tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר הרכס מתפשט והסלע החדש נישא הרחק ממנו, האינטראקציה שלו עם מי הים המתחממים יוצרת התמרה נסוגה (בליה) של הסלע החדש באמצעות סדקים.
כאשר הקרום האוקייני הבזלתי החדש נע הרחק מן הרכסים המתפשטים, הוא נפגש בסופו של דבר עם קרום יבשתי באזור הפחתה.
כאשר הקרום הבזלתי נמשך פנימה אל תוך המעטפת, הלחץ הגובר והטמפרטורה העולה גורמים לארגון מחדש של המינרלים בסלע.
התמרה זו משנה את הבזלת והופכת אותה לאקלוגיט – סלע חומצי מותמר וגס גביש.
כאשר הקרום הבזלתי והמשקעים שנוצרו עליו נמשכים פנימה, מים וחומרים נדיפים אחרים נישאים ממנו אל מחוץ לאזור ההפחתה, שם הלחץ נמוך יותר.
לחץ נמוך, טמפרטורה גבוהה וחומרים נדיפים שיצאו מן הסלע יוצרים מאגמה העולה ובונה וולקניזם בשולי היבשת.
וולקניזם זה יוצר לבה סיליקטית יותר, המצביעה על התבדלות טובה (גיבוש מפריט).
לעיתים, הקרום המותמר הנדחף למטה עשוי "להיחטף" מעלה אל שולי היבשת בעת התפרצות געשית.
החומרים הגעשיים שזה עתה התפרצו נתונים לבליה נמרצת התלויה בתנאי האקלים.
המשקעים שנוצרו מצטברים באגני האוקיינוסים או בשולי היבשת.
כאשר הם שוקעים במעמקים, מתחיל תהליך ההתקשות שתוצרתו – סלע משקע.
בשלב המסיים את מחזור וילסון, שתי יבשות או פיסות קרום יבשתיות קטנות יותר נפגשות באזור התכנסות.
כאשר שתי מסות אלה נפגשות, אף אחת מהן אינה יכולה להיות מופחתת מאחר שצפיפות שתיהן נמוכה עקב היותן בנויות מסלע סיליקטי.
כאשר הן נפגשות, כוחות דחיפה ודחיסה מעוותים, מרימים ומשנים את גושי הסלעים הבאים במגע זה עם זה.
התוצאה היא התמרה אזורית הנובעת מאורוגנזה (אירוע יצירת רכסי הרים).
כאשר שתי המסות נדחסות, מתקפלות לרכס הרים ונשברות במהלך התנגשות היבשות, כל המערך הקודם של סלעים מסוגים שונים נתון לתהליך התמרה חדש זה.
הרכסים הגבוהים שנוצרו בהתנגשות היבשות נתונים כבר מראשית היווצרותם לכוחות בליה.
הבליה מפרקת את ההרים ונוצרים מצבורי משקעים סמוך לשולי האוקיינוס באזורים רדודים.
כאשר משקעים אלה מצטברים ונקברים הם מתקשים לסלעי משקע.
שפיעת מים היא חיונית ליצירת מחזור הסלעים, בעיקר בתהליכי בליה וסחף.
המסה של פחמן דו-חמצני ויצירת חומצה פחמתית הממיסה את הסלעים והמינרלים
הסעת חומרי סחף ויצירת מצבורי משקעים
יצירת אוקיינוסים בהם שוקעים חומרי הסחף והופכים לסלעי משקע
התנדפות באגמים והשקעת מלחים היוצרים סלעים כגון גבס ומלח
פירוק סלעים וולקניים בקרקעית האוקיינוס
בסדרת ספרי הפנטזיה מחזור כישור הזמן מופיעים מושגים ייחודיים רבים הנמצאים בשימוש שוטף על ידי הכותב, רוברט ג'ורדן, לאורך כל העלילה.
רשימה זו באה להציג ולהסביר את אותם מושגים לפי סדר אלפביתי.
האאס סדאי הן מכשפות (כינוי המוצמד להן בגנאי על ידי השונאים להן), ובסיסן במגדל הלבן, בעיר טאר וולון הנמצאת על אי בנהר הארינין.
האאס סדאי מזוהות על ידי פנים חסרי גיל וטבעת הנחש הבולע את זנבו, שעונדת כל אאס סדאי עם קבלתה למסדר.
אנגריל הוא בדרך כלל חפץ קטן ונדיר מאוד, המאפשר למתעל המשתמש בו לתעל כמות גדולה יותר של הכוח האחד.
האנגרילים נוצרו בעידן האגדות, ולא היה איש המסוגל ליצרם מאז.
ישנם אנגרילים שונים עבור גברים ונשים: גבר אינו יכול להשתמש באנגריל נשי, וההפך.
רוב האנגרילים נמצאים בטאר וולון, בבעלות האאס סדאי, אולם רבים נמצאים גם במאגר הגדול באבן של טיר, וגם ליד עץ החיים (אבנסורה)ברהודין בארצות האילילם או מוחבאים במקומות שונים מסביב לעולם.
הכוח האחד הוא כוח המאפשר לבני אדם מסוימים לבצע קסמים.
בלשון הספרים נקראים אותם אנשים מתעלים, והפעולה שאותה הם מבצעים נקראת תיעול - כלומר, הם 'מתעלים' את הכוח האחד כלפי חוץ, לביצוע משימות שונות.
מקורו של הכוח האחד הוא המעיין האמיתי, אותו ברא הבורא וכדי להניע את כישור הזמן.
המעיין האמיתי מחולק לחצי זכרי - סאידין, בו משתמשים הגברים המתעלים, וחצי נקבי - סאידר, בו משתמשות הנשים המתעלות.
על אף שהם משתמשים באותו מקור כוח, שונים שני חצאיו של המעיין האמיתי זה מזה כשם שגברים שונים מנשים.
ישנם 5 זרמים שמהם מורכב הכוח: אדמה, אש, אוויר, מים ורוח.
השניים הראשונים חזקים במיוחד אצל גברים מתעלים, האוויר והמים חזקים במיוחד אצל נשים מתעלות, והרוח חזקה באופן שווה.
את המתעלים הגברים והנשים כאחד ניתן לחלק לשני סוגים: המתעלים שלמדו את אמנותם בעצמם, ויעשו בה שימוש בעצמם בשלב כלשהו, אלה נקראים 'משתמשים טבעיים'.
הסוג השני הוא המתעלים הזקוקים להדרכה ואימון על מנת לגלות את יכולתם לתעל, והם הרוב הגדול בקרב המתעלים.
השימוש בכוח הוא על ידי מארגים כלומר טוויה של חוטים מחמשת הכוחות (או מחלקם).
כשלואס תרין ומאה האבירים השתמשו בסאידין כדי לחתום את הכלא של אדון האופל, הזדהם סאידין ממגע האופל ונוצר כתם.
כתוצאה מכך לואס ו-100 אביריו השתגעו.
מאז כל גבר שיודע לתעל עלול להגיע לשיגעון.
בספר 18 רנד מנקה את סאידין בעזרת נינאב, אך לגברים שכבר החלו להשתגע זה כבר מאוחר מידי.
בספר 25 נינאב מגלה, בעזרת סריקת האשאמן נאיף את מבנה השיגעון, ומצליחה למצוא דרך לרפא אותו.
אש להט / להבת טאר וולון
אש להט - באנגלית: Balefire - מארג הכח המסוכן ביותר מופיע בצורת קרן אור בעוביים שונים: מוציא את הקרבן מהמארג, מה שמונע ממנו להיוולד שוב.
הנשק האפקטיבי היחיד נגד הארורים.
בדיעבד מסתבר שזוהי גם הרפואה היחידה לכפיה- אם הורגים את הכופה באש-להט זמן קצר אחרי שכפה.
להבת טאר וולון היא המארג המנוגד לאש הלהט, אותו גילתה אגווין, ומסוגל להרוג י
מאחה את הקרעים בתבנית שיוצר שימוש באש להט.
היצורים השונים הנמצאים בשירותו של האופל בסדרה הם רבים ומגוונים.
רובם הגדול נוצר מהכלאות ביולוגיות בימי מלחמת הכוח, בעיקר על ידי הארור אגינור שהיה מומחה בנושא זה.
אף על פי שבארצות הגבול רוב יצורי האופל ידועים ומוכרים, מדרום לשם רוב האנשים אינם מאמינים בכלל בקיומם של יצורים כאלה, או שבטוחים כי כולם נשמדו במלחמות הטרולוקים.
הטרולוק הוא היצור האפל הנפוץ ביותר, פרי המצאתו של הארור אגינור.
הוא גדול מאדם וחזק ממנו, פניו פני חיה ואופיו אכזרי ובלתי מתוחכם במיוחד.
טרולוקים מתענגים על ההרג עצמו, ותכופות אף אוכלים את קורבנותיהם.
בעתות רעב, אין הם מהססים לטרוף אף את בני מינם.
במצרים ישנם מיליונים של טרולוקים המצויים שם זה אלפי שנים.
הטרולוקים מחולקים לשלושה עשר שבטים להם סמלים אישיים.
המירדראל הם יצורי צללים דמויי אנוש המעטים מן הטרולוקים, מסוכנים מהם וחכמים מהם בהרבה.
למירדראל, הקרוי גם בשמות נמוגן, אישצל, נסתר וחציאנוש.
צבע עור חיוור ביותר וגלימה וברדס שחורים מכסים אותו תמיד, אבל הגלימה לעולם לא תנוע או תתנופף ברוח.
מירדראלים הם צאצאים פגומים של טרולוקים.
מירדראלים מסוגלים למוג בצל, ולהופיע בצל מרחק מאות קילומטרים מאותו מקום.
הם עצמם אינם יודעים כיצד הם עושים זאת.
אגינור שיצר את יצורי האופל מסביר את התופעה בכך שהמירדראלים אינם נמצאים בעולם זה בצורה ממשית כשאר היצורים.
בקרב, מנהיגים המירדראל חבורות גדולות של טרולוקים ורכובים תמיד על סוסים שחורים וגדולים.
לעיתים תכופות ישנם קשרים מיוחדים בין חבורת הטרולוקים למירדראל עליה הוא מופקד, במטרה למנוע את הרצחו של המירדראל על ידי פקודיו; קשרים אלה גורמים לכך שהטרולוקים ימותו מיד עם מותו של המירדראל מפקדם.
מסיבה זו, בקרב תמיד מנסה האויב להרוג את המירדראל תחילה.
וזו אינה משימה פשוטה; מירדראל פשוט מסרבים למות, גם אם נועצים חרב בליבם או כורתים את ראשם, הגוף ממשיך להתנועע ולהיאבק עוד זמן מה.
הדרגקר הוא מין עטלף ענק ולא מחוכם במיוחד, המשמש כמרגל וגם כמתנקש.
נשיקתו של הדרגקר גורמת ליציאתה המידית של נשמת הקורבן מגופו.
כלבי אופל הם בין יצורי האופל המעניינים ביותר.
אלו הם כלבים גדולים שנועדו להתנקש באויבים.
פסיעותיהם אינן משאירות עקבות על חול או כל חומר אחר, מלבד אבן, עליה נשארת טביעת רגליהם בעוברם עליה, וזהו סימן ההכר שלהם.
רירו של כלב האופלי קטלני, וטיפה ממנו עלולה לגרום למותו של הקורבן אם לא נכרת האיבר הנגוע.
ישנם ככל הנראה 13 להקות של כלבי אופל, המונות כל אחת פרטים בודדים עד עשרות.
אויביהם הנוראים ביותר של כלבי האופל הם הזאבים, ותיעוב עמוק שורר מימי קדם בין שני הגזעים הנבונים.
כלבי אופל הם למעשה נשמות זאבים שהושחתו, ונוצרו על מנת שיהיה מי שיעמוד מול הזאבים בקרב האחרון.
הגולם הוא יצור דמוי אדם אשר נוצר למטרה אחת בלבד: התנקשות בחייהם של אנשים מתעלים.
נוצרו שלושה גלמים בלבד, והם בעלי תכונות מדהימות: הגולם הוא חסר עצמות ובעל גמישות מופלאה, עד כדי יכולת לעבור דרך חור של עכבר, ואף על פי כן בעל כוח פיזי ומהירות עצומים.
ברם, אלה הן תכונות משניות אצל הגולם: מאפינו המדהים ביותר היא חסינותו בפני הכוח האחד, וכל פגיעה פיזית.
הגולם ניזון מדם, ועד כה הדבר היחיד שמצליח להרתיע אותו ולפגוע בו במידת מה הוא מדליון הכסף בעל ראש השועל, המצוי בידי מאט.
מדליון זה הוא ט'ראנגריל המונע תיעול על בעליו, אשר ניתן למאט בזמן ביקורו בממלכת האילפין דרך ט'ראנגריל הדלת ברוהידין.
מתנקשים בני אנוש לשעבר שמכרו את נשמתם לאדון האופל.
בלתי ניתנים לגילוי עד רגע לפני ההתנקשות.
השם בעברית השתנה עם המתרגמים.
יצור אופל שנכנס לעולם החלומות בגופו וצד זאבים.
ברשותו טראנגריל מיוחד שמונע יצירת שערים ברדיוס של כמה עשרות קילומטרים מסביב.
אחוות מתנקשים סינצ'נים בעלי טבעות מיוחדות שהופכים אותם לצללים, אבל הורגת אותם לאט.
נחשפו לראשונה כשניסו לרצוח את אגווין.
גאווין גילה שהדרך היעילה להתמודד איתם היא בחושך.
אינם יצורי אופל אלא לוחמים מיומנים אשר נשבעו אמונים לקיסרית "מי יתן ותחיה לנצח".
מתעלים חזקים אשר משרתים את אדון האופל.
נכון לעכשיו ידוע על שלושה מקורות לשרי האימה.
1. אאס סדאי מן האג'ה השחורה.
2. אשאמנים (גברים מתעלים) אשר עברו לצד השני או הושחתו על ידי האופל.
3. איאלים זכרים אשר הושחתו על ידי האופל.
כאשר גבר איאל מגלה כי הוא יכול לתעל הוא הולך למצרים על מנת להילחם עד המוות כנגד אדון האופל.
ככל הנראה הגברים האיאלים נתפסו על ידי כוחות האופל והועברו בכפייה לצד השני.
ט'ראנגריל הוא כל חפץ הקשור לכוח האחד, אשר אינו מאפשר לתעל כמות גדולה יותר של הכוח.
בשונה מהאנגריל והס'אנגריל, ישנם ט'אנגרילים מסוימים בהם יכולים להשתמש אף אנשים שאינם מתעלים.
הט'אנגרילים נוצרו בעידן האגדות, ולא היה איש המסוגל ליצרם מאז, עד שגילתה אליין טרקנד את סוד יצור הט'אנגריל מחדש, ויצרה העתקים של טבעת ט'אנגריל המשמש להגעה לעולם החלומות.
רוב האנגרילים נמצאים בטאר וולון, בבעלות האאס סדאי, אולם רבים נמצאים גם במאגר הגדול באבן של טיר, או מוחבאים במקומות שונים מסביב לעולם.
חקר של ט'אנגרילים ששימושם בלתי ידועים הוא מסוכן מאוד, עלול להביא לפציעה, מוות, טירוף ואף גרוע מזה למשתמשים בו ללא ידע מוקדם.
זוג דלתות תואמות המובילות לממלכות האלפין והאילפין, הנמצאות באבן של טיר וברוהידין.
הדלתות מקובעות במקומן בחוזק, קשה להזיז אותן, ובלתי אפשרי להטות אותן כלפי כל כיוון.
כל העובר בדלתות מגיע לממלכות האלפין והאילפין, ויכול לשאול אותם שלוש שאלות עליהן יקבל מענה.
רנד, מאט ומוריין השתמשו בו זמנית בדלת הנמצאת בטיר, בלי לדעת איש על השני, והתשובות שקיבלו ישפיעו רבות על פעולותיהם בעתיד.
הדלת שבטיר הייתה זמן רב ברשות שליטי מאיין, שהשתמשו בה כדי לדעת איך להציל את ארצם, אך הדלת נלקחה בידי טיר אשר צרפה אותה לאוסף שלה.
הדלת ברוהידין הייתה חלק מן חפצי הכוח שהאיאלים נשאו איתם לאחר השבירה (ראה בפסקה על האיאלים) ונלקחה משם על ידי מוריין אל קאירהיין.
ט'ראנגריל נוסף הוא זה המצוי ברשותה של אליין, טבעת מביוס עשויה מאבן אשר כל הנרדם בעוד הטבעת נוגעת בעורו, מגיעה בשנתו לעולם החלומות.
הט'אנגריל ניתן לאליין, נינאב ואגווין בידי וורין סדאי, בפקודתה של האמירלין סיואן סנצ'ה, כשיצאו השלושה לרדוף אחר חברות האג'ה השחורה, אשר לקחו עמן בבורחן מהמגדל הלבן ט'אנגרילים הקשורים לעולם החלומות.
ט'אנגריל זה הוא הראשון אשר נוצרו ממנו העתקים בעידן המודרני, בידי אליין טרקנד אשר גילתה מחדש את היכולת ליצור ט'אנגריל.
בידיו של מאטרים קוטון ט'אנגריל בצורת מדליון כסף ועליו ראש שועל, אשר מונע תיעול מכל סוג על בעליו, וכמו כן הוא הדבר היחיד שמסוגל לפגוע בגולם.
המדליון, אותו קיבל מאט בעוברו בדלת ברוהידין אל ממלכות האלפין והאילפין, מתקרר בכל פעם שמתבצע תיעול לידו, וכל עוד הוא נוגע בעורו של בעליו גם יכול למנוע תיעול עליו.
זוג ט'ראנגרילים המצויים בידיו של רנד אל'תור הם מפתחות הגישה, פסלונים קטנים של גבר ואישה אשר דרכם ניתן לתעל את הכוח המצוי בצ'ואדן קאל גם בלי להיות קרוב מבחינה גאוגרפית אליהם.
דרך ט'אנגרילים אלה טיהרו רנד אל'תור ונינאב אל'מארה את סאידין בשאדאר לוגות.
שני ט'אנגרילים שונים בעלי אותה מטרה.
באנגלית נקראים "the oaths rod" ו-"the bonder" בהתאמה.
תיעול רוח בעזרת סאידר לכל אחד מהם יגרום למחזיק/ה להכבל בדיבורו לחפץ, כלומר: אם ישבע על המוט או על ה"כופת" לא לשקר הוא לא יוכל יותר לשקר עד שישוחרר מהשבועה על אחד מהם.
כשמקובלת הופכת לאאס סדאי היא נשבעת את שלוש השבועות על המוט.
כשאאס סדאי עוברת לאג'ה השחורה, היא מתירה את השבועות האלה על אחד הט'אנגרילים ונשבעת שלוש שבועות חדשות לאדון האופל.
התרת שבועה היא תהליך כואב, אך התרת שבועות האופל כואב בהרבה (כפי שהוכח על טלן מינלי, האחות השחורה הראשונה שנתפסה במגדל הלבן).
ה"כופת" היה באיליאן ביד סמאל עד ספר 14, ומאז מחזיק בו שבט השאידו.
סדרה ארוכה של מלחמות שהתרחשה כ-2000 שנים לערך לפני התרחשות העלילה.
המלחמות החלו כאשר פלשו מיליוני טרולוקים ויצורי אופל אחרים אל ארצות האדם, כולל שממת איאל ושארה.
רבות מהערים ביבשת המרכזית נחרבו במלחמות, כולל מנטהרן הקדומה, אשר היוותה חלק מברית עשר האומות, הכוח המרכזי אשר לחם באומץ בטרולוקים.
הקרב המכריע במלחמה הוא הקרב על מנטהרן, בו אמנם נכבשה העיר ונחרבה, אך הטרולוקים הובסו והוכו מכה נמרצת.
שנים ספורות לאחר הקרב המכריע גורשו אחרוני הטרולוקים אל המצרים.
בעת שבירת העולם, היו הקאירהיינים, שרק החלו להתגבש כאומה, היחידים שנתנו לאיאלים מים ומקום לנוח בו בעת נדודיהם, כשכל השאר גירשו אותם בבושת פנים.
המסורת על העם שהיטיב עמם עברה לאורך השנים אצל האיאלים, וכמה מאות שנים לפני התרחשות העלילה הם מצאו את אותו העם - הקאירהיינים.
האיאלים גמלו לקאירהיין טובה תחת טובה, והרשו לסוחריהם לחצות את השממת איאל אל הארץ האגדתית שארה, ולנהל דרך השממה סחר מכניס רווחים.
מאות שנים צמח העץ בקאירהיין, עד אשר כרתו המלך למן מבית דמודרד על מנת להכין לעצמו כס מלכות מפואר.
ארבעה משבטי האיאלים, בזעמם על חילול הקודש, פתחו במלחמה כנגד קאירהיין.
תוך זמן קצר כבשו האיאלים בשעטתם את קאירהיין העיר ושרפוה, אולם המלך למן הצליח להימלט מערבה.
ארבעת השבטים המשיכו במרדפם אל טאר וולון, שכן ראו את העימות כהוצאתו להורג של המלך למן ולא כמלחמה.
בקרב שלג הדם על מורדות הר הדרקון נלחמו כל אומות העולם כדי לעצור את האיאלים הבלתי מנוצחים.
לא ניתן לדעת מי היה מנצח בקרב אדירים זה, כי כשהצליחו להרוג את המלך למן נסוגו האיאלים אחורה, שכן ראו את עניינם כסגור.
העולם נותר הלום רעם ממלחמת הבזק של האיאלים, ומן הקלות בה הצליחו לחדור אל לב "הארצות הרטובות" בשפתם, ולהכריע את אחת האומות החזקות והמשגשגות של אותה תקופה.
ס'אנגריל הוא בדרך כלל חפץ גדול ומרשים יותר מן האנגריל, ונדיר הרבה יותר.
מאפשר למשתמש בו לתעל את הכוח האחד בכמות גדולה הרבה יותר מאנגריל.
הס'אנגריל הוא חסר שימוש עבור אנשים שאינם מתעלים, וכמו האנגריל, גברים יכולים להשתמש רק בס'אנגרילים מיוחדים להם ונשים אך בס'אנגרילים מיוחדים להן.
ס'אנגרילים מפורסמים הם החרב קלנדור והצ'ואדן קאל.
הצ'ואדן קאל הם זוג פסלים עצומים של גבר ואישה הנושאים בידם כדור בדולח, הנמצאים אחד בקאירהיין ואחד בטרמלקינג.
הצ'ואדן הם הס'אנגריל החזקים ביותר שנוצרו אי פעם.
גבר ואישה מחוברים, המשתמשים במקביל בשני הפסלים, מסוגלים להרוס את העולם במכה קלילה.
כל כוחם של הגברים והנשים המתעלים בעולם אינו אלא טיפה בים לעומת כוחם של הצ'ואדן קאל, ולכן נאסר השימוש בהם עוד בעידן האגדות.
אלפי שנים אחר כך, השתמש רנד אל'תור בעזרתה של נינאב אל'מארה בצ'ואדן קאל על מנת לטהר את סאידין מהכתם השורר בו, ותוך כדי השמיד את הרוע ששכן בשאדאר לוגות.
הפעלת הפסלים גרמה להתאבדותם של תושבי האי בו הם שכנו.
קואנדילר (נקרא גם בשם אבן לב) הוא חומר בלתי ניתן לשבירה הנוצר על ידי הכוח האחד.
שום דבר אינו יכול לשבור קואנדילר, וכל כוח המופעל עליו רק מחזק אותו.
דרך יצירת הקואנדילר אבדה לאחר שבירת העולם, אולם גולתה מחדש בידי אגווין אל'וור, האמירלין המורדת.
רק למתעלים מעטים ונדירים ישנה היכולת ליצור קואנדילר, והם עושים זאת בעזרת הפעלת מארג מיוחד של הכוח על חפץ ברזל פשוט.
החותמים הנועלים את אדון האופל עשוים מחומר זה, אך חלקם הפכו לפריכים עד כי נפילה עלולה לשבור אותם, דבר הנגרם ככל הנראה מהשפעתו של אדון האופל.
בספר מספר 23 מין ולואיס ת'רין (כל אחד לחוד) מגלים לרנד ששבירת החותמים האחרונים היא הדרך היחידה להגיע לאדון האופל ולנסות להרוג אותו.
חפץ- ט'ראנגריל בצורת קולר המחובר לשרשרת וצמיד- המשמש את הסינצ'נים לשלוט על נשים המתעלות את סאידר.
למעבידה קוראים סולדאם, ולשפחה קוראים דאמנה.
הסינצ'נים קוראים לנשים שמתעלות מרטדאמנה- כלומר "הנחוצה להיכבל".
גם הסולדאם עשויות לגלות את סאידר בעתיד.
אליין הצליחה בספר 10 ליצור אדאם ללא שרשרת בעזרתו כבלה את מוגהדין לזמן קצר.
מארג מסובך של הכח האחד, בו המתעל פורש רשת של הגנות על המח של הקרבן, כדי שיעשה את רצונו ולא יבגוד בו.
הארורה גריינדל הייתה מומחית בזה.
ורין מתווין היא היחידה שגילתה איך עושים את זה רק מלימוד בספרים.
צמח ששתיית חליטתו מונעת אדם לתעל את הכוח האחד.
משחק לוח עתיק לילדים, שמבוסס על דמויות אמיתיות- אלפין והאילפין..
בצורה רגילה אי אפשר לנצח משחק זה, כי מעשית בכל מצב הנחשים והשועלים הורגים את המתמודדים.
בממלכה מוזרה ביקום אחר נמצאים האלפין והאילפין., שהם חצאי אנוש וחצאי נחשים או שועלים בהתאמה.
הכניסה לממלכתם היא דרך טראנגרילים במיין וברוהידין, ומגדל גנג'יי המסתורי.
המשחק אומר שצריך לקחת איתך "אומץ לחזק, אש לסמא, מוזיקה לבלבל וברזל לקשור".
אלה הדברים שצריך כדי להתמודד נגד היצורים האלה.
(מאט הוסיף גם "מאט כדי לאזן את המזל".)
זוהי יכולת "להסיט" אדם כלשהו לעבר שעבוד לאופל.
נחוץ בשביל זה 13 מירדראלים ו13 מתעלים.
קל יותר להפוך מישהו כאשר משתמשים במתעלים מן המין השני.
כוח רצון עוזר להתנגדות לתהליך.
שימוש בכח שהיה ידוע בעידן האגדות ונעלם- יצירת שערים ממקום למקום.
כשרנד שבה את אסמודין ואגווין שבתה את מוגהדין, שני הארורים האלה לימדו את שוביהם איך ליצור שערים והחזירו את הידע.
אנדרול גנהלד פיתח מומחיות לשערים ויכול ליצור אותם בין רגע בגדלים שונים.
יוקירי (מהאג'ה האפורה) גילתה שניתן להשתמש בשערים אל עבר שמים ככה שישמשו כאמצעי ריגול.
טראנגריל השייך למאט שקיבל לאחר ביקורו אצל האלפנים והאילפינים כחלק מהעסקה שחתם.
הוא שובר מארגים כך שכל מי שהוא נמצא עליו מוגן מנגיעתם.
מי שהוא נמצא עליו יכול לתעל.
ניתן להשתמש במארגים בשביל לפגוע במי שעליו נמצא התליון לרוב באמצעות השלכת משהו בעזרתם לכיוון מי שמונח עליו התליון.
אליין שכפלה אותו, אך לכפילים יש עוצמה מועטה.
הכפילים לא יתנגדו למארגים חזקים ופוגעים גם ביכולת של העונד אותם לתעל.
הכפילים והמדליון המקורי הם הדרך הידועה היחידה לפגוע בגולם.
קסקדת החמצן היא חלק מתהליך הנשימה, זהו מעבר החמצן מהאטמוספירה אל המיטוכונדריון.
חמצן מגיע מהאוויר הנשאף מבחוץ.
לצורך ביצוע תהליך הנשימה התאי (הפקת אנרגיה מגלוקוז) על החמצן להיות מומס במים, ולשם כך יש צורך במערכת אשר תוביל את החמצן מהאוויר אל הגוף, תמיס את החמצן ותביא אותו אל המיטוכונדריות לצורך תהליך הנשימה התאית.
הלחץ האטמוספירי בגובה פני הים הוא 760 מ"מ כספית, באוויר יבש יש כ־21% חמצן ומכאן שהלחץ היחסי של החמצן הוא 160 מ"מ כספית באוויר אשר נשאף לגוף האדם (760*21%).
בקנה הנשימה (טרכאה) האוויר היבש מתערבב עם אדי המים.
הלחץ החלקי של המים הוא 47 מ"מ כספית, ולכן סך הלחץ בקנה הנשימה הוא 713 מ"מ כספית (760-47), ומכאן שהלחץ החלקי של החמצן הוא 150 מ"מ כספית (21%*713).
בנאדיות הריאה, האוויר הלח שהגיע מקנה הנשימה מתערבב עם פחמן דו-חמצני.
הלחץ החלקי שלו הוא 40 מ"מ כספית, כאשר היחס שבין ניצול החמצן לייצור הפחמן הדו-חמצני הוא 0.8 (על כל 1 יחידת חמצן מנוצלת, נוצרת 0.8 יחידת פחמן דו-חמצני- יחס החילוף הנשימתי) ומכאן, שהלחץ החלקי של החמצן בנאדיות הריאה הוא 100 מ"מ כספית.
הלחץ החלקי של החמצן בארטריולות (עורקיות) הוא מעט נמוך יותר- 90 מ"מ כספית.
למעשה, הלחץ החלקי של החמצן בנאדיות, שהוא 100 מ"מ כספית, אינו שווה ללחץ החלקי של החמצן בדם- הפרש זה קרוי Aa difference: מפל הלחצים בין הנאדיות לבין הדם.
הפרש זה נובע, אצל אנשים בריאים, כתוצאה מכך שיש דלף מימין לשמאל (זרימה דרך האנסטמוזות שבין הסימפונות לריאות ודליפה של דם ורידי תוך לבבי דרך thebesian veins).
דלף זה גורם לירידה בלחץ החמצן בדם לעומת לחצו בנאדיות (דם זורם בוורידים סיסטמיים אל עורקים סיסטמיים בלא שיורווה לגמרי בחמצן בריאות ולכן לחץ החמצן וריכוזו בעורקים הסיסטמיים יורד).
הפרש זה יכול לעלות גם כתוצאה ממצבים פתולוגיים, כגון דלקת ריאות קשה אשר פוגעת ברקמה, בצקת ריאות או מחלות ריאה שונות (כגון פיברוזיס, מחלת קרינה וסרטן ריאות).
עליה בהפרש זה גורמת להיפוקסמיה: מחסור בחמצן.
לחץ החמצן בדם ורידי הוא 40 מ"מ כספית.
באינטרסטיציום של הרקמות השונות הלחץ החלקי של החמצן הוא 20 מ"מ כספית, ובתוך התאים עצמם 10 מ"מ כספית.
המיטוכונדריה מסוגלת לבצע מטבוליזם חמצוני בלחץ חמצן שערכו נמוך עד כדי 1–2 מ"מ כספית.
בגוף האדם, לחץ החמצן- PO2 ברקמות נמוך, והחמצן אינו נמס טוב במים.
לכן, רק חמצן מועט יכול להיאגר בתמיסה לשעת חירום.
במקרה של פגיעה במערכת הנשימה, ישנם מספר אתרים בגוף בהם יש מאגר של חמצן, (פחות מ-2 ליטר חמצן) המספיק למספר דקות מועט על מנת להחזיק את האדם בחיים:
במערכת הדם, בה זורמים בממוצע כ־5 ליטרים של דם, קיים המוגלובין הקושר את החמצן.
רמת ההמוגלובין התקינה היא 15 מ"ג ל-100 מ"ל, וגרם אחד של המוגלובין יכול לקשור 14 מ"ל חמצן: כלומר, סה"כ 1 ליטר של חמצן נמצא בדם.
בנוזל הפלזמה מומסים בסה"כ עוד 7.5 מ"ל חמצן.
בריאות- חלק מהחמצן נאגר בנאדיות הריאה: ב־FRC של 2.4 ליטרים, כאשר לחץ החמצן העורקי הוא 100 מ"מ כספית, יש כ־500 מ"ל חמצן נוספים.
במיוגלובין- שרירי השלד והלב מכילים מיוגלובין- חלבון האוגר חמצן.
ואולם, ריכוז המיוגלובין בשריר החדר שבלב הוא נמוך- 4 מ"ג לגרם, וכמות זו מספיקה לצריכת חמצן בסיסית בלב למשך 3–4 שניות.
ריכוז המיוגלובין בשריר השלד עוד נמוך מריכוזו בלב.
מחזור הפחמן הוא חלק מהמחזור הביוגאוכימי של כדור הארץ, במהלכו הופך הפחמן מתרכובת אי-אורגנית לתרכובת אורגנית וחוזר חלילה.
מרבית הפחמן בכדור הארץ נאגר בסלעים והשאר נמצא באטמוספירה, בצמחים, באדמה ובדלק מאובנים.
במהלך המחזור, עובר הפחמן בין סוגי המאגרים השונים.
מחזור הפחמן נחלק לשני סוגים: הראשון - מחזור הפחמן המהיר, הידוע גם כמחזור הפחמן הביולוגי, אשר מתרחש בביוספירה ועשוי לארוך כמה ימים או חודשים.
השני - מחזור הפחמן האיטי, הידוע גם כמחזור הפחמן הגאולוגי, אשר מתרחש בסלעי כדור הארץ ונפרש על פני מיליוני שנים.
בין הגורמים המשפיעים על מחזור הפחמן ניתן למנות את האטמוספירה, עולם החי והצומח, האוקיינוסים, פנים כדור הארץ ופעילות אנושית.
לשינויים במחזור הפחמן יש השפעה על האקלים, בהיותו חלק מגזי החממה.
מחזור הפחמן מאפשר את כל תהליכי החיים וכולל בתוכו גם את מחזור המימן והחמצן.
במחזור הפחמן המהיר מעורבים יצורים חיים - צמחים, בעלי חיים - והאטמוספירה.
התהליכים הללו אורכים בדרך כלל כמה ימים או חודשים ועוברים בהם כמאתיים מיליארד טונות פחמן בשנה.
ישנם שני תהליכים עיקריים המעורבים במחזור הפחמן: פוטוסינתזה ונשימה תאית.
שני התהליכים הללו, שמשלימים זה את זה במחזורי החומרים, הם גם שני התהליכים העיקריים במחזורי החמצן והמימן.
בנוסף, שלושת היסודות מופיעים יחדיו בתרכובות אורגניות שבונות את גופם של האורגניזמים.
התרכובת האי-אורגנית של מחזור הפחמן היא פחמן דו-חמצני, אשר נקלט מהאוויר על ידי היצרנים, כאשר הכוונה היא בעיקר לצמחים הירוקים בטבע.
בנוסף לכך, ישנם חיידקים אשר מבצעים גם כן פוטוסינתזה.
צמחים וחיידקים אלו בונים את הפחמימה גלוקוז במהלך תהליך הפוטוסינתזה המפיק את האנרגיה הדרושה לפעילותם, לוויסות תהליכים, לבניית גופם ולרבייה.
לאחר שצמחים אלו נאכלים, עוברת אנרגיה במארג המזון לשאר הצרכנים, ואיתה גם הפחמן.
רק האנרגיה והפחמן ששימשו לבניית גופו של הצמח ממשיכים לעבור בשרשרת המזון.
הצרכן שניזון מהצמח ממשיך להעביר את הפחמן במארג המזון (כאשר נטרף וכדומה) וכך עובר הפחמן במארג המזון.
מולקולת הפחמן (הפחמימה) מאבדת מהאנרגיה שלה במהלך המחזור עד שהיא הופכת לאי-אורגנית, נטולת אנרגיה זמינה.
גם המפרקים השונים נוטלים מהפחמן את האנרגיה שלו והופכים אותו לאי-אורגני ובכך משלימים את המחזור.
מפרקים אלו הם בעיקר חיידקים הטרוטרופים, אשר מפרקים אורגניזמים לאחר שאלו מתו, כגון צמחים שכמשו (נבלו) ובעלי חיים שמתו, וגורמים לריקבון.
מכאן, שאילולא היה הפחמן מוחזר לאוויר, בין אם על ידי המפרקים השונים ובין אם על ידי התערבות האדם על ידי הפקת נפט ושימושו וכן הלאה, תהליכי החיים היו נפסקים, לדעת החוקרים לאחר 400 שנה.
כמות הפחמן בסביבה המימית הייתה מספיקה לפחות זמן, וזאת משום שיותר פחמן נמצא בה שכן הוא מומס טוב במים.
במחזור הפחמן האיטי נע הפחמן בין סלעים, קרקע, אוקיינוס ואטמוספירה, באמצעות תגובות כימיות ופעילות טקטונית.
התהליך אורך בערך 100-200 מיליון שנה, ומערב 10–100 מיליון טונות פחמן מדי שנה.
רוב הפחמן בכדור-הארץ - כ-65,500 מיליארדי טונות - נאגר בסלעים.
20% ממעבר הפחמן מהאטמוספירה לסלעים מתבסס על שקיעת שרידי צמחים ובעלי חיים בשכבות של בוץ.
במהלך מיליוני שנים נדחסים הבוץ והפחמן תחת חום ולחץ גבוה ויוצרים סלעי משקע, כגון פצלים.
במקרים מסוימים, כאשר צמחים מתים מצטברים מהר יותר משהם יכולים להירקב, שכבות של פחמן אורגני הופכות לנפט, פחם או גז טבעי.
80% הנותרים של הסלעים מכילי הפחמן נוצרים כאשר פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה מומס בטיפות המים שבאוויר ובתגובה כימית נוצרת חומצה פחמתית (H2CO3).
גשם המכיל חומצה פחמתית גורם לבלייה כימית של הסלע ומשחרר יוני סידן, מגנזיום, אשלגן או נתרן.
אלה נסחפים אל האוקיינוס על-ידי הנהרות.
באוקיינוס מתחברים יוני הסידן עם יונים ביקרבונטים ויוצרים סידן פחמתי.
תהליך זה מתבצע על ידי יצורים ימיים בוני-קונכייה כמו אלמוגים, ופלנקטון.
במותם, הם שוקעים לקרקעית האוקיינוס.
לאורך זמן, שכבות הקונכיות והמשקעים המצטברות על הקרקעית נדחסות לכדי סלע משקע, כגון סלעי גיר ונגזרותיהם, וכך נאגר הפחמן בסלעים.
חוקרים מעריכים שמדי שנה סוחפים הנהרות כ-200 מיליון טונות פחמן אל האוקיינוס.
מעבר הפחמן מהסלעים לאטמוספירה נעשה באופן טבעי בהתפרצויות הרי געש, אשר משחררים לאוויר 130–380 מיליון טונות פחמן דו-חמצני בשנה.
תהליכי בירוא ושריפת יערות מקטינים את מקורות קליטת הפחמן מהאטמוספירה ומובילים בעקיפין לפליטה של כמיליארד טון פחמן בשנה.
גם דלקים פוסיליים, פחם, נפט וגז טבעי, הם חלק ממחזור הפחמן.
פחמן שמקורו בצמחים ובעלי חיים קדומים, אשר קלטו אותו מהאוויר (במקרה של יצרנים) או מהמזון (במקרה של צרכנים) והשתמשו בו לבניית גופם.
הפחמן נשאר כלוא בשכבות גאולוגיות שונות בצורה של חומר אורגאני במשך זמן רב עד שבני אדם מפיקים ושורפים את הדלקים על מנת לייצר אנרגיה.
בתהליך הבעירה נפלט הפחמן לאטמוספירה בצורת פחמן דו-חמצני.
סלעי הגיר, המכילים סידן פחמתי, משמשים כחומר גלם בתעשיית המלט, שם מתרחש תהליך הפולט כמויות של פחמן לאטמוספירה בצורה של פחמן דו-חמצני וכך נסגר מעגל נוסף של מחזור פחמן.
בתעשיית המלט כיום מחליפים חלק מסלעי הגיר באפר פחם מתחנות כוח פחמיות ובכך מקטינים את פליטת הפחמן הדו-חמצני לאוויר.
מחזור הריאות (נקרא גם מחזור הדם הקטן) באדם הוא תהליך בגוף האדם שמטרתו להפוך דם דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני, שהגיע ללב אחרי מחזור הדם הגדול, לדם עשיר בחמצן ודל בפחמן דו-חמצני.
הדם מוזרם מהלב לריאות דרך עורק הריאה, המתפצל לשניים (עורק אחד לכל ריאה), ומובל לנאדיות הריאה שם הוא מועשר בחמצן (ומשחרר לנאדיות מהפחמן הדו-חמצני שהיה בו).
מנאדיות הריאה הוא עובר לורידי הריאה, דרכם הוא זורם בחזרה אל העלייה השמאלית בלב לקראת כניסה למחזור הדם הגדול בו הדם יספק חמצן לכל הרקמות בגוף.
במהלך מחזור הדם הגדול ("המחזור הסיסטמי") הדם מוסר לרקמות חמצן לצורך פעולתן התקינה ואוסף מהן פסולת של פחמן דו-חמצני.
המסירה והאיסוף של הגזים הללו מתבצעת בדיפוזיה בין הדם לרקמות עקב הפרש הריכוזים של החומרים בין הדם לבין רקמות.
כלומר, המסירה והאיסוף מתבצעים כשורה כאשר החמצן בריכוז גבוה יותר בדם מאשר ברקמות והפחמן הדו-חמצני בריכוז נמוך יותר.
כשהדם חוזר ללב בסיום מחזור הדם הגדול הוא עני בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני ולכן לפני שייצא שוב למחזור נוסף עליו להעלות את ריכוז החמצן ולהוריד את ריכוז הפחמן הדו-חמצני.
זהו בדיוק תפקידו של מחזור הריאות.
במחזור הריאות (הנקרא גם "המחזור הקטן" כיוון שהריאות קרובות ללב ולכן המסלול שהדם עובר בו קצר ביחס למסלול שעליו לעבור בו במחזור הגדול) הדם יוצא מהלב אל הריאות.
בנאדיות שבריאות, בתהליך דיפוזיה, הדם פורק את הפחמן הדו-חמצני ואוסף את החמצן.
לאחר שהועמס בחמצן ממשיך הדם ללב, כך שכשהוא חוזר אל הלב בסוף המחזור הקטן הוא מוכן ליציאה למחזור הגדול כדי להעשיר את רקמות הגוף בחמצן.
איור 2: בשלב הרפיית הלב (משמאל) נכנס הדם לתוך הלב ועובר דרך המסתמים הצניפיים מהעליות לחדרים.
הדם חוזר ממחזור הדם הגדול אל הלב דרך שני וורידים גדולים - הווריד הנבוב העליון שמנקז בעיקר את ורידי הראש, החזה והגפיים העליונות, והווריד הנבוב התחתון שמנקז בעיקר את איברי הבטן, האגן והגפיים התחתונות.
וורידים אלה מתנקזים אל העלייה (או ה"פרוזדור") הימנית בלב.
זהו אחד מארבעת המדורים בלב הכוללים גם את העלייה השמאלית ואת החדרים הימני והשמאלי (שימו לב ש"ימין" ו"שמאל" אנטומיים מתייחסים לנקודת המבט של בעל האיבר ולכן באיור 1 למשל, המצויר מנקודת המבט של העומד מול בעל האיבר, האיברים ה"ימניים" מופיעים משמאל).
בדופן העליון של העלייה הימנית נמצא קוצב הלב (או "צומת הסינוס והעלייה" - SA node), המחולל באופן עצמוני פוטנציאל פעולה כ-70 פעמים בדקה במבוגר.
כשהפוטנציאל מתפשט במורד שריר העלייה הוא גורם להתכווצותו.
ההתכווצות מעלה את הלחץ של הדם בעלייה ולחץ זה גורם לפתיחת מסתם בין העלייה הימנית לחדר הימני (מסתם "העלייה והחדר" או המסתם "התלת-פסיגי" - בלועזית הטריקוספידלי), ובכך מאפשר לדם למלא את החדר הימני.
אחרי מעבר הדם, יורד הלחץ בעלייה ומסתם העלייה והחדר נסגר כדי למנוע זרימה חזרה של הדם אל העלייה.
תוך כדי מעבר הדם מהעלייה לחדר הימני ממשיך הדם לזרום מהוורידים הנבובים אל העלייה וגם לחדר.
זה מתאפשר כיוון שאין מסתמים בכניסת הוורידים אל העלייה וכיוון שכווץ העלייה לא חוסם את המעבר.
לפי מחקרים אחדים סידור זה מעלה את התפוקה של זרימת הדם.
בזמן שהדם מספיק למלא את החדר הימני, האות החשמלי מגיע אל קשר הפרוזדור והחדר (או "צומת העלייה והחדר" - AV node) הנמצא סמוך למסתם בין העלייה לחדר.
האות מתפשט במורד המחיצה המפרידה בין החדרים ועולה משם מעלה בדפנות שני החדרים.
אות זה גורם להתכווצות החדרים מלמטה למעלה בתנועת סחיטה.
לחץ הדם בחדר עולה ולחץ זה גורם לפתיחת מסתם נוסף ("סהרוני" בשל צורתו) בין החדר הימני לעורק הריאה ("מסתם עורק הריאה" - בלועזית "המסתם הפולמונרי").
התכווצות החדר חזקה מהתכווצות העלייה כיוון שעכשיו על הלחץ שנוצר לגרום לזרימת הדם עד הריאות (בעוד שכווץ העלייה רק היה צריך להספיק להעברת הדם אל החדר הסמוך).
לכן שריר החדר הימני עבה וחזק משריר העלייה.
שריר החדר השמאלי עבה וחזק עוד יותר כיוון שעליו לשלוח את הדם אל כל רחבי הגוף.
כשהדם עובר אל עורק הריאה, הלחץ בחדר הימני יורד והמסתם נסגר כדי למנוע זרימה חזרה של הדם אל החדר.
שימו לב שכלי הדם המובילים דם מהלב נקראים עורקים, ואלה המחזירים דם ללב נקראים וורידים - הן במחזור הקטן והן במחזור הגדול של הדם.
אך במחזור הגדול, העורקים מובילים דם עשיר בחמצן והוורידים מחזירים דם עני בחמצן, בעוד שבמחזור הקטן העורקים (ובראשם עורק הריאה) מובילים דם עני בחמצן והוורידים מחזירים דם עשיר בחמצן.
מעבר הדם לריאות והמתרחש שם
בלחץ התכווצות החדר הימני הדם נכנס כאמור לעורק הריאה, שדפנותיו הגמישים תופחים.
כשהלחץ מתרפה, הדפנות מתיישרים ודוחפים את הדם עוד מעט הלאה לכוון הריאות.
לאחר מרחק קצר כלפי מעלה מתפצל עורק הריאה לשני עורקי ריאה - הימני והשמאלי הנושאים כל אחד את הדם אל הריאה המתאימה.
בריאות, העורקים מתפצלים לעורקיקים קטנים יותר ולבסוף למעין "עץ" המתפשט בריאה עם עורקיקים המתפצלים לנימים זעירים רבים .
עץ זה של כלי דם בריאה מקביל לעץ הסימפונות בריאה המכיל את האוויר הנישאף.
קנה הנשימה מתפצל לשני צינורות (הנקראות סימפונות - bronchi) שבתורן מתפצלות לעץ של סמפונונות קטנות יותר.
כחלק ממחזור הנשימה, התכווצות שריר הסרעפת שמתחת לריאות והתכווצות של השרירים הבין-צלעיים גורמים להגדלת נפח הריאות ולזרימת האוויר הממלא את עץ הסימפונות.
הסימפונונות הקטנות ביותר מסתיימות בקבוצות של שקיקים זעירים, הנאדיות (alveoli), המתנפחים באוויר בזמן השאיפה.
הנאדיות והנימים הנצמדים אליהן הם בעלי דפנות דקות ביותר (אפיתל בנאדיות ואנדותל בנימים) כדי לאפשר חילופי גאזים ביניהם בדיפוזיה .
הנאדיות מוקפות ברשת של סיבים אלסטיים המאפשרים את מתיחתם בזמן ההתנפחות והן מפרישות חומר סיכה (surfactant) כדי למנוע את קריסת הנאדיות כשנפחן קטן.
כדי לאפשר חילוף חומרים מקסימלי בין הנאדיות לנימים, הנאדיות הן בעלות שטח פנים כולל גדול ביותר - באדם בוגר יש בין 300 ל-450 מיליון נאדיות עם שטח פנים כולל של בין 80 ל-120 מטרים רבועים.
לחץ החמצן באוויר שהגיע מהאטמוספירה לנאדיות גבוה מלחץ החמצן בדם שבעורקי הריאה, מה שגורם למעבר חמצן בדיפוזיה מהנאדיות לדם שבנימים.
החמצן נקשר ליוני הברזל שבקבוצות ה"הם" במולקולת ההמוגלובין שבדם.
קשר זה הוא רופף מספיק כדי לאפשר אחר כך להמוגלובין לשחרר את החמצן כשהדם יגיע לרקמות במחזור הדם הגדול.
הפחמן הדו-חמצני שנספג בדם במהלך מחזור הדם הגדול נשמר בו בעיקר בצורה של ביקרבונט -HCO3 (כ-60%, השאר בפלסמה ובמולקולות המוגלובין).
כשהדם מגיע לנימים הצמודים לנאדיות, הביקרבונט מפורק בחזרה לפחמן דו-חמצני (בעזרת אותו אנזים, קרבוניק אנהידרז, שיצר את הביקרבונט מלכתחילה).
לחץ הפחמן הדו-חמצני בנימים כעת גבוה מאשר בנאדיות והוא זורם אליהן בדיפוזיה.
חזרת הדם מהריאות אל הלב
בנאדיות מסתיימת תנועת הדם הלאה מהלב והדם עובר למערכת וורידים המובילה אותו בחזרה אל הלב - הפעם כשהוא עשיר בחמצן ועני בפחמן דו-חמצני.
מספר וורידים סימפונים מתנקזים אל ארבעה וורידי ריאה גדולים - שניים מכל ריאה.
וורידי הריאה (העוברים מאחורי הלב) מנקזים את הדם אל העלייה השמאלית של הלב .
כאן, בדומה ובמקביל לתהליך שתואר למעלה בקשר למתרחש בעלייה הימנית, העלייה השמאלית מתכווצת כתוצאה של האות החשמלי מקוצב הלב, לחץ הדם בעלייה עולה ונפתח מסתם העלייה והחדר השמאלי (המסתם הצניפי או המיטרלי) כדי לאפשר לדם למלא את החדר השמאלי.
המסתם הצניפי נסגר על ירידת הלחץ בעלייה ושריר החדר השמאלי עכשיו מקבל את האות החשמלי ומתכווץ בחוזקה כדי לשלוח את הדם בלחץ גבוה דרך מסתם אבי העורקים שנפתח אל אבי העורקים ומשם לרקמות הגוף במחזור הדם הגדול.
חלופות למחזור הריאות בבעלי חיים אחרים
מערכת מחזור הריאות אצל האדם שתוארה למעלה היא יעילה ביותר מבחינת אספקת דם עשיר בחמצן, ומערכות דומות (כלומר בעלות מחזור ריאתי נפרד וסגור המונע על ידי לב ארבע מדורי) קיימות אצל היונקים בעיקר מכיוון שהם אנדותרמיים (כלומר שומרים ומווסתים את חום גופם) וזקוקים לכמות חמצן גדולה הדרושה להפקת חום תמידית.
בבעלי חיים עם דרישות אנרגטיות מוגבלות יותר או החיים בסביבות מסוג אחר ישנן מערכות חלופיות לאספקת חמצן וסילוק פסולת מהדם.
בחסרי חוליות מסוימים (כולל צורבים ותולעים שטוחות) חילוף הגזים נעשה ישירות בדיפוזיה מהסביבה דרך פני השטח של הגוף אל הנוזל הבין-רקמתי וממנו לרקמות.
ביצורים כאלה, למשל במדוזה, נמצאים כל תאי הגוף בסמוך לפני השטח.
לכל החולייתנים יש מערכת דם סגורה עם לב אחד.
לדגים יש מחזור דם יחיד בו הלב הדו-מדורי (בעל עליה וחדר בודדים) מזרים את הדם לזימים שם הוא סופח חמצן מהמים המוזרמים בזימים בסמוך לנימי הדם.
מהזימים, הדם מוזרם לנימי הגוף כדי לשחרר את החמצן לרקמות ומשם הוא מוזרם בחזרה ללב.
לחסרי חוליות יבשתיים, כמו חרקים ועכבישים, יש מערכת צינורות נשימה, טרכיאות, המובילות אוויר ממספר פתחי נשימה במעטה הגוף.
אחרי הסתעפויות רבות הטרכיאות מגיעות ישירות לרקמות והחלפת הגזים נעשית בדיפוזיה דרך נוזל בקצה הצינורות.
לעקרבים ולעכבישים יש גם ריאות "ספר" (הנקראות כך בשל צורתן בעלת דפי ריקמה רבים) בנוסף או במקום הטרכיאות.
הדרישות האנרגטיות המוגברות של הדו-חיים ורוב הזוחלים נענו על ידי מחזור דם נפרד לצורך אספקת החמצן לדם.
לאלה יש מחזור דם ריאתי נפרד ולב בעל שלושה מדורים, שתי עליות וחדר משותף אחד.
התכווצות אחת מובילה את הדם במחזור הריאתי לצורך אספקת חמצן והתכווצות שנייה מובילה את הדם במחזור הגדול (הסיסטמי) כדי להעביר את החמצן לרקמות.
לעופות וליונקים לב ארבעה מדורי בו ישנם חדרים ועליות נפרדים עבור המחזור הריאתי והסיסטמי.
כך הדם הזורם לרקמות במחזור הסיסטמי לא מעורבב עם שיירי דם עני בחמצן מהמחזור הסיסטמי הקודם.
כמו כן, ניתן כך לכווץ את שני החדרים בעוצמות שונות - החדר המשרת את המחזור הסיסטמי (השמאלי אצל האדם) מכווץ בעוצמה כדי לשלוח את הדם לרחבי הגוף, והחדר המשרת את המחזור הריאתי (הימני אצל האדם) מכווץ פחות בחוזקה כדי שלא לפגוע ברקמות הריאה העדינות.
מחזור חיים לאימוץ טכנולוגי הוא מודל מתחום הסוציולוגיה המתאר את התהליך של אימוץ או קבלה של מוצר חדש או טכנולוגיה חדשה, בהתאם למאפיינים הדמוגרפיים והפסיכולוגיים של קבוצה ספציפית.
ממחקר שנערך על ידי אוורט רוג'רס (Everett Rogers), ניתן ללמוד שלא כל הצרכנים יאמצו מיד רעיון משבש או מוצר חדשני למרות היתרונות הברורים.
לאורך שנים של מחקר, רוג'רס זיהה כמה תכונות אישיות שעוזרות להבין כיצד אנשים יקבלו חידוש טכנולוגי.
מן המחקר עולה כי בני אדם מקבלים חידושים בדרכים הבאות:
חדשנים (2.5%) - החדשנים הם האנשים הראשונים שיאמצו חידוש.
החדשנים מוכנים לקחת סיכונים, החדשנים הם הצעירים ביותר בגילם, הם בעלי המעמד החברתי הגבוה ביותר, הם בעלי צלילות כלכלית רבה, הם מאוד חברתיים ויש להם קשר קרוב ביותר למקורות מדעיים ואינטראקציה עם חדשנים אחרים.
הסובלנות לסיכון גורמת להם לאמץ טכנולוגיות שעלולות להיכשל בסופו של דבר.
משאבים כספיים עוזרים לספוג כשלים אלה.
מאמצים מוקדמים (13.5%) - מאמצים מוקדמים הם קבוצת האנשים השנייה שיאמצו חידוש.
אנשים אלה הם בעלי דרגת ההנהגה הגבוהה ביותר מבין קטגוריות המאמצים האחרים.
מאמצים מוקדמים הם בדרך כלל בגילאים צעירים יותר, הם בעלי מעמד חברתי גבוה יותר, הם בעלי צלילות פיננסית גבוהה יותר, השכלה מתקדמת והם יותר חברתיים מאשר מאמצים מאוחרים.
המאמצים המוקדמים הם דיסקרטיים יותר בבחירות אימוץ מאשר מחדשים.
הם משתמשים בחירה נבונה של אימוץ אשר תעזור להם לשמור על עמדת תקשורת מרכזית (Rogers 1962 ed 5, p.
רוב מוקדם (34%) - אנשים בקטגוריה זו מאמצים חידוש לאחר דרגות שונות של זמן.
זמן האימוץ הזה ארוך משמעותית מהחדשנים והמאמצים המוקדמים.
הרוב המוקדם נוטה להיות איטי יותר בתהליך האימוץ, הם בעלי מעמד חברתי מעל הממוצע, ובקשר עם מאמצים מוקדמים, ולעיתים רחוקות הם ממלאים עמדות של הנהגת דעה במערכת.
רוב מאוחר (34%) - אנשים בקטגוריה זו יאמצו חידוש אחרי החבר הממוצע בחברה.
אנשים אלה ניגשים לחידוש בדרגה גבוהה של ספקנות ולאחר שרוב החברה אימצה את החידוש.
הרוב המאוחר ספקנים בדרך כלל לגבי חידוש, הם בעלי מעמד חברתי נמוך מהממוצע, מעט מאוד צלילות כלכלית, במגע עם אחרים ברוב מאוחר ורוב מוקדם, ממעיטים מאוד במנהיגות דעה (הוא אדם בעל חשיפה מוגברת לאמצעי תקשורת ההמונים כמקורות מידע בתחומים ונושאים מסוימים).
מאחרים (16%) - אנשים בקטגוריה זו הם האחרונים שאימצו חידוש.
בניגוד לחלק מהקטגוריות הקודמות, אנשים בקטגוריה זו אינם מציגים מנהיגות דעה.
לאנשים אלה יש לרוב סלידה מסוכני שינוי, ונוטים להתקדם בגילם.
מאחרים בדרך כלל נוטים להתמקד ב"מסורות ", ככל הנראה בעלי מעמד חברתי נמוך ביותר, נזילות פיננסית נמוכה ביותר, להיות העתיק ביותר מבין כל המאמצים האחרים, בקשר עם משפחה וחברים קרובים בלבד, וללא הנהגת דעה.
החלוקה היחסית בין הקבוצות הנ"ל מתפלגת בהתפלגות נורמלית על פי עקומת הפעמון הסטנדרטית של גאוס:
מחזור החיים של אימוץ הטכנולוגיה הוא מודל סוציולוגי המהווה הרחבה של מודל קדום יותר שנקרא תהליך הדיפוזיה, אשר פורסם במקור בשנת 1957 על ידי ג'ו מ.
רוג'רס באוניברסיטת מדינת איווה ואשר במקור פורסם רק לצורך יישום בחקלאות וכלכלת בית.
על בסיס מחקר קודם שנערך שם על ידי ניל סי גרוס וברייס ראיין.
מטרתם המקורית הייתה לעקוב אחר דפוסי הרכישה של זרעי תירס על ידי החקלאים.
ביאל, רוג'רס ובוהלן פיתחו יחד מודל שנקרא תהליך הדיפוזיה, ובהמשך, ב 1962 אוורט רוג'רס יישם את השימוש בספרו שזכה לשבחים רבים, בספרו תיאר כיצד רעיונות וטכנולוגיות חדשות מתפשטים בתרבויות שונות.
אחרים השתמשו מאז במודל כדי לתאר כיצד חידושים התפשטו בין מדינות בארצות הברית.
הוא מודל אשר הוצג לראשונה בספרו של ג'פרי מור (Geoffrey Moore) "התהום השיווקית – שיווק ומכירת מוצרים טכנולוגיים לצרכנים" (Crossing the Chasm: Marketing and Selling High-Tech Products to Mainstream Customers), ובו מוצגת הרחבה של המודל המסורתי של מחזור החיים לאימוץ טכנולוגי והתפשטות חידושים.
מודל זה יצר מתודולוגיית תכנון חדשה בענפי היי-טק.
מתודולוגיה זו מספקת כלים ותובנות להעברת מוצרים מתקדמים מאימוץ מוקדם לשווקים גדולים יותר.
התהום השיווקית נובעת מכך, שקיים פער משמעותי בגישה למוצר חדשני בין המאמצים המוקדמים לבין הרוב המקדים.
האחרונים מהססים ביותר ברכישת מוצר חדשני, והם אינם מוכנים לקבל המלצה ממי שנתפס בעיניהם כשייך למאמצים המוקדמים ולחדשנים.
הם מחפשים רוב מוקדם כמותם.
זהו מצב היוצר מעגל שוטה, לפיו אינך יכול למכור בשוק העיקרי עד אשר מאמצים המוקדמים יקבלו אותך.
מאידך, הרוב המוקדם אינו מוכן לקבל את המוצר החדש, עד שלא תוכיח להם שהצלחת למכור למישהו בשוק העיקרי.
החדירה לשוק הראשוני, שנמצא לפני התהום השיווקית, איננה כה קשה, משום שכמעט תמיד אפשר למצוא לקוחות, שהם חדשנים או מאמצים מוקדמים, אשר יהיו מוכנים להתנסות במוצר החדש.
עם סיום חציית התהום, ובתנאי שהמוצר החדשני עונה על דרישות השוק ואכן מספק צורך אמיתי, נכנס השוק לתקופת "זינוק", שבה המכירות גדלות בקצב מהיר ביותר.
אחת המטרות החשובות, אשר צריכות לעמוד בפני המתחרה החוצה את התהום, היא להיות במעמד של ה"מוביל" בשוק בתחילת ה"זינוק".
מי שיש לו נתח השוק הגדול ביותר בתחילת תקופת הזינוק, ומי שהמותג שלו הוא המוכר ביותר בשוק, הוא יהיה המוביל.
לכן אופן המירוץ אל נקודת הזינוק של השוק העיקרי הוא קריטי בהצלחה לטווח רחוק.
מחזור חיי טכנולוגיה (באנגלית (Technology Life Cycle (TLC) עוסק בזמן ובעלות פיתוח של טכנולוגיה, ציר הזמן של העלאת התאוששות ואופני הפיכת הטכנולוגיה לרווחיות ביחס לעלויות והסיכונים הכרוכים בכך.
ניתן להגן במהלך המחזור חיי הטכנולוגיה באמצעות פטנטים או סימנים מסחריים על מנת להאריך את המחזור וכדי למקסם את הרווח ממנו.
לטכנולוגיות מסוימות, כמו ייצור פלדה, נייר או מלט, יש משך שימוש ארוך (עם וריאציות קלות בטכנולוגיה המשולבת עם הזמן) ואילו במקרים אחרים, משך השימוש עשוי להיות קצר למדי, כגון במוצרים אלקטרוניים או תרופתיים.
ה-TLC משויך למוצר או לשירות טכנולוגי בשונה ממחזור חיי המוצר.
ניהול מחזור חיי מוצר עוסק בניהול של מוצר בשוק ביחס לתזמון ההקדמה, אמצעי השיווק ועלויות העסק.
"הטכנולוגיה" שבבסיס המוצר (למשל, זו של תה ייחודי בטעמים) עלולה להיות די שולית, אבל התהליך של יצירתה וניהולה כמוצר ממותג יהיה מאוד שונה .
המוצר של הטכנולוגיה עשוי להיות חומר גלם כגון פוליאתילן פלסטיק או מוצר מורכב כמו מעגל משולב.
פיתוח מוצר או תהליך תחרותי יכולים להשפיע משמעותית על אורך החיים של הטכנולוגיה, ולהפוך אותו לקצר יותר.
לפיכך, ניכר כי ניהול ה- TLC הוא פן חשוב בפיתוח הטכנולוגי.
אימוץ טכנולוגי הוא התופעה הנפוצה ביותר המניעה את התפתחות התעשיות לאורך מחזור החיים התעשייתי.
לאחר שהורחבו השימושים חדשים במשאבים הם מסתיימים במיצוי היעילות של אותם תהליכים, תוך שהם מייצרים רווחים שהם בהתחלה קלים וגדולים יותר לאורך זמן, וככל שהטכנולוגיה מתבגרת קשה יותר למצות אותה.
ארבעת השלבים במחזור חיי טכנולוגיה
ניתן לראות את ה- TLC כמורכב מארבעה שלבים:
3. "שלב הבגרות" בשלב זה הרווחים מהטכנולוגיה גבוהים ויציבים, האזור נמצא ברוויה (מסומן באות - M )
במחזור חיים לאימוץ טכנולוגי מתקיימת בדרך כלל עקומת S.
הסיבה לכך היא שלקוחות מגיבים למוצרים חדשים בדרכים שונות.
דיפוזיית החידושים, טוענת שלאנשים יש רמות מוכנות שונות של אימוץ חידושים חדשים וכי המאפיינים של מוצר משפיעים על האימוץ הכללי.
אוורט רוג'רס סיווג אנשים לחמש קבוצות: חדשנים, מאמצים מוקדמים, רוב מוקדם, רוב מאוחר ומאחרים.
מבחינת עקומת ה-S ה-2.5% הם החדשנים, 13.5% הם המאמצים מוקדמים, 34% הם הרוב המוקדם, 34% הם הרוב המאוחר ו-16% הם המאחרים.
ארבעת השלבים של מחזור חיי הטכנולוגיה הם :
שלב חדשנות: שלב זה מייצג לידתו של מוצר חדש, חומר של תהליך הנובע מפעילות מו"פ.
במעבדות מו"פ נוצרים רעיונות חדשים בהתאם לצרכים הגורמים וגורמי הידע.
בהתאם להקצאת המשאבים, הזמן הנדרש בשלב החדשנות כמו גם בשלבים שלאחר מכן משתנה מאוד.
שלב סינדיקציה: שלב זה מייצג הדגמה ומסחור של טכנולוגיה חדשה, כגון מוצר, חומר או תהליך עם פוטנציאל לשימוש מיידי.
חידושים רבים מוחזקים במעבדות מו"פ.
רק אחוז קטן מאוד מהם ממוסחר.
מסחור ותוצאות המחקר תלוי בגורמים טכניים ולא-טכניים, בעיקר כלכליים.
שלב דיפוזיה: מייצג את חדירת השוק של טכנולוגיה חדשה באמצעות קבלת החידוש, על ידי משתמשים פוטנציאליים בטכנולוגיה.
אולם, גורמים בצד ההיצע והביקוש משפיעים במשותף על קצב הדיפוזיה.
שלב החלפה: שלב אחרון זה מייצג את הירידה בשימוש הטכנולוגיה בסופו של דבר, עקב החלפתה על ידי טכנולוגיה אחרת.
גורמים טכניים רבים ולא טכניים משפיעים על קצב ההחלפה.
משך זמן ההחלפה תלוי בדינמיקת השוק.
מחזור כישור הזמן היא סדרת טלוויזיה אפית פנטזית אמריקאית, ששודרה בפריים וידאו.
הסדרה מבוססת על סדרת הרומנים של רוברט ג'ורדן בשם זהה והיא מופקת במשותף על ידי חטיבת הטלוויזיה של אולפני סוני ואולפני אמזון, כאשר רייף ג'ודקינס משמש כמפיק בפועל ומככבת בה רוזמונד פייק בתפקיד ראשי.
במאי 2025 הסדרה בוטלה אחרי שלוש עונות.
הסדרה עוקבת אחר מורֵיין, חברה בארגון המתעלות (המכשפות) הכול-נשי החזק אָאֶס סֶדָאי, שלוקחת קבוצה של חמישה צעירים מביתם בכפר בעקבות מתקפה של כוחות אדון האופל, ישות מרושעת רעה המבקשת לחדש את העולם בדמותו.
בין החמישה הללו, היא מאמינה שאחד יכול להיות גלגולו של הדרקון, גיבור עתיק ומתעל עוצמתי שנובא שיציל את העולם או יהרוס אותו.שתי העונות הראשונות מבוססות על שני הספרים הראשונים, והעונה השלישית מבוססת ברובה על הספר הרביעי.
בשנת 2000, NBC רכשה את זכויות המסך לסדרת הרומן הפנטזית של רוברט ג'ורדן "מחזור כישור הזמן," אך בסופו של דבר לא המשיכה בהפקה.
בהמשך, החברה תבעה את אלמנתו של ג'ורדן, הרייט מקדוגל, בגין הערותיה לגבי הפיילוט והתביעה נפתרה בשנת 2016.
רייף ג'ודקינס היה צפוי לשמש כיוצר ומפיק בפועל לצד ריק סלבייג', לארי מונדראגון, טד פילד, מייק וובר ודארן למקה.
אלמנתו של רוברט ג'ורדן, הרייט מקדוגל, אמורה הייתה לשמש כמפיקה מייעצת.
ברנדון סנדרסון, ממשיך הספרים המתקדמים בסדרה לאחר מות ג'ורדן, מופיע בקרדיטים בצוות ההפקה.
ב-2 באוקטובר 2018, הוכרז כי אמזון הזמינה את הסדרה.
בנוסף הוכרז עוד כי אולפני אמזון ישמשו כחברת הפקה.
ב-19 בפברואר 2019 אושרה אוטה ברישוביץ' כבמאית לשני הפרקים הראשונים.
ביוני 2019 הוכרז כי רוזמונד פייק לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה.
עוד הוכרז על חברי צוות נוספים באוגוסט 2019: יושה סטראדובסקי בתפקיד רנד אל-ת'ור, מרקוס ראת'רפורד בתפקיד פרין איברה, זואי רובינס כניאנווה אלמירה, בארני האריס כמאט קוטון, ומדלן מאדן בתפקיד אגוואן אל'ווירה.
צילומי העונה הראשונה החלו ב-16 בספטמבר 2019. הסדרה חודשה לעונה שנייה במאי 2021 ולעונה שלישית ביולי 2022.
בעונה הראשונה מופיעה הלכידה והסירוס של לוגיין אבלר בזמן אמת, מה שרק הוזכר בספרים.
שחרורה של לנפיר מהכלא בשאיול גאל.
נינאב "נתקעת" בקשתות הטר'אנגריל בזמן המבחן, אבל היציאה מופיעה בפעם השנייה והיא עוזבת.
אגווין מתאמנת כדאמנה עם דאמנות נוספות ומתגלה כחזקה מכולן.
רימה, אאס סדאי מהאג'ה הצהובה, נתפסת על ידי הסינצ'נים אחרי שעוזרת לנינאב ואליין בפאלם.
פרט שלא מוזכר בספרים הוא שהן תכננו לגנוב רק ס'אנגריל אחד מסוים אבל לקחו איתם עוד כמה- כמו בספרים.
בספרים לא מוזכר כלל שאלנה ווורין מתווין חברות מועצה, ווורין עצמה, שגם מהאג'ה השחורה (לשעבר חומה), לא נחשפת בסצנה הזו ודווקא מותקפת על ידי ניומי, חברת מועצה שחורה-חומה שלא מוזכרת בכלל בספרים.
אחרי אותו קרב, ג'ויה בייר ואמיקו נגווין נתפסו.
בספרים שתיהן חלק מה-12 שברחו עם ליאנדרין ונתפסו מאוחר יותר בטיר.
ג'ויה אכן נרצחת על ידי איש אפור כמו בספר, אבל את אמיקו דווקא אלאידה רוצחת, במו ידיה.
זה לא מוזכר בכלל בספרים, אבל בסדרה מוגהדין היא זו שיוצרת את האנשים האפורים על ידי נטילת נשמתם.
הצדקת כינויה "עכביש" מתברר כשהיא לוכדת קרבנות עם קורי סאידר בצורת קורי עכביש.
בפלשבק 20 שנה לאחור, מורגז טרקנד עולה על כס האריה בקאמלין, בהריון על אליין, ומורה על רצח 4 ממתנגדיה בחדר הכס- על ידי קרוביהם.
הריפוי של מאט מהקשר לפגיון הוגדר כלא-מוצלח.
אלאידה חוזרת למגדל הלבן עוד לפני נפילת טיר- יחד עם המשלחת מאנדור.
רנד, מוריין, לאן ואגווין הולכים לשממה, ונינאב ואליין הולכים לטנצ'יקו- עוד לפני נפילת טיר.
אירועי הספר השלישי עדיין לא מתרחשים ברובם- העונה השלישית מבוססת ברובה על הספר הרביעי.
שנהפרסקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקור2025פרס המוזיקה במדיה של הוליוודהשיר הטוב ביותר – ביצוע על המסך (סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה)"The Hills of Tanchico"
מחזור הזרחן הוא מחזור ביוגאוכימי מתאר את התנועה של הזרחן דרך הליתוספירה, ההידרוספירה והביוספירה.
יצורים חיים זקוקים לזרחן, שהוא מרכיב חיוני של מולוקולות ביולוגיות חשובות כמו DNA, RNA, ATP ועוד.
מחזור הזרחן חיוני לכל המערכת האקולוגית, ומהווה תנאי הכרחי לקיום החיים על פני כדור הארץ.
שיבוש של מחזור הזרחן -הימצאותו בחוסר או בעודף במערכת אקולוגית, עלולה לגרור בעיות אקולוגיות שונות.
בשונה ממחזורים ביו כימיים אחרים.
האטמוספירה אינה ממלאת תפקיד משמעותי בתנועת הזרחן, כיון שהתרכובות מבוססות זרחן הן בדרך כלל בטווחי הלחץ והטמפרטורה האופייניים על פני כדור הארץ ייצור גז פוספין מתרחש בתנאים מיוחדים ומקומיים.
לכן, מחזור הזרחן נבדק בעיקר תוך מחקר על תנועת אורתופוספט (PO4)3-, צורת הזרחן הנפוצה ביותר בסביבה, דרך מערכות אקולוגיות יבשתיות ומימיות.
על הקרקע, זרחן הופך בהדרגה פחות זמין לצמחים במשך אלפי שנים, מכיוון שהוא הולך לאיבוד במי נגר.
ריכוז נמוך של זרחן בקרקע מפחית את צמיחת הצמחים ומאט את צמיחת החיידקים בקרקע, כפי שהוכח במחקרים על ביומסה מיקרוביאלית בקרקע.
מיקרואורגניזמים בקרקע פועלים כשקעים וגם כמקורות לזרחן זמין במחזור הביו-גיאוכימי.
טרנספורמציה קצרת טווח של זרחן היא כימית, ביולוגית או מיקרוביולוגית.
עם זאת, במחזור הגלובלי ארוך הטווח, ההעברה העיקרית מונעת על ידי תנועה טקטונית לאורך זמן גאולוגי ובלייה של פוספט המכיל סלע כגון אפטיט.
יתר על כן, זרחן נוטה להיות חומר תזונתי מגביל במערכות אקולוגיות מימיות.
עם זאת, כאשר זרחן חודר למערכות אקולוגיות מימיות, יש לו את האפשרות להוביל לייצור יתר בצורה של אאוטרופיקציה, שיכולה לקרות גם בסביבת מים מתוקים וגם בסביבת מים מלוחים.
פעילויות אנושיות גרמו לשינויים משמעותיים במחזור הזרחן העולמי בעיקר באמצעות כרייה ושימוש במינרלים של זרחן בעיקר לשם הפקת דשן כימי וכן לייצור מוצרים תעשייה שונים.
חלק מהזרחן מתפזר לסביבה כשפכים במהלך הכרייה והייצור.
דשן זה מגיע לשדות חקלאיים ומשם הוא נשטף למערכות אקולוגיות.
עקב השימוש הגובר בזרחן בכלכלה האנושית נוצרת השפעה גדלה על מחזור הזרחן העולמי.
לדבר זה עלולות להיות השפעות ניכרות על המערכות האקולוגית העולמיות ומשום כך מחזור הזרחן, יחד עם מחזור החנקן נחשבים שניהם לאחד ההגבולות הפלנטריים שחצייתם עלולה לסכן את האקולוגיה בכדור הארץ ואת האנושות.
רוב הזרחן מופיע בטבע בצורה של פוספטים (זרחן אנ-אורגני) בתוך משקעים ימיים או בסלעים שמקורם במשקעים אלה.
במשך הזמן, תהליכים גאולוגיים יכולים להרים את המשקעים הללו ליבשה ותהליכי סחף ושחיקה של סלעים על ידי רוח וגשם מפזרים אותם לתוך האדמה.
בעלי חיים צמחוניים יכולים לאכול חלק מהצמחים וחלק מבעלי חיים אלה נאכל על ידי אוכלי בשר.
הזרחות חוזרות לקרקע לאחר המוות ופירוק הצמח או החיה, וכן בזמן מתן הפרשות.
הזרחות יכולות להישטף חזרה לים באמצעות נחלים ונהרות, והם יכולים להשתלב שוב בתוך משקעים שיהפכו במשך הזמן לסלעים.
זרחן הוא אחד היסודות הנחוצים ביותר לצמחים ולכן לתהליך הייצור הראשוני ולחקלאות.
מבין אותם יסודות, לחלק אין מצב גזי ולכן הם יכולים להתפשט רק דרך תרכובות אורגניות ומים ואינם יכולים לקיים מחזורים המשלבים מאגרים באטמוספירה ולנדוד באופן חופשי בה, כפי שמתקיים במחזורים אחרים כמו מחזור החמצן ובמחזור הפחמן.
זרחן הוא החשוב ביותר לצמחים מבין אותם יסודות שאין להם מצב גזי.
יון הזרחה משתתפת בתהליכים ביולוגיים רבים והוא חלק מרכזי כמעט בכל היצורים החיים בכדור הארץ.
יוני זרחה מהווים חלק מהמולקולת ה-DNA וה-RNA.
מסיבות אלה זרחן הוא חומר מזין החיוני לצמחים בעלי חיים, פטריות ורוב החיידקים.
הזרחן יוצר מולקולות חשובות המקיימות חיים הנפוצות מאוד בביוספרה.
ככל שמערכת ביולוגית נמצאת בשלב יותר מפותח היא מנצלת את אנרגיית השמש ביעילות גדולה יותר ויכולה להקטין אנטרופיה, או לפזר אנרגיה באופן יותר יעיל.
הסבר אפשרי לכך הוא שהדבר הוא ביטוי של החוק השני של התרמודינמיקה בביולוגיה.
במערכות ביולוגיות עשירות וותיקות איבוד הזרחן מהקרקע הוא אפסי.
במערכות ביולוגיות צעירות, כמו אלו המורכבות מגידולים חד-שנתיים, מתרחש איבוד מאסיבי של זרחן בקרקע.
השימוש הנפוץ ביותר של זרחן בכלכלה הוא כמרכיב מרכזי בדשן שכן הוא מזרז גדילה של צמחים ומהווה חומר חיוני לגדילתם.
בדומה לאשלג, הזרחן הוא יסוד כימי שקיים במולקולות רבות בצמחים (ובבעלי חיים) אין לו תחליף.
שימושים נוספים לזרחן בכלכלה האנושית כוללים שימוש בתרכובות שלו במוצרים כמו גפרורים, חומרי נפץ, זיקוקים, ומשחת שיניים.
עם העלייה בשימוש בזרחן עלה גם השחרור של הזרחן לסביבה - מאז שנות ה-1840, כאשר הטכנולוגיה לכרייה והפקת זרחן נפוצה יותר, נוספו לסביבה כ-110 טרהגרם של זרחן.
חקלאות מודרנית היא גורם מרכזי לזיהום סביבתי, כולל שינוי סביבתי הנגרם על ידי חנקן וזרחן בקנה מידה משמעות.
בקנה מידה פלנטרי, הכמויות הנוספות של חנקן וזרחן הנכנסות למערכות האקולוגיות על ידי בני אדם הן כעת כה גדולות עד שהן מפריעות באופן משמעותי את המחזורים העולמיים של שני היסודות החשובים הללו.
מחזור הידרותרמי הוא במובן הכללי ביותר זרימה מחזורית של מים חמים (ביוונית עתיקה: ὕδωρ, מים, ו-θέρμη, חום).
מחזור הידרותרמי מתרחש לרוב בקרבת מקורות חום בתוך קרום כדור הארץ, בדרך כלל בסמוך לפעילות געשית, אך הוא יכול להתרחש בעומק הקרום בשל מחדרים של גרניט, או כתוצאה מאורוגנזה או התמרה.
מחזור הידרותרמי באוקיינוסים הוא מעבר המים דרך מערכות רכס מרכז-אוקייני.
המונח כולל גם את המחזור של מי נביעות חמים מאוד והידועים היטב בסמוך לקו הרכס, וגם את זרימת המים בטמפרטורה נמוכה בהרבה המפעפעים דרך משקעים ובזלות קבורות הרחק מקו הרכס.
סוג המחזור הקודם מכונה לפעמים "פעיל", והאחרון "פסיבי".
בשני המקרים, העיקרון זהה: מי ים קרים וצפופים שוקעים בבזלת שבקרקעית הים ועוברים חימום בעומק ואז הם עולים חזרה לממשק הסלעים ומי האוקיינוס בשל צפיפותם הנמוכה יותר.
מקור החום של הנביעות הפעילות הוא הבזלת שזה עתה נוצרה, ועבור הנביעות בטמפרטורה הגבוהה ביותר, תא המאגמה השוכן עמוק מתחת לקרקעית.
מקור החום של הנביעות הפסיביות הוא הבזלות הישנות שעדיין מתקררות.
מחקרי זרימת החום על קרקעית הים מראים כי לבזלות בתוך הקרום הימי לוקח מיליוני שנים להתקרר לחלוטין כשהן ממשיכות עדיין לתמוך במערכות מחזור הידרותרמיות פסיביות.
נביעות הידרותרמיות הן אתרים על קרקעית הים בהם נוזלים הידרותרמיים מתערבבים באוקיינוס שמעליהם.
צורות הנביעות הידועות ביותר הן הארובות המופיעות באופן טבעי המכונות מעשנות שחורות.
מחזור הידרותרמי הקשור לפעילות געשית ולמאגמה
מחזור הידרותרמי אינו מוגבל לסביבות רכסים אוקייניים.
אזורים של מחזור הידרותרמי בשל הסעה יכולים להתקיים בכל מקום שמקור חום חריג, כגון מחדרי מאגמה או פליטה של הר געש, באים במגע עם מערכת מי התהום.
הסעה זו יכולה להתבטא כפיצוצים הידרותרמיים, גייזרים ומעיינות חמים, אם כי זה לא תמיד המקרה.
הבנה של מחזור הידרותרמי הקשור לפעילות געשית ולמאגמה פירושה מחקר פיצוצים הידרותרמיים, גייזרים, מעיינות חמים ומערכות קשורות אחרות ויחסי הגומלין שלהם עם נגר עילי וגופי מי התהום.