tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחלקן יש יותר מ"וריאנט טרטקובר" אחד.
אלוף העולם קפבלנקה תיאר את טרטקובר כאמן בעל "ידע מעמיק ודמיון נהדר".
אולם אותו קפבלנקה גם ביקר את משחקו של טרטקובר כנעדר סולידיות.
הביקורת הייתה מוצדקת: ב-1910 הפסיד טרטקובר לרטי ב-11 מהלכים - אחת מהמיניאטורות הקצרות ביותר בין אמנים אי פעם.
טרטקובר, רטי ונימצוביץ' היו המבשרים העיקריים של האסכולה ההיפרמודרנית בשחמט, שעיקרה ויתור על השליטה הישירה במרכז הלוח תמורת השפעה עקיפה יותר עליו.
לחיבוריהם העיקריים של השלושה, שיצאו בין 1922 ל-1924, נודעה חשיבות רבה בדברי ימי המשחק והם נקראים על ידי לומדיו גם היום.
בני זמנו של טרטקובר תיארו אותו כג'נטלמן בעל גינוני אצולה.
האמן הבינלאומי האמריקאי כתב כי כאשר ניסו המארגנים של טורניר שנערך במיוחד כדי לאפשר לו לזכות בפרס כספי גבוה, למנוע את הפרס מאמן הונגרי שניצח במפתיע ולהעבירו לטרטקובר, זה האחרון: "החזיר קידה ליושב ראש התחרות וקרע את שטרות הכסף, כשהוא נמנע בקושי מלזרוק אותם בפרצופו".
אותו קמוך זוכר גם את יכולתו הרטורית המרשימה, כישרון שאיפשר לו בהזדמנות אחת לצדד בהצעה שכמעט ונדחתה על הסף.
הדוקטור הרהוט הצליח לשנות את דעתם של כל האמנים המכונסים בטורניר וההצעה עברה לבסוף ברוב גדול: רק טרטקובר עצמו הצביע נגדה.
האמן הבריטי הארי גולומבק סיכם את יכולתו האינטלקטואלית של טרטקובר כ"תערובת מודרנית של שפינוזה ווולטייר".
יותר מכל אהב עולם השחמט את פתגמיו של טרטקובר, המצוטטים למכביר.
האמן האמריקאי דניס מונוקרוסוס כינה אותו "הפתגמאי הטוב ביותר" של המשחק.
"תמיד עדיף להקריב את כלי היריב"
"הטעויות נמצאות כולן על הלוח, מחכות להיעשות"
"המנצח במשחק הוא מי שעשה את הטעות הלפני-אחרונה"
בתשובה לשאלה מדוע הפסיד חמישה משחקים ברציפות בטורניר: "היה לי כאב שיניים במשחק הראשון; בשני - כאב ראש; בשלישי היה זה התקף של ראומטיזם; ברביעי לא הרגשתי טוב.
ובכן, האם חייב אדם לנצח כל משחק?!"
סבְלָנוּת היא היכולת לסבול המתנה, עיכוב או התגרות בלי לכעוס או לדאוג, וכן היכולת להתמיד בשקט בהתמודדות מול קשיים.
הניגוד של סבלנות הוא קוצר רוח.
סבלנות נזכרת ביהדות כאחת המידות של השגת אמונה בבורא עולם והבנה שהכל לטובה.
סבלנות מתוארת כמידה טובה בדת או בתרגולים רוחניים.
ביהדות סבלנות היא מידת אמונה וקבלה שבורא עולם פועל רק לטובת הבריות שברא.
סבלנות מלשון סבל, כשהאדם מקבל את מה שעובר עליו אף אם נראה לו שזה לרעתו, הוא יראה לבסוף שהכל לטובתו.
"כל מאן דעביד רחמנא לטב עביד." כל מה שעושה האלוקים הוא לטובה.
במהאיאנה, הסבלנות היא אחת משש (או עשר) פרמיטות שבודהיסטווה מתרגל ונוהג לפיהן כדי להגיע לבודהי (הארה) מושלמת.
באסלאם, הסבלנות היא אחת מהמידות הטובות החשובות בחיים.
המוסלמי מאמין שהאדם יכול להגיע לקרבת אלוהים וכך להשכין שלום.
עוד מאפיין בולט באסלאם שאלוהים נמצא עם אלה ארכי הרוח, במיוחד תחת סבל.
ההינדואיזם מתייחס לסבלנות כיכולת חיונית בהשגת שליטה בחמשת החושים כחלק מהשגת המוקשה - השחרור ממחזור החיים, מוות ולידה.
סבלנות היא תכונה חשובה בחברה המודרנית, ולכן מגיל קטן מקובל להנחיל לילדים את עיקרון הסבלנות.
סבכי שחור-כיפה (שם מדעי: Sylvia atricapilla) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסבכיים.
בישראל הסבכי שחור הכיפה הוא חולף מצוי, שנודד לרוב בלהקות דלילות.
זמני הנדידה: סוף אוגוסט עד נובמבר, וסוף פברואר עד סוף מאי.
בשתי עונות הנדידה הזכרים מקדימים את הנקבות במספר ימים.
בזמן הנדידה, הסבכי שחור הכיפה הוא ציפור פעילה ובולטת, לעומת שאר בני משפחתו החששנים.
הסבכי שחור הכיפה ניזון מחרקים מעופפים שונים, ובאביב אוכל גם תותי עץ.
במדבר הוא ניזון גם מזרעים, ומדי פעם אפילו עלים.
נפוץ באירופה מלבד סקנדינביה וצפון רוסיה, ועד מרכז אסיה.
דוגר גם בצפון אפריקה ובמזרח התיכון עד לבנון.
חי ביערות עם תת-יער גבוה.
בדרום אירופה וצפון אפריקה הסבכי שחור-הכיפה הוא ציפור יציבה (שאינה נודדת).
האוכלוסיות משאר תחומי תפוצתו נודדות.
היקף הנדידה של מין זה - כ-340 מיליון פרטים מדי שנה.
הסבכי שחור הכיפה מקנן בשיחים, קרוב לקרקע.
נוכחותה ושירתה של ציפור זו עוררו את השראתם של אמנים איטלקים מזה זמן רב.
"La Capinera" (שחור-כיפה באיטלקית) הוא אחד משיריו המפורסמים ביותר של המשורר ג'ובני פסקולי.
"Storia di una capinera" הוא סרט מ-1993 שביים פרנקו זפירלי (הופץ בשמו הבינלאומי "דרור").
באופרה של אוליבייה מסייאן, "Saint-François d'Assise", זימרת הסבכי שחור הכיפה מסמלת את הקדוש פרנציסקוס מאסיזי.
הסבכי שחור הכיפה נחשב מעדן בכמה מדינות במזרח התיכון, שם רבות מציפורים אלו נלכדות באופן בלתי חוקי בכל שנה.
סבכיים הקרויים גם סבכיי העולם הישן או סבכיים אמיתיים (שם מדעי: Sylviidae), היא משפחה מרובת מינים של ציפורים קטנות בסדרת ציפורי השיר.
הסבכיים חיים בעיקר באירופה, אסיה ובהיקף קטן יותר גם באפריקה.
רוב המינים הנמצאים באזורי אקלים ממוזג נודדים, וחורפים ביבשות שהוזכרו או באסיה הטרופית.
לאחרונה הוחלט לפי מספר חוקרים לפצל את מרבית סוגי המשפחה למשפחות נפרדות, תחת על-משפחה אחת - סבכים (Sylvioidea).
רוב הסבכיים של העולם הישן הם בעלי מראה חסר מאפיינים בולטים, למעט כמה מינים אסיאתים.
הזוויגים לרוב דומים למראה, אולם בעלי סימנים מבדילים, במיוחד בסוג הציפורים סבכי.
הם בעלי גוף קטן עד בינוני, המשתנה בין המינים מ 9 ועד 16 ס"מ אורך, ובעלי מקור קטן מחודד ועדין למראה.
כמעט כל המינים ניזונים בעיקר מחרקים ופרוקי-רגליים, אף על פי שכמה מהם ניזונים בנוסף מפירות, צוף או זרעים קטנים.
רוב המינים מונוגמיים ויבנו קן בצורת סלסילה שטוחה בסבך צמחייה צפופה, בו הנקבה מטילה 2 עד 6 ביצים, תלוי במין.
שני הזוויגים יסייעו בגידול הגוזלים, אשר יהיו מסוגלים לעוף כבר בגיל שבועיים.
בשלהי המאה העשרים, משפחת הסבכיים נחשבו כמאחדים בתוכם 50 סוגים ובהם קרוב ל 300 מינים של ציפורים קטנות אוכלות חרקים.
מאוחר יותר החטפיתיים הופרדו מהם למשפחה נפרדת.
בראשית המאה העשרים, כל ציפור שיר, מהעולם הישן, אוכלת חרקים הידועה למדע נחשבה בנקודה מסוימת כשייכת למשפחת הסבכיים, ויש עדיין הנוהגים להחשיב זאת כך.
רק לאחר אמצע המאה העשרים התחילו לעבוד ברצינות על הפרדת משפחת החטפיתיים.
אולם עדיין משפחת הסבכיים נותרה משפחה גדולה מאוד, עם מעט מאוד דפוסים של יחסי קרבה שניתן להכיר בהם.
במרוצת הזמן הופרדו מהם משפחת הטימליים (Timaliidae), התפריים (Cisticolidae), הצטיות (Cettiidae) ומשפחות אחרות, וכך משפחת הסבכיים של היום התכווצה בכ 80 % מגודלה המקורי, וכיום היא מכילה 10 סוגי ציפורים שבהם 50 מינים לפחות.
אולם זה אפשרי בהחלט שמחקרים עתידיים יגרמו לשינויים נוספים במשפחה זו.
כיום ישנם במשפחה רק 2 סוגים ובהם 34 מינים:
סבכי (Sylvia) - בו 7 מינים
Curruca - בו 27 מינים
מיני הסבכים שאפשר לראות בישראל הם:
סבכי שחור כיפה, סבכי שחור ראש, סבכי ניצי, סבכי אפור, סבכי שחור גרון, סבכי חורש, סבכי טוחנים, סבכי קוצים, סבכי ערבות, סבכי קפריסאי, סבכי מדבר, סבכי רונן, סבכי שיטים וסבכי אשלים.
המין סבכי אפריקני הוא מזדמן נדיר ביותר.
בשקיות הטיבוע בתחנה לחקר ציפורי ירושלים מופיעים כתמים כחולים כהים, כתוצאה מהלשלשת שמכילה את שאריות פירות-האשחר והזרעים.
האלה ארצישראלית מבשילה את פירותיה לקראת אמצע- סוף אוגוסט בירושלים ואז נודדים ועוברים דרך התחנה מספרים עצומים של סבכיים, מספרים גדולים בהרבה מאשר המספרים שחולפים במהלך ספטמבר אוקטובר ונובמבר.
ממצאים נוספים שנאספו מלמדים על כך שבזמן נדידת הסבכיים באביב דרך התחנה, נמצא שיש שונות בגנים בין הנודדים של תחילת העונה לאלו שבאים אחריהם.
סִבְּכִי שִׁיטִּים (שם מדעי: Sylvia leucomelaena) היא ציפור שיר קטנה מהסוג סבכי במשפחת הסבכיים.
אזור חיותה הוא נוף מדבריות צחיח של המדינות ג'יבוטי, מצרים, אריתריאה, ירדן, עומן, ערב הסעודית, סומליה, סודאן תימן וישראל.
הגוף גדול יחסית, באורך כ־15 ס"מ, הראש שחור למעט מקו הלסת התחתונה ומטה, החלק העליון אפור כהה, החלק התחתון לבן, הזנב שחור בקצהו ניקוד לבן.
בחורף צבעים אלו דהויים יותר, צבע הראש והזנב בנקבה חומים.
הוא דומה בצבעיו לסבכי חורש וסבכי שחור־ראש אולם שונה בהתנהגותו ומרבה להטות את זנבו כלפי מטה.
תת־מין המקומי אנדמי לבקע הערבה (בישראל ובירדן).
שמו העברי נובע מהעובדה כי הוא חי רק באזורים בהם צומחים עצי שיטה.
בישראל אזור חיותו הוא רצף עצי שיטה גדולים ומפותחים במישורי הערבה או בפתחי הוואדיות הנשפכים אליה.
זהו הסבכי הנדיר ביותר מהסבכיים הדוגרים בישראל, וזאת בשל היעלמותם של עצי השיטים שנובעת משאיבת מי התהום בערבה.
עד לתחילת שנות ה־80 סבכי שיטים היה יציב ומצוי, לאחר שזוהתה מגמת הנסיגה של מין זה בוצע סקר בערבה בשנת 1986 ועל פי הערכות היו אז כ־120 זוגות.
מאז ועד היום חלה ירידה חדה ביותר במספרם.
סבכי שחור-ראש (שם מדעי: curruca melanocephala) היא ציפור שיר קטנה במשפחת הסבכיים, זהו סבכי טיפוסי בעל תפוצה נרחבת באזורי מדינות הים התיכון.
מקור שמו המדעי נובע מצבע ראשו.
בלטינית Melanos פירושו שחור, cephala פירושו ראש.
ניזון בעיקר ממגוון חרקים שונים ופירות.
בישראל מרבה לאכול מפירות צמח יערה איטלקית.
תחילת הקינון בחודש מרץ, הקן בצורת סלסילה שטוחה, כאשר שני הזוויגים דוגרים ומטפלים בגוזלים.
כמו רוב מיני הסבכי הזוויגים בעלי מופע שונה.
אורכו כ - 14 ס"מ, בעל מקור מחודד, הראש והעורף שחורים, הגב אפור, הגרון והחלק התחתון של גופו לבן מלוכלך, והוא בעל טבעת-עין אדומה.
אברות זנבו החיצוניות לבנות, הזנב עצמו שחרחר, רגליו בצבע אדום-חום.
לנקבה ראש אפור כהה, גחון בהיר וחלקי הגוף העליונים בחום-אפרפר.
צבע הניצוי משתנה במקצת בין תת-המינים.
שירתו מהירה קשקשנית ומתכתית, בזמן הנדידה הפרטים שומרים על קשר בציקצוקים חזקים, ובזמן החיזור הזכרים שרים מעמדות תצפית.
מין זה מתרבה באזורים הדרומיים ביותר של אירופה ובקצה המערבי של אסיה, בטורקיה ובקצה המזרחי של האזור הים תיכוני.
ציפור שיר קטנה זו, שלא כמו רוב מיני הסבכי, אינה בעלת נטייה חזקה לנדידה, אולם פרטים אחדים חורפים בצפון אפריקה, ולעיתים מגיעים באקראי לאזורים רחוקים מאוד מאזורי הקינון, אפילו עד בריטניה.
בישראל נמצאים שני תת-מינים, m.
momus יציב ושכיח הדוגר בצפון הארץ ובמרכזה ובמישור החוף.
הסבכי שחור-ראש יחד עם הסבכי אשלים יוצרים על-מין.
לשניהם יש לבן באזורי עצם הלחי וגרון בהיר, ולזכרים הבוגרים ראש שחור, כמו גם טבעת-עין בולטת.
לסבכי רונן, הנראה כקרוב ביותר משפחתית לעל מין זה, יש גרון וחזה כהים יותר, ובחלק העליון של ראשו אפור כהה בזכרים, אולם למעט תכונות אלו הוא חולק את אותן התכונות.
לסבכי שחור ראש יש 4 תת-מינים, כאשר תת-המין החמישי ככל הנראה נכחד.
סבכי קוצים (שם מדעי: curruca communis) הוא סבכי טיפוסי נפוץ המתרבה בכל אירופה ובאזורי האקלים הממוזג של מערב אסיה.
ציפור שיר קטנה זו נודדת, וחורפת באפריקה שמדרום לסהרה בחצי האי ערב ובהודו.
בישראל חולף מצוי ודוגר מצוי במרכז ובצפון ומהראשונים המגיע לאזורנו בנדידת האביב מאפריקה.
מהסוג סבכי זהו מהבודדים אשר הזוויגים שונים בצורה ברורה אחד מהשני.
אצל שניהם החלק העליון בעיקר חום וצהוב בהיר בחלק התחתון, האברות המשניות בצבע ערמון.
המקור חזק וצידיו בהירים, טבעת העין לבנה והרגלים צהבהבות.
לזכר הבוגר יש ראש אפור וגרון לבן.
לנקבה חסר את הראש האפור, והגרון חיוור יותר.
שירתו מהירה וצורמנית, עם צלילים צווחניים.
זו ציפור של שטחים פתוחים ומעובדים, עם שיחים לקינון.
הקן נבנה בשיחים נמוכים בו הנקבה מטילה 3–7 ביצים.
בדומה למינים אחרים מהסוג סבכי היא ניזונה בעיקר מחרקים, אך אוכלת גם גרגירים ופירות רכים אחרים.
בישראל היא מתחילה בדגירה בין ראשוני ציפורי השיר, מתחילה לקנן בתחילת מרץ, ובמהלך יוני שבה לאפריקה לחודשי הסתיו והחורף.
סֶבְלִיאֶבוֹ (בבולגרית: Севлиево) היא עיר בצפון מרכז בולגריה בשטח מחוז גברובו, השנייה בגודלה במחוז מבחינת כמות אוכלוסין לאחר בירת המחוז גברובו.
העיר שוכנת לרגלי הרכס המרכזי של הרי הבלקן, על אם הדרך בין סופיה לוארנה וסמוכה לנהר רוסיצה.
סבליאבו ממוקמת 178 קילומטרים מהבירה סופיה ו-283 קילומטרים מהעיר וארנה.
תחילת ההתיישבות האנושית מתוארכת לתקופת האבן החדשה באלף ה-5 לפנה"ס.
בהמשך ישנן עדויות למבנים וקברים מתקופת הממלכה התראקית.
במאה ה-1 לפנה"ס נכבש היישוב על ידי צבא הרפובליקה הרומית, במאה ה-4 עבר לחזקת האימפריה הרומית המזרחית, אשר הפכה בהמשך לאימפריה הביזנטית.
בסמוך לעיר המודרנית הוקמה מצודת דרכים בשם חוטליץ אשר הייתה חלק משרשרת שהוקמו בסמוך למעברי הבלקן בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה.
בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והיישוב נחרב.
בהמשך צמח בסמוך כפר קטן, אשר מזוהה בתעודות העות'מאניות בשם סרבי או סְלֶבִי.
היישוב עבר תנופת בינוי של מבני ציבור וכנסיות בעידן התחייה הלאומית הבולגרית של אמצע המאה ה-19 וב-1876 השתתפו תושביו באופן פעיל במרד אפריל הבולגרי.
ב-2 ביולי 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית בסיוע מתנדבי האופלצ'נצי הבולגרים ונכלל בשטח הנסיכות הבולגרית אשר הוקמה מתוקף חוזה סן סטפנו ובהמשך הפכה למדינת הלאום בולגריה.
בעיר אין מסילת רכבת, אך היא מקושרת לרשת של כבישים חלקם מהירים ובכלל זה הכביש המהיר מסופיה לווארנה.
בתחום החקלאות ישנם שני ענפים עיקריים, גידול צאן ובקר וגידולי דגן בעיקר חיטה.
בפאתי העיר הוקם בשלהי המאה ה-20 אזור תעשייה קטן ובו מפעלים לעיבוד בשר, עיבוד עץ ומחלבות.
בעיר שורר אקלים ממוזג ללא כל השפעה ממתנת, כך שישנן הבדלי טמפרטורות משמעותיים בין עונות השנה.
ערכי הקיצון נעים ממינוס 20oc בחודש ינואר ועד 30oc בחודש יולי.
סֵבֶן אִילֵבֶן היא רשת חנויות נוחות בינלאומית שבסיסה בארצות הברית.
ראשיתה של החברה בשנת 1927, אז נולד רעיון חנות הנוחות.
נכון לדצמבר 2022 היא רשת המזון השלישית הגדולה בעולם אחרי וולמארט וקוסטקו.
בשנת 2007 היה מספר סניפיה של החברה גדול מזה של חברת המזון המהיר מקדונלד'ס.
מאז הפכה לרשת השיווק הגדולה בעולם, עם יותר מ-50,250 חנויות ברחבי העולם.
הרשת פועלת במדינות רבות, בהן ארצות הברית, אוסטרליה, יפן, קנדה, הפיליפינים, הונג קונג, סין, טייואן, מלזיה, תאילנד, דנמרק ושוודיה.
בשנים הראשונות היו חנויות החברה פתוחות מהשעה שבע בבוקר ועד לשעה אחת עשרה בלילה, ומכאן שם החברה שאומץ ב-1946, במקום השם "טוט'ם" (Tote'm).
משנות ה-60 של המאה ה-20 ואילך התרחבו שעות הפתיחה, והיום רוב החנויות פתוחות 24 שעות ביממה ובכל ימות השבוע.
הסניף הראשון נפתח בדיזנגוף סנטר ב-11 בינואר 2023. בתחילת פעילות הרשת בישראל, אלקטרה מוצרי צריכה הודיעה שיש לה כוונה להתרחב ולפתוח 30 סניפים.
החברה פתחה רק שמונה סניפים ודיווחה על הפסדים של 68 מיליון שקלים בשנת 2023. במאי 2024 נמכרה הרשת תמורת 3.3 מיליון שקל לחברת 7 אקספרס.
סבנה הייתה חברת התעופה הלאומית של בלגיה משנת 1923 עד פירוקה בשנת 2001.
החברה החלה לפעול ב-23 במאי 1923, כמוביל הלאומי של בלגיה.
הטיסה המסחרית הראשונה שלה הופעלה בין בריסל ללונדון.
מאוחר יותר החלה החברה לטוס לרוטרדם ולשטרסבורג, ביוני 1924 הטיסה לשטרסבורג הוארכה לבזל.
בספטמבר 1924 נוספו טיסות לאמסטרדם והמבורג, ובמאי 1929 לאנטוורפן, דיסלדורף, ואסן.
באותה תקופה סבנה החלה להפעיל לפעמים טיסות לקונגו הבלגית, אך עדיין לא הייתה טיסה ישירה בין בלגיה למושבה שלה.
בשנת 1930, החלה לשתף פעולה עם אייר פראנס ולופטהנזה, אשר גם להם היו אינטרסים להפעלת טיסות ליעדים ברחבי אפריקה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, היה לסבנה צי של 18 מטוסים, במהלך המלחמה הפסיקה החברה את פעילותה באירופה, וטסה לקונגו בלבד.
לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946, חזרה סבנה להפעיל את קוויה באירופה.
ביוני 1947, הפעילה סבנה את הקו הטראנס אטלנטי הראשון שלה לניו יורק, תחילה באמצעות מטוסי DC-4, שהוחלפו מאוחר יותר במטוסי DC6B, ובכך הפכה לחברה האירופית הראשונה שפעלה מעבר לאוקיינוס האטלנטי.
התרסקותה של טיסת 548 של סבנה
טיסה 548, של חברת סבנה יצאה מנמל התעופה הבינלאומי של ניו יורק, שדה אנדרסון שבניו יורק לבריסל שבבלגיה ב-15 בפברואר 1961. המטוס מדגם בואינג 707 התרסק בגישה לנחיתה בנמל התעופה של בריסל וכל הנוסעים, 72 במספר, נהרגו, כולל אדם אחד שהיה על הקרקע.
בין הנוסעים שנהרגו, היו כל 18 חברי המשלחת האמריקאית לאליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה וכן 16 מבני המשפחה, המאמנים והשופטים.
ב-8 במאי 1972 נחטף מטוס בואינג 707 על ידי 4 (2 גברים 2 נשים) מחברי ארגון הטרור "ספטמבר השחור" שהיה בדרכו לנמל התעופה בן-גוריון, ארבעת החוטפים דרשו את שחרורם של 315 מחבלים מבתי הכלא בישראל.
שניים מהחוטפים נורו ונהרגו על ידי לוחמים מסיירת מטכ"ל, מחופשים לטכנאי קרקע.
חוטפת אחת נעצרה וישבה בבית הסוהר 7 שנים, ולאחר מכן נפטרה מסרטן ב-2012. החוטפת השנייה נעצרה וישבה 13 שנים בכלא; חיה כיום בעמאן.
הנוסעת מרי הולצברג-אנדרסן, שהייתה חברת קיבוץ לוחמי הגטאות, בשבוע ה-28 להריונה, נורתה על ידי אחת החוטפות ומתה מפצעיה עשרה ימים לאחר מכן.
באוקטובר 2001 החברה הכריזה על הליך פירוק.
הפרלמנט הבלגי הקים ועדה לחקור את הנסיבות שהובילו לכך והמעורבות של סוויסאייר.
אף נבדקו צעדים משפטיים אפשריים נגד סוויסאייר.
אחת הסיבות לקריסת החברה הייתה העובדה שסוויסאייר לא עמדה בהיתחיבותה להזרים כספים לסבנה, משום שבאותו זמן הייתה בקשיים כלכליים בעצמה.
סוויסאייר עצמה נכנסה להליך פירוק באותה שנה.
סבן אפ הוא משקה קל-מוגז ללא קפאין בטעם לימון-ליים הדומה לספרייט.
הזכויות למותג מוחזקות על ידי קבוצת ד"ר פפר סנאפל בארצות הברית, וחברת פפסיקו ברחבי העולם.
הלוגו של המשקה הוא נקודה אדומה בין '7' ל-'up'.
אותה תרכובת אשר שימשה מוצרים לרפואה באותה תקופה, הייתה פטנט פופולרי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. פיליפ מוריס קנה את סבן אפ בשנת 1978 ומכר אותה בשנת 1986, לקבוצה בראשות חברת ההשקעות Hicks & Haas.
בשנת 1995, נרכשה החברה על ידי קדבורי.
בשנת 2008, התפצלה קבוצת 'ד"ר פפר סנאפל' מחברת קדבורי ובשנת 2018 נרכשה על ידי Keurig Dr Pepper.
בעקבות החרם הערבי שהחל בשנת 1951 והתרחב משמעותית בסוף שנות השישים (בעיקר בגלל מלחמת ששת הימים), נמנעה חברת סבן אפ לשווק את המשקה בישראל, ורק לאחר הסכמי אוסלו ב- 1993 המשקה שווק ונמכר באופן רשמי על ידי חברת המשקאות הישראלית 'טמפו משקאות'.
מאז השקתו של המשקה בשנת 1929, שונתה תרכובת המשקה מספר פעמים.
בשנת 2006, נוסחת המוצר הנמכרת בארצות הברית שונתה, כך שהמשקה משווק עתה כ- '100% טבעי'.
השינוי הושג לאחר ביטול והחלפה של מרכיבים מהמשקה (כמו למשל-החלפת ציטראט הנתרן באשלגן ציטראט).
הנוסח החדש של המוצר אינו מכיל מיץ פירות (בארצות הברית) אלא ממותק על ידי סירופ תירס עתיר פרוקטוז (HFCs).
בעקבות כך התאגדו מספר ארגוני-בריאות בארצות הברית, בדרישה להוריד את המילים '100% טבעי' מהמוצר, ורק לאחר שהמרכז למדע בארצות הברית איים בשנת 2007, לתבוע את חברת סבן-אפ בשל טובת הציבור, הודיעה סבן אפ, שהיא תפסיק לשווק את אותו מוצר - כמשקה טבעי.
בשנת 2011 החלה חברת סבן אפ, לבחון אפשרות לשינוי נוסחת המוצר על ידי שימוש בסוכר במקום HFCs (ראשי תיבות באנגלית: סירופ תירס עתיר פרוקטוז), ואף החלה בשיווק המוצר שנקרא: סבן אפ רטרו ('7Up Retro'), כאשר סיסמת המשקה היא 'נעשה עם סוכר אמיתי'.
מקורו האמיתי של השם אינו ברור, למרות ועל-פי חלק מהטענות, השם נבע בשל שבעת המרכיבים העיקריים של המשקה.
על שמו של המשקה קיים מיתוס הקובע כי השם 'סבן אפ' נבחר מכיוון שהמשקה מכיל pH (רמת חומציות) מעל 7. טענה זאת מופרכת משום שרמת ה-pH במשקה קרובה ל-3.79, בדומה למשקאות מוגזים אחרים.
רטרו סבן אפ (7Up Retro) - נוסחה חדשה של המשקה, מיוצר משנת- 2011. שימוש בסוכר במקום ממתיק פרוקטוז וסירופ תירס.
אריזת המשקה נושאת את הלוגו משנת 1980. המוצר משווק כעת למבחן בארצות הברית.
דיאט סבן אפ (Diet 7Up) - נקרא גם דיאט סודה, הוצג במקור משנת 1963. נוסחת המשקה שונת מספר רב של פעמים והיום מרכיביה הם: מים מוגזים מסוננים, חומרי טעם טבעיים, חומצה ציטראטית, אשלגן ציטראט, בנזואט אשלגן, סידן (disodium EDTA), אשלגן-acesulfame ו-סוכרלוז.
בעקבות תביעות ומחקרים שנעשו, הוחלט להשתמש בממתיק אספרטם במקום השימוש ב-Splenda.
אורנג' סבן אפ (Orange 7Up) - משקה בטעם תפוז ולימון.
המשקה נמכר למשך זמן קצר באמצע שנות התשעים, בחלק ממדינות אירופה (בעיקר בנורווגיה).
הייצור הופסק לאחר שנתיים והיום המשקה משווק באוסטרליה בלבד.
פטל סבן אפ (Raspberry 7Up) - משקה בטעם פטל ולימון.
המשקה נמכר למשך זמן קצר בשנות השמונים, בחלק ממדינות אירופה (בעיקר בנורווגיה ודנמרק).
למרות הפסקת הייצור, ניתן עדיין למצוא משקה מסוג זה, בכמה מדינות בדרום מזרח אסיה כגון סינגפור.
סבן אפ חופשי (7Up Free) - סבן אפ חופשי, נמכר במדינות: בריטניה, אירלנד, נורווגיה, ארגנטינה, איסלנד, פינלנד, איחוד האמירויות הערביות ופקיסטן.
הוא אינו מכיל קפאין, סוכר, צבעי מאכל או חומרים משמרים והוא משווק בתור "לימון טבעי בטעם ליים" (בדומה ל-"100% טבעי" הגרסה האמריקאית).
סבן אפ ליים (7Up Lime) - סבן אפ-ליים נמכר בארצות הברית ובארגנטינה.
בארצות הברית הוא פחות מרוכז ואין בו הרבה אחוזי גזים, לעומת זאת בארגנטינה טעם המשקה יותר חזק ומכיל 5% מיץ מוגז.
סבן אפ פלוס (7Up Plus) - סבן אפ-פלוס, הוא סדרת משקאות קלים בטעם פירות המיוצר על ידי חברת קדבורי שוופס.
המשקה יוצר כדי לתת אלטרנטיבה בריאה יותר משמשקה הרגיל, ולכן הוא אינו מכיל קפאין ויש לו שני גרם פחמימות למנה.
הטעם המקורי-תפוח, יצא לשוק בקיץ 2004 תחת השם 'Mixed Berry'.
מאז נוספו שני טעמים חדשים לסדרה בטעמים- שרי ופירות טרופיים.
בשנת 2007 השיקה חברת סבן אפ באירלנד, סדרת מים ממותקים במבחר טעמים תחת המותג 'סבן אפ פלוס'.
מספנות סבמאש היא חברה רוסית לבניית ספינות וצוללות אטומיות, הממוקמת בסברודווינסק, שבמחוז ארכנגלסק, שהיא עיר נמל בצפון רוסיה לחופי הים הלבן והוקמה במקביל להקמת המפעל.
סבמאש הוא ראשי התיבות של "המיזם הצפוני לבניית מכונות".
סבמאש היא חברת בניית הספינות הגדולה ביותר ברוסיה והספקית היחידה של צוללות גרעיניות לחיל הים הרוסי.
ב-2009 החברה העסיקה 26,951 עובדים וגלגלה רווחים בשווי 533.02 מיליון דולר.
החברה היא חלק מהתעשייה הביטחונית של רוסיה.
החברה הוקמה ב-1933 כמפעל מס' 402 («Завод № 402») שעבדו בו אסירי גולאג, ב-1959 קיבלה את שמה הנוכחי, עם ההליכים לפירוק הגולאג.
ההתמחות העיקרית של החברה הוא ייצור של ספינות, צוללות וציוד צבאי עבור הצי הרוסי.
בשנים 2003–2005, סבמאש עסקה בפרויקט 636 לבניית צוללות דיזל חשמליות לגרסאות ייצוא.
אחד מהמוצרים החשובים ביותר של המספנה הוא ייצור ציוד להתקנה בקידוחי שדות נפט וגז, פרויקטים בקוטב הצפוני, שכוללים רציף לקידוח נפט, שעמיד לקרח.
והמספנה בנתה את רציף "פריראזלומנאיה" שהוא רציף נייח שתוכנן על ידי הלשכה הימית לעיצוב ע"ש רובין ונבנית במספנת סבמאש ונחשבת לרציף הראשון מסוגו ברוסיה.
נוסף לזה יש לסבמאש חוזים עם חברות שוודיות ונורווגיות לאספקת רציפי נפט וגז נוספים לקידוח בים הצפוני ובים ברנץ.
המפעל עוסק גם בייצור ספינות מסחריות, ובעשור האחרון היא בנתה מעל 100 כלי שיט מסחריים.
הכנסות החברה מייצור צבאי בשנת 2009 נאמד ב-533,020,000 דולר ולמעלה מ-431,040,000 דולר בשנת 2008. הייצור האזרחי הגיע ל-20% מסך כל ההכנסות של החברה, סבמאש מדורגת במקום השביעי ברשימת המפעלים המצליחים ביותר של התעשייה הצבאית ברוסיה בשנת 2009.
סבמאש, כאמור, היא החברה הגדולה ביותר ברוסיה שמייצרת ספינות.
שטח מפעלי החברה משתרע על שטח מעל ל-300 דונם.
כושר הייצור מגיע ל-80,000 טון של מתכת בשנה.
החברה כפופה למשרד המסחר והתעשייה של הפדרציה הרוסית.
ייצור ציוד ימי לספינות אזרחיות;
בנייה ומודרניזציה של צוללות גרעיניות
עיצוב, ייצור ובדיקה של מוצרי הנדסה ימית וציוד תחבורה לכרייה וזיקוק של נפט וגז;
ייצור מבני פלדה מרותכים לתעשיות הנפט, הגז, והתעשייה הפטרו-כימית, כולל סגסוגות טיטניום, ציוד לתעשיית הייעור ותעשיית עיבוד העץ;
ייצור של פלדה יצוקה, כולל טיטניום ועוד;
ייצור מוצרי צריכה (ריהוט, כלי מתכת וקריסטל, אינסטלציה וציוד גז, מוצרי פלסטיק, עץ ומתכת);
בנייתו של המפעל היה מקורו בתוכנית החומש של סטלין, כאשר בין השאר התקבלה ההחלטה להרחיב באופן משמעותי את יכולת בניית הספינות.
וכך מפעל סבמאש הוקם לראשונה כבר ב-1936. המספנה פותחה במסגרת תוכנית התיעוש של סטלין והוקמה כמחנה עבודה בכפייה, כחלק ממערכת הגולאג.
תאריך הקמתה הרשמי הוא ה-21 בדצמבר 1939, כאשר כלי השיט של הספינה הראשונה שלה, "סובייטסקאיה" הורדה למים.
המפעל היה ידוע בתחילה כמפעל מספר 402.
במהלך מלחמת העולם השנייה, החברה הייתה מעורבת בתיקון ספינות קרב וייצור יחידות ארטילריה שונות.
כמו כן, במהלך שנות המלחמה המפעל עסק בשיפוץ ובניית משחתות, צוללות דיזל חשמליות, מעבורות, דוברות ועוד.
נוסף לכך, סייע המפעל בבניית ציוד למשלחות הארקטיות של ברית המועצות.
עד 1950 המספנה תיקנה 139 אוניות וכלי שיט.
בשנות ה-50 המוקדמות, הושקו צוללות רבות ובשנת 1969, החברה ייצרה את הצוללת הגרעינית הראשונה בעולם עם גוף סגסוגת טיטניום: פרויקט 661. באמצע שנות ה-70, מתקניה עברו שחזור והייצור התעשייתי שלה הוכפל והיה הגדול ביותר בהיקפו ברוסיה.
הצוללת הגרעינית "פרויקט 941", שנבנה בשנת 1981, נכנס לספר השיאים של גינס בתור הצוללת הגדולה בעולם באותה עת.
בשנת 1993 החלה בניית צוללות מסדרה חדשה.
הראשונה "סברודווינסק" נכנסה לשירות בשנת 2010. בניית צוללות נוספות מאותו דגם נמשכת.
לאורך ההיסטוריה, המספנה בנתה 45 אוניות ו-163 צוללות, ו-128 צוללות גרעיניות.
2 בדצמבר 1938 - מינהל המספנה מס' 402 של מרכז התעשייה הביטחונית בנקוו"ד
9 בספטמבר 1959 - "סבמאש" - מיזם בניית הספינות הצפוני שתחת המשרד לייצור ספינות
23 ביוני 1998 - חברת המניות "סבמאש" בצו של משרד הכלכלה של רוסיה
21 בפברואר 2001 - המיזם הפדרלי "סבמאש" בצו פנימי של הסוכנות הפדרלית לייצור ספינות
סבליאבה (באוקראינית, רוסינית ורוסית: Свалява; בגרמנית: Schwalbach או Schwallbach, "שוואלבאך"; בהונגרית: Szolyva, "סויבה"; בסלובקית: Svaľava; ברומנית: Svaliava; ביידיש: סוואליאווע) היא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז משנה סבליאבה במחוז זקרפטיה באוקראינה.
סבליאבה נמצאת על גדות נהר לאטוריצה.
האזכור הראשון של סבליאבה הוא במאה ה-8 לספירה, בו היא מתוארת ככפר בשטחו של אציל הונגרי.
במקורות הונגריים מהמאה ה-13 קיים תיאור על סבליאבה שהיא "מצדו השני של הגבול", מכאן אפשר להסיק שהיא הייתה בנסיכות גאליץ'-וולין.
במאות השנים שלאחר מכן האזור עבר בין ממלכת הונגריה, ממלכת פולין והאימפריה האוסטרית, שהפכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בסוף המאה ה-18 סבליאבה הפכה למרכז מסחרי.
ב-1881 קו הרכבת לבוב-וינה הגיע לעיר, מה שאפשר ייצוא של מינרלים שנכרו באזור.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, סבליאבה, כמו מרבית זקרפטיה, החליפה ידיים רבות עד שהייתה חלק מצ'כוסלובקיה.
ב-1939 העיר ושאר זקרפטיה סופחו להונגריה.
ב-1944, במהלך מלחמת העולם השנייה העיר שוחררה על ידי כוחות ברית המועצות וכעבור שנה הפכה, עם שאר האזור, לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות, העיר הפכה להיות חלק מאוקראינה.
היהודים הראשונים הגיעו לסבליאבה בשנת 1648 בעקבות פרעות חמלניצקי אליהם הצטרפו ברבות השנים יהודים מפולין שהתיישבו בערים נוספות באזור קארפאטורוס.
בעקבות הגעת יהודי פולין ויחד איתם רעיונות היהדות החסידית, רוב יהודי סבליאבה היו חסידי ויז'ניץ וחסידי ספינקא.
בשנת 1840 התגוררו בסבליאבה 45 יהודים ובמחצית השנייה של המאה ה-19 גדלה הקהילה והתארגנה כקהילה יהודית בעיר והוקמו בית כנסת, בית מדרש, בית עלמין יהודי וכן מוסדות יהודיים דוגמת חברה קדישא.
היהודים בעיר דיברו יידיש, ולאור חילופי השלטון באזור למדו גם הונגרית, צ'כית וגרמנית.
הקהילה תמכה במוסדות תורניים בארץ ישראל, ובאספה של "כולל מונקאטש ועשרה בעצירקען (מחוזות) בארץ הקדושה" בשנת 1907 היה ייצוג גם לקהילת סבליאבה.
בשנת 1910 חיו בסבליאבה 996 יהודים ובשנת 1921 הגיעו אף לכ-5,000. בשנת 1923 הרפובליקה הצ'כוסלובקית אפשרה פתיחה של בית ספר יסודי עברי שנסגר בשנת 1926 בגלל חוסר תקציב ונפתח מחדש רק בשנת 1933. את לימודי התיכון עשו נערי העיירה בבית הספר התיכון העברי במונקאטש בניהולו של הד"ר חיים קוגל.
הקהילה היוותה מרכז תרבותי גם לקהילות יהודיות קטנות יותר באזור דוגמת: הולובינה (Holubyne), פולאנה (Polyana), פבלובו (Pavlovo), נליפינו (Nelipyno), סוסקובו (Suskovo), סטרוינה (Stroine) ודרצ'ינו (Drachyno).
מרבית יהודי סבליאבה התפרנסו ממסחר וממלאכה ומספר יהודים אף עסקו בחקלאות (תירס, שיבולת-שועל, תפוח אדמה, שעועית וכרוב).
בתחילת המאה ה-20 גם הוקמו בעיר שתי מנסרות של עץ לתעשיית הרהיטים ובית חרושת לכימיקלים בהם הועסקו יהודים רבים, בנוסף החלו לעסוק יהודים גם במקצועות חופשיים כגון רופאים, רופאי שניים, עורכי-דין, רוקחים ופקידים בכירים במוסדות ציבור.
לאחר מלחמת העולם הראשונה מצוקות כלכליות יחד עם חינוך שמרני מחמיר גרמו לצעירים רבים להצטרף לתנועות הציוניות בהן ראו מפלט ממצוקותיהם.
בבחירות לקונגרס הציוני ה-20 השתתפו 43 מבני הקהילה.
בשנת 1930 חיו בקהילה ובסביבותיה 6,535 יהודים.
לאחר הסכם מינכן בספטמבר 1938 סופחו חלקים מקארפאטורוס להונגריה, ביניהם הערים מונקאטש ואוז'הורוד, ובכך נותקה סבליאבה מהערים הגדולות.
לשאר קארפאטורוס ניתנה ב-22 בנובמבר 1938 אוטונומיה רותנית בחסות גרמניה הנאצית, ואז החלה רדיפת יהודי קארפאטורוס טרום מלחמת העולם השנייה.
בסבליאבה עמדו להקים את המפקדה האזורית של האוטונומיה אך ב-15 במרס 1939 נכבש גם שטח האוטונומיה בידי הצבא ההונגרי.
על יהודי קארפאטורוס הוחלו חוקי האפליה של ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית שנועדו להרחיק את היהודים מחיי החברה ומהכלכלה.
יהודים רבים נותרו בלי פרנסה.
בעקבות הוצאת היהודים מבתי הספר הכלליים גדל בהתמדה מספר התלמידים בבית הספר העברי שם לימדו עד שנת 1942 בעברית ומאז בהונגרית.
בקיץ 1941 גורשו מסבליאבה כ-15 משפחות יהודיות מחוסרי אזרחות הונגרית וגברים יהודים אזרחי הונגריה בני 16–45 גייסו לפלוגות עבודה של הצבא ההונגרי.
בהמשך נלקחו מהם מדי הצבא והם הועברו ליחידות שבמסגרתן ביצעו עבודות כפייה, רובם נשלחו לחזית המזרחית שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים.
רבים מאלו נספו ברעב, בקור, במחלות, בשדות המוקשים או נרצחו בידי ז'נדארמרים הונגרים.
בסוף שנת 1941 נותרו בסבליאבה 1,432 יהודים מתוך אוכלוסייה של 8,400 נפשות.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובראשית אפריל חויבו היהודים לענוד טלאי צהוב וחפצי הערך נלקחו מהם.
ב-14 באפריל 1944 רוכזו יהודי סבליאבה בבית הכנסת והועברו לבית חרושת ללבני בניין במונקאטש ומשם הובלו למחנה ההשמדה אושוויץ.
הניצולים שחזרו לסבליאבה אחרי המלחמה ניסו לחדש את חיי הקהילה אך המשטר הקומוניסטי באוקראינה לא אפשר זאת.
בניין בית הכנסת הוסב למאפייה, בניין בית המדרש שימש כמחסן לתבואה ובית משרדים, והמקווה נעשה בית מרחץ ציבורי.
אלה מבין יהודי סבליאבה שנפלו במהלך המלחמה בשבי הרוסי, הצטרפו ליחידתו של הגנרל סבובודה, נלחמו בנאצים והיו בין משחררי צ'כיה.
לאחר המלחמה התיישבו רובם בחבל הסודטים ומשם עלו לארץ ישראל או היגרו לארצות הברית ואחדים היגרו לארצות אחרות.
סבנה הוא סרט דוקו-דרמה ישראלי משנת 2015 המספר את סיפור הגבורה של סיירת מטכ"ל בעת חטיפת מטוס סבנה.
את הסרט יצר נתי דינר, ביים רני סער ואחראי על התסריט משה זונדר.
הסרט מציג את החטיפה מ-3 נקודות מבט:
ב-5 במאי 1972 נכנסו, בנפרד, שני זוגות לטרמינל הבינלאומי בבריסל.
שני הגברים ושתי הנשים נשאו דרכונים ישראליים ולא משכו תשומת לב מיוחדת.
הארבעה היו חברי חוליה של ארגון הטרור "ספטמבר השחור".
כשטיסה 571 של חברת התעופה הבלגית "סבנה" מבריסל לתל אביב חלפה מעל העיר, פרץ עלי-אבו סנינה, מפקד חולית החוטפים, אל תא הטייס.
הוא הצמיד אקדח לראשו של הקפטן והורה לו להמשיך ולהטיס את המטוס לשדה התעופה לוד.
עבור אבו סנינה הייתה זו חטיפת המטוס השלישית בחייו.
בסופו של הסרט נראים חברי סיירת מטכ"ל משחררים את המטוס בפעולה נועזת.
מובן כי מתלווים לסרט קטעים אשר מטרתם להמחיש ולצייר לצופים איך נראתה, פחות או יותר, חטיפת מטוס סבנה.
הסרט שודר לראשונה ב-8 בספטמבר 2015 בערוץ 2. בסרט ישנן עדויות של הנוסעים, של הלוחמים, בהם עוזי דיין, בנימין נתניהו, דני יתום ואהוד ברק (מפקד סיירת מטכ"ל ומבצע החילוץ), ושל שר התחבורה דאז שמעון פרס.
כמו כן, הסרט כולל קטעים מהקלטה של תיאור המקרה מנקודת ראותו של קפטן המטוס רג'ינלד לוי, המספר על כך בגוף ראשון, וכן ראיון מיוחד עם אחת החוטפות, תרז הלסה, שנותרה בחיים, שוחררה בעסקת ג'יבריל וחיה בירדן.
נפטרה בגיל 65 בירדן ב-29 במרץ 2020. לדברי האלוף עוזי דיין, מפקד צוות החילוץ מסיירת מטכ"ל היא "מתה מאוחר מדי לטעמי".
סבלי אברמוביץ' סורין (רוסית: Савелий Абрамович Сорин; ) היה צייר יהודי רוסי.
סבלי סורין נולד בעיר פולאצק שבמחוז ויטבסק (כיום בלארוס), במשפחה יהודית.
בגיל 16 עזב את הבית וחי בעיר טולה, באריול ואחרי זה באודסה.
קוסטנדי בבית הספר לאמנות באודסה.
סבלי סיים את בית הספר עם מדליית הצטיינות, שאפשרה לו להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות ללא מבחני כניסה.
מ-1899 למד סורין בבית ספר גבוה לאמנות, פיסול ואדריכלות אצל האומנים טבורוז'ניקוב, ו-ו.
לאחר מכן למד אצל הצייר הידוע י.
ב-1907 סורין צייר ציור הנקרא "רגע ההשראה" ("ודוחנוביניה מינוטה"), הוא סיים את האקדמיה בתואר אמן, וב-1908 זכה בפרס - נסיעה לחו"ל.
חי ברוסיה, אוקראינה ובגרוזיה, אחר כך בצרפת ולבסוף בארצות הברית.
נפטר ב-22 בנובמבר 1953 בניו-יורק.
ב-1911, העבודות של סורין הוצגו בתערוכה עולמית בטורינו שבאיטליה.
בשנים 1913, 1915, ו-1917 הוא השתתף ב"תערוכת עולם האומנות" בסנט פטרסבורג.
בסוף 1917 בתערוכת "עולם חדש של האומנים" באותה העיר.
אחרי מהפיכת אוקטובר ברוסיה, סורין חי בעיר יאלטה וב-1918 הוא ארגן תערוכת אומנות בקרים.
ב-1919, סורין עבר לטיפליז (היום טביליסי, בירת גאורגיה) שם הוא נפגש עם אומנים-ס.
הוא השתתף בתערוכה "עיגול קטן".
ב-8.9.1920. הוא יצא יחד עם סודיקין מהעיר באטום, כיום בתומי למרסיי, וב-20 במאי הם הגיעו לפריז.
סורין נישאר בפריז, ותוך זמן קצר לקח חלק בחוגי אומנות אירופאיים.
בין 1922–1923 סורין הוציא לאור את עבודותיו ב"סלון סתיו" .
הוא המשיך להשתתף בתערוכות של האומנות הרוסית ובין היתר,ב-1921 בגלריה "דנדי", ב-1927 בתערוכה האחרונה של עולם האומנות בגלריה "ברן היים".
בין השנים 1920–1930 ,סורין השתתף בתערוכות פרטיות בגלריות של פריז ולונדון.
לעיתים קרובות, הוא ביקר בארצות הברית, ובמשך תקופה ארוכה חי בניו יורק.
תערוכות של ציוריו הוצגו ב"מוזיאון ברוקלין" ב-1923, בגלריה "וילדינשטיין" בניו יורק 1927–1934, בוושינגטון בשנת 1924, בפיצבורג 1924–1925, בשיקגו בשנת 1927. ב-1932, סורין לקח חלק בתערוכת אומנות רוסית מודרנית בפילדלפיה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגורר סורין בארצות הברית.
הוא תרם כספים לקרן סיוע לברית המועצות.
ב-22 בנובמבר 1953 סורין נפטר בניו יורק.
ב-1902 בעיר "ארזמס" הוא צייר את "מקסים גורקי" מהר מאוד הוא הפך לצייר פורטרטים ידוע.
יצירות של האומן, הוצגו במגזין אומנות "שמש רוסית", ב"אחוזת הבירה".
גם בצרפת הוא צייר פורטרטים של אנשים ידועים, כמו ליליאן היש, אלינור דוזה, ג'ורג' בלנצ"ין, סרג' פולאקוב ואנה פאבלוב.
יצירות של סורין נמצאות באוספים של מוזיאונים ידועים בעולם, כולל מוזיאון "לוקסמבורג" בפריז, מוזיאון "ברוקלין" בניו יורק, ובגלריית "טריטיאקוב" במוסקבה.
עבודותיו נמצאות גם באוקאינה, דאנייצק ואודסה.
לפני שהוא נפטר, הוא הוריש לברית המועצות 30 פורטרטים של אומנים רוסיים, אשר בוצעו על ידיו בין השנים 1910–1920
סבכיי פיות (שם מדעי: Maluridae) היא משפחת ציפורי שיר הנפוצה בעיקר באוסטרליה ובגינאה החדשה ובה עופות קטנים וצבעוניים.
המשפחה מכונה גם גדרונים אוסטרליים.
למרות שמם הם אינם קרובים למשפחת הגדרוניים מהעולם הישן וגם לא למשפחת גדרוני ניו זילנד הקדומה.
הם קרוביהם הרחוקים של בני משפחת הדבשניים וכן של המשפחות ציפורי זיפים, פרדלוטיים ואכנתיזיים וכן קרובים רחוקים של משפחת הסבכיים.
ציפורים אלו מצויות במגוון בתי גידול באוסטרליה וגינאה החדשה, לרבות ביערות, יערות גשם, הרים, ערבות ומדבריות.
כולם אוכלי חרקים, אחריהם הם תרים בין השיחים והענפים, הם מקננים בצמחייה סבוכה ולעיתים גוזלים שבגרו נשארים לעזור לטפל בדור הבא.
סבכי הפיות הם עופות מונוגמיים.
אצל כמה מינים קיימת תופעה של הזדווגויות נוספות, "צדדיות", של הזכר וגם של הנקבה.
עם זאת, בני זוג שבנו קן מטפלים יחד בצאצאים.
סוג Malurus - בו 11 מינים - בו גדרון הפיה
סוג Stipiturus - בו 3 מינים
סוג Amytornis - בו 11 מינים
סבן מיוזיק גרופ היא חברת בידור הממוקמת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
החברה הוקמה בשנת 2019 על ידי איש העסקים הישראלי חיים סבן.
החברה עוסקת בהוצאה לאור, טיולים, ניהול, רכישות וייצוג אמנים.
החברה הוקמה ב-2019 על ידי איש העסקים חיים סבן.
מגזין פורבס דיווח כי חיים סבן השקיע סך של 500 מיליון דולר על הקמת החברה.
ב-2020 חתם חיים סבן עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ על הסכם הפצה דיגיטלית של תוכני החברה.
סַבָּל הוא מקצוע של נשיאת מטלטלים או בני אדם למען אחרים תמורת שכר.
עבודת הסבלות מצריכה, בנוסף לכוח פיזי, ידע לגבי הצורה הנכונה בה מרימים דברים ונושאים אותם, כדי שלא יגרמו נזקים לסבל או לחפצים שהוא נושא.
הסבלות מוכרת מימי קדם והייתה נפוצה מאוד לפני המצאת הגלגל ולפני ביות בהמות המשא.
סבלים העובדים בהעמסה או פריקה של כלי תעבורה, כלי שיט, רכבות, משאיות וכלי טיס מכונים בעברית סוורים.
לאחר המעבר לתובלה במכולות הצטמצמה העסקת הסוורים בכ-90%.
סוורי הנמלים ממלאים תפקיד חשוב במערך הלוגיסטי של התחבורה הימית ומכאן, שהם גם יכולים לשתק או לשבש אותה, כפי שנעשה לא פעם על ידי שביתה או עיצומים.
השֶׁרְפָּה הם עם החי בנפאל הידועים בעבודתם כסבלים עבור המטפסים על הר האוורסט.
סבכי ניצי (שם מדעי: curruca nisoria) הוא מין של ציפור שיר מהסוג סבכי שבמשפחת הסבכיים.
דוגר בשיחים גבוהים, ולעיתים אף חולק את נחלתו עם חנקן אדום-גב.
בישראל נודד לא נדיר, בעיקר בחודש מאי לקראת סוף האביב, אז הוא מתרכז לעיתים קרובות סביב עצי תות שאת פירותיו הוא חובב.
בסתיו הוא נדיר יותר, אז נצפים בעיקר פרטים צעירים מעטים.
עינו של הסבכי צהובה ובוהקת, ומקורו שחור עם בסיס תחתון לבן.
הסנטר, החזה, הבטן והתת-שת ממפוספסים בפסים אפורים על רקע לבן.
הכיפה, הגב והזנב בצבע אפור-עופרת, וקצות הזנב עם נגיעה של לבן.
רגליו ירוקות-חומות, והכנף אפורה-חומה עם כמה פסים לבנים.
הנקבה דומה לזכר אך דהויה יותר, ובמקום פסי רוחב (כמו של הזכר) ישנם סהרונים אפורים.
טבעת העין פחות צהובה משל הזכר.
הסבכי הצעיר חום כולו, ובתת-שת יש לו סהרונחם חומים בהירים.
השוליים של הכנף בהירים והעין שחורה.
ליד העין יש כתם טיפה יותר כהה, ורגליו אפורות חומות.
אזור התפוצה בקיץ של הסבכי הניצי מתחיל באירופה, דרך מרכז אסיה ועד למונגוליה במזרח; והוא חורף באפריקה.
סבלאן היה כפר ערבי קטן על הר זבול ליד חורפיש.
במהלך מבצע חירם ננטש הכפר על ידי תושביו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 היה סבלאן כפר קטן שהקיף את נבי סבלאן.
הכפר היה מוקף מטעי תאנים וזיתים.
בכפר היו בורות מים ובמזרחו ארבעה מעיינות.
הקרן לחקר ארץ ישראל ציינה שבכפר כ-100 תושבים.
במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1922) נמנו בכפר 68 איש כולם מוסלמים.
בשנת 1940 נכלל הכפר באזור שעל פי הספר הלבן נאסר על מכירת קרקעותיו ליהודים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מ-1945 הוערכה אוכלוסיית הכפר בכ-70 נפש וקרקעות הכפר השתרעו על 1,798 דונם.
במהלך מלחמת העצמאות ננטש הכפר מתושביו ומתוך 21 משפחות רק 7 משפחות נותרו בישראל.
החל משנת 1962 דרשו הדרוזים את אדמות הכפר לצורך הרחבת אתר נבי סבלאן ואלו נמסרו להם לחכירה במחיר סמלי.
סבכי שחור-גרון (שם מדעי: Curruca ruppeli) הוא סבכי מהסוג Curruca.
הוא מקנן ביוון, בטורקיה ובאיים הסמוכים.
הוא מין נודד, וחורף בצפון מזרח אפריקה.
זהו מזדמן נדיר למערב אירופה.
הוא נפוץ יותר בנדידת האביב, לעיתים במספרים יפים, בעיקר בחבל המדברי ולאורך חוף הים התיכון.
שיא הנדידה מתרחש בחצי השני של חודש מרץ.
בסתיו נדיר הרבה יותר, ונצפה בעיקר בנגב הצפוני.
שם הסוג Curruca בא מהמילה הלטינית לציפור קטנה בלתי מזוהה שהוזכרה על ידי המשורר הרומי יובנאליס.
הסוג פוצל מהסוג סבכי ברשימת ה-Howard and Moore Checklist ב-2014 לאחר מחקר פילוגנטי שפורסם ב-2011. הפיצול מוכר כיום על ידי רוב הרשימות המודרניות.
השם האנגלי וה-ruppeli משם המין הספציפי מנציחים את הזואולוג והחוקר הגרמני אדוארד רופל (1794–1884).
זהו סבכי "קורוקה" טיפוסי, דומה בגודלו אך רזה יותר מסבכי שחור-ראש.
לבוגרים גב אפור רגיל וחלקים תחתונים בגוון אפור בהיר יותר.
המקור מחודד, רגליו חומות ועיניו אדומות.
הזכר ייחודי, בעל ראש וגרון שחורים, המופרדים על ידי פס שפם לבן.
לנקבות גרון חיוור, והראש אפור ולא שחור.
לגב האפור שלהן יש גוון חום.
השירה היא טרטור איטי ועמוק יותר מזה של שחור-ראש.
יחד עם הסבכי הקפריסאי הוא יוצר מין-על עם גרונות כהים, פסי שפם לבנים ושולי אברות בהירים.
זה בתורו קשור למיני סבכים בים התיכון והמזרח התיכון שלהם טבעת-עין חשופה, כמו סבכי רונן, סבכי שחור-ראש וסבכי אשלים.
לשתי הקבוצות יש פס שפם לבן, אך זה לא בהכרח יוצר פס ברור בקבוצה האחרונה.
מעל הלבן, ראשי הזכרים כהים באופן אחיד.
סבכיים אוכלי חרקים אלה מצויים בשיחים קוצניים עבים, שם הם בונים את הקינים שלהן ומטילים ארבע עד שש ביצים.
סִבְּכִי קַפְרִיסָאִי (שם מדעי: Curruca melanothorax) הוא מין סבכי המקנן רק בקפריסין.
ציפור שיר קטנה זו נודדת למרחקים קצרים, וחורפת בישראל, בירדן ובמצרים.
בישראל הוא חולף וחורף במספרים קטנים.
בנדידת האביב הוא נפוץ מעט יותר – הוא נודד מוקדם מאד, בעיקר בשבוע האחרון של פברואר ובתחילת מרץ, במיוחד בנחלי מדבר יהודה, בנגב ובערבה.
בסתיו הוא חולף נדיר, ובחורף נמצא במספרים קטנים בעיקר בהרי אילת ובנחלי מדבר יהודה.
הסוג Curruca הוצג בידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן מתאוס בכשטיין בשנת 1802. המין הטיפוסי בסוג (Curruca curruca) הוחלט להיות סבכי טוחנים.
שם הסוג Curruca הוא ממילה לטינית שמשמעותה "ציפור קטנה בלתי מזוהה" שטבע המשורר הרומאי יובנאליס.
שם המין הספציפי גם הוא מלטינית, ומשמעותו שחור-חזה; melas - שחור ו-thorax - חזה.
השמות בעברית ואנגלית מתייחסים למדינה היחידה בה הוא דוגר.
כמו רוב המינים בסוג Curruca, יש לו דו-צורתיות זוויגית בולטת.
הזכר הבוגר הוא סבכי טיפוסי קטן עם גב אפור, ראש שחור, פסי שפם לבנים, ובאופן ייחודי בקרב הסבכיים, חלקו התחתון מנוקד בשחור בולט.
הנקבה אפורה בעיקר בחלקים העליונים, עם ראש אפור יותר, ולבנבנה עם כתמים בהירים בלבד.
שירו של הסבכי הקפריסאי מהיר ומקשקש, ודומה לזה של שחור-ראש.
הפיצול מוכר כיום על ידי רוב הרשימות.
יחד עם הסבכי שחור-גרון הוא יוצר מין-על בעל גרונות כהים, פסי שפם לבנים ושולי אברות בהירים, זה בתורו קשור למינים של סבכיי Curruca מהים התיכון והמזרח התיכון שיש להם טבעת-עין חשופה, כלומר סבכי רונן, סבכי שחור-ראש וסבכי אשלים.
לשתי הקבוצות יש אזור שפם לבן, אך זה לא יוצר פס ברור בקבוצה האחרונה; מעל הלבן, ראשי הזכרים כהים באופן אחיד.
זהו מין של נוף פתוח ויבש, לעיתים קרובות על מדרונות גבעות, עם שיחים לקינון.
הקן בנוי בשיח נמוך, ובתטולה אופיינית 3–5 ביצים.
כמו רוב הסבכיים, הוא אוכל חרקים, אך ילקט גם פירות יער.
סִבְּכִי מִדְבָּר (שם מדעי: Curruca nana) הוא מין של ציפור שיר קטנה בסוג סבכי.
בישראל הוא חורף נדיר למדי במספרים קטנים בעיקר בנגב הדרומי ובערבה הדרומית, שם באתרים מתאימים עשויים להימצא מספר פרטים יחד באזור מצומצם.
אתרים מומלצים לצפייה בו כוללים את המישר, בקעת עובדה, וקע א-סעידיין.
בנוסף, הוא נצפה בצפיפויות נמוכות גם צפונה יותר בניצנה ובצפון הערבה, ואף מזדמן נדיר ביותר מחוץ לאזורי המדבר.
עד לא מזמן הוא והסבכי האפריקני (Curruca deserti) נחשבו יחדיו למין יחיד, אך בעקבות מחקרים המין פוצל וניתן לו מעמד של מין נפרד על בסיס של הבדלים גנטיים, גאוגרפיים, התנהגותיים, מורפולוגיים, וווקאליים.
השם של המין לפני הפיצול היה סבכי מדבר, ולאחריו הוסף לכל מין (באנגלית) הסיומת "אסייתי" או "אפריקאי".
השניים הם עדיין קרובי המשפחה החיים הקרובים ביותר זה לזה, ויחסיהם לסבכים אחרים אינם ברורים דיים.
הם עשויים להיות קרובים למדי לסבכי קוצים; ספציפית, נקבות סבכי קוצים דומות לנקבות סבכי מדבר עם צבעים עשירים יותר.
אך נראה כי שלושת המינים הללו הם מינים בסיסיים למדי בעץ הפילוגנטי של הסוג.
שם המין הספציפי nana הוא מלטינית עבור "גמד", שבא מ-nanos ביוונית עתיקה.
סבכי מדבר מקייץ ומקנן במדבריות של מרכז ומערב אסיה ובמזרח הקיצוני של אירופה (ממזרח אזור דלתת הוולגה מערבה עד למערב מונגוליה הפנימית שבסין), ונודד בחורף לבתי גידול דומים בדרום-מערב אסיה (ערב עד צפון-מערב הודו) והצפון-מזרח הרחוק של אפריקה (אזור חוף הים האדום).
הוא אף מזדמן נדיר מערבה עד בריטניה וצפונה עד סקנדינביה.
מין זה שוכן באזורי ערבות-מדבריים וסמי-מדבריים המכוסים בלענה, שיחים נמוכים ועשבים, ונמצא בדרך כלל בשטח חולי; אך בתדירות נמוכה יותר גם על קרקעות סלעיות.
עונת הקינון מתחילה מסוף אפריל, ובתטולה ארבע עד שש ביצים.
הקן בצורת גביע חזק ועבה דופן עשוי זרדים, גבעולי דשא, עלים, פלומה צמחית וקורי עכביש, ומרופד בעשבים ובסיבים עדינים יותר.
הוא בנוי בשיח נמוך בגובה של עד 110 ס"מ מעל הקרקע.
זוהי ציפור זעירה, באורך 11.5–12.5 ס"מ, דומה בגודלה לעלווית והשנייה הכי קטנה מהסבכים אחרי סבכי אפריקני.
הזוויגים כמעט זהים בצבעם, אפור-חום בהיר מלמעלה עם כנפיים וזנב חומים יותר, ולבנבן מלמטה; המקור והרגליים צהבהבים, ולעין יש קשתית צהובה.
כמו קרוביו, הוא בעיקר אוכל חרקים, אבל ילקט גם זרעים ופירות קטנים.
בניגוד לרוב הסבכיים, הוא ניזון בדרך כלל על הקרקע, שם הוא מקפץ בצורה אופיינית, ולעיתים אף נכנס למחילות של מכרסמים.
לעיתים ניתן לראות סבכי המדבר המבלה חלק ניכר מזמנו יחד עם סלעית המדבר.
אין מחקרים המציעים השערות לקיומו של קשר מובהק בין השניים, אבל ייתכן כי הסבכי נהנה מחרקים ופרוקי-רגליים אחרים אותם מבריחה הסלעית בתנועותיה, ומרוויח הגנה כתוצאה מערנותה של הסלעית כלפי טורפים אפשריים.
השירה היא ג'ינגל ייחודי שניתנת לעיתים קרובות במעוף ראווה, עם שילוב של תווים ברורים וקשים יותר.
לא נערכו אומדנים להערכת גודל האוכלוסייה, אך כיוון שתפוצתו רחבה ומגמת האוכלוסייה מוערכת כיציבה, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) סיווג את רמת הסיכון של המין כ"ללא חשש".
סִבְּכִי עֲרָבוֹת (שם מדעי: Curruca conspicillata) הוא מין של ציפור שיר מהסוג Curruca, לשעבר תחת הסוג סבכי (Sylvia).
בישראל הוא יציב שכיח אך מקומי ביותר בשטחי בתה וגריגה באזור החבל הים-תיכוני, בספר המדבר דרומה עד צפון ומערב הנגב, ובחרמון.
מחוץ לעונת הקינון נודד לאזורים נמוכים יותר, בעיקר לערבה ולבקעת הירדן.
שם הסוג Curruca מגיע ממילה לטינית שמשמעותה "ציפור קטנה בלתי מזוהה" שטבע המשורר הרומאי יובנאליס.
הסוג Curruca פוצל מהסוג Sylvia ב-2014 בעקבות מחקר פילוגנטי שפורסם ב-2011, והפיצול מוכר כיום על ידי רוב הרשימות.
שם המין הספציפי conspicillata הוא מלטינית conspicillum - מקום להסתכל ממנו, משמעות שוות ערך ל"משקפיים", בדומה גם לשם העממי באנגלית שלו, "סבכי ממושקף" (Spectacled warbler).
יחסיו הפילוגנטיים המדויקים של מין זה לא נקבעו בוודאות.
נראה שמראה הביניים שלו, מלבד טבעת העין הלבנה האוטפומורפית (תכונה נגזרת הייחודית לטקסון), מעיד על מיקומו בצורה סבירה.
נקבע כי לכל הפחות, זהו לא קרוב-משפחתו החי הקרוב ביותר של סבכי טריסטמי.
conspicillata (טמינק, 1820) - מקייץ בדרום-מערב עד דרום אירופה, צפון-מערב אפריקה, וטורקיה עד ירדן; חורף במערב הסהרה ומצרים.
orbitalis (כולל כיום את C.
וולברג, 1854) - בעיקר באיים האטלנטיים: מדיירה (קבוצת מערב מדיירה), כל האיים הקנריים הראשיים וכל האיים הראשיים של כף ורדה.
(מלבד סאל; צפון-מרכז לדרום מקרונזיה, צפון אפריקה).
הוא מתרבה בצפון-מערב אפריקה, דרום-מערב אירופה מאיבריה ועד איטליה, ומזרחה יותר באיי הים התיכון ובאזורי החוף המזרחיים.
הוא יציב בעיקר באפריקה, אך אוכלוסיות אחרות נודדות לחורף בטווח נרחב יותר בצפון ומערב אפריקה ובמצרים.
הוא מזדמן נדיר לצפון ומערב אירופה.
מין זה מצוי גם בחלק מהאיים האטלנטיים.
הוצע כי האוכלוסייה של איי כף ורדה שייכת לתת-המין C.
התת-מין המשוער של הסבכים ממדיירה, C.
bella, נכלל היום בדרך כלל בטקסון זה, וכך גם האוכלוסייה של האיים הקנריים, שם המין נפוץ למדי (למעט באל איירו), ומוכר בשם "zarzalero y ratonero".
סבכי ערבות נמצא לעיתים קרובות באזורי שיחים נמוכים מאוד באזורים ים תיכוניים חמים יבשים בעיקר.
הוא מעדיף את האזורים מכוסי השיחים הנמוכים והדלילים יותר האופייניים לגריגה פחות מפותחת, שטחי מלח ואזורים סמי-מדבריים.
הוא מאכלס את השלבים הראשונים של רצף שלאחר שריפה, ויכול ליישב מחדש בית גידול שנה לאחר שריפה.
orbitalis תופס מגוון רחב יותר של בתי גידול, מאזורים שיחיים ועד אזורים מעובדים או מעובדים למחצה.
עונת הקינון נמשכת מפברואר עד יוני על פני רוב תחום תפוצתו; אולם התת-מין C.
orbitalis מתרבה ברוב החודשים למעט יוני ויולי.
הזכר בונה לפעמים "קיני חיזור", אך שני הזוויגים בונים את קן הרבייה, שהוא בצורת גביע עמוק הבנוי בצורה רופפת מעשבים, גבעולים ועלים, ומרופד בפלומת צמחים רכים, שורשים דקים וקצת שיער.
הוא ממוקם בשיח נמוך, בדרך כלל מגובה פני הקרקע ועד כ-60 ס"מ מעליה.
בתטולה שלוש עד חמש ביצים בהירות ומנוקדות בכבדות.
הוא יציב בארץ בשטחי בתה בחבל הערבתי והמדברי, עם פיזור אוכלוסייה כתמי; כלומר הוא שכיח מאוד באזורים מסוימים ונעדר לגמרי מאחרים.
הוא נודד מקומית מחוץ לעונת הקינון לאזורים נמוכים יותר, בעיקר לאזורי הערבה ובקעת הירדן.
בחרמון הוא מצוי בחגורה הכר-קוצית עד לרום 2,100 מטר.
באזור יהודה ושומרון הוא מוגבל לכיסי בתה המאופיינים בשיחי סירה קוצנית מפותחת וצפופה, בעיקר בגב-ההר וממזרח לקו פרשת המים.
באזור הנגב הוא מקנן בצפיפות נמוכה, בעיקר באזור ירוחם–דימונה, רביבים–ניצנה וחולות מערב הנגב.
תפוצתו אינה רציפה בשל קיטוע בתי הגידול על ידי שטחים נרחבים שאינם מתאימים לקינון.
בעבר, בתחילת המאה העשרים, עברה ככל הנראה אוכלוסיית סבכי הערבות תהליך של התפשטות צפונה ומערבה, לאזורים של בתות סירה קוצנית שנוצרו לאחר כריתת החורשים שהתרחשה בתקופה זו.
בשנות השבעים נבלמה התפשטות זו והחלה מגמת נסיגה כתוצאה מפיתוח וייעור.
במהלך שנות השבעים והשמונים חלה ירידה משמעותית עד כדי היעלמות אוכלוסיות מאזורים נרחבים בדרום הר חברון, השומרון, הכרמל, מזרח הגליל ודרום הגולן.
בשל כך מוגדר סבכי ערבות כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בהסתמך על מגמת הירידה באוכלוסייה והצמצום בשטחי המחיה של המין, במיוחד בחבל הערבתי ובספר המדבר.
אלו הם סבכים קטנים מאוד וביישנים.
לזכרים צבעים עזים יחסית לסבכיים, עם ניצוי בגוונים שבין סבכי קוצים לסבכי טריסטרמי.
הם חומים מלמעלה עם גוון צהבהב-חום עד ורוד בהיר מלמטה, אברות הכנף חלודיות וגרון לבן.
לזכרים בוגרים יש ראש אפור-תכלכל וטבעת עין לבנה, הנותנת למין את שמו המדעי והאנגלי.
מבנה הגוף צר ועדין, עם זנב ארוך וכנפיים קצרות ומעוגלות.
הנקבה והצעירים בעלי ראש אפור וחלקים תחתונים לבנים וגם להם כתם כנף חלודי.
ניתן לבלבל בין האחרונים ומקביליהם הן אצל סבכי קוצים והן אצל סבכי רונן, והזיהוי ביניהם קשה בשטח.
בשדה הוא נוהג לדלג בזריזות משיח לשיח, תוך זקירות של הזנב מעלה מדי פעם.
קריאתו היא טרטור צורם החושפת בדרך כלל את הימצאותו בשטח.
השירה היא פטפוט גבוה ומהיר.
התזונה מורכבת בעיקר מפרוקי-רגליים קטנים, זחלי חרקים וביצים; אך הוא גם מלקט פירות גרגיריים ולעיתים אף צוף, בעיקר מחוץ לעונת הקינון.
מגמות השינוי באוכלוסייה העולמית לא ידועות, אך מוערכות כיציבות, ובנוסף תפוצתו נרחבת.
בשל כך, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) סיווג את רמת הסיכון של המין כ"ללא חשש".
אירופה מהווה כ-35% הטווח התפוצה העולמי, כך שהערכה ראשונית ביותר של גודלה של כלל האוכלוסייה העולמית עומדת על כ-948,000–2,575,000 פרטים בוגרים.
סִבְּכִי רוֹנֵן (שם מדעי: Curruca cantillans) הוא סבכי קטן המתרבה באזורים הדרומיים ביותר של אירופה.
בישראל זהו מין נדיר – נפוץ מעט יותר במהלך נדידת האביב, במרץ ותחילת אפריל, אז הוא מופיע לעיתים במספרים קטנים, בעיקר בחבל הארץ המדברי.
בישראל נצפה רק התת-מין C.
הוא תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע הגרמני פטר סימון פאלאס בשנת 1764 וקיבל את בתחילה השם המדעי Motacilla cantillans.
שם המין הספציפי cantillans הוא מלטינית ומשמעותו "שר", מהמילה canere - "לשיר".
נראה כי ציפור זו קשורה למין-על של סבכי שחור-ראש וסבכי אשלים.
לכולם יש פסי-שפם לבנים, הראשים כהים אצל זכרים בוגרים, וטבעות-העיניים חשופות.
שלושת המינים הללו קשורים למין-על המורכב מסבכי שחור-גרון וסבכי קפריסאי, שגם הם חולקים את פס-השפם הלבן והראש הכהה (Shirihai et al.
המין נחלק בעבר לשתי קבוצות תת-מינים נפרדות, אשר נחשבו מגוונות מספיק כדי להיחשב כשני מינים נפרדים (Shirihai et al.
לשתי הקבוצות יש ניצוי שונה של הזכר, קריאות ייחודיות והן אלופטריות.
במאי 2020, רשימת הציפורים העולמית של ה-IOC זיהתה את הפיצול של סבכי רונן מערבי ומזרחי לשני מינים שונים.
בנוסף, המין Moltoni's warbler" (Curruca subalpina)" נחשב בעבר גם הוא כחלק מהמין, אך קיבל מעמד של מין נפרד.
כיום ישנם שני תת-מינים מוכרים:
פאלאס, 1764) – מקייץ ומקנן בדרום איטליה וסיציליה, חורף במערב אפריקה.
ברם, 1855 – מקייץ ומקנן בצפון-מזרח איטליה, דרך דרום-מזרח אירופה עד למערב טורקיה; וחורף בצפון-מזרח אפריקה.
כמו רוב המינים בסוג Curruca, יש לסבכי רונן דו-צורתיות זוויגית בולטת.
לזכר הבוגר גב וראש אפור-כחלחל, גרון בגוון ערמוני מודגש, ופס-שפם לבן בולט.
הנקבה חומה ואחידה למדי בחלקים העליונים, עם ראש אפור יותר, גוון לבנבן בחלקים התחתונים, מרכזי שלישוניות בולטים למדי, וזנב בגוון חום-אפור (ולא שחור כמו אצל סבכי אשלים).
שירתו של סבכי רונן מהירה ומקשקשת, ודומה לזו של סבכי טוחנים.
הסבכי הרונן המזרחי נבדל מסבכי רונן מערבי (Curruca iberiae) בחלקיו העליונים בעלי גוני אפור-כחול עמוק יותר, מסכה כהה על קדמת העין וסוככות האוזניים, צבע חום-אדמדם המוגבל לגרון ולחזה ומתוחם בחדות בבטן לבנה ברובה, צדדים חיוורים יותר, ופס תת-שפם לבן רחב יותר.
מין זה מעדיף חורשים הטרוגניים גבוהים וצפופים עם כיסוי עצים דליל באזורים ים-תיכוניים יבשים, במיוחד חורשות של אלונים, עצי תות ואברש.
הוא נמצא לעיתים קרובות גם ביערות אלונים צעירים ובאזורים שיחיים צפופים אך נטולי עצים, ובתוואי נוף עבותים הנשלטים על ידי פטל לאורך נקיקים שטופי שמש ועמקים.
הוא אף חובב את שלבי הרצף המאפיינים שטחים לאחר שרפה.
עונת הקינון נמשכת מסוף מרץ עד סוף יוני והמין הוא מונוגמי.
הזכר בונה כמה "קיני חיזור", אך שני הזוויגים בונים את קן הרבייה ביחד.
לקן צורת גביע עמוק וחזק מעשבים, שורשים ועלים דקים והוא מרופד בעשבים עדינים יותר, שורשים ושיער.
הוא ממוקם בשיח נמוך או עץ קטן כמו אלגומין, בגובה של 30–130 ס"מ מעל פני הקרקע.
בתטולה שלוש עד חמש ביצים.
תזונתו מורכבת בעיקר מחרקים קטנים והזחלים שלהם, אך מחוץ לעונת הקינון הוא ילקט גם גרגרי-יער ופירות קטנים.
מחקר שנעשה על השינויים במין בין השנים 1989 ל-2013 העלה שהאוכלוסייה במגמת עלייה, בעקבות התפשטות בטווח תפוצת הקינון שלו.
בשל תפוצתו הנרחבת, ומגמת האוכלוסייה שמוערכת בעלייה, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) סיווג את רמת הסיכון של המין כ"ללא חשש".
סבכים (שם מדעי: Sylviidae), היא על-משפחה של ציפורי שיר מקבוצת הדרוראים.
מרבית המינים חיים בעולם הישן, אך חלקם מצויים גם באמריקה הצפונית.
בעבר מרבית המינים שויכו למשפחת הסבכיים, אך כיום רק 2 סוגים נשארו בה.
על-משפחה זו מכילה מעל 1,300 מינים והיא תוארה ב-1990.
מרבית הסבכיים הם קטני ממדים וכשמם נחבאים וחיים בין שיחים וסבכים.
רובם קטנים באורך של 9 עד 16 ס"מ ובעלי מקור צר ועדין המותאם לחטיפת חרקים וחלקם מגוונים גם בפירות, צוף וזרעים קטנים.
אצל מרבית המינים שני הזוויגים בעלי מראה דומה, למעט כמה יוצאי דופן כמו הסוג סיבכי.
מרבית המינים הם מונוגמיים ובונים קנים פשוטים בצורת כוס בצמחייה נמוכה וצפופה.
שני ההורים בדרך כלל עוזרים בגידול הגוזלים, אשר פורחים כעבור שבועיים מהקן.
המיון הנוכחי מתייחס לרשימה מ-2012 מאת Silke Fregin ועמיתיו, שמוינו לפי מחקר מורפולוגי-פילוגנטי כפי שפורסם עם תיקונים באיגוד האורניתולוגים הבין-לאומי לשנת 2019 :
משפחה שפמתניים (Panuridae) - בה מין יחיד: שפמתן (Panurus biarmicus)
משפחה דונקוביוסיים (Donacobiidae) - בה מין יחיד: דונקוביוס שחור-כיפה (Donacobius atricapilla)
סבכיי תוכי או פרדוקסורניים (שם מדעי: Paradoxornithidae) היא משפחה של ציפורי שיר, השייכת לעל-משפחת הסבכים, ולפי מספר חלוקות משוייכת למשפחת הסבכיים, אף שהיא פוצלה בשנת 2019.
תפוצת ציפורים אלה היא לאורך מזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה והמין Chamaea fasciata מצוי גם באמריקה הצפונית.
במראם הם בעלי נוצות בוהקות מעט, וכפי ששמם מרמז הם בעלי מקור עבה יחסית, כשלחלקם בעלי מקור עבה מאוד דומה למקור תוכי - דבר המהווה התאמה לתזונה בעיקר מזרעים קשים או פירות וכן מצוף וחרקים.
רובם מצויים ביערות טרופיים עד ממוזגים ולרוב אינם נודדים.