tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין עבודותיו "10.0" עבודת שני מסכים המתעדים את נבחרת ההתעמלות האמנותית של גרמניה בהכנות לאולימפיאדה והווידאו "קיבוץ" אשר זכה לציון לשבח בפסטיבל הסרטים 'פלאטפורמה' באתונה.
בשנת 2007 החל לעובד על סרטו הראשון פרחים של מרציפן ובשנת 2009 החל לצלם אותו.
הסרט המבוסס על יומן שכתבה אמא שלו, בעקבות מותו של אביו ויציאתו מהארון כהומו.
הסרט צולם תוך כדי מבצע עמוד ענן.
בקיבוץ בארי שהיה נתון להפצצות.
בשנת 2011 רקד במופע מחול "שיטפון" בשיתוף ממי שימאזקי ורועי אפרת ב"מחולוהט" במרכז סוזן דלל.
בשנת 2013 עיצב תלבושות לסרט "הנוער" ובאותה שנה היה מועמד לפרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר ולפרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2013 בסרט "שש פעמים".
בשנת 2014 היה מועמד לפרס אופיר לעיצוב התלבושות בטקס פרסי אופיר לשנת 2014 על סרטו "פרחים של מרציפן".
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטו השני, "השחיין" , על חייו כשחיין הומו בארון.
קלדרון לומד תואר שני בקולנוע באוניברסיטה לאמנויות בלונדון.
הוא נשוי לאמן רועי אפרת והשניים מתגוררים בברלין.
אדם עמנואל פרופ (נולד בו' בשבט ה'תשכ"ה, 9 בינואר 1965) הוא שחקן, במאי ויוצר ישראלי.
כשהיה בן 7 עלה עם משפחתו לישראל, והם התגוררו בפתח תקווה.
למד בבית הספר "נצח ישראל", בתלמוד תורה "שארית ישראל", בישיבת כפר גנים, בישיבת נחלים, ובקריית נוער.
היה ממקימי נוער נאמני הר הבית והיה פעיל בנוער התחיה.
למד בישיבת ימית, ובמסגרת ישיבת הסדר שירת בצה"ל בגדוד צבר של חטיבת גבעתי.
במהלך השירות הוכשר כחובש קרבי, ושירת כחובש במרפאת מחנה מטכ"ל.
בשירות מילואים שירת כחובש קרבי בחיל התותחנים.
ב-1986 היה חבר בגרעין התיישבות שהתמקם בנח"ל אלישע, במטרה לחדש את ההתיישבות היהודית ביריחו.
ב-2025 קיבל אות הוקרה מארגון אית"י - אמנים יוצרים תרבות יהודית.
למד עיצוב גרפי בבית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי בתל אביב.
בשנים 2012-2013 למד משחק בבית הספר לקולנוע יהודי.
למד סדנת משחק אצל שלמה צים, סדנת פיתוח קול אצל שמוליק ישורון, סדנת תיאטרון פלייבק אצל אלחנן אבן חן, קורס פלייבק אצל דוד לפיד ויצחק לאור מקבוצת הפלייבק "אור חוזר" של תיאטרון נקודה טובה, סדנת טייפקאסט ואנטי-טייפקאסט אצל אסף פני-אל, וסדנת פתיחה בתחום ליצנות רפואית בעמותת שמחת הלב.
עריכה גרפית וניהול רשתות מחשוב
בשנים 1994-1997 ניהל את רשת המחשבים של נאות קדומים והפיק את תוכני הגרפיקה, ובנה את אתר האינטרנט של השמורה.
בשנים 1997-2003 ניהל את מחלקת הגרפיקה והמיחשוב של בית הדפוס ישראפוט של חברת פלפוט, והיה שותף בהקמת אתר האינטרנט.
בשנים 2006-2018 ניהל את מחשוב הסטודיו של בשבע; ועימד, עיצב וערך כתבות ומודעות פרסומת.
ב-2013 גילם חסיד אמריקאי בסדרה אסי טוביה וחברים שביים יובל גינזבורג.
באותה שנה גילם את האבא בקליפ "אבא" - תרגיל על פי שירו של אביתר בנאי בבית הספר לקולנוע יהודי.
ב-2015 גילם את האבא, התפקיד הראשי בסרט "אהבת עולם" של אודליה הלל.
ב-2016 גילם רב חרדי בעונה הראשונה של "תאג"ד" שביים ציון רובין.
ב-2018 גילם את הרב של שחר אלקיים (נתן גושן) בסרט "סיפור אחר" שביים אבי נשר.
ב-2019 גילם את נציג הוועדה של משרד החוץ בסדרה "מונא" שביים אורי סיון.
ב-2020 גילם את אלחי המתנחל בעונה השלישית של "פאודה", וגילם את הכהן אלישמע בסרט תקופתי של מרכז המבקרים במכון המקדש.
ב-2021 גילם רב בבית הדין בסרט "רות" שכתב עמיאור ארציאל וביימה הילה ארציאל.
ב-2022 גילם רב בסדרה "ריקוד האש" שיצרה רמה בורשטין-שי.
ב-2022 השתתף בסרט "אדמה בוערת" של לירן שטרית, וגילם רב בעונה הראשונה של "חאנשי".
ב-2024 גילם את ראש הישיבה בסרט "נקמה יהודית 6" של יהודה גרובייס.
ב-2025 גילם כהן גדול בסדרת הרשת "גיבורי המקדש" שכתב רביב זק וביים מרדכי יורבצקי בהפקת ישיבת הר הבית.
השתתף בפאנל העוסק בזרמים השונים ביהדות בהפקת ארגון "אחד".
ב-2015 השתתף בוידאו קליפ "סנדלים" של אנדרדוס, ב-2021 השתתף בקליפ "השבעתי" של שמעון מלכובסקי, ובקליפ "לעולם" של מנדי שפירו.
ב-2022 גילם מנהל תלמוד תורה בקליפ "תאמין" של פיני איינהורן שכתב וביים שרולי ברונכר, וגילם קבצן בקליפ של "שיר הצדקה" של שוקי סלומון ובני פרידמן.
ב-2024 השתתף בווידאו קליפ "תפילתי" של מוטי אילוביץ, בקליפ "עוטפים בתפילה" בביצוע אמני השירה היהודית והתזמורת הסימפונית ירושלים שביים רפאל קליינמן, ובקליפ "באה השמחה" של שמוליק סוכות.
ב-2015 החל לשחק בהצגה "השמחה שבלב" בתיאטרון רענן, ולגלם את יוסף לוי חגיז בהצגה "הסוד שבתוך הבאר" בתיאטרון רענן.
ב-2017 החל לשחק בהצגה "נפוליון של זהב" בתיאטרון ואהבת.
ב-2019 החל לגלם חכם יהודי בהצגה "מלחמת המכבים" שכתב ביים והפיק מנחם שרון, ושיחק בהצגה "אל פחד" שכתב ביים והפיק מנחם שרון.
ב-2021 גילם את רבי שמעון בר יוחאי בהצגה "בעקבות רבי שמעון בר יוחאי" שכתב ביים והפיק מנחם שרון.
בתיאטרון רחוב: בין השאר גילם גבאי סליחות ספרדי בסיור סליחות של אספקלריא, גילם את אלקנה בתל שילה בתיאטרון נקודה טובה, גילם את אשתורי הפרחי בתל שילה בתיאטרון לב השמיים, ועוד.
ב-2022 ביים את ההצגה "צו הריסה" מאת תדהר יששכר שעיבד דב קיראון.
את העיצוב האמנותי ערך שלמה צים.
את ההצגה הפיקו בית הספר לקולנוע יהודי ותיאטרון חברותא, וההצגה עלתה בין השאר בפסטיבל מעגלים של תיאטרון פסיק.
בשנים 2016-2020 העביר חוגי דרמה בנושא חגי ישראל ומועדיו בגני ילדים במסגרת "תיאטרון קשר" של מרכז "אור מנחם" באשדוד.
ב-2017 לימד קורס דרמה בכפר זוהרים.
בשנים 2017-2019 לימד קורס דרמה בישיבה תיכונית נעם בירושלים.
ב-2019 לימד אנגלית באמצעות משחק בתלמוד תורה ביד בנימין.
בשנים 2024-2025 לימד אנגלית באמצעות משחק בהרצליה.
ערך את המהדורה הראשונה של הספר "סדר בית הבעל שם טוב לספירת העומר: עם קיצור עבודת המידות והכוונות ועבודת נפש ישראל לכל יום מימי הספירה" מאת הרב דניאל סטבסקי.
נשוי ואב לארבע, מתגורר בפתח תקווה.
בעבר התגורר בקדומים, היה ממקימי היישוב צופים (והתגורר שם במשך כ-20 שנה), והתגורר בבת עין 6 שנים - שם גם היה חבר הוועד המקומי בשנת 2019.
אדם מאירי שפלן (נולד ב-4 ביוני 1979) הוא מוזיקאי ישראלי.
שפלן נולד באטלנטה שבארצות הברית לד"ר מיכאל שפלן, מנתח פלסטי.
אחיו למחצה אורי (היה חבר ביט69) ובן הם מתמודדי העונה החמישית והשמינית של "המירוץ למיליון".
עלה לישראל עם משפחתו ב-1983 והחל את לימודי המוזיקה כבר בילדותו.
בגיל 6 למד לנגן בפסנתר, ובגיל 11 בגיטרה.
ב-1993 החל ללמוד בבית הספר תלמה ילין ולמד שם ג'אז והלחנה.
בשנת 2000 החל ללמוד קונטרבס אצל גיל סמטנה ובאותה השנה החל לעבוד עם רונה קינן ושלומי שבן.
במרוצת השנים ניגן בין היתר עם ברי סחרוף, נעם רותם, עמיר לב, רפי פרסקי, אריק איינשטיין, אפרת בן צור, דנה אינטרנשיונל, דויד ברוזה, אביב גפן, הבילויים, הדרה לוין ארדי, איתמר רוטשילד, Pezz, הרולד רובין, מקהלת גבעול, יוקה ימומוטו ועוד.
בשנת 2003 הצטרף ללהקת "אטליז" של גיא בן שטרית, ולקראת סוף אותה השנה הצטרף ללהקת "The Girls" בהנהגת שרון קנטור.
בשנת 2004 הצטרף לאנסמבל חד-פעמי שליווה את המוזיקאית האמריקאית ג'וליה אייזנברג בהופעתה היחידה בישראל.
בשנה זו השתתף בהקלטות האלבום "עזרה בדרך" של הזמר-יוצר נעם רותם ובסיבוב ההופעות שליווה אותו.
לקראת סוף אותה שנה הצטרף להרכב הליווי של חברו ללהקת "אטליז", עמית ארז, כמולטיאינסטרומנטליסט.
בהופעות ההרכב ניגן שפלן על גיטרה חשמלית, בס וגלוקנשפיל.
הוא חבר לג'וליה אייזנברג לשתי הופעות נוספות בשנת 2006, ופעמיים נוספות בביקורה השלישי בישראל, ב-2007. בסוף 2008 הוא פרש מ"אטליז" ומההרכב של עמית ארז והחל להתמקד בהפקה.
בשנת 2009 שפלן הופיע כגיטריסט במופע של עמיר לב.
בשנת 2010 הפיק מוזיקלית יחד עם תמיר מוסקט את הסינגל The Art of Rolling של אלן מון,
והשתתף בהקלטות אלבומו השלישי של נעם רותם.
שפלן חבר בהרכבים "GreedyAdam" (עם אריאל ערמוני וסולן "הבילויים" נועם ענבר) ו-"UBK" (ההרכב של סולן "בום פם" אורי בראונר כנרות).
מאז 2009 הוא מלווה את הצמד עבודות עפר להם אף הפיק את אלבום הבכורה.
אדם שוּב (נולד ב-23 במרץ 1976) הוא איש עסקים ישראלי בתחום האינטרנט והנדל"ן, ובעבר עיתונאי ואיש רדיו וטלוויזיה.
שוב נולד בקריית מטרסדורף בירושלים כנחום שוב, בן למשפחה חרדית של 9 בנים ובנות.
סבו מצד אמו הרב שמעון מנחם ברגמן היה סגן ראש עיריית ירושלים (טדי קולק) מטעם פועלי אגודת ישראל.
סבו מצד אביו היה מנהל מוסדות "עץ חיים" בירושלים.
למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה וקול תורה בירושלים.
בגיל 15 עבר תהליך יציאה בשאלה, שבמהלכו שינה את שמו לאדם שוב, עזב את משפחתו ונקלט בביתו של ארנן יקותיאלי בעת שכיהן כסגן ראש עיריית ירושלים.
שוב שמר על קשר חשאי עם יקותיאלי בזמן שלמד בישיבות חרדיות, ובסופו של דבר הפך לבן בית אצלו.
הוריו של שוב עתרו לבית המשפט לנוער בתביעה להוציאו מביתו של יקותיאלי.
בשלב הראשון התביעה צלחה ושוב, שהיה קטין, הועבר על ידי עובדים סוציאליים למשפחות אומנות שמהן נמלט.
לאחר שהתגורר כמה ימים ברחובות ובגנים ציבוריים החליט בית המשפט להחזירו לביתו של יקותיאלי, ושוב החל את לימודיו בבית הספר החילוני "גבעת גונן - ברוח ערכי תנועת העבודה" בשכונת קטמון.
בהמשך התגורר כילד חוץ בקיבוץ רמת רחל הסמוך לירושלים עד סמוך לגיוסו לשירות צבאי ככתב בגלי צה"ל.
במהלך לימודיו בתיכון נרקמו קשרים בין שוב לבין העיתונאי ישראל סגל, שהיה באותה עת עורך ומגיש של מהדורת "יומן" בערוץ הראשון ואף הוא יוצא בשאלה.
לימים כינה שוב את סגל: "אבי ומורי".
משפחתו של סגל הפכה למעין משפחה אומנת שנייה של שוב.
מאוחר יותר עבדו השניים יחד בחדשות ערוץ 2.
את הקריירה העיתונאית החל בשירותו הצבאי, ככתב גלי צה"ל, שם שימש כתב לענייני בריאות ופלילים, כתב בכנסת ועורך ומגיש של יומני אקטואליה.
המשיך להיות כתב בגלי צה"ל גם לאחר סיום שירות החובה.
בהמשך עבד שוב ככתב בחדשות ערוץ 2 והגיש את התוכנית התיעודית "חוזר ושב" שעסקה באחורי הקלעים של הקהילה החרדית ושודרה אצל זכיינית ערוץ 2 "טלעד".
בסוף שנת 2001 ותחילת 2002 הגיש בערוץ 8 את הסדרה "פרות קדושות" שעסקה בשחיטת הפרות הקדושות בחברה הישראלית (אותה ערך מיקי רוזנטל), וב-2003 בערוץ 2 את סדרת התוכניות "פרשיות השבוע".
בסוף 2002, מונה לעורך מהדורת גוש דן של "חדשות היום" בכבלים, ועורך ראשי של "חברת החדשות האזוריות".
חברה שהוקמה לצורך הפקת חדשות אזוריות במשותף לכל אזורי הזיכיון של חברות הכבלים בישראל, והייתה בבעלות חברת אולפני הבירה ירושלים ושדרו בערוץ 3. אחר כך שימש עורך משנה בחדשות 10.
בקיץ 2006 מונה כעורך ומנהל הרשת החברתית המקוונת TheMarker Café, שהוקמה באותה עת על ידי העיתון הכלכלי TheMarker, אך עזב לאחר כשנה ופנה לעסקים פרטיים.
ב-2007 הקים את חברת Refresh המתמחה בשירותי אינטרנט.
החברה הקימה מערכות בלוגים ומיזמי תוכן ואינטרנט עבור ארגונים וחברות במשק הישראלי, ובהם בנק לאומי, השב"כ, רכבת ישראל, זירות התרבות והחינוך של מפעל הפיס במדיה החברתית והבלוג של בית ההשקעות מגדל שוקי הון.
החברה הובילה קמפיינים גם עבור אישים פוליטיים ובהם ראש עיריית תל אביב-יפו, רון חולדאי.
ב-2016 מכר שוב את "ריפרש" לחברת גרייט דיגיטל תמורת סכום של כעשרה מיליון ש"ח.
שוב פרש מעיסוקו הקבוע בעיתונות אך המשיך לכתוב בטור קבוע ב"גלובס", וכן כותב מעת לעת בנושאי שיווק דיגיטלי בעיתון "כלכליסט" ומגיש פינות על פרסום ושיווק באינטרנט במסגרת התוכנית "הקמפיין" בערוץ 2 ו"צינור לילה" בערוץ 10.
שימש כמרצה בבית הספר לתקשורת של המרכז הבינתחומי הרצליה בו לימד סטודנטים לתואר ראשון כתיבה ועריכה עיתונאית ובמכללה האקדמית נתניה בה לימד בבית הספר לתקשורת קורס שיווק ברשתות חברתיות.
החל משנת 2017 עוסק ביזמות ובניהול נדל"ן.
במסגרת פעילות זו יזם והקים בנייני מגורים במרכז ובצפון תל אביב.
הוא אף משמש שוב בעלים של חברה המנהלת ומשכירה נכסי יוקרה לטווחים קצרים בעיקר לתיירים ולעובדי הייטק.
אדם בנט שיף הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה.
בין השנים 2001–2024 ייצג ארבעה מחוזות שונים בבית הנבחרים של ארצות הברית, בהם ברבנק וחלקים ממרכז לוס אנג'לס, בהם הוליווד, גבעות הוליווד ומערב הוליווד.
הוא כיהן כחבר הבכיר בוועדת המודיעין של בית הנבחרים עד 2019, והוביל את חקירת טראמפ-רוסיה.
שיף נולד בפרמינגהאם, מסצ'וסטס למשפחה יהודית, בנם של אדוארד ושריל אן (לבית גלובסקי) שיף.
בעת לימודיו בתיכון עבר להתגורר באזור מפרץ סן פרנסיסקו בעיר דנוויל.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת סטנפורד ותואר JD במשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
הוא עורך דין במקצועו ולפני שנבחר לסנאט המדינתי של קליפורניה, הוא כיהן כתובע במשרד התובע של לוס אנג'לס במשך שש שנים ובלט במיוחד על הליכי התביעה שלו כנגד סוכן ה-FBI הראשון אי פעם שנתפס בריגול.
לאחר מכן, כיהן במשך ארבע שנים בסנאט של קליפורניה, בין השנים 1996–2001, לפני היבחרו למשרה ברמה ארצית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
במהלך ארבע שנות כהונתו כסנאטור בסנאט של קליפורניה הוא ייצג את המחוז ה-21 של קליפורניה.
הוא היה יושב ראש של ועדת המשפטים, ועדת הדין לקטינים והוועדה המשותפת לאומנות.
הוא הוביל את המאמצים להעברת חקיקות להבטיח ספרי לימוד מעודכנים בכיתות, שינויי יסודי בדמי מזונות והעביר את חוק זכויות החולה .
בנוסף לכך, שיף חיבר את הצעת חוק 1847, פרק 1021, שנחתם לחוק ב-1998 ויצר את רשות קו הרכבת הכחול של העיר פאסדינה (שבמחוז לוס אנג'לס) כשהקו ממשיך לעבוד תחת קו הרכבת, גולד ליין, של רשות הרכבות של מחוז לוס אנג'לס (LACMTA).
שיף נבחר בנובמבר 2000, כשהוא מביס את הרפובליקני המכהן ג'ים רוגן, שזכה לתמיכה נרחבת לאורך מחוז לוס אנג'לס בקליפורניה ומשום שרוגן נפגע בשל משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
בבית הנבחרים של ארצות הברית עצמו הוא שם למטרה להתרכז במטרות של ביטחון לאומי, קידום קהילתי ומה שהוא מכנה "אג'נדת הילדים במקום ראשון", על ידי פעילות בקידום יוזמות לשיפור החינוך, הבטיחות וביטוח הבריאות לילדים.
הוא פעיל מאוד בנושאי גנבה של קניין רוחני וזכויות יוצרים.
מלבד העובדה שהוא מכהן בעניין זה בוועדת המשנה לבתי משפט, האינטרנט והקניין הרוחני, הוא גם חבר בשדולת חברי הקונגרס למניעת פיראטיות, המורכבת מחברים משתי המפלגות ואשר שמה לה למטרה לעבוד עם השותפים הבינלאומיים של אמריקה בנושא סחר במטרה להבטיח העברת חוקים משפיעים בנושא זכויות יוצרים ושמירה על אכיפת חוקים אלו.
משנת 2017, שיף מכהן כדמוקרט הבכיר ביותר בוועידת המודיעין של בית הנבחרים (Ranking member).
הוא מוביל את חקירת בית הנבחרים על התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 ותיאום אפשרי בין הקמפיין של טראמפ לממשלת רוסיה.
ב-2019 החל לכהן כיו"ר ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בה עד 2023, אז שהדמוקרטים איבדו את השליטה על בית הנבחרים והמשיך לכהן בוועדה.
בינואר 2023 עוד בטרם שהסנאטורית הוותיקה דיאן פיינסטיין הודיעה כי לא תתמודד לקדנציה נוספת, הודיע שיף כי בכוונתו להתמודד על מקומה בסנאט בבחירות של 2024. הוא נתמך במירוץ על ידי חברת הקונגרס ויושבת ראש בית הנבחרים לשעבר, ננסי פלוסי.
הוא התמודד מול חברות הקונגרס קייטי פורטר וברברה לי בבחירות המקדימות וניצח בפריימריז המדינתי.
הוא יתמודד בבחירות הכלליות על התפקיד מול המועמד הרפובלקני, סטיב גרביי, שחקן MLB לשעבר.
ב-9 בדצמבר 2024, לאחר ניצחונו בבחירות שכללו גם בחירות להשלמת פרק כהונתה של פיינסטיין וגם פרק כהונה חדש, מונה שיף למושבו בסנאט כחודש טרם השבעת הקונגרס ה-119 של ארצות הברית, והחל את כהונתו כסנאטור.
את אשתו איב הכיר במגרש טניס ב-1990. הם התחתנו ב-1995 ולזוג שני ילדים, אלקסה ואלייג'ה.
שיף הוא חובב מרתונים וטריאתלונים.
השתתף במרתון ניו יורק וב-2014 השתתף במסע רכיבת אופניים, בן 7 ימים, מסן פרנסיסקו ללוס אנג'לס לקידום המלחמה במחלת איידס.
אדם שימפנזה הוא כינוי לאפשרות התאורטית שייווצר הומיניד כתוצאה מזיווג של אדם ושימפנזה.
לא ידוע בוודאות אם היה מקרה כזה ואם זיווג כזה אפשרי, אך ניסויים שנערכו בתחילת המאה ה-20 לא הניבו פרי.
לאדם 46 כרומוזומים, בעוד לשימפנזה ולקופי האדם האחרים 48 כרומוזומים.
ההבדל נוצר כשבמהלך האבולוציה של אבות האדם התאחו שני כרומוזומים (תוך ששרידי טלומר וצנטרומר נותרו בכרומוזום המאוחד).
פרט להבדל במספר הכרומוזומים יש דמיון רב בין הכרומוזומים של בני אדם לקופי אדם – כרומוזומים 6, 13, 19, 21, 22 ו-X זהים בכל קופי האדם וכרומוזומים 3 ,11, 14, 15, 18, ו-20 תואמים בין גורילה, שימפנזה ואדם.
הדמיון בין שימפנזה לאדם גדול יותר וכולל את כרומוזום 1, חלקים מכרומוזום 2, 5, 7, 8, 9,10, 12, 16 וכרומוזום Y.
מידת הדמיון הכרומוזומלי והבדל דומה במספר הכרומוזומים קיים בקרב מיני סוסים ובקבוצת מינים זו הוא מאפשר לפעמים התרבות בין שני מינים אבל הצאצא יהיה עקר באופן כמעט ודאי, כיוון שמספר הכרומוזומים של בן הכלאיים יהיה 47, מספר אי-זוגי שלא מאפשר התרבות.
בדומה לפרד, בעל 63 הכרומוזומים, שהוא תוצר הכלאה בין סוסה (64 כרומוזומים) לחמור (62 כרומוזומים).
בשנת 1977 הוכיח החוקר ג'יי מייקל בדפורד שתאי זרע אדם עוברים את קליפת הביצית של גיבון (Hylobates lar) הן במבחנה (in vitro) והן בגוף (in vivo); לעומת זאת, זרע אנושי אפילו לא נצמד לביצית של פרימטים שאינם קופי אדם כדוגמת בבונים או קופי רזוס.
נראה אפוא שבהומינידיים, המשפחה שאליה משתייך השימפנזה, תא הזרע תואם לביצית.
על אף זאת, לא הוכח שזיווג כזה עשוי להניב היריון.
בעקבות מחקר גנטי השוואתי של אדם ושימפנזים, הועלתה השערה כי חילופי גנים בין אבות האדם ואבות השימפנזה נמשכו כ-1.2 מיליון שנה לאחר הפיצול בין המינים שחל לפני כ-7 מיליון שנים.
הדמיון בין כרומוזומי X מצביע על פיצול מאוחר יותר מזה המחושב לפי קצב הצטברות השינויים בחלקים אחרים של הגנום ועל פי ממצאי מאובנים.
צאצאים זכרים של הכלאות מעין אלו היו ככל הנראה עקרים אך הנקבות פוריות.
ניסוייו של איליה איוואנוביץ' איוואנוב
בשנים 1924–1930 ניסה החוקר הרוסי איליה איוואנוב, שפיתח את טכניקת ההזרעה המלאכותית בסוסים, לזווג בין אדם לשימפנזה, אך לא הגיע לתוצאות ממשיות.
איוואנוב הציג את רעיון השימוש בהזרעה מלאכותית לקבלת בן-כלאיים בין אדם לקוף כבר בקונגרס העולמי לזואולוגיה בשנת 1910. בשנת 1924 הצליח להשיג שלוש נקבות שימפנזה פוריות אותן ניסה, ללא הצלחה, לעבר בזרע אנושי.
ניסויים אלו, במימון הממשלה הסובייטית, נערכו בשלוחה של מכון פסטר בגינאה הצרפתית.
איוואנוב השתמש בזרע של גברים מקומיים מתוך הנחה שאפריקנים קרובים יותר גנטית לשימפנזים מאירופאים.
בעקבות הכישלון באפריקה, הוא חזר למכון מחקר בגאורגיה עם 20 שימפנזים.
שם, בשנת 1927, ערך ניסוי בעזרת חמש מתנדבות אנושיות לניסוי הזרעה בזרע שימפנזה ואחר כך בזרע אורנגאוטן אך כשל גם בכך.
בשנת 1930 נאסר ונשלח לגלות בקזחסטן, שם עבד כווטרינר עד מותו בשנת 1932.
אדמה הוא אלבום הסולו התשיעי של הזמרת הישראלית עפרה חזה, שיצא באפריל 1985.
לאחר ארבע שנים רצופות, בהן נבחרה חזה לזמרת השנה ולאחר השתתפותה באירוויזיון ואלבומי הזהב הקודמים, הקליטה עפרה בשנה זו את האלבום "אדמה", שנקרא על שם שיר באלבום.
הכוונה הראשונית הייתה לעשות אלבום משירי נעמי שמר, זאת לאחר שחזה פנתה לשמר בבקשה לכתוב לה שיר לאלבום חדש.
שמר הציעה לחזה ליצור שירים חדשים עבור אלבום שלם.
שמר וחזה החלו לעבוד על האלבום והשיר "התחדשות" של שמר הוקלט, אך הפרויקט לא יצא לבסוף לפועל.
לבסוף הוקלט האלבום עם השיר "התחדשות", ששמר כתבה, לצד שירים שכתבו והלחינו אהוד מנור, משה וילנסקי, יעקב אורלנד ויוצרים נוספים.
זהו האלבום הראשון של עפרה חזה שאיננו מכיל אף שיר מאת בצלאל אלוני, מנהלה האישי של חזה וכותב השירים העיקרי שלה.
מגמה זו נמשכה גם באלבומה הבא, "ימים נשברים", שאת מרבית השירים בו כתבה והלחינה חזה בעצמה.
מהאלבום בלטו השירים "אדמה", "מישהו הולך תמיד איתי" ו"גורל אחד" (שיר זה הופיע בהצגת הילדים שהעלתה שנה קודם לכן - "מלכת הקסמים").
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב ובהמשך למעמד של אלבום פלטינה.
בעת עריכת האלבום בית חם החלה חשיבה על יצירת אלבום שירי משוררים המדגישים את הפטריוטיות הישראלית.
חזה נתקלה ברשימת שירי האלבום המיועדים ל"בית חם" בשיר "גורל אחד".
חזה סברה כי לשיר מגיע אלבום משל עצמו עם שירי מולדת חדשים ופטריוטים.
לאחר שהרעיון של אלבום משירי נעמי שמר לא יצא אל הפועל ורק השיר "התחדשות" נותר מהכוונה המקורית, החלה חזה את הקלטת האלבום עם השירים "התחדשות" ו"גורל אחד".
השיר "רוח צפונית רוח דרומית" יצא כבר בשנת 1983 לרדיו ואף צעד במצעדי הפזמונים ולא נכלל באלבומיה הקודמים.
ברוח שירי המשוררים של "התחדשות" ו"גורל אחד" הוקלט ועובד מחדש השיר.
שיר הנושא של האלבום, "אדמה", נולד מלחן של שיר קיים שהלחין בשנת 1982 יאיר קלינגר לזמרת אלסנדרה מוסוליני שנקרא "Love is Love".
עם שובו של קלינגר לארץ, כתב אהוד מנור את המילים לשיר.
השיר "ציפורי", שנכתב על ידי פנחס שדה והולחן על ידי עודד לרר, הולחן בין היתר על ידי יהודית רביץ ובוצע על ידי נורית גלרון באלבומה "אחרינו המבול" שיצא בשנת 1989.
במהלך יצירת האלבום ביקר אהוד מנור בביתו של המלחין סשה ארגוב ושמע אותו מנגן מנגינה שמצאה חן בעיניו והקליט אותה.
במקביל, קרא ריאיון עם חזה בעיתון, שם בלט משפט שלה שנגע לו מאוד - "עוד מחכה לאחד", והוא החל לכתוב את המילים על פי מנגינתו של ארגוב.
חזה נקשרה למילים ולמנגינה והחליטה להקליט אותו כשארגוב עצמו מלווה אותה בפסנתר.
בשנת 1999, עם תחילת העבודה על אלבום האוסף "מנגינת הלב", שבדיעבד הפך לאלבום לזכרה, התעקשה עפרה להכניס לאלבום האוסף את השיר על אף שלא זכה להכרה ולהצלחה.
השיר הוקלט מאז על ידי מספר אמנים נוספים, ובהם הזמרת אביגייל רוז.
ביוני 1985, כחודשיים לאחר הוצאת האלבום, נמכר האלבום בכ-150 אלף עותקים, מה שהעניק לו את התואר "אלבום פלטינה".
כמו כן, גם השיר "מישהו הולך תמיד איתי" הפך לאחד השירים המוכרים של חזה ובוצע בין היתר על ידי חגית יאסו בגמר "כוכב נולד" 2011 וכן חנן בן ארי בטקס הדלקת המשואות תש"ע (2020) כשיר המעבר בין יום הזיכרון ליום העצמאות.
השיר "רחמים" נכתב בשנות ה-50 עבור "תיאטרון המטאטא" ובוצע על ידי הזמרת כוכבה הררי.
משה וילנסקי, מלחין השיר, נתן לעפרה את השיר לאחר שמצא אותו בקלסר השירים של נתן אלתרמן ושכח שהשיר בוצע בעבר והלחין אותו מחדש.
לאחר שהקליטה את השיר עם הלחן המחודש ועטיפת האלבום הודפסה, התברר שווילנסקי התבלבל בקלסרים והשיר הוא של יחיאל מוהר.
בעקבות הטעות נדחתה הוצאת האלבום בכמה ימים ומדבקות עם שמו של מוהר הודבקו על התקליטים.
במקביל להקלטת האלבום, הקליטה חזה את "שירי מולדת ב'" שיצא מספר חודשים לאחר צאת אלבום זה.
לאחר צאתו, נעדרה חזה תכופות מהארץ לפריז, שם הקליטה אלבום בצרפתית שהכיל את להיטיה הישראלים מתורגמים והוציאה את האלבום "שירי תימן" ו"גלבי" בבריטניה.
ההיעדרויות התכופות הארץ מנעו ממנה להקליט אלבום חדש קרוב לשנה וחצי.
בסוף 1986 הוציאה חזה את אלבומה הבא, "ימים נשברים", שעיבודו וסגנונו היו שונים מהאלבומים שפרסמה עד כה.
במקביל להוצאת התקליט, יצאה מהדורה מוגבלת של התקליט בצבע אדום.
בשנת 1994 יצאה לשוק לראשונה מהדורת הדיסק לצד קלסיקות נוספות מבית "הד ארצי".
"מישהו הולך תמיד איתי" (רמי קידר — אפי נצר) [3:50]
"רוח צפונית, רוח דרומית" (אהוד מנור — נורית הירש) [2:36]
"לעצמי בלבד" (יעקב אורלנד — משה וילנסקי) [2:53]
הוקלט באולפני "רולי", 1985 (פרט ל-"התחדשות" - הוקלט באולפני "טריטון").
טכנאי הקלטה ומיקס: יואב גרא.
אדם רפצקי (בפולנית: Adam Rapacki; 24 בדצמבר 1909 - 10 באוקטובר 1970) היה פוליטיקאי ודיפלומט פולני שפעל במהלך תקופת הרפובליקה העממית הפולנית.
יזם באו"ם את "תוכנית רפצקי" להפיכת מרכז אירופה לאזור חופשי מנשק גרעיני.
פרש מהפוליטיקה במחאה על האנטישמיות כלפי יהודים שבאה לידי ביטוי באירועי מרץ 1968 בפולין.
נולד בלבוב שבגליציה למריה דובז'נסקה ומריאן רפצקי, פעיל באיחוד צעירי פולין (ZET), מנהיג ותאורטיקן של הקואופרציה בפולין.
אביו היה בין 1922 ל-1944 ראש קואופרטיב הצרכנים SPOŁEM, הגדול ביותר בפולין בין המלחמות ונהרג בהפצצה על מרד ורשה.
רפצקי למד בצרפת ואיטליה והפך לפעיל בארגון קבוצות צעירים סוציאליסטיים.
נלחם עם הצבא הפולני כנגד פלישת גרמניה לפולין.
בין 1945–1948 היה חבר ב"מפלגה הסוציאליסטית הפולנית" ואחרי אחודהּ עם "מפלגת העובדים הפולנית" ב"מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית" וחבר בפוליטביורו של הוועדה המרכזית עד 1968.
חבר הסיים מהראשון עד הרביעי.
בין השנים 1950–1956 שימש כשר התחבורה הימית וכשר ההשכלה הגבוהה והמחקר בממשלת פולין.
בין השנים 1956–1968 שימש כשר החוץ בממשלת יוזף צירנקייביץ'.
ב-2 באוקטובר 1957 הציג באומות המאוחדות את תוכניתו להפיכת מרכז אירופה לאזור חופשי מנשק גרעיני (Nuclear Weapon Free Zone (NWFZ)) הידועה כ"תוכנית רפצקי".
לפי כוונתו התוכנית הייתה אמורה להיות שלב ראשון לתהליך הפיכת פולין למדינה נייטרלית.
בשנת 1964 קרא לכינוס הוועידה לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
ב-1968 פרש מן החיים הפוליטיים במחאה על הרדיפה של אנשים ממוצא יהודי באירועי מרץ שהובילו לפיטוריהם והגירתם של 30,000 יהודים.
רפצקי, שהיה באותה עת שר החוץ נקט במעשה סמלי בהוסיפו את שמו לרשימת היהודים שנכפה עליו לפטר.
נפטר בוורשה באוקטובר 1970 וקבור בבית הקברות הצבאי בעיר.
בתו יואננה רפצקה (Joanna Rapacka) הייתה פרופ' ללימודים סלאבים.
אדמה (הופץ בארצות הברית תחת השם Tomorrow's a Wonderful Day) הוא סרט קולנוע ארצישראלי, בבימויו של הלמר לרסקי, אשר צולם בשנים 1947–1948, זמן קצר לפני הקמת מדינת ישראל.
עלילת הסרט מתמקדת בחייו של נער יהודי ניצול השואה, המנסה להשתקם מהטראומות שעבר באמצעות עבודת האדמה והקשרים החברתיים שהוא יוצר בכפר הנוער בן שמן.
היוזמה להפקתו של הסרט הייתה של מייסד כפר הנוער, ד"ר זיגפריד להמן, מתוך רצון להציג לעולם את השיטה החינוכית הנהוגה במקום, ולשמש כאמצעי לגיוס כספים.
את התפקיד הראשי ואת תפקידי המשנה גילמו תלמידי המוסד, ואנשי הצוות החינוכי נטלו אף הם חלק בהפקתו.
בנימין, נער מתבגר ניצול השואה, מגיע באוטובוס המביא לכפר הנוער נערים חדשים, ויחד עמם הוא מוצג בפני הכיתה.
הוא עדיין נתון בטראומה, ולכן מוסיף לאגור לחם מהמחסן, על אף שבכפר אין כל מחסור.
הוא צופה בעבודתם של התלמידים האחרים, אולם אינו יכול לחוש דבר פרט לזרות וניכור.
היתקלות מקרית בגדר תיל התוחמת עדר של פרות מטילה אותו בפתאומיות לפלאשבק ממחנה הריכוז.
הוא מתנפל על הגדר, הורס אותה ומשחרר את הפרות.
אלה יוצאות ומזיקות לגינת ירקות.
האירוע מלמד את בנימין כי בסביבתו החדשה מצוי ערך רב שאותו עליו לגלות.
המורים מחליטים לסייע בשילובו בכפר ומטילים עליו את תפקיד נושא הלפיד בטקס חגיגות החנוכה, המודלק בקברות המכבים ומובל לחדר האוכל של כפר הנוער, להדלקה חגיגית של החנוכיה.
הדבר מחולל שינוי בנפשו של בנימין, ושנתיים לאחר מכן הוא מנהיג חבורה העוזבת את הכפר כדי להקים יישוב חדש.
הקשר שלו לאדמת אבותיו מגיעה לשלמות באמצעות העבודה המפרכת של סיקול הקרקע והכשרתה לזריעה.
ד"ר להמן, מנהל כפר הנוער, חשב על הרעיון להפקת סרט שיציג את כפר הנוער כבר בעלייתו ארצה.
ואכן, יוצר הסרטים יעקב בן דב הפיק סרט קצר על ימיו הראשונים של כפר הנוער בן שמן בשנת 1926. הצלחתו של הסרט הניעה בראשית שנות השלושים את הרעיון להפקה באורך מלא.
באופן מעשי החלה ההפקה רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
להמן חשב כי סיוע לילדים הנזקקים בארץ ישראל יקדם את קליטתם של הילדים הפליטים שהובאו ארצה מאירופה לאחר השואה בידי עליית הנוער.
על פי הסכם שנחתם בין כפר הנוער בן שמן לארגון הנשים הציוניות באמריקה, הדסה, אשר ייצג את עליית הנוער בארצות הברית, יכסה ארגון הדסה את גירעונותיו של הכפר ויסייע כספית בהפקת סרט על החיים בו.
זאת בתמורה לזכויות הבלעדיות על השימוש בו בארצות הברית.
הכוונה הייתה להפיק סרט עלילתי באורך מלא, אשר ירגש את הצופים ויציג את הישגיו החינוכיים של כפר הנוער.
קשה להגדיר את צילומי הסרט אדמה כנורמליים או כחריגים, משום שלא הייתה אז תעשיית סרטים של ממש בארץ ישראל שניתן להשוות אליה.
חידוש משמעותי בעבודה ביחס למקובל באותה תקופה היה העובדה שכל הצילומים התקיימו מחוץ לאולפן, במיקום האמיתי של התרחשות העלילה.
גם הרעיון של תלמידי בן שמן המשחקים את עצמם היה מקורי למדי.
את התפקיד הראשי בסרט שיחק , אשר סיפורו שלו היה חופף במידה ניכרת לזה של הדמות שאותה גילם, למעט הבדל אחד - השתלבותו בארץ הושגה בקלות רבה מיד עם עלייתו לאחר המלחמה.
בכך הושג ריאליזם מעניין במשחק, כפי שהגדירו לעצמם להמן ולרסקי.
עוזר הבמאי בסרט היה , והצלמים היו סאשה אלכסנדר, רוברט זילר ו (לימים מפקד יחידת ההסרטה בצה"ל) - כולם כישרונות בני התקופה בתחום הקולנוע.
סיוע לאנשים אלה הגיע בדמותו של ריצ'רד לווינסון הצעיר, אחד התלמידים בכפר הנוער, אשר ביצע צילומי הכנה של האתרים השונים בכפר לקראת ההפקה, כדי שהצוות ידע להפיק את המרב מהמקום.
כמו כן סייעו לצוות שמות נוספים מתחומי המשחק, ההפקה והסאונד - זלמן לביוש, אוטו זוננפלד, שמואל רויס ועזריה רפופורט.
המצב בארץ ישראל, למעלה משנה לפני הכרזת העצמאות, היה כבר מתוח למדי, והדבר השתקף בתזכיר לחברי צוות ההפקה, אשר קבע נהלים לגבי היעדרויות מאתר הצילומים.
אנשי הצוות יכלו לבלות מחוץ לכפר הנוער שני לילות בשבוע וסופשבוע אחד פעם בשבועיים, בתנאי שלא הוטל עוצר או כל אמצעי חירום אחר שמנע את שובם לעבודה למחרת.
חזרה שלא במועד עלתה באובדן המשכורת של אותו יום, שברוב המקרים עמד על לירה ארצישראלית אחת.
כמה קוריוזים מעניינים אירעו מאחורי הקלעים של ההפקה, בהתחשב במקום ובתקופה שבהם נוצר הסרט.
מתוך כוונה להציג לראווה את כל הישגי הכפר, היה ד"ר להמן מעוניין לכלול את היחסים הטובים שטיפח עם הערבים השכנים ולבטא את משנתו בענייני אי-אלימות.
לצורך הדגמת עיקרון זה נכתבה סצנה שבה מסכל בנימין כוונת טרור לפוצץ מסילת ברזל, והיה צורך בבקשת אישור מיוחד לצורך צילומה.
עם התקדמות הצילומים, הפך מזג האוויר הקיצי החם את העבודה לקשה עוד יותר.
היה צורך במדי ס"ס לצורך סצנת הפלאשבק למחנה הריכוז, ונעשתה פנייה בעניין זה לתיאטרון הבימה.
במקרה אחר, נפגע טכנאי סאונד מכך שבסצנת קידוש בליל שבת ישבו נערים בגילוי ראש.
הוא ניסה (בלא הצלחה) לעקוף את ד"ר להמן בפנייה לראש הנהלת הכפר, כדי שהסצנה תצולם מחדש.
בנוסף לכך, הצילומים בוטלו למשך שני ימים אחר הצהריים, כאשר ועדת האו"ם המיוחדת לארץ ישראל ביקרה בבן שמן.
למרות כל העיכובים הללו, הושלם הסרט בסוף יולי 1947.
מלכתחילה היה ברור כי הפוסט פרודקשן (עריכתו של חומר הגלם לסרט מוגמר) יהיה בחו"ל, וד"ר להמן נסע להוליווד מיד בסיום הצילומים.
עמיתיו בעליית הנוער ובארגון הדסה ניסו לסייע לו ביצירת קשרים עם גורמים בולטים בתעשיית הקולנוע.
אחד מהם היה במאי הקולנוע אנדרו מורטון.
כעורך נבחר פול דסאו, ואת הקריינות ביצע סאם באלטר, קריין רדיו אמריקני וכוכב ספורט לשעבר.
לאור המצב בארץ ישראל, אשר הפך לנפיץ במיוחד מאז תום הצילומים, נעשו כמה שינויים, בעיקר השמטות של סצנות.
תהליך הפוסט פרודקשן הושלם בפברואר 1948.
הסרט הוצג בגרסתו המקורית בפסטיבל לוקרנו שבשווייץ ביולי 1948, וזכה לתשואות רבות כסרט הראשון שהופיע מטעם מדינת ישראל הצעירה.
העיתונות בשווייץ כינתה אותו "מסמך של דיוק נדיר; פיסת ריאליזם מפעימה, המצטיינת בהגשמת כוונותיה האנושיות" וכן "יצירה רבת ערך מצדה הפדגוגי ומצדה האמנותי כאחד".
הבמאי לרסקי, שלא שותף בעריכה, צפה בסרט לראשונה בפסטיבל, ולמרות שבחי המבקרים התאכזב מהשינויים שנעשו בו, ובמיוחד מהשמטתן של סצנות חשובות לדעתו.
כמו כן הייתה לו ביקורת על איכות הדפסת הפילם, אשר נטרלה חלק מהאפקטים של התאורה שעליהם עמל.
מבקרי העיתונים בישראל היו מסבירי פנים.
כך כתב למשל, העיתון דבר השבוע: "אדמה הוא אחד מאותם סרטי תעודה אשר ייזכרו היטב בימים שיבואו על תרומתם לתעשיית הקולנוע הישראלית".
על פי ההסכם בין כפר הנוער בן שמן לארגון הדסה, הפקיד כפר הנוער את אדמה לשימושו הבלעדי של הארגון בארצות הברית.
הייזל גרינוולד, ששימשה כאוטוריטה לענייני סרטים שם, החליטה כי הסרט יצטרך לעבור עיבוד מחדש.
להמן עמד על כך שלא ייעשו עוד שינויים ביחס לתשליל המקורי, וכן שגרסת ארגון הדסה תוגבל להפצה תחומי ארצות הברית בלבד.
הגרסה החדשה, אשר נשאה את השם Tomorrow's a Wonderful Day (מחר הוא יום נפלא), הייתה שונה מאדמה בכמה מובנים.
היא קוצרה ביותר משליש, וסצנות מפתח רבות אורגנו מחדש.
המשמעותית ביותר קשורה בסיום, שם הוחלף הסדר בין הדלקת המשואה בחנוכה, שהופיעה כעת בחתימת הסרט, לסצנת סיקול הסלעים, שהועברה לאמצע.
התוצאה הנרטיבית העיקרית משינויים אלה הייתה העתקת הדגש מן השייכות אל האדמה לשייכות אל העם.
כמו כן, שונתה הקריינות כך שסופרה מנקודת מבטו של בנימין הצעיר, בגוף ראשון.
למרות הביקורת מצד חסידי הסרט "אדמה", זכה סרט זה בשבחי הקהל והביקורת ב בשנת 1949.
רוב הסרטים מראשית המאה העשרים הודפסו על חומר דליק בשם ניטרט, שהיה מועד להתלקחות ספונטנית.
מכאן שרבים מסרטים אלו אבדו.
במקרה של אדמה הייתה מודעות מלאה לערכו והיו כוונות לשמר את גרסתו המקורית למען הדורות הבאים.
כוונות אלו סוכלו בשל חוסר מזל.
ממש לפני השלמת הגרסה של ארגון הדסה הופעל לחץ מכיוונו של אוטו זוננפלד, מייסד חברת פורום פילם ומשתתף פעיל בהפקת אדמה, להדפיס עותקי 16 מ"מ של הסרט, על חומר בלתי דליק.
ברגע האחרון שונתה ההוראה להדפיס עותקים של מחר הוא יום נפלא.
עותקי אדמה של כפר הנוער אוחסנו יחד עם כמות עצומה של חומר גלם שלא נעשה בו שימוש בסרט.
כל אלה התלקחו בשנת 1960, והעלו באש גם את חדר האוכל של בן שמן.
פנייה לארגון הדסה להשגת העותק המקורי לא העלתה דבר.
החיפוש אחר עותקים אחרים נמשך והוכתר בהצלחה, כאשר עותק של הסרט נמצא במשרדי קרן היסוד בצרפת.
שגריר ישראל במדינה, וולטר איתן, סידר את שליחתו ארצה.
לאור התקלה החמורה שהתרחשה בעבר, נמסר הסרט למעבדה הלאומית לסרטים בתל אביב, אשר בתור ניסוי העתיקה את חמש הדקות האחרונות לסרט של 16 מ"מ.
האיכות הייתה ירודה ביותר, ובעיכוב הממושך עד לנקיטת פעולה נוספת פרצה שרפה במבנה הסמוך למעבדה.
המים ששימשו לכיבוי הלהבות השמידו את העותק האחרון הידוע של אדמה.
העותק הניסויי בן חמש הדקות אשר הועתק ל-16 מ"מ היה שנים רבות השריד היחיד מן הסרט בצורתו המקורית.
לפני שנים אחדות התגלתה באירופה גרסה נוספת לסרט אדמה.
גרסה זו היא הקרובה ביותר לתסריט המצוי בידינו, אם כי אין אפשרות לדעת בוודאות האם היא חופפת לחלוטין לסרט הערוך המקורי, שכל עותקיו אבדו.
הסרט שהתגלה הועבר לידי ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג באוניברסיטה העברית בירושלים, שם עבר תהליך של שיקום ושחזור.
ניתן לצפות היום בגרסתו המשוחזרת.
אדם גיא ריס הוא אסטרופיזיקאי יהודי אמריקאי, שעוסק במחקר על סופרנובות.
בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם שותפו בריאן שמידט ועם סול פרלמוטר, על תרומתו לגילוי ההאצה בהתפשטות היקום.
ריס נולד למשפחה יהודית שנמלטה בשנת 1936 מגרמניה לארצות הברית.
המשפחה השתקעה בוורן, ניו ג'רזי.
אביו, מיכאל רייס, היה מהנדס שהחזיק בבעלותו חברת מזון קפוא, ואמו דוריס עבדה כפסיכולוגית קלינית.
לריס שתי אחיות, גייל מישל זלץ, פסיכיאטרית, והולי הגרמן, אמנית.
ריס למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (תואר ראשון בשנת 1992) וקיבל דוקטורט, בשנת 1996 מאוניברסיטת הרווארד, על חקר סופרנובות מסוג I, בהנחיית רוברט קירשנר.
משנת 1992 עבד במעבדה הלאומית על שם לורנס ליברמור.
בשנת 1996 עבד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובין השנים 1999–2005 כיהן כמדען בכיר במכון למדעי טלסקופ החלל.
מאז 2006 הוא מכהן כפרופסור לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנת 2008 מונה לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב-2009 באקדמיה הלאומית למדעים.
ריס היה חלק מקבוצת הקוסמולוגים "High-z Supernova Search Team" בהובלת בריאן שמידט, שהייתה אחת משתי קבוצות מתחרות שגילו בסוף שנות ה-90 שהיקום מאיץ התפשטותו.
שתי הקבוצות זכו בפרס נובל לפיזיקה על הגילוי, כאשר הקבוצה בראשות ריס קיבלה חצי מהפרס והקבוצה השנייה בהובלת סול פרלמוטר קיבלה את החצי השני.
כמו כן מוביל ריס את התוכנית "Z SN Search" שעושה שימוש בטלסקופ החלל האבל כדי לגלות את הסופרנובות הרחוקות ביותר שלא נחשפו עד כה.
הצוות שלו ערך מעקב לאחור על התפשטות היקום החל מלפני 10 מיליארד שנות אור.
הממצא העיקרי היה הגילוי שהסופרנובות הרחוקות יותר מתרחקות במהירות גדולה יותר מאיתנו.
2015: פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית
אדם שטַבּהוֹלץ (נולד ב-27 בפברואר 1948) הוא פרופסור לאנדודונטיה בפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטה העברית בירושלים ודקאן הפקולטה לשעבר.
שטבהולץ נולד בסופוט שבפולין לאב רופא ולאם אחות, ובגיל שנתיים עלה לישראל עם משפחתו.
הוא גדל בנתניה ושירת בצה"ל כקצין בחיל האוויר.
הוא למד רפואת שיניים בבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית והדסה והתמחה באנדודונטיה באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1988 מונה למנהל המחלקה לאנדודונטיה, עת התפצלה מהמחלקה לפריודונטיה ולאנדודונטיה, ובשנת 1993 נבחר לשמש דקאן הפקולטה.
הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1999 במשך שתי כהונות רצופות ונבחר שוב בשנת 2005 ובשנת 2009.
שטבהולץ כיהן כנשיא ההתאחדות הבינלאומית של האיגודים לאנדודונטיה (IFEA) וכן כיושב ראש המועצה המדעית של ההסתדרות לרפואת שיניים (הר"ש).
בשנת 1998 זכה בפרס "יקיר הר"ש" על תרומתו בתחום ההוראה והמחקר למקצוע רפואת השיניים בישראל, ובשנת 2012 זכה בפרס Outstanding Achievement Award מטעם אחוות "אלפא אומגה".
בדצמבר 2013 נבחר לנשיא אחוות אלפא אומגה, ובתפקיד זה כיהן במהלך שנת 2015.
במסגרת מחקרו עסק שטבהולץ בשימוש קליני בלייזר ברפואת שיניים, ובפרט בתחום טיפולי השורש.
כדקאן יזם כנסים משותפים עם הפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטת אל-קודס, שיתוף פעולה אשר הוביל להקמת ברית בינלאומית בין בתי ספר לרפואת שיניים לקידום בריאות הפה בעולם.
שטבהולץ נשוי לאיילה שטבהולץ, אף היא פרופסור בפקולטה לרפואת שיניים, אב לשלושה.
אחיו, יוסף שטבהולץ, עורך דין במקצועו, שיחק בנבחרת גביע דייוויס של ישראל.
אדמאנטיוס קוראיס או אדמאנדיוס קוראיס היה אינטלקטואל הומניסטי ודמות מרכזית בתנועת ההשכלה היוונית, נזקפת לזכותו הנחת היסודות לספרות היוונית המודרנית ויחד עם סריפולוס את היסודות לחוקת יוון.
פעילותו סללה את הדרך למלחמת העצמאות היוונית ומעורבותו בשאלת השפה ביוון את הופעתה של צורה טהורת של השפה היוונית, הידועה כיום כיוונית ספרותית (Καθαρεύουσα).
מילא תפקיד חשוב בעיצוב תודעה חדשה בקרב האינטליגנציה, שהייתה אמורה למלא תפקיד ביצירת תנועה לאומית חדשה ביוון.
קוראיס נולד בסמירנה, ולמד בלהט פילוסופיה, אורינות ובלשנות עוד משנות נעוריו.
בתחילה למד בעירו, סיים את בית הספר היווני האוונגלי, כבוגר שואף ידע נסע ללמוד באמסטרדם, חזר לסמירנה ונסע לצרפת.
את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת מונפלייה סיים בשנת 1788.
את כל שנותיו לאחר מכן בילה כגולה בפריז ונתמך כלכלית על ידי סוחרים עשירים מכיוס.
כחוקר קלסי, קוראיס סלד מההשפעה הביזנטית על החברה היוונית והיה מבקר חריף של הבורות של אנשי הדת וההתרפסות שלהם לאימפריה העות'מאנית, למרות שהוא הודה שהייתה זו הכנסייה האורתודוקסית ששמרה את הזהות הלאומית של יוונים.
בעודו בפריז, הוא היה עד למהפכה הצרפתית.
הוא הושפע מהרגשות המהפכניים וליברליים של תקופתו, הוא העריץ את תומאס ג'פרסון והתכתב אתו.
קוראיס האמין בחינוך, האמין כי חינוך יבטיח לא רק את ההישג של עצמאות אלא גם כינונה של חוקה ראויה למדינה היוונית המשוחררת.
עודד יוונים עשירים לפתוח ספריות ובתי ספר חדשים ברחבי יוון.
הוא חזה דמוקרטיה ביוון, היו לו דעות (שהושפעו מהמהפכה בצרפת) על איך המערכת המשפטית צריכה לתפקד בדמוקרטיה והוא חשב שאפשר יהיה לשחזר את תהילת תור הזהב של פריקלס.
הוא החליט לטהר את השפה המדוברת מגורמים זרים שנכנסו אליה בעקבות הכיבוש והקליטה של מילים זרות על ידי הפזורה היוונית וסטודנטים שלמדו במדינות אחרות.
כוונתו הייתה להביא את השפה קרוב ככל האפשר לשפה הקלאסית של יוון העתיקה, אותה ידעו חלק ניכר ממשכילי אירופה של אותה עת.
מאמציו הובילו להוצאת " Ἄτακτα", המילון היווני המודרני הראשון.
אנציקלופדיה בריטניקה מציינת כי "השפעתו על השפה היוונית המודרניות והתרבות אף הושוותה לזו של דנטה באיטלקית ומרטין לותר בגרמנית".
קוראיס תרגם סופרים יווניים עתיקים ומספר כתבים לטיניים ליוונית מודרנית (ולשפות אחרות) במטרה להנגיש את נכסי התרבות האלו לעם.
דרך התרבות הקלאסית קיווה לגרום להתעוררות רוחנית ולאומית של העם, ולשם כך הוסיף בספריו מבואות ארוכים בהם פרס את משנתו בעניינים פוליטיים, חינוכיים ולשוניים והתייחס לחברה הרצויה ביוון.
קוראיס הפיק 30 כרכים של תרגומים אלה, בתוכם 17 כרכים של "הספרייה של ספרות יוונית".
בנוסף כתב מספר ספרים בהם חיבור שנחשב כניתוח ההיסטורי, חברתי ומדיני הטוב ביותר של התקופה המודרנית ביוון תוך התמקדות בנושאים חברתיים.
הוא תמך במסעו של נפוליאון למצרים וארץ-ישראל ותקף את הפטריארך היווני בירושלים כאשר זה דחק בנתיני הסולטאן הנוצרים לתמוך בסולטאן במלחמה נגד צרפת ה"אתיאיסטית".
מאוחר יותר הצטננה תמיכתו בנפוליאון והוא כינה אותו "הרודן של רודנים".
קוראיס נפטר בפריז בגיל 84 זמן קצר לאחר פרסום הכרך הראשון של האוטוביוגרפיה שלו ולפני סיום הדפסת המילון.
שרידיו נשלחו ליוון, להיקבר שם.
אדם שליין (נכתב גם שלין) (14 בספטמבר 1910 – 30 במאי 1957) היה קריקטוריסט ומאייר ישראלי, מחלוצי הקריקטורה בארץ ישראל.
פעל בשנים 1940–1957, ועבודותיו התפרסמו בעיתונים "הבוקר" ו"ידיעות אחרונות".
אדם שליין נולד בשנת 1910 בלבוב בירת גליציה, אוסטריה (לאחר המלחמה בפולין).
סיים את לימודיו בבית ספר תיכון.
במשך מספר שנים שימש כקריקטוריסט עבור העיתונות הפולנית.
בשנת 1934 עלה מלבוב לארץ ישראל.
בשנותיו הראשונות בארץ שירת במשטרה.
ב-1940 פנה לעבוד כגרפיקאי וקריקטוריסט.
הוא החל לצייר קריקטורות פוליטיות עבור העיתון "הבוקר", ובמשך 17 שנה, עד מותו, שימש כקריקטוריסט של העיתון.
בהמשך הופיעו רישומיו באופן קבוע גם ב"ידיעות אחרונות" (שבו פרסם גם סדרת רישומים אוטוביוגרפיים), וכן בבמות נוספות, כגון "בטאון חיל האוויר".
בשנת 1945 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "מאחורי גדר תיל", שהציג קריקטורות פוליטיות המתייחסות בצורה ביקורתית לשלטון המנדט הבריטי בכלל ולצבא הבריטי בפרט.
בשנות ה-50 יצר בובות עבור מופעים פוליטיים-סאטיריים: "בינינו לבין עצמנו", שהוצג ב"סטיריקון" (1950), ו"זהירות הדרך בתיקון" (ביחד עם הבובנאי פאול לוי), שהוצג ב"לי-לה-לו" (1953).
שליין נישא להילדֶה ישראל לבית וינֶר (Hilde Wiener), אלמנה ואם לבת, שהעפילה לארץ ישראל מברלין בירת גרמניה בנובמבר 1940 וניצלה מטביעתה של אוניית הגירוש "פַּאטרִיָּה", אך איבדה באסון זה את בעלה.
אשתו, הילדה שליין, שנודעה בשם הילדה שלי, הייתה ציירת אופנה.
בני הזוג התגוררו ברח' רנ"ק 13 בתל אביב.
ב-30 במאי 1957 נסע שליין עם אשתו לנפוש בבית הבראה בקריית טבעון, ובהגיעם לחדר נפטר באופן פתאומי מהתקף לב, בן 46 במותו.
עבודתו האחרונה, שהתפרסמה ב"הבוקר" למחרת מותו, הציגה את הופעתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון בוועידת האיכרים.
בחודש יולי 1957, במלאת שלושים למותו, נערכה תערוכת זיכרון של ציוריו בבית העיתונאים על שם סוקולוב.
במאמר שהתפרסם בעיתון "דבר" עם פתיחת התערוכה נכתב כי שליין "הלם בחיצוניותו את רוח רישומיו.
פניו – עטורי שיער אדמוני בצדעים ובעלי סנטר מתחדד בזמן חיוך – היו נסוכים עדינות כקוים שרשמה ידו".
עוד נכתב כי היסוד החזק הבולט בעבודתו היה "ראשים.
שליין, רשם-אמן, העלה בקו פשוט, רישום נקי ובלתי-מסוגנן – פרופילים של אישים, כשהוא מיטיב לתפוש כל קו קריקטורי, להבליטו במידה וללא-הגזמה, באמצעים מצומצמים ביותר".
טדי התל-אביבי, מאחורי גדר תיל: עת לבכות ועת לצחוק; קריקטורות: אדם שלין, תל אביב: דפוס פ.
עמנואל הרוסי, מה זה סוד צבאי?; הציורים: אדם שלין, תל אביב: משרד הבטחון – האגף ליחסי צִבור, 1949.
אדם רגיש מאוד הוא מונח מתחום הפסיכולוגיה אשר נטבע באמצע שנות ה-90 בספר בעל אותו שם, שנכתב על ידי הפסיכולוגית והחוקרת .
על פי ארון אדם רגיש מאוד הוא אדם בעל תכונה מולדת של רגישות גבוהה בעיבוד חושי (או רגישות מולדת כמו שקרל יונג טבע אותו במקור).
לדברי ארון וחוקרים אחרים, אנשים רגישים מאוד מהווים כחמישית מהאוכלוסייה (מספר שווה של גברים ונשים), ומסוגלים לעבד מידע חושי בצורה יותר עמוקה ויסודית, בשל הבדל ביולוגי במערכת העצבים שלהם.
זוהי תכונה ספציפית, עם השלכות חשובות על האופן בו אנשים אלו מרגישים ומתנהגים.
על פי ארון, בעבר נהגו לבלבל מזג זה עם ביישנות מולדת, בעיות חרדה חברתית, פחדנות מולדת, והסתגרות.
ארון טוענת כי ניתן למדוד מזג של אדם רגיש מאוד באמצעות שאלון, שהוכח כבעל תוקף.
המונח "אדם רגיש מאוד" (HSP) נטבע על ידי ארון בספרה ב-1996, והוא צובר פופולריות משום שהוא מציג את המזג כדבר מולד מחד, ובעל מאפיינים שונים חיובים ושליליים כאחד.
הספר טוען כי ביישנות, עכבות ורגישות יתר, מונחים המשמשים לעיתים קרובות כדי לתאר אנשים רגישים מאוד, עשויים להיות לא נכונים לגביהם.
השאלה אם אנשים אלו רכשו את התכונות הללו, תלויה רק בגורמי לחץ סביבתיים.
מספר ספרים נכתבו סביב השימוש במונח זה: ארון כתבה את הספרים: אדם רגיש מאוד, ילד רגיש מאוד (אשר תורגמו לעברית בהוצאת פוקוס), אדם רגיש מאוד באהבה, וחוברת עבודה לאנשים רגישים מאוד.
טד זף (Ted Zeff) כתב את הספרים: מדריך ההישרדות של האדם הרגיש מאוד, בן הלוויה של האדם הרגיש מאוד, והילד הרגיש.
ג'נה פורסט כתבה את הספר: עזרת ספר הזיכרונות היא בדרכו.
מאפיינים של אנשים רגישים מאוד
המאפיינים העיקריים של אדם רגיש מאוד, על פי הספר, הם:
על פי ארון, אנשים רגישים מאוד עובדים בצורה שונה מאחרים.
הם מתמקדים בדקויות ויכולים לחשוב עליהם זמן רב לפני שהם מרגישים או מפגינים בקיאות בנושא.
אם אדם רגיש מאוד לא תורם הרבה לדיון, זה לא בהכרח אומר שהוא לא מבין או שהוא ביישן מדי.
אנשים רגישים מאוד חוששים לחשוף תובנות מכיוון שהם שונים מהתפיסה המקובלת, או מכיוון שלדבר על זה או להעלות את זה עלול לגרום להם עוררות יתר.
אנשים רגישים מאוד הם לעיתים קרובות מאוד מצפוניים, עם אינטליגנציה גבוהה, אינטואיציה ודמיון, אבל ביצועים טובים פחות, כאשר בוחנים אותם.
מצב זה נכון גם במצבי עבודה; אנשים רגישים מאוד יכולים להיות עובדים טובים, פועלים היטב עם פרטים, מתחשבים ונאמנים, אבל הם נוטים לעבוד באופן מיטבי כאשר התנאים שקטים ורגועים.
מכיוון שהם פחות טובים בביצוע כאשר מסתכלים או בוחנים אותם, הם עשויים שלא להיות מקודמים.
הם נוטים להתרועע פחות עם אחרים, לעיתים קרובות מעדיפים לעבד את חוויותיהם בשקט בעצמם.
חלק מהעדפה זו קשורה לעוררות היתר שהם נמצאים בה לעיתים קרובות, והמותשות שבאה בעקבות זאת.
לעיתים קרובות, היכולת שלהם באופן לא מודע או כמעט מודע לזהות ולעבד דקויות סביבתיות, גורמת לאפיין אותם כ"מחוננים" או בעלי "חוש שישי".
ארון תיארה אנשים כקארל יונג, אמילי דיקנסון וריינר רילקה כאנשים רגישים מאוד, והוסיפה שאנשים רגישים מאוד רבים הם משוררים, סופרים, כותבים, מורים, רופאים, מרפאים, פילוסופים ותאולוגים.
רבים מהם רוחניים ובעלי מוסריות גבוהה.
ארון חיברה שאלון של 27 שאלות לאנשים מאוד רגישים, אשר בו מגוון רחב של שאלות הקשורות לרגישות, כגון: "האם אתה המום בקלות על ידי קלט חושי חזק" או "האם אתה נוטה להיות רגיש יותר לכאב?"
השאלון נחשב מדד לרגישות עיבוד חושי, עם מקדם מהימנות מקובל (α = 0.87).
עם זאת, מחקרים עדכניים יותר מראים כי HSPS ניתן לחלק לשלושה גורמים שונים: רגישות אסתטית, סף חושי נמוך, וקלות עירור.
אדם מייקל רודריגז הוא שחקן אמריקאי, המוכר בשל תפקידו בתור אריק דלקו בסדרה "CSI: מיאמי" (2012-2002), ובתור לוק אלווז (אנ') בסדרה "מחשבות פליליות" (2020-2016).
רודריגז נולד וגדל ביונקרס שבמדינת ניו יורק.
אביו עבד בלשכת המסחר ההיספנית של ארצות הברית ואמו הייתה סוכנת נסיעות.
כנער שאף לקריירה של שחקן בייסבול, אך בעקבות פציעה הפסיק להתאמן, והחל לשחק בתיאטרון ילדים בניו יורק.
בטרם החל לעסוק במשחק באופן מקצועי, עבד תקופה קצרה כברוקר.
ב-1997 הופיע לראשונה על מסכי הטלוויזיה, בתפקיד אורח באחד מפרקי הסדרה "NYPD Blue".
באותה שנה לוהק לתפקיד השוטר הקטור וילנואבה בסדרת המשטרה "ברוקלין סאות'" של רשת CBS, ששודרה במשך עונה אחת.
ב-1999 השתתף בקליפ לשיר "If You Had My Love"; מתוך אלבום הבכורה של ג'ניפר לופז.
ב-2001 גילם את דמותו של פטריק פורטדו בסדרה "All Souls" של רשת UPN ואת דמותו של ג'סי רמירז בעונה השלישית והאחרונה של סדרת המדע הבדיוני "רוזוול" של רשת פוקס המאה העשרים.
ב-2002 לוהק לתפקיד חוקר הזיהוי הפלילי אריק דלקו בסדרת הטלוויזיה "CSI: מיאמי" של רשת CBS.
הוא גילם את התפקיד במשך כל עשר העונות בה שודרה הסדרה, ואף כתב וביים שניים מהפרקים בה.
על תפקידו בסדרה זכה בפרס ALMA בקטגוריית שחקן הטלוויזיה הטוב ביותר בשנת 2011 ובפרס בחירת הנוער בקטגוריית שחקן הפעולה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה בשנת 2012.
במקביל להשתתפותו בסדרה, שיחק בסרט הדרמה "אהבה ודיון" (2006), לצד שון אסטין.
לאחר ירידת CSI: מיאמי מהמסכים בשנת 2012, השתתף בתפקידי משנה בסרטים "מג'יק מייק" (2012), "בנוגע לאתמול בלילה" (2014) ו-"Lovesick" (2014) והשתתף בכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה "The Goodwin Games".
בשנת 2014 לוהק לתפקיד הבלש פרסטון קרוז בסדרת הדרמה המשפטית "Reckless" של רשת CBS,.
בשנת 2015 גילם את דמותו של ד"ר ג'ואי צ'אווז בכמה מפרקי העונה השנייה של סדרת הדרמה הרפואית "משמרת הלילה" של רשת NBC.
בנוסף, השתתף באותה שנה בסרט ההמשך של "מג'יק מייק", "מג'יק מייק 2".
ובאותה שנה, שיחק בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אימפריה" ברשת פוקס בתפקיד לאז דלגאדו, המאבטח הראשי "שושלת ליון".
בשנת 2017 שיחק לצד מייקל פניה בקומדיית האקשן "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד.
ב-2016 הצטרף לעונה ה-12 של הסדרה "מחשבות פליליות" בתור הסוכן לוק אלווז.
הסדרה הסתיימה לאחר העונה ה-15 ב-2020 אך חודשה לעונה 16 שהחלה את שידוריה ב-2023. רודריגז חזר לסדרה עם חידושה, והסדרה חודשה לעונה נוספת.
רודריגז מחלק את זמנו בין ניו יורק ללוס אנג'לס, ובבעלותו גם בית בפוארטו ריקו.
בשנת 2016 רודריגז התחתן עם הדוגמנית גרייס גייל.
יש לזוג שלושה ילדים, ביניהם הבן ברידג'מונט ברנרד רודריגז שנולד ב-16 במרץ 2020.
+שנהסרטתפקידהערות2001פצצה מהלכתשוטר2002המלך ריקיאלחנדרו רוחאס2006Love & Debateאליאסספלינטרהבלש מרטינזבלתי ידוערופא מחוזי2007Takeסטיבן2008B.O.H.I.C.A.דיזA Kiss of Chaosפרדי15 Minutes of Fameמלהק2009I Can Do Bad All by Myselfסאנדינו2010להתחיל את המשחקרואן "ריקי" סלייCielito Lindoלאונרדותחת אש צולבתשפרד2012מג'יק מייקטיטו2014בנוגע לאתמול בלילהסטיבן טלרLovesickג'ייסון2015מג'יק מייק 2טיטו2017תרגיל לשוטרים מתחיליםשאמוס2018משפחת סופר-על 2בלש מס' 2דיבוב2023מג'יק מייק: ריקוד אחרוןטיטו2024Scrambledסטרלינגחורף אביב קיץ או סתיוחביאר אגולס
+שנהסדרהתפקידהערות1997NYPD Blueשוטרפרק: "Upstairs, Downstairs"1998–1997ברוקלין דרוםהשוטר הקטור ווילנואבהתפקיד ראשי; 19 פרקים1999Ryan Caulfield: Year Oneאורחפרק: "Pilot"חוק וסדרצ'ינופרק: "Marathon"2000–1999פליסיטיאריק קיד3 פרקים2001All Soulsפטריק פורטדותפקיד ראשי; 6 פרקים2002–2001Resurrection Blvd.ג'ורג'4 פרקיםרוזוולג'סי אסטבן רמירזתפקיד ראשי (עונה 3); 18 פרקים2002CSIאריק דלקופרק: "Cross-Jurisdictions"2012–2002CSI: מיאמיתפקיד ראשי (10 עונות); 221 פרקים
גם בימוי 2 פרקים2020פני דרדפול: עיר המלאכיםראול וגה8 פרקיםכל יום מחדשדניפרק: "Boundaries"2021פשוט ג'ובובי דיאז6 פרקיםA Christmas Proposalג'וליאןסרט טלוויזיה של CBS2022–הווהמחשבות פליליות: אבולוציהלוק אלווז (אנ')תפקיד ראשי; 10 פרקים
אדם ריינר הוא שחקן אנגלי.
אמו היא אמריקאית ואביו אנגלי והוא בעל אזרחות כפולה; אמריקאית ובריטית.
ריינר הופיע בטלוויזיה בסדרה "מאהבות" בדרמה הקומית "At Home with the Braithwaites" ובסדרת הדרמה "Making Waves".
על הבמה שיחק בשנת 2004 במחזה "The Rivals" בתיאטרון "בריסטול אולד ויק", ב-2006 השתתף ב"רומיאו ויוליה" בתיאטרון רויאל שייקספיר וכן הופיע במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון נובלו.
הופעתו הראשונה של ריינר בתפקיד ד"ר גייל בסיטקום "מירנדה" היה בפרק ספיישל חג המולד "The Perfect Christmas", לצדם של סאלי פיליפס, מירנדה הארט, טום אליס, שרה הדלנד, ופטרישה הודג'.
הוא חזר והופיע עם אותה דמות בעונה השלישית של הסדרה בפרק "Je Regret Nothing".
בנובמבר 2012 הוכרז כי ריינר לוהק לתפקיד סיימון טמפלר (גיבור הסדרה "המלאך") בפיילוט לסדרה חדשה המבוססת על הדמות.
הצילומים החלו ב-17 בדצמבר 2012 בפסיפיק פליסיידס שבקליפורניה.
אבל כיוון שהמפיק רוג'ר מור לא הצליח למכור את הסדרה, ריינר לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של FX Networks "הרודן".
השידור הראשון של "הרודן" היה ביוני 2014, וריינר גילם שוב את הדמות בעונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2015 שיחק בסרט "עוקבים" (Tracks) בתפקיד ראשי לצד טיילור לאוטנר ומרי אבג'רופולוס.
בת זוגו של ריינר היא השחקנית לוסי בראון.
אדם ראיינר (גרמנית: Adam Rainer; 1899 – 4 במרץ 1950) הוא האדם היחיד שתועד בהיסטוריה הרפואית הן כגמד והן כענק.
בשנת 1917 כשהיה בן 18 גובהו עמד על 122.5 סנטימטרים בלבד.
לפי ההגדרה, אדם הלוקה בגמדות הוא אדם בוגר שגובהו מתחת ל-147 סנטימטרים.
ואז כפי הנראה מגידול במוחו, הוא החל לצמוח בקצב מהיר כך שבשנת 1931 ובגיל 31 גובהו נסק לגובה של כ-218.4 סנטימטרים.
הענקיות שלו גרמה לו לנכות והוא היה צריך לנוע בכיסא גלגלים לכל יתר חייו.
עד למותו בשנת 1950 (בגיל 51) הגיע לגובה של 234 סנטימטרים.
אורך כפות רגליו הגיע ל-33.3 סנטימטרים, והם גדלו ממידה 43 (לפי התקן האירופי) למידה 53 בשלוש שנים בלבד.
אורך כפות ידיו הגיע ל-23.9 סנטימטרים והוא שקל בשיאו 109 קילוגרמים.
אדמה – בית הוצאה לאור לחוכמה נשית מתחדשת, היא הוצאה לאור עצמאית ישראלית המתמחה בנושאים הקשורים בנוכחות והשראה נשית: מיניות, היריון, לידה, אימהות והורות, יצירה וריפוי.
ההוצאה הוקמה בשנת 1995 על ידי נועה ברקת – עורכת, משוררת ויועצת ביוגרפית, בשם "אדם תקשורת קהילתית".
בשנותיה הראשונות הוציאה לאור ביוגרפיות, ספרי זיכרון וספרים אישיים.
בשנת 2004 שינתה את שמה להוצאת "אדמה".
בשנת 2006 התאחדה עם הוצאת "הרדוף".
בשנת 2014 התפצלה ממנה, ושינתה את שמה ל"אדמה – בית הוצאה לאור לחוכמה נשית מתחדשת".
נכון לסתיו 2021 ההוצאה הוציאה לאור 26 כותרים בתחומי עיון, יעץ ופרוזה.
אֵדְמַא אבו שדיד הייתה האישה הרופאה הלבנונית הראשונה.
אבו שדיד נולדה בסאו פאולו, ברזיל.
בגיל 15 החליטה שהיא רוצה ללמוד רפואה, ושכנעה את אביה, מנהל בית ספר, שיאפשר לה זאת במקום למצוא זיווג כמקובל באותה התקופה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, האוניברסיטה האמריקנית בביירות החלה לראשונה לקבל נשים אל שעריה, אולם כשאבו שדיד ניסתה להירשם לאוניברסיטה לאחר שעברה בהצלחה את בחינות הקבלה, נאסר עליה להירשם ללימודים משום שלחוג נרשמו רק גברים ואסור היה לה להיות האישה היחידה.
אבו שדיד נאלצה למצוא אישה שתלמד איתה בחוג, אולם לא ידעה היכן לחפש.
הדיקאן הציע לגייס סטודנטית מארצות הברית.
לאחר חודש, אבו שדיד והדיקאן נסעו לנמל לקבל את פני הסטודנטית המיועדת, אולם התברר להם שזו החליטה בסופו של דבר להתחתן בפלשתינה עם גבר שהכירה באונייה בדרכה ללבנון.
אבו שדיד הצליחה לשכנע את הדיקאן לבטוח בכישוריה, ונרשמה בסופו של דבר כאישה יחידה לחוג עם 70 סטודנטים גברים.
בשנת 1926, אבו שדיד הייתה לאישה היחידה באוניברסיטה שסיימה תואר ראשון, ובשנת 1931, הייתה לאישה היחידה שהשלימה את לימודי הרפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות ובכך הפכה לאישה הרופאה הלבנונית הראשונה.
עם סיום לימודי הרפואה בלבנון, התמחתה בפריז ובלונדון בגינקולוגיה וברפואת ילדים, ובשנת 1934 חזרה ללבנון על מנת ללמד רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
בין השנים 1936–1945 עבדה והרצתה בבית החולים המלכותי בבגדד .
בשנת 1945, עברה לארצות הברית ללימודי התמחות נוספים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ובשנת 1948 שבה ללבנון והצטרפה לסגל הלימוד של האוניברסיטה האמריקאית בביירות כפרופסור לגינקולוגיה ומיילדות.
באוניברסיטה ייסדה את האגודה הרפואית לנשים בלבנון ואת המרפאה לעקרות ועסקה בקידום תכנון ילודה .
בשנת 1969, ייסדה את האגודה הלבנונית לתכנון המשפחה.
במהלך הקריירה שלה, זכתה אבו שדיד באותות הוקרה רבים, לרבות מדליית אבירות ממסדר הקבר הקדוש .
אבו שדיד נפטרה מאי ספיקת לב ב-11 באוקטובר 1992.
אדמדמת אביבית היא מחלה מידבקת הנגרמת מסוגים שונים של נגיפי ההרפס.
רוב ההידבקויות מתרחשות לפני גיל 3, רוב הילדים יחלו באדמדמת אביבית בגילאים 9–12 חודשים.
החום יורד בדרך כלל כעבור 3–5 ימים.
צבע הפריחה בדרך כלל ורוד והיא נמשכת פחות משלושה ימים.
המחלה שכיחה יותר בעונות האביב והקיץ ולכן נקראת אביבית.
הגורם למחלה הוא נגיף ההרפס 6 (HHV-6) או הרפס 7 (HHV-7) וההדבקה מתבצעת לרוב על ידי רוק.
לעיתים תיתכן הדבקה דרך האם עוד במהלך ההיריון.
האבחנה מתבססת על ידי הסימפטומים אך יכולה גם להתבצע דרך בדיקת דם.
ייתכן מספר נמוך של כדוריות דם לבנות אצל החולים.
הטיפול כולל טיפול סימפטומטי והורדת החום.
המחלה עלולה לחזור אצל אלו הסובלים ממערכת חיסונית חלשה יותר ולגרום לבעיות בריאותיות נוספות.
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1910.
אדמדמת אביבית תתרחש בדרך כלל אצל ילדים בגילאים שישה חודשים עד שנתיים.
המחלה מתחילה מעליית חום גבוה (39–40 מעלות) במקרים נדירים ייתכנו פרכוסי חום.
למרות העלייה החדה בטמפרטורת החום הילד עשוי להראות רגיל.
לאחר מספר ימים כאשר החום שוכך, ונראה שהילד מתאושש מתחילה פריחה.