tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משאל העם על עצמאות קלדוניה מצרפת נערך ב-4 בנובמבר 2018. במשאל העם הצביעו 56.40% בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי ו-43% בעד היפרדות והפיכת קלדוניה החדשה למדינה עצמאית.
במשאל העם הצביעו 81% מהאוכלוסייה המונה 174,995 בעלי זכות הצבעה.
טרם ההצבעה הודיעו השלטון המרכזי בצרפת כי הם יכירו ויצייתו לתוצאות המשאל.
למרות התוצאות, הנושא הובא להצבעה נוספת ב-2020, וישנה אפשרות להצבעה שלישית ב-2022, אם תאושר בקונגרס.
קלדוניה החדשה סופחה לצרפת ב-1853, כאשר אירופאים ופולינזאים החלו להתיישב שם והפכו את שבטי הקנאק, ילידי המקום, למיעוט.
הארכיפלג הפך למושבת עונשין בין 1864 ל-1897 והקנאקים לא נכללו בעבודות הציבוריות והתעשייתיות של השלטון הצרפתי.
בין 1976 ל-1988 אירעו סכסוכים בין ממשלת צרפת וקבוצות בדלנים וחלקם הגיעו לרמת אלימות והפרות סדר קשות, כשאחת הסיבות העיקריות היא חוסר השוויון בחלוקת העושר בין המתיישבים והילידים, כשאלו טוענים לכך שעיקר הרווח יוצא החוצה מקלדוניה.
ב-1987 נערך משאל העם הראשון בעד עצמאות, אך רק 1.7% הצביעו בעד (842 אנשים), בין היתר כיוון שקבוצות הבדלנים המרכזיות החרימו את משאל העם.
בעקבות זאת נחתמו הסכמי מטיניון בין הבדלנים לצרפת, ואלו הבטיחו עשור של יציבות.
ב-1998 נתנה צרפת הבטחה לקלדוניה החדשה על תחילתה של הכנת התשתית לעצמאות תוך העברת סמכויות בצורה איטית ותוך כדי הדרכה לממשל הקלדוני, כאשר ב-2018 ייערך בשנית משאל עם לעצמאות.
בתרגום לעברית: "האם אתה רוצה שקלדוניה החדשה תשיג ריבונות מלאה ותהפוך לעצמאית?"
נשיא צרפת עמנואל מקרון, שערך ביקור באי במאי 2018, ציין לאחר המשאל כי התוצאות הראו "אמון ברפובליקה הצרפתית".
אלואיסיו סאקו, מנהיג מרכזי בקבוצות הבדלנים ופוליטיקאי ידוע באי, הביע עמדה אופטימית לגבי ההפסד ואמר ש"אנחנו צעד אחד מניצחון, ויש עוד שתי הצבעות לפנינו".
משאלה הוא אלבומו החמישי של הזמר בועז שרעבי, שיצא לראשונה לחנויות בפברואר 1987.
האלבום הופק והופץ על ידי חברת "הד ארצי", עם הפקה מוזיקלית ועיבודים של ירון בכר, כאשר את רוב השירים כתב הפזמונאי אהוד מנור.
שירים בולטים נוספים שניתן לציין היו: "את תלכי בשדה", שהתפרסם בביצועה של חוה אלברשטיין, והשיר שהפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר, "לתת".
השיר "לתת" נבחר ב"מצעד היובל" בגלי צה"ל (על ידי חיילי צה"ל וכוחות הביטחון) כשיר האהוב ביותר בתולדות המדינה.
סגנונו המוזיקלי של אלבום זה דומה לאלבום הקודם, אם כי באלבום הזה מורגשת יותר השפעה של פסנתר וקצת פחות סאונד אלקטרוני של סינטסייזרים כמו באלבום הקודם.
השיר "לשיר איתך" נבחר במקום הראשון ב"מצעד הדואטים הגדול" של וואלה וECO99 ב-2021.
כל המילים: אהוד מנור (פרט ל-"לתת" - חמוטל בן זאב, "הוי ארצי" - רחל, "את תלכי בשדה" - לאה גולדברג).
כל הלחנים: בעז שרעבי (פרט ל-"ברית עולם" - מתי כספי).
עיבודים והפקה מוזיקלית: ירון בכר (פרט ל-"הלואי" - ננסי ברנדס).
ירון בכר: פסנתר אקוסטי, סינטיסייזרים: "מיראז'", "קורצוויל", Yamaha TX816, Yamaha RX11, Yamaha DX7 ותכנות תופים (ב-"כל עוד" ו-"הביטי מי חזר").
אלון הלל: תופים (ב-"לתת", "משאלה", "לשיר איתך") וכלי הקשה (ב-"את תלכי בשדה").
חיים רומנו: גיטרות (ב-"הוי ארצי").
ארז נץ: גיטרות (ב-"משאלה" ו-"ברית עולם").
פטר ורטהיימר: סקסופון (ב-"לשיר איתך").
הוקלט באולפני "די.בי." - אוגוסט-דצמבר 1986 (פרט ל-"הלואי" - הוקלט באולפני "קולינור" ו-"לשיר איתך" - הוקלט באולפני "סינטרון").
טכנאי הקלטה: עמית רונאל (פרט ל-"הלואי" - טכנאי הקלטה: יהודה גבאי ו-"לשיר איתך" - טכנאי הקלטה: יואל גרינפלד).
עוזרי טכנאי: עומר שפי ותימורה.
צילום: עודד קליין, שלום בר-טל (אינסרט).
ניהול ההפקה: יאיר ניצני ודורית לנץ.
משאל העם על החוקה נערך ברוסיה ב-12 בדצמבר 1993. החוקה החדשה אושרה על ידי 58.4% מהמצביעים ונכנסה לתוקף ב-25 בדצמבר אותה שנה.
מאז 1992 טען הנשיא בוריס ילצין כי חוקת 1978 מיושנת ויש צורך להחליפה.
הוא קרא לחוקה חדשה שתעניק סמכויות נוספות לנשיא.
עם זאת, שתי טיוטות מתחרות לחוקה חדשה נערכו על ידי הממשלה וקונגרס צירי העם.
כישלונם של שתי הקבוצות להגיע לפשרה הוביל לכך שילצין מוסס את הקונגרס בספטמבר 1993, בצעד שהוביל למשבר חוקתי.
ילצין קרא אז לאספה חוקתית שהביעה אהדה לדעותיו.
לאחר מכן ניסחה האספה חוקה שקבעה נשיאות חזקה ובעלת סמכויות מורחבות ופורסמה ב-11 בנובמבר 1993.
משאל זה נקרא באופן רשמי "הצבעה עממית" (всенародное голосование) במסמכים ולא משאל עם.
שיעור ההצבעה דווח רשמית על 54.4%, מעל סף 50% הדרוש לאימות משאל העם.
עם זאת, נותרו ספקות בנוגע לדיוק של נתון המשתתפים.
משאל העם על התיקונים לחוקה, רשמית: "משאל העם הכל-רוסי על התיקונים לחוקת רוסיה" נערך ברוסיה בתאריכים 25 ביוני – 1 ביולי 2020.
משאל העם מאפשר לבצע שינויים גורפים בחוקת רוסיה, בהם הארכת משך הכהונה של הנשיא, אפשרות לפטר שופטים מבית המשפט החוקתי על פי המלצת הנשיא, ואיסור על נישואים של בני-זוג מאותו המין.
טיוטת התיקונים לחוקה הוגשו למשאל עם בהתאם לסעיף 2 לחוק התיקונים לחוקה.
משאל העם מכונה "ההצבעה הכל-רוסית", מכיוון שהוא אינו מתקיים בהתאם לחוק החוקתי הפדרלי על משאל העם.
שלא כמו משאל עם שנערך בהתאם לחוק משאל העם, המצביעים ישאלו האם הם מאשרים את כל החוקה המתוקנת כולה או לא מאשרים כל תיקון בנפרד.
עם זאת, אין הבדלים למשאל העם, ממש כמו בשנת 1993, כאשר נערכה ההצבעה הכל-רוסית על אימוץ החוקה, שגם היא לא כונתה רשמית כמשאל עם.
משאל העם הוצע על ידי נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין במהלך נאומו בפני האספה הפדרלית.
המועד המדויק של ההצבעה לא הוכרז תחילה והייתה הערכה שייתקיים לפני 1 במאי.
עד 20 בינואר, הרפורמות המוצעות נוסחו במלואן להצעת חוק וכבר הוגשו רשמית להצבעת הדומה הממלכתית.
השינויים במערכת הפוליטית הרוסית צפויים להתרחש במהירות חסרת תקדים ויחזקו את הפרלמנט והממשלה על חשבון סמכויות הנשיא.
ברוסיה 110,564,632 בעלי זכות הצבעה על פי ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה.
במקור תוכנן לערוך את המשאל ב-22 באפריל 2020, ברם התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה אילצה את הנשיא פוטין להודיע על דחיית ההצבעה למועד מאוחר יותר.
בוועדת הבחירות המרכזית של רוסיה הודיעו כי 77.92% הצביעו בעד התיקונים המוצעים.
לראשונה הודיע ולדימיר פוטין על תיקונים אפשריים לחוקה במהלך מסיבת העיתונאים השנתית שלו ב-19 בדצמבר 2019. הוא אמר שהוא מוכן לדון בשינוי הנורמות החוקתיות.
בפרט דיבר על חיזוק תפקידו של הפרלמנט וביטול הסעיף "ברציפות" בסעיף המסדיר את מספר הקדנציות המרבי של הנשיא (זאת לאחר שפוטין הצליח להיבחר שוב כנשיא בחירות לנשיאות רוסיה 2012 ולמעשה נכנס לכהונה שלישית כנשיא.
כאשר פוטין מתכוון לבטל אפשרות חוקית לכך בעתיד).
ביתר פירוט, פוטין דיבר על התיקונים במהלך נאומו לאומה, בפני שני בתי הפרלמנט ב-15 בינואר 2020. בנוסף לתיקונים שהוזכרו במהלך מסיבת העיתונאים, פוטין הציע גם מספר תיקונים לשיפור המדיניות החברתית והמינהל הציבורי.
מיד לאחר הנאום הקים פוטין קבוצת עבודה שתכין תיקונים לחוקה שכללה 75 אנשים, כולל פוליטיקאים, מחוקקים, חוקרים ואישי ציבור.
ב-20 בינואר 2020 הגיש הנשיא ולדימיר פוטין טיוטת תיקונים לדומה.
בסך הכל, 14 סעיפים ישונו.
באופן כללי מוצעים התיקונים הבאים:
חוקת הפדרציה הרוסית תגבר על החוק הבינלאומי.
הדומה הממלכתית תמנה את ראש ממשלת רוסיה (עד השינוי, הדומה אישרה למינויו מטעם הנשיא), הדומה תוכל גם למנות את סגני ראש הממשלה והשרים הפדרליים.
הנשיא לא יוכל לסרב למינוים, אך במקרים מסוימים יוכל להדיחם מתפקידם.
אנשים המחזיקים ב"תפקידים חשובים בביטחון המדינה" (נשיא, שרים, שופטים, ראשי מחוזות) לא יוכלו להיות בעלי אזרחות זרה או היתר שהייה במדינות אחרות במהלך כהונתם, וכנשיא לא יוכל להיבחר מועמד שהחזיק באזרחות זרה בעבר.
על מועמד לנשיאות להתגורר ברוסיה לפחות 25 שנים קודם לכן (עד עתה, החוק הגביל זאת ל-10 שנים).
מועצת הפדרציה תוכל להציע לנשיא לפטר את השופטים הפדרליים; במקרים מסוימים תהיה למועצת הפדרציה, על פי הצעת הנשיא, הזכות לפטר את שופטי בית המשפט החוקתי ובית המשפט העליון.
על הנשיא למנות ראשי רשויות אכיפת החוק בהתייעצות עם מועצת הפדרציה.
שכר המינימום אינו יכול להיות נמוך מרמת המחיה.
גיבוש מעמדה ותפקידה של מועצת המדינה (אשר עד להצעה פעלה כגורם מייעץ ומעמדה לא נקבע בחוקה).
מתן לבית המשפט החוקתי את היכולת לבחון את חוקיותם של חוקים שאומצו על ידי האספה הפדרלית לבקשת הנשיא, לפני שהנשיא חותם עליהם.
הסרת המילה "רצופות" מסעיף המסדיר את המספר המרבי של קדנציות נשיאותיות, בכך מוגבלת כהונתו של הנשיא לשתי קדנציות בלבד, לא משנה אם הקדנציה השנייה רצופה לכהונה השנייה, או לאחר הפסקה מאז הכהונה הראשונה.
הצעה לאימוץ ללא משאל עם
פוטין ציין כי הפרלמנט מסוגל באופן חוקי לשנות את החוקה, אך טען כי יש צורך בהצבעה לאומית כדי להפוך את התיקונים ללגיטימיים.
בעוד פוטין אמר כי יש להציב את חבילת התיקונים להצבעה ארצית, דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב אמר שההצבעה אינה כרוכה במשאל עם.
ב-20 בינואר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הגיש את הצעת החוק לתיקוני החוקה לדומה.
חידוש החוקה שהוצע על ידי נשיא רוסיה אינו מצריך משאל עם ולא את כינוס האספה החוקתית.
החוקה הנוכחית של הפדרציה הרוסית אומצה ב"הצבעה עממית" ב-12 בדצמבר 1993. זהו מונח רשמי בעל משמעות משפטית.
ניתן לאמץ תיקונים או חוקה חדשה על ידי "הצבעה עממית".
שיעור ההצבעה של 51% הוא חובה ל"הצבעה בפריסה ארצית" על פי סעיף 135 לחוקת רוסיה של 1993. החוק הפדרלי אודות משאל העם אומץ בשנת 1995. לצורך עריכת משאל עם חובה כי תקופת קמפיין ואחוזי ההצבעה ייקבעו בהתאם לתקנים בינלאומיים לבחירות דמוקרטיות.
תוצאות משאל העם לא ניתנות לשינוי אלא אם כן נערך משאל עם חדש.
משאל עם מייעץ אינו מתקיים ברוסיה.
מצד שני, הצהרתו של פוטין כי "החלטה סופית" תתקבל רק לאחר שניתן לפרש את הליך ההצבעה כמשמעותה כי ההצבעה עצמה לא תהיה מחייבת.
עם זאת, על פי החוקה, זה לא המקרה: יש לאכוף את תוצאות ההצבעה בפריסה ארצית כפי שהיא.
המשמעות היא שמשאל עם ינוהל כנוהל חוץ-חוקתי (בדומה לסקר מקוון).
המבקרים האשימו את פוטין ביישום "הפיכה חוקתית" וברצונו להשית שינויים במערכת הפוליטית במדינה מבלי לערוך נהלים חוקיים כמו משאל עם.
חידוש החוקה לא דורש משאל עם, ולא כינוס של ועדת החוקה, אך "הצבעה כלל-רוסית" (общероссийское голосование) נקבעה על פי סעיף 2 לחוק התיקונים לחוקה הרוסית.
פוטין הציג מונח זה לראשונה והוא אינו מונח משפטי עם הגדרה ברורה.
ההצבעה בכל רוסיה אינה מחויבת או מוגדרת על ידי החוקה ואינה מוזכרת בחוקים פדרליים, בחוקים אזוריים או במסמכים משפטיים אחרים.
לאחר שההצעות הוגשו לפרלמנט, פוטין נשאל מספר פעמים באשר לכוונתו להישאר בשלטון לאחר 2024. כך, לאחר ההודעה על השינויים לחוקה בנאום לאספה הפדרלית, ולדימיר פוטין נשאל מספר פעמים באשר לתיקוני החוקה כשתומכיו הציעו אפשרויות להישאר בראש השלטון גם לאחר סיום הקדנציה הנשיאותית.
פוטין השיב שלוש פעמים לשלילה.
ב-18 בינואר בסנקט פטרבורג בפגישה עם ותיקי מלחמת העולם השנייה, אחד המשתתפים ביקש לא להגביל את כהונתו של אדם לשתי קדנציות כנשיא.
"לגבי הקדנציות של ראש המדינה בשלטון, אני מבין על מה אתה מדבר." אמר פוטין, "רבים מאנשינו חרדים ליציבות החברה, ליציבות במדינה - הן ליציבות חיצונית והן פנימית.
עם זאת, לדעתי, יהיה זה מאוד מדאיג לחזור למצב באמצע שנות השמונים, כאשר מנהיגי המדינה נשארו בשלטון בזה אחר זה עד סוף ימיהם, עזבו את השלטון הזה, תוך שהם לא מספקים את התנאים הדרושים למינוי יורש.
לכן תודה רבה לך, אבל אני חושב שעדיף לא לחזור למצב שהיה באמצע שנות השמונים.
אבל בכל מקרה נעים מאוד לשמוע זאת, כי זו הערכה של עבודתי", הדגיש פוטין.
באשר לאפשרות ליצור רפובליקה פרלמנטרית ברוסיה ותפקידו של ולדימיר פוטין באופן אישי במודל שכזה, נשיא רוסיה נשאל על כך במהלך פגישה עם הציבור בעיר אוסמן שבמחוז ליפצק.
"בבית הספר דנים ביוזמות החוקתיות שלך.
למעשה, ההצעה לחזק את אחריות השרים בפני הפרלמנט," אמר אחד המורים, "מהי השקפתך באשר להגדלה משמעותית של אחריות הממשלה והשרים?
כלומר, הם יהיו אחראים באופן מלא לכלכלה, לתחום החברתי, לכל מה שחשוב לאנשים?
ואתה, לדעתי, יכול להיכנס כבן אדם שיהיה אחראי לביטחון המדינה, למדיניות חוץ.
כלומר, איך אתה מסתכל על זה שרוסיה תהפוך לרפובליקה פרלמנטרית?"
"כבר דיברתי על זה", ענה פוטין.
"רפובליקה פרלמנטרית בעולם - צורת התארגנות זו של המדינה נפוצה במדינות רבות, במיוחד במדינות אירופיות, היא מיושמת למעשה, אם כי ישנן גם רפובליקות נשיאותיות.
נניח הרפובליקה הפדרלית של גרמניה היא רפובליקה פרלמנטרית, וצרפת היא רפובליקה נשיאותית.
צורות שונות קיימות באותה אירופה וברחבי העולם.
הודו, אחת המדינות הגדולות בעולם, היא מדינה פרלמנטרית, וארצות הברית היא מדינה נשיאותית.
האם יישום זה אפשרי אצלנו?
לכל אחד יש דעה משלו בעניין זה.
על מנת שרפובליקה פרלמנטרית תפעל בצורה יעילה, יש צורך שהמבנה הפוליטי, ראשית, יגדל מזמן.
באותה אירופה עם כמה מפלגות קיימות במשך מאות שנים.
כאן, ככלל, המפלגה קשורה לאדם ספציפי.
הדוגמה הבולטת ביותר בארצנו היא ולדימיר וולפוביץ' ז'ירינובסקי.
יש ז'ירינובסקי - יש LDPR, אין ז'ירינובסקי...
הרעיון הוא טוב, ליברלי, אך האם המפלגה תוכל לתפקד כך בלי המנהיג שלה קשה לומר.
צורת הממשל הפרלמנטרית, הנמצאת בשימוש נרחב באירופה, נכשלת כיום.
במדינות מסוימות, למרות קיומה של תשתית פוליטית כזו בצורת מפלגות פוליטיות יציבות, הן אינן יכולות להקים ממשלה במשך שישה חודשים.
תארו לעצמכם אם רוסיה תחיה ללא ממשלה במשך שישה חודשים?
האמינו לי, זה בלתי אפשרי.
או כדי להקים ממשלה בכל מחיר, הם מסכימים על קואליציות, יתר על כן, אותן מפלגות שמציבות לעצמן יעדים הפוכים לחלוטין.
המטרה - תועלת האנשים - זהה לכולם, אך הכלים להשגת מטרה זו שונים לחלוטין.
יש האומרים כי, יש צורך להשתמש בכל סוגי האנרגיה, כולל אנרגיה אטומית, בעוד שאחרים אומרים כי אין להשתמשב אנרגיה אטומית.
כיצד יתמודדו ביעילות עם אתגרים לאומיים?
זו בדיוק דוגמה כל כך גלויה.
בפועל, מומחים מערביים עצמם, כך קראתי לפעמים, אומרים שהפרלמנטריזם עובר משבר במידה מסוימת.
והם חושבים כיצד להחיות, כיצד לתת איכות חדשה, כיצד לייעל את המערכת הזו.
אני חושב שעבור רוסיה, עם שטחה העצום, עם האמונות הרבות, עם מספר רב של ישויות, לאומים החיים במדינה - אי אפשר אפילו לספור אותם, יש אומרים 160, כ-190 - הם עדיין זקוקים לנשיאות חזקה", טען פוטין.
בהמשך נפגש הנשיא עם סטודנטים בסוצ'י.
שם נשאל שוב מה יקרה אחרי הבחירות לנשיאות רוסיה 2024, כיצד תתפתח רוסיה והאם ולדימיר פוטין רוצה להפוך לחונך של הנשיא העתידי, לתקופת מעבר?
בתשובה לכך השיב פוטין, "למשל, כמו בסינגפור.
לי קואן יו, השר המנטור, מונה שם.
אבל הוא היה אבא, אבא ממש, אז שם ההמשכיות הייתה ישירה.
אני לא יודע כמה שנים הוא היה בשלטון, לדעתי, 30. הוא, באופן עקרוני, יצר את המדינה, זה נכון.
ודאי שמדינתנו צריכה להיות רפובליקה נשיאותית חזקה.
מה שאתם מציעים יפגע במוסד הנשיאות.
אני חושב שלמדינה כמו רוסיה זה לא ישים.
במדינות שונות יש מצבים שונים, היסטוריות שונות ותרבויות שונות.
במדינתנו, אם מוסד כלשהו יופיע מעל הנשיא, פירוש הדבר יהיה רק כוח כפול." לדברי פוטין עבור רוסיה זה יהיה מצב מסוכן.
נתוני סקרי דעת הקהל נלקחים מהמרכז הרוסי לחקר דעת הקהל (WCIOM), כמו גם ממכונים כמו FOM, מרכז לבאדה ואחרים.
אם הייתם מצביעים, האם הייתם מצביעים בעד או נגד התיקונים המוצעים?
על פי מספר גורמים, אחוז התמיכה הגבוה הוא בלתי-סביר ואינו משקף את רצון העם.
לדבריהם התוצאה הושגה באמצעות הונאת בחירות ותעמולה.
העיתון The Moscow Times הציג מחקר של הפיזיקאי סרגיי שפילקין לפיו ניתן לזייף בקלות כ-22 מיליון הצבעות.
גם גנאדי זיוגאנוב, מנהיג המפלגה הקומוניסטית, אמר שהיו זיופים נרחבים.
ניתוח דפוסי הצבעה על ידי הניו יורק טיימס מראה שעובדי מדינה רבים נאלצו להצביע ולתמוך בעמדות משאל העם בלחץ מעסיקיהם.
כמו כן, מסע התעמולה למשאל העם הדגיש את האלמנטים הפטריוטיים בהצעת החוק, בהם ימי זיכרון לחללי מלחמת העולם השנייה, עיגון השפה הרוסית והגנה על קרנות הפנסיה, והצניע נושאים שנויים במחלוקת, בהם הארכת משך כהונת הנשיא והחלשת עצמאות מערכת המשפט.
משאל העם על עצמאות אלג'יריה היה משאל עם שהתקיים באלג'יריה הצרפתית ב-1 ביולי 1962.
בעקבות משאל העם, צרפת הכריזה על עצמאותה של אלג'יריה ב-3 ביולי, שפורסם ביומן יום לאחר מכן, ואילו מנהיגי אלג'יריה הכריזו על עצמאותם ב-5 ביולי, שיחגג אחר כך כיום העצמאות של אלג'יריה .
כאשר אלג'יריה הפסיקה להיות כחלק משליטתה של צרפת, היא גם הפסיקה את חברותה ב .
מלחמת העצמאות של אלג'יריה התחילה יחד עם התקפות טוסיינט רוז' שבוצע על ידי החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN) ב-1 בנובמבר 1954. המלחמה זלגה גם לצרפת, כולל משבר פוליטי ואלג'יראי במאי 1958 שהוביל לבסוף לנפילתה של הרפובליקה הצרפתית הרביעית.
הכוחות הצרפתים השתמשו באמצעים אכזריים בשביל לדכא לאומנים אלג'יראים.
שימוש אמצעים אלו גרמו לניכור בצרפת המטרופולינית והפחיתו את היוקרה הצרפתית.
ב-1960, נשיא צרפת, שארל דה גול, הסכים למשא ומתן עם ה-FLN לאחר קיומן של הפגנות גדולות באלג'יר ובערים אחרות.
משאל עם מ-1961 איפשר את ההגדרה העצמית לאלג'יריה אושר על ידי כ-75% מהמצביעים (כולל כ-70% מהמצביעים באלג'יריה).
המשא ומתן הסתיים עם חתימת הסכמי אוויאן במרץ 1962, שאושרו על ידי 91% מהמצביעים במשאל עם ב-8 באפריל.
אף על פי שההכרזה הרשמית על עצמאותה של אלג'יריה נערכה ב-5 ביולי, צרפת הורשתה לשמור על בסיס הימים שלה במר אל קביר למשך 15 שנה.
עם זאת, כל הכוחות נסוגו ב-1967.
משאל עם על עצמאות קלדוניה מצרפת נערך ב-4 באוקטובר 2020. המשאל היה שני למשאל זהה שהתקיים ב-4 בנובמבר 2018.
במשאל הצביעו 53.26% מהאזרחים בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי, ירידה קלה ממספר התומכים ב-2018, אז הצביעו 56.4% בעד הישארות תחת השלטון הצרפתי.
לפי הסכם נומאה קיימת אפשרות למשאל שלישי, שייערך אם קונגרס קלדוניה החדשה יצביע בעדו, ולא יאוחר מ-2022.
מאז 1986 ועדת האו"ם לענייני דה-קולוניזציה כללה את קלדוניה ברשימת השטחים הלא-ממשלתיים של האו"ם.
ב-13 בספטמבר 1987 נערך משאל העם הראשון על עצמאות, אך רק 1.7% הצביעו בעד (842 אנשים), בין היתר כיוון שקבוצות הבדלנים המרכזיות החרימו את משאל העם.
ב-5 במאי 1998 נחתם בין צרפת ובין המפלגות העיקריות בקלדוניה הסכם נומאה, במסגרתו התחייבה צרפת על תחילתה של הכנת התשתית לעצמאות תוך העברת סמכויות בצורה איטית והדרכה לממשל הקלדוני.
על פי הסכם נומאה הותרו לקלדונים החדשים עריכה של עד שלושה משאלי עם על עצמאותם; הראשון שבהם ב-2018, ושניים נוספים ב-2020 וב-2022 אם המשאלים הקודמים לא הביאו לעצמאות ושליש מחברי הקונגרס של קלדוניה החדשה הצביעו לעריכת משאל נוסף.
משאל העם הראשון נערך ב-נובמבר 2018, ובו דחו התושבים את עצמאותם ברוב של 56.4%.
בשנת 2019 בקשו המפלגות התומכות בעצמאות לקיים משאל נוסף.
אחוז ההצבעה עמד על 85.6 אחוזים.
53.26 מהמצביעים הצביעו נגד העצמאות, ובהתאם לכך נותרו האיים בשליטה צרפתית.
נתון זה היה נמוך מהמשאל בשנת 2018, אז הצביעו 56.4% כנגד העצמאות.
התוצאות היו מקוטבות מבחינה גאוגרפית, כאשר בעוד 71 אחוזים מתושבי מחוז הדרום הצביעו נגד העצמאות, רוב תושבי שני המחוזות הקטנים, המחוז הצפוני ומחוז איי הנאמנות, הצביעו בעד העצמאות 76 אחוזים ו-82 אחוזים בהתאמה.
נשיא צרפת עמנואל מקרון הודה לקלדונים החדשים על "הצבעת האמון" שלהם ברפובליקה הצרפתית.
הוא הודה גם לתומכי העצמאות וקרא לדיאלוג בין הצדדים.
מקרון ציין כי אם התושבים יהיו מעוניינים בכך ניתן יהיה לקיים משאל שלישי, ורמז כי צרפת הייתה מעוניינת דווקא להתנתק "מעברה הקולוניאלי".
במפלגות התומכות בעצמאות הביעו תקווה למשאל עם שלישי בו יעברו קולות נוספים למחנה התומכים בעצמאות, ויביאו לפרישה מהחסות הצרפתית.
משאל העם על עצמאות דרום סודאן התקיים בסודאן בין התאריכים 9 עד 15 בינואר 2011, בשאלה האם על אזור דרום סודאן להישאר חלק מסודאן או לקבל עצמאות.
משאל העם היה חלק מהסכם נאיבשה שנחתם ב-2005 בין הממשלה המרכזית בח'רטום לבין כוחות ההגנה העממיים של דרום סודאן.
ב־7 בפברואר 2011 פרסמה ועדת המשאל את התוצאות הסופיות, התוצאות הראו רוב מוחץ של כ-98.83% להיפרדות מסודאן והקמת מדינה עצמאית בדרום סודאן, התנאי שנקבע לקבלת העצמאות היה רב של לפחות כ-60% אחוזים מהמצביעים ובהתאם התוצאות עברו בקלות את הרף שנדרש.
נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, אמר כי לאזור הדרום יש את הזכות לבחור להתנתק משאר המדינה וכי המשאל יועיל לעם הסודאני מכיוון שאחדות "לא תתקיים תחת כפייה או בכוח".
הוא גם אמר שיכבד את תוצאות ההצבעה בכל מקרה ויתמוך בדרום במידת הצורך.
בינואר 2005 נחתם בניירובי הסכם ששם קץ למלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, במסגרתו היה אמור מנהיג המורדים, ג'ון גראנרג להתמנות לסגנו של נשיא סודאן, עומר אל-בשיר ולהיות האחראי על חבל דרום סודאן לתקופת בת 6 שנים שתסתיים במשאל העם העתידי ב-2011.
ב-9 ביולי 2005 הושבע גראנג לתפקיד סגן הנשיא אך ב-30 ביולי נהרג גראנג בהתרסקות מסוק בנסיבות לא ברורות.
עם הסכם השלום ב-2005 הוקמה ממשלה ומועצה מחוקקת נפרדת לחבל הארץ שבדרום המדינה, דרום סודאן הפכה לאזור אוטונומי בסודאן בשנת 2005 וזאת לאחר חתימת הסכם שלום מקיף בין ממשלת סודאן לצבא השחרור העממי הסודאני.
ב-1 בנובמבר 2010 האריכה ארצות הברית את הסנקציות נגד סודאן וזאת במטרה ללחוץ על הממשלה הסודאנית לעמוד בהבטחה ובמועד הביצוע של המשאל.
בדצמבר 2010, בית המשפט החוקתי הסכים לבצע חקירה בעתירה שהגישו עורכי דין מקומיים המבקשים לפזר את גוף הבחירות שארגן את משאל העם.
מלבד הקלפיות בסודאן עצמה הוקמו הוקמו גם קלפיות בשמונה מדינות עם אוכלוסיות גדולות מדרום סודאן, המדינות היו: אוסטרליה, קנדה, מצרים, אתיופיה, קניה, אוגנדה, בריטניה וארצות הברית.
בארצות הברית למשל, בה על פי הערכות מתגוררים בין 25,000 לבין 50,000 אזרחים דרום-סודאנים, נפתחו דוכני קלפיות בשמונה מדינות בלבד: וירג'יניה, מסצ'וסטס, אילינוי, טקסס, טנסי, נברסקה, אריזונה ווושינגטון, בקנדה הוקמו קלפיות בקלגרי וטורונטו.
המשאל החל ב-9 בינואר 2011, וב-12 בינואר, לאחר שלושה ימים, הודיע נציג צבא השחרור העממי הסודאני שעל פי הערכות, יש צורך ב-60% מהקולות (כ-2.3 מיליון קולות) כדי שההצבעה תקבל תוקף ועצמאות חבל דרום סודאן תושג.
מאוחר יותר באותו היום פורסמה הודעה רשמית בנושא שמאשרת את מספר האחוזים הדרוש לקבלת ההצבעה.
ג'ימי קרטר, נשיא ארצות הברית לשעבר שהיה גם אחד מהמשקיפים הבינלאומיים על המשאל, הודיע ב-13 בינואר 2011 שמשאל העם מתנהל על פי סטנדרטים בינלאומיים ומאפשר חופש בחירה למצביעים.
האו"ם דווח שהתוצאות המקדימות של המשאל יפורסמו ב-2 בפברואר 2011 והתוצאות הסופיות יינתנו עד שבועיים לאחר מכן.
על פי הספירות המוקדמות שבוצעו, דיווחה Associated Press ש-30,000 פתקי הצבעה ב-10 קלפיות שונות הראו ש-96% מהמצביעים בעד עצמאות, 3% נגד ו-1% הם קולות שאינם תקפים.
תוצאות המשאל הסופיות הראו ש-98.83% מהמצביעים הצביעו בעד עצמאות דרום סודאן.
גם נשיא מצרים, חוסני מובארכ וגם מנהיג לוב מועמר קדאפי נסעו מאוחר יותר לסודאן כדי לנסות להרגיע את הרוחות, שר החוץ המצרי, אחמד אבו אל-רייט טען כי מטרת הפגישה בין המנהיג המצרי לגורמים סודאנים הייתה לוודא כי יתקיים משאל באופן שקוף ואמין.
זמן קצר לפני ההצבעה הועלתה הצעה מטעם גורמים מצריים לפתרון שלא יכלול בהכרח עצמאות, הפתרון היה הקמת קונפדרציה שתחולק לצפון המדינה ולדרום המדינה, עם זאת הנשיא אל-בשיר לא קיבל את ההצעה וטען כי הברירה היא "אחדות או הפרדה".
נשיא ארצות הברית, ברק אובמה אמר כי תוצאת ההצבעה "מעוררת השראה" כאשר הבוחרים החליטו "עתידם שלהם הוא צעד נוסף קדימה במסע הארוך של אפריקה לעבר צדק ודמוקרטיה".
הוא גם אמר כי ארצות הברית תכיר בעצמאות דרום סודאן ביולי 2011.
משאל עם על מעמד פוארטו ריקו נערך ב-3 בנובמבר 2020, במקביל לבחירות הכלליות בארצות הברית, כבר מאי 2020 הכריזה מושלת פוארטו ריקו, ונדה ואסקס גרסד, שיתקיים בסמוך לבחירות הכלליות משאל עם על מעמד האי, משאל העם הוא משאל העם השישי שדן במעמד הריבוני של האי (המשאל הקודם התקיים ב-2017).
בניגוד למשאלי עבר, במשאל העם שנערך ב-2020 מצביעי המשאל היו צריכים לענות רק "כן" או "לא" על השאלה האם צריך להפוך את האי למדינה ה-51 של ארצות הברית.
על אף היותו משאל עם רשמי כמו משאלי עבר, משאל העם אינו מחייב מאחר שרק לקונגרס האמריקאי יש את הסמכות לאשר הצטרפות או הקמת מדינה חדשה לאיחוד האמריקאי.
בהתבסס על ספירת ליל הבחירות הבלתי רשמית, כ-52.34% מתושבי האי תמכו בהפיכת האי למדינה ה-51 של ארצות הברית וכ-47.66% התנגדו להפיכת האי למדינה ה-51 של ארצות הברית.
קריאות למתן אוטונומיה לאי החלו להישמע עוד ב-1898, כאשר הוחלפה הריבונות במקום מריבונות ספרדית לריבונות אמריקאית (כמסוכם בחוזה פריז שנחתם באותה שנה)
ב-25 ביולי 1952 אימצה פוארטו ריקו חוקה חדשה שהגדירה את מעמדה כמדינה עצמאית המאוחדת עם ארצות הברית.
משאל עם זה בא לאחר תקופת משבר פוליטי וכלכלי באי, שהחל מנזק ממספר הוריקנים שהציפו את האי, שיבשו תשתיות וגרמו לאבדות בנפש והמשיך בהפגנות נגד הממשל שהגיעו לשיאן בהתפטרות המושל, ריקרדו רוסלו.
עם סיום ההצבעה וההכרזה על התוצאות התברר כי 623,053 אנשים שהיוו רוב של כ-52.34% הצביעו בעד ההצעה להפוך את פוארטו ריקו למדינה ה-51 של ארצות הברית, לעומת זאת כ-576,346 אנשים (כ-47.66% מהמצביעים) התנגדו להצעה.
גורם במשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית הגיב להכרזה של המושלת על קיום משאל עם הגיב בשלילה על ההכרזה ואמר כי "העדיפות הראשונה של מנהיגי פוארטו ריקו צריכה להיות טיפול בבעיות הכלכליות של המקום".
גם חברי קונגרס רפובליקנים יצאו נגד הממשל המקומי, מנהיג הסיעה הרפובליקנית, מיטש מקונל, אמר שהוא לא יביא את ההצעה להצבעה בסנאט, מלבדו היה גם הסנאטורית הרפובליקנית מטעם אריזונה, מרתה מקסלי שיצאה נגד הרעיון, טענה שהיא תוביל להוספה של סנאטורים נוספים מטעם המפלגה הדמוקרטית.
עם זאת היו גם רפובליקנים שדווקא כן תמכו בהצעה בהם הסנאטור מפלורידה, מרקו רוביו שהביע את תמיכתו ברעיון.
המועמד הדמוקרטי והנשיא הנבחר בבחירות לנשיאות 2020, ג'ו ביידן לא הצהיר בגלוי על מעמד פוליטי כלשהו של המקום אך טען כי לפורטוריקנים יש זכות להגדרה עצמית.
ב־30 ביולי קרא נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה לאזרחים בפוארטו ריקו ובמחוז קולומביה לתמוך בהצעה וזאת על מנת שיוכלו לקבל ייצוג שווה בממשלה.
משאל עם לעצמאות הוא סוג של משאל עם, בו אזרחי טריטוריה מסוימת מתבקשים להצביע האם הם בעד שהטריטוריה שלהם להפוך למדינה ריבונית ועצמאית, או בעד להישאר חלק מהמדינה בה נמצאת הטריטוריה.
משאלי עם, בהם הרוב מצביעים בעד עצמאות, לא בהכרח מביאים בסופו של דבר לעצמאות, מסיבות שונות.
משאל עצמאות מתרחש בדרך כלל בעקבות הצלחה של לאומנים בשטח שרוצים עצמאות מהמדינה בהם נמצאת הטריטוריה שלהם.
ההחלטה על משאל עם לעצמאות יכולה לבוא כתוצאה מבחירת פוליטיקאים או מפלגות עם מדיניות בדלנית, או כתוצאה מלחץ של ארגונים לאומניים.
משא ומתן על תנאי משאל העצמאות עשוי להתקיים בין הלאומנים לממשלה לה יש את הריבונות על השטח.
במשא ומתן דנים הצדדים האם במקרה והתוצאות של משאל העם יהיו בעד עצמאות האם התוצאות שלו מחייבות את המדינה הריבונית לתת עצמאות לטריטוריה הנפרדת וכן האם על הקהילה הבינלאומית לכבד אותו.
דרך נוספת בה ניתן לקיים משאלי עם לעצמאות היא משאל שמתקיים ללא הסכמת המדינה ולעיתים אף כנגד רצונה, במקרים כאלו על הקהילה הבינלאומית להסתמך על מספר גורמים ומשתנים במדינה.
ככה למשל אם האנשים המקומיים דוכאו על ידי השלטון בעקבות פעילותם למען העצמאות הקהילה הבינלאומית תשקול האם להכיר בתוצאות המשאל או לא.
במשא ומתן נהוג לדון גם בשאלות הטכניות, כגוון מתי ייערך המשאל, מאיזה גיל יהיה ניתן להצביע לו והאם המשאל עם יכלול רק אפשרות של "בעד עצמאות" או "נגד עצמאות" או גם יכלול אפשרויות נוספות דוגמת "הרחבת האוטונומיה של האזור" או שדרוג אחר של מעמד השטח.
במקרה בו תוצאות המשאל הן בעד עצמאות הטריטוריה, נוהג לקיים משא ומתן על תנאי ההיפרדות של הטריטוריה מהמדינה הריבונית ולאחר מכן מתקבלת החלטה כיצד ואיך לתוכרז עצמאות ואף בנוגע להצטרפות של המדינה החדשה לארגונים בינלאומיים.
במקרה של הצבעה נגד העצמאות, עדיין עשויה להיות תנועה לאומנית שתמשיך במאבקה ותקרא לבצע משאל עם נוסף, כך למשל המפלגה הלאומית הסקוטית טענה כי לאחר משאל העם על עצמאות סקוטלנד שנערך ב-2014 יש צורך במשאל עם נוסף, לאחר שהממלכה המאוחדת עזב את האיחוד האירופי בהליך ה"ברקזיט".
משאל העם על עצמאות דרום אוסטיה הוא משאל עם לעצמאות שנערך בדרום אוסטיה ב־12 בנובמבר 2006, בשאלה האם להיפרד מגאורגיה.
המצביעים במשאל העצמאות שערך טשינוואלי ענו על השאלה: "האם על הרפובליקה של דרום אוסטיה לשמור על מעמדה הנוכחי כמדינה עצמאית ולהיות מוכרת על ידי הקהילה הבינלאומית?".
ב־13 בנובמבר 2006 הודיעה ועדת הבחירות המרכזית בדרום אוסטיה על תוצאות משאל העם.
ממשלת גאורגיה הכריזה על הבחירות ועל משאל העם כבלתי חוקיים, אך האמינה כי הוא תומך באיחוד ההצלה של האוסטים, הארגון המופקד על קיום הבחירות החלופיות.
קוקואיטי האשים לפיכך את ממשלת גאורגיה בקיום הבחירות החלופיות שמטרתן "חלוקת העם האוסטי".
ב־12 בספטמבר 2006, יו"ר הדומה הרוסית, בוריס גריזלוב, בירך על משאל העם בדרום אוסטיה והודיע כי חברי הפרלמנט הרוסי יצפו בתהליך ההצבעה.
ב־13 בספטמבר 2006 פרסם שר המדינה הגאורגי לענייני יישוב סכסוכים, מרב אנטדזה, הצהרה וגינה את הצהרתו של גריזלוב כ"הצהרה הרסנית".
הנציג המיוחד של האיחוד האירופי בדרום קווקז, פיטר סמנבי, אמר במוסקבה, ב־13 בספטמבר 2006, כי משאל העם לא יתרום להליך יישוב הסכסוך בדרום אוסטיה.
משאל העם על קידוחי נפט וגז טבעי נערך איטליה ב-17 באפריל 2016. משאל העם היה על הצעת ביטולו של החוק המאפשר להאריך זיכיונות קידוחי גז טבעי ונפט בהפקת פחמימנים, באסדות קידוח בטווח של 12 מיילים ימיים מחוף איטליה, עד למיצוי חיי השימוש בשדות.
אף על פי ש-86% הצביעו בעד ביטול החוק האוסר קידוח (כלומר המשך הקידוח), אחוז ההצבעה של 31% היה מתחת לסף הרוב הנדרש לאימות התוצאה, כך שברוב המקרים, אסדות הקידוח בטווחים הגורמים נזק הפסיקו את פעולתן.
זה היה משאל העם הראשון, בתולדות הרפובליקה האיטלקית, שאותו דרשו בו זמנית נועצות נבחרות של חמישה מחוזות באיטליה.
בים הסובב את איטליה קיימות מצבורי פחמימן שקידוחם מאפשר הכנסות גבוהות.
בנוסף קיימים מעט מצבורי נפט.
קידוח גז טבעי ונפט בים האיטלקי אפשרי נאסר מסיבות של הגנת הסביבה.
הקידוח הותר עם הגבלות מסוימות להגנת החוף והסביבה – רק באזורים ימיים מסוימים שהוגדרו במפורש על ידי הפרלמנט האיטלקי או על ידי המשרד לפיתוח כלכלי.
החל משנת 2013, נאסרו קידוחים חדשים בים הטירני, באזורים המוגנים הימיים ובמים הנמצאים במרחק של 12 קילומטרים ימיים מהחוף.
עם זאת, אישורים שניתנו לפני שנת 2013 עשויים להימשך עד למיצוי כל המשאבים בשדות הנפט והגז.
איטליה אישרה בסך הכל הקמה של 79 אסדות קידוח ימיות: 31 מהן ממוקמות במרחק של מעל 12 מייל מהיבשה, ו-48 מהן בטווח של פחות מ-12 מייל, טווח שלפי ארגוני הגנת הסביבה באיטליה פוגע בחוף, בחי ובמרקם החיים.
משאל עם הוא העמדת שאלה בעניין חקיקתי, חוקתי או פוליטי, להצבעה של כל בעלי זכות הבחירה.
כלי זה משמש תחליף לבית המחוקקים, על ידי הפניית שאלה, בסוגיה מהותית, אל העם.
משאלי עם הם הליך פוליטי מקובל באיטליה, ומשנת 1974 התקיימו 66 משאלי עם, בנושאים שונים.
מאחר שהקידוח בטווחים קרובים לחוף אסור, נדרשת חקיקה לצורך הארכת האישור החריג לקידוח גז ונפט.
לפי החוק האיטלקי, נושא זה מחייב מחייב את אישור העם על ידי משאל עם.
במשאל עם זה התבקשו האזרחים לאשר או לשלול את הארכת הזיכיון.
היתרים חריגים לקידוחים בקרבת החוף
בטווח של 12 מיילים מהחוף, התקבלו תשעה היתרים מיוחדים לקידוח (עם 39 אסדות קידוח).
בשנת 2016 פג ההיתר החריג של אותם קידוחים.
לפי החוק האיטלקי, משאל עם הוא הדרך לקבל אישור מסוג זה.
הצבעת "כן" או "לא" - תאפשר להאריך או לשלול את 9 הזיכיונות שפג תוקפם.
מדובר בהחלטה בעלת משמעויות סביבתיות קיצוניות, לאור הנזק הרב לסביבה, ובמקביל גם בהחלטה כלכלית הרת משקל.
במהלך שנת 2015 חילצו מתקנים אלה כ-622 מיליון קוב גז טבעי, שהוא שווה ערך ל-9% מהייצור הלאומי ו-1.1% מכלל הצריכה בשנת 2014.
ויתורים אלה, במקרה של ניצחון 'כן' במשאל העם, לא יוארכו לאחר 2027.
בסיכומו של דבר, הקידוחים בים האיטלקי ממשיכים בחלקם.
ההצבעה הייתה נקודתית על כל אסדת קידוח, והאזרחים התבקשו לציין על כל אסדה חריגה, "כן" (להמשך הקידוח) או "לא" (לסיומו).
בממוצע, רוב מוחלט, כ-86% מהמצביעים, הצביעו בעד המשך הזיכיון והמשך האישור החריג לשאיבה וקידוח בטווח הגורם לנזק סביבתי.
מצד שני, ברוב המקרים לא הגיע מספר התומכים לסף הרוב, הנדרש לאימות התוצאה, מאחר שאחוז ההשתתפות במשאל העם היה נמוך מאוד, כ־31% בממוצע.
לפיכך, ברוב המקרים, אסדות הקידוח חדלו מפעולתן, דבר שהוא למעשה ניצחון משמעותי של הגופים הירוקים באיטליה וארגוני השמאל.
מספר מועט של אסדות קידוח שבהן היה כמות המשתתפים במשאל העם הייתה מספיקה, קיבלו את האישור וממשיכות בפעולתן עוד כיום.
משאלי העם בנוגע לסיפוח שטחים אוקראיניים לרוסיה הם משאלי עם שנערכו בסוף ספטמבר 2022, בארבעה מחוזות בשטח אוקראינה.
רובם או חלקם היו תחת שליטת הצבא הרוסי או בדלנים מקומיים פרו-רוסיים.
משאלי העם התקיימו על אף התנגדות רוב הקהילה הבינלאומית, ותוצאותיהם לא קיבלו הכרה ולגיטימציה בינלאומית.
משאלי העם נוהלו על ידי שלטונות "הרפובליקות העממיות" הפרו-רוסיות (הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק) באזור דונבאס, ועל ידי שלטונות הכיבוש הרוסיים ותומכיהם המקומיים במחוזות חרסון וזפוריז'יה, כדי להעניק לגיטימציה לסיפוח המחוזות לפדרציה הרוסית.
בזמן ביצוע משאלי העם, רוסיה לא שלטה באופן מלא באף אחד מארבעת המחוזות.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, חלק ניכר מהתושבים של השטחים בהם התקיימו משאלי העם, התפנו לרוסיה או לשטח שנותר בשליטת ממשלת אוקראינה, ולכן לא יכלו להשתתף במשאלי העם.
על פי דיווחים בתקשורת האוקראינית ובכלי התקשורת במערב, התושבים המקומיים אולצו להשתתף במשאלי העם ולהצביע בעד הסיפוח לרוסיה.
כמו כן דווח כי היו מקרים בהם חיילים חמושים עברו מדלת לדלת, בדרישה מהאזרחים לצאת להצביע בקלפיות ניידות.
משאלי העם היו צפויים להסתיים ב-27 בספטמבר, זאת למרות כי רבים טוענים שהתוצאות הסופיות כבר הוחלטו מראש.
בתנאי הדומיננטיות המוחלטת של התקשורת הרוסית, הובטח לתושבי הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק הכללת האזורים כחלק מרוסיה, בדומה לסיפוח חצי האי קרים.
כפי שהציע מנהל מכון דונצק למחקר חברתי וניתוח פוליטי ב-2014, הוחלט לסרב למשאלי הצטרפות בשל תמיכה נמוכה בהצטרפות לרוסיה: רק 35% תמכו בה, בעוד ש-65% ראו את עצמם חלק מאוקראינה.
בהקשר הפלישה הרוסית לאוקראינה, גורמים רוסיים דיברו על הצטרפות עוד לפני הכנסת הכוחות: ב-21 בפברואר, במהלך פגישה של מועצת הביטחון של רוסיה, סרגיי נארישקין תמך ישירות בכניסתן של הישויות הבדלניות לפדרציה הרוסית.
ההסתייגות הולידה שמועות רבות על המציאות של תוכנית זו.
מאוחר יותר הודיעו ראשי הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק דניס פושילין ולאוניד פסצ'ניק על תוכניות לקיום משאלי עם, אך עם הסתייגות שההצבעה תתקיים לאחר תום המלחמה.
במחוז חרסון הופיעו שמועות על הקמת "הרפובליקה העממית של חרסון" או סיפוח מידי לאחר הכיבוש.
תושבי חרסון הגיבו אליהם בעצרות תחת הסיסמה "חרסון היא אוקראינה", שהסתיימו רק לאחר שנחטפו מפגינים ומתנגדים אחרים.
העיתונאי המקומי אולג בטורין, שנפל בשבי דומה, דיבר על השימוש בעינויים ובהשפלה נגדו.
שלטונות הכיבוש של מחוז חרקוב שללו הצבעה רשמית עד לכיבוש הרוסי של האזור כולו.
הרשויות של מחוז זפוריז'יה שמונו על ידי הצבא הרוסי באוגוסט חתמו על צו על הכנות למשאל העם.
אולם למעשה, ההחלטה על קיום משאלי עם לא הייתה בסמכותן של הרשויות המקומיות, אלא התקבלה תחת ניהולו של נשיא רוסיה.
נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי הדגיש כי קיום משאלי עם בשטחים הכבושים יסגור את האפשרויות למשא ומתן עבור רוסיה.
סגנית ראש ממשלת אוקראינה אירינה ורשצ'וק הוסיפה כי השתתפותם של אזרחים אוקראינים בבחירות הללו תיחשב לשיתוף פעולה, שדינה מאסר של עד 12 שנים עם החרמת רכוש.
על פי המודיעין האוקראיני, לפני מתקפת הנגד האוקראינית, רוסיה תכננה לקיים משאל עם במחוז חרקוב בנובמבר, עם תכנון של כ-75% המצביעים בעד.
במקביל, ב-21 בספטמבר הכריז ולדימיר פוטין על גיוס כללי ברוסיה, מה שהעיד על רצונה של ההנהגה הרוסית להסלים עוד יותר את המלחמה עם אוקראינה.
המחוזות האוקראיניים שרוסיה רצתה לספח הם בעלי חשיבות אסטרטגית וכלכלית עליונה עבור אוקראינה, לדברי אנליסטים.
בין היתר, הם אחראים לכ–25% מהתוצר שלה והם מבטיחים לרוסיה גשר יבשתי לחצי האי קרים שסופח בשנת 2014.
אנליסטים צבאיים קושרים את ההחלטה לקיים משאלי עם, עם חולשתה של הפדרציה הרוסית בשדה הקרב.
ההכרזה על משאלי העם באה בעקבות ההתקדמות המהירה של צבא אוקראינה בשבועות האחרונים, שהביס חיילים רוסים לכיוון מחוז חרקוב ונמצא במתקפה במזרח ובדרום.
אנליסטים מעריכים שרוסיה איבדה עשרות אלפי חיילים, הודיעה על גיוס חיילים חדשים, ומתמודדת עם תגובה מתגברת על פלישתה ארוכת הטווח.
מקורות כמו "הגרדיאן" כינו את משאלי העם כקבועים מראש והניחו שרוסיה תכתיב תוצאות המעדיפות סיפוח.
הכנת משאלי עם וגיבוש דימוי חדש של רוסיה לאחר סיפוח השטחים האוקראינים הופקדו בידי סגן ראש הממשל הנשיאותי הראשון, סרגיי קיריינקו.
בהנהגתו גובשה דימוי לקהל חיצוני – רוסיה כ"יבשת חופש" לתומכי אידאולוגיות ימין מכל העולם.
כפי שדיווחה "מדוזה", ארגון משאלי העם טופל על ידי המנהל להבטחת עניינים של מועצת המדינה הרוסית בהנהגתו של אלכסנדר חריצ'ב, מקורב לקיריינקו.
ההצבעה הייתה בפיקוח ישיר של סגנו של חריצ'ב, בוריס רפופורט, הנחשב למנהל משברים ומתמחה במערכות בחירות בעייתיות, ומאז 2014, יחד עם ולדיסלב סורקוב, הוא מעורב בענייני הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק.
הטכנולוג הראשי ומתאם משאלי העם היה סגן מושל סבסטופול, סרגיי טולמצ'ב.
כמו כן בחרה רפופורט עובדים וטכנולוגים פוליטיים בעלי ניסיון בעבודה מול האופוזיציה לתפקיד "מדריכים פוליטיים" במנהלי הכיבוש.
כפי שציינו המקורות של "מדוזה", למרות משכורות של עד 1–2 מיליון רובל בחודש, מעט אנשים היו מוכנים לצאת לשטחים הכבושים.
ותפקידי מפתח בממשלות הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק מונו כהכנה למשאל העם על ידי פקיד משרד התעשייה והמסחר, ויטלי חוצנקו, וסגן מושל מחוז קורגן לשעבר, ולדיסלב קוזנצוב.
לפי בן שיחו של הפרסום, השלטונות הרוסיים תכננו להדיח בקרוב את דניס פושילין ואת לאוניד פסצ'ניק ולהחליפם בבעלי תפקידים נשלטים לחלוטין.
לפי האתר "מדוזה", השלטונות הרוסיים תכננו לקיים משאלי עם תחת הסיסמה "יחד עם רוסיה" (היא הופיעה בקמפיין במחוז זפוריז'יה, ופורום בעל אותו שם נערך בחרסון).
הסיסמה האלטרנטיבית "רוסיה החדשה", שרמזה על "איכות חדשה" ורוסיה חזקה יותר, לא מצאה חן בעיני ולדימיר פוטין וחברי מועצת הביטחון.
קבוצת הייעוץ, הקשורה לסגן ראש הממשל הנשיאותי הראשון, אלכסיי גרומוב, הייתה אחראית על ההכנות לקמפיין למשאלי העם.
הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק
כוחות חמושים בראשות רוסיה ברפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק הכריזו על עצמאות מאוקראינה בשנת 2014. בדלנים פרו-רוסים ערכו משאלי עם לעצמאות במאי 2014. לאחר הפלישה לאוקראינה בפברואר 2022, רוסיה החלה בהכנות לקיום משאלי עם בחלקים הכבושים של דונצק ולוהנסק.
ב-19 בספטמבר פנו הלשכות הציבוריות של הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק לראשי מדינותיהם בבקשה לקיים "מיידית" משאל עם על הצטרפות לרוסיה.
עד מהרה הודיעה הדומה הממלכתית כי משאל עם על הצטרפות הרפובליקה העממית של לוהנסק לרוסיה יתקיים בסתיו "בעתיד הקרוב".
ב-20 בספטמבר קבעה מועצת העם של הרפובליקה העממית של לוהנסק משאל עם על כניסתה של הרפובליקה לרוסיה כסובייקט פדרלי בתאריכים 23–27 בספטמבר.
זמן קצר לאחר מכן, מועצת העם של הרפובליקה העממית של דונצק הודיעה כי משאל העם על כניסת הרפובליקה לפדרציה הרוסית יתקיים באותם תאריכים.
ב-12 במרץ, גורמים רשמיים אוקראינים טענו כי רוסיה מתכננת לערוך משאל עם בחרסון להקמת הרפובליקה העממית של חרסון, בדומה לרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק.
סרהי חלאן, סגן מנהיג מועצת מחוז חרסון, טען שהצבא הרוסי התקשר לכל חברי המועצה וביקש מהם לשתף פעולה.
לודמילה דניסובה, נציבת תלונות הציבור של אוקראינה, הצהירה כי משאל העם יהיה בלתי חוקי מכיוון ש"על פי החוק האוקראיני ניתן לפתור כל בעיה טריטוריאלית רק על ידי משאל עם כלל ארצי".
מאוחר יותר באותו יום קיבלה מועצת מחוז חרסון החלטה הקובעת כי משאל העם המוצע יהיה בלתי חוקי.
ב-11 במאי 2022, קיריל סטרמוסוב, סגן ראש הממשל הצבאי-אזרחי בחרסון, הודיע על נכונותו לשלוח לנשיא ולדימיר פוטין בקשה מטעם מחוז חרסון להצטרף לפדרציה הרוסית, וציין כי לא תהיה הקמת "הרפובליקה העממית של חרסון" או משאלי עם בעניין זה.
בהתייחסו להצהרות אלו, אמר מזכיר העיתונות של פוטין דמיטרי פסקוב כי הנושא הזה צריך להיות מוכרע על ידי תושבי האזור וכי "להחלטות גורליות אלו חייב להיות רקע משפטי ברור לחלוטין, הצדקה משפטית, להיות לגיטימי לחלוטין, כפי שהיה במקרה של קרים".
ביוני 2022, סטרמוסוב, בהודעת וידאו בטלגרם, אמר כי אזור חרסון החל להתכונן למשאל עם בנושא הצטרפות לרוסיה.
משאל העם היה מוכן על ידי מפלגת רוסיה המאוחדת הידועה בתמיכתה בפוטין, אך החברים נמלטו מהאזור לקראת סוף יולי לאחר שכוחות אוקראינים הפגיזו את גשר הכביש אנטוניבקה.
הרשויות באזור מחוז זפוריז'יה הכבוש לא שללו אפשרות של משאל עם משותף.
ב-5 בספטמבר הודיע סטרמוסוב כי משאל העם במחוז חרסון נדחה בשל "סיבות ביטחוניות".
ב-7 בספטמבר, אנדריי טורצ'אק, מזכ"ל מפלגת רוסיה המאוחדת, הצהיר כי זה "יהיה נכון וסמלי" לקיים את משאלי העם באוקראינה הכבושה על ידי הכוחות הרוסיים ב-4 בנובמבר, יום האחדות של רוסיה; סטרמוסוב הצהיר כי יתבצעו הכנות למועד זה, "גם אם אנחנו מוכנים לקיום משאל העם הזה כבר עכשיו".
ב-20 בספטמבר הודיע ראש המינהל הצבאי-אזרחי של מחוז חרסון וולודימיר סלדו כי משאל העם על כניסת מחוז חרסון לרוסיה יתקיים בין ה-23 ל-27 בספטמבר.
ביולי 2022, חתם יבהן בליצקי, ראש הממשל הצבאי-אזרחי של מחוז זפוריז'יה, האזור שהיה בשליטת רוסיה במחוז, על צו לוועדת הבחירות המרכזית של זפוריז'יה להתחיל בבדיקת האפשרות של משאל עם באזור בנושא הצטרפות לפדרציה הרוסית.
ב-8 באוגוסט 2022 הוא חתם על צו על הכנה לארגון משאל העם.
החלטה זו נתמכה פה אחד על ידי 1500 צירי פורום התנועה "אנחנו יחד עם רוסיה", שנערך באותו יום במליטופול.
הצו אושר על ידי הממשל הצבאי-אזרחי.
מועד משאל העם על כניסת אזור זפוריז'יה לרוסיה ייקבע "ברגע שביטחונו וחופש הביטוי יובטחו", אמר לתקשורת ולדימיר רוגוב, חבר המועצה הראשית של הממשל האזורי.
ב-11 באוגוסט 2022, הרשויות באזור הכבוש הביעו את רצונן לקיים את משאל העם ב-11 בספטמבר 2022.
ב-26 באוגוסט 2022 החלה לעבוד ועדת הבחירות להכנת משאל עם במחוז זפוריז'יה.
ב-22 בספטמבר הודיע ראש המינהל הצבאי-אזרחי של מחוז זפוריז'יה, יבגני בליצקי, כי משאל העם על הצטרפות מחוז זפוריז'יה לרוסיה יתקיים בין ה-23 ל-27 בספטמבר
לאחר משאל העם, החלק שבשליטת רוסיה של מחוז זפוריז'יה יהיה עצמאי "דה יורה" ל"זמן מה", אמר ולדימיר רוגוב.
ב-8 באוגוסט 2022, יקטרינה גוברבה, סגנית ראש המינהל האזרחי-צבאי בחרסון הודיעה על סיפוח השטחים הכבושים של מחוז מיקולאייב.
היא גם טענה שבכמה ערים כבושות, התקשורת הניידת הרוסית החלה לפעול.
לדבריה, החלטה כזו התקבלה על מנת לספק לאוכלוסייה תשלומים סוציאליים בשטחים ה"משוחררים", וכן להקים תקשורת סלולרית ושידורי טלוויזיה.
ב-13 באוגוסט 2022, ראש הממשל הצבאי-אזרחי של מחוז מיקולאייב, יורי ברבשוב, טען כי בסניחוריבקה יתקיים משאל עם להצטרפות לרוסיה.
משאל העם יהיה מותאם למשאל העם במחוז חרסון.
יתרה מכך, יקטרינה גוברבה, סגנית ראש הממשל הצבאי-אזרחי של חרסון, טענה שחלקים כבושים ממחוז מיקולאייב יסופחו למחוז חרסון.
נאמר כי משאל העם יתקיים בספטמבר.
ב-8 ביולי 2022, ויטאלי גאנצ'ב, ראש הממשל הצבאי-אזרחי של מחוז חרקוב שמונה על ידי רוסיה, אמר כי חרקוב היא חלק 'בלתי ניתן להסרה' מהשטח הרוסי ובכוונת חרקוב להסתפח על ידי הפדרציה הרוסית.
אמנם ב-11 באוגוסט, גאנצ'ב אמר לערוץ הטלוויזיה רוסיה-24 כי שלטונות השטחים של מחוז חרקוב הנשלט על ידי כוחות רוסיים עדיין לא מוכנות לדון במשאל עם על הצטרפות לרוסיה, מכיוון ש"רק 20 אחוז ולא יותר" מהאזור נמצאים בשליטה רוסית.
לאחר מכן, בתחילת ספטמבר, נטשה רוסיה את המחוז למעט רצועת אדמה הגובלת במחוז לוהנסק הכבוש.
אין סטטיסטיקה ציבורית עצמאית על יחס למשאלי עם בשטחים הכבושים.
לפי סקרים סגורים שהוזמנו על ידי השלטונות הרוסיים ביולי 2022, אפילו תחת כיבוש, רק 30% מהנסקרים תמכו בהצטרפות לרוסיה.
תושבי השטחים הכבושים, עימם שוחחו עיתונאים של "מדוזה", מכנים את משאלי העם "מם משעמם" וממתינים לשחרור האזורים על ידי הכוחות המזוינים של אוקראינה.
אבל בני שיחם של "מדוזה" בהנהגה הרוסית לא ראו שום בעיה עם תמיכה נמוכה ותכננו להשיג את האחוז הנדרש מהקולות בשיטות ניהוליות.
במהלך ארבעת הימים הראשונים יעקפו תושבי השטחים על ידי אנשים מיוחדים, או שניתן יהיה להצביע בשטחים הסמוכים.
ורק ביום האחרון, 27 בספטמבר, ייפתחו הקלפיות לתושבים.
רשויות הכיבוש מסבירות החלטה זו בדאגה לבטיחות התושבים, שרבים מהם יצטרכו להצביע בהתנחלויות בחזית.
בין ה-23–27 בספטמבר נערכו משאלי העם בשטחי המחוזות הבאים: חרסון, דונצק, לוהנסק, וזפוריז'יה.
לא היה מדובר בכל שטח המחוזות כי חלק היו בשליטת אוקראינה.
הפלישה הרוסית לאוקראינה התקיימה במקביל.
ההצבעה התקיימה במרכזי הקלפיות, וגם הרשויות הפרו-רוסיות עברו מדלת לדלת עם קלפיות בליווי חיילים.
בימי משאלי העם הרוסים העלו תמונות של אנשים שהולכים להצביע בשמחה ללא שום איום למרות שהערכה שחיילים רוסים איימו לפגוע באזרחים שלא יצביעו בעד הסיפוח.ביום שלישי אחר הצהריים התחילו לזרום התוצאות:
לוהנסק : 92.6% בעד הצטרפות לרוסיה
זפוריז'יה : 98% בעד הצטרפות לרוסיה
דונצק: 97.9% בעד הצטרפות לרוסיה
חרסון: 96.6% בעד הצטרפות לרוסיה
בנוסף הרוסים פרסמו שאחוזי הצבעה הם בדיוק כמו התוצאות במשאלי העם.
כלומר, כל מי שהצביע במשאלי העם הצביע בעד [לפי רוסיה בלבד].
ביום חמישי 29.9.22 הקרמלין הודיע שביום שישי ה-30.9.22 במעמד מיוחד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראשי ארבעת המחוזות הכבושים יכריזו ויחתמו על סיפוח המחוזות.
ביום שישי 30.9.22 שעות לפני הכרזת הסיפוח מתקפה קטלנית בדרום אוקראינה שם נהרגו מפגיעת טיל רוסי 30 בני אדם ולפחות עוד 30 נפצעו.
לקראת הסיפוח הקרמלין הוציא איום ואמר: תקיפות במחוזות המסופחים לרוסיה תהיה כמו תקיפה בשטח רוסיה
בשעה 15:15 נשיא רוסיה פוטין עלה לנאום הכריז על הסיפוח ובנוסף קרא לאוקראינה לשוב לשולחן המשא ומתן בתגובה נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי אמר שינהלו משא ומתן עם רוסיה עם נשיא רוסי אחר ולא עם פוטין.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכריז על סיפוח מבלי להגדיר בבירור את הגבולות של אותם שטחים אוקראינים.
דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב סירב לציין את גבולות השטחים החדשים שסופחו בשיחה עם עיתונאים ב-30 בספטמבר.
רוסיה הטילה וטו למנוע את קבלת החלטת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות המגנה את סיפוחם של ארבעה אזורים באוקראינה, בעוד שהרפובליקה העממית של סין ושלוש מדינות חברות נוספות נמנעו.
הטקסט שהוכן על ידי ארצות הברית ואלבניה קיבל 10 קולות בעד וארבע מדינות נמנעו (סין, הודו, ברזיל וגבון).
ראש המחלקה לעניינים פוליטיים ולבניית שלום באו"ם הדגישה את מחויבותו המלאה של האו"ם לריבונות, לאחדות, לעצמאות ולשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה.
היא הזכירה לרוסיה את חובתה לכבד את חוקי המדינה בניהול השטחים הכבושים.
התרגילים הללו - שנערכו במהלך סכסוך מזוין פעיל, באזורים באוקראינה בשליטה רוסית ומחוץ למסגרת החוקית של אוקראינה - "לא יכולים להיקרא ביטוי אמיתי לרצון העממי", אמרה.
כמו כן, נאמר: "פעולות חד-צדדיות שמטרתן לספק ציפוי של לגיטימציה לניסיון הרכישה בכוח על ידי מדינה אחת של שטחה של מדינה אחרת, תוך טענה לייצג את רצון העם, אינן יכולות להיחשב כחוקיות לפי המשפט הבינלאומי".
מדינות שגינו את הצהרת הסיפוח
חבר מועצת המדינה ושר החוץ של סין וואנג יי אמר כי יש לכבד את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של כל המדינות.
נשיא צרפת עמנואל מקרון אמר שצרפת לא תכיר בתוצאות משאלי העם.
קנצלר גרמניה, אולף שולץ, תקף את הרעיון של רוסיה לקיים משאלי עם באזורים באוקראינה.
הביעה תמיכה ב"ריבונות ובשלמות טריטוריאלית" של אוקראינה
: המועצה הפדרלית הצהירה כי רוסיה, כמעצמה הכובשת, מחויבת על פי המשפט הבינלאומי לציית למשפט ההומניטרי הבינלאומי, לזכויות אדם ולמערכת המשפט האוקראינית הקיימת, וכי המעצמה הכובשת אינה זוכה לריבונות על האזור.
שווייץ לא תכיר בתוצאה של מה שמכונה משאל העם.
מחלקת החוץ הפדרלית זימנה את השגריר הרוסי כדי להעביר את עמדתה של שווייץ.
: הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן שמר על מערכת יחסים בונה עם נאט"ו ורוסיה, אך דחה את משאלי העם בהצהרה פומבית שקראה בחלקה, "עובדה מוגמרת בלתי לגיטימית כזו לא תוכר על ידי הקהילה הבינלאומית.
להפך, היא תסבך את המאמצים להחיות את התהליך הדיפלומטי ותעמיק את חוסר היציבות".
: הממשלה רואה במשאל העם לא לגיטימי והאשימה את רוסיה בכפייה על התושבים להצביע, כמו גם בהבאת מצביעים אוהדים מחצי האי קרים.
שר החוץ של הממלכה המאוחדת, ג'יימס קלוורלי, אמר שלבריטניה יש ראיות לכך שגורמים רשמיים ברוסיה כבר קבעו יעדים ל"המצאת אחוזי הצבעה ושיעורי אישור למשאלי העם המדומים הללו".
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן גינה את משאל העם ואמר כי מדובר ב"בלוף" וכי ארצות הברית לא תכיר בתוצאות.
ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו אמר בטוויטר כי קנדה ומדינות ה-G7 "לעולם לא יכירו בתוצאות".
משרד החוץ של ישראל אמרו שישראל לא תכיר במשאלי העם שרוסיה עורכת על סיפוח מחוזות באוקראינה.
בשבוע שלאחר הסיפוח המשיך הצבא האוקראיני לשחרר כפרים בחבל חרסון ובחבל לוהנסק, כאשר בהודעות ברשתות החברתיות נכתב על כל כפר ש-"100 אחוז" הצביע בעד חזרתו לאוקראינה, דבר שנהפך לבדיחה.
משאל העם על עצמאות בוגנוויל הוא משאל עם לא מחייב לעצמאות שנערך בבוגנוויל, אזור אוטונומי של פפואה גינאה החדשה, בין 23 בנובמבר ל-7 בדצמבר 2019. שאלת משאל העם הייתה בחירה בין אוטונומיה גדולה יותר בתוך פפואה גינאה החדשה לבין עצמאות מלאה.
המצביעים הצביעו ברובם המכריע (98.31%) בעד עצמאות.
משאל העם נערך כתוצאה של הסכם משנת 2001 בין ממשלת פפואה גינאה החדשה וממשלת בוגנוויל האוטונומית שסיים מלחמת אזרחים שנערכה במשך עשור בין הצדדים, בין השנים 1988 ל-1998. משאל העם אינו מחייב ולממשלת פפואה גינאה החדשה הסמכות הסופית להחליט על מעמדה הפוליטי של בוגנוויל.
משקיפים למשאל העם אמרו כי התוצאה הברורה והחד משמעית מקשה על פפואה גינאה החדשה להתעלם או לעכב את התוצאה, אך תהליך קבלת העצמאות עשוי להימשך שנים.
ביולי 2021 נחתם הסכם בין ממשלות פפואה גינאה החדשה ובוגנוויל, במסגרתו תקבל בוגנוויל עצמאות עד 2027, אם הדבר יאושר על ידי הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה.
דיונים על עצמאות בוגנוויל נערכו כבר ב-1968, אז הועלתה בבית האספה של פפואה גינאה החדשה הצעה לקיים משאל עם כדי להחליט אם האי צריך להישאר חלק מפפואה גינאה החדשה, להצטרף לאיי שלמה (אליהם הוא שייך מבחינה גאוגרפית), או להיות עצמאי.
עם זאת, ההצבעה לא נערכה לבסוף.
לאחר שפפואה גינאה החדשה קיבלה עצמאות מאוסטרליה ב-1975, קיבלה בוגנוויל מעמד של מחוז ב-1976.
בשנת 1988 התפתחה המתיחות למלחמת אזרחים בין צבא המהפכה הבוגנווילי וכוחות ממשלת פפואה גינאה החדשה.
מלחמת האזרחים הסתיימה בהפסקת אש ב-1998, ולאחריה הסכם השלום של בוגנוויל מ-2001. ההסכם הקים את ממשלת בוגנוויל האוטונומית, וקבע משאל עם על עצמאותה של בוגנוויל שיתקיים 10 עד 15 שנים לאחר בחירת ממשלת בוגנוויל האוטונומית הראשונה, כלומר יוני 2020 לכל המאוחר.
משאל העם לא יהיה מחייב, וההחלטה הסופית תהיה בידי ממשלת פפואה גינאה החדשה.
בנובמבר 2019, ריימונד מאסונו, סגן נשיא האזור האוטונומי של בוגנוויל, ערך קמפיין שבו הציע לפתוח מחדש את מכרה פנגונה אם משאל העם יביא להצבעה על עצמאות.
המכרה נסגר ב-1989 עקב מלחמת האזרחים, ואז הייתה בה כמות נחושת בשווי של עד 60 מיליארד דולר.
עם עצמאותה, כל האינטרסים של פפואה גינאה החדשה במכרה יעברו לבוגנוויל, ויעניקו לה נתח של 60% בכל הפרויקטים וכל רישיונות הכרייה.
40 האחוזים הנותרים יישארו להצעות ממשקיעים.
בנובמבר השלימה ועדת משאל העם את "רשימת הבוחרים המוסמכים" הרשמית שתשמש בהצבעה למשאל העם.
המספר הסופי של בעלי זכות הבחירה היה 206,731, מתוך אוכלוסייה של כמעט 300,000. גברים שעברו את טקס המעבר הורשו להצביע בקלפיות מיוחדות לגברים בלבד.
בוגנווילים שחיו באזורים אחרים של פפואה גינאה החדשה, או באוסטרליה ובאיי שלמה, הורשו להצביע גם הם.
תוצאות משאל העם הוכרזו ב-11 בדצמבר.
למעלה מ-98% מהקולות הכשרים היו בעד עצמאות.
גם לפני הבחירות היה צפוי שאופציית העצמאות תנצח, כאשר הגרדיאן דיווח על הערכה של 90% בעד עצמאות.
ב-24 בינואר 2020 הוכרזה התוצאה כ"חופשית מעתירות", המאשרת כי לא התקבלו ערעורים בתוך 40 יום נגד ההתנהלות או התוצאה של משאל העם וכי לא ניתן לקבל ערעורים בעתיד.
באותו יום, התוצאה מדצמבר זכתה לשבח על ידי ועדת משאל העם באוזני ממשלות ותהליך משאל העם נסגר רשמית.
בעקבות ההכרזות על התוצאה, אמר ג'ון מומיס, נשיא האזור האוטונומי של בוגנוויל, כי "לפחות מבחינה פסיכולוגית, אנחנו מרגישים משוחררים".
השרה של פפואה גינאה החדשה לענייני בוגנוויל, פוקה טמו, אמרה כי "התוצאה אמינה", אך גם הצהירה שפפואה גינאה החדשה צריכה זמן על מנת לעכל את התוצאה.
מכיוון שמשאל העם לא היה מחייב, יהיה צורך לנהל משא ומתן על עצמאות בין מנהיגי בוגנוויל ופפואה גינאה החדשה וההחלטה הסופית על מעמדו של האי תהיה בפרלמנט הלאומי של פפואה גינאה החדשה.
ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה, ג'יימס מרפה, הכיר בתוצאות משאל העם והצהיר כי הוא מתחייבש ממשלתו תפתח "מפת דרכים שתוביל להסדר שלום בר קיימא" בהתייעצות עם שלטונות בוגנוויל.
גורמים רשמיים בפפואה גינאה החדשה היו מודאגים מכך שעצמאות בוגנווילי תהווה תקדים לתנועות ההיפרדות במחוזות אחרים כמו מזרח בריטניה החדשה, אירלנד החדשה ואנגה.
על פי הדיווחים, הרפובליקה העממית של סין מבקשת לשלב את בוגנוויל העצמאית ביוזמת החגורה והדרך שלה.
המשא ומתן על תוצאות משאל העם החל ב-17 במאי 2021. נשיא בוגנוויל, ישמעאל טורואמה, שהחליף את מומיס ב-2020, הצהיר על רצונו לראות את בוגנוויל הופכת לעצמאית עד יוני 2025. מרפה מצדו הזהיר מפני קביעת לוח זמנים ספציפי.
אף על פי שמרפה וממשלתו הכירו בתוצאות משאל העם, הם הביעו חוסר רצון להעניק לבוגנוויל עצמאות מחשש שדבר זה עלול לגרום לפירוק המדינה.
טורואמה הצהיר שכל דבר פחות מעצמאות אינו אופציה עבור בוגנוויל.
בינתיים, טורואמה השיק את משימת ההכנה לעצמאות כדי להכין את האי לריבונות.
הוא הביע תקווה להשיג שלטון עצמי עד 2022, מה שיכין את הקרקע לריבונות מלאה.
ב-7 ביולי 2021, טורואמה ומרפה הודיעו שהאזור יהפוך לעצמאי עד 2027. עם זאת, ההסכם דורש אישור מהפרלמנט של פפואה גינאה החדשה לפני שהאזור יקבל עצמאות.
בתחילת דצמבר 2021 פנה טורואמה לקידום התהליך, והביע חוסר שביעות רצון מקצב המשא ומתן.
זה הוביל להצהרה משותפת של מרפה וטורואמה על מתן עצמאות לבוגנוויל בין 2025 ל-2027 באמצעות מסגרת המכונה אמנת "ארה קון" שתפרט את התהליך החוקתי, תבקש אישור הן מפפואה גינאה החדשה והן מהקבינט של בוגנוויל עד 31 בינואר 2022, ותתחיל חודשיים לאחר מכן אם יתקבלו האישורים.
ב-25 בפברואר 2022 הושבעה ועדה לניסוח חוקה עבור בוגנוויל.
באפריל 2022, ממשלת בוגנוויל האוטונומית וממשלת פפואה גינאה החדשה הגיעו להסכם לגבי מנגנוני אשרור תוצאות משאל העם על ידי הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה.
על פי תנאי ההסכם, תהליך האשרור אמור להתחיל בשנת 2023 והעצמאות תינתן לאי לא לפני 2025 ולא יאוחר מ-2027.
}}משאל העם על מעמד כירכוכ היה משאל העם שנועד להתקיים בכירכוכ ובאזורים אחרים בצפון עיראק בשאלה האם להפוך אותם לחלק מכורדיסטן העיראקית.
משאל העם תוכנן בתחילה ל-15 בנובמבר 2007, אך נדחה שוב ושוב ולא התקיים לעולם.
משאל העם נקבע בסעיף 140 של חוקת עיראק.
הסעיף קבע כי לפני משאל העם, יש לנקוט צעדים כדי להפוך את מדיניות הערביזציה שנקטה ממשל סדאם חוסיין במהלך מבצע אל-אנפאל.
אלפי כורדים חזרו לכירכוכ בעקבות התמוטטות משטר סדאם חוסיין לאחר פלישת ארצות הברית לעיראק ב-2003.
טינה כורדית על כישלונה של הממשלה ליישם את סעיף 140 הייתה אחת הסיבות למשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית ב-2017.
לאחר הפלישה לעיראק ב-2003 על ידי ארצות הברית, המדינה הייתה תחת שלטון ישיר של הרשות הזמנית של הקואליציה שמונתה על ידי ארצות הברית, עם עצות של מנהיגים עיראקים נבחרים שישבו במועצת השלטון העיראקית.
מועצת השלטון העיראקית אישרה חוקת ביניים, חוק המינהל למדינת עיראק לתקופת המעבר, אשר קבעה את המסגרת לניסוח ואישורה של חוקה קבועה.
החוק כלל סעיפים ספציפיים המספקים החזרה ופיצוי למהגרים בכפייה ולפתרון מעמדם של השטחים שנויים במחלוקת כולל כירכוכ באמצעות בוררות.
בשנת 2005 אושרה חוקה קבועה, אשר כללה את הדרישה להשלים את הנקבע בחוק המנהל תקופת מעבר, וקבעה כי יש לערוך משאל עם על מעמד האזורים השנויים במחלוקת לא יאוחר מ-31 בדצמבר 2007 להשלמה: