tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זיהוי זה היה בולט בעיקר בשנות ה-60, אך תמיד שררה בין הקבוצות בעיקר היריבות הפוליטית.
הדרבי של פתח תקווה: הפועל פתח תקווה נגד מכבי פתח תקווה.
הדרבי של רמת גן: הפועל רמת גן נגד הכח עמידר רמת גן.
הדרבי של אשדוד: הפועל אשדוד נגד מכבי עירוני אשדוד.
ב-1999 התאחדו הקבוצות והוקם מועדון ספורט אשדוד, אך בשנת 2015 הוקמו הקבוצות מחדש בליגה ג'.
הדרבי של צפון לונדון: ארסנל נגד טוטנהאם הוטספר
הדרבי של מנצ'סטר: מנצ'סטר יונייטד נגד מנצ'סטר סיטי
הדרבי של ליברפול (דרבי המרזיסייד): ליברפול נגד אברטון
הדרבי של גלאזגו (האולד פירם): סלטיק נגד גלאזגו ריינג'רס
הדרבי של ליסבון: בנפיקה נגד ספורטינג
הדרבי של מדריד: ריאל מדריד נגד אתלטיקו מדריד
הדרבי של ברצלונה: ברצלונה נגד אספניול
הדרבי של מילאנו (דרבי דלה מדונינה): מילאן נגד אינטר
הדרבי של רומא: רומא נגד לאציו
הדרבי של טורינו (דרבי דלה מולה): יובנטוס נגד טורינו
הדרבי של מינכן: באיירן מינכן נגד מינכן 1860
הדרבי של בלגרד: פרטיזן בלגרד נגד הכוכב האדום בלגרד
הדרבי של איסטנבול: בין גלאטסראיי, פנרבחצ'ה ובשיקטש
הדרבי של אזור אתונה (דרבי היריבות הנצחיות): אולימפיאקוס נגד פנאתינאיקוס
הדרבי של סלוניקי: פאוק נגד אריס
הדרבי של בואנוס איירס (הסופר קלאסיקו): בוקה ג'וניורס נגד ריבר פלייט
הדרבי של אבז'אנדה (הקלאסיקו של אבז'אנדה): אינדפנדיינטה נגד ראסינג קלוב
הדרבי של קהיר: אל-אהלי נגד א-זמאלכ
הדרבי של מוסקבה: בין צסק"א, ספרטק, לוקומוטיב ודינמו מוסקבה
דרבי ערי הבירה (רוסיה): בין מועדוני הכדורגל של סנקט פטרבורג לבין מוסקבה
הדרבי של חבל הבסקים: אתלטיק בילבאו נגד ריאל סוסיאדד
הדרבי של מרכז ודרום איטליה: רומא נגד נאפולי
הדרבי של אוהיו: קולומבוס קרו נגד מועדון הכדורגל סינסינטי
הדרבי של לוס אנג'לס: לוס אנג'לס גלאקסי נגד מועדון הכדורגל לוס אנג'לס
הדרבי של תל אביב: מכבי תל אביב נגד הפועל תל אביב
הדרבי של מוסקבה: בין צסק"א מוסקבה, דינמו מוסקבה וחימקי מוסקבה
הדרבי של איסטנבול: אנאדולו אפס נגד פנרבחצ'ה אולקר
הדרבי של אזור אתונה: אולימפיאקוס נגד פנאתינאיקוס
הדרבי של לוס אנג'לס: לוס אנג'לס לייקרס נגד לוס אנג'לס קליפרס
הדרבי של ניו יורק: ניו יורק ניקס נגד ברוקלין נטס
דראקו לוציוס מאלפוי הוא דמות בדיונית ואחד מהאנטגוניסטים בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג.
דראקו הוא בנם היחיד של לוציוס ונרקיסה מאלפוי, והוא לומד בבית הספר הוגוורטס בבית סלית'רין באותה שכבת גיל עם הארי פוטר.
הוא מלווה לעיתים על ידי וינסנט קראב וגרגורי גויל גדולי הגוף, המשמשים עבורו כשומרי ראש ומתוארים כתלמידים בריונים, טיפשים ולא יוצלחים.
דראקו מתואר כנער גבוה עם פנים מחודדות וחיוורות, שיער בלונדיני חלק, עור חיוור, ועיניים אפורות וקרות.
מצד אמו נרקיסה, דראקו הוא צאצא למשפחת בלק, וכשאר בני המשפחה הוא קרוי על שם קבוצת הכוכבים דרקון.
משמעות שם המשפחה "מאלפוי" בצרפתית היא "כוונה רעה" (mal foi).
דראקו שימש לאורך רוב הסדרה כאחד מיריביו העיקריים של הארי פוטר.
במפגש הראשון בין דראקו לבין הארי, בחנות הבגדים "בגדים לכל עת בהנהלת מאדאם מלקין" בסמטת דיאגון, מתנהג דראקו ביהירות רבה.
רולינג השתמשה במשפחת מאלפוי על מנת להציג אלמנטים של חוסר סובלנות וצרות אופקים לתוך עולם שבו אנשים נשפטים לעיתים אך ורק על סמך המוצא שלהם ולא על סמך מעשיהם והישגיהם.
דראקו, שהקפיד על קיום המסורות המשפחתיות, האמין כי אין להתיר לבני מוגלגים ללמוד בהוגוורטס, ובכך קלקל את התדמית החיובית של עולם הקוסמים שנוצרה אצל הארי בתחילת הספר הראשון.
רולינג אמרה "הארי מצא שאנשים רבים בעמדת כוח בעולם הקסמים הם מושחתים ונבזיים כפי שהם בעולם שלנו".
בטיוטות המוקדמות של הספר הראשון הוא נקרא "דראקו ספאנגן" (Draco Spungen), וקיבל את שמו הנוכחי רק עם ניסוח הטיוטות האחרונות של הספר.
דראקו לא הכיר את מראהו של הארי פוטר כשפגש אותו לראשונה, וניסה להתיידד עם הארי שנרתע מהיהירות שלו.
במפגש הבא ביניהם לעג דראקו למשפחתו של רון ויזלי, וניסה פעם נוספת להתיידד עם הארי.
אולם, הארי דחה גם הפעם את ההצעה וכך נוצרה היריבות ביניהם.
לפי רולינג רצונו של דראקו להתחבר עם הארי נבע מכך ש"זה יהיה מגניב להגיע לבית הספר כחבר של הארי פוטר, כיוון שהארי מאוד מפורסם".
לדברי רולינג הארי לא רצה להתחבר עם דראקו כיוון שהוא "היה כה גס רוח כלפי רובאוס האגריד ורון, שאותם הארי חיבב מאוד".
מצנפת המיון של הוגוורטס מיינה את דראקו לבית סלית'רין מבלי שכמעט בדקה אותו כמקובל בספרים, ודראקו הפך מיד לחביבו של סוורוס סנייפ, המורה לשיקויים וראש בית סלית'רין.
פעמים אחדות ניסה דראקו לגרום לסילוקו של הארי מבית הספר, אך בפעם הראשונה שנכשל בכך הוא התחיל מהלך שבסופו צורף הארי לקבוצת הקווידיץ' של בית גריפינדור.
כמו כן, בספר זה מוצגים קראב וגויל, זוג בריונים גדולי גוף ורפי שכל, הלומדים עם דראקו באותה שכבת גיל, ומשמשים בעיקר כמעין "שומרי ראש" עבורו.
בספר השני הפך דראקו למחפש החדש בקבוצת הקווידיץ' של סלית'רין, לאחר שאביו לוציוס העניק שוחד לחברי הקבוצה בדמות מטאטאים מעופפים חדשים.
כשהרמיוני גריינג'ר ציינה זאת הוא כינה אותה בוצדמית, ובכך גרם לתקרית כמעט אלימה בין שחקני הקווידיץ' של גריפינדור ושל סלית'רין.
לאורך הספר הביע דראקו שנאה רבה כלפי מי שאינו קוסם טהור דם, ובשל כך חשדו בו הארי, הרמיוני ורון כי הוא היורש של סלזאר סלית'רין, שפתח מחדש את חדר הסודות ושחרר ברחבי הטירה מפלצת קטלנית (שהתבררה בסוף הספר כנחש בסיליסק).
הארי ורון הצליחו להסוות את עצמם באמצעות שיקוי פולימיצי וללבוש את דמותם של חבריו הטובים קראב וגויל, אך כשחקרו אותו הוא הכחיש זאת וסיפר להם מידע מועט מאוד על חדר הסודות.
עם התגברות התקיפות הלא מוסברות כלפי התלמידים נראה כי דראקו חש לגביהן נוחות רבה, אך בסוף הספר מתואר כיצד הוא "כבר לא צעד בצעד יהיר בשבילי בית-הספר כאילו המקום שייך לו.
להפך, הוא נראה מריר וזועף" לאחר שאביו פוטר מחבר המנהלים של הוגוורטס.
בספר השלישי, במהלך השיעור הראשון של רובאוס האגריד כמורה לטיפול ביצורי פלא, מותקף דראקו על ידי ההיפוגריף בקביק, לאחר שהתגרה בו ולא מילא אחר הכללים לטיפול בהיפוגריפים כפי שלימד אותם האגריד.
דראקו הפריז בחומרת הפציעה שלו, ובכך איפשר לקבוצת הקווידיץ' של סלית'רין לקבל דחייה במשחק הראשון שלה מול גריפינדור למועד מאוחר יותר, בנוסף להכפשות קבועות שהוטחו בהאגריד.
גם בשיעורים הבאים ממשיך דראקו להפריע וללעוג להאגריד, ועושה כל שביכולתו על מנת לגרום לפיטוריו.
לאחר אחד מהשיעורים הוא לגלג על אבלו של האגריד שבכה על כך שבקביק נדון למוות, וגרם להרמיוני גריינג'ר לסטור לו.
כמו כן, לאורך השנה הוא רמז מספר פעמים כי ידוע לו על מעורבותו האמיתית של סיריוס בלק במות הוריו של הארי, וניסה לגרום לו להסתכן ולרדוף אחרי בלק.
לקראת סוף השנה משתבשת תוכניתו לאחר שגריפינדור גוברת על סלית'רין במשחק המכריע על גביע הקווידיץ' של הוגוורטס, וכך גם תוכניתו לגרום להוצאתו להורג של בקביק.
בספר הרביעי נבחר הארי באופן מפתיע להשתתף בטורניר הקוסמים המשולש, ובתגובה יצר דראקו תג תמיכה במועמד השני מטעם הוגוורטס, סדריק דיגורי, וכישף אותו כך שהכתובית תתחלף במילים "פוטר מסריח".
לאחר שהארי נבחר עשה דראקו כל שביכולתו על מנת להציק להארי פוטר ולהשניא עליו את החיים בהוגוורטס, ואף שיתף פעולה עם כתבת בשם ריטה סקיטר, אותה עודד לפרסם כתבות משמיצות על הארי וחבריו.
כשניסה להטיל על הארי קללה מאחורי גבו הוא עורר את חמת זעמו של אלאסטור מודי, המורה החדש להתגוננות מפני כוחות האופל, שהפך אותו לנמייה ובכך ביזה אותו לעיני רוב תלמידי בית הספר.
לאחר שובו לחיים של לורד וולדמורט בסוף שנת הלימודים הכריז דראקו על נאמנותו כלפיו, והביע את תקוותו שהרמיוני גריינג'ר ורון ויזלי ימותו במהרה.
בתחילת הספר החמישי נבחר מאלפוי למדריך מטעם בית סלית'רין, לצדה של פנסי פרקינסון המעוניינת בו מבחינה רומנטית, וכבר בהופעתו הממשית הראשונה בספר הוא ניצל את סמכותו על מנת לרדות בתלמידים צעירים יותר.
במשחק הקווידיץ' הראשון של העונה, בין גריפינדור לסלית'רין, הוא גרם לפרובוקציה לאחר שחיבר שיר מבזה על רון ויזלי ועל משפחתו, ובסופו של דבר הצליח לגרום לסילוקם מהקבוצה של הארי ושל התאומים לבית משפחת ויזלי.
הוא הביע תמיכה רבה במעשיה של דולורס אמברידג' שנשלחה מטעם משרד הקסמים על מנת להצר את צעדיו של המנהל אלבוס דמבלדור.
הוא השתתף בחשיפה ובניסיון הכושל לתפוס את כל חברי קבוצת התלמידים הסודית "צבא דמבלדור", ולאחר שדמבלדור ברח הוא הצטרף לקבוצת תלמידים בשם "פלוגת הפיקוח" שהוקמה על מנת לאכוף את חוקיה הרודניים של אמברידג'.
בתקופת חברותו בקבוצה זו הוא הרבה לנצל לרעה את סמכותו להוריד נקודות בתחרות הבתים לתלמידים שאינם מסלית'רין.
לאחר לכידתו ומאסרו של אביו לוציוס בסיום הקרב בין מסדר עוף החול (אגודת סתרים שהוקמה על ידי דמבלדור) לאוכלי המוות במשרד הקסמים, הוא ניסה לפגוע בהארי כנקמה.
אולם, הניסיון הראשון שלו נכשל בגלל נוכחותם של המורים סוורוס סנייפ ומינרווה מקגונגל, והשני, בו נטלו חלק גם קראב וגויל, נכשל בשל נוכחותם של אחדים מחברי צבא דמבלדור שמיהרו לסייע לו ברכבת שהחזירה את התלמידים מהוגוורטס ללונדון.
נרקיסה מאלפוי, אמו של דראקו, ואחותה בלטריקס לסטריינג' הגיעו לביתו של סוורוס סנייפ בתחילת הספר השישי, על מנת לדון במשימה המסוכנת שהוטלה עליו על ידי וולדמורט.
נרקיסה הייתה מודאגת שבנה ייהרג במהלך הניסיון לבצע את פקודותיו של וולדמורט, ושכנעה את סנייפ לנדור כי יעשה כל שביכולתו על מנת לסייע.
על מנת להגשים את תוכניתו הוא החליט ללכת לחנות בשם בורגין וברקס בסמטת נוקטורן, המוקדשת לאמנויות האופל, ואיים שם על המוכר על מנת שזה יבצע את רצונו ויסביר לו כיצד לתקן דבר מה.
הוא הראה למוכר סימן כלשהו על הזרוע השמאלית שלו, והארי פוטר שעקב אחריו לשם ניחש נכונה כי מדובר באות האופל שוולדמורט נהג להטביע בזרועותיהם של תומכים.
במהלך הנסיעה ברכבת האקספרס להוגוורטס הוא התפאר בפני חבריו מבית סלית'רין על כך שוולדמורט הטיל עליו משימה חשובה, ותוך כדי כך מסיק כי הארי פוטר נמצא בתא שלו מתחת לגלימת ההיעלמות.
בסוף הנסיעה הוא הצליח לגבור על הארי לשבור את אפו ולשתק אותו, ולאחר מכן ליגלג על כך בפני חבריו.
בספר זה, לראשונה מאז הופעתו בתחילת הסדרה, נקט דראקו ביוזמות אקטיביות במסגרת נסיונותיו למלא את הוראותיו של וולדמורט, ושהה במשך זמן רב בחדר הנחיצות, ובשל כך לא הצליח הארי פוטר לאתר את מקום הימצאו.
לאחר שקייטי בל מבית גריפינדור כמעט ונהרגה בהוגסמיד לאחר שנגעה בשרשרת מקוללת חשד בו הארי, אך לא הצליח להוכיח זאת.
אולם, בניגוד להארי הוא לא היה יכול לתת אמון רב באנשים אחרים, וסירב לשתף אפילו את חבריו הקרובים ביותר.
כתוצאה מהלחץ הרב שבו היה נתון, בשילוב עם ההבנה של המוטל עליו לעשות, הוא היה קרוב פעמים אחדות לשבירה מנטלית.
הוא התיידד עם רוח הרפאים מירטל המייללת, ומצא בכך נחמה רבה.
באחת הפעמים שבכה בנוכחותה הוא משך את תשומת לבו של הארי פוטר, וכשזה נכנס לחדר השירותים שבו היה עם מירטל ניסה דראקו להטיל עליו את קללת הכאב קרושיאטוס.
הארי היה יותר זריז, ופגע בו בקללה רבת עוצמה שגרמה לו לדימום חזק.
סוורוס סנייפ, שנזעק לשמע זעקותיה של מירטל, מרפא את דראקו ומפנה אותו למרפאת בית הספר.
לקראת סוף הספר הצליח דראקו להכניס להוגוורטס קבוצה של אוכלי מוות, ובמהלך הקרב שפרץ בינם לבין מגיני הוגוורטס הוא הצליח להפתיע את אלבוס דמבלדור ולפרוק אותו מנשקו.
דמבלדור שוחח בשלווה עם דראקו וניסה לשכנעו לא לבצע את תוכניתו של וולדמורט, שהייתה אמורה להסתיים במותו של המנהל, ואף גילה לו כי הוא יודע על ניסיונותיו הקודמים לפגוע בו.
מתוך הססנותו וחששותיו, דראקו משך את הזמן בשיחתו עם דמבלדור ולא הרגו מיידית, כפי שהתבקש לעשות, ובסופו של דבר אף התוודה על חששותיו בגלוי, ולאחר שכנועו של דמבלדור הנמיך את שרביטו, וכמעט ויתר על תוכניתו.
אולם, באותו הרגע התפרצה למגדל האסטרונומיה קבוצה של אוכלי-מוות בראשות סוורוס סנייפ, אשר הרג את דמבלדור באמצעות הקללה הממיתה.
סנייפ, דראקו ויתר אוכלי המוות נמלטו מהוגוורטס לאחר מכן.
בראיון שנערך עמה בשנת 2005 אמרה רולינג כי היא נהנתה לכתוב את דמותו של דראקו בספר זה, וכי הדמות "גדלה מאוד".
משפחתו של דראקו ממשיכה לתמוך בוולדמורט גם בתחילת הספר השביעי, ואף נאלצת "לארח" בביתה את המפקדה שלו; בתחילת הספר נאלץ דראקו לצפות בוולדמורט הרוצח את המורה ללימודי מוגלגים בהוגוורטס, צ'ריטי ברבג'.
פעמים אחדות בספר מתוארים חזיונות של הארי בהם הוא ראה את דראקו מבצע את רצונותיו של וולדמורט.
כשהארי וחבריו נלכדו והובאו לאחוזת מאלפוי התבקש דראקו לזהות אותם, ואף על פי שהכיר אותם היטב הוא היסס וענה תשובה מתחמקת.
במהלך ניסיון הבריחה המוצלח מאחוזת מאלפוי הצליח הארי לפרוק את דראקו משרביטו ולקחת אותו.
דראקו וחבריו קראב וגויל ניסו ללכוד את הארי בחיים כשהוא ניסה לקחת מחדר הנחיצות את העטרת של רוונה רייבנקלו, אותה הפך וולדמורט להורוקרוקס.
אולם, קראב החליט כי הוא לא מוכן לשמוע יותר בקולו של דראקו, וניסה להרוג את הארי וחבריו באמצעות אש מקוללת.
תוכניתו השתבשה כשהאש גרמה למותו במקביל לחילוצם של דראקו וגויל על ידי הארי ורון.
דראקו התאבל על מותו של קראב, וזאת אף על פי שקודם לכן נהג להתייחס אליו בזלזול רב.
בקרב על הוגוורטס מול אוכלי המוות של וולדמורט תוארה סצנה שבה דראקו מתחנן בפני אוכל מוות שירחם עליו כי הוא נאמן לוולדמורט, ופעם נוספת הוא ניצל על ידי הארי ורון.
בחלק זה של הספר התברר גם כי דמבלדור גסס לאחר שענד טבעת שוולדמורט הטיל עליה קללה כחלק מהפכתה להורוקרוקס.
דמבלדור החליט מראש כי סוורוס סנייפ יהרוג אותו, על מנת לחסוך את הרס נשמתו של דראקו כתוצאה מביצוע רצח.
וולדמורט היה מודע לכך שדראקו ימות במהלך הניסיון להרוג את דמבלדור, כך שאביו לוציוס ייענש על כישלונותיו למלא את רצונותיו של וולדמורט.
לדראקו הייתה השפעה עקיפה על הקרב האחרון בין הארי לוולדמורט.
לאחר שהארי נפגע מקללת האבדה קדברה שוולדמורט הטיל עליו, הוא נכנס למצב לימבו.
כשוולדמורט חזר להכרה הוא הורה לנרקיסה, אמו של דראקו, לבדוק האם להארי יש דופק.
נרקיסה הבחינה בדופק, שאלה את הארי במלמול האם דראקו חי ונמצא בטירה, וקיבלה ממנו תשובה חיובית.
בשל רצונה למצוא את בנה, שיקרה נרקיסה לוולדמורט ואמרה שהארי מת; כך התאפשר לה להיכנס לטירת הוגוורטס כחלק מצבא מנצח ולמצוא את בנה היחיד.
במהלך הקרב האחרון בין הארי לוולדמורט מתברר כי דראקו הפך בטעות לבעליו של שרביט הבכור, לאחר שפרק את דמבלדור משרביטו, וזאת אף על פי שמעולם לא אחז בשרביט.
לפי המתואר בספר שרביט הבכור מעביר את נאמנותו למי שמכניע את הבעלים הקודם שלו, כך שהארי, שגבר על דראקו בביתו, הפך לבעלים של השרביט; עובדה זו מנעה מוולדמורט לנצל את מלוא כוחו של השרביט.
בסופו של דבר היה זה השקר של נרקיסה שמנע את מאסרה של משפחת מאלפוי באזקבאן.
באפילוג של הספר מסופר כי דראקו נשוי ויש לו ילד אחד בשם סקורפיו.
רולינג סיפרה שדראקו נישא לאסטוריה גרינגראס, אחותה הצעירה של דפני גרינגראס שלמדה עם דראקו בבית סלית'רין.
אף על פי שדראקו לא הפך לחבר של הארי הוא הצליח להתגבר במקצת על האיבה שרחש לו, וכשראה את הארי ומשפחתו בקינגס קרוס הוא הניד בראשו בנימוס.
שחקן הקולנוע הבריטי טום פלטון גילם את דמותו של דראקו בכל שמונת הסרטים שיצאו לאקרנים.
לפני שנבחן לתפקיד של דראקו הוא עבר מבחני בד לתפקיד של הארי ושל רון.
פלטון קרא את הספרים, ואמר כי "יש לי יכולת הבנה לגבי דראקו.
אם הם נתנו לי שורה ואני חשבתי שזה משהו שהוא לא היה אומר, הייתי מציע לשנות את זה.
הם אכן מקשיבים לך ואתה מרגיש חלק מזה".
דמותו של דראקו הפכה לאחת הפופולריות ביותר בסדרה בשל רמת משחקו של פלטון, והוא הפך למזוהה עם הדמות בקרב מעריצות הסדרה, למורת רוחה של רולינג.
היא אמרה "אני בהחלט מנסה להבדיל בין טום פלטון, שהוא נער צעיר ונאה, לבין דראקו, שהוא, ללא קשר למראה שלו, איננו אדם נחמד.
זו אשליה רומנטית נפוצה של בנות, אך לא אשליה בריאה...
למעשה, זה הדאיג אותי במקצת, לראות בנות צעירות מביעות מסירות מוחלטת לדמות המאוד לא מושלמת הזאת...
אני מתכוונת, אני מבינה את הפסיכולוגיה של זה, אך זה די לא בריא".
במחזה "הארי פוטר והילד המקולל"
במחזה הארי פוטר והילד המקולל מתברר כי אסטוריה, אשתו של דראקו, מתה ממחלה.
בנם, סקורפיוס, הוא חברו הטוב ביותר של אלבוס סוורוס בנו של הארי, כאשר השניים מתיידדים על רקע היותם דחויים ומוחרמים על ידי יתר התלמידים.
למרות ידידותם של הבנים, המתיחות בין הארי לבין דראקו גוברת מחדש.
במהלך עלילת המחזה השניים משלימים, ואף משתפים פעולה בהבסתו של וולדמורט ובתו, שמנסה להשיב אותו בעזרת מחולל זמן.
את דמותו במחזה גילם השחקן הבריטי אלכס פרייס.
פעמים רבות בחר דראקו להתמודד עם יריביו באמצעים פסיכולוגיים ולא באמצעות כוח פיזי.
מוצאו האליטיסטי משמש אותו כנשק על מנת לזלזל באלה המגיעים ממעמד חברתי נמוך יותר, כגון רון ויזלי.
פעמים רבות הוא הביע זלזול במוצאה המוגלגי של הרמיוני גריינג'ר באמצעות כינוי הגנאי "בוצדמית".
רולינג אמרה בראיון ב-1999 "הוא קנאי, והוא בריון, ואני אומרת, במובן הברור ביותר, שהוא יודע בדיוק מה יפגע באנשים".
בראיון בשנת 2005 היא אמרה שדראקו, בניגוד להארי, לא חש חרטה על מעשיו: "אני חשבתי על דראקו כאחד עם יכולת גבוהה להפריד בין חייו ובין רגשותיו, ותמיד עשיתי כך.
אז הוא הדחיק את הרחמים שלו, כך שהוא יכול להיות בריון יעיל.
הוא הדחיק את החמלה - אחרת איך היה הופך לאוכל מוות?"
באופן אירוני מספקת דמותו של דראקו נקודת מפנה בעלילה כאשר הוא מפגין רגע נדיר של חרטה.
הארי ריחם על דראקו כשהבין את גודל הציפיות, כולל רצח, עמן נאלץ דראקו להתמודד כאחד מתומכיו של וולדמורט.
דמותו של דראקו כללה את אמונותיהם של הוריו: רולינג אמרה כי "ברגע שדראקו קיבל את מה שרצה, להפוך לאוכל מוות, וגם קיבל משימה מלורד וולדמורט, כפי שעשה בהארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, המציאות הכתה בו בעוצמה" כיוון שחלומו היה "כה שונה".
רולינג אמרה גם כי בדראקו היה חשש מוסרי אמיתי, אך שהוא לא אדם מרושע לחלוטין.
לאורך הסדרה מתואר דראקו כקוסם צעיר תככן ותחרותי.
בשנתו השנייה הוא מצליח לפגוע בהארי בקללה בשם "טרנטלגרה", בה משתמש אוכל המוות אנטונין דולוחוב במהלך הספר החמישי, ומבצע גם לחש בשם "סרפנסורטיה" הגורם לבקיעתו מקצה השרביט של נחש, כפי שוולדמורט עשה בקרב מול דמבלדור בסוף הספר החמישי, וסנייפ מול מינרווה מקגונגל בספר השביעי.
יכולותיו השתפרו גם בספר השישי, שבו הוא אחד התלמידים היחידים בשכבת הגיל שלו שהגיע להישגים המאפשרים קבלה לשיעור השיקויים המתקדם.
דראקו הצליח ללמוד כיצד לבצע את אמנות הלטת ההכרה (היכולת להגן על המוח מפני קריאת מחשבות), אותה הוא למד מדודתו בלטריקס.
רולינג סיפרה על שיחה עם העורך שלה בנוגע לכך שדראקו הצליח ללמוד הלטת הכרה והארי לא.
היא אמרה כי הסיבה לכך היא שדראקו היה "בעל יכולת גבוהה מאוד להפריד בין חייו לבין רגשותיו".
כשנשאלה מה היא צורת הפטרונוס (קסם הגנה חזק) של דראקו, היא אמרה כי נכון לסוף הספר השישי הוא לא היה מסוגל לבצע את הקסם, כיוון שבהוגוורטס לא היה נהוג ללמד זאת.
משפחת מאלפוי היא אחת ממשפחות הקוסמים טהורות הדם האחרונות שנותרו בסוף הסדרה, ובין העשירות שבהן.
מייסד השושלת היה עיתונאי אנטי-מוגלגי בשם ברוטוס מאלפוי.
בית המשפחה, הנקרא "אחוזת מאלפוי", נמצא במחוז האנגלי וילטשייר (על פי המתואר בספר השביעי).
עד לסוף הספר השני התגורר באחוזה גמדון הבית דובי.
למרות החזות המכובדת שעליה שמרה המשפחה לאורך הסדרה, אחדים מהקוסמים טענו שהיא שירתה את וולדמורט מתוך בחירה.
דראקו השתמש במעמדו החברתי הגבוה ובשמו של אביו על מנת להשיג לעצמו יותר כוח, בדומה לאביו לוציוס.
לוציוס מאלפוי היה אוכל מוות בשתי מלחמות הקוסמים.
הוא נישא לנרקיסה בלק, ודראקו הוא בנם היחיד והראשון מהמשפחה שהוצג בסדרה.
בתקופת לימודיו בהוגוורטס הוא השתייך כמו כל בני משפחתו לבית סלית'רין, ובשנתו החמישית החל לכהן כמדריך.
לוציוס הנהיג את אוכלי המוות בתקופת מלחמת הקוסמים הראשונה, המתרחשת לפני אירועי הספר הראשון.
משפחת מאלפוי זכתה להערכה רבה בעולם הקוסמים המתואר בסדרה, בשל השפעתו הרבה של לוציוס על הוגוורטס ועל משרד הקסמים, אותה השיג באמצעות תרומות כספיות למשרד ולבית החולים לקוסמים, כמו גם בשל כהונתו בחבר הנאמנים של בית הספר.
אולם, בסוף הספר השני הוא הודח מתפקידו ובעקבות הקרב במשרד הקסמים בסוף הספר החמישי הוא אף נאסר באזקבאן.
בשל הכישלון הזה הוא איבד את מעמדו הגבוה בקרב אוכלי המוות, ובתחילת הספר השביעי אולץ על ידי וולדמורט לתת לו את שרביטו.
נרקיסה מאלפוי היא בת דודתו של סיריוס בלק, סנדקו של הארי, כך שדראקו הוא אחיין של אוכלת המוות בלטריקס לסטריינג' ושל אנדרומדה טונקס (אמה של נימפדורה טונקס), אחיותיה של נרקיסה.
בדומה לשאר משפחת בלק גם היא למדה בבית סלית'רין.
היא מתוארת כאישה יפה, גבוהה, רזה, ואף הנראה כאילו משהו בעל ריח רע מונח מתחתיו.
בניגוד לבעלה ולבנה היא איננה אוכלת מוות, אך היא כן חולקת את אמונותיהם בכל הנוגע לטוהר הדם ולשנאה של מוגלגים.
היא רגישה מאוד לשלומו של דראקו, ובתחילת הספר השישי הפרה הוראה מפורשת של וולדמורט ודיברה עם סוורוס סנייפ על המשימה שהוטלה עליו.
בסוף הספר השביעי הטיל עליה וולדמורט לבדוק סימני חיים אצל הארי, ופעם נוספת היא שיקרה על מנת שתוכל לברר את מצבו של דראקו.
השירים של להקת הרוק Draco and the Malfoys ("דראקו והמאלפויים") מבוססים על ספרי הארי פוטר, אך מנקודת מבטו של דראקו.
חברי הלהקה מתלבשים בדומה לתלמידי הוגוורטס בסרטים, אך עם מוטיבים המאפיינים את בית סלית'רין.
דמותו של דראקו גולמה באופן פרודי על ידי ג'רקו פניקס בסדרה המכשפים מוויברלי פלייס, שבשניים מפרקיה הולכים אלכס וג'סטין רוסו לבית ספר לקוסמים הנקרא Wiz-tech (ויז-טק), היכן שכולם לבשו גלימות צהובות ושחורות ומשקפיים הדומים לאלה של הארי פוטר.
דמותו הופיעה באופן פרודי בשם סאקו (בגילומו של שיין ליונס) בסדרת המערכונים Harry Bladder שבתוכנית All That, בה התמודדו הארי ויתר התלמידים עם מעשי הקונדס התכופים של סאקו.
במחזמר הפרודי מחזמר מאוד פוטרי של סטארקיד הפקות את דראקו שיחקה שחקנית התיאטרון האמריקאית לורן לופז.
דראקו מתואר בתור ילד מאוד מעצבן שאף אחד לא אוהב, אף על פי שהוא מתאר במכתביו לאביו שהוא הנער הכי פופולרי בהוגוורטס, ושאפילו הארי פוטר מחבב אותו.
לדראקו יש חיבה עזה לציור, לתוכנית הטלוויזיה המכשפים מוויברלי פלייס והוא מתגלגל על הרצפה רוב הזמן, בניסיון כושל להרשים את חברי שכבתו.
חלק גדול במחזמר ובדמותו של דראקו הוא בית הספר לקסמים על מאדים, פיגפארטס, שדומה בצורה מחשידה להוגוורטס עם המנהל רמבלרור האריה המדבר, פרופסור מקגולנגליס הדג המעופפת ופרופסור סלית'רוס סנייק, המורה לשיקוים עם אג'נדה נגד המנהל רמבלרור.
יש שתי דרכים להגיע לפיגפארטס - על הגב של רמבלרור (בדרך הזאת משתמש דמבלדור בסוף המחזמר, אחרי שהוא זייף את מותו) ועם חללית, שדראקו מנסה כל הזמן להשיג אחת, והוא אפילו עושה עסקה עם וולדמורט להכניס את אוכלי המוות להוגוורטס תמורת חללית עם מספיק דלק שתיקח אותו למאדים.
דראקו גם מאוהב קשות בחברתו לכיתה הרמיוני גריינג'ר, שלא מביעה בו עניין כלל וכלל ודוחה אותו כמה פעמים.
במחזמר השני, מתגלה כי הוא למעשה בכלל לא הבן של לוציוס מאלפוי, אלא הבן שנוצר מרומן בין נרקיסה מאלפוי, אימו, ודובי, גמדון הבית לשעבר שלהם.
דראפטומניה , היה מונח פסאודו-מדעי שתיאר מחלת נפש לכאורה, אצל עבדים שחורים בארצות הברית, שגרמה להם לנסות לברוח שוב ושוב מהעבדות.
המושג "דראפטומניה" נטבע על ידי ד"ר סמואל א.
Cartwright) והיה משויך בעיקר לעבד בעל צבע עור שחור בארצות הברית טרם ביטול מוסד העבדות בארצות הברית.
בזמנים מודרניים יותר מחקריו של קארטרייט הם מושא ללעג וסאטירה, אך במאה ה-19 קארטרייט פעל רבות כדי להצדיק את מוסד העבדות בארצות הברית.
המונח "דראפטומניה" הוא הלחם של שתי מילים ביוונית: דראפטיס שמשמעותה נמלט, או ליתר דיוק, עבד נמלט; ומאניה שמשמעותה משוגע או מטורף.
אנשים שחיו במדינות הדרום של ארצות הברית טרם סיום מלחמת האזרחים (1865) היו נוהגים להשתמש במונח "דראפטומניה" במהלך משפטים אזרחיים כנגד עבדים כאשר בעצם התכוונו לתאר שתי מחלות אחרות שהיו משויכות לאדם השחור: "דיסיאסתזיה אתיופיקה" , המתארת את עצלות האדם השחור; ו"קקסיה אפריקנה" המתארת אכילת עפר.
כמו כן, המונח "דראפטומניה" היה נפוץ בקרב האדם הלבן בארצות הברית כאשר תיאר את בריחתו של העבד, ו"התמכרויות והרגלים" שונים שהיו משויכים לאדם השחור (Negros).
Cartwright) עבד כרופא-מאבחן במדינת לואיזיאנה (Lousiana), שהשתייכה למדינות הדרום אשר לא תמכו בביטול העבדות עד תום מלחמת האזרחים האמריקנית.
כחלק מהקמפיין ליצור עצמאות בתחום הרפואה לרופאים-חוקרים אשר תומכים במוסד העבדות בארצות הברית (שעבוד אנשים שצבע עורם שחור), טענותיהם של הרופאים ממדינת לואיזיאנה בדרום ארצות הברית כללו צדק מוסרי, חברתי וכלכלי.
הם אף השתמשו בפסוקים מהברית החדשה והתנ"ך כדי לגבות את טענתם כי שעבוד הגזע השחור (Negro Race) הוא המצב הטבעי.
קארטרייט היה מהמובילים והכי משפיעים של קמפיין זה עקב היותו חוקר מוערך בעל ניסיון רב ובעל שליטה מלאה במספר שפות (בין היתר בשפות: יוונית, עברית, גרמנית ולטינית).
עם זאת, אף הקולגות של קארטרייט ממדינות הדרום ביקרו אותו וטענו כי מחקרו של קארטרייט הוא תוצר של קונפליקט בין רפואה לפוליטיקה.
בדצמבר 1849 מינתה הוועדה לרפואה של מדינת לואיזיאנה את קארטרייט ליושב הראש שלה, מה שאפשר לו לקדם את מחקריו אודות מחלות מיוחדות אצל שחורים.
מחקרים אלו זכו להתייחסות ופרסום בקנה מידה רחבים.
קארטרייט טען כי ביחס לאדם הלבן, יש לאדם השחור מוח וריאות קטנים מבחינה פיזיולוגית, המביא לשוני פסיכולוגי כך שהאדם השחור "אוהב" את עצם היותו עבד ומגלה אהדה למעמד העבדות.
לכן, קל למשול באדם השחור כפי שמשתמשים בסמכות הורית כלפי ילדים.
האדם השחור מגלה סימפתיה לאדוניו, ואם לא ימשלו עליו הוא ירגיש כי הפך לחריג.
קביעותיו של קארטרייט בעצם גרמו לו ליצור רשימה של מחלות פרטיקולריות לאדם השחור.
ביניהן ניתן למצוא מחלה בשם "דראפטומניה", לפיה העבד נוהג בניגוד למוסר, מאבד את שפיותו ומחליט לברוח מאדוניו, בעיקר לאחר שחווה חופש.
קארטרייט טען כי כדי לרפא "דראפטומניה" צריכים האדונים לגרום לעבד להישאר במצבו הכנוע.
קארטרייט ציין כי ניתן היה לעשות זאת על ידי התייחסות לעבד כפי שמתייחסים לילדים: בדאגה, בחמלה, נתינת יחס ואנושיות.
טענותיו של קארטרייט הן חלק מהתופעה שבה הממסד הרפואי השתמש בכוחו לצורכי שליטה על עבדים.
כך למשל קטעו רופאים את בהונות הרגליים של עבדים נמלטים כדי למנוע מהם את היכולת הפיזית להימלט שוב.
קארטרייט אומנם פרסם בכתבי עת המשויכים למדינות הדרום כגון: Southern Quarterly Review ו-DeBow's Review, אך הוא זכה גם לביקורות סאטיריות ממדינות הצפון.
"דראפטומניה" הפכה מבחינה היסטורית לאחת הדוגמאות המקובלות של פסאודו-מדע ותורת הגזע.
דראפטומניה עדיין מוזכרת במחקרים היסטוריים מהמאות ה-20 וה-21 בין שלל "מחלות הנפש" שנוצרו על ידי רופאים במאה ה-19, שתמכו במוסד העבדות ורצו לשמר אותו.
אולם הדיון אודות דראפטומניה הוא דל.
בפברואר 2000 בפלורידה, ארצות הברית, עלתה תערוכה בשם "דראפטומניה: מחלה בשם חופש" (Drapetomania: A Disease Called Freedom).
השם נלקח ממאמר אשר הופיע בכתב העת The Georgia Blister and Critic בשנת 1854 שעסק במחלות ייחודיות לאדם השחור.
מטרת התערוכה הייתה להציג תוצרי תרבות, כמו פריטי אומנות ושירה, שנאספו על ידי דריק ג'ושוע בירד (Derrick Joshua Beard) ובאמצעותם להמחיש את חיי האפרו-אמריקניים במאות ה-18, ה-19 ותחילת המאה ה-20 שהגיעו מאפריקה (חלקם עברו דרך האיים הקריביים וקולומביה) והגיעו אל ארצות הברית.
דרבי (Derby, Alto) הוא טיל אוויר-אוויר בעל ביות מכ"ם אקטיבי לטווחים קצרים-בינוניים ("מעבר לאופק") מתוצרת חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
את הטיל ניתן לשגר גם ממשגר קרקעי כחלק ממערכת הגנה אווירית של טילי קרקע-אוויר המכונה SPYDER.
לטיל זה הרבה במשותף עם הפיתון 4 למרות תכנון חיצוני שונה, שנראה כשילוב בין הפיתון 4 לבין ה-AIM-120 אמראם.
הטיל בשירות מבצעי בחילות אוויר אחדים (הודו, ברזיל, צ'ילה, קולומביה ועוד) משנת 1991. חיל האוויר הישראלי לא הכניסו לשירות, עקב שיקולי תקציב.
יכולת תקיפה בכל מזג אוויר ומכל זווית
יכולת נעילת-שיגור לקרבות אוויר הדוקים
שיגור לפני ואחרי נעילה (LOAL/LOBL)
אפשרות לתכנות מערך ההגנה נגד הגנה אלקטרונית (ECCM)
בסלון האווירי בפריז ב-2015 נחשף טיל ה-I-Derby ER.
זוהי גרסה מעודכנת של טיל הדרבי בעלת יכולות משופרות וטווח ארוך יותר של עד 100 ק"מ.
מעטפת הטיל נשארה אותו דבר ככה שלא נדרש שינוי מיוחד במטוסים שהוכשרו לשאת אותו.
הוספת מנוע רקטי מוצק דו-שלבי (הכפלת טווח הטיל)
החלפת ראש הביות למבוסס תוכנה (במקום קושחה בדגם הקודם)
יכולת רכישת מטרה לאחר שיגור (ראש אלקטרו-אופטי)
חסינות גבוהה יותר לאמצעי לוחמה אלקטרונית (ECCM) מתקדמים
דַרבִּי היא עיר באזור מזרח המידלנדס שבאנגליה, הממלכה המאוחדת.
העיר ממוקמת לגדות הנהר דרוונט, במחוז דרבישייר.
במפקד האוכלוסין של שנת 2021 מנתה האוכלוסייה 269,053. דרבי היא העיר ה-18 בגודלה באנגליה.
העיר דרבי בגבולותיה הנוכחיים נוסדה ב-1977 כחלק מרפורמה מוניציפלית רחבה.
העיר התפתחה עם השנים למעמד של עיר תעשייתית.
העיר התפרסמה בהיותה גורם מוביל אשר הניעה את המהפכה התעשייתית הבריטית.
בעיר הוקמו בתי החרושת הראשונים לתעשיית הכותנה, הרכב, התעופה והרכבות.
לצד תעשיות אלו התפתחה כלכלת העיר בשנים האחרונות בכיוונים נוספים: בנקאות ו-היי-טק.
העיר הפכה גם למרכז תרבותי חשוב עבור קהילת החרשים בבריטניה.
חרשים רבים עברו לעיר בזכות חוזק קהילת החירשים דוברי שפת הסימנים בה.
אחוז אוכלוסיית החרשים בעיר גדול פי שלושה מאחוזם באוכלוסייה בבריטניה.
בית הספר המלכותי לחרשים ברחוב אשבורן מלמד את שפת הסימנים הבריטית ואת השפה האנגלית.
מרכז העיר משלב בתוכו גם חיי חברה, בילוי, תרבות, חינוך ופארקים פתוחים אשר העניקו השראה לאדריכלים רבים.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי דרבי בת כ-2,000 שנים.
לקיומה של העיר שורשים בתקופה הוויקינגית והרומית.
בקרבתה היה מצוי ככל הנראה המחנה הרומי דרבנטיו.
בתקופה מאוחרת יותר הייתה אחת מחמש מצודות בתקופת הדיינלו; מקור שמה מתקופת הכיבוש הדני.
בחפירות ארכאולוגיות התגלו ממצאים ויקינגים ואנגלו-סקסונים המראים כי ההתיישבות במקום הייתה בשתי גדות הנהר.
ימי הביניים ועד המאה ה-18
במהלך מלחמת האזרחים בין השנים 1642–1646 הוצבו בעיר חיילי משמר של כוחות בית הנבחרים בפיקודו של הברון סיר ג'ון גל, אשר מונה למושל דרבי ב-1643. כוחות אלו לקחו חלק בהגנת נוטינגהאם, במצור על ליצ'פילד, בקרב על "הופטון היט'" ובקרבות נוספים בנוטינגהאמשייר, סטפורדשייר וצ'שייר.
הנסיך צ'ארלס אדוארד סטיוארט הקים מחנה ל-9,000 חייליו בדרבי ב-4 בדצמבר 1745, בדרכו אל הכתר האנגלי כחלק מהמרד היעקוביטי של 1745.
הנסיך שהה ב"בית אקסתר", ברחוב אקסתר, בו הקים את מועצת המלחמה.
העתק של החדר מוצג בספרייה המרכזית הממוקמת במרכז העיר.
הנסיך הוטעה כאשר דווח על צבא המגיע מדרום לדרבי ונאלץ לוותר על פלישה לגשר סוורקנסטון אשר בנהר טרנט, מספר מיילים דרומית לדרבי.
בכל שנה בתחילת דצמבר, אגודת צ'ארלס אדוארד סטיוארט של דרבי מקיימת פעילויות המסתיימות בתהלוכה לאורכה של העיר.
העיר דרבי ומחוד דרבישייר היו מרכזים חשובים המהפכה התעשייתית הבריטית.
ב-1717 הוקם בית חרושת לכותנה המונע בכוח המים, הראשון בבריטניה.
בית החרושת נבנה על ידי ג'ון לומב וג'ורג סורוקולד.
ב-1759, ג'דידייה סטראט קבע פטנט על בניית מכונה אשר יצרה מהפכה בתהליך ייצור הגרביים.
הפטנט שימש גם לבניית מכונה ליצירת גרבי ניילון.
השותפים ג'דידייה סטראט וויליהם וולהט הצטרפו ב-1758 לג'ון בלודוורט ותומס סטפורד ויחדיו הובילו את תעשיית הגרביים.
לאחר שלוש שנים בלודוורט וסטפורד יצאו מהשותפות ובמקומם הצטרף סמיואל נייד, מגרבי נוטינגהאם.
הפטנט פג תוקף ב-1773, אבל השותפות המשיכה עד לפטירתו של ניד ב-1781.
ב-1770 נפתח בית חרושת לכותנה בנוטינגהאם.
המקום נפתח בסיועו של ריצ'רד ארקרייט והונע על ידי סוסים.
ב-1771, ריצ'רד ארקרייט, סמואל ניד וג'דדייה סטראט בנו את בית חרושת לכותנה בקרומפורד, דרבישייר.
בית החרושת הבא שהוקם היה בעיר בלפר במחוז.
בסך הכול הוקמו: סאוט' מיל (בית חרושת לכותנה), הראשון, 1775, נורט' מיל, 1784, אשר נהרס בגלל שרפה ב-12 בינואר 1803, ונבנה מחדש ב-1804, ווסט מיל, 1792, רילינג מיל, 1897, ראונד מיל, 1813 ומילפורד מילס, 1778. בתי החרושת, המילפורד ובלפר לא נבנו בשותפות עם ארקרייט.
בתי חרושת אלו נבנו על ידי סטראט.
בית החרושת הצפוני של בלפר נבנה ב-1804 על ידי ווילאם סטראט, בנו של גדדייה.
זהו בית החרושת הראשון בעל עמידות באש והוא בית החרושת היחיד ששרד עד היום.
דמויות מפורסמות אחרות מהמאה ה-18 בעלות קשר לעיר הן ד"ר סמואל ג'ונסון, יוצר המילון האנגלי, שהתחתן עם אליזבת פורטר בכנסיית סט וורבורגס, ב-1735 בעיר.
הצייר ג'וזף רייט, ידוע כרייט מדרבי, התפרסם בזכות שימושו המהפכני באור בציוריו וחברותו באקדמיה המלכותית.
וג'ון וויטהרסט יצרן שעונים ופילוסוף מפורסם.
ארסמוס דרווין, רופא, מדען, פילוסוף, וסבו של צ'ארלס דרווין חי גם בעיר ובמחוז.
בתחילת המאה הבאה דרבי הפכה למרכז הנדסי, עם יצרנים כמו ג'יימס פוקס, אשר יצא מכונות לרוסיה.
ב-1840, חברת "נורט' מידלנד ריילוויי" הקימה מפעל בדרבי אשר מוזג עם חברת "מידלנד קאונטיס ריילוויי" וחברת "ברמינגהאם ודרבי ג'נקשין ריילווי", כדי להקים את חברת "מידלנד ריילוויי".
בעיר דרבי הוקמה הנהלת החברה.
דרבי היא אחת הערים בה בוצעה רפורמה מוניציפלית ב-1835, והיא הפכה לעיר מחוז עם שלטון מקומי ב-1888. העיר צירפה אליה ב-1877 את "ליטל צ'סטר", ליטצ'ורץ', וב-1890 את ניו נורמנטון ורוודיץ'.
העיר לא גדלה משמעותית עד 1968. בשנה זו הוחלט על ידי ועדת השלטון המקומי להרחיב את גבולות העיר למחוז הכפרי בלפר, מחוז כפרי רפטון והמחוז הכפרי דרום מזרח דרבישייר.
העיר זכתה על ידי המלכה אליזבת השנייה ב-7 ביוני 1977 לארח את אירוע "יובל הכסף של המלכה".
בעיר ישנם מספר פארקים ציבוריים, רובם ויקטוריינים.
הפארקים דרליי ודרוונט, ממוקמים צפונית למרכז העיר ומהווים בית לינשופים, שלדגים ומגוון רחב של חיות בר.
טיילת מרשימה פרוסה לצדי הנהר, שבילי רכיבת אופניים מדרום פארק דרליי אל שני פארקים אחרים.
מערבית למרכז העיר נמצא פארק מארקאיטון, וצפונית לו פארק אלסטרי.
בעיר ישנו גם גן בוטני הממוקם דרומית למרכז.
הגן הבוטני הוקם על ידי תורמים ותעשיינים ב-1840. אתר הגן הבוטני מציין כי תכנון הגן העניק השראה לפארקים עירוניים בארצות הברית כדוגמת הסנטרל פארק בניו יורק.
לעיר מקום חשוב בהיסטורית תנועת העבודה.
לעיר שני מושבים בוועדת העבודה המייצגת שנבחרה ב-1900.
למרות התעשיות האסטרטגיות בעיר (רכבות ומנועים תעופתיים), העיר נפגעה קלות במהלך מלחמת העולם הראשונה או מלחמת העולם השנייה.
למרות גודלה של העיר, בירת המחוז היא העיר מטלוק.
ב-1 באפריל 1997, מועצת העיר הפכה שוב לסמכות המקומית (סמכות הקיימת משנת 1974).
בעיר ישנם שני בתי חולים.
בית החולים המלכותי דרבישייר ובית החולים של העיר דרבי.
בעיר קבוצת ג'אז מהמובילות בבריטניה.
הארדקור פאנק הוא סגנון מוזיקלי נפוץ בדרבי.
בעיקר בהופעות הנערכות בפאב רוכבים מקומי, בו הופיעו להקות "קז'ואלטיס", "אגנוסטיק פרונט" ו"יו.
להקת ה"אנטי פסטי", החלה את דרכה בדרבי.
מדי שנה נערך פסטיבל פאנק המושך מעריצים מכל בריטניה.
תיאטרון דרבי אשר נסגר בפברואר 2008 עקב קשיים כלכליים זכה לביקורות טובות על הפקותיו.
QUAD הוא מרכז אומנות וסרטים הנמצא בשלבי בנייה.
הבנייה מתוכננת להסתיים בסוף 2008. הבניין החדש ישמש בית לשני בתי קולנוע, שתי גלריות אשר יציגו אומנות חזותית בת זמננו, אולפן דיגיטלי, חדרי עריכה דיגיטלית, סטודיו לאומנים ומדיהטק.
תיאטרון רוברט לדלם הוא אתר בעל 270 מושבים המציג מגוון תוכניות בידור הכוללות ריקוד, דרמה, אומנות, מוזיקה, תיאטרון, קומדיה, סרטים, בידור משפחתי, אירועי רוק ופופ, סדנאות ומשמש בית לקבוצות הפקה חובבניות.
מוסדות ספורט מפורסמות נמצאות בדרבי, קבוצת הכדורגל דרבי קאונטי, אשר זכתה בגביע ה-FA ב-1946, באליפות הפוטבול ליג ב-1972 ושוב ב-1975, וכיום חברים באליפות הפוטבול ליג לאחר שירדו מהפרמייר ליג.
ביתם הוא אצטדיון הפרייד פארק מאז 1997.
ביתו של "מועדון הקריקט קאונטי דרבישייר" נמצא ב"קאונטי קריקט גראונד" בדרבי.
במגרש משוחקים כל משחקי הקריקט של המועדון.
המועדון זכה באליפות המחוז ב-1936.
לדרבי ישנם גם מועדוני רוגבי.
המועדון המוביל הוא מועדון דרבי RFC אשר משחק במגרש "הסלמס ליין".
קבוצה נוספת היא דרבי סיטי RLFC אשר הצטרפה לליגת הדרבי ב-1990 ועושה שימוש גם כן במגרש "הסלמס ליין".
העיר גם כן מיוצגת בליגת הכדורסל של אנגליה על ידי קבוצת ה"דרבי טריילבלייזרס", אשר משחקים ב"מרכז הספורט מורווי".
התעשיין המקומי פרנסיס ליי, הביא לעיר את ספורט הבייסבול במאה ה-19, ובנה אצטדיון בסמוך למרכז העיר.
הניסיון לקדם את ספורט הבייסבול בדרבי לא היה מוצלח, אבל האצטדיון שרד כמאה שנה כאצטדיונם של מועדון הכדורגל דרבי קאונטי.
האצטדיון נהרס ב-2003, כשש שנים אחרי שהקבוצה עבר לפרייד פארק.
הגן הבוטני של דרבי היה הפארק הציבורי הראשון במחוז ונחשב אחד ההשראות לסנטרל פארק בניו יורק.
למרות שסבל מהזנחה בשנות ה-1990, לאחרונה עבר שיפור ושחזור מחודש.
פארק מרקיטון הוא אתר הבילוי המועדף על תושבי דרבי.
המקום משמש גם כאתר לאירוע הזיקוקים "ערב גי פוקס" השנתי של מועצת העיר.
פארקים נוספים הם אלסטרי פארק, דרליי פארק, צ'דסדן פארק, אלבסטון פארק, נורמנטון פארק ואוסמסטון פארק.
הקניות בעיר מחולקות לשני מקומות עיקריים.
לאחרונה נפתח מרכז הקניות ווסטפילד.
השני הוא רובע הקתדרלה הישן.
אזור זה כולל מגוון חנויות בוטיק ובתי קפה.
מרכז ווסטפילד נפתח ב-9 באוקטובר 2007 ומהווה מרכז קניות סגור עיקרי של העיר.
עלות הבנייה עמדה על 340 מיליון פאונד.
במקום שוק אוכל חדש ו-12 בתי קולנוע.
המקום שנוי במחלקות מאחר שגרם למספר עסקים גדול במרכז העיר לאבד את פרנסתם.
באזור שער פרייר ממוקמים מספר מועדונים ופאבים, ובכך מהווה מרכז חיי הלילה של דרבי.
כמו ברוב בריטניה, בדרבי פועלים בעיקר בתי ספר ייסודי ובתי ספר תיכון.
ילידים קטנים ופעוטות לומדים בבתי ספר לקטנים (בדרך כלל משולבים בבתי הספר היסודיים).
כמו כן ישנם גם ארבעה בתי ספר עצמאיים ללא תשלום.
בית הספר התיכון של דרבי, נוסד ב-1994 ונפתח לבנים בלבד.
ב-2007, החל בית הספר לקבל גם בנות.
בית הספר מהווה המשך של בית הספר של דרבי שנסגר ב-1989, אחד מבתי הספר העתיקים באנגליה.
בית ספר התיכון לבנות של דרבי, משמש לבנות בלבד.
בית ספר אוקברוק הוא בית ספר לבנות בגילאים 3–18 ולבנים בגילאים 3–11.
בית ספר מייקל אאוס סטינר נמצא בשיפלי, הינור וקייטרס, עבור תלמידים מגיל גן ועד 16.
בעיר ישנה גם אקדמיה, "קולג' לנדאו פורט", הממומן חלקית על ידי המדינה, בגיבוי עסקי.
בעיר ישנם גם כמה מוסדות לצרכים מיוחדים כדוגמת בית ספר "איבי" וה"לייט האוס".
אוניברסיטת העיר היא אוניברסיטת דרבי אשר נוסדה ב-1854. האוניברסיטה מפעילה בישראל שלוחה מאז 1997, המלמדת לימודי תואר ראשון ושני במנהל עסקים, חינוך, לימודי מחשב, פסיכולוגיה ותיירות.
לשלוחה מעל ל-20,000 בוגרים אשר נמצאים בתפקידים בכירים בתעשייה.
החל מפברואר 2008, הפכה השלוחה ל"המרכז ללימודים אקדמיים".
ב-2011 השלוחה תסיים פעילותה באופן מלא בישראל.
ב-2003 אוניברסיטת נוטינגהאם פתחה בית ספר לרפואה בדרבי, הממוקם בבית החולים דרבי סיטי.
לעיר עיתון יומי בשם "דרבי איבנינג טלגרף".
בנוסף ישנם שני עיתונים ללא תשלום נוספים, "דרבי טריידר"
ו"דרבי אקספרס", הנשלחים לבתים על בסיס שבועי.
לאחרונה נוסף עיתון יומי ללא תשלום בשם "מטרו".
העיתון מחולק במרכז העיר בכל בוקר.
עיתון שבועי נוסף הוא ה-"דרבישייר טיימס" המחולק בימי חמישי למנויים בלבד.
BBC רדיו דרבי, היא תחנת רדיו עטורת פרסים של דרבישייר וסטפורדשייר, ממוקמת ברחוב סט הלן ומשדרת תמהיל של חדשות לאומיות ומקומיות, מוזיקה וחדשות ספורט.
התחנה משדרת בתדר 104.5 FM, 1116 AM, 95.3 FM בצפון ומרכז דרבישייר, 96 FM באזור בוקסטון, וגם באמצעות האינטרנט.
לתחנה אתר אינטרנט משלה המספק חדשות, דיווחי תנועה ומזג אוויר.
מאז 1983 התחנה מקיימת אירוע צדקה שנתי למטרות מקומיות.
ב-2007 גייסה התחנה כמיליון פאונד.
ראם אפ.אם, היא תחנת רדיו עצמאית נוספת בדרבישייר ומזרח סטפורדשייר, התחנה משדרת מדרבי תמהיל של מוזיקה למבוגרים ובידור עם חדשות ודיווי תנועה.
התחנה משדרת בתדר 102.8 FM, והיא משדרת גם באינטרנט.
בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה מאוד.
תחילתה של הקהילה בסוף המאה ה-19. לקהילה היה בית כנסת אשר נבנה ב-1899 ונסגר ב-1986.
דפילד, בלפר, הינור, אילקסטון, ריפליי, לנגלי מיל, אלפרטון, צ'סטרפילד, מטלוק, בייקוול, לונג איטון, נוטינגהאם, סנדיאקר, לוגברו, טירת דונינגטון, לסטר, ברטון-אפון-טרנט.
להלן טבלת תוצר גולמי של העיר (פרסום עמודים 240–253)
הערה: כולל צייד, יערנות, אנרגיה, בנייה ושירותים פיננסיים.
המעסיקים הגדולים ביותר בדרבי הם רולס-רויס (כינוי מקומי – רוייס) וטויוטה.
משרדי הנהלת בנק אג נמצאים בעיר.
חברות ידועות נוספות כדוגמת בומברדייה המייצרת רכבות ומערכות תעופה, אלסטום המייצרת דודי חימום לתחנות כוח וממרי חום.
חברת קיבלה קולה, ממוקמת גם כן בעיר באזור נורמנטון.
כפי שציון, דרבי היא מרכז משמעותי בתחום הרכבות.
בעיר היו משרדי הנהלת "מידלנד ריילווי", עם סדנאות של ה"בריטיש רייל" ומתקני מחקר בעיר.
למרות שלאורך השנים הפכה העיר לפחות חשובה בתחום הרכבות, עדיין יצרני רכבות ממשיכים לקיים עסקים בעיר, כך שתחנת "מידלנד דרבי" נשארה בעלת חשיבות אסטרטגית ברשת הרכבות.
כפי שפורסם לאחרונה העיר נבחרה כעיר מועדפת לבניית מכרז רכבות לאומי חדש.
בתחום תעשיית ההיי-טק, דרבי היא ביתה של חברת קור דיזיין אשר פיתחה את משחק המחשב טומב ריידר והדמות לארה קרופט.
מיקומה המרכזי של דרבי בלבה של אנגליה הפך אותה לצומת מקשר לאזורים רבים במדינה.
הכביש המהיר כביש M1 עובר כעשרה מייל ממזרח לעיר, ומחבר את העיר לאזור לונדון, שפילד, לידס.
כבישים עיקריים נוספים העוברים בדרבי או בסמוך לה, כוללים את דרך (היסטורית, דרך זו הייתה הדרך הראשית מלונדון לקרלייל, לסטר ומנצ'סטר),
דרך (בודמין למנספילד דרך בריסטול וברמינגהאם), דרך (וורינגטון ללסטר דרך סטוק-און-טרנט), דרך (ניו קסל-אנדר-לים למבלטורפ, כולל "דרך בריאן קלו" המקשרת את דרבי לנוטינגהאם) ודרך (דרבי לט'ירסק דרך שפילד ולידס).
כפי שצוין, מסילת הברזל משרתת את דרבי עוד מ-1840 על ידי תפקודה כצומת של שני הקווים הראשיים מלונדון ליורקשייר וצפון מזרח.
תחנת הרכבת כיום היא תחנת הרכבת "מידלנד דרבי".
התחנה מפעילה רכבות מהירות ללונדון, צפון מזרח, ודרום מערב, באמצעות חברת הרכבות "איסט מידלנדס" וקרוסקנטרי.
בנוסף ישנן עוד תחנות קטנות, תחנת הרכבת פירטרי וספונדון, בהן השירות מצומצם.
נמל התעופה "איסט מידלנדס" ממוקם כ-24 ק"מ ממרכז העיר, נתון שהופך את דרבי לעיר הקרובה ביותר לנמל תעופה.
נמל התעופה משרת בעיקר את שלוש הערים הגדולות דרבי, לסטר ונוטינגהאם.
ב-2004 שינו את שמו של הנמל ל"נוטינגהאם איסט מידלנדס" בגלל המיקום בשטחה.
אך לאחר מאבקים של דרבי ולסטר, הוסר שמה של נוטינגהאם משם הנמל ב-2006. הנמל משרת טיסות טיסות צ'רטר, של חברות כדוגמת "בי.אם.אי בייבי", ריינאייר ואיזיג'ט עם שירות למגוון יעדים פנימיים ואירופיים.
תחנת האוטובוסים של דרבי הייתה בעלת עיצוב אר דקו של האדריכל סי.
במקור נבנתה ב-1933, ונסגרה ב-2005. תחנת אוטובוסים חדשה מתוכננת להבנות באותו מקום.
שירותי אוטובוסים בדרבי מופעלים על ידי מספר חברות, אבל רובם מופעלים על ידי "טרנט ברטו" ו"אריבה מידלנדס".
קתדרלת דרבי - היא בעלת המגדל השני בגובהו במדינה.
בשנים האחרונות המקום הפך ביתם של זוג בזים
בית הסוהר של דרבי - הוא מרכז מבקרים המציג צינוקים בהם עשו שימוש ב-1756.
המוזיאון התעשייתי של דרבי - ממוקם בבית המלאכה הראשון של דרבי.
המוזיאון מציג את המורשת התעשייתית, וההישגים הטכנולוגים, כולל מנועי רולס-רויס, מסילות ברזל, כריה, ובתי יציקה.
המוזיאון בית פיקפורד - נבנה על ידי האדריכל ג'וזף פיקפורד ב-1770. ושימש כביתו ומשרדו לאורך שנות חייו.
אחרי מותו הפך המקום למוזיאון.
במוזיאון מספר תערוכות המציגות את סגנון החיים במאה ה-18.
רכס הרי הדראקנסברג (באפריקאנס: Drakensberg (מבוטא "דראקנסבֶּרכֶה") - "הר הדרקון"; בזולו: uKhahlamba - "מחסום החניתות"; בססותו: Maloti) הוא הגבוה ביותר בדרום אפריקה, ומתנשא בפסגת תבנה נטלניאנה לגובה של 3,482 מטר.
בשפת זולו ידוע הרכס כ"אוחהלמבה" שפירושו "מחסום החניתות" ובשפת ססותו שפתם של בני הבנטו, הוא ידוע כ"מאלוטי".
בשל המבנה הגאולוגי הייחודי שלהם, הם מהווים אתר יוצא דופן, וכמעט יחיד במינו בעולם.
רק הרי סאמיאן שבאתיופיה מזכירים את מבנה הדראקנסברג.
שבט הסאן, הבושמנים, חי בהרי הדראקנסברג מזה למעלה מ-4,000 שנה, והותיר במקום ציורי מערות ייחודיים, המתעדים את חייו ומורשתו.
בשל שילוב ייחודי זה של אתר טבע בעל יופי טבעי נדיר, וחשיבות גאולוגית, ומקום המתעד את אורח חייהם של בני שבט הסאן, שבמידה רבה הולך ונכחד, נבחר רכס ההרים לאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
רכס הדראקנסברג נמצא בחלקה המזרחי של דרום אפריקה ומתמשך לאורך כ-1,000 קילומטרים מכיוון דרום מערב לכיוון צפון מזרח, עם פנייה לצפון מערב המהווה את גבולה הצפון מזרחי של לסוטו עם דרום אפריקה.
במערב מתוחם הרכס על ידי נהר אורנג' ונהר ואל, ובמערב ובדרום על ידי מספר נהרות קטנים, שהגדול בהם הוא נהר טוגלה.
הרכס מפריד את פרובינציית קוואזולו נטאל מפרובינציית המדינה החופשית, ומגיע עד לחוף נטאל.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הדראקנסברג היא תבנה נטלניאנה שגובהה 3,482 מ'.
הפסגה היא הגבוהה ביותר בלסוטו.
פסגות אחרות הן פסגת מאפאדי שגובהה 3,450 מ', פסגת מאקואננג שגובהה 3,416 מ', פסגת נג'סותי שגובהה 3,408 מ', פסגת שמפיין קאסל שגובהה 3,377 מ', ג'יאנטס קאסל (טירת הענק9 שגובהה 3,315 מ' ובן מקדוהי שגובהה 3,001 מ'.
כל אלו מצויות באזור הגבול עם לסוטו.
צפונית ללסוטו הרכס נהיה נמוך יותר, ותלול פחות.
קניון נהר בלייד במפומלאנגה הוא באופן טכני חלק מהדראקנסברג על אף שהגאולוגיה שלו שונה בתכלית משאר הרכס, בשל העדר פסגות הבזלת האופייניות להרי הדראקנסברג.
הדראקנסברג כולל אתרי טבע ונוף רבים, וכן את פארק אוחהלמבה דראקנסברג, המשתרע על פני כ-150 ק"מ מן הרכס, פארק רויאל נטאל, המצוי צפונית לפארק אוחהלמבה דראקנסברג, ופארק קניון נהר בלייד.
האמפיתיאטרון, המצוי בשטח פארק רויאל נטאל, הוא מצוק שאורכו כ-5 קילומטר, וגובהו כקילומטר, המשתרע בין שתי פסגות שגובהן מעל 3,000 מ'.
האמפיתיאטרון הוא אחד הנופים המצולמים ביותר בדראקנסברג ובדרום אפריקה.
מיסיונרים צרפתים באזור כינו אותו "Mont-aux-Sources" הר המקורות, שכן מאזור זה נובעים מספר נהרות, לרבות נהר טוגלה ונהר אורנג'.
מפלי טוגלה המצויים באזור פארק רויאל נטאל, הם המפל השני בגובהו בעולם.
נהר הטוגלה נובע מאזור האמפיתיאטרון, למשך מספר קילומטרים, עד לאזור המפל, ומשם נשפך לאוקיינוס ההודי במרחק כ-300 קילומטרים ממקורו.
טירת הענק היא פסגה בדרום הדראקנסברג בפרובינציית קוואזולו נטאל.
האזור הוא אזור מתויר ובו מסלולי הליכה רבים המציעים לצועדים מראות פנורמיים.
באזור מצויים גם ציורי הקיר הבושמנים.
מדי שנה באפריל מתקיים במקום מרתון אופניים אתגרי.
המקום קיבל את שמו מכיוון שהוא מזכיר פרופיל של ענק ישן.
המדובר למעשה ברמה הנמצאת בין העמקים העמוקים באזור זה של הדראקנסברג.
"חלון האל" הוא אתר בשמורת קניון נהר בלייד, באזור מפומאלאנגה המצוי בגובה של 1,730 מטרים.
הנוף מאתר זה משקיף אל מדרונות מיוערים, ההופכים לפתע למצוק בגובה 700 מ' היורד אל עמקים פוריים, ושדות ציד המאוכלסים בחיות בר רבות.
ביום בהיר ניתן לצפות למרחק רב עד לפארק הלאומי קרוגר וגבולה של מוזמביק.
המקום שימש כאתר להסרטת הסרט האלים משתוללים ב-1980. גיבור הסרט, הבושמני, מאמין שזהו סופו של העולם.
מבחינה גאולוגית הדראקנסברג הוא שריד למישור האפריקני המקורי.
ההרים מכוסים בשכבת בזלת שעוביה עד 1,500 מטרים, ומתחתיה אבן חול, שילוב היוצר מצוקים תלולים ופסגות.
שכבת אבן הסטון נוצרה משרידיו של אגם ענק שכיסה את האזור בו מצויה דרום אפריקה בימינו לפני 500 מיליון שנה, ואילו שכבת הבזלת נוצרה לפני 2,200 מיליון שנה, בהתפרצות געשית שגאולוגים סבורים שהיא הגדולה בהיסטוריה של כדור הארץ, וקשורה בפיצול הלוחות הטקטוניים של אפריקה ודרום אמריקה.
תהליכי סחיפה טבעיים של פעולת המים ומזג האוויר, במיוחד מכיוון מזרח, בו מצוי האוקיינוס ההודי, יצרו קניונים ורכסי הרים מרהיבים, שהביאו לעולם את הנוף הייחודי ויוצא הדופן.
ביחד עם הרי סאמיאן באתיופיה הדראקנסברג הוא אחד משני רכסי הרים שנוצרו בדרך זו.
המערות שכיחות באזורי אבן החול הנשחקת בקלות שבדראקנסברג, ובחלקן יש ציורי מערות שציירו הבושמנים.
בכל אזור הדראקנסברג מצויות 40,000 יצירות נפרדות של אמנות בושמנית, המהוות את האוסף הגדול בעולם של אומנות זו.
בשל החומרים בהם השתמשו ליצירת הציורים, קשה לתארך ציורים אלו, אך ישנן ראיות אנתרופולוגיות, לרבות כלי ציד מצוירים, המראים כי התרבות הבושמנית קיימת בהרי הדראקנסברג כ-40,000 ואולי אף 100,000 שנים.
האוכלוסייה הבושמנית התמעטה מאוד מאז המאה ה-17, לרוב כתוצאה ממלחמות עם שבטים אפריקנים אחרים שפרשו לאזור הפורה בו חיים הבושמנים.
במהלך המאה ה-19 הושמדו הבושמנים כמעט כליל בידי האירופים, לרוב בשל סכסוכים על אדמה ושטחי ציד.
הבושמנים, המקיימים אורח חיים של נוודים-לקטים, לא הכירו את מושג הבעלות בחיות בית, אך תרבותם כללה אלמנט של טריטוריית ציד, בעוד שהאירופים הכירו את מושג הבעלות בחיות הבית, אך לא הכירו במתחמים שקבעו הבושמנים לציד.
כך צדו הבושמנים בהמות בית השייכות לאירופים, בעוד שהאירופים פלשו למתחמי הציד הבושמנים.
הטכנולוגיה האירופית של המאה ה-19, הצליחה להתגבר על טכנולוגיית תקופת האבן של הבושמנים, והתוצאה הייתה הכחדתם כמעט.
כיום ישנם מספר שבטים בושמנים באזורי המדבר של הקלהרי ומדבר נמיביה, אך תרבות ההרים הבושמנית המתועדת בציורי המערות שבדראקנבסברג, אינה קיימת עוד.
בדראקנסברג יורד שלג באופן סדיר בחורף, ולעיתים אף בקיץ, בעוד שהגשם והערפל נמשכים לאורך כל השנה.
בקיץ מגיעות הטמפרטורות בעמקים עד ל-30 מעלות צלזיוס, בעוד שבחורף יכולות הטמפרטורות בהרים להגיע למינוס 20 מעלות צלזיוס.
באזור הדראקנסברג מצוי אתר סקי בשם טיפינדל הפתוח מסוף מאי ועד תחילת ספטמבר.
במהלך עונת השלגים יכול הטיפינדל להתכסות בשכבת שלג שעובייה עד 2.5 מטרים.
פסגות הדראקנסברג נחשבות לפסגות חביבות על מטפסי הרים.
בעוד שרוב הפסגות העיקריות נכבשו, ישנן כמה פסגות שטרם טיפסו עליהן.
ההליכה ברגל היא גם פעילות פופולרית, באזור מסלולי הליכה רבים.
יש הטוענים כי רכס ההרים השפיע על תיאורי "הרי הערפל" בארץ התיכונה ביצירותיו של טולקין, אשר נולד בדרום אפריקה.
דראקולין הוא גליקופרוטאין הקיים ברוק של הערפד המצוי.
הוא מורכב מ-411 חומצות אמינו ומשקלו כ-kDa88.5. הגליקופרוטאין משמש כמעכב אנזימטי הפיך בתהליך קרישת הדם על ידי עיכוב פעילותם של 2 אנזימים החיוניים לתהליך הקרישה (פקטורים IX ו-X).
הפרשת הגליקופרוטאין שומרת על זרימת דם קבועה מגוף הקורבן ובכך עוזרת לעטלף ללקק באופן רצוף את הדם הניגר מפצע הנשיכה.
הדראקולין משמש לשימושים רפואיים ונחשב לנוגד קרישה רב עוצמתי (פי-20 מנוגדי קרישה אחרים), והוא ניתן ללוקים בהתקף לב ושבץ מוחי.
שמו של הגליקופרוטאין הוא על שם הערפד מהספר הידוע "דראקולה".
דרבי הוא סוג מרוץ סוסים, הקרוי על שם הדרבי של אפסום (שעדיין מתקיים במסלול אפסום באנגליה).
הדרבי של אפסום נקרא בתורו על שם אדוארד סמית'-סטנלי, הרוזן ה-12 מדרבי, שהחל את מסורת המרוץ ב-1780. הסוסים המתחרים הם בני שלוש שנים ומשקל דומה.
המרוץ נחשב למרוץ הקלאסי לסוסים בגודל זה, אם כי מספר מרוצי דרבי (בקנדה, בסינגפור והונג קונג) מיועדים למעשה לסוסים בני ארבע שנים.
הצפייה במרוצי דרבי באנגליה הפכה לאירוע חברתי של החברה הגבוהה, המסוקר בכלי התקשורת ברחבי העולם.
אחד ממרוצי הדרבי הידועים בעולם הוא הדרבי של קנטקי בארצות הברית.
דרבי המרזיסייד הוא כינוי למשחק הכדורגל המשוחק בין קבוצות ליברפול ואברטון, שני המועדונים הבכירים של העיר ליברפול שבאנגליה.
הדרבי נקרא על שם מחוז מרזיסייד, בו שוכנת העיר ליברפול.
זהו הדרבי בעל הרצף הכי ארוך בליגה העליונה באנגליה, רצף שהחל ב-1962 עם העפלתה של ליברפול לליגה הראשונה (כיום הפרמייר ליג).
יש הטוענים כי לאוהדי אברטון אכפת יותר ממשחקי הדרבי מאשר לאוהדי ליברפול, כיוון שאוהדי אברטון חיו בצל הישגי ליברפול בשנים האחרונות, בעוד אחרים טוענים כי לשני הצדדים אכפת ממשחקי הדרבי בשל הכבוד והיוקרה העירונית.
הדרבי של ליברפול מכונה לעיתים גם הדרבי הידידותי, בשל כמות המשפחות המכילות גם אוהדי ליברפול וגם אוהדי אברטון, וזהו אחד ממשחקי דרבי מעטים שבהם אין הפרדה בין מחנות האוהדים.
כיוון שמשפחות וחברים רבים תומכים בשני המועדונים, אין זה מחזה נדיר לראות אוהדי אברטון ואוהדי ליברפול יושבים יחד.
ב-1984, במשחק גמר גביע החלב (גביע הליגה האנגלית, ששמו שונה באותה תקופה מטעמים מסחריים), נצפה מחזה מוזר בו כמעט כל היציעים מעורבים באוהדי אברטון וליברפול השרים ביחד "מרזיסייד, מרזיסייד" ו"האם את צופה, מנצ'סטר?..." (שיר המסמל את היריבות הספורטיבית הגדולה השוררת בין שתי הערים, בעיקר בין ליברפול לבין מנצ'סטר יונייטד).
ישנן מספר סיבות לכינוי "הדרבי הידידותי".
ראשית, שני המועדונים ממוקמים בצפון העיר, קרוב מאוד אחד לשני (מרחק של פחות ממייל), כשרק סטנלי פארק מפריד בין השניים.
בנוסף, אברטון שיחקה באצטדיון אנפילד (מגרשה הביתי של ליברפול), עד אשר סכסוך עם בעלי האצטדיון גרמו להם לעזוב לטובת אצטדיון גודיסון פארק.
בשנות ה-50 וה-60 אברטון תויגה כקבוצה הקתולית, בעיקר הודות להצלחתם של מספר אירים בקבוצה.
ליברפול, לפיכך, תויגה כקבוצה הפרוטסטנטית, למרות שההבחנה הזאת מעולם לא הייתה בסיס לאהדה עבור אחת מהקבוצות (בניגוד למקרה של גלאזגו ריינג'רס וסלטיק בדרבי של גלאזגו, לדוגמה).
כיום, אין הפרדה גאוגרפית, פוליטית, חברתית או דתית בין מחנות האוהדים של שתי הקבוצות.
שלא כמו ביריבויות עירוניות אחרות, אלימות בין אוהדי שתי הקבוצות היא נדירה.
לאחר אסון הייזל האווירה בין שני המחנות הייתה מתוחה, כשאוהדי אברטון האשימו את החוליגנים של ליברפול בהשעייתם מהמפעלים האירופאים.
היחסים השתפרו באבל שלאחר אסון הילסבורו, כשאוהדי אברטון אף הצטרפו לחרם של אוהדי ליברפול על עיתון הסאן, שפרסם כתבה על התנהגות אוהדי ליברפול בזמן האסון, שהציגה אותם באור שלילי למדי.
בעקבות אותו אסון הניחו אוהדי שתי הקבוצות צעיפים של קבוצותיהם לאורך סטנלי פארק, מאנפילד ועד לגודיסון פארק.
ב-2007, לאחר רצח ילד בן 11, ליברפול הזמינה את משפחתו, אוהדי אברטון, למשחק ליגת האלופות.
לפני המשחק הושמע שיר המזוהה עם אברטון (Johnny Todd, מתוך סדרת הטלוויזיה Z-Cars) לראשונה באנפילד, כשהמשפחה עמדה על הדשא לבושה בחולצות וצעיפים של אברטון.
המשפחה זכתה לקימת כבוד (Standing ovation) מהקהל האדום.
העיר ליברפול היא, סטטיסטית, העיר הכי מצליחה בכדורגל האנגלי, וכוללת 28 אליפויות של שתי הקבוצות, כאשר לא הייתה עונה מבלי שלפחות אחת משתי הקבוצות תשחק בליגה העליונה.
אברטון הייתה מבין 12 המועדונים המייסדים של הפוטבול ליג, ירדה ליגה רק פעמיים ושיחקה בליגה הבכירה באנגליה למעלה ממאה עונות, יותר מכל קבוצה אנגלית אחרת.
היא מחזיקה ב-9 תוארי אליפות, 5 גביעים ויש לה זכייה אחת בגביע אירופה למחזיקות גביע.
לליברפול 19 אליפויות, 8 זכיות בגביע ו-6 זכיות בגביע אירופה לאלופות.
משחקים בין אחת משתי הקבוצות לבין קבוצת טרנמיר רוברס מהעיר בירקנהד (מעברו השני של נהר המרזי) גם הם נחשבים כדרבי המרזיסייד, אך כיוון שטרנמיר מעולם לא שיחקה ברמות הגבוהות מפגשים כאלה הם נדירים.
המפגש הראשון המקצועני בין הקבוצות היה במסגרת הליגה ב-13 באוקטובר 1894, בו אברטון ניצחה 0-3 בגודיסון פארק.
במפגש במסגרת הסיבוב ה-5 של הגביע, ב-11 במרץ 1967 בגודיסון פארק, חזו 64,318 צופים, ועוד 40,169 צפו בו באצטדיון אנפילד על גבי מסך ענק, כמות המסתכמת ב-104,487 צופים.
אברטון ניצחה במשחק 0-1, משער של אלן בול.
במשחק מגן הצדקה של תחילת עונת 1966/1967 ניצחה ליברפול 0-1 בגודיסון פארק.
לפני שריקת הפתיחה הוענקה האליפות לליברפול, ויחד עם שחקני אברטון, מחזיקת הגביע, עשו את "סיבוב האליפות".
רוג'ר האנט מליברפול וריי וילסון מאברטון, שזכו באותו קיץ בגביע העולם עם נבחרת אנגליה, נשאו את גביע ז'יל רימה סביב האצטדיון.
המפגש הראשון בין שתי הקבוצות באצטדיון ומבלי נערך במסגרת גמר גביע הליגה ב-1984, והסתיים בתיקו.
במשחק החוזר ניצחה ליברפול באצטדיון המיין רואד במנצ'סטר.
בהמשך אותה עונה נפגשו הקבוצות שוב בוומבלי, הפעם במסגרת מגן הקהילה.
את המשחק ניצחה אברטון הודות לשער עצמי.
בגמרי הגביע של 1986 ו-1989 (הגמרים היחידים בין שתי הקבוצות) ניצחה ליברפול 1-3 ו-2-3 (אחרי הארכה) בהתאמה.
בחצי גמר הגביע ב-23 באפריל 1977, ליברפול הובילה פעמיים, אך אברטון חזרה ואף כבשה שער ניצחון.
שער שוויון של ליברפול נפסל 3 דקות לסיום.
ליתר דיוק, באותו משחק ליברפול הובילה פעמיים ואברטון השוותה פעמיים והמשחק נגמר בתיקו 2-2. במשחק הגומלין אחרי 4 ימים ליברפול ניצחה 0-3 ועלתה למשחק הגמר.
ב-6 בנובמבר 1982 הביסה ליברפול את אברטון 0-5, כולל רביעייה של איאן ראש.
המשחק זכור לטוב עבור אוהדי ליברפול, שכתבו שירים עליו ו"הזכירו" אותו לאוהדי אברטון על מנת להקניטם.
במרץ 1988 אברטון קטעה רצף של 29 משחקי ליגה בלי הפסד של ליברפול, כשניצחה אותה 0-1.