tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משפט סילבסטר קובע שלכל שתי מטריצות ו- מתקיים השוויון .
ניתן לראות בדטרמיננטה פונקציה של איברי המטריצה שערכה מבטא את פקטור ההגדלה הנפחית של הטרנספורמציה הליניארית המיוצגת על ידי המטריצה.
בצורה פורמלית, אם היא מטריצה ממשית מסדר , אז כפל המטריצה בווקטורי הבסיס הסטנדרטי של המרחב ייתן את וקטורי העמודה של המטריצה:
פירוש הדבר הוא שהטרנספורמציה המיוצגת על ידי מעתיקה את קוביית היחידה ה-n ממדית למקבילון ה- ממדי שקואורדינטות קודקודיו מיוצגות על ידי וקטורי העמודה של המטריצה , ואשר הפנים שלו מוגדר על ידי התחום: .
הדטרמיננטה תיתן את הנפח המכוון של המקבילון הזה, כלומר (הסימן מראה האם הטרנספורמציה הליניארית משמרת או הופכת את אוריינטציית המקבילון).
ניתן להיווכח בכך שהדטרמיננטה מקיימת את כל התכונות הנדרשות מפונקציית נפח - שכן פעולות אלמנטריות משנות את הדטרמיננטה באופן זהה לשינוי שהן גורמות לנפח המקבילון.
הפעולה האלמנטרית של כפל שורה בסקלר שקולה להארכת אחת מצלעות המקבילון פי אותו פקטור; הפעולה מגדילה את שטח הפאה המכילה את הצלע באותו פקטור, ובאופן רקורסיבי פועלת כמתיחה בפקטור על פנים המקבילון, באנלוגיה להליך חישוב הדטרמיננטה לפי מינורים.
הוספת כפולה של שורה לשורה אחרת ניתנת לייצוג על ידי כפל במטריצה אלמנטרית השקולה להעתקת גזירה, ולכן פועלת כטרנספורמציה אשר משנה את זוויות המקבילון אך אינה משפיעה על נפחו (ככל גזירה).
בדרך זו ניתן גם להבין את מושג ההפיכות של מטריצה בצורה שונה; מטריצה מסדר בעלת דטרמיננטה אפס מעתיקה את קוביית היחידה ה- ממדית למקבילון בעל נפח 0 שאינו יכול להיות -ממדי, מה שמעיד על כך שממד התמונה של נמוך מ-.
פירוש הדבר הוא ש- מייצגת טרנספורמציה ליניארית שאינה על ואינה חד-חד ערכית, ולכן אין לה מטריצה הופכית (אין טרנספורמציה הופכית לטרנספורמציה שהיא מייצגת).
בשל הפירוש הגאומטרי של הדטרמיננטה שצוין לעיל, אם קבוצה כלשהי במרחב הממשי , אז הנפח של שווה לנפח של מוכפל בדטרמיננטה של (עובדה המסבירה את הופעתו של היעקוביאן בחישובי אינטגרלים מרובים).
באמצעות דטרמיננטה של מטריצה אפשר לרשום ביטוי שקל לזכור ומקל לחשב את המכפלה הווקטורית ב- באופן הבא:
כפי שראינו עבור מטריצה ממשית ריבועית מסדר 2, הדטרמיננטה שלה מייצגת את השטח של המקבילית הנפרשת על ידי וקטורי השורות של A (או עמודותיה).
למעשה, הגדירו את הדטרמיננטה של מטריצה כפונקציה שמקבלת מטריצה ומחזירה את "השטח המכוון" של המקבילון הנפרש על ידי השורות (עמודות) שלה.
מי אמר שיש פונקציה יחידה כזאת?
כפי שנראה, יש רק דרך אחת להגדיר פונקציה נפח וזאת הגדרת הדטרמיננטה שאותה אנו מכירים.
נאמר ש- פונקציית נפח אם ורק אם
ליניארית בכל אחד מהמשתנים (מולטי - ליניאריות).
לכל , אם שניים מהם שווים אז .
כאשר הם איברי הבסיס הסטנדרטי של .
(מן הליניאריות והתכונה השנייה נובע שאם B מתקבלת מ-A על ידי החלפת שתי שורות, אז ).
נרשה לעצמנו להסתכל על איברים מ- כאל איברים מ- כך שכל מטריצה מיוצגת כאל -יה של וקטורי השורות שלה.
כך, נוכל להסתכל על כל פונקציית נפח כאל פונקציה מ- ל- באופן שתיארנו.
נסמן את שורותיה של ב- (בהתאמה) ושל ב- (גם בהתאמה).
נניח ש- התקבלה מ- על ידי החלפת השורה ה- עם ה- .
כעת בהינתן פונקציית נפח ומטריצה ריבועית מסדר , מעל שדה שאת שורותיה נסמן ב- בהתאמה
ומתכונה 2 של פונקציית הנפח ניתן להיווכח כי מספיק לסכום על אוסף התמורות -
(*) - מחליפים שורות עד שמגיעים לרצף ועם כל החלפה כופלים במינוס 1. מתכונות התמורה הוא מספר ההיפוכים של ולכן,
ובכך הוכח כי פונקציית נפח היא יחידה.
עדיין לא הוכח שבכלל קיימת פונקציית נפח.
ההוכחה מסורבלת אבל ניתן להוכיח שלכל טבעי קיימת פונקציית נפח יחידה .
כאשר היא המטריצה המתקבלת מ- על ידי מחיקת השורה ה- והעמודה ה- .
בעברית, על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: בֹּרִיתָן) הוא חומר או תערובת של חומרים המשמשים לניקוי והמסת שומנים.
דטרגנטים הם סבונים סינתטיים שפותחו כבר במאה התשע-עשרה.
הסבון שאותו מייצרים מחומרים טבעיים (שומן ונתר מאכֵּל, המתקבל גם מאפרם של צמחים מסוימים העשירים באשלגן כלורי), היה ידוע כבר בימי קדם.
פעולת הניקוי של הסבון הטבעי מבוססת על כך שחלק מהמולקולות שלו מסיס בשומן, וחלק אחר מסיס במים.
כאשר מרטיבים את הסבון במים, באות הבועות שלו במגע עם השומן שבלכלוך, ומולקולות הסבון מקיפות את השומן בשכבה דקיקה; החלק המסיס בשומן שבהן ממס את השומן שבלכלוך, וזה נשטף במים ומותיר את הבד נקי.
הסבון פועל היטב רק במים "רכים", שלא מומסים בהם מלחי סידן ומגנזיום בשיעור רב, ואילו במים "קשים" נוצרים לאחר הסיבון משקעים אפורים (מלחי סידן), הנדבקים לבד המכובס.
טרם עידן ההתפלה, היו המים בישראל "קשים" במיוחד ברוב המקומות, והכילו עד 400 מיליגרם מלחי סידן מומס לליטר מים.
אי יצירת משקעים אפורים אלה כמו לאחר הכיבוס בסבון, כמו גם יתרונות נוספים, הם שהביאו לפיתוחו של הדטרגנט.
במשך הזמן שוכלל יצור הדטרגנטים, וכיום הם מהווים את המרכיבים העיקריים של כל חומרי הניקוי הנוזליים, המשמשים להדחת כלים ולניקוי משטחים וכדומה, ושל אבקות הכביסה.
כושר הניקוי של הדטרגנטים מקורו בחומרים "פעילי השטח" שבהם.
אלה הם חומרים המקטינים את מתח הפנים של השכבה הדקיקה, החד-מולקולרית, שבין המים והשומנים שבלכלוך, ומאפשרים להמס שומנים אלה, כלומר להופכם לתחליב, הנשטף במים, וכך להרחיק את הלכלוך.
החומרים פעילי השטח כוללים סבון וחומרים דמויי סבון, המיוצרים יצור סינתטי מתוצרי נפט (חומרים המופקים מנפט), או משומנים שפירקו אותם פירוק כימי.
נוסף עליהם מכילים הדטרגנטים מרכיבים שתפקידם לנטרל את קשיות המים, כדי להגביר את כושר הניקוי של החומרים פעילי השטח.
לדטרגנטים מוסיפים גם חומרי הלבנה ומרכיבים נוספים.
תערובות הדטרגנטים כוללות לעיתים קרובות חלק מהמרכיבים הבאים:
חומרים להקטנת מתח הפנים של נוזלים (מים לבדם לא יכולים לנקות לכלוך בשל מתח הפנים הגבוה שלהם).
חומרים המשנים את רמת ה-pH של התערובת, לצורך שיפור היעילות והיציבות של החומרים האחרים, או כדי להסיר לכלוך על ידי חומציות או בסיסיות גבוהה.
חומרים "מרככים" לשם סתירת ההשפעה של יונים ה"מקשים" חומרים אחרים בתערובת.
חומרים מחמצנים, להלבנה ולהשמדת לכלוך.
חומרים סותרי קצף כדי למנוע הקצפה (או הקצפת-יתר) של החומרים האחרים בתערובת.
בנוסף, דטרגנטים כוללים לעיתים קרובות חומרים שאין להם השפעה ישירה על תהליך הניקוי אך הם מובילים לתופעות רצויות אחרות: צבעים, ריחות, חומרים המבהיקים את הבד וכדומה.
בין הדטרגנטים השונים כלולים סבונים, חומרי ניקוי אל-סבוניים, אבקות כביסה, מרככי כביסה, חומרים לשטיפת רצפות ועוד.
דטרויט היא העיר הגדולה ביותר במדינת מישיגן שבארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2020 התגוררו בעיר 639,111 תושבים, ה-27 בגודלה בארצות הברית.
העיר מהווה את מרכז תעשיית הרכב האמריקאית, ונפגעה קשות ממעבר מרבית התעשייה לדרום-מזרח אסיה, החל משנות ה-90 של המאה ה-20. רבעים שלמים בעיר התרוקנו מיושביהם.
דטרויט הוקמה ב-1701 על ידי הסוחר ומגלה הארצות הצרפתי אנטואן דה לה מוט קאדילק; הוא העניק לה את השם Ville d'Etroit, בצרפתית: "עיר המצר"; במשך השנים הפך השם ל-Detroit.
בין השנים 1805 ל-1847 שימשה דטרויט כבירתה של מדינת מישיגן.
העיר התפתחה במהלך המאה ה-20 סביב תעשיית הרכב, ובימי הזוהר של תעשייה זו, בשנות ה-50, מנתה 2 מיליון תושבים והייתה העיר החמישית בגודלה בארצות הברית.
לאורך המחצית הראשונה של המאה העשרים נחשבה דטרויט לעשירה בערי ארצות הברית.
בשנת 1930 נפתח נמל התעופה של מטרופולין דטרויט.
ב-1946 הפך וולטר רויטר ליו"ר "איגוד העובדים של תעשיית הרכב" בעיר, והצליח להשיג לעובדים הסכמי שכר קיבוציים, פנסיות וביטוח רפואי, שכר גבוה, קביעות ועוד.
בשנות ה-70 סבלה העיר ממיתון קשה, ובשנות ה-80 דעכה תעשיית הרכב, בין השאר כתוצאה מתחרות קשה עם כלי רכב מיפן.
בין הגורמים להתרסקות תעשיית כלי הרכב בעיר נמנים הסכמי השכר הקיבוציים המפליגים, שמנעו את הגמישות וההתייעלות שנדרשו בתחרות מול הייצור במזרח הרחוק.
כל אלו הביאו לנהירה המונית של תושבים, בעיקר לבנים, אל מחוץ לעיר ולדעיכתה של דטרויט.
ב-18 ביולי 2013 הגישה דטרויט בקשה לפשיטת רגל בשל חוב של כ-18.5 מיליארד דולר, כשבמקביל, שיעור האבטלה בעיר טיפס ל-16.3%.
בשנות ה-60 התחוללו בעיר מהומות רבות על רקע בין גזעי והגיעו לשיאן במהומות ב-1967; המושל ג'ורג 'וו.
רומני הורה למשמר הלאומי של מישיגן להגיע לדטרויט, והנשיא ג'ונסון שלח כוחות צבא ארצות הברית.
התוצאה הייתה 43 הרוגים, 467 נפצעו, מעל 7,200 מעצרים, ויותר מ-2,000 מבנים נהרסו, בעיקר באזורי מגורים ועסקים שחורים.
אלפי עסקים קטנים נסגרו לצמיתות או עברו להתגורר בשכונות בטוחות יותר.
המחוז שנפגע שכב בהריסות במשך עשרות שנים.
זו הייתה המהומה היקרה ביותר בארצות הברית.
דטרויט הייתה לסמל הדעיכה הכלכלית-חברתית והבליה העירונית במדינות חגורת החלודה בארצות הברית, בעקבות קריסת התעשיות הכבדות במחצית השנייה של המאה ה-20, בעיקר תעשיות הפלדה והרכב.
כתוצאה, החל תהליך מתמשך של הגירה שלילית של מובטלים שחיפשו מקורות תעסוקה, ובחודש יולי 2015 ירד מספר התושבים בדטרויט ל-677,116, שהם 36.6% מהאוכלוסייה בשיאה: 1,849,568 נפש בשנת 1950. זהו אמדן התושבים הנמוך ביותר בעיר מאז שנת 1850.
ההגירה השלילית המסיבית הותירה שכונות שלמות ואלפי בניינים ריקים ונטושים; בינתיים התפתח בעיר הנוהג המפוקפק של הצתת בניינים נטושים בלילה שלפני ליל כל הקדושים (מנהג זה מכונה Devil's Night, ליל השטן; מאז התאגדו משמרות אזרחים המסיירים בשכונות העיר בלילה האמור ומנסים למנוע את ההצתות.
אלו מכנים את פועלם Angels' Night, ליל המלאכים).
הכנסות העיר צנחו והיא הגיעה למצב כלכלי קשה.
בעקבות זאת רמת השירותים העירוניים ירדה והמסים עלו.
דטרויט היא העיר ה"שחורה" הגדולה ביותר בארצות הברית.
ויותר מכך, דטרויט היא היישוב בעל אחוז האפרו-אמריקאים הגדול ביותר מחוץ לדרום ארצות הברית: למעלה מ-80% מתושביה הם אמריקאים-אפריקאים.
בנובמבר 1973 בחרה העיר בקולמן יאנג לראש העיר השחור הראשון שלה.
לאחר כניסתו לתפקיד, יאנג הדגיש את הגדלת הגיוון הגזעי במחלקת המשטרה, שהייתה בעיקר לבנה.
יאנג פעל גם לשיפור מערכת התחבורה של דטרויט, אולם המתיחות בין יאנג למקבילו הפרברי בנושאים אזוריים הייתה בעייתית לאורך כהונתו.
בשנת 1976 הציעה הממשלה הפדרלית 600 מיליון דולר לבניית מערכת מעבר אזורית תחת רשות אזורית אחת, אולם אי יכולתם של דטרויט ושכנותיה הפרבריות לפתור סכסוכים פנימיים על תכנון מעבר הובילה לכך שהאזור איבד את מרבית המימון למעבר מהיר.
בשנות ה-70 וה-80 כיכבה העיר בראש רשימת ערי הפשע בארצות הברית; סרטים רוויי פשע המתרחשים בדטרויט, כדוגמת "רובוקופ" ו"השוטר מבוורלי הילס" תרמו לחלחול התדמית הקודרת של העיר בתודעה האמריקאית.
הפשיעה ממשיכה להיות בעיה חריפה של דטרויט גם בתחילת המאה ה-21 והמשטרה, הסובלת ממורל ותקצוב נמוכים, אינה מצליחה להתמודד עם הפשיעה.
ב־16 באוגוסט 1987 התרסקה טיסה 255 של נורת'ווסט איירליינס ליד דטרויט, והרגה את כולם מלבד אחד מ-155 האנשים שהיו על הסיפון, כמו גם שני אנשים בשטח.
בשנת 1993 פרש יאנג כראש העיר המכהן בזמן הארוך ביותר בדטרויט, חמש קדנציות והחליט שלא לבקש כהונה שישית.
באותה שנה העיר בחרה את דניס ארצ'ר, לשעבר שופט בית המשפט העליון במישיגן.
ארצ'ר קבע עדיפות לפיתוח במרכז העיר ולהקל על המתחים עם שכניו, הפרברים של דטרויט.
משאל עם האם לאפשר הימורי קזינו בעיר עבר בשנת 1996; כמה מתקני קזינו זמניים נפתחו בשנת 1999, ובתי קזינו בעיר התחתית עם מלונות שנפתחו בשנים 2007-2007.
האוכלוסייה הצטמצמה מאז שנת 2000 ב-25%, ואזורים רבים נותרו שוממים לאחר גל של עיקולי בתים.
ברבים מהבתים הללו מתגוררים פולשים, ומרתפי בניינים נטושים הפכו לאתר מועדף לקיום קרבות כלבים.
העיר אף סובלת מבעיה חמורה של כלבים נטושים: עשרות אלפי כלבים, רובם מסוג פיט בול, משוטטים ללא השגחה ברחובות.
בספטמבר 2008 התפטר ראש העיר קוואמה קילפטריק (שכיהן במשך שש שנים) בעקבות הרשעות פשע.
בשנת 2013, קילפטריק הורשע על 24 סעיפים עבירה פדרלית, לרבות הונאה באמצעות הדואר, הונאה בנקאית, וכן סחיטה, ונגזרו עליו 28 שנות מאסר בכלא פדרלי.
פעילות ראש העיר לשעבר עלתה לעיר כ-20 מיליון דולר.
בשנת 2013 הוגשו נגד שבעה מפקחי בניין אישומי שוחד בגין עבירות שוחד.
בשנת 2016 הובאו אישומים נגד שחיתות כנגד 12 מנהלים, מפקדת לשעבר ומוכרת אספקה לשעבר בגין סכום השבת 12 מיליון דולר.
פרופסור למשפטים פיטר הנינג טוען כי השחיתות של דטרויט אינה דבר חריג בעיר בגודלה, במיוחד בהשוואה לשיקגו.
ב-2013 לפי תיעוד ה-FBI ומשרד המשפטים האמריקאי, שלוש השכונות המסוכנות ביותר בארצות הברית נמצאות בדטרויט.
כמחצית מכל הרציחות במישיגן בשנת 2015 אירעו בדטרויט.
אף על פי ששיעור הפשיעה האלימה צנח ב-11% בשנת 2008, לא נרשמה ירידה בפשע האלים בדטרויט בהשוואה לממוצע הארצי בשנים 2007–2011. שיעור הפשע האלים הוא אחד הגבוה ביותר בארצות הברית.
Neighborhoodscout.com דיווח על שיעור פשע של 62.18 לאלף תושבים בגין פשעי רכוש, ו-16.73 לאלף עבור פשעים אלימים (לעומת נתונים לאומיים של 32 לאלף בגין פשעי רכוש ו-5 לכל 1,000 בגין פשעים אלימים בשנת 2008).
נתונים סטטיסטיים שנתיים שפרסמה מחלקת משטרת דטרויט לשנת 2016 מעידים כי בעוד ששיעור הפשע הכללי של העיר ירד באותה השנה, שיעור הרצח עלה משנת 2015. בשנת 2016 היו 302 מקרי רצח בדטרויט, עלייה של 2.37% במספר נפגעי הרצח מהשנה שקדמה לה.
במרכז העיר הפשע בדרך כלל נמוך יותר מאשר ממוצעים לאומיים ומדיניים.
על פי ניתוח משנת 2007, גורמים רשמיים בדטרויט מציינים כי כ-65 עד 70 אחוז מהרציחות בעיר היו קשורות לסמים, ושיעור מקרי הרצח שלא נפתרו בערך 70%.
דטרויט שוכנת על גבולה הצפוני של ארצות הברית, לגדותיו של נהר הנושא את שם העיר, נהר המקשר בין ימת אירי ואגם סיינט קלייר .
על הגדה שממול שוכנת העיר וינדזור שבאונטריו, קנדה; דטרויט היא העיר האמריקאית היחידה (חוץ מערים באלסקה) הנמצאת מצפון (בקו מאונך) לשטח כלשהו בקנדה.
בתחומי העיר נמצאים שלושה מעברי גבול בין שתי המדינות.
בדטרויט ובשאר דרום מישיגן שורר אקלים יבשתי - לח בקיץ וחום שמושפע מהאגמים הגדולים כמו במקומות אחרים במדינה, העיר והפרברים הקרובים הם חלק מאזור הקשיחות של USDA 6b, ואילו הפרברים הצפוניים והמערביים הרחוקים יותר כלולים בדרך כלל באזור 6a.
החורפים קרים, עם גשם ושלג בינוני וטמפרטורות שאינן עולות מעל ה-0 בממוצע 44 יום בשנה, תוך ירידה או מתחת ל-18 מעלות צלזיוס בממוצע 4.4 יום בשנה; הקיץ חם עד חם מאוד עם טמפרטורות העולות על 32 מעלות צלזיוס במשך 12 יום.
העונה החמה נמשכת ממאי עד ספטמבר.
אלה מתרחשות בדרך כלל במהלך האביב והקיץ.
בשנת 2010, היו בעיר 713,777 תושבים, והיא העיר ה-18 המאוכלסת ביותר בארצות הברית.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 5,144.3 אנשים לקילומטר רבוע (1,895 / קמ"ר).
העיר הרסה אלפי בתים נטושים של דטרויט, נטעה כמה אזורים ובאחרים אפשרה גידול ערבה עירונית.
מבין 269,445 משקי הבית, ל-34.4% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 21.5% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 31.4% היו בעלי בית ללא בעל נוכח (נשים חד הוריות), 39.5% היו לא משפחות, 34.0% היו מורכבים מאנשים בודדים, ו-3.9% מהם חיו לבד בגיל 65 ומעלה.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.59, וגודל המשפחה הממוצע היה 3.36.
הגיל הממוצע היה 31 שנים.
על פי מחקר שנערך בשנת 2014 67% מאוכלוסיית העיר הזדהו כנוצרים, כאשר 49% נוכחים בכנסיות פרוטסטנטיות, ו-16% מתיימרים לאמונות רומית-קתוליות, ואילו 24% טוענים כי אין להם כל שייכות דתית.
דתות אחרות מהוות ביחד כ-8% מהאוכלוסייה.
עד 1940, 80% מאזורי דטרויט היו עם הגבלות האוסרות על אמריקאים אפריקאים לקנות בתים שיכלו להרשות לעצמם.
טקטיקות מפלה אלה הצליחו שכן רוב האנשים השחורים בדטרויט נהגו להתגורר בכל השכונות השחורות כמו בלאק בוטן ועמק גן העדן.
משנות הארבעים לשנות השבעים עבר גל שני של אנשים שחורים לדטרויט בחיפוש אחר תעסוקה ועם הרצון לברוח מחוקי ג'ים קרואו האוכפים הפרדה בדרום.
עם זאת, עד מהרה הם מצאו את עצמם שוב מודרים מהזדמנויות רבות בדטרויט - דרך אלימות ומדיניות שמנציחה את האפליה הכלכלית.
תושבים לבנים תקפו בתים שחורים: שבירת חלונות, פצצת שריפות והפצצת פצצות.
תוצאה מפרכת במיוחד של התחרות הגוברת הזו בין אנשים שחורים ולבנים הייתה המהומה של 1943 שהייתה לה השלכות אלימות.
עידן זה של אי-סובלנות הפך כמעט בלתי אפשרי לאמריקאים אפריקאים להצליח בעיר ללא גישה לדיור ראוי או ליציבות הכלכלית לשמור על בתיהם ותנאי שכונות רבות החלו לרדת.
בשנת 1948 היה ציון הדרך הגבוה ביותר כשההגבלות הוצאו מחוץ לחוק, ובעוד שהגזענות בדיור אמנם לא נעלמה, היא אפשרה למשפחות שחורות אמידות להתחיל לעבור לשכונות לבנות באופן מסורתי, בעקבות כך משפחות לבנות רבות עם היכולת הכספית עברו לפרברי דטרויט.
המהומות של 1967 נחשבות לאחת מנקודות המפנה הגזעיות הגדולות ביותר בהיסטוריה של העיר.
השלכות ההתקוממות היו נפוצות מאחר שהיו טענות רבות על אכזריות של המשטרה הלבנה כלפי אמריקאים אפריקאים ואבדו בה מעל ל-36 מיליון דולר רכוש.
אפליה ומייבשת תעשייה, בד בבד עם מתחים גזעיים שהתחזקו בשנים הקודמות הצטברו אצל השחורים והביאו לאירוע שנחשב כמזיק ביותר בתולדות דטרויט.
אוכלוסיית הלאטינים גדלה משמעותית בשנות התשעים עקב עלייתם מג'ליסקו.
עד שנת 2010 היו בדטרויט 48,679 היספנים, כולל 36,452 מקסיקנים: עלייה של 70% משנת 1990. בעוד שחברות אמריקניות אפריקניות היו בעבר רק 13% מאוכלוסיית מישיגן, עד 2010 הם היוו כמעט 82% מאוכלוסיית דטרויט.
קבוצות האוכלוסייה הבאות הגדולות ביותר היו אנשים לבנים, 10%, וההיספאנים, 6%.
בשנת 2001 היו כ־103,000 יהודים במטרופולין של דטרויט, כולל בעיר אן ארבור, ביתה של אוניברסיטת מישיגן.
העיר מנוהלת על ידי ראש עיר ומועצת העיר דטרויט הכוללת תשעה חברים, מועצת המפקחים המונה עשרה חברים, ופקיד.
הללו נבחרים בהצבעה שאינה מפלגתית, למעט ארבעה ממפכ"ל המשטרה שמונה על ידי ראש העיר.
לדטרויט מערכת "ראשות עיר חזקה", כאשר ראש העירייה מאשר את המינויים שבמחלקות.
המועצה מאשרת תקציבים, אך ראש העיר אינו מחויב לדבוק בשום ייעוד.
פקיד העיר מפקח על בחירות ומופקד רשמית על שמירת רשומות עירוניות.
על אישור המועצה יש לאשר את תקנות העירייה וחוזים גדולים מהותית.
בחירות עירוניות לראשות העיר, מועצת העיר ופקיד העיר מתקיימות בפרקי זמן של ארבע שנים, השנה שאחרי הבחירות לנשיאות.
בתי המשפט של דטרויט מנוהלים על ידי המדינה והבחירות אינן מפלגתיות.
החל מהקמתה בשנת 1802, היו לדטרויט בסך הכל 74 ראשי ערים.
ראש העיר האחרון של דטרויט מהמפלגה הרפובליקנית היה לואי מיראני, שכיהן בין השנים 1957 עד 1962. בשנת 1973 בחרה העיר בראשות העירייה לראשונה השחור, קולמן יאנג.
למרות מאמצי פיתוח, הסגנון הלוחם שלו במהלך חמש הקדנציות שלו בתפקיד לא התקבל יפה על ידי תושבים רבים בפרברים.
ראש העיר דניס ארצ'ר, שופט בית המשפט העליון לשעבר במישיגן, הפנה מחדש את תשומת לב העיר לפיתוח מחדש עם תוכנית להתיר לשלושה בתי קזינו במרכז העיר.
עד שנת 2008, שלושה מלונות נופש גדולים בקזינו הקימו פעילויות בעיר.
דטרויט מהווה את מרכז תעשיית הרכב האמריקאית.
בעיר ובאזור המטרופוליטני שלה ממוקמים המשרדים הראשיים של שלוש מחברות הרכב הגדולות בעולם: ג'נרל מוטורס, פורד וקרייזלר.
הרכב הראשון בעולם אשר יוצר בצורה מסחרית, פורד מודל T, פותח והורכב בדטרויט.
שני שמות של מכוניות מתוצרת ג'נרל מוטורס כרוכים בתולדות העיר: קאדילק קרויה על שם מייסד העיר דטרויט, ופונטיאק קרויה על שם ראש השבט האינדיאני אוטווה (על שם השבט קרויה עיר הבירה של קנדה), אשר היה ידוע בלחימתו העיקשת בבריטים על השליטה באזור הימות הגדולות.
עם המשבר הכלכלי של שנת 2008 הגיעה תעשיית הרכב לסף חדלות פרעון ועקב השפל במכירות פוטרו עובדים רבים וצומצמו הזמנות מקבלני משנה.
תרומתם של מוזיקאים בני העיר למוזיקה הפופולרית הייתה, ועודנה, רבה ביותר.
דטרויט נחשבת למולדת סגנון המוטאון (Motown) וסגנונות נלווים אחרים במוזיקה השחורה; סגנונות הג'אז והבלוז שאבו אף הם רבות מאומנים שפעלו בדטרויט.
המוטאון עצמו קרוי על-שם חברת תקליטים שהוקמה בעיר ב-1959; החברה נקראה כך כמחווה לעיר הרכב, Motor Town.
כמה מהמוזיקאים הידועים ביותר בשנות ה-60 וה-70 החלו את דרכם בחברת מוטאון, ורובם היו אף תושבי העיר: סטיבי וונדר, דיאנה רוס, מרווין גיי, אריתה פרנקלין ורבים אחרים.
גם בשנים מאוחרות יותר הייתה העיר ביתם של מוזיקאים רבים מסגנונות שונים, חלקם מהחשובים והידועים בעולם המוזיקה: מדונה, אמינם, הטמפטיישנס, איגי פופ, אליס קופר, The White Stripes, ג'ורג' קלינטון ועוד.
סגנון הטכנו שהתפתח בעולם לקראת סוף שנות ה-90 שאב את מקורותיו מהדטרויט טכנו שהושפע רבות משלושה אמנים מבלוויל, פרבר של דטרויט: חואן אטקינס, דריק מיי וקווין סונדרסון.
הדטרויט טכנו התפתח לצד ההאוס של שיקגו, אך שורשיו נבעו בעיקר מחלוצי המוזיקה האלקטרונית קרפטוורק ומיצירות האלקטרו המוקדמות של חואן אטקינס.
ההשפעה המוזיקלית של סגנון הטכנו הייחודי מדטרויט תרם רבות להתפתחות המוזיקה האלקטרונית ולטכנו בפרט.
אירועי קיץ שנתיים כוללים את פסטיבל המוזיקה האלקטרונית, פסטיבל הג'אז הבינלאומי, שייט החלומות וודוורד, פסטיבל העולם האפריקני, מוזיקת הקאנטרי היידאון, נואל ליל ודאלי בסמטה.
במרכז העיר מארח פארק קמפוס מרטיוס אירועים גדולים, כולל הפיצוץ החורף השנתי של מוטאון.
כמרכז הרכב המסורתי בעולם, העיר מארחת את מופע הרכב הבינלאומי של צפון אמריקה.
מצעד ההודיה של אמריקה, שהוחזק מאז שנת 1924, הוא אחד הגדולים במדינה.
נהר ימי, פסטיבל קיץ בן חמישה ימים בחוף הנהר הבינלאומי מוביל אל העירזיקוקי דינור הבינלאומי של פסטיבל החופש של ווינדזור-דטרויט, המושכים קהל סופר-גדול שנע בין מאות אלפים ליותר משלושה מיליון איש.
קבוצות הספורט בליגה הגדולה של מישיגן כולן מאזור המטרו דטרויט: קבוצת הבייסבול של דטרויט טייגרס, קבוצת הפוטבול של דטרויט ליונס, קבוצת הוקי קרח דטרויט רינג ווינגס, וקבוצת הכדורסל לגברים של דטרויט פיסטונס.
דטרויט היא אחת מ-13 אזורי מטרופולין בארצות הברית, בהם מתגוררים קבוצות מקצועיות המייצגות את ארבעת ענפי הספורט הגדולים בצפון אמריקה.
מאז 2017 כל הקבוצות הללו משחקות בגבולות העיר של דטרויט עצמה, הבחנה המשותפת רק עם שלוש ערים אחרות בארצות הברית.
דטרויט היא העיר היחידה בארצות הברית בה ארבע קבוצות הספורט הגדולות שלה משחקות במחוז העיר שלה.
דטרויט היא העיר שהציעה הכי הרבה פעמים הצעות לארח את אולימפיאדת הקיץ מבלי שזכתה לארח: שבע הצעות מחיר לא מוצלחות היו למשחקי 1944, 1952, 1956, 1960, 1964, 1968, 1972. כאמור, כולן סורבו.
יהודים ראשונים הגיעו לעיר בשנות ה-70 של המאה ה-18. בשנת 1856 החל לצאת לאור עיתון יהודי בגרמנית Die Deborah.
קהילת "בית אל" הרפורמית החלה לפעול בשנת 1850.
בשנת 1921 הוקם בית הכנסת אייזיק אייגרי, שבשנת 2023 היה האחרון שפועל בתחומי העיר.
בשנת 1937 התגוררו בעיר 71 אלף יהודים וזו הייתה הקהילה ה-7 בגודלה במדינה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התגבר מעבר לפרברי העיר.
בשנת 1976 בעיר והסביבה התגוררו כ-80 אלף יהודים.
העיר מופיעה בתור עירו של גיבור העל "סטטיק" בסדרה "Stattic Shock".
דטרויט פיסטונס היא קבוצת כדורסל מהעיר דטרויט שבמישיגן, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית המרכזי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם ליטל סיזרס ארנה.
הקבוצה נוסדה בשם פורט ויין (זולנר) פיסטונס בעיר פורט ויין בשנת 1941, ושיחקה בליגת ה-NBL.
המועדון הצטרף ל-NBA בשנת 1948, ועבר לעיר דטרויט בשנת 1957. לאורך השנים זכתה הקבוצה שלוש פעמים באליפות ה-NBA, בעונות , ו-.
המועדון נוסד והצטרף לליגת ה-NBL בשנת 1941, כ"פורט ויין זולנר פיסטונס", ושיחק באולם ההתעמלות של תיכון נורת' סייד שבפורט ויין, אינדיאנה.
התאגיד של בעלי הקבוצה, פרד זולנר ואחותו ג'נט זולנר, היה של בתי יציקה המייצרים בוכנות , בעיקר עבור מכוניות, משאיות ומנועי קטרים.
בשנת 1948 הפכה הקבוצה ל"פורט ויין פיסטונס", ועברה להשתתף בליגת ה-BAA.
אף על פי שהפיסטונס זכו לאהדה יציבה מהקהל המקומי, גודלה הקטן של העיר מנע מהם להפוך לקבוצה רווחית.
בשנת 1957 העביר זולנר את הקבוצה לדטרויט, עיר גדולה בהרבה שלא ראתה כדורסל מקצועני מזה עשור.
עקב כלכלתה של העיר דטרויט המתבססת בעיקרה על תעשיית המכוניות, הם החליטו להשאיר את השם פיסטונס (בוכנות).
הקבוצה החדשה, דטרויט פיסטונס, שיחקה באולם אולימפיה סטדיום בארבע עונותיה הראשונות, ולאחר מכן עברה לקובו ארנה.
במהלך שנות ה-60 וה-70 התאפיינה הקבוצה בשחקנים חזקים באופן אישי, אך במשחק קבוצתי חלש.
כמה מהכוכבים ששיחקו במדי הקבוצה היו דייב בינג, ג'ימי ווקר ובוב לניר ודייב דבושר, שהיה למאמן-שחקן הצעיר ביותר בתולדות ה-NBA.
עם זאת, טרייד בלתי מוצלח במהלך עונת 1968 שלח את דבושר לניו יורק ניקס תמורת וולט בלאמי והווארד קומייבס, שני שחקנים בשלהי הקריירה שלהם.
דבושר הפך לשחקן מפתח שלאחר כמה עונות הוביל את הניקס לזכייה בשתי אליפויות.
בתקופת דייב בינג ובוב לניר היו כמה שנים יציבות ומלהיבות, אך הן היו מוגבלות כיוון שהיו באותו אזור עם מילווקי באקס (שבשורותיה שיחק הסנטר הצעיר לו אלסינדור) ושיקגו בולס, ששלטו באזור המזרחי.
בשנת 1974 מכר זולנר את הקבוצה לביל דוידסון, שנשאר בעל המניות העיקרי בקבוצה עד למותו במרץ 2009. דוידסון, שלא היה מרוצה ממיקומה של הקבוצה בעיר התחתית של דטרויט, העביר ב-1978 את הקבוצה לפרוור פוטיאק ולאולם הסילברדום, שהוקם במקור במטרה לארח את משחקי הפוטבול של דטרויט ליונס.
שנות ה-80: תקופת הילדים הרעים
לאחר שסיימו עם מאזנים שליליים של 16–66 בעונת 1979/1980 ו-21–61 בעונת 1980/1981, כשבין שתי העונות חיבר רצף של 21 הפסדים, שיא שנשבר מאז וכיום מחזיקה בו קבוצת הפיסטונס של עונת 2023/2024.
עם זאת, בשנת 1981 החל המועדון לסלול את דרכו להצלחה כאשר בחר בדראפט ה-NBA את הרכז אייזיאה תומאס מאוניברסיטת אינדיאנה, ובתחילת 1982 רכש את הסנטר ביל למביר בטרייד מקליבלנד קאבלירס, ואת הגארד ויני ג'ונסון מסיאטל סופרסוניקס.
השלושה נשארו יחדיו לאורך עשור והיוו את ליבת הקבוצה שהביאה את המועדון אל פסגת הליגה.
בתחילה התקשו הפיסטונס להגיע להצלחות.
ב- הם הפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף לניו יורק ניקס 2–3. בסיבוב הראשון של פלייאוף הם ניצחו בסוויפ את ניו ג'רזי נטס 3–0 ופגשו את האלופה בוסטון סלטיקס בחצי גמר המזרח.
בוסטון הצליחה לגבור על דטרויט בשישה משחקים, אך הופעתם המפתיעה של הפיסטונס יצרה יריבות חדשה.
בדראפט ה-NBA 1985 בחרה הקבוצה את ג'ו דיומרס במקום ה-18, בחירה שתוכיח את עצמה בשנים הבאות, ורכשו את ריק מהורן בטרייד עם וושינגטון בולטס.
תחילה נסוגה הקבוצה לאחור, לאחר שהפסידה כבר בסיבוב הראשון בפלייאוף 1986 לאטלנטה הוקס, אך לאחר הסדרה החליטו המאמן צ'אק דיילי והקפטן אייזיאה תומאס שהסיכוי הטוב ביותר של הקבוצה להשתלט על האזור המזרחי יהיה דרך סגנון משחק אגרסיבי יותר.
בדראפט ה-NBA 1986 בחרו הפיסטונס את ג'ון סאלי במקום ה-11 ודניס רודמן במקום ה-27, ורכשו מיוטה ג'אז את אדריאן דאנטלי.
הקבוצה אימצה משחק הגנתי אגרסיבי, שבסופו של דבר העניק לקבוצה את הכינוי "באד בויז" (ילדים רעים).
ב-1987 הגיעה הקבוצה לגמר המזרח נגד בוסטון סלטיקס, הישג השיא שלה מאז המעבר מפורט ויין.
לאחר שהגיעו לשוויון 2–2 עם האלופה המכהנת היו הפיסטונס על סף ניצחון במשחק החמישי שהתקיים בבוסטון גארדן.
כאשר נותרו שניות לסיום, לאחר איבוד כדור של הסלטיקס, החזיר אייזיאה תומאס את הכדור למגרש במהירות, כאשר גבו פונה אל המאמן דיילי כך שלא יכול היה לראות את הוראתו לקחת פסק זמן (באותו הזמן מאמן לא היה יכול לבקש פסק זמן מהמזכירות).
לארי בירד חטף את הוצאת החוץ והעביר את הכדור לדניס ג'ונסון שקלע סל ניצחון.
אף על פי שהפיסטונס ניצחו במשחק השישי בסדרה שהתקיים בדטרויט, הם הפסידו במשחק השביעי והמכריע בבוסטון.
ב- הגיעו הפיסטונס חדורי מוטיבציה לאחר הפסדם לסלטיקס, ומחוזקים בג'יימס אדוארדס שהגיע במהלך העונה, למאזן של 54 ניצחונות, שיא מועדון עד אז, ולזכייה באליפות הבית המרכזי לראשונה בתולדותיהם.
בפלייאוף ניצחו הפיסטונס את קליבלנד קאבלירס ושיקגו בולס בשני הסיבובים הראשונים בהתאמה, ובגמר המזרח נקמו בסלטיקס על ההפסדים בשתי העונות הקודמות, ועלו לראשונה מאז המעבר לדטרויט לגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר פגשו הפיסטונס את לוס אנג'לס לייקרס, בהובלתם של מג'יק ג'ונסון, ג'יימס וורת'י וכרים עבדול-ג'באר.
הם פתחו את הסדרה בסערה עם ניצחון במשחק הראשון שנערך בפורום בלוס אנג'לס, 105–93, עם 34 נקודות של אדריאן דאנטלי, ולקחו את יתרון הביתיות מהלייקרס (שסיימו במאזן טוב יותר את העונה הסדירה).
עם זאת, הלייקרס השיבו לעצמם את יתרון הביתיות לאחר שגברו על הפיסטונס במשחק השלישי בסדרה, שהתקיים בדטרויט, 99–86. דטרויט הצליחה לנצח בשני משחקי הבית הנוספים שלה ולעלות ליתרון 3–2 בסדרה, אשר שבה ללוס אנג'לס.
ללא אייזיאה תומאס בכושר משחק מלא הפסידו הפיסטונס במשחק השביעי לאחר משחק צמוד 105–108 והחמיצו הזדמנות לזכות באליפות.
לפני עונת 1988/1989 עברו הפיסטונס לאולם הפאלאס של אובורן הילס בעל תפוסה של יותר מ-21,000 מקומות ישיבה, והחליפו את אדריאן דאנטלי במארק אגוויר, טרייד שספג ביקורות קשות מאוהדי הפיסטונס בתחילה, אך לאחר מכן קיבל תשבחות.
הקבוצה ניצחה ב-63 משחקים ושברה שוב את שיא הניצחונות הקודם של המועדון, ובפלייאוף עלתה לגמר הליגה לאחר ניצחונות בפלייאוף על הסלטיקס, מילווקי באקס והבולס, בהתאמה.
בגמר ה-NBA שוב שיחקו הפיסטונס מול לוס אנג'לס לייקרס, אך הפעם ניצחו בסוויפ 4–0 וזכו באליפות הליגה הראשונה שלהם.
ג'ו דיומרס נבחר ל-MVP של סדרת הגמר ב-NBA.
המשחק הרביעי בסדרה זכור בעיקר כמשחקו האחרון בקריירה של כרים עבדול-ג'באר.
הפיסטונס הצליחו להגן על התואר בעונת 1989/1990, לאחר שניצחו 59 משחקים במהלך העונה הסדירה וזכו באליפות המזרח בפעם השלישית ברציפות מול שיקגו בולס ומייקל ג'ורדן בסדרה מותחת של שבעה משחקים.
בגמר הליגה, השלישי שלהם ברציפות, פגשו הפיסטונס את פורטלנד טרייל בלייזרס.
לאחר שוויון בתום שני המשחקים הראשונים בדטרויט נסעו הפיסטונס לפורטלנד, בה לא ניצחו מאז שנת 1974, כדי לשחק את המשחקים 3, 4 ו-5. דטרויט ניצחה בכל שלושת המשחקים והייתה לקבוצה הראשונה בהיסטוריית פלייאוף ה-NBA שמנצחת שלושה משחקי חוץ ברציפות.
במשחק החמישי והאחרון הובילה פורטלנד 83–90 כאשר נותרו שתי דקות לסיום המשחק, אך הפיסטונס הצליחו להשוות את התוצאה ואף נטלו את היתרון, כאשר ויני ג'ונסון קלע סל ניצחון והעלה את דטרויט ליתרון 92–90, 00.7 שניות לסיום המשחק.
זריקה זו הקנתה לג'ונסון את הכינוי "007", שהתווסף לכינויו המקורי "מיקרוגל".
אייזיאה תומאס נבחר לשחקן המצטיין של סדרת הגמר.
רצף האליפויות של הפיסטונס נקטע בגמר המזרח של עונת 1990/1991, בו הפיסטונס הובסו בארבעה משחקים על ידי שיקגו בולס, שהמשיכו וזכו באליפות.
הפציעה המשמעותית ביותר עבור דטרויט הייתה זו של אייזיאה תומאס שעבר ניתוח בפרק כף היד זמן קצר לפני הפלייאוף.
סדרה זו זכורה בעיקר עקב ירידת שחקני הפיסטונס מהמגרש במשחק האחרון, רגעים ספורים לפני סיומו, וחוסר נכונותם ללחוץ ידיים עם שחקני הבולס.
לאחר מכן נכנסו דטרויט פיסטונס לתקופת מעבר ממושכת, כאשר שחקני מפתח כגון למביר ותומאס פרשו ואחרים כמו אדוארדס, ג'ונסון, סאלי ורודמן הועברו בטריידים.
הקבוצה התדרדרה במהירות לתחתית הליגה וסיימה את עונת 1992/1994 במאזן 20–62.
לאחר עונת השפל בחרו הפיסטונס בדראפט ה-NBA 1994 את הסמול פורוורד גרנט היל מאוניברסיטת דיוק בבחירה השלישית.
הוא זכה בפרס רוקי השנה ב-NBA, אך החלטות שנויות במחלוקת (כגון שחרור השחקן החופשי אלן יוסטון לניו יורק ניקס, והחתמת שחקנים חופשיים בשלהי הקריירה כמו כריסטיאן לייטנר וסדריק סבאלוס), וחילופי מאמנים תכופים, מנעו מהקבוצה להגיע להצלחה משמעותית.
עד סיום העשור לא הצליחה הקבוצה לעבור את הסיבוב הראשון של הפלייאוף, והישג השיא שלה היה 54 ניצחונות בעונת 1996/1997. במהלך בלתי-פופולרי נוסף החליף המועדון את צבעיו מאדום, לבן וכחול לטורקיז-בורגונדי-זהב-שחור.
לאחר שהובסו 0–3 על ידי מיאמי היט בסיבוב הראשון של פלייאוף , מינו הפיסטונס את ג'ו דיומרס, שפרש לאחר עונת 1999, לתפקיד נשיא פעולות הכדורסל.
תוך זמן קצר הוא ניצב מול האתגר הראשון שלו, כשגרנט היל בחר לעזוב את הקבוצה לאורלנדו מג'יק, אך הצליח להשיג הסכם "חתום והעבר" עם אורלנדו שהביא את בן וולאס וצ'אקי אטקינס לדטרויט בתמורה להיל.
שני השחקנים החדשים נכנסו במהרה לחמישייה הפותחת של הקבוצה, וולאס אף הפך לשחקן אולסטאר בשנים הבאות.
לעומת זאת, היל שיחק רק 47 משחקים באורלנדו במהלך ארבע העונות הבאות בעקבות פציעת קרסול חוזרת.
הפיסטונס סבלו מעונה קשה גם בעונת 2000/2001 וסיימו במאזן 32–50. לאחר עונה זו פיטר דיומרס את המאמן ג'ורג' אירווין ומינה את ריק קרלייל, עוזר מאמן שזכה להערכה רבה כשהיה שחקן מחליף קשוח בבוסטון סלטיקס במהלך שנות ה-80. כמו כן, בסיום העונה חזר המועדון לצבעיו המקוריים, אדום-לבן-כחול.
קרלייל עזר לפיסטונס לשוב בעונת 2001/2002 לעונה של 50 ניצחונות, הראשונה מאז 1997, ולניצחון בסדרת פלייאוף לראשונה מאז 1991 על טורונטו ראפטורס, אך הקבוצה הודחה בחצי גמר המזרח על ידי הסלטיקס.
בקיץ 2002 שיפר דיומרס את רוטציית השחקנים של הפיסטונס עם צירופו של השחקן החופשי צ'ונסי בילאפס, רכישתו של ריצ'רד המילטון מוושינגטון ויזארדס ובחירתו בדראפט של טיישון פרינס מאוניברסיטת קנטקי.
הפיסטונס השיגו עונה נוספת, עונת 2002/2003, עם 50 ניצחונות והגיעו לגמר המזרח לראשונה מאז שנת 1991, בו הובסו בארבעה משחקים על ידי ניו ג'רזי נטס.
למרות השיפור בקבוצה, קרלייל פוטר במהלך הפגרה שלאחר עונת 2002/2003. בין הסיבות המשוערות לעזיבה היו סירובו של קרלייל לשתף כמה מהשחקנים הצעירים של הקבוצה; העובדה שכמה מהשחקנים, בעיקר וולאס, לא הסתדרו עם אופיו הקשוח; שמרנותה של השיטה ההתקפית של קרלייל; והשמועות לפיהן הוא התעניין במשרת האימון באינדיאנה פייסרס.
דיומרס מינה את חבר היכל התהילה של הכדורסל לארי בראון, וקרלייל מונה למאמן אינדיאנה.
הפיכתם של הפיסטונס למועמדים לאליפות הושלמה בפברואר 2004 עם רכישתו של ראשיד וולאס, ביג מן נוסף המאיים התקפית כמעט מכל העמדות במגרש.
עם זאת, הפיסטונס ניצחו בחמישה משחקים וזכו באליפות השלישית בתולדותיהם.
שלושה מארבעת הניצחונות של דטרויט בסדרה היו ניצחונות בפער דו-ספרתי, והם עצרו את הלייקרס על שיא מועדון שלילי של 68 נקודות בלבד במשחק השלישי.
צ'ונסי בילאפס נבחר לשחקן המצטיין של סדרת הגמר.
עם הניצחון הפך בעלי הקבוצה ביל דוידסון לראשון שזכה באליפות ה-NBA ובאליפות ליגת ההוקי קרח NHL באותה השנה, כשקבוצתו טמפה ביי לייטנינג זכתה בגביע סטנלי.
למרות אובדנם של כמה שחקני ספסל משמעותיים במהלך הפגרה (כולל מהמט אוקור, מייק ג'יימס וקורליס ויליאמסון), נחשבו הפיסטונס למועמדים חזקים לזכות באליפות שנייה ברציפות בעונת 2004/2005, בה ניצחו 54 משחקים במהלך העונה הסדירה, העונה הרביעית ברציפות עם לפחות 50 ניצחונות.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם גברו על פילדלפיה 76' 4–1 ובסיבוב השני חזרו מפיגור 1–2 מול אינדיאנה בדרך לניצחון 4–2 בסדרה.
בגמר המזרח פגשו הפיסטונס את מיאמי היט ושוב נקלעו לפיגור 2–3, אך הצליחו לנצח לבסוף בשבעה משחקים.
בגמר ה-NBA התמודדו הפיסטונס מול סן אנטוניו ספרס ובסדרה שהגיעה לשבעה משחקים, לראשונה מאז 1994, הפסידו הפיסטונס לאחר מאבק עיקש.
עונה זו בלטה בסדרה של אירועים שנויים במחלוקת, בראשם קטטת פייסרס-פיסטונס בנובמבר 2004 במשחק נגד אינדיאנה שהייתה לאחת מתקריות שחקן-אוהד החמורות ביותר בתולדות הספורט האמריקאי וגררה השעיות ארוכות, קנסות כבדים וחקירה קפדנית של ה-NBA והתקשורת.
המאמן לארי בראון נאלץ לעזוב את הקבוצה מסיבות בריאותיות ובשל שמועות שקשרו אותו להצעות עבודה אחרות, ומונה למאמן ניו יורק ניקס.
במקומו שכרו הפיסטונס את פליפ סונדרס, מאמנה לשעבר של מינסוטה טימברוולבס.
בעונת 2005/2006 סיימו הפיסטונס עם המאזן הטוב בליגה, שיא מועדון של 64–18, ומאזן של 37–5 לאחר מחצית עונה, שהיה המאזן הטוב ביותר שהשיג מועדון ספורט בכל ענף שהוא בעיר דטרויט, והפתיחה השנייה בטיבה בתולדות ה-NBA לאחר 42 משחקים.
ארבעה מחמשת השחקנים הפותחים של הפיסטונס (בילאפס, המילטון, ראשיד וולאס ובן וולאס) נבחרו למשחק האולסטאר, ופליפ סונדרס נבחר למאמן נבחרת המזרח.
27 ניצחונות החוץ של הקבוצה היוו שיא מועדון נוסף, והחמישייה של בילאפס, המילטון, ראשיד ובן וולאס ופרינס שברה שיא, כשפתחה ב-73 משחקים ברציפות מתחילת העונה.
דטרויט הביסה את מילווקי באקס 4–1 בסיבוב הפלייאוף הראשון, אך התקשתה מול קליבלנד קאבלירס ואף נקלעה לפיגור של 2–3, לפני שניצחה במשחק השביעי והמכריע.
עם זאת, בגמר המזרח הפסידה הקבוצה למיאמי היט, שזכתה לבסוף באליפות, בשישה משחקים.
במהלך הפגרה ב-2006 הציעו הפיסטונס לבן וולאס חוזה לארבע שנים תמורת 48 מיליון דולר, מה שהיה הופך אותו לשחקן היקר ביותר בתולדות הקבוצה, אך הוא סירב והעדיף את הצעתה של שיקגו בולס לחוזה של 60 מיליון דולר לארבע שנים.
במקום וולאס החתימו הפיסטונס את נאזי מוחמד כסנטר, אך הוא התקשה למלא את החלל שנותר, והקבוצה החלה לחפש עזרה נוספת.
לאחר עונת 2006/2007 העבירו הפיסטונס את קרלוס דלפינו לטורונטו ראפטורס בתמורה לבחירות סיבוב שני בדראפט 2009 ו-2011. בדראפט ה-NBA 2007 בחרו הפיסטונס ברודני סטאקי בבחירה ה-15 ואת ארון אפללו בבחירה ה-27. כמו כן, הם החתימו מחדש את צ'ונסי בילאפס לחוזה ארוך טווח.
עונה זו הייתה שנת ה-50 של המועדון בדטרויט, ובעקבות כך עוצב לוגו חדש ושונה עיצוב המגרש.
בעונתו השלישית בקבוצה הפך המאמן סונדרס למאמן בעל תקופת האימון השנייה באורכה אחרי צ'אק דיילי שאימן 9 עונות.
את העונה סיימו הפיסטונס במאזן 59–23, השני בטיבו בליגה אחרי בוסטון סלטיקס, ופרשנים רבים ציפו כי השתיים יאבקו על אליפות המזרח.
הפיסטונס פתחו את הפלייאוף של עונת 2007/2008 בפיגור 1–2 מול פילדלפיה 76', אך חזרו וניצחו 4–2. בחצי גמר המזרח פגשו את אורלנדו מג'יק, ועל אף פציעתו של צ'ונסי בילאפס במהלכה ניצחו בסדרה 4–1, והעפילו לגמר המזרח השישי ברציפות מול בוסטון סלטיקס.
ב-3 ביוני הודיעה הנהלת הקבוצה כי המאמן פליפ סונדרס לא יאמן את הקבוצה בעונת 2008/2009, ושבוע לאחר מכן הודיעה כי עוזר המאמן מייקל קרי מונה לתפקיד.
במהלך חודש יולי החתימו הפיסטונס את ויל ביינום וקוואמי בראון, וב-3 בנובמבר העבירו את צ'ונסי בילאפס ואנטוניו מקדייס לדנוור נאגטס תמורת אלן אייברסון.
ב-4 בפברואר 2009 נקטע רצף המשחקים של דטרויט בהם נמכרו כל הכרטיסים לאולם "הפאלאס", רצף שארך 259 משחקים מאז ינואר 2004. למרות החתמתו של אייברסון דעכו הפיסטונס במהלך העונה, בין היתר עקב מהלכיו השנויים במחלוקת של קרי וכימיה קבוצתית לקויה.
אייברסון לא פתח בחמישייה ולכן סירב לשחק, ולבסוף הושם ברשימת הפצועים לשארית העונה.
הפיסטונס סבלו גם מפציעות של מספר שחקני מפתח, בעיקר ראשיד וולאס וריצ'רד המילטון, סיימו במקום השמיני בלבד בעונה הסדירה, ולראשונה מזה שמונה שנים סיימו במאזן שלילי 39–43. הפיסטונס הובסו בידי קליבלנד קאבלירס בארבעה משחקים בסיבוב הראשון של פלייאוף 2009, הדחה ראשונה בסיבוב ראשון של הפלייאוף מאז 2000.
בדראפט ה-NBA 2009 בחרו הפיסטונס את אוסטין דיי מאוניברסיטת גונזגה בבחירה ה-15, ואת ג'ג'ואן סאמרס ויונאס ירבקו בסיבוב השני.
ב-30 ביוני פיטר ג'ו דיומרס את מייקל קרי לאחר עונה אחת בלבד, ומאמן דאלאס מאבריקס לשעבר אייברי ג'ונסון ומאמן שיקגו בולס, וושינגטון ויזארדס ודטרויט בעבר, דאג קולינס, נחשבו כמועמדים להחליפו.
ב-1 ביולי חתמו בפיסטונס הגארד בן גורדון תמורת 55 מיליון דולר לחמש שנים והפורוורד צ'ארלי וילנואבה תמורת 35 מיליון דולר לחמש שנים, אך באותו החודש הפיסטונס איבדו את אחד משחקני החמישייה החשובים, ראשיד וולאס, שהפך לשחקן חופשי וחתם בבוסטון סלטיקס.
לאחר עזיבתו של וולאס עזב גם אנטוניו מקדייס, שחתם בסן אנטוניו ספרס.
ב-8 ביולי מונה עוזר מאמן קליבלנד לשעבר ג'ון קיוסטר למאמן הקבוצה, ולאחר מכן החתימו את כריס וילקוקס מניו יורק ניקס בתקווה שישחזר את היכולת אותה הציג במדי סיאטל סופרסוניקס.
במהלך הפגרה צירפו הפיסטונס שני שחקנים ותיקים ששיחקו בקבוצה בעבר: הסנטר בן וולאס והרכז צ'אקי אטקינס.
למרות שינויים אלה התדרדרו הפיסטונס אף יותר, בעיקר בשל פציעות של המילטון, פרינס וגורדון, וכבר במרץ איבדו סיכוי להעפיל לפלייאוף.
הם סיימו את העונה עם יותר מ-50 הפסדים לראשונה מאז 2001, וסיימו במקום האחרון בבית המרכזי עם מאזן 27–55, הגרוע ביותר מאז 1994.
בדראפט ה-NBA 2010 בחרו הפיסטונס בבחירה השביעית את גרג מונרו מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ואת טריקו וייט מאוניברסיטת מיסיסיפי בסיבוב השני.
במהלך הפגרה הם החתימו את טרייסי מקגריידי הוותיק לעונה אחת, וכן החתימו מחדש את ויל ביינום ובן וולאס.
כריס וילקוקס ניצל את האפשרות בחוזהו ונשאר גם הוא בקבוצה.
ב-11 בפברואר 2011 הודיעה הנהלת הקבוצה כי הגופייה מספר 10, אותה לבש דניס רודמן, תוצא לגמלאות, כך שאף שחקן אחר לא יוכל ללבוש אותה בעתיד, וטקס ההפרשה נערך ב-1 באפריל במחצית המשחק בין דטרויט לשיקגו בולס, אשר גם במדיה כיכב רודמן.
הפיסטונס שיפרו במעט את מאזנם, אך נפגעו עקב עניינים שמחוץ למגרש, כולל סכסוך בין ריצ'רד המילטון למאמן ג'ון קיוסטר, וסיימו את העונה במאזן 30–52 והחמיצו את הפלייאוף שנה שנייה ברציפות.
באפריל 2011 הגיעה הנהלת הפיסטונס להסכם למכירת המועדון למיליארדר טום גורס.
העסקה אושרה בידי ליגת ה-NBA ביוני, וכללה גם את אולם הפאלאס של אוברון הילס ונכסים נוספים.
ב-5 ביוני עשה המועדון את צעדו הראשון תחת הבעלים החדש ונפרד מהמאמן ג'ון קיוסטר.
בדראפט 2011 בחרו הפיסטונס את ברנדון נייט מאוניברסיטת קנטקי בבחירה השמינית ואת קייל סינגל מאוניברסיטת דיוק וורנון מקלין מאוניברסיטת פלורידה בסיבוב השני.
בנוסף, מונה לתפקיד המאמן לורנס פרנק, ששימש בתפקיד זה בניו ג'רזי נטס.
בעונת 2011/2012, שקוצרה בעקבות שביתת השחקנים, פספסה הקבוצה את הפלייאוף שוב עם מאזן 25–41 שלילי.
לקראת עונת 2017/2018 עברה הקבוצה לליטל סיזרס ארנה החדש בעיר התחתית של דטרויט.
בינואר 2018 הועבר האריס בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לשחקן האולסטאר בלייק גריפין.
בעונת 2018/2019 הובילו את הקבוצה גריפין, דראמונד וג'קסון להעפלתה השנייה בלבד בתוך עשור לפלייאוף עם מאזן 41–41. בסיבוב הפלייאוף הראשון שוב הובסה הקבוצה על ידי מילווקי באקס בתוצאה 0–4.
בפברואר 2020 שוחרר ג'קסון מהקבוצה, ודראמונד הועבר בטרייד לקאבלירס בתמורה לברנדון נייט, ג'ון הנסון ובחירת דראפט עתידית.
בדראפט ה-NBA 2021 בחרו הפיסטונס בבחירה הראשונה את קייד קנינגהם.
ב-26 בדצמבר 2023 שברו הפיסטונס את שיא ההפסדים הרצופים עם 26, וקטעו אותו ארבעה ימים לאחר מכן, אחרי 28 הפסדים.
בעונת 2023/2024 סיימה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות עם המאזן הגרוע בליגה וקבעה שפל בהיסטוריה של המועדון עם 14–68.
בעונת 2024/2025, לאחר ניצחון מרשים על מובילת האזור המזרחי, קליבלנד קאבלירס 133-122, הצליחו הפיסטונס להגיע למאזן חיובי (ניצחון מספר 42 בעונה, כשעוד נותרו 8 משחקים עד סוף העונה הסדירה), לראשונה לאחר 8 עונות רצופות עם מאזן שלילי (7 עונות), או מאוזן (עונה אחת).
היריבות עם לוס אנג'לס לייקרס - יריבות זו, שבאה לידי ביטוי בשלוש סדרות בגמר ה-NBA ב-, ו-, הפגישה את הקבוצה האתלטית ועתירת הכוכבים של הלייקרס עם משחקם הקשוח של הפסיטונס.
אף על פי שהייתה האנדרדוג בכל שלושת המפגשים מול הלייקרס נהנתה דטרויט מהצלחה מרשימה נגד הלייקרס וזכתה נגדם פעמיים באליפות.
היריבות עם שיקגו בולס - יריבות זו החלה בסוף שנות ה-80 והייתה לאחת היריבויות העזות בתולדות הליגה למשך כמה שנים, כאשר מייקל ג'ורדן הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה, והפיסטונס נחשבו למועמדים בכירים לזכייה.
היריבות עם בוסטון סלטיקס - יריבות זו בין שתי הקבוצות מהמזרח החלה לקראת סוף שנות ה-80 והפגישה כמה מהכוכבים הגדולים ביותר בליגה: לארי בירד, קווין מקהייל, רוברט פאריש, אייזיאה תומאס, ג'ו דיומרס, וביל למביר.
הקבוצות נפגשו חמש פעמים במהלך הפלייאוף בשבע שנים בין העונות 1985–1991, כשהסלטיקס ניצחו ב- ו-, והפיסטונס ב-, ו-.
תחנת הרדיו הראשית המסקרת את הפיסטונס היא WXYT-FM 91.7 FM (להבדיל מתחנת WXYT-FM's המסקרת את משחקי דטרויט ליונס, דטרויט טייגרס ודטרויט רד וינגס), אך הם מסוקרים גם על ידי תחנות רדיו קטנות יותר בכל רחבי מדינת מישיגן.
זכויות השידור המקומיות הבלעדיות של משחקי הפיסטונס שייכות ל-Bally Sports דטרויט.
אלן קאונטי וור ממוריאל קולסאום (1952–1957)
ב-12 במרץ 1960 אירחו הפיסטונס משחק פלייאוף נגד מיניאפוליס לייקרס באולם הגרוס פוינט היי סקול כאשר שום מתקן אחר לא היה פנוי.
ב-27 באפריל 1984 אירחו הפיסטונס משחק פלייאוף נגד ניו יורק ניקס בג'ו לואיס ארנה עקב בעיה בלוחות הזמנים.
במהלך עונת 1984/85 התמוטטה תקרת אולם הסילברדום, ושיחקה הקבוצה 15 משחקים בג'ו לואיס ארנה ומשחק אחד בקובו ארנה.
נקודות: 57, ג'רי סטקהאוס מול שיקגו בולס, 3 באפריל 2001.
ריבאונדים: 34, דניס רודמן מול אינדיאנה פייסרס, 4 במרץ 1992.
אסיסטים: 25, קווין פורטר מול בוסטון סלטיקס (1979), ואייזיאה תומאס מול דאלאס מאבריקס (1985).
חטיפות: 9, ארל טייטום מול לוס אנג'לס לייקרס, 28 בנובמבר 1978.
חסימות: 10, אדגר ג'ונס מול אינדיאנה פייסרס, 17 בדצמבר 1981, ובן וולאס פעמיים (2002).
דטרויט ליונס היא קבוצת NFL שמושבה בדטרויט, מישיגן.
הקבוצה נוסדה בשנת 1930 בשם פורטסמות' ספרטנס, בעיירה הקטנה פורטסמות' שבאוהיו.
בעקבות השפל הכלכלי הגדול שפקד את ארצות הברית בשנות השלושים, נאלצה הקבוצה לעבור לדטרויט בשנת 1934.
הקבוצה אמנם בילתה רק שלוש עונות בפורטסמות', אך במהלכן הייתה שותפה לאחד האירועים החריגים בתולדות הפוטבול האמריקאי: בשנת 1932 נאלצה הקבוצה לשחק משחק מכריע על האליפות מול השיקגו ברס, מאחר ששתי הקבוצות סיימו את העונה הסדירה עם מאזן זהה של ניצחונות והפסדים.
בשל תנאי מגרש קשים המשחק נאלץ לנדוד מריגלי פילד בשיקגו למגרש אחר בעיר, אצטדיון שיקגו, שאורכו היה 80 יארד בלבד ואילץ את הקבוצות לשחק במגרש קטן מהרגיל.
במשחק עצמו ניצחו הברס 0-9. החל מהעונה שלאחר מכן חולקה הליגה לשתי חטיבות ובסיומה התקיים משחק בין האלופות של אלו.
בשנת 1935 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ה־NFL.
בשנת 1943 הקבוצה סיימה בתיקו מאופס את משחקה מול הניו יורק ג'איינטס, זו הייתה הפעם האחרונה שבה משחק ב־NFL הסתיים בתוצאה זו.
שנות החמישים היוו את תור הזהב של הליונס, כאשר הקוורטרבק בובי ליין הוליך את הקבוצה לשלוש זכיות בשנים 1952, 1953 ו-1957.
באמצע שנות השישים היוו הליונס את ההשראה לכתיבתו של ג'ורג' פלימפטון כאשר האחרון נכח במחנה האימונים של הקבוצה.
בשנת 1970 ניסה זמר הנשמה מרווין גיי להצטרף לדטרויט ליונס.
הוא העלה במשקל והחל להתאמן כדי להיות בכושר הרצוי.
הוא נחתך עוד לפני פתיחת העונה אך נשאר בקשרי חברות עם מספר שחקנים דוגמת מל פאר ולם בארני אשר כיכבו בלהיט "What's Going On" שיצא לאור בשנת 1971.
בשנת 1991 ניצחו הליונס משחק פלייאוף לראשונה מאז 1957, בתוצאה 6-38 על הדאלאס קאובויס.
במשחק הגמר של הNFC באותה השנה, הובסו הליונס על ידי הוושינגטון רדסקינס בתוצאה 10-41.
במהלך השנים 2001, 2002 ו-2003 לא ניצחה הקבוצה ולו משחק חוץ אחד, רצף המהווה שיא ב־NFL.
בשנת 2004 נשבר הרצף לאחר ניצחון 16-20 בשיקגו.
עונת 2008 הייתה הגרועה בתולדות המועדון, הליונס סיימו עם מאזן נטול ניצחונות של 16-0, הקבוצה הראשונה אי פעם שלא הצליחה להשיג ניצחון בעונה של 16 משחקים.
בשנים 2011, 2014 ו-2016 הופיעו הליונס בפלייאוף והפסידו בכל פעם בסיבוב הראשון.
דָּטוּרָה (שם מדעי: Datura) הוא סוג שיחים או צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים ממשפחת הסולניים, המתאפיינים בפרחים גדולים מאוד דמויי משפך, לרוב לבנים, ובפירות עגולים ומכוסים קוצים.
כל מיני הדטורה רעילים ומכילים אלקלואידים מסוכנים, בעלי השפעות פסיכואקטיביות, ועל כן שימשו גם בטקסי פולחן וקסם בתרבויות שונות.
הסוג כולל 14 מינים, שמוצאם מדרום צפון אמריקה (בעיקר מקסיקו ודרומה), וחלקם נפוצים כצמחי נוי או כעשבים פולשים באזורים טרופיים וסובטרופיים בעולם.
בישראל 3 מיני בר, כולם גרים ואחד מהם פולש: דטורה נטוית-פרי (Datura innoxia) הנפוצה, דטורה אכזרית (Datura ferox) הנדירה ודטורה זקופת-פרי (Datura stramonium) הפולשת.
בישראל מצוי גם מין תרבותי, הנפוץ ברחבי העולם כצמח נוי - דטורה נאה (Datura innoxia).
שני מינים נוספים, המשמשים אף הם כצמחי נוי, נכללו בעבר בסוג דטורה — דטורה אילנית (Brugmansia arborea) ודטורה ריחנית (Brugmansia suaveolens); כיום הם מסווגים תחת הסוג ברוגמנסיה (Brugmansia), אף הוא ממשפחת הסולניים.
שמותיהם העבריים עודכנו בהתאם: ברוגמנסיה אילנית וברוגמנסיה ריחנית.
דטורה נאה (Datura metel) היא מין חד-שנתי מתורבת שמוצאו במקסיקו, ככל הנראה מהאזורים הטרופיים היבשים של מרכז, דרום-מזרח ודרום-מערב המדינה.
מין זה גדל בעיקר בבתי גידול טרופיים המאופיינים בעונת יובש ברורה.
מדובר בצמח נוי וטקס נפוץ, שתהליך ביותו התרחש ככל הנראה בדרום מקסיקו ואמריקה המרכזית עוד לפני בוא האירופים לאזור.
מקורו האבולוציוני הוא באב קדמון משותף לו ולמין דטורה נטוית-פרי (D.
במאמרם משנת 2007, מציעים החוקרים החוקרים R.
Gharaibeh להסתמך גם על טקסטים ערביים והודיים עתיקים, וכן על ייצוגים איקונוגרפיים מדרום הודו, כדי להראות כי קיימות ראיות משכנעות לנוכחות טרום קולומביאנית של לפחות מין אחד של דטורה בעולם הישן.
בהנחה שכל מיני דטורה מקורם באמריקה, ההסבר הסביר ביותר לנוכחות זו הוא תהליך של הפצה אנושית מוקדמת – אולי כבר באלף הראשון לספירה – של המין דטורה נאה מהעולם החדש אל העולם הישן.
צמחים שברחו מגידול תרבותי של דטורה נאה הצליחו להתאקלם ולהתפשט באזורים טרופיים וסובטרופיים ברחבי העולם, אך בישראל לא נצפתה התבססות בטבע.
לרוב, צמחים אלה אינם שורדים יותר ממספר שנים מחוץ לגידול אנושי.
למין זה שימושים סביבתיים וחברתיים מגוונים: הוא משמש כצמח נוי וכצמח פולחני, ובחלק מהתרבויות גם כצמח מרפא ואף כמאכל - אם כי רק במינונים קפדניים ובשלבים מסוימים של עיבוד, בשל רעילותו הגבוהה.
בשום אופן אין להשתמש בו לצריכה כללית, בשל הסיכון הבריאותי החמור הכרוך בכך.
לדטורה נאה פרחים גדולים, מרהיבים וראוותניים במיוחד - לרוב לבנים, סגולים או צהובים, ובעלי כותרת כפולה או משולשת (שני דורים או שלושה), תכונה שמבדילה אותו מהמין דטורה נטוית-פרי, אשר פרחיו פשוטים יותר, לרוב לבנים עם גוון סגלגל קל, בעלי דור אחד בלבד.
עם זאת, דטורה נטוית-פרי מתאפיינת בשערות ארוכות וצפופות המכסות את חלקי הצמח השונים, והיא גם עמידה יותר ובעלת יכולת התפשטות גבוהה בטבע.
מיני הדטורה מכילים את האלקלואידים אטרופין וסקופולאמין, שני רעלים מסוכנים.
הוא מכונה "עשב השטן", "צמח המכשפות", ובשל צורת הפרחים "חצוצרת השטן".
הדטורה הוא סם הזייתי, שנצרך על ידי אכילת הזרעים והעלים או עישונם, ועשוי לגרום להרעלה ובמקרים חמורים לפסיכוזה, הפרעות קצב, הפרעות נוירולוגיות ואף לתרדמת.
דווחו גם שימושים על הכנת תה מעלים ופרחים.
במקרים רבים גורם דטורה להתפרצות סכיזופרניה.
על אף הסכנות הרבות שטמונות בשימוש בה, הדטורה לא מוכרת בישראל כסם בפקודת הסמים המסוכנים.
דטורה סטרמוניום (Stramonium) נמצאת בשימוש ברפואה המשלימה במינונים הומאופתיים (דילול החומר הפעיל עד כדי היעלמותו המוחלטת) בלבד לפי המלצת הומאופתים.
צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים או שיחים.
העלים מסורגים על פי רוב, גדולים, פשוטים, תמימים או מפורצים או משוננים.
הפרחים דו-מיניים על פי רוב, נכונים או בלתי נכונים, גדולים (אורכם 5 עד 10 ס"מ או יותר) וערוכים אחד אחד בחיקי העלים.
הגביע בעל צינור ארוך ובעל 5 שיניים או נסדק לאורכו או נחתך לרוחבו לאחר הפריחה ומשאיר את בסיסו מחובר אל הפרי וגדל עמו.
הכותרת מאוחת עלים ובעלת 5 אונות, דמוית חצוצרה, צינורה ארוך ואוגנה בעל קיפולים ואונות קצרות ורחבות ועל פי רוב מחודדות בקודקודן.
האבקנים 5, כמספר עלי הכותרת, שווים פחות או יותר בגודלם וכולם נושאים מאבקים.
האבקנים אינם קטנים מהמאבקים ומעורים בצינור הכותרת בסמוך לבסיסו וחבויים על פי רוב בתוכו או בולטים ממנו מעט.
השחלה עילית, בעלת 2 מגורות ובעלת שיליות זוויתיות, מספר הביציות גדול על פי רוב.
עמוד השחלה אחד וארוך, בעלת 2 אונות.
הפרי על פי רוב הלקט יבש, מרובה זרעים והוא בעל 2 מגורות (הנראות כ-4), המכוסה על פי רוב קוצים (שיכים), לעיתים רחוקות הפרי בשרני.
הפרי הבשל ארוך בהרבה מהגביע ואינו חבוי בתוכו והוא הנפתח על פי רוב בעת ההבשלה בקשוות.
מקור השם הוא בסנסקריט ופירושו פרי קוצני.
במילון בשפה האנגלית הופיע השם כבר ב-1662. בהודו שימש הצמח להפקת רעל אך גם כאפרודיזיאק.
נעשה בו שימוש במינונים נמוכים ברפואה (איורוודה) ובחגיגות דתיות בפולחן האל שיווה.
הרעלה מדטורה מתוארת בספרו של הרופא גרסיה דה אורטה, שפעל בגואה במאה ה-16. באירופה הצמח היה מרכיב ברפואה עממית, היה ידוע כאחד מ"עשבי המכשפות" לצד דודא רפואי, שיכרון ואטרופה בלדונה, והוא היה מרכיב בשיקוי אהבה.
הדטורה מתרבה בקלות ללא טיפול ונפוצה במקומות רבים בעולם, והשימוש בה נמשך גם בעידן המודרני.
ריכוז החומרים הפעילים משתנה ביחס של עד 1:5 בין צמחים שונים בין השאר בתלות בגיל הצמח ובתנאי גידולו, דבר שמגביר את הסכנה בשימוש בו - קשה להגדיר "מינון בטוח".
החומר הפעיל אטרופין מסוכן במיוחד לילדים והשפעתו עלולה להיות קטלנית.
דווח כי לעיתים ההשפעות על מערכת הראייה נמשכות זמן רב לאחר השימוש.
במקרים רבים מאוד החוויה של המשתמשים בדטורה היא שלילית.
חלק מהמתארים את השפעת הדטורה מציינים כי תחת השפעת הצמח כלל לא זכרו שנטלו ממנו, ולרוב לא יכלו להבדיל בין הזיות הצמח לבין המציאות.
נדיר שמתוארת חוויה חיובית - על פי רוב המתנסים תיארו חוויה אפלה ומפחידה.
בהזיותיהם פגשו דמויות מאיימות, איבדו את זהותם העצמית, איבדו את יכולת הדיבור ועשו פעולות הרסניות, כמו העלאת ביתם באש.
בספרות יש אזכורים רבים להתפרצויות של סכיזופרניה עקב השימוש בצמח.
במקרי הרעלה קשים הטיפול נעשה בתרופה physostigmine או לשם אישוש הרעלה אנטיכולינרגית.
מדובר בתרופה שמעכבת את האנזים כולינאסטראז, ובכך מפחיתה את ההשפעה האנטיכולינרגית שנגרמה על ידי השימוש בצמח.
טיפול תרופתי ניתן במצב בו המטופל לוקה בפסיכוזה או חרדה קשה, שאינה מגיבה לתרופות מקבוצת הבנזודיאזפינים, ומהווה סיכון לעצמו או לזולת, או במצב של פרכוסים או הפרעות קצב שאינן ניתנות לשליטה.
דטרויט רד וינגס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מדטרויט, מישיגן, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1926, והיא אחת מהקבוצות המכונות שש המקוריות (The Original Six), שש הקבוצות הקבועות שהרכיבו את הליגה בין 1942 ו-1967 והיוו את הבסיס ל-NHL המודרנית.
הרד וינגס זכו 11 פעמים בגביע סטנלי, האחרונה בהן ב-2008.
באפריל 1926, תחת גל שמועות שליגה מתחרה - Western Hockey League - עומדת להיסגר (כפי שאכן קרה), החליט ה-NHL להתרחב ולהעניק זיכיונות לקבוצות בניו יורק, שיקגו ודטרויט.
וכך, יחד עם ניו יורק ריינג'רס ושיקגו בלאקהוקס, נוסדה גם קבוצה בדטרויט.
מאחר ששחקניה באו מקבוצת ויקטוריה קוגרס מהליגה המתחרה שנסגרה, אימצה לעצמה הקבוצה החדשה את השם ונקראה דטרויט קוגרס.
הקוגרס הצטרפו לליגה בעונת 1926/27, וכיוון שבדטרויט עדיין לא היה אולם ראוי למשחק שיחקה הקבוצה את משחקיה הביתיים בעיר הסמוכה, וינדזור שבקנדה.
עונה לאחר מכן עברה הקבוצה לאולם דטרויט אולימפיה בדטרויט, ומינתה למאמן את ג'ק אדמס.
ב-1929 הגיעו הקוגרס לראשונה לפלייאוף, אך נוצחו על ידי טורונטו מייפל ליפס בסיבוב הראשון.
העלייה הבאה שלהם לפלייאוף ב-1932 נעשתה כבר תחת שם חדש, דטרויט פאלקונס, אותו אימצו שנתיים קודם לכן.
באותה שנה קנה את הקבוצה סוחר הדגנים ג'יימס נוריס.
נוריס שיחק בצעירותו בקבוצת "מועדון ההוקי מונטריאול", שנחשבה לאחת הקבוצות הטובות בקנדה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שכינוייה היה "הגלגלים המכונפים".
נוריס שינה את שם הקבוצה לדטרויט רד וינגס, ויצר גרסה ראשונה של לוגו הגלגל המכונף המלווה את הרד וינגס עד היום.
נוריס דרש מאדמס הצלחה מיידית, וכך אכן היה - כבר בעונה הראשונה תחת השם החדש ניצחו הרד וינגס בפעם הראשונה סדרת פלייאוף כשגברו על מונטריאול מארונס.
בחצי הגמר נוצחה הקבוצה על ידי ניו יורק ריינג'רס.
עונה אחת לאחר מכן כבר הגיעה הקבוצה בפעם הראשונה עד סדרת הגמר על גביע סטנלי, שם נוצחה על ידי שיקגו בלאקהוקס.
בעונת 1935/36 סיימה דטרויט ראשונה בבית האמריקאי של הליגה, ניצחה את מונטריאול מארונס בחצי הגמר ואת טורונטו מייפל ליפס בסדרת הגמר, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע סטנלי.
היא הגנה על תוארה בעונת 1936/37 עם ניצחון בגמר על ניו יורק ריינג'רס.
ההצלחה נמשכה עם שלוש שנים רצופות בהן הגיעה הקבוצה לסדרת הגמר על גביע סטנלי בראשית שנות ה-40. לאחר שני הפסדים ב-1941 ו-1942 - השני שבהם לאחר יתרון 3:0 בסדרת הגמר מול טורונטו מייפל ליפס - זכו הרד וינגס בגביע השלישי שלהם ב-1943 עם ניצחון 4:0 בסדרה על בוסטון ברואינס.
ב-1946 הגיע לקבוצה מי שיהפוך לאחד השחקנים הגדולים בכל הזמנים, גורדי האו.
האו היה מבקיע מחונן ומוסר מעולה, וכוחו הפיזי הרב ואופיו החם גרם לכך שגם לא נרתע מקטטות.
ב-1952 מת ג'יימס נוריס, והקבוצה עברה לידיה של בתו, מרגריט, ולאחר מכן לידיו של בנו ברוס.
סיד אייבל עבר מהקבוצה, אך במקומו הגיע חלוץ מוכשר לא פחות - אלכס דלווקיו, והתפוקה ההתקפית של הקבוצה לא נפגעה.
הרד וינגס זכו בעוד שני גביעי סטנלי רצופים ב-1954 ו-1955, כאשר ב-1955 הם משלימים גם שמונה עונות רצופות עם המאזן הטוב בליגה בעונה הרגילה - שיא NHL שמחזיק מעמד עד היום.