tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תאוריה חלופית מניחה שהמיתוס המסופוטמי התפשט מערבה אל תרבויות אחרות כמו העברים; בנוסף, העברים הושפעו מהתרבות המסופוטמית במהלך גלות בבל.
הסבר שלישי מניח שאב קדמון משותף לשתי המערכות הדתיות.
אחד מהלוחות של האנומה אליש מכיל את המונח "שבתו" או "שפתו", יום הירח המלא שהיה יום מנוחה של הבבלים והאשורים, ובו היו מפייסים את האלים באמצעות תפילות והעלאת קורבנות.
במקרא לבשה השבת צורה והיא קבועה בכל יום שביעי.
הגביע מעין סמיה, גביע מתקופת הברונזה התיכונה שנתגלה במערת קבורה בעין סמיה שבשומרון, מתאר סצנות דומות לאנומה אליש וממחיש השפעה ברורה של מסופוטמיה על כנען בתקופת הברונזה התיכונה.
בראשית הכיל העולם רק מים.
הפרדה בין המים העליונים (השמים) ומים תחתונים (הימים).
ב מתוארת ראשית הבריאה כך:
בריאת השמיים והארץ מתוארת במיתוס הבריאה אנומה אליש כביתור גופה של האלה האם תיאמת על ידי האל מרדוך, ולכן היו פרשנים שגרסו שמילה תהום בביטוי "חושך על פני תהום" מתייחסת אל האלה תיאמת.
חיזוק אפשרי לטענה שתהום מייצג אלה, ולא את המושג המקובל של תהום, הם מוצאים בתיאור מאניש של המילה תהום, המצוי ב:
תיאור דומה מופיע באנומה אליש, לאחר שהביס מורדוך את אם תיאמת:
אחר כך יצר מרדוך את השמיים והארץ והתקין מעורה של תיאמת יריעה ממעל כדי שהמים העליונים לא ינזלו.
הוא יצר את הכוכבים, השמש והירח, את לוח השנה והזמנים, את מזג האוויר, האדמה, הנהרות וההרים ומינה אלים שונים לשליטה בכל אחד מהם.
בסיפור הבריאה המקראי עולים הבדלים רבים בין פרק א' לבין פרק ב'.
בראשון הגבר והאישה נבראים שווים, ואילו בשני האישה נבראת מצלעו של הגבר.
הפסיכולוג אריך פרום הסביר את הסתירה הזאת כעדות למעבר תרבותי מחברה מטריארכלית לחברה פטריארכלית.
למעשה, הסבר מפורש הרבה יותר לעליונות הגברית עולה במקרא רק בעקבות חטא עץ הדעת וקללת האישה.
מהפכה פטריארכלית היא מוטיב החוזר במיתולוגיות רבות, והיו שראו בו עדות להתפתחות דתית שעברה החברה האנושית.
הדת בחברות חקלאיות מוקדמות קידשה את מחזוריות הטבע והפריון, והעמידה בראשה אלה-אם כמקור החיים ותכליתם.
לעומתה, הדת בתרבויות העירוניות הראשונות התבססה על סדר קוסמי נצחי, שמייצגו הוא אל-מלך גברי ושמימי שדחה את האלה-האם.
מעבר כזה בא לידי ביטוי באנומה אליש בניצחונו של מרדוך על תיאמת, אם האלים, והכתרתו כמלך האלים, וכן בדברי האל אנו לאביו אנשר, שכוחו של גבר יגבר תמיד על כוחה של אישה (לוח מספר 2, שורה 116).
ישנה השערה שהתואר "תנינים הגדולים" לקוח מהאנומה אליש, ומייצג את צבא ייצורי הים המיתולוגיים שגייסה תיאמת לצבאה בזמן מלחמתה באלים.
התנינים הגדולים מוזכרים בתנ"ך וכן מוזכרים במקורות ובפרשנים "הלטאות הגדולות".
הרמב"ן התייחס לפסוק זה והסביר כי הפסוק נועד למנוע תפיסת בריות אלו כאלים.
גם קאסוטו כתב שהפסוק נועד להסביר שהתנינים הגדולים נבראו על ידי הבורא, ולא היו יצורים מיתולוגיים.
אל אחד ויחיד במקרא, למול זוג אלים וצאציהם באנומה אליש.
הבריאה המקראית לא מלווה כלל במאבק.
האל המקראי שולט בכל, והכתוב מתאר שוב ושוב כיצד הבריאה נעשית בדיוק על פי דברו.
סיפור הבריאה המקראי לא מייחס אישיות ורצון לכוחות הטבע, בניגוד לאנומה אליש, שם מי הים הם גופה של תיאמת, ומי התהום הם גופו של בן זוגה אפסו.
סיפור הבריאה המקראי אוניברסלי, ולא קשור להוויה דתית מיוחדת, חוץ מהשבת.
לעומתו, באנומה אליש מתואר כיצד מרדוך, האל הבורא, ייסד את מקדשו בבבל והפך לפטרונה של העיר.
האנומה אליש מציע הסבר לעליונות הגברית ברמה האלוהית, ואילו המקרא עוסק בשאלה זו רק ברמה האנושית, בעקבות חטא גן עדן וקללת האישה.
בריג-תותחים הוא השם שהעניקו הבריטים לאוניית מפרשים מלחמתית קטנה בעלת מערך מעטה של בריג, שהשימוש בה נפוץ בצי המלכותי הבריטי במלחמות הנפוליאוניות.
התפוסה של כלי שיט אלה לא עלתה בדרך כלל על 200 טונות, והם היו קטנים מבריג-סלופים מדגמי "צ'רוקי" ו"קרויזר" הנפוצים יותר.
בריגי-תותחים נשאו בדרך כלל 12 תותחים, שכללו 2 תותחי מרדף ארוכי-קנה בחרטום ו-10 קרונדות בדפנות.
בריגי התותחים הראשונים היו ספינות נמוכות שוקע.
תחילה לא היו הם בריגים כלל, אלא סווגו כ"ספינות תותחים" (gunvessels) ונשאו מערך מעטה של סקונר או בריגנטינה.
מערך המעטה הוחלף לבריג בסביבות 1796, והם סווגו מחדש בשם "בריג-תותחים" (gun-brig).
הם הונעו על ידי משוטים או מפרשים, וחומשו בזוג תותחי 18 או 24 ליטראות ארוכי-קנה, היחידים שהתאימו להפעלה בספינת משוטים, שהוצבו כשלועותיהם פונים קדימה.
סדרת הבריגים שנבנו ב-1797 כללה שיפורים אחדים.
כל אחד מהם צויד בחרב נשמטת (drop keel) שהמציא קפטן סקנק (Schank), ובזוג תותחי מרדף קלים יותר בחרטום.
באוניות מסדרות מאוחרות יותר ניתן היה להעביר את אחד מהם אל הירכתיים, כדי שישמש תותח מרדף אחורי.
שני התותחים הוצבו באמצעית האונייה וניתן היה לסובבם לצדדים.
תותחי הדופן כללו קרונדות של 18-ליטראות שהוצבו לאורך הדפנות על גבי זחלנים (slides).
בריגי התותחים מסדרות מאוחרות יותר התפתחו עם השנים לכדי גרסה מוקטנת של בריג-סלופים (brig sloops), בעלי שוקע גדול יותר ומיטיבי-שוט מקודמיהם, אך מתאימים פחות מהם ללחימה בקרבת החוף.
חתך הרוחב של בריגי התותחים מדגם "קונפאונדר" היה בעל קווים חדים יותר בהשוואה לגופים שטוחי התחתית של הבריגים מדגמי 1794-1800. הסיבה היא כי יכולות השיט במפרשים עלו כעת בחשיבותן על נוחות החתירה במשוטים.
בריגי התותחים הראשונים נחשבו לספינות חופים ומים פנימיים, ואת פעילותם המבצעית עשו בהתחלה בקרבת החוף, במיוחד בתעלה האנגלית, שם תרו אחר ספינות חופים מסחריות צרפתיות.
עם הגידול במספרם והשיפור ביכולות השיט שלהם נפרסו בריגי-תותחים גם באזורים אחרים ובמיוחד בים הבלטי, שם התעמתו שוב ושוב עם ספינות התותחים הדניות הרבות במהלך מלחמת ספינות התותחים, אך גם בתחנות צי מרוחקות כמו איי הודו המזרחית.
הצוות התקני של בריגי תותחים ייעודיים מנה 50 איש, מַצָּבָה שהוסיפה להתקיים כל תקופת הפעלתם בצי.
תתי-קצינים (petty officers) אחרים כללו חבלאי (ropemaker), תופר מפרשים (sailmaker), לבלר (clerk), מלח בכיר (quartermaster) וסגן מלח בכיר.
באונייה נמצאו גם חמישה-עשר חיילי צי (marines)– סמל מפקד, קורפורל ושלושה-עשר טוראים.
שאר אנשי הצוות היו בדרגות מלחים – מלחים כשירים, מלחים פשוטים או מלחים חסרי ניסיון (ladnsmen).
ערכם ההיסטורי של בריגי התותחים
פורסטר התייחס לבריגי התותחים באומרו: "כלי שיט מסוג זה היה נחוץ, אך ייצג את הפשרה הבלתי-מְסַפֶּקֶת והבלתי נמנעת בין יכולת לחימה, כשירות שיט וכושר שהייה מרבי בים לבין הדחק ועלות מינימליים.
מעטים האנשים בצי המלכותי שיכלו לדבר בשבחם של בריגי התותחים, שהיטלטלו בצורה נוראית והיו צפופים ודחוקים, אך הכרח היה להשתמש בהם." בריגי התותחים נועדו לליווי שיירות בקרבת החוף, ועל כן כי היטלטלו מאוד בים הפתוח.
עם זאת, הם פעלו היטב בתנאים שונים שלא עלו כלל על דעת מתכנניהם.
בריג גליס רשות מקומית ועיר במחוז בריג שבקנטון ואלה בשווייץ, בסמוך לגבול עם איטליה.
השפה הרשמית היא (הגרסה השווייצרית של) גרמנית, אולם רוב תושבי המקום מדברים בניב המקומי של אלמאנית.
הרשות המקומית נוצרה מאיחוד הערים בריג, בריגבאד וגליס ב-1972.
התפתחות העיר ושגשוגה נובעות ממעבר סימפלון הסמוך, המקשר את שווייץ עם פיימונטה הסמוכה.
פתיחת מנהרת סימפלון ובניית מסילת הרכבת בתחילת המאה ה-20, והעובדה שמדרונות ההרים מעל בריג פוריים פחות, הובילו למעמדה החשוב.
שטחה של העיר, נכון ל-2011, הוא 38 קמ"ר, אך רוב השטח מיוער או בלתי ראוי לשימוש, ורק כ-11 אחוז מן השטח מיושב.
בריג'יט נילסן (בדנית: Brigitte Nielsen; נולדה ב-15 ביולי 1963) היא שחקנית, דוגמנית, זמרת ואישיות טלוויזיונית דנית.
נולדה בשם ג'יטה נילסן ברדוברה, דנמרק.
בתם של האנה, ספרנית במקצועה, וסוונד נילסן, מדען.
נילסן היא גיסתו לשעבר של במאי הקולנוע ניקולס וינדינג רפן.
החלה לדגמן בשנות ה-80 והצטלמה עבור מגזין פלייבוי, וצולמה בין היתר על ידי הלמוט ניוטון.
בשנת 1985 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "סוניה האדומה" לצד ארנולד שוורצנגר.
ובאותה שנה הכירה את השחקן סילבסטר סטאלון, לימים בעלה, לאחר שהופיעו ביחד בסרט רוקי 4" בו גילמה את לודמילה דראגו, אשתו של איוון דראגו, האנטגוניסט הראשי בסרט.
בשנת 1986 הופיע שוב לצד סטאלון בסרט "קוברה".
בשנת 1987 שיחקה את קרלה בסרט "השוטר מבוורלי הילס 2".
ב-2005 השתתפה בעונת ה-V.I.P הבריטית של "האח הגדול".
ב-2018 חזרה לגלם את דמותה של לודמילה דראגו בסרט "קריד 2".
בשנת 2014 שיחקה בסרט הפעולה "Mercenaries" לצד סינתיה רות'רוק וקריסטנה לוקן.
נילסן נישאה חמש פעמים, ולה חמישה ילדים, ארבעה בנים ובת אחת.
בעלה הראשון היה קספר ווינדינג לו הייתה נשואה בשנים 1983-1984, ולהם ילד אחד בשם ג'וליאן ווינדינג (רוב הזמן גדל לצד אביו, לשניים קשר מצומצם).
היא נישאה לסילבסטר סטאלון ב-1985 בבוורלי הילס, קליפורניה בביתו של המפיק אירווין ווינקלר.
נילסן וסטאלון עבדו ביחד על הסרט "רוקי 4" (השניים התארסו במהלך הצילומים, והתחתנו לאחר שחרור הסרט).
נישואיהן נמשכו 19 חודשים, שהגירושין הסתיימו סופית ביולי 1987. מערכת היחסים בין השניים, בין היתר הנישואים והגירושים סוקרו רבות בצהובונים ובאמצעי תקשורת אחרים.
בשנת 1989 נולד בנה השני של נילסן, קיליאן מרקוס גסטיאנו, ממערכת יחסים קצרה שניהלה עם שחקן הכדורגל מארק גסטיאנו, אליו גם התארסה ולאחר זמן מה השניים נפרדו.
בין השנים 1990 ו-1992 היא הייתה נשואה לצלם ובמאי הקולנוע סבסטיאן קופלנד (דודו של אורלנדו בלום).
לנילסן נולדו שני בנים נוספים מבעלה הרביעי ראול מאייר, דאגלס אהרון (נולד ב-1993) וראול ג'וניור (נולד ב-1995).
ב-8 ביולי 2006 נישאה בפעם החמישית למתאייה דסי (יליד 1978) במלטה, והשניים התגוררו תחילה באיטליה, ובסוף 2010 עברו פאלם ספרינגס היוקרתית בקליפורניה, ארצות הברית.
ב-28 במאי 2018 הודיעה נילסן כי היא בהיריון בפעם חמישית.
ביוני אותה השנה היא ילדה את בתה הראשונה (לאחר ארבעה בנים) כשהיא בגיל 54.
בריג'יד פולי (באירית: Brighid Ni Fhoghludha); באנגלית: Brigid Foley; ידועה גם כברידה (Breida או Breda) ובריג'ט (Bridget); 14 באפריל 1887 – 28 ביוני 1970) הייתה לאומנית אירית רפובליקנית, אחת מחמש נשים שנכלאו בכלא לואיס אחרי מרידת חג הפסחא ב-1916.
פולי נולדה בשנת 1887 בקילה שבמחוז קורק לריצ'רד פולי ומרגרט לונג, אחת משלושה עשר ילדיהם.
כשהיא הייתה בת 15 פולי היא נסעה לדבלין כדי ללמוד.
חלק מאחיה כבר התגוררו בעיר.
שם היא הצטרפה לסניף קיטינג של הליגה הגאלית.
אחיה כבר היו חברי הארגון, כולל נורה, קייט ומייקל.
המשפחה בדבלין ניהלה חברה למכונות כתיבה.
בשנת 1915 הצטרפה פולי לקומן נה מאן.
במסגרת זו היא למדה עזרה ראשונה, העבירה נשק ותחמושת, וביצעה שליחויות.
היא במיוחד פעלה כמתווכת בין שון מק דרמדה, אחד ממנהיגי ההתקוממות של 1916, לבין אחיה שעבד במפעל תחמושת בברמינגהאם.
היא גם הייתה מעורבת בהחזרתו של ליאם מלוז מאנגליה, לשם גורש.
בנוסף, היא פעלה בתור קלדנית עבור שיימוס אוקונור, וגם העבירה עבורו נשק וכספים.
במהלך השבוע שלפני המרידה, היא נשלחה למסור אגרות בנושא המרידה ליעדים בקורק.
בשליחותה האחרונה לקורק, עם פקודות לגבי פתיחת המרידה (אשר הייתה נתונה בספק בשל פקודות סותרות של סיעות שרצו לבטל ואלו שרצו להמשיך), נדבק בה ביש מזל: שעזבה את דבלין הגיעה המשטרה לביתה, כנראה כי ידעו שהיא עובדת עבור אוקונור, ושמועות על המרידה כבר פשטו.
בדרכה, היא ואחותה קייט אשר הצטרפה אליה נתקלו במגוון בעיות החל מתקרים בגלגלי הרכב, ועד מבול גשם שעיכב אותן עוד.
בהגיען לקורק היא עוכבה ותוחקרה על ידי הבריטים, אך הם לא מצאו את המסרים שהיא נושאת.
בלשים עקבו אחריה, אך היא נמלטה מהם דרך כנסייה והגיעה לבית היעד - רק לגלות שמפקד קורק איננו, והוא נמצא בפעולה ממנו יחזור רק אחרי פתיחת המרידה.
את המסר העבירה לאחיו, שהתלונן שאין הם יודעים מה לעשות בהתחשב בפקודות הסותרות.
כשפרצה מרידת הפסחא, פולי עבדה כשליחה בין בית הדואר המרכזי (GPO), שם היה מטה המרד, לבין המוצבים האחרים של המורדים ברחבי העיר.
אחרי זה היא הקימה תחנת עזרה ראשונה.
לאחר הכניעה, היא ואפי טאף חרשו את בתי החולים למצוא פצועים כדי להעביר מסרים למשפחותיהם.
פולי נעצרה ביום בו טום קלארק הוצא להורג, ונשלחה לכלא קילמיינהאם, אחרי שהוחזקה במחנה ריצ'מונד עם נשים רבות אחרות.
הנשים אז נכלאו למשך מספר חודשים בכלא קילמיינהאם.
בזמן שהותה שם, היא סייעה לאחותה נורה להקים מחדש את העסק המשפחתי שנהרס במהלך ההתקוממות.
פולי נשלחה לכלא לואיס יחד עם ארבע נשים אחרות - מארי פרולז, ויניפרד קרני, אלן ריאן והלנה מולוני.
היא ופרולז שוחררו באוגוסט 1916, מוקדם יותר מאשר שאר הנשים, אחרי ערעור שנשמע בפרלמנט הבריטי.
התברר כי פולי הייתה מואשמת בקשר להברחת נשק דרך מחוז קרי, נשק שכלל לא הגיע לחופי אירלנד.
כשהיא חזרה לאירלנד, היא מיד החלה לפעול למען האסירים, וארגנה חבילות עבור הגברים שעדיין הוחזקו בכלא.
מארי פרולז ייחסה את הישרדותה בכלא לסיועה של פולי, אשר עודדה אותה ואת האסירות האחרות, שחלקן, כמו פרולז, נפלו לדיכאון וייאוש קשים.
אחרי שחרור האסירים, הייתה ירידה באינטנסיביות של הפעילות הרפובליקנית של פולי, עד משבר גיוס החובה של 1918. התנועה להתנגדות לגיוס לצבא הבריטי הזרים אנרגיות חדשות לתנועה הרפובליקנית ולרוח הלאומנית.
בעת התפרצות השפעת הספרדית ב-1918, היה משבר בבתי חולים ונשות קומן נה מאן התארגנו לספק שירותי סיעוד, בעיקר לעניי העיר אשר גישתם לשירותים רפואיים בכל עניין הייתה המוגבלת ביותר.
פולי נכחה בטקס הפתיחה של הפרלמנט האירי ב-21 בינואר 1919. היא המשיכה לנהל את העסק המשפחתי, וסיפקה את משרדיו, הרכב שלה, וכל מה שיכלה לשירות המתנדבים האירים לעת הצורך.
העסק שלה נתקף שוב ושוב במהלך תקופת הבלאק אנד טאנס (מלחמת העצמאות האירית), והציוד הושחת.
לעיתים קרובות, היא ובעלה הסתירו אנשים במנוסה.
הם היו בקרוק פארק במהלך אירועי יום ראשון העקוב מדם (1920).
בעקבות זאת, פשטה המשטרה על בית המשפחה ובעלה נעצר, אף על פי שלא היה מעורב באירועי היום, או בארגון המתנדבים.
הוא נכלא למשך של לפחות מספר שבועות.
פולי פעלה במסגרת ארגון הביון שניהל מייקל קולינס, והיה לה תפקיד מרכזי בגיוס מודיע מהצבא הבריטי, ג'ון ריינולדס.
בתקופת המאבק האירי, כשהתגוררה בדבלין, הייתה פולי אחת משחקניות הקמוגי הרבות שבין הפעילות הרפובליקניות.
מרטין נפטר בשנת 1963. את שנותיה האחרונות העבירה פולי בקורק, משם הגיעה משפחתה.
בשנות ה-1950, זכתה פולי להכרה עבור פועלה למען עצמאות אירלנד, וכן לפנסיה צבאית.
בריג'יט פיג'ין קלי הייתה משוררת אמריקאית.
קלי נולדה בפאלו אלטו, קליפורניה, גדלה בדרום אינדיאנה וחיה רוב חייה הבוגרים במרכז אילינוי.
היא שמרה על פרטיותה בקנאות, ומעט מאוד ידוע על חייה.
היא הייתה נשואה למייקל מדוניק (Madonick), משורר וסופר, ולהם היו שלושה ילדים.
ב-1997 הייתה קלי משוררת הבית של קתדרת למונט באוניברסיטת פיליפס אקסטר.
קלי לימדה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, באוניברסיטת פרדו ובקולג' וורן וילסון.
יחד עם מדוניק הייתה פרופסור לאנגלית ולרטוריקה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
היא מתה ב-14 באוקטובר 2016 באורבנה-שמפיין, אילינוי.
2008: מלגה של האקדמיה האמריקאית למשוררים
2006: מלגת קרן הזיכרון של ג'ון סיימון גוגנהיים
2005: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס פוליצר (שירה)
2005: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס חוג המבקרים הלאומי לספר שירה
2005: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס ספר השירה של הלוס אנג'לס טיימס
2005: זוכת מלגה של הקרן הלאומית לאמנויות
1999: זוכת פרס ויטר ביינר לשירה מטעם האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות
1995: הייתה בין המועמדים שהגיעו לשלב הגמר במועמדות לפרס ספר השירה של הלוס אנג'לס טיימס
1994: זוכת פרס ג'יימס לפלין לשירה
1986: זוכת פרס המשוררים הצעירים של ייל; נבחרה על ידי ג'יימס מריל
בריגדה-גנרל היא דרגת הגנרל הנמוכה בחשיבותה בצבא הגרמני (הר) ובחיל האוויר הגרמני (הלופטוואפה), והיא מקבילה לדרגת בריגדיר גנרל.
אפשר להשוותה כשוות ערך לדרגת תת-אלוף בצה"ל.
הדרגה היא מקבילה לדרגת OF-6 בנאט"ו, וכן לפלוטילן-אדמירל בדויטשה מרינה, או גנרל-ארזאץ, גנרל-אפותקר, ואדמירל-ארזאץ בשירותי הרפואה של הבונדסוור.
על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש כוכב זהב אחד בין שני עלי אלון מוזהבים.
בריג'יד ליונס תורנטון הייתה חברה בארגון המהפכני האירי קומן נה מאן, קצינה בצבא מדינת אירלנד החופשית, ורופאה.
בריג'יד ליונס נולדה במחוז רוסקומון בשנת 1896. היא הייתה בתו של החקלאי הפניאני פטריק ליונס בגיל צעיר עברה ליונס לחיות עם דודה פרנק מקגינס ואשתו קייט בלונגפורד, שם השלימה את לימודי התיכון.
ממקגינס היא למדה להתעניין בפוליטיקה ובהיסטוריה האירית.
הוא נפטר בנובמבר 1934, לאחר שהיה סנאטור במשך חמש שנים, ודמות מפורסמת בשל מעורבותו בהיסטוריה האירית.
בעת מרידת חג הפסחא בשנת 1916, הייתה תורנטון סטודנטית לרפואה וחברה בארגון הנשים הפארה-צבאי קומן נה מאן.
היא נעצרה במהלך ההתקוממות, ונכלאה בכלא קילמיינהאם יחד עם חברים אחרים של המתנדבים האירים.
ב-1922 היא סיימה את בית הספר לרפואה בגאלוויי, שם הייתה הצעירה מבין הסטודנטים לרפואה.
היא הייתה לאישה היחידה שהייתה לקצינה בצבא מדינת אירלנד החופשית.
היא ואדוארד תורנטון נפגשו כאשר בריג'יד חלתה בשחפת ונשלחה לשווייץ עם קצינים אחרים שהיו במצב דומה.
במהלך תקופה זו למדה ליונס כיצד לטפל בשחפת בזמן שהיא עצמה הייתה מטופלת.
היה זה יתרון משמעותי בשנים מאוחרות יותר.
היא קיבלה תעודה בבריאות הציבור בשנת 1927 ולאחר מכן נכנסה לשירות הבריאות הציבורית.
היא התחילה לעבוד במחוז קילדייר, ואחר כך עברה למחוז קורק עד שהגיעה לבסוף לדבלין, שם עבדה עד לפרישה.
במהלך הקריירה שלה, טיפלה תורנטון במחלות זיהומיות רבות.
היא נישאה לקפטן אדוארד תורנטון ב-10 באוקטובר 1925, בדבלי, בטקס קטן של בני משפחה וחברים.
בעלה חזר לשווייץ כדי להחלים משחפת ושוחרר לאחר שנרפא.
הוא היה אחרי זה לעורך דין.
תורנטון חזרה ללמוד באוניברסיטה הלאומית בשנת 1947 וסיימה תואר שני בבריאות הציבור.
היא הייתה נלהבת מאוד מעבודתה במערכת הבריאות הציבורית באירלנד; בינתיים, בעלה התגורר בשווייץ במשך רוב חודשי החורף, שם עבד כעורך דין, והקשר ביניהם נשמר באמצעות מכתבים וביקורים שנתיים.
הם קבורים זו ליד זה בבית הקברות טומור.
ליונס חזרה ללונגפורד כשהיא שמעה את החדשות על המרידה של 1916. דודה ג'ו מקגינס שירת במתחם בתי המשפט יחד עם פטריק פירס, ג'יימס קונולי ומייקל קולינס.
ליונס הצטרפה לדודה פרנק ולמתנדבים האירים שהוא אסף בדבלין.
הם הצליחו להיכנס לבתי המשפט, וליונס, יחד עם חברות קומאן נה מאן האחרות, סיפקו מזון וטיפלו במורדים הפצועים.
היא פעלה כאחות לגדוד הראשון של המתנדבים שהשתלטו על בתי המשפט ועל הרחובות הסמוכים.
לאחר הכניעה, היא הוכנסה לכלא קילמיינהאם עם חבריה ובמהלך המאסר שמעה כי 14 ממנהיגי התנועה שלה נורו.
לאחר שחרורה מהכלא, היא חזרה ללמוד רפואה בגאלוויי.
מעורבותה של ליונס בפעילויות המהפכניות של נשים בסוף המאה התשע-עשרה הייתה הישג בפני עצמו, משום שפוליטיקה, דת וחינוך היו מחוזם השמרני של הגברים.
הפטריוטיזם שלה הביא אותה למעורבת שין פיין ובקומן נה מאן.
ועדיין, עמיתיהן הרפובליקנים של הנשים להגביל את פועלן במסגרת המהפכנית.
אך כמו רבות מחברותיה, ליונס לא נתנה להם לעצור בעדה.
היא השתתפה במרידת 1916, ובשנת 1917 היא הקימה סניף של קומן נה מאן בגאלוויי.
על אף פעילותה המהפכנית ומעצרה, ב-1922 הוכשרה תורנטון כקצינה בצבא מדינת אירלנד החופשית, שקמה כנגד רצונם של רבות מחברותיה בקומן נה מאן.
במהלך הקריירה הרפואית שלה, פעלה תורנטון גם כמחנכת של נשים בשכונות העוני, במיוחד בנושא גורמי מחלות ילדים.
מים נקיים היו אז מצרך נדיר, וילדים רבים מתו מדלקת גסטרואינטריטיס.
לעבודה זו לא היו תקציבים בשירותי הבריאות, והיא הרבתה להתנדב.
בשנות החמישים, כאשר פותחו חיסונים והופצו לציבור הרחב, תורנטון סייעה להילחם במגפת השחפת באירלנד והייתה מעורבת בפיתוח תוכנית חיסוני BGG החלוצית.
צוות של חמישה עשר רופאים נסעו ברחבי אירלנד כדי לבצע את מה שהפך להישג רפואי היסטורי.
בקריירה שלה במגזר הציבורי; היא פעלה במספר תחומים, ביניהם שימשה בתור הקצינה הרפואית של קילדייר וקורק, והיא הייתה סגנית קצין הרפואה של רשות הבריאות של דבלין.
בגילאים מאוחרים יותר, היא הייתה הספרנית הרפואית בבית החולים רוטונדה, שם גם פעלה כיועצת.
היא הייתה מעורבת בקרן צדקה רפואית, ולאחר פרישתה, עבדה כחוקרת בטריניטי קולג', בדבלין.
היא סבלה מבריאות לקויה בשנות השבעים המאוחרות שלה, ונפטרה מהתקף לב ב-15 בנובמבר 1987, בגיל 91. בעלה של תורנטון נפטר ב-1946, ולשניים לא היו ילדים.
בריג'טה בארט היא אתלטית אמריקאית, סגנית אלופה אולימפית (לונדון 2012), אלופת העולם (מוסקבה 2013) ואלופת האוניברסיאדה (שנג'ן 2011) בקפיצה לגובה.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן באוגוסט 2011 זכתה בארט במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 1.96 מטר.
שבועיים לאחר מכן באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית ב-4 בספטמבר היא סיימה במקום 10 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
בשלב המוקדמות היא קפצה לגובה של 1.95 מטר ללא אף פסילה.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה בארט במדליית כסף בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.03 מטר, אחרי אנה צ'יצ'רובה מרוסיה (2.05 מטר).
אלופת העולם ותוצאת השנה בעולם
בתחרות שנערכה בדה מוין, איווה ב-22 ביוני 2013 קבעה בארט בקפיצה לגובה שיא אישי חדש ואת תוצאת השנה בעולם, 2.04 מטר.
חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, לפני אנה צ'יצ'רובה
מרוסיה ורות בייטייה מספרד שזכו בצוותא במדליית הכסף בתוצאה של 1.97 מטר.
בפברואר 2019 נשללה מדליית הזהב מסבטלנה שקולינה מרוסיה בשל אימרוץ והועברה לבארט.
היא פרשה מספורט תחרותי בשנת 2016 אך חזרה להתחרות בשנת 2017.
ד"ר בריג'יט קיפר היא נוירוביולוגית מולקולרית צרפתיה, במקור מהעיר קלישי, הידועה במחקריה על קולטני אופיואידים.
תחומי ההתמחות שלה כוללים: פסיכיאטריה מולקולרית, התמכרות, הפרעות מצב רוח, כאב, והפרעות התפתחות.
לד"ר קיפר יש מוניטין בינלאומי בתחום קולטני אופיואידים.
היא פילסה את הדרך להבנה טובה יותר של פעולות המוח הקשורות למחלות נפשיות, כאב והתמכרות.
כיום, קיפר ממשיכה לחקור בנושא והיא מובילה צוות של מעל 300 חוקרים וחוקרות.
קיפר למדה נוירוביולוגיה באוניברסיטת שטרסבורג שם עבדה כפרופסור עד שעזבה את התפקיד לטובת הובלת מחקר במכון הלאומי לחקר הבריאות והרפואה בצרפת.
ב-2001 היא חזרה לשטרסבורג והמשיכה את מחקרה במכון לגנטיקה וביולוגיה מולקולרית ותאית (IGBMC) , היא הובילה את IGBMC עד 2013. בינואר של אותה שנה היא מונתה לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול כמנהלת מדעית של מרכז המחקר במכון לבריאות הנפש דאגלס .
ב-19 במרץ 2014 קיפר קיבלה את פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע בזכות עבודתה המשמעותית על מכניקות המוח הקשורות בכאב והתמכרות לסמים.
ב-1992, קיפר הצליחה לשכפל ולבודד גן המקודד לקולטן אופיואידים במוח שקשור לשיכוך כאבים, משימה שמדענים עבדו עליה ללא הצלחה במשך 15 שנה.
ההצלחה של ד"ר קיפר סללה את הדרך לפיתוחים רבים בתחום משככי הכאבים, טיפולים כנגד התמכרות ותרופות לדיכאון.
הגן שבודדה קיפר מקודד לחלבון האחראי על ייצור קולטני אופיואידים היכולים לשכך כאבים, לגרום להנאה ולעזור להתמודדות עם לחץ.
הקולטנים האלו מופעלים על ידי תרופות שיכולות לגרום להתמכרות.
הבנה עמוקה יותר של תפקוד קולטנים אלו יכולה לעזור לחוקרים להבין יותר טוב התמכרות, הפרעות מצב רוח ומחלות נפשיות.
התגליות של קיפר הובילו לפיתוח של משככי כאבים חדשים וטיפולים חדשים להתמכרות.
המחקר של קיפר כולל הרבה מחקרים אחרים העוסקים בהתמכרות לאופיואידים.
היא בדקה איך נסיגת הרואין (מספר סימפטומים שנגרמים ממחסור בהרואין אצל מכורים) גורמת לדיכאון אצל עכברים.
המחקר שלה הראה כי לאחר חשיפה ממושכת להרואין, העכברים סובלים מדיכאון ברגע שהחומר מתפנה מהגוף.
במסגרת המחקר של ד"ר קיפר מנסים גם להבין איך אפשר לתרגם את הממצאים שלה לבני אדם.
במספר ניתוחים שלאחר המוות שבוצעו בקורבנות התאבדות מצאו כי צפיפות קולטני האופיואידים מסוג MOR (קולטני אופיואידים בעלי רגישות גבוהה לשני אנדורפינים) במוח גבוהה מאוד בהשוואה לאנשים ללא הפרעות פסיכיאטריות קודמות.
תגלית זו מעידה על קשר בין התאבדות ודיכאון לצפיפות קולטני אופיואידים MOR במוח.
היא בחנה את התאוריה הזו בעכברים והגיעה למסקנה כי אכן יש קשר בין MOR לדיכאון.
ב-2004 זכתה קיפר בפרס ריצ'רד לנסברי של אקדמיית המדעים.
ב-2012 זכתה בפרס למוניקה למדעי המוח
ב-2013 מונתה לחברה באקדמיה הצרפתית למדעים
ב-2014 קיבלה את פרס לוריאל-אונסקו לנשים במדע בבניין אונסקו בפריז, צרפת.
היא קיבלה את הפרס על "העבודה המדהימה שלה על תפקוד המוח שקשור לכאב, מחלות נפש והתמכרות לסמים".
פרס זה מוענק על ידי קרן לוריאל ואונסקו לנשים אשר תרמו רבות למדע.
בריג'יט קיפר נבחרה לקבל את הפרס כנציגת אירופה בזכות עבודתה באוניברסיטת שטרסבורג, צרפת.
בריביירה הוא סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי משנת 1951 עם דני קיי בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על מחזה של הנס אדלר ורודולף לותר.
זה העיבוד הקולנועי השלישי למחזה.
הראשון הוא "Folies Bergère de Paris" בכיכובו של מוריס שבלייה (1935) והשני הוא "הלילה בריו" בכיכובם של דון אמיצ'י וכרמן מירנדה (1941).
דני קיי מדגים בסרט את כל כישוריו - ריקוד, שירה, משחק וחיקויים.
הוא מופיע בתפקיד כפול של שני אנשים שאינם קרובי משפחה אך דומים אחד לשני דמיון מפתיע שגורם לטעויות משעשעות בזיהוי.
את השירים לסרט כתבה והלחינה סילביה פיין, אשתו של דני קיי.
השיר "פופו הבובה" ("Popo the Puppet") אותו שר קיי כשהוא תלוי על חוטים כמריונטה, זכה להצלחה גדולה.
בישראל נכתבו לו מילים שונות ושרו אותו ישראל יצחקי, ציפי שביט ומייק בורשטיין.
דני קיי זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ג'ק מרטין (דני קיי) הוא בדרן אמריקאי המופיע במועדון לילה מכובד ב"חוף התכלת" בריביירה הצרפתית עם ידידתו קולט (קורין קלבה).
הוא מחקה את מוריס שבלייה עם כובע הקש שלו.
מנהל המועדון, גאפו (זיג רומן) אומר שהוא צריך לתת מופע יותר רועש וצעקני.
למקום מגיע אנרי דוראן (דני קיי) עם אשתו לילי (ג'ין טירני).
דוראן הוא יצרן מטוסים, מיליונר ורודף נשים, שחזר מטיסה מסביב לעולם.
ג'ק מחקה אותו כאדם שמגיע לארצות שונות מוקף בנשים.
דוראן נפגש עם ג'ק ומסתבר שהם דומים אחד לשני כשתי טיפות מים אף על פי שאינם קרובי משפחה.
דוראן מנסה לפתות את קולט וכמעט מצליח.
לדוראן יש שני עוזרים בכירים, פיליפ (מרסל דליו) ולואי (הנרי לטונדל).
פיליפ מקבל מברק מפליקס פריטון, מיליונר מבעל חברת התעופה "אייר אירופה" שלא יוכל לרכוש מטוסים מדוראן.
המשמעות היא שהחברה של דוראן תחוסל.
דוראן מחליט לטוס לפריז לבקש הלוואה אבל בינתיים מגיע לריביירה פריטון ורוצה להיפגש עם דוראן ולילי בנשף בווילה של דוראן שתוכנן עוד מקודם.
פיליפ ולואי חרדים שאם יתברר לו שדוראן איננו הוא יתחיל לחקור והעסק יתמוטט.
הם מבקשים מג'ק להופיע לנשף בתור דוראן תמורת חצי מיליון פרנקים ומיידעים את לילי.
ג'ק נפגש עם פריטון שמזהה אותו כדוראן.
מתחיל משא ומתן כשג'ק לא מוציא מילה מהפה אלא עושה תנועות בפנים ובידיים כפי שהדריכו אותו פיליפ ולואי.
לבסוף פריטון משתכנע ומסכים לתת המחאה בסך 30 מיליון פרנק.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדני קייג'ק מרטין/אנרי דוראןג'ין טירנילילי דוראןאשתו של אנרי דוראןקורין קלבהקולטחברתו של ג'ק מרטיןמרסל דליופיליפעוזר של אנרי דוראןז'אן מוראטפליקס פריטוןאיש עסקיםאנרי לטונדללואיעוזר של אנרי דוראןזיג רומןגאפומנהל מועדון
בריגדון הוא סרט פנטסיה מוזיקלית אמריקאי משנת 1954 בבימויו של וינסנט מינלי, עם ג'ין קלי, סיד צ'ריס וואן ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזמר "בריגדון" של אלן ג'יי לרנר (מילים) ופרדריק לאו (לחן) שהוצג בהצלחה בברודוויי ב-1947.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר ופרס אוסקר לניהול האמנותי הטוב ביותר.
ג'וזף רוטנברג זכה בגלובוס הזהב על הצילום הטוב ביותר.
בסרט יש קטעי ריקוד של ג'ין קלי וסיד צ'ריס וריקודים קבוצתיים עם לחנים בסגנון סקוטי בחמות חלילים.
הכוריאוגרפיה היא של ג'ין קלי.
ב-1966 הופק סרט טלוויזיה "בריגדון" ששודרת ברשת ABC.
שני אמריקאים מניו יורק, טומי אלברייט (ג'ין קלי) וג'ף דאגלס (ואן ג'ונסון) מגיעים לסקוטלנד למסע צייד.
הם מגלים להפתעתם כפר שאינו מופיע במפה.
הם פוגשים בפיונה קמפבל (סיד צ'ריס) שמגלה להם ששם הכפר הוא "בריגדון" ומדריכה אותם למרכז הכפר שבו מתנהל שוק ונעשות הכנות לחתונת אחותה הצעירה ג'ין (וירג'יניה בוסלר) עם צ'רלי דארימפל (ג'ימי תומפסון).
טומי מוזמן לשתיית ויסקי ומצטרף למחול הסוער של הכפריים.
טומי מתאהב בפיונה ושניהם עולים לגבעה לקטוף פרחי אברש (Heather) לקראת החתונה.
הם מתחבקים ורוקדים וטומי שר "The Heather on the Hill" ולאחר מכן את "Almost Like Being in Love", (שזכה לביצועים של פרנק סינטרה, נט קינג קול, שירלי בייסי ועוד).
פיונה מביאה את טומי וג'ף לזקן הכפר מר לונדי (בארי ג'ונס) שמספר להם את סיפורו של בריגדון.
לפני מאתים שנים, היו בסקוטלנד רוחות רעות ומושחתות.
כדי להציל את הכפר מהם התרחש להם נס.
הם נעלמים לעולם אחר למשך מאה שנים וא"כ חוזרים ליום אחד.
אם מישהו עוזב את הכפר, הם ייעלמו לנצח.
לאדם מבחוץ יש אפשרות להישאר בכפר רק אם הוא מאוהב באחד מתושביו.
החתונה של ג'ין וצ'ארלי נערכת בכיכר הכפר וכולם רוקדים ושמחים.
את השמחה משבית הארי ביטון (יו ליין) שבעבר חיזר אחרי ג'ין.
הוא מנסה לרקוד אתה אך מונס על ידי האנשים.
הוא מקלל את האנשים ובורח כדי שייצא מגבולות הכפר והכפר ייעלם לנצח.
האנשים רודפים אחריו והוא מטפס על עץ ונורה למוות בשוגג על ידי ג'ף שחשב שזו חיה.
טומי רוצה להישאר בכפר אך ג'ף, המציאותי יותר, משכנע אותו לעזוב והוא נפרד בכאב מפיונה.
כמה חודשים לאחר מכן הם יושבים בבר בניו יורק.
המקום רועש אנשים מפטפטים וצועקים וטומי לא מקשיב לדברי ארוסתו ג'יין אשטון (איליין סטיוארט).
הוא מהורהר וחושב על בריגדון.
לבסוף הוא מודיע לג'יין על ביטול האירוסין ומשכנע את ג'ף לטוס איתו בחזרה לסקוטלנד.
המקום שקוע בערפל והכפר לא נראה אבל בגלל האהבה, הערפל נמוג וטום רואה את פיונה בגבול הכפר וממהר לשם לחבק אותה ולהישאר שם לתמיד.
הכפר האגדי בריגדון מוזכר בשיר The Whole of the Moon של להקת הווטרבויז
בסרט ארבע חתונות ולוויה אחת, בעת חגיגת חתונה שנערכת בסקוטלנד, אומרת הדמות של גארת' (בגילומו של סיימון קאלו) שזה "בדיוק כמו בריגדון!"
בריגדות הרפאים הוא רומן מסוגת המדע הבדיוני הצבאי, מאת הסופר האמריקאי ג'ון סקאלזי, אשר יצא לאור באנגלית בשנת 2006. זהו הספר השני בסאגה שמונה נכון להיום שישה ספרים ושלושה סיפורים.
העלילה מתרחש בחלל בעתיד, ומסופרת מנקודת מבטו של ג'ארד דיראק, חייל משובט בכוחות המיוחדים של צה"מ (צבא הגנת המושבות) אשר מגן על מושבות אנושיות בחלל.
שארל בוטאן, מדען בכיר בתוכנית השיבוט האנושית, בוגד בחבריו, בעמו ובגזעו ומניע שרשרת אירועים העלולה להוביל להשמדת המין האנושי.
ג'ארד דיראק, שיבוט בן יומו וחייל מלידה, יוצא למסע מטורף במרחבי החלל כדי למנוע מבוטאן להשיג את מטרתו ובה בעת מנסה להגשים את ייעודו שלו.
במרחבי החלל העמוק, בין אין-ספור גזעים חייזריים עוינים, מנהל צבא הגנת המושבות קרב להגנת האנושות.
בחזית המאבק מצויות בריגדות הרפאים, הכוחות המיוחדים של צבא הגנת המושבות, הנוצרים מהמרקם הגנטי של בני אדם מתים.
מלחמת האדם הזקן - הספר הראשון בסדרה
בריגדות הרפאים - הספר השני בסדרה
המושבה האחרונה - הספר השלישי בסדרה.
יומני סייגן - נובלה שמתרחשת מבחינה כרונולוגית בין הספר השני לשלישי.
שאלות לחייל - סיפור קצר על ג'ון פרי המתרחש לפני הספר השלישי.
After the Coup - סיפור קצר על הארי וילסון.
בריג'יד ג'פצ'ירצ'יר קוסגיי היא רצה קנייתית למרחקים ארוכים.
היא סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ושיאנית עולם בעבר (לנשים הרצות במרוץ בין המינים) בריצת מרתון (2:14:04 שעות).
פעמיים ברציפות אלופת מרתון שיקגו (2018 ו-2019), פעמים ברציפות אלופת מרתון לונדון (2019 ו-2020) ואלופת מרתון טוקיו (2021).
קוסגיי נולדה וגדלה במחוז אלגיו-מרקווט, קניה, ולה שישה אחים.
בגיל 17, היא החלה באימוני ריצה עם חברה ולימים בעלה מתיו קוסגיי.
קוסגיי סיימה בין השניים הראשונים בשמונה מתוך תשעת המרתונים הראשונים שרצה.
היא הגיעה למקום השני במרתון ליסבון 2016 אחרי שרה צ'פצ'יר, עם זמן שיא אישי של 2:24:45. הזמן שלה היה מהיר יותר משיא המסלול הקודם.
בשנת 2017, קוסגיי ניצחה בחצי מרתון בוגוטה, והגיע למקום השלישי בחצי מרתון קופנהגן .
היא הגיעה למקום השני במרתון שיקגו 2017 בזמן שיא אישי של 2:20:22. הזמן שלה היה הזמן השישי הכי מהיר אי פעם במרתון שיקגו .
שבועות לאחר מכן, היא ניצחה במרתון הונולולו, ושברה את שיא המסלול ביותר מחמש דקות.
בשנת 2018, קוסגיי הגיעה למקום השני במרתון לונדון מיד אחרי ויויאן צ'רויוט.
לאחר שנפצעה במהלך מרתון בוגוטה, החליטה קוסגיי לרוץ את ריצת הצפון הגדולה, על מנת להתאמן לקראת מרתון שיקגו 2018. היא סיימה את האירוע במקום השני, אחרי צ'רויוט.
קוסגיי זכתה מאוחר יותר במרתון שיקגו, בו היא קבעה זמן שיא אישי של 2:18:35. במהלך 2018, קוסגיי זכתה גם באירוע ריצת שדה באלדורט, קניה, ובחצי מרתון קליה בקפנגוריה, קניה.
ב-2019 בגיל 25 קוסגיי זכתה במקום הראשון במרתון לונדון, והפכה לאישה הצעירה ביותר שזכתה באירוע אי פעם.
זו הייתה התוצאה השלישית בטיבה בלונדון אחרי פולה רדקליף ב-2005 עם 2:17:42 ומרי קייטני ב־2017 עם שיא העולם 2:17:01. ב־2019, קוסגיי ניצחה בזמן שיא של 1:04.28, 23 שניות מהר יותר משיא העולם הקודם של חצי מרתון שנקבע על ידי ג'ויסילין ג'פקוסגיי .
היא ניצחה במרתון שיקגו ב-13 באוקטובר 2019 בזמן שיא עולמי של 2:14:04, שיפור של שיאה האישי ביותר מ-4 דקות.
היא עברה את שיא העולם הקודם ב-81 שניות, והקדימה מעל שש דקות את המקום השני של אבבל ישענה.
קוסגיי נעלה נעלי נייקי שהותאמו במיוחד עבורה, שנטען כי נתנו לה יתרון של 60–90 שניות.
בהמשך השנה היא זכתה ב-15 ק"מ מרוץ כביש סנט סילבסטר בזמן של 48:54.
בפברואר 2020, קוסגיי סיימה שנייה אחרי ישענה בחצי מרתון ראס אל חיימה (באיחוד האמירויות).
הזמן של קוסגיי 1:04:49 היה טוב בשתי שניות משיא העולם הקודם.
בהמשך השנה, קוסגיי ניצחה במרתון לונדון 2020 בלמעלה משלוש דקות.
קוסגיי נבחרה להוביל את נבחרת מרתון הנשים של קניה לאולימפיאדת הקיץ 2020 בטוקיו, יפן.
שאר הספורטאיות שנבחרו בנבחרת היו ויויאן צ'רויוט ורות צ'פנג'טיץ' .
בפברואר 2021, קוסגיי אושרה בנבחרת המרתון של קניה לאולימפיאדת הקיץ 2020 שנקבעה מחדש, לצד צ'רויוט, צ'פנג'טיץ' ופרס ג'פצ'ירצ'יר.
זו הייתה ההופעה הראשונה של קוסגיי באולימפיאדה.
היא סיימה במקום השני אחרי ג'פצ'ירצ'יר.
מאוחר יותר באותה השנה, היא הגיעה למקום הרביעי במרתון לונדון 2021 .
במרץ 2022, קוסגיי ניצחה במרתון טוקיו 2021 בזמן של 2:16:20, השלישי הכי מהיר אי פעם.
כל המידע מפרופיל האתלטיקה העולמית אלא אם צוין אחרת.
בריברצטאם נמכר תחת שם המותג Briviact, והוא אנלוג מבני של levetiracetam, נגזרת של רצטאם עם תכונות נוגדות פרכוסים, אנטי אפילפטיות.
בריברצטאם מפחית פעילות חשמלית חריגה במוח, ומשמש לשליטה בהתקפים חלקיים (התקפים הכוללים רק חלק אחד של המוח).
בריברצטאם מאושר על ידי ה-FDA כתוספת לטיפול הניתן עבור פרכוסים חלקיים לחולי אפילפסיה מגיל 16 ומעלה.
האישור מתבסס על שלושה מחקרים קליניים שהשוו מעל ל-1,500 חולים, המחקרים מצאו כי תוספת של בריברצטאם לטיפול הניתן, הפחית את תדירות ההתקפים.
בריברצטאם נמכר בצורת טבליות, או תמיסה, לשימוש דרך הפה או הוריד.
במתן כרוני, בריברצטאם נלקח עם או בלי אוכל, באותן שעות כל יום.
במקרה של טבלית לטווח ארוך, יש לבלוע את הטבליות שלמות; אין לפצל, לקרוס או לטחון אותם, כי הדבר עלול לקצר את משך הפעילות.
במקרה של תמיסה, יש להשתמש בכף או כוס שבאו עם התרופה או להשתמש בכף שנעשתה במיוחד למדידת תרופות.
אין להשתמש בכף ביתית למדידת המנה.
ניתן למצוא את מדריך התרופות באתר האיגוד האמריקאי לרפואה (FDA) או באתר היצרן.
מנגנון הפעולה של בריברצטאם אינו ברור, וחושבים כי פעילותו נוגדת-הפרכוסים נובעות מהזיקה הסלקטיבית לגליקו-חלבון 2A (SV2A) המצוי בשלפוחית סינפטית של המוח.
הגליקופרוטאין SV2A הוא גן המקודד לחלבון ומעורב בהעברת אותות סינפטיות.
בריברצטאם עשוי לגרום לתופעות לוואי, כגון: הרדמה, בחילה, עייפות קיצונית או חוסר אנרגיה, הקאה, חוסר קואורדינציה, איבוד שיווי משקל, עצירות, ועצבנות.
בריאת בעלי החיים (באיטלקית: La Creazione degli Animali) הוא ציור שמן על קנבס מאת האמן הוונציאני טינטורטו, שנוצר בין השנים 1550–1552. היצירה מתארת את סצנת בריאת בעלי החיים מתוך סיפור הבריאה התנ"כי, והיא אחת מיצירותיו המוקדמות והמשמעותיות של טינורטו.
הציור מוצג בגלריה דלה אקדמיה בוונציה, כחלק מקבוצת ציורים שנוצרו עבור אולם סקרוסטי של בית הספר לסנטה מריה דלה קריטה, שבו שוכן המוזיאון.
בציור נראה אלוהים מרחף במרכז הקומפוזיציה, מלווה בקבוצת מלאכים.
גופו מואר באור על-טבעי, בעוד סביבו החושך שולט – מוטיב טיפוסי לסגנונו הדרמטי של טינורטו.
סביב הדמות המרכזית מופיעים בעלי חיים ממינים שונים, ובהם עופות, דגים, חיות יבשה וזוחלים, הנראים כמתפרצים מתוך הארץ והמים תוך כדי תנועה מתמדת.
התמונה מציגה תיאור חזותי חי של רגע הבריאה, שבו ניכרת תנועתיות רבה, שימוש נועז בפרספקטיבה וזוויות קומפוזיציוניות קיצוניות.
הציור מאופיין בשימוש דרמטי באור וצל (קיארוסקורו), כאשר האור המרכזי נובע מהאל עצמו ומבליט את הבריאה סביבו.
טינורטו בחר לעבוד על קנבס גדול במיוחד, בגובה של יותר משני מטרים, בגוונים כהים עם דגש על אור זהוב, אשר נותנים לתמונה עומק תיאטרלי.
הסגנון ממשיך את הקו המנייריסטי המובהק של האמן – רגשנות, תנועה חזקה וחוסר סימטריה מכוון.
בשנת 2020 בוצעה סריקה דיגיטלית ברזולוציה גבוהה של הציור על ידי קרן פאקטום (Factum Foundation), כחלק מפרויקט נרחב לשימור נכסי התרבות של ונציה.
במהלך תהליך הסריקה התגלו פרטים שהיו סמויים מן העין, כמו קווי שרטוט מוקדמים, שכבות צבע נסתרות ושינויים שבוצעו בקומפוזיציה.
טכנולוגיות מתקדמות של צילום תלת־ממדי וניתוח חזותי סייעו לתעד את הציור במלוא מורכבותו ולשמר אותו לדורות הבאים.
הציור משלב השפעות מהתנ"ך ומהאיקונוגרפיה הנוצרית של תקופת הרנסאנס המאוחרת.
המלאכים נראים ככוח מסייע לבריאה, ואילו הטבע מוצג במלוא הפראיות והעוצמה שלו.
המתח בין האל הסמכותי לבין היצורים הפראיים מדגיש את השליטה האלוהית על הבריאה.
בניגוד לתיאורים סטטיים מקובלים של הבריאה, טינורטו בחר בגישה דינמית ומלאת רגש, המדגישה את הפלא שבפעולה האלוהית.
הציור כחלק מתוכנית נרטיבית רחבה
"בריאת בעלי החיים" מהווה חלק מסדרה בת ארבעה ציורים שהוזמנו מיאקופו טינטורטו בשנות ה־50 של המאה ה־16 עבור אולם הסקרוסטי של ה־"Scuola della Santissima Trinità" בוונציה.
ארבעת הציורים נועדו לתאר רצף כרונולוגי ונרטיבי של סצנות מקראיות, מתוך כוונה להציג מהלך תאולוגי של בריאה, נפילה וגאולה.
סדרה זו כללה גם את "אדם וחוה", "אדם עובד את האדמה" ו"האדם נושל מגן עדן", ויחד הם יצרו הקשר חזותי שלם להבנת דרכו של האדם מראשיתו ועד גירושו.
במובן זה, "בריאת בעלי החיים" אינו רק סצנה בודדת של פעולה אלוהית, אלא חלק מסיפור רחב יותר שבא לידי ביטוי בתוכנית האמנותית של האולם.
ייחודו של טינורטו, כפי שמסתמן כבר בציור זה, היה ביכולתו להעניק לכל חלק מהסדרה תחושת עצמאות דרמטית תוך שמירה על הרמוניה רעיונית עם שאר המרכיבים.
הציור שיקף את האידיאלים הרוחניים של האחווה הדתית, ואת הרצון לשלב בין דידקטיות חזותית לבין חוויה אסתטית מרשימה.
חדשנות טכנולוגית ופורצת דרך בשימוש באור
הציור "בריאת בעלי החיים" מדגים את פריצת הדרך הטכנולוגית והאסתטית של טינטורטו בשימוש באור כמרכיב מבני ורגשי גם יחד.
באתר Narrative Painting מצוין כי טינטורטו היה מהאמנים הראשונים בוונציה שהשתמשו באור לא רק כתאורה טבעית, אלא ככוח דרמטי ממשי, כזה המכוון את הקומפוזיציה ומעצים את התחושה המטאפיזית של הסצנה.
האור בציור נובע מהבורא עצמו ומייצג את ההתגלות האלוהית ואת פעולת הבריאה.
צורת העבודה של טינורטו, שהתבססה על צבעים כהים ורקע כמעט שחור, מאפשרת לאור "לפרוץ" מתוך החשיכה ולפסל את הצורות באופן מרהיב.
גישה זו סימנה מעבר מאסתטיקה ליניארית מסורתית לסגנון דרמטי-מנייריסטי שבו התאורה היא עצמאית כמעט מהאובייקטים עצמם.
תהליך זה דרש גם חדשנות בטכניקות ציור, תכנון מוקפד של האפקטים, ושימוש מודע בצבעים מנוגדים ליצירת עומק ונפח.
כך הופכת התאורה לא רק לאמצעי המחשה, אלא לחלק מהסיפור הדתי שהציור שואף להעביר.
ציור שחי עם הצופה ומשתנה מזוויות שונות
אחד ההיבטים המרתקים בציור "בריאת בעלי החיים" הוא האופן שבו טינטורטו יצר חוויה חזותית משתנה – כזו שהופכת את הצופה לחלק פעיל במעשה הצפייה.
בניתוח שנעשה באתר Narrative Painting מצוין כי הציור בנוי כך שיתקבל באופן שונה מכל זווית התבוננות.
השימוש בזוויות קומפוזיציוניות חדות, יחד עם פרספקטיבות אלכסוניות ותנועתיות של הדמויות והחיות, יוצר תחושה שהסצנה מתרחשת בזמן אמת, ומתעוררת לחיים ככל שהצופה נע מול התמונה.
הפיזיות של הציור – גודלו המרשים, הדמויות בתנועה, והמרחב התלת-ממדי שנטמע בו – מעודדת את הצופה לנוע סביבו, לחוות את האור והצל המשתנים ולגלות פרטים חדשים בכל מבט.
טינטורטו לא יצר קומפוזיציה שמזמינה התבוננות סטטית, אלא חוויה כמעט תיאטרלית שבה הצופה אינו רק עד, אלא שותף בהתרחשות.
תכונה זו של "מעורבות אקטיבית" הופכת את הציור לחלוצי לא רק מבחינה סגנונית, אלא גם ברעיון של דיאלוג בין אמנות לקהל.
בריאת חוה , הוא ציור בצבעי מים על נייר, מאת ויליאם בלייק.
היצירה שמורה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, אך אינה מוצגת לציבור.
היצירה מציגה את רגע המפגש בין אדם לחוה, בפרשנות ייחודית של בלייק לסיפור הבריאה שבספר בראשית.
חוה יורדת מתוך ענני תכלת לעבר אדם השרוע על הקרקע ומביט בה בציפייה.
דמות אלוהית בעלת נוכחות מרוממת עומדת ביניהם ומושיטה את ידיה כאילו כדי לחבר את זוג הידיים של אדם וחוה בטקס סמלי.
בצד ימין התחתון של התמונה נראה אריה ישן ליד מספר טלאים – רמז לשלווה ולהרמוניה של העולם בטרם החטא הקדמון.
גפנים משתרגות סביב עץ סמוך, ומסמלות את מוסד הנישואין.
שני עופות בעלי נוצות בצבעים עזים של אדום וכחול מתוארים ברקע, ומייצגים את הנשמות החדשות שנבראו.
היצירה מבוצעת ברישום מדויק ועם שימוש מעודן בצבעי מים, ומשקפת את סגנונו הסמלי והפיוטי של בלייק.
בלייק חורג מהייצוג המסורתי של בריאת חוה מתוך צלעו של אדם, ובוחר להציג את המפגש הראשון בין השניים כמעמד טקסי ומכובד.
הפרשנות מדגישה את ההיבט הרוחני של האיחוד הזוגי, ולא את הפן הפיזיולוגי או הנרטיבי הפשוט.
באמצעות אלמנטים סימבוליים כמו הגפנים, הציפורים והחיות, בלייק שוזר מטפורות של אחדות, תמימות ונשמה אלוהית.
דמות "מלאך הנוכחות האלוהית" שבמרכז הסצנה מייצגת את ההתערבות האלוהית המחברת, ומדגישה את חשיבות הקשר הרוחני שבין אדם לחוה, רגע לפני חטא עץ הדעת.
הבחירה להמחיש את הבריאה כרגע של חיבור ולא של הפרדה ממחישה את השקפתו המיסטית והנבואית של בלייק, שראה בתנ"ך יצירה פואטית עליונה.
בלייק יצר את העבודה עבור תומכו הנאמן תומאס באטס, שהזמין ממנו סדרת ציורים בנושאים מקראיים.
זוהי יצירה גמורה בצבעי מים, והיא משויכת לקבוצת עבודות דתיות פרטיות שבלייק צייר בראשית המאה ה־19. התמונה נשמרת באוסף המטרופוליטן אך אינה מוצגת לציבור.
ברידג' (מאנגלית: Bridge, "גשר") הוא משחק קלפים מבוסס לקיחות, משחק חשיבה וענף ספורט לא אולימפי.
המשחק מיועד לארבעה שחקנים, המחולקים לשני זוגות יריבים.
בני הזוג יושבים זה מול זה.
לאחר שלב מקדמי של חלוקת חפיסת הקלפים בין השחקנים, כך שכל שחקן מקבל 13 קלפים, מתחיל המשחק.
המשחק מורכב משני חלקים עיקריים: הכרזה וביצוע.
השלב הראשון, שלב ההכרזה, דומה למכרז: אחד הזוגות זוכה בחוזה, בו הוא מתחייב לקחת מספר לקיחות (בין 7 ל-13), כדי לזכות בנקודות המוענקות בגין עמידה בחוזה.
בשלב הביצוע (המשחק), כל זוג מנסה לזכות במספר לקיחות מקסימלי, כאשר הזוג שזכה בחוזה מנסה לזכות במספר הלקיחות אליו התחייב, או יותר.
מנגד, הזוג היריב מנסה להכשיל את ביצוע החוזה, באמצעות זכייה במספר לקיחות שיותיר לזוג האחר מספר לקיחות קטן מזה שהתחייב לקחת.
במשחק משתתפים ארבעה שחקנים המחולקים לשני זוגות שחקנים.
זוג אחד מכונה "צפון-דרום" והזוג השני "מזרח-מערב".
השותפים יושבים זה מול זה ליד השולחן.
בכל חלוקה ("לוח") משתמשים השחקנים בחפיסת קלפים סטנדרטית בת 52 קלפים, ללא קלפי הג'וקר, וכל משתתף מקבל רבע מקלפי החפיסה, 13 קלפים.
מטרת המשחק של כל אחד מהזוגות היא לזכות במקסימום לקיחות ונקודות.
במשחק שלושה שלבים בסדר הכרונולוגי הבא: שלב מקדמי – חלוקת הקלפים, שלב ההכרזה, ושלב ביצוע המשחק.
בשלב ההכרזה מתחייב אחד הזוגות לבצע "חוזה", כלומר: לזכות במספר לקיחות מסוים (13-7) או יותר.
בשלב ביצוע המשחק מנסה ה"כרוז", שהוא אחד מבני הזוג שהתחייב לחוזה, לבצע אותו, והזוג השני מנסה להכשילו.
הקלפים הם מארבע סדרות שבכל אחת שלושה עשר קלפים.
סמלי הסדרות מופיעות באיור בצד שמאל.
דירוג הקלפים מגבוה לנמוך (הגבוה מופיע משמאל): AKQJ1098765432.
חפיסת קלפים עבור ברידג' היא חפיסה קלאסית מלאה, המכילה 52 קלפים - 13 מכל סדרה, ללא ה"ג'וקרים" או קלפי פרסומת.
שחקן אחד, "המחלק" (ה-Dealer), מחלק 13 קלפים לכל שחקן.
בסיבוב הבא תפקיד המחלק עובר לשחקן שיושב לשמאלו של המחלק הנוכחי.
לשם נוחות, משתמשים בדרך כלל בשתי חבילות קלפים, כך שבן-זוגו של המחלק הנוכחי מערבב את קלפי החפיסה שאינה בשימוש עבור הסיבוב הבא.
בברידג' התחרותי, מגיעים הקלפים כבר מחולקים בתוך התקן עם 8 כיסים (אחד לכל שחקן) שנקרא "בורד" ("לוח" בתרגום חופשי לעברית).
על כל בורד מצוין מיהו המחלק, (שמתחיל ראשון את שלב ההכרזה).
באופן זה ניתן לשחק את אותה החלוקה שבכל בורד, במספר שולחנות על ידי זוגות שחקנים שונים, ולהשוות את התוצאות שהושגו.
כל אחד בתורו יכול להתחייב למספר גדול יותר של לקיחות מאשר קודמיו.
הזוג הזוכה במכרז הוא זה שאחד מבני הזוג התחייב למספר הלקיחות הגבוה ביותר וכל אחד משלושת השחקנים האחרים הצהיר שאינו מוכן להתחייב ליותר.
ההתחייבות ליותר אינה רק במספר הלקיחות.
אפשר גם להתחייב למספר לקיחות בתנאי שסדרה מסוימת היא סדרת השליט.
המשמעות היא שכאשר נגמרים לשחקן קלפים בסדרה אחרת ששוחק בה קלף והוא מניח קלף כלשהו מסדרת השליט יזכה בלקיחה, למעט המקרים בהם גם לשחקן אחר נגמרו הקלפים בסדרה והוא הניח קלף גבוה יותר.
את שלב ההכרזה פותח שחקן המוגדר מראש כ"מחלק".
סדר ההכרזה הוא לפי כיוון השעון.
כל שחקן יכול להתחייב ליותר או להכריז: "עבור" , כלומר: אינו מוכן להתחייב יותר ממי שהתחייב לפניו.
שלב ההכרזה מסתיים לאחר ששלושה שחקנים הכריזו Pass או כאשר כל ארבעת השחקנים לא היו מוכנים להתחייב והכריזו Pass.
אם אחד מהשחקנים התחייב לבצע מספר לקיחות, ההתחייבות ההכרזה האחרונה הופכת להיות ה"חוזה".
השחקן מהזוג שהכריז את החוזה, ושהכריז ראשון את סדרת השליט (או ללא שליט) שנקבעה בסיום שלב המכרז, יהיה ה"כרוז".
היות שכל שחקן יכול להכריז כמה פעמים, שותפים (זוג שחקנים) מעבירים ביניהם מידע באמצעות ההכרזות.
המידע מסייע להם לבחור בחוזה אופטימלי.
המידע אינו חסוי בפני יריביהם.
מותר להם לשאול מה המשמעות של כל הכרזה.
ניתן להתחייב ל-7 לקיחות עד 13 לקיחות.
אי אפשר להתחייב לפחות לקיחות ממה ששחקן אחר התחייב.
באותו גובה (מספר לקיחות) סדר ההתחייבויות הוא מהנמוך לגבוה:
התחייבות לחוזה כשסדרת השליט היא סדרת ה-
התחייבות לחוזה ללא סדרת שליט.
בנוסף להכרזת התחייבות ולהכרזת Pass, אפשר להכריז שתי הכרזות נוספות:
Double (בעברית כפל) - המשמעות המעשית של הכרזת "כפל" (אם היא תהיה ההכרזה הסופית) היא, שאם הכרוז יבצע את החוזה יקבל יותר נקודות מאשר במצב בו ביצע את החוזה ללא כפל.
ואילו אם ייכשל בביצוע החוזה, יקבלו המגנים יותר נקודות מאשר במצב בו נכשל הכרוז בביצוע החוזה ללא כפל.
לעיתים קרובות שחקנים מכריזים "כפל" מתוך מטרה אחרת, להעביר מידע לשותפם, כגון, שיש להם 4 קלפים מסדרת מיג'ור ("כפל שלילי"), או 3 קלפים מהסדרה של שותפם ("כפל תומך").
Redouble - (כפל כפליים) כאשר שחקן יריב מכריז הכרזת "כפל", שותפו של המכריז או המכריז עצמו יכולים בתורם להכריז Redouble.
משמעות ההכרזה היא, שאם הכרוז יבצע את החוזה יקבל יותר נקודות מאשר במצב בו ביצע את החוזה עם כפל.
אם ייכשל בביצוע החוזה, יקבלו המגנים יותר נקודות מאשר במצב בו נכשל הכרוז בביצוע החוזה עם כפל.
הכרזה שהיא הצעה צריכה לכלול את מספר הלקיחות מעל ל-6 לקיחות שהזוג מתחייב לקחת (מאחת ועד שבע), ואת הסדרה השליטה, או "ללא שליט".
1 - הכרוז מתחייב לזכות בשבע (6+1) לקיחות לפחות כשסדרת השליט היא סדרת העלה.
"3NT" - הכרוז מתחייב לקחת תשע (6+3) לקיחות לפחות ללא סדרת שליט.
7 - הכרוז מתחייב לזכות בכל שלוש עשרה (6+7) הלקיחות כשסדרת השליט היא יהלום.
בתום שלב ההכרזה מתחיל שלב הביצוע (המשחק).
בשלב זה משתתפים באופן פעיל רק שלושה שחקנים: שני "מגנים" - זוג השחקנים המנסים להכשיל את החוזה, וה"כרוז" - אחד מזוג השחקנים היריב שהתחייב לחוזהו, והוא השחקן הראשון בין השותפים שהכריז את הסדרה שנקבעה בסוף ההכרזה כסדרת השליט (או ללא שליט).
שותפו של הכרוז נקרא "דומם".
לאחר ששוחק הקלף הראשון במשחק, פורס ה"דומם" את קלפיו על השולחן כשהם גלויים, וכל פעם בהגיע תורו משחק קלף, רק בהתאם להוראות מפורשות של שותפו, ה"כרוז".
שחקן שזכה בלקיחה הקודמת מניח קלף גלוי, ולאחריו כל אחד מהשחקנים האחרים מניח בתורו קלף.
סדר הנחת הקלפים הוא בכיוון השעון.
הזוכה בלקיחה הוא השחקן ששם את הקלף הגבוה ביותר מאותה סדרת קלפים שהניח השחקן ששיחק ראשון.
מי שזכה בלקיחה מוביל קלף נוסף ושוב הזוכה הוא זה ששם את הקלף הגבוה.
בכל לקיחה, כל שחקן חייב להניח קלף מהסדרה שאליה משתייך הקלף שפתח השחקן שפתח ראשון קלף.
אם אין לו יותר קלפים בסדרה, הוא יכול להניח קלף כרצונו אבל אינו יכול לזכות בלקיחה.
התיאור לעיל נכון לחוזים ללא שליט.
בחוזים עם שליט, שחקן שנגמרו לו הקלפים בסדרה אליה משתייך השחקן שפתח קלף, יזכה בלקיחה אם יניח קלף כלשהו בסדרת השליט (ואף שחקן אחר לא יניח קלף בסדרת השליט הגבוה מהקלף שהוא הניח).
לאחר ששוחקו כל הקלפים במסגרת 13 לקיחות, מסתיים שלב המשחק באותה חלוקה, ואז סופרים בכמה לקיחות זכה כל אחד מהזוגות (מתוך ה-13 ששוחקו).
בהתחשב בחוזה ובמספר הלקיחות שכל זוג לקח, מעניקים לפי הכללים נקודות לשני הזוגות.
ניתן לעקוב אחר ההיסטוריה של מספר משחקי קלפים דמויי ויסט מאז תחילת המאה ה-16. היו אלו משחקים מבוססי לקיחות עם מבחר וריאציות משניות.
ויסט הפך למשחק המקובל, ורכש לו קהל חובבים לאורך מאות שנים, עד ימינו.
בשנות התשעים של המאה ה-19, הרעיון לפיו המחלק יכול לבחור סדרה אחת, שתהיה ה"שליט" זכה לפופולריות בארצות הברית ובריטניה והמשחק, שנוצר כונה "ברידג'-ויסט".
בשנת 1904 הקונספט של שלב "הכרזה" כדי להחליט איזה שחקן יגדיר את סדרת השליט התקבל גם הוא, וגרסה זו כונתה "ברידג' הכרזה" (auction bridge).
הצורה המודרנית של המשחק עוצבה על ידי הרולד ואנדרבילט.
הוא פרסם בשנת 1925 את החוקים, שניסח למשחק הברידג' ואלו הפכו לצורה הדומיננטית של המשחק תוך שנים מעטות.
מילון אוקספורד טוען שמקור המלה האנגלית bridge הוא באופן הביטוי של המלה "ביריץ'", ממקור כנראה רוסי שפירושה "קח".
לפי המילון, ישנן השערות שמקור המלה מהצירוף בשפה הטורקית "ביר-אוץ'" - bir-üç, אותו ניתן לתרגם ל"אחד-שלוש", מושג שיכול לתאר את העובדה שבמהלך המשחק "יד" אחת פתוחה בעוד שלוש "ידיים" סגורות.
כרוז - השחקן מהזוג שזכה בחוזה ומנסה לבצע את החוזה.
כפל (Double) - אם השחקנים שלא הכריזו חושבים שהכרוז לא יוכל לבצע את החוזה הם לעיתים מכריזים כפל.
הכפל מכפיל את הנקודות שההגנה תקבל אם היא תפיל את החוזה אך אם הכרוז יבצע את החוזה יוכפלו הנקודות שהוא יקבל.
לעיתים משתמשים בכפל גם כדי לסמן לשותף מה טיב הקלפים שבידו של המכריז.
משחק חלקי - משחק בחוזה נמוך מ-3NT.
החוזים במשחק חלקי הם חוזים עם שליט מגובה 1 עד גובה 3 וחוזים ללא שליט: 1NT ו-2NT.
משחק מלא - משחק בחוזה של 3NT או יותר אבל פחות מסלאם (Slam).
סלאם (Slam) - הכרזה וביצוע של חוזה שבו הכרוז מתחייב לקחת שתים עשרה או שלוש עשרה לקיחות.
סלאם קטן (Small Slam) הוא הכרזה של חוזה שבו הכרוז מתחייב לקחת 12 לקיחות.
סלאם גדול (Grand Slam) הוא הכרזה של חוזה שבו הכרוז מתחייב לקחת את כל שלוש-עשרה הלקיחות.
שלב המשחק הוא השלב בו אחד מבני הזוג שזכה במשחק מנסה לבצע את החוזה.
הגנה - הזוג שאינו הכרוז והדומם.
פגיעות - כל זוג יכול להיות במצב פגיע או במצב לא-פגיע.
במצב פגיע הניקוד שמקבלים עבור ביצוע משחק מלא או סלאם גבוה יותר מאשר במצב לא-פגיע.
במצב פגיע העונש על כישלון בביצוע החוזה גבוה יותר מאשר במצב לא-פגיע.
הסבר מורחב ראו בפסקה "שיטת הניקוד".
לבני הזוג מותר להעביר מידע על הקלפים שברשותם, אך זאת במגבלות הבאות:
מותר להעביר מידע רק על ידי הכרזות והשלכת קלף בעת לקיחה, ושום אמצעי אחר.
כל המידע צריך להיות מוסבר ליריבים, אם הם שואלים.
כלומר, זוג יכול לייחס להכרזות משמעויות שונות, כל זמן שהן מובהרות ליריבים.
כאשר ההכרזה אינה טבעית אלא משקפת קונבנציה אשר אינה נפוצה, השותף של מכריז הכרזה זו צריך לציין זאת (למשל, על ידי הנחת כרטיס ה-Alert, ראו קופסאות הכרזה להלן) על מנת לציין ליריבים שלהכרזה משמעות מיוחדת.
משמעות ההכרזות של הזוג מגדירה את שיטת ההכרזה.
ישנן שיטות הכרזה מקובלות רבות בהן גורן, 2 על 1 מחייבת למשחק מלא אקול, Standard American, פרסיז'ן (Precision), ועוד.
הכרזה, שמשמעותה אינה טווח נקודות מסוים ו"אורך" בסדרה המוכרזת או נכונות לשחק את החוזה בסדרה המוכרזת נקראת "קונבנציה".
ישנן קונבנציות רבות, מהמוכרות יותר מהן: "סטיימן" (Stayman), "ג'קובי טרנספר" (Jacoby transfers), Walsh Diamond ו"בלקווד" (Blackwood).
ההחלטה איזו סדרה להכריז ובאיזה גובה היא לב שלב ההכרזה בברידג', אבל באופן כללי ניתן לומר, שהיא תלויה בהערכת השחקן את ידו.
הטכניקה הבסיסית ביותר היא ספירת הנקודות של מילטון.
עליה יש המוסיפים שיטות כמו "ספירת לקיחות מפסידות" (losing trick count) ו"חוק סה"כ הלקיחות" (law of total tricks).
בחלק זה של הערך בקונבנציות יסומנו 2 שותפים במשחק כשחקן א' ושחקן ב'.
אחת הקונבנציות הנפוצות ביותר בברידג'.
הכרזה זו מתבצעת לאחר ששחקן א' פתח בהכרזת 1NT (ללא שליט) או 2NT.
על ההכרזה הזו של שחקן א' עונה שחקן ב' או בהתאמה.
לקונבנציה זו יש שתי מטרות:
לברר האם ניתן להכריז משחק מלא.
למצוא התאמה של רביעייה מול רביעייה, אם יש כזו, באחת מסדרות המייג'ור (כלומר לב ועלה).
"שנים חלש" או בביטוי האנגלי המקובל יותר גם אצל דוברי עברית "Weak Two" היא קונבנציה בברידג' בה שחקן מכריז בגובה 2 עם יד חלשה ושישה קלפים בסדרה שהוכרזה.
מטרת ההכרזה היא הפרעה ליריבים שבהסתברות גבוהה מחזיקים את מרבית הנקודות.
לאחר ההכרזה היריבים יאלצו ברוב המקרים לחפש התאמה בסדרה בגובה 3, במקום להתחיל לעשות זאת בגובה 1, לו הפותח לא היה מכריז הכרזת Weak Two.
הכרזה של Weak Two עם שישה קלפים באחת מסדרות המייג'ור נפוצה.
יש המכריזים הכרזה כזו גם בסדרת ה .
קונבנציה נפוצה זו מתבצעת לאחר הכרזת 1NT או 2NT של הפותח.
מטרת ההכרזה היא בחינת האפשרות להתאמה בסדרה על מנת לשחק בה במקום בחוזה של NT.
המשיב משתמש בה כאשר יש לו אורך בסדרה.
קונבנציה זו בוחנת את האפשרות להכרזת חוזה של סלאם, באמצעות בירור מספר האלופים ובמקרים מסוימים גם מספר המלכים שיש לזוג.
טכניקות בהן משתמש הכרוז במטרה לבצע את החוזה או לבצע לקיחות עודפות.
משחק ההגנה מחייב תיאום בין שני המגנים.
הסוגיות המרכזיות במשחק ההגנה מפורטות בהמשך
ספירת היד (מעקב אחר אופן חלוקת הסדרות והקלפים אצל השותף ואצל הכרוז, על סמך ההכרזה והמשחק)
הובלת הפתיחה - שימוש במידע מההכרזה
כמו בכל משחק קלפים, הניקוד בברידג' תלוי בערך הקלפים שביד.
כדי להקטין את השפעת גורם המזל ולהגביר את השפעת היכולת, לא מסתכלים בתחרויות ובמועדונים על הניקוד של מישהו במנותק, אלא משווים אותו לכל הזוגות ששחקו את אותה חלוקת קלפים.
ישנן שתי שיטות ניקוד עיקריות: זוגות וקבוצות.
במשחקי זוגות, כל "יד" (חלוקה) משוחקת על ידי מספר זוגות, ואז משווים את כל התוצאות.
כל זוג צובר שתי נקודות-משחק על כל זוג שקיבל פחות נקודות על אותה יד, ונקודה אחת לכל זוג שקיבל את אותו מספר של נקודות על היד.
אז מסכמים את הניקוד על כל הידיים כדי להחליט מיהו הזוג הזוכה.
בדרך כלל הניקוד ניתן בסופו של דבר כאחוז ממקסימום תאורטי: 100% משמעו שהזוג צבר יותר נקודות מכל שאר הזוגות בכל הידיים.
במשחקי קבוצות, שני זוגות מרכיבים קבוצה של ארבעה שחקנים, שמשחקת כנגד קבוצה אחרת.
כל יד משוחקת פעמיים בצורה הבאה:
נניח שקבוצה א' משחקת נגד קבוצה ב'.
בפעם הראשונה שהיד משוחקת, זוג אחד מקבוצה א' משחקים את קלפי צפון-דרום וזוג אחד מקבוצה ב' משחק את קלפי מזרח-מערב; כאשר היד משוחקת שוב, אז שני הזוגות הנותרים משחקים, אך הפעם הזוג מקבוצה א' אוחז בקלפי מזרח-מערב, והזוג מקבוצה ב' אוחז בקלפי צפון-דרום.
אסור לקבוצות לדון על המשחקים בזמן שביניהם.
לאחר שהיד שוחקה פעמים, משווים את תוצאות שני המשחקים וקובעים ניקוד על סמך הניקוד הכללי.
למשל, אם זוג אחד זכה ב+1000 נקודות ביד, ואילו בני זוגם לקבוצה קיבלו - 980 נקודות, הרי שסה"כ קיבלה הקבוצה על היד +20 נקודות.
אז משתמשים באחת משתי דרכים כדי לקבוע מי מנצח.