tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באירוע פאסטליין, שנערך ב-10 במרץ, ריינס רשם את קרב חזרתו לזירה כששלישיית "המגן" רשמה איחוד מוצלח בניצחון על ברון קורבין, בובי לאשלי ודרו מקינטייר.
באירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, ריינס ניצח את דרו מקינטייר.
ב-16 באפריל, ריינס הועבר לתוכנית סמאקדאון כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ.
הוא קטע את הצגת אליאס כרכישה הגדולה ביותר בהיסטוריה של סמאקדאון על ידי יושב ראש הארגון, וינס מקמהן, כשערך את הופעת הבכורה שלו בתוכנית, ולאחר מכן תקף את אליאס ואת מקמהן.
שבוע לאחר מכן, הבן של וינס, שיין מקמהן, קרא לריינס לזירה כדי לנקום בו על מעשיו, אך עוד לפני שהאחרון הגיע לזירה, אליאס תקף אותו מאחור, ולאחר מכן אליאס ושיין תקפו את ריינס יחדיו.
באירוע The Shield's Final Chapter, שנערך ב-21 באפריל, קבוצת "המגן" ניצחה את ברון קורבין, בובי לאשלי ודרו מקינטייר, במה שהוגדר כקרב האחרון של קבוצת "המגן" ביחד וגם כקרב האחרון של דין אמברוז ב-WWE.
ב-30 באפריל, ריינס ניצח את The B-Team (בו דאלאס וקורטיס אקסל) בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1. ב-6 במאי, ריינס ניצח את דרו מקינטייר כתוצאה מפסילה בשל התערבות של שיין מקמהן ואליאס.
ב-13 במאי בתוכנית Raw, ריינס והמיז ניצחו בקרב זוגות את בובי לאשלי ואליאס כתוצאה מפסילה.
לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, רומן ריינס והאוסוס הפסידו בקרב האנדיקאפ 4 נגד 3 לאליאס, דניאל בריאן, רואן ושיין מקמהן.
באירוע כסף בבנק, שנערך ב-19 במאי, ריינס גבר על אליאס בקרב שנמשך כעשר שניות.
יומיים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, ריינס ניצח פעם נוספת את אליאס.
ב-28 במאי, ריינס ו-R-טרות' ניצחו בקרב זוגות את דרו מקינטייר ואליאס.
ב-3 ביוני בתוכנית Raw, ריינס והאוסוס הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לדרו מקינטייר והריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון).
באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-7 ביוני, ריינס הפסיד לשיין מקמהן.
באירוע סטומפינג גראונדס, שנערך ב-23 ביוני, ריינס ניצח את דרו מקינטייר.
ב-8 ביולי בתוכנית Raw, ריינס ומתאבק מסתורי בעל מסיכה בשם גארי גארבוט (שלאחר מכן התגלה כסדריק אלכסנדר) הפסידו בקרב זוגות לדרו מקינטייר ושיין מקמהן.
לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, ריינס גבר על דולף זיגלר.
באירוע חוקי אקסטרים, שנערך ב-14 ביולי, ריינס ואנדרטייקר ניצחו את דרו מקינטייר ושיין מקמהן בקרב זוגות ללא חוקים.
ב-22 ביולי במסגרת פרק האיחוד של התוכנית Raw, ריינס גבר על סמואה ג'ו.
ב-30 ביולי בתוכנית סמאקדאון, ריינס הותקף על ידי דמות מסתורית, בזמן שעשה את דרכו אל עמדת הראיונות בשל נפילת ציוד על גופו.
ב-5 באוגוסט בתוכנית Raw, סמואה ג'ו דרש מריינס התנצלות על כך שהאשים אותו בלקיחת חלק באירוע התקיפה; מנגד, כשג'ו עשה את דרכו אל מגרש החניה להתעמת עם ריינס, האחרון הותקף על ידי מכונית נוסעת אשר דהרה אל עבר כיוונו של ריינס.
לילה לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, ריינס ניגש לבאדי מרפי, כשהבין שהוא היה נוכח במקום אירוע הדריסה.
ריינס הכה את מרפי עד שהוציא ממנו תשובה בנוגע למי תקף אותו; מרפי אמר שהוא ראה את רואן במקום האירוע כאחראי לביצוע התקיפה.
ב-13 באוגוסט בתוכנית סמאקדאון, ריינס ניצח את באדי מרפי.
באותו הערב, דניאל בריאן ורואן חשפו את התוקף המסתורי כבן אדם הדומה לרואן.
ב-19 באוגוסט בתוכנית Raw, ריינס ניצח את דולף זיגלר.
ב-27 באוגוסט בתוכנית סמאקדאון, ריינס השיג צילומי אבטחה ברורים יותר ובהם היה ניתן לראות בבירור את רואן, שדחף את הציוד על ריינס.
באירוע זה, שנערך ב-15 בספטמבר, ריינס הפסיד לאריק רואן בקרב ללא פסילות שהתקיים ביניהם, ובו לוק הארפר ביצע את חזרתו לארגון ועזר לחברו, אריק רואן, בהשגת הניצחון.
ב-4 באוקטובר בתוכנית הבכורה של סמאקדאון בשידור ישיר ברשת פוקס, ריינס גבר על אריק רואן בקרב חוטבי עצים.
באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-6 באוקטובר, ריינס ודניאל בריאן ניצחו בקרב טורנדו זוגות את אריק רואן ולוק הארפר.
ב-18 באוקטובר, ריינס ודניאל בריאן ניצחו בקרב זוגות את המלך קורבין ושינסקה נקאמורה.
שבוע לאחר מכן, ריינס, עלי ושורטי ג'י ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את סזארו, המלך קורבין ושינסקה נקאמורה.
באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-31 באוקטובר, ריינס שימש כקפטן קבוצתו של האלק הוגאן לצד רוסב, ריקושט, עלי ושורטי ג'י וביחד הם ניצחו את קבוצתו של ריק פלייר (רנדי אורטון, המלך קורבין, שינסקה נקאמורה, בובי לאשלי ודרו מקינטייר).
ב-8 בנובמבר, ריינס הפסיד בקרב יחידים למלך קורבין.
ב-22 בנובמבר, ריינס, מוסטפא עלי ושורטי ג'י הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה למלך קורבין, דולף זיגלר ורוברט רוד.
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-24 בנובמבר, קבוצת סמאקדאון (ריינס, מוסטפא עלי, ברון סטרומן, המלך קורבין ושורטי ג'י) ניצחה את קבוצת Raw (סת' רולינס, רנדי אורטון, קווין אואנס, ריקושט ודרו מקינטייר) וקבוצת NXT (תומאסו צ'אמפה, קית' לי, מאט רידל, דמיאן פריסט ווולטר) בקרב הדחות גברים משולש, כשריינס היה השורד האחרון בקרב.
ב-29 בנובמבר, ריינס ניצח את רוברט רוד.
שבוע לאחר מכן, ריינס ניצח את דולף זיגלר, כשלאחר הקרב הוא הותקף על ידי זיגלר וברון קורבין, נאזק לעמוד הזירה ואף הושלכו על פניו קופסאות שימורים של אוכל לכלבים (עקב כינויו).
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-15 בדצמבר, ריינס הפסיד למלך קורבין בקרב TLC.
ב-17 בינואר 2020, ריינס ניצח את רוברט רוד בקרב שולחנות, מה שאיפשר לו לבחור את התניית הקרב בינו לבין קורבין באירוע הרויאל ראמבל; ריינס בחר בקרב ספירות בכל מקום.
שבוע לאחר מכן, ריינס והאוסוס ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את המלך קורבין, דולף זיגלר ורוברט רוד.
בקרב הראשון של אירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר, ריינס ניצח את קורבין בקרב ספירות בכל מקום.
הוא אף התחרה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס לקרב כמספר ה-26, הספיק להדיח את דולף זיגלר ואדג', אך הודח אחרון על ידי המנצח בקרב, דרו מקינטייר.
חמישה ימים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, ריינס והאוסוס ניצחו פעם נוספת את המלך קורבין, דולף זיגלר ורוברט רוד, כשהפעם על המפסיד בקרב היה להיות מכוסה באוכל כלבים.
ב-14 בפברואר, ריינס ודניאל בריאן ניצחו בקרב זוגות את ג'ון מוריסון והמיז.
באירוע סופר שואודאון, שנערך ב-27 בפברואר, ריינס רשם ניצחון נוסף על המלך קורבין, הפעם במסגרת קרב כלוב.
ריינס קטע אותו, הגיע לזירה עד למצב שבו השניים נקלעו לקרב מבטים ביניהם.
האחרון נענה לאתגר של גולדברג בחיוב וכתוצאה מכך הקרב ביניהם נקבע לאירוע רסלמניה 36. ביצע את חזרתו לארגון לאחר חמישה חודשי היעדרות באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-23 באוגוסט, כשתקף את ברון סטרומן ו"השד" בריי וויאט, לאחר שהאחרון ניצח את סטרומן וזכה באליפות האוניברסלית.
בפרק העוקב של התוכנית סמאקדאון, ריינס נצפה לצד המנג'ר, פול היימן.
באירוע פייבאק, שנערך ב-30 באוגוסט, ריינס ניצח את השניים בקרב ללא חוקים משולש וכתוצאה מכך זכה באליפות האוניברסלית בפעם השנייה בקריירה שלו; הגישה החדשה שלו ביססה את דמותו של ריינס כדמות הרעה.
באירוע התנגשות של אלופים, שנערך ב-27 בספטמבר, ריינס הגן בהצלחה על התואר מול בן דודו, ג'יי אוסו.
הוא ניצח את ג'יי אוסו ושמר על התואר פעם נוספת, הפעם במסגרת קרב גיהנום בכלוב "אני נכנע" באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-25 באוקטובר.
בין שתי הגנותיו על התואר נגד ג'יי אוסו, הוא הגן בהצלחה על התואר מול ברון סטרומן ב-16 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון.
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-22 בנובמבר, ריינס ניצח את אלוף ה-WWE, דרו מקינטייר, בקרב אלוף נגד אלוף.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-20 בדצמבר, ריינס הגן בהצלחה על תוארו נגד קווין אואנס במסגרת קרב TLC.
חמישה ימים לאחר מכן, השניים התמודדו פעם נוספת על התואר, הפעם בקרב כלוב, שגם בו ריינס יצא עם ידו על העליונה.
באירוע תא ההדחות, שנערך ב-21 בפברואר 2021, ריינס ניצח את דניאל בריאן וכתוצאה מכך שמר על תוארו.
באירוע פאסטליין, שנערך ב-21 במרץ, ריינס הגן בהצלחה על תוארו מול דניאל בריאן בקרב שבו אדג' שימש כאוכף החוקים המיוחד.
ב-30 באפריל, ריינס הגן בהצלחה על האליפות פעם נוספת מול דניאל בריאן, כשהפעם ההתניה שנקבעה מראש הייתה שבמידה שבריאן יפסיד, הוא יעזוב את סמאקדאון לצמיתות.
ב-18 ביוני בפרק של התוכנית סמאקדאון, ריינס שמר על התואר מול ריי מיסטריו בקרב גיהנום בכלוב.
באירוע כסף בבנק, שנערך ב-18 ביולי, ריינס הגן בהצלחה על התואר מול אדג'.
באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-21 באוגוסט, ריינס ניצח את ג'ון סינה ושמר על תוארו בהצלחה.
ב-3 בספטמבר, ריינס הגן בהצלחה על תוארו מול פין באלור כתוצאה מהכנעה עקב מהלך חניקת הגיליוטינה.
ב-20 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, ריינס ניצח את בובי לאשלי ואלוף ה-WWE, ביג אי בקרב משולש, שאינו היה על אף אחת מחגורות האליפות.
באירוע חוקי אקסטרים, שנערך ב-26 בספטמבר, הוא רשם הגנה מוצלחת נוספת על תוארו, שוב מול אותו באלור, הפעם בדמות "הדמון" של האחרון.
באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-21 באוקטובר, ריינס ניצח את ברוק לסנר ושמר על תוארו.
ב-3 בדצמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, ריינס שמר על תוארו לאחר ניצחון זריז על סמי זיין.
באירוע תא ההדחות, שנערך ב-19 בפברואר 2022, ריינס שמר על התואר לאחר ניצחון על גולדברג.
בלילה השני של רסלמניה 38, שנערך ב-3 באפריל, ריינס ניצח את ברוק לסנר בצעד שאיחד את אליפויות העולם, שעתה הוכרה תחת השם אליפות ה-WWE האוניברסלית הבלתי מעורערת.
באירוע רסלמניה באקלאש, שנערך ב-8 במאי, ריינס והאוסוס ניצחו את דרו מקינטייר ו-RK-Bro (רנדי אורטון ורידל) בקרב שלושה נגד שלושה.
ב-17 ביוני, ריינס הגן בהצלחה על אליפות ה-WWE האוניברסלית הבלתי מעורערת מול רידל.
באירוע Clash at the Castle, שנערך ב-3 בספטמבר, ריינס רשם הגנה נוספת מוצלחת על התואר, הפעם מול דרו מקינטייר.
ריינס ניצח את קווין אואנס ושמר על האליפות.
ברסלמניה 39 ריינס שמר על התואר נגד קודי רודס.
ברויאל ראמבל, ריינס ניצח בקרב מרובע את LA נייט, AJ סטיילס ורנדי אורטון.
ברסלמניה 40, ריינס ניצח ביחד עם דה רוק את קודי רודס ו-סת' רולינס.
בלילה 2 של אירוע זה, הוא הפסיד את התואר לקודי רודס.
היריבות בין ריינס לבין הבלודליין החלה לאחר שסולו סיקואה סילק אותו מהקבוצה.
באירוע סאמרסלאם, חזר ריינס ותקף את סיקואה.
באירוע באד בלוד (Bad Blood), שיתף ריינס פעולה עם קודי רודס בקרב זוגות מול סולו סיקואה וג'ייקוב פאטו, וביחד השניים השיגו ניצחון.
היריבות נמשכה לאירוע היהלום שבכתר, שם התמודדו ריינס, ג'ימי אוסו וג'יי אוסו מול הבלודליין, בקרב זה היה מורכב מסולו סיקואו, ג'ייקוב פאטו, טמאה טונגה וטונגה לואה.
באירוע סדרת ההישרדות, התקיים קרב הדחות חמישה נגד חמישה בו קבוצתו של ריינס, שכללה את האוסוס, סמי זיין ו-CM פאנק, ניצחה את קבוצת הבלודליין וברונסון ריד.
ריינס הוא חצי סמואני וחצי איטלקי.
גם אביו, סיקה אנואי, וגם אחיו, רוזי, שנפטר ב-17 באפריל 2017 היו מתאבקים מקצוענים.
כחלק ממשפחת אנואי, הוא הבן דוד של המתאבקים יוקוזונה, ריקישי, אומאגה וטונגה קיד.
ריינס נישא לגלינה ג'ואל בקר בדצמבר 2014. יש לו חמישה ילדים, בת בשם ג'ואל, תאומים שנולדו בשנת 2016 ועוד תאומים שנולדו בשנת 2020.
ריינס בעל תואר ראשון בניהול מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
ריינס מחשיב את המתאבק הקנדי, ברט הארט כגיבור הילדות שלו.
ריינס חולה בלוקמיה משנת 2008.
בשנת 2026 צפויה להתחיל הקרנת סרט "סטריט פייטר" בו הוא משחק.
אליפות הזוגות של FCW (פעם אחת) - עם מייק דלטון
PWI דירג אותו במקום ה-1 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2016
המתאבק השנוא של השנה (2016)
המתאבק בעל השיפור הגדול ביותר של השנה (2015)
דורג במקום ה-9 מתוך 10 המתאבקים הטובים ביותר של השנה (2020)
המתאבק בעל השיפור הגדול ביותר של השנה (2013)
המתאבק הכי אוברייטד של השנה (2016)
אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד (ארבע פעמים)
האליפות האוניברסלית (פעמיים, אלוף אחרון)
אליפות הזוגות של ה-WWE (פעם אחת) - עם סת' רולינס
אלוף הגראנד סלאם התשיעי (לפי הפורמט הנוכחי, בכללי מקום 17)
פריצת השנה (2013) - עם דין אמברוז וסת' רולינס כקבוצת "המגן"
רגע האקסטרים של השנה (2015)
רומנטיקנים נואשים היא מיני-סדרת דרמה בשישה חלקים אודות חברי האחווה הפרה-רפאליטית.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC Two בין 21 ביולי ל-25 באוגוסט 2009.
הסדרה נוצרה בהשפעת ספרה של פראני מויל אודות האחווה הפרה-רפאליטית "Desperate Romantics: The Private Lives Of The Pre-Raphaelites", וממנו קיבלה את שמה.
מויל, שעבדה בעבר כעורכת ב-BBC פנתה אל הסופר פיטר באוקר עם הספר שיכול לדעתה להוות בסיס לדרמה טלוויזיונית מעניינת.
באוקר הודה שהוא "נתקף אימה מעיבוד ביוגרפיה על אמנות", אך הרגיש שספרה של מויל מכיל משהו שונה, והוא מתבונן באמנות של האחווה דרך מסנן של חיי האהבה המסובכים שלהם.
הסדרה הוצגה כמו "הפמליה" עם כן ציור, מויל אמרה על כך שהיא תיארה לעצמה את הסדרה "כסאגה רגשית גדולה, קצת כמו ההגדה לבית פורסייט".
הסדרה הוצגה גם כמו "נישואים בין האחווה הפרה-רפאליטית עם הערכים של עקרות בית נואשות".
זו לא הייתה הפעם הראשונה בה נעשה עיבוד דרמטי לטלוויזיה של חייהם של הפרה-רפאליטים.
ב-1967 ביים קן ראסל את הסרט "Dante's Inferno", וב-1975 שודרה מיני-סדרה בשישה חלקים בשם "The Love School".
בעוד שהדרמה של באוקר התבססה על ספרה של פראני מויל, הסדרה "The Love School" עובדה לרומן שיצא לאור ב-1975 בהוצאת מקמילן.
העיבוד החדש הושפע רבות מהסדרה הקודמת.
פרד וולטרס מציג בפני חברי האחווה הפרה-רפאליטית, דנטה גבריאל רוזטי, ויליאם הולמן האנט וג'ון אוורט מיליי, את הדוגמנית המושלמת עבורם: נערה שעובדת בחנות כובעים בשם ליזי סידל.
פרד משכנע את ההורים של ליזי לדגמן עבור חברי האחווה בעזרת אמו שמוכנה לערוב עבורם.
אחרי שנדחו על ידי האקדמיה המלכותי, חברי האחווה מחליטים להציג תערוכה משלהם, ומזמינים אליה את המבקר רב ההשפעה ג'ון ראסקין.
בתחילה דוחה ראסקין את בקשותיהם אבל לבסוף הוא משתכנע ותמיכתו בהם משתיקה את המבקרים האחרים, כולל את חברי האקדמיה.
איידן טרנר – דנטה גבריאל רוזטי
רייף ספול – ויליאם הולמן האנט
סמואל ברנט – ג'ון אוורט מיליי
סם קריין – פרד וולטרס
זואי טאפר – אפי גריי
איימי מנסון – ליזי סידל
ג'ני ז'אק – אנני מילר
טום הולנדר – ג'ון ראסקין
פיל דייוויס – פרנק סטון
מארק היפ – צ'ארלס דיקנס
רבקה דייוויס – פאני קורנפורת'
דיפריג מוריס – ויליאם מוריס
פיטר סנדיס-קלארק – אדוארד ברן-ג'ונס
נטלי תומאס – ג'יין ברדן
פופי לי פרייר – רוז לה טוש
"Ecce Ancilla Domini" (1850) מאת דנטה גבריאל רוזטי
"The Light of the World" (1853–1854) מאת ויליאם הולמן האנט
"שעיר לעזאזל" (1856) מאת ויליאם הולמן האנט
"Study of a Female Nude" (1878?) מאת דנטה גבריאל רוזטי
"הגבירה משאלוט" (1853) מאת אליזבת סידל
"Autumn Leaves" (1856) מאת ג'ון אוורט מיליי
"The Blind Girl" (1856) מאת ג'ון אוורט מיליי
"The Rowing Boat" (ללא ציון תאריך, 1850–1860) מאת אליזבת סידל
"Bubbles" (1886) מאת ג'ון אוורט מיליי
"Bocca Baciata" (1859) מאת דנטה גבריאל רוזטי
"The Shadow of Death" (1872) מאת ויליאם הולמן האנט
"Oxford Union murals" 1857–1859) מאת דנטה גבריאל רוזטי, ויליאם מוריס, אדוארד ברן-ג'ונס ואחרים.
"Ecce Ancilla Domini" (1849–1850) מאת דנטה גבריאל רוזטי
"המשפחה הקדושה" (ללא ציון תאריך) מאת אליזבת סידל
רומנוס כותב ההמנונים היה כותב המנונים יווני-סורי שפעל במהלך המאה השישית.
רוב המידע על רומנוס מקורו בספרות נוצרית.
בנוסף לכך הוא הוזכר על ידי משורר מהמאה השמינית ובסודא.
ככל הנראה הוא נולד למשפחה יהודית מחומס ומדמשק.
בהיותו ילד צעיר הוא התנצר, אך לא ברור האם הוריו התנצרו ביחד אתו.
בהמשך בוא עבר לביירות ושירת בכנסייה.
כאשר הוא עבר לקונסטנטינופול רומנוס החל לשרת בכנסייה הגדולה.
לפי המסורת, בתחילה הוא לא נחשב למשורר או זמר טוב.
אומנם במהלך תפילה בכנסייה בקונסטנטינופוליס הוא התבקש לקרוא על הבמה.
הופעתו הייתה גרועה ביותר והוא לא היה מרוצה ממנו.
בהיותו ישן לאחר ההופעה הוא ראה את מריה הקדושה שציוותה עליו לאכול את הנייר שבידיה.
בבוקר הוא כתב את השיר הראשון שלו שזכה להצלחה גדולה.
בסך הכל הוא כתב כ-1000 יצירות מהם כ-60–80 שרדו עד היום.
בין היצירות שלפי השערה נכתבו על ידו, ניתן למנות גם טרופריון הפסחא.
האפיפיור רומנוס היה האפיפיור מאוגוסט 897 עד נובמבר אותה שנה.
רומנוס היה ככל הנראה אחיינו של האפיפיור מרינוס הראשון.
רומנוס, ששמו הפרטי אינו ידוע, נולד בגאלזה שבאיטליה ליד צ'יביטה קסטלנה, שם נולד גם מרינוס.
הוא מונה לחשמן של סן פייטרו אין וינקולי (לטינית: Sanctus Petrus ad Vincula) שברומא לפני בחירתו לאפיפיורות.
רומנוס נבחר להחליף את האפיפיור סטפנוס השישי שנרצח בתקופה שבה נלחמו על האפיפיורות סיעות איטלקיות שונות.
האפיפיור סטפנוס השישי נרצח לאחר שהוציא את גופתו של האפיפיור פורמוסוס לסינוד הגופה שלאחר המוות, שבו שפט סטפנוס השישי את גופתו של "פורמוסוס".
רומנוס ביטל את כל המעשים והצווים של קודמו.
במהלך שלטונו הקצר, הוא העניק את מנזר פרפה לוויטאליס והעניק לו פליום (גלימה בכנסייה הקתולית), ומינה את ויטאליס לפטריארך של גראדו.
רומנוס גם אישר את רכושם של הבישופים הספרדים של ז'ירונה ואלנה.
השלטון הקצר שלו נחשב למוסרי על פי ההיסטוריון הפרנקי בן זמנו פלודוארד, אך ההיסטוריון בן המאה ה-15 ברתולומאו פלאטינה תקף אותו בשל ביטול פעולות וצווים של קודמו.
רומנוס נפטר בנובמבר 897 מסיבה לא ידועה, אולם יש המאמינים כי הוא הודח על ידי תומכי קודמו של סטפנוס השישי, שהיה מסיעה מנוגדת.
רומנטיקה אכזרית היא דרמה רומנטית סובייטית משנת 1984 בבימויו של אלדר ריאזנוב.
זו היא גרסת המסך הידועה ביותר למחזהו הקלאסי של אלכסנדר אוסטרובסקי חסרת נדוניה (1878).
את התפקיד הנשי הראשי גילמה לריסה גוזייבה, שעבורה הייתה זה הופעת בכורה בקולנוע.
הסרט צולם במיקום באזור וולגה עילית, כולל בעיר קוסטרומה.
הסרט כולל סדרת רומנסה רוסית שנכתבה על ידי בלה אחמדולינה, מרינה צבטייבה ואלדר ריאזנוב, הולחנו על ידי אנדריי פטרוב ונינה שאטסקאיה ובוצעו על ידי ולנטינה פונומריובה וניקיטה מיכאלקוב.
שירים אלה זכו לפופולריות רבה בברית המועצות.
רומן שלוש הממלכות (בסינית מפושטת: 三国演义 בסינית מסורתית: 三國演義 בפין-יין: Sānguó Yǎnyì) הוא רומן היסטורי מאת הסופר בן המאה הארבע עשרה לואו גואן-ג'ונג.
הספר נמנה עם ארבעת הרומנים הקלאסים הסיניים.
הספר לא תורגם לעברית בשלמותו.
עלילת הספר מתרחשת בסין במאה השלישית לספירה, בתקופת שלוש הממלכות (ממלכת וֵיי, צ'וּ,ו-ווּ), ומתאר את המלחמות באותה תקופה.
עלילת הספר משתרעת על יותר ממאה שנה ומכיל עלילות משנה רבות.
להלן תמצית העלילה המרכזית וכמה שיאים ידועים ברומן.
מרד הטורבן הצהוב ועשרת המלווים
בשנותיה האחרונות של שושלת האן, סריסים בוגדניים ופקידים מרושעים רימו את הקיסר ורדפו פקידים טובים.
הממשלה הפכה בהדרגה מושחתת יותר בכל המישורים, מה שהוביל להידרדרות נרחבת של אימפריית שושלת האן.
במשך שלטונו של הקיסר לינג, פרץ מרד הטורבן הצהוב בהנהגתו של ג'אנג ג'יאו.
המרד דוכא בקושי רב על ידי כוחות הקיסר בהובלתו של הגנרל חֶה גִ'ין.
עם מותו של הקיסר לינג, חֶה גִ'ין העלה לכס הקיסר את הקיסר שאו הצעיר והשתלט על השלטון המרכזי.
עשרת המלווים, קבוצה של סריסים-משפטנים משפיעים, חששו שחה ג'ין נהיה חזק מדי, אז הם פיתו אותו להיכנס לארמון והתנקשו בו.
כנקמה, תומכי חה ג'ין פרצו לארמון ושחטו ללא הבחנה כל אדם שנראה כמו סריס.
בתוהו ובואו שנוצר לאחר מכן, הקיסר שאו ואחיו למחצה הצעיר, הנסיך צֶ'נְלְיוֹ, נעלמו מהארמון.
הקיסר והנסיך האובדים נמצאו על ידי חיילים של המצביא דונְג גְ'ווֹ, שתפס את השליטה בבירת הקיסרות לוו-יאנג, כביכול כדי להגן על הקיסר.
מאוחר יותר הדיח דונְג גְ'ווֹ, את הקיסר שאו והחליף אותו בנסיך צ'נליו (הקיסר שיאן), שהיה בסך הכל בובה של דונְג גְ'ווֹ.
דונג ג'וו השיג מונופול על הכוח השלטוני בסין, רדף את יריביו הפוליטיים ודיכא את פשוטי העם עבור רווחים אישיים.
היו שני ניסיונות להתנקש בחייו: הראשון בוצע על ידי קצין בצבא, ווּ פֿוּ (伍孚), שנכשל ומת מוות מחריד; השני בוצע על ידי צָאו צָאו, שניסיונו נכשל ואילץ אותו לברוח.
צאו צאו נמלט מלוו-יאנג, חזר לעיר הולדתו ושלח צו קיסרי מזויף לפקידי אזוריים שונים ולאיילי המלחמה, וקרא להם להתמרד נגד דונג ג'וו.
18 אנשי צבא הקימו צבא משותף בהנהגתו של יְוֵּ'אן שָׁאו, ופתחו במסע כדי להעניש את דונג ג'וו.
דונג ג'וו חש סכנה לאחר שהפסיד בקרב מעבר סְה-שְׁווֵי ובקרב מעבר חוּלָאו, אז הוא פינה את לוו-יאנג והעביר את הבירה הקיסרית לצָ'אנְג'אָן.
הוא אילץ את תושבי לוו-יאנג לעבור יחד איתו ושרף את העיר.
הצבא המשותף התפרק בסופו של דבר בגלל מנהיגות כושלת ואינטרסים סותרים של חבריה.
בינתיים, בצָ'אנְג'אָן, דונג ג'וו נרצח על ידי בן טיפוחיו לוּ' בּוּ בסכסוך על העלמה דְיָאוצָ'אן במסגרת מזימה שזמם השר וָאנְג יוּ'ן.
סכסוך בין איילי המלחמה והאצילים השונים
בינתיים, מדינת האן כבר נכנסה למלחמת אזרחים שבה איילי מלחמה נלחמו על שטחים וכוח.
סוּן גְ'ייֵן מצא את החותם הקיסרי בחורבות של לוו-יאנג ושמר אותו בסתר לעצמו.
יְוֵּ'אן שָׁאו וגונְגְסוּן דְזָאן נלחמו בצפון בזמן שסוּן גְ'ייֵן ולְיוֹ בְּיָאו נאבקו בדרום.
אחרים כגון צאו צאו ולְיוֹ בֵּיי, שבתחילה לא היו להם תארים או אדמות, הקימו בהדרגה צבאות משלהם והשתלטו על קרקעות.
באותו זמן, צאו צאו הציל את הקיסר שְׂייֵן משרידי כוחותיו של דונג ג'וו, הקים את הבירה הקיסרית החדשה בעיר שׂוּ' והפך לראש הממשלה החדש.
הוא ניצח את הצבאות המתחרים (למשל את הצבאות של לו' בו, יְוֵּ'אן שׁוּ וגָ'אנְג שְׂיוֹ') בסדרת קרבות במרכז סין עד שניצח ניצחון מכריע על יְוֵּ'אן שָׁאו בקרב גְווָאנְדוּ.
באמצעות כיבושיו איחד צאו צאו את מרכז וצפון סין תחת שליטתו.
השטחים שכבש שימשו בהמשך כבסיס של מדינת צאו ווי.
סוּן צֶה מקים שושלת בגְ'יָאנְגְדונְג
בינתיים, סוּן גְ'ייֵן נהרג במארב שהוטמן לו בקרב שְׂיָאנְגְיָאנְג נגד ליו ביאו.
בן זקוניו סוּן צֶה מסר את החותם הקיסרי לאחד מהטוענים לכתר, יְוֵּ'אן שׁוּ, תמורת תגבורות.
סון צה שריין לעצמו שטחים באזור הנהרות העשיר של גְ'יָאנְגְדונְג, על שטחים האלו הוקמה לימים ממלכת וו.
לרוע מזלו, סון צה נפטר בשיא הקריירה שלו ממחלה כתוצאה מהלחץ מהמפגש המפחיד שלו עם רוחו של יוּ' גִ'י, קוסם מכובד שהואשם בלא עוול בכפו בכפירה והוצא להורג.
סוּן צְ'וֵ'אן, אחיו הצעיר ויורשו, התגלה כשליט מוכשר וכריזמטי.
בסיוע ג'וֹאוּ יוּ', גָ'אנְג גָ'או ואחרים, סוּן צְ'וֵ'אן גייס אנשים כישרוניים כגון לוּ סוּ לשרותו, בנה את כוחותיו הצבאיים ושמר על היציבות בגְ'יָאנְגְדונְג.
לְיוֹ בֵּיי ואחיו לשבועה גְווָאן יוּ' וגָ'אנְג פֵיי נשבעו אמונים לקיסר האן בשבועת גן האפרסק והתחייבו לעשות כמיטב יכולתם למען העם.
למרות זאת, שאיפותיהם לא מומשו כיוון שלא קיבלו את הכרה ראויה על שסייעו בדיכוי מרד הטורבן הצהוב ועל כך שהשתתפו במערכה נגד דונג ג'וו.
לאחר שליו ביי החליף את טָאו צְ'ייֵן כמושל מחוז שׂוּ', הוא הציע מחסה ללוּ' בּוּ, שזה עתה הובס על ידי צאו צאו.
לו' בו בגד במארחו, תפס את השליטה במחוז ותקף את ליו ביי.
ליו ביי חבר לצאו צאו והביס את לו' בו בקרב שְׂיָאפִּי.
לאחר מכן, ליו ביי עקב אחרי צאו צאו חזרה לבירת הקיסרות שׂוּ', שם כיבד אותו הקיסר שְׂייֵן בתואר "דוד הקיסר".
כאשר צאו צאו הראה סימנים שהוא רוצה לגזול את כס הקיסר, הקיסר שיאן כתב צו סודי לחותנו, דונְג צֶ'נְג, והורה לו להיפטר מצאו צאו.
דונְג צֶ'נְג יצר קשר עם ליו ביי ואחרים והם תכננו להתנקש בצאו צאו.
לרוע מזלם, העלילה הודלפה וצאו צאו עצר והוציא להורג את דונג צ'נג ואת האחרים יחד עם משפחותיהם.
ליו ביי כבר עזב את הבירה הקיסרית כשנחשפה העלילה.
הוא תפס את בשלטון במחוז שו' מצֶ'ה ג'וֹאוּ, המושל שמונה על ידי צאו צאו.
כנקמה, תקף צאו צאו את פרובינציית שו' והביס את ליו ביי, ואילץ אותו לתפוס מחסה אצל יְוֵּ'אן שָׁאו לתקופה קצרה.
ליו ביי עזב בסופו של דבר את יְוֵּ'אן שָׁאו והקים בסיס חדש בז'וּנְאָן, שם הפסיד שוב לצאו צאו.
הוא נסוג דרומה למחוז גִ'ינְג, שם מצא מחסה אצל השליט לְיוֹ בְּיָאו.
גם מושל מחוז לְיָאנְג מָה טֶנְג, שהשתתף בעלילה, הצליח לברוח וחזר למחוזו.
הספר השפיע רבות על התרבות הסינית:
נטבעו בעקבות הספר מטבעות לשון רבים.
הספר עובד פעמים רבות לקולנוע, לטלוויזיה ולקומיקס, בין הסרטים שנעשו על פי הספר ניתן למנות את הסרטים "שלוש ממלכות: תחיית הדרקון" ודיאו צ'אן.
רומני ההרפתקאות של נובה (בהונגרית: A Nova kalandos regényei); היו סדרת ספרים של המוסד הספרותי נובה, בבעלות ובניהול של דוד מילר ובנו פאל מילר.
בסדרה התפרסמו כמעט 200 רומנים, בעיקר רומני פשע ורומנים בסגנון המערב הפרוע בין השנים 1935–1942. העורך והמתרגם הפעיל ביותר של הסדרה היה קורנל טאבורי, שהיה לפני כן העורך של כתב העת "סקירה בלשית" ולדברי רבים "האיש בעל הידע הספרותי-דיווחי הגדול ביותר על משטרת הונגריה".
בנוסף לסופרים הזרים המפורסמים והמצליחים של התקופה, הסדרה הציגה עבודות של כותבי "ספרות זולה" הונגרים פופולריים שהיו כבר מוכרים אז בשמות אנגלו-סקסיים בדויים.
היוצרים כללו גם את אגתה כריסטי, לסלי צ'רטריס, פיטר צ'ייני, ארל סטנלי גרדנר ורוברט היימן תחת שמו הבדוי "פרד רוברטס" ו"רוברט ארדן".
פרדריק שילר פאוסט הופיע בעיקר בשמו הספרותי הידוע ביותר: מקס ברנד וכמה מהרומנים שלו תחת שם בדוי ידוע אחר (ג'ורג' אוון בקסטר).
בקרב ההונגרים ינה רייטה תחת השמות: P.
Howard, אדן ברשי, EA Rodriguez תחת שם בדוי, והסופר קארוי נאג' בעיקר כ-Charles Lorre.
רוב הרומנים של רייטה הופיעו בסדרה, כמו של רוברט היימן (פרד רוברטס ורוברט ארדן, בהתאמה) ושל לסלי צ'רטריס.
בין המתרגמים נוכל למצוא כמה סופרים הונגרים ידועים, כגון ינה רייטה, קארוי אסלאני או לאו וצ'אי.
כותרים רבים תורגמו על ידי עורך הסדרה קורנל טאבורי ובנו הבכור, פאל טאבורי בעיקר תחת שם בדוי פטר בארלאי.
(ג'ורג' טבורי, אחיו של פאל טאבורי תרגם רק ארבעה).
בשנת 1941 שונה העמוד החיצוני (cover).
לפיכך, לכרך ה-149 בסדרה, הרומן "שודדים" של פיטר צ'ייני, היה מראה חדש.
הכיתוב לנטוי, והכותרת הוצגה בפס שחור למטה.
הממדים היו 17.5 על 12 ס"מ, בתחילה הכילו הספר 192–244 עמודים, מאוחר יותר בדרך כלל סביב 160 עמודים בלבד.
כמה רומנים פורסמו מחדש במהדורה השנייה, אך הם פורסמו מחדש עם המספרים הסידוריים המקוריים שלהם, בעוד שאחרים הודפסו מחדש בסדרה של 58 פילר של נובה.
לאחר כניסתו לתוקף של פקודת "הספרות הזולה", לא ניתן היה להמשיך את הסדרה ברווח.
לאחר מלחמת העולם השנייה, המהדורה השלישית של כמה פרסומים קודמים הופיעה לפני שההוצאה הולאמה.
רומנוס השני (ביוונית ביזנטית: Ρωμανός Β΄; 938 – 15 במרץ 963) היה קיסר האימפריה הביזנטית מהשושלת המקדונית, אשר שלט בין השנים 959–963. רומנוס השני היה בנו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, אביהם של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית וקונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית.
רומנוס השני, יליד 938, היה בנו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, קיסר האימפריה הביזנטית ורעייתו הלנה לקפרנה, שהייתה בתו של רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית לשעבר שמשל בשותפות עם קונסטנטינוס השביעי.
רומנוס עורב עוד מצעירותו בפוליטיקה והמנהל של האימפריה אך לא היה למדינאי מנוסה ומוצלח.
בשנת 945 הוא מונה לקיסר השותף ביחד עם אביו קונסטנטינוס השביעי.
בצעירותו חותן רומנוס עם בתו הלא-לגיטימית של הוגו מפרובאנס, מלך איטליה, למען חיזוק קשרים פוליטיים.
כלתו של רומנוס נפטרה בגיל צעיר עם זאת, בשנת 949.
לפי הכתוב בכרוניקה הרוסית הראשונה, בשנת 955 הגיעה אולגה, נסיכת קייב, אל קונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית, במטרה לקבל עליה את הנצרות.
רומנוס רצה להתחתן עם אולגה במטרה לחזק את הקשר בין האימפריה הביזנטית ורוס של קייב.
רומנוס השני ניהל את טקס ההטבלה של אולגה לנצרות האורתודוקסית.
לאחר הטקס אולגה טענה שמכיוון שרומנוס ניהל את הטקס, הוא האפוטרופוס הרוחני שלה לפי הנצרות האורתודוקסית ועל כן השניים לא יכולים להינשא.
רומנוס הפך לשליט יחיד במות אביו קונסטנטינוס השביעי בשנת 959, אם כי חולשתו השלטונית הביאה אותו להכתיר את בנו בסיליוס השני לקיסר שותף לצידו.
רומנוס העביר את רוב סמכויות השלטון לידיהם של סריסים בחצר המלוכה ואת ההנהגה הצבאית הותיר בידייו של הגנרל ניקפורוס פוקאס, שעם הזמן הפך לדמות רבת השפעה בפוליטיקה הפנימית של האימפריה.
רומנוס התחתן בשנית עם הקיסרית תאופאנו, שהפכה גם היא לרבת השפעה בחצר המלוכה.
בשנת 963 נפטר הקיסר רומנוס במפתיע בעודו בן 24 בלבד, מסיבות לא ידועות.
לאחר מותו היה זה ניקפורוס שירש את הכתר הודות לכוחו הפוליטי הרב והפך לניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
ניקפורוס חסר הילדים אימץ את בסיליוס השני וקונסטנטינוס השמיני, בניו של רומנוס השני, ואלו ירשו אותו לאחר מותו בשנת 969, מה שהשיב את שליטתה של השושלת המקדונית על האימפריה הביזנטית.
רומנוס השני נקבר בכנסיית השליחים הקדושים, מקום קבורתם של הקיסרים הביזנטים.
מנישואיו של רומנוס עם הקיסרית תאופאנו נולדו לו שלושה ילדים, שני בנים ובת אחת:
בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית
קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית
רומנוס הראשון (ביוונית ביזנטית: Ρωμανός Α΄ Λακαπηνός, רוֹמָנוֹס הָרִאשׁוֹן לָקַפֶּנּוֹס; 870 – 15 ביוני 948) היה גנרל בשורות הצבא הביזנטי ממוצא ארמני, אשר עלה לשלטון בתור קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 920–944, כאשר הודח מהשלטון.
רומנוס שלט בתור קיסר שותף לצידו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, שהתחתן עם הלנה, בתו של רומנוס.
רומנוס הראשון היה סבא רבא של רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית.
אביו של רומנוס הראשון, תאופילאקטוס אבסטקטוס, החל דרכו בתור איכר ממוצא ארמני באסיה הקטנה.
במהלך שירותו הצבאי הציל את בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במערכות המלחמה של האחרון נגד הח'ליפות העבאסית.
בתמורה העלה בסיליוס את תאופילאקטוס לחבר המשמר הקיסרי.
רומנוס, יליד 870, החל דרכו בדומה לאביו ועלה בדרגות הצבא הביזנטי עד אשר מונה למושל הצבאי של סאמוס, אי ביזנטי בים האגאי.
כאשר נפטר לאו השישי, קיסר האימפריה הביזנטית בשנת 912, המשיכה היריבות בנוגע לירושת בנו, קונסטנטינוס השביעי שנולד לפני שהוריו התחתנו.
דודו של קונסטנטינוס השתמש בכך כדי להכתיר עצמו בתור אלכסנדר השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית.
שלטונו נמשך שנה אחת בלבד אך במהלכו הצליח לעורר מלחמה נוספת בין האימפריה הביזנטית והאימפריה הבולגרית הראשונה שהייתה תחת הנהגתו של המצביא המחונן סימאון הראשון, קיסר בולגריה.
לאחר מותו של אלכסנדר השלישי בשנת 913 הוסדר הסכם שלום עם הבולגרים וקונסטנטינוס השביעי, בנו של לאו השישי, מונה לקיסר.
קונסטנטינוס עם זאת היה צעיר מכדי לקחת את מושכות השלטון ולכן מונו שני עוצרים במקומו, אלו היו אמו, זואי קרבונופסינה והפטריארך האקומני של קונסטנטינופול.
בשנת 919 פרץ משבר פנימי בתוך העוצרות שהביא לגירושה של זואי.
רומנוס השתמש בפרצה זאת והשתמש בכוחו הצבאי כבעל המוצב הצבאי היחיד בתוך קונסטנטינופול כדי להפוך לעוצר בשותפות עם הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול.
בשנת 922 הצליח להביא לסיום העוצרות ומונה להיות לקיסר האימפריה הביזנטית בשותפות עם קונסטנטינוס השביעי.
קונסטנטינוס היה עדיין די צעיר מכדי לנהל את האימפריה ולכן רומנוס הראשון הפך לשליט בפועל והקיסר הראשון מהשושלת הלקפנוסית.
טענתו של רומנוס לכתר הביזנטי חוזקה כאשר בתו הצעירה, הלנה, התחתנה עם קונסטנטינוס השביעי, מה שקישר אותה עם השושלת המקדונית השלטת.
לפי הנצרות האורתודוקסית אסור לאדם להינשא פעם שלישית.
לאורך שלטונו, שתי נשותיו הראשונות של הקיסר לאו השישי נפטרו קודם שנולד לו יורש ולכן הוא נישא פעם שלישית.
נישואיו השלישיים התבצעו נגד הכנסייה האורתודוקסית וגררו מאבק תאולוגי פנימי אשר נודע בתור הטטרגאמי.
בשנת 920 הצליח רומנוס הראשון להביא להסדר בקרע שנוצר בכנסייה בין תומכי ומתנגדי לאו השישי.
בהסדר נקבע כי מורשתו של לאו השישי לא תיפגע אם כי נישואיו הרביעיים עם זואי קרבונופסינה הפכו ללא-חוקיים.
בכך שהביא להסדר זה בתוך הכנסייה האורתודוקסית, השפעתו של רומנוס הראשון על הכנסייה גברה ובהמשך חיזק מעמדו עליה עוד יותר כאשר בשנת 925 מינה את אחד מבניו להיות הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול – ראש הכנסייה האורתודוקסית – לאחר מותו של הפטריארך הקודם, ניקולאס הראשון.
במהלך שלטונו פעל רומנוס הראשון לשפר את חלוקת השטחים באימפריה ולהסדיר את הסמכויות הקבועות בין בעלי האדמות והאיכרים שעיבדו את האדמות בשבילם.
רומנוס המציא מערכת שקבעה עדיפויות והסדירה בבירור את הסדר שבו ניתן לרכוש אדמות איכרים.
כך, קרובי משפחה לבעלי אדמות, בעלים משותפים של אדמות ושכנים לבעלים קיבלו עדיפות בסדר הורשת הנחלות.
היה זה סדר שנקבע בקפידה; רק כשאף אחד בקטגוריות אלה (קרובי משפחה, בעלים משותפים או שכנים) לא הצליח לרכוש את הקרקע, השטחים הוצעו למכירה פתוחה בפני גורמים חיצוניים.
רומנוס אף הבין כי בהחלט עשויה להיות הפרה של עקרונות אלה והוא הכריז כי יהיה צורך להחזיר רכוש שנרכש שלא כדין, ללא תמורה מן הצד המחזיר.
חוקים אלו נועדו במטרה להסדיר את ירושת השטחים ולהגדיר את מעמד החוק ביחס אליהם.
המלחמות עם בולגריה לא הסתיימו.
גם הביזנטים וגם הבולגרים ידעו כי בכוחה של העיר קונסטנטינופול לעמוד בפני מצור בולגרי.
סימאון, קיסר בולגריה, פעל להשיג ברית עם השושלת הפאטמית אשר השתתפה במצור ימי על העיר קונסטנטינופול.
לאחר שגם זה נכשל להביא לנפילתה של קונסטנטינופול, רומנוס הראשון שיחד את סימאון להביא להסדר שיסיים את המאבק.
תשלום שנתי נקבע שיינתן לאימפריה הבולגרית מידי הביזנטים והממשל הביזנטי הכיר בשליט הבולגרי בתור קיסר בולגריה.
בתמורה הממשל הבולגרי הכיר בשליט הביזנטי בתור קיסר הרומאים, מה שהוביל לסיום הטענה הבולגרית לירושת האימפריה הרומית.
בהמשך, במטרה לחזק את הקשרים עם בולגריה, רומנוס חיתן את נכדתו מריה עם יורשו של סימאון, פטר הראשון, קיסר בולגריה.
לאחר הסדר המאבק עם הבולגרים הניע רומנוס את רוב כוחותיו של הצבא הביזנטי לעבר הגבול המזרחי עם האימפריה המוסלמית.
הח'ליפות המוסלמית העבאסית איבדה עם הזמן מכוחה על האימפריה המוסלמית הגדולה.
בעוד שלטונה באזור הסובב את הבירה בגדאד נותר חזק, העולם המוסלמי התחלק בין ממלכות יריבות וחלקן, כגון השושלת הפאטמית, אף אתגרה את מעמד בית עבאס.
בשנת 934 יצאה משלחת ביזנטית מאזור קפדוקיה וצלחה בכיבוש מלטיה לגבולות חבל כורדיסטן.
יריבם הגדול ביותר של הביזנטים בחזית המזרחית היה סיף אל-דאולה, האמיר של חלב ומוסול (בצפון סוריה וצפון עיראק המודרניות בהתאמה).
בשנת 944, לאחר מאבקים ממושכים, הצליחו הביזנטים לכבוש את העיר אדסה בצפון מסופוטמיה.
בשנת 941, רוס של קייב בהנהגתו של איגור, נסיך קייב, החלה במתקפה ימית דרך הים השחור לעבר קונסטנטינופול.
הכוחות הרוסים נפלו אל מול האש היוונית.
לאחר ההפיכה של בניו נגדו, רומנוס הקדיש את זמנו לחיי דת ועבר להתגורר במנזר.
עבר התמיכה של המוסד הדתי בשושלת המקדונית, קונסטנטינוס הצליח לשמר את מעמדו כאשר שני בניו הנותרים של רומנוס גורשו מחצר המלוכה ב-27 בינואר 945. קונסטנטינוס, בן ה-39, הפך לשליט עצמאי של האימפריה הביזנטית ושושלתו המשיכה לשלוט באימפריה.
רומנוס המשיך חייו במנזר באיי הנסיכים מול חופי קונסטנטינופול, נפטר ב-15 ביוני 948.
רומנוס השלישי ארגירוס (ביוונית ביזנטית: Ρωμανός Γ΄ Αργυρός; 968 – 11 באפריל 1034) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין שנת 1028 למותו.
רומנוס היה בן למקור אצילי אך לא היה מקושר אל השושלת המקדונית ששלטה באימפריה הביזנטית.
טענתו לכתר הביזנטי נבעה מרעייתו, זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, שהייתה בתו של קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית הקודם.
רומנוס לבית האצולה ארגירוס נולד בשנת 968 בהייראפוליס, אסיה הקטנה, האימפריה הביזנטית.
את רוב חייו בילה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית, ופיתח מוניטין של מדינאי מוצלח, רב השפעה ובעל סמכות.
מוניטין זה אפשר לו לעלות בדרגות במנהל הקיסרי ולבסוף להגיע לידיעת של הקיסר.
בשנת 1028, בעת היה קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית על ערש דווי, הוא חיתן את בתו, זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, ביחד עם רומנוס השלישי והכריז על שניהם כיורשי הקיסרות הביזנטית.
לאחר מותו הוכתרו השניים וסמכויות השלטון חולקו ביניהם.
הפעילות השלטונית המוקדמת של רומנוס השלישי עסקה סביב הדת.
הוא ידע שההכנסה של הכנסייה הגדולה לעומת המס שעליה לשלם אל הכתר הקיסרי אינה שווה לאחוז תשלום המס שעל הכנסייה להעביר לכתר.
במטרה להשלים את הכנסות הכתר מן הכנסייה הוא קבע כי מקדמת המס של הכנסייה אל האוצר הקיסרי אמורה לכלול העברת מס נוספת אל הכתר בסך שמונים מטבעות זהב מדי שנה.
הוא דיכא וחיסל לחלוטין את מוסדות הכנסיות העצמאיות מהסמכות הכנסייתית העליונה של הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול, מהלך שקודמו קונסטנטינוס השמיני התכוון לבצע אך מעולם לא הוציא זאת לפועל.
הוא רוקן את בתי הכלא ושחרר אסירים שהיו עצורים בגין חובות כספיים וכן העניק חנינה כללית על אי תשלום מיסים.
הוא פדה את האסירים שהוחזקו בעוד הם היו בקשיים כלכליים.
רומנוס השלישי מינה שלושה בישופים שהיו מקורבים אליו בערים הגדולות של האימפריה במטרה שאלו יעשו כדברו דרך הכנסייה.
בישופים אלו היו: קיריאקוס מאפסוס, אחיו של הפטריארך של קונסטנטינופול; דמיטריוס מקיזיקוס; חבר מילדות של הקיסר רומנוס השלישי ומיכאל מאוכייטה, שהיה קשור במשפחתו לדמטריוס שכן שניהם נולדו למשפחת הרדנואי.
בשנת 1030 הנהיג רומנוס השלישי משלחת צבאית כושלת בראש הצבא הביזנטי לכיבוש העיר חלב מידי השלטון המוסלמי.
כישלון המערכה פגע ביוקרתו השלטונית ובמעמדו.
בשנת 1034 נפטר הקיסר רומנוס השלישי מנסיבות לא ידועות, אולי על ידי התנקשות שתוכננה בידי הקיסרית זואי, שהייתה בפרשיית אהבים במקביל לנישואיה עם רומנוס השלישי.
אהובה של זואי ירש את הכתר הביזנטי ומלך לצידה בתור מיכאל הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית.
רומנוף וג'ולייט הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1961, בבימויו והפקתו של פיטר יוסטינוב, עם פיטר יוסטינוב, ג'ון גאווין, סנדרה די ואקים טמירוף בתפקידים הראשיים.
ג'ון גאווין וסנדרה די השתתפו קודם בתפקידים ראשיים בסרט "חיקוי לחיים" (1959).
התסריט נכתב על ידי פיטר יוסטינוב והוא מבוסס על המחזה שלו "רומנוף וג'ולייט" שהועלה בברודוויי ב-1956 ובו גם שיחק בתפקיד הראשי של "הגנרל".
הוא היה מועמד לפרס טוני למחזה הטוב ביותר ולפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
זאת קומדיה רומנטית המתרחשת על רקע המלחמה הקרה בצורת סאטירה שנונה על רומן הנרקם בין בתו של שגריר ארצות הברית לבנו של שגריר ברית המועצות במדינה אירופאית לא מוגדרת (קונקורדיה), הנשלטת בידי "הגנרל" שמגולם על ידי יוסטינוב עצמו.
המחזה והסרט קשורים באופן רופף למחזה "רומאו ויוליה" של ויליאם שייקספיר – צעיר וצעירה ממשפחות עוינות, נפגשים ומתאהבים למרות האיבה בין משפחותיהם.
יוסטינוב היה מועמד לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה בפרס גילדת הבמאים של אמריקה על בימויו יוצא מהכלל.
באו"ם נתנהלת הצבעה על החלטה חשובה.
התוצאה היא תיקו ותלויה כעת בהחלטה של מדינה קטנה באירופה בשם "קונקורדיה" שבראשה נמצא נשיא שמכונה "גנרל" (פיטר יוסטינוב).
מפני שאינו מבין על מה הבעיה הוא בוחר להימנע מהצבעה לדאבונם בעיקר של הסובייטים והאמריקאים.
לאחר הישיבה הוא עולה למטוס ומצטרפת אליו ג'ולייט (סנדרה די) בתו של השגריר האמריקאי בקונקורדיה שנפרדת קודם לכן מארוסה, פרדי (ריק ון נטר).
שתי מעצמות העל מחזרות אחרי הגנרל ומבטיחות לו מכל טוב.
העוזר שלו אוטו (פיטר ג'ונס), נוהג להאזין להתייעצויות השגרירים עם מנהיגי המעצמות ומוכר את המידע לשגרירים תמורת כסף.
איגור רומנוף (ג'ון גאווין) הוא בנו של שגריר ברית המועצות בקונקורדיה, ואדים רומנוף (אקים טמירוף).
הוא ואשתו אוודוקיה (תמרה שיין – אשתו האמיתית של טמירוף), רוצים שיתחתן ומזמינים קומיסרית סובייטית, מרפה זלוטוצ'נסקה (סוזן קלוטייה, שהייתה אז אשתו של יוסטינוב) שתכיר אותו.
בינתיים נפגש איגור עם ג'ולייט בנשף שמארגן אביה והאהבה ניצתת ביניהם באותו לילה עד שהיא מגלה לו שהיא בתו של שגריר ארצות הברית והוא מגלה לה שהוא בנו של שגריר ברית המועצות.
שני זוגות ההורים נתקפים בהלם ומתנגדים לקשר הזה.
פרדי מגיע וג'ולייט מגלה לו שהיא מאוהבת כעת ברומנוף.
הוא מתעצב אבל לאחר זמן הוא מתאהב בקומיסרית מרפה שאיגור רומנוף דחה.
איגור רומנוף רוצה להתאבד והגנרל מניא אותו מכך.
הגנרל רוצה להשיא אותם למרות התנגדות הוריהם.
ביום העצמאות של קונקורדיה הוא מארגן מצעד של חייליו שברובם מבוגרים עם רובים.
הוא מארגן טקס חתונה שבו הכומר של קונקורדיה מחתן את איגור וג'ולייט כשהם מחופשים.
לאחר הטקס הם מגלים את פניהם וההורים מוחים ורוצים להתקרב אליהם ולבטל את הטקס אך חייליו של הגנרל עוצרים בעדם והגנרל מגלה שאין תחמושת ברובים כי אין לו כסף לקנות.
כולם פורצים בצחוק ומתחילים לרקוד.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ון גאוויןאיגור רומנוףבנו של השגריר הסובייטיסנדרה דיג'ולייט מולסוורת'בתו של שגריר ארצות הבריתאקים טמירוףואדים רומנוףשגריר ברית המועצותפיטר יוסטינובהגנרלנשיא קונקורדיהריק ון נטרפרדיהארוס של ג'ולייטתמרה שאייןאוודוקיה רומנוףאשתו של שגריר ברית המועצותג'ון פיליפסהולר מולסוורת'השגריר האמריקאיאליקס טאלטוןבאולה מולסוורת'אשת שגריר ארצות הבריתסוזן קלוטייהמרפה זלוטוצ'נקהכלה סובייטיתפיטר ג'ונסאוטויועץ לגנרל
רומנה קריזנובסקה הייתה מדריכת פילאטיס אמריקאית שהתחילה כתלמידתו של יוזף פילאטיס ואשתו קלרה, בסטודיו שלהם בשדרה השמינית בניו יורק.
משנת 1970, ניהלה את הסטודיו ופעלה במשך מספר עשורים להפצת השיטה, ולהפיכתה משיטה המוכרת בעיקר לרקדנים, לתרגול ופעילות גופנית פופולרית במיינסטרים.
קריזנובסקה נולדה בפרמינגטון, מישיגן, בת יחידה לרומן קריזנובסקי וסארי פיקט קריזנובסקי.
אביה, רומן, היה אמן שפעל בדטרויט בשנות ה-20. חלק מיצירות האמנות שלו מאוחסנות במכון לאמנויות בדטרויט.
אמה, שרי, המשיכה לצייר ולהציג יצירות אמנות משלה לאחר מותו של רומן ב-1929.
קריזנובסקה הכירה את יוזף פילאטיס בשנת 1941, כשג'ורג' בלנשין, שאצלו רקדה, שלח אותה אליו על מנת לטפל בפציעה בקרסול.
שלוש שנים לאחר מכן עברה לפרו עם בעלה.
ב-1958 חזרה לניו יורק והמשיכה להתאמן אצל פילאטיס והפכה לבת חסותו.
כאשר נפטר יוזף פילאטיס בשנת 1967, התברר כי לא הותיר אחריו צוואה בנוגע להמשך דרכה של השיטה.
אשתו קלרה המשיכה להפעיל את הסטודיו לפילאטיס בשדרה השמינית.
ב-1970 היא מינתה את קריזנובסקה למנהלת הסטודיו והפקידה בידיה את האחריות להמשך דרכם של הזוג.
קריזנובסקה קיבלה את האחריות ואף וידאה שאת המכשירים השונים שהשאיר אחריו יוזף – הרפורמר הסטנדרטי, הקאדילק, הכיסאות השונים ושאר המכשירים – ממשיכים לייצר במפעל המקורי לפי הנחיותיו ושרטוטיו המדויקים של פילאטיס.
קריזנובסקה רצתה לשמור על שיטת ה"קונטרולוג'י" (contrology), והחלה באימון ובהדרכת מאמנים חדשים לפי משנתו של הממציא, במרכזי ההכשרה שפתחה.
קריזנובסקה לימדה את השיטה במשך כשישים שנה, העמידה דורות של מדריכי פילאטיס המלמדים את השיטה בגישתה ותרמה רבות להפצתה ולהפיכתה משיטה המוכרת בעיקר לרקדנים, לתרגול ופעילות גופנית פופולרית במיינסטרים.
קריזנובסקה הוציאה לאור שלושה ספרים על שיטת פילאטיס:
רומנובקה (באוקראינית: Романівка, רומניבקה, ברוסית: Романовка) הוא כפר במחוז מיקולאייב, בו מתגוררים 188 תושבים לפי מרשם מ-2001. לפני שואת יהודי אוקראינה הכפר היה שטעטל יהודי, חלק מיהדות פלך חרסון.
מהמאה ה-19 ועד למהפכת אוקטובר
היישוב הוקם כישוב יהודי חקלאי בפלך חרסון, במסגרת ההתיישבות היהודית החקלאית בדרום אוקראינה ב-1841, ביוזמת השלטון המרכזי.
זה היה חלק מגל ההגירה היהודי בתוך האימפריה הרוסית שהתחיל ב-1837. במסגרת גל זה הוקמו בנוסף היישובים: נובו-בריסלב, לבובו , שדה מנוחה הקטנה, נובו-פולטבקה, סהיידק, נובו-ויטבסק, נובו-פודולסק, נובו-קובנו, נובו-ז'יטומיר, גרומוקליי וולניה.
מרבית המתיישבים ברומנובקה הגיעו מפולאצק (בלרוס כיום) והיו ממשפחות לא אמידות וללא ניסיון מעשי בחקלאות.
המתיישבים קיבלו שלל הטבות מהמדינה, בדמות קרקעות, פטור ממסים ל-10 שנים ודחיית גיוס לצבא ל-25 שנה (כלומר למעשה פטור מגיוס).
היישוב נקרא על שם האזור שבו הוקם.
בנוסף ליהודים, יושבו בפלך חרסון גרמנים, שאף הם עסקו בחקלאות.
לפי הרישום מ-1844 התגוררו ברומנובקה 128 משפחות.
נכון ל-1845 היו ביישוב 766 נפשות שחיו ב-132 בתי מגורים, מתוכם 16 מבני אבן והיתר מבני עץ, שהיו בבעלות המדינה.
העיסוק המרכזי של האיכרים היה גידול תבואה.
בנוסף, חלק עסקו בגידול בעלי חיים כמו פרות, תרנגולות וסוסים.
שפת הדיבור והכתיבה הייתה יידיש, ורבים מהתושבים לא ידוע לקרוא רוסית או אוקראינית.
רומנובקה הקטנה הוקמה ב-1855 סמוך לרומנובקה, שקיבלה את השם "רומנובקה הגדולה".
הנהלת שני היישובים הייתה משותפת ומרשמי האוכלוסין ראו בשני הכפרים יישוב אחד.
שני היישובים אכן התמזגו בהמשך.
ב-1859 התגוררו ביישוב 1,088 תושבים, פעלו בית כנסת וישיבה חסידית.
הרב הראשון של הישיבה היה אברהם דוד לבוט, שאותו החליף ב-1860 הרב ישראל ליב ינובסקי (אביו של הרב מאיר שלמה ינובסקי).
ב-1882, עם מותו של ינובסקי, הישיבה נסגרה.
פעלו ארבעה בתי תפילה ובית ספר אחד.
שטח הכפר היה 5,221 דסיאטין, שמתוכם 2,860 היו אדמות חקלאיות.
בבית ספר למדו 57 ילדים, פעלו שבעה עסקי מסחר ושלושה עסקי תעשייה.
ליותר ממחצית ממשקי הבית היו כלי חרישה.
ב-1899 התרחש בשטעטל ניסיון לבצע פוגרום, שנהדף על ידי התושבים שהיו חמושים בכלים חקלאיים.
ב-1903 נפתח בית ספר יסודי עם שתי כיתות לימוד.
הרב ישראל ליב איטקין היה לרבה של רומנובקה החל מ-1912. ב-1916 פעל ביישוב סניף דואר והתגוררו במושב 1,611 תושבים.
ב-1918 נפתח ברומנובקה חוג תיאטרון מקומי שהעלה מספר הצגות בעיירה.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה נפתח בית יתומים.
ב-1928 מספר התושבים הגיע ל-1,625 אנשים שהיו פזורים ב-357 משקי בית, 14 מתוכם בעלי מלאכה לא חקלאית.
כמו כל יתר היישובים החקלאיים באותה התקופה, גם רומנובקה עברה קולקטיביזציה והלאמה כפויה של הרכוש הפרטי.
בשנים 1929–1930 נפתחו ברומנובקה שני קולחוזים במקביל "אינטרנציונל" ו"צורופה" (על שמו של אלכסנדר צורופה ).
ב-1929 נסגר בית הכנסת המרכזי של היישוב ובמקומו הוקם בית ספר.
עד ל-1931 אוכלוסייה הצטמצמה ל-1,261 איש, בעקבות רעב והגירה מהישוב.
שישה אנשים נעצרו במסגרת חיסול מעמד הקולאקים.
ב-1932 16 משפחות עברו לחצי האי קרים.
עם פלישתה של גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 החל פינוי של האוכלוסייה מהיישוב מזרחה.
באוגוסט, עם התקרבות כוחות גרמניה ליישוב, התקבלה החלטה שכלל תושבי הקולחוז צריכים להיפנות במהירות, יחד עם חיות המשק.
אך הפינוי נכשל, כיוון שהגשר דרך הנהר הבוג הדרומי הושמד על ידי הצבא האדום הנסוג.
התושבים הנמלטים חזרו אל היישוב, שכעבור מספר ימים נכבש על ידי הנאצים.
ב-14 בספטמבר כלל התושבים היהודים נדרשו להתייצב בקרבת בית הספר.
מספר מצומצם של יהודים ניסו להימלט בשלב הזה, אך נתפסו.
התושבים נדרשו לחפור בורות ירי אליהם הושלכו הנרצחים לאחר סיום החפירה.
באותו היום נרצחו 998 יהודים ובכך הסתימה ההיסטוריה היהודית של רומנובקה.
לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה מספר מצומצם של יהודים חזר אל חורבות היישוב, אך לא שב לגור בו.
השורדים התפזרו במחוז ניקולייב ומחוז חרסון.
חלק קטן עברו למחוז יהודי אוטונומי.
מספר קטן של תושבים אוקראינים נשארו להתגורר בכפר.
ב-1978 במקום בו נורו תושבי הכפר הוקמה אנדרטה, ביוזמת השורדים ועל חשבונם.
נכון ל-2001 התגוררו ברומנובקה 188 איש.
סדרת רומני הכרך (בהונגרית: Világvárosi Regények) שיצאה לאור בין 1932 לבין 1942, הייתה אחת מסדרות רומני הספרות זולה האיכותיות ביותר בהונגריה בין שתי מלחמות העולם.
(כמו רומני ההרפתקאות של נובה, אוסף הרומנים הצבעוני של "העיתון הטרי", "רומנים באחד פנגה", ועוד ועוד) בסדרות אלה הופיעו ספרי הרפתקאות שונים (בעיקר בנושאי לגיון הזרים והמערב הפרוע), אך גם רומני פשע וריגול, אימה וסיפורים רומנטיים.
כרכי רומני הכרך פורסמו עם תמונות בשחור-לבן בדמויות מונטאז', הדפסה בשני צבעים (עם דומיננטיות אדומה) על 64 עמודים בגודל 15 על 11 ס"מ.
את כותרת הסדרה ניתן היה למצוא כסמל בצורת הטבעה הדומה לחותם, עם המחיר של 10 פילרים באמצע (עשירית של פנגו הונגרי).
העורך והמוציא לאור בפועל של הסדרה היה העיתונאי היהודי הידוע של עיתוני אשט, מיקלוש פראגו (במקור גולדמן) (1884-1972) שעלה לישראל בשנת 1946. עם זאת, מסיבות פוליטיות (גם, אך לא רק בשל יהדותו), חברת ההוצאה לאור "רצה" על שם ד"ר קובאץ' כשותף שקט.
(פאראגו חשף את עצמו במקצת במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית: הוא היה חבר ב"מנהלת העיתונות").
בהתחלה, שם המוציא לאור היה פשוט "חברת ההוצאה לאור של רומני הכרך" (Világvárosi Regények Kiadóvállalat).
המטה שלה היה בדרך Vilmos kaszár (היום בייצ'י-ז'לינסקי) 34, במטה של דפוס הונגריה, שם היה משרד המערכת גם של "אשטי קוריר" (Esti Kurír).
כמה מעובדי הקוריר עבדו גם עבור המו"ל (לדוגמה, Márton Lovászy).
סדרת רומני הכרך פרסמה יצירות, כמעט אך ורק, של סופרים הונגרים.
ומה שחשוב, או יוצא דופן בפרקטיקה של סדרות הספרות הזולה העכשוויות שמלבד הכרכים הראשונים, כולם היו מקוריות בהונגרית.
ייתכן שמחברים של פרסום אחד או שניים מוקדמים מכסים סופרים זרים אמיתיים.
בין הידועים יותר היו ינה רייטה במקור רייך ופאל קיראיהדי (שניהם יהודים.
הראשון ניספה בשואה והשני שרד באושוויץ).
לאחר כניסת החוקים ה (אנטי)יהודיים לתוקף בממלכת הונגריה, (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) יותר ויותר אנשים (יהודים) עבדו כפי שכונו "כושים" (הסתתרו מאחורי שמות בדויים).
כך מחברים כמו מרתה גרגיי, פטר הלאס או לאסלו טבי (האחרון מספר פעמים תחת השם הבדוי Simon Zoltán או János Follinus).
טיבור דרי כתב שמונה רומנים קצרים לסדרה, שפורסמו תחת הכינויים טיבור דניאל ופאל ורדש.
רוב הרומנים בסדרה (81) פורסמו על ידי בלה ללסי.
רב מכר פופולריים נוספים של התקופה היו של פאל פורו 75, מיקלוש אקוש 57, לאסלו גרג 53, מרתה גרגיי 52, לאסלו טאבי 45, ינה רייטה 20. אבל גם סופרים ידועים נוספים כתבו רומנים קצרים לסדרה, כמו אנדור נמט או ז'וז'ה טורי ואחרים.
מספר היצירות שהתפרסמו על בסיס שבועי הגיע לכמעט אלף.
מהשבוע השני של ספטמבר 1934 הופיעו כבר פעמיים בשבוע, עם ספר חדש בימי שישי בנוסף לימי שני.
הספר האחרון, מספר 952, פורסם ב-17 ביולי 1942, באותו יום שנכנס לתוקף הצו של מה שנקרא "תקנות הספרות הזולה" (Ponyvarendelet).
לאחר המלחמה השתקע פראגו בישראל.
הסדרה החלה שוב בתל אביב בהונגרית לאחר המלחמה, ולזמן קצר כמה עשרות ספרות יצאו לאור בשווייץ בשנות ה-50 (המוציא לאור אולשוויל).
עטיפות הסדרה שהתפרסמה בישראל הייתה גרפיקה פשוטה, צבעונית, גאומטרית.
השווייצרים דומים יותר לפרסומים המקוריים, אבל עם ציורים במקום תצלומים.
בעמודי השער צוין כי זוהי המהדורה השנייה של הרומנים, אולם הכרכים פורסמו בסדר שונה מזה של פרסומי הסדרה הראשונה בבודפשט.
מאוחר יותר תורגמו לעברית גם מספר סיפורים קצרים נוספים של רומני הכרך, אך תמונות הכריכה והעיצוב שלהם הזכירו כבר את הכריכות של בודפשט של המהדורה הראשונה.
הרומן הקצר של לאיוש יאנושקה יוהאס "מרוויח כסף" פורסם פעמיים בסדרה, פשע אבות, בית ספר לקנאה, גיבור השערוריות, חטיפת העלמה וסערה על הדנובה פורסמו גם הם פעמיים, אך על ידי מחברים שונים באותו שם ספר.
באינטרנט: ניתן לקרוא ולהוריד (להאזין) עותקים בספרייה האלקטרונית (MEK) של הספרייה הלאומית על שם סצ'ני (OSZK) על ידי לחיצה על הקישור של הסימנים:
EK - E-Books טקסט דיגיטלי מהגיליון המקורי של רומני הכרך בפורמטים שונים (בדרך כלל גם צילום של הדפים המקוריים).
EK (עם סימן קריאה) – הטקסט של הרומן, רומן קצר, סיפור קצר ממקור או מהדורה אחרת.
(במקרה של האחרונים, סביר, אבל לא לגמרי בטוח, שהטקסט שלהם זהה לחלוטין לטקסט שפורסם בסדרה).
רומנו בניטו פלוריאני מוסוליני (באיטלקית: Romano Benito Floriani Mussolini; נולד ב-27 בינואר 2003), או כפי שמכונה בתקשורת האיטלקית מוסוליני ג'וניור (), הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת המגן הימני או הקשר הימני בקרמונזה מהסרייה א', בהשאלה מלאציו.
הוא בנו של הפוליטיקאית אלסנדרה מוסוליני, נכדו של הפסנתרן רומנו מוסוליני ונינו של מנהיג איטליה הפשיסטית בניטו מוסוליני.
פלוריאני מוסוליני נולד בשנת 2003, בנם השלישי של מאורו פלוריאני ואלסנדרה מוסוליני.
סבו, רומנו מוסוליני, היה פסנתרן, וסבא רבא שלו היה הרודן בניטו מוסוליני.
דודה רבתא שלו היא השחקנית סופיה לורן.
כתוצאה מכך, יש לו שם משפחה כפול.
זהו דבר חריג ביחס לנורמות השם באיטליה, כאשר הרשויות האזרחיות האיטלקיות והכנסייה הקתולית הרומית נדרשו לאשר זאת בעת טבילתו לנצרות, שכן באותה תקופה נאסר בדרך כלל על מתן שם משפחה כפול לפי החוק האיטלקי.
הקריירה המקצועית של פלוריאני מוסוליני החלה בקבוצות הנוער של אסוצ'אציונה ספורטיבה רומא, לפני שעבר לשחק בסוצ'ייטה ספורטיבה לאציו בגיל 13. בעודו בלאציו, הוא הושאל למועדון החובבים ויגור פרקונטי.
זאת, לאחר שלא היו לו כלל דקות משחק בלאציו במשך שנתיים, עד הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 17.
כשנשאל אם שם משפחתו של השחקן, פלוריאני מוסוליני, עלול להשפיע לרעה על דקות המשחק שיקבל, ענה מאמן הנוער של לאציו, מאורו ביאנצ'סי, "שם המשפחה המכביד?
מעולם לא דיברתי עם ההורים שלו, והדבר היחיד שחשוב הוא האם לשחקן מגיע לשחק.
במרץ 2021, פלוריאני מוסוליני חתם על חוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת של לאציו, עד שנת 2024.
ב-24 באוקטובר 2021, הוא שובץ בפעם הראשונה בהרכב הבוגרים של לאציו, כמחליף במשחק בסרייה א' נגד הלאס ורונה, אם כי לבסוף הוא לא השתתף במשחק.
ב-3 באוגוסט 2023, לאציו הודיעה על השאלתו לקבוצה פסקארה מסרייה ג', שמאמנה הוא זדנק זמאן, הבעלים לשעבר של פסקארה.
ב-5 ביולי 2024 הושאל פלוריאני לעונה אחת ליובה סטאביה מהסרייה ב'.
ב-14 ביולי 2025 הושאל פלוריאני לקרמונזה שעלתה לסרייה א' לעונה אחת עם אופצית רכישה.
ב-29 באוגוסט ערך פלוראני הופעת בכורה בסרייה א' בניצחון של קרמונזה 3–2 על ססואולו במסגרת המחזור השני של עונת 2025/2026 בסרייה א'.
פלוריאני מוסוליני זכה לתשומת לב לאחר שהופיע בטלוויזיה עם אימו בפורמט האיטלקי של "רוקדים עם כוכבים" .
על אף שם משפחתו וייחוסו המשפחתי, פלוריאני מוסוליני הצהיר כי אין לו עניין בפוליטיקה.
הוא למד בבית הספר הבינלאומי הבריטי ע"ש סנט ג'ורג' שבעיר רומא, וחתם בלאציו במהלך הלימודים במקום.
אנתוני ויין מור היה די ג'יי, מפיק מוזיקלי וזמר אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל עבודתו עם הצמד הצרפתי דאפט פאנק, וסיפק קולות לשירים "One More Time" ו-"Too Long" מתוך אלבומם השני, Discovery.
אנתוני ויין מור נולד בספטמבר 1967 בניו ג'רזי.
עבודתו חצתה מספר ז'אנרים, כולל האוס, R&B והיפ הופ.
שירים כמו "Hold On" עושים שימוש נרחב בסמפלינג עם תחושת האוס מלאת נשמה מובהקת, בעוד "Bring U Up" המאוחר יותר משתמש בברייקביט בסגנון ג'יימס בראון.
בעיקר, הוא עבד עם דאפט פאנק על השיר "One More Time", שיצא בשנת 2000. ב-7 בנובמבר 2012, הוא הוציא את תרומתו המוזיקלית האחרונה בשיר "2Nite4U" יחד עם כריס מנאס באלבום שיתוף הפעולה הווקאלי שלו, Features.
רומנטוני הופיע בחברות התקליטים בלאק מייל רקורדס (חברת התקליטים שלו), Roulé, דים מאק רקורדס, אזולי רקורדס, PIAS רקורדינגס, Compuphonic ו-Glasgow Underground Recordings.
רומנטוני נפטר ב-7 במאי 2013 בביתו באוסטין, טקסס, כתוצאה מסיבוכים של מחלות כליה, לדברי בני המשפחה.
רומנטיזציה של המשפחה מבטא קומפלקס פסיכולוגי שזוהה על ידי זיגמונד פרויד במאמר שכתב בשנת 1909 תחת הכותרת "רומנים משפחתיים".
במאמר מתאר פרויד שלבים שונים שילד חווה מול התמודדות מצב בו הוריו נעדרים תכופות ואינם זמינים עבורו פיזית וחמור מכך רגשית.
במצב זה טוען פרויד כי הילד עלול לחוות רגשות א-מיניים של קנאה בתוך המשפחה, וכמנגנון הגנה נקמתי הילד הצעיר או המתבגר עלול לפנטז מצב בו אינו הבן הביולוגי להוריו, אלא להורים בעלי מעמד חברתי גבוה יותר מהוריהם האמיתיים.
כשקנאת הילד תבוא לידי ביטוי באופן גלוי יותר ככל שיעבור את שלבי ההתפתחות האדיפלית.
בשנת 1908 פרסם פרויד מאמר קצר על רעיון ה"רומנטיזציה של המשפחה" בספרו של אוטו ראנק "מיתוס לידת הגיבור".
פרויד הגה את הנושא בשנות ה-90 של המאה ה-19, תוך חשיפה להגיותיו של קונרד פרדיננד מאייר.
במאמרו, פרויד טען לביטוי הרומנטיזציה של המשפחה כהתרחבות נפוצות תופעת הנוירוטיות ההורית בימיו, עד כדי זיהוי ההורים בימיו על ידי הילדים כמתחזים, המחליפים את ההורים האמיתיים הקיימים במודל אריסטוקרטי.
כשההתנערות מההורים בימים אלו באה לידי ביטוי ב"הפניית עורף לאב המוכר כיום, אל האב שבו האמין בשנות ילדותו הראשונות".
פסיכואנליטיקאים מאוחרים יותר הוסיפו כי הילד עשוי לפנות להורים דמיוניים ממעמד חברתי נמוך יותר וחסר התחייבויות; בביטוי מהות ה"רומנטיזציה של המשפחה" בהכפלת מספר ההורים – תפיסה דיכוטומית המעכבת את עיבודו היעיל של תסביך אדיפוס.
בתרבות הפופולרית גיבורת עלילת הספר "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים" חולקת חדר עם ילדה בעלת קשיי זיכרון, אשר בדמיונה מנכסת לעצמה זוגות רבים של הורים ידוענים מתחום המוזיקה: "אבי - הוא פדרבסקי, ואמי סופי טאקר".
רומניה (ברומנית: , ) היא רפובליקה במזרח אירופה, המשתרעת בצפון-מזרח חבל הבלקן שבדרום-מזרח אירופה.
המדינה גובלת באוקראינה בצפון וגם בדלתת הדנובה בדרום; במולדובה במזרח, בהונגריה במערב, ובסרביה ובבולגריה בדרום, לאורך נהר הדנובה.
בדרום מזרח המדינה יש לרומניה רצועת חוף לאורך הים השחור ובה עיר הנמל קונסטנצה.
ב-2004 הצטרפה רומניה לברית נאט"ו ומ-2007 היא גם חברת האיחוד האירופי.