tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אדמו"רי ויז'ניץ (גם הם מצאצאי רבי ישראל מרוז'ין) משתמשים בגביע דומה באופן כללי לגביע הרוז'ינאי, עם שינויים קלים.
גם רבי חיים זנוויל אברמוביץ' מריבניץ השתמש בגביע כזה.
בחסידות רוז'ין וענפיה נוהגים להעניק כמתנה ייחודית את גביע זה.
כך לדוגמה קיבל רבי מרדכי שלמה פרידמן גביע כזה כמתנת נישואין מחסידי באיאן שבעיר צפת, בשנת תרס"ח.
על הגביע צוירו הכותל המערבי, מערת המכפלה, ציון רשב"י וציון רבי מאיר בעל הנס.
במכסה הגביע יצקו בית קיבול לעצי בשמים, עבור הבדלה.
בסיס הגביע הוא משולש, לעיתים בצורת עלה תלתן.
רגל הגביע מעוצבת כמו ענף שממנו יוצאים שניים או שלושה עלי גפן.
גוף הגביע, נפחו, הוא בצורת תפוח.
סביב נקודת החיבור של קיבולת הגביע לרגלו, חרוטים שלשה עשר עלי שושנה.
לגביע קיים גם מכסה מותאם, המשלים את הצורה התפוחית של גוף הגביע.
בסיס הגביע הוא משולש, כנגד חכמה, בינה ודעת, או כדי לרמוז למאמר ספר הזוהר ש"קודשא בריך הוא ואורייתא וישראל חד הוא".
יש הטוענים שהבסיס המשולש רומז לסֶגול, כנגד עם ישראל שנקראו עם סגולה.
רגל הגביע מעוצבת כמו ענף שממנו יוצאים שניים או שלושה עלי גפן, לרמז לכלל ישראל שנמשלו לגפן.
צורת התפוח של גוף הגביע, לרמז ל"חקל תפוחין קדישין", או לכלל ישראל שנמשלו לתפוח.
שלשה עשר עלי שושנה שסביב נקודת החיבור לבסיס הרגל, הם רמז לישראל שנמשלו לשושנה, וכנגד י"ג מידות, י"ג בריתות שנכרתו על מצוות מילה.
גם לאופן אחיזת הכוס בעת הברכה עליה, יש כוונות קבליות שעיקרן המתקת הדינים על ידי מעשה הקידוש והברכה על הכוס.
בסיס סיבתי או אטיולוגי לגביע זה קיים בהקדמה של ספר הזוהר, המקשר בין 13 עלי השושנה לבין ישראל וי"ג מידות רחמים, ובהמשך מסמיך את הדברים לכוס של ברכה ודמיון כוס זו לשושנה.
גביע רוק הוא טורניר כדורגל בפורמט נוקאאוט הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל של גיברלטר ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל ממדינת גיברלטר (ה-GFA).
גביע זה החל למעשה כטורניר הבכיר של גיברלטר, והוא אחד הטורנירים העתיקים באירופה, והחל ב-1894 בשם "גביע הסוחרים הבכיר".
בגלל חשיבותו נחשב גם למפעל המקדים של הליגה, אך למעשה הוא שוחק בפורמט גביע והיה גם למפעל הגביע הרשמי הראשון ששוחק בטריטוריה של גיברלטר.
בשנת 1935 הוענק גביע חדש להתאחדות הכדורגל של גיברלטר על ידי הסוחרים, הסוחרים והמלונות של גיברלטר וכך נולד גביע רוק, כפי שהוא מוכר היום.
שמו "גביע רוק" ניתן לו על שם צוק גיברלטר שהוא חלק חשוב במדינה, שבאנגלית מכונה "The Rock Of Gibraltar".
הזוכה בגביע רוק 2014 היה אמור להיות הראשון שישתתף בליגה האירופית, אך מכיוון שלינקולן רד אימפס כבר זכתה בתואר אליפות במפעל ליגת העל של גיברלטר, והעפילה דרך שם למוקדמות ליגת האלופות 2014/2015, הפיינליסטית של הגביע שהפסידה, יורופה העפילה לסיבוב המוקדמות הראשון בליגה האירופית.
עקב חסות עם Gibtelecom, הגביע היה ידוע בתור Gibtelecom Rock Cup מ-2018 עד 2021.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגת העל של גיברלטר באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
גמר גביע רוק (החל משנת 2000)
גביע רוקעונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיון1999/2000גיברלטר יונייטד4–1גלאסיס יונייטדאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2000/2001גיברלטר יונייטד0–0ה (4–3 פ)לינקולן רד אימפסאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2001/2002ניוקאסל (לינקולן)2–2 (3–2ה)גיברלטר יונייטדאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2002/2003מנצ'סטר 622–2ה (4–3 פ)ניוקאסל (לינקולן)אצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2003/2004ניוקאסל (לינקולן)9–0סט.
ג'וזפסאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2004/2005ניוקאסל (לינקולן)8–0גיברלטר יונייטדאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2005/2006ניוקאסל (לינקולן)1–1ה (3–1 פ)גלאסיס יונייטדאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2006/2007ניוקאסל (לינקולן)6–0סט.
ג'וזפסאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2007/2008לינקולן רד אימפס3–0PWC לגונהאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2008/2009לינקולן רד אימפס4–0שמרוק 101אצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2009/2010לינקולן רד אימפס5–1גיברלטר יונייטדאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2010/2011לינקולן רד אימפס2–1גלאסיס יונייטדאצטדיון ויקטוריה, גיברלטר2011/2012סט.
גביע קנדה 1976 היה טורניר הוקי קרח בינלאומי שנערך בין ה-2 ל-15 בספטמבר 1976 באוטווה, טורונטו, מונטריאול, ויניפג וקוויבק סיטי בקנדה וכן בפילדלפיה שבארצות הברית.
טורניר זה היה הראשון מבין חמישה טורנירים על גביע קנדה שהתקיימו בין השנים 1976 ל-1991, שאורגנו על ידי אלן איגלסון, ואושרו על ידי פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית, הוקי קנדה וליגת ההוקי הלאומית.
טורניר כלל שש קבוצות והסתיים בגמר הטוב משלוש בין שתי הקבוצות המובילות.
קנדה סיימה בראש הטבלה וניצחה את צ'כוסלובקיה בגמר בשני משחקים רצופים.
בובי אור נבחר ל-MVP של הטורניר, וויקטור ז'לוקטוב היה הכובש המוביל.
גביע קנדה היה אליפות העולם האמיתית הראשונה בתולדות ההוקי, שכן היא אפשרה לכל שחקן לייצג את נבחרתו ללא קשר לרמתו כחובב או כמקצוען.
ההוקי היה מרגש ומשעשע כאחד, כאשר אחד המשחקים הוכרז על ידי האוהדים בתור "המשחק הטוב ביותר בכל הזמנים".
בובי אור ולני מקדונלד טענו שניהם שזכייתם בגביע קנדה חשובה להם יותר מזכייתם בגביע סטנלי.
כתוצאה מכך, זה סימן את סוף החרם בן שש השנים של קנדה על ה-IIHF.
הצלחת האירוע סללה את הדרך לשימוש רב יותר בשחקנים מקצועיים באליפות העולם ובאולימפיאדות החורף.
איגוד ההוקי הקנדי לחובבנים (CAHA) התלונן במשך שנים על כך שנבחרת קנדה מתמודדת עם חיסרון תחרותי בטורנירים בינלאומיים, שכן היא מוגבלת מלהשתמש בשחקניה הטובים ביותר, שהיו מקצוענים בליגת ההוקי הלאומית, בעוד שנבחרות אירופאיות הסוו את מעמד השחקנים הטובים ביותר שלהן.
בערך באותו זמן, החלו מגעים לקיום טורניר ידידות בין השחקנים המובילים של קנדה לנבחרת ברית המועצות.
תוכניות אלו הגיעו לשיאם בסדרת הפסגה ב-1972, שבה כוכבי ה-NHL של בנבחרת קנדה זכו בסדרה בדוחק.
בסדרת הפסגה השנייה ב-1974 הסובייטים הראו את כוחם והביסו בקלות את גדולי הכוכבים המובילים של איגוד ההוקי העולמי, אך שתי הסדרות יצרו ביקוש לאליפות עולם אמיתית בין הטובים ביותר.
במהלך סדרת הפסגה 1974 החל המנהל הבכיר של איגוד שחקני ליגת ההוקי הלאומית (NHLPA) אלן איגלסון במשא ומתן עם הרשויות הסובייטיות והאירופאיות ליצירת טורניר כזה.
המשא ומתן, שהלך והתעצם ברמה שכלל בו את ה-IIHF והוקי קנדה ונמשך למעלה משנתיים, הביא להסכמים רבים: קנדה תחזור לתחרויות בינלאומיות ב-1977, אליפות העולם תעבור למתכונת פתוחה שתאפשר לשחקנים מקצוענים לשחק וקבוצות מועדונים מהליגה הסובייטית יסיירו בצפון אמריקה ויתמודדו עם קבוצות NHL במשחקי תערוכות, מה שהפך לסדרת העל.
הסכם המפתח היה יצירת גביע קנדה, שייערך ב-1976.
לאחר שקיבל אישור בינלאומי, איגלסון שכנע אז את שחקני ה-NHLPA לתמוך בטורניר עם הבטחות להגדלת הפרשות לפנסיה כתוצאה מהשתתפותם.
הבעלים של ה-NHL תמכו ברעיון לאחר שהסכימו שמחצית מההכנסות מהמשחקים יועברו אליהם.
עם זאת, חלק מהקבוצות נותרו לא רגועות.
פילדלפיה פליירס חששו ששחקניהם עלולים לסבול מפציעות בטורניר ונשבעו שאף שחקן מהסגל שלהם לא יורשה לשחק.
הם היו משוכנעים לסגת מהאיומים שלהם לאחר שהובטח להם ששני משחקים ישוחקו בפילדלפיה והפליירס יקבלו את חלקם בהכנסות.
למרות שהטורניר נערך בספטמבר כדי לא להפריע לעונת ה-NHL, נשיא הליגה קלרנס קמפבל נותר מסופק לגבי כדאיות הטורניר, וכינה אותו "בזבזני".
שש קבוצות התחרו בגביע קנדה 1976. קנדה הייתה מועדפת לזכייה מכיוון שהביאה לטורניר את מה שנטען שהיא הנבחרת החזקה ביותר בתולדות האומה - 18 מתוך 25 השחקנים בסגל התקבלו מאוחר יותר להיכל התהילה של ההוקי.
בעודה מחפשת את הסגל הטוב ביותר שלה, הנבחרת הקנדית הניחה בצד את היריבות המרה בין ה-NHL ל-WHA, ובחרה שחקנים משתי הליגות, אם כי כמעט לחלוטין מה-NHL.
בובי אור, שנפגע מבעיות ברכיים שהלכו וגברו, כמעט דחה את ההזמנה לשחק לפני ששקל מחדש את העניין, בעוד שהשוער רוגטיין ואשון, שלא הוזמן בתחילה להצטרף לנבחרת, סיים כאשר הוא משחק כל דקה בשער הקנדי.
בעוד האוהדים קיוו שבגמר קנדה תתמודד מול ברית המועצות, אנליסטים דירגו את הסובייטים רק כקבוצה הרביעית הטובה ביותר שתתמודד בטורניר.
הם בחרו להשאיר את רוב שחקני העילית שלהם במדינתם מסיבות שעד היום לא ברורות.
הפוטנציאל של עריקות הוא אפשרות אחת.
רשמית, גורמים סובייטים אמרו שרבים מהשחקנים שלהם סובלים מעייפות, אם כי השוער ולדיסלב טרטיאק טען מאוחר יותר שההשמטות היו תוצאה של מאבק כוחות בין המאמן האולימפי בוריס קולאגין ומאמן נבחרת גביע קנדה ויקטור טיחונוב וכי הראשון ביקש לערער את האחרון בכך שהכריח אותו לאמן קבוצה חלשה יותר.
הסובייטים המעיטו בחשיבות הטורניר, והצהירו שהמוקד האמיתי שלהם היה אליפות העולם ואולימפיאדת החורף.
כתוצאה מכך, הם שלחו נבחרת צעירה בהרבה, "ניסיונית" לקנדה.
אף ולרי חרלמוב לא שיחק בסדרה, אחד שנחשב בעיני רבים לחלוץ הטוב ביותר שלהם, כיוון שהוא החלים מפציעות קשות שנגרמו לו בתאונת דרכים.
נבחרת צ'כוסלובקיה ניבאה לפגוש את קנדה בגמר על ידי רוב המומחים שכן הם שלחו את אותה נבחרת שזכתה באליפות העולם 1976 מספר חודשים קודם לכן.
השוער שלהם ייז'י הולצ'ק, נחשב לטוב בעולם מחוץ ל-NHL.
המאמן הצ'כוסלובקי קרל גוט צפה שקבוצתו תגיח כדי להראות לעולם שיש "יותר בהוקי בינלאומי מאשר קנדה וברית המועצות".
שוודיה דורגה במקום השלישי בכניסתה לטורניר והייתה לה תערובת גדולה של שחקנים מקומיים ומחו"ל מה-NHL ו-WHA.
ארצות הברית ופינלנד הוערכו כמחוץ לטורניר ולא היו צפויות להיות תחרותיות.
הטורניר נפתח באוטווה ב-2 בספטמבר כאשר פינלנד התמודדה מול הנבחרת הקנדית שהתמקדה בהימנעות מתחושת שאננות בעקבות תבוסותיה מול הסובייטים ב-1974 וב-1975. ריק מרטן כבש שלושער ועזר לקנדה להוביל מול הפינים, 11-2. לאחר מכן שוודיה ניצחה את ארצות הברית 5-2, בעזרת של ארבעה שערי פאוור פליי בשליש הראשון.
הכוכב השוודי בריה סלמין, ששיחק בליגת ה-NHL עבור טורונטו מייפל ליפס, התקבל במחיאות כפיים במשך חמש דקות על ידי הקהל בטורונטו לפני המשחק.
במשחק השלישי הופיעו אלופת העולם צ'כוסלובקיה מול האלופה האולימפית ברית המועצות.
צ'כוסלובקיה הצדיקה את הציפיות לפני הטורניר בכך שניצחה 5-3 בעוד הסובייטים התלוננו על לוח הזמנים, בטענה שהמארגנים שידכו אותם בכוונה מול הצ'כוסלובקים במשחק הפתיחה שלהם כדי להעמיד אותם בנחיתות מוקדמת בטורניר.
התלונות מצד הסובייטים גברו בעקבות שוויון של 3–3 מול שוודיה.
בזמן שהעיתונות השוודית הכתירה את סלמין כשחקן הגדול ביותר בתולדות מדינתם לאחר המאמץ הדומיננטי השני ברציפות שלו, הסובייטים איימו לפרוש מהטורניר מכיוון שהם כעסו על פסק דינו של השופט הקנדי אנדרה לגאס.
המארגנים לא לקחו ברצינות את האיומים מצד הסובייטים לפרוש מהטורניר.
הצ'כוסלובקים נותרו דומיננטיים, כשהם ניצחו את הפינים 8-0 במשחק בו ניצחו את יריבתם 49-15. השוער הצ'כוסלובקי הולצ'ק שמר על רשת נקייה הראשונה בתולדות הטורניר.
הפסד 4-0 לקנדה ואחריו תבוסה מזעזעת 8-6 בידי יריבתה הסקנדינבית פינלנד הדיחה את שוודיה מהטורניר.
הפינים, שהתגברו על מפיגור 4-1, הרגישו שהתוצאה מצדיקה את מיקומם בטורניר בעוד שהשוודים ראו בתוצאה מבוכה.
הסובייטים נותרו בחיים כשהביסו את ארצות הברית 5-0 בפילדלפיה בעוד קנדה התמודדה מול הצ'כוסלובקים במקביל במונטריאול.
המשחק כלל קרב שוערים בין רוגטיין ואשון מקנדה לבין ולדימיר דזורילה מצ'כוסלובקיה ומיד נטען שזהו אחד המשחקים הגדולים בכל הזמנים.
מילאן נובי כבש תוך פחות מחמש דקות לסיום כדי להעלות את הצ'כוסלובקים לניצחון 1-0 והבטיחה להם את המקום בגמר.
משמעות התוצאה הייתה שהמנצח במשחק קנדה-ברית המועצות יתפוס את המקום השני בהתמודדות בגמר.
שלושה משחקים סימנו את היום האחרון של הסבב ב-11 בספטמבר.
ארצות הברית התגברה על פיגור 2-0 והביסה את פינלנד 6-3 וסיימה במקום החמישי בטורניר.
מנכ"ל משותף אמריקאי, טומי איוון, הביע את גאוותו בטורניר של קבוצתו, וחזה שטורניר זה היווה את הקרקע לצמיחה של ארצות הברית למועמדת בהוקי.
השוודים בינתיים, זכו בניצחון 2-1 על צ'כוסלובקיה במשחק שלא השפיע על הדירוג.
בעוד האוהדים ציפו שקנדה וברית המועצות ייפגשו בגמר, בסופו של דבר, הם הסתדרו בחצי גמר לא רשמי.
שתי הנבחרות שיחקו את המשחק בקצב זועם, והחליפו שערים בשליש הראשון בו קנדה סיימה ביתרון 2-1. קנדה הגדילה את יתרונה בשליש השני ואז הסתמכה על צורת המשחק של המגן הכוכב בובי אור כדי להדוף את הסובייטים ולהעפיל לגמר.
כפי שעשו קודם לכן בטורניר, הסובייטים התלוננו על שיפוט מוטה שמשחק תפקיד בתוצאות המשחק.
גמר גביע קנדה 1976 היה סדרת הטוב משלוש.
המשחק הראשון נערך ב-13 בספטמבר במייפל ליף גארדנס בטורונטו.
הצ'כוסלובקים פתחו עם דזורילה בשער לאחר הפגנתו המבריקה שלו מול קנדה במהלך הטורניר.
דזורילה לא הצליח לשחזר את הצלחתו כאשר ז'ילבר פרו סלל את הדרך לכבישת שערים ופתח בשער ראשון, דקה לתחילת המשחק בדרך להמשך סוער של ארבעה שערים על ידי הקנדים בשליש הראשון.
הצ'כוסלובקים היו חזקים יותר ב-40 הדקות האחרונות, אך לא הצליחו לנצח את ואשון הקנדי, ששמר על רשת נקייה שנייה שלו בטורניר בניצחון 6-0 לטובת קנדה.
במהלך המשחק, הצ'כוסלובקים כעסו כאשר סטיב שאט הקנדי תיקל את ייז'י נובאק מאחור.
נובאק סבל מזעזוע מוח ולא היה מסוגל לשחק את שאר הסדרה.
שאט שהיה שחקן כישרוני עם מידות קטנות יותר, התנצל לאחר המשחק וטען שהוא לא התכוון לפגוע ביריב שלו בצורה שקרתה בפועל.
המשחק השני נערך במונטריאול פורום ב-15 בספטמבר.
יירי הולצ'ק, שהחליף את דזורילה בשער לאחר השליש הראשון של המשחק הראשון, פתח במשחק השני של צ'כוסלובקיה, בעוד ואשון נשאר ברשת הקנדית.
כמו במשחק הראשון, קנדה זינקה ליתרון מוקדם, כשכבשה שני שערים בשלוש הדקות הראשונות של המשחק.
הולצ'ק הוחזר במהירות לספסל והוחלף בדזורילה, שהשלים את המשחק.
הצ'כוסלובקים השיבו מלחמה עם שער בשליש השני ועוד אחד בתחילת השליש האחרון ובכך השוו את המשחק.
בובי קלארק החזיר את היתרון הקנדי באמצע השליש עד שיוסף אוגוסטה ומריאן שטיאסטני כבשו שערים בהפרש של דקה והעניקו לצ'כוסלובקיה יתרון ראשון 4-3, כשנותרו ארבע דקות לשליש השלישי.
דזורילה היה חזק בשער כשהקנדים חבטו 39 חבטות לשערו בזמן המשחק, אך עשו טעות קריטית כשנותרו פחות משלוש דקות לסיום.
עם ניסיון השוער להרחיק דסקית מהאזור שלו, במקום זאת הדסקית הגיעה לביל ברבר הקנדי, שכבש בשער פתוח ובכך השווה את המשחק והמשחק נמשך להארכה.
הקבוצות שיחקו בהארכה באינטנסיביות מלאה בהתפרצויות מקצה לקצה והצלות מבריקות של השוערים.
בשלב מסוים, גי לפלר הקנדי חבט לשער את הדסקית שחמקה מבעד לשוער הצ'כוסלובקי, אך איוון הלינקה דחף בכוונה את השער ממקומו לפני שהדסקית חצתה את קו השער.
הוא קיבל עונש על עיכוב במשחק, אך מנע את הניצחון מקנדה.
כמה רגעים לאחר מכן, גי לפואנט חבט חבטה נמוכה ששוב ניצחה את דזורילה, אולם אף שער זה נפסל מכיוון שהצופר נשמע עם סיום עשר הדקות הראשונות של תוספת הזמן בעשירית השנייה לפני שהדסקית חצתה את הקו.
הכללים הבינלאומיים באותה תקופה הכתיבו שהמשחק יפסק בתום עשר דקות של כל הארכה והקבוצות יחליפו את צד הקרח שעליהן הגנו.
במהלך ההפסקה, עוזר המאמן הקנדי דון צ'רי ציין בפני קבוצתו שדזורילה יוצא לעיתים רחוקות מחוץ לרשתו כדי להגן וניתן יהיה להביסו בחבטה מזווית חדה.
פחות משתי דקות עם תחילת המחצית השנייה של ההארכה, דאריל סיטלר קיבל מסירה ממרסל דיון כשהחליק לאזור צ'כוסלובקי קרוב לאזור הלוחות.
כאשר דזורילה נענע לאתגר, סיטלר זייף חבטה שהקפיאה את השוער, לקח שני צעדים ארוכים נוספים ואז חבט את הדסקית לרשת פתוחה.
השער הפך לחגיגה פרועה בקרב השחקנים הקנדים על הקרח והאוהדים שביציע.
שער הניצחון של סיטלר באליפות נותר אחד המפורסמים בתולדות ההוקי.
במהלך החגיגות החליפו שני שחקני הנבחרות את מדיהם אחד עם השני; בובי אור זכה בפרס ה-MVP כשהוא לבוש בחולצה צ'כוסלובקית.
ראש הממשלה פייר טרודו העניק לקפטן הקנדי בובי קלארק את גביע קנדה.
גמר הטורניר היה אירוע הטלוויזיה הנצפה ביותר בהיסטוריה של קנדה באותה תקופה.
לפי הערכות, 10,700,000 אנשים צפו במשחק, המייצגים כמעט מחצית מכלל הקנדים ב-1976. הנבחרת שייצגה את קנדה עדיין נחשבת לאחת הנבחרות הגדולות אי פעם שייצגו את האומה בטורניר הוקי.
עבור שחקנים רבים, הזכייה בגביע קנדה הייתה גולת הכותרת בקריירה שלהם.
בובי אור ולני מקדונלד דירגו שניהם את הזכייה בטורניר הזה לפני הזכייה בגביע סטנלי.
גביע קנדה ביסס עידן חדש בהוקי הבינלאומי.
התחרות סימנה את חזרתה הרשמית של קנדה לבמה הבינלאומית לאחר חרם של שש שנים והייתה אליפות העולם האמיתית הראשונה בתולדות הספורט.
עבור הקהל בצפון אמריקה, הטורניר קבע שצ'כוסלובקיה ושוודיה יכולות להתחרות מול קנדה וברית המועצות, בעוד שהפינים והאמריקאים הוכיחו שהם מסוגלים לשחק עם נבחרות העילית של הספורט.
גביע קנדה 1981 היה טורניר הוקי קרח בין-לאומי שהיווה המשך לטורניר גביע קנדה הראשון שנערך ב-1976 וכלל את שש נבחרות ההוקי המובילות בעולם.
משחקי הטורניר נערכו באדמונטון, ויניפג, מונטריאול ואוטווה.
ברית המועצות ניצחה את קנדה בגמר במהלך משחק יחיד וזכתה בתואר הראשון שלה בתוצאה 8-1. השוער הסובייטי ולדיסלב טרטיאק נבחר לשחקן המצטיין.
וויין גרצקי הקנדי הוביל את הטורניר בניקוד עם 12 נקודות.
מהדורה שנייה זו של גביע קנדה הייתה אמורה להיערך במקור ב-1979 אך נדחתה עקב מחלוקות בין איגוד חובבי הוקי קנדה להוקי קנדה.
הטורניר נדחה בשנית ב-1980 בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן וחרם קנדה על אירועי ספורט עם ברית המועצות כתוצאה מכך.
כאשר הטורניר התקיים לבסוף ב-1981, מארגן הטורניר אלן איגלסון שיער שזה יכול להיות המהדורה האחרונה של המפעל, עקב עליית העלויות והנוכחות המאכזבת.
איגלסון יצר מחלוקת נוספת כאשר סירב לאפשר לסובייטים לקחת איתם את הגביע לברית המועצות לאחר שזכו בו.
אלן איגלסון ששימש כראש המשא והמתן, האשים את ה-CAHA בניסיון לחבל בגביע קנדה ואיים לבטל את הטורניר אם ה-CAHA יסרב להתפשר עם המפעל.
הטורניר הועמד בסכנה נוספת בינואר 1979, כאשר ג'נרל מוטורס פרשה כנותנת חסות גדולה; איגלסון טען ש-GM פרשה כתוצאה מהמחלוקת עם ה-CAHA.
המחלוקות העמידו את שני הגופים על סף ניתוק כל הקשר, מהלך שהיה מוביל לכך שהוקי קנדה הייתה מסרבת לשחרר כל שחקן מקצועי או מאוניברסיטה לכל אחת מנבחרות קנדה.
הטורניר נדחה בסופו של דבר בשנה עד לספטמבר 1980.
הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בדצמבר 1979 והאיומים בחרם על אולימפיאדת הקיץ 1980 במוסקבה הביאו את המארגנים לשקול שוב על דחיית הטורניר.
בעוד איגלסון העדיף בתחילה לאפשר לטורניר להתקדם ללא קשר למצב הפוליטי, בסופו של דבר הוא הסכים שהוקי קנדה תדחה שוב את הטורניר לאחר שממשלת קנדה הצטרפה לחרם האולימפי.
מאמץ קטן להעביר את הטורניר לשוודיה הופסק במהירות, כאשר איגלסון הודיע להם כי לא הוקי קנדה ולא איגוד השחקנים של ליגת ההוקי הלאומית (NHLPA) ישתתפו באירוע שכזה.
ללא חשש, איגלסון ונשיא ה-IIHF, גונתר סבצקי, הודיעו כי הטורניר שוב נדחה לספטמבר 1981. הפעם, הטורניר התנהל כמתוכנן.
עם תערובת חזקה של ותיקים ושחקנים צעירים, הסובייטים נכנסו לטורניר כמועדפים.
קנדה הביאה נבחרת צעירה משמעותית לגביע קנדה 1981 בהשוואה לכניסתה ב-1976. שלושה מגינים, בהם ריי בורק, פול ריינהרט וקרייג הרטסבורג – היו מתחת לגיל 22, בעוד ויין גרצקי בן ה-20 היה צפוי להיות המוביל ההתקפי.
השילוב של גרצקי עם גי לפלר וז'ילבר פרו הייתה צפויה מאוד, בעוד שרביעיית שחקני ניו יורק איילנדרס, מייק בוסי, בראיין טרוטייה, בוץ' גורינג וקלארק גיליס הייתה צפויה להיות גם כן מובילה בהתקפה.
עם 17 שחקני ליגת ההוקי הלאומית בסגל שלהם, שוודיה הרגישה בטוחה שהיא מסוגלת להדיח את ברית המועצות וקנדה על ידי שימוש במערכת של משחק קבוצתי חזק.
קנט נילסון, תומאס סטין, אולף נילסון ובריה סאלמין היו צפויים להיות מובילי הקבוצה.
לעומתם צ'כוסלובקיה נותרה עם חמישה שחקנים בלבד שהעפילו לגמר במהדורה הראשונה ב-1976 ונפגעו מעריקותיהם של האחים שטיאסטני (פטר, מריאן ואנטון) לקנדה, כך שצ'כוסלובקיה נכנסה לטורניר בעיצומו של עידן בנייה מחודש של הנבחרת ולא נחשבה למתמודדת ראויה ב-1981.
האמריקאים, שהרחיקו לכת בעקבות זכייתם במדליית הזהב באולימפיאדת 1980, נחשבו כמסוגלים להדיח את הנבחרות החזקות בטורניר.
מרק האו, רוד לנגווי ושבעה שחקנים מהנבחרת האולימפית של 1980 היו צפויים להוביל את ארצות הברית בטורניר.
טוני אספוזיטו היה השוער האמריקאי בטורניר; הוא אומנם ייצג את קנדה בסדרת הפסגה בשנת 1972, אך השיג את אזרחותו האמריקאית בזמן כדי לייצג את האומה החדשה שלו.
כמו ב-1976, פינלנד הייתה צפויה לסיים במקום האחרון בטורניר שש הנבחרות למרות העובדה שאיגוד ההוקי הפיני ראה בנבחרת שנשלחה לקנדה בין הטובות ביותר שמדינתם הרכיבה.
הטורניר נפתח ב-1 בספטמבר באדמונטון כאשר האמריקאים הביסו את נבחרת שוודיה שהייתה לא מאורגנת בעליל, בתוצאה 3-1. המאמן השוודי אנדש פרמסטרם, זעם על האופן שבו קבוצתו מזלזלת באמריקאים, ישב עם כמה מהשחקנים המובילים שלו לתקופות ממושכות במהלך השליש השלישי.
בוויניפג, הנבחרת הצעירה של צ'כוסלובקיה נאבקה מול ברית המועצות עד לתיקו 1–1 בו שיחקו משחק גס.
הסובייטים נאלצו להסתמך על שוערם הכוכב ולדיסלב טרטיאק, כדי לשמור על מצב השוויון.
במשחק השלישי מיום הפתיחה, "קו החלומות" של קנדה שכלל את גרצקי, לפלר וז'ילבר פרו השלימו יחד עשר נקודות וקנדה ניצחה בקלות את פינלנד 9-0. גם הקו השני של גיליס, טרוטייה ובוסי צברו יחד עשר נקודות במשחק.
פינלנד הצליחה מעט יותר טוב מול צ'כוסלובקיה שני לילות לאחר מכן, ובלמה מעט את תפוקת שערי הצ'כים בתוצאה 7-1. השוער הפיני האנו לסילה היה כוכב המשחק בכך שביצע מספר הצלות קשות ועזר לפינים לשמור על סיכוי לאורך שני שלישים.
למרות ניצחונו עם פינלנד 26-9, הצ'כים הצליחו לתפוס יתרון של 2-1 בלבד לאחר 40 דקות לפני שגברו לבסוף על לסילה וכבשו חמישה שערים בשליש האחרון.
שוודיה ניסתה לשחק בסגנון פיזי נגד ברית המועצות ללא הצלחה, שכן היא נכנעה בחמישה שערי כוח בהפסד 6-3. בינתיים קנדה ניצחה את ארצות הברית 8-3, במשחק שלמעשה היה הרבה יותר צמוד במהלכו מאשר בתוצאה.
נראה היה שהאמריקאים בדרך להשוות עם קנדה ולבסוף שתי הקבוצות החזיקו על שוויון של שלושה שערים עם תשע דקות לסיום, עד ששער כוח של מייק בוסי עורר מתפרצות של חמישה שערים לקנדים בדקות האחרונות של המשחק.
לאחר מכן, הסובייטים נקמו את תבוסתם האולימפית ב-1980 על ארצות הברית עם ניצחון 4-1, בעוד שהשוודים ניצחו את פינלנד 5-0. בסיום הלילה השלישי של המשחקים, צ'כוסלובקיה הצליחה להתגבר על חיסרון של שתי דקות וללא שני שחקנים כדי לסיים בשוויון 4-4 מול קנדה במשחק שהוגדר כהכי מוצלח בטורניר.
קנדה ניצחה את שוודיה 4-3, אך איבדה את פרו ששבר את קרסולו.
פרו היה הכובש המוביל של קנדה בארבעת המשחקים הראשונים ונחשב למועמד להיבחר לשחקן המצטיין בזמן פציעתו.
ארצות הברית הצליחה לבצע מהפך במהלך משחק עם פיגור מוקדם של שני שערים מול הצ'כים וניצחה 6-2 בעוד הסובייטים ניצחו בקלות את פינלנד 6-1.
הלילה האחרון של משחקי הסבב נפתח במשחק חסר משמעות בין ארצות הברית לפינלנד.
האמריקאים כבר עלו לסיבוב הפלייאוף בעוד פינלנד הודחה.
המשחק הסתיים בתיקו 4-4 והיה בולט במיוחד עבור אנשי מונטריאול פורום שניגנו בטעות את ההמנון האיטלקי במקום את ההמנון הפיני לפני תחילת המשחק.
לאחר מכן, הצ'כים ניצחו בקלות את שוודיה בתוצאה 7-1, כדי לעלות לסיבוב הפלייאוף ולהדיח את השוודים.
קנדה וברית המועצות סגרו את הסבב עם קרב על המקום הראשון.
חמישה שערים מתפרצות של קנדה בשליש האחרון שברה את השוויון 2-2 והעלתה את קנדה לפלייאוף כקבוצה המדורגת במקום הראשון.
הניצחון שלהם 7-3 היה הניצחון עם המהפך הכי גדול שרשמה קנדה מול הסובייטים מזה 20 שנה.
כקבוצה המובילה בסיבוב הפלייאוף, קנדה התמודדה עם האמריקאים שעמדו במקום הרביעי בחצי הגמר הראשון.
הדיבורים שנכנסו למשחק נסבו סביב הסגנון ההגנתי של ארצות הברית והאם הם יכולים להתגבר על משחק ההתקפה של קנדה ולהדיח את הנבחרת העדיפה בשיטת גביע.
בתחילת המשחק קנדה מימשה יתרון, כשהיא פתחה תוך שתי דקות בשער של המגן בראיין אנגבלום ואז הגדילה את היתרון חמש דקות מאוחר יותר, כאשר חבטה של בוסי נחבטה למרחק והדסקית חמקה מאספוזיטו בשער האמריקאי.
שער נוסף של בוסי עזר לקנדה לסיים את השליש הראשון ביתרון של 3-0. 40 הדקות הנותרות של המשחק היו חסרות רגש ושתי הקבוצות החליפו שערים עד ניצחון קנדה בתוצאה 4-1.
במקום השני עמדה ברית המועצות שהתמודדה מול צ'כוסלובקיה המדורגת שלישית.
המאמן הסובייטי ויקטור טיחונוב היה נסער בעקבות התבוסה של מדינתו 7-3 מול קנדה בסיום הסבב, בעוד שהצ'כים צברו יותר ויותר ביטחון ביכולתם במהלך התקדמות הטורניר.
עם זאת, היו אלה הסובייטים שהבקיעו שלושה שערים בשליש הראשון והובילו 3-0 מוקדם.
הנבחרת הצעירה של צ'כוסלובקיה לחצה על יריבתה במשך חלק ניכר מ-40 הדקות האחרונות, וגברה על הסובייטים 23-11 בשלישים השני והשלישי גם יחד.
עם זאת, טרטיאק עמד בלחץ בשער הסובייטי וספג רק שער אחד וברית המועצות העפילה לגמר עם ניצחון 4-1.
קנדה עלתה לגמר כאשר נתון עליה לחץ להביס את הסובייטים.
הניצחון הקל של נבחרת ברית המועצות על כוכבי ליגת ההוקי הלאומית בגביע האתגר 1979 הותיר את הקנדים בחיפוש אחר שליטה על היריבות שלהם מול הסובייטים.
המאמן סקוטי באומן כינה את זה "משחק חובה לנצח" עבור קנדה: "אנחנו באמת מועדפים בגמר.
אף אחד במדינה הזו לא יסבול הפסד." השחקנים גם הם דיברו על רצונם להראות לסובייטים שהם מדינת ההוקי המובילה בעולם.
שחקו כל כך טוב עד שכאשר האוהדים הקנדיים יעזבו את הפורום, הם יחכו לכם בהערצה כשתעלו לאוטובוס אחרי המשחק."
קנדה החזיקה ביתרון מוקדם במשחק, כשהיא הובילה את הסובייטים עם 12-4 חבטות בשליש הראשון, שכן יריבתה לא הצליחה ליצור משחק התקפי.
בניגוד לסגנון הצפון-אמריקאי, בו הדסקית נחבטת מעבר לקו הכחול, הסובייטים במקום זאת מסרו את הדסקית הצידה, לשחקן שהגיע מאחור במהירות גבוהה יותר, פעולה שדורשת הדדיות ותקשורת יוצאת דופן.
קנדה לא הצליחה לחבוט דסקית מעבר לטרטיאק וכך השליש הראשון הסתיים ללא ניקוד.
הסובייטים החלו בהתקפת נגד בשליש השני והבקיעו חמש דקות לאחר התחלת השליש, עם שער של איגור לריונוב.
קלארק גיליס הקנדי השווה את המשחק שלוש דקות לאחר מכן, אך סרגיי שפלב החזיר את היתרון הסובייטי שלוש דקות לאחר מכן.
שפלב הוסיף שער כוח בסוף השליש ועזר לסובייטים לעלות ליתרון 3-1 לקראת השליש האחרון.
השליש האחרון שינה את פני המשחק כליל, שכן שפלב כבש שער נוסף ובכך השיג שלושער והסובייטים המשיכו לכבוש שלושה שערים נוספים בארבע הדקות האחרונות וזכו באליפות בתוצאה 8-1.
השוער הקנדי מייק ליוט הפך לשעיר לעזאזל לאחר ההפסד המביך של קנדה.
המשחק היה אחד הגרועים בקריירה שלו, אך קנדה הצליחה רק בארבע חבטות בשליש השלישי ולא הצליחה להלחיץ את הסובייטים, למרות שהם נכנסו ל-20 הדקות האחרונות בפיגור של שני שערים בלבד.
טרטיאק נבחר לשחקן המצטיין בטורניר בזכות יכולתו הנהדרת לאורך כל המשחק.
גורלו של גביע האליפות עצמו היה נושא למחלוקת לאחר שהשופטים הקנדים בליווי משטרת מונטריאול מנעו מהנבחרת הסובייטית לקחת את הגביע עימם לברית המועצות.
בעת שלקח את הגביע מהסובייטים בשדה התעופה, איגלסון טען שהגביע נועד להישאר בקנדה כל הזמן.
ההחלטה קוממה את הסובייטים שטענו כי החלטתו של איגלסון התקבלה "בהפרה של המסורות הקיימות בתחרויות בין-לאומיות".
נהג משאית מוויניפג בשם ג'ורג' סמית', ארגן מסע גיוס כספים שדרכו גייס מספיק כסף כדי ליצור גביע העתק שהוענק לפקידים סובייטים בשגרירותם הקנדית.
הפקידים הסובייטים שיבחו את הספורטיביות של העם הקנדי כאשר קיבלו את ההעתק.
ההעתק נעשה למרות איומים בתביעה בגין הפרת זכויות יוצרים על ידי נשיא הוקי קנדה לו לפייב, אך מאוחר יותר אמר, "אם מישהו רוצה לשלוח ניקל בשווי 11,000 דולר למוסקבה זה לא העסק שלי."
מארגן הטורניר אלן איגלסון שקונן על העלויות הגדלות במהירות של אירוע שכזה, שיער שגביע קנדה 1981 עלול להיות האחרון במהדורות הגביע.
כשהוא ציין שעלויות מסוימות עלו עד 200% לעומת מה ששולם ב-1976, איגלסון שיער שייתכן שיהיה צורך לערוך גביע קנדה שלישי במתכונת אחרת.
גם המארגנים התאכזבו מהנוכחות בטורניר.
שני המשחקים המתוכננים להיערך בקוויבק סיטי הועברו לאוטווה לאחר שרק 300 כרטיסים נמכרו מראש למשחק הסבב בין צ'כוסלובקיה לשוודיה ו-1,000 כרטיסים נמכרו למשחק חצי הגמר.
מכירת כרטיסים נמוכה הובילה גם לחשש שהמשחקים המתוכננים בוויניפג יועברו גם הם, אך ההשקעות שביצעו שותפי הטלוויזיה בהשכרת ציוד לשידור המשחקים מוויניפג מנעו מעבר נוסף.
בנוסף למצוקותיו של איגלסון, הבעלים של טורונטו מייפל ליפס הרולד בלארד, סירב לאפשר למשחקים להתקיים במייפל ליף גארדנס כתוצאה משנאתו לברית המועצות.
תמיכה חזקה במונטריאול והתגובה באוטווה לאחר שהמשחקים הועברו לבירת המדינה הותירו את איגלסון בטוח יותר על עתיד הטורניר.
גביע קנדה 1981 הביא לרווח של מיליון דולר קנדי, בו התחלקו הוקי קנדה וקרן הפנסיה של איגוד שחקני ליגת ההוקי הלאומית, כשליש מסכום הרווח בטורניר הראשון ב-1976. זמן קצר לאחר סיום הטורניר, איגלסון אישר שהוא מתכוון להמשיך עם גביע קנדה שלישי.
הוא ציין שההפסד של קנדה בגמר שיחק תפקיד בהחלטתו: "מבחינתי באופן אישי, כנראה שעדיף שנפסיד.
אני חושב שאם היינו מנצחים, הייתי אומר, 'לעזאזל עם זה'."
גביע קנדה 1984 היה טורניר הוקי קרח בין-לאומי שהתקיים במהלך שלושת השבועות הראשונים של חודש ספטמבר, 1984. הגמר התנהל בשיטת הטוב משלוש ונערך בין קנדה לשוודיה, כאשר קנדה ניצחה בניצחון טכני בשני המשחקים הראשונים.
החלוץ הקנדי ג'ון טונלי נבחר לשחקן המצטיין בטורניר.
זו הייתה המהדורה היחידה של גביע קנדה שהשתתפה בה נבחרת ממערב גרמניה, שהשיגה נקודה בודדת בחמישה משחקים בעקבות שוויון 4-4 עם צ'כוסלובקיה.
זו הייתה גם הנקודה היחידה עבור הצ'כים, שסגל נבחרתם נחלש עקב עריקות; ביניהם הכוכב הסלובקי פטר שטיאסטני, ששיחק עם נבחרת קנדה במהדורה זו.
קנדה אכזבה במשחקי הסבב ונוסף על כל צרותיה, הייתה סערה פנימית בסגל, ששורשה הגיעה משחקני שתי שלשלות NHL, אדמונטון אוילרס וניו יורק איילנדרס.
שתי הקבוצות הללו התמודדו בשני גמרים על גביעי סטנלי האחרונים והיו סכסוכים מרים בין שחקנים שהיה צריך להתגבר על כך במהלך הטורניר הבין-לאומי.
בחצי הגמר מצד אחד, קנדה המדורגת רביעית התמודדה מול ברית המועצות שדורגה במקום הראשון ולא בכדי, שכן סיימו בתוצאה מושלמת בסבב עם חמישה ניצחונות בחמשת משחקי הטורניר.
קנדה שלטה בשני השלישים הראשונים, אך הצליחה להחזיק ביתרון של 1-0 בלבד עקב הצלותיו המרהיבות של ולדימיר מישקין.
הסובייטים כבשו פעמיים בשליש האחרון וזכו ביתרון, אבל המגן דאג וילסון השווה את המשחק באיחור.
בהארכה המשיך מישקין במשחקו המבריק.
הסובייטים הגיעו למצב של שניים על אחד במהלך המשחק, אך כשלו בגין תיקול מבריק של פול קופי, שבדרך כלל היה מגן התקפי.
מאוחר יותר, דסקית שקופי חבט נהדפה מול השער הסובייטי פנימה, על ידי מייק בוסי וכך המשחק הסתיים.
בצד השני, שוודיה הבקיעה בארבע החבטות הראשונות שלה לשער והשיגה ניצחון מדהים בתוצאה 9-2 על ארצות הברית.
האמריקאים ניצחו את שוודיה 7-1 במשחקי הסבב והרשימו מאוד עד משחק גומלין זה, בה הודחו מהטורניר.
בגמר, קנדה ניצחה את המשחק הראשון בגמר עם 5-2. במשחק השני, הם עלו ליתרון של 5-0 בשליש הראשון עד ששוודיה הראתה את כוחה והתקדמה לכיוון מהפך, אך לבסוף המשחק נגמר ועימו הטורניר כולו בתוצאה 6-5 לטובת קנדה.
כמו ב-1981 וב-1976 על הגביע התמודדו שש נבחרות מתחרות.
נבחרת מערב גרמניה החליפה את פינלנד הודות למצבה באליפות העולם בשנת 1983, שבה סיימה במקום החמישי.
גביש או קריסטל (בלועזית: crystal) הוא תצורת חומר במצב צבירה מוצק.
המאפיין העיקרי של גביש הוא סדר פנימי ארוך טווח, בדומה לסריג.
כלומר, קיים מבנה בסיסי, הנקרא תא יחידה, החוזר על עצמו למלוא המרחב (תא היחידה דומה לאריח שבאמצעותו מרצפים חדר גדול, אך הוא תלת־ממדי ולא דו־ממדי).
הגביש פותר את בעיית הריצוף הגאומטרית, בשלושה ממדים.
ישנם חומרים רבים המופיעים בטבע בצורת גביש, למשל מלח, קוורץ, קלציט.
הסימטריה של המבנה הפנימי עשויה לבוא לידי ביטוי בצורה החיצונית של החומר, כלומר לפעמים יש לגבישים צורה סימטרית.
הענף העוסק בחקר הגבישים נקרא קריסטלוגרפיה; בין השאר מתייחס מונח זה לחקר מבנה הגבישים באמצעות קרינה (קרני רנטגן, או קרינת אלקטרונים למשל).
תהליך שבו חומר הופך עצמו לגביש נקרא התגבשות; תהליך שבו הופכים באופן פעיל חומר לגביש נקרא גיבוש.
שני המושגים נקראים בלועזית קריסטליזציה.
תכונות רבות של החומר מוסברות על ידי הבנת המבנה הגבישי שלו, למשל הסדר הפנימי של הגביש יוצר "קווי שבירה" טבעיים, שלעיתים מאפשרים במאמץ קטן לשבור את המבנה.
תכונה זו של גבישים נקראת פצילות.
כל המינרלים שאינם מינרלואידים וכל המינרלים עפ"י ההגדרה המינרלוגית המחריגה מינרלואידים הם גבישים גדולים בהם הסדר ארוך הטווח משתרע על פני נפחים גדולים – כלומר חד־גביש.
בטבע נדיר למצוא חד-גבישים גדולים, ומרבית החומרים מופיעים במבנה רב־גביש, שהוא מבנה של מספר רב של גבישונים צמודים זה לזה.
היהלום הוא אחת מארבע תצורות המוצק של היסוד פחמן.
גביש זה ממחיש הן את הצורה ה"מושלמת" של הגביש והן את הנדירות של ההיווצרות הספונטנית שלו (ולכן הביקוש הגבוה והערך הכספי הגבוה שלו).
הפחמן ממחיש שלחומר יכולות להיות יותר מתצורת התגבשות אחת.
במעבדות ובקווי ייצור ניתן לשחזר את התנאים הנדירים הללו באופן מלאכותי.
קיימות טכניקות של ייצור יהלום באופן מלאכותי, אך היישום הנפוץ ביותר של גביש תעשייתי הוא כנראה גביש הצורן (סיליקון) המשמש בתעשיית המיקרואלקטרוניקה.
לקבלת תכונות של מוליך למחצה, נדרשת תצורת הגביש, היות שרק בגביש יש סדר ואחידות פנימיים היוצרים דיאגרמת פסים מובהקת של רמת־ערכיות ורמת־הולכה קבועות.
ישנן דרכים אחדות לסווג ולמיין גבישים.
הראשונה היא על פי הגאומטריה והסימטריה של תא היחידה.
כאמור, הגביש "פותר" את בעיית הריצוף.
לכן יש רק שבעה מבנים גאומטריים אפשריים עבור תא היחידה (מבנים אלו נחלקים לתת קבוצות נוספות), והם: קובייה, תיבה משוכללת, תיבה, מנסרה משולשת, מעוינון (רומבוהדרון), מונוקליני (מנסרה הבנויה משתי מקביליות וארבעה ריבועים) ומקבילון.
דרך נוספת היא על פי התכונות האופטיות של הגביש.
בחלוקה זו קיימות שלוש משפחות: גבישים איזוטרופיים, גבישים חד-ציריים, וגבישים דו-ציריים.
בגבישים לא איזוטרופיים מתקיימת התופעה הנקראת שבירה כפולה.
קיימים סוגי גבישים נוספים ובהם גביש נוזלי וגביש קווזיפריודי.
פאולינג חקר את היציבות של מבנים גבישיים ובשנת 1928 הציע את כללים הבאים:
מרחק בין קטיון ואניון בפאון תלוי בסכום של רדיוסיהם.
מספר ה"שכנים" בפאון תלוי ביחס שבין הרדיוסים.
סכום המטענים של הקטיונים סביב האניון שווה (או כמעט שווה) למטען האניון.
ככל שבפאון יש יותר צלעות ופאות משותפות, כך היציבות של המבנה פוחתת.
קטיונים קטנים עם מטען גבוה לא נוטים לשתף ביניהם אניונים.
מספר היחידות עם מבנים שונים בתוך אותו הגביש חייב להיות מינימלי.
"גבירותי ורבותי: משינה" הוא אלבום האוסף הראשון של להקת הפופ רוק הישראלית משינה, הכולל שירים משלושת אלבומיה הראשונים.
האלבום יצא ב-1 במרץ 1989 על ידי חברת התקליטים CBS בהפקת יעקב גלעד.
לאחר כישלון האלבומים "משינה 2" ו"משינה 3" לקח את הלהקה תחת חסותו המפיק המוזיקלי יעקב גלעד.
בעיבוד משותף עם גלעד הקליטו חברי הלהקה שלושה שירים חדשים שכתב גיטריסט הלהקה שלומי ברכה: "בדרך אל הים", "רני בפריז" ו"ריקוד המכונה" האינסטרומנטלי.
שניים מהם, "בדרך אל הים" ו"ריקוד המכונה", נכתבו כמה שנים קודם לכן עבור הופעות הלהקה.
ב-1 בנובמבר 1988 יצא השיר "בדרך אל הים" כסינגל לתחנות הרדיו, זכה להצלחה והגיע לראש מצעדי הפזמונים.
בעקבות הצלחתו ערך גלעד את אלבום האוסף "גבירותי ורבותי: משינה", שבו נכללו שלושת השירים החדשים שהקליטה הלהקה, לצד שירים משלושת אלבומיה הראשונים.
כמו כן צורפו לאלבום שני שירים של הלהקה שלא נכללו קודם לכן באלבומיה: "היא התווכחה איתו שעות" שיצא על גבי תקליט שדרים ב-1986 וגרסת הלהקה לשיר הילדים "מדוע לובשת הזברה פיג'מה", שהוקלטה במסגרת פסטיבל שירי משוררים לילדים.השירים "ריקוד המכונה" ו"רני בפריז" יצאו גם הם על גבי תקליטי שדרים, וזכו להצלחה.
את עטיפת האלבום, כמו את אלו של שלושת אלבומיה הראשונים של הלהקה, צילם ברי פרידלנדר.
האלבום הביא להצלחה מחודשת של להקת "משינה".
הוא הגיע תוך שלושה חודשים למעמד אלבום זהב, ועד שנת 1990 מכר כ-60,000 עותקים.
קטע כלי שהקליטו חברי הלהקה במיוחד עבור האלבום.
נעימת השיר שימשה במקור כחלק מהשיר "בדרך אל הים" כפי שבוצע בהופעות הלהקה לאחר אלבומה הראשון.
במקור נכתבו לשיר מילים, שהתחילו ב"יושבים בהילטון על החוף, רואים שקיעה גלים ונוף, פתאום מגיע הדרי עם הג'אווה אומר יובל תביא איזה גויאבה." מכיוון שחברי הלהקה לא הצליחו להמשיך את המילים, הוחלט להשאיר את השיר ללא מילים.
השיר נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ט.
זהו השיר האינסטרומנטלי היחיד אי פעם שזכה בתואר זה.
הלהקה ביצעה את השיר בסיבוב ההופעות שליווה את אלבומה הראשון, במילים מעט שונות.
בעזרתו של יעקב גלעד שיכתב אותו ברכה לגרסתו המוכרת.
כך למשל כתב ברכה במקור "בקו חמש נוסע אל הים", ובעצתו של גלעד החליף את השורה ל"בתחבורה הציבורית נוסע אל הים".
השיר נכתב והוקלט במיוחד עבור האלבום, בתקופה ששני חברים של יובל בנאי ושלומי ברכה, דרור ארגמן ("דורי" בשיר) ורני הדרי שהו בארצות הברית ובפריז בהתאמה.
במקור היו מילות השיר "יובל מאחר, נולד לו ילד", כאשר ברכה ידע שעד שיצא האלבום ייוולד בנו של בנאי, אלישע.
ברכה החליף את המילים ל"בגלל הילד" כדי לא להתגרות בגורל.
אבנר חודורוב - קלידים, סקסופון
מייקל בנסון - גיטרה בס
"גְּבִירְתִּי הַנָּאוָה" הוא מחזמר מ-1956, שכתבו המחזאי אלן ג'יי לרנר והמלחין פרדריק לאו בהתבסס על המחזה "פיגמליון" מאת המחזאי האירי ג'ורג' ברנרד שו.
המחזמר, שהועלה על בימות ברודוויי, הופיע לראשונה ב-15 במרץ 1956 והוצג 2,717 פעמים.
בשנת 1964 עובד המחזמר לסרט באותו שם.
העלילה מתרחשת בלונדון בשנת 1912. הנרי היגינס הוא פרופסור ידוע, בלשן בעל שם ומומחה לפונטיקה.
ערב אחד, בפתח בית האופרה המלכותי, בשעת גשם שוטף, נתקל היגינס במוכרת פרחים בשם אלייזה דוליטל, שדיברה במבטא קוקני.
מבטא קוקני הוא אנגלית עממית המדוברת בדרום לונדון, ונחשב קשה מאוד להבנה.
היגינס מתערב עם עמיתו קולונל פיקרינג, גם בלשן, המתמחה בסנסקריט שהגיע מהודו, שיצליח תוך זמן קצר לשנות את שפתה העממית של הנערה ולהפוך אותה ל"ליידי אנגלית" בעלת מבטא והיגוי מושלמים.
אלייזה, ששמעה את היגינס נותן לקולונל את שמו וכתובתו, מגיעה למחרת לביתו ומבקשת ללמוד הגייה אנגלית תקינה כדי שתוכל לעבוד בחנות פרחים ולא למכור פרחים ברחוב.
פיקרינג מסכים לממן את הלימודים ואלייזה עוברת לגור בביתו של היגינס, שכופה עליה ועל עצמו משטר לימודים קפדני.
לאחר חודשים של אימונים מפרכים, מתלווים היגינס ופיקרינג לאלייזה במהלך מפגש חברתי של חוג מכריה רמי-המעלה של אימו של היגינס.
אלייזה משתלבת בהצלחה במפגש (פרט למעידה קומית קלה) ואז היגינס מציג אותה ברבים בנשף הדיפלומטים המפואר.
אחד הנוכחים בנשף הוא מומחה הונגרי בינלאומי לפונטיקה, זולטאן קרפטי, תלמידו לשעבר ויריבו בהווה של היגינס.
קרפטי פוסק שמאחר שהאנגלית שלה משובחת מכדי שתהיה אנגליה אמיתית, אלייזה היא נסיכה הונגריה אשר בעורקיה זורם דם כחול.
היגינס ופיקרינג חוגגים את ניצחונם עם שובם מהנשף, תוך התעלמות מחלקה של אלייזה בהצלחה.
אלייזה מצפה לשבחים מהמורה הנערץ עליה, אך היגינס לא מבין זאת ומקבל את התפרצותה הרגשית ככפיות טובה.
כעת היא נוכחת שעליה לעזוב את ביתו של הפרופסור ולהתחיל בחיים חדשים.
למרות שלא תודה בכך, היא מאוהבת ברווק הזקן שברא אותה מחדש, אלא שהוא רואה בה כמו הפסל במיתוס פיגמליון שעיצב כדי להוכיח את צידקת התאוריות הפדגוגיות והפונטיות שלו, בעודו מתעלם ממנה כאישה צעירה ועצמאית בעלת רגשות וחלומות משלה.
אלייזה כמהה לתשומת-לב, אותה היא מקבלת דווקא ממחזר צעיר, בן-הטובים פרדי איינספורד-היל, השר ומזמר לה מדי ערב סרנדות מתחת לחלונה.
עם זאת, ליבה נתון לרווק המושבע, אותו העמיקה להוקיר ולהעריך במהלך לימודיה.
היגינס, כולו נדהם ומשתומם, אינו מבין מדוע אלייזה ממורמרת, מגיב בהשתאות, ופוגע ברגשותיה עוד יותר.
היא עוזבת את הבית ומצטרפת אל פרדי, הממתין לה בחוץ, במקומו הקבוע מתחת לחלונה.
לבקשתה של אלייזה הם נוסעים בלילה לשוק הפרחים בקובנט גרדן, שם היא פוגשת בשאר הרוכלים, ידידיה משכבר הימים, שאינם מצליחים לזהות אותה בשל השינוי שחל בה.
באותה הזדמנות היא גם מתראה שוב עם אביה, אלפרד דוליטל, מטאטא הרחובות, חובב הנשים והמשקה, שגורלו-שלו גם הוא התהפך; לא פחות ולא יותר, כתוצאה ממהלך בלתי צפוי של היגינס עצמו.
רק לאחר שאלייזה עוזבת את ביתו מצליח היגינס להבין שגם בו חל שינוי.
הוא מחפש באובססיה אחרי אלייזה, שמצאה בינתיים מקלט אצל אימו של היגינס.
היגינס מבין ששגה כאשר לא העריך נכונה את אלייזה.
למרות הצהרתה של אלייזה שהיא בוחרת בחיי חרות הרחק ממנו היא מפתיעה אותו בשובה לביתו.
היגינס מאושר ושניהם ברור מתחילים חיים משותפים של האמן והגבירה הנאווה שעיצב וכעת גם אוהב.
גלגולי ההצגה - ממחזה למחזמר
המחזה "פיגמליון" מאת ג'ורג' ברנרד שו הוצג לראשונה ב-1913 ללא מוזיקה.
על פי הביוגרפיות של שו, הוא כתב את המחזה עבור השחקנית הנודעת סטלה פטריק קמפבל.
בשנת 1938 הפך המחזה לסרט.
שו התעקש עד יום מותו שלא להפוך את המחזה למחזמר.
"המילים בדיאלוגים שלי מתנגנות מוזיקלית גם ללא לחנים של אחרים", אמר שו.
ואולם, לאחר פטירתו ב-1950 קיבל המפיק הצרפתי גבריאל פסקאל רשות מהאחראים על עיזבונו של שו לכתוב מחזמר על פי המחזה השנון.
פסקאל חיפש אחר מלחינים וכותבים שיכתבו את השירים, אך איש ממלחיני ברודוויי הדגולים של אותן שנים (ריצ'רד רוג'רס, קול פורטר, אוסקר המרשטיין) לא הסכים להיענות לאתגר.
פסקאל הגיע לצמד יוצרים יהודים - אלן ג'יי לרנר ופרדריק לאו, שלמרות שכבר הציגו מספר מחזות זמר פרי עטם בברודוויי, עדיין נחשבו יוצרים מ"השורה השנייה".
בחיפוש אחר במאי למחזמר הגיעו למחזאי מוס הארט, שהסכים לקבל על עצמו את העבודה לאחר שהשמיעו לו שני שירים בלבד.
החיפושים אחר שחקנית שתגלם את אלייזה דוליטל החלו כמיונים קפדניים של זמרות-שחקניות צעירות, אך המעבדים החליטו לתת את התפקיד לשחקנית מבוגרת יותר - מרי מרטין.
מרי מרטין מצידה, באותה עת שחקנית ידועה ורבת תהילה, אמנם גילתה עניין במחזמר, החליטה בסופו של דבר שהשירים אינם לרוחה.
בהמשך לכך החליטו לרנר ולאו, בהיסוס מה, לתת את התפקיד לזמרת-שחקנית בריטית צעירה בשם ג'ולי אנדרוז ("צלילי המוסיקה", "מרי פופינס") שהפכה לימים לכוכבת גדולה.
את הנרי היגינס נבחר לגלם השחקן הבריטי רקס האריסון.
המחזמר הוצג 2,717 פעמים (שש שנים רצופות).
בשנת 2001 המפיק קמרון מקינטוש, גרסה חדשה של המחזמר בווסט אנד בלונדון שזכתה להצלחה מסחרית ורצה שנים רבות.
בשנת 1964 הפך המחזמר הבימתי לסרט מוזיקלי של האחים וורנר.
התפקיד הראשי של אלייזה דוליטל יועד במקור לג'ולי אנדרוז, אלייזה דוליטל הבימתית, אך מפיקי הסרט חיפשו כוכבת, שם "נוצץ" יותר לתפקיד אלייזה.
אנדרוז, שנעלבה עקב הוצאתה מההפקה, השתתפה בסרט מצליח אחר באותה שנה - סרטו של וולט דיסני, "מרי פופינס".
הנקמה המתוקה של אנדרוז באה כשזכתה באותה שנה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בעוד ש"גבירתי הנאווה" כלל לא היה מועמד בקטגוריה זו.
בסופו של דבר ניתן התפקיד לשחקנית אודרי הפבורן (את השירים דיבבה הזמרת מרני ניקסון).
רקס הריסון, היגינס הבימתי, גילם את התפקיד גם בסרט, ואף זכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר באותה שנה.
הסרט זכה כמו כן בפרס האקדמיה לקולנוע על הבימוי הטוב ביותר.
בשנת 1964 העלה המפיק גיורא גודיק את ההפקה הגדולה הראשונה של מחזמר מיובא ומתורגם מברודוויי (לאחר עיבוד קטן יותר שלו ל"סיפור הפרברים" ב־1961): גבירתי הנאווה, בבימוי סמואל ליף ושרגא פרידמן ובשיתוף אומנותי עם תיאטרון הבימה .
מחזמר זה סימל את פתיחת עידן מחזות הזמר בישראל של שנות השישים (בעקבותיו באו "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "המלך ואני", "אוליבר!", "כנר על הגג" ועוד).
התפקיד הראשי ניתן לרבקה רז, צעירה ירושלמית אלמונית, ששירתה בצה"ל כקצינה, ששיחקה לאחר מכן במחזות זמר רבים.
בתפקיד היגינס כיכב שייקה אופיר, ומרדכי בן שחר גילם את דמותו של פרדי איינספורד-היל, מחזרה הצעיר והעיקש של אליזה.
קולונל פיקרינג היה אברהם בן-יוסף ובומבה צור שיחק את אלפרד דוליטל.
את המחזמר תרגמו דן אלמגור ושרגא פרידמן.
גם בישראל היה המחזמר להצלחה: הוא רץ מאות פעמים בפני אולמות מלאים.
בהצגת הבכורה, שהייתה מעין מסיבה לכבוד המחזמר האמריקני הראשון מברודוויי שמוצג בישראל, נכחו ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ושר החוץ אבא אבן.
בשנת 1969 הועלה שוב המחזמר בסיבוב שני.
בהפקה זו חזרה רבקה רז לגלם את אלייזה דוליטל כשלצידה אילי גורליצקי בתפקיד היגינס, אברהם בן-יוסף בתפקיד קולונל פיקרינג ואברהם מור בתפקיד אלפרד דוליטל.
באוגוסט 1986, 22 שנה לאחר ההפקה הראשונה של המחזמר בארץ, העלה המפיק משה יוסף את "גבירתי הנאווה" בהעלאה מחודשת, בבימוי רוברט מנואל ודוני ענבר .
השחקנים היו שחקני תיאטרון ידועים כעודד תאומי (היגינס), שלמה בר-שביט (פיקרינג) ואריק לביא (אלפרד דוליטל).
לתפקיד הראשי של אלייזה דוליטל הועלו בפני המפיק משה יוסף כמה הצעות; ביניהן כמה זמרות ידועות, אך יוסף העדיף דווקא את ריטה, זמרת אלמונית יחסית ובוגרת בית הספר למשחק "בית צבי".
שיריה הראשונים החלו להישמע ברדיו, ויוסף החליט לקחת אותה על אף הסיכון שבשחקנית אנונימית.
הפקה זו לא ביישה ברמתה ובממדיה את ההפקה המקורית, ומילאה היכלי תיאטרון רבים בארץ במשך חודשים רבים.
בשנת 1999 חזר המחזמר לבמה במסגרת "בית צבי" עם הזמרת קרן הדר בתפקיד הראשי.
בשנת 2002 החליט מפיק ההפקה הקודמת, משה יוסף, להעלות את המחזמר בפעם השלישית בארץ, בבימויו של מיכה לבינסון..לתפקיד הנרי היגינס לוהק שחקן התיאטרון עודד קוטלר; שדרן הרדיו אלכס אנסקי היה פיקרינג; הבדרן והשחקן שייקה לוי היה אלפרד דוליטל; והזמרת הצעירה מירה עווד הייתה אלייזה דוליטל.
בשנת 2013 עלתה בתיאטרון "הבימה" גרסה חדשה של המחזמר בבימוי משה קפטן ובכיכובם של נתן דטנר (בתפקיד היגינס), שני כהן (בתפקיד אלייזה דוליטל), דב רייזר (כקולנל פיקרינג) ופיני קידרון (כאלפרד דוליטל).
בשנת 2015 חזרה ריטה לתפקידה מלפני 30 שנה עת החליפה את שני כהן בתפקיד אלייזה דוליטל למספר מוגבל של הצגות.
בשנת 2025 עלה המחזמר בתיאטרון העברי בבימויו של נתן דטנר ובכיכובו (בתפקיד היגינס), מיקה צור (בתפקיד אלייזה דוליטל), אלי גורנשטיין (כאלפרד דוליטל), אלון אופיר (כקולונל פיקרינג) ופנינה ברט.
גביעונית הלבנון (שם מדעי: Fritillaria persica) היא מין בסוג גביעונית, גאופיט רב שנתי ממשפחת השושניים.
לגביעונית הלבנון בצל גדול המורכב ממספר מועט של גלדים; הוא נמצא בקרקע בעומק של כ-15 ס"מ, וממנו יוצאים שורשים לעומק.
בתחילת החורף מצמיח הבצל גבעול, הגבעול נושא עלים מפותחים - בשונה מרוב הגאופיטים.
העלים מוארכים, בעלי גוון ירוק-כחלחל.
גביעונית הלבנון פורחת בין החודשים ינואר לאפריל, על כל צמח פורחים 10–40 פרחים, המסודרים בתפרחת מפוזרת לאורך הגבעול.
צורת הפרחים כשל פעמון קטן, אורכם כ-1.5 ס"מ, הם תלויים על עוקץ כשפתחם כלפי מטה והם מלווים בחפה ארוך.
צבעם של הפרחים נע בין לבן לוורוד-ארגמן, וששת עלי הכותרת מעורקים בפסי אורך כהים.
תפרחתה של הגביעונית הלבנונית בלתי מסוימת - הפרח התחתון ביותר פורח ראשון.
משך חייו של הפרח 9–12 יום.
בתחילת הפריחה, צלקתו של הפרח בשלה להפריה והיא בולטת מעל ששת האבקנים שטרם הבשילו והתארכו, הצמודים לעלי הכותרת.
למחרת הפריחה, מבצבצת טיפת צוף בבסיסו של אחד מעלי העטיף והאבקן שמולו מתארך, מתקרב למרכז הפרח, ומאבקו נפתח.
בימים הבאים, נפתחים בזה אחר זה כל שאר האבקנים, ניצבים זקופים זמן מה ואחר נובלים.
נטייתם של הפרחים כלפי מטה מגנה על האבקה מפני הגשם, ולכן אין הפרחים נסגרים אפילו בימים גשומים.
האבקה דבוקה למאבק על ידי ויסצין - חומר דביק המצמיד את האבקה לאבקן.
נטייתו של הפרח כלפי מטה היא מנגנון מכוון למניעת הרטבת האבקה ולא תוצאה ממשקל הפרח, שכן לאחר ההפריה מתישר עוקץ הפרח כלפי מעלה.
גביעונית הלבנון מואבקת בעיקר על ידי דבורי דבש, וכן על ידי צרעות.
לאחר ההפריה נושר הפרח, ועוקצו מתיישר וזוקף את הפרי.
הפרי הוא הלקט גדול, צורתו כשל מנסרה משושה.
הזרעים חומים, צורתם שטוחה ומכונפת מעט והם ערוכים בצפיפות בתוך הפרי.
הזרעים מופצים על ידי הרוח עם הפתח ההלקט בתום הקיץ ועם נענועי הרוח.
הזרעים נובטים בתחילת החורף, ובשלוש השנים הראשונות הם מוציאים רק עלה אחד.
רק בשנה הרביעית צומח עליהם גבעול בעל עלים, ורק בשנה החמישית פורחת הגביעונית.
מלבד ההפצה על ידי הזרעים, מתפתחת הגביעונית הלבנונית גם בצורה וגטטיבית: הבצל גדל כל שנה, וכשהוא נעשה גדול ביותר הוא מתחלק למספר בצלים קטנים.
שמה המדעי של הגביעונית - Fritillaria - גביע קטן לזריקת קוביות משחק נקרא על שם צורתם של הפרחים, זהו גם מקור השם העברי.
משרעת תפוצתה של הגביעונית הלבנונית היא מזרח-ים תיכונית - מישראל עד טורקיה.
בארץ ישראל צומחת הגביעונית הלבנונית באזורי חורש ובתה, באדמות שונות, ובאזורים שונים.
בחבל האירנו-טורני - באזור ספר המדבר צומח זן של גביעונית הלבנון שגבעולו קצר יותר, פרחיו מועטים וצבעם ארגמני כהה יותר מהזן הרגיל.
בעבר, נחשב זן זה למין נפרד בשם גביעונית ערבית.
גביעונית הלבנון אינה נדירה בארץ ישראל, אך היא גם אינה נפוצה מאוד, ועל פי החוק נחשבת לצמח מוגן.
ריכוז של גביעונית הלבנון נמצא בשמורת תל קריות בדרום הר חברון.
גבירתי הנשיא היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה פוליטית שעלתה לראשונה ב-27 בספטמבר 2005, העוקבת אחר כהונתה הראשונה ומשפחתה של מקנזי אלן (בגילומה של ג'ינה דייוויס), הנשיאה הראשונה של ארצות הברית.
את הסדרה יצר רוד לוריא, אשר גם ביים וכתב לצד (סטיבן בוצ'קו) חלק מפרקי הסדרה, ושודרה בערוץ ABC האמריקאי.
היא זכתה לשבחים רבים אצל המבקרים, אבל בוטלה לאחר עונתה הראשונה בשל רייטינג נמוך.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ yes Stars.
בעודה במשימה דיפלומטית בפריז, מודיעים לסגנית הנשיא מקנזי אלן כי הנשיא טדי ברידג'ס קיבל שבץ מוחי.
מכיוון שזה מאוד לא סביר שברידג'ס יוכלו להישאר בתפקידו, ג'ים גרדנר מבקש מאלן להתפטר, ובאופן זה יו"ר הבית ניית'ן טמפלטון יקבל על עצמו את הנשיאות.
מקנזי מבקרת את הנשיא ברידג'ס בבית החולים והוא מבקש ממנה גם להתפטר.
עם מותו של הנשיא, אלן מתבקשת שוב על ידי טמפלטון לזוז הצידה.
למרות שהיא אוחזת בידיה את נאום ההתפטרות שלה, היא בוחרת להישבע בשבועת כהונה.
בפעולתה הראשונה בתפקיד, אלן מסיימת משימה שבה דגלה כסגנית הנשיא.
היא מנהלת משא ומתן לשחרור אישה ניגרית שנידונה למוות בסקילה בגין קיום יחסי מין מחוץ לנישואין.
בעוד הנשיאה הראשונה מדברת עם הקונגרס, הניגרים מוסרים בשבי את האסירה לידי צבא ארצות הברית והיא מועברת אל מחוץ למדינה.
מקנזי אלן (ג'ינה דייוויס) - נשיאת ארצות הברית הראשונה.
לפני כן שימשה כחברת קונגרס מטעם מדינת קונטיקט ונשיאת אוניברסיטת ריצ'מונד.
ניית'ן טמפלטון (דונלד סאת'רלנד) - יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, חבר קונגרס רפובליקני מטעם מדינת פלורידה.
ג'ים גרדנר (הארי לניקס) - ראש המטה לשעבר של ברידג'ס והתבקש על ידי אלן להמשיך בממשלה.
גרדנר הופך לסגן נשיא ארצות הברית בעקבות התפטרותו של קיטון.
רוד קאלווי (קייל סקור) - בעלה של מקנזי אלן.
לפני בחירתה לנשיאות ארצות הברית שימש כיועץ שלה כסגנית.
קלי לאדלו (איוור קרדיין) - הובאה לממשלתה של אלן לתפקיד של סמנכ"לית התקשורת של הבית הלבן.
ריצ'רד מקדונלד (מארק פול גוסלאר) - יועץ הקמפיין של מקנזי אלן ואסטרטג פוליטי שנשכר על ידי רוד קאלווי לממשלותה של אלן.
הוא מעריץ את הנשיאה, ומאמין שעקרונותיה אינם מוטלים בספק.
הוריאס, רבקה ואיימי קאלווי (מאט לנטר, קייטלין וואקס וג'סמין ג'סיקה אנתוני) - הילדים של מקנזי ורוד.
הוריאס ורבקה הם תאומים בני 16, ואיימי בת 6.
וינס טיילור (אנתוני עזיזי) - עוזר מיוחד לנשיא.
ג'יין מארי (נטשה הנסטרידג') - ראש דוברות הבית הלבן.
וורן קיטון (פיטר קויוטי) - סגן נשיא ארצות הברית שמתפטר לאחר מכן.
קייט אלן (פולי ברגן) - אימה של מקנזי והמארחת של הבית הלבן.
מייק פלמינג (מאט בר) - בן זוגה של רבקה.
ג'ואן גריר (ג'ולי אן אמרי) - סוכנת של השירות החשאי של ארצות הברית.
פרס סטלייט - השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה - ג'ינה דייוויס
פרס אמי - השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה - ג'ינה דייוויס
פרס גלובוס הזהב - השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה - ג'ינה דייוויס (זכתה)
פרס גלובוס הזהב - שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה - דונלד סאת'רלנד
פרס גלובוס הזהב - סדרת הדרמה הטובה ביותר
פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה - סדרת הדרמה הטובה ביותר
פרס NAACP Image - סדרת הדרמה הטובה ביותר
פרס NAACP Image - שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה - הארי לניקס
Golden Reel Awards - עריכת הסאונד הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה
פרס בחירת הקהל - סדרת דרמה חדשה אהובה
פרס גילדת שחקני המסך - השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה - ג'ינה דייוויס
פרס האמן הצעיר - שחקנית משנה צעירה הטובה ביותר בסדרת דרמה - קייטלין וואקס
פרס האמן הצעיר - שחקנית צעירה הטובה ביותר לגילאי 10 ומטה בסדרת קומדיה או דרמה - ג'סמין ג'סיקה אנתוני
פרס האיגוד לאפקטים חזותיים - אפקטים ויזואליים משניים יוצאים מן הכלל בתוכנית טלוויזיה - בפרק: "The Wind Beneath Her Wings"
פרס האיגוד לאפקטים חזותיים - אפקטים ויזואליים משניים יוצאים מן הכלל בתוכנית טלוויזיה - בפרק: "Air Force One"
גביעונית הוא סוג צמחים ממשפחת השושניים.
בסוג גביעונית מצויים כ־100 מינים של צמחים עשבוניים בעלי בצל הנפוצים בכדור הארץ בחלקים שמצפון לקו המשווה.
לפרחים צורה המזכירה גביע (ומכאן שם הסוג), והם דו־זוויגיים ומורכבים מ־6 עלי־עטיף, 6 אבקנים, עלי אחד ו־3 עלי־שחלה.
עלי הגביעונית ערוכים לאורך הגבעול.
שני מיני הגביעונית גדלים בר בארץ, והם גביעונית הלבנון וגביעונית עבת עלים, מינים שהתחבבו כצמח נוי.
כל מיני הגביעונית הגדלים בר בישראל מוגנים על פי חוק.
הגנום של הגביעונית הוא אחד מהגנומים הגדולים ביותר.
לזן Fritillaria assyriaca ישנו הגנום הגדול ביותר הידוע מבין הגביעוניות, והוא מכיל כ־130,000,000,000 זוגות בסיסים.
גבירתנו מאפארסידה (בפורטוגזית: Nossa Senhora da Conceição Aparecida) היא הקדושה המגינה של ברזיל המיוצגת בפסל בדמותה של מרים, אם ישו הממוקם בבזיליקה של אפארסידה, בעיר אפארסידה שבמדינת סאו פאולו, ברזיל.
משמעות שמה המלא הוא "גבירתנו של העיבור שהתגלתה".
מקום הימצאותו של הפסל הוא מוקד העלייה לרגל הגדול ביותר בברזיל.
יום חגה הוא ה-12 באוקטובר.
הפסל, שגובהו 40 סנטימטרים, פוסל בידי האח אגוסטינו דה ז'זוס מסאו פאולו בשנת 1650, ונראה ששהה מתחת לפני הים שנים ארוכות.
הדייגים לא העלו דגים ברשתם אולם הדייג זואו אלבז (Alves) מצא ברשתו את פסלונה של מרים, ללא ראש, אולם זה נלכד ברשת שהוטלה בשנית.
לאחר מכן, גורסת האגדה, התמלאו רשתותיהם של הדייגים בדגה.
במשך 15 השנים הבאות נמצא הפסל במשפחתו של פליפה פדרוסו (Pedroso), אחד משלושת הדייגים, ושכנים פקדו אותו על מנת להרעיף עליו את כיבודיהם.
הפולחן התרחב ורבים מאמינים שתפילות רבות לבתולה התמלאו.
המשפחה בנתה כנסיית קטנה אולם עד מהרה הפכה זו לצרה מלהכיל את המונים המאמינים.
בשנת 1734 בנה הכומר של גוואראטינגוואטה כנסייה על גבעת קוקיירוס (Coqueiros) והציבור החל לבקר במקום ביולי 1745. מספר המאמינים גדל ובשנת 1834 החל בניין כנסייה גדולה יותר, היא הבזיליקה הישנה.
בשנת 1904 הוכתרה גבירתנו מאפרסידה וזכתה בכתר ובשנת 1908 קיבלה הכנסייה שנבנתה את התואר בזיליקה קטנה.
שני עשורים לאחר מכן הפך האזור שסביב הכנסייה לעיר עצמאית, אפארסידה ושנה לאחר מכן, בשנת 1929, הכריז האפיפיור פיוס האחד עשר על גבירתנו מאפארסידה כמלכת ברזיל וכקדושה המגינה הרשמית של מדינה זו.
בשנת 1967, במלאת 250 שנה להתגלות הפסלון, העניק האפיפיור פאולוס השישי לבזיליקה ורד זהוב כאות לחשיבות הפולחן.
בשנת 1980 הקדיש האפיפיור יוחנן פאולוס השני, במיסה שערך במקום בעת שביקר באמריקה הלטינית, את הפסלון למרים אם ישו.
פופולריות הפולחן יצרה צורך במרחב חדש שיהיה גדול דיו, ובשנת 1955 החלה בנייתה של בזיליקה חדשה.
המבנה החדש, פרי תכנונו של האדריכל בנדיטו קאלישטו (Calixto), עצום בגודלו: הוא נבנה בצורת צלב יווני ש-173 מטרים אורכו ו-168 רוחבו.
הספינות משתרעות לאורך 40 מטרים והכיפה מתנשאת גובה של 70 מטרים.
הבזיליקה מסוגלת להכיל 45,000 איש ואישה, ואילו מגרש החנייה, המשתרע על 272,000 מטרים מרובעים, יכול להכיל 4,000 אוטובוסים ו-6,000 מכוניות.
ממדים אלו הופכים את הבזיליקה למקום הפולחן הקתולי השני בגודלו בעולם, אחרי בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן.
בשנת 1980, בעודו בבנייה, קודש המבנה בידי יוחנן פאולוס השני וקיבל את התואר בזיליקה זוטרה.
גבירת האגם היא דמות המוזכרת באגדות המלך ארתור.
פיה או אלה זו העניקה למלך ארתור את החרב אקסקליבר ובסיום חייו הובילה את ארתור הגוסס לאבלון לאחר קרב קאמלאן.
כמו כן גבירת האגם גידלה את לנסלוט לאחר מות אביו.
כותבים שונים נתנו לה את השמות נימוּאֶה (Nimue או Nimueh), ויויאן (Viviane), איליין (Elaine), ניניאן (Niniane) ונינֶוֶוה (Nyneve).
מקורה של דמות זו, ככל הנראה, באגדות פגאניות קלטיות קדומות.
האזכור הראשון של האי אבלון - מקום מושבה של גבירת האגם, מוזכר בספרו של ג'פרי ממונמות': "היסטוריה רג'ום בריטניה" (ההיסטוריה של מלכי בריטניה).
ג'פרי מציין כי החרב אקסקליבר (אותה הוא מכנה "קאליברן") חושלה באי זה, וכי ארתור נלקח אל האי לאחר הקרב עם מורדרד על מנת שירפא מפצעיו.