tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1808 הוכתר ז'וזף בונפרטה כמלך ספרד ובעקבות כך כמה מושבות אמריקאיות ספרדיות החלו להכריז על עצמאותן מספרד.
כיוון שגואטמלה ורוב מדינות מרכז אמריקה נשלטו על ידי מקסיקו סיטי; ספרד החדשה הכריזה על עצמאותה מספרד בשנת 1810. בשנת 1821, תוכנית איגואלה שהכריזה על מקסיקו כמלוכה חוקתית.
גואטמלה הכריזה על עצמאותה מספרד ב-15 בספטמבר 1821 ובחרה להצטרף לאימפריה המקסיקנית תחת הקיסר אגוסטין דה איטורבידה.
במרץ 1823 התפטר הקיסר אגוסטין ומקסיקו הפכה לרפובליקה.
גואטמלה החליטה להיפרד ממקסיקו ב-1 ביולי 1823. גואטמלה, יחד עם אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה, הקימו את הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה (למעט מחוז צ'יאפס בגואטמלה שבחר להישאר חלק ממקסיקו ביולי 1824).
בשנת 1839 הפדרציה המרכז אמריקאית התפרקה וגואטמלה הפכה לאומה עצמאית.
במאי 1863 גואטמלה וספרד חתמו על "חוזה שלום, ידידות והכרה".
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, כמה מאות ספרדים היגרו לגואטמלה.
בשנת 1960 גואטמלה נכנסה למלחמת אזרחים בין הממשלה לבין קבוצות מורדים שמאלניות שונות שנתמכו בעיקר בידי הילידים המאיה האתניים ואיכרי הלאדינו.
בספטמבר 1977 חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ערך ביקור רשמי בגואטמלה, נסיעתו הראשונה והיחידה כמלך במדינה.
בשעות הבוקר המוקדמות של 31 בינואר 1980, קבוצה של איכרים גואטמלה מהוועדה לאחדות איכרים, אליהם הצטרפו עובדים וסטודנטים, נכנסה לשגרירות ספרד בגואטמלה סיטי.
המפגינים הודיעו כי הם הגיעו לשגרירות בשלום וכי הם יקיימו מסיבת עיתונאים שבה יציגו את תלונותיהם נגד ממשלת גואטמלה.
המפגינים בחרו להיכנס לשגרירות ספרד מכיוון שספרד הזדהתה עם מטרתם.
בזמן כניסת המפגינים נפגש שגריר ספרד מקסימו קחל לופס עם סגן נשיא גואטמלה לשעבר אדוארדו קאסרס בשגרירות.
שגריר ספרד נפגש עם המפגינים והודיע לממשלה כי הם מקווים שיתקיים משא ומתן שלום.
נשיא גואטמלה פרננדו רומיאו לוקאס גרסיה ופקידי המשטרה והממשלה נפגשו מיד בארמון הלאומי והחליטו להוציא את המפגינים בכוח מהשגרירות.
רגע לפני הצהריים באותו יום, 300 סוכני מדינה חמושים הקיפו את הבניין וחתכו את קווי החשמל, המים והטלפון.
הסוכנים החמושים נכנסו לבניין והחלו לירות לעבר המפגינים שרצו להתבצר במשרדים השונים.
במהלך המהומה פרצה שרפה בקומה השנייה של השגרירות.
כשהאש התלקחה, המשטרה סירבה לאפשר למתנדבים וכבאים להיכנס לבניין כדי להציל את הלכודים בקומה השנייה.
37 בני אדם מתו במהלך השרפה, בהם סגן הנשיא קאסרס וויסנטה מנצ'ו, אביו של חתן פרס נובל לשלום לעתיד, ריגוברטה מנצ'ו, וכן מפגינים ועובדי שגרירות ספרד.
היו רק שני ניצולים מהשרפה, השגריר הספרדי שנמלט מהמקום והמפגין גרגוריו יוחה קסונה.
שניהם הועברו לטיפול בבית החולים אררה ירנדי.
ב-1 בפברואר נכנסו 20 חמושים לבית החולים וחטפו את גרגוריו יוחה אקסונה.
מאוחר יותר נמצאה גופתו המתה מעונה.
על הגופה היה שלט לפיו השגריר הספרדי מקסימו קחל לופס הוא הבא בתור.
השגריר, בסיוע הצוות הדיפלומטי, עזב את בית החולים ונמלט מהארץ.
ב-2 בפברואר 1980 ניתקה ספרד את היחסים הדיפלומטיים עם גואטמלה בגלל התקרית בשגרירות והאיום על הצוות הדיפלומטי שלה.
בספטמבר 1984 גואטמלה וספרד כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים.
בשנת 1999 הציגה ריגוברטה מנצ'ו אישומים בגין עינויים, רצח עם, מעצר בלתי חוקי וטרור בחסות המדינה נגד הנשיא לשעבר אפראין ריוס מונט וארבעה גנרלים גואטמליים בדימוס.
ביולי 2006 הורה שופט ספרדי על צו מעצר לריוס מונט ואחרים שהואשמו ברצח עם.
גואטמלה וספרד חתמו על הסכמים וחוזים דו-צדדיים רבים, כגון אמנת הסגרה (1895); הסכם הגנה על תעשיות ומסחר (1925); הסכם לאום כפול (1961); הסכם תרבות (1964); הסכם ביטול אשרות תיירים (1968); הסכם תחבורה אווירית (1971); הסכם לשיתוף פעולה טכני (1977); הסכם לשיתוף פעולה חינוכי, תרבותי וספורטיבי (1989) והסכם להגנת השקעות (1999).
קיימות טיסות ישירות בין גואטמלה לספרד עם חברות התעופה הבאות: איבריה וואמוס אייר.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין גואטמלה לספרד ב-369 מיליון אירו.
הייצוא העיקרי של גואטמלה לספרד כולל: טונה, שרימפס, אבץ, סוכר, רום וקפה.
הייצוא העיקרי של ספרד לגואטמלה כולל: מכונות, תרופות, מוצרי מזון, ציוד חשמלי ופלדה.
ספרד היא המשקיעה הזרה החמישית בגודלה (אחרי ארצות הברית, קנדה, מקסיקו וקולומביה).
בשנת 2018 הסתכמו ההשקעות הספרדיות בגואטמלה ב-31 מיליון דולר.
בגואטמלה פועלות חברות רב-לאומיות ספרדיות כמו Mapfre, Telefónica ו-Zara.
ספרד מחזיקה שגרירות בגואטמלה סיטי.
יחסי גואטמלה–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים, ההיסטוריים והנוכחיים בין גואטמלה למקסיקו.
שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות והאומות המאוחדות.
גואטמלה ומקסיקו הן שתי מדינות שכנות שחולקות היסטוריה תרבותית משותפת מהציוויליזציה של המאיה ושטחי שתיהן נכבשו על ידי האימפריה הספרדית.
בשנת 1821 מקסיקו קיבלה עצמאות מספרד וניהלה את גואטמלה (ואת מרבית מרכז אמריקה) כחלק מהאימפריה המקסיקנית הראשונה.
בשנת 1823, האימפריה קרסה וגואטמלה הצטרפה ל, אולם אזור צ'יאפס בחר להיפרד מגואטמלה והצטרף למקסיקו כמדינה.
בשנת 1838 האיחוד התמוסס וגואטמלה הפכה לאומה עצמאית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1838 ונציגויות דיפלומטיות נפתחו במהרה.
בשנת 1926 שדרגו שתי המדינות את הנציגויות הדיפלומטיות לשגרירויות.
בשנת 1954 הודח נשיא גואטמלה הרפורמיסטי חקובו ארבנס גוסמן בהפיכה שנתמכה על ידי ארצות הברית והוחלף על ידי חונטה צבאית, בגלל התנגדותו וסכסוכיו עם חברת הפירות המאוחדת.
תקרית זו נודעה בשם ההפיכה הגואטמלית ב-1954. לאחר שהתפטר מהנשיאות, ארבנס ומשפחתו וכמה בעלי ברית פוליטיים אחרים הורשו לבקש מקלט בשגרירות מקסיקו.
לאחר מספר שבועות בשגרירות הורשו ארבנס, משפחתו וחסידיו הפוליטיים לעזוב את המדינה למקסיקו שם נפטר בשנת 1971.
בדצמבר 1958, שתי המדינות היו קרובות מאוד להכריז זו על זו מלחמה לאחר תקרית שבה חיל הים של גואטמלה ירה על סירות דייגים מקסיקניות מול חופי גואטמלה והרג שלושה דייגים ופצע ארבעה עשר אחרים.
זמן קצר לאחר ההתקפה נותקו היחסים הדיפלומטיים וכוחות גויסו לגבול משני הצדדים ומטוסי קרב מקסיקניים נכנסו למרחב האווירי של גואטמלה כדי לתקוף את שדה התעופה הבינלאומי הראשי במדינה, אולם רגע לפני שהמתקפה עתידה להתרחש, נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס, שנבחר זמן קצר קודם לכן, ביטל את ההתקפה.
בספטמבר 1959, בתיווך ברזיל וצ'ילה, היחסים הדיפלומטיים בין גואטמלה למקסיקו חודשו.
תקרית זו נודעה בשם הסכסוך מקסיקו–גואטמלה.
בין השנים 1960 ל-1996 גואטמלה נקלעה למלחמת אזרחים.
במהלך פרק זמן זה הפכה מקסיקו לביתם של כ-80,000 פליטים גואטמלים ומבקשי מקלט, רובם ממוצא ילידי.
מאז תום מלחמת האזרחים היחסים בין שני העמים השתפרו מאוד ושתי המדינות פועלות יחד למאבק בסחר בבני אדם, בפשע מאורגן ובסמים.
באוגוסט 2018, נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור נפגש עם נשיא גואטמלה ג'ימי מוראלס בטוסטלה גוטיירס שבצ'יאפס, ראש הממשלה הראשון איתו קיים פגישה לאחר שניצח בבחירות.
הנשיא מוראלס חזר למקסיקו כדי להשתתף בהשבעה של הנשיא לופס אוברדור במקסיקו סיטי, ב-1 בדצמבר 2018.
מדי שנה אלפי מהגרים מגואטמלה נכנסים למקסיקו דרך הגבול הלא מאובטח ובעיקר עוברים דרך המדינה בדרכם לארצות הברית.
רבים עוזבים את ארצם להזדמנויות טובות יותר בארצות הברית ובמקסיקו ולהימלט מאלימות משתוללת בגואטמלה.
בשנת 2013 מקסיקו תפסה וגירשה מעל 30,000 אזרחי גואטמלה חזרה לארצם.
בשנת 2010 היו רשומים 35,322 תושבים חוקיים מגואטמלה המתגוררים במקסיקו.
ישנם גם כמה אלפי אזרחי גואטמלה שחוצים את הגבול על בסיס יומי כדי לעבוד במקסיקו ולחזור לגואטמלה בסוף היום.
ממשלות שתי המדינות התחייבו להגדיל ולשפר את העניינים הקונסולריים עבור אזרחי גואטמלה העוברים במקסיקו ולשפר את ההגנה וכיבוד הזכויות למהגרים במקסיקו ולהילחם בקרטלי הסמים המקסיקניים הפועלים בגואטמלה.
בשנת 2018 היוו כמה אלפי גואטמלים חלק משיירות המהגרים במרכז אמריקה וחצו את מקסיקו כולה לעיר טיחואנה שבצפון המדינה לבקש מקלט בארצות הברית.
בשנים 2018–2019 גואטמלים המבקשים מקלט במקסיקו גדלו ב-224%.
רבים בוחרים להישאר במקסיקו במקום להתמודד עם חוסר הודאות לנסות לבקש מקלט בארצות הברית וגם לא רוצים להידחות ולהיות מגורשים חזרה לגואטמלה.
ביקורים רמי דרג מגואטמלה במקסיקו
הנשיא קיאל אוג'ניו לוגרוד גרסיה (1976)
הנשיא אוסקר אומברטו מחיה ויקטורס (1985)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בגואטמלה
הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס (1975)
הנשיא חוסה לופס פורטייו (1981)
ישנם גם מספר מעברי גבול לאורך גבול גואטמלה – מקסיקו.
בשנת 2001 גואטמלה ומקסיקו חתמו על הסכם סחר חופשי (יחד עם אל סלוודור והונדורס) המכונה "הסכם הסחר החופשי של מקסיקו-צפון המשולש".
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין גואטמלה למקסיקו ב-2.2 מיליארד דולר.
הייצוא העיקרי של גואטמלה למקסיקו כולל: שומנים למאכל ושמן, גומי, טקסטיל, נייר וקרשים, חומץ, בשר מוכן ופירות ים.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לגואטמלה כולל: חומר פלסטי, מכונות, מכשירים מכניים, ברזל, פלדה, בושם וקוסמטיקה.
גואטמלה מדורגת כמקבלת השביעית בגודלה בהשקעות מקסיקניות.
במהלך השנים, כמה חברות מקסיקניות רב לאומיות התבססו במדינה והשקיעו מעל 2.6 מיליארד דולר.
חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו אמריקה מוביל, בנקו אצטקה, גרומה, גרופו בימבו וגרופו אלקטרה (בין היתר) פועלות בגואטמלה.
סן לואיס פוטוסי (קונסוליה כללית)
אריאגה (משרד קונסולרי) של מקסיקו בגואטמלה
יחסי גינאה ביסאו–גרמניה הם יחסי החוץ בין גינאה ביסאו לגרמניה.
מאז המאה ה-15 השתייך אזור גינאה ביסאו של ימינו ל.
בתחילת המאה ה-20, לעומת זאת, יזמים גרמנים בנו מפעל שמן דקלים באי Bubaque, אשר ננטש מאוחר יותר.
הסופרת הגרמנית-דרום אפריקאית סטפני גרקה נולדה ברפובליקה המרכז אפריקאית בשנת 1941.
לאחר מהפכת הצפורנים בפורטוגל בשנת 1974, מדינת גינאה-ביסאו הפכה עצמאית לחלוטין, והוכרה גם על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ב-12 באוגוסט 1974. מאז 1975 המדינה הצעירה מקיימת יחסים דיפלומטיים עם שתי המדינות הגרמניות.
לאחר מכן התפתחו יחסי ידידות במיוחד עם גרמניה המזרחית.
היחסים הדיפלומטיים במדינה ניזוקים גם הם מהמצב הכלכלי והפוליטי הקשה בגינאה-ביסאו, במיוחד מאז התפרקות הגוש המזרחי בראשית שנות ה-90. עם פרוץ מלחמת האזרחים בגינאה ביסאו לאחר ניסיון ההפיכה ב-1998, הושעה שיתוף הפעולה בפיתוח בגינאה ביסאו.
לאחר ההפיכה הצבאית באפריל 2012 הושעו גם היחסים הדיפלומטיים בצד הגרמני עד לחידושם בשנת 2014.
ב-14 במרץ 2018 נעצר האזרח הגרמני אולף באונגרטן בגינאה ביסאו על ידי המשטרה הפלילית המקומית.
הוא שהה במדינה עבור ארגון לא-ממשלתי ומעל בכספים בהיקף של 90,000 אירו, שנועדו לקנות מכונת דיאליזה למרכז הדיאליזה הראשון במדינה בבירה ביסאו.
גרמניה מיוצגת בגינאה ביסאו באמצעות שגרירותה בדקר, סנגל.
גינאה ביסאו מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין.
יחסי גיאנה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין גיאנה וספרד.
שפכי נהרות אסקיבו ואורינוקו, והחוף כולו של גיאנה, נחקר על ידי אלונסו דה אוחדה ופדרו אלונסו ניניו הספרדים, אשר הגיעו לדמררה ב-1499, כפי שכונה על ידי חואן דה לה קוסה, שגם מיפה את האזור.
הנקודה בה נחתו נקראה קאבו דה סן אלונסו.
בין השנים 1530–1531, דייגו דה אורדאס כבש וישב את כל חופי גיאנה, ובשנת 1594 ספרד השתלטה רשמית על פרבוניציית גיאנה, שכלל את שטחי גיאנה אסקיבה שכיום (2021) טוענת עליו ונצואלה.
מקובל שעד לפלישת ההולנדים בשנת 1615, יותר מ-2,000 מתנחלים ספרדים כבשו את השטח הזה.
שגרירות ספרד בפורט אוף ספיין הוסמכה עבור גיאנה מאז 2008, ובתחילת 2012 אישרה גיאנה את מינויו הרשמי של קונסול כבוד ספרדי במדינה.
במאי 2014 ביקר שר החוץ ושיתוף הפעולה, חוסה מנואל גרסיה-מרגאיו, בג'ורג'טאון לרגל פגישת ה-COFCOR (ישיבת שרי החוץ) של CARICOM.
ביוני 2014 שר התיירות, התעשייה והמסחר של גיאנה, מוחמד אירפאן עלי, נסע למדריד כדי להשתתף בסמינר בנושא תיירות שאורגן על ידי EOI (בית הספר לארגון התעשייה) יחד עם משרד החוץ ושיתוף פעולה, המשרד לתעשייה, אנרגיה ותיירות ומכון התיירות בספרד.
לפני, ולרגל פסגת האיחוד האירופי-LAC השישית, שהתקיימה בין התאריכים 17–19 במאי 2010, נסעה שרת החוץ, קרולין רודריגס-בירקט, לספרד.
גיאנה מוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
ספרד מיוצגת בגיאנה באמצעות שגרירותה בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בג'ורג'טאון.
יחסי גיאנה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין גיאנה למקסיקו.
שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילייה הקריבית, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
גיאנה ומקסיקו הן שתי מדינות אמריקאיות עם רקע היסטורי שונה מאוד.
במאי 1966 קיבלה גיאנה עצמאות מבריטניה וב-1 במרץ 1973 כוננו גיאנה ומקסיקו יחסים דיפלומטיים.
מאז, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הוגבלו לשיתוף פעולה בינלאומי בלבד באמצעות ארגונים כמו האו"ם וארגונים רב-צדדיים אזוריים כמו הקהילה הקריבית (CARICOM).
בשנת 1975 הגיע נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס לביקור רשמי בגיאנה.
בשנת 1981 ביקר נשיא גיאנה, פורבס ברנהאם, בביקור רשמי במקסיקו כדי להשתתף בפסגת צפון-דרום אותה אירח נשיא מקסיקו חוסה לופס פורטייו.
מאז הביקורים הראשוניים נערכו כמה ביקורים רמי דרג בין המדינות.
בתחילה הוסמכה מקסיקו לגיאנה משגרירותה בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו.
בשנת 2009 מקסיקו פתחה שגרירות קבועה בג'ורג'טאון.
מאז פתיחת השגרירות התחזקו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בשנת 2013, שתי המדינות חגגו 40 שנה ליחסים דיפלומטיים.
באוקטובר 2015 ביקר ראש ממשלת גיאנה מוזס נגמוטו בביקור רשמי במקסיקו.
ביקורים רמי דרג מגיאנה למקסיקו
ראש הממשלה מוזס נגמוטו (2015)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בגיאנה
ביוני 1996 חתמו גיאנה ומקסיקו על הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני.
בשנת 2018, הסחר הדו-צדדי הכולל בין שתי המדינות הסתכם ב-68 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של גיאנה למקסיקו כולל: אורז, בוקסיט, רום וגבישים.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לגיאנה כולל: חיטה, דשן, שעועית גרבנזו, אלכוהול (בירה) ופלדה.
החברה הרב-לאומית מקסיקנית Cemex פועלת בגיאנה.
גיאנה מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון די.
מקסיקו מחזיקה בגיאנה שגרירות בג'ורג'טאון.
יחסי גיאנה–הודו הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גיאנה להודו.
שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית.
ישנם כ-327,000 אזרחים גיאניים ממוצא הודי.
הודו-גיאנים מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בגיאנה.
היחסים בין הודו לגיאנה מאז עצמאותה של גיאנה במאי 1966 היו לבביים.
הלבביות ביחסים לא מושפעת מהשינויים בממשלות בהודו או בגיאנה.
אינדירה גנדי, ראש ממשלת הודו, ביקרה בגיאנה ב-1968; ד"ר שנקר דייאל שארמה, סגן נשיא הודו, ביקר בגיאנה ב-1988; ובהיירון סינג שחוואט, סגן נשיא הודו הגיע לביקור בגיאנה בשנת 2006.
שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בשיתוף ניסיון התפתחותי מנותב בעיקר דרך שיתוף פעולה הודי טכני וכלכלי (ITEC) במסגרתו ניתנות ארבעים מלגות מדי שנה בקורסים שונים.
חוץ מזה, כמה מומחים נשלחים גם לגיאנה מעת לעת לפי בקשה בתחומי פעילות מוגדרים.
מספר מלגות אחרות זמינות גם לגיאנים כדי להמשיך בקורסים ארוכי טווח, להכיר את הודו וללמוד שפת הינדית בהודו.
הודו הציעה לגיאנה מסגרות אשראי לשימוש בתחומים מוסכמים הדדיים, ביניהם חקלאות וטכנולוגיית מידע.
חברות הודיות גם הביעו עניין בדלק ביולוגי, אנרגיה, מינרלים ותרופות.
סך מחזור המסחר נותר נמוך, אם כי המגמה חיובית.
מרכז התרבות ההודי בג'ורג'טאון הוקם בשנת 1972 במטרה לחזק את יחסי התרבות וההבנה ההדדית בין הודו לגיאנה.
המרכז מפעיל שיעורים קבועים ליוגה וריקוד (קטאק).
למרכז יש אודיטוריום מאובזר היטב בו מאורגנים אירועי תרבות על בסיס קבוע.
המורים והתלמידים של ICC משתתפים באירועים של הקהילה המקומית בהזדמנויות שונות במהלך השנה.
במרכז יש ספרייה עם ספרים/פרסומים בנושאי היסטוריה, ספרות, אמנות, תרבות, מיתולוגיה ויצירות של חוקרים וסופרים בולטים.
קשר תרבותי חשוב בין הודו לגיאנה הוא קריקט.
עם כניסתה של ליגת העל ההודית, שחקנים רבים בגיאנה שיחקו בהודו.
יחסי גיאנה–סין הם יחסי החוץ בין גיאנה לסין.
במחצית השנייה של 1843, הוציאה ממשלת בריטניה, ששלטה בגיאנה, רישיון לייבוא של עובדים סינים מקולוניות בריטיות אחרות.
בשנת 1853 הגיעו לדמררה שבגיאנה הבריטית 154 סינים באונייה מש'יאמן (69 מתו בדרך), ועבדו במטעים.
אף על פי שעבודתם נמשכה שעות רבות, עדיין היו מסוגלים לשאת בקשיים ולעמוד בעבודה קשה.
בגלל יחס העבודה הטוב שלהם, ביקשו בעלי המטעים בגיאנה מהממשלה להרחיב את היקף העובדים המגיעים מסין.
רוב המטעים בגיאנה ממוקמים בביצות או בג'ונגלים טרופיים בהם מזג האוויר לח וחם, יתושים, קדחת צהובה ומלריה נפוצות, ופועלים סינים רבים מתו מהמחלה.
הממשלה הקולוניאלית הבריטית ניהלה באופן אחיד את יבוא העובדים מגיאנה; בין השנים 1853–1879 הוקצו 13,281 פועלים סינים לעבוד ב-176 מטעים בגיאנה.
לפני שמספר רב של חקלאים הודים היגרו לגיאנה, בוצעה עבודת שתילת האורז בגיאנה בעיקר על פועלים סינים.
הפועלים הסינים בגיאנה שיפרו גם את גידול הגומי המקומי ואת זיקוק הסוכר.
בשנים לאחר מכן לא הגיעו עובדים סינים חדשים, אולם רוב העובדים הסינים הקודמים לא חזרו לארצם עקב בעיות כלכליות או מסיבות אישיות.
הנשיא הראשון של גיאנה לאחר העצמאות, ארתור ז'ונג, היה צאצא של הסינים המקומיים, והוא גם הנשיא הראשון ממוצא סיני מחוץ למדינה אסייתית.
לגיאנה היו מגעים עם הרפובליקה העממית של סין לפני העצמאות, והרפובליקה העממית של סין תמכה גם בעצמאותה של גיאנה מבריטניה.
ג'נט רוזנברג ג'אגאן, המזכירה הכללית של המפלגה הפרוגרסיבית העממית, ביקרה בסין ב-1962 והתקבלה על ידי מאו דזה-דונג וג'ואו אנלאי; בנוסף, כמה עובדים, קבוצות נוער ונשים בגיאנה ביקרו גם בסין במהלך הביקור.
גיאנה הפכה למדינה עצמאית בסוף מאי 1966 ופורבס ברנהאם ממפלגת הקונגרס הלאומי העממי הפך לאחר מכן לראש ממשלה.
ג'ואו אנלאי, ראש הממשלה של הרפובליקה העממית של סין, התקשר לברנהאם כדי לברך את גיאנה על עצמאותה; עם זאת, ממשלת גיאנה הזמינה את טאיוואן לשלוח נציגים להשתתף בחגיגות העצמאות, ולאחר מכן קיבלה טכנאים חקלאיים מה-ROC לסיוע.
נשיא הרפובליקה של סין, צ'יאנג קאי-שק, שלח את הדיפלומט שו יוקי להשתתף בחגיגת העצמאות, וראש חיל הטכנולוגיה החקלאית של הרפובליקה של סין בגיאנה ביקר גם הוא באזור המקומי ב-1970 ללמוד על מצב ייצור האורז בגיאנה.
בשנת 1970 הצטרפה גיאנה לארגון המדינות הבלתי מזדהות.
באותה תקופה, חלק מהמדינות החברות בארגון היו ידידותיים כלפי הרפובליקה העממית של סין, וממשלת גיאנה הושפעה ממדינות אלו והחליטה לשפר את יחסיה עם הרפובליקה העממית של סין.
בשנת 1971, ראש ממשלת גיאנה, ברנהאם, נשא נאום בוועידת ראשי הממשלה של חבר העמים הבריטי, במהלכו הצהיר כי "העולם מכיר באופן נרחב בסין הקומוניסטית, אפילו על חשבון טאיוואן." לאחר מכן הצהיר כי ממשלת גיאנה מכירה כי ממשלת הרפובליקה העממית של סין היא הממשלה הלגיטימית והיחידה של סין.
בשנת 1971, גיאנה הצביעה בעד החלטת העצרת הכללית של האו"ם 2758, שתמכה בכך שהרפובליקה העממית של סין תחליף את מושבה של הרפובליקה של סין באו"ם.
לאחר מכן, הרפובליקה העממית של סין וגיאנה הגיעו להסכמה להקמת משרדים עסקיים זה במדינות זו; ב-27 ביוני 1972, גיאנה כוננה רשמית יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, והפכה למדינה הדוברת אנגלית והמדינה הקריבית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין.
ברנהאם היה בשלטון 21 שנים, ואז התחלפה הממשלה, וממשלה חדשה עלתה לשלטון; טאיוואן שלחה הבטחה לספק סיוע ענק לגיאנה, וכמה פקידים בממשלה החדשה התעניינו בסיוע הכלכלי שהובטח על ידי טאיוואן.
בעקבות כך, אנשי הרפובליקה העממית של סין ביקרו את חברי הקבינט של הממשלה החדשה וניצלו את ההזדמנות להסביר את סוגיית טאיוואן בפירוט לבכירים של הממשלה החדשה של גיאנה.
באפריל 1993, שגריר הרפובליקה של סין בגרנדה העניק מתנה למזכירות הקהילה הקריבית בגיאנה; שר החוץ של גיאנה נפגש באופן אישי עם נציגי הרפובליקה העממית של סין, ובעקבות הלחצים הממשלה במדינה החליטה לאסור על פקידי ממשל בכירים לתקשר עם שגריר הרפובליקה של סין.
על פי נתונים באתר האינטרנט של המרכז לחקר מורכבות כלכלית, היצוא מסין היבשתית לגיאנה עלה בדרך כלל מ-1997 ל-2012, אך ירד ב-2008 וב-2009; ב-2012, היצוא מסין היבשתית לסחר גיאנה עלה לסביבות 220 מיליון דולר.
מכ-120 מיליון דולר בשנה שקדמה לה.
היצוא מגיאנה לסין עלה בחדות בשנים 2006 ו-2012, עלה ליותר מ-22 מיליון דולר ב-2012 מלמעלה מ-10 מיליון דולר בשנה שקדמה לה; היצוא של גיאנה לסין מ-1998 עד 2011 היה בדרך כלל בעיקר עץ (כולל מוצריו), אך שיעור המוצרים המינרליים עלה מאוד בשנת 2012, ושיעור העץ (כולל מוצריו) ירד.
באותה שנה, גירעון הסחר של גיאנה עם סין הגיע ל-170 מיליון דולר, עלייה של 74% לעומת השנה שעברה, המהווה 29.8% מסך הגירעון הסחר של גיאנה.
ישנם כמה מפעלים במימון סיני הפועלים בגיאנה, שהקימו עמותות ארגוניות במימון סיני ב-2014. בשנת 2014 הושקה אוניית המשא "Yuanheng" שנבנתה על ידי מיזם במימון סיני בגיאנה.
אונייה זו היא הספינה הבינונית והגדולה הראשונה שנבנתה בגיאנה מזה עשרות שנים ומתוכננת לשמש להובלת עצים.
באוניברסיטת גיאנה יש את מכון קונפוציוס, שהוקם רשמית במאי 2014; המכללה מתכננת לשלוח מורים לבקר בבתי ספר יסודיים ותיכוניים בגיאנה כדי להציג את השפה הסינית והתרבות הסינית לתלמידי היסודי והתיכון המקומיים.
בנוסף, הרפובליקה העממית של סין מעניקה גם מלגות ללימודים בסין.
לאחר כינון יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לגיאנה, גיאנה ניסתה להשיג עצמאות במזון, ביגוד ודיור, וביקשה מסין לסייע בבנייה המקומית של מפעלי טקסטיל ומפעלי לבנים.
מערכת העברת החשמל של גיאנה אינה יציבה, והפסקות חשמל מתרחשות לעיתים קרובות; מסיבה זו, הרפובליקה העממית של סין סיפקה לגיאנה הלוואות מועדפות למימון בניית כבלים מקומיים, תחנות משנה ומתקנים אחרים.
הרפובליקה העממית של סין שלחה צוותים רפואיים לגיאנה כדי לספק שירותים רפואיים, וכן שלחה מתנדבים לספק שירותים חברתיים בתחומים שונים.
בשל החברה הענייה בגיאנה והתעשייה הרפואית הלא מפותחת, רוב העובדים של מפעלים מקומיים במימון סיני אינם יכולים לבצע בדיקות גופניות סדירות; בשנת 2011, צוות רפואי שנשלח על ידי סין לגיאנה סיפק שירותי בדיקה גופנית מקיפה בחינם לעובדים סינים של מפעלים מקומיים במימון.
השתתפו בבדיקה יותר מ-20 עובדים.
מתנדבים סינים בגיאנה מספקים שירותי וטרינריה ורפואה סינית מסורתית.
גיאנה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה בגיאנה שגרירות בג'ורג'טאון.
יחסי גואטמלה–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין גואטמלה והרפובליקה העממית של סין.
גואטמלה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין בשנת 1931, ומעולם לא כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין.
נכון להיום, העניינים הקשורים בין הרפובליקה העממית של סין לגואטמלה נמצאים בסמכות השיפוט של השגרירות בקוסטה ריקה.
בשנת 1952 שלחה ממשלת גואטמלה משלחת לוועידת השלום אסיה-פסיפיק שהתקיימה בבייג'ינג.
בינואר 1997, מכיוון שממשלת גואטמלה תמכה בהצטרפות הרפובליקה של סין (טאיוואן) לאו"ם במשך ארבע שנים רצופות, השתמשה סין בכוח הווטו של מועצת הביטחון של האו"ם כדי להתנגד לשלוח 155 משקיפים צבאיים של האו"ם לגואטמלה.
ב-9 בינואר 2015, שר החוץ של גואטמלה קרלוס ראול מוראלס הוביל משלחת להשתתף בפגישת השרים הראשונה של פורום סין-CELAC שהתקיימה בבייג'ינג.
בין 21 ל-22 בינואר 2018, סגן שר החוץ של גואטמלה הוביל משלחת להשתתף במפגש השרים השני של פורום סין-CELAC שהתקיים בסנטיאגו, צ'ילה.
במהלך התפרצות מגפת הקורונה בגואטמלה, נשיא גואטמלה אלחנדרו ג'יאמטיי טען כי הרפובליקה העממית של סין הציעה לספק לגואטמלה חיסון נגד COVID-19 מתוצרת סינית, בתקווה שגואטמלה תנתק את הקשרים הדיפלומטיים עם טאיוואן, אך הוא סירב.
בשנת 2007, קבוצת המסעדות הגואטמלית Cabela פתחה את הסניף הראשון שלה בסין בשנגחאי, אך היא נסגרה ב-2009.
בשנת 2016, נפח הסחר בין המדינות היה בשווי 2.562 מיליארד דולר, מתוכם הייצוא של סין היה 2.31 מיליארד דולר והיבוא היה 252 מיליון דולר, עלייה של 13.5%, 12.4% ו-24.1% משנה לשנה, בהתאמה.
מינואר עד יוני 2017, נפח הסחר בין המדינות היה בשווי 945 מיליון דולר, מתוכם סין ייצאה בשווי 889 מיליון דולר וייבאה בשווי 56 מיליון דולר, עלייה משנה לשנה של 21.7%, 6.6% ו-7.4% בהתאמה.
סין מייצאת בעיקר פטרוכימיה, טקסטיל, מכונות וציוד ומוצרי מתכת, ומייבאת פירות וסוכר.
למרות ששתי המדינות לא כוננו יחסים דיפלומטיים, לשתי המדינות עדיין יש חילופי תרבות מסוימים.
ב-1956 הסופר הגואטמלי מיגל אנחל אסטוריאס נסע לסין כדי להשתתף בהנצחה של יום השנה ה-20 למותו של הסופר הסיני לו שו'ן.
בשנת 2010 השתתפה גואטמלה בתערוכת אקספו 2010 בשאנגחאי והציגה בביתן המשותף של מרכז ודרום אמריקה.
יחסי גיאנה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה השיתופית של גיאנה והרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
על היחסים בין שתי המדינות השכנות מעיב בעיקר הסכסוך על גיאנה אסקיבה (מסומן בירוק בהיר במפה), חבל ארץ שנשלט בידי גיאנה אך נתבע על ידי ונצואלה.
לגיאנה ולוונצואלה היסטוריה ארוכה של ויכוחים סביב הגבול שלהן.
כבר ב-1840 טענה ונצואלה העצמאית לבעלות על כל שטחה של הקולוניה הבריטית גיאנה שמעבר לנהר אסקיבו, כ-62% משטחה של המושבה.
בשנת 1897 הועבר הנושא לבוררות בינלאומית.
גיאנה טוענת שהגבול בין המדינות הובהר בפסק הדין של הוועדה משנת 1899, בעוד ונצואלה כינתה אותו "מזימה אנגלו-רוסית".
ב-1962 הכריזה ונצואלה כי לא תציית עוד להחלטת הבוררות, שמסרה לגיאנה שטח עשיר במינרלים באגן אורינוקו.
האזור השנוי במחלוקת, שמכיל גם מרבצי זהב, נחושת ויהלומים, נקרא על ידי ונצואלה גיאנה אסקיבה.
ב-1966 קיבלה גיאנה עצמאות מהממלכה המאוחדת, ובאותה שנה הוקמה ועדת גבול ב-1966 עם נציגים מגיאנה, ונצואלה ובריטניה.
הוועדה לא הצליחה להגיע להסכמה.
ונצואלה כבשה את האי אנקוקו.
ב-1967 ונצואלה הטילה וטו על בקשתה של גיאנה להיות חברה בארגון מדינות אמריקה (OAS).
ב-1969 תמכה ונצואלה במרד של הבדלנים הרופונים באזור המחלוקת.
ב-1970 הסכימה ונצואלה, תחת לחץ דיפלומטי אינטנסיבי, להקפאה של המחלוקת ל-12 שנים בפרוטוקול פורט אוף ספיין, אך ב-1981 סירבה לחדש את הפרוטוקול.
עם זאת, ב-1990 תמכה ונצואלה בבקשתה של גיאנה להצטרף ל-OAS בעקבות חילופי שלטון בשתי המדינות, והיחסים ביניהן השתפרו.
בשנת 1999 התלקחה המתיחות בין המדינות פעם נוספת כאשר כוחות ונצואלה התאספו ליד הגבול, מה שהוביל להפגנות אנטי-ונצואלניות נסערות בבירה ג'ורג'טאון.
ב-2007 טענה גיאנה שכוחות ונצואלה השמידו מכרה זהב גיאני ליד הגבול.
בשנת 2013 תפס חיל הים של ונצואלה ספינת חיפוש נפט הפועלת במים שנויים במחלוקת הנטענים כאזור כלכלי בלעדי על ידי שתי המדינות.
חברת אקסון מוביל ושותפיה המסחריים גילו 46 שדות נפט בגיאנה מאז 2015. בשנת 2023 לבדה נמצאו ארבעה שדות נפט מול חופי גיאנה, האחרון שבהם באוקטובר, כולם באזור אסקיבו השנוי במחלוקת.
הסכסוך הועבר לבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) בשנת 2018. ונצואלה לא השתתפה בדיון, בטענה שלבית הדין אין סמכות שיפוט.
בספטמבר 2020 הודיעה ארצות הברית כי תצטרף לגיאנה לסיורים ימיים באזור.
ב-21 בינואר 2021 נעצרו 12 דייגים על ידי כוחות צי ונצואלה שפעלו בנהר ואיני, שנקבע בבוררות לשטח גיאנה.
הם שוחררו ממעצר ב-3 בפברואר.
בספטמבר 2022 פרסם נשיא ונצואלה ניקולאס מדורו תמונה של מפל קאיטור, אחד המפלים הגדולים בעולם, יחד עם מפה המציגה את גיאנה אסקיבו בוונצואלה.
משתמשים גיאנים רבים דרשו מפייסבוק וטוויטר להסיר את "הפרסומים הבלתי חוקיים והתוקפניים".
בספטמבר 2023 אישרה האספה הלאומית של ונצואלה משאל עם להחלטה על הזכויות על אזור אסקיבו, שנקבע ל-3 בדצמבר 2023.
באוקטובר 2023 דווח כי צבא ונצואלה בונה מסלול טיסה סמוך לגבול עם גיאנה אסקיבה "כדי לפתח" את האזור.
נשיא גיאנה, ערפאן עלי, אמר כי המדינה לא תוותר על "אינץ'" מהאזור.
בנובמבר 2023 העביר ראש ממשלת גיאנה מארק אנתוני פיליפס את הנושא לטיפול ארגון מדינות אמריקה והאשים את ונצואלה בהתאספות צבאית סמוך לגבול.
מזכ"ל הארגון לואיס אלמגרו, הקהילייה הקריבית וארצות הברית הביעו את תמיכתם בגיאנה.
בנוסף ביקשה גיאנה מבית הדין הבין-לאומי צו מניעה "דחוף" לביטול משאל העם בוונצואלה.
ב-14 בנובמבר הסכים בית המשפט לדון בנושא, אך לא נקבע לכך מועד.
בשנת 2019 ייצאה ונצואלה לגיאנה סחורה בשווי של 8.96 מיליון דולר אמריקאי, אשר כללה בעיקר נפט מזוקק, וייבאה ממנה סחורות בשווי 73.9 מיליון דולר, בעיקר אורז.
יחסי גואטמלה–פרו הם היחסים הבילטרליים וההיסטוריים בין גואטמלה לפרו.
שתי המדינות חברות באו"ם (וב-G77), הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, , , ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות ו.
שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית וכוננו את יחסי החוץ ביניהן ב-1857.
שגריר גואטמלה בפרו חוסה מריה ארגוטה הוחזק כבן ערובה במהלך .
ב-6 בדצמבר 2011 חתמו שתי המדינות על הסכם סחר חופשי.
בשנת 2017 נשיאי שתי המדינות, פדרו פבלו קוצ'ינסקי וג'ימי מוראלס, נפגשו בפריז עם , נשיא הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח.
לפרו יש שגרירות בגואטמלה סיטי.
יחסי גיאנה-טרינידד וטובגו מתייחסים ליחסים בין הרפובליקה של גיאנה לרפובליקה של טרינידד וטובגו.
לגיאנה יש שגרירות בפורט אוף ספיין ובטרינידד וטובגו יש שגרירות בג'ורג'טאון.
שתי המדינות הן חלק מ-CARICOM, איחוד פוליטי של המדינות הקריביות.
קיימים קווי דמיון רבים בין שתי האומות בשל תרבותם הדומה, השימוש הלשוני (בשתי המדינות השפה הרשמית היא אנגלית), הדתות וששתי המדינות היו חלק מהאימפריה הבריטית בשלב מסוים בהיסטוריה שלהם.
שתי המדינות הן חלק מחבר העמים הבריטי ו-CARICOM.
ב-26 במאי 1966 כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות.
בשנות ה-90, במסגרת הסכם המועדון של פריז, טרינידד וטובגו שמטו חובות בשווי מאות מיליוני דולרים של גיאנה.
בשנת 2017, גיאנה פתחה את הנציגות הדיפלומטית הראשונה שלה בטרינידד וטובגו.
בשנת 2018, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בנושא אנרגיה כדי לאפשר עוד יותר שיתוף פעולה בין שתי המדינות בנושא צורכי אנרגיה והחלפת משאבים.
שתי המדינות הן חלק מקבוצת הקריקט הרב-לאומית של איי הודו המערבית.
טרינידד וטובגו ייצאה בשווי 417 מיליון דולר לגיאנה.
גיאנה ייצאה בשווי 204 מיליון דולר לטרינידד וטובגו (שנת 2017).
יחסי הגומלין והאינטראקציה בין חרקים לבני האדם מורכבים וכוללים מגוון רחב של שימושים ושל סוגי יחסים.
האדם משתמש בחרקים בצורה מגוונת, בין היתר כמזון, ברפואה, בתעשיית הטקסטיל ולהפקת חומרי צבע.
משחר ההיסטוריה האדם התייחס לחרקים גם בצורה סמלית באמנות, במוזיקה ובספרות.
אינטראקציות נוספות כוללות מאמצים של האדם לשלוט בחרקים שהוא מחשיב למזיקים, למשל חרקים הפוגעים ביבול.
התחום המדעי העוסק בחקר חרקים נקרא אנטומולוגיה, והוא העוסק בחקר יחסי הגומלין, הקשרים וההשפעה של חרקים על אוכלוסיות אנושיות ולהפך.
ענף אחר שמתעסק בחקר החרקים הוא ביומימטיקה, המתעסק בהבנת אופן פעילות הטבע על מנת לחקותו לצורך פתרון בעיה אנושית.
באופן כללי, אנשים משתמשים בחרקים בצורה מגוונת, באופן מעשי וסמלי כאחד.
עם זאת, היחס הרווח בחברה המודרנית כלפי חרקים הוא לרוב שלילי, ונובע מפחד מחרקים שנפוץ ברוב החברות המערביות.
הפחד גורם בין היתר לשימוש בקוטלי חרקים, וכתוצאה מכך, חרקים רבים פיתחו עמידות לקוטלי חרקים אלה.
בעולם הקדום הפחד מפני חרקים עורר בתרבויות שונות תהליכים של האדרה עד כדי הפיכת החרק לישות אלוהית, כגון בעל זבוב בתרבות הכנענית.
שימושים מעשיים כוללים אכילת חרקים, שימושים בחרקים ברפואה ; שימושים בתעשיית הטקסטיל, בין היתר לייצור משי; הפקת פיגמנטים של צבע כמו כרמין על ידי כנימת קוכיניאל; שימושים מדעיים, למשל השימוש בזבוב הפירות כאורגניזם מודל מרכזי בגנטיקה; ושימושים בזמן לחימה , כדוגמת השימוש בחרקים במלחמת העולם השנייה להפצת מחלות באוכלוסיות אויב.
האדם משתמש במגוון תוצרים של דבורת הדבש לצרכיו, למשל בדבש, באבקה, במזון המלכות, בפרופוליס ובפפטיד אנטי-דלקתי בשם מליטין .
בנוסף, בחברות מסוימות הזחלים של דבורת הדבש משמשים כמזון.
שימושים רפואיים בחרקים כוללים בין היתר טיפול ברימות להטריית פצעים.
למעלה מאלף משפחות חלבונים זוהו ברוק של חרקים מוצצי דם, וניתן לייצר מהם תרופות שימושיות כגון נוגדי קרישה, מרחיבי כלי דם, אנטיהיסטמינים וחומרי הרדמה.
מערכת אקולוגית מוגדרת כאזור גאוגרפי שבו מתקיים איזון בין בעלי-חיים, צמחים ומיקרוארגניזמים המושפעים מתנאים חיצוניים, כגון, אקלים, כמות הממטרים, רמת התאורה וטיבה, מבנה ומרכיבי הקרקע.
דו"ח משנת 2005 של (MEA) מגדיר מהם שרותי המערכות האקולוגיות שמטרתם לשרת את החברה האנושית באספקה של משאבים, איזון אקולוגי, תמיכה ותרבות.
חרקים מציעים לחברה האנושית מוצרים ושירותים אקולוגיים רבים.
כמה מינים של חרקים ידועים היטב בשל השפעתם על בני-האדם לאורך ההיסטוריה, כגון, דבורי דבש, נמלים, חיפושיות, יתושים וזבובים.
"אגודת קסרקס לשימור חסרי חוליות" חישבה את ההשפעה הכלכלית של ארבעה שירותים אקולוגיים הנתרמים על ידי החרקים לחברה האנושית: שימוש בהאבקה; אתרי נופש שנועדו לתצפיות על חרקים, ציד, דיג וחיות בר, כולל צפרות; קבורת גללים למטרות הזנה והדברה.
השווי נאמד ב-153 מיליארד דולר ברחבי העולם.
כפי שציין מומחה הנמלים אדוארד א' וילסון: "אם כל האנושות הייתה נעלמת, העולם היה מתחדש בחזרה למצב העשיר של שיווי משקל שהיה קיים לפני עשרת אלפים שנה.
אם חרקים היו נעלמים, הסביבה הייתה מתמוטטת לכאוס".
בתוכנית נובה, בשירות תחנת הטלוויזיה PBS של השידור הציבורי האמריקני, תואר הקשר עם חרקים בהקשר עירוני: "אנו בני האדם אוהבים לחשוב שאנו מנהלים את העולם.
אבל אפילו בלב הערים הגדולות שלנו, קיימת מעצמת-על מתחרה ומשגשגת.
היצורים הזעירים האלה חיים מסביבנו במספרים עצומים, אם כי כמעט ולא שמים לב אליהם.
אבל במובנים רבים, הם אלה שבאמת מנהלים את התוכנית".
העיתון האמריקאי הוושינגטון פוסט קבע: "אנחנו עיוורים בהיבטים רבים של שמירה על הסביבה, וזו הסיבה שאנחנו כל כך מופתעים כשזן כמו דבורת הדבש מתחיל להתרסק, או שקיים חרק שאנחנו לא רוצים אותו, כגון, יתוש הנמר האסייתי או נמלת האש.
במילים אחרות: תתחילו לחשוב על הבאגים".
יחסים הדדיים בין חרקים לבני-אדם
חרקים התפתחו על פני כדור הארץ לפני 400,000 מיליון שנים.
הקו-אבולוציה בין חרקים לצמחים קדמה לקו-אבולוציה בין חרקים לבעלי חיים.
הקרבה הפיזית בין בני האדם לחרקים גרמה ליחסי גומלין מגוונים, אשר הובילו לשינויים בהרכב הגנטי של שני המינים כתוצאה מתהליכי הברירה הטבעית שהם מפעילים זה על זה.
בדרך זו מתפתחות בשני המינים תכונות המתאימות אותם זה לזה.
יחסי הגומלין בין חרקים לבני-האדם הפכו ליחסים מורכבים ואנטגוניסטיים שכוללים יחסי טפיל-פונדקאי שבהם החרק מנצל משאבים שונים מבני-האדם, כגון, מזון, חום ומסתור המקנים לחרק תנאים נוחים לרבייה והטלה.
האדם הנושא את החרקים הופך לווקטור של הפצה יעילה בין אדם לאדם או בין בעל-חיים לאדם.
חרקים שונים, כגון, כינים, יתושים, זבובים, חיפושיות ופרעושים הפכו בתהליכים אבולוציוניים, לנשאים של גורמי מחלה שונים, כגון, חיידקים, נגיפים וחד-תאיים.
בנוסף ליחסי טפילות ישנם גם יחסים סינרגיסטיים הכוללים פירוק ומחזור חומרי הזנה, פיזור זרעים, שמירה על מבנה הקרקע, איזון אקולוגי בין אורגניזמים השייכים לממלכות שונות: טורפים, זוחלים, עופות, חסרי חוליות.
חרקים שונים, בפרט הדבורים ממלאים תפקיד חשוב בהאבקה של צמחי בר וצמחים מתורבתים.
היחסים הטפיליים בין חרקים לבני אדם מגוונים, בין יחסים אובליגטוריים שבהם קיימת צמידות מחיה למשך כל חיי החרק, או צמידות מזדמנת לצורך הזנה במנת דם מאדם בלבד או גם מבעלי חיים נוספים, כגון, מכרסמים, בקר, ועופות.
חרקים הפכו לווקטורים ביולוגיים המעבירים מחלות תוך שהם מאפשרים התרבותם של טפילים פתוגניים והשלמת שלבים התפתחותיים במחזור חייהם.
חלקם הפכו לווקטורים מכניים המעבירים מחלות באופן מכני.
החרקים כווקטורים ביולוגיים להעברת מחלות
מספר חרקים נחשבים לווקטורים ביולוגיים להעברת מחלות בבני-אדם.
הכינים הן טפילים חיצוניים ואובליגטוריים, הניזונים ממציצת דם אדם ולעיתים רחוקות גם מתאי עור.
האדם נושא שלושה מיני כינים שעברו הסתגלות מוחלטת לגופו:
כינת הראש Pediculus humanus capitis אינה מעבירה מחלות.
הקרקפת והשער מהווים מסתור ומעניקים חום המתאים להטלת הביצים על השערות, בפרט באזורים היותר חמים, כגון, מאחורי האוזניים והעורף.
גוף האדם סובל מעקיצות ולפעמים גם מזיהומים הנגרמים על ידי חיידקים.
כינת הגוף Pediculus humanus humanus התפתחה מכינת הראש כתוצאה מהמעבר מגוף שעיר ובלתי מכוסה לגוף מחוסר שער ברוב חלקיו וכיסויו בבגדים שהתרחש לפני 200,000 שנים.
כינת הגוף מעבירה שלושה סוגי מחלה הנגרמות על ידי מציצת דם של אדם נגוע לאדם בריא על ידי עקיצה.
כינת הערווה Pthirus pubis התפתחה מכינת הגורילה לפני 10,000 שנה והיא רחוקה מבחינה פילוגנטית לכינת הראש ולכינת הגוף של האדם.
היא גורמת למטרד בגלל העקיצות המלוות בגירוד אזורים נגועים כתגובה לרוק.
העברת הכינה מאדם לאדם מתרחשת בעיקר על ידי מגע מיני, ולכן נוכחותה משמשת ככלי לאומדן קיום יחסי-מין באוכלוסיות שונות.
טפילים עשויים לחולל מחלות, בעיקר בתנאי תברואה ירודים, כגון מחנות עבודה או אסונות טבע:
הנגרם על ידי החיידק , נפוץ במחנות פליטים.
קדחת השוחות הנגרמת על ידי החיידק , נפוץ בתנאי מלחמה.
קדחת חוזרת אנדמית הנגרמת על ידי מינים שונים של חיידק ה-.
יתושים לעומת זאת, משך מרבית חייהם ניזונים מצוף פרחים כמקור לסוכרים.
נקבות של מיני יתושים מסוימים זקוקות למנת דם אדם אחת להבשלת הביצים כהכנה להטלה.
מנת הדם הזאת נחוצה ליתוש הנקבי להפעלת מנגנונים הורמונליים המאפשרים התבגרות הביצים לקראת הטלתן.
יתושים אלה, באמצעות מנגנון מציצת אדם משמשים כווקטורים ביולוגיים להעברת סוגי טפילים שונים המצויים בדמם של בני-אדם נגועים:
קדחת המלריה מועברת על ידי נקבת יתושי ו- הקוקה למנת דם להבשלת הביצים.
היא משמשת כאמצעי להעברת הטפיל החד-תאי פלסמודיום פלציפרום.
ארבעה סוגי קדחת מועברים על ידי נקבת יתוש האדס המצרי.
קדחת מערב הנילוס מועברת על ידי נקבת יתוש הכולכית.
הזבובים נחשבים לווקטורים להעברת מספר מחלות בבני-אדם ובבעלי-חיים:
מחלת השינה מועברת על ידי זבוב הצה צה באמצעות עקיצה ומציצת דם נגוע בטריפנוזומה בארצות טרופיות וסוב-טרופיות בדרום-מזרח אפריקה, שלא כמו מחלת השינה באמריקה הלטינית המופצות על ידי חיפושיות.
מחלת המיאזיס נגרמת על ידי רימות של זבובים החודרים דרך פצעים פתוחים ולפעמים גם דרך עור בריא של הגוף, עיניים, אוזניים, אברי מין, קיבה והמעי הדק.
הרימות ניזונות מרקמות מתות או חיות של הפונדקאי.
המחלה נפוצה בארצות טרופיות וסוב-טרופיות.
החיפושיות ברובן לא פתחו יחסי גומלין של טפילות עם בני אדם ולכן אינן מעבירות מחלות, אולם קים מספר מצומצם של מחלות המועברות על ידי חיפושיות הניזונות מדם של בני אדם.
דוגמה למחלה כזו היא מחלת הצ'אגס, מחלת השינה הנפוצה בארצות אמריקה הלטינית, שמועברת על ידי חיפושיות ממשפחת ה־ שניזונות מדם נגוע ב-Trypanosoma cruzi.
הדבקת האדם נעשית על ידי מגע עם הפרשות שתן או צואה של חיפושיות הנגועות שחיות בסדקים של בתים וצריפים, ועל ידי זיהום מזון ומים עם הפרשות אלה.
הפרעושים הם חרקים אשר 95% מהם הם טפילי יונקים ו-5% הם טפילי עופות.
הפרעושים ניזונים מדם של הפונדקאי.
הזחלים של הפרעוש אינם טפילים ואילו הבוגרים הופכים לטפילים, בייחוד הנקבות הזקוקות לדם להבשלת הביצים.
הפרעושים, בהיותם טפילים חיצוניים, אקטופרזיטים, מעבירים מחלות נפוצות ממכרסמים לבני-אדם.
מחלת הדבר: נגרמת על ידי החיידק Yersinia pestis מועברת על ידי פרעושים.
החיידק הוא טפיל של בני אדם והן ומכרסמים שונים.
טיפוס הבהרות: מחלה הנגרמת על ידי העברת החיידק ממכרסמים לבני אדם על ידי עקיצה.
מחלת מעיים הנגרמת על ידי תולעי סרט כתוצאה מבליעת זחלים של הפשפש שניזונו מביצים של תולעי סרט.
הזחלים הנגועים מגיעים אל המעיים של כלבים, חתולים ובני-אדם, שם הביצים של תולעי הסרט בוקעות ונצמדות למעי הדק.
החרקים כווקטורים מכניים להעברת מחלות
תיקנים וזבובים הם וקטורים מכניים מעבירי מחלות של מערכת העיכול.
ההעברה מתרחשת באמצעות מגע רגלי החרק עם הפרשות נגועות למזון גלוי ומשטחים.
המגע של התיקנים עם הפרשות מתרחש במערכות ביוב סגורות או פתוחות.
מיעוט מיני חרקים מהווים וקטורים מכניים.
לעומת זאת, זבובים, בהיותם מעופפים טובים, מעבירים מחלות על ידי מגע רגליהם בהפרשות נגועות חופשיות למזון גלוי.
חרקי מאכל רבים נחשבים למעדן קולינרי ברחבי העולם.
העבודה המדעית שפורסמה ב-1951 על ידי המדען הישראלי שמעון בודנהיימר בשם "חרקים כאוכל אנושי" הפנתה את תשומת הלב להיקף ולפוטנציאל של אנטומופגיה, אך תופעה זו אינה שכיחה ואף נחשבת לטאבו בחברות מסוימות.
לפעמים חרקים נחשבים מתאימים רק למזון לעניים בעולם השלישי, אבל בשנת 1975 ויקטור מאיר רוצ'וב, נוירוביולוג ממוצא ניוזילנדי העלה את ההצעה בספרו שחרקים יכולים להקל על מחסור במזון עתידי בעולם ודגל בשינוי עמדות המערב כלפי תרבויות שבהן החרקים זוכים להערכה כפריט מזון.
Cranston הדגישו במחקרים שונים שהפתרון לכך עשוי להיות שיווק של מאכלי חרקים כמוצרים אקזוטיים ויקרים על מנת להפוך אותם למקובלים על ידי החברה המערבית.
הם מציינים שחברות מסוימות באפריקה באזור מדרום למדבר סהרה מעדיפים לאכול זחלים על פני בשר בקר.
קבוצת חוקרים ציינו במחקרם כי חרקי מזון מוערכים מאוד במחוזות המצויים בצפון מזרח הודו ויקרים יותר מבשר.
באזורים אלה נוהגים לאכול זחלים או פרטים בוגרים של חיפושיות השייכות למינים ו-.
גסטרונומים במקסיקו נוהגים לחפש זחלי נמלים וביצי חרקים מקבוצת החותרניים, חרקי מים המטילים את ביציהם על צמחייה מימית במעמקים.
הביצים נחשבות באזורים אלה כדמויי קוויאר.
במחוז הסיני גואנגדונג, חיפושיות המים מקבלות מחיר גבוה למדי ולכן הן מיועדות לטיפוח.
מחירים גבוהים במיוחד מקבלים בתאילנד עבור פשפש המים הענק .
במזרח התיכון ובמספר ארצות באפריקה, החגב הנודד נחשב כתחליף לבשר.
חלבון: חרקים מכילים 13-77% חלבון במשקל יבש.
שומן: חרקים מסוימים עשויים לשמש כמזון עשיר בשומן, עשויים להכיל עד 67% שומן במשקל יבש.
חומצות שומן חיוניות: שומן מחרקים עשיר יחסית בחומצות-שומן רב-בלתי-רוויות כגון אומגה 3, 6 ו-9 הנחשבות לחומצות שומן חיוניות לאדם.
מתכות: חרקים יכולים לספק כמויות גבוהות של מתכות, כגון ברזל.
באופן יחסי חרקים מכילים יותר ברזל ואבץ בהשוואה למקורות מזון אחרים כמו בשר בקר.
צבע מאכל טבעי: בפרו קיימת תעשייה מפותחת של הפקת צבעים אדומים טבעיים.
צבעי הקרמין E120 המופקים מכנימת הקוכיניאל שמוצאה ממקסיקו, משמשים כפיגמנט טבעי המוסף למזון, על מנת להימנע משימוש בצבעים סינתטיים אדומים, כגון בעל סימון E126 ברשימת התוספים המותרים לשימוש במזון של השוק האירופאי המשותף.
אנרגיה: המתקבלת מאכילת חרקים עשויה להיות שווה לאנרגיה המופקת ממקורות אחרים, כמו בשר בקר ועוף, לפי סוג החרק.
הפרופילים התזונתיים של חרקים אכילים שונים, בהתאם למינים.
בנוסף להבדלים בין המינים, הערך התזונתי מושפע גם מהאזור הגאוגרפי ומקור הליקוט.
קיימים הבדלים בין אזור בר או חקלאי, תזונה, גיל, שלב התפתחות והמין.
נקבות של צרצרי הבית מכילות יותר שומן מזכרים, בעוד שזכרים מכילים יותר חלבון מנקבות.
חרקים מסוימים, כגון, צרצרים ותולעי קמח הם מקור לחלבון מלא ומספקים רמות חומצות אמינו חיוניות בדומה לפולי סויה, ופחות מקזאין, חלבון החלב.
הם מכילים סיבים תזונתיים שמקורם בכיטין, המצוי בשריון המכסה את גוף החרק, מינרלים חיוניים, ויטמין B12ריבופלבין, ויטמין A, ומכילים בעיקר שומן לא-רווי.
הארבה מכיל בין 8 ל-20 מיליגרם ברזל בכל 100 גרם של חומר גולמי, בעוד שבשר בקר מכיל בערך 6 מיליגרם ברזל ב-100 גרם בשר.
על כל 100 גרם של חומר המיוצר מצרצרים יש 12.9 גרם חלבון, 121 קלוריות ו-5.5 גרם שומן.
בהשוואה, בשר בקר מכיל 23.5 גרם חלבון ב-100 גרם, אבל יש לו בערך פי שלושה מכמות הקלוריות ופי ארבעה מכמות השומן מאשר בצרצרים.
מגוון רחב של חרקים משמש גם להזנת לבעלי-חיים כמקורות לחלבון.
ישנם מספר יתרונות סביבתיים משימוש בחרקים כמקור מזון: חרקים עשויים לשמש אלטרנטיבה לחקלאות מסחרית בת-קיימא שמטרתה לתמוך באוכלוסיות הנאבקות בסוגיות של ביטחון תזונתי בשל יכולות התזונה והחקלאות שלהן:
חרקים דורשים פחות מזון באופן משמעותי בהשוואה לבעלי חיים או צמחים
חרקים משחררים פחות דו-תחמוצת-הפחמן בהשוואה למזון ממקורות מזון קונבנציונליים מהחי, על כן מתאים יותר לשימור הסביבה.
ניתן להשתמש בהם כדי להתמודד עם סוגיית האדמות החקלאיות המדולדלות, מכיוון שהן אינן זקוקות לשטח רב לגידול בהשוואה לבעלי-חיים.
שליש מהמזון מבוזבז ברחבי העולם.
חרקים יכולים למחזר פסולת מזון ובכך להפחית את בזבוז המזון העולמי.
צריכת מיני חרקים משתנה לפי אזורים גאוגרפיים, בשל הבדלים במערכות האקולוגיות ובאקלים.
מספר מיני החרקים הנצרכים לפי מדינה הוא הגבוה ביותר באזורים משווניים וסוב-טרופיים, בעלי שפע אקולוגי של חרקים ומגוון ביולוגי רב יותר שנצפו בקווי רוחב נמוכים יותר וזמינות לאורך כל השנה.
בעבר היו החרקים בשימוש רפואי בתרבויות שונות, לעיתים קרובות על פי דוקטרינת החתימה .
האמונה כי עצם הירך של החגבים דומה לכבד האנושי, שימשה לטיפול במחלות כבד על ידי הילידים של מקסיקו.
הדוקטרינה יושמה הן ברפואה הסינית המסורתית והן באיור ודה.
הרפואה הסינית משתמשת בפרוקי-רגליים למטרות שונות; לדוגמה, מרבה רגליים משמש לטיפול בטטנוס, פרכוסים ועוויתות, בעוד שנמלת ההרים השחורה הסינית משמשת כתרופה מזה 3,000 שנים, במיוחד בטיפול בקשישים בעלי בעיות נפרולוגיות.
הנמלים השייכים למשפחה זו יכולות לשמש גם כמזון .
שיטת הריפוי ההודית האיור ודה משתמשת בחרקים כמו טרמיטים לריפוי בעיות רפואיות שונות: כיבים, דלקות מפרקים, אנמיה וכאב.
זחלים של כנימת עלי הצמח יטרופה מבושלים ונאכלים על ידי נשים יולדות על מנת לזרז הנקה, להורדת חום ולהרגעת מערכת העיכול.
לעומת זאת, רפואת החרקים המסורתית של אפריקה אינה ממוסדת.
העמים הילידים של מרכז אמריקה השתמשו במגוון רחב של חרקים לצורכי ריפוי.
בני המאיה השתמשו בחיילים של נמלי גדוד.
הארס של נמלת הקציר האדום שימשה לריפוי שיגרון, דלקת פרקים, ושיתוק ילדים באמצעות התגובה החיסונית שנוצרה בעקבות העקיצה שלה.
גלמים של טוואי המשי מבושלים שימשו לטיפול בשבץ מוחי, אפזיה רצפטיבית, דלקת הסימפונות, דלקת ריאות, עוויתות, דימום, והטלת שתן תכופה.
דבורת הדבש הובאה ליבשת אמריקה בתקופת כיבושה על ידי ספרד ופורטוגל.
מוצרי דבורת הדבש נמצאים בשימוש רפואי ברחבי אסיה, אירופה, אפריקה, אוסטרליה ואמריקה.
מוצרי דבורת הדבש הם המוצרים הנפוצים ביותר שמוצאם מחרקים לצרכים רפואיים הן בעבר והן בהווה, ובעיקר הדבש.
ניתן למרוח אותו על העור כדי לטפל ברקמות צלקת משמעותיות, פריחות וכוויות, ולטיפול בזיהומי עיניים.
דבש משמש להקלה בבעיות עיכול וכמשקם בריאות כללי.
הוא נצרך כמוצר חם לטיפול בהצטננות, שיעול, דלקת גרון, שחפת ומחלות ריאה אחרות.
משתמשים בארס דבורת הדבש על ידי עקיצות ישירות כדי להקל על דלקות פרקים, שיגרון, פולינאוריטיס ו-אסתמה.
הפרופוליס, שהוא תערובת שרף ושעווה הנאספת על ידי דבורת דבש ומשמשת כחומר לבידוד הכוורת ול-איטום, נצרכת לעיתים קרובות על ידי נשים בגיל המעבר בגלל תכולת ההורמונים הגבוהה שלה, ונאמר שהיא בעלת תכונות אנטיביוטיות, כחומר הרדמה ובעל נוגדי דלקות.
מזון מלכות משמש לטיפול באנמיה, כיבים במערכת העיכול, טרשת עורקים, תת- ויתר לחץ דם, ודיכוי החשק המיני.
לחם דבורים, המכונה גם אבקת דבורים, נצרך כאמצעי לשיקום בריאותי ומניחים שהוא מסייע לטיפול בזיהומים פנימיים וחיצונים כאחד.
לאחד הפפטידים העיקריים בארס הדבורה, המליטין יש פוטנציאל לטפול בדלקת מפרקים שגרונית וטרשת נפוצה.
ישנם טיפולים נוספים שמשתמשים בחרקים.
למשל, העלייה של זיהומים עמידים לאנטיביוטיקה גרמה לחיפוש אחר משאבים פרמצאוטים חדשים כולל טיפול על ידי פרוקי רגליים.
לדוגמה, טיפול ברימות של זבובים לניקוי פצעים עמוקים שהריפוי שלהם ממושך.
גם החלבונים פיברואין וסריצין המצויים בחוטי משי של גלמי העש Bombyx mori משמשים לריפוי פצעים.
כמו כן, השמן שנמצא במספר משפחות של חיפושיות משמש כמגביר כוח-הגברא בכמה חברות אנושיות.
חרקים הניזונים ממציצת דם כמו קרציות, זבובי הסוס וכולכיתיים מחדירים לגוף הנעקץ תרכובות ביו-אקטיביות מרובות.
חרקים אלה שימשו את העוסקים ברפואה מזרחית למניעת היווצרות קרישי דם או פקקת.
יישומים אלה מצביעים על אפשרות לשימושים ברפואה המודרנית.
למעלה מ-1,280 משפחות חלבונים נמצאו ברוק של חרקים הניזונים ממציצת דם, כולל מעכבי הצטברות טסיות דם, חומצה ארכידונית, תרומבין, פרפור פרוזדורים PAF, נוגדי קרישה, מרחיבי ומכווצי כלי דם, אנטיהיסטמינים, חוסמי תעלות נתרן, אנגיוגנזה, חומרי הרדמה, חומרים לטיפול בכאבים פיברומיאלגיים.
תיקנים אינם מעבירי מחלות משמעותיים.
הם נושאים חיידקים אך אינם נושכים או עוקצים.
בקוטיקולה של התיקנים מופיע חלבון אנטי-אסמתי.
חלבון זה מופיע גם בקוטיקולה של זחלים בדרגות ארבע וחמש של העש ומכיל את החלבון הייחודי Arylphorin, המשמש לטיפול באסתמה ובקשיי נשימה אחרים.
אנשי האמזונאס משתמשים בעוקץ של סוגי נמלים דמויי צרעה לחום ולכאבי ראש.
רוב הצמחים מסתמכים על האבקה על ידי חרקים, חוץ מאותם צמחים בהם קיים מנגנון של האבקה עצמית.
החרקים המוכרים ביותר בתפקיד זה הם דבורי הדבש.
דבורים אלו אחראיות להאבקה בכ-80% מהצמחים החקלאיים בעולם וגם במגוון גדול של צמחי-בר.
גורמים שונים וביניהם שינוי אקלים ווירוסים שונים, הביאו להידלדלות אוכלוסיית דבורי הדבש.
מחקרים שונים מצאו את דבורת הבומבוס כתחליף ראוי לשיפור ההאבקה בחקלאות.
התחזית העולמית היא שבמאה הקרובה קיים סיכוי סביר שרוב החרקים יעלמו מהעולם.
תחזית זו מדאיגה ביותר, לאור תלות יבולי פירות וירקות שונים בהאבקה על ידי החרקים השונים.
העדר חרקים אף מפחיתה את הסיכוי לשמירה על מגוון גנטי המתרחש בעקבות ההאבקה ההדדית.
הירידה בכמות החרקים משפיעה בעיקר על פרות וירקות ואינה מסכנת יבולי חיטה, אורז ותירס שאינם תלוים בהאבקת חרקים.
מרכזי מחקר פיתחו שיטות לגידול המוני של מושבות דבורי הבומבוס לשיווק מסחרי.
נכון לשנת 2024, ההאבקה על ידי דבורי בומבוס מקובלת הן בבתי צמיחה, בייחוד בגידול סולניים, והן במטעים בשטח פתוח, בגידולי אבוקדו, דובדבן ואוכמניות.
דבורי הבומבוס מייצרות מעט דבש, אך מוצלחות מאוד כמאביקות.
הן סתגלניות, מאביקות מגוון גדול יותר של פרחים מאשר דבורי הדבש ומשתמשות בשיטת האבקה יעילה יותר, הנקראת .
האבקת הזימזום מתרחשת כתוצאה מויברציות של כנפי דבורי הבומבוס.
הויברציות מנערות את האבקה ומזרזות את תהליך ההאבקה.
השימוש בדבורי בומבוס נפוצה בייחוד בחממות שהן מתקנים ללא רוחות ובלי חרקי האבקה טבעיים.
הצלחת השימוש במאביקים תלויה גם ברמת שימוש נמוכה בחומרי הדברה.
פירוק החומר האורגני בקרקע מתבצע בעיקר על ידי חיידקים ופטריות, אך מזורז על ידי פעילותם של זחלי זבובים.
חרקים נוספים התורמים לפירוק החומר האורגני הם עשים וחיפושיות, אשר מפרקים שערות ונוצות.
ירידה עתידית במספר הזחלים בטבע כתוצאה משימוש מוגבר בחומרי הדברה תשפיע באופן משמעותי על מחזור החומרים האורגניים בטבע.
הדברה ביולוגיות נעשית במסגרת הניסיונות לצמצם את השימוש בחומרי הדברה קונבנציונליים בחקלאות, מנוצלים בקנה מידה מסחרי החרקים עצמם.
זבובים עקרים פוזרו, למשל, בפרדסים בגבול בין קרואטיה לבוסניה.
הם דחקו את הזבובים המזיקים מהפרדסים.
גלמים מעוקרים של זבוב הפירות הים תיכוני וזכרים מעוקרים משמשים להדברה ביולוגית בפרויקט ביו פליי של חברת ביו-בי הישראלית.
ההדברה הביולוגית עושה שימוש גם בחרקים טורפים וחרקים טפילים.
החרקים הטורפים ניזונים מחרקים ואקריות מזיקים.
דוגמה לחרקים טורפים היא החיפושית מושית השבע.
שמה הלועזי הוא Lady beetle והיא נקראה בשם זה על ידי עובדי אדמה נוצרים, באירופה של ימי הביניים.
השם בא להודות למרים, אם ישו, על העזרה בהצלת יבוליהם תוך שימוש בחיפושית זו.
החרקים הטפילים שעושים בהם שימוש כוללים בעיקר צרעות.
הן מטילות ביצים על חרקים מזיקים ולפעמים בתוכם, ועם בקיעת הזחל, הוא ניזון מהמזיק והורג אותו.
צרעות טורפות נמכרות לציבור החקלאים במטרה לשלב אותם בחיסול מזיקים, תוך שימוש בחומרי הדברה פחות רעילים.
בחלוקה כללית החרקים גורמים לשני סוגי נזקים: נזק ישיר ונזק עקיף.
נזק ישיר נגרם על ידי חרקים מוצצים וחרקים מכרסמים.
החרקים המוצצים ניזונים ממוהל הצמח, מחלישים אותו, מצמצמים את היבול וגורמים לנזק כלכלי.
החרקים המכרסמים ניזונים מעלי הצמח, חופרים מחילות בגבעול, בפירות או בשורשים.
קיימים מינים רבים של חרקים הגורמים נזקים כאלה, גם בשלב הזחל שלהם וגם בשלב הבוגר.
המונח נזק עקיף מגדיר מצב שבו החרק עצמו איננו גורם נזק ישיר, אך הוא מעביר מזיק ויראלי, בקטריאלי או פטרייתי ליבול.
החרק המזיק המוכר ביותר באזור ישראל ובאזורים חמים ויבשים אחרים הוא הארבה, והוא צורת התקהלות של חגבים.
אזכור קדום שלהם ידוע כבר 2000 שנה לפנה"ס.
גם בתנ"ך מוזכר הארבה כגורם לנזקים כבדים בחקלאות והוא מתואר כמכה השמינית במכות מצרים.
בזמנים מודרניים היו התקפות ארבה בארץ ישראל ב-1827, 1838, 1865, 1866, 1876, 1899, 1904 והתקפה קשה תוך כדי מלחמת העולם הראשונה, ב-1915. להקות הארבה מהוות סכנה חמורה מאוד לביטחון התזונתי של האוכלוסייה.
סכנה זו הביאה להקמת מנגנון התמודדות מיוחד על ידי האו"ם.
מנגנון זה נקרא Locust Watch ותפקידו לספק מידע מעודכן על תצפיות ותחזיות של תנועת , בניסיון לנקוט פעולות לפני הגעתו ולמזער את הנזקים ליבול.
חרקים נוספים גורמים לנזקים ליבול, בעיקר דרך פעולה ישירה.
פוגע בעיקר בפירות הדר ובמנגו, אך גם בפירות וירקות אחרים וגורם ליבול להיות בלתי אכיל.
חרק מזיק אחר הוא החיפושית Popillia japonica.
בארץ המקור, יפן, יש לה אויבים טבעיים ולכן גם אינה מהווה מזיק משמעותי, אולם ב-1916, כאשר הגיעה לניו ג'רזי, הפכה למזיק לחקלאות בכל מזרח ארצות הברית.
החיפושיות מגיחות מהביצים הטמונות בקרקע בחודש יוני וניזונות במשך 4–6 שבועות מכ-300 מיני צמחים שונים, תוך הסבת נזק גדול לחקלאות.
מזיק אחר ממחלקת החרקים הוא שקיבלה את שמה משלב הזחל, הדומה לתולעת, אך מדובר בעצם בחיפושית קטנה המגיחה באביב מביצים ששהו בקרקע במשך החורף והאביב.
הבוגרים ניזונים משורשים ומסיבי הקלח ובכך מורידים את התפוקה של השדה.
בהיות התירס בעל משמעות כלכלית נרחבת בארצות הברית, גם הנזק הוא משמעותי ביותר.
יש קושי רב להדבירה משום שפיתחה עמידות לקוטלי חרקים שונים.
חרק מזיק נוסף הוא .
זהו מזיק כבד משקל בגידולי תפוחי האדמה, אך גם בעגבניות וחצילים.
בשנת 1860, בארצות הברית, התפשטה הבעיה של החיפושיות הללו והפתרון שנבחר היה שימוש ראשון של קוטלי חרקים בקנה מידה נרחב.
התוצאה של סוג לחימה זה כנגד מזיקים הייתה בלתי רצויה כי תוך 50 שנה חיפושית קולורדו פיתחה עמידות כנגד 50 קוטלי חרקים שונים, והטיפול חיסל גם חרקים מועילים.
באזורים בעלי אקלים חם ויבש, גרגרי תבואה בשלים המצויים בשדה נושאים חיפושיות ועשים.
כאשר התבואה נקצרת, היא נכנסת לאחסון יחד עם חרקים אלה.
החרקים ממשיכים להתרבות בתבואה המאוחסנת ודרך המסחר הם מופצים לאזורים גאוגרפיים נוספים.
נזק עקיף בעל היקף נרחב התפשט בארצות הברית ומאיים על כל תעשיית ההדרים במדינה זו.
החרק הגורם לנזק הוא .
הכנימה נושאת בבלוטות הרוק שלה חיידק החודר למערכת ההובלה של עצי ההדרים וגורמת לחסימתה ומותו של העץ הפגוע.
בשנת 2023 הכנימה זוהתה גם בישראל.
חרקים גורמים לנזקים גם במשק החי.
זבובים גורמים לפגיעה בבריאות בקר על ידי גירוי העור בנשיכותיהם.
מין אחד של הזבוב הטפיל פעיל בדרום ארצות הברית ובמרכז אמריקה.
פרטיו מטילים ביצים ברקמות חיות, שמהן ניזונים הזחלים לאחר בקיעתם.
זבובים אחרים מטילים ביצים בפרווה ובעור כבשים וגורמים נזקים כלכליים.
זבוב הצה צה מעביר מחלות על ידי העברת הטריפנוזומה.
יתושים שונים מעבירים לחיות המשק את הנגיף של קדחת דנגי וקדחת צהובה, הפוגעים בבריאותן.
בהודו חרקים שונים מסדרות החיפושיות, השפיראים והפשפשאים מתפתחים במקווי מים רדודים ובחוות לריבוי דגים.
הם טורפים את ביצי הדגים וטורפים גם דגיגים צעירים.
הם אף מתחרים על המזון עם הדגיגים ובכך מורידים את התפוקה של החוות.
חרקים משחקים תפקיד חשוב במחקר ביולוגי.
זבוב הפירות הנפוץ תסיסנית המחקר נבחר כאורגניזם מודל לחקר הגנטיקה של אאוקריוטים, בשל גודלו הקטן, זמן ההתרבות הקצר והפוריות הגבוהה שלו.
הזבוב היה חלק מרכזי במחקרים שעסקו בהבנה של קונספטים בסיסיים כמו תאחיזה, אפיסטזיס, גנטיקה כרומוזומלית, ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית, אתולוגיה ואבולוציה.
מכיוון שמערכות גנטיות נשמרות היטב באאוקריוטים, הבנת תהליכים תאיים בסיסיים כמו שכפול או שעתוק של DNA בזבובי פירות יכולה לעזור למדענים להבין את אופן הפעולה של התהליכים הללו באאוקריוטים אחרים, כולל בני אדם.
הגנום של תסיסנית המחקר רוצף בשנת 2000, והתגלה ש-70% מהגנום של הזבוב דומה לגנום האדם, תגלית שתומכת בתאוריית האבולוציה הדרוויניסטית ממוצא חיים יחיד.
האינטראקציות של לאונרדו דה וינצ'י עם חרקים התאפיינו בהתבוננות קפדנית, במחקר מפורט ובייצוג אמנותי.
עבודתו עם חרקים הייתה חלק מהעניין הרחב שלו בטבע ובפרט בתעופה.
רבות מהסקיצות שרשם קשורות לנושא, ופורטות את מבנה גופם של ציפורים, עטלפים וחרקים, כמו גם מכונות טיסה שתכנן כמו מבנה דמוי מסוק, וגלשן אוויר.