tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החלטה נוספת של דרלינג הייתה להסכים לניוד גבולה המערבי של ניו סאות' ויילס, מקו מרידיאן מזרח 135 (שנקבע כגבולה המדינה ב-1788, ומשמש כיום כגבול בין אוסטרליה המערבית לאוסטרליה הדרומית) למרידיאן מזרח 129.
במהלך כהונתו כמושל ניו סאות' ויילס הואשם דרלינג פעמים רבות ברודנות ואכזריות.
בעיתון האוסטרליאן התפרסמה כתבה שהאשימה את דרלינג בעינוי שני אסירים, שיהוו דוגמה ומופת לאסירים אחרים סביבם.
עינוי זה גרם למותו של אחד מהשניים.
האשמה זו מעולם לא הוכחה ואיש לא הועמד לדין; לדרלינג הייתה סמכות מלאה לפזר כל בית משפט.
צעד אחר של דרלינג במהלך שהותו הייתה איסור מוחלט על כל הצגת תיאטרון או בידור.
כל ניסיון להעלות מופע או קונצרט דרש אישור ממזכיר המדינה, ודרלינג מעולם לא אישר את הבקשות הרבות.
ביום פרישתו של דרלינג ועזיבתו לאנגליה, העלו לכבודו מופעים והאווירה הייתה מהשמחות ביותר, על פי הכתוב בעיתוני התקופה.
ראלף דרלינג פרש לאנגליה בתום שירותו כמושל ניו סאות' ויילס.
במהלך פרישתו הוא קיבל אות אבירות על שירותו למען הכתר ב-1835, וקודם לדרגת גנרל ב-1841. הוא מת ב-2 באפריל 1858, והותיר אחריו אלמנה, שלושה בנים ומספר בנות.
ראלף דרלינג היה מהמושלים המוקדמים של ניו סאות' ויילס, ולפיכך חילק מספר רב של שטרי קניין על קרקעות.
בעקבות כך, מספר אחוזות שנבנו באזור ניו סאות' ויילס ומספר אתרים במדינה נושאים את שמו לאות הוקרה: דרלינגטון, דרלינגהרסט, דרלינג פוינט, דרלינג הרבור, דרלינג דאונס, דרלינג סקרפס, רחוב דרלינג החוצה את הפרבר בלמיין ונהר דרלינג, הנהר הרביעי באורכו במדינה.
ראלף מקטל הוא זמר-יוצר בריטי בסוגת הפולק רוק הבריטי.
שירו המפורסם ביותר, שאף זכה לגרסאות כיסוי רבות הוא "רחובות לונדון" (Streets of London) שיצא באלבומו מ-1969 "Spiral Staircase" ("מדרגות לולייניות") ושנית ב-1975.
מקטל נולד בשם ראלף מאי (Ralph May) וחי בלונדון עם אמו.
כבר כנער ביקר במועדוני ג'אז והאזין לתקליטי ג'אז ובלוז.
במיוחד הושפע ממוזיקאים אמריקאים כרמבלינג ג'ק אליוט, וודי גאת'רי, לדבלי, רוברט ג'ונסון ומאדי ווטרס ובפרט מוילי מקטל העיוור, שאת שם משפחתו אימץ לעצמו באופן רשמי.
כן הושפע מהסופרים ג'ק קרואק וג'ון סטיינבק והמשורר אלן גינסברג.
לאחר סיום הלימודים נדד באירופה והכיר את אשתו ננה.
ב-1968, לאחר הופעות במועדוני הפולק של הסוהו של לונדון, הוציא את תקליטו הראשון "8 פריימים בשנייה" ("Eight Frames a Second"), ששילב פולק-רוק בריטי ובלוז, וזכה להערכה רבה כגיטריסט.
שנה לאחר מכן הוציא את האלבום "Spiral Staircase" ("מדרגות לולייניות"), שהכיל, בין השאר, את הגרסה הראשונה של "רחובות לונדון".
מקטל לא רצה לכלול את "רחובות לונדון באלבום הראשון משום שסבר שהשיר מדכא מדי, אולם המפיק שלו הצליח לשכנע אותו לכלול את השיר באלבום השני.
ב-1970 השתתף בפסטיבל האי וייט, וב-1972 יצא לסיבוב הופעות שכלל גם את ארצות הברית.
ב-1975 הוציא את "רחובות לונדון" כסינגל בארצות הברית ובבריטניה, והשיר זכה להצלחה עצומה.
הסינגל הגיע למקום השני במצעד המכירות בבריטניה וזכה בפרס איבור נובלו (Ivor Novello Award).
בהמשך הוציא מספר תקליטים והשתתף בתוכניות טלוויזיה, בפרט בתוכנית הטלוויזיה לילדים "גן חיות אלפביתי" (Alphabet Zoo) בשנים 1983–1984 שסבבה סביב שירים פרי עטו.
ב-1992 הוציא פרויקט שאפתני בשם "The Boy with a Note" אודות חייו של המשורר דילן תומאס בהפקת ה-BBC שכלל שירים מולחנים וקטעי קריאה.
ראלף ג'ורג' מאצ'יו הבן הוא שחקן אמריקאי שהתפרסם בזכות תפקידיו בדרמות הנעורים "קראטה קיד", "נערי הכרך" ו"קוברה קאי".
מאצ'יו נולד למשפחה אמריקאית-איטלקית בעיירה האנינגטון, שבמדינת ניו יורק.
הוא בנם של רוזלי וראלף מאצ'יו האב, שבבעלותם הייתה חווה.
מאצ'יו החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1980, בסדרה "שמונה זה מספיק" בה גילם את הנער ג'רמי אנדרטי.
ב-1983 שיחק בדרמת הנעורים של פרנסיס פורד קופולה "נערי הכרך", לצד קבוצת שחקנים צעירים שהפכו לאורך השנים לכוכבי קולנוע מצליחים, בהם טום קרוז, מאט דילון ורוב לאו.
בסרט זה מאצ'יו גילם את ג'וני קייד, חבר כנופיית הגריזרס שהורג בטעות חבר בכנופיה היריבה.
אחר כך שיחק בקומדיה "מטורפים מטורפים המורים" (1984) לצד ניק נולטי.
מאצ'יו הפך לאחד מאלילי הנוער המפורסמים ביותר של שנות ה-80 בזכות הופעתו בדרמת ההתבגרות של ג'ון ג.
בסרט גילם את הנער דניאל לארוסו, שמתאמן אצל שרת הבניין בו הוא מתגורר, המאסטר לקראטה מר מיאגי (נוריוקי מוריטה), במטרה להיאבק בחבורת בריונים מבית הספר בו הוא לומד שנוהגת להתקוטט עמו.
בזכות ההצלחה המסחרית לה זכה הסרט, המשיך מאצ'יו גם לשני סרטי המשך.
ב-1986 גילם בדרמה המוזיקלית "קרוסרודס" את הגיטריסט יוג'ין מרטון.
ב-1992 הופיע בקומדיה "בן דודי ויני" בתור ביל המסתבך עם החוק באלבמה בעוון רצח שלא ביצע.
על מנת להגן על חפותו הוא מגייס את בן דודו, עורך הדין וינסנט גמביני (ג'ו פשי).
ב-2006 שיחק בקומדיה "ליגת הבירה" ובשנים 2008–2009 בעונה השלישית של הסדרה "בטי" בתור הפוליטיקאי ארצ'י רודריגז.
במהלך הרבעון השני של 2011 הופיע בגרסה האמריקנית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", והודח לבסוף במהלך חצי הגמר.
ב-2013 הופיע מאצ'יו בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא" (How I met your mother) בתור עצמו.
בשנת 2018, כ-34 שנה לאחר צאת "קראטה קיד" הראשון, החל מאצ'יו להופיע בסדרת ההמשך לסרט, "קוברה קאי".
לסדרה, שזכתה להצלחה רבה, צולמו שש עונות.
סבתו של מאצ'יו הכירה בינו לבין אשתו לעתיד, פיליס פיירו, כאשר הוא היה בן 15. בני הזוג התחתנו ב-5 באפריל 1987. לבני הזוג יש שני ילדים משותפים - בת בשם ג'וליה (נולדה ב-1992) ובן בשם דניאל (נולד ב-1996 והוא נקרא על שם הדמות דניאל לארוסו).
"הוא הרבה יותר מפורסם ממך" (2013)
איך פגשתי את אמא (2012) - בתפקיד עצמו
ראלף מרווין סטיינמן היה אימונולוג יהודי-קנדי, ופרופסור באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
בשנת 2011 הוענק לסטיינמן (לאחר מותו) פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, בשותפות עם המדענים ברוס בויטלר וז'ול הופמן.
סבו מצד אמו, נתן טקפמן, היה נשיא חברה קדישא בני יעקב במונטריאול.
סטיינמן קיבל תואר ראשון בשנת 1963 באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
בשנת 1968 השלים לימודי רפואה באוניברסיטת הרווארד.
לאחר מכן התמחה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, לפני שמונה לפרופסור זוטר (מרצה בכיר ב-1970, פרופסור חבר ב-1976) במרכז לחקר הלוקמיה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
בשנת 1988 מונה שם לפרופסור לפיזיולוגיה ואימונולוגיה.
מאז 1998 כיהן גם כמנהל מרכז בראון כריסטופר לאימונולוגיה ומחלות חיסוניות.
בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה במשותף עם המדענים ברוס בויטלר וז'ול הופמן, הודות לגילוי התא הדנדריטי ותפקידו במערכת החיסון הנרכשת.
סטיינמן מת שלושה ימים לפני פרסום ההודעה על זכייתו בפרס מסרטן הלבלב, שאובחן אצלו ארבע שנים קודם לכן.
חברי ועדת נובל לא ידעו על פטירתו בעת הפרסום, ועל אף שהפרס ניתן בדרך כלל לאנשים חיים בלבד, החליטה לבסוף הוועדה שהיות שההחלטה "התקבלה בתום לב", סטיינמן יקבל את הפרס לאחר מותו.
בתו של סטיינמן סיפרה כי אביה התבדח על כך לפני פטירתו: "אני יודע שאני חייב להחזיק מעמד כי הם לא נותנים לך את זה לאחר פטירה".
היה נשוי לפאולין ניומרק סטיינמן.
סטיינמן גילה בשנת 1973 את התאים הדנדריטיים יחד עם זנביל א' כהן, ותיאר אותם כתאים שמסייעים בשלב הבא בתגובה של מערכת החיסון, כאשר המיקרואורגניזם מנוקה מהגוף.
סטיינמן ניתח בפרסומיו השונים את מערכת התאים הדנדריטיים, ותפקידם בתגובה החיסונית במחלות שונות, לרבות דחיית השתלות, מחלות אוטואימוניות ומחלות זיהומיות, לרבות איידס.
עבודותיו שימשו בסיס למחקרים נוספים על חיסון של מחלות חיסון עצמי, וכן אפשרו לפתח חיסונים טובים יותר לגידולים סרטניים.
סטיינמן עצמו הצליח להאריך את חייו בעזרת מחקריו.
סטיינמן כיהן כעורך של כתב העת לרפואה ניסויית ("Journal of Experimental Medicine").
בנוסף כיהן כחבר בוועדה המדעית המייעצת של כתבי עת רבים אחרים, כולל ב-PNAS.
1996: פרס אמיל פון בהרינג
2001: חברות באקדמיה הלאומית למדעים
2003: פרס קרן גרדנר הבינלאומי
2005: חברות בארגון המלכותי של אדינבורו
2006: חברות באקדמיה למדעים בניו יורק
2007: פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי
2009: פרס "אולבני מדיקל סנטר"
2010: פרס א"ה היינקן לרפואה
2011: פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (לאחר מותו)
גנרל ראלף מונקלאר הוא כינויו של ראול מרז'ן ורנרי (Raoul Magrin-Vernerey), איש לגיון הזרים הצרפתי שלחם במלחמת העולם הראשונה, במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
מונקלאר היה ממייסדי צבא צרפת החופשית, ועמד בראש "חטיבת המזרח" (Brigade d'Orient) של צבא זה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה.
מונקלאר נולד בבודפשט בשם ראול שארל מרז'ן ורנרי.
הוא למד בתיכון בבזנסון וכבר בהיותו בן 15 עשה ניסיון להתגייס ללגיון הזרים אך נדחה בשל גילו הצעיר.
ב-1912 החל את לימודיו באקדמיה הצרפתית הצבאית בסן סיר, וסיים אותם ב-1914 בדרגת לייטננט שני, דרגת קצונה זוטרה המקבילה לדרגת סג"ם בצה"ל.
הוא התגייס לחיל הרגלים הצרפתי ושירת במלחמת העולם הראשונה אותה סיים בדרגת קפיטן.
על שירותו זכה באות לגיון הכבוד וב-11 ציונים לשבח.
הוא נפצע שבע פעמים, וקיבל דרגת נכות של 90%.
לאחר המלחמה המשיך בשירות בצבא הצרפתי במושבות במרוקו ובסוריה.
ב-1924 הוצב לראשונה ללגיון הזרים, ושירות במסגרתו במרוקו עד שנת 1927. לאחר מכן המשיך בשירות במסגרות שונות בצבא הצרפתי ובלגיון, במושבות צרפת במזרח התיכון ובמזרח הרחוק.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה שירת בלגיון בדרגת לייטננט קולונל.
בינואר 1940 החליטו הבריטים והצרפתים לשלוח חיל משלוח לפינלנד על מנת שיסייע לפינים במלחמת החורף כנגד ברית המועצות.
לשם כך נוצרה הדמי בריגדה (יחידה צבאית גדולה מעט מחטיבה הכוללת שני רגימנטים) ה-13 של לגיון הזרים, שקובצה מיחידות שונות של לגיון הזרים, וכללה כאלפיים חיילים וקצינים.
בראש היחידה החדשה הועמד מונקלאר.
אך בטרם הספיקה היחידה החדשה להתארגן חתמה פינלנד על הסכם לסיום המלחמה, והפיקוד העליון הצרפתי מצא ליחידה ייעוד חדש, ושלח אותה להילחם במסגרת המערכה בנורווגיה.
היחידה הגיעה לביירוויק, 13 קילומטרים צפונית לנרוויק.
עם נחיתתם על החוף, ב-13 במאי 1940 הצליחו חייליו של מונקלאר להניס את המשמר הגרמני ששמר על העיירה, ולהחזיק בגזרה המיועדת להם.
ב-28 במאי תקפו הלגיונרים בראשות מונקלאר את נרוויק.
במשך עשרה ימים נמשכה הלחימה באזור נרוויק, אך עם התמוטטות הצבא הצרפתי בצרפת גופא לאחר הפלישה הגרמנית, הוחלט להשיב את הכוחות מנרוויק.
ב-7 ביוני נשלחו הלגיונרים בחזרה לאנגליה.
ביוני 1940 שהו אנשי היחידה במחנה זמני בטרנטהם פרק ליד העיר סטוק-און-טרנט באנגליה, ביחד עם שרידים נוספים של צבא צרפת שפונו לאנגליה במסגרת מבצע דינמו, הפינוי מדנקרק.
הגנרל שארל דה גול שהגיע לאנגליה ביום 17 ביוני 1940 חיפש מתנדבים לצבא החדש שהקים.
ב-29 ביוני נפגש דה גול עם חיילי היחידה בטרנטהם פארק.
כחצי מהיחידה החליטה להמשיך עם מונקלאר בלחימה.
בתקופה זו בחר מונקלאר להיקרא בכינוי המחתרתי "ראלף מונקלאר" במקום בשם ראול מרז'ן ורנרי.
ב-30 באוגוסט הפליגו אנשיו של מונקלאר מליברפול לאפריקה.
אנשיו של מונקלאר שימשו כגרעין להקמת חטיבה חדשה, שנקראה "חטיבת המזרח" (Brigade d'Orient), שקובצה מחיילים שהגיעו ממקומות שונים, וממושבות אפריקה.
חטיבה זו נשלחה בשנת 1941 להילחם תחת פיקודו של הגנרל ויליאם פלאט במסגרת המערכה במזרח אפריקה.
במסגרת זו סופחו הליגיונרים לכוח בפיקודו של בריגדיר בריגס, אשר התקדם מצפון אל תוך אריתריאה, המוחזקת בידי האיטלקים.
כוח בריגס התקדם דרומה, מגבול סודאן אריתריאה לאורך ים סוף, תוך שהוא מסתייע באסדות וכלי שיט קטנים.
המטרה הייתה חבירה מצפון לכוחות צבא הודו הבריטית שהגיעו לאזור העיר קרן ממערב, לקראת המתקפה על העיר קרן עצמה, בה התרכזו עתה כוחות איטלקים רבים שנסוגו מאזורי הגבול עם סודאן.
והתקרבו לעיר מצפון מזרח, דבר שריתק אליו חלק משמעותי מהכוח המגן ותרם להצלחת ההתקפה המתוכננת.
לאחר נפילת קרן, ולאחריה בירת אריתריאה אסמרה המשיכו יחידות של הדיוויזיה החמישית ההודית, ואנשי כוח בריגס וחטיבת המזרח של צבא צרפת החופשית, במסע לעבר עיר הנמל מאסאווה, שהייתה היעד החשוב האחרון עליו הגנו האיטלקים באריתריאה.
ביוני 1941 נשלחה "חטיבת המזרח" להצטרף אל כוחותיו של הגנרל פול לואי לז'נטיום שהתארגנו בצריפין לקראת המערכה בסוריה ובלבנון.
מונקלאר סירב להצטרף אל הלוחמים בשל כך שלא רצה לשאת נשק כנגד אחיו הצרפתים.
הוא הוחלף בתפקיד מפקד החטיבה בנסיך הגאורגי דמיטרי אמילחווארי.
לאחר כיבוש סוריה ולבנון החזיק במספר עמדות פיקוד ומנהלה בלבאנט, תוך שהוא ממשיך ועולה בסולם הדרגות.
ב-1946 מונה להיות סגן מפקד הצבא הצרפתי באלג'יריה וב-1948 אחראי על פיקוח על הלגיון.
בתפקיד זה בילה שנתיים במחנות הלגיון באלג'יריה, מרוקו, מדגסקר והודו סין.
ב-1950 הגיע לדרגת Général de corps d'armée המקבילה לדרגת לוטננט גנרל.
בשלב זה הגיע לגיל הפרישה החוקי, אך ביקש לשרת כמפקד הכוח הצרפתי במסגרת כוחות האו"ם במלחמת קוריאה.
על מנת לעשות זאת היה עליו לוותר על דרגתו, והוא הורד לדרגת לוטננט קולונל.
הוא שירת בקוריאה בהצטיינות, ושב לצרפת ב-1951. על אף פרישתו מהצבא המשיך בפעולה ציבורית במסגרת אגודות של ותיקי המלחמות.
מונקלאר היה בין החיילים המעוטרים ביותר בצבא הצרפתי.
בין היתר נשא את העיטורים הבאים:
חבר כבוד במסדר האימפריה הבריטית
אות כוכב הכסף (ארצות הברית).
ראלף ההורס הוא סרט קומדיה משפחתית אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של דיסני מ-2012. הסרט בוים על ידי ריץ' מור, נכתב על ידי ג'ניפר לי ופיל ג'ונסטון והופק על ידי קלארק ספנסר וג'ון לאסיטר.
הסרט מספר את סיפורו של ראלף, נבל במשחק הארקייד "פליקס המתקן ג'וניור", אשר יוצא למסע שבו הוא מנסה להוכיח כי הוא טוב.
את ראלף מדבב ג'ון סי.
ריילי ולצידו מדבבים גם ג'ק מקברייר, ג'יין לינץ' ושרה סילברמן.
הסרט היה להצלחה קופתית גדולה עם הכנסות של מעל 471 מיליון דולר בנוסף לכך הוא דורג כסרט ה-14 ברווחיותו בשנת 2012; הסרט היה גם להצלחה ביקורתית גדולה.
הסרט זכה בפרס אנני לסרט הטוב ביותר והועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט המונפש הטוב ביותר.
העלילה מתרחשת ביקום דמיוני בו לדמויות משחקי הארקייד חיים עצמאיים, כאשר בין היתר הן יכולות לנדוד ממשחק למשחק.
גיבור הסרט הוא רָאלְף (ג'ון סי.
בתחילת הסרט משתתף ראלף בקבוצת תמיכה לנבלים ומספר כי אינו מרוצה עוד מתפקידו כנבל והוא רוצה לעבור לצד של הטובים.
לאחר הפגישה חוזר ראלף למשחק שלו ושם מבחין כי שאר הדמויות חוגגות את יום השנה השלושים של המשחק.
ראלף מגיע למסיבה ושם נתקל בהתנגדות מצד הדמויות האחרות במשחק האומרות לו שכדי שיוכל להשתתף במסיבה ולהיחשב כאחד מהם עליו להשיג מדליה.
ראלף הולך לבר של טאפר ושם הוא פוגש את מרקובסקי, חייל ממשחק "גיבור לא חוקי" ("Hero's Duty"), ממנו הוא מגלה כי המנצח במשחק זוכה במדליה.
ראלף גונב את תלבושתו של מרקובסקי ומתחזה אליו, נכנס למשחק "גיבור לא חוקי" ומוצא את המדליה.
בעת יציאתו מהמשחק דורך ראלף על ביצה שממנה בוקע סיי-באג, דמות הנבל של משחק זה.
הסיי-באג רודף אחר ראלף אל תוך חללית מילוט שטסה באקראי בזמן שראלף והסיי-באג, נאבקים זה בזה.
החללית מטיסה אותם אל מחוץ למשחק "גיבור לא חוקי" ומביאה אותם למשחק "שוגר ראש" ("Sugar Rush"), משחק של מרוצי מכוניות, שם נפלטים ראלף והסיי-באג מהחללית כאשר ראלף נופל על האדמה בעוד הסיי-באג טובע בביצה.
ראלף מנסה למצוא את המדליה שלו אך דמות מהמשחק "שוגר ראש", וֶנֵלוֹפִּי וָאן שְוִוִיץ (שרה סילברמן), דמות המוגדרת כבאג ועל כן נאסר עליה להשתתף במרוצים, גונבת לו אותה.
ונלופי בורחת עם המדליה ונרשמת בעזרתה למרוצי המשחק.
המלך סוכרי (אלן טודייק), השולט בעולם של "שוגר ראש", מתנגד להשתתפותה במירוץ בטענה כי ונלופי אינה אמורה להיות חלק מהמשחק.
בינתיים מבין ראלף שבשביל להשיג את המדליה שלו בחזרה עליו לעזור לונלופי לנצח במרוץ ולכן הוא מאמן אותה בנהיגה ובונה לה מכונית.
במקביל, בשל היעדרותו של ראלף מעולם "פליקס המתקן ג'וניור" לכך שהמשחק אינו יכול להתקיים כשורה וכאשר מנהל החנות, מר ליטוואק (אד אוניל), מגלה את התקלה הוא מכריז על המשחק כ"מקולקל".
מתוך חשש שינתקו את המשחק מן השקע ובכך יאבדו את ביתם ועבודתם שולחות דמויות המשחק את פֶלִיקְס (ג'ק מקברייר) למצוא את ראלף.
בעולם המשחק "גיבור לא חוקי", מגלה פליקס מאחת הדמויות, סמלת טִמוֹרָה גִ'ין קָלְהוֹן (ג'יין לינץ'), כי לאחר שיהרסו את עולם "שוגר ראש" יהרסו הסיי-באגים את כל שאר המשחקים.
פליקס וקלהון יוצאים יחד לחפש את ראלף בעולם "שוגר ראש", ובמהלך חיפושיהם מזכיר לה פליקס מבלי לדעת את החבר הקודם שלה שנהרג ביום חתונתם על ידי סיי-באג, בעקבות כך דרכיהם נפרדות.
קלהון מגלה כי הסיי-באג שהגיע עם ראלף לעולם המשחק הטיל מאות ביצים מתחת לאדמה, ובינתיים מגיע פליקס לארמונו של המלך סוכרי ומושלך לכלא.
המלך סוכרי אינו רוצה שוונלופי תשתתף במירוץ ולכן הוא חודר לתוך קוד המשחק, ולוקח את המדליה שאתה נרשמה ונלופי.
ראלף אינו מוכן לסכן את ונלופי ולכן הוא הורס את מכוניתה.
כשראלף חוזר עם המדליה לעולם המשחק שלו הוא מגלה כי המשחק הוכרז כמקולקל בעקבות היעדרותו והוא עתיד להתנתק.
באכזבתו משליך ראלף את המדליה לעבר הדף המכריז על המשחק כמקולקל, מה שגורם לדף ליפול, אז נחשפת לפני ראלף מכונת המשחק של "שוגר ראש" שעליה הוא רואה להפתעתו ציור של ונלופי.
לאחר מכן הולך ראלף אל הכלא של המשחק, משחרר את פליקס ומתקן בעזרתו את מכוניתה של ונלופי שהרס קודם לכן.
ראלף, ונלופי ופליקס מצליחים להגיע בזמן לתחילת המירוץ.
בזמן המירוץ פורצים למסלול סיי-באגים רבים שבקעו מביצי הסיי-באג שחדר למשחק, הסיי-באגים הורסים את העולם ותוקפים את תושביו.
פליקס, קלהון וראלף מתחילים להילחם בסיי-באגים בעוד המלך סוכרי וונלופי ממשיכים להתחרות במירוץ.
ונלופי מצליחה להשיג את מכוניתו של המלך סוכרי ומגלה כי המלך למעשה דמות בשם "טורבו" - דמות שבעבר היה לה משחק ווידאו משלה, טורבו קינא במשחק אחר שהצליח יותר ממנו וגרם לשניהם להתנתק, בעקבות כך יצר את דמותו של המלך סוכרי והשתלט על "שוגר ראש".
ונלופי מצליחה להימלט ממנו ולהתקדם לסוף המירוץ כשטורבו נאכל על ידי סיי-באג.
לקראת סיום המירוץ מחליטה קלהון שכדי להגן על כל משחקי הווידאו צריך לפוצץ את העולם של "שוגר ראש".
ראלף מנסה בכל כוחו להוציא את ונלופי מעולם המשחק אך מגלה כי "טורבו" צדק.
ראלף אינו מוכן לוותר על ונלופי ומגלה כי כדי לחסל את הסיי-באגים יש למשוך אותם אל אלומת אור גדולה; ראלף טס למעיין דיאט קוקה קולה ושם הוא משתמש בנטיפי מנטוס כדי ליצור אלומת אור שתמשוך את הסיי-באגים אליה ובכך הם יתפוצצו.
"טורבו" מופיע שוב לאחר שהתמזג עם גוף עם הסיי-באג שאכל אותו ומונע מראלף ליצור אלומת אור.
ראלף נאבק עם טורבו עד שלבסוף משתחרר וצונח לעבר נטיפי המנטוס מתוך תקווה ליצור את אלומת אור ותוך ידיעה כי יביא למותו.
ראלף מצליח ליצור את אלומת אור וברגע האחרון מגיעה ונלופי עם מכוניתה ומצילה אותו.
במקביל נמשכים הסיי-באגים אל אלומת האור ומתפוצצים, יחד עם "טורבו".
לאחר שהסיי-באגים מושמדים חוצה ונלופי את קו סיום המירוץ, מביאה לאתחול המשחק ולא נחשבת יותר כבאג.
ראלף ופליקס חוזרים לעולם המשחק שלהם ומונעים את ניתוקו.
הסרט מסתיים כשמשחקו של ראלף צובר פופולריות רבה, פליקס וקלהון מתחתנים, ראלף משלים עם תפקידו כנבל ודמויות המשחק לומדות להעריך את ראלף.
שם המדבב שם המדבב בעברית הדמות תיאור הדמות ג'ון סי.
ריילי ניר רון ראלף נבל משחק הווידאו "פליקס המתקן ג'וניור" אשר מקנא בהצלחתו של פליקס ורוצה להיות גיבור המשחק.
יוצא למסע על מנת להוכיח שהוא יכול להיות גיבור.
ג'ק מקברייר ניב פטל פליקס גיבור משחק הווידאו "פליקס המתקן ג'וניור".
מתאהב בקלהון ומתחתן איתה בסוף הסרט.
שרה סילברמן כנרת לימוני ונלופי וון שווייץ ילדה נהגת מרוצים במשחק הווידאו "שוגר ראש".
פוגשת את ראלף ובעזרתו מתחרה במרוץ.
מכונה "גליץ'" מכיוון שנחשבת לבאג במשחק אך בסוף הסרט הופכת לנסיכת המשחק שלה.
ג'יין לינץ' איילת רובינסון סמלת טמורה ג'ין קלהון סמלת צבאית במשחק הווידאו "גיבור לא חוקי".
מתחתנת בסוף הסרט עם פליקס.
אלן טודיק דב רייזר המלך סוכרי / טורבו המלך המושחת של משחק הווידאו "שוגר ראש" והנבל הראשי בסרט; מבוסס על דמותו של הכובען המטורף מעליסה בארץ הפלאות.
במהלך הסרט מתגלה כי הוא "טורבו", דמות ממשחק ישן שנותק בעבר.
נהרג בסוף הסרט כשנשאב לתוך אלומת אור.
שם המדבב שם המדבב בעברית הדמות תיאור הדמות מינדי קלינג נועה גורן טאפיטה נהגת מרוצים ב"שוגר ראש".
נוהגת להשפיל את ונלופי ולצחוק עליה עקב היותה "גליץ'".
אד אוניל אברהם סלקטר מר ליטוואק מנהל חנות משחקי הווידאו.
דניס הייסברט יורם יוספסברג גנרל הולוגרם גנרל צבאי במשחק הווידאו "גיבור לא חוקי".
הורציו צאנז גלעד קלטר דאנקן שוטר במשטרה האזרחית של עולם משחק הווידאו "שוגר ראש".
ריץ' מור מיקי לאון ביל כדור מציצה ירוק המשמש כמשרתו של המלך סוכרי.ריימונד ס.
פרסיאלכסנדר סנדרוביץ'ג'יןראש העיר של הנחמדצ'יקים במשחק הווידאו "פליקס המתקן ג'וניור" אשר שונא את ראלף מעצם היותו הנבל שהורס את הבניין.
במהלך הסרט ישנן הופעות קמע רבות של דמויות ממשחקי ווידאו אמיתיים.
הופעות הקמע המרכזיות והבולטות הן בתחילת הסרט בקבוצת התמיכה לנבלים: באוזר מהאחים סופר מריו, דוקטור אגמן מסוניק הקיפוד ונף מ-Altered Beast.
סוניק הקיפוד בעצמו הופיע בסרט ואפילו אמר משפט.
בנוסף, במהלך הסרט ישנן מספר התייחסויות ללארה קרופט ומריו אם כי הדמויות הללו אינן מופיעות בסרט; במאי הסרט, ריץ' מור, ציין כי מריו ייקח חלק נרחב בסרט ההמשך.
הרעיון המקורי לסרט התפתח בדיסני בסוף שנות ה-80 ונקרא אז "High Score", אך הפיתוח בוטל וחודש מספר פעמים.
בסוף שנות ה-90 חזר הפרויקט לפיתוח והפעם תחת השם "Joe Jump", אך בוטל גם הוא בסופו של דבר.
באמצע שנות ה-2000 הוחלט בדיסני לקחת את הפרויקט ברצינות רבה יותר תחת השם "ראלף ההורס".
קלארק ספנסר, אחד ממפיקי הסרט, אמר כי "הסרט נעשה ברוח החלוציות של וולט דיסני, עשיית סרט מקורי עם נוסטלגיה, רגש והומור שימשוך אנשים רבים".
בדומה למי הפליל את רוג'ר ראביט וסרטי צעצוע של סיפור, ישנן בסרט הופעות אורח רבות של דמויות בדיוניות מוכרות,; במאי הסרט, ריץ' מור, אמר כי "חייבות להיות דמויות אמיתיות ממשחקים אמיתיים על מנת שהסרט יהיה יותר ויותר מציאותי".
לצוות הפיתוח של הסרט לקח זמן לבחור דמויות ממשחקי ווידאו כדי להתאים כל דמות למקום המתאים על פי התסריט, ולאחר בחירתן פנו אולפני דיסני לבעלי הזכויות על הדמויות בבקשה לאשר את הופעתן בסרט תוך הבטחה כי יוצגו באופן אותנטי ומתאים לאישיותן.
נינטנדו היו מהראשונים לאשר את השתתפות דמויותיהם ואף ביקשו מאוחר יותר סצנה מיוחדת למריו אך הדבר לא יצא אל הפועל.
ריץ' מור הפריך בהמשך שמועה כי מריו לא הוצג בסרט מכיוון שנינטנדו בקשו אגרת רישוי גבוהה מדי אך ציין בראיון שמריו ייקח חלק נרחב בסרט ההמשך.
לדברי ריץ' מור, הוחלט לייחד כל אחד משלושת העולמות המופיעים בסרט במראה הדמויות, בתאורה, בצילום, במוזיקה ובכיוון האמנותי.
בסרט ישנם 188 דמויות שונות, בודדות וייחודיות, וזהו מספר הדמויות הרב ביתר שהופיעו בסרט מונפש אחד של דיסני (בדרך כלל ישנם 40 - 60 דמויות).
כל עולם בנוי בצורה שונה ופיזיקה שונה: "פליקס המתקן ג'וניור" בנוי מצורות מרובעות ופיזיקה קופצנית, "גיבור לא חוקי" בנוי מצורות משולשות ופיזיקה מציאותית ו"שוגר ראש" בנוי מצורות מעוגלות.
הסרט הציג חידושים רבים בטכנולוגיית ההנפשה של דיסני: פונקציות כיווניות משופרות, השתקפויות מציאותיות, מערכת תאורה והצללה מתקדמת, מערכת צילום וירטואלית מתקדמת ואפשרות לעבור סצנות בזמן אמת.
מכיוון שחלק נרחב מהסרט מתרחש בעולם המשחק "שוגר ראש" העשוי ממתקים ביקשו באולפני דיסני להפוך את מראה הממתקים למציאותי ככל שניתן, ולשם כך ביקרו האנימטורים של הסרט במפעלים לייצור ממתקים ונעזרו בצלמי אוכל מקצועיים, שהדגימו טכניקות צילום שיהפכו המזון למושך יותר.
אנדרי הנדריקסון, מנהל הטכנולוגיות הראשי של אולפני ההנפשה של דיסני, אמר כי "זהו אחד הסרטים הכי מרהיבים שעשינו אך גם אחד הקשים".
על פי התכנון המקורי היה תאריך היעד לתחילת הפצת הסרט 22 במרץ 2013, אך מכיוון שהסרט היה מוכן לפני המתוכנן החליטו אולפני דיסני להקדים את הפצתו ל-2 בנובמבר 2012. ההפצה הקולנועית ליוותה את סרט ההנפשה הקצר Paperman שהוקרן לפני הסרט.
הקדימון הראשון לסרט יצא ב-6 ביוני 2012 יחד עם מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה ו-Rock of Ages.
במסגרת שיווק הסרט נבנתה מכונת ארקייד מדומה למשחק "תקן את זה פליקס" מהסרט בכנס משחקי הווידאו E3. בנוסף, הוציאה חברת דיסני עוד לפני יציאת הסרט, גרסאות דפדפן, iOS ואנדרואיד למשחקים "תקן את זה פליקס", "שוגר ראש" ו"גיבור לא חוקי".
קדימון שני לסרט יצא ב-12 בספטמבר 2012 יחד עם מוצאים את נמו 3D ופרנקנוויני.
גרסאות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט הופצו לראשונה בצפון אמריקה ב-5 במרץ 2013 על ידי אולפני הבידור הביתי של וולט דיסני, ה-DVD וה-Blu Ray היו להצלחה ודורגו בראש המכירות לאורך זמן רב בארצות הברית.
במהלך 2013 נמכרו 2,906,160 יחידות של גרסת ה-DVD של הסרט והוא דורג כסרט הרביעי שמכר הכי הרבה יחידות DVD ב-2013. ב-12 בפברואר 2013 הפך הסרט לזמין להורדה דיגיטלית ברוב העולם.
בישראל ניתן למצוא רק את גרסת ה-DVD של הסרט, זו מופצת החל מ-3 באפריל 2013.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון "טרי" של 86% המבוסס על 163 ביקורות, הקונצנזוס הסכים כי הסרט מצחיק ומשעשע.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 72% המבוסס על 36 ביקורות.
רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה ושיבח אותו.
בניו יורק טיימס נכתב כי "הסרט הוא פיצוץ של צבע, רעש וכיף במשך 93 דקות".
באתר Examiner קיבל הסרט את התואר "סרט האנימציה הטוב ביותר של השנה".
במגזין וראייטי שובח את הסרט ונכתב כי הוא גאוני ומופלא.
בניגוד לכל הביקורות החיוביות כְּתב העת The Atlantic ביקר את הסרט בצורה שלילית וכתב כי הוא "מיושן ולא מפותח".
גם בישראל זכה הסרט לביקורות חיוביות רבות.
דורון פישלר מאתר עין הדג השווה את הסרט לאמיצה שיצא במקביל ואמר כי הוא יותר טוב, והוסיף:
אילן קפרוב מאתר Mako נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך חמישה וכינה אותו "מתוק ויפה".
ארז דבורה מאתר ynet כינה את הסרט "מלאכת ממוחשבת" ונתן לו ארבעה כוכבים מתוך חמישה.
בנימין טוביאס מעיתון ידיעות אחרונות כינה את הסרט "סרט האנימציה הטוב ביותר בעשור האחרון" ונתן לו ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה, יהודה סתיו מאותו העיתון נתן לסרט חמישה כוכבים.
רותה קופפר מהארץ כתבה כי "הסרט מציג עולמות מקוריים, המשלבים את מיטב הקידמה הקולנועית עם עולמם של משחקי מחשב מיושנים.
הסרט היה להצלחה מסחרית גדולה.
הוא גרף 189 מיליון דולר ברחבי צפון אמריקה ו-281.8 מיליון דולר מחוץ לצפון אמריקה, סך הכל גרף הסרט 471 מיליון דולר הסרט הוא ה-14 בהכנסותיו בשנת 2012, סרט ההנפשה הרביעי המרוויח ביותר ב-2012 וסרט ההנפשה החמישי המרוויח ביותר של דיסני בכל הזמנים.
ביום הראשון להקרנתו באמריקה גרף הסרט 13.5 מיליון דולר.
בסוף השבוע הראשון גרף הסרט 49 מיליון דולר והיה לסרט הרווחי ביותר בשבוע הראשון להקרנתו של סרטי ההנפשה של דיסני עד שנת 2013 כאשר נשבר השיא על ידי לשבור את הקרח (עם הכנסות של 67.4 מיליון דולר).
ההכנסות הגדולות ביותר בשבוע הראשון להקרנת הסרט מחוץ לצפון אמריקה היו בבריטניה, אירלנד ומלטה ($7,150,000); ברזיל ($5,320,000); רוסיה ($5,270,000).
בישראל, בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף הסרט $135,952, בסיום הקרנותיו בישראל גרף הסרט $1,745,733.
נקודה נוספת בסרט המדברת על קבלת האחר היא לאחר שונלופי נרשמת למירוץ וחברותיה למשחק צוחקות על בעיית הפיסקלקציה שלה, מקניטות אותה והורסות את מכוניתה מבלי להתחשב ברגשותיה.
דמויות הסרט הראשיות, ראלף וונלופי, מתגוררות במקורות הרוסים ונדחקים בעוד שאר דמויות משחק הווידאו שלהם מתגוררות במקומות גדולים ומפוארים.
באוקטובר 2012, עוד לפני הפצת הסרט, הושקו גרסאות דפדפן למשחקים "תקן את זה פליקס", "גיבור לא חוקי" ו"שוגר ראש" מהסרט באתר הרשמי של הסרט.
בינואר 2014 החלו להופיע דמויותיהם של ראלף וונלופי בדיסני אינפיניטי וב-7 בינואר החלו להימכר בובות דמותם.
ב-25 באוקטובר 2012 סיפר ריץ' מור בראיון כי לו ולדיסני ישנם רעיונות רבים לגבי המשך ובראיון נוסף הוא אמר כי מריו וטרון ייקחו חלק נרחב בסרט כזה.
בנובמבר 2013 ציין מור כי המדבבים הראשיים פתוחים לגבי דיבוב בסרט המשך, וביולי 2015 סיפר כי ג'ון סי.
ריילי כי הוא אף חתם לדיבוב בסרט המשך.
בנוסף, בראיון שנתן באפריל 2014 הנרי ג'קמן, כותב הפסקול, הוא אמר כי תסריט סרט ההמשך נכתב.
ב-30 ביוני 2016, נודע כי סרט ההמשך יופץ ב-8 במרץ 2018 ובסרט זה "ראלף יעזוב את הארקייד ויהרוס את האינטרנט".
ראלף מיליבנד היה סוציולוג יהודי בריטי יליד-בלגיה, אשר נודע כסופר ואינטלקטואל מרקסיסט בולט.
הוא תואר כ"אחד מן האקדמאים המרקסיסטים המוכרים ביותר בדורו", והושווה לאדוארד פאלמר תומפסון, אריק הובסבאום ופרי אנדרסון.
מיליבנד נולד בבלגיה למשפחה יהודית ממעמד הפועלים אשר היגרה מפולין.
הוא נמלט לממלכה המאוחדת יחד עם אביו בשנת 1940, כדי להינצל מחמת זרועה של גרמניה הנאצית.
לאחר מכן, עם למידתו את השפה האנגלית, החל ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם החל לגלות עניין בפוליטיקה שמאלית, יחד עם התחייבותו העמוקה לסוציאליזם בקברו של קרל מרקס.
לאחר ששירת בצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, התיישב בלונדון בשנת 1946 וקיבל אזרחות מן המניין בשנת 1948.
בשנות השישים, היה לחבר בולט בתנועת "השמאל החדש" בבריטניה, אשר מתחה ביקורת על הממשלות הסוציאליסטיות הקיימות בברית המועצות ובמרכז אירופה (מדינות הגוש המזרחי).
הוא פרסם מספר ספרים העוסקים בתאוריה המרקסיסטית ובביקורת על הקפיטליזם.
בנוסף הוא היה גם אחד מאנשי האקדמיה של בית הספר הגבוה לכלכלה בלונדון - ה LSE.
שני בניו, דייוויד ואד מיליבנד, הפכו לחברים בכירים במפלגת הלייבור לאחר מותו.
דייוויד היה לשר החוץ של בריטניה ואד היה ליושב ראש המפלגה.
ראלף פאהרמן הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער.
פאהרמן נולד בקרל-מרקס-שטאדט שבגרמניה המזרחית.
בצעירותו שיחק במחלקות הנוער של המועדונים המקומיים פורטונה קמניץ וקמניצר, ובשנת 2003 עבר למחלקת הנוער של שאלקה 04. ב-13 בספטמבר 2008 ערך פאהרמן את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 דקות בתיקו 3-3 נגד בורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור הרביעי.
בהמשך העונה ערך פאהרמן שתי הופעות ליגה נוספות.
בסוף עונת עבר פאהרמן לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה וחתם על חוזה עד ל-30 ביוני 2012. ב-6 בנובמבר 2009 ערך פאהרמן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–4 לבאייר לברקוזן במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
בהמשך העונה הוא ערך 2 הופעות ליגה נוספות, ובעונת ערך 15 הופעות ליגה נוספות.
לקראת עונת חזר פאהרמן לשאלקה 04 בשל מכירתו של מנואל נוייר לבאיירן מינכן.
במשחק הסופר קאפ הגרמני לשנת נבחר פאהרמן לאיש המשחק.
בתום 90 דקות תוצאת המשחק הייתה 0-0, מה שהוביל לדו-קרב בעיטות עונשין.
פאהרמן עצר שתי בעיטות, אחת מרגלי קווין גרוסקרויץ ואחת מרגלי איבן פרישיץ', ובתום הבעיטות זכתה שאלקה 04 בתואר בפעם הראשונה בהיסטורית המועדון.
בתחילת עונת היווה פאהרמן שוער שני לטימו הילדברנד.
בשל פציעתו של הילדברנד חזר פאהרמן להיות השוער הראשון של הקבוצה, ובשל הופעותיו המרשימות נשאר בתפקיד עד לסיום העונה.
ב-4 במאי 2014 הודיעה שאלקה 04 כי פאהרמן האריך את חוזהו במועדון עד ל-30 ביוני 2019.
ב-5 ביולי 2019 הושאל פאהרמן לנוריץ' סיטי מהפרמייר ליג לעונה אחת.
במשחק הפתיחה של עונת 2020/2021, עמד פאהרמן בשערה של שאלקה 04 נגד באיירן מינכן, משחק אשר ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 0–8.
ראלף הרולד מטקלף היה אצן אמריקאי.
הוא אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם בריצת שליחים 4x100 מטר, סגן אלוף אולימפי, 3 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (1932-1934) ושיאן עולם בריצת 100 מטר ו-5 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית בריצת 200 מטר, יותר מכל אתלט אמריקאי אחר.
כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי במשך 8 שנים עד ליום מותו.
מטקלף נולד וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שנערכו באוניברסיטת סטנפורד סיים מטקלף ראשון בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר והוכתר כאלוף ארצות הברית לראשונה בקריירה שלו.
מדליית כסף, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 10.38 שניות, אחרי חברו לנבחרת אדי טולן שקבע תוצאה זהה של 10.38 שניות ולפני שיאן העולם הקודם ארתור יונת מגרמניה (10.50 שניות).
מדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.5 שניות, אחרי אדי טולן שקבע שיא אולימפי חדש של 21.12 שניות וחברו לנבחרת ג'ורג' סימפסון (21.4 שניות).
בריצה זו התברר לאחר מכן, שהמסלול שבו רץ היה ארוך ב-2 מטר יותר מיתר המשתתפים ובכך כנראה שהפסיד את מדליית הזהב.
בתחרות שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-12 באוגוסט 1933 השווה מטקלף פעמיים את שיא העולם, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות ובריצת 200 מטר (מסלול ישר) בתוצאה של 20.6 שניות.
בתחרות שנערכה בנישינומיה, יפן ב-15 בספטמבר 1934 השווה מטקלף פעם נוספת את שיא העולם בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות, שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדריין, סין (באותה העת יפן) ב-23 בספטמבר הוא שוב השווה את שיא העולם בריצת 100 מטר.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מטקלף בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם ג'סי אוונס, פוי דרייפר ופרנק וויקוף בשיא עולם חדש של 39.8 שניות, לפני איטליה (41.1 שניות) וגרמניה (41.2 שניות) ובכך הייתה הרביעייה האמריקאית, לרביעייה הראשונה בהיסטוריה שרצה מהר יותר מ-40 שניות.
בשלב המוקדמות הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש של 40.0 שניות.
שיא זה החזיק מעמד 20 שנה לאחר שנישבר על ידי הרביעייה האמריקאית באולימפיאדת מלבורן.
מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.4 שניות, אחרי ג'סי אוונס (10.3 שניות) ולפני טינוס אוסנדרפ מהולנד (10.5 שניות).
הוא סיים את התואר הראשון מאוניברסיטת מרקט שבמילווקי, ויסקונסין בשנת 1936 ואת התואר השני מאוניברסיטת דרום קליפורניה שבלוס אנג'לס בשנת 1939.
במלחמת העולם השנייה הוא שרת בדרגת לוטננט ראשון בחיל התובלה של צבא ארצות הברית וזכה בעיטור לגיון ההצטיינות.
בשנת 1947 נישא מטקלף למדליין פיי יאנג ולזוג נולד בן.
בשנת 1971 היה מטקלף בין המייסדים של הוועידה המפלגתית השחורה.
הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית באותה שנה וכיהן ב-4 מושבים של בית הנבחרים האמריקאי.
במהלך הקריירה שלו זכה מטקלף ב-11 תוארי אליפות ארצות הברית, מהם 3 בריצת 60 מטר, 3 בריצת 100 מטר ו-5 בריצת 200 מטר.
במהלך הקריירה שלו קבע או השווה מטקלף 16 פעמים את שיא העולם במקצים שונים, אך רק 5 מהם הוכרו על ידי התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית.
ראלף ויליאם ג'ון בראון הוא שחקן ומחבר אנגלי.
הוא מוכר מהופעותיו בתפקיד דני סוחר הסמים בסרט "וית'נייל ואני", בדמות המאבטח אהרון ב"הנוסע השמיני 3", הדי ג'יי בוב סילבר בסרט "רדיו רוק", בדמות דל פרסטון בסרט "עולמו של ויין 2", וכן ריק אולי בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום".
בראון זכה בפרס סמואל בקט על המחזה "Sanctuary" שכתב ב-1987 עבור "Joint Stock Theatre Company".
ב-2001 זכה בפרסים בפסטיבל הסרטים רדיאנס ובפסטיבל הסרטים סאפורו על התסריט שכתב לסרט הבריטי "New Year's Day".
בראון נולד בקיימברידג' שבאנגליה להת'ר ר' וג'ון פ' ו' בראון.
עד גיל שבע חי בפורטסמות' ואחר כך עברה המשפחה למזרח סאסקס, שם למד בבית הספר "Lewes Priory School".
ב-1995 הופיע בראון בסרטו האפי של סטיבן ספילברג "אמיסטאד".
ב-2007 שיחק בסרט הבריטי העצמאי "Caught in the Act".
ב-2009 כיכב בראון בסרט "רדיו רוק", שכתב וביים ריצ'רד קרטיס, בדמות הדי ג'יי בוב סילבר.
עוד ב-2009 הופיע בסרט "Huge" בבימויו של בן מילר.
ב-2010 שיחק בסרט "The Kid" בבימויו של ניק מורן.
הקומדיה הבולגרית "Mission: London" יצאה לאקרנים בסופיה ב-13 באפריל 2010. עוד ב-2010 שיחק בסרט "Sus" בבימויו של רוברט הית', בסרט "להרוג את בונו" ובסרט "גאות אפלה" שצולם בקייפטאון.
ב-2011 השתתף לצדם של גבריאל ביירן ושארלוט רמפלינג בסרט "I, Anna", וב-2012 שיחק בסרט "צלף בבניין".
ב-2013 הופיע בסרט "ג'ק צייד הענקים" בבימויו של בריאן סינגר, וב"סטוקר" שצולם בנאשוויל בבימויו של פארק צ'אן-ווק.
ב-2016 הופיע בסרט "בני ערובה" בבימויו של סקוט מאן.
ב-2005 הופיע בראון בתפקיד בארני באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", ולצדה של ג'וליה דייוויס בסיטקום "נומי נומי".
ב-2007 שיחק בשני הפרקים האחרונים של הסדרה "חיים על מאדים" בדמות פרנק מורגן, רב פקד בעלילה שמתרחשת ב-1973, והמנתח של סם (ג'ון סים) בקו העלילה משנת 2006.
בראון גילם את אבא של שרה סולימני בסיטקום "הוא והיא" שעלה ב-2010 ונמשך עד 2014. החלק האחרון של הסדרה "החתונה" זכתה בפרס באפט"א.
ב-2012 הופיע בראון בסדרה "המפקח ג'ורג' ג'נטלי" בכיכובו של מרטין שו, במיני-סדרה "The Poison Tree" של ITV, ובסדרה הקומית "החקיין".
ב-2013 השתתף בסרט על מרווין גיי "Sexual Healing" שביים ג'וליאן טמפל, ועבד בווילנה על הסדרה "The Assets" של רשת ABC.
ב-2014 השתתף בסדרה "בבילון" של C4 ובסדרה "אלמנטרי" של רשת CBS.
בהמשך השתתף בסדרה "המרגלים של וושינגטון" של AMC בתפקיד גנרל סר הנרי קלינטון, וגילם את יוהאן פנהוף (דוקטור פאוסטוס) בסדרה "הסוכנת קרטר" של מארוול.
ב-2013 החל להופיע בסדרה "הרשימה השחורה".
ב-2015 שיחק בראון בכל עשרת הפרקים של הסדרה "זהות נרדפת" יחד עם שון בין, איתו עבד בדרמה "Extremely Dangerous".
ב-2016 חז לפראג לצילומי הסרט "Genius: Einstein" של קן בילר עבור ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טריבקה באפריל 2017.
ביוני 2016 שיחק בראון בתפקיד בוב קליי בסרט "Reg" של ה-BBC.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד מקס פלאנק במיני-סדרה הביוגרפית גאון ששודרה בנשיונל ג'יאוגרפיק.
בשנים הראשונות בקריירה עבד בראון עם להקת התיאטרון "Moving Parts Theatre Company".
ג'ון גודבר עיבד את "תפוז מכני" עבור "Man In The Moon".
בהמשך הופיע בראון במחזה "West" שכתב וביים סטיבן ברקוף בתיאטרון דונמר.
עוד שיחק במחזה "Panic", ב-"Earwig" מאת פאולה מילנה ובתפקיד הראשי במחזה "מקבת'".
כעשרים שנה אחר כך חזר להופיע בתיאטרון בוש במחזה "The Dysfunkshonalz" מאת מייק פאקר.
ב-1987 כתב בראון את המחזה "Sanctuary" עבור להקת התיאטרון Joint Stock Theatre Company, שהוצג בסיבוב הופעות וזכה בפרס סמואל בקט למחזה הראשון הטוב ביותר.
בראון כתב שני מחזות, שניהם מחזות זמר בסגנון ראפ.
הראשון "Sanctuary" עבור Joint Stock Theatre Company (זכה בפרס סמואל בקט ב-1987) ועובד לתיאטרון בוושינגטון הבירה בשם בהפקת No-Neck Monsters Theatre Company, והיה מועמד ב-1988 לפרס הלן הייז.
בראון כתב את התסריט לסרט "New Year's Day" שביים סורי קרישנמה ב-1999 ויצא לאקרנים ב-2001. הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס וזכה בפרס בפסטיבל הסרטים ריינדנס, ובפסטיבל הסרטים סאפורו.
ב-1992 התחתן בראון עם השחקנית ג'ני ג'ולס.
הוא חבר בלהקת "נערי החוף של ברייטון", מחווה ללהקת הביץ' בויז, הממוקמת בברייטון.
בבחירות למשרת המושל של 2017 הוא ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית אד גילספי.
מאחר שחוקת וירג'יניה לא מאפשרת למושלי המדינה לכהן ביותר מתקופת כהונה רצופה אחת, הוא סיים את כהונתו ב-2022 והוחלף במושל הנבחר גלן יאנגקין.
כמושל, ההישגים הבולטים ביותר של נורתם כללו את הרחבת השירות הרפואי כפי שמתאפשר על ידי חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ביטול עונש המוות בווירג'יניה, לגליזציה של המריחואנה, והעלאת שכר המינימום.
בעת שכיהן כמושל, כונתה וירג'יניה פעמיים על ידי רשת CNBC כ"מדינה הטובה יותר לעסקים", היחידה מכל מדינות ארצות הברית שזכתה לכבוד זה.
נורתם גם הוביל את וירג'יניה בעת מגפת הקורונה, כאשר היה אז היחידי מכל מושלי מדינות ארצות הברית שהיה רופא במקצועו.
כיום עובד נורתם כנוירולוג בבית החולים לילדים על שם בנות המלך בנורפוק שבוירג'יניה, שם תחומי עיסוקו המרכזיים הם טיפול באפילפסיה ובהפרעות נוירולוגיות.
ראלף נורתם נולד בעיירה נסאוודוקס שבחוף המזרחי של וירג'יניה הוא, ואחיו תומאס, שגדול ממנו בשנתיים, גדלו בחווה השוכנת על חוף הים, ליד העיירה אוננקוק.
המשפחה גידלה מגוון של סוגי גידולים ומשק חי בחווה ששטחה 75 אקרים (300 דונם).
כנער, עבד נורתם במעבורת לאי טנג'יר וכאיש סיפון בספינות דיג.
הוא גם עבד בחווה של שכניו וכמחסנאי בחנות מכולת.
הוא ואחיו תומאס למדו בבתי ספר ציבוריים שבהם לא הייתה נהוגה הפרדה גזעית.
נורתם סיים את לימודי בית הספר התיכון המקומי באוננקוק, שם רוב חבריו לספסל הלימודים היו אפרו-אמריקאים.
אמו של נורתם, ננסי ב.
היא עבדה במשרה חלקית כאחות בבית החולים נורתהאמפטון-אקומק, ואביה היה רופא.
היא נפטרה ב-2009. אביו, ווסקוט ב.
נורתם, היה עורך דין, ושירת במלחמת העולם השנייה.
הוא נכנס לפוליטיקה בשנות ה-60, ושירת שלוש תקופות כהונה כתובע המדינתי במחוז אקומק.
לאחר שנוצח במסע הבחירות הרביעי שלו לתפקיד, הוא מונה כשופט במחוזות אקומק ונורתהאמפטון.
סבו של נורתם, תומאס לונג נורתם, כיהן כשופט באותו בית משפט.
תומאס לונג נורתם נפטר כאשר בנו, ווסקוט נורתם היה בן 14, וכמה שנים לאחר מכן נמכרה החווה שבה הוא נולד, במודסט טאון, וירג'יניה.
החווה נרכשה לראשונה על ידי סב-סבו של ראלף נורתם, ג'יימס, שיחד עם בנו, לוי ג'ייקוב, החזיק בה עבדים, שאחד מהם, ריימונד נורתם, השתחרר כדי להתגייס לרגימנט השחורים התשיעי במסגרת צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית.
ראלף נורתם לא היה מודע להיסטוריה המשפחתית שלו בהחזקת עבדים עד שאביו ערך מחקר משפחתי במהלך מסע הבחירות של בנו לתפקיד המושל.
כאשר התברר לו החלק הזה בהיסטוריה המשפחתית, אמר נורתם, "הידיעה שאבותיי החזיקו בבעלותם עבדים מטרידה ומעציבה אותי, אך סוגיית העבדות תמיד העסיקה אותי.
הסיפור המורכב של משפחתי דומה להיסטוריה המורכבת של וירג'ינה.
אנו מדינה מתקדמת, אך בעבר היא הייתה המדינה בה היה המספר הגדול ביותר של עבדים בכל מדינות האיחוד".
בלימודיו בבית הספר התיכון הצביעו חבריו עליו כמי "כבעל סיכויים להצליח", והוא היה השני בכיתתו ברשימת המצטיינים.
הוא היה חבר בנבחרות הכדורסל והבייסבול של בית הספר.
ב-1981 הוא סיים את לימודיו במכון הצבאי של וירג'יניה, שם הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בביולוגיה.
הוא מושל וירג'ינה השני, והיחידי חוץ מוסטמורלנד דייוויס שסיים את לימודיו במוסד זה.
לאחר מכן המשיך נורתם ללמוד בבית הספר לרפואה של מזרח וירג'יניה, וב-1984 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
בשנים 1984 – 1992 שירת נורתם כרופא צבאי בצבא ארצות הברית.
במהלך שירותו הצבאי הוא השלים התמחות ברפואת ילדים במרכז הרפואי ברוק של הצבא בסן אנטוניו, ולאחר מכן בנוירולוגיית ילדים במרכז הרפואי וולטר ריד של הצבא בוושינגטון די.
ובבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור.
במהלך מלחמת המפרץ הוא טיפל בפצועים שפונו אל המרכז הרפואי האזורי לנדשטול בגרמניה.
ב-1992 השתחרר נורתם משירותו הצבאי בדרגת מייג'ור לאחר שהשלים שמונה שנות שירות.
לאחר מכן הוא עבד כנוירולוג ילדים בבית החולים לילדים על שם בנות המלך בנורפוק.
טרם כניסתו לפוליטיקה, הצביע נורתם לנשיא הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש בבחירות לנשיאות של 2000 ובאלו של 2004, עובדה שהועלתה בהמשך על ידי יריביו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית.
לדבריו של נורתם הוא היה אז א-פוליטי והתחרט על הצבעותיו אלו, באומרו: "מבחינה פוליטית, אין שום שאלה, הייתי לא מעודכן".
לראשונה התמודד נורתם על מזרה פוליטית כאשר רץ לסנאט של וירג'יניה מטעם מחוז הבחירה השישי, שכלל את החוף המזרחי של וירג'יניה, מחוז מתיוס שעל חצי האי המזרחי, וחלקים מהערים ריצ'מונד ווירג'יניה ביץ'.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לא ניצב מולו אף מועמד, וב-6 בנובמבר הוא הביס את ניק רירס, רפובליקני שכיהן מטעם מפלגתו במשך שתי תקופות הכהונה הקודמות במחוז בחירה זה, ביחס של 17,307 מול 14,499 קולות.
בנובמבר 2011 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת בסנאט כאשר הביס את בן לויולה הבן, ביחס קולות של 16,606 מול 12,622 קולות.
אחת הפעילויות המרכזיות הראשונות של נורתם כסנאטור הייתה להוביל את המאמצים להעביר חוק לאיסור עישון במסעדות בווירג'יניה.
הצעת החוק נפלה בניסיון הראשון, אך בשנה שלאחר מכן היא עברה והמושל טים קיין חתם עליה.
ב-2009, נורתם, שתיאר את עצמו כ"שמרן בסוגיות פיסקליות וליברל בסוגיות חברתיות", היה מטרה לניסיון של הרפובליקנים בסנאט להעבירו מפלגה.
צעד זה עשוי היה לתת לרפובליקנים את השליטה בסנאט, אך לאחר שהידיעה על המעבר האמור התפרסמה ברשת טוויטר, קיימו הדמוקרטים פגישה סגורה עמו, והוא נמלך בדעתו ולא עזב את המפלגה.
מאוחר יותר הוא אמר, "אני משער שזה נחמד שמחזרים אחריך, אבל אני במפלגה הדמוקרטית, ושם אני נשאר".
ב-2013 התמודד נורתם בבחירות למשרת סגן מושל וירג'יניה.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים הוא התמודד מול פקיד הטכנולוגיה הראשי של ארצות הברית, אניש צ'ופרה.
ב-11 ביוני ניצח נורתם את צ'ופרה בבחירות המקדימות כאשר זכה ב-54 אחוזים מהקולות מול 46 האחוזים של צ'ופרה.
ב-5 בנובמבר נבחר נורתם כסגן המושל ה-40 של וירג'יניה לאחר שזכה ב-55 אחוזים מהקולות מול 45 האחוזים שקיבל יריבו הרפובליקני א.ו.
הוא היה הדמוקרט הראשון שנבחר לתפקיד מאז נבחר טים קיין ב-2001.
בפברואר 2015, בחלוף שנה לכהונתו כסגן המושל, אישר נורתם את העניין שלו בהתמודדת על משרת מושל וירג'יניה ב-2017. ב-17 בנובמבר אותה שנה הוא הפך את כוונותיו לרשמיות כאשר הודיע על כך לתומכיו בהודעת דואר אלקטרוני.
בבחירות המקדימות התמודד נורתם מול טום פריליו, לשעבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם וירג'יניה ודיפלומט בממשלו של ברק אובמה.
העיתון תמך בנורתם בעיקר על בסיס ניסיונו ומזגו.
בדברי התמיכה בנורתם הוסבר שמושל וירג'יניה הבא יצטרך לעבוד ככל הנראה עם בית מחוקקים מדינתי שיהיה בשליטה רפובליקנית, ונאמר, "אם יהיה מושל דמוקרטי כלשהו שיוכל למשוך את הרוב הרפובליקני לכיוון שלו, זהו מר נורתם.
עניין זה חשוב במדינה שבה המושלים מנועים מלהתמודד על תקופת כהונה רצופה שנייה, ולרשותם הזדמנות קצרה אחת לגרום לדברים להיעשות".
ב-13 ביוני 2017 זכה נורתם בבחירות המקדימות לאחר שקיבל 56 אחוזים מהקולות מול 44 האחוזים של פריליו.
בבחירות הכלליות הוא התמודד מול אד גילספי, לשעבר יועצו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, יושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית ויושב ראש המפלגה הרפובליקנית בווירג'יניה.
תקציב מסע הבחירות של נורתם התדלדל מאוד לקראת סיום הבחירות המקדימות.
נותרו בידיו כ-1.75 מיליון דולר, שהיו בערך מחצית מהכספים שנותרו בידיו של גילספי.
אך עד מהרה הוא זכה ביתרון, כאשר עד לסוף הקיץ של אותה שנה הכספים שעמדו לרשותו הגיעו להיקף כפול מזה של גילספי, וכאשר נותרו חודשיים בלבד עד ליום הבחירות.
בתרומות הקטנות הוא הוביל על גילספי, כאשר נספרו 5,900 תרומות עבורו בסכומים של פחות מ-100 דולר, מול 2,100 תרומות בסדר גודל זה שקיבל גילספי.
באוקטובר הפיץ מטה הבחירות של נורתם מספר מצומצם של עלונים בהם הם פסחו על שותפו למרוץ והמועמד לתפקיד סגן המושל, ג'סטין פיירפקס.
עלונים אלו הופצו לבקשת איגוד העובדים הבינלאומי של צפון אמריקה , שתמך רק בחלק מהטיקט הדמוקרטי.
האיגוד תמך בנורתם ובמועמד הדמוקרטים לתפקיד התובע הכללי, מארק הרינג, ושניהם נכללו בעלון.
הסיבה לאי-התמיכה בפייפקס הוסברה בכך שהוא התנגד להנחת צינורות גז טבעי שהאיגוד היה מעוניין בו.
בשל היותו של פיירפקס אפרו אמריקאי ובשל העובדה שנורתם והרינג לבנים, היו כמה פעילים שמתחו ביקורת על ההחלטה להיענות לבקשת האיגוד.
בכל הבתים שבהם חולק עלון זה, חולק גם עלון סטנדרטי שבו נכללה גם מועמדותו של פיירפקס.
במהלך מערכת הבחירות האשימו גילספי והנשיא דונלד טראמפ את נורתם על היותו אחראי על הרחבת הפעילות של כנופיות מארה סלבטרוצ'ה ובתמיכתו בערי מקלט שיאפשרו למהגרים בלתי חוקיים מסוכנים לשוב אל הרחובות.
השניים אמרו שקולו של נורתם היה המכריע בהחלטה לבלום את הצעת החוק הרפובליקנית בסנאט של וירג'יניה שהייתה אמורה לבטל את ההחלטה על ערי המקלט ושהוא תרם להתפרצות האלימות של ארגון הפשיעה, רעיון שאתר FactCheck.org מצא כמטעה.
בוושינגטון פוסט וב-CNN צוין שלמעשה לא קיימות ערי מקלט כלל בווירג'יניה, וגילספי עצמו הכיר בעובדה שלא קיימות ערי מקלט בווירג'יניה.
הוושינגטון פוסט המשיך וציין שאין שום עדות לכך שערי מקלט גורמות לעליית הפשיעה או להתגברות פעילות הכנופיות, ושבקהילות בווירג'יניה עם אחוז גבוה של אוכלוסיית מהגרים קיים שיעור פשיעה נמוך.
מאוחר יותר באותו חודש, פרסמה יוזמת "הניצחון הלטיני" , שתמכה בנורתם, מודעה שבה תואר טנדר שעליו סטיקר של גילספי, לוחית רישוי עם דגל גדסדן והכיתוב "אל תרמוס אותי", ועם דגל הקונפדרציה, שרודף אחר ילדי מיעוטים אל עבר סמטה.
לאחר מכן אחד הילדים במודעה מתעורר, ומגלה שהאירוע היה למעשה חלום רע.
אף על פי שנורתם ומטה הבחירות שלו לא היו מעורבים בפרסום המודעה, הוא הגן עליה בתחילה, באומרו שהמודעות של גילספי "קידמו חרדות, שנאה, קנאות, פילוג וגזענות", והוסיף, "אני מתכוון שזה מרגיז קהילות רבות, וגם להם יש את הזכות להביע את השקפותיהם ".
הפרסום הוסר ביום המחרת בשעות שלאחר פיגוע הדריסה בניו יורק, שבו נהרגו כמה אנשים מפגיעת טנדר שדרס אותם.
נורתם הרחיק את עצמו מהפרסום, הדגיש מחדש שהוא לא הופץ על ידי המטה שלו, ואמר שזה לא סוג המודעה שהוא היה מפיץ.
דובר מטעם מטה הבחירות שלו אמר שהחלטת "הניצחון הלטיני" להסיר את הפרסום הייתה "ראויה והדבר הנכון לעשותו".
בתחנת הטלוויזיה WTTG דווח שמטה הבחירות של נורתם קיבל 62,000 דולר כתרומה לטובת פרסום במדיה מ"הניצחון הלטיני".
במהלך השבוע האחרון של מערכת הבחירות, הצהיר נורתם שהוא ימשיך להתנגד למניעת קיומן של ערי מקלט בווירג'יניה כפי שעשה בעת כהונתו כסגן המושל, אף על פי שהוא גם ציין שאם תקומנה ערי מקלט במדינה, הוא יתמוך במניעת הקמתן.
בתגובה, הצהירה הקבוצה הפרוגרסיבית, "דמוקרטיה לאמריקה" שהיא הפסיקה את הסיוע הישיר למסע הבחירות של נורתם.
הווארד דין, שייסד את הקבוצה, אך עזב אותה ב-2016, כתב בטוויטר שהארגון הכפיש את עצמו וכינה את ההחלטה להפסיק לסייע למסע הבחירות של נורתם "מטופשת להפליא".
"דמוקרטיה לאמריקה" הפסיקו כבר לאסוף נתונים עבור נורתם וחדלו להזכירו בקריאותיהם לצאת ולהצביע, זאת בשל החלטת מטה הבחירות של נורתם להפיץ את העלונים שבהם נמחק שמו של ג'סטין פיירפקס.
במהלך מערכת הבחירות הכלליות קיים נורתם עצרות בחירות עם הנשיא לשעבר ברק אובמה ועם סגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן.
על פי הוושינגטון פוסט, בעת שקיים את מסע הבחירות לתפקיד המושל, היו בבעלותו של נורתם מניות בכמה חברות "שקיימו פעילות נרחבת בווירג'יניה".
נורתם הצהיר במהלך מערכת הבחירות שאם ייבחר לתפקיד המושל, הוא יפקיד את השקעותיו הפיננסיות בידי נאמנות עיוורת, זאת כדי להימנע מניגוד עניינים אפשרי.
על פי דיווח מ-3 בנובמבר 2017 במיזם הנגישות הציבורית של וירג'יניה, גייס נורתם במהלך מערכת הבחירות 36.8 מיליון דולר, בהשוואה ל-29.3 מיליון הדולר שגייס גילספי.
ב-7 בנובמבר נבחר נותרם כמושל וירג'יניה ה-73, לאחר שהביס את גילספי וזכה ב-53.9 אחוזים מהקולות מול 46.7 האחוזים של יריבו.
ב-13 בינואר 2018 הושבע נורתם כמושל וירג'יניה בקפיטול מדינת וירג'יניה.
הוא היה השני מבין מושלי המדינה שנולד באזור החוף המזרחי שלה, לאחר הנרי וייז שנבחר ב-1855, והמושל השני שהיה בוגר המכון הצבאי של וירג'יניה, לאחר וסטמורלנד דייוויס שנבחר ב-1917. רוב חברי הקבינט של נורתם היו נשים, לראשונה בהיסטוריה של וירג'יניה.
תושבים מכל מחוזות וירג'יניה נכחו בטקס ההשבעה, גם כן בפעם הראשונה בתולדות המדינה, ו-26 קבוצות השתתפו במצעד ההשבעה, שתואר כגדול והמגוון ביותר בתולדות המדינה.
לקראת הטקס הודיע נורתם שהוא ייצור תפקיד חדש בדרג הקבינט, יועץ ראשי לכוח העבודה, שיהיה אחראי לתיאום תוכניות הפיתוח לכוח העבודה של המדינה.
לתפקיד זה הוא מינה את מיגן הילי, שקודם לכן שימשה כעוזרת סגן הנגיד לשירותים אקדמיים ושותפות המעסיקים במערכת הקולג'ים הקהילתיים של וירג'יניה, וכמנהלת ההנדסה, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה (STEM) במהלך כהונתו של טרי מקאוליף.
בן זוגה של הילי, דייוויד הולוק, היה חבר בצוות המעבר של נורתם.
התגובה לתביעה של המרכז לנוער של עמק שננדואה
ביוני 2018, שישה חודשים לאחר השבעתו של נורתם, נחשפה בפומבי תובענה ייצוגית שהוגשה באוקטובר הקודם, שבה נטען ששוהים קטינים היספנים במרכז לנוער של עמק שננדואה נפגעו פיזית על ידי אנשי הסגל במקום.
רוב הנערים הוחזקו במקום על בסיס חוקי ההגירה.
הפגיעות שתוארו בתביעה אירעו לכאורה בין השנים 2015 – 2018. המרכז דחה את ההאשמות שבתביעה, בעוד שנורתם תיאר את ההאשמות כ"מטרידות", והורה לרשויות המדינה לנהל חקירה.
כחודשיים לאחר מכן הסתיימה החקירה ללא ממצאים על השפלות מתמשכות.
ההאשמות על השפלות קודמות לא נכללו במסקנות החקירה, והתביעה עדיין תלויה ועומדת.
החקירה הסתיימה בהמלצות של המחלקה למשפט נוער של וירג'יניה שהמרכז יאמץ נוהגים חדשים, כמו שיפור ההדרכה לחברי הסגל.
נורתם דחק במרכז לאמץ את ההמלצות, והמרכז יישם תוכנית ברוח זו.
בשל העובדה שבני נוער מוחזקים במתקנים אלו במסגרת חוקי ההגירה באמצעות חוזים חיצוניים עם הממשלה הפדרלית, למחלקה למשפט נוער של וירג'יניה לא הייתה האפשרות לפקח עליהם כאשר החלה החקירה.
בספטמבר אותה שנה הרחיבה המחלקה את סמכותה כדי שתכלול את האפשרות שלה לפקח על כל בני הנוער שמוחזקים במוסדות אלו.
ב-1 בפברואר 2019 נחשפה תמונה שהופיעה בדף של נורתם בספר המחזור של בית הספר לרפואה על ידי האתר הימני קיצוני "הליגה לפוליטיקה גדולה" .
בתמונה נראה אדם בלתי מזוהה עם פנים מושחרות ואדם נוסף בלתי מזוהה עם ברדס של הקו קלוקס קלאן.
דובר של בית הספר לרפואה של מזרח וירג'יניה אישר שהתמונה הופיעה בספר המחזור של 1984. זמן קצר לאחר מכן, התנצל נורתם על הופעתו בתמונה, ופרסם הצהרה בה נאמר:
טרם פרסום ההתנצלות, הגיב נורתם במבוכה בחוגים פרטיים על התמונה ואמר לכמה אנשים שהוא לא מאמין שהוא היה האדם שמופיע בתמונה.
בשעות הערב המוקדמות הוא גם אמר לסגן המושל ג'סטין פיירפקס שאף על פי שהתצלום לא זכור לו, הוא רואה את האפשרות שהוא אחת משתי הדמויות בו כסבירה.
על פי הוושינגטון פוסט, "שני אנשים שהיו בסוד ההתרחשויות של אותו ערב", אמרו שנורתם "החליט לקחת על עצמו את האשמה" על התצלום בשל הלחץ שהופעל עליו לפרסם הצהרה, אף על פי שבאותה עת היה נורתם עדיין נבוך בנוגע למקורות התצלום.
פוליטיקאים שמרנים ואנשי תקשורת איפינו את הערותיו של נורתם כקידום של .
לאחר פרסום התצלום מספר המחזור, השוו כלי תקשורת שמרניים רבים את שתי המחלוקות הללו ותיארו אותם כ"שבוע גרוע" עבור המושל.
על פי הוושינגטון פוסט, התצלום נשלח אל הליגה לפוליטיקה גדולה כרמז על ידי בוגר אחד או יותר של בית הספר לרפואה שהיו מוטרדים מהערותיו של נורתם בנוגע להפלות, והם פרסמו אותו לראשונה ב-1 בפברואר.
מנהיג סיעת הדמוקרטים בסנאט של וירג'יניה, דיק ססלו, היה בין הפוליטיקאים המעטים שהגנו בתחילה על נורתם, אך מאוחר יותר הצטרף לשאר חברי סיעתו שקראו לנורתם להתפטר.
דריק ג'ונסון, הנשיא והמנהל הכללי של NAACP; הארגון הורות מתוכננת; ומושל ניו ג'רזי פיל מרפי יצאו אף הם בקריאה דומה.
הנשיא דונלד טראמפ גינה את התמונה ואת התבטאותו המוקדמת של נורתם על ההפלות כ"בלתי נסלחים".
כמה דמויות מרכזיות במפלגה הרפובליקנית הארצית, כמו מנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים קווין מקארתי ויושבת ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית רונה רומני מקדניאל, הצטרפו לקריאה להתפטרותו של נורתם.
לנוכח הקריאות כלפיו להתפטר שהלכו וגברו מצד חבריו למפלגה הדמוקרטית, דווח שנורתם שקל לעזוב את המפלגה ולהמשיך ולהחזיק בכס המושל כפוליטיקאי עצמאי.
לאחר פרסום התנצלותו והלחץ שהופעל עליו להתפטר, ביקש נורתם מידידיו ומבני משפחתו לקבוע אם הוא בכלל מופיע בתצלום.
בבוקר המחרת, אמר נורתם לאנשי צוותו שהוא משוכנע שלא הוא האדם שמופיע בתצלום.
תוך שהוא סבל מנדודי שינה ומתוך התעלמות מהמחאות של כמה מאנשי צוותו, קיים נורתם מסיבת עיתונאים באותו יום אחר הצהריים, שבה הוא דחה בפומבי את הטענה שהוא האדם שבתמונה, אך הודה בכך שהוא השחיר את פניו עם משחת נעליים כחלק מתחפושת של מייקל ג'קסון בערך באותה תקופה.
התגובות למסיבת העיתונאים היו שליליות באופן מידי, והקריאות להתפטרותו של נורתם המשיכו.
CBS News חשפו גם הם את ספר המחזור של המכון הצבאי של וירג'יניה, שבו צוין תחת תמונתו של נורתם הכינוי Coonman, כינוי גנאי גזעני.
נורתם אמר לכתבים ששני אנשים פנו אליו אז בכינוי זה, ואמר שהוא מתחרט על הופעתו של הכינוי בספר המחזור.
הוא אמר שהוא לא מבין מדוע הכינוי הזה דבק בו.
חקירה שנמשכה חודש ימים על התמונה שהופיעה ב-1984 בספר המחזור של בית הספר לרפואה של מזרח וירג'יניה לא יכלה לקבוע באופן סופי מי הוא האדם שמופיע בתמונה או אפילו כיצד הגיעה התמונה לשם.
צוות שנשכר על ידי בית הספר לרפואה פרסם ב-22 במאי 2019 דוח של 55 עמודים, שבו נאמר: "אין אנו יכולים לקבוע בוודאות את זהות שני האנשים המופיעים בתצלום".
משרד עורכי הדין McGuireWoods יצר קשר עם יותר מ-80 איש שהיו קשורים לבית הספר לרפואה, כולל חמישה מבין חברי מערכת ספר המחזור.
על אף שערוריית ספר המחזור, שנגעה גם לשני הבכירים בממשלו של נורתם, סגן המושל פיירפקס והתובע הכללי מארק הרינג, השיגה המפלגה הדמוקרטית בווירג'יניה את השליטה הן בסנאט המדינתי והן בבית הנבחרים המדינתי בבחירות שהתקיימו בנובמבר אותה שנה, זאת לנוכח ציפיות שהשערורייה תשפיע באופן שלילי על הצלחת הדמוקרטים במערכת הבחירות.
שיעור התמיכה בנורתם בסקרים צנח בעת המשבר ל-40 אחוזים, אך עלה שוב עד תום תקופת כהונתו כמושל.