tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאסר לא היה עונש מקובל בימי הביניים כמו שהוא מקובל כיום, רוב האסירים היו ממתינים למשפט, פסיקה או פשרה.
בימי הביניים, אסירים ממעמד האצילים לא שהו כלל במרתפים, אלא בחדרים מיוחדים ונוחים יחסית לתקופה.
החוק הסיני בימינו מתיר שהייה בצינוק עד 3 שבועות, עם זאת גאו ג'י-שנג הוחזק בצינוק במשך 3 שנים.
המילה העברית "צינוק" היא מילה יחידאית במקרא: , ועל פי הקשרה היא קשורה לענישה ולכליאה, ויש ששיערו שהיא קשורה למילה דומה באכדית שמשמעה אגידה, ואף בלשון חז"ל מופיעה המילה במשמעות "אגודה".
צינוניים (שם מדעי: Polyprionidae) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים החיים בעומק הים ונחשבים כדגי מאכל.
דגים אלה חיים באוקיינוסים השקט והאטלנטי בעומק רב בקרבה לקרקעית, לעיתים בין ספינות טרופות ומערות ימיות.
הם חיים גם בימים רדודים יותר כמו חלק מהים התיכון.
הם מזכירים במראם דקרים בעלי סנפירי גב עוקצניים.
חלק מדגים אלה מגיעים לגודל של 2.5 מטר.
מין סטראולפיס דוידרלייני (Stereolepis doederleini)
מין סטראולפיס גיגאס (Stereolepis gigas)
צינור הלם הוא כלי המשמש ליצירת ולכיוון גלי הדף אל חיישן או דגם כדי לדמות פיצוצים אמתיים ואת ההשפעות שלהם, בדרך כלל בקנה מידה קטן יותר.
צינורות הלם (ומתקנים קשורים כגון מנהרות הלם, צינורות התפשטות ומנהרות התפשטות) יכולים לשמש גם לחקר זרימה אווירודינמית בטווח רחב של טמפרטורות ולחצים שקשה להשיגם במתקנים אחרים.
צינורות הלם משמשים גם כדי לחקור תופעות בזרימה דחיסה ותגובות בעירה בפאזה הגזית.
במחקר ביו-רפואי משמשים צינורות כדי להבין השפעת גלי הדף על דגימות ביולוגיות.
יצירת גל הלם בתוך צינור הלם מתבצעת על ידי פיצוץ קטן (blast driven) או על ידי הבניית לחץ גבוה אשר גורם להתפרצות והתקדמות גל הלם בתוך הצינור (מוּנעי לחץ, compressed-gas driven).
מחקר מוקדם של צינורות הלם מונעי לחץ פורסם בשנת 1899 על ידי המדען הצרפתי פול וייל (Paul Vieille), אם כי המנגנון לא נקרא בשמו, צינור הלם, עד 1940. בשנות הארבעים, העניין התחדש, וצינורות ההלם היו יותר ויותר בשימוש לחקר זרימת גזים מהירה סביב עצמים, כימיה והפיזיקה של תגובות בעירה בגז.
ב-1966, דאף ובלקוול (Duff and Blackwell) תיארו סוג של צינור הלם המונע על ידי חומרי נפץ.
הצינורות עצמם נבנו מחומרים בעלות נמוכה, והצליחו לייצר גלי הלם עם לחץ דינמי מרבי של 7 עד 200 MPa ובמשך פרקי זמן של כמה מאות מיקרו-שניות עד מילי-שניות בודדות.
צינורות הלם מונעי לחץ ופיצוץ משמשים כיום עבור יישומים מדעיים וצבאיים.
צינורות הלם מונעי גז דחוס קלים יותר לייצור ותחזוקה בתנאי מעבדה; עם זאת, הצורה של גל הלחץ שונה מגל הפיצוץ בכמה היבטים חשובים ואינה מתאימה ליישומים מסוימים.
צינורות הלם מונעי פיצוץ מייצרים גלי לחץ המדמים בצורה מציאותית יותר גלים של פיצוץ חופשי.
עם זאת, הם דורשים מתקנים ואנשי צוות מומחים לטיפול בחומרי נפץ.
כמו כן, בנוסף לגל הלחץ הראשוני, ישנו אפקט סילון הנגרם עקב התפשטות גזים דחוסים (מונעי לחץ) או ייצור של גזים המתפשטים במהירות (מונעי פיצוץ) ועשוי להעביר תנע לדגם הנבחן לאחר שגל ההדף עבר אותו.
לאחרונה, פותחו צינורות הלם בקנה מידה מעבדתי המונעים על ידי תערובות דלק ואוויר, המייצרים גלי הדף מציאותיים וניתנים להפעלה במתקני מעבדה רגילים.
מכיוון שנפחו המולרי של גז קטן יותר, אפקט הסילון הוא מזערי ביחס לצינורות הלם מונעי גז דחוס.
עד כה, גודלם הקטן ולחצי השיא הנמוכים של צינורות אלה הופכים אותם למתאימים ביותר לניסויים ראשוניים, לא הרסניים של חומרים, כיול ציוד מדידה, לחקר ביו-רפואי ויישומים צבאיים.
צינור הלם פשוט הוא צינור בעל מבנה מלבני או עגול, בדרך כלל עשוי ממתכת, שבו גז בלחץ נמוך וגז בלחץ גבוה מופרדים באמצעות צורה כלשהי של דיאפרגמה.
הדיאפרגמה נפרצת בפתאומיות תחת תנאים קבועים מראש כדי לייצר גל הלם הנע דרך אזור הלחץ הנמוך.
גל ההלם שנוצר מגביר את הטמפרטורה ואת הלחץ של הגז ומשרה זרימה בכיוון של גל ההלם.
תצפיות יכולות להתבצע מאחורי חזית הגל, לחלופין ניתן לנצל זמני דגימה ארוכים יותר ולחץ וטמפרטורה מוגברים מאחורי הגל המוחזר.
הגז בלחץ הנמוך, המכונה הגז המונע (driven gas), הוא נתון למעבר גל ההלם.
הגז בלחץ הגבוה מכונה הגז המניע (driver gas).
החלקים של צינור ההלם נקראים החלק המניע והחלק המונע בהתאמה.
הגז המניע הוא בדרך כלל עם משקל מולקולרי נמוך (למשל, הליום או מימן) מטעמי בטיחות, עם מהירות הקול גבוהה, אך עשוי להיות מעט מדולל.
כדי לקבל אפקטים חזקים, לחץ הגז המונע הוא הרבה מתחת ללחץ אטמוספירי (ואקום חלקי מושרה בחלק המונע לפני הפיצוץ).
הניסוי מתחיל עם פריצת הדיאפרגמה.
ישנן מספר שיטות מקובלות לפריצת הדיאפרגמה.
בוכנה מכנית משמשת לעיתים כדי לנקב את הדיאפרגמה או מטען נפיץ.
שיטה נוספת היא להשתמש בדיאפרגמות מפלסטיק או מתכת עם לחץ פריצה מוגדר.
פלסטיק משמש ללחצי פריצה נמוכים, אלומיניום ונחושת עבור רמות גבוהות יותר, פלדה או פלדת אל-חלד, נירוסטה, עבור לחצי הפריצה הגבוהים ביותר.
דיאפרגמות אלו הם לעיתים קרובות מחורצות בצורת צלב לעומק מדוד על מנת להבטיח פריצה בצורה שווה, כך שכל חתך הצינור נשאר פתוח לאורך הניסוי.
שיטה נוספת של פריצת הדיאפרגמה משתמשת בתערובת של גזים דליקים, עם יוזם שנועד לייצר פיצוץ בתוכה, כדי לייצר עלייה פתאומית וחדה בלחץ.
גל הדף זה מגביר את הטמפרטורה והלחץ של הגז המונע ומעורר זרימה בכיוון גל ההלם, אך במהירות נמוכה יותר מאשר הגל המוביל.
פריצת הדיאפרגמה מייצרת סדרה של גלי לחץ, כל אחד מגביר את מהירות הקול מאחוריו, כך שהם נדחסים לגל הלם המתפשט דרך הגז המונע.
גל הלם זה מגביר את הטמפרטורה והלחץ של הגז המונע ומשרה זרימה לכיוון גל ההלם, אך במהירות נמוכה יותר מאשר הגל המוביל.
בו זמנית, גל התפשטות, המכונה גם גל Prandtl-Meyer, מתקדם בכיוון הגז המניע.
הממשק, שלאורכו מתרחשת מידה מסוימת של ערבוב, מפריד בין הגז המונע למניע ונקרא משטח המגע, והוא עוקב אחרי הגל המוביל במהירות נמוכה יותר.
צינור הלם כימי מיישם הפרדה בין הגז המניע והמונע על ידי זוג דיאפרגמות שנועדו להיכשל עם השהייה של פרק זמן מסוים שנקבע מראש ומכל עם שטח חתך גדול בקצה.
זה מאפשר ירידת טמפרטורה מהירה וקיצונית (quench) של הגזים.
בנוסף למדידות של שיעורי קינטיקה כימית צינורות הלם היו בשימוש כדי למדוד את אנרגיות הדיסוציאציה ואת קצבי הרלקסציה המולקולרית.
הזרימה בחלק הגז המונע יכולה לשמש בתור מנהרת רוח, המאפשרת טמפרטורות ולחצים גבוהים, המדמים תנאים בתוך טורבינה של מנועי סילון.
עם זאת, זמני הניסוי מוגבלים לכמה מילי-שניות, על ידי הגעת משטח המגע או גל ההלם המשתקף.
בהמשך הם עבור פיתוח נוסף למנהרות הלם, עם הוספת נחיר ו-dump tank.
כתוצאה מכך, הזרימה העל-קולית בטמפרטורה גבוהה יכולה לדמות כניסה מחדש לאטמוספירה של רכב חלל, או מטוס על קולי, לזמני בדיקה מוגבלים.
צינורות הלם פותחו במגוון רחב של גדלים.
הגודל והשיטה בהפקת גל ההלם קובעים את לחץ השיא ואת משך הזמן של גל ההלם שהוא מייצר.
לפיכך, צינורות הלם הם כלי המשמש ליצירת ולכיוון גלי הלם אל חיישן או דגם כדי לדמות פיצוצים אמתיים ואת ההשפעות שלהם, בדרך כלל בקנה מידה קטן יותר, ובלבד פיצוצים כאלה אינם כרוכים בטמפרטורות גבוהות ורסיסים.
תוצאות מניסויים בצינור הלם יכולות לשמש כדי לפתח ולאמת את המודל הנומרי של התגובה של חומר או אובייקט לגל הפיצוץ בסביבתו ללא רסיסים או פסולת.
ניתן להשתמש בצינורות הלם כדי לקבוע באופן ניסיוני אילו חומרים ומבנים יהיו המתאימים ביותר להקטנת ולספיגת גלי פיצוץ בסביבתם.
לאחר מכן ניתן לשלב את התוצאות ביישומים להגנה על מבנים ועל אנשים שעשויים להיות חשופים לגל ההדף שנוצר מפיצוץ ללא רסיסים או פסולת.
צינורות הלם משמשים גם במחקר ביו-רפואי כדי לגלות כיצד הרקמות הביולוגיות מושפעות מגלי הפיצוץ.
יש חלופות לצינור הלם קלאסי; לניסויי מעבדה בלחץ גבוה מאוד, גלי הלם יכולים להיווצר באמצעות לייזר קצר-פולס בעצימות גבוהה.
צִינוּן אָמֵרִיקָנִי או צינון אטלנטי (שם מדעי: Polyprion americanus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הצינוניים החי ברחבי האוקיינוס האטלנטי, מערב האוקיינוס ההודי ודרום-מזרח האוקיינוס השקט.
הוא רגיל לחיות בעומקים גבוהים שבין 40 ל-600 מטרים מתחת למים, במקרים רבים במערות או ספינות טבועות.
כמו כן הוא משוטט סביב הסלעים של קרקעית הים.
דג זה נפוץ לעיתים בחופי ישראל.
הצינון דומה במראהו לדקר ובעבר השתייך למשפחת הדקריים, אם כי ישנם כמה הבדלים קטנים במבנה השלד ומבנה הזימים.
זהו דג גדול שיכול להגיע לאורך 210 סנטימטר ולמשקל של עד 100 ק"ג.
הדג בעל קשקשים בצבע אפור כהה-חום עם סנפירי חזה בעלי זיזים פרוקים בולטים, בעל ראש גדול ועיניים גדולות בעלות קרום המותאם לראייה באפלה ובעל זנב גדול ושרירי העוזר לו להאיץ אחרי טרף.
ראש הצינון גדול והלסת הכבדה יכולה להיפער קדימה כדי לבלוע טרף שהוא מוצא.
דג זה משוטט בתחומי האפלה באזורים שונים וצד מינים של סרטנאים, סילוניות ודגים אחרים.
הצינון יעדיף לחכות לטרף ממארב ואז לשאוב אותו במהירות ללועו.
הדגים הבוגרים הם יחידאים למעט בעונת הרבייה אז הם נודדים יחדיו לחופים כדי להשריץ.
הצעירים מתגודדים יחדיו למטרות הגנה.
זהו דג מאכל מסחרי שאת בשרו אפשר לאכול הן טרי והן קפוא.
הוא נידוג גם כדיג ספורט.
צִינוּן (שם מדעי: Polyprion; משמעות השם מלטינית: "סנפירים גדולים", על שם סנפיר הגב הגבוה של הדג) הוא סוג של דגים הקרוב לדקר ובעבר נחשב לסוג במשפחת הדקריים אך כיום משויך למשפחה נפרדת - הצינוניים, צד הסוג Stereolepis.
לבני הסוג זה מפרש גבי גבוה שבו בין 3 ל-10 זיזי סנפיר גבי פרוקים, סנפירי חזה קצרים יחסית ולעיתים ציצות על סנפירי הגפיים.
ראשם של דגים אלה רחב כמו של דקרים ולעיתים גם מוארך והעיניים מגודלות ועוזרות להם להתמצא בחשיכה.
רובם נמצאים בעומקים גבוהים שלעיתים עולה על ק"מ אחד מתחת לפני הים.
תפוצתם היא בין סלעים, רכסי הרים ימיים ומערות או בספינות נטושות.
כמו הדקרים דגי הצינון הם טורפים מהירים המאיצים לטרפם ממארב.
הם ניזונים בעיקר מדגי גרם אחרים, סרטנאים ומסילוניות.
צינור מזרח הים התיכון או EastMed היה צינור גז טבעי שתוכנן על מנת לחבר ישירות את משאבי הגז הטבעי ממזרח אגן הים התיכון ליוון היבשתית דרך קפריסין וכרתים.
הפרויקט היה אמור להעביר גז טבעי ממאגרי הגז הטבעי ממזרח אגן הים התיכון ליוון, ובשיתוף צינורות פוסיידון ו-IGB לאיטליה וחלקים נוספים באירופה<ref name="edison.it".
אורכו של הצינור המתוכנן היה כ-1,900 ק"מ, בעלות משוערת של 7 מיליארד דולר.
את הצינור פיתחה IGI Poseidon SA, במיזם משותף בין שירות הגז היווני DEPA לבין שירות הגז האיטלקי אדיסון.
ב-2 בינואר 2020 נחתם באתונה הסכם צינור איסט-מד על ידי שרי האנרגיה של ישראל, יוון וקפריסין, ביולי של אותה שנה אישרה ממשלת ישראל את ההסכם.
פרויקט צינור הגז איסטמד היה אמור לקום לצד פרויקט מגשר אירו-אסיה, כבל חשמל תת-ימי המתוכנן באותו מסלול של צינור הגז.
הפרויקט בוטל לאחר שארצות הברית פרשה ממנו בינואר 2022. הפרויקט קם לתחיה ביולי 2022, לאחר שאירופה נכנסה למצוקת אנרגיה בשל השלכותיה של מלחמת אוקראינה–רוסיה.
בשנת 2013 הועלתה יוזמת הקמת צינור איסט-מד במסגרת תקנה 347/2013 של הנציבות האירופית כפרויקט בעל עניין רב ובתקופה בין 2015–2018 תרמה הנציבות למעלה מ-34.5 מיליון אירו להשלמת ההכנות הטכניות, הכלכליות והסביבתיות לפרויקט.
משולש האנרגיה של יוון, קפריסין וישראל חתמו על הסכם בין ממשלתי עבור צינור הגז איסט-מד בתל אביב ב-20 במרץ 2019 בנוכחות מזכיר המדינה האמריקאי מייק פומפאו, צעד שמבטא תמיכה מצד וושינגטון בפרויקט.
העניין האמריקני בצינור מוסבר על ידי דרישת וושינגטון כי האירופאים ישמרו על מדיניות גיוון של יבוא האנרגיה שלהם.
הצינור יגוון את אספקת הגז האירופית ויפחית את התלות ברוסיה.
ב-2 בינואר 2020 נחתם באתונה ההסכם להקמת הצינור על ידי מנהיגי ישראל, יוון וקפריסין.
בשיחה עם עיתונאים אמר ראש הממשלה היווני קיריאקוס מיצוטאקיס כי הצינור אינו "אמור לאיים על אף אחד".
נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הגדירו שניהם את ההסכם כ"היסטורי".
ההסכם כולל את תנאי אבטחת הצינור ומשטר מס משותף.
ב-18 בינואר 2020 אמר שר החוץ האיטלקי לואיג'י די מאיו כי הצינור "לא יכול להוות פתרון לטווח הבינוני והארוך מבחינת העלות שלו ותהליך הבנייה".
הצינור נועד לחבר את שדות הגז לווייתן (ישראל) ואפרודיטה (קפריסין) במזרח הים התיכון לאירופה.
הצינור תוכנן להתחיל באגן הים הלבנטיני, להמשיך לקפריסין, שם תוקם תחנת דחיסה.
מקפריסין הצינור תוכנן להמשיך מערבה לאורך כ-700 ק"מ, לחצות את פלופונס בכיוון צפון-מערב, לאחר מכן לחצות את מפרץ פטרס, להמשיך לאורך יוון מערב היבשת, ולהסתיים באזור תספרוטיה.
משם, צינור פוסיידון המתוכנן היה אמור לחברו לאיטליה.
בינואר 2019 חתמו שבעה שרי אנרגיה באזור על הסכם להקמת פורום הגז במזרח הים התיכון.
טורקיה אוזכרה כיוצאת מן הכלל בשלווה האזורית.
המדינות החברות כיום הן: מצרים, קפריסין, ישראל ויוון.
נציגי הרשות הפלסטינית וירדן השתתפו בישיבות פורום הגז המזרחי של הים התיכון.
בינואר 2020 ביקשו צרפת וארצות הברית להצטרף לפורום, כחברה וכמשקיפה קבועה, בהתאמה.
בינואר 2022 דווח כי הממשל האמריקאי שלח לממשלת יוון מכתב שבו הביע חשש מהפרויקט בגלל סיבות כלכליות וסביבתיות.
במכתב נאמר כי ארצות הברית מחויבת לפרויקט, אך תעדיף לעת עתה מיזמים אחרים, ולכן הוא נתפס כהצהרת פרישה מהפרויקט, ולמעשה מבטלת אותו.
בין הסיבות לפרישה נאמר שהפרויקט איננו נחשב לאנרגיה ירוקה, וכמו כן צוין היעדר כדאיות כלכלית ומסחרית של הפרויקט, ושהוא יוצר מתחים מיותרים עם טורקיה.
צימרים היא סדרת טלוויזיה ששודרה בשנת 2003 ב.
ליאורה (אודיה קורן), אשתו של שייקה.
נטלי (אלונה טל), בתם של שייקה וליאורה.
זהבי (דביר בנדק), עורך הדין שמטפל בירושה.
מיכה (רמי ברוך), ראש ועד המושב.
ורדה (סמדר קילצ'ינסקי), אשתו של מיכה.
שיבולת (גלית גוטמן), עובדת בצימרים.
הניה (ליא קניג), אלמנתו של ברשנוב ממנו שייקה ירש את העסק.
קלוד (ירון לוי סבג), השף של עסק הצימרים.
צינון אוקסיגניוס (שם מדעי: Polyprion oxygeneios) הוא מין של דג גרם ממשפחת הצינוניים החי לאורך האוקיינוסים הפתוחים ונמצא לחופי דרום אוסטרליה, דרום אמריקה הדרומית, דרום אפריקה, טריסטן דה קונה וניו זילנד בעומק של 30 עד 800 מטרים.
מין זה הוא קרובו של המין צינון אמריקני.
הצינון הוא דג טורף מהיר באורך של 60 עד 180 ס"מ ובמשקל של עד 100 ק"ג.
הקשקשים שלו כחולים-כסופים והוא בעל ראש גדול עם עיניים בולטות, לסתות ארוכות וחזקות, סנפיר הגב פונה אחורה וזנב חזק בעל אונות רחבות.
דג זה מגיע לבגרות מינית בגיל 10 עד 13 ויכול לחיות מעל 60 שנה.
הוא מצוי לאורך האוקיינוס הפתוח בימים הטרופיים והסובטרופיים, לרוב במים עמוקים אך גם במים רדודים באזורי מערות או סדקי סלעים.
הוא טורף מובהק הניזון מלהקות דגים כמו בקליים, גדליים, פארניים וסרטנאים כמו סרטנים קצרי-בטן או חסילונים.
זהו דג מאכל הנידוג בקצב מסחרי בשוק הבינלאומי וכן מגודל בחקלאות ימית.
צינור המרה הוא צינור המוביל מרה מהכבד ומכיס המרה אל המעי הדק.
צינור זה קיים ושמור באדם ובמרבית בעלי החוליות.
צינור המרה נוצר מאיחוד של ו.
בסופו מתנקז צינור המרה אל חלקו השני של מקטע המעי הדק הנקרא תריסריון.
בנקודה בה הוא מתנקז אל התריסריון מתאחד צינור המרה עם על שם .
המבנה העגול שדרכו מתחבר צינור המרה אל התריסריון נקרא האמפולה על שם פאטר.
בנקודה זו נעטף צינור המרה בשריר הנקרא Sphincter ductus choledochi.
צינור הלבלב הראשי עטוף בעצמו בשריר, ואיחוד שני השרירים העוטפים בנקודה זו יוצר את הסוגר על שם אודי.
הבליטה שמבנה זה יוצר בתוך חלל התריסריון נקראת ה על שם ואטר.
קוטרו של צינור המרה כ-5 מילימטרים באדם בוגר, ואורכו נע בין 5 ל-15 סנטימטרים, כתלות בנקודה שבה צינור הכבד המשותף וצינור כיס המרה מפסיקים לנוע בנפרד ומתאחדים.
אספקת הדם העורקית לצינור המרה מתבססת על עורק כיס המרה בתחילתו, על עורק הכבד הימני במרכזו, ועל עורק הלבלב והתריסריון העליון האחורי ועורק הקיבה והתריסריון בחלקו הסופי.
ניקוז הדם הורידי של צינור המרה מתבסס בחלקו הראשון של הצינור על ורידים קטנים הנכנסים לכבד, ובחלקו הסופי על וריד הלבלב והתריסריון העליון האחורי המתנקז אל וריד שער הכבד.
הניקוז הלימפתי של צינור המרה מגוון ומתבסס על קשרי לימפה של כיס המרה, של הפדר ושל הכבד.
פיזיולוגיה ותפקוד של צינור המרה
נוזל המרה מסייע לפירוק ועיכול שומנים וחומרים נוספים כגון קפאין וכלורופיל הנמצאים במזוננו, ולסתירת חומציות מיצי הקיבה בזכות היותו בסיסי.
נוזל המרה מיוצר על ידי תאי הכבד ומופרש מהם אל צינורות המרה התוך-כבדיים, ומשם בצינורות בעלי קוטר הולך וגדל המתנקזים אל צינור המרה.
צינור המרה מעביר נוזל זה אל חלקו השני של התריסריון, המהווה את אחד מחלקיו הראשונים של המעי הדק, וכך מסייע בעיכול מזון.
הסוגר על שם אודי חוסם את נקודת היציאה של צינור המרה אל התריסריון, וכך מונע מעבר רציף של נוזלי מרה אל המעי.
כאשר נתקלים נוזלי המרה במחסום זה נוצר זרם נוזל אחורנית חזרה לכיוון תחילתו של צינור המרה.
בתחילתו של צינור המרה נוזלי המרה נפגשים עם זרם נוזלי המרה המופרשים מהכבד דרך צינור הכבד המשותף ועם צינור כיס המרה שאינו מכיל זרם חזק.
בצומת זרמים זה נעים הנוזלים דרך צינור כיס המרה אל כיס המרה, ושם הם נאגרים.
לאחר אכילה, סימנים עצביים והורמונליים מרפים את השרירים היוצרים את הסוגר על שם אודי ופותחים אותו, ובמקביל מכווצים את כיס המרה ודוחפים את נוזלי המרה שנאגרו בו חזרה לכיוון צינור המרה.
תהליכים אלו מובילים להפרשת נוזלי המרה אל התריסריון.
מגוון סימנים מבקרים תהליך זה, כגון ההורמונים כולציסטוקינין, סקרטין, גסטרין, וסומטוסטטין, וכגון עצבים השייכים למערכת העצבים הפארא-סימפטטית ובעיקר העצב התועה.
צינור המרה עלול להיחסם על ידי אבני מרה, גידולים או צלקות לאחר פציעות של הצינור.
חוסר ההפרשה של נוזל המרה גורם להצטברותו ולמעבר של הרכיב העיקרי בו, בילירובין, אל הדם.
עקב צבעו של הבילירובין הצטברותו בדם גורמת לצהבת בה ניתן להבחין בעיניו ועורו של האדם הסובל מחסימת צינור המרה.
הצטברות הבילירובין מובילה גם לגרד בעורו של האדם, ובמצבי קיצון גם לצבע כהה יותר של השתן וצבע חיוור של הצואה.
שילוב של כאב ברביע הבטן הימני העליון, צהבת וחום נקרא השלשה על שם שרקו, ומהווה סימן אמין לדלקת חדה בדרכי המרה.
תוספת של שינוי במצב ההכרה (בדרך כלל בלבול) וסימני הלם (בדרך כלל ירידה בלחץ הדם) של האדם החולה יוצרת את הפנטאדה על שם ריינולדס, המהווה סימן חזק אף יותר.
דלקת של דרכי המרה נקראת כולנגיטיס.
דלקת זו עלולה להתפתח בעקבות זיהום, לדוגמה בכולנגיטיס עולה שמקורו בדרך כלל בחיידקי מערכת העיכול.
דלקת בדרכי המרכה עלולה להיגרם גם מסיבות שאינן זיהומיות, כפי שמתרחש במחלות דלקת צלקתית ראשונית של דרכי המרה או שחמת ראשונית של המרה.
סרטן המתפתח מצינור המרה הוא בדרך כלל , סרטן כיס המרה ודרכי המרה.
הדרכים העיקריות להתבונן בדרכי המרה לשם אבחון בעיות בהן הם , בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת, או סוג מיוחד של בדיקת דימות תהודה מגנטית בשם .
צינור הגז איראן-ארמניה הוא צינור גז טבעי מאיראן לארמניה.
100 קילומטרים עוברים במקטע האיראני מתבריז לגבול איראן-ארמניה.
המקטע הארמני עובר מאזור מגרי לקאג'ראן.
לצינור מתוכננים להתווסף עוד 197 קילומטרים על מנת להגיע למרכז המדינה, שם הוא יתחבר לרשת החלוקה הקיימת.
התוכניות להקמת הצינור הוכרזו ב-15 באפריל 2002 על ידי שר האנרגיה הארמני, ארמן מובסיאן.
הצינור החל לפעול ב-20 בדצמבר 2006, ונחנך רשמית ב-19 במרץ 2007 על ידי הנשיאים מחמוד אחמדינז'אד מאיראן ורוברט קוצ'ריאן מארמניה.
מתקיימים דיונים לבניית צינור שני מאיראן לארמניה.
קוטר הצינור הוא 700 מלימטרים (28 אינץ') ועלות בנייתו הייתה כ-220 מיליון דולר.
קיבולת הצינור היא 1.1 מיליארד מטרים מעוקבים (bcm) של גז טבעי בשנה, אשר יגדל עד 2.3 bcm עד לשנת 2019. החוזה נחתם ל-20 שנים.
על כל מטר מעוקב של הגז האיראני, ארמניה אמורה להחזיר 3 קילוואט אנרגיה חשמלית לאיראן.
רבים חושדים כי קוטר הצינור הצטמצם מ-1,420 ל-700 מילימטרים (56 אינץ' ל-28) בלחץ של גזפרום, שרכשה את חלק הרוב בחלק הארמני של הצינור באמצעות חברת הבת שלה, גזפרום ארמניה.
אם הצינור היה נבנה בקוטר גדול יותר, הוא היה מאפשר לאיראן לייצא לשווקים באירופה, ובכך להתחרות בתעשיית הגז הטבעי של רוסיה עצמה.
אנליסטים טוענים כי הצינור נועד בחלקו להרחיב את השפעתה של איראן בקווקז, אולם נכנע לשליטה רוסית לפני סיום הבנייה.
ב-11 בנובמבר 2009 דיווחו פקידים ארמנים על פיצוץ של חלק מהצינור בתוך גבולות ארמניה.
לאחר תיקון הנזק, איראן חידשה את הזרמת הגז לארמניה.
באנטומיה ופיזיולוגיה, צינור (בלטינית Ductus - מעבר) הוא תעלה מתוחמת ברקמת אפיתל המשמשת להעברת חומרים (תאים, הפרשות או תוצרי לוואי) מבלוטה אקסוקרינית אל איבר, אל חלל הגוף או על שטח העור.
כאשר צינורות עוברים מהאצינוס, המייצר את הנוזל, אל המטרה, הצינורות גדלים והאפיתל נעשה עבה יותר.
סוג צינור אפיתל סביבה צינור תוך-אונתי קובואידלי פשוט פרנכימה צינור בין-אונתי עמודה פשוטה רקמת חיבור צינור בין-אוני עמודה מרובדת רקמת חיבור
מקורות מסוימים רואים בצינורות בין-אונתיים זהים לצינורות בין-אוניים (כתלות באיבר), בעוד שאחרים מבחינים ביניהם על בסיס מיקומם ההיררכי.
עבור מקורות שעושים את ההבחנה הזו, צינורות בין-אוניים נוטים להיות מצופים באפיתל עמודי גבוה, מדומה או מרובד, שכן הם גדולים ודיסטליים (מרוחקים) יותר מהאצינוס, בניגוד לצינורות הבין-אונתיים שהם קטנים יותר.
צינור האינטרקלציה, המכונה גם צינור מקשר (אן צינורות בול), הוא החלק של בלוטה אקסוקרינית המוביל ישירות מהאצינוס לצינור מפוספס.
צינור האינטרקלציה מהווה חלק ממערכת התוך-אונתי.
צינור זה בעל האפיתל הדק ביותר מכל חלק במערכת הצינורות, והאפיתל מסווג בדרך כלל כקובואידי פשוט נמוך.
הם נמצאים הן בלבלב והן בבלוטות הרוק
צינור מפוספס (מכונה גם צינור פילגר - Pflüger's ducts) הוא צינור בלוטה המחבר צינור מקשר לצינור בין-אונתי.
הוא מאופיין בקיפולים בסיסיים של קרום הפלזמה שלו, האופייניים לפעילות שאיבת יונים על ידי המיטוכונדריה רבים.
יחד עם הצינורות האינטרקלציוניים, הם מתפקדים לשינוי נוזל הרוק.
האפיתל שלהם יכול להיות פשוט קובודי או פשוט עמודי.
צינורות מפוספסים הם חלק מהצינורות התוך-אונתיים.
הם נמצאים בבלוטת התת-לסתית, בצינור התת-לשוני ובבלוטת הפרוטידיס, אך מפותחים יותר בבלוטת הפרוטידיס.
צינור תוך-אונתי הוא החלק של בלוטה אקסוקרינית בתוך אונית, המוביל ישירות מהאצינוס לצינור הבין-אונתי (בין האונות).
הוא מורכב משתי תת-חלוקות, צינור מקשר וצינור משורטט.
בבלוטת החלב האנושית, צינור החלב התוך-אונתי הוא חלק ממערכת הבלוטות הנמצאת בתוך האוניות.
האוניות מכילות אשכולות של צינורות שהנאדיות המפרישות שלהם מנוקזות על ידי צינור החלב התוך-אונתי.
הצינורות התוך-אונתיים מרופדים בדרך כלל בתאי אפיתל קובואידיים פשוטים המרופדים גם הם בתאי מיואפיתל.
הצינורות התוך-אונתיים של האונות מתנקזים אל הצינורות הבין-אונתיים שבין האונות.
צינורי צינורות (Vasa Vasorum) היא רשת כלי דם קטנים המזינים את התאים שיוצרים את דפנות כלי הדם הגדולים.
רוב התאים צריכים להיות במרחק של מספר תאים מהנימים על מנת להישאר בחיים, מוגבלים על ידי חוקי הפעפוע שאינם מאפשרים מעבר יעיל של חומרים הכרחיים כגון חמצן וגלוקוז למרחקים גדולים יותר.
התאים היוצרים את דפנות כלי הדם אינם יוצאים מכלל זה.
צינורי הצינורות היא רשת של כלי דם קטנים שמזינה את השכבות החיצוניות של כלי הדם הגדולים, שעובי דפנותיהם עולה על מילימטר אחד.
הרשת מתחילה בגלימה החיצונית, המורכבת בעיקר מרקמת חיבור, וחודרת עד לגלימה האמצעית, המורכבת משריר חלק וחומר חוץ תאי.
השכבה הפנימית של כלי הדם, הגלימה הפנימית, שמורכבת מאנדותל, למינה בזאלית ורקמת חיבור, מוזנת ישירות מהדם העובר בכלי הדם הראשי.
ציניות מודרנית הוגדרה כיחס של חוסר אמון כלפי ערכים אתיים וחברתיים הנטענים על ידי קבוצות או אנשים מסוימים, ודחייה של הצורך להיות מעורב חברתית.
הציניות פסימית לגבי יכולתם של בני אדם לעשות בחירות מוסריות נכונות.
במקרים קיצוניים, ציניות יכולה להתפתח למיזנתרופיה; כתוצאה מחוסר אמון בבני אדם, הציניקן עלול להתחיל לשנוא את המין האנושי.
המקור הלשוני של המונח בשמה של תנועה פילוסופית ביוון העתיקה מיסודו של אנטיסתנס, שנקראה "ציניקנים", אף כי אמונותיה היו אחרות.
שורשי התפיסה הצינית מיוחסים למאה הרביעית לפני הספירה, כאשר אנטיסתנס ואחר כך דיוגנס מסינופה החלו לבטא את רעיונותיהם הפילוסופיים.
הציניקנים האמינו בחיים של סגפנות ומינימליזם, ודגלו בדחיית הרצונות המקובלים, הרכוש החומרי והנורמות החברתיות.
הם שאפו להשיג עצמאות באמצעות רדיפה אחר מידות טובות, חוכמה וחופש מהשפעות חיצוניות.
במהלך מאות השנים, הציניות התפתחה והופיעה מחדש בצורות שונות, לעיתים קרובות בהשפעת ההקשר החברתי והתרבותי של תקופות שונות.
בעידן המודרני, ציניות יכולה להתייחס לגישה כללית של ספקנות, חוסר אמון או התפכחות מהחברה, המוסדות ומהטבע האנושי.
זה קשור לעיתים קרובות לפרספקטיבה המניחה מניעים אנוכיים או לא כנים אצל אחרים.
בשפה העכשווית, ציניות משמשת בדרך כלל לתיאור השקפה ספקנית או פסימית על החיים, לעיתים קרובות מסומנת על ידי חוסר אמון בכוונות של אחרים.
צורה זו של ציניות יכולה להתבטא כאמונה שאנשים פועלים בעיקר מתוך אינטרס אישי או שהמאמצים האידיאליים הם בסופו של דבר חסרי תועלת.
בימינו, המילה משמשת בדרך כלל לתאר, את דעותיהם של אלו שנוטים לפקפק בכנות האנושית, במוסריות ובאלטרואיזם: אלו הטוענים כי רק מניעים אנוכיים מכתיבים את ההתנהגות האנושית.
ציניקן מודרני מתייחס בבוז לנורמות חברתיות, בפרט כאלו שמשמשות מטרות סמליות ולא מעשיות, והוא נוטה לבטל חלק ניכר מהאמונות הפופולריות ולהחשיב את כללי המוסר המקובלים כמיושנים או אף כשטויות גמורות.
בשימוש לא מדויק ועל בסיס הכתוב לעיל, "ציניות" יכולה לעיתים לתאר התנהגות או דרך חשיבה שהיא קרה, תועלתנית ומחושבת.
לאדם שאין בו אמונה בטוב לבם של בני אדם אחרים עשויים להיות פחות עכבות בשימוש בגישה מחושבת וחסרת חמלה, אך זה אינו בהכרח המקרה עבור כל הציניקנים.
למרות הדימוי השלילי של הציניקנים, ניתן לטעון שהם פשוט "מסרבים להביט בעולם דרך משקפיים ורודים" ואינם חוששים משחיטת פרות קדושות.
לרוב, ציניקנים נוטים לראות את עצמם ככאלה, ומחשיבים את עצמם כבעלי חשיבה פתוחה ומשוחררת, ואת מבקריהם בתור אנשים הטומנים את ראשם בחול.
הציניקנים עשויים להיראות כאילו הם מאמצים אורח חשיבה של "אל תתערב, זה רק יכול לגרום צרות", אבל חוסר המעש שלהם לרוב נובע מאמונה פטאליסטית עמוקה יותר לפיה לא ניתן לשנות דבר ממילא.
לכן לעיתים משתמשים במילה "ציניות" כדי לתאר פסיביות הנובעת, לכאורה, מהשקפה מפוכחת על העולם.
מבקרי הציניות נוטים להתייחס לציניות כאל צורה של מיזנתרופיה או ניהיליזם וכפוגעת במהלך החיים התקין.
בעברית הישראלית השתרש השימוש במילה "ציניות" כמילה נרדפת לסרקזם, אף ששימוש זה אינו נכון, כך הוא נתפש בחברה.
ציניקן עשוי להשתמש בסרקזם כדי לומר אמירות ציניות, אך אין זה מתחייב מהמציאות.
"שמעתי שכוכבת הטלוויזיה נסעה למזרח הרחוק לסייע לנפגעי הצונאמי.
מה לא עושים בשביל יחסי ציבור..." (דוגמה לחוסר אמון במניעים אלטרואיסטיים).
ממילא כולם מושחתים ומתעסקים רק בסידור ג'ובים לעצמם ולמשפחה." (דוגמה להשקפה הפטאליסטית לפיה כולם פועלים ממניעים אנוכיים בלבד).
"הוא הרוויח מזה שאמו חולת האלצהיימר נפטרה.
גם ירושה גדולה וגם לא צריך להמשיך לשבור את הראש איך לטפל בה" (דוגמה לדרך חשיבה תועלתנית, קרה ומחושבת).
"בשביל מה צריך לעמוד בצפירה?
זה לא יחזיר לחיים אף אחד" (דוגמה להתייחסות בביטול לנורמות חברתיות שאינן "מעשיות").
"כשאדם אחד מת זו טרגדיה.
כשעשרים מיליון אנשים מתים זו סטטיסטיקה" (דוגמה לאמירה כנה ומחושבת, אך קרה וחסרת רגש).
"הבחור הציע לבקר אותי בעבודה ולהביא קצת טייק-אווי.
הוא בטח סתם רוצה לבדוק את הסחורה" (דוגמה לחוסר אמון במחוות רומנטיות אלטרואיסטיות)
"אם אני ממילא לא יכול לשנות דבר, אז למה עלי להיות אדם רע ולבחור לעסוק דווקא בפשע?" (דוגמה בה ציניות יכולה לשמש כנשק נגד גישה צינית)
צינור פיטו הוא מכשיר למדידת לחץ המשמש למדידת זרימת נוזל או גז.
צינור הפיטו נקרא על שם ממציאו, המהנדס הצרפתי שנולד באיטליה, הנרי פיטו, והותאם לצורתו המודרנית על ידי המדען הצרפתי, אנרי דרסי.
צינור פיטו פשוט הוא צינור דק וחד עם פתחים לכניסת האוויר אשר קצהו מופנה ישירות לכיוון מדידת הזורם (נוזל או גז) והוא מודד את הלחץ הטוטלי, אך הלחץ הטוטלי לבדו אינו מספיק כדי למדוד את מהירות האוויר, על פי עקרון ברנולי הקובע:
לפיכך, הלחץ הדינמי הוא ההפרש בין הלחץ הטוטלי ללחץ הסטטי.
הלחץ הסטטי נמדד באמצעות פתח סטטי (Static ports) הממוקם בצידי גוף המטוס.
הלחץ הסטטי נקבע באמצעות סעפת הממוקמת בתוך מכל סגור המקיף אותה.
אם האוויר בצידה האחד של הסעפת נמצא בלחץ סטטי והאוויר בצידה השני נמצא בלחץ טוטלי, אז הסטייה של הסעפת תהיה יחסית ללחץ הדינמי באמצעותה ניתן לקבוע את מהירות האוויר של המטוס.
מכלול הסעפת נמצא בתוך מד המהירות עצמו אשר ממיר את הלחץ הדינמי למערכת של מנופים מכניים באמצעותם ניתן לקרוא את מהירות המטוס.
במקום להשתמש בפתח סטטי ניתן להשתמש בצינור פיטו־סטטי הכולל צינור קואקסיאלי נוסף המקיף את צינור הפיטו ובצידיו חורים אשר אינם מופנים ישירות לכיוון זרימת האוויר ומודדים את הלחץ הסטטי.
צינור פיטו מותקן בדרך כלל בקצה הכנף או בחרטום המטוס, במקום בו אין הפרעות של זרימת אוויר (לרוב מתחת לחופת תא הטייס) על מנת לא לגרום כוח גרר מיותר.
במקרים רבים צינורות פיטו בכלי טיס מצוידים בהתקן חימום כדי למנוע מהם להחסם על ידי קרח.
המדידה שלו מדויקת רק כאשר הוא נמצא בכיוון הטיסה, לכן כאשר המטוס טס בזווית יש סטיה בחישוב המהירות.
יש להתקין את הצינור במקום בו זרימת האוויר על פני המטוס תאפשר מדידה מדויקת, לכן צינור פיטו הוא מין מוט דק וחד עם פתחים לכניסת האוויר.
ככל שהמטוס עולה לגובה רב יותר והאוויר נהיה דליל יותר, פחות ופחות אוויר נכנס לצינור הפיטו והלחץ יורד, מה שיוצר מצב שצינור הפיטו משקף מהירות יותר נמוכה מזאת שהמטוס באמת טס בה.
ברוב מדי המהירות במטוסים ישנו מתקן שמתקן זאת אוטומטית בהתחשב בגובה בו נמצא המטוס.
צינורן השונית (שם מדעי: Magilus antiquus), הנקרא גם צינורן אילת, נפוץ מאוד בשוניות אלמוגים.
הוא שייך למשפחת הצינורניים מקבוצת החלזונות שבסדרת האלמוגיתאים.
צינורנים אלה הם חלזונות החיים על אלמוגים, והם הסוג היחיד שהסתגל לחיים יציבים.
בתחילת חייו, צינורן השונית הוא חילזון בעל קונכייה צינורית דחוסה ומפותלת.
כאשר הוא מגיע לגודל של כ-22 מ"מ, שזה מצבו העוברי, הוא מתיישב התיישבות קבע על מושבת אלמוגים, על אלמוג גוש או על צורבן לשם הגנה, וממשיך לגדול שם.
לאחר שהתיישב, הקונכייה מתיישרת, מתרחבת והופכת לצינור גירני עבה שאורכו יכול להגיע לעשרות ס"מ.
הקונכייה הלוליינית שנוצרה בתחילת חייו נשארת צמודה לצינור שבסופו של דבר מתכסה כולו על ידי שלד האלמוג הגדל.
צינור זה נפתח מעל פני האלמוג.
גודלו של פתח הקונכייה הוא כ-25 מ"מ והוא סגור במכסה קרני חום הדבוק לשריד הרגל של החילזון.
בזמן גירויים שונים, כגון תחושת סכנה, הרגל מתכווצת והצינור נסגר באמצעות המכסה.
הצינורן מפריש גיר לתוך הקונכייה ואוטם את נפחה כדי שלא תימס כתוצאה מהתנאים החומציים השוררים בחלל האבן וכך היא נראית מאובנת.
הצינורן עצמו חי בקרבת פתח הקונכייה.
צינורן השונית משפיע על גודלו של האלמוג, ולכן כל עוד הצינורן גדל גם האלמוג גדל.
דבר זה קורה מאחר שרוב שטחו של הצינור נמצא ברקמת השלד של האלמוג.
צינורן השונית ניזון בעזרת רשתות ריר נרחבות וארוכות היוצאות וחוזרות אל תוך פיו, ונפרשות על פני השטח עם תנועת המים, וכך תופסות את מזונו של הצינורן - שברי אצות, שרידי בעלי חיים ופלנקטון.
כך ניתן לומר שהוא צרכן שניוני, כלומר טורף.
הצינורנים יכולים לחיות גם בתור קבוצה באלמוג אחד, ורביתם מתבצעת על ידי הדגרת ביצים עד לבקיעתן בתוך צינור הנקבות.
צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן (נקרא גם צינור הנפט BTC) הוא צינור נפט המוביל נפט גולמי משדה הנפט אזרי-שירג-גונשלי בים הכספי (במימי אזרבייג'ן), לים התיכון.
לאורך הצינור פועלות שמונה תחנות שאיבה.
הצינור עובר דרך באקו בירת אזרבייג'ן, טביליסי, בירת גאורגיה וג'ייהאן, עיר נמל בדרום-מזרח חופי הים התיכון של טורקיה.
צינור זה הוא השני באורכו בעולם (הארוך ביותר הוא צינור הנפט דרוז'בה, מרוסיה למרכז אירופה) והראשון להעביר נפט מאסיה לאירופה שלא דרך רוסיה.
הצינור נחנך בג'ייהאן ב-28 במאי 2006.
מתחת לים הכספי שוכנים שדות נפט וגז טבעי מהגדולים בעולם, שעל פי הערכות שונות כוללות נפט בהיקף של 32–220 מיליארד חביות, אבל הפוטנציאל המלא הגלום בהם לא נוצל תחת שלטון ברית המועצות עקב מחסור בהשקעות וטכנולוגיה מודרנית.
מצב זה השתנה עם התפרקות ברית המועצות ויסודן של מדינות עצמאיות לחופי הים הכספי, בשנת 1991. חברות הנפט המערביות ניצלו את ההזדמנות והחלו להשקיע בתעשיית הנפט המקומית.
מכיוון שלים הכספי אין מוצא לאוקיינוס, הובלת הנפט מהאזור אל הצרכנים היא משימה קשה.
על פי המצב הגאופוליטי המקומי, ישנן שתי מדינות הממוקמות בצורה אידיאלית להובלת הנפט: רוסיה ואיראן.
אבל מדינות אלו נחשבות בעולם המערבי כמדינות בלתי מהימנות לפרויקטים ארוכי טווח של הובלת נפט.
בעבר הובל הנפט מהים הכספי לים השחור בצינור נפט מאזרבייג'ן לעיר הנמל הגאורגית סופסה.
הקיבולת של צינור זה מוגבלת ל-115,000 חביות ליום, ונקודתו הסופית בים השחור אינה נוחה להובלת נפט, בגלל הצורך של המכליות לעבור במצרי הבוספורוס והדרדנלים הרדודים שאינם מאפשרים מעבר של מכליות-על.
בשנות ה-90 המאוחרות החלו דיונים בהנחת צינור חדש שיוביל נפט מהים הכספי, ונבחנו האפשרויות להובלת הנפט אל הים התיכון, המפרץ הפרסי, הים הצפוני והים הבלטי.
רוסיה התעקשה שהצינור חייב לעבור בטריטוריה רוסית, ולאחר מכן סירבה להשתתף בפרויקט.
הסביבה העסקית הרוסית, הבלתי מהימנה, הייתה אף היא בעייתית.
צינור ישיר לאורך איראן, מהים הכספי למפרץ הפרסי הייתה האופציה הקצרה ביותר, אבל אירן נחשבה לפרטנר לא רצוי ממספר סיבות: הממשלה התאוקרטית שלה, עסוקה בהתמשכות תוכנית הגרעין שלה, וארצות הברית הטילה סנקציות על המשטר, שהגביל מאוד את ההשקעות המערביות במדינה.
הנתיבים היחידים שנותרו ללא צורך במעבר דרך אירן או רוסיה היו הובלת הנפט בצינור מאזרבייג'ן לחוף הים התיכון בטורקיה, דרך גאורגיה או דרך ארמניה.
החלופה הגאורגית נבחרה לבסוף, למרות שהייתה ארוכה יותר, בגלל המתיחות בין ארמניה לאזרבייג'ן סביב השליטה בנגורנו קרבאך והסכסוך האתני רב השנים בין ארמניה וטורקיה, מאז רצח העם הארמני.
ההחלטה להתקדם בהנחת צינור הנפט נתקבלה בפגישת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), באיסטנבול, ב-18 בנובמבר 1999. בתום המפגש פורסמה ההצהרת הכוונות לבנית צינור גז טרנס-כספי מטורקמניסטן לבאקו, צינור שנועד להעביר גז לטורקיה.
בניית צינור ה-BTC הייתה אחת מהפרויקטים ההנדסיים הגדולים של העשור, והגדול ביותר במערב אסיה מאז נפילת ברית המועצות.
הצינור נבנה מ-150,000 צינורות נפרדים באורך 12 מטר, ומשקלו הכולל 594,000 טון.
בעלות המניות העיקרית בפרויקט הוא חברת BP, המחזיקה בכ-30.1% מהמניות, וחברת הנפט הלאומית של אזרבייג'ן המחזיקה 25% מהמניות.
יתר השותפות הן חברות נפט מרחבי העולם.
הבנייה החלה בשנת 2002 וצינור הנפט נחנך באופן רשמי ב-13 ביולי 2006.
מסלול צינור הנפט חוצה את אזרבייג'ן, נמנע מלעבור בארמניה, עובר דרך גאורגיה וחוצה את טורקיה עד לים התיכון.
הצינור חוצה מספר רכסי הרים בגבהים של עד 2,830 מטר.
הוא חוצה גם כ-3,000 כבישים, מסילות ברזל וקווי שירות, מעל ומתחת לפני האדמה.
בנוסף חוצה הצינור כ-1,500 מקורות מים ואף כאלה שרוחבם עולה על 500 מטר (כמו נהר ג'ייהאן שבטורקיה).
מבנה הצינור כולל 8 תחנות שאיבה, 2 תחנות פיקוח ו-101 תחנות שסתומי חסימה.
קוטרו של צינור הנפט הוא 1,070 מ"מ (42 אינץ') לאורך רוב אורכו, כאשר הקטע הצר ביותר הוא בקוטר 865 מ"מ (34 אינץ') סמוך לג'ייהאן.
בשל סיכון של פגיעה בצינור, בגאורגיה נקבר הצינור באדמה לכל אורכו, ונשמר על ידי המשמר הלאומי הגאורגי.
האבטחה המוגברת נובעת גם מהצורך להגן עליו באזורים בהם קיים רוב ארמני (ארמניה כאמור היא אחת הנפגעות מאי מעבר הצינור בתחומה).
תוחלת החיים המשוערת של הצינור היא 40 שנה כאשר הזרימה בצינור היא בקיבולת נורמלית.
החל משנת 2009 מתוכננת הקיבולת לגדול למיליון חביות נפט (160,000 קוב) ביום.
הקיבולת המקסימלית שלו היא של 10 מיליון חביות ביום (1.6 מיליון קוב) שיזרמו בצינור במהירות של 2 מטר לשנייה.
הצינור יספק כ-1% מהביקוש העולמי לנפט.
המימון לבניית צינור הנפט ניתן בעיקרו על ידי תאגיד פיננסי בינלאומי של הבנק העולמי והבנק האירופאי לשיקום ופיתוח (EBRD).
העלות המדווחת של הפרויקט היא 3.6 מיליארד דולר, כאשר ישנם שלושה בעלי מניות עיקריים שערבים לחוב - BP (עם 30.1%), סוקאר האזרית (עם 20%) ויונוקול (עם 8.9%).
ההכנסה שתקבל גאורגיה מדמי מעבר צפויה להגיע לכדי 1.5% מסך התוצר הלאומי.
אזרבייג'ן צפויה להגדיל את הכנסותיה ב-18% מצינור הנפט.
טורקיה צפויה לגבות 200 מיליון דולר כדמי מעבר.
צינור הנפט נפתח רשמית ב-25 במאי 2005, בנוכחות נשיא קזחסטן, נורסולטאן נזרבייב, נשיא אזרבייג'ן, אילחם אלייב, נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי, נשיא טורקיה אחמט נג'דט סזר וכן גם שר האנרגיה של ארצות הברית, סמואל בודמן.
במאי 2006 נפט החל לזרום בצינורות.
נפט שנשאב מצינור הנפט בבאקו ב-10 במאי 2006 הגיע דרך הצינור לג'ייהאן ב-28 במאי 2006 והועמס מהטרמינל הימי "היידאר אלייב" על המכלית "The British Hawtharne".
תרומת צינור הנפט למדינות שבהן הוא עובר
על פי המצופה, צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן יתרום תרומה משמעותית להתפתחות אספקת הנפט העולמית, עם קיבולת ממוצעת של 50 מיליון טון לשנה.
הודות לפרויקט זה, שהשרה יציבות על האווירה והכלכלה, מצפה טורקיה להרוויח כ-300 מיליון דולר מדי שנה.
כ-15,000 איש היו מועסקים במהלך בניית הצינור, שעלה מעל ל-3 מיליארד דולר.
הפרויקט הציב רגל חשובה למסדרון האנרגיה בין מזרח למערב, כאשר טורקיה היא הנהנית העיקרית מבחינה גאופוליטית.
ג'ייהאן תהפוך לשוק נפט בינלאומי חשוב ותקטין את תנועת המכליות בבוספורוס, דבר שיתרום לביטחון גדול יותר של איסטנבול.
גאורגיה אף היא קיבלה בברכה את ההתפתחות.
צינור ה-BTC יתרום לא רק לכלכלת גאורגיה, אלא יתמוך גם בעצמאות גאורגיה מהשפעה רוסית.
רוסיה עצמה הפכה למתנגדת חריפה של הצינור, והואשמה בניסיונות לחבל בצינור.
עם בניית צינור הנפט אזרבייג'ן הרוויחה קשר ישיר לשוקי האנרגיה הבינלאומיים.
גם צינור הגז יבוא בעקבות ה-BTC.
ליצוא הנפט והגז, תהיה השפעה חיובית גדולה על כלכלת אזרבייג'ן.
הודות לצינורות אלו, מצפה אזרבייג'ן להיות המדינה העשירה ביותר מבין מדינות הקווקז.
צינור הנפט יתרום גם כן לעצמאותה הפוליטית והכלכלית של אזרבייג'ן.
תוכניות להרחבה וקישור למקורות אנרגיה אחרים
ממשלת קזחסטן הודיעה כי היא מבקשת לבנות את צינור הנפט הטרנס-קווקזי מהנמל הקזחסטני, אקטאו, לבאקו שבאזרבייג'ן, ולהתחבר לצינור ה-BTC, במטרה להוביל נפט משדה הנפט העיקרי של קזחסטן, כמו גם משדות נפט אחרים באזור, לעבר הים התיכון.
למרות זאת, נוכח האופוזיציה לכל צינור נפט מהים הכספי שיעבור דרך רוסיה ואירן, צינור הנפט אינו מעשי.
לכן הודיעה קזחסטן על בניית מערכת תובלה קזחית-כספית, בעלות של 1.6 מיליארד דולר, המתוכננת לפעול החל משנת 2010. הפרויקט כולל צינור מאיסקנה לנמל האזרי לחוף הים הכספי, קוריק, טרמינלים בקזחסטן ובאזרבייג'ן, ובניית מכליות דלק.
מתקיימים דיונים על שלוחות נוספות, והן:
צינור הגז הדרום קווקזי - SCP (נקרא גם לעיתים "צינור שאח דניז"), הוא צינור גז טבעי, המקשר בין באקו, טביליסי וארזורום, ועובר דרך צינורות קיימים לשוק העולמי.
הצינור מעביר גז משדה הגז שאח דניז שעל חוף הים הכספי באזרבייג'ן לטורקיה.
הצינור נבנה במקביל ל-BTC, והמשלוח הראשון היה ב-15 בדצמבר 2006.
צינור הנפט הטרנס-כספי - "צינור הנפט אקטאו-באקו", צינור נפט תחת הים הכספי, המקשר בין קזחסטן לאזרבייג'ן, וממשיך לאחר מכן דרך צינורות נפט קיימים לשוק העולמי.
בהקשר זה בוחנים בקזחסטן השתתפות בהנפקה הצפויה של בית הזיקוק בחיפה.
צינור הגז הטרנס-כספי - TCGP או "צינור הגז אקטאו-באקו", צינור גז תחת הים הכספי, המקשר בין קזחסטן לאזרבייג'ן, וממשיך לאחר מכן דרך צינורות נפט קיימים לשוק העולמי.
טורקמנבצ'ו-באקו צינור גז טבעי תחת פני הים, המקשר בין טורקמניסטן לאזרבייג'ן ולאחר מכן מתחבר לצינור הנפט BTC/BTE לשוק העולמי.
הוויכוח הבלתי פתור, בין המדינות, בנושא הגבולות בים הכספי, פוגעים בהתקדמות הדיונים.
אפשרות אחרת שמוזכרת היא חיבור ל-TCGP.
הנחת צינור מהעיר סמסון שעל חוף הים השחור בצפון-מערב טורקיה, עד לג'ייהאן.
צינור הגז הרוסי-איטלקי-טורקי (BlueStream), המגיע לסמסן, שמוביל גז ממאגרי חברת גזפרום הרוסית.
במטרה לבנות באזור ג'ייהאן מפעלי הנזלה של גז טבעי, ובכך להובילו הלאה בצורה נוזלית בים או בצינור לשוק העולמי.
פרויקט מסדרון התשתיות בין טורקיה לישראל, תחילתו של המסדרון תהיה באזור ג'ייהאן במפרץ איסקנדרון שבדרום-מזרח טורקיה.
משם ייצאו ארבעה קווי תשתית - נפט, גז טבעי, מים וחשמל - לאזור חיפה.
כמו כן, נבחנת אפשרות להמשכת צינור הנפט מחיפה לאשקלון, ומשם, דרך מתקני קצא"א, יובל הנפט למפרץ אילת ומשם למזרח הרחוק והודו.
בדרך זו עשויה לגדול מהותית הכדאיות הכלכלית להקמת הצינור בין טורקיה לישראל שכן כמויות הגז שיוזרמו בו יהיו גדולות יותר.
הגז שיוזרם לישראל ישמש חלקו לישראל ומשם תוזרם דרומה בצינור לאל עריש, ומשם למתקני הנזלת הגז הממוקמים בדלתה של הנילוס.
לאחר מכן ישווק הגז במצב נוזלי (LNG) למדינות אחרות.
אף לפני השלמתו, השפיע צינור הנפט על הפוליטיקה העולמית של הגז.
דרום הקווקז, נראתה בתחילה כחצר האחורית של רוסיה, והפכה כעת לאזור בעל משמעות אסטרטגית משמעותית ביחס לכוחות המשמעותיים האחרים.
ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות הפכו כתוצאה מכך מעורבות מקרוב, יותר מאשר בעבר, בכל הנעשה במדינות שמהן מגיע הנפט.
היו כאלה שמתחו ביקורת על מידת המעורבות, בטענה כי זה הוביל לתלות לא בריאה במנהיגים לא-דמוקרטיים.
המדינות עצמן מנסות להשתמש במעורבות החיצונית כמשקל נגד לכלכלות רוסיה ואיראן, ודומיננטיות צבאית באזור.
בין היתר נטען גם כי כחלק ממדיניות הנפט של ארצות הברית, היא פלשה לעיראק כדי לשמר את הדומיננטיות שלה בסביבה, תמכה בהתקפה הישראלית בלבנון במטרה להכין את הקרקע לצינור המשך, תת-ימי, שמתוכנן להיבנות בין טורקיה לישראל.
נמלים אלה הם בעלי חשיבות לסוריה ולרוסיה מאחר שהם ממוקמים מול ג'ייהאן).
תמיכת ארצות הברית בצינור הנפט נתפסת כפעילות אנטי רוסית.
המונופול שהיה לרוסיה כמדינת מעבר גרם לעליית מחירים באירופה, והמונופול כספקית שהיה לה באזור מזרח רוסיה יצר לא פעם תלות פוליטית.
לכן הפכו האמריקאים מחויבים לרפורמות במשק האנרגיה של נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקאשווילי.
לעומת זאת, הגישה האירופאית רואה ברוסיה ספק אמין של אנרגיה.
צינור הנפט השפיע על הפוליטיקה במדינות הקווקז.
המתנגדים היו מודאגים שענייני הצינור ינוהלו על ידי פקידים מושחתים, אזרבייג'ן החלה לייסד קרן הון ממלכתית של הנפט (SOFAZ), תוך מנדט מפורש להשתמש ברווחי המשאבים הלאומיים לתועלתם של הדורות הבאים, לחזק את התמיכה של מלווים בינלאומיים חשובים, לשפר את השקיפות והאחריות.
בנוסף, אזרבייג'ן למפיקת הנפט הראשונה בעולם שהצטרפה ל-EITI (Extractive Industry Transparency Initiative), בהנהגה בריטית, שזכה לשבחים רבים, כולל מג'ורג' סורוס.
אזרבייג'ן כבר הנפיקה את הדו"ח השני של EITI, כשהיא מקדימה את לוח הזמנים.
בגאורגיה, ראש הממשלה הקודם, אדוארד שוורדנדזה, אחד מאדריכלי ויוזמי הפרויקט, ראה את בניין צינור הנפט בשטח הגאורגי כערובה ודאית להתפתחות הכלכלה של גאורגיה וביטחון פוליטי ומקור ליציבות.
לנקודת מבט זו, היה שותף גם הנשיא הנוכחי של גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי.
"כל ההסכמים האסטרטגיים בגאורגיה, במיוחד ההסכם לצינור הנפט מהים הכספי, הם עניין של הישרדות למדינת הגאורגית." הוא אמר לכתבים ב-26 בנובמבר 2003.
דאגות נוספות שהטרידו את מובילי התוכנית הייתה האבטחה של צינור הנפט.
וזה עדיין דורש שמירה כדי למנוע חבלה, למרות שכמעט כל הצינור יהיה תת-קרקעי.
למרות שיש שהאמינו כי צינור הנפט ישנה את התלות של ארצות הברית ומדינות המערב בנפט המזרח תיכוני, זה לא קרה, ולמעשה זה שינה אך מעט.
צינור הנפט יספק בסופו של דבר כאחוז אחד בלבד מהביקוש העולמי לנפט בשלב הראשון.
עם זאת, צינור הנפט יעזור בגיוון האספקה העולמית של הנפט, ויבטיח אספקה במקרה של כישלון במקום אחר.
טורקיה מצידה שדרגה את ה"נדוניה" שלה בדיונים להצטרפותה לאיחוד האירופי.
היא תהפוך למדינת מעבר מרכזית של אנרגיה.
בניית צינור הנפט העלתה מספר סוגיות אקולוגיות.
מהצד החיובי, אפשר לציין את העובדה כי היא חוסכת כ-350 משלוחי מכליות דלק לשנה, שעוברים בדרכם במצרי הבוספרוס והדרדנלים הרגישים והגדושים.
צינור הנפט חוצה את קו פרשת המים של הפארק הלאומי של בורג'ומי (אף על פי שלא נכנס לשטח הפארק), אזור מעיין מים מינרליים ויופי טבעי משובח בגאורגיה.
זה היה הנושא העיקרי לאופוזיציה העזה של פעילי איכות הסביבה בגאורגיה.
גם קבורת הצינור בתוך האדמה הותירה צלקת עמוקה באדמה.
גם תושבי נפת בורג'ומי חוששים להיפגע, היות שהמים המינרליים של הפארק הוא מוצר היצוא העיקרי של הנפה, וכל נזילה של צינור הנפט יהווה קטסטרופה לתעשיית המים המינרליים הבת קיימא.
במקרה כזה, זה יהיה קשה עד בלתי אפשר להחזיר את הגלגל לאחור.
מותחי הביקורת על צינור הנפט טוענים כי האזור פעיל מבחינה סייסמית וסובל מרעידות אדמה תדירות.
נתיב צינור הנפט עובר בשלוש נקודות רגישות סיסימית, באזרבייג'ן, ארבע בגאורגיה, ושבע בטורקיה.
מהנדסי צינור הנפט דאגו למספר פתרונות טכניים כדי להקטין את רגישות הצינור לתזוזות קרקע.
למרות כל זאת, כמעט מחצית מנתיב צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן עובר באותם שטחים של צינור באקו-סופסה, שפעיל משנת 1999, ובעל רקורד בטוח.
כאשר בעיות סביבתיות ואחרות היו בלתי נמנעות, טענו תומכיה כי התועלת מהצינור עולה בהרבה וכן כי טכנולוגיה משופרת ומקורות מימון נוספים יאפשרו מיזעור הנזקים.
פעילות ארגוני זכויות האדם מתחו ביקורת על הממשלות המערביות על ההתקדמות בתוכניות לבניית צינור הנפט, למרות הדיווחים על מצב זכויות האדם וזכויות האזרח, על פגיעה של משטרו אלייב.
סרט דוקומנטרי צ'כי, "מוצא" ("זדרוג'") הדגיש את הפגיעה בזכויות האדם, כמו הפקעת מקרקעין שרירותית של שטחים שבהן עובר הצינור, ומתיחת ביקורת שהובילה את המדינה למעצרים.
מאז יוני 2006 רוכשת בז"ן נפט מאזרבייג'ן המגיע דרך הצינור למפרץ ג'ייהאן בדרום מזרח טורקיה ומשם במכליות לישראל.
לפי תוכניות בז"ן יהווה הנפט האזרי בין 10%-5% מהנפט שבתי הזיקוק רוכשים.
ישנה כוונה לייבא נפט באותה דרך גם מקזחסטן.
משך ההובלה של הנפט מג'ייהאן לחיפה הוא כ-12 שעות, נמוך בהרבה מ-7 ימים שנדרשו להובלה מהים השחור דרך מצרי הבוספורוס והדרדנלים.
בכינוס בינלאומי בישראל הועלתה האפשרות של שילוב הצינור עם מסדרון התשתיות וקו צינור אילת-אשקלון במסלול ממרכז אסיה למזרח התיכון, וממנו הלאה לשוקי העולם במזרח הרחוק, ובראשן סין.
צינור הנפט BTC הוא המטרה המרכזית למזימה בסרט ג'יימס בונד, משנת 1999, "העולם אינו מספיק".
אחת הדמויות המרכזיות בסרט היא אלקטרה קינג, היא אחראית לבניית צינור נפט בקווקז, מהים הכספי לחופי טורקיה שבים התיכון.
העובדות בסרט נבדלות אך במעט מהמציאות.
בשנת 2005 יצא סרט צרפתי חדש של הבמאית הגאורגית, נינו קירטדזה, בשם "מפלצת המים הזכים של הקווקז" (Un dragon dans les eaux pures du Caucase).
על פי הסרט, בכפר קטן בגאורגיה נפוצה השמועה כי מגיעה להתגורר בכפר מפלצת ה-BTC, שתגזול את אדמתם, תיקח את שדות המרעה שלהם, ותפגע במקורות המים שלהם.
הסרט מעלה בעזרת העלילה את כל העניינים הקשורים הפוליטיקה העולמית, סכנות בריאותיות, שחיתות ממשלתית, האם יש סכנה שבן לאדן יתקוף את המפלצת, וגם גובה הפיצוי הכספי שיקבלו.
זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב לשנת 2005 בתחרות האקדמיה האירופית לקולנוע, ובפרס הגרנד פרי בתחרות Nyon Visions du R'el שבניאון שווצריה.
זוכה פרס פוליצר על ההיסטוריה של צינורות נפט בהיבט הרחב
החברה הקימה והפעילה את צינור הנפט הנושא את שמה, אשר נמתח לאורך 1,214 ק"מ מקייסומה שבערב הסעודית (מדרום ל) ועד הנמל שהוקם בשפך הזהראני מדרום לצידון בלבנון.
לאורכו של הצינור נסלל כביש למטרות תחזוקה שנודע כ"כביש הנפט".
הצינור בקוטר של 30 אינץ' (75 ס"מ) היה גורם חשוב בסחר הנפט בעולם וחיזק את עמידת ארצות הברית במזרח התיכון.
הנחת הצינור החלה ב-1947 על ידי חברת בכטל.
הצינור החל לפעול בשנת 1950 ובשיא פעולתו עברה בו כמות של חצי מיליון חביות נפט ביום.
כשנכבש הגולן על ישראל במהלך מלחמת ששת הימים ביוני 1967, השתלטה ישראל על קטע בן 47 ק"מ מהצינור, דבר שהביא את ערב הסעודית ב־7 ביוני לקטוע את הזרמת הנפט לצינור.
לחץ מצד חברות הנפט האמריקאיות הביא ב־16 בספטמבר את ערב הסעודית להכרזה על פתיחתו מחדש של הצינור.
ממשלת ישראל אישרה את המשך פעולת הצינור בשטחה בלי לקבל תמלוגים עליו,שהמשיכו להתקבל בידי סוריה גם לקטע שעמד אתה בשליטה ישראלית.
במאי 1969 חדרו מחבלים מלבנון, שהשתייכו ל ופוצצו את הצינור באזור הכפר רג'ר.
בין 6,000 ל־9,000 חביות נפט גולמי זרמו מהצינור, ובין אלף לאלפיים מהם זרמו דרך הבניאס והירדן לכנרת.
הפעולה גרמה לעצירת פלסטינים החשודים בחברות בארגון בידי המשטרה הסעודית, וטמפליין חתמה ב־9 ביולי 1969 על הסכם עם ממשלת ישראל בו נקבעו התנאים לחידוש הפעילות בצינור, במסגרתו התחייבה טמפליין כשני מיליון דולר פיצוי, לתקן את האתר הפגוע ולבנות מערכת אבטחה חדשה לאורך הצינור ברמת הגולן.
ב־3 במאי 1970 פגע בולדוזר סורי בצינור סמוך לדרעא שעל ידי גבול ירדן–סוריה, והשבית זמנית את העברת הנפט בצינור.
המאבק בדמשק בין סלאח ג'דיד לחאפז אל-אסד השפיע גם על הצינור, כאשר ג'דיד הנוקשה ניסה להביא לסגירת הצינור, מהלך שנמנע עקב ניצחון אסד במאבק ביניהם, וב־29 בינואר 1971 נחתם הסכם חדש בין סוריה לטמפליין והתקלה תוקנה.
חבלות נוספות בצינור נעשו בירדן ב־1971 על ידי גורמים פלסטינים בעקבות מדיניות חוסיין, מלך ירדן נגדם, ובלבנון בעקבות מבצעים ישראלים שונים, בהם מבצע אביב נעורים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים ב־1973 הוקטנה זרימת הנפט בצינור בחצי, אך הצינור המשיך לפעול למרות המלחמה.
ב־1975 הפך השימוש במכליות גדולות לכדאי יותר מבחינה כלכלית, וב־14 בפברואר 1975 הודיעה חברת טמפליין על הפסקת ייצוא הנפט למערב דרכו, והשימוש בצינור הצטמצם לצורכי ירדן ולבנון בלבד.
ב־1982 הופסקה הזרמת הנפט בצינור ללבנון, וב־1990 חדל השימוש בו גם לירדן, כאשר ערב הסעודית הפסיקה את הזרמת הנפט דרכו לירדן במחאה על תמיכתה בעיראק במשך מלחמת המפרץ.
כוחות צה"ל תקפו את מתקני הזיקוק בלבנון פעמיים: ביוני 1981, במהלך חילופי אש בין צה"ל לאש"ף, ושוב במלחמת לבנון הראשונה ביוני 1982, בה כבשו כוחות צה"ל את מתקני הזיקוק.
ב-1982 נסגר בית הזיקוק באופן סופי, וטמפליין נטשה את מתקניה בסוריה ולבנון.
החלק של הצינור שבשטח לבנון, כולל נמל הנפט, עבר לבעלות ממשלת לבנון.
כיום הצינור כולו אינו שמיש ונמל יצוא הנפט שבצידון הפך לנמל יבוא הנפט של לבנון ולתחנת כוח.
ב־1984 הוסב קטע הצינור שנותר בשליטת ישראל ברמת הגולן לצינור מים המחבר בין מאגרי מים ברמת הגולן ומאפשר העברת עודפים ביניהם.
הצינור נחתך ונאטם במרחק של כקילומטר מגבול ישראל–סוריה, על מנת למנוע קשר עם סוריה.
בערב הסעודית, תוואי הצינור עבר ליד מספר רב של כפרים במחוז הגבולות הצפוניים, מחוז נידח בקצה הצפוני של הממלכה.
בהנחת הצינור הוחלט להקים לאורכו תחנות , וחלק מהכפרים נבחרו להיות כאלה.
פתיחת אותן תחנות שאיבה יצרה אפשרויות תעסוקה חדשות רבות באותן כפרים, ומשכה אליהם תושבים רבים.
כפרים אלה התפתחו בהדרגה, ורובם כיום הפכו לערים בגודל מלא.
בין הערים שהיו תחנות שאיבה וחוו התפתחות דרמטיות בעקבות הנחת הצינור:
צינוראים (שם מדעי: Lamiales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים, דו-פסיגיים המקיפה 23 משפחות.
בעבר, תחת מערכת המיון הטקסונומית על שם קרונקוויסט (1981), כללה סדרת הצינוראים שלוש משפחות עיקריות בלבד: זיפניים, שפתניים וורבניים.
כיום, בעקבות מחקרים גנטיים, הסדרה הורחבה משמעותית ואוחדה עם הסדרה לועניתאים (Scrophulariales), זאת האחרונה כיום מוכרת כמשפחת הלועניתיים (Scrophulariaceae).
הסדרה מונה כ-11,000 מינים ידועים.
משפחת הזיפניים הועברה לסדרה חדשה, לזיפנאים (Boraginales), שנוספה מאז APG III.
כמעט כל מיני הסדרה עונים על הקריטריונים הבאים (אם כי יש יוצאים מן הכלל):
חמישה עלי כותרת, מאוחים בבסיסם
שפתניים (Lamiaceae Martinov) - משפחת המנטה, כמו גם עץ הטיק ומרווה.
ורבניים (.Verbenaceae J.St.-Hil) - משפחת הוורבנה, בין השאר.
לועניתיים (.Scrophulariaceae Juss) - משפחת הבוצין והחסרף.
מיאופוריים - משפחה המונה שני סוגים, אינה נפוצה בארץ.
בין השאר, כוללת את הארמופילה ביגנונית.
עלקתיים (Orobanchaceae) משפחה המונה כ-25 סוגים, מרביתם צמחים טפילים או טפילים למחצה
קוציציים (Acanthaceae) - משפחה המונה מספר מינים של תת-שיחים קוצניים.
שומשומיים (Pedaliaceae R.Br.) - משפחה המונה את השומשום.
ביגנוניים (Bignoniaceae Juss.) - משפחה של בעלי פרחים, רבים מהם תורבתו לפרחי נוי.
בארץ בולטים עצי הנוי ממין סיגלון חד עלים, בעלי פריחת לילך.
נאדידיים (Lentibulariaceae Rich.) - משפחה של צמחים טורפים (אוכלי חרקים), כמו החמאית.
בארץ נפוצים נאדיד המים ונאדיד עדין.
לחכיים (Plantaginaceae) - משפחה של צמחי מדבר, כוללים לאחרונה את לוע הארי, ששויך קודם לכן ללועניתיים.
פאולוניה (Paulowniaceae Nakai) - משפחה בעלת סוג בודד של עץ.
גסנריים (Gesneriaceae) - משפחה של צמחים בעלי פרחים.
& LinkOlea L.) - משפחת עץ הזית.
Martyniaceae - משפחה חדשה (החל משיטת המיון APG, לא קיימת בקרונקוויסט) המונה חמישה סוגי צמחים.
Byblidaceae - משפחה המונה סוג בודד של צמחים טורפים.
Phrymaceae - משפחה המונה כ-130 סוגים, רובם מקומיים לצפון אמריקה.
מכילה מספר גרגרי יער אכילים.
Calceolariaceae - משפחה של תת-שיחים בעלי פרחים, רובם מתורבתים כפרחי נוי.
בין השאר, כוללת את הנעלנית.
צינור הנפט כירכוכ–חיפה (נקרא גם: צינור הנפט מוסול–חיפה; באנגלית: Mosul-Haifa oil pipeline) הוא צינור באורך 942 קילומטר שהוביל נפט גולמי משדות הנפט שבכירכוכ בעיראק דרך ירדן לחיפה.
הצינור החל לפעול בשנת 1935, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, והפסיק לפעול בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל.
הצינור הוקם בשנת 1935 על ידי חברת הנפט העיראקית (IPC), בתקופה שרוב המזרח התיכון ותוואי הצינור היה תחת שליטה או חסות בריטית.
הצינור הוקם במקביל להקמתו של צינור נפט מקביל מכירכוכ לטריפולי שבלבנון.
הצינור הוטמן באדמה בעומק של 75 ס"מ.
הצינור היה עשוי פלדה, ולמניעת קורוזיה נעטף בביטומן ומעליו נייר אזבסט.
85% מהצינור היו בקוטר 12 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 50 אטמוספירות, ו-15% מהצינור היו בקוטר של 10 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 62 אטמוספירות.
בקטע של 7.5 ק"מ שבו ירד הצינור מרמת הגלעד לעמק הירדן היה קוטרו 8 אינץ' בלבד, כדי להאט את הזרימה בירידה התלולה.
לאורך הצינור היו שמונה תחנות שאיבה.
הצינור ובתי הזיקוק בחיפה הוקמו על ידי הבריטים כחלק מההערכות לקראת מלחמה צפויה, ואכן סיפקו את צורכי הדלק של הצבא הבריטי והאמריקאי באגן הים התיכון במלחמת העולם השנייה.
הצינור היה יעד מועדף לפגיעה מצד הכנופיות הערביות בתקופת המרד הערבי הגדול, ואחד מתפקידיהן של פלגות הלילה המיוחדות של אורד וינגייט היה להגן על הצינור מפני פגיעה.
בתקופה מאוחרת יותר, היה הצינור יעד לפגיעה של האצ"ל.
בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל ופרוץ מלחמת העצמאות, הופסקה פעולת הצינור.
בימינו משמש קטע הצינור העובר ברמת יששכר להובלת מי השקיה לשדות הקיבוצים שבאזור.
הצינור נוקה, שופץ ומופעל על ידי חברת מקורות.
בשנת 2003, לאחר כיבוש עיראק על ידי ארצות הברית, דיבר שר התשתיות, יוסף פריצקי, על אפשרות הפעלתו מחדש של הצינור.
לאורך הצינור פעלו שמונה תחנות שאיבה שסומנו ממזרח למערב.
התחנות מכירכוכ לח'דיתה סומנו באות K (כירכוכ) והתחנות מערבה יותר סומנו באות H (חיפה).
התחנות בקטע המסתעף לטריפולי, סומנו באות T.
במחשבים, צינור עיבוד נתונים הוא אוסף של תהליכי עיבוד נתונים המקושרים זה לזה בסדרה, כך שהפלט של תהליך אחד הוא הקלט של התהליך העוקב בסדרה.
לעיתים קרובות התהליכים בצינור עיבוד נתונים מופעלים במקביל ובכך מאפשרים את הגדלת הספק המערכת.
צינורי עיבוד נתונים שקשורים למחשבים כוללים:
צינורי עיבוד נתונים של סט פקודות מכונה, נמצא במעבד.
לדוגמה, בצינור עיבוד הנתונים של ארכיטקטורת RISC, מופעלים מספר תהליכים באופן חופף.
תהליך העיבוד מחולק למספר שלבים: שלב הפיענוח, שלב של הביצוע של יחידה אריתמטית־לוגית, שלב הבאת מידע (fetching).
שלבים אלו מופעלים ברצף זה אחרי זה.
כאשר שלב אחד מסתיים, הפקודה שהייתה בטיפולו עוברת לטיפול השלב הבא, והשלב הקודם מיד מתחיל בטיפול הפקודה הבאה.
כך מתאפשר טיפול במספר פקודות במקביל.
בעל אופי דומה לצינור עיבוד של מעבד.
צינור עיבוד נתונים זה משלב תהליכים שמפעילים מספר יחידות אריתמטיות לוגיות ואף מספר מעבדים.
השלבים בצינור עיבוד זה הם שלבים ייחודיים לתצוגה גרפית כמו חישובי צבע ואור.
בצינור עיבוד נתונים בתוכנה מספר תהליכים מסודרים ברצף כך שפלט של תהליך אחד יפעיל מיד תהליך שני באופן אוטומטי.
דוגמה קלאסית היא קו צינור של Unix.