tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקומיקאי, כך מתגלה, אינו גיבור טיפוסי: הוא ניסה לאנוס את אמא של לורי, רצח עשרות בני אדם, רצח אנשים חפים מפשע, בז לבני אדם, ואף נהנה מכל זה.
הקומיקאי רואה את העולם בדרכו הצינית; הוא מאמין שהשומרים קיימים כדי להגן על בני האדם מעצמם, ושבני האדם הם רשעים מטבעם.
מעט לאחר מכן, לורי נוטשת את חברה, ד"ר מנהטן, מאחר שהוא שקוע בעבודתו ואינו שם לב אליה כלל.
היא מאשימה אותו, כמו רבים לפניה, כי הוא מבין איך כל דבר ביקום עובד מלבד בני אדם, שכלל אינם מעניינים אותו.
ד"ר מנהטן מתראיין בתוכנית טלוויזיה כדי להסביר פרטים נוספים לגביו ולגבי הפרויקט שעליו הוא עובד.
בעקבות גילוי מסעיר שחושף כי כמה מחבריו בעבר, כולל אהובתו, ג'ני סלייטר, חלו בסרטן, מנהטן בטוח שכוחותיו הם אלה שגורמים לאנשים לחלות.
וכאשר העיתונאים לוחצים עליו, מנהטן משגר את עצמו הרחק משם, לכוכב מאדים.
היעלמותו של מנהטן מדרבנת את הסובייטים להתחיל את הפלישה לאפגניסטן כדי לבדוק האם היעלמותו של ד"ר מנהטן היא תכסיס של האמריקנים.
לורי מגלה שהיא נמשכת לדן, שעדיין להוט בליבו לשוב להילחם בפשע, ויחדיו הם מחליטים לשוב להיות גיבורי על.
לאחר ששניהם מצילים מספר אזרחים מבניין בוער, הם מבינים שהעולם עדיין זקוק להם.
מעט לאחר אזהרתו של רורשאך כי אדריאן על הכוונת מאחר שחשף את זהותו, מגיע אל משרדו מתנקש שנכשל בניסיון ההתנקשות.
אך לפני שאדריאן מצליח לחקור מי שלח את המתנקש, האחרון מתאבד.
רורשאך ממשיך בחקירה שלו, דבר שמוביל אותו לאויב מר מהעבר של בלייק, מולוך.
אך במהרה רורשאך מגלה שאפילו לנבלים יש חיים לאחר מכן, מולוך פרש מחיי הפשע ומצא עבודה בעזרת חברת "פירמידה" וכעת הוא גוסס מסרטן.
מולוך מספר לרורשאך שבלייק ביקר אותו כשהיה שיכור, ובכה באומרו כי מולוך הוא אולי הדבר הכי קרוב לחבר.
רורשאך כעת מבין עד כמה עצוב ובודד היה בלייק.
בביקורו השני אצל מולוך, הוא מוצא אותו מת.
רורשאך נתפס על ידי המשטרה, לאחר שהופלל ברצח מולוך.
רורשאך מגיע לבית הכלא, שם הוא מגלה שהוא מוקף באויביו אשר רוצים במותו, מאחר שהוא היה זה שהכניס אותם לכלא.
למרות הניסיונות השונים של האסירים להרוג את רורשאך, הוא מצליח להימלט מכל ניסיון שכזה, ואף להכות אותם עד מוות.
באותו הרגע מתגלה עברו המר של רורשאך.
שהותו של רורשאך בכלא גורמת לאסירים לפתוח במרד ובמהומות.
דן ולורי מגיעים לבית הכלא כדי לחלץ את רורשאך, לאחר שהם קולטים כי יש אמת בדבריו של רורשאך, ומישהו מנסה לחולל מלחמה גרעינית.
השלושה מצליחים לברוח מבית הכלא.
במאדים, ד"ר מנהטן מבין שסידרו אותו, והוא חוזר לכדור הארץ.
הוא לוקח את לורי למאדים ואומר לה שיותר לא אכפת לו מהאנושות.
מנהטן אומר שהוא ראה את העתיד, ובקרוב המין האנושי יספוג קטסטרופה ענקית.
לורי מבקשת שמנהטן ימנע את ההרס הזה, אך הוא מסרב.
מנהטן משתמש בכוחותיו, ורואה את עברה של לורי.
השניים מגלים שלמרות שהקומיקאי ניסה לאנוס את אמא של לורי, סלי ג'ופיטר, השניים בכל זאת התאהבו וילדו את לורי.
הגילוי המסעיר שהקומיקאי הוא בעצם אביה של לורי, גורם לה לקרוס.
רק אז הם מגלים שמישהו שיבש את יכולת חיזוי העתיד של מנהטן, ויצר קנוניה כדי להרחיק את מנהטן מכדור הארץ.
רורשאך ודן מגלים ש"פירמידה" היא חברת בת של תעשיות וייט, שבבעלות אדריאן והוא שיצר את כל הקנוניה, שרצח את הקומיקאי והפליל את רורשאך.
ניסיון ההתנקשות שלו היה בעצם מזויף, ואדריאן מתכנן להשמיד את המין האנושי.
הם גם מגלים שאדריאן הצליח לסדר את מנהטן, כי רצה להרחיקו מכדור הארץ, כדי שלא יוכל לעצור את ההשמדה.
רורשאך מעביר את היומן שלו לעיתונות, כאשר מקווה שאם הוא ימות, לפחות העולם ידע את האמת.
רורשאך ודן מגיעים לאנטארקטיקה, שם אדריאן מתחבא, במבצר סודי שהוא בנה.
הם מוצאים את אדיראן כשהוא לבוש בחליפת הגיבורים שלו, כאשר הוא משתמש בכינוי הישן שלו, אוזימנדיאס.
אדריאן מגלה לשניים את התוכנית שלו, כאשר הוא מתכוון להשמיד את הערים המרכזיות בעולם, כולל את ניו יורק ולהפליל את מנהטן.
לאחר קרב בין השלושה, אדריאן אומר לחבריו לשעבר שהם המעיטו בערכו כשחשבו שהוא "רשע על של חוברת קומיקס", וכי הוא הוציא לפועל את התוכנית שלו עוד הרבה לפני.
מסתבר שמכונת האנרגיה האין סופית שאדריאן יצר בעזרת מנהטן היא פצצה חסרת מעצורים, חזקה בהרבה מפצצת אטום.
בכל עיר הפצצה הזו מתפוצצת בפיצוץ אדיר, ונראה כאילו ד"ר מנהטן הוא זה שאחראי להרס, למרות שהוא חף מפשע.
ההרס מותיר 15 מיליון אנשים מתים.
הנשיא ניקסון כורת ברית עם ברית המועצות כדי להתמודד כנגד האויב המשותף, ד"ר מנהטן.
מנהטן ולורי חוזרים לכדור הארץ, ומוצאים את ניו יורק הרוסה לגמרי.
מנהטן משתמש בכוחותיו כדי להתעתק לאנטארקטיקה עם לורי, שם הוא מתכוון להעניש את אדריאן.
אדריאן מנסה להשמיד את מנהטן, אך מגלה שד"ר מנהטן הוא בלתי ניתן להשמדה.
רק אז אדריאן מסביר את התוכנית האמיתית שלו: השמדת מיליונים הצילה מיליארדים בעצם כריתת ברית השלום.
ד"ר מנהטן מחליט לשגר את עצמו לגלקסיה אחרת, לאחר שהוא מבין כי הגיבורים חייבים לשקר לעולם, אחרת ברית השלום תקרוס ותפרוץ מלחמה.
עם זאת, רורשאך אינו מוכן לשתוק ולהפליל את מנהטן, ואומר כי בכוונתו לספר לכל העולם את האמת, ורק המוות יעצור אותו.
מנהטן נותן לרורשאך סיכוי לשנות את דעתו, אך כשהוא רואה שזה מקרה אבוד, הוא הורג אותו, ואז משגר את עצמו הרחק משם.
דן, מלא בזעם על מות חברו הטוב, מכה את אדריאן עד זוב דם אך הוא מבין שאדריאן הצליח למנוע מלחמת עולם.
עם זאת הוא טוען שאדריאן לא עזר לאנושות אלא השחית אותה.
בסוף הסרט, דן ולורי ביחד, כשהם ממשיכים לשמור על האמת בסוד.
המלחמה הקרה מסתיימת, והעולם נמצא במצב של שלום.
עיתונאי זועם על כך שבגלל סוף המלחמה, אין לו על מה לכתוב.
אך אז נמצא היומן של רורשאך.
רורשאך/וולטר קובאץ' (מגולם על ידי ג'קי ארל היילי) - רורשאך נולד לאם יצאנית שהצהירה בילדותו בפניו כי הייתה צריכה לעבור הפלה.
דניאל דרייברג/ינשוף הלילה שני (מגולם על ידי פטריק וילסון) - דן הוא בנו של בנקאי וירש את הונו.
הוא הקדיש את זמנו וממונו לפיתוח טכנולוגיות כגון משקפיים בעלות ספקטרום רחב יותר, והארכימדס- כלי התעופה המשמש את הגיבורים.
הוא מוכר גם כ"ינשוף הלילה".
דוקטור מנהטן/ד"ר ג'ון אוסטרמן (מגולם על ידי בילי קרודופ) - דוקטור מנהטן הוא השומר היחיד בעל כוחות על.
בעבר היה ד"ר ג'ון אוסטרמן ויצא עם הפיזיקאית ג'ני סלייטר.
בעקבות תאונה במתקן מחקר הפך לעל-אדם בעל יכולת שליטה במרחב ובחומרים, ובעל הבנה של הזמן.
הוא התברג במערכת הביטחון האמריקנית והיווה גורם מפתח בניצחון ארצו במלחמת וייטנאם.
בהמשך נטש את חברתו לטובת לורי.
לורי ג'ופיטר/סילק ספקטר (מגולמת על ידי מולין אוקרמן) - ממשיכה את דרכה של אמה, גיבורה מדורם של שאר גיבורי הסרט, אשר לקחה על עצמה את זהותה "סילק ספקטר".
היא יוצאת עם ד"ר מנהטן ובהמשך נוטשת אותו לטובת דן.
אדריאן וייט/אוזימנדיאס (מגולם על ידי מת'יו גוד) - היה בעברו גיבור העל אוזימנדיאס ובהמשך חשף את זהותו לציבור.
הוא נחשב לאדם החכם בעולם.
לאדריאן חברה גדולה והוא מנסה למצוא תחליף לדלקים מוצקים מתוך כוונה למנוע את התפרצות המלחמה הקרה בדרך זו.
הוא שואב את השראתו מאלכסנדר הגדול ומרעמסס השני, הוא האנטגוניסט הראשי של הסרט מכיוון שהוא רצה להשמיד את הערים המרכזיות בעולם, כולל את ניו יורק ולהפליל את מנהטן .
"הקומיקאי"/אדוארד בלייק (מגולם על ידי ג'פרי דין מורגן) - גיבור העל שהוסמך על ידי ממשלת ארצות הברית.
"סילק ספקטר המקורית"/סלי ג'ופיטר (מגולמת על ידי השחקנית קארלה גוג'ינו) -הסילק ספקטר המקורית אימה של לורי, בצעירותה היא מותקפת מינית על ידי הקומיקאי.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין טיילר בייטס, שהלחין את המוזיקה לסרטיו הרבים של זאק סניידר.
אלבום מוזיקלי נוסף יצא וכלל בו שירים של מגוון אמנים כגון בוב דילן ועוד.
עם יציאת הסרט להפצה על גבי תקליטורי DVD יצאו שתי גרסאות נוספות, הכוללות סצנות שלא נראו בגרסה הקולנועית המקורית.
ביולי 2009 ,יצא לקונסוליות משחקי הווידאו משחק וידאו ומחשב המבוסס על הסרט הנקרא "Watchmen: The End Is Nigh" ,במשחק זה, השחקן יכל לשחק את דמויותיהם של רורשאך וינשוף הלילה, ששימשו במשחק כגיבורים הראשיים.
המשחק כלל כמו סרטו אלימות גרפית אך לא כלל בתוכו את הדמויות מהסרט.
השוק הלבן או שוק אל-אביאד הוא שוק בצפון-מזרחה של העיר העתיקה בעכו.
השוק זכה לשמו בזכות הטיח הלבן שכיסה את קירותיו.
מבנה השוק הראשון באתר זה נבנה על ידי דאהר אל-עומר באמצע המאה ה-18 ובשל מיקומו בסמוך לשער היבשה שממזרח לו, היה למוקד המסחרי החשוב ביותר בעיר במשך יותר מ-150 שנים.
המבנה המקורי היה גדול מהמבנה הנוכחי והיו בו 110 חנויות (לעומת 64 שיש בו כיום).
בשנת 1817 עלה השוק באש, לפי האגדה בעקבות ניצוץ ממקטרת שגרם לפיצוץ עז בחבית אבק שרפה.
שליט העיר, סולימאן פאשה, הרס את שרידי המבנה והקים אותו מחדש באותה שנה.
השוק שב ונפגע בשנים 1831-1832 כתוצאה מהתקפתו של אבראהים פאשא על העיר.
עם זאת, הוא שמר על חשיבותו עד לסוף התקופה העות'מאנית.
השוק הלבן הוא רחוב מקורה באורך של כמאה מטרים, שנמתח במקביל לרחוב צלאח א-דין מצפון לו.
למבנה שתי קומות - בקומה הראשונה שוכנות 64 החנויות משני צדדיו של הרחוב, ואילו הקומה השנייה עשויה משורת קשתות המאפשרות חדירת אור ואוויר.
תקרת הרחוב עשויה מקשתות מניפה המשתלבות זו בזו לסירוגין.
אל החנויות מובילות דלתות בצורת קשת ותקרתן עשויה בצורת קמרון חבית.
לחנויות שלאורך החזית הדרום-מערבית יש דלתות דומות הפונות גם לצידן האחר, לעבר רחוב צלאח א-דין.
מאפיין ייחודי של המבנה הוא שבעוד שהרחוב שבמרכזו שומר על רוחב אחיד, הולכות החנויות וגדלות לכיוון דרום-מזרח.
השוק המקורה שופץ וכיום פועלת בו מסעדה בשם "פלאפל השלום".
השועלים היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה ב-yes.
הסדרה עלתה לשידור ב-12 בדצמבר 2010. באוקטובר 2011 הכריזה yes כי הסדרה בוטלה ולא ישודרו פרקים נוספים.
בינואר 2012 נקנסה yes במאה אלף ש"ח, מפני ששיבצה את הסדרה המוגבלת מגיל 14 בערוץ ניקלודיאון המיועד לגילאי 7–13.
הסדרה עוסקת בארבעה חברים בתחילת שנות העשרים לחייהם, העובדים בסניף קטן של רשת מזון מהיר בשם fאנקייק.
בשעות שאחרי העבודה עמלים הארבעה על יצירת סדרת סרטי אימה דלת תקציב ביוטיוב.
שלושה מהגיבורים הם חברים מילדות, המפצים על עליבות חייהם בצלילה אל עולם הדמיון של סרטי האימה.
חייהם משתנים כאשר לעבודה בפאנקייק מצטרפת מלצרית חדשה בשם אלי, התובעת מהם לשתפה בסדרת סרטי האימה.
אלי-אלישבע שרון (יעל גרובגלס) – מלצרית צעירה ועיקשת, מעט טומבוי.
תמיד תשיג את מטרתה, ומופיעה לצד דן דן בסרטי האימה.
דן דן- דן יוגב (מיכאל אלוני) – הנאה שבחבורת הצעירים וכוכבם הראשי של סרטיהם.
מלצר במסעדה, בעל ביטחון עצמי גבוה, מעט גאה ורודף שמלות.
גבע- גבע בר שישת (שלומי ברטונוב) – מנהל הארט בסרטי האימה והטבח במסעדה.
שמוקלר- איתי שמוקלר (דוד שאול) – התסריטאי הנבון והמגושם שבחבורת הצעירים והטבח במסעדה, חלק מצוות "גבע ושמוקלר".
מנחם (קובי מאור) – מנהל הסניף נטול חוש ההומור של Fאנקייק.
השוק הבין-לאומי של רנז'יס הוא השוק הסיטונאי העיקרי של פריז, הממוקם בקומונה של רנז'יס, בפרווריה הדרומיים.
זהו שוק המזון הגדול בעולם.
מאז ראשיתו במאה ה-10, היה השוק העיקרי של פריז ממוקם במרכז העיר, בשטח בן 100 דונם בלה אל.
השוק נעשה קטן מכדי לאכלס את דרישות העסקים, וב-1969, הועבר לפרוורים.
הקומונה של רנז'יס נבחרה בשל הגישה הקלה אליה ברכבת ובכביש המהיר ובשל קרבתה לנמל התעופה אורלי.
מספר הסיטונאים רב והתחרות קשה.
השוק נפתח בשעה אחת אחרי חצות ונסגר בשבע בבוקר.
הלקוחות הם אנשי מקצוע, מפיצים ומסעדות.
יש פיקוח וטרינרי ובטיחותי קפדני.
פסולת השוק ממוחזרת ומשתמשים באנרגיה שלה כדי להפעיל את הכבשן שמחמם את השוק ואת שדה התעופה אורלי הסמוך.
בשנת 2000 זכתה חברת Semmaris המפעילה את השוק, יחד עם שותפים ישראלים במכרז לתכנון שוק סיטונאי חדש סמוך למחלף מסובים, במקום השוק הסיטונאי בתל אביב.
התוכנית לא יצאה לפעול לבסוף.
קבוצת המבנים מכסה שטח של 2320 דונם;
במקום עובדים 13,000 אנשים מדי יום;
לשוק נכנסים 26,000 כלי רכב מדי יום (מתוכם 3,000 הם משאיות כבדות);
מדי שנה מובאים 1,698,000 טונות של מוצרים;
זהו השוק הסיטונאי בעל המחזור הגדול ביותר בעולם.
השופט דְרֶד הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת "Rebellion Developments".
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת AD #2 2000 ממרץ 1977 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון וגנר, המאייר קרלוס אזקוורה והעורך פאט מילס.
דמותו של השופט דרד מדורגת במקום ה-35 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי IGN וכן במקום השביעי ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר.
עלילות הקומיקס עובדו פעמיים למסך הגדול.
את דמותו של דרד גילם בסרט הלייב אקשן "השופט דרד" (1995) השחקן סילבסטר סטאלון, ואילו קארל אורבן גילם אותו בסרט "השופט דרד" (2012).
במאי 2017 נודע לפי אנטרטיינמנט ויקלי כי סדרת טלוויזיה המבוססת על הקומיקס נמצאת בשלבי הפקה, ואשר תיקרא "השופט דרד: מגה-סיטי אחת".
זאת ועוד, אורבן נשקל לשוב ולגלם את הדמות בסדרה.
בממלכה המאוחדת, דמותו של דרד והשם שלו מוזכרים לעיתים בשיחות הנוגעות למדינת משטרה, משטר סמכותני ושלטון החוק.
דרד הוא המפורסם ביותר מבין החיל הבכיר של שופטי הרחוב.
שופטים אלה מנהלים את העיר הבדיונית מגה סיטי אחת עם הכוח לא רק לאכוף את החוק, אלא גם למצוא את האשמים, לגזור את דינם ואפילו להוציאם להורג.
דרד חמוש באקדח "אוכף החוק", המתוכנת לזהות את טביעת ידו בלבד ולירות שישה סוגים של תחמושת, וכן באלה, סכין ורימוני גז.
קסדתו מכסה את כל פניו פרט לפיו ולסתו.
הוא רוכב על אופנוע גדול הידוע בשם "אדון החוק", שחמוש בתת-מקלעים, תותח לייזר, ובינה מלאכותית שמסוגלת לבצע את פקודותיו ונהיגה אוטומטית.
פניו המלאות של דרד לא נראו מעולם מעל דפי הקומיקס.
מנהג זה החל כהנחיה בלתי רשמית, אך עד מהרה הפך לחוק אותו אמנים נדרשו שלא להפר.
לדבריו של הכותב ג'ון וגנר, "[הפרצוף] מסכם את חוסר פניו של הצדק, שלו אין כל נשמה.
לכן, לקוראים אין כל צורך לראות את פניו של דרד, ולי אין רצון בכך".
במקרים נדירים, פניו של דרד נראו בפלאשבקים לימי ילדותו, והתמונות היו חסרות בפרטים במתכוון.
בסיפור מוקדם בחוברת מספר 8, דרד נאלץ להסיר את קסדתו, ושאר הדמויות הצופות בו מגיבות כאילו פניו מושחתות.
לקורא, פניו של דרד כוסו במדבקת צנזורה.
הזמן בקומיקס של השופט דרד עובר בזמן אמת, כך ששנה שחולפת במציאות מתוארת כשנה בקומיקס.
אי לכך, כאשר הסיפור הראשון של דרד (שפורסם בשנת 1977) נערך בשנת 2099, סיפורים מאוחרים שפורסמו בשנת 2012 התרחשו בשנת 2134. לדבריו של העורך אלן מקנזי, "כל שנה בחייו של דרד מתארכת כשנה, שלא כמו בקומיקס ספיידרמן למשל, שבו פיטר פארקר הוא סטודנט צעיר במשך כל שנות קיומו".
נכון להיום, גילו של דרד הוא למעלה מ-70 שנים, עם למעלה מחמישים שנות שירות (2079-2134), ומספר דמויות לאורך הקומיקס אף מציינות שדרד כבר אינו בכושר שהיה בצעירותו.
לא ידוע אם יש כוונה להתייחס לנושא זה של הגיל (על אף שלמגה סיטי אחת קיימת טכנולוגיית שיבוט והשתלת מוח).
ריקו דרד: מעט לאחר הפיכתו לשופט, אחיו של דרד הפך למושחת והחל לעבור על החוק, מה שאילץ את דרד להסגיר אותו.
עשרים שנה לאחר מכן, ריקו חוזר מהכלא במטרה לנקום באחיו, ודרד נאלץ להרוג אותו מתוך הגנה עצמית.
ויינה: אחייניתו של דרד, ובין השניים יש מערכת יחסים הדוקה ונאמנה.
השופט ריקו: שיבוט של דרד שאימץ את שם אחיו, ולפעמים טועים לחשוב שמדובר בדרד.
השופטת אנדרסון: למשך שנים, היו לדרד יחסי חברות לא נינוחים עם קסנדרה אנדרסון ממחלק העל-טבעי (Psi Division).
החברות הגיעה לקיצה כאשר אנדרסון נטשה את דרכי החוק לתקופת מה.
לאחר מכן, דרד הכחיש שמועות על החברות ביניהם וציין רק שהוא נאלץ לסבול את נוכחותה.
בשלב מסוים אנדרסון נפצעת אנושות ודרד מאשר לה שהשניים חברים.
השופטת הרשי: השופט דרד הכיר את השופטת הראשית הרשי מאז 2102, וכמו עם כל יתר השופטים הבכירים מאז גודמן, גם איתה יש לו מערכת יחסים נינוחה.
בנוסף, יש ביניהם מערכת יחסים אישית בהתבסס על כבוד הדדי.
דרד מחשיב אותה לשופטת הבכירה הטובה ביותר שהייתה להם.
וולטר הוובוט ומריה: דרד נהג לחלוק את דירתו עם רובוט מבוית בשם וולטר הוובוט שביצע את מטלות הבית.
וולטר היה נאמן ביותר לדרד, אך זה האחרון התנהג אליו בזלזול.
לדרד גם הייתה גבירת בית בשם מריה.
בשנים האחרונות נפרדו דרכיהם של דרד והשניים.
גיילן דה מארקו: שופטת שהתאהבה בדרד.
הוא אמנם כיבד אותה כשופטת, אך מעולם לא שעה לחיזוריה משום שיחסים רומנטיים בין שופטים היו אסורים.
הפרות הנהלים שלה גרמו לנפילתה ולהתפטרותה מהכוח.
דרד שמר עימה על קשר ועזר לה להסתגל לחיים האזרחיים, אך כאשר הוא המשיך לדחות את חיזוריה, היא ניתקה עמו קשר לבסוף.
שבט פארגו: בשנת 2006 הוצגו תושביה המוטנטים של עיירה, שהיו לצאצאיו של אפרם פארגו, אחיו התאום של השופט הבכיר יוסטס פארגו.
אי לכך, המוטנטים הללו הם קרובי משפחתו הגנטיים של דרד ומחשיבים אותו ל"בן דודם".
עצם עובדה זו גורמת לדרד לפעול לביטולם של חוקי ההפרדה של מגה סיטי אחת נגד מוטנטים.
השופטת ביני: שופטת צעירה אותה לקח דרד תחת חסותו מאז שנת 2007.
השופט מורפי: המורה הרוחני של דרד בתחילת הקריירה שלו באכיפת חוק.
כנופיית אנג'ל: קבוצת שודדים מעוררת פחד ויראה מטקסס סיטי, שאחראית לשורת פשעים אלימים.
בראש הכנופיה עומד אלמר אנג'ל, ובניו הם לינק, ג'וניור, "מכונה רעה" (Mean Machine) ופינק.
בסרט השופט משנת 1995, הכנופיה מתוארת כפנאטים דתיים וכקניבלים.
השופט הבכיר קאל: ראש יחידת השפיטה המיוחדת, מחלקת חקירות פנימיות של השופטים, אשר הטילה מורא בקרב השופטים בשל פעילותה בחשיפת שחיתות במשטרת מגה סיטי אחת.
קאל ניצל את סמכותו כדי לסחוט שופטים במקום לעצור אותם ולהשתמש בהם כמתנקשים אישיים שלו.
באמצעות דרכיו המושחתות הוא ביסס את שלטונו כשופט בכיר בשנת 2100 והיה אחראי להפללתו של דרד.
דמותו מבוססת על הקיסר הרומאי המטורף קליגולה.
מרלון שייקספיר: אמן גרפיטי מתבגר שידוע בכינויו "צ'וֹפֵּר", שאיתגר את מערכת המשפט של מגה סיטי אחת ללא הרף.
השופטים האפלים: קבוצת אוכפי חוק מיקום מקביל.
הם הונהגו בידי השופט מוות, שהכריז כי כל הפשע בוצע בידי החיים, ולכן לפי ההגיון שלו כל עצם הקיום הוא פשע.
צוות השופטים כולל את השופט אש (Judge Fire), השופט פחד (Judge Fear) והשופט תמותה (Judge Mortis).
חברי הצוות, שהקדישו את חייהם לפילוסופיה המעוותת של השופט מוות, הרגו אנשים מתוך הצדקה עצמית וחסרת הגיון משלהם.
כך למשל, השופט אש גזר דין מוות לבית ספר שלם כתוצאה מזיהום סביבתי של רעש.
הכל השתנה כאשר מוות פגש בפוביה (Phobia) ובחילה (Nausea), אחיות המוות לעתיד, שהיו רוצחות המונים פנאטיות עם כוחות על-טבעיים.
מוות התאהב בהן ובעזרתן גרם לשרשרת רציחות שהחליאה אף אותו.
בעזרתן של האחיות מוות, הקבוצה הפכה לקבוצת אלמתים ששופטת בדרך "טהורה" וללא כל צביעות.
עד מהרה, השופטים האפלים רצחו את האוכלוסייה כולה בעולמם.
ארמון גיל: מתנקש יוצא צבא שהונדס גנטית בעל גנים של תיקנאים ונמר שהעניקו לו יכולות משודרגות.
גויס בידי שופט עריק כדי לחסל אקטיביסטים פוליטיים שביקרו ללא הרף את מערכת המשפט.
השופט גרייס: שופט רחוב מוערך וכריזמטי, שותף לשעבר של דרד שהיו לו כוונות טובות, אך דעתו נדחפה לכדי שיגעון כאשר מוחו נשטף בידי השופטים האפלים בשנת 2112.
מורטון ג'אד: שופט לשעבר וראש הגנטיקה במערכת המשפטים.
היה אחראי לרעיון שיבוט השופטים, ושנוא בידי השופט סולומון בשל חוסר מוסריותו.
בעקבות המלחמות האטומיות של שנת 2070, מגה סיטי אחת הייתה שרועה בתוהו ובוהו, וג'אד הציע רעיון לשבט אזרחים בנוסף לשופטים ובכך ליצור אוכלוסייה כנועה וצייתנית.
הוא נשפט להוצאה להורג אך עקבותיו נעלמו.
ג'אד הופיע כמעט 40 שנה לאחר מכן בבסיס סודי, והתברר כי הוא הקים צבא שופטים משלו באמצעות DNA אותו גנב ממערכת המשפטים.
אוון קרייסלר: ידוע גם בכינוי "הילד השופט", נער בעל יכולות טלפתיה וחיזוי קיצוניות ביותר.
לנער היה סימן לידה על מצחו בצורת סמל הנשרים של מערכת השופטים.
נועד לשלוט במגה סיטי אחת.
מייבי: ילד פלא ורוצח סדרתי ידוע לשמצה שנטל את זהות ראש העיר ביירון אמברוז, אותו רצח.
השופט אורלוק הסובייטי: ידוע גם בשם "אורלוק המתנקש".
אחראי לבהלת ההידבקות דרך מקורות המים של מגה סיטי אחת.
השועל והאריה הוא משל של איזופוס.
במשל זה, השועל מבחין בפעם הראשונה בחייו באריה, חיה שאינו מכיר, הוא נבהל מאוד ובורח.
ביום השני השועל שוב מבחין באריה אך נשאר לעמוד מרחוק ובוחן את החיה.
ביום השלישי השועל פוגש את האריה פעם נוספת ואוזר אומץ לגשת אליו ולומר שלום.
בין השניים מתפתחת שיחה והם נפרדים כידידים.
מוסר השכל של המושר הוא הכרות והבנה מונעים את הפחד מהלא נודע.
סיפור דומה נמצא במשלי לה פונטן.
בסיפור מתואר שכאשר אדם רואה לראשונה גמל בפעם הראשונה הוא נבהל ובורח, בפעם השנייה הוא מסתכל בו בעיון ובפעם השלישית הוא רותם אותו לצרכיו.
השופט דרד הוא סרט פעולה ומדע בדיוני בבימויו של פיט טראוויס ובכיכובו של קארל אורבן.
הסרט, שמבוסס במקור על הקומיקס השופט דרד, אינו מהווה המשך ישיר לעיבוד הקולנועי לסרט משנת 1995. הסרט יצא לאקרנים ב-21 בספטמבר 2012.
עלילת הסרט מתרחשת במאה ה-22 בעולם דיסטופי פוסט-אפוקליפטי שבו הניצולים ממלחמות גרעיניות עברו לחיות בערי ענק המגנות על התושבים מפני מדבר רדיואקטיבי המאוכלס במוטציות.
העלילה מתמקדת בקצין אכיפת חוק בכיר המכונה השופט דרד (המגולם על ידי קארל אורבן) וצוערת המכונה השופטת אנדרסון (מגולמת על ידי אוליביה ת'ירלבי) הנאבקים, בתוך בניין מגורים ענק ומסוגר, בארגון פשע המונהג בידי הפושעת מדלן "מא-מא" מדריגאל (מגולמת על ידי לנה הידי).
הסרט זכה לביקורות חיוביות ששיבחו את עבודת האפקטים הוויזואליים, הליהוק והאקשן, מנגד היו שביקרו את עודף האלימות והחוסר בהומור וביסודות סאטיריים שהיו חלק מחומר המקור והקומיקס.
למרות הביקורות גרף הסרט מעט יותר מ-41 מיליון דולר לעומת תקציב מוערך של 35 מיליון דולר.
הסרט הצליח יותר במכירות ה-DVD שלו והפך לסרט קאלט.
נערכו מגעים להפקת סרט המשך, אך אלה לא הבשילו.
בארצות הברית העתידנית, שטחה המערבי הוא מדבר רדיואקטיבי הידוע כאדמה מקוללת.
בחוף המזרחי שוכנת לה מגה סיטי אחת, מטרופולין אלים עם 800 מיליון תושבים ו-17,000 פשעים שמדווחים מדי יום ביומו.
סם משכר בשם "סלו-מו" (קיצור של Slow Motion באנגלית) שגורם למוח אשליה שהזמן מאט מופץ ברחובות העיר.
הכוח היחיד שמסוגל להשליט סדר הם השופטים, שפועלים הן כשופטים, הן כחבר מושבעים והן כמוציאים לפועל.
השופט דרד מוקצה על ידי השופטת הבכירה על מנת לחנוך את הטירונית החדשה קסנדרה אנדרסון, יתומה בעלת כוחות על-טבעיים ובעל יכולת לקרוא מחשבות, שנכשלה בשלושה מבחנים לפני הציון העובר המעניק לה סמכויות של שופטת, אך השופטת הבכירה מחליטה לצרפהּ בשל כוחותיה העל-טבעיים, שעשויים להוות כלי עזר במלחמה בפשיעה.
בפיץ' טריז (עצי האפרסק, בתרגום מילולי), מגדל רב-קומות בן 200 קומות שמאכלס שכונת עוני שלמה, סוחרת סמים בשם מאדליין מאדריגל (המכונה מא-מא) מוציאה להורג שלושה נרקומנים שהעיזו לקרוא תיגר על כנופייתה, היא פושטת את עורם, מסממת אותם בסם סלו-מו ומשליכה אותם מהקומות הגבוהות של המגדל.
דרד ואנדרסון נשלחים כדי לחקור וללמוד את השפעות הסם.
הם עוצרים אדם בשם קאי, ואנדרסון מגלה בעזרת כוחותיה שהוא זה שהפשיט את עורם של הנרקומנים, ודרד מחליט עקב כך לקחת אותו לחקירה.
בתגובה לכך, אנשי הכנופיה של מא-מא משתלטים על חדר הבקרה של המגדל וחוסמים את הבניין, תוך שימוש במערכות שמפעילות מצב מלחמה וחוסמות את כל הכניסות והיציאות של הבניין ובכך מונעים מהשופטים להזעיק תגבורת.
מא-מא מודיעה שעל אנדרסון ודרד למות, והשופטים נאלצים להיאבק בעשרות אנשים חמושים.
כשהם מגיעים לקומה ה-76, השופטים מותקפים בידי מא-מא עצמה, בעזרת הרס שהם מותירים בקירות המבנה, השופטים מצליחים לקרוא לסיוע.
בינתיים מא-מא שולחת את אחד מאנשיה, אדם בשם קיילב, כדי לוודא שהשופטים מתים, אך כשהשופטים פוגשים בו — דרד משליך את קלייב מהבניין אל מול עיניה של מא-מא.
דרד חושד שמא-מא מודאגת באשר למידע שבפיו של קאי והוא מכה בו על מנת להוציא ממנו מידע.
אנדרסון מתערבת ומשתמשת ביכולותיה כדי לקרוא את מוחו של קאי וללמוד כי פיץ' טריז הוא מרכז ההפקה וההפצה של סם הסלו-מו.
אנדרסון מציעה להסתתר בזמן שהם ממתינים לתגבורת, אך דרד משוכנע שעליהם לנוע מעלה כדי להשיג את מא-מא.
השופטים וולט וגות'רי מגיבים לקריאת העזרה של דרד, אך מומחה המחשבים של מא-מא מונע מהם מלהיכנס לבניין בתואנה שהבניין נמצא במבחן ניסוי ביטחוני.
קבוצת צעירים חמושים מתעמתת עם דרד ואנדרסון ומאפשרים בכך לקאי לפרוק את אנדרסון מנשקה ולהימלט עמה כבת-ערובה שלו.
הוא מביא אותה לבסיס של מא-מא בקומה העליונה של המבנה.
בזמן שדרד מנסה להגיע אל מא-מא, היא משחדת את השופטים המושחתים לקס, קפלן, צ'ן ואלווארז כדי שאלה יהרגו את דרד.
דרד מצליח להרוג את צ'ן בזמן שזה תוקף אותו, בעת שקאי מנסה להרוג את אנדרסון עם נשקה-שלה, אך מכשיר זיהוי הדנ"א בנשק לא מזהה את נושא הנשק המקורי שלו ומתפוצץ בידיו של קאי.
אנדרסון נמלטת, מתעמתת עם קפלן והורגת אותו לבסוף.
דרד מצליח להרוג את אלווארז בעת עימות עמו, אך הוא נורה על ידי השופט לקס, כשהשופט לקס נע לעברו כדי לבצע בו וידוא הריגה, מופיעה אנדרסון והיא הורגת את לקס.
דרד ואנדרסון מצליחים להשיג את הצופן לדירתה של מא-מא ומתעמתים עמה.
מא-מא מספרת לדרד שאם היא תמות, ההתקן שבמפרק כף ידהּ יפוצץ את כל הקומות העליונות של הבניין.
דרד מתרץ שהאות שבנפץ לא יגיע לחומרי הנפץ שבשאר הקומות בשל חסימת הבניין והוא מכריח את מא-מא לשאוף מסם הסלו-מו ומשליכהֹּ מהבניין, היישר אל מותה.
אנדרסון מבינה שהיא נכשלה במבחנים שלה, מאחר שבמהלך המרדף אחר מא-מא היא פורקה מנשקה והיא מחליטה לעזוב את יחידת השופטים.
השופטת הבכירה שואלת את דרד על ביצועיה של אנדרסון והוא משיב שלדעתו היא קיבלה ציון עובר.
קארל אורבן - השופט דרד
אוליביה ת'ירלבי - השופטת אנדרסון
לנה הידי - מדלן "מה-מה" מדריגל
דונל גליסון - טראוויס סניידרס
לאנגלי קירקווד - השופט לקס
פרנסיס צ'אלר - השופט גתרי קיבון קיין - מארק
חוזה ווז - ג'ו הגדול
קרל טאנינג - השופט צ'אן
השוני המרהיב (ובפנים הספר: השֹני המרהיב) הוא כותר קובץ שיריה של המשוררת הישראלית זלדה.
ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב (כשאר קובצי שירתה) בשנת תשמ"א (1981).
הפרפר הכתום שיר ישן על גן-חיות
מי יעמוד בפני יופיו של האור כרכום של שדות
כותר הספר נלקח מהבית הראשון של אחד משירי הקובץ, בשם שתיקה כבדה: "המות ייקח את השני המרהיב / שבין אש למים / וישליכהו לתהום.
בשיר מתארת זלדה את חוויית החיים מתוך האימה וההתבוננות באפשרות המוות.
החיים הם הגיוון, ואי הוודאות, לעומת המוות החד משמעי והסופי.
עם בוא המוות תילקח רב גווניות החומר ותעלם בחד הצבע של התהומות, שהם מטאפורה למה שהוא מעבר להשגתו של האדם.
כל עוד נשמה באפו של האדם הוא חווה את הניגוד ואת הסתירות שבין יסודות העולם ויסודות נפשו, שנמשלים ל"אש" ו"מים".
התנועה במרחב החיים מלא הניגודים הוא באחריותו של האדם, בתודעתה שלח זלדה, על פי ערכי האמונה היהודית שעליהם חונכה, ואחריות זו נמשכת עד לסוף החיים, על כן היא מבקשת בהמשך השיר: "יודע תעלומות / הבינני מה לבקש ביום אחרון".
שיריה של זלדה ספוגים באמונה יהודית דתית, בידע מספרות הפיוט, התפילה והפילוסופיה היהודית לדורותיהם; הם חוברו מתוך מחשבה שאולי יעשה בהם שימוש בעתיד סדר התפילה היהודית.
בשונה מרחל המשוררת אשר בקשה את ההקשבה וההצמדות אל המהות של האדמה, למשל בשירה כאן על פני אדמה, זלדה שולחת את קוראיה אל החוויה המטאפיזית שמעבר לחוויית החומר הקונקרטית.
בשיר במלכות השקיעה מבטאת זלדה את עלילות חוויית האמונה בהמצאות האל ביקום: השיר מתחיל במילים: "בְּמַלְכוּת הַשְּׁקִיעָה / אֲפִלּוּ קוֹץ מֵפִיץ נֹגַהּ".
ועוסק באיתני הבריאה, וברעיון האינסופיות הפיזית של העולם, התחושה שההמצאות האנושית, ובכלל זה החיים והמוות, אינם מובנים לאדם, ומתארם הקונקרטי, הר או קוץ, עשוי להעיק על נפשו ורוחניותו.
אולם התחושות הקשות מתגמדות אל מול אינסופיותו של האל.
כאשר ישנה התחברות אל האמונה והדבקות באל, כאילו נמוגים האימה והחרדה מפני הנוכחות הקונקרטית, העלולה להעיק, של מתארי המציאות.
השועל והחסידה הוא משל של איזופוס.
לסיפור גרסה מוכרת של ז'אן דה לה פונטן המופיעה כסיפור השמונה עשר בספרו הראשון שפורסם לראשונה בשנת 1668.
השועל מזמין את החסידה לסעוד בביתו, במטרה זדונית לצחוק על צורתה המיוחדת.
הוא מגיש את הארוחה בצלחת שטוחה, דבר המקשה על החסידה ארוכת המקור, והיא אוכלת רק מעט גרגרים.
החסידה בתמורה מזמינה אותו לארוחה, אותה היא מגישה בכלים צרים וארוכים, אשר קלים לחסידה, אך בלתי אפשריים לשימוש עבור השועל.
מוסר ההשכל הוא שמה ששנוא עליך אל תעשה לחברך, וחשוב ללכת לפי הכלל של ואהבת לרעך כמוך.
איורי המעשייה קיימים כבר מימי הביניים באירופה.
תחילה נהגו לצייר רק חלק אחד של המעשייה, ולרוב תיארו בו את נקמתה של החסידה, אולם החל מהמאה ה-19 חלק מהאמנים בחרו בעיצובים מורכבים.
אחד הבולטים שבהם הוא צמד פסלים מתוך 39, שנבנו עבור המבוך המוקדש ללואי הארבעה עשר בגני ארמון ורסאי.
וכן צמד פסלים בכיכר "Barzy-sur-Marne" בצפון צרפת, שם מופיעים שני בעלי החיים, זה לצד זה, בזוויות ישרות והארוחה נותרת עבור הצופה בגדר הדמיון.
פתרון אחר בחר פיטר ברויגל האב בציורו הפתגמים ההולנדיים בו מופיעים שועל ועגור, זה מול זה כשלפני השועל צלחת שטוחה, ולפני העגור כד צר וארוך.
הפופולריות של הסיפור גדלה לאחר שהוא הופיע במשלי ז'אן דה לה פונטן, לאחר מכן הוא הופיע על פריטים ביתיים כגון כפתורים, פומיות לטבק, אריחים וכלי חרסינה, ואף טפטים.
בין האמנים שבחרו את הסיפור כנושא היו גוסטב קלימט, יאן ואן קסל האב, וז'אן בפטיסט ובנו ז'אק שארל.
במאה ה-20 מארק שאגאל יצר תחריטים עם הדמויות.
האגדה הופיעה גם על בולים הממחישים את אגדות לה פונטיין.
ביניהם בול דואר שהונפק על ידי דהומיי.
ובול שיצא בשנת 1960 בהונגריה ובבול הנצחה במונקו לכבוד ציון 350 שנה למשל.
הסיפור זכה לעיבודים בשפות רבות.
בעברית הוא הופיע בשנת 1994 בתרגום ועיבוד של זאב ענר ודורית ישראל ובהוצאת אביבים, ובשנת 2003 בתרגום של בינה אופק ובהוצאת עופרים, אותו הקובץ גם זכה להיכנס לספר "השועל והחסידה ועוד סיפורים" שיצא בשנת 2006 באותה ההוצאה.
השועלים הקטנים הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1941 בבימויו של ויליאם ויילר.
תסריט הסרט נכתב על ידי ליליאן הלמן ומבוסס על מחזה בעל שם דומה.
הסרט זכה להצלחה כלכלית ולביקורות מהללות.
בנוסף, הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אוסקר אך לא זכה בשום קטגוריה, מה שהפך אותו לסרט עם מספר הרב ביותר של מועמדויות לפרס מבלי לזכות עד שנת 1977.
בטי דייוויס - רג'ינה גידנס
הרברט מרשל - הוראס גידנס
תרזה רייט - אלכסנדרה "זאן" גידנס
ריצ'רד קלארסון - דייוויד האוויט
דן דוריה - ליאו הברד
פטרישיה קולינג' - בירדי הברד
צ'ארלס דינגל - בן הברד
קארל בנטו ראיד - אוסקר הברד
טלולה בנקהאד שלוהקה במקור לסרט קיבלה ביקורות מהללות מהופעתה במחזה משנת 1939, אך במאי הסרט ויליאם ויילר התעקש ללהק את בטי דייוויס.
מלכתחילה, ג'ק וורנר סירב לתת לדייוויס לשחק בסרט של חברת ההפצה המתחרה "Goldwyn Pictures", אך לאחר משא ומתן הם חתמו על חוזה בערך של 385,000 דולר.
כשדייוויס גילתה על סכום החוזה היא ביקשה העלאה בשכר.
ויילר שכנע את דייוויס לראות את המחזה לפני צילומי הסרט.
כשהיא ראתה את המחזה היא הצטערה כיוון שהיא חשה שהיא חייבת לשנות את דמותה של רג'ינה, מדמות של קורבן לאישה מניפולטיבית.
במקור, דמותו של דייוויד האוויט לא הייתה במחזה, אך היא נוספה כדי להוסיף דמות חיובית לעומת שלל הדמויות השליליות בסרט.
ויילר ודייוויס רבו רבות במהלך צילומי הסרט והמצב הידרדר לכך שדייוויס עזבה את סט הסרט.
לבסוף, היא חזרה בעקבות שמועות שקתרין הפבורן או מרים הופקינס תחלפנה אותה בסרט.
למרות ההצלחה של הסרט השניים מעולם לא חזרו לעבוד יחדיו.
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה באולם המוזיקה רדיו סיטי, ניו יורק.
לפי "הניו יורק טיימס" נכחו באירוע כ-22,163 אנשים, מה ששבר את שיאי הנוכחות בהצגת בכורה באותן שנים.
בשנת 2003 דמותה של דייוויס, רג'ינה גידנס, דורגה ברשימת "מאה שנים...
מאה גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-43.
זכייה בפרס המבקרים הלאומי של ארצות הברית
מועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (בטי דייוויס)
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (תרזה רייט)
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (פטרישיה קולינג')
מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר (סטפן גוסון והאוורד בריסטול)
השומרים המלכותיים (בתאית: ทหารรักษาพระองค์) היא דיוויזיית המשמר של הכוחות המזוינים של תאילנד שתפקידה לשמור על משפחת המלוכה של תאילנד.
המשמר המלכותי הוקם על ידי המלך צ'וֹלְאַלוֹנְגקוֹרֶן בשנת 1859, עוד בהיותו נסיך הכתר.
בראשיתם היו השומרים המלכותיים משרתים שבין שאר תפקידיהם היה עליהם לגרש עורבים, מה שגרם להמוני העם לכנות אותם בשם "גיס מגרשי העורבים".
כאשר ירש צ'ולאלונגקורן את כתרו של אביו ב-1868 בחר מתוך המשמר 24 חיילים חזקים בתור שומרי ראש.
המשמר המלכותי אימץ את השם "משמר המלך" שנתיים אחרי כן ותפקידים של השומרים כלל ליווי המלך בנסיעותיו ברחבי הממלכה.
השוק היווני ביפו הוא מתחם חנויות ודירות בין כיכר השעון ושוק הפשפשים של יפו, שהיה המתחם המסחרי המודרני הראשון אשר נבנה מחוץ לחומות יפו העתיקה.
המתחם נקרא על שם הכנסייה היוונית האורתודוקסית, שיזמה את הקמתו בעשור הראשון של המאה ה-20. המתחם, שגודלו כ-7.5 דונם, ממוקם בין רחוב בית אשל בדרום לרחוב מרזוק ועזר בצפון.
מזרחית לו נמצא רחוב חנינא בן דוסא ומערבית לו מגדל השעון.
הכנסייה היוונית האורתודוקסית, יזמה את הקמתו של המתחם בשטח שהיה קודם לכן חלק מהמרחב החקלאי של יפו, שהצטמצם בהדרגה בשלהי התקופה העות'מאנית, בעקבות תהליכי העיור והיציאה מהחומות, ונמחק כתוצאה מבנייה מואצת בתקופת המנדט הבריטי.
השוק הוקם כמתחם מסחרי מודרני שכלל חנויות ומחסנים שחזיתותיהם האחידות פונות למניפת רחובות המתנקזים לכיכר מרכזית.
בניגוד לסמטאות הצרות והמתעקלות של יפו, שהתפתחו בתהליך אורגני, בשוק היווני נבנו מעברים רחבים.
מעל החנויות ומחסנים, בשורת המבנים הפונה לרחובות החיצוניים של המתחם, נבנו דירות.
במרכז המתחם רוב המבנים בעלי קומה אחת גבוהה.
באותה עת בנתה הכנסייה שוק דומה גם בירושלים, "שוק אבטימוס", על שם הפטריארך היווני-אורתודכסי, במתחם מוריסטן ליד כנסיית הקבר.
באוקטובר 1955 קיבל הרחוב הפנימי של השוק, שבמקור המשיך עד רחוב בוסטרוס, את השם "רחוב הגמנסיה העברית", לציון 50 שנה להקמת הגימנסיה העברית "הרצליה" בדירה ברחוב זה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה בעלת המתחם, הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, להחכיר מבנים ומגרשים במתחם ליזמים שונים.
ב־1998 חתמה הפטריארכיה על הסכם חכירה ל־99 שנה עם חברת "רובע השעון" לרוב שטחו של המתחם (11 חלקות של מגרשים בנויים, ששימשו בעיקר למסחר, מלאכה ומעט למגורים).
החברה החוכרת התחייבה לשלם בתמורה 1.5 מיליון דולר, ולמסור לכנסייה 35% מתוספות הבנייה (על פי התכנון הייתה אמורה החברה לבנות דירות מגורים בקומות נוספות מעל המבנים הקיימים).
חברת "רובע השעון" פשטה את הרגל ובמקומה ביקשה להיכנס חברת "קיסריה השקעות", שבשליטת איש העסקים אלברט נסימי.
ביוני 2005, רכשה "קיסריה השקעות" את זכויות החכירה והפיתוח תמורת כ-6.65 מיליון דולר.
בשנת 2007 שכרה ממנה רשת קסטרו מודל חנות במתחם, המתפרסת על 370 מ"ר, ושיפצה אותה.
מבנה נוסף במתחם, ברחוב בית אשל 5, בו הוקם בית מלון, נמכר תמורת 6 מיליון דולר לחברה בשליטת היהלומן יצחק לבבי במאי 2008. בית המלון ממוקם על מגרש בשטח של 430 מ"ר במבנה ששימש בעבר את השב"כ.
האחים אריה ועמירם בריט גם רכשו שני מגרשים במתחם בשטח כולל של כ-2 דונם ביולי 2004. בשטח שרכשו הוקם פרויקט המגורים והמסחר "לב הסוהו".
במאי 2016 החלה קבוצת משקיעים, בראשות עודד מרגלית ורואה החשבון יצחק סוארי, לנהל משא-ומתן עם חברת קיסריה השקעותי לרכישת הזכויות במתחם השוק היווני, במחיר של כ-220 מיליון שקל.
בשנת 2017 נחשף שבדצמבר 2013, מכרה הפטריארכיה היוונית את הקרקע במתחם תמורת, 1.5 מיליון דולר לחברה בשם Bona Trading Limited, הרשומה באיי סנט וינסנט והגרנדינים.
זהות הרכושים לא ידוע עקב חוקי הסודיות במדינה זו, מדינה המשמשת גם כמקלט מס.
באותה עת נותרו עוד 87 שנים בהסכם החכירה של הקרקע.
לפי הדיווחים בעיתונות, קבוצת המשקיעים רכשה לבסוף את הקרקע וגם זכויות החכירה תמורת 243 מיליון שקל, ובכך הפכה הקרקע לקרקע פרטית בבעלות מלאה.
הקבוצה מקדמת תוכנית הכוללת הקמת 100 חדרי מלון, 155 דירות מגורים וחידוש ושיפוץ המתחם כולו.
בשנת 2019, קבוצת המשקיעים בהובלת יזם הנדלן עודד מרגלית שרכשו את השוק היווני, החלה במהלך לפינוי כל העסקים במקום, לקראת פיתוח המתחם.
התוכנית החדשה של המתחם מתוכננת ומקודמת באמצעות האדריכל אילן פיבקו.
באוקטובר 2020 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה אישרה להפקדה את תוכנית המתאר המפורטת למתחם.
⁠בשנת 2021 אישרה סופית הועדה המחוזית את התוכנית שיזם עודד מרגלית לתוספת שטחים, כך שהתוכנית למתחם תכיל כ-10 (7.5 דונם נטו) דונם שיהיו מדרחוב מסחרי.
על גבי 11 מבנים לשימור יוקמו 155 דירות, כ-4600 מ"ר שטחי מיסחר וחנויות, ומלון בן 100 חדרים.
בשוק ובסביבתו נערכו מספר חפירות הצלה בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21, לקראת חידוש תשתיות ופיתוח מתחמי מסחר ותיירות חדשים.
האזור ממוקם ממזרח לתל העתיק של יפו והייתה בו פעילות למן תקופות הברונזה והברזל ועד לתקופה העות'מאנית.
בחפירות בתוך ובסמוך לשוק היווני נחשפו שרידים בעיקר מהתקופה הצלבנית, התקופה הממלוכית והתקופה העות'מאנית.
מהתקופה הצלבנית נמצאו שרידי מבנה ראשי חצים וקרמיקה.
מהתקופה הממלוכית נתגלו קברים שקורו בלוחות אבן חול וכורכר.
על סמך מקורות היסטוריים רבים אפשר לזהות בנקברים את אנשי המשמר הממלוכי שהוצבו ביפו לאחר חורבן העיר הצלבנית, לשם פיקוח על הנמל.
מהתקופה העות'מאנית המאוחרת נמצאו תעלות השקיה מטויחות, בור מים ושרידי מבנה.
השועל והדגים הוא משל שנאמר על ידי רבי עקיבא ומופיע בתלמוד הבבלי.
המשל נועד להמחיש את התלותיות החיונית של העם היהודי בלימוד התורה.
משל זה הוא מהמפורסמים בסוגו בספרות התלמודית, בשל תוכנו, מיקומו ואומרו.
המשל מספר על שועל שהלך על שפת הנהר וראה שבתוכו מתרוצצים דגים ובורחים אנה ואנה.
שאל אותם השועל ממי הם בורחים, ענו לו הדגים שהם בורחים מפני רשתות הדיג שמציב האדם בנהר.
פנה השועל אל הדגים בהצעה אדיבה כביכול, בה הציע להם לעלות אליו אל היבשה, שם אין רשתות דיג, ולהתגורר עמו.
השועל אף שיקר וסיפר להם שכך גם אבותיו גרו עם אבותיהם.
הדגים לא נפלו בפיתוי וסירבו להצעה תוך שהם לועגים לחכמתו המדומה.
הדגים הסבירו לו כי חששם מן הקיים במים עדיף על האפשרות שהציע, משום שהמקום שבו הם יכולים לחיות הוא המים, והפחד מהמוות שם הוא מגורם צדדי שבמים.
מה שאין כן ביבשה, שעצם הימצאותם ביבשה, בהיעדר המים, היא הגורם למותם.
רבי עקיבא, בעל המשל, רואה את גזירותיה של מלכות רומי כרשתות דיג, את השידול והפיתוי כשועל (חיה טמאה, טורפת, ערמומית; וכביכול, פיקחת), את ישראל כדגים, ואת התורה כמים.
ה"שועל" מציע לנטוש את מקום הגידול המסורתי ולסגל לעצמם אורח חיים חדש כדי לשרוד את גזירות הרומאים ועונשיהם, אך התורה ליהודים, כמוה כמים לדגים, ואינם יכולים בלעדיה.
בעמדת השועל מקובל לראות את הרומאים כמפעילים ניסיונות פיתוי לעזיבת הדת.
כך גם מפרשים כמה מפרשני התלמוד ואחרים.
אולם בגרסת הסיפור המופיעה בילקוט שמעוני השועל מייצג את היהודי בעל העמדה הפשרנית, במקרה זה – פפוס בן יהודה.
כך גם מבארים פרשנים אחרים.
תקופה זו הייתה תקופת "דורו של שמד".
אדריאנוס הטיל גזרות קשות על היהודים שבארץ ישראל.
מפֵרי הפקודות הוצאו להורג בעינויים.
אחת המצוות שנאסרו במסגרת זו הייתה מצוות לימוד תורה ברבים.
יישומה של גזירה זו היה עשוי למוטט את המבנה הדתי של היהודים.
התלמוד מספר על רבי עקיבא, מגדולי החכמים שבאותו דור, שבחר להפר את הפקודה וישב ללמד תורה ברבים.
רבי עקיבא, שהיה במרכז התומכים במרד בר כוכבא נמצא מתמרד לשלטון הרומאים בשני המישורים, הן בנקיטת צעדים אקטיביים למאבק ברומאים מהבחינה המדינית, והן בהתנגדות לגזרות הדתיות.
אין לשלול את כך שעמדה זו האחרונה התחזקה יותר אצל רבי עקיבא עם כישלונו ודעיכתו של המרד מול עיניו.
באחת הפעמים, בעוד רבי עקיבא יושב ומלמד תורה באופן פומבי, הזדמן למקום פפוס בן יהודה, שהיה גם הוא מחכמי אותו דור, ותמה על רבי עקיבא איך הוא אינו חושש מהשלטון הרומאי ומסכן את עצמו עבור כך.
רבי עקיבא שראה את לימוד התורה כהכרחי וקיומי לעם ישראל, ענה לו באמצעות משל זה כי אי לימוד התורה חמור ומסוכן הוא מגזירת השלטון.
שכן השלטון לא בהכרח שיתפוס את לומדי התורה, אך אלו המתבטלים מלימוד התורה מסכנים ומאבדים את עתידם בוודאות ומיד.
בתלמוד מסופר עוד כי בסופו של דבר, כעבור זמן קצר, אכן נתפס רבי עקיבא ונכלא בבית הסוהר ב"אשמת" לימוד תורה.
בהמשך הוצא רבי עקיבא להורג תחת עינויים.
בעוד רבי עקיבא שוהה בבית הסוהר, נתפס אף פפוס על עבירה כלשהי והושם יחד עמו בבית הסוהר.
כשנכח בכך פפוס אמר: .
התלמוד מביא את מאורע זה כדוגמה לדברי רבי עקיבא עצמו בחיוב קיום התורה אף עד כדי מסירות נפש: .
השופטת ג'ודי היא תוכנית מציאות בענייני משפט אזרחי אמריקאית, המבוססת על בוררות, שמנהלת ג'ודית שיינדלין, שופטת בגמלאות מבית המשפט למשפחה במנהטן.
בתוכנית שופטת שיינדלין מקרים אמיתיים של תביעות קטנות בתוך סימולציה של אולם משפטים.
כל הגורמים המעורבים בתוכנית נדרשים לחתום על חוזים, שבהם הם מסכימים לבוררות בהכרעת שיינדלין.
הסדרה מופצת בישראל בערוץ של CBS ריאליטי.
"השופטת ג'ודי", עלתה לאקרנים לראשונה ב-16 בספטמבר 1996 והסתיימה ב-23 ביולי 2021. התוכנית נתנה חיים חדשים לסוגת בית המשפט בתוכניות טלוויזיה.
רק שתי תוכניות משפט מציאותיות על בסיס בוררות קדמו לה, "The People's Court", שהתבטלה בשנת 1993 מחמת שיעורי צפייה נמוכים, והסדרה "Jones & Jury", שהחזיקה מעמד רק עונה אחת, 1994–1995, וירדה עקב שיעורי צפייה נמוכים.
לזכותה של שיינדלין עומדת הבאת הגישה השיפוטית ה"קשוחה" לסוגה המשפטית, שהולידה כמה חקיינים.
שתי תוכניות המשפט היחידות שהשיגו את "השופטת ג'ודי" במספר העונות, "The People's Court" ו"Divorce Court", החזיקו שתיהן מעמד הודות לריבוי הפקות וחילופי בוררים.
מכאן שמשך קיומה של שיינדלין כשופטת טלוויזיונית ארוך יותר מכל אחד אחר - הבחנה שזיכתה אותה ברישום בספר השיאים של גינס בספטמבר 2015. ללא ביטולים או הפסקות זמניות במשך שידורי הסדרה, "השופטת ג'ודי", נהנית גם ממשך חיי ההפקה האינדיבידואלי הארוך ביותר מכל סדרת משפט אחרת בטלוויזיה.
עד שנת 2011 הייתה "השופטת ג'ודי" מועמדת 14 שנים רצופות לפרס אמי לתוכניות יומיות, אך לא זכתה בו מעולם.
בפעם הראשונה זכתה התוכנית ב"פרס אמי לסדרות יומיות" על תוכנית משפטית בולטת באיכותה בשנת 2013, במועמדות ה-15 שלה.
זו תוכנית בית המשפט הראשונה, רבת-העונות ובדירוג גבוה שזכתה בפרס אמי.
מאז הופעת הבכורה שלה, זכתה "השופטת ג'ודי" לפופולריות עצומה והובילה בדירוגים בתוכניות בית-משפט בארצות הברית.
התוכנית הייתה גם ברמת הדירוג הגבוהה ביותר של תוכנית טלוויזיה בשעות היום מן העונה השלישית (1998–1999) עד לעונה החמישית (2000–2001) שלה.
לאחר זאת, איבדה התוכנית את התואר הזה אבל חזרה וזכתה בו בעונה ה-14 שלה (2009–2010) והיא ממשיכה להחזיק בו.
ב-2 במרץ 2015 האריכו "הפצות טלוויזיה CBS" וג'ודית שיינדלין את החוזה ביניהן לעוד שלוש שנים, והשאירו אותו תלוי ועומד לפחות עד להשלמתה של עונת 2019–2020 (העונה ה-24 של התוכנית).
העונה ה-21 של התוכנית החלה ביום שני, 12 בספטמבר 2016.
המוניטין של שיינדלין לפני התוכנית, אחת השופטות הקשוחות ביותר בבית המשפט למשפחה בארצות הברית, היה נושא למאמר בלוס אנג'לס טיימס בפברואר 1993. ב-21 במאי 1993 עזב ג'וזף וגנר את התוכנית "The People's Court".
שיינדלין התקשרה אל התוכנית ואמרה, "אתם יודעים, אם הוא איננו רוצה להמשיך בתוכנית הזאת, אני יכולה לעשות זאת." פקידת הקבלה ענתה בוטות, "את משוגעת, גברת?" וטרקה את הטלפון.
המאמר על שיינדלין בלוס אנג'לס טיימס עורר עניין בתוכנית 60 דקות, שהעלתה לשידור קטע עליה ב-24 באוקטובר 1993. השידור הביא לשיינדלין הכרה ארצית והוביל תחילה להצעה לכתוב ספר משלה.
שיינדלין קיבלה את ההצעה, וכתבה את Don't Pee On My Leg and Tell Me It's Raining" ("אל תשתין לי על הרגל ותגיד שזה גשם").
שיינדלין נשאלה, אם תהיה מעוניינת לשפוט בסדרת בית-משפט משלה שיינדלין והמפיקים שלה רצו במקור להכתיר את התוכנית בשם "כבודה", אבל חברת ההפקה, Big Ticket Television, החליטה לקרוא לה "ספסל הנאשמים", ואף פרסמה את התוכנית בשם "ספסל הנאשמים עם השופטת ג'ודי" במשך זמן מה לפני הופעתה הראשונה של התוכנית.
השוק הבדואי הוא שוק שפעל בבאר שבע מאז שנת 1905, בשנת 2017 הודיעה עיריית באר שבע על סגירתו.
עד לשנת 1900, תקופת ייסוד באר שבע, סחרו בדואי הנגב בעיקר עם עזה והיו פוקדים את עזה, ח'אן יונס, רפיח ואל עריש בימי השוק של כל אחת מהן.
הטורקים, שרצו להשתלט על הבדואים באזור, הן על מנת להשליט סדר במדבר והן על מנת שיוכלו לגבות מסים מאוכלוסיו, יסדו את באר שבע במקום החולש על מספר דרכי מסחר חשובות.
מיקום העיר התחשב גם בגבולות של מטות הבדואים בסביבה .
העיר מוקמה בין גבולות קרקעות העזאזמה מדרום, קרקעות התיאה ממזרח וקרקעות התראבין ממערב.
הטורקים הבהירו לשבטים בסביבה כי הם מתנגדים לכל חריגה מן הגבולות הבין שבטיים, שהם קבעו.
פעולה זו של הטורקים הביאה לראשונה לצמצום ממדי מעגל הנדידה של שבטי האזור, וכך נקבעה באר שבע כנקודת מפגש בין שבטית.
שלטונם של הטורקים באזור נמשך עד סוף אוקטובר 1917, ובין פעולותיהם למען הבדואים בתקופה זו בולט ייסודו של השוק השבועי, שנועד לשמש חלופה לשוקי עזה, ח'אן יונס ורפיח.
יש לראות בפעולה זו, שהקנתה לבדואים אפשרות להצטייד בבאר שבע במצרכים שנזקקו להם לצורך נדודיהם, פעולה חשובה - משום שחסכה לבדואים את המסע לימי השוק בעזה ובסביבתה.
כבר בשלב מוקדם זה הופרד "שוק הבהמות" מ"שוק הירקות".
השוק פעל בימי רביעי בשבוע, בשטח שממזרח לצומת דרך חברון-דרך אילת.
האנגלים היו מודעים לכך שעל העיר לספק מספר צרכים בסיסים, הן לאוכלוסי העיר והן לאוכלוסי האזור - שבטי הבדואים.
גישה זו הביאה לנקיטת מספר צעדים, שנועדו להקנות שירותים שונים, שמהם נהנו בדואי האזור.
צעדים אלה היוו בסיס לשירותים שמקבלת האוכלוסייה הבדואית באזור באר שבע עד היום.
במסגרת מדיניות זו חודשה פעילותו של השוק השבועי.
מקומו של השוק בתקופת המנדט היה מצפון לדרך חברון בשטח פתוח.
בתקופה זו גדל היקף המסחר ועלתה חשיבותו של השוק הבדואי.
בשנים הגשומות הביאו הבדואים למכירה בשוק את עודפי תוצרתם החקלאית, את בהמותיהם וגם טבק וצמר.
מכירת מוצרים אלו בשוק אפשרה לבדואים להצטייד במספר מוצרים כגון: סוכר, קפה, תה, אורז ואריגים, שאותם קנו בעבר בשוקי עזה, ח'אן יונס, מג'דל ופלוג'ה.
שוק באר שבע גדל בתקופה זו ומספרם של הבדואים שסחרו בו גדל והלך.
עם גידולו הפך השוק הבדואי לשוק החשוב ביותר באזור, ובו סחרו גם תושבי הר חברון ותושבי עזה וסביבתה.
מלבד מוצרי הצריכה הבסיסיים ניתן היה למצוא בשוק בשנים האלו כמויות רבות של סחורה מוברחת, בעיקר אופיום וחשיש, שהוברחו מסוריה ולבנון דרך עבר הירדן.
כבר בתקופת המנדט הגבירו תנופות המסחר ואפשרויות התעסוקה במסגרתו את הקשרים בין הבדואים ובין תושבי העיר.
מלחמת העצמאות ובעקבותיה הממשל הצבאי ניתקו את באר שבע מבדואי הסביבה למשך שש שנים.
כן הופסקו הקשרים של בדואי הנגב עם תושבי הר חברון ורצועת עזה כתוצאה ממלחמה זו.
מצב חדש זה, ובעיקר הפסקת קשרי המסחר, הן עם באר שבע והן עם תושבי הר חברון ורצועת עזה, נתן אותותיו בחיי הבדואים באזור ואף גרם לתנועות גדולות של בדואים לעבר יהודה ושומרון, ובעקבותיו לצמצום ניכר במספרם ברחבי הנגב.
על הבדואים נאסרה כניסה לעיר, נאסר עליהם השימוש במקורות המים שבשטחה וכך גם מגע עם האוכלוסייה.
בין הסיבות לאיסור זה היו התשתית המעורערת של העיר לאחר המלחמה ומיעוט התושבים בעיר, שנבצר מהם לספק את השירותים לבדואים במתכונת שהורגלו בה קודם לכן.
מציאות חדשה זו הביאה, כאמור, למספר תמורות בחיי הבדואים; אחת מהן הייתה המהפכה בשיטת ההצטיידות.
מהפכה זו נבעה מהיעדר אפשרויות לרכוש את מוצרי הקיום הבסיסיים בשווקים בתדירות שבה נהגו הבדואים לרוכשם קודם לכן, והביאה לכך שהיה עליהם להצטייד במוצרים אלו בכמויות גדולות בהרבה ולתקופות ארוכות.
צרכים חדשים אלו, שנכפו על הבדואים הביאו לצמיחתו של מעמד חדש בחברה הבדואית "בעלי חנויות המכולת", אשר ריכזו באוהלים, ולאחר מכן בפחונים, כמויות גדולות של חיטה, אורז, תה, קפה סוכר וכדומה, ומכרו את המצרכים הללו לבני השבט בתוך "אזור הסייג".
עם חידוש פעילותו של השוק הבדואי בשנת 1954, לאחר שהותרה שוב כניסתם לעיר בימי חמישי, הופיעו "בעלי חנויות המכולת" בשוק וקנו כמויות גדולות של מוצרים כדי למוכרם ב"חנויותיהם" במאהלי השבט.
בתקופה זו פרח בשוק המסחר בבשר גמלים, שבא להתגבר על המחסור בבשר בתקופת הצנע.
לקראת סוף שנות ה-50 נפסק מסחר זה, עקב מחלות של הבקר.
משנת 1959 נערך המסחר בשוק הבדואי בימים שני וחמישי.
בימים ראשון ורביעי שימש מתחם השוק למסחר בסחורות יד שנייה.
בשנות ה-60 העבירה העירייה את השוק לקרבת העיר העתיקה, תוך התנגדות של הסוחרים למעבר.
העירייה איחדה את השוק הבדואי עם השוק העירוני, שהועבר אל קרבת העיר העתיקה, כשהוצא מהעיר העתיקה עצמה.
עיריית באר שבע החליטה על סגירת השוק בסוף פברואר 2017.
בדצמבר 2022 השוק מבאר שבע נפתח מחדש ברהט.
השועל והענבים הוא משל המופיע במשלי איזופוס, שחי בעת העתיקה.
ז'אן דה לה פונטן ואיוואן קרילוב עיבדו את המשל ללשונם (צרפתית ורוסית, בהתאמה) ושילבו אותו באוספים שלהם.
המשל מספר על שועל, אשר מצא בכרם ענבים מפתים שהיו תלויים על גפן שטיפסה על עץ גבוה.
כל נסיונותיו להגיע אליהם עלו בתוהו.
בסופו של דבר התייאש השועל, נטש את הכרם, אך במטרה לטשטש את הפסדו גינה את טעמם וכינה אותם "ענבים חמוצים".
הביטוי "ענבים חמוצים" הפך, בעיקר בשפה האנגלית, למטבע לשון המבטא תגובה של אדם, אשר מגנה את היעד, כאשר איננו מצליח להגיע אליו.
הניסוח העברי הידוע הראשון של המשל נעשה בידי יהודה ליב גורדון, והופיע בשם: "השועל וענבי הגפן" בספרו: "משלי יהודה" בשנת 1859.
ניתן לראות שיל"ג מוסיף את הלקח של המשל, בצורת שאלה בשורה האחרונה: האם היה משבח את הענבים לו היה משיג אותם?
תרגום אחר לעברית, שידוע יותר בזמננו, נכתב כמאה שנים מאוחר ביותר, בידי המתרגם חנניה רייכמן בספרו: "כל משלי קרילוב".
שמו של המשל בספר זה הוא השם הידוע כיום: "השועל והענבים".
בעוד שיל"ג מכנה את הענבים "ענבי רוש" (ענבי רעל) השועל של רייכמן מכנה את הענבים: "בוסר", וכך גם מכנה השועל של שלמה שפאן את הענבים הבלתי מושגים בספרו "משלי איסופוס".
במהלך השנים הופיעו תרגומים ועיבודים שונים של המשל, בשיר, מחזה ובסיפורים, ביניהם מעשיות לילדי הגן של לוין קיפניס.
השוק המרכזי של בודפשט מילולית היכל הקניות הגדול (בהונגרית: Nagyvásárcsarnok) הוא השוק המקורה העתיק והגדול ביותר בבודפשט, הונגריה.
הרעיון לבניית שוק רחב ממדים הגיע מראש העיר הראשון של בודפשט, קארוי קאמרמאייר, שעבורו תרם את ההשקעה הגדולה ביותר שלו בזמן כהונתו.
קאמרמאייר פרש מתפקידו ב־1896 ונכח בטקס פתיחת השוק שהתקיים ב־1897 בתור אזרח.
המבנה ממוקם בסופו של מדרחוב הקניות הידוע רחוב ואצי ובקרבת גשר החירות בצד של פשט, בגדה השמאלית של הדנובה.
ההיכל תוכנן ונבנה על ידי האדריכל ההונגרי שאמו פץ בסביבות 1897. השוק כולל מספר רב של דוכנים בכל אחת משלוש הקומות.
שערו נבנה עם נגיעה נאו-גותית.
מאפיין אדריכלי ייחודי לגג השוק הוא רעפיו הצבעוניים שעיצב בית החרושת ההונגרי "ז'ולנאי" הנמצא בעיר פץ'.
שטח המבנה עומד על 10,000 מטרים מרובעים המכוסים בפלדה.
במשך מלחמות העולם המבנה ניזוק לגמרי ונסגר למספר שנים.
רק לאחר עבודות השחזור שנעשו ב־1990 המבנה קיבל את פארו הקודם בחזרה.
ב־1999 המבנה זכה בפרס הצטיינות של איגוד הנדל"ן הבינלאומי.
השוק המרכזי של בודפשט הוא אחת מאטרקציות התיירים הפופולריות ביותר בעיר.
מרבית הדוכנים שבקומת הקרקע מציעים ללקוחות יבול חקלאי, בשרים, מאפים, ממתקים, תבלינים ומשקאות חריפים כדוגמת טוקאי, פפריקה, טורו רודי וקוויאר.
הקומה השנייה כוללת בעיקר מסעדות וחנויות מזכרות.
המרתף מכיל קצביות, חנויות דגים, ירקות ירוקים שמביניהם נמצא המלפפון החמוץ המסורתי וכמו כן כרובית, כרוב, סלק, עגבניות ושום.
השוק סגור בימי ראשון ונפתח בכל יום אחר ב־6:00 בבוקר.
בימי שני נסגר ב־17:00 בערב, בימים שלישי עד שישי ב־18:00 בערב וביום שבת ב־15:00 בצהריים.
השועל והאריה החולה (ידוע גם כהשועל והאריה הזקן) הוא משל המופיע במשלי איזופוס.
המשל מספר על אריה, אשר עקב גילו אינו יכול יותר לצוד.
הוא מעמיד פני חולה, וטורף את החיות שבאות לבקר אותו במאורתו.
רק השועל החכם שולח לאריה את ברכות ההחלמה שלו מחוץ למאורה.
כאשר הוא נשאל על ידי האריה מדוע הוא אינו נכנס, הוא עונה: "האמן לי האריה, כי הייתי נכנס, אלא שאני רואה הרבה עקבות של חיות שבאו ונכנסו לתוך המערה, אך אינני רואה שום עקבות של חיות שהצליחו לצאת מן המערה...".
השועל והקוף הוא אחד ממשלי איזופוס העוסק בתכונות האמורות להיות אצל מנהיגים, והדמויות המרכזיות בו הן קוף ושועל.
המשל הוא מספר 81 באינדקס פרי.
החיות מתכנסות על מנת לבחור לעצמן מלך.
הן מתרשמות מאוד מהריקוד הקופצני של הקוף ומחליטות להכתירו למלך.
השועל, שאף הוא היה אחד מהמועמדים למלוכה, ממלא תפקיד בחצר המלך; במסגרת תפקידו, הוא מציע לקוף כי יבוא עמו, כדי להראות לו דבר שיפתח ויגרה את תאבונו.
השועל מוביל את הקוף דרך מלכודת, שבה נלכד הקוף.
לאחר הלכידה, הקוף מאשים את השועל בבגידה.
הלה משיב כי מי שהוא תמים וחמדן אינו כשיר כלל למלוכה.
מוסר ההשכל של הסיפור הוא כי אלה השואפים למשול חייבים קודם כל ללמוד לשלוט בעצמם.
המשל הוא עתיק מאוד וייתכן כי הוא נכתב עוד לפני תקופתו של איזופוס, היות שככל הנראה כבר במאה ה-7 לפני הספירה, השתמש בו המשורר ארכילוכוס.
למשך זמן רב המשל היה ידוע אך ורק באזור יוון, אולם בסביבות המאה ה-8, נודע המשל גם באסיה המרכזית.
קטעי פפירוס, שבו נכתב המשל, מתקופה זו, נמצאו בשפות סוגדיאנית ואויגורית.
משל הקוף והשועל החל להופיע במדינות אחרות באירופה בסביבות המאה ה-17. המשורר הגרמני מהמאה ה-16 הירונימוס אוסיוס, הקדיש שיר בלטינית מודרנית למשל זה.
השומרים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת גיבורי-על, המבוססת על הרומן הגרפי Watchmen מבית DC Comics שנכתב על ידי אלן מור ואויר על ידי דייב גיבונס.
הסדרה נוצרה ופותחה על ידי המפיק דיימון לינדלוף עבור רשת "HBO", כאשר לינדלוף משמש כמפיק ותסריטאי בכיר.
העונה הראשונה כוללת תשעה פרקים.
הסדרה עלתה לשידור ב-20 באוקטובר 2019. בינואר 2020 דווח כי הסדרה לא תשוב לעונה שנייה עקב עזיבתו של לינדלוף.
בזמן שהסדרה עברה תהליכי הפקה ראשוניים, לינדלוף חשף בפוסט ארוך באינסטגרם כי הסדרה לא תהווה עיבוד ישיר לרומן המקורי, אלא תהווה "רמיקס"; מתוך כוונה לספר סיפור חדש לחלוטין בעולם בו התרחשו אירועי הסיפור המקורי.
הסדרה גם תציג נקודות מבט שונות, כאשר הדמויות היחידות מהסיפור המקורי שהופעתן בסדרה אושרו עד כה הן דוקטור מנהטן, סילק ספקטר ואוזימנדיאס.
בישראל, הסדרה משודרת ב-yes, ב-HOT וב-סלקום tv.
הסדרה זכתה בפרס אמי למיני סדרה הטובה ביותר.
כמו ברומן הגרפי עליו היא מתבססת, גם הסדרה מתרחשת במציאות מודרנית חלופית בארצות הברית, בה גיבורי-על ופורעי חוק רעולי פנים הוצאו מחוץ לחוק בשל שיטותיהם האלימות, אך בעוד חלקם מתאספים כדי להתחיל מהפכה, אחרים מנסים לעצור אותה לפני שיהיה מאוחר מדי.
למרות הפילוג שהמהפכה יוצרת בקרב האזרחים, שאלה אחת עולה ומטרידה את כולם: "מי שומר על "השומרים"?".
רג'ינה קינג – אנג'לה אייבר, בלשית ממשטרת טלסה הידועה גם בתור פורעת החוק סיסטר נייט.
ג'ין סמארט – הסוכנת לורי בלייק, סוכנת FBI שהייתה בעברה פורעת החוק סילק ספקטר השנייה ולאחר מכן כונתה הקומיקאית.
דון ג'ונסון – ג'ד קרופורד, מפקד וראש משטרת טלסה.
טים בלייק נלסון – וייד / לוקינג גלאס, בלש ממשטרת טלסה.
יאיא עבדול-מאטין השני – קאל אייבר, בעלה של אנג'לה.
אנדרו הווארד – רד סקייר, פורע חוק בעל לבוש אדום הפועל בשירות משטרת טלסה.
ג'ייקוב מינג-טרנט – פנדה, פורע חוק עטוי ראש פנדה.
טום מייסון – מר פיליפס, משרת העובד עבור אדון האחוזה כפרית.
שרה ויקרס – גברת קרוקשנקס, משרתת העובדת עבור אדון האחוזה כפרית.
דילן שומבינג – כריסטופר "טופר" אייבר, בנם המאומץ של אנג'לה וקאל.
לואיס גוסט ג'וניור – ויל ריברס, איש מבוגר וניצול המהומות הגזעיות בטלסה משנת 1921, וסבה של אנג'לה.
ג'רמי איירונס – אדריאן וייט, אדון אריסטוקרטי באחוזה כפרית, שהיה בעברו פורע החוק אוזימנדיאס.
35 שנה לפני אירועי הסדרה הוא גרם לפיצוץ אדיר בניו יורק שהרג שלושה מיליון בני אדם.
ג'יימס וולק – סנאטור ג'ו קין
הונג צ'או – ליידי טרו
פרנסיס פישר – ג'יין קרופורד, אשתו של ג'ד
אדלייד קלמנס – ג'ני הפיראטית
טוי ניק קוז ודיימון לינדלוף 15 בדצמבר 2019 0.935
ב-1 באוקטובר 2015 דווח כי רשת "HBO" קיימה דיונים עם זאק סניידר, במאי הסרט "השומרים" משנת 2009, על פוטנציאל לפיתוח עיבוד טלוויזיוני עבור הרומן.
בהמשך, אישרה "HBO" כי הדיווחים היו נכונים.
ב-20 ביוני 2017 דווח כי המפיק דיימון לינדלוף נמצא בדיונים ראשוניים על פיתוח העיבוד הטלוויזיוני הפוטנציאלי עבור "HBO".