tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האב דורש לדעת מי מהבנות לימד את הציפור "לתת בנו מארה וקללה עד עולם", ומשאין בין הבנות מי שמודה בכך, מעניש אותן בהעתקת מאה פסוקים מהתנ"ך ובסיומן: נַחְנוּ נַעֲבֹר חֲלוּצִים לִפְנֵי ה' - אֶרֶץ כְּנָעַן, וְאִתָּנוּ אֲחֻזַּת נַחֲלָתֵנוּ - מֵעֵבֶר לַיַּרְדֵּן.
(מתוך סיפור בקשת ראובן גד וחצי המנשה אשר אינם רוצים באמת להיכנס אל הארץ המובטחת ונותרים מחוץ לה, תוך הבטחתם שבעת הכיבוש הם יכנסו לארץ בגופם ככוח צבאי מוביל, אך בלי רכושם, שיישאר מאחור).
עדה מספרת איך אביה מציע שיטת דיג בעזרת דינמיט, ותוהה מאין השיג אביה חומר נפץ, שלא הגיע ב"מגירות" (תחתונים) שלהן.
הכפריים נהנים מהסעודה אך הנותר ממנו מתקלקל ומסריח.
בני הכפר לא מוכנים להיטבל, והאב בארוחת הערב מספר למשפחתו משל על תיקון רצועה של מנוע מכונית בעזרת עשב, וטוען שאנשי הכפר רק צריכים להתאים את עצמם במקצת.
לאה מדברת בגן עם אביה על האל.
משנכשל שוב להטביל את אנשי הכפר מאמה טטאבה אומרת לו את דעתה עליו ומתפטרת.
האב אומר ללאה שהגן לא פורה כי חסרים דבורים.
לאה מתבדחת אתו ואומרת שאולי היו צריכים להביא אתם דבורים אך הוא, שאינו מצפה להומור אצל נשים מבין את דבריה כדברי שטות ומסביר לה בסבלנות שאי אפשר היה להביא דבורים בתוך בגדיהם.
למרות זאת הוא מדבר איתה ומודה שהסיבה לחוסר הסכמת בני הכפר להטבלה הוא בגלל התנינים בנהר.
הוא מתחיל להתווכח עם מתושלח התוכי תוך צעקות הדדיות ולבסוף תולש את מתושלח מן הכלוב וזורק אותו החוצה.
התוכי מפעיל את כנפיו לראשונה ומצליח לעוף.
אורליאנה (האם) - מספרת על הריחות של אפריקה (שתן, תבלינים חריפים, פירות בשלים) לעומת חוסר הריח בארצות הברית.
היא מתארת את אפריקה המטביעה את עמודי החשמל שמנסים להתקין שם ואשר "שם אחת מבנותיי נותרת באדמה האדומה התחוחה".
מתושלח חי בין העצים ואבן אקסלרוד מוכר להם את הדואר המגיע להם חינם.
ללא מאמה טטאבה, בנות משפחת פרייס מתקשות להסתדר.
טטא נדו ראש השבט מזהיר את אנשיו מפני הכומר פרייס הרוצה להאכיל את אנשי השבט לתנינים.
לאה: מתפלאת על הגברים הלובשים סוודר של נשים ולא יודעים שמדובר בסוודר של נשים.
למרות הקריאה המרובה שלה הילדים המקומיים יודעים יותר ממנה.
היא כבר בת 15 ומסוגלת לטפס על עצים כמו כל בן, אך הגיע לדעתה העת להתנהג כאישה בוגרת.
בני ובנות הכפר לא מתרחקים ממנה אך משחקים עם רות מיי המלמדת אותם משחק באנגלית.
בשלב מסוים נמאס להם משתלטנותה של רות מיי ונותר ילד אחד פסקאל, ההופך לחבר של לאה.
הם מלמדים הדדית את שפתם, ופסקאל, בין היחידים בעל שיניים מלאות למרות אכילת סלק הסוכר הנפוץ כאן, מסביר לה את הבדלי ההתנהגות והתרבות המצופים מהם בכפר לפי מינם.
רות מיי שברה את ידה ועליה לטוס עם אבן אקסלרוד לבית החולים הקרוב.
היא מגלה שק יהלומים במטוס ואבן אומר לה שאמה תמות מקללה אם היא תספר על כך למישהו.
בזמן שמגבסים את ידה, אבא שלה מסביר לרופא על הפוליטיקה של קונגו, ושאין שום סכנה.
כשהיא חוזרת הביתה היא ואחותה לאה רואים את הכוחות המורדים ואת חיילי צבא בלגיה בתמרונים.
רחל שומעת את קורותיו של המורה אנטולי המשמש מתורגמן של הכומר, בביתה, בארוחת הערב אליו הוזמן.
כשהוא מספר על קשייו כיתום במכרה יהלומים היא חושבת על היהלומים "חברם הטוב של כל ילדה".
וכשהוא מספר את האמת על הדרך בה הדת של הכומר נראית בעיני בני הכפר, כשטאטא נדו חושש שהדת המושחתת של הכומר תרגיז את האלים, האב כועס על אנטולי, ובמיוחד על המילה 'מושחתת'.
אנטולי מספר על מנהיג אחר בכפר טאטא קוודונדו אך הכומר סבור שמדובר ברופא אליל ומסלק את אנטולי מביתו אחרי ויכוח קצר.
האם מנסה לפשר והאב חוטף את הצלחת האהובה עליה מתוך ידיה ושובר אותה, ומסביר לאשתו שהיא החלה לפתח יחסי חיבה יתרים כלפי הצלחת.
עדה נותרת לבדה כי היא איטית מידי, בעוד לאה מבצעת את בקשות האם.
היא יוצאת למסע רגלי וחשה אי נוחות זוחלת כאילו מישהו או משהו עוקבים אחריה.
היא שבה הביתה ואיש לא שם לב שנעדרה.
טאטה נדו מגיע ומודיע להם שהילדה הלבנה העקומה נאכלה בידי אריה.
האב פוצח בתפילה בעוד טאטה נדו מיישר את גוו, המתפרש כאילו הוא מתגאה על ניצחונו.
עדה נכנסת לחדר ומזימה את השמועה.
למחרת היא מגלה עקבות אריה שטרף תאו בדיוק על עקבות רגליה.
לאה מספרת על היתום נלסון, נער שאנטולי שלח, כמשרת במקום מאמה טטאבה, הישן בלול התרנגולות ומקבל כשכר חלק מביציהן.
לרבים מילדי הכפר יש קאקאקאקה - מחלת שלשול, וכדי להימנע מכך אסור לבנות לצאת במהלך היום מהבית, ועליהן להכין רקמה לקראת חתונתן.
רחל מתלהבת, עדה מתנגדת, ולאה אינה מצליחה ודואגת בעניין השידוך שלה בעתיד, תוך כדי חלומות על אנטולי.
רות מיי רוצה לראות את נלסון עירום ויש לה רגשי אשם, אותם היא מעבירה לישו התינוק.
נלסון מספר לה שלכל אחד בקילנגה יש אל קטן משלו, התלוי מענק על צווארם הנקרא גריגרי, ושאסור לה להגיד 'נחש' בלילה.
כמו כן כדאי שלאה תפסיק לגדל אוח שמצאה, כי האוח אוכל נשמות.
רות יודעת שאלו אמונות תפלות.
רחל שמחה לראות את האנדרדאונים ואז נחרדת לשמוע אותם מספרים שהם בורחים וממליצים גם למשפחת פרייס לצאת משם, אך האב מסרב בשם הדבקות ("ובו נדבק תמיד" - על פי: אותו תעבוד ובו תדבק)
עדה מספרת על אהבתה להיפוך מילים ומשפטים ולמשורר שכתב בצורה כזו בשם ויליאם קרלוס ויליאמס.
בקונגו יבחרו באיש שהניחו את רוב אבני החצץ בקערתו, כמו שמחליטים מנהיגי הכפר, בהתכנסות בו נשארים המתדיינים עד שיש הסכמה כללית והחלטה פה אחד.
רחל רוצה רק לצאת מקונגו ולנקות אותו מעורה.
רות מיי נשארת עם אמה החולה והמדוכאת במיטה במשך כל היום.
לאה ואביה טסים ללאופולדוויל לראות את קבלת העצמאות ב-30 ביוני 1960, ולומומבה אומר: נהפוך את קונגו ללב האור של אפריקה.
עדה קונגו חופשית, וגם מתושלח (שנטרף)
ספר 3. שופטים (הדברים שלא ידענו)
אורליאנה האם הייתה צעירה פתיה כשנישאה לנתן, אך נסחפה אחרי האמונה הבוערת שלו ונכבשה בידי הריונותיה.
כנפיה אבדו עוד בטרם טסה לקונגו, אך קיבלה אותם בחזרה באופן נורא עד שאינה יכולה לשוב ולתאר או לספר.
לאה ואביה חוזרים לקילנגה אך איש אינו מקבל את פניהם כי עם עזיבת משפחת אנדרדאון הופסק המימון.
מאמה טטאבה היא בין היחידות המספקת להם מעט תפוזים או מזון אחר.
נלסון אומר ללאה שמישהו בודק את אמונתם של האם ושל רות מיי שנותרו במיטה.
עדה שומעת מנלסון שתאומים הם מזל רע ובקילנגה האמהות משאירות אותם למות ביער, ועדה מעירה בציניות על חסר ההוראות בתנ"ך למצב של יתומים.
נלסון מלמד אותה על משמעות מילים בשפתו:
מונטו - בני אנוש: מתים או חיים, ילדים או נשמות שעתידות להיוולד, ואף אלים.
קינטו - כל דבר אחר.
לפי דעת בני קונגו כל הדברים חיים או עשויים לחיות.
עוד מתברר שבשפת קונגו "הטבלה" - "בטיזה" בפי האב, פירושה למעשה "הפחדה עד אימה".
רות מיי נשארת במיטה, אינה רוצה שאביה יחזור וחולמת שהיא עולה על עץ וצופה במשפחתה וחבריה מלמעלה.
עדה לאה ורחל נאלצים לדאוג לעצמן לאוכל, והן מחלקות את מעט המזון הקיים למנות.
היא מזלזלת ברחל ובהתנהגותה המתנשאת אף על פי שהפסידה להן בתחרות איות בכיתה ב' על המילה 'מזימה'.
לאה מנסה להקים את רות מיי מהמיטה אחרי שלשה שבועות בה, ומאכילה נמלה לדב נמלים, בתקווה לעורר את הנאתה של אחותה למראה אכזריות, אך זו בשונה מפעמים קודמות גוערת באחותה.
אנטולי מגיע ומשוחח אתה על חוסר ההוגנות בעולם.
אחרי עזיבתו היא רוצה לשלוח מכתב לחברותיה אך "חסרות מילים ומילים למילים, ומילים למילים למילים".
רות מיי התעוררה באמצע הלילה ונלסון עומד שם ונותן לה כלי קטן בו תוכל לשים את נשמתה על ידי נשיפה ומשאלה לגבי המקום אליו היא רוצה להיעלם, לשם תלך באמת עם מותה.
לאה מספרת שהאם יוצאת ממיטתה, רחל שורפת חביתה במחבט, ואמה מחליטה ללמד אותה כיצד לבשל.
האם היא הזיקה לעדה בלידה?
מה מקומן של נשים בדרשות של אביה?
והאם הוא טועה לגביהן בעניין ההישארות בקונגו, ולגבי דברים נוספים?
רחל שומעת את הילדים צוהלים עם הגעת טאטא בידיבידי הציפור - היושב בביתם, והוא הכומר פוולר - המיסיונר הקודם.
האב מגיע ומתחילה מריבה בעניין תרגומי התנ"ך ופירושים שגויים של מילותיו, אך לפני שעוזב משאיר למשפחה מזון וספרי מדע עבור עדה.
עדה: טאטא נדו נחמד ומביא מתנות למשפחה, בעוד מצבה של רות מיי מחמיר.
נלסון מבהיר לאמה של עדה שמדובר במוהר עבור רחל, השונה מכל נשותיו בכך שהיא לבנה.
האם לא מסוגלת להבין מה הוא אומר.
לאה כותבת מכתב בו הוחלט לספר לטאטא נדו שרחל מאורסת לאבן אקסלרוד.
מצבה של רות מיי מחמיר, הם מעבירים את מיטתה לחדר המרכזי ומגלים שהדביקה את כל כדורי הכינין שלה אל הקיר במקום לבלוע אותם.
רחל משחקת את ארוסתו של אבן אקסלרוד.
הוא מספר לה שהוא מהסי איי איי והיא לא בטוחה אם דבריו נכונים.
רות מיי מספרת שטאטא נדו ביקש מאביה לעשות לרחל מיסיון קרקס (סירקוס מיסיון - שגיאת תינוקות שמשעותה המקורית: סירקומוויזיון - מילת הערווה).
רות מיי מחליטה שהיא חולה כי אקסלרוד בסביבה ושהיא רוצה להיעלם לתוך עץ גבוה ממנו תוכל להתבונן על כולם.
רחל מתבכיינת על יום הולדת 17 ההרוס שלה, אף שקיבלה מאמה את עגיליה ושרשרת יד תואמת.
עדה אנטולי נתן ללאה חץ וקשת ולימד אותה להשתמש בו.
הוא מכנה אות ביין ביין ולעולם אינו קורא לה בשמה.
אביה אומר טאטא ישו הוא בנגלה, בחשבו שהוא מאדיר את ישו, אך משמעותו האמיתית: ישו הוא עץ הרעל - הקטלני ולכן אין לגעת בו.
לאה מדברת עם אנטולי על השנאה אליה, ועל היחס אל זרים בקונגו.
הוא אינו נוקט באחד הצדדים ורוצה רק שההחלטות של אנשי הכפר יהיו נבונות.
לאה מספרת לו שהעולם עגול ומכינה לו גלובוס מצמח הקלבש.
רחל ממשיכה במשחק הארוסה, עד שאבן אקסלרוד מנשק אותה ומעשן איתה.
הוא מספר לה שארצות הברית מתכננת לרצוח את לומומבה.
עדה נקראת בפי אנשי הכפר בנדוקה - שפירושו כפול: הנכה העקומה האיטית, או הציפור המעופפת מהר.
היא עוקבת אחרי אקסלרוד ומגלה את שם הצופן שלו, ותוהה על שפלותו של אדם הרוצה ברצח נשיא של מדינה אחרת.
רחל אומרת לו להתעלם מהגועלית העוקבת אחרי כולם.
לאה מתעוררת בלילה מכוסה בנמלים.
היא בורחת עם שאר הכפר ומגיעה לנהר, אבל נקיפות מצפון אוכלות אותה על שהותירה שוב את עדה מאחור.
אנטולי מופיע ומשאיר אותה במים כשהוא הולך לחפש את שאר המשפחה.
רחל תולשת את הראי שלה מן הקיר ובבורחה עם אנשי הכפר נזכרת בספר שקראה "איך להנצל מ-101 צרות".
היא דוחקת את מרפקיה אל צלעות האנשים שלצידה ומרימה את רגליה והם נושאים אותה כך אל הנהר.
היא מנסה לעלות על סירה של משפחה אחרת אך אלו דוחפים אותה והראי נופל ונשבר.
רות מיי נישאת בידי אמה מן הבית, וחושבת שזוהי נקמת הנמלה שהואכלה בידי אחותה לדב הנמלים.
מישהו מבני הכפר אוחז ברות מיי בהגיעם לנהר והיא פורצת בצעקות אימה.
היא נזכרת בדברי נלסון על המחבוא, וחושבת שבתור נחש ממבה ירוק המתמזג עם הסביבה על עץ אין לה מה לחשוש.
היא מבקשת בקולה היא מאמה הנמצאת בחוץ שתציל אותה אך זו אוחזת ברות מיי ובורחת תוך צעקה: בואי כבר!
עדה נרמסת בידי אנשי הכפר הבורחים והנמלים מכסים אותה אך לפתע אנטולי מופיע ומושך אותה אל הנהר.
עדה בטוחה שהיא ראתה את הרוע באמה.
לאה שואלת את אנטולי אם התקפת הנמלים הייתה פועלו של האל, וזה הודף את הדברים ואומר: הנמלים הולכים להם בין אם אכפת לאלוהים או לא.
לאה מתלוננת שלאיש לא אכפת מהם ושלא היו צריכים לבוא לקונגו ואנטולי מראה לה את כל העזרה שהם מקבלים באותו הרגע: אחות שלה ואמא שלה בסירה של טאטה בואנדה, טאטה ליקולו לקח את אביה על אף שאינו סותם את פיו בעניין האדון האל שלו, ומאמה מוואנזה הביאה בסתר ביצים למשפחה.
לאה בוכה ואומרת לו שהיא אוהבת אותו אוסר עליה לחזור על מילים אלו לעולם, תוך שהוא קורא לה בשמה לאה.
הספר הרביעי - השרף (מה שאיבדנו)
אורליאנה האם מספרת כיצד הכוח הועבר מלומומבה הנרצח למובוטו.
כיצד אין להפריד בין המציאות הפוליטית לבין קורותיה שלה, וכיצד לעולם לא תדע היכן סיפורה התחיל - בנישואיה?
כשהאדם הלבן הגיע לראשונה לקונגו?
לאה: הכפר מצביע אם לבחור בישו, בעקבות דרשת האב על האפוקריפה - דרשת הבעל והשרף.
טאטא נדו קם והודיע על ההצבעה באמצע הדרשה.
רות מיי מצביעה בעד ישו אך הם מפסידים 56:11.
רחל מספרת על תיעובה את אחותה לאה הרוצה להשתתף ולצאת לציד אנטילופות, לאחר שהכפר רעב וסבל מבצורת, מהנמלים ומהדגים המתים.
טאטא קוונדונדו כועס עליה גם הוא על שהיא מפירה את מנהגי הכפר.
האב צועק עליה והיא עונה לו בחוצפה, והוא קוטל קני סוכר בתגובה.
אנטולי מוצא סימן רע לבאות ובמיטתו נחש ממבה.
עדה מתארת את מהלך הציד העתידי בו הגברים יציתו אש שתבריח את החיות אל בין הציידים והנשים יאספו את הגופות החרוכות ויכינו אותן לסעודה.
הדבר הכרחי לדעתה כי כל החיות הורגות כדי לשרוד, וגם אנחנו סוג מסוים של חיות.
לאה קולעת אל השערה ולא תחטיא וצדה אנטילופה שבנו של טאטא נדו טוען שהוא צד.
נלסון מגן עליה ומכנה את האיש בבוז - "אישה".
רחל בוכה לעצמה על היצורים הקטנים הבורחים על חייהם (וכוונתה לכל תושבי הכפר הנאלצים לצאת לציד כדי לאכול), ומתרחצת בעוד שאר הכפר מכין את הסעודה.
לאה מספרת על הסעודה ההופכת למלחמת "איש למחנהו".
טאטא נדו זורק ללאה חתיכה קטנה ואומר לה שזה שלה.
היא זורקת את חתיכת הבשר ופוגעת בגבו בעודו צוחק עם חבריו.
אנטולי מתבקש לאכול את החתיכה המטונפת והוא מושך את הציד שלו עצמו תוך מחאה וטאטא בואנדה מתחיל להילחם אתו ובסופו של דבר מתפתחת מריבה רבתי בה כל הסועדים נלחמים אלו עם אלו על חלקם הקטן.
רחל מודיעה שהיא צמחונית אך לבסוף אוכלת מהבשר.
למרות כעס אביה היא מבינה שהם היו רעבים לולי התערבותה.
המריבה בין האב ללאה מופסקת בידי נלסון המודיע שנמצא עוד סימן רע בחוץ.
כמו בסיפור הבעל והשרף הנמצא בספרים החיצונים כהמשך לדניאל, הבנות מניחות מלכודת אפר כדי לתפוס את מניח הנחשים.
עדה עם אחיותיה מוצאים בבוקר נחש ממבה וטביעת רגל בעלת שש אצבעות של טאטא קוודונדו בלול התרנגולות.
לאה רות מיי צועקת ולאה אוחזת בה ומנערת אותה בדרישה שתגיד מה ראתה, אך נלסון מסיר את חולצתה ומזהה את נשיכת הנחש.
עדה ראיתי את צעדי חייה הולכים לאחור עם תום חייה.
ועד לבליעת הנשימה האחרונה שלה רעבה כמו זו הראשונה של תינוק.
רחל הבנות יודעות שהן צריכות להיכנס הביתה ולומר לאמא.
אך אינן זזות במשך רגע ארוך.
כשבנו שנוכל להקפיא את הזמן למשך דקה אחת נוספת ושאם לא נודה בזה אפשר לעצור את הקללה שתהפוך לקורות חיינו.
לאה האם שוטפת את רות מיי בעדינות וברוגע.
היא מכינה תכריכים מרשת יתושים.
נשות קילנגה מגיעות ומקוננות ביללות.
האם מוציאה את כל הרהיטים מן הבית למסירה, בעוד הבנות כורעות מתוך הרגל בתפילה, ומתחיל גשם זלעפות שהאב מנצל על מנת להטביל את ילדי קילנגה.
הספר החמישי - יציאת מצרים (מה שנשאנו אתנו)
אורליאנה האם מספרת שללא רות מיי אהובת נפשה לא היה טעם להמשיך, והיא נאלצה לעזוב ולשוב לארצות הברית בנטשה את נתן.
היא תוהה אם רות מיי עדיין בין העצים.
לאה מספרת כיצד הם עוברים בבוץ ובסיוע אנשי הכפר עם מעט תפוזים וכדומה אל לאופולדוויל.
לאה החולה בקדחת רואה את אחותה יוצאת עם אקסלרוד ואמה יחד עם עדה ממשיכים לארצות הברית.
אנטולי מבטיח לשלוח את לאה אחריהן אך היא רוצה להישאר אתו.
רחל חיה באחוזה ביוהנסבורג עם אקסלרוד אך לא נשואה לו רשמית ושמחה על כך שהיא בחיים.
הוא מקבל פרס על הצלתה.
עדה נמצאת באוניברסיטת אמורי באטלנטה בשנת 1962. הם עברו לצריף קטן והאם עסוקה כל היום בטיפוח גינת פרחים יפה.
היא תלמד רפואה ותרפא את עצמה.
הם ניצלו בזכות המבט המזוגג של האם שהפחיד את החיילים שעצרו אותם לצד הדרך לאחר שזרקו אותם ממטע בננות בו התחבאו, וכך הגיעו לשגרירות הבלגית.
לאה נמצאת במנזר נוטר דאם דה דולור בשנת 1964. כשנרפאה מהקדחת בבולונגו הגיעו ידידים מקולונגה עם פיסות מידע.
ביתן נשרף ואביהן חי ביער כמשוגע.
אנטולי נעצר כמורד ולאה מחופשת לנזירה ומסייעת לאחיות הרחמניות במרפאה.
רחל 1964 מספרת על עצמה שהיא נערה היודעת להתאים את עצמה לתנאים, ובתוכניתה לסלק מחייה את אבן אקסלרוד על ידי פיתוי עוזר השגריר הבלגי דניאל דופרי, לפני חזרתו לברזאוויל.
לאה פרייס נגמבה 1965 תחנת ביקוקי - נשואה לאנטולי ששוחרר שלש שנים אחרי כליאתו.
17 בינואר הוא יום עצוב עבורם בהיזכרם ברצח פאטריק לומומבה ובמות אחותם מהכשת נחש.
הם חיים בתחנה עם דודתו אליזבת שנמצאה לאחרונה.
ללאה נודע שפאסקל נרצח ביערות, ושאביה חי כמשוגע.
עדה בית החולים אמורי 1968, עדה אינה הולכת עקום, לאחר שלמדה כיצד ללכת ישר, עתה אחרי טיפול ארוך שבו זחלה בביתה ויצאה בכיסא גלגלים.
היא מעמתת את אמה עם השאלה מדוע נטשה אותה באותו יום, והאם עונה: אמא צריכה לטפל בילדים שלה מלמטה למעלה.
עדה בוחרת לקבל תשובה זו כמספקת.
לאה ואנטולי ובנם פסקאל נמצאים באטלנטה אך מתקשים להתרגל לארצות הברית.
לאה פרייס נגמבה 1974 לקונגו יש שם חדש: זאיר.
רחל אקסלרוד דופרי פרליי 1978, רמי פרלי בעלה השלישי מת, דופרי בעלה השני התברר כאנס, ועתה היא מנהלת מלון ענק הנקרא "קו המשווה" ושאת הבריכה בו הכינה בניהולה העצמי (וגם פיטרה את העובדים בגמר המשימה).
היא מתפלאת שאחותה לאה למרות קרבתה הגאוגרפית מעולם לא ביקרה אותה.
רחל לא בטוחה שמא הייתה יכולה להציל את אחותה כשראתה את הנחש בטרם הוא הכיש אותה.
לאה פרייס נגמבה, קינשסה עונת הגשם 1981. אנטולי שוב בכלא.
על לאה לטפל בילדים פסקאל פטריס ומרטין בעצמה.
הם חזרו מארצות הברית שם לא היו ריחות והאוויר היה "סטרילי", אך עם הגיעם נעצר אנטולי והושלך לכלא בו נכלא שנים קודם לכן לומומבה.
לאה מגייסת עבורו מאמנסטי כספים כדי להאכילו.
רחל פרייס 1984. אנטולי עומד לצאת מן הכלא והאם סידרה הסעה לעדה באוניה ולהסיע לאנד רובר למערב אפריקה.
עדה לאה ורחל יאספו את אנטולי לחווה שהם רוצים להקים באנגולה.
רחל מצטערת מעט שלא קיבלה כסף מאמה לתיקון הביוב ב"קו המשווה".
לאה רוצה להוציא את אנטולי לפני הביקור במלון של רחל, ורחל מעירה שלא בטוח שהיא רוצה את אנטולי במלון שלה.
לאה אומרת לה שהיא גזענית ורוב הנסיעה יחד הן רבות.
הם עוצרים באבומיי ומדריך התיירים מסביר להן שהחומות עשויים עצמות רגלי עבדים וכיסא המלך היה מגולגלות של אויביו.
האחיות מתיישבות לשיחה ולאה מספרת שאביהן כנראה נהרג בידי מקומיים אחרי שילד נמצא מת בנהר, ומכיוון שהוא תמיד ביקש מילדים להיכנס למים, נחשד בהריגתו.
הם זרקו אותו לתוך מגדל תצפית רעוע עשוי עץ והבעירו אותו.
עדה ולאה מרימות את כוסותיהן ל'לחיים'.
ישו הוא תנ"ך עץ הרעל הן צוחקות ורחל לא מבינה.
עדה אטלנטה 1985. עדה מספרת לאימה שהיא שנאה את אביה ורצתה לשרוף אותו אך לא עשתה זאת כי אמה הייתה במיטה.
היא אומרת לעצמה שהייתה שורפת גם את אימה אך רצתה שהיא תזכור מה האב עשה לה.
לאה חבל קימוולה זאיר 1986. לאה כועסת על העולם ומקווה שיהיה יותר טוב עבור ילדיה.
פסקאל באוניברסיטה, פטריס בבית הספר, מרתין לותר חכם כמו עדה והתינוק החדש נתנאל הצליח לשרוד את המסע באמצעו נולד בדרך לכאן.
הספר השישי שירת שלושת הילדים
רחל לא יכולה ללדת עקב זיהום שקיבלה מאבן אקסלרוד.
אין טעם לחזור לארצות הברית.
היא מנהלת ממלכה קטנה במלון שלה, ואומרת קלישאות חסרות משמעות על החיים שלה ועל מקומה של אפריקה בעולמנו.
לאה חיה בחוה אך אינה יכולה להפוך לצמחונית.
היא מתבוננת על ילדיה ורואה איך אפשר "תוך דור אחד למחוק את כל הלובן"
עדה דנה בצדדים המוסריים של נטישת ילד למותו בארץ בה יש אוכלוסיית יתר כמו בקונגו.
היא דנה במותר האדם מן החידק.
והיא אוספת מהדורות שגויות של תרגומי התנ"ך.
מעניין אותה איזה תנ"ך כתב אביה.
הספר השביעי - העיניים בעצים
רות מיי מספרת לנו שכל חיים שונה ממשנהו כי הם עברו פה ונגעו בקורות העתים.
אם משפחת פרייס לא הייתה מגיעה באותו יום אל היער, התאו שהפתיע את אמה היה נורה בידי צייד והעכביש שרות מיי דרכה עליו עדיין היה חי.
האם ושלש האחיות מבקרות בקונגו ושואלות עוברת אורח אם ידוע לה מה קרה עם קילנגה.
אין כפר כזה עונה האישה, מעולם לא היה כפר בהמשך הדרך אחרי בילונגו.
רות מיי אומרת לאם שהיא סולחת לה.
הספר התקבל היטב והפך לרב מכר בארצות הברית שנותר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס למשך 31 שבועות.
קינגסולבר השתמשה בכספי המקדמה שקיבלה מההוצאה לאור שלה בסך מיליון דולר, כדי לייסד ב-1999 את פרס בלוות'ר, שמטרתו עידוד סופרים שטרם פרסמו ספר באורך מלא, אשר עוסקים בנושאים חברתיים.
החל מ-2012, הפרס שינה את שמו לפרס "פן-בלוות'ר" בעקבות העברת האחריות ותפעול הפרס מקינגסולבר לעמותת "פן אמריקה" המקדמת חופש ביטוי וזכויות אדם, דרך ספרות ומפעלים נוספים
תורתו של סה-מה (בסינית מסורתית: 司馬法; בסינית מפושטת: 司马法; בפין-יין: Sīmǎ Fǎ, סְה-מָה פָה) הוא טקסט הדן בחוקים, תקנות, מדיניות ממשלתית, ארגון צבאי, אדמיניסטרציה צבאית, משמעת, ערכי בסיס, טקטיקה ואסטרטגיה.
היצירה נחשבת אחת משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין העתיקה.
היא פותחה במדינת צ'י בסביבות אמצע המאה ה-4 לפנה"ס, בתקופת המדינות הלוחמות.
בשושלת האן המזרחית, "תורתו של סה-מה" סווגה כיצירה המתארת טקסים והליכות, בעיקר משום שהיא דנה בשיטות ארגון, מנהל ומשמעת בצורה הרבה יותר עמוקה מאשר באסטרטגיה או טקטיקה בשדה הקרב.
"תורתו של סה מה" עוסקת בדרך כלל בנושאים הנוגעים להתנעה וניהול של מערכות צבאיות, ונדיר למצוא בה דיונים ישירים בפקודות שדה הקרב.
הדיונים המוגבלים באסטרטגיה וטקטיקה שכן מופיעים ביצירה הם כלליים, כוללניים, ודומים לאלו המופיעים בקלאסיקות הצבאיות האחרות.
הטקסט מדגיש הפרדה טקסית בין העולם הצבאי (武) לאזרחי (文), ומציין כי הם משלימים זה את זה, כפי שממחיש המשפט "אזרחי וצבאי הרי הם שמאל וימין" מן הפרק השני "הצדק של בן השמיים".
תורתו של סה-מה מקדמת השקפה על פיה לחימה היא עניין הכרחי לקיומה של מדינה, בהיותה האמצעי העיקרי להעניש רשע ולהציל את הנדכאים, ומאחר שניצול מצפוני שלה הוא היסוד לכוח פוליטי.
לטענת סה-מה, יש לשמור על האיזון בין מלחמה ושלום לשם שגשוגה של המדינה, ומדינות שמזניחות את הצבא יאבדו באותה מהירות כמו מדינות שנחפזות מדי ללחימה.
הספר מקדם גם את ההשקפה כי מלחמה היא כורח מצער של שלום.
היצירה מדגישה שתפקידים אזרחיים וצבאיים צריכים להיות נפרדים בשל ערכיהם המנוגדים.
התרבות האזרחית מוצגת כמרוחקת ורפה, עם הערכה לנימוסין וגמילת חסד, בעוד התרבות הצבאית מוצגת כחמורה, נוקשה ואקטיבית, עם הערכה לסדר ומשמעת.
היצירה מדגישה שהמוסר (德) של האנשים יתמעט גם במקרה בו אזרחים ינהגו בצורה שראויה לחיילים, וגם אם חיילים ינהגו בצורה ראויה לאזרחים.
על המלך לנהוג בצורה שונה בשני העולמות הללו, ולפתח ציפיות שונות מאזרחים ומחיילים.
לדוגמה: בעוד המשמעת משמשת לתירבות החיילים, הרי שתירבות האזרחים נעשה באמצעות חינוך וקידום תרבות אזורית.
תורתו של סה-מה מדגישה כי הצידוק היחיד ללחימה הוא סיוע לפשוטי העם.
מאחר שלחימה צריכה להביא תועלת לאנשי כל המדינות המעורבות בסכסוך, על אומות להימנע מפעולות שיפגעו באנשי מדינת האויב, ונאסר באיסור מוחלט לבצע פעולות שיגרמו לדחיה בקרב אוכלוסיות נתינים.
תורתו של סה-מה מעודדת מפקדים להשתתף בטקסים רשמיים של הטחת אשמה טרם יציאה למערכה, מאחר שלשיטתו ההצדקה היחידה ללחימה היא מיגור שלטון מרושע.
מאותה סיבה חיוני כי החיילים יבינו את טבעה המוסרי של משימתם.
מדיניות שכזו תגביר מוטיבציה ותחליש את התנגדות האויב.
היצירה מצהירה כי צבא בעל אחידות מושלמת הוא בעל סיכויי ההצלחה הגבוהים ביותר, והדבר דורש מהקיסר ונציגיו לכפות משמעת נוקשה.
חוקים חייבים להיות ברורים ועקביים ואכיפתם צריכה להיות ללא משוא פנים.
חייב להיות גם טיפול אקטיבי בהפרעות והסתות.
מפקדים חייבים להיות מודעים לשמועות ולספקות ולטפל בהם מיידית.
הם גם צריכים להוביל על ידי מתן דוגמה אישית.
כלי נשק וטקטיקות יש ללמוד היטב ולעומק, ואפשר להעתיק כלי נשק מן האויב אם הם מתגלים כעילאיים.
היצירה דנה בפירוט בטבע המשמעת הצבאית, ופרסים ועונשים לדידה הם הכרחיים לעיצוב פעולות הצבא.
פרסים נדרשים להיות ראויים ועקביים על מנת למקסם את האפקטיביות שלהם, זאת מאחר שאנשים ראויים עלולים להפוך למלאי חשיבות עצמית ולהפריע ליושרת הצבא אם הפרסים מוגזמים או בלתי צפויים.
גם עונשים יש לשקול בקפידה.
כאשר הצבא חווה כישלון, על המפקד לעודד את כולם לקבל את האחריות, כולל הוא עצמו.
אם הוא נותן יחס מיוחד לקצין כלשהו, החיילים עלולים להסיק שאותו קצין לבדו נושא באחריות, ולהימנע מהפקת לקחים.
אין הסכמה לגבי הכותב של "תורתו של סה-מה".
סה-מה צ'יין והיסטוריונים מודרניים טוענים כי סביר להניח שהיצירה הורכבה ממגוון חיבורים צבאיים שהיו נפוצים במדינת צ'י במאה הרביעית לפנה"ס, באמצע תקופת המדינות הלוחמות.
במידה ותורתו של סה-מה אכן הורכבה מכתבים צבאיים שקדמו לה, לא ניתן לאתר בבירור את מקורם של הטקסטים המרכיבים אותה.
כיום, מאחר ששרדו רק חמישה מתוך 155 הפרקים עליהם דווח בימי שושלת האן, כל המהדורות של "תורתו של סה-מה" הן למעשה מקטע מתוך היצירה המלאה.
הספר הועבר כמות שהוא לפחות מאז שושלת טאנג, אולם מספרם הדל של הפרקים גרם למלומדים, במיוחד אלו של תקופת שושלת צ'ינג, לתקוף את הספר כמזויף.
ואולם כיום רוב החוקרים רואים בטקסט אותנטי.
היצירה לעיתים נקראת גם "תורתו של סְה-מָה זָ'אנְג'וּ'", בהתבסס על סה-מה צ'יין.
סה-מה צ'יין תיאר את היצירה כמי שלרוב מיוחסת למצביא סְה-מָה זָ'אנְג'וּ' ממדינת צ'י של המאה הרביעית לפנה"ס.
סה-מה צ'יין מספר כי לאחר מותו של סְה-מָה זָ'אנְג'וּ', איגד המלך וֵיי מצִ'י (שלט בשנים 356-320 לפנה"ס) את כל הכתבים הצבאיים המפורסמים שהיו נפוצים אז בצ'י.
רובם היו כתביו של סְה-מָה זָ'אנְג'וּ', וכך נקרא הספר בכללותו "תורתו של סה-מה".
חוקרים בני ימינו תומכים בתאוריה אחרת, על פיה גרעין היצירה מורכב מכתבים מתקופת שלטונו של הדוכס חְווָאן מצִ'י (שלט בשנים 685-643 לפנה"ס).
כתבים אשר הדריכו בהצלחה את הדוכס במאמציו להפוך להגמון.
על פי הדיווחים, מאה שנים לאחר מכן הדוכס גִ'ינְג מצִ'י (שלט בשנים 547-490 לפנה"ס) השתמש ביצירות הללו בניסיונו המוצלח להשתלט שוב על שטח שנלקח על ידי מדינת צ'ין ולהכניע מספר ברונים מקומיים אחרים.
ייתכן שטקסטים של מחברים היסטוריים נוספים, המוכרים מקלאסיקות צבאיות אחרות, מצאו את דרכם אל "תורתו של סה-מה".
ישנם מלומדים המשערים כי לכתביו של סוּן בִּין (מחבר "אמנות המלחמה של סון בין") הייתה תרומה ביצירת "תורתו של סה-מה", מאחר שסוּן בִּין היה קרוב משפחה של סְה-מָה זָ'אנְג'וּ', ואף שימש יועץ צבאי במדינת צִ'י במאה הרביעית לפנה"ס, זמן הפרסום המשוערך של "תורתו של סה-מה".
ישנם גם מלומדים שמאמינים כי כתביו של ג'יאנג דזה יה (מחבר "שש התחבולות") שימשו ב"תורתו של סה-מה", וזאת מאחר שהיצירה מקושרת עם מדינת צ'י, וג'יאנג דזה יה קיבל את תואר דוכס צ'י מעט לפני מותו.
ואולם מקורותיה של היצירה עודם אפופי מסתורין ולא ניתן להוכיח את הטענות או להפריכן.
תורת יאנג-מילס היא תורת כיול המבוססת על החבורה המרחבית האורתוגונלית
, או יותר בכלליות כל אלגברת לי קומפקטית וניתנת לצמצום.
תורת יאנג-מילס מנסה לתאר את התנהגותם של חלקיקים אלמנטריים בשימוש באלגבראות לי שאינן אבליות ומהווה את הבסיס לאיחוד הכוח האלקטרומגנטי ביחד עם הכוח הגרעיני החלש (באמצעות הצגתם כ
), ובאופן דומה מתאר היטב את הכוח הגרעיני החזק בתורה של כרומודינמיקה קוונטית (בהצגה של ).
ולכן מהווה בסיס חזק להבנת המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים.
בשנת 1954, צ'ן-נינג יאנג ורוברט מילס
חזרתה של תורת יאנג מילס לתודעה הניע את המחקר וזכתה למספר הצלחות כבירות, ביניהן איחוד הכוח האלקטרו-חלש וכרומודינמיקה קוונטית.
האינטראקציה האלקטרו-חלשה מתוארת על ידי חבורת הכיול
, כאשר הכוח הגרעיני החזק מתואר בתורת של יאנג-מילס.
בוזוני הכיול חסרי המסה שמופיעים בתורה האלקטרו-חלשה מתערבבים ובעקבות שבירת סימטריה ספונטנית, מתקבלים 3 בוזונים מסיביים- בוזוני W ו-Z ופוטון כבוזון חסר מסה.
המודל הסטנדרטי משלב את הכוח האלקטרו חלש ביחד עם האינטראקציה החזקה דרך חבורת הסימטריה:
עד כה לא הצליחו לאחד את הכוח האלקטרו-חלש ביחד עם האינטראקציה החזקה, על אף שמאמינים כי באנרגיות גבוהות מספיק, דרך מדידה של קבועי צימוד יהיה ניתן להבחין בכוח יחיד.
תורת לחימה - רוח תורה למען צה"ל היא עמותת ימין חרדית-לאומית ישראלית, שמטרתה, כעולה מפרסומיה, היא "הפצת יהדות ותורה לנוער לחיזוק ועידוד המוטיבציה לשירות צבאי.
סיוע לחיילים וחיילות שומרי מסורת.
קידום וביצוע מחקרים ומידענות בתחומי יהדות וצבא.
פיתוח מערכי רוח לחימה ואהבת הארץ.
חיזוק ושמירת רוח צה"ל, איתנות ומורל החיילים".
הארגון רואה את צה"ל עצמו כאחראי לתיקון המגמות הללו, ואת עצמו כ"מסייע חיצוני" שמטרתו לגרום ולעודד את צה"ל לפעול כך.
יו"ר הארגון הוא סרן (מיל') הרב איתי אסמן.
מנכ"ל הארגון הוא סרן (מיל') הרב אביעד גדות, בוגר ישיבת מרכז הרב וישיבת קדומים, לשעבר רב מחנה דותן ובה"ד 8, ורב בית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ).
הארגון נתמך אידאולוגית ותורנית על ידי רבנים דוגמת אביגדר נבנצל, דוב ליאור ושמואל אליהו.
הארגון מקיים ימי הכנה לגיוס במטרה לבסס תודעת שליחות לשירות מתוך תפיסת תפקידו של צה"ל כצבא יהודי ומנצח.
בנוסף, הארגון עורך ימי עיון.
הארגון טוען כי לצה"ל הוחדרה תפיסה המכונה על ידי הארגון "זיהוי התהליכים" ומושווים בה מוטיבים במדינת ישראל ובצה"ל לרעיונות הנאציזם, ונלחם בה על ידי הפצת פרסומים וקיום מגעים עם גורמים במערכת הפוליטית והצבאית.
הארגון טוען שקיימים פוליטיזציה ושיח שנאה בצבא, וכי קיימת פגיעה בהשרשת תפקידו של צה"ל כצבא שתפקידו לנצח ולהכריע את האויב.
הארגון פרסם כי כנס של המכון הישראלי לדמוקרטיה בו ישתתפו קצינים בכירים בצה"ל אורגן על ידי קרן קונראד אדנאואר הגרמנית וקרא לשר הביטחון למנוע את השתתפותם בכנס.
בנובמבר 2022 חדל צה"ל מלהשתתף בכנס.
דובר צה"ל הכחיש כי הסיבה לאי-השתתפות בכנס היא ביקורת ציבורית.
במהלך שנת 2018 הקים הארגון "חמ"ל סולידריות", יוזמה שמטרתה להגביר בזמן מלחמה ומתיחות את תחושת הסולידריות כלפי צה"ל.
במיזם זה מונצח זכרו של הרב הצבאי הראשי תא"ל אביחי רונצקי.
הארגון פועל לחידוד הוראות הפתיחה באש בצה"ל תוך הרחבת הכלים העומדים לרשות לוחמים הנקלעים למצבי חיכוך.
כך קיים הארגון ביוני 2020 כנס בנושא "ההפקרות בצאלים", בהשתתפות אלוף (מיל') יצחק בריק, תא"ל (מיל') אמיר אביבי מנכ"ל "הביטחוניסטים" וחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', זאת בעקבות גניבות אמצעי הלחימה והציוד הצבאי מבסיסי צה"ל על ידי בדואים.
בכנס נוסף שקיים הארגון בראשית שנת 2021 השתתף ח"כ והאלוף (מיל') עוזי דיין.
הארגון חשף לציבור באמצעות חוק חופש המידע, את יומן העבודה של הפרקליט הצבאי הראשי, אלוף שרון אפק, וביקר את הנתק שלו שמשתקף מהיומן, לדעתם, מהשטח ומהלוחמים.
חברי הארגון מקיימים פעילות בכנסת, ותומכים בקידום חקיקת 'חוק הרב הצבאי הראשי' בגיבוי של רבנים בציונות הדתית שחתמו על כרוז של הארגון.
עם הקמת ממשלת ישראל ה-37 סוכם במסגרת ההסכם הקואליציוני על אישור החוק.
לדברי הרב גדות בריאיון, שיתוף הפעולה מתקיים עם חברי כנסת מימין, המעוניינים בזהות יהודית לאומית בצה"ל.
בתגובה לעתירת ארגוני הפורום החילוני וחדו"ש לבג"ץ בדרישה לאפשר הכנסת חמץ בפסח לבסיסי צה"ל, מקדם הארגון עיגון בחקיקה של פקודת מטכ"ל בנושא פסח בצה"ל בשיתוף חברי כנסת.
באוגוסט 2019 חתמו רבנים בהם הרב חיים דרוקמן על מכתב ביוזמת הארגון לרמטכ"ל אביב כוכבי, בו קראו לו לשמור בצה"ל על "קדושת המחנה ומוסריתו", זאת נוכח העלייה במספר ההפלות שעוברות חיילות.
הכתב הצבאי של תאגיד השידור, רועי שרון, דיווח כי מייסדי הארגון פועלים גם בשיתוף גופים חילוניים, לדוגמה בנושא קידום היתר גידול זקן בצה"ל.
מאז הריגתו של לוחם הימ"ס בראל חדריה שמואלי בגבול רצועת עזה, והדיון הציבורי שחולל האירוע בנושא הוראות הפתיחה באש, תומך הארגון בתנועת "צעדת האימהות" – מחאת בנות זוג ואימהות לוחמים הדורשות מהרמטכ"ל את תיקון ההוראות בנושא.
קודם למות הלוחם, יזמו בארגון מכתב של רבני הציונות הדתית לראשי מערכת הביטחון בנושא, וכן מכתב של מעל 100 משפחות שכולות לרמטכ"ל אביב כוכבי כתגובה לידיעה על הוראת הרמטכ"ל למפקדים בפיקוד המרכז "להנמיך להבות".
במסגרת מאבק זה החתים הארגון 1000 הורי חיילים ובנות זוגם על בקשה לפגישה עם הרמטכ"ל והמפכ"ל בנושא הוראות הפתיחה באש.
בספטמבר 2022, לאחר שמחבלים הניחו מטען חבלה בתחנת דלק בקדומים, מנעו פעילי הארגון מערבים לתדלק את רכבם בתחנה.
מנכ"ל הארגון קרא למח"ט שומרון לאסור על ערבים להיכנס לתחנה ולמנוע תנועה חופשית שלהם במרחב.
בנובמבר 2022 יזם הארגון התרמה למען ילדה מהנגב שנאנסה בידי בדואי, ביוזמה השתתפו העיתונאים ינון מגל ואטילה שומפלבי, ובמעמד ההענקה השתתף ח"כ אלמוג כהן.
בדצמבר באותה השנה יזם הארגון התרמה לצורך מענק של עשרות אלפי שקלים לחיילי חטיבת גבעתי שתקפו פעילי שמאל ונדונו לעונש מחבוש, ובפברואר 2023 שוב יזם הארגון התרמה של עשרות אלפי שקלים עבור לוחם גולני שתקף פלסטיני בחברון ונשפט למחבוש.
הארגון אסף כספים עבור לוחמי יחידת המסתערבים של משמר הגבול לקראת חג הפסח ("קמחא דפסחא") בשיתוף האגודה למען החייל.
הארגון מחה על הצבת עץ אשוח בבית החייל ברמת גן ועל אגרת ששלח קצין משאבי האנוש של פיקוד צפון, ובה ברכות לחנוכה ולחג המולד.
במהלך קידום הרפורמה המשפטית על ידי ממשלת ישראל ה-37 ושר המשפטים יריב לוין, אסף הארגון למעלה ממיליון וחצי שקלים בקמפיין שנקרא "מתקנים את מערכת המשפט ונותנים לצה"ל לנצח" לטובת פרסום תמיכה ברפורמה שלטענתו שומרת על חיילי צה"ל, והציג בסרטון כיצד לדבריו "בג"ץ פוגע בצה"ל."
הארגון עוסק גם בתכני מורשת קרב ורוח לחימה במסגרת ערוץ TOV שם מראיין הרב גדות אישי ציבור וקצינים ואנשי צבא וביטחון לשעבר, בהם תא"ל (מיל') ארי סינגר, תא"ל (מיל') אביגדור קהלני, תא"ל (מיל') הראל כנפו, תנ"צ בדימוס דובי יונג ואחרים.
הרב גדות ערך גם ביוזמה עצמאית ריאיון נרחב עם מפקד פיקוד הדרום וחזית סיני במלחמת ששת הימים, האלוף (מיל') ישעיהו גביש, שאישר בפניו כי הייתה לצה"ל במלחמה זו "סייעתא דשמיא" (סיוע משמים).
בעקבות חשיפת הארגון, הסיר צה"ל מאתר היוהל"ם "מסמך התפיסה המגדרית", שקבע כי ההבדלים המגדריים אינם מהותיים ונגזרים ממין האדם אלא תוצר של הסללה חברתית, ושחלוקת האנושות לגברים ונשים היא סטריאוטיפית.
הארגון פעל בנושא על ידי הסברה ציבורית ופגישות עם בכירים.
אנשי הארגון ביקרו את דובר צה"ל, תא"ל הדי זילברמן, שחשף את שמה של לוחמת צה"ל שהייתה מעורבת במניעת פיגוע בשומרון, תוך עבירה על כללי הצנזורה הצבאית ופגיעה לכאורה בביטחונה של החיילת, וזאת במסגרת קמפיין קידום לוחמות.
הצנזור הצבאי, תא"ל דורון בן ברק, אישר את הטענה וכתב לארגון כי יופקו לקחים.
הארגון פעל לביטול התקשרויות של צה"ל עם מכונים שהארגון הגדיר כ"ארגוני שמאל קיצוני".
הקומיקאי גיל קופטש שהרצאותיו לחיילי צה"ל הופסקו טען כי תורת לחימה הוא שגרם להרחקתו, אך לדברי דובר צה"ל, "ההחלטה לא נבעה מהתערבות של גורם חיצוני".
העלאת המודעות הציבורית לתכנים שהועברו לחיילים במסגרת חיל חינוך, ונתפסו כבעייתיים בארגון, כגון מסע "עדים במדים" בו הוצגה לחיילים דילמה לפיה ייתכן והם ייהפכו בעצם לנאצים ועוד.
בעקבות חשיפות אלו תוחקרו הדברים וטופלו באופן אישי על ידי קצין חינוך ראשי, תא"ל צבי פייראיזן, אשר הודה לארגון על פעילותם בנושא.
במהלך מבצע שומר החומות, דיווחו לוחמים בחטיבת אלכסנדרוני לארגון על הוראה לאפסן את נשקם ביציאה לריענון לביתם, זאת מחשש לפגיעה באזרחים וחטיפת נשק.
השר במשרד הביטחון מיכאל ביטון הגיע לשוחח עם הלוחמים, ובעקבות הפרסום, הורה ראש אגף המבצעים, האלוף אהרון חליוה, לאפשר לכל לוחם לשאת את נשקו, וביטל סמכות מפקדים להורות על תנועת חיילים בביגוד אזרחי.
שנה לאחר מכן, ביום העצמאות ה-75 התקיים המטס לראשונה גם מעל שומרון ובנימין.
בעקבות פעילות ממושכת של הארגון לטיפול באנדרטאות חללי צה"ל ברחבי ישראל, אשר חוללו, הודו בלשכת הרמטכ"ל הרצי הלוי לחברי הארגון על "על פועלכם ונאמנותכם על מנת להנציח כראוי את חללי צה"ל."
ב-15 באוקטובר 2024 נכנס הארגון לרשימת העיצומים של הממלכה המאוחדת, יחד עם ישיבת עוד יוסף חי, בטענה לתמיכה במאחזים המעורבים באלימות נגד פלסטינים.
תושב חוץ היא סדרת מדע בדיוני דרמטית-קומית אמריקאית שנוצרה על ידי כריס שרידן ומבוססת על קומיקס באותו שם מאת פיטר הוגאן וסטיב פארקהאוס, שעלתה לשידור לראשונה ב-27 בינואר 2021 בערוץ "Syfy".
בישראל, הסדרה עלתה לשידור ב-5 בספטמבר 2021 בערוצים "HOT HBO" ו-"yes Comedy".
עלילת הסדרה עוסקת בחייזר שיוצא להשמיד את המין האנושי, אלא שמשימתו עולה על שרטון לאחר שהוא מתרסק בעיירה נידחת ובעקבות כך נאלץ למצוא מסתור בבקתה על שפת אגם, שם הוא רוצח את הפתולוג הגר בה ועוטה את דמותו.
בזמן שהוא מתאמץ למצוא חלק קריטי שאבד במהלך ההתרסקות, החייזר נדרש למלא את מקומו של רופא העיירה, לפתור תעלומת רצח ולטפל בבעיות השונות של התושבים המקומיים; כל זאת תוך שהוא נאבק עם הדילמה המוסרית של משימתו הסודית ובמקביל להתמודד עם מקס, ילד צעיר וסקרן שמסוגל לראות את חזותו האמיתית.
אלן טודיק – החייזר / הארי ונדרספייג'ל, חייזר שנחת על כדור הארץ, הרג את ד"ר הארי ונדרספייג'ל ולקח את זהותו.
החייזר נשלח לכדור הארץ עם משימה להשמיד את המין האנושי, מתוך אמונה שמותם יועיל לכדור הארץ, אך לאורך הסדרה, הוא נאבק בדילמה המוסרית של משימתו.
החייזר מוקסם מבני אדם ולמד כיצד לדבר אנגלית, כמו גם כיצד להתחזות לפתולוג, מתוך צפייה בשידורים חוזרים של הסדרה "חוק וסדר".
על אף שהוא מנסה להתמזג בין התושבים המקומיים, החייזר בולט בעקביות בעקבות חוסר הבנתו בכל הקשור לרמזים חברתיים.
בנוסף, לאורך הסדרה, החייזר לומד יותר על התנהגות אנושית ומפתח באופן לא רצוני רגשות וקשרים אנושיים.
טודיק מגלם גם את דמותו של ונדרספייג'ל האמיתי, ואילו הפעלולן קית' ארבוטנוט מגלם את החייזר בצורתו האמיתית.
שרה טומקו – אסטה טוולברטריס, אינדאנית ילידה ויד ימינו של הרופא המקומי, שמצאה את עצמה בתיכון לכודה במערכת יחסים פוגענית עם ג'ימי, מה שגרם לה למסור את בתם, ג'יי, לאימוץ.
אסטה היא הראשונה לגלות את סודו של "הארי".
קורי ריינולדס – מייק תומפסון, שריף העיירה, שמסווה את חוסר ביטחונו בכך שהוא מנסה להישאר בשליטה מתמדת על כל סיטואציה.
בהמשך מוזכר כי הקריירה שלו בוושינגטון די.
הסתיימה כתוצאה ממותו של סנטור אמריקאי.
אליס ווטרלונד – ד'ארסי בלום, בעליה של הבר המקומי, מומחית לטיפוס הרים, מפקחת בטיחות למניעת מפולות וחברתה הטובה ביותר של אסטה.
לאחר שסבלה מתאונת סקי באולימפיאדה, היא חזרה לעיירת הולדתה וכעת מבלה את ימיה מאחורי הדלפק של הבר ובבחירות מפוקפקות.
ליווי פילר – בן הות'ורן, ראש העיירה הצעיר, המקסים אך ילדותי, שאשתו, קייט, היא הדומיננטית ביחסיהם.
הות'ורן יצא עם ד'ארסי במהלך החטיבה והתיכון.
ג'ודה פרן – מקס הות'ורן, בנו של ראש העיר והתושב היחיד שמסוגל לראות את חזותו האמיתית של "הארי".
ביכולתו של מקס גם לראות את "הזוהר הירוק" הנפלט על ידי טכנולוגיה חייזרית.
"הארי" שוב ושוב מאיים להרוג אותו ומנסה לגרום לו להתרחק ממנו, אך בסופו של דבר מתקרב אליו, מתוך אמונה שהוא יכול לעזור לו במשימתו.
אליזבת בוון – ליב בייקר, סגניתו של השריף מייק, והשוטרת היחידה בעיירה, שזוכה לחוסר הערכה ולהתעלמות מהשריף, ובסופו של דבר עושה עבודות משטרתיות מאחורי גבו.
בן קוטון – ג'ימי, בעלה המתעלל לשעבר של אסטה.
מרדית גרטסון – קייט הות'ורן, אשת ראש העיר, העובדת כמורה בבית הספר המקומי.
גרייסלין עוואד רינקה – סהר, חברתו לכיתה של מקס הות'ורן, ונערה הרפתקנית ומוסלמית אדוקה, שמאמינה לטענותיו של מקס כי "הארי" הוא חייזר.
קייליילה ריין – ג'יי, נערה מתבגרת ומטופלת שעובדת במשרה חלקית אצל הרופא, שבהמשך מגלה כי אסטה היא אמה הביולוגית.
דברה פינקל – אביגיל הודג'ס, אשתו של ד"ר סם הודג'ס.
גארי פארמר – דן טוולברטריס, אביה המאמץ של אסטה ובעל הדיינר היחיד של העיירה.
דיאנה באנג – האחות אלן, אחות ערמומית הנוהגת בחוסר כבוד כלפי רוב התושבים שהיא פוגשת, ובמיוחד כלפי אסטה, שאת שמה היא מבטאת באופן לא נכון.
מנדל מוהן – ליסה קספר, חיילת סוציופתית שעובדת עבור גנרל מקאליסטר.
אלכס ברימה – סגן דייוויד לוגן, חייל שעובד עבור גנרל מקאליסטר.
לאחר שמצאה רמזים על התרסקותו של "הארי", גנרל מקאליסטר מגייסת אותו למצוא את החייזר לפני הממונים עליה.
אלווין סנדרס – לואיס תומפסון, אביו החולה של השריף.
אלבי יוסט – איזבל, אשתו המנוכרת של הארי ואמנית בריטית.
לינדה המילטון – גנרל מקאליסטר, קצינה צבאית בכירה בצבא ארצות הברית.
בילדותה, ראתה מקאליסטר חללית ממקור ראשון, דבר שהוביל אותה לחפש כל חייה אחר הוכחות לאמיתות קיומם של חייזרים.
מייקל קאסידי – איתן סטון, רופא כריזמטי המחליף את רופא העיירה המנוח.
נתן פיליון – תמנון בתוך האקווריום של הדיינר, איתו מנהל "הארי" שיחה טלפתית.
משיחתם עולה כי החייזרים מבני-מינו של "הארי" וגזע התמנונים קשורים קשר הדוק, דבר שאותו "הארי" עצמו מאשר מאוחר יותר בפני אסטה.
טרי אוקווין – פיטר באך, "מומחה לחייזרים" שמארח פודקאסט פופולרי העוסק בעב"מים, שהוא ואשתו באו במגע עם חייזרים לפני 30 שנה, כשבנם שטרם נולד נחטף.
בדומה למקס, גם פיטר מסוגל לראות את חזותו האמיתית של "הארי".
טסוקלוס (בתפקיד עצמו), מגיש תוכנית טלוויזיה ש"הארי" מסתתר בחדרו במהלך כינוס העוסק בעב"מים, שם השניים מנהלים שיחה משמעותית אודות הסדרה "חייזרים מן העבר".
ב-31 במאי 2018 הודיע ערוץ "Syfy" כי הוזמן פיילוט טלוויזיוני לקומיקס "תושב חוץ", אותו יפיק וייצור היוצר כריס שרידן.
ב־28 בפברואר 2019, אושר על ידי "Syfy" כי הסדרה הוזמנה רשמית.
ב-17 במרץ 2021 חידשה "Syfy" את הסדרה לעונה שנייה.
ב-20 בספטמבר 2018, נמסר על ליהוקו של אלן טודיק לדמותו הראשית של החייזר / ד"ר הארי ונדרספייג'ל עבור הפיילוט, יחד עם שרה טומקו, קורי ריינולדס, אליס ווטרלונד וליווי פילר.
ב-31 בינואר 2020, נמסר על ליהוקם של לינדה המילטון, מנדל מוהן ואלכס ברימה לצוות השחקנים המשני.
ב-12 בפברואר 2020, נמסר על ליהוקה של אליזבת בוון לדמותה של סגנית השריף, ליב בייקר.
צילומי העונה הראשונה החלו ב-10 בספטמבר 2020 והסתיימו ב-14 באוקטובר 2020 בדלתא שבקולומביה הבריטית, קנדה.
צילומי העונה השנייה החלו ב-3 באוגוסט 2021 והסתיימו ב-25 במרץ 2022.
ב-13 בפברואר 2020 הודיע ערוץ "Syfy" כי הסדרה תעלה לשידור במהלך קיץ 2020. עם זאת, ב-9 באוקטובר 2020, שידור הסדרה נדחה ל-27 בינואר 2021 בארצות הברית.
בינלאומית, הסדרה שודרה לראשונה בקנדה בערוץ "CTV Sci-Fi" ב-27 בינואר 2021, ובבריטניה בערוץ "Sky One" יום למחרת.
בישראל, הסדרה עלתה לשידור ב-5 בספטמבר 2021 בערוצים HOT HBO ו-"yes Comedy".
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", עונתה הראשונה של הסדרה זכתה לציון "טרי" של 94% בהתבסס על 31 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.79/10. בקונצנזוס נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic" עונתה הראשונה של הסדרה זכתה לציון 70/100, בהתבסס על 15 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות לרוב".
תושַב חוּץ, תושב זר או גּוֹלֶה הוא אדם המתגורר מחוץ לארץ מולדתו.
בדרך כלל מונח זה מתייחס לאנשי מקצוע ממדינה כלשהי המועסקים במדינה אחרת.
בנוסף להם קיימים סוגים נוספים של תושבים זרים, בהם אמנים או גמלאים שבחרו להתגורר מחוץ לארץ מולדתם.
מבחינה היסטורית, המונח התייחס גם לגולים שגורשו או הוגלו מארצם.
תושבים זרים רבים נוטים לבחור מקום מגורים בו קיימת קהילה של תושבים ממוצא דומה.
כך, למשל, קיימות קהילות של יורדים בלונדון ובלוס אנג'לס.
על פי מילון אוקספורד, expatriate הוא אדם המתגורר מחוץ למולדתו לזמן קצוב, או באופן זמני במשך פרק זמן לא ידוע.
זאת בניגוד למהגר או מהגר עבודה, המבקשים לגור באופן קבוע במדינה אחרת.
שימוש ישן יותר במילה התייחס לאנשים שהיגרו ממולדתם לגלות מרצון, או גורשו ממנה.
שימוש זה מופיע במספר חוקים בארצות הברית מהמאה ה-19.
בחוק הישראלי הוגדר "תושב ישראל" כאדם המתגורר במדינת ישראל ונעדר ממנה רק לתקופות קצרות.
בשנת 2003 עודכנה ההגדרה, ותושב ישראל מוגדר כמי שמרכז חייו בישראל.
הגדרה זו לוקחת בחשבון את מכלול קשריו המשפחתיים, הכלכליים והחברתיים, ובהם בין השאר: מקום ביתו הקבוע, מקום המגורים שלו ושל בני משפחתו, מקום עיסוקיו הרגילים ומקום העסקתו הקבוע, מקום האינטרסים הכלכליים הפעילים והמהותיים שלו, ומקום פעילותו בארגונים, איגודים ומוסדות שונים.
בימי קדם דיפלומטים, סוחרים או מיסיונרים נהגו להגר למדינות אחרות לצורך עבודתם.
ההגירה העולמית גברה במאה ה-19, בעזרת ספינות קיטור או רכבות.
להלן מספר דוגמאות של קהילות של תושבים זרים:
בני דור הביט, שהיגרו בשנות השישים מארצות הברית והקימו קהילות בטנג'יר ובפריז.
גמלאים בריטים שהקימו בשנות השבעים קהילה בקוסטה דל סול.
גמלאים בריטים שהקימו במאה ה-21 קהילה בדורדון.
אנשי קולנוע מרחבי העולם שהיגרו במהלך השנים להוליווד.
אוליגרכים רוסים שהיגרו משנות התשעים ואילך ללונדון.
אנשים המעוניינים לבצע תכנון מס על מנת להימנע מתשלום מיסים גבוהים, שהקימו קהילת תושבים זרים במונטה קרלו.
ילדי התרבות השלישית, בדרך כלל ילדיהם של דיפלומטים ואנשי צבא.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 גורשו מדענים ואנשי רוח רבים מגרמניה הנאצית, לרוב עם משפחותיהם, בהם אלברט איינשטיין, אוסקר מריה גראף, וילי ברנדט ותומאס מאן.
אלה הפכו לתושבים זרים במדינות אחרות.
התפתחות התעופה האזרחית משנות החמישים ואילך הגבירה את מגמות ההגירה.
לדוגמה, במדינות רבות התפתחו קהילות של סטודנטים זרים, וחלקם בוחרים להישאר במדינה בה למדו.
נושא הסטודנטים הזרים שימש למספר מחקרים אקדמיים.
קשה לאמוד את מספר התושבים הזרים בעולם, מכיוון שאין לכך הגדרה מדויקת.
על פי חברת הייעוץ Finaccord היו בשנת 2017 כ-56.8 תושבים זרים בעולם.
על פי האו"ם, בשנת 2019 היו בעולם כ-272 מיליון מהגרים, שהם 3.5 אחוזים מאוכלוסיית העולם.
מספר תאגידים רב-לאומיים נוהגים לשלוח עובדים למדינות זרות, לעבודה בסניפי החברה או בחברות בנות.
עובדים אלה מיישמים את מדיניות התאגיד במדינה בה הם עובדים.
מחקר שנערך בשנת 2007 מצא כי עובדים אלה מעוניינים לרוב בתפקידים עם אחריות רחבה ואוטונומיה בסביבה בינלאומית, ומוצאים עניין בגישור על הבדלים בין-תרבותיים.
עם זאת, שכרם של עובדים אלה גבוה יותר מזה של עובדים מקומיים, והתאגיד נדרש לשלם עבורם גם הוצאות נלוות כמו שירותי בריאות, דיור, שכר לימוד בבתי ספר ועלויות ההובלה של חפצי המשפחה.
בני זוג של תושבים זרים עשויים לחוות הלם תרבות, אובדן של הרשת החברתית הרגילה שלהם, שיבושים בקריירה וקשיי הסתגלות של הילדים בבית ספר חדש.
אלו הן הסיבות העיקריות שבגללן תושבים זרים נוטים לחזור למולדתם.
להלן מספר מגמות שזוהו במאה ה-21 בהקשרי הגירה.
משימות לטווח קצר, ממספר חודשים עד שנה, ללא הגירת משפחת העובד.
הגירה של עצמאים מיוזמתם, לא מטעם חברה המעסיקה אותם.
הגירה של מנהלים מיומנים למדינות מתפתחות.
הגירה למדינה קרובה, כאשר העובדים מתגוררים במדינה אחרת במשך השבוע וחוזרים לביתם בסופי שבוע או פעם בשבועיים.
בסקר מ-2017 נמצא כי רק 14% מהתושבים הזרים היו נשים.
במאה ה-21 נערכו מחקרים רבים אודות תושבים זרים ומהגרי עבודה, ובשנת 2013 הושק כתב עת מדעי המוקדש לנושא זה.
לדוגמה, מחקר משנת 2017 מיפה את כלל הגורמים המשפיעים על הצלחת המשימה של עובדים זרים, בהם יכולת תקשורת בין-תרבותית, תמיכה בין בני הזוג, רמת המוטיבציה, הזמן המוקצב למשימה, יכולות רגשיות, ניסיון בינלאומי קודם, שליטה בשפה, כישורים חברתיים, שליטה בהבדלים בין-תרבותיים ובתהליכים ארגוניים.
תושבים זרים רבים מתוארים בספרים, רומנים וסיפורים קצרים, שנכתבו לעיתים קרובות על ידי סופרים שבילו שנים במדינות זרות.
להלן מספר יצירות ספרות וקולנוע בולטות.
הסופר האמריקאי הנרי ג'יימס היגר במאה ה-19 לאירופה, ורבים מהרומנים שלו עסקו במערכות יחסים בין העולם החדש לישן, בהם דיוקנה של גברת (1881).
ג'וזף קונרד, יליד פולין, פרסם שורה של רומנים באנגלית המבוססים על חוויותיו במושבות רחוקות, בהן לב המאפליה (1899) ולורד ג'ים (1900).
סופרים רבים נוספים פרסמו יצירות שבמרכזן תושבים זרים, בהם סומרסט מוהם, פורד מדוקס פורד, א.
פורסטר, ארנסט המינגוויי, גרהם גרין, פ.
סקוט פיצג'רלד, ג'ורג' אורוול ואוולין וו.
סרטים בנושא זה עוסקים לעיתים קרובות בהלם התרבותי שחווים תושבים זרים.
בטלוויזיה נוצרו מספר תוכניות מציאות אודות תושבים זרים.
כמו כן שודרו סדרות טלוויזיה שבמרכזן תושבים זרים, בהן היהלום שבכתר ואפיזודס.
במתמטיקה, תורת שדות המחלקה מתארת את ההרחבות האבליות (כלומר, הרחבות גלואה עם חבורת גלואה אבלית) של שדות מקומיים ושדות גלובליים.
חלק אחד של התורה מוקדש למיון ההרחבות האבליות; חלק נפרד של התורה, ברובו עדיין לא ידוע, מוקדש לבניות מפורשות שלהן.
יהא שדה מקומי או שדה גלובלי ויהא סגור פריד של .
חוץ מהמקרים יש אינסוף הרחבות אבליות של .
הניסוחים המודרניים של תורת שדות המחלקה מאגדים את כל הטענות על ההרחבות האבליות הללו בעזרת ההרחבה האבלית המקסימלית, , שהיא איחוד כל ההרחבות האבליות של בתוך .
ההרחבה היא הרחבת גלואה אינסופית, וחבורת גלואה שלה, , היא לכן חבורה פרו-סופית.
החבורה היא האבליזציה של חבורת גלואה האבסולוטית .
במונחים הללו, משפט קרונקר-ובר, שהוא אחד המשפטים הראשונים בתורת שדות המחלקה, הוא הטענה ש- היא ההרחבה הנוצרת על ידי כל שורשי היחידה.
כאשר המכפלה היא על כל המספרים הראשוניים ו- הוא חבורת ההפיכים בחוג השלמים הp-אדים.
תורת שדות המחלקה המקומית מתארת את ההרחבות האבליות של שדות מקומיים.
מכיוון שלשדה אין הרחבות אלגבריות לא טריביאליות ולשדה יש רק הרחבה אלגברית לא טריביאלית אחת, המיון של הרחבות אבליות לשדות הארכימדים ברור.
יהא שדה מקומי לא ארכימדי עם חוג הערכה .
המשפט המרכזי של תורת שדות המחלקה המקומית הוא שהחבורה היא ההשלמה הפרו-סופית של החבורה הכפלית .
ליתר דיוק, יש הומומורפיזם , שהוא השיכון של בהשלמה הפרו-סופית שלו.
מכיוון ש-, נובע ש-, כאשר היא ההשלמה הפרו-סופית של השלמים.
ההעתקה נקראת העתקת ארטין המקומית.
תורת שדות המחלקה הגלובלית מתארת את ההרחבות האבליות של שדות גלובלים.
התיאור במקרה זה פחות מפורש מהמקרה המקומי ונעשה דרך חוג האדלים של השדה.
אם מסמן את חוג האדלים של , יש שיכון בין חבורות ההפיכים של ושל .
התמונה של היא דיסקרטית והמנה נקראת חבורת מחלקות האידלים.
המשפט המרכזי של תורת שדות המחלקה הגלובלית הוא שהחבורה איזומורפית להשלמה הפרו-סופית של החבורה .
ליתר דיוק, קיים הומומורפיזם שהוא ההומומורפיזם של ההשלמה הפרו-סופית.
ההומומורפיזם נקרא העתקת ארטין הגלובלית.
במקרה שהמציין של הוא אפס, רכיב הקשירות של 0 בחוג הוא מהצורה ורכיב הקשירות של 1 בחבורה הוא מהצורה .
לכן רכיב הקשירות של 1 בחבורת מחלקות האידלים גם הוא .
רכיב הקשירות הזה שווה לגרעין של העתקת ארטין הגלובלית.
במקרה שהמציין של חיובי, העתקת ארטין הגלובלית חד חד ערכית.
עבור שדה גלובלי , העתקת ארטין הגלובלית והעתקות ארטין המקומיות קשורות על ידי הנוסחה
שבה הוא אוסף ההערכות של , הוא איבר של , האיברים מזוהים עם איברים בחבורה על ידי העתקת הצמצום , והמכפלה מוגדרת היטב מכיוון שלכמעט כל הערכה , מתקיים .
תורת מצב המעבר ) בכימיה פיזיקלית משמשת להבנת תהליך ההמרה בתגובה כימית ממגיבים לתוצרים.
לפני כתיבת התיאוריה, כימאים התרגלו לחשב את אנרגיית האקטיבציה של תגובות כימיות לפי משוואת ארניוס הגזורה מתצפיות ניסיוניות ואשר אינה לוקחת בחשבון שיקולים מכניים בין המגיבים או קיומם של צורני מעבר לאורך התגובה.
למדענים היה נחוץ להבין שני פרמטרים חשובים במשוואה: המקדם האקספוננציאלי של ארניוס ואנרגיית השפעול (Ea), שלא היה להם הסבר מספיק מעמיק לפני כן לקיומם.
תורת מצב המעבר מסבירה בהצלחה את שני הפרמטרים האלו, כך שבעזרת התיאוריה התגלתה משמעותה של אנרגיית האקטיבציה בכך שהיא רמת האנרגיה אשר נמצא בה מצב המעבר, ומשמעותו של המקדם הפרה-אקספוננציאלי בכך שערכו תלוי בשינוי האנטרופיה של מצב המעבר.
הרעיונות הבסיסיים של תורת מצב המעבר הם:
קצב התגובה הכימית ניתן לחישוב על ידי למידת קומפלקסים משופעלים בסביבת נקודת האוכף (saddle point) של משטח האנרגיה הפוטנציאלית.
הקומפלקסים המשופעלים נמצאים במצב קוואזי-שיווי משקל כימי עם המולקולות המגיבות.
הקומפלקסים המשופעלים יכולים לעבור לתוצרים, וניתן להשתמש בתיאוריה הקינטית על מנת לחשב את קצב המעבר הזה.
מתוך משוואת ואן 'ט הוף, המתארת את תלות הטמפרטורה של שיווי משקל כימי בתגובה הפיכה, נלקח ביטוי המתאר את תלות קבוע הקצב בטמפרטורה על ידי ארניוס:
כאשר הוא השינוי באנרגיה הפנימית, גם הוא מתאר את השינוי באנרגיה הפנימית של המערכת (השינוי מ- ל- התבצע על ידי סוואנט'), הוא קבוע שיווי המשקל של התגובה, הוא קבוע הגזים האוניברסלי, ו- היא הטמפרטורה התרמודינמית.
ארניוס קיבל על ידי אינטגרציה של הביטוי התחתון את המשווה הבאה, שנקרת משוואת ארניוס:
כאשר הוא קבוע הקצב, הוא קבוע שלא היה מובן בזמנו, שנקרא אז קבוע התדר (כעת נקרא המקדם הפרה-אקספוננציאלי.
כיום מובן שקבוע זה נובע מתורת ההתנגשויות המולקולריות), היא אנרגיית האקטיבציה של התגובה, שהיא האנרגיה המינימלית הדרושה למגיבים על מנת להתחיל את התגובה.
חוסר הוודאות סביב מהותם הפיזיקלית של שני הפרמטרים הוביל למחקר נוסף בנושא על ידי מדענים בתחום הקינטיקה הכימית, בניסיון להסביר את התלות בינם לבין הדינמיקה המולקולרית הגורמת לתגובות כימיות.
המצב המשיך עד להגעתו של מרצילן, כימאי צרפתי שבשנת 1910 הראה לראשונה את התלות המתארת את אנרגיית גיבס הסטנדרטית לשפעול:
באותה השנה שבה מרצילן עבד על משוואתו, הכימאים קוהנסתאם, שיפיר, וברנדסמא עבדו במקביל על האנטרופיה והאנתלפיה הסטנדרטיות לשפעול, ותיארו את התלות הבאה:
בתחילת המאה ה-20, מקס טראוץ וויליאם לואיס חקרו את קצב התגובה באמצעות תאוריית ההתנגשויות, המבוססת על תאוריית הקינטיקה של הגזים.
תיאוריה זו מתעלמת משינויי האנטרופיה, מכיוון שהיא מניחה כי ההתנגשות בין המולקולות היא אלסטית לחלוטין.
לואיס החיל את הטיפול שלו על התגובה הבאה וקיבל הסכמה טובה עם התוצאות הניסיוניות.
אולם אחרי יישום הטיפול הזה על תגובות נוספות, התקבל פער גדול בין התוצאות התאורטית לתוצאות הניסיוניות.
באמצע המאה ה-19, ג'יימס קלרק מקסוול, לודוויג בולצמן וליאופולד פאונדלר פרסמו מספר מאמרים המתייחסים לשיווי משקל ולקצבי תגובה במונחים של תנועה מולקולרית ולהפצה הסטטיסטית של מהירויות מולקולריות.
על אף היישום האיטי של המכניקה הסטטיסטית בתורת מצב המעבר, מכניקה סטטיסטית שיחקה תפקיד משמעותי בפיתוח של תורת מצב המעבר.
רק בשנת 1912 נעשה שימוש מחודש בחוק ההפצה של מקסוול-בולצמן על ידי הכימאי הצרפתי א.
ברתוד כדי להגיע לביטוי למקדם הקצב הקינטי.
כאשר a ו־b הם קבועים הקשורים למונחי אנרגיה
לאחר מכן התייחס רנה מרסלין להתקדמות של התגובה הכימית כאל נקודה במרחב הפאזה.
בזכות תרומה חזשובה זו ניתן היה להחיל סדר פעולות במכניקה-סטטיסטית שיושמו על ידי גיבס, ולהשיג ביטוי דומה מתוך שיקולים תרמודינמיים.
בשנת 1915, הפיזיקאי הבריטי ג'יימס רייס תרם לתחום באמצעות ניתוח סטטיסטי, והסיק כי מקדם הקצב הקינטי קשור ל"הגדלה קריטית" (אנרגיית הקומפלקס המשופעל פחות האנרגיה הממוצעת של המגיבים).
רעיונותיו השפיעו על פיתוחו של ריצ'רד צ'ייס טולמן.
ב-1919, הפיזיקאי האוסטרי קרל פרדיננד הרצפלד השתמש במכניקה סטטיסטית על קבוע שיווי המשקל ותורת הקינטיקה על קבוע הקצב ההפוך לדיסוציאציה הפיכה של מולקולה דו-אטומית.
הרצפלד קיבל את המשוואה הבאה עבור מקדם הקצב הקינטי של התגובה בכיוון הקדמי:
כאשר הוא קבוע בולצמן, היא טמפרטורה תרמודינמית, הוא קבוע פלאנק, היא תדירות הרעידה של הקשר ו- היא אנרגיית ההתפרקות באפס המוחלט, ביטוי זה חשוב מכיוון שזו הפעם הראשונה שהגורם שהוא רכיב חיוני בתורת מצב המעבר מופיע במשוואת הקצב.
מקובל כרגע במדע שתפקוד אנזימים מרוכז בזה שהם מייצבים את מצבי המעבר בין המגיבים לתוצרים, וכתוצאה מכך מצופים להיקשר בחוזק גבוה לכל מעכב שדומה למצב מעבר דרוש.
סובסטרטים ותוצרים משתתפים בתגובות מזורזות כאשר מצב המעבר נוטה להיות אופייני לאנזים יחיד, כך שמעכב ספציפי חייב להיות ספציפי לאותו אנזים.
הזיהוי של מספר רב של מעכבים תומך בהיפותזת ייצוב מצב המעבר לקטליזה אנזימטית.
ישנם היום מספר רב של אנזימים הידועים לבצע אינטראקציות עם דמויי מצב מעבר, רובם מעוצבים כך שהם ייקשרו בחוזקה לאנזים המטרה, כלומר, היקשרותו של האנזים למולקולת המטרה מורידה את ערכה של אנרגיית האקטיבציה הדרושה לביצוע התגובה הכימית.
סיפוח על משטחים ותגובות על משטחים
קל לתאר סיפוח ותגובות על משטחים באמצעות TST.
לעומת זאת, הרבה יותר קשה לנתח סיפוחים ותגובות בפאזה הנוזלית בגלל חוסר היכולת לקרב את הריכוזים בסביבת המשטח, לכן הוצע לנרמל את ריכוז הצורונים המגיבים לפי ריכוז אתרי השטח הפעילים.
באמצעות התחשבות במצבי המעבר השכיחים, ניתן לתאר קינטיקה של תגובות באמצעים חישוביים בצורה יעילה יותר, כך שתוכנות הסימולציה (כגון RMG) יוכלו לנבא בצורה המשקפת את המציאות את הקינטיקה הרלוונטית לתגובה כימית נתונה.
הוא מלך תקופה קצרה ומת בגיל תשע-עשרה בלבד, אך בעת המודרנית הפך לאחד מהידועים שבפרעונים: קברו הוא הקבר היחיד בעמק המלכים שהתגלה על שלל אוצרותיו במאה ה-20, אף על פי שנבזז בחלקו בידי שודדי קברים בסמוך לאטימתו.
תות ענח' אמון נקרא בתחילה תות ענח' אתן, שפירושו "דמותו החיה של אתון" (אתון הוא האל הבורא ואל שמש על-פי המיתולוגיה המצרית) או תות=מושלם, ענח'=חיים, אמון=האל המצרי אמון.
משערים שתות ענח' אמון היה צעיר בניו של אחנתון.
הוא ביצע מהפכה דתית, שעיקרה היה מעבר לאמונה מונותאיסטית באל אתן.
שמו הרביעי היה נב-חפ-רע שפירושו אדון ההתגלמויות הוא רע.
לאחר מות אחנתון, נכנע תות ענח' אמון ללחצים הכבדים של כוהני אמון, נטש את המהפכה הדתית ואימץ בחזרה את האל אמון ואת אלילי המשנה שלו, שסיפקו עבודה ומשרות למכביר לכוהנים.
הוא נישא לאנכי-שנה-אמון, אחותו או אחותו למחצה, ושינה את שמו לתות ענח' אמון – רמז לחזרתה של הדת הקודמת והמסורות הקדומות, שבראשם האל אמון.
בשנה השלישית למלכותו נטש הארמון את אל-עמארנה וחזר לנוא-אמון (תבאי (מצרים)).
מעט מאוד ידוע על חייו של תות ענח' אמון.