tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד לסיום עונת 2019/20 ערך 11 הופעות ליגה במדי ורדר ברמן, וסיים עמה במקום ה-16 בבונדסליגה, שהוביל למבחני הישרדות מול פ.צ.
היידנהיים, אותם צלחו ברמן וזלקה רק בזכות חוק שערי החוץ.
בעונת 2020/21 זלקה הבקיע שלושה שערי ליגה, אך לא הצליח למנוע הפעם את נשירתה של ורדר ברמן אל הבונדסליגה השנייה.
בתום תקופת ההשאלה לורדר ברמן, חזר זלקה להרטה ברלין בקיץ 2021. בעונת 2021/22 הבקיע זלקה ארבעה שערי ליגה, וסיים עם הרטה ברלין במקום ה-16 המוביל למבחני הישרדות בבונדסליגה.
הרטה ברלין וזלקה ניצחו במפגש כפול את המבורג ונשארו בבונדסליגה.
את עונת 2022/23 פתח זלקה בהרטה ברלין, ועד למחצית העונה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-2 בינואר 2023 חתם לעונה וחצי בפ.צ.
עד לסיום עונת 2022/23 הבקיע זלקה חמישה שערי ליגה, וסייע לקלן לסיים במקום ה-11 בליגה.
בעונת 2023/24 זלקה הבקיע שישה שערי ליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה של פ.צ.
בקיץ 2024 חתם זלקה בהמבורג מהבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2025 עזב זלקה את המבורג וחתם באיסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית.
אביו של זלקה הוא ממוצא אתיופי ואמו ממוצא צ'כי, והוא היה יכול לבחור לשחק בנבחרות הלאומיות של אתיופיה וצ'כיה, אך הוא העדיף לשחק עבור מולדתו.
התאחדות הכדורגל האתיופית חיזרה אחרי זלקה ואחרי גדיון זלאלם, גם הוא גרמני ממוצא אתיופי, אך שניהם בחרו לשחק עבור גרמניה.
בשנת 2014 זלקה השתתף עם נבחרת גרמניה עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19, וסייע לגרמניה לזכות באליפות זו.
זלקה הבקיע שישה שערים במהלך הטורניר, זכה בנעל הזהב כמלך השערים של הטורניר.
בהבקעת ששת השערים, השווה זלקה את שיאם של בורקו וסלינוביץ' ואלברו מוראטה שגם הם הבקיעו שישה שערים באליפות זו.
זלקה נבחר בנוסף ככדורגלן הזהב של הטורניר, תואר המוענק לשחקן המצטיין.
ביולי 2016 נבחר זלקה על ידי הורסט רובש, מאמן נבחרת גרמניה האולימפית, לסגל הגרמני לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
זלקה הבקיע שער בטורניר האולימפי בתיקו 3-3 מול נבחרת קוריאה הדרומית האולימפית, ושער נוסף בניצחון 0–4 על נבחרת פורטוגל האולימפית ברבע הגמר.
זלקה וגרמניה נעצרו בגמר, בו הפסידו בבעיטות הכרעה לנבחרת ברזיל האולימפית, וזכו במדליית כסף אולימפית.
זלקה הושווה על ידי קלאוס פישר, מגדולי החלוצים בגרמניה בכל הזמנים, למירוסלב קלוזה, ותואר כ"מירוסלב קלוזה הצעיר", בזכות גובהו, יכולת הניתור שלו ומשחק הראש.
זלקה עצמו רואה במריו גומז כמודל שלו לחיקוי.
נבחרת גרמניה עד גיל 19
אליפות אירופה עד גיל 19 – 2014: מקום ראשון
אליפות אירופה עד גיל 19 – 2014: נעל הזהב
אליפות אירופה עד גיל 19 – 2014: השחקן המצטיין
דייבי קלאסן (בהולנדית: Davy Klaassen; נולד ב-21 בפברואר 1993) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר באייאקס, בה הוא גם משמש כקפטן, ובנבחרת הולנד.
קלאסן התחיל את הקריירה שלו בכדורגל בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 11 הצטרף לאקדמיה של אייאקס.
ב-22 בנובמבר 2011 ערך קלאסן את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד אולימפיק ליון במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
5 ימים לאחר מכן ערך קלאסן את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק נגד ניימכן כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-81. 43 שניות לאחר שנכנס כמחליף כבש קלאסן את שער הבכורה שלו בקריירה.
המשחק נגמר בניצחון 0–3 של אייאקס.
את עונת התחיל קלאסן בצעירי אייאקס מהליגה ההולנדית השנייה, אך עד מהרה הפך לשחקן הרכב בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-7 בדצמבר 2013 הבקיע שלושער בניצחון 0–4 על נאק ברדה.
בקיץ מונה קלאסן לקפטן לאחר עזיבתו של ניקלאס מויסאנדר.
הוא הוביל את קבוצתו כקפטן לגמר הליגה האירופית 2017, בו נוצחה אייאקס 0–2 על ידי מנצ'סטר יונייטד.
ב-15 ביוני 2017 חתם באברטון מהפרמייר ליג תמורת 23.6 מיליון פאונד.
ב-27 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על מ.פ.ק.
רוז'ומברוק הסלובקית במוקדמות הליגה האירופית.
בעונתו היחידה בקבוצה קלאסן ערך 7 הופעות ליגה.
ב-27 ביולי 2018 חתם בורדר ברמן לארבע שנים תמורת 13.5 מיליון אירו.
ב-5 באוקטובר 2020 חזר לאייאקס תמורת 11 מיליון אירו וחתם במועדון עד 2024.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם לשנתיים באינטר מילאנו.
ב-17 בספטמבר 2024 חזר לאייאקס.
ב-5 במרץ 2014 ערך קלאסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד במשחק ידידות נגד שנערך בסטאד דה פרנס, בו הפסידה הולנד 0–2. משחק זה הפך את קלאסן לכדורגלן ה-100 שרושם דקות בנבחרת הולנד בזמן שהוא משחק באייאקס.
ב-31 במרץ 2015 הבקיע קלאסן את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על נבחרת ספרד.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022, וכבש את השער השני בניצחון על סנגל.
דייביסון דנילסון דה סוסה בסאס (בפורטוגלית: Deyvison Denílson de Sousa Bessas; נולד ב-18 באוקטובר 1988) ידוע כדייביסון הוא כדורגלן ברזילאי בעמדת הבלם.
דייביסון התחיל את הקריירה שלו באמריקה.
בקיץ חתם בקרטלספור מהליגה השנייה בטורקיה.
ב-11 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אלזיגספור.
שבועיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד טבשנלי לינייטספור.
בקיץ חתם בטונדלה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
בקיץ חתם לשנתיים במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
בקיץ חתם בארוקה בה שיחק שנתיים.
בקיץ חתם באתניקוס אחנה מליגת העל הקפריסאית.
בקיץ הצטרף לווילפרנקואנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
דייב (קורט) רוטשילד (3 ביולי 1910 – 7 באוקטובר 1994) היה הבעלים והמנהל של פינק בירושלים.
הבר, ששכן ברחוב ההסתדרות 2 פינת רחוב המלך ג'ורג', נבחר לאחד מ-50 הברים טובים בעולם.
רוטשילד נולד ב-3 ביולי 1910 להרמן רוטשילד ובאבט שטיינהרדט בעיירה גרולצהופן, באזור בווריה שבגרמניה.
ב-1928 הוא סיים לימודי מסחר בהלברשטאט, והצטרף לעבודה בעסק המשפחתי – ניהול פונדק ומבשלת בירה בשנים 1928-1929. בשנת 1933 נעצר אביו ונשלח למחנה הריכוז דכאו.
בעקבות המעצר, החליט רוטשילד לעזוב את משפחתו וברח באותו הלילה.
הוא עזב להיידלברג, ועבר את הגבול לאמסטרדם, הולנד.
משם עבר לפריז כדי למצוא עבודה, ונשלח כפליט לעזור בעבודה חקלאית בעיר ליון.
עד מהרה גורש גם מליון ונסע בחזרה לפריז.
ב-25 בספטמבר 1935 יצא ממרסיי על אוניית שמפוליון שהגיע לנמל יפו ב-3 באוקטובר 1935. הוא השתקע בירושלים ומצא תעסוקה ראשונה כמחלק סחורה לבתי קפה בעיר.
הוא עבד מעט גם בבנייה, ובמקביל החל לעסוק במלצרות - תחילה בקפה 'פאראמונט' ליד קולנוע אדיסון.
ב-1937 שימש רוטשילד כמלצר ב'קפה תאבור' ברחוב בן-יהודה, ואחר כך במסעדת 'אירופה' הידועה בכיכר ציון.
בהמשך החל לעבוד כמלצר בבר-מסעדה 'פינק' שבמרכז העיר, ושם למד את רזי המקצוע של עולם המסעדנות.
ב-1946 הוא נכנס כשותף בבר, ובשנת 1950 קנה את חלקם של שאר שותפיו - ובכך הפך להיות הבעלים הבלעדי של מסעדת 'פינק'.
מ-1950 החל רוטשילד לפתח את הבר-מסעדה לפי ראות עיניו וטעמו האישי, ביחד עם אשתו אנטוניה 'טונקה' לבית הנדלר.
הוא הפך את הבר-מסעדה הקטן למוסד בעל שם עולמי אשר נבחר בין היתר על ידי המגזינים ניוזוויק ו-Reader's Digest לאחד מ-50 הברים הטובים בעולם.
בתקופת ניהולו של רוטשילד הגיע המקום לשיא פרסומו ושגשוגו.
בהתחלה המסעדה הייתה בת שתי הקומות, כשבקומה התחתונה היה בר ובקומה העליונה היו שולחנות-אוכל ופסנתרן.
בתחילת שנות ה-50 החליטו רוטשילד ואשתו להפוך את הקומה השנייה לדירה, ושם הם התגוררו במהלך השנים.
ייחודו של המקום היה בשמירה על האווירה האירופאית אשר הייתה קיימת בו עוד מזמן המנדט.
על גבי הקירות היו ציורים של אמנים רבים וידועי שם, ביניהם יוסי שטרן ויוסל ברגנר.
המאכל המפורסם ביותר של הבר-מסעדה היה מרק הגולאש אשר מתכונו הסודי נשמר בחשאיות לאורך כל השנים.
רוטשילד נפטר בגיל 84 ב-7 באוקטובר 1994 בביתה של בתו במבשרת ציון.
חתנו, מולי עזריאלי, לקח את המסעדה תחת חסותו והמשיך לשמור על צביון המסעדה מאז הקמתה.
בשנת 2005 נסגרה המסעדה בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה.
קורט דייב רוטשילד קבור בהר המנוחות גבעת שאול בירושלים.
לאחר סגירתה של מסעדת פינק נפתח במקומה סניף של קפה נאמן.
כיום (2024) פועל במקום סניף של רשת אייבורי מחשבים.
עדנה, בת יחידה, שהתחתנה עם שמואל (מולי) עזריאלי שהפך עם הזמן לשותפו של דייב, ויחדיו היו בעלי ומנהלי מסעדת 'פינק' בירושלים.
לעדנה ושמואל עזריאלי שני צאצאים: ערן ועמיר עזריאלי.
בדצמבר 2024, 19 שנים לאחר סגירת שערי המקום, הוצב שלט שימור מטעם עיריית ירושלים והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, בחזית הבניין בה פעלה המסעדה.
השלט מנציח את פעילות המקום ובעליו דייב רוטשילד ושמואל עזריאלי.
דייוויד פטרוס ונססלאוס הנרי "דייבי" פְּרֶפֶּר (הולנדית: David Petrus Wenceslaus Henri "Davy" Pröpper; נולד ב-2 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר.
פרפר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית במדי ויטסה ב-17 בינואר 2010 כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-84 במשחק נגד ניימכן.
את הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח ערך שלושה חודשים מאוחר יותר נגד נאק ברדה.
את שערו הראשון בקבוצה כבש בהפסד 2–4 לאייאקס.
ב-8 בדצמבר 2015 הבקיע פרפר את שער הניצחון נגד צסק"א מוסקבה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שער זה היה חשוב משום שהוא העלה את איינדהובן לשלב 16 הקבוצות האחרונות במפעל לראשונה מזה תשע שנים.
ב-7 באוגוסט 2017 פרפר חתם על חוזה לארבע שנים עם קבוצת ברייטון מהפרמייר ליג בעבור סכום ששבר את שיא העברה של הקבוצה.
ב-24 ביוני 2021 פרפר חתם על חוזה לשנתיים עם קבוצת פ.ס.וו איינדהובן.
החוזה נחתם ללא דמי העברה, אולם נקבע כי פ.ס.וו איינדהובן תשלם על סעיפים שונים בשווי מעורך בכ-2 מיליון.
ב-4 בינואר 2022 לאחר פציעות חוזרות ונשנות פרפר הודיע על פרישה מכדורגל.
פרפר ייצג את נבחרת הולנד הן בנבחרת עד גיל 19 והן בנבחרת עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך ב-5 ביוני 2015 בהכניסו כמחליפו של הקפטן רובין ואן פרסי בהפסד במשחק הידידות נגד נבחרת ארצות הברית באצטדיון אמסטרדם ארנה.
דייבי הוא האח הבוגר של רובין פרפר, המשחק בקבוצת הראקלס.
אחיו הצעיר מייק, משחק בקבוצת דה חראפסחאפ.
דייגו דה אלמגרו (בספרדית: Diego de Almagro; 1475 לערך - 8 ביולי 1538) היה כובש ספרדי, שנודע בזכות גילוייו במערב אמריקה הדרומית.
הוא השתתף עם פרנסיסקו פיסארו בכיבוש פרו.
מפרו הוביל אלמגרו משלחת שהפכה אותו לאירופאי השני שפילס את דרכו במרכז צ'ילה (אחרי גונסאלו קלבו דה בארינטוס).
הוא שב לפרו, שם התפתח סכסוך רב שנים עם פיסארו על השליטה בבירת האינקה לשעבר קוסקו.
בקרב לאס סלינס בשנת 1538 הובס אלמגרו על ידי האחים פיסארו ולאחר מכן הוצא להורג.
מקורותיו של דייגו דה אלמגרו נותרו עלומים.
הוא נולד בשנת 1475 בכפר אלמגרו, שם קיבל את שם המשפחה בשל היותו בנם הבלתי חוקי של חואן דה מונטנגרו ואלווירה גוטי ארס.
על מנת להציל את כבודה של האם, קרובי משפחתה לקחו את תינוקה והעבירו אותו לעיירה הסמוכה בולאנוס דה קלטרווה.
כשהיה בן 4 הוא חזר לאלמגרו, והתגורר עם דודו עד גיל 15, ועקב סכסוכים איתו הוא ברח מהבית.
הוא הלך לבית אמו, שגרה כעת עם בעלה החדש, כדי לספר לה את קורותיו, ולומר לה שהוא יוצא לעולם.
אמו, מיוסרת, נתנה לו חתיכת לחם וכמה מטבעות ובירכה אותו לנסיעתו.
הוא נסע לסביליה וכדי לשרוד, והפך נער-משרת אצל דון לואיס דה פולנקו, אחד מארבעת ראשי הערים של המלכים הקתולים.
במהלך מילוי תפקידו כמשרת, אלמגרו דקר משרת אחר בוויכוח ביניהם, והותיר אותו עם פציעות חמורות ונתבע למשפט.
בעוד הוא מבוקש, המעביד שלו - דון לואיס דה פולנקו - השתמש בהשפעתו, ואפשר לו לצאת לאחת הספינות שייצאה לעולם החדש.
כן צייד אותו בנשק וכלים חקלאים כדרישה ליציאה להתיישבות ב"עולם החדש".
דייגו דה אלמגרו הגיע לעולם החדש ב־30 ביוני 1514, במשלחת ששלח פרדיננד השני מאראגון בפיקודו של פדריאס דווילה.
המסע הגיע לעיר סנטה מריה לה אנטיגואה דל דרין, פנמה, שם כבר הגיעו כובשים עתידיים רבים אחרים, ביניהם פרנסיסקו פיסארו.
אין הרבה פרטים על פעילותו של אלמגרו בתקופה זו, אך ידוע כי ליווה מלחים שונים שיצאו מהעיר דאריין בין השנים 1514 - 1515. בסופו של דבר דה אלמגרו חזר והתיישב בדריאן.
הוא בנה בית והתפרנס מחקלאות.
דה אלמגרו ביצע את כיבושו באחד בנובמבר 1515, ופיקד על 260 איש כאשר הקים את העיר החדשה בפנמה וילה דל אקלה.
אחר כך, הוחלט לשלוח משלחת שיצאה בדצמבר 1515 עם 200 איש, כולל דה אלמגרו ופרנסיסקו פיסארו, שהוגדר כקפטן.
במהלך משלחת זו שנמשכה 14 חודשים, דה אלמגרו, פיסארו וארננדו דה לוקבקאם היו חברים קרובים.
דה אלמגרו השתתף במשלחות שונות שפעלו במפרץ פנמה, אבל נשאר כמתיישב ותיק בעיר פנמה שהוקמה באותו הזמן.
ארבע שנים שהה שם ועבד בניהול נכסיו.
הוא לקח את אנה מרטינז, אישה מקומית, כידועה בציבור.
בתקופה זו נולד להם בנו הראשון, אל "מוזו".
בשנת 1524 פורסמה קריאה לכיבוש דרום אמריקה שהגיעה לאלמגרו, פיסארו ולוק.
בתחילת אוגוסט 1524 הם קיבלו את האישור הדרוש כדי לגלות ולכבוש מקומות דרומה יותר.
דה אלמגרו נשאר בפנמה כדי לגייס אנשים ולאסוף ציוד למסעות שהובלו על ידי פיסארו.
לאחר מספר משלחות לדרום אמריקה, הבטיח פיסארו את שהותו בפרו עם הכניעה שלה ב-6 ביולי 1529. בהמשך כיבושו של פיסארו את שטח האינקה, הוא ואנשיו הצליחו להביס את צבא האינקה תחת הקיסר אטוואלפה במהלך הקרב מקג'מרקה בשנת 1532. דה אלמגרו הצטרף לפיסארו זמן קצר אחר כך, והביא עוד אנשים ונשק.
לאחר שנכבשה פרו, פיסארו וגם דה אלמגרו פעלו בתחילה יחד להקמת ערים חדשות כדי לבסס את שלטונם.
פיסארו שיגר את דה אלמגרו לרדוף אחרי קוויזיז, שנמלט לעיר קיטו בצפון האימפריה.
באותו הזמן בקיטו גנרל האינקה רומינאווי הרס את העיר - הוא פקד לשרוף אותה ולקבור את הזהב במקום מוסתר בו הספרדים לא יוכלו למצוא אותו לעולם.
הגעתו של פדרו דה אלוואראדו מגואטמלה, בחיפוש אחר זהב האינקה, סיבכה עוד יותר את המצב עבור אלמגרו ובללקאר.
אולם נוכחותו של אלווארדו לא נמשכה זמן רב כשעזב את דרום אמריקה בתמורה לפיצוי כספי מפיסארו.
בניסיון לתבוע את קיטו הקים דה אלמגרו באוגוסט 1534 עיר על שפת לגונה דה קולטה (אגם קולטה), למרגלות הר צ'ימבורסו, כ-55 ק"מ דרומית לקיטו של ימינו, וקראה לה "סנטיאגו דה קיטו".
ארבעה חודשים אחר כך יקים של העיר הפרוינית טרוחיו, אותה כינה אלמגרו "וילה טרוחיו דה נואבה קסטיליה" (הכפר טרוחיו בקסטיליה החדשה) לכבוד עיר הולדתו של פרנסיסקו פיסארו בספרד.
אירועים אלה היו שיא הידידות של פיסארו-אלמגרו, שההיסטוריונים מתארים כאחד האירועים האחרונים לפני שידידותם דעכה ונכנסה לתקופת סערות שליטה על בירת האינקה בקוסקו.
אולם הרבה לפני כן, כל הכובשים הסכימו לחלק את ההטבות במידה שווה.
פיסארו הצליח ליחס לעצמו חלק גדול יותר מהשלל.
למרות זאת, דה אלמגרו עדיין קיבל הון גדול עבור שירותיו, והמלך העניק לו בנובמבר 1532 את התואר האצילי "דון" והוא קיבל גם סמל אבירות אישי.
עד אז דייגו דה אלמגרו כבר רכש עושר מספיק בכיבוש פרו וחי חיים מפוארים בקוסקו, הסיכוי לכבוש את השטחים דרומה יותר, היה אטרקטיבי עבורו.
בהתחשב בעובדה שהמחלוקת עם פיסארו על קוסקו המשיכה להתעצם, אלמגרו הוציא כסף רב בהצטיידות לכוח של 500 איש לכיבוש דרום פרו.
הכתר נתן בעבר לאלמגרו את השליטה בקוסקו.
ייתכן שזו הייתה הסיבה לכך שאלמגרו לא התעמת מייד עם פיסארו בגלל קוסקו, והחליט לצאת למסעו החדש לגילוי עושרה של צ'ילה.
פרנסיסקו ודייגו סיכמו על חוזה חדש ב־12 ביוני 1535, בו הסכימו לחלוק גילויים עתידיים באופן שווה.
דייגו הוציא משלחת לצ'ילה, כשהוא מצפה שהיא "תביא לעושר גדול עוד יותר ממה שמצאו בפרו." אלמגרו הכין את הדרך על ידי שליחת שלושה מחייליו הספרדים איתם יחד שלח גם את ראש הדת של אימפריית האינקה האימפריה, ואת בן משפחת המלוכה של האינקה.
כמו כן שלח דה אלמגרו חואן דה סוואדרה קדימה עם מאה וחמישים איש ועד מהרה תגבר אותם עם כוחות נוספים.
בעקבות שביל האינקה וחציית האנדים
אלמגרו עזב את קוסקו ב־3 ביולי 1535 עם תומכיו ועצר במוינה עד ה 20 באותו חודש.
בתוך כך, אחיו של פרנסיסקו פיסארו, חואן פיסארו, עצר את אחד ממנהיגי האינקה, מה שסיבך עוד יותר את תוכניותיו של דה אלמגרו מכיוון שהמעשה הגביר מאוד את חוסר שביעות הרצון של אנשי האינקה מהשלטון הספרדי.
דה אלמגרו הכריז על עצמו כאדלנטאדו (מושל) של נואבה טולדו, או דרום פרו וצ'ילה של ימינו.
מקורות מסוימים טוענים כי אלמגרו קיבל מינוי כזה בשנת 1534 מהמלך הספרדי והוכרז רשמית כמושל טולדו החדשה.
ברגע שעזב את מוינה, דה אלמגרו הלך בעקבות מערכת הדרכים של האינקה ואחריו 750 ספרדים שהחליטו להצטרף אליו למסע אחר הזהב שאבד בכופר של מלך האינקה, שהועיל בעיקר לאחים פיסארו ותומכיהם.
לאחר שחצה את רכס ההרים הבוליביאני ועבר על פני אגם טיטיקקה, הגיע אלמגרו לחופי נהר הדסגואדרו והקים מחנה בטופיסה.
שם עצרה המשלחת בצ'יקואנה ואז פנתה לדרום-מזרח כדי לחצות את הרי האנדים.
השלב הקשה ביותר למשלחת היה חציית האנדים - הקור, הרעב והעייפות הביאו למותם של ספרדים וילידים רבים, אך בעיקר של עבדים שלא היו מורגלים לאקלים הקשה.
דה אלמגרו העריך שהמשלחת נכשלה, והורה לקבוצה קטנה בפיקודו של להמשיך בסיור כלפי דרום.
אנשים אלה מצאו את עמק קופיאפו (צפון צ'ילה).
אלמגרו שהשתלט על צ'ילה, הכריז עליה כשטח חסות בשם המלך קרל החמישי בעמק קופיאפו.
דה אלמגרו פתח מיד בחקירת הטריטוריה החדשה והגיע לעמק נהר אקונקגואה, שם התקבל יפה על ידי הילידים.
עם זאת, התככים של המתורגמן שלו, פליפילו, שסייע בעבר לפיסארו, כמעט וסכלו את מאמציו.
פליפילו הפציר בחשאי בילידים המקומיים לתקוף את הספרדים, אך לא הבינו את הסכנות שהם לוקחים על עצמם.
דה אלמגרו כיוון את גומס דה אלוואראדו יחד עם 100 רוכבים ו-100 חיילים כדי להמשיך בחקירת האזור, שהייתה אמורה להסתיים במפגש של נהרות ububle ו- Itata.
קרב ריינוהואלן בין הילידים העוינים משבט המפוצ'ה לספרדים אילצו את המשלחת הספרדית לחזור לצפון.
הנסיגה של הספרדים בפיקודו של גומס דה אלוואראדו בנוסף לחורף הקר שפקד את האזור רק שימשו אישור לדה אלמגרו שהכל נכשל.
הוא מעולם לא מצא זהב או את הערים שספרו עליהם אנשי האינקה, רק יישובים עם אוכלוסייה ילידית שחיו מחקלאות קיום.
שבטים מקומיים שהתנגדו לכוחות הספרדים.
חקר השטחים של נואבה טולדו, שנמשך שנתיים, סומן ככישלון מוחלט עבור דה אלמגרו.
למרות זאת, בהתחלה הוא חשב להישאר ולהקים עיר שתשרת היטב את צרכיו.
אבל האופטימיות הראשונית שלו דעכה.
הנסיגה של הספרדים מעמקי צ'ילה הייתה אלימה: אלמגרו אישר לחייליו להחרים את נכסי הילידים ולהשאיר את אדמתם שוממת.
בנוסף, החיילים הספרדים לקחו את הילידים בשבי כדי לשמש כעבדים.
המקומיים נלכדו, נקשרו זה לזה ונאלצו לשאת את המטענים הכבדים השייכים לכובשים.
לאחר המעבר המתיש של מדבר אטקמה, בעיקר בגלל תנאי מזג האוויר, הגיע אלמגרו סוף סוף לקוסקו שבפרו בשנת 1537. לאחר שובו, דה אלמגרו הופתע לגלות על מרד האינקה.
דייגו דה אלמגרו שלח שליחים למנהיג המרד מאנקו אינקה יופאנקי, אך הוא כבר לא האמין לספרדים.
אנשיו של ארננדו פיסארו יצרו אווירה עוינת עם אנשיו של דה אלמגרו, ורצו לקבוע את גודל המענקים המלכותיים של מנהיגיהם.
כוחותיו של דה אלמגרו השתלטו במהירות על העיר וכלאו את האחים פיסארו, ו, בלילה של 8 באפריל 1537.
לאחר כיבוש קוסקו התעמת דה אלמגרו עם צבא ששלח פרנסיסקו פיסארו לשחרור אחיו.
פיקד על הכוח והובס במהלך קרב אבנקאי ב־12 ביולי 1537. הוא וכמה מאנשיו נכלאו.
מאוחר יותר, גונסאלו פיסארו ודה אלוואראדו ברחו מבית הכלא.
המשא ומתן שלאחר מכן בין פרנסיסקו פיסארו לדה אלמגרו הסתיים עם שחרורו של ארננדו, האח השלישי, בתמורה ויתר פיסארו על השליטה והניהול של קוסקו לטובת דה אלמגרו.
פיסארו מעולם לא התכוון לוותר על העיר לצמיתות, אלא קנה זמן כדי לארגן צבא חזק מספיק כדי להביס את אלמגרו.
במהלך תקופה זו חלה אלמגרו, ופיסארו ואחיו ניצלו את ההזדמנות להביס אותו ואת חסידיו.
הכוח של אלמגרו הובס בלאס סלינס באפריל 1538. דה אלמגרו נמלט לקוסקו, ומצא מקלט זמני אצל תומכיו הנאמנים.
כוחותיהם של האחים פיסארו נכנסו לעיר ללא התנגדות.
לאחר שנלכד אלמגרו הוא הושפל על ידי ארננדו פיסארו ובקשותיו לפנות למלך לא נהנו.
אלמגרו נידון למוות והוצא להורג ואז ערפו את ראשו, ב־8 ביולי 1538.
גופתו נקברה בכנסיית גבירת הרחמים בקוסקו.
דייגו אוליסי (באיטלקית: Diego Ulissi; נולד ב-15 ביולי 1989) הוא רוכב אופני כביש איטלקי בקבוצת אסטנה.
אוליסי נולד בצ'צינה שבנפת ליבורנו בטוסקנה, איטליה.
אוליסי הפך למקצוען בשנת 2010, הוא ניצח את מרוץ אינדוסטריה קומרצ'ו די פראטו.
אוליסי התחרה לראשונה בגרנד טור, לאחר שנבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה.
הוא ניצח את הקטע ה-17, לאחר שהקדים את פבלו לסטרס ואת ג'ובאני ויסקונטי במאוץ.
הוא ניצח את הטור של סלובניה, וניצח את הקטע השלישי במרוץ.
אוליסי ניצח את הקטע השלישי והרביעי במרוץ קופי אה בארטלי, סיים במקום השלישי הכללי וניצח את דירוג המאיצים והצעירים.
הוא סיים תשיעי בלה פלש ואלון, 9 שניות לאחר ז'ואקים רודריגז המנצח.
בג'ירו ד'איטליה, אוליסי סיים במקום ה-21 הכללי, ורביעי בדירוג הצעירים.
הוא ניצח בפעם השנייה בקריירה שלו את מרוץ אינדוסטראיה קומריקו, סיים שישי בגרנד פרי קוויבק ושני במילאנו - טורינו.
אוליסי ניצח את מרוץ קופי אה בארטלי, לאחר שהקדים את דמיאנו קונגו ב1:35 דקות ואת מיגל אנחל רובינו ב1:48 דקות, הוא סיים שישי בבאיירן-רונדפארט, וניצח את דירוג הצעירים במרוץ.
אוליסי התחרה בטור של פולין, וניצח את הקטע הראשון במרוץ.
אוליסי התחרה גם ב-וואלטה אספנייה, סיים במקום ה-2 בקטע ה-19, וסיים במקום ה-32 הכללי.
אוליסי ניצח את מרוץ מילאנו–טורינו, לאחר שהקדים רפא מייקה ואת דניאל מורנו.
הוא ניצח את מרוץ גראן פרמיו קיטה די פצ'יולי - קופה סאבטיני, ואת מרוץ ג'ירו דל'אמיליה.
אוליסי פתח את העונה עם ניצחון בקטע השני בטור דאון אנדר, וסיים במקום השלישי, 5 שניות אחרי סיימון גרנס המנצח.
אוליסי ניצח את המרוץ ג'יפי קאמאיורה, ואת הקטע הרביעי והתשיעי בג'ירו ד'איטליה.
אוליסי ניצח את הקטע השביעי ב-ג'ירו ד'איטליה, לאחר שהקדים את חואן חוסה לובאטו ואת סיימון גרנס, וסיים במקום ה-64 הכללי.
אוליסי סיים שלישי באליפות איטליה, 29 שניות לאחר וינצ'נצו ניבאלי המנצח.
הוא ניצח את המרוץ לזכרו של מרקו פנטאני.
אוליסי סיים שני בגראן פרמיו קיטה די לוגאנו, ושביעי ב-סטראדה ביאנקה וב-מרוץ אמסטל גולד.
בנוסף לכך, הגיע שמיני ב-לה פלש ואלון, הוא ניצח את הקטע ה-4 וה-11 ב-ג'ירו ד'איטליה, וסיים במקום ה-21 הכללי.
הוא ניצח את הקטע השלישי בטור של סלובניה, ואת המרוץ לזכרו של ריקרדו אוקסואה, לאחר שהקדים את סיימון ייטס וחוזה הראדה.
הוא ניצח את הטור של צ'כיה, לאחר שגם ניצח את הקטע השלישי.
הוא סיים שביעי בגרנד פרי קוויבק ושלישי בגרנד פרי מונטריאול, הוא סיים שני בקופה אגוסטוני, שני בטרה ואלי וארסיין, וחמישי במילאנו - טורינו.
הוא סיים שלישי בטור של אבו דאבי, 43 שניות מטנל קנגרט המנצח.
אוליסי ניצח את מרוץ קוסטה דגלי אסטרוצ'י, הוא סיים עשירי ב-לה פלש ואלון.
ושני באליפות איטליה, 40 שניות לאחר פאביו ארו המנצח.
הוא נבחר לסגל קבוצתו ב-טור דה פראנס, וזו הייתה הפעם הראשונה שהשתתף במרוץ, הוא סיים במקום ה-39 הכללי.
הוא ניצח את גרנד פרי מונטריאול, וניצח את הטור של טורקיה, וגם את הקטע הרביעי במרוץ.
אוליסי פתח את העונה עם מקום רביעי ב-טור דאון אנדר, ושביעי בטור של אבו דאבי.
הוא סיים במקום ה-28 ב-ג'ירו ד'איטליה, ורביעי בגראן פרמיו קיטה די לוגאנו.
הוא ניצח את הקטע החמישי ב-טור דה סוויס, וסיים תשיעי כללי.
הוא סיים שביעי בגרנד פרי מונטריאול, ורביעי ב.
את עונת 2019 אוליסי פתח עם מקום תשיעי כללי ב-טור דאון אנדר.
וסיים שלישי ב-לה פלש ואלון, אחרי ז'וליאן אלאפיליפ ויאקוב פוגלסן.
הוא סיים במקום ה-42 ב-ג'ירו ד'איטליה, וסיים שלישי בקטע הרביעי, אחרי ריצ'רד קאראפז וקיילב יואן.
הוא ניצח את מרוץ גראן פרמיו קיטה די לוגאנו ואת הטור של סלובניה (ואת הקטע השלישי במרוץ).
הוא סיים רביעי באליפות איטליה, וניצח את מרוץ ההכנה ביפן לקראת אולימפיאדת טוקיו 2020. הוא סיים שלישי בטור של פולין, רביעי בגרנד פרי קוויבק, ושני בגרנד פרי מונטריאול.
עונת 2020 נפתחה אצל אוליסי עם מקום שני כללי בטור דאון אנדר, 25 שניות מריצ'י פורט המנצח.
לאחר מכן התחרה בטור האמירויות בתור פועל של טאדיי פוגאצ'אר, אך עדיין הצליח לסיים בעצמו בעשירייה הראשונה של המרוץ, במקום ה-9, 2:47 דקות מאדם ייטס המנצח, בעוד פוגאצ'אר סיים שני את המרוץ.
המרוץ הבא של אוליסי היה כמעט חצי שנה אחרי, סטראדה ביאנקה, בשל פגרת הקורונה שנכפתה על הרוכבים, אוליסי סיים את המרוץ במקום ה-16. משם המשיך אוליסי ל, שם סיים שני לריצ'רד קאראפאס בקטע ה-3 וחמישי כללי, 3:09 דקות מרמקו אוונפול.
אוליסי התחרה לאחר הטור של פולין בסדרה של מרוצים-חד יומיים באיטליה, שנפתחה עם הגראן פיימונטה, בו סיים שני לג'ורג' בנט.
לאחר מכן התחרה במונומנט ג'ירו די לומברדיה וסיים שמיני את המרוץ, 5:20 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח, אוליסי המשיך עם מקום שלישי בג'ירו דל'אמיליה, 18 שניות מאלכסנדר ולאסוב המנצח.
באליפות איטליה סיים אוליסי שישי, כשנכנע לג'אקומו ניצולו המנצח בספרינט בדבוקה של שמונה רוכבים.
לאחר מכן ניצולו ואוליסי רכבו ביחד במדי נבחרת איטליה באליפות אירופה, ואוליסי סייע לניצולו לזכות במדליית הזהב, בעוד אוליסי סיים במקום ה-40. לאחר אליפות אירופה, חזר אוליסי לאיטליה בשביל להתחרות ב-Settimana Internazionale Coppi e Bartali, מרוץ קטעים בו סיים אוליסי רביעי, 25 שניות מג'ונתן נארבייז המנצח.
אוליסי המשיך להתחרות במרוצי קטעים ככחלק מהכנתו לג'ירו ד'איטליה, וניצח את הטור דה לוקסמבורג ושני קטעים מתוך חמישה במרוץ, מקדים את מרקוס הולגארד ב-25 שניות ואת איימה דה חנט ב-27 שניות.
בג'ירו, אוליסי ניצח את הקטע ה-2 במרוץ לאחר שגבר על פטר סאגאן ומיקל הונורה בספרינט סיום, כשהקטע הסתיים בעלייה מתונה.
אוליסי רשם הצלחה שנייה בקטע ה-13 במרוץ, לאחר שניצח את הקטע מתוך ספרינט מדבוקה מצומצמת לאחר פירוקים רבים בפלוטון, הקדים את ז'ואאו אלמיידה ואת פטריק קונארד.
אוליסי הושעה לתשעה חודשים (מיוני 2014 עד מרץ 2015) לאחר שנמצא בשתן שלו כמות חריגה של סאלבוטאמול.
דייבי קורמן הוא כדורגלן עבר בלגי, ששיחק בעמדת הקשר.
קורמן התחיל את הקריירה שלו בגנט.
ב-10 במרץ 1990, קורמן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת המשחק הליגה נגד ורכם.
בקיץ , קורמן חתם בסקרל ברוז'.
אחרי שנתיים עבר לוורכם וכעבור שנה חזר לסרקל.
בקיץ , קורמן עזב לראשונה את בלגיה וחתם בהפועל באר שבע ששיחקה אז בליגה הלאומית.
ב-10 באפריל 2001, כבש בהפסד 1–2 למכבי חיפה במסגרת רבע גמר גביע המדינה.
בסיום העונה, עלתה באר שבע לליגת העל.
בקיץ שוחרר מבאר שבע מסיבות אישיות, וחתם בלה לובייר.
קורמן, היה שותף לזכייה הראשונה של המועדון אי פעם בגביע בעונתו היחידה.
בהמשך הקריירה, שיחק קורמן בברינגן-הוסדן-זולדר, זומרגם וקרקסקן-מרה.
באוגוסט , מונה לאימון קבוצת דה פינטה, אותה אימן עד נובמבר של אותה עונה.
בפברואר , חתם באודגם, אותה אימן עד סיום העונה.
דייבי רוף (בהולנדית: Davy Roef; נולד ב-6 בפברואר 1994) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת השוער בגנט.
רוף גדל במחלקות הנוער של בירסחוט ואנדרלכט, כשבאחרונה הוא המשיך לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-19 בינואר 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בליגה בהפסד 2–1 למכלן.
הוא נכנס לאחר 39 דקות כמחליף לסילביו פרוטו הפצוע.
בינואר 2017, הוא הושאל לדפורטיבו לה קורוניה הספרדית.
לעומת זאת, הוא התקשה להסתגל לקבוצה, ומה שהקשה עליו עוד יותר זאת הפציעה בקרסול שספג באחד האימונים.
ב-20 במאי 2017, הוא ערך את הופעתו הראשונה והיחידה בקבוצה במסגרת ניצחון הליגה 0–3 על לאס פאלמאס.
לאחר תום עונת ההשאלה בדפורטיבו, הוא חזר לבלגיה והושאל פעם נוספת, הפעם לואסלנד-בוורן.
הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בליגה הגיעה ב-26 באוגוסט 2017 בהפסד 1–0 לסנט טרוידן.
לאחר שמונה שנים באנדרלכט, הוא נפרד מהמועדון ועבר ב-1 ביולי 2020 לגנט בהעברה חופשית.
רוף זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה הבוגרת לצמד המשחקים מול נבחרת דנמרק ונבחרת איסלנד במסגרת ליגת האומות בספטמבר 2020.
דייגו ביססוואר (בהולנדית: Diego Biseswar; נולד ב-8 במרץ 1988) הוא כדורגלן עבר סורינאמי-הולנדי, ששיחק בעמדת הקשר.
ביססוואר, נולד באמסטרדם להורים סורינאמי.
ביססוואר, התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים דווס וכעבור שנה הצטרף לזו של אייאקס.
בהמשך, שיחק בקבוצות הנוער של טלסטאר ופיינורד.
ב-29 באוקטובר 2004, ביססוואר חתם לשלוש שנים בפיינורד.
כשנה לאחר מכן, הושעה מהגביע עקב הטענה ששיחק גם עבור קבוצת נעוריו "דווס" במקביל.
ב-22 במאי 2005, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בפיינורד בניצחון 3-6 נגד דן האג.
ב-20 בנובמבר, ביססוואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון נגד אודה.
ב-18 בפברואר 2006, הורחק במשחק הליגה נגד אייאקס.
בקיץ , ביססוואר הושאל להראקלס אלמלו על מנת לצבור דקות משחק.
בקיץ , ביססוואר הושאל לדה חראפסחאפ.
ב-2 בפברואר 2008, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אקסלסיור רוטרדם.
בינואר , ביססוואר עבר חתם לארבע וחצי שנים בקייסריספור מליגת העל הטורקית תמורת כ-200 אלף אירו.
ב-8 בינואר 2012, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לאנטליהספור ושלושה ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אקהיסאר בלדייספור.
ביוני , ביססוואר חתם בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית.
ב-3 באוגוסט 2016, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאייאקס במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-11 בספטמבר 2016, ביססוואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד פנאטוליקוס.
ב-6 במאי 2017, הבקיע בניצחון בגמר הגביע נגד א.א.ק.
בעונת , ביססוואר רשם את עונת השיא שלו בקריירה, בה רשם 8 שערי ליגה ב-27 משחקי ליגה.
בעונה זו, זכתה פאוק בדאבל הראשון בהיסטוריה שלה ובאליפות הראשונה מזה 34 שנים.
ב-19 בינואר 2021, ביססוואר הושאל לאפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
בצעירותו, ביססוואר שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-27 במרץ 2021, ביססוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם, בניצחון 0-6 נגד .
ביססוואר, נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2021.
דייגו אנדרס גונזלס בונטה (בספרדית: Diego Andrés González Boneta; נולד ב-29 בנובמבר 1990) הוא שחקן, מפיק מוזיקלי וזמר מקסיקני.
מוכר במיוחד בשל תפקידו כרוצח סדרתי, פיט מרטינז בסדרת האימה הקומית "מלכות הצעקה" (2015) בסרטים "רוק לנצח" (2012) ו"שליחות קטלנית: גורל אפל" (2019) ובשל הופעתו בתור הזמר לואיס מיגל בסדרה הביוגרפית "לואיס מיגל - הסדרה" (2018) של נטפליקס.
בשנת 2005 הקליט את אלבום הבכורה שלו, "Diego", לו הוקלטה ב-2006 גרסה ברזילאית בפורטוגזית.
בשנת 2008, הוא הוציא לאור את אלבומו השני, "Indigo".
בונטה נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו בנם של שני מהנדסים, לאורו גונזלס, יליד מקסיקו סיטי ממוצא מקסיקני, ואסטריד בונטה, ילידת ארצות הברית ממוצא פוארטו ריקני וספרדי.
על אף שמעולם לא הכיר את סבו מצד אמו, אוטו בונטה, שהיה פזמונאי ופסיכיאטר, דייגו זוקף לזכותו את כישרונותיו המוזיקליים.
בונטה גדל בלוס אנג'לס, קליפורניה ובמקסיקו סיטי.
בונטה דובר ספרדית ואנגלית באופן שוטף.
לבונטה שלוש אזרחויות, מקסיקנית, אמריקאית וספרדית.
בשנת 2005, במהלך הופעתו בטלנובלה "Rebelde", בונטה הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, Diego, במקסיקו, צ'ילה וברזיל.
האלבום היה זמין למכירה דיגיטלית החל מ-3 באפריל 2006, ובהמשך יצא גם בארצות הברית, ב-24 באפריל.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Responde", זכה להצלחה מסחרית במקסיקו ובמדינות דרום אמריקה, בהן ארגנטינה, צ'ילה וברזיל.
שירי האלבום הושמעו ב-"Rebelde", ולאחר סיום הסדרה, הוא יצא לסיבוב הופעות בינלאומי עם להקת הפופ המקסיקנית RBD, אשר הוקמה במסגרת הסדרה.
"זו הייתה חוויה ממש מגניבה, כי במדינות כמו ברזיל או רומניה כולם שרו את השירים שלי בספרדית", אמר.
במסגרת קידום אלבומו הראשון במקסיקו הוא חימם את הילרי דאף בשלוש הופעות (במקסיקו סיטי, גוודלחרה ומונטריי) ב-2006.
אלבומו השני, Indigo, יצא לאור ב-25 במרץ 2008. הוא כולל את הסינגלים "Perdido en Ti" ו-"Losing Me", והופק על ידי מיץ' אלן , שגם כתב אותו יחד עם קארה דיוגוארדי .
תחילת הקריירה של בונטה בשירה ומשחק הייתה במקסיקו.
הוא עבד רבות בטלוויזיה והופיע בתוכנית המציאות "" .
הוא הופיע בשתי טלנובלות לילדים: "Alegrijes y rebujos" ו-"Misión S.O.S" , אשר שודרו בערוץ Univision.
כמו כן, הוא הופיע בטלנובלת הנוער Rebelde.
בשנת 2010, בגיל 20, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" בתפקיד אלכס סנטיאגו, ובסדרה "90210" בתור חוויאר לונה.
בשנת 2011 הופיע בסרט הנעורים "ילדות רעות 2" , במה שהייתה הופעתו הראשונה בקולנוע, לצד מייגן מרטין וג'ניפר סטון.
מרטין הייתה השחקנית היחידה שהכיר באותה תקופה, והוא סיפר כי היה לו קל מאוד לעבוד איתה משום שהיו חברים.
בנוסף, הוא אמר כי הסרט נתן לו את ההזדמנות לחוות את שנות התיכון, אשר לא זכה לה בעצמו כי נתן שיעורים פרטיים והיה עסוק מאוד.
עם כניסתו תחת אור הזרקורים, בשנת 2011 נבחר להיות דוגמן השער של גיליון 'March Men Madness' של מגזין TROIX, בו הוא הוצג כ-"Prince Charming".
פריצתו הגדולה בהוליווד הייתה כאשר כיכב בעיבוד הקולנועי של אדם שנקמן למחזמר המצליח של ברודוויי, "רוק לנצח", לצד טום קרוז וג'וליאן האף.
בסרט גילם את דרו בולי, צעיר מלוס אנג'לס של סוף שנות ה-80 שחולם להפוך לכוכב רוק.
לאחר האודישן של בונטה לסרט, שנקמן כינה אותו "הדבר הגדול הבא" והשווה אותו לזאק אפרון, צ'נינג טייטום וליאם המסוורת'.
בשנת 2012, דייגו כיכב בסדרה Underemployed של MTV, בה גילם את דמותו של מיילס גונזלס, חשפן משעשע.
ב-2014 הופיע בונטה בקמפיין "Making of a Star" של אברקרומבי אנד פיץ', ותמונותיו הוצגו בחנויות הרשת ברחבי העולם.
ב-2015 גילם בונטה את דמותו של עמרם הלוחם במיני-סדרה "נשות מצדה" , וגם הקליט את שיר הפתיחה שלה, "The Warrior".
בין ספטמבר לדצמבר 2015, הוא כיכב בסדרת האימה הקומית "מלכות הצעקה" של פוקס, שיצר ריאן מרפי.
ב-2018 בונטה גילם את דמותו של האמן זוכה הגראמי לואיס מיגל בסדרת הטלוויזיה הביוגרפית-מוזיקלית, "לואיס מיגל - הסדרה" .
הסדרה נכתבה בהשראת ראשית הקריירה של האמן המקסיקני המפורסם.
הסדרה עלתה לשידור ב-22 באפריל 2018 בערוץ Telemundo ובנטפליקס, ועונתה השנייה עלתה באפריל 2021.
שפות: ספרדית Diego (גרסה ברזילאית) יצא לאור: 10 ביולי 2006
שפות: פורטוגזית, ספרדיתIndigo יצא לאור: 25 במרץ 2008
כותרת פרטי האלבום הערותDiego - En Vivo En El Maracanã יצא לאור: דצמבר 2006
שנהסדרה/סרטשיר הערות 2010 90210"One More Time" ללא קרדיט 90210"Fade Away" כתיבה / גרסה אקוסטית; ללא קרדיט 90210"Siempre Tu" כתיבה; ללא קרדיט שקרניות קטנות"Siempre Tu" ללא קרדיט 2012רוק לנצח מספר שירים 2018 לואיס מיגל - הסדרה מספר שירים
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאה 2012 פרסי ALMA שחקן קולנוע אהוברוק לנצח2012סינמקון כוכב עולהרוק לנצח2012פרסי בחירת הנוערהכימיה הטובה ביותררוק לנצח2018פרסי פניקס אנסמבל המשחק הטוב ביותר בסדרת טלוויזיהלואיס מיגל - הסדרה2019פרסי פלטינו השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סדרת טלוויזיהלואיס מיגל - הסדרה2020סגוסו השחקן הצעיר הטוב ביותרנואבו אורדן
דייגו גוטיירז (בספרדית: Diego Gutiérrez; נולד ב-25 בספטמבר 1974) הוא זמר-יוצר קובני.
בשנת 2018, Gutiérrez היה מועמד על אלבומו !Palante el Mambo לפרס הגראמי הלטיני לאלבום הטרופי פיוז'ן הטוב ביותר .
.דייגו גוטיירז נולד בסייגו דה אבילה, שם חי בילדותו ובהתבגרותו.
אחיו לימדו אותו לנגן בגיטרה, להיות עצמם אוטודידקטים, ועד מהרה הוא החל לשיר את הקלאסיקה הקובנית המסורתית של טרובה וגם את שירי תנועת נואבה טרובה.
מאז שהיה קטן הוא קיבל את ההשפעות של קאנטרי קובני ומוזיקה פופולרית דרך הווינילים הישנים שהאזינו בבית, שסימנו את יצירותיו לבוא.
הוא החל לכתוב שירים משלו באוניברסיטה המרכזית של לאס וילאס, שם מצא תנועה תרבותית רבת עוצמה שהעניקה לו השראה והניעה אותו לחשוב ברצינות בפיתוח הקריירה המוזיקלית שלו, תוך כדי לימודי שפה וספרות אנגלית.
תחילה התוודע לקהל הולך וגדל דרך פסטיבלי מוזיקאים חובבים, בהם זכה במספר פרסים, ולאחר מכן באמצעות קונצרטים וסיורים ברחבי ארצו.
בשנת 1997, הוא הקים יחד עם עמיתים טרובדורים אחרים בסנטה קלרה את אתר כתיבת השירים בשם La Trovuntivitis, שבסיסו באל מג'ונג'ה.
זהו מרכז תרבות איקוני בקובה, שממנו צצו דורות חדשים של מוזיקאים, זמרים-יוצרים ואמנים.
כמו כן, בסביבות אותה שנה ייסדו כולם יחד את הפסטיבל הלאומי של הטרווודורים "לונגינה".
הוא הוזמן לחלוק את הבמה עם זמרים-יוצרים ידועים מקובה כמו קרלוס וארלה, דייוויד טורנס, סנטיאגו פליו בין שאר המוזיקאים החשובים והשתתף בקונצרט שהוזמן על ידי מאנו צ'או, יחד עם La Trovuntivitis, במסגרת כמסע הופעות בקובה של האמן הזה.
בשנת 2006 הקליט גוטייר את אלבום האולפן הראשון שלו בשם De cero שקיבל שלוש מועמדויות ושני פרסי קובדיסקו .
הוא השתתף כמוזיקאי מוזמן בפסטיבל העולמי לנוער וסטודנטים באלג'יר (2001) ובקראקס (2005).
הוא הוזמן למהדורת 2009 של פסטיבל הזמרים והיוצרים הבינלאומי " ברנסנטס בברצלונה ולאחר מכן ביצע סדרה של קונצרטים בסביליה, ולנסיה ומדריד .
לאלבום האולפן השני שלו בשם !Palante el Mambo הוא קיבל פרס קובאדיסקו ומועמדות לפרסי הגראמי הלטיני בשנת 2018.
בשנת 2019, הוא השיק את מהדורת האולפן השלישית שלו בשם Piloto automático .
כתוצאה מעבודתו לאורך השנים בהכניס למוזיקה את הפסוקים של סופרים שונים מווילה קלרה, בשנת 2021 הוציא דייגו גוטייר את אלבומו האחרון Viaje al Centro de la Tierra .
גוטייר הביא את עבודתו לארצות הברית, ספרד, בריטניה, ארגנטינה, שווייץ, מקסיקו, ונצואלה, קפריסין, אורוגוואי, אלג'יריה ובוליביה כחלק מסיורים, פסטיבלים וקונצרטים.
הוא חבר באקדמיה הלטינית לאמנויות ומדעי ההקלטה.
2003: Acabo de soñar, שירים של חוסה מרטי המושרים על ידי טרובדורים קובנים צעירים
2006: Te doy una canción Vol.1, מחווה לסילביו רודריגז
2007: Décimas del gato Simón, שירים מאת יוזפינה דה דייגו.
דייגו מרטין אלונסו לופס (נולד ב-16 באפריל 1975) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי וכיום מאמן.
דייגו אלונסו נולד במונטווידאו, בירת אורוגוואי.
כשחקן, הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במועדון בלה ויסטה המקומית, שם שיחק כ-4 עונות ועזר לקבוצה לזכות בליגה המשנה ב-1997. לאחר מכן הוא שיחק בקבוצות בארגנטינה וספרד, ובינואר 2002 חתם באתלטיקו מדריד.
בקבוצה זו הוא סיים את עונת 2001-2002 עם 22 שערים בליגה השנייה ועזר להקבוצה לחזור לליגה העל.
במהלך הקריירה הוא שיחק גם בקבוצות כמו ראסינג סנטנדר, מאלגה וריאל מורסיה בספרד, וגם בשאנגחאי שנחווה בסין.
בנוסף, הוא שיחק במקסיקו עם קבוצת אוניברסידד נסיונל.
בשנת 2011 החל אלונסו את קריירת האימון שלו ועבד עם מספר קבוצות באורוגוואי, פרגוואי ומקסיקו.
בשנת 2019, הוא הפך למאמן הראשון אי-פעם שזכה בליגת האלופות של CONCACAF עם שתי קבוצות שונות, פצ'וקה ומונטריי.
בדצמבר 2019, אלונסו מונה להיות מאמן קבוצת אינטר מיאמי מה-MLS.
בדצמבר 2021, הוא הפך למאמן נבחרת אורוגוואי.
בשנת 2023 נבחר לאמן את סביליה אך לבסוף פוטר לאחר הפסד 3:0 לחטאפה בבית.
ביוני 2024 נבחר לאמן את פנאתינאיקוס.
דייגו אלכסנדר גומס אמארייה (בספרדית: Diego Alexander Gómez Amarilla; נולד ב-27 במרץ 2003 בסן חואן באוטיסטה שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג ובנבחרת פרגוואי.
גומס גדל במחלקת הנוער של ליברטד.
הוא ערך 40 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הפרגוואית, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-20 ביולי 2023 חתם באינטר מיאמי מה-MLS.
ב-10 בדצמבר 2024 הודיעה ברייטון אנד הוב אלביון על החתמתו של גומס ויעבור לקבוצה החל מה-1 בינואר 2025.
ב-1 בספטמבר 2022 ערך גומס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, בניצחון 1-0 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
דייוויד דואן פרוידנטל הוא עורך דין, כלכלן ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויומינג ה-31 בשנים 2003–2011, קודם לכן הוא כיהן כתובע הפדרלי של המחוז השיפוטי של ויומינג בשנים 1994–2001.
דייב פרוידנטל נולד בתרמופוליס, מקום מושב מחוז הוט ספרינגס שבצפון-מרכז ויומינג, כשביעי במשפחה של שמונה ילדים, וגדל בחווה מצפון לעיר.
במלחמת וייטנאם הוא התחמק משירות צבאי.
ב-1973 הוא סיים את לימודיו באמהרסט קולג' במסצ'וסטס עם תואר בוגר אוניברסיטה בכלכלה.
לאחר סיום לימודיו הוא החל לעבוד במחלקת התכנון והפיתוח הכלכלי של ויומינג ככלכלן, ובהמשך היה למנהל התכנון תחת המושל אדגר הרשלר.
ב-1980 סיים פרוידנטל לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת ויומינג, והחל לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי.
לאחר סיום כהונתו כמושל הוא עבד לזמן קצר במשרד עורכי הדין "קרוול ומורינג" כיועץ בכיר במשרד החברה בשאיין לפני שהוא נסגר.
ב-1994, בהמלצת המושל מייק סאליבן, מונה פרוידנטל כתובע הפדרלי של המחוז השיפוטי של ויומינג.
הוא סיים את כהונתו בתפקיד זה במאי 2001, והוחלף במאט מיד, גם הוא לימים מושל המדינה.
ב-2002 התמודד פרוידנטל בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על משרת מושל ויומינג, וניצח בהן לאחר שזכה ביותר מ-50 אחוזים מהקולות מול כמה יריבים.
ב-5 בנובמבר אותה שנה נערכו הבחירות הכלליות, וגם בהן הוא ניצח עם 50 אחוזים מהקולות.
בנובמבר 2006 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה ושיפר את הישגו כאשר זכה ב-70 אחוזים מהקולות והשיג רוב בכל אחד ממחוזות המדינה.
ב-4 במרץ 2010 הודיע פרוידנטל שהוא לא ינסה להתמודד על תקופת כהונה שלישית, לאחר שעלו השערות שהוא יקדם ביטול של חוק המדינה בנוגע להגבלת הכהונה.
חוק זה הגביל את המושלים לכהונה של שמונה שנים בתקופה של 16 שנים.
במשך כל תקופת כהונתו נותר פרוידנטל פופולרי בקרב ציבור בוחריו, גם כאשר הוא היה דמוקרט במדינה שהצביעה כמעט באופן מלא עבור הרפובליקנים.
כמושל, הוא נקט לעיתים קרובות בעמדות שמרניות, שהובילו לעימותים עם פקידי ממשל פדרליים ועם קבוצות איכות הסביבה.
למעשה, פרוידנטל, ויורשו בתפקיד, הרפובליקני מאט מיד, בלטו בכך שהם החזיקו במגוון של דעות משותפות.
רוב הזמן בשתי תקופות כהונתו עמד בסימן של שגשוג בתחום האנרגיה ובעודף הכנסות של הממשלה, אם כי בהמשך נהפך מצב זה על פניו לאחר המיתון הגדול.
פרוינדטל קרא אז לקיצוצים בהוצאות סוכנויות הממשל כאשר הגידול החל בהאטה.
ביוני 2007, בעקבות מותו של הסנאטור הרפובליקני קרייג תומאס, מינה פרוידנטל במקומו את הרפובליקני ג'ון באראסו.
חוקי המדינה מתירים לו לבחור מחליף במקרה כזה מתוך רשימה שמורכבת על ידי המפלגה שמטעמה מכהן בעל התפקיד הקודם.
פרוידנטל , ילידת העיר קודי, שמכהנת כשופטת בבית המשפט הפדרלי של מחוז ויומינג.
אחיו, סטיב פרוידנטל, כיהן כתובע הכללי של ויומינג תחת המושל אדגר הרשלר, והיה חבר בית הנבחרים המדינתי.
ב-2008, בעת שכיהן כמושל, עבר פרוידנטל ניתוח בכתפו, שבמהלכו שימש מזכיר המדינה, מקס מקספילד, כמושל בפועל לזמן קצר.
ריקס (נולד ב-1967) הוא יושב ראש ומנכ"ל חברת התרופות האמריקאית אלי לילי.
לריקס תואר ראשון במדעים מאוניברסיטת פרדו, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת אינדיאנה ותואר דוקטור לשם כבוד בניהול פרמצבטי מאוניברסיטת פרדו.
ריקס הצטרף לחבר "אלי לילי" בשנת 1996 כעמית לפיתוח עסקי.
במהלך השנים החזיק בתפקידים ניהוליים בשיווק ומכירות בארצות הברית.
הוא ניהל את פעילות החברה בקנדה ובסין, לפני שחזר לתפקיד נשיא החברה בארצות הברית.
בשנת 2012 מונה לנשיא חטיבת התרופות מ-2012 עד 2016. הוא מונה למנכ"ל בינואר 2017 ונבחר ליו"ר מועצת המנהלים ביוני 2017. תחת הנהגתו, החברה פיתחה תרופות חדשניות לטיפול במחלות מורכבות כמו סוכרת, השמנת יתר ומחלות אוטואימוניות.
ריקס אחראי להצלחה הגדולה של תרופות מבוססות GLP-1, כגון תרופת "Mounjaro" לטיפול בסוכרת ו-"Zepbound" לטיפול בהשמנה.
בנוסף לתפקידו בחברת "אלי לילי", ריקס חבר במועצת המנהלים של אדובי ושל Business Roundtable, חבר בוועדות בארגונים בינלאומיים לתעשיית התרופות והפטנטים בארצות הברית ופעיל בפיתוח הקהילה במרכז אינדיאנה כחלק מ-Central Indiana Corporate Partnership.
באוקטובר 2024, ריקס מונה על ידי מושל אינדיאנה, אריק הולקומב, כחבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת פרדו.
תקופת המינוי תתחיל ב-1 בינואר 2025 ותסתיים ב-1 ביולי 2027.
באפריל 2024, ריקס נבחר לאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר של 2024 לפי מגזין טיים.
דייגו אגואדו פאסיו (בספרדית: Diego Aguado Facio; נולד ב-7 בפברואר 2007 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ריאל מדריד מלה ליגה.
אגואדו גדל במחלקות הנוער של סוטו דל ריאל וריאל מדריד.
בשנת 2024 החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד.
ב-6 בינואר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–5 על מינרה במסגרת הסיבוב השלישי של גביע המלך הספרדי לעונת 2024/2025.
אגואדו נכלל בסגל נבחרת ספרד עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 לשנת 2025, וב-28 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר, בהפסד 0–2 לנבחרת מרוקו עד גיל 20 במסגרת שלב הבתים.
דייגו ג'וניור ארויו מלדונדו (בספרדית: Diego Júnior Arroyo Maldonado; נולד ב-29 באפריל 2005) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק בעמדת הבלם בשחטאר דונצק.
ארויו התחיל את הקריירה שלו באקדמיית טהויצ'י ובגיל יותר מאוחר הצטרף לבוליבר.
ב-26 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד אינדפנדיינטה פטרולרו.
בפברואר הצטרף לשחטאר דונייצק מליגת העל האוקראינית תמורת כמיליון אירו, והפך לכדורגלן השני מבוילביה שמשחק בקבוצה אחרי מרסלו מרטינס.
ב-18 במאי 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד אינהולץ פטרובה.
בצעירותו, ארויו השתתף עם נבחרת הנוער של בוליביה בגביע דרום אמריקה עד גיל 20 - 2025. ב-6 ביוני 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026 נגד .
דייגו ארמנדו מראדונה (בספרדית: Diego Armando Maradona; ) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי, מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים.
מראדונה שיחק בארבעה טורנירים של גביע העולם בכדורגל, כולל מונדיאל 1986, בו היה קפטן נבחרת ארגנטינה והוביל אותה לזכייה בטורניר, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת גרמניה המערבית, בו בישל את שער הניצחון.
זכה בפרס כדור הזהב כשחקן הטוב ביותר של הטורניר.
דייגו מראדונה נחשב לאחת הדמויות השנויות במחלוקת ביותר בספורט.
הוא הושעה מכדורגל למשך 15 חודשים בשנת 1991, לאחר שנכשל בבדיקת סמים באיטליה, ולאחר מכן נשלח הביתה ממונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית, לאחר שבדיקות הראו שהשתמש באפדרין.
לאחר פרישתו מהמשחק, ביום הולדתו ה-37 בשנת 1997, הוא עלה במשקל בצורה דרסטית, וסבל מבריאות לקויה כתוצאה מהשפעות השימוש בקוקאין.
בשנת 2005 הרזה לאחר ניתוח הצרת קיבה, והתגבר על התמכרותו לקוקאין.
הנימוסים הבוטים שלו גרמו לו להסתכסך עם עיתונאים ומנהלים בכירים בספורט.
למרות ניסיון אימון דל, הוא הפך למאמן נבחרת ארגנטינה בנובמבר 2008 והדריך אותה במונדיאל 2010. הוא החזיק בתפקיד במשך שנה וחצי, עד שפג תוקף החוזה שלו לאחר מונדיאל 2010.
מראדונה נבחר, ביחד עם פלה, ל"כדורגלן המאה של פיפ"א", על ידי אנשים מרחבי העולם במסגרת סקר שערכה פיפ"א והוכרז ב-2000. נבחר ב-2004, על ידי פלה, לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
דייגו ארמנדו מראדונה נולד בלנוס אך גדל בעיירת הצריפים "ויז'ה פיוריוטו", פרוור עוני בפאתיה הדרומיים של בואנוס איירס, ארגנטינה.
הוא היה הבן הראשון אחרי 4 בנות.
אביו דייגו מראדונה "צ'יטורו" (1927–2015), שעבד במפעל כימיקלים, היה ממוצא גליסיני וילידי ואמו דלמה סלבדורה פרנקו, "דוניה טוטה" (1930– 2011), הייתה ממוצא איטלקי וקרואטי.
היו לו שני אחים צעירים יותר, שאף הם היו כדורגלנים מקצוענים, הוגו שנפטר ב-2021, וראול .
בגיל 10, התגלה על ידי סוכן שחקנים כאשר שיחק בקבוצת ילדים מקומית בשם "הכוכב האדום".
בתוך זמן קצר הקימו, הוא וחבריו, קבוצה משלהם בשם "לוס סבוז'יטס" ("הבצלצלים").
אנשי "ארחנטינוס ג'וניורס" צירפו את כל השחקנים, כיחידה אחת, למחלקת הנוער שלהם.
מראדונה הפך לכוכב כדורגל כבר בצעירותו.
את הופעת הבכורה שלו בארחנטינוס ערך 10 ימים לפני שמלאו לו 16 שנים, ב-20 באוקטובר 1976, כשנכנס כמחליף נגד טאז'רס מקורדובה ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הכדורגל הארגנטינאי, עד שבירת שיאו בידי סרחיו אגוארו, בשנת 2003.
ב-1981, נקנה על ידי בוקה ג'וניורס במיליון וחצי דולרים.
המשטר הצבאי ששלט אז בארגנטינה ביקש לנצל את הפופולריות של הכוכב הצעיר כדי להסיט את תשומת הלב מהזוועות שהתחוללו אז במדינה ולפיכך סיכל באותן שנים כל הצעה שקיבל מראדונה מעבר לים.
רק עם הפלת המשטר, ב-1982, קנתה ברצלונה את מראדונה תמורת 4.5 מיליון דולר, סכום שיא באותה תקופה.
השנתיים אותן בילה מראדונה בקבוצת ברצלונה לא היו מוצלחות במיוחד – הוא זכה אומנם עם הקטאלונים בגביע בשנת 1983, לאחר ניצחון על ריאל מדריד בגמר ובסופר קאפ הספרדי, אך מחלת הצהבת ופציעה קשה בקרסול שסיכנה את הקריירה שלו, הפכו את השהות בברצלונה לקשה.
גמר גביע המלך הספרדי ב-1984 הסתיים בהפסד ובקטטה המונית אותה הוביל מראדונה.
הוא הסתכסך עם נשיא הקבוצה וגם עם מנהלה לאחר שדרש שיעבירו אותו מברצלונה.
ב-1984, נרכש על ידי קבוצת נאפולי תמורת סכום של 7.4 מיליון דולר, ששבר את שיא ההעברות בכדורגל העולמי.
ההימור שלקח נשיא נאפולי, נציגת הדרום העני של איטליה קורדו פרליאנו, השתלם.
מראדונה הפך לכוכב בקרב אוהדי הקבוצה והוביל את הקבוצה לשיא הצלחתה עם זכיות בגביע אופ"א בשנת 1989, בשתי אליפויות של הסרייה א' בעונות ו-, סגנויות בעונות ו- ובסופר קאפ האיטלקי בשנת 1990. בזכייה בגביע אופ"א הוביל מראדונה כקפטן את קבוצתו לצמד משחקי הגמר מול שטוטגרט.
במשחק הראשון כבש בפנדל, ובשני בישל פעמיים בדרך לניצחון 5–4 בסיכום המפגשים.
באיטליה, הציג מראדונה את הכדורגל הטוב בחייו, אך בעיותיו האישיות התגברו.
הוא המשיך להשתמש בקוקאין, קיבל קנסות בשווי 70,000 דולר מקבוצתו לאחר היעדרות ממשחקים ואימונים בגלל "לחץ", התמודד עם סקנדל הקושר אותו לילד מחוץ לנישואים ונחשד בשיתוף פעולה עם המאפיה המקומית, ה"קאמורה".
לאחר שהושעה במשך 15 חודשים על כישלון בבדיקת סמים מסוג קוקאין, מראדונה עזב את נאפולי בשנת 1992. למרות התעניינות מצד ריאל מדריד ואולימפיק מרסיי הוא חתם בסביליה מהליגה הספרדית, שם נשאר עונה אחת.
בשנת 1993 החליט מראדונה לחזור לארגנטינה וחתם בניואל'ס אולד בויס, שם שיחק תקופה קצרה ולא מוצלחת.
ב-1994 הורחק מראדונה בשנית בשל שימוש בסמים אסורים.
עם תום השעייתו ב-1995, חתם מראדונה בבוקה ג'וניורס ושיחק בה שלוש שנים עד שהחליט לפרוש.
מראדונה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה בגיל 16, כשעלה כמחליף מול נבחרת הונגריה בפברואר 1977. מראדונה נופה מסגל הנבחרת אשר זכתה בגביע העולם ב-1978, שנערך בארגנטינה.
שנה מאוחר יותר, בשנת 1979, זכה עם נבחרת הנוער באליפות העולם ביפן ונבחר למצטיין בטורניר.
המונדיאל הראשון של מראדונה היה ב-1982, בספרד.
הנבחרת הגיעה עד לשלב הבתים השני, בו הפסידה לברזיל ואיטליה וסיימה את השתתפותה בטורניר.
מראדונה הבקיע בטורניר שני שערים והורחק בכרטיס אדום במשחק מול .
מראדונה קיבל את סרט הקפטן במונדיאל 1986 והוביל את הנבחרת לזכייה בטורניר לאחר ניצחון על נבחרת מערב גרמניה.
מראדונה הצטיין בטורניר, כבש חמישה שערים ובישל חמישה נוספים: שער אחד במשחק הפתיחה נגד האלופה היוצאת, איטליה, שני שערים נגד אנגליה, ברבע הגמר ושני שערים נוספים נגד בלגיה, בחצי הגמר.
כמו כן, בישל את שער הניצחון בגמר נגד נבחרת מערב גרמניה שהסתיים בתוצאה 3–2.
מראדונה זכה בפרס כדור הזהב כשחקן הטוב ביותר של הטורניר.
שניים מהשערים שכבש בטורניר, שניהם ברבע הגמר נגד אנגליה, מפורסמים מאוד: השער הראשון הוא שער שהבקיע נגד אנגליה, בעזרת ידו.
השער נודע בשם שער יד האלוהים.
מאוחר יותר, הודה בראיון טלוויזיוני שהבקיע את השער עם היד וידע מיידית שהשער אינו חוקי.
בשער השני במשחק, מראדונה קיבל את הכדור בחצי המגרש שלו ורץ יותר מחצי מגרש תוך שהוא מכדרר וחולף על פני חמישה שחקנים אנגליים בדרך לשער.
שער זה זכה בתואר שער המאה.
לדעת רבים, לא היה בהיסטוריית הכדורגל שחקן שהשפיע על קבוצתו באותה מידת השפעה של מראדונה על נבחרתו, במונדיאל 1986.
כעבור ארבע שנים, במונדיאל 1990 שנערך באיטליה, לא הפגינו מראדונה והנבחרת הארגנטינית את אותה יכולת שהקנתה את הזכייה בגביע העולם בטורניר הקודם.
למרות זאת ועל אף פציעה בקרסול ממנה סבל מראדונה, הצליחה ארגנטינה להעפיל עד לגמר, תוך שהיא מכניעה בדרך את יריבתה המושבעת, ברזיל, משער של קלאודיו קאניג'ה אותו בישל מראדונה.
בחצי הגמר, קרא מראדונה לאוהדי נאפולי לתמוך בנבחרת ארגנטינה ולא בנבחרת איטליה בשל הקיפוח של תושבי העיר, צעד שגרם למחלוקת קשה בנאפולי ועורר את זעמם של תושבי צפון איטליה.
ארגנטינה ניצחה את איטליה באותו משחק.
לאחר מכן, בגמר, ניצחה אותה נבחרת מערב גרמניה בתוצאה 0–1.
במונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית, שיחק מראדונה בשני משחקים בהם הבקיע שער אחד מול נבחרת יוון אך הושעה מהטורניר עקב שימוש בסמים אסורים מסוג אפדרין.
מראדונה הופיע שלוש פעמים באצטדיון רמת גן, במדי נבחרת ארגנטינה מול נבחרת ישראל בעת שארגנטינה ערכה משחקי הכנה לטורנירי המונדיאל.
ב-1986, ניצחה ארגנטינה 7–2 כאשר מראדונה כבש צמד שערים.
ב-1990, ניצחה ארגנטינה 2–1 כשאחד מהשערים נכבש על ידי מראדונה וב-1994 ניצחה ארגנטינה 3–0.
אחרי השעייתו ממשחק, ניסה מראדונה את מזלו בקריירת אימון.
קבוצתו הראשונה הייתה דפורטיבו מנדיז'ו אך הוא עזב את תפקידו במהרה אחרי שהסתכסך עם נשיא המועדון.
כעבור תקופה קצרה, מונה למאמנה של ראסינג קלוב, מהקבוצות הבכירות בכדורגל הארגנטינאי אך עזב את תפקידו לאחר תקופה קצרה, ללא הצלחה מרובה.
ב-28 באוקטובר 2008 מונה למאמן נבחרת ארגנטינה במקומו של אלפיו באסילה שהתפטר.
מראדונה הועדף על פני קרלוס ביאנצ'י, דייגו סימאונה, סרחיו בטיסטה ומיגל אנחל רוסו המנוסים ממנו.
במשחקו הראשון של מראדונה כמאמן הנבחרת, ב-20 בנובמבר 2008, ניצחה ארגנטינה 1–0 את נבחרת סקוטלנד.
במוקדמות מונדיאל 2010, נבחרת ארגנטינה בהדרכתו של מראדונה הציגה יכולת רעה שכללה 4 הפסדים מתוך 6 משחקים בהם 1–3 ל, 0–1 ל, 0–2 ל ו-1–6 ל.
הישגים אלה דרדרו את ארגנטינה למקום החמישי בבית המוקדמות.
ניצחון בשני המשחקים האחרונים הבטיחו לארגנטינה את העפלה למונדיאל, ברגע האחרון.
במונדיאל 2010, ניצחה נבחרת ארגנטינה בשלב הבתים את נבחרות , ו ובכך סיימה את שלב הבתים במאזן מושלם.
בשלב שמינית הגמר גברה ארגנטינה על , אך בשלב רבע הגמר הובסה והודחה בבושת פנים לאחר הפסד 0–4 לנבחרת גרמניה.
לאחר המונדיאל פוטר מראדונה מאימון הנבחרת הלאומית.
במאי 2011, חתם על חוזה אימון בקבוצת אל וואסל מדובאי.
בשנת 2017 מונה למאמן קבוצת פוג'יירה מליגת המשנה של איחוד האמירויות.
הוא הוביל את הקבוצה למקום השלישי בתום העונה הסדירה, המוביל לפלייאוף ולא לעלייה ישירה לליגה הבכירה.
הקבוצה איבדה את המקום השני במחזור הסיום, ובמאי 2018, עוד בטרם החל פלייאוף העלייה, התפטר מתפקידו.
ללא מראדונה, צלחה הקבוצה את משחקי הפלייאוף והעפילה לליגה הבכירה.
ב-15 במאי 2018 חתם מראדונה על חוזה לאימון קבוצת דינמו ברסט מהליגה הבלארוסית הראשונה לשלוש שנים והיה אמור לשמש גם כנשיא הקבוצה ולרכוש 20% מהשליטה בה ולהיכנס לתפקידו לאחר סיום מונדיאל 2018 אך זה לא קרה.
מראדונה אימן בעונת 2018/19 את קבוצת דוראדוס מליגת המשנה של מקסיקו.
ב-13 ביוני 2019, לאחר שנכשל לעלות עימם ליגה, עזב מראדונה את דוראדוס.
ב-5 בספטמבר 2019 חתם מראדונה על חוזה עם קבוצת חימנסיה לה פלאטה מהליגה הארגנטינאית הראשונה ואימן בה עד מותו.
מראדונה נישא לקלאודיה וויז'פאניה ב-1987 ונולדו להם זוג בנות.
במהלך הליך הגירושין הודה כי הוא אביו של דייגו סינגרה, שנולד בנאפולי בשנת 1986. באופן זה, אישר בדיעבד את פסיקת בית המשפט האיטלקי משנת 2003, לאחר שמראדונה סירב לעבור בדיקת אבהות.
בתו הצעירה, ג'אנינה, הייתה נשואה לשחקן הכדורגל, סרחיו אגוארו, ממנו יש לה בן.
בשנת 2021, נחשף רומן בין דייגו מראדונה לקטינה קובנית בתחילת שנות ה-2000. היא אמרה שהוא גרר אותה לשימוש בחומרים אסורים.
מאמצע שנות השמונים עד שנת 2004, מראדונה היה מכור לקוקאין.
הוא לכאורה, החל להשתמש בסמים בברצלונה בשנת 1983. כאשר שיחק בנאפולי היה משתמש בסמים באופן קבוע, דבר שהשפיע על יכולתו לשחק כדורגל.
במהלך השנים לאחר פרישתו, בריאותו הידרדרה.
במהלך חופשה באורוגוואי הוא אושפז בחדר מיון לאחר התקף לב.
מאוחר יותר התברר שנמצאו שרידים של קוקאין בדמו אשר גרמו לו להתקף.
למראדונה הייתה נטייה להשמין והוא סבל מהשמנת יתר עד שעבר ניתוח הצרת קיבה ב-2005. במרץ 2007, הוא אושפז בבית חולים בבואנוס איירס וטופל נגד צהבת והשפעות אלכוהול.
במאי 2007, הופיע בטלוויזיה וטען כי הוא נקי מסמים ואלכוהול כבר שנתיים וחצי.
במהלך שנת 2020 אושפז שוב וב-25 בנובמבר 2020 נפטר לאחר שלקה בדום לב.
נקבר בבית העלמין בז'ה ויסטה בפרוורי בואנוס איירס.
חצי שנה לאחר מותו הוחלט להגיש כתב אישום נגד שבעה אנשים מהצוות הרפואי שטיפל בו לפני מותו, נגד חלקם באשמת רצח.
שמו של טורניר גביע הליגה בארגנטינה שהתקיים בעת מותו שונה באותה עונה ל"גביע מראדונה".
מראדונה בדומה לאנשים אחרים בעלי שורשים אינדיאנים, הביע התנגדות למערב.
על כן הביע תמיכה במנהיגים פוליטיים אשר הביעו התנגדות למעורבות אמריקאית באמריקה הלטינית כמו פידל קסטרו, והוגו צ'אווס.
בעת ביקורו של ג'ורג' ווקר בוש בארגנטינה, נצפה מראדונה לובש חולצה עם הכיתוב, "בוש רוצח".
בעת שהיה שחקן לאחר ריאיון עם נשיא פיפ"א בזמנו ז'ואאו האבלנז', בו טען כי הוא רואה במראדונה כבנו, צוטט מראדונה בכך שהיה מעדיף להתאבד אם הבלאנז' היה אביו.