tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2022 הפך ספרו Play Unconventional Chess and Win לקורס באתר קורסי השחמט המוביל בעולם Chessable לצד קורסים של אלופי העולם ולדימיר קראמניק ווישוואנתן אנאנד.
נעם דב רז (20 באפריל 1975 – 13 במאי 2022) היה לוחם ימ"מ ישראלי ששירת כלוחם פריצה, צלף ופרמדיק.
נהרג במבצע שובר גלים במהלך מבצע למעצר מחבלים בכפר בורקין שליד ג'נין.
את לימודיו התורניים עשה במשך שלוש שנים בישיבת מרכז הרב בירושלים.
לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת בפלחה"ן גולני, במסגרתה נטל חלק בלחימה בדרום לבנון.
כשנה לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לימ"מ.
נמנה עם מייסדי המאחז קידה שבגוש שילה בבנימין.
במקביל לשירותו בימ"מ התנדב כפרמדיק במגן דוד אדום ואיחוד הצלה.
נעם רז היה נשוי לאפרת ואב ל-5 בנים ובת.
נעם רז התגייס לימ"מ ב-1999 ושירת כלוחם פריצה, צלף ופרמדיק.
הוא השתתף במאות פעולות לסיכול טרור.
ב-2 באפריל 2022, בעיצומו של גל הטרור בישראל (אביב 2022) ובמסגרת מבצע שובר גלים, השתתף במבצע לסיכול חוליית טרור פלסטיני של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שהייתה בדרכה לביצוע פיגוע והוגדרה כפצצה מתקתקת.
הוא הרג את אחד המחבלים מטווח קצר ולאחר מכן העניק טיפול מציל חיים למפקדו, סגן-ניצב ש', שנפצע קשה בחילופי האש.
טיפולו של רז הציל את חייו של סנ"צ ש' ועל כך הוחלט להעניק לו צל"ש מפכ"ל.
ב-13 במאי 2022 בשעות הבוקר, לוחמי סיירת גולני וימ"מ כיתרו את ביתו של המבוקש מחמוד אדבעי, פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בכפר בורקין במטרה לעצור אותו.
במהלך הפעילות החלו עימותים וחילופי אש בין כוחות הביטחון למחבלים פלסטינים, במהלכם נורו אלפי כדורים אל עבר הכוחות ששהו במקום.
מספר כלי רכב צבאיים ממוגנים ניזוקו.
בזמן יציאת הכוחות מהכפר נפצע רז באורח קשה בהיתקלות עם מחבלים חמושים שירו בו בגבו.
לפי דיווחים פלסטיניים, מחבל נהרג ו-12 מחבלים נוספים נפצעו במהלך חילופי האש.
לבסוף, מחמוד אדבעי נכנע ונעצר יחד עם אחיו שהסגיר את עצמו.
בהלווייתו ספדו לו מפכ"ל משטרת ישראל רב-ניצב קובי שבתאי, מפקד משמר הגבול ניצב אמיר כהן ובני משפחתו.
בישיבת הממשלה ספד לו ראש הממשלה נפתלי בנט.
מאות מתושבי מועצה אזורית מטה בנימין עמדו בצידי הדרך המובילה מבית משפחת רז לחלקת המשטרה בהר הרצל עם דגלי ישראל כדי לכבד את זכרו של רז.
בנו של רז סירב להתחיל בהספדו עד שהשר לביטחון פנים עמר בר-לב, שהגיע להלוויה בניגוד לבקשת המשפחה, יעזוב.
לאחר מותו הועלה רז לדרגת רב-נגד.
רז היה חתום על כרטיס אדי, ומשפחתו הסכימה לתרום את איבריו.
ב-18 בספטמבר 2022 הוחלט להעניק לו את צל"ש מפכ"ל משטרת ישראל.
ב-3 בנובמבר 2022 נקרא על שמו בית ספר בשכונת נווה זית בלוד.
באותו היום במהלך מבצע משותף של כוחות צה"ל, שב"כ, ימ"ס ומג"ב במחנה הפליטים ג'נין נהרג המחבל פארוק סלאמה, מהג'יהאד האסלאמי שהשתתף בתקרית בה נהרג נעם.
בעקבות זאת משפחתו של נעם פרסמה הודעה:
ב-30 באפריל 2023 נחנך בקידה בית הכנסת "דרכי נעם" הקרוי על שמו.
במעמד חנוכה בית הכנסת והכנסת ספר תורה השתתפו הרב הראשי לישראל דוד לאו, יונתן פולארד ואנשי ציבור נוספים.
במבצע שנמשך שנה, מ-2022 ועד 2023, מימנו תלמידי בית הספר הממלכתי-דתי "נעם" בבית שאן הכנסת ספר תורה לזכר נעם באמצעות איסוף עשרות אלפי בקבוקי פלסטיק למיחזור.
נעמה גולדברג (נולדה ב-1 בנובמבר 1972) היא פעילה חברתית ישראלית, מקימה ומנכ"לית של עמותת "לא עומדות מנגד - מסייעות לנשים במעגל הזנות".
זוכת פרס אקטיביזם פמיניסטי על שם פרופסור דפנה יזרעאלי, מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
גולדברג נולדה וגדלה באשדוד, סיימה לימודי תיכון במקיף א' באשדוד.
גולדברג היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בהתנהגות ארגונית מאוניברסיטת תל אביב.
כמו כן היא בעלת דוקטורט במגדר מאוניברסיטת בר-אילן.
גולדברג בוגרת תוכנית מנדל למנהיגות חינוכית חברתית.
את עבודת הדוקטורט כתבה בהדרכתה של פרופסור סופי וולש במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן תחת הכותרת "אני מנצלת אותם כדי שינצלו אותי" - זנות כהסדרה של כאב ראשוני.
במחקר רואיינו נשים בזנות על יחסיהן עם דמויות ראשוניות בחייהן (הורים) ועם צרכני זנות.
באמצעות השפה הפסיכואנליטית אשר שימשה פריזמה לניתוח הממצאים, היא מיפתה דפוסים של שחזור וניסיונות לתיקון כאב קדום באמצעות הזנות.
גולדברג ניהלה בית ספר לחינוך מיוחד וכן ניהלה את החממה ליזמות חינוכית חברתית בסמינר הקיבוצים.
כיום גולדברג מרצה בסמינר הקיבוצים בנושאי נוער בסיכון ומגדר.
בשנת 2017 יזמה והקימה את עמותת "לא עומדות מנגד" והיא משמשת מנכ"לית העמותה.
העמותה הוקמה כקבוצת פייסבוק והיא כיום מטפלת ב־1800 נשים וגברים בזנות ומפעילה עשרות אלפי מתנדבות למענה חירומי למתמודדות זנות.
בשנת 2020 זכתה העמותה בהובלת גולדברג בפרס מטעם אוניברסיטת בר-אילן לאקטיביזם פמיניסטי על שם פרופ' דפנה יזרעאלי.
ביוני 2022 זכתה העמותה בפרס הנשיא, שהוענק על ידי נשיא המדינה יצחק הרצוג, על תרומה למען שורדות ושורדי זנות.
גולדברג מתגוררת כיום ברמת גן, נשואה ואם לשלושה בנים.
נָעֳמִי דמות מקראית הנזכרת במגילת רות, אשת אלימלך ואמם של מחלון וכליון.
מגילת רות מספרת את סיפורה של משפחת אלימלך, כאשר נעמי היא אם המשפחה, המיוחסת לשבט יהודה.
עקב הבצורת והרעב עוזבים נעמי ואלימלך את מולדתם והולכים לגור בשדה מואב.
בניה של נעמי, מחלון וכיליון, מתחתנים עם שתי מואביות, מחלון נושא את רות וכיליון את ערפה.
על פי חז"ל היו רות וערפה בנותיו של עגלון מלך מואב.
לאחר זמן מתים אב המשפחה ושני בניו, ונותרות רק נעמי ושתי כלותיה.
לאחר שלא נותר לה דבר, מחליטה נעמי לחזור למולדתה אבלה, ערירית וענייה, ומפצירה בכלותיה להניח לה.
אורית קמיר מטעימה כי אמנם עולה כי רות אוהבת את נעמי, אך אין בפסוק עדות להדדיותה של אהבה זו.
לאחר מכן הולכת רות בעצת חמותה לשדות, ללקט שיבולים אחר הקוצרים כפי שנהגו עניי ישראל באותם ימים.
לאחר שבעז, קרוב משפחתה של נעמי, מפגין כלפי רות יחס חם, יועצת נעמי לרות ללכת בלילה אל הגורן שם שוהה בעז בעת זמן זריית השעורים, ולשכב למרגלותיו במטרה לבקשו לשאת אותה לאישה.
בסופו של דבר אכן נושא בעז את רות לאשה ונולד להם בן בשם עוֹבֵד, לו משמשת נעמי כאומנת.
מזיווג זה נולדה מלכות דוד, כפי שמספרת המגילה: .
מדרש רות רבה מסביר את שמה כך: .
ב, מבקשת נעמי מהנשים כי יקראו לה בשם אחר: לשם מרא יש משמעות הפוכה מזה של שמה הראשון 'נעמי'.
נעמי מאמצת לה שם המבטא את מר גורלה.
שמה החדש, מָרָא, מעיד על השפעה ארמית על מחבר המגילה.
לגבי השאלה כיצד יש לבטא את השם "נָעֳמִי", כותבת האקדמיה ללשון העברית כי מילים שיש בהן הרצף קמץ וחטף קמץ, נחלקו העדות ואשכנזים ותימנים מבטאים את הרצף קמץ קטן וחטף קמץ בעת קריאת המגילה "no'omi", בעוד הספרדים מבטאים על פי מסורתם קמץ גדול וחטף קמץ na'omi.
שתי ההגיות האלה יש להן על מה שיסמכו, ואין סיבה לפסול אחת מהן." בכל מקרה, ההגייה ne'omi ("נְעוֹמי") - שגויה.
נעמי, מופיעה בשמונה סצנות בסיפור המגילה.
נעמי אינה נוטלת חלק בתמונות השדה, בירידת רות לשדה בעז ביום, ולמפגש עם בעז בלילה.
נעמי ורות מוצגות בסיפור כצמד אשר גורלן משותף וביניהן שיתוף פעולה.
כבר במצג הסיפור ניכר כי נעמי היא דמות טרגית.
למרות גורלה המר אין נעמי נשארת אנוכית ומציעה לכלותיה לחזור לבית אמן, וזאת כדי שייטב להן.
בשובה לבית לחם נופלת נעמי למה שנראה כדיכאון.
שינוי שמה בא בתגובה לתגובת תושבי העיר: "הֲזֹאת נָעֳמִי".
רות יוצאת לשדה כדי למלא את מחסורה שלה ושל נעמי במזון.
נעמי היא זו ששולחת את רות לידי בעז על מנת שזה יגאל אותה.
אברהם קריב עומד על חשיבות דמותה של נעמי במגילה: "ניתנת לנעמי הבלטה מרובה לאורך כל הסיפור יותר מכפי הדרוש לפרשת רות, ולא עוד אלא שחוט הסיפור מסתיים לא ברות, כי דווקא בה, בנעמי.
הרי שנעמי לא דמות עזר היא לכותב המגילה, אלא הוא מוליכנו בעקבותיה גם למען עצמה, כי נחשבת היא בעיניו ונכבד לו ניסיון חייה להיכתב במגילת ספר".
בין נעמי ובועז שתיים מהדמויות הראשיות של המגילה אין דין ודברים, הן הם אינם נפגשים ולא מתקיים ביניהן שיח.
הקשר בין נעמי ובועז מתקיים באמצעות רות.
נעמי אשר נואשת מהיכולת להביא צאצא מוצאת לעצמה פתרון בצורת "אם פונדקאית", שממנה תוכל להבנות.
דמותה של רות נעלמת מן הסיפור לאחר הולדת בנה.
דמותה של נעמי בספרות חז"ל
מדרש רות רבה תולה את השם נעמי בתכונותיה ומעשיה, ש"היו מעשיה נאים ונעימים".
במדרש אשת חיל נכתב: "כפה פרשה לעני" () זו נעמי, שהייתה בת גדולי הדור והייתה מאכלת רעבים.
את סבלה תולה אותו מדרש בירידת המשפחה למואב: "ולמה נגזרה עליה גזרה ומת אישה ושני בניה?
אלא בשביל שיצאו מן הארץ לחוצה לארץ.
המדרש מייחס למשפחת אלימלך עושר לפני רדתם מן הארץ: "הזאת נעמי" שהיו בנות בית לחם משתמשות בתכשיטיה.
הזאת נעמי שהייתה מגנה את הפז ביופי פניה".
מדרש רות רבה מוסר כי נעמי ניסתה להניע את רות מלהתגייר בהסבר: "בתי, אין דרכן של בנות ישראל לילך לבתי תיאטראות ולבתי קרקסאות של גויים".
נעמה קַסְרִי (נולדה ב-29 באוגוסט 1978) היא בעלת קליניקות לטיפולי אסתטיקה ישראלית.
השתתפה פעמיים בתוכנית הטלוויזיה הישרדות – בשנת 2008 בעונה הראשונה – שם גם זכתה במיליון שקלים; ובשנת 2019 בעונה התשיעית הגיעה לגמר וזכתה בתואר חביבת הקהל.
בעבר עבדה קסרי כמנחת טלוויזיה.
קסרי נולדה וגדלה בכרמיאל ולה שתי אחיות צעירות ממנה.
היא למדה במגמת מדעי החברה בתיכון אורט מגדים בעירה.
את שירותה בצה"ל עשתה בנשקייה של בסיס הטירונות זיקים.
לאחר שחרורה מצה"ל גרה שש שנים בדנוור שבקולורדו, שם נישאה ליהודי-אמריקאי ופתחה חנות למוצרי טיפוח לבעלי חיים.
לאחר גירושיה חזרה לישראל, ופתחה מכון לטיפוח יופי בכרמיאל.
קסרי השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות" בעונה הראשונה והאולטימטיבית בערוץ 10 והצליחה להעפיל לגמר העונה הראשונה.
בגמר התוכנית, שהתקיים ב-17 במאי 2008, זכתה בחמישה מקולות המושבעים, לעומת ארבעה קולות למתחרה נועם טור, והוכתרה כמנצחת וכשורדת האחרונה.
היא זכתה במקום הראשון ובשל כך בפרס כספי בשווי מיליון שקלים.
היא גם הייתה האשה היחידה לתקופה ארוכה שזכתה בגמר.
לאחר "הישרדות" הנחתה בשנים 2008–2010 את התוכנית היומית "שורדות בבית" בערוץ 10, לצד משתתפת אחרת של "הישרדות", ליה גיל, שהוחלפה בהמשך במירית וקנין (גם היא משתתפת "הישרדות").
לאחר מכן הנחתה קסרי את תוכנית הבוקר היומית "איזה יופי" בערוץ 10, עד שנת 2012.
בשנת 2012 השתתפה קסרי במספר פרסומות לאבקת הכביסה "סוד".
בשנת 2016 פתחה בשנית קליניקה לטיפולי אסתטיקה בהרצליה ובכרמיאל.
בשנת 2019 השתתפה בשנית בתוכנית "הישרדות VIP עונה 2", ששודרה ברשת 13, העפילה לגמר וגם זכתה בתואר "השורדת האהובה" על ידי הקהל.
באותה שנה בוצע תחקיר חדשותי על הקליניקה לטיפולים אסתטיים של קסרי, ממנו עלה כי היא מציעה טיפולים של מומחים לאסתטיקה, בעוד שמדובר ברופאי שיניים – שלפי עמדת משרד הבריאות רשאים להזריק רק במסגרת טיפולי שיניים.
קסרי השיבה כי הכשרתם המקצועית של רופאי השיניים מכסה את סוג הטיפולים בהם מדובר.
בשנת 2020 השתתפה בתוכנית "ליהיא ונעמה - מטראש לקלאס" לצד ליהיא גרינר.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הדרמה הקומית פגום שעלתה לשידור בכאן 11.
בשנת 2025 השתתפה בתוכנית "הפוכים" ששודרה ברשת 13.
קסרי הייתה נשואה בעבר ליהודי-אמריקאי.
לאחר מכן, נישאה לסדני אלפסי ולהם בן מנישואיה השניים, אשר הסתיימו זמן קצר לאחר תום העונה של "הישרדות" בהשתתפותה.
בהמשך, נישאה פעם שלישית, לגל ארז, איש נדל"ן ובורסה לאחר שהכירו בשנת 2009, בעקבות השתתפותו של ארז בתוכנית הריאליטי הישרדות איי הפנינה.
לזוג נולדו שתי בנות, ומתגוררים בכפר שמריהו.
נעמה שנדר (נולדה ב-10 ביולי 1982) היא שחקנית ואמנית ישראלית.
התפרסמה בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה "חשופים".
שנדר נולדה בירושלים, בת לערן שנדר, לימים פרקליט המדינה, ולנעה צור שנדר, סופרת.
נעמה גדלה במוצא עילית, למדה משחק ועיצוב בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים ובאקדמיה לאמנות ריטפלד באמסטרדם, שם התגוררה בין השנים 2005–2007. את התואר השני שלה באומנות היא עשתה ב-Royal College of Art, בלונדון, אותו היא סיימה בהצטיינות והוזמנה ללמד באוניברסיטת גולדסמיט בלונדון.
ב-2005 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "קרוב לבית", בו גילמה לוחמת משמר הגבול המשרתת במזרח ירושלים.
הסרט זכה לתשבחות מצד המבקרים, זכה בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים ואף השתתף בפסטיבל ברלין.
בשנת 2007, לאחר שובה לישראל, הופיעה שנדר בהצגות הפרינג' "אמה צונץ" ו-"הלא מחונכים", בתיאטרון תמונע, "גרילה", בתיאטרון החאן, ו"חוזר חלילה ומג'נון" בתיאטרון המעבדה.
היא עבדה בין היתר עם הבמאים: אריאל אפרים אשבל, נאוה פרנקל, עינת גנץ ובן בוכנבכר, לוי זיני ואוהב פלנץ.
שנדר הופיעה בתפקיד ראשי בטלנובלה "חשופים" בערוץ הוט 3, בה גילמה את דמותה של שירה מזור.
ב-2010 עבודה הראשונה, 'תיאטרון מסך' כבמאית עלתה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר וזכתה בפרס ראש העיר.
ב-2012 עבודתה "ערימת ילידים" הוצגה בתיאטרון תמונע בתל אביב.
ב-2013 עלתה עבודה "בית חינוך עיוורים" בירושלים כחלק מהפקות המקור של פסטיבל בבית, עונת התרבות הירושלמית.
כמו כן בשנת 2013 השתתפה בסרט "כפויים במחלוקת".
שנדר משלבת בעבודותיה לעיתים קרובות מופיעים לא מקצועיים ועולמה האסתטי משלב בין המדיום התאטרוני לקולנועי.
נעמה חן (נולדה ב-26 במאי 1986) היא מנחה, שדרנית וקריינית פרסומות.
חן נולדה ברעננה, שם גדלה ולמדה בין היתר במגמת תקשורת בתיכון אוסטרובסקי.
התגייסה לגלי צה"ל והחלה לקריין במספר תוכניות עד אשר קיבלה את הגשת התוכנית "שתיקת הכבישים" בגלגלצ באופן קבוע.
היא המשיכה להגיש אותה גם לאחר סיום שירותה הצבאי ב-2009.
בשנים 2010–2016 הגישה את התוכנית היומית "מתגלגלים" בגלגלצ המשודרת בין השעות 16:00–18:00, בעריכת אביעד רוזנבוים.
בשנת 2012, לאחר שינויו של לוח שידורי התחנה, הורחבה התוכנית עד לשעה 19:00. בינואר 2016 סיימה את הגשת התוכנית ואת עבודתה בגלגלצ.
בשנים 2011–2012 שימשה כמגישת מבזקי חדשות בחברת החדשות של ערוץ 2 בטלוויזיה ובאינטרנט.
בשנת 2014 החלה להנחות את תוכנית האקטואליה "מדברים על זה" בערוץ 2 בשידורי "רשת", לצידו של שי גולדן.
התוכנית ירדה מהאוויר בשנת 2015, לקראת מיתוג מחודש של הרצועה היומית של רשת בערוץ 2.
בנוסף, היא קריינית פרסומות, ברדיו ובטלוויזיה.
משנת 2014 היא מרצה במסלול הרדיו של בית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון.
החל מינואר 2016, משמשת כמגישת התוכנית "אקו לייף" בתחנת הרדיו eco99fm, וכאחראית הפרויקטים של רדיו ללא הפסקה 103FM.
בדצמבר 2016 החלה להגיש את מהדורת הבוקר טוב ברדיו 103fm ומשמשת בתפקיד זה לסירוגין עם פנינה בת-צבי.
הרבה נעמה קֶלְמן-אזרחי (נולדה ב-25 בינואר 1955) היא דיקן קמפוס היברו יוניון קולג' בירושלים לשעבר ומראשי היהדות הרפורמית בישראל.
ב-1992 הייתה לאישה הראשונה בישראל שנסמכה לרבנות.
אביה היה הרב וולף קלמן, שכיהן קרוב לשלושה עשורים כסגן נשיא כנסת הרבנים הקונסרבטיבים.
אבות אבותיה משני צדי הוריה היו רבנים: סבה מצד אביה היה רב קהילה בטורונטו שהגיע משושלת של רבני חסידות בפולין; סבה מצד אמה, הרב פליקס אלכסנדר לוי, היה ראש הוועד המרכזי של הרבנים הרפורמים (CCAR) ודחף לקבלת מצע קולומבוס ב-1937, שהחליף את מצע פיטסבורג והציג, בין היתר, גישה אוהדת לציונות.
אחיה הוא רב רפורמי של קהילה בירושלים.
היא למדה באוניברסיטת פנסילבניה וסיימה תואר ראשון באמנויות.
אחרי שעלתה לישראל ב-1976, השלימה תואר שני באמנויות ובעבודה סוציאלית במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
ב-23 ביולי 1992 פיקח אלפרד גוטשאלק, נשיא היברו יוניון קולג' על הסמכתה "ההיסטורית והסמלית" של קלמן בקמפוס הירושלמי של המוסד כאישה הראשונה שקיבלה את התואר בישראל.
ב-1 ביולי 2009 מונתה לתפקיד דיקן קמפוס ההיברו יוניון קולג' בירושלים וכיהנה בתפקיד עד לפרישתה לגמלאות בשנת 2024 (היא הוחלפה בתפקיד על ידי ד"ר נחמן שי).
קלמן למדה בעבר לדוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, בנושא: "הבניית הזהות של ישראלים צעירים: בחינת חתונות לא-אורתודוקסיות".
בעלה, ד"ר אילן אזרחי, היה טייס בחיל האוויר הישראלי ועוסק כיום ביחסי ישראל עם הקהילות היהודיות בגולה.
יש להם שתי בנות ובן.
אחיה, לוי ויימן-קלמן, הוא רב רפורמי, שהקים את קהילת "כל הנשמה", הקהילה הרפורמית הגדולה בירושלים, בשכונת בקעה בירושלים, ועמד בראשה במשך שלושים ושתיים שנים, עד לפרישתו לגמלאות.
נעמה צבר בן-יהושע (נולדה ב-23 ביוני 1938) היא פרופסור אמריטה לחינוך באוניברסיטת תל אביב, מופקדת הקתדרה לחנוך יהודי ע"ש קונסטנטינר (לשעבר) וראש התוכנית לתואר שני ב"תרבות עם ישראל" במכללת האקדמית אחוה.
עוסקת בחקר החינוך היהודי, בתכנון לימודים ובשיטות מחקר איכותניות.
נעמה צבר בן-יהושע נולדה בתל אביב, לחנה (לבית מטוסביץ') וגדליה רבצ'ינסקי.
דור שישי למייסד שושלת החסידות - ר' ישראל מרוז'ין.
בוגרת תיכון עירוני א' בתל אביב במגמה ביולוגית.
הייתה פעילה בתנועת הצופים ומילאה שורה של תפקידים: ביניהם ראש רשות הצופות והנציבה הבין-לאומית של התאחדות הצופים והצופות בישראל.
מוסמכת M.Sc למחלות צמחים ומיקרוביולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
Ph.D בהוראת המדעים אף הוא באוניברסיטה העברית עשתה בהדרכת פרופ.
החל משנת 1970 הצטרפה לבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, יזמה את הקמתה של המגמה הראשונה בארץ לתוכניות לימודים (ביחד עם פרופ.
בשנים ההן עמדה בראש צוות לפיתוח תוכניות לימודים בביולוגיה לחטיבות הביניים וכן הייתה חלק מצוותי היישום של תוכנית ה-BSCS בישראל.
בשנת 1977 יצאה ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
בשנת 2008 פרשה לגמלאות, והוזמנה לעמוד בראש התוכנית לתואר שני .M.Ed ב"תרבות עם ישראל" במכללה האקדמית אחווה.
פרסמה 10 ספרים בעברית, באנגלית ובפורטוגזית, מעל 100 מאמרים, ופרקים בספרים בבמות שפיטות ועשרות מאמרים לציבור הרחב.
הייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, אירופה, אוסטרליה וכן בערים שונות ורבות בסין.
העמידה דורות של תלמידים ביניהם רבים הבולטים במנהיגות חינוכית במחקר ובמעשה.
תרומתה לשדה החינוך בהוראת המדעים, בתכנון לימודים, בשיטות מחקר איכותניות ובחינוך יהודי פלורליסטי זיכתה אותה בפרסים ובתארים שונים: הייתה כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב-יפו לשנת 2005, בשנת 2008 זכתה לאות הוקרה מהמרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה בישראל, בשנת 2010 הייתה ל"יקירת הצופים".
ב-2011 זכתה לתואר Distinguished Senior Fellow של הפקולטה לחינוך באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
ב-2012 הוענק לה במכון שכטר למדעי היהדות פרס מרק והניה ליבהבר לסובלנות דתית, בו זכתה יחד עם הרב פרופ.
ב-2012 לרגל פרישתה מהאוניברסיטה, נערך לכבודה כנס בין לאומי שהניב אסופת מאמרים בעברית ובאנגלית: "שבילים במחקר פלורליסטי – יהדות בדרכי נעמ(ה)" .
בשנת 2025 הוענק לה תואר יקירת תל אביב.
במהלך השנים היא מילאה תפקידים רבים, ביניהם ראש החוג להכשרת מורים ומ"מ ראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
מייסדת ושותפה להקמת "בית הספר הבינלאומי לעם היהודי" בבית התפוצות, שימשה חברה בכוח המשימה הלאומי לשיפור החינוך - ועדת דוברת ויו"ר ועדת המשנה להכשרת מורים והתפתחותם המקצועית.
לאורך שנים הייתה חברה במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך והתרבות.
הייתה היו"ר הראשונה של הוועדה למינוי פרופסורים במכללות לחינוך במל"ג.
במסגרות חוץ אקדמיות הייתה יו"ר ועדת החינוך של "שותפות 2000" תל אביב לוס אנג'לס.
עמדה בראש הצוות לאיסוף נתונים לפיתוח קוד אתי ביוזמת עמותת המורים, דירקטורית במט"ח ועוד.
נעמה צבר בן-יהושע היא בת זוגו של פרופסור שמשון בן-יהושע, אם לחמישה ילדים, ביניהם פרופסורית גליה צבר.
תוך כדי מחקריה על הפעלת תוכניות לימודים עמדה צבר בן-יהושע על היעדר כלים שאינם כמותניים לתיאור והבנת התרבות הבית-ספרית.
במהלך שבתון באורלנדו פלורידה בשנים 3–1982 נחשפה לשיטות מחקר איכותניות ונשבתה בעוצמתן.
השימוש בשיטות מחקר איכותניות פתח בפניה תחומי מחקר חדשים ובהם הגירת ישראלים ללוס אנג'לס, שהיוותה זרז לכניסתה לעולם החינוך היהודי הציוני בישראל.
צבר בן-יהושע הייתה בין החוקרים הראשונים והבודדים שהכירו בתרומתן של שיטות מחקר איכותני בישראל ולחמו להכרת מקומן בין הפרדיגמות המחקריות.
כבר בשנות ה-80 המאוחרות, זכתה ללמד את הקורס הראשון באוניברסיטת תל אביב ב"שיטות מחקר נטורליסטיות".
בהמשך חיברה את ספר הלימוד בעברית "מחקר איכותי בהוראה ובלמידה", כספר מבוא שיצא לאור ב-1990 (ועוד שש הדפסות נוספות).
עם היווצרות גוף רציני של חוקרים בעלי ניסיון בעריכת מחקרים איכותניים רבים בישראל, יזמה ב-2001 את הכנס הבינלאומי הראשון לשיטות מחקר איכותיות.
בכנס זה הושק ספר הלימוד השני למתקדמים, בעריכתה: "מסורות וזרמים במחקר האיכותי".
לאור השינויים הרבים שחלו בתחום, זכה ספר זה ב-2016 למהדורה מורחבת ומעודכנת בהוצאת מכון מופ"ת.
ייסדה והובילה מסגרות התמקצעות ללומדים ולחוקרים בשיטות אלה, בחסות מכון מופ"ת.
הבולטות מביניהן: "קבוצת עניין למחקר איכותני", הפועלת משנת 2004.
תרומתה לשיפור המתודולוגיה של המחקר האיכותני מתמקדת בדרכי הוראתו, באבחנות שבין הסוגות השונות ובעיקר בהעלאת המודעות לחקר הדילמות האתיות והבאתן לקדמת הבמה.
במהלך שהותה בשבתון בלוס אנג'לס בשנת 1988, נתקלה בתופעת יוצאי קיבוץ רבים שהתיישבו בה.
כחוקרת איכותנית, אימצה את הגישה הנרטיבית ושמעה את סיפורי החיים של כמה עשרות צעירים מכל הקשת הפוליטית שחינוכם במסגרת הקיבוצית היה בשנות ה-70. תוצאות מחקרה הניבו את ספרה "קיבוץ .L.A", שזיכה אותה בפרס, והיווה השראה למחזה בשם זה בתיאטרון באר שבע.
המסקנות שהסיקה מן המחקר, הובילוה לעיסוק נרחב בשדה החינוך והעמיות היהודית.
ב-2001 מונתה לראש הקתדרה לחינוך יהודי ע"ש קונסטנטינר באוניברסיטת תל אביב.
ב-2005 התבקשה על ידי נשיא אוניברסיטת תל אביב להוביל את החינוך בבית התפוצות, וכפועל יוצא מכך הביאה יחד עם שני עמיתים נוספים, לייסוד "בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי בבית התפוצות".
במסגרת זו היא הובילה לפיתוחו ובנייתו של מתווה מקיף לחינוך לעמיות יהודית - ראשון בישראל ובעולם.
מחקריה בחינוך יהודי ממוקדים בהיבט הפלורליסטי שאותו היא חשפה בקרב החינוך הממלכתי, בתנועה הקיבוצית ואפילו במסגרת של חינוך בנות בתנועת חב"ד.
תרומתה המרכזית של צבר בן-יהושע היא בהדגשת היהדות כתרבות (ולא בפן האמוני) בהכנת חומרי למידה ברוח זו, בהכשרת מורים ובהצבת אוריינות יהודית תרבותית כחלופה לאורתודוקסיה ההגמונית בחנוך בישראל.
תוכנית לימודים בגלגוליה, תל אביב: יחדיו, 1988.
המחקר האיכותי בהוראה ובלמידה, בן-שמן: מודן, 6 מהדורות, 1990.
(ביחד עם דושניק ל' וביאליק ג') מי אני שאחליט על גורלם?
(ביחד עם גליה צבר), שני בתים וילד: סיפורן של משפחות משולבות בישראל, תל אביב, שוקן, 2012.
דרכים שלובות, תל אביב, 2025
מסורות וזרמים במחקר האיכותני - תפיסות, אסטרטגיות וכלים למתקדמים, 2016. תל אביב, מופת.
נעמה שפיר (נולדה ב-28 בפברואר 1990) היא כדורסלנית עבר ישראלית ששיחקה בליגת העל בכדורסל נשים ובנבחרת ישראל כקלעית.
שפיר נולדה לשלומית ויצחק שפיר, בשכונת נווה שאנן שבחיפה, בצעירותה עברה עם משפחתה ליישוב הקהילתי הדתי הושעיה בגליל התחתון.
לשפיר יש ארבע אחיות וארבעה אחים.
ב-2016 נישאה לסא"ל יהודה שלו, קצין בחיל השריון בחטיבה 401.
שפיר החלה לשחק כדורסל בקבוצה במקום מגוריה ולאחר מכן עברה להפועל עמק יזרעאל והתבלטה מהר מאוד.
בשנים 2007 ו-2008 היא נבחרה לשחקנית השנה של ליגת נערות א'.
ב-2008 היא שיחקה עם נבחרת ישראל בטורניר אליפות אירופה לנערות דרג ב' וסיימה כמלכת הסלים ונבחרה לחמישיית הטורניר.
בגיל 18 עברה שפיר לשחק בארצות הברית בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת טולדו שבאוהיו הידועה בכינוי "טולדו רוקטס" וללמוד מנהל עסקים.
הרוקטס משחקת בליגת ה-MAC, אחת מהליגות המרכיבות את ליגת המכללות הבכירה (דיוויז'ן 1).
בעונתה הראשונה בטורניר המכללות נבחרה לחמישיית הפרשמניות (שחקניות עונה ראשונה) של ה-MAC בעונתה השנייה נבחרה לחמישייה השנייה ובעונתה השלישית נבחרה לחמישיית העונה בליגת המכללות המשנית והובילה את הרוקטס לזכייה בטורניר ה-WNIT, הטורניר המשני של אליפות המכללות בכדורסל.
שפיר היא ככל הנראה היהודיה האורתודוקסית הראשונה ששיחקה בליגות הבכירות של המכללות בארצות הברית.
היא מקפידה על שמירת שבת ואיננה נוסעת או מתאמנת בשבת, אולם היא משחקת בשבתות.
היא מקפידה לשחק כשהיא לבושה בחולצה מתחת לגופייה, מטעמי צניעות.
במהלך 2011 החליטה פיב"א אירופה לא להתיר לשפיר ללבוש חולצה, שמכסה את כתפיה, מתחת לגופיית המשחק במשחקי נבחרת ישראל, זאת בניגוד למשחקיה בליגת המכללות.
ביוני 2011 דחה בית הדין לערעורים של פיב"א את העתירה של איגוד הכדורסל בישראל בנושא.
לבסוף שיחקה שפיר באליפות אירופה עם שרוולים אלסטיים קצרים שכיסו את כתפיה, בהתאם לפשרה שהושגה עם פיב"א.
בשנת 2013 חתמה שפיר בקבוצת אליצור רמלה מהליגה הראשונה וזכתה עמה בגביע המדינה באותה השנה.
בשנת 2015 שפיר שיחקה במכבי רמת חן למשך עונה אחת וסיימה עמה במקום הראשון בתום העונה הסדירה.
בעונה לאחר מכן, עונת 2016-2017 עברה נעמה לשחק במכבי בנות אשדוד עמה זכתה באליפות המדינה.
לקראת עונת 2017-2018 שבה שפיר לקבוצה אשר נתנה לה את ההזדמנות הראשונה בארץ, קבוצת אליצור רמלה ששבה לליגת העל לאחר שנתיים.
בעונת 2018-2019 שבה שפיר לקבוצת מכבי רמת חן (כיום מכבי עירוני רמת גן), בסיום עונה זו יצאה שפיר לחופשה לקראת לידה.
לאחר עונה ללא משחק עקב חופשת הלידה, חזרה שפיר לשחק וחתמה בקבוצה אליצור רמלה.
נעמה שטרית (נולדה ב-15 בינואר 1985) היא שחקנית, מדבבת וזמרת ישראלית.
שטרית נולדה וגדלה בשכונת רמות שבירושלים, בגיל 12 עברה משפחתה עמה להתגורר במודיעין.
לה שני אחים גדולים, והיא בת הזקונים של אמה, פנסיונרית של משרד ראש הממשלה, ואביה נהג אוטובוס.
היא התחנכה בתיכון עירוני א' שבמודיעין, במגמת תיאטרון.
כשהייתה בת 18 שיחקה בתפקיד זוטר בסדרה "צימרים" בערוץ הראשון.
שירתה בצה"ל, בלשכת סגן הרמטכ"ל.
לאחר סיום שירותה הצבאי, השתתפה בסדנת מוזיקה אצל יהושע לימוני.
בהמשך, סיימה לימודי משחק בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין.
במהלך לימודיה זכתה במלגות על תחרויות מונולוגים: שתי מלגות מטעם קרן שוסהיים; שתי מלגות בתחרות על שם אורנה בן חורין, שתי מלגות בתחרות על-שם שוש אביגל.
בכיתתה למדו בין השאר רות רסיוק ודינה סנדרסון.
אחת ההצגות בהן שיחקה במהלך לימודיה הייתה "למה לא באת לפני המלחמה" מאת עינת ברנובסקי, בתפקיד הראשי של אליזבת.
עמרי ניצן, מנהלו האמנותי של התיאטרון הקאמרי, צפה בהצגה והזמין את שטרית לשחק בתיאטרון.
שטרית התפרסמה לראשונה בשנת 2005 כאשר השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות המוזיקלית "כוכב נולד" בערוץ 2 של קשת.
נעמה שטרית משחקת בתיאטרון הקאמרי מאז אוגוסט 2010. ההצגה הראשונה בה שיחקה הייתה "אמדאוס".
היא גילמה את דמותה של קונסטנצה, אשתו של מוצרט (איתי טיראן), והחליפה בתפקיד את חני פירסטנברג, שעברה להתגורר בארצות הברית.
היא המחליפה של דינה סנדרסון בתפקיד תמרה בהצגה "משפחה חמה".
שיחקה בתפקיד קלריצ'ה, בתו של פנטלונה, בהצגה "משרתם של שני אדונים" והחליפה בתפקיד את טל בלנקשטיין.
היא מחליפה את נטע גרטי בתפקיד אופליה בהצגה "המלט".
החליפה את אילנית גרשון במחזמר "כנר על הגג".
היא גילמה את תפקיד חוה, בתו של טוביה החולב (נתן דטנר) שמתחתנת עם נוצרי.
שיחקה בהצגה "גם הוא באצילים".
ב-2019 החלה לשחק במחזה "הריון" מאת עדנה מזי"א ובבמויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי.
ב-2022 גילמה את אנטיגונה בהפקת "אדיפוס המלך".
שטרית משחקת בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול.
היא מגלמת את דמותה של בובת הפיתום, כמחליפתה של חני פירסטנברג, התפקיד הקומי היחיד בהצגה.
במסגרת התיאטרון הקאמרי טסה לשבוע ליפן והשתתפה בסדנה של הבמאי היפני הנודע נינה גאווה.
נעמה שטרית למדה בבית הספר "רימון" (2012-2011), בו זכתה במקום הראשון בתחרות "שירימון", על ביצועה לשיר "הכול עד לכאן", של עמיר בניון.
ב-2012 החלה להשתתף בהצגת הילדים "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה", על פי ספרו של אשכול נבו, בבימויו של אורי אומנותי.
על תפקידה בהצגה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2012.
ב-2014 הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה על תפקידה בהצגה "רומן משפחתי".
שיחקה בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק" (2012).
היא גילמה את דמותה של צפי, נערה שמנקה את בתיהם של רבים מתושבי העיר ואוספת חומר לסדנת סיפורים בה היא לוקחת חלק, אותה מנהל רוני (יחזקאל לזרוב).
היא הייתה מועמדת על תפקידה לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2012. שיחקה בסרט הגמר "קרב עיניים" (2012) של אורית פוקס, בוגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
הסרט זכה בפרסים רבים, בהם פרס התסריט בתחרות הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים ובמקום הראשון בפסטיבל הגליל.
בסרט שיחקו גם נטע שפיגלמן וידידיה ויטל.
הופיעה במופעי מחווה לאיימי ויינהאוס על בימת מועדון הבארבי ועל בימת תיאטרון הבימה שרה בלהקת המוזיקה השחורה, לוסיל.
ב-2015 החלה לשחק בתפקיד איזבלה, רובוטית שנראית ומתנהגת כילדה רגילה, בסדרה "ג'ינג'י" בערוץ ג'וניור.
ב-2017 שיחקה בסדרה "מתים לרגע" בתפקיד טוהר אלפנדרי, אחותה של שירה.
ב-2020 החלה לדבב את דמותה של אן בסדרת האנימציה "אמפיביה" המשודרת בערוץ דיסני בגרסתו הישראלית.
ב-2022 היא דיבבה את אוד, הדמות הראשית בסרט "פלאמלים", כמו כן החלה לדבב את תומאס בסדרה "קפטן סנטיאגו".
בנוסף באותה שנה, שיחקה בסרט הקולנוע לנשים חרדיות "איראן 3" לצדן של שרי גבעתי ושל אביה מלכה.
ב-2023 דיבבה את הדמויות פגי ורנה בהתאמה בסדרה "ברבי: מגע של קסם".
הצגה מחזאי תיאטרון במאי תפקיד שנההיי אוון הנסןבנג' פאסק וג'סטין פולהתיאטרון הקאמריעמית אפטהזואי מרפי2025רינגוירון אדלשטייןהתיאטרון הקאמריעמית אפטהמיקה גולדמן2025מי שלא נולד - מפסידחנוך לויןהתיאטרון הקאמריטל ברנר2025הקומדיה על שוד הבנקהנרי לואיס, ג'ונתן סאייר והנרי שילדסהתיאטרון הקאמריאמיר י.
סרט במאי תפקיד שנה העולם מצחיק שמי זרחין צפי 2012
סדרה/תוכנית ערוץ במאים תפקיד שנהמתים לרגעHOT3יואב פז, דורון פז, רוני ידורטוהר אלפנדרי2017האחיות המוצלחות שליyes Comedyגורי אלפיגל2016 ג'ינג'י yes עדי בנימינוב איזבלה הרובוטית 2015 השועלים yes ירון ארזי, אורן שקדי ואייל דורי אביבית 2010 צימרים ערוץ 1 חיים רינסקי 2003
נַעֲמָה הָעַמֹּנִית הייתה אחת מנשותיו של שלמה המלך ואמו של רחבעם.
במקרא זה המידע היחיד הנמסר עליה.
בספרות היהודית המאוחרת הרחיבו עליה.
הגמרא אומרת שנאסר על ישראל להילחם בעמון בגלל שנעמה העמונית עתידה לצאת מאומה זו, וכן לגבי מואב שיצאה מהם רות המואבייה.
מימרה נוספת מצביעה על העובדה שבני עמון איחרו להידבק בעם ישראל ארבעה דורות לאחר בני מואב.
היות שרות היא כבר אמו של עובד, אבי-סבו של שלמה, ואילו נעמה מצטרפת לעם ישראל רק כאשת שלמה ואם רחבעם.
חז"ל תלו זאת בכך שבתו של לוט הבכירה "הקדימה את אחותה הצעירה לדבר מצווה בלילה אחד", כשהכוונה לסיפור המקראי על הריונן של בנות לוט מאביהן כשהיו יחד במערה במחשבה שכל העולם נחרב ואין איש בארץ בלעדיהם.
רחבעם, בנה של נעמה העמונית, קיים פולחן פוליתאיסטי, שנחשב על פי ההלכה לעבודה זרה.
על פי זה מפרש רבי דוד אלטשולר שאמו שהייתה ממוצא נוכרי חינכה אותו לכך.
האר"י מייחס משמעות רבה לשתי "אמהות של מלכות" אלו, רות ונעמה.
לדבריו לעם ישראל כשלעצמו אין יכולת להוציא מקרבו מלכים, היות שמלך זקוק לתכונות הנוגדות את תכונות בני ישראל שהם "רחמנים וביישנים", ולכן שאול כשל בתחילת מלכותו ברחמנות יתר, כפי שהוכיח אותו על כך שמואל, והכרח "לייבא" את הגנים הללו ממשפחות מלוכה של הנכרים.
לשיטתו, כול אירועי מגילת רות, על הרעב בארץ שהביא לירידת משפחת נשיאות יהודה, אלימלך ומשפחתו, למואב, לא באו לעולם אלא כדי לזווג את רות למשפחה זו, כך שהיא תצטרף אליהם בשובם ארצה, ומשם יתגלגלו הדברים לנישואיה עם בועז השופט ראש הסנהדרין, שהיה מיועד להוציא מזרעו את מלכות בית דוד.
הוא מפרש בכך אגדה נוספת (ב) שכול מלך לבית דוד היה נבדק אם הוא ראוי למלכות על ידי שהניחו בראשו את עטרת מלכום שיקוץ עמון, ורק אם הייתה העטרה הולמתו היה נחשב ראוי למלוך על כיסא דוד.
נעמה גורן-ענבר (נולדה ב-20 ביולי 1948) היא ארכאולוגית ישראלית ומומחית לפרהיסטוריה, פרופסור אמריטה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא החופרת של אתרים פרהיסטוריים מרכזיים בארץ ישראל וביניהם האתר מהתרבות האשלית (התקופה הפלאוליתית התחתונה) בגשר בנות יעקב.
היא כלת פרס א.מ.ת לשנת 2014 והחל משנת 2016 היא חברה באקדמיה הישראלית למדעים.
נעמה גורן-ענבר נולדה בירושלים לאביה הסופר יעקב גורן ואימה רחל גורן.
לאחר שירות בנח"ל בקיבוץ משמר הנגב, פנתה ללימודי ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים שם סיימה לימודי תואר ראשון ושני.
עבודת הדוקטורט שלה (בהצטיינות יתרה; 1981) הוקדשה לחקר מכלולי כלי האבן מהאתר עובדיה בעמק הירדן, האתר הפרהיסטורי הקדום בישראל, בהנחיית עופר בר-יוסף.
את התמחות הפוסט דוקטורט שלה עשתה באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, בהנחיית גלין אייזק.
בשנת 1984 החלה לשמש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1992 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 1997 כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
בין השנים 2002 ל-2005 שימשה כראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
גורן-ענבר השתתפה כארכאולוגית וחברת צוות בחפירות באתר הפרהיסטורי של עובדיה בעמק הירדן (לו הקדישה את עבודה הדוקטורט שלה), באתרים הפרהיסטוריים בצפון סיני, בסקרים אתנוגרפיים בדרום סיני, בחפירות במערת היונים בגליל ובאתרי בקעת הירדן.
בשנת 1978 ניהלה פרופסור גורן-ענבר עונת חפירות באתר מן התרבות האשלית "הלשון" בסמוך לקיבוץ כפר מנחם, שבשפלה הדרומית.
בחפירות נחשף מכלול עשיר של כלי אבן ובעיקר גרעיני צור, מהם הפיקו כלים שונים.
בפרסום החפירה צוינה נוכחות של גרעינים שעוצבו בטכניקת לבלואה במכלול הליתי, ממצא המאפיין את התרבות המוסטרית שהתקיימה בתקופה הפלאוליתית התיכונה, בנוסף לכך בחפירה לא נחשפו אבני יד שהם הכלי המאפיין של התרבות האשלית.
בשנים 1981–1982 ניהלה גורן-ענבר את החפירות באתר האשלי בברכת רם בצפון רמת הגולן.
האתר, אותו גילה דודי בן עמי, ממוקם בין שני קילוחי בזלת שתוארכו בשיטת ארגון/ארגון.
גילה של השכבה התחתונה כ־800 אלף שנים לפני זמננו ואילו גיל השכבה העליונה 233 אלף שנים לפני זמננו.
גילה של השכבה הארכאולוגית, לכן, קדום ל-233 אלף שנים.
במהלך החפירות נחשפה צלמית אישה עשויה טוף הנחשבת לייצוג הסימבולי (אומנותי) הקדום ביותר בהיסטוריה האנושית.
בין השנים 1982 ל-1985 ניהלה גורן-ענבר את פרויקט החפירות באתר הקטור מן התקופה הפלאוליתית התיכונה בבקעת קוניטרה על גבול סוריה ברמת הגולן.
האתר התגלה על ידי דודי בן עמי ונחפר במשך שלוש עונות חפירה.
הממצאים באתר חשפו מכלול כלי אבן עשיר ומכלול עצמות בעלי חיים הכולל בקר בר גדול ממדים.
בין הממצאים הבולטים – חלוק צור שטוח ועליו חריטה של מעגלים קונצנטריים (בעלי מרכז משותף).
דגם גאומטרי דומה מופיע גם על עצם בקר בר באתר ויחד עם החלוק החרוץ מהווה את העדויות הקדומות ביותר לייצוג אומנותי (סימבולי) בתקופה זו.
בשנת 1989 החלה גורן-ענבר את פרויקט החפירות באתר האשלי גשר בנות יעקב בגדה המזרחית של נהר הירדן במוצאו מעמק החולה.
התגליות המרכזיות בגשר בנות יעקב כוללות בין השאר:
תיארוך השכבות האשליות באתר לגיל של כ-780 אלף שנים לפני זמננו בהתבסס על חשיפת ההיפוך המגנטי האחרון בשכבות האתר
אתר טבח של פיל ישר חט ובו עדויות ליכולותיהם של ההומינידים הקדומים באתר בניצול פילים.
עדויות לציד משמעותי של בעלי חיים גדולים.
בשטח C באתר נחפרו שרידיהם של עשרות בעלי חיים גדולים וביניהם שבעה יחמורים בשכבה אחת.
סימני החיתוך שהותירו על העצמות סכיני הצור של ההומינידים שהסירו את הבשר מעידים כי הם היו קצבים מיומנים והשתמשו באותה הטכניקה המשמשת אנשים מודרניים לחיתוך הבשר וניצולו.
מכלול עשיר וייחודי של כלי אבן דו-פניים (אבני יד וקופיצים) המעידים על מוצאם האפריקאי של יושבי האתר ועל יכולותיהם הטכנולוגיות המתקדמות.
העדויות הקדומות ביותר לשליטה באש מחוץ לאפריקה.
מכלול בוטאני עשיר ששרד עקב תנאי השימור הייחודיים בגדת הירדן הכולל שרידי עצים, זרעים ופירות, בעזרתם ניתן לשחזר את הסביבה לחופי אגם החולה הקדום.
בין הממצאים הבוטאניים זוהו שרידיהם של שבעה מינים של אגוזים אכילים וכן נחשפו כלי אבן ששימשו כמפצחי אגוזים.
זוהי העדות הקדומה ביותר למרכיבי התזונה הצמחית של ההומינידים באתר.
חפירותיה ומחקריה של גורן-ענבר בגשר בנות יעקב התפרסמו במאות מאמרים וספרים והביאו להכרה באתר זה כאחד האתרים החשובים ביותר בעולם מן התקופה הפלאוליתית התחתונה.
נעמה גורן-ענבר היא מומחית בעלת שם עולמי בחקר התקופה הפלאוליתית התחתונה.
האתרים שחפרה, בעיקר בצפון ישראל, שינו את הבנתנו באשר לאבולוציה של האדם והתנהגותו מראשית הופעתו במזרח התיכון.
חפירותיה ומחקריה באתר בגשר בנות יעקב הוא דוגמה ליכולתה המדעית להפיק כמות מרשימה של מידע מאתר בודד ומרוחק מאוד בזמן.
מחקריה מקיפים את כל ההיבטים של האתר, פעילות האדם בו ושחזור הסביבה.
במחקריה עסקה בשחזור הנוף הגאולוגי הקדום והמורכב של בקע הירדן, בגיאו-כימיה של המים והקרקעות, בשחזור הצומח באזור החל באבקת הפרחים (פולן), המשך בזרעים ופירות ועד שרידי העצים הרבים באתר.
במחקר הפאונה (בעלי החיים) עסקה פרופסור גורן-ענבר בכל המגוון הביולוגי המיוצג באתר.
מחקריה עסקו באוסטרקודים המיקרוסקופיים, בקונכיות, בדגים, במכרסמים ובדו חיים, בזוחלים, ציפורים, ועד בקר, היפופוטמים ופילים.
הממצאים בגשר בנות יעקב אפשרו את שחזור הסביבה הקדומה ברמת פירוט שמעטים האתרים האחרים בני התקופה בעולם היכולים להתחרות בה.
במחקריה טענה גורן-ענבר בעזרת דוגמאות מתחומים שונים ורבים כי בני האדם שחיו בתקופה כה מרוחקת בזמן היו בעלי יכולות טכנולוגיות וקוגניטיביות שאינן נופלות מאלו של אנשים מודרניים.
מחקריה הראו כי תושבי האתר גשר בנות יעקב ייצרו כלי אבן מתוחכמים ע"פ תוכנית קבועה מראש מתוך מסורת סיתות אותה שימרו במשך אלפי שנים.
הכלים סותתו במגוון של טכנולוגיות, מחומרי גלם מגוונים (גיר, צור, בזלת, עץ ועצם) תוך היכרות מעמיקה עם הסביבה ועם תכונותיהן השונות של החומרים השונים.
תושבי האתר שלטו באש והשתמשו ביתרונות הרבים שמעניקה שליטה זו – הגנה, חימום, תאורה ובעיקר בישול.
אבל האש גם מעניקה לאדם את מדורת השבט, היכולת לשבת מסביב למדורה התורמת למורכבות הסוציאלית, לאינטראקציה החברתית ולהעברת ושימור המידע בין חברי הקבוצה.
תושבי גשר בנות יעקב צדו בעלי חיים גדולים, פילים, היפופוטמים, פרות, איילים, צבאים ועוד וביתרו את בשרם בשיטות המקבילות לחלוטין לשיטות הקצבות המודרניות.
תזונתם כללה גם בעלי חיים קטנים כגון מכרסמים, ציפורים וסרטנים.
העדויות מגשר בנות יעקב גם מראות כי תושבי האתר דגו דגים בכמויות גדולות - אחת העדויות הקדומות ביותר לניצול משאבים מימיים.
השימור יוצא הדופן של שרידים בוטאניים באתר הוכיח כי תושבי האתר ניצלו למזונם צמחים שונים ובין השאר אגוזים שניצולם דורש טכנולוגיות של איסוף, נשיאה, פיצוח וייתכן שגם קליה באש.
המגוון הרחב של פעילויות שחשפה פרופסור גורן-ענבר בגשר בנות יעקב ובאתרים האחרים שחפרה, מדגים כי יושבי האתר חיו באתר קבוע – "אתר בית" (Home Base) ובכך איששה את התאוריות שהעלו גדולי החוקרים של התקופה הפלאוליתית התחתונה באפריקה, גלין אייזק ומרי ליקי, שהיו מוריה.
הממצאים מגשר בנות יעקב יצרו בסיס נתונים שאפשר לדון, בפעם הראשונה על סמך נתונים, בנושאים כגון גודל החבורה ומורכבותה, חלוקת עבודה מגדרית ואפילו קיומה של שפה בקרב תושבי עמק החולה לפני 750 אלף שנים.
רוב ההתנהגויות והמיומנויות שחשפה גורן-ענבר בגשר בנות יעקב נחשבו במחקר כמאפיינות התנהגות מודרנית ומיחדות את האדם המודרני (הומו סאפיאנס) בלבד.
מחקריה של פרופסור גורן-ענבר מדגימים את יכולותיהם הקוגניטיביות הגבוהות של קדמונינו ודוחקות לשיטתה את "ההתנהגות המודרנית" לתקופה הרחוקה במאות אלפי שנים ביחס למקובל במחקר.
בשנת 2014 זכתה גורן-ענבר בפרס א.מ.ת בתחום הארכאולוגיה (ביחד עם פרופסור יורם צפריר).
מנימוקי חבר השופטים: "פרס א.מ.ת מוענק לפרופ' נעמה גורן־ענבר על מחקרים בינתחומיים פורצי־דרך בארכאולוגיה הפרהיסטורית של ארץ ישראל תוך שילוב של עבודת שטח קפדנית, תובנות מקוריות ושימוש חדשני בנתונים שחשפה בחקר ההתפתחות של התרבות הקוגניטיבית של האדם."
בשנת 2016 מונתה פרופסור נעמה גורן-ענבר כחברה באקדמיה הלאומית למדעים של ישראל.
נעמה גורן-ענבר הנחתה לתואר דוקטור מספר תלמידים בולטים בארכאולוגיה של ארץ ישראל:
יוסף גרפינקל, כיום פרופסור מן המניין במכון לארכאולוגיה האוניברסיטה העברית בירושלים - 1992 (בהנחיה משותפת עם פרופ' אמנון בן תור) בנושא "התרבות החומרית בעמק הירדן בתקופות הנאוליתית הקרמית והכלקוליתית הקדומה".
אראלה חוברס, כיום פרופסור מן המניין במכון לארכאולוגיה האוניברסיטה העברית בירושלים – 1998 - מכלול כלי הצור ממערת קפזה.
עידית סרגוסטי – 2003 - שינויים מורפולוגיים באבני יד מן התקופה הפלאוליתית התחתונה בישראל
גונן שרון, כיום פרופסור חבר, המכללה האקדמית תל חי – 2007 – תעשיות נתזים גדולים בתרבות האשלית.
נירה אלפרסון-אפיל, כיום מרצה בכירה, המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן – 2008 – עדויות לשליטה באש באתר האשלי גשר בנות יעקב.
גדי הרצלינגר – שחזור מורפומטרי של אבני היד באתר גשר בנות יעקב
בשנת 2004 הפיקה גורן-ענבר (יחד עם גונן שרון וסתת הצור מדנמרק בו מאדסן) סרט לימודי על סיתות כלי צור – The Cutting Edge.
בשנת 2017 הפיקה פרופסור גורן-ענבר סרט על הטכנולוגיה והמשמעות של קופיצים – כלי אבן המאפיין את התרבות האשלית גשר בנות יעקב.
ספרים בסדרת גשר בנות יעקב
נעמה כרמי היא ד"ר לפילוסופיה, מרצה באקדמיה, פעילה ציבורית בתחומי העיתונאות וזכויות האדם, ובעלת בלוג פוליטי.
את כל לימודיה האקדמיים עשתה באוניברסיטת תל אביב:
תואר שני בפילוסופיה בהצטיינות - "זכויות של קבוצות" (מנחה: פרופסור יעל תמיר).
דוקטורט - הגבלות על הגירה: מדיניות הגירה בתורת הצדק הליברלית (מנחה: פרופסור אסא כשר), סיימה בשנת 2000.
הייתה מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, ותחומי מחקרה הם זכויות אדם, הגירה, יחסי אזרח-מדינה, ליברליזם, דמוקרטיה, אתיקה.
בעקבות כך כרמי פרשה מתפקידה בדצמבר 2002.
בהמשך היא שימשה כחברת הוועדה הלאומית למדעי החברה וכחברה בוועדת אתיקה להפצת מידע כלכלי באינטרנט (הרשות לניירות ערך).
מאז 2003 כרמי מנהלת בלוג פוליטי בו היא מביעה את דעותיה שממוקמות במה שמכונה "השמאל הציוני", ומביעה לעיתים קרובות ביקורת פנימית המופנית לשמאל הישראלי וכלפי העיתונות כשזו אינה מקפידה - לטעמה של כרמי - על מה שהעיתונות עצמה מטיפה לה; ובאופן כללי נוקטת בעמדה ריאלית-פרגמטית ולא מסתפקת בביקורת עקרונית.
כמו כן מתחה ביקורת על בית המשפט העליון על שהרחיב את האקטיביזם השיפוטי, זכות העמידה, השפיטות ועילת אי-הסבירות.
עוד עוסק הבלוג בנושאים של זכויות החולה וחוויותיו במהלך טיפול הרפואי, על רקע מחלתה של כרמי וכן בביקורות ספרים.
כרמי הייתה חברה במועצה הציבורית להגנת הפרטיות, ומועצת העיתונות.
נעמה כרמי, חוק השבות: זכויות הגירה וגבולותיהן, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2003.
נעמה כרמי, זכויות אדם: מבוא תאורטי, הוצאת רסלינג, 2018.
נעמה גלי כהן דורון (נולדה ב-16 ביוני 1985) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
כהן דורון נולדה וגדלה בקריית מוצקין בשם נעמה כהן, אחות צעירה לאח ואחות גדולים.
בשנת 2013 נישאה כהן לבן זוגה הזמר והמוזיקאי יהל דורון, שחבר בצמד "גיא ויהל".
כבר מגיל צעיר, הבחינו הוריה כי היא אוהבת לשיר, ועודדו אותה מילדותה ובהמשך דרכה כמוזיקאית, כשהשתתפה בהופעות ותחרויות מקומיות.
בנוסף, בצעירותה הייתה כהן חלק מלהקת הנוער של קריית ביאליק.
גם במהלך שירותה בצה"ל המשיכה כהן לעסוק במוזיקה, כששירתה בלהקה צבאית, לאחר שחרורה מצה"ל, החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון".
ב-2011 השתתפה בעונה התשיעית של "כוכב נולד".
כמה חודשים לאחר השתתפותה בתוכנית, בנובמבר 2011 הוציאה כהן שיר ווידאו קליפ בכורה בשם "אולי תבוא", השיר נכתב על ידי כהן עצמה, והולחן על ידה ועל ידי בן זוגה, המוזיקאי יהל דורון.
השיר לא יצא בסינגל, אך ליווה אותה במהלך המופע שלה, איתו הופיעה באותה התקופה, בנוסף לשירים אחרים שכתבה והלחינה וגרסאות כיסוי לשירים נוספים.
בינואר 2013 השתתפה כהן ביחד עם זמרים נוספים בפסטיבל הזמר והפזמון 2013 עם השיר "כמה עוד" שנכתב והולחן על ידה.
מאוחר יותר, בדצמבר אותה השנה יצא השיר כסינגל הבכורה שלה והסינגל הראשון מתוך האלבום וזכה להצלחה והשמעות רבות בתחנות הרדיו.
כחודשיים לאחר יציאת הסינגל, בפברואר 2014, יצא לו גם קליפ.
ב-24 בפברואר 2014 הוציאה כהן את הסינגל השני מתוך האלבום "טוב לה גם כשרע" שכתב נועם חורב והלחין יהל דורון, מספר ימים לאחר מכן, במרץ אותה השנה, יצא לסינגל זה קליפ.
ב-3 ביולי 2014, יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום, "לא להיות שם" אותו כתבה יחד עם בעלה, יהל דורון, והלחינה לבדה.
ב-18 באוגוסט 2014 יצא אלבום הבכורה של כהן "שאלות על החיים" הכולל בתוכו שמונה שירים, שנכתבו והולחנו ברובם על ידי כהן עצמה.
כותבים ומלחינים נוספים המשתתפים באלבום הם יהל דורון, נועם חורב, עידו זלזניק והדר גלרון.
ב-2015 התחילה לעבוד על אלבומה הראשון באנגלית והוציאה את הסינגל "Slave For The City".
ב-2017 הושק האלבום באנגלית "Walk Of Freedom".
ב-2018 השתתפה בעונה השישית של הכוכב הבא לאירוויזיון.
בשלב האודישנים התמודדה עם השיר "New Rules" ועברה לשלב המבחן הגורלי.
בשלב זה התמודדה עם השיר "Crazy in Love" ועברה לשלב הדו-קרב עם השיר "Rockabye" שבו התמודדה מול דניאל ברזילאי ולא צלחה את הדו-קרב ובשלב השני של התחרות השופטים בחרו להציל מהדחה את שפיטה ואת אברהם דה קרביליו וכהן סיימה את דרכה בתחרות.
ב-23 בינואר 2019 שחררה את הסינגל "Keep Your Head Up", בו משתתפים גם גיא מנטש ובעלה יהל דורון, חברי הצמד המצליח גיא ויהל.
השלושה עבדו על השיר יחד עם יעל ביאגון.
בשנת 2022, השתתפה כהן בכתיבת השיר "Head Up", אחד משני השירים שנבחרו עבור ספיר סבן, ביחד עם בעלה יהל דורון, אלה דורון ולירון לב, שעלתה לגמר התוכנית, לקראת הליך הבחירה הישראלי לאירוויזיון 2022.
נעמי אונגר (16 באוקטובר 1933 – 2 באפריל 2007) הייתה סופרת ישראלית, ניצולת שואה.
בעקבות מותו של בנה בתאונת אימונים בצה"ל, הובילה עם בעלה צבי מאבק בתאונות אימונים.
פעילותם הובילה לשינוי נוהלי בטיחות באימונים ולהקמת ועדת יעקב לפידות לחקר ולמניעת תאונות בצה"ל.
ספרה בנושא זה - "לעצור את הכדור" הוענק לכל צוער בצה"ל.
נעמי (סובל) אונגר, נולדה ב-1933 בעיר לודז' בבית ציוני בו הייתה תלויה תמונה של נהלל.
אביה היה איש רוח, פעיל תנועת "החלוץ", מורה בגימנסיה, מדריך בקיבוץ הכשרה, אחד המנהיגים המקומיים וציר בקונגרס הציוני בבזל.
עם פלישת הנאצים לפולין, ברחה המשפחה מזרחה.
ב-1939 יצא האב לקונגרס היהודי בבזל ובדרך חזרה הביתה נרצח.
נעמי חזרה עם אמה לבוכניה שליד קרקוב, שם הועברו לגטו.
ב-1943 הצטרפה נעמי לחברי המחתרת הציונית בסלובקיה, שהסתננו להונגריה.
מסלול הבריחה החל באשה שהעבירה אותה לצד הארי ובאמצעות מבריחים הגיעה לישראל דרך צ'כיה, הונגריה, איסטנבול וביירות.
ב-1944 הגיעה נעמי לישראל לקיבוץ יגור שם אומצה על ידי משפחת פלד והצטרפה לאחים: יאיר, יודקה, רוחקה, מנחם ואיה.
בשירותה הצבאי שירתה נעמי בבית דרס, שם עסקה בעבודות סיקול אבנים ושם גם פגשה את בעלה לעתיד צביקה אונגר.
אונגר החלה לכתוב בגיל 12. כתיבתה החלה מכתיבת סיכומים בעקבות חוויות מחיי הקיבוץ ומכתיבה ביקורתית על ספרות שקראה.
בזמן מלחמת ששת הימים כתבה יומן תיעודי המתאר את האירועים במלחמה והוציאה לאור יחד עם חברותיה עיתון חודשי של חברת הילדים בקיבוץ בשם "חודשון".
בשנת לימודיה האחרונה, כתבה אונגר עבודת גמר על התנועה הציונית.
העבודה נשלחה למחלקת המחקר של ההיסטוריה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים ובשל כך הוזמנה ללימודי מחקר אך היא סירבה להזמנה.
לקראת הגיוס, הגיעה נעמי לסמינר כיתות יב' באפעל.
שם, בצד האזנה להרצאות של מרצים מהצמרת המנהיגותית, החליטה נעמי על פסק זמן בלימודיה והתגייסה לחטיבת הנח"ל.
בהמשך חייה הבוגרים כתבה נעמי 4 ספרים.
ב-1953 נישאו נעמי וצביקה, אף הוא ניצול שואה.
נעמי חברה אליו לקיבוץ מלכיה, שם נולדו להם ארבעה בנים.
ב-1 במאי 1984 נהרג בנם ניצן מכדור תועה בזמן תרגיל באזור תקוע במדבר יהודה, אשר בוצע בניגוד לנהלים, ללא תיק תרגיל וללא תדריך מתאים.
מאז החל הזוג אונגר במאבק בתאונות האימונים בצה"ל.
את רשמיה כינסה נעמי בספר "לעצור את הכדור" ולאחר יציאתו לאור, פעלו נעמי וצביקה להפצתו ביחידות צה"ל.
בהמשך חולק הספר לכל צוער בצה"ל.
בעקבות פעילותם, הוקמה ועדת יעקב לפידות על ידי הרמטכ"ל דן שומרון.
ב-25 ביולי 1990 אמר חיים אורון בישיבה בכנסת כי מאבקם של הזוג אונגר למניעת תאונות אימונים בצה"ל הוא אחת הסיבות להקמתה של ועדת האלוף לפידות.
ועדה זו חקרה את הדרכים למניעת תאונות בצה"ל והייתה הוועדה הראשונה שטיפלה בנושא בדרג ובהיקף כזה.
איתן הבר אמר כי בישראל חיות כמה עשרות אולי אפילו מאות משפחות ששחייבות את חיי בניהן לאונגר מקיבוץ מלכיה...
"צביקה ונעמי הסתערו על צה"ל ולא הרפו, עד ששונו בזכותם תיקי תרגילים, נהלים והוראות".
על פעילות הזוג אונגר אמרה אל"ם (במיל) ורדה פומרנץ כי הם אינם עוסקים במקרה הפרטי של בנם אלא שואפים לטפל בצורה נקייה בתופעה כולה.
ח"כ (לשעבר) יאיר צבן אמר, שכוחם של השניים היה בהיעדר תאוות נקמה: "זה היה מאבק נטו, על מנת שלא יהיו קורבנות נוספים".
ב-2007 נפטרה נעמי ממחלת הסרטן, ונקברה בבית העלמין בקיבוץ מלכיה, לצד בנה ניצן.
נעמי אונגר, וילכו השניים יחדיו, משכל, תאריך הוצאה
נעמי אונגר, לעצור את הכדור, משרד הביטחון, 1989
נעמי אונגר, המסע לחיים, מלכיה, 2008
צביקה ונעמי אונגר, ניצנים על קרעים
נעמי אביב מילוא (2 ביולי 1955 – 26 בנובמבר 2013) הייתה אוצרת עצמאית בולטת ומשפיעה בשדה האמנות הישראלית, זוכת פרס האוצרות לשנת 2011 מטעם משרד התרבות.
לפני תחילת פעילותה האוצרותית, הייתה עיתונאית ומבקרת אמנות ותרבות.
אביב פרסמה כתבות וערכה מדורי תרבות, בעיתונים, במוספים, במקומונים ובמגזינים הבולטים בארץ.
נעמי אביב נולדה כנעמי אברג'יל בכפר נופך.
היא הייתה בת הזקונים להוריה, משה ואליס אברג'יל, שעלו ממרוקו לישראל בשנת 1951. תחילה הגיעו הוריה לטבריה, ולאחר מכן התיישבה המשפחה בכפר נופך.
האב עבד כסנדלר במפעל לנעליים.
האם הייתה עקרת בית שגידלה את ארבעת ילדיהם, ולימים גם טיפלה בנכדיה וגידלה אותם.
אביב למדה בבית הספר היסודי של רינתיה וילדותה עברה עליה בסביבה כפרית.
לימים עברה המשפחה לפתח תקווה ואביב למדה בתיכון שיין שבנווה עוז.
לימודיה האקדמיים של נעמי אביב נמשכו 10 שנים באוניברסיטת תל אביב בחוגים ללימודים קלאסיים, פילוסופיה, וקולנוע וטלוויזיה, אך היא לא השלימה את חובותיה לסיום לימודי התואר הראשון.
בשנים הראשונות שלאחר שחרורה מצה"ל עבדה אביב כדיילת תעופה בחברת אל-על.
בין השנים 1982–1983 החלה את דרכה בעולם השיווק והפרסום כקופירייטרית במשרדי הפרסום "פוגל" ו"או.
קיי", ופרסמה סדרת מאמרים על פרסום ב"רחוב ראשי".
בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20, החלה את דרכה כעיתונאית תרבות, כעורכת וכמבקרת אמנות בעיתונים יומיים ובמוספי תרבות במקומונים, ולבסוף כעורכת הראשית של "ליידי גלובס".
בשנת 1990 החלה אביב לעסוק כאוצרת עצמאית של תערוכות אמנות, ובמשך 24 שנים אצרה עשרות תערוכות בישראל ומחוצה לה.
המוניטין שצברה הפך אותה לאוצרת מקצועית בתחום ההאמנות העכשווית, המוערכת בישראל ובעולם.
נעמי אביב נפטרה בסתיו 2013 עקב סיבוכים לאחר ניתוח מום בלב.
היא הותירה אחריה שתי אחיות, אח ואת בן זוגה הפרופ' דניאל ש.
בין כותרות העיתונים שהודיעו על מותה בלטה זו של העיתון הארץ:
"מתה האוצרת נעמי אביב מילוא, מהדמויות החשובות בשדה האמנות הישראלית.
לאחר ניתוח שעברה עקב מום בליבה, נלחמה אביב על חייה בבית החולים איכילוב בחמשת השבועות האחרונים ומתה בגיל 58."
הלווייתה של אביב נערכה ביום ה' 28 בנובמבר 2013 בבית העלמין קריית שאול.
עידית עמיחי, ראש תחום אמנות פלסטית ומוזיאונים במשרד התרבות צוטטה בכתבה על פעלה של נעמי אביב: "הייתה לה הבנה מעמיקה על עולם האמנות ואת התרומה שלה לאמנים אי אפשר לתאר במילים".
לנעמי אביב היה אוסף גדול של עבודות אמנות ישראליות מכל שנות פעילותה בתחומי האוצרות והכתיבה, שהתייחדה בקשרים הקרובים וארוכי הטווח שפיתחה עם אמנים רבים.
יצירות רבות היא קיבלה במתנה מאמנים שאצרה את תערוכותיהם, ואת היצירות האחרות באוסף היא רכשה מאמנים צעירים שהאמינה בהם.
בין העבודות באוסף שלה נמנות עבודות של אמנים מובילים ומשפיעים בארץ כמו רפי לביא, אביבה אורי, מנשה קדישמן (שצייר את הדיוקן שלה), לצד תצלומים שמצאה ברחוב.
נעמי אביב נפטרה כשהיא נמצאת בעיצומה של בניית אוסף אמנות ישראלי-פלסטיני עבור קרן לוצ'יאנו בנטון, לו קראה בשם ONE.
פרופ' מילוא הוזמן להשלים את בניית האוסף לאחר מותה.
האוסף, שהוא חלק מן הפרויקט IMAGO MUNDI, כלל למעלה מ-160 עבודות בפורמט קבוע, והתפרסם בספר: "ישראל/ אחת: אמנים עכשוויים מישראל".
ב-24 בפברואר 2014, שלושה חודשים לאחר מותה של נעמי אביב, נערך לזכרה במוזאון תל אביב ערב שנקרא: "אוצרות פואטית", על שם מאמר אותו כתבה תחת הכותרת "האפשרות הפואטית של האוצרות", ואשר התפרסם בשנת 2011 בקטלוג תערוכת זוכי פרס משרד התרבות והספורט במוזיאון פתח תקווה.
במאמר זה פירטה אביב בהרחבה את תפיסתה האוצרותית, תחת הרעיון של מתן רישיון פואטי למעשה האוצרותי, עליו גם הרציתה בהזדמנויות שונות.
אוצרות אינה אלא צורה של למדנות המולידה מבע פואטי, אסתטי".
בערב הזיכרון, שיזמו בית הספר לאמנות במכללת ספיר והתוכנית ללימודי אוצרות של הטכניון, בהם לימדה, התכנסו בכירי עולם האמנות בארץ.
במהלך הערב הוקרנו קטעי וידאו מהרצאות ושיחות עם נעמי אביב בעריכת חברתה, הקולנוענית אתי ויזלטיר.
הדוברים ציינו קווים לדמותה הבולטת, הייחודית והמשפיעה באמנות הישראלית.
התערוכה נעמי אביב - עבודות מאוסף האוצרת לזכרה הוצגה מ-9 בינואר 2015 ועד 9 בפברואר 2015 בגלריה הלימודית של בית הספר לאמנות במכללת ספיר שבו הייתה מרצה ואוצרת.
בתערוכה הוצגו 14 יצירות מתוך האוסף הפרטי של נעמי אביב, בהשראת הדרך שבה הן היו תלויות בביתה.
התערוכה נאצרה על ידי סטודנטיות בקורס אוצרות שנה ד' בהנחיית האמנית והאוצרת מעין אמיר, שלדבריה, תערוכת הזיכרון הזמינה לאירוע שבו ניתן היה להרהר על היעדרה של נעמי, באמצעות עבודות אמנות אותן בחרה לאצור אל תוך חייה.
הוצאת עבודות האמנות מההקשר הביתי של נעמי אל הגלריה של בית הספר לאמנות שבו לימדה, כתבה אמיר, הבליטה את הטשטוש שבין הפרטי לציבורי, שמתעורר באופן חריף לאחר המוות, ואפשרה מחשבה נוספת על של מי שבחרה להקדיש את עשייתה למחשבה על אמנות וחברה.
– אמרה אמיר, אוצרת התערוכה ושותפתה של נעמי אביב להוראה במכללת ספיר.
פעילות תקשורתית כעיתונאית ומבקרת אמנות
בין תפקידיה הרבים בתקשורת נעמי אביב הייתה עיתונאית תרבות ואמנות, שכתבה, ערכה ופרסמה בעיתונים היומיים ב"מעריב", ו"ידיעות", ובמקומונים "העיר", ו"כל העיר".
היא הייתה חברת מערכת בעיתון "ידיעות אחרונות", ובין מקימי המקומון "ירושלים", של הוצאת ידיעות אחרונות, בו היא שימשה כעורכת תרבות ובעלת טור על אמנות.
אביב הייתה גם חברת מערכת ב"כל העיר" המקומון של עיתון "הארץ", שערכה את מוסף התרבות שלו, ופרסמה מאמרים על תרבות ב"העיר" וב"כל העיר" המקומונים של רשת שוקן בתל אביב ובירושלים.
בשנים 1994–1997 כיהנה כעורכת הראשית של המגזין החודשי "ליידי גלובס", ובמקביל גם כתבה מאמרים על אמנות בשבועון "שישי תקשורת תרבות" של העיתון "גלובס".
היא עבדה עם אדם ברוך במשך כ-15 שנה, בתפקידי עריכה במגוון עיתונים כגון ידיעות, מעריב וגלובס.
ובעריכת מוספי סוף השבוע החשובים "שישי" ו-"7 ימים" בעיתונים מעריב וידיעות.
הקשר בין השניים היה גם לקשר אוהבים.
פעילותה כאוצרת בשדה האמנות הישראלי
החל מ-1990, אצרה אביב תערוכות יחיד, כמו גם תערוכות נושא קבוצתיות במוזאונים מרכזיים, בגלריות פרטיות ובחללים אלטרנטיביים.
אביב אצרה תערוכות יחיד לאמנים רבים, כמו גם תערוכות באמנות העכשווית בנושאים בעלי חשיבות תרבותית, חברתית ופוליטית.
הכתיבה הייתה ערך מרכזי בתפיסתה של אביב את תפקיד האוצרת, וחיבוריה, כמו גם סגנון כתיבתה - שילוב של הגות, ביקורת ופרוזה - הפכו לסימני ההיכר של עבודתה.
אביב ערכה וכתבה טקסטים לקטלוגים רבים וחשובים, ביניהם של האמנים מיכאל סגן-כהן, פיליפ רנצר, מאיר אגסי, יחיאל שמי ורבים אחרים.
במקביל להיותה אוצרת, פעלה אביב במגוון ערוצים, החל בכתיבה על אמנות, דרך הוראת אמנות עכשווית ואוצרות וכלה בסיקור עיתונאי של תערוכות או פעילות אמנותית במהלך התקופות שבהן שימשה כמבקרת אמנות, או כעורכת מדורי תרבות.
היא הייתה אחראית לקידומם ולחשיפתם של אמנים רבים וביתה שימש כמקום מפגש עם אמנים, אוצרים, כותבים ופעילים אחרים בשדה האמנות הישראלי.
על אף שמעולם לא סיימה באופן רשמי תואר גבוה באמנות, למרות השנים הרבות שבילתה במוסדות אקדמיים ובלימוד עצמאי, אביב שימשה כמרצה במוסדות להשכלה גבוהה ולימדה אמנות ואוצרות בבתי הספר המובילים לאמנות בארץ, שבהם טיפחה תלמידות ותלמידים רבים.
בין המוסדות שבהם לימדה נמנים בית הספר לאמנות במכללת ספיר בשדרות, בצלאל – המכללה לעיצוב ואמנות בירושלים, המכון הטכנולוגי בחולון, התוכנית לאוצרות בלימודי ההמשך של הטכניון בתל אביב ו"הסטודיו" ברעננה.
אביב הייתה ידועה אף בסיורים שהעבירה לקבוצות רבות במוזיאונים ובגלריות, ובהרצאותיה על אמנות ואוצרות בימי עיון ובמסגרות אחרות.
נעמי אביב הוזמנה על ידי משרד התרבות לכהן בוועדות שיפוט רבות לפרסים ליוצרים בתחומי האמנות פלאסטית.