tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טעות באחת הספרות וכן הצלבה בין שתי ספרות סמוכות (לדוגמה, הזנת 13 או 21 במקום 12), מלבד הצלבת הספרות 0 ו-9 (0 נשאר 0 גם לאחר הכפלה ו-9 נשאר 9 גם לאחר הכפלה), תזוהה בעזרת ספרת הביקורת.
טעות בשתי ספרות (כלומר, שתי טעויות), או הצלבה בין שתי ספרות שאינן סמוכות עלולה לחמוק מזיהוי.
הפונקציה המשמשת בחישוב מספר הזהות אינה היחידה המקובלת, ובמספרים אחרים מקובלות פונקציות אחרות, המבוססות על עיקרון דומה.
(ההשלמה לכפולה הקרובה של 10 אינה מועילה מבחינת איכות ספרת הביקורת, אך היא מפשטת את האלגוריתם המשמש לבדיקתה).
ספרת ביקורת מהסוג המתואר לעיל מאפשרת זיהוי של טעות, אך היא אינה מאפשרת את תיקון הטעות.
ספרות ביקורת המחושבות באלגוריתם מורכב יותר מאפשרות גם תיקון של טעויות מסוימות.
דוגמה לקוד המחשב ספרת ביקורת
דוגמה לפונקציה ב-פייתון המקבלת מחרוזת של מספר זהות תקין ללא ספרת ביקורת, ומחשבת את ספרת הביקורת שלו:
דוגמת קוד לאימות ספרת ביקורת
דוגמה לפונקציה (ב-JavaScript) הבודקת האם מחרוזת שהתקבלה מהווה מספר זהות ישראלי תקין:function IDValidator(id) {
במחשבים ישנים היו בעיות של חוסר אמינות של הזיכרון, דבר שהביא את חברת IBM לצרף לכל בית במחשביה סיבית ביקורת (כך שבית מורכב למעשה מ־9 סיביות = 8 סיביות נתונים + סיבית ביקורת).
סיבית הביקורת מאפשרת לזהות טעות בסיבית אחת בודדת, אך לא לתקנה.
במחשבים שבהם נושא אמינות הזיכרון הוא קריטי (למשל שרתי נתונים) משתמשים בטכניקות כגון קודים לתיקון שגיאות (Error-Correcting Codes - ECC), המאפשרות לזהות שגיאות מורכבות יותר ואף לתקן שגיאות מסוימות.
סְה-צְ'ווַאן (; בפין-יין: Sìchuān; מילולית: "ארבעה נהרות") הוא מחוז במערב הרפובליקה העממית של סין.
המחוז משתרע על פני 484,056 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-83.67 מיליון תושבים, מה שהופך אותו למחוז החמישי בגודלו בסין, הן מבחינת שטחו והן באשר למספר תושביו.
למרות ריחוקו היחסי ממרכז סין, יש לסצ'ואן חלק חשוב בהיסטוריה של סין.
ב בנה בה המהנדס מערכת תעלות השקיה שהטו חלק ממי נהר מין, תוך שהוא חופר דרך הר סמוך.
מערכת ההשקיה הזו, סמוך לעיר , שינתה את פני האזור, שסבל עד אז משיטפונות, והביאה למחוז שנים רבות של שגשוג חקלאי.
המערכת בשימוש עד היום ובין השאר מזרימה מים לבירה צ'נגדו.
המחוז שוכן באגן סצ'ואן המוקף בהרים מכמה עברים.
ממערב רכס ההימלאיה, מצפון רכס צ'ין-לינג, ומדרום האזורים ההרריים שבמחוז יונאן.
במחוז זורמים כ-80 נהרות, שהחשובים בהם הם היאנגצה, ומין, אחד מיובליו של היאנגצה.
בשל היותו מוקף בהרים, המחוז סובל מערפל תכוף, ולכך מתווסף זיהום אוויר בערים רבות, כך שערים רבות אינן זוכות לימי שמש מרובים.
מערבו של המחוז הוא חלק ממה שהיה אזור קאם בטיבט ההיסטורית.
חבל הררי זה מוגדר כיום בתור "נציבות האוטונומית הטיבטית גַארזה (או גאנדזה, בסינית)", ומתגוררים בו (בנוסף לבני האן), טיבטים רבים וקבוצות אתניות אחרות הקרובות לטיבטים - יִי, צְ'יַאנְג ונַאשִי.
במחוז אתרי תיירות רבים, ובהם שמורת ג'יוג'איגואו, הר אומיי, פסל הבודהה הענק בלֶשָׁאן, שמורות הפנדה הענק, אתרים טיבטיים רבים ואתרים רבים נוספים לרבות סאנשינגדווי, אתר ארכאולוגי בתקופת הברונזה.
המחוז גם מפורסם בזכות דובי הפנדה החיים בהרים שבצפון הנידח של המחוז.
במאי 2008 פקדה את המחוז רעידת אדמה בעוצמה 7.9 בסולם ריכטר, שגבתה עשרות אלפי קורבנות, והחריבה עיירות וכפרים.
בשנת 2022 הייתה רעידת אדמה נוספת בה נהרגו 130 תושבים.
מחוז סצ'ואן מחולק לעיר תת-מחוזית אחת, שבע עשרה נציבויות עירוניות ושלוש נציבויות אוטונומיות:
שם המחוז מונצח במחזה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט.
סֶצוּבּוּן (ביפנית: 節分) הוא מועד המסמל את היום לפני תחילת כל עונה המושרש בתרבות היפנית.
משמעות המילה "חלוקה של עונה".
בדרך כלל נחוג רק הסצובון של האביב, המכונה רִישּׁוּן (ביפנית: 立春), שנחוג מדי 3 בפברואר ונחשב גם ראש שנת הירח.
החג נחוג על ידי טקס בו ראש המשפחה או בעל הבית עומד בפתח ביתו וזורק החוצה ממחבת פולי סויה חמים מבעד לדלת בעודו אומר "אוֹני ווָה סוֹטוֹ, פוּקו ווָה אוּצ'י" (鬼は外!
福は内!) - "שדים החוצה, מזל טוב פנימה", וזאת בהתאם לאמונה הבודהיסטית כי ניתן להבריח שדים על ידי פולי סויה חמים.
כמו כן נערכים טקסים במקדשים בודהיסטיים ובמקדשי שינטו, בהם זורקים המתפללים פולי סויה.
אנשים נוהגים לשים בפתחי בתיהם ראשי דגים או קישוטים עליהם מצוירים ראשי דגים על מנת להבריח רוחות רעות.
סצנה ממעמד החתימה על חוקת ארצות הברית הוא ציור שמן מפורסם אותו צייר האוורד צ'נדלר כריסטי, ואשר מתאר את מתן החתימות על החוקה האמריקנית, בוועידת החוקה בהיכל העצמאות בפילדלפיה.
בצדו הימני של הציור, על הבמה, מופיע ג'ורג' וושינגטון כאשר הוא עומד זקוף, כמו משקיף על התהליך ההיסטורי של כינון האומה.
הצייר בחר להדגיש את דמותו על ידי אור בוהק המגיע מהחלונות כמעין הילה סביבו.
רק 39 מתוך 55 הצירים מופיעים בציור.
לא מופיעים שלושת הצירים שסירבו לחתום על החוקה.
גם לא שלושה עשר הצירים שעזבו את הוועידה קודם לכן.
בנוסף לצירים, מופיע (במרכז, עומד ולבוש באדום) גם מזכיר הוועידה ויליאם ג'קסון.
ביחד עם וושינגטון חוצה את הדלאוור שצייר הצייר הגרמני-אמריקני עמנואל לויצה, הוא אחד מהציורים המפורסמים ביותר המתארים מראות מימי המהפכה האמריקנית.
כריסטי יצר את הציור באפריל 1940, יותר ממאה וחמישים שנה לאחר מועד הוועידה ב-1787. הציור מוצג ליד גרם המדרגות המזרחי בבית הנבחרים, בירת ארצות הברית.
הציור מאת לויד גורדון באתר העוסק בהיסטוריה אמריקנית
סָצִיבִי (בגאורגית: საცივი) הוא מאכל עוף ברוטב מרק אגוזים וכוסברה קר (ציבי בגאורגית פירושו קר) במטבח הגאורגי.
כדי להכין את המרק יש להוסיף למרק בשר (בדרך כלל בשר עוף), אגוזי מלך כתושים, בצל חתוך דק, חמאה (יהודי גאורגיה כמובן לא מוסיפים), ביצים ולבסוף כוסברה.
את הסציבי ניתן להגיש עם עוף, דגים או ירקות, כאשר את הסציבי עוף מכינים ממרק בשר רותח כבסיס להכנתו.
סציבי שונה מהמאכל הבלקני והטורקי כמו טרטור ("Tarator") והעוף הצ'רקסי באופן הכנתו.
האן סצומה (ביפנית: 薩摩藩) היה אחד הנחלות הפאודליות החשובות והחזקות והגדולות ביותר ביפן של שוגונות טוקוגאווה והוא שיחק תפקיד מרכזי ברסטורציית מייג'י ובממשל שהוקם לאחר מכן.
במהלך תקופת אדו נשלט האן סצומה על ידי שושלת הדאימיו ממשפחת שימאזו.
ההאן השתרע בדרום האי קיושו, באזור חופף כיום את מחוז קגושימה וחלק ממחוז מיאזקי.
ממלכת ריוקיו הייתה מדינת חסות של סאצומה החל מ-1604 ועד שבוטלו הנחלות הפיאודליות ב-1871.
ב-1866 כרתו שליטי ההאן ברית עם ההאן של צ'ושו, האויב המושבע של משטר השוגון.
שנתיים לאחר מכן, ב-1868, הובילה הברית להפלת משטר השוגון ולמהפכה הידועה כרסטורציה של מייג'י.
ההאן של סצומה בוטל ביחד עם כל שאר הנחלות הפיאודליות באוגוסט 1871, במהלך שידוע כ"ביטול ההאנים וייסוד המחוזות" (האייהאן צ'יקֶן).
לאחר הרפורמה החשובה הזאת, הפך ההאן של סאצומה למחוז קגושימה, השם שבו הוא ידוע עד היום.
עם זאת, במשך מספר שנים שמר מחוז קגושימה על זהותו הייחודית, ונודע כמעוז של תרבות סמוראית שמרנית ובדלנית שמייצגה המובהק היה אביו של הדאימיו לשעבר, האיש החזק של ההאן שימאזו היסמיצו.
ב-1873, היה נתון המחוז באופן הולך וגובר להנהגתו של סאיגו טקמורי - שר בכיר שפרש מהממשלה והפך לדמות נערצת על סמוראים בכל רחבי המדינה.
ב-1877 הנהיג סייגו מרד כושל שנודע כ"מרד סצומה" - למעשה מלחמת אזרחים איומה שקרעה את המדינה למשך שנה שלמה - ולאחריו נערכו רפורמות במחוז ובוטלה האוטונומיה הנרחבת שלו.
סָצ'חֶרֶה (בגאורגית: საჩხერე) היא עיירה בנפת סצ'חרה שבקצה הצפוני של מחוז אימרתי גאורגיה.
היא בנויה על גדותיו של הנהר קווירילה.
העיירה משמשת כמרכז המנהלתי של הנפה.
היא הוכרזה ליישוב עירוני בשנת 1964 ואוכלוסייתה מונה 6,140 איש.
בעיירה זו נולד המשורר הגאורגי הבולט, אקקי צרתלי ויש המכנים את העיירה בשל כך בשם סָצֶרֶתלוֹ על שמו.
בעיירה נמצא גם מוזיאון על שמו.
צ'יחורה סצ'חרה הוא מועדון הכדורגל העירוני.
באלקטרוניקה, בעיבוד אותות ובטכנולוגיות RF, סִפרת רחש היא מידת הפגיעה ביחס אות לרעש של אות כלשהו, הנגרמת על ידי רכיב אלקטרוני או חלק מסוים של מערכת אלקטרונית, בשרשרת RF.
ספרת הרחש מוגדרת כיחס בין הספק הרעש המתקבל במוצא הרכיב, לבין הרעש שהיה מתקבל במוצא של רכיב אידיאלי בעל אותו הגבר, כלומר רכיב שמגביר את המבוא ואינו מוסיף רעש משל עצמו.
בהסתכלות מדויקת יותר, ספרת הרחש היא היחס בין יחס אות לרעש בכניסה ובין יחס אות לרעש במוצא.
בדרך כלל, מבטאים את ספרת הרחש בדציבלים.
ספרת הרחש היא תמיד מספר גדול מ-1 (או מ-0 dB), כי כל רכיב מוסיף רעש עצמי כלשהו - הרעש המינימלי הוא רעש ג'ונסון.
ככל שספרת הרחש נמוכה יותר, הרכיב שקט ואיכותי יותר.
ספרת הרחש, ביחידות דציבל, מוגדרת כך:
כאשר ו- הם יחסי האות לרעש (בדציבל) בכניסה ובמוצא, בהתאמה, של הרכיב או המערכת.
גודל שקול הוא גורם הרעש היחסי (בסקלה ליניארית) המסומן :
הקשר בין גורם הרעש לספרת הרחש הוא:
עבור רכיב פסיבי בעל ניחות , גורם הרעש יהיה:
כאן ו- הן הטמפרטורה הפיזיקלית וטמפרטורת הייחוס, בהתאמה.
אם מספר רכיבים משורשרים בזה אחר זה, ניתן לחשב את גורם הרעש הכולל בעזרת נוסחת פריס:
כאשר הם גורמי הרעש של כל אחד מהמרכיבים, ו- הם ההגבר של כל אחד מהמרכיבים.
מהנוסחה ניתן לראות כי רצוי שהמגבר הראשון בשרשרת יהיה איכותי (בעל ספרת רחש נמוכה ככל האפשר).
תכונה זו חשובה אף יותר מההגבר שלו (בהנחה שההגבר חיובי): אם ההגבר איננו נמוך מדי, רמת הרעש הכולל של השרשרת תושפע בעיקר מספרת הרחש של המגבר הראשון, והרגישות לביצועי המגברים הבאים תהיה נמוכה.
כאשר נכנס למגבר אות ואתו רעש ג'ונסון, מתרחשת הגברה של האות ושל רעש ג'ונסון במבוא הרכיב.
במוצא הרכיב יופיעו האות המוכפל בערך ההגבר של המגבר, ורעש ג'ונסון המוכפל בערך ההגבר ובערך ספרת הרחש של המגבר, כלומר, יחס האות לרעש התקלקל בערך ספרת הרחש של המגבר.
במקרה של אות ואיתו רעש ג'ונסון, הנכנסים למנחת, המנחת אכן מנחית את האות בערך הניחות L, אך אינו מנחית את הרעש מכיוון שזה איננו מושפע מניחות, אלא הוא נקבע על ידי רוחב סרט והטמפרטורה.
לכן, במוצא המנחת האות יונחת בערך L אך הרעש יהיה ברמת המבוא שלו (כלומר לא מונחת כלל).
לפיכך, יחס האות לרעש ייפגע לפי גורם הניחות L.
מכאן שברכיבים פסיביים כגון מנחת, הניחות שלהם הוא גם ספרת הרחש שלהם.
אם נכנס אל המנחת רעש החזק מרעש ג'ונסון ב-L (ערך הניחות של המנחת), לא יהיה קלקול ביחס האות לרעש.
מערכות אלקטרוניות נאלצות לא פעם לעבד אותות בעלי עוצמה חלשה, שאליהם נלווים רעשים שונים (כמו במוצא אנטנה).
דרך אחת להתמודד עם העוצמה הנמוכה של האות היא להשתמש במגבר, שיגביר את עוצמת האות המעובד.
פעולת המגבר עצמו יוצרת גם היא רעש ג'ונסון, שמצטרף אל האות הרצוי.
רעש נוסף יכול להצטרף אל האות בכל אחד מהשלבים הנוספים של עיבוד האות.
ברגע שהרעש מצטרף אל האות הרצוי, מרכיבי המערכת יכולים להבדיל בין רעש חריג לבין האות הרצוי, אך אינם יכולים להבדיל בין רעש שמאפייניו דומים לאות הרצוי, לבין שינויים לגיטימיים באות הרצוי עצמו.
לבסוף הרעש עלול למסך לחלוטין את האות הרצוי.
בנקודה זו, תוספת הגבר תגביר גם את האות הרצוי וגם את הרעש, ולא תאפשר הפרדה ביניהם.
(להפך - היא אף תגביר יותר את הרעש ביחס לאות).
שיטות אחרות, כגון הגדלת עוצמת האות הרצוי המקורי, אמנם יכולות לשפר את בולטות האות הרצוי אך תגרור גידול בפיזור קרינה אלקטרומגנטית, עלויות תפעול ואנרגיה (הספק), הפרעה לאותות לגיטימיים אחרים, ולעיתים תהיה אף מנוגדת לחוקי המדינה (שמגבילים עוצמות שידור, מסיבות שונות).
שיפורים אחרים במערכת, כגון שיפור שבח האנטנה, יכולים גם הם לשפר את יחס האות לרעש, אך גם הם לא תמיד אפשריים (בגלל מגבלות גודל האנטנה, כיווניות המערכת וכדומה).
השיטה המקצועית היא לתכנן את המסלול בצורה שתפיק סיפרת רעש מינימלית, למשל על ידי ארכיטקטורה אופטימלית, בחירת רוחבי סרט ורכיבים הולמים.
שיטות מתקדמות מאפשרות עיבוד הנתונים ביחסי אות לרעש הולכים ויורדים.
סצנה היא רצף בהתרחשות עלילה, המצומצם לזמן אחד ולמקום אחד.
זהו אחד מן המרכיבים הבסיסיים של כל יצירה עלילתית נרטיבית, כגון סרט קולנוע, סרט טלוויזיה או מחזה.
כך, למשל, בסרט "קזבלנקה", סצנת הסיום אורכת כשש וחצי דקות ומתרחשת בשדה התעופה (אמנם יש שוט אחד שבו ההתרחשות עוברת לאחת הדמויות העושה דרכה ברכב לשדה התעופה, אך הדבר אינו פוגם באחדות המקום ואחדות הזמן של הסצנה).
ההצגה "12 המושבעים" כוללת בתוכה סצנה אחת בלבד, משום שהעלילה כולה מתרחשת ברצף זמן אחד, ללא קטיעות או קפיצות בזמן, ובמקום אחד – חדר הדיונים של המושבעים, ללא מעבר לחלל אחר.
בקולנוע ובטלוויזיה, מספר סצנות עוקבות, המהוות יחד יחידה עלילתית אחת, מכונות "סיקוונס".
בתיאטרון, רצף כזה מכונה "מערכה".
בתהליך עשיית סרטי קולנוע ווידאו, מקובל לחשוב על סצנה כעל פעולה המתרחשת במקום אחד במשך זמן רציף.
בשל היכולת לערוך עבודות חזותיות מוקלטות, סצנה קולנועית, בדרך כלל, הרבה יותר קצרה מסצנה שבמחזה.
סצנות בעלות תוכן מסוים, המופיעות לעיתים תכופות בסרטי קולנוע רבים ושונים, זכו לכינויים, כגון סצנת אהבה, סצנת סקס, סצנת עירום, סצנת חלום, סצנת פעולה, סצנת מרדף מכוניות, סצנת התרסקות וכדומה.
לסרט קולנוע, בדרך כלל, יש סצנת פתיחה וסגירת סיום.
סצנה היא חלק מסרט, כמו גם מערכה, רצף ורקע.
בעוד המונחים, המתייחסים להמשכיות של הצפייה, הם תוצאה ישירה של תפעול המצלמה או עבודת העריכה, המונח "סצנה" מתייחס להמשכיות של הפעולה עצמה, והקשרה בזמן ובמקום.
המונח עשוי להתייחס לקטע מתוך הסרט, שנלקח מהתסריט, מהסרט הערוך והמוגמר, או שהוא עשוי להתרחש רק בתוך מוחו של הצופה, המנסה להבין את ההיגיון של רצף הפעולות המוצגות בפניו.
לדוגמה, ישנן סצנות הכוללות פעולות המתרחשות במקביל, שאף מצולמות בלוקיישנים שונים, אך הן מתחברות יחדיו, במוחו של הצופה, באמצעות שימוש באמצעי תקשורת, כמו למשל מכשיר טלפון, שיחת וידאו, וכו'.
לעומת זאת, תסריטים של סרטי קולנוע הוליוודיים קלאסיים היו מחולקים למערכות, אך השימוש בחלוקה זו בעידן הטכנולוגיה הדיגיטלית הוא מועט.
הסצנה חשובה על מנת לשמור על אחדות הפעולה של הסרט: בעוד שדרמה בימתית מחולקת בדרך כלל למערכות, חלוקת סרט לסצנות נעשתה בדרך כלל בתסריט.
סצנת דפוס היא סיפור או מוטיב חוזר ומוכר שמופיע לאורך סדרה של סיפורים, על רקע נקודות מפנה חשובות בחיי הגיבור.
הדמיון והשוני בין הסצנה החדשה לבין הדפוס הידוע מדגישים התפתחויות בעלילה ובדמויות.
את היסודות לניתוח סצנות כאלה הניח ולטר ארנד בספרו "סצנות הדפוס אצל הומרוס" ("Die typischen Scenen bei Homer") משנת 1933, שבו ניתח את סצנות הדפוס באיליאדה של הומרוס.
ניתוח נוסף, לסצנות דפוס בתנ"ך, ערך אורי (רוברט) אלטר בספרו "אמנות הסיפור במקרא" ("The Art of Biblical Narrative") משנת 1981 (תורגם לעברית ב-1988).
בספרו, מביא אלטר דוגמאות לסצנות דפוס מהמקרא, כאשר הדוגמה המרכזית שעליה הוא מבסס את ספרו היא סצנת הדפוס של "הפגישה ליד הבאר".
סצנות דפוס נוספות כוללות את הבשורה על הולדת בן גיבור לאישה עקרה, את מינוי השליח, את הברכה או הצוואה על ערש דווי ואת הסכנה במדבר ומציאת באר.
סצנת דפוס זו מתרחשת בפגישות בין אליעזר עבד אברהם (כבא כוחו של יצחק) לרבקה (), בין יעקב לרחל (), בין משה לבנות יתרו (), בין רות לבין בעז () וכן, תוך עיוות מסוים לדברי אלטר, בחיפוש שאול אחר האתונות ומציאתו את המלוכה ().
המוטיבים המרכזיים המאפיינים סצנת דפוס זו הם: היציאה של הגבר לארץ נכר, פגישה בנערה (עם דגש על השימוש במילה זו דווקא) ליד באר, השקיית הצאן, חזרתה של הנערה לביתה לבשר למשפחתה תוך שימוש בפעלים המעידים על חיפזון, עריכת סעודה לכבוד הגבר ואירוסין או נישואין.
דוגמה בולטת לחריגה ממאפיינים אלה היא בפגישה בין אליעזר עבד אברהם לבין רבקה, שבה אין זה הגבר שיתחתן עם הנערה אשר פוגש בה, אלא שליח מטעם אביו.
דבר זה הוא נדבך נוסף בסיפורים אודות יצחק המתארים אותו כדמות פסיבית.
סצנת דפוס זו מתרחשת בבשורה לשרה על הולדת יצחק, לרבקה על הולדת יעקב ועשו, לחנה על הולדת שמואל ולאשת מנוח על הולדת שמשון.
המוטיבים המרכזיים המאפיינים סצנת דפוס זו הם: אישה עקרה הכמהה לבן (לעיתים לבעלה אישה אחרת, פורייה, אך העקרה היא זו האהובה עליו), בשורה מפי מלאך תוך שימוש בביטויי זמן כמו "כעת חיה", שבעקבותיה באה לידה, הנחשבת לנס, של דמות מרכזית בתולדות עם ישראל.
העדפת הבן הצעיר על פני הבכור
סצנת הדפוס של העדפת הבן הצעיר על-פני הבכור חוזרת פעמים רבות בתנ"ך בעיקר בספר בראשית, לדוגמה: קין והבל, ישמעאל ויצחק, יעקב ועשו, ראובן יהודה ויוסף, דוד המלך.
אחת הפרשנויות לסצנת דפוס זו, היא שזו נובעת מהעדפת אלהים את העם היהודי (העם הנבחר), על-פני שאר העמים, אף על פי שהוא עם קטן.
סצנת האישה הנשקפת בעד החלון מרמזת על גורלה ואובדן ביתה.
הדים לכך משתקפים בסיפורים אחדים במקרא.
אבימלך מלך פלשתים - .
הדוד בשיר השירים - .
סצנת קנטרברי הוא ז'אנר של רוק מתקדם שמקורו בעיר קנטרברי שבאנגליה בשנות ה-60 המאוחרות ובשנות ה-70 המוקדמות של המאה ה-20. הז'אנר מתבסס על ג'אז, רוק, מוזיקה קלאסית, פיוז'ן וסוגי מוזיקה עתיקים למיניהם.
בשנת 1960 הגיע ביטניק אוסטרלי בשם דייוויד אלן להתגורר באכסניה של הוריו של רוברט וויאט בעיירה לידן אשר במחוז קנט.
הוא הביא איתו אוסף של אלבומי ג'אז ומתופף בשם ג'ורג' ניידורף, שלימד את וויאט כיצד לתופף.
בשנת 1963 ייסדו אלן, וויאט ויו הופר בלונדון את ה"Daevid Allen Trio".
כאשר אלן עבר לצרפת, הקימו וויאט והופר את הלהקה "The Wilde Flowers".
ההרכב המקורי החזיק מעמד עד 1966, אז פרשו שניים מחבריו, רוברט וויאט וקווין איירס, ופתחו הרכב משלהם בשם סופט מאשין.
יחד עם דייוויד אלן ומייק רטלדג'.
הסופט מאשין יצרו רוק אוונגרדי מהול בג'אז.
יתר חברי להקת הוויילד פלאוורס, ריצ'רד סינקלייר, דייוויד סינקלייר ופיי הייסטינגס יצרו הרכב חדש המכונה קרוואן.
סצנת הקנטרברי ידועה גם בשל רוטציה של הנגנים בין ההרכבים השונים.
לדוגמה, ריצ'רד סינקלייר ניגן בשלבים שונים של הקריירה שלו עם להקות מגוונות כגון The Wilde Flowers, קאמל, קרוואן, הטפילד אנד דה נורת' ואפילו תקופה קצרה בגילגמש.
בן דודו דייב סינקלייר ניגן בקרוואן, בקאמל, במאטצ'ינג מול ובהטפילד אנד דה נורת'.
רוברט וויאט ניגן עם Wilde Flowers, עם סופט מאשין, עם מאצ'ינג מול ובנוסף הוציא אלבומים רבים בקריירת סולו.
דייוויד אלן הקים בנוסף את להקת גונג, גם היא מהחשובות בז'אנר.
ספרקלהורס הייתה להקת רוק אלטרנטיבי מצפון קרולינה, ארצות הברית.
רוב שירי הלהקה הוקלטו על ידי סולן הלהקה מארק לינקוס, אשר לעיתים שיתף פעולה עם המתופף סקוט מינור.
אלבומה הראשון של הלהקה - Vivadixiesubmarinetransmissionplot יצא ב-1995 והיווה הצלחה ממוצעת ברדיו המכללות.
ב-1996, בעת מסע הופעות באירופה ביחד עם רדיוהד, נטל לינקוס מנת יתר של נוגדי דיכאון, אלכוהול, והרואין במלון לונדוני, וכתוצאה מכך התמוטט בפתאומיות, ונותר חסר הכרה כשהוא שעון על רגליו במשך כ-14 שעות.
כתוצאה מכך, האשלגן בגופו הצטבר וכשהרימו אותו על מנת לפנותו לבית חולים הוא עבר דום לב שנמשך מספר דקות.
לינקוס עבר ניתוח ונותר צמוד לכיסא גלגלים למשך שישה חודשים.
Good Morning Spider יצא ב-1998 והוקלט זמן קצר לאחר המקרה.
מבקרים טוענים שהטון העגמומי באלבום נבע ממקרה זה בעוד שלינקוס טען שרוב שירי האלבום נכתבו בכלל לפני המאורע.
Mary, הוקדש לאחיות שטיפלו בו בבית החולים הלונדוני.
ב-2001 יצא האלבום It's a Wonderful Life שכלל אמנים כגון טום וויטס, פי.ג'יי הארווי ודייב פרידמן ממרקורי רייב.
בניגוד לאלבומים הקודמים של הלהקה שהוקלטו והופקו על ידי לינקוס עצמו, הוקלט רובו של אלבום זה על ידי דייב פרידמן, לאחר שחברת התקליטים של הלהקה, האחים וורנר, ביקשה ממארק לצרף מפיק חיצוני לאלבום.
אלבומה הרביעי של הלהקה, Dreamt for Light Years in the Belly of a Mountain, יצא רק 5 שנים מאוחר יותר ב-2006 ושיתף מוזיקאים כגון דיינג'ר מאוס וסטיבן דרוזד מהפליימינג ליפס.
ב-2009 ספרקלהורס חברו לדיינג'ר מאוס ודייוויד לינץ' ליצירת הפרויקט Dark Night of the Soul שכלל ספר צילומים של לינץ'.
ב-6 במרץ 2010 שם לינקוס קץ לחייו בירייה.
סצנות מיטה הוא סרט קצר צרפתי משנת 1997 בבימויו של פרנסואה אוזון.
סרט קצר המורכב משבע סצנות, אשר בוחן את ההפתעות ואת הריגושים של להיכנס למיטה יחד.
בסצנה זו, לקוח מגיע אל זונה, המפורסמת בכך שהיא יכולה לשיר את ההמנון הצרפתי תוך כדי קיום יחסי מין אוראליים.
היא דורשת לעשות זאת בחושך, וכאשר הלקוח מדליק את האור במפתיע, הוא מגלה שמונחת לידו עין מזכוכית (הזונה השתמשה בארובת העין הריקה שלה).
אישה מגיעה למיטתו של גבר, ככל הנראה לסטוץ.
השניים מנהלים שיחה קלה, בה מתגלים הרגלי הניקיון של הגבר.
האישה, הנחרדת מחוסר הניקיון וההיגיינה שלו, ממהרת לעזוב, ומשאירה מאחור את זוג התחתונים שלה.
גבר צעיר עוקב אחרי אישה מבוגרת, ומגיע אל מיטתה.
היא מתלבטת אם לקיים איתו יחסי מין או לא, מאחר שהייתה נשואה שנים רבים לאותו הגבר, ומאז שנפרדו לא קיימה יחסי מין עם אף גבר אחר.
גבר ואישה שוכבים זה לצד זה במיטה, בהיפוך, כך שראשו של כל אחד מהם מונח ליד כפות רגליו של השני.
הם סופרים לאחור, לסירוגין, מ-100 ועד 69.
שתי חברות טובות מנהלות סימולציה, בה אחת מהן (בעלת שיער שחור) משחקת את אהובה של השנייה, והשנייה (בעלת שיער בלונדיני) מספרת את רגשותיה האמיתיים כלפיו.
השחרחורת מספרת לבלונדינית שהגבר האידיאלי, על פי הגדרתו, איננו קיים במציאות, ולאחר מכן מתוודה בפניה בדבר אהבתה אליה.
גבר מזמין אישה לדירתו, לסטוץ.
הוא מתעקש שיקיימו יחסי מין עם האור כבוי, אך היא נעלבת ומטיחה בו שהוא חושב שהיא מכוערת ומסרבת לקיים עמו יחסי מין.
מאחר שמסתבר שהיא איחרה את הרכבת האחרונה שלה, היא נשארת לישון ביחד איתו במיטתו.
באמצע הלילה, הוא מבקש את רשותה לאונן לעצמו.
גבר הומו, חסר ניסיון מיני עם נשים, נמצא במיטה עם בחור סטרייט, החסר ניסיון מיני עם גברים.
השניים משוחחים, מקיימים יחסי מין אוראליים זה בזה, ולבסוף - מתנשקים.
1998 - זכייה בפרס בפסטיבל אביניון.
סְפָּרָסוֹדוֹנְטָה (שם מדעי: Sparassodonta; ביוונית: σπαράσσειν, לקרוע + ὀδόντος, שן), היא סדרת יונקים טורפים שנכחדה.
מיני הסדרה חיו בדרום אמריקה והם דומים לטורפים שיליניים שהתפתחו ביבשות אחרות, דבר שמהווה דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
הם חיו מסוף הקרטיקון עד הפליוקן וחלקו את הגומחה האקולוגית לטורפים גדולים בעלי דם חם עם עופות הטרף ממשפחת הפורוסרקוסיים.
עם פלישת טורפים מפותחים יותר מצפון אמריקה במהלך ההחלפה האמריקנית הגדולה, נכחדו מיני הסדרה.
גודלם היה מגוון ונע בין 80 ס"מ לגודלם של חתולים גדולים והגדול מכולם היה התיילקוסמילוס.
למשפחת התיילוקוסמיים היו ניבים ארוכים במיוחד ומבנה גולגולת שאפשר לנשוך עם שיניים כאלו, ובשל כך הם נכללים בקבוצת השן חרביים.
המיון הראשון של סדרה זו נקבע על ידי פלורנטינו אמגינו (Florentino Ameghino) בשנות ה-90 של המאה ה-19 תחת מחלקת יונקי הכיס.
מאוחר יותר השתנה המיון והם משויכים לקבוצה מטאתריה, בה מצויים יונקי הכיס המודרניים.
משפחה Prothylacinidae - בה הפרוטילצינוס
סצנה שאחרי הכתוביות היא סצנה קצרה שמופיעה לאחר חלק מרשימת כתוביות הסיום של סרט קולנוע, פרק בסדרת טלוויזיה או משחק וידאו.
בדרך כלל, הסצנה הומוריסטית או מרמזת על המשכון אפשרי.
אחת הסצנות שאחרי הכתוביות הראשונות בסרט קולנוע מרכזי היה "החבובות - הסרט" בשנת 1979. השימוש בסצנות שכאלה זכה לפופולריות במהלך שנות ה-80, בעיקר בסיומם של סרטי קומדיה.
"החבובות - הסרט" החל מגמה של שימוש בסצנות מטא-קולנועיות השוברות את הקיר הרביעי, גם אם זה לא נשבר לאורך רוב הסרט.
בסצנות אלה, הדמויות מפגינות מודעות לכך שהן בסופו של סרט, ולפעמים פונות ישירות אל הקהל, ואומרות לו לעזוב את אולם הקולנוע.
סרטים העושים שימוש בטכניקה זו כוללים את: "שמתי ברז למורה"(1986) (שבו הדמות הראשית שוברת לעיתים קרובות את הקיר הרביעי), וכן את הגרסה המוזיקלית המחודשת של "המפיקים".
הסצנה שאחרי הכתוביות של סרט זה כוללת הופעת קמע של יוצר הסרט, מל ברוקס.
היוצרים צוקר, אברהמס וצוקר היו מהראשונים שהשתמשו באמצעי הזה.
הסרט "טיסה נעימה" (1980) מסתיים בהצגתו של נוסע מונית נטוש, שלא היה כלל דמות ראשית, ואשר לא נראה כלל מאז סצנת הפתיחה.
גם בסרט ההמשך טיסה נעימה 2 (1982) ישנה סצנה שאחרי הכתוביות.
הם המשיכו להשתמש באמצעי זה בסדרה מחלק משטרה (1982), וברקע הרצת כתוביות הסיום הם צחקו על סדרות ישנות שהיו משתמשים ב"הקפאת מסך".
הם הוסיפו סצנות שאחרי הכתוביות גם לסרט סודי ביותר!
"שוד הרכבת הגדול", סרט אילם משנת 1903, מסתיים במנהיג של כנופיית השודדים, כשהוא מרים ומכוון את אקדחו אל עבר המצלמה/הקהל, ויורה ירייה אחת מטווח קצר (לאחר שנהרג בסצנה הקודמת).
סצנות שאחרי הכתוביות הופיעו גם בסדרת הטלוויזיה Mystery Science Theater 3000. השימוש הראשון נעשה בפרק החמישי של עונה 2 ("Rocket Attack USA"), ולאחר מכן - בכל שאר פרקי הסדרה, עד לסיומה.
בחלק גדול מהמקרים, סצנות אלו הדגישו רגעים מהפרקים שזה עתה הסתיימו.
גם בסדרה ריק ומורטי ישנה סצנה אחרי הכתוביות בסוף כל פרק.
סצנות שאחרי הכתוביות, שאינן מטא-קולנועיות, גם כן זכו לגדולה בשנות ה-80, אם כי עיקר השימוש שנעשה בהן היה בסרטי קומדיה.
סצנות שלאחר הכתוביות הפכו לשימושיות עבור סצנות הומוריסטיות, שלא התאימו לחלקו העיקרי של הסרט.
רובן היו קטעים קצרים ששימשו לצורך קשירתם יחד של קצוות עלילה רופפים - למשל: דמויות משנה, שקודם לכן לא הורחב הדיבור אודות גורלן; או קווי עלילה שלא הגיעו באופן מלא לסיומם במהלך הסרט עצמו.
לדוגמה, כל ארבעת סרטי "שודדי הקאריביים" כוללים סצנות כאלה.
בסופו של "שובו של ג'אפר", אנו רואים את אביס מאל, מנהיג כנופיית הגנבים, מביע את משאלתו השלישית; בסרט ההמשך לסרט זה, ניתן לראות את הג'יני מעוך בין הרקע השחור לבין הכתוביות.
כאשר הוצג לראשונה בבתי הקולנוע, "נפוליאון דינמיט" כלל סצנה שאחרי הכתוביות, שמגלה כי שתיים מדמויות הסרט התחתנו.
בסוף הסרט The Cannonball Run מוצגים פספוסים מתוך צילומי הסרט.
גם כאשר סצנות שאחרי הכתוביות החלו להיות נפוצות יותר בסרטים שאינם קומיים, נשארה בשימוש המתכונת, על פיה נעשה שימוש בסצנות אלו לצורך מתן סוף סגור יותר לעלילות שלמות או לדמויות פחותות חשיבות.
עדיין נעשה שימוש בסצנות כאלה באופן הומוריסטי גם בסרטים רציניים יותר, כמו בסרט "דרדוויל", שבו בולזאיי מוצג, לאחר תבוסתו לדרדוויל, כאשר כל גופו מגובס.
סרטים אחרים נמנעים מסצנות קומיות אחרי הכתוביות, לטובת תפנית מפתיעה בעלילה, או חשיפה של פרט עלילתי כלשהו, שלא ניתן היה לשלב בשום מקום אחר במהלך הסרט קודם לכן; למשל בסצנה שאחרי הכתוביות של הסרט "אקס-מן 3: המפלט האחרון", בה נחשף כי פרופסור אקס עדיין בחיים.
דוגמה נוספת: בסוף "הארי פוטר וחדר הסודות" נראית דמותו של גילדרוי לוקהרט, לאחר שלקה באובדן זיכרון.
דוגמה נוספת מתרחשת ב"שרלוק הולמס הצעיר": במשך כל זמן הצגת הכתוביות, נראית דמותו של פרופ' רת'ה עושה דרכה אל Alpine inn, כאשר בהגיעה למקום, הפרופסור נרשם וחותם בשם מוריארטי.
עם הפצתם המתוכננת זמן רב מראש של סרטי קולנוע המבוססים על זיכיונות מדיה שונים, סצנות שאחרי הכתוביות אומצו על מנת להכין את הקהל לסרטי ההמשך הקרובים, ובמקרים מסוימים אף מרחיקים לכת, וכוללים קליף האנגר בסצנה שאחרי הכתוביות, על אף כי הסרט העיקרי הוא במידה רבה עומד בזכות עצמו.
ההפצה הקולנועית של "מטריקס רילודד" הדגימה את השימוש בסצנה שלאחרי הכתוביות לצורך קידום סרט המשך, על ידי "ניצול" המשבצת הזו לצורך הצגת הקדימון ל"מטריקס רבולושנס".
הפריקוול "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום" כולל סצנה שאחרי הכתוביות, על מנת לקשור את אירועי סרט זה עם אירועים מאוחרים יותר, שהוצגו כבר בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" ובסיקוול שלו - "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית".
המוזיקה המלווה את כתוביות הסיום של "אימת הפנטום" משתנה בהדרגה והופכת ל-"מארש הקיסרי" (המוטיב המוזיקלי של דארת' ויידר), והסרט מסתיים בנשימה עמומה - סימן ההיכר של ויידר.
שני אלמנטי אודיו אלו מוכרים היטב למעריצים הרבים של סרטי הסדרה הקודמים.
סרטים מסוימים, לרבות "רוק בבית הספר" של ריצ'רד לינקלייטר, לוקחים את הרעיון של הסצנה שלאחרי הכתוביות לקצה גבול יכולתה, על ידי הרצת רשימה הכתוביות על רקע סצנות פעולה של הסרט העיקרי.
בדוגמה זו, הדמויות מופיעות על המסך במשך הדקות האחרונות של הסרט, כשהן מבצעות שיר, בעוד הכתוביות מתחילות לרוץ מבלי להתבלט, עד אשר אחת הדמויות שרה את השורה: "הסרט הסתיים / אבל אנחנו עדיין על המסך" (במקור: "The movie is over / but we're still on screen").
במהלך הרצת הכתוביות בסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים", ישנה סצנה בה הפרופסור דיגורי קירק אומר ללוסי פבנסי שיבוא יום, והיא תשוב לארץ נרניה, רק שזה לא יהיה דרך ארון הבגדים.
היקום הקולנועי של מארוול עושה שימוש נרחב בסצנות שבאמצע או שאחרי הכתוביות (לפעמים שניהם) אשר בעיקר, אך לא תמיד, משמשים כטיזר לאחד הסרטים העתידיים של אולפני מארוול.
למשל, בסצנה שלאחרי הכתוביות בסרט "איירון מן 2" משנת 2010, נראה כי פטיש קרב גדול נמצא בתחתית מכתש, במדבר בניו מקסיקו.
ובכך, הסצנה שלאחרי הכתוביות מקדמת את הסרט הבא של האולפנים, "תור" (2011).
להצגת רשימת הדוגמאות - לחצו על "הצגה" משמאל
משחקי וידאו, במיוחד אלו העושים שימוש בסיפורים מורכבים, החלו להשתמש בסצנות שאחרי הכתוביות.
דוגמה מוקדמת לכך היא EarthBound, שבו נס מתעורר לקולות של דפיקות על הדלת, בדיוק כמו בתחילת המשחק, ופוגש בפיקי, אחיו של פוקי, עם הודעה כי הוא איננו מת, וכי הוא מתכנן נקמה.
כמו כן, ראויה לציון היא סדרת המשחקים "מטאל גיר", בה, בחלק מהמשחקים, אמנם אין סצנה שלאחרי הכתוביות, אבל כן נשמע קול קריינות של אחת או יותר מדמויות הסדרה, על רקע של הלוגו של המשחק.
כל קטע שכזה חושף מידע חדש, שנותן פרספקטיבה חדשה לאירועים הקודמים, או לאירועי המשחק הבא בסדרה.
דוגמה נוספת היא סדרת משחקי הווידאו Kingdom Hearts, הכוללים אחרית דבר לאחר הכתוביות, יחד עם סצנה שלאחרי הכתוביות, בעלת תוכן מסתורי ביותר, המתארת אירועים אפשריים בעתיד של הסדרה.
כמו כן, הסצנה שלאחרי הכתוביות במשחק Halo 2 משמשת גם כקליף האנגר.
ב-"VersionOne" (Xbox 360 / פלייסטיישן 3 / Microsoft Windows) של Splinter Cell: Double Agent, אם המשחק הושלם בצד של כרטיס האשלון השלישי, לאחר הכתוביות מתחיל שלב משחק חדש, המאפשר לשחקן להשלים את המשחק.
דוגמה נוספת לכך היא ב-The Warriors, משחק שבו השחקן נלחם בפושעים כמנהיג הריף על רקע הכתוביות של סוף המשחק.
סצנה שלאחרי הכתוביות במשחק Halo 3 מגלה כי ראש היחידה שרד את אירועי סצנת הסיום.
בבאטמן ארקהם אסיילום, סצנה שלאחרי הכתוביות חושפת כי ארגז, המכיל טיטאן רעיל, עושה את דרכו לגות'אם סיטי, כאשר ביין, הדחליל או קילר קרוק אוחזים בו.
סצ'ליסקה נובה (באוקראינית: Нові Стрілища - נובי סטרילישצ'ה; בפולנית: Strzeliska Nowe; ביידיש: סטרעלסק) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
סצ'ליסקה נובה נזכרת לראשונה בשנת 1375, ובשנת 1513 הוענקו לה זכויות עיר וניתנו לה היתרים לקיום ימי שוק וירידים שנתיים.
בשנת 1913 נפגעה העיירה קשות משריפה שפקדה אותה, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-17, ומהמאה ה-18 נודעה העיירה ברבניה, בהם רבי אורי מסטרליסק מייסד חסידות סטרליסק.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,597 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,066 יהודים, רוב תושביה, אשר השתייכו ברובם לחסידות בלז.
בשנים אלה פעלו בעיירה גם תנועות נוער ציוניות.
תחת הכיבוש הגרמני, בקיץ 1942, גורשו יהודי העיירה לבוברקה הסמוכה, וחלקו את גורל יתר יהודי המקום.
סצ'ואן איירליינס (בסינית: 四川航空) היא חברת תעופה סינית הפועלת מנמל התעופה הבינלאומי בצ'נגדו, סין.
לחברה יש למעלה מ-270 יעדים, המשלבים יעדים מקומיים, נתיבים אזוריים ונתיבים בינלאומיים, כאשר רשת המסלולים שלה מכסה את אסיה, אירופה, אוקיאניה וצפון אמריקה.
חברת התעופה הוקמה ב-19 בספטמבר 1986, וטסה לראשונה ב-14 ביולי 1988. באוגוסט 2002 החברה הופרטה ונמכרה לבעלי מניות פרטיים.
קבוצת "טל שירותי תעופה" היא נציגת החברה בישראל.
ב-26 בספטמבר 2018, החלה החברה להפעיל 2 טיסות שבועיות מנתב"ג לעיר צ'נגדו שבמרכז הרפובליקה העממית של סין.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2019:
סֶצֶ'ל (ברומנית: Săcel; בהונגרית: Izaszacsal, איזַסַצַ'ל; ביידיש: סיטשל או סיטשעל) היא עיר קטנה במחוז מרמורש שברומניה.
הקהילה היהודית בעיר החלה להתארגן בתחילת המאה ה-19, בתחילה היו לקהילה שולשה בתי תפילה עד שבשנת 1860 נבנה בית כנסת קבע בעיר, אחריו נבנו בית מדרש אשר שימש את ה"תלמוד תורה" במקום ובית מדרש לחסידות ספינקא.
בנוסף היו לקהילה מקווה ובית עלמין.
בשנת 1941 החלו הגבלות על יהודי העיר ובהן איסור על שחיטה כשרה, ובפסח תש"א (1941) נלקחו גברים רבים לעבודות כפייה.
באוקטובר 1942 גויסו רבים מיהודי העיר לשירות בצבא ההונגרי, רבים מהמגויסים נהרגו.
בסוף אפריל 1944 גורשו הנשארים לגטאות סמוכים ומשם למחנה ההשמדה באושוויץ.
בודדים חזרו לאחר מלחמת העולם השנייה לכפר, אך עזבו אותו תוך זמן קצר.
סצנת הדמואים היא תת-תרבות בינלאומית לאמנות מחשבים המתמקדת בייצור דמואים (Demos) - תוכנות מחשב עצמאיות, המגיעות בצורת קובץ הרצה בינארי, לעיתים קובץ קטן במיוחד.
התוכנות מציגות תצוגה משולבת סאונד, לא אינטראקטיבית, שהרנדור בה מבוצע בזמן אמת (שלא בדומה לקובצי וידאו בהם הרנדור מבוצע מראש).
מטרת הדמואים היא הדגמות ראווה של תכנות, עיצוב ויזואלי והפקת מוזיקה.
הדמואים מוצגים לעיתים רבות במסגרת מפגשים גדולים המיועדים במיוחד לשם הצגת הדמואים בהם המשתתפים בוחרים את הדמואים המוצלחים ביותר בין כל אלו שהוצגו במפגש.
המונח "דמו", שמשמעותו "הדגמה", נבחר משום שההדגמה מתבטאת בכך שכישרונותיהם של יוצרי הדמו מודגמים ביצירתם.
הדמואים הראשונים נוצרו במקור כ"חתימות" של קראקרים שהסירו את ההגנה מפני העתקות של תוכנות, כאשר הדמו עצמו התנגן לפני שהתוכנה הפרוצה נטענה, והציג בפני המשתמש בין היתר את שמות הקראקרים שאחראים ליצירת הגרסה הפרוצה של התוכנה.
הדמואים הראשונים נוצרו עבור מחשבי ה-Apple II בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים.
עם השנים הפכו הדמואים כה מתקדמים עד שהם התפתחו לתת-תרבות נפרדת שלא קשורה לסצנת התוכנה הפיראטית.
רבים מהמתכנתים הצעירים שהקדישו זמנם ליצירת דמואים, צברו מיומנויות וניסיון רב בתכנות ובהפקת גרפיקה ממוחשבת, והמשיכו לימים לעבוד בענף ייצור משחקי הווידאו או בפיתוח תוכנה.
סצ'ואנוזאורוס (שם מדעי: Szechuanosaurus; מילולית: "הלטאה של סצ'ואן") הוא סוג של דינוזאור תרופוד קדום שכנראה מבוטל כיום.
הוא חי בסין הקדומה של תור היורה לפני 160 מיליון שנה.
הסוג התגלה בתצורת ששימיאו בסצ'ואן שבסין, ותואר ב-1942 בידי החוקר יאנג ג'ונגג'יין.
הסוג כלל מין אחד - Szechuanosaurus campi, לכבוד החוקר האמריקאי צ'ארלס לואיס קאמפ , אשר עזר בגילוי הדינוזאור.
ממצאיו של דינוזאור זה כללו בעיקר שרידי שיניים חרוטיות בעלות קצה להבי והממדים של הדינוזאור הובילו כמה חוקרים להעריך את אורכו ב-8 מטרים ואת משקלו במעל 1,000 עד 1,500 קילוגרם, זאת למרות הממצאים המעטים והמקוטעים.
חוקרים אחרים העריכו שהיה קטן יותר ולא עולה על 450 קילוגרם.
בתחילה אחד מהמינים בסוג, Szechuanosaurus yandonensis, זוהה כמוטל בספק ובוטל.
מין שני, Szechuanosaurus campi נמצא על פי יאנג ג'ונגג'יין כתקף ובעל קירבה לבני משפחת המטריאכאנטוזאוריים או הסינרפטוריים ופחות לטטנורים.
עם זאת ממצאי צורת אגן הירכיים הובילו כמה חוקרים למסקנה שהיה קרוב יותר לפיאטניצקיזאורוס.
בשנת 2012 הוא נכלל כמין של יאנגצ'ואנוזאורוס, אשר נמצא באותה תצורה וחי באותה תקופה.
סֵצֵ'ני (בהונגרית: Szécsény) היא עיר במחוז נוגראד בהונגריה ומרכז נפת סצ'ני.
משנת 1962 שייכת אליה גם פשטנפוסטה ומשנת 1963 גם בנצורפאלווה (דולאני לשעבר).
סצ'ני ממוקמת במישור לאורך האִיפּוֹי (נהר האיפוי הוא היובל השמאלי היחיד של הדנובה בהונגריה) ליד נחל דראז'דו (מקורו של נחל דראז'דו הוא בהרי הצֶ'רְהַאט בצפון הונגריה).
העיר נמצאת בגובה של 170 מטר מעל פני הים והיא נקודת מוצא למסלולי טיול בהרי הצ'רהאט.
סצ'ני ממוקמת בסמוך למסילת הרכבת אסוד - בלשגיארמט - איפויטארנוץ מס' 78 וכביש ראשי 22, כ־19 ק"מ מבלשגיארמט.
תחנת הרכבת של סצ'ני ממוקמת צפונית למרכז העיר, עם גישה מהכביש המסתעף מכביש 2205.
סצ'ני הייתה אחד היישובים העתיקים ביותר בעמק האיפוי מאז התקופה הפרהיסטורית.
אנשי תקופת העצם ותקופת האבן התיישבו על הקרקדומב, תושבי תקופת הברונזה ליד דנדה וגם אנשי תקופת הברזל ישבו באזור.
שמה של סצ'ני הוזכר לראשונה בתעודות בשנת 1219, בחלקו כנכס של שבט הקאצ'יץ' (אחד השבטים ההונגרים הקדומים) ובחלקו כמקום השייך למבנה הטירה נוגראד.
בשנת 1333, הוויווד טמאש סצ'ני ואחיו פטר היו הבעלים של סצ'ני.
בשנת 1334 העניק קארוי הראשון, מלך הונגריה לסצ'ני אותן זכויות כמו לאזרחי העיר בודה.
בהתאם לכך קיבל טמאש סצ'ני רשות להקיף את העיר בחומה, מגדלים, צריחים וחגורות מגן.
על פי הנתונים והמחקרים הזמינים, כ-500 מטרים מערבית לטירה של ימינו, על חוף הסטרז'ה, הייתה בעבר טירה או מגדל שמירה קטן יותר, שעדיין ניתן לזהות את התעלה המלאכותית שנחפרה עבורה.
בשנת 1705 פרנץ ראקוצי השני קיים פרלמנט באוויר הפתוח באזור זה, שכונה "חוות העגלים".
שם הוא נבחר לנסיך השליט והוכרז על האיחוד הטרנסילבני עם מולדת האם (הונגריה עצמה).
בשנת 1709, כחצי שעה מהעיר, שבר הרוזן, הגנרל האוסטרי זיגברט הייסטר, מפקד הצבאות הקיסריים, את כוחם של הקורוצים (המורדים ההונגריים נגד ההבסבורגים) ופיזר את מנהיגיהם לצמיתות.
בשנת 1891 התגוררו בה 3518 תושבים הונגרים; והיה מושב משרד הדת המחוזי ובית המשפט המחוזי; היה ליישוב בנק חיסכון, בית ספר לתעשייה, סחר בבקר, סניף דואר וטלגרף ובנק חיסכון בסניף הדואר.
בשנת 1910, מתוך 4245 תושבים, 4210 היו הונגרים (לרבות היהודים שלא נחשבו ללאום).
כמעט כל יהדות מקומית זו הושמדה בשואה.
ייצור מוצרי בטון, מכונות חשמל ומוצרי מתכת.
קואופרטיב לאמנות העממית של הפאלוץ
שַאמוּ יַאסַאִי (בהונגרית: Jászai Samu, עד 1894 Jajtelesz ( סצ'ני, 5 באוקטובר 1859 - בודפשט, 18 בינואר 1927), היה חבר האספה הלאומית של הונגריה, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, יהודי-הונגרי בעל בית דפוס ועורך עיתון.
ג'רג' מארר (בהונגרית: Márer György; סצ'ני, 21 במרץ 1898 – ניו יורק, 24 באוגוסט 1983) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, עורך עיתון.
ארמין הגדוש, (בהונגרית: Hegedűs Ármin; סצ'ן, 5 באוקטובר, 1869 - בודפשט, 29 ביוני 1945) היה אדריכל יהודי-הונגרי.
אנדרה פייר (במקור וייס, 1901 – 1971) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא עור.
מוזיאון פרנץ קוביני בטירת פורגאץ'.
(למשפחת הרוזן פורגאץ' הייתה טירה בארוקית שנבנתה בעיירה וסביבה פארק יפהפה)
טירת סצ'ני היא הצריח הדרום-מזרחי
מגדל השריפות הנטוי (מתחילת המאה ה-18)
מקום הפרלמנט של סצ'ני (חוות העגלים)
סצ'ני באתר האינטרנט של utazom.com
אתר האינטרנט של המנזר הפרנציסקני והקהילה של סצ'ני
סץ (בהונגרית: Szőc) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
הכפר נקרא בעבר ז'לץ וננטש בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בהונגריה, הוא אוכלס מחדש בשנת 1741 על ידי מהגרים מגרמניה.
בסץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
סצנת ראונדהיי גארדן הוא סרט אילם, קצר ותיעודי משנת 1888 שהוקלט על ידי הממציא הצרפתי לואי לה פרינס.
הוא צולם באוקווד גריינג' בראונדהיי, לידס בצפון אנגליה ב-14 באוקטובר 1888, ומאמינים שזהו הסרט העתיק ביותר ששרד.
המצלמה בה נעשה שימוש נרשמה כפטנט בבריטניה ב-16 בנובמבר 1888.
שרה נראית הולכת – או רוקדת – לאחור כשהיא מסתובבת, וזנבי המעיל של יוסף נראים עפים כשהוא מסתובב.
ג'וזף ושרה וויטלי היו הוריה של אשתו של לה פרינס, אליזבת.
מאמינים כי אנני הרטלי הייתה חברה של לה פרינס ואשתו.
שרה וויטלי נפטרה עשרה ימים לאחר צילום הסצנה.
אוקווד גריינג' נהרס בשנת 1972 ופותח מחדש עם דיור מודרני; השרידים היחידים הם קירות הגן בקצה שביל אוקווד גריינג'.
רצף הפריימים המקורי הוקלט בסרט צילום מבוסס-נייר של איסטמן קודאק באמצעות מצלמת העדשה היחידה של לואי לה פרינס.
בשנות השלושים של המאה העשרים ייצר המוזיאון הלאומי למדע בלונדון עותק צלחות זכוכית מצולם של 20 פריימים ששרדו מהנגטיב המקורי, לפני שאבד.
המסגרות שהועתקו הושלמו מאוחר יותר לסרט של 35 מ"מ.
בלשון נקייה, ספת הליהוק היא תופעה שבה האחראי (בדרך כלל, במאי ליהוק או מפיק סרטים) מפתה באופן מיני מועמדי עבודה שמעוניינים לעבוד בתעשיית הבידור, בעיקר תפקידי משחק.
מונח זה התייחס במקור לספות פיזית במשרד הליהוק, אך כיום הוא משמש כמטונימיה לתופעה בכללותה.
תופעה זו קיימת כסוגה פורנוגרפית.
לדברי הכלכלנים תומאס בורצ'רדינג ודארן פילסון, הסיכון הגבוה והתשואות בקולנוע ההוליוודי מעודדים תופעה זו.
האפשרות לתשואות גבוהות מעודדת שחקנים לא מבוססים לקבל שכר מינימלי בתמורה לתפקידים.
מפני שמפיקים אינם מסוגלים להעריך את כישרונם של השחקנים המועמדים לתפקיד מסוים, בשל אי-ודאות, ישנם שחקנים שנותנים טובות הנאה מיניות למפיקים כדי להשיג יתרון בליהוקם לתפקיד, ולאפשרות ששכרם יהיה שכר מופחת.
בשל כך, נוצר ניגוד עניינים בין התופעה לבין קבלת החלטות של המפיקים.
לשחקנים העוסקים בפרקטיקה זו לא מובטח תפקיד, שכן יש שפע של שחקנים שעוסקים בפרקטיקה זו.
ההחלטה של שחקן אם לספק טובת הנאה מינית דומה לדילמת האסיר, ומביאה לטרגדיה של נחלת הכלל שבה יש צורך בסיפוק הנאה מינית כדי להשיג תפקידים בקולנוע ממפיקים שדורשים זאת, אך לא מספק יתרון ביחס לשחקנים אחרים שעוסקים בפרקטיקה זו.
אם מתן מין היה מרצון ומבוצע בהסכמת כל הצדדים, ספת הליהוק הייתה ככל הנראה פשע ללא קורבן.
שחקנים שאינם עוסקים בפרקטיקה זו כפופים להשפעות חיצוניות, כולל כושר עבודה מופחת.
בורצ'רדינג ופילסון טוענים כי ספת הליהוק בוטלה עם השנים, בעיקר לאחר פסק דין ארצות הברית נגד פרמאונט .
פסק דין זה גרם לביטול חוזי עבודה ארוכי-טווח של שחקנים בקולנוע האמריקאי, שבהם יכלו המפיקים לבקש משחקנים טובות הנאה מינית בשל כוח מיקוח חזק יותר.
האזכור הכי מוקדם לספות הליהוק בסרטים פורנוגרפיים היה בסרט הפורנוגרפי The Casting Couch (1924).
בסרט בן עשר הדקות, במאי הליהוק אומר לשחקנית צעירה ללבוש בגד ים במהלך מבחן בד, מרגל אחריה בצורה מציצנית בזמן שהיא מתפשטת בחדר אחר, ונכנס לחדר כדי לבקש ממנה יחסי מין.
בתחילה, היא דוחה את הבקשה, אך לאחר שקראה ספר בשם How to Become a Movie Star, היא מסכימה לבצע איתו יחסי מין על ספה בתמורה לתפקיד בסרטו.
הסרט מסתיים בכיתוב האומר: "הדרך היחידה להפוך לכוכב הוא לקיים יחסי מין עם במאי טוב ולהתקדם למעלה".
השימוש המודרני הראשון בספות הליהוק באתרי הפורנוגרפיה היה באתר הפורנוגרפי Backroom Casting Couch ב-2007. ב-2009–2020, חברת הפורנוגרפיה GirlsDoPorn הפיקה מאות סרטונים של סרטים פורנוגרפיים בסוגה זו, בעיקר בהשתתפות נשים בגילאי 18–22 שלא הופיעו בפורנוגרפיה לפני כן.
על פי דיווחי הקורבנות וחומר התביעה נגד החברה, הנשים המתוארות עברו מניפולציות, נכפו, שיקרו להן, קיבלו מריחואנה או סמים אחרים או אולצו פיזית לקיים יחסי מין.
סרטונים רשמיים של החברה נצפו למעלה ממיליארד פעמים, ונצפה כ-680 מיליון פעמים באתר הפורנוגרפי, Pornhub.
על פי התביעה נגד החברה, ניתן היה למצוא את סרטי הפורנוגרפיה באתרי הפורנוגרפיה לפחות עד דצמבר 2020. בשנת 2020, 22 נשים זכו בפיצוי מצטבר של 12.75 מיליון דולר אמריקאי.
ספת עור היא ספה העשויה מעור.
ספה היא פריט ישיבה אשר תומך בגב וברב המקרים גם בידיים.
הספה מורכבת מ"שלד" (בסיס אשר מעניק לספה את הצורה והזווית שלה) ריפוד פנימי שהוא בדרך כלל ספוגים וכמו כן גם ריפוד חיצוני.
הריפוד החיצוני מותאם לרצונות הלקוח, וספות עור הן חלק בלתי נפרד מהריהוט לבית.
קיימים הרבה מאוד סוגים של ספות עור.
ניתן לחלק את סוגי ספות העור לשניים, עורות סופגים ועורות שאינם סופגים.
עור נאפה (NAPA) - עור לא סופג.
הסוג הפופולרי ביותר מבין ספות העור.
השם נאפה הוא שם שניתן לתהליך אותו עובר העור שאיתו מרפדים את הספה.
סוג עור זה עובר צביעה בריסוס ולאחר מכן גם ריסוס של לכה על מנת להגן על הצבע.
סוג זה נחשב קל מאוד לתחזוקה וזו אחת הסיבות העיקריות שהוא הסוג הנפוץ ביותר.
סוג עור אשר עובר תהליך של צביעה בתוך אמבט צבע.
ללא ריסוס צבע וללא ריסוס לכה.
סוג עור זה ניכר במגע הנעים שלו ובמראה הטבעי שלו.
סמי אניליין (SEMI ANILINE) - עור סופג.
סוג עור מיוחד אשר מעניק לעור אפקט של שני גוונים.
הצביעה של עור זה נעשית בשכבת יסוד ראשונה ועליה שכבה שנייה על מנת להקנות לעור מראה ייחודי ויותר חי המכיל שני גוונים.
החסרון בסוג עור זה שבעקבות נזקים ובלאי שכבת הצבע העליונה נפגעת והספה מקבלת מראה בלוי בקלות.
עור אשר נחשב יוקרתי ומאוד רגיש לניקוי.
פולאפ (PULL UP) - עור סופג.
סוג עור זה מיוחד בתהליך העיבוד שלו המשלב שמנים מיוחדים ו-וקסים (שעוות) אשר מקנים לו מראה יוקרתי וטבעי מאוד.
ניתן לזהות סוג עור זה בעזרת חריטה פשוטה עם הציפורן שמשאירה שריטה בקלות.
תחזוקה של סוג זה של ספות עור נחשבת קשה מאוד וישנם שמנים מיוחדים ושעוות שבעזרתם ניתן להעלים את השריטות ולתחזק את הספה.
בייקאסט (BYCAST) - עור לא סופג.
עור נובוק (NUBUCK) - עור סופג.
עור אשר נחשב מאוד נעים למגע ובדומה לעור הבייקאסט מכיל בדרך כלל שני גוונים המתחלפים כאשר מעבירים את היד על הריפוד בדומה לספות בד מקטיפה.
עור מאוד קשה לניקוי ונחשב מאוד נדיר.
עור זה לא ניתן לצבוע מחדש על מנת לתקן את הספה או לחדש אותה.
ניקוי של עורות הוא ניקוי עדין ומיוחד שצריך להתבצע בעדינות על מנת לא להזיק לריפוד.
מקודם ציינו כי סוגי העורות מתחלקים ל-2 שהם עורות סופגים (נוזלים) ועורות לא סופגים.
אם מדובר בעורות סופגים אז הניקוי הופך להיות מאוד מסובך ומצריך מאיתנו קנייה של חומרים יקרים ונדירים אשר מעט מאוד אנשי מקצוע בארץ מתעסקים איתם והסוג השני הוא הסוג הלא סופג שהוא גם הסוג הנפוץ ביותר והניקוי שלו מתבצע במספר שלבים ולא דורש כלים מיוחדים.
ניקוי ספות עור יתבצע בעזרת תהליך פירוק אנזימטי אשר מפרק את החלבונים שנמצאים בכל השומן גוף, זיעה, לכלוך ושאריות מזון שהצטברו על גבי הריפוד.
חשוב לוודא כי ניקוי הספה מעור יתבצע על רצפה שהיא לא - שיש, אבנים טבעיות, פרקטים מהסיבה שכל אלו סופגים את החומרי ניקוי שלנו ואנחנו עלולים להזיק לרצפה.
פירוק אנזימטי - החומר הפעיל בעזרתו מנקים ספות מעור הוא אנזים לניקוי שטחים וריפודים אשר מגיע בדרגת PH של בין 9–11. האנזים מעורבב במים ובעדינות מרוסס על פני הריפוד מעור.
פירוק הלכלוך - בעזרת ספוג מתאים ( לא ספוג הפלא - ספוג הפלא עלול להוריד את שכבת הלכה ובמקרה יותר גרוע אפילו את שכבת הצבע) אנחנו עוברים על הספה ורואים כי הלכלוך מתפרק מעל פני הריפוד מעור.
ניגוב - הניגוב מוריד מהעור את הלכלוך אשר פורק מהספה ביחד עם שאריות האנזים שנשאר על הספה.
טיפול בקרם - לאחר הניקוי ספות עור חייבות בקרם מתאים שמעניק לעור את הלחות שלו, הגמישות שלו והמרקם שלו על מנת שהספה לא תתייבש והעור לא יתחיל להיסדק.
ספתח או סיפתח היא מילה המתארת את המכירה היומית הראשונה של בית עסק.
המילה סיפתח, שעברה לטורקית מערבית, נגזרת מהמילה "אסתיפטה".
סוחרים רבים ראו במכירה הראשונה מין פתיחת שער ליתר המכירות והשתוקקו לבצע אותה מוקדם ככל האפשר.
כדי להקדים את המכירה הראשונה, סוחרים פנו אל לקוחות ושדלו אותם במילים ובהצעות של הנחות או הטבות אחרות.
במהלך הזמן התרחב השימוש בביטוי ומתייחס להתחלות של יחידים או של קבוצות.
הרחבה נוספת היא שימוש במילה למתן שמות למוסדות המכינים אנשים להתחלה חדשה.
במהלך הזמן התפתחה גם אמונה שיש אנשים מסוימים טובים יותר בספתח.
ספרקי ויליאמס (1954–1962) היה תוכון מצוי מדבר בעל אוצר מילים של יותר מ-500 מילים ושמונה שירים, הפך לסלבריטאי לאומי לאחר שהוביל קמפיין פרסום על האוכל לציפוורים של חברת קפרן, ויצר תקליט שמכר 20,000 עותקים.
לאחר מותו, פיחלצו אותו, והציגו אותו במוזיאון הנקוק של ניוקאסל.
ספרקי נולד (בקע מהביצה) בצפון מזרח אנגליה, ספרקי היה בבעלות אישה בשם מאטי וויליאמס, שגרה בפורסט הול, ליד ניוקאסל-אפון-טיין.
ספאקרי קיבל את השם שלו אחרי שמאטי וויליאמס כינתה אותו "ניצונוץ קטן".
היא לימדה אותו לדבר, ולדקלם שירים.
לפסארקי היה אוצר עצום של מילים ואמירות.
כשספארקי היה בן שלוש וחצי, הוא זכה בתחרות ה-BBC הבינלאומית לדקלום מילים מילים ביולי 1958. הוא היה כל כך טוב, ששנה אחרי זה לא אפשרו לו להשתתף בתחרות, בשביל לתת גם למועמדים האחרים הזדמנות.
ספארקי היה תוכי מדהים ששינה את עולם התוכונים לתמיד.
האופרה בהשראת ספרקי מבוססת על היצירה Pretty Talk של מייקל ניימן משנת 1977. היצירה המקורית השתמשה בחומר מתקליט שנעשה על ידי חברת המזון לציפורים של Capern כדי לעזור ללקוחות ללמד את ציפורי המחמד שלהם לדבר.
הדיסק הגמיש בגודל 7 אינץ' השמיע משפטים קצרים שנאמרו על ידי הבעלים של ספרקי, גברת וויליאמס, כדי לעודד את חיית המחמד שלה לדבר ואחריו תשובות מסרקי עצמו.
האופרה, Sparkie: Cage and Beyond, כוללת הקלטות נוספות מארכיון "Sparkie" של האגודה להיסטוריה של הטבע של נורת'ומבריה.
דיסק של Sparkie talking כבר יצא לאור.
סצנוגרפיה היא יצירת סביבות או אווירות במה הכוללת עיצוב במה, תאורה, סאונד ותלבושות.
ניתן להגדיר את הסצנוגרפיה כתחום דעת אמנותי המתמקד בעיצוב החלל והמרחב במופעים מבוימים.
היא חוצה גבולות בין אמנות פלסטית, אדריכלות, עיצוב, סאונד, איפור ואמנויות הבמה, ומשמשת כמרכיב מרכזי בגיבוש חוויית המופע.
סצנוגרפיה עוסקת בעיצוב הסביבה הפיזית שבה מתרחש המופע, הגוף והאופן שבו השחקנים והחפצים מתמקמים ונעים במרחב זה בתוך היצירה האמנותית, וממלאת תפקיד מרכזי בהגדרת המיצג עצמו.
המקור היווני מתייחס לפרקטיקה של ציור תפאורות על לוחות שהיו ממוקמים מול אוהל שבו היו השחקנים והאביזרים מוסתרים מהקהל.
ייצוג זה נועד לשמור על האשליה והשלמות של ההופעה.
המונח מוזכר ונזכר לראשונה בפואטיקה של אריסטו ובכתביו של ויטרוביוס ב"דה אדריכלות".
בעת המודרנית המונח "סצנוגרפיה" מתאר את האמנות והמדע של עיצוב חלל הבמה, תוך שימוש בתאורה, סאונד, תלבושות ואלמנטים נוספים ליצירת חוויה חיה ודינמית עבור הצופים.
בשנת 1862, תיאר אנטוניו קיימי אמנים שעסקו בציור תפאורות ואדריכלות תיאטרלית בהשראת האמן פרדיננדו גאלי-ביביינה.
גאלי-ביביינה היה ידוע בציוריו שיצרו אשליות אדריכליות מרשימות על תקרות וקירות, במה שנקרא "טרומפ-לויל" - ציורים שמחקים אדריכלות על תקרות או קירות.
קיימי כינה את השיטה הזו "ארטה סצנוגרפיקה" (מונח באיטלקית שמתורגם כ"אמנות הסצנוגרפיה") והסביר שהיא דורשת מיומנות טכנית גבוהה ליצירת תפאורות ניידות או ליצירת אשליות של סביבות שונות על הבמה.
משפחת גאלי דה ביביינה הייתה משפחה מובילה בתחום זה, והם החלו לפעול בסוף המאה ה-17 בבולוניה שבאיטליה.
בהמשך, התפשטה השפעתם לצפון איטליה, אוסטריה וגרמניה.
משפחה נוספת שתרמה רבות להתפתחות הסצנוגרפיה הייתה משפחת קוואליו, שגם היא התפרסמה בזכות יצירותיהם הייחודיות בעיצוב הבמה.
סצנוגרפיה, המשלבת עיצוב במה, תאורה, סאונד ותלבושות, משמשת ליצירת סביבות ואווירות מגוונות במופעים בימתיים, סרטים, טלוויזיה ואירועים אחרים.
השימוש בסצנוגרפיה אינו מוגבל לתיאטרון בלבד, אלא כולל גם תחומים כמו קולנוע, טלוויזיה, קונצרטים, תערוכות וכנסים.
בעזרת סצנוגרפיה ניתן ליצור אווירה מתאימה ולחזק את המסר האמנותי או הנרטיב של המופע.
בתיאטרון, סצנוגרפיה משמשת לעיצוב הסביבה הפיזית שבה מתקיים המופע.
היא כוללת יצירת תפאורות, בחירת תלבושות, עיצוב תאורה וסאונד, וכל זאת במטרה ליצור חוויה כוללת לצופים.
הסצנוגרפיה בתיאטרון מדגישה את החשיבות של מרחב תלת-ממדי והקשר בין השחקנים, הקהל והמרחב הבימתי, והחיבור של אלה לנרטיב או לאפקט הכולל של המופע.
בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, הסצנוגרפיה מסייעת ביצירת עולם ויזואלי המתאים לנרטיב.
היא כוללת עיצוב סטים, בחירת מיקומים, תאורה וסאונד, המאפשרים לצופים להיכנס לעולם הסרט או התוכנית.
הסצנוגרפיה בקולנוע וטלוויזיה מתמקדת גם בפרטים הקטנים כדי ליצור תחושה של מציאות ואמינות.
בקונצרטים, סצנוגרפיה משמשת ליצירת סביבות מוזיקליות מותאמות, באמצעות עיצוב במה, תאורה דינמית ואפקטים מיוחדים.
בתערוכות, סצנוגרפיה מסייעת להציג את המוצגים בצורה אטרקטיבית ומעניינת, תוך שילוב של תאורה, סאונד ואלמנטים נוספים.
בכנסים ובאירועים, סצנוגרפיה משמשת ליצירת סביבה המתאימה לאופי האירוע ולמסרים המועברים בו.
היא כוללת עיצוב תפאורות, תאורה, סאונד ותלבושות, המעניקים לאירוע מימד חזותי ואווירה מותאמת.
סצנה מהמבול הגדול הוא ציור שמן משנת 1826 מאת הצייר הצרפתי ז'וזף-דזירה קור, המתאר את סיפור המבול מספר בראשית.
הציור מוצג במוזיאון לאמנויות יפות בליון.
הציור מתאר סצנה דרמטית מסיפור המבול המקראי, בה נראית משפחה במאבק להישרדות בעת המבול שהציף את העולם.
במרכז היצירה נראה גבר המנסה להציל את אביו, בעוד אישה עם תינוק מתחננת לעזרתו.
הקומפוזיציה יוצרת מתח דרמטי בין הדמויות, המסמל את ההתלבטות המוסרית בין הצלת המשפחה הקרובה לבין עזרה לאחרים במצוקה.
היצירה נחשבת לאלגוריה על הבחירות הקשות בזמני משבר, כאשר אדם נאלץ להחליט את מי להציל כאשר המשאבים מוגבלים.
הטכניקה האמנותית של קור מציגה תנועה דרמטית, צבעוניות עזה וקונטרסט חזק בין אור וצל, המאפיינים את סגנון הציור הנאו-קלאסי והרומנטי של התקופה.
המבקרים רואים ביצירה לא רק תיאור של הסיפור המקראי, אלא גם ביטוי לערכים אנושיים ומוסריים.
הציור מעלה שאלות על אחריות משפחתית מול אחריות חברתית רחבה יותר, ומשקף את העיסוק של אמנות המאה ה-19 בדילמות מוסריות ואתיות.
הציור הושלם בשנת 1826 והוצג לראשונה בסלון פריז ב-4 בנובמבר 1827. מאחר שקור היה זוכה פרס רומא, הוא לא היה רשאי להתחרות על פרסי הסלון באותה שנה.
לאחר הצגתו, המדינה הצרפתית רכשה את היצירה בסכום של 3,000 פרנק.
מאז הרכישה, היצירה עברה לבעלות המוזיאון לאמנויות יפות של ליון בצרפת, שם היא מוצגת כיום.
סצנה ממבול הוא ציור שמן על בד מאת אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון.
הוא הוצג לראשונה בסלון פריז של שנת 1806 וכעת נמצא באוסף מוזיאון הלובר.
אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון החל את לימודיו תחת הצייר הנאו-קלאסי הצרפתי ז'אק-לואי דויד בגיל שבע-עשרה.
ציורו הראשון תחת הדרכתו של דוד, "מותה של קמילה", שיקף את הכשרתו בדיסציפלינה של דוד.
היצירה הכילה מאפיינים נאו-קלאסיים מסורתיים רבים כמו קווים מוגדרים בחדות, צבעים מאופקים וסימטריה צירית.
עם הזמן החל ז'ירודה דה רוסי-טריוזון לפתח סגנון אישי, שהתקרב יותר לרומנטיציזם.
בפרט, השימוש בדרמה ובהיבטים על-טבעיים ביצירות כמו "נבוכדנאצר מצווה על הוצאתם להורג של בני צדקיהו", "רציחתו של טאטיוס, מלך הסבינים" ויצירות נוספות, היו שונים מאוד מהסגנון המסורתי והלא-דמיוני של דוד וציירים נאו-קלאסיים אחרים בני התקופה.
מאפיינים ייחודיים אלו באו לידי ביטוי במיוחד ב"סצנה מהמבול" והביאו את ז'ירודה דה רוסי-טריוזון לקדמת הבמה כאחד מחלוצי האמנות הרומנטית.
לאחר שציורו "אוסיאן מקבל את רוחותיהם של גיבורי צרפת" ספג ביקורת קשה בסלון של 1802, היה ז'ירודה דה רוסי-טריוזון נחוש להצליח בסלון עתידי.
"סצנה מהמבול" העניק לו הצלחה זו, על אף שקיבל בתחילה ביקורות מעורבות בסלון של 1806.
היצירה, בגודל גדול (4.41 × 3.41 מטרים), מציגה חמישה בני משפחה הנאבקים להימלט מכוחות הטבע המשתוללים.
גבר היושב על סלע אוחז בעץ שנשבר ומנסה למשוך אליו את אשתו ואת שני ילדיו, תוך שהוא נושא על גבו איש זקן האוחז בארנק בידו.
השמיים מוארים בברקים, וגופה צפה במים הסוערים.
הסצנה מלאת האימה מכילה יסודות של "הנשגב" (Sublime), שז'ירודה דה רוסי-טריוזון השתמש בהם כדי לרתק את הצופים.
הבעת הפחד בפניו של הגבר מגבירה את האפקט הדרמטי.
הציור עורר ריגוש, פחד והתפעלות בקרב הקהל בסלון.
בלבול ראשוני עם המבול המקראי
למרות השוואות תכופות ליצירה " החורף או המבול" של ניקולא פוסן, ז'ירודה דה רוסי-טריוזון הכחיש כל קשר ליצירה, והתעקש שהציור אינו תיאור של המבול המקראי.
במאמר שפרסם ב-"Journal de Paris", הוא ציין כי שם היצירה הודפס בטעות בקטלוג הסלון כ-"Une Scene du Deluge" במקום "Une Scene de Deluge".
מבקרים טענו כי הציור חסר את "הרחבה הפנורמית" הקשורה בדרך כלל למבול המקראי.ז'ירודה דה רוסי-טריוזון הסביר כי מטרתו הייתה לתאר "שיטפון פתאומי וחלקי שנגרם מהתפרצות טבעית".
לפי התערוכה הרטרוספקטיבית על ז'ירודה דה רוסי-טריוזון שאורגנה ב-2005 על ידי סילבן בלנז'ה, הציור יכול להתפרש כאלגוריה פוליטית.
בספטמבר 1806 כתב ז'ירודה דה רוסי-טריוזון על יצירתו ב-"Journal de Paris": "כמה אנשים, הניצבים על שוניות העולם ובתוך סערות חברתיות, מפקידים, כמו משפחה זו, את בריאותם ואת הונם בידי תמיכות רקובות." סערה חברתית זו הייתה ככל הנראה רמיזה למהפכה הצרפתית, והתמיכות הרקובות – רמז אפשרי לנפוליאון.
בינואר 1793 היה ז'ירודה דה רוסי-טריוזון קורבן להתקפה אלימה מצד צבא המהפכה הצרפתי וניצל בקושי.
אף כי מעולם לא הצהיר על כך ישירות כהשראה לציור, סביר שהחוויה עיצבה את השקפת עולמו.
נראה כי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון ראה בציור ביטוי למצבה של צרפת הנתלית בנפוליאון כדי להימלט מהמהפכות האלימות, רק כדי לגלות כי נפוליאון מהווה תמיכה חלשה שתוביל את המדינה חזרה לתוהו ובוהו.
העץ הנשבר מסמל את השבריריות של תמיכות אלו.
הדמויות, המחפשות ישועה גשמית ולא רוחנית, נפלו קורבן לשיטפון בשל נסיבות אלו.
כבר ביום הראשון לתצוגה, הציור משך את תשומת לב הקהל.