tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט "הבטחה עם שחר" (צרפת, 2017) מספר את סיפור חייו.
הספרייה העירונית של העיר ניס בצרפת
המכון הצרפתי בירושלים ע"ש רומן גארי
חינוך אירופי (1945) - תרגום אביטל ענבר, ספרית מעריב, תשמ"ו 1986.
המלתחה הגדולה (1949) - תרגום מרים טבעון, ספרית מעריב, תשמ"ט 1988.
שורשי השמים (1956) - תרגום מרדכי שניאורסון, הוצאת כתר, 1988.
ליידי ל' (1958) - תרגום מירון אוריאל, הוצאת לדורי, 1959. תרגום נוסף: אביטל ענבר, ספרית מעריב, תשמ"ח 1988.
ריקודו של ג'ינגיס כהן (1967) - תרגום אתי בנימיני, הוצאת כנרת, 1998.
עצור - כאן פג תוקף כרטיסך (1975) - תרגום מרים טבעון, מועדון קוראי מעריב, תשמ"ט 1989.
חרדתו של המלך סלומון (1979) - תרגום אביטל ענבר, עם עובד, תשנ"א 1991. תרגום נוסף: ניר רצ'קובסקי, הוצאת ידיעות ספרים, 2010.
רומן ברונפמן (נולד ב-22 באפריל 1954) הוא איש ציבור, פעיל עלייה, עיתונאי ואיש עסקים ישראלי.
לשעבר חבר הכנסת ויו"ר מפלגת הבחירה הדמוקרטית.
ברונפמן נולד בצ'רנוביץ, בברית המועצות (כיום באוקראינה).
שירת בצה"ל כסמל בחיל האוויר, ולחם במלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1989 הוענק לברונפמן תואר דוקטור מהחוג ללימודים רוסיים וסלאביים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1986 -1993 שימש כמורה מן החוץ באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה העברית בירושלים וכן במסגרות אקדמיות וציבוריות רבות אחרות.
בשנת 1991 עמד בראש החוג לדוברי רוסית במפלגת העבודה וניהל את ההסברה במטה העולים בראשותו של יוסי גינוסר במערכת הבחירות לכנסת השלוש עשרה.
במערכת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל, בשנת 1993, נבחר ברונפמן למועצת עיריית חיפה ברשימתו של עמרם מצנע.
ברונפמן קיבל לידיו את תיק קליטת העלייה בעיר ובאותה שנה הקים את "הרשות לקליטת עלייה בחיפה" ושימש כיושב ראש הנהלת הרשות עד שנת 2003. בעשור הראשון של העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 קלטה העיר חיפה באמצעות רשות זו כמאה אלף עולים חדשים וזכתה בהכרה של "עיר קולטת עלייה".
בשנת 1994 נבחר ברונפמן כסגן נשיא "הפורום הציוני" בראשותו של נתן שרנסקי ובשנת 1996, אז נתמנה שרנסקי כשר במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, החליף ברונפמן את שרנסקי בנשיאות הפורום, תפקיד בו כיהן עד שנת 1998.
בשנת 2000 הקים את "המכון לדמוקרטיה ומנהיגות לעולים" (מד"ע), אשר פעל בקרב המנהיגות הצעירה של דוברי הרוסית בישראל בתחומי הדמוקרטיה, המנהיגות והעיתונות החופשית.
המכון פעל בשיתוף המשרד לקליטת העלייה, האיחוד האירופי ועיתון הארץ.
ברונפמן עמד בראשות הנהלת המכון עד סגירתו בשנת 2005.
בשנת 2006 הקים עם בנו הבכור, צבי, חברת החזקות המשקיעה בנדל"ן בישראל ובטכנולוגיות.
בשנים האחרונות שימש ברונפמן יושב-ראש ההנהלה של בית-הספר לתסריטאות של עידית שחורי ומשמש כיום חבר פעיל בחבר הנאמנים של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ובית הספר הגבוה להנדסה ועיצוב שנקר.
בשנת 2013 יזם את הקמת העמותה החזית להגנת הציבור, ביחד עם מיכאל בן-יאיר, עוה"ד דן אלון, גילבר רובננקו-דיין, אלה בשן, מרינה כץ, אמיתי אהרן פרנקלין.
בשנת 1996 נבחר ברונפמן להכנסת ה-14 מטעם מפלגת ישראל בעליה ושימש כיושב-ראש הסיעה של המפלגה בכנסת.
בקדנציה הראשונה לכהונתו קידם ברונפמן שורה ארוכה של מיזמים והצעות חוק בתחומי הקליטה מן ההבטים הכלכליים, החברתיים והתרבותיים.
בין המיזמים: הקמת מקבצי דיור לעולים קשישים ברחבי הארץ, הרחבת התוכנית ל"קליטת מדענים עולים" (תוכנית קמע), תמיכה ברשת בתי הספר מופת לתלמידים עולים, הקמת ערוץ טלוויזיה בשפה הרוסית (ישראל פלוס).
בין הצעות שהעלה: הצעת חוק בתחום הזכויות לעולים בעלי מגבלויות, הזכויות לנישואין מעורבים ועוד.
בשנת 1997 סייע ברונפמן לפתרון המשבר בין צה"ל לבין חיילים-עולים בעקבות מרד האסירים בכלא שש שפרץ בעקבות מחאתם של האסירים נגד תנאי הכליאה המחפירים בבית הכלא.
ברונפמן עירב במשבר זה את הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק ופעל בהמשך לשיפור תנאי הכליאה במתקן.
עם היבחרו לכנסת הקים ברונפמן (בשיתוף עם עופר ברונשטיין, ממייסדי עיתון הפטיש) את 'פורום המתונים', שכלל בין השאר את חברי הכנסת זאב בוים, גדעון עזרא, מקסים לוי, יהודה לנקרי, יצחק כהן, עמנואל זיסמן.
פורום זה ביקש להמשיך את ההידברות הפוליטית והציבורית בין ישראל לפלסטינים לאחר רצח רבין והחלפת השלטון וקידם שורה ארוכה של מגעים גלויים וחשאיים בין הצדדים בידיעת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ביוני 1999, לאחר הבחירות לכנסת ה-15 שבהן זכתה ישראל בעליה בשישה מנדטים, פרשו ברונפמן וחברו לסיעה אלכסנדר צינקר מהמפלגה והקימו את מפלגת "הבחירה הדמוקרטית", שביקשה לייצג את השמאל הליברלי מקרב העולים מברית המועצות לשעבר.
בקדנציה זו קידם ברונפמן נושאי דת ומדינה.
יחד עם קבוצת יועצים קרובים, בהם שולמית אלוני, ד"ר שמשון שושני ופרופ' אוריאל רייכמן, כתב והגיש הצעת חוק לתוכנית הליבה במערכת החינוך בישראל.
בקדנציה זו החל ברונפמן בהליך חקיקה של הצעת חוק החולה הנוטה למות שהתקבלה בכנסת בשנת 2005.
בשנים 1999–2000 יצא ברונפמן לשליחויות מיוחדות מטעמו של ראש הממשלה אהוד ברק לאו"ם ולמדינות ברית המועצות לשעבר.
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 ב-2003 הצטרף ברונפמן לרשימה המשותפת של מרצ ותנועת שח"ר של יוסי ביילין.
הרשימה המשותפת השיגה שישה מנדטים בלבד.
לאחר הבחירות פרש יו"ר מרצ יוסי שריד מתפקידו ומרצ ושח"ר התאחדו למפלגת יחד.
ברונפמן בחר שלא להצטרף למפלגה החדשה ושמר על עצמאות מפלגתו, אם כי נשאר בסיעה המשותפת בכנסת.
בכנסת זו פעל בתחום איכות הסביבה, הגנת הצרכן (במסגרת זו שימש ברונפמן כיו"ר השדולה להגנת הצרכן בכנסת), וכמו כן פעל ללגליזציה של סמים קלים כדוגמת מריחואנה.
בעקבות פניות שקיבל מפעילי שמאל בישראל ובעולם, יזם ברונפמן הקמת צוות מעקב אחר פעילות צה"ל במחסומים ביהודה ושומרון.
ליוזמה הצטרפו כעשרים חברי כנסת נוספים.
כמו כן, שימש ברונפמן במהלך כל שנות כהונתו בכנסת כיושב-ראש אגודות ידידות פרלמנטריות, בהן אגודות הידידות ישראל-אוקראינה, ישראל-גאורגיה וישראל-אזרבייג'ן.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 פרש מרשימה המשותפת עם מרצ ותכנן לרוץ לבד עם מפלגתו, אך הסקרים צפו שלא תעבור את אחוז החסימה והחליט לפרוש מהחיים הפוליטיים.
ברונפמן פעיל כעיתונאי וכמבקר ספרות עוד בהיות סטודנט באוניברסיטת צ'רנוביץ בשנים 1971–1976 ופרסם מאמרים בעיתונים מרכזיים במוסקבה ובסנקט פטרבורג.
לאחר עלייתו ארצה שימש ככותב קבוע בשפה הרוסית בשבועון "Aleph" המיועד לדוברי רוסית וכן שימש קריין ועיתונאי בשפה הרוסית בקול ישראל.
בשנת 1992 מונה כעורך ראשי של העיתון בשפה הרוסית "ורמיה" מקבוצת מעריב.
מאז שנות ה-90 משמש ברונפמן פרשן פוליטי ומדיני בכלי תקשורת ישראליים ובינלאומיים.
כמו כן מפרסם טורים פובליציסטיים בעיתונים הארץ, ג'רוזלם רפורט ועיתונים מרכזיים בחו"ל.
בסוף שנת 2012 פרסם ברונפמן בשיתוף עיתונאית הארץ לשעבר לילי גלילי את הספר "המיליון ששינה את המזרח התיכון: העלייה הסובייטית לישראל" (הוצאת 'מטר'), הסוקר בהרחבה את העלייה לישראל מברית המועצות לשעבר בתחילת שנות ה-90.
ברונפמן נשוי ואב ל-2, מתגורר בתל אביב.
רומן סטניסלאב דמובסקי (בפולנית: Roman Stanisław Dmowski; 9 באוגוסט 1864 – 21 בינואר 1939) היה מדינאי מן הימין הפוליטי בימי הרפובליקה הפולנית השנייה, אשר ייסד את "המפלגה הלאומית דמוקרטית" (אנדקים) אשר הייתה בעלת השפעה רבה בפולין בין שתי מלחמות העולם.
דמובסקי נולד בוורשה, ומצעירותו היה פעיל באגודות לאומיות פולניות.
כסטודנט הפגין לציון מאה שנים לחקיקת החוקה הפולנית משנת 1791 ועל כך נאסר בידי השלטונות הרוסיים ששלטו בחלקים מפולין, ונדון לשלוש שנות מאסר במצודת ורשה.
לאחר שהשתחרר מהכלא הקים את "הליגה הלאומית הפולנית".
בשנת 1895 התיישב בלמברג, שהייתה נתונה אז לשלטון האימפריה האוסטרו הונגרית, ובשנת 1897 היה בין מקימי "המפלגה הלאומית דמוקרטית" אשר אנשיה נודעו בכינוי "אנדקים".
הישגיו המדעיים כביולוג מצטיין הביאו לו יוקרה רבה בארצו.
בין השנים 1898 ל-1900 התגורר בצרפת ובבריטניה.
שם ניסה לקדם ברית בין האינטרסים הפולנים ובין רוסיה הצארית אל מול גרמניה.
ב-1901 שב לפולין האוסטרית, והתיישב בקרקוב.
עם פרוץ מלחמת רוסיה יפן בשנת 1904 נסע דמובסקי ליפן, בניסיון לטרפד את נסיונותיו של יוזף פילסודסקי להקים כוח פולני שימרוד ברוסים, ויסייע ליפן במלחמתה, ניסיון שדמובסקי חש כי הוא עתיד להכשל ולהביא לשפיכות דמים.
דרכו של פילסודסקי לא צלחה, ובכך החלה יריבות רבת שנים בין שני האישים.
בשנת 1905 שב דמובסקי לפולין הרוסית.
הוא נבחר לדומה (הפרלמנט הרוסי), והחל לקדם רעיון של אוטונומיה פולנית בחסות הרוסים.
גרמנופוב בהכרתו הפוליטית, האמין כי פולין העצמאית תיפול עד מהרה קורבן לשאיפות ההתפשטות הגרמניות, וכי ביד רוסיה לסייע לפולין ולהגן עליה.
פילסודסקי, לעומתו, החזיק בהשקפה ההפוכה, וסבר כי האיום הגדול ביותר על העצמאות הפולנית נעוץ ברוסים.
אירועי שנת 1939, הסכם ריבנטרופ מולוטוב וחלוקת פולין בין הנאצים והרוסים שבאה בעקבותיו, מראה כי שני האישים צדקו באותה המידה.
בשנת 1915 יצא במסע לקידום העצמאות הפולנית בבירות מדינות ההסכמה, ב-1917 הקים "ועד פולני לאומי" בפריז.
לצידו של איגנצי ין פדרבסקי, ראש ממשלת פולין, היה אחד הנציגים לוועידת השלום בפריס ב-1919 ובין החותמים על הסכם ורסאי.
הייתה לו השפעה של ממש על ההחלטות הנוגעות לפולין.
עם התבססות הרפובליקה הפולנית השנייה, הפך דמובסקי ליריבו הגדול של פילסודסקי.
דמובסקי העדיף מדינה קטנה בשטחה, אך הומוגנית מבחינת ההרכב האתני של אוכלוסייתה.
פילסודסקי, לעומתו, ראה בחזונו פדרציה סלבית המשתרעת מן הים הבלטי עד הים השחור, ובה הגמוניה פולנית.
דמובסקי ראה בחזון זה דבר הבל מסוכן, וחש כי הלאום הפולני יכול להכיל רק פולנים אתניים וקתולים.
הרעיון של מתן "זכויות למיעוטים" כמו היהודים, הגרמנים והאוקראינים היה מתועב בעיניו, ובוועידת פריז נאם במרץ כנגד רעיון זה.
דמובסקי מונה לשר החוץ הפולני בין אוקטובר ודצמבר 1923. כאשר נכתבה החוקה הפולנית בשנים 1920 – 1921, האנדקים התעקשו על החלשת מעמד הנשיאות והממשלה, לטובת הסיים, והחוקה שנתקבלה בסוף ב-1921 הכילה הוראות אשר למעשה רוקנו מתוכן את סמכויות הממשלה והכפיפו אותה למידה בלתי סבירה של פיקוח ובקרה של הפרלמנט.
דמובסקי כלל סעיפים אלו בחוקה במיוחד על מנת להחליש את פילסודסקי, אך סעיפים אלו הובילו לחוסר יכולתה של המערכת הפוליטית הפולנית לתפקד, ופילסודסקי תפס את השלטון בכוח בשנת 1926, והקים משטר נשיאותי אוטוריטרי הנתמך על ידי תנועה אידאולוגית קוואזי פשיסטית בשם סנאציה.
גרמנופוב ואנטישמי אשר ראה את החיים כמשחק סכום אפס בו הרווח שמרוויחה קבוצה חברתית אחת בא בהכרח על חשבון קבוצה חברתית אחרת.
לדעת דמובסקי אחת הבעיות הגדולות של פולין הייתה כי לא היו בה די קתולים דוברי פולנית מן המעמד הבינוני, לעומת יותר מדי יהודים וגרמנים מן המעמד הבינוני.
בשל כך תמך בהחרמת רכושם של היהודים והגרמנים והפצתו מחדש בין הקתולים הפולנים.
מעולם לא הצליח להעביר חקיקה ברוח זו בסיים, אך מפלגתו "האנדקים" ארגנו מעת לעת מבצעי "קנה תוצרת פולנית" וחרם כנגד חנויות של יהודים.
דמובסקי מת בתחילת שנת 1939 בדרוזדובו, ליד העיר לומז'ה, שם עשה את שנותיו האחרונות.
הוא הקדיש את חייו למטרותיו הפוליטיות, מעולם לא נישא ולא הקים משפחה.
רומן יעקובלביץ' ג'ינג'יחאשווילי (בגאורגית: რომან ჯინჯიხაშვილი, נולד ב-5 במאי 1944 בטביליסי), היה שחמטאי יהודי-גאורגי בדרגת רב-אמן, מאמן שחמט ומפיק סרטוני הדרכה בתחום.
תלמידו הבולט הוא גטה קמסקי.
עלה לישראל בשנת 1976, אך בשנת 1979 עזב את הארץ והתיישב בארצות הברית.
שיחק בתפקיד אורח בסרט "לחפש את בובי פישר" משנת 1993.
1962 - זכה באליפות הנוער של ברית המועצות.
1978, 1966 - זכה באליפות האוניברסיטאות של ברית המועצות.
1970 - קיבל את התואר אמן בינלאומי.
1978 - זכה באליפות ישראל.
1979-1980 - זכה בתחרות היוקרתית הייסטינגס (אנגליה), בתוצאה של 10.5 נקודות מ-14 אפשריות, בהקדימו בנקודה שלמה את טיגראן פטרוסיאן.
1980 - זכה בתחרות הפתוחה "לון פיין".
1989 ,1983 - זכה באליפות ארצות הברית, יחד עם שחמטאי נוסף.
ג'ינג'יחאשווילי שיחק בנבחרות האולימפיות של ישראל וארצות הברית.
רומן גרפי הוא סוג של ספר קומיקס המכיל בדרך כלל עלילה ארוכה ומורכבת, בדומה לעלילת רומנים או נובלות (תלוי באורך והיקף העלילה, כולל מספר העמודים בספר).
להבדיל מרצועת הקומיקס המכילה תכנים מבדחים ומשעשעים, התכנים ברומן הגרפי לרוב אינם קומיים ומיועדים לרוב למבוגרים.
הרומנים הגרפיים מודפסים לרוב בכריכות קשות ועמידות יותר מאשר חוברות הקומיקס.
הם לעיתים מודפסים בחלקים - כמו קומיקס בהמשכים, בשל שיקולים כגון בעיות כספיות או עקב החלטת חברת ההוצאה לאור.
רומנים גרפיים ידועים שפורסמו בהמשכים, לפני שאוגדו לכרך אחד, הם למשל "Watchmen" של אלן מור ו-"Box Office Poison" של אלכס רובינסון .
חברות הקומיקס מאגדות סדרות מוגבלות ומשווקות אותן כרומן גרפי.
"תמרה דרו", מאת פוזי סימונדס, היא רצועת קומיקס שבועית שיצאה לאור כרומן גרפי וגם כסרט קולנוע בשם זה, ונוצרה על פי ספרו של תומאס הרדי, "הרחק מהמון מתהולל".
"שי ועגנון" הוא עיבוד לקומיקס, בידי שי צ'רקה, של שלושה מסיפורי ש"י עגנון - "מאויב לאוהב", "מעשה העז" ו"האדריכל והקיסר".
הסיפור "יגון", מאת אנטון צ'כוב (בתרגומם של מ.ז.
וולפובסקי ועמנואל ביחובסקי) עובד לרומן גרפי בידי אילנה זפרן.
סרט הקולנוע "באטמן" מ-1989 בבימויו של טים ברטון עובד לרומן גרפי על ידי דניס אוניל וג'רי אורדוויי.
רומן גרינברג , מתאגרף במשקל כבד בעל אזרחות ישראלית.
גרינברג עלה לישראל בתחילת שנות ה-90 מרוסיה.
וכעבור תקופה קצרה, בגיל 13 היגר עם משפחתו לאנגליה.
התאמן בישראל במועדון האגרוף של קריית מוצקין.
בדצמבר 2008, עמד מאזנו על 27 ניצחונות, מתוכם 18 בנוקאאוט, והפסד אחד.
דורג במקום ה-74 בעולם במשקל כבד.
החזיק בתואר הבין יבשתי של איגוד ה-IBO.
בנוסף זכה במדליית ארד באליפות אירופה לקדטים ובמדליית כסף באליפות העולם לנוער.
בתחילת 2013 הוגשו כתבי אישום נגד מספר אנשים שהואשמו בייבוא נשים מאוקראינה לישראל לצורך עיסוק בזנות.
כתב האישום ייחס לגרינברג שותפות בעבירות, אולם גרינברג לא נלכד.
ביוני 2014 גרינברג נעצר בחשד להפעלת רשת שסחרה בנשים אוקראיניות וסרסרה בהן בישראל.
גרינברג הודה במסגרת הסדר טיעון ונשלח לכלא לתריסר חודשים ושנה נוספת על תנאי.
רומן האובנשטוק-רמתי (27 בפברואר 1919 – 3 במרץ 1994) היה מלחין ומורה יהודי יליד פולין, שחי שנים אחדות בישראל וקיים קשר עם חוגי המוזיקה בארץ גם אחרי שעזב אותה.
הוא למד הלחנה, תאוריה של המוזיקה, כינור ופילוסופיה בשנים 1937–1940. משנת 1947 עד 1950 עמד בראש מחלקת המוזיקה של רדיו קרקוב.
ובשנת 1950 עלה לישראל ונשאר בה עד 1957. בשנותיו בארץ נמנה עם מקימי הספרייה המרכזית למוזיקה בתל אביב וכיהן כפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב.
למוסד זה חזר בין השנים 1969 ל-1972 להגיש קורסים בתיווי.
בשנת 1957 קיבל מלגה לשישה חודשים לאקדמיה למוזיקה קונקרטית בפריז.
ב-1958 עבר להתגורר בווינה ועבד כעורך מוזיקה חדשה בהוצאת אוניברסל ובמקביל הגיש הרצאות אורח וסמינרים בתל אביב, סטוקהולם, דרמשטדט, בילטהובן (בהולנד) ובואנוס איירס.
בשנת 1967 פנתה אליו העסקנית הציונית רחה פראייר להשתתף ב"טסטימוניום" - מיזם מוזיקלי להנצחת ההיסטוריה היהודית.
ל"טסטימוניום" הראשון, בשנת 1968, כתב את היצירה "מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית מלאה.
משנת 1973 עבד כפרופסור להלחנה בקונסרבטוריון של וינה, שם נפטר בשנת 1994.
נוסף להיותו מוזיקאי, היה האובנשטוק-רמתי גם מעצב וצייר.
האובנשטוק-רמתי השתמש בחלק מיצירותיו בשיטת הסריאליזם, שהעסיקה אותו לצד סוגיית הצורה המוזיקלית.
הוא ביקש ליצור צורות נעות ומשתנות במוזיקה, בניגוד לצורות היציבות של המוזיקה הקלאסית.
דרך יצירתו הייתה מעגלית - הוא החל בתיווי ועל ידי הרכבת קולות שכבה על גבי שכבה, השיג תהליך משתנה.
מן התיווי התהוותה צורה שהייתה לתוכן ובכך שב אל התיווי וסגר את המעגל.
הייתה זו צורה סגורה ודינאמית גם יחד, משום שכל מבצע ניגן את תפקידו בזמנים שונים ועל ידי כך השתנה הרכב הכלים המנגנים בו-זמנית, אך כל מנגן חזר על תפקידו פעם אחר פעם, בלולאות קבועות מראש, ומכאן מתפרשת הצורה כסגורה.
תהליך היצירה הזה נותן לנגנים הוראות נגינה מדויקות מצד אחד וחירות ביצוע מצד שני והחיבור נשמע אפוא שונה בכל ביצוע, אבל שומר על תוכנו הקבוע.
"ברכות" לקול אישה ותשעה כלים (1953), יצירה בעלת אופי בינלאומי, המשלבת את שיטת שנים-עשר הטונים האירופאית עם מוזיקה חוץ- אירופאית כמו ראגה הודית מאקאמה ערבית, זימרה ביזנטינית וחזנות יהודית.
רצ'יטטיב ואריה לצ'מבלו ותזמורת (1955)
ריצ'רקארי לתזמורת כלי קשת (1956)
"מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית גדולה (1968)
"אינסופי" לשבעה נגנים ומנצח (1975)
רומן גירשמן היה ארכאולוג צרפתי ממוצא יהודי.
שהה 30 שנים באיראן, שם עסק בחפירות ובמחקר ארכאולוגי.
פרסם כ-20 ספרים ולמעלה מ-300 מאמרים.
אחד מהישגיו החשובים הוא שחזור ההיסטוריה של העיר שושן מראשיתה ועד תקופת הברונזה הקדומה (המאה ה-13 לפנה"ס).
היה ממשפחה יהודית אמידה מחרקוב.
בגיל 22 עבר לפריז, שם למד ארכאולוגיה ושפות זרות.
הוא התעניין בחורבות העתיקות של טפה גיאן (Teppe Gian), טפה סיאלק (Tepe Sialk), בישאפור (Bishapur), שושן שבאיראן, ובגראם שבאפגניסטן.
בשנות ה-30 הוא ניהל את המשלחת הארכאולוגית בטפה סיאלק מטעם מוזיאון הלובר.
רומן באימבאיב (21 ביולי 1956 - 8 בדצמבר 2011) היה משורר ואמן פלסטי ישראלי.
רבים משיריו הולחנו ותורגמו לרוסית ולאנגלית.
באימבאיב נולד בעיר צ'רנוביץ שבאוקראינה.
הוא עלה לישראל בשנת 1971 עם משפחתו, וב-1988 עבר לתל אביב, בה התגורר עד מותו.
באימבאיב למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, אך בחר שלא לעסוק בתחום.
בתחילת שנות התשעים החל באימבאיב לעסוק באמנות פלסטית.
בין השאר שיתף פעולה עם האמן מיכאל רפופורט בתערוכה "בית חדש אור חדש" מ-1994, וכן בתערוכות "מקבילים", מ-1995, "אורניתולוגית הנפש", שהוצגה בגלריה טובה אוסמן בתל אביב ב-1998 ועוד.
בהדרגה החל באימבאיב לזנוח את תחום האמנות הפלסטית על מנת להתמקד בשירה, בה עסק עד יומו האחרון, מתוך אמונה במה שהוא מכנה "שירה מתגשמת המאלצת את הקורא לעבור לתדר קליטה שונה מזה שבו משודרות הפרסומות ודברי ההבל של הפוליטיקאים".
ב-1998 פרסם את ספר השירה "רומן באימבאיב מסכם את ניסיונו" בעריכת המשורר נתן זך.
כמו כן, פרסם באימבאיב במספר כתבי עת ספרותיים, בהם כתב העת מעין.
בשנת 2006 פרסם ספר שירים פרי עטו בצירוף תקליטור ובו ביצועים מוזיקליים לשיריו בשם "הלוואי וגודביי", בשיתוף האמן דני צוקרמן.
רומן באימבאיב מסכם את ניסיונו - הנה, קונטרס לשירה, מס' 26, הוצאת ירון גולן, עורך: נתן זך, 1998
הלוואי וגודביי - ספר ותקליטור, אוריס מדיה, 2005, מוזיקה: דני צוקרמן.
באימבאיב, עורכים: מרחב ישורון, רונן סוניס.
רומן בבואה הוא יצירה ספרותית המבוססת על יצירה קודמת מאת מחבר אחר.
רומן בבואה נגזר מתוך או נכתב בהקשר של יצירה קודמת, ומתייחס לדמויות, למקומות ולעלילה מנקודת מבט שונה.
לעיתים מתרכז רומן הבבואה בדמות משנית מתוך היצירה המקורית ומפתח אותה לכלל דמות עיקרית, אשר שונה במובהק מהדמות ביצירה המקורית.
לדוגמה, בספר הקוסם מארץ עוץ יש מכשפה טובה ומכשפה רעה.
ברומן הבבואה מרשעת: תולדות חייה וזמנה של המכשפה המרשעת מן המערב הן מתחלפות בתפקידים; המכשפה הרעה הופכת להיות חכמה וחיובית והמכשפה הטובה מתגלה כגנדרנית מתנשאת ונבובה.
רומן בלתי נשכח הוא סרט משנת 1957 בכיכובם של קרי גרנט ודברה קר, ובבימויו של לאו מקארי.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, ונחשב לאחת מהרומנטיקות הגדולות ביותר של כל הזמנים, לפי המכון האמריקאי לסרטים.
זה רימייק לסרט "רומן אהבה" משנת 1939 בו שיחקו איירין דאן ושארל בואייה, גם הוא בבימויו של לאו מקרי.
ניקי פראנטה (גרנט), רודף-שמלות ידוע וחובב אמנות, פוגש את טרי מקקיי (קר) על סיפונה של ספינה טרנס-אטלנטית, הנוסעת מאירופה לניו יורק, ארצות הברית.
כל אחד מהשניים עתיד להתחתן עם בני זוגם, שנותרו בניו יורק.
אף על פי כן, הם מתאהבים על סיפון הספינה, וכאשר הם חוזרים לחופי ארצות הברית, הם מסכימים שיפגשו עוד חצי שנה בדיוק על גג בניין האמפייר סטייט, לאחר שיסיימו את מערכות היחסים הנוכחיות שלהם.
ביום המפגש שלהם, טרי, נרגשת ונסערת בדרכה לגג הבניין, נפגעת ממכונית כשהיא רצה ברחובות העיר.
היא נפצעת אנושות ומפונה לבית החולים, שם מתברר שהיא לא תשוב ללכת.
בינתיים, ניקי, הממתין לה בקומה 102, לא מודע להתרחשות, ומחכה עד חצות הלילה, בטוח שטרי לא הגיעה כיוון שהיא לא מעוניינת בו יותר.
לאחר התאונה, טרי מסרבת ליצור קשר עם ניקי, מתוך רצון להסתיר את הנכות שלה, ובינתיים מוצאת תעסוקה כמורה למוזיקה.
ניקי פתח בקריירת ציור, ויצירותיו מוערכות ומוצגות בתערוכות שונות.
חצי שנה לאחר התערוכה, ניקי פוגש בטרי בקונצרט ששניהם נכחו בו, הוא עם ארוסתו לשעבר והיא עם בן זוגה שהבטיחה להפרד ממנו.
ניקי לא מספרת לו על מצבה, והם נפרדים.
בערב חג המולד, מוצא ניקי את כתובתה החדשה של טרי ובא לבקר אותה בהפתעה.
טרי שכובה על הספה ואינה זזה, אך ניקי לא שם לב לכך, ומנסה בערמה לגרום לטרי להודות שנטשה אותו ודחתה אותו באותו ערב על גג האמפייר סטייט, כאשר לא הגיעה.
טרי עונה בעמימות אך לא מספרת לו את הסיבה האמיתית לאי הגעתה.
בעודו עומד לעזוב בכעס, ניקי מספר לה על אחד מציוריו, בו צייר את טרי מזכרונו, שהיה אחד מציוריו המוצלחים, אך חברו העניק אותו במתנה לאישה שהגיעה ללא כסף.
ניקי כמעט ומוסיף כי האישה שרכשה את הציור הייתה בכיסא גלגלים, אך הוא עוצר, ולפתע שם לב כי טרי לא זזה מהספה במהלך פגישתם.
הוא נגש לחדר השינה שלה, פותח אותו, שם הוא מגלה את הציור שלו ואת כיסא הגלגלים של טרי.
הוא מבין את הסיבה האמיתית לכך שהיא לא הגיעה לפגישתם.
הסרט מסתיים כאשר שניהם מתחבקים ומתוודים על אהבתם.
קרי גרנט - ניקולו (ניקי) פראנטה
דברה קר - טרי מקקיי
ריצ'רד דנינג - קנת' ברדלי
נווה פטרסון - לויס קלארק
קתלין נסביט - סבתא ז'אנו
רומן ביוגרפי הוא סוג מובחן של רומן בעל מאפיינים ביוגרפיים.
רומן ביוגרפי מלווה את סיפור חייה של אישיות אמיתית, אך בשונה מביוגרפיה של ממש, מספק לדמות רקע ופעילות בדיוניים כדי לשוות לסיפור מראה של רומן.
במקרים רבים הרומן הביוגרפי אינו מזכיר את שמם האמיתי של נשואי הרומן, אף כי בדרך כלל דואג הסופר שהדבר יהיה ברור מתוך העלילה.
ישנם גם רומנים ביוגרפיים פיקטיביים, שנטוו על חייה של דמות ידועה, אבל אינם מבוססים על מידע אמיתי מחיי אותה דמות.
דוגמה לרומן כזה הוא הרומן "Süsskind von Trimberg" (זיסקינד מטרימברג).
אישים מפורסמים שנכתב עליהם רומן ביוגרפי
כעין תת-ז'אנר של הרומן הביוגרפי, מהווים רומנים ביוגרפיים שנכתבו על רקע חייהם של אישים ידועי-שם.
ניתן למנות כדוגמה את האישים הללו:
חיים אבן עטר - יצחק גורמזאנו גורן, שמש ממערב: אגדת חייו של ר' חיים בן עטר.
אנטון צ'כוב - אירן נמירובסקי, חיי צ'כוב: רומן ביוגרפי, מצרפתית: עמנואל פינטו, הוצאת כתר, 2011.
לאה גולדברג - עמיה ליבליך, אל לאה, רומן ביוגרפי, 1996.
מיכלאנג'לו - אירווינג סטון, חיי מיכלאנג'לו, רומן ביוגרפי, 1961.
רשימה של אישים נוספים שנכתבו רומנים על-פי חייהם ראו כאן.
רומן אנטולייביץ' ברזובסקי (בארמנית: Ռոման Անատոլիի Բերեզովսկի, ברוסית: Рома́н Анато́льевич Березо́вский) (נולד ב-5 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ארמני ממוצא אוקראיני ומאמן כדורגל.
קודם לכן, מאז פרישתו ב-2015 שימש כמאמן השוערים של דינמו מוסקבה.
ברזובסקי הדף 14 פנדלים במסגרת ליגה הרוסית, יותר מכל שוער ששיחק אי פעם בליגה.
בנובמבר 2022 מונה למאמן נבחרת ארמניה.
ברזובסקי החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת בגנדזסר קפאן הארמנית.
בסיום העונה עבר לרוסיה כאשר הוא חתם בדינמו סנקט פטרבורג.
עונה לאחר מכן חתם בזניט סנקט פטרבורג אך שיחק רק 5 משחקים בעונה הראשונה שלו במועדון.
במדי זניט הוא שיחק 118 משחקים וספג רק 110 שערים.
בעונת זכה עם הקבוצה בגביע הרוסי ונבחר במקום השלישי ברשימת השחקנים הטובים ברוסיה.
בתחילת העונה שלאחר מכן ויאצ'סלב מלאפייב עלה לקבוצה הבוגרת והפך לשוער הראשון וברזובסקי הפך לשוער השני.
בשנת חתם בטורפדו מוסקבה ל-4 שנים, לאחר שנה אחת חתם בדינמו מוסקבה.
במהלך הקריירה שלו בחימקי הגיע למקום ה-3 בטבלת שיא המשחקים ללא ספיגה בליגה הרוסית, ורשם את שיא הדיפות הפנדלים בליגה הרוסית.
ב-15 באפריל 2008, הפך לקפטן הקבוצה.
ב-2 בפברואר 2012, ברזובסקי חתם על חוזה לשנה וחצי בדינמו מוסקבה.
את הופעת הבכורה המחודשת שלו הוא ערך נגד אנז'י מחצ'קלה.
ב-2015 פרש ממשחק פעיל ומונה למאמן השוערים של דינמו מוסקבה.
ב-31 באוגוסט 1996 ברזובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998 נגד .
ברזובסקי ממוקם במקום השני בטבלת שיאן ההופעות בנבחרת ארמניה אחרי סארגיס הובספיאן עם 79 הופעות.
מאז 2015 עבד כמאמן השוערים בדינמו מוסקבה.
ב-2018 צורף לצוות האימון של מועדון הכדורגל סוצ'י ובנובמבר 2019 מונה למאמן הראשי של סוצ'י, במקום אלכסנדר טוצ'ילין שהתפטר בעקבות רצף הפסדים בליגה.
רומן בירקי הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סנט לואיס סיטי.
אחיו הצעיר הוא מרקו בירקי, המשחק בקבוצת פ.צ.
בירקי החל את הקריירה שלו בשנת 2007 בקבוצתה המילואים של יאנג בויז ברן.
בשנת 2009 הוא הושאל לתון, ולאחר חצי שנה הושאל לשאפהאוסן.
בקיץ 2010 חזר ליאנג בויז ברן, ולאחר חצי שנה הושאל לגראסהופרס ציריך.
בהמשך חתם במועדון באופן קבוע.
ב-24 במאי 2013 חתם בירקי בפרייבורג, והחליף את אוליבר באומן שעזב להופנהיים.
בירקי שיחק בכל 34 המשחקים של קבוצתו, והציג יכולת טובה מאוד, אך לא הצליח למנוע את נשירת הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה.
ב-14 ביוני 2015 הודיעה קבוצת בורוסיה דורטמונד על החתמתו על חוזה עד סוף 2019. ב-15 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בניצחון 4:0 על בורוסיה מנשנגלדבך במחזור הראשון בבונדסליגה.
ב-16 במרץ 2022 בירקי חתם בסנט לואיס סיטי שהחל מעונת תשחק ב-MLS.
בירקי שיחק בנבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21, והשתתף עמה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. לאחר מכן, בירקי היה חלק מהסגל של נבחרת שווייץ הבוגרת במונדיאל 2014, אך לא שיחק בטורניר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-18 בנובמבר 2014 במשחק ידידות נגד נבחרת פולין.
רומן גופמן (נולד בשנת 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, המשרת בתפקיד המזכיר הצבאי של ראש הממשלה.
קודם לכן שירת כמפקד מל"י, מפקד אוגדת הבשן, מפקד חטיבה 7 ומפקד חטיבת עציון.
גופמן נולד בשנת 1976 בעיר מאזיר בבלארוס הסובייטית, אז חלק מברית המועצות.
הוא עלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן 14, והתגורר באשדוד.
בנעוריו למד בבית הספר קציני-ים אורט אשדוד.
מכיוון שסבל מניכור ומאלימות מצד נערים באשדוד בשל היותו עולה חדש, החל באימוני אגרוף ובשיאו דורג במקום השני בישראל.
בשנת 1995 התגייס לחיל השריון, ושובץ בגדוד 53 בחטיבה 188. עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים.
בסיום הקורס עבר לגדוד 71, מונה למפקד מחלקת טנקים, ולקח חלק במערכה ברצועת הביטחון.
בהמשך מונה למפקד פלוגה בגדוד 71, תפקיד במסגרתו השתתף בלחימה ברצועת עזה וביהודה ושומרון, במהלך האינתיפאדה השנייה ובמבצע חומת מגן.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 71, ובהמשך שירת כסגן מפקד גדוד הכשרות בחטיבה 460.
ב־2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים באש במל"י, תפקיד בו שירת עד שנת 2011, אז מונה למפקד גדוד 75 בחטיבה 7. בשנים 2013—2015 שירת כקצין אג"ם של עוצבת געש.
ב-30 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, תפקיד בו שרת עד 6 ביולי 2017. בתקופת שירותו כמח"ט עציון התרחש גל פיגועים רחב, בו נרצחו ונפצעו ישראלים רבים, וגופמן פיקד על המאמצים לבלום את גל הטרור.
בתקופת שירותו כמח"ט עציון הפעיל גופמן מקורות פלסטינים ללא אישור.
הפעילות הופסקה לאחר שנודעה למפקדיו.
ב-2 באוגוסט 2017 מונה למפקד חטיבה 7. בכנס לפיקוד הבכיר של צה"ל בנוכחות הרמטכ"ל גדי איזנקוט שנערך ב-2018 בדרום, טען שנדרש לעשות שימוש תכוף יותר בכוחות היבשה.
לאחר סיום תפקידו כמח"ט באוגוסט 2019, היה חניך במכללה לביטחון לאומי.
ב-1 ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד אוגדת הבשן.
במהלך תפקידו כמפקד האוגדה הוביל מבצעים חשאיים ופשיטות קרקעיות נגד המאמץ האיראני להתבסס ברמת הגולן הסורית.
הוא יזם מבצע השפעה במסגרתו שני אנשי מודיעין מיחידתו מסרו, באישורו, ידיעות סודיות לנער ישראלי, אורי אלמקייס, לשם פרסומן באינטרנט.
בדיעבד התברר כי מבצע זה בוצע ללא אישור אמ"ן וללא תאום עם גורמים אחרים.
כתוצאה מכך, במאי 2022 נעצר אלמקייס, ואחרי בירור שבו הכחיש גופמן קשר אליו, הוא נחקר בעינויים, הושם במעצר בית מחמיר והוגש נגדו כתב אישום חמור.
במרץ 2025 ביקשה הסנגוריה הצבאית לפתוח נגדו בחקירה פלילית בשל חלקו בפרשה זו.
העיתונאי מיכאל האוזר טוב טען כי גופמן שיקר בתחקיר פנימי שנערך בצה"ל סביב הפעלתו של אלמקייס כאשר טען שאין לו כל קשר אליו והוא מעולם לא הפעיל אותו.
גופמן סיים את תפקידו כמפקד אוגדת הבשן ב-19 בספטמבר 2022.
ב-27 באוקטובר 2022 מונה למפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
ב-7 באוקטובר 2023, בבוקר טבח שבעה באוקטובר, נסע גופמן מביתו באשדוד לשדרות לנוכח דיווחים על חדירת מחבלים.
הוא אסף איתו מספר מתנדבי משטרת ישראל וחתר למגע עם המחבלים.
בצומת שער הנגב הוא נתקל במחבלים, פגע בשניים, ונפצע קשה בברכו בחילופי האש שהתפתחו.
בעקבות פציעתו מונה תא"ל יעקב הלר, שיועד להחליפו עוד קודם, למפקד מל"י.
לאחר שהשתקם מפציעתו, שירת גופמן בתפקיד רמ"ט מתאם פעולות הממשלה בשטחים במשך מספר חודשים.
במרץ 2024 אושר מינויו לראש חטיבת שילו"ח באגף התכנון אך ב-8 באפריל 2024 פורסם כי ימונה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה.
באותו חודש הפיץ גופמן מסמך לצמרת המדינית והצבאית, שבו כתב כי ישראל צריכה להחיל ממשל צבאי ברצועת עזה.
דובר צה"ל הודיע כי המסמך נכתב על דעתו של גופמן ואינו מייצג את עמדת צה"ל הרשמית.
ב-16 במאי 2024 הועלה לדרגת אלוף ומונה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בכמה כלי תקשורת פורסם כי שרה נתניהו השתתפה בראיון הקבלה שלו, אך הדבר הוכחש על ידי לשכת ראש הממשלה.
בתפקידו זה היה מעורב ביחסים עם רוסיה בנוגע לנפילת משטר אסד, ובכתיבת חוות דעת ביטחונית לפיה נתניהו לא יוכל להעיד באופן רציף במשפטו, שראש השב"כ רונן בר סירב לחתום עליה.
גופמן מילא תפקיד מרכזי ביוזמה ישראלית לחלוקת סיוע הומניטארי לרצועת עזה, במסגרתה נבחרו החברה האמריקנית SRS (Safe Reach Solutions) והקרן ההומניטרית לעזה (GHF) לבצע את החלוקה, בהליך חשאי שהיה ממודר מצה"ל ומשרד הביטחון.
במאמרו "תיאטרון המצביאות", גורס גופמן כי על המפקד לפעול גם בחוסר סמכות ולחרוג מסמכותו הפורמלית על-מנת להגשים את רצון קובעי המדיניות אף כשלא הגדירו זאת במפורש.
לטענתו, מצא עיגון לתפיסה זו אצל הפילוסוף הסלובני סלבוי ז'יז'ק.
גופמן מגדיר מודל של 'מרחב שיח', במסגרתו על המצביא לאתר "נקודת עיגון" חיצונית לו ולמערכת ולפעול על-פיה.
ב-4 בדצמבר 2025 הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו על כוונתו למנות את גופמן לראש המוסד, עם פרישת דדי ברנע ביוני 2026.
גופמן הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מהמכללה האקדמית אשקלון, ותואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
בזמן שיצא לתקופת לימודים מטעם הצבא, למד במכינת בני דוד בעלי, במקביל ללימודיו האקדמיים.
רומן "רומס" בוצ'אצקי (נולד ב-31 באוגוסט 1986) הוא במאי, מעצב אמנותי, מפיק ועורך וידאו ישראלי.
מוכר עקב הפקותיו לקליפים לאמנים ישראלים, בין היתר לצמד המצליח סטטיק ובן-אל תבורי והשפעתו על תעשיית המוזיקה והקליפים בישראל.
בוצ'אצקי נולד בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית דאז (בברית המועצות לשעבר).
בשנת 1990 עלה לישראל עם משפחתו שהתיישבה ביפו.
למד בתיכון "שבח מופת" בתל אביב וסיים בשנת 2004. עם סיום לימודיו פנה ללימודי פרסום ושיווק בבית הספר של חברות הפרסום והדיגיטל - "הבצפר".
בשנת 2013 השלים לימודי תואר ראשון בעיצוב במסלול האקדמי המכללה למנהל.
בשנת 2014 ייסד בוצ'אצקי את המכינה האקדמית לעיצוב 360 במסלול האקדמי המכללה למנהל, ומאז הוא גם משמש כמרצה בבית הספר לעיצוב וחדשנות ובביה"ס לתקשורת במכללה בתחום העיצוב לשידור והטלוויזיה.
בשנת 2016 סיים לימודי תואר שני בעיצוב חדשנות ויזמות, במסלול האקדמי המכללה למינהל.
בוצ'אצקי הוא הבעלים של חברת הפקות והסטודיו "ROMS" העוסק בהפקות מדיה המשלבות וידאו ועיצוב.
במסגרת הסטודיו הפיק בוצ'אצקי וידאו-קליפים לאמנים ישראלים רבים, בהם: אליעד נחום, סטטיק ובן-אל תבורי, איזי (ארז שרון), קפה שחור חזק, עברי לידר, שרית חדד, נועה קירל, יהונתן מרגי ועוד.
בנוסף, בוצ'אצקי הבעלים של בית הפוסט - סטודיו WAY.
בין הפרסומות הבולטות שביים רומן בוצ'אצקי היו לחברות כגון:
מילקי עם נס וסטילה, דלתא עם אליאנה תדהר ולי בירן.
דמרי נדל"ן עם עידן עמדי.
בנק מזרחי טפחות עם דביר בנדק וחן אמסלם-זגורי עם אורחים כגון: עדי חבשוש, החטוף נסרין קדרי, שגיא דקן-חן.
אלפרו של שטראוס עם עדן חסון.
אופטיקנה עם עומר אדם, יעל שלביה וקרן פלס.
פרסומות לחברת התקשורת YES עם נועה קירל ואמיר שורוש.
פרטנר עם אילן פלד וסטטיק.
תה ויסוצקי עם אניה בוקשטיין, עמוס תמם ואנה זק.
קניוני עופר עם יובל שרף.
לאומי עם יובל סגל (1971), קרן מור ושחר חסון.
לבמבה וביסלי של אסם עם איתי לוי.
כאל - כרטיסי אשראי לישראל עם עברי לידר, מארק איווניר, ואנה זק.
רכבת ישראל, קבוצת גולף א.ק.
עם אופירה אסייג, יעל אלקנה וצחי הלוי לחברת פוקס.
BYD עם שחר סאול ואדר גולד.
רומן בוצ'אצקי הוא מנהלו האומנותי של הזמר והיוצר שחר סאול.
היצירה הבולטת הראשונה של בוצ'אצקי הוא הקליפ I'm Jewish And You Know It, שיצא בשנת 2011 ומהווה פרודיה על השיר Sexy and I know it של צמד הראפרים LMFAO.
הקליפ זכה למעל 16,000,000 צפיות ביוטיוב.
הקליפ 'תחנונים' של הזמר סטטיק זכה במספר פרסים בינלאומיים לשנת 2023:
הקליפ 'דז'ה וו' של הזמרת נועה קירל זכה במספר פרסים בינלאומיים לשנת 2023:
CouchFF Fall 2023 Edition (מועמד לקליפ הטוב ביותר)
הקליפ "Thought about that" של הזמרת נועה קירל זכה בכמה פרסים בינלאומיים לשנת 2022:
הקליפ פעמון של הזמרת נועה קירל זכה בכמה פרסים בינלאומיים לשנת 2022:
הקליפ WTF של הזמרת עדן בן זקן זכה בפרס הבינלאומי לשנת 2022:
השיר והקליפ דובשנייה של הזמר שחר סאול, אגם בוחבוט ונורוז זכה בשיר השנה של כאן גימל
בדצמבר 2020 הקליפים חביב אלבי וזוט עני נכנסו ל-רשימת עשרת הקליפים הנצפים והטרנדיים ביותר בישראל 2020 ע"פ נתוני יוטיוב.
באוקטובר 2020 זכתה במקום הראשון בפרס קקטוס הזהב TV הפרסומת שביים בוצ'אצקי למותג "אייס" בכיכובו של רותם כהן, והפרסומת הזכורה ביותר במדד גלובס בחודש זה.
ביולי 2020 זכתה במקום השלישי בפרס קקטוס הזהב TV הפרסומת שביים בוצ'אצקי למותג תה ויסוצקי בכיכובה של אניה בוקשטיין.
על בימוי והפקת הקליפ "מתגעגעת" של הזמר נתן גושן מועמד בחודש דצמבר 2019 בחצי הגמר לפרס 'הקליפ הטוב ביותר' בפסטיבל הבינלאומי: "Lost Angeles CineFest".
על בימוי והפקת הקליפ "באתי לחלום" של הזמר נתן גושן מועמד בחודש ספטמבר 2019 בחצי הגמר לפרס 'הקליפ הטוב ביותר' בפסטיבל הבינלאומי: "MoziMotion".
על בימוי והפקת הקליפ 'הכל לטובה' מועמד בחודש יוני 2018 לפרס 'הקליפ הטוב ביותר' בפסטיבל הצרפתי: Paris Play Film Festival.
על בימוי והפקת הקליפ 'זהב' של הזמרים סטטיק ובן-אל תבורי זכה בוצ'אצקי בחודש פברואר 2017 בפרס 'הקליפ הטוב ביותר' בפסטיבל הבינלאומי:Calcutta International Cult Film Festival.
בדצמבר 2017 הגיעו שני קליפים של סטטיק ובן-אל תבורי בבימויו של בוצ'אצקי לדירוג Rewind 2017 של יוטיוב - לרשימת עשרת הקליפים הנצפים ביותר בישראל לשנת 2017: "טודו בום" (מקום ראשון), "זהב" (מקום שני).
בדצמבר 2016 הגיעו שלושה קליפים של סטטיק ובן-אל תבורי בבימויו של בוצ'אצקי לדירוג Rewind 2016 של יוטיוב - לרשימת עשרת הקליפים הנצפים ביותר בישראל לשנת 2016: "סלסולים" (מקום ראשון), "כביש החוף" (מקום שני) ו"סתם" (מקום חמישי).
הקליפ 'נוסע' של הזמר אליעד נחום זכה בוצ'אצקי בספטמבר 2016 בכמה פרסים:
מועמד לפרס הווידאו-קליפ הטוב ביותר לשנת 2017, בפסטיבל הקנדי הבינלאומי:Toronto Independent Film Award
רומן בוריסוביץ' ברנר היה קופץ למים יהודי-אוקראיני, אלוף אלוף אירופה בקפיצה למים (טורינו 1954) ו-10 פעמים אלוף ברית המועצות (8 פעמים ממקפצה גמישה מ-3 מטר: 1950–1954, 1958–1960 ופעמיים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר: 1951 ו-1962).
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים ברנר במקום חמישי ממקפצה גמישה מ-3 מטר ומקום שמיני מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1954 זכה ברנר בשתי מדליות זהב ממקפצה גמישה מ-3 מטר ומפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים ברנר במקום חמישי מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר ובמקום שישי ממקפצה גמישה מ-3 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1958 זכה ברנר במדליית ארד ממקפצה גמישה מ-3 מטר.
רומן אריך פטשה הוא חסיד אומות העולם מאוסטריה.
פטשה היה בן לאב גרמני ולאם ממוצא פולני, דוברת גרמנית.
בשנת 1919 היגר עם הוריו לזלצבורג ומשם היגר לחבל טירול שבמערב אוסטריה.
הוא היה צייר במקצועו, בנוסף לעיסוקו כמורה ומפקח בבית ספר.
במרץ 1944 היה פטשה קצין בצבא הגרמני ונמנה עם החיילים שכבשו את העיר נובי סאד, שמאז 1941 הייתה בשלטון הונגריה.
בתור קצין קיבל דירה שהשתייכה ליהודי בשם טיבור צ'רני, עורך דין במקצועו, שנשלח למחנה עבודה ושם נספה.
בדירה התגוררו שישה מבני משפחתו של צ'רני, בהם נמנו קשישים, נשים, ושתי ילדות תאומות בנות חמש – מרים וחווה טיבור, אשר איתם התגורר פטשה.
ב-24 במרץ 1944 יועדו יהודי העיר לגירוש למחנות ריכוז.
כדי להציל את שתי התאומות היהודיות שבדירה, לקח אותן פטשה לתחנת הרכבת ועלה איתן על רכבת לבודפשט, שם הביא אותן לדודתן, שהסתירה אותן במנזר.
באותו לילה שב פטשה לנובי סאד.
הוא נתן לבני משפחת צ'רני את כתובתה של אשתו ואמר להם לקפוץ מרכבת הגירוש ולהגיע לאוסטריה, שם תחפש אותם אשתו.
כל בני המשפחה גורשו לאושוויץ מלבד הסבתא, אשר הושארה בבית עקב מצבה הבריאותי הקשה.
בני המשפחה לא קפצו מהרכבת אלא הגיעו לאושוויץ, ושם שרדה רק אחת מהן.
פטשה טיפל בסבתא בנובי סאד והעביר אותה לבית חולים.
הוא ביקר אותה בקביעות עד פטירתה שם.
שתי התאומות שהציל שרדו בשואה והיגרו לישראל.
אחרי המלחמה היה פטשה מורה ומפקח הוראה בלינץ.
הוא היה מפקח על הוראת האמנות ופרש בשנת 1972. יצירותיו מוצגות במוזיאונים לאמנות בגראץ ובריד אים אינקרייס ואף הוצגו בתערוכת האמנות "Braunauer Zeitgeschichte-Tage" בבראונאו אם אין.
בשנת 1982 הכיר יד ושם ברומן אריך פטשה כחסיד אומות העולם.
רומן בהמשכים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1985 בבימויו של עודד קוטלר.
התסריט נכתב על ידי יצחק בן נר ומבוסס על סיפורו "רומן זעיר" המופיע בקובץ הסיפורים "שקיעה כפרית" (1976).
העלילה מתרחשת ערב המהפך בשנת 1977 ובמרכזה עורך הדין "אפי" אבידר, אשתו הראשונה והשנייה.
ברקע - הידרדרות מוסרית במפלגה (המערך) המסתיימת בהודעתו של יצחק רבין על התפטרותו.
בסרט משחקים שלושה ממשפחת טופול: חיים טופול ולצידו אשתו גליה ובתו ענת.
אפרים ("אפי") אבידר הוא עורך דין מצליח בן 50, אהובן של נשים רבות ומקורב לחוגי השלטון.
נשוי בפעם השנייה להדרה (אפרת לביא) ולהם ילדה, עֵנוּת (קטיה בישופ).
אפי נמצא במתח נפשי, חש כאבים בחזה וחושב שיש לו התקף לב אך רופא המשפחה פרופ' מרכוס (יהודה פוקס) מרגיע אותו ואמר שהכל נובע ממתח נפשי ועליו לנוח.
אפי היה נשוי קודם לאראלה ("אליק") (גליה טופול) חברתו להכשרה בקיבוץ.
נולדה להם בת בשם אורנה (ענת טופול) אבל לאחר שנים הם התגרשו.
הוא למד משפטים והתעשר בעיקר בגלל קשריו עם מפלגת השלטון (המערך).
הדרה היא משוררת מתוסכלת הנתונה במצבי דיכאון המקשים על כתיבתה.
אפי מוצא לה תחליף עם מזכירתו ליוויה (שרי צוריאל).
הוא גם עסקן פוליטי במפלגה ומטפל משפטים בתיקים השייכים לחבריה, ביניהם השר עמוס רודניק (אורי לוי).
אישה נרצחת על ידי בעלה ורודניק מבקש מאפי למנוע למסור את הילד לאימוץ להוריה (אברהם אסיאו ושושנה דואר) בטענה שהילד הוא מיחסיה עם בנו שנפל במלחמה.
אפי מגלה שהילד הוא למעשה של רודניק ובנוכחות המזכיר כבשנה (שמואל שילה) הוא מבקש ממנו להתפטר ומיצר על השחיתות במפלגה אבל המזכיר מבהיר לו שגם הוא מושחת.
עיתונאים רבים ובראשם מלר (מולי שפירא) עוקבים אחריו ומנסים למצוא סקופים כדי להפילו.
גם החבר של ענת, יונתן פרח (נתן דטנר) כועס עליו לאחר שלא עזר לו להשיג ג'וב במפלגה ומחפש דרך כדי להפילו.
אפי שואף לחזור לימיו בקיבוץ עם אליק.
הוא מתקשר עם אראלה ומזמין אותה לארוחת בוקר במסעדת תנובה ולאחר מכן הוא מסיע אותה לקיבוץ לפגישה עם ששון (גבי עמרני) ומיקה (עליזה רוזן), האחרונים שנשארו בקיבוץ מהגרעין המקורי.
ביחד הם מעלים זיכרונות ומסתכלים בתמונות.
בחזרה מקיים אפי יחסי מין עם אראלה במשרדו אבל לאחר מכן היא מודיעה לו שאינה רוצה להרוס את משפחתה ומנתקת את הקשר אתו.
אפי מגיע מתוסכל לבר שם הוא פוגש את יונתן שמודיע לו כי מחר תתפרסם כתבה גדולה שלו בהעולם הזה החושפת את אפרים אבידר המושחת.
בטלוויזיה מוקרן משחק ולאחריו מודיע רבין על הסרת מועמדותו.
אפי מותקף פיזית ומיליולית על ידי אנשים המנבאים לו את כישלון המפלגה.
הוא חוזר למכוניתו, מקיים יחסי מין עם טרמפיסטית (ליאורה גרוסמן) וכשהוא מגיע לביתו הוא רואה כי הדרה ניסתה להתאבד על ידי חיתוך ורידי היד אך מצבה קל.
הוא נואש, מסתכל דרך החלון ורואה בדמיונו אותו ואת אראלה משחקים ומבלים.
רומן בארדה (נולד ב-9 בנובמבר 1990) הוא רוכב אופני כביש מקצועי צרפתי לשעבר.
את רובה של הקריירה המקצועית שלו, בין השנים 2012-2020 עשה בקבוצת AG2R La Mondiale.
בטור דה פראנס 2016 סיים במקום השני וב-2017 סיים במקום השלישי, כשב-2019 ניצח את קטגוריית ההרים וניצח בסך הכל כשלושה קטעים במרוץ (2015, 2016, 2017).
בנוסף לכך הוא סגן אלוף העולם (אינסברוק 2018).
למרות הקריירה המקצוענית התובענית שלו כרוכב אופניים, בארדה סיים לימודים אקדמיים במנהל עסקים.
כילד רומן בארדה היה חובב אופניים, הוא היה ממעריציו של הרוכב הצרפתי דויד מונקוטי .
ב-2007 החל להתאמן ברכיבת אופניים תחת ונסן לאבנו ממנהלי קבוצת AG2R וב-2012 החל לרכוב כמקצוען.
ב-2011 בארדה התחרה בטור דה ל'אווניר במדי נבחרת צרפת, מרוץ שנחשב לטור דה פראנס של הרוכבים הצעירים, וסיים 12 כללי.
הוא התחרה באליפות אירופה עד גיל 23 שהתקיימה באיטליה, אך לא סיים את המירוץ.
בארדה חתם בקבוצת AG2R La Mondiale הצרפתית, במה שהפך להיות החוזה המקצועני הראשון שלו.
הוא השתתף ב וסיים במקום ה-4 הכללי.
בטור של קליפורניה, סיים במקום ה-25 הכללי.
הוא התחרה במונומנט האיטלקי, ג'ירו די לומברדיה וסיים במקום ה-29.
בארדה התחרה לראשונה בטור דה פראנס, וזה הפך להיות הגרנד טור הראשון שלו.
הוא סיים במקום ה-15 הכללי.
והתוצאה הכי טובה שלו הייתה המקום ה-11 בקטע ה-20. הוא התחרה בקלאסיקה סן סבסטיאן וסיים במקום ה-20. הוא ניצח את מרוץ הטור דה ל'אן, ובאליפות העולם הגיע במקום ה-28.
בארדה ניצח את מרוץ ה-ואלנס דרומה קלאסיק, ובלייז'–בסטון–לייז' הגיע במקום ה-10. בדופינה ליברה, הגיע במקום ה-5, ואילו באליפות צרפת באופני כביש הגיע במקום ה-37. בטור דה פראנס כבר שיפר את יכולותיו וסיים במקום ה-6, אך בפער של 11:26 ממנצח המרוץ, וינצ'נצו ניבאלי האיטלקי.
בג'ירו די לומברדיה הגיע במקום ה-11.
בארדה המשיך להתקדם וסיים 6 בלייז'–בסטון–לייז', הוא ניצח את הקטע ה-5 בדופינה ליברה וסיים 6 כללי.
באליפות צרפת, הגיע במקום ה-11. בטור דה פראנס השיג את הניצחון הראשון שלו בקטע בגרנד טור, כאשר בקטע ה-18 עשה זאת וסיים בסופו של דבר 9 כללי.
בעונה זו בארדה רשם את מה שנחשבת בעיני רבים, כאחת העונות הטובות בקריירה שלו.
הוא ניצח את הקטע ה-19 בטור דה פראנס, וסיים 2 כללי.
בג'ירו דל'אמיליה סיים שני, במילאנו–טורינו סיים תשיעי ובאיל לומברדיה סיים רביעי.
באליפות צרפת סיים במקום ה-10, ובלייז'–בסטון–לייז' סיים במקום ה-13. ובדופינה ליברה, סיים במקום ה-2 הכללי.
בלייז'–בסטון–לייז' סיים 6, ובלה פלש ואלון סיים במקום ה-13. בטור של חבל הבסקים סיים 2 בקטע ה-5 ו-15 כללי.
בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-12 וסיים שלישי.
לאחר שרק שנייה אחת הבדילה בינו
לבין המקום הרביעי, מיקל לנדה הספרדי.
באוגוסט בארדה התחרה לראשונה בגראנד טור שהוא לא הטור דה פראנס, כשנבחר לוואלטה אספנייה.
אך סיים רק במקום ה-17 הכללי.
בארדה סיים 2 בסטראדה ביאנקה, לאחר טיש בנוט הבלגי.
בלייז'–בסטון–לייז' הגיע במקום ה-3, לאחר שבוב יאנגלס ניצח מבריחת יחיד.
בלה פלש ואלון הגיע בארדה במקום ה-9. בטור דה פראנס הגיע במקום ה-6 הכללי, כשגריינט תומאס ניצח במרוץ.
ובאליפות העולם הגיע במקום ה-2 לאחר שהפסיד בספרינט לאלחנדרו ולוורדה, בדופינה ליברה, סיים במקום ה-3 הכללי.
בארדה התחרה במרוץ אופניים חד יומי שהסתיים בהר מון ונטו, וסיים במקום ה-2, לאחר חסוס הראדה המנצח.
בטור דה פראנס, אכזב ואיבד בקטע השישי וההררי הראשון סיכוי מעשי לניצחון, בעקבות כך שינה בשבוע השלישי את מטרותיו, ועבר להתמקד בקטגוריית ההרים, בשלב ה-18 שהסתיים בניצחון של נאירו קינטנה נכנס לבריחה והשיג מספיק נקודות בשביל לעקוף את טים ולנס.
הוא שמר על ההובלה בקטגוריה עד סוף המרוץ וסיים 15 כללי.
ב-10 באוגוסט 2020 הודיעה קבוצת DSM שבארדה חתם אצלה לחוזה של שנתיים החל משנת 2021, ובכך יעזוב את AG2R La Mondiale לאחר תשע עונות במדיה.
לפי בארדה הסיבות לעזיבה היו אי התאמות בין רצונו של בארדה לרצון הקבוצה למטרותיו.
רומן גרוז'אן הוא נהג מרוצים צרפתי המתחרה בסדרת מרוצי האינדי בקבוצת Juncos Hollinger Racing.
התחרה במשך עשר עונות באליפות הפורמולה 1. נולד בז'נבה שבשווייץ ומחזיק באזרחות כפולה.
בשנת 2005 זכה באליפות הפורמולה רנו הצרפתית.
בעקבות הזכייה הצטרף לאקדמיה לנהגים צעירים של קבוצת רנו.
בשנת 2007 זכה באליפות הפורמולה 3 האירופאית.
שנה לאחר מכן זכה באליפות ה-GP2 האסייתית, תואר בו זכה שוב בשנת 2011. באותה שנה זכה גם באליפות בסבב ה-GP2 העולמי.
את הבכורה באליפות הפורמולה 1 עשה במהלך עונת 2009 כמחליפו של נלסון פיקה ג'וניור.
בעונת 2012 קיבל מקום כנהג קבוע בקבוצת לוטוס.
גרוז'אן החל להתחרות בשנת 2003 באליפות הפורמולה ליסטה ג'וניור (Formel Lista Junior).
הוא ניצח את כל המרוצים בעונה וזכה באליפות.
שנה לאחר מכן עבר להתחרות באליפות הפורמולה רנו הצרפתית וסיים את העונה במקום השביעי.
בעקבות הצלחותיו הוחתם בתוכנית לתוכנית לפיתוח נהגים צעירים של רנו.
בגרנד פרי של מקאו, באותה שנה, ערך את הופעת הבכורה בקטגוריית הפורמולה 3. בשנת 2006 התחרה בסבב הפורמולה 3 האירופאי.
במהלך העונה השיג רק פודיום אחד ובסיומה דורג במקום ה-13. בעונתו השנייה עלה לראשות הטבלה על חשבונו של סבסטיאן בואמי לאחר תשעה מרוצים.
הוא הצליח לשמור על המקום הראשון עד לסיום העונה וזכה בתואר.
בשנת 2008 לקח חלק בעונת הבכורה של אליפות אסייה בקטגוריית GP2, כנהגה של קבוצת ART.
הוא ניצח את שני מרוצי הפתיחה שהתקיימו בדובאי.
שני ניצחונות נוספים בבחריין ובדובאי העניקו לו את התואר האליפות.
לאחר סיום העונה בתחילת אפריל המשיך להתחרות בסבב העולמי באותה קטגוריה, אותו סיים במקום הרביעי.
לקראת עונת 2009 בסבב הפורמולה 3 האירופאי צרפה הקבוצה את ניקו הולקנברג לשורותיה, על חשבונו של גרוז'אן, שעבר להתחרות עבור קבוצת Barwa Addax.
פורמולה 1 - עונת הבכורה
בשנת 2008 החליף את נלסון פיקה ג'וניור כנהג המבחן של קבוצת רנו, תפקיד אותו המשיך למלא גם בתחילת עונת 2009. במהלך חודש אוגוסט פוטר פיקה מהקבוצה וגרוז'אן נקרא לתפוס את מקומו עד לסיום העונה.
את הבכורה ערך בגרנד פרי האירופאי, שהתקיים בולנסיה.
הוא זינק מהמקום ה-14 וסיים את המרוץ במקום ה-15. הוא השתתף בכל המרוצים עד לסיום העונה, אך לא הצליח לצבור נקודות.
הקבוצה החליטה על החתמתו של ויטלי פטרוב, כנהג שני לצידו של רוברט קוביצה וגרוז'אן נותר ללא קבוצה.
במרץ 2010 הצטרף לעונת הבכורה של אליפות העולם בקטגוריית GT1, כנהגה של קבוצת מאטק (Matech), לצידו של תומאס מוטש.
גרוז'אן לקח חלק רק במחצית הראשונה של העונה, בה הספיק לרשום שני ניצחונות ופודיום נוסף.
ביוני, אותה שנה, השתתף לראשונה במרוץ 24 השעות של לה מאן.
הוא דורג במקום השלישי בקטגוריית ה-LMGT1, אך נאלץ לפרוש לאחר 171 הקפות.
שבועיים לאחר מכן חזר להתחרות במרוצי מכוניות חד מושביות, כשהצטרף לקבוצת DAMS בסבב ה-AutoGP.
למרות שהחמיץ את ארבעת המרוצים הראשונים של העונה זכה בתואר האליפות לאחר שניצח 4 מרוצים ובשלושה נוספים סיים בשלישייה המובילה.
במקביל להשתתפות ב-AutoGP השתתף במהלך עונת 2010 במספר מרוצים במסגרת אליפות ה-GP2. בשנת 2011 חזר להתחרות באליפות באופן מלא, במקביל התחרה גם בסבב האליפות האסייתי.
בעקבות מתיחות פוליטית בבחריין בוטלו ארבעה מתוך שמונת המרוצים שתוכננו להתקיים בסבב האסייתי.
הוא ניצח מרוץ אחד והגיע פעם נוספת לפודיום במרוצים הנותרים וסיים את העונה כאלוף, בפער של 6 נקודות מג'ולס ביאנקי, שסיים במקום השני.
חמישה ניצחונות וחמישה פודיומים נוספים הקנו לו את תואר האליפות גם בסבב העולמי.
בשנת 2011 הצטרף, כאחד מחמישה נהגי מבחן, לקבוצת לוטוס-רנו.
נהגי הקבוצה היו ויטלי פטרוב ורוברט קוביצה.
קוביצה נפגע קשה בתאונה במהלך העונה והוחלף על ידי ניק היידפלד, שהוחלף בהמשך העונה על ידי ברונו סנה.
בדצמבר אותה שנה הודיעה הקבוצה על החתמתו של גרוז'אן לצידו של קימי רייקונן.
בגרנד פרי בחריין, המרוץ הרביעי בעונה, הגיע ראשונה לפודיום לאחר שסיים במקום השלישי.
מרוץ לאחר מכן סיים במקום הרביעי, אך קבע את זמן ההקפה המהירה.
בגרנד פרי של בלגיה גרם לתאונה רבת משתתפים בתחילת המרוץ לאחר שהתנגש במכוניתו של לואיס המילטון בפנייה הראשונה.
בתאונה היו מעורבים גם פרננדו אלונסו וסרחיו פרס.
בעקבות זאת נענש בהרחקה ממרוץ אחד ובקנס בגובה 50,000 אירו.
בגרנד פרי היפני התנגש ברכבו של מארק ובר במהלך ההקפה הראשונה ובגרנד פרי אבו דאבי היה מעורב בשלישית בתאונה במהלך ההקפה הראשונה.
בגרנד פרי של ברזי, מרוץ סיום עונה, התנגש ברכבו של פדרו דה לה רוסה במהלך מקצה הדירוג.
בדצמבר השתתף במרוץ האלופים הוא הגיע לגמר בגביע האומות יחד עם סבסטיאן לב, אך הצמד הפסיד לצמד הגרמנים מיכאל שומאכר וסבסטיאן פטל.
למחרת ניצח בגמר את טום קריסטנסן והוכתר בתואר "אלוף האלופים".
ההתנגשויות עם נהגים אחרים נמשכו גם בעונת 2013. בגרנד פרי מונקו התנגש מאחור ברכבו של דניאל ריקארדו ובגרנד פרי בריטניה התנגש עם ובר.
בגרנד פרי גרמניה הוביל את המרוץ, אך יציאה של רכב הבטיחות למסלול גרמה להאטת המרוץ ואיפשרה לפטל ורייקונן לעקוף אותו.
אירוע דומה התרחש גם בגרנד פרי קוריאה, בו הצליח להצמד לפטל, שהוביל את המרוץ, אך יציאה של רכב הבטיחות האטה את הקצב ואיפשרה לרייקונן לעקוף אותו.
את העונה סיים במקום השביעי עם 132 נקודות, ההישג הטוב ביותר בקריירה.
עונה לאחר מכן רשם את ההישג הנמוך ביותר בקריירה לאחר שצבר נקודות בשני מרוצים בלבד וסיים תא העונה עם 8 נקודות בלבד.
מרצדס החליפה את רנו כספקית המנועים של לוטוס בעונת 2015. הרכב החדש אפשר לצבור נקודות בעשרה מרוצים במהלך העונה, אך בעיות מכניות שונות גרמו לפרישות ממספר מרוצים.
את העונה סיים במקום ה-11.
קבוצת האס הוקמה בשנת 2014, על בסיס השלד של קבוצת מארוסיה, שפשטה את הרגל.
בספטמבר הודיעה הקבוצה על החתמתו של גרוז'אן לצידו של אסטבן גוטיירז כצמד הנהגים בעונת הבכורה של הקבוצה.
בגרנד פרי אוסטרליה, מרוץ פתיחת העונה, סיים במקום השישי וצבר את הנקודות הראשונות עבור הקבוצה.
שבועיים לאחר מכן סיים את גרנד פרי בחריין במקום החמישי, הישגו הטוב ביותר במהלך העונה.
בחודש מאי נבחר לאיגוד נהגי הגרנד פרי (GPDA), כמחליפו של ג'נסון באטן, שהודיע על כוונתו לפרוש בסיום העונה.
בחודש אוקטובר 2020 הודיעה הקבוצה כי לא תאריך את החוזה עם גרוז'אן בסיום העונה.
בהקפה הראשונה של גרנד פרי בחריין התנגש במעקה הבטיחות, הרכב התפרק לשניים ועלה באש.
בעקבות הפציעה נאלץ להחמיץ את שני המרוצים שנותרו לסיום העונה, והוחלף בידי פייטרו פיטיפלדי.
רומן נשוי לעיתונאית ומגישת הטלוויזיה מריון ג'ולס.
השניים נמצאים בקשר רומנטי מאז שנת 2008 וביוני 2012 נישאו.
שנה לאחר מכן, ביולי 2013, נולד בנם הראשון סשה, ובמאי 2015 נולד בנם השני סימון.
בדצמבר 2017 נולדה בתם קאמיל.
באוקטובר 2017 השיקו השניים ספר בישול בשם Cuisine et Confidences (בתרגום חופשי מצרפתית: מטבח וסודות).
†–לא סיים את המרוץ, אך דורג לאחר שהשלים 90% מאורך המסלול
רומן בספטמבר הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1950 שצולם בשחור-לבן עם ג'ואן פונטיין, ג'וזף קוטן וג'סיקה טנדי בתפקידים הראשיים.
הסרט צולם באתרי תיירות באיטליה כמו: רומא, נאפולי, פומפיי וקפרי.
המלחין ויקטור יאנג זכה בפרס אוסקר לפסקול המוזיקה המקורי.
הקטעים שהיא "מנגנת" הם מתוך הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של רחמנינוב והם מנוגנים על ידי הפסנתרן לאונרד פנריו.
השיר ספטמבר המושר פעמיים בסרט ומופיע בפסקול המוזיקה, חובר ב-1938 למחזמר "חופשת הניקרבוקרס" על ידי מקסוול אנדרסן (מילים) וקורט וייל (לחן) והושר על ידי וולטר יוסטון אך לא התפרסם.
בסרט מאזינים זוג האוהבים לתקליט המקורי.
הוא מושר גם במסעדה על ידי השחקן ג'ימי לידון המשחק בתפקיד קטן של מלח.
לאחר הקרנת הסרט הוא הפך לאחד הלהיטים הגדולים ביותר.
הקליטו אותו עשרות זמרים וזמרות מהידועים ביותר כמו: פרנק סינטרה, בינג קרוסבי, נט קינג קול, יאן פירס, לו ריד, טוני בנט, אנדי ויליאמס, דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור, פט בון, מוריס שבלייה, שרה ווהן, אלה פיצג'רלד, פטי פייג', לנה הורן, רוזמרי קלוני ועוד.
וודי אלן השתמש בשיר בסרטו ימי הרדיו ואמר כי לדעתו זה השיר הפופולרי האמריקאי הטוב ביותר.
מריאנה "מנינה" סטיוארט (ג'ואן פונטיין) היא פסנתרית קונצרטים מצליחה בארצות הברית.
היא נמצאת בחופשה ברומא ובשדה התעופה היא פוגשת בדייוויד לורנס (ג'וזף קוטן), תעשיין אמריקאי.
היא רווקה והוא במשבר נישואים עם אשתו קתרין (ג'סיקה טנדי).
הם יושבים יחד בטיסה ומשוחחים.
הדייל הראשי מודיע כי לרגל תיקון המטוס ינחת בנאפולי ויתעכב שם מספר שעות.
דייוויד שוכר ג'יפ לטיול בנאפולי הם צופים על הוזוב וסועדים במסעדה כאשר דייוויד משמיע את השיר "ספטמבר" על תקליט בגרמופון המופעל ביד.
האהבה ניצתת, הזמן חולף במהירות וכשהם מגיעים לשדה התעופה הם מגלים שהמטוס המריא בלעדיהם.
הם מחליטים להמשיך את חופשתם ומבקרים בפומפיי ובקפרי.
הם מגלים כי האווירון עליו היו מיועדים לטוס התרסק באוקיינוס וכי בגלל טעות טכנית הם ברשימת הנספים.
היות שהם מוכרזים כאבודים הם מחליטים להעמיק את הקשר ביניהם ושוכרים וילה מהודרת.
מנינה יוצרת קשר עם מורתה לפסנתר מריה סבטיני (פרנסואז רוסיי).
דייוויד מעביר המחאה על שם מריה כאשת קש בתאריך שקדם לתאונה.
עורך הדין של המשפחה משכנע את קתרין לנסוע לאיטליה עם בנה דייוויד כדי לפגוש את מריה.
הם נפגשים עם מריה ומנינה.
מריה מציגה את מנינה כבתה המאומצת אבל הבן מזהה כי המדובר במנינה ש"נספתה" במטוס.
הסוד מתגלה ודייוויד כעת מאושר כי אשתו מוכנה לתת לו גט.
הם חוזרים לניו יורק ומנינה מחדשת את הופעותיה בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של רחמנינוב אך היא מבחינה שדייוויד קשור עדיין למשפחתו ומחליטה לנתק את יחסיהם ולטוס להופעות בברזיל.
רומן אנטוליוביץ' בזוס (; נולד ב-26 בספטמבר 1990 בקרמנצ'וג) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות הקשר בקבוצת אנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.שיחק בעבר בנבחרת אוקראינה.
בזוס החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל קרמן קרמנצ'וג מהליגה האוקראינית השנייה.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2006 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
כשהיה בן 19 עבר לקבוצת וורסקלה פולטבה מליגת העל של אוקראינה.
היה שותף לזכייתה של וורסקלה בגביע אוקראינה בשנת 2009. בתום עונת 2011/2012 נבחר לשחקן הצעיר הטוב ביותר בליגה האוקראינית.
בשנת 2013 חתם על חוזה ל-5 שנים בקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב.
אבל, כעבור שנתיים, נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצת דניפרו.
לאחר עונה אחת בדניפרו - עבר לשחק בבלגיה, בקבוצת סנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
הוא חתם על חוזה לשנה אחת, אך בסופו של דבר שיחק 3 שנים בקבוצה.
בשנת 2019 עבר לקבוצת גנט.
באוגוסט 2022 חתם באומוניה ניקוסיה הקפריסאית.
בשנת 2010 זומן בזוס לנבחרת הצעירה של אוקראינה.
הוא שיחק 13 משחקים במדי הנבחרת הצעירה והבקיע 5 שערים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק בזוס מאז נובמבר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
את שערו הראשון במדי הנבחרת הבקיע ב-7 ביוני 2013 במהלך משחק ידידות מול .
רומן גולובארט בנט (בספרדית: Román Golobart Benet; נולד ב-21 במרץ 1992) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
גולובארט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אספניול.
ב-7 באוגוסט 2009 גולובארט חתם בויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג.
באוגוסט גולובארט הושאל לאינברנס מליגת העל הסקוטית.
ב-20 באוגוסט 2011, גולובארט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאברדין.
ב-24 בדצמבר 2011 גולובארט הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 2-1 לאברדין.
ב-31 באוגוסט 2012 גולובארט הושאל לטרנמיר רוברס לחודש אחד.
ב-5 בינואר 2013 גולובארט ערך את הופעת הבכורה שלו בוויגאן במשחק במסגרת גביע ה-FA נגד בורנמות'.
את הופעת הבכורה שלו בליגה, ערך בתיקו 2-2 נגד סטוק סיטי.
בקיץ גולובארט חתם בפ.צץ קלן מהבונדסליגה השנייה.
ב-20 ביולי 2013, גולובארט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד דינמו דרזדן.
ב-21 באוגוסט 2015 גולובארט חתם לשנה בראסינג פרול מהליגה השלישית בספרד.
ב-23 ביולי 2016 גולובארט חתם בריאל מורסיה.
בקיץ גולובארט חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
ב-30 ביוני 2019 חתם גולובארט לשתי עונות במכבי נתניה מליגת העל, לאחר שנרכש בסכום של כ-700 אלף ש"ח.