tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האנדרטה הייתה הראשונה מבין האנדרטאות הממוקמות במול שציינה את שמות כל הנופלים (בלי להתחשב בגזעם או במינם).
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל פרדריק ה.
ברוק, בסיועם של האדריכלים הוראס וו.
האנדרטה עגולה בצורתה, קוטרה 14.3 מטרים, והיא מורכבת מ-12 עמודים דוריים שגובהם 6.7 מטרים הניצבים על במת שיש ותומכים בכיפה.
באנדרטה הוטמנה רשימה של 26,000 תושבי המחוז אשר שירתו בצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, ועל בסיס האנדרטה חקוקים שמותיהם של 499 הנופלים מבין תושבי המחוז, ו-22 מדליות המסמלות את יחידות הצבא.
אנדרטת הלוחמים השחורים במלחמת האזרחים היא אנדרטה הממוקמת בפינת שדרת ורמונט ורחוב U בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית.
האנדרטה הוקמה להנצחת 209,145 אפרו-אמריקאים אשר לחמו בצבא ארצות הברית או צי ארצות הברית כחיילים ומלחים במלחמת האזרחים האמריקנית.
האנדרטה הוקמה ביוזמת "הקרן האפריקאית - אמריקאית להנצחת לוחמי מלחמת האזרחים" (African American Civil War Memorial Freedom Foundation and Museum) והאחריות לתחזוקתה הועברה ב-27 באוקטובר 2004 לידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
בסמוך לאנדרטה הוקם בשנת 1999 מוזיאון הנצחה.
אנדרטת החייל האלמוני היא אנדרטה הממוקמת בעיר בגדאד בירת עיראק לזכר הנופלים במלחמת איראן–עיראק.
האנדרטה בנויה בצורת מגן הנופל מידיו של לוחם (האנדרטה היא רק המגן הנופל, בלא פסל הלוחם).
מתחת לאנדרטה נמצא מוזיאון תת-קרקעי.
האנדרטה ניצבת בראש גבעה מלאכותית שקוטרה 250 מטרים.
גרם מדרגות עשוי אבן גרניט אדומה מוביל אל האנדרטה שבראש הגבעה.
קוטר המגן הוא 42 מטרים וזווית נטייתו מעל לקו האופק היא 12 מעלות.
חלקו החיצוני של המגן מצופה נחושת וחלקו הפנימי עשוי פלדה.
מתחת למגן נמצאת קובייה העשויה שבע שכבות מתכת המסמלים את שבעת אזורי גן העדן באסלאם.
בין שכבות המתכת ישנן שכבות צבע אדום המסמל דם.
חרכי הקובייה מהווים למעשה חלונות בתקרת המוזיאון הנמצא מתחת לאנדרטה.
אנדרטת החייל האלמוני היא אנדרטה הממוקמת בקהיר.
האנדרטה הוקמה בהוראת נשיא מצרים אנואר סאדאת בשנת 1974 לזכר החיילים המצרים שנפלו במלחמת יום הכיפורים (המכונה במצרים "מלחמת אוקטובר").
האנדרטה נחנכה באוקטובר 1975. לאחר רצח אנואר סאדאת, באוקטובר 1981, נקבר סאדאת באתר האנדרטה.
האנדרטה עשויה בטון ובנויה בצורת פירמידה חלולה שגובהה 36.64 מטרים ורוחב בסיסה 14.3 מטרים.
עובי כל אחד מארבעת עמודיה (דפנות הפירמידה החלולה) - 1.9 מטרים.
את האנדרטה עיצב האמן המצרי סאמי ראפע.
במרכז האנדרטה קובייה עשויה אבן בזלת המדמה קבר של חייל.
אנדרטת הלוחם הבדואי נמצאת לצד כביש 77 (כביש המוביל) כקילומטר צפונית למחלף המוביל.
שמות הנופלים חקוקים על אבני זיכרון לבנות במרכז האתר.
מדי שנה, ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מתקיים במקום טקס ממלכתי-צבאי.
שיתוף הפעולה בין הבדואים לצה"ל החל עוד במלחמת העצמאות כשבדואים מהשבט ערב אל הייב מהכפר טובא הביעו את רצונם לעזור לכוחות ההגנה כבר בתחילת המלחמה.
מפקד הפלמ"ח יגאל אלון הסכים לצרף לפלמ"ח פלוגה של 70 בדואים שכונתה "פל-הייב".
הבדואים שירתו בצה"ל בעיקר בתפקידי גששים ב-1987 הוקם גדוד הסיור המדברי המורכב בעיקר מבדואים ומשתתף בפעולות ביטחון בגזרת רצועת עזה, וב-2015 הוקמה יחידת מרעול לאזור יהודה ושומרון.
אנדרטת הלוחם הבדואי נמצאת בתוך אתר הנצחה גדול ומטופח.
באתר שתי ככרות, אחת על שם יצחק רבין ולידה אבן שחורה גדולה ועליה חקוקות מילותיה של חמוטל בן זאב: "לתת את הנשמה ואת הלב לתת כשאתה אוהב".
הככר הנוספת הקרויה על שם אריאל שרון.
עוד באתר רחבת טקסים, גן תבלינים וגן בו הוצבו ממצאים ארכאולוגיים שהתקבלו מרשות העתיקות העוסקים בחיי היום יום בארץ ישראל, כגון בתי בד ועוד.
האנדרטה עשויה בטון שעליו חקוקים בעברית וערבית שמות הנופלים וכן פסוקים בעברית.
במקום גם גן הנצחה לחללים שמקום קבורתם לא נודע ובו נמצאים סלעי בזלת שחורים המביעים צער.
במרכז האתר נמצא בית יד לבנים ובו חדר הנצחה עם תמונות הנופלים ותיקי זיכרון לכל נופל.
באתר יש גם טנק ותותח.
אנדרטת הטייסים הפולנים בלונדון (שמה באנגלית: Polish War Memorial) הניצבת במבואותיה המערביים של לונדון רבתי, הוקמה לשם הנצחת תרומתם של אוויראים פולנים למאמץ המלחמה של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ולזכרם של הנופלים מביניהם.
רקע – חיל האוויר הפולני בבריטניה
לאחר כיבוש פולין על ידי צבא גרמניה בראשית מלחמת העולם השנייה פונו מרבית אנשי חיל האוויר הפולני אל הונגריה ורומניה ומשם מצאו את דרכם לצרפת.
הם השתתפו שם בקרבות לאחר הפלישה הגרמנית במאי 1940. לאחר נפילת צרפת הגיעו רבים מהם לבריטניה.
על פי הסכם בין ממשלת בריטניה לממשלה הפולנית הגולה שולבו אנשי צוות האוויר הפולנים במסגרת טייסות משלהם בחיל האוויר המלכותי הבריטי (בהמשך המלחמה קיבלו היחידות הפולניות עצמאות רבה יותר).
בסופו של דבר הוקמו במסגרתו 15 טייסות של מטוסי קרב ומטוסי הפצצה, שאוישו על ידי אנשי צוות אוויר פולנים והפעילו מגוון של דגמי מטוסים.
טייסות פולניות הספיקו להשתתף בקרב על בריטניה בקיץ 1940 ואחת מהן הפילה במהלכו יותר מטוסים גרמניים (בסך הכל 126) מאשר כל טייסת אחרת של חיל האוויר המלכותי שהשתתפה במערכה זו.
יחידות האוויר הפולניות נטלו חלק גם בקרבות בצפון אפריקה ובאיטליה ובקרבות במערב ובמרכז אירופה לאחר פלישת בעלות הברית לצרפת.
מטוסים מאוישים על ידי פולנים הפילו בקרבות אלו לפחות 769 מטוסים גרמניים (ועוד 177 הפלות בספק).
לאחר סיום המלחמה פורקו הטייסות הפולניות ומטוסיהן הוחזרו לחיל האוויר המלכותי.
עקב פרוץ המלחמה הקרה חזרו לפולין רק מעטים מן האוויראים הפולנים ששרדו לאחר המלחמה, ורובם נשארו בגלות.
האנדרטה ניצבת במערבה של לונדון רבתי, בתחומי רובע הילינגדון, לא הרחק מנמל התעופה הית'רו.
היא ממוקמת ליד העיר רואיסליפ (Ruislip), בצמוד לשטח בסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט, ועל אם הדרך של השדרה המערבית (Western Avenue) – אחת הדרכים העיקריות המובילות אל מטרופולין לונדון ואליו, לכיוון צפון מערב.
האנדרטה איננה מפעל זיכרון ממלכתי.
יוזמי הקמתה היו אנשי קבוצת קצינים פולנים שנשארו בבריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה והקימו את אגודת חיל האוויר הפולני שם.
הם גייסו את הכספים שנדרשו להקמתה מתרומות פרטיות.
האנדרטה תוכננה על ידי הפסל הפולני מיצ'סלב לובלסקי (Mieczysław Lubelski), ניצול מחנה ריכוז נאצי שהשתקע בבריטניה.
הלוט הוסר מעל האנדרטה ב-2 בנובמבר 1948 על ידי הלורד טדר, ראש מטה חיל האוויר המלכותי הבריטי דאז.
האנדרטה משתרעת על פני שטח של כ-600 מטרים מרובעים, ובנויה מאבן גיר (Portland Stone).
חלקה המרכזי הוא קיר אבן, אשר במרכזו קבוע עמוד רבוע.
על גבי פאתו הקדמית של הקיר נכתב באנגלית ובפולנית:
(לזכרם של אנשי צוות אוויר פולנים שנפלו)
על פאתו האחורית של הקיר נרשם פסוק מן הברית החדשה:
בראש העמוד הקבוע בקיר ניצב פסל של נשר – סמלו של חיל האוויר הפולני – ותחתיו הכיתוב "1940-1945".
על פני חזיתו של העמוד רשומים שמותיהן של טייסות חיל האוויר המלכותי הבריטי אשר אוישו על ידי אנשי צוות אוויר פולנים, ובתחתיתו – שמות הזירות בהן לחמו יחידות האוויר הפולניות במהלך המלחמה.
לפני העמוד משתרעת בריכת מים, אשר העמוד והקיר שלרגליו משתקפים בה.
מאחורי הקיר ובמפלס נמוך ממנו ניצבים שני קירות נמוכים במתאר של חצי גורן, היוצרים מעבר ביניהם; מדרגות משני צידי חלקה המרכזי של האנדרטה מובילות אל המעבר.
על גבי שני הקירות נרשמו שמות אנשי צוות האוויר הפולנים שנפלו, כמו גם סמל חיל האוויר המלכותי וסמלי טייסות פולניות.
בעת הקמת האנדרטה נקבעו על גביהם שמותיהם של 1,243 נופלים.
במהלך שיפוץ האנדרטה בשנים 1994–1996 נקבעו עליה 659 שמות נוספים.
הכיתוב על חלקיה של האנדרטה כמו גם פסל הנשר עשויים ארד.
שניים מנשיאי פולין ביקרו באתר האנדרטה והניחו זרים לרגליה – לך ואלנסה ב-1991 ואלכסנדר קוושנייבסקי ב-2004.
אנדרטת החוף המזרחי היא אנדרטה בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
היא הוקמה לזכרם של 4,609 אנשי הצי והצבא של ארצות הברית, שנפלו במי החופים שלה שבאוקיינוס האטלנטי במלחמת העולם השנייה, ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה שוכנת בפארק באטרי שבדרום-מערב האי מנהטן.
היא בנויה על גבי כיכר ששטחה כ-1.5 דונם, הגובלת בחופו של האי.
חלקה המרכזי של האנדרטה הוא שמונה קירות גרניט, שגובהם 5.80 מטר, הניצבים בשתי שורות של ארבעה בצידה הצפוני ובצידה הדרומי של הכיכר.
על גבי הקירות נחרתו שמותיהם של הנעדרים, תוך ציון דרגתם, השיוך החילי ומדינת המוצא שלהם בארצות הברית.
בצידה המזרחי (המרוחק מן המים) של הכיכר, על צירה של האנדרטה, במרכז המעבר שבין שתי שורות הקירות, ניצב פסל ברונזה על גבי כן מאבן גרניט שחורה.
זהו פסל של עיטם לבן-ראש, האוחז בציפורניו זר עלי דפנה (Laurel) ומניח אותו על פסגתו של גל מי ים – ביטוי למחוות האבל של השלכת זר מעל קבר ימי.
צירו של אתר האנדרטה והפסל פונים אל פסל החירות שבאי החירות במפרץ ניו יורק, המצוי כשלושה קילומטר מדרום מערב מן האנדרטה.
על גבי פאת הכן של הפסל הפונה אל מרכז הכיכר נחרתה כתובת זו:
הוקמה על ידי ארצות הברית של אמריקה
אשר נתנו את חייהם בשירותה
והנמים במי החופים האמריקניים של האוקיינוס השקט
על גבי הפאה הנגדית של הכן נחרתה הכתובת:
בנוסף ל-4,597 אנשי הצבא האמריקנים הזוכים כאן לכבוד
והנמים במי החופין האמריקניים של האוקיינוס האטלנטי
מכבדת ארצות הברית של אמריקה
את 6,185 ימאי צי הסוחר של ארצות הברית
ואת 529 ימאי שירות התובלה של צבא ארצות הברית
שאיבדו את חייהם במהלך מלחמת העולם השנייה
האנדרטה תוכננה על ידי משרד האדריכלים גהרון את סלצר (Gehron & Seltzer).
פסל העיט נוצר על ידי הפסל אלבינו מנצ'ה (Albino Manca) (1898-1976).
האנדרטה נחנכה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ון פ.
קנדי בטקס שנערך ב-23 במאי 1963. לוח זיכרון הקבוע בריצוף בשולי הכיכר, מאחורי כן הפסל, מנציח את חנוכת האנדרטה על ידו.
האנדרטה הוקמה על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
אנדרטה מקבילה, המוקדשת לזכרם של הנעדרים באוקיינוס השקט (אנדרטת החוף המערבי), הוקמה על ידי הוועדה בעיר סן פרנסיסקו.
אתר הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
אנדרטת החוף המערבי () היא אנדרטה הניצבת בעיר סן פרנסיסקו שבארצות הברית.
היא הוקמה לזכרם של 412 אנשי הצי והצבא של ארצות הברית, שנפלו במי החופים שלה שבאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה שוכנת בפארק הפרסידיו שבצפון-מערב העיר סן פרנסיסקו, כ-1.5 קילומטרים מדרום לקצהו של גשר שער הזהב וכ-300 מטר מחוף האוקיינוס השקט.
אתר האנדרטה משקיף על חוף האוקיינוס ועל המבוא ממנו אל תוך מפרץ סן פרנסיסקו.
האנדרטה היא קיר גרניט קשתי בגובה של כ-3 מטר, הניצב בצמוד לחורשת אורנים וברושים, ולפניו רחבה מרוצפת המוקפת משלושת צדדיה בדשא ופרחים.
על גבי חלקו המרכזי של הקיר נחרתו שמותיהם של הנעדרים, תוך ציון דרגתם, השיוך החילי ומדינת המוצא שלהם בארצות הברית.
אגפו המערבי של הקיר בולט קדימה, ולפניו ניצב פסל אבן על גבי כן רבוע.
זהו פסל של לוחמת האוחזת מגן בידה.
על גבי אגפו המזרחי של הקיר נחרתה כתובת זו:
מעל הכתובת החרותה נקבע תבליט אבן שטוח, ובו מופיעים סוס מכונף ודגים, המתארים שתי קבוצות כוכבים – פגסוס ודגים.
זהו אזכור לכוכבי השמיים, אשר שימשו כעזר ניווט ליורדי הים.
הפסל באנדרטה נוצר על ידי הפסל ז'אן דה מרקו (Jean de Marco), אשר זכה על עבודתו זו בפרס ע"ש הפסל הנרי הרינג לשנת 1965.
האנדרטה נחנכה בטקס שנערך ב-29 בנובמבר 1960.
אנדרטה מקבילה, המוקדשת לזכרם של הנעדרים באוקיינוס האטלנטי (אנדרטת החוף המזרחי), הוקמה על ידי הוועדה בעיר ניו יורק.
אנדרטת הודו בנב-שאפל היא אנדרטה שהוקמה בצרפת לזכר חיילי הצבא ההודי שנפלו בחזית המערבית באירופה במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע.
כיום מונצחים על גביה שמותיהם של 4,703 נעדרים.
האנדרטה היא מהמפוארות והייחודיות באנדרטאות האימפריה הבריטית שבחזית המערבית לשעבר.
האנדרטה ניצבת ליד הכפר נב-שאפל, כ-20 קילומטרים מדרום-מערב לעיר ליל שבמחוז נור פה דה קאלה בצפון צרפת.
מיקום זה נבחר בשל התפקיד שמילאו יחידות הודיות בקרב נב-שאפל במרץ 1915.
האנדרטה היא חצר עגולה בקוטר של כ-50 מטרים.
היא מוקפת חומה ועצים ומעוטרת בדשא ושיחי פרחים.
שטחה נחצה לרבעים על ידי שני שבילי אבן מצטלבים.
בצומת שני השבילים ניצבת אבן הזיכרון, שעליה חרותה הכתובת "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור").
בשני קצותיו של אחד השבילים, ממערב וממזרח, נקבעו בחומה שני ביתנים רבי צלעות בעלי כיפה (Chhatri) שעיצובם לקוח מן הארכיטקטורה ההודית.
הכניסה אל מתחם האנדרטה היא דרך הביתן המערבי.
מחציתה הצפונית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא שבכת אבן ועליה תחריטי סמלים של יחידות הודיות.
במרכז השבכה נקבע כותל, שעליו עמוד המתנשא לגובה של 15 מטרים.
העמוד נעשה בדמותם של העמודים שנוצרו על ידי הקיסר אשוקה.
בראשו נקבעו פרח הלוטוס, הכתר האימפריאלי וכוכב הודו.
על גבי העמוד נחרתה באנגלית, ערבית, הינדי ופנג'אבי הכתובת "אלוהים הוא אחד, הוא הניצחון".
בראש הכותל, משני צידי העמוד, ניצבים שני פסלי אבן בדמות טיגריסים, המשקיפים אל צידה החיצוני של האנדרטה.
על גבי צידו החיצוני של הכותל נחרתה כתובת זו:
על גבי צידו הפנימי של הכותל נחרתו שמות האתרים בהם לחמו היחידות ההודיות בחזית המערבית.
מחציתה הדרומית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא כותל חלק.
אליו צמודים 44 לוחות שעליהם נחרתו שמות הנעדרים, מהם שניים שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה.
במרכז הכותל נחרתה כתובת זו, באנגלית ובצרפתית:
לכבודו של צבא הודו, שלחם בצרפת ובבלגיה, 1914-1918
ומתוך זיכרון נצח של אלו מחלליו ששמותיהם נרשמו כאן ושמקום קבורתם לא נודע
באנדרטה מונצחים גם שמותיהם של שישה חיילים הודים שנפלו באירופה במלחמת העולם השנייה וגופותיהם נשרפו בהתאם לאמונתם.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי הרברט בייקר (Herbet Baker), שהיה ממתכנניה של ניו דלהי.
עבודות הפיסול נוצרו על ידי צ'ארלס ווילר (Charles Wheeler).
האנדרטה הוקמה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
היא נחנכה ב-7 באוקטובר 1927 על ידי הרוזן מבירקנהד (Earl of Birkenhead), מזכיר המדינה הבריטי להודו, במעמד המרשל פרדיננד פוש.
אנדרטת הודו בנב-שאפל באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
אנדרטת הליס היא אנדרטה בחצי האי גליפולי שבטורקיה.
היא מנציחה את שמותיהם של 20,936 חיילים מצבאות האימפריה הבריטית, שנפלו במערכת גליפולי מאפריל 1915 ועד ינואר 1916 ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה משמשת גם כאנדרטה למערכת גליפולי כולה.
האנדרטה ניצבת בכף הֶלִיס, בדרומו של חצי האי, באתר בו נערכו הנחיתות הראשונות במערכת גליפולי, אשר גבו מחיר יקר בחיי אדם.
היא מורכבת מאובליסק מוקף חומה רבועה.
האובליסק, בגובה של למעלה מ-30 מטר, נצפה מספינות החולפות במצרי הדרדנלים.
על גבי שני צדי החומה, שאורך כל אחת מצלעותיה 40 מטר, ניצבים 324 לוחות הנושאים את שמות הנעדרים.
האנדרטה מנציחה את שמותיהם של 19,181 בריטים, 1,506 הודים ו-249 אוסטרלים.
מקצתם נקברו בים, או שאבדו במצולות לאחר שהספינות שבהן הפליגו לגליפולי וממנה טבעו.
האנדרטה, שתוכננה על ידי ג'ון ברנט (John Burnett), הוקמה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
ארבע אנדרטאות אחרות בגליפולי מנציחות שמות של נעדרים נוספים מצבאות אוסטרליה וניו זילנד.
כמו כן, שמותיהם של אנשי הצי של מדינות האימפריה הבריטית שנספו במערכה מונצחים על גבי שלוש אנדרטאות ימיות בבריטניה.
האנדרטה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
"מצבת ההתגברות" או "אב ובנו" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי.
הפסל נוצר כאנדרטה למותו של מאיר הסמן, חבר קיבוץ חוקוק, שטבע בשנת 1951 בעת שעבד על פריצת דרך אל הקיבוץ.
הפסל עשוי משני גושי בזלת שנאספו באזור הקיבוץ והובאו אל הסטודיו של האמן בקיבוץ כברי.
העבודה על הפסל נמשכה כשבעה חודשים.
לאחר מכן הוצב הפסל בכביש המוביל אל חוקוק.
ראש דמות הבן נגנבה בתחילת שנות ה-2000. שמי התנגד לשחזור האנדרטה, אולם למרות התנגדות זאת שוחזר הפסל על ידי יובל לופן בשנת 2011.
הפסל מציג דמות של גבר הנושא על כתפו דמות של ילד.
שמי תיאר בשנות החמישים את הפסל:
סגנון הפיסול של הפסל מושפע מן הפיסול "הכנעני".
הדבר מתבטא בכבדות ובמסיביות של הדמויות, בתווי הפנים המודגשים, המזכירים פיסול ארכאי, ובנושא ההירואי של האנדרטה, המעצימה ערך של הקרבה אישית.
מיכאל סגן כהן מצא בפסל זה את השפעתו של הפסל האנגלי הנרי מור.
אנדרטת הכוחות המזוינים בסטפורדשייר מנציחה את שמותיהם של 16 אלף אנשי הכוחות המזוינים של בריטניה, שנהרגו או מתו במהלך שירותם מאז תום מלחמת העולם השנייה.
ממשלת בריטניה הכריזה על יוזמת הקמת האנדרטה בשנת 2000. עלות הקמתה, שהגיעה ל-6 מיליון לירות שטרלינג, מומנה בעיקר ממכירתו לציבור של מטבע זיכרון שטבעה המטבעה המלכותית, וכן ממענק שנתקבל מנציבות המילניום של בריטניה.
תחרות בינלאומית נערכה לתכנון האנדרטה, ובה זכו משרד האדריכלים ליאם אוקונור והפסל איאן רנק-ברודלי, יוצר הפסלים באתר.
אליהם הצטרף ריצ'רד קינדרסלי, שתכנן את האותיות שנחרתו על גבי האנדרטה.
תוכנית האנדרטה פורסמה לציבור במוזיאון המלחמה האימפריאלי באפריל 2005.
האנדרטה נחנכה ב-12 באוקטובר 2007 ונפתחה לציבור בהמשך אותו חודש.
בטקס החנוכה נכחו אליזבת השנייה, מלכת בריטניה ובנה הנסיך צ'ארלס, ראש הממשלה גורדון בראון והארכיבישוף מקנטרברי רואן ויליאמס.
האנדרטה ניצבת בתחומי משתלת הזיכרון הלאומית שליד ליצ'פילד בחבל סטפורדשייר.
אתר זה נבחר בכוונה לתת לאנדרטה מיקום גאוגרפי מרכזי שיהיה נוח יותר לגישה מכל חלקי האי הבריטי.
האנדרטה שוכנת על גבי תל אדמה עגול, שהוקם בהשראת תילי קבורה עתיקים.
היא כוללת חומת אבן גיר מעגלית גבוהה, שקוטרה 43 מטרים.
פתחים רחבים פעורים בעברה המזרחי ובעברה המערבי של החומה.
טור מדרגות מעפיל אל הפתח המערבי.
מול הפתח המזרחי, מחוץ לחומה, ניצב אובליסק אבן.
שביל לולייני, שעצים נטועים לאורכו, מקיף את מורדות התל, מעפיל אל שני הפתחים ומנגיש את האנדרטה למוגבלים בתנועה.
מעבר מרכזי רחב מתמשך בין שני הפתחים בתוך מתחם החומה.
משני צידיו מתמשכים שני כותלי אבן מקבילים.
על גבי הכתלים נחרתו שמות החללים.
הם כוללים בין היתר את שמות חללי בריטניה בארץ ישראל, קוריאה, מלאיה, צפון אירלנד, איי פוקלנד, עיראק ואפגניסטן.
מול מרכזי שני הכתלים ולצידם, בתוך המעבר הרחב, ניצבים שני פסלי ארד.
הם מסמלים את האובדן והצער הכרוכים במות החיילים.
הפסל שליד הכותל הצפוני כולל דמויות של ארבעה חיילים המניפים אל על אלונקה שעליה חייל, כשלצידם חמישה בני משפחה אבלים.
הפסל שליד הכותל הדרומי מציג חייל וחיילת המרימים את גופת חברם.
לידם חורת חייל שבידו מפסלת ופטיש כתובת בכותל: "נזכור אותם.
מעברם השני מצביע חייל רביעי על פתח בין שתי דלתות, המוליך אל הנצח.
שטח האנדרטה זרוע חצץ, וקבועים בו ערוגות דשא מסוגננות ושלושה פסלי ארד של זרי עלי דפנה, סמל הניצחון.
הפתח בין שתי הדלתות שבכותל הדרומי עוצב כך שקרני השמש המאירות דרכו ינוחו פעם אחת בשנה על פסל זר עלי הדפנה הממוקם במרכז שטח האנדרטה; המועד לכך הוא השעה 11:00 ביום ה-11 לחודש נובמבר - זיכרון ליום שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, שבהשראתו נקבע מועד יום הזיכרון בבריטניה.
טקס זיכרון ממלכתי במעמד המלכה נערך באנדרטה בחודש יולי מדי שנה.
במהלך הטקס נקראים שמות אנשי הכוחות המזוינים הבריטים שנפלו בשנה שקדמה לו, ואשר שמותיהם הוספו לאנדרטה.
אנדרטת הזיכרון "גברת הזהב" (בלוקסמבורגית: Gëlle Fra) נמצאת במרכז העיר לוקסמבורג לזכר חיילי לוקסמבורג שנפלו בשתי מלחמות העולם ובמלחמת קוריאה.
האנדרטה נמצאת בכיכר הקונסטיטוציה במרכז העיר לוקסמבורג.
היא מורכבת מאובליסק שחם בגובה 21 מטר שבראשו פסל ברונזה מוזהב של "גברת הזהב".
פסל זה מייצג את מלכת החירות (בלוקסמבורגית - Friddenskinnigin) המחזיקה זר של עלי דפנה ומתכוונת להניחו על ראש האומה.
בבסיס האנדרטה יש שתי דמויות מברונזה.
אחת מתארת חייל שוכב מת והשנייה היא חברו החייל המתאבל עליו.
בצד הימני של הבסיס חקוקים דבריו של המרשל פרדיננד פוש המשבח את גבורתם של החיילים הלוקסמבורגים במלחמת העולם הראשונה ובצד השני - דברי שבח של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג לנופלים הלוקסמבורגים במלחמת העולם השנייה (1945).
הפסלים הם של הפסל הלוקסמבורגי Claus Cito (1882–1965).
האנדרטה נחנכה ב-מאי 1923 והייתה מוקדשת אז לחללי מלחמת העולם הראשונה בלבד.
לוקסמבורג סבלה מהיותה ממוקמת בין פרוסיה (ולאחר מכן גרמניה) לבין צרפת.
הסכם לונדון (1867) קבע שלוקסמבורג תהיה נייטרלית תמורת פירוק המבצר החזק שבה שכונה "גיברלטר של הצפון".
גרמניה הפרה את הנייטרליות של לוקסמבורג בשתי מלחמות העולם.
במלחמת העולם הראשונה נכבשה לוקסמבורג על ידי צבא הקיסרות הגרמנית.
כמה אלפי לוקסמבורגים ברחו לצרפת מתוכם 3700 הצטרפו לצבא הצרפתי ומהם כ-2000 נהרגו בקרבות שונים כמפורט באנדרטה.
גם במלחמת העולם השנייה הופרה הנייטרליות של לוקסמבורג על ידי גרמניה.
גם אז נמלטו אלפי לוקסמבורגים והצטרפו לכוחות בעלות הברית ונלחמו במקומות שונים כפי שמפורט באנדרטה.
ב-21 באוקטובר 1940 הגרמנים פירקו את האנדרטה שהייתה למורת רוחם.
לאחר המלחמה נמצאו חלקים ממנה אבל פסל גברת הזהב נמצא רק ב-1980 ליד אצטדיון הכדורגל הלאומי.
הפסל שוקם וב-23 ביוני 1985 נחנכה האנדרטה המשוקמת בטקס לאומי על ידי ז'אן, הדוכס הגדול מלוקסמבורג.
לאחר המלחמה החליטה לוקסמבורג להפסיק להיות נייטרלית והצטרפה לאו"ם ולנאט"ו.
חייליה השתתפו במלחמת קוריאה כמפורט באנדרטה.
ב-2001 יצרה הפסלת הקרואטית Sanja Iveković פסל הנראה כהעתק של גברת הזהב וקראה לו "גברת רוזה של לוקסמבורג".
הפסל הוצב לא רחוק מהאנדרטה אבל בגלל מחאות רבות הוא הועבר למוזיאון לאומנות מודרנית בלוקסמבורג.
אנדרטת הזיכרון ליהודי לוב שוכנת ביער בן שמן על הדרך בין מצפה מודיעין לתל חדיד.
האנדרטה נחנכה ב-13 באוגוסט 2013 והיא מוקדשת להנצחת יהודי לוב שנפלו בפרעות, בשואה ובמערכות ישראל.
האנדרטה עוצבה על ידי האמן דניאל קיש והיא מורכבת משישה עמודי גיר בגובה שונה היוצרים צורה של מגן דוד.
משני צידי האנדרטה נמצאים שלטי מתכת עם הסבר על יהודי לוב בעברית, אנגלית ואיטלקית.
במקום יש מתקן מסבירן על יהודי לוב בעברית, איטלקית, אנגלית וערבית (בניב לובי).
במקום נערך מדי שנה בין יום הזיכרון לשואה ולגבורה ליום העצמאות טקס אזכרה לחללי קהילת לוב.
חלקת היער סביב לאנדרטה הוכשרה לקבלת קהל, עם שולחנות פיקניק ושבילים סלולים.
היא נקראת "יער יהודי לוב".
אנדרטת המלחמה הלאומית בעיר ולינגטון, בירת ניו זילנד, נבנתה לכבוד חיילי המדינה ששירתו בכל מערכותיה ממלחמת הבורים ואילך ולזכר 28,654 מהם שנפלו.
במלחמת העולם הראשונה שירתו בשירות צבאי יותר מ-100 אלף ניו זילנדים.
כבר ב-1919 החליטה ממשלת ניו זילנד להקצות מימון להקמת אנדרטה לכבוד המשרתים במלחמה ולזכר הנופלים בה.
לאחר דיון ממושך הוחלט להקים מכלול של אנדרטה, מוזיאון וגלריית אמנות ברובע מאונט קוק שבעיר ולינגטון, וב-1929 התקיימה תחרות לתכנון המכלול, שבה זכה משרד האדריכלים המקומי גאמר את פורד (Gummer and Ford).
השלמת מכלול האנדרטה התמשכה על פני שנים רבות.
מגדל האנדרטה ובו קריון הושלם עד 1932 ונחנך ביום אנזא"ק באותה שנה במעמד קהל של 10,000 אנשים.
המוזיאון הושלם ב-1936. לעומת זאת התעכבה הקמת היכל הזכרונות, תחילה בשל השפל הכלכלי הגדול של שנות השלושים ולאחר מכן בשל מלחמת העולם השנייה.
רק ב-1960 החלה הבנייה והיכל הזכרונות נחנך ב-5 באפריל 1964.
הצעת התכנון המקורית לאנדרטה כללה גם קבר ללוחם אלמוני של ניו זילנד.
הרעיון לא מומש במשך שנים ארוכות, אף על פי שרבים במדינה שיקיריהם נפלו בקרב ונקברו כאלמונים רצו באתר זה באין יכולת לפקוד את קבר החייל האלמוני בקתדרלת וסטמינסטר שבלונדון.
לאחר דיונים והכנות ממושכים יצאה בנובמבר 2004 משלחת ניו זילנדית לצרפת לקבל מידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה את ארונו של חייל ניו זילנדי אלמוני, שנפל במלחמת העולם הראשונה ונקבר בבית הקברות "עמק קטרפילר" בצרפת.
ב-10 בנובמבר הגיע הארון לניו זילנד והוצב במשמרת כבוד בפרלמנט המדינה.
למחרת, יום השנה לשביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, נערך טקס אשכבה בקתדרלת סנט פול בוולינגטון, שלאחריו הובל הארון אל האנדרטה ונטמן בטקס צבאי למרגלותיה.
100 אלף איש ניצבו לאורך נתיב ההלוויה.
כיום מכבדת האנדרטה גם את חיילי ניו זילנד ששירתו ושנהרגו במלחמת הבורים ובמלחמת העולם השנייה, במלחמת קוריאה, במלזיה ובמלחמת וייטנאם.
מגדל הפעמונים, שחזיתו פונה צפונה, מתנשא לגובה של 51 מטרים.
המגדל, שתוכנן בסגנון האר דקו, נבנה במקור כמגדל אח למגדל השלום בעיר אוטווה בירת קנדה.
ציפוי האבן המקומית המקורי של המגדל הוחלף בשיש בשנות השמונים מאחר שלא עמד היטב בנזקי הזמן.
הקריון נכלל במגדל עקב השתדלות של אזרחי ולינגטון, שהקימו לשם כך אגודה ב-1926 וגייסו תרומות לשם הקמתו.
בעת חנוכתו כלל הקריון 49 פעמונים בגודל ובמשקל שונה, מ-4 קילוגרם ועד 5 טון.
לכל אחד מהן ניתן שם - של חייל, יחידה צבאית או קרב במלחמת העולם הראשונה.
עם השנים הוכנסו שינויים ותוספות באוסף הפעמונים שבקריון וכעת הוא כולל 74 פעמונים.
הקריון הוא כיום השלישי בגודלו בעולם מבחינת מספרם ומשקלם הכולל של הפעמונים שבו.
קול נגינתו של הקריון נשמע בקביעות בוולינגטון.
בכל שנה הוא משמש לנגינה במשך למעלה מ-200 שעות של קונצרטים.
בשנת 2007 תרם מסדר סנט לזרוס עוגב לאנדרטה, וקול נגינתו מצטרף לנגינת הקריון במהלך טקסים וקונצרטים.
הכניסה אל היכל הזכרונות נמצאת בבסיס מגדל הפעמונים.
ההיכל הוא אולם מאורך בעל גג קשתי, הנתמך על ידי שורת עמודים משני צידיו.
מתחת לקשתות הגג ומעל לעמודים קבועים חלונות ויטראז', שדרכם חודר אור יום לתוך האולם.
בקצהו המרוחק של האולם נמצא מקדש (Sanctuary) מוגבה.
בגומחה שבו מוצב פסל הארד "אם וילדים" בעיצובו של הפסל לינדון סמית'.
הוא מתאר אם ושני ילדיה המנחמים זה את זה במהלך הסבל של שנות המלחמה.
משני צידיו מוצבים דגלים וכני לפידים.
מעל הפסל קבועה בקיר מנורת האחווה (Lamp of Brotherhood).
על הקירות בשני צידי המקדש קבועים סמלי תשעת המחוזות של ניו זילנד.
מתחתיהם מוצגים ארבעה ספרים, שבהם רשומים שמות הנופלים בכל מלחמות ניו זילנד ממלחמת הבורים ואילך.
בשני צידי המדרגות למקדש ניצבים עמודים הנושאים עליהם עיטורים של גזעי עצים, המסמלים את חבר העמים.
על ענפיהם מוצגים סמלי מדינות חבר העמים שהשתתפו בשתי מלחמות העולם.
על הקיר מעל פתח המקדש נרשמו פסוקים מפרק קלט בספר תהילים.
בין העמודים משני צידי האולם מצויות 12 גומחות, שכל אחת מהן מוקדשת להנצחת יחידות צבאיות של המדינה ובה מוצגים לוח זיכרון ודגל היחידה.
שש מהן מוקדשות לצבא, שלוש לצי ושלוש לחיל האוויר.
בארבע מהגומחות מוצבים גם לוחות זיכרון למלחמות בדרום אפריקה, קוריאה, מלאיה וווייטנאם.
הגומחות משמשות כמוקד לטקסי זיכרון הנערכים באולם על ידי היחידות המונצחות בהן.
טקסי הנחת זרים וזיכרון למלחמות ניו זילנד ולנופלים בהן נערכים באולם באופן סדיר, וראשי מדינות ובני משפחת המלוכה הבריטית מבקרים בו.
קבר הלוחם האלמוני מסמל את 9,000 חיילי ניו זילנד שנפלו ושמקום קבורתם לא נודע.
ארונו של הלוחם נקבר בסרקופג שנכרה ברחבה שלפני הכניסה לאנדרטת המלחמה ולא בתוך המבנה, וזאת על מנת לאפשר גישה אליו לקהל גדול יותר.
על הקבר הוקמה מצבה רחבה מאבן גרניט שחורה וארד ועליה כיתוב באנגלית ובמאורית.
המצבה תוכננה על ידי המעצב קינגסלי באיירד (Kingsley Baird).
פארק אנדרטת המלחמה הלאומית פוקהאו
באפריל 2015 נפתח בשטח שסביב האנדרטה פארק אנדרטת המלחמה הלאומית פוקהאו (Pukeahu), אשר פותח על ידי ממשלת ניו זילנד ועיריית ולינגטון.
השטח מיועד לשמש כמרחב להצבת אנדרטאות נוספות לחיילי ניו זילנד ובנות בריתה ולקיום אירועים וטקסים ציבוריים ובראשם טקס יום אנזא"ק.
במסגרת אירועי מלאת מאה שנים למלחמת העולם הראשונה ייערך בו בכל ערב עד 11 בנובמבר 2018 טקס נגינת הלחן Last Post.
אנדרטת החדר הנטוש נמצאת בגינה קטנה בכיכר Koppenplatz ברובע מיטה
האנדרטה העשויה מברונזה, נבנתה על ידי הפסל הגרמני קרל בידרמן בשנת 1996. אין שלט הסבר במקום.
האנדרטה מורכבת משולחן גדול עם שני כיסאות שאחד מהם מוסט והשני הפוך, דבר שמתאר את מהירות נטישת החדר לאחר שנפרץ על ידי הנאצים ותושביו הובלו לנקודת איסוף.
בהיקף רצפת החדר חקוקות מילים משיר של זוכת פרס נובל, נלי זק"ש:
אנדרטת המחתרות היא אנדרטה שהוקמה ברמת גן בשנת 2006 במטרה להנציח את שלוש המחתרות: ההגנה, האצ"ל והלח"י.
את האנדרטה עיצב מנשה קדישמן.
האנדרטה הוקמה כחלק ממיזם פיוס של איש ההגנה, יהודה אראל, להנצחה משותפת המחתרות תוך הצגת המשותף להן כמו גם את ערכיהן.
נציגי המחתרות וראש עיריית רמת גן צבי בר, בחרו להקים בעיר את "גינת המחתרות", ולהציב בה את האנדרטה.
למיקום הגינה, אותה תכננה האדריכלית רחל אסף, נבחר צומת פלד (דרך בן-גוריון פינת רחוב אבא הלל סילבר).
האנדרטה הוצבה במקום ב-11 באפריל 2006 ונחנכה ביום העצמאות שחל מעט לאחר מכן.
סמוך מאוד לאנדרטת המחתרות ניצבת אנדרטת הצליחה, המציינת את קרב צליחת מעברות הירקון.
רעיון הפסל המרכזי אומץ משירו של אורי צבי גרינברג, "הזכרת נשמות".
בעת שלחם במלחמת העולם הראשונה חזה גרינברג בחיילים שנהרגו ונותרו תלויים הפוכים על גדר תיל, כשנעליהם המסומרות מופנות מעלה.
רגלי החלל מחזיקות את אדמת המדינה, וממנה צומחים שלושה ברושים המסמלים את שלוש המחתרות.
פסל נוסף, קטן יותר, ניצב מימין לפסל המרכזי ומתאר נערה מנגנת בחליל.
האנדרטה מופיעה על בול שיצא לציון 70 שנה לתנועות המרי העברי
אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה, הניצבת במשתלת הזיכרון הלאומית בסטפורדשייר שבבריטניה, מנציחה את תרומתם ואת קורבנם של אנשי הכוחות המזוינים הפולנים במלחמה זו, בפולין ובחזיתות המלחמה האחרות.
היא האנדרטה השנייה בגודלה במשתלה (אחרי אנדרטת הכוחות המזוינים).
האנדרטה, המצופה שיש אפור, ניצבת על גבי משטח עגול בקוטר של 18 מטרים בליבה של רחבת דשא ועצים.
בהיקפו של המשטח העגול ניצבים ארבעה כותלי שיש קשתיים, שפתחים נקבעו ביניהם, ולמרגלותיהם ספסלי ישיבה.
במרכז המשטח ניצב כן מרובע ועליו ארבע דמויות הפונות לארבע פאות הכן: טייס, חייל, מלח ואשת מחתרת פולנים.
מעל ארבע הדמויות מתנשא עיט הפורש את כנפיו - סמלה של פולין.
בנוסף להיותה אתר זיכרון משמשת האנדרטה כמכשיר חינוכי אודות תרומת פולין במלחמה: על גבי הכתלים בהיקפו של משטח האנדרטה חרותים 16 טקסטים המספרים על עוצבות וארגונים פולנים שהשתתפו במלחמה ועל אירועים פולנים מרכזיים בה:
האנדרטה נבנתה על פי עיצוב מאת הפסל הפולני רוברט סובוצ'ינסקי (Robert Sobociński).
היא נחנכה ב-19 בספטמבר 2009, זמן קצר לאחר יום השנה ה-70 לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
אנדרטת החוקה של ה-3 במאי (בפולנית: Pomnik Konstytucji Trzeciego Maja) שבכיכר ליטא בלובלין שבפולין, היא אנדרטה המציינת את כינון חוקת 3 במאי 1791 שאומצה בידי הסיים הגדול (הפרלמנט) של האיחוד הפולני-ליטאי.
החוקה הייתה החוקה הדמוקרטית הראשונה באירופה, ובמשך 123 שנה נתפסה כעדות להצלחתן של הרפורמות הפנים-מדינתיות וכסמל המבטיח את השבת הריבונות של פולין.
האנדרטה הוקמה בשנת 1795 בידי הפסל פאבל מלינסקי, ובראשה הוצב העיט הלבן - סמלה של פולין, שיצר ויטולד מרצ'ביץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוסטה האנדרטה ממקומה ונעלמה מתחת לשיחים.
בשנת 1981 שוקמה האנדרטה והושבה למקומה המקורי, בפינת הרחובות פשדמישצ'יה ומאיה.
לאנדרטה נוסף בסיס אבן שעליו נחקק ציון השנים "1791-1981".
מול האנדרטה שוכן בית המלון גרנד הוטל , מבתי המלונות המפוארים בעיר, שנבנה בשנת 1899.
אנדרטת הכבאים הלאומית בלונדון בירת בריטניה מוקדשת לזכרם של כבאי המדינה שנספו בעת מילוי תפקידם.
היא ניצבת מדרום לקתדרלת סנט פול, בצד ציר הולכי הרגל המוביל ממנה אל גשר המילניום.
מיקומה של האנדרטה נקבע לזכר המאמצים המיוחדים שנעשו כדי להציל את קתדרלת סנט פול מהרס במהלך הבליץ והסמל שהפכה להיות לעמידת בריטניה בהפצצות, כפי שהונצח בתצלום הידוע סנט פול שורדת.
האנדרטה הוקמה בלונדון כאנדרטה לכבאי בריטניה במלחמת העולם השנייה ובפרט לכבאים בלונדון במהלך הבליץ.
נראים בה ביציקת ארד שלושה כבאים חבושי קסדות וניצבים על עיי הריסות כשהם בפעולה - שניים אוחזים בזרנוק כיבוי ושלישי המזעיק עזרה נוספת למקומם.
על גבי בסיס האנדרטה נקבעו ביציקה שמות הכבאים שנספו במהלך המלחמה - 997 במספר.
האנדרטה הוקמה לפי רעיון של הכבאי סיריל דמארן (Cyril Demarne) ששירת בלונדון במהלך הבליץ.
היא נוצרה על ידי הפסל ג'ון מילס (John Mills) בהזמנת קרן הצדקה לכבאי בריטניה.
אליזבת, המלכה האם, שהייתה המלכה במהלך המלחמה, חנכה את האנדרטה ב-4 במאי 1991.
בשנת 1998 הוחלט להפוך את האנדרטה לאנדרטה הלאומית לכבאים שנספו בפעולה.
היא הועתקה אל מקומה הנוכחי - מרחק קצר מהקודם - ובסיסה הוגבה על מנת שניתן יהיה להוסיף אליו את שמות כל הנספים.
כיום מונצחים עליה כ-2,200 שמות.
אן, הנסיכה המלכותית, פטרונית קרן הצדקה לכבאים, חנכה מחדש את האנדרטה ב-16 בספטמבר 2003.
טקס זיכרון נערך ליד האנדרטה מדי שנה ביום ראשון הסמוך ל-7 בספטמבר, יום השנה לתחילת הבליץ על לונדון.
האנדרטה לשני טייסים שנפלו בהגינם על העיר במלחמת העצמאות (מכונה גם אנדרטת השחף) ניצבת בגן העצמאות בתל אביב-יפו.
האנדרטה הוקמה לזכרם של שני קציני חיל האוויר שנהרגו בהגנה על תל אביב מול חוף העיר במלחמת העצמאות.
ב-4 ביוני 1948 התקרבו אל חוף תל אביב שלוש אוניות מצריות (על פי מקור מצרי היו אלו ארבע אוניות) שמטרתן הייתה לפגוע בנמל תל אביב.
ספינות חיל הים אח"י אילת ואח"י חנה סנש וחיל האוויר הישראליים פעלו נגדן באמצעים המעטים שעמדו אז לרשותם.
במהלך הקרב המריאו לקראת האוניות המצריות שלושה מטוסים.
אחד מהם היה מטוס מדגם פיירצ'יילד במשימת הפצצה.
היו בו שני אנשי צוות - הטייס והמטילן .
המטוס נפגע מאש מטוס מצרי או מאש נ"מ שירו האניות המצריות והתרסק בים.
האניות המצריות נסוגו בהמשך מבלי שהשלימו את מטרתן.
למרות חיפושים, שרידי המטוס וגופות שני אנשי הצוות לא נמצאו מעולם.
שפרינצק היה בנו של יוסף שפרינצק, שכיהן כיושב ראש מועצת המדינה הזמנית וכיושב ראש הכנסת.
סוקניק היה בנו של הארכאולוג ליפא סוקניק ואחיו של יגאל ידין, שהיה במלחמת העצמאות ראש אגף המבצעים במטה הכללי של צה"ל ולימים כיהן כרמטכ"ל השני.
האנדרטה הוקמה על שפת המצוק המשתפל אל החוף בקצהו של גן העצמאות, מצפון למלון הילטון.
האנדרטה היא עמוד בטון בגובה של תשעה מטר, הניצב בקצה רחבה מעוגלת, מוגבהת ומחופה באבן, ובראשו פסל ציפור מתכתי ברוחב של שישה מטרים.
הציפור פונה מערבה אל הים וראשה פונה דרומה.
כנפה הימנית ישרה ככנף מטוס והשמאלית נטויה ככנף ציפור.
על גבי סלע כורכר ליד הרחבה נקבעה לוחית ועליה הכיתוב: לזכר הטייסים שיצאו להגן על העיר והארץ ולא חזרו.
מתחתיה נקבעו שתי לוחיות הנושאות את שמותיהם של שני החללים.
האנדרטה הוקמה ביוזמת עיריית תל אביב.
בשנת 1952, עת נחנך גן העצמאות, נערכה תחרות לתכנון האנדרטה.
זכו בה הסופר והפסל בנימין תמוז והאדריכל אבא אלחנני, שתכננו אותה בסיועו של הקונסטרוקטור פרופסור היינריך נוימן.
האנדרטה נחנכה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל 1956. הלוט מעליה הוסר על ידי הורי שני החללים, יוסף שפרינצק וחסיה סוקניק.
החוקר אריאל הירשפלד כתב אודות האנדרטה:
שמה של שכונת רמת הטייסים בתל אביב ניתן לה לזכרם של שפרינצק וסוקניק ולזכרו של טייס נוסף שנהרג בתל אביב במלחמה, מודי אלון.
אנדרטת החלוצים (באפריקאנס: Voortrekkermonument) היא אנדרטה ופנתאון לזכר הטרק הגדול.
האנדרטה, היא אתר ההנצחה המרכזי לטרק הגדול, והיא כוללת גם מוזיאון.
רוחבה, אורכה וגובהה של אנדרטת החלוצים הוא 40 מטר.
מקובל לראות דמיון, הן בעיצוב הן בשימוש, בין האנדרטה למונומנטים אירופאים שונים כמו אנדרטת קרב האומות בלייפציג ולארמון האינווליד בפריז.
עם זאת אפשר להבחין באנדרטה גם במאפיינים אפריקאים מקומיים.
הכניסה הראשית של האנדרטה מובילה אל האולם המרכזי, "אולם הגיבורים" (Hall of Heroes), אולם מרובע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 25 מטר, וגובהו עומד על 41 מטר.
האולם המרשים בנוי מארבעה קירות אבן גבוהים, כל אחד מהם בנוי כשער ענק המהווה בעצם חלון זכוכית גדול.
מעל ארבעת שערי הענק מתנשאת כיפת המבנה, ובמרכזה פתח אוורור קטן.
בתחתית כל אחד מהשערים נמתח לכל אורך קירות המבנה אפריז עשוי שיש איטלקי המקיף את האנשים העומדים במרכז האולם מכל עבריהם.
אורכו של האפריז, אשר נחשב לגדול מסוגו בעולם, הוא 97 מטר, עוביו הוא 2.3 מטר ומשקלו עומד על 200 טון.
האפריז, אשר מהווה יצירה אחת פרי עבודתם של ארבעה אומנים שונים, כולל 27 תבליטים המתארים את סיפורו ההיסטורי של הטרק הגדול תוך התייחסות לחיי היומיום, עבודותיהם והאמונות הדתיות של החלוצים.
האפריז מתחיל בתיאור יציאת משלחת הטרק הראשונה ב-1835 ומסיים בחתימת אמנת נהר החול ב-1852 אשר סיימה את הטרק הגדול והחלה ביישוב הקשרים בין האפריקאנרים לבריטים.
במרכז רצפת האולם, העשויה בדומה לאפריז משיש גם כן, משתרע פתח מעגלי גדול דרכו ניתן לצפות במצבה בקומה שמתחת.
רצפת השיש עצמה מעוצבת בתבנית המזכירה אדוות מים הנובעים מתוך הפתח ויוצאים כלפי חוץ במעגלים הולכים ומתרחבים.
לפי יוצרי האנדרטה הגלים מסמלים את המסע לחירות אשר החל בטרק הגדול עם עמידתם של החלוצים כנגד הבריטים.
תבליטים נבחרים מהאפריז ההיסטורי שבאולם הגיבורים:
מתחת לאולם הגיבורים שוכן "אולם המצבה" (The Cenotaph Hall), המהווה קריפטה עבור האנדרטה כולה.
בלב אולם המצבה, אולם מרובע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 34.5 מטר, שוכנת מצבת גרניט מלבנית לזכרם של החלוצים שמתו במהלך הטרק הגדול.
על המצבה חקוק המשפט "אנו בשבילך, דרום אפריקה" ("Ons vir Jou, Suid-Afrika", באפריקאנס במקור).
אחת לשנה, ב-16 בדצמבר, מאירה השמש את המשפט במדויק כאשר קרניה פוגעות במשפט דרך החור שבמרכז תקרת אולם הגיבורים והפתח המעגלי שבתקרת אולם המצבה.
קרני שמש אמורים לייצג את ברכת האל על חלוצי הטרק הגדול, ש-16 בדצמבר הוא יום הניצחון של בקרב נהר הדם ב-1838, אשר היה אחד המועדים החשובים בטרק הגדול.
סביב המצבה, במרחק ממנה ומהפתח המעגלי שבתקרה, מוצבים 12 עמודים רחבים המחזיקים את התקרה.
את העמודים מעטרים 16 דגלים של כמה מהרפובליקות והמדינות אותם הקימו האפריקאנרים במהלך הטרק הגדול ולאחריו.
חלקים מהקירות המזרחי והמערבי של האולם מכוסים בשטיחי קיר גדולים המתארים מאורעות מהטרק הגדול.
השטיחים, הכוללים 3.3 מיליון תפרים, נרקמו על דידי תשע נשים אשר עבודתן נמשכה שמונה שנים.
בפינות שונות באולם מוצגים פריטים מקוריים מהטרק הגדול ולוחות תצוגה המתארים את סיפורו.
הפריטים נאספו בשנות הקמת האנדרטה במטרה להקים לצידה את "מוזיאון החלוצים" (Voortrekker Museum), אך לבסוף נפרסה התערוכה בתחומי אולם המצבה.
בגומחה באמצע הקיר הצפוני, דולקת אש תמיד בעששית, אשר הלהבה שלה נשמרת דולקת מאז שנת 1938, עת הניחו את אבן הפינה במקום.
בשנים שלאחר הקמת האנדרטה הורחב המתחם הסובב אותה מספר פעמים וכיום אפשר למצוא בו מגוון רחב של אנדרטאות, גנים, קפלה ומתחמי אירוח.
בנוסף במתחם נמצאים כמה אתרים ראויים לציון:
מבצר שנסקופ: מבצר אשר נבנה בשנת 1897 על ידי הרפובליקה הדרום-אפריקאית במטרה להגן על פרטוריה ממתקפה בריטית.
ביוני 2000 המבצר, השוכן בגבעה הצמודה ממזרח לגבעת אנדרטת החלוצים, עבר לניהולה.
האמפיתיאטרון: אמפיתיאטרון פתוח שהוקם בעת טקס חנוכת האנדרטה ומכיל 20,000 מקומות ישיבה.
האמפיתיאטרון יושב באוכף שבין גבעת האנדרטה לגבעת המבצר.
קיר הזיכרון: הוקם בשנת 2009 כאנדרטה לזכרם של חללי כוחות ההגנה של דרום אפריקה בין השנים 1961 ועד 1994 (מהקמת הרפובליקה ועד לסוף האפרטהייד).
על הקיר חקוקים שמותיהם של 2,489 חללים.
מרכז המורשת: מרכז מחקר, מוזיאון, ארכיון וספריה המוקדשים למורשת האפריקאנרית ולמקומם של דוברי האפריקאנרים בהיסטוריה של דרום אפריקה.
אנדרטת המלחמה הלאומית (בהינדי: राष्ट्रीय युद्ध स्मारक) הוא מונומנט הנבנה על ידי ממשלת הודו ליד שער הודו בניו דלהי על מנת לכבד ולהנציח את הכוחות המזוינים של הודו.
האנדרטה משתרעת על פני יותר מ-40 אקרים ונבנית סביב חהאטרי (Chhatri) קיים.
מותיהם של אנשי הכוחות המזוינים שהתאבדו במהלך העימותים המזוינים ובהם מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה, סיפוח גואה, מלחמת הודו–סין, ומבצעים אחרים רשומים על קירות הזיכרון.
בתחילה נערכה תחרות עולמית לעיצוב האנדרטה והתוצאה הוכרזה בתחילת אפריל 2017. משרד אדריכלים Webe Lab מצ'נאי, הצעתו של הוכרז כמנצח ועל כן נבחר להמשך המשגה של העיצוב האדריכלי ולתיאום הקמת הפרויקט.
האדריכל הראשי של אנדרטת המלחמה הלאומית הוא יוגש צ'נדרהסן מחברת האדריכלים Lab WeBe, בצ'נאי.
צ'נדרהסן, שתכנן את הפרויקט, אמר:
מצבת הזיכרון והמוזיאון הלאומי למלחמה שנמצא גם הוא בשלבי בניה במתחם הוגדרו כפרויקט מיוחד, ומשימת ביצועו במועד הוקצתה לאגף פרויקטים מיוחדים תחת הממונה הראשי (משרד הביטחון) ושירותי המהנדס הצבאי.
האנדרטה כוללת ארבעה מעגלים קונצנטריים ואובליסק מרכזי, שבתחתיתם שורפת 'להבה נצחית' המייצגת את החייל האלמותי (עמר ג'וואן).
קטע פאראם ויר צ'קרה של אנדרטת המלחמה הלאומית.
בתמונה רס"ן סומנת שארמה, PVC.
ארבעת המעגלים הקונצנטריים הללו מעוצבים כצ'אקראוויה, מעין מלחמה הודית עתיקה.
Param Yodha Sthal מאכלס את תוספותיהם של 21 מקבלי הפאראם ויר צ'קרה, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בהודו.
אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים היא אנדרטת זיכרון לזכר רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית אשר ממוקמת בברלין בירת גרמניה ונפתחה לציבור הרחב ב-27 במאי 2008.
האנדרטה עוצבה על ידי האמנים מייקל אלמגרין ואינגר דראגסט .
בצד הקדמי של התיבה יש חלון, שדרכו יכולים המבקרים לראות סרט קצר של שני גברים מתנשקים.
יצירה זו היא השלישית מסוגה בגרמניה אחרי המלאך של פרנקפורט (1994) בפרנקפורט והאנדרטה לזכר הקורבנות ההומואים והלסביות של הנציונל-סוציאליזם (1995) בקלן.
ב-2003 נערך בבונדסטאג דיון בשאלה אם להקים את האנדרטה, שבסופו של דבר הוכרע לחיוב.
ליד האנדרטה נמצא שלט, שנכתב בגרמנית ובאנגלית, שבו יכולים המבקרים לקרוא על רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית ועל סעיף 175, סעיף בחוק העונשין הגרמני שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים.
קורבנות רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית לא הוכרו רשמית לאחר הרייך השלישי.
סעיף 175 נותר עדיין כחלק מחוק העונשין הגרמני בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-80, נדונו על "הקורבנות הנשכחים" הללו.
ב-1985, למשל נזכר הנשיא ריכרד פון וייצזקר בהומוסקסואלים כ-"קבוצת קורבנות".
ב-12 בדצמבר 2003, אישר הבונדסטאג את הקמת האנדרטה בברלין בשפת הפארק טירגארטן (ליד האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו).
פוליטיקאים שנכחו בחנוכת האנדרטה ב-27 במאי 2008 כללו את ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט נשיא הבונדסטאג וולפגנג תירזה, שר התרבות הגרמני ברנד נוימן , פולקר בק ורנטה קנאסט .
ראש העיר ווברייט נשא את נאום הפתיחה לאנדרטה.
לאחר פתיחתה לציבור הרחב, האנדרטה הושחתה לעיתים קרובות באותה שנה.
ב-16 באוגוסט 2008, קרה המקרה הראשון של ונדליזם באנדרטה.
החלון שאפשר לצופה לראות את הסרטון נופץ.
ראש העיר של ברלין, קלאוס וואוריט, פנה לעיתונים באמירה ש"התקפה זו הייתה מכוונת כנגד הומוסקסואלים.
ניתן לומר זאת מבלי לחכות לחקירות נוספות במשטרה.
עלינו להראות את הגינוי שלנו למעשה זה של חוסר סובלנות והומופוביה".
כמעט חצי שנה לאחר מכן, האנדרטה עברה את המקרה השלישי של ונדליזם.
ב-5 באפריל 2009, החלון נשרט כך שלא היה ניתן לראות דרכה את הסרטון.
לאחר התחרות לאמנים, בה זכו מייקל אלמגרין ואינגר דראגסט , נערך דיון בנוגע לסרטון, במיוחד אם לכלול נשיקות לסביות.
לא תועדו לסביות שנפגעו תחת הנאציזם, אולם ישנם מקרים של רשומות פאבים לסביות בערים כמו ברלין שאבדו.
המגזין הפמיניסטי EMMA מחה כי האנדרטה צריכה להיות גם מונצח לנשים לסביות נרדפות.
בעקבות הסערה, הקליפ ישתנה כל שנתיים ויוצגו גם לסביות מתנשקות.
ב-2008, הטיל ספק ניצול השואה וההיסטוריון ישראל גוטמן במיקומו בסמוך להאנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו בברלין.
גוטמן אמר לעיתון הפולני Rzeczpospolita כי: הוא הסביר כי העם הגרמני עם זאת, הגודל העצום של אנדרטת השואה אכן שומר על תחושת פרופורציה.
אנדרטת המגינים היא פסל העשוי מברונזה, שיצר נתן רפפורט בשנת 1953. האנדרטה מציגה שלוש דמויות עומדות זקופות, חברה וחבר של הקיבוץ עם חייל לוחם, לזכרם של 44 מגיני קיבוץ נגבה ולוחמי חטיבת גבעתי שנפלו במלחמת העצמאות.
האנדרטה ניצבת על שטח קרקע מוגבה בסמוך לחלקה הצבאית של בית הקברות בקיבוץ נגבה.
האנדרטה עשויה מברונזה, מתנשאת לגובה של 4.5 מטר ולרוחב של 4 מטר ושוקלת 6 טון.
האנדרטה מציגה מתוך רקע של שיבולים, ענבים ועלי עצי זית, שלוש דמויות עומדות זקופות כשהן אוחזות ידיים, המסמלת את אחוות האחים והלוחמים: חברה וחבר של הקיבוץ עם חייל לוחם.
הדמויות הן אידיאליסטיות, גדולות מהחיים וגבוהות מגובה אדם.
הן צופות אל עבר האופק בתקווה, ומבטן מכסה את כולו.
בגדיהן אופייניים לתקופה ונצמדים לגופם כאילו הם עומדים מול הרוח, אך עמידתם איתנה ומביעה הן עוצמה פיזית והן עוצמה רוחנית.
מצידו הימני של הפסל עומדת אישה הנושאת על כתפה תיק עזרה ראשונה, במרכז עומד חלוץ צעיר האוחז בטוריה ובצדו הימני של הפסל עומד חייל חגור במותניו כדורים ובידו רובה העולה מתוך ענפי זית.
האנדרטה היא לזכרם של 44 מגיני קיבוץ נגבה ולוחמי חטיבת גבעתי שנפלו במלחמת העצמאות.
האנדרטה הוקמה ביוזמת מזכירות הקיבוץ וראשי תנועת השומר הצעיר.
אבן הפינה של האנדרטה הונחה ב-ט"ו בתמוז תש"ט, 12 ביולי 1949, עשור לאחר הקמת הקיבוץ במסגרת חומה ומגדל.
נתן רפופורט בנה שני דגמים והגישם לבחירת אנשי הקיבוץ, אך דרש להעביר שיעורי אמנות לחברי המשק, כדי שבחירתם תהיה מושכלת יותר.
לאחר שהסתיימה "ההשתלמות", ניגשו חברי הקיבוץ להצבעה והכריעו בעד הדגם שכלל שלוש דמויות: אחות, חלוץ וחייל חמוש.
בינואר 1953 הושלמה יצירת הפסל והדגם נשלח לצרפת לשם יציקת הברונזה.
האנדרטה נחנכה ב-10 בנובמבר 1953 (ג' בכסלו תשי"ד), בהשתתפות 3000 אנשים.
את הלוט הסיר סגן אלוף שמעון אבידן מי שהיה מפקד חטיבת גבעתי.
הדגם השני נשאר במחסן הקיבוץ שמתחת למגדל המים, עד שבשנת 2008 האוצר והחוקר אליק מישורי הציג אותו בתערוכה "אמנות עברית-ארצישראלית המוליכה אל המחר" במשכן לאמנות עין חרוד.
הדמויות גדולות ומזכירות פיסול יווני, הן בעיצוב המושלם של הגוף והן בתווי הפנים בעלי האף הישר והתלתלים.
מקור השראה נוסף הוא הריאליזם הסוציאליסטי, שהאדיר את דמותו של הפועל הפשוט.
אנדרטת החיל הכללי היא אנדרטה שנועדה להנציח את חללי החיל הכללי וממוקמת בבסיס מחנה דורי שברמת גן.
האנדרטה נחנכה ב-3 באוקטובר 2013 ומונצחים בה כ-440 חיילים.
על פי אתר יזכור, עיצוב האנדרטה מיועד "לתת ביטוי לערגה וכמיהה לנופלים".
קצה האנדרטה מתמר אל-על יחד עם סמלי היחידות וסמל צה"ל, וחרך באבן מעליהם מאפשר חדירת קרן אור המאירה את שמות הנופלים, להם מקובעים סמלי פרח דם המכבים.
בסמוך לאנדרטה ממוקמת גם אנדרטת חיל משאבי האנוש שנחנכה אף היא באותה העת.
אנדרטת המילניום או אנדרטת אלף השנה (בהונגרית: Millenniumi emlékmű, קרי: מִילֶנְיאוּמִי אֶמְלֵקְמֻוְּ);היא אנדרטה בבודפשט, בכיכר הגיבורים של הפארק העירוני, שמציינת את זכר יום השנה האלף להתיישבות המדיארים במרכז אירופה שנקרא בהונגריה "כיבוש המולדת ההונגרית".
המתכנן והמעצב שלה היה אלברט שיקדנץ, רוב הפסלים המקוריים היו פרי תציכנונו וחלקית גם יצירתו של הפסל ג'רג' זאלה.
שניים מהם היו של אדה מרגו ואחד של אדה טלץ'.
בתכנונה של הוועדה הלאומית להנצחת גיבורי המלחמה נחנכה לפני האנדרטה בשנת 1929 אבן הזיכרון לגיבורים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הרס המשטר הקומוניסטי את פסלי השליטים מבית הבסבורג-לורן (House of Habsburg-Lorraine) והחליף אותם בפסלים של דמויות מובילות שונות במאבקי החירות הלאומיים של הונגריה.
בניית של קבוצת הפסלים שהוקדשה למלאת שנת האלף (מילניום) לכיבוש ההונגרי של אגן הקרפטים החלה בשנת 1898 מעל הבאר הארטזית שנקדחה על ידי הגאולוג וילמוש ז'יגמונדי בשנת 1868, לא מעט כדי להדגים שגם ההונגרים מסוגלים להציג יצירות כלכליות, מדעיות ואמנותיות עצמאיות שכל העולם יכול לשים לב אליהם.
חלקי קבוצת הפסלים מעלים כמעט את כל הפרטים החשובים של ההיסטוריה ההונגרית.
קבוצת הפסלים הושלמה כאמור בשנת 1906 עם הקמתם של ארבעת הפסלים האלגוריים (מלחמה, שלום, עבודה ושגשוג, ידע ותהילה).
פסלי הברונזה שעוצבו ויוצרו ברובם על ידי ג'רג' זאלה כללו גם את פסלו של המלאך גבריאל שזכה בפרס הגדול בתערוכה העולמית של פריז (1900).
האנדרטה לזכר ולכבוד גיבורי מלחמת העולם הראשונה שהוקמה מול קבוצת הפסלים נחנכה על ידי האדמירל מיקלוש הורטי עוצר ממלכת הונגריה ב-26 במאי 1929. האבן המקורית נפגעה במלחמת העולם השנייה ולאחר מכן נהרסה על ידי הנהגת המפלגה הקומוניסטית (יחד עם פסלים של מלכים ממלכת בית הבסבורג).
על עמודי הפינה של האכסדרות, בפנים, זה מול זה, בראש שני העמודים נמצאות כרכרות שני הסוסים של פסלי "מלחמה" ו"שלום" ובחוץ דמויות ברונזה אלגוריות של "עבודה ושגשוג" ו"ידע ותהילה".
בבסיס העמוד האמצעי נמצאים שבעת מנהיגי המדיארים שעמדו בראשי השבטים הכובשים המובילים, משמאל (מאחורי החזית) טהטם, אונד, קונד, (Töhötöm, Ond, Kond), בימין (מאחורה לחזית) טאש, הובה, אלד (Tas, Huba, Előd), בראשות הנסיך ההונגרי ארפאד.
באמצע האנדרטה ניצב העמוד שגובהו 36 מטרים ועליו פסלו של המלאך גבריאל, שגובהו כמעט 5 מטרים ומחזיק בכתר הונגרי ביד אחת וביד השנייה ומחזיק צלב כפול.
בצידי העמוד המרכזי נפרשים פסלי גיבורי ממלכת הונגריה.
מתחת לפסלי הגיבורים חוברו לוחות מארד עם הסברים מההיסטוריה ההונגרית.
קיים העתק של 90% מהאנדרטת המילניום המפורסמת לא רחוק מהעיר שנגחאי, במה שנקרא "פארק השעשועים שנגחאי", בין שאר ציוני דרך עולמיים נוספים (למשל מתחם הפירמידות בגיזה, שער ברנדנבורג בברלין, טחנות רוח מהולנד, פסל דוד של מיכלאנג'לו והפסלים הנשיאותיים האמריקנים החקוקים בהר ראשמור).
מאז פתיחת הפארק ב-1996 מצבה של האנדרטה שם הידרדרה משמעותית.
אנדרטת החיפושית בול ויוויל ניצבת בעיירה אנטרפרייז במדינת אלבמה שבארצות הברית.
היא הוקמה לציון תרומתה של החיפושית לשינוי לטובה של החקלאות והכלכלה במחוז שסביב העיירה.
זוהי האנדרטה הראשונה בעולם שהוקמה לכבודו של מזיק חקלאי.
החיפושית בול ויוויל (Boll weevil) (שמה הלטיני: Anthonomus grandis) היא מין אנדמי למקסיקו, הניזון מצמח הכותנה וגורם נזקים כבדים למגדליו.
בסוף המאה ה-19 היא החלה להתפשט אל תחומי ארצות הברית ופגעה באלבמה בשנת 1915. תוך שלוש שנים החלו חקלאים שם לאבד את כל יבולי הכותנה שלהם, שהיוו מרכיב עיקרי בכלכלה המקומית.
אחד מתושבי אלבמה ראה בנזקי החיפושית הזדמנות לגוון את החקלאות במחוז על ידי הכנסת גידולי בוטנים במקום הכותנה.
הוא שיכנע בכך את אחד ממגדלי הכותנה ששקע בחובות.
יבול הבוטנים הראשון שלו כיסה את חובותיו וחקלאים נוספים הלכו בדרכו.
גידול הכותנה במחוז לא פסק, אך החקלאים למדו לגוון את הגידולים במשקיהם ועקב כך גדלה ההכנסה הכספית של המחוז.
איש העסקים המקומי בון פלמינג (Bon Fleming) הציע להקים אנדרטה לכבוד החיפושית בעיירה אנטרפרייז ומימן את הקמתה.
היא נועדה להדגשת האופן בו מאורע הרסני יכול לשמש כמנוע לשינוי וכן האופן שבו אנשי העיירה התאימו עצמם למציאות בעיצומו של משבר.
האנדרטה נחנכה ב-11 בדצמבר 1919.
האנדרטה, בגובה של ארבעה מטר, מציגה דמות נשית הניצבת על גבי כן ומרימה כלפי מעלה כן שעליו ניצבת דמות בקנה מידה גדול של החיפושית.
אל הכן הראשי הוצמדו שני פנסי רחוב עגולים והוא היה מוקף בריכת מים עגולה שבה מזרקות וסביבה גדר.
דמות החיפושית הוספה לאנדרטה כשלושים שנה לאחר הקמתה.
הכיתוב בבסיס האנדרטה הוא: בהערכה עמוקה לבול ויוויל ולמה שעשתה כחלוצת השיגשוג הוקמה אנדרטה זו על ידי אזרחי אנטרפרייז, מחוז קופי, אלבמה
בשנת 1973 הוספה האנדרטה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית.
במהלך שנות קיומה סבלה האנדרטה ממעשי גנבה של חלקים ממנה ומוונדליזם, שנזקיהם תוקנו.
בשנת 1998 נגרם לה נזק כבד.
בעקבות זאת הוצב במקומה המקורי של האנדרטה העתק שלה משרף פולימרי, ואילו המקור עצמו הועבר לתצוגה במיקום מוגן.
האנדרטה זכתה לאזכור בארצות הברית במסגרת שירים, תוכניות טלוויזיה ועבודת אמנות.
אנדרטת החייל האלמוני בסופיה (בבולגרית: Паметник на Незнайния воин) היא אנדרטה במרכז סופיה, בירת בולגריה.
האנדרטה ממוקמת בסמוך לכנסיית סופיה הקדושה ולקדרלת אלכסנדר נבסקי.
האנדרטה מנציחה את החיילים הבולגרים שנפלו במלחמות להגנת מדינתם.
האנדרטה כוללת אש תמיד הממוקמת על במה, ופסל אריה הניצב בסמוך לה.
במקום מתקיימים טקסים רבים, בין היתר טקסים בהשתתפות נשיא בולגריה ונציגי מדינות זרות.
בשנת 1918 נבחרה ועדה לצורך הקמת האנדרטה.
ארבע שנים מאוחר יותר החלה לגייס כספים לצורך הקמתה, אך לא הצליחה במשימתה.
בשנת 1926 החליטה ועדה בראשות שר המלחמה, הגנרל איבן וולקוב, להפקיד את הקמת האנדרטה בידי ניקולוב.
ובחרה את מיקומה - בצד הדרומי של כנסיית סנט סופיה.
הוחלט שהאנדרטה תהיה הקבר הסמלי של כל החיילים הבולגרים הידועים והבלתי ידועים שאיבדו את חייהם במאבקים לשחרור, איחודה והגנתה של בולגריה.
הסרת הלוט מעל האנדרטה התרחשה בשנת 1941. האנדרטה כללה אריה עשוי ברונזה כסמל לאומה הבולגרית.
בסיס האנדרטה היה סרקופג מגרניט בעל תבליט ברונזה עם שני צלבי מתכת והכיתוב "לכל אלה שמסרו נפשם למען ארצם - תהילת עולם!" הסרקופג היה מוקף בתבליטים משני הצדדים: מצד אחד הייתה ערבה בוכייה, סמל הצער ומצד שני - שתי נשים כפופות לסבלן.
במהלך התקפות ההפצצה של בעלות הברית על סופיה היא ניזוקה קשות.
דבר לא נותר במקום למעט פסל האריה.
לאחר ההפיכה הקומוניסטית ב-9 בספטמבר 1944 הוחלט להסיר את האנדרטה, ופסל האריה הוזז מהמקום והוצב מול הכניסה לבית המלוכה לשעבר בעיר וארנה.
לאחר מכן האריה נעלם באופן מסתורי ורק בשנת 1975 הוא נמצא אך לא הושב למקומו.
בשנת 1980 הוחלט כי יש לשפץ את המקום והאנדרטה נחנכה מחדש בשנת 1981.
על מצבת החייל האלמוני קיים כיתוב, חלק מתוך שיר מאת הסופר והמשורר הלאומי איוואן ואזוב:
רק אחד היה ראוי לך בגללם
והם היו ראויים לך, אמא!
מספר מחלוקות התעוררו בנוגע לאנדרטה לחייל האלמוני:
לדעת מספר מתנגדים, אין הצדקה לקיום האנדרטה, מכיוון שלכל חייל שמסר את נפשו למען בולגריה - יש שם, ולכן הצגת החייל כ"חייל אלמוני" הופך אותו למעשה לחסר ייחוד ובלתי זכיר.
גם פסל האריה זכה לביקורת.
האריה הוא הסמל הלאומי של בולגריה, אך התנוחה בה הוא מפוסל, תנוחת רביצה-שכיבה מעידה על כניעה וחולשה, בניגוד לתנוחה זקופה יותר שמעידה על עוצמה.
אנדרטת היינריך היינה בברלין היא פסל ברונזה של המשורר היינריך היינה (1797–1856) שיצר הפסל ואלדמאר גז'ימק (Grzimek).
אותה אנדרטה מוצגת בשני מקומות בעיר, קילומטרים ספורים זה מזה, כתוצאה ממחלוקות תרבותיות-פוליטיות.
בסיס: אבן גיר, מגולף ומוחלק
פאנל (יצוק, מוטבע), צד שמאל: WALDEMAR GRZIMEK / HEINRICH HEINE MONUMENT / הפסל שנוצר ב-1955 עבור חורשת הערמונים לא מצא חן בעיני הלקוח והותקן בפולקספארק אם ויינברג ב-1958. / תרם - פטר דוסמן / כעת גם במקום שתוכנן במקור.
/ 13. דצמבר 2002. על תבליט הבסיס, לפנים, כתוב: אנחנו לא תופסים רעיון, אבל הרעיון תופס אותנו, משעבד אותנו לזירה ומצליף בנו, כך שנילחם עליו כמו גלדיאטורים / היינריך היינה / נולד ב-13 בדצמבר 1797 בדיסלדורף / נפטר ב-17 בפברואר 1856 בפריז
גז'ימק קיבל את המשימה להקים את הפסל ב-1954 מקרן התרבות של ברלין רבתי, לפי חוק ברלין הגדולה, שחוקקה גרמניה המזרחית.
הפסל היה אמור לשכון במקום ייצוגי בברלין, בקסטניינוואלדשן (Kastanienwäldchen) ליד שדרות אונטר דן לינדן, בסביבת אוניברסיטת הומבולדט, שם נרשם היינה בפקולטה למשפטים ב-1821, ליד הנשקייה לשעבר וליד בית המשמר החדש.
האנדרטה תוכננה להיחנך ביום השנה המאה למותו של המשורר.
הטיוטה של גז'ימק לא זכתה לאישור.
הפַּסל התחשב בכמה התנגדויות ותיקן את הפסל, אך הלקוחות סירבו להקים את הפֶּסל.
קמפיין נגד פועלו של גז'ימק החל בעיתון יומי ברלינאי המקורב לרשויות.
הביקורת עסקה פחות בשאלות אמנותיות מאשר בשאלות אידאולוגיות.
היינה אומץ כדמות מובילה תרבותית-היסטורית במזרח גרמניה.
הצגתו הפומבית נועדה להתאים לרעיונות הפקידים ברשויות לגבי תפקידו זה.
גז'ימק לא עמד בציפיות הללו.
הפסל התגלה כ"לא הירואי מספיק", "מופנם מדי", "לא מספיק מייצג, בלי שום חגיגיות", "ללא פאתוס ומונומנטליות" וכו'.
מספר אמנים תמכו באנדרטה, אך היא הוצבה במקום בלתי נגיש לציבור, באתר בנייה באי המוזיאונים בברלין, ואז בקופפרגראבן (Kupfergraben) מול מוזיאון פרגמון.
ב-1958, שנתיים לאחר מכן, הפסל הוצב בפארק מרוחק יחסית בוויינברגסווג (Weinbergsweg) - בברוננשטראסה (Brunnenstrasse), פינת וטרנשטראסה (Veteranstrasse).
ב-1997 נעשה חשיבה מחודשת בנושא.
חומת ברלין נפלה מזמן, גרמניה המזרחית כבר לא הייתה קיימת, והממונה על התרבות בסנאט של ברלין, פטר רדונסקי, הציע להחזיר את הפסל ביום השנה ה-200 ללידת היינה, שחל באותה שנה.
הפטרון פטר דוסמן תרם 125,000 יורו עבור פסל חדש וב-13 בדצמבר 2002, יום הולדתו ה-205 של המשורר, נחשף עותק מדויק של האנדרטה במקום שהיה מיועד לאנדרטה במקור.
בעזרת תבנית הגבס נוצר עותק נוסף של הפסל ב-1 באוקטובר 2010, אנדרטת היינריך היינה בברמן, שהוקמה בסמוך לאולם האמנות (Kunsthalle Bremen).
המחזאי והמשורר פטר האקס הקדיש לאנדרטה את שירו Der Heine auf dem Weinbergsweg (1974).
אריך וולף: אנדרטת היינה בברלין מאת ולדמר גז'ימק.
דיטריך שוברט: "עכשיו איפה?" היינריך היינה באנדרטאות שנמנעה הקמתן, ושלבסוף הוקמו.
קלן: Böhlau 1999. (תרומות לתרבות ההיסטורית.