tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שמו של מדף הסלע ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שמו של רכס דאסקי שהוא מהווה חלק ממנו.
מדף הקרח אדוארד השמיני הוא מדף קרח הכולא את שפכו של מפרץ אדוארד השמיני שבאנטארקטיקה.
מדף הקרח התגלה בשנת 1936 על ידי משלחת החקר שהפליגה על אוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי.
המדף מופה על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן הנורווגית (בין השנים 1937–1936).
ב-1954 נחקר מדף הקרח על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, באמצעות מזחלות כלבים.
משלחת לארס כריטנסן קראה לחלק הצפוני של מדף הקרח (Innviksletta).
שמו הנוכחי של מדף הקרח ניתן לו בהתאם לשמו של מפרץ אדוארד השמיני הסמוך, שבפתחו נמצא מדף הקרח.
מדף הקרח אבוט הוא מדף קרח גדול, הגובל בחוף אייטס בין כף וייט לבין נקודת פפרוגנר שבאנטארקטיקה.
אורכו של מדף הקרח 400 קילומטרים ורוחבו 60 קילומטרים.
בקצה הצפוני של המחצית המערבית של מדף הקרח מצוי האי ת'רסטון.
מספר איים גדולים נוספים מוקפים במלואם או בחלקם על ידי מדף הקרח: שרמן, קרפנטר, דסטין, ג'ונסון, מקנמרה, פרוול ודנדטלר.
מדף הקרח התגלה (נצפה מן האוויר) בטיסות שנערכו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בפברואר 1940.
חלקו המערבי של מדף הקרח מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
מדף הקרח כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966.
מדף הקרח נקרא על שמו של אדמירל הצי ג'יימס לוייד אבוט, הבן (James Lloyd Abbot, Jr), מפקד היחידה הימית של חיל התמיכה של צי ארצות הברית לאנטארקטיקה בין פברואר 1967 ליוני 1969.
מדף הקרח ג'ורג' השישי הוא מדף קרח נרחב, המכסה את מפרץ ג'ורג' השישי, המפריד בין האי אלכסנדר וארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
מדף הקרח משתרע בין פתח רון (בקצה הדרומי של המפרץ), לבין האי ניזניק (הממוקם 56 קילומטרים דרומית לכניסה הצפונית של המפרץ, בין כף בראון וכף ג'רמי).
שמו של מדף הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
מדף הקרח, כמו גם מפרץ ג'ורג' השישי, נקראים על שמו של המלך ג'ורג' השישי.
מדף הקרח בריטן הוא מדף קרח קטן בדרום האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המדף מכסה את מפרצון בריטן שבחצי האי מונטוורדי (המפרץ מצוי בצידו הדרום-מערבי של חצי האי).
מפרצון בריטן ומדף הקרח מופו מצילומי לוויין לנדסט של ארצות הברית בינואר 1973. המיפוי התבצע על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי.
שמו של מדף הקרח ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
מדף הקרח, והמפרצון בו הוא מצוי נקראו על שמו של המלחין הבריטי בנג'מין בריטן; וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור, שקיבלו שמות של מלחינים או של יצירות מוזיקליות.
מדף הקרח באך הוא מדף קרח לחופו הדרומי של האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
צורתו של מדף הקרח לא סדירה, ואורכו 72 קילומטרים.
המדף מכסה את המפרץ שבין נקודת ברליוז ונקודת רוסיני, שבדרום האי אלכסנדר.
מדף הקרח גובל בחוף הדרומי של חצי האי בטהובן, וכן הוא מכסה בקרח את המפרצונים שבחצי האי - ובהם מפרצון ובר ומפרצון בוקריני.
כמו כן, מדף הקרח גובל בחוף הצפוני של חצי האי מונטוורדי.
המפרץ עליו מצוי מדף הקרח הופיע לראשונה במפה של השירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר חקר את חלקו הדרומי של האי אלכסנדר באמצעות סקרים על הקרקע, ומהאוויר, בשנת 1940.
המדף מופה מחדש בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
המדף צולם על ידי לוויני לנדסט של ארצות הברית בפברואר 1975.
מדף הקרח נקרא על שמו של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מדף הקרח בראנט הוא מדף קרח שגובל בחוף האנטארקטי של קואוטס בין קרחון דוסון בלמבטון ולשון הקרח סטנקומב-וילס.
שמו של המדף ניתן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה על שמו של המטאורולוג הבריטי דייוויד בראנט, עובד החברה המלכותית, 1948-57, שהיה היזם והאחראי של המשלחת של החברה המלכותית למדף הקרח הזה ב-1955.
מדף הקרח מורכב מקרח מים מתוקים שנוצר משלג שירד באזור המדף עצמו או שנישא אליו מאזורים פנימיים של אנטארקטיקה באמצעות זרימת קרחונים.
אחד המאפיינים הייחודיים של מדף הקרח בראנט הוא אזור סלעי תת-ימי בשם McDonald Ice Rumples אשר גורם לקרח במדף להיתקע בו, ובכך יוצר אזורי לחץ, סדקים ובקעים בשכבת הקרח העליונה.
בפברואר 2021 התנתק ממדף הקרח קרחון ששטחו כ-1,270 קמ"ר, ולאחר מכן התנתקו שני קרחונים נוספים.
תחנת המחקר הבריטית האלי VI ממוקמת על מדף הקרח בראנט, ונשענת על שכבת קרח בעובי של כ־130 מטרים.
רשת חיישנים קרקעיים המבצעת מדידות GPS, יחד עם צילומי לוויין, מכ"ם חודר קרח ותצלומי רחפן, משמשים למעקב אחר תנועת המדף והתפתחות סדקים מבניים.
בשנת 2015 התברר כי התחנה ממוקמת במורד של סדק פעיל, ובעקבות כך הועברה למיקום אחר ובטוח יותר.
יכולת ההזזה של התחנה מאפשרת התאמה לשינויים מבניים במדף ותמיכה במחקר ארוך טווח בתנאים גאוגרפיים משתנים.
על מדף הקרח בראנט קיימים שני סדקים מרכזיים וגדולים: סדק 1 (Chasm 1) ו"סדק ליל כל הקדושים" (The Halloween Crack).
סדק 1 נמצא בצדו המערבי של המדף, היה רדום במשך כ-35 שנים, אך החל מ-2012 החל להתפתח במהירות והגיע לאורך של מעל 55 ק"מ.
הסדק השני, "סדק ליל כל הקדושים", התגלה באוקטובר 2016 בצדו המזרחי של המדף, מתפתח אף הוא ומגיע לאורך של מעל 60 ק"מ.
בשנת 2021 התרחש ניתוק משמעותי ממדף הקרח בראנט, כאשר הקרחון A‑74, ששטחו כ־1,270 קילומטרים רבועים, נפרד ממנו.
בינואר 2023 התנתק ממדף הקרח בראנט הקרחון A‑81, ששטחו כ־1,550 קילומטרים רבועים, באזור הסמוך ל-McDonald Ice Rumples.
במאי 2024 נצפתה התנתקות של הקרחון A‑83 ממדף הקרח, בהתבסס על נתוני לוויין Landsat 9. הקרחון, ששטחו כ־375 קילומטרים רבועים, ניתק מהמדף באזור הסמוך ל-McDonald Ice Rumples, ההתנתקות התרחשה לאורך "סדק ליל כל הקדושים" .
זוהי ההתנתקות השלישית המשמעותית ממדף הקרח מאז 2023, והיא תורמת לצמצום ניכר של שטח המדף.
מדף הקרח קוסגרוב או מדף הקרח קוסגרואוב הוא מדף קרח רחב, המכסה את החלק המזרחי של המפרץ שבין חצי האי קינג, וחצי האי קאניסטאו, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
מדף הקרח מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
מדף הקרח נקרא על שמו של לוטננט ג'רום ס.
Cosgrove), מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה קצין תקשורת, בכוח העזר של צי ארצות הברית, במהלך מבצע דיפ פריז בשנים 1967–1968.
מדף הקרח ונאבל הוא מדף קרח בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של מדף הקרח 60 קילומטרים; ורוחבו 24 קילומטרים.
מדף הקרח ממוקם בין חצי האי פלצ'ר וחצי האי אליסון.
מדף הקרח מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961–1966.
מדף הקרח נקרא על שמו של קומנדר ג'י.
Venable), קצין מבצעים בצי ארצות הברית, בכוח התמיכה הימי האמריקאי באנטארקטיקה בשנים 1967 ו- 1968.
בעשור האחרון גבר קצב ההמסה של מדפי הקרח באנטארקטיקה ב-70%, ומדף הקרח ונאבל נמס בקצב הגדול ביותר.
מדף הקרח סטיינג' או מדף הקרח סטאנג' או מדף הקרח סטאנג , הוא מדף קרח במפרצון סטיינג', באזור חוף אינגליש בארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
מדף הקרח מכסה את מפרצות סטיינג'.
ממזרח למדף הקרח מצוי האי ספאץ; ומצפון מערב למדף הקרח מצוי האי סמיילי; וממערב למדף הקרח מצוי מפרצון קרול.
בניגוד למדפי קרח אחרים באנטארקטיקה (כגון מדף הקרח לארסן), על אף התחממות כדור הארץ, מדף הקרח סטיינג' נשאר יציב.
מפרץ סטיינג' (אשר מדף הקרח מכסה אותו) צולם מהאוויר ומופה לראשונה באופן גס על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בפיקודו של פין רון, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948.
רון נתן למפרץ את שמו.
רון קרא למפרץ על שמו של הנרי סטיינג' (Henry Stange), מהעיר ניו יורק, שבארצות הברית, אשר תרם כספים רבים למשלחת החקר של רון, והקדיש זמן רב לסייע בהכנות המשלחת.
מדף הקרח המכסה את המפרץ, נקרא על שם המפרץ.
מדף וולדריפ הוא משטח סלעי שטוח, חשוף מקרח, בצפון רכס בריטניה, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
המישור הסלעי מצוי לאורך השוליים הצפוניים של רכס בריטניה.
המישור ממזרח לקצהו של קרחון ראגוצקי, במקום בו הקרחון נשפך אל קרחון הת'רטון.
שטחו של המישור 15.5 קילומטרים רבועים.
גובהו של המישור 900 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,325 בגובהו באנטארקטיקה.
שמו של מדף הסלע ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המדף נקרא על שמו של די.
Waldrip), שעבד מטעם חברת הולמס ונארוור בע"מ (Holmes and Narver, Inc), והיה מנהל מחנה המחקר קרחון דרווין (Darwin Glacier Field Camp) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1978–1979, מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית.
וזאת מאחר שמחנה המחקר היה ממוקם בסמוך למדף הסלע.
מדף וורברטון הוא רכס מישורי וגבוה, בשטח רכס בריטניה, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס 3,200 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-203 בגובהו באנטארקטיקה.
הרכס מכוסה קרח, ומדרונותיו תלולים.
הרכס ממוקם 7 קלומטרים ממזרח להר מקלינטוק.
הרכס נקרא על שמו של ג'וזף א.
Warburton), ממכון חקר המדבר (Desert Research Institute); המכון שייך לאוניברסיטת נבדה, השוכן ברינו, במדינת נבדה, שבארצות הברית.
וורבטון היה מדען בתוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית, והיה המדען האחראי על תוכנית החקר המטאורולוגית (משלחת חקר לאנטארקטיקה) שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1974–1975.
מדף הקרח טוטן הוא מדף קרח גדול בארץ וילקס בטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית, שבאנטארקטיקה.
מדף הקרח הוא חלקו הצף של קרחון טוטן, הבולט משפכו של הקרחון לעבר הים.
שטחו של מדף הקרח 6,200 קילומטרים רבועים.
מדף הקרח מתוחם על ידי האגן התת-קרחוני אורורה, שמדרום לו, ועל ידי כיפת לוא שמצפון לו.
המדף נוצר בהתמזגות שפכם של שני יובלים של קרחון טוטן.
עומקו של הקרחון 2,500 מטרים מתחת לפני הים.
משטח מדף הקרח מאופיין בתעלות אורכיות ובקעים קרחוניים החוצים אותן.
מדף הקרח טוטן (וכן קרחון טוטן ולשון הקרח טוטן) מופו לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
שמם של מדף הקרח ושל קרחון טוטן ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
מדף הקרח, לשון הקרח והקרחון, נקראים על שמו של ג'ורג' מ.
מחקרים מראים כי מדף הקרח טוטן נמס בקצב של 22 מטרים מדי שנה.
מדף הקרח פבליקיישנז או מדף הקרח פרסומים הוא מדף קרח בארץ הנסיכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
מדף הקרח ממוקם בצמוד לחוף הדרומי של מפרץ פרידז בין הר קרוליין מיקלסן לבין חצי האי סטורנס.
אורכו של מדף הקרח 60 קילומטרים.
מספר קרחונים נשפכים אל מדף הקרח פבליקיישנז ומזינים אותו (מדרום-מערב - לצפון-מזרח): קרחון פולאר טיימס, קרחון איל פולו, קרחון פולארפורשונג, קרחון פולאר רקורד, וקרחון פולארארבוקן.
מדף הקרח מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936 – 1937.
שמו של מדף הקרח ניתן לו בשנת 1952 על ידי ג'ון ה.
מַדפסת היא חומרת מחשב ומשמשת אמצעי פלט של תדפיס כתב או גרפי על גבי גיליון נייר, מעטפה, שקף ועוד.
מדפסת יכולה להתחבר למחשב אישי ולשמש חלק מחומרת הפלט שלו או לחלופין לשמש מדפסת רשת המשרתת מחשבים רבים.
החיבור הנפוץ בין המחשב והמדפסת הוא חיבור בכבל תקשורת אולם בחלק מהמדפסות קיים ממשק תקשורת אלחוטי.
קיימים חמישה סוגים עיקריים של מדפסות הנבדלות בשיטת העברת הדיו למצע המודפס:
בשנות ה-80 הייתה מדפסת הסיכות הנפוצה ביותר, בשימוש הביתי והעסקי, וזאת בשל עלותן הנמוכה ביחס לטכנולוגיות ההדפסה האחרות באותה התקופה.
בשנות ה-90 החלו מדפסות הזרקת דיו להחליף את מדפסות הסיכה בשוק הביתי, בספקן הדפסה באיכות גבוהה יותר והתאפיינו ברעש תפעולי נמוך.
מדפסות הלייזר החליפו את מדפסת הסיכות בשוק העסקי בשל עלות ההדפסה הנמוכה בהדפסות כמותיות.
כתוצאה מכך נעלמו מדפסות הסיכה כמעט כליל לקראת סוף שנות התשעים, והן נותרו בשימוש רק למטרות מיוחדות, כגון הדפסת נייר בשני עותקים.
בקרב המשתמשים הביתיים נפוץ יותר השימוש במדפסת הזרקת דיו בשל מחירן הנמוך הן של המדפסות והן של מחסניות הדיו ביחס לטונר, כיום ישנן מדפסות הזרקת דיו הניזונות מדיו ללא מחסניות דבר שמוזיל באופן משמעותי את עלויות ההדפסה.
עלות מדפסת שחור-לבן נמוכה יותר מהמדפסת הצבעונית, וגם עלות ההדפסה בשחור לבן נמוכה יותר כאשר במהלך ההדפסה משתמשים רק בצבע אחד בשונה מהמדפסת הצבעונית בה משתמשים על פי רוב בכל הצבעים יחדיו.
ישנן מדפסות המסוגלות להדפיס על נייר בגודל גיליון כמו מדפסות האופסט, וישנן מדפסות המסוגלות להדפיס גם שלטים גדולים מגיליון כמו מדפסות הפלוטר, וישנן כאלו המוגבלות לגודל נייר A4 או A3. על פי רוב המדפסות הביתיות מתאימות להדפסת נייר בגודל A4.
במדפסות רבות, כחלק מתהליך ההדפסה, המדפסת מטביעה "חתימה" ייחודית שמשייכת את העמוד שהודפס למדפסת שהדפיסה אותו.
חתימה זו בעצם מטביעה נקודות בלתי נראות, מעין "חתימת מים" על גבי הדף המודפס.
לחתימה זו שמות רבים: MIC, נקודות צהובות, נקודות מעקב ונקודות סודיות.
את הנקודות אפשר לראות בעזרת סורק בעל רזולוציית סריקה גבוהה במיוחד, או על ידי חשיפה לאור UV.
שמונה חברות תופסות את רוב שוק המדפסות:
מדפסת הזרקת דיו היא מדפסת הפועלת בטכנולוגיית הדפסה המבוססת על סדרת מזרקים זעירים המתיזים טיפות דיו קטנות אל הנייר העובר מתחת לרצועה שבה הם נמצאים.
ראש ה"מזריק דיו" כמעט צמוד לנייר בעת ההדפסה, כשראש הדיו נמצא במקום הנקבע על ידי המערכת הוא מתיז כמות מזערית של הדיו על הנייר ושואב את הדיו המיותר על מנת למנוע היווצרות כתמים.
פעולה זו מתבצעת על ידי צינור מזערי שעוביו קטן יותר מעוביה של השערה האנושית.
חברות אפסון וברדר משתמשות בגביש פיזואלקטרי אשר משנה את צורתו בעת הזרמת זרם חשמלי ודוחף את טיפת הדיו לנייר.
שיטת הבועות: בתוך הצינור ישנו נגד קטן שפועל כגוף חימום, בעת הזרמת זרם חשמלי הוא מחמם את הדיו עד שטיפה מהדיו מתאדה.
נפח אדי הדיו גדול מדיו נוזלי, וכך מאדי דיו מתנפחת בועה בתוך הצינור, הבועה דוחפת טיפה של דיו מחוץ לצינור, באמצעות אלפי פיפטות מזעריות האדים חוזרים למצב צבירה נוזלי וכתוצאה מהתכווצות הבועה טיפה מהדיו שנשפך חוזר פנימה ומונעת טפטוף.
מחיר מדפסת הזרקת דיו נמוך יחסית למדפסת לייזר.
מדפסת לייזר היא מדפסת בה אחד השלבים המרכזיים בפעולת ההדפסה מבוסס על שימוש בקרן לייזר.
הומצאה בידי גרי סטארקוות'ר במרכז המחקר זירוקס פארק.
אופן פעולת מדפסת הלייזר דומה מאוד לאופן פעולתה של מכונת צילום, היות ששתיהן מבוססות על טכנולוגיית הזירוגרפיה.
מדפסת הלייזר הומצאה על ידי החוקר גרי סטארקוות'ר בזירוקס פארק בשנת 1969. אב הטיפוס נעשה על ידי התאמה של מכונת צילום קיימת.
סטארקוות'ר החליף את מערכת ההדמיה במתומן מסתובב שצלעותיו עשויות מראות, ולייזר שאלומתו כוונה אל המתומן.
עקב סיבוב המתומן, הקרן המוחזרת סורקת את התוף של מכונת הצילום, וכשהקרן מגיעה לקצה הסריקה סיבוב המתומן מביא את הצלע הבאה לתוך האלומה והקרן המוחזרת "קופצת" חזרה לקצה השני.
תכנון בסיסי זה עומד בבסיס מדפסות הלייזר עד ימינו.
בניית מערכת החומרה נגמרה תוך כשבוע, אך בניית ממשק המחשב וכתיבת התכנה כדי להפעיל את החמרה ארכה כשלושה חדשים נוספים.
היישום הראשון המסחרי של מדפסת הלייזר, היה מדפסת י.ב.מ.
מודל 3800 בשנת 1976. דגם משרדי זה היה בשימוש בעיקר להדפסת חשבוניות ותויות דיוור, השתמש בנייר מחשב רציף, ונחשב לפירמיטיבי ומגושם.
בשנת 1981 הוציאה חברת זירוקס מדפסת אישית "זירוקס סטאר 8010", אף שדגם זה היה חדשני, מחירו הגבוה (17,000 דולר) מנע ממנו תפוצה רחבה, והוא נרכש על ידי מספר קטן של עסקים ומוסדות בלבד.
עם הגידול בתפוצת המחשב האישי, נוצר בשוק מקום למדפסת לייזר זולה יותר.
הדגם הראשון שזכה לתפוצה רחבה היה HP LaserJet בשנת 1984 של חברת היולט פקארד.
מדפסת זו הייתה מבוססת על מנוע של חברת קנון ותוכנה של היולט פקארד.
בעקבותיה הופיעו במהירות דגמים של חברות ברדר וי.ב.מ.
מחירה של מדפסת הלייזר יורד באופן ניכר משנה לשנה.
בשנת 1984 מדפסת HP LaserJet נמכרה בסכום של 3,500 דולר, פעולתה לא הייתה חלקה, ושקלה כ-35 ק"ג.
ב-2008 נמכרו בארצות הברית מדפסות לייזר בסיסיות במחיר של 75 דולר, ובסוף 2009 נמכרו בישראל מדפסות לייזר ביתיות במחיר של כ-400 שקלים.
מדפסת לייזר צבעונית ניתן לקנות בפחות מ-1000 שקלים.
הדמות המיועדת להדפסה מועברת לזיכרון המדפסת, מעובדת ומותמרת לרצף של נקודות (פיקסלים) ברזולוציה שבין כמה מאות לכמה אלפי נקודות לכל אינץ', כאשר לכל נקודה נקבע בנפרד האם היא מיועדת להשחרה על גבי הנייר או שעליה להישאר לבנה, בהתאם לדמות המקור.
המדפסת כוללת מקור לייזר ומראה מסתובבת (ממש כמו בדגם האבטיפוס).
בעזרת סיבוב המראה סורקת קרן הלייזר תוף (גליל) מסתובב המצופה חומר פוטו-מוליך.
קרן הלייזר ממותגת עבור כל נקודה ונקודה נסרקת, כך שהיא מוארת או מוחשכת עבור כל נקודה על גבי התוף בהתאם לנקודת דמות המקור שהיא מייצגת.
פעולה זו גורמת לכך שכל נקודה על פני התוף נשארת טעונה במטען המקורי (שחור) או שהמטען נפרק ממנה על ידי ההארה (נקודה כזו תישאר לבנה, או נכון יותר, בצבע הנייר).
כתוצאה מפעולת הלייזר על הציפוי הפוטו-מוליך נוצרת על גבי התוף תמונה של המידע שנשלח להדפסה - נקודות על התוף המייצגות פיקסלים כתובים ("שחור") נשארות טעונות, ובשאר הנקודות המטען נפרק.
טונר הוא אבקת חומר פלסטי הנמשך משיכה אלקטרוסטטית אל עצמים הטעונים חשמלית.
תוך כדי סיבוב התוף נצמדים חלקיקי אבקת טונר אל הנקודות הטעונות שעליו, וכך נוצרת על התוף העתק אבקתי של דמות המקור.
נייר מוזן למערכת, ועובר בצמוד לתוף תוך כדי סיבובו.
מהירותו הקווית של הדף המוזן שווה למהירות המשיקית של התוף הסובב.
מתחת לתוף מתוח תיל מוליך המחובר למקור מתח גבוה של כמה מאות או אלפי וולטים.
תיל זה נקרא "קורונה" (Corona).
המתח הגבוה מפעיל משיכה אלקטרוסטטית חזקה על חלקיקי אבקת הטונר הצמודים לתוף, ואלה מתנתקים מן התוף ונצמדים בחזקה אל דף הנייר החוצץ בינם לבין ה"קורונה".
על ידי כך מועבר ההעתק האבקתי של דמות המקור מן התוף אל הנייר.
בהמשך מסעו עובר הנייר ב"תנור", העשוי בדרך כלל משני גלילים ביניהם עובר הנייר.
הגלילים צמודים זה לזה בלחץ, ואחד מהם מכיל גוף חימום או נורת הלוגן המביא אותו לחום של כמה מאות מעלות.
החום והלחץ מתיכים את אבקת הטונר העשויה חומר פלסטי, ומקבעים את הדמות על הנייר.
הדף יוצא מבין גלילי התנור אל מגש איסוף בו נערמים הדפים שהדפסתם נסתיימה.
התנור הוא הגורם לכך שדפי המדפסת היוצאים חמים למגע.
קורונה נוספת הממוקמת בהמשך המסלול הסיבובי של התוף מטעינה אותו מחדש בצורה אחידה להמשך התהליך.
כדי לפרוק מטעני חשמל סטטי לא רצויים שנשארו על הדף, מוצבות לאורך פתח היציאה של הדפים שורה של שערות מתכת דקות ברווח גדול יחסית.
שערות אלו מחוברות לשלדת המתכת של המדפסת, שמחוברת בעצמה להארקה, ופורקות את המטען שנותר על הנייר.
התהליך הוא בדרך כלל רציף וסימולטני, כלומר בה בעת שאזור אחד של הצילינדר נסרק באמצעות מערכת הלייזר, אזור אחר שנסרק קודם לכן צובר את אבקת הטונר בהתאם לדמות, ומאזור נוסף מועברת הדמות אל הנייר באמצעות הקורונה.
במדפסות מודרניות מהירות בעוד מסתיים "קילוף" הדמות מן התוף עבור דף אחד, כבר מקובעת תחילתה של הדמות אל הנייר באמצעות התנור, וכבר סורקת קרן הלייזר אזור אחר של התוף עבור הדפסת הדף הבא.
לא בכל מדפסת לייזר קיים תוף צילינדרי קשיח.
ישנן מדפסות בהן התוף עשוי רצועה סגורה של חומר גמיש המתוחה בין גלילי הסעה בצורה המזכירה מסוע.
הדפסת צבע מתבצעת על ידי חזרה על התהליך ארבע פעמים, תוך שימוש בארבעה טונרים שונים - אחד עבור כל צבע יסוד ואחד שחור.
מדפסת לייזר צבעונית היא מסובכת יותר, בין השאר בגלל הדרישה שארבע הדמויות (הפרדות) יחפפו במדויק זו לזו.
דרך אחרת להגדלת הדיוק, היא שימוש בארבעה מנועי לייזר נפרדים עבור כל צבע (כלומר לייזר, מראה מסתובבת, תוף וטונר נפרדים לכל צבע), ובכך כל תהליך הדפסת הצבע מתרחש פעם בודדת, דבר שמגביר את מהירות ההדפסה בצבע.
בחלק מהמדפסות, את מקום קרן הלייזר והמראה המסתובבת, מחליף מערך של דיודות פולטות אור בתפקיד סריקת התוף ושינוי המטען החשמלי שלו.
מדפסות אלו נקראות מדפסות LED .
במדפסות גדולות המשמשות בדפוס הדיגיטלי (במיוחד בדפוס הדיגיטלי בצבע), שלב 1 (שלב ה-Raster Image Processing) מתבצע בנפרד משאר שלבי ההדפסה, מחוץ למדפסת, בשרת ייעודי המתווך בין המחשבים ברשת המקומית לבין המדפסת.
הסיבה לכך, היא הצורך בתחום זה לראות, לערוך ולהתאים כל אחת מרצועות הצבע באופן ידני באמצעות השרת, כמו גם להתאים, לערוך או לשנות את מרחב הצבע, על ידי שימוש בקבצים מיוחדים הנקראים פרופילי ICC (בניגוד למדפסת לייזר צבעונית משרדית או ביתית שבה התהליך הוא אוטומטי).
הדבר נדרש, כדי להבטיח, שהצבע הסופי בהדפסה, ייראה בדיוק כפי שהלקוח הזמין.
מהירות הדפסה גבוהה יחסית למדפסות אחרות.
רזולוציית הדפסה גבוהה, המתבטאת באיכות הדפסה גבוהה ביחס למדפסת סיכות.
תחזוקה זולה (עלות טונר למספר דפים זול).
יכולת לעבוד עם מידע משתנה.
יכולת לעבוד עם פרופילי צבע.
עלות ראשונית יקרה יחסית למדפסות הזרקת דיו.
בחלק מהמדפסות המתנה שמגיעה לעיתים עד כמה עשרות שניות עד התחלת הדפסת דף ראשון (נובעת בעיקר מהצורך להביא את התנור לטמפרטורת עבודה).
אין אחידות צבעים בהדפסה ממושכת.
איכות הדפסה נמוכה יותר ממדפסת הזרקת דיו (בולט במיוחד בהדפסת תמונות).
אף שמחירי מדפסות הלייזר יורד משנה לשנה, תפוצתן נמוכה יותר אצל המשתמש הביתי, בשל מחירן הגבוה יחסית למדפסת הזרקת דיו, ובגלל גודלן ומשקלן הרב יותר.
ובמיוחד בפער שיש בין מדפסת לייזר צבעונית למדפסת הזרקת דיו צבעונית.
זאת למרות שעלות הטונר לכל דף מודפס נמוכה יחסית לעלות הדיו לכל דף המודפס במדפסת הזרקת דיו.
עלות התחזוקה הנמוכה של מדפסות הלייזר משתלמת למי שמבצע הדפסות רבות.
רוב מדפסות הלייזר אינן בעלות יכולת הדפסה צבעונית, ואלו שכן מדפיסות בצבעים יקרות יחסית למדפסת הזרקת דיו צבעונית (פי שלושה וארבעה בשנת 2007).
בנוסף, במדפסת הזרקת דיו איכות ההדפסה תלויה באופן מכריע בסוג (ואיכות) הנייר, וכדי להגיע לאיכות הגבוהה ביותר יש צורך בשימוש בנייר מצופה, בעוד שאיכות ההדפסה במדפסת הלייזר כמעט ואינה תלויה באיכות הנייר, ואפילו הנייר באיכות הגבוהה ביותר זול בהרבה מהנייר המיוחד שדורשת מדפסת הזרקת הצבע.
יחד עם זאת יש לציין שאיכות הדפסת הצבע המרבית אליה ניתן להגיע במדפסת הזרקת דיו (תוך שימוש בנייר מצופה, ובמקרים רבים הדפסה בשישה או שבעה צבעים במקום ארבעה) עולה על האיכות המרבית שמדפסת הלייזר מסוגלת לייצר.
ישנם דגמים שונים של מדפסות לייזר, מהדגמים המשרדיים שמיועדים להדפסה של אלפי דפים בחודש ועד למדפסות ענק לשימוש במרכזי מחשבים או בתי דפוס, שמגיעות לתפוקה של אלפי דפי צבע בשעה.
רבות מהמדפסות כיום מאפשרות הדפסה על שני צידי הדף בריצה אחת.
בשוק מדפסות הלייזר המשרדיות נפוצות מדפסות מתוצרת חברות HP, ברדר, לקסמרק, סמסונג, קנון, זירוקס ו-Oki.
בחלק מהמדפסות (למשל ב-HP) התוף והטונר מחוברים, כך שהחלפת טונר שמתכלה אחת ל-1,000-2,000 הדפסות, מצריכה גם החלפת התוף.
בדגמים בהם ישנה הפרדה (למשל בברדר) החלפת טונר אינה מצריכה החלפת תוף והוא יוחלף בערך כל 10000 הדפסות.
יש לציין כי עלות התוף יקרה יותר מטונר.
מדקדקי העברית בימי הביניים הם שורה של מלומדים יהודים, החל מרב סעדיה גאון (רס"ג) במאה העשירית, אשר חקרו את הדקדוק ואוצר המילים של השפה העברית.
רבים מן המונחים והרעיונות שפיתחו משמשים את חוקרי העברית עד היום.
תחום דקדוק העברית פעל תוך מגע הדוק לשני תחומים אחרים – פרשנות המקרא שנתחברה בתקופת הראשונים, ועולם הפיוט והשירה ששגשג בעיקר על רקע תור הזהב של יהדות ספרד.
עוד לפני תחילת המחקר הדקדוקי פעלו בעלי המסורה, שהעלו על הכתב, בסביבות המאה השמינית, את אופן הקריאה של המקרא כפי שנמסר להם במסורת.
התקיימו שלושה ענפים מרכזיים של המסורה – המסורה הטברנית, המסורה הבבלית והמסורה הארצישראלית – ובתוך כל זרם היו חלוקות משנה.
בעלי המסורה המציאו את סימני הניקוד, השתמשו בהם כדי לתאר את הדרך המדויקת של הקריאה בתורה, וצירפו הערות וחיבורים המסייעים לשמור על דיוק מסירת הנוסח.
בעלי המסורה עדיין לא פיתחו חשיבה דקדוקית, אלא התרכזו בעיקר בתיעוד אופני הקריאה והנוסח, ולמעשה יצרו מעין "הקלטה" של נוסח התורה כפי שהיה בזמנם.
את העיסוק הדקדוקי בימי הביניים החל רס"ג שפעל במאה העשירית.
במקביל לפעולתם של מדקדקים ערביים שהחלו לחקור את דקדוק לשון הקוראן פנה רס"ג לעסוק בדקדוק לשון המקרא.
לתועלת מחברי הפיוטים כתב את "ספר צחות הלשון", ובו כללים דקדוקיים עבור המשוררים, וכן את "האגרון", מילון עברי מצומצם.
הוא בעצמו חיבר מספר רב של פיוטים ובהם המחיש את התפיסה הלשונית שלו.
את מלאכתו של רס"ג, המשיכו תלמידיו דונש בן לברט ומנחם בן סרוק, שחיברו ספרי דקדוק, בין השאר לתועלת המשוררים והפייטנים.
במחצית המאה ה-10 בן סרוק חיבר את "מחברת מנחם" – מילון ללשון העברית וללשון הארמית המצויות במקרא.
ה"מחברת" מכנסת (מחברת, מהפועל לחבר) מילים מן הלשונות הללו.
המחברת נפוצה במהירות אצל הרבנים ופרשני המקרא; בין השאר מצטט אותה רש"י בפירושיו למקרא, כאשר הוא מבאר מילים קשות: "מנחם חיברו בחלק...".
דונש בן לברט חיבר ספר שיצא בתקיפות נגד "המחברת" של מנחם בן סרוק; הוא תקף אותו תחילה בענייני דת והוקיע אותו על כך שהתנגד לדברי חז"ל.
ספרו נקרא "תשובות דונש בן לברט" (עם הכרעות רבנו תם).
בנוסף על כך, כתב דונש גם בערך 200 השגות על רס"ג.
דונש היה גם המדקדק הראשון שהבחין בין פועל עומד לפועל יוצא, וגם הראשון שמיין פעלים לבניינים כבדים וקלים באמצעות השורש פע"ל.
המחלוקת בין אסכולת דונש לאסכולת מנחם נמשכה עוד דורות רבים.
על השגות דונש השיבו תלמידי מנחם בן סרוק, הם תקפו אותו על שימושו בערבית במשקלים ובדקדוק.
גם רבי אברהם אבן עזרא כתב ספר הגנה על רס"ג.
רבנו תם, נכדו של רש"י, כתב הכרעות בין שתי האסכולות, וברוב הסכים עם מנחם.
רבי יוסף קמחי, אביו של רד"ק, צידד בדונש.
רבי יהודה חיוג' חידש את תפיסת השורש השלָשי בעברית.
את תפיסותיו פיתח והעמיק רבי יונה אבן ג'נאח, שנחשב לגדול מדקדקי העברית בימי הביניים.
תפיסת השורש השלשי אומצה במהירות רבה על ידי חכמי ספרד, אבל התעכבה מלהגיע לצרפת ולאשכנז; העיונים הדקדוקיים של רש"י בפירושו לתורה מבוססים עדיין על התפיסה הישנה של מהות השורש.
גם אחרי אבן ג'נאח המשיכו להיכתב ספרי דקדוק עבריים, למשל בידי רבי דוד קמחי ובתקופה מאוחרת יותר בידי רבי אליהו בחור.
מדקדקי העברית והמילונאים עסקו כמעט אך ורק בלשון המקרא, מכמה טעמים.
לשון המקרא נחשבה כעברית האותנטית והמדויקת ביותר, "לשון הקודש", בעוד לשון חז"ל נחשבה, לפחות אצל חלק מהמדקדקים, כשפה משובשת ומעורבת בלשונות אחרות.
ההתמקדות במקרא הייתה גם תגובה ומשקל נגד למדקדקים הערביים שעסקו בפרטי פרטים בחקר לשון הקוראן ובמניית מעלותיה ויתרונותיה.
אצל רס"ג הייתה לעיסוק בלשון המקרא חשיבות גם במסגרת מאבקו בקראים ובפרשנות שלהם למקרא.
ולבסוף, אצל רבים מהמדקדקים היה העיסוק בדקדוק לשון המקרא חלק מן הפרשנות המקראית, למשל אצל רש"י.
אחד מן החריגים הבודדים להעדפת העיסוק בלשון המקרא הוא ספר "הערוך" של רבי נתן מרומי, שהוא מילון ללשון התלמוד.
מדפים הוא אלבום הבכורה של בית הבובות שיצא בינואר 2005.
מקורו של האלבום הוא בדרום אמריקה, שם עברו השירים ממטייל למטייל.
חברי הלהקה הקליטו בישראל סקיצות MP3 והעבירו למטיילים שפגשו במסעם, ואלה נתבקשו לצרוב לחבריהם.
השירים זכו לפופולריות גבוהה והגיעו אף למטיילים בהודו, אוסטרליה ויפן.
כאשר הלהקה החלה להופיע בארץ נוכחה להם הפופולריות לה זכו שיריהם.
סוכני חברות התקליטים נענע דיסק ובארבי רקורדס שהיו בהופעה של הלהקה החליטו להחתים את הלהקה על אלבום.
האלבום קיבל מעמד זהב בנובמבר 2005, ואף זיכה את בית הבובות בפרסי "הרכב השנה" ו"תגלית השנה" בטקס פרסי עמ"י ב־2006. במרץ אותה שנה קיבל האלבום מעמד פלטינה.
ללהקה לא היה שם קבוע במשך זמן רב, ורק זמן קצר לפני הדפסת עטיפת האלבום נבחר השם "בית הבובות", על שם השיר.
כסינגלים יצאו גם "למעני", "שיר בעפרון" ו"סיגפו", שהפך ללהיט.
בסוף הרצועה של "למעני" ישנו "שיר נסתר" — מדפים — שעל שמו נקרא האלבום.
שירה: אמיר אטיאס, איתי שיף
מילים: אמיר אטיאס, איתי שיף, יובל שטרן
לחנים וגיטרה קלאסית: אמיר אטיאס
עיבוד, הפקה מוזיקלית, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, מפוחית ומנדולינה: נתן סולומון
גיטרה בס: זיו הרפז, שי חלמיש, דני בושקניץ
תופים וכלי הקשה: גיל פלוטניק ("קולי")
כינור: ריטה שטיינפר, לאוניד פורטנוי
מדרגה היא מבנה או מתקן המיועדים למעבר בין מפלסים בגבהים שונים בכדי להקל את המעבר בין המפלסים.
המדרגות מחלקות את הפרשי גבהי המפלסים לסדרה של מפלסים שהפרש הגבהים ביניהם קטן יותר, כך שהמטפס בהן מחלק את מאמץ הטיפוס ממפלס למפלס לסדרת מאמצים קטנים.
בשביל נוחות ובטיחות השימוש במדרגות יהיו הפרשי הגבהים [רום] זהים בין מדרגה למדרגה.
קיימים אלמנטים נוספים למעבר בין מפלסים כמו סולם, רמפה, מעלית ומדרגות נעות.
לרוב מדרגות נוחות ובטיחותיות יותר מסולם, תופסות פחות שטח מהרמפה וזולות יותר מאמצעי התחבורה האנכיים החשמליים.
אולם, רוב האמצעים האחרים נגישים ושמישים מהן; אדם המשתמש בכיסא גלגלים לא יכול לעלות במדרגות כלל, אדם כבד תנועה או אדם שנושא משא לא יחוש נוח לטפס בהן יותר מקומה או שתיים, ואדם, אף מטיב לכת, יתקשה לטפס בהן יותר משש קומות.
שלח (נקרא גם מדרך) - החלק עליו דורכים בזמן העלייה.
רום - הפרש הגבהים בין שני שלחים עוקבים.
מהלך - רצף של כמה שלחים ורומים.
פודסט - מישור אופקי המהווה הפסקה בין שני מהלכי מדרגות.
מישור כזה דרוש כדי לאזן את מאמץ העלייה במדרגות וכדי לאפשר בניית מדרגות במתלול נוח בצמוד לשטח קרקע שאינו תלול דיו.
גרם מדרגות - מערכת אחת של מדרגות הבנויה לרוב מכמה מהלכים ולפחות פודסט אחד באמצע.
חדר מדרגות - פיר אנכי בבניין שלכל אורכו גרמי מדרגות המצויים אחד מעל השני.
מדרגות שיש: שיש/אבן טבעי הנחצב במקומות רבים בעולם בגושי ענק שמנוסרים ללוחות בגדלים שונים המשמשים בין השאר כלוחות מדרגות וריצוף.
מדרגות עץ: העץ במקומות רבים בעולם משמש גם למדרגות, רצוי להשתמש בעצים עמידים בשחיקה ושאינם משנים צורתם בגלל הבדלי טמפרטורה.
מדרגות מתכת: בדרך כלל משמשים לבסיס המדרגות עליו מורכב גימור מחומר אחר.
מדרגות פורצלן: שכיח מאז העשור השני של המאה ה-21.
מדרגות לולייניות הן מדרגות הבנויות בצורה מעוגלת הדומה לספירלה.
למדרגות לולייניות יתרונות על פני גרמי מדרגות ישרים: צורכות פחות מקום.
ניתן להשעין את גרם המדרגות על עמוד מרכזי, מה שהפך אותן לקלות יותר לבנייה בעיקר בתקופות שלפני השימוש בבטון.
מדרגות מסוג זה נפוצים באדריכלות המודרנית בכלל ובסגנון הבינלאומי בפרט, במחצית הראשונה של המאה ה-20.
מדרגות שצורת המדרך שלהן הוא בצורה טרפזית.
בדומה למדרגות לולייניות, מהלך של מדרגות טרפזיות יוצר מסלול הליכה מעוגל, אך צורת המדרגות עצמן אינה עגולה.
שימוש במדרגות אלו, בעלות המראה הייחודי, נעשה לשם אסתטיקה, או כאשר אין מספיק מקום להרכיב מדרגות רגילות.
פעמים רבות משתמשים במהלך של מדרגות טרפזיות בתוך גרם מדרגות רגיל, כדי להחליף את כיוון המדרגות וכך לחסוך במקום.
מדרגות חיצוניות הן מדרגות שאינן מקורות בתקרה וגובלות עם צדו החיצוני של קיר המבנה.
מדרגות אלו יכולות להיות מקורות בגגון קל כגון אלומיניום ומשמשות בדרך כלל כמדרגות כניסה למבנה או כמדרגות חירום.
ייעודן של מדרגות החירום הוא לשמש כמוצא בטוח מבניין בשעת שרפה, רעידת אדמה וכדומה.
מדרגות חירום המצויות בתוך מבנה, נמצאות תמיד בתוך פיר מוגן שקירותיו יצוקים מבטון המתוכנן לעכב אש לחצי שעה עד שעתיים לפני התפוררותו (על פי חוקי התכנון והבנייה) וחייב בדלת העמידה באש, לפחות שעתיים, בכל קומה.
מדרגות חירום יכולות להיות גם חיצוניות.
ניתן לראות מדרגות אלו לרוב בבנייני מגורים בארצות הברית.
בתקנות התכנון והבנייה מדרגות חירום מכונה "חדר מדרגות מוגן".
יעילותן של מדרגות החירום יורדת ככל שהבניין גבוה יותר.
במקרים של שרפה בגורד שחקים המסע במורד המדרגות (המקרים בהם יש לעלות במדרגות חירום הם נדירים יותר) מסתבר כמתיש אפילו עבור מטיבי לכת.
מעבר לזאת, מדרגות כאלה אינן נגישות למוגבלים בתנועה.
מאז 1965, כאשר נחקק "חוק התכנון והבנייה" בישראל, חייב כל מהלך מדרגות לעמוד בנוסחה הנקראת נוסחת המדרגות: 2H+B = 61–63. כלומר, גובה שני רומים ועוד רוחב שלח אחד חייבים לתת את התוצאה שבין 61 ל-63 ס"מ.
מכאן שאם אנו רוצים ליצור מהלך מדרגות בעל 16 מדרגות והגובה בין שני מפלסים הוא 2.64 מטר, חילוק המספרים זה בזה נותן את גובה המדרגה (16.5 ס"מ), מכאן אנו מציבים בנוסחה את הגובה (H=16.5) ומקבלים שהשלח חייב להיות 28–30 ס"מ.
בישראל, על פי "חוק התכנון והבנייה" מדרגות לולייניות או טרפזיות אינן מוגדרות כמדרגות המשמשות למוצא בטוח ממבנה בשעת חירום.
מדפסת סיכות היא סוג מדפסת שהייתה נפוצה בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים בשימוש ביתי ועסקי.
המדפסת פועלת באמצעות הקשה של פינים על נייר, ומתאפיינת באיכות ביצוע נמוכה יחסית ורמת רעש גבוהה.
ההדפסה מתבצעת על ידי מעבר של ראש ההדפסה הלוך ושוב לרוחב הדף המודפס, כאשר פינים (מכונים גם "סיכות") נוקשים בצורה מתואמת על גבי סרט בד הספוג בדיו וצמוד לנייר המודפס.
הקשת הפין סוחטת מן הסרט מעט דיו שעובר לנייר ויוצר נקודה.
התנועה החוזרת של ראש ההדפסה המתואמת עם תנועת הנייר המדורגת יוצרת מערך נקודות צפופות שיוצרות טקסט או תמונה.
סרט הבד מצוי בדרך כלל במארז פלסטיק שמאפשר תנועה מתמדת של הסרט, כך שסחיטת הדיו תהיה מכל אורכו.
כמו כן שומר המארז על הסרט מפני התייבשות.
ראש המדפסת בו ממוקמים הפינים מתחמם בזמן ההדפסה, ועל פי רוב מותקנות בו צלעות קירור.
המדפסת משמיעה רעש אופייני שמהווה סימן הכר של המדפסת ואחד מחסרונותיה הבולטים.
גודל מטריצת הפינים ומספר הפינים במטריצה קובעים את איכות ההדפסה.
במדפסות סיכות הראשונות (כמו ה-LA30 של חברת דיגיטל) היו 7 פינים.
מספרי הפינים הנפוצים הם 9 (איכות נמוכה יחסית), 18, ו-24.
ניתן לקבל איכות גבוהה יותר ממדפסת נתונה בעזרת חזרה על אותה שורה פעמיים או שלוש, כאשר הנייר מקודם בין החזרות בשיעור מחצית או שליש המרחק בין שתי סיכות.
באופן זה מתקבלת הכפלה או שילוש הרזולוציה.
פעולה זו כמובן גם מכפילה (או משלשת) את כמות הדיו הנצרכת ואת זמן ההדפסה.
רוב המדפסות תומכות לפחות בשני מודי פעולה: "טיוטה" (או draft) עם מעבר הדפסה יחיד, ו"איכות" (או NLQ - Near Letter Quality).
מדפסות בעלות 24 סיכות מדפיסות באיכות גבוהה גם במעבר יחיד.
רוב המדפסות תומכות בהדפסה "גרפית" בה המחשב שולח למדפסת תמונת "רסטר" של השטח המודפס, וכן בהדפסת טקסט, בה המחשב שולח למדפסת את התווים שיש להדפיס, כשהגופנים המתארים את צורת האותיות באים מהמדפסת עצמה.
מחשבים מסוימים, ובפרט המקינטוש של חברת אפל משתמשים בהדפסה גרפית גם לצורך הדפסת טקסט, ובאופן זה שולטים בצורה מלאה על צורת הדף המודפס (WYSIWYG).
בשנות השמונים בחלק ממדפסות הסיכות היה סרט דיו שחור או שחור ואדום.
בתחילת שנות התשעים נפוצו מדפסות צבעוניות שבהן סרט דיו שבו ארבעה צבעים ומנוף, אשר מכוון את הסרט לפס הצבע הנכון בכל שורת הדפסה.
מדפסות אלו שווקו בעיקר לצרכים ביתיים נוכח מחירו הגבוה של סרט הדיו ואיטיות ההדפסה.
בנוסף לעובדה שהדפסה צבעונית דורשת ארבעה מעברים של ראש ההדפסה לכל שורה, נוספת בעיה שנגרמת מהעובדה שבמהלך השימוש בסרט הדיו הפינים מעבירים דיו שחור לפסי הצבע האחרים וכך גורמים לאילוח הצבעים וירידה הדרגתית באיכות ההדפסה עד להחלפת הסרט הבאה.
קיימות מדפסות סיכות, שבהן ראש ההדפסה נמתח לכל רוחבו של הנייר, ואת הסיכות מחליפים פטישים קטנים רבים שמסודרים בשורה אופקית.
בעת ההדפסה ראש ההדפסה רועד במהירות לשני הכיוונים, והפטישים מקישים על סרט הדיו, ובכך המדפסת מסוגלת להדפיס שורה שלמה בעת ובעונה אחת.
חסרונותיה של מדפסת הסיכות הם רעש עבודה גבוה, מהירות הדפסה נמוכה, ודעיכה הדרגתית באיכות ההדפסה במהלך חיי הסרט (בשונה מטכנולוגיות הדפסה אחרות בהן איכות ההדפסה נשמרת גם כשכמות הדיו או הטונר יורדת).
יתרונותיה של המדפסת הם פשטות, עמידות בסביבות עבודה קשות (לכלוך, טלטולים וכו'), מחיר, והיכולת להדפיס בעותקים (באמצעות הפעולה המכנית המפעילה לחץ על הדף, למשל על ידי שימוש בנייר פחם).
בחברות כרטיסי האשראי מודפס הקוד הסודי של הכרטיס בתוך מעין מעטפה סגורה אשר דופן פנימי אחד שלה מכיל דיו, ובתוכה פתק קטן.
המעטפה מוכנסת למדפסת ללא סרט בד ספוג דיו.
כאשר המדפסת מדפיסה, הפינים סוחטים את הדיו בדופן המעטפה הפנימית ועוברים לפתק, כך שבעצם ההדפסה היא נסתרת, פנימית בתוך המעטפה ולא ניתן לראות את תוצאות ההדפסה מבלי להוציא את הפתק מהמעטפה.
הלקוח מוודא שהמעטפה סגורה וללא פגם ורק אז הוא קורא את תוכנה, כך יכולה חברת האשראי להבטיח ללקוחותיה ששום אדם לא ראה את תוכן המעטפה, שכן התוכן הודפס ממערכת אוטומטית מאובטחת המדפיסה כמויות גדולות של מעטפות.
במקומות עבודה מסוימים מודפס תלוש המשכורת בתוך מעטפה סגורה כמו בטכניקה הקודמת, כאשר מקבל העובד את המעטפה, העובד יכול להיות בטוח ששום אדם אחר בחברה פרט למנהל החשבונות לא יודע את פרטי משכורתו.
מדרג זיכרון מתאר את הסדר ההיררכי שבו מאורגן זיכרון המחשב בארכיטקטורת מחשב מודרנית.
השיטה נועדה לנצל את תכונת מקומיות הזיכרון שאותה מפגינות רוב תוכניות המחשב, ולהאיץ את ביצועי המחשב.
רוב המעבדים המודרניים פועלים בקצב הגבוה באופן משמעותי מקצב העבודה של הזיכרון הראשי, וכתוצאה מכך, המעבד נאלץ להמתין ללא הרף לפעולות האחזור והאחסון (I/O) של הזיכרון.
בשיטת הניהול המדרגי, נתונים המשמשים את התוכנה מובאים להתקני זיכרון מהירים יותר בקרבת המעבד, ובשל תכונת מקומיות הזיכרון, מואצת מהירות הביצוע של התוכנית.
הניהול המדרגי של הזיכרון הוא קריטי לביצועי המחשב.
מהירות העיבוד המעשית של רוב סוגי התוכניות תלויה פחות במהירות המעבד ויותר במקומיות הייחוס בגישה לזיכרון, יעילות זיכרון המטמון, וכן בקצב העברת הנתונים בין הרמות השונות במדרג.
מדרג הזיכרון ברוב המחשבים הוא כדלקמן:
שימוש מיטבי במדרג הזיכרון מחייב שיתוף פעולה בין המתכנת, המהדר, מערכת ההפעלה והחומרה.
במודל התכנותי של ארכיטקטורות UMA ו-CC-NUMA, ניהול זיכרון המטמון מתבצע תמיד בחומרה והוא חבוי ברמת התוכנה.
ואכן, שפות תכנות ומערכות הפעלה מודרניות מסתירות את מדרג הזיכרון מהמתכנת, ומציגות מודל מפושט יותר הכולל לרוב רק שתי רמות: זיכרון ראשי וזיכרון משני, כאשר גם מידע הנכתב לזיכרון הראשי, עקב תכונת הזיכרון הווירטואלי, עשוי להיכתב בפועל לזיכרון המשני.
עם זאת, בשפת סף ובשפות המאפשרות שימוש ישיר בשפת סף (כגון C), ניתן לגשת לאוגרים באופן ישיר.
מדרגות גמונה או מעלות גמוניה או המדרגות הגמוניאניות היה גרם מדרגות שהוביל מהפורום הרומאי לגבעת הקפיטולין שברומא העתיקה.
גרם מדרגות זה היה ידוע כאתר הוצאה להורג עבור פושעים ידועים לשמצה, ובשל כך זכה גם לכינוי "מדרגות האנחות".
מדרגות גמוניה הובילו מהפורום הרומאי מימין לטאבולאריום לעבר גבעת הקפיטולין, שמשמאלם (כשמביטים מכיוון הפורום) נמצא מקדש קונקורדיה ומימין כלא מאמרטינום.
ככל הנראה המדרגות היו ממוקמות במקום בו ממוקמת כיום הויה די סן פייטרו אין קרצ'רה (באיטלקית: Via di San Pietro in Carcere).
המדרגות נבנו ככל הנראה בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי טיבריוס (14–37) שכן הן מאוזכרות לראשונה בתקופה זו.
לאחר בנייתם הפכו לאתר הוצאה להורג וזכו לכינוי "מדרגות האנחות".
המוצאים להורג הוצאו לרוב להורג בחניקה, ולאחר מכן הושלכו גופותיהם במורד המדרגות.
נהגו להשאיר את הגופות זמן רב על המדרגות לשם הצגתם לעוברים ושבים, עד הירקבם, או עד היאכלם על ידי כלבים.
רק לאחר שהגופות החלו להרקב נזרקו הגופות לנהר הטיבר.
המוות על המדרגות נחשב למוות בזוי במיוחד, הנושא סטיגמה שלילית ביותר.
בין המוצאים להורג על המדרגות היה לוקיוס איליוס סיאנוס, יועצו האישי של הקיסר טיבריוס, אשר הוצא להורג באשמת בגידה בשנת 31, יחד עם שלושת ילדיו.
כמו כן הקיסר אולוס ויטליוס גרמניקוס הוצא להורג על המדרגות.
מִדרג הפסולת מתאר סדר עדיפויות רצוי בדרכים השונות לניהול פסולת בהתאם לתרומתן לסביבה.
ששת השלבים המקובלים לניהול פסולת הם: מניעה, צמצום, שימוש מחדש, מיחזור, הפקת אנרגיה וסילוק/הטמנה.
מאז עליית המודעות לאיכות הסביבה ולפיתוח בר קיימא פותחו גרסאות שונות למדרג הפסולת, אולם הרעיון המרכזי נותר זהה ברוב האסטרטגיות לצימצום הפסולת.
מטרת מדרג הפעולות בטיפול בפסולת היא למצות את מקסימום התועלת ממוצרים וליצור את הכמות המינימלית האפשרית של פסולת.
מניעה וצמצום של פסולת אפשרית על ידי שינוי טכנולוגיות הייצור, שינוי בחומרי הגלם ובנוסחאות הייצור.
לעיתים מניעת זיהום היא ביטוי למניעה, או צמצום פסולת.
שיטה נוספת לצמצום מקור הפסולת הוא בהגברת התמריצים למיחזור.
כך לדוגמה, חוק הפיקדון על מכלי משקה, התשנ"ט-1999, אשר חוקק בישראל מהווה תמריץ לצרכני מכלי משקאות להחזיר בקבוקים אלה לצורך מיחזורם.
במדינות אחרות גובים מחירים זולים יותר לפינוי פסולת ממוינת לצורכי מיחזור, מאשר פסולת שאינה ממוינת.
כבר בשנות ה-70, עם עליית המודעות לאיכות הסביבה, החלו להיות מנוסחים רעיונות ראשונים ליצירת מדרג דרכי טיפול בפסולת.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 השמת דגש על מניעת יצירת פסולת תעשייתית, במטרה לחסוך במשאבים שהופנו עד אותה עת להתמודדות עם סילוק אותה הפסולת.
על רקע מגמה זו הושקעו מאמצים בפיתוח שיטות ייצור נקיות יותר.
כך לדוגמה, מעבר של תחנות כוח לשימוש בדלק מזהם פחות.
מדרגות מס הן שיטה לחישוב המס המוטל על הכנסות.
מדרגות מס מאפשרות חישוב מס פרוגרסיבי, כך שאחוז המס המשולם מתוך ההכנסה עולה ככל שההכנסה עולה.
בישראל, כמו במדינות רבות בעולם, מס הכנסה ליחיד הוא פרוגרסיבי, כך שנטל המס עולה ככל שהשכר עולה.
שימוש במדרגות מס, המטיל נטל גבוה יותר ככל שההכנסה עולה, מקל על השכבות החלשות, מקטין את אי-השוויון ומצמצם פערים חברתיים.
הרקע החוקי לגביית מס הכנסה בישראל נקבע בפקודת מס הכנסה.
חלק ז' של הפקודה עוסק ב"שיעורי המס" וקובע בין-השאר כי חברות ישלמו מס קבוע ואילו יחידים ישלמו מס לפי מדרגות.
מדרגות המס נקבעות על ידי הכנסת, בפקודת מס הכנסה.
בעת קביעת המדרגות נלקח בחשבון המצב הכלכלי-חברתי והשפעת השינוי על תקציב המדינה.
הסכומים שבמדרגות המס (וסכומים אחרים בפקודה) מתעדכנים בתחילת כל שנה בהתאם לשינויים במדד המחירים לצרכן בשנה שחלפה.
בשנת 2014 הוקפאו מדרגות המס, ונותרו בערכיהן בשנת 2013. בשנת 2025 הוקפאו שוב מדרגות המס, ונותרו בערכיהן בשנת 2024.
המס המחושב לפי מדרגות המס אינו המס הסופי בו חייב הנישום.
לאחר חישוב המס לפי מדרגות המס מופחתים ממנו הזיכויים, ובראשם שווי נקודות הזיכוי.
פקודת מס הכנסה מבדילה בין הכנסות מיגיעה אישית לבין הכנסות שאינן מיגיעה אישית.
תחת ההגדרה הכנסות מיגיעה אישית נכללות:
הכנסה מעבודה כעצמאי (סעיף 2(1) לפקודה) או כשכיר (סעיף 2(2) לפקודה).
הכנסה מקצבה (פנסיה), מלוג ואנונה (סעיף 2(5) לפקודה), כולל היוון קצבה.
הכנסה המתקבלת מהשכרת נכס, שבעשור שקדם להשכרתו שמש להפקת הכנסה מיגיעה אישית מעסק או ממשלח יד.
על הכנסות אלה חלות מדרגות המס האמורות לעיל.
על הכנסה שלא מיגיעה אישית, כגון הכנסה מהשכרת נכס, שלא נקבע להן שיעור מס מיוחד, מדרגת המס הראשונה היא 31% (עד לתקרה האמורה לעיל).
לפי סעיף 121(ב) לפקודת מס הכנסה נישום שעבר את גיל 60, ויש לו הכנסות שאינן מיגיעה אישית, הכנסותיו יחושבו כולן על פי מדרגות המס של הכנסות מיגיעה אישית.
כאשר לנישום יש הכנסות מיגיעה אישית ושאינן מיגיעה אישית, מחשבים תחילה את המס על ההכנסות מיגיעה אישית, ואת אלו שאינן מיגיעה מחשבים לפי המדרגה העליונה של הכנסותיו.
מדצ'סטר הוא שמה של סצנה מוזיקלית שהתפתחה במנצ'סטר, אנגליה, בשנות ה-80 המאוחרות ושנות ה-90 המוקדמות.
המוזיקה שזוהתה עם הסצנה ערבבה בין רוק אלטרנטיבי, רוק פסיכדלי ומוזיקת דאנס.
בין הלהקות המזוהות עם הסצנה ניתן למנות את ניו אורדר, הסטון רוזס, הפי מאנדייז, אינספיירל קארפטס, ג'יימס, השרלטנס, The Fall ואחרים.
באותה תקופה, מועדון ההסיינדה היה המקור המרכזי לאתוס המוזיקלי שבקע מהעיר.
הסצנה המוזיקלית במנצ'סטר בתקופה שלפני מדצ'סטר נשלטה בידי להקות כמו הסמית'ס, ניו אורדר, The Fall וג'יימס.
הלהקות הללו היו לימים להשפעה משמעותית על הסצנה של מדצ'סטר.
פתיחת מועדון ההסיינדה, יוזמה של פקטורי רקורדס, במאי 1982 השפיעה גם היא על התפתחות התרבות הפופולרית במנצ'סטר.
בשנים הראשונות לקיומו, המועדון השמיע בעיקר מוזיקת פופ ואירח הופעות מלהקות כמו ניו אורדר, קאלצ'ר קלאב, תאומי תומפסון והסמית'ס.
ב-1986 שינה המועדון את אופיו והפך ממועדון הופעות למועדון ריקודים.
ב-1987 ההסיינדה החל להשמיע מוזיקת האוס ולארח תקליטנים כמו מארק פיקרינג וגראם פארק.
ביולי 1986 ארגנו פקטורי רקורדס את "פסטיבל הקיץ העשירי", אשר סייע במיצוב מעמדה של מנצ'סטר כמרכז לתרבות פופולרית אלטרנטיבית.
הפסטיבל כלל הקרנות של סרטים, סמינר בנושא מוזיקה, מיצגי אמנות והופעות של כמה מהלהקות הידועות בעיר, ביניהן A Certain Ratio, הסמית'ס, ניו אורדר ו־The Fall.
דייב האסלם, שעבד כתקליטן בהסיינדה באותה תקופה, סיפר שהפסטיבל הדגיש את העובדה ש"העיר הפכה למילה נרדפת לטיפוסים גדולים מהחיים שמנגנים מוזיקה חדשנית...
המבקרים התמלאו השראה והעיר התמלאה אנרגיה".
ההסיינדה, שעד אז סבל באופן קבוע מהפסדים, החל ליהנות מערבים שוברי קופות בתחילת 1987. באותה שנה אירח המועדון הופעות של אמני האוס אמריקאים כמו פרנקי נאקלס ואדוניס.
מועדונים רבים אחרים באזור מנצ'סטר החלו לאמץ גם הם את מוזיקת ההאוס.
גורם משמעותי נוסף בבנייתה של מדצ'סטר היה הנגישות הפתאומית של סם האקסטזי בעיר באותה שנה.
לפי דייב האסלם, "השימוש באקסטזי שינה את המועדונים לנצח.
לילה בהסיינדה הפך מבילוי מהנה לחוויה אינטנסיבית משנה חיים".
לקראת סוף שנות ה-80, תעשיית המוזיקה הבריטית התאפיינה בצליליהם של להקות כמו דוראן דוראן, שפנדאו בלט והרכבי פופ מבית היוצר של סטוק אייטקן ווטרמן.
הגרדיאן ציין כי "נראה היה ששנות ה-80 נועדו להסתיים כביזיון מוזיקלי".
הסצנה של מדצ'סטר החלה ללבלב והצליל החדש והמרענן שהיא הציעה החל לצמוח.
שירים של להקות כמו הסטון רוזס והפי מאנדייז החלו לנחות במקומות גבוהים במצעדים ב-1989, בזמן שאלבומם של ניו אורדר Technique שהושפע מסצנת ההאוס הגיע לראש המצעדים בבריטניה.
למרות שאי אפשר להגיד שסצנת מדצ'סטר החלה לפני 1988 (השם עצמו הומצא רק כשנה לאחר מכן על ידי במאי הקליפים פיליפ שוטון מפקטורי רקורדס), הרבה מהלהקות המזוהות איתה פעלו בסצנה המקומית הרבה לפני כן.
הסטון רוזס הוקמו ב-1984 על ידי הסולן איאן בראון והגיטריסט ג'ון סקווייר, שגדלו באותה רחוב בפרבר דרומי של מנצ'סטר.
הם ניגנו ביחד בלהקות עוד מ-1980, אך הסטון רוזס הייתה הלהקה הראשונה שלהם שהוציאה שיר – So Young ב-1985. את הלהקה השלימו אלן "רני" רן על התופים וגארי "מאני" מאונפילד על הבס.
הפי מאנדייז הוקמו בסלפורד ב-1985. חברי הלהקה מאז ועד הפירוק ב-1992 היו שון ריידר, אחיו פול, מארק "בז" ברי, פול דייוויד, מארק דיי וגארי וולן.
הם הוחתמו בפקטורי רקורדס אחרי שתקליטן ההסיינדה מייק פיקרינג ראה אותם בתחרות להקות בה הם הגיעו למקום האחרון.
הם הוציאו שני סינגלים, אחד בהפקתו של פיקרינג ב-1985 והשני בהפקתו של ברנרד סאמנר מניו אורדר ב-1986, לפני שהוציאה את אלבומם הראשון בהפקת ג'ון קייל ב-1987.
אינספיירל קארפטס הוקמה ב-1986 על ידי קלינט בון (קלידים), סטיבן הולט (שירה), גראהם למברט (גיטרה), מרטין וולש (בס) וקרייג גיל (תופים).
ג'יימס הוקמה ב-1981 והוציאה EP ראשון ב-1983 דרך פקטורי רקורדס שזכה לביקורות משבחות.
מכירות שני האלבומים הראשונים של הלהקה, Stutter ב-1986 ו-Strip-mine ב-1988, היו מאכזבות.
בשלב בו מדצ'סטר החלה להתפתח, הלהקה מימנה ההקלטות שלה דרך ראף טרייד בעזרת מכירת טי-שירטים.
מדצ'סטר סייעה ללהקה לצבור הצלחה מסחרית והסינגל Sit Down שיצא דרך ראף טרייד הפך לאחד ההמנונים הפופולריים של אותה תקופה.
808 סטייט הוקמה ב-1988 על ידי מרטין פרייס, בעליה של חנות התקליטים איסטרן בלוק רקורדס, ביחד עם גראהם מאסי וג'רלד סימפסון.
השלושה יצרו הרכב אסיד האוס חדשני, הופיעו במספר מועדונים ברחבי העיר והוציאו אלבום משפיע שזכה לשבחי המבקרים בלייבל הפרטי של פרייס.
סימפסון עזב את הלהקה זמן קצר לאחר הוצאת האלבום, והחל להקליט לבדו תחת השם A Guy Called Gerald.
באוקטובר 1988 הוציאו הסטון רוזס את הסינגל Elephant Stone.
בערך באותו הזמן יצא גם הסינגל Wrote for Luck של הפי מאנדייז, וכחודש לאחר מכן הוציאה הלהקה גם את הסינגל Bummed בעוד A Guy Called Gerald הוציא סינגל סולו ראשון בשם Voodoo Ray.
הסינגל של ג'רלד היה היחיד מבין הארבעה שזכה להצלחה מסחרית, אך עד דצמבר החלה עיתונות המוזיקה הבריטית להתייחס לכך שמשהו מתפתח במנצ'סטר.
כתב ה-NME שון או'הגן כתב אז: "ישנה ספק שמועה ספק תאוריה אמינה למדי בתעשיית המוזיקה לאחרונה לפיה במקורות המים בערים צפוניות מסוימות – ובמיוחד מנצ'סטר – עורבבו כמויות קטנות של כימיקלים מרחיבי תודעה...
כולם מהפי מאנדייז ועד למוריסי המבולבל מתאימים לתאוריה בדרך זו או אחרת".
הסטון רוזס צברו פופולריות בעקבות סיבוב הופעות ברחבי בריטניה והוצאת הסינגל Made of Stone בפברואר 1989. השיר לא נכנס למצעדים, אבל ההתלהבות מהלהקה בעיתונות המוזיקה גברה עם יציאת אלבום הבכורה שלה באותה שנה.
בוב סטנלי (לימים חבר בלהקה סיינט אטיין), כתב בביקורת על האלבום שפרסם במלודי מייקר: "זה פשוט אלבום הבכורה הטוב ביותר ששמעתי בכל ימי כצרכן תקליטים.
ב-NME הביעו קצת פחות התלהבות, אבל בכל זאת ציינו שהשמועה היא כי "מדובר באלבום הטוב ביותר שאי פעם הוקלט".
סצנת המועדונים במנצ'סטר המשיכה לגדול במהלך 1988 ו-1989, ההסיינדה השיק ליין מסיבות איביזה בקיץ 1988 וליין מסיבות אסיד האוס בנובמבר אותה שנה.
במאי 1989 הוציאו הפי מאנדייז את הסינגל Lazyitis ואינספיירל קארפטס הוציאו את הסינגל הראשון שלהם עם הסולן החדש טום הינגלי, Joe.
בדומה לסטון רוזס, אינספיירל קארפטס הפיקו מוזיקת אינדי עם השפעות של שנות ה-60. הלהקות שילבו מנגינות בס מעולם הדיסקו וגיטרות ווה-ווה במוזיקת האינדי הקופצנית שלהן, והאינספיירל קארפטס הוסיפו לכך גם נגינה באורגן.
הצליל שנוצר, שקיבל את הכינוי "באגי", הוא לרוב שילוב של Fאנק, פסיכדליה, רוק גיטרות ומוזיקת האוס.
בהקשר של מנצ'סטר, הסגנון הושפע ממוזיקת האינדי ששלטה בעיר במהלך שנות ה-80 עם השפעות כבדות של הסגנונות השונים שיצאו מההסיינדה.
מעבר למוזיקה, סגנון הלבוש שאפיין את חובבי הסצנה הוא שנתן ל"באגי" את שמו.
מכנסי באגי מתרחבים לצד חולצות טי-שירט צבעוניות וסגנון כללי המושפע משנות ה-60 הפכו לאופנה במנצ'סטר ולאחר מכן בבריטניה כולה – לעיתים קרובות בליווי כובע טמבל בדומה למתופף הסטון רוזס רני.
המראה הכולל היה שילוב של רייב, רטרו, היפי ואופנת כדורגל.
הרבה מלהקות מדצ'סטר הורכבו מאוהדי כדורגל וחלקן אף הופיעו בחולצות כדורגל.
הבאגי השפיע על מספר להקות מסביב למנצ'סטר, כולל ג'יימס, השרלטנס (הוקמה בברמינגהאם) וה-Mock Turtles.
בתחילת שנות ה-90 הצליל התפשט לכל רחבי המדינה, והשפיע על להקות כמו הפארם, Flowered Up, קנדי פליפ ובלר.
במהלך 1989 גברה התעניינות התקשורת במדצ'סטר.
בנובמבר יצאו ארבעה סינגלים חשובים בסצנה: Move של האינספיירל קארפטס, Pacific State של 808 סטייט, The Madchester Rave On EP של הפי מאנדייז, ו-Fools Gold של הסטון רוזס.
ה-EP של הפי מאנדייז הוא זה שטבע את המושג "מדצ'סטר", שהוצע במקור כסלוגן אפשרי לטי-שירט על ידי במאי הקליפים של הלהקה, האחים ביילי.
באותו חודש התקיימה הופעה ידועה לשמצה של הסטון רוזס באלכסנדרה פאלאס בלונדון, עם 8,000 מעריצים ורק שני ברמנים.
הלהקה הוזמנה להופיע בתוכנית האירוח Late Show של ה-BBC – אירוע שזכור בעיקר בזכות כך שהחשמל נפל בדיוק כשהלהקה התחילה לשיר את הפזמון לשיר Made of Stone וצעקותיו של הסולן איאן בראון, "חובבנים, חובבנים", בזמן שהמנחה ניסה לעבור לאייטם הבא.
בסוף נובמבר הסטון רוזס והפי מאנדייז הופיעו באותה מהדורה של טופ אוף דה פופס.
הסינגל Fools Gold הגיע למקום ה-8 במצעד הבריטי והיה לסינגל האינדי הנמכר ביותר של אותה שנה.
סצנת מדצ'סטר סחפה את התעשייה.
לפי כתב ה-NME סטוארט מקוני, העיתונות הבריטית "השתגעה לגמרי מהלהקות ממנצ'סטר".
ג'יימס הייתה אחת המרוויחות הגדולות מכך.
ההצלחה המקומית של הסינגלים שהם מימנו בעצמם, Come Home ו-Sit Down, הובילה להחתמתם בלייבל פונטנה וכניסת שיריהם למצעדים.
השרלטנס זכו להכרה דרך סדרת הופעות במנצ'סטר, חלקן כלהקת חימום לסטון רוזס, והפכו למזוהים עם הסצנה.
הם הוציאו את סינגל הבכורה Indian Rope באוקטובר 1989. הסינגל השני שלהם, The Only One I Know, נכנס לעשירייה הראשונה במצעד הבריטי.
להקות "הגל השני" האלה, לפי ג'ון רוב, "יצרו רתיעה בקרב המבקרים, אבל עשו מוזיקה מצוינת", וזכו לתמיכה מקומית רחבה עם הופעות רבות בערוץ הטלוויזיה המקומי גרנדה ותחנות רדיו אזוריות.
הלהקות שלקחו חלק בסצנת מדצ'סטר הוציאו מוזיקה כמעט ורק בחברות תקליטים עצמאיות, למעט ג'יימס שחתמו בלייבל פונטנה ב-1989. הפופולריות של מדצ'סטר גדלה מעבר לגבולות מנצ'סטר הרבה בזכות מאמר עם הכותרת Stark Raving Madchester שהתפרסם במגזין ניוזוויק ב-1990 ותיאר את הסצנה.
הלהקות המרכזיות של מדצ'סטר שלטו במצעדי האינדי בבריטניה במהלך סוף 1989 ורוב 1990.
הצלחתן של כמה מהלהקות שהיו קשורות בסצנה במצעדי הסינגלים והאלבומים בבריטניה הייתה חסרת תקדים באותה תקופה.
Step On ו-Kinky Afro של הפי מאנדייז הגיעו שניהם למקום החמישי במצעד הסינגלים, בעוד ג'יימס ניפקו את הלהיט הגדול ביותר של מדצ'סטר – Sit Down שהגיע למקום השני במצעד ב-1991. במצעד האלבומים, הפי מאנדייז הגיעו למקום הרביעי עם Pills 'n' Thrill and Bellyaches, והאינספיירל קרפטס הגיעו למקום השני עם Life.
השרלטנס הייתה להקת המדצ'סטר היחידה שזכתה במקום הראשון במצעד, עם האלבום Some Friendly בסתיו 1990.
מחוץ לבריטניה, ההצלחה של מדצ'סטר הייתה מוגבלת למרות שחלק מההוצאות זכו להכרה במצעדי נישה ברחבי העולם.
בארצות הברית, האלבומים The Stone Roses, Pills 'n' Thrill and Bellyaches ו-Some Friendly הגיעו למקומות נמוכים במצעד האלבומים האמריקאי.
מספר סינגלים של הסטון רוזס, האינספיירל קרפטס, הפי מאנדייז והשרלטנס זכו להצלחה במצעד שירי הרוק המודרני של בילבורד.
הפי מאנדייז יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית ב-1990 והיו הלהקה היחידה ממדצ'סטר שהצליחה להשחיל סינגל למצעד 100 הלוהטים של בילבורד, עם השיר Step On שהגיע למקום ה-57 ב-1990. הם הגיעו גם למקום הראשון במצעד שירי הרוק המודרני עם Kinky Afro באותה שנה.
הלהקה היחידה ממדצ'סטר שהגיעה למקום הראשון במצעד שירי הרוק המודרני מלבד הפי מאנדייז הייתה השרלטנס, עם הסינגל Weirdo ב-1992.
ב-27 במאי 1990 הופיעו הסטון רוזס בספייק איילנד בצ'שייר, בליווי התקליטנים פרנקי נאקלס, פונסו בולר, דייב האסלהם ודייוויד בות'.
ההופעה הזו תוארה כ"וודסטוק של דור האקסטזי".
אותו קיץ המשיך עם זרם של להיטי מצעדים מהסצנה, כולל One Love של הסטון רוזס, This Is How It Feels של האינספיירל קרפטס, The Only One I Know של השרלטנס ו-Kinky Afro של הפי מאנדייז.
השנה נסגרה בהופעת ענק של ג'יימס ובהופעה כפולה של הפי מאנדייז ו-808 סטייט באולם ה-G-Mex במנצ'סטר.
הסטון רוזס, שהיו אמורים לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית ביוני 1990, ביטלו את ההופעות והעבירו הודעה לעיתונות: "אמריקה עדיין אינה ראויה לנו".
עם זאת, אלבום הבכורה שלהם נמכר ביותר מ-350 אלף עותקים בארצות הברית באותה שנה.
הלהקה ביטלה הופעה גם בספרד ובתוכנית אירוח בבריטניה.
הסטון רוזס לא נראו שוב בציבור עד סוף 1994. במהלך אותה תקופה הם נכנסו ויצאו שוב ושוב מאולפן הקלטון בוויילס, בו עבדו על אלבומם השני Second Coming והיו עסוקים במאבק משפטי לשחרור מהחוזה שלהם עם חברת התקליטים סילברטון.
תהליך היצירה של האלבום הבאה של הפי מאנדייז, Yes Please!, היה גם הוא בעייתי והוא לא ראה אור עד אוקטובר 1992. הלהקה טסה לברבדוס כדי להקליט את האלבום, שם התמכרו חבריה לקראק וחזרו וביקשו מפקטורי רקורדס יותר זמן ויותר כסף.
הסיפור הזה ידוע כאחד הגורמים המרכזיים לפשיטת הרגל של הלייבל בנובמבר 1992.
עם שתי הלהקות המזוהות ביותר עם הסצנה מחוץ לתמונה, התעניינות התקשורת במדצ'סטר דעכה.
ג'יימס, אינספיירל קרפטס, השרלטנס ו-808 סטייט המשיכו להקליט במידות שונות של הצלחה במהלך שנות ה-90, אבל לא נחשבו עוד לחלק מסצנה מקומית.
להקות ממנצ'סטר שהצטרפו למדצ'סטר בשלב מאוחר יחסית, כמו The Mock Turtles, הפכו לחלק מסצנת הבאגי הרחבה יותר.
עיתוני המוזיקה בבריטניה העבירו את תשומת הלב שלהם ללהקות שוגייז מדרום אנגליה והגראנג' שהחל ללבלב בארצות הברית.
ההשפעה המובהקת ביותר של סצנת מדצ'סטר הייתה על התפתחות תנועת הבאגי בבריטניה, עם להקות מכל רחבי המדינה בתחילת שנות ה-90 שהפיקו מוזיקה עם השפעות כבדות של הלהקות ממדצ'סטר.
בין הלהקות הללו ניתן למנות את Flowered Up מלונדון, הפארם והריל פיפל מליברפול, הבריידוול טקסיס מלידס, הסופ דרגונס מגלאזגו ואושן קולור סין מברמינגהאם.
בלר, מקולצ'סטר, אימצו את סגנון הבאגי בתחילת הקריירה שלהם, אבל טענו בריאיון עם המגזין סלקט ב-1991 שהם "הרגו" את הז'אנר.
בלר ניהלו קרב פופולריות ידוע במהלך שנות ה-90 עם עמיתיהם לזרם הבריטפופ אואזיס, שהגיעו ממנצ'סטר.