tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האוניה הראשונה עליה פיקד הראל (יחד עם בנימין ירושלמי) הייתה "כנסת ישראל", שיצאה בנובמבר 1946 מנמל בקר ביוגוסלביה, כשעל סיפונה כ-3,400 מעפילים.
הראל תרגל את המעפילים לגלות התנגדות לא חמושה מול הבריטים.
כשהגיעה סמוך לנמל חיפה, הקיפו אותה משחתות בריטיות, וכשהבריטים ניסו להוריד בכוח את המעפילים, פרץ מאבק אלים שבמסגרתו נהרגו שני מעפילים וחייל בריטי אחד.
לאחר שהושלכו רימוני גז לאונייה, נתן הראל פקודה למעפילים להיכנע וכל מעפילי האונייה גורשו למחנות המעצר בקפריסין.
מסעה של "אקסודוס" בשנת 1947, הפך למיתוס לאומי.
הספינה ועליה 4,554 מעפילים ניצולי השואה הגיעה לחופי ארץ ישראל והוכנעה על ידי חמש משחתות בריטיות לאחר קרב שארך שעות.
הראל החליט להיכנע באומרו: .
רב החובל של "אקסודוס", יצחק (אייק) אהרונוביץ' (שהיה אחראי על השטת הספינה בעוד שהראל היה מפקדה), חלק על החלטתו שלא לפקוד על המעפילים להילחם בבריטים, אך כיבד אותה.
בהיוודע דבר מותו של הראל אמר עליו אהרונוביץ' לכתב ידיעות אחרונות:
פרשת מסע התלאות של "אקסודוס" הונצחה בספרי זכרונות רבים בעברית.
בזכות הספר "אקסודוס" של הסופר היהודי-אמריקאי ליאון יוריס, שראה אור בשנת 1953 והפך לסרט קולנוע בשם אקסודוס בשנת 1960, הפכה האונייה לערך היסטורי כלל עולמי.
בסרט (שעלילתו מתבססת באופן רופף ביותר על סיפורה של "אקסודוס" האמיתית), היה בן דמותו של הראל, כמפקד האונייה, השחקן פול ניומן.
בספר ובסרט ניתן לו השם ארי בן כנען.
לאחר הקמת המדינה נתמנה הראל לשלישו של הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי.
כשנהרג האלוף דוד מרכוס בימי מלחמת העצמאות הוטסה גופתו בחזרה לארצות הברית במטוס צבאי מיוחד ב-30 ביוני 1948 והלווייתו נערכה באקדמיה הצבאית ווסט פוינט ובה השתתפו כנציגי צה"ל, בחסות ההפוגה הראשונה, משה דיין והראל.
בהמשך היה הראל ממקימי המודיעין הצבאי של צה"ל (לימים אגף המודיעין -אמ"ן), בו שירת שנים ארוכות ונשא דרגת סגן-אלוף).
בעת שירותו בחיל הים יצא לארצות הברית ללימודי ארכיטקטורה ימית ב-MIT.
בראשית שנת 1955 נקרא על ידי הרמטכ"ל משה דיין, להחליף את מרדכי בנצור שעמד בראש יחידה 131, ולשקמה לאחר "העסק הביש" במצרים.
בתקופתו שונה שם היחידה ליחידה 188. הראל רענן את שורות מפקדי היחידה והרחיב מאוד את מבצעיה, בעיקר התנקשויות בקצינים ערביים ובהשמדת אמצעי לחימה במדינות ערב.
הוא פרש מתפקידו בדצמבר 1957. כש"העסק הביש" הפך בשנת 1960 לפרשה פוליטית ונתגלעה מחלוקת בין ראש אמ"ן בנימין ג'יבלי לבין שר הביטחון בימי "עסק הביש", פנחס לבון, העיד הראל בפברואר 1960, כי היה עד להשמדת ראיות וזיוף מסמכים על ידי אנשי אמ"ן הקשורים לפרשה.
הראל כונה על ידי העיתונות הישראלית (באותה עת נהגו לקרוא לדמויות המעורבות בפרשה בכינויים בלבד) "הקצין הג'נטלמן".
על סמך עדותו של הראל דרש לבון ועדת חקירה בנושא "הפרשה".
לאחר סיום שירותו בצה"ל שירת הראל ב שם נטל חלק, בין היתר, במבצע זעם האל, מבצע שנמשך במהלך רוב שנות השבעים.
במקביל לשירותו הביטחוני למד הראל פילוסופיה יוונית באוניברסיטת אתונה.
בנוסף לכך סיים לימודי ארכיטקטורה.
לאחר פרישתו מהמוסד, הפך הראל לאיש עסקים.
הוא עסק בייבוא בשר מארגנטינה ולאחר מכן התגורר שנים אחדות בארצות הברית, שם ניהל עסקי מקרקעין.
בחייו העסקיים נמנע הראל מלחשוף את פעילותו הביטחונית רבת השנים.
באחרית ימיו התגורר הראל בתל אביב, ברחוב הירקון מול הים, ועסק באיסוף ובמסחר בתמונות אמנות.
בתו היא מפיקת הקולנוע שרון הראל.
הראל נפטר בשביעי של פסח, כ"א בניסן ה'תשס"ח.
על פי בקשתו, הובא למנוחות ב-28 באפריל 2008 בקיבוץ שדות ים, שהיה הבסיס של הפלי"ם.
בהלווייתו נכח כל סגל הפיקוד הבכיר של חיל הים.
בבית העלמין ספדו לו ידידיו ובהם חברו, הסופר יורם קניוק וכן נשיא המדינה שמעון פרס.
חיל הים ערך משט הצדעה לכבודו מול חופי תל אביב.
עיריית הרצליה הנציחה את זכרו בקריאת כיכר על שמו ברחוב השונית.
יוסי ואלד (17 ביולי 1935 – 19 בפברואר 2024) היה מוזיקאי, מנצח מקהלות ומלחין ישראלי.
ואלד נולד כבן יחיד בבוקרשט שברומניה.
בגיל 7 החל לנגן בכינור.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, נלקח אביו לעבודות כפייה.
עקב רדיפות הפשיסטים הרומנים נאלצה אמו והוא לעזוב את בוקרשט ולנדוד בכפרים שבסביבה.
בתמורה לנגינת נעימות עממיות זכו למזון מידי האיכרים.
לאחר פטירתה החל לשיר במקהלה חזנית ובגיל 11 ניגן בכינור בתזמורת ילדי רומניה.
בספטמבר 1947 יצא מרומניה בקבוצה של למעלה מ-400 ילדים שנאספו מרחבי רומניה ומבתי יתומים ויצאו ברכבת מלווים במדריכים ובמורים לכפר הילדים "אילניה" בעיר אפלדורן שבהולנד.
הקבוצה אורגנה בידי שם תנועת הנוער "גורדוניה".
שם למד שירים עבריים עוד לפני שלמד עברית משירונים שקיבל וניגן אותם בפני הילדים האחרים בכיתה.
לאחר כשנה באפלדורן, באוקטובר 1948 עלה לישראל באונייה נגבה במסגרת עליית הנוער.
יחד עם עוד 35 צעירים וצעירות נשלח למשק הפועלות בתל אביב.
שם פגש את המורה למוזיקה דניאל סמבורסקי שהכין אותו וליווה אותו בפסנתר לתחרות עבור מלגת לימודים בקונסרבטוריון, בה זכה מקרב שישה מתחרים.
לאחר זכייתו למד אצל שלמה גרטר.
לאחר שנתיים, ביוני 1950, עבר לקיבוץ דברת בעמק יזרעאל.
הוא נשלח לקורס מנצחי מקהלות מטעם מחלקת המוזיקה של ההסתדרות בראשותו של המנצח שלמה קפלן.
בנובמבר 1953 התגייס לצה"ל ושירת בצוות הווי הנח"ל, לאחר שעבר אודישן אצל מרדכי שלף.
באפריל 1954 מונה כמדריך מוזיקלי של הלהקה.
בשנת 1955 בכנס הנח"ל בחיפה ניצח על מקהלה בת 100 טירונים ותזמורת של 35 נגנים.
במסגרת שירותו הצבאי נשלח ב-1956 על-ידי פיקוד הנח"ל לכתוב פסקול לסרט התיעודי על היאחזות הנח"ל "עין גדי".
הבמאי והצלם היה אלכס גל (גוטליב).
את המוזיקה ניגן יוסף אורג באקורדיון.
בהמשך יצר גם את הפסקול לסרטון התיעודי על היאחזות הנח"ל מעלה גלבוע (1962).
בפברואר 1957 עבר לפיקוד הדרום וריכז את כל נושא ההווי והבידור של חצי-האי סיני.
מנישואיו הראשונים לחמדה לבית יהודיוף נולדו שתי בנות ובן.
לאחר 14 שנים נפרדו בני הזוג.
ב-1973 נישא לג'ודי לבית בוכבינדר.
לבני הזוג נולדו שלושה בנים ובת.
תדהר ואלד הוא עיתונאי, חורש ואלד הוא צלם, דגן ואלד הוא תסריטאי.
במהלך פעילותו כמלחין יצר כ-500 לחנים, מתוכם הקליטו היוצרים השונים 40 יצירות.
בין הלחנים הבולטים שכתב נמנים:
"השניים" (כי טובים דודיך מיין, מילים של יהודה מלצר, מעבד אלכס וייס) לחדוה ודוד.
השיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1966 וזכה במקום השלישי.
יש ביצוע נוסף מאוחר יותר של אופירה גלוסקא
"ד"ש מאבא" ליפה ירקוני ולעופרה פוקס
"לך לעזה" ללהקת פיקוד הדרום, 1968
"לא יהיו לך אצלי" לאבי טולדנו בתקליטו הראשון
"לילך רוצה לקטוף את הירח" לאילנה רובינא, 1970. השיר השתתף בפסטיבל שירי הילדים הראשון
השיר השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1967 וזכה במקום השני.
"הם ישנם" (מילים של יוסי גמזו) ליהורם גאון.
נכתב לאחר מלחמת ששת הימים לזכרו של סגן עמירם מנור, טייס שנפל במלחמה ליד תעלת סואץ.
שיר לזכרו של המלחין-הפזמונאי אמיתי נאמן לשולמית לבנת
ב"סימן עליה" (עיבוד של דוד קריבושי) למני פאר.
השיר הוקלט באולפנו של חיים סבן.
בשנת 1970 כתב עם יוסי גמזו מחזמר בשם "משחקי ילדות" שאורנה פורת הקליטה.
"היה איש" (מילים של יוסי גמזו) לזכרו של נתן אלתרמן, 1971. הוקלט על ידי נתן סלור בליווי אריק רודיך.
השתחרר מצה"ל באוגוסט 1957, למד נגינה באקורדיון ובעזרת עמנואל עמירן החל לעבוד כמורה למוזיקה בבתי ספר (בתי הספר היסודיים ברמת חן, ברמת אפעל (1973-1990) ותל חי בתל אביב) ובתיכון בליך.
בחלקם אף הקים מקהלות שעליהן ניצח ועמן יצא להופעות.
למד במשך שלוש שנים ב ושנה נוספת באקדמיה למוזיקה.
הקים ברמת חן ב-1966 את "המכון לחינוך מוזיקלי" וניהל אותו יחד עם המוזיקאית פרידל מנור (אמו של עמירם מנור) עד שנת 1974.
בשנת 1968 הוציאה חברת סי.בי.אס תקליט עם הזמרת אסנת פז ובה השתתפה מקהלת בית הספר רמת חן שעליה ניצח וכו יצר את העיבודים הקוליים.
את העיבודים לכלי הנגינה יצר דוד קריבושי.
על תלמידיו הרבים נמנו אלי ישראלי, ציפי שביט ועמיקם קימלמן.
ב-1974 הפיק יחד עם הנרי קלאוזנר שירונים עבור התנועה הקיבוצית.
בשנת 1986 הוציא תקליט עם שירים שביצעה מקהלה של תושבי המושבים נאות הכיכר ועין תמר.
התקליט כלל בין היתר את שירו "בן-גוריון של ציון" שהלחין באותה שנה.
בשנים 1994-1998 ניצח על חבורת הזמר של רמת גן.
בשנת 1996 ערך מופע מחווה לדובי זלצר (בנוכחותו של זלצר).
המופע הועלה עד בשנת 1998.
הוא ארגן ערבי שירה בציבור במשך שנים רבות.
ואלד נחשב בקיא בזמר העברי, ובמהלך אירועי זמר אותם הוא ערך, הוא נהג לספר לקהל את הסיפורים שמאחורי השירים.
כיהן כמנצח של מקהלת צדיקוב לאחר מותו של עמוס מלר ב-2007. שימש בתפקיד עד שנת 2012.
במהלך פעילותו יצר למעלה מ-300 עיבודים לשירים ישראליים עבור מקהלות ילדים, מקהלות בוגרים והרכבים שונים.
בשנותיו האחרונות שימש כמרצה לתולדות המוזיקה וניצח על מקהלת גמלאי רמת גן ("צלילי גיל"), מקהלת משען בגבעתיים ומקהלת ניצולי השואה במועדון "עמך" בתל אביב.
יוסי הרי (נולד ב-1952), בעל שם הבמה מיסטר הרי, הוא זמר־יוצר ישראלי שזכה לתהילה בזכות הלהיט "אל תשכחי אותנו".
אחרי שחרורו עבד כמדריך נוער.
הרי פרץ לתודעה כאשר השיר "אל תשכחי אותנו", שכתב והלחין, יצא לרדיו כתקליטון וזכה להצלחה רבה.
השיר יצא בסוף דצמבר 1979, ובתחילת אפריל 1980 הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג'.
בתום השנה העברית הגיע למקום ה־12 במצעד הפזמונים תש"ם של התוכנית "מקום בצמרת" באותה תחנה.
באותה שנה נכלל שיר אחר של הרי: "מעולם לא זרחו לי הכוכבים" בביצועו של גיל רן, באלבום "סולו ראשון | פרויקט הכישרונות הצעירים", שהוציא המפיק המוזיקלי סולו יורמן (אולפני טריטון).
באותו תקליט קובצו שירים מקוריים של יוצרים שהיו אז אלמוניים (ובהם פבלו רוזנברג).
בעקבות הצלחתו של "אל תשכחי אותנו" הוציא הרי סינגלים נוספים לרדיו שזכו להצלחה, כגון "ראיתי את עינייך", "כל העיר צוחקת עלי", "הלכנו בעקבות השמש" ו"או לה לה".
ב־1983 הוציא הרי את הסינגל "מה קורה לך בייבי", שזכה להצלחה ברדיו.
ב־1984 יצא "הייתה לי גברת הייתי אדון", שהצליח ברדיו גם הוא.
בקיץ 1987 הוציא לרדיו את "הורה עבודה", שעיבד גרי אקשטיין.
השיר לא זכה להצלחה, ובעקבות זאת דעכה הקריירה המוזיקלית של הרי.
בשנות השמונים שימש הרי תקופה קצרה מדריך בכפר הנוער דוד רזיאל.
ב-2021 במלאת 40 שנה לשיר "אל תשכחי אותנו" הפיק מגזין הווידאו "יומן הרצליה" קליפ מחודש לשיר בכיכובו של יוסי הרי.
לשיר היו ביצועים נוספים במהלך השנים של זמרים שונים כמו יהודה סעדו בתוכנית המציאות "כוכב נולד 3", שימי רון, נתנאל ונועם דדון, יהודה אליאס וגבי שטרית.
וירז'נסקי נולד בתל אביב, עם שחרורו מהצבא למד משחק, והחל להופיע בתיאטרון.
בשנת 1973, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, גויס למילואים והוצב בגדוד טנקים בקרבות הקשים ברמת הגולן.
במהלך הקרבות העזים נפגעו כלל הטנקים בגדוד, ומרבית החיילים נהרגו.
וירז'נסקי היה בין המעטים ששרדו וחולצו בחיים.
כתוצאה מכך סבל וירז'נסקי מטראומה נפשית והוגדר הלום קרב.
לאחר המלחמה, חרף הדברים שעבר, חזר וירז'נסקי למשחק והשתתף בהצגות תיאטרון וסרטי קולנוע.
בשנים האחרונות לחייו הקדיש את מרב זמנו לכתיבת סיפורים מתקופות שונות בחייו שאותם איגד בספר ששמו "יוסף בכלוב האווזים".
החל מילדותו ברמת-גן, דרך שירותו הצבאי ובחרותו באילת ובבריטניה ועד למלחמת יום הכיפורים ולחייו לאחר הפגיעה.
בשנת 2021, במלאת שנה לפטירתו, יצא הספר לאור.
וירז'נסקי השתתף בהפקות מקומיות ובינלאומיות רבות.
כמו כן השתתף בהצגה "ברבן" של יונתן שם אור ובעשרות סרטי סטודנטים.
היה נשוי לפזמונאית שמרית אור עד מותו בגיל 77 ולהם בן.
כמו כן, לוירז'נסקי שני ילדים נוספים מנישואים שונים.
הובא למנוחות בבית העלמין החילוני מנוחת עולם בנתניה .
יוסי וסרמן (נולד ב-1943) הוא איש חינוך ומנהיג ארגון עובדים ישראלי.
שכיהן בשנים 2002–2016 כמזכ"ל הסתדרות המורים.
הורשע בעבירות של מרמה והפרת אמונים, שיבוש מהלכי משפט, פגיעה בפרטיות והטרדת עד, ונגזרו עליו 4 חודשי מאסר בפועל.
וסרמן נולד ברומניה בשנת 1943, עלה לישראל, גדל ולמד בתל אביב ובלוד.
בשנת 1965, החל לעבוד כמורה בבית הספר הממלכתי א' על שם ויצמן בלוד, שם גם למד בילדותו.
בשנת 1967 מונה לסגן מנהל בית הספר, ולאחר שנתיים נוספות, בהיותו בן 26, מונה לתפקיד מנהל בית הספר היסודי במושב פדיה, אותו ניהל במשך כארבע שנים במקביל להתנדבות בכלא רמלה בו לימד בערבים את אסירי בית הכלא.
בשנת 1973, החל לנהל את בית הספר עירוני י"ב (בית ספר "הבנים" בשמו הנוכחי).
וסרמן ניהל את בית הספר במשך 20 שנים עד שנת 1993.
בשנת 1971 החל את עבודתו בהסתדרות המורים.
בשנים 1971 ועד שנת 2002 כיהן כיו"ר סניף רמלה לוד של הסתדרות המורים, בשנים 1985–1992 ניהל את קרנות ההשתלמות של הסתדרות המורים.
החל משנת 1992, ובמשך עשר שנים, ניהל את מערך הכספים בהסתדרות המורים, וכיהן כיו"ר אגף הכספים.
בשנת 2002 מונה למזכ"ל הסתדרות המורים.
במסגרת הסתדרות המורים הוביל את הקמת המינהל הכלכלי לרווחת עובדי ההוראה, חברי הסתדרות המורים.
כמו כן הוביל את המאבק בדו"ח ועדת דוברת, ופעל בניסיון לצמצום פיטורי מורים המוניים בתקופת שרת החינוך לימור לבנת.
בנוסף, וסרמן שותף ברפורמה המוסכמת במערכת החינוך – "אופק חדש" - ויישומה במערכת החינוך בישראל.
ב-7 בדצמבר 2016 הגישה פרקליטות מחוז תל אביב כתב אישום נגד וסרמן, שבו הוא מואשם בלקיחת שוחד, סחיטה באיומים שהביאה לידי מעשה, מרמה והפרת אמונים, פגיעה בפרטיות, שיבוש מהלכי משפט והטרדת עד.
בעקבות הגשת כתב האישום התפטר וסרמן מתפקידו כמזכ"ל הסתדרות המורים.
ב-3 באוקטובר 2017 הורשע לפי הודאתו בעבירות של מרמה והפרת אמונים, שיבוש מהלכי משפט, פגיעה בפרטיות והטרדת עד.
ב-19 באוקטובר נגזרו עליו 4 חודשי מאסר בפועל.
יוסי וקסמן (נולד ב-30 בינואר 1959) הוא סופר, צייר ומעצב ישראלי.
וקסמן נולד ביפו, בן בכור להורים שהם דור שמיני בארץ ישראל.
בגיל 7 עבר לירושלים ובה גדל.
את שירותו הצבאי עשה במודיעין שדה בסיני.
למד פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית, והוא בוגר בהצטיינות במחלקות לעיצוב גרפי וּוידאו-ארט באקדמיה בצלאל.
וקסמן חי עם בן זוגו בכפר האמנים עין הוד.
הוא חבר הכפר, נמנה עם ועדת השיפוט האמנותי, ומציג באופן קבוע בגלריה המרכזית של הכפר.
אחותו היא השחקנית ענת וקסמן.
וקסמן החל את דרכו הספרותית בגיל מאוחר יחסית.
כתיבתו מתאפיינת בהומור, לעיתים על גבול הסוריאליזם, ודמויותיו חריגות ושקועות בעליבות חברתית.
בתחילת דרכו כסופר פרסם וקסמן שני ספרי ילדים, "ספר המכשפות השלם" ו"ספר הערפדים השלם" (הוצאת כנרת, 1995).
"אלכסנדריה יקירתי" (הוצאת כתר, 1998), הוא מהספרים הראשונים העוסקים בגלוי ביחסים הומוסקסואליים.
הספר מספר על מסעם של שלושה הומואים באלכסנדריה ובחיפה.
ד"ר ירון פלג כתב על הספר בספרו "דרך גבר": .
"אל נא תאמר לי שלום" (הוצאת כתר, 1999), הוא רומן טרגי המגולל את סיפור חייה של יהלומה לוי, ספרדייה ילידת היישוב הישן בירושלים.
"ויהי סיפור" (הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2002), הרומן השלישי של וקסמן, המשקף בתיאורים כביכול אבסורדיים את החברה הישראלית על ריבוי פניה.
יורם מלצר כתב עליו: .
"לִיבְּשֶׁן" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2004), זכה עוד לפני הופעתו בפרס אקו"ם לכתב יד המוגש בעילום שם, וכן במענק מטעם הקרן לקולנוע ישראלי לפיתוח תסריט על-פי הספר.
הרומן מספר את סיפור אהבתם של זקנה ניצולת השואה וגבר צעיר הגר בשכנותה.
חבר השופטים של פרס אקו"ם (חיים באר, סביון ליברכט ואלי הירש) כתב על הספר: .
"ליבשן" גם נבחר בין 400 היצירות הישראליות האהובות על אנשי תרבות במגזין "Time Out תל אביב", וכך כתבה עליו הבמאית והמוזיקאית זהר וגנר: .
"השחקנית – מלודרמה בשלוש מערכות" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2007) מספר את סיפור אהבתם-שנאתם של המספר ואחותו, ומבוסס על יחסי הסופר עם אחותו, השחקנית ענת וקסמן.
בתוך כך הוא עוסק בתיאטרון וביחסים שבינו לבין החיים.
"תולדות האמנות" (הוצאת חרגול, 2015) עוסק בהיסטוריה של כפר האמנים עין הוד, ובחיי גיבור בן דמות המחבר (צייר הנמצא בזוגיות ארוכת שנים עם גבר) לאחר השרפה בכרמל בשנת 2010. הספר נערך על ידי המשורר אלי הירש וזכה לביקורות חיוביות בעיתונות.
"אסתר של הסיגריות" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2018) :.
"מרוב תשוקה" (הוצאת פרדס הוצאה לאור, 2020) :
"ואלוהים הרג את הכלה" (הוצאת קתרזיס ספרים, 2022) : "ואלוהים הרג את הכלה" מלווה שלושה דורות של נשים יוצאות דופן בנות משפחה אחת בירושלים.
שושנה הציירת שבורחת אל מיסיון הנוצרים מהשידוך העקום שלה, נעימה החוזרת בתשובה שנאבקת במחלת הסרטן ובדרך אל הקבר מתענגת על רומן אהבים אסור עם האונקולוג שלה, ופרד, אושיית האינסטגרם, שלא מבינה למה בשנת 2019 עוד יש בכלל טעם בחתונה, גם אם בת זוגה ממש רוצה.
הדורות מתחלפים, האתגרים משתנים, אבל הפטריארכיה היא אותה הפטריארכיה.
בתכסיסים, בהומור, באומנות ואף במוות הן מנסות להשיג שליטה על חייהן ולברוח מגורלן הבנאלי ה(כמעט) ידוע מראש.
"כמו הליצן מהשיר של פורים": (הוצאת קתרזיס ספרים, 2024): כמו הליצן מהשיר של פורים הוא אודיסאה ליצנית־גרוטסקית, שממנה עולה סיפורו של הסינדרום הישראלי המוביל לטביעה ברחמים עצמיים, באהבת המוות ובהתקרבנוּת.
סינדרום של קולקטיב, שלא פעם לוקה בעיוורון אל מול מציאות שאינה מתיישרת עם הנרטיב שהמציא לעצמו.
בעיר המחולקת לשתיים – עיר עילית מטופחת ושולטת, ועיר תחתית מוזנחת ונשלטת – חי גבר צעיר המובל על ידי כוחות בראשו, שאותם הוא מכנה "הדודים היהודים".
בלי שירצה בכך הוא רוצח אישה זקנה – ניצולת שואה המסתירה סוד נורא – וזו מתנחלת במוחו עד שזהותה נמהלת בשלו: הוא לובש את בגדיה, משחק רֶמיקוּבּ עם חברותיה הקשישות, וממשיך במסע ההרג שהחל בעל כורחו.
וקסמן הוא בעליו של משרד לעיצוב בשם שפירא-וקסמן.
בין עבודות המשרד - עיצוב ביתנים תדמיתיים עבור חברות כמו טבע, נען, אי.סי.
יוסי (יוסף) זילברמן (נולד ב-3 בספטמבר 1981) הוא דיפלומט כיום ובעבר עיתונאי ישראלי וכתב בחדשות 2.
יוסי זילברמן נולד ולמד בקריית גת.
עם שחרורו מהצבא, למד תקשורת במכללת ספיר והתמחה במסלול הרדיו.
את דרכו העיתונאית החל כמגיש ועורך חדשות ברדיו דרום וברדיו ירושלים.
עם הקמת דסק האינטרנט של חדשות 2, מונה לכתב האתר באזור ירושלים.
בין היתר חשף זילברמן את פגישתו של ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט עם חשודים נוספים בפרשת הולילנד, תיעד את השלכת הנעל על נשיאת בית המשפט העליון לשעבר דורית ביניש וליווה את מאבקה של משפחת שליט מהחטיפה ועד לחזרתו של גלעד שליט מהשבי.
כיום הוא משמש כדיפלומט ישראלי בשגרירות ברוסיה, ובעבר בשגרירות בארגנטינה.
יוסי טולדו (נולד ב-24 באוגוסט 1968) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
יוסי טולדו נולד באיסטנבול, טורקיה, ועלה עם משפחתו לישראל בגיל שנתיים.
הוא גדל בבת ים, שם למד בבית ספר יסודי יצחק שדה ובמגמת חשמל ואלקטרוניקה בתיכון אורט מילטון.
הוא סיים את בית הספר עם תעודת עוזר חשמלאי.
בצבא שירת בתחילה בטכני של חיל האוויר ואחר-כך עבר לשרת כעובד רס"ר בגלי צה"ל.
בתקופתו שירתו בתחנה אברי גלעד, ארז טל, דורי בן זאב וגיא פינס, וטולדו קריין ג'ינגלים לתוכניותיהם.
בתום שירותו הצבאי החל לעבוד בצוות הווי ובידור באילת במלון "המלך שלמה", שם שהה שמונה חודשים.
ביחד עם שני חברים שעבדו איתו במלון, ניגש לאודישנים למחזמר "שיער" בבימויו של צדי צרפתי, שהציג בסינרמה, ושלושתם התקבלו.
גרי בילו ראה את המחזמר והזמין את טולדו ללמוד בבית צבי.
בבית צבי פגש טולדו את חנוך רוזן שהיה מורה שם.
הם עבדו ביחד על מופע פנטומימה בשם "סיפורו של זרע", תחילתו בתרגיל בכיתה, שהפך למופע פנטומימה בן שעה וחצי שהציג ב-1994 בבית ליסין.
הייתה זו עבודת הבימוי הראשונה של רוזן ותחילתו של שיתוף פעולה ממושך בין השניים.
המופע סיפר על זרעונים שרצים בתוך רחם ומנסים לזכות בביצית, אחר-כך הופך הזרעון לילד, מגיע לתיכון, מתחתן וחוזר חלילה.
ב-1994 הופיע טולדו בהצגה "תעלולי סקפן" של מולייר בתפקיד הראשי של סקפן.
ב-1995 שיחק בשתי הצגות בתיאטרון באר שבע: בתפקיד פאק בהצגה "חלום ליל קיץ", מאת שייקספיר, בבימויו של שחר סגל; ובתפקיד נפתלי הרץ אימבר בהצגה "הפסנתר של ברטה" מאת מוטי אברבוך, בבימויו של עידו ריקלין.
ב-1996 שיחק ב"ספר הג'ונגל" בתור קא הנחש ומלך הקופים.
ב-1998 שיחק בתפקיד הראשי של דון פסקואלה בהצגה "שדים ורוחות", מאת אדוארדו דה פיליפו, בבימויו של מיטקו בוזקוב, שהציגה בתיאטרון הספרייה.
בשנת 2000 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה הקומית "מועדון הקופים הירוקים", מאת רוי סמיילס, בבימויה של לי גילת, שהציגה בתיאטרון תמונע.
הוא גילם את מני, אחד מארבעה חולי.
ב-2003 שיחק בתפקיד הראשי של פאדינאר ב"כובע הקש האיטלקי", מאת אז'ן לביש, בבימויו של מיטקו בוזקוב, שהציגה בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2005 שיחק בסרט "ג'נאם ג'נאם", בבימויו של חיים בוזגלו.
טולדו מגלם בסרט את חייקן, אחד העובדים הזרים ומדבר בסרט טורקית.
בין הסרטים הנוספים בהם שיחק היו "ללקק ת'תות", בבימויו של אורי ברבש, בתפקיד חייל (2002) ו"סיפורי בית קפה", בבימויו של עמית ליאור, בתפקיד הבלגי, 2003. שיחק בסרט הילדים "במבוני אין כמוני" בתור זרח מהצמד "זרח ותרח", זוג הגנבים שנגבו מהמלך במבלון את אגוז הזהב המלכותי.
טולדו שיחק בסדרות ותוכניות טלוויזיה שונות, ביניהן "שמש", "הפיג'מות" ו"24/7 תום אבני".
החל מ-2004 החל לשחק בסרטים חרדיים אצל אריאל כהן.
הוא השתתף ב"מנין חסר", "הדיסק הצרוב", "נשק שחור" ועוד.
ב-2006 שיחק במופע "One" של ריטה, שביים חנוך רוזן.
היה זה המופע המוזיקלי היקר ביותר בתולדות המדינה.
טולדו גילם את האיש הלבן, כמו מלאך ששומר על ריטה, מראה לה את הדרך ומלווה אותה.
ב-2007 שיחק בתפקיד הראשי של בלבוש בהצגה "קישקוש בלבוש", ביחד עם להקת ואלרי פאנוב מאשדוד.
באותה שנה שיחק בהצגה "ראש משוגע", מאת פול פורטנר, בבימויו של דן רונן.
טולדו גילם את יוקי, ספר מוחצן.
בתחילת ההצגה מתרחש רצח והחוקר פונה לקהל ומבקש ממנו שיעזור לו לפתור את התעלומה בהסתמך על העלילה עד אז.
להצגה יש ארבעה סיומים שונים והשחקנים משחקים אותם לפי הפתרונות שמציע הקהל, טולדו שיחק גם ב"פסטיגל על הזמן" בתפקיד "השען"- הרשע בסיפור שמנסה לקחת את מטבעות הזמן (הווה, עבר, עתיד).
נכון למרץ 2013 משחק יוסי טולדו בחמש הצגות שונות: שיחק במשך 14 שנה (מאז 2002) בתפקיד עוץ לי גוץ לי, בהצגה "עוץ לי גוץ לי", מאת אברהם שלונסקי, בבימויו של רוני פינקוביץ', בתיאטרון הקאמרי.
הוא משחק מאז 2010 בתפקיד ליצן החצר בהצגה "בגדי המלך החדשים", מאת הנס כריסטיאן אנדרסן, שמוצגת בתיאטרון המדיטק.
הוא מופיע בהצגה ביחד עם להקת המחול של יורם כרמי מחולון, טולדו הוא השחקן היחידי בהצגה.
מאז 2011 משחק טולדו בשתי הצגות בבית ליסין, בבימויו של גלעד קמחי: "מנדרגולה", מאת יעקב שבתאי על פי מקיאוולי, בתפקיד ניצ'ה (פנטלונה) ו"אחים בדם", פרי עטו של וילי ראסל, בתפקיד מר ליונס.
טולדו משחק במופע "קומיקזה", תחילתו ב-2006 בהצגת "אימפרוגרופ" בתיאטרון הבימה, ובהמשך הקבוצה החלה להופיע בפני קבוצות שונות כוועדי עובדים ובבתי ספר.
זהו מופע אימפרוביזציה בו הקהל מציע רעיון והשחקנים מאלתרים לפיו.
בשנת 2016 השתתף בסדרה "נעלמים" בתור פיזנטי - עבריין רשע שקשור להרעלת המים, שחטף את דריה דניאלה ושאולי שרצו לגלות מי עומד מאחורי ההרעלות בעיירתם.
בשנת 2024, שב טולדו לגלם את תפקידו כקא הנחש בהצגה ספר הג'ונגל, ששב לבכורה מחודשת, 28 שנה אחרי שעלה לראשונה.
גם בהצגה הזאת בדומה לקודמתה, חנוך רוזן היה הבמאי.
טולדו דיבב כמה סרטים וסדרות וכן הקליט קלטות המיועדות לילדים.
יוסי טולדו נשוי ללימור עופר טולדו, בעבר זמרת בהרכב "ללדין", להם שני ילדים, והם מתגוררים ברמת גן.
הצגת בכורה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2006 אימפרוגרופ קבוצת שחקנים10 ביולי 1998 1913 וילהלם קריי, מזכירו האישי של הבארון כריסטיאן מאסקה פון בוכוב גדי רול 20 במאי 1998 הדיבוק – בין שני עולמות משולח עיבודו של חנן שניר לש.
אנסקי חנן שניר 1995 שלוש אחיות הברון ניקולאי לבוביץ' טוזנבאך צ'כוב שחר סגל 28 בדצמבר 1994 תעלולי סקפן סקפן מולייר רוני פינקוביץ' 1 באוגוסט 1994 נ.ב.
פרד ג'יימס קירקווד עמי דיין
ווילד רוני פינקוביץ' 1996 ספר הג'ונגל (מחזמר) קא הנחש, מלך הקופים עיבוד של אפרים סידון לספרו של רודיארד קיפלינג חנוך רוזן 1994 סיפורו של זרע (פנטומימה) הזרע חנוך רוזן
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 1995 הפסנתר של ברטה נפתלי הרץ אימבר מוטי אברבוך עידו ריקלין חלום ליל קיץ פוק ויליאם שייקספיר שחר סגל
הצגת בכורה הצגה תפקיד מחזאי במאי 25 בפברואר 2007 ראש משוגע בתפקיד הראשי של יוקי/טוני פול פורטנר דן רונן 18 ביולי 2007 הר אדוני רפניילו מאת דני הורוביץ על פי ארי דה לוקה דני הורוביץ
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 1991 שיער קורוס ג'יימס ראדו וג'רום ראגני צדי צרפתי 1999 חסמבה (המחזמר) סרג'נט טומפסון אסף ובן לוין על פי יגאל מוסינזון אסף לוין
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2000 מועדון הקופים הירוקים בתפקיד הראשי של מני רוי סמיילס לי גילת
שנה הצגה תפקיד הערות 2007 קישקוש בלבוש בלבוש ביחד עם להקת ולרי פאנוב אשדוד; תפקיד ראשי
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2004 טרזן וג'יין קלייטוןחנוך רוזן 2006 וואן (One) (מופע של ריטה) האיש הלבן M.C.
2007 פסטיגל על הזמן השען הרשע
שנה הצגה תפקיד מחזאי הערות 2010 בגדי המלך החדשים ליצן החצר הנס כריסטיאן אנדרסן ביחד עם להקת המחול של יורם כרמי; השחקן היחידי בהצגה
הצגה מחזאי היה היה מלך שנה לפטירתו של נסים אלוני
הצגה במאי האי הגיון – וחוץ מזה גזר בום
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2002–2000 אגדת אוצר המילים מוג אורן נאמן חנוך רעים 2017–הווה טרופותי שועל, ינשוף, נחש, המספר דניאל אפרת (תרגום) רבקה וולמן
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי2007פסטיגל על הזמןהשעןחנוך רוזן
מיקי פלד - סולן הפקות
+שנההצגהתפקידמחזאיבמאי2008אגדות קסומות על הקרח (Magic On Ice)היה היהעידן עמית
שנה סרט תפקיד במאי 2002 ללקק ת'תות חייל אורי ברבש 2003 סיפורי בית קפה הבלגי עמית ליאור 2005 ג'נאם ג'נאם חייקן חיים בוזגלו
שנה סרט/סדרה תפקיד 1998 באג לייף סלים מולאן לינג 2000 באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה XR הצילו, אני דג!
אבא 2011 קונג פו פנדה 2 לורד שן 2012 העולם על פי דינו ד"ר סנטיגו
שנה קלטת תפקיד מחבר במאי 2004 טולי בלבולי בארץ פטפטת טימפו מיכל קליין זיו כנרי וחנוך רעים 2005 במבוני אין כמוני זרח הגנב מיכל חזון עופר שפריר 2007 הקרקס של רינת אריק האריה שירה גפן איתן דותן
יוסי חממה אורגינל (בעבר קליית יוסי בע"מ) היא חברה ישראלית המשווקת פיצוחים ופירות יבשים.
את החברה הקימו האחים יוסי ועובד חממה.
חברת חממה סחר, העוסקת במסחר בפיצוחים, מנוהלת על ידי פלג אחר של משפחת חממה.
לחברה מפעל קלייה בפארק התעשייה קריית גת, שבו מועסקים כמה עשרות עובדים.
חנות המפעל מצויה בשוק לוינסקי, ברחוב מטלון בתל אביב.
החנות הראשונה הוקמה ב-1979. החברה התעסקה גם בייצוא מוצרים לחו"ל, למשל לקנדה, ארצות הברית, בלגיה ודרום אפריקה.
בספטמבר 2005, כשלושים שנה לאחר שנוסדה, רכשה "תנובה" 50% ממניותיה עבור כ-18 מיליון שקל.
בעת הרכישה, הסתכמו הכנסות קליית יוסי בכ-70 מיליון שקל בשנה, והיא הייתה אחת משתי החברות המובילות בשוק הפיצוחים, לצד קליית גת עמה החזיקה בכ-51% מהשוק.
ההערכות בתנובה היו כי לאחר הרכישה הכנסות החברה יגיעו למחזור שנתי של 170 מיליון שקל בשנה.
לאחר הרכישה נעשה הניהול בחברה על ידי גורם חיצוני מטעם תנובה, שנותרה מעורבת בנעשה בה.
בשנת 2011 החזיקה קליית יוסי בנתח של 11.5% משוק הפיצוחים הארוזים, ובנתח של 4.7% משוק הפירות היבשים.
מכירותיה לצרכן ברשתות השיווק הסתכמו בשנה זו ב-22 מיליון ש"ח.
בינואר 2012 פורסם כי קבוצת תנובה החליטה למכור את מניותיה בחברת ששון תעשיות פירות יבשים, שדרכה החזיקה בשליטה בחברה.
בפיצוחיות רבות בישראל מופיע בשילוט הלוגו של קליית יוסי.
בשנת 2018 עברה החברה מיתוג מחדש ושינתה את שמה ל"יוסי חממה אורגינל".
יוסי ורטר (נולד ב-20 באפריל 1960) הוא עיתונאי ופרשן פוליטי ישראלי.
ורטר החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1983, ככתב המשפטי של היומון "חדשות".
בשנת 1992 זוכה בבית המשפט העליון מהרשעה בבית משפט מחוזי בקבלת דבר במרמה ופגיעה בזכות לפרטיות, לאחר שבמהלך סיקור פרשה משפטית פרסם בעיתון תמונה שהושגה בתחבולה.
ורטר סיקר עבור "חדשות" את הפוליטיקה הישראלית ואת הכנסת, ולאחר מכן שימש ככתב העיתון בלונדון ובניו יורק.
בשנת 1989 פרסם ידיעה ממנה השתמע לכאורה כי חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת, יאיר שפרינצק, הציע בדיון בכנסת "להעמיס פליטים על משאיות ולשלחם מכאן...
בעקבות תלונה שהגיש שפרינצק למועצת העיתונות בטענה כי הדברים מעולם לא נאמרו על ידו, טען ורטר שהדברים נכתבו במסגרת פרשנות לגיטימית שפורסמה בטעות כידיעה חדשותית.
ועדת בירור של המועצה קבעה כי העיתון והכתב הפרו את תקנון האתיקה העיתונאית המחייבת דיוק בפרסום.
בסוף 1993, עם סגירת "חדשות", עבד שנתיים ככתב בתוכנית תחקירים של ערוץ 2.
החל מיולי 1996 משמש ורטר כפרשן הפוליטי הבכיר של העיתון "הארץ", ולו טור פרשנות פוליטית קבוע בעיתון של יום שישי, בו הוא מסקר את אירועי השבוע החולף.
ב-2011 דחה הצעה להצטרף לעיתון "מעריב"..
סגנון הסיקור הפוליטי של ורטר מאופיין בשנינות ודימויים מקוריים.
את מקור השראתו הוא מייחס לשיחות עם חבריו שמפרים ומזינים אותו.
דוגמה לשנינות אופיינית ניתן למצוא בטור מה-28.12.18 שנכתב לאחר פיזור הכנסת העשרים: "...לאהוד ברק יש תוכנית בשביל גוש המרכז־שמאל.
היא סדורה, מנומקת, הגיונית ובנויה לתלפיות.
יש לה רק בעיה אחת: היא חיה במוחו, משייטת בין שתי ההמיספרות, השמאלית והימנית, מנותקת לחלוטין מן המתרחש בחוץ." ביולי 2022 תיאר את בנימין נתניהו כ"ראש ארגון הפשע המסוכן ביותר לישראל כיום".
בשנת 2019 קיבל את פרס סוקולוב על עבודתו העיתונאית.
יוסי זאנה (ידוע גם בכינוי סו אלן, נולד ב-15 ביולי 1957), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב.
זאנה נולד בחדרה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה.
כשעלה לקבוצה הבוגרת זכה עמה בדאבל בשנת 1978, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ועבר לבית"ר ירושלים, שם שיחק עונה אחת.
בשנת 1979 הביא אותו המאמן דוביד שוויצר להפועל תל אביב וכבר בעונתו השנייה בקבוצה, , זכה עמה באליפות והפך לחלק משמעותי ברביעיית ההגנה של הקבוצה, יחד עם נמרוד דרייפוס, גבי לסרי ויעקב אקהויז.
שנתיים לאחר מכן זכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה לאחר ניצחון 2-3 על מכבי תל אביב במשחק הגמר.
זאנה שיחק עשר שנים רצופות בהפועל תל אביב, וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות, בשנים 1986 ו-1988, כשלצידו מככבים בקבוצה משה סיני ואלי כהן.
בעונה שלאחר האליפות האחרונה של הקבוצה בשנות השמונים, היה זאנה שותף לירידת הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה, אז הליגה הארצית.
הייתה זו עונתו האחרונה במועדון בו רשם 215 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד, מול בית"ר ירושלים.
זאנה כבש פעמיים לזכות הקבוצה במשחקי גביע האינטרטוטו, ובסך הכל הבקיע 4 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות.
לאחר עונת הירידה, עבר זאנה לבני יהודה יחד עם חברו מהפועל משה סיני, וזכה עמה באליפות היחידה בתולדותיה בשנת 1990. בעונת 91/92 שיחק במכבי יבנה בעונתה האחרונה בליגה הבכירה ולאחר מכן החליט לפרוש ממשחק פעיל.
זאנה שיחק לראשונה בנבחרת ישראל ב-20 בנובמבר 1983, במשחק נגד נבחרת מערב גרמניה, ובמהלך שנות השמונים רשם בסך הכל שלוש הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול בשנת 1989.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן זאנה מספר שנים במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
זאנה נשוי לעליזה ולהם שתי בנות.
מספר שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל זאנה לעבוד בחברת החשמל, שם עבד עד לפרישתו לגמלאות.
יוסי חורי (נולד ב-10 בינואר 1940) הוא זמר, מוזיקאי, מלחין ישראלי וממייסדי צמד הפרברים.
משפחתו עלתה לארץ ישראל ב-1943 בעקבות הפרהוד, וחזרה לעיראק לאחר חצי שנה.
לאחר מכן, ב-1951, היא עלתה לישראל באופן סופי בעלייה ההמונית, והתיישבה בתל אביב.
בשל קשיי שפה, לא למד חורי בבית ספר ממלכתי, אלא בסנט ג'וזף ביפו.
חורי התקשה בלימודיו, נשר מבית הספר בגיל 17, והתגייס בגיל זה לצה"ל כאלחוטן.
הוא לא קיבל הכשרה מוזיקלית, ובמהלך שירותו הצבאי למד לנגן בגיטרה בעצמו.
לאחר שירותו הצבאי עבד כמוכס בנמל יפו, עבודה ממנה פוטר תוך זמן קצר.
בגיל 20, בשנת 1960, הקים את צמד הפרברים יחד עם ניסים מנחם.
בשנת 1977 החליף אורי הרפז את מנחם.
בשנת 2015 החליף חגי רחביה את הרפז.
הצמד ממשיך להופיע בכל רחבי הארץ.
חורי, המתגורר בתל אביב, הוא אסטרונום חובב, המתמחה בבניית טלסקופים ובצילום אסטרונומי.
בת אחיינו היא הפעילה החברתית וחברת הכנסת לשעבר סתיו שפיר, שקיבלה את שמה מתוך השיר "ציפורים נודדות" (שבו הפזמון החוזר מתחיל במילים "זה היה עם בוא הסתיו") שבביצוע הצמד.
חורי גרוש ואב לבן ובת.
יוסי הדר (נולד ב-6 בספטמבר 1965) הוא עיתונאי ושדר רדיו.
הגיש יומני חדשות ותוכניות אקטואליה ברשת ב' של קול ישראל, ובהן "הכל דיבורים" ו"היום הזה" - יומן הערב של רשת ב'.
שימש גם כמזכיר מערכת החדשות של הרשת.
הדר עורך ומגיש כיום את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ומגיש את "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום".
הדר הוא גם זמר ויוצר, וב-2016 יצא לאור האלבום "להאט את צעדינו".
הדר שירת בצבא בלהקת פיקוד צפון שם שימש זמר ושחקן.
הוא החל את עבודתו בקול ישראל בשנת 1995 במחלקת הקריינים, והגיש תוכניות ברשתות השונות, קול המוסיקה, רשת א' ורשת ג'.
ברשת ג' הגיש את התוכניות "הדר ישראלי" ו"קלסיקה ישראלית".
בשנת 2005 עבר לחטיבת החדשות ברשת ב' של קול ישראל, ומונה לכתב לענייני חינוך.
הוא פרסם ידיעות בלעדיות רבות ובהן הדיווח על הכנסת לימודי הנכבה לספרי הלימוד, פרסום שזכה להדים רבים.
הוא ליווה גם את המשברים הגדולים במערכת החינוך ובהם שביתת הסטודנטים הגדולה ב-2007 ושביתת ארגון המורים העל יסודיים שפרצה באותה שנה.
ב-2009 מונה לכתב הארצי לענייני משפט וסיקר את מערכת המשפט ובכלל זה את בית המשפט העליון ומשרד המשפטים.
הוא הגיש יומני חדשות רבים ונמנה עם המגישים הבכירים ברשת ב'.
זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור ע"ש אילן רועה.
ב-2018 הקים את "רדיו ארץ" - תחנת רדיו אינטרנטית שבה שידרו יוצאי רשות השידור ועיתונאים מכלי תקשורת נוספים.
כיום עורך ומגיש הדר את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ואת "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום"..
בנוסף כותב מאמרי פובליציסטיקה במוסף "המגזין" של העיתון מעריב השבוע.
הדר עוסק גם במוזיקה, מקליט ומופיע.
ב-2016 יצא לאור אלבום הבכורה שלו "להאט את צעדינו" שזכה לקבלת פנים חמה בתחנות הרדיו ובכלי התקשורת.
הדר הלחין את כל שירי האלבום לטקסטים שלו ולשירים של לאה גולדברג ויונה וולך.
את האלבום עיבד והפיק מוזיקלית המוזיקאי ירון בכר.
יוסי וייס (נולד ב-11 באוגוסט 1951) הוא מהנדס מכונות ומנהל ישראלי, אלוף-משנה (במיל') בצה"ל, שהיה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.
וייס נולד בחיפה, בנם של טובה (גיטל) למשפחת ריזל ויצחק (אולי) וייס, ניצולי שואה מטרנסילבניה.
אמו שרדה את מחנה הריכוז ברגן-בלזן ואת אושוויץ לפני העפלתה לארץ ישראל, אביו שרד את מחנה הריכוז מאוטהאוזן ושירת בישראל כאיש קבע בחיל הים.
וייס למד שנתיים בבית הספר היסודי "אורים" בשכונת קריית אליעזר ולאחר מכן עבר לבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יבנה".
אחר כך למד במגמת פיזיקה בתיכון "יבנה" בעיר, לימודים אותם סיים ב-1969. היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" בסניף הדר הכרמל ונמנה עם שבט "להגשמה".
ב-1969 הצטרף לעתודה האקדמית והחל ללמוד הנדסת מכונות בטכניון.
הוא סיים את התואר בהצטיינות ב-1973.
בצה"ל שירת בחיל הים, תחילה כקצין בפלגה הטכנית של בסיס חיפה, ב-1976 מונה למפקד מגמת נשק על מימי בבה"ד חיל הים וב-1977 עבר למטה החיל כקצין מדור נשק על מימי.
ב-1979 מונה לקצין מדור טילים בענף מערכות נשק של מספן הציוד במסגרת זו היה אחראי לאפיון ורכש מערכות הפלנקס מג'נרל דיינמיקס, יצא לשנתיים לארצות הברית ולאחר מכן ליווה את קליטת המערכת בחיל.
בהמשך שירותו מונה לראש פרויקט אפיון מערכות לספינות סער 5. ב-1988 מונה לקצין אלקטרוניקה של פרויקט סער 5. ב-1991 עבר למפא"ת ועמד בראש ענף ים ונ"מ עד 1995. ב-1995 חזר לחיל הים, קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מנהלת פרויקט צוללות מסדרת דולפין, שירת בתפקיד עד 1998.
מיד לאחר שחרורו, בספטמבר 1998, מונה לראש מינהל מערכות תקיפה במפעל מבת של התעשייה האווירית ולאחר מכן עמד בראש מינהל ים ונ"מ במפעל מבת.
ב-2002 מונה למנהל מפעל חלל בחברה ובאפריל 2006 מונה למנהל חטיבת טילים וחלל ולסמנכ"ל החברה.
ביולי 2012 מונה למנכ"ל התעשייה האווירית.
בדצמבר 2017 הודיע יוסי וייס על פרישתו מתפקידו כמנכ"ל התעשייה האווירית.
וייס בוגר תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מהטכניון, בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ב-1990. רעייתו הראשונה של וייס, אסתר נפטרה ולזוג ארבעה ילדים, הוא נישא בשנית, לפרומה, אלמנה שלה שלושה ילדים.
יוסי ורדי (נולד ב-26 בדצמבר 1948) הוא ראש המועצה האזורית עמק הירדן לשעבר, תפקיד בו כיהן בין השנים 2002–2015.
נולד ב-1948, בנם של הדסה ויהודה, נכדם של חיותה בוסל ויוסף בוסל מייסדי קבוצת דגניה א'.
הוא סיים את בית ספר תיכון בית ירח בשנת 1967, בצבא שירת בסיירת שריון, שימש גם כקצין מודיעין והשתחרר ב-1970 בדרגת סגן.
ורדי המשיך לשרת ביחידת שריון בכוחות המילואים והשתחרר בשנת 1996 בדרגת סגן-אלוף.
בין השנים 1976–1978 למד במדרשת רופין לימודי הנדסאי תעשייה וניהול.
בין השנים 1978–1980 היה מנהל היצור של מפעל "טולגל - דגניה".
לאחר מכן שימש עד 1982 כמזכיר קיבוץ דגניה א'.
לאחר שנתיים בתפקיד זה חזר לעבוד בטולגל דגניה כמנהל תפעול וכוח אדם.
בין השנים 1989–1993 היה חבר פעיל במזכירות התנועה הקיבוצית.
בשנת 1993 חזר לשמש כמזכיר קיבוץ דגניה א', וכיהן בתפקיד זה עד 1996.
בשנת 1999 מונה לתפקיד עוזר שר הביטחון להתיישבות בממשלות אהוד ברק ואריק שרון.
בחודש דצמבר 2002 נבחר לתפקיד ראש המועצה האזורית עמק הירדן.
ב-10 בדצמבר 2015 הודיע ורדי על התפטרותו, זאת בהתאם לסיכום עם פרקליטות המדינה בעקבות פרשת תשלומי שכר עודפים למספר עובדי המועצה שהתרחשה בשנת 2007 ונחקרה בשנת 2012. בהתאם לסיכום לא הואשם בגין הפרת אמונים, ולא יוכל להתמודד לראשות המועצה במשך חמש שנים, ובנוסף ביצע עבודות שירות.
ורדי הוא בוגר קורס דירקטורים בחברות ממשלתיות, והחל מ-2008 משמש גם בתפקיד יו"ר איגוד ערים כנרת.
ורדי נשוי למרגו ולהם שלושה ילדים, ביניהם מואב ורדי, ראש תחום החוץ של תאגיד השידור הישראלי ומגיש "חדשות שישי".
במסגרת תפקידו כראש המועצה האזורית עמק הירדן מילא את התפקידים הבאים:
יו"ר הדירקטוריון של חברת ידידי בית גבריאל
יו"ר הדירקטוריון של החברה לפיתוח עמק הירדן
יו"ר עמותת קרן עמק הירדן
יו"ר העמותה לשיחזור חצר כנרת
חבר מועצה והנהלה של רשות ניקוז ונחלים כינרת
חבר הנהלת מרכז מועצות אזוריות בישראל
חבר הוועד המנהל של בית יגאל אלון מרכז חינוך והנצחה
חבר בחבר הנאמנים של אגודת ידידי בית חולים פוריה
חבר הוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
יוסי חֶרסוֹנסקי (נולד ב-2 באוגוסט 1947) הוא עיתונאי ומבקר מוזיקה ישראלי.
את דרכו העיתונאית החל ב-1968 בעיתון "מעריב" כפרילנסר, וב-1979 היה לעובד קבוע של העיתון.
שימש בתפקידי עורך הבידור של "מעריב לנוער", כתב כלכלי (צרכנות), כתב לענייני הסתדרות ועבודה ומבקר מוזיקה בעיתון.
ב-2005 במלאת לו 58 פרש מ"מעריב" והמשיך לעבוד בעולם העיתונות כמבקר מוזיקה עצמאי.
מפעיל אתר ביקורות והמלצות מוזיקה בשם "חרסונסקי מיוסיק", ומשמש כמבקר המוזיקה של גלי צה"ל.
בתו היא הבמאית והעורכת יעל חרסונסקי.
יוסי יאסקלאינן (בפינית: Jussi Jääskeläinen; נולד ב-19 באפריל 1975) הוא כדורגלן עבר פיני ששיחק בעמדת השוער ומאמן כיום באתלטיקו קולקטה.
יאסקלאינן התחיל את הקריירה שלו במיקלין פאלויליאט ועד מהרה תפס את עמדת השוער הראשון בקבוצה הבוגרת.
כאשר היה בן 20 חתם בווסאן פאלוסאורה.
בשנת יאסקלאינן חתם בבולטון ונדררס תמורת 100 אלף פאונד.
בעונת הבכורה שלו במועדון שימש כשוער שני, אך בסיום העונה המועדון ירד לליגה הראשונה של הפוטבול ליג ובעונה שלאחר מכן הפך לשוער הראשון.
במהלך עונת קרע את הרצועה הצולבת והחמיץ כמחצית ממשחקי הקבוצה, שבתום העונה שבה לפרמייר ליג.
בעונות ו- היה מהשחקנים היחידים בליגה ששיחק בכל משחקי הליגה של קבוצתו.
ב-13 במאי 2007 נבחר ל"שחקן העונה של הקבוצה" לאחר שהיה שחקן משמעותי בהעפלה של המועדון למוקדמות גביע אופ"א.
בתום עונת חתם על חוזה חדש ל-4 שנים במועדון, לאחר שהחוזה הקודם שלו הסתיים.
ב-2 בנובמבר 2008 ערך את הופעתו ה-400 במועדון.
באוגוסט נערך משחק הוקרה לכבוד יאסקלאינן נגד היברניאן.
בשנת נערך טקס לציון 20 שנה לפרמייר ליג, בו זכתה ההצלה הכפולה של יאסקלאינן במשחק נגד מנצ'סטר יונייטד ב-20 באוקטובר 2001 במקום השלישי בתחרות "ההצלה הגדולה של הפרמייר ליג".
בתום עונת ירד המועדון לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
עקב כך, החליט יאסקלאינן שסיים את חוזהו לדחות את ההצעה של המועדון לשנתיים נוספות ובכך סיים את דרכו במועדון לאחר 15 עונות.
ב-13 ביוני 2012 חתם בווסטהאם יונייטד לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ב-18 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בווסטהאם בניצחון 1-0 נגד אסטון וילה.
ב-12 באפריל 2013 מימש המועדון את האופציה על השחקן.
בינואר הפסיד את מקומו בהרכב לאדריאן.
ב-11 בפברואר 2015 שוחרר מהמועדון.
באוגוסט חתם בוויגאן את'לטיק מליגת המשנה האנגלית.
בעונת 2016/2017 היה שותף לנשירתה של הקבוצה לליגה השלישית.
בספטמבר 2017 חתם באתלטיקו קולקטה מהסופר ליג ההודית.
בשנת הודיע על פרישה מכדורגל ומונה למאמנה של אתלטיקו קולקטה
ב-25 במרץ 1998 יאסקלאינן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פינלנד במשחק נגד .
במשך שבע שנים שימש כשוער שני עבור אנטי ניימי, ולאחר פרישתו של ניימי ב-2005 הפך לשוער הראשון.
ב-29 באוקטובר 2009 פרש מהנבחרת.
יוסף (יוסי) חביליו (נולד ב-9 ביולי 1959) הוא סגן ראש העיר ירושלים ועורך דין ישראלי.
שימש היועץ המשפטי של עיריית ירושלים כעשור, פעיל חברתי בעיר ירושלים וזוכה פרס אביר איכות השלטון.
בעברו היה אתלט ואלוף ישראל (1976) בריצת 400 מטר משוכות.
חביליו נולד בירושלים, גדל בשכונת רסקו, ולמד בבית הספר הגימנסיה העברית בירושלים.
בשנת 1977 התגייס לצה"ל ושירת כסייר אוויר בחיל מודיעין.
בצעירותו עסק בספורט תחרותי, שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, ובאליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1976 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:00.0 דקות.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני במדיניות ציבורית, מנהל ומשפט, מהאוניברסיטה העברית, שסיים בהצטיינות.
חביליו נשוי לעו"ד ליאורה חביליו המשמשת כנציבת קבילות השוטרים והסוהרים, אב לשלושה ילדים ומתגורר בשכונת רמת שרת בירושלים.
לאחר התמחות בלשכת היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, פתח חביליו בשנת 1985 משרד עורכי דין פרטי אשר עסק במשפט אזרחי ומסחרי.
בשנת 2001 מונה חביליו ליועץ המשפטי לעיריית ירושלים.
במהלך כהונתו, התעמת חביליו עם ראשי העיר אורי לפוליאנסקי וניר ברקת במספר נושאים עקרוניים.
חביליו נתן חוות דעת משפטיות שתמכו בקיום מצעד הגאווה בירושלים ומתן תמיכות לעמותת הבית הפתוח בניגוד לעמדת ראש העיר לפוליאנסקי, כאשר בתי המשפט תמכו בעמדתו.
בשנת 2011 עזב חביליו את עבודתו בעיריית ירושלים, מסיבות הקשורות ליחסיו עם ראש העירייה ניר ברקת.
בשנת 2012 פתח חביליו משרד עורכי דין פרטי שעיסוקו העיקרי הוא משפט ציבורי, ייעוץ משפטי למועצות מקומיות וועדות ציבוריות, וכן משמש חביליו, ללא תמורה, כיועץ משפטי של מגוון עמותות ומייצג עותרים ציבוריים בעתירתם לבית המשפט העליון.
חביליו עתר לבית המשפט העליון כדי לאפשר את פתיחת מתחם הסינמה סיטי בירושלים בשבתות וחגים, כמו כן עתר חביליו לבית המשפט על מנת למנוע את פירוקה של חברת הדיור הציבורי פרזות.
בזכות העתירה, נקבע ש-130 מיליון ש"ח שהיו בקופת פרזות, ישמשו לרכישת דירות לזכאי הדיור הציבורי בירושלים.
בנוסף, חביליו עתר לבית המשפט על מנת לאפשר את פתיחת "פאב המפלצת", פאב קהילתי בקריית יובל שפעל בשבתות ונסגר על ידי העירייה, ובעקבות עתירתו נפתח הפאב והוא פועל עד היום.
בשנת 2014 הקים את עמותת צחור הפועלת לקידום עקרונות של שוויון, צדק חברתי ומשפטי, זכויות אדם ומנהל תקין בירושלים.
עמותה זו ניהלה מספר מאבקים מתוקשרים עם עיריית ירושלים.
בשנת 2017 הודיע חביליו כי הוא יתמודד על ראשות עיריית ירושלים בבחירות שנועדו להתקיים ב־2018, והשיק את סיסמת הקמפיין: "חביליו.
בספטמבר 2018 הודיע על פרישתו מההתמודדות ועל תמיכתו בעופר ברקוביץ.
בבחירות 2018 למועצת העירייה זכתה רשימתו ל-4% מהקולות וקיבלה מנדט אחד, והוא נבחר למועצת עיריית ירושלים.
לאחר הבחירות הצטרף חביליו לקואליציה של ראש העיר משה ליאון.
חביליו מונה לחבר בהנהלת העיר, למחזיק תיק החניה ותיק הצעירים ואחראי על המנגנון לשיתוף הציבור.
חביליו מכהן כסגן ראש העירייה החל משנת 2021.
ב-2023 הכריז חביליו על התמודדותו בבחירות לראשות עיריית ירושלים.
חביליו איחד את הרשימה שלו, "מצילים את ירושלים", עם עוד ארבע מפלגות: יש עתיד (יעלה דה לנגה), מרצ (לורה ורטון), העבודה" (ערן בן יהודה), ו"חוזה חדש", בשם האיחוד הירושלמי.
הבחירות היו אמורות להתקיים באוקטובר 2023, אך עקב מלחמת חרבות ברזל נדחו ל-27 בפברואר 2024. בבחירות, זכה חביליו רק ל-18.5% מהקולות, והפסיד למשה ליאון.
"האיחוד הירושלמי" זכתה בארבעה מנדטים למועצת העיר, וחביליו מונה לסגן ראש העיר ולמחזיק תיק התרבות בעיריית ירושלים.
בשנת 2010 זכה חביליו בפרס אביר איכות השלטון בשל מאבקו למען מנהל תקין ושלטון החוק.
יוסי הרשושנים (1939 – 6 ביוני 2010) היה מחלוצי המחשוב העסקי בישראל ומחבר חידת "אותיות ומספרים".
יוסי הרשושנים נולד בשנת 1939 בארץ ישראל לתשבצאי הלל הרשושנים ועפרה (שטרום) והיה אחיו של שילה הרשושנים, ממשיך דרכו של אביהם בתחום התשבצים.
בתחילת הקריירה שלו עבד כמתכנת בחברת IBM ישראל.
בתחילת שנות ה-70 הקים יחד עם אלדר גל את חברת "תלם מחשבים" שפעלה כלשכת שירות לעיבוד נתונים באמצעות מחשב ממשפחת IBM System/360. תוכנת השכר של החברה הותקנה גם במרכזי מחשוב אחדים, ובהם מכון ויצמן ואוניברסיטת בר-אילן.
בשנות ה-80 מכרו חברה זו והקימו את חברת הר-גל, שעסקה בפיתוח ושיווק תוכנת שכר למחשבים אישיים.
במחצית שנות ה-90 פרש הרשושנים מחברה זו, ובשנים 1996–2001 עבד בחברת חילן טק.
נוסף לפעילותו בתחום המחשבים עסק יוסי הרשושנים בחיבורה של חידת "אותיות ומספרים", שהתפרסמה מדי יום שישי במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" במשך יותר מארבעה עשורים עד לפטירתו.
בנו גלעד ממשיך את דרכו בתחום זה.
ב-6 ביוני 2010 נפטר בגיל 71 לאחר מחלה ממושכת, והותיר אחריו אישה, פנינה, מורה לכימיה, וארבעה בנים, שניים מהם עובדים אף הם בענף ההיי-טק בישראל, ושניים עורכי דין.
יוסף (יוסי) רון (במקור טרון) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה ששירת כטייס מסוקים ומפקד כנף 15 בחיל האוויר.
הוא בוגר קורס טיס מס' 47 ב-1965. שירת כטייס מסוקי סיקורסקי S-58 בטייסת 124 ולאחר כשנתיים עבר לטייסת 114 ושירת כטייס מסוקי סופר פרלון.
הוא השתתף בחילוץ הנפגעים מטיבוע המשחתת אילת באוקטובר 1967. ב-1969 נבחר לצוות ההסבה למסוקי יסעור והיה חבר במשלחת לארצות הברית.
עם שובה של המשלחת וקליטת המסוקים הראשונים בחיל האוויר, השתתף במבצע תרנגול 53 כטייס משנה של נחמיה דגן.
במלחמת ההתשה השתתף בפשיטות מוסקות ובמבצעים לחילוץ טייסים במצרים.
ב-1975 עבר לשרת כטייס ניסוי במרכז ניסויי טיסה ופיתח את תחום הנחתת המסוקים על ספינות הטילים סער 4.5 חוחית.
לאחר מכן פיקד על טייסת 114, טייסת מסוקי יסעור והשתתף בחילוץ אח"י געש במבצע הולנדי מעופף.
בתפקידו הבא פיקד על מרכז ניסויי טיסה בחיל האוויר, הוא עמד בראש המשלחת שבחנה את רכש מסוקי ה-AH-64 אפאצ'י מול דגם משופר של ה-AH-1 קוברה והמליצה על בחירה באפאצ'י.
בהמשך שירותו פיקד על כנף 15 (בסיס שדה דב) והשתחרר ב-1992. במילואים המשיך לשרת כטייס ניסוי בחיל האוויר עד 2005.
יוסי חכם (1949 – 31 באוקטובר 2019) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת המגן הימני בקבוצת בית"ר ירושלים לאורך כל הקריירה שלו (16 עונות רצופות).
חכם היה שותף לעלייה ההיסטורית של בית"ר לליגה הבכירה בעונת 1966/1968, ולאחר מכן לזכייה בשני הגביעים הראשונים של המועדון בשנים 1976 ו-1979.
חכם נולד בירושלים למשפחה מסורתית, והיה אוהד בית"ר מגיל צעיר.
בעונת החל את הקריירה בבוגרים של בית"ר ונכנס להרכב בתור מגן ימני מתחילת דרכו ועד סופה.
בעונת היה שותף לקבוצת הכוכבים שכללה את ד"ר ראול גלר, אודי רובוביץ', חיים אזולאי, יצחק מונסה ושמעון צ'רנוחה, כאשר אותה קבוצה הובילה את בית"ר לעליית ליגה היסטורית ומשמעותית בעונה הכפולה.
בעונת היה שותף כשחקן משמעותי בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה ולאחר מכן בגביע נוסף בעונת .
בעונת סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה וירדה לליגת המשנה, ובסוף העונה פרש חכם מכדורגל.
חכם במקום השישי במספר ההופעות בכל הזמנים במדי בית"ר ירושלים (345 הופעות) ויש לו שער ליגה אחד מתועד.
חכם התחתן עם אישה בשם רחל, לחכם 5 בנות ונכד בכור העונה לשם דביר חסאן.
יוסי דסקל (נולד ב-26 בנובמבר 1953) הוא נשיא לשכת המסחר ישראל קנדה ואלוף-משנה במילואים, לשעבר מנכ"ל בומברדייה ישראל וסגן ראש חטיבת המחקר באמ"ן.
נולד בבוקובינה לננדור ולרחל, ניצולי השואה.
בשנת 1957, בגיל 4, עלה לישראל מרומניה עם משפחתו.
בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה, בעל תואר ראשון ללימודי המזרח התיכון וההיסטוריה של עם ישראל ובעל תואר שני במדעי המדינה וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
פעיל בעמותות חברתיות, היה בין מקימי עמותת "בהשקט ובבטחה" (עמותת בוגרי הפנימיות הצבאיות) בה שימש יו"ר בשנים 2013-2003. מפרסם מאמרים בתחום ביטחון, מודיעין ותחבורה.
בגיל 14 הופנה על ידי מוריו ומנהליו אל הפנימייה הצבאית ליד בית הספר הריאלי בחיפה.
סמוך לגיוסו לצה"ל בשנת 1971, נהרג אחיו הגדול בעת שירותו הצבאי.
לאור זאת מסלול גיוסו השתנה ממסלול טייס לחיל מודיעין.
כיהן כראש ענף לבנון בפיקוד צפון במלחמת שלום הגליל והיה ממניחי היסודות למחקר הטרור באמ"ן, עד הגיעו לתפקיד ראש זירת טרור באמ"ן בשנת 1987. בשנת 1990 מונה לסגן ראש חטיבת המחקר באמ"ן.
משנת 1993 עד שנת 1996 כיהן כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בשווייץ, באוסטריה, בסלובקיה ובסלובניה.
בשנת 2000 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממשיך לשרת במילואים כמפקד יחידה.
מתוך אידאולוגיה ואמונה כי התחבורה הציבורית בישראל זקוקה לשיפור משמעותי, העמיק את הידע בעולם הרכבתי, תחום שהיה בחיתוליו בישראל.
בשנת 2003 מונה מטעם בומברדייה העולמית לשמש כמנכ"ל בומברדייה ישראל.
תחת ניהולו, הפכה בומברדייה ישראל לספקית ציוד מרכזית לרכבת ישראל וכן מקפידה לחלוק עם משרדי ממשלה וחברות ממשלתיות את הידע והניסיון הרב שהצטבר בבומברדייה העולמית.
בשנת 2019 פרש דסקל מבומברדייה וערן כהן החליף אותו בתפקיד.
נשוי למשוררת ריקי דסקל, אב לארבעה, מתגורר ברמת השרון.
יוסי דינה הוא איש עסקים ישראלי אמריקאי, יזם ובעל תוכנית ריאלטי ב בשם "יוסי 90210".
דינה נולד בישראל וגדל בקיבוץ.
עבר לעבוד בפריז, ובגיל 23 עבר לגור בלוס אנג'לס, שם מכר תכשיטים מדלת לדלת.
נודע בשם "המשכונאי לעשירים ומפורסמים".
לאחר שפתח בית עבוט בשם "The Dina Collection" בבוורלי הילס.
דינה עשה מעבר והחל לבצע עסקים עם סלבריטאים רבים.
חנותו של דינה מוכרת ציורים, פסלים, תכשיטים, שעונים, מהדורות ראשונות, מכוניות ומזכרות בשווי של מיליוני דולרים.
בשנת 2014 הגיע לביקור בישראל וביצע מספר רכישות וראיונות טלוויזיוניים.
דינה גר במאליבו, בבית שהיה שייך לזמר ולקומיקאי אל ג'ולסון.
יוסי חן (נולד ב-1936) הוא סוכן מוסד ומחבר ספרי מחקר היסטורי על מרדף המוסד אחר הנאצים וספר אוטוביוגרפי "האור בקצה היער".
הוא נולד בשם יוסף חיניץ ב־1936 בעיירה לחווא, אז בפולין וכיום בבלארוס.
אביו ברל־דב היה יערן ואמו חיה-שרה הייתה עקרת בית וגידלה את יוסף ואחיו הצעיר משה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ובעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, פלש הצבא האדום אל העיירה וסיפחה לברית המועצות.
ב-1941 פלשו הנאצים לברית המועצות וכבשו בין השאר את העיירה.
יום אחד לפני פלישת הגרמנים, ב-21 ביוני 1941, היה יוסי בן 5 וסבל מכאבי תופת בבטנו, שאילצו את משפחתו לאשפזו.
הרופאים אבחנו אצלו דלקת תוספתן, ניתחו אותו והצילו את חייו.
חודשים אחדים לאחר כיבוש לחווא הקימו בה הנאצים גטו.
הגטו כלל שני רחובות ו־45 בתים, שבו חיו יותר מ־2,000 יהודים, יהודי אחד על מטר רבוע.
חלקם היו תושבי העיירה, והשאר הובאו מהעיירות ומהכפרים מסביב.
ב־3 בספטמבר 1942, כשהתברר לראשי היודנראט כי בהוראת הגרמנים חפרו איכרי הסביבה בקרבת העיירה בורות, הם הבינו את המשמעות והורו על התקוממות.
למפקד המרד מונה יצחק רוחצ'ין, מפקד בית"ר בעיירה.
ראשי היודנראט, דב-ברל לופטין וישראל דרבסקי, החלו להצית בתים.
במקביל התנפל רוחצ'ין, כשבידו גרזן, על חייל גרמני וניפץ את גולגולתו.
גטו לחווא היה ראשון הגטאות שמרדו ברוצחים הנאצים.
כ־650 יהודים הצליחו לברוח לאזורי הביצות והיערות כשגדר הגטו נפרצה, והיתר נרצחו או נלקחו אל הבורות החפורים ונורו שם.
מרבית הבורחים התגלו והוצאו להורג.
רק כ־100 הצליחו להצטרף לפרטיזנים שביערות, ושרדו את המלחמה.
עם הבורחים היה גם יוסי בן ה־6, צעיר ניצולי הגטו.
במהומת הבריחה תחת אש איבד חן את משפחתו, אך לאחר כשעה כשהוא רץ לבדו פגש את דודו הירש לייב, שהיה חייל בצבא הפולני, ולמחרת התאחד עם אביו.
משתף פעולה בלארוסי רצח את הדוד.
אמו ואחיו נתפסו והוצאו להורג.
חן ואביו הסתתרו בערימות שחת וביערות, שתו מים מנהרות, אכלו מפירות היער ולבסוף הצטרפו לפרטיזנים.
לחווא והאזור שמסביב לה שוחררו על ידי הצבא האדום ביולי 1944.
עם סיום מלחמת העולם השנייה במאי 1945, החלו האב והבן את מסעם מערבה.
הם עברו לפולין, משם המשיכו לאוסטריה וגרמניה, שבהן שהו במחנות עקורים ופליטים יהודים.
משם, בעזרת ארגון הבריחה של ההגנה, הגיעו לנמל סט בצרפת, שם עלו על ספינת הנהרות האמריקאית "פריזדנט וורפילד", ששמה שונה לאקסודוס.
מעפיל האונייה בהם יוסי גורשו על ידי הבריטים לאירופה והורדו בכח בנמל המבורג שבגרמניה.
באוגוסט 1948 הפליגו שוב ברל ויוסי בן ה־12 בספינה "עצמאות" לנמל חיפה, והפעם לצמיתות.
הם גרו בחולון, שבה גרה אחותו של האב שעלתה לישראל בשנות ה־30. חן הצעיר היה חבר בקן השומר הצעיר בעיר, ובגיל 16 עבר ללמוד בכיתה י"א בבית הספר החקלאי כדורי.
לאחר גמר לימודיו התגייס ב־1955 לנח"ל, הלך לקורס קצינים ופיקד על היאחזות הנח"ל בארותיים (כיום היישוב עזוז) שליד ניצנה בגבול מצרים.
במהלך שירותו הצבאי התוודע לאנשי יחידה 154 (לימים 504) של אגף המודיעין (אמ"ן) בצה"ל, שמשימתם הייתה לגייס סוכנים בקרב הבדואים בנגב ובסיני.
ההיכרות עם אנשי היחידה הובילה אותו כעבור כשנתיים להצטרף אליהם, לאחר שלמד ערבית.
כעבור שנתיים נוספות שלח אותו צה"ל ללמוד במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית.
לאחר שקיבל את התואר הראשון שב ליחידה.
בין לבין הוא הספיק להינשא לנחמה, ולבני הזוג יש שלוש בנות ותשעה נכדים ונכדות.
ב־1972 הוא נשלח לשמש כנציג אמ"ן במוסד, וארבע שנים מאוחר יותר הוא הושאל מאמ"ן למוסד ובהמשך היה לעובד מן המניין בארגון.
תרמו למעבר הרקע המודיעיני שלו וידיעת כמה שפות, ובהן רוסית, ספרדית, אנגלית, יידיש וערבית.
במוסד הוא שימש במגוון תפקידים, ובהם קצין איסוף (קצ"א) באגף "צומת", שתפקידו לאתר, לגייס ולהפעיל סוכנים.
בהמשך עבר לאגף "ביצור" - שאחריותו הייתה העלאת יהודים ממדינות ערביות ומוסלמיות (גם יהודי אתיופיה שעלו דרך סודאן) שלא אפשרו להם לצאת וגם אחריות על ביטחון קהילות יהודיות בעולם.
לאחר שפרש ב־1992 לגמלאות והחל לעבוד בחברה שהעניקה ייעוץ ביטחוני לאותה מדינה, ביקש ממנו ראש המוסד שבתי שביט לכתוב מחקר על פעילות המוסד בצייד נאצים.
חן כתב שלשה כרכים סודיים שמתעדים את הפעילות החשאית של המוסד מ־1959 ועד 1991. ב־2007 הדפיסה מחלקת "תולדות" את שלושת הכרכים שכתב חן.
ב-2014 העביר המוסד את הכרכים ליד ושם, במטרה שיוציאו אותם לציבור הרחב.
יוסי ואסה (נולד ב-2 במאי 1975) הוא תסריטאי ושחקן תיאטרון וטלוויזיה.
הסדרה הקומית שיצר וכתב "נבסו" זכתה בפרס אמי הבין-לאומי לשנת 2018.
ואסה נולד באתיופיה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל עשר במבצע משה.
עם עלייתו התיישבה המשפחה בנתניה, תחילה במרכז קליטה, ולאחר מכן בשכונת קריית נורדאו בעיר.
הוא למד בכפר הנוער אמי"ת פתח תקווה, ושירת בצבא בתיאטרון צה"ל.
לואסה תואר ראשון מהחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה, אותו סיים ב-1998. כשהגיע לסן פרנסיסקו כשחקן בהצגה פגש את אשתו לעתיד ירדן ואסה, ציירת ואמנית קומיקס שלמדה שם אמנות וציור.
השניים חזרו יחד לישראל ב-2006 וגידלו את ילדיהם בחינוך ביתי, ובהמשך בבית הספר הדמוקרטי "שחף" שבשוהם.
ואסה יצר ושיחק בהצגת היחיד "באמהרית זה נשמע יותר טוב", העוסקת בילדותו בכפר באתיופיה, במסעו לארץ ישראל, ובסיפור קליטתו בישראל.
ההצגה הועלתה על במות מעל אלף פעמים.
בעקבות המתיחות שנוצרה בין משטרת ישראל ליוצאי אתיופיה, החליטה המשטרה לקיים אותה בפני שוטרי משטרת ישראל.
ב-2005 הועלתה ההצגה "יחיד במינו" שכתב עם שי בן עטר, בהפקה משותפת של תיאטרון הנפש והתיאטרון הארצי לילדים ונוער.
ההצגה הועלתה בתיאטרון ניו ויקטורי בברודוויי, ניו יורק.
ואסה כתב, ביים והפיק את המחזה "מר גטו", וכתב וביים את ההצגה "שאריות של החיים".
ואסה הופיע ככתב שטח במגזין "דרך העיניים שלנו" ששודר בטלוויזיה החינוכית.
הוא השתתף גם בתוכנית האירוח הקומית בערוץ IETV אותה יצר, כתב, שיחק בה והנחה אותה לצדו של שמואל ברו, ובתוכנית "הולו הגר" באותו הערוץ ככותב מערכונים ומנחה.
ב-2003 גילם חייל ממשטרה צבאית בעונה הראשונה של סדרת הילדים הקומית "הפיג'מות" ששודרה בערוץ הילדים.