tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התסריט שנכתב על ידי איתן לונדנר וחגי טבת, הוא על נערה בת 14 המנסה לחדש את הקשר עם אביה שבע שנים אחרי שחזר בתשובה ונטש את משפחתו.
מיכל (אגם רודברג) היא נערה בת 14 שגרה עם אמה ענת (הילה אלפרט).
אב המשפחה יונתן (דן תורן) חזר בתשובה, התגרש והקים משפחה והיא לא ראתה אותו שבע שנים.
ענת מתפרנסת מממכירת תכשיטים בדוכן במדרחוב וקריאה בקלפי טארוט ללקוחות פרטיים.
את סיפוקה המיני היא מוצאת במאהב צעיר בשם שרון (נמרוד רשף).
מיכל משתתפת בקבוצת שחייה תחת המאמן הקשוח סלבה (ג'יני פליישר).
היא מתקשה להשתלב בקבוצה וחברותיה ובראשן אפרת (דנה גרוצקי) מקניטות אותה.
מיכל וענת מגיעות למושב להלוויה של סבתא ציפורה.
להלוויה מגיע גם יונתן כדי להשתתף בהלוויית אמו ולעשות "קריעה" אך הוא מגורש בתקיפות על ידי אביו חיים (שמואל שילה).
מיכל מגלה במגרה של הסבתא קטעי עיתונות על אביה יונתן שהיה שחיין מצטיין ומבטיח.
למיכל יש חבר קרוב בשם דרור (עופר סקר) ויחסיהם יודעים עליות ומורדות.
מיכל רוצה ליצור קשר עם אביה.
הם נפגשים בשוק ויונתן מזמין אותה למשפחתו - אשתו חדווה (נורית בנאי קורן) ושלושת בניו אלישע (תום גל), שמעון (איטן גרינברג) והתינוק בנימין.
מיכל מוזמנת לסעודת ליל שבת עם המשפחה החרדית וחדווה נותנת לה סידור במתנה.
יונתן נותן לה עצות לשיפור השחייה.
היא מבקשת להשתתף בתחרות וסלבה נענה לדרישתה לאחר שהיא עומדת בדרישות הקבלה.
ביום התחרות היא שולפת את הסידור אך אפרת מקניטה אותה על "אמונתה".
בחמת זעם היא נועלת את אפרת בחדר ההלבשה ובורחת משם על אופניה לביתו של יונתן ושתיהן נפסלות.
היא מגיעה לבית יונתן בבני ברק, מציעה לאלישע "סיבוב" באופניים (למרות השבת) והוא מסכים.
היא נוסעת לבריכה נסתרת שם בלתה עם דרור ומבקשת מאלישע לפשוט בגדים ולהיכנס למים אך הוא מסרב.
בינתיים מחפשים ענת חדווה יונתן ודרור אחרי מיכל.
דרור אומר שהוא יודע לאן נסעה מיכל ולמרות השבת הם נכנסים למכונית של ענת.
כשהם מגיעים מיכל שקועה במים ויונתן קופץ למים כדי להציל אותה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאגם רודברגמיכלדן תורןיונתן בסביץ'אבא של מיכלהילה אלפרטענתאמא של מיכלעופר סקרדרורחבר של מיכלנורית בנאי קורןחדווהאשתו של יונתןשמואל שילהאבא של יונתןג'יני פליישרסלבהמאמן שחייהדנה גרוצקיאפרתשחייניתשמואל וולףמספיד בלוויהנמרוד רשףשרוןמאהב של ענתתום גלאלישעבנו הבכור של יונתןאיטן גרינברגשמעוןבנו של יונתןצחי חנןגיאאחיו של יונתן
"אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה" הוא ספר הילדים הראשון של אשכול נבו, ואויר על ידי המאייר דייוויד הול.
הסיפור נכתב בעקבות נסיעתו של אשכול נבו לאוסטרליה, כשבתו הבכורה הייתה כבת שלוש, הומצא לכבודה, ומשם התפתח לספר.
הספר יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ותורגם ל-איטלקית ולספרדית.
בסיפור זה קיימים שלושה גיבורים.
שניים מהם מוזכרים בכותרת הספר: עמליה ואביה.
הגיבורה האחרת, אמא, מופיעה בתוכן הסיפור עצמו כגיבורה משנית לכאורה, אך משמעותית.
בפתיחת הסיפור ניתן לראות בבירור את עצבותהּ של עמליה, שאביה נוסע לאוסטרליה לשבוע שלם.
היא לא מוכנה לגעגועים, אך אביה מכין אותהּ היטב לנסיעתו.
הוא מספר להּ על אוסטרליה ואף מבטיח לה שיחזור עם מתנה לבחירתהּ, כל זאת כדי להפחית את עצבותהּ בשבוע הפרידה.
לאחר שאביה נוסע, עמליה מתקשה להסתגל לשגרה החדשה עם אימהּ, כל הדברים שהיא נהגה לאהוב, הופכים להיות חסרי טעם בלעדי אביה.
בעקבות הגעגוע והסבלנות שמתפקעת, עמליה יושבת יום יום, על הספה, שקועה במחשבות ובגעגועים לאביה כשלפתע נשמעת דפיקה בדלת ומופיע אורח מיוחד.
כך במשך כל הימים מגיעים אורחים מיוחדים בהפתעה לעמליה, עד שאביה מופיע בפתח הדלת.
כשסוף סוף אביה מגיע אושרהּ של עמליה חסר גבולות.
היא חיכתה לו בציפייה ממושכת, ושמחתהּ גוברת עוד יותר כשהיא מבחינה בקופסה שמחזיק אביה בידו, מתנה שהביא מאוסטרליה רק בשבילהּ.
לאחר התאוששותהּ של עמליה מחזרתו של אביה, היא מבינה ששהותהּ עם אימהּ לבד לא הייתה כל כך איומה כפי שהיה נדמה להּ.
היה לה כיף עם אמא שלה והיא נהנתה מזמן האיכות שהיה לשתיהן יחד.
עם כל הגעגוע לאביה שליווה אותה בשבוע הזה, היא מבינה שזכתה בקרבה לאמא שלה ושהקשר ביניהן התחזק במשך הזמן שהיו יחד.
תיאטרון חיפה הפיק הצגה המבוססת על הספר, ההצגה מציפה את הקושי בהתמודדות עם הגעגועים העזים להורה שנוסע ומציעה מספר פתרונות יצירתיים.
ב-"גן סיפור" בחולון, מוצגים פסלים צבעוניים שפוסלו בהשראת הדמויות מתוך הספר.
לספר מגוון ביקורות, הבולטות שבהן משבחות ומסכמות את הספר כמומלץ לילדים.
יעל דר שיתפה את ביקורתהּ ב"הארץ" וטענה כי הספר מראה את הגעגוע מהמקום האנוכי והחסר.
מרבית מההשפעה הרגשית של הספר מתרחשת בין השורות ומאחורי האיורים העדינים המוצגים בספר אשר דרכם מבלי שיוצג במפורש מועבר מידע הומוריסטי וגדוש.
נוסף על זה הוסיפה ואמרה: "זהו אחד מספריו העדינים ביותר של אשכול נבו!".
רן יגיל ביקר את הספר באתר "מעריב" ואמר כי הסיפור זורם אל עולם המעשיות של הילדים מן המציאות הקשה – געגוע לאדם קרוב.
"אבא סליחה טעיתי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית ליאת בנאי, מתוך אלבום הבכורה שלה, אבא סליחה טעיתי (1994).
הוא יצא לאור בשנת 1994, בהוצאת חברת התקליטים אבי גואטה הפקות, כסינגל וכשיר הנושא מתוך האלבום.
את השיר כתב אבי ביטר ללחן טורקי עממי.
במרוצת השנים, הפך "אבא סליחה טעיתי" לאחד משירי החותם של ליאת בנאי.
הוא היה לשיר הנושא בסרט "השקר הגדול" (2012).
בין היתר, הקליטו אותו עשרות אמנים ביניהם גל חייק, נזי שקורי, ענבר ישראל, ומאי ויצמן ("מחרוזת אבא סליחה").
כמו כן, נכלל "אבא סליחה טעיתי" באוסף הלהיטים "בתוך הדמעות".
בשנת 1991 בגיל שש-עשרה שרה בנאי לראשונה בפני קהל, במסיבת פורים של בית הספר במועדון הטרויה בראשון לציון, שם היא ביצעה את השיר "טיפת מזל" של זהבה בן.
הזמר אבי ביטר שנכח במקום הציע לבנאי להוציא אלבום.
בשנת 1994 הוציאה את אלבומה הראשון "אבא סליחה טעיתי", מתוכו יצאו הלהיטים "הפרידה" הדואט הראשון עם אבי ביטר, "מחפשת את הדרך" ושיר הנושא ("אבא סליחה טעיתי") – אותו כתב ביטר בעצמו ללחן טורקי עממי המבוסס על השיר "Sabah Olur Mu" מאת דוראן סאגלר.
המילים בשיר "אבא סליחה טעיתי" עוסקות בכאב ובחרטה של בת שמבינה שהיא טעתה בבחירותיה ובדרכיה.
השיר מציג את תחושת האשמה של הדוברת כלפי אביה, אחרי שהיא יצאה לדרך עצמאית והלכה אחר חברה רעה ובחירה של בן זוג שאינו מתאים לה, מה שהוביל אותה לצרות ולכאב גם עבורה וגם עבור משפחתה.
הדוברת פונה אל אביה, מתנצלת ומביעה חרטה על כך שהיא לא הקשיבה לו ולא שמעה לעצתן של הדמויות הדאגניות בחייה, כולל אביה, שניסה להדריך אותה להימנע ממסלול חיים שמזיק לה.
היא מרגישה לא ראויה לעמוד מולו ומבינה את הכאב והפגיעה שהיא גרמה לו, במיוחד בקשר של כבוד.
המילים משדרות רצון לחזור למקום הבטוח בבית ולבקש סליחה על הטעויות שנעשו.
השיר עוסק בקונפליקט בין רצון לעצב את הדרך האישית ובין הצורך והכמיהה לתמיכה ולהבנה מההורים, במיוחד מאב, שמרגיש שהוא לא הצליח למנוע את הדרך שהבת בחרה.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם1994תקליטוראבי גואטה15 באוקטובר 2018סטרימינג • הורדה דיגיטליתהוצאה עצמית
"אבא סליחה טעיתי" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית ליאת בנאי.
האלבום יצא לאור בשנת 1994, בהוצאת חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
את האלבום הוציאו בפורמט של תקליטור ובמרוצת השנים היה זמין להורדה דיגיטלית והועלה לסטרימינג.
בעטיפתו ניתן לראות את אבי ביטר, שלקח בו חלק.
באלבום נכלל הלהיט "אבא סליחה טעיתי", כמו גם הדואט "דואט הפרידה" עם אבי ביטר.
בשנת 1991 בגיל שש-עשרה שרה ליאת בנאי לראשונה בפני קהל, במסיבת פורים של בית הספר במועדון הטרויה בראשון לציון, שם היא ביצעה את השיר "טיפת מזל" של זהבה בן.
שם משפחתה המקורי הוא בן־אבו, והיא סיפרה באחד הראיונות איתה שמנהל מועדון בו הופיעה אמר שזה לא שם מסחרי ויעץ לה להחליף לבנאי, כמו המשפחה המפורסמת.
ההורים שלה מאוד כעסו ואמרו שזה ישנה את המזל שלה בחיים.
בהמשך לכך, הוציאה את אלבומה הראשון "אבא סליחה טעיתי".
"אבא סיפור" הוא שיר שכתב יהונתן גפן, הלחין מיקי גבריאלוב, ועיבדו דני ליטני, גבריאלוב, חיים רומנו ודני פאר.
השיר נכתב בשנת 1975 עבור ההצגה "מכתבים למערכת" של יהונתן גפן, בו ביצע לראשונה גבריאלוב כזמר, שיר שכתב.
בשנת 1975, העלה יהונתן גפן את המופע "מכתבים למערכת", ששילב קטעי סאטירה עם מוזיקת רוק, שנכתבה ובוצעה בעיקר על ידי הזמר דני ליטני, שהיה אז בראשית דרכו.
רוב השירים במופע היו בעלי אופי סאטירי או פוליטי, ויוצא דופן מביניהם היה השיר "אבא סיפור", שהיה למעשה גם השיר היחיד שלא הולחן בידי ליטני, אלא בידי גבריאלוב שהיה חלק מהרכב הליווי.
השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב-10 בפברואר 1976, זכה להצלחה וצעד 13 שבועות, עד 18 במאי 1976. בשיאו הגיע למקום החמישי במצעד.
גבריאלוב חידש את השיר בשנת 1990, באלבומו "סיפור של חורף".
דילן גפן, נכדו של יהונתן גפן, ביצע את השיר במופע לזכרו, "יהיה טוב" בנובמבר 2023.
חבורת זהו זה!, בעיבודו של אמיר לקנר, ביצעה גרסה כיסוי לשיר, בדצמבר 2023.
"אבא סיפור" היא הצגה לילדים שכתבו הדס קלדרון וארז חן, בבימויו של אבישי בן גל, שפתחה את פסטיבל חיפה הבינלאומי ה-34 להצגות ילדים, בשנת 2004.
מיזם 'אבא סיפור' משנת 2014, של הספרייה המרכזית לעיוורים, הפועלת למען עיוורים, כבדי ראייה ומוגבלים בישראל, הפיק ספרי ילדים המשלבים איורים וכתב ברייל, ומוקלטים בקולם של זמרים ישראלים מפורסמים.
סיפור", הוא סרט שיצר אביב גפן, ויצא לאור באוקטובר 2023, לזכרו של אביו, המשלב קטעי ארכיון וראיונות עם אנשים בחייו של יהונתן גפן.
במיתולוגיה השוואתית, אבא שמיים הוא דמות המופיעה במספר דתות פוליתאיסטיות כאל שמיים שמיוחסות אליו תכונות אבהיות.
אותה הדמות עומדת בדרך כלל בראש פנתאון האלים המקומי כמלכם של כל האלים בהווה או בעבר.
המונח "אבא שמיים" עשוי להתייחס לעיתים לאל השמש במיתולוגיות מסוימות, כגון רע במיתולוגיה המצרית.
הדמות המקבילה במיתולוגיות אלה ל"אבא שמיים" היא, בדרך כלל, אמא אדמה.
עם האלים השונים שנתפתחו מדמותו של "אבא שמיים" נמנים זאוס במיתולוגיה היוונית, יופיטר במיתולוגיה הרומית, דיאוס פיטה במיתולוגיה ההינדואית ו"דיאוס פחטר" במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית.
אַבַּאי אִיבְּרָהִים קוּנַנְבָּאיוּלִי (בקזחית: Абай (Ибраһим) Құнанбайұлы; 10 באוגוסט 1845 - 5 ביולי 1904), הידוע גם כאַבַּאי קוּנַנְבָּאיֶב , היה משורר, מלחין ופילוסוף קזחי, דמות חשובה בפיתוח הקזחית כשפה ספרותית.
אבאי נולד בצ'ינגיס-טאו (קראול המודרנית), בנם של קוננבאי, אציל אמיד, ואשתו השנייה, אולז'אן.
מעמדו של אביו אפשר לו ללמוד בבית ספר רוסי, אך רק לאחר שבילה זמן מה תחת השגחתו של מולא במדרסה אסלאמית.
בבית הספר נפגש אבאי לראשונה עם כתביהם של מיכאיל לרמונטוב ואלכסנדר פושקין.
תרומתו העיקרית של אבאי לתרבות הקזחית מרוכזת בשיריו, שנבעו מתוך התרבות העממית המקומית והביעו חוש לאומי מפותח.
עד אז הייתה השירה הקזחית מדוברת בעיקר ומהדהדת בקולות הנוודים בערבות קזחסטן.
ברם, בימיו אירעו תמורות חברתיות-פוליטיות וחברתיות-כלכליות חשובות.
עם העמקת ההשפעה הרוסית במדינה, רבו האפשרויות החינוכיות, כמו גם החשיפה להשקפות עולם שונות מרוסיה, אסיה והמערב.
קוננבאיולי התעמק בהיסטוריה התרבותית והפוליטית של אזורים אלו, ובכך השפיעה שירתו על השקפת עולמם של קזחים משכילים רבים.
קוננבאיולי גם תרגם את ספריהם של מחברים רוסיים ואירופאיים לקזחית, רבים מהם בפעם הראשונה.
פסל לזיכרו מוצב בז'רדן דה פואט בפריז, צרפת.
איורים מודרניים של קוננבאיולי בדרך כלל מראים אותו מחזיק בדומברה, כלי הנגינה הלאומי של המדינה.
הוא נחשב היום לאחד מגיבורי העם החשובים בתודעה הלאומית המחודשת.
ישנו ספר מאת מוכתר אואזוב, הנחשב לביוגרפיה הרשמית של קוננבאיולי, ברם רבים טוענים שהמחבר, שפעל בתקופה הסובייטית, סילף עובדות על מנת לתאר את קוננבאיולי כמי שתיעב את התרבות הקזחית המקורית ורצה להופכה לרוסית יותר.
אַבָּאיַאנְג , או אַפָּאיַאנְג (Apaiang), שנקרא בעבר "הָאִי שַׁארְלוֹט" (Charlotte Island), הוא אטול אלמוגים המהווה חלק מאיי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט.
האטול התגלה על ידי רב החובל תומאס גילברט בשנת 1788, שקרא לאי על שם ספינתו, שארלוט.
הוא מצוי בצפון איי גילברט וכולל 15 איונים, שאחד מהם מיושב.
במרכז האטול מצויה לגונה ששטחה 26 ק"מ על 8 ק"מ.
בדרום האטול נמצא מצר ים הנקרא "תעלת בינגהאם".
המצר מאפשר גישה של כלי שיט אל הלגונה.
באי מספר יישובים, כולם על האיון הגדול ביותר של האטול: אונובואקה, בורוטיאם, קואינאוואה, אבנה, מוריקאו, טאבונטבייק, טאבווירואה, טאבוראו, טאקאראנו, טאנימאייקי, טבאנגה, טואראבו, אובאנטמאן.
באטול נמצאת מכללת סנט ג'וזף, שנוסדה בשנת 1939 ומהווה מוסד ההשכלה הגבוהה הטוב ביותר בקיריבטי.
אַבָּאיוּדָאיָה (בלוגנדה: Abayudaya – יהודים, נקראת גם "אבא יהודה") היא קבוצה אתנית מגויירת במזרח אוגנדה המהווה את רוב יהדות אוגנדה.
הקהילה מתגוררת במחוז צפון בונגוקו, באזור העיר מבאלה.
בשנת 2002 הגיעה משלחת של רבנים קונסרבטיבים מארצות הברית שערכו גיור לחברי הקהילה.
נכון ל-2012, הקהילה מוכרת כיהודית על ידי רבנים מהיהדות הרפורמית והקונסרבטיבית, אך לא מהזרם האורתודוקסי, שאינם מכירים בגיור שאינו אורתודוקסי.
בעבר הגיע גודל האוכלוסייה ל-3,000 איש, אולם בעקבות הרדיפות בתקופת שלטונו של אידי אמין הצטמצמה אוכלוסייתם ל-300. כיום מונה הקהילה, על פי רבה, כ-2,000 איש.
שפותיהם הן הלוגנדה, לוגוורה, לוסוגה ואנגלית, אם כי יש בהם שלמדו את השפה העברית.
מבחינת השתייכות אתנית, רוב הקהילה היא מבני הבגנדה, מלבד תושבי הכפר מגאדה במחוז נמוטומבה המשתייכים לבסוגה.
הקהילה נוסדה על ידי סמיי קאקונגולו, שליט אוגנדי מקומי, שהמיר את דתו לנצרות במחשבה שהמעשה יוביל לכך שהבריטים יאפשרו לו לשלוט בשטחים שכבש.
בשנת 1880 המיר המצביא של ממלכת בוגנדה, סמיי קאקונגולו, את דתו לנצרות בעזרת מיסיונרים בריטים.
הוא קיווה שעל ידי אימוצה של הדת יאפשרו לו הבריטים לשלוט בשטחים שכבש עבורם במזרח אוגנדה של היום ובצפונה.
ב-1913, כאשר הבריטים לא קיימו את הבטחתם לתת לו את התואר מלך ("קבקה") בשטחים שכבש עבורם, כעס קאקונגולו ובהתרסה התנתק מהדת הנוצרית.
הוא הצטרף לכת הבאמאלכי המשלבת בין הברית החדשה והתנ"ך.
ב-1919 הקים קאקונגולו קהילה יהודית משלו והעביר את משפחתו ברית מילה, אך עדיין שמר על מנהגים נוצריים מסוימים.
ב-1922 כתב ספר תפילה אשר ערבב את הברית החדשה והישנה (התנ"ך).
הספר מדגיש עד כמה התרחק קאקונגולו מהנצרות והתקרב אל היהדות.
בספר ישנם חוקים ותפילות בלוגנדה, והוא מיועד לשמש את חברי הקהילה.
האדם העיקרי שלימד את סמיי על היהדות, ברכות ומנהגים יהודיים, היה סוחר יהודי בשם יוסף.
לאחר שיחותיו עם יוסף החליט קאקונגולו שיש להסיר את שמו של ישו מספר התפילה והורה על מחיקת שמו.
הוא עשה זאת על מנת למנוע בלבול אצל אנשי הקהילה הפשוטים.
מאז החלה הקהילה המגוירת לחיות חיים יהודיים, בניה החלו לחבוש כיפות, והקהילה הפסיקה להטביל את הילדים.
יוסף לימד את הקהילה שחיטה יהודית כשרה, ואלו הפסיקו לאכול בשר שלא נשחט על ידי הקהילה.
בנוסף, אכלו אנשי הקהילה אוכל כשר בלבד, ללא בשר חזיר ומבלי לערבב בשר בחלב.
הקהילה בחרה לקרוא ולחיות על-פי החודשים העבריים וכן לחגוג את כל חגי ישראל.
בסוכות בנו סוכות וחיו בהן, בפסח שמרו ולא אכלו חמץ, ובשבועות מכרו את הבציר הראשוני ואת הכסף השקיעו בבית הכנסת.
ביום כיפור יש הקפדה על שמירת הצום.
קאקונגולו המלך לא כפה את היהדות על נתיניו, אך ניסה להניעם לעבר האמונה היהודית.
הוא נהנה מדרשות ותפילות בבית הכנסת והסברת הדת היהודית.
ב-1928 נפטר קאקונגולו במבאלה; הקהילה מנתה אז כ-2,000 איש.
מאז מותו המשיכה הקהילה לחיות על פי דרכו של קאקונגולו: המנהיג הדתי הוא בעל ההחלטה וה"וטו" על כל נושאי הדת, כשבעיות הקשורות בדת נפתרו ברוח התנ"כית, והוא משמש גם מוהל ונקרא "לויט" או "קאבונה", שמשמעותה בלוגנדה "כהן".
משום שקאקונגולו לא הסדיר בבהירות את המבנה הארגוני, לפעמים היו חילוקי דעות בין מנהיגי הקהילה בעניינים דתיים.
הפיצול נמשך עד 1962, אז הגיע ד"ר אריה עודד לבקר את הקהילה.
ד"ר אריה עודד, לימים שגריר ישראל בקניה ובמדינות נוספות באפריקה, החל את שירותו הדיפלומטי באוגנדה ב-1961. הוא היה הישראלי והיהודי הראשון שהקהילה פגשה מאז מפגשם עם יוסף.
ד"ר עודד קיים מפגשים רבים עם מנהיגי הקהילה, ולמעשה היה הראשון שחשף את קיומם בפני הקהילה היהודית הבין-לאומית, ואף כתב ספרים ומאמרים רבים על הקהילה.
לאחר שסיפרו לו על הפיצול, הוא ארגן פגישת פיוס, ולאחר השיחות נמצאה פשרה וחיי הקהילה חזרו למסלולם.
במשך שנים חיו האבאיודאיה בניתוק מוחלט מהעולם היהודי העולמי.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, בתקופת שלטונו של אידי אמין, רבים הוכרחו להמיר את דתם.
בסוף כהונתו עמד מספר חברי הקהילה על מספר זעום של כ-500 חברים.
נכון לשנת 2021, מונה קהילת האבאיודאיה כאלפיים חברים.
בני הקהילה אומנם אינם מוכרים כיהודים על ידי הרבנות הראשית, מכיוון שהגיור שעברו הוא גיור קונסרבטיבי, אך הם מוכרים על ידי היהדות הקונסרבטיבית, וכן על ידי גופים חילוניים בישראל.
ב-25 ביולי 2008 הקימה התנועה הקונסרבטיבית בית ספר בעיר מבאלה, שבו מתקיימים שיעורי תורה, משנה ותלמוד.
הקהילה יושבת באזור מבאלה ופאליסה, והמרכז הקהילתי עודנו קיים ועובד בגבעת נאבוגויה.
קיימים בתי כנסת נוספים בכפרים נמניוני, נסניי ופוטי, הקרובים למבאלה, ובמגאדה, כפר שנמצא במחוז נמוטומבה, במרחק של כ-70 ק"מ ממבאלה.
לקהילה הצטרפו גם תושבי הכפר אפאץ' שבצפון אוגנדה.
על פי רוב, יהודי הכפר פוטי מעוניינים בגיור אורתודוקסי ומתבדלים במידת מה משאר הקהילה, כאשר הם נמצאים בקשר עם רבנות דרום אפריקה.
התחזקות הקשר היהודי-מערבי הביא לפיתוח הקהילה בדרכים רבות, הם החלו מייצאים קפה לארצות הברית והוציאו לאור תקליט מוזיקה אפריקאית-יהודית-מסורתית, אשר היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2004
בשנת 2012 הגיעו לארץ משה וטרפון, שני חברים בקהילת פוטי.
הם למדו שנה בישיבת מחנים ועברו גיור אורתודוקסי בארץ.
לאחר שנה, חזרו לקהילתם באוגנדה ב-2018 חזר משה לארץ, על מנת לעבור הסמכה ברבנות ולשמש כרב הקהילה.
בשנת 2017 הגיע אחד מחברי הקהילה לישראל על מנת ללמוד בישיבה של התנועה הקונסרבטיבית בירושלים, אך גורש לקניה.
אחר כך בוטל גם ביקור של 40 מחברי הקהילה במסגרת פרויקט תגלית.
בינואר 2021 קבע משרד הפנים שאין להכיר בקהילת יהודי אוגנדה כזכאית לעלות לישראל מתוקף חוק השבות, על אף שהיא כבר הוכרה ככזו על ידי הסוכנות היהודית ב-2016.
מרכז הקהילה הוא על גבעת נאבוגויה, שם נבנה בית כנסת גדול ובית ספר.
בבית הכנסת נפגשת הקהילה היהודית בשבתות ובחגים לתפילות גדולות בהן שרים חלקים מהתנ"ך, ובין הבתים מקריאים קטעים שונים הקשורים בתפילה.
במהלך השבוע מתפללים האבאיודאיה בבית.
משמתקיימת תפילה בבית הכנסת, יש בה אווירה מיוחדת וההגעה לבית הכנסת מתבצעת בלבוש מיוחד.
הגיור הוא נושא חשוב בקהילת האבאיודאיה, והוא נעשה על ידי מנהיגי הקהילה.
אדם שבוחר להתגייר לומד אצל מורי הקהילה את החוקים, המנהגים והתרבות היהודית, וכשהמורים מרגישים כי הוא מוכן ובעל רצון אמיתי להתגייר, הוא עובר טקס השבעה ליהדות, מקבל שם תנ"כי, ובמידת הצורך עובר ברית מילה.
הקהילה הקפידה מאוד על נישואים אך ורק בתוך הקהילה.
אלו שבחרו להתחתן מחוצה לה, ובני זוגם בחרו שלא להתגייר, לא יוכרו כיהודים.
פניית נשים וגברים אל מחוץ לקהילה, לאחר שנגמרו הזיווגים האפשריים והמתאימים בתוך הקהילה, הביאה להצטמצמות הקהילה.
בנוסף לבתי הכנסת, מחזיקה הקהילה במרכז רפואי ("שערי רפואה"), בית ספר יסודי ("הדסה") ובית ספר תיכון ("סמיי קאקונגולו").
כל המוסדות הללו פתוחים בפני כל תושבי הכפרים.
בני האבאיודאיה נתמכים בעיקר על ידי הארגון האמריקאי הקונסרבטיבי "כולנו", אשר מממן את לימודיהם של ילדי הקהילה ומאפשר לקהילה לשמור על רמה גבוהה של ידע ושל תברואה באזור מחייתם.
מטיילים ישראלים רבים מגיעים לקהילה היהודית באוגנדה ושוהים אצלם, בעיקר בחגים.
תנועת ההתנדבות ברית עולם מארגנת מדי שנה משלחות סטודנטים אשר מעבירות אחד מן החגים בקרב האבאיודאיה.
נוסף על כך, רב הקהילה, גרשום סיזומו, הגיע לירושלים בשנת 2006 כחלק מלימודי הרבנות שלו בבית המדרש לרבנים של התנועה הקונסרבטיבית, ולאחר מכן המשיך ללימודים בארצות הברית.
ב-2016, נבחר סיזומו להיות נציג מחוז צפון בונגוקו בפרלמנט של אוגנדה.
במסגרת התוכנית "יהודי עולמי" בערוץ 20, ביקרו בקהילה אליהו בירנבוים ודני רופ וסקרו את חייה.
קשר עם שאר יהודי אוגנדה
הזיקה בין רוב הישראלים המתגוררים באוגנדה, המונים כמה עשרות, לבין האבאיודאיה היא דלה ביותר.
רק חלק מן היהודים הלא-ישראלים החיים באוגנדה, המונים כמה עשרות ממוצא אמריקאי, דרום אפריקאי ואחר, מבקרים בבית הכנסת של הקהילה.
אַבַּאבִּיל (בפרסית: ابابیل; נהגה אובוביל– סיס), המכונה גם מִרְסַאד , הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) מתוצרת משרד ההגנה האיראני.
ה"אבאביל" קרוי על שמן של ציפורי הסיס שהופיעו בסורת אל-פיל בקוראן.
אבאביל הוא בעצם אבי משפחה של כטב"מים.
רובם של הכלים הם חימוש משוטט ישנן גם גרסאות לתצפית, ריגול ולאימוני נ"מ.
אורכו כ-2.9 מטר ומוטת כנפיו כ-3.5 מטר.
הוא מונע על ידי מנוע סיבובי יחיד בעל מדחף.
את ה"אבאביל" ניתן לשגר באמצעות מעוט או בעזרת רקטה.
בתום המשימה ה"אבאביל" נוחת על הקרקע בעזרת מצנח או באמצעות מחלקיים.
במקור שימש כחימוש משוטט נגד קרינה ללא מצלמה שהיה מסתובב בתא שטח מוגדר עד שמזהה שידור מכ"ם וצולל לעברו.
בהמשך עבר הסבה לטיסן מטרה לאימוני נ"מ, לסיור וצילום.
מוכרות שתי גרסאות עיקריות של כטב"ם זה:
אבאביל-R – בעל כנפי דלתא, קנארדים וזנב יחיד המותקן על גוף המטוס.
נושא מצלמה אלקטרו-אופטית לצורך איסוף מודיעין חזותי שאת הדמאותיה משדר לתחנה קרקעית בזמן אמת.
אבאביל-T – נבדל מה"אבאביל-R" בעיקר בכך שיש לו שני זנבות המותקנים על הכנפיים במקום הזנב היחיד של ה"אבאביל-R" המותקן על גוף המטוס.
הוא נושא מצלמה אלקטרו-אופטית שאת הדמאותיה הוא משדר לתחנה קרקעית בזמן אמת.
הוא יכול לשאת חומר נפץ מרסק במשקל של כ-45 ק"ג ולשמש ככטב"ם "מתאבד" על מטרות האויב.
הוא נכנס לשירות מבצעי ב-1993 בתור חימוש משוטט מתביית קרינה.
עם הזמן הוכנסו בו שדרוגים כך שאפשר לתת לו מספר נקודות ציון והוא יטוס ביניהם.
ב-16 במרץ 2009 דווח כי חודש קודם לכן יירט מטוס F-16 אמריקאי ששירת בעיראק כטב"ם איראני מסוג אבאביל 3. הכטב"ם טס במרחב האווירי של עיראק כשעה ו-10 דקות לפני שיורט והתרסק כ-100 ק"מ מצפון לבגדד וכ-20 ק"מ מהגבול העיראקי.
גורמים עיראקיים שיערו שמטרת הכטב"ם הייתה לאתר נתיבי הברחת נשק איראני לתוך עיראק, ואילו גורם אחר ממשרד ההגנה העיראקי טען שייתכן שהחדירה התבצעה בטעות בשל הקרבה לגבול העיראקי, שם התרסק.
הניו יורק טיימס טען שייתכן שאסף מודיעין, בשל העובדה שהתרסק בסמוך למחנה מתנגדי המשטר האיראני בשטח עיראק.
מספר כטב"מים מסוג "אבאביל" נמסרו לחזבאללה והופעלו על ידיו לצורכי תעמולה במסגרת הלוחמה הפסיכולוגית שהוא מנהל נגד ישראל.
בסביבות השעה 10:30 בבוקר של יום 7 בנובמבר 2004 חדר כטב"ם "אבאביל" של חזבאללה למרחב האווירי של ישראל, ביצע סדרת צילומים של יישובי הצפון ונהריה בכללם, שב למרחב האווירי של לבנון ואז התרסק בים התיכון, כנראה עקב תקלה טכנית.
הכטב"ם טס בסך הכול כרבע שעה בגובה של כ-1,000 רגל, מבלי שהתגלה על ידי מערכות הגילוי וההתראה של צה"ל, דבר שגרם למבוכה רבה בצה"ל.
לדברי חזבאללה, הפעולה בוצעה בעקבות גיחות הצילום שביצע חיל האוויר הישראלי מעל לשטח לבנון, ובהודעה שפרסם נאמר: "בתגובה לחריגות האויב בשמי לבנון, חג מזל"ט של חזבאללה בשמי צפון פלסטין".
חזבאללה טען כי הכטב"ם שב בשלום לבסיסו, חרף העובדה שהוא התרסק בים.
ב-11 באפריל 2005 שיגר חזבאללה כטב"ם "אבאביל" שעבר בין עכו לנהריה ונחת בהצלחה בדרום לבנון.
ב-7 באוגוסט 2006, היום ה-27 למלחמת לבנון השנייה, בשעות הערב, שיגר חזבאללה כטב"ם "אבאביל-T", שככל הנראה לא נשא חומר נפץ, לעבר ישראל.
הכטב"ם זוהה על ידי יחידת הבקרה הצפונית עוד כשהיה בשטח לבנון, ומטוסי קרב נשלחו לעברו.
תוך פחות מ-10 דקות הופל הכטב"ם, בעת שטס בגובה נמוך מעל הים התיכון, במרחק כ-10 ק"מ מחופי עכו, על ידי מטוס F-16C ("ברק").
בסרטון הפלת הכטב"ם שפרסם צה"ל נראה טיל משוגר לעבר הכטב"ם, מבצע סיבוב של כ-180 מעלות ופוגע בו.
שברי הכטב"ם נמשו מהים על ידי כלי שיט של חיל הים.
על זנבותיו היו מצוירים סמל חזבאללה עם כיתוב באנגלית: "Islamic Resistance" ("ההתנגדות האיסלאמית").
ב-13 באוגוסט 2006, היום ה-33 למלחמת לבנון השנייה, בשעות הערב, שוגר כטב"ם נוסף על ידי חזבאללה אך הוא הופל.
ב-16 בדצמבר 2023, במסגרת מלחמת "חרבות ברזל" פגע כטב"ם מסוג "אבאביל 2T" במרחב מרגליות, הרג את רס"ב (מיל') יחזקאל עזריה, ופצע עוד שני לוחמים במילואים.
ב-17 באפריל 2024, במסגרת "חרבות ברזל" פגע כטב"ם מסוג "אבאביל 2T" במתנ"ס בכפר ערב אל-עראמשה, וגרם ל-18 פצועים.
ב-14 ביולי 2014, היום השישי למבצע צוק איתן, בשעות הבוקר, שוגר כטב"ם מסוג אבאביל 1 לעבר ישראל.
הכטב"ם יורט על ידי סוללת טילי נ"מ "פטריוט".
חמאס טוענים מנגד ששוגרו שלושה כלי-טיס כאלה לעבר ישראל, אחד יורט ושניים נוספים חזרו בשלום לשטחם ואף צילמו את הקריה בתל אביב.
לדיווח שהכטב"ם הגיע עד ת"א לא היה אישור מישראל, אולם אזרח תושב יפו טען כי דיווח למשטרה בזמן אמת על שהבחין בכטב"ם.
בדצמבר 2014 שיגר ארגון החמאס את הכטב"ם אבאביל במהלך תהלוכה צבאית של הארגון ופרסם תמונות של תהלוכה זו שצולמו באמצעות הכטב"ם.
בהמשך (כנראה בסוף 2019) נכנס לשירות החמאס גם הכלי אבאביל 2 שבעזה מכונה שיהאב במהלך מבצע שומר החומות (מאי 2021) דווח על 7 יירוטים של כטבמי"ם מסוג זה (לראשונה) על ידי מערכת כיפת ברזל
דווח כי האבאביל נמצא בשירות פעיל בסודאן.
ב-18 במרץ 2012 טענו מורדים סודאנים כי יירטו באמצעות נשק קל אבאביל המופעל בשירות הממשלה.
הממשלה הסודאנית הודתה שהקשר שלה עם הכטב"ם אבד, אולם טענה שהכטב"ם התרסק בשל כשל מכני ולא בגלל ירי מהקרקע.
המורדים החות'ים בתימן משתמשים באבאביל -R לאיסוף מודיעין.
ב-10 בינואר 2019 התפוצץ כטב"ם מתאבד מסוג אבאביל -T (מכונה על ידי החות'ים Qaesf 1) מעל מצעד צבאי של הצבא התימני.
לפחות שישה נהרגו וכעשרים וחמישה נפצעו.
מטרת ההתקפה היו קצינים בכירים מצבא איחוד האמירויות הערביות שצפו במצעד.
אַבֵּאוֹקוּטָה (ביורובה: Abẹ́òkúta; מילולית: "תחת הסלעים") היא בירת מדינת אוגון בדרום-מערב ניגריה.
העיר שוכנת על גדת נהר האוגון, כ-100 ק"מ צפונית ללאגוס ברכבת, או כ-130 ק"מ במעלה הנהר.
לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית מתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-735,000 תושבים.
אבאוקוטה, אשר קיומה מתועד למן שנת 1825, חבה את הקמתה לפשיטותיהם של ציידי העבדים מדהומיי ואיבדאן, אשר פעולותיהם הכריחו את האוכלוסייה הכפרית שהייתה פזורה ברחבי הארץ למצוא מקלט בינות לסלעים ולמצוקים המקיפים את העיר.
במקום זה הם ייסדו לעצמם קונפדרציה חופשית שכללה בני מחוזות שונים, אשר שמרו על מנהגיהם המסורתיים, פולחניהם הדתיים ואפילו על שמות כפריהם המקוריים.
אבאוקוטה שוכנת באזור סוואנה פורה, שבקרקעו פזורים סלעי גרניט אפורים ומרוחקת כ-78 ק"מ מצפון ללאגוס.
העיר משתרעת על פני שטח נרחב ומוקפת על ידי קירות בוץ באורך 29 ק"מ.
היא שוכנת למרגלות מצוקי האולומו, שבהם מצויים מספר מערות ואתרי פולחן.
תוצריה העיקריים של העיר הם שמן דקלים, עצים, גומי, בטטות וחמאת אגוזי שיאה.
אַבָּאזַאסְדְזֶה (בגאורגית: აბაზასძე) הייתה משפחת אצולה גאורגית מימי הביניים, שעל פי הסברה היא הייתה נצר לבית טבלי הפיאודלית.
תבלי אבאזאי, שלו מיוחס ייסוד השושלת, מונצח בכתובת מבורצוויסג'ווארי המתוארכת ל.
המשפחה הגיעה למעמד הנעלה של אריסתווי (מעין דוכס) של כארתלי במחצית הראשונה של המאה ה-11. איוון אבאזאסדזה, הנציג הבולט ביותר של המשפחה, צבר עוצמה מספיקה כדי לקרוא תיגר על שלטונו של בגרט הרביעי (1027–1072), מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, שניסה לחסל, או לפחות להגביל, את כוחם של אצילי ממלכתו.
תוצאת העימות מול שלטון הבגרטידים הסתיימה בתבוסתו של איוון, אשר הובילה בסופו של דבר לירידה במעמד המשפחה.
לאחר המרד הופיע שם המשפחה לעיתים נדירות ברשומות הגאורגיות.
בשנת 1405 לערך, תוגמל ענף של המשפחה בנחלותיהם של משפחת אבולתיסדזה בקאחתי.
מאוחר יותר במאה ה-18 נזכר ענף אחר של המשפחה כבני המעמד הגבוה של כארתלי עילית, אבל ענף זה לא מילא תפקיד חשוב בחיים הפוליטיים של גאורגיה.
אַבָּאדָאן (בפרסית: آبادان) היא עיר בפרובינציית ח'וזסתאן בדרום-מערב איראן, השוכנת על האי אבאדאן שבנהר ארוואנד רוד, כ-53 קילומטרים מהמפרץ הפרסי, סמוך לגבול איראן-עיראק.
האי, 68 קילומטרים אורכו ו-3–19 קילומטרים רוחבו, גובל במערב בארוואנד רוד ובמזרח בבאהמנשיר, שפך נהר כארון.
אבאדאן היא בירת מחוז אבאדאן .
היא ידועה גם כעיר נפט גדולה, ועיקר התעשייה בעיר הוא מהפקת נפט.
אבאדאן נחשבת לעיר שהתפתחה במקור כעיר נמל תחת שלטון בית עבאס.
על-פי האגדה, היא נוסדה על ידי איש קדוש, "אבאד", ובתקופה זו הייתה מרכז סחר של מלח ומחצלות ארוגות.
שקיעת הסחופת בשפך הנהר הרחיקה את העיר מהנהר; אבן בטוטה תיאר את אבאדאן בתור עיר קטנה על מישור שטוח הסמוך לים.
מן הבחינה המדינית, אבאדאן הייתה פעמים רבות מוקד של מחלוקת בין כוחות פוליטיים סמוכים.
בשנת 1847, רכשה אותה ממלכת פרס, ומאז ואילך נותרה העיר תחת שלטונה.
למן המאה השבע-עשרה היה האי אבאדאן חלק מאדמות שבט כעב (בני כעב) הערבי.
ענף של חמולה זו, מוחייסן, מיקם את מרכז העניינים שלו במוחמרה (כיום ח'וראמשהר), עד לסילוקו מהשלטון של השייח' ח'זעל בשנת 1924.
בשנת 1978 התרחש בעיר פיגוע השרפה בקולנוע רקס בה נהרגו מאות אנשים.
אוכלוסייתה האזרחית של העיר נפלה וכמעט נעלמה כליל במרוצת שמונה השנים של מלחמת איראן–עיראק בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1992 רק 84,774 מתושביה שבו לחיות בה.
מאז ועד שנת 2001 זינקה אוכלוסיית העיר ל-206,073 תושבים.
קהילת יהודי אבדאן באיראן החלה להתפתח בראשית המאה ה-20 בעקבות הקמת בתי זיקוק לנפט באי אבדאן.
בשיאה, באמצע שנות ה-40, חיו בה כ-800 יהודים בכ-200 משפחות.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעלו באזור אנשי סולל בונה מישראל, ובמקביל פעלו בו שליחי המוסד לעלייה ב' שסייעו ליהודים לעלות לארץ.
לקהילה היה בית כנסת פעיל, והיא נטתה לעמדות ציוניות.
לאחר המהפכה האיסלאמית ב-1979 עזבו רוב היהודים את העיר, וכיום נותרו בה יהודים בודדים בלבד.
מבני הקהילה, כמו בית הכנסת ובית העלמין, עומדים כיום במצב מוזנח אך מעידים על עבר יהודי תוסס.
הקיץ יבש וחם מהממוצע באיראן, ובמהלך חודשי הקיץ (שבין מאי לספטמבר) הטמפרטורה נוסקת למעל 45 מעלות צלזיוס.
הטמפרטורה בחורף נעה בין 16-20 מעלות צלזיוס.
אַבְּאוֹהְם היא יחידה אלקטרומגנטית של התנגדות חשמלית ביחידות emu-cgs.
כאשר זרם חשמלי של 1 אבאמפר זורם דרך התנגדות של 1 אבאוהם, המתח החשמלי על פני הרכיב החשמלי הוא 1 אבוולט.
אבאוהם אחד שקול ל- אוהם.
אַבָּאנוֹתוּבָּנִי (בגאורגית: აბანოთუბანი) הוא רובע בתי מרחצאות הגופרית המפורסם של טביליסי.
אבאנותובני הוא רובע היסטורי בטביליסי העתיקה, שפרסומו ניתן לו עקב מעיינות הגופרית החמים שנובעים במקום מעל ל-700 שנה.
שם הרובע מורכב משתי מילים גאורגיות: "אַבָּאנוֹ" – בית מרחץ – ו"אוּבָּנִי" – רובע או מחוז עירוני.
הרובע שוכן בגדה המזרחית של נהר הקורה, למרגלות מצודת נריקלה ולצד רובע מטחי.
זהו המקום, שעל פי האגדה, נפל הבז של וחטנג גורגסלי, מלך ממלכת איבריה, והביא לגילוי מעיינות הגופרית החמים, ובסופו של דבר, להעתקת הבירה הגאורגית של הממלכה ממצחתה לטביליסי.
מבחינה אתנית, הרובע מאוכלס באוכלוסייה לא-גאורגית.
במאה ה-13 היו ברובע אבאנותובני 65 בתי מרחץ, אולם כיום ישנם רק שבעה או שמונה, שהמוקדם שבהם הוא מהמאה ה-17. בתי המרחצאות בנויים בסגנון פרסי, מבנה הבנוי מלבנים וכיפה בצורת חצי כדור.
בתי המרחץ נמצאים מתחת לאדמה, ומעל פני השטח מבצבצות כיפות לבני חימר אדום.
את אור היום שלו המבנה מקבל מפתחי האוורור בכיפה.
כל הכיפות בצבע אדום וזהות אחת לשנייה.
חתנים מימי הביניים לקחו את נשותיהם להצגת כלולות בבתי המרחץ.
בשנת 1859 תיארה אשתו של אלכסנדר דיומא את בתי המרחצאות כ"משרים תחושה חזקה של חופש והרגשה טובה".
בתי המרחצאות עצמם חמים בשל אוויר חם פחמתי הנובע עם המים המינרליים.
טמפרטורת המים נעה בין 37°C ו-47°C.
מדי שבוע הוא עובר תהליך של מינרליזציה (0.3–0.4 גרם לליטר), המכיל פחמימנים, מימן גופרתי, כלור ויוני נתרן שטובים במיוחד לכאבי עצמות/פרקים כמו דלדול עצם, ליקויים נוירולוגיים, בעיות אורולוגיות ומחלות עור, כפסוריאזיס וכאקזמה.
עם עצמאותה של גאורגיה בשנת 1991 עברו רבים מבתי המרחץ לידיים פרטיות.
אחד מבתי המרחץ המפורסמים הוא "בתי המרחץ המלכותיים", בית המרחץ של מלכי גאורגיה, אשר אפשר לשכור בו חדרים נפרדים.
בית מרחץ פופולרי נוסף הוא בית מרחץ "אורבליאני", שנבנה בשנת 1893 עם חזית פרסית דמוית מדרסה, מצופה בקרמיקה בצבעי כחול-ירוק, היחיד שבנוי מעל פני האדמה, וכן "מרחצאות ארקלה", בית המרחץ העתיק ביותר בטביליסי.
חדר בית המרחץ כולל אמבטיה בסגנון האמנות הגאורגי, וניתן בו עיסוי על משטח אבן.
לאחר עיסוי הגוף, הכולל עיסוי גב ועמוד השדרה והסרת העור המת בכפפה העשויה משיער סוס, עושים מקלחת, ובסופו של דבר זוכים להשפרצת דליי מים חמים.
ויקטוריה גוג'לאשווילי, לוהט בלב טביליסי,
מיכאל ווינס, מסריח, אבל טוב למוח,
אלינער ברקת, אזור בתי המרחץ Abanotubani באתר טריפי
אַבָּאדָאן (בטורקמנית: Abadan), בעבר בֶּזְמֵיְן (Büzmeýin; ברוסית: Безмейн), היא עיר בדרום טורקמניסטן, השוכנת 25 ק"מ צפונית-מערבית לאשגבאט.
העיר היא מרכז נפת אלטין אסיר שבמחוז אחאל.
העיירה בזמיין הייתה מרכז נפת אשגבאט במחוז אשגבאט שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית.
ב-1969 קיבלה מעמד של עיר, וב-2002 החליט הטורקמנבאשי ספרמורט ניאזוב לקרוא לעיר בשם אבדאן.
מאז היא נושאת שם זה.
ב-7 ביולי 2011, התלקח מחסן תחמושת ומצבור נשק של צבא טורקמניסטן השוכן באזור, והביא לסדרת פיצוצים שנגרמו, כך על פי דיווחים רשמיים, בשל מזג האוויר היבש.
הפיצוצים נמשכו במשך יומיים וגרמו לפאניקה המונית, כאשר המוני התושבים ביקשו להימלט מהעיר.
בשל כך הוסב האצטדיון העירוני לבית חולים זמני.
תחילה, עם דבר היוודע דבר ההתרחשויות, דיווחו השלטונות הטורקמניים כי מחסן זיקוקים התפוצץ ללא דיווח על נפגעים, אולם רשת האינטרנט במדינה נותקה כליל, על העיר הוטל מצור ונאסרה יציאה וכניסת אזרחים.
רק כעבור מספר ימים הודו השלטונות הטורקמניים כי 15 איש (13 חיילים ו-2 אזרחים) נהרגו.
גורמים לא רשמיים טוענים כי נהרגו 1,382 איש.
בעקבות האירועים נותקו החשמל, המים, הגז והתקשורת כולה.
רק מקץ זמן מה נפתחה העיר לכניסה ויציאה של תושבים.
העיר אבדאן שוכנת 25 ק"מ צפונית-מערבית לבירה אשגבאט.
היא מקושרת במסילת ברזל לעיר טורקמנאשי, שדרכה ניתן להגיע אל עיר הבירה.
בעיר ישנה תחנת כוח, מפעל לפיתוח וייצור חומרי בניין, מפעל שימורים ומפעל ביגוד.
נוסף לזה, מבחינה היסטורית, העיר היא מרכז עתיק לייצור יין.
אבאזה סיאבוש פאשה היה ממוצא אבזי ובצעירותו היה שרת של מהמט (מחמד) אבאזה פאשה, הביילרביי של ארזורום (1576–1634) שהנהיג בשנת 1624 ובימי מוראט הרביעי בשנים 1626–1628 מרד נגד היניצ'רים.
אחרי הוצאתו להורג של אדונו בשנת 1634 בגלל יופיו היוצא דופן נבחר לשרת בחצר הסולטן באיסטנבול.
עלה בהמשך בהייררכיה הצבאית והמנהלית.
בשנת 1638 התמנה לווזיר ובשנת 1640 מונה ל"קפודן פאשה", כלומר אדמירל של הצי הצבאי.
בתוקף תפקיד זה נדרש בשנת 1642 להילחם בקוזקים ולכבוש מחדש את המבצר אזוב, אך נכשל.
בהמשך התמנה אבאזה פאשה סיאבוש למושל (ואלי) בכמה מחוזות באימפריה, כולל ארזורום (1643), אנטוליה (1646), דיארבקיר (1647) ובודה (בטורקית בודין) (1648).
משם הועבר למחוז "אזי" (Özi – לפי השם הטורקי של העיר אוצ'קוב) שעל חוף הים השחור) והקרוי גם "אלייט סיליסטרה", לפי העיר שבדרום דוברוג'ה (בימינו – בבולגריה).
ב-5 במרץ 1651 אחרי מרד סוחרים וחיילים באיסטנבול, נגד מדיניות הקיצוצים הנקוטה על ידי הווזיר הגדול מלק אהמט פאשה, הוחלף הלה בתפקיד על ידי אבאזה סיאבוש פאשה (הראשון).
אולם ב-27 בספטמבר 1651 בהשפעת האחראי על נכסי ההקדש והנשים הראשיות הסולטנות ולידה קסם וטורחאן חדיג'ה, פיטר אותו הסולטן מתפקידו ומינה במקומו את גרוג'ו מהמט פאשה.
סיאבוש נשלח לכלא בוספורוס שנועד לנידונים למוות.
כמעט הוצא להורג אלמלא התערבות הוולידה סולטאן קסם שהצילה את חייו.
הופקעו עם זאת כל נכסיו ומיליוני ארנקי הכספים שהיו ברשותו כך שעצם העברתם לאוצר הסולטן שיפר בן לילה את כלכלת האימפריה.
סיאבוש נשלח לגלות במלקרה, באזור הים מרמרה.
בשנת 1652 התמנה סיאבוש פאשה למושל בבוסניה (1652–1653) במקום פאזלי פאשה.
ב-1653 כפאשה בסיליסטרה סחט מהשליט הוולאכי מאטיי באסראב סכום גדול של כסף תמורת הסגרת טוען לכתר.
ב-5 במרץ 1656 אחרי כהונה בת מספר שעות של זומזן פאשה, סיאבוש התמנה במקומו שוב לווזיר גדול.
נפטר זמן קצר אחרי כן ב-25 באפריל 1656 ממחלת חום בגיל 45. בוינויאראלי מהמט פאשה ירש את תפקיד הווזיר הגדול.
אבאזה פאשה הובא למנוחות בדיוואניולו באיסטנבול, במסגד אטיק עלי פאשה.
אַבּאַוּיסַאנטוֹ (בהונגרית: Abaújszántó; בפי יהודי המקום: סאנטוב) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון-מזרח הונגריה, שהתקיימה בה עד שואת יהדות הונגריה קהילה יהודית גדולה וישיבה.
העיירה ממוקמת כ-40 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר המחוז מישקולץ.
היישוב נמצא על דרך רבני הפלאים (הונגריה).
הקהילה היהודית בסאנטוב התקיימה כבר מראשית המאה ה-18, ובאמצע המאה נבנה בה בית הכנסת הראשון.
ב-1787 הוקם בעיירה תלמוד תורה.
עד לשואת יהודי הונגריה היו כפופים לרבנות הקהילה יהודים מאבאויקר.
בסוף המאה ה-19 סבלה הקהילה מהתנכלויות המקומיים הנוצרים בעקבות עלילת טיסאסלר.
ערב מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה 681 יהודים מתוך 4,908 תושבי העיירה כולה, עם תחילת הכיבוש הנאצי ב-1944 היו בעיר מספר דומה של יהודים, אלו ששרדו את עבודות הכפייה באביב 1944 הועברו לגטו קאשה (בקאשה) ומשם נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
רוב יהודי הקהילה הושמדו בשואת יהודי הונגריה.
הקהילה התחדשה לזמן קצר לאחר המלחמה בידי ניצולים מעטים ששבו לעיר, ב-1949 היו בקהילה 61 איש, אך היא לא שרדה ואנשיה התפזרו.
רבני העיירה עמדו גם בראש הישיבה המקומית שפעלה ברוח ישיבת פרשבורג, ושימשו כרבני כפרים באזור דוגמת אבאויקר.
חלק מרבני העיירה התפרסמו ובהם (בסוגריים טווח השנים שבהן הנהיגו את הקהילה):
הרב צבי הירש לעוו - מחבר הספר "ארץ צבי" (מונקאטש תרמ"ז), שכיהן קודם לכן ברבנות הערים אסוד (אסאד) ובודרוגקרסטור (קרסטיר).
הרב ירמיה ב"ר יצחק ממטרסדורף (תקס"א, 1801 - תקס"ז, 1807) - כיהן לפני כן כרבה של מטרסדורף.
הרב יואב רוזנבוים - מחבר "שערי בינה" (וינה תקנ"ב) ו"אמרי נועם" (מונקאטש ה'תרמ"ה).
בנו של הרב הקודם, שכיהן קודם לכן כרבה של דויטשקרויץ (צעהלים).
הרב יצחק בן אורי פרנקל - חתנו של הרב ביליצר, מחבר "זבד טוב" הנספח לספר "חן טוב" של חמיו.
אחרי רבנותו בסאנטוב כיהן כרבה של קאריי (קראלי).
הרב יהושע פלק יונגרייז - כיהן קודם לכן כרבן של סומבטהיי (שטיינאמאנגר) ונאג'שאלו (Nagysalló; כיום בסלובקיה).
הרב יעקב משה דייטש - רבה האחרון של הקהילה, מניצולי רכבת קסטנר.
נפטר בציריך ב-1945 ונקבר בירושלים.
מיהאי פרקש (בהונגרית: Farkas Mihály נולד בשם הרמן לוי, אבאויסאנטו, 18 ביולי 1904 - בודפשט, 6 בדצמבר 1965) היה פוליטיקאי הונגרי-יהודי קומוניסט, ששימש שר ההגנה של הונגריה בעידן מתיאש ראקושי.
מיהאי פרקש היה אחד מחברי הרביעייה המוסקבאית (הכול יכולה)
אַבּאַוּיקֵר (בהונגרית: Abaújkér) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון-מזרח הונגריה.
אוכלוסיית אַבּאַוּיקֵר קטנה משמעותית מ-726 תושבים בשנת 1990 עד 555 תושבים בשנת 2021.
עד מלחמת העולם השנייה התקיימה בכפר קהילה יהודית קטנה, שהייתה כפופה לרבה של סאנטוב ולמוסדות הקהילה שלה.
בעיר נותר בית קברות יהודי
אַבַּאבִּיל (באורדו: أبابيل, אנגלית: Ababeel) הוא טיל קרקע-קרקע בליסטי לטווח בינוני שפותח על ידי פקיסטן, עם טווח מרבי של כ-2,200 ק"מ.
הטיל יכול לשאת ראשי נפץ קונבנציונליים או גרעיניים, ומקובל להניח שהוא בעל יכולות MIRV (ריבוי ראשי קרב), והראשון בכך בארסנל של פקיסטן.
מרכז המודיעין אוויר-חלל הלאומי של חיל-האוויר האמריקאי העריך כי עד יוני 2017, עדיין לא היו פרוסים טילים מסוג זה בשירות מבצעי.
אבו סעיד אבאן בן עות'מאן בן עפאן האומיי (נפטר בשנת 723 לספירה, שנת 105 ההיג'רית) היה מגדולי א-תאבעון, ממוסרי החדית' של הנביא מוחמד, מושל אלמדינה בין השנים 75- 82 לספירה ההיג'רית, בתקופת הח'ליפה עבד אל-מַלִכּ בן מרואן, והיה הראשון שכתב את הביוגרפיה של הנביא מוחמד.
אבו סעיד, אבאן בן עות'מאן בן עפאן בן אבי אלעאס בן אומייה, משבט קורייש, נחשב אחד מגדולי א-תאבעון באלמדינה.
אביו הוא עות'מאן בן עפאן היה הח'ליף השלישי של המוסלמים.
במהלך השנים התגלעה מחלוקת לגבי כינויו: היו שאמרו שהכוניה שלו - אבו סעיד,אבו עבדאללה או אבו סעד.
אבּאן למד פיקה וחדית', והיה הראשון שהעלה על כתב את הביוגרפיה של הנביא מוחמד, אך לא כנרטיב, אלא כמסורות שמתייחסות לביוגרפיה של הנביא מוחמד שנאספו על ידיו.
אבאן השתתף בקרב הגמל, עם עאישה בנת אבו בכר, זובייר בן אלעואם, וטלחה בן עובייד-אללה.
אבאן בן עות'מן נתמנה כמושל אלמדינה בשנת 75 להג'רה, כמחליפו של יחיא אבן אל-אלחקם אבן אבי אל-אלעאס.
אבאן נשאר בתפקיד זה למשך שבע שנים, בשנת 82 ההיג'רית הדיח אותו הח'ליפה, ובמקומו התמנה הישאם בן איסמעיל.
אבאן בן עות'מאן נפטר בשנת 723 לספירה, שנת 105 ההיג'רית, באלמדינה, כאשר היה הח'ליפה יזיד אבן עבד אל-מאלכ.
אבאן סבל ממספר מחלות, ביניהן ליקויי שמיעה ומוגבלות כללית בהליכה.
בסוף חייו לקה בשיתוק מוחי ונפטר.
מסר מאביו עות'מאן בן עפאן וזיד בן תאבית.
אבאויסולנוק (בהונגרית: Abaújszolnok) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אבאוילק (בהונגרית: Abaújlak) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית הכפר בדומה לכפרים נוספים באירופה במגמת הצטמצמות משמעותית כך שבשנת 1941 היו בכפר 365 תושבים, בשנת 2013 81 ובשנת 2018 נותרו בכפר 56 תושבים בלבד.
אבאויאלפאר (בהונגרית: Abaújalpár) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית אבאויאלפאר קטנה משמעותית מ-132 תושבים בשנת 1990 עד 46 תושבים בשנת 2021 (ירידה של 86 תושבים).
באבאויאלפאר חיו מעט יהודים ועד היום קיימות מצבות יהודיות באזור.
אבאויוואר (בהונגרית: Abaújvár) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון-מזרח הונגריה.
אוכלוסיית אבאויוואר קטנה משמעותית מ-328 תושבים בשנת 1990 עד 213 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 115 תושבים).
אבא תחנה (או תחנא) חסידא (אבא תחנה החסיד), על פי המדרש, היה אדם בתקופת חז"ל שמתואר כחסיד ובעל נפלאות.
לא ידוע דבר על חייו וזמנו, אולם יש המשערים שחי בסוף תקופת בית המקדש השני, ובשלב כלשהו מחייו אף הצטרף לשורות המורדים בשלטון הרומי.
הסיפור על נס זריחת השמש
המדרש מספר, שבערב שבת לפני השקיעה נכנס אבא תחנה לעירו עם חבילה על כתפו (שמואל ספראי טוען שהייתה זאת חבילת עצים מלוקטים, המעידה על עוניו הרב של אבא תחנה).
לפתע, ראה אבא תחנה חולה בשחין שוכב בפרשת דרכים.
החולה לא היה יכול לקום בעצמו, ולכן ביקש מאבא תחנה שישא אותו אל העיר.
כיוון שהוא לא היה יכול לשאת גם את החבילה וגם את החולה, עמד אבא תחנה בפני דילמה לא פשוטה - אם ייקח את החולה לעיר - יכולה להיאבד חבילתו ולא יהיה לו מאין לפרנס את ביתו!
אבל אם ייקח את חבילתו ויניח את החולה - החולה עלול למות, וזה יחשב כאילו הוא בעצמו הרגו!
המדרש מתאר, שאבא תחנה "המליך יצר טוב על יצר רע", והחליט לשאת את החולה אל העיר.
לאחר מכן הוא חזר אל פרשת הדרכים לקחת אל חבילתו, ונכנס אל העיר עם "דמדומי החמה" - סמוך מאוד לשקיעה.
אנשי העיר, שכנראה היו רגילים שאבא תחנה מקבל את השבת בשעה מוקדמת, תמהו ואמרו: "זה הוא אבא תחנה חסידא?".
אבא תחנה הרהר בלבו, וחשש גם הוא, שמא חלל את השבת.
בשלב זה נעשה נס, והשמש חזרה לזרוח בשמים, על מנת שלא יחשבו שאבא תחנה חילל את השבת.
המדרש מתאר זאת בעזרת הפסוק בספר מלאכי, .
כעת, חשש אבא תחנה שזריחת השמש היוותה את השכר על מעשהו, ולא יקבל על כך שכר בעולם הבא, אך כדי שלא ידאג, .
בדפוסים החדשים של המדרש נכתב ששמו היה "אבא תחנא" (עם אל"ף), אך בדפוסים הישנים נכתב "תחנה", עם ה"א.
הרב אהרון היימן מציין שבתנ"ך מוזכר אדם בשם "תְּחִנָּה".
ייתכן שהשם "תחנה" לקוח משם, והוא מבטא תחינה.
אפשרויות ניקוד נוספות הן "תַּחְנָה" או "תַּחֲנָה".
במשנה מוזכר אדם בשם "תחינה", שעל פי המשנה היה נקרא בתחילה "בן פרישה", ולאחר מכן "בן הרצחן".
לפי חלק מהגרסאות מדובר באלעזר בן דינאי, ולפי גרסאות אחרות מדובר באדם אחר מן הקנאים שלחמו ברומיים בתקופת הנציבות השנייה של השלטון הרומי בארץ ישראל.
שמואל קליין ובן ציון לוריא מזהים את תחינה בן פרישה עם אבא תחנה חסידא, ולדעתם בתחילת חייו הוא היה בעל נפלאות ולכן נקרא "בן פרישה" (כפירושו של אלבק על המשנה שם), ולאחר מכן הצטרף לשורות הקנאים ונקרא "בן הרצחן".
אבאדסלוק (בהונגרית:Abádszalók) היא עיר באזור המישור הגדול הצפוני, במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת קונהדייש.
אבאדסלוק הוקמה בשנת 1895 על ידי איחוד הכפרים טיסהבאד וטיסהסאלוק.
כיום זוהי עיר משמעותית באזור התיירות של אגם טיסה (אגם טיסה הוא האגם השני בגודלו בהונגריה והאגם המלאכותי הגדול ביותר על נהר הטיסה בחלק הצפוני של האלפלד) ואחד ממרכזי התיירות המפותחים ביותר של אגם טיסה אחרי טיסהפירד.
היישוב שוכן באזור הצפון-מערבי של ה"נאג'קונשאג" בין סולנוק לבין טיספירד בגדה השמאלית של הקטע האמצעי של נהר הטיסה, ליד אגם טיסה.
העיר מחוברת לתנועה הלאומית בכביש הראשי 34 ובקו הרכבת 102 קאל-קאפולנה–קישאויסאלאש, אך תחנת הרכבת רחוקה מהיישוב כ-5 ק"מ.
האוטובוסים של וולאנבוס ממלאים את התפקיד העיקרי באספקת התחבורה הציבורית דרל הכביש.
אבאד מוזכרת, כמעבר מעבורת חשובה על הטיסה, כבר על ידי גאלוס אנונימוס.
שמו של הכפר מופיע בתכיפות בתעודות שונות מאז 1271. הוא היה מקום מיושב ברציפות עד 1697 ואז ייתכן שנהרס מכיוון שבשנת 1703 אינו מוזכר ככפר.
אנו יודעים משנת 1717 שהתחדשו והחלו שוב חיי הכפר.
החקלאות תמיד הייתה הגורם המרכזי בחייהם של תושבי הכפר, מכיוון שלא היו תנאים מתאימים להתפתחות התעשייה בשל גורמים גאוגרפיים וכלכליים.
בשנת 1740 יישב לאסלו אורצי 44 משפחות של אומנים גרמנים בסאלוק.
צאצאיהם, כיום כבר הונגרים לכל דבר, חיים שם עד היום ורבים מהם ממשיכים במלאכותיהם של אבותיהם לשעבר.
המסורת הגדולה קשורה לאריגת מחצלות, אריגת סלים.
חומרי הגלם למלאכות אלו הובטחו על ידי מישור ההצפות של נהר הטיסה.
בעזרת בית התחרה בהלאש, איכרות רבות למדו את מלאכת התחרה וממשיכות במלאכה עד היום.
בשנת 2005 זכתה אבאדסלוק בתואר עיר.
הכנסייה הקלוויניסטית של טיסהבאד נבנתה בין השנים 1787–1789.
הכנסייה הקלוויניסטית של טיסהסלוק נבנתה בין 1811 לבין1822. בשנת 1842 נשרף הגג שלה ולאחר מכן בשנת 1924 הוחלף בגג חדש.
הכנסייה הרומית-קתולית טיסהסלוק נבנתה בשנת 1744 בסגנון הבארוק.
הציוד: הדוכן, אגן הטבילה בסגנון הצמה נבנה בסביבות 1790. את ציורי המזבח שלו צייר מיהאי קובאץ', יליד אבאדסלוק, בשנים 1870–1873.
מוזיאון הבובות: 156 תערוכות לבוש של אגן הקרפטים (המישור הפאנוני) מוצג על 360 בובות (העתק נאמן לגודל של 56 סנטימטרים) ו-226 בובות מולבשות בסגנון הלבוש של 65 מדינות ברחבי העולם.
פונדק מאלום (טחנת קמח): ממוקם בחלק של דרך מיקסאט מול חוף הטיסה.
הבית היה פעם בניין של טחנת קמח אפינגר שבה פעל גם מסור קיטור וטחנת קמח על אדים מ--1912 עד 1913.
פסל שכותרתו "בשניים": תוצרת 2001 על ידי לאסלו מורביי.
פסל חזה של לאיוש קושוט: יצירתו של שאנדור דיורפי.
היהודים הראשונים התיישבו ביישוב במחצית הראשונה של המאה ה-19. מספרם בשנת 1880 היה 112. בשנת 1920 יחידות הטרור הלבן ערכו במקום פוגרום.
מספר היהודים הלך והצטמצם ובשנת 1940 חיו במקום רק 18 משפחות יהודיות.
לאחר כניסת הוורנכט להונגריה ב-19 למרץ 1944 (מבצע מרגרטה) היהודים רוכזו בגטו סולנוק ומשם נשלחו רובם לאושוויץ ומיעוטם למחנות ריכוז באוסטריה.
מיקלוש באלה, עד 1902 מור אפשטיין (בהונגרית: Balla Miklós; אבאדסלוק, 25 ביולי 1874 – בודפשט, 3 בנובמבר 1912) היה סופר, משורר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי, אביה של השחקנית ז'וז'י באל
מריה אמבר (בהונגרית: Ember Mária, עד 1950 אלזנר, אבאדסלוק, 19 באפריל 1931 - בודפשט, 30 בדצמבר 2001) הייתה סופרת, עיתונאית, מבקרת אמנות, מתרגמת, היסטוריונית וחוקרת הונגרייה-יהודייה.
יהודית אמבר מקודם אלזנר עד 1950 (בהונגרית: Ember Judit; אבאדסלוק, 16 במאי 1935 – בודפשט, 17 בנובמבר 2007) במאית קולנוע יהודייה-הונגרייה זוכת פרס בלה באלאז', זוכת פרס האמן הדגול.
כמה תמונות של חוף אבאדסלוק והמרחצאות של אבאדסלוק על הטיסה
יחידת האבאמפר ( abA ), הנקראת גם ביו ( Bi ) על שם ז'אן-בטיסט ביו, היא יחידת הזרם חשמלי במערכת היחידות emu-cgs (cgs אלקטרומגנטי).
אבמפר אחד מתאים לעשרה אמפר במערכת היחידות הבין לאומית.
השם אבאמפר הוצג על ידי ארתור א.
קנלי בשנת 1903 כשם קצר לשם הארוך והמיושן "יחידת ה-cgs האלקטרומגנטית של זרם" (electromagnetic cgs unit of current) שהייתה בשימוש מאז אימוץ מערכת ה-cgs ב-1875.
היחידות האחרות במערכת emu-cgs הקשורות לאבמפר הן:
אבקולון - המטען שעובר בשנייה אחת דרך כל חתך רוחב של מוליך הנושא זרם קבוע של אבמפר אחד
אבהנרי - השראות עצמית של מעגל או השראות הדדית של שני מעגלים שבהם שינוי הזרם בקצב של אבמפר אחד לשנייה מביא לכוח אלקטרו-מניע מושרה של אבוולט אחד
אבאהום - ההתנגדות של מוליך שבו זורם זרם קבוע של אבאמפר אחד, אשר שומר בין המסופים שלו הפרש פוטנציאל של אבבולט אחד
אַבְגוֹלֵמוֹנוֹ הוא רוטב ומרק מהמטבח היווני, העשוי מציר בשרי המועשר באורז ובמיץ לימון, המעניק למרק טעם חמוץ.
המרק בדרך כלל מוסמך באמצעות חלמון ביצה.
נהוג לקשט מרק זה בפטרוזיליה.
מרק זה נפוץ מאוד ביוון, ובאזורים בהם מתגוררים יוצאי יוון בצפון אמריקה.
כמו כן מרק זה, הדומה לאגריסטדה, נפוץ בישראל בקרב יוצאי יוון וטורקיה.
כרוטב, האבגולמונו משמש כתוספת למאכלים בסגנון דולמה, ולירקות כמו ארטישוק ולבשר צלוי.
בכמה מטבחים מזרח תיכוניים, משמש האבגולמונו כרוטב לעוף או לדג.
ובקרב יהדות איטליה הוא משמש כרוטב לפסטה או בשר.
אַבְּבָּא (ABBA) היא להקת פופ שוודית, שהייתה פעילה בין השנים 1972 ל-1982 ושרה באנגלית.
נחשבת לאחת הלהקות המצליחות ביותר בכל הזמנים, ולפורצת דרך בז'אנר הדיסקו.
הלהקה זכתה להצלחה גדולה ומכירות האלבומים שלה, הנמשכות עד היום, שניות רק למכירות הביטלס ועומדות על למעלה מ-300 מיליון עותקים.
שירי הלהקה זכו לפרסום עולמי; הידועים שבהם הם: "ווטרלו" (Waterloo), שב-2005 זכה בתואר "שיר האירוויזיון של כל הזמנים", "Take a Chance on Me", "מאמה מיה", "SOS" ועוד רבים אחרים.
שנות השישים: לפני הקמת הלהקה
מייסדי הלהקה היו הזמרים וכותבי השירים של הלהקה, ביורן אולבאוס ובני אנדרסון, שנפגשו במסיבה באביב 1966 והחליטו שעליהם "לאחד כוחות" וליצור מוזיקה ביחד.
הרעיון לא התממש בהתחלה, משום שבני היה באותו הזמן קלידן בלהקה שוודית פופולרית בשם Hep stars.
בהופעה במאלמה הכיר בני את הזמרת אנני-פריד לינגסטד.
היא הייתה אז בת עשרים ונהגה להופיע עם זמרים שונים.
כמו כן, היא הופיעה בפסטיבלים שונים ביפן ובוונצואלה, ובנוסף, הספיקה כבר להפוך לאם לשני ילדים.
ב-1969 נפגשו ביורן ואנייטה פלטסקוג בתוכנית בטלוויזיה השוודית והתאהבו.
בתחילה הופיעו והקליטו רק ביורן ובני ביחד.
שירם הראשון המשותף היה "היא הנערה בשבילי", שנכתב עבור סרט ארוטי שוודי בשם "אינגה" ב-1969.
בשנת 1970 הוציאו את האלבום "Lycka" (בעברית: מזל) שהוקלט בשוודית.
הסינגל מתוך האלבום נקרא "היי אשמאי זקן", ופרידה ואנייטה ביצעו בו את קולות הרקע.
ב-1971 חתם ההרכב על חוזה עם חברת ההקלטות השוודית Polar והתחיל להקליט.
שתי הזמרות הפכו לסולניות ההרכב במקום הבנים, והסינגל "People Need Love", היה השיר הראשון של הלהקה שהצליח מאוד ביפן ב-1972. ביולי 1971 ביורן ואנייטה נישאו, ושבע שנים אחר כך בני ופרידה עשו כמותם, כשהלהקה כבר הייתה בשיאה.
תחילה נקראה הלהקה בשם הלא קליט "אנייטה, ביורן, בני, ואנני-פריד" ודרוש היה שם חדש.
אמרגן הלהקה, סטיג אנדרסון, בחר באותיות הראשונות בשמותיהם הפרטיים וצירפן לשם "אבבא", אך אז התעוררה בעיה נוספת: בשוודיה כבר הייתה קיימת חברה לייצור שימורי דגים בשם זה (החברה קיימת עד היום).
לאחר דין ודברים קצר הסכימה החברה שגם הלהקה החדשה תיקרא "אבבא".
בפברואר 1973 ניסתה הלהקה להגיע לתחרות האירוויזיון עם השיר "Ring Ring".
השיר לא הצליח להיכנס לתחרות, אך למרות זאת, הצליח בקרב הקהל השוודי כשהגיע למקום השלישי בקדם האירוויזיון (המלודיפסטיבלן).
שנה אחר כך, באירוויזיון 1974, השתתפה הלהקה שוב עם השיר "Waterloo", וזכתה בתחרות.
שיר זה גם נבחר ב-2005 כשיר היובל באירוויזיון.
השיר, והאלבום בשם זה, נמכרו בהצלחה גדולה בבריטניה.
ביוני 1976 הופיעו אבבא בחתונתו של מלך שוודיה.
בפברואר 1977 יצאו למסע הופעות באוסטרליה, אך בבריטניה הופיעו בשתי הופעותיהם הגדולות והחשובות ביותר: לאולם "אלברט הול" (9,000 מקומות ישיבה) הוזמנו 3.5 מיליון כרטיסים.
את רוב השנה בילתה הלהקה במסע הופעות, והמופע האחרון באוסטרליה צולם לסרט "ABBA - The Movie".
בספטמבר 1979, בהופעה באדמונטון, פתחה אבבא את סיבוב ההופעות בצפון אמריקה.
ב-9 בינואר 1979 השתתפו חברי הלהקה במופע התרמה ליוניצ"ף בניו יורק ואף תרמו לארגון את ההכנסות מהסינגל "Chiquitita".
אבבא נודעו גם בשל התלבושות הצבעוניות שלהם, אשר בתקופת שנות ה-70, התאימו מאד לרוח הזמן.
גם הקליפים שלהם התפרסמו מאוד, והיו לדוגמה ראשונה לז'אנר שכזה.
רוב הקליפים בוימו בידי לאסה הלסטרם (שגם ביים את הסרט שלהם, "ABBA - The Movie").
בשנת 1981 יצא אלבום האולפן האחרון של הלהקה "The Visitors".
לאחריו, הקליטו חברי הלהקה עוד שישה שירים שהיו מיועדים לצאת באלבום אולפן נוסף, אך העבודה על האלבום ההוא מעולם לא הושלמה, ורוב השירים יצאו בהדרגה כסינגלים או באוספים מאוחרים יותר.
הלהקה מעולם לא הכריזה רשמית על פירוק, אך מאז נובמבר 1982 הם לא הקליטו או הופיעו יחדיו.
מקובל להניח שמשברים בזוגיות בקרב חברי הלהקה הם שהביאו לפירוק, אך הגירושים אינם הגורם היחיד שהביא לפירוקה.
אנייטה וביורן התגרשו כבר ב-1980, אחרי תשע שנים של נישואים, שבמהלכן נולדו להם שני ילדים – לינדה וכריסטיאן.
למרות הגירושים, הם המשיכו לעבוד יחד במסגרת הלהקה במשך שלוש שנים פוריות נוספות.
בדיעבד היו אלה שנות השיא של הלהקה.
הגירושין של פרידה ובני ב-1981 הפכו את האווירה בקרב חברי הלהקה לקשה וטעונה יותר, אך ביורן הקפיד לציין בכל הראיונות, שבחברה השוודית גירושים הם תופעה מאוד נפוצה, ואין בכך כדי לפגוע בקשר המקצועי בין גרושים.
במקביל, ניכרה מאז 1981 דעיכה במידת ההצלחה שלה זכתה הלהקה במצעדי הפזמונים ובמכירות אלבומים וסינגלים.
בעוד שבשנת 1980 שני להיטים מהאלבום Super Trouper – "המנצח זוכה בכל" ושיר הנושא – זינקו למקום הראשון במצעדים בבריטניה, ארצות הברית, אוסטרליה, גרמניה, שוודיה ומדינות נוספות, שנה לאחר מכן, הסינגל "One Of Us" הגיע רק למקום השלישי במצעד הבריטי.
הסינגלים שיצאו אחריו לא הצליחו להשתחל ל-20 הגדולים.
גם המכירות של אלבום האולפן האחרון, "The Visitors", משנת 1981 היו נמוכות באופן משמעותי מהמקובל עבור אלבומי אולפן קודמים של הלהקה.
מלבד הדעיכה במצעדים, מבקרים מוזיקליים, מעריצים ויותר מכל, חברי הלהקה עצמם, מודים שחלק מהקלטות האולפן האחרונות של הלהקה התאפיינו ברמה טכנית ומקצועית לא מספקת.
משום כך, בני וביורן גנזו שני שירים: "I Am The City" (שהתפרסם בסופו של דבר רק ב-1993 באוסף "More Abba Gold") והשיר "Just Like That" שנותר גנוז עד עצם היום הזה, אך קטעים ממנו דלפו לקהל הרחב, לאחר שפורצים הצליחו לגנוב קלטת דמו של השיר מהמכונית של ביורן אולבאוס.
מבין השירים האחרונים שכן שוחררו, "You Owe Me One" ו-"Under Attack", ניכר פיחות ביכולות המקצועיות של הלהקה – הטקסטים סתמיים והעיבודים דלים למדי.
יוצא דופן הוא השיר "היום שלפני בואך" (The Day Before You Came), שנחשב ליצירת מופת בקרב מעריצים ומבקרים מוזיקליים, והוא גם השיר האחרון שהלהקה הקליטה.
גורם נוסף שהוביל לפירוק הלהקה הוא הפזילה לקריירות עצמאיות.
בשנת 1982 הוציאה פרידה את אלבום הסולו "Something's Going On".
היא אמנם הוציאה לאור מספר אלבומי סולו קודמים במקביל לעבודתה בלהקה, אך "Something's Going On" הופק על ידי פיל קולינס מג'נסיס והוקלט באנגלית, בעוד שאת אלבומי הסולו הקודמים שלה הפיק בעלה דאז וחבר הלהקה, בני אנדרסון, והם הופצו רק בשוודיה.
אנייטה הוציאה ב-1983 אלבום סולו באנגלית בשם "Wrap Your Arms Around Me" בהפקת מיק צ'פמן, שהתפרסם עוד קודם לכן בין היתר כמפיק של בלונדי.
במקביל, הבנים פרשו לכתיבת שני מחזות זמר מפרי עטם: "Chess" באנגלית, שזכה להצלחה רבה בלונדון ושני להיטים מתוכו הגיעו לפסגות המצעדים בעולם: "I Know Him So Well" ו-"One Night In Bangkok".
כמו כן, הם כתבו מחזמר שוודי בשם "קריסטינה מדובנמולה" – אפוס אודות ההגירה משוודיה לארצות הברית במאה ה-19.
בני וביורן הפיקו יחד את אלבום הקונספט למחזמר Chess במהלך 1984. המחזמר עצמו הושק ב-1986 בווסט אנד בלונדון ורץ שם במשך שלוש שנים.
עלילת המחזמר התמקדה במשולש רומנטי בין שחקני שחמט מארצות הברית ומרוסיה.