tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר 1948, אחרי רצח מיכאלס, הוצג בתיאטרון היהודי במוסקבה מחזה בשם דוקטור למפדוזה מאת פרץ מרקיש.
הרנדורף חשד כי הוא מבוסס על "מלך למפדוזה".
המחזה פורסם כספר, ביידיש עם תרגום לאנגלית, בשנת 2003. סרט דוקומנטרי קצר של ארנולד שוורצמן, העוסק באירוע ובמחזה, הוצג בשנת 2006 במכון למוזיקה יהודית (Jewish Music Institute) בלונדון.
שוורצמן תכנן להפיק גם סרט עלילתי בנושא, אך התוכנית טרם מומשה.
סידני כהן, הטייס שעל סיפורו מבוסס המחזה, גדל בבית יתומים יהודי בלונדון.
עד לגיוסו לחיל האוויר המלכותי, בשנת 1941, עבד כגזרן בתעשיית הביגוד.
הוא נהרג בתאונת מטוס ב-26 באוגוסט 1946.
מלך ליום אחד הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הקומדיה, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 1980, עם גבי עמרני,
חנן גולדבלט וקרוליין לנגפורד בתפקידים הראשיים.
הסרט מביא את סיפורו של יוסף לוי (אותו מגלם גבי עמרני), שוער בבית המלון "בלו ביי" השוכן בגבולה הצפוני של נתניה.
יוסף גרוש ואב לבת שמתגוררת בניו יורק, שלי (קרוליין לנגפורד), אותה עזב כשהייתה קטנה, ומאז הוא מתכתב איתה; במכתביו סיפר לה כי הוא איש עסקים מצליח העוסק ביבוא ויצוא סחורות, כדי שתתגאה באביה ולא מספר לה את האמת: שהוא חי בדלות בצריף פשוט בנתניה.
כאשר בתו מגיעה לישראל בגיל 21, מוצא עצמו יוסף בתסבוכת.
סיבוך נוסף מתרחש כאשר נוצר קשר רומנטי בינה לבין חברו הצעיר והמובטל של יוסף, שמי (חנן גולדבלט).
יוסף מספר לשימי (שמשון) על מכתביו ועל מה שסיפר לבתו.
זאת לאחר ששמי מעוניין להכיר את בתו שלי.
שמי פונה למנהל המלון (מוסקו אלקלעי), ושאר עובדי המלון נרתמים לתת לו רכב, אליו מתלווה שמי, והוא מראה לה את הארץ בטיול לירושלים ולים המלח, בנוסף יוסף מקבל את הפנטהאוז היוקרתי במלון עם כל מה שיכול המלון להציע, וזאת כדי להפוך אותו למלך ליום אחד, ואף יותר מכך.
כאשר עדיין ממשיך להציג יוסף את עצמו כאיש עסקים, ולא מספר את האמת לבתו, מספר שמי לשלי את האמת על אביה.
למרות תגלית זו מחליטה שלי להישאר בישראל עם אביה, ולאחר זמן מה להינשא לשמי.
נעימת הנושא של הסרט, בלחן של נפתלי אלטר, מבוצעת על ידי אלי מגן.
שחקנ/ית תפקיד גבי עמרני יוסף לוי, שוער המלון חנן גולדבלט שמשון (שמי) קרוליין לנגפורד שלי לוי, בתו של יוסף יוסף שילוח מנהל מסעדת אלשיך אייל גפן עוזר שוער המלון רבקה מיכאלי אלזה שניידר מוסקו אלקלעי מנהל המלון מרים פוקס רוזהל'ה אירית אלטר פקידת קבלה דני שגב רוברטו יוחנן רביב
בפרק הראשון של העונה השנייה של "שנות ה-90" מרבי, דודו העשיר של ממוקה, מגיע לביקור בישראל.
ממוקה מנסה להסתיר ממנו את מצבו הכלכלי לאחר שפשט רגל, וויטלי מציע לו להעמיד פנים שהוא אדם עשיר, בדומה לעלילת הסרט "מלך ליום אחד".
אלימלך (מלך) זָגוֹרוֹדְסקי (זגור) (בכתיב המקורי (היידי): זאַגאָראָדסקי; בכתב לטיני: Zagorodsky; 1 בדצמבר 1868, כ"ז בכסלו ה'תרכ"ט, פיהוסט, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 23 בספטמבר 1953, י"ד בתשרי תשי"ד, תל אביב) היה פעיל ציוני ואגרונום ארצישראלי.
זגורודסקי נולד בפיהוסט שבפלך מינסק, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), בנם של
מאיר יוסף (מלמד, תלמיד חכם, ממשפחת רבנים מנייסוויז') והניה זגורודסקי (בתו של ראש ישיבה במיר).
בהיותו בן ארבע עברו הוריו לעיירה דויד-הרדוק, בה למד בחדר.
בהיותו בן עשר הצטרף לאחיו הגדול, הסופר ישראל חיים זגורודסקי, ולמד עמו בבית מדרש בסטולין.
לאחר מכן עבר למינסק והיה בה בין מייסדי אגודת "חובבי ציון".
החל לעסוק בהוראה, ובשנותיו במינסק, אנטופול ובחצי האי קרים לימד מתמטיקה וגרמנית.
במושבות הגרמניות בחצי האי קרים החל להתמחות בעבודה חקלאית.
שם גם הקים בית ספר ללימוד עברית באמצעות שימוש בשפה העברית, ובשנת 1894 פרסם את ספרו "לשון הקודש", ובו הנחיות הוראה.
לאחר מעברו לסימפרופול פעל במשותף עם ד"ר אביגדור יעקובסון, ייסד בעיר ספרייה עברית וערך אירועים תרבותיים וציוניים.
בשנת 1905 נבחר לשמש ציר ל"וועידה לשווי זכויות".
זגורודסקי המשיך בעבודתו החינוכית, ייסד בתי ספר לשבת והורה בהם ספרות וחשבון.
בשנת 1906 עבר לברלין ולמד בבית הספר הגבוה לחקלאות, לצד לימודי פילוסופיה באוניברסיטה.
בפעילותו הציונית השתתף בדיונים כלליים שנערכו בביתו של אוטו ורבורג.
באותה עת השלים דוקטורט בנושא גידול בננה ו-Voandzeia subterranea
(מין של קטנייה ממערב אפריקה).
בגרמניה עבד בתחנת ניסיונות חקלאית במקלנבורג ובפוליטכניקום לייצור סוכר.
לאחר שהוכשר בקניגסברג בחליבה, עלה בשנת 1911 לארץ ישראל.
בסיועו של ורבורג התקבל לעבוד כיועץ חקלאי ואגרונום במשרד הארצישראלי.
בתפקיד זה החל בהוצאת כתב העת "החקלאי", כתב עת שימושי ומדעי למקצועות החקלאות שהופיע בשנים תרע"ב–תר"פ.
מתוקף עבודתו ביקר בנקודות יישוב שונות, היה ממארגני הסתדרות הפרדסנים בפתח תקווה, ממייסדי הסתדרות האגרונומים ומייסד המחלבה בעקרון, ועסק בניהול המושבות במרחביה, רוחמה, הר טוב וכרכור.
בשנת 1914 גורש למצרים, והיה ממייסדי בית הספר לפליטים שהוקם באלכסנדריה ובו לימד מדעים.
בתום המלחמה שב לארץ ישראל ועסק בהדרכה חקלאית.
ממצרים הביא מיני צמחים שונים.
בתל אביב נבחר לשופט בית משפט השלום העברי.
זגורודסקי כתב מאמרים רבים בעיתונות העברית, ופרסם מספר ספרים
גולת הכותרת של עבודתו המדעית העברית הייתה "מילון כל-בו לחקלאות", שהופיע בשנים תרצ"ט-תש"א בסיוע ועד הלשון.
המילון זיכה אותו בפרס ביאליק לחוכמת ישראל לשנת תרצ"ט (1939).
זגורודסקי היה נשוי משנת 1905 עד מותו לד"ר אידה זגורודסקי לבית וולוביק (1879–1957).
אשתו, ילידת בוברויסק, הייתה רופאת שיניים שפעלה במקצועה עד שנאלצה להפסיק את עבודתה עקב מחלה שלקתה בה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
אחר-כך התמסרה לעבודה ציבורית, הייתה שותפה לייסוד מרפאה לתלמידי בית ספר, ייסדה בית תינוקות ברחוב בוגרשוב והייתה פעילה בוויצו.
ואולם עיקר מרצה הוקדש לטיפול בבעלה החולה, בעיקר לאחר פרישתו לגמלאות.
ב-1940 מסר זגורודסקי את כל רכושו כעיזבון בחיים לקרן קיימת לישראל.
נפטר בשנת 1953, בגיל 85. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
לשון קודש: על פי השיטה הטבעית והקולית ...
לדבר לכתוב ולקרוא ..., ורשה: האחים אָרגעלבראנד, תרנ"ד.
הגננוּת; המרצה: הד"ר מ' זגורודסקי (שעורי הקיץ למורים', אב–אלול תרע"ג), יפו: מרכז המורים בא"י, תרע"ג.
ספר החלב: ספר שִמוש ליצרנים ולצרכנים, חלק א: החלב ותוצאותיו, יפו: החקלאי, תרע"ד–תרע"ה.
ספר השקדים: מנהל ומורה דרך לנוטעים, לפועלים, לסוחרים ולעולי גולה, יפו: החקלאי, תרע"ה.
אֹפני ההתיישבות, כרך א: ארץ גנים, יפו: רענניה (דפוס א' אתין וס' שושני) תרע"ט..
מארצנו: קובץ ספירות, חקירות ותאורים משנת תרפ"ב–ג, ירושלים; אלכסנדריה: הוצ' "החקלאי" בהשתתפות "התחיה", תרפ"ג 1923.
הזִבּוּל: מורה דרך לשִמושבזבלים ובדשנים, תל אביב: איתן–שושני, 1923. (חלק ראשון: "הזבול בדשנים חימיים: הוראות מעשיות לפרדסנים, לכורמים, לירקנים, לשתלנים, לפולחים וליערנים, עם טבלאות")
ספר הפרדסים: ספר עזר לגדול תפוחי זהב, לפרדסנים, לפועלים, למומחים ולבעלי משתלות, 2 כרכים, תל אביב: החקלאי, תרפ"ט.
(חלק א–ב: "סִדור הפרדס: מהזרע עד ראשית הפוריות")
מלון כל בו לחקלאות, 4 כרכים (כרך א עברי–לועזי (אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית), ב-3 חלקים; כרך ב לועזי), תל אביב: הוצאת מ' זגורסקי בסיוע ועד הלשון, תרצ"ט-תש"א.
עבודת אבותינו, או: החקלאות העברית לפי כתבי הקודש, תל אביב: נ' טברסקי, תש"ט 1949.
החקלאי: קֹבץ שִמושי ומדעי לכל מקצֹעות החקלאות, 5 כרכים: כרך א (תרע"ב/תרע"ג) – כרך ה (תרע"ט/תר"פ), יפו: דפוס א' אתין וס' שושני, תרע"ב–תר"פ.
הלוח החקלאי: ספר שִמוש למתעסקים באיזה מקצוע שהוא בחקלאות בארץ ישראל, עם ציורים וטבלאות: לוח העבודה מסודר לפי חודשי השמש (מאוקטובר עד אוקטובר) (אלמנך, הופיע החל בשנת תרפ"ד)
מ' זגורודסקי (עורך), הרצאות חקלאיות: קובץ עבודות הסתדרות האגרונומים בארץ ישראל בשנת תרפ"ה בסניפים ירושלם, תל אביב, ירושלים: הסתדרות האגרונומים בארץ ישראל (דפוס כהנא), תרפ"ה.
ר"ל אדמס (אסף וערך), טבלאות חקלאיות למנהלים, לאכרים ולפועלים: אפני העבודה וההוצאות (לפי המקֻבל בקליפורניה) ...; [תורגם על ידי] מ.
זגרודסקי, 2 כרכים, יפו: החקלאי, תר"פ.
מלך הצללים הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #117 מינואר 1979, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והאמן ג'ון ביירן.
מלך הצללים הוא ישות אנרגטית טהורה הניזונה משנאת האנושות.
קשה לקבוע את סיפור מקורו המדויק עקב מספר שכתובים סותרים שנעשו לדמות במשך השנים.
לפי התיאורים, מלך הצללים הוא התגלמות הצד האפל של התת-מודע האנושי במולטי-יקום, והוא נוצר לאחר שהאדם הראשון חווה את הסיוט הראשון.
כאשר כוחו המוטאנטי של אמאל פארוק התפתח לראשונה, פארוק יכול היה לשלוט במחשבה של אלה הסובבים אותו, ניזון מאפלת נשמתם, והתמזג בחשאי עם מלך הצללים - אשר עבר ממארח למארח מאז שחר האנושות.
למשך שנים רבות, ההתגלמות האנושית של מלך הצללים הייתה זו של אמאל פארוק.
היה זה פארוק אשר נפגש לראשונה עם צ'ארלס אקסבייר ונתן לו את ההשראה להקים את קבוצת האקס-מן.
מלך הצללים מופיע כאנטגוניסט הראשי בסדרת הלייב אקשן "לגיון".
דמותו, שרודפת את דייוויד הלר, מופיעה בסדרה בשלל צורות שונות - השד עם העיניים הצהובות בגילומו של השחקן קווינטון בויסקלייר, "הילד הכועס ביותר בעולם" בגילומו של דוויין דלטון, כלבו של הלר מילדותו ונער מילדותו בגילומו של קירבי מורו.
הצורה הדומיננטית יותר בה התגלה להלר היא צורתה של לני באסקר, חברה של הלר בגילומה של אוברי פלזה.
את דמותו של מלך הצללים כאמאל פארוק מגלם בעונתה השנייה של הסדרה השחקן נוויד נגהבאן.
מלך הרומאים היה התואר ששימש את מלך פרנקיה המזרחית לאחר בחירתו על ידי הנסיכים הבוחרים, החל מתקופת שלטונו של היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1002–1024).
התואר התייחס במקור לכל מלך גרמני בתקופה שבין בחירתו לבין הכתרתו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי האפיפיור.
התואר שימש גם לציון יורש העצר הנבחר במהלך חייו של קיסר מכהן (כמו נסיך ויילס).
החל מהמאה ה-16, כאשר מלכים גרמנים אימצו את התואר "קיסר נבחר" והפסיקו להיות מוכתרים על ידי האפיפיור, המשיך התואר לשמש אך ורק עבור יורש עצר שנבחר עוד בחיי קודמו.
התואר עצמו השתנה לאורך הזמן.
בתקופת השושלת האוטונית, התואר היה מלך הפרנקים , ומשלהי תקופת השושלת הסאלית הוא היה מלך הרומאים .
בעת החדשה נכנס לשימוש התואר מלך בגרמניה .
לבסוף, ההיסטוריוגרפיה הגרמנית המודרנית טבעה את המונח מלך רומאי-גרמני (Römisch-deutscher König) כדי להבדיל אותו מקיסר רומא הקלאסי, וכן מהקיסר הרומאי-גרמני ומקיסר גרמניה המודרני.
האימפריה הרומית הקדושה הייתה מונרכיה נבחרת שבה המלך היה נבחר ולא קיבל את תפקידו בירושה מבן משפחתו (כך לפחות להלכה, אולם לא תמיד בפועל).
השליטים נבחרו על ידי בכירי האצולה (החל מ-1356 שבעת "הנסיכים הבוחרים") למלכים, ובשלב שני הוכתרו לקיסרים על ידי האפיפיור.
בתואר "מלך הרומאים" נשאו בתקופה בין בחירתם למלך עד הכתרתם לקיסר.
עם זאת, תקופה זו ארכה לעיתים שנים רבות, וחלק מהשליטים מעולם לא הוכתרו לקיסרים ונשארו "מלך הרומאים" עד סוף ימיהם.
השימוש בתואר "מלך הרומאים" החל בסוף המאה העשירית.
הראשון שנשא בו היה אוטו השלישי, שנבחר למלך בשנת 983 והוכתר לקיסר בשנת 986.
בשלב מאוחר יותר, כאשר השלטון בקיסרות עבר בירושה, "מלך הרומאים" היה התואר של יורש העצר.
התואר התיישן מבחינה תפקודית עם ביטול הדרישה שהקיסר יוכתר על ידי האפיפיור בשנת 1508 אך המשיך לשמש כחלק מהתארים הפורמליים של הקיסר עד סוף האימפריה בשנת 1806.
התואר בפועל השתנה עם הזמן.
בתקופה השושלת האוטונית הוא היה מלך הפרנקים , מתקופת השושלת הסליאנית המאוחרת היה זה המלך הרומי (Römischer König) או מלך הרומאים .
בתקופה המודרנית, נכנס לשימוש התואר מלך בגרמניה .
הוא מעולם לא שימש כתואר ראשי.
מי שהוסיף את התואר היה מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שבימיו בוטלה את הדרישה שהקיסר יוכתר על ידי האפיפיור.
לבסוף, ההיסטוריוגרפיה הגרמנית המודרנית קבעה את המונח המלך הרומאי-גרמני (Römisch-deutscher König) כדי לבדל אותו הן קיסר האימפריה הרומית, כמו גם מן הקיסרות הגרמנית.
נפוליאון חידש את השימוש בתואר והעניק אותו לבנו נפוליאון השני.
מלך טוקיו הוא משחק קוביות שמשלב אסטרטגיה ומזל, לשניים עד שישה שחקנים.
המשחק נוצר בשנת 2011 באנגלית, על ידי ריצ'רד גארפילד (ממציא המשחק מג'יק).
המשחק סובב סביב מפלצות דמיוניות שמשחקים השחקנים אשר נלחמות אחת בשנייה כדי לשלוט בעיר טוקיו ולהישאר בחיים עד לסוף המשחק.
המשחק יצא בעברית על ידי חברת "הקוביה".
למשחק יצאו מספר הרחבות ובשנת 2016 יצאה למשחק מהדורה חדשה באנגלית.
כמו כן, יצאה גרסה נוספת למשחק שנקראת "מלך ניו יורק" (King Of New York).
מלך השערים של אליפות רוסיה בכדורגל הוא התואר המוענק לכדורגלן המבקיע את מרב השערים לעונה.
במשך עונות ליגת העל, תואר מלך השערים הוענק ל-22 שחקנים (כולל תואר שהוענק לשני שחקנים).
הכדורגלן המוצלח ביותר הוא אולג ורטניקוב, שהוכתר בתואר מלך השערים 3 פעמים.
הקבוצה המוצלחת ביותר שמשורותיה יצאו מספר מלכי השערים הרב ביותר היא "ספרטק", כאשר 7 פעמים שחקניה הוכתרו כמלכי השערים.
מאחר שהאליפות הלאומית הראשונה נערכה בשני שלבי בתים, מלך השערים היה גם כל אחד מהבתים.
יורי מטבייב היה למלך השערים בקרב קבוצות הבית התחתון וולי קאסומוב היה מלך השערים בקרב הקבוצות שנאבקו על האליפות.
שלוש פעמים התואר היה משותף בין שני שחקנים.
— טורניר אליפות על מקומות 1-8** — טורניר הישרדות על מקומות 9-20
מספרזכיות מועדונים7 ספרטק מוסקבה6 זניט, צסק"א5 קרסנודאר3 רוטור2 דינמו, לוקומוטיב, מוסקבה1 אורלמש, קאמאז, רוסטסלמאש, אלניה ולדיקווקז, טורפדו, אופה
צבי אלימלך (מלך) זילברשלג (נולד בכ"ז באב ה'תשנ"ו, 12 באוגוסט 1996) הוא אושיית רשת ואיש ניו מדיה ישראלי.
שימש כעיתונאי וכמגיש סרטונים הומוריסטיים העוסקים בעיקר במגזר החרדי, בתאגיד השידור הישראלי ובחדשות 12.
נולד בשכונת רמת שלמה בירושלים, כבן השביעי למשפחה המשתייכת לחסידות סרט ויז'ניץ, לרבקה ולעיתונאי והפרסומאי דודי זילברשלג.
למד בתלמוד תורה בירושלים ובישיבות של החסידות שאליה הוא משתייך.
בגיל 16 עבר עם משפחתו למושב כפר יחזקאל ולאחר מכן לחיפה.
זילברשלג החל לכתוב סטטוסים בפייסבוק, אשר זכו לתפוצה.
תחילה כתב תוך שימוש בשם עט, אולם לאחר שחשבונו בפייסבוק נסגר החל לפרסם בשמו וצבר אלפי עוקבים בפייסבוק, טוויטר ואינסטגרם.
בבחירות לכנסת ה-20 עבד עם אביו בקמפיין התקשורתי של מפלגת "יחד - העם איתנו" בראשות אלי ישי.
ב-2016 הצטרף לחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הציבורי כמגיש סרטונים הומוריסטיים העוסקים בעיקר במגזר החרדי.
ב-2017 נבחר על ידי ארגון הדיגיטל הישראלי לאחד המשפיעים בדיגיטל בישראל ולאחד מהצעירים המבטיחים של אתר האינטרנט "אייס".
בינואר 2018 החל להגיש סדרת רשת בשם "עב"מ (עולם בעלי מלאכה)" העוסקת במקצועות ייחודיים במגזר החרדי.
באותה שנה כיכב בסרט הקצר "מז'ינקע", בבימויה של רחל אליצור, יחד עם סמדר קילצ'ינסקי ודניאל גל.
גיוסו לצה"ל התעכב בשל מחלה גנטית משפחתית.
בסופו של דבר הוחלט כי ישרת בדובר צה"ל ובמקביל ימשיך את עבודתו בכאן.
באפריל 2018 החל בשירותו הצבאי.
בפברואר 2020 סיים במקביל שנה ועשרה חודשים של שירותו הצבאי ותפקידו ב"כאן".
באוקטובר 2021 עלתה העונה השנייה של התוכנית "יס מן", בה זילברשלג משתתף.
בנוסף הופיע בסרטון הרשת "מכבית וחנאל" בתור יועדיאל.
בינואר 2022 הצטרף לחדשות 12 ככתב ב"חדשות סוף השבוע".
הוא סיים את תפקידו בערוץ 12 בינואר 2025.
במאי 2021 פרסם זילברשלג כי הוא בזוגיות עם השחקנית אלונה סער.
באוקטובר 2022 פרסם זילברשלג כי הוא בזוגיות עם דוגמנית בשם מיה שחר, וחצי שנה לאחר מכן השניים נפרדו.
מלך הפלאפל הוא משחק דפדפן ישראלי פופולרי שנוצר בשנת 2002, שבו על השחקן לנהל דוכן פלאפל.
המשחק נוצר כתרגיל מסכם במסגרת קורס "סדנת משחקי מחשב ורשת" של שלושה סטודנטים במסלול אמנות המדיה הדיגיטלית בבית הספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה: דובי גרמייז (אחראי על התכנות), נדב גל (אנימציה) ורפי ברקוביץ' (תסריט וסאונד).
מטרת השחקן במשחק להכין כמה שיותר מנות פלאפל בזמן נתון, לפי דרישת הלקוחות.
לשחקן ארבעה מגשים בעמדה, המכילים: חומוס, כדורי פלאפל, סלט ירקות וצ'יפס.
את הכנת המנה מתחיל המשתמש בהרמת פיתה מערימת הפיתות שבדוכן, ולאחר מכן עליו לקחת את הכמות המתאימה מכל רכיב - בכל זמן נתון ישנה דרישה משתנה לכמות של כל מרכיב, המצוינת בשלט ועליו מספר, לצד המרכיב הרלוונטי.
שימוש ברכיבים במגש מפחית את כמותם, וניתן בכל שלב למלא את המגש המתאים בעזרת עובד המטבח הנמצא בצד השמאלי של המסך.
כמו כן, על הרכיבים יכולים להופיע זבובים, אותם ניתן להעלים בשימוש בתרסיס הנמצא בצד הימני של המסך.
ככל שמתקדם המשחק, קצב בקשת המנות עולה ותור הלקוחות מתארך.
ככל שלקוח ממתין, מד העצבים שלו עולה.
בכל פעם שהשחקן מגיע ל-100 נקודות, הוא יכול לנגן באמצעות טייפ שיר שמרגיע את הלקוחות ומאפס את מד העצבים שלהם.
ברגע שאצל אחד הלקוחות מתמלא מד העצבים, המשחק מסתיים.
מלך הריבאונדים של ליגת ה-NBA הוא כינוי, ותואר בלתי-רשמי, הניתן לשחקן אשר סיים את העונה הסדירה עם ממוצע הריבאונדים למשחק הגבוה ביותר בליגה.
הזוכים בתואר הוכרו רק החל מעונתה החמישית של ליגת ה-NBA, עונת , בה החלו לתעד נתון סטטיסטי זה.
עד לעונת , הוענק התואר לשחקן אשר הוריד את סך הריבאונדים הרב ביותר לאורך העונה, והחל מהעונה העוקבת הוא ניתן לשחקן בעל ממוצע הריבאונדים הגבוה ביותר.
וילט צ'מברלין מחזיק בשיא הריבאונדים לעונה אחת (2,149) ובשיא ממוצע הריבאונדים לעונה (27.2); את שני השיאים קבע בעונת , כשחקן פילדלפיה ווריורס.
כמו כן מחזיק צ'מברלין בשיא הזכיות בתואר מלך הריבאונדים, עם 11 זכיות.
מלבד צ'מברלין, שישה שחקנים זכו בתואר יותר מפעמיים: דניס רודמן (7), מוזס מלון (6), דווייט הווארד (5), קווין גארנט (4), ביל ראסל (4) ואנדרה דראמונד (4).
הזוכה הצעיר ביותר הוא דווייט הווארד, אשר הוביל את הליגה בעונת , בגיל 22 ו-130 ימים.
הזוכה המבוגר ביותר הוא דניס רודמן, אשר הוביל את הליגה בעונת , בגיל 36 ו-341 ימים.
מלך הריבאונדים ב-NBA לאורך השנים
מלך הצפון הוא סרט מותחן נקמה היסטורי אפי אמריקאי בבימויו של רוברט אגרס, שכתב את התסריט יחד עם המשורר והסופר האיסלנדי סיון .
עלילת הסרט מתרחשת בתחילת המאה העשירית באיסלנד ומככבים בה השחקן אלכסנדר סקושגורד בדמותו של הנסיך הנורדי אמלת', ולצדו ניקול קידמן, וילם דפו, אניה טיילור-ג'וי, אית'ן הוק וביורק.
הסרט עלה לאקרנים בישראל ב-21 באפריל 2022, ובארצות הברית ב-22 באפריל 2022.
עלילת הסרט מגוללת אפוס העוסק בנסיך הנורדי אמלת', המבקש לנקום את מות אביו.
אלכסנדר סקושגורד – הנסיך אמלת'
ניקול קידמן – המלכה גודרון
אית'ן הוק - המלך הורבנדיל
וילם דפו – היימיר השוטה
אניה טיילור-ג'וי – אולגה מיער ליבנה, המכשפה.
קלייס באנג – פוליניר, דודו של אמלת' ואחיו של הורבנדיל.
מאריי מקארתור – האקון זקן-ברזל
איאן ג'ררד וייט – ת'ורוואלדר
קייט דיקי – הלדורה הפיקטית
ראלף איינסן – קפטן וולודימיר
גוסטב לינד – תוריר הגאה
קייטי פטינסון – בתולת המגן
הפתור יוליוס ביורנסון – תורפינר
אולבן פוירה – אשילדור הופגית'ה
באוקטובר 2019, הוכרז כי הבמאי רוברט אגרס יביים סאגת נקמה אפית ויקינגית, אותה הוא גם יכתוב יחד עם התסריטאי סיון.
השחקנים ניקול קידמן, אלכסנדר סקושגורד, אניה טיילור-ג'וי, ווילם דפו ניהלו משא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים של הסרט.
בדצמבר, אושר שכל השחקנים לוהקו לסרט, יחד עם אישור על ליהוקו של קלייס באנג לצוות השחקנים.
הסרט החל רשמית את תהליך ההפקה בדצמבר 2019 והתעתד להתחיל את צילומיו בבלפסט במהלך שנת 2020.
באוגוסט 2020, ביורק, קייט דיקי ואית'ן הוק לוהקו לצוות השחקנים של הסרט, כשמקביל נודע שחברת ההפצה "Focus Features" תהיה אמונה על הפצת הסרט בצפון אמריקה, בזמן שסרטי יוניברסל תהיה אמונה על הפצת הסרט ברחבי העולם.
בספטמבר 2020, ביל סקושגורד הודיע שהוא החליט לפרוש מהפקת הסרט בעקבות בעיות בלוח הזמנים שלו.
הוא הוחלף מאוחר יותר בגוסטב לינץ'.
צילומי הסרט התעתדו להתחיל במרץ 2020, אך נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
הצילומים החלו באוגוסט 2020 בטור הד, מחוז אנטרים ובבאליגלי שליד לרן שבצפון אירלנד.
בספטמבר 2020, צילומי הסרט עברו למאלין, מקום בחצי האי אינישובן שבמחוז דניגול.
הצילומים תמו בתחילת דצמבר 2020.
את המוזיקה לסרט הלחינו רובין קרולן וסבסטיאן גיינסבור.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-22 באפריל 2022.
הקדימון הראשון של הסרט הוקרן לראשונה במהלך כנס ה-CinemaCon, שהתקיים בשלהי אוגוסט 2021.
מלך הפ'אנק הוא המיקסטייפ הראשון של הראפר נתי חסיד.
המיקסטייפ כולל 15 רצועות שהופקו על ידי שמעון וויינר, אורי שוחט, ג'וזף, שי פישמן, טונה, קספר וראף.
במיקסטייפ מתארחים איזי, תכל'ס, ראף, אקסטרה ג'י, סגול 59, לוקץ', רבל סאן, וולקן, הקרטל, טונה, איתמר אליאסי, שי 360 ואורטגה.
ערך זה מכיל רשימת הכדורגלנים הגברים שהבקיעו לפחות 50 שערים במדי נבחרת הכדורגל הלאומית שלהם.
בסך הכל, 73 כדורגלנים גברים, על פי פיפ"א.
מאז אוקטובר 2021, הוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC) מפרסם גם רשימה כזו, אך רק של עשרת המובילים.
כריסטיאנו רונאלדו מ מחזיק בשיא כל הזמנים עם 143 שערים בינלאומיים .
ו מחזיקות בשיא השחקנים שכבשו 50 או יותר שערים בינלאומיים, ארבעה בכל נבחרת.
ל, , , , ו יש כל אחת שלושה שחקנים שעשו זאת.
לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) יש הכי הרבה כדורגלנים שכבשו לפחות 50 שערים בינלאומיים, 30 שחקנים.
באדר אל-מוטאווה מכווית שיחק הכי הרבה משחקים עד כה מבין מבקיעי 50 שערים.
הוא כבש את שערו החמישייה במהלך ההופעה הבינלאומית ה-155 שלו, בשלושער מול ב-3 בספטמבר 2015, במשחק מוקדמות מונדיאל 2018.
השחקן הראשון שכבש 50 שערים בינלאומיים היה אימרה שלוסר ההונגרי.
נילסן השיג את ההישג הזה במשחקו ה-36 מול באליפות הכדורגל הנורדית 1924–1928 ב-14 ביוני 1925 וכבש 52 שערים ב-38 משחקים בלבד בקריירה הבינלאומית שלו.
פושקש הבקיע את שערו ה-50 ב-24 ביולי 1952, כאשר כבש צמד במשחק חצי הגמר נגד בטורניר הכדורגל באולימפיאדת הלסינקי 1952.
פושקש כבש בסך הכל 84 שערים בקריירה הבינלאומית שלו, ונשאר מלך השערים במשך 24 שנים לאחר שערו ה-84 ב-1956 מול , עד שמוח'תאר דהארי המלזי שבר את השיא בטורניר מרדקה לאחר שהבקיע את שערו ה-85 ב-27 באוקטובר 1980 נגד .
הוא המשיך והבקיע 89 שערים עבור ארצו ב-142 הופעות בינלאומיות.
בשנת 2003, עלי דאי מ שבר את השיא לאחר שכבש את שערו ה-90 מול .
דאי הפך לשחקן הראשון שכובש מעל 100 שערים בכדורגל הבינלאומי, וסיים את הקריירה שלו עם 109 בסך הכל.
השער ה-100 שלו נכבש ב-17 בנובמבר 2004, חלק מרביעייה שכבש לרשתה של במשחק מוקדמות מונדיאל 2006. עם זאת, השחקן הראשון מאסיה שהגיע ל-50 שערים בינלאומיים היה עבדול גאני מינהט ממלאיה.
הוא גם היה השחקן הראשון מחוץ לאירופה שהשיג את זה.
הוא השיג את ההישג ב-15 בדצמבר 1961 נגד והמשיך ל-58 שערים ב-57 הופעות בינלאומיות עבור ארצו, 1.02 למשחק, מה שהופך אותו לאחד השחקנים הפוריים בעולם.
שנתיים בלבד לאחר שפושקש הבקיע את שערו ה-50, חברו לנבחרת שנדור קוצ'יש עשה זאת ב-19 בספטמבר 1954, במשחק ידידות מול , והפך לשחקן הרביעי שהגיע להישג.
הוא המשיך והבקיע בסך הכל 75 שערים ב-65 משחקים.
כריסטיאנו רונאלדו מ וליונל מסי מ הם השחקנים הנוספים היחידים מלבד דאי שכובשים 100 שערים בינלאומיים, והאירופי והדרום אמריקאי הראשונים (בהתאמה) שעשו זאת.
רונאלדו הגיע לציון הדרך כשהבקיע צמד מול בליגת האומות 2020/2021 ב-8 בספטמבר 2020, ואילו מסי עשה זאת כחלק משלושער שכבש במשחק ידידות מול ב-28 במרץ 2023.
פלה האי היה השחקן הראשון מאמריקה הדרומית שכבש לפחות 50 שערים בינלאומיים.
הוא עשה זאת במשחק ידידות מול ב-21 בנובמבר 1965, והמשיך להבקיע 77 שערים בינלאומיים ב-92 משחקים.
קינה פירי מ היה השחקן הראשון מאפריקה להגיע להישג זה, וגם השחקן הצעיר ביותר, שכבש 50 שערים בינלאומיים.
סטרן ג'ון מ היה השחקן הראשון מאמריקה הצפונית שכבש 50 שערים בינלאומיים.
הוא כבש 70 שערים ב-115 משחקים, כאשר שערו ה-50 נכבש במשחק ידידות מול ב-13 ביוני 2004.
שחקנים מודגשים עדיין פעילים ברמה הבינלאומית.
שחקנים בכתב נטוי הם מלכי השערים של הנבחרת הלאומית שלהם.
כוכבית (*) מציינת שהשחקן הוא מלך השערים של הקונפדרציה שלו
קונפדרציה שחקנים AFC (אסיה) 30 אופ"א (אירופה) 23 CONMEBOL (אמריקה הדרומית) 8 CAF (אפריקה) 6 CONCACAF (אמריקה הצפונית) 6 OFC (אוקיאניה) 0 סך הכל 73
מלך הפולקה הוא סרט קומדיה ביוגרפית אמריקאי שבוים על ידי מיה פורבס ונכתב על ידי פורבס עצמה ובעלה וואלס וולודרסקי.
עלילת הסרט עוקבת אחר זמר הפולקה הפולני-אמריקאי יאן לוואן, שבשנת 2004 נכנס לכלא באשמת הרצת הונאת פונזי.
בסרט מככבים ג'ק בלאק כיאן לוואן, ג'ני סלייט, ג'ייסון שוורצמן וג'קי ויבר.
הסרט הוצג בפסטיבל סנדרס בשנת 2017 ולאחר מכן עלה לשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-12 בינואר 2018.
הסרט מבוסס על סרט דוקומנטרי משנת 2009 בשם "האדם שיהפוך למלך הפולקה" העוסק בסיפורו של לוואן ובוים על ידי ג'ושוע בראון וג'ון מיקולאק.
הסרט נפתח בהופעה של להקת הפולקה של יאן לוואן בפנסילבניה.
סמוך לסוף ההופעה, יאן מעלה לבמה את אשתו מרלה, מלכת יופי לשעבר והאחרונה מציגה לקהל תכשיטים מסורתיים מפולין אותם הקהל יכול לרכוש בחנות המזכרות של הלהקה.
לאחר ההופעה, יאן מספר לזוג מעריצים מבוגרים כיצד הוא ומרלה הכירו וכיצד הוא עבד בכל עבודה גרועה אפשרית, החל משוטף כלים ועד לשרת במטרה להגשים את החלום האמריקאי.
נגן הקלרינט של הלהקה, מיקי מבקר את יאן בחנות המזכרות ומודיע לו שהוא רוצה לפרוש מהלהקה.
יאן לוקח את מיקי לפיצרייה ומפציר בו שיישאר, תוך הבטחה לשכר גדול יותר.
מיקי מרגיש שיאן מבזבז כסף על הלהקה ללא היכר במטרה להגדיל אותה ומסביר ששאר הנגנים שוקלים גם הם לעזוב, במיוחד לאור השמועה שיאן רוצה לצרף אישה מרקדת בתחפושת דובה להופעות.
יאן מודה שהשמועה נכונה, אך מרגיע את מיקי בהבטחה שעתיד הלהקה יהיה בהיר מתמיד.
לאחר מכן, יאן לוקח פיצה מהפיצרייה ויוצא לשלוח אותה במטרה להשלים הכנסה.
זוג מבוגרים מבקרים בחנות של יאן ומעוניינים להשקיע כסף בלהקה.
יאן מבטיח לזוג ריבית שנתית של 12% בתמורה להשקעתם.
במהרה, הוועדה לניירות ערך ולבורסות מגלים שיאן מקבל השקעות ושולחים חוקר בשם רון אדוארדס על מנת להיפגש עמו.
רון מבקש מיאן להפסיק לקבל השקעות מכיוון שלא נרשם כהלכה ולכן ההשקעות לא חוקיות.
בנוסף, הוא מקציב ליאן שלושה ימים להחזיר למשקיעים את כספם.
לאחר שמאות אלפי דולרים כבר הושקעו, יאן לא מסוגל לעמוד ביעד שהוועדה הציבה.
הוא קונה כרטיסי לוטו ומבקש לעבוד שעות נוספות בפיצרייה.
כשהזוג המבוגר חוזר לחנות ומבקש להשקיע עוד כסף, יאן משנה את שם התאגיד על ניירות החברה במטרה לחמוק מהוועדה לניירות ערך ומקבל השקעות חדשות.
יאן מתקשר לרון ומספר לו שהוא החזיר את כל כספי המשקיעים, אך לא מספר לו על התרמית החדשה שיצר.
יאן ממשיך להרחיב את הלהקה ואת חנות המזכרות בעזרת הכסף שהושקע ופותח סוכנות נסיעות שמארגנת טיולים ברחבי אירופה.
סוכנות הנסיעות של יאן מוכרת חבילת נופש לקריית הוותיקן ומבטיחה ללקוחותיה מפגש אינטימי עם האפיפיור.
כשהקבוצה מגיעה לרומא, יאן מתחנן לעזרתו של מיקי כדי שיסייע לו לשחד את שומרי הוותיקן במטרה שהקבוצה תיפגש עם האפיפיור.
מיקי מבין שיאן שיקר ומאיים לחשוף אותו, אבל יאן מסביר למיקי את דרך החיים שלו לפיה עליו "לצעוק את המטרות שלו לאוויר וכך הן יתגשמו".
יאן מפציר במיקי לעשות כמותו ומיקי מספר לו על חלומו ליצור לעצמו שם במה משלו.
יאן בתגובה רוכן מול מיקי באמצע לובי המלון ומצהיר שמעכשיו שם הבמה שלו הוא "מיקי פיזאז".
יאן מתכנן לרשום את מרלה לתחרות יופי נוספת במחשבה שעסקיו יגדלו אם היא תזכה.
יאן משחד את שופטי התחרות ומרלה זוכה בתואר "מיס פנסילבניה".
השערורייה שמתעוררת בעקבות זכייתה הלא מוצדקת של מרלה גורמת ללקוחותיו של יאן לדרוש את כספם בחזרה, אחרת הם יתלוננו לוועדה לניירות ערך.
הוועדה עורכת חקירה נוספת נגד יאן ומגלה שהונאת הפונזי שלו גדלה וכעת מגלגלת מיליוני דולרים.
יאן נעצר, מאושר שאלוהים גרם לאמת להתגלות.
יאן נשלח למאסר של ארבע שנים בכלא.
במהלך המאסר, שותפו לתא של יאן דוקר אותו בצווארו ויאן מאושר מכיוון שהוא זוכה ליחס טוב יותר משאר האסירים וצוות הכלא לאחר שהותקף.
מרלה מתגרשת מיאן והוא מאבד הכל.
לאחר שתקופת המאסר מסתיימת, יאן משתחרר מהכלא ומקים מחדש את להקת הפולקה שלו.
בסוף הסרט, כתוביות חושפות שיאן הבטיח להחזיר לכל קורבנותיו את כל הכסף שגנב מהם.
כמו כן, לאחר מאבק משפטי של מספר שנים, מרלה נאלצה לוותר על תואר "מיס פנסילבניה".
בכתוביות הסיום מוצגות זו אחר זו הופעתו של יאן לוואן (בגילומו של בלאק) ושל יאן לוואן האמיתי.
ג'ק בלאק – יאן לוואן, בעלה של מרלה ואביו של דייוויד.
ג'ני סלייט – מרלה לוואן, אשתו של יאן ואמו של דייוויד.
ג'ייסון שוורצמן - מיקי פיזאז, נגן קלרינט בלהקתו של יאן.
ג'קי ויבר – בארב, אמה של מרלה.
ונסה באייר – ביטסי, הדובה המרקדת.
ג'יי.בי סמוב – רון אדוארדס, חוקר מטעם הוועדה לניירות ערך ולבורסות.
וילי גרסון – לוני, אחד הנגנים בלהקה של יאן.
רוברט קאפרון – דייוויד לוואן, בנם של יאן ומרלה.
צילומי הסרט החלו באמצע חודש יולי בשנת 2016 בעיר פיוטקט שברוד איילנד, בנוסף הצילומים התקיימו בערים וונסקוט וקרנסטון.
הסרט הוקרן בשירות הזרמת המדיה נטפליקס.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 66% טריות על סמך 35 ביקורות וציון כללי של 6/10.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 65/100 על סמך 11 ביקורות.
מלך העקרבים הוא סרט פעולה והרפתקאות אמריקאי משנת 2002 בבימויו של צ'אק ראסל ובכיכובו של דוויין ג'ונסון (הידוע גם בשם "דה רוק").
הסרט הוא פריקוול לסרט "המומיה 2" משנת 2001 ומגולל את סיפורו של מתאייס, הלוחם שהופך למלך העקרבים.
הסרט מתמקד בניסיונותיו של מתאייס להילחם ברודן אכזר ולהשיב את השקט והצדק לעולמו.
אירועי הסרט מלך העקרבים מתרחשים 5,000 שנים לפני אירועי "המומיה" ו"המומיה חוזרת", וחושפים את מקורותיו של מתאוס ועלייתו לשלטון כגיבור האגדי, מלך העקרבים.
השם הוא התייחסות למלך היסטורי מהתקופה הפרוטודינסטית של מצרים, עקרב השני.
הסרט יצא לאקרנים ב-19 באפריל 2002 והכניס 180.6 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב ההפקה של 60 מיליון דולר.
הסרט מתרחש בעת העתיקה, לפני אלפי שנים, בעידן שבו עמים רבים לחמו על שליטה בארצותיהם.
מתאייס (דוויין ג'ונסון) הוא מתנקש קשוח שנשכר להרוג את מנהיגו הרודן של צבא הברבריים, ממנון (סטיבן ברנד), ששולט באימפריה ביד ברזל ומטיל טרור על עמים רבים.
במהלך משימתו, מתאייס מגלה שגורל עולמו תלוי בכוהנת נביאה בשם קסנדרה (קלי הו), שמנבאת את התפשטות רועו של ממנון.
מתאייס מחליט להגן על קסנדרה ולהילחם בממנון ובכוחותיו, ובתוך כך הוא מתמודד עם קרבות מסוכנים, קסמים עתיקים ותשוקות אפלות.
דוויין ג'ונסון בתפקיד מתאייס / מלך העקרבים - מתנקש ולוחם אמיץ המוביל את המאבק כנגד הרודן ממנון.
קלי הו בתפקיד קסנדרה / הכוהנת - כוהנת נביאה בעלת כוחות מיוחדים, שמנבאת את גורל העולם.
סטיבן ברנד בתפקיד ממנון - מנהיג אכזר שמנסה לכבוש את העולם באמצעות כוח וטרור.
מייקל קלארק דאנקן בתפקיד בלתזר - מנהיג שבט נוודים ובעל בריתו של מתאייס.
גרנט הסלוב בתפקיד ארפיד - גנב קטן שמצטרף למסע של מתאייס.
ברנרד היל בתפקיד פילוס - מדען חכם ועוזרו של ממנון.
פיטר פצ'ינלי בתפקיד תקמט - לוחם בצבאו של ממנון שמסתבך בקרב נגד מתאייס.
ראלף מולר בתפקיד תוראק - לוחם אכזר ומנהיג צבאו של ממנון.
ברנסקומב ריצ'מונד בתפקיד ג'סופ - אחיו של מתאייס, שנלחם לצידו.
רוג'ר ריס בתפקיד המלך פרון - מלך שנרצח על ידי ממנון בתחילת הסרט.
שרי הווארד בתפקיד המלכה איסיס - המלכה של ממלכתו של ממנון.
ג'וזף רסקין בתפקיד מנהיג השבט - מנהיג השבט שמזמין את מתאייס להרוג את ממנון.
קונרד רוברטס בתפקיד ראש השבט - לוחם נוסף בשבט של מתאייס.
הסרט "מלך העקרבים" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
מצד אחד, הסרט זכה לשבחים על הביצועים הפיזיים המרשימים של דוויין ג'ונסון ועל סצנות הפעולה המהנות, אך מצד שני, היו מבקרים שהעבירו ביקורת על העלילה הפשוטה והדמויות השטוחות.
למרות הביקורות, הסרט היה להצלחה מסחרית וזכה להמשך עם מספר סרטי המשך והפך לחלק בלתי נפרד מהמיתולוגיה של "המומיה".
הסרט קיבל ציון של 41% באתר Rotten Tomatoes וציון של 45 מתוך 100 באתר Metacritic.
מלך מצרים הוא תואר היסטורי לציון ראש המדינה והשליט העליון של מצרים.
התואר נשא משמעויות משתנות בהתאם להקשר ההיסטורי.
בראשיתו שימש התואר לציון הפרעונים, שליטי מצרים העתיקה, אשר יוחסו להם תכונות אלוהיות ושלטונם נחשב כהמשכו הארצי של הסדר הקוסמי.
במהלך התקופות ההלניסטית של בית תלמי, וגם לאחר מכן כפרובינקיה רומית, המשיך התואר לשמש לציון שליטים זרים אשר אימצו סממנים מהמסורת המצרית לצורך לגיטימציה שלטונית.
במאה ה־20, עם הקמת ממלכת מצרים בשנת 1922, שב התואר לשימוש רשמי בראש המדינה המונרכית.
בשנת 1951 שונה התואר הרשמי ל"מלך מצרים וסודאן" , והוא נשא אותו עד לביטול המלוכה והכרזת הרפובליקה הערבית של מצרים בשנת 1953.
מצרים העתיקה הייתה אחת מהתרבויות העתיקות והמשפיעות ביותר בהיסטוריה האנושית.
היא התקיימה במשך כ-3,000 שנה, החל מהאיחוד של מצרים העליונה והתחתונה סביב שנת 3100 לפנה"ס, עת החלה התקופה השושלתית הקדומה, ועד לכיבוש הרומאי בשנת 30 לפנה"ס.
בתקופה ארוכה זו שלטו מאות פרעונים – מלכים שנחשבו לא רק שליטים ארציים אלא גם כבעלי מעמד אלוהי.
המלכים המצרים הותירו אחריהם מבנים אדירים, טקסטים חקוקים, מיתוסים והיסטוריה עשירה שנחקרת גם בעת המודרנית.
הפרעונים היו מנהיגים אבסולוטיים שהחזיקו בכל הסמכויות – מדינית, דתית, צבאית וכלכלית.
הם נחשבו לבניו של האל "רע" ולעיתים גם כהתגלמותו עלי אדמות של האל הורוס.
כל פרעה נתפס כשליח האלים, וככזה היה עליו לשמור על סדר הקוסמוס הנקרא "מאעת" – עקרון של צדק, הרמוניה וסדר קוסמי.
אחד הפרעונים הבולטים בראשית ההיסטוריה של מצרים הוא נערמר (או מנס), שמיוחס לו איחוד מצרים העליונה והתחתונה וייסוד השושלת הראשונה.
הוא נחשב למייסד הממלכה המאוחדת של מצרים.
לאורך התקופות הבאות – הממלכה הקדומה, התיכונה והחדשה – שלטו פרעונים מפוארים שבנו פירמידות, מקדשים ניהלו מלחמות וכוננו קשרים דיפלומטיים עם מדינות שכנות.
בין הפרעונים הידועים ביותר מהממלכה הקדומה נמצא ח'ופו, שבנה את ההפירמידה הגדולה של גיזה – אחד משבעת פלאי העולם העתיק ששרדו עד ימינו.
בתקופת הממלכה התיכונה, שליטי השושלת השתים-עשרה חיזקו את השלטון המרכזי, יזמו עבודות השקיה נרחבות, וחיזקו את הכלכלה.
הממלכה החדשה (1550–1070 לפנה"ס) נחשבת לתקופת השיא של מצרים העתיקה.
אולם, לא כל שלטון היה יציב, והיו גם תקופות של אנרכיה, פיצול ומעבר בין שושלות.
עם הזמן נחלש כוחה של מצרים, והיא נפלה לידי כובשים זרים, כמו הלובים, הנובים, האשורים, הפרסים, היוונים תחת שלטון בית תלמי ואף הרומאים.
מלכי מצרים העתיקה לא היו רק שליטים, אלא גם סמל לתיאוקרטיה רבת עוצמה, שבמרכזה שלטון שהפך דת ומדינה לישות אחת.
עוצמתם והשפעתם חצו גבולות וזמנים, והמורשת שהותירו – באדריכלות, באמנות, בכתיבה ובמיתולוגיה – ממשיכה להיחקר אלפי שנים לאחר מכן.
בתקופת בית תלמי (332–30 לפנה"ס), תפקידו של מלך מצרים היה שילוב בין שליט הלניסטי בסגנון יווני לבין המשך מסורת הפרעונים המצריים.
המלכים מבית תלמי, שהיו ממוצא יווני, תפסו את עצמם כשליטים הלניסטיים אך אימצו גם את הסמלים, המנהגים והתארים של הפרעונים כדי לבסס את שלטונם על האוכלוסייה המצרית המקומית.
המלך הלניסטי היה שליט אבסולוטי, המלך היה השליט העליון של הממלכה.
הוא ריכז בידיו את כל סמכויות השלטון – חקיקה, צבא, משפט, דת וכלכלה.
למרות שמדי פעם היו יועצים ובירוקרטיה, ההחלטות הסופיות היו בידו.
על מנת לזכות בלגיטימציה בעיני העם המצרי, מלכי בית תלמי אימצו טקסים דתיים מצריים, בנו מקדשים בסגנון מצרי, ונטלו לעצמם שמות מצריים ותארים פרעוניים.
לדוגמה, הם הוצגו בציורי קיר כלבושי פרעונים ולעיתים כ"אלים חיים".
המלך נתפס כראשון בין שווים עבור האוכלוסייה היוונית.
הוא תמך במדע, באומנות ובפילוסופיה, ובתוקופה זו הוקמה הספרייה באלכסנדריה.
המלך גם פיקח על ההתיישבות ההלניסטית וניהל את הקשרים עם ערים יווניות אחרות.
המלך פיקד על הצבא, ארגן מסעות מלחמה והגן על הגבולות.
מצרים בתקופה זו הייתה מעורבת לעיתים קרובות בסכסוכים עם ממלכות הלניסטיות אחרות כמו הסלאוקים.
המלך היה הבעלים הפורמלי של כל האדמות במצרים.
הוא גבה מיסים, פיקח על הסחר (כולל יצוא התבואה), ניהל מונופולים על מוצרים מסוימים והטביע מטבעות עם דמותו.
בדומה לפרעונים, מלך בית תלמי נחשב לאל או חצי-אל.
בהדרגה התפתחה פולחן של המלך, לעיתים עוד בחייו, מה שחיזק את שלטונו
הכתר המלכותי של מצרים וסודאן
התואר נוצר לאחר שבריטניה ויתרה על הפרוטקטורט שלה על סולטנות מצרים ב־28 בפברואר 1922, בצו מה־15 במרץ 1922 של השליט הקודם, פואד הראשון, שבו הכריז על עצמו כ"מלך מצרים" הראשון.
שינוי זה נועד להעניק לגיטימציה למעמד העצמאי החדש של מצרים והיה גם תגובה להקמתן של ממלכות ערביות חדשות בחג'אז, סוריה ועיראק.
פואד הראשון ביקש להיתפס כשליט המדינה הערבית החזקה ביותר.
בשנת 1951 שינה הפרלמנט המצרי את החוקה מ־1923 בחוק 176 מיום 16 באוקטובר 1951, ויורשו של פואד, בנו פארוק, הוכרז כ"מלך מצרים וסודאן".
שינוי זה התרחש בעקבות החלטתו החד-צדדית של ראש הממשלה דאז, מוסטפא א-נחאס פאשה, לבטל את ההסכם האנגלו-מצרי מ־1936. מטרת התואר הייתה בראש ובראשונה לחזק את תביעותיה של מצרים לריבונות על סודאן, שהייתה מאז 1899 דומיניון משותף אנגלו-מצרי.
התואר שימש זמן רב בידי לאומנים מצרים וערבים, כדי לבטא את השאיפה לאיחוד עמק הנילוס.
כבר בהכתרתו של פארוק ב־29 ביולי 1937, הכריזו עליו כמה פרלמנטרים כ"מלך מצרים וסודאן", וגם סטודנטים מצרים בצרפת קידמו אותו באותו תואר בעת ביקורו באירופה.
אולם עד 1951, לא הייתה לתואר זה תוקף משפטי, ופארוק היה רשמית רק "שליט סודאן" (ולא מלך).
התואר "מלך סודאן" היה כמעט סמלי בלבד, שכן למלך המצרי לא הייתה שליטה אפקטיבית על סודאן.
התנגדות בריטית לתואר ודרישה להעניק לתושבי סודאן את הזכות להגדרה עצמית הובילו לכך שרוב המעצמות לא הכירו בתואר החדש.
המדינות שלא הכירו בתביעה המצרית לשלוט על סודאן היו בעיקר מדינות מערב אירופה, ארצות הברית והוותיקן.
המלך היחיד מלבד פארוק שנשא את התואר "מלך מצרים וסודאן" היה בנו התינוק פואד השני, שהומלך באופן פורמלי בלבד.
אף שהתואר התקיים זמן קצר, הוא הופיע על בולים, מטבעות ומסמכים רשמיים רבים של מצרים.
פואד השני, שהומלך כ"מלך מצרים וסודאן" ב-26 ביולי 1952, לאחר ויתורו של אביו, המלך פארוק הראשון, על כס המלוכה.
תקופת שלטונו הרשמית הייתה קצרה ביותר, ופחות משנה לאחר מכן, ב-18 ביוני 1953, בוטלה המלוכה במצרים והמדינה הוכרזה כרפובליקה – כשפואד השני כבר היה בגלות יחד עם משפחתו.
בעקבות זאת, פואד השני הודח מתאריו המלכותיים ולא החזיק עוד בסמכות שלטונית.
למרות ביטול המלוכה, פואד השני מזוהה כמלך האחרון של מצרים.
בקרב חוגים מונרכיסטיים או בפרסומים המתייחסים לשושלות מלכותיות לשעבר, הוא לעיתים מכונה "הטוען לכתר" או "ראש בית המלוכה המצרי".
עם זאת, תארים אלו אינם מוכרים רשמית על ידי ממשלת מצרים הנוכחית.
בדרכונו המצרי הוא מזוהה כ"אחמד פואד" עם תיאור תפקיד "מלך מצרים לשעבר".
החוקה מ־30 באפריל 1923 הגדירה את מצרים כמלוכה חוקתית העוברת בירושה.
המלך, כראש המדינה, היה מעורב בכל שלוש הרשויות והוגדר כ"ריבון האומה", וכן כמנהיג מעל לראש הממשלה.
המלך הפעיל את הרשות המחוקקת עם פרלמנט בעל דו-ביתי – סנאט ובית הנבחרים (סעיף 24).
היה עליו לאשר כל חוק (סעיף 25), או לדחותו בתוך 30 יום (זכות וטו).
בנסיבות מיוחדות היה יכול להוציא צווים בעלי תוקף חוקי, שנדרשו לאישור פרלמנטרי לאחר מכן (סעיף 41).
המלך הפעיל גם את הרשות המבצעת – הוא מינה ופיטר את כל השרים, הפקידים ואנשי הדת (סעיפים 48, 49).
אי־אמון בפרלמנט יכול היה להפיל ממשלה גם בניגוד לרצונו של המלך (סעיף 61).
החלטות מלכותיות קיבלו תוקף רק לאחר חתימה של ראש הממשלה והשר הממונה (סעיף 60).
המלך גם היה רשאי לפזר את בית הנבחרים – אך היו חייבות להיערך בחירות חדשות תוך חודשיים.
כמו כן יכול היה לדחות ישיבות פרלמנט או לכנס ישיבות חירום.
לגבי הסנאט, המלך היה רשאי למנות שני חמישיות מהחברים, ובין השנים 1930–1935 אף שלושה חמישיות (סעיף 74).
המלך היה גם המפקד העליון של צבא מצרים (סעיף 46) – כולל זרועות היבשה, האוויר והים.
בשמו ניתן פסק דין והוא החזיק בזכות חנינה.
למרות סמכויותיו החוקתיות הרבות, לא היה בעל כוח ביצועי משמעותי כמו, למשל, נשיא ארצות הברית, ומעמדו היה דומה לזה של מלך איטליה או קיסר גרמניה.
פואד הראשון ופארוק נשאו את התואר: "בחסד האל, מלך מצרים וריבון נוביה, סודאן, קורדופאן ודרפור".
משנת 1951 נשאו בתואר: "בחסד האל, מלך מצרים וסודאן".
המלך השתמש בדגל המלוכה שכלל את דגל המדינה עם כתר בקצה העליון-שמאלי.
הסמל האישי היה גרסה מותאמת של סמל המשפחה המלכותית, שהיה בשימוש מאז 1805. במונוגרמה הופיעו שמו של המלך בכתב ערבי עם כתר מעל.
דגל, סמל ומונוגרמה אלו הונפו בעת ביקורים רשמיים של המלך.
בנוסף, למלך היו שרביט, כדור וכתר מלכותי.
עם זאת, למעט הכתר הסמלים לא שימשו בטקס ההכתרה והיו סמליים בלבד.
תמונה של פארוק עם אשתו פארידה ובתם פאריאל בארמון עבדין, 1938
המלך התגורר במספר ארמונות מלכותיים.
מלך או מלכת ירושלים היו השליטים העליונים של ממלכת ירושלים - מדינת צלבנים שנוסדה בירושלים על ידי מנהיגי מסע הצלב הראשון.
התפקיד הוקם לראשונה בשנת 1099. רוב המלכים היו זכרים, אך ב-5 מקרים היו גם נשים.
גוטפריד מבויון היה ממנהיגי מסע הצלב הראשון ושליטה הראשון של ממלכת ירושלים.
הממלכה הפעילה מנגנון המשלב בין מונרכיה נבחרת למונרכיה העוברת בירושה.
הממלכה הקימה גם בית-דין עליון שהורכב מכל הוואסלים של הממלכה.
ממלכת ירושלים אימצה דפוסים פיאודליים צרפתיים והחילה אותם בלבנט.
המלך החזיק ברכוש רב ששולב בשטח הממלכה, והיקף הרכוש השתנה ממלך למלך.
בנוסף, המלך היה המפקד העליון של הצבא.
בתקופת הביניים בין עונת המלחמה של שנת 1101 לשנת 1102, בלדווין הורה על כיבוש רמלה בקרבות שכיום ידועות כקרבות רמלה.
לאחר נפילת ירושלים בשנת 1187, בירת הממלכה הועברה לעכו.
קונראד השלישי, מלך ירושלים היה אחד מהמלכים האחרונים של הממלכה.
מלך השערים בסרייה א' המוכר גם כפרס הקפוקאנונייר (באיטלקית: Capocannonieri dei campionati italiani di calcio) ומאז שנת 2021 נקרא פרס פאולו רוסי, מוענק על ידי (AIC) למלך השערים בכל עונה בסרייה א' האיטלקית.
מעונת 2010/11 ועד לשינוי שמו, הוא נקרא פרס AIC למלך השערים (באיטלקית: Premio AIC al Capocannoniere).
הפרס מוחזק כיום על ידי מתאו רטגי, שכבש 25 שערים עבור אטאלנטה בעונת 2024/25.
מספר השערים הגבוה ביותר שהובקע בדרך לזכייה בתואר הוא 37, נתון שנרשם על ידי עבור אינטר מילאנו.
, גונסאלו היגוואין וצ'ירו אימובילה מחזיקים במקום השני במשותף, כאשר כל אחד מהם כבש 36 שערים עבור טורינו, נאפולי ולאציו בהתאמה.
הנתונים המתייחסים לעונות שקדמו לשנים 1923–1924 אינם שלמים או לא מדויקים בשל מיעוט מקורות.
שנים חסרות ברשימה הן שנים בהן הפרס לא ניתן או שלא ידוע למי הוא ניתן.
מועדוןסךאינטר מילאנו19מילאן18יובנטוס18לאציו12טורינו11רומא9בולוניה7פיורנטינה5נאפולי4אודינזה4קליארי3סמפדוריה3אטלנטה2אינטרנציונל טורינו2ליבורנו2US מילאנו2ויצ'נצה2בארי1גנואה1פיאצ'נצה1פרו ורצ'לי1הלאס ורונה1
מלכאש (Melechesh) היא להקת בלאק מטאל אוריינטלי ישראלית שהוקמה בירושלים ובבית לחם, ופועלת כיום באמסטרדם.
מלכאש מכנה את עצמה "להקת בלאק מטאל מסופוטמי" כדי להעיד על התערובת של בלק מטאל ומוזיקה מזרחית שהיא יוצרת.
הטקסטים המיוחדים מתרכזים במיתולוגיה מסופוטמית ושומרית, כשלמשל שיר הנושא מתוך המיני-אלבום The Siege Of Lachish מבוסס על טקסט שכתב סנחריב מלך אשור בשעה שהוא היה עד לכיבושה של העיר לכיש בידי צבאו.
מלכאש הוקמה ב-1993 בירושלים, ובתחילתה פעלה בירושלים ובבית לחם, ערים בהם שוכנת מרביתה של קהילות האשורים והארמנים בישראל, עימן נמנים חברי הלהקה.
שנתיים לאחר מכן עוררה מחלוקת רבה בישראל לאחר שהייתה חשודה בפעילויות טקסיות אפלות בירושלים ובבית לחם, האשמות שהלהקה נוקתה מהן לחלוטין לאחר מספר שנים.
הלהקה הוציאה ב־1996 אלבום בלק מטאל מחוספס בשם As Jerusalem Burns...
Al'Intisar (באנגלית ובערבית: "כשירושלים תבער...
הניצחון") שהיה אחד האלבומים הראשונים מסוגו, מעין סטיריקון עם אלמנטים אוריינטליים.
עם עזיבתם של חברי הלהקה את ישראל לאמסטרדם ב-1998 והצטרפותו ב־1999 של אחד מהמתופפים המוערכים ביותר של עולם המטאל, פרוסקריפטור מלהקת אבסו, הלהקה התחילה לצבור פופולריות בעולם.
האלבום השני, Djinn, זכה לביקורות טובות.
האלבום השלישי, Sphynx, זכה להפקה חסרת-תקדים לגבי להקת מטאל ישראלית (לדוגמה, המעצב הגרפי של סרטים כמו מלחמת הכוכבים ופארק היורה עיצב את עטיפת האלבום) ולביקורות משבחות, כשרבים מדרגים אותו בין עשרת אלבומי המטאל הטובים ביותר של שנת 2003 .
בנובמבר 2005 הודיעה הלהקה כי בשל המרחק הגאוגרפי ייאלץ פרוסקריפטור לעזוב את הלהקה, תוך תקווה לשיתוף פעולה נוסף בעתיד.
האלבום הרביעי מ-2006 עם המתופף החדש חוּל (Xul) נקרא Emissaries ("שליחים" או "מרגלים") וזכה גם הוא לביקורות מצוינות.
במרץ 2010 הודיעה הלהקה באופן רשמי כי היא נכנסה להקליט את אלבומה החמישי באולפן הקלטות שבאיסטנבול, האלבום יצא ב-1 באוקטובר 2010 ונקרא The Epigenesis.
מלכאש אשמדאי (שירה / גיטרה / בס)
זכריה חנא בֶּרגנֶר (ביידיש: זכריה־חנא בערגנער; 7 בנובמבר 1893, ראדימנו, גליציה – 20 באוגוסט 1976, מונטריאול, קוויבק, קנדה), שנודע בשם העט מלך ראַוויטש (רָבִיץ'), היה משורר יידיש, עורך, מבקר ומספר.
בנוסף, ראַוויטש תיעד את רפובליקת היידיש הבינלאומית במאה העשרים בלקסיקוני-האישים ובאוטוביוגרפיות שכתב, וכן בארכיונו שנמצא כיום בספרייה הלאומית בירושלים.
מלך ראוויטש נולד בראדימנו שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנה של הממואריסטית הינדה ברגנר (הינדע בערגנער) לבית רוזנבלאט, אחיו הגדול של הרץ ברגנר.
החל לכתוב שירה ולפרסמה בגיל צעיר מאוד - בהיותו בן שש עשרה כבר ראו אור שיריו, בשנת 1912. הוא גויס לצבא הקיסרות האוסטרו-הונגרית, ושירת בו בעת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1917, תוך כדי המלחמה, נדפס ספר שיריו הראשון ביידיש, "עשבי חורבות" (רואינענגראז).
מתום מלחמת העולם הראשונה הפך מלך ראוויטש למשורר נווד, "יהודי נודד" אמיתי.
משנת 1921 עד שנת 1934 ישב בוורשה, והיה בין ראשי המדברים בספרות היידיש המודרנית החילונית.
בוורשה ערך כמה קבצים ספרותיים (כמו כתב העת השבועי לספרות ותרבות "ליטערארישע בלעטער") והתחבר עם גדולי היוצרים בלשון יידיש.
בשנת 1935 היגר עם משפחתו לאוסטרליה וישב בה כשנתיים, עד שנת 1937.
קודם להגירתו לאוסטרליה, נסע מלך ראוויטש למערב אוסטרליה בשנת 1933, באישור ממשלת אוסטרליה, במטרה לחפש מקום התיישבות בטוח ליהודים בחבל קימברלי שבצפון המדינה, במסגרת התוכנית שנודעה כ"תוכנית קימברלי".
נסיעתו מומנה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ואנשי עסקים יהודים, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה והתגברות האנטישמיות בכל רחבי היבשת.
מצויד בהיתר ממשלתי רשמי, וכשבאמתחו מכתב מאלברט איינשטיין ומצלמת קודאק, יצא ראוויטש מהיישוב אליס ספרינגס בליווי עוזר אבוריג'יני ונהג משאית ממוצא איטלקי.
ראווטיש סקר את חבל קימברלי והסיק כי המקום מתאים להתיישבות יהודית מסיבית - בניגוד לארץ ישראל הקטנה, שבה אוכלוסייה ערבית משמעותית המתנגדת בתקיפות למפעל הציוני.
כתוצאה מפרוץ מלחמת העולם השנייה, התחזקותה של התנועה הציונית בעקבות השואה והקמתה של מדינת ישראל, ירדה תוכנית קימברלי לטמיון.
מלך ראוויטש נסע וסייר בכל רחבי העולם היהודי.
מנסיעותיו הרבות פרסם רשמי מסע בעיתונים, ולימים כתב את ספרו האוטוביוגרפי "ספר המסעות של חיי".
בשנת 1941 התיישב בקנדה, ושמש כעורך כתב העת "קענעדער אדלער".
בשנת 1954 עלה לישראל והצטרף לבנו, הצייר יוסל ברגנר.
מלך ראוויטש פרסם כארבעים כרכי שירה, סיפורת, מסה והגות ביידיש.
ספריו נדפסו בערים וארצות שונות, ובהן בואנוס איירס שבארגנטינה, מונטריאול שבקנדה, וילנה שבליטא, ורשה, וינה ותל אביב.
לעברית תורגמו רק ספרים בודדים.
כן תורגמו ספריו לאנגלית וללשונות אחרות.
מבחר משיריו תורגם לאנגלית על ידי המשורר היהודי-קנדי סימור מיין, ויצאו לאור בקובץ בשם "Night Prayer" בקנדה בשנת 1993.
מלך ראוויטש פרסם ביידיש כארבעים כרכים של שירה, רשמי מסע, זכרונות ביוגרפיות ועוד.
לעברית תורגמו רק ספרים מעטים.
על נהרות, עשרה מחזורי שירת יידיש, ובתוכם גם משירי ראוויטש, תרגם וערך שמשון מלצר, תל אביב, 1977.
חמישים שירים, שירי מלך ראוויטש, בחר ותרגם א"ד שפיר, תל אביב תשכ"ט, 1969.
ספר המעשיות של חיי, תרגם משה יונגמן, חיתוכי עץ אודרי ברגנר, תל אביב תשל"ו, 1976.
המנודים אל הדלים, מבחר שירים מיידיש, תרגום: א"ד שפיר תל אביב, הוצאת קשב לשירה 2008
מלך של קבצנים הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אורי פסטר, שיצא לאקרנים בשנת 2007. עלילת הסרט מבוססת על ספרו של מנדלי מוכר ספרים "ספר הקבצנים".
הסרט יצא לאקרנים גם בגרסה לקהל דתי, ממנה נחתכו סצנות בעייתיות מבחינת צניעות.
לגרסה זו יעץ שאול מייזליש.
עלילת הסרט מתרחשת בסוף המאה ה-16 ברוסיה.
בלן יתום וחיגר העובד בית מרחץ יהודי מקים אגודת לוחמים קבצנים המשתמשת בצירופי אותיות על מנת להילחם, וזאת לאחר שתושבי העיר הכריחו אותו להינשא לנערה יתומה כמוהו בתקווה שזה ימנע פוגרום.
את עלילת הסרט מספר לצופים קבצן זקן (מגולם על ידי מוסקו אלקלעי).
שחקנ/ית דמות שחר סורק פישקה מוסקו אלקלעי יענקל'ה סופר עמוס לביא פייבוש רובי פורת-שובל בתיה גילי סער ביילה ליא קניג ציפה לאה חיים זנאתי לייזר יהודה פוקס רב זארה ורתניאן מוטילו
התואר מלך קתולי או מלכה קתולית הם תוארי מלוכה המוענקים בידי האפיפיור למלכים אשר בעיניו, כראש הכנסייה הקתולית, מגלמים עקרונות קתוליים בחייהם האישיים, כמו גם בהתנהלותם המדינית.
תואר זה עובר בירושה לצאצאי המלכים, אלא אם כן הוסרו בידי האפיפיור.
אחת הזכויות המתלוות לתואר "מלכה קתולית" היא הזכות ללבוש מלבושים בצבע לבן, ולא שחור, בעת מפגש עם האפיפיור.
הדוגמה המוכרת ביותר של הענקת התואר היא פרננדו השני מלך אראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה (כיום מאוחדות שתי הממלכות בספרד), הם המלכים הקתוליים.
המלכה היא הכלי החזק ביותר במשחק השחמט.
לכל שחקן יש מלכה אחת, אך ניתן להכתיר רגלים ולקבל בצורה זו מלכות נוספות במקום המלכה שנלקחה או בנוסף למלכה הקיימת.
המלכה יכולה לנוע באלכסון, אופקית או אנכית, אך איננה יכולה לדלג מעל כלים אחרים.
לרוב אין המלכה זזה ממקומה בפתיחה, או נעה מרחק קצר ויוצאת למרכז הלוח רק באמצע המשחק.
בתחילת המשחק, המלכה ניצבת בשורה הראשונה, במשבצת בצבע "שלה" ד1 ללבן ו-ד8 לשחור.
במשחק צ'טורנגה העתיק המלכה הייתה כלי חלש למדי והייתה יכולה לנוע באלכסון בלבד למרחק של ערוגה בודדת.
התנועות המודרניות של המלכה הופיעו לראשונה במאה ה-15 באירופה.
המלכה יכולה לנוע בקו ישר בכל כיוון למספר בלתי מוגבל של ערוגות, בתנאי שהן לא תפוסות על ידי כלים אחרים.
בהכאה המלכה עוברת למקומו של הכלי המוכה.
המלכה חזקה מעט משילוב של צריח ורץ וחלשה מעט משני צריחים.
בגלל ערכה הרב, המלכה משמשת מטרה מועדפת להתקפות היריב.
בדרך כלל לא מחליפים את המלכה באף כלי אחר זולת מלכת היריב, למעט מצבים נדירים שבהם הקרבת המלכה יכולה להביא לשיפור בעמדת השחקן או לכפיית מט על היריב.
איבוד מלכה במהלך המשחק (שלא בהקרבה יזומה) מביא פעמים רבות לכניעת השחקן שהפסיד את מלכתו.
המלכה נמצאת בשיא כוחה כשהלוח מדולדל מכלים או כשהמלך היריב לא מוגן כהלכה.
בדרך כלל המלכות מוחלפות עד לסיום ולכן היא משמשת בעיקר בשלב המציעה.
בגלל יכולת התנועה הרבה שלה המלכה היא אחד הכלים האידיאליים לביצוע תכסיסי מזלג מורכבים ותחבולות אחרות.
מלך עכברוש הוא רומן היסטורי של הסופר האמריקאי ג'יימס קלאוול, יצא לאור ב-1962 ועוסק במחנה שבויים יפני במלחמת העולם השנייה.
עלילת הספר והדמויות בדיוניים, אך מבוססים על חוויותיו האמתיות של קלאוול, שהיה כלוא במחנה השבויים צ'אנגי, בו מתרחשת העלילה.
עלילת הסיפור מתרחשת בשנת 1945. במחנה השבויים צ'אנגי, הנמצא בעומק שטח הכיבוש היפני.
עשרות אלפי השבויים האנגלים, האוסטרלים והאמריקאים הגרים שם סובלים ממחלות, רעב וחום נורא.
אחד השבויים, רב-טוראי אמריקאי, מצליח, בעזרת תושייתו, עורמתו וכישוריו לצבור רכוש ומעמד המאפשרים לו חיים נוחים במחנה ושליטה ברבים מהשבויים והשובים.
בעוד רוב רובם של שבויי המחנה שונאים את "המלך" ויראים ממנו, ידידו היחיד הוא אריסטוקרט אנגלי, לוטננט פיטר מארלו, מחיל האוויר המלכותי.
מארלו סבור שבתנאי מחסור ומצוקה לא תיתכן הבחנה חותכת בין טוב לרע, בין צדק לעוול.
דמות מרכזית נוספת היא לוטננט גריי, מפקד המשטרה הצבאית של צ'אנגי, הסבור כי המוסר הוא עניין חסר-פשרות.
גריי מתאמץ להרוס את "המלך" ואת פיטר מארלו.
"מלך עכברוש" מתאר את שגרת היום הנוראה של השבויים במחנה.
הוא מתאר את סבלם של השבויים ממחלות, מרעב ומחום, כמו גם את מחשבותיהם, שנודדות אל החיים אותם חיו לפני המלחמה: בית, אוכל, אישה, ילדים וחיי מין.
הספר מתאר מקרים קשים שהולידו חיי השבי: כך, למשל, אחד השבויים מעל במאגר המזון המשותף ולקח לעצמו יותר ממה שהיה רשאי, וכעונש נידון על ידי השבויים האחרים למוות בטביעה בבור השופכין.
מוזכר שבוי שהעניק שירותי מין לשבויים אחרים בתמורה לאוכל.
כמו כן, מתואר סכסוך בין שני שבויים, בעקבות כך שכלבו של השבוי האחד טרף את תרנגולותיו של השבוי האחר.
"בית הדין" המאולתר של השבויים גזר מוות על הכלב, ומתואר בכיו של השבוי, כשכלבו האהוב נלקח ממנו בכוח.
ברקע כל המקרים הקשים האלה מרחף המוות היומיומי של שבויים שונים המהווה חלק משגרת היום של השבויים.
הספר מתאר כיצד השבויים מתחננים למזון ותרופות מהשובים היפנים אטומי הלב וכיצד הם מבצעים עסקאות בסתר עם השומרים הקוריאנים, שנתונים אמנם בעצמם תחת כיבוש ובמעמד נחות יחסית לכובש היפני, אם כי מצבם טוב לאין-שיעור משל השבויים.
ברקע מתארגנת במחנה מחתרת שמצליחה להרכיב מקלט רדיו שבעזרתו עוקבים השבויים אחר התפתחות המלחמה, פשע שדינו מוות.
למרות הכול, חלק מהשבויים מצליחים להעסיק את עצמם ואף לבדר את עצמם באמצעות עכברושים שהם מגדלים בסתר, ומתכוונים בבוא היום לשחוט אותם ולמכור אותם למאכל לשבויים-קצינים ובכך לשים אותם ללעג.
כנגד כל אלה, בולט "המלך", שנראה בריא ושבע, ואף מצליח לצבור כוח פוליטי בין השבויים.
מטבע הדברים, השבויים שונאים את המלך ומפקפקים ביושרו ובטוהר מידותיו, שכן זה לא הגיוני לחיות בצ'אנגי ולהיות במצב כל-כך טוב.
יחד עם זה הם מצייתים לו, כיוון שהמלך מתגמל את נאמניו באוכל משובח שמקורו אינו ברור.
בסוף העלילה מגיעים כוחות בעלות הברית, משחררים את השבויים ומתחילה העברתם של השבויים לארצותיהם.
או אז נוכח ה"מלך" כי הוא שב באופן מיידי למעמדו הקודם כחייל פשוט וזוטר, ולמעשה מצוי בתחתית השרשרת המעמדית בצבא.
תוך יומיים כל המחנה העצום ננטש ולא נותרת בו נפש חיה- מלבד העכברושים.
הפסקה האחרונה בספר מתארת כיצד עכברוש אחד, חזק מכולם, מצליח להשתחרר מהכלוב ולהשתלט על העכברושים האחרים - אנלוגיה ל"מלך".
הספר למעשה מדבר על הישרדות בתנאים קשים, ועל כך, שגם בתנאים הקשים ביותר תמיד יש אדם אחד חזק שמצליח לשרוד ואף להרוויח מהמצב הקשה.
ב-1965 הופק הסרט מלך עכברוש בכיכובו של ג'ורג' סיגל, המבוסס על ספר זה.
ג'יימס קלאוול, מלך עכברוש; מאנגלית: עמשי לוין, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; זמורה, ביתן (אדם בקו האש: סדרת ספרות מופת מלחמתית), תשמ"ב 1982.
מלך (אלימלך) פרק היה וטרינר, מדען ומייסד המחלקה להיגיינה של בעלי-חיים ומדע העופות בפקולטה לחקלאות ברחובות.
חניך הגימנסיה הריאלית ופעיל ב"שומר הצעיר".
למד רפואה וטרינרית באוסטריה ובשווייץ.
עלה לארץ ישראל ב-1936. הקים דורות של דוקטורים ופרופסורים.
מלך פרק נולד ב-20 במרץ 1908 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום ליטא), בן לדניאל-שרגא (פייבל) פרק וציפה (ציפורה)-רייזל (שושנה) לבית פיינברג.
את ילדותו העביר בעיירה רומשישוק (ליט') שבפלך קובנה (אז באימפריה הרוסית, כיום במחוז משנה קיישיאדוריס שבליטא, 20 ק"מ מזרחית לעיר קובנה).
מגיל 5 עד לשנת 1915 (עת שפקדו שלטונות הצאר בזמן מלחמת העולם הראשונה על כל יהודי פלך קובנה לעזוב את מקום מושבם) למד ב"חדר".
לאחר מכן המשיך ללמוד בבית הספר "תורה ודרך-ארץ" בווילנה אך עם הכיבוש הגרמני ושובה של המשפחה לרומשישוק חזר ללמוד ב"חדר".
בקיץ 1917 רשמוהו אביו ללימודים בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה.
הצטרף לתנועת "השומר הצעיר" בליטא וכשסיים את הגימנסיה יצא בשנת 1925 להכשרה בקבוצת "החלוץ" באזור קלייפדה ונבחר כחבר המועצה הראשית של "השומר הצעיר".
בשנת 1927 יצא ללימודי רפואה וטרינרית באוניברסיטת וינה שבאוסטריה אך מחמת נגע האנטישמיות עבר בשנת 1929 לאוניברסיטת ברן שבשווייץ, להמשך לימודיו.
בשנת 1932 סיים בהצטיינות את חוק לימודיו וכארבע שנים עבד כאסיסטנט של פרופסור במחלקה לבקטריולוגיה ופתולוגיה וטרינרית באוניברסיטה שם גם הכין עבודת מחקר מקיפה במעבדות המחלקה.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל וכשנה שימש כרופא וטרינרי במושבות פרדס חנה, זכרון יעקב, בנימינה, גבעת עדה ובקיבוץ גן שמואל, כשהוא מגיע למקום עבודתו רכוב על סוס.
באפריל 1937 הוזמן למחלקה להיגיינה ובקטריולוגיה על ידי פרופ' ישראל קליגר מהאוניברסיטה העברית בירושלים, כדי לנהל את המעבדה החדשה לחקר מחלות העופות.