tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חיל הנחתים של דרום קוריאה (בקוריאנית: 대한민국 해병대, ובראשי תיבות: ROKMC) הוא זרוע מיוחדת בכוחות המזוינים של דרום קוריאה, הפועלת במסגרת חיל הים אך לעיתים רבות נתונה לפיקוד יבשתי.
לעיתים הוא מדורג כחיל הנחתים השני בגודלו בעולם, עם כ-25,000 חיילים.
חיל הנחתים של דרום קוריאה נוסד ב־15 באפריל 1949 בצ'ינהה, עם כוח ראשוני של 380 חיילים.
בתחילה שימש ללחימה בפרטיזנים קומוניסטים בדרום המדינה ובאי ג'ג'ו.
עם פרוץ מלחמת קוריאה ביוני 1950 התרחב החיל במהירות והשתתף בקרבות מרכזיים, כולל נחיתת אינצ'ון, שחרור סיאול וקרב צ'וסין רזבור, תוך שיתוף פעולה עם הנחתים האמריקאים.
במהלך הלחימה רכש את הכינוי "חיל הנחתים שתופס רוחות רפאים".
עד תום המלחמה ב-1953 ספג החיל 2,529 אבדות, והוערך כי גרם למותם של כ-22,000 חיילי אויב.
בשנת 1955 הוקמה הדיוויזיה הראשונה של החיל.
במסגרת תוכנית "ריבוי הדגלים" (Many Flags) ביוזמת ארצות הברית, שלח הנשיא פארק צ'ונג-הי יחידות דרום קוריאניות לסייע בלחימה בדרום וייטנאם.
חיל הנחתים שלח את חטיבת הנחתים השנייה – "חטיבת הדרקון הכחול" (Blue Dragon Brigade – 청룡부대), שפעלה בשיתוף פעולה עם המארינס האמריקאים במסגרת חיל המשלוח הדרום קוריאני.
בתמורה לכך קיבלה קוריאה הדרומית תמיכה אמריקאית משמעותית בשווי של כמיליארד דולר לצורך מודרניזציה של צבאה.
בשנת 1974 הוסב רגימנט החי"ר של הדיוויזיה הראשונה למבנה ייחודי – פלוגות המתמחות בחדירה מוסקת, נחיתה אמפיבית ולחימת קומנדו.
ב-1982 הוקמה יחידת העונשין "היחידה 812 – הפטיש" (812th 'Hammer' Unit), שמטרתה הייתה לבצע פעולות תגמול נגד צפון קוריאה.
אימוניה כללו הליכות מאומצות עם ציוד מלא, נשיאת סירות גומי מעל הראש ומרחקי שחייה ארוכים בים הפתוח.
המטה הכללי של חיל הנחתים, שפורק ב-1973 בשל קיצוצים תקציביים, הוקם מחדש בנובמבר 1987.
ב־23 בנובמבר 2010 התרחשה תקרית הפגזת יונפyeong, בה הפגיז צפון קוריאה את עמדות חיל הנחתים באי יונפיונג.
ב-15 באוקטובר 2011 נכנס החוק לתוקפו באופן רשמי.
ב־21 בנובמבר 2023, לראשונה מזה חמש שנים, ערך חיל הנחתים תרגיל אמפיבי רחב היקף בעיר פוהאנג, בהשתתפות כ־3,400 חיילים, מעל 30 רכבי נחיתה אמפיביים ו־10 ספינות של חיל הים.
התרגיל כלל נחיתות בחוף בעזרת מסוקים, כלי שיט וכלי טיס מוסקים, בסיוע אש מסייעת מהים והאוויר.
חיל הנחתים של דרום קוריאה מונה כיום כ־29,000 חיילים, המאורגנים תחת מפקדת חיל הנחתים של הרפובליקה של קוריאה.
תחת פיקודו פועלות שתי דיוויזיות (כולל הדיוויזיה הראשונה והדיוויזיה השנייה) ו-שתי בריגדות נוספות.
מפקד חיל הנחתים (Commandant) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל (שלושה כוכבים):
הדיוויזיה הראשונה של חיל הנחתים מתמחה בלחימה תלת-ממדית: אוויר, ים, ויבשה.
אחד הרגימנטים שלה מורכב משלושה גדודים, שכל אחד מהם מתמחה ביכולת לוחמה שונה – צניחה קרבית (Airborne), נחיתה אמפיבית (Amphibious Assault), וקומנדו (Ranger).
לחיל הנחתים גם שני גדודי סיור ופלוגת סיור מיוחדת אחת, שמבצעים הכשרות בלוחמה ימית מתקדמת, כולל צלילה קרבית וצניחה ממטוסים – בדומה ליחידות עילית אחרות בעולם.
בתחום הרפואה הצבאית, נסמך החיל על מערך הרפואה של חיל הים הדרום-קוריאני.
חובשים ייעודיים מחיל הים משולבים ביחידות החי"ר של הנחתים, וכן מדריכים את המתגייסים החדשים בהגשת עזרה ראשונה בסיסית – בדומה לחובשי חיל הים האמריקאי (US Navy Corpsmen).
יחידת התגובה המהירה – "כוח ג'סאנג" (Spartan 3000)
ב־1 במרץ 2016 הוקמה בעיר פוהאנג יחידת התגובה המהירה של חיל הנחתים הדרום-קוריאני, המכונה "ספרטן 3000".
היחידה, בהיקף רגימנט (כ-3,000 לוחמים), נועדה לפעול במהירות במצבי חירום – הן בלחימה בצפון קוריאה והן בטיפול באסונות טבע.
זמן הפריסה של יחידה ברמת רגימנט יתקצר מ-48 שעות ל־24 שעות בלבד.
בזמן מלחמה, ייעודה של היחידה הוא לבצע חדירה לעומק שטח האויב ולפגוע במטרות אסטרטגיות כגון מתקני גרעין, טילים ומערכי פיקוד ושליטה של צפון קוריאה.
היחידה השתתפה בתרגילים משולבים עם צבא ארצות הברית, כולל תרגיל הנחיתה האמפיבית השנתי Foal Eagle, שבמהלכו בוצעו תרחישים מתוך תוכנית המלחמה הסודית OPLAN 5015, הכוללת תקיפות כירורגיות ו"פשיטות עריפת ראש".
יחידת הסיור המיוחדת של ROKMC מאומנת למשימות חדירה ותקיפה בצפון קוריאה, לרבות השמדת תשתיות גרעיניות ובקרה, והיא חלק ממערך הנחתים הכולל כיום כ-29,000 לוחמים בשתי דיוויזיות ובריגדה אחת.
חיל התותחנים הוא חיל בזרוע היבשה האחראי על הפעלת כלל יכולות הסיוע באש ותקיפה לתמרון כוחות היבשה, ומהווה גורם קריטי בהצלחת הפעולות המבצעיות של כוחות צה"ל.
החיל מפעיל ארטילריה קנית ורקטית, חימוש מונחה מדויק, כלי טיס בלתי מאוישים ואמצעים לאיתור ואיכון מטרות.
משימות החיל הן שיתוק והשמדת כוחות האויב על ידי סגירת מעגלי אש מהירים בעזרת אמצעי לחימה עוצמתיים וקטלניים המבוססים על טכנולוגיות מורכבות, אשר מקנות יכולות איסוף מודיעין, איתור מטרות איכותיות ופגיעה מדויקת בהן.
החיל מורכב משישה מערכים שונים: המערך הקני, המערך הרקטי, מערך כלי טיס מאוישים מרחוק, מערך נשק מדויק, מערך האיכון ומערך הפעלת אש.
כומתת החיל היא בצבע טורקיז ודגל החיל הוא בצבעי אדום-שחור.
ממלא מקום קצין התותחנים ראשי הוא תת-אלוף אהוד ביבי.
תחילת דרכה של הארטילריה הישראלית
חיל התותחנים מתבסס על שירות התותחנים של ההגנה שהוקם ב-12 במרץ 1948. למפקדו הראשון של השירות מונה יהודה גינצבורג (גדעון) וסגנו היה ישעיהו לחובר, גרעין המטה התכנס לראשונה ב-16 במרץ ובמקביל החלה מלאכת תרגום ספרות הדרכה בריטית לעברית.
באפריל 1948 אורגן כנס של ותיקי התותחנים ששירתו בצבאות השונים במלחמת העולם השנייה, בעקבות הכנס גויסו 113 לוחמים ו-29 נוספים שהועברו מיחידות אחרות ולמפקד החיל החדש שהוקם מונה שמואל אדמון.
ההגנה ניסתה לעשות מספר ניסיונות לרכוש תותחים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות היו בידי כוחות היישוב היהודי רק כ-5 תותחי שדה.
שני תותחי השדה הראשונים נקנו מחיילים בריטיים, תותחי ה"נפוליונצ'יק" 65 מ"מ, שהביאו לנסיגה הסורית בקרב עמק הירדן ולנסיגה המצרית בקרב בארות יצחק.
במהלך המלחמה נעשו רכישות רבות, כולל רכישה אחת מפורסמת של תותחים ממקסיקו , תותחי 75 מ"מ מיושנים שכונו בצה"ל "קוקרצ'ה" (ג'וק), שהשתתפו עוד במהפכה המקסיקנית בתחילת המאה ה-20. במבצע יואב, אשר סיומו בשחרור באר שבע שבו לקח החיל חלק ניכר, השתתפו כבר 126 תותחי שדה.
תותחים רבים נקנו במהלך מלחמת השחרור ופותחו מרגמות "ביתיות".
הגדודים הראשונים שהוקמו היו גדודי מרגמות שנלחמו בצפון, בירושלים וכן מול המצרים.
הסוללות הצטרפו לחטיבות כדי שיוכלו לתת להם סיוע ישיר.
ממלחמת העצמאות ועד ששת הימים: המעבר ללוחמה ניידת
בהתאם למבנה צה"ל הוצבו גדודי התותחנים כחלק מחטיבות החי"ר.
ב-1950 פוזר פיקוד א"א (אנטי־אווירי) שכלל את כוחות הנ"מ וכוחותיו שולבו בחיל התותחנים.
ב-1954 נקנו תותחי ה-155 מ"מ הראשונים, תותחי ה"קלקיליה" ולקראת מלחמת קדש נקנו התותחים המתנייעים (תומ"ת) הראשונים, תותחי 105 מ"מ AMX, על מרכב של טנק צרפתי קל AMX-13.
במלחמת סיני הורגשה בעיית העבירות והמהירות של המערך הנייח של חיל התותחנים, לאחר שהיה קושי גדול להשיג את מהירות ההתקדמות של השריון וגדלה ההבנה בצורך לעבור לתומ"תים.
בשנים שלאחר מלחמת קדש פותחה תורת לחימה בחיל המותאמת ללחימה ניידת ושולבה עם תורת חיל השריון הישראלי.
היחידה התפרקה לאחר כמה שנים עם העברת מערך הנ"ט לחי"ר.
לאחר שעבר החיל לתורה הדוגלת בניידות הוא היה מוכן היטב להתקדמות המהירה בסיני ב-1967. לגדודי התומ"תים כבר לא הייתה בעיה להדביק את קצב השריון וההתקדמות הייתה מדהימה ביחס לאיטיות שנראתה 11 שנים קודם במבצע קדש.
חיל התותחנים הפעיל במלחמת ששת הימים את הכלים הבאים.:
תותח מתנייע 155 מ"מ שהורכב בישראל מהוביצר צרפתי 155 מ"מ מודל 50 על תובת M4 שרמן
תותח מתנייע פריסט 105 מ"מ האמריקאי
מרגמה כבדה 160 מ"מ סולתם, נגררת
מרגמה כבדה מתנייעת 120 מ"מ
במלחמה זו פעלו בסיני תותחים מתנייעים AMX 105 תוצרת צרפת כסיוע לחטיבה 7.
החיל השתתף בקרבות רבים במהלך המלחמה, כאשר הבולטים ביניהם:
קרב אום-כתף בו נעשה שימוש בהפגזה ארטילרית מסיבית לפני כניסת החי"ר למתחם.
השימוש המקורי בתותחים בקרב על אום-כתף שינה את תפיסת צה"ל לגבי החיל.
הקרבות בירושלים בהם נעשה שימוש בתותחנים לריכוך עמדות ירדניות, בהם בית הספר לשוטרים וגבעת התחמושת תוך הימנעות מהפגזת העיר העתיקה כדי להימנע מפגיעה באתרים קדושים והיסטוריים
הקרבות בצפון הארץ, בהם נתנו התותחנים סיוע צמוד לכוחות שעלו לרמה.
לאחר מלחמת ששת הימים החלה "המלחמה שלאחר המלחמה", מלחמה של תותחים מול תותחים.
סוללות התותחים, שהיו פרוסות על תעלת סואץ, בגבול ירדן ובגבול סוריה ספגו הפגזות כבדות באופן קבוע.
לאורך תעלת סואץ הוקם ציר במיוחד לצורכי תנועת החיל, שכונה "ציר החת"ם".
בשנים אלו נראה שימוש הראשון בתותחי M-109 בקוטר 155 מ"מ , שהחליפו את תותחי M-50 והפכו לעמוד השידרה של גדודי החיל, בתותח "רועם" 155 מ"מ ובתותח הכבד "רומח" M-107 בקוטר 175 מ"מ.
באוגוסט 1970 הורה הרמטכ"ל על העברת מערך הנ"מ מחיל התותחנים לחיל האוויר, מהלך שבוצע ב־1 בדצמבר 1970.
במלחמת יום הכיפורים מצאה עצמה מדינת ישראל, ובכללה חיל התותחנים, במצב של מעטים מול רבים.
מעט סוללות הארטילריה, שישבו ברמת הגולן, בקו בר-לב שבתעלה ובגבול לבנון, לא השתוו לכמות קני הארטילריה של האויב.
בימים הראשונים סוללות התותחנים נלחמו תחת הפגזות כבדות.
במיוחד זכורות ההפגזות ב"ציר החת"מ" שבתעלת סואץ משם נלחמו גדודי התותחנים במלחמת ההתשה.
במהלך המלחמה אזלה לצה"ל התחמושת של פגזי 175 מ"מ ולכן הוחלט להחליף את הקנים של תומ"תי ה"רומח" M-107 לקנים בקליבר 203 מ"מ.
התותחים המוסבים זכו לשם "קרדום" ונטלו חלק חשוב בהמשך הלחימה.
עם המעבר לשלב ההתקפה שימש חיל התותחנים כחלק חשוב מהיוזמה הישראלית.
תותחי M-107 ירו לעבר העיר דמשק במבצע מיוחד והוציאו זמנית את שדה התעופה הצבאי אל-מאזה מכלל פעולה.
כמו כן, ניסו התותחנים למנוע את כיבוש מוצב החרמון בידי הסורים על פי נוהל הידוע בשם "אש על כוחותינו" לפיו מסתגרים אנשי המוצב בתוך הבונקרים במוצב בעוד התותחנים יורים אש על המוצב עצמו כדי לפגוע באויב שנמצא מחוץ לבונקרים.
אולם ניסיון זה נכשל וכוחות הקומנדו הסורי הצליחו לכבוש את מוצב החרמון.
במלחמת יום הכיפורים עשה צה"ל לראשונה שימוש בתותחי ה-M-109 "רוכב" (עם הקנה הקצר), בשני גדודים, גדוד "נמר" הסדיר וגדוד המילואים 899 (כינויו בקשר "פרסום").
לאחר מלחמת יום הכיפורים, הסכימו השלטונות האמריקאים לספק לצה"ל גדוד משגרי "לאנס" עם מספר מוגבל של טילים.
בעקבות כך הוקם בשנת 1975 גדוד ה"מנפץ", גדוד לאנס סדיר מספר 9275 שיעודו היה לפגוע במטרות אסטרטגיות של האויב (כמו טילי נ"מ) והגיע לטווח של 75 ק"מ, עם רש"ק נפיץ.
הגדוד היה בשירות מבצעי עד לתחילת שנות ה-90.
בשנים שלפני מבצע שלום הגליל עבר חיל התותחנים שינויים רבים.
צה"ל רכש עבור החיל תומ"תים בקליבר 155 מ"מ מדגם M-109 האמריקאי, שהותאמו ושודרגו לצורכי צה"ל.
דגם זה קיבל את השם "רוכב" 155 מ"מ והם קיימים עד היום במערך המילואים של צה"ל.
כמו כן נקנו נגמ"שים לצורך ניוד גמיש יותר של תחמושת ארטילרית (אלפ"א - אמצעי לנשיאת פגזים ארטילריים) שמשמשים עד היום את חיל התותחנים ונקנו סוגים שונים של מטל"רים.
במבצע שלום הגליל, שפתח את מלחמת לבנון הראשונה, תוכנן לחיל התותחנים תפקיד משמעותי: אות הפתיחה של המבצע ניתן עם ירי אלפי פגזים אל עבר יעדים בלבנון.
התותחנים המשיכו עם הכוח המסתער וליוו את כל הכוחות במהלך הלחימה.
בהמשך המלחמה אף הונחתה פלגת תותחים מגדוד "רשף" דרך הים יחד עם כוח צנחנים.
מאוחר יותר שימשו התומ"תים בלחימה בתוך העיר ביירות על ידי ירי בכינון ישיר לתוך חלונות של בניינים שקני הטנקים לא יכלו להגיע אליהם.
בסיכום המלחמה אמר הרמטכ"ל רב-אלוף רפאל איתן: "חיל התותחנים נכנס לתודעה - הוא בתודעה ...
במלחמה הזאת אף אחד לא זז בלי התותחנים".
שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20: מבצע דין וחשבון וענבי זעם
החל מתום מלחמת לבנון הראשונה ועד לנסיגה מלבנון בשנת 2000 - תקופה של נוכחות צה"לית בדרום לבנון - לקח חיל התותחנים חלק משמעותי בשגרת הלחימה ובהגנה על גבולה הצפוני של מדינת ישראל, מתוך מוצבי קבע על קו הגבול ובעומק רצועת הביטחון.
לוחמי התותחנים השתתפו בקרבות ארטילריים, לעיתים יומיומיים, בהם ניסו לפגוע במרגמות ובמשגרי רקטות של החזבאללה ושל ארגונים לבנוניים אחרים, אחרי שאלה ירו לעבר מוצבי צה"ל ברצועה.
יזכרו במיוחד שני מבצעים יזומים בעקבות התחממות הגזרה הצפונית, בהם עיקר הפעילות הצה"לית כללה ירי ארטילרי של אלפי פגזים ופעילות של ח"א ("דין וחשבון" בשנת 1993, ו"ענבי זעם" בשנת 1996).
עד הנסיגה מלבנון תחזק חיל התותחנים את מוצב שרייפה ברצועת הביטחון בלבנון.
עם יציאת צה"ל מלבנון, עיקר התפקוד המבצעי של החיל, בייעודו המקורי, היה השבת אש במקרה הצורך, בגבול הצפון אל מול ירי או ניסיונות חדירה של החזבאללה, כולל בזמן מבצע חומת מגן בו התבצעה פעילות ענפה כנגד ירי חוזר ונשנה של החזבאללה.
בתקופת מבצע חומת מגן סוללת תותחים פגעה והרגה 6 מחבלים של חזבאללה.
חיילי חיל התותחנים משתתפים עד היום באופן פעיל בלחימה ובשגרה ביהודה, שומרון ועזה בתפקידים שונים שלא קשורים לארטילריה דווקא, אלא במשימות ביטחון שוטף.
בעקבות ירי רקטות קסאם גם אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות, פרש צה"ל סוללת תותחים (של "דוהר" M-109) ליד קיבוץ נחל עוז.
ב-27 בספטמבר 2005, ירתה הסוללה פגזים אל תוך רצועת עזה.
היה זה הירי הארטילרי הראשון לרצועה מזה 38 שנים.
לקראת סוף אוקטובר פרש צה"ל סוללת תותחים נוספת, ליד קיבוץ ניר יצחק, שחולשת על דרום הרצועה.
במלחמת לבנון השנייה (2006) היה חיל התותחנים מוקד האש השני בעוצמתו אחרי חיל האוויר.
פעילות התותחנים התרכזה בסיוע לחילות היבשה במתקפה ובמגננה, בזיהוי שיגורי קטיושות, בהשמדת קנים וביצירת לחץ על החזבאללה על ידי הפגזות מסביב לכפרים.
במהלך המלחמה ירו לוחמי החיל למעלה 170,000 פגזים אל עבר כוחות חזבאללה וכ-1,800 רקטות מנתץ.
במבצע עופרת יצוקה (2008–2009) מילא החיל תפקיד חשוב בריכוך המטרות ברחבי הרצועה, שיתוק וחיסול מחבלים ומקורות אש והגנה על הכוחות המתמרנים בתוך הרצועה.
החיל פרס שני גדודי ארטילריה מעוצבת עמוד האש: גדוד 55 וגדוד 402, אשר יחדיו ירו אלפי פגזים אל עבר רצועת עזה.
כוחות החיל היו הכוחות הלוחמים האחרונים אשר נסוגו מרצועת עזה בהתאם להסכם הרגיעה.
בשוטף המשיך החיל בביצוע תעסוקות מבצעיות של סיוע ארטילרי וקווי חי"ר.
עקב מלחמת האזרחים בסוריה התחממה הגזרה הצפונית ופעמים רבות גלשה הלחימה לעבר רמת הגולן ואף גבול לבנון.
כוחות החיל לקחו חלק משמעותי בהגנה על הגבול כאשר כוחות מיחידת "מיתר" ירו טילי תמוז לעבר כוחות סורים אשר ירו מרגמות לעבר שטחי ישראל.
בנוסף סוללות 155 מ"מ ביצעו מספר פעמים ירי לעבר סוריה ולעבר לבנון למטרת מיסוך כוחות והשמדה.
במהלך מבצע עמוד ענן קפצו גדודי הסדיר והמילואים של אגד 215 וירו פגזים לעבר רצועת עזה, למרות זאת החלק של החיל במבצע היה יחסית שולי בהשוואה לחיל האוויר וחיל הים מאחר שירה בעיקר לשטחים פתוחים עקב החשש מפגיעה באזרחים חפים מפשע.
במהלך מבצע צוק איתן נטל חיל התותחנים חלק נכבד בפעילות כוחות היבשה נגד חמאס.
הגדודים הסדירים מאגד 282 ואגד 215 הוצבו בגבול הרצועה.
כבר בשלב הראשון סייע חיל התותחנים בירי ארטילרי אל עבר מטרות טרור ושטחי שיגור, וכן בירי טילי תמוז מדויקים אל מטרות טרור כגון משגרים ומפקדות בכירים.
עם התחלת השלב הקרקעי סיפק חיל התותחנים סיוע ארטילרי כבד ומסך אש באמצעות תותחי ה-155 מ"מ (תותח מתנייע M-109) שהכינו את השטח לתמרון הקרקעי של חילות השריון, הרגלים וההנדסה הקרבית, וריככו את הביצורים וזירות המטענים שהכין חמאס.
כחלק מהכניסה הקרקעית לרצועה, כוחות התותחנים ירו אלפי פגזים לעבר הרצועה וסייעו לכוחות בכיבוש שג'אעייה ובית חאנון.
במהלך קרב שג'אעייה ירו גדוד קרן וגדוד נמר וגדוד דרקון לראשונה מאז מלחמת שלום הגליל 600 פגזים בטווח של מאה מטר מהכוחות ובכך הצילו עשרות לוחמים מחטיבת גולני אשר נקלעו למארב של מאות מחבלים.
במהלך הירי נהרגו אף מפקדי שטח בכירים מהחמאס והג'יהאד האסלאמי.
במהלך הלחימה ירו התותחנים יותר מ-30,000 פגזים.
יחידת רוכב שמיים סיפקה סיוע מודיעין חזותי באמצעות מזל"טים לכוחות היבשה בתוך הרצועה ברמת הגדוד.
ב-21 ביוני 2023 ביצעה יחידה 5252 ("זיק ירוק") סיכול ממוקד באמצעות הרמס 450 "זיק" נגד חוליית מחבלים שביצעה פיגוע ירי לעבר מעבר ג'למה, והרגה את שלושת המחבלים.
זהו סיכול ממוקד ראשון ביהודה ושומרון מאז תום האינתיפאדה השנייה.
עם פרוץ המלחמה נערך גיוס מילואים נרחב וסוללות תותחים ומנתץ (משגר רקטות) נפרסו סביב רצועת עזה ובגבול ישראל–לבנון.
התותחים ירו עשרות אלפי פגזים, בין השאר לריכוך ארטילרי, פגזי תאורה ומיסוך עשן.
המערך הרקטי פעל גם הוא.
במלחמה נעשה שימוש ראשון ברקטת "רומח" - רקטה מתקנת מסלול עם ראש חומר נפץ מרסק ודיוק גבוה וברקטות "בר".
לעומת זאת, רקטות רעם איתן נועדו בעיקר להרתעה אסטרטגית בגבול הצפון וטרם נעשה בהן שימוש.
גם מערך כלי הטיס הבלתי מאוישים ובהם יחידת זיק ירוק (5252) ויחידות רוכב שמיים ודוהר שמיים פעלו באופן נרחב.
יחידת הזיק תקפה חוליות מחבלים רבות, הן במהלך מתקפת הפתע והן בהמשך בכל הגזרות.
החיל מורכב מחטיבות האש סדירות (עוצבה בסדר גודל חטיבתי) ומחטיבות האש במילואים.
חטיבות האש של חיל התותחנים תגשםמספוריחידת אםפיקודגדודים/ יחידותהערותאמצעי לחימהיחידות מובחרות עוצבת קלע דודחטיבת האש המיוחדת 214 עוצבת האש פיקוד מרכז8899 (מורן)427 (מיתר)
8159 (מנור) מפעילה ומכשירה את המערכים המיוחדים של החילאמל"ח מסווגיחידת "זיק"5252בסיס פלמחיםמקתמ"רזיקמערך כלי הטיס הבלתי מאוישים של החילהרמס 450המערך הקני - חטיבות סדירות עוצבת עמוד האשחטיבת האש 215 עוצבת הפלדה פיקוד הדרוםסדיר:
מנתץ עוצבת גולןחטיבת האש 282 עוצבת געש פיקוד הצפוןסדיר:
404 (שפיפון)9260 (מגן) החטיבה הוקמה כאגד ארטילרי לפני מלחמת יום הכיפורים, ובעקבות פריצתה האגד כלל את כל כוחות הארטילריהM109 דוהר, משגר רקטות להב, מכ"ם רזהכשרה ואימונים חטיבת האש
שבטהשבטה מרכז הכשרות היסוד זרוע יבשהגדוד בא"ח תותחנים
מנתץ עוצבת התבורחטיבת האש 454 עוצבת סיני פיקוד הדרוםגדוד 439גדוד 670גדוד 7394גדוד 9305M109חטיבת האש 990עוצבת הבזקפיקוד המרכזM109 עוצבת אדיריםחטיבת האש 7338 עוצבת הגליל פיקוד הצפוןגדוד 508גדוד 9231גדוד 9294M109
מערכי איכון שונים אשר מבוססים לרוב על מכ"ם.
מקתמ"ר - מפקדת קצין תותחנים ראשי.
לאורך שנות החיל יחידות רבות פורקו, כאשר לעיתים הן שולבו ביחידה קיימת.
+עוצבות היסטוריות בחיל התותחנים שפורקותגשםמספורשנת סגירההערותגדוד 9275 "המנפץ"נסגר ב-1990פעל בין שנת 1975 ועד לתחילת שנות ה-90 והפעיל טילי קרקע-קרקע מסוג לאנס.
ייעודו של הגדוד היה לפגוע במטרות אסטרטגיות של האויב בטווח של עד 75 ק"מ.עוצבת אשדות אגד ארטילרי 214
אגד ארטילרי 973נסגרה ב-2004גדודים קניםעוצבת עידן אגד ארטילרי 218נסגרה ב-2004גדודים קניםעוצבת לוז אגד ארטילרי 216גדודים קניםעוצבת שחם אגד ארטילרי 7489נסגרה ב-2014גדוד קני נגרר "חתרן"עוצבת שלהבת אגד ארטילרי 632
אגד ארטילרי 449נסגרה ב-2016גדודים קניםעוצבת שלהבת אש אגד ארטילרי 425אוחד עם ביסל"ת ב-2016, האגד הארטילרי נסגרה ב-2019גדודים קניםעוצבת כדור האש אגד ארטילרי 9693נסגרה ב-2016גדוד קני מוטס "חתרן"
7041עוצבת הרעם אגד ארטילרי 219נסגרה ב-2016גדוד רקטיעוצבת צור אגד ארטילרי 286גדודים קניםיחידת את"ר חטיבת האש 215נסגרה ב-2020.יחידה מובחרת לסגירת מעגלי אש.
מפעילה יכולות של לוחמת חי"ר, איסוף קרבי והכוונת אש
כמה ממסגרות חיל התותחנים מכונות בכינויים אחרים מהמקבילות להן ביתר צבא היבשה:
תותחנים עד 2022 תותחנים כיום חילות-השדה אחרים אגד ארטילרי (מפקד אגד) חטיבת אש (מח"ט) חטיבה (מח"ט) גד"ב, גד"כ (מג"ד) גדוד אש (מג"ד) גדוד (מג"ד) סוללה (מסו"ל) סוללה (מסו"ל) פלוגה (מ"פ) פלגה (מפל"ג) פלגה (מפל"ג) מחלקה (מ"מ) צוות (מפק"ץ) צוות (מפק"ץ) כיתה (מ"כ)
יחידות החיל המפעילות תותחים נייחים או ניידים נקראות המערך הקני (מהמילה קנה).
מערך זה מהווה את מרבית כוחו של החיל.
המערך עושה שימוש בסוגים שונים של חימוש מלבד פגזים נפיצים רגילים, כמו פגזי עשן, פגזי תאורה ופגזי מצרר.
במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל השתמשו בצה"ל בתותחים מתנייעים מדגם M7 Priest וכן בתותח מתנייע (תומ"ת) M-107 "רומח" בקליבר 175 מ"מ ובתומ"ת M-110A2 "קרדום" בקליבר 203 מ"מ.
מאז אמצע שנות ה-90 משמש תותח מתנייע מסוג הוביצר בקליבר של 155 מ"מ ככלי המרכזי במערך הקני.
תותח ה-M-109AL (הקרוי בצה"ל "דוהר") משמש את כלל הכוחות הסדירים בחיל.
ה"דוהר" הוא שיפור ישראלי לדגם ה"רוכב", שעדיין מוחזק לטובת כוחות המילואים.
השיפורים שהוכנסו ל"דוהר" מקנים שרידות גבוהה יותר לגדודים/סוללות, עקב העצמאות התנועתית שיש לכל קנה.
הפריסה הסוללתית נהייתה רחבה יותר, והדילוגים מהירים יותר.
בשירות המילואים פעלו בשנים 1975 עד 2014 תותחים נגררים מדגם M-71 ("חתרן") מתוצרת חברת סוֹלתם הישראלית.
לאחרונה עוברים גדודי מילואים הסבה לתותח ה"דורס" שהוא פיתוח של ה"רוכב".
בניגוד לתותח ה"רוכב", בו הכינון והצידוד (כיוון הקנה) נעשים באמצעות כוונת אופטית, בתותחי ה"דוהר" וה"דורס" החליפו מערכות ממוחשבות את הכוונת.
ב-2023 החלה קליטת התומ"ת SIGMA 155 בצה"ל, בו הוא נקרא בשם "רועם".
מערך הקני הסדיר בחת"ם כולל 4 גדודים סדירים בשתי חטיבות האש הסדירות: בחטיבת האש 282 הגדודים 405 ו-411; בחטיבת האש 215 הגדודים 55 ו-402.
צוות התוֹמָ"ת מונה כ-7 חיילים: מפקד צוות (מפק"ץ), נהג הכלי, טען, מכניס חנ"ה וסוגר סדן (מחס"ס), כוון, אחראי מערום קרקע ורץ קווי.
נוסף על כך צמוד לכל תותח צוות נגמ"ש התחמושת הנלווה, מדגם אלפ"א M-548 ("אמצעי לנשיאת פגזים ארטילריים"): נהג ומפקד (המכונה "מש"ק אלפ"א").
כאשר ישנם מעל 10–12 אנשי צוות, החיילים הנוספים יוגדרו לוחמי אלפ"א ויסייעו לשאר אנשי הצוות.
מספר אנשי הצוות משתנה בהתאם למספר החיילים המסייעים בהכנת התחמושת מחוץ לתותח.
צוות מיומן מסוגל לבצע ירי בקצב של כ-4 פגזים בדקה.
כמו כן, לכל סוללת תותחים יש חמ"ל אשר נקרא: 'מַפִּי"ק' (ר"ת "מרכז פיקוד ירי קדמי").
המפי"ק הוא למעשה נגמ"ש מדגם מוגף M-577, אשר מכיל בתוכו מכשירי קשר רבים ומחשבי שדר חם המבוססים על פרויקט צי"ד אשר מסייעים לנהל את האש בסוללה ברמה הטכנית והאג"מית.
במפי"ק יושב המסו"ל (מפקד הסוללה), הסמק"ש (סמל הקשר), מ"ט (מִשְׁנים טכניים - חיילים) והסמפי"ק (סמל המפי"ק).
תפקיד הסַמְפִּי"ק הוא לפקד על הכלי, ולנהל את האש הטכנית בסוללה.
נוסף על כך, הוא מפקדם הישיר של המשנים הטכניים.
במהלך הטירונות אשר נערכת בביסל"ת, ממוינים החיילים המתאימים לצוות המפי"ק, ואלו עוברים קורס שונה משאר חיילי הסוללה.
הקורס כולל לימודים על בליסטיקה, ניהול אש ועוד, בניגוד לקורסי התותחן הרגילים של שאר החיילים, אשר עוסקים בהפעלת התותח ובתרגולות צוות.
המתאימים נשלחים לקורס מפקדים, שם במגמה נפרדת, לומדים את תורת ניהול האש.
לכל סוללה יש סמפי"ק אחד בלבד (למעט כמה סוללות בקווי כוננות ארטילריים), ובלעדיו לא ניתן לבצע ירי בסוללה.
בחלק מהגדודים קיימת, נוסף על סוללות התותחים, מחלקת סיור אשר רכובה על נגמ"שי ברדלס (M-113), ותפקידיה הבולטים הן ניווט עבור סוללות התותחים, פתיחת צירים, איתור מפגעים אשר עלולים להזיק לסוללות בעת תנועה מבצעית ואיסוף מידע עבור סוללות התותחים על כוחות אויב.
כמו כן, לוחמי הסיור מוכשרים על מקלע כבד מדגם M2 בראונינג המותקן על גג הנגמ"ש ומאפשר כוח אש אמין ומדויק בזמן אמת.
נוסף על הצוותים הלוחמים, קיימת בכל סוללה חוליה טכנית סוללתית של חיל החימוש הנוסעת בנגמ"ש "ברדלס" (M-113) ואחראית לאחזקת התותחים מכל הבחינות - מערכת הירי, מערכות ההנעה והתובה, מערכת האופטיקה וה"גברילי", מערכות החשמל וכו'.
על החוליה הטכנית הסוללתית (חט"ס) מופקד מפקד (מחט"ס), לרוב איש קבע עד דרגת רס"ל, שעבר קורס פיקודי ייעודי בחיל החימוש.
משנת 2007 חיילי החט"ס הוכרו כלוחמים והחלו לקבל תוספת לחימה בשכר החודשי ומענקים של לוחמים כגון תעודת לוחם.
הכוחות המפעילים ארטילריה רקטית ומשגרי רקטות נקראים בחיל "המערך הרקטי".
טווח הרקטות ארוך מזה של התותחים והן נושאות חימוש מגוון, כולל נפיץ ומצרר כנגד מטרות שאינן מבוצרות כגון סוללות ארטילריה ואתרי לוגיסטיקה.
משגר הרקטות העיקרי שבשימוש החיל כיום הוא "המנתץ", משגר רקטות M-270 MLRS האמריקני, המורכב על תובת נגמ"שי בראדלי.
מטרתו של מערך ה"מנתץ" היא שיתוק והשמדת יכולות האש של האויב על ידי ירי ארטילרי של רקטות מצרר על סוללות האויב, בהתאם למטרות המתקבלות מהאיכון.
משימות המערך משותפות לחיל האוויר וכוחות חמ"מ (חימוש מונחה מדויק).
בעתות שגרה מוצבות יחידות המערך הרקטי של חיל התותחנים בחזית הסורית.
תורת ההפעלה של מערך זה שונה מהותית מהמקובל בשאר החיל: הכלים אינם פורסים בסוללות, אלא כל משגר הוא עצמאי בשטח, לרוב בעמדה מוסווית הרחוקה קילומטרים ממשגרים אחרים.
משימות האש מתקבלות, המשגרים יוצאים מהסוואה ויורים, ואז מחליפים מיידית עמדות, במטרה להגביר את השרידות של הכלים.
עקב העצמאות הגבוהה של הכלים והדרישה לעבודה ביחידות קטנות, קיים במערך המנתץ ריכוז גבוה יחסית של כלי שליטה ופיקוד (מפ"יקים), על בסיס נגמ"שי "מוגף".
לכל פלגה (מקביל למחלקה בחיל רגלים) ישנו מרכז פיקוד, ובנוסף לכל סוללה (פלוגה בחיל הרגלים) ולכל גדוד.
הצוות במרכזים אלו מבצע פעילויות כגון תיאום בטיחות אש (שכן שובלי הלהבה מהרקטות מגיעים לאורך עשרות מטרים, וגזי הפליטה רעילים), הקצאת משימות ובקרה לוגיסטית.הירי של רקטות רגילות הוא סטטיסטי - הדיוק נמוך בהרבה מארטילריה קנית, ולכן נדרש ירי של מספר רקטות רב יחסית.
בעיה זו מתוקנת בימינו על ידי שילוב פיתוח ישראלי הקרוי "רקטה מתקנת מסלול" (רמ"מ), המאפשר דיוק גבוה המונע בזבוז רקטות.
כיום (2016) חמוש המערך הרקטי של חיל התותחנים בתחמושת הרקטית הבאה:
רקטות מצרר M26 תוצרת ארצות הברית, שיוצאות משירות.
רקטה מתקנת מסלול ישראלית תוצרת התעשייה הצבאית.
רקטות אלה בעלות חימושי מצרר ונפיץ, ובעלות יכולת לתקן את מסלולן, דבר המגביר את דיוקן באופן ניכר.
בשנת 2016 החלה החלפתה ברקטת רעם איתן, גרסה מתקדמת של הרמ"מ עם אחוז נפלים קטן ביותר.
רומח - רקטה מונחית ישראלית תוצרת התעשייה הצבאית, בעלת דיוק כמעט נקודתי וחמושה בראש קרב נפיץ.
נועדה לפגיעה במטרות נקודתיות ולסיוע אש בלוחמה בשטח בנוי.
השימוש המבצעי הראשון של צה"ל במערך ה"מנתץ", היה במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בעימות זה עשה צה"ל שימוש נרחב ב-M-270 כנגד משגרי הרקטות של החזבאללה.
במהלך המלחמה נעשה לראשונה גם שימוש ברקטות רמ"מ תוצרת התעשייה הצבאית, והללו סייעו לחילוץ יחידות על ידי חיפוי אש קרוב שהתאפשר עקב דיוק הרקטות.
ב-2020 נקלט בצה"ל משגר רקטות "להב", משגר רקטות רב-קני שמבוסס על ה-PULS תוצרת אלביט מערכות המותקן על-גבי משאית HEMTT 8×8 תוצרת אושקוש.
חיל התותחנים - באמצעות גדוד "עיטם" 611 - מפעיל מערכות מכשור מתקדמות לאיכון וטיווח מטרות.
האמצעים העיקריים לאיכון הם מערכת המכ"ם ב"ר"ז (רב-זרועי)".
בנוסף, האיכון מכיל מחלקה מטאורולוגית המספקת נתונים החשובים לדיוק הירי הארטילרי.
מאכנים איומים שבדרכם למדינה, ומכוונים את הכוחות על מנת שיפגעו באופן מדויק בהם.
מדובר בגדוד היחיד בחיל התותחנים שזאת משימתו, אבל בחירום - הם מאתרים מטרות בעצמם, ומכוונים את הירי של חטיבת האש.
מנגנון האש נגד סוללה (נ"ס) בצה"ל מסתמך על שיתוף פעולה הדוק בין מערך האיכון למערך ה"מנתץ".
ביחידות המתמרנות של צה"ל משובצים קציני תותחנים וחיילי מילואים נבחרים בגדודים ובחטיבות המהווים מערך הסיוע הסדיר של הגדודים ואת מפקדת הסיוע והתקיפה החטיבתיים, אשר מאפשרים למפקדים לתאם ולהפעיל אש ארטילרית ומדויקת כאחד.
קצינים אלו נקראים קציני שיתוף אש (בראשי תיבות: קש"א, בעבר "קצין קישור ארטילרי") ומפקדי סיוע חטיבתי (בראשי תיבות: מס"ח).
בתפקידם, אחראים הקצינים על הפעלת האש הארטילרית במקום, בזמן, ובעוצמה הנדרשת ליחידות אליהם הם מסופחים.
מערך כלי הטיס הבלתי מאוישים
במסגרת חיל התותחנים פועלת יחידה 5252 המפעילה את "זיק" ויחידת רוכב שמיים המפעילה סקיילרק 1 ובלוק 2.1.
המערך הוקם בשנת 2000 כדי לסייע לכוחות היבשה המתמרנים ללא תלות בכלי הטיס הלא מאוישים של חיל האוויר.
יחידה 5252 האמונה על הפעלת כלי טיס מאויש מרחוק (כטמ"ם) של זרוע היבשה.
בשגרה היחידה מלווה צמוד את כוחות היבשה, ובין היתר ביצעה סיכולים ממוקדים.
בלחימה היחידה מספקת לכוחות היבשה המתמרנים מודיעין בזמן אמת וגם סיוע באש של פלטפורמות אחרות.
היחידה לקחה במרוצת השנים חלק במבצעים רבים בין היתר: במבצע שומר החומות, מבצע עלות השחר, מבצע מגן וחץ, מבצע בית וגן, ומלחמת חרבות ברזל.
יחידה מובחרת העוסקת בהפעלת מטוס זעיר ללא טייס (מזל"ט) מסוג Skylark 1 LE 10. צוותים מהיחידה המורכבים מלוחמים ולוחמות, חוברים לכוחות היבשה בהם בעיקר גורמי מודיעין, אש ואיסוף במטרה לספק מודיעין חזותי לדרג הטקטי.
יחידה מובחרת בעלת ייעוד מסווג, בשנת 2023 נחשף כי פעלה מבצעית במבצעים מיוחדים ומב"ם בעשרות פעילויות חשאיות.
בעבר הייתה ייעודה של היחידה היה בלימת טורי שריון, אך עם שינוי האיום העיקרי על ישראל מפלישת טנקים לטרור וירי ארטילרי מצד הפלסטינים וחזבאללה, החלו לוחמי היחידה לשגר את ה"תמוז" כנגד מחבלים וחוליות שיגור, וגם בסיכולים ממוקדים נגד פעילי טרור.
לוחמי היחידה הרגו עשרות מחבלים במלחמת לבנון השנייה, במהלך הלחימה ברצועת עזה, מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן.
ב-2011 הותר לפרסום שהטיל "תמוז" הוא למעשה ספייק NLOS של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, וכן משגר "חפיז" על בסיס תובת M-113. ב-2015 הותר לפרסום המשגר "פרא", טנק טילים/משחית טנקים המבוסס על טנק המגח M48A5 ומשמש כפלטפורמה לשיגור טילי תמוז, תוך שהוא מוסווה כטנק רגיל באמצעות תותח דמה.
יחידת מיתר הוקמה מחדש בשנת 2020 ועל פעילותה וייעודה לא ניתן לפרט מלבד העובדה כי היחידה עוסקת באיסוף מודיעין והשמדת מטרות איכות בעומק שטח האויב.
יחידת מורן היא יחידה מסווגת שהאמל"ח שלה טרם נחשף.
לוחמיה יושבים בבסיס סגור במרכז הארץ, ומוקפצים למשימות בעת הצורך.
היחידה עוסקת בתחום האש המדויקת.
היחידה לוקחת חלק בפעילות מבצעית משמעותית - מהצפון ועד הדרום.
ביחידה פועלת בשיתוף פעולה עם כלל הגופים המבצעיים של צה"ל - החטיבות והאוגדות המרחביות, זרוע האוויר והים.
בשנת 2022 היחידה קיבלה צל"ש אלוף אודות תרומתה לפעילויות פורצות דרך, היחידה עמדה במשימותיה תוך הפגנת חדשנות, יצירתיות ומקצועיות ראויה לציון.
לוחמי היחידה עוברים גיבוש דרך חיל התותחנים, או כאלה שהתחילו בקורס טיס או חובלים.
הנצחתם של חללי התותחנים הייתה בתחילה באנדרטאות שונות ופזורות ברחבי ישראל, כאשר רבות מהן היו בצורה של תותח שיצא משימוש, שהוצבו, אם לזכרן של קבוצות, ואם לזכרם של יחידים.
אנדרטה מרכזית לחללי החיל הייתה במשך שנים במחנה צריפין.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם בית התותחן בזכרון יעקב, על קרקע שנתרמה על ידי משפחת אהרונסון.
בהקמת הבית היו שותפות עמותות "נצח לתותחן", ו"איגוד התותחנים לישראל", שהתאחדו לאחר מכן ל"עמותת יד התותחנים", המייצגת הן את ותיקי החיל והן את המשפחות השכולות.
במקום קיים מרכז תצוגה ומרכז כנסים, אנדרטה לחללי החיל ולחללי זכרון יעקב, וכן תצוגת קבע בחצר המוזיאון של שלל אמצעי לחימה ותותחים מן ההיסטוריה של החיל.
בשנת 2002 הוקם באתר אודיטוריום על שם החייל ניר שרייבמן, שנהרג באסון המסוקים.
"בית התותחן" מפעיל אתר אינטרנט הכולל חדשות על החיל, חללי החיל, מעוטרי החיל ומידע על אמצעי הלחימה.
חיל התותחנים עושה מאמצים להנחיל לחיילים המשרתים בו את מורשת הקרב של החיל ואת הגאווה החילית.
סיסמאות כגון "הארטילריה מלכת הקרב" או "בלי סיוע, החי"ר לא ינוע", נועדו להקנות לחיילים תחושת גאווה חילית, האמורה לגבור על התחושה הרווחת כי המדובר בחיל אפור, שהשירות בו אינו זוהר.
הענקת הכומתה בצבע טורקיז, שהחליפה את הכומתה השחורה שחבשו התותחנים, הייתה צעד לכינון זהות חילית ייחודית.
הצבע הטורקיז נבחר במשאל שנערך בקרב החיילים בשנת 2000 והוא מסמל את השמיים אשר לשם שולחים התותחנים את התחמושת בדרך אל האויב.
צוות הווי בשם להקת חיל התותחנים פעל בתחילת שנות השבעים.
זכור ממנו בעיקר השיר "פרחים בקנה" (ברק/נצר), שבוצע בשנת 1970 עם הסולנית יהודית שוורץ, והוא נחשב להמנון הבלתי רשמי של החיל.
חיל הרפואה בצבא הגנה לישראל הוא החיל העוסק ברפואה וכפוף לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה של צה"ל.
החיל עוסק בקביעת מדיניות הטיפול הרפואי ותורת הסיוע הרפואי לכל הדרגים.
מתן טיפול רפואי מיטבי לחיילי צה"ל, במלחמה, בביטחון שוטף ובשגרה, בקידום הבריאות בצה"ל, ובקידום הרפואה הצבאית.
על פי חוק הבריאות הממלכתי, מוטלת על חיל הרפואה האחריות המלאה לבריאותו של כל חייל בשירות סדיר, וזאת במקום קופות החולים האזרחיות ששירתו כל חייל טרם גיוסו.
חיל הרפואה משולב במערכת הבריאות הלאומית ומהווה מוקד ידע בתחומים ייחודיים כגון רפואת אב"כ, טראומה ועוד.
החיל משתתף, במסגרת הרשות העליונה לאשפוז, בתכנון, ארגון, פיקוח על הכוננות, והפעלת מערכת הבריאות בשעת חרום.
קצין הרפואה הראשי (הקרפ"ר) הנוכחי הוא תא"ל ד"ר זיוון אביעד-בר.
מפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר) כפופה לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
בראש החיל עומד קצין הרפואה הראשי (קרפ"ר), ולו אחריות רב-זרועית בתחום מדיניות הריפוי והשירות הרפואי, תורות ותפיסות חר"פ, הכשרת כוח אדם רפואי ושיבוצו, השברת ציוד רפואי ועוד.
מערך חיל הרפואה מפעיל מרפאות בבסיסים הכפופות מקצועית לחיל הרפואה ופיקודית ליחידה הדומיננטית בבסיס או למפקדת הבסיס במקרה של מרפאת מחנה מטכ"ל.
ברממה הממונה קיימות מרפאות אזוריות המהוות מעין בתי חולים אזוריים ובהן מגוון מומחים.
בתי חולים צבאיים של ממש לא קיימים בצה"ל מאז סיום מלחמת העצמאות וההחלטה לאזרח את בתי החולים הצבאיים.
כמו כן כולל את מערך הרפואה השלישונית אשר אחראי על כלל מערך האשפוז והקשר עם בתי החולים (ר"ם 2).ענף רפואהאחראי על איכות המענה הרפואי וכתיבת ההנחיות הקליניות, בטיחות הטיפול, מערכות ניתוח מידע (BI) ומכון המחקר של חיל הרפואה.
תחתיו נמצאים כלל ראשי התחומים במקצועות הרפואה והסיעוד בצה"ל.מחלקת רפואת השינייםאחראי על מערך רופאי השיניים בצה"ל.
כמו כן כולל את מוקד מקול הלב, מוקד פר"ח, מוקד תוצאות חריגות ומוקד המעבדות.ענף ארגון כוח אדם (אוכ"א)ארגון התשתיות וטיפול במשאב האנושיענף מערכות מידע (מע"מ)אחראי על תחזוק ושדרוג מערכות המידע של חיל רפואהמחלקת בריאות הגוף והנפשרמ"ח ברה"ןראש המחלקה לבריאות הגוף והנפש.
בראשו עומד תמיד רופא מומחה בפסיכיאטריה המהווה הפסיכיאטר המחוזי של צה"ל.בית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10)מפקד הבה"דאחראי על כלל ההכשרות בחיל הרפואהמגמת מפקדיםמורכבת ממדור מס"ר (מסגרות רפואיות), הגוף היחיד שרשאי לתת כשירות למסגרות רפואה בצה"ל.
בנוסף הוא הגוף שמוסמך לאמן דרגי ב'.
תחתיו חונות 7 יחידות, וכל אחת מהן מתמחה בתחומה.
מורכבת מאנשי מילואים.גדוד כוחות הרפואה המטכ"ליבנוי ממספר צוותים ומתנייד על גבי אמבולנסים מצוידים.
הצוותים יכולים לקפוץ לזירות עם פצועים, לפנות אותם ולספק להם מענה ראשוני מתקדם.יחידה כירורגית אשפוזית מטכ"לית 7027 (יכא"ם)בית חולים שדה של צה"ל, מופעל בעיתות חירום באירועי אסון בארץ ובעולם - רעידות אדמה ומתארי מלחמה.המרכז לשיקום עורפי (המלש"ע)המלש"ע מורכב מפסיכיאטרים, קב"נים ועובדים סוציאליים.
היחידה אמונה על טיפול בנפגעי דחק בטווח הקצר, כגון אשפוז יום לחיילים שחזרו מלחימה עם תסמינים של תגובת דחק פוסט-טראומטית.גדוד הזיהוי המטכ"לי וחקר נסיבות המוות 6017הגדוד האמון על זיהוי חללי צה"ל.
הוא מורכב מרופאי שיניים, רופאים מזהים, צלמים ומתעדים.
אנשי הגדוד מפענחים את סיבת המוות ומתחקרים אותה.גדוד שירותי הדם המטכ"לי 269 (גדש"ם)הגדוד מחובר למחסני הדם של מגן דוד אדום, ופועל עם הארגון בשיתוף פעולה מלא.
הוא אמון על תרומת המנות, והגדלת המלאים בהם מחזיק צה"ל.
תחת פיקודו מרכז רפואי גולן ומרכז רפואי גליל.יחידת הרפואה פיקוד דרוםאחראי על כלל הרפואה בפיקוד הדרום.
תחת פיקודו מרכז רפואי ערבה בראשו קצין בדרגת סא"ל.יחידת הרפואה פיקוד מרכזאחראי על כלל הרפואה בפיקוד המרכז.
תחת פיקודו מרכז רפואי ירושלים בראשו קצין בדרגת סא"ל.יחידת הרפואה פיקוד העורףאחראי על כלל הרפואה בפיקוד העורף.
מרבית יחידות הרפואה במילואים.מפקדת רפואה זרוע האוויר והחלל (מקרפ"ח)אחראי על כלל הרפואה בחיל האוויר, כשירות צוותי אוויר, ומוכנות מבצעית.מפקדת רפואה זרוע היםאחראי על כלל הרפואה בחיל הים.
תחת פיקודו מר"י בראשו קצין בדרגת סא"ל.מפקדת רפואה אגף המודיעיןאחראי על כלל הרפואה באגף המודיעין.מפקדת רפואה זרוע היבשהאחראי על כלל הרפואה בזרוע היבשה, הן ביחידות המתמרנות הכפופות, מג"ל ויחידות ההכשרה של החילות.
חיל הרפואה החל את דרכו כ"שירות רפואי" בסוף 1947 והתבסס על השירות הרפואי של "ההגנה", שפעל בשילוב עם המוסדות הרפואיים האזרחיים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות היה צורך להתאים את השירות הרפואי לצבא ההולך וקם.
באותה עת, תחילת מלחמת העצמאות כינס דוד בן-גוריון בביתו דיון בנושא המערך הרפואי, כאשר הדובר הראשי בדיון היה ד"ר חיים שיבא, רופא בכיר ב"הגנה", בעל ניסיון ברפואה צבאית בשרות הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
דוקטור שיבא טען שיש להקים שירות רפואי דינמי נפרד מהמערכת האזרחית, שייתן מענה לגיוס הצפוי, לטיפול בנפגעים ובשיקומם לאחר מכן.
בן-גוריון ויגאל אלון תמכו בהצעתו של ד"ר שיבא ומינו אותו לראש השירות הרפואי שבמהרה הפך לחיל הרפואה.
לאחר מלחמת העצמאות החל צה"ל בארגונו הפנימי ובתוכו גם חיל הרפואה.
בשלב הראשון ארגנו את מפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר), יחידות פיקודיות וחיילות של חיל רפואה.
בראש חיל רפואה ניצב סגן-אלוף ד"ר אברהם עצמון.
הוקמו מרפאות בסיסיות, מרפאות חוץ מקצועיות, מרפאת שיניים, חדרי חולים וחוליות של רפואה מונעת.
בתחילה הוכשרו בבתי הספר לרפואה צבאית רק חובשים וסניטרים, ומשנת 1950 הוחלט לכלול גם קורסים לקציני רפואה.
נערכו פעולות להעלאת הרמה התברואתית במחנות צה"ל.
בשנת 1951 הוקם המכון לחקר הרפואה הצבאית.
הישגי המכון היו מרשימים ועוררו התעניינות גם בצבאות אחרים.
כחלק מהפקת מסקנות ולקחים ממלחמת לבנון השנייה, השיק חיל הרפואה את תוכנית "שומר אחי", העוסקת במספר דיסציפלינות שונות שמטרתם "הצלת חיי הלוחם בשדה הקרב".
הקמת מערך "ניתוחי שדה" – בו יערכו אנשי צוות רפואי קרבי ניתוחים מצילי חיים בשטח שדה הקרב.
הכפלת כוח אדם מנתח – הכפלת מספר אנשי הצוות המנתח בשדה הקרב.
פק"ל רפואי אישי ללוחם – כל לוחם יקבל ערכה שכוללת משקפי מגן למניעת פציעות רסיסים בעיניים, חוסם עורקים אישי מהמתקדמים בעולם לעצירת דימומים, אטמי אוזניים ואמצעים למניעת פליטות כדור מהנשק.
הרחבת אמצעי רפואה מתקדמים בשטח – לחובשים, לפרמדיקים ולרופאים בשטח, שכוללים תחבושת המוסטטית שמטרתה לעצור דימומים מסיביים; אמפולות לעצירת דימומים; פלזמה מיובשת, שהיא נוזל החייאה מתקדם שמטרתו לעצור דימומים בפציעות טראומה ושמיכה מיוחדת לחימום הפצוע.
הרחבת פלוגות טיפול במצב בינוני – מטפלות בחיילים בדרגות פציעה קל-בינוני, שמצבם מוגדר יציב.
הרחבת פלוגת טיפול נמרץ – מטרתן לייצב את מצב הפצועים, להנשימם ולבצע פעולות דחופות בשדה הקרב.
הפרויקט יושם במבצע צוק איתן.
ב-2006 חתם צה"ל הסכם עם חברת שירותי הרפואה ביקורופא במסגרתו החלה החברה לספק שירותי רפואה דחופה לחיילים.
ב-2007 סגר צה"ל את מרפאות קצין העיר והחל בהפניית חיילים למרפאות רפואה דחופה.
בתחילת העשור השני התקיימו דיונים על הפרטה נוספת של שירותים רפואיים מחיל הרפואה והעברתם ממרפאות צה"ל אל קופות החולים וכך ב-2011 במסגרת פרויקט אביב בוצע פיילוט במסגרתו ניתנו שירותי רפואה לחיילים המשרתים בבסיס הקריה ותל השומר בקופות החולים האזרחיות.
לבסוף רעיון זה נבחן מחדש בשנת 2014 וירד מסדר היום ב-2019. החל מ-2025 ניתנה לרופאי צה"ל גישה לתיק הרפואי האזרחי של החיילים.
כיום מורכב מערך הרפואה הצה"לי ממרפאות בבסיסי צה"ל, מרפאות אזוריות המהוות מעין מרכז רפואי קטן ומחוץ לשעות הפעילות או בהתאם למצב הרפואי מופנה החייל לקבלת שירות ברשת ביקורופא.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון במקום בו היה מרכז שירותי הרפואה של ההגנה שהפך אחר כך לחיל הרפואה, ברחוב נחלת בנימין 22.
ביער מודיעין יש אנדרטה משיש עליה חקוקה שבועת חיל הרפואה.
בבסיס מרפ"א צפון נמצאת אנדרטת חיל הרפואה ואתר התייחדות עם חללי חיל הרפואה, בה נערך מידי הטקס השנתי לזכר הנופלים מחיל הרפואה.
ההוראות מתעדכנות מעת לעת על ידי הקרפ"ר המכהן.
מערך ההדרכה של חיל הרפואה מורכב ממספר גופים.
ענף זה במפקדת קצין הרפואה הראשית הוא גוף המטה המתווה את תורת ההדרכה והאימונים של חיל הרפואה.
בין היתר מכיל את מדריכי המח"צ (מצילי חיים צבאיים) האחראים להסמכת עזרה ראשונה מורחבת לתומכי הלחימה והלוחמים בצה"ל.
מדריכי המח"צ מתחלקים ל-2 סוגים:
1. חוליית המח"צ האחראים על הכשרות החיילים בשלב הטירונות.
2. מדריכי המח"צ בצאלים האחראים על אימון ורענון כשירות הלוחמים בתחום העזרה הראשונה, תרגול זירות ארן וסימולטורים.
בנוסף, ישנם חובשים אשר יוצאים לקורס מדריכי מח"צ ובמקביל לתפקידם כחובשים מאמנים ומכשירים את החיילים ביחידתם.
בה"ד 10 הוא בית הספר לרפואה צבאית הכפוף לחיל הרפואה ונמצא במחנה שרון (הנקרא בפי כל עיר הבה"דים).
בבה"ד מתקיימים קורסים המכשירים את סגלי הרפואה של צה"ל בסדיר ובמילואים.
מפקד הבה"ד הוא קצין בדרגת אל"ם ׁ(קצין ארגון רפואה שאינו רופא).
ההכשרה בבה"ד מתבצעת במסגרת של מגמות המחולקות לפי נושאי ההכשרה בהן.
מס"ר (לשעבר נקרא חוליה ארצית)
"מס"ר" (מסגרות רפואה) היא יחידה תחת "מגמת מפקדים" המונה מספר מדריכים מצומצם, אשר אחראית על אימון כלל צוותי הרפואה בצה"ל והכשרתם לזמן מלחמה.
האימונים הם אימוני צוות אשר מכינים את הצוותים לתפקוד בזמן חירום, הן כצוות תאג"ד והן כפלוגות רפואה שונות.החוליה עובדת עם יחידות רפואה המתגייסות כחלק מאימון יחידת האם שלהן בכל רחבי המדינה.
בנוסף לאימונים הרבים, ישנם שבועות בהם יוצאים המדריכים להשתלמויות בבתי חולים ולסיפוחים למד"א, במטרה להעלות את רמת מקצועיותם ולהשאירם מוכנים לפעולה.
מדריכי החוליה הפיקודית מאמנים צוותים רפואיים בסדיר ובמילואים למתאר הבט"ש בכל רחבי ישראל.
כמו כן אחראים המדריכים לכל תחום ההדמיה הניידת בתחומי הפיקוד (צנת"ר) ומשתתפים באופן קבוע בבקרה על תרגילי יחידות הפיקוד.
החו"פ כפופים לבה"ד 10 בכל הקשור למקצועיות והדרכה ולפיקוד עצמו בכל שאר התחומים.
קיימים שני מסלולי קידום של רופאים בחיל הרפואה, המסלול הקדמי והמסלול העורפי.
המגמה בחיל הרפואה היא לתעדף באיוש את יחידות השדה והיחידות הקדמיות על מנת לתת מענה מיטבי ללוחמים, לבא"חים ולבט"רים.
המסלול העורפי דורש מקצין הרפואה לתפקד באופן דומה לרופא משפחה.
לרוב התפקיד הראשון הוא רופא במרפאה עורפית או רופא מסתובב בגדודים וחטיבות, ותפקידי ההמשך הם תפקידי מטה.
המסלול הקדמי מורכב יותר ודורש מיומנויות של קצין קרבי, ידע בבנית תוכנית רפואה למבצעים, ידע בפיקוד וניהול הרפואה בקרב, בפריסת ופיקוד על תחנת איסוף הנפגעים הגדודית תאג"ד ומיומנות רבה ברפואת חירום וברפואת שגרה.
קצין רפואה גדודי (קרפ"ג) – קצין הרפואה הגדודי הוא רופא בהכשרתו שעבר קורס קצינים וקורס קציני רפואה (קר"פ) ומשמש כקצין הרפואה והרופא המוצמד תדיר לגדוד שריון, חי"ר, תותחנים או הנדסה.
בשונה משאר מסיימי קורס הקצינים דרגתו של הקרפ"ג היא סגן מיד בסיומו של קורס רופאים (מהווה השלמה חילית).
קצין רפואה חטיבתי (קרפ"ח) – בחטיבה סדירה קצין הרפואה החטיבתי הוא רופא בהכשרתו בוגר קורס קציני רפואה מתקדם, ומשמש כרופא המוצמד לחטיבת שריון או חי"ר ואגד ארטילרי.
בחלק מהחטיבות מרחביות, הקרפ"ח הוא רופא.
דרגתם של הרופאים הללו ברוב המקרים היא סרן.
במרבית החטיבות המרחביות הקרפ"ח הוא קצין ארגון רפואה.
רופא ביחידה מובחרת / מיוחדת / מפקד מרפאה – לרוב אלו תפקידים שניים או שלישיים במסגרת קבע ראשוני, כתלות בתפקיד.
דרגתם של הרופאים הללו ברוב המקרים היא סרן או רב-סרן (אם נדרש לחתום על קבע נוסף, בעיקר ביחידות מיוחדות או מרפאות גדולות מאוד).
מפקד פלוגה כירורגית קדמית (מ"פ פלכ"ר) - רופא לרוב בזמן התמחות, אשר ממלא תפקיד משני.
קצין רפואה אוגדתי (קרפ"א) – קצין הרפואה האוגדתי הוא רופא בהכשרתו, לאחר התמחות, המוצמד לאוגדה ומפקד בה על הרפואה.
רופא יגיע לתפקיד זה לאחר שיסיים התמחות ויהיה עם רקע של תפקידי שדה (קרפ"ג, קרפ"ח ועוד) וכן תפקידי מטה שונים.
דרגתו של קצין הרפואה האוגדתי היא סגן-אלוף.
קצין רפואה פעילה (קרפ"פ) – קצין הרפואה הפעילה הוא רופא בהכשרתו הממונה בכל פיקוד או זרוע על אישורים וסמכויות שאינן שייכות לרופאים הגדודיים או החטיבתיים.
לדוגמה – פטורים חריגים, ממושכים או קבועים.
דרגתו של קצין הרפואה הפעילה היא סרן.
רופא בתפקיד קמ"ט / מחקר - אלו תפקידים שניים או שלישיים במסגרת קבע ראשוני, כתלות בתפקיד.
דרגתם של הרופאים הללו היא סרן.
ראשי מדורים (רמ"ד) / ראשי ענפים (רע"ן) במקרפ"ר – אלו תפקידי מטה לקצינים בכירים שברוב המקרים עברו במסלול הקדמי.
דרגתם רב-סרן או סא"ל כתלות בתפקיד.
ראשי מחלקות במקרפ"ר – מאוישים על ידי רופאים.
מפקד רפואה פיקודי (מר"פ) / קצין רפואה חיילי (קרפ"ח) – מפקד הרפואה הפיקודי או קצין הרפואה החיילי (בחיל האוויר וחיל הים) הוא רופא בהכשרתו הממונה על ניהול ופיקוד על הרפואה בפיקוד.
דרגתו של מפקד הרפואה הפיקודי היא אלוף-משנה או סגן-אלוף כתלות בפיקוד/זרוע.
קצין הרפואה הראשי (קרפ"ר) הוא תוארו של מפקד חיל הרפואה בצה"ל.
הקרפ"ר הוא מפקדם של כל כוחות הרפואה בצה"ל, והמפקד המקצועי העליון של כל תחום הרפואה בצה"ל.
הוא כפוף פיקודית לראש אט"ל בדרגת אלוף.
דרגתו של קצין הרפואה הראשי היא תת-אלוף.
הקרפ"ר הוא רופא וקצין שעבר את כל מסלול התפקידים – החל מתפקיד קצין רפואה גדודי (קרפ"ג), עבור בקצין רפואה חטיבתי (קרפ"ח), קצין רפואה בתפקיד רוחב כלשהו – לרוב במפקדת קצין הרפואה הראשי (מקרפ"ר) או קצין רפואה פעילה (קרפ"פ), וכלה בקצין רפואה אוגדתי (קרפ"א), קצין רפואה פיקודי (מר"פ) וסגן קרפ"ר.
קרפ"ר הוא רופא שעבר התמחות בתחום כלשהו ורכש ניסיון מעשי בבתי חולים בישראל ובעולם.
תפקידו של הקרפ"ר מתאפיין בעיקר בעבודה מינהלית ופיקודית; בעבודתו היומיומית אין כמעט מקום להכרעות מקצועיות – לשם כך מועסקים יועצים מומחים בכל תחום מתחומי הרפואה.
רוב הקא"רים מתחילים את דרכם כחובשים או בעלי מקצועות פארא-רפואיים.
תפקידם אינו כולל טיפול בחולים ופצועים כי אם ניהול כח האדם והציוד הרפואי או קידום הידע המקצועי.
מפקד בה"ד 10 הוא קא"ר בדרגת אלוף-משנה וזו הדרגה הגבוה ביותר של קא"ר בצה"ל.
לנוכח המחסור ברופאים בצה"ל בתחילת המאה ה-21, החלה מגמה של איוש תפקידי קצונה רפואיים בכירים, שאינם דורשים טיפול בחולים, כדוגמת קצין רפואה חטיבתי (קרפ"ח) ומעלה, בקציני ארגון רפואה.
קצינים שלמדו תואר ראשון בסיעוד.
הגיוס למערך מתבצע בעיקר דרך העתודה האקדמית במסלול פסגה.
הלימודים במסלול נערכים בבית הספר למקצועות הבריאות של האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת חיפה, ובסיומם מוענקים לצוערים תואר ראשון בסיעוד (BA/BSc) ותעודת הסמכה (רישוי) מטעם משרד הבריאות לעסוק בסיעוד בישראל.
האחים והאחיות משרתים בתפקידים מגוונים ביניהם:
תפקידים קליניים בגדודים ויחידות קדמיות, בבסיסי הדרכה ואימון חטיבתיים ומרפאות ראשוניות.
תפקידים במרפאות רפואת מומחים ורפואה תעסוקתית.
תפקידים ניהוליים בבתי חולים במערך ר"מ 2.
תפקידי הדרכה ופיקוד בבית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10).
תפקידי מטה ניהוליים בחיל הרפואה, מרפאות ברחבי הארץ ופיקוד העורף.
תפקיד האחיות והאחים הוא לתת מענה רפואי איכותי וזמין יותר לחיילים, הן באמצעות טיפול קליני לפי סמכויות רגילות או מורחבות לאחר ביצוע קורס על-בסיסי (הכשרות בסיעוד בישראל) או הכשרות נוספות והן באמצעות ניהול מרפאות והשתלבות בתפקידי מטה.
קצין שהכשרתו המקצועית היא פסיכולוג או עובד סוציאלי ולעיתים אף פסיכיאטר (שהוא רופא).
פועל כחלק ממערך בריאות הנפש בצה"ל.
משרתים בענף בריאות הצבא במגוון תפקידים, כקציני בריאות הצבא באוגדות והפיקודים או ראשי מדורים בענף.
קצין בוגר תואר ראשון בפיזיותרפיה.
כמחצית הקצינים הם בוגרי מסלול העתודה האקדמית המחצית חוזרי שירות.
הקצינים עוסקים בטיפול אמבולטורי, שיקום אורתופדי.
במהלך מלחמת חרבות ברזל קציני המערך נפרשו בשטחי ההיערכות וטיפלו באלפי לוחמים, בין השאר גם מעבר לקווי האויב
בקורס החובשים נלמדים יסודות מתן הטיפול הרפואי בשיגרה ובחירום.
לאחר הקורס מוצבים החובשים במרפאות ובמתקנים השונים של החיל.
לעיתים ישמשו החובשים לצד מטפלים בכירים (רופאים ופרמדיקים) ולעיתים יפעלו לבדם.
לחובשים יש אפשרות להישאר במסלולי קבע שונים בעיקר כאחראי מרפאות.
לא כל החובשים נחשבים לחלק מחר"פ.
חובשים רבים נמצאים ביחידות הלוחמות ואמנם כפופים מקצועית לחר"פ אך מוצבים בחיל אחר.
חובשים קרביים, מוכשרים לרוב כחובשים בנוסף לתפקידם העיקרי כלוחמים.
נגדים מבצעים את כלל התפקידים הניהולים בחיל ומקבילים למנהלי מרפאות באזרחות.
מתעסקים בעיקר בניהול אדמינסרטיבי וחונכים את הרופאים אשר מתקשים בניהול ופיקוד.
אחראיים על כלל הציוד הרפואי ומנהלים תקציבים במקומות מסוימים.
בדר"כ מפקדים על חובשי המרפאה במרפאות קטנות ובינוניות.
במרפאות הגדולות, הנגדים מנהלים את כלל המערכים המקצועיים (רוקחות, סיעוד, רפואת מומחים ועוד).
בנוסף מתפקדים במערך הביקורות בתור מבקרי רפואה.
מקצועם הבסיסי הוא חובש, אך גם פרמדיקים יכולים לבצע את תפקידם.
במהלך השירות מבצעים תארים אקדמאיים בדרך כלל בניהול מערכות בריאות ותוארי ניהול שונים.
איש מקצוע המתמחה ברפואת חירום המוכשר לבצע פעולות החייאה מתקדמות.
סמכויות הפרמדיק כוללות את כל סמכויות החובש הקרבי ועוד סמכויות הדומות ליכולת הרופא בשדה הקרב: פרוצדורות מתקדמות להצלת חיים, מתן תרופות החייאה, ביצוע פעולות החייאה וייצוב עד לפינוי לבית חולים.
קורס פרמדיקים נמשך כ־58 שבועות (שנה וחודש) בשיתוף עם מד"א (בניגוד לקורס החובשים שבו אין הכרה הדדית של שני הארגונים).
הקורס מתחיל בלימוד עיוני בבית הספר לרפואה צבאית, בהמשך גיוס וביצוע טירונות רובאי 03, הנמשכת 10 שבועות, תקופת השתלמות בבתי חולים הנמשכת כ־5 שבועות, השתלמות בניידות טיפול נמרץ במגן דוד אדום הנמשכת 19 שבועות ולבסוף השלמה צבאית לקראת שיבוץ ביחידות הנמשכת כ־6 שבועות.
תפקיד המאויש כמעט בלעדית על ידי נשים.
סייעות השיניים מוצבות לצד רופאי שיניים.
תפקידן כולל סיוע בטיפול עצמו לצד תחזוקה שוטפת של מרפאת השיניים.
מעבר לתפקוד החיל במערכת הצבאית, חיל הרפואה משרת גם מטרות הומניטריות.
ב-1949 החל מבצע מרבד הקסמים שמטרתו העלאת 40,000 מיהודי תימן בכ-390 טיסות.
צוות של 200 רופאים נרתם לסיוע המעברות העולים.
בשנת 1979 סיוע לפליטים קמבודיים שהצטופפו במחנות פליטים בגבול תאילנד.
משלחות נשלחו במשמרות, כאשר משלחת מחליפה אחרת, ובכל משלחת 4 רופאים ו-5 חובשים.
ב-19 בספטמבר 1985 החרידו שתי רעידות אדמה עזות את העיר מקסיקו סיטי, והותירו אחריהן אלפי בתים שחרבו, ואלפי תושבים לכודים תחת ההריסות.
בעקבות האסון הוחלט על שיגור משלחת סיוע של צה"ל לבירת מקסיקו ועמה עשרות טונות של ציוד הומניטרי: תרופות ואוהלים, ציוד חילוץ, מומחים מיחידת החילוץ של הג"א וצוותים רפואיים.
הכוחות שהשתתפו בחילוץ זכו להערכה בינלאומית רבה.
באוגוסט 1986 עמד מיכאל וינר בראש משלחת רפואית שיצאה לקמרון בעקבות התפרצות גזים רעילים באגם ניוס, במהלכה נהרגו כ־1500 איש.
חיל הרפואה הוציא משלחת של 16 איש – רופאים וחובשים, במטוס שהטיס את שמעון פרס לחידוש היחסים עם קמרון.
בקמרון פעלה משלחת צבאית ישראלית קטנה שעסקה בהדרכת צבאית לצבא קמרון.
היה שם גם רופא שתיאם את הבקשה לסיוע ולווה את המשלחת.
המשלחת פעלה בשני כפרים בדירוג, ותגברה שני בתי חולים בהם נקלטו הניצולים יחד עם הצוותים המקומיים.
היא שהתה בשטח כ־10 ימים ובדיעבד התברר שהייתה זו המשלחת הזרה היחידה שפעלה בשטח; לבסוף זכתה לטקס הוקרה בהשתתפות שר בממשלת קמרון בטרם החזרה ארצה, דרך ניירובי.
ב-7 בדצמבר 1988, הכתה רעידת אדמה רבת עוצמה את ארמניה, כשהיא מותירה עשרות אלפי הרוגים ופצועים, ואזרחים בלא קורת גג.
ברחבי העולם התארגנו משלחות סיוע אשר עזרו לשלטונות ברית המועצות בחילוץ ופינוי הנפגעים ובאספקת ציוד פינוי.
ישראל שלחה משלחת סיוע ובה יחידת החילוץ של הג"א המורכבת ממחלצים, רופאים וציוד חיוני.
צוותי החילוץ הישראלים זכו לשבחים רבים על עזרתם המקצועית בהצלת חיי אדם.
ב-19 ביולי 1994 התפוצצה מכונית תופת בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס.
בפיגוע נהרגו 85 איש וכ-300 נפצעו.
ישראל שיגרה משלחת חילוץ והצלה אשר מנתה מעל ל-40 קצינים, חיילים ורופאים.
המשלחת סייעה בחילוצם של רבים אשר נקברו חיים תחת ההריסות ובהצלת חייהם.
בשנת 1994 פרצה מלחמת אזרחים ברואנדה בין שבטי ההוטו והטוטסי, מלחמה זו גבתה כמיליון קורבנות בנפש.
מיליוני פליטים התרכזו במחנות פליטים במדינות השכנות.
ב-23 ביולי 1994 שלח צה"ל משלחת מוטסת של רופאים וסגל רפואי, ציוד רפואי, מזון ובגדים עבור הפליטים אשר התרכזו ליד העיר גומה בזאיר.
במשך 40 יום פעלו כ-270 חיילי וקציני צה"ל (3 משלחות נשלחו) בבית חולים שדה במחנה הפליטים והגישו סיוע רפואי והומניטרי.
ב-6 באפריל 1999 שלח צה"ל בית חולים שדה בפיקוד חיל הרפואה לסייע לפליטים האלבנים מקוסובו בעקבות מבצע כוח מאוחד ומלחמת קוסובו.
משלחת צה"ל הקימה בית חולים שדה ובו כמאה מיטות אשפוז באזור גבול מקדוניה.
המשלחת כללה כ-60 איש, ביניהם רופאים, בין היתר מומחים לרפואת פנים, ילדים, מחלות זיהומיות, אורתופדיה וגינקולוגיה, פרמדיקים, אחיות, חובשים וטכנאי רנטגן.
בית החולים הכיל מעבדה רפואית, בית מרקחת וחדר ניתוח.
ב-17 באוגוסט 1999 פקדה רעידת אדמה את מרכז טורקיה (בעוצמה של 7.8).
משלחת חיל הרפואה הקימה בית חולים שדה באזור האפיסנטר בפאתי העיר אדפזארי.
בית החולים פעל למעלה משלשה שבועות.
בית החולים כלל כ-150 אנשי חיל הרפואה וטיפל בלמעלה מ-1,500 נפגעים.
ב-26 בינואר 2001 האדמה רעדה בהודו.
היא השאירה אחריה עשרות אלפי נפגעים.
מדינת ישראל הייתה בין הראשונות להציע סיוע הומניטרי.
לאחר שנודע כי המערך הרפואי קרס, צה"ל הקים בבהוג' שבגוג'ארט בית חולים שדה.
כ-150 אנשי חיל רפואה בהם רופאים, אחים ואחיות, פרמדיקים, חובשים ורוקחים הגיעו להודו.
במהלך השבועיים בהם פעלו, טופלו בבית החולים למעלה מ-1,200 פצועים, אושפזו 127 חולים, בוצעו 54 ניתוחים והתקיימו 13 לידות.
רעידת האדמה בהאיטי: ב-12 בינואר 2010, זעזע רעש אדמה בעוצמה של 7.3 בסולם ריכטר את האיטי שבקריביים.
מוקד הרעש נרשם כ-16 ק"מ מבירת המדינה פורט או-פרינס.
אסון הטבע שפקד את המדינה הקטנה עצום, תשתיות רבות נהרסו ובמקום מאות אלפי הרוגים ופצועים, אשר כלואים תחת הריסות הבניינים שהתמוטטו.
מדינות העולם החלו לשלוח סיוע הומניטארי למדינה וכך גם מדינת ישראל, אשר החליטה להוציא משלחת צבאית-ישראלית.
פיקוד העורף הוא הגוף שהוביל את המשלחת מתוקף ניסיונו ויכולותיו בתחום.
ב־15 בינואר המריאה להאיטי משלחת ובה גוף רפואה המונה 121 אנשי צוות רפואה, בראשות אל"ם ד"ר איציק קרייס.
הצוות הרפואי כלל חובשים, אחיות, רוקחים, פרמדיקים, קציני ציוד רפואי, קציני בריאות הצבא אנשי סגל פארא-רפואי ורופאים מומחים בתחומים השונים.
המשלחת לקחה עמה ציוד רפואי רב להקמת בית חולים שדה במקום ולטיפול בנפגעים הרבים במדינה.
בשעות הערב של שישי נחתה המשלחת הרפואית בהאיטי והקימה בתוך שעות ספורות את בית החולים.
בית החולים היה באותו הזמן בית החולים הגדול ביותר ששירת את נפגעי האסון ומוקם סמוך מאוד לאזור האסון.
כבר ביום שבת אחר הצהריים החל בית החולים לקלוט פצועים רבים.
בבית החולים טופלו עשרות פצועים, חלקם פצועים באורח בינוני עד קשה, וביניהם ילדים רבים.
הצוות הרפואי ביצע למעלה משלושים ניתוחים, חלקם מצילי חיים, ויילד שני תינוקות בריאים.
רעידת האדמה בסנדאי: ב-11 במרץ 2011, זעזע רעש אדמה בעוצמה של 8.9 בסולם ריכטר את יפן.
גלי צונאמי בגובה 15 מטרים שטפו את היבשה וסחפו כל אשר נקרה בדרכם; עשרות אלפי בני אדם נהרגו או הוגדרו כנעדרים ומאות אלפים נותרו בלא קורת גג.
ב־19 במרץ המריא כוח חלוץ רפואי מקצועי, בפיקודו של מר"פ העורף, אל"ם ד"ר אריאל בר, ובהשתתפותו של רע"ן טראומה במקרפ"ר, סא"ל ד"ר אלון גלזברג, על מנת לאמוד מקרוב את הצורך בסיוע רפואי ולהכין את קליטתה של משלחת הסיוע, במידת הצורך.
על פי תמונת המצב שהתקבלה, הוחלט כי צה"ל, באמצעות פקע"ר וחיל הרפואה, ובסיוע משרד הביטחון, משרד החוץ, אט"ל, חיל האוויר וגורמים נוספים, ישגר משלחת רפואית לעיר מניאמיסנריקו שבמחוז מיאגי בצפון מזרח יפן, אשר תספק לתושבי האזור שירותי רפואת שיגרה, בדגש על רפואת מומחים.
ב-26 במרץ, המריאה ליפן משלחת צה"ל בראשותו של תא"ל במיל' שלום בן אריה מפקע"ר ואל"ם ד"ר אופיר כהן-מרום כמפקד הכוח הרפואי.
הגוף הרפואי כלל 30 אנשי סגל רפואי, מהם 14 רופאים (במקצועות: משפחה, פנימית, אורתופדיה, כירורגיה, אורולוגיה, רדיולוגיה, אף אוזן גרון, עיניים, ילדים, נשים ומחלות זיהומיות), 7 אחיות ו-9 אנשי צוות פרא-רפואיים (טכנאי רנטגן, עובדי מעבדה, אנשי מחשוב רפואי, אנשי לוגיסטיקה רפואית ועוד).
תוך שעות ספורות מהגעתה של המשלחת ליעדה הוקם מרכז רפואי מתקדם, אשר שירת את אנשי האזור במהלך 12 ימי שהות המשלחת ביפן.
הסגל הרפואי טיפל בכ-220 איש, מרביתם בתוך המרכז הרפואי וחלקם במסגרת "ביקורי בית" בכפרים בסביבה.
במרץ 2021 בעקבות פיצוץ גדול ואסון שאירע בעיר באטה שבגינאה המשוונית, שלח חיל הרפואה משלחת סיוע רפואי הומניטרי.
המשלחת, שמנתה 67 אנשי צוות, בהם רופאים, אחיות ופרמדיקים, העניקה טיפול רפואי ל-725 מטופלים וביצעה 92 ניתוחים והליכים מצילי חיים.