tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לתנועה ישנן הרבה "קבוצות מקומיות" דהיינו לכל עיר קבוצה הייחודית רק לה, מלבד בפריז בה פועלות עשרות קבוצות.
בתנועה בולט ערך "המינימום המשותף", לפיו כל חבר בתנועה חייב לקיים את מצוות הדת הבסיסיות כאשר הוא נמצא במסגרת התנועה: שמירת שבת, כשרות, ותפילה.
התנועה מפעילה כ-50 סניפים מקומיים בצרפת (שבטי צופים), המחולקים לשש מועצות אזוריות, קבוצה אחת במונטריאול, קנדה, קבוצה בלוקסמבורג הנקראת Luxembourg Ramat Ora אשר משתייכת למועצה האזורית המזרחית, קבוצה בניו יורק וקבוצה בישראל הנקראת Israël Ron Arad.
בדרך-כלל בכל שבט צופים יש לפחות קבוצה אחת בכל אחת משכבות הגיל.
הפעילות בתנועה מחולקת על-פי ארבע שכבות גיל, כאשר כל הפעילות היא מעורבת לבנים ובנות יחד:
החברים - מדריכים (Compagnons): גילאי 18 עד 25
בשנת 2000 הוקם על ידי ז'אן שארל זרביב סניף ישראלי לתנועה.
הסניף נקרא Israel Ron Arad, על שם רון ארד, הנווט הישראלי שנשבה בלבנון בשנת 1988. מטעם סניף זה, נשלחים בכל שנה חניכים ומדריכים ישראליים, בנים ובנות, בעלי קשר כזה או אחר לצרפת, למחנות הקיץ של התנועה בצרפת.
חלק מהחניכים הישראלים הם עולים חדשים שעלו ארצה לאחרונה, חלק אחר עלו ארצה לפני שנים רבות יותר, וחלקם גם דור שני בארץ.
כיום, הסניף הישראלי מונה כ-250 חניכים שמתוכם 40 מדריכים.
הם נשלחים למחנות הקיץ בצרפת, בקבוצות של כ-12 חניכים וזוג מדריכים.
החניכים הישראלים הם חניכים בתנועה לכל דבר ועניין, אך עם זאת מביאים פן חשוב של ישראליות, ויוצרים שיח בגובה העיניים עם בני גילם הצרפתים.
החיבור שנוצר במפגש בין בני נוער עולים חדשים וותיקים מצרפת לבין יהודים בני גילם שמתגוררים בצרפת, מאפשר שיח בריא ואיכותי, ויוצר קשרים כנים בין יהודים ישראלים לצרפתים.
סניף Israel Ron Arad מקיים במהלך השנה פעילויות רבות לחניכיו, בארץ ובצרפת.
בארץ, נערכים בכל אחת מחופשות הלימודים "מיני מחנה", שאורכו בין שלושה לארבעה ימים.
סופי שבוע (Chabat EEIF) נערכים פעמיים או שלוש בשנה.
בנוסף, פעילויות יומיות נערכות אחת לחודש.
נערכים גם סמינרי הדרכה למדריכים, וימי הכנה למחנה הקיץ.
לצרפת נשלחים המדריכים לסמינרי הדרכה ולימוד.
משנת 2016 ועד היום, הסניף הישראלי מוביל גם מחנה קיץ בישראל, בו משתתפים חניכיו הישראליים כמו גם חניכים ומדריכים מצרפת.
בראש הסניף הישראלי עומד ג'רמי קורשיה יחד עם 2 רכזות אנאל סיטבון ולינוי בנסמון.
סמל תנועת הצופים היהודים בצרפת מורכב ממספר רכיבים:
שני האריות אשר שומרים ומגינים על התורה ומסמלים באופן מסורתי את העם היהודי.
התורה, אשר מסמלת את עשרת הדיברות.
פלר דה ליס, סמל תנועת הצופים המסמל את השייכות לארגון הצופים העולמי.
תלתן, סמל אגודת המדריכות והצופות העולמית, אשר נוסף לסמל בשנת 1965 כאשר התנועה הפכה להיות תנועה מעורבת לבנים ובנות יחד.
לתנועת הצופים העבריים היו במהלך השנים קשרים רבים עם הצופים היהודים בצרפת.
הקשרים מתבטאים בעיקר בחילופי משלחות נוער בתקופת הקיץ אך גם בעזרה הדדית כמו הדרכות של מדריכי צופיות מישראל במחנות החורף של התנועה בצרפת ושיתופי פעולה באירועים בינלאומיים כמו ג'מבורי הצופים העולמי.
בקיץ 2013 יצאה משלחת ראשונה מסוגה של 10 חניכי צופים ישראלים למחנה הקיץ הארצי של הצופים היהודים בצרפת לכבוד ציון 90 שנה להיווסדה של התנועה הצרפתית.
תנועת זכויות האישה באיראן (בפרסית: جنبش زنان ایران) היא תנועה חברתית של נשים איראניות הפועלות למען זכויות נשים באיראן.
התנועה החלה את פעילותה לראשונה בשנת 1910, מספר שנים לאחר המהפכה החוקתית האיראנית.
בין השנים 1972 ו-1978 נחלה התנועה הצלחות רבות, בהן מתן זכות בחירה לנשים בבחירות בשנת 1963, כחלק מהמהפכה הלבנה של מוחמד רזא שאה פהלווי.
כמו כן הורשו נשים לעבוד במשרות ציבוריות ונוספו להן זכויות רבות בענייני משפחה ונישואין, ובוטלה חובת חבישת הרעלה.
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, בוטלו רבות מזכויות אלו.
רבים מהחוקים המפלים לא בוטלו גם נכון לשנות ה-10 של המאה ה-21, תחת המשטר והחוק האיראני-איסלאמי, ובהתאם לכך ממשיכה התנועה להילחם באפליית הנשים.
מיזם מפורסם שלה הוא מיזם מיליון החתימות (2006), שנועד לאסוף חתימות אזרחים למען שינוי חוקי האפליה באיראן.
למונח 'פמיניזם' ישנו משמעות שונה בקרב הפמיניסטיות באיראן.
ההבדל העיקרי הוא בין פמיניסטיות חילוניות לבין פמיניסטיות "אסלאמיות".
התפתחותן של תנועות זכויות האישה באיראן
בראשית המאה ה־20 החלו באיראן תהליכי מודרניזציה, שעוררו קונפליקט בין תנועות חברתיות ששאפו לקדם זכויות נשים, לבין הממסד השמרני.
עם זאת, הממשל כן שיתף פעולה עם ארגוני הנשים במאבקים ספציפיים ופעל להפחתת נישואי ילדים, פוליגמיה, הדרה מהחברה הציבורית והפרדה בחינוך.
רוחאללה ח'ומייני עלה לשלטון לאחר ההפיכה מול השאה בשנת 1979, ותקופת שלטונו נפגעו באופן מובהק זכויות הנשים במדינה.
אולם אף על פי כון, הליברליזציה היחסית באמצע המאה ה־20 השאירה את חותמה על הנשים באיראן, וכמות גבוהה יחסית של נשים, בהשוואה לדורות קודמים יותר, המשיכה לדרוש יותר זכויות ומעמד.
בכל הנוגע לתנועת זכויות האישה באיראן אחרי מהפכת ח'ומייני בשנת 1979, הפמיניסטיות באיראן נחלקו לשני סוגים: יש המאמינות כי האסלאמיזציה "דחקה" את הנשים לחברה; אחרות מאמינות כי טבעו הדינמי של השריעה (הדין האסלאמי) הביא להיווצרותה של מודעות פמיניסטית באיראן.
שתי התפיסות הללו זכו לביקורת.
תנועות זכויות האישה לאחר תקופת ח'ומייני
ח'ומייני נפטר בשנת 1989, ובהדרגה לאחר תקופתו, וביתר שאת בעשור השני של המאה, החלו התארגנויות ממוסדות יותר לטובת זכויות הנשים האיראניות.
נושא זה עורר מספר גלים של מחאות נשים, שהחלו כבר עם כינון החוק לאחר ההפיכה של 1979.
חלק משיטות המחאה של נשים למען זכויותיהן מתמקדות בתחום האמנות, הספרות והקולנוע, עם יצירות העוסקות בנושא.
בתחילת המאה ה־21 החל באיראן גל חדש של אמנות פמיניסטית.
תנועת הצופים בגרמניה כוללת כ-150 ארגונים והתאחדויות שונות עם כ-260,000 צופים וצופות.
תנועת הצופים בגרמניה החלה בשנת 1909. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הצופיות הגרמנית הייתה חלק מתנועת הנוער הגרמנית, ביחד עם תנועת הואנדרפוגל.
קבוצה נוספת, שאמנם התקיימה לזמן קצר יותר, אשר הושפעה רבות מהצופיות הגרמנית, הייתה ה- Deutsche Jungenschaft vom 1.11.1929, אשר הוקמה על ידי אברהרד קובל (Eberhard Koebel).
הצופים הגרמנים פרחו עד לשנים 1934-1935, כאשר כמעט כל ארגוני הצופים נסגרו וחבריהם אולצו להצטרף אל הנוער ההיטלראי.
במערב גרמניה ובמערב ברלין, הצופים הוקמו מחדש לאחר שנת 1945, אך צופים היו אסורים במזרח גרמניה עד שנת 1990 לטובת ארגון הפיוניר (Thälmann Pioneers) ולטובת הנוער הגרמני החופשי.
היום קבוצות צופים קיימות בכל רחבי גרמניה.
כיום קיימים כ-150 ארגונים והתאחדויות של צופים בגרמניה, רובם מעורבים מגדרית.
ארגוני הצופים החשובים ביותר או הגדולים ביותר הם:
Ring deutscher Pfadfinderverbände, התאחדות הצופים הגרמנים החברה בארגון הצופים העולמי.
Ring Deutscher Pfadfinderinnenverbände, התאחדות הצופות הגרמניות החברה באגודת המדריכות והצופות העולמית.
Deutscher Pfadfinderverband, התאחדות של 18 ארגוני צופים עצמאיים, ארגון בין דתי, מעורב, עם כ-29,000 חניכים.
משויך לארגון הבינלאומי של הרויאל ריינג'רס.
משויך לארגון הבינלאומי Pathfinders International המשתייך לקהילה האדוונטיסטית של שומרי השבת.
Ring junger Bünde, התאחדות של כ-20 ארגוני צופים וארגוני ואנדרפוגל עם שבטי צופים בגרמניה, אוסטריה וספרד (רובם מעורבים, בסך הכל כ-6,000 חניכים).
Deutscher Pfadfinderbund - ארגון בין-דתי, מעורב, עם כ-2,500 חניכים.
בחודש מאי 1988 נחתם בדיסלדורף הסכם בין ארגון הגג של צופי גרמניה (ה-RING) ובין התאחדות הצופים והצופות בישראל, אשר ממסד את הקשר הרציף בין תנועת הצופים בישראל לבין זו בגרמניה.
משנה זו ואילך, צופים מכל המגזרים בישראל השתתפו בלמעלה מ-200 משלחות חילופי נוער בין המדינות, עם למעלה מ-3,000 משתתפים.
כחלק מאותו הסכם, על כל משלחת לעסוק בעבר המשותף של שתי המדינות ובשואה.
חילופי המשלחות כוללות בעיקר משלחות נוער, אך גם משלחת מרכזים מסורתית מדי שנה, משלחת חניכי צמי"ד מידי 4 שנים ומשלחת של ראשי הארגונים מידי 5 שנים.
משלחות הנוער בין ישראל וגרמניה כוללות אירוח אצל משפחות מקומיות, ביקורים משותפים במחנות ריכוז או באתרי זיכרון לשואה, השתתפות יחד במחנות קיץ של הצופים, סמינרים משותפים ודגש על הצופיות הבינלאומית.
מאז שנת 1989 יצאה משלחת מרכזים כמעט בכל שנה.
המשלחת תמיד כוללת נציגים של כל ארגוני הצופים בישראל (יהודים, מוסלמים, נוצרים ודרוזים) ותוכן המשלחת כולל אירוח אצל משפחות, ביקורים משותפים במחנות ריכוז או באתרי זיכרון לשואה, מפגשים בין מדריכים ורכזי שבטים, סמינרים ועיסוק בנושאים מיוחדים כגון מצב הפליטים בגרמניה, הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ועוד.
מאז משלחת ראשי הארגונים הראשונה בשנת 1988, מידי כ-5 שנים יוצאת משלחת שכזו, לגרמניה או לישראל.
חברי המשלחת הם נציגים בכירים של ארגוני הצופים בשתי המדינות ומטרת המשלחת היא הערכת הפעילויות המשותפות בשנים האחרונות, לקחים ומסקנות והתוויית יעדים לשנים הבאות.
תנועת התוכנה החופשית או תנועת תוכנת הקוד הפתוח החופשית (Free and Open Source Software Movement - 'FOSSM) היא תנועה חברתית, שמטרתה הבטחת חירויות עבור משתמשי תוכנה: החופש להריץ תוכנה, ללמוד אותה, לשנות אותה ולהפיץ עותקים שלה בהפצת-המשך.
מקור התנועה בשנות ה-70, בשילוב תרבות ההאקר והאקדמיה, אך קידום של ממש קיבלה כאשר המתכנת היהודי ריצ'רד סטולמן השיק בשנת 1983 את פרויקט גנו.
שנתיים לאחר מכן הקים סטולמן את קרן התוכנה החופשית שתהווה ארגון המאגד את התנועה.
אבן הפינה בעקרונות התנועה היא קידום שיתוף פעולה בין אנשים באמצעות מחשבים.
משמעות הדבר דחיית ה"תוכנה הקניינית", אשר מעצם טיבה שייכת למישהו מגבילה אפשרויות שיתוף פעולה, ותחת זאת, קידום התוכנה החופשית, במטרה לשחרר את כל משתמשי המחשב ברשת.
סטולמן מציין כי פעולה זו תקדם את ההתקדמות של הטכנולוגיה, כיוון ש"משמעותה הימנעות מהשכפול הבזבזני של מערכת תכנות.
במקום זאת המאמץ יכול לעבור לקידום התוכנה העדכנית ביותר".
בראיון שנתן עבור חוקר האינטרנט יובל דרור, סיכם סטולמן את ההבדלים שבין חברות התוכנה הקניינית לבין המסר של תנועת התוכנה החופשית:
אף על פי שסטולמן התבטא מספר פעמים נגד התוכנה הקניינית כ"מרושעת", המוסד לתוכנה חופשית מכיר בכך שיש משתמשים ומתכנתים התומכים בתנועת התוכנה החופשית ואינם פוסלים כול מאפיין בתוכנה הקניינית כלא מוסרי.
גם לפי סטולמן, יתרונות התוכנה הקניינית בנוחות השימוש הטכנית בהן וברווח הכלכלי שהיא מניבה לעסקים.
לפי ג'ואל ווסט מאוניברסיטת סן חוזה, "כיוון ששינוי חברתי יכול להתרחש כתוצר נלווה בלתי מתכונן של שינוי טכנולוגי, לעיתים קרובות תומכי הטכנולוגיות החדשות מקדמים אותן כאמצעים לשינוי חברתי חיובי." אמירה זו מתמצתת רבות מהבסיס הרעיוני שביסוד התנועה לתוכנה חופשית.
אם שינוי חברתי יכול להיות תוצאה של התקדמות טכנולוגית, כיצד זה מוסרי למנוע זאת מאנשים?
באמצעות השימוש במחשב לדוגמה יש לאדם אפשרויות מגוונות בהרבה לגשת למידע מאשר לפניו, ואסור שטכנולוגיה זו תהיה חופש מותנה, בחזקת פריווילגיה סלקטיבית.
התנועה מכוונת לכול הפחות לעורר מודעות לרעיונות אלה.
ליבת העבודה של תנועת התוכנה החופשית בפיתוח תוכנה.
גם בעת הפיתוח, התנועה נמנעת משימוש בתוכנה קניינית.
לפי סטולמן, "הדבר היחיד בתחום התוכנה שיותר גרוע מעותק לא מורשה של תוכנה קניינית, זה עותק מורשה תוכנה קניינית, כיוון שזה עושה אותו נזק לקהילת המשתמשים, אך בנוסף יוזם המפלצת מפיק רווח מזה."
משתמשי תוכנה רבים הנתקלים בתוכנה חופשית אינם מודעים למאפייניה ועלולים להסכים להחליפה בתוכנה לא חופשית, או להוסיף עליה תוכנה לא חופשית.
לכן ישנם חברים בתנועת התוכנה החופשית שמקדישים זמן לקידום מודעות לעקרונותיה על ידי מתן הרצאות ואירוח כנסים.
אליוט, מהמכון לתוכנה אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, קושרת בין קידום תנועת התוכנה החופשית לבין החובה לאפשר לכול אדם את הזכות להשתמש באינטרנט, בהנחה שיש לו מחשב נגיש.
לטענתה העולם הפך ליותר מבוסס על מסגרת הטכנולוגיה ויכולות הקידום שלה, ולכן בקיומו של אינטרנט סלקטיבי אין שום הגיון.
לפי חוקרים נוספים התומכים בתנועת התוכנה החופשית, אם השאיפה היא לחיות בעולם המאפשר דו-קיום הנהנה מעזרה הדדית ותקשורת בינלאומית, תוכנה חופשית היא מטרה ראשונה במעלה.
רעיונות אלה הם ניסיון לקדם "סביבה שיתופית" בה קיימת הבנה של יתרונות הקהילה הקרובה והרחוקה כאחד.
התנועה לחופש התוכנה מתנגדת לרישום פטנטים והרחבת חוק זכויות היוצרים במיוחד בהקשר של תוכנה, ומבצעת שתדלנות בבתי מחוקקים בנושא.
במקביל התנועה מעודדת משרדי ממשלה ועבודות יזמות ממשלתית להשתמש בתוכנה חופשית.
בישראל עמותת המקור עובדת מול ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, ולשם כך מרכזת את היוזמות הממשלתיות השונות ברחבי העולם, בדף קוד פתוח בסגנון ויקי.
החל מראשית המאה ה-21, הוקמו ארגונים בתוך תנועת הקוד החופשי, שעיקר פעילותם במעקב אחר תפוצת התוכנה החופשית.
בשנת 2004 הוקם אתר open hub, שעיקר פועלו מעקב אחר כמות הפעילות והשינויים הטכניים הנעשים בתוכנות קוד חופשי.
האתר מנתח את הנתונים ובכך מספק זווית כמותית על פעילות התנועה ומידת צמיחתה לאורך זמן.
מפעילת האתר היא החברה הפרטית Black Duck Software התומכת בפעילות התנועה.
בעקבות פעילות התנועה החל משנות ה-80, ממשלות רבות בוחנות את השימוש בתוכנה חופשית כחלופה יעילה וזולה לתוכנות קנייניות.
בארצות הברית נעשו מאמצים כבר מראשית המאה להעביר חקיקה ברמת המדינות, שתעודד את השימוש בתוכנה חופשית על ידי משרדי המדינה ורשויותיה.
החל מ-2009 הממשלה הבריטית מפעילה מספר תוכניות על בסיס תוכנות קוד חופשי.
מגמה זו זכתה לתגובה אוהדת מצד תנועת התוכנה החופשית במדינה.
בשנת 2006 ממשלת ונצואלה הייתה הראשונה להוציא צו המחייב את כול זרועות הממשלה לעבור לשימוש בתוכנה חופשית, תוך שנתיים מיום הוצאת הצו.
בישראל העבודה המשותפת של תנועת התוכנה החופשית ומשרד האוצר הניבה בשנת 2003 תרגום עברי לתוכנת "Open Office", שהיה מיועדת להפצה לאזרחי המדינה להוזלת עלויות המשתמש.
יוזמה זו לא זכתה לתהודה ומאז לא נערכו ניסיונות חוזרים רשמיים מצד משרדי הממשלה לעבור לשימוש בתוכנה חופשית.
אוהדי התנועה בישראל מציינים כי מגמת העלייה בשימוש בתוכנה חופשית נרשמה מאז בעיקר במגזר הפרטי ובפרט בתעשייה הישראלית, לרבות תעשיית הביטחון.
כמו רבות מהתנועות החברתיות, בתנועת התוכנה החופשית יש דיון פנימי מתמשך בין מספר ארגונים.
עם השנים פותחו מספר תוכנות חופשיות מובילות, חלקן צברו בסיסי אוהדים בקרב מתכנתים, הקימו קרנות וגייסו תומכים נוספים.
(לדוגמה קרן מוזילה, קרן התוכנה אפאצ'י, קהילת דביאן ויוזמת הקוד הפתוח) לצד הארגון הוותיק המוסד לתוכנה חופשית, המחלוקות בין הארגונים בדרך כלל נעשות על בסיס חלוקה ארגונית זו.
דיון ער במיוחד נערך על הצורך לשתף פעולה עם גורמים כלכליים חזקים במשק, מול הצורך לשמור על הנאמנות העקרונית לערכי התנועה.
בדרך כלל על בסיס התוכנות החופשיות המובילות השונות.
המושג "קוד פתוח" נטבע ואומץ בשנת 1998 על ידי קבוצת משנה בתנועת התוכנה החופשית, בתגובה למה שנתפס על ידם כ"התמקדות יתירה בפילוסופיה ובפוליטיקה" של התנועה.
בפברואר אותה שנה הוקמה יוזמת הקוד הפתוח, המסכימה עם כול עקרונותיה של תנועת התוכנה החופשית, אך אמורה להוות ארגון פרגמטי, המתרכז ביוזמות חינוכיות וקידום החקיקה בנושא.
מבחינה טכנית, המושג קוד פתוח מחדד את שאיפת התנועה שלא רק התוכנה צריכה להיות חופשית, גם הקוד שלה אמור להיות נגיש לכל אחד לשנות אותו ולהשתמש בו.
מנגד, מייסד פרויקט GNU ריצ'רד סטולמן מסרב לוותר על המילה "חופש" בשם התנועה, משום לטענתו זה "מפספס את הנקודה העיקרית".
אף על פי שהארגונים נותרו נפרדים וישנם ארגונים המשתמשים במונח "תוכנת קוד פתוח" בעוד אחרים משתמשים במונח "תוכנה חופשית", ההבדלים בפועל נותרו סמנטיים בעיקרם.
לכן לעיתים קרובות נהוג לקבץ את שני המושגים יחד ולכנות את התוכנה "תוכנה חופשית בעלת קוד פתוח" .
במהלך השנים החלו להישמע ביקורות מסוגים שונים על תנועת התוכנה החופשית.
רוב הביקורות עולות מצד אנשי מקצוע, מתכנתים ומדעני מחשב, שלרוב אינם מתנגדים לעצם הרעיון של תוכנה חופשית אך אינם מסכימים עם דרכה של התנועה.
חלק מהביקורות, כמו זו של יוזמת הקוד הפתוח, מתמקדות בדגש הפוליטי הבלתי מתפשר של התנועה.
לפי אנתרופולוג תרבות ההאקר אריק ס.
ריימונד, על התנועה למצוא דרכים להתפשר באופן זמני עבור הישגים ארוכי טווח בתחום החקיקה.
גם מפתח ליבת מערכת ההפעלה של לינוקס, לינוס טורבאלדס, השותף לרעיונות היסוד של תנועת התוכנה החופשית, התבטא ברוח ביקורתית על הצורך בפרגמטיות בתנועה.
עם התעצמות התנועה בראשית המאה ה-21, החלו להישמע הסתייגויות מתוצאות התפתחותה המהירה.
אחד מעקרונות התנועה לתוכנה לחופשית הוא פתיחת התוכנה לעריכה ותיקון על ידי מתכנתים הפועלים ללא יד מכוונת.
במאמרו "מאואיזם דיגיטלי", העוסק בבעייתיות הקיימת בחכמת ההמונים מזהיר מדען המחשב ג'רון לנייר גם מפני ההשלכות של שיטת תכנות זו.
הוא מבחין בדמיון הקיים לטענתו בינה לבין שיטת העריכה בוויקיפדיה (שאמנם נשענת על מנוע קוד פתוח), ומוצא ש"מחסור בקול אחיד והיעדר רגישות לאסתטיקה" הופכים תוכנות חופשיות ל"חסרות אונים בהגיעם ליצור ממשק משתמש אלגנטי או חוויית משתמש בכלל".
בהתייחס במיוחד לוויקיפדיה, לנייר גם מביע דאגה לניצול עבודתם של רבים ללא מתן קרדיט.
לדעתו בעיה זו אינה מתרחשת בהקשר לתוכנה חופשית, בה מתכנתים אינם פועלים באנונימיות ושואפים להטביע חותם אישי על עבודתם.
אולם ביקורת חוזרת שעולה בהקשר להתפתחות התוכנה החופשית היא התגמול ההולם למתכנתים.
ריצ'רד סטולמן בעצמו הודה בראיון רדיו כי בעיה זו מקשה על מימון פרויקטים שבמרכזם תוכנה חופשית.
אולם לטענתו ישנם מספר מודלים המאפשרים למתכנתים להתפרנס גם ללא שימוש בתוכנה קניינית כלל.
תנועת התוכנה החופשית תומכת בתוכנית הפצת הרישיונות של Copyleft (הנקראת לעיתים בשם הביקורתי "רישיון ויראלי").
בצורתה הטהורה, רישיון Copyleft קובע כי כל עבודה נגזרת מתוכנה חייבת להיות אף היא נתונה לרישון הפצה זה.
תנאי רישיון אלה יכולים להיאכף רק באמצעות הצהרת זכויות יוצרים.
המבקרים של רישיון זה רואים בכך הגבלה של היכולת לשנות תוכנות, שאינה עולה בקנה אחד עם הדגש המושם בתנועת התוכנה החופשית על "חירויות" מסוימות, במיוחד בהשוואה לרישיונות תוכנה חופשית חלופיים ומתירניים יותר, כמו רישיון BSD, רישיון MIT ורישיון אפאצ'י.
המצדדים ברישיון זה טוענים כי הוא אינו תקף לכול שימוש אך מצד שני מבטיח שעבודתם לא תתמזג לתוך תוכנות קנייניות.
כיום המוסד לתוכנה חופשית ויוזמת הקוד הפתוח מחזיקות ברשימה של עשרות רישיונות להפצת תוכנה חופשית ובעלת קוד פתוח.
ריבוי הרישיונות בתחום התוכנה החופשית הוא בעצמו מקור לדאגה בקרב אוהדי ומבקרי התנועה.
המורכבות הגוברת של הרישיונות השונים והפיצול הקיים בהעדפותיהם של מתכנתים, מקשה על שיתוף פעולה בין תוכנות המופצות תחת רישיונות שונים.
ככלל ישנה הסכמה בקרב רוב תומכי התנועה כי רצוי להקטין את כמות הרישיונות החדשים וכי כתיבתם צריכה להתאים לרישיונות המרכזיים הקיימים.
הגרסה השלישית של הרישיון הציבורי הכללי של גנו עוררה בשל כך מחלוקת רבה, כיוון שחלקים בה אינם תואמים את הגרסאות הקודמות של הרישיון.
מספר יוזמות תוכנה חופשית, ובפרט לינוקס, החליטו שלא לעדכן רישיונן.
תנועת הצופים של דנמרק מורכבת מכ-10 ארגונים שונים של תנועת הצופים.
רובם שייכים לשתי ההתאחדויות הגדולות, אך חלקם ארגוני צופים עצמאיים לחלוטין.
בתוך צופי דנמרק נכללים גם ארגוני הצופים של גרינלנד, איי פארו ודרום שלזוויג.
הצופים בדנמרק הוקמו בשנת 1909. צופי דנמרק היו בין הארגונים המייסדים של ארגון תנועת הצופים העולמי וצופות דנמרק היו בין הארגונים המייסדים של אגודת המדריכות והצופות העולמית.
צופות דנמרק מכילות אך ורק בנות, בעוד שבמדינות אחרות גם לבנים מותר להצטרף לתנועת הצופות.
נכון לשנת 2003, 22,090 בנות היו חברות בתנועת הצופות של דנמרק.
ארגון הצופים הדני של דרום שלזוויג
צופי YMCA של איי פארו
Pigespejdernes Fællesråd Danmark (המועצה המשותפת של המדריכות הבנות בדנמרק) - 22,090 חברות.
Georgs Gilderne i Danmark (אחוות הצופים והצופות הלאומית של דנמרק) - 7,000 חברים.
בשנת 1920, ארגון הצופים והצופות הדני Det Danske Spejderkorps (DDS) היה אחד הארגונים המייסדים של ארגון הצופים העולמי (שנקרא בזמנו הכנס הבינלאומי של הבוי-סקאוטס).
צופי ה-YMCA של דנמרק זכו בחברות עצמאית בארגון העולמי בשנת 1924. בשנת 1961, ועידת הצופים העולמית קבעה כי החברות בארגון הצופים העולמי פתוחה רק לארגון צופים אחד מכל מדינה, החלטה שהובילה להקמת מועצת צופי דנמרק, גוף מטרייה הכולל בתוכו מספר ארגוני צופים שונים בדנמרק בדומה להתאחדות הצופים והצופות בישראל.
מועצת צופי דנמרק הוקמה ב-23 באפריל 1962.
צופי דנמרק מקיימים מחנה ארצי משותף, ג'מבורי, של כל הארגונים החברים במועצת צופי דנמרק וביחד עם המועצה המשותפת של המדריכות הבנות בדנמרק (הארגון המקביל של הצופות) מאז שנת 2012 מידי 5 שנים.
הג'מבורי הארצי הראשון של צופי דנמרק התקיים ליד הולסטברו ביולי 2012. יותר מ-37,000 משתתפים לקחו חלק במחנה הצופים הענק.
ג'מבורי ארצי נוסף של צופי דנמרק התקיים ביולי 2017 עם כ-40,000 משתתפים, ביניהם גם משלחת ישראלית של תנועת הצופים העבריים עם כ-200 חניכים.
ג'מבורי צופי דנמרק האחרון התקיים ביולי 2022 ליד Hedeland עם כ-32,000 משתתפים, ביחד עם מעל 60,000 אורחים שהצטרפו למחנה בתור מבקרים.
במחנה הזה השתתפה גם משלחת ישראלית ענקית עם כ-250 משתתפים והיא כללה משלחת תנועתית של חניכים מכל הארץ במקביל למספר משלחות שבטיות של שבטי צופים מרחבי ישראל.
הג'מבורי היה מחולק לשלושה תתי-מחנות, אשר נקראו על שם 3 הרשויות המקומיות המארחות: Høje Taastrup, Greve ו-Roskilde.
בנוסף, היה תת-מחנה בשם Hedeland אשר שימש את צוות המתנדבים המפעיל את הג'מבורי.
תנועת הצופים בפולין מורכבת משנים-עשר גופים עצמאיים עם כ-160,000 צופים וצופות חברים.
הארגון הגדול ביותר מבחינת מספר החברים בו הוא ארגון הצופים והצופות הפולני (Związek Harcerstwa Polskiego; ZHP) עם כ-140,000 חברים.
היסטוריה של תנועת הצופים בפולין
בתחילת המאה ה-20, פולין חולקה בין גרמניה, רוסיה, ואימפריות אוסטרו-הונגריה.
הפולנים, גם מבוגרים וגם צעירים, יצרו הרבה שורשים לתנועות וארגונים, שמטרתם שימור האומה ובסופו של דבר, מאבק על עצמאות.
אחד מהארגונים הללו היה ארגון הנוער "Zarzewie".
הצופיות הוצגה לחלק של פולין באוסטריה-הונגריה על ידי הסופר הפולני, אדמונד נגנווסקי, שכתב מאמר על ארגון הצופים העולמי ב-Słowo Polskie (לבוב, 16 בספטמבר 1909), בין שאר המאמרים על מערכת החינוך באנגליה.
מאוחר יותר הוא החל להתכתב עם ראש הצופים העולמי, באדן-פאוול, אשר עודד את נגנווסקי לשווק את תנועת הצופים בפולין ושלח לו עותק של צופיות לבני הנעורים.
הספר תורגם לפולנית על ידי פעיל של Zarzewie, אנדריי מלקווסקי.
העבודה הוטלה עליו כעונש על איחורים רבים בתנועת הנוער.
אנדריי מלקווסקי התלהב מאוד מהספר ופעל ליישם את התנועה החדשה ביחד עם אשתו אולגה דרהונווסקה מלקווסקה.
כתוצאה מכך, תנועת הצופים הפולנית החלה לפעול רשמית בשנת 1910 בלבוב.
תחילה לצופים לא היו מדים אחידים, מכיוון שחלק מהקבוצות רצו להישאר עצמאיים.
עם זאת, כל הקבוצות קיבלו סגנון ועיצוב דומה, ותג צופים עולמי אחיד, עם אותיות נוספות ONC (אשר מייצגות "Ojczyzna, Nauka, Cnota", כלומר, "מולדת, למידה, זכות").
התוכנית הייתה מורכבת משלושה חלקים; רעיון הצופים המוכר, המדע, במיוחד המחקר של ההיסטוריה הלאומית וערכים ושפה לאומיים, ובסיס לאימונים צבאיים.
מספר ארגוני צופים עצמאיים התפתחו תחת פיקוחם של הארגונים הקיימים, בעיקר חברת ההתעמלות "Sokół", תנועת "Zarzewie", או ארגון "Eleusis".
תודות להשפעה של הארגון האחרון, עד היום קוד הצופים בפולין מחייב "להיות טהור בחשיבה, בדיבור, במעשים, לא לעשן, ולא לשתות אלכוהול".
ההתפתחות המהירה והפופולריות של הצופים נמשכה עד 1914, אך נקטעה על ידי פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
לאחר פלישת גרמניה לפולין ב-1939 ארגון ZHP הפך לארגון פשע על ידי הנאצים (שהלכו רחוק והתחילו בהוצאה להורג של צופים וצופות רבים, יחד עם עוד מנהיגי התנגדות אפשריים), אבל הצופים המשיכו לפעול בסתר.
כינויים של חברי הצופים הפך להיות הדרגות האפורות (Szare Szeregi), והם שיתפו פעולה עם מדינת פולין הסודית ועם התנגדות ארמייה קריובה.
מספר צופים בוגרים יותר ביצעו משימות חבלה של התנגדות מזוינת.
הצופות הבנות יצרו יחידות עזר כאשר עבדו בתור אחיות, נשות קשר ונשאיות תחמושת.
באותו הזמן הצופים הצעירים היו מעורבים כביכול ב"אירועי חבלה קטנים", אשר כללו חלוקת כרוזים או ציור גרפיטי על קירות.
במהלך מבצע סופה, הצופים השתתפו באופן פעיל בקרבות, במיוחד במהלך מרד ורשה.
בשנת 1945 תנועת ה-ZHP שחזרה את שמה הקודם וחזרה לפעילות ציבורית.
עם זאת, השלטונות הקומוניסטיים של פולין לחצו על הארגון להיות חבר של תנועת הפיונירים, ובסופו של דבר, בשנת 1949, אסרו על תנועת הצופים לפעול בפולין, בעוד חבריה הצטרפו למפלגת הפועלים הפולנים המאוחדים כתוצאה מכך.
ארגון חדש תחת אותו שם נוצר על ידי הממשלה הקומוניסטית לאחר מותו של ראש הממשלה הסובייטי יוסיף סטלין.
צופי פולין מקיימים קשרים רבים עם צופי ישראל שבאים לידי ביטוי בעיקר בחילופי משלחות.
בשנת 2013 יצאה משלחת של בוגרים מתנועת הצופים העבריים בישראל למפגש עם צופי פולין בתוכנית שנקראה "פולין היפה".
בקיץ 2016 יצאו שתי משלחות נוער לג'מבורי בינלאומי של מדינות מרכז אירופה בפולין, משלחת אחת הייתה מטעם הצופים העבריים ומשלחת שנייה מטעם הצופים הדרוזים.
בקיץ 2018 השתתפו במחנה הארצי של צופי פולין 2 משלחות מתנועת הצופים העבריים בישראל ובשנת 2020 תוכננה משלחת גדולה של מעל 200 משתתפים לג'מבורי צופי אירופה בפולין שבסופו של דבר לא יצא לפועל בגלל מגפת הקורונה.
בקיץ 2021 לראשונה במסגרת מסע הבוגרים לפולין של תנועת הצופים התקיים מפגש עם בכירים בתנועת הצופים של פולין במטרה לחזק את היחסים בין שתי תנועות הנוער.
תנועת השמאל הירוק (באיסלנדית: Vinstrihreyfingin – grænt framboð), אות המפלגה: V היא מפלגה באלת'ינגי, בית הנבחרים של מדינת איסלנד, המתבססת על רעיונות של סוציאליזם דמוקרטי, פמיניזם, פציפיזם ושל שמירה על הסביבה.
בעקבות הבחירות שנערכו בשנת 2017 היא קיבלה 11 מושבים, הובילה את הקואליציה הממשלתית, וקתרין יקובסדוטיר, מנהיגת המפלגה, כיהנה כראש הממשלה של איסלנד.
לאחר בחירות 2021 ירד כוחה והמפלגה נכנסה לקואליציה בה הייתה רק המפלגה השלישית בגודלה, אך בכל זאת יקובסדוטיר המשיכה לקדנציה נוספת בראשות הממשלה, שהסתיימה באפריל 2024.
ניצנים ראשונים שהחלו בשנת 1930, בזמנן של ולאחריה .
המפלגה עצמה הוקמה בשנת 1999 על ידי חברי פרלמנט ממפלגת הברית העממית שלא השלימו עם הצטרפות המפלגה לברית הסוציאל-דמוקרטית.
בפעם הראשונה בה השתתפה בבחירות, בשנת 1999, המפלגה קיבלה 9.1% מקולות הבוחרים ו-6 מקומות באלת'ינגי.
בשנת 2009 ייצוגה גדל ל-9 מקומות והיא לראשונה נכנסה לממשלה בראשות יוהנה סיגורדרדוטיר.
תוך זמן קצר, ליליה מוססדוטיר שהייתה בין ראשי התנועה התפצלה ממנה, והקימה את מפלגת סולידריות שמעולם לא התמודדה בבחירות לפרלמנט.
בבחירות של שנת 2016 ייצוגה של תנועת השמאל הירוק גדל ל-10 מקומות.
בבחירות של 2024 לא הצליחה המפלגה להכניס אף נציג לאלת'ינגי.
המפלגה דוגלת ברעיונות של סוציאליזם דמוקרטי, פמיניזם, פציפיזם וסביבתנות.
היא מתנגדת לשיתוף פעולה של המדינה עם ברית נאט"ו ולחברות בקהילה האירופאית ותומכת ברשות הפלסטינית.
המפלגה כוללת כ-5000 חברים והיא חברה ב
למפלגה סניפים מקומיים ברחבי איסלנד, וכמו כן מקושרים אליה תנועת הנוער "שמאל ירוק צעיר" וארגון הקשישים .
תנועת הנוער "שמאל ירוק צעיר" (אוּנְג וִינְסְטְרִי גְרָיִין, Ung vinstri græn) אמנם משמשת אגף הנוער של המפלגה, אך היא תופסת את עצמה כגוף עצמאי בעל עמדות עצמאיות שלא תמיד תואמות לאלו של תנועת השמאל הירוק ובפועל ככאלו שמרסנות את מפלגת האם.
האספה הלאומית של השמאל הירוק היא הסמכות העליונה במפלגה.
מאחר שהאסיפה הארצית מתכנסת כל שנתיים, הטיפול בענייני היומיום מתבצע בידי הנהגת המפלגה שמתכנסת מדי חודש, ומורכבת מ-11 חברים רגילים וארבעה סגנים שנדרשים לפעול לפי תקנון המפלגה והחוק.
במהלך השנתיים שבין פגישות האספה הארצית משמשת מועצת המפלגה בתור הסמכות העליונה במפלגה.
מועצת המפלכה מורכבת מחברי ההנהלה, חברי פרלמנט וסגניהם, נציגי השלטון המקומי, יושבי ראש מועצות המחוזות, יושבי ראש הסניפים האזוריים, נציג תנועת הנוער של המפלגה ו-40 נציגים נוספים הנבחרים במיוחד למועצה על ידי האספה הלאומית.
בתור יו"ר מועצת המפלגה משמש סגן יו"ר ההנהלה.
כאשר הוקמה פקיסטן בחלוקת הודו בשנת 1947, היא הייתה איחוד של כלל המוסלמים שבהודו הבריטית כך שהיא הייתה מורכבת מקבוצות אתניות ושפות שונות ואף לא רציפה מבחינה גאוגרפית כיוון שמזרח בנגל שכנה במנותק ממערב פקיסטן כאשר הודו מפרידה ביניהן, והשלטון המרכזי היה מסור בידי הפקיסטנים אשר שכנו בצד המערבי.
בשנת 1948, ממשלת פקיסטן, שישבה בחלקה המערבי של המדינה, קבעה את האורדו כשפה רשמית היחידה, והציתה מחאות נרחבות במזרח בנגל בקרב דוברי הבנגלית.
אל מול המתחים העדתיים הגוברים ואי שביעות רצון המונית מהחוק החדש, הוציאה הממשלה מחוץ לחוק את ההפגנות.
תלמידי אוניברסיטת דאקה ופעילים פוליטיים אחרים התריסו נגד החוק וארגנו מחאה ב־21 בפברואר 1952. התנועה הגיעה לשיאה כאשר המשטרה הרגה מפגינים סטודנטים באותו יום.
מקרי המוות עוררו אי שקט אזרחי נרחב.
לאחר שנים של קונפליקט, השלטון המרכזי נענה והעניק מעמד רשמי לשפה הבנגלית בשנת 1956.
תנועת השפה הגבירה את הרגשות הלאומיים וחיזקה את הזהות הלאומית הבנגלית במזרח פקיסטן, והפכה למקדמת תנועות לאומניות בנגליות, כולל תנועת 6 הנקודות אשר בעקבותיה נוצרה מלחמת השחרור של בנגלדש וחוק יישום השפה הבנגלית ב-1987. בבנגלדש מצוין התאריך 21 בפברואר כיום תנועת השפה והוא חג לאומי.
אנדרטת שאהיד מינר הוקמה בסמוך למכללה לרפואה של דאקה לזכר התנועה וקורבנותיה.
בשנת 1999 הכריזה אונסק"ו על 21 בפברואר כיום שפת האם הבינלאומי, כמחווה לתנועת השפה ולזכויות האתנו לשוניות של אנשים ברחבי העולם.
תנועת הצופים בארצות הברית היא תנועת נוער, שכוללת מספר ארגוני צופים בארצות הברית, ביניהם צופי אמריקה (Scouting America), תנועת הצופות של ארה"ב (Girl Scouts of the USA) ועמותות אחרות המוכרות על ידי אחד מארגוני תנועת הצופים הבינלאומיים.
ישנן גם כמה קבוצות קטנות ובלתי תלויות שנחשבות "דמויות צופים" או קשורות לצופים באופן כלשהו.
תנועת הצופים הבנים של אמריקה היא הגדולה ביותר מבין תנועות הצופים בארצות הברית, עם כ-2.3 מיליון בני נוער וכמיליון מתנדבים בוגרים.
בעקבות תלונות רבות על התעללות מינית במסגרת פעילות התנועה, הגישה התנועה בקשה לפשיטת רגל בפברואר 2020. בנובמבר 2020 הודיעה התנועה שהוגשו כנגדה יותר מ-95,000 תלונות על הטרדה מינית.
בתנועת הצופות הבנות של ארצות הברית חברים כ-1.8 מיליון בנות נוער וכ-750,000 מתנדבים בוגרים.
התנועה הפרוגרסיבית בארצות הברית הייתה בשיאה בראשית המאה העשרים.
עם הגירת המשפחות ממרכזים כפריים לעירוניים, היו בקרב אנשים מסוימים חששות שגברים צעירים כבר לא לומדים פטריוטיות ואינדיבידואליזם.
החל משנות השבעים של המאה ה-20, ימק"א היה מקדם רווחה חברתית ורפורמות אחרות בהן מעורבים גברים צעירים סביב תוכנית של התפתחות נפשית, פיזית, חברתית ודתית.
מועדוני תירס מוקדמים לבני חוות חקלאיות החלו להתפתח לארגון בשם 4-H בסביבות 1902. בשנת 1896, שנים לפני שנוסדה תנועת הצופים על ידי רוברט באדן פאוול, הוא פגש את ראש הצופים (סיירים) הצבאיים האמריקני באפריקה הבריטית, פרדריק ראסל ברנהאם.
פאוול למד מברנהאם את יסודות הסיור וקיבל ממנו השראה.
ארנסט תומפסון סטון הקים את תנועת "Woodcraft Indians" בשנת 1902 ופרסם את הספר The Birch Bark Roll of the Woodcraft Indian's בשנת 1906. בשנת 1905 הקים דניאל קרטר בירד את תנועת "Sons of Daniel Boone".
כאשר הקים באדן-פאוול את התוכנית הראשונה לצופים ב-1907, הוא השתמש באלמנטים מעבודתו של סטונס בספר צופיות לבני הנעורים.
מספר ארגוני צופים מקומיים קטנים החלו בארצות הברית זמן קצר לאחר מכן, שהבולטים ביניהם הם "הצופים הבנים של ארצות הברית" (BSUS), "הצופים הלאומיים של אמריקה" (NSA) ו"צופי השלום בקליפורניה".
בהמשך, התמזגו תנועות אלה לתנועת הצופים הבנים של אמריקה (BSA) זמן קצר לאחר שנוצרה.
תנועת "Royal Ambassadors" של הוועידה הבפטיסטית הדרומית הוקמה בשנת 1908 לבנים בגילאי יסודי.
ימק"א במישיגן ארגנה גדודי צופים על בסיס "צופיות לבני הנעורים" כבר בשנת 1909. מייסד צבא הישע, ויליאם בות', נפגש עם באדן-פאוול לדיון על תוכנית אפשרית של צופים במסגרת צבא הישע.
המוציא לאור W.D Boyce משיקגו ביקר בלונדון בשנת 1909, שם פגש את אדם שבעתיד כונה "הצופה הלא מזוהה" (The Unkonwn Scout) ושמע ממנו על תנועת הצופים.
בויס קיבל ממנו את הזכויות להקמת תוכנית צופים בארצות הברית, ומיד לאחר שובו רשם את "הצופים הבנים של אמריקה" כאגודה ב-8 בפברואר 1910. אדגר מ.
הנמר התעניינו בתנועת ה-BSA המתהווה ושכנעו את בויס להעביר את התוכנית לימק"א לפיתוח.
רובינסון גייס את סטון, בירד ומנהיגים בולטים אחרים בתנועות הנוער המוקדמות.
לאחר פיתוח ראשוני, העביר רובינסון את התנועה לניהולו של ג'יימס ווסט, שהפך למנהל הצופים הראשי הראשון.
לאחר מכן החלה תנועת הצופים להתרחב בארצות הברית.
קבוצות אחרות השתמשו בשם הצופים, אך לא סיפקו לחניכים את תוכניות הסיור שמאפיינות את הצופים.
צופי הנערים של קולונל קודי הוקמו בשנת 1909 ונמשכים עד היום בשם ברית הצוערים האמריקאית.
צופי יער מישיגן אורגנו בשנת 1911 ככוח סיוע לשירותי כיבוי האש והיו מודל שהועתק על ידי ניו יורק.
צופי יער אלה נחשבו כמזוהים עם ה-BSA.
ה-ABS שינו את שמם לצופי בנים בארצות הברית בשנת 1913 לאחר לחץ של ה-BSA.
בויס יצר את הצופים הבודדים של אמריקה בשנת 1915 ומיזג אותם ל-BSA בשנת 1924. ארגון הריינג'רס של אמריקה, ארגון לנערים צעירים יותר, הוקם בעזרת ה-BSA והתמזג ברובו לתוך ה-BSA בשנת 1930.
סטון הפעיל מחדש את תנועת ה-Woodcraft לאחר שיצא מה-BSA בשנת 1915, אך התוכנית דעכה לאחר מותו ב-1946. לאחר שסייעה ליצור את תנועת ה-BSA וראתה אותה צומחת לתנועה יריבה מוצלחת, החלה YMCA את תנועת ה-Indian Guides בשנת 1926.
לאחר שבית המשפט העליון בארצות הברית אישר ש-"צופים הוא סימן מסחרי של ה-BSA, נאלצו כמה ארגוני צופים לשנות את שמם.
בשנת 1918, התנועה של צבא הישע שינתה את שמה לLife-Saving-Guards-Boys, מה שהביא למעבר של יחידות רבות מהתנועה ל-BSA.
בעקבות זאת החל לחץ מצד מנהל הארגון ליצירת התקשרות רשמית עם ה-BSA.
תנועת ה-ABS שינתה את שמה ל"הצוערים האמריקאים" בשנת 1919. ארגון זה שרד מספר שנים תחת שמות שונים לפני שהתפוגג.
תנועת ה-"Columbian Squires" הוקמה בשנת 1925. בשנת 1929 הוענק אישור מיוחד ליחידות מסוימות בתנועת הנוער של צבא הישע להצטרף לשני הארגונים יחד.
חיל הצוער הקלוויניסטי הוקם רשמית בשנת 1952 על ידי הכנסייה הרפורמית הנוצרית של צפון אמריקה.
תנועת הרויאל ריינג'רס נוסדה בשנת 1962 כארגון חינוכי של קבוצת הכנסיות "אסיפות האל" (Assemblies of God).
בשנת 1975, תנועת "Camp Fire Girls of America" שינתה מדיניותה והפכה לתנועה משותפת לבנים ובנות, בשם "Camp Fire".
בשנת 2001 הוקמה תנועת SpiralScouts International כחלק מכנסייה ויקנית בעיירה אינדקס שבוושינגטון.
על אף שתנועה זו משרתת בעיקר את הקהילה הוויקנית, היא פתוחה לחברים מכל אמונה וכן ללא-מאמינים.
הקבוצה קטנה ומשותפת לבנים ובנות, וטוענת לחברות של 150 מתנדבים בוגרים ו-350 צופים בשנת 2013. בעקבות המחלוקות בנושאי מגדר שנוגעות לחברות בצופים הבנים של אמריקה, הציעו SpiralScouts את הדרגה הגבוהה ביותר לחברים שקיבלו דרגת Eagle Scout בתנועת הצופים ומוכנים להחזיר את עיטוריהם לצופים הבנים של אמריקה לאות מחאה.
בשנת 2003, התנתקה קבוצת צופים בנים בשכונת מזרח הארלם בעיר ניו יורק מה-BSA, בגלל מדיניות החברות שאינה מכלילה חברים הומוסקסואלים.
הם הקימו את תנועת ה-Navigatiors USA, קבוצת צופים משותפת לבנים ובנות.
בשנת 2008, איגוד השירותים של באדן-פאוול (Baden-Powell Service Association) הוקם לאחר שמנהיג קבוצת הצופים, דייוויד אטצ'לי, בוושינגטון, מיזורי, נלחם על אימוץ מדיניות ללא-אפליה עבור הקבוצה שלו.
הקבוצה דיווחה על 19 שבטים בשנת 2013.
צופיות לבנות בארצות הברית החלה כאשר שולבו בנות Camp Fire בשנת 1910 בעזרת ה-BSA.
שוב נכחה השפעתו של סטון בעזרת תוכנית האותות שלו וטקסים אינדיאנים.
קבוצות בנות מקומיות אחרות הוקמו בשנת 1910, בהן צופי בנות בדז מוינס, איווה ובנות מדריכות שהוקמו על ידי דייוויד וו פריי בספוקיין, וושינגטון.
בשנת 1911 שתי הקבוצות הללו תכננו להתמזג עם Camp Fire Girls ולהקים את תנועת הבנות החלוצות של אמריקה, אולם מערכות היחסים נשברו והמיזוג נכשל.
גרייס סטון התפטרה מהקבוצה בגלל דחיית טיוטת ספר הלימוד של הוועדה שלה ואחריה לינדה בירד בספטמבר 1911 בגלל ההבדל עם הגוליקים.
עם זאת, הייתה פגישה ארגונית שקיימה לינה בירד ב-7 בפברואר 1912 בפלושינג, ניו יורק, של קבוצת החלוצות הבנות של אמריקה.
לורד באדן-פאוול אישר גרסה אמריקאית לתנועת המדריכות הבנות באמצעות חברת ההוצאה לאור הנרי הולט, שפנתה אז ללינה בירד כדי לכתוב את המדריך.
תנועת הבנות המדריכות של אמריקה, לימים הצופות הבנות (Girl Scouts) של ארצות הברית ולבסוף ה-GSUSA, נוסדה על ידי ג'ולייט גורדון לואו בשנת 1912 וקיבלה אמנת קונגרס ב-16 במרץ 1950. זהו ארגון נוער לבנות בארצות הברית ונערות אמריקאיות הגרות מחוץ לארצות הברית.
הארגון הוקם לאחר שלואו הכירה את רוברט באדן-פאוול, מייסד הצופים, בשנת 1911. כשחזרה לסוואנה, ג'ורג'יה, היא התקשרה לבן דודה המרוחק ואמרה, "יש לי משהו לילדות של סוואנה, ולכל אמריקה, ולכל העולם, ואנחנו הולכים להתחיל את זה הלילה!".
החברות מאורגנת על פי שכבת גיל, עם פעילויות המיועדות לכל רמה.
ה-GSUSA הוא חבר באגודת המדריכות והצופות העולמית (WAGGGS).
סקר "Chronicle of Philanthropy" מ-1994 הראה כי הצופות הבנות דורגו על ידי הציבור במקום השמיני בתור "העמותה הפופולרית ביותר באמריקה" מבין למעלה מ-100 ארגוני צדקה.
הארגון מתאר את עצמו כ"הארגון הבולט בעולם המוקדש אך ורק לבנות".
ארגוני הצופים הלאומיים העיקריים בארצות הברית הם "צופי אמריקה" ו"תנועת הצופות של ארצות הברית".
ה-BSA הוא חבר בארגון הצופים העולמי ואילו ה-GSUSA הוא חבר באגודת המדריכות והצופות העולמית, שני ארגוני הצופים הבינלאומיים העיקריים.
"צופים" בארצות הברית הוא הסימן המסחרי הבלעדי של "צופי הבנים של אמריקה".
עם זאת, קיימות מספר תוכניות נוער אחרות בארצות הברית שאינן מוכרות על ידי עמותות צופים בינלאומיות, אך משתמשות בשיטות רבות של צופיות.
חלק מתוכניות אלה דתיות מפורשות, ואילו אחרות הן ארגונים אחרים שאינם מסכימים עם מדיניות ה-BSA ו-GSUSA.
אחוות הצופים והצופות הבינלאומית היא עמותת בוגרים הפתוחה לחברים לשעבר בתנועת הצופים ולמבוגרים המאמינים באידיאלים של הצופים; ל-ISGF מספר חברים בארצות הברית.
Navigators USA הוא ארגון צופי אמריקני שאינו מחובר לאחד משני הארגונים הגדולים.
יש לו מעל 90 שבטי צופים בארצות הברית ובבריטניה.
איגוד צופי באדן-פאוול, ארגון השייך לצופי בריטניה וחלק מהפדרציה העולמית של צופים עצמאיים, הוא ארגון בעל נוכחות קטנה בארצות הברית מאז שנת 1998.
בשנת 2006 הוקמו צופי באדן פאוול, שהפעילו קבוצות בפלורידה, מיזורי וקונטיקט, עם צופים בודדים הנתמכים על ידם ב-12 מדינות.
הם חברים ב-WFIS וטוענים כי הם קשורים ל"התאחדות של צופי באדן-פאוול של אנגליה".
הפדרציה של חוקרים צפון אמריקאים מקנדה (FNE) - אגודה מועמדת של האיגוד הבינלאומי לצופים וצופות של אירופה - מונה 19 קבוצות פעילות בארצות הברית, שהוותיקה בהן היא קבוצת הכוכבים הצפונית שנמצאת באזור פילדלפיה.
ארגון הצופים הפולני Związek Harcerstwa Polskiego מקיים פעילות מסוימת בארצות הברית.
Külföldi Magyar Cserkészszövetség (איגוד הצופים ההונגרי) מקיים גם הוא פעילות כלשהי בארצות הברית.
יש עוד כמה קבוצות צופים בגולה בארצות הברית: ארגון צעדי הרגלים הצעירים הרוסים, לטבים, ליטאים אסטוניות ואוקראינים.
חלקם חברים גם ב"צופים הבנים של אמריקה".
תנועת הצופים העבריים מפעילה 18 שבטי צופים בארצות הברית ואחת בקנדה בשם צופי צבר המיועדים לבני נוער ישראלים ומפעילה תוכנית מיוחדת לעלייה לישראל במסגרת גרעין צבר.
בתגובה למדיניות החברות של ה-BSA המגבילה את השתתפותן של בנות, הומוסקסואלים, אתאיסטים ואגנוסטים, נוצרו כמה ארגוני נוער המשתמשים בעקרונות צופיות.
ה-BSA המיר את תוכנית הצופים בבית הספר ללימוד לכל החיים (LFL) בשנת 1992. LFL לא משתמשת בסמלי צופים ואין לה מדיניות בנושא דת, מין או מיניות.
תנועת הריבונות היא תנועה פוליטית חוץ-מפלגתית הפועלת להחלת ריבונות ישראלית ביהודה ושומרון.
התנועה הוקמה בשנת 2010 על ידי יהודית קצובר ונדיה מטר, וכללה אז את "פורום הריבונות" ובו אישי ציבור ואקדמיה, בהם קרולין גליק, יורם אטינגר, גאולה כהן ומרדכי קידר.
התנועה מובילה פעילות חוץ פרלמנטרית לחיזוק המשילות במדינה ולעידוד ההתיישבות ביהודה ושומרון, תוך דגש מיוחד על אזור גוש עציון ובקעת הירדן.
התנועה מוציאה לאור את כתב העת "ריבונות" ואת אתר האינטרנט "ריבונות" הכוללים כתבות, מאמרים ועדכונים סביב חזון הריבונות.
במקביל יוזמת התנועה כנסים בהם מופיעים אנשי ימין, בהם שרים, חברי כנסת, אנשי ציבור, הגות ואקדמיה, הפורסים את משנתם סביב דרכי יישום חזון הריבונות והצורך המדיני למנף את המהלך עד ביצועו.
תחת תנועת הריבונות פועלים שני אגפים נוספים, "נוער ריבונות" ו"סטודנטים למען הריבונות".
האגפים עובדים הזרועות עצמאיות למחצה ומקדמים את חזון הריבונות בזירה הייעודית שלהם.
מטה הנוער של תנועת הריבונות, "נוער ריבונות", הוקם על ידי מספר בוגרים של צעירי הבית היהודי ביניהם יאיר בוכניק ואביחי גרינוולד, ומגבש סביבו צעירים המשקיעים ממרצם ומזמנם למען הריבונות.
המטה מונה מאות פעילים, המחולקים לגרעינים לפי אזורי מגורים, ולצוותים מרכזיים הכוללים עבודה תמידית להסברה במגוון תחומים, ופעילות פרלמנטרית קבועה מול חברי כנסת ועיתונאים.
סלוגן המטה הוא "העם תומך בריבונות".
במטרה להביא לריבונות - מחזון למציאות והוא מודפס על חולצות, צמידים, תיקים, כובעים ושלטי חוצות ברחבי הארץ, במטרה להפוך את הקערה על פיה ולהביא את הציבור ונבחריו להחיל ריבונות.
יו"ר נוער הריבונות כיום היא הלל סויסה.
בשנת 2020 נפתח בתנועה אגף נוסף הפונה לסטודנטים ומקים תאים באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה על מנת לחזק גם שם את התודעה בנושא.
האגף הוקם על ידי עדן סלמן, יו"ר האגף כיום הוא אביתר גילאי.
תנועת הצופים והצופות בהונגריה מורכבת ממספר ארגונים:
Magyar Cserkészlány Szövetseg, ארגון החבר באגודת המדריכות והצופות העולמית - בנות בלבד, 477 חברות (נכון לשנת 2015)
Magyar Cserkészszövetség (התאחדות הצופים ההונגרית), ארגון החבר בארגון הצופים העולמי - בנים ובנות.
Magyarországi Európai Cserkészek, ארגון החבר בהתאחדות הצופיות האירופית
Magyar Öregcserkész Klub, ארגון החבר באחווה הבינלאומית לצופים וצופות
הפורום הבינלאומי לצופיות הונגרית הוא איגוד של ארגוני צופים הונגריים בהונגריה וגם בחו"ל.
Külföldi Magyar Cserkészszövetség (אגודת הצופים ההונגרית בגלות), ארגון צופים בגלות.
חמישה ארגוני מיעוטים במדינות הסמוכות:
בנוסף, ישנן בהונגריה מספר קבוצות צופים המשוייכות למדינות אחרות ופונות לקהל היעד אשר הגיע מאותן מדינות: הצופות הבנות של ארצות הברית בבודפשט, המשוייכות לארגון USAGSO בניו יורק; כמו גם צופים בנים הקשורים למועצה הטרנס-אטלנטית של הצופים הבנים של אמריקה, התומכת בקבוצות צופים אמריקאיות במערב ובמרכז אירופה, במזרח הקרוב ובצפון אפריקה.
בספטמבר 2024 נפתח שבט צופים ישראלי בבודפשט במסגרת צופי צבר.
תנועת הצופים והצופות של בהרט (Bharat Scouts and Guides) היא ארגון הצופים והצופות הלאומי של הודו, ארגון הצופים הגדול מבין כלל צופי הודו ואחד מארגוני הצופים הגדולים בעולם.
המטה הלאומי של BSG מוכר על ידי משרד הנוער והספורט של ממשלת הודו.
תנועת הצופים נוסדה בהודו בשנת 1909 כסניף בחו"ל של ארגון הצופים של בריטניה והפכה לחברה בארגון הצופים העולמי ב-1938. הצופות הבנות בהודו החלו פעילותן בשנת 1911 והיו בין החברות המייסדות של אגודת המדריכות והצופות העולמית ב-1928, אשר כללו גם את בנגלדש ופקיסטן של ימינו באותה תקופה.
תנועת הצופים נוסדה רשמית בהודו הבריטית בשנת 1909, והחלה לפעול לראשונה בבית הספר לבנים בישופ קוטון בבנגלורו.
פעילות תנועת הצופים עבור הודים ילידים החלה על ידי השופטת ויויאן בוזה, מאדן מוהן, הרידיאנת קונצרו, ג'יריגה שנקר בג'פאי, אנני בסנט וג'ורג' ארונדיל, בשנת 1913. לפני תאריך זה, פעילות הצופים הייתה פתוחה רק לצופים בריטים וזרים.
הפעילות הייתה מיועדת בשנים הראשונות רק לבני נוער, כאשר ב-1916 נפתחה פעילות גם לשכבות גיל צעירות, ואחר כך לשכבות גיל בוגרות ב-1918.
בשנת 1916, סגן נציב המשטרה הבכיר של קולקטה, ג'ון סקינר ווילסון, הציג את צופיות לבני הנעורים כספר לימוד בבית הספר לאימונים של המשטרה בקולקטה.
קולונל וילסון נידב את שירותיו לנציב הצופים המחוזי, אלפרד פיקפורד, ובשנת 1917 הפך לעוזר ראש הצופים של שבט הצופים בכנסיית המיסיון הישנה.
יחד נאבקו השניים על קבלתם של נערים הודים לתנועת הצופים, שעדיין לא היו יכולים להצטרף לתנועה עקב צו ממשלת הודו, משום ש"הצופים עשויים לאמן אותם להפוך למהפכנים".
זמן קצר לאחר מכן שימש ווילסון כמנהל הצופים האזורי, וירש את פיקפורד כנציב המחוז במאי 1919 כאשר פיקפורד הועלה לדרגת נציב הצופים הראשי להודו.
כדרך לעקוף את החוק הממשלתי, נוסדו הצופים של בנגל, עם מטרות ושיטות זהות.
ועידה התקיימה בקולקטה באוגוסט 1920 שבה ערך וילסון עצרת צופים, וכתוצאה מכך שלח המשנה למלך הודו הזמנה ללורד באדן-פאוול, שהיה אז הצופה הראשי של העולם, לבקר בהודו.
לורד וליידי באדן-פאוול הגיעו לבומביי בסוף ינואר 1921 לסיור קצר בתת-היבשת לפני שעזבו את קולקטה לרנגון.
אלפרד פיקפורד ליווה אותם והפך לאחד מחבריהם הקרובים.
התוצאה של ביקור זה הייתה איחוד של כל ארגוני הצופים פרט לאגודת הצופים של Seva Samiti לתוך אגודת הצופים בהודו.
בשנת 1922 חזר פיקפורד לאנגליה ומונה לנציב מעבר לים של אגודת הצופים במטה בלונדון, ומטרתו לצרף נערים הודים לתוכנית הושגה.
בשנת 1938 עזבו מספר חברים את אגודת הצופים בהודו לאחר גל של לאומיות.
הם הקימו - יחד עם אגודת הצופים Seva Samiti וארגון הצופים הלאומי של הודו שזה עתה נוסד - את אגודת הצופים של הינדוסטן, ארגון הצופים והצופות המשותף הראשון בהודו.
באותה שנה הפכה אגודת הצופים בהודו לחברה בארגון העולמי של תנועת הצופים.
קבוצת הצופות הבנות הראשונה נוסדה בג'בלפור בשנת 1911 בבית הספר קריסט צ'רץ'.
התנועה גדלה מיד: ב-1915 היו יותר מחמישים קבוצות עם מספר חברות של למעלה מ-1,200, כולן נרשמו ישירות בתנועת הצופות הבנות של בריטניה וכולן היו מוגבלות לבנות ממוצא אירופי בלבד.
קבוצות אלו הקימו את איגוד הצופות והמדריכות של כל הודו בשנת 1916. באותה שנה נפתח הארגון גם לבנות הודיות.
ג'ון סקינר ווילסון, שבאותה תקופה היה בכיר במשטרה במקביל להתנדבותו בתנועת הצופים, סיפק הסעות לעצרות של הצופות הבנות.הבנות עצמן אף פעם לא היו בטוחות לגמרי אם הן מעדיפות לנסוע בניידות משטרה או במשאית המהומות.
הראשונים הסתירו אותם מעיני הציבור, אבל היו לוהטים מאוד; האחרונים, בהיותם כלובים ממתכת מורחבת, היו קרירים יותר, אך הזכירו את גן החיות של כלכותה!בשנת 1928, "אגודת הצופות של כל הודו" הצטרפה לאגודת המדריכות והצופות העולמית כאחת מהחברות המייסדות שלה.
חברות זו חודשה בשנת 1948 לאחר עצמאותה של הודו וחלוקתה.
תנועת הצופים והצופות של בהרט
בשנים הראשונות שלאחר עצמאותה של הודו פוליטיקאים מובילים, כולל ג'ווהרלאל נהרו, מאולנה אבול קלאם אזאד ומנגל דאס פאקווסה, כמו גם מנהיגי הצופים ניסו לאחד את הצופים והצופות של הודו.
הצלחה ראשונה הייתה המיזוג של אגודת הצופים בהודו ושל אגודת הצופים של הינדוסטאן ויצרו את הצופים והצופות של בהרט ב-7 בנובמבר 1950. כשנה לאחר מכן, ב-15 באוגוסט 1951, הצטרפה לארגון החדש הזה "אגודת הצופות של כל הודו".
בשנת 1959, ועידת הצופים העולמית ה-17 בניו דלהי התארחה על ידי ה-BSG.
מרכז הצופות הבינלאומי Sangam בפונה, מהראשטרה, הודו, נפתח ב-1966. הרעיון למרכז עולמי רביעי זה מתוארך לשנת 1956 כאשר הוא פותח במהלך ישיבת נציבות בינלאומיות של אגודת המדריכות והצופות העולמית בניו דלהי.
האומות המאוחדות בחרו בתנועת הצופים והצופות של בהרט כ"שליחי שלום" של כבוד על תרומתם המשמעותית והקונקרטית לשנת השלום הבינלאומית ב-1986.
שבט צופי מערב בומביי ה-18 של סטנה
שבט הצופים ה-18 במערב בומביי של סטנה הוא קבוצת הצופים הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות בהודו.
הוא הוקם ב-1914, כאשר רוסטומג'י אדולג'י סטנה (1898–1954) נתקל בספר צופיות לבני הנעורים, שנכתב על ידי רוברט באדן-פאוול, מייסד תנועת הצופים.
הוא התלהב מהספר והקים את אחת מקבוצות הצופים הראשונות של הודו לבנים ילידים.
לפני כן, היו כמה קבוצות צופים, אבל הן היו בעיקר עבור הגולים הבריטים בהודו.
סטנה התנגד להצטרף לאחת מאגודות הצופים המתחרות ולרשום את קבוצתו עד שהצופיות הפכה פתוחה לכל ללא קשר לצבע, מעמד או אמונה.
הוא כתב לבאדן-פאוול על אי התאמה זו.
בשנת 1921 שונו התקנות וכולם הורשו להיות חלק מתנועת הצופים בהודו.
שבט צופי מערב בומביי ה-18 פועל ברציפות מהיום שבו התחיל.
אף אחת ממלחמות העולם או חלוקת הודו לא עצרה את הקבוצה מלפעול.
צופי הים וצופות הים היא קבוצת צופי הים הוותיקה ביותר הפועלת ברציפות בהודו.
היא הוקמה מחדש בשנת 2000 על ידי Ocean Cadet Academy Nigdi/Pune, Maharashtra והשתייכה לתנועת הצופים והצופות של בהרט ב-18 בינואר 2022 כיחידת עזר.
הנרי ורינגטון סמית' באדן-פאוול KC (3 בפברואר 1847 – 24 באפריל 1921), הידוע בשם Warrington, היה אחיו של רוברט באדן פאוול ועורך דין אדמירליות בריטי, אמן ימי ושייט קאנו.
רוברט, ביקש ממנו לכתוב מדריך לצופי הים.
הוא כתב ספר על צופי ים ומילא תפקידים באגודת הצופים, שהוקמה על ידי אחיו.
ביוני 1912 יצא לאור ספרו "צופיות ימית וימאות לבנים".
בשנת 2011, קבוצת צופי ים של ה-Corpo Nacional de Escutas הפורטוגזי שבסיסה באיים האזורים, קראה לכבודו ליאכטת המפרש באורך 16 מטרים שלהם, אלמירנטה וורינגטון באדן-פאוול.
בשנת 2012, חזה מברונזה של ורינגטון נחשף על ידי אדוארד באדן-פאוול, נכדו הגדול של סר ג'ורג' באדן-פאוול, במטה הלאומי של אגודת הצופים בפארק גילוול באסקס.
הארגון מתאר את מטרותיו במשימתו:
המשימה של הצופים היא לתרום לחינוך הצעירים, באמצעות מערכת ערכים המבוססת על ההבטחה והחוק של הצופים לסייע בבניית עולם טוב יותר שבו אנשים מגשימים את עצמם כיחידים וממלאים תפקיד בונה בחברה.
יחידות הצופים והצופות נפרדות למרות שיש להן כמה פעילויות חינוכיות משותפות כמו ג'מבורי, עצרות וכנסים.
בתוכנית הצופים משתתפים גם בנים וגם בנות בעלי יכולות שונות.
סמל הצופים משלב גלגל עם עשרים וארבע חישורים, המכונה צ'אקרה אשוקה, שנלקח מעמוד האשוקה בסרנת, בצבעי הירוק והזעפרן של דגל הודו.
הארגון מחולק לארבעה (שלושה בהתאמה) חלקים לפי גיל:
ארנבים (בנים וגם בנות) - מגיל 3 עד 5
בולבולס - בנות, מגיל 5 עד 10
בנוסף, ישנם ארבעה סניפים מיוחדים:
למדור הגורים/בולבולס "פרס חץ הזהב"
עבור מדור הצופים/מדריכות פרס הצופה/מדריכה רשטראפאטי
גורים/בולבולס - עשו כמיטב יכולתכם
תנועת הצופים והצופות של בהרט מפעילה קבוצות צופים לאזרחים הודים גם בערב הסעודית, קטר, עומאן, איחוד האמירויות הערביות ותימן.
Wilson, מהדורה ראשונה, בלנדפורד פרס 1959, עמוד 203.
תנועת הצופים בהודו היא תנועת הנוער הגדולה והמוכרת ביותר בהודו והיא אחת מארגוני הצופים הגדולים בעולם.
לתנועת הצופים בהודו יש היסטוריה ארוכה והיא מורכבת ממספר ארגונים אשר כל אחד מהם משויך (או לא משויך) לארגון בינלאומי אחר והם נמצאים בתחרות ביניהם.
תנועת הצופים והצופות בהודו מורכבת ממספר ארגונים שונים:
תנועת הצופים והצופות של בהרט (BSG), הארגון הרשמי והגדול אשר חבר באגודת המדריכות והצופות העולמית ובארגון הצופים העולמי.
המטה הלאומי של BSG מוכר על ידי ממשלת הודו.
- הארגון כולל כ-6.5 מיליון חברים.
התנועה הגלובלית של צופים ירוקים בניו דלהי.
ארגון הצופים/צופות, ארגון פאן-הודי, מוכר על ידי ממשלת הודו.
- הארגון כולל כ-1.5 מיליון חברים.
הפדרציה של הודו לספורט, צופים וחינוך, ארגון החבר בפדרציה העולמית של צופים עצמאיים.
אגודת הצופים והצופות של הינדוסטאן, ארגון החבר בפדרציה העולמית של צופים עצמאיים.
הארגון נוסד ב-1928; מחובר לראשטריה סוויאמסווק סאנג.
איגוד הצופים הבנים של כל הודו.
Scouts/Guides, ארגון הודו, נוסד ב-2017.
עמותת הצופים והצופות ההודית היא ארגון שירות חברתי התנדבותי, לא פוליטי של מבוגרים בהודו שהיו פעם צופים או צופות בימיהם הצעירים או כאלה שהיו מדריכים בתנועה הפעילה או כאלה שרוצים לתמוך בתנועה הפעילה עם המשאבים או רוח ההתנדבות שלהם.
העמותה הוקמה בשנת 1959 והיא קשורה לעמותה הבינלאומית לצופים וצופות שבסיסה בבריסל, בלגיה.
לעמותה ההודית יש סניפים ממלכתיים, יחידות מחוזיות וגילדות במדינות רבות בהודו.
העמותה שומרת על קשרים הדוקים בכל הרמות עם התנועה הפעילה ושומרת על קשר עם המטה הלאומי של תנועת הצופים והצופות של בהרט, סניפיה והמחוזות שלה ברחבי הודו.
העמותה מארגנת סמינרים וכנסים בנושאים בעלי חשיבות לאומית, מצוינות ארגונית והתפתחות אישית.
החברים בוחרים לעבוד יד ביד עם צופים, צופות וחברים אחרים ולסייע בארגון פעילויות התנדבות בימים ובאירועים מיוחדים.
פעילויות אלו נועדו לשרת את הקהילה כמו גם נערים ונערות צעירים.
בנוסף, ישנן קבוצות צופים של תנועת הצופים בארצות הברית בניו דלהי, המקושרים למועצת המזרח הרחוק של הצופים של אמריקה, התומכת ביחידות ברחבי העולם.
תנועת הצופים בלאוס הייתה פעילות נוער רשמית של מדינת לאוס אשר פעלה ברחבי המדינה עד לשנת 1975. נכון לשנת 2023, אין פעילות רשמית ידועה של תנועת הצופים בלאוס.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקים אנדרה לפבר, ראש צופי צרפת, מחנה הכשרה ל-60 צופים מכל רחבי הודו-סין הצרפתית.
בסוף 1937 שלחו הצופים הצרפתים את ראש הצופים ריימונד שלמר לאזורים הקמבודיים, הלאוטיים והווייטנאמיים של הודו-סין כדי לפקח על הקמת הפדרציה ההודית של אגודות הצופים (Fédération Indochinoise des Associations du Scoutisme) בכל שלושת האזורים.
מ-1939 עד 1945 המצב הפוליטי השפיע על פעילות הצופים בכל רחבי הארץ, שכן מלחמת העולם השנייה הולידה תנועה למען עצמאות לאוס ותנועת הצופים הייתה מזוהה עם הכובשים הצרפתים.
הצרפתים החלו לאבד שליטה ולבסוף הופלו על ידי התערבות יפנית.
בכך הופסקה פעילות הצופים הצרפתיים בלאוס ויחד איתה גם הצופים כתנועת נוער חדלה מלהתקיים במדינה.
בשנת 1948 אורגן לראשונה ניסיון חדש בבית הספר התיכון בעיר לואנג פרבאנג עם מורים וצופים צרפתיים לאסוף נערים וצעירים לעבודות חברתיות והומניטריות.
שישה שבטי צופים, שהוקמו מחדש לאחר שנסגרו על ידי היפנים, קיימו עצרת גדולה מחוץ לויינטיאן ב-1952. באותה תקופה, הנהגת "צופי לאו" כללה את נציב הצופים קפטן ז'אן דוב בעוד חברי הפרלמנט Pheng Phongsavan ו Bong Souvannavong מילאו את תפקידי הנשיא וסגן הנשיא.
בלואנג פראבנג בתחילת 1953, חיילי כוחות הקרקע של המזרח הרחוק הצרפתים השתמשו בצופים מקומיים ככוחות עזר בקרב הראשון של לאוס נגד כוחות קומוניסטיים.
הצופים הכינו תחבורה לאורך הנהרות נאם או ונאם סואנג.
צופי לאו נשלחו לקו החזית, העבירו מזון וציוד רפואי לבסיסים, ולאחר מכן נשאו את ההרוגים והפצועים בחזרה לאזורי הבטיחות דרך הג'ונגל של לאוס.
בערים הוצבו הצופים לסייע לפליטים, לכוון תנועה ועוד.
צופי לאו (בלאית: ສກຸດລາວ, מבוטא skudlao) התאגדו רשמית ב-1959, ומנו אז 2,300 צופים.
הצופים פעלו בלאוס עד לשנת 1975, אז פורק הארגון על ידי הממשלה הקומוניסטית החדשה של המפלגה המהפכנית העממית שהשתלטה על המדינה.
צופי לאוס בגלות קיימים בארצות הברית מאז תחילת שנות ה-90, כחלק מהברית הלאומית הלאוטית-אמריקאית, בעיקר בלוס אנג'לס ובברמינגהם.
כיום, שריד קטן ממשיך לפעול בסקרמנטו ובסן פבלו, לצד צופים וייטנאמים בגלות וצופי קמבודיה בגלות.
הקמה מחדש של צופי לאוס
החל משנת 2016, הופיעה קבוצת צופות בנות בויינטיאן בבית הספר הבינלאומי ויינטיאן, ואף תיחזקה בלוג ונוכחות בפייסבוק.
המוטו של הצופים הוא ຕຣຽມພຣ້ອມ (Triam Phrom, ), "להתכונן" בלאו, ו-Sois Prêt, "היה נכון" בצרפתית.
תנועת הצופים באיראן (בפרסית: سازمان پیشاهنگی ایران) הוקמה בשנת 1925 תחת שלטונו של רזא שאה פהלווי.
איראן היא אחת מ-29 מדינות שבהן קיימת תנועת צופים אך לא קיים ארגון צופים לאומי שחבר בארגון הצופים העולמי.
הצופים באיראן נוסדו על ידי מתנדבים, הוקמו על ידי סר מירזה אחמד אמינזאדה ב-1925, והתפתחו רשמית ב-1928 כמחלקה של משרד החינוך האיראני, מה שהוביל בזמנו לחוסר תמיכה ציבורית.
התנועה הוכרה לראשונה כחברה בארגון הצופים העולמי באותה שנה.
למרות המכשולים, אמינזאדה המשיך בעבודתו, ואחריו סייד רזא אחבי.
קורסי ההדרכה הראשונים (שנמשכו כל קורס 15 ימים) התקיימו במחנה מנזריה בבהונאר במאי 1935. השתתפו בקורסים 40 מנהיגים מטהראן ו-44 מערים אחרות.
במהלך אותו קיץ גובשו חוקי הצופים וההבטחה הצופית.