tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
איינדהובן (בהולנדית: PSV Eindhoven), או בשמה המלא איגוד הספורט פיליפס (Philips Sport Vereniging), היא קבוצת כדורגל מהעיר איינדהובן בהולנד, המשחקת בליגת העל ההולנדית.
זכתה 26 פעמים באליפות הולנד, 11 פעמים בגביע ההולנדי, 15 פעמים בסופר קאפ ההולנדי, פעם אחת בגביע אופ"א ופעם אחת בגביע אירופה לאלופות.
איינדהובן היא אחת מארבע קבוצות (ביחד עם אייאקס, פיינורד ואוטרכט) שמעולם לא ירדו לליגת המשנה בהולנד.
הקבוצה בבעלות חברת מוצרי החשמל והאלקטרוניקה ההולנדית "פיליפס" (PHILIPS) שנוסדה על-ידי משפחה הולנדית-יהודית נודעת, ועל-שמה היא גם קרויה.
המועדון נוסד בשנת 1913, ובשנת 1916 מחלקת הכדורגל העבירה את שמה מ"פיליפס אלפטל" ל"פ.ס.וו." (PSV) - ראשי תיבות של Philips Sport Vereniging, איגוד הספורט פיליפס.
עקב מלחמת העולם הראשונה, האפשרות הראשונה להיכנס לליגה הייתה בעונת 1915/1916. המשחק הראשון אי פעם של המועדון הסתיים בהפסד 3–2 מול קבוצת המילואים של וילם II ב-19 בספטמבר 1915. פ.ס.וו.
עלתה לראשונה לליגה הבכירה ב-1918 ושוב ב-1921 לאחר שירדה שוב.
הקבוצה ירדה ליגה בשנת 1925, אך שבה לליגה הבכירה ב-1926 ומאז ועד היום לא ירדה הקבוצה אף פעם מהליגה הבכירה.
לאחר הזכייה בליגה המחוזית בשנת 1929, פ.ס.וו נכנסה לפלייאוף האליפות.
בפלייאוף היא ניצחה בשישה מתוך שמונה משחקים.
ניצחון 5–1 מול Velocitas העניק לה לראשונה את תואר האליפות.
ב-1935 הבטיחה הקבוצה את האליפות השנייה בתולדותיה.
לראשונה בגביע ההולנדי לאחר שגברה 4–3 לאחר הארכה על HFC הארלם.
למועדון ההולנדי הראשון שהעפיל לגביע אלופי אירופה (ליגת האלופות כיום).
שני המשחקים מול ראפיד וינה הסתיימו בהפסד 1–6 ו-1–0.
בעונת 1963/1964, עונה לאחר הזכייה בתואר האליפות הרביעי של המועדון, הגיעה הקבוצה לראשונה לרבע גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי פ.צ.
בין השנים 1968–1972, אימן קורט לינדר את פ.ס.וו., קבוצתו הגיעה לשני גמרי גביע הולנד ולחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
בשנות השישים ותחילת ה-70, הכדורגל ההולנדי היה בשליטתם של אייאקס ופיינורד, עד למינוי של קיס רייוורס למאמן ב-1972, מינוי אשר סימל את תחילת ההצלחה הגדולה של המועדון ועלייתו לגדולה מקומית ובינלאומית.
לזכות בתארים רבים ונחלה הצלחות רבות.
תחילה, גביע ההולנדי בשנת 1974, ואליפות ב-1975. שנה לאחר מכן הצליחה פ.ס.וו לזכות בדאבל הראשון שלה.
בליגת האלופות, הודחה רק בשלב חצי הגמר על ידי סנט אטיין הצרפתית.
ב-1978 הקבוצה הבטיחה שוב את תואר האליפות לאחר שסיימה עונה שלמה ללא הפסד.
בגביע המקומי הודחה בשלב מוקדם לאחר תבוסה 1–6 ל-וחנינגן, הפסד הבית הגבוה ביותר של המועדון עד היום.
עם זאת, בגביע אופ"א רשמה הקבוצה קמפיין מוצלח ותואר אירופי ראשון בתולדותיה לאחר שגברה על בסטיה מצרפת.
0–0 במשחק הראשון ובמשחק השני 0–3 לאיינדהובן.
עונת 1987/1988 הייתה העונה המוצלחת בתולדות המועדון.
הקבוצה זכתה באליפות ארבעה מחזורים לפני סיום העונה, כשהיא כובשת לא פחות מ-117 שערים.
הקבוצה זכתה גם בדאבל לאחר ניצחון בגמר הגביע 2–3 על רודה ג'יי סי לאחר הארכה.
קמפיין ליגת האלופות החל עם ניצחונות על גלאטסראיי וראפיד וינה.
לאחר מכן, הצליחה הקבוצה להגיע עד לגמר עם תוצאות תיקו לאורך כל הדרך.
רבע הגמר מול בורדו הוכרע על ידי שער חוץ, בחצי הגמר מול ריאל מדריד, שוב, שער חוץ העניק לאיינדהובן את הכרטיס לגמר.
בגמר, שהסתיים גם הוא בתוצאת תיקו 0-0 עם בנפיקה ליסבון מפורטוגל, ניצחון 5–6 בפנדלים העניק לאיינדהובן את הטרבל, והיא אחת משבע קבוצות בלבד באירופה שעשו זאת יחד עם ברצלונה, אינטר מילאנו, סלטיק, אייאקס, באיירן מינכן ומנצ'סטר יונייטד.
את רונאלדו בן ה-17. החלוץ הברזילאי, שלימים הפך לאחד השחקנים הטובים בעולם, כבש 30 שערים בעונת הבכורה שלו.
אחרי עונת 1995/1996 עמוסת פציעות בה כבש 12 שערים, עזב רונאלדו לברצלונה.
באותה עונה זכתה פ.ס.וו בגביע לאחר ניצחון 5–2 על ספרטה רוטרדם.
באליפות, חמישה משחקים לפני סיום העונה, כמו גם בגביע המקומי לאחר ניצחון במשחק הגמר מול וילם II.
גם בליגת האלופות הגיעה הקבוצה לשלב הנוקאאוט, שם ניצחה הקבוצה 0–3 את מונקו במצטבר ואת אולימפיק ליון הצרפתיות אחרי דו-קרב פנדלים.
בשלב חצי הגמר הודחה על ידי מילאן האיטלקית עקב שערי חוץ עודפים.
גם בעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה באליפות, אך הפסידה בגמר הגביע ההולנדי לאייאקס.
באוקטובר 2010 הביסה הקבוצה את פיינורד, מהקבוצות הבכירות בהולנד, בתוצאה 0–10. ניצחון היסטורי וההפסד הגבוה ביותר של פיינורד בתולדות המועדון.
בעונת 2012/2013, אף על פי שכבשה 103 שערי ליגה, סיימה הקבוצה רק כסגנית האלופה.
ב-18 באפריל 2015, זכתה הקבוצה באליפות ראשונה מאז 2008, לאחר ארבע זכיות רצופות של אייאקס.
בעונת 2015/2016 הגיעה פ.ס.וו לשלבי ההכרעה של ליגת האלופות, והפכה למועדון ההולנדי הראשון שעשה זאת מאז עונת 2006/2007. אולם היא לבסוף הודחה בשמינית הגמר על ידי אתלטיקו מדריד הספרדית.
בשנת 2018 לאחר ניצחון 3–0 על אייאקס, שהיו במקום השני, זכתה הקבוצה בתואר האליפות ה-24. בעונת 2021/2022 זכתה הקבוצה בגביע ההולנדי לראשונה לאחר כעשור, לאחר שגברה במשחק הגמר 2-1 על אייאקס, אך הפסידה את האליפות לאייאקס וסיימה במקום השני.
לקראת עונת 2022/2023 מונה שחקן העבר של המועדון ונבחרת הולנד רוד ואן ניסטלרוי לתפקיד המאמן.
בעונת 2024/2025 פיגרה הקבוצה ב-9 נקודות אחרי אייאקס כ-5 מחזורים לסיום העונה.
הקבוצה ניצחה את כל משחקיה עד לתום העונה ונהנתה מקריסה של אייאקס וזכתה באליפות שנייה ברציפות ו-26 בסך הכל.
בליגת האלופות סיימה הקבוצה במקום ה-14 והעפילה לשלב הפלייאוף שם גברה על יובנטוס בדרך להדחה בשמינית הגמר על ידי ארסנל, כולל תבוסה 7-1 בבית.
בתחילת אוגוסט 2025 זכתה בפעם ה-15 במגן יוהאן קרויף, לאחר ניצחון 2-1 על גו אהד איגלס.
12 – המספר שייך לקהל, שהוא מבחינת המועדון השחקן ה-12 של הקבוצה.
99 – שייך לקמע של המועדון.
מגן יוהאן קרויף (הסופר קאפ ההולנדי): 15 (שיא)
פייר גוסטב טוטאן דה בורגארד היה גנרל בצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה, שפרשו מן האיחוד בעת מלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא היה גם סופר, עובד ציבור, פוליטיקאי וממציא.
בורגארד היה הגנרל הדרומי הבולט הראשון.
הוא פיקד על ההתנגשות הראשונה במלחמה, בפורט סאמטר, ב-12 באפריל 1861 - שם הוכנע המבצר, שהוחזק על ידי כוחות הצפון, בידי צבא הדרום שצר עליו.
שלושה חודשים מאוחר יותר פיקד בורגארד על צבא הדרום שניצח בקרב בול ראן הראשון, ליד מנאסאס, וירג'יניה.
בורגארד פיקד גם על צבאות בזירה המערבית.
הוא היה סגנו של אלברט סידני ג'ונסטון בקרב שילה, ופיקד על צבא הדרום שהיה נצור בקורינת', מיסיסיפי (בורגארד הטעה את צבא הצפון, והצליח למלט את כל החיילים מתוך העיר ללא פגע).
הישגו הגדול ביותר היה הצלת העיר פיטרסבורג, וירג'יניה, ב-1864, כאשר צבא הצפון, בפיקוד יוליסס גרנט, שהיה עדיף בהרבה בכוח אדם ובציוד, ניסה לכבשה ולנתק כך את בירת הדרום, ריצ'מונד.
עם זאת, השפעתו של בורגארד על האסטרטגיה של מדינות הדרום נפגמה בשל יחסיו המקצועיים הגרועים עם נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, ועם פקידים וקצינים בכירים בדרום.
בורגארד נולד בחוות מטעים, הסמוכה לניו אורלינס, בן למשפחה צרפתית קריאולית.
הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, ווסט פוינט, וסיים ב-1838 כבוגר מצטיין.
הוא הצטיין הן בארטילריה והן כמהנדס צבאי.
במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, 1846, שירת בורגארד כמהנדס, תחת פיקודו של גנרל וינפילד סקוט.
הוא הועלה לדרגת קפטן במינוי שדה, לאור הישגיו בקרבות, והועלה שוב לדרגת מייג'ור בהמשך המלחמה, לאחר שגם נפצע בקרבות בכתף ובירך.
בורגארד נישא ב-1841 למארי לורה וילר, ממשפחת בעלי מטעים בדרום.
מארי נפטרה ב-1850; עשר שנים לאחר מכן נישא בורגארד בשנית לקרולין דסלונד, גם היא מרקע דומה.
בורגארד עסק מעט בפוליטיקה מקומית, והפסיד בשיעור זעום בבחירות לראשות עיריית ניו אורלינס ב-1858. הוא היה המהנדס הראשי בעיר, ועסק בתכנון מערכת הניקוז של ניו אורלינס, ובבניית בית המכס בעיר.
לאחר מכן חזר לווסט פוינט, שם התקדם עד לתפקיד מפקד האקדמיה.
בורגארד נכנס לתפקידו בינואר 1861, אך פרש ממנו לאחר חמישה ימים בלבד, כאשר פרשה לואיזיאנה מארצות הברית.
בורגארד הצטרף לצבא הקונפדרציה כבריגדיר גנרל במרץ 1861, וב-21 ביולי הועלה לדרגת גנרל, החמישי משמונה בעלי דרגה זו בצבא הדרום.
הוא המליץ להציב כוחות צבא חזקים בניו אורלינס, בשל חשיבותה האסטרטגית הנובעת מהיותה בפתח נהר המיסיסיפי, ואולם המלצתו נדחתה על ידי נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס.
מכאן החל החיכוך בין השניים, חיכוך שהלך והעצים עם השנים.
תפקידו הראשון היה פיקוד על הכוחות בצ'ארלסטון, ממנה פיקד על היריות הראשונות במלחמה, שנורו על פורט סאמטר, שהוחזק בידי צבא הצפון.
איש לא נהרג בירי זה.
בורגארד וגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון מווירג'יניה הובילו את צבא הקונפדרציה לניצחון בקרב הגדול הראשון במלחמה, קרב בול ראן הראשון, בו ניצחו את מייג'ור גנרל אירווין מקדוואל, מפקד צבא הצפון, שהיה בן כיתתו של בורגארד בווסט פוינט.
במהלך הקרב השתמש בורגארד בתותחי דמה כדי להטעות את האויב, טכניקה שהפעיל גם בהמשך המלחמה.
לאחר הקרב המליץ בורגארד לעבור לשימוש בדגל הקרב של הקונפדרציה, כדי למנוע בלבול: בעת הקרב העריכו המפקדים הבכירים היכן נמצאים כוחותיהם לפי הדגלים שהניפו, והסתבר שהדגל של חיילי הקונפדרציה דומה מדי לדגל של צבא הצפון.
יחד עם ג'ונסטון עסק ביצירת הדגל החדש והכנסתו לשימוש, וכך נוצר אחד הסמלים הפופולריים ביותר של הקונפדרציה.
בורגארד הועבר לטנסי, כסגנו של אלברט סידני ג'ונסטון, ולאחר שהאחרון נהרג בקרב שילה, ב-6 באפריל 1862, נטל בורגארד את הפיקוד על כוחות הדרום בקרב.
בורגארד הואשם בכך שהפסיק את התקפת הדרום מוקדם מדי, מכיוון שהניח שצבא הצפון הובס.
למחרת נסוג מול התקפת הנגד של צבא הצפון, בפיקוד מייג'ור גנרל יוליסס ס.
מאוחר יותר, בורגארד נסוג גם מבסיס האספקה שלו בקורינת', מיסיסיפי, בלחצם של כוחות צבא הצפון, בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי האלק.
בורגארד הצליח לחלץ את חייליו לאחר שהטעה את כוחות הצפון וגרם להם לחשוב שכוחו גדול בהרבה.
הוא נסוג בגלל כוחם העדיף של צבאות הצפון, וגם מכיוון שרבים מחייליו מתו כתוצאה מזיהום המים בקורינת': מספר המתים מן הזיהום היה כמעט כמספר ההרוגים בקרב שילה.
החלטתו לנטוש את צומת המסילות החשוב של קורינת' ללא קרב נחשבה כהחלטה שנויה במחלוקת.
לאחר נסיגה זו, נטל בורגארד חופשת מחלה ללא אישור מראש ובתגובה שוחרר מהפיקוד ובמקומו מונה גנרל ברקסטון בראג מאלבמה, ב-17 ביוני 1862.
בורגארד קיבל עליו את הפיקוד על הגנת חופי ג'ורג'יה ודרום קרולינה.
הוא הגן על העיר צ'ארלסטון, עיר נמל ומסחר חשובה בדרום קרולינה, בהצלחה במשך שנתיים, מ-1862 עד 1864. העיר הייתה מרכז לספינות הדרום שניסו להבקיע את ההסגר הימי שהטיל הצפון, ולכן חשיבותה לשני הצדדים הייתה רבה.
ב-1864 סייע לרוברט א' לי בהגנת ריצ'מונד, וכחלק מקרבות אלה הביס כוחות גדולים בהרבה משלו, גם בעזרת הימור נכון על כוונות מפקדי הצפון.
לקראת סוף המלחמה הוא מונה למפקד כלל כוחות הקונפדרציה במערב, אך הכוחות שעמדו לרשותו היו קטנים, והועסקו בחזיתות שונות; לא היה בהם די כדי לבלום את צבאו של שרמן במסעו מאטלנטה אל האוקיינוס האטלנטי, מסע שנקרא "הצעדה אל הים" (The March to the Sea).
בורגארד והגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון נכנעו לשרמן באפריל 1865.
לאחר המלחמה תמך בורגארד במתן זכויות אזרח וזכויות הצבעה לעבדים המשוחררים, דעה יוצאת דופן בקרב בכירי הקונפדרציה.
בורגארד היה חבר במפלגה הדמוקרטית, שפעלה לסיים את שלטון המפלגה הרפובליקנית בזמן תקופת השיקום מחדש של מדינות הדרום, לאחר המלחמה.
בורגארד כתב ופרסם מספר ספרים ומאמרים בנושאים צבאיים, במהלך ולאחר המלחמה.
חלקם עוסקים בנושאים צבאיים כלליים, וחלקם מנתחים מערכות במלחמת האזרחים עצמה, שבהן השתתף בורגארד.
בורגארד ודייוויס פרסמו סדרה של מאמרים שבהם התנגחו זה בזה והאשימו איש את רעהו בתבוסת הדרום.
הוא דחה הצעות להתמנות כמפקד הצבא ברומניה (1866) ובמצרים (1869).
הוא ניהל חברות רכבת, עבד כמהנדס יועץ בדרום ארצות הברית ושימש כנשיא חברת הרכבות של ניו אורלינס וקרולטון, בשנים 1866–1876. הוא גם המציא סוג של רכבת קלה שהונעה בעזרת כבלים.
בורגארד שירת בממשל לואיזיאנה, ראשית כשליש ראשי של המיליציה של לואיזיאנה (שהפכה ברבות הימים למשמר הלאומי), ולאחר מכן, בהצלחה פחותה, כמנהל מפעל ההגרלות של לואיזיאנה, מעין מפעל הפיס, שהיה אמור להיות מפעל ההימורים החוקיים היחיד במדינה, אך הואשם ברמאות ושוחד.
בורגארד עצמו לא הואשם בחוסר יושר, ונחשב אדם אמין, אך הוא לא הצליח למנוע את השחיתות.
ב-1888 נבחר בורגארד כנציב העבודות הציבוריות בניו אורלינס.
בורגארד נפטר בניו אורלינס ב-20 בפברואר 1893 ונקבר בה.
פיליס דורותי ג'יימס הייתה חברת בית הלורדים וסופרת בריטית, שכתבה בעיקר ספרות בלשית.
ג'יימס נולדה באוקספורד, בתם של סידני ויקטור ג'יימס, מפקח מס, ואשתו, דורותי מרי ג'יימס.
היא התחנכה בתיכון לבנות בקיימברידג'.
אמה אושפזה בבית חולים לחולי נפש כשג'יימס הייתה באמצע שנות העשרה לחייה.
היא נאלצה לעזוב את בית הספר בגיל שש עשרה כדי לעבוד ולטפל באחותה מוניקה ואחיה אדוארד, מאחר שלמשפחתה לא היה כסף ואביה לא האמין בהשכלה גבוהה לבנות.
היא עבדה במשרד מס במשך שלוש שנים ומאוחר יותר מצאה עבודה כעוזרת מנהלת במה בתיאטרון בקיימברידג'.
היא נישאה לארנסט קונור באנטרי ווייט (המכונה "קונור"), רופא צבאי, ב-8 באוגוסט 1941. נולדו להם שתי בנות, קלייר וג'יין.
ווייט חזר ממלחמת העולם השנייה חולה נפש והתאשפז.
כאשר בנותיה טופלו בעיקר על ידי הוריו של קונור.
ג'יימס למדה מינהל בבתי חולים, ומ-1949 עד 1968 עבדה בבית חולים בלונדון.
ג'יימס החלה בכתיבה רק בשנות השלושים לחייה, תוך שימוש בשם הנעורים שלה.
סיפרה הראשון, "כסו את פניה", יצא לאור ב-1962 ובו הופיעה לראשונה דמותו של החוקר והמשורר אדם דלגליש מהסקוטלנד יארד, גיבור רבים מספריה.
לדבריה הושפעה מג'יין אוסטן, דורותי ל.
סאיירס, גראהם גרין ואוולין וו.
רבים מסיפוריה מתרחשים על רקע המערכות הבירוקרטיות הגדולות בבריטניה, כמו מערכת המשפט הפלילי ומערכת שירותי הבריאות, זירות בהן השחיזה ג'יימס את כישוריה במשך שנים רבות, החל משנות ה-40 של המאה ה-20 כאשר החלה לעבוד במינהלת בית חולים כדי לתמוך בבעלה החולה ובשני ילדיה.
שנתיים לאחר שראה אור הספר "כסו את פניה", נפטר בעלה והיא עברה לעבוד במחלקה הפלילית במשרד הפנים.
ג'יימס עבדה בשרות הממשלתי עד יציאתה לגמלאות ב-1979, והניסיון רב השנים שרכשה במערכות הבירוקרטיה הוסיף רבדים של ידע פנימי לכתיבתה.
סִפרהּ משנת 2001, "Death in Holy Orders", מדגים תובנה עמוקה לגבי מערכות היררכיות בכנסייה.
רבים מספרי המתח של ג'יימס עובדו למיני-סדרות טלוויזיה אשר הופקו על ידי רשת ITV בבריטניה, ושודרו ברשתות נוספות בעולם לרבות ברשת PBS בארצות הברית.
כמו כן, כמה מסיפוריה עובדו על ידי ה-BBC לשידור טלוויזיוני.
בישראל שידרה הטלוויזיה הישראלית את הסדרות "מותו של עד מומחה" ו"כסו את פניה".
הספר "ילדי האדם" עובד בשנת 2006 לסרט קולנוע בשם "הילדים של מחר", שבוים על ידי אלפונסו קוארון וששיחקו בו קלייב אוון, מייקל קיין וג'וליאן מור.
כסו את פניה, תרגמה דפנה לוי, הוצאת זמורה ביתן, 1987
רצח בבית נייטינגייל, תרגמה עפרה אביגד, הוצאת עם עובד, 2024
מותו של עד מומחה, תרגמה אלה כהן, הוצאת מעריב, 1984
טעם המוות, תרגמה עידית פז, הוצאת זמורה ביתן, 1988
חטא קדמון, תרגמה יעל שינפלד, הוצאת אור עם, 1996
מידה של צדק, תרגמה מרים כספי, הוצאת אור עם, 2000
מוות בשורות הכנסייה, תרגמה דפנה לוי, הוצאת זמורה ביתן, 2003
רצח במוזיאון, תרגמה נעה בן פורת, הוצאת אריה ניר, 2004
המגדלור, תרגמה נעה בן פורת, הוצאת אריה ניר, 2006
מוות במעגל האבנים, תרגמה נעה בן פורת, הוצאת אריה ניר, 2010
לא עסק לאישה, תרגמה יעל רנן, הוצאת עם עובד, 2022
הגולגולת שמתחת לעור, תרגם יורם שדה, הוצאת זמורה ביתן, 1987
דם חפים, תרגמה אלה כהן, הוצאת "מועדון קוראי מעריב: מתח", 1981
ילדי האדם, תרגמה עידית פז, הוצאת אור עם, 1994
מועדון כדורגל ביהור אוראדיה (רומנית: FC Bihor Oradea) הוא מועדון כדורגל רומני הממוקם באוראדיה שברומניה.
המועדון נוסד ב-1902 בשם קלובול אתלטיק אוראדיה (רומנית: Clubul Atletic Oradea - מועדון האתלטיקה אוראדיה).
מועדון הכדורגל, שנוסד בעיר הרומנית אוראדיה היה במשך השנים בשליטה לחלופין של האימפריה האוסטרו-הונגרית, רומניה, הונגריה ואז שנית רומניה.
בעונת 1943/44 זכתה הקבוצה, אז בשם "נגיוורדי AC" באליפות הונגריה בכדורגל.
בעונת 1948/49, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה והשינויים בגבולות המדינות האירופיות כתוצאה מהמלחמה, שיחקה ביהור אוראדיה בליגה הרומנית הבכירה וזכתה באליפות רומניה בעונה זו.
הקבוצה זכתה גם בגביע הרומני בשנת 1956.
הקבוצה שינתה את שמותיה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, בין השמות היו: CA אוראדיה, IC אוראדיה, פרוגרסול וקרישול.
מאז ימי הזוהר של הקבוצה בשנות ה-40 הקבוצה לא הצליחה לשחזר את היכולת ולמעט מספר עונות במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 שבהן שהתה בעיקר בתחתית הליגה או באמצעה, לא הצליחה להגיע להישג משמעותי.
הקבוצה עלתה חזרה לליגה הבכירה בסוף עונת 2002/03 אך ירדה לאחר עונה אחת בלבד לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום הראשון הליגה הבכירה ברומניה.
שחקנים מפורסמים וכאלו ששיחקו בישראל
מריוס זנו בונדיה (בעבר במכבי נתניה)
גיאורגה ליליאק (בעבר בהפועל צפרירים חולון)
אובידיו הובאן (היה בהפועל באר שבע)
פאריד מארי אברהם הוא שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1984, על תפקידו בסרט "אמדאוס".
אברהם נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, לג'וזפין, עקרת בית, ולפאריד אברהם האב, מכונאי רכב.
אביו של אברהם הוא ממשפחה אשורית-נוצרית-אורתודוקסית מסוריה, והוא היגר לארצות הברית במהלך שנות ה-20 בתקופת הרעב ההמוני.
אמו של אברהם היא ממשפחה איטלקית-אמריקאית נוצרית.
אברהם גדל באל פאסו, טקסס, בסמוך לגדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו, והיה חבר בכנופיה מקומית.
הוא למד ב"מכללת מערב טקסס" ולאחר מכן באוניברסיטת טקסס באוסטין.
לאחר שסיים את לימודיו עבר אברהם לניו יורק כדי ללמוד ב"ברוקלין קולג'" תחת חסותה של השחקנית ומורת התיאטרון הגרמניה-אמריקאית אוטה האגן.
אברהם התחיל את קריירת המשחק שלו על בימת התיאטרון בלוס אנג'לס, בהפקתו של ריי ברדבורי "חליפת הגלידה הנפלאה".
אברהם היה נשוי לקייט חנן משנת 1962 עד למותה ב-2022. לזוג נולדו שני ילדים.
אברהם שיחק בסרטו הראשון המשמעותי ב-1975, בתפקיד קטן בסרט "האסיר של השדרה השנייה".
שנה לאחר מכן השתתף בתפקידים משניים בדרמת המתח ההיסטורית זוכת 4 פרסי אוסקר "כל אנשי הנשיא", וכן בעיבוד הקולנועי למחזה "הריטז".
ב-1983 שיחק אברהם בדרמת הפשע של בריאן דה פלמה, "פני צלקת", לצד אל פצ'ינו ומישל פייפר.
בסרט גילם את דמותו של סוחר הסמים עומר סוארז.
בשנת 1984 כיכב אברהם בסרטו של מילוש פורמן, "אמדאוס", שזכה בשמונה פרסי אוסקר.
אברהם גילם את דמותו של המלחין והמנצח האיטלקי אנטוניו סליירי, אחד המוזיקאים החשובים ביותר בתקופת המאה ה-18 והמאה ה-19.
על תפקידו קיבל אברהם את פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1984, את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס באפט"א.
לאחר זכייתו בפרס האוסקר החל אברהם להתמקד יותר בתחום התיאטרון, וכיכב במיטב המחזות השייקספיריים, בהם "אותלו" ו"ריצ'רד השלישי".
כמו כן שיחק במחזותיו של סמואל בקט.
ב-1986 שיחק אברהם בעיבוד הקולנועי של ז'אן-ז'אק אנו לרומן "שם הוורד", בסרט גילם אברהם את דמותו הספרותית של ברנרדו גוּי.
ב-1993 שיחק לצד ארנולד שוורצנגר בסרט הפעולה הקומי "אחרון גיבורי הפעולה", ובקומדיית הפשע "מת לצחוק" לצד אמיליו אסטבז.
ב-1995 שיחק אברהם לצד מירה סורבינו בקומדיה המצליחה של וודי אלן, "אפרודיטה הגדולה".
ב-1998 שיחק בחלק התשיעי בסדרת סרטי מסע בין כוכבים, "מסע בין כוכבים 9: מרד", בסרט גילם אברהם את דמותו של אדהר רואפו.
לאחר מכן השתתף בסרטים "למצוא את פורסטר" של גאס ואן סנט לצד שון קונרי, ובסרט האימה "הרוח ה-13" לצד טוני שלהוב.
שיחק בסדרת "הומלנד" בתור דר עאדל, סוכן CIA.
מון נייט (2022) - בתפקיד: קולו של אל הירח המצרי קונשו.
גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות (2022) - בתפקיד: ד"ר קארל וינטרס.
הלוטוס הלבן (2022- הווה) - בתפקיד: ברט די גראסו.
פ.י.ב.י אחזקות בע"מ היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה היא חברת החזקות, שאחזקתה העיקרית היא השליטה בבנק הבינלאומי הראשון באמצעות 53.53% בזכויות ההצבעה ובהון.
בנוסף להחזקותיה בבנק, היו לחברה החזקות במספר חברות נוספות בתחום ההשקעות הריאליות (שאינן בנקאיות "טהורות"), שמרביתן מומשו.
שם החברה נגזר מראשי התיבות של השם באנגלית של אחזקתה העיקרית First International Bank of Israel.
חברה בת נוספת של החברה הייתה פ.י.ב.י.
בית השקעות, שעסקה בפיתוח ההשקעות הריאליות (הלא בנקאיות) של הקבוצה.
החברה התאגדה ונרשמה בישראל כחברה בע"מ ביום 11 במאי 1972, במקביל להקמת הבנק הבינלאומי הראשון.
עם מקימי החברה נמנו ממשלת ישראל ומספר משקיעים מחוץ לישראל, בהם בנק פירסט פנסילבניה (First Pennsylvania International Capital Corp), וחברת ההשקעות לישראל (Israel Investors Corporation).
במועד התאגדותה הנפיקה החברה לממשלת ישראל מניית יסוד בת 100 שקל ערך נקוב, וניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה החל מחודש יולי 1978.
במאי 1978 הסכימה ממשלת ישראל לביטול זכויותיה המיוחדות מכוח מניית היסוד ולפיכך החליטה האספה הכללית לפצל את מניית היסוד ל-1,000 מניות רגילות.
בדצמבר 1978 מכרה חברת פירסט פנסילבניה, שהייתה בעלת המניות הגדולה ביותר, את כל מניות החברה בהן החזיקה, לחברה אחרת, שהעבירה אותן לחברות שבשליטת איש העסקים שאול אייזנברג.
באפריל 1980 רכשה חברת ההשקעות "דנות" את השליטה בחברה מחברות שונות בשליטת אייזנברג.
כתוצאה מהליכי פירוק אליהם נכנסה דנות, רכש בסוף שנת 1986 איש העסקים ז'אק נאסר את השליטה בחברה.
מניותיו של נאסר הוחזקו בידי חברה זרה בשם פלימון (PALIMON B.V) הרשומה בהולנד שהייתה בבעלות מלאה אך עקיפה של נאסר.
הבעלות בפלימון הוחזקה על ידי פלימקס (PALIMEX) - חברה זרה הרשומה בפנמה.
עם רכישת חבילת המניות הפך נאסר לבעל השליטה בחברה ובבנק.
בנובמבר 1990, רכשו האחים ג'וזף ומואיז ספרא מברזיל, בחלקים שווים ביניהם, את כל מניות פלימקס מנאסר.
בעקבות רכישות נוספות של מניות החברה, עלו החזקותיה של פלימון לכ־51.89% בהון וכ־70.59% בזכויות ההצבעה.
בספטמבר 2003 עברה השליטה בחברה לצדיק בינו ומשפחת ליברמן האוסטרלית, תמורת 90 מיליון דולר.
באפריל 2005, במסגרת שתי הצעות רכש לרכישת מניות החברה, נרכשו על ידי פיבי השקעות כ-14.55% מהון המניות של החברה, תמורת כ־240 מיליון ש"ח.
בנוסף, רכשה פיבי השקעות במהלך שנת 2005 מניות נוספות של החברה בהיקף כולל של כ-225 מיליון ש"ח.
באוגוסט 2016, מכרה משפחת ליברמן חלק מהחזקתה ונותרה עם כ-12% מהמניות.
מועדון ספורט כדורגל פרנקפורט 1899 המוכר בשמו הקצר פ.ס.וו פרנקפורט הוא מועדון כדורגל גרמני מן העיר פרנקפורט אשר הוקם בשנת 1899. למועדון הייתה קבוצת נשים מוצלחת אשר פורקה ב-2006. המועדון משחק בליגה האזורית, הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
המועדון הוקם בתקופת האימפריה הגרמנית.
הקבוצה הבוגרת של המועדון שיחקה בנורדקרייס ליגה, והייתה בין הקבוצות הראשונות בליגה זו.
ב-1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה מה שגרם לליגות הכדורגל בגרמניה לחדול מפעילות.
לקראת סיום המלחמה ב-1917 חודשה פעילות הליגות, ופרנקפורט FSV זכתה באליפות הליגה.
לאחר המלחמה עברה פרנקפורט לשחק בקרייגסליגה נורדמיין ששם זכתה מספר פעמים באליפות.
רגע השיא של הקבוצה היה בשנת 1938 כאשר הגיעה לגמר הטסשאמרפוקל (כיום ה־DFB פוקל), אך הפסידה בו בתוצאה 1–3 לראפיד וינה, (ראפיד וינה היא קבוצה אוסטרית אך המשחק נערך לאחר אנשלוס, בזמן סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית).
בשנת 1975 שיחקה הקבוצה בהבונדסליגה השנייה (דרום), עת הייתה הליגה מחולקת למחוזות.
עם איחוד הליגות המחוזיות לליגה אחת ב-1981, ירדה פרנקפורט FSV לליגה השלישית בגרמניה לאחר שדורגה בתחתית הליגה.
בעונת 1982/1983 עלתה פרנקפורט לבונדסליגה השנייה, אך ירדה עונה לאחר מכן.
לאחר 7 עונות בליגה הגרמנית השלישית ובליגה האזורית וזכייה בליגה השלישית, העפילה פרנקפורט בעונת 2008/2009 לבונדסליגה השנייה.
בתום עונת 2015/2016 נשרה הקבוצה לליגה השלישית.
כעבור עונה נוספת נשרה הקבוצה לליגה האזורית, הרביעית בהיררכיית הליגות.
לפ.ס.וו פרנקפורט הייתה קבוצת מילואים אשר שיחקה תחת השם FSV Frankfurt II, היא שיחקה מ-2010 ועד 2013 באהסנליגה (הליגה החמישית בחשיבותה) ורליגיונליגה הדרומית (גר') (הליגה הרביעית בחשיבותה).
פרדיננד פדורוביץ' רויס היה פרופסור לכימיה באוניברסיטת מוסקבה ודוקטור לרפואה וכירורגיה.
היה חבר באקדמיה למדעים בסנט פטרסבורג (מאז 1805), ובאקדמיה לרפואה וכירורגיה (מאז 1828).
רויס נולד בטיבינגן ב-26 בינואר 1778.
בשנת 1800, כשהיה בן 22, קיבל תואר ברפואה מאוניברסיטת טיבינגן, ועבר לגטינגן לגור עם דודו, פרופסור ומנהל ספריית אוניברסיטת גטינגן.
בשנת 1801 סיים רויס לימודי דוקטור לרפואה וכירורגיה וקיבל תואר פריבט-דוצנט בכימיה.
בשנת 1803 הוא הוזמן לאוניברסיטת מוסקבה כדי לעבוד כפרופסור לכימיה בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה, שם הוא נשאר עד 1832. בשנת 1804 קיבל תואר פרופסור אורח, בשנת 1808 הפך לפרופסור מן המניין, ובשנת 1830 - פרופסור מכובד.
בהשתתפותו נוצרה המעבדה הכימית הראשונה עבור המחלקה לפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה.
באותה עת הוא היה פרופסור במחלקה לכימיה (1817–1839) בסניף במוסקבה של האקדמיה לרפואה וכירורגיה ושם עמד בראש המחלקה להיסטוריה, מתודולוגיה ובין היוצרים של האנציקלופדיה לרפואה.
הוא הפך לאקדמאי בשנת 1828 וקיבל את התואר 'חבר כבוד' בשנת 1839. רויס נהג להרצות בלטינית, שפה בה דיבר באופן שוטף.
הוא אף העביר הרצאות ציבוריות בצרפתית.
עד שנת 1845 בערך עוד עבד רויס ברוסיה, אך אז פרש מהאוניברסיטה וחזר למולדתו, שם נשאר עד למותו ב־22 באפריל 1856 (בגיל 74).
פדה סוורין קרויה (בדנית: Peder Severin Krøyer; 23 ביולי 1851 – 21 בנובמבר 1909), ידוע בשם פ.ס.
קרויה נולד ב-23 ביולי 1851 בסטוונגר שבנורווגיה לאלן ססילי ג'סדאל.
הוא גדל דודותו אחות של אביו, ברטה ססילי (ילידת 1817) וגיסו, הזואולוג הדני הנריק ניקולאי קרויה.
קרויה עבר לקופנהגן להתגורר עם הוריו האומנים זמן קצר לאחר שאימו לא יכלה לטפל בו.
לאחר שהחל את לימודיו באמנות בגיל תשע בהדרכה פרטית, הוא נרשם למכון הטכני של קופנהגן בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1870, בגיל 19, התחיל קרויה את לימודיו באקדמיה המלכותית הדנית לאמנות, שם למד אצל פרדריק ורמיין.
בשנת 1873 הוענקה לו מדליית הזהב ומלגה.
הופעת הבכורה הרשמית שלו כצייר הייתה בשנת 1871 בשרלוטנבורג עם דיוקן של חבר, הצייר פרנס שוורץ.
הוא הציג באופן קבוע בשרלוטנבורג לאורך חייו.
בשנת 1874 קנה היינריך הירשפרונג את ציורו הראשון מקרויה, ונתן לו את חסותו.
אוסף האמנות של הירשפרונג מהווה בסיס למוזיאון הירשפרונג בקופנהגן.
בין השנים 1877–1881, קרויה טייל רבות באירופה, פגש אמנים, למד אמנות ופיתח את כישוריו והשקפתו.
הוא שהה בפריז ולמד אצל לאון בונה, וללא ספק היה תחת השפעתם של אימפרסיוניסטים בני זמננו – קלוד מונה, אלפרד סיסלי, אדגר דגה, פייר-אוגוס ואדואר מאנה.
הוא המשיך לטייל לאורך חייו, כל הזמן שאב השראה מאמנים ותרבויות זרות.
הירשפרונג סיפק תמיכה כספית במהלך המסעות המוקדמים, וקרויה המשיך להציג בתערוכה בדנמרק לאורך כל התקופה הזו.
הוא בילה את יוני – אוקטובר בין ציירי סקיין, אז כפר דייגים נידח בקצה הצפוני של דנמרק, וצייר נושאים מהחיים המקומיים, כמו גם תיאורים של הקהילה האמנותית שם.
הוא המשיך להיות קשור לקהילת האמנות והספרות המתפתחת בסקגן.
קרויה חילק את זמנו בין בתים שכורים בסקגן במהלך הקיץ, דירת חורף בקופנהגן שבה עבד על דיוקנאותיו הגדולים והנסיעות מחוץ למדינה.
בטיול לפריז בשנת 1888 הוא פגש את מארי מרתה מתילדה טריפקה, אותה הכיר בקופנהגן.
הם התאהבו והתחתנו ב-23 ביולי 1889 בבית הוריה בגרמניה.
מארי קרוייה, שהייתה גם היא ציירת, נקשרה לקהילת סקיין, ולאחר נישואיהם היא הופיעה לעיתים קרובות בציוריו של קרויה.
לזוג נולדה בת בשם ויבקה, ילידת ינואר 1895. הם התגרשו בשנת 1905 לאחר פרידה ממושכת.
ראייתו של קרויה התדרדרה בהדרגה בעשר השנים האחרונות לחייו עד שנעשה עיוור לגמרי.
הוא צייר כמעט עד הסוף, למרות מצב בריאותו.
למעשה, הוא צייר כמה מיצירות המופת האחרונות שלו כשהוא עיוור למחצה.
קרויה נפטר בשנת 1909 בסקגן בגיל 58 לאחר שנים של נסיגה בבריאותו.
הוא גם נכנס ויצא מבתי החולים וסבל מהתקפי מחלת נפש.
היצירה הידועה והאהובה ביותר של קרויה היא "ערב קיץ בחוף הדרומי של סקגן" עם אנה אנקה ומארי קרוייה, 1893. הוא צייר סצנות רבות של חיי הבילוי בחוף (מתרחצים, עגלות) ודייגים מקומיים.
בית השקעות בע"מ – הייתה חברת בת של פ.י.ב.י.
אחזקות שעסקה בפיתוח ההשקעות הריאליות (הלא בנקאיות) של הקבוצה.
החברה השקיעה במגזרים שונים, בהם: תשתיות, סחר ושירותים, תעשייה, טכנולוגיות מתקדמות, הייטק והשקעות פיננסיות שונות.
החברה הוקמה בשנת 1998 ביוזמת משפחת ספרא, על פי הדגם בו פעלו בברזיל, החזקה בפעילות בנקאית ובמקביל השקעה בחברות ריאליות.
עם רכישת השליטה בפיבי על ידי צדיק בינו, החל מהלך של מכירה הדרגתית של כל ההשקעות.
מובילאיי - במאי 2000 השתתפה בגיוס ההון השני של החברה, בו גייסה 5 מיליון דולר לפי שווי של 23 מיליון דולר.
פרויקט "שער הירדן" - במהלך שנת 2000 יזמה "פיבי השקעות", עם אנשי עסקים ירדניים, את הקמתו של אזור תעשייה בעל מעמד של אזור סחר חופשי, אזור נופש ומסחר, באתר הממוקם דרומית מזרחית לקיבוץ טירת צבי, בסמוך לגדות נהר הירדן ולגבול עם ירדן.
בפרויקט היו מתוכננים להיבנות יותר מ-100 אלף מ"ר.
כאשר המפעלים היו אמורים להיות ממוקמים בצד הירדני ובין שני צדי הפרויקט היה אמור להיות מעבר חופשי, כשתחנות גבול ימוקמו מחוצה לו.
הפרויקט נקלעה לקשיים עקב הרעה במצב הביטחוני באזור וההאטה הכלכלית באותה עת.
לאחר מספר שנים מכרה את חלקה בפרויקט לאיש העסקים ברוך רפפורט.
"שחר שירותי חירום" – חברה המספקת שירותים תיקוני אינסטלציה ואחזקת מבנים.
פיבי השקעות רכשה 20% מהחברה ב-2001 ומכרה את החזקתה 4 שנים אחר כך.
חברת משאב ונשר מפעלי מלט ישראליים – בשנת 2001 סיפקה פיבי מימון בסך של כ-97 מיליון דולר לרכישת 25% ממשאב (חברת האם של נשר מפעלי מלט) על ידי התאגיד הרב לאומי CRH plc.
מכרז הרכבת הקלה בירושלים ובתל אביב – פיבי השקעות הייתה שותפה בקבוצה שהתמודדה במכרזים להקמת הרכבת הקלה בירושלים ובתל אביב בתחילת שנות ה-2000. אך השותפה הבכירה בקבוצה, חברת בומברדייה, פרשה והקבוצה פורקה.
אינטרגאמא – פיבי השקעות החזיקה בכ-28% מהון המניות של החברה בין 1998 ל-2010.
אלרן תשתיות ואלרן השקעות – פיבי השקעות הייתה שותפה בחברת אלרן תשתיות שעסקה בתחום היזום וההקמה של פרויקטים בתחומי התשתיות, התפלת מים, קידוחי מים ואספקתם, יצור חשמל, איכות הסביבה וגז טבעי.
אחר כך רכשה מניות גם בחברת האם אלרן השקעות של משפחת דנקנר.
בין השאר הייתה אלרן תשתיות שותפה במתקן התפלה אשקלון.
פרנק ריי קייזר הבן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1955–1961 (מתוכן בשנתיים האחרונות כיושב ראש הבית), ולאחר מכן ועד 1963 כמושל ורמונט ה-72.
ריי קייזר הבן נולד בעיירה צ'לסי שבוורמונט, כבנם של אלן לרקין קייזר ושל פ.
ריי קייזר האב , שופט בית המשפט העליון של ורמונט.
ב-1939 הוא עבד כשמש בבית הנבחרים של ורמונט.
ב-1945 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון במונטפלייר.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי ארצות הברית.
ב-1950 סיים קייזר את לימודיו באוניברסיטת טאפטס עם תואר בוגר אוניברסיטה, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-אפסילון.
ב-1952 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון, והחל לעסוק בעריכת דין בצ'לסי.
ב-1950 נשא קייזר לאישה את ג'ואן פ.
פרידגן, מהנדסת וסטטיסטיקאית, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
קייזר היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
הוא כיהן במשך שלוש תקופות כהונה בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1955–1961, מתוכן בשנתיים האחרונות כיושב ראש הבית.
ב-1960 הביס קייזר את סגן מושל ורמונט רוברט בבקוק בבחירות המקדימות של הרפובליקנים למשרת מושל ורמונט.
הוא המשיך וניצח בבחירות הכלליות, וכיהן כמושל במשך תקופת כהונה אחת בשנים 1961–1963. בגיל 33, הוא היה האדם הצעיר ביותר שנבחר כמושל ורמונט.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, הוא יזם את הקמת רשות הפיתוח התעשייתית של ורמונט כגוף להמרצת הצמיחה הכלכלית ויצירת מקומות עבודה, וכן פיקח על הרחבת מערכת הפארקים המדינתית.
ב-1961 הוענק לקייזר תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת טאפטס.
באותה שנה הוא השתתף בתוכנית הטלוויזיה "לומר את האמת" .
חמש שנים לאחר הופעתו בתוכנית של מושל וירג'יניה המערבית ססיל אנדרווד, הוא הופיע בתוכנית שוב, ובתוכנית זו היה קייזר אחד משני המתחזים שטענו להיותם אנדרווד.
ב-1962 נוצח קייזר בהתמודדותו לתקופת כהונה שנייה כמושל על ידי הדמוקרט פיליפ הוף.
ניצחונו של הוף היה הפעם הראשונה שבה נוצחו הרפובליקנים בוורמונט במרוץ לתפקיד המושל מאז ייסוד המפלגה בשנות ה-50 של המאה ה-19, ונכון ל-2025 הייתה זו הפעם האחרונה בוורמונט בה מושל מכהן התמודד לתקופת כהונה נוספת ונוצח.
בשנים 1965–1970 היה קייזר סגן הנשיא והיועץ המשפטי של חברת השיש של ורמונט, ולאחר מכן ועד 1979 המנהל הכללי ויושב ראש מועצת המנהלים של החברה.
בשנים 1967 -1972 שימש קייזר כחבר מועצת המנהלים של הפדרל ריזרב בנק של בוסטון , והיה גם המנהל של התאגיד המרכזי לשירות ציבורי של ורמונט, ויושב ראש מועצת המנהלים שלו בשנים 1980–1997.
ב-1980 הקים קייזר ברקאטלנד את משרד עורכי הדין קייזר וקראולי.
הוא גם שימש כמנהל בחברת ביטוח.
ב-2002 נפטרה רעייתו של קייזר, ג'ואן.
ב-2005 הוא נישא בשנית למרי לו (אנדרהיל) קייזר.
ריי קייזר הבן נפטר בביתה של בתו בעיירה ברנדון שבמחוז ראטלנד ב-7 במרץ 2015, בגיל 87. הוא נטמן בבית הקברות היילנד שבצ'לסי.
בזל () הוא מועדון כדורגל שווייצרי המשחק בליגת העל השווייצרית.
המועדון הוקם בשנת 1893 וממוקם בעיר בזל, שווייץ.
המועדון ידוע בין השאר במחלקת הנוער המפוארת שלו שהצמיחה שחקנים כמו בולטים כמו: פליפה קאייסדו, ארן דרדיוק, איבן ראקיטיץ', זדרבקו קוזמנוביץ', אלכסנדר פריי, גרניט ג'אקה, גקהאן אינלר, מארקו שטרלר, שרדאן שאקירי ובריל אמבולו.
המועדון זכה לתקופת התהילה שלו בשנות ה-60 וה-70 עם זכייה באליפות השווייצרית שבע פעמים וזכייה שלוש פעמים בגביע השווייצרי.
ב-1988 ירדה הקבוצה לליגה המשנית בשווייץ ושיחקה בה עד לשנת 1994, אז העפילה בחזרה לליגה הבכירה.
יאקוב-פארק בשנת 2001 חזרה ההצלחה לקבוצה ובשנת 2002 זכתה בזל בדאבל (גביע ואליפות).
בעונה שלאחר מכן הפכה הקבוצה לקבוצה השווייצרית השנייה שמשחקת בליגת האלופות.
לאחר שני ניצחונות על ספרטק מוסקבה, שתי תוצאות תיקו מול ליברפול ותיקו והפסד מול ולנסיה היא המשיכה לשלב הבא מהמקום השני בבית, ובשלב זה הודחה.
הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונות 2003/2004, 2004/2005 ובעונת 2005/2006 אף העפילה לשלב רבע הגמר אחרי שהדיחה בדרך את מונקו ושטרסבורג.
ברבע הגמר היא הפסידה לקבוצת מידלסברו מאנגליה שעתידה הייתה להיות סגנית מחזיקת גביע אופ"א באותה העונה.
בעונת 2006/2007 בגביע אופ"א בזל הודחה בשלב הבתים.
בעונת 2008/2009 עלתה לליגת האלופות.
היא שובצה בבית ג' יחד עם ברצלונה הספרדית, ספורטינג ליסבון הפורטגזית ושחטיור דונייצק האוקראינית.
הקבוצה הפסידה לברצלונה ולספורטינג ליסבון פעמיים וסיימה בתיקו והפסידה לשחטיור דונייצק.
בזל נכנסה לליגה האירופית בעונת 2009/2010 ובשלב הבתים שיחקה עם פולהאם, צסק"א סופיה ומועדון הכדורגל רומא.
בזל סיימה במקום השלישי עם 9 נקודות - שלושה ניצחונות (שניים נגד צסק"א סופיה ופעם אחת נגד רומא) ושלושה הפסדים (שניים נגד פולהאם ואחד נגד רומא) ולא עלתה לסיבוב הבא.
בעונת 2011/2012 בליגת האלופות הצליחה הקבוצה להעפיל לשמינית הגמר על חשבון מועדון הפאר מנצ'סטר יונייטד.
היא פגשה במועדון פאר אחר באיירן מינכן והצליחה להפתיע אותה במפגש בשווייץ כאשר ניצחה בתוצאה 0–1 משער של ולנטין שטוקר אך בגומלין הפסידה 0–7. בעונה לאחר מכן הצליחה להגיע עד לחצי הגמר של הליגה האירופית שם הפסידה לצ'לסי, שהמשיכה לזכייה בטורניר.
בעונת 2013/2014 הקבוצה העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר ניצחון בסיבוב המוקדמות השלישי על קבוצת מכבי תל אביב ולאחר ניצחון בשלב הפלייאוף על קבוצת לודוגורץ ראזגרד מבולגריה.
הקבוצה שובצה בבית יחד עם צ'לסי, שאלקה 04 וסטיאווה בוקרשט.
הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית ועברה לשחק בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית.
בשלב 32 האחרונות ניצחה שוב את קבוצת מכבי תל אביב.
בשמינית הגמר ניצחה את קבוצת רד בול זלצבורג.
ברבע הגמר הפסידה לקבוצת ולנסיה והודחה מהטורניר.
בעונת 2024/2025 זכתה הקבוצה באליפות ה-21 בתולדות המועדון והראשונה מזה 8 שנים.
בנוסף זכתה הקבוצה גם בגביע השווייצרי.
זכיות בגביע הליגה השווייצרית (1): (1973)
København, או פשוט FCK) הוא מועדון כדורגל דני מעיר הבירה, קופנהגן.
המועדון הוקם ב-1992 כתוצאה מאיחוד של 2 מועדונים גדולים בקופנהגן.
הקבוצה נחשבת למועדון הכדורגל הבולט ביותר בליגת העל הדנית ולזכות המועדון ישנם 16 תוארי אליפות ושמונה גביעים, והוא השתתף בליגת האלופות פעמיים בתולדותיו, ונחשב לאחד המועדונים הדניים המצליחים ביותר באירופה.
המועדון משחק באצטדיון פארקן, אשר מארח גם את משחקיה הביתיים של נבחרת דנמרק.
מאז הקמת המועדון ב-1992 התפתחה יריבות מרה בין קופנהגן לבין היריבה העירונית ברונדבי, והמשחקים ביניהם המכונים הדרבי של קופנהגן או ה-"New Firm" (כרפרנס ל-"Old Firm"), והם נחשבים למשחקים החמים ביותר במהלך העונה בליגת העל הדנית.
המועדון הוקם ב-1 ביולי 1992 כמיזוג בין קבוצת קופנהגן בולקלוב, שזכתה ב-15 אליפויות, לבין יריבתה העירונית, בולקלובן 1903, שזכתה בשבע אליפויות.
כבר בעונתה הראשונה זכתה הקבוצה המאוחדת באליפות דנמרק ובגביע האינטרטוטו האירופי.
מגביע אופ"א הודחה לאחר הפסד לקבוצת אוסר הצרפתית.
בעונה העוקבת הובילה בנקודה ערב המחזור האחרון, אך הפסד 2–3 לאודנסה בולדקלאב העניק את האליפות לסילקבורג.
בשנים 1995–2000 לא עמדה הקבוצה בציפיות בליגה המקומית ובאירופה, אך זכתה בשני גביעי מדינה (1995, 1997), בגביע הליגה (1998) ובסופרקאפ (1995), ורק בתחילת המאה ה-21 חזרה לפסגת הכדורגל הדני.
בעונת זכתה קופנהגן באליפות דנמרק, ולאחר מכן הצליחה להדיח את אייאקס אמסטרדם מגביע אופ"א לפני שהודחה על ידי בורוסיה דורטמונד הגרמנית.
בשנת 2002 הייתה הקבוצה קרובה לזכות בפעם השנייה ברציפות בתואר לאחר שהצליחה למחוק פער של עשר נקודות מיריבתה המרה ברונדבי, אך בסופו של דבר הפסידה את התואר בשל הפרש שערים נחות.
קופנהגן זכתה באליפויות של השנים 2003, 2004 ו-2006 לאחר תחרויות עיקשות עם ברנדבי, וגם זכתה בגביע המקומי בשנת 2004 וברויאל ליג (גביע סקנדינביה) ב-2005 וב-2006.
בדצמבר 2005 הוחלף המאמן המצליח של הקבוצה, הנס בקה, בסטולה סולבקן, שחקן העבר הנורווגי של הקבוצה.
לקראת עונת חתם במועדון כוכב נבחרת דנמרק, ייספר גרונקיאר, והקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות, לאחר ניצחון 2–3 בסיכום שני משחקיה נגד אייאקס אמסטרדם במוקדמות הטורניר.
הקבוצה הוגרלה ל"בית המוות" עם סלטיק הסקוטית, בנפיקה ליסבון הפורטוגזית ומנצ'סטר יונייטד האנגלית.
הקבוצה סיימה אמנם במקום האחרון, אך השיגה ניצחונות מכובדים על מנצ'סטר ועל סלטיק.
בסוף העונה זכתה קופנהגן באליפות שנייה ברציפות והוגרלה לשחק במוקדמות ליגת האלופות נגד אלופת ישראל, בית"ר ירושלים.
לאחר התמודדות בת שני משחקים העפילה קופנהגן לשלב הבא בו התמודדה מול בנפיקה ליסבון על כרטיס לליגת האלופות, אולם קופנהגן הפסידה.
משם עברה קופנהגן לגביע אופ"א שם הגיעה עד לשלב הבתים.
בעונת 2010/2011 הצליחה הקבוצה להעפיל בפעם השנייה בתולדותיה לליגת האלופות לאחר שהדיחה את רוזנבורג בשלב הפלייאוף.
קופנהגן הוגרלה בבית עם ברצלונה, פנאתינאיקוס ורובין קאזאן והעפילה ממנו לשמינית הגמר אחרי ניצחון על רובין קאזאן, שני ניצחונות על פנאתינייקוס ותיקו מול ברצלונה.
בשמינית הגמר הקבוצה הוגרלה נגד צלסי המפגש הראשון התקיים בפארקן בקופנהגן צלסי ניצחה 2–0 מצמד של אנלקה.
משחק הגומלין הסתיים בתיקו ללא שערים ובכך סיימה קופנהגן את דרכה בליגת האלופות.
באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות התשיעית שלה שבעה מחזורים לפני סיום העונה.
בעונת 2011/2012 הקבוצה השתתפה בשלב בפלייאוף של ליגת האלופות אולם נשרה ממנו במפתיע נגד אלופת צכיה ויקטוריה פלזן ובכך הוגרלה אוטומטית בשלב הבתים של הליגה האירופית, הקבוצה והוגרלה בבית עם סטנדרד ליאז', הנובר 96 ווורסקלה פולטבה.
הקבוצה סיימה במקום השלישי בבית והודחה מהטורניר.
בעונת 2012/2013 הקבוצה השתתפה בשלב בפלייאוף של ליגת האלופות אולם הודחה על ידי ליל ובכך העפילה אוטומטית בשלב הבתים של הליגה האירופית, הקבוצה הוגרלה בבית עם סטיאווה בוקרשט, שטוטגרט ומולדה.
רויאל ליג (אליפות הכדורגל הסקנדינבית האזורית)
ציריך היא קבוצת כדורגל שווייצרית, המייצגת את העיר ציריך.
הקבוצה משחקת בליגת העל השווייצרית ברציפות מעונת 1990/1991.
הקבוצה נוסדה ב-1896 וזכתה בשלוש עשרה אליפויות, בעשרה גביעים, ופעם אחת בגביע הליגה.
זוהי קבוצה בולטת בליגה השווייצרית והיא משחקת באופן קבוע במסגרות אירופיות.
המועדון הוקם ב-1 באוגוסט 1896 על ידי שלושה מועדונים מקומיים.
ציריך זכתה באליפות הסופר-ליג השווייצרי הראשונה שלה בעונת 1901/02, אך לא הצליחו לשחזר את ההישג עד עונת 1923/24.
הם עלו בחזרה לליגה הראשונה כעבור שנתיים.
תקופה זו הייתה מכונה "שנות הזוהר" של ציריך.
באותן שנים, המועדון היה בשליטתו של הנשיא האגדי, אדווין נאגלי, וכלל שחקנים כמו קובי קון, פריטץ קונזלי ועוד רבים.
ציריך זכו בשבע אליפויות בין השנים האלה, כאשר שלוש מאליפויותיהם השיגו באופן רצוף בין השנים 1974–1976. המועדון זכה 5 פעמים בנוסף בגביע השווייצרי ופעם אחת בגביע הליגה השווייצרית.
ציריך הצליחו גם במפעלים האירופים, כאשר הגיעו בעונת 64–1963 לחצי גמר ליגת האלופות לאחר שניצחו את גלאטסראיי בשמינית הגמר ואת פ.ס.וו.
אינדהובן ברבע גמר והודחו על ידי ריאל מדריד ובעונת 77–1976 הגיעו שוב לחצי גמר ליגת האלופות, לאחר שניצחו את טורון פאלוסאורה בשמינית הגמר ואת דינמו דרזדן ברבע גמר רק שהפעם הפסידו לליברפול.
המועדון שב בחזרה לליגה המשנית בשנת 1988 וכעבור שנתיים חזר לליגה הראשונה.
המועדון הגיע לשלב שמינית הגמר בגביע אופ"א בעונת 1998/99, אך הפסיד לרומא.
המועדון זכה בשנת 2000 בגביע אחרי ניצחון בגמר על לאוזן, ובשנת 2005 אחרי ניצחון על לוצרן.
ב-13 במאי 2006 זכתה ציריך באליפות לראשונה מזה 25 שנה.
בעונת החולפת הם זכו פעם שנייה באליפות ברציפות.
בעונת 2008/09 חזרו לזכות באליפות לאחר עונה ללא זכייה.
ב-21 באפריל 2014 זכתה ציריך בגביע השווייצרי כשגברה בגמר 0–2 על פ.צ.
בעונת 2015/16 סיימה ציריך במקום העשירי והאחרון בליגה העליונה וירדה ליגה, אך שבה כעבור עונה אחת לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה בעונת 2016/17.
פוטבולה קלבס ריגה היה מועדון כדורגל מהעיר ריגה, בירת לטביה שפעל בין השנים 1999–2008. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון לטביאנס אוניברסיטטס בן 5,000 המושבים.
בשנת היווסדו זכה בגביע הלטבי, בעקבות הזכייה השתתף המועדון במשחקי גביע אופ"א בעונת 1999/2000. בסיבוב המוקדמות הפסיד לקבוצת הלסינגבורג והודח מהטורניר.
בשנת 2007 סיים את הליגה במקום השלישי.
והעפיל לגביע האינטרטוטו של שנת 2008. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פיילקיר, בסיבוב השני ניצח את קבוצת בוהמיאנס מאירלנד, בסיבוב השלישי הפסיד לקבוצת אלפסבורג משוודיה והודח מהטורניר.
המועדון הפסיק להתקיים בשנת 2008 עקב קשיים כלכליים.
קֵלְן הוא מועדון כדורגל גרמני הפועל בעיר קלן ומשחק בבונדסליגה.
המועדון משחק באצטדיון ריין אנרגי.
בשנת 1901 הוקם בעיר קלן מועדון בשם קלנר ב.ס, שמקימיו היו חברים במועדון אחר בשם בורוסיה קלן, ולא היו מרוצים מכך שהמועדון עסק בעיקר בהתעמלות ולא בכדורגל.
המועדון זכה באליפות מחוז גרמניה המערבית בשנת 1912, ועם השנים התקדם אל הגמרים הארציים.
בנוסף, בשנת 1907 הוקם מועדון בשם קלן-זולץ, שהתאחד בהמשך עם מועדון הרטה-זולץ למועדון בשם זולץ 07. מועדון זה לא הצליח להתרומם מעבר לשלבים המוקדמים של הגמרים הארציים בגרמניה.
בשנת 1933, עם עליית הרייך השלישי לשלטון, בוצע ארגון מחדש של הליגות בגרמניה, שחולקו ל-16 מחוזות שנקראו גאוליגה.
זולץ זכתה להצלחה מסוימת, אך נאלצה להתאחד עם מועדון אחר בשם קלן 1899 בשנת 1944. המועדון המאוחד התקשה להתקיים, מאחר שמלחמת העולם השנייה עדיין הייתה קיימת באותו אזור באותה תקופה.
בשנת 1948 התממש האיחוד בין זולץ לקלנר ב.ס, והמועדון המאוחד נקרא פ.צ.
הקבוצה המאוחדת של קלן שיחקה במחוז המערבי של גרמניה לפני הקמת הבונדסליגה, ובשנת 1954 זכתה לראשונה באליפות המחוז, כשהכוכבים העיקריים של הקבוצה היו החלוץ הנס שפר והמגן קרל-היינץ שנלינגר.
קלן לשטוטגרט בגמר הגביע הגרמני.
בשנת 1960 זכתה קלן שוב באליפות המחוז, והפסידה בגמר הארצי להמבורג בתוצאה 3-2. קלן זכתה באליפות המחוזית גם בשנת 1962, וניצחה בגמר הארצי 4-0 את נירנברג, ובכך זכתה באליפות גרמניה.
זכייה זו הקנתה לקבוצה הופעה בגביע אירופה לאלופות לעונת 1962/63. קלן הודחה בסיבוב הראשון, לאחר שהובסה 8-1 על ידי דנדי הסקוטית, למרות הניצחון שלה במשחק הגומלין 4-0 .
בשנת 1963 זכתה קלן שוב באליפות המחוזית, אך הפסידה בגמר הארצי 3-1 לבורוסיה דורטמונד.
קלן בשנים הראשונות של הבונדסליגה
בשנת 1963 הייתה קלן אחת משש עשרה הקבוצות המייסדות של הבונדסליגה.
קלן הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה באליפות, בעונת 1963/1964 בבונדסליגה.
זכייה זו הקנתה לקלן השתתפות בגביע אירופה לאלופות בעונת 1964/65. קלן הגיעה עד לרבע הגמר, שם פגשה את ליברפול.
שני המשחקים הסתיימו בתוצאות תיקו 0-0 ו-2-2. באותה תקופה לא היה חוק שערי חוץ ולא היו נהוגות בעיטות הכרעה, ולכן הוכרעה העולה בהטלת מטבע.
ליברפול זכתה בהטלת המטבע, לאחר שהמטבע נזרקה פעמיים, שכן בפעם הראשונה המטבע נחתה על הארץ בצורה אנכית ולא אופקית.
באותה עונה סיימה קלן במקום השני בבונדסליגה.
באותה תקופה החתימה קלן את הכדורגלן הברזילאי הראשון ששיחק בגרמניה, זזה, תמורת סכום של 150 אלף מארק גרמני.
בשנת 1968 זכתה קלן בגביע הגרמני לאחר ניצחון 4-1 בגמר על בוכום.
שנות ה-70 של המאה ה-20 נחשבות לעשור מוצלח בתולדות פ.צ קלן, כשהשחקנים הבולטים של הקבוצה היו וולפגנג אובראט, הנס להר, היינץ פלוהה, דיטר מילר וברנהרד קולמן.
קלן הגיעה שלוש פעמים לגמר הגביע הגרמני, אך הפסידה בכולן: לקיקרז אופנבך בשנת 1970, לבאיירן מינכן בשנת 1971 ולבורוסיה מנשנגלדבך בשנת 1973, שנה שבה גם סיימה במקום השני בבונדסליגה.
בשנת 1977 זכתה קלן בגביע הגרמני לאחר ניצחון בגמר על הרטה ברלין, ובשנת 1978 זכתה בדאבל, כאשר זכתה באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני השני ברציפות, לאחר ניצחון בגמר על היריבה המושבעת פורטונה דיסלדורף.
עובדה זו הפכה את קלן לאחת מארבע הקבוצות היחידות שזכו בדאבל בגרמניה, כשהשלוש האחרות הן באיירן מינכן, ורדר ברמן ובורוסיה דורטמונד.
בשנת 1980 הפסידה קלן בגמר הגביע לפורטונה דיסלדורף.
בשנת 1986 העפילה קלן לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה לריאל מדריד בתוצאה המצטברת 5-3 בסיכום שני המשחקים.
בעונות 1988/89 ו-1989/90 סיימה קלן במקום השני בבונדסליגה לאחר האלופה באיירן מינכן.
בשנת 1991 הפסידה קלן בגמר הגביע הגרמני לוורדר ברמן בבעיטות הכרעה.
הפסד זה סימל מעין נקודת מפנה וסוף של 30 שנים יציבות מוצלחות במיוחד בתולדות המועדון.
קלן הפכה לקבוצה לא יציבה, שרשמה ירידות מהבונדסליגה לצד עונות עם הישגים נאים.
לאורך שנות ה-90 קלן הייתה קבוצת מרכז טבלה, ששחקניה העיקריים היו השוער בודו אילגנר, והחלוצים טוני פולסטר וברונו לאבאדיה.
בשנת 1998 רשמה את ירידת הליגה הראשונה שלה, והפכה לקבוצת נדנדה, שעולה ויורדת ליגה באופן תכוף.
לאחר שתי עונות בבונדסליגה השנייה, חזרה קלן לבונדסליגה, וסיימה בעונת 2001 במקום העשירי.
בעונת 2002 רשמה הקבוצה הישג שלילי, כשלא הבקיעה במשך 1034 דקות רצופות.
עונה זו הסתיימה בירידת ליגה נוספת.
בעונת 2003 עלתה קלן שוב לבונדסליגה, ונשרה שוב לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת בלבד בשנת 2004, כשהכוכב בהתהוות של הקבוצה באותה תקופה היה לוקאס פודולסקי, בן העיר קלן.
בעונת 2005 עלתה קלן שוב לבונדסליגה לאחר עונה אחת בבונדסליגה השנייה, ושוב נשרה כעבור עונה אחת בלבד, בשנת 2006, כאשר עם ירידת הליגה נרכש פודולסקי על ידי באיירן מינכן.
הפעם לקח לקלן שתי עונות להעפיל בחזרה לבונדסליגה בשנת 2008, ובעונת 2009 רשמה הקבוצה יציבות מסוימת תחת המאמן כריסטוף דאום, כשסיימה במקום ה-12. בקיץ 2009 עזב דאום את הקבוצה, אך פודולסקי חזר לאחר שלא התאקלם בבאיירן מינכן, והקבוצה החלה לגלות יציבות, ובשתי העונות הבאות סיימה במרכז הטבלה.
בעונת 2012 נשרה קלן שוב לבונדסליגה השנייה לאחר שגם צברה חובות גדולים, ופודולסקי נמכר לארסנל.
באותה שנה נבחרה הנהלה חדשה שמטרתה הייתה להבריא את הקבוצה.
קלן חזרה לאחר שתי עונות לבונדסליגה, כאשר בעונת 2014 סיימה ראשונה בבונדסליגה השנייה, כשהמאמן היה פטר שטוגר האוסטרי.
לאחר שתי עונות סולידיות במרכז הטבלה רשמה קלן בשנת 2017 את העונה הטובה ביותר שלה מאז תחילת שנות ה-90, כאשר סיימה במקום החמישי בליגה, כשהשחקנים העיקריים בהצלחה זו היו אנתוני מודסט, יונאס הקטור והשוער טימו הורן.
הצלחה זו לא נמשכה זמן רב, ובעונת 2018 נשרה קלן שוב לבונדסליגה השנייה, לאחר שצברה רק שלוש נקודות ליגה ב-16 המחזורים הראשונים של העונה.
אי ההצלחה הביאה לפיטוריו של שטוגר.
עם זאת, בעיותיה הכלכליות של קלן נפתרו במידה רבה, כאשר הקבוצה עברה ממאזן גרעוני למאזן חיובי.
בעונת 2018/2019 שבה קלן לאחר עונה אחת לבונדסליגה, לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה, וחתמה על הסכם חסות עם ענקית הקמעונאות "רווה".
בעונות 2019/2020 וכן 2020/2021 התמודדה קלן נגד הירידה, אך הצליחה להישאר בבונדסליגה כאשר הגיעה למקומות ה-14 וה-16 בהתאמה.
בעונת 2023/2024 נשרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-17 והלפני אחרון בבונדסליגה, אליה הצליחה לשוב לאחר עונה אחת בלבד בבונדסליגה השנייה.
קלן משחקת באצטדיון ריין אנרגי, המכיל כ-50,000 מקומות ישיבה, ונודע יותר בשם אצטדיון מונגרסדורפר.
הקבוצה ידועה בקהל חם וקולני מאוד.
קלן היא פורטונה דיסלדורף, שהיריבות הספורטיבית מהווה חלק מהיריבות הכללית בין הערים הסמוכות, קלן ודיסלדורף.
שתי הקבוצות נפגשו פעמיים בגמר הגביע הגרמני, כאשר בשנת 1978 קלן זכתה בגביע, ואילו בשנת 1980 זכתה פורטונה דיסלדורף.
קלן הן באייר לברקוזן ובורוסיה מנשנגלדבך.
בשני המקרים מדובר ביריבות אזורית הנובעת ממיקום המועדונים בעמק הריין.
הקמע של המועדון הוא עז, והשם שניתן לה הוא הנס (Hennes) על שם המאמן הגרמני הנס וייסויילר (Hennes Weisweiler).
קייזרסלאוטרן (השם במקור: 1. פ.צ.
קייזרסלאוטרן; בגרמנית: FC Kaiserslautern .1; בקיצור: FCK.1 או FCK) הוא מועדון כדורגל גרמני מן העיר קייזרסלאוטרן שבריינלנד-פפאלץ, המשחק בבונדסליגה השנייה.
המועדון זכה בארבע אליפויות ובשני גביעים.
המועדון הוקם ממיזוגם של מועדוני כדורגל רבים, וקיבל את שמו הנוכחי רק בשנת 1932.
בשנות ה-90 ידעה הקבוצה טלטלות רבות.
לאחר שזכתה אליפות הבונדסליגה בעונת 1990/1991 נכנסה הקבוצה למדרון תלול שהסתיים בירידה לליגת המשנה.
תחת הדרכתו של אוטו ריהאגל כמאמן, רשמה קייזרסלאוטרן הישג חסר תקדים בגרמניה של עליית ליגה בשנת 1997 וזכייה באליפות בעונה שלאחר מכן.
השחקנים הבולטים במועדון בעונת האליפות היו הגרמני אולף מרשל, השווייצרי צ'יריאקו ספורצה, המגן הדני שיונברג והברזילאי רטיניו.
עונה לאחר מכן העפילה קייזרסלאוטרן לרבע גמר ליגת האלופות, אך הודחה לאחר צמד משחקים מול יריבתה המקומית באיירן מינכן.
בעונת 2000/01 העפילה הקבוצה לחצי גמר גביע אופ"א בו הפסידה לדפורטיבו אלאבס 9-2 בסיכום שני המשחקים.
בעונת המועדון הגיע לגמר הגביע הגרמני.
בעונת חזר המועדון לליגה הראשונה לאחר ארבע שנות היעדרות.
בעונה זו סיימה הקבוצה במקום ה-7. בסוף עונת 2011/2012 נשרה הקבוצה לליגה השנייה בגרמניה.
בסיום עונת נשרה הקבוצה לליגה השלישית.
היא חזרה לליגה השנייה בסיום עונת 2021/2022 לאחר שגברה במשחקי המבחן על דינמו דרזדן.
אליפות הבונדסליגה השנייה: 1997, 2010
סיון הוא מועדון כדורגל שווייצרי מהעיר סיון המשחק בליגת העל השווייצרית.
המועדון נוסד בשנת 1909 ומגרשו הביתי הוא סטאד טורבילון, המכיל 14,283 מקומות.
המועדון זכה בשתי אליפויות והגיע 13 פעמים לגמר הגביע השווייצרי, בו זכה בכל אחת מהפעמים, האחרונה בשנת 2015. בעונת זכתה הקבוצה בדאבל היחיד בתולדותיה.
היידנהיים הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר היידנהיים שבגרמניה המשחק בבונדסליגה.
המועדון נוסד בשנת 1846 כמועדון התעמלות.
מועדון הכדורגל הוקם בשנת 1911 ושיחק לאורך השנים בליגות חובבים אזוריות בגרמניה.
בעונת 1974/1975 הוזמן לשחק בפעם הראשונה בגביע הגרמני.
המועדון הפסיד בסיבוב הראשון לקבוצת הרטה זלנדורף.
בעונת 1977/1978 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת פירמאזנס.
בעונת 2008/2009 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת וולפסבורג.
עד עונת 2008/2009 הליגה הגרמנית השלישית הייתה ליגה אזורית ובשנה זו נוסדה ליגה ארצית.
בעונה זו שיחק המועדון בליגה הרביעית ובסוף העונה עלה לליגה הגרמנית השלישית.
המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השלישית מעונת 2009/2010 ועד עונת 2013/2014.
בעונת 2011/2012 ניצח המועדון בסיבוב הראשון של הגביע את קבוצת ורדר ברמן ובשלב 32 האחרונות הפסיד לקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך.
בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת בוכום.
בעונת 2013/2014 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת מינכן 1860. בסוף העונה סיים את הליגה השלישית במקום הראשון והעפיל בפעם הראשונה לליגה הגרמנית השנייה.
בעונת 2014/2015 ניצח בסיבוב הראשון של הגביע את קבוצת אוניון ברלין ובשלב 32 האחרונות הפסיד לקבוצת וולפסבורג.
בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום ה-3 בבונדסליגה השנייה ובכך התמודדה בפלייאוף העלייה לבונדסליגה.
היא התמודדה מול ורדר ברמן אך הפסידה לה בסיכום שני המשחקים ונשארה עונה נוספת בבונדסליגה השנייה.
בתום עונת 2022/2023 סיימה במקום הראשון בבונדסליגה השנייה והבטיחה לראשונה בתולדותיה עלייה לבונדסליגה.
בעונת 2023/24, הראשונה שלה בבונדסליגה, סיימה הקבוצה במקום השמיני ובשל זכייתה של באייר לברקוזן בגביע הגרמני, קיבלה לראשונה בתולדותיה את הכרטיס לפלייאוף מוקדמות הקונפרנס ליג.
בעונת 2024/2025 סיימה הקבוצה במקום ה-16 ונאלצה לשחק בפלייאוף הישארות שם גברה בשני משחקים על אלוורסברג.
מועדון כדורגל קמניצר הוא מועדון כדורגל המהעיר קמניץ שבגרמניה.
המועדון נוסד לאחר הקמת המדינה ההיסטורית גרמניה המזרחית ובתאריו והופעותיו באירופה הופיע כנציג גרמניה המזרחית.
המועדון משחק נכון לעונת 2023/2024 בליגה הגרמנית הרביעית.
המועדון משחק בעיר קמניץ שנקראה בזמן קיומה של המדינה ההיסטורית גרמניה המזרחית קרל-מרקס-שטאדט ושם המועדון היה פ.צ.
בשנת 1956 צורף מועדון הכדורגל למועדון הספורט של קרל-מרקס-שטאדט ובעונת 1962/1963 החל לשחק בליגת העל המזרח-גרמנית.
בשנת 1966 הופרד מועדון הכדורגל ממועדון הספורט.
בעונת 1966/1967 זכה באליפות היחידה של מזרח גרמניה.
בעקבות זכייתו של המועדון באליפות, העפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה לאלופות בעונת 1967/1968. המועדון הפסיד בסיבוב הראשון לקבוצת אנדרלכט מבלגיה והודח מהטורניר.
בשנת 1969 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע המזרח גרמני והפסיד לקבוצת פ.צ.
בסוף עונת 1969/1970 ירד לליגה המזרח גרמנית השנייה ולאחר עונה אחת חזר לליגת העל המזרח גרמנית.
המועדון שיחק ברציפות בליגת העל המזרח גרמנית עד לפרוקה בשנת 1991. בשנים 1983, 1989 הגיע לגמר הגביע המזרח גרמני והפסיד לקבוצות פ.צ.
בעונת 1988/1989 סיים את ליגת העל המזרח גרמנית במקום השלישי והעפיל בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 1989/1990. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת בואבישטה מפורטוגל.
בסיבוב השני ניצח את קבוצת פ.צ.
בעונת 1989/1990 סיים את ליגת העל המזרח גרמנית במקום השני והעפיל בפעם השנייה לגביע אופ"א בעונת 1990/1991. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד מגרמניה והודח מהטורניר.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, המועדון שינה את שמו למועדון כדורגל קמניצר, הצטרף לליגה הגרמנית השנייה בעונת 1991/1992 ושיחק בליגה במשך 5 עונות ברציפות עד עונת 1995/1996. בעונת 1992/1993 הגיע לחצי גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת הרטה ברלין II.
בעונת 1995/1996 הגיע לשמינית הגמר הגביע והפסיד לקבוצת פורטונה דיסלדורף.
בסוף העונה ירד לליגה השלישית של גרמניה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה השנייה עד עונת 2011/2012. מעונה זו המועדון משחק ברציפות בליגה השלישית.
מגדבורג הוא מועדון כדורגל מהעיר מגדבורג שבגרמניה.
המועדון נחשב לאחד המועדונים המצליחים ביותר בתקופת קיומה של ליגת העל המזרח גרמנית, ואף זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1974.
בעיר מגדבורג הוקם בשנת 1896 המועדון ויקטוריה מגדבורג, שבתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה היה מועדון מצליח.
מועדון זה התפרק לאחר המלחמה כמו מרבית המועדונים שהפכו לחלק מהגוש הסובייטי, וממנו נוצרו מספר מועדונים קטנים.