tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מתנדביה נמצאים בכל בתי החולים, סניפים של כל קופות החולים, משרדי ממשלה (משרד הרווחה, משרד החוץ ועוד), משטרת ישראל, מגן דוד אדום, בתי ספר בכל החטיבות, יישובים מעבר לקו הירוק, מועצות מקומיות גני ילדים, מוסדות חינוך של ויצו ונעמת, ארגוני הביון – שב"כ ומוסד.
בנוסף לאלה מפעילה האגודה עוד כ-4000 מתנדבים וביניהם תלמידי תיכון, אזרחים ותיקים, ומתנדבים מחו"ל.
באגודה להתנדבות שלושה מערכים של שירות לאומי: דתי, ממלכתי, וערבי-דרוזי.
בנוסף לאלה, מתקיימת פעילות של מחלקות ייעודיות העוסקות במסלולי התנדבות שאינם שירות לאומי.
זהו המערך המרכזי, הוותיק והגדול ביותר שמפעילה האגודה, ומהווה את הבסיס האיתן עליו נשענת כל פעילותה.
במסגרת המערך פועלות מדי שנה בממוצע כ-3,000 בנות שירות לאומי דתיות אשר קיבלו פטור משירות צבאי בעקבות הצהרה על היותן דתיות.
המערך הדתי פועל בתוך תיכונים דתיים ואולפנות על מנת לאתר ולגייס בנות דתיות המעוניינות לשרת בשירות לאומי, וכן מפעיל מערך הכוונה וייעוץ עבור בנות אלו.
הבנות המשרתות במסגרת המסלול הדתי, משתלבות במגוון רחב של תחומי שירות הכוללים תחום חינוך, בריאות, רווחה, מנהל וביטחון, בכל רחבי הארץ, עם אפשרויות דיור לבנות המגיעות ממקומות שונים.
המסלול הדתי מאופיין בליווי מקצועי, ערכי ותורני של הבנות הדתיות במסגרתו משתתפות הבנות בשיעורים תורניים, סדנאות שונות וימי עיון ופעילות תוך התייחסות לפעילותן בשירות הלאומי ולרקע הדתי שלהן.
מערך ממלכתי-חילוני - ש.ל.מ (שירות לאומי ממלכתי)
מערך ש.ל.מ מפעיל כ-1,200 צעירים וצעירות מדי שנה, רובם בוגרי מסגרות כלליות, אשר קיבלו פטור משירות צבאי בשל סיבות שונות.
המערך פועל בהסברה רחבה מול מסגרות נוער פורמליות ובלתי פורמליות למען העלאת המודעות לנושא ואיתור בעלי הפטור.
בנוסף קיים מערך הכוונה מקצועי במטרה להתאים בין המתנדבים למקומות השירות.
מערך ש.ל.מ נותן מענה ליוויי פרטני לטובת המתנדבים, משלב האיתור הראשוני ועד לסיום השירות, על בסיס ליווי אישי, קבוצתי, ימי עיון וסמינרים.
בשנת ההתנדבות (או שנתיים) מקבל המתנדב מעטפת משמעותית של הכשרה והעשרה, שיתנו לו כלים לחייו הבוגרים, יתרמו לעיצובו כאדם, כאזרח וכשותף פעיל ומחובר לחברה ולהוויה הישראלית, ויביאו את המתנדב לעשייה פורייה ומשמעותית יותר במהלך השירות.
מדי שנה מתגייסים לשירות לאומי במסגרת האגודה כ-1,000 צעירים וצעירות בני מיעוטים (מוסלמים, נוצרים ודרוזים).
הם קיבלו פטור משירות צבאי אך מעוניינים לצאת להתנדבות של שנה או שנתיים, גם כדי למלא מה שנראה להם חובה אזרחית, וגם כדי ליהנות מהמעמד של חיילים משוחררים שמעניקה להם המדינה לאחר סיום ההתנדבות.
צעירים אלו משתלבים לרוב במסגרות חינוך, בריאות ורווחה בקרב החברה הערבית ישראלית.
המערך הערבי שם לו למטרה לטפח ולהעשיר את המתנדבים בתקופת השירות, ולשם כך הוקמה תוכניות למידה, העשרה ורכישת כישורי חיים, המשתלבת בפעילות ההתנדבות לאורך כל השנה.
את המערך הערבי מלווים רכזי שטח אקדמאים מתחום החינוך ומטה מרכזי בירושלים.
גולת הכותרת של המחלקה היא התוכנית "מתנדבים ללא גבולות", המתקיימת בשיתוף פעולה עם ארגוני מתנדבים בעולם.
במסגרת התוכנית מגיעים לישראל מאות מתנדבים ממדינות שונות – יהודים ולא יהודים.
הם שוהים בארץ שנה אחת במהלכה הם מתנדבים בבתי חולים, גני ילדים, בתים לדיור מוגן, ועוד.
במסגרת הפעילות הבינלאומית, מארגנת האגודה שליחת מתנדבים מישראל למדינות נחשלות באפריקה.
מסלול לבעלי צרכים מיוחדים ולנוער בסיכון
מסלול זה מיועד לצעירים וצעירות בני גיוס, בעלי צרכים מיוחדים או המוגדרים כנערים בסיכון, אשר קיבלו פטור משירות צבאי ומעוניינים לשרת במסגרת שירות לאומי.
מסלול זה נבנה במיוחד עבור צעירים וצעירות אלה ומותאם ליכולותיהם ולצרכיהם.
השירות במסגרת שירות לאומי מהווה צוהר והזדמנות לבני נוער רבים אשר לא מצאו את מקומם בצה"ל.
ההשתלבות שלהם במסגרת זו מאפשרת חזרה למסלול חיים נורמטיבי ומאפשר רכישת מיומנויות והכשרה לחיים המהווים קרש קפיצה לחיים יצרניים וערכיים כאזרחי מדינת ישראל.
את המשרתים במסלול זה מלווה צוות חינוכי - טיפולי מקצועי.
תוכנית לשילוב צעירים עם מוגבלויות בשירות הלאומי
האגודה להתנדבות הקימה יחד עם עמותת אקים מערך המיועד לצעירים עם מוגבלויות, מתוך האמונה כי השירות הלאומי, כחלופה ראויה לשירות צבאי, הוא מערכי הליבה של החברה הישראלית, אשר במסגרתה יכולה לאפשר חוויה מכוננת לאדם עם מוגבלות בהתאמה ליכולותיו ולצרכיו.
שילוב של עשייה חינוכית חברתית עם עשייה קהילתית בשכונות חלשות ובפריפריות.
במסגרת גרעינים אלו, עובדות בנות השירות הלאומי בתקני חינוך בבקרים, ואחר הצהריים מתכננות ומיישמות פעילות חברתית בקהילה: חונכויות, הדרכות, פעילויות במתנ"ס, ארגון אירועים בקהילה סביב מעגל השנה ועוד.
שילוב של שירות לאומי עם לימוד תורני וערכי במדרשה לבנות.
במסגרת מדרשות שילוב, משתלבות הבנות בתקני בוקר במקום בו הן משרתות (בדרך כלל תקני חינוך), ואחר הצהריים פונות ללימודים במדרשה.
כל מדרשה פועלת באופן אחר ועל פי תוכניות לימודים אחרות, אך כולן משלבות בלימודים תכנים מעולמם של בנות השירות ומן העשייה בשטח, במטרה לשפר ולהעשיר את העשייה של הבנות בשטח, ולמלא את עולמן הפנימי.
פרויקט המלווה את המשרתים בשירות לאומי בתוכנית אימון חברתית המסייעת בהעצמתם ושיפור יעילותם במסגרת השירות הלאומי בה הם מוצבים.
בשביל - התנדבות בני נוער בקהילה
מסגרת לליווי תלמידי תיכונים במהלך תוכנית ה"מחויבות האישית".
התכנית כוללת שיעורים שבועיים העוסקים בסוגיות חברתיות, וכן ליווי אישי לתלמידים.
התכנית נוסדה על ידי אסף גרנות ופעילה בין השאר במספר תיכונים בירושלים, מבשרת ציון והרצליה.
שילוב גמלאים ובני הגיל השלישי המעוניינים לתרום מהידע ומהזמן שלהם למען הקהילה, בהתנדבויות במקומות שונים.
האגודה התאוסופית היא תנועה שנוסדה בשנת 1875 על ידי הלנה בלוואצקי, בעיר ניו יורק שבארצות הברית, במטרה לחקור את טבעו של היקום ואת מקומה של האנושות בו, לקדם את ההבנה של המקור המשותף של כל הדתות ולהוות גרעין של אחווה כלל-עולמית בין כל בני האדם.
כיום יש לאגודה סניפים בכשישים מדינות, והמרכז הבינלאומי שלה נמצא בהודו.
תאוסופיה היא מילה ממקור יווני (תאוס – אל, וסופיה – חוכמה), שמשמעותה חוכמה אלוהית או דעת האלים וניתן לפרשה כ"דת החכמה".
מקור השם עוד בפילוסופים של אלכסנדריה, שנקראו "אוהבי האמת" - פיללתיאנים.
במאה השלישית לספירה יצרו אמוניוס סאקאס ותלמידיו את השיטה התאוסופית האקלקטית, שנקראה כך בשל נוהגם לפרש את כל האגדות, הסיפורים המקודשים, המיתוסים והמיסתריות על פי העיקרון של היקש וגזירה שווה.
מאורעות שהיו אמורים לקרות בעולם החיצון נחשבו בעיניהם לביטויים של פעולות וניסיונות הנשמה האנושית.
לפי דיוגנס לאיריציוס מקור השיטה קדום אף יותר.
לאיריציוס ייחס אותה לכוהן המצרי פוט-אמון שחי בראשיתה של שושלת תלמי, וטוען שמקור השם קופטי , ומציין הקדשה לאלוהי החכמה.
הסיסמה שאימצה לעצמה האגודה התאוסופית המודרנית הייתה 'אין דת שהיא נעלה מן האמת'.
החידוש הגדול שבלבצקי הביאה עמה למערב, אשר לטענתה לא היה חידוש כלל אלא אמת נשכחת שנודעה בימי קדם, הוא שלכל הדתות בסיס אחד של ידע או "חכמה אלוהית" משותפת.
דת החכמה, שהיא גולת הכותרת של הידע האנושי, תמשיך להתקיים גם לאחר שיכלו כל הדתות והפילוסופיות האחרות.
החכמה האלוהית הוצפנה בתוך הדתות הגדולות והפכה לחלק האזוטרי שלהן, מכיוון שלא ניתן לשתף בה את ההמונים הבלתי-מוכנים.
הסיבה לאבדנה של החכמה בעבר הייתה נפילתה לידי אותם אנשים שרמת התפתחותם המוסרית הנמוכה גרמה להם לעשות שימוש לרעה בידע המקודש.
אנשים אלה ניצלו את ידיעת חוקי הטבע הנסתרים, שהשליטה בהם מאפשרת ליצור תופעות שהבורים מכנים אותן "על טבעיות", לצורכיהם האנוכיים, כלומר למאגיה שחורה.
המטרה הגדולה של התיאוסופיה היא טיפוח האחווה האוניברסלית, שתתקיים, כאשר יבינו בני האדם שמקורה של האנושות הוא אחד, ואמת אחת בלבד היא המוצאת את ביטויה בדתות השונות.
חברי האגודה רשאים לדגול בכל דת ופילוסופיה הנראית להם בתנאי שיצדדו באחווה האנושית ויפעלו למען מחקר, לימוד והפצת אותה החכמה, וכן למען הכנתה המוסרית של האנושות לקבלתה מחדש.
שלושת היעדים המוכרזים של האגודה התאוסופית היו:
יצירת גרעין של אחווה אנושית אוניברסלית ללא אפליה על רקע של גזע, דת, מין, מעמד או צבע עור
קידום הלימוד ההשוואתי של הדתות, הפילוסופיות והמדעים
חקר חוקי הטבע שטרם נתגלו, והכוחות הנסתרים של האדם
האגודה התיאוסופית הבינלאומית הוקמה ב-1875 בניו-יורק על ידי הלנה בלבצקי, הנרי אולקוט וויליאם ג'אדג'.
הלנה בלבצקי הייתה בת אצולה רוסייה, הקולונל אולקוט היה גיבור מלחמת האזרחים האמריקאית, וויליאם ג'אג' היה עורך-דין בעל קריירה בלתי יציבה.
שלושת האנשים הללו גיבשו את האגודה התאוסופית המודרנית בעיר ניו-יורק בשנת 1875, ומשם האגודה יצאה להודו בשנת 1878.
בין תומכי האגודה במאה ה-19 היה הברון הירש.
הלנה פטרובנה בְּלָבַצְקִי, או , נולדה באוקראינה ב-11 באוגוסט 1831, למשפחת אצולה רוסית בשם נסיכי דולגורוקוב.
לאחר שהתייתמה מאמה בגיל צעיר, הפקיד אביה, קפיטן בצבא הרוסי, את חינוכה בידי אומנת ודודות, שהשגחתן הקפדנית לא הצליחה להכניע את אופייה המרדני ומזגה החם.
נטען כי מגיל צעיר ביותר התרחשו סביבה תופעות משונות ביותר כגון נקישות, טפיחות על הקירות והרהיטים, שקרו ללא שליטתה וגרמו לה לעיתים מבוכה ולעיתים צחוק.
הלנה הייתה פסנתרנית מחוננת, וכילדה ניגנה בלונדון בקונצרטים כחלק מטריו עם קלרה שומאן וארבלה גודארד.
בשאיפתה העזה לעצמאות ומתוך רצון נואש לפרוץ את חומות כלא ביתה בעל המסגרות הנוקשות, נישאה הלנה בגיל 17 לניקיפור בלבצקי - גבר מבוגר ממנה בעשרים שנה, שעימו לא היה לה דבר משותף.
לאחר חודשיים אומללים היא ברחה, ובעזרת משרתיה הנאמנים עלתה על ספינה לקונסטנטינופול.
מכאן, לראשונה בחייה ברשות עצמה, התחילה הלנה את המסע שנמשך כל חייה והשתרע על פני ארצות ויבשות.
מסע חיפוש אחר ידע אוקולטי (נסתר) שאליו היא צמאה בכל נפשה ומאודה, ובו קיוותה למצוא את אבן החכמים של האלכימאים - לא כדי להפוך מתכות ולהתעשר, אלא כדי להפוך את העופרת של הטבע האנושי לזהב של הטבע האלוהי.
בשנת 1875, יחד עם הנרי אולקוט, משפטן שדיווח על תופעות ספיריטואליות ועו"ד וויליאם ק.
ג'אדג', הקימה בניו-יורק את התנועה התיאוסופית, שהציבה לעצמה מטרה להפיץ את התיאוסופיה במערב.
הקמת התנועה נתקלה בביקורת שלילית ובחוסר אהדה מצד אנשי הדת והמדענים.
בשנת 1882 החליטו הלנה ושותפיה לאגודה להעביר את המטה הראשי שלהם להודו, ובדרכם הקימו סניף נוסף בלונדון.
בהודו הייתה הלנה מעורבת במאבקים רבים במסיון הנוצרי, בעקבותיהם עזבה לצמיתות את המדינה האהובה עליה, כשהיא חולה ותשושה ופניה מועדות לאירופה.
גלי העוינות והפרסומים השליליים נגדה התישו אותה, והיא סבלה ממחלת כליות קשה וממחלת לב.
בעזרת תמיכתם של תלמידיה, המשיכה הלנה במפעל חייה ובשנת 1888 כתבה את החשובה והמקיפה ביצירותיה "התורה הסודית".
בלבצקי נפטרה בשמונה במאי 1891 בלונדון והיא בת 60 בלבד.
הקולונל אולקוט שרת כנציב מיוחד של משרד המלחמה האמריקאי שתפקידו לחשוף הונאות, שחיתויות ולקיחת שוחד באגף הכספים בניו-יורק.
היה זה בשלהי מלחמת האזרחים וכאשר לינקולן נרצח נתמנה הקולונל אולקוט כאחד משלושת החוקרים לחקירת הרצח.
ההתנסות הראשונה שלו עם תופעות על טבעיות הייתה כאשר נשלח כעיתונאי מטעם עיתון בניו-יורק לחקור תופעות על- טבעיות שחוללו האחים אדי בוורמונט.
אולקוט בילה 10 ימים בחוות צ'יטנדן וחזר כשהוא משוכנע באמיתות התופעה.
הוא סיכם את החוויה הזו ב-15 מאמרים שהפיצו את שמו כחוקר תופעות על-טבעיות.
ההזדמנות הבאה שלו הגיעה בשנת 1874 במה שנודע אז "כשערוריית הולמס".
נלסון וג'ני הולמס, בעל ואשה היו מדיומים ספיריטואליסטים שהואשמו כנוכלים.
הייתה זו הלנה בלבצקי שנחלצה לעזרתם וארגנה מפגש סיאנסים כדי להוכיח את אמיתות התופעה.
היא וקולונל אולקוט נפגשו בחוות צ'יטדן בוורמונט, מפגש שהביא את הקולונל אולקוט לקבל את אמיתות התופעות העל-חושיות.
חוות דעתו והפרסומים העיתונאיים של קולונל אולקוט בעקבות החקירות שניהל הפכו אותו לבעל-שם וידען מהימן בחקר התופעות העל-חושיות.
מהרגע שנפגשו בוורמונט הוקסם הקולונל אולקוט מיכולותיה העל חושיים של הלנה בלבצקי שאותם חזה במו עיניו.
זו הייתה אחת הסיבות שבעטיין הסכים לקחת על עצמו את תפקיד נשיא האגודה התאוסופית לאחר הקמתה.
מאוחר יותר, למד בודהיזם והביא את הידע הזה לארצות המערב.
הוא הפך לבודהיסט מאמין בציילון בשנת 1880. הוא כתב מקראה של עיקרי הבודהיזם ב-1881 שפורסמה ונלמדה על ידי בודהיסטים מערביים.
הנרי אולקוט שכיהן כנשיא התנועה התאוסופית העולמית למעלה מ-30 שנה ניחן ביכולת ארגונית גבוהה ובמהלך כל התקופה הזאת הוא נסע רבות ברחבי העולם ובמזרח הרחוק תוך שהוא יוזם מפגשי הידברות בין דתית ומקים סניפים חדשים ברחבי העולם.
בשנת 1906 באחת ההפלגות לאירופה פצע את רגלו על סיפון האוניה, וחזר לאדיאר בהודו.
ב-17 בפברואר 1907 נפטר שם ממחלת לב.
אנני בזאנט הייתה הנשיאה השנייה של האגודה התאוסופית העולמית.
בשנת 1907, מעט לפני מותו, קולונל אולקוט הוחלף בתפקידו כנשיא האגודה התאוסופית בידי אנני בזאנט, פעילה ציבורית מפורסמת למען זכויות האדם.
עורך לונדוני שלח לה בזמנו את העותקים הראשונים של "התורה הסודית" שכתבה הלנה בלבצקי, כדי שתכתוב עליהם ביקורת.
שבוע לאחר מכן, מעריצה ומתפעלת, כבר התדפקה על דלתה של בלבצקי.
אנני בזאנט אמנם לא החשיבה את עצמה ראויה לתפקיד נשיאת האגודה, אבל נבחרה בידי המאסטרים, ובתפקיד זה שימשה עד מותה בשנת 1933. אם כי נולדה באנגליה, אהבה אנני בזאנט את הודו מן הרגע בו הגיעה לשם בשנת 1893 ועד מותה.
בשנים אלו, עמלה אנני רבות לקידומה של הודו בכל התחומים: הכלכלי, החברתי, הדתי והפוליטי.
לאות הערכה הוציא השרות הבולאי בהודו בול לזכרה.
בשנת 1923 קיימה האגודה כנס עולמי בווינה בה השתתפו כ-1200 צירים מכ-25 מדינות.
בתחילת 1926 התפרסם בעיתונות העולמית שבכנס עולמי של האגודה שהתקיים בצ'נאי, הכריזה אנני בזאנט על צעיר הודי בשם קרישנמורטי כמשיח.
אנשים מהאגודה הכחישו טענה זאת, וטענו שהצעיר רק הוגדר כמי שראוי להיות משיח.
קרישנמורטי הסתובב בעולם והרצה על המסר של התיאוסופים.
ביסודו של היקום קיים כוח אינטליגנטי חובק-כל שהוא מקור הסדר, החוכמה, היופי והדחף להתפתחות שאנו רואים בעולם שמסביבנו.
היקום מופיע ונעלם באופן מחזורי מחיק האחדות האלוהית ("תיאורית המפץ הגדול").
היקום כולו – החל מהאטום וכלה בקוסמוס האינסופי, על אינספור הגלקסיות ומערכות השמש שבהן – הוא רצף היררכי של רמות תודעה, בו הרמה הגבוהה ביותר מוכלת מכל אלה שמתחתיה.
העולם שאנו קולטים בחושינו הוא רק חלק זעיר ומוגבל במציאות רב-ממדית עשירה ומקיפה שטרם פיתחנו את החושים והרגישות להיות מודעים לה.
בסביבתו של כל גוף – כולל הגוף האנושי – ובתוכו, ישנם שדות אנרגיה בלתי נראים האחראים לתחזוקה של הגוף ולתפקוד התאים והאיברים שבו.
בהם טמונה "התוכנה" החכמה של הגוף ולהם הכוח להחזיק את אינספור התאים מהם הוא מורכב, ביחד.
האדם הוא המיקרוקוסמוס שנברא "בצלם אלוהים", מבחינה זו שבגופו וברוחו משתקפים עקרונות אוניברסליים שניתן לראותם בבריאה כולה.
האדם מתפתח באמצעות התנסויות שהוא רוכש "בבית הספר של החיים", בסדרה ארוכה של היוולדויות חוזרות בזמנים ובתרבויות שונות.
החיים בחברות ובתרבויות השונות, החל מהתרבות השבטית הנחשלת ביותר וכלה בתרבות המפותחת ביותר, הם הכיתות שהוא עובר בבית הספר לחיים.
הסבל הוא תוצאה של בורות במובן שהאדם אינו מבין את עצמו ואת מהות החיים .
המוות והמצבים שאחריו הם תהליך של שחרור התודעה או הנשמה מגוף שהתבלה וחדל לתפקד, ומעברה לתפקוד בממדים שאינם נתפשים על ידי חושינו.
יעד ההתפתחות האנושית הם הרחבה, עידון והעמקת המודעות בתהליך שאין לו סוף, בו מתעוררת התודעה האנושית לדעת את עצמה ומתפקדת באופן חופשי ומודע בגישה של אחווה וחמלה חובקת כל, בכל הממדים: הפיזי, הנפשי והרוחני.
להשלים בין כל הדתות, הכתות והאומות בתוך מערכת כוללת של תורת מידות המבוססת על אמיתות נצחיות.
להזכיר לכל חסידי הדתות השונות "שהנם מחפשים אחר אותה האמת בשינוי אדרת, ושהם בנים לאם אחת".
מטרתם של המייסדים הייתה לשחרר את האדם מכבליו על ידי הצגת פילוסופיית חיים שתראה לו כיצד למצוא את האמת בתוך עצמו.
להציג את החוכמה העתיקה לא כדת, אלא כידע שמעורר ללימוד והגות.
התאוסופיה נותנת הסברים בנוגע לבעיות החיים, שכל אדם יוכל לאמץ לעצמו אם רק ירצה בכך.
עם כיבוש עיראק על ידי בריטניה, הגיע לבצרה אדם בשם יעקב סלומון, שהקים בבצרה לשכה של האגודה התאוסופית, שבפעילותה השתתף כדורי עיני, אחד מעשירי הקהילה היהודית בבצרה.
לאחר תום המלחמה נסגרה הלשכה בבצרה, אולם כדורי עיני, לאחר ביקור בהודו, שב לבצרה והקים בשנת 1926 לשכה תאוסופית בבצרה.
בסוף שנות ה-20 הוציאו רבני בצרה חרם על היהודים החברים בלשכה התאוסופית, בטענה שהתיאוסופיה נוגדת את העם היהודי ודתו.
בין השאר נטען שהתיאוסופים עובדים את הנחש.
לטענת כדורי עיני, החרם היה במסגרת מאבק על השליטה בוועד הקהילה בבצרה, לאחר שעיני מצא שכספים נעלמו מקופת הקהילה.
התיאוסופים פנו לממשלה וזו ציוותה על הרב של בצרה לבטל את החרם.
הנושא הועבר לרבני בגדד שתמכו ברבני בצרה ואף פנו אל המלך בבקשה שיגן על היהדות מפני התיאוסופים ויתמוך בהרחקת התיאוסופים מהקהילה היהודית.
המוחרמים, כ-300 משפחות, עברו לשכונה אחרת בבצרה והקימו קהילה נפרדת על כל מוסדות הדת שלה.
באמצע שנות ה-30 התקיים משפט בשאלה האם המוחרמים חייבים לשלם את מס השחיטה הכשרה ובמקביל נעשו ניסיונות לאחות את הקרע בקהילה.
בראשית שנת 1936 הושג הסכם שלום בין הצדדים והחרם בוטל.
לישראל הביאה את התאוסופיה ברטה (מאשה) דומיניק, מוזיקאית ומורה לפסנתר שעלתה מרומניה בשנת 1950. היא הייתה חברה באגודה התאוסופית בארץ מולדתה כבר מגיל 16, ואף הכירה את אנני בזאנט והתכתבה איתה.
בשנת 1954 הקימה ברטה דומיניק את המרכז בישראל, כאשר בשנים הראשונות התקיימו הפעילויות של האגודה במינונים נמוכים, ככל הנראה בשל העובדה שההרצאות והמפגשים התנהלו בגרמנית ובאנגלית, וזאת, עד שהתחילו להגיע יותר ישראלים דוברי עברית ואז העבירה את נושא ההרצאות לילי בנטב.
בביתה של ברטה דומיניק הייתה ספריה ענפה בנושאים רוחניים ותאוסופיים שמשכו אנשים רבים ביניהם גם פלסטינים בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים שהיו באים לשמוע הרצאות בשפה האנגלית.
היא ניהלה בית פתוח לבאים להרצאות ותמיד הכינה כיבוד מעשה ידיה.
אף על פי שביתה היה קטן וצנוע ארחה בביתה תאוסופים רבים שהיו מגיעים מחו"ל, ביניהם ג'ון קוץ', שהיה בזמנו נשיא האגודה התאוסופית העולמית.
ברטה דומיניק פרשה מפעילות בהגיעה לגיל 80 ונפטרה בגיל 85.
בשנת 1963 היו חברים באגודה כמאה ישראלים, רובם נשים ומבוגרים, שפעלו בלשכות בתל אביב, צפת, ירושלים וחיפה.
יו"ר האגודה הישראלית היה הנס צויגר.
הפעילות כללה הרצאות פעמיים בחודש, כולל של אורחים מחו"ל.
בשנות ה-60 פעלו חברי האגודה בישראל להעניק מלגות לימודים בישראל לפליטי טיבט.
בשנת 1978 הגיע לאגודה אברהם אורון.
בשנים שקדמו הוא תרגל מדיטציה, שלדבריו שינתה את חייו, אבל עדיין חש שחסר לו בסיס רחב של הבנה וידע.
בעיתון אגודת הצמחונים והטבעונים ראה מודעה על הרצאה תאוסופית, וכך הגיע לביתה של ברטה דומיניק.
במהלך הזמן ביקשה ממנו ברטה שייקח על עצמו את ארגון פעילויות האגודה בישראל, ואברהם שהאמין שדרך רוחנית כוללת גם מתן שירות, נענה לה.
מאז ועד 2019 שימש אברהם אורון כמרכז וכיו"ר האגודה התאוסופית בישראל ותחת הנהלתו התפתחה האגודה שפעילותה התנדבותית לחלוטין לממדיה העכשוויים.
בשנת 2019 נבחרה ברכה אלרון לתפקיד יושבת הראש.
לאגודה התאוסופית ירחון בשם "אור" ומגזין לתאוסופיה בישראל בשם "אורנט", אשר מופץ באינטרנט ומועבר בדואר אלקטרוני.
כמו כן האגודה מוציאה לאור ספרים בנושאים תאוסופיים.
האגודה מקיימת מפגשים לימודיים בקבוצות קטנות במסגרת "המשפחה הלומדת" ובמסגרת "ברוח חופשייה" ברחבי ישראל.
אחת לחודש חברי האגודה יוצאים לטיולים מודרכים למקומות מהיפים והרגועים ברחבי ישראל וטיולים קבוצתיים לחו"ל, טיולים שמטרתם לימוד והעשרת הידע.
האגודה לזכות הציבור לדעת, הקרויה לעיתים בקצרה ארגון "לדעת" היא עמותת ימין ישראלית שנוסדה בשנת 1995 ועוסקת במחקר תקשורת ויישום האתיקה התקשורתית, בביקורת על התנהלות מוטה או לא אתית של אמצעי התקשורת בישראל.
האגודה עורכת מחקרים בנושא התנהלות התקשורת, מעניקה פרסים שנתיים העוסקים בביקורת התקשורת ופונה לרשויות האחראיות על ביקורת כלי התקשורת.
האגודה פועלת גם לצמצום רגולציה ואף קראה לחדול מהעיסוק בתיקים 2000 ו-4000, בהם נאשם ראש הממשלה בנימין נתניהו במרמה, שוחד והפרת אמונים בשל יחסיו עם התקשורת.
האגודה פועלת גם למינוי רגולטורים שמרניים, בפרט חברי הליכוד.
יו"ר הארגון, עו"ד זיו מאור, אשר מונה בעצמו לרגולטור ביולי 2023 כחבר במועצת הכבלים והלוויין, קרא ב-2018 לפיטורי נשיא המדינה ראובן ריבלין, מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך והרמטכ"ל גדי איזנקוט.
מייסדי האגודה היו פרופ' אלי פולק (שהוא גם יו"ר האגודה), משה אלפי, אדיר זיק, פרופ' זאב פלק, פרופ' צבי אופיר (שכיהן במשך שנים רבות כגזברה) ורמי סדן.
ישראל מידד שימש כמנכ"ל ראשון (1995–2000) ולאחר פרישתו הצטרף להנהלה כסגן יו"ר.
בין המנכ"לים שכיהנו: נילי בו גיגי וולף, זיו מאור ואלעד מלכא.
נשיא האגודה היה עו"ד ד"ר מאיר רוזן (לשעבר שגריר ישראל בצרפת ובארצות הברית).
בין חברי נשיאות האגודה הפרופ' ישראל אומן, פרופ' גבריאל מוקד, המשורר ארז ביטון, אלוף במיל.
על פי הצהרת האגודה מטרותיה הן:
האגודה העניקה בשנים 2015-2000, את "הפרס הישראלי לביקורת התקשורת" בגובה 5000 דולר
בשנים 2007-2015 העניקה האגודה את ה"פרס לתקשורת כלכלית איכותית" בגובה 5000 דולר
"פרס אקדמי" לסטודנטים לתארים מתקדמים, עבור עבודה אקדמית מצטיינת בתחום ביקורת התקשורת
הגנת צרכני תקשורת: באתר האגודה טופס תלונה מקוון המאפשר הגשת תלונה על התנהגות תקשורתית בלתי ראויה
ב-1995 עתרה "האגודה לזכות הציבור לדעת" לבג"ץ בגין פנייתו האישית של אמנון אברמוביץ', בדרישה להבהיר את מעמדו (כמגיש או כפרשן) ולהעניק ייצוג גם לעמדות אחרות.
בעקבות הפעילות החליט מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל להביא בצד פרשנותו של אברמוביץ', גם פרשן אורח.
בסופו של דבר בחר אברמוביץ' לעזוב את הערוץ.
בכמה מקרים התלוננה האגודה באמצעות פנייה לנציגי הציבור בערוצי התקשורת על הטיה פוליטית בפרשנותו של אברמוביץ'.
בחלק מהמקרים התנצל אברמוביץ' על דבריו, אך טען לרדיפה בידי האגודה.
בשנת 2002, עתרה האגודה לבג"ץ בדרישה להורות לשר התקשורת לפטר את נחמן שי מתפקידו כיו"ר רשות השידור.
בעתירה העלתה האגודה את החשש כי תפקיד נוסף של שי, מנכ"ל איחוד הקהילות היהודיות של צפון אמריקה, יגזול ממנו זמן רב מכדי לשאת בתפקידו כיו"ר הרשות.
שר התקשורת, רענן כהן, וראש הממשלה, אריאל שרון, דרשו משי לבחור באחד משני התפקידים.
שי בחר להתפטר מתפקידו כיו"ר הרשות.
בשנת 2005 הוגשה עתירה בשיתוף עם הפורום המשפטי למען ארץ ישראל, לאור כוונה לפגיעה בחופש העיתונאי: צו על תנאי שיורה למשיב לנמק מדוע אינו מאפשר חופש סיקור עיתונאי ראוי של הליך ההתנתקות בגוש קטיף.
העתירה הביאה לידי פתיחת הכיסוי העיתונאי ללא מגבלות.
האגודה הצטרפה כמשיבה לעתירה כנגד הוספת סעיף 3(7) לחוק הבזק כדי להכשיר את ערוץ 7. האגודה טענה שהחוק מקיים את המטרה הראויה של קידום פלורליזם תקשורתי המעניק ייצוג הולם להשקפות שונות הרווחות בציבור.
אולם על דברים אלו אמר השופט תיאודור אור: "גם אם תכלית התיקון לחוק היא ראויה, עדיין האמצעים להגשמתה ...
הם בלתי מידתיים", והחוק נפסל על ידי בית המשפט.
בשנת 2007 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד הארכת כהונת היועצת המשפטית של רשות השידור, הגב' חנה מצקביץ' - האגודה מטפלת גם במקרים של אי-סדרים בתקשורת ובמוסדותיה - במקרה שלהלן התעורר חשש לאי סדרים חמורים בהתנהלות רשות השידור.
בשנת 2006 האגודה הגישה עתירה לבג"ץ נגד המשך העסקתו של השדר גבי גזית בתוכנית "הכל דיבורים".
האגודה משכה אותה לאחר שבמהלך בירורה עזב גזית את "קול ישראל".
האגודה קראה שלא לממן בכסף ציבורי את הגירעונות של ערוץ 10 גם מצבו הכספי יגרום לקריסתו.
בתחום הפרלמנטרי: נציגי האגודה מוזמנים להציג עמדותיהם בפני ועדות הכנסת.
האגודה מדווחת לכנסת ולרשויות אחרות על הפרות לכאורה של חוקי תקשורת, כמו גם על אי אכיפתם.
כך למשל שטחה את טענותיה בפני ועדת החינוך של הכנסת ב-3 בינואר 2010, בדבר אי אכיפת חוקי תקשורת על ידי הערוץ השני.
מחקר: האגודה עורכת מחקרים בדבר התנהלות התקשורת.
למשל, ערב מערכת הבחירות בשנת 1999 פרסם יו"ר האגודה מאמר במגזין לביקורת התקשורת, העין השביעית, שם הוא מסכם את תוצאות המחקר.
מסקנתו מהמחקר היא צורך בשינוי חוק הבחירות כדי לשנות את תמהיל המידע המגיע לציבור, בעיקר זה המגיע מהעיתונות האלקטרונית.
האגודה מחזיקה ארכיון תקשורתי המתעד תוכניות חדשות ואקטואליה משנת 1995 לצורכי מחקר.
עירור דעת הקהל: האגודה פרסמה בעבר מודעות בעיתונות המרכזית בדבר מחקריה, או יחסה לענייני היום.
כך למשל ערב בחירות 1996 פרסמה האגודה מודעות על מה שהיא מגדירה כ"ממצאים עובדתיים בדבר העדפת התקשורת האלקטרונית את פרס על פני נתניהו".
לאגודה טורים ופרסומים במספר עיתונים, וכן קשר שוטף עם אתרי החדשות המרכזיים.
כך למשל מפרסמת האגודה טור קבוע בעיתון "בשבע" ובעיתון ג'רוזלם פוסט
בתחום הציבורי: נציגי "האגודה לזכות הציבור לדעת" מגיעים להרצאות בפני ארגונים, בתי ספר וחוגי בית ברחבי הארץ על מנת להרחיב את החשיפה לכלל הציבור.
בנוסף, בכל שבוע האגודה שולחת לחבריה פרטים על פעילויותיה המרכזיות בשבוע זה.
כיום מנויים לעדכון השבועי קרוב ל-23,000 איש.
אתר האגודה: ל"אגודה לזכות הציבור לדעת" ישנו אתר הפועל גם בשפות הרוסית והאנגלית, ומכיל מידע על פעילות האגודה, על התקשורת הישראלית, קטעי ארכיון ומתעדכן מספר פעמים בשבוע.
בעקבות טענות האגודה בפני הוועדה לביקורת המדינה, פנתה הוועדה לשר הביטחון שיפעל למינוי ממונה על פניות הציבור בגלי צה"ל, ובסופו של דבר אכן מונה ממונה כזה.
מנכ"ל רשות השידור מוטי שקלאר התחייב לאכוף החלטות של נציב פניות הציבור ברשות.
הוועדה ביקרה את נציב פניות הציבור של הערוץ השני גיורא רוזן.
האגודה פרסמה מאמרים המתייחסים לנושא סימון סרטים, וכן פנתה לח"כ שירעננו חוק זה באמצעות ועדת החינוך של הכנסת.
מסוף שנת 2010 פעלה האגודה כדי שיתאפשר לנשים לעלות לשידור בתחנת הרדיו האזורית קול ברמה.
הלחץ שהפעילה האגודה הובילה לשינויים ראשונים בתחנה, כגון שעה בשבוע שבה מותר לנשים לדבר וכן חיוב התחנה להעלות בעלות תפקידים.
במרץ 2018 פרסם נתי טוקר שהעמותה פעלה למינוי שלושה חברים במועצת הרשות השנייה.
הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'
הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' היה פרס שנתי אותו העניקה האגודה בשנים 2000-2015. הפרס הוענק לשני אישים שבעיני האגודה "הרימו תרומה אמיצה, איכותית ומשמעותית במיוחד לביקורת התקשורת בישראל".
גובה הפרס היה 5,000 דולר, והוא נתרם על ידי בני הזוג נירה וקנת' אברמוביץ'.
בראיון שהתפרסם במגזין לענייני תקשורת "העין השביעית" אמרה מנכ"לית האגודה כי מטרת הפרס היא עידוד עיסוק תקשורתי בביקורת התקשורת על ידי חלוקת כבוד ותמריץ כספי לעוסקים בנושא".
בשנת 2007 ייסדה האגודה פרס לתקשורת כלכלית איכותית, מתוך הכרה המאפיינים הייחודיים של עיתונאות זו, הדורשת עמידה מול כוחות שוק, לחצים ואינטרסים כלכליים.
הפרס, על סך 5000$, הוענק לעיתונאי, פובליציסט או כל אדם אשר תרם תרומה משמעותית לאמיצה לתקשורת כלכלית איכותית בישראל.
הפרס מוענק אחת לשנה במסגרת הטקס השנתי של הענקת פרסי האגודה.
שופטי הפרס לתקשורת כלכלית איכותית: מר שמואל סלבין - יו"ר הוועדה, אלי בן חמו, הדר' דליה זליקוביץ, פרופ' אלי פולק, אלוף במיל.
פרס "לדעת" לעבודה אקדמית מצטיינת
"האגודה לזכות הציבור לדעת" העניקה מ-2006–2010 את "פרס יואב".
משנת 2011 מעניקה האגודה את פרס "לדעת" לעבודה אקדמית מצטיינת בתחום ביקורת התקשורת.
האגודה לטיפוח חברה ותרבות היא אגודה הפועלת לשימור, תיעוד, טיפוח והנצחת מורשת יהודי תימן, אשר נוסדה בשנת 1970. מרכז האגודה נמצא בנתניה, שם גם הקימה מוזיאון.
האגודה נוסדה בשנת 1970 על ידי עובדיה בן שלום.
האגודה מוציאה שני כתבי עת מדעיים העוסקים ביהדות תימן, תימא ותהודה, וכן פרסמה את "האנציקלופדיה לתרבות יהודי תימן ועדן".
האגודה מארגנת כנסים וימי עיון ובהם את "הקונגרס הבינלאומי למורשת יהודי תימן".
כמו כן, האגודה הקימה קרן מלגות המסייעת לסטודנטים ואת מכון המש"י - הנצחת מורשת שבטי ישראל, אשר נוסד על מנת לשמש מסגרת לאנשי המחקר העוסקים בחקר יהודי תימן.
משרדי האגודה נמצאים בנתניה, שם היא מפעילה מוזיאון המציג את ההיסטוריה של יהדות תימן.
המוזיאון כולל תיעוד של אלפי פריטים, תמונות, ספרים, כתבי יד, קלטות ותקליטורים וכן שחזור מקורי של אורחות החיים של יהודי תימן.
בשנת 2009 חנכה האגודה את המרכז לחקר יהדות תימן ותרבותה ע"ש עובדיה בן שלום במכון בן צבי לחקר קהילות המזרח בירושלים.
בוועדה האקדמית של המכון מכהנים חוקרי יהדות תימן וחוקרים אחרים, בהם: פרופ' יוסף טובי, מר מיכאל גלצר, פרופ' ירון הראל, ד"ר אורי מלמד, ד"ר מנשה ענזי וד"ר כרמלה אבדר.
בעבר כיהן גם פרופ' יום טוב עסיס.
האגודה הצפון-אמריקאית ללימודי המזרח התיכון היא אגודה מדעית שמטרתה הרשמית לקדם את המחקר וההוראה של נושאי המזרח התיכון ואפריקה בארצות הברית.
האגודה הוקמה בשנת 1966 על ידי 50 חברים מייסדים, וכיום חברים בה יותר מ-2,600 חוקרים.
בשנת 2007 הוקמה אגודה מתחרה בשם האגודה ללימודי המזרח התיכון ואפריקה על ידי ברנרד לואיס ואחרים.
האגודה מוציאה לאור את כתב העת The International Journal of Middle East Studies משנת 1970. נשיאה הנוכחי הוא פרופ' סואד ג'וסף מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
החל משנת 1991 מעניקה האגודה את פרס הספר על שם אלברט חורני.
מדי שנה האגודה מקיימת כנס.
סוויפט או בשמה המלא האגודה העולמית לתקשורת פיננסית בין-בנקאית היא מסלקה בינלאומית דרכה עובר מידע בין בנקים ומוסדות פיננסים אחרים.
המסלקה מספקת העברה בטוחה, אמינה ומתוקננת של מידע על העברות כספים.
SWIFT מספקת גם תוכנה ושירותים למוסדות פיננסיים, בעיקר לשימוש ברשת SWIFTNet, ובתקן ISO 9362. מרבית התקשורת הבין-בנקאית בעולם היום מתבצעת באמצעות שירותי SWIFT.
נכון לסוף 2015, שירתה האגודה 10,800 מוסדות פיננסיים ותאגידים במעל ל-200 מדינות, עם כ-6 מיליארד הודעות בשנה.
SWIFT סולקת כ-42 מיליון פעולות פיננסיות מדי יום (כמות הגדלה משנה לשנה).
כ-80% מהתשלומים הבינלאומיים מתבצעים דרך מערכת הסליקה של סוויפט.
המסלקה אינה מעבירה כספים בפועל, אלא רק מידע על העברות כספים.
יישוב חובות מתבצע על ידי מערכות נפרדות המוקמות בין צמדי מוסדות פיננסיים וקורספונדנטים.
המסלקה הוקמה במשרדים בני 40 מטרים רבועים במרכז בריסל שבבלגיה בשנת 1973, בתמיכת 239 בנקים מ-15 מדינות שונות.
מנכ"ל החברה הראשון היה קרל רויטרסקיולד (Carl Reuterskiöld).
תכנון המערכת נעשה בליווי צמוד של לקוחותיה להבטחת ישימות המערכת שתופק לבסוף.
המשך תכנון, הקמת מנגנוני יתירות גאוגרפיים ופיתוח המערכת נמשכו עד שנת 1977, אז נשלחה הודעת ה-SWIFT הראשונה על ידי אלברט השני, נסיך בלגיה באותה העת.
באותה העת עלות תפעול המערכת עלתה על ההכנסות שהתקבלו ממנה.
ב-1986 התחילה האגודה לשרת את ה-Ecu banking association האירופאית, ב-1987 פנתה לתחום סליקת ניירות ערך, והמשיכה להרחיב את תחומי עיסוקה משנה לשנה.
בדו"ח מ-2003, הצביעה קבוצת ג'ובאני, המשמשת כיועצת לנציבות האירופית, על 15 חסמים לסליקת כספים בין מדינות האיחוד האירופי, והטילה על סוויפט הגדרת פתרונות לבעיות אלה על ידי סטנדרטיזציה של השוק הפיננסי האירופי.
ב-15 במרץ 2012 הודיעה המסלקה כי הפסיקה לשרת את איראן במסגרת העיצומים הבינלאומיים שמוטלים על המדינה כחלק מהפעילות נגד תוכנית הגרעין האיראנית.
בעקבות כך לא יכלו בנקים איראנים להעביר כספים בעולם.
איראן חוברה חזרה למערכת סוויפט בשנת 2016, עם הסרת הסנקציות עליה, ונותקה שוב בנובמבר 2018 עם יציאת ארצות הברית מההסכם.
לאור זאת השיק האיחוד האירופאי מערכת מתחרה בשם INSTEX.
ב-26 בפברואר 2022 האיחוד האירופי הודיע כי החליט לחסום מספר בנקים ברוסיה מן המסלקה בעקבות פלישתה לאוקראינה.
סוויפט החלה לעבור לרשת תקשורת מבוססת פרוטוקול IP בשנת 2001, במקום תשתית מבוססת X.25 ששימשה אותה עד אותה העת.
בין השאר במטרה לקדם מסחר אלקטרוני.
המעבר דרש פיתוח פרוטוקולים חדשים לתקשורת יעילה, תוך שימוש הן בתקני תקשורת קיימים, והן פיתוח תקנים חדשים.
כמו כן, הוחלט לקודד את הודעות המערכת החדשה בפורמט XML.
ניתן לחלק את פרוטוקולי התקשורת כך:
רשת סוויפט מספקת שירות אחסון-וקידום מסרים ריכוזי, הכולל ניהול התקשרויות מוגבל.
במהלך 2007 ו-2008, תשתית התקשורת של רשת Swift עברה לפרוטוקול חדש נוסף, בשם SWIFTNet phase 2. ההבדל העיקרי בין מערכות התקשורת הוא שימוש ב-Relationship Management Application (RMA) במקום מערכת ה-bilateral key exchange (BKE) ששימשה בעבר.
לטענת SWIFT, השימוש במערכת ה-RMA יספק בטיחות וקלות שימוש בטווח הארוך, אך שינוי זה גרם לשינויים משמעותיים במערכות התשלומים הבינלאומיים של אלפי הבנקים המשתמשים בשירות SWIFT.
ההחלפה הושלמה ב-1 בינואר 2009.
סוויפט אחראית לתקנים לתקשורת פיננסית בין בנקאית.
תקשורת בתקני סוויפט מקובלת ברבים מן הבולטים שבמוסדות הבנקאיים בעולם, בין אם הם מועברים ברשת התקשורת של סוויפט ובין אם לאו.
סוויפט משתפת פעולה עם ארגונים בינלאומיים להגדרת תקנים לצורה ולתוכן של תקשורת בנקאית.
סוויפט אף משמשת כרשות רישום לתקני ISO הבאים:
ISO 9362: תקן משנת 1994 לתקשורת בנקאית ובו קוד זיהוי בנק
ISO 10383: תקן משנת 2003 לניירות ערך ומכשירים בנקאיים דומים ובו קודים למסחר במניות ולזיהוי שווקים (MIC)
ISO 15022: תקן אשר מקורו בשנת 1999 לניירות ערך ובו תבנית להודעות (התקן מחליף את ISO 7775)
ישראל הצטרפה לרשת בתחילת 1982, וחברת שירותי בנק אוטומטיים מונתה כאחרית על הקמת התשתית וחיבור הבנקים בישראל לרשת.
ב-16 במאי 1983, 11 בנקים ישראלים חוברו לרשת: בנק ישראל, בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק דיסקונט, בנק המזרחי, הבנק הבינלאומי הראשון, בנק איגוד, בנק ברקליס-דיסקונט, בנק מרכנתיל, בנק כללי ובנק הספנות
בהמשך חוברו גם שלוחות של בנקים ישראלים מחוץ לישראל.
מספר חברות תוכנה מישראל פיתחו פתרונות סליקה ועיבוד תשלומים דרך רשת SWIFT, בהם חברת "מנוף מערבות" (שנקרא אחר כך MINT), וחברת "פאנדטק" (Fundtech).
ב-2005 התחברה גם הבורסה לניירות ערך בתל אביב לרשת.
ביוני 2006 דיווח העיתון "ניו יורק טיימס" כי הארגון העביר לממשל האמריקאי נתונים על מיליוני פעולות בנקאיות מאז מתקפת ה-11 בספטמבר 2001. זאת במסגרת תוכנית איסוף מידע פיננסי, שהופעלה על ידיה-CIA, תחת הפיקוח של מחלקת האוצר של ארצות הברית, והתמקדה באנשים החשודים בקשרים לארגון אל-קאעדה
בפברואר 2016 נגנבו על ידי האקרים 81 מיליון דולר מהבנק המרכזי של בנגלדש באמצעות החשבון של הבנק בבנק הפדרלי בניו יורק באמצעות נוזקה שהשתמשה בתוכנת Alliance Access של סוויפט, על פי חברת האבטחה הבריטית BAE סיסטמס.
רוב הכסף הועבר לבנק בפיליפינים.
האגודה הסטודנטיאלית אוניברסיטת בן-גוריון בנגב היא עמותה המייצגת את הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
האגודה נוסדה בשנת 1976 וחברה בהתאחדות הסטודנטים הארצית.
היא השנייה בגודלה בארץ, ונכון לשנת תשע"ג חברים בה כ-18,000 סטודנטים.
באגודה מועסקים בשכר כ-150 עובדים, רובם המוחלט סטודנטים באוניברסיטה.
בעקבות החלטת מועצת האגודה, בשנת 2019 שונה שם האגודה מ"אגודת הסטודנטים" לשם "האגודה הסטודנטיאלית".
שינוי זה נעשה על מנת שגם שם האגודה ישקף את היותה מייצגת את כלל הקהילה הסטודנטיאלית, ללא קשר למגדר או מין.
האגודה הסטודנטיאלית בקמפוס בן-גוריון בבאר שבע פועלת למען רווחת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומהווה מוקד לפעילות תרבותית, חברתית ואקדמית.
האגודה מורכבת ממועצת האגודה הסטודנטיאלית, אשר מהווה את דירקטוריון האגודה ומכתיבה את מדיניות האגודה, וממדורי האגודה השונים המפורטים להלן, אשר אמונים על ההוצאה לפועל של מדיניות הארגון.
מועצת האגודה הסטודנטיאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב היא המועצה המנהלת של האגודה הסטודנטיאלית, המהווה את הגוף המחוקק הנבחר אשר מייצג את הקהילה הסטודנטיאלית ומתווה את מדיניות העמותה, לפיה פועלת האגודה.
המועצה מורכבת מסטודנטים, נציגי המחלקות השונות, אשר נבחרים מדי שנה בבחירות אישיות ואזוריות על ידי כלל הסטודנטים חברי האגודה.
המועצה היא הגוף המחוקק, המנחה את יו"ר אגודת הסטודנטים וההנהלה ומפקח על פעולותיהם.
המועצה מגדירה את יעדי האגודה, בוחרת את בעלי התפקידים הבכירים בה, מאשרת את תקציב האגודה ומחליטה בנושאים מהותיים שעל סדר היום.
הבחירות למועצה נערכות באמצע סמסטר א' וכל חבר אגודה יכול להגיש מועמדות למועצה.
המועצה עצמה מחולקת לוועדות: ועד מנהל, ועדת כספים, ועדת תקנון, ועדת תרבות, ועדת הסברה, ועדת מעורבות, ועדת תפעול, ועדת אקדמיה וועדת רווחה.
חברי המועצה מבצעים תפקידים בהתנדבות מלבד שני בעלי תפקידים בשכר: יו"ר הוועד המנהל והמזכ"ל.
הנהלת האגודה הסטודנטיאלית אחראית להניע את הפעילות השוטפת של האגודה בכפוף להנחיות מועצת האגודה.
ההנהלה מורכבת מיו"ר האגודה, סגן יו"ר ומראשי המדורים השונים: אקדמיה, תרבות, מעורבות חברתית, הסברה, כספים ורווחה.
בכפוף להנהלה מצוי גם מדור תפעול האחראי על הפקה והוצאה לפועל של פעילויות ושירותים שונים המסופקים ע"י האגודה.
כל מדור פועל לרווחת ציבור הסטודנטים בתחומו.
הן ההנהלה והן עובדי ועובדות האגודה במדורים השונים מייצגים את הסטודנטים בוועדות השונות באוניברסיטה: בית דין לערעורים, בית דין משמעתי, הוועד הפועל, סנאט, הוועדה לענייני סטודנטים, חבר הנאמנים, ועדות ערעורים למלגות ומעונות ועוד.
המדור מסייע בייעוץ והכוונה של סטודנטים המתמודדים עם בעיות אקדמיות, אחראי על מאגר הסיכומים והבחינות של האגודה המכיל אלפי חומרי למידה מעודכנים, מפיק ומוציא לפועל מיזמים אקדמיים, מפעיל ספריית השאלה בעלות מוזלת למען הסטודנטים ומתאם את הקשר עם ועדי הכיתות בכל מחלקות הלימוד.
בכפוף למדור פועל משרד המילואים של האגודה.
עורך אירועי תרבות, מוזיקה וספורט לאורך כל השנה האקדמית; מופע פתיחת שנה, קרנבל פורים, מסיבות בריכה, כיתות אמן, אירועי ספורט ואירוע הדגל השנתי – פסטיבל יום הסטודנט.
בנוסף המדור אחראי על הפעלת למעלה מ-20 חוגים מדי שבוע בקמפוס כחלק ממערך האפטר של האגודה, ובהם: ציור, משחק, פיתוח קול, אמנויות לחימה, צילום, שפות ועוד.
תחת המדור פועל גם סטודיו פוזיטיב, הכולל מגוון רחב של אימונים במחירים מוזלים לסטודנטים, כגון: פילאטיס, רצועות, עיצוב וחיטוב, ספינינג, זומבה, יוגה ועוד.
כמו כן, המדור פועל בשיתוף פעולה עם נבחרות אס"א (איגוד ספורט אקדמי) ואלו מייצגות את אוניברסיטת בן-גוריון בתחרויות ספורט ארציות במהלך השנה.
בבעלות האגודה נמצא קולנוע נגטיב.
אחראי על קידום שיח חברתי משמעותי בקמפוס על ידי תמיכה ביוזמות סטודנטיאליות לשינוי חברתי וקיום אירועי מעורבות בכל שבוע דוגמת הרצאות, פאנלים, ירידים והקרנת סרטים.
במדור פועלים רכזת מעורבות סטודנטיאלית, רכז מעורבות קהילתית, רכזת לפיתוח קריירה וזוגיות (שני הנושאים שנמצאו כחשובים ביותר לקהילה הסטודנטיאלית בבן-גוריון), רכזת פרויקט 'עושים רחוב' שמטרתו שדרוג ופיתוח המרחב הציבורי בשכונות סביב הקמפוס וחיבור הסטודנטים לקהילה בעיר, ורכזת שוויון מגדרי וטיפול בהטרדות מיניות.
המדור פועל בשיתוף המרכז לפיתוח קריירה של אוניברסיטת בן-גוריון, עיריית באר שבע וגופים שונים הפועלים בעיר.
מופקד על תחום הדוברות והפרסום של הארגון, אחראי על אתר האינטרנט ועמודי הפייסבוק, אינסטגרם וטיק טוק של האגודה ואמון על אישור כל תוכן היוצא מטעם העמותה, כגון: המודעות, השלטים, ניו מדיה, ניוזלטר והפלאיירים הקשורים לאגודה.
במדור פועלים רכזת מיתוג, מנהלת ניו מדיה, מנהלת ממשקים דיגיטליים, סגנית הדוברת והדוברת (ראש המדור).
כמו כן, במדור נכללים גם צלמי הסטילס וצלם הווידאו שתפקידם לתעד אירועי שיא מטעם האגודה וליצור תוכן ויזואלי רלוונטי.
מדור רווחה הוא מדור חדש ההולם את ראיית האגודה את רווחתו של הסטודנט כערך עליון וחשוב הדורש מענה מותאם על פי צורך.
המדור פועל בכל תחומי החיים של הקהילה הסטודנטיאלית על מנת לאפשר סביבת למידה מיטיבה ולהקל על תתי האוכלוסיות הזקוקות להתאמה במגוון תחומים: סטודנטים/ות לתארים מתקדמים, סטודנטים הורים, תחום הדיור והמעונות, סטודנטים בין לאומיים, סטודנטים מהמגזר הערבי וקידום נושא הנגישות בקמפוס ובכלל.
במדור פועלות רכזת לסטודנטים ערבים, רכזת לסטודנטים בינ"ל, רכזת זכיינים ונגישות האמונה על פיקוח על הקפיטריות הפועלות בקמפוס ועל הנגשת אירועי האגודה השונים לאנשים בעלי מוגבלויות, רכזת דיור וכן ראש המדור.
במסגרת השירותים שמציעה האגודה לרווחת הסטודנטים ישנם למשל חודש בירוקרטיה, שמטרתו להקל על הסטודנטים בהתמודדות עם בירוקרטיה כמו ארנונה, רב-קו, ביטוח לאומי ושירותי עו"ד, ותמיכה במאבק על ייצוב מחירי הדירות בבאר שבע על ידי הקמת מאגר חיפוש דירות בפיקוח האגודה.
משרד המילואים של האגודה הסטודנטיאלית בבן-גוריון הוא הראשון מסוגו באוניברסיטאות בישראל.
הוא הוקם בשנת 2012 על מנת לרכז את הטיפול בסטודנטים מילואימניקים ולהקל עליהם בקבלת שירות, סיוע והטבות.
המשרד מסייע לסטודנטים מבחינה אקדמית, מנהלית וכלכלית ונציגיו עוזרים בייעוץ, מימוש זכויות ובהשלמת חומר לימודי לסטודנטים משרתי מילואים.
כמו כן, המדור מפעיל שירות השכרת מודמים סלולריים לסטודנטים על מנת לאפשר להם גישה לאינטרנט גם בעת שירות המילואים.
כל סטודנט הלומד באוניברסיטת בן-גוריון זכאי להיות חבר באגודת הסטודנטים.
על מנת להתקבל כחבר אגודה על הסטודנט לשלם את דמי הרווחה השנתיים לאוניברסיטה.
תקציב האגודה נקבע מדי שנה בהתאם לשנת הלימודים האקדמית (אוקטובר עד ספטמבר).
את הצעת התקציב מגישה הנהלת האגודה והיא מחויבת באישור מועצת האגודה.
מקור התקציב העיקרי הוא מדמי הרווחה שנגבים מהסטודנטים על ידי האוניברסיטה (תשלום אלקטיבי), וכ-2/3 מהם מועברים לאגודה, בהיותה הספקית המרכזית של שירותי הרווחה בקמפוס (מהווים כ-50% מתקציב האגודה).
שאר מקורות התקציב הם הכנסות מתאגידים-קשורים ומזיכיונות.
1987–1988 רותי אסרף באני - האישה הראשונה שנבחרה ליו"ר אגודה
2006–2007 איילת יוחנן ויהונתן גרין
החל משנת 2016, מדי שנה מעניקה מועצת האגודה הסטודנטיאלית את אות יקיר העמותה לסטודנטים או לעובדי האוניברסיטה אשר פעלו ותרמו בתחומים שונים בקמפוס למען סטודנטים.
האות ניתן על פי החלטת מועצת האגודה הסטודנטיאלית במעמד חגיגי של מליאת המועצה האחרונה בכל שנה.
כמו כן, האות מזכה את בעליו בשלל הטבות ומתנות מטעם המועצה והאגודה.
שנת זכייה שמות הזוכות/הזוכים 2016
דודו ביטון - פעילות הסברתית נרחבת ומשמעותית עבור סטודנטים.
יעל רומני - קידום פעילות חברתית בקרב סטודנטים.
דנה כהן - קידום פעילות חברתית ועשייה למען סטודנטים.
חן מוסקוביץ' - פעילות אקדמית לרווחת הסטודנטים.
ד"ר מאיר גולדברג - פעילות למען סטודנטים במישור האקדמי במסגרת תפקידו ומחוצה לו.
מרילי קליימן - פעילות אקטיביסטית פמיניסטית בשיתוף האגודה.
אנה קסלסי סולטן - פעילות למען בעלי מוגבלויות ברחבי הקמפוס.
תום שקד - פועלה למען סטודנטים ברמה החברתית-אישית והכלל מחלקתית.
בן שדה - הוקרה על פעילותו במסגרת ועד הכיתה למען חבריו לכיתה.
סטפני סמית - הקימה את תא "לבריאות הנפש", תא סטודנטיאלי שפועל למען סטודנטים ולמען העלאת מודעות במרחב של הקמפוס לבריאות הנפש.
נעה גלוסקינוס - הובילה את המאבק לשינוי תקנון הסטודנטים בכל מה שקשור להבעת דעה בתוך הקמפוס, תקנון משמעת אסיפות ואישור הפגנות.
תמר מזורסקי - הקימה פרויקט "מטבע נחוץ" יחד עם שני חברים נוספים, האסוף מטבעות חוץ של אנשים שחוזרים מחו"ל, להמיר אותם לשקלים ולתרום לניצולי שואה.2020 רועי קמחי - מקים קרן ההון סיכון "קקטוס קפיטל", הראשונה מסוגה בארץ.
על תרומתו לעידוד היזמות בקרב הסטודנטים בקמפוס ועל ההכשרה המעשית לה זוכים הסטודנטים הנבחרים לקרן.
נעם קרון - מארגנת קהילתית במגמה ירוקה וממובילות המאבק להעסקה ישירה של עובדי ועובדות הקבלן באוניברסיטה.2021 מאי אביטל - פעילה חברתית בתחום הסביבה והקיימות.
רכזת הפרויקט "המקרר הקהילתי" של "הרשת" להצלת מזון, הקימה גינה במרחב העירוני לשימור אוכלוסיית הדבורים והפיקה אירועים חברתיים-סביבתיים נוספים.
שיר שפרן - פעילה בולטת ברמה הארצית בנושאי סביבה, קידמה תוכנית ארצית בקרב קהל הדתי להפחתת השימוש במוצרים חד פעמיים, פעילה במגמה ירוקה, הקימה את התא הסטודנטיאלי לסחר הוגן ומקדמת רכישה של מוצרים שיוצרו בתנאי עבודה הוגנים ומקיימים, היוזמת של העצרת למען האקלים ולהפסקת הלימודים בתחילת השנה.
פרופ' הללי פינסון - בעלת פעילות בולטת בקמפוס לקידום שוויון מגדרי ולטיפול בהטרדות מיניות.
הייתה הכוח שהניע לשינוי תקנון האוניברסיטה הנוגע לבית הדין להטרדות מיניות ומייצגת את הקול הסטודנטיאלי במוסד זה ואת החשיבות של שותפות שלנו בבתי דין ייעודים להטרדות מיניות.
מקשרת את הסטודנטים והאגודה בשיח מול המחלקה המשפטית על התקנון ולא מוותרת על ההשפעה שלנו בנושא.
האגודה המלכותית לספרות (RSL - Royal Society of Literature) היא אגודת מלומדים הטוענת לתואר "הארגון הספרותי הבכיר בבריטניה".
היא נוסדה בשנת 1820 על ידי המלך ג'ורג' הרביעי במטרה "לגמול על הישגים ספרותיים ולעודד כישרונות ספרותיים".
מלבד סופרים מוערכים נמנים עם עמיתיה גם מי שמעלים תרומה משמעותית לקידום הספרות, דוגמת מוציאים לאור וספרנים.
נשיא האגודה הראשון היה תומאס ברג'ס , בישוף סיינט דייוויד בוויילס (לימים בישוף סולסברי).
האגודה שומרת על מספר עמיתים קבוע בסך כ-500 עמיתים.
כ-14 עמיתים חדשים נבחרים מדי שנה, והם נהנים מהזכות לצרף את האותיות FRSL (ראשי תיבות של "חבר האגודה המלכותית לספרות") לאחר שמם.
עם עמיתי האגודה בעבר נמנים בין היתר סמואל טיילור קולרידג', ג'.ר.ר טולקין, ויליאם בטלר ייטס, רודיארד קיפלינג, תומאס הארדי, ג'ורג' ברנרד שו, ארתור קסטלר וצ'ינואה אצ'בה.
עם חברי האגודה בהווה נמנים בין היתר מרגרט אטווד, דייוויד הר, קזואו אישיגורו, הילרי מנטל, פול מלדון, זיידי סמית, שרה ווטרס וג'יי קיי רולינג.
העמיתים החדשים חותמים את שמם במגילת העמיתים הרשמית של האגודה באמצעות העט של ביירון או העט הנובע של ת"ס אליוט, אשר החליף את קולמוסו של דיקנס ב-2013.
האגודה מוציאה לאור כתב עת שנתי, ושמו The Royal Society of Literature Review ומעניקה מספר פרסים וכיבודים ספרותיים, ובהם פרס אונדאצ'י , פרסי ג'רווד לספרי עיון, והפרס על שם ו"ס פריצ'ט לסיפור הקצר.
מעת לעת היא מעניקה את תואר הכבוד "בן/בת לוויה של הספרות" (Companion of Literature) לסופרים בולטים במיוחד.
בנוסף יכולה האגודה להעניק את מדליית בנסון על מפעל חיים בתחום הספרות.
החברוּת באגודה מזומנת לכול תמורת דמי מנוי שעליהם מתבסס התקציב שלה, מלבד תרומות של תומכים האגודה מציעה תוכניות חודשיות של הרצאות ואירועים לחבריה וכן לקהל הרחב.
משרדי האגודה נמצאים בבית סומרסט בלונדון.
האגודה מנהלת מספר פרסים וכיבודים:
מענקי ברוקליז של האגודה – סך של 5,000 ליש"ט מוענק מדי שנה לסופרים, מחזאים, או משוררים, אשר צריכים פסק זמן מן החיים השוטפים שלהם כדי להתמסר לכתיבה.
פרסי ג'רווד לספרי עיון (1902) – שלושה פרסים בשנה, אחד על סך 10,000 ליש"ט ושניים על סך 5,000 ליש"ט, מוענקים למחברים אשר עובדים על יצירת העיון הראשונה שלהם.
פרס אונדאצ'י (1882) – מוענק אחת לשנה, על סך 10,000 ליש"ט, ליצירת שירה, בדיון, או שירה אשר מעוררת תחושה של מקום מסוים.
הפרס על שם ו"ס פריצ'ט – פרס שנתי על סך 1,000 ליש"ט עבור הסיפור הקצר הטוב ביותר שטרם פורסם.
מדליית בנסון – מוענקת למי שתרמו שירות יוצא מן הכלל לספרות.
בן/בת לוויה של הספרות – הכבוד הגדול ביותר שיכולה האגודה להעניק לסופר.
את עיקר מלאכת בחירת העמיתים החדשים עושה מועצת האגודה, כמו גם את ניהול תוכניות האירועים וההרצאות של האגודה.
סר מייקל הולרויד CBE FRHistS C Lit.
עמיתים חדשים נבחרים בידי העמיתים הנוכחיים.
ניתן להציע אדם כעמית, אם פרסם לפחות שתי יצירות בעלות ערך ספרותי, ואם לפחות שני עמיתים נוכחיים ממליצים עליו.
ההמלצות מובאות להצבעה בפני המועצה.
האגודה העולמית לדיני נזיקין היא ארגון מחקר בינלאומי העוסק בדיני נזיקין.
האגודה נוסדה בשנת 2012 על בסיס שיתוף פעולה בין מוסדות מחקר בארצות הברית, אירופה וסין.
תכליתה לשמש פורום לדיון על סוגיות חשובות והתפתחויות בדיני נזיקין במבט השוואתי גלובאלי.
הנשיא הראשון של הארגון היה פרופ' הלמוט קוציול מאוניברסיטת וינה שבאוסטריה והנשיא השני הוא פרופ' יאנג לישין מאוניברסיטת רנמין שבסין.
הארגון מקיים פעם בשנתיים כנס ממושך המתמקד בקטגוריה מסוימת של אירועי נזיקין ובעקרונות הכלליים של דיני נזיקין.
כנסי עבר נערכו בחרבין שבסין, בווינה שבאוסטריה ובוינסטון סיילם שבארצות הברית.
חברות בארגון מחייבת אישור בהצבעה של ההנהלה ושל החברים המכהנים, והיא מבוססת על המוניטין הבינלאומי של המועמד.
בארגון מכהנים כיום כ-25 החוקרים הבולטים בתחום המייצגים מדינות ושיטות משפט שונות.
בין היתר, את ארצות הברית מייצגים פרופ' ג'ון גולדברג מאוניברסיטת הרווארד, פרופ' קת'רין שארקי מאוניברסיטת ניו יורק ופרופ' מייקל גרין מאוניברסיטת וייק פורסט.
את גרמניה מייצג פרופ' גרהארד וגנר מאוניברסיטת הומבולדט.
את צרפת מייצג פרופ' ז'אן-סבסטיאן בורגטי מאוניברסיטת פריז.
ואת ישראל מייצג פרופ' רונן פרי מאוניברסיטת חיפה.
האגודה הסוציולוגית הישראלית (אס"י) היא עמותת הסוציולוגים בישראל.
האגודה, שנוסדה בשנת 1967, היא מוסד ללא כוונת רווח, ורשומים בה למעלה מ-350 אנשים.
האגודה מנוהלת בפועל על ידי נשיא וגזבר, בסיוע מזכיר האגודה.
חברי הנהלת האגודה, המתווים את מדיניותה, נבחרים על ידי חברי האגודה אחת לשנתיים-שלוש באספה הכללית.
ארבעה מנשיאי האגודה זכו בפרס ישראל – נשיאהּ הראשון פרופ' שמואל נח אייזנשטדט, פרופ' לואי גוטמן, פרופ' יהודית שובל ופרופ' סמי סמוחה.
במסגרת האגודה הסוציולוגית הישראלית פועלות קהילות מקצועיות וקבוצות עניין, ובהן קהילות ארגונים ועבודה, בריאות ורפואה, גוף תרבות וחברה, הגירה ודמוגרפיה, חינוך, מגדר, משפחה, לימודי ידע, מדע וטכנולוגיה, צבא וביטחון, סוציולוגיה ציבורית וסוציולוגיה מדעית, יחסי אדם–חיה, לימודי מוגבלוּת, אתניוּת, סביבה וחברה, צריכה ותרבות, שיטות ומחקר וכן קהילת הסוציולוגיה של הכלכלה.
האגודה הסוציולוגית הישראלית פועלת להסמכת סוציולוגים יישומיים באמצעות ועדת הסמכה.
האגודה מקיימת כנסים שנתיים הנערכים לסירוגין באוניברסיטאות ובמכללות.
האגודה עורכת תחרויות למחקרים מצטיינים, והזוכים בפרסים מציגים את עבודותיהם במעמד הכנס השנתי.
הפרסומים הרשמיים של האגודה הם המידעון, הרואה אור במהדורה מקוונת, וספר האגודה (Schnitzer Studies in Israel Society) המתפרסם בשפה האנגלית.
נשיאי האגודה מראשיתה היו שמואל נח אייזנשטדט, יוסף בן-דוד, לואי גוטמן, אליהוא כ"ץ, אפרים יער, יונתן שפירא, יהודית שובל, מנחם רוזנר, יוחנן פרס, אליעזר בן-רפאל, יצחק סמואל, נח לוין-אפשטיין, ויקטור עזריה, נעמי כרמון, סמי סמוחה, משה סמיונוב, יוסי שביט, דליה מור, אורי רם, גילי דרורי, לב גרינברג ואורלי בנימין.
גזברי האגודה החל מראשית המאה היו רן לחמן, זאב רוזנהק, סיביל היילברון, קארין אמית, אולג קומליק, וירון הופמן-דישון.
האגודה הסוציולוגית הישראלית הייתה חברה ב.
ב-1 ביולי 2025 הודיעה האגודה הסוציולוגית הבין-לאומית על השעיית האגודה הסוציולוגית הישראלית מחברות בארגון, בעקבות סירוב האגודה הישראלית לגנות את הטענות לרצח עם ברצועת עזה, הרס האוניברסיטאות, הרג של אקדמאים ושריפת הספרייה המרכזית בעזה.
האגודה הישראלית גינתה את ההחלטה והבהירה כי היא גוף מקצועי עצמאי ולא ממשלתי, שאף ביקר בעבר את מדיניות ישראל.
האגודה הצמחונית האמריקאית הייתה האגודה האמריקאית הראשונה לקידום צמחונות שפעלה בין השנים 1850–1862.
האגודה הצמחונית האמריקאית נוסדה כאגודה לאומית ב-15 במאי 1850 על ידי הרופא הטבעוני, ויליאם אלקוט, התזונאי סילבסטר גרהם והכומר ויליאם מטקאלף (William Metcalfe) בכנס הלאומי הראשון לצמחונות שנערך בהיכל קלינטון בניו יורק סיטי.
כמו כן, חברי האגודה החליטו לקדם את ערכי האגודה באמצעות נאומים והרצאות, פרסומי דפוס ופעילויות בארגונים מקומיים.
מטרתם הייתה להקים אגודה לאומית שתאגד תחתיה את הארגונים המקומיים לקידום צמחונות.
ויליאם אלקוט, שנבחר להיות נשיאה הראשון, מילא את תפקידו עד למותו בשנת 1859.
עם היווסדה של האגודה, החליטו חבריה לאמץ את שם האגודה הבריטית שנקראה 'האגודה הצמחונית' ולקרוא לאגודה האמריקאית בשם 'האגודה הצמחונית' אולם החלטה זו נתקלה בהתנגדות של אחד החברים.
פילו פנפילד סטיוארט (Philo Penfield Stewart) התנגד לשימוש במושג 'צמחונות' בטענה כי הוא מטעה משום שחברי אגודה רבים אוכלים מזונות שאינם מן הצומח כגון ביצים ומוצרי חלב.
התנגדות זו נשענה על הגדרת המושג 'צמחונות' בבריטניה שמשמעותה המקורית הייתה אכילת מזון מן הצומח בלבד (המושג 'טבעונות' נטבע באנגלית רק בשנת 1944, והמושג 'צמחונות' שימש במקור כתיאור של תזונה טבעונית).
בנוסף טען סטיוארט כי השם 'צמחונות' מטעה גם משום שהוא מבליט רק את ההיבט התזונתי ולא מבטא את החזון של האגודה להוות בית לשינוי חברתי כולל שאינו מסתכם בהרגלי תזונה בלבד.
למרות התנגדותו, הוועדה אימצה את המושג 'צמחונות'.
בכנס הראשון של האגודה, שנערך בספטמבר 1850 במוזיאון הסיני בפילדלפיה, אחד המשתתפים הסביר כי הצמחונות היא האמנות והמדע שמלמדים את האדם לאכול מזון מהצומח בלבד ששומר בצורה הטובה ביותר על שכל בריא וגוף בריא.
הגדרה זו, שכללה את המדע, אפשרה גמישות ואכילת ביצים ומוצרי חלב אם המדע הראה שהם טובים לגוף ולנפש ושהם אינם כרוכים בהרג בעלי חיים.
בשר נתפס כמזון אכזרי כלפי בעלי חיים וכן כמזון מסכן בריאות שנרקב במערכת העיכול, אולם ביצים ומוצרי חלב לא נתפסו כמזונות מזיקים לבריאות ולא כמזונות שגורמים סבל לבעלי חיים, ולכן צמחונים אמריקאים צרכו אותם.
המושג 'צמחונות' התפשט במהרה בארצות הברית, ובמיוחד בספרות הרפואית.
רובלי דנגילסון , רופאו האישי של תומאס ג'פרסון, הגדיר את המושג צמחונות בשנת 1851 במילון לרפואה כ"מושג מודרני לפיו על האדם להתקיים ממזון מן הצומח ולהימנע לחלוטין מאכילת בשר ודם".
הגדרה זו, שהדגישה את ההימנעות מאכילת בשר אולם לא הדגישה את ההימנעות ממוצרי חלב וביצים, התאימה לחברי התנועה הצמחונית באמריקה משום שאפשרה אכילה מוגבלת של ביצים ומוצרי חלב.
באגודה הצמחונית האמריקאית, צמחונות נתפסה כאידאולוגיה חובקת שכוללת בתוכה דאגה לבעלי החיים, והרמוניה עם התנועה לזכויות האישה, התנועה לביטול העבדות, התנועה הפציפיסטית, התנועה לריסון צריכת אלכוהול ותנועות חברתיות נוספות.
אלקוט חיבר בין התנועה הצמחונית לתנועה לביטול העבדות כשאמר: "אין עבדות בעולם כמו העבדות של האדם לתיאבון שלו.
כאשר האדם ישתחרר מהעבדות שלו לתיאבון שלו, העבדות בין בני האדם לא תוכל עוד להתקיים".
חברי האגודה הצמחונית האמריקאית ראו באכילת בשר מקור לחולי מוסרי ופיזי.
הם סברו כי תזונה צמחונית היא התזונה הטבעית עבור האדם וכי אלוהים התיר לבני האדם לאכול בשר רק משום ירידת הדורות.
אכילת בשר נתפסה כפרקטיקה אכזרית שמגבירה את הכישלון המוסרי של האנושות.
לפי האגודה, רפורמה חברתית שלמה אפשרית רק באמצעות אימוץ תזונה צמחונית.
האגודה הצמחונית האמריקאית יצרה קשר גם בין הצמחונות לזכויות הנשים, וטענה כי צמחונות תשחרר את האישה משעבוד לגברים.
אן דנטון (Anne Denton), פעילה סופרג'יסטית ופעילה באגודה הצמחונית האמריקאית, טענה כי אכילת בשר מעכבת התפתחות חברתית מאחר שאכילת בשר כרוכה בצריכת דם שלא מאפשר לנשמה להתרחב.
דנטון, שפרסמה טורי דעה בירחון של האגודה, טענה כי על הנשים מוטלת האחריות לקחת שליטה על חייהן ועל גופן, ולחיות לפי כללי התזונה הצמחונית שהיא לתפיסתה - התזונה הטבעית.
דנטון טענה כי בישול בשר מפר את חוקי הטבע וכי על הנשים לחיות חיים אתיים ולהפסיק להיות בובות אופנה או מכונות בישול.
ירחון האגודה פרסם הודעות בדבר כנסים העוסקים בזכויות נשים, ובפרסומיו על כינוסים עתידיים של האגודה הצמחונית האמריקאית, ציין כי צפויות להשתתף ולנאום בהם גם נשים.
למרות העובדה שחברי ההנהלה של האגודה היו רק גברים, נשים היוו תפקיד מרכזי באגודה.
הסופרת והפעילה הפמיניסטית מרי גוב ניקולס נאמה בכנסי נשים על הצמחונות כדרך עבור הנשים לקבל שליטה על בריאותן, וטענה כי גוף בריא הוא הכרחי לנשים עבור מאבק לזכויות.
הכינוס הראשון של האגודה הצמחונית האמריקאית נערך בפילדלפיה בספטמבר 1850. בינואר 1851, האגודה פרסמה את הגיליון הראשון של הירחון שהוציאה לאור 'The American Vegetarian and Health Journal'.
הירחון עסק בקידום צמחונות וכן בקשר בין צמחונות לזכויות נשים, לתנועה לביטול העבדות ולתנועה המתהווה להגנת בעלי חיים.
האגודה הצמחונית האמריקאית זכתה לסיקור ברוב העיתונים הפופולריים באותה התקופה.
מגזין הבריאות הפופולרי 'Water-Cure Journal' סיקר את פעילויות האגודה בקביעות.
בנוסף לפרסומים בתקשורת, האגודה הפיקה כנס שנתי ופסטיבל אוכל להעלאת מודעות לתזונה הצמחונית.
אירועים אלו, שכללו חלוקת מנות צמחוניות, נאומים לקידום צמחונות והופעות מוזיקה, משכו אליהם דמויות בולטות מהתקשורת ומהתנועות החברתיות דוגמת עורך הניו יורק טריביון, הוראס גרילי והפעילה הסופרג'יסטית, סוזן ב.
האגודה הצמחונית האמריקאית התרחבה וכללה תחתיה אגודות צמחוניות מקומיות רבות, לרבות האגודה הצמחונית של ניו יורק (New York Vegetarian Society) שנוסדה בשנת 1852.
למרות מאמציה, בשנת 1854, הפופולריות של האגודה החלה לדעוך.
האגודה המשיכה להפיק פסטיבלים וכנסים שנתיים אולם חדלה לפרסם את הירחון שלה (גיליון אחרון יצא לאור באוקטובר 1854).