tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מותו של גוקו, מאמן פיקולו את גוהאן, ובמהלך האימונים נרקם קשר עמוק בין השניים.
לאחר הקרב מול וג'יטה, נוסע גוהאן עם קרירין ובולמה לנאמק, בניסיון להחיות את חבריהם שנפלו.
הם נתקלים בפריזה, יריב עוצמתי המחפש חיי נצח.
לאחר קרבות עזים, מגיע גוקו, הופך לראשונה לסופר סאיין ומביס את פריזה.
גוהאן וחבריו חוזרים לכדור הארץ.
כאשר מופיעים אנדרואידים מאיימים בעתיד, גוהאן מתאמן עם גוקו ופיקולו.
בחדר הזמן ההיפרבולי הוא משיג את צורת הסופר סאיין 2. בקרב מול סל, הוא משתלט על כוחותיו, מביס את סל, ותופס את מקומו של אביו כמגן כדור הארץ לאחר שגוקו מקריב את עצמו.
שנים לאחר מכן, גוהאן חי חיי שגרה כתלמיד תיכון.
הוא נאבק בפשע תחת זהותו כ"הסאייאמן הגדול".
בהמשך הוא מתאמן עם קאיושין הזקן שמעורר את מלוא פוטנציאל כוחו.
הוא הופך לגוהאן האולטימטיבי ונלחם במאג'ין בו, אך נבלע לבסוף על ידי סופר בו.
גוקו וג'יטה מצילים אותו, וגוקו מביס את קיד בו.
לאחר השמדת קיד בו, גוהאן נשוי לווידל ומגדל את בתם פאן.
כשבירוס, אל ההרס, מגיע לכדור הארץ, גוהאן ולוחמי ה-Z מובסים בקלות.
לאחר שפריזה חוזר מהמתים, גוהאן לוחם אך מובס במהרה עקב חוסר באימונים, ומבקש מפיקולו לאמן אותו מחדש.
בטורניר בין יקום 6 ל-7, גוהאן אינו משתתף עקב התחייבויות.
לאחר מכן, כשזאמאסו וגוקו בלאק מאיימים על העתיד, גוהאן חוזר להתאמן.
בטורניר העוצמה, הוא נבחר למנהיג קבוצת לוחמי יקום 7, נלחם במספר קרבות מכריעים ומפגין עוצמה רבה, עד להדחתו לצד דיספו בהקרבה אסטרטגית.
בעת פלישת מורו, אסיר גלקטי רב עוצמה, גוהאן הוא בין הלוחמים המובילים בהגנה על כדור הארץ.
יחד עם פיקולו והאנדרואידים, הוא נאבק בצבאו של מורו ואף מתמודד מול 7-3, מחקה יכולות.
למרות תבוסה זמנית, הוא חוזר לקרב ומוביל מתקפה משולבת נגד מורו.
לקראת סיום הסאגה, הוא תורם את אנרגייתו לגוקו, שמביס את מורו.
את קולו של גוהאן מדבבת מאסאקו נוזאווה בגרסה היפנית.
את קולו של גוהאן הילד בגרסה האנגלית מדבבת סטפני נדולני בדרגון בול Z וקולין קלינקנברד בדרגון בול Z קאי, ואת גוהאן הבוגר מדבב קייל הרברט.
בפרט כשהיה ילד הוא מדובב על ידי קולין קלינקנברד.
בגרסה העברית דיבבו תובל שפיר ומתן בלו את גוהאן הצעיר, ותומר גלר, אורי הר-לב ועידו מוסרי את גוהאן הבוגר.
המדבב אורי הר-לב ממשיך לדבב את גוהאן גם בדיבוב המחודש של דרגון בול סופר וגם יחזור לדבב אותו בדרגון בול Z קאי.
גוהאן הוא חצי סאייני-חצי אנושי, מה שמעניק לו פוטנציאל מיוחד.
בניגוד לאביו, אין בו אהבת קרב, והוא מעדיף אורח חיים של ידע.
כוחותיו כוללים: תעופה, מהירות-על, שליטה בצ'י, קמהאמהא, וכן צורת ה"אולטימט" וה"ביסט" (בסרט "סופר הירו").
סון יונג-מין (בקוריאנית: 손흥민; ) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הקיצוני בלוס אנג'לס FC ובנבחרת קוריאה הדרומית, שבה הוא משמש כקפטן.
הישגיו האישיים קיבעו את מעמדו כאחד מגדולי הכדורגלנים האסייתים בכל הזמנים.
בשנת 2008 עזב סון את מחלקת הנוער של סיאול, וחתם באקדמיית הנוער של המבורג.
בטרום עונת סון הרשים בהופעותיו, וב-8 ביולי 2010, ביום הולדתו ה-18, חתם על חוזה מקצועני ראשון, בהמבורג.
לאחר שכבש מול צ'לסי באוגוסט, סון נפצע ברגלו ונעדר למשך חודשיים.
הוא חזר לשחק ב-30 באוקטובר וכבש בהופעתו הראשונה בבונדסליגה, נגד פ.צ.
שער זה הפך את סון לשחקן הצעיר ביותר של המבורג שכובש שער בבונדסליגה.
במהלך טרום עונת כבש 18 שערים בתשעה משחקים.
באותה עונה הוא הופיע ב-30 משחקים, בהם כבש חמישה שערים, בין היתר שערים נגד הנובר ונגד נירנברג בסיום העונה, שהבטיחו את השארותה של המבורג בבונדסליגה.
בעונת עזבו שחקני הרכב רבים את המבורג, ובעקבות כך היה סון לשחקן הרכב בקבוצה.
אותה עונה הייתה עונת הפריצה שלו: הוא הופיע בה ב-34 משחקים, הבקיע 12 שערים, ובישל שני שערים.
ב-13 ביוני 2013 סוכמה העברתו לבאייר לברקוזן תמורת 10 מיליון אירו, שהיה לסכום הגבוה ביותר ששילמה לברקוזן תמורת שחקן.
הוא חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה.
הוא התאקלם במהירות בקבוצה וכבש שלושה שערים בשלוש הופעותיו הראשונות בקבוצה, במשחקי ההכנה לקראת עונת .
ב-9 בנובמבר 2013 כבש שלושער בניצחון 3–5 על קבוצתו הקודמת, המבורג.
ב-10 במרץ 2014 כבש מול ורדר ברמן שער שהבטיח את העפלת לברקוזן לפלייאוף העלייה לליגת האלופות.
באוגוסט 2015 חתם בטוטנהאם הוטספר.
ב-7 בדצמבר 2019, במשחק מול ברנלי, החל במהלך מחלק המגרש של קבוצתו עד לשער היריבה והבקיע שער במבצע אישי, תוך שהוא חולף בין שבעה משחקניה.
השער נבחר לשער חודש דצמבר ובשער העונה לעונת 2019/2020. בדצמבר 2020 זכה השער להכרה מצד פיפא וזכה בפרס פושקש בתור השער היפה ביותר של השנה.
ב-20 בספטמבר 2020 כבש סון רביעייה במשחק אחד לראשונה בקריירה בניצחונה של טוטנהאם 2–5 על סאות'המפטון.
את כל ארבעת השערים של סון בישל הארי קיין.
ב-26 בפברואר, בישל סון שער לקיין מול לידס יונייטד, וקיין בישל לסון שער נוסף, זהו השער ה-37 שקיין וסון כובשים או מבשלים אחד לשני, וקבעו שיא חדש של שותפות כיבוש שערים בפרמיירליג.
סון רשם עונת שיא בעונת 2021/22, כאשר זכה בתואר מלך השערים של הפרמייר ליג (יחד עם מוחמד סלאח) עם 23 שערי ליגה.
שערים אלו סייעו לטוטנהאם לסיים במקום הרביעי ולשוב לליגת האלופות לאחר שנתיים של היעדרות.
ב-17 בספטמבר 2022 השלים שלושער תוך 26 דקות בלבד מרגע שעלה למגרש בדקה ה-59 של המשחק, בניצחון קבוצתו 2–6 על לסטר סיטי.
באוגוסט 2023, לאחר עזיבתו של הארי קיין לבאיירן מינכן, מונה סן יונג-מין במקומו לקפטן הקבוצה.
במאי 2025 זכה עם טוטנהאם בליגה האירופית, התואר הקבוצתי הראשון בקריירה שלו.
ב-6 באוגוסט 2025 חתם בלוס אנג'לס FC מה-MLS תמורת 22 מיליון אירו, מה שהפך אותו לכדורגלן היקר בתולדות ה-MLS.
ב-24 באוגוסט כבש את שערו הבכורה בקבוצה.
סון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קוריאה הדרומית ב-30 בדצמבר 2010, במשחק ידידות נגד .
הוא כבש את שער הבכורה בנבחרת ב-18 בינואר 2011, במשחק נגד במסגרת שלב הבתים של גביע אסיה 2011.
בשנת 2012 סון זומן לסגל קוריאה הדרומית לאולימפיאדת לונדון, אך סירב לזימון והעדיף להתמקד בקריירה שלו בהמבורג.
סון שיחק במוקדמות מונדיאל 2014, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2014. הוא כבש את שערו היחיד בטורניר בהפסד 2–4 ל בשלב הבתים.
במונדיאל 2018 כבש שני שערים, הראשון בהפסד ל והשני בניצחון על .
בהמשך השנה זכה עם נבחרתו בטורניר הכדורגל של משחקי אסיה.
נכלל בסגל נבחרת קוריאה הדרומית לטורניר מונדיאל 2022 והעפיל איתה לשמינית הגמר לאחר ניצחון דרמטי על פורטוגל במחזור האחרון של שלב הבתים.
באותו ניצחון סיפק סון בישול בתוספת הזמן לוואנג הי-צ'אן, מה שבסופו של דבר העלה את דרום קוריאה לשלב שמינית הגמר.
בשנת 2019 תרם סון כ-100,000 ליש"ט לקורבנות שריפה באזור קוסונג שבדרום קוריאה, מולדתו.
במהלך הפגרה במגפת הקורונה בשנת 2020, השלים סון שירות חובה בצבא דרום קוריאה.
הוא קיבל פטור משירות צבאי בעקבות מדליית זהב במשחקי אסיה בשנת 2018, אך הוא נאלץ לבצע אימונים צבאיים בסיסיים ללא קשר לפטור.
הוא השלים הכשרה בסיסית בחיל הנחתים של הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה באפריל-מאי 2020, וסיים בהצטיינות בחמישייה הראשונה מתוך 157 חניכים.
סון מוכר כאחד השחקנים הנחמדים והחייכנים ביותר בפרמייר ליג ובכדורגל העולמי בכלל, ובעקבות כך זכה לכינוי "סוני".
הוא מרבה לבקר ילדים אוהדי הקבוצה בבתי חולים.
הוא ניהל מערכת יחסים עם זמרת קוריאנית, בנג מינה, אך לבסוף הם נפרדו.
השחקן הקוריאני של השנה: , ,
שחקן החודש בפרמייר ליג: ספטמבר 2016, אפריל 2017, אוקטובר 2020
פרס פושקש: פרס שער השנה של פיפ"א לשנת 2020
סומרס הוא אי לא מיושב השייך לרוסיה.
הוא ממוקם בחלק המזרחי של המפרץ הפיני, במרחק של כ-18 ק"מ מחופי פינלנד.
האי היה שייך לשוודיה עד לשנת 1721, אז הועבר לשליטת האימפריה הרוסית בהתאם לחוזה נישטאד.
הצאר פיוטר הגדול העניק את האי במתנה לליצן החצר שלו יאן ד'אקוסטה.
האי נשאר נטוש במשך כמאה שנה, עד שבשנת 1808 נבנה על האי מגדלור.
בסוף המאה ה-19 שודרג המגדלור, הותקן בו צופר להתרעה לספינות.
כמו כן נבנה בית מעץ, בו התגורר מפעיל המגדלור עם משפחתו.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה החל הצבא הרוסי בבניית מוצבים על האי.
בניית המוצבים הופסקה ב-1917, לאחר מהפכת אוקטובר, כאשר החיילים הרוסים נטשו את האי.
בתחילת 1918 השתלט על האי כוח מהצבא הפיני.
בשנת 1920 הוסדרה השליטה הפינית באי במסגרת חוזה טרטו.
הפינים השלימו את בניית המוצבים ותחזקו את המגדלור על האי.
עם פרוץ מלחמת החורף פוצצו הפינים את המגדלור שעל האי ופינו את כוחותיהם מהאי.
ב-1 בדצמבר 1939 הנחית הצי הסובייטי כוחות על האי, אשר כבשו אותו ללא קרב.
בתום המלחמה, במסגרת חוזה השלום שנחתם במוסקבה, הועבר האי באופן רשמי לשליטת ברית המועצות.
הסובייטים הקימו מחדש את המגדלור (שפוצץ על ידי הפינים) ומיקמו על האי חיל מצב קטן.
ב-2 בדצמבר 1941 פונו כוחות הצבא האדום מהאי בהתאם להחלטת הפיקוד הצבאי של חזית לנינגרד.
החיילים שהתפנו מהאי הצטרפות למגיני העיר לנינגרד.
ב-19 בינואר 1942 הנחיתו הפינים כוחות על האי והשתלטו עליו.
הם הציבו על האי חיל מצב שכלל כ-100 חיילים עם 5 תותחי שדה ו7 תותחי נ"מ.
בקיץ 1942, החליט הפיקוד הסובייטי לכבוש את האי מחדש ותכנן מבצע נחיתה על האי.
המבצע יצא לפועל ב-8 ביולי 1942 ונכשל כישלון חרוץ.
הסובייטים אומנם הצליחו להנחית כוחות על האי ולהשתלט על אחד המוצבים, אבל הפינים, בסיוע ספינות הצי הגרמני, הצליחו להדוף את המתקפה הסובייטית.
בסופו של דבר כמעט כל החיילים הסובייטים שנחתו על האי נהרגו או נפלו בשבי.
רק 23 חיילים פצועים (מתוך כ-250 חיילים שהונחתו) הצליחו להתפנות על גבי ספינות טורפדו שהתקרבו לאי.
הפינים החזיקו באי עד לספטמבר 1944, כאשר פינלנד חתמה על הסכם שביתת נשק עם ברית המועצות.
לאחר חתימת ההסכם עזב הצבא הפיני את האי והצבא האדום השתלט עליו שוב.
בתקופת ברית המועצות החזיק הצי הסובייטי על האי בסיס קטן ובו תחנת מכ"ם.
לאחר התפרקות ברית המועצות פונה הבסיס.
האי במהלך מלחמת העולם השנייה
סון יאפאנג (בסינית פשוטה: 孙亚芳; בסינית מסורתית: 孫亞芳) היא מהנדסת סינית ויושבת הראש של חברת "וואווי" הסינית מאז 1999. ב-2014 היא הגיעה למקום ה-81 ברשימת הנשים החזקות בעולם של מגזין "פורבס".
סון למדה תואר ראשון באוניברסיטה למדעים אלקטרוניים וטכנולוגיה של סין.
ב-1982, היא התחילה לעבוד כטכנאית ב"יצרנית הטלוויזיות שין פיי".
ב-1985 עבדה כמהנדסת במכון המחקר של בייג'ינג לטכנולוגית תקשור.
היא התחילה את הקריירה שלה ב-Huawei ב-1989 והפכה ליושבת הראש של החברה ב-1999.
דיווח של ה-CIA מ-2011 מציין שסון עבדה עבור המשרד לביטחון הסיני, וקישר אותה לצבא הסיני.
במאי 2012 קיבלה את הפרס "WTISD" מאיגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי.
וב-2014 היא הגיעה למקום ה-81 ברשימת הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס.
סומרסבי הוא סיידר המיוצר על ידי קבוצת קרלסברג.
סיידר התפוחים הושק לראשונה במרץ 2008, ובשנת 2009 זכה בפרס "נילסן" היוקרתי להשקת השנה.
המשקה יועד בתחילה עבור השוק הדני, אך במשך הזמן הורחב שיווקו למעל 45 מדינות באירופה, רוסיה, אוסטרליה, מלזיה, טייוואן, קנדה וארצות הברית.
בשנת 2012, פותחה גרסה ייעודית של המשקה לשוק הבריטי בידי הסניף המקומי של קרלסברג.
הסיידר משווק במדינות רבות כיצירה של "לורד סומרסבי", דמות דמיונית של בעל אחוזה בריטית.
המשקה משווק בעולם ב-14 טעמים, ביניהם: תפוחים, אגסים, אוכמניות, הדרים ואבטיח.
בישראל הוא משווק רק בטעמי תפוחים ואוכמניות.
המשקה מיוצר ללא חומרים משמרים, ללא גלוטן וללא ממתיקים מלאכותיים, ומכיל נוגדי חמצון טבעיים.
המשקה מכיל 4.5% כוהל בנפח, וערכו הקלורי בין 35 ל-61 קלוריות ל-100 מ"ל (תלוי בטעם).
אורך חיי המדף שלו תשעה חודשים.
סון ג'יהאי (במנדרינית תקנית: 孙继海, בפין-יין: Sūn Jìhǎi; נולד ב-30 בספטמבר 1977 בז'ואנגה שבסין) הוא כדורגלן עבר סיני ששיחק בעמדת המגן הימני.
לזכותו של סון 80 הופעות בנבחרת סין.
סון החל את הקריירה המקצוענית שלו בדאליין שידה מליגת העל הסינית בשנת 1995. ב-28 במאי 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק נגד סיצ'ואן גואנצ'נג.
כמו רבים מבני דורו, רצה סון להגיע למחנה האימונים הסיני בברזיל, אך הוא לא נבחר מכיוון שלא נראה כבעל פוטנציאל מספיק.
הוא לא נתן לאכזבה להשפיע עליו ועבד קשה כדי לבסס את עצמו כשחקן מפתח במועדון.
הוא זכה יחד עם דאליין שידה בארבע אליפויות, בגביע הסיני ובסופר קאפ הסיני.
לאחר עונתו השלישית בדאליין שידה, עבר סון בהשאלה לקריסטל פאלאס מהליגה הראשונה של הפוטבול ליג, שהייתה הליגה השנייה בכדורגל האנגלי, יחד עם פאן ז'יהי, שחתם במועדון באופן קבוע.
הם היו לשחקנים הסינים הראשונים שמשחקים באנגליה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 3-0 לברי במסגרת גביע הפוטבול ליג.
בהמשך העונה נקרא חזרה על ידי דאליין שידה שהייתה בעיצומן של קרבות תחתית.
בחודש פברואר 2002 חתם סון במנצ'סטר סיטי, ששיחקה בליגה הראשונה של הפוטבול ליג, תמורת 2 מיליון ליש"ט.
הוא היה לשחקן האסייתי הראשון במועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 4-2 על קובנטרי סיטי.
סון התחבב על אוהדיה של מנצ'סטר סיטי בשל יכולות ההגנה וההתקפה שלו.
בחודש ספטמבר 2002 נבחר כשחקן הטוב ביותר של המועדון.
בחודש אוקטובר 2002 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בניצחון 2-0 על בירמינגהאם סיטי במסגרת הליגה.
בעונתו הראשונה במועדון עזר לו סון להעפיל לפרמייר ליג.
בתחילת עונת נפצע סון בתיקול עם חלוצה של צ'לסי, איידור גודיונסן, והושבת עד לסוף העונה.
לאחר שהחלים, תפס בחזרה את מקומו בהרכב הראשון של הקבוצה.
בעונת נפצע סון פעם נוספת למשך זמן רב.
לאחר מינויו של סוון-יוראן אריקסון כמאמן הקבוצה לקראת עונת , החל סון לשחק בתדירות נמוכה יותר, שכן אריקסון העדיף להשתמש בודראן צ'ורלוקה כמגן הראשון ובמייקל בול כמחליפו.
ב-2 ביולי 2008 חתם סון לשתי עונות בשפילד יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
במשחקו הראשון במדי הקבוצה, שהיה משחק ידידות, שיחק סון במשך 19 דקות בלבד, לאחר שהורחק בשל ספיגת שני כרטיסים צהובים.
ב-9 באוגוסט 2008 במחזור הראשון של עונת ערך סון את הופעת הבכורה שלו במועדון בליגה, כששיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לבירמינגהאם סיטי.
ב-16 בספטמבר הורחק במשחק ליגה נגד קובנטרי סיטי לאחר שתיקל בחריפות מאחור את מייקל מיפסוד.
התאחדות הכדורגל האנגלית הענישה אותו על התנהגותו לאחר ההרחקה, ועל אף עברו כשחקן הוגן הורחק למשחק נוסף.
הוא שיחק במדי הקבוצה באופן קבוע עד חודש נובמבר, עת נפצע והתקשה לפלס את דרכו בחזרה להרכב הראשון של המועדון, כשהוא עורך הופעה נוספת בלבד במחצית השנייה של העונה, במסגרת הגביע האנגלי.
בחודש יולי 2009 שוחרר סון מהמועדון, לאחר שבשפילד יונייטד טענו כי הוא לא הצליח להתאקלם.
בחודש יולי 2009 חתם סון בצ'נגדו בליידס מליגת העל הסינית.
הוא התאקלם במהרה במועדון ועזר לו להגיע למקום השביעי בליגה - מיקום השיא שלו.
עם זאת, המועדון ירד לליגת המשנה הסינית בשל חשיפה של הטיית משחקים.
ב-8 בינואר 2010 חתם סון בבייג'ינג רנה מליגת העל הסינית לשתי עונות.
עם הצטרפותו מונה כקפטן, ובחודש דצמבר 2011 האריך את חוזהו בשתי עונות נוספות.
ב-4 בפברואר 2015 הצטרף לצ'ונגצ'ינג ליפאן, גם היא מליגת העל הסינית בהעברה חופשית.
ב-8 בדצמבר חזר לבייג'ינג רנה, שבינתיים ירדה לליגת המשנה.
ב-6 בדצמבר 1996 ערך סון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין במשחק נגד נבחרת אוזבקיסטן.
במהלך משחק נגד נבחרת קוסטה ריקה בשלב הבתים של מונדיאל 2002, נפצע סון לאחר שתוקל על ידי מאוריסיו סוליס והוחלף לאחר 17 דקות בלבד.
ב-9 ביוני 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שערו היחיד, בניצחון 4-0 על נבחרת מלזיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-7 ביוני 2008, במהלך משחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 נגד נבחרת קטר, הורחק סון בעודו יושב על ספסל המחליפים.
הוא הורחק על ידי פיפ"א לחמישה משחקים, ולא זומן פעם נוספת לסגל נבחרת סין.
בסך הכל ערך 80 הופעות בנבחרת.
חבר היכל התהילה של הכדורגל האנגלי
סונאטה דה קְייֶזה (באיטלקית: Sonata da chiesa, סונאטה כנסייתית באיטלקית) היא יצירה אינסטרומנטלית, שמקורה בתקופת הבארוק והיא בנויה בדרך כלל מארבעה פרקים.
לעיתים קרובות הייתה מופיעה ביצירה יותר ממלודיה אחת, וסדר הפרקים היה: איטי-מהיר-איטי-מהיר.
הפרק השני היה בדרך כלל אלגרו פוגלי, והשלישי והרביעי היו צורות בינאריות, שדמו לעיתים לסרבנד וג'יג.
טעות נפוצה היא לחשוב, שהסונאטות חוברו לשם ביצוע בטקסי דת.
למעשה, סמפוניות שנכתבו בצורת סונאטה דה קייזה נוגנו לעיתים קרובות במהלך טקסים דתיים, בייחוד במהלך ה-Gradual, Offertory, Elevation וה-Communion, כמו גם בזמן ה-Introit וה-Deo Gratias.
הן שימשו גם כתחליף לאנטיפונים בעת תפילות הערבית.
עם זאת, הן לא נכתבו לצורך ליטורגי מפורש, כמו, למשל, רקוויאם.
יצירות סימפוניות שנכתבו כסונאטה דה קייסה בוצעו לעיתים קרובות יותר כיצירות קונצרטנטיות להנאה ובידור.
אחד המלחינים הנלהבים ביותר לסונאטה דה קייזה היה ארכאנג'לו קורלי (1653–1713).
בין המשובחות ביותר ביצירותיו "6 סונאטות דה קייזה, אופוס 1", שהוקדשו לכריסטינה, מלכת שוודיה, שחיה ברומא.
שמונת הראשונים בשנים-עשר הקונצ'רטי גרוסי של קורלי, אופוס 6, גם הם סונאטות דה קייזה.
עוד מלחין של צורה מוזיקלית זו היה ג'ובאני בטיסטה באסאני, שחיבר בסביבות שנת 1710 שתים-עשרה סונאטות דה קייזה.
שלוש הסונאטות לכינור סולו של באך הן בצורת סונאטה דה קייסה, כמו גם החמש הראשונות מתוך שש הסונאטות שלו לכינור וצ'מבלו, רי"ב 1014–1019.
אחרי 1700 נטה סוג זה של סונאטה להתמזג עם הסונאטה דה קאמרה.
הסונאטה דה קייזה יצאה מן האופנה בזמנו של יוזף היידן, אם כי הוא חיבר כמה מן הסימפוניות הראשונות שלו בסגנון זה (איטי-מהיר-מנואט-מהיר).
בהמשך היה זה מוצרט שחיבר שבע-עשרה "סונאטות כנסייתיות", אבל מטרתן של אלה הייתה שונה.
יצירותיו של מוצרט היו קטעים של פרק אחד לעוגב וכלי קשת, שנוגנו בטקס המיסה בין איגרת השליחים לבין הבשורה.
סונאטה דה קאמרה (באיטלקית: Sonata da camera) משמעה באופן מילולי "סונאטה קאמרית" והיא מתארת קבוצה של קטעים אינסטרומנטליים, המקובצים יחדיו לשלושה או ארבעה פרקים שונים, המתחילים בפרלוד, או סונאטה קטנה, מעין פתיחה לפרקים הבאים.
מקור המונח סונאטה דה קאמרה" ברומא בשלהי המאה ה-17, כאשר ארכאנג'לו קורלי כתב שתי וריאציות שונות של סונאטה.
אלה נודעו בשמות "סונאטה דה קאמרה" וסונאטה דה קייזה בהתאמה.
בספרו "אוקספורד, תולדות המוזיקה המערבית" מתאר ריצ'רד טארוסקין את הסונאטה דה קאמרה כ...
סוויטת מחולות במהותה, שקורלי התאים למתכונת המקובלת אז של ארבעה פרקים ("פרלוד" ושלושה מחולות או פרקי קישור)." פרקי המחול הבאים קיבלו על פי רוב שמות שנגעו לסגנון, כגון פרטיטה, סוויטה, אוברטורה ואייר (כמו בהוצאות מחודשות של הסונאטות הקאמריות של קורלי).
לדברי ברוסארד (מילון למוזיקה, 1703), "מדובר למעשה בסוויטות של כמה קטעים קטנים, מתאימים לריקוד, כולם באותו מודוס או סולם
הסונאטות של קורלי נחשבו לדוגמה מובהקת למתכונת זו, אבל בתקופה שבין 1650 ל-1700 יצרו מלחינים גרמנים יותר סונאטות כאלה מן האיטלקים.
וסנאטה דה קאמרה של יוהאן רוזנמילר (ונציה, 1667) משקפת מסורת גרמנית זו, שלא נמצאו לה מחקים ישירים באיטליה.
למעשה, רק לאחר הופעת אופוס 2 של קורלי בשנת 1685 החלו האיטלקים לבכר את המונח "סונאטה דה קאמרה" לתיאור קבצים ספציפיים של פרקי מחולות.
האינסטרומנטאציה השכיחה ביותר בסונאטה דה קאמרה הייתה שני כינורות ובסו קונטינואו.
רוב ההרמוניות הושלמו בתפקיד הבס ושני כלי הסופרן ניגנו מעליו.
מבנה זה הוכר גם כטריו סונאטה, הואיל והיה מורכב משלושה תפקידים זהים בחשיבותם.
אבל לפעמים נדרש נגן רביעי (על פי רוב צ'לן) להכפיל את קו הבסו קונטינואו.
עם זאת, מחקר עדכני מגלה את מגוון הכלים שבהם נהגו בני תקופתחו של קורלי להשתמש לתפקיד הבס, בהם תאורבו, גיטרה ועוגב.
ניסוח דו-משמעי על דף השער של קובץ הסונאטות של קורלי הביא רבים למסקנה, שהקונטינואו היה או צ'מבלו או צ'לו, ולא שניהם יחדיו כפי שהניחו קודם לכן.
אחרי 1700, נעלמה כל הבחנה בין הסונאטה דה קייזה לסונאטה דה קאמרה, כאשר פרקים בינאריים תפסו את מקום הפוגות בסונאטות כנסייתיות, ופרקים איטיים וחדורי רגש עמוק הופיעו בסונאטות קאמריות.
סון או פיורנה (בנורווגית: Sogn og Fjordane, בתעתיק לעברית: "סוגן או פיורדנה") היה אחד ממחוזות נורווגיה עד 2020. ב-1 בינואר 2020 מוזג המחוז עם הורדלנד והפך לחלק ממחוז וסטלן.
היה זה המחוז השמיני בגודלו ולו גבול משותף עם המחוזות מרה ורומסדל, אופלנד, בוסקרוד והורדלנד.
המחוז הוא מקום מושבם של שני אתרי המורשת העולמיים של אונסק"ו, כנסיית אורנס ונרייפיורד.
שם המחוז הוטבע בשנת 1919, סוגן, הוא שמו של אזור שנמצא בדרום המחוז.
לפני כן נקרא המחוז "נורדרה ברגנוס" (Nordre Bergenhus), בעברית: חלקו "הצפוני של בגרנוס" (אמט ברגנוס חולק לצפון ודרום ב-1763).
הסמל של סון או פיורנה הוענק ב-23 בספטמבר 1983. הסמל מראה את הפריסה הגאוגרפית של המחוז: שלושה פיורדים כחולים גדולים הבולטים לתוך הארץ הצבעונית הלבנה.
שלושת הפיורדים מייצגים את שלושת אזורי המחוז: נורדפיורד (סביב נורדפיורדן), סונפיורד (עם פורדפיורדן) וסוגן (מסביב לסוניפיורדן).
כמעט כל הכפרים והעיירות ממוקמים לאורך אחד הפיורדים הללו ושם המחוז מבוסס על הפיורדים.
זהו בעיקר אזור כפרי עם אוכלוסייה מפוזרת.
המחוז כולל את הקרחון הגדול ביותר ב נורווגיה היבשתית, ברכס הרי בריימן, ואת האגם העמוק ביותר.ישנם גם הרבה מפלים מפורסמים הממוקמים באזור כמו המפל הגבוה ביותר בענורווגיה והשלישי בעולם.
ווטיספוסן הוא אחד המפלים הגבוהים ביותר בנורווגיה עם ירידה אנכית של 275 מטר (902 רגל).
ספינות שייט מבקרות בסון או פיורנה כל הקיץ בגלל הנופים הייחודיים של הרים גבוהים ופיורדים כחולים עמוקים.
השטח משתנה די מהר עם הרים קטנים יותר בעיקר על קו החוף, וגדל בהדרגה להרים שמגיעים ליותר מ-2,000 מטר (6,600 רגל).
בגלל העלייה התלולה בגובה והפיורדים החותכים את השטח, כמות המשקעים גבוהה מאוד.
מערכות לחץ לחץ נמוך נכנסות ממערב ופוגשות את ההרים (תופעה המכונה הרמה אורוגרפית) וגורמות לגשם ולשלג.
התחבורה מקשה יותר בגלל הפיורדים וההרים.
יש ארבעה שדות תעופה במחוז, בפלורו, פורדה, סנדאן וסוגנדל.
יש רק תחנת רכבת אחת, פלום.
המחוז מתקשר עם חברות אוטובוסים וסירות בנתיבי אוטובוסים וסירות במחוז, תחת שם המותג החדש (2015) קרינגום.
אלה הם סוגן (בדרום), סונפיורד (במרכז) ונורדפיורד (בצפון).
סוגן מקיף את סוניפיורדן מסולונד באי החוף סולא בים הצפוני לאורך לוסטרפיורדן, סניף של סוניפיורד.
סון נגוק טאן היה לאומן קמבודי ופוליטיקאי רפובליקני, עם היסטוריה ארוכה כמורד (ולתקופות קצרות) כשר בממשלה.
טאן נולד בטרווינה, וייטנאם, לאב מבני קמאר קרום ולאם סינית-וייטנאמית.
הוא התחנך בסייגון, במונפלייה ובפריז, למד משפטים במשך שנה אחת לפני שחזר להודו-סין.
הוא מצא עבודה כשופט שלום וכפרקליט בפנום פן, לפני שנעשה סגן מנהל המכון הבודהיסטי.
יחד עם עוד לאומן פאך צ'הון, הוא ייסד את העיתון הראשון בשפה הקמרית, "נאגרווטה" ב-1936. השקפתו המדינית של העיתון נגרוואטה, פנתה לאנשי הקמאר לפעול לשבור את המונופול המסחרי של סוחרים זרים על ידי הקמת עסקים משלהם.
טאן ועמיתיו היו חשופים לפשיזם היפני, או כפי שכינה זאת "סוציאליזם לאומי".
האידאולוגיה של טאן הייתה בעיקר רפובליקנית, ימנית ומודרנית בתפיסתה.
אידאולוגיה זו הפכה אותו ליריב מתמיד של המלך נורודום סיהאנוק.
למרות הלאומיות שלו, הוא היה גם תומך גדול של שיתוף פעולה פאן אסייתי, וקרא ללמד את השפה הווייטנאמית בבתי הספר הקמבודיים, כי חשב ששפה זו יש לה פוטנציאל לדחוף למודרניזציה של קמבודיה.
לאחר הפגנות נגד הצרפתים ביולי 1942, ברח טאן ליפן, וחזר כאשר סיהאנוק הכריז על עצמאות קמבודיה ב-12 במרץ 1945 ועל הקמת מדינת הבובות היפנית - ממלכת קמפוצ'יאה.
עם החזרת השליטה הצרפתית באוקטובר, הוא נעצר ונשלח לגלות תחילה לסייגון ואחר כך לצרפת.
רבים מתומכיו הצטרפו למחתרת "קמאר איסראק" כדי להילחם בשלטון הקולוניאלי.
ב־1951 החזירו השלטונות את טאן לקמבודיה.
הוא סירב לקבל תפקיד בקבינט, ועשה בריתות עם מנהיגים שונים של המורדים בקמאר איסראק, והקים עוד עיתון (קמאר קראוק), שדגל במרד נגד הממשל הצרפתי.
ב-1952, בלוויית סגנו - פקיד מכס משכיל ואינטלקטואל שמאלני, ומספר תומכים, נעלם טאן ליערות באזור סיאם ריפ והחל להתארגן.
תנועת הגרילה - "איסראק" התחלקה בין מספר פלגים על פי תפיסותיהם הפוליטיות - מהשמאל ועד הימין, טאן ניסה להשיג שליטה כוללת על התנועה על כל פלגיה, במהלך שנות החמישים המוקדמות.
כמה ממנהיגי התנועה, כמו הנסיך נורודום צ'נטרינגסי ופוט צ'יי, תמכו זמנית במנהיגותו הכללית.
ב־1954 הוא נדחף יותר ויותר על ידי השמאלנים, וקיבל סיוע של סוכנות הביון המרכזית האמריקנית, אשר מימנה רבות מפעילותו בעתיד.
אף על פי שטאן שמר על רמה גבוהה של תמיכה בקרב הקמאר קרום, בשנים שלאחר מכן, הייתה לו השפעה מועטה יחסית או תמיכה עממית חלשה בפוליטיקה הפנימית הקמבודית.
בייחוד כאשר תנועת סנגקום של סיהאנוק קבלה את רוב התמיכה של המרכז והימין.
מלחמת הודו-סין הראשונה הסתיימה ב-1954. בבסיסו ליד סיאם ריפ ארגן טאן את המיליציה של קמאר סרי, שגויסה בעיקר מאנשי הקמאר קרום, כדי להילחם בסיהאנוק, שראה בטאן את אחד האויבים הגדולים שלו.
ב-1959 "במניפסט" שלו לקמֶאר סֶירִי, טען טאן כי סִּיהאנוּק, הרשה לעשות קומוניזטיזציה של קמבודיה בידי צפון וייטנאם.
הקמאר סרי פעל באזורי הגבול של תאילנד ודרום וייטנאם, והפיק שידורי רדיו חשאיים נגד סיהאנוק, אך התקדם לאט מבחינה צבאית ופוליטית.
אם כי הוצע להם להיות כוח צבאי ולבצע הפיכה בשלטון.
לאחר שהצבא הקמבודי ולון נול הפילו את סיהאנוק במהפכה ב-1970, הוזמן טאן להשתתף בממשלת הרפובליקה החדשה של קמאר - בתחילה כיועץ לממלא מקום ראש המדינה, צ'נג הנג - והעמיד לרשותו את שירותי קמאר סרי.
ב-1972 התמנה טאן לראש הממשלה, אך לאחר שהיה יעד להתנקשות (שאורגן כנראה על ידי אחיו של לון נול) הוא הורחק על ידי לון נול והוגלה לדרום וייטנאם.
טאן נעצר לאחר הניצחון הקומוניסטי בווייטנאם, ומת במעצר בכלא צ'י הואה בהו צ'י מין סיטי בשל מחלה ב-8 באוגוסט 1977.
סוּן פיַאוּיַאנג (בסינית מפושטת: 孙飘扬, פין-יין: Sūn piāoyáng; נולד ב-1958) הוא מיליארדר סיני, יושב ראש חברת התרופות הסינית ג'יאנגסוּ הֶנגרוּי (Jiangsu Hengrui Medicine).
בנובמבר 2019 הוערך הונו במעל 27 מיליארד דולר על ידי פורבס.
לסון תואר ראשון מאוניברסיטת סין לתרופות ודוקטורט מאוניברסיטת נאנג'ינג.
לאחר שהשתלט על חברת התרופות גיאנגסו הנגרוי שהייתה בבעלות ממשלתית בשנת 1990, הוא הוביל את החברה עד להיותה אחת מייצרני המחטאים, ותרופות לסרטן הגדולים ביותר.
סון נשוי לג'ונג הויג'ואן (钟慧娟), מיליארדרית עם שווי אישי של (יולי 2020) 19.2 מיליארד דולר, ונשיאת יצרנית התרופות "האנסוה", ולהם ילד.
סומרטון פארק הוא פרוור של העיר אדלייד, בירת מדינת אוסטרליה הדרומית.
הוא נמצא 12 ק"מ דרומית למרכז העיר.
בסומרטון פארק נמצאים מספר אתרים מפורסמים, ביניהם מכללת הלב הקדוש של אדלייד ובית הקברות נורת' ברייטון, אולם הוא מפורסם בעיקר בשל חוף סומרטון שבו נמצאה ב-1948 גופתו של אדם לא ידוע שמת בנסיבות לא ברורות, אירוע שנודע בתור פרשת תמאם שוד, ונותר עד היום אחת התעלומות המפורסמות ביותר בתולדות אוסטרליה.
סון וון-פיונג היא סופרת ילידת קוריאה הדרומית, שזכתה בפרסים ספרותיים בארצה.
בספריה היא חוקרת את משמעות הקיום האנושי וכתיבתה מתאפיינת בדמויות ייחודיות ובהתפתחות מהירה של העלילה.
נולדה בסיאול, בירת קוריאה הדרומית, ב-1979, והיא בתו השנייה של סון האק-קיו , פוליטיקאי דרום קוריאני ומי שהיה מושל של מחוז קיונגי, המאוכלס ביותר במדינה.
היא סיימה לימודי סוציולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת סוגנג .
סון מאמינה שאת כישורי החשיבה המובנית היא רכשה בלימודי הסוציולוגיה, ושתפישת האינדיבידואליות, שעליה למדה כסטודנטית לפילוסופיה, תרמה לכתיבתה.
סון עוסקת גם ביצירת סרטים וגם בכתיבת רומנים.
לדבריה לכל אחד מהתחומים יש אפיון ייחודי משלו, אך מאחר שהיא נמשכת הן לתהליכי יצירה המחייבים עבודת צוות (כמו בקולנוע) והן לתהליכי יצירה אישיים (כמו כתיבה) היא תמשיך לפעול ולהתפתח בשני התחומים הללו ולא תוותר על אף אחד מהם.
אף על פי שסון חלמה להיות סופרת עוד בהיותה תלמידה בבית הספר היסודי, היא פנתה תחילה לעולם הקולנוע.
בשנת 2001 היא זכתה בפרס ביקורת הסרטים מטעם מגזין הקולנוע הדרום קוריאני Cine 21 .
בהמשך היא למדה בימוי באקדמיה הקוריאנית לאומנות הקולנוע (Korean Academy of Film Arts) אותה סיימה במגמת הבימוי.
לאחר סיום לימודיה הפיקה סון כמה סרטים קצרים, ואף זכתה בשנת 2005 בפסטיבל סרטי הנשים של סיאול בפרסים ובשבחי הביקורת על הסרט "אתה עושה אותי חולה" (Ooh, You Make Me Sick).
סון גם זכתה בפרס על התסריט הטוב ביותר בתחרות כתיבה יוצרת שנערכה ב-2006 על התסריט לסרט "אני מאמין ברגע" (I Believe in the Moment).
בשנת 2020 יצא לאקרנים סרט ראשון באורך מלא שכתבה וביימה סון.
הסרט "פורצת" (Intruder) הוא סרט מתח בלשי שמספר על אישה שחוזרת לביתה אחרי 25 שנות היעדרות, ואחיה חש שמשהו אינו בסדר בסיפור שלה.
זכויות הקרנת הסרט נמכרו לעשרות מדינות.
מאז שסיימה את לימודיה הגישה סון שוב ושוב מועמדויות לפרסים ספרותיים רבים והשתמשה ביותר מ-30 שמות עט שונים, אך אף פעם לא זכתה.
בשנת 2013 ילדה סון את ילדהּ הראשון, והיא ניצלה כל רגע פנוי כדי לכתוב כמה מילים.
לדבריה, היא כתבה בתקופה זו הרבה יותר מהצפוי, ולמעשה בתקופה זו של חייה החלה הקריירה שלה כסופרת.
לדברי סון, היא אינה מתעניינת בכתיבת וידוי אישי או חשיפה אוטוביוגרפית.
ספריה, כמו תסריטיה, עוסקים בנושאים חברתיים, והיא בוחרת דמויות ומאפיינת אותן רק אחרי שהיא מחליטה באיזו סוגיה חברתית יעסוק הספר.
סון גם נמנעת מכתיבה על גיבורים או גיבורות בני גילה.
מאז 2013 פרסמה סון שלושה ספרים:
Almond (שקד), 2013 – ספר הביכורים של סון הוא מייצג נאמן של כתיבתה.
הביקורת שיבחה אותו כרומן התבגרות מעולה, המציג סיפור יוצא־דופן לבני הנעורים והוא תורגם ליותר מעשר שפות.
הדמות הראשית בסיפור הוא יון-ג'ה, צעיר שסובל מאלקסיתימיה – חוסר יכולת להרגיש, להביע או לזהות רגשות – משום שיש לו אמיגדלה קטנה.
חברו גון, לעומת זאת, אינו יכול לשלוט ברגשותיו וסובל מהתפרצויות זעם.
באופן אירוני דווקא יון-ג'ה הוא זה שעוזר לגון, שכן אינו חש פחד מהתפרצויות הזעם שלו.
באמצעות הדמות שאינה חשה רגשות, ולפיכך מגלה סקרנות להתנהגות האחר, מראה המחברת שחמלה אמיתית דורשת מאמצים חברתיים.
Seoreunui bangyeok (מתקפת הנגד של בני השלושים), 2017 – הוא רומן על הדאגות ותחושת האובדן שחשים בני הדורות הצעירים שמבקשים להיות מבוגרים הגונים.
הרומן מספר על כמה מהצעירים האלו, שהחליטו לבצע "מתקפת נגד" במחאה על אי־הצדק החברתי, אך פעולותיהם הן לא יותר מאשר מעשי קונדס.
מעשיהם אמנם אינם יכולים לקעקע את הסדר החברתי, אך הם מראים שהצעירים אינם משלימים עם המציאות אלא מביעים את מחאתם בדרכים משעשעות הסודקות את חיי היומיום שלהם.
Saworui nun (השלג של אפריל), 2018 – רומן שעוסק ב"רגע החמלה" בין אדם שסובל לאדם שמנסה להבין את סבלו של האחר.
זוג שמתייסר מהלידה השקטה של תינוקם פוגש אישה, מארי, המשתייכת ללאום, לגזע ולשכבת גיל שונה משלהם.
הסיבה לסבל של מארי אינה ידועה, אך היא מגלה אמפתיה רבה לזוג ומנחמת אותם.
שיחתם היא אירוע בלתי צפוי בעליל, כמו סופת שלג באפריל.
מכל מקום, השיחה הזו מספקת לכל הסובלים, בלי יוצא מהכלל, חיבה מנחמת, ללמדנו שאמפתיה אינה דורשת שום תרגום והיא חוצה גבולות, מגדר וגיל כמו מוזיקה או ריקוד.
שקד, תרגמה מקוריאנית ענת חיינה, הוצאת הכורסא, 2021.
2016 – פרס "צ'אנגבי" (Changbi Prize) לספרי נוער על ספרהּ Almond.
סונאוסקה פובולד (בדנית: SønderjyskE Fodbold, בקיצור SønderjyskE או בקיצור SE) הוא מועדון כדורגל דני מהעיר האדרלסב.
המועדון מארח את משחקיו הביתיים באצטדיון האדרלסב פוטבול סטאדיום.
המועדון מייצג את אזור דרום יוטלנד שבדנמרק, כאשר בעבר המועדון נקרא "האדרסלב FK" (מיולי 1906 ועד 31 בדצמבר 2000), לאחר מכן "אייץ'.אף.קיי.
סונאיולנד" שמשמעותו "דרום יוטלנד" (מ-2001 ועד 2003), ובינואר 2004 הפך את שמו לסונאיוסקה פובולד, שמשמעות שם זה הוא "כדורגל דרום יוטלנדי".
בסיום עונת 2004/2005 המועדון העפיל בפעם הראשונה בהיסטוריה שלו לליגת העל הדנית, אך חזר לליגת המשנה לאחר עונה.
שנתיים לאחר מכן העפיל שוב לליגה הבכירה וביסס את מעמדו בתואר מועדון לגיטימי בליגה הדנית הבכירה.
בסיום עונת 2021/2022 סיים המועדון במקום ה-12 בליגה ולראשונה לאחר 14 עונות רצופות חזר לליגת המשנה.
נכון לעונת 2025/2026 הקבוצה משחקת בליגת העל הדנית.
ליגת העל הדנית: סגנות אחת
סון (מאכל) (בקוריאנית: 선; בכתיב לטיני: Seon) הוא שם כללי למאכל עשוי מירקות מאודים כמו קישואים, מלפפון, חצילים או כרוב סיני וממולא בבשר.
על אף שהמונח הוא מקביל לג'ים (צורת בישול) - קטגוריה של מאכלים שמכינים על ידי אידוי של בשר או מאכלי ים - הרעיון אינו מוגדר בבירור.
מנות אחרות הדומות לסון כוללים גאיסון (가지선, חציל מאודה), גוצ'וסון (고추선, פלפל צ'ילי מאודה), דונגוואסון (동과선, מלון חורף מאודה), מוסון (무선, צנון מאודה) ודובוסון (טופו מאודה).
להכנת הובאקסון (호박선) או אויסון (오이선), חותכים מלפפון (או קישואים) לחתיכות של כ-4 עד 5 ס"מ.
את החתיכות ממליחים קלות ואז סוחטים מעט כדי לנקז מהם מים.
קוצצים ומערבבים בשר בקר או עוף, יחד עם בצל ותבלינים להכנת המלית.
לאחר מכן, חתיכות מוכנות של המלפפון ממולאות בבשר ומוכנסות לסיר, יוצקים מרק הירקות על המרכיבים עד שהם מכוסים חלקית בנוזל.
המלפפון הממולא מבושל או מאודה עם הרוטב כ-5–10 דקות.
המנה מוגשת עם פרוסות סאוגי (석이), צ'ילי וקישוט ביצים.
לפי Eumsik dimibang, ספר בישול קוריאני שנכתב באמצע שושלת ג'וסון, המתכון ההיסטורי של הדונגוואסון (동과선, מגוון של סונים שנעשו עם דונגה (מלון חורף)) שונה מאוד מהגרסה של היום.
פרוסות עבות של מלון חורף מבושלות קלות במים ומוכנסות לקערה עם התערובת המבושלת של גאניאנג, מים ושמן.
בקערה חדשה מערבבים רוטב סויה מבושל עם זנגביל טחון ואז יוצקים על הירקות.
דונגוואסון (Donggwaseon) מוגש עם חומץ שנמרח על המנה.
כיום, המונח "סון" מתייחס למאכל העשוי מירקות ממולאים.
סוּנְג מֵיילִינְג (בסינית: 宋美齡; 5 במרץ 1898 – 23 באוקטובר 2003) הייתה ידועה אף כ"מאדאם צ'יאנג קאי שק", הייתה אשתו של המנהיג הסיני צ'יאנג קאי שק, שמילאה תפקיד חשוב בפוליטיקה הסינית.
מיילינג היא הרביעית משישה ילדים שנולדו לצ'ארלי סונג (宋嘉樹, ), כומר מתודיסטי ואיש עסקים, אשר עשה את הונו ממכירת התנ"ך בסין.
מיילינג למדה בבית ספר יסודי אמריקאי פרטי בשאנגחאי, ובשנת 1908 העביר אותה אביה לבית ספר פרטי בסאמיט .
בעקבות אחותה איילינג עברה בגיל 15 ללמוד במכללת וסליאן במייקון שבג'ורג'יה.
משם עברה למכללת הנשים ולסלי שבמסצ'וסטס אותה סיימה בהצטיינות בשנת 1917 בתחומי התמחות ספרות אנגלית ופילוסופיה.
בשל חינוכה בארצות הברית, דיברה סונג אנגלית משובחת, מה שעזר לה בהמשך חייה.
היא פגשה את צ'יאנג קאי שק בשנת 1920. אחותה הגדולה סונג צ'ינג-לינג התאלמנה מן המנהיג סון יאט-סן, וצ'יאנג הציע לה נישואין בטרם פנה אל מיילינג.
הוא היה מבוגר ממנה באחת עשרה שנים, נשוי, ובודהיסט.
אמה של מיילינג התנגדה לנישואין, אך לאחר שצ'יאנג התגרש והבטיח להמיר את דתו לנצרות, הסירה את התנגדותה.
יש המתארים את נישואיהם כאהבה גדולה, ויש הסבורים כי היו אלו נישואי נוחות.
לזוג לא היו ילדים, אם כי לצ'יאנג היו מספר ילדים מנישואים קודמים.
מאדאם צ'יאנג יזמה תנועה בשם "חיים חדשים" והפכה למעורבת בפוליטיקה הסינית.
היא הייתה חברה בבית המחוקקים יואן , הגוף המחוקק ברפובליקה הסינית, משנת 1930 עד לשנת 1932, והייתה מזכירה של הוועדה האווירית הסינית משנת 1936 עד לשנת 1938. בשנת 1945 היא הפכה לחברה בוועדה המבצעת המרכזית של הקוומינטנג, המפלגה המרכזית בסין באותה התקופה.
בשנות השלושים עלה בעלה לעמדת כוח והפך לגנרליסימו ומנהיג הקוומינטנג.
מאדאם צ'יאנג פעלה כמתורגמנית לשפה האנגלית, מזכירה אישית, ויועצת לצ'יאנג.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעלה מאדאם צ'יאנג לקידום העמדה הסינית והעמדת בעלה כשווה מול שווים עם פרנקלין דלאנו רוזוולט, וינסטון צ'רצ'יל וסטלין.
הכרותה עם התרבות הסינית ועם התרבות המערבית הפכו אותה לפופולרית הן בסין והן במערב.
מעורבותה בענייני בעלה גרמה לנציג האמריקני לסין, הגנרל ג'וזף סטילוול להציע כי היא תמונה לשרת ההגנה.
בארצות הברית משכה מיילינג קהל של 30,000 איש, והופיעה על שער השבועון טיים, בתחילה עם בעלה כ"איש השנה ואשת השנה" בשנת 1937, ולאחר מכן לבדה תחת התואר "אשת הדרקון".
ב-18 בפברואר 1943 הייתה הסינית הראשונה והאישה השנייה אשר נאמה בפני הקונגרס של ארצות הברית.
לאחר תבוסת כוחות בעלה במלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949 מאדאם צ'יאנג הלכה אחרי בעלה לטאיוואן כאשר אחותה סונג צ'ינג נותרה בסין היבשתית, וצידדה בקומוניסטים.
מאדאם צ'יאנג המשיכה למלא תפקיד בינלאומי חשוב.
היא שימשה כפטרונית למספר ארגונים בינלאומיים, ביניהם: הצלב האדום הבינלאומי, הקרן הבריטית למתן עזרה לסין, ועוד.
בסוף שנות השישים הייתה בין עשר הנשים הנערצות בארצות הברית.
בשנים אלו שלט בעלה שלטון אוטוריטרי ללא מצרים ברפובליקה הסינית, שהשתרעה על שטח האי טאיוואן.
לאחר מות בעלה בשנת 1975 הנמיכה מאדאם צ'יאנג את הפרופיל של פעילותה.
יורשו בתפקיד של בעלה היה בנו צ'יאנג צ'ינג קואו, אשר נולד לו מנישואיו מאשתו הראשונה, ויחסיו עם אלמנתו של אביו היו מעורערים ממילא.
בשנה זו היגרה לאחוזת משפחתה בלטינגטון, לונג איילנד.
עם מותו של צ'יאנג צ'ינג קואו בשנת 1988 שבה מאדאם צ'יאנג לטאיוואן.
ניסיונותיה להתערב בפוליטיקה נכשלו, והיא שבה לארצות הברית.
בשנת 1995 הופיעה הופעה פומבית נדירה, באירוע שהתקיים בגבעת הקפיטול לציון 50 שנים לניצחון במלחמת העולם השנייה.
בשנה זו אף שבה וביקרה בטאיוואן.
בשנת 2000 בעת הבחירות לנשיאות בטאיוואן הציג הקוומינטנג מכתב בו היא תומכת במועמד המפלגה ליין צ'אן על פני המועמד העצמאי ג'יימס סונג.
האותנטיות של מכתב זה שנויה במחלוקת בטאיוואן.
בשנה זו מכרה סונג את אחוזתה ובילתה את שארית חייה במלון במנהטן, עד למותה בשנת 2003 בשיבה טובה והיא בת 105 ונקברה בניו יורק.
הכוונה היא לאפשר לה להיקבר ביחד עם בעלה (הקבור בטאיוואן) בעיר מולדתו שבסין, כאשר יאפשרו זאת התנאים הפוליטיים.
סונאר הוא מכשיר לניווט ולגילוי צוללות ואוניות הפועל באמצעות גלי קול.
ב-1917–1918 נבנו באנגליה ובארצות הברית מתקני הסונאר האקטיביים הראשונים, וייצורם הסדרתי החל בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הסונאר הומצא בבריטניה בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה וחולל שינוי בכל תורת הלחימה.
הבריטים העריכו שזהו סוף עידן הצוללות, אך עם פרוץ המלחמה התברר שגם עם הסונאר, עדיין קשה לגלות צוללות.
סונאר מסוגל ליצור קשר להעברת מידע עם מכשירים נוספים המותקנים בספינה תוך שימוש בתקן NMEA.
הפולס המשודר יכול להיות בתדירות קבועה או משתנה.
אם תדירות הפולס המשודר משתנה עם הזמן ניתן לשדר פולס ארוך יותר מבלי לפגוע בהפרדת המרחק (רזולוציה).
שידור ארוך יותר מאפשר לפלג את האנרגיה לאורך זמן מבלי להדרש להספק שיא גבוה, מה שמאפשר לתכנן משדר פשוט יותר.
סונאר קטן ושימושי יכול להראות כפנס כיס עמיד למים.
מכוונים את ראש המכשיר לתוך המים, לוחצים על כפתור ההפעלה ומקבלים על צג את קריאת הטווח.
סוג אחר של מכשירים נועד לגילוי דגים, והוא מראה על הצג את קרקעית הים ומיקום של להקות דגים (שמחזירות את גל הקול באופן מסוים).
ישנם מכשירי סונאר אקטיבי רבים לשימושים לא-צבאיים שביצועיהם מתקרבים לביצועי המערכות הצבאיות הרגישות ביותר, והם מסוגלים להציג מפה תלת־ממדית של האזור הסמוך לסירה, אך מכשירים אלה אינם מיועדים לפעולה חשאית (שנדרשת בעיקר בצוללות).
סונאר אקטיבי משמש גם למדידת מרחק במים בין שני טרנספונדרים (משיבים).
טרנספונדר הוא מתקן שיכול לקלוט ולשדר גלי קול (פינגים).
כשהוא קולט פינג מסוים הוא מייצר פינג משל עצמו שמזהה אותו.
כדי למדוד מרחק, משדר טרנספונדר אחד פינג ומודד את הזמן שלוקח לפינג התשובה (של הטרנספונדר השני) להגיע אליו.
זמן זה הוא בקירוב כפול מזמן המעבר של הקול במים.
לאחר שמכפילים את זמן המעבר במהירות הקול במים מתקבל המרחק בין שני כלי השיט.
על ידי שימוש במספר טרנספונדרים (למשל אחד בכל קצה של כל אחד מכלי שיט) ניתן לחשב במדויק את המיקומים היחסיים של כלי השיט במרחב ולא רק את המרחק הממוצע ביניהם.
ניתוח של נתוני סונאר אקטיבי
נתוני סונאר אקטיבי נאספים על ידי מדידה של הקול המוחזר זמן קצר לאחר שידור ה"פינג".
מתוך הזמן שחולף משידור ה"פינג" ועד חזרת ההד אפשר לחשב את המרחק לקרקעית הים או לעצמים אחרים שיש להם חתימה אקוסטית.
ניתוח מורכב יותר מאפשר לגלות מידע נוסף:
כשממפים את קרקעית הים, גלי הקול המוחזרים ממנה פוגעים בפני הים, מוחזרים מהם לכיוון הקרקעית ומוחזרים ממנה פעם נוספת.
מתוך החזרה משנית זו ניתן ללמוד על הקושי האקוסטי של הקרקעית.
פני השטח של הקרקעית משפיעים על השונות של זמן ההחזרה.
במקרה של קרקעית חלקה גלי הקול עושים כולם את אותה הדרך בקירוב, מה שמתבטא כשיא מובהק בנתונים.
בקרקעית סלעית ולא אחידה יהיו גלי קול שעוברים כמה החזרות באזור הקרקעית לפני שהם חוזרים לגלאי, ואז השיא בנתונים הוא חד פחות.
מספר בעלי חיים ימיים, כגון לווייתנים ודולפינים, משתמשים בשיטות דומות לסונאר אקטיבי.
הם משמיעים קולות ומאזינים להדים המוחזרים אליהם כדי להתמצא במרחב ולאתר טורפים ומזון.
יש החוששים שמשדרי סונאר אקטיבי עלולים לבלבל חיות אלה ולגרום להם ללכת לאיבוד ולא למצוא בני זוג ומזון.
מחקרים (ראה קישורים) מראים שסונאר צבאי עלול לגרום ללווייתנים מסוימים סימפטומים דומים למחלות צלילה שבעקבותיהם נפגמת יכולת הניווט שלהם והם עולים על חוף הים מבלי יכולת לחזור אל המים.
משדרי סונאר אקטיבי בהספקים גבוהים יכולים להרוג בעלי חיים ימיים.
בניסוי שערך הצי האמריקאי בבהאמה ב-2000 הופעל משדר בתדרים 3–7 קילוהרץ בעוצמה של 230 דציבל.
התוצאה הייתה סחיפה לחוף של שישה עשר לווייתנים, מתוכם שבעה נמצאו מתים.
לעומת זאת, משדרים בהספקים נמוכים יכולים למנוע התנגשויות של ספינות ביונקים ימיים.
על פי השערות רבות, הסונאר משבש את מערכת הניווט של בעלי החיים ובכך גורם לעלייתם של יונקים ימיים אל החוף.
מאחר שהפרמטרים האקוסטיים נמדדים ב-dB , משוואות הסונאר המבטאות את סף גילוי המטרה הן הפרש בין רכיבי האות לבין רכיבי הרעש.
עבור סונאר אקטיבי המשוואות מתחלקות למשוואת סונאר מוגבל רעש ומשוואת סונאר מוגבל הדהודים:
כאשר, היא רמת המקור, הם הפסדי המעבר המוכפלים ב-2 עקב תנועת גל הקול הלוך וחזור (שידור וקליטה), הוא חוזק המטרה, היא רמת הרעש, הוא אינדקס הכיווניות, הוא סף הגילוי ו - היא רמת ההדהודים.
ניתן לכתוב משוואות אלו בצורה אחרת:
כאשר היא ספרת הערך המוגדרת ככמות המאפיינת רמת ביצועי סונאר על פי הפרמטרים האקוסטיים הניתנים למדידה מדויקת.
על מנת לקבוע האם יש גילוי של המטרה משווים את ספרת הערך ל- הפסדי המעבר (TL - Transmission Losses) המשתנים עבור כל נקודה במרחב הימי:
עבור - זהו סף הגילוי.
בדומה לסונאר אקטיבי, גם משוואת הסונאר הפאסיבי המבטאת את סף גילוי המטרה היא הפרש בין רכיבי האות לבין רכיבי הרעש וזאת עקב העובדה שהפרמטרים האקוסטיים נמדדים ב-dB (ראה: פרמטרים אקוסטיים).
משוואת הסונאר הפאסיבי מוגדרת בצורה הבאה:
כאשר, היא רמת המקור המוגדרת על ידי רמת הרעש הקורן מהמטרה, הם הפסדי המעבר עקב תנועת גל הקול הלוך מהמטרה (קליטה בלבד), היא רמת הרעש, הוא אינדקס הכיווניות ו - הוא סף הגילוי.
כמו כן, בדומה למשוואות הסונאר אקטיבי, ניתן לכתוב את משוואת הסונאר הפאסיבי בצורה אחרת:
הסונאר שימושי מרוש לצורכי צבא, כגון ניווט ימי, גילוי כלי שיט ובעיקר גילוי צוללות.
סונאר המותקן על קרקעית הים ומופעל מתחנת חוף – בדרך כלל פאסיבי.
סונאר בצוללת – בדרך כלל פסיבי אף כי קיימות גם צוללות שבהם מותקן סונאר אקטיבי.
סונאר קוער – על ספינות מלחמה, בדרך כלל יעיל רק במוד אקטיבי עקב רעשי השטח.
סונאר נגרר – בדרך כלל פאסיבי, קיים גם בספינות וגם בצוללות.
נחשב ליעיל ביותר עקב גודלו והאפשרות להרחיקו ממקור הרעש (הכלי הגורר).
סונאר טובל – סונאר שמורד מספינה או ממסוק לעומק מסוים ומחזיר נתונים פאסיביים או אקטיביים על ידי כבל או על ידי גלי רדיו במצב בו הוא בצורת מצוף.
חלק מהמצופים הם חד-פעמיים וחלקם האחר נאסף ונעשה בו שימוש חוזר.
סונאטה לפסנתר מס' 14, אופוס 27 מס' 2, הידועה גם כסונאטת אור ירח , אשר בטהובן כינה גם Quasi una fantasia ("כמעט פנטזיה" באיטלקית), היא יצירה לפסנתר מאת לודוויג ואן בטהובן.
היא נכתבה בשנת 1801, והוקדשה לתלמידתו בת ה-17, הרוזנת ג'ולייטה גוויצ'ארדי (Giulietta Guicciardi).
כחמש שנים לאחר פטירתו של בטהובן האזין המבקר המוזיקלי לודוויג רלסטאב (Ludwig Rellstab) ליצירה וציין שהיא מזכירה לו את זוהר הירח על פני אגם לוצרן, ומכאן כינויה.
זוהי אחת מיצירותיו הידועות והפופולריות של בטהובן בפרט ובמוזיקה הקלאסית בכלל, ולעיתים תכופות מנגנים אותה ואף משמיעים אותה רבות בסרטים.
מבנה הפרק הראשון שנוי במחלוקת.
יש הגורסים כי מדובר בצורת סונאטה חריגה, ויש הטוענים כי מדובר פשוט בצורה חופשית.
המנגינה מנוגנת בעיקר ביד ימין (אותה כינה הקטור ברליוז "קינה") כנגד מקצב טריולות איטי.
חלק זה עשה רושם גדול על מאזינים רבים, והפרק מוכר מאוד ומזוהה עם המוזיקה של בטהובן, ולעיתים אף עם המוזיקה הקלאסית בכללה.
לדוגמה, ברליוז כתב שזוהי "אחת מהפואמות שהשפה האנושית אינה יודעת להעריך." היצירה הייתה פופולרית מאוד בימיו של בטהובן, על אף ייאושו של המלחין ממנה, שכתב: "מן הסתם כתבתי דברים טובים יותר."
הפרק השני, מינואט וטריו שגרתיים יחסית, מהווה רגע של רוגע, כתוב ברה במול מז'ור.
הסולם הזה אנהרמוני לדו דיאז מז'ור, ומהווה את הטוניקה המז'ורית ליצירה, הכתובה בדו דיאז מינור.
הצליל המשונה מעט של שמונה התיבות הראשונות הוא התוצאה של המינואט שמתחיל בסולם ה"לא נכון", בלה במול מז'ור הוא הדומיננטה של רה במול.
המוזיקה מתיישבת אל תוך רה במול רק במשפט השני, תיבות 5–8.
הפרק האחרון והסוער, Presto agitato, הכתוב בצורת הסונאטה, הוא בעל הכובד הגדול מבין השלושה, ומשקף את ההתנסות של בטהובן (המוצגת גם בסונאטה האחות לה, אופוס 27 מס' 1 ומאוחר יותר באופוס 101) בהצבתו של החלק החשוב ביותר של הסונאטה אחרון.
הפרק כולל ארפג'ואים מהירים ותווים בדגשי ספורצנדו.
ביצוע הפרק דורש נגינה מיומנת וראוותנית.
על הפרק האחרון, כתב צ'ארלס רוזן: "[זהו] חסר הרֶסֶן ביותר בהצגת רגשות.
אפילו כיום, מאתיים שנה מאוחר יותר, הפראיות שלו מדהימה".
הדינמיקה המוזיקלית בפרק השלישי היא למעשה פיאנו.
נראה שהשימוש המרובה של בטהובן בספורצנדו, יחד עם מספר מעברי פורטיסימו, יוצרים תחושה של צליל עוצמתי ביותר למרות הדינמיקה המוחלשת.
סונאטה לפסנתר מס' 16 בדו מז'ור, K.545 מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט היא ככל הנראה הסונאטה לפסנתר המפורסמת ביותר שלו.
היא תוארה על ידי מוצרט עצמו ב-26 ביוני 1788 בקטלוג היצירות שלו שכתב כ"סונטה קטנה לפסנתר למתחילים" ("eine kleine Klavier Sonate für Anfänger"), ולעיתים היא ידועה בשמות החיבה "סונאטה קלה" (Sonata facile) או "סונאטה פשוטה" (Sonata semplice).
כתב היד של היצירה אבוד כיום והיא מופיעה בכתב ידו של מוצרט בקטלוג הנזכר לעיל בלבד.
נראה שמוצרט חשב באותה תקופה על סדרה של יצירות לילדים, כפי שמעידה הסונטה לכינור ופסנתר ק.
547 שהולחנה שבועיים לאחר מכן, שאף היא קלה יחסית.
הפרק הראשון מתחיל עם אחת מהדוגמאות הטובות ביותר לבס אלברטי.
הוא כתוב במבנה סונאטה במפתח דו מז'ור.
בפתיחה, הנושא הראשון קצר ומוכר בקרב רבים.
אחריו מגיע גשר והוא מתחלף לאט לאט לסול מז'ור, כהכנה לנושא השני, והוא לירי יותר מהראשון.
קודה מגיעה כדי לסיים את הפתיחה, ולאחר מכן יש חזרה על הפתיחה.
בחטיבת הפיתוח, הנושא כתוב בסול מינור.
הוא מתמרן בין מספר סולמות שונים לפני שמתקבע על פה מז'ור.
וכאן מוצרט עשה דבר מעניין: ברקפיטולציה (סיכום), נוכח הנושא הראשון אך הוא כתוב בסולם הסאב-דומיננטי לו, פה מז'ור.
הנושא השני כתוב, כמו סוף הפרק, בדו מז'ור.
הפרק השני כתוב בסולם סול מז'ור, הדומננטי לדו מז'ור.
הפרק איטי בהרבה מן הראשון, אם כי באופן אירוני ארוך יותר; בימיו של מוצרט, מפעם ודינמיקה הותרו לדמיון הנגן, כך שתוספות רבות אפשריות הן "ככל הנראה" אלו של המוציא לאור.
המוזיקה עוברת באופן חד אל אמצע הפרק, יורדת בחצי-טון, בניגוד לארבעת חצאי-הטונים הדרושים למעבר למינור המתאים, דבר הנפוץ יותר במושגי המוזיקה.
הפרק עובר אז באופן חד, אך יפהפה, אל חצי טון גבוה יותר, אל הטוניקה, ואז, לאחר שהנושא הראשי וחטיבת פיתוח מושמעים שוב, מסתיים הפרק.
הפרק השלישי כתוב במבנה סונאטה-רונדו והוא בסולם הטונלי, דו מז'ור.
מעריכים שהוא הקשה ביותר לנגינה מבין השלושה.
הנושא הראשון משולהב וסוער ומוסיף רוח ליצירה.
הנושא השני כתוב בסול מז'ור ומכיל אלברטי בס ביד השמאלית.
הנושא הראשון מופיע שוב ואחרי הנושא השלישי, אשר כתוב בסולם מינורי ומתמרן בין סולמות שונים ורבים לפני שמתיישר חזרה אל דו מז'ור.
הנושא הראשון מופיע שוב, לאחריו קודה, ולבסוף הסיום בדו מז'ור.
למרות שהיצירה ידועה מאוד בימינו, היא לא ראתה אור בימיו של מוצרט, והופיעה לראשונה מודפסת ב-1805.
בסרט האנימציה של האחים וורנר לוני טונס, התיבות הפותחות של הסונאטה מתקשרות אל הדמות של הסבתא מסרטי האנימציה של טוויטי וסילבסטר.
עיבוד הפופ מאת ריימונד סקוט של נושא הפתיחה, שכותרתו "בתוך חדר ציורים מהמאה ה-18", הפך ללהיט ב-1939.
(כל קובצי השמיעה הם חלק מפרויקט מוטופיה)
סונאטת קרויצר היא נובלה מפורסמת מפרי עטו של טולסטוי, שיצאה לאור ב־1889, והכתה גלים בחברה הרוסית עם צאתה.
העלילה מתרחשת בתוך קרון רכבת נוסעים, בו פוגש המספר בנוסע זר המציג עצמו כבעל שרצח את אשתו לאחר שזו בגדה בו.
הנוסע מגולל באוזניו של המספר את סיפור נישואיו, עד לסופם הטראגי.
הנובלה מציגה תפיסות עולם חדשניות ומהפכניות, שחלקן היו אופנתיות מאוד בקרב האינטליגנציה הרוסית בשלהי המאה ה-19.
ערכיה של החברה המערבית, בכל הנוגע ליחסים שבין המינים, מביאה, לפי השקפה זו, לטרגדיה המנציחה את עצמה.
הגברים, המצויים במאבק קבוע בין יצריהם ובין תחושות המוסר שלהם, נידונים לבלבול ולצער מתמיד כבר משחר התבגרותם המינית, ומוסד הנישואים משמש מסווה לדיכויה האלים של האישה לטובת סיפוק דחפיו של הגבר.
ביומניה, מתייחסת רעייתו של טולסטוי, הרוזנת סופיה טולסטוי, פעמים רבות ליצירה זו.
בשיאו של הסיפור, מתוארת, בצורה חיה וסוחפת, הקנאה המעוורת את עיניו של הבעל הנבגד.
עומק הבנתו של טולסטוי את נפש האדם משתקפת היטב בחלק הזה.
שם הנובלה לקוח מ"סונאטת קרויצר" – כינויה של הסונאטה לכינור ופסנתר מס' 9 מאת בטהובן.
גיבור הנובלה מתמלא קנאה למשמע היצירה אותה מנגנים בסיפור אשתו ומאהבה הכנר.
הנובלה ראתה אור בעברית בתרגומו של פטר קריקסונוב בקובץ 'איוואן איליץ' ואחרים', הספריה החדשה, 1999. נוסח מעודכן של התרגום ראה אור ב-2006 בסדרת הספרייה הקטנה.
ב-2010 העלה תיאטרון גשר את העיבוד לסיפור זה כהצגת יחיד בביצועו של משה איבגי.
סונאטה מס' 23 של בטהובן בפה מינור, אופוס 57, הידועה בשם "אפאסיונטה" ("סוערת"), נחשבת לאחת משלוש הסונאטות הגדולות לפסנתר מתקופת יצירתו האמצעית של בטהובן (האחרות הן סונאטת ואלדשטיין, אופוס 53 ו"הפרידה", אופוס 81a).
האפאסיונטה חוברה במהלך השנים 1803, 1804, 1805 ואולי 1806, והוקדשה לרוזן פראנץ פון ברונסוויק.
ההוצאה הראשונה התפרסמה בפברואר 1807 בווינה.
בשונה מסונאטה מס' 8, "הפאתטית", לא המלחין הוא שנתן ל"אפאסיונטה" את שמה, אלא מי שהוציא לאור בשנת 1838 עיבוד לארבע ידיים של היצירה.
בטהובן ראה באפאסיונטה את הסונאטה הסוערת ביותר שלו לפסנתר עד לכתיבת סונאטת ה"האמרקלאוויר".
היא תוארה כ"תצוגה מזהירה של רגש ומוזיקה".
1803 הייתה השנה, שבה נאלץ בטהובן להכיר סופית בחירשותו המוחלטת והאפאסיונטה משקפת בבירור את סערת הרגשות העזה, שהיה נתון בה במהלך חיבורה.
ביצוע ממוצע של שלשתם נמשך כ-23 דקות.
אלגרו אסאי - מהיר מאוד
אנדנטה קון מוטו - בקצב הליכה, בתנועה
אלגרו מא נון טרופו - מהיר, אבל לא יותר מדי
הפרק הראשון בנוי בצורת סונאטה אלגרו ללא חזרות, במקצב 12/8 ואורכו כ-10 דקות, פחות או יותר.
הפרק מתקדם במהירות בשינויים מפתיעים בטון ובדינמיקה.
מאפיין אותו שימוש חסכוני בנושאים.
הנושא הראשון, באוקטבות, שקט ומבשר רעות.
מקצב הנושא מבוסס על שיר עם סקוטי.
שירי עם בריטיים היו מוכרים בווינה של אותם ימים ובטהובן, כמו היידן, כתב מוזיקה לשירים רבים בשביל מוציאים לאור בריטיים).
כבר אחרי ארבע תיבות חוזר הנושא הראשי בסול במול מז'ור ויוצר ניגוד בולט.
חוזר ומופיע מוטיב קצר אך חשוב, בן ארבעה צלילים, המזכיר את הנושא הראשי בסימפוניה החמישית של בטהובן.
ברפריזה חל מעבר חוגג ניצחון בפורטיסימו לפה מז'ור.
הנושא השני הוא ציטוט ישיר משתי השורות הראשונות של שיר העם, מעובד להתאימו למפעם של 12/8 (ממפעם 3/4 שבהם נכתב במקור).
הקודה, כמו בסונאטת ואלדשטיין, ארוכה במיוחד ומכילה ארפג'ים כמו-אלתוריים, המקיפים את רוב מנעד הפסנתר (במצבו בראשית המאה ה-19).
הבחירה בסולם פה מינור מתבהרת כאשר עומדים על כך, שהפרק הזה מרבה לעשות שימוש בטון העמוק והכהה של הפה הנמוך בפסנתר, הצליל הנמוך ביותר שבטהובן יכול היה להגיע אליו בזמנו.
הפרק השני הוא נושא ווריאציות על מעין מזמור תפילה, איטי וחרישי, ברה במול מז'ור, המורכב משני חלקים בני שמונה תיבות, ששניהם חוזרים על עצמם; החלק השני מתחיל בלה במול מז'ור.
דומה לנושא המקורי, כשיד שמאל מנגנת את הפעמות הלא-מודגשות.
קישוט של הנושא בתווים של 1/16.
קישוט מהיר בצלילים של 1/32. במקום חזרה, יד שמאל ויד ימין מתחלפות ביניהן בנגינת חלקים מן הנושא, כל אחת בתורה.
רפריזה של הנושא המקורי, בשינויים קלים.
במקום לסיים בצליל שקט, הצמד החותם של ספט-אקורדים מוקטנים, שבורים, הראשון פיאניסימו והשני פורטיסימו, מידרדרים כמכת-רעם ומובילים ללא הפסקה אל תוך הפרק השלישי.
בטהובן מסיים את הפרק השלישי (סקרצו) בסימפוניה החמישית שלו במתח בלתי-פתור.
ללא הפסקה בין הפרקים, הפרק הרביעי נפתח בתרועת חצוצרה חוגגת.
בדומה לכך יש גם כאן רגע קצרצר של מתח ללא פתרון, המסיים את הפרק האמצעי הזה (השהייה כאן קצרה מזו שבסימפוניה החמישית).
הפרק השלישי כתוב בצורת סונאטה אלגרו ובשונה מן המקובל, רק בחלקו השני מופיעה הוראת חזרה.
הפרק מבוסס על נושא פרפטואום מובילה, בתווי 1/16 מהירים, המופסקים רק לרגעים קצרצרים בפיתוח ובקודה.
הקודה, בבואה, מכילה נושא חדש לגמרי, דו-חלקי ובעל אופי נקשני מאוד.
נושא זה מוליך אל שיא, שאיננו סוטה מסולם פה מינור וספט-אקורד על הדומיננטה שלו, הקורס לבסוף באורח דומה לזה שבפרקה האחרון של הסונאטה אופוס 27, מס' 2, סונאטת אור ירח.
הפרק מאופיין במורכבות ובתנועה מהירה.
יש בו כמה מקטעים מלודיים וקאנונים קצרים.
הסונאטה לחליל ולפסנתר במי מינור אופוס 167, מאת המלחין הגרמני קרל ריינקה, היא יצירה חשובה ברפרטואר הרומנטי לחליל.
הסונאטה היא מוזיקה תוכניתית לכל דבר, אשר מתבססת על נובלה באותו שם מאת הברון פרידריך דה לה מוט פוקה.
הסונאטה נכתבה בשנת 1882 ויצאה לאור בהוצאת רודל-קארט.
"אונדינה" הוא שמה של נימפת מים מן המיתולוגיה הגרמאנית, עליה כתב דה לה מוט פוקה ב-1811 נובלה שהצליחה מאוד, ועותקיה היו זמינים באירופה בתרגומים לשפות שונות.
על פי הנובלה נכתבו בין השאר אופרות מאת צ'ייקובסקי, א.ת.א.
הופמן, בלט מאת הנצה, וקטעים לפסנתר מאת דביסי וראוול.
בבסיס העלילה עומדת אונדינה, נימפת מים ובתו של מלך הים, אשר מימוש אהבה לבן-אדם יעניק לה נשמה נצחית.
הסיפור עוקב אחר כמיהתה לנשמה, עלייתה לחוף, חייה בין בני האדם, התאהבותה, והמשבר אשר מוביל אותה להרוג את אהובה לשעבר.
ריינקה משלב את עלילת הסיפור בתוך יצירה רב פרקית, אשר ארבעת פרקיה בנויים על-פי מודלים קיימים ושכיחים.
ובכל זאת, משתלב הסיפור באופן הגיוני בכל אחד מן הפרקים.
היצירה עצמה אינה פשוטה כלל לנגינה בחליל, אך לא בגלל שהיא וירטואוזית במיוחד, אלא משום שהיא דורשת שליטה מרבית ברגיסטרים ובדינמיקות של הכלי, ובו-בזמן היא אספרסיבית מאוד.
תפקיד הפסנתר הוא תובעני במיוחד, אף בקטעים בהם הפסנתר מלווה את החליל.
באינטרלודים בהם מנגן הפסנתרן לבדו, הוא נדרש לנגן קווים מלודיים עשירים בליווי וירטואוזי המשתרע חלקים גדולים מהמקלדת.
ריינקה עצמו היה פסנתרן וירטואוז, על כן יכול היה לכתוב ולבצע תפקיד פסנתרני מסובך.
היצירה עובדה גם לכלים אחרים, ביניהם קלרינט וכינור.
פרקה הראשון של היצירה בנוי כצורת סונאטה מסורתית.
בתצוגה נושא ראשון בסולם הטוניקה, נושא שני בדומיננטה (סי מינור) ונושא שלישי במז'ור היחסי - סול מז'ור.
הפיתוח מורכב ממוטיבים שהוצגו בתצוגה, והוא תוסס ונסער במיוחד החל מאמצעיתו.
הרפריזה חוזרת למי מינור - אך לא סוטה ממנו אלא למי מז'ור.
מבחינה עלילתית, הפרק הראשון הוא הרקע לדרמה שתתחולל אחר כך.
ניתן להבחין שמבחינה מלודית, הנושא הראשון נראה בעצם כמו "גל" אשר מורכב מצלילי המשולש של הטוניקה, וחוזר בפיגורציות שונות, ככל הנראה תיאור של ים בו חיה אונדינה.
אופיו האספרסיבי מאוד של הפרק יכול לתאר לשומעיו את תחושת הכמיהה של אונדינה לאהבה שתזכה אותה בנשמה נצחית.
הפרק השני של הסונאטה בסולם סי מינור מתפקד כסקרצו, על אף שהוא מכונה אינטרמצו.
בפרק זה, פרט לחלק החוזר, גם שני קטעים מונגדים שונים זה מזה, אשר מתפקדים כטריו (על אף שאינם מכונים כך).
מבחינה עלילתית, מתאר הפרק את ראשית חייה של אונדינה על החוף בחיק הוריה המאמצים.
אונדינה עלתה לחוף כילדה אסופית ושובבה, שזוג חשוך ילדים מאמץ אל ביתו.
התנהגותה של אונדינה, שהיא בעצם אינה בת אדם, היא בעיניהם שובבית ובלתי צפויה.
קונפליקט זה מתואר במעין "מרדף" עירני בין הפסנתר לחליל.