tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד שנות ה-60 התבססה כלכלת העיר על ענפי הכרייה וייצור הפלדה, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נסגרו המכרות ומפעלי הפלדה האחרונים בעיר.
בעיר פועלים חמישה בתי תיאטרון כשהגדול בהם הוא "תיאטרון אוברהאוזן" אשר הוקם בשנת 1920. הוא הופגז ונהרס כליל במהלך מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש בסוף שנות ה-40. בשנת 2015 הוא זכה בפרס הלאומי לבתי-תיאטרון קטנים ובינוניים בגרמניה.
בנוסף קיימים בעיר "תיאטרון המטרונום" הממוקם במרכז העיר ובו מוצגים בעיקר מחזות זמר, "התיאטרון העירוני הקטן" של עיריית Sterkrade, "תיאטרון ניבהורג" ו- "תיאטרון אטלייה".
אולם התרבות König Pilsener Arena הממוקם במרכז העיר החדש הוא אולם תרבות המכיל 12,5000 מושבים.
המקום מארח קונצרטים, מחזות זמר, מופעים, ואירועי ספורט.
מרכז הקונגרסים של אוברהאוזן והמלון הצמוד אליו מארחים בנוסף לאירועי חג ותרבות, גם תערוכות מתחלפות, כנסים וסמינרים.
"גלריית לודוויג" נוסדה על ידי פיטר ואירן לודוויג כמוזיאון לאמנות בשנת 1983 על השטח של טירת אוברהאוזן.
המוזיאון הציג מעל 500 יצירות אמנות ממזרח גרמניה.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1991 בני-הזוג שינו את שם המוזיאון ל-"Ludwigsgalerie Schloss Oberhausen".
באותו מתחם של טירת אוברהאוזן, אשר מהווה אטרקציה פופולרית בפני עצמה עבור תושבי העיר והתיירים, הוקם בשנת 1962 "אולם הזיכרון", אשר מהווה את האנדרטה הראשונה במערב גרמניה לקורבנות הנאצים.
"The Gasometer Oberhausen" הוא אחד מאולמות התצוגה המפורסמים בעולם.
בשנת 2010 ביקרו בתערוכה "שעת הכוכבים - נסים ונפלאות של מערכת השמש" כמעט מיליון מבקרים, מה שהפך אותה לתערוכה הפופולרית באותה שנה באירופה.
גם התערוכה "Big Air Package" של כריסטו משכה תשומת לב רבה.
בצדה המערבי של תחנת הרכבת המרכזית של אוברהאוזן ממוקם המוזיאון להיסטוריה תעשייתית וחברתית "Rheinisches Landesmuseum".
המוזיאון מציג תערוכה קבועה על 150 שנות היסטוריה של ייצור ברזל ופלדה באזור הריין וחבל הרוהר, וכמו כן תערוכות מתחלפות בנושאים שונים.
הפסטיבל הבינלאומי לסרטים קצרים של אוברהאוזן, אשר נוסד בשנת 1954, הוא הפסטיבל הוותיק ביותר בעולם לסרטים קצרים.
הפסטיבל מארגן בנוסף לתחרות הבינלאומית, גם תחרות נפרדת לסרטים קצרים מגרמניה וכמו כן תחרות בינלאומית לקולנוע ילדים ונוער.
כמו כן, הפסטיבל מארח את התחרות הלאומית לווידאו קליפים "MuVi" של גרמניה ומאז 2009 גם תחרות סרטים להפקות קולנוע אשר נוצרו וצולמו בנורדריין וסטפאליה.
פסטיבל הרחוב העממי "Sterkrader Fronleichnamskirmes" הוא פסטיבל מהמאה ה-19 המתרחש אחת לשנה בתקופת חג הפסחא בעיר העתיקה של רובע סטרקרדר בעיר והוא נמשך שישה ימים ברציפות.
זהו פסטיבל הרחוב הארוך ביותר באירופה והוא משתרע על פני 2.5 ק"מ של מסלול מעגלי.
מדי שנה מבקרים בפסטיבל כמיליון איש.
מדי שנה מאז 2004 נערך ב"פארק אולגה" הענק, הממוקם בפאתי העיר אוברהאוזן, על שטח תעשייתי לשעבר, רייב ענק של מוזיקת טכנו והאוס אשר מארח כ-300 די ג'ייז גרמנים ובינלאומיים על פני 35 במות.
בנוסף, נערך ב"פארק אולגה" מדי קיץ מאז שנת 2000 גם פסטיבל פתוח למוזיקת רוק ומוזיקת פאנק.
הפסטיבל, אשר מסובסד בחלקו על ידי עיריית אוברהאוזן, נמשך יומיים ומושך אליו כ-20,000 איש מדי שנה.
לאוברהאוזן מעל 250 מועדוני ספורט מתחומים שונים.
בנוסף לכל אירועי הספורט הסטנדרטיים, מתקיימים בעיר גם ריקודי-עם, תחרויות של ריקודי-מעודדות ואירועי פיינטבול.
מועדון הכדורגל המפורסם ביותר בעיר הוא Rot-Weiß Oberhausen ("אוברהאוזן אדום-לבן") אשר נוסד בשנת 1904. קבוצת כדורסל הנשים העירונית NBO92 זוכה בקביעות בתחרויות הלאומיות של גרמניה.
כך גם מועדון הטניס והוקי קרח של העיר.
בית הכנסת של אוברהאוזן הוקם בשנת 1898. הוא נשרף במהלך "ליל הבדולח" ב-9 בנובמבר 1938.
לפי תיעוד משנת 1933, חיו בשנה זו בעיר כ־600 יהודים.
ב-1968 התאחדו הקהילות היהודיות של אוברהאוזן, דיסבורג, ומילהיים על הרוהר, ויצרו קהילה דתית משותפת, הקהילה היהודית של דיסבורג-מולהיים/רוהר-אוברהאוזן.
בשנות התשעים עלה מספרם של חברי הקהילה, כתוצאה מהגעת יהודים ממדינות ברית המועצות לשעבר, ליותר מ-2,800.
ב-1999 החליטו שלוש הקהילות על הקמת מרכז תרבותי חדש בדיסבורג באזור הנמל, בסמוך לפארק הזיכרון על שם יצחק רבין.
המרכז כולל בית כנסת חדש, שתוכנן על ידי האדריכל הישראלי צבי הקר.
מאז 2005 קיימת באוברהאוזן גם קהילה יהודית רפורמית, שהוכרה על ידי "האיגוד היהודי המתקדם" ומספר חבריה הולך וגדל.
מקום מושבו של המרכז הקהילתי שלהם נמצא בפרידנשפלאץ (Friedensplatz), לא הרחק מבית הכנסת שנהרס ב-1938.
אוברי פרנסיס אנדרסון-אמונס היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור לילי טאקר-פריצ'ט בסדרת הטלוויזיה "משפחה מודרנית" (2011–2020) של ABC.
היא השחקנית הצעירה ביותר שהופיעה על השטיח האדום בטקס פרסי האמי של השנים 2012 ו-2013.
אנדרסון-אמונס נולדה בסנטה מוניקה, קליפורניה, היא בתם של השחקנית והסטדנאפיסטית איימי אנדרסון ושל קנת' אמונס, יזם תקשורת.
אמונס היא ממוצא קוריאני מצד אימה.
הוריה נפרדו כשהייתה צעירה, היא מתגוררת עם אימה, ויש לה אחות למחצה שגרה במיזורי עם אביה.
ב-2025 אנדרסון-אמונס פרסמה סרטון טיקטוק, בו היא יצאה מהארון כביסקסואלית.
בשנת 2011 הצטרפה לקאסט העונה השלישית של הסיטקום מבית ABC, "משפחה מודרנית" בדמותה של לילי טאקר-פריצ'ט, בתם המאומצת מווייטנאם של קמרון ומיטשל.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בתוכנית "ביל ניי מציל את העולם" בהנחיית ביל ניי המשודרת בנטפליקס.
+שנהסדרהתפקידהערות2011–2020משפחה מודרניתלילי טאקר פריצ'טתפקי ראשי (עונות 3–11); 179 פרקים2017ביל ניי מציל את העולםרוזלינד פרנקליןפרק: "This Diet Is Bananas"
אוברה (בספרדית: Oberá) היא עיר בפרובינציית מיסיונס בארגנטינה.
אוברה נמצאת במרחק של 95 קילומטרים מפוסאדאס, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 1,040 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
החל מתחילת המאה ה-20 היו ניסיונות של מהגרים אירופאים בעידוד הממשלה ליישב את האזור.
הניסיון המוצלח הראשון היה של קבוצת שוודים ב-1913. בשנים שלאחר מכן התיישבו באזור מהגרים מעשרות מדינות שונות.
ב-1927 הוחלט לאחד את ההתיישבויות לעיירה אחת.
לאחר שהמהגרים מהקבוצות השונות והארגנטינאים המקומיים רצו לקרוא לעיירה בשמות שונים, נמצאה פשרה לפיה השם יהיה אוברה, שמו של צ'יף מפורסם של אנשי גוארני באזור.
בעיר נמצאות פקולטות של מספר אוניברסיטאות, כמו האוניברסיטה הלאומית של מיסיונס.
הודות לגיוון במוצאיהם של תושבי העיר, בכל שנה בחודש ספטמבר נערך באוברה פסטיבל המהגרים הלאומי.
הפסטיבל נועד כדי להציג את מגוון התרבויות של המהגרים בארגנטינה בכלל ובאוברה בפרט.
הפסטיבל נערך בפארק האומות (Parque de las Naciones) בעיר, שנועד גם הוא כדי להנציח את המגוון באוברה וקיימים בו בתים המייצגים כל קבוצת מהגרים.
בפסטיבל קבוצות ממוצאים אתניים שונים מציגות בו כל אחת את המנהגים והמסורות שלה.
אוברה נמצאת במסלולם של הכבישים הלאומיים 14, המקשר בין פרובינציית מיסיונס ופרובינציית אנטרה ריוס, ו-103, החוצה את פרובינציית מיסיונס ממזרח למערב.
אוברוץ' (באוקראינית: Овруч, ביידיש: אוורוטש, אווריטש) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה.
העיר מפורסמת בעיקר בזכות כנסיית וסילייבסקי המצויה בתחומה.
העיר נזכרת לראשונה בכרוניקה הרוסית הראשונה בשנת 977.
העיר נכבשה במהלך הפלישה המונגולית לנסיכויות הרוסיות והייתה חלק מאורדת הזהב.
במחצית השנייה של המאה ה-14 השליטה על העיר עברה לידי הדוכסות הגדולה של ליטא.
החל מ-1569 העיר חלק מפולין, אחרי חלוקת פולין ב-1793 עברה לידי האימפריה הרוסית.
כנסיית וסילייבסקי נמצאת בתוך מנזר סנט וסילייבסקי בעיר והיא מוגדרת כאתר מורשת לאומי באוקראינה.
הכנסייה נבנתה בשנת 1190 על ידי רוריק רוסטיסלביץ' נסיך קייב, מה שהופך אותה לאחד המבנים המשמעותיים היחידים ברוס של קייב ששרדו את הפלישה המונגולית.
הכנסייה נבנתה בסגנון ביזנטי בעל חמש כיפות ונהרסה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה.
בשנת 1911 נשלמו עבודות שחזור ובנייה מחדש של הכנסייה שהחלו בשנת 1906. הצאר ניקולאי השני נוכח בטקס חנוכת הבית של הכנסייה.
בתקופה הסובייטית הוחרם המבנה והחל משנת 1934 שימש כמחסן.
החל משנת 1963 נערכו בכנסייה עבודות שיקום ושימור וכעת היא חזרה לשמש כמקום פולחן ונחשבת אתר תיירות מרכזי באזור ז'יטומיר.
אוברוץ' נחשבה למרכז חשוב של התנועה החסידית והייתה באזור ההשפעה של שושלת טשרנוביל.
באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה 1,773 יהודים, ובסוף המאה אף הכפילה את עצמה כך שהיהודים והיוו כ-46.5 אחוזים מכלל תושבי העיר.
בין הרבנים שכיהנו ברבנות העיר היו הרב אברהם דב מאבריטש ורבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש, ששימש גם כאדמו"ר מטשרנוביל, כמו כן התגוררו בה רבנים נוספים ממשפחת שניאורסון.
בסוף 1918 פרעה כנופיית אוקראינים ביהודי העיר במשך שלושה ימים ובמהלך פרעות אלו 80 יהודים נרצחו.
במלחמת העולם השנייה, לאחר שנכבש האזור בידי הגרמנים בקיץ 1941, רצחו הנאצים את רוב יהודי הקהילה, ומרבית העיירה נהרסה במלחמות עם הפרטיזנים שהתבצרו בה.
לאחר השואה שבו יהודים לעיר והיוו בה כרבע מהאוכלוסייה.
משנות השישים ועד שנות השמונים, התקיימו בעיר מנייני תפילה בבתים פרטיים.
לאחר התפרקות ברית המועצות נתרם מבנה לקהילה היהודית המתחדשת ובית כנסת הוקם בו.
באותה תקופה, מרבית התושבים היהודים עלו לישראל.
בשנת 1998 נחנכה אנדרטה לנספים היהודים בשואה.
לפי נתוני הארגונים היהודיים, בתחילת שנות ה-2000 האוכלוסייה היהודית מנתה כ-60 נפש.
והיהודים שבה נעזרו בקהילת חב"ד בז'יטומיר
נכון לשנת 2014 עדיין חיים בעיירה פחות ממאה יהודים, רובם קשישים שאין להם קרובי משפחה בישראל.
ארגון הג'וינט מסייע בחלוקת מזון ליהודים אלו.
בעיר קיימים שלושה בתי עלמין.
שניים מהם ישנים וכמעט ללא מצבות והשלישי מטופל על ידי העירייה, ועדיין משמש לקבורה גם של תושבים שאינם יהודים.
אברהם רכלבסקי, אביו של הסופר חיים באר, נולד באוברוץ', ובשנות ה-30 של המאה ה-20 עלה ממנה לארץ ישראל בעקבות שני אחיו.
ברומן "צל ידו", שיצא לאור בשנת 2021, מהווים יוצאי אוברוץ', המספרים את זכרונותיהם מעירם, מסגרת לרומן.
אוברוורט , היא עיר במדינת המחוז בורגנלנד שבאוסטריה, ומשמשת כבירת מחוז אוברוורט.
העיר שוכנת על גדת נהר פינקה שהוא יובל של נהר ראבה, יובל של הדנובה.
העיר נחשבת לבירה האתנית והתרבותית של המיעוט ההונגרי בבורגנלנד.
היישוב הוקם במאה ה-11 על ידי החיילים ההונגרים.
תפקידו היה להגן על גבולות המדינה.
לראשונה מוזכר בתעודה משנת 1327 בשם Superior Eör.
עד 1921 היישוב היה חלק ממחוז ואש.
אוברטין (באוקראינית: Обертин, בפולנית: Obertyn, ביידיש: אבערטין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, במחוז משנה טלומאץ', אשר עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית.
ב-22 באוגוסט 1531 נערך בסמוך לעיירה "קרב אוברטין", בין כוחותיהם של הנסיך המולדבי פטרו ררש ושל מלך פולין זיגמונט סטארי, אשר הסתיים בניצחון פולני ובכיבוש מחדש של חבל פוקוטיה.
במאה ה-18 הייתה העיירה בבעלות פרטית של האצולה, ונודעה בירידי השוורים שהתקיימו בה.
במאות ה-19 וה-20 שימשה מרכז מסחר ומלאכה ליישובים החקלאיים שסביבה.
בעקבות הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה נפגעה כלכלת העיירה ואוכלוסייתה הצטמצמה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מסוף המאה ה-17. בשנת 1765 הוקם בעיירה בית ספר יהודי מיסודו של הרץ הומברג, ובשנת 1895 הוקם בית ספר מיסודו של הברון הירש.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כיהנו בעיירה רבנים לבית גרוס, אשר הראשון מבינם היה יצחק משה גרוס, שכיהן עד פטירתו בשנת 1865. בשנת 1920 מונה לכהן כרב העיירה אברהם שפירא.
על אף הצביון החרדי של תושבי העיירה, פעלו בה גם תנועות ציוניות, ובשנות השלושים פעל בה בית ספר עברי.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה קרוב ל-1,200 יהודים, כרבע מסך תושביה.
ב-17 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה כוחות הצבא האדום, ועם כניסתם פורקו מוסדות הקהילה וארגוניה.
לראש מועצת העיירה מונה משה רוזנשטוק.
עם צאת הסובייטים מהעיירה ביוני 1941, החלו בסביבתה פרעות של האוקראינים ביהודים, ובהשפעת מספר אוקראינים בעיירה נמנע טבח שתוכנן גם בה.
ב- 2 ביולי 1941 נכנס לעיירה הצבא ההונגרי.
בתקופה זו עברו דרכה אלפי עקורים יהודים מתחומי הונגריה אל מעבר לנהר דניסטר, שם נרצחו.
באוגוסט 1941 עבר השלטון בעיירה לידי הגרמנים, ועד מהרה פרסמו גזרות נגד היהודים, כגון חובת ענידת סרט מגן דוד על הזרוע, איסור מסחר ומלאכה, איסור יציאה מהעיירה ועבודות כפייה על כל הגברים בני 14 ומעלה.
הגרמנים השחיתו את בית הכנסת בעיירה, תוך שאילצו את רב העיירה ונכבדי הקהילה לרקוד מסביב למדורה בה שרפו את ספרי התורה.
בעיירה הוקם יודנרט, בראשותו הועמד מוניו ליטוואק, אשר עסק בהעברת רכוש וכסף לגרמנים ולאוקראינים, ובמסירת גברים לעבודות כפייה.
החל מסתיו 1941 הוחמרו תנאי הקיום של היהודים בעיירה, ובמיוחד של כמה עשרות פליטים מהונגריה, שהצטופפו בבית המרחץ של העיירה ברעב ובקור.
בפברואר 1942 נלקחו מהעיירה כמה יהודים שהואשמו בקומוניזם לקולומיאה, ושם נרצחו, וביום 10 באפריל 1942 צוו כל יהודי העיירה לעבור בתוך ארבעה ימים לגטו קולומיאה.
לאחר העקירה הוכרזה העיירה "נקייה מיהודים", והאוקראינים בזזו את רכוש היהודים שנותר בה.
כ-600 יהודים שהגיעו לעיירה עד אוגוסט 1942 צוו ביום 6 בספטמבר לעבור להורודנקה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ- 120 יהודים הסתתרו בסביבת העיירה וביער חוצימיז', אך רבים מהם נתפסו, והוצאו להורג על ידי המשטרה האוקראינית.
ביום 30 במרץ 1944 שבו לעיירה כוחות הצבא האדום.
היחידים ששרדו מהקהילה היהודית בעיירה הם 11 מבין המגויסים לצבא האדום, 28 יהודים שפנו לברית המועצות ו- 36 יהודים שהסתתרו בסביבת העיירה ולא נתפסו.
מועדון הכדורסל אוברדוירו (Obradoiro Clube de Amigos do Baloncesto) הוא מועדון כדורסל ספרדי המשחק בליגה הספרדית השנייה בכדורסל.
משחקי הבית של הקבוצה מתקיימים בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה, עיר הבירה של הקהילה האוטונומית גליסיה, בספרד.
מועדון הכדורסל אוברדוירו נוסד ב-1970 והחל לשחק בליגה השלישית בספרד.
בסוף עונת 1981/1982 עלתה הקבוצה לראשונה לליגה הראשונה במדינה לאחר שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה.
בעונה הבאה, הראשונה שלה בליגה הבכירה, ניצחה הקבוצה שני משחקים בלבד, סיימה במקם האחרון ושבה לליגת המשנה.
בסוף עונת 2008/2009, כמעט 30 שנה לאחר-מכן, שבה הקבוצה לליגה הבכירה, אולם שוב סיימה בתחתית הטבלה (מקום 17 מתוך 18) וירדה לליגה השנייה.
עונה אחת אחר-כך חזר המועדון לליגת העל ומאז לא ירד ליגה.
בעונת 2012/2013 אף נכנסה הקבוצה לפלייאוף, כאשר סיימה במקום השמיני, אולם הפסידה כבר ברבע הגמר, 2-0 לריאל מדריד, שאף זכתה בעונה זו באליפות.
מספרשם השחקןעמדהשנים בקבוצה4ברנרד הופקינספאוור פורוורד2010–201215אוריול חאנינטסנטר2009, 2010–2014
אוברטו השני, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Oberto II d'Este; 940 – 1017), היה מרקיז מילאנו בין השנים 975–1017.
אוברטו נולד בשנת 940 לאוברטו הראשון, מרקיז מילאנו ולגוליה די בוניפאציו.
בשנת 975 מת אביו אוברטו הראשון, ואוברטו ירש את נחלותיו, יחד עם אחיו אדלברטו הראשון, מרקיז מילאנו.
בשנת 997 מת אחיו אדלברט, ואוברטו נשאר כשליט יחיד בנחלות.
בשנת 1002 תמך אוברטו בארדואינו מאיבראה, שהכריז על עצמו כמלך איטליה, והצטרף למרד נגד היינריך השני, מלך גרמניה.
בשנת 1017 מת אוברטו, ובניו אוגו, מרקיז מילאנו ואלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ירשו את נחלותיו.
אוברטו היה נשוי לריילנד, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו
אוברטו השלישי, מרקיז ליגוריה המזרחית
אוברטו השני, מרקיז מילאנו בית אסטה נולד:940 מת:1017 אוברטו הראשון מרקיזות מילאנו 975–1017 אלברטו אצו הראשון
אוברטו הראשון, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Oberto I d'Este; 912 – 975) היה מרקיז מילאנו בין השנים 951–975 ופלטין של איטליה.
אוברטו נולד בשנת 912 לאדלברטו, מרקיז איטליה.
בשנת 951 מסר ברנגר השני, מלך איטליה, לאוברטו את השטחים מדרום לנהר הפו, ואוברטו חילק אותם לשלוש מרקיזויות.
בשנת 960 הסתכסך אוברטו עם ברנגר השני, ובעקבות כך ברח לגרמניה.
בשנת 962 פנה האפיפיור יוחנן השנים עשר לאוטו הראשון, מלך גרמניה, שיבוא לסייע לו כנגד ברנגר השני, ואכן אוטו פלש לאיטליה, והחזיר את אוברטו לשלטונו.
בשנת 975 מת אוברטו, ובניו אדלברטו הראשון, מרקיז מילאנו ואוברטו השני, מרקיז מילאנו ירשו את נחלותיו.
אוברטו התחתן עם גוליה די בוניפאציו, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
נפת אוברוצ'בסקי היא נפה במחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה
המרכז הלאומי למחקר רפואי למיילדות, גינקולוגיה ופרינטולוגיה ע"ש קולקוב
אוברוביצ'י (בבלארוסית: Ува́равічы, אוברביצ'י; ברוסית: Уваровичи, ביידיש: אוואראוויץ') היא עיירה במחוז משנה בודה-קושלבו, מחוז הומל, בלארוס.
היא ממוקמת 21 ק"מ מזרחית לבודה-קושלבו ו-27 ק"מ מהומל.
היישוב באוברוביצ'י מוזכר לראשונה במקורות ארכאולוגיים כבר בשנת 1483, בתקופת נסיכות צ'רניגוב-סטארודוב.
במהלך המלחמה בין נסיכות מוסקבה לדוכסות הגדולה של ליטא בשנים 1534–1537. מאז 1566 השתייך הכפר למחוז משנה רצ'יצה, מחוז מינסק.
מאז 1772 היישוב היה תחת שליטת האימפריה הרוסית, ולמן שנת 1773 הוא השתייך למחוז משנה הומל שבמחוז רוגצ'וב, ומאז 1777 במחוז משנה בליצקי שבמחוז מוגילב.
בשנת 1825 נוסדו בית מרקחת וטחנת קמח.
מאז 1852, העיר השתייכה למחוז הומל בפלך מוגילב.
בשנת 1861 נפתח בית ספר ציבורי.
בשנת 1875 נבנתה כנסייה אורתודוקסית.
בשנת 1876 נוסדה טחנת קמח.
בשנת 1880 - 902 תושבים, מבשלת בירה, 4 טחנות רוח, 8 חנויות, כנסייה אורתודוקסית, 2 בתי תפילה יהודיים.
בתחילת המאה העשרים השתייך הכפר לקהילה הכפרית ליפינסקי ואוברוביצקי.
מאז 1919 היישוב היה בשליטת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית.
מאז 8 בדצמבר 1926 ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית והוא שימש כמרכז מחוז אוברוביצקי שבמחוז גומל.
מאז 17 באפריל 1962 הוא ממוקם ברובע בודה-קושלבו.
רבה של אוברוביצ'י משנת 1911 היה הרב שלמה ריסין, ולפניו שימש בה הרב שמעון לזרוב.
הסופר והמשורר היידי אהרן צייטלין הוא מילידי העיירה.
אוברוולף בע"מ היא חברה ישראלית המפעילה פלטפורמה לבנייה ומוניטיזציה של תוספים למשחקי מחשב.
אוברוולף הוקמה בינואר 2010 על ידי אורי מרשנד (מנכ"ל החברה), אלון רבינוביץ' וגיל אור.
החברה מפעילה פלטפורמה לבנייה ומוניטיזציה של תוספים למשחקי מחשב.
משרדי החברה שוכנים ברמת גן.
ב-2011 יצרה החברה שיתוף פעולה עם חברת TeamSpeak כדי לאפשר תקשורת בין משתמשים.
בספטמבר 2012 הציגה החברה ערכת פיתוח תוכנה שמאפשרת למשתמשים ומפתחים ליצור אפליקציות למשחקים.
גרסה משופרת של הערכה הוצגה ב-2014, ובמקביל נפתחה חנות האפליקציות של החברה, להפצת תוכנות משחק שפיתחו משתמשיה.
באוגוסט 2017 רכשה החברה את אתר Stats Royale, אתר האוהדים הפופולרי של משחק הווידאו "קלאש רויאל".
מייסד האתר, סטיב רבואין, מונה לסגן נשיא לאפליקציות מובייל בחברה.
ביוני 2020 רכשה החברה מ-Twitch.tv (חברה בת של אמזון) את הטכנולוגיה והמאגרים של פלטפורמת המודים CurseForge, שבה מודים למשחקים פופולריים כמו מיינקראפט ו-World of Warcraft.
עם שילוב הפלטפורמה הנרכשת בחברה, היא הושקה במרץ 2021 בשם CurseForge Core.
באוגוסט 2021 הכריזה החברה על הקמת קרן בסך 50 מיליון ש"ח, שתוקדש להשקעה בחברות גיימינג, ביוצרי יישומונים, מודים ותכנים נוספים למשחקי מחשב.
הקרן תציע תמיכה הכספית, חונכות וסיוע בשיווק.
עם הקמתה גייסה החברה 940 אלף דולר מיוסי ורדי.
בנובמבר 2018 גייסה החברה 16 מיליון דולר.
במרץ 2021 גייסה החברה כ-52.5 מיליון דולר.
בנובמבר 2021 גייסה החברה 75 מיליון דולר.
ביוני 2020 רכשה Overwolf את מאגר ה־Curse LLC Mod, עבור סכום שלא פורסם, מטוויץ'.
במרץ 2022 רכשה Overwolf את מומחה התוכנה של פלטפורמת התשלומים בבריטניה Tebex בעסקה של 29 מיליון דולר.
ב-2025 פרסמה החברה ששילמה ליוצריה 300 מיליון דולר במהלך השנה, עם מטרה להגיע למיליארד עד 2030.
אוברון מדיה הייתה חברת תוכנה, שפיתחה משחקי מחשב מזדמנים () לפלטפורמות שונות כגון משחקי רשת, משחקים חברתייים, משחקי מובייל, ומשחקים לטלוויזיה אינטראקטיבית.
המשחקים של החברה הופצו על ידי חברות אינטרנט ומדיה גלובליות, כגון: מיקרוסופט, .Acer Inc, AT&T, Yahoo!, Electronic Arts ו-אורנג'.
החברה הוקמה בישראל אך בהמשך רוב הפעילות שלה עברה לארצות הברית ואירופה.
החברה הוקמה ב-2003 על-ידי תומר בן-קיקי, ששימש כמנכ"ל החברה, עופר ליינדר, שהיה מנהל הפיתוח העסקי וטל קרת ששימש כיושב ראש החברה.
לפני הקמת אוברון מדיה, היו בן-קיקי וקרת ממקימי חברת ריץ' אף אקס (RichFX) שפיתחה בתחילה טכנולוגיה לדחיסת סרטי וידאו תלת־ממדיים ושידורם באינטרנט ברוחבי פס צרים.
המשקיע הראשון בחברה היה זוהר גילון, עם קרן הון הסיכון שלו תמר ונצ'רס.
משקיע נוסף היה ג'ף סקול, העובד הראשון של חברת eBay ונשיאה לשעבר, באמצעות חברת ההשקעות שלו - קפריקורן מנג'מנט.
משקיעים נוספים היו הבנקים גולדמן סאקס, מורגן סטנלי וחברת ההשקעות Oak Investment Partner.
אוברון פיתחה מערכת בשם Game Center, להפצה ולשיווק של משחקים באינטרנט.
היא הותקנה תוך שנים ספורות בכ-150 אתרים בעולם ותמכה ב-14 שפות.
ב-2006 ביקרו כ-420 מיליון שחקנים במשחקים הקשורים למערכות של אוברון והיא דורגה במקום החמישי ברשמית החברות המבטיחות של העיתון הכלכלי "גלובס".
חברת מיקרוסופט אף שילבה משחקים שאוברון פיתחה במערכת ההפעלה שלה, Windows Vista.
החברה גייסה במשך השנים כ-200 מיליון דולר, וצברה הכנסות משמעותיות תוך זמן קצר, דבר שאפשר לה לרכשו שש חברות עד שנת 2007, בסכום כולל של 150 מיליון דולר.
בתום סדרת הרכישות הזו בסוף 2007, הגיע מניין העובדים בחברה לכ-650 איש.
הרכישה הראשונה של אוברון מדיה התבצעה בסוף 2005 כאשר רכשה את חברת C-Mate, חברה ישראלית שפתחה פלטפורמה ליצירת משחקי סלולר רבי משתתפים.
רכישה שנייה הייתה של חברת בלייז (Blaze) מקלפורניה שהיו לה גם משרדים בשוודיה ובבריטניה, בנובמבר 2006. בלייז פיתחה משחקי מובייל עבור 150 מפעילים סלולריים, ששירתו 500 מיליון לקוחות.
הרכישה הגדולה ביותר של החברה הייתה במאי 2007, חברת איי-פליי (I-play), שהייתה אחת השחקניות הגדולות בעולם בתחום המשחקים לסלולר, תמורת סכום שנאמד בלמעלה מ-100 מיליון דולר.
לחברה זו היו משרדים בלונדון וקליפורניה; מרכזי פיתוח בסקוטלנד ורומניה ומשרדי מכירות במספר ערים ברחבי העולם.
ביולי 2007 רכשה את חברת פיקסל פליי (PixelPlay) הישראלית שפיתחה פלטפרומה להפצה של משחקים ותכנים בידוריים באמצעות ערוצי טלוויזיה אינטראקטיביים.
החברה נוסדה בשנת 2002 כתוצאה מאיחוד בין שתי חברות - Pixel Technologies, שנוסדה על ידי רמי וייץ וג'ף בראון, ו-PlayTV, שנוסדה על ידי רון חיימוביץ'.
החברה פיתחה פלטפורמה טכנולוגית בשם JIVE שמאפשרת יצירה, אינטגרציה וניהול של משחקים מרובי משתתפים על גבי רשתות דיגיטליות.
בנוסף חתמה החברה על הסכם עם רשת החברתית המקוונת מייספייס, שהייתה אז הייתה הרשת החברתית הגדולה בעולם, להיות ספקית בלעדית של פלטפורמת משחקים ותוכן עבורה.
עם זאת רוב המשחקים הופצו בחינם על ידי אוברון מדיה.
באוקטובר 2007, החלה החברה להעביר את פעילות הפיתוח שלה מישראל לשני בתי תוכנה שרכשה ברוסיה ואוקראינה.
באוגוסט 2008 העבירה פעילות נוספת ממרכז הפיתוח בתל אביב לרומניה.
באוקטובר 2008, גייסה החברה 20 מיליון דולר ונכנסה לפעילות בשוק הסיני.
עם זאת החברה התקשתה לפעול ברווחיות, למרות שמשחקי המחשב המזדמנים שלה היו פופולריים הם הופצו במקרים רבים בחינם למשתמש הסופי (לדוגמה משחקים ששולבו בתוך מערכת הפעלה) או תמורת תשלום נמוך.
בדצמבר 2009 פיטרה החברה כ-100 עובדים.
בסוף 2010 עזבו שלושת היזמים הישראלים שהקימו את החברה, לאחר שהמשקיעים מינו הנהלה חדשה בארצות הברית.
ההנהלה החדשה החליטה להפסיק לעסוק בפיתוח משחקים ולהתמקד בפיתוח ושיווק של הפלטפורמה שלה להפצת משחקים.
בנוסף נסגרה בהדרגה כל הפעילות בישראל.
באוגוסט 2013, הנכסים של אוברון מדיה נרכשו על ידי חברת iWin, Inc.
האוּבֶּרִי היה שבט קלטי ששכן ליד מקורו של נהר הרון, בקנטון ואלה של ימינו (שווייץ), בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
יחד עם הננטואטס, הווראגרי והסדוני, האוברי היו חלק מהוולנסים, קבוצת שבטים שחיה בין אגם ז'נבה לבין האלפים הפניניים.
הם מוזכרים כ-Uberi בתולדות הטבע של פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
שבט האוברי שכן ליד מקורו של נהר הרון, בחלק העליון של קנטון ואלה המודרני.
שטחם היה ממוקם צפונית לסדוני, מערבית ללפונטי, מזרחית לננטואטס ודרומית להלווטים.
לאחר שהרומאים כבשו את האזור בשנים 15–16 לפני הספירה, השטח שלהם נוהל בתחילה במשותף עם מחוז רייטיה וינדליקיה תחת לגאטוס, כאשר ככל הנראה היו להם סיוויטות (מועצות עיר) משלהם באזור המנהלי של ואליס פונינה.
מאוחר יותר הם איבדו את האוטונומיה שלהם בעקבות השתלבותם ב־Alpes Graia et Poeninae על ידי קלאודיוס (41–54 לספירה), עם יצירת סיוויטס יחידה (civitas Vallensium) המשותפת עם שאר השבטים הוולנסיאנים.
לאוברי היו קשרים הדוקים עם שבט הלפונטי הסמוך והגדול יותר.
לפי פליניוס, הם היו למעשה תת-שבט של הלפונטי.
עדויות ארכאולוגיות מהאתר Gamsen-Waldmatte בבריג-גליס מצביעות על כך ששבט האוברי עבר רומניזציה חלקית בלבד.
אוברון, או שבועת מלך השדונים (J.
306) היא אופרה רומנטית בת 3 מערכות עם דיאלוג מדובר, שהולחנה בשנים 1825–1826 על ידי קרל מריה פון ובר.
האופרה האנגלית היחידה של ובר.
הלברית מאת ג'יימס רובינסון פלנצ'ה, התבססה על השיר הגרמני אוברון מאת כריסטוף מרטין וילנד, שבעצמו התבסס על האפוס הרומנטי "הואון מבורדו" (Huon de Bordeaux), סיפור צרפתי מימי הביניים.
הבכורה הוצגה בלונדון ב-12 באפריל 1826.
בניגוד לעצת רופאו, לקח על עצמו ובר את הפרויקט שהזמין השחקן-אמרגן צ'ארלס קמבל מסיבות כלכליות.
לאחר שהוצע לו לבחור בפאוסט או אוברון כנושא, הוא נסע ללונדון כדי להשלים את המוזיקה, ולמד אנגלית כדי להיות מסוגל לעקוב טוב יותר אחר הליברית, לפני הבכורה של האופרה.
עם זאת, הלחץ של חזרות, והלחנת יצירות נוספות, הרסו את בריאותו, וובר נפטר בלונדון ב-5 ביוני 1826.
כתב היד החתום של האופרה נתרם על ידי הקיסר אלכסנדר השני לספרייה הלאומית של רוסיה, שם הוא נשמר.
בכורה בקובנט גארדן, לונדון, ב-12 באפריל 1826, עם פאטון בתור רייזה, וסטריס כפאטימה, בראהם בתפקיד הואון, בלנד בתור אוברון והמלחין כמנצח.
זו הייתה הצלחה עם הדרנים רבים, וההפקה זכתה להופעות תדירות.
הליברית תורגמה לגרמנית מאוחר יותר, ב-1826 על ידי תיאודור הל, האופרה מבוצעת לרוב בתרגום הגרמני.
ובר לא היה מרוצה ממבנה האופרה כפי שהופקה בלונדון, והתכוון לשנות את היצירה עם שובו לגרמניה, אך הוא מת בלונדון לפני שהחל לעבוד על התיקון.
הגיוני להניח שהתרגום הגרמני היה מקבל את אישורו של המלחין (ושהשינויים היו נערכים בשפה זו), אבל הוא שמע אותה רק באנגלית, ולא בגרסה הגרמנית.
מאז, מלחינים וליבריסטים אחרים שינו את היצירה, ובראשם פראנץ וילנר, גוסטב מאהלר (שהכין גרסה חדשה לביצוע, סידר מחדש חלק מהקטעים והלחין מוזיקה מקשרת על סמך חומרים קיימים).
הסופר-מלחין אנתוני ברג'ס, שכתב ליברית חדשה לאוברון ועיבד את הפתיח לרביעיית גיטרה.
פרנץ ליסט ערך עיבוד לאוברטורה ב-1846 לפסנתר סולו (S.574).
עד מהרה הועלתה האופרה במקומות נוספים: לייפציג (23 בדצמבר 1826); ב-1827 בדבלין (1 בפברואר), אדינבורו (26 באוגוסט) ווינה (20 במרץ), פראג ב-1828 ובבודפשט ב-1829, עם הופעות רבות אחרות במערב אירופה משנות ה-30 ועד שנות ה-60.
הבכורה של אוברון באמריקה התקיימה בניו יורק בתיאטרון פארק ב-20 בספטמבר 1826. הוצגה לראשונה בפריז בשנת 1830 בתיאטרון איטליה (בגרמנית).
הפקה מפוארת הועלתה בצרפתית בתיאטרון ליריקה בפריז ב-27 בפברואר 1857, בניצוח אדולף דלופר, וזכתה לשבחים על ידי ברליוז.
במאה ה-20, הבכורה של המטרופוליטן אופרה הייתה ב-28 בדצמבר 1918 (העלו 13 הצגות עד 1921) עם רוזה פונסל בתפקיד רייזה, בניצוחו של ארטור בודנצקי, שגם הלחין רצ'יטטיבים במקום דיאלוג מדובר במקור.
האופרה הועלתה בפסטיבל זלצבורג ב-1932 וב-1934 בניצוח ולטר, בפסטיבל הולנד.
ב-1950 בניצוח מונטה, בפסטיבל פירנצה.
ב-1952 בניצוחו של שטידרי, ובאופרה של פריז ב-1953 עם קלויטנס.
למרות שהאופרה הועלתה לסירוגין במאה ה-20, היא הועלתה בהצלחה רבה יותר כקונצרט.
מנצחː קארל מריה פון ובראוברון, מלך האלפיםטנורצ'ארלס בלנדפוק, אלף שובבמצו סופרןהרייט קוזטיטניה, אשת אוברוןללא שירהסמיתרייזה, בת הח'ליףסופרןאן מרי פאטוןפטימה, מלווה של רייזהמצו סופרןלוצ'יה אליזבט וטריסהואון אביר בורדוטנורג'והן ברהםשרסמין, נושא כליו של הואוןבריטוןג'והן פוסטאלמנסור, אמיר תוניסמדוברקופררושנה, אשת האמירקונטראלטולייסיהארון אל ראשידמדוברצ'פמןבבקאן, נסיך תוניסאימדוברבייקרמקהלהː פיות, גברות, אבירים, בנות ים, עבדים.
האופרה מעובדת ל-2 חלילים, 2 קלרינטים (ב-A), 2 אבובים, 2 בסונים, 4 קרנות (ב-D ו-A), 2 חצוצרות (ב-D), 3 טרומבונים (אלט, טנור ובס), כלי מיתר וטימפני.
הכוונון לקלרינט, קרניים וחצוצרות הם מהפתיח.
לדוגמה, מערכה 1 נפתחת בקרן ב-D.
פיות שרות סביב אוברון, מלך האלפים הישן.
פוק, "הרוח השובבה", נכנס ומספר על המריבה של אוברון עם טיטאניה, מלכתו.
אוברון נשבע שלא להתפייס איתה, עד שיימצאו זוג אוהבים אנושים שיהיו נאמנים זה לזה בכל הסכנות והפיתויים.
פוק חיפש בכל מקום זוגות כאלה, אך לשווא.
בהתעוררו, אוברון מקלל את הנדר הפזיז שנדר.
פוק מספר לו שהאביר הואון, שהרג בדו-קרב את הנסיך קרלמן, קיבל הוראה מהקיסר קרל הגדול להגיע לבגדד, להרוג את האיש שהוא יד ימינו של הח'ליף, ולשאת לאשה את בת הח'ליף.
אוברון מחליט שהאביר והנסיכה הללו יהיו אלה שיסייעו לו להתפייס עם מלכתו.
בחלומו, מראה אוברון לאביר את רייזה, בת הח'ליף, וגורם לו להתאהב בה.
הוא נותן להואון ולנושא כליו שרסמין, קרן קסמים, שתקיעה בה מזעיקה לעזרה את אוברון.
כמו כן, מעניק לו גביע קסום המתמלא מאליו וחושף נסתרות.
הפיות נקראות לשאת את הואון למשימתו.
בארמון הארון אל ראשיד, רייזה מספרת למלווה שלה שהיא תתחתן רק עם האביר שראתה בחלומה.
כשפטימה מכריזה על הגעתו של הואון, שתי הנשים צוהלות בציפייה.
בחצר המפוארת של הארון אל ראשיד, מקהלה שרה הלל לשליטם.
רייזה מובלת לטקס הנשואין עם הנסיך באבקאן, היושב ליד הח'ליף.
הואון ושרסמין מתפרצים פנימה, הורגים את באבקאן ונמלטים עם הנסיכה ופטימה.
ספינה אמורה לקחת אותם ליוון.
בגן ביתו של האמיר בתוניס, פטימה שרה על גורלה כשפחה.
היא ושרסמין נשואים כעת, והם שרים על ילדותם.
פוק גורם להואון להופיע, ואחרי שפטימה אומרת לו שרייזה נמצאת בהרמון, הם מתכננים את החילוץ שלה.
בהרמון של אלמנסור, רייזה מקוננת על גורלה ומצליחה להעביר הודעה להואון שיוצא לשחרר אותה.
אולם במקרה הוא נתקל ברושאנה, אשתו של האמיר, שמנסה לשכנע את הואון להרוג את אלמנסור ולהתחתן איתה.
הוא מסרב, והיא מאשימה אותו באוזני בעלה.
האמיר דן את הואון למוות על המוקד.
רייזה מפצירה באמיר לחון את הואון, האמיר מסרב ומצווה לשרוף את השניים יחד.
אוברון זומן על ידי שרסמין הנושף בקרן הקסמים.
עבדיו של האמיר מתחילים לרקוד, ולאחר תקיעה שנייה בקרן, אוברון וטיטניה מופיעים.
הטוניסאים בורחים, האוהבים מועברים לחצרו של קרל הגדול, והואון זוכה לחנינה.
בהשוואה בין העלילה והמבנה הלא שגרתיים של אוברון לזה של חליל הקסם, גוסטב קובה טוען ש"אוברון חזק מספיק מבחינה מוזיקלית לעמוד בזכות עצמו".
גרוב מציין שלמרות ה"אימה הבלתי מוגמרת" של הליברית, וובר הצליח לספק אפיון מוזיקלי לדמויות הראשיות, ובו בזמן עורר בצבעוניות את הלך הרוח של הסצנות השונות; השימוש החוזר והקפדני במוטיב קריאת הקרן עוזר ליצור את הרושם של יצירה מהודקת.
קטעי הפיות של האופרה מבוצעים במוזיקה עדינה ומתוזמרת להפליא, שלעיתים קרובות מקדימה את מוזיקת הפיות של מנדלסון.
ואכן, מנדלסון ציטט את נושא הסולם היורד מהגמר של מערכה 2 ("הארק, בנות הים") בפתיחה משלו לחלום ליל קיץ.
לא ברור אם מנדלסון תכנן את כל הפתיח שלו כמחווה לוובר.
הפתיח (שקטעים ממנו מצוטט על ידי ברליוז במסכתו על כלי נגינה) המושמע בקביעות באולם הקונצרטים.
הוא מבוסס על נושאים מתוך האופרה כולל קריאת קרן הקסם; והאריה של הסופרן "אושן, מפלצת אדירה: ("Ozean, du Ungeheuer")
מערכה 1: האריה של אוברון "נדר קטלני!" ("Schreckens Schwur!")
מערכה 1: האריה של הואון "מהנערות מאומנת" ("Von Jugend auf in der Kampf")
מערכה 1: האריה של הואון "אה!
זה מראה מפואר לראות" (שלא נכלל בציטוט הגרמני)
מערכה 2: תפילת הואון "שליט השעה הנוראה הזו" ("Vater!
מערכה 2: האריה של רייזה "אושן, מפלצת אדירה" ("אוזן, דו אונגהייה")
מערכה 2: האריה של פאטימה "משרתת ערבית בודדה" ("Arabiens einsam Kind")
מערכה 3: האריה של פאטימה "הו ערבי!" ("ערביין, מיין היימאתלנד!)
מערכה 3: האריה של רייזה "אבל אתה, לב מסכן" ("Traure mein Herz")
מערכה 3: האריה של הואון "אני מתענג על תקווה ושמחה" ("Ich jub'le in Glück")
ההקלטה המסחרית הראשונה הייתה בגרמנית, בניצוח רפאל קובליק, שעל צוות הזמרים שלו נמנו בירגיט נילסון בתור רייזה ופלאסידו דומינגו כהואון מבורדו (דויטשה גרמופון, Cat.# J306, התזמורת הסימפונית של הרדיו הבווארי, Herkulesaal, מינכן, 1970, הקלטת אולפן.)
היו מספר הקלטות אחרות, כמו אלו של ג'יימס קונלון (הגרסה של מהלר) ב-EMI, מארק ינובסקי עבור RCA, וסר ג'ון אליוט גרדינר (הגרסה האנגלית המקורית על כלים תקופתיים) עבור פיליפס.
אוברוורט הוא מחוז בדרום-מרכז מדינת בורגנלנד שבאוסטריה.
אוֹבּרְוִילְיֶיה היא עיר הגובלת בפריז מצפון ונמצאת במחוז סן-סן-דני שבחבל איל-דה-פראנס.
אוברווילייה גובלת בצידה הדרומי בבולוואר פריפריק ובפריז, ממערבה ומצפונה בסן-דני, מצפונה ב"לה קורנב" וממערבה ב"פנטין" וב"בוביני" .
העיר נחתכת מצפון לדרום על ידי "תעלת סן דני" שנחנכה ב-1821 ונועדה להשטת סחורות מהעיר לנהר הסן.
העיר מוזכרת לראשונה ב-1059 בשמה הלטיני אלברטיוילאר (Albertivillare).
ניתוח אטימולוגי של שם העיר מסביר שחלקו השני של השם "וילאר" (Villiers, villier, Villers, viler, villare) משמעותו כפר או חווה חקלאית.
מקורו של החלק הראשון של השם הוא מהשם הגרמני אדלברטוס (Adalbertus) שמשמעותו "אלברט" או "אוברט".
כך שם העיר משמעותו "הכפר של אלברט".
התיעוד הראשון של אוברווילייה הוא מ-1060 כשמלך צרפת, אנרי הראשון העניק את היישוב לחברי מנזר סן-מרטין-דה-שאן שנמצא ברובע השלישי של פריז.
"מענק" זה כלל בתוכו אריסים שעיבדו את האדמות וב-1111 שחרר המנזר את האריסים מעבדותם.
ב-1182 החכיר המנזר חלק מאדמות אוברווילייה לקצבי פריז כדי שירעו את עדריהם בשדות.
ב-1221 הועברו אדמות העיר לבעלותו של בית אצולה.
בתקופה זו הוקמה באוברווילייה כנסייה בשם Vivier les Aubervilliers שהפכה לחלק מנחלתו של בית האצולה.
לאחר שדווח שפסל של מריה, שהוצב בכנסייה, הזיל דמעות היא הפכה למפורסמת ולמקום עלייה לרגל.
ב-1338 אפילו מלך צרפת פיליפ השישי ביקר במקום.
הכנסייה המשיכה להיות מוקד עלייה לרגל גם בשנים הבאות.
ב-1402 שלט במקום האציל מישל דה לליה (Michel de Laillier) שנאלץ לסגת מהעיר ב-1429 לאחר פלישת האנגלים אך חזר ב-1436. ב-1474 ביקר בעיר מלך צרפת לואי האחד עשר.
ב-1531 נמכר תואר "הלורד של Vivier les Aubervilliers" למשפחת מונטולון (Montholon) שהחזיקה בו עד 1779 ובתקופתם שיפצו את הכנסייה והוסיפו לה חזית מפוארת ומגדל.
במהלך מלחמות הדת בצרפת התחולל בקרבת העיר קרב בין קתולים ופרוטסטנטים שגרם לנזקים לכנסייה אך היא שופצה במהרה.
בתקופה זו התחזקה קדושת הכנסייה במקום ובמיוחד פסלה של "הבתולה מאוברווילייה" והתגבר זרם העולים לרגל שביקרו במקום.
נוהג זה התחזק עוד יותר לאחר שמלך צרפת לואי השלושה עשר ביקר בכנסייה שלוש פעמים.
במאה זו התפתחה אוברווילייה כישוב חקלאי ועם התפתחותה של פריז הפכה אוברווילייה לספק הירקות העיקרי של פריז ובמיוחד התפרסם הבצל שגודל ביישוב.
המאה ה-18 התאפיינה בעיצוב דמותה של אוברווילייה כישוב מאורגן כשב-1787 התקיימה הפגישה הראשונה של האספה העירונית של העיר.
ב-1789 התמרדו תושבי העיר נגד סמכותה הכמעט מוחלטת של הכנסייה הקתולית ופרסמו את רשימת ההתנגדויות שלהם לכנסייה.
ב-1790 התקיימו בחירות לתפקיד ראש העיר הראשון.
במהלך קרבות הנסיגה שניהל נפוליאון בונפרטה בתחילת המאה ה-18 כנגד מדינות הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית (תקופת מאה הימים) הגיעו אויבי צרפת עד גבולות פריז.
אוברווילייה הפכה בתקופה זו לשדה קרב כשצבא צרפת מנסה להגן על העיר (ועל פריז בכלל) אך בסופו של דבר נכשל והפרוסים כבשו את אוברווילייה.
ב-1815, לאחר חתימת חוזה פריז וסיום המלחמות הנפוליאוניות החלה אוברווילייה להתאושש כשב-1821 נפתחה "תעלת סן דני" שהאיצה את הפיתוח התעשייתי של העיר.
התפתחות העיר הואטה משמעותית ב-1832 עקב התפרצות מגפת כולרה שגרמה למותם של רבים מתושבי העיר.
התפשטותה של פריז והצורך להגן עליה הביאו לבניית מבצר אוברווילייה ב-1843 שהיה חלק מחומת טייר.
המחצית השנייה של המאה המשיכה להתאפיין בפיתוח תעשייתי של אוברווילייה (כחלק מהמהפכה התעשייתית שהתחוללה באירופה) ונבנו מפעלים שונים לכמיקלים, חומרי בידוד, עיבוד בשר, שמנים תעשייתיים, זכוכית, טקסטיל ועוד.
ב-1877 הגיעה קו החשמלית מפריז עד מרכז אוברווילייה.
התרחבות התעשייה משכה למקום מחפשי עבודה מצרפת עצמה אך גם ממדינות שכנות שמצאו בעיר אפשרויות תעסוקה ומגורים זולים.
רב תרבותיות זו היא עדיין מאפיין את אוברווילייה.
במאה העשרים התחזקה ההגירה של יוצאי אפריקה ומדינות צפון אפריקה לצרפת, הגירה שנתמכה ב"חוק איחוד משפחות" שהעביר ב-1976 ראש ממשלת צרפת, ז'אק שיראק.
בגלל יוקר הדיור בפריז עצמה נדדו מהגרים אלו לערים שבשולי פריז ורבים התיישבו באוברווילייה.
התיישבות של אוכלוסייה דלת אמצעים בערים בשולי פריז הפכה ערים אלו, ואוברווילייה בתוכם, לשכונות מצוקה.
בינואר 1970 התפרסם דבר מותם של חמישה מהגרים בשכונה בגלל חנק שנגרם מאלתור מערכת חימום בדירה בה גרו.
האירוע הפנה זרקור לתנאי חייהם של המהגרים לצרפת והביא להפגנות של המחנה הקומוניסטי, בהובלת דמויות ידועות כמו מישל רוקאר (לימים ראש ממשלת צרפת) וז'אן-פול סארטר, לשיפור היחס לאוכלוסייה זו.
העלאת הפרשה לסדר היום הביאה לביקור של ראש ממשלת צרפת, ז'אק שבאן-דלמאס, באוברווילייה.
במאה ה-21 החלו תהליכים לשדרוג העיר כשבמסגרת זו נהרסים מבני תעשייה ישנים לטובת מבני משרדים חדשים, שלוחות של אוניברסיטאות, מרכזים מסחריים ועוד.
נעשה גם מאמץ לחדש את בתי המגורים.
מזג האוויר באוברווילייה מושפע בעיקר מהאוקיינוס האטלנטי אך השפעה זו משוככת באגן בה בנויות פריז והערים סביבתה.
מזג אוויר זה מתאפיין במיעוט גשמים (במיוחד באביב) ובפער טמפרטורות הנגרם בעיקר מטמפרטורות נמוכות במיוחד בחורף.
בניתוח מדידות שנערכו בשנים 1971–2000 נמצא שהטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.4 מעלות צלזיוס בטווח טמפרטורות שנתי של 15.5 מעלות צלזיוס.
בתקופה זו כמות המשקעים השנתית הממוצעת המצטברת הייתה 639 מ"מ, עם 10.3 ימי משקעים בינואר ו-7.8 ימים ביולי.
עבור התקופה 1991–2020 נערך מחקר דומה שמצא שהטמפרטורה השנתית הממוצעת שנצפתה הייתה 13.3 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית המצטברת הממוצעת הייתה 667.4 מ"מ.
מחקרים מהמאה ה-21, הכוללים תחזיות ל-2050, מצביעים על שינויים אקלימיים עתידיים באגן פריז בגלל אפקט החממה הנובע מצפיפות עירונית ויצירת "אי חום עירוני".
מחקרים גאולוגיים הראו שקרקעיתה של אוברוויליה עשירה בגבס.
ממצא זה משפיע על תכנון פרויקטי בנייה בגלל נטייתו של הגבס להתמוסס במי גשמים המחלחלים לקרקע.
במקומות בהם הייתה המסה מוגברת של גבס על ידי המים קיימת סכנה להיווצרות בולענים ולקריסת הקרקע.
כך למשל ב-1960 נוצר בעיר בולען בקוטר ובעומק של כ-15 מטר בגלל קרקע עשירה בגבס.
העיר מישורית למדי כשגובה הקרקע הממוצע הוא 43 מטרים מעל פני הים כשהנקודה הנמוכה ביותר היא 33 מטרים והגבוהה ביותר היא 64 מטרים.
קיימת התגבהות הקרקע ככל שמצפינים מפריז אך באופן מינורי.
במהלך מאתיים שנה ויותר גדלה אוכלוסיית אוברווילייה בצורה משמעותית ובמיוחד בחצי השני של המאה ה-20 עם התגברות ההגירה לצרפת.
יחד עם זאת ניתן לראות ירידה באוכלוסייה בשלהי מאה זו הנובעת מצד אחד מצמצום מקומות עבודה עקב סגירת מפעלים ומצד שני בההתדרדרות איכות החיים בעיר עקב הגעת אוכלוסייה ענייה וגורמי פשיעה.
בסקר שנערך בעיר ב-1999 בנוגע לארץ הלידה של תושבי העיר עלו הממצאים ש-37% מתושבי העיר הם מהגרים מחוץ לצרפת:
63% הם צרפתים שנולדו בצרפת עצמה
3% הם צרפתים שנולדו במדינות צרפת מעבר לים
2% הם צרפתים שלא נולדו בצרפת או במדינות צרפת מעבר לים
6% הם מהגרים מאחת ממדינות האיחוד האירופי
26% הם מהגרים שלא מאחת המדינות לעיל
מחקר דומה שבדק פילוח האוכלוסייה לפי גיל מצא שמבין הצעירים בעיר מתחת לגיל 18 כ-75% הם מהגרים.
מחקר על מוביליות האוכלוסייה בעיר בשנים 1982–1999 מצא שיעור ניידות גבוה מאוד כך שרק שליש מאוכלוסיית העיר נשארה יציבה בתקופה זו.
הנטייה הפוליטית של תושבי אוברווילייה היא למפלגות השמאל כך שהמאבק המתנהל, בשנים האחרונות, הוא בין המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לבין המפלגה הקומוניסטית של צרפת.
כך למשל ניצחה ב-2008, בבחירות המוניציפליות, המפלגה הסוציאליסטית בעוד שבבחירות של 2011 ניצחה המפלגה הקומוניסטית.
הגישה התחבורתית לעיר נוחה כשאוטוסטרדה A1 חוצה אותה מצפון לדרום ושתי אוטוסטרדות חולפות דרכה ממזרח למערב: בולוואר פריפריק בחלקה הדרומי ו-A86 בחלקה הצפוני.
לעיר גישה מהירה, דרך 1A, לנמל התעופה לה בורז'ה ולנמל התעופה שארל דה גול.
בעיר מתקיים מזה שנים שירות אוטובוסים בין מרכז העיר לפריז של חברת RATP.
קו רכבת בין פריז לצפון צרפת עובר דרך אוברווילייה.
כמו כן עובר בעיר קו RER לשדה התעופה דה גול.
ב-2005 החל פרויקט הארכת קו 12 של הרכבת התחתית של פריז (המטרו) כך שיגיע עד תחנת בית העירייה של אוברווילייה .
פתיחת מספר תחנות מטרו בעיר החלה ב-2012 והסתיימה ב-2022.
קיימות תוכניות להארכת קווי רכבות חשמליות כך שתעבורנה בעיר כשבינתיים עושים תושבי העיר שימוש בטראם שעובר בערים השכנות.
מתוך מאגר הדירות בעיר כ-93% הם מגורים ראשיים, 1% דירות נוספות ו-6% הן דירות ריקות.
היקף הבעלות על דירות באוברווילייה כ-28% לעומת כ-40% במחוז סן-סן-דני וכ-57% בכלל צרפת (נכון ל-2018), נתון המאפיין אוכלוסייה מעוטת אמצעים.
כ-6% מהדירות הללו הן בתים צמודי קרקע ו-90% הן דירות בבתי קומות.
על פי החוק מחויבת מועצת העיר להבטיח שלפחות 25% מהדירות בעיר יועדו לדיור ציבורי ונכון ל-2022 מעל 31% מהדירות בעיר מוגדרות כך.
אוברווילייה נהנית במאה ה-21 מהתפתחות של מרכזי מחקר, מסחר ושירות כשבין השאר הוקמו בה בנייני משרדים של חברות גדולות (כמו חברת סן-גובן ), מרכזי מחקר אקדמיים כמו "קמפוס קונדורסה" , מרכזי מסחר , אולפני טלוויזיה, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, שלוחת אוניברסיטת הסורבון והקונסרבטוריון האזורי אוברווילייה-לה קורנוב.
תהליכים אלו מתרחשים במקביל לסגירתם והתפנותם של מחסנים ושטחי תעשייה ומביאים להגעת אוכלוסייה איכותית יותר לעיר.
מרכז אוברווילייה נכלל בפרויקט התחדשות עירונית שהושק ב-2007.
כפי שהוזכר לעיל, עוברת אוברווילייה טרנספורמציה של מעבר מתעשייה קונבנציונלית לתעשייה מתקדמת, במיוחד בתחום המתכת (מעליות, מנועים, חלקי מטוסים, חלקים למכוניות ורכבות, תחזוקת ציוד ועוד).
במקביל הואץ המעבר של חברות צרפתיות לעיר כחלק מחיפוש נדל"ן מסחרי במחירים סבירים (ביחס למרכז פריז).
חברות אלו עוסקות בתחום ביטוח, תקשורת, בידור, הלבשה ועוד כך שכ-77% מהמשרות המוצעות בעיר הן בתחומי השירותים, התחבורה והקמעונאות.
ההערכה היא שנכון ל-2008 כ-30,000 משרות מוצעות בעיר.
באוברווילייה פועלים 14 גני ילדים, 15 בתי ספר יסודיים וארבע בתי ספר תיכוניים.
עיריית אוברווילייה קידמה, באופן היסטורי, מדיניות של קידום בריאות התושבים ובריאות הקהילה כשבין השאר הקימה, בשנות ה-60 של המאה ה-20, מרכז בריאות עירוני וכן השקיעה במחקר בנושא הרעלת עופרת ונושאים אחרים.
אוברווילייה הייתה אחד מאתרי הפיילוט הראשונים, ב-2001, להקמת סדנאות בריאות עירוניות תוך שיתוף התושבים בבחירת נושאי המיקוד (למשל בריאות הנפש).
בעיר פועלים מספר בתי חולים ומרפאות ציבוריות:
בית החולים האירופי של פריז לה רוזריי
בית החולים הפסיכיאטרי קלו בנארד
מרכז הבריאות העירוני דוקטור פסק
עיריית אוברווילייה שואפת לטפח חיי תרבות בעיר תוך שיתוף פעולה עם תושבי העיר במסגרת עמותות שונות.
בין השאר מתקיימים בעיר פסטיבלי מוזיקה, תיאטרון המופעל על ידי חברי קומונה, קולנוע וסטודיו, ספריות, מרכז לאמנויות פלסטיות, קונסרבטוריון למוזיקה, תיאטרון מחול ועוד.
בעיר קיים חדר כושר ושני אצטדיונים.
קיימים בעיר מועדוני ספורט בשלל תחומים ובהם כדורגל, אתלטיקה, כדורסל, בדמינגטון, חתירה, רכיבת אופניים, אגרוף, סיף, טניס, טניס שולחן, כדורעף, מרוצי שדה, פטנק ועוד.
באולימפיאדת פריז, שנערכה ב-2024, הייתה אוברווילייה שותפה בקיום המשחקים ובאירוח ספורטאים.
"תעלת סן דני" נחנכה ב-1821 ואיפשרה השטת סחורות מהעיר לנהר הסן.
בגלל הבדלי גבהים בין העיר לסן נבנו לאורכה כשבעה תא שיט שנועדו להתגבר על פער גבהים של כ-28 מטר.
עם צמצום מפעלי התעשייה לאורך התעלה הופסקה, כמעט לחלוטין, השטת סחורות וחומרי גלם בתעלה.
תוכניות שונות הוכנו כדי להפוך את התעלה וגדותיה לפארק ציבורי לשייט ומנוחה כשב-1983 הותר לספינות שאינן לצורכי מסחר לשוט בתעלה.
כנסיית נוטרדאם דה ורטו דה אוברווילייה שנבנתה במאה ה-15 ושימשה מוקד עלייה לרגל לצליינים שהאמינו שפסל "הבתולה מאוברווילייה" שמוצב בה מחולל ניסים.
הכנסייה רשומה כאתר היסטורי של צרפת.
הכנסייה עתירה בויטראז'ים צבעוניים בחלונות.
מבצר אוברווילייה שנבנה באמצע המאה ה-19 כחלק ממערכת הביצורים שהגנה על פריז.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 שימש המבצר כמעבדת ניסויים בתחום הרדיואקטיביות לבני הזוג פרדריק ז'וליו-קירי ואירן ז'וליו-קירי כשבהמשך שימש המבצר את צבא צרפת לניסויים בתחום זה.
לאחר סגירת המעבדות התברר שקירות המבצר ספגו קרינה והשהייה בתחום המבצר מסוכנת כך שניתן להתרשם רק מחלקו החיצוני.
רובע מלדררי שהיה רובע סלמס ועבר בשנים 1975–1984 מהפך שכלל סגירת רחובות והפיכתם למדרחובים, הוספת גגות ירוקים, בניית חצרות מרוצפות, שתילת גינות ציבוריות קטנות, הצלת מדרכות, תוספת שירותים לאזרחים (כמו גני ילדים, מועדוניות) ועוד.
בית העירייה נבנה במאה ה-19 והורחב ב-1926. כולל בתוכו מספר פריטים היסטוריים.
לאוברווילייה הסכמי ערים תאומות עם הערים הבאות:
האוברטורה של קוריולאנוס (או קוריולאן על פי ההגיה הגרמנית), אופוס 62 מאת לודוויג ואן בטהובן היא אוברטורה מוזיקלית למחזה הטראגי פרי עטו של היינריך יוזף פון קולינס על חייו של המצביא הרומאי גאיוס מרקיוס קוריולאנוס.
היצירה בוצעה לראשונה במרץ 1807, לצד הסימפוניה הרביעית שלו וקונצ'רטו לפסנתר מספר 4.
ראשית המאה ה־19 הייתה תקופה מורכבת במיוחד בחייו של בטהובן.
כיבושי נפוליאון עוררו אימה באירופה ועוררו אצל בטהובן סערת רגשות, בעיקר משום שהקדיש במקור את הסימפוניה השלישית שלו אליו, אך חזר בו לאחר שנפוליאון הכריז על עצמו כקיסר.
האוברטורה נכתבה על בסיס מחזאהו של פון קולינס אודות חייו של גאיוס מרקיוס קוריולאנוס, שבגד במולדתו, ניסה לכבוש את רומא אך נכשל הודות לתחנוני משפחתו ונרצח בידי בני בריתו לשעבר.
דמותו של קוריולאנוס כגיבור טרגי, המונע דרך אינטרסים ורגשות נקמניים מוצגת באוברטורה בסולם המרכזי שבטהובן משתמש בו כדי לתאר פאתוס ורגשות(דו מינור).
פעמים רבות סולם היצירה משתנה לסולם מז'ורי, אם זה סולם מקביל (מי במול מז'ור הוא הסולם המקביל של דו מינור), או היחסי (דו מז'ור),בעיקר כדי לתאר את ניסיונות משפחתו וקרוביו להרגיעו מרגש הקרב.
על פי המחזה של פון קולינס, קוריולאנוס מתאבד, בעוד שבגרסאות אחרות לסיפור, כגון מחזהו של שייקספיר, הוא נבגד ונרצח.
פריץ ריינר (הפילהרמונית של שיקגו)
הרברט פון קאראיאן (הפילהרמונית של ברלין)
אוג'יג'י (Ujiji) היא עיר במערב טנזניה.
היא ממוקמת בערך 10 ק"מ דרומית לקיגומה.
אוג'יג'י התפתחה בעקבות הסחר בעבדים ומתיישביה הראשונים היו ערבים.
ליד השוק העירוני עובר נתיב ששימש בעבר לסחר בעבדים.
ב-1858 הגיעו ספיק וברטון לחופי אגם טנגניקה לראשונה; העיר היא גם מקום המפגש של דייוויד ליווינגסטון והנרי מורטון סטנלי, ב-1871. במקום המפגש קיים כיום גלעד המנציח את הפגישה, בשם "אנדרטת ד"ר ליווינגסטון".
ב-1878 הקימה החברה המיסיונרית הבריטית תחנה במקום.
אוֹבֶרְן היה חבל במרכז צרפת, בין השנים 1972 לסוף 2015. בתחילת 2016 הוא אוחד עם החבל רון-אלפ במסגרת רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית החבל המאוחד נקרא זמנית אוברן-רון-אלפ.
בירת החבל היא העיר קלרמון-פראן (צרפתית: Clermont-Ferrand).
מקור השם אוברן הוא בשבט הגאלי ארברן, השבט שבראשו עמד המלך ורקינגטוריקס (בצרפתית נהגה שמו ורסנז'טוריקס) ערב הפלישה הרומאית לגאליה.
בשנת 52 לפנה"ס ניצח ורקינגטוריקס את צבאותיו של יוליוס קיסר בקרב ז'רגוביה, אשר עיכב את כיבושה של גאליה על ידי הרומאים אך לא מנע אותה.
במאה החמישית תיאר המשורר סידואן אפולינר (Sidoine Apollinaire) ביצירותיו את אורח החיים בחבל בתקופת חייו.
במאה השביעית היה אוברן במרכז סכסוך שליטה בין הפרנקים לאקיטנים.
לאחר שנכבש על ידי הקארולינגים סופח החבל לממלכת אקיטן ומתקופה זו ואילך החלו אציליה של אוברן לשאוף לעצמאות.
במאה העשירית נלחמו על השליטה בחבל רוזני פואטייה וטולוז.
במהלך ימי הביניים חולק החבל בין ארבע ריבונויות פיאודליות:
רוזנות אוברן (ריבונות שנוצרה בסביבות שנת 980 לספירה).
המחוז הבישופי של קלרמון (ריבונות שהופיעה במקביל לרוזנות, כנראה ככח-נגד מולה).
רוזנות קלרמון-פראן, שנוצרה בסביבות שנת 1155 בעקבות חתירה תחת שלטונו של הרוזן הלגיטימי.
רוזנות זו הפכה לרשמית בשנת 1302 וכונתה Dauphiné d'Auvergne.
"האדמה המלכותית של אוברן", שהופיעה בשנת 1360 כחלק מדוכסות אוברן.
אוברן הייתה בת-חסות של בני משפחת המלוכה הצרפתית.
במהלך מלחמת מאה השנים סבל החבל מפלישות חוזרות ונשנות וישוביו נהרסו ונבזזו.
בשנת 1424 עבר החבל לשליטת בית בורבון מידיה של השושלת הקפטינגית.
ב-1531, עם בגידתו של שארל השלישי דוכס בורבון, טרם הסיפוח לשליטתו הישירה של מלך צרפת, עברה השליטה באוברן בירושה לידי קטרינה דה מדיצ'י.
בשנת 1790 חדל החבל ההיסטורי מלהתקיים כישות פוליטית.
רק תחת שלטונה של הרפובליקה הרביעית, עת חולק מחדש הניהול האדמיניסטרטיבי של המחוזות בצרפת, הפכו ב-1972 חלקיה של אוברן למחוזות רשמיים במדינה.
החבל אוברן נתחם בגבולות שונים מאילו של החבל ההיסטורי וחולק לארבעה מחוזות:
מחוז אלייה חופף פחות או יותר למחוז ההיסטורי בורבונה (Bourbonnais).
מחוז הוט-לואר כולל בתוכו את אזור ולה שהיה שייך למחוז ההיסטורי לנגדוק (Languedoc) וחלקים מהמחוז ההיסטורי ליונה (Lyonnais).
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר וישי מקום מושבה של ממשלת צרפת הכבושה.
המועצה האזורית של אוברן ממוקמת בעיירה שמלייר (Chamalières) ומועסקים בה כ-230 עובדים.
המועצה מורכבת מ-47 נציגים מארבעת מחוזותיו של אוברן השייכים:
בבחירות האזוריות של שנת 2004 זכתה המפלגה הסוציאליסטית במספר המושבים הרב ביותר, כשהמפלגה האזורית המאוחדת למען חבל אוברן מפגרת אחריה במעט.
גם למפלגה הקומוניסטית ולמפלגת הירוקים נציגות במועצה.
במהלך התקופה שקדמה לבחירות הועלתה ההצעה לאחד את החבל עם החבל השכן לימוזן (Limousin), הצעה שזכתה להתנגדות בלימוזן ונראה כי לא תיושם בקרוב.
נכון לינואר 2007 מכהן רנה סושון (René Souchon) מהמפלגה הסוציאליסטית כנשיא החבל.
העיר הראשית בחבל אוברן ובירתו היא קלרמון-פראן (Clermont-Ferrand), ומתגוררים בה כ-400,000 תושבים (כשליש מתושבי החבל).
רכס משתרע על חלק גדול משטחו של החבל.
הרכס, מסיב שנוצר בתקופת הפלאוזואיקון, מכסה כשישית משטחה של צרפת.
גילם של הרי-הגעש הצעירים ביותר באזור הוא 8,000 שנה, והם יוצרים את השדה הגעשי שן דה פוי.
בצפון החבל, מחוז אלייה, טופוגרפיה הררית פחות המאופיינת בגבעות.
הפסגה הגבוהה ביותר באוברן היא זו של ההר במסיב וגובהה 1,886 מטר.
הקרקע הגעשית של החבל פורייה ביותר.
אוברן מתאפיין בנוף הררי ירוק ובשדות מרעה נרחבים התומכים בענף החקלאות באזור.
אוברן הוא חבל מתועש למדי.
התעשייה העיקרית בחבל היא תעשיית הצמיגים ובראשה חברת מישלן (Michelin), המובילה העולמית בתחום, וחברת דאנלופ (Dunlop).
בנוסף, מאופיינת התעשייה המקומית במגוון רחב של תעשיות קטנות ומקומיות.
הקרקע באוברן היא קרקע עשירה במינרלים, שמקורות רבים שלהם הפכו בעשורים האחרונים ממוסחרים ושייכים כיום לחברות פרטיות, בהן יצרנית המים המינרליים הגדולה וולויק (Volvic).
העיר תייר (עיר) (Thiers) נחשבת לאחד ממרכזי הייצור האיכותיים באירופה לסכינים ולכלי מתכת קטנים.
התיירות היא תעשייה חשובה באוברן.
כ-26 מיליון תיירים מבקרים בחבל מדי שנה ומוציאים סכום כולל של 2.5 עד 2.8 מיליארד אירו, כ-7% מהתמ"ג של החבל.
כ-2.5% עד 3% מהתיירות בצרפת מקורה באוברן.
באוברן מעיינות תרמיים רבים המהווים מוקד משיכה תיירותי לאזור.
מעיינות לה-בורבול (La Bourboule) התגלו סמוך לשנת 1875 בשרשרת העמקים ונפתחו מיד אחר-כך כמרכז מעיינות מרפא מצליח למבקרים, בל תנועה של 10,000 תיירים בשנה.
כיום, עם זאת, מספר המבקרים באתר נמוך בהרבה.
גם העיר וישי התפתחה סביב תעשיית המעיינות בסמוך אליהם נבנתה.
שרשרת העמקים מושכת לאזור תיירים רבים בשל הנוף המרהיב הנשקף בסביבתה וממנה.
בשנת 1977 הוקם "הפארק הלאומי הרי הגעש של אוברן" ובשנת 2002 נוספה אליו אטרקציה תיירותית בשם "וולקאניה", מעין פארק שעשועים לכל המשפחה הבנוי סביב נושא הרי הגעש.
באוברן כמה אתרי ספורט חורף, ביניהם אתרי סקי ומסלולי סקי למרחקים.
בחקלאות בחבל מועסקים 41,000 עובדים או 8.5% מכח העבודה באזור, כפליים מהממוצע הארצי.
באזורים ההרריים בחבל, החקלאות העיקרית היא חקלאות הרבעה, רובה מיועדת לגידול פרות לחליבה.
תעשיית הגבינות באוברן מפותחת מאוד והיא מספקת כרבע (50,000 טון בשנה) מתעשיית גבינות ה-AOC, התקן הצרפתי למקורם הגאוגרפי של מוצרי חקלאות ומזון, של צרפת.
בנוסף, מתאפיינת החקלאות בחבל בגידול עדשים ירוקות, חיטה, תירס, חמניות, סלק מתוק ובגידול בקר לבשר.
אוברן מארחת בחודש אוקטובר בכל שנה את ועידת הגידול וההרבעה, היחידה מסוגה באירופה.
חברת Limagrain, יצרנית הזרעים הרביעית בגודלה בעולם, יושבת קרוב לבירת החבל, קלרמון-פראן.
הגאוגרפיה ההררית של האזור מנעה לאורך ההיסטוריה התפתחות עירונית רחבה ואת השפעותיה.
מאז המאה ה-19 מתאפיין החבל בעזיבה של כפרים ומעבר, בעיקר של בני הדור הצעיר, לשטחים עירוניים.
שיעור העירוניים באוכלוסיית החבל הוא 60% ובקלרמון-פראן, כאמור, מתגוררת כשליש מהאוכלוסייה.
חבל אוברן המודרני מאגד בתוכו אזורים הטרוגניים מבחינה תרבותית.
אוברן ההיסטורי מורכב ממחוזות קנטל ופוי-דה-דום וכמו כן מחלק ממחוז הוט-לואר.
באזורים אלו נשמרה עד היום תרבות ששורשיה בתרבות ההיסטורית של החבל.
זאת, מבחינת הניב הלשוני המדובר בם, התרבות הקולינרית והמוזיקה.
המלחין הצרפתי, ז'וסף קנטלוב, אסף ותיזמר שירי רועים מאוברן ופרסם אותם בשם "שירי אוברן".
המטבח האוברניאי מאופיין בבישול כפרי ופשוט, מבוסס על ירקות וגידולים חקלאיים מהאזור.
תעשיית המזון הביולוגי חזקה בחבל ומוצרים חקלאיים רבים המיוצרים בחוות משפחתיות באוברן מיוצאים לאזורים אחרים של צרפת.
בחבל מתגוררים, לצד דוברי צרפתית כשפת-אם, תושבים ששפת אמם היא האוקסיטנית.
בעידן בו השפות האזוריות באירופה הולכות ונכחדות, נוכחות הניבים המקומיים באוברן עדיין חזקה.
מסקר שנערך בשנת 2006 עולה כי 61% מתושבי החבל מבינים ברמה זו או אחרת את השפה המקומית, בנוסף לצרפתית.
22% מהמשיבים אמרו כי ההבנה שלהם היא ברמה גבוהה מאוד או ברמת שפת-אם.
אוברי דה גריי הוא סופר וחוקר גרונטולוגיה ביו-רפואי בריטי במחלקה לגנטיקה באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה.
דה גריי נולד בלונדון, אנגליה ובה גם למד וגדל.
סיים תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת קיימברידג', ב-1985 ועבד בחברת מחשבים בריטית בשם Sinclair Research Ltd, בקיימברידג'.
נישא לגנטיקאית אדלייד קרפנטר ודרכה התוודע לנושא המלחמה בהזדקנות.
דה גריי משמש כיום כעורך בארבעה כתבי-עת מדעיים, ובהם Mitochondrion, וכן - Current Stem Cell Research & Therapy.
בנוסף לכך הוא עורכו הראשי של Rejuvenation Research, כתב-העת המדעי הרשמי היחיד שעוסק בתחום יוצא הדופן שדה-גריי חוקר, עיכוב ההזדקנות.
עוד הוא מכהן, כעמית באגודה האמריקאית לחקר הזקנה, אגודת ההזדקנות האמריקאית, האגודה הבריטית לחקר ההזדקנות, האגודה לחקר המיטוכונדריה, וחבר הוועדה המייעצת של מכון המחקר Singularity Institute של הממציא האמריקאי ריי קורצווייל.
דה גריי הוא גם אחד משני המייסדים והיה היושב ראש של קרן מתושלח.
ב-2009 הוא עזב את קרן מתושלח, לצורך הקמת קרן נפרדת משלו - SENS Foundation (ראשי תיבות של: Strategies for Engineered Negligible Senescence) (הקרן לעצירת ההזדקנות, או הקרן לקידום ביוטכנולוגיות לחידוש הנעורים) (מילולית: קרן לאסטרטגיות ליצירת הזדקנות זניחה), העוסקת במימון ועריכת מחקרים בנושא עיכוב תהליך ההזדקנות.
כיום הוא המדען הראשי של קרן זו.
ספרו הראשון The Mitochondrial Free Radical Theory of Aging יצא לאור ב-1999 בהוצאת R G Landes Co, ועל סמך ספר זה העניקה לו אוניברסיטת קיימברידג' את הדוקטורט, ב-2000. ספרו השני, Ending Aging, יצא לאור ב-2008 בהוצאת St.
Martin's Griffin, והוא ספר מדע המיועד לקהל הרחב.
בנוסף לשני ספריו, דה-גריי פרסם יותר מ-45 מאמרים מדעיים בכתבי-עת רשמיים, וכן הוזמן לחבר כ-20 פרקים עבור ספרי מחקר של מדענים אחרים.
דה גריי התפרסם בשל הנוסחה התאורטית שפיתח, אשר אמורה לרפא את תהליכי ההזדקנות ה"טבעיים" בקרב בני אדם ולהשאיר את הגוף צעיר.