tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר התמ"ל הוא המזון היחיד אותו צורך התינוק במשך חודשי חייו הראשונים, ישנה חשיבות גדולה לכך שהוא אכן יכלול את כל אבות המזון, המינרלים והוויטמינים להם זקוק התינוק להתפתחות תקינה.
חלק מהיצרנים משווקים תמ"ל בדרגות שונות, כאשר כל דרגה מותאמת לקבוצת גיל של ילדים, ומנסה לספק את המרכיבים הדרושים להם ושמותאמים ליכולות של מערכת העיכול באותו הגיל.
לרוב החלוקה היא לדרגות 1, 2 ו-3.
תרכובות ברום היא חברה מקבוצת כימיקלים לישראל המייצרת מוצרים מברום.
לחברה מפעל בנאות חובב, הגדול ביותר באזור התעשייה.
מפעל זה הוא בין המפעלים החשובים בייצור מוצרי ברום בעולם.
הוא מפיק כשליש מכלל המתיל ברומיד בעולם כולו, מייצא כימיקלים רבים שאינם מיוצרים בשאר העולם ומוצריו ידועים באיכותם.
לחברה רשת שיווק מסועפת ברחבי העולם ומפעלים נוספים.
המפעל מייצר כשבעים מוצרים שונים, המשמשים למזון, דלק, צבעים, קוסמטיקה, חומרי צילום, חומרי הדברה, חומרים למניעת התלקחות, חומרים לטיפול במים, מוצרי ביניים לתעשיית התרופות, כימיקלים לתעשיית קידוחי הנפט, מוצרי הדברה לחיטוי קרקע המשמשים בחקלאות ועוד.
את הברום מפיק המפעל בעיקר מים המלח.
בשנת 1956 הוחל בהפקת ברום מים המלח בנוסף לאשלג, על ידי חברת בת שהוקמה לשם כך, "ברום ים המלח".
כבר אז עלה הרעיון להקים מפעל לייצור תרכובות ברום, תוך ניצול הסמיכות למפעל כריית הברום והערך המוסף הגבוה של התרכובות לעומת הברום הגולמי.
לצורך כך, הוקמה בשנת 1959 חברת תרכובות ברום.
המוצר העיקרי של החברה יועד להיות בתחילה מתיל ברומיד.
בשנת 1961 הוחל בהקמת מפעל החברה בבאר שבע והוא נפתח בתחילת 1963. המפעל פעל כולו לייצוא ובשנתו השנייה ייצא מוצרים בערך קרוב לחצי מיליון דולר.
ביולי 1965 נחנך במפעל מתקן לייצור ברומיטים.
בשנת 1971 הוכנסה תרכובות ברום תחת הנהלה אחת עם ברום ים המלח לשם הגברת התיאום.
באותה שנה כשליש מתוצרת הברום מים המלח הועבר לתרכובות ברום לייצור ברומידים.
הייתה זו גם השנה הראשונה בה העבירה החברה תמלוגים, לאחר שהתגברה על ההפסדים משנים קודמות.
באותה עת הועסקו במפעל כ-120 עובדים.
בעקבות שינויים בביקושים העולמיים עבר אז המפעל מייצור עיקרי של מתיל ברומיד לייצור אתיל ברומיד..
לאורך שנות ה-70, המשיכה החברה להיות רווחית ולהתרחב.
רוב התוצרת של החברה נמכרה באירופה.
בשנת 1977 חתמה החברה הסכם עם חברת אמרי למכירת מוצריה בארצות הברית.
עם ההחלטה על הקמת אזור התעשייה רמת חובב, הוחלט להקים באתר מפעל נוסף של תרכובות ברום.
בניית המפעל החלה בשנת 1976, והוא נחנך בנובמבר 1978.
תרכובות ברום הוא בין המזהמים העיקריים בנאות חובב.
בשנת 1978 פורסמו טענות על עובדים שהיו לעקרים עקב חשיפה לחומרים במפעל.
המפעל אף הפסיד בתביעות של עובדים אשר עבדו במפעל ולקו במחלות קשות.
במאי 2004 נקנס המפעל בסך חצי מיליון ש"ח בגין פליטת מזהמים בין השנים 2003-1998..
ב-2007 הגישו מספר תושבים מהישוב ואדי נעים תובענה ייצוגית נגד החברה, שהסתיימה ב-2012 בפשרה לפיה החברה תשקיע כמיליון ש"ח בפרויקט חברתי לטובת התובעים, ובנוסף עוד כ-9 מיליון ש"ח לצמצום החומרים הנפלטים מהמפעל.
המשרד להגנת הסביבה ערך מספר בדיקות פתע במפעל, ומצא דרך קבע חריגות בפליטת כימיקלים מסוכנים.
בין השאר נמצאו חריגות של אלפי אחוזים בדיכלורומתאן (מתילן כלוריד) המשפיע על מערכת העצבים ומוכר כחומר מסרטן.
כיום, החברה מאמצת מדיניות קפדנית ופעילה בנושאי בטיחות ואיכות הסביבה.
בהקפדה מלאה מתבצע הטיפול בפסולת, הכולל:
טיפול בשפכים: בתהליך זה מיושם העיקרון של מחזור מרבי של חומרי גלם.
הטיפול כולל נטרול השפכים ופירוק החומרים האורגנים הנותרים בהם.
טיפול בפליטות לאוויר: בכל הארובות של מתקני הייצור יש מערכות להשבת חומרי גלם חזרה אל תהליך הייצור.
כמו כן מותקנים מכישי ניטור רציף המתוכנתים להפסקת הייצור כאשר הריכוזים מתקרבים לתקן הרשמי המותר לפליטה.
טיפול בפסולת מוצקה: פסולת אורגנית מוצקה מועברת למתקן ייחודי, שם היא עוברת פרוק והשבה של הברום, אשר ישמש לאחר מכן כחומר גלם לייצור.
החברה אף זכתה במקום הראשון בתחרות "פרס האיכות הלאומי בתעשייה" בשנים 1998 ו-2001.
במשך שנים רבות שילמה כיל תמלוגים למדינת ישראל על בסיס שווי הברום בכניסתו למפעל תרכובות ברום, ולא על פי שווי המוצרים שיוצרו ממנו.
טענת החברה הייתה שהדבר נעשה בהסכמת המדינה.
לראיה הובאו פקידי מדינה בעת הפרטת החברה שטענו שבתשקיף למכירת החברה נכתב שהתמלוגים מחברת תרכובות ברום היא אפס, ועל סמך הנחה זאת נמכרה החברה במחיר גבוה יותר.
מנגד טענה המדינה שהסכם התמלוגים עם כיל ציין שהתמלוגים מחויבים על פי המוצרים שהתשלובת מוכרת, וחברת תרכובות ברום היא חלק מהתשלובת.
בבוררות שהסתיימה במאי 2014 נתקבלה עמדת המדינה והחברה חויבה לשלם תמלוגים לאחור.
בנוסף, עלו טענות שכיל מוכרת את הברום ל"תרכובות ברום" במחיר נמוך מדי, על מנת לגלגל רווחים ממפעלי ים המלח לתרכובות ברום ובכך להימנע מתשלום תמלוגים.
על פי טענת החברה, בשנים 2007-2014 הפסיד המפעל בנאות חובב מעל מיליארד וחצי שקלים ועל כן יש צורך בתוכנית התייעלות הכוללת פיטורי עובדים.
מנגד טען ירון זליכה, שנשכר על ידי ועד העובדים, שהחברה עושה הפרדה מלאכותית בין ייצור תרכובות הברום לבין הפקת הברום, ושהסתכלות כוללת על פעילות הברום של כיל מראה שהיא רווחית.
החברה הוקמה כשותפות בחלקים שווים של ברום ים המלח וחברה בריטית.
בשנת 1969 ביקשה החברה הבריטית למכור את חלקה למשקיע מארצות הברית, בשם ויליאם אברמוביץ, אולם העסקה לא יצאה אל הפועל ובמקום זאת רכשו מפעלי ים המלח ומכתשים של כור תעשיות כל אחת רבע מהחברה.
בשנת 2000 רכשה תרכובות ברום את כימדע כימיקלים עדינים שהייתה בבעלות הקיבוצים ניר יצחק וסופה.
בשנת 2011 רכשה תרכובות ברום את טראברום טכנולוגיות.
תרכובת אליציקלית היא תרכובת אורגנית שהיא אליפטית וגם טבעתית.
התרכובת מכילה טבעת אחת או יותר המורכבת מאטומי פחמן הקשורים בקשרים רוויים או בלתי רוויים (כמו קשר כפול), אך אינן בעלות אופי ארומטי.
לתרכובות האליציקליות יכולות להיות גם שרשראות צד אליפטיות.
בין התרכובות האליציקליות - ציקלואלקאנים כמו ציקלוהקסאן, תרכובות ציקלואלקניות רב טבעתיות, תרכובות ספירו (בהן לשתי טבעות יש אטום משותף אחד), ועוד.
קבוצה מחוץ למבנה הטבעתי בתרכובות מסוג זה מכונה "קבוצה אקסוציקלית".
תרכובת ספירו היא תרכובת אורגנית בעלת שתי טבעות להן אטום משותף אחד, או מספר טבעות, כאשר הקישור בין הטבעות מתבצע על ידי אטום משותף אחד בלבד.
הטבעות יכולות להיות שונות או זהות.
האטום המשותף מכונה "אָטוֹם-סְפִּירוֹ" (spiroatom), בדרך כלל פחמן רביעוני ("פחמן ספירו").
צורות ספירו של לקטונים ואוקסזינים משמשות לעיתים כדיו לאוקו, עקב תכונת הכרומיזם שלהם - שינוי הפיך בין מצב שקוף למצב בעל צבע.
לתרכובות מסוימות במשפחה זו תכונת פוטוכרומיזם.
תרכובות ספירו מצוינות על ידי התוכית spiro ואחריה סוגריים מרובעים בהם שני מספרים.
הראשון הוא מספר האטומים בטבעת הקטנה, והשני - בטבעת הגדולה, לא כולל הספירו-אטום עצמו.
תרכובת ספירו המורכבת מטבעת ציקלוהקסאן וטבעת ציקלופנטאן תכונה spiro[4.5]decane.
נומנקלטורה זו הוצעה על ידי אדולף פון באייר ב-1900.
לחלק מתרכובת הספירו ציר כיראליות (Axial chirality), סוג מיוחד של כיראליות ללא מרכז כיראלי.
הספירו-אטום יכול להיות כיראלי, למרות העדר ארבעה מתמירים שונים, כפי שנדרש בדרך כלל לכיראליות.
כאשר הטבעות זהות, הקדימות נקבעת על ידי שינוי קל של חוקי Cahn-Ingold-Prelog לקביעת קדימות.
כאשר הטבעות שונות, הכללים הרגילים תקפים.
תרכובות פחמן הן תרכובות המכילות אטומי פחמן.
משערים כי קיימות כ-10 מיליון תרכובות פחמן בטבע, אך ייתכן ומספר זה גדול בהרבה.
מרבית תרכובות פחמן הן תרכובות אורגניות, אך מספר תרכובות מסווגות כתרכובות אי-אורגניות.
הסיבה לכך היא היסטורית: עד המאה ה-19 נחשב כי תרכובות אורגניות יכולות להיווצר באורגניזמים חיים בלבד בעזרת vis vitalis, כוח החיים, ולעומתן תרכובות אי-אורגניות נוצרות ללא vis vitalis.
השקפה זו הוכחה כשגויה כאשר הכימאי פרידריך ולר הצליח לסנתז שתנן בתנאי מעבדה.
תרכובות פחמן אי-אורגניות הן אפוא תרכובות אשר נחשבו לאי-אורגניות בתחילת המאה ה-19, לפני הגילוי של ולר.
התרכובות האי-אורגניות של פחמן כוללות:
תרכובות עם אל-מתכות אחרות, לדוגמה פחמן חד-חמצני ופחמן דו-חמצני.
חומצה פחמתית והמלחים השונים הנוצרים מדה-פרוטונציה של חומצה זו (קרבונטים וביקרבונטים), לדוגמה, סודה לשתיה וסידן פחמתי.
תרכובות של מתכות מעבר עם קבוצת קרבוניל.
מלחים אי-אורגניים הכוללים ציאניד או ציאנט.
קרבידים - תרכובות של פחמן עם יסודות פחות אלקטרושליליים ממנו.
למעלה מ-40 אלוטרופים של פחמן, הכוללים פחם, גרפיט, יהלום ופולרן.
מהאחרון ניתן גם ליצור יונים של מתכות הלכודות בתוך רשת פחמנית.
מסמלים את המבנה עם סימן @: כך, יון ליתיום לכוד בתוך פולרן יסומן Li+@C60.
בנוסף לתרכובות פחמן, קיימות גם סגסוגות הכוללות פחמן, כאשר הנפוצה בהן היא פלדה.
בכימיה, המונח רוויה משמש בהקשרים רבים בתחומי הכימיה השונים, שהעיקרי שבהם הוא בכימיה אורגנית, שם המונח תרכובת רוויה משמעותו היא תרכובת (או יון) המסוגלת לעמוד בפני תגובות סיפוח כגון הידרוגנציה, סיפוח חמצוני והיקשרות עם בסיסי לואיס.
באופן כללי, תרכובות רוויות הן פחות ריאקטיביות מתרכובות בלתי רוויות.
משמעות המילה רוויה בעברית היא "חוסר יכולת לקלוט או להוסיף תוספת משמעוּתית", וכך באמת מתנהגות התרכובות הרוויות – הן מלאות עד מקסימום, יציבות, ולכן לא יכולות לקלוט ולהגיב עם אחרים.
בכימיה אורגנית, תרכובות בלתי רוויות לרוב יעברו תגובות סיפוח שאינן אפשריות עבור תרכובות אורגניות כמו האלקאנים – קבוצת התרכובות הרוויות הכי נפוצות בכימיה.
תרכובת אורגנית רוויה תכיל רק קשרים יחידים בין אטומי הפחמן.
לרבים מהתרכובות הרוויות יהיו קבוצות פונקציונליות, למשל, הכהלים.
ניתן לתאר את מושג הרוויה באמצעות מערכות שמות שונות, נוסחאות ומבחנים אנליטיים.
מונחון ה-IUPAC – מערכת שמות המשמשת לתיאור סוג ומיקום חוסר הרוויה בתרכובת האורגנית (לדוגמה השם מתאר לנו כי יש לנו קשר כפול (שאינו רווי) בפחמן מספר 2).
נוסחת דרגת חוסר רוויה – המשמשת למציאת מספר אטומי המימן שיכולים להיות לתרכובת.
שיטות אנליטיות כמו NMR, ספקטרוסקופיית פורייה וספקטרוסקופיית מסה שיכולים לעזור לנו לגלות את מבנה המולקולה והאם היא רוויה או לא.
בכימיה אורגנו-מתכתית, לקומפלקס בלתי רווי יהיו פחות מ-18 אלקטרוני ערכיות לכן הוא יהיו יותר רגיש לסיפוח חמצוני או להוספת ליגנד.
קטליזטורים רבים הם בלתי רוויים, כיוון שבמצב זה יכול הזרז לקשור את הסובסטרט – החומר עליו הוא פועל.
בעוד שקומפלקסים רוויים רק לעיתים רחוקות מציגים תכונות קטליטיות.
בכימיה פיזיקלית, כאשר בוחנים תהליכים על פני שטח, רוויה היא המידה בה אתר קשירה תפוס על ידי מולקולות.
לדוגמה, בתהליך ספיחה של גז על פני שטח, הרוויה היא אחוז אתרי הקישור התפוסים על ידי מולקולות הגז.
דוגמה נוספת, רוויית בסיס המתייחסת לשבר הקטיונים הניתנים להחלפה שהם קטיוני בסיס.
בכימיה פיזיקלית, רוויה היא הנקודה בה לא ניתן להמיס יותר חומר בתמיסה מסוימת – כל חומר נוסף לא יתמוסס, אלא ישקע.
נקודה זו של ריכוז מרבי, נקודת הרוויה, תלויה בזהות הממס, זהות המומס, ובטמפרטורה.
אם שינוי בתנאים (כמו קירור) גורם לכך שריכוז החומר בתמיסה גדול מריכוז הרוויה, החומר יכול לשקוע כמוצק, או עשויה להתקבל תמיסה על רוויה.
בביוכימיה, נוהגים לקטלג את חומצות השומן, לחומצות שומן רוויות וחומצות שומן בלתי רוויות.
שמנים צמחיים רבים מורכבים מחומצות שומן בלתי רוויות המכילות קשר כפול אחד לפחות.
בנוסף, המושג רוויה מתייחס לאחוז האתרים הפעילים התפוסים בחלבון בזמן נתון.
תרכובות אורגניות נדיפות (VOC) הן כימיקלים אורגניים בעלי לחץ אדים גבוה בטמפרטורת החדר.
לחץ האדים הגבוה שלהן נובע מנקודת רתיחה נמוכה, שגורם למספר גדול של מולקולות להתאדות או להמריא מהצורה הנוזלית או המוצקה של התרכובת ולהיכנס לאוויר המקיף.
כך למשל, פורמאלדהיד אשר מתאדה מצבע, בעל נקודת רתיחה של 19ºC-.
תרכובות אורגניות נדיפות נמצאות במספר עצום באזורים שונים.
הן כוללות תרכובות כימיות טבעיות ותרכובות כימיות שנוצרו על ידי פעילות אנושית.
תרכובות אורגניות נדיפות ממלאות תפקיד חשוב בתקשורת בין צמחים, ותקשורת בין צמחים לבעלי חיים.
חלקן מסוכנות לבריאות האדם ועלולות לגרום לנזקים סביבתיים חמורים.
על כן קיימת רגולציה על פי חוק שמגבילה את רמות הימצאות תרכובות אלו.
תרכובות אורגניות נדיפות טיפוסיות שנחשבות כמזיקות אינן רעילות בפועל, אך בטווח הארוך עלולות להשפיע בפן הבריאותי.
בשל העובדה שהסימפטומים מתפתחים בצורה איטית, קשה לבצע מחקר בנוגע לתרכובת אלו ולהשפעותיהן.
ייצור ביולוגי של תרכובות אורגניות נדיפות
מקורות ביולוגיים פולטים קרוב ל-6.9 * 1012 ק"ג פחמנים כל שנה בצורת תרכובות אורגניות נדיפות (בלי לכלול את תרומת המתאן).
רוב תרכובות אלו מיוצרות על ידי צמחים, כאשר התרכובת העיקרית היא איזופרן.
שאר התרכובות מיוצרות על ידי בעלי חיים, מיקרואורגניזמים ופטריות כמו עובש.
תרכובות אורגניות נדיפות ממקור אנתרופוגני
אחת מתרכובות אורגניות הנדיפות הידועות כמסרטנת היא בנזן, אשר מצויה בסביבות שונות כתוצאה מפליטות מרכבים או דלקים מאוכסנים.
בנזן מתאדה לתוך האוויר במהירות ואדיו כבדים מהאוויר ומאפשרים לתרכובת לשקוע לאזורים בעלי שכבה נמוכה.
בנזן יכול לזהם מזון ומים ואם הוא מעוכל הוא יכול להוביל להקאות, סחרחורות, עייפות וברמות ממש גבוהות עלול לגרום אף למוות.
תרכובת אורגנית נוספת שמאוד מסוכנת לבריאות.
הוכיחו כי תרכובת זו גורמת לסרטן בבעלי חיים הנחשפים אליה בריכוזים מסוימים לאורך זמן מסוים.
בגוף האדם מתילן כלוריד מומר לפחמן חד-חמצני ואדם יסבול מאותם סימפטומים שנוצרים כתוצאה מחשיפה לפחמן חד-חמצני.
ידועה גם בשם Perchloroethylene ונמצאה כגורם סרטני בבעלי חיים שנחשפים אליה בריכוזים מסוימים לאורך תקופת זמן מסוימת.
יש הטוענים שהיא גורמת לבעיות בנשימה של בני האדם.
מתיל טרט בוטיל אתר ( MTBE ):
נוזל נדיף, דליק, שקוף ומסיס במים.
גורם לטעמי לוואי במים בריכוזים מאוד נמוכים ואחד המרכיבים המצויים בקרקעות מזוהמות.
ניתן לפרק אותו על ידי פעילות של חיידקים.
עלויות הסרת MTBE מקרקעות מזוהמות ומי תהום בארצות הברית משוערים בעלויות של מיליארדי דולרים.
חשיפה לתרכובות אורגניות נדיפות למשך זמן ממושך בריכוזים גבוהים עלולה לגרום לבעיות בריאותיות רבות: אלרגיות, פגיעה במערכת החיסונית ופגיעה בנשימה בקרב תינוקות וילדים.
חלק מתרכובות אורגניות הנדיפות כמו סטירן ולימונין עלולות להגיב עם תחמוצות חנקן או עם אוזון ולייצר תוצרי חמצון חדשים ואירוסוליים משניים שעלולים לגרום לבעיות בנשימה.
חלק מתרכובות אורגניות נדיפות עלולות לגרום לסרטן בבעלי חיים.
חלק מהן חשודות או ידועות ככאלו שגורמות לסרטן בבני האדם.
תופעות בריאותיות נוספות כוללות: כאבי ראש, בחילות, נזקים לכבד ולכליות, פגיעה במערכת העצבים המרכזית, עייפות, תגובות עור אלרגיות ועוד.
היכולת של כימיקלים לגרום לבעיות בריאות משתנה מאלו שרעילים מאוד לכאלו ללא השפעות בריאותיות.
הגורמים שמשפיעים על כך: רמות חשיפה וזמן חשיפה.
תרכובות אורגניות נדיפות בסביבה יכולות להתגלות על סמך עקרונות שונים ואינטראקציות בין תרכובות אורגניות ומרכיבי החיישן.
ישנם מכשירים אלקטרוניים שיכולים לאתר ריכוזי ppm.
תְּרִיפְּסָאִים היא סדרה של חרקים קטנים מעוטרי כנפיים.
חרקי התריפס ניזונים ממגוון רחב של צמחים ובעלי חיים על ידי ניקוב חריר בהם ושתיית התוכן.
מינים רבים של תריפס נחשבים למזיקים חקלאיים מפני שהם ניזונים מצומח בעל חשיבות מסחרית כמו בגידולים תירס, בצל, פלפל, תות-שדה, מלון, מלפפון, חציל, שעועית, עגבנייה ואחרים.
מינים אחרים ניזונים מחרקים אחרים כגון אקריות ונחשבים מועילים.
מינים נוספים ניזונים מאבקה או נבגי פטריות.
גודלן בדרך כלל זעיר עם אורך של עד מילימטר אחד ואינם מיטיבי עוּף, אם כי הם יכולים להינשא למרחקים גדולים על גבי משב רוח.
בתנאים נכונים הם יכולים להתפתח בקצב אקספוננציאלי וליצור מושבות גדולות היוצרות מטרד לבני אדם.
ברישומים מדעיים תועדו יותר מ-5,000 מינים שונים של תריפס.
מבין המינים המוכרים בישראל כמזיקים פעילים נמנים: תריפס קליפורני, תריפס הקיקיון, תריפס הפרחים המערבי, תריפס סורי, תריפס הפיקוס ותריפס הטבק.
תריץ אחורה היא סדרה קומית ישראלית המשודרת בטלוויזיה החינוכית ומציגה אירועים מרכזיים בהיסטוריה של מדינת ישראל תוך שימוש בסגנון הדוקומנטרי.
יוצרי הסדרה הם ארז אבירם ואלי פיניש, שגם משתתף בה יחד עם אביעד בנטוב ויעל שרוני.
הסדרה היא זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתוכנית הבידור לילדים ונוער 2016.
בתחילת התוכנית מציג פיניש את הנושא באמצעות מונולוג קצר, כשמיד לאחר הפתיח מופיעות דמויות שונות, שקשורות איכשהו לנושא, ומספרות עליו מנקודת מבטן.
הדמויות בסדרה משתפות את הצופה בזיכרונות ובחוויות האישיות שלהם באמצעות מונולוגים קומיים ועדויות משעשעות.
בכל פרק משולבים תמונות היסטוריות וקטעי ארכיון עם כותרות שמדגישות את הנקודות הלימודיות החשובות.
פרופסור ידעיה חפרוני (אלי פיניש) – פרופסור זקן ומעט מוזר שמופיע בכל פרקי הסדרה.
בניגוד לשאר הדמויות שנוטות להפליג בזיכרונותיהן אל מחוזות הדמיון והנונסנס, פרופ' חפרוני מציג מידע אמיתי ואמין.
הוא נוהג להציג ספרים שכתב כסוג של בדיחה חוזרת, כששם הספר זהה למשפט שזה הרגע הוא אמר.
לחפרוני יש חתולה בשם זמירה, שאף פעם לא נראתה על המסך אך היא תמיד מייללת כשהוא קורא בשמה.
הוא מוצג בכינוי היסטוריון בלתי נלאה.
יוסי קימל (אלי פיניש) – בעל מכולת עליז.
בדחן כפייתי עם בדיחות לא מצחיקות.
חיליק ועדינה (אלי פיניש ויעל שרוני) – בעל ואישה שנהנים לעקוץ זה את זה, אינם מפרגנים ואינם מסכימים על כלום.
ציקי ויוכי (אלי פיניש ויעל שרוני) – זוג מאוהב ודביק שמשלימים זה את זה ומחליפים ללא הרף מחמאות הדדיות.
מושיק והררית (אביעד בנטוב ויעל שרוני) – זוג שבו האישה מדברת על הנושא והבעל נוהג לחזור אחריה על הסופים של המשפטים אותם היא אומרת.
שימי ברינגר (אביעד בנטוב) – עסקן חלקלק.
אומר תמיד בתחילת דבריו "אני לא רוצה להתרברב", אך מתרברב מיד אחר כך.
אבו ג'ילדוש (אביעד בנטוב) – מנהיג לא מוצלח של כנופיה ערבית.
מופיע כאשר עוסקים בפעולה צבאית ערבית נגד היישוב היהודי.
אלוף שייקה רימון (אביעד בנטוב) – קצין שחצן שחושב על הכל במונחים צבאיים.
נוהג לשלוח מכתבים למנהיגים עם המילה "פעל!" ולהתאכזב כשעצותיו לא מתקבלות.
נוהג להתקיל את המראיין בחידונים כשאת התשובות הוא ממספר באותיות, כאשר תשובה ד' היא תמיד "כל התשובות נכונות".
לאחר שהמראיין עונה, רימון נותן לו פרס זניח ולא משמעותי.
בפרק "המצור על ירושלים" רימון מודה בחצי פה שמפקד חטיבת הראל דאז יצחק רבין שחרר אותו מהצבא אחרי שחשד בו שהוא ירד מהפסים.
שמות ילדיו סא"ל ורס"ן הם כשמותיהם של דרגות קצונה בצבא.
מוטקה (השורד) גביש (אביעד בנטוב) – מוותיקי הארץ.
קשיש שהשתתף כמעט בכל אירוע מקום המדינה ועד היום.
טיפוס נוסטלגי שאינו מעודכן בעולם החדש ומזלזל בדור הצעיר והמפונק.
נוהג לומר "אתה לא תאמין!" ומיד לאחר מכן לספר סיפור גבורה מוגזם.
יעל ברכה מלמד (יעל שרוני) – אשת חינוך שמסבירה דברים ברמה ושמה לב שהיא הדמות היבשה בתוכנית למעט השאר.
אסף חפץ (אלי פיניש) – אספן חפצים שנוהג להסביר אליהם.
קפה פינג'אן – פגישה היסטורית שכביכול התקיימה בין שני אנשים הקשורים לאירועי הפרק (אביעד בנטוב ואלי פיניש) ושנערכה בבית הקפה הבדיוני המכונה "קפה פינג'אן".
על פי רוב המלצרית בקפה (יעל שרוני), אינה נרתעת מלחשוף את דעתה על תוכן השיחה ועל חולצתה כתוב משפט שחושף את דעתה על הנושא.
כוכב נולד – פרודיה על תוכניות ריאליטי בסגנון כוכב נולד, לדוגמה "מהנדס נולד" "רקדן נולד" "ממציא נולד..".
דיבורים עם חופית קרנק – פרודיה על אבודים בהנחיית צופית גרנט.
חופית (יעל שרוני) מראיינת בדרמטיות אדם אשר עבר חוויה "עצובה" הקשורה לאירועי הפרק, מקצינה ומנפחת דברים יותר ממה שהם באמת.
לדוגמה: אבא שאיבד את משפחתו בחניון של קניון איילון או משפחה שעלתה לחרמון עם מכונית מסוג סוסיתא ושרדה כדי לספר.
קריאה בציבור עם גליה פדלון (יעל שרוני) – גברת שכותבת שירים בחרוזים אך קוראת אותם ברצינות תהומית וברגש מוגזם לפני קהל מעריצים של שלושה אנשים.
תרכיז הוא מאכל או משקה שרוב הנוזלים הוצאו ממנו.
לרוב, תרכיז הוא תמיסה או תערובת שהנוזלים מוצו ממנה, למשל הרחקת המים ממיץ פירות תותיר תרכיז של המיץ.
אחד היתרונות של תרכיזים הוא חיסכון בשטח אחסון.
את התרכיז ניתן לדחוס בשטח קטן ובעת הצורך להוסיף לו נוזלים וליצור מחדש מיץ למשל שתופס נפח גדול יותר.
הכנת תרכיז של מיץ תפוזים נרשמה כפטנט בשנת 1948. במקור, החלו להכין תרכיזי מיץ תפוזים כדי לספק לחיילים במלחמת העולם השנייה אספקה נוחה וסדירה של ויטמין C.
כיום, רוב מיצי התפוזים בשוק אינם מכילים תפוזים סחוטים טריים, אלא תרכיזי מיץ אותם מוהלים במים ולהם מוסיפים חומרים נוספים.
מרבית משקאות הסודה והמשקאות הקלים מיוצרים מתרכיזי סירופ, מדללים אותם לתוך מי סודה לפני תהליך הבקבוק.
לעיתים, תרכיזי סירופ אלה נמכרים ישירות לצרכן, כדי שהוא יכין מהם משקאות בריכוז ובמתיקות בהתאמה אישית.
חלב מרוכז אינו אלא תרכיז של חלב.
לחלב זה יש חיי מדף ארוכים, וניתן לסחור בכמויות גדולות יותר של חלב הודות להיעדר הנוזלים התופסים נפח ושטח אחסון.
על פי רוב, לתרכיזי מיצים וסודה יהיה אורך חיי מדף ארוך יותר מאשר של המיצים מהם נוצרו.
זאת, עקב הוספת סוכר וחומרים משמרים לתרכיז.
תרכובת כימית היפותטית היא תרכובת כימית שלא זוהתה מניעה תאורטית ליצירתה, אך לא ידוע כי סונתזה, נצפתה, בודדה, זוהתה או הוכחה כקיימת.
יציבות תרכובת ותכונות אחרות שלה ניתנות לחיזוי בעזרת כלי כימיה חישובית, אך השערה על קיום תרכובת יכולה להתבסס גם על שיקולים כימיים שאינם חישוביים, כגון קיום תרכובות הדומות בתכונותיהן או קיום נגזרות או מלחים של התרכובת.
כמה תרכובות היפותטיות קשות מאד ואולי בלתי אפשריות לייצור, בשל מגבלות מרחביות (למשל טטרה-טרט-בוטילמתאן, כלור הפטאפלואוריד, ClF7, או ברום הפטאפלואוריד, BrF7) או מתח קשר (למשל טטראהדראן ).
תרכובות אחרות עשויות להיות לא יציבות בצורה קיצונית עקב פירוק, איזומריזציה, פילמור, שחלוף או דיספרופורציונציה.
חלקן עשויות להתקיים רק כחומר ביניים.
לאחרות, כמו למשל היפרקובאן , אין שיטה ידועה לסינתזה.
חלק מהתרכובות הרדיואקטיביות לא סונתזו עקב זמן מחצית החיים הקצר של אחד היסודות (לדוגמה, פרנציום הידרוקסיד FrOH, רדון הקספלואוריד RnF6, אסטטין הפטפלואורידי ופוליוניום (II) פלואוריד PoF2).
"תרכובות אב" מסוימות טרם בודדו, למרות שאנלוג מבני קיים (לדוגמה, בורול לא בודד למרות קיומו של פנטאפנילבורול).
קיומן של תרכובות היפותטיות מוסק לעיתים מקיומן של תרכובות אחרות, כגון הסקת קיום חומצה מקיום המלח שלה, או מלח הקיים עם קטיון מסוים אך לא עם אחר.
דוגמאות לחומצות כאלו הן חומצה דיסולפרית וחומצה סולפרית, שמלחיהן יציבים.
תרכובות היפותטיות משמשות לעיתים בניסויים מחשבתיים.
כמה תרכובות שהיו זמן רב היפותטיות בודדו בסופו של דבר.
כך למשל אשלגן טריכרומט הופק בקנה מידה קטן וידוע כחומר מחמצן חזק מאוד.
הועלו השערות לגבי קיומם של נתרן טריכרומט ונתרן/אשלגן טטרכרומט אך התרכובות טרם בודדו.
תרכובת נוספת שסונתזה לאחר שנים בהם הייתה היפותטית היא פנטזול.
ישנן תרכובות אשר פורסם כי זוהו, אך כיום נחשבות כתרכובות כימיות היפותטיות או אפילו לכאלו שאין בסיס תאורטי לקיומן.
דוגמאות לתרכובות כאלו הן פולימר מים , חמצן טטרפלואוריד, כרום הקספלואוריד ואוסמיום אוקטפלואוריד.
קיומו של אתילן דיון הוצע בשנת 1913 ובשנת 2015 פורסם כי נצפה ספקטרוסקופית, אך פרסום מאוחר יותר הצביע כי ככל הנראה התצפית הספקטרוסקופית אינה מעידה על קיומו של אתילן דיון אלא של חומר אחר, בעל חתימה ספקטרוסקופית דומה.
חלק מהתרכובות מצויות במעין מעמד ביניים, בו קיימים פרסומים או עדויות על מציאתם אך אלו אינן חזקות דיין או שנויות במחלוקת.
כך למשל, לגבי אוזון ציקלי, דווח כי קיימות עדויות למציאת כמות קטנה שלו על פני השטח של מגנזיום אוקסיד החשוף לאוויר.
דוגמאות נוספות לתרכובות היפותטיות הן קסנון אוקטפלואוריד , הקסזין , אוקטאזקובן ,חנקן פנטפלואוריד וטטרפלואורואמוניום פלואוריד .
רניום הפטהידריד טרם בודד, אך מלח שלו, אשלגן נונהידרידורנאט (VII) , יציב.
תֶּרְמוֹדִינָמִיקָה היא ענף בפיזיקה העוסק בחום, עבודה וטמפרטורה, ובקשר ביניהם לבין אנרגיה, אנטרופיה ותכונות פיזיקליות של חומר וקרינה.
התנהגותם של גדלים אלו נשלטת על ידי ארבעת חוקי התרמודינמיקה, המתארים באופן כמותי באמצעות גדלים פיזיקליים מאקרוסקופיים מדידים, אך ניתן להסבירם במונחי מרכיבים מיקרוסקופיים באמצעות מכניקה סטטיסטית.
לתרמודינמיקה יישומים נרחבים בכימיה פיזיקלית, ביוכימיה, הנדסה כימית, הנדסת מכונות, מטאורולוגיה, אקולוגיה, ובתחומים מתקדמים כמו ביופיזיקה, ננוטכנולוגיה ועיבוד מידע.
באופן היסטורי התרמודינמיקה התפתחה מתוך הרצון להגדיל את יעילותם של מנועי הקיטור המוקדמים, בעיקר בעקבות עבודתו של הפיזיקאי הצרפתי סאדי קרנו (1824), שסבר כי שיפור יעילות המנועים הוא המפתח שעשוי לסייע לצרפת לנצח במלחמות נפוליאון.
במחצית המאה ה־19 ניסח לורד קלווין את ההגדרה הראשונה למונח "תרמודינמיקה", והפיזיקאי הגרמני רודולף קלאוזיוס ביסס את תורת החום, ניסח את החוק השני של התרמודינמיקה (1850) והציג את מושג האנטרופיה (1865).
בהמשך, ג'יימס קלרק מקסוול ולודוויג בולצמן הניחו את הבסיס למכניקה הסטטיסטית, שאפשרה לקשר בין התנהגות מיקרוסקופית של חלקיקים לבין גדלים תרמודינמיים מאקרוסקופיים.
בשנת 1909 הציג קונסטנטין קראתרודורי גישה מתמטית טהורה בניסוח אקסיומטי, תיאור המכונה לעיתים תרמודינמיקה גאומטרית.
היישום הראשוני של תרמודינמיקה במנועי חום מכניים הורחב במהרה לחקר תרכובות כימיות ותגובות כימיות.
התרמודינמיקה הכימית עוסקת בתפקיד האנטרופיה בתהליכים כימיים.
בהמאה ה-20 חלו התפתחויות מהותיות נוספות: הקשר בין תרמודינמיקה למכניקת הקוונטים התברר באמצעות חוק פלאנק לקרינת גוף שחור, והעניק בסיס עמוק להבנת תכונות החומר.
בשנות ה-70 פיתח איליה פריגוז'ין את התחום תרמודינמיקה לא בשיווי משקל, ובכך תרם להבנת תהליכים של מבנים דיסיפטיביים וארגון עצמי במערכות פתוחות.
בהמשך החלו חוקרים ליישם את עקרונות התרמודינמיקה על מערכות חיות — כולל מטבוליזם, מערכות אקולוגיות ואף אבולוציה — תחום המכונה לעיתים תרמודינמיקה ביולוגית .
גישה זו תרמה גם לחקר מערכות מורכבות והתנהגות קולקטיבית.
פריצת דרך נוספת התרחשה בשנות ה־70 עם פיתוח תרמודינמיקה של חורים שחורים בידי יעקב בקנשטיין וסטיבן הוקינג, שהראו כי גם חורים שחורים מצייתים לחוקי התרמודינמיקה, בעלי טמפרטורה ואנטרופיה, מה שיצר גשר תאורטי בין תורת היחסות הכללית, מכניקת הקוונטים והתרמודינמיקה.
בשלהי המאה ה־20 ובמאה ה־21 נפתחו תחומים חדשים כמו תרמודינמיקה חישובית , החוקרת את הקשר בין מידע לאנרגיה, ויישומים בקנה מידה ננומטרי במסגרת ננוטכנולוגיה.
החוק השני של התרמודינמיקה מהווה בסיס לדיון בחץ הזמן — כיווניות התהליכים הפיזיקליים במעבר מעבר ממצבים מסודרים למצב של אנטרופיה גבוהה יותר.
מושג זה קושר בין פיזיקה, קוסמולוגיה, ביולוגיה ואף תורת המידע, שכן האנטרופיה הפיזיקלית קשורה באופן מתמטי לאי־ודאות או כמות המידע החסר במערכת, כפי שהראה קלוד שאנון.
בעת העתיקה, אנשים קישרו חום לאש.
בסביבות שנת 3000 לפנה"ס במצרים העתיקה, האמינו כי חום קשור לסיפורי בריאה.
בפילוסופיה הודית עתיקה, ובכלל זאת בפילוסופיה הוודית, האמינו כי חמישה יסודות קלאסיים (אדמה, מים, אוויר, אש, ומאוחר יותר, אתר) הם הבסיס ליצירה בקוסמוס.
בפילוסופיה המערבית היו ויכוחים רבים בין פילוסופים פרה-סוקרטיים לגבי היסודות הראשוניים, ובמאה ה-5 לפנה"ס הציע הפילוסוף היווני אמפדוקלס תיאוריה של ארבעה יסודות קלאסיים (אדמה, מים אוויר ואש).
מושג האש לפי אמפידוקלס ככל הנראה היה ההשראה למושגים פלוגיסטון וקלוריק.
בסביבות שנת 500 לפנה"ס, הפילוסוף היווני הרקליטוס נודע כפילוסוף של "השטף והאש" (flux and fire) בשל אמירתו - "הכול זורם".
על פי הרקליטוס, שלושת היסודות הראשוניים הם מים, אדמה ואש.
מקור הרעיון של אימת הריק הוא בשיר "על הטבע" של הפילוסוף היווני פרמנידס, גם הוא מהמאה ה-5 לפנה"ס.
בשיר טוען פרמנידס כי ריק אינו יכול להתקיים בטבע.
אריסטו הביא תימוכין נוספים לטענה זו, אך לוקיפוס והרון מאלכסנדריה ביקרו אותה.
מהעת העתיקה ועד ימי הביניים נעשו ניסיונות נוספים לאשש ולהפריך את הטענה, ואף היו מספר ניסיונות ליצור ריק, ללא הצלחה.
אטומיזם הוא רעיון מרכזי בקשר בין תרמודינמיקה לבין מכניקה סטטיסטית.
פילוסופים מהעת העתיקה כגון דמוקריטוס ולוקיפוס, ומאוחר יותר האפיקוראים, פיתחו וקידמו את האסכולה האטומיסטית, ובכך הניחו את היסודות לתורה האטומית המאוחרת יותר.
עד שהתקבלו הוכחות ניסיוניות לתיאוריה במאה ה-20, האסכולה התבססה בעיקרה על טיעונים פילוסופיים.
תחום התרמודינמיקה התפתח באופן אמפירי עקב חקר היעילות של מנועים ומכונות חום בהם נעשה שימוש מהמאה ה־18 ועד המאה ה־20. מדע זה התבסס בעיקר על עריכת תצפיות וניסוח משוואות לגדלים מאקרוסקופיים כמו לחץ, נפח וטמפרטורה – אף על פי שלא הייתה הבנה מלאה של מושגים אלה.
חוקי התרמודינמיקה נוסחו כחוקים אמפיריים, כלומר: כמסקנה המכלילה תצפיות ניסיוניות, מבלי שניתן להן צידוק או הסבר יסודי יותר.
במאה ה־19 החלו מדענים דוגמת לודוויג בולצמן לפתח תורה קינטית של החום המסבירה את תופעות התרמודינמיקה באמצעות ההנחה שהחומר מורכב מחלקיקים קטנים, הנקראים אטומים, למשל, המודל של גז אידיאלי דליל הוא אוסף כדורים קופצניים וקטנים הנעים במהירות לכל עבר, מבלי שהם מבצעים אינטראקציה אחד עם השני.
התורה האטומיסטית הוכיחה את עצמה מעל ומעבר בהסברת התופעות וחוקי התרמודינמיקה, אך עד למאמר המפורסם של איינשטיין בנוגע לתנועה בראונית עדיין היה ספק בקרב קהילת הפיזיקאים בנוגע לקיומם של אטומים.
לפי התורה האטומיסטית, התרמודינמיקה היא תורה סטטיסטית הדנה בצברים עצומים (בסדר גודל של מספר אבוגדרו חלקיקים) והיא מתארת תכונות מקרוסקופיות של הצבר וממוצעים.
באמצעות תורה זו הוסקו מספר תובנות מעניינות לגבי מושגים בתרמודינמיקה שעד אז לא הייתה הבנה מלאה שלהם:
מצב מקרוסקופי הוא מצב המאופיין רק באמצעות התכונות של כלל המערכת, שאותן ניתן למדוד, כגון אנרגיה, נפח, טמפרטורה, לחץ וכו'.
מצב מיקרוסקופי הוא מצב המאופיין במיקום ובתנע של כל חלקיק במערכת.
בפועל, עבור מערכות גדולות לא ניתן למדוד מצבים כאלה או לחשב את הדינמיקה שלהם באופן אנליטי ומדויק.
מצב שיווי משקל תרמודינמי לפי תורה זו הוא המצב המקרוסקופי המסתבר ביותר של המערכת.
אנטרופיה היא מדד אדיטיבי לריבוי המצבים המיקרוסקופיים האפשריים של המערכת עבור מצב מקרוסקופי נתון.
טמפרטורה היא מדד לאנרגיה הקינטית הממוצעת של המערכת.
למרות הישגים גדולים אלו, תורה זו עדיין לא הייתה מושלמת.
בשנים 1904–1905 פרסם אלברט איינשטיין סדרת של מאמרים אשר הניחה את הבסיס למכניקה הסטטיסטית.
במאמריו ניתח איינשטיין דווקא את הסטיות מהממוצע והראה שבאמצעותן אפשר ללמוד רבות על הפיזיקה של המערכת; השלב הבא בהתפתחותה של התרמודינמיקה שילב את מכניקת הקוונטים במכניקה הסטטיסטית.
שילוב זה היה מהותי מאחר שרק באמצעות מכניקת הקוונטים אפשר לספור נכון את המצבים המיקרוסקופיים כראוי ולחשב פונקציות ריבוי נכונות.
החל ממחצית השנייה של המאה ה-20 החלה התפתחות של תרמודינמיקה סופית בזמן.
בעולם התרמודינמיקה ישנם ארבעה חוקים מרכזיים:
חוק האפס של התרמודינמיקה – חוק השקילות (טרנזיטיביות) של שיווי המשקל התרמי - אם מערכות A ו־B בשיווי משקל תרמי זו עם זו וגם מערכות B ו־C בשיווי משקל תרמי זו עם זו, אזי גם מערכות A ו־C בשיווי משקל תרמי זו עם זו.
החוק הראשון של התרמודינמיקה – הרחבה של חוק שימור האנרגיה, אנרגיה אינה נעלמת ואינה נוצרת יש מאין, כשהחוק מוסיף עוד צורה של מעבר אנרגיה אל המערכת (או ממנה), וזהו החום.
הניסוח המתמטי של החוק הוא: כאשר U היא האנרגיה הפנימית, W העבודה שנעשתה על ידי המערכת ו־Q החום שזרם אליה.
החוק השני של התרמודינמיקה – מערכת תשאף תמיד לרמת האנטרופיה (אי־הסדר) הגבוהה ביותר, וכן לרמת האנרגיה הנמוכה ביותר.
חוק זה בא לידי ביטוי בעיקר בתגובות כימיות.
ניסוחו היותר מדויק הוא: במערכת מבודדת, בתהליך ספונטני, האנטרופיה יכולה רק לגדול.
החוק השלישי של התרמודינמיקה – בטמפרטורה של האפס המוחלט (273.15 - מעלות צלזיוס), האנטרופיה שווה לאפס או ליתר דיוק ללוגריתם של ניוון רמת היסוד.
מערכת – חלק מהמרחב התחום במעטפת מוגדרת היטב.
מערכת פתוחה – מערכת שבה חומר יכול לעבור בין הסביבה למערכת.
מערכת סגורה – מערכת שבה חומר אינו יכול לעבור בין הסביבה למערכת, אך אנרגיה יכולה לעבור ביניהן.
מערכת מבודדת – מערכת שבה לא מתאפשר מעבר הן של חומר והן של אנרגיה בין הסביבה למערכת.
תכונה ראשונית – תוצאה של ניסויי שניתן לבצע על מערכת בלי ידע מוקדם עליה ומבלי צורך לשנות את המערכת.
למשל: נפח, אורך, מסה, צפיפות, טמפרטורה, לחץ.
תכונה נגזרת – תכונה שאי אפשר למדוד אותה, על ידי ניסוי ישיר, מבלי לגרום שינוי במערכת.
תכונה אקסטנסיבית – תכונה התלויה בכמות החומר במערכת.
תכונה אינטנסיבית – תכונה שאינה תלויה בכמות החומר במערכת.
למשל: צפיפות, נפח סגולי, אנרגיה סגולית, אנתלפיה סגולית.
מצב (תרמודינמיקה) – אוסף כל התכונות הראשוניות של המערכת.
סביבה – כל מה שנמצא מחוץ למערכת ויכול להשפיע עליה.
אינטראקציה – סוג ההשפעה של המערכת על הסביבה ולהפך.
שיווי משקל – מצב שאינו ניתן לשינוי בלי אינטראקציה עם הסביבה.
במצב שיווי משקל אין שינוי בתכונות המקרוסקופיות של המערכת.
ארבעה סוגים של שיווי משקל
יציב – תמיד חוזר למצב שיווי משקל ההתחלתי שהיה למערכת, עבור כל הפרעה.
לדוגמה – חרוט המונח על בסיסו.
רופף – שינוי קל גורם לשינוי גדול במערכת.
לדוגמה – חרוט מונח על קודקודו.
אדיש – שינוי קל מוציא ממצב שיווי משקל את המערכת.
לדוגמה חרוט מונח על צידו.
יציב למֶחֱצה – גודל ההפרעה לשיווי המשקל קובע את המעבר למצב שיווי המשקל החדש.
משוואות מצב – קשרים בין לחץ, צפיפות וטמפרטורה.
תורה קינטית של הגזים ובייחוד מודל גז אידיאלי.
חקר האנרגיה – מעברי אנרגיה, חום ועבודה, מעברי חום, נצילות ויעילות, מנועים.
גזים קוונטים – גז פרמיונים מנוון, עיבוי בוז-איינשטיין.
תרמז (באוזבקית: Термиз/Termiz; בפרסית ترمذ, תעתיק מדויק: תרמד'; ברוסית: Термез) היא העיר הדרומית ביותר באוזבקיסטן ובירת מחוז סורחן דריה.
העיר שוכנת על גבול אפגניסטן ובקרבת משולש הגבולות עם טג'יקיסטן, כ-480 ק"מ דרום-מערבית לבירה טשקנט וכ-60 ק"מ צפון-מזרחית לעיר האפגנית מזאר-י שריף.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025 התגוררו בעיר 207,326 בני אדם.
נהר האמו דריה הוא הגבול בין המדינות באזור תרמז.
ניתן לחצות אותו רק דרך "גשר הידידות" שנבנה בשנת 1982.
האקלים בתרמז הוא אקלים צחיח קר (aWk לפי שיטת קפן).
העונה הקרה והגשומה נמשכת מאוקטובר עד מרץ, ואילו העונה החמה והיבשה נמשכת מאפריל עד ספטמבר.
שלג יורד במשך ימים בודדים בשנה, לרוב בשיא עונת החורף (דצמבר לפברואר).
אמאם א-תרמד'י - מלומד פרסי ואספן חדית' בן המאה ה-9
חכים א-תרמד'י - מלומד סופי בן המאה ה-9
אדיב סאבר - משורר פרסי מהמאה ה-12
תרמותרפיה (ידועה גם כהִיפרתרמיה טיפולית או טיפול בחום, אנגלית: thermotherapy, hyperthermia) היא טיפול רפואי המבוסס על חשיפת רקמות בגוף לחום של עד 45 מעלות צלזיוס.
מכיוון שטמפרטורה זו מסוגלת לפגוע בתאים סרטניים תוך גרימת נזק מינימלי לרקמות בריאות, תרמותרפיה משמשת בעיקר לטיפול במחלת הסרטן.
החום פוגע בתאים הסרטניים באופן ישיר, או מגביר את רגישותם לטיפולים אחרים, כגון הקרנות (תרמו-רדיותרפיה) או כימותרפיה.
על יד הריגת תאי הסרטן ופגיעה בחלבונים ומבנים ברקמה המטופלת, ניתן להקטין את הגידול הסרטני.
אף על פי שישנם ניסויים קליניים המשלבים תרמותרפיה, היא אינה נפוצה כהליך טיפולי שגרתי.
לתרמותרפיה השפעה פיזיולוגית משמעותית על התא הסרטני, הסביבה התומכת בו והרקמה הבריאה באזור המחומם.
בנוסף, משפיעה תרמותרפיה על פעילותן של תרופות אנטי סרטניות, ובעיקר על יכולת החדירה שלהם לתאי המטרה.
התגובה הפזיולוגית להעלאת טמפרטורת רקמה לחום של 41-40 מעלות צלזיוס היא עלייה בזרימת הדם, עלייה בחדירות כלי הדם בעור ואדמדמות.
בטמפרטורות גבוהות יותר (43-45), החום גורם ל stasis- עצירת הדם ושטפי דם מקומיים.
לא כל רקמות הגוף הבריאות מגיבות לחום באופן דומה.
הסיבה לשוני במידת הרגישות לחום של איברים שונים אינה ברורה, ואין בהכרח תאימות בין סוג התא לבין תגובתו לעליית הטמפרטורה (לדוגמה, האיבר הרגיש ביותר לחום הוא המוח, ולעומתו העצבים הפריפריאלים הם מן הרקמות העמידות ביותר לחום, אף על פי שבשני המקרים מדובר בתאי העצב).
המנגנון המשוער של ההיפרתרמיה הטיפולית הוא השראת אפופטוזה ומניעת תיקון נזקי DNA.
מסיבה זו, היפרתרמיה יעילה ביותר לאחר טיפול מבוסס קרינה, הגורם לנזקים במולקולת ה-DNA של תאים מתחלקים.
השפעה נוספת של החימום היא הרחבת כלי הדם ושיפור הספקת הדם לרקמה הסרטנית.
השיפור באספקת הדם מסייע לחדירת כימותרפיה וחמצן אל התא, המשפר את יעילות ההקרנה על ידי יצירת רדיקלים חופשיים.
כמו כן, להיפרתרמיה יש השפעה אימונולוגית.
לאחר הטיפול בהיפרתרמיה, מנסים תאי הגידול להתגונן ממכת החום הבאה על ידי ייצור של חלבוני הלם-חום (Heat-shock proteins) והצגתם על פני דופן התא.
חלבונים אלה אינם מוכרים למערכת החיסון כחלבוני הגוף אלא כחלבונים זרים ולכן היא מופעלת כנגדם.
המנגנון האנטי סרטני של תרמותרפיה אינו ברור במלואו, אך אלו הסיבות הידועות עד כה לאפקט המתקבל:
חימום גורם להגדלת חדירות כלי הדם למקרו מולקולות (מולקולות במשקל גדול מ 1000 kDa) בכללם תרופות ולמבנים מיקרוסקופיים כמו ליפוזומים המשמשים להעברת תרופות, וכתוצאה מכך להגדלת יעילותן.
חימום גורם לעלייה בנפח הנוזל כתוצאה מנקרוזה (מוות לא מבוקר של תאים הכולל את קריעת הממברנה) סרטניים, כך מתאפשרת חדירת כמות גדולה יותר של תרופה.
חום מזיק יותר לתאים המשתמשים בנשימה תאית אירובית מאשר באנאירובית.
מכיוון שהחום מפריע להשלמת תהליך הנשימה האירובי, מצטברים בתא תוצרי לוואי רעילים, כמו חומצה לקטית, הפוגעים בו.
נשימה אירובית אופיינית יותר לתאים צורכי אנרגיה כמו תאים סרטניים ולכן פוגעת יותר בתאים סרטניים מאשר בתאים בריאים.
רקמה המחוממת לטמפרטורות שבין 44 ל 46 מעלות סובלת מירידה בזרימת הדם, ואיתה ירידה בחמצן ובחומרי תזונה.
מניעת דם לרקמה גורמת לתמותה של חלק מתאי הסרטן.
היפרתרמיה ניתנת לרוב בשילוב עם כימותרפיה או הקרנות אך יכולה להינתן כטיפול בפני עצמו, בעיקר אצל חולים אשר מיצו את כל שיטות הטיפול האחרות.
מאחר שפגיעת החום היא סלקטיבית, גורמת נזק לתאי סרטן ללא גרימת נזק לתאים בריאים, הטיפול בהיפרתרמיה הוא ללא תופעות לוואי וללא נזק לרקמות הגוף הבריאות.
עקב כך ניתן לטפל גם בחולים במצב כללי ירוד ושאינם מתאימים עקב כך לטיפולים אונקולוגיים אחרים.
כיום היפרתרמיה נחשבת לטיפול מבטיח אך ניסיוני בסרטן.
הטיפול נחקר בבתי החולים הגדולים בארצות הברית כמו באוניברסיטת דיוק, בבתי חולים גדולים בהולנד כמו באמסטרדם ורוטרדם ובבתי החולים הגדולים ביותר בגרמניה כמו בית החולים שָאריטֶה בברלין (הגדול בגרמניה) ובית החולים האוניברסיטאי של מינכן, ובבתי חולים רבים באיטליה.
בשנים האחרונות טיפולים אלה הוכנסו גם לבתי חולים רבים באסיה: קוריאה הדרומית, יפן וסין, באוסטרליה, קנדה ועוד.
בנוסף לכך טיפולי ההיפרתרמיה מיושמים במרכזים רפואיים פרטיים רבים מאוד בכל רחבי אירופה, קנדה, ארצות הברית, אסיה, אוסטרליה ובישראל.
קיימים מספר איגודי היפרתרמיה: אמריקאי, אירופאי, אסיאתי והאיגוד הבינלאומי להיפרתרמיה קלינית בראשו עומד כיום רופא ישראלי.
עבודות קליניות השוואתיות (Randomized) שנעשו בהולנד מראות כי הוספת היפרתרמיה להקרנות בגידולים גינקולוגיים מכפילות כמעט את יעילות הטיפול.
בנוסף לכך קיימות עבודות קליניות רבות שאינן השוואתיות המצביעות על יעילות הטיפול בהיפרתרמיה בגידולים רבים כמו גידולים במוח, באזורי ראש-צוואר, בגידולים בריאות, בקיבה, בכבד, בלבלב, במעי הגס, בגידולים גינקולוגיים ועוד.
היפרתרמיה לא-חודרנית (non-invasive hyperthermia) יכולה להינתן באופן מקומי, שטחי, לטיפול בגידולים קטנים המצויים לרוב בקרבת העור (היפרתרמיה שטחית=superficial hyperthermia), באופן אזורי לעומק הגוף לגידולים בתוך בגוף (קיבה, לבלב, מעיים, ריאות, מוח וכו') (היפרתרמיה אזורית-עמוקה=Local-regional hyperthermia) או באופן כלל גופי לטיפול במחלה גרורתית (היפרתרמיה כל-גופית=Whole-body hyperthermia).
היפרתרמיה חודרנית (Invasive hyperthermia) ניתנת בבתי חולים רבים בעולם ובארץ.
בניתוחים לכריתת גידולי שחלות מחדירים בתום הניתוח מים חמים אינטרה-פריטונאליים כדי להרוס תאי גידול בודדים שנותרו, בסרקומות ומלנומות של הגפים ניתן לנתק אז זרם הדם של הגפה, לחמם את הדם ולהחזירו מחומם לגפה (Hyperthermic linb perfusion) או להחדיר מים חמים לפלאורה לטיפול במזוטליומה של הריאה.
הסיבה העיקרית לאי שימוש באופן סדיר בתרמותרפיה היא תופעות לוואי לא רצויות, הנגרמות למטופל בטמפרטורות האפקטיביות לתגובה אנטי סרטנית.
בטווח של שעות אחדות מתחילת הטיפול צפוי להופיע אפופטוזה, נקרוזה, אדמת עם שטפי דם מקומיים, תגובה דלקתית, הסתננות גרנולוציטים.
הנזק הכרוני מתגלה אחרי מספר ימים עד שבועות וכולל פיברוזיס, נקרוזת פרנכימה (מות של תאי הרקמה) והסתננות תאים לימפוציטים.
תרמופיל (בכתיב לטיני: Thermophile; מילולית: אוהב חום) הוא יצור אשר חי ומשגשג בטמפרטורות יחסית גבוהות, מעל 45 מעלות צלזיוס.
רבים מהתרמופילים הם חיידקים קדומים.
תרמופילים נמצאו במקומות שונים ברחבי העולם בהם יש חום רב הנובע מהחום הפנימי של כדור הארץ, כדוגמת מעיינות חמים.
תרמופילים נמצאו למשל בפארק לאומי ילוסטון שבארצות הברית ובאתרים של גייזרים תת-מימיים.
התרמופילים מכילים אנזימים המסוגלים לתפקד בתנאי חום.
עמידות זו נוצרה עקב שינויים שעברו לאחר תרגום או שעתוק הדנ"א.
כמו כן ישנן חומצות שומן רוויות המאפשרות לקרום התא יציבות בטמפרטורות גבוהות על ידי יצירת קשרים הידרופוביים חזקים השומרים על נזילות הקרום.
אנזימים כאלו משמשים את המדענים בביולוגיה מולקולרית, למשל במכשיר ה־PCR.
את התרמופילים נהוג לסווג לתרמופילים קיצוניים, אשר זקוקים לתנאי החום כדי להתרבות, ולתרמופילים מתונים אשר יכולים להתרבות גם בטמפרטורות נמוכות מתחת ל-50 מעלות צלזיוס.
ההיפרתרמופילים מסוגלים להתרבות בטמפרטורות מעל 60 מעלות.
תרמופילים הם אקסטרמופילים, היינו יצורים החיים בתנאי סביבה קיצוניים.
לחיידקים תרמופיליים חלק חשוב בתהליך של הכנת קומפוסט ביתית או תעשייתית.
בנובמבר 2013, החוקר ג'ורג' קורוניס היה לאדם הראשון שירד לקרקעית בור שער הגיהנום, ואסף דוגמיות מהקרקע, ונמצא כי הן מכילות אקסטרמופילים תרמופיליים השורדים בטמפרטורות גבוהות.
התרמוספירה היא השכבה החיצונית, הגבוהה ביותר של האטמוספירה.
שכבת התרמוספירה נמצאת החל מ-80 ק"מ מעל פני כדור הארץ ועד סוף האטמוספירה.
בחלק משכבת התרמוספירה הנקרא יונוספירה נבלעת רוב קרינת השמש בעלת אורך גל הקצר מאולטרה סגול, השם יונוספירה נובע מהעובדה שבמהלך תהליך ה"בליעה" הופך חלק מהגז ליונים.
גלים אלקטרומגנטיים מוחזרים משכבת היונוספירה לכדור הארץ, תופעה שנוצלה לשם ביצוע תקשורת לטווח ארוך.
יש הקוראים לחלק העליון של התרמוספירה, הנמצא מגובה של 500 ק"מ ומעלה - אקסוספירה, ויש המגדירים אזור זה כחלל, היות שהאטמוספירה בו קלושה מאד.
תרמיט הוא תערובת של תחמוצת מתכתית (למשל תחמוצת ברזל) עם אבקת מתכת (לרוב אלומיניום).
כשמציתים את התערובת, החומר עובר תגובה אקסותרמית הקרויה תגובה אלומינותרמית או תגובת תרמיט.
במהלך התגובה הופכת התחמוצת למתכת.
התרמיט יכול לבעור בטמפרטורה גבוהה (עד קרוב ל-2,500 מעלות צלזיוס) בזכות נקודת הרתיחה הגבוהה של אלומיניום.
ישנם הרכבים שונים של תרמיט.
החומר הדליק הוא לרוב אבקת אלומיניום.
השימוש באלומיניום נפוץ במיוחד בשל נקודת הרתיחה הגבוהה שלו ועלותו הנמוכה.
החומר המחמצן יכול להיות תחמוצת ברזל, ביסמוט תלת-חמצני , בורון תלת-חמצני , צורן דו-חמצני, כרום תלת-חמצני , מנגן דו-חמצני, נחושת דו-חמצנית , עופרת תלת-חמצנית ועוד.
תגובת תרמיט מסוכנת מאוד בגלל הטמפרטורות הגבוהות הנוצרות בתגובה וחוסר השליטה בתגובה מרגע ההצתה.
במהלך התגובה נפלטת קרינה על-סגולה מסוכנת, ולכן אסור להסתכל על התגובה ישירות.
בנוסף, מתכות שנקודת הרתיחה שלהן נמוכה בהרבה מטמפרטורת התגובה של תרמיט, כגון אבץ, עלולות להפוך לטיפות חמות, שעפות באוויר ואף יכולות להתחיל לבעור כתוצאה מחשיפה לחמצן.
הערמת מנת תרמיט חדשה במקום שבו כבר התרחשה תגובה יכולה להביא להצתה מיידית וחזקה במיוחד, שעלולה לגרום לכוויות אצל אדם שנמצא במרחק שנחשב לבטיחותי בתנאים רגילים.
תרמיט אינו משמש כחומר נפץ, אך תגובת תרמיט יכולה ליצור טמפרטורה גבוהה מאוד בצורה ממוקדת, ומכאן שימושיה בריתוך מתכות.
בעזרת החום המשתחרר ניתן להתיך מקטע צר של מתכת, וכך לחתוך אותה, ואילו המתכת הנוזלית הטהורה הנוצרת כתוצאה מהתגובה יכולה לשמש לחיבור רכיבים מתכתיים.
היישום הנפוץ של תרמיט הוא בקטיעה וריתוך פסי רכבת, כיוון שהתהליך מאפשר לתקן מקטע של הפסים מבלי להוציא אותו ממקומו.
תרמיט הכולל תחמוצת נחושת משמש לריתוך כבלי חשמל.
בנוסף להיבט האנרגטי של התגובה, אחד התוצרים שלה היא מתכת טהורה.
לאור זאת נעשה שימוש בתגובת תרמיט כדי להפיק מתכות טהורות.
כך למשל, כחלק מפרויקט מנהטן פותח תהליך של הפקת אורניום טהור ממלחי אורניום.
רימוני תרמיט משמשים בשדה הקרב, במיוחד לצורך הרס כלי ארטילריה של האויב.
כיוון שתגובת תרמיט אינה מלווה בפיצוץ, ניתן לחבל בציוד בחשאיות יחסית.
בעזרת תרמיט, ניתן לפגוע בקנה התותח או לסתום אותו לחלוטין.
כדי להגביר את היעילות של תרמיט כאמצעי לחימה, מערבבים אותו עם רכיבים פירוטכניים, כגון בריום חנקתי וגופרית.
תרמיט קיבל שימוש רחב בעת מלחמת העולם השנייה, בעיקר בתור חומר מילוי לפצצות תבערה.
הפצצות היו בנויות כמצרר של פצצות קטנות הממולאות בתרמיט עם מרעום מגנזיום, והן גרמו לשריפות ענק בערים רבות .
תרמיט התגלה 1893 על ידי הכימאי הגרמני האנס גולדשמידט.
בשנת 1899 נעשה השימוש המסחרי הראשון בחומר לצורך ריתוך פסי רכבת קלה באסן.
תֶּרְמוֹגְרַפְיָה רפואית היא תחום בתרמוגרפיה המפיק מידע אבחוני מקרינה תת-אדומה של גוף האדם.
תרמוגרפיה עושה שימוש במצלמות תרמוגרפיות כדי ליצור הדמיית תת-אדום, בדומה להדמיה באמצעות אולטרה סאונד או באמצעות קרני רנטגן.
תרמוגרפיה מאפשרת זיהוי אזורים בגוף בהם זרימת הדם אינה תקינה ונעשה בה שימוש על ידי וטרינרים ורופאי ספורט כדי לזהות דלקות.
מצלמת האינפרא אדום קולטת בעיקר את קרינת החום הנפלטת משכבת הדרמיס של העור, עד עומק של כ-5 מ"מ.
השינויים בחום הנפלט מהעור תלויים אך ורק בשינויי זרימת הדם בדרמיס.
חום הנוצר בשרירים, במפרקים או בעצמות אינו מולך לרקמת העור ולכן אינו משפיע על טמפרטורת העור.
אין הולכה ישירה של חום מהחלקים הפנימיים של הגוף הגורמת לשינויים בטמפרטורת העור.
כלומר, המצלמה לא קולטת באופן ישיר תהליכי חום המתרחשים בתוך הגוף עם זאת, מטפלים אלטרנטיביים טוענים כי ניתן לגלות בעזרת המצלמה תהליכים פנימיים.
בסיס תאורטי לשימוש בתרמוגרפיה ככלי לאבחון אזורים שלא נקלטים באמצעות המצלמה
הבסיס לתרמוגרפיה כשיטה לזיהוי תהליכים המתרחשים שלא בקרבת פני השטח של הגוף הוא בטענה כי יש התאמה בין פליטת חום באזורים שונים של העור, לבין מצבים ותהליכים פנימיים שונים של מחלה, עצבים שונים של מערכת העצבים הסימפתטית מעצבבים את כל איברי הגוף, כולל העור.
כל אחד מ-31 זוגות העצבים היוצאים מעמוד השדרה מעצבב מספר איברים וכן אזורים מוגדרים בעור.
כאשר יש הפרעה בתפקוד של איבר כלשהו, נטען כי זה משפיע על זרימת הדם באותו חלק של העור הקשור לאותה קבוצת עצבים שקשורה גם לאיבר בו חלה הבעיה.
השינויים בזרימת הדם בעור מתבטאים בשינויי טמפרטורה אותם קולטת המצלמה התרמוגרפית.
במשך השנים מופו כל אזורי הגוף בצורה מפורטת על ידי החוקרים, כך שמי שעוסק באבחון תרמוגרפי יכול לדעת ברמת דיוק גבוהה באיזה איבר או איברים יש בעיה ומהו סוג הבעיה.
כאשר מצב כלי הדם, הלימפה והעור נורמלי, השליטה והויסות של זרימת הדם בדרמיס היא בעיקרה נוירו-וסקולארית, והיא נעשית על ידי מערכת העצבים הסימפתטית.
המרכיבים של תגובה סימפתטית זו הם גם אדרנרגיים וגם כולינרגיים.
המרכיב האדרנגי גורם לואזוקונסטריקציה (היצרות כלי הדם) והמרכיב הכולינרגי גורם לואזודילציה (הרחבת כלי הדם) במיקרוסירקולציה (זרימת הדם הזעירה) העורית.
הסיבים הפוסט-גנגליונים מחוברים לכל אחד מאיברי הגוף וגם לעור.
31 זוגות העצבים הפריפריאליים מכילים 8-35% סיבים ללא מיאלין שהם מתפקדים כ-afferent או efferent הסימפתטי.
דרך סיבים אלה נעשית השליטה על המיקרוסירקולציה העורית.
בכל אחד מעצבי עמוד השדרה יש חלוקה לגבי (dorsal) ובטני (ventral), ובהתאם לזה נעשית גם חלוקתם לשליטה על חלקי העור השונים.
לחלק הבטני של כל עצב פריפריאלי יש חלוקת משנה לצידי (lateral) ולקדמי (anterior), עם שליטה בהתאמה על חלקי העור שהוקצו להם.
השליטה על זרימת הדם בחלקי העור השונים נעשית על ידי סיגנלים המועברים מהעצבים הפריפריאלים דרך הסיבים הפוסט-גנגליוניים חסרי המיאלין אל הקולטנים הנוירו-וסקולאריים שבעור.
לדוגמה, כאשר יש דלקת פנימית בגוף (ולא חשוב באיזה עומק), יועבר המידע דרך סיבי העצבים הסימפתטיים הקשורים לאזור הדלקתי אל מערכת העצבים המרכזית, אשר תגרום לתגובה סימפתטית באותו אזור בעור הקשור לאזור הדלקתי.
תהיה ירידה בטונוס המוטורי הסימפתטי באותו חלק של העור (הפחתה בתפקוד הסימפתטי).
זה גורם לפתיחה רבה יותר של הספינקטרים הפוסט-גנגליונים השולטים על זרימת הדם העורית באותו אזור, זרימת הדם תתגבר והדבר יתבטא בהיפרתרמיה באותו חלק של העור.
שינוי זה בטמפרטורה נקלט בקלות וברמת דיוק גבוהה על ידי המצלמה התרמוגרפית.
תאוריה אחרת מבססת את האבחון התרמוגרפי על סימטריה הקיימת בגוף.
תבנית נורמלית של פני העור אצל אדם בריא נחשבת כזו שבה יש סטיית טמפרטורה של פחות מ-0.3 מעלות צלזיוס על פני 95% מהשטח החיצוני של עור הנבדק.
התרמוגרפיה מראה תהליכים פיזיולוגיים ולא מראה מצב אנטומי נתון כפי שקורה למשל עם מכשירי רנטגן.
כך ניתן, לדוגמה, לגלות בעזרת התרמוגרפיה בעיות בעמוד השדרה או בגפיים הקשורות לחוסר תפקוד ואזומוטורי, אותן לא ניתן להראות בבדיקות הרדיולוגיות המקובלות.
כאשר רואים בתרמוגרם (צילום תרמוגרפי) הפרשי טמפרטורה משמעותיים בין שני מקומות מקבילים מצידי הגוף, שאמורים להראות סימטריה, זה מצביע על אפשרות של בעיה עצבית, כי מכניזם ואזומוטורי פגום מתבטא בא-סימטריה תרמלית.
מאחר שרב חלקי הגוף הם סימטריים, גוף הנבדק משמש בתרמוגרפיה כבקרה של עצמו.
בגירוי שורש עצב מופיעה ירידת טמפרטורה בדרמטומה הנמצאת באותו צד של הגוף בו נמצא העצב הקשור אליה.
דרמטומה היא אזור בעור הקשור לסיגמנט בחוט השדרה.
עשויה להיות לפעמים חפיפה של דרמטומות, כך ששני סיגמנטים של חוט השדרה מעצבבים את אותו חלק של העור.
הכרת פריסת הדרמטומות על פני הגוף משמשת לאיתור מיקומן של הפרעות בחוט השדרה.
התרמוגרפיה אינה מחליפה את שיטות האבחון האחרות, אלא מוסיפה להן אפשרויות חדשות ובכך מרחיבה ומשפרת את יכולות המערכת הרפואית בגילוי, הערכה ואבחון של בעיות רפואיות שונות.
השימוש במערכות DITI מתאים לרפואת נשים (בעיקר לגילוי מוקדם של סרטן השד), נוירולוגיה, מרפאות כאב, רפואת ספורט, אונקולוגיה, גריאטריה, אנטי אייג'ינג, מכוני שיקום ופיזיותרפיה וכן לרפואה ההוליסטית (כגון רפואה פונקציונלית, רפואה סינית, נטורופתיה, כירופרקטיקה).
אחד ההבדלים המשמעותיים בין תרמוגרפיה לבין צילומי רנטגן (כגון ממוגרפיה או CT) הוא בכך שמכשירי הרנטגן "רואים" אנטומיה (עצמות, גידולים וכו') ואילו התרמוגרפיה "רואה" תהליכים פיזיולוגיים בזמן אמת.
תהליכים אלה מתבטאים בשינויים בקרינת החום הנפלטת מהגוף.
שינויים אלה נקלטים במצלמת הא"א ברמת דיוק גבוהה מאד.
במחקרים לא נמצא כי לתרמוגרפיה יעילות כאמצעי לזיהוי מוקדם של מחלות שד והשיטה נדחתה על ידי הרפואה הקונבנציונלית.
מחלות מסוימות, כמו סרטן השד, מתפתחות במשך שנים לפני שמתגלים הסימנים הראשונים להימצאותן בגוף.
ככל שהמחלה מתגלה מוקדם יותר, קל יותר לטפל בחולה ובגורמי המחלה וקיים סיכוי גבוה יותר להחלמה מלאה ולמניעת מצבים שמחייבים טיפולים אגרסיביים כמו ניתוח, כימותרפיה, הקרנות וכו'.
כל גידול סרטני זקוק לכלי דם חדשים שיזינו אותו.
הגברת זרימת דם באזור מסוים בגוף מתבטאת בפליטה רבה יותר של חום באותו אזור.
ישנם חוקרים הטוענים שסרטן שד מתגלה על ידי ממוגרפיה רגילה רק כ- 8 שנים בממוצע לאחר התחלת התהליך הסרטני (קצב התפתחות המחלה יכול להשתנות מאוד בהתאם לגיל החולה ולגורמים נוספים).
התרמוגרפיה לעומת זאת, "רואה" את התהליך ולא את הגידול עצמו, וניתן לגלות באמצעותה אותו סרטן כ- 5-10 שנים לפני שניתן לגלות זאת בשיטות אחרות.
המחקר מראה שגילוי מוקדם של סרטן שד בעזרת תרמוגרפיה מאריך את תוחלת החיים של הנבדקות ב-61% בממוצע.
רמת הרגישות והדיוק של הבדיקה התרמוגרפית לגילוי סרטן השד עומדת על כ־90%.
בדיקה תרמוגרפית שנעשית לפני ממוגרפיה יכולה למקד את הבדיקה הממוגרפית במקומות שנמצאו בתרמוגרפיה כחשודים.
כאשר משלבים בדיקה תרמוגרפית עם בדיקה קלינית של רופא ועם ממוגרפיה, עומדת רמת הגילוי המוקדם של סרטן השד על כ-95%.
הבדיקה מתאימה לנשים (וגברים) בכל הגילים, והיא שימושית עוד יותר לנשים מתחת לגיל 50, אשר הממוגרפיה פחות יעילה עבורן.
אצל נשים בגילאים אלה, ואצל נשים מבוגרות יותר אשר לוקחות הורמונים, רקמת השד צפופה יותר, מה שמקשה על הממוגרפיה הרגילה לגלות מקומות חשודים.
תרמוגרפיה אינה משדרת קרינה לגוף.
המצלמה קולטת את קרינת החום שהגוף עצמו פולט, כך שהבדיקה בטוחה לחלוטין.
ב-1982 אישר ה-FDA את השימוש בתרמוגרפיה כמרכיב משלים בתהליך הבדיקות לגילוי סרטן שד וציין כי לא נמצאו ראיות ליעילות הבדיקה.
תרמוקלינה או מטלימניון (Metalimnion) היא שכבה דקה אך ברורה בגופי מים כמו אגמים ואוקיינוסים
שבה השינוי בטמפרטורה ככל שמעמיקים מהיר יותר מזה שבשכבות שמעליה או מתחתיה.
באוקיינוס, תרמוקלינה היא הגבול בין השכבה העליונה המתערבלת בהשפעת הרוחות לבין השכבה הרגועה של המים העמוקים.
בהתאם למשתנים כמו גובה קו רוחב, עונות השנה ומידת הערבול על ידי רוחות, תרמוקלינה עשויה להיות שכבה יציבה המאפיינת לאורך זמן את גוף המים בו היא נוצרת או להיווצר ארעית כתגובה לתופעות כמו חימום וקירור המים בפני השטח כתוצאה מהפרשי הטמפרטורות בין היום ללילה.
גורמים המשפיעים על עומק ועובי התרמוקלינה כוללים שינויי אקלים עונתיים וגובה קו הרוחב, כמו גם גורמים סביבתיים מקומיים כמו זרמים וגאות ושפל.
אנרגיית החום מקרינה קצרת גל של השמש נספגת בסנטימטרים הראשונים של פני השטח של האוקיינוסים, המתחממים במהלך היום ומתקררים במהלך הלילה (כאשר נמסרת אנרגיית חום מהמים לאטמוספירה בצורת קרינה ארוכת גל).
גלים מערבבים את מי השטח החמים ומסיעים אותם אל עבר המים העמוקים הקרים עד לעומק של כ-100 מטרים תוך ערבול גושי מים, בתלות בעוצמת הרוחות והזרמים.
החום ממימי השטח אובד למי העומק ויש ירידה חדה של הטמפרטורה עם העומק.
מתחת לשכבה מעורבלת זו אין שינויים חדים בטמפרטורה והירידה בטמפרטורה עם העומק נשארת יחסית קבועה עד לקרקעית (4°C).
עובי התרמוקלינה ועומקה משתנים מאזור לאזור.
באזורים הטרופים התרמוקלינה קבועה למחצה, ואילו באזורים הממוזגים התרמוקלינה משתנה (מעמיקה בקיץ).
בקטבים, שבהם הטמפרטורה כמעט שאינה משתנה עם העומק, התרמוקלינה רדודה מאוד או לא קיימת.
באוקיינוס הפתוח מאופיינת התרמוקלינה בגרדיאנט מהירות קול שלילי, מאפיין בעל חשיבות בלוחמה תת-ימית בשל יכולת החזרת שידורי סונאר פעילים.
אפקט זה מושג כתוצאה משינוי חד בצפיפות המים.
בגופי מים כגון אגמים וימות קיימת תרמוקלינה, הנגרמת אף היא כתוצאה מהתחממות מי השטח.
באקלים קר עשוי להופיע ערבול עד הקרקעית (turnover), כתוצאה מהיווצרות התרמוקלינה.
במהלך הקיץ מתחממים מי השטח ונוצרת שכבה חמה וקלה מעל שכבה קרה וצפופה.
הערבול בין השכבות קטן מאוד בקיץ ונוצרת תרמוקלינה ברורה (מטילמינליון).
השכבה העליונה (אפילמינליון) מאופיינת ביצרנות ראשונית גבוהה וכמות חמצן רבה ואילו השכבה התחתונה (היפולמינליון) ענייה בחמצן עד אנאוקסית בסוף הקיץ.
בסתיו ובחורף, כאשר מי השטח מתקררים בצורה חריפה, לעיתים במהלך לילה, הם שוקעים ומעלים את מי העומק.
גם הרוחות המתגברות תורמות לתהליך זה.
תֶרְמָה או תֶרְמֵה הייתה עיר יוונית עתיקה, שהוקמה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מארטריה או מקורינתוס בחופו הצפון-מזרחי של מפרץ בצפון הים האגאי הנושא אותו שם.
ב-316 לפנה"ס הקים קסאנדרוס מלך מוקדון בסמיכות מקום עיר חדשה ושמה תסאלוניקיאה (Thessalonikeia), היא סלוניקי של ימינו.
בתרמה חנו הצבא והצי של קסרקסס מלך פרס, בעת מסע המלחמה ליוון שערך ב-480 לפנה"ס, לפני קרבות תרמופילאי וארטמיסיון.
תֶרְמוֹסְטָט (מיוונית: תרמוס: חם; סטטוס: יציב) או וַסַת חום הוא מכשיר לבקרת הטמפרטורה של מערכת.
מטרת התרמוסטט לגרום למערכת להימצא בתחום רצוי של טמפרטורה.
מעגל הבקרה מורכב ממדידת הטמפרטורה ושינוי שלה אם נדרש.
שינוי הטמפרטורה מתבצע על ידי הפסקת פעולת החימום או הקירור של המכשיר, או שינוי קצב זרימת החום.
מגוון הסוגים והשימושים של תרמוסטטים רחב מאוד.
בין השימושים הבולטים: בקרה של מערכות מיזוג אוויר, מקררים, חימום מים וקיטור, מנועים ועוד.
ככל הנראה הדוגמאות המתועדות הקדומות ביותר של בקרה תרמוסטטית נבנו על ידי חדשן הולנדי, קורנליס דרבל (1572–1633), בערך ב-1620 באנגליה.
הוא המציא תרמוסטט כספית כדי לווסת את הטמפרטורה של חממת עוף.
זהו אחד המכשירים הרשומים הראשונים שנשלטי משוב.