tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-30 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד פורטסמות'.
ב-12 בספטמבר 2019 מוגאבי חתם במאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
ב-22 בנובמבר של אותה שנה, האריך את חוזהו בקבוצה עד לסיום העונה.
ב-29 ביולי 2024 חתם באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
ב-18 ביולי 2025 חזר לאנגליה וחתם בקרלייל יונייטד.
באוגוסט , מוגאבי זומן לראשונה לסגל נבחרת אוגנדה אך הזימון נדחה עקב התנגשות המשחקים עם אלו של יאוביל טאון.
ב-24 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד .
בוואריה תחתית הוא אחד משבעת האזורים המנהליים של בוואריה, גרמניה, הממוקם במזרח המדינה.
בוואריה תחתית מחולקת לשני אזורים – לנדסהוט ודונאו-ולד.
חלק זה של בוואריה כולל את היער הבווארי, יעד תיירותי ידוע בגרמניה, ואת הרמה הבווארית התחתונה.
תוצאות הבחירות האחרונות מסמנות אותה כחלק השמרני ביותר בגרמניה, בדרך כלל פערים גדולים לטובת המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה.
התוצר המקומי הגולמי (תמ"ג) של האזור עמד על 48.5 מיליארד אירו בשנת 2018, ומהווה 1.4% מהתפוקה הכלכלית הגרמנית.
התמ"ג לנפש המותאם לכוח הקנייה היה 36,100 אירו, שהוא 120% מהממוצע של EU27 באותה שנה.
התמ"ג לעובד היה 100% מהממוצע באיחוד האירופי.
באזור בתי המגורים הדוכסיים לשעבר בלנדסהוט ושטראובינג והעיר האפיסקופלית הבארוקית פסאו, כמו כן העיר קלהיים עם הבפרייונגשלה ומנזר ולטנבורג המהווים אטרקציות תיירותיות מרכזיות.
לאטרקציות הציוריות שייכים נהר הדנובה כולל דונאודרשברוך בוולטנבורג והיער הבווארי עם הר גרוסר ארבר.
דוכסות בוואריה תחתית נוצרה לראשונה עם החלוקה הבווארית הראשונה בשנת 1255 תחת הדוכס הנרי (אך לא הייתה זהות מדויקת עם הטריטוריה הנוכחית).
לאחר האיחוד ב-1340 בוואריה חולקה שוב ב-1349, ולאחר מכן ב-1353 נוצרו הדוכסיות בוואריה-שטראובינג ובוואריה-לנדסהוט בבוואריה התחתונה.
בשנת 1505 התאחדה בוואריה לצמיתות.
השליטה בבוואריה התחתונה הייתה אחת הסוגיות המעורבות במלחמת הירושה הבווארית בשנים 1778–1779.
לאחר ייסוד ממלכת בוואריה בעקבות פירוק האימפריה הרומית הקדושה ב-1805, המדינה אורגנה מחדש לחלוטין, וב-1808 חולקה ל-15 מחוזות מנהליים .
הם נוצרו בצורת החלוקות הצרפתיות, די אחידות בגודל ובאוכלוסייה, ונקראו על שם הנהרות העיקריים שלהם.
בשנים הבאות, עקב שינויים טריטוריאליים צומצם מספר המחוזות ל-8. אחד מהם היה אונטרדונאוקרייס (מחוז הדנובה התחתון).
בשנת 1837, המלך לודוויג הראשון מבוואריה שינה את שמות למחוזות לכאלה המבוססים על שמות טריטוריאליים ושבטים היסטוריים.
זה היה כרוך גם בשינויי גבולות או החלפות טריטוריאליות, כך עבר האונטרדונאוקרייס לבוואריה התחתונה.
בירת המחוז הועברה מפסאו ללנדסהוט.
בשנת 1972 עוצבה מחדש בוואריה תחתית כך שהמחוזות הכפריים באזור עוצבו מחדש.
בוהן (ביוונית עתיקה: מכונה Βοὥν, בוהון) היה יישוב מצרי קדום משמעותי על הגדה המערבית של הנילוס, דרומית ובסמיכות לאשד השני במחוז א-שימאליה של היום, סודאן.
מקורותיו מתקופת הממלכה הקדומה (בערך 2686-2181 לפנה"ס), שם שימש כעיר קולוניאלית מצרית, מוכר במיוחד בהתכת נחושת.
בשנת 1962 חשפו ארכאולוגים מתקן עתיק לייצור נחושת מוקף במחסום אבן מרשים, המעיד על מקורו בתקופת שלטונו של סנפרו בשושלת הרביעית.
רישומים וכתובות קיר חשפו נוכחות מצרית מתמשכת המשתרעת על פני מאתיים שנה, רק כדי להיקטע על-ידי הגירת אוכלוסיות זרות מהאזורים הדרומיים בתקופת שושלת החמישית.
בתקופת ממלכת מצרים הקדומה (בערך 2686–2181 לפנה"ס), התקיים יישוב קולוניאלי מצרי בבוהן, ששימש גם לעבודות נחושת.
חקירה ארכאולוגית ב-1962 גילתה את מה שתואר כמפעל נחושת עתיק.
היה הוא מוקף בקיר אבן מסיבי אם כי גולמי, ועדויות נוספות מצביעות על כך שאספקות למושבה הגיעו מצפון.
ייתכן שהיישוב הוקם בתקופת שלטונו של סנפרו, מהשושלת הרביעית.
עם זאת, יש עדויות לכיבוש מוקדם יותר של השושלת השנייה בבוהן.
כתובות קיר ופריטי כתבים נוספים מהאתר מראים שהמצרים שהו כ-200 שנה, עד סוף השושלת החמישית וכנראה נאלצו לסגת עקב הגירת אוכלוסיות זרות מהדרום.
בתקופת ממלכת מצרים התיכונה (2055-1650 לפנה"ס) הוקמה המצודה בבוהן.
הגאוגרפיה הפיזית הטבעית של בוהן נרתמה לטובת המצודה.
חומת הסלע הגדולה היוותה בסיס ראשוני חזק לבניית המצודה.
במהלך תקופת הממלכה התיכונה, רוב האנשים שאכלסו את בוהן היו מצרים שהופנו דרומה ממצרים התחתונה, בתהליך מחזורי.
עם נפילת הממלכה התיכונה החלה תקופת הביניים השנייה.
עם תקופת הביניים השנייה הגיעה אסטלת הלוויה של סבכ-דדו וסבכ-אם-הב.
חפירת האסטלה באתר בוהן הניבה הבנה חדשה לגבי סיפוח נוביה.
האסטלה חוזרת על כך שהמצרים שהשיגו שליטה על בוהן היו תלויים במלכים נוביים כדי להשיג זאת.
בוהן ידוע במבצר הגדול שלו, שנבנה כנראה בתקופת השושלת השתים עשרה תחת שלטונו של סנוסרת השלישי בסביבות 1860 לפני הספירה.
סנוסרת השלישי ערך ארבע מסעות לתוך כוש והקים שורה של מבצרים במרחק איתות אחד מהשני.
המבצרים האחרים לאורך הגדות היו מירגיסה , שלפק , אורונרטי , אסקוט , דאבנרטי , סמנה וקוממה .
הכושים כבשו את בוהן במהלך תקופת השושלת השלוש עשרה, והחזיקו בו עד שיעחמס הראשון כבש אותו מחדש בתחילת השושלת השמונה עשרה.
אחד הגורמים התורמים ליצירת המצודה בבוהן הייתה המטרה של סיפוח נוביה.
הן סנוסרת הראשון והן סנוסרת השלישי הקדישו חלק ניכר מתקופת שלטונם לניהול מסעות צבאיים לתוך נוביה, בניסיון להרחיב את גבולות מצרים.
בכך בנו שני המלכים את המצודה בבוהן, יחד עם המבצרים האחרים סביב האשד השני.
מבצרים אלו הגדירו גבול חדש למצרים העליונה.
המצודה השתרעה על פני יותר מ-150 מטרים לאורך הגדה המערבית של הנילוס.
היא חלשה על פני 13,000 מטרים רבועים, והייתה מצויה בתוך חומה שהגנה על עיירה קטנה שנפרשה במערכת רחובות שתי וערב.
על פי הערכות התקיימה בה בשיאה אוכלוסייה בגודל של כ-3,500 איש.
המצודה כללה גם את הניהול של כל האזור המבוצר של האשד השני.
ביצוריו כללו חפיר בעומק שלושה מטרים, גשרים, מגננים, תומכות , חומות, שינות, חרכי ירי חיצים וקטפולטות.
הקיר החיצוני כלל אזור בין שני הקירות המנוקב בשורה כפולה של חרכי ירי, המאפשרים לקשתים עומדים וגם כורעים לירות בו זמנית.
קירות המבצר היו בעובי של כחמישה מטרים וגובהם עשרה מטרים.
קירות בוהן נבנו באבן מחוספסת.
חומות בוהן ייחודיות שכן רוב חומות המבצר המצרי נבנו מעץ ולבני בוץ.
המצודה בבוהן שקועה כעת מתחת לאגם נאצר כתוצאה מבניית סכר אסואן ב-1964.
המחקר על פעילות ייצור נחושת פוטנציאלי בבוהן מציע תובנות חשובות לגבי שיטות עיבוד מתכות עתיקות.
הגילוי של אמרי של מה שהוא זיהה כ"מפעל" לנחושת של הממלכה הקדומה משך תשומת לב מצד אגיפטולוגים המתעניינים בטכניקות עיבוד מתכת.
דגימות שנאספו מהאתר, כולל שברי עפרות נחושת, מתכת נחושת מותכת, סיגים, חלקי כור היתוך וחפץ נחושת קטן, נשלחו לניתוח במוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית שבאוניברסיטת קולג' בלונדון.
אל גייאר וג'ונס ערכו את הניתוח בבית הספר המלכותי למכרות בלונדון.
עם זאת, ניסיונות לאתר את הדגימות הללו לא צלחו.
ניתוח של דגימת עפרה במשקל 150 גרם גילה את הרכבה, המורכב בעיקר מקוורץ מפוזר דק (כ-44% ממשקל הדגימה) ומלכיט, עם עקבות בולטים של אטקמיטה , כלוריד נחושת.
הצעה שהיווצרות אטקמיטה התרחשה במהלך הצפות מזדמנות של הנילוס כאשר מלכיט הגיב עם יוני כלור.
יסודות אחרים שזוהו באמצעות ניתוח ספיגה אטומית כללו אבץ, סידן, עופרת וכסף, עם תכולת ברזל מינימלית.
ניתוח נוסף באמצעות מיקרופרוב אלקטרונים זיהה ממוצע של 0.18% משקל זהב בחלקים מהעופרה שהוכנו לניתוח מיקרוסקופיה אופטית.
התכה בכור היתוך הוצעה כתרגול באתר, ונערכה השערה של הקשר בין העפרות למרבצי זהב סמוכים.
עם זאת, מחקרים עדכניים מאתגרים את הפרשנויות של אמרי, כאשר מספר חוקרים מפקפקים בשימוש של האתר לטיפול פירו-מטלורגי .
יש ספקות לגבי חלק מהמאפיינים המטלורגיים של אמרי.
בוורלי מרלין איבס פרדו היא אשת חינוך ופוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כמושלת ה־73 של קרוליינה הצפונית בין השנים 2009–2013. פרדו היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
פרדו החלה את הקריירה הפוליטית שלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 כחברת בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית.
לאחר מכן כיהנה במשך חמש כהונות בסנאט של קרוליינה הצפונית לפני שנבחרה בשנת 2000 לסגנית המושל.
בנובמבר 2008 נבחרה למושלת קרוליינה הצפונית לאחר שניצחה בבחירות את ראש עיריית שארלוט פט מקרורי.
ב-26 בינואר 2012, על רקע ירידה בפופולריות שלה, הודיעה פרדו כי לא תתמודד לכהונה נוספת כמושל קרוליינה הצפונית בבחירות 2012. בכך הפכה למושלת הדמוקרטית הראשונה מאז רוברט סקוט שכיהנה כהונה אחת בלבד, ולמושלת הדמוקרטית היחידה בתולדות קרוליינה הצפונית שבחרה לא להתמודד לכהונה שנייה.
בוורלי מרלין מור נולדה בשנת 1947 בעיירה גרנדי שבמערב וירג'יניה, בתם של אלפרד פ.
אביה היה כורה פחם וממייסדי חברת כרייה, ובהמשך חייו נהפך למנכ"ל של חברת שירותים ציבוריים גדולה.
בשנת 1969 השלימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת קנטקי, שם הייתה חברה באחוות קפא קפא גמא.
לאחר מכן, בשנת 1974, פרדו השלימה לימודי תואר שני בניהול מכללות קהילתיות ותואר דוקטור בחינוך בשנת 1976, שניהם מאוניברסיטת פלורידה.
האספה הכללית של קרוליינה הצפונית
פרדו, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בין השנים 1987–1991 ובסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 1991–2001. היא ייצגה את מחוזות קרייבן, לנויר ופאמליקו בבית הנבחרים, ואת מחוזות קרייבן, קרטרט ופמאמליקו בסנאט המדינתי.
בשנת 1990 התמודדה לסנאט של קרוליינה הצפונית במחוז הבחירה השלישי, שהתפנה לאחר פרישתו של נציג המחוז המכהן ביל בארקר.
בנובמבר 1996 נבחרה מחדש לאחר שניצחה את הרפובליקני הולט פיירקלות', חבר מועצת מחוז קרטרט, ביחס של 60%-40%.
ב-1998 נבחרה מחדש לאחר שניצחה את הרפובליקני ג'ורג' היפס באותו יחס של 60%-40%.
בשלוש כהונותיה האחרונות בסנאט כיהנה פרדו כיו"ר-משותפת של ועדת ההקצבות.
במהלך כהונתה העלתה האספה הכללית של קרוליינה הצפונית את שכר המורים במדינה ואישרה את "חוק בתי הספר המצטיינים" ו"יוזמת Smart Start" של המושל ג'ים האנט.
בנוסף, היא לקחה חלק פעיל בדיון הציבורי שהוביל להקמת קרן ניהול המים הנקיים של קרוליינה הצפונית.
היא נאבקה לשיפור ההטבות עבור אזרחים ותיקים.
פרדו כיהנה בוועדת המשפט של בית הנבחרים המדינתי וכן שימשה כיו"ר ועדת החינוך של הסנאט.
בשנת 2000 נבחרה פרדו לסגנית מושל קרוליינה הצפונית לאחר שגברה בבחירות על מועמדת המפלגה הרפובליקנית בטסי קוקריין עם 52.3% מקולות הבוחרים, והפכה לאישה הראשונה בתפקיד זה בהיסטוריה של המדינה.
היא נבחרה לכהונה נוספת בשנת 2004 עם 55.6% מהקולות.
כסגנית מושל, אחד מצעדיה הבולטים היה הצבעתה המכריעה שהובילה להקמת הלוטו לחינוך של קרוליינה הצפונית.
ב-1 באוקטובר 2007 הכריזה פרדו על מועמדותה לתפקיד מושל קרוליינה הצפונית בעיר ביתה, ניו ברן.
ב-22 באוקטובר 2007, ארגון זכויות ההפלה רשימת אמילי הביע תמיכה רשמית במסע הבחירות שלה.
ב-6 במאי 2008 ניצחה פרדו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, לאחר שניצחה את גזבר המדינה ריצ'רד ה.
מור ואת המועמד דניס נילסן.
פרדו גייסה פרדו 15 מיליון דולר אמריקאי עבור מערכת הבחירות הכללית ופרסמה תשדירי תעמולה נגד יריבה הרפובליקני, ראש עיריית שארלוט פט מקרורי, בהם טענה כי אינו נוקט בגישה קשוחה דיה נגד הגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
עם זאת, מטה הבחירות שלה היה נתון לחקירה משטרתית מדינתית ופדרלית בשל אי-סדרים בתרומות קמפיין ונקנס ב-30 אלף דולר בשנת 2010.
חרף מגמה דמוקרטית ארצית וגיוס כספים נמרץ של מטה פרדו, בראשית מערכת הבחירות הכללית הוביל עליה מקרורי בסקרי דעת הקהל.
פרדו צמצמה בהדרגה את הפער אך המרוץ נותר צמוד מאוד, ובמרבית הסקרים שפורסמו לקראת ערב הבחירות נותרו השניים בשוויון סטטיסטי.
פרשנים פוליטיים סברו שהפופולריות הדועכת של המושל הדמוקרטי המכהן מייק איזלי פגעה בה, לצד ניסיונות של מקרורי לקשור אותה לשחיתות שלטונית בבירת המדינה ראלי.
בעוד שמקרורי זכה בתמיכת מרבית העיתונים הגדולים במדינה (שבדרך כלל תומכים בדמוקרטים), פרדו זכתה בתמיכתו של השחקן והבמאי הפופולרי אנדי גריפית', שהשתתף בתשדירי בחירות מטעמה.
ב-4 בנובמבר 2008 ניצחה פרדו את מקרורי עם 50.3% מהקולות, בעוד מקרורי גרף 46.9%.
בשלהי 2010, מטה הבחירות של פרדו משנת 2008 שוב היה תחת חקירה מדינתית ופדרלית בשל דיווח שבדיעבד על 41 טיסות פרטיות.
ועדת הבחירות המדינתית קנסה באוגוסט 2010 את מטה הבחירות ב-30 אלף דולר בגין הדיווח המאוחר על הטיסות – שהתגלו לאחר ביקורת עצמית שבוצעה ב-2009 – אך החליטה שלא להעמיק את החקירה לאחר שקבעה כי לא הייתה הפרה מכוונת של החוק.
פרדו הושבעה כמושלת ה-73 של קרוליינה הצפונית ב-10 בינואר 2009.בסוף פברואר ובראשית מרץ 2009 הודיעה פרדו כי 93 מיליון דולר מהכנסות הלוטו החינוכי של המדינה יופנו להבטחת תקצוב הפעילות השוטפת של קרוליינה הצפונית.
בפעם הראשונה שהשתמשה בזכות הווטו שלה, הטילה פרדו וטו על הצעת חוק שהייתה הופכת לחסויים מסמכים ששימשו מחוקקים לניסוח חוקים.
ב-27 בספטמבר 2011 קידמה פרדו את הרעיון של השהיית הבחירות לקונגרס למשך שנתיים, כדי לאפשר למחוקקים לקבל החלטות מבלי לחשוש מבחירות קרובות.
מאוחר יותר טענה דוברתה כי דבריה נאמרו בהומור.
כמושלת, פרדו פיקחה על ההיערכות והתגובה של קרוליינה הצפונית להוריקן איירין בשנת 2011, אירוע שזכה לתשומת לב פוליטית משמעותית והוגדר בעיני פרשנים פוליטיים כרגע מכונן בכהונתה.
פרדו קראה לאספה הכללית של קרוליינה הצפונית להשיב באופן זמני את מס המכירה המדינתי, במטרה להפחית את הקיצוצים הנרחבים במערכת החינוך.
ב-26 בינואר 2012 הכריזה פרדו כי אין בכוונתה להתמודד לתקופת כהונה שנייה כמושלת קרוליינה הצפונית.
במהלך כהונתה שקעה שמשה ואהדתה בציבור דעכה, בין היתר בשל מאבקים אידאולוגיים עם הרפובליקנים ששלטו באספה הכללית ובשל חוסר היעילות שלה לנסח סדר יום ברור עבור ציבור בוחריה.
באביב 2013 שימשה פרדו כעמיתת מחקר במכון לפוליטיקה של אוניברסיטת הרווארד.
לאחר מכן הקימה עסק לייעוץ אסטרטגי בתחום החינוך.
באוגוסט 2013 הצטרפה לבית הספר סנפורד למדיניות ציבורית באוניברסיטת דיוק כעמיתת מחקר בכירה, שם עבדה עם סגל וסטודנטים ושימשה גם כיועצת למרכז האוניברסיטה למדיניות ילדים ומשפחה.
בשנת 2017 מונתה לחברת מועצת המנהלים של הערכת ההתקדמות החינוכית הלאומית (NAEP) ונבחרה מחדש לתפקיד ב-2021. בשנת 2018 הפכה לאישה הראשונה בתפקיד יושבת ראש המועצה, ונבחרה לכהונה נוספת ב-2021.
בוויג היא חברה תעשייתית רב-לאומית צרפתית, שהוקמה בשנת 1952 על ידי פרנסיס בוויג.
מטה החברה ממוקם בפריז, והיא נסחרת בבורסת פריז תחת הסימול EN.
החברה מנהולת על ידי מרטין ואוליבר בוויג מאז 1989.
הקבוצה פועלת בתחומים מגוונים, הכוללים: בנייה ( דרך חברת הבת קולאס גרופ), פיתוח נדל"ן וטלקומוניקציה (דרך חברת הבת בוויג טלקום).
החברה בוויג הוקמה על ידי פרנסיס בוויג ב-1952. ב-1970, החברה הצטרפה לבורסת פריז.
ב-1985 ו-1986, בוויג איחדה את החברות סקרג, סאסר ו-קולאס לחברה אחת הנקראת קולאס גרופ.
ב-1987 החברה החלה לנהל את ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1.
ב-1996 החברה השיקה את חברת הבת בוויג טלקום, ובשנת 2006 רכשה החברה 23.26% מאלסטום.
בשנת 2010, באמצעות חברת הבת שלה נרם טלקום, רכשה בוויג גם את HGT טלקום תמורת 170 מיליון דולר מידי אנרי בנזרה ואחיו אבי.
במאי 2018, רכשה החברה את חברת הבנייה האוסטרלית א.
בשנת 2021, רכשה בוויג את עסקי השירותים הטכניים, אקואנס, מ-אנג'י בעסקה בשווי 7.1 מיליארד אירו.
החברה מורכבת מהיחידות העסקיות הבאות:
בוויג בנייה (100% נתח): בנייה, עבודות ציבוריות, אנרגיה ושירותים, עם נוכחות ב-80 מדינות ברחבי העולם.
קולאס גרופ (100% נתח): עבודות כביש, חומרי בניין, מסילות ברזל ותחזוקה.
בוויג אימוביליה (100% נתח): נדל"ן למגורים, תאגידים, מסחר ומלונאות ופיתוח עירוני, פיתוח נדל"ן.
בוויג טלקום (90.5% נתח): ספקית טלפונים ניידים וקו קווי.
TF1 גרופ (46,1% נתח): קבוצת אודיו-וידאו; עם TF1 ו-9 ערוצי טלוויזיה נוספים.
אקואנס (100% נתח): הנדסת חשמל, מכניקה ורובוטיקה, קירור ובטיחות אש, טכנולוגיה דיגיטלית ותקשורת.
פארק דה פראנס, הושלם בשנת 1972
טור פירסט, הושלם בשנת 1974
מוזיאון ד'אורסה, הושלם בשנת 1986
גשר איל דה רה, הושלם בשנת 1988
גרנד ארש, הושלם בשנת 1989
מנהרת התעלה, הושלם בשנת 1994
הספרייה הלאומית של צרפת, הושלם בשנת 1995
פון דה נורמנדי, הושלם בשנת 1995
סטאד דה פראנס, הושלם בשנת 1998
הרחבת בית החולים בארנט הושלמה בשנת 2002
פיתוח מחדש של בית החולים האוניברסיטאי ווסט מידלסקס הושלם בשנת 2003
בית החולים המרכזי מידלסקס הושלם בשנת 2006
הרחבת בית החולים ברומפילד בצ'למספורד הושלמה בשנת 2010
הרחבת בית החולים האוניברסיטאי צפון מידלסקס הושלמה בשנת 2010
בוויג מעורבת גם בפרויקט HS2, כחלק ממיזם משותף, שצפוי להסתיים בשנת 2031.
החברה בנתה גם את מנהרת נמל מיאמי שהושלמה בשנת 2014
בניית הטרמינל של נמל התעופה איקאלואיט בנונאווט, קנדה, הושלמה בשנת 2017
מסגד טורקמנבאשי רוהי בטורקמניסטן, שהושלם בשנת 2004
מרכז הספורט של סינגפור הושלם בשנת 2014
הארכת קו 1 של רכבת קלה במנילה צפויה להסתיים בשנת 2025
בנייתו של מסגד חסן השני בקזבלנקה, מרוקו, הושלמה בשנת 1992
גשר אנרי קונאן בדייה באבידג'אן, חוף השנהב, הושלם בשנת 2014
בין השנים 2009 ו-2011, חברת בוויג העסיקה עובדים באופן לא חוקי מפולין ורומניה, וחשפה אותם לתנאי עבודה לא אנושיים באתר הבנייה של תחנת הכוח הגרעינית פלמנוויל בנורמנדי.
מאוחר יותר, החברה נידונה על נוהליה בבית המשפט בשרבורג וחויבה לשלם קנסות בסך שבין 25,000 ל-29,950 אירו.
ב-30 בינואר 2020 זוהה וירוס מסוג כופר ברשת המחשבים של חברת בוויג בנייה, למרות שהפעילות התפעולית באתרי הבנייה שובשה.
"כנופיית הכופר מאז" לקחה אחריות על ההתקפה ופרסמה קובץ בגודל 1.2 ג'יגה-בייט שלכאורה הכיל נתונים שנלקחו מחברת בוויג בנייה.
בספטמבר 2023, בוויג נקנסו ב-6.2 מיליון אירו.
רשות התחרות של צרפת גילתה כי 6 חברות (ביניהם בוויג) היו שותפים למניפולציה של מחירי מכרזים.
בוהמיאנס 1905 (בצ'כית: Bohemians Praha 1905) הוא מועדון כדורגל צ'כי מהעיר פראג.
נכון לעונת 2025/2026 הוא משחק בליגת העל הצ'כית.
מאז העלייה החלה התקופה המוצלחת ביותר של המועדון.
בעונת 1982/1983 זכתה הקבוצה באליפות צ'כוסלובקיה .
בעונת 1981/1982 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצ'כוסלובקי אך הפסידה בו לסלובן ברטיסלאבה.
במהלך שנות ה-70 וה-80 השתתפה הקבוצה בשמונה עונות של גביע אופ"א.
העונה המוצלחת ביותר עבורה, הייתה עונת 1982/83, בה הגיעה בוהמיאנס עד לחצי גמר, בו הפסידה לאנדרלכט (שזכתה באותה עונה בגביע אופ"א ).
בוהמיאנס השתתפה בעונה אחת של גביע אירופה לאלופות, שם הודחה בסיבוב שני על ידי ראפיד וינה.
בשנת 2005 הוא שרד משבר שנבע מניהול גרוע.
המועדון נמנע מלהשתתף בחלק השני של הליגה הצ'כית השנייה בעונת 2004/2005 ותוצאותיה נמחקו.
המועדון ירד לליגה הצ'כית השלישית עקב חדלות פירעון כלכלית, אך מאוחר יותר ניצל על ידי אוהדיו ששילמו חלק מחובות המועדון.
המועדון סיים במקום השלישי בליגת הכדורגל הבוהמית של 2005/2006, והחמיץ את העלייה, אך עלה לליגה השנייה בכל זאת, לאחר שרכש רישיון לשחק בליגה השנייה מ-SC Xaverov.
המועדון הצליח לחזור לליגה הבכירה ב-2007, ירד בעונה שלאחר מכן וחזר לאחריה, שם שיחק עד הירידה ב-2012. לאחר עונה אחת בליגה השנייה, בוהמיאנס חזר לליגה הראשונה ב-2013. מאז סיים במקומות 7–14.
בעונת 2022/2023 בליגת העל, סיים המועדון במקום רביעי והעפיל לשלב המוקדמות השני בעונת 2023/2024 בקונפרנס ליג, ושיחק כנגד בודה/גלימט לה הפסיד בתוצאה כוללת 2–7. בגביע באותה העונה הגיע עד חצי הגמר בו הפסיד לסלביה פראג.
בוורלי הילס היא עיר במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה.
מבחינה גאוגרפית בוורלי הילס מובלעת כשכונה בתוך העיר לוס אנג'לס, אך מבחינה אדמיניסטרטיבית היא מהווה עיר.
בוורלי הילס מונה כ-34,000 תושבים, בהם כוכבי קולנוע ומפיקים והיא מהווה סמל לעושר.
העיר מכונה לפעמים על שם מספר המיקוד שלה; '90210'.
בוורלי הילס נוסדה ב־1906, ותוכננה מראש כעיר גנים מטופחת וטובלת בירק.
בשנת 1923 דחתה מועצת העיר הצעה להסתפח לתחום שיפוטה של העיר לוס אנג'לס המקיפה אותה מכל עבר, והיא נותרה אוטונומיה עצמאית.
עקב עושרם של רבים מתושביה, והסמיכות הגאוגרפית והאנושית להוליווד, שימשה בוורלי הילס רקע לסרטים ולסדרות טלוויזיה שעסקו בחיי העשירים והמפורסמים.
בין הסדרות הידועות, דרמת הנעורים "בוורלי הילס 90210".
השווי החציוני של בית בעיר נאמד ב-2.2 מיליון דולר והיא מדורגת בדירוג סוציו-אקונומי גבוה.
העיר ידועה באחוזות הפאר שלאורך רחובותיה המטופחים, ובחנויות היוקרה לאורך רודיאו דרייב, רחוב הקניות המרכזי שלה המכונה גם "משולש הזהב" - מהרחובות היוקרתיים בעולם.
בבוורלי הילס נמצאת הקהילה הגדולה ביותר בארצות הברית של יהודים פרסים, שמונה כ-26 אחוז מכלל תושבי העיר.
בוורלי הילס 90210 הייתה דרמת נעורים אמריקאית מצליחה ששודרה משנת 1990 ועד שנת 2000 ברשת FOX בארצות הברית.
הסדרה סיפרה אודות חייהם של חבורת בני נוער ולאחר מכן צעירים בשנות העשרים לחייהם המתגוררים בבוורלי הילס היוקרתית שבלוס אנג'לס, קליפורניה.
הסדרה נוצרה על ידי המפיקים דארן סטאר וארון ספלינג (שבתו אף לוהקה לתפקיד דונה מרטין).
המספר 90210 מתייחס למיקוד של בוורלי הילס.
הסדרה זכתה להצלחה רבה בשנותיה המוקדמות, ברחבי העולם ובישראל בפרט, והפכה את הכוכבים בה לאלילי נוער.
בחנוכה 1992 הגיעו כמה מכוכבי הסדרה לישראל ואף הופיעו במופע של ערוץ הילדים "המסע לערוץ הילדים" שנערך באותה עת בסינרמה בתל אביב ביחד עם להקת "צעירי תל אביב".
סדרת הטלוויזיה האמריקאית "גרוס פוינט", ששודרה בארץ בערוץ 3, סיפרה את סיפור מאחורי הקלעים של הפקתה של סדרת טלוויזיה לנוער, והיוותה באופן מובהק פרודיה על "בוורלי הילס 90210".
ספין אוף של הסדרה בשם "90210" עלה לשידור בשנת 2008 ברשת The CW.
הסדרה מתמקדת בתלמידים החדשים בבית הספר "ווסט בוורלי היי", כאשר קלי טיילור (בגילומה של ג'ני גארת') ודמויות נוספות מהסדרה המקורית מככבות בסדרה בתפקידי אורח.
"בוורלי הילס 90210" נחשבת עד היום כאחת מסדרות בני הנוער הטובות ביותר שהיו אי פעם בטלוויזיה המסחרית.
כסדרה לבני נוער, עסקה "בוורלי הילס 90210" בנושאים אקטואליים רבים, ביניהם שימוש בסמים, אלכוהוליזם, תאונות דרכים, אונס, אלימות במשפחה, עבריינות, הומוסקסואליות, אנטישמיות, התאבדות, איידס, הריון, הפרעות אכילה ומוות.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3 ובערוץ הילדים ובעונתה האחרונה ב-yes.
מאוחר יותר שודרה הסדרה בשירות ה-וVOD של הוט ובשנים 2016–2017 שודרה עד עונתה הרביעית בערוץ CBS דרמה, עד הפסקת שידורי הערוץ בישראל.
ב-2019 עלתה הסדרה המוקומנטרית "בוורלי הילס 90210 - האיחוד", בה מגלמים שחקני הסדרה את עצמם.
תקופת התיכון - ווסט בוורלי הילס:
עלילת הסדרה בתחילתה עסקה בזוג תאומים, ברנדון וברנדה וולש, שעברו ממינסוטה להתגורר בבוורלי הילס עם הוריהם, ג'ים וסינדי וולש.
הסדרה עסקה בהתערותם בחברה שסביבם, שהייתה עשירה ומפונקת.
במהלך השנים חלו תהפוכות רבות במערכות היחסים בין הדמויות.
במהלך התיכון, דילן היה לחבר הראשון של ברנדה, בעוד שברנדון יצא עם בחורות שונות (מערכת היחסים המשמעותית ביותר הייתה עם בחורה בשם אמילי).
דייוויד, שחברו הטוב סקוט נהרג לאחר שירה בעצמו בטעות בעת משחק בנשק שהיה שייך לאביו, הפך לבסוף לבן זוגה של דונה, שנשבעה לשמור את בתוליה עד לחופה, אך בסוף העונה השביעית היא מחליטה לשכב עם דייוויד למרות שהם לא מתחתנים ובהמשך גם עם גברים אחרים.
קלי, שהתנשקה עם ברנדון בנשף של בית הספר, שכבה עם דילן בעת שברנדה, בת זוגו באותה עת, שהתה בצרפת עם דונה.
בעקבות כך נפרדו ברנדה ודילן, ודילן החל לצאת עם קלי לאחר משולש רומנטי מסובך במיוחד של קלי, ברנדה ודילן.
בסופו של דבר, נפרדים קלי ודילן וקלי מתחילה לצאת עם ברנדון.
דילן: בחור מסתורי אלכוהוליסט לתקופה, רודף שמלות המתגלה כבחור רגיש, גר לבד במלון, אביו לא מתייחס אליו וחושב רק על עבודתו, מאוחר יותר דילן ואביו שוב מתחברים אחרי שאביו יוצא מהכלא.
דייוויד סילבר וקלי טיילור: בעונה הראשונה דייוויד נדלק על קלי וכל פעם היא מסרבת לו מחדש.
יותר מאוחר דייוויד מתאהב בדונה.
אביו של דייוויד, מל סילבר, נפגש עם אמא של קלי (אלכוהוליסטית מכורה לסמים שהתגרשה והתחתנה כמה פעמים) והשניים מתחתנים.
קלי ודייוויד הופכים לחברים טובים ואחים חורגים לאחר שאמה של קלי ואביו של דייוויד מתחתנים ומולידים ילדה הנקראת ארין סילבר (ארין בתור תיכוניסטית הופכת לאחת מהדמויות הראשיות ב-90210 החדש).
בכל עונות הסדרה נהגו כוכבי הסדרה לבלות בדיינר שכונתי בשם "פיץ' פיט", ובעונות המאוחרות במועדון לילה שנפתח בו, בשם "הפיץ' פיט אחרי החשיכה", או בקצרה, "אחרי החשכה" (After Dark).
נאט בוסיצ'יו, בעל הדיינר, הפך לאיש סודם ולחברם.
תקופת הקולג' - אוניברסיטת קליפורניה:
ברנדון וקלי נמצאים כזוג במשך שנה, נפרדים לשנתיים ובסופו של דבר חוזרים להיות יחד עד לסוף העונה השמינית.
עזיבתו של ברנדון נעשתה לאחר שהוא הציע לקלי נישואין (בפעם השנייה, בפעם הראשונה קלי סירבה והיא וברנדון נפרדו).
בסופו של דבר החתונה לא יצאה לפועל וברנדון עזב את הסדרה.
גם פה היה משולש רומנטי בין קלי לברנדון ודילן.
מקרים אלו ועוד הפכו אותה לאישה נדיבה ועצמאית, בעלת עמדות פוליטיות.
דונה, אשר איבדה את בתוליה רק בסוף העונה השביעית לדייוויד, הייתה למעצבת אופנה.
דייוויד אשר גם הוא התמכר לסמים ואובחן כסובל ממחלת נפש, הפך לשדרן רדיו מצליח.
סטיב למד בקולג' ויישר את דרכיו, ואנדריאה נכנסה להריון בשוגג והחליטה ללדת את התינוקת.
בעקבות לידת התינוקת התחתנה אנריאה עם ג'סי, אבי בתה האנה.
בעקבות זה, אנדריאה עזבה בעונה החמישית.
בעונה מאוחרת יותר נודע כי היא מתגרשת מבעלה ופרשה מן הלימודים כדי להיות אמא ואישה טובה לטענתה.
ואלרי, שהייתה הילדה הרעה שמנסה להתעשר בדרכים מפוקפקות, עברה ילדות לא קלה, היא נאנסה מגיל צעיר על ידי אביה שהתאבד כאשר אמרה לו שתספר על ההתעללות שעברה ממנו, אך בעונה התשיעית ואלרי מודה שהיא עצמה רצחה אותו, ואף חושבת על להסגיר את עצמה למשטרה.
כתוצאה מההתעללות מנסה ואלרי פעמים רבות למצוא לעצמה בן זוג ומחפשת יציבות.
היא הייתה במערכות יחסים עם דילן, דייוויד ונוח ואף הייתה בקשרים רומנטיים קלים גם עם סטיב, ריי וברנדון.
ואלרי אינה מסתדרת עם קלי והן אויבות מרות.
היא נחשבה כבחורה לא אמינה.
היא רבה פעמים רבות גם עם דונה.
עוד דמות בולטת בסדרה היא קלייר, בתו של נגיד האוניברסיטה, אשר הייתה קטנה מרוב הדמויות בשנה אך למדה איתם (בדומה לדייוויד) הייתה דמות הילדה הבוגרת.
בתקופת התיכון היא הייתה ילדה פרועה במיוחד וכאשר גדלה הפכה לאישה בוגרת.
היא הייתה בת זוגו של דייוויד במשך שנה ובת זוגו של סטיב במשך שנתיים.
היא עזבה לפריז ביחד עם אביה שקיבל עבודה חדשה כאשר סיימה את הקולג'.
החיים לאחר הקולג' - החיים האמיתיים (עבודה, נישואים, ילדים וכו'):
ואלרי עוזבת בתחילת העונה התשיעית וחוזרת לגור עם אימה, ובמקומה מגיעה בת דודתה של דונה - ג'ינה, בחורה ערמומית וחכמה.
ג'ינה הייתה מחליקה מקצועית ומוכשרת, אך עקב מתיחה בשריר הפסיקה להחליק.
הרושם הראשוני מג'ינה הוא שהיא בחורה נחמדה וחביבה, אך לבסוף היא מתגלה כערמומית מאוד ולא חביבה כלל.
ג'ינה סובלת מבולימיה מפני שאינה שלמה עם גופה, היא שואפת לעבודה בתחום הספורט - דבר אשר לא יצא לפועל.
ג'ינה הייתה בת זוגו של דילן, ואף של דייוויד, במהלך העונה העשירית דונה קונה תוכנת מחשב לסטיב וג'נט כמתנת חתונה, היא משחקת בתוכנה ומגלה שג'ינה היא אחותה, היא מספרת זאת לג'ינה, וג'ינה הפגועה כועסת תחילה, ולאחר מכן מתחברת עם אביה ד"ר מרטין.
באחד הפרקים ג'ינה מאמנת את אביה והוא חוטף התקף לב, דונה, אימה של דונה, וקלי מאשימות את ג'ינה, ולכן ג'ינה מחליטה לעזוב את בוורלי הילס, אך לפני כן משלימה עם דונה ואמה של דונה, ועוזבת בלב שלם.
עוד דמות חדשה שמצטרפת היא מאט - עורך דין, בחור מסור ואינטליגנט, הצטרף לחבורה לאחר שהפך לבן זוגה של קלי ואפילו כמעט התחתן איתה בעונה העשירית אך החתונה בוטלה מכיוון שלקלי עדיין היו רגשות כלפי דילן.
דמות חדשה נוספת היא ג'נט.
ג'נט מתחילה את דרכה כדמות לא בולטת שעובדת בעיתון של סטיב וברנדון, במהלך הסדרה היא מתעניינת בסטיב אך הוא די דוחה אותה, אך בהמשך מתעניין בה אף הוא.
תחילה ג'נט מנסה לא לפתח רומן עם סטיב, אך לבסוף הופכת לבת זוגו, ולאחר כמה שבועות, מגלה ג'נט שהיא בהריון מסטיב, וכאשר היא מספרת לו זאת הוא מבולבל מאוד, אך לבסוף מחליט לקחת את העניינים לידיים ומציע לה נישואין, ג'נט מסכימה, אך לאחר מכן מתחרטת, ולבסוף מסכימה סופית.
ג'נט וסטיב מתחתנים, וכאשר הם יוצאים לירח דבש לג'נט יש צירים (מוקדם מהרגיל), לבסוף אחרי לידה קיסרית והמון סיבוכים עם התינוקת וג'נט, הכל מסתדר, וג'נט מחליטה לקרוא לתינוקת מאדי.
קרלי הצטרפה גם היא לסדרה, ושוחקה על ידי זוכת האוסקר הילרי סוונק, היא הייתה אם חד-הורית, עבדה בפיץ' פיט והייתה גם בת זוגו של סטיב לאחר קלייר.
נוח האנטר הוא אדם נוסף המצטרף לסדרה בעונה השמינית.
הוא עבד כמנקה יאכטות והחבורה חשבה שהוא תפרן, אך מאוחר יותר הוא גילה לכולם שהוא עשיר מאוד.
הוא בעל "הפיץ' פיט אחרי החשיכה", קיים תחילה מערכת יחסים עם ואלרי ולאחר מכן עם דונה ומצטרף כחלק מהחבורה.
דמותה של דונה הופכת ככל שעובר הזמן להרבה יותר משמעותית.
בעונה הראשונה היא מתפקדת רק כחברה הטובה של ברנדה וקלי אך עם הזמן היא הופכת לאחת הדמויות הראשיות בעלילה.
היא הופכת לבוגרת יותר, מתמודדת עם שאלת המין בחיי הזוגיות שלה.
היא יצאה עם ריי, גבר שהכה אותה, עם דייוויד ועם נוח.
לעונות האחרונות של הסדרה מצטרף כשחקן אורח, לוק פרי, שהיווה דמות מרכזית בעונות הראשונות של הסדרה.
לוק פרי, או דילן מקיי בשמו בסדרה, מחליט לחזור לבוורלי הילס לאחר שהות של שלוש שנים באירופה.
דילן, שאיבד את אשתו טוני מרשט, כשלוש שנים קודם לכן, אירוע שבעקבותיו עזב את לוס אנג'לס, הבין שלבו עדיין חפץ באהובתו מימי התיכון קלי טיילור.
חזרתו של פרי לסדרה ייצרה עניין נוסף בסדרה, שלפי דעת רבים, אבד לאחר עזיבתו במהלך העונה השישית של הסדרה.
הסדרה מסתיימת עם חתונה בין דונה מרטין לבחיר לבה דייוויד סילבר.
לפרק הסיום הצטלמו דמויות מרכזיות שהופיעו בסדרה במהלך עשר שנות שידורה.
בסדרה חלו תהפוכות רבות בצוות השחקנים שלה, עד כדי כך ששתי הדמויות הראשיות בה, ברנדה וברנדון וולש, כבר לא היו חלק ממנה בסופה.
דמותה של ברנדה הוחלפה בדמותה של ואלרי, חברת משפחה של משפחת וולש, שהייתה דמות "הילדה הרעה".
ברנדון עוזב את הסדרה בתחילת העונה התשיעית, כשמקבל הצעת עבודה בוושינגטון.
גם הוריהם של ברנדון וברנדה, ג'ים וסינדי, עזבו את בוורלי הילס לטובת חיים בהונג קונג.
לוק פרי עזב את הסדרה גם הוא, לאחר שדמותו, דילן, התאהבה באנטוניה (רבקה גייהארט), בתו של המאפיונר שהיה אחראי לרצח אביו (לבסוף גילה דילן שאביו לא נרצח ונשאר עדיין בחיים).
דילן רצה להשתמש באנטוניה כדי להגיע לאביה ולנקום בו, אולם בסופו של דבר התאהב בה ואף התחתן עימה.
אביה של אנטוניה, טוני, שלא היה מרוצה מהתנהלות העניינים, הזמין את רציחתו של דילן בידי רוצח שכיר, אולם זה ירה בטעות באנטוניה, שנהגה במכוניתו של דילן בגשם.
לאחר מכן עזב דילן שבור-הלב את הסדרה, רק כדי לחזור אליה בעונת 98/99. גבריאל קרטריס גם כן החליטה לעזוב את הסדרה, ולכן דמותה, אנדריאה, עזבה עם בעלה ג'סי וביתה לאוניברסיטה אחרת בסוף העונה החמישית.
טאטה נאט בוסיצ'יו חוזר ראשי קת'לין רוברטסון קלייר ארנולד חוזר ראשי ג'יימי וולטרס ריי פרואיט חוזר ראשי אורח הילרי סוונק קרלי ריינולדס ראשי וינסנט יאנג נואה האנטר ראשי לינדזי פרייס ג'נט סוסנה חוזר ראשי דניאל קוסגרוב מאט דורנינג ראשי ונסה מארסיל ג'ינה קינקייד ראשי
הצלחת הסדרה הובילה לפיתוחן של מספר סדרות-בת:
מלרוז פלייס - סדרת בת ששודרה ברשת FOX מ-1992 עד 1999.
90210 - סדרת בת נוספת אשר מתמקדת בתלמידים חדשים אשר שודרה בערוץ The CW מ-2008 עד 2013.
מועדון הספורט בוורן (בפלמית: Koninklijke Sportkring Beveren) הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר הקטנה בוורן שבמזרח פלנדריה, בלגיה.
המועדון התקיים באופן עצמאי בין השנים 1934 ועד 2010 אז אוחד עם הכוכב האדום ואסלנד, ב-2022 הוקם מחדש באופן עצמאי.
מועדון בשם "סטנדרד קלאב בוורן" הוקם בשנת 1921 ואוחד מאוחר יותר עם מועדון פ.צ.
ידידותי) אך המועדון התפרק בשנת 1931. שלוש שנים מאוחר יותר הכדורגלנים של סטנדרד קלאב החליטו להקים מועדון חדש שלו הם קראו: "אס.קיי.
בוורן-ווֶאָס" ומועדון זה הפך לחלק בהתאחדות הכדורגל הבלגית ב-6 בספטמבר 1935. עשר שנים מאוחר יותר שינה המועדון את שמו ל"אס.קיי.
בוורן-ווָאס" שכן העיר בוורן שוכנת במחוז "ווָאסלנד-פאיס דה ווֶאָס".
אחרי 14 עונות בליגות המחוזיות במדינה העפילה הקבוצה בשנת 1948 לליגה הארצית הרביעית בחשיבותה והעפילה לליגה השלישית בשנת 1951. בשנת 1966 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה והיוותה את הפתעת הליגה כשזכתה במקום הראשון בליגה השנייה.
מאז אותה השנה המועדון ירד מהליגה הבלגית הראשונה רק שלוש פעמים נוספות (1972, 1990 ו-1996) אך בכל אחת משלוש עונות אלו של ירידה חזרה הקבוצה לליגת הבכירה אחרי עונה אחת בלבד.
הקבוצה שינתה את שמה בשנת 1978 ל"קיי.אס.קיי בוורן", שם שאותו שמרה עד פירוקה ותחתיו גם הגיעה לתור הזהב של המועדון עם זכייה באליפויות הליגה הבלגית בעונות 1979 ו-1984. בשנת 1979 ניצחה הקבוצה את קבוצת אינטר מילאן בגביע המחזיקות אך הודחה לבסוף בחצי הגמר על ידי ברצלונה.
בעונת 2006 הייתה אמורה הקבוצה לרדת לליגה השלישית בשל בעיות ברישום ורישיונות אך לבסוף נותרה בליגה הראשונה.
הקבוצה הייתה ידועה בבלגיה בשל ריבוי שחקנים ילידי חוף השנהב, דבר שזכה לביקורת מדי פעם בפעם בתקשורת הבלגית.
בעונת 2006/07 ירדה הקבוצה לליגה השנייה.
בעונת 2009/10 סיימה הקבוצה במקום ה-18 והייתה אמורה לרדת לליגה השלישית, אך בעקבות קשיים כלכליים היא אוחדה לתוך קבוצה שכנה, הכוכב האדום ואסלנד.
הקבוצה המאוחדת קיבלה את השם ואסלנד-בוורן והיא נחשבת לממשיכת דרכה של הכוכב האדום ואסלנד, כך שההיסטוריה והתארים של בוורן לא נזקפים לזכותה.
בוורלי קלירי הייתה סופרת ילדים אמריקאית, הידועה כמחברת סדרות ספרי הילדים "עלילות הנרי וידידיו" וסדרת ההמשך "עלילות רמונה", העוסקות בעולמם של ילדים מהמעמד הבינוני-נמוך בצפון ארצות הברית.
ספריה תורגמו ל-14 שפות, בהן עברית, והיא זכתה בפרסים אמריקאים רבים לספרות ילדים.
קלירי נולדה וגדלה במדינת אורגון בארצות הברית.
הייתה בעלת תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת ברקלי, וסיימה לימודי ספרנות באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל.
עבדה כספרנית ושם גילתה כי ילדים מתקשים למצוא ספרים שעוסקים בילדים "רגילים" בני דמותם, ושעוסקים בנושאים שמשקפים את חיי היומיום האופייניים לבני גילם.
ילדים שלא הצליחו למצוא ספרים כאלה ביקשו מקלירי לכתוב, ובשנת ב-1950 היא פרסמה את ספרה הראשון, שפתח את סדרת "עלילות הנרי הגינס" (Henry Huggins).
בספר זה תוארו עלילות הנרי הילד, משפחתו וחבריו המתגוררים בעיירה במדינת וושינגטון.
בספר הופיעו דמויות משנה, ביזוס קימבי, בת גילו של הנרי, ואחותה הקטנה רמונה.
רמונה הפכה לגיבורת הספר הראשון מסדרת "עלילות רמונה" (Ramona Geraldine Quimby), שפורסם בשנת 1955. סדרת רמונה זכתה להצלחה גדולה אף יותר מהסדרה שעסקה בהנרי.
ספריה של קלירי עוסקים בנושאים הלקוחים מחיי הילדים כמו הרחבת המשפחה, התמודדות עם אבטלה של ההורים, שיפוץ הבית, גידול בעלי חיים, המעבר מגן הילדים לבית הספר, קשיים בבית הספר, וקשיי גיל ההתבגרות.
קלירי פרסמה 39 ספרים; מתוכם פורסמו שבעה בסדרת הנרי ותשעה בסדרת סיפורי רמונה (האחרון שבהם ב-1999).
היא פרסמה גם שני ספרי ילדים אוטוביוגרפיים (שטרם תורגמו לעברית).
קלירי סירבה להצעות לעבד את ספרייה לקולנוע או לטלוויזיה, אולם בשנת 1988 הופקה סדרה קצרה בטלוויזיה הציבורית הקנדית המבוססת על הספר "רמונה הולכת לכיתה א'".
בשנת 2010 יצא הסרט "רמונה וביזוס" המבוסס על מספר ספרים מסדרת עלילות רמונה.
קלירי סירבה להתיר שיווק מוצרים שנושאים את הדמויות מספריה.
חלק מספריה תורגמו לעברית, החל מסוף שנות ה-70, בין השאר בידי שולמית לפיד, גדעון טורי ואפרים תלמי.
קלירי נישאה ב-1940 לקלארק וב-1955 נולדו להם תאומים - בן ובת.
בשנותיה האחרונות התגוררה בעיירה כרמל ליד הים שבקליפורניה שם נפטרה ב-25 במרץ 2021 בגיל 104.
הנרי הגינס (1950. זוכה "עיטור ספרוני הילדים".
תרגום: גדעון טורי בשם "הנרי וידידיו", 1980) – ילד קטן מוצא כלב, מגדלו ועובר איתו הרפתקאות משעשעות
הנרי וריבסי (1954; זוכה "פרס הקוראים הצעירים")
ביזוס ורמונה (1955) – תעלולי ילדות שובבות
חמש-עשרה (1956; זוכה פרס פישר) – לבטי התבגרות של תלמידת תיכון
הנרי מחלק-העיתונים (1957; זוכה פרס פאסיפיק.
תרגום: שולמית לפיד, 1983) – מה קורה לילד המבקש לעשות "משהו שונה"
תרגום: שולמית לפיד בשם "פרא", 2003) – הרפתקאות כלב שאיבד את אדוניו
העכבר והאופנוע (1965; זוכה פרס וייט ועוד שישה פרסים אחרים) – עכבר הרוכב על אופנוע-צעצוע עובר הרפתקאות מסמרות-שפם
רמונה הפרחחית (1968; זוכה פרס ג'ורג'יה ועוד ארבעה פרסים.
תרגום: אפרים תלמי, 1974) – תעלולי ילדה קטנה המקנאת באחותה הגדולה
רלף הבורח (1970; זוכה פרס סימון) – הרפתקאות נוספות של העכבר ואופנועו
רמונה האמיצה (1975. תרגום: שולמית לפיד בשם "רמונה הולכת לכיתה א'") – רמונה בת השש מנסה להיקלט בבית-הספר ומפגינה אומץ-לב
רמונה ואביה (1977; זוכה עיטור אנדרסן.
תרגום: גדעון טורי, 1981) – רמונה הקטנה מנסה לעזור לאביה שפוטר מעבודתו
רמונה ואימה (1979) – רמונה מנסה לעזור לאימה העמלה
רמונה קווימבי בת שמונה (1981. תרגום: שולמית לפיד בשם "רמונה בת שמונה", 1996) – רמונה מחליפה בית-ספר ורוכשת חברים חדשים
מר הנשו היקר (1983; זוכה מדליית ניוברי.
תרגום: שולי נוסבאום, 1984) – מכתביו של ילד לסופר
החברה הכי טובה (תרגום: נירה צפריר, 1987)
עולמה של רמונה (1999. תרגום: שולמית לפיד, 2004) – רמונה מתמודדת עם קשיי החברה והאחריות
בוזאו (ברומנית: Buzău) היא עיר על חוף נהר בוזאו (מיובלי הסירט) במחוז בוזאו, בצפון מזרח חבל מונטניה, ברומניה, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לבוקרשט.
היישוב, השוכן בצומת הדרכים שבין החבלים ההיסטוריים מולדובה, דוברוג'ה, טרנסילבניה ומונטניה, הוזכר החל משנת 325 ויש לו אוכלוסייה של 134,619 תושבים, נכון לשנת 2007. המחוז סביב בוזאו עשיר בבוסתנים, בגני שוק ובכרמים.
יש לה תעשיות הנדסה מטלורגית ופלסטיקה.
בשנת 1899 היהודים היוו 7.5% מאוכלוסיית היישוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בעיר גטו בוזאו.
כיום נותרו במקום יהודים בודדים בלבד.
בוורלי סילס הייתה זמרת אופרה יהודייה אמריקאית, מהנודעות ביותר בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-20. היא התפרסמה בהופעותיה בתפקידי סופרן קולורטורה באופרות ברחבי העולם ובהקלטות.
אחרי שפרשה מן השירה ב-1980, התמנתה למנהלת הכללית של האופרה של ניו יורק.
ב-1994 הייתה ליושבת ראש של מרכז לינקולן, ולאחר מכן, ב-2002, של מטרופוליטן אופרה, עד פרישתה בשנת 2005. סילס נעזרה בתהילתה לקידום פעילותה ההתנדבותית למניעה וטיפול במומים מולדים.
בוורלי סילס נולדה בשם בל מרים סילברמן בברוקלין, ניו יורק לאם מוזיקאית ואב סוכן ביטוח.
הוריה היו מהגרים יהודים מאודסה, אוקראינה ומבוקרשט, רומניה.
היא גדלה בברוקלין, שם נודעה כ"באבלס" סילברמן.
בילדותה דיברה יידיש, רוסית, רומנית, צרפתית ואנגלית.
נוסף ללימודיה בתיכון בברוקלין, למדה בבית ספר לילדים אמנים מנהטן, אך אביה הוציא אותה מבית הספר במנהטן כדי שתוכל להתרכז בלימודיה בתיכון.
בגיל שלוש, זכתה סילס במקום הראשון בתחרות "התינוקת היפה", שבה שרה את "כלולות ג'ק וג'יל".
מגיל ארבע הופיעה באופן מקצועי בתוכנית הרדיו של בוקר שבת, "בית הקשת בשמים", בשם "באבלס" סילברמן.
בגיל שבע התחילה לקבל שיעורי שירה אצל אסטל ליבלינג וכעבור שנה שרה בסרט הקצר "הדוד סול פותר בעיות" שצולם בשנת 1937 ויצא להקרנה בשנת 1938. בשלב זה החלה להופיע בשם הבמה שסיגלה לה, בוורלי סילס.
ליבלינג עודדה אותה לגשת למבחן קול לתוכנית החובבים של רדיו CBS וב-26 באוקטובר 1939, בגיל 10, הגיעה למקום הראשון בתוכנית השבועית הזאת והתבקשה להופיע בתוכנית בידור שבועית לכל המשפחה.
הופעתה הראשונה הייתה ב-19 בנובמבר 1939, יום השנה השבעה-עשר לתוכנית, ומאז ואילך הופיעה בה לעיתים קרובות.
ב-1946 הופיעה סילס לראשונה על הבימה לפני קהל, עם להקה נודדת של גילברט וסאליבן בהפקתו של ג'ייקוב ג'.
שוברט, שהופיעה בשתים-עשרה ערים בארצות הברית ובקנדה בשבע אופרות שונות של גילברט וסאליבן.
באוטוביוגרפיה שלה משנת 1987 אומרת סילס, שמסע ההופעות הזה עזר לה לפתח את העיתוי הקומי, שהיה תוך זמן קצר לסימן ההיכר שלה: "שיחקתי את התפקיד הראשי ב"Patience" וממש אהבתי את הדמות, מפני שפיישנס היא נערה משעשעת ותמהונית...
שיחקתי אותה כבלונדית מטומטמת מהרגע הראשון עד האחרון וממש נהניתי מהתפקיד...
פיישנס שלי נעשתה מגושמת יותר ויותר עם כל הצגה ונראה לי שהקהל אהב אותה...
גיליתי שיש לי כישרון להומור סלאפסטיק והיה נחמד להביא אותו לביטוי על הבמה." סילס המשיכה לשיר באופרה הקלה עוד שנים אחדות.
ב-9 ביולי 1946 השתתפה סילס בתחרות רדיו לאיתור כישרונות צעירים של ארתור גודפרי.
היא שרה בשם בדוי, ויקי לין, משום שהייתה קשורה עדיין בחוזה לג'.
שוברט, שלא רצה לאפשר לגודפרי להגיד, שהוא זה שגילה את "בברלי סילס", במקרה שתזכה בתחרות (היא לא זכתה).
סילס שרה את "חיי צוענים" מתוך "מגדת העתידות" של ויקטור הרברט.
ב-1946 הופיעה לראשונה על בימת האופרה בתפקיד הצועניה הספרדית פראסקיטה בכרמן של ביזה, עם האופרה העירונית של פילדלפיה.
היא סיירה בצפון אמריקה עם להקת האופרה של צ'ארלס וגנר, שם שרה ב-1951 ויולטה בלה טרוויאטה ובסתיו 1952 את מיכאלה ב"כרמן".
ב-15 בספטמבר 1953 הופיעה לראשונה באופרה של סן פרנסיסקו בתפקיד הלנה מטרויה ב"מפיסטופלה" של אריגו בויטו ובאותה עונה שרה גם את אלווירה בדון ג'ובאני.
ב-29 באוקטובר 1955 הופיעה בפעם הראשונה עם האופרה של ניו יורק בתפקיד רוזלינד ב"העטלף" של יוהאן שטראוס הבן, ביצוע שזכה לשבחי הביקורת.
ב-1956 הופיעה לפני קהל של 13,000 צופים באצטדיון לואיסון, עם מנצח האופרה הנודע אלפרדו אנטוניני, באריה מתוך "הפוריטנים" של בליני.
לעליית המוניטין שלה תרמה הופעתה בתפקיד הראשי שלThe Ballad of Baby Doe מאת דאגלס סטיוארט מור בשנת 1958.
ב-17 בנובמבר 1956 נישאה סילס לעיתונאי מקליבלנד, אוהיו ועברה לחיות שם.
מנישואים אלה נולדו לזוג שני ילדים פגועים - בת חרשת ובן בעל פיגור שכלי קשה.
סילס הגבילה את הופעותיה כדי לטפל בילדים.
ב-1960 עברה סילס עם משפחתה למילטון, מסאצ'וסטס, סמוך לבוסטון.
ב-1962 שרה בתפקיד הראשי ב"מאנון" של מאסנה עם להקת האופרה של בוסטון, הראשון בתפקידים רבים לבמאית האופרה שרה קלדוול.
מאנון הייתה לאחד מתפקידיה העיקריים של סילס במשך רוב קריירת השירה שלו.
בינואר 1964 שרה בפעם הראשונה את מלכת הלילה בחליל הקסם של מוצרט בהפקה של קלדוול.
על אף השבחים שקצרה על טכניקת הקולורטורה שלה ועל שירתה בתפקיד, לא נטתה חיבה לתפקיד מלכת הלילה.
לדבריה, קרה לא פעם, שהעבירה את הזמן בין שתי האריות לפינאלה בהכנת כרטיסי ברכה לחג למשלוח.
בשנת 1966 החזירה האופרה של ניו יורק לרפרטואר את האופרה של הנדל, "יוליוס קיסר", שנשכחה מלב למשך שנים רבות.
נורמן טרייגל היה קיסר והופעתה של סילס בתפקיד קלאופטרה עשתה אותה לכוכבת אופרה בינלאומית.
סילס שרה גם בהופעה ראשונה, "בלתי רשמית", עם המטרופוליטן בתוכנית "אופרה בפארקים" שלה, כדונה אנה בדון ג'ובאני, להופעתה זו לא היה המשך מעבר להצעות מצד רודולף בינג לתפקידים כמו מרתה של פרידריך פון פלוטו.
בעונות הבאות באופרה של ניו יורק נחלה סילס הצלחות גדולות בתפקידי מלכת שמאחה ב"תרנגול הזהב" של
רימסקי-קורסקוב, התפקיד הראשי ב"מאנון" של מאסנה וב"לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי ובשלושת תפקידי הנשים הראשיים האחות אנז'ליק, ג'ורג'טה ולורטה ב"טרילוגיה איל טריטיקו" של פוצ'יני.
ב-1969 שרה סילס את צרבינטה בהצגת הבכורה האמריקאית (בביצוע קונצרטנטי) של "אריאדנה בנאקסוס" מאת ריכרד שטראוס בגרסה משנת 1912, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון.
הביצוע של סילס, בייחוד באריה של צרבינטה, Grossmächtige Prinzessin, שאותה שרה בסולם הגבוה המקורי, הביא לה שבחים.
עותקים של הקלטות וידאו ביתיות הסתובבו בין אספנים במשך שנים אחרי הקונצרט וגרפו לא פעם סכומי כסף גדולים באתרי מכרזים באינטרנט (ההקלטה יצאה לשוק ב-2006 והתקבלה בהצלחה רבה).
האירוע השני הגדול אותה שנה הייתה הופעת הראשונה בתפקיד פאמירה ב"המצור על קורינת" של רוסיני בלה סקאלה, הצלחה שהעלתה אותה אל שער מגזין ניוזוויק.
הקריירה המאמירה והולכת של סילס הביאה אותה בשנת 1971 אל שער מגזין טיימס והגדירה אותה כ"מלכת האופרה של אמריקה".
התואר היה במקומו, משום שסילס הגבילה בכוונה תחילה את הופעותיה מחוץ לגבולות אמריקה מסיבות משפחתיות.
הופעותיה החשובות מעבר לים כללו את בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, לה סקאלה במילאנו, לה פניצ'ה בוונציה, האופרה של וינה, ב"תיאטרון בוליו" בלוזאן, שווייץ ובקונצרטים בפריז.
בדרום אמריקה שרה בבתי האופרה של בואנוס איירס וסנטיאגו וקונצרט בלימה, פרו.
כמו כן הופיעה בכמה הפקות אופרה במקסיקו סיטי, ביניהן "לוצ'יה דלאמרמור" עם לוצ'אנו פבארוטי.
בתקופה זו הופיעה לראשונה בטלוויזיה כמנחה בתוכנית היומית של וירג'יניה גרהם בחסות סרטי ABC.
חובב אופרה נלהב, שנחנ מתאם כישרונות לתוכנית שכנע את המפיק להעלות אותה לשידור והצלחתה הייתה עצומה.
במשך שאר הקריירה שלה התארחה בתוכניות שיח, לעיתים גם בתפקיד מנחה לאורחי התוכנית, והייתה מזהירה בשני התפקידים כאחד.
באוקטובר 1974 עברה ניתוח להסרת גידול סרטני בשחלה.
הניתוח הצליח והחלמתה הייתה מהירה ושלמה כדי כך, שכעבור חודש הופיעה בהפקת "בת הגדוד" בסן פרנסיסקו.
לאחר פרישתו של רודולף בינג מתפקידו, הופיעה סילס לבסוף במטרופוליטן אופרה ב-7 באפריל 1975, ב"המצור על קורינת", לפני קהל שהריע לה במשך שמונה-עשרה דקות רצופות.
עוד שרה במטרופוליטן את "לה טרוויאטה", "לוצ'יה דה לאמרמור", "תאיס" ו"דון פסקואלה" (בבימוי ג'ון דקסטר).
בריאיון לאחר פרישתו אמר בינג, שסירובו להעסיק את סילס, לצד העדפתו להעסיק, באופן בלעדי כמעט, כוכבות איטלקיות כמו רנאטה טבאלדי - משום שסבר, כי הקהל האמריקאי מצפה לראות כוכבים איטלקים - היה המשגה היחיד הגדול ביותר בקריירה שלו.
סילס השתדלה להמעיט בערך איבתה כלפי בינג כל עוד המשיכה לשיר, וגם בשתי האוטוביוגרפיות שלה, אבל בראיון משנת 1997 ביטאה את רגשותיה בגלוי.
"או, מר בינג הוא חמור.
נכון שכולם אומרים איזה מנהל גדול הוא היה, גדול פה וגדול שם, האמת היא שמר בינג היה מנהל כללי בלתי סביר ובלתי אפשרי למטרופוליטן אופרה...
סילס הרבתה לשיר ברסיטלים, בייחוד בעשור האחרון לקריירה שלה.
היא שרה במספר רב של ערים בגודל בינוני ובסדרות קונצרטים בקולג'ים, ובכך הביאה את שירת האופרה לרבים, שאולי לא זכו מעולם לראותה על במת האופרה בבימוי מלא.
היא שרה גם בקונצרטים עם כמה וכמה תזמורות סימפוניות.
סילס המשיכה גם להופיע עם האופרה של ניו יורק, בית האופרה שהיה לה לבית, והוסיפה תפקידים חדשים לרפרטואר שלה עד לפרישתה ממש, ביניהם התפקידים הראשיים ב"טורקי באיטליה" של רוסיני, "האלמנה העליזה" של להאר ו"לה לוקה" של מנוטי, תפקיד שנכתב במיוחד בשבילה.
קולה של סילס הוגדר כ"קולורטורה לירית", אך במשך השנים, ככל שבגרה, קיבלה על עצמה מספר תפקידים כבדים יותר של ספינטו וקולורטורה דרמטית, שמקובל לייחס לקולות כבדים יותר.
בין התפקידים האלה "לוקרציה בורג'ה" של דוניצטי (עם סוזן מארסי כאורסיני) ומלכות בית טיודור של אותו מלחין, "אנה בולנה", "מריה סטוארדה" ו"רוברטו דוורו" (מול פלאסידו דומינגו בתפקיד הראשי).
ההתעלות על קלותו האופיינית של קולה בפרשנות דרמטית התקבלה בהתפעלות, אבל ייתכן שהיה לה מחיר, מבחינתה של סילס: בראיון מאוחר ציינה, ש"רוברטו דוורו" "קיצרה את הקריירה שלה בארבע שנים לפחות".
סילס מילאה תפקיד חשוב בקירוב האופרה להמונים, אולי יותר מכל זמר אחר בתקופתה, הודות להופעותיה הרבות בתוכניות שיח בטלוויזיה, בין השאר בתוכניותיהם של ג'וני קרסון, מייק דאגלס, דיינה שור ואחרים.
הייתה לה גם תוכנית טלוויזיה משלה, "אורחות חיים עם בוורלי סילס" ברשת NBC.
ב-1979 הופיעה אפילו בתוכנית "החבובות".
גישתה העניינית והנוחה סייעה לאזן את הדימוי המקובל של הדיווה הקפריזית וחמת המזג.
ב-1978 הודיעה סילס על פרישתה המתוכננת ל-27 באוקטובר 1980, בהצגת פרידה חגיגית באופרה של ניו יורק.
היא גם הקדישה את זמנה לקידום האמנויות ולמפעלי התרמה כמו "מצעד הפרוטות" למען נפגעי פוליו.
היא הייתה מבוקשת כדוברת בנושאים שונים בקמפוסים של אוניברסיטאות ובמגביות לגיוס תרומות.
מ-1994 עד 2002 כיהנה סילס כיושבת הראש של לינקולן סנטר.
באוקטובר 2002 הסכימה לקבל על עצמה את תפקיד יושבת הראש של המטרופוליטן אופרה, שבמועצת המנהלים שלה ישבה כחברה מאז 1991. היא פרשה מתפקיד יושבת הראש ב-2005, מסיבות משפחתיות אך השהתה את עזיבתה עד שפיטר גלב, לשעבר ראש חברת קלאסיקל רקורדס של סוני, החליף את ג'וזף וולפה כמנהל כללי באוגוסט 2006.
פיטר גרינאף, בעלה של בוורלי סילס, הלך לעולמו ב-6 בספטמבר 2006, בגיל 89. לו נשאר בחיים עד 17 בנובמבר 2006, היו חוגגים את יום השנה ה-50 לנישואיהם.
בוורלי סילס נפטרה ב-2 ביולי 2007, בת 78, מסרטן ריאות.
סילס קיבלה שפע של פרסים ואותות כבוד, משנות ה-70' עד שנותיה האחרונות.
להלן רשימת הפרסים העיקריים, לפי סוגיהם:
1969 - תמונות ואריות מאופרה צרפתית;
1970 - אריות של מוצרט ושטראוס;
1976 - מוזיקה של ויקטור הרברט (הזוכה);
1975 - פרופיל במוזיקה: בוורלי סילס, פסטיבל 75' (הזוכה);
1977 - סילס וברנט במטרופוליטן;
1978 - אורחות חיים עם בוורלי סילס (הזוכה)
1980 - בוורלי סילס בקונצרט;
1981 - הופעות גדולות: בוורלי!
תוארי דוקטור לשם כבוד במוזיקה:
1973 - אוניברסיטת ניו יורק וקונסרבטוריון ניו אינגלנד למוזיקה;
1970 - אמריקה המוזיקלית - מוזיקאית השנה;
1973 - מדליון הנדל מן העיר ניו יורק על הישג אמנותי;
1979 - פרס התרבות של תעשיית התקליטים האמריקאית;
1980 - "שרביט הזהב", ליגת התזמורת הסימפונית האמריקאית;
1990 - אות הצטיינות לאומי מן "המענק הלאומי לאמנויות";
2005 - פרס האמן על שם בוורלי סילס מייסודה של המטרופוליטן אופרה פרס בסך 50,000 $ בשנה);
2007 - הוקצה לה מקום בהיכל התהילה בתחום המוזיקה של לונג איילנד;
פרסים על פעילויות צדקה ופעילות הומניטרית:
1980 - מדליית החירות הנשיאותית;
1981 - מדליית מצוינות מטעם ברנארד קולג';
1984 - אות מדליית הזהב על שם צ'ארלס יוז - הקונפדרציה הלאומית של נוצרים ויהודים;
1985 - מדליית זהב מן המכון הלאומי למדעי החברה;
סילס הקליטה גם 9 אלבומי רסיטל סולו של אריות ושירים, ושרה את תפקיד הסופרן סולו בהקלטה של הסימפוניה השנייה של מאהלר.
היא כיכבה בשמונה הפקות אופרה ששודרו בטלוויזיה ברשת PBS ובעוד הפקות אחדות ברשתות טלוויזיה ציבורית אחרות.
כן השתתפה בשידורי טלוויזיה מיוחדים, "ביקור במטרופוליטן עם דני קיי" ב-1975, "סילס וברנט במטרופוליטן" עם קרול ברנט ב-1976, ו"פרופיל במוזיקה", שזכתה בפרס כשהוקרנה בארצות הברית ב-1975, אם כי ההקלטה נעשתה באנגליה ב-1971.
כמה מן ההצגות המשודרות הללו הופצו למכירה על קלטות וידאו ו-DVD:
אריאדנה בנאקסוס (גרסה קונצרטנטית, 1969)
אחרות שאינן מופצות באופן מסחרי:
אחרי פרישתה מן השירה ב-1980 ועד 2006, הנחתה סילס רבים מן השידורים החיים של PBS ממרכז לינקולן.
בוז הוא יחס המערב רגשות כעס וגועל, וכולל ייחוס ערך שלילי של אדם לעצמו או לזולת.
בוז יכול אך לא חייב להיות מובע באופן מילולי או התנהגותי.
מילים קרובות הן זלזול, לעג, לגלוג, עלבון, והשפלה.
בוז עשוי להופיע בכל מצב של אי שביעות רצון; הוא יכול להיות קשור לרגשי נחיתות, דעות קדומות, לחוויה של פגיעה, ולתפיסות שליליות קודמות כלפי מושא הבוז.
לעיתים עלול הבוז להקצין ולהתבטא באופן תוקפני ואלים.
למרות שבוז כולל במידה רבה חשיבה, חוקרים רבים מתייחסים לבוז כאל רגש, ואף רגש אוניברסלי.
במחקרים נמצא כי נוכחותם של רגשות בוז במערכת יחסים זוגית, היא מנבא משמעותי לפרידה של בני הזוג.
במחקר אורך של ג'ון גוטמן שעקב אחר זוגות לאורך 14 שנים, נמצא כי שימוש בבוז בתקשורת הזוגית ניבא ב-93% דיוק את מקרי הגירושין בקרב הזוגות שנבדקו.
בתרבות נחשב הבוז ליחס שלילי, ובדתות מסוימות הוא אף נחשב לחטא.
משטרים דיקטטורים מבססים את שלטונם בין השאר על תעמולת בוז כנגד אויב חיצוני או פנימי, שמאפשרת לתעל את הזעם הציבורי על השלטון הכושל הרחק מהעריץ והחוצה.
בקולוסיאום שברומא, הקהל נהג לצעוק "בוז!", כשרצה להביע אי-סיפוק מהמופע של הגלדיאטור, ופעולה זו עשויה הייתה להביא להחלטה של הקיסר להרוג את הגלדיאטור.
בעקבות זאת הפכה קריאת הבוז לנפוצה במיוחד לציון אי שביעות רצון בתחרויות ספורטיביות ובאירועי תרבות פומביים כגון תיאטרון; זאת לאו דווקא כביטוי של רגשות כעס וגועל, אלא כביטוי לאכזבה וחוסר שביעות רצון מתפקוד השחקנים.
על פי הפילוסוף ברוך שפינוזה, יש 3 רגשות בסיסיים: תשוקה, שמחה ועצב.
מרגשות אלה נגזר הבוז - "בוז הוא שמחה בליווי אידיאה של סיבה חיצונית".
כלומר, לפי שפינוזה, אנו מבזים את מה שאנו חושבים שגורם לנו להרגיש עצב ותיסכול בשעה של ציפייה למיטב.
בכמה מספריו מובאת התייחסות קיצונית לבוז, בעקבות מקרים אישיים שלו, וכן מקרים מפורסמים מאותה התקופה.
ביזוי עצמי הוא בוז של אדם לעצמו או לקבוצה שהוא חבר בה.
ביזוי עצמי יכול לנבוע מכך שהאדם רואה בעצמו או בקבוצתו תכונות שליליות שהוא לא יכול להזדהות איתן, או שהוא בז לעצמו או לקבוצתו כתוצאה מכישלון מתמשך.
לעיתים שנאה עצמית יכולה להביא למצב זה.
ביזוי עצמי עלול להוביל לתסביך נחיתות, דיכאון, בדידות, ייאוש, פגיעה עצמית ועוד .
ביהדות ידועה תופעה של אוטואנטישמיות, שמתבטאת בבוז ושנאה עצמיים של יהודים כלפי קבוצת הייחוס שלהם.
תופעה זו נובעת מהפנמת יחס השנאה של אוכלוסייה זרה כלפיהם.
בוורלי ד'אנג'לו היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ד'אנג'לו נולדה בקולומבוס, אוהיו, שבארצות הברית, לפריסילה סמית' (Priscilla Smith), כנרת, ולג'ין ד'אנג'לו (Gene D'Angelo), נגן קונטרבס ומנהל תחנת טלוויזיה ממוצא איטלקי.
ד'אנג'לו החלה לעבוד בתיאטרון, הופיעה בברודוויי בשנת 1976 במחזמר "Rockabye Hamlet" (המוכר גם כ-"Kronborg: 1582") המבוסס על המחזה "המלט" של שייקספיר.
למרות שההפקה כשלה, ובכך גרמה למחזמר להופיע פחות מחודש על הבמה, ד'אנג'לו קיבלה ביקורות טובות במשחקה בתפקיד אופליה.
לאחר ששיחקה דמויות משנה בסרטים, בהם "הרומן שלי עם אנני" של וודי אלן, ד'אנג'לו הופיעה ברצף של סרטים מצליחים בסוף שנות השבעים: "מחפש צרות", "שיער" ו-"בתו של כורה פחם".
שיא פרסומה היה כתוצאה מהופעתה בסרט "נסיעה נעימה המפתחות בפנים (חופשה נעימה)" ב-1983. הופעתה כאלן גריזוולד הובילה לשלוש הופעות נוספות שלה בדמות זו בסרטי המשך, מ-1985 עד ל-1997. ב-1992 ביצעה הופעת אורח בפרק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה המונפשת "הסימפסונים" בדמותה של לורלין למפקין, מלצרית וזמרת קאנטרי יפה.
שש עשרה שנה לאחר מכן, ב-2008, השתתפה בעונה התשע עשרה של הסדרה שוב כאותה הדמות.
היא משחקת, מדי פעם, בדמותה של רבקה בלט'וס, פרקליטת הגנה בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
ב-2006 היא השתתפה בסרט הפולחן העצמאי "Gamers: The Movie".
כיום היא מופיעה בסדרת הטלוויזיה "הפמליה" כברברה "באבס" מילר, סוכנת שחקנים.
ב-2008 לד'אנג'לו היה תפקיד בסרט "הרולד וקומר 2" בדמותה של סאלי.
כמו כן היא שיחקה כאם הבית בסרט הקומי "בית השפנפנות".
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד חוזר בדמותה של סוזן טרילבי בסדרה "שקרים אמיתיים" ברשת CBS, המבוססת על הסרט באותו שם משנת 1994 בבימויו של ג'יימס קמרון.
בשנת 1981 היא נישאה לדוכס לורנזו סאלוויאטי, אריסטוקרט איטלקי, אך השניים ניפרדו ב-1983.
בין השנים 1985 ו-1991, ד'אנג'לו, אשר הייתה עדיין נשואה לדוכס, התגוררה עם הבמאי האירי ניל ג'ורדן.
ג'ורדן הכניסה לכמה מסרטיו באותן השנים.
מאוחר יותר ניהלה מערכת יחסים עם מעצב ההפקה וזוכה פרס האוסקר אנטון פרסט, אשר התאבד ב-1991, לאחר שהשניים נפרדו.
ב-25 בינואר 2001 נולדו להם תאומים.
נסיעה נעימה, המפתחות בפנים (1983)
חשמלית ושמה תשוקה (1984) (סרט טלוויזיה)
אבא מת והצוואה נעלמה (1990)
כל חג מולד אמריקאי, קרול (2013)
הבוקר שאחרי (ארבעה פרקים, 1999)
בוז'ולה נובו הוא יין אדום מענבי גאמיי שמיוצר באזור בוז'ולה, חלק מאזור היין של בורגון בצרפת.
זהו היין הצרפתי הצעיר הפופולרי ביותר, הוא מותסס רק שבועות ספורים לפני שהוא נמכר ביום חמישי השלישי של חודש נובמבר.
"יום בוז'ולה נובו" זוכה לפרסום רב, כשמתקיימת תחרות להשיג את הבקבוקים הראשונים בשווקים השונים ברחבי תבל.
בוז'ולה נובו הוא יין סגול-ורוד קליל במיוחד, אפילו לפי אמות המידה של אזור בוז'ולה.
בגלל שיטת ייצורו הוא דל בטאנין, וטעמו הוא פירותי אסטר כשל בננה, תאנה וסוכריות גומי.
היין מומלץ לשתייה מקורר מעט בטמפרטורה של 13 מעלות.
בוז'ולה נובו נועד לשתייה מיידית ובאופן כללי אין לשמור אותו מעל שנה.
מבקרי יין רבים מציינים את הבוז'ולה נובו כפשוט או בוסרי.
מבקרת היין האמריקאית קארן מקניל השוותה את שתיית הבוז'ולה נובו לאכילת עוגיות שוקו-צ'יפס.
בוז'ולה נובו נעשה מענב גאמיי נואר אה ג'וס בלאן, הידוע יותר כגאמיי.
הענבים חייבים לבוא מכינוי מקור מבוקר בוז'ולה, פרט לעשרת האפלאסיונים בבוז'ולה שקיבלו את התואר קרו.
לפי החוק, כל הענבים באזור חייבים להיבצר בידיים, לעבור תסיסה פחמתית, תהליך שבו מתסיסים את אשכול הענבים במלואו, מה שמדגיש את הטעם הפירותי, זאת בלי להוציא את הטאנינים המרים מקליפות העינב.