tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך היה לבן חסותו של אדוארד דאונס ורכש ניסיון בניצוח על אופרות של ורדי באוסטרליה, בבית האופרה של סידני.
אלדר היה מנהל מוזיקלי של האופרה האנגלית הלאומית משנת 1979 עד 1993. הוא נודע כאחד מצוות "תחנת הכוח", שכלל גם את המנהל הכללי פיטר ג'ונאס ואת המנהל האמנותי דייוויד פאונטני, שבזכות הפקותיהם נהנתה האופרה הלאומית מכמה שנים מוצלחות מאוד.
אלדר כיהן גם כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם (1992-1995) ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר (1989-1994).
כמו כן היה מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית (1982-1985) ונגני מוצרט של לונדון (1980-1983).
אלדר התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת האלה בספטמבר 2000. בין שאר רעיונות חדשניים לקונצרטים, הציע לוותר על תלבושת ערב מסורתית לקונצרט.
מקובל לראות באלדר את מי שהשיב את התזמורת לרמות מוזיקליות גבוהות, גם בעיני הביקורת, אחרי תקופה של פקפוק בהמשך קיומה של התזמורת.
בשנת 2004 חתם על חוזה, המאריך את תקופת כהונתו משנת 2005 עד 2008, עם אפשרות להארכה בסוף התקופה.
דיווח מאוחר יותר מלמד, שאלדר ימשיך את עבודתו עם התזמורת לפחות עד 2010. אלדר פרש מהתזמורת בשנת 2024 וכיום מכהן שם בתור מנצח אמריטוס.
בפעם הראשונה ניצח אלדר על קונצרט הנעילה של "קונצרטי הפרום" בשנת 1987. הוא היה אמור לנצח שוב ב-1990, אבל הערותיו על טבען של כמה מתוכניות הפרום המסורתיות בהקשר של מלחמת המפרץ הראשונה, המשמשת ובאה, הביאו לביטול ההזמנה הזאת.
ב-2006 חזר לנצח על תזמורת רשות השידור הבריטית בקונצרט הנעילה, שאליו הוזמן בפעם השנייה בקריירת הניצוח שלו.
בנאום המסורתי בסוף הקונצרט ניצל את ההזדמנות למתוח ביקורת על הגבלות מטען בטיסות, בהמשך לחשיפת התוכנית לטיסות טרנסאטלנטיות מ-2006, המקשה על נגנים לקחת עמם את כלי הנגינה בטיסה.
בהתייחסו לעובדה, שמחשבים נישאים מותרים עכשיו בהכנסה לתא הנוסעים, אמר אלדר, "...נראה לי, שבשנה הבאה יהיה עלינו לצפות לקונצ'רטו למחשב נישא ותזמורת'.
עוד ביקש אלדר לתת לילדים הזדמנויות רבות יותר לשיר בבית הספר.
באפריל 2007 היה אלדר אחד משמונה מנצחי תזמורות בריטיות שתמכו בקול קורא להצטיינות במוזיקה קלאסית בעשר השנים הבאות, "לבנות על מצוינות: תזמורות למאה ה-21", שנועד להגביר את נוכחות המוזיקה הקלאסית בממלכה המאוחדת, ובכלל זה כניסה חופשית לכל התלמידים בבתי הספר הבריטיים לקונצרטים של מוזיקה קלאסית.
אלדר הקליט לחברות היפריון, NMC ותקליטי צ'אנדוס, נוסף להקלטות לחברת של תזמורת האלה עצמה.
נוסף לפעילותו כמנצח בקונצרטים ובהקלטות, אלדר גם כותב בעיתונות בנושאי מוזיקה.
לאלדר ולאשתו מנדי בת אחת, קייטי.
בשנת 1989 קיבל אלדר תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE).
בשנת 1991 זכה בפרס אוליבייה על עבודתו המצוינת עם האופרה האנגלית הלאומית.
בשנת 2006 קיבל את פרס המנצח של החברה הפילהרמונית המלכותית.
בשנת 2008 קיבל תואר אבירות (Knight Bachelor) על תרומתו לתחום המוזיקה.
בשנת 2017 מונה לחבר במסדר עמיתי הכבוד על תרומתו לתחום המוזיקה.
מרק אלן הוא טריאתלט אמריקאי.
מרק אלן נולד בגלנדייל, קליפורניה, הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם הוא זכה ב-All-American בשחייה, וסיים תואר ראשון בביולוגיה.
לאחר שזכה אלן במדליית ארד בשנת 1983 ובשתי מדליות כסף בשנים 1986 ו-1987 באליפות העולם בטריאתלון איש הברזל, הוא זכה במדליית זהב באליפות ב-1989. הייתה זו הפעם הראשונה מבין שישה ניצחונות באליפות העולם של אלן, האחרונה הייתה ב-1995, בהיותו בן 37, ובכך היה האלוף המבוגר ביותר אי-פעם.
הוא גם הצטיין במרחק האולימפי, השתתף באליפות העולם הראשונה בטריאתלון שנערכה באביניון, צרפת, ב-1989, וזכה במדליית זהב.
הוא ניצח עשר פעמים, בטריאתלון ניס (אליפות העולם הבלתי רשמית בטריאתלון), ובשנים 1988 - 1990 עמד לזכותו מאזן ניצחונות ב-20 תחרויות.
במהלך הקריירה שלו, שהסתיימה ב-1996 הוא שמר על ממוצע של 90% בהגעה לאחד מבין שלושת המקומות הראשונים בתחרויות בהן השתתף.
הוא הוכתר שש פעמים כטריאתלט השנה בידי Triathlete magazine, וב-1997 כינה אותו Outside magazine כאדם בעל הכושר הטוב ביותר בעולם.
אלן נבחר להיכל התהילה של טריאתלון איש הברזל ב-1997.
אלן נשוי לטריאתלטית ג'ולי מוס.
מרק גורמן (נולד ב-9 בפברואר 1989 באלמטי) הוא כדורגלן קזחי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם באסטנה ובנבחרת קזחסטן.
גורמן הוא בנו של מיכאל גורמן, כדורגלן עבר ששיחק בקבוצות שחטר קראגנדי וקאיראט אלמטי.
כשהיה מרק גורמן בן 14 הוא עלה לישראל לבדו, לאחר ששלמה שרף גילה אותו במסגרת הפרויקט לגילוי כדורגלנים יהודים ברחבי העולם.
בשנת הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר טוברוק.
בשנת עבר להפועל פתח תקווה מליגת העל, ולאחר שנה הושאל למכבי אחי נצרת.
בשנת חזר לקזחסטן, וחתם בלוקומוטיב אסטנה מליגת העל הקזחית, ובאותה שנה גם זומן לראשונה לסגל נבחרת קזחסטן.
בשנת עבר לקבוצת קאיראט אלמטי.
מרק אלטרמן (נולד ב-23 באפריל 1988), הוא אתלט ישראלי, 3 פעמים ברציפות אלוף ישראל בזריקת דיסקוס (2015-2013).
בשנת 2010 הוא הורשע באימרוץ והושעה לשנתיים מתחרויות.
אלטרמן מתאמן בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכת סלבה איסמאלוב.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתחילת יולי 2013 זכה אלטרמן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 57.75 מטר, לפני ליאור פרץ ממכבי השגים ראשון לציון (48.02 מטר) ויהב אדיר מהפועל אתלטי אורן השרון (45.73 מטר).
מדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.12 מטר, אחרי איתמר לוי מאתלטי כיוונים באר שבע (18.15 מטר) ולפני חברו לאגודה איגור בסוב (14.34 מטר).
שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת יולי 2013 הוא סיים במקום עשירי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 55.06 מטר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרויות המכביה התשע-עשרה הוא זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.36 מטר, אחרי איתמר לוי (17.51 מטר) וג'ייקוב ויינטראוב מארצות הברית (17.49 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכה אלטרמן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 54.94 מטר, לפני איתמר לוי (48.76 מטר) ודניס ואליאלין ממכבי תל אביב (46.30 מטר).
מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.44 מטר, אחרי איתמר לוי (17.36 מטר) ולפני רועי וסרמן ממכבי חיפה כרמל (15.12 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2015 זכה אלטרמן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.04 מטר, לפני איתמר לוי (51.72 מטר) וחברו לאגודה ויקטור זגינאיקו (45.93 מטר).
מדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.64 מטר, אחרי איתמר לוי (18.20 מטר) ולפני רועי וסרמן (15.83 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2016 זכה אלטרמן בשתי מדליות כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.70 מטר, אחרי איתמר לוי (18.27 מטר) ולפני רועי וסרמן (16.25 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.47 מטר, אחרי איתמר לוי (54.75 מטר) ולפני דניס ואליאלין (51.34 מטר)
באוגוסט 2010 הושעה אלטרמן לשנתיים לאחר שנימצא בדמו מתאנדיאנון.
מרק גלזרמן (נולד ב-1 בינואר 1945) הוא פרופסור אמריטוס למיילדות וגינקולוגיה וראש תחום רפואה מודעת מין ומגדר בפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
הוא יו"ר המייסד מכהן של החברה הישראלית לרפואה מגדרית ונשיא לשעבר של החברה הבינלאומית לרפואה מגדרית.
כמו כן הוא חבר המועצה הלאומית למיילדות וגינקולוגיה, גנטיקה ופרינטולוגיה של משרד הבריאות.
פרופ' מרק גלזרמן נולד בפרונזה, ברית המועצות דאז (כיום בישקק, בירת קירגיזסטן), שאליה ברחו הוריו מאימת הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנתיים וחצי הראשונות לחייו עבר עם הוריו ממחנה עקורים אחד למשנהו.
ב-1949 עלו מגרמניה לישראל, בה נולד אחיו, ד"ר אברהם גלזרמן, וכעבור שנה וחצי חזרו לגרמניה בכוונתם להגר לארה"ב, תוכנית שלא התממשה.
מקום מגוריה האחרון של משפחתו היה פרנקפורט, שם השלים את בחינות הבגרות.
הוא למד רפואה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט ובאוניברסיטת פריז וסיים את לימודי הרפואה בהצטיינות יתרה.
אחרי הסטאז' הוא עלה בשנת 1972 לישראל והקים בה את משפחתו.
גלזרמן החל את הקריירה הרפואית שלו במכון לאנדוקרינולוגיה בבית החולים שיבא בתל השומר ב-1972 וכעבור כשנתיים התחיל התמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים צהלון ביפו.
לאחר סיום התמחותו עבר השתלמות בכירורגיה גינקולוגית במינכן, גרמניה.
ב-1980 התחיל לעבוד במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע כרופא בכיר וכאחראי על מחלקת נשים וחדר ניתוח גינקולוגי.
ב-1984 יצא ל-fellowship בגינקולוגיה אונקולוגית בארצות הברית וקנדה, ועם שובו ייסד את היחידה לגינקולוגיה אונקולוגית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה וניהל אותה.
בסורוקה ייסד גם את השירות האורו-גינקולוגי, את השירות האנדרולוגי ושירות ההפריה החוץ גופית.
כמו כן הקים בבית החולים סורוקה מערך של בקרת איכות מתמדת שהיה הראשון מסוגו בארץ.
מערך זה היווה מודל לחיקוי בהמשך במרכזי רפואה רבים.
בשנים 1988–1989 היה בשבתון בארצות הברית ועם שובו מונה למנהל מחלקת נשים א' וכן למנהל חטיבת נשים ויולדות בסורוקה, תפקיד שבו כיהן עד 1995. חטיבת הנשים כוללת שלוש מחלקות לנשים ויולדות וכל היחידות הנלוות לרבות מרפאות רבות בקהילה.
בהמשך עבר למכון ויצמן, שם עסק במשך שנה וחצי במחקר בסיסי בתחום הפוריות.
בשנים 1997–2005 ניהל גלזרמן את אגף נשים ויולדות במרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון בחולון.
הוא ייסד יחד עם ד"ר זיגי רוטמנש את המרכז הראשון לנפגעות תקיפה מינית בישראל, שלימים נבנו מרכזים נוספים בישראל לפי דגם זה.
ב-2005 עבר פרופ' גלזרמן למרכז הרפואי רבין בפתח תקווה וקיבל לידיו את ניהול בית חולים לנשים ובו שתי מחלקות הנשים ויולדות בבית החולים בילינסון ובבית החולים השרון.
במקביל ובאותה התקופה כיהן פרופ' גלזרמן כסגן מנהל המרכז הרפואי רבין.
ב-2012, לאחר פרישתו מניהול בית החולים לנשים ייסד את המרכז לחקר הרפואה מודעת מין ומגדר במרכז הרפאוי רבין, אשר בראשו הוא עמד עד 2022.
ב-2009 יסד גלזרמן עם פרופ' פלדברג ואחרים את החברה הישראלית לרפואה מודעת מין ומגדר וכיהן כיו"ר החברה עד שנת 2021. ב-2023 נבחר שוב לעמוד בראש החברה.
ב-2010 נבחר לנשיא החברה הבינלאומית לרפואה מגדרית, תפקיד שבו כיהן עד 2017.
תפקידים נוספים שמילא בעבר: נשיא האגודה הישראלית לחקר הפוריות, יו"ר ועדת המחקר למיילדות וגינקולוגיה במשרד המדען הראשי במשרד הבריאות, חבר בוועד הפועל של האיגוד הבינלאומי של חברות הפוריות והאגודה הבינלאומית של החברה לאנדרולוגיה.
במקביל לעבודתו במרכזים הרפואיים השונים כיהן במשך 14 שנים כיו"ר ועדת היגוי ארצית של מכבי שירותי בריאות בתחום המיילדות והגינקולוגיה, ובנוסף ייסד וניהל את ועדת הניתוחים הגינקולוגיים של הקופה.
משני תפקידים אלה פרש ב-2014.
ב-1986, מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וב-1991 מונה לפרופסור מן המניין.
במקביל הופקד על הקתדרה למיילדות וגינקולוגיה ע"ש דייכמן-לרנר.
במשך ארבע שנים כיהן כסגן דיקן בית הספר למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון וכסגן מנהל בית הספר ללימודי המשך.
ב-1998 עבר לפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ומונה שוב לפרופסור מן המניין, וב-2007 הופקד על הקתדרה למיילדות וגינקולוגיה ע"ש אמה ניימן.
פרופ' גלזרמן כיהן כראש החוג למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת תל אביב וזכה בפרסים רבים על מצוינות בהוראה באוניברסיטאות בן-גוריון ותל אביב.
ב-2010 הוענק לו פרס אתנה על תרומתו לפיתוח וקידום הרפואה מודעת מין ומגדר בעולם על ידי הקרן לרפואה מגדרית בניו יורק.
במשך למעלה מארבעה עשורים של פעילות אקדמית פרסם פרופ' גלזרמן שמונה ספרים.
בנוסף פרסם יותר מ-250 עבודות מחקר מבוקרות עמיתים (peer reviewed) וכ-90 פרקים בספרים רפואיים.
מחקריו חובקים את כל הקשת של מיילדות, גינקולוגיה, פוריות, רפואה מודעת מין ומגדר ותחומים נוספים.
בשנים האחרונות התמקד מחקרו של פרופ' גלזרמן בתחום הרפואה מודעת מין ומגדר, תחום חדש שגלזרמן הוא אחד מחלוציו המרכזיים בעולם.
בנוסף למאמרים רבים, ארבעה מספריו (אחד מהם בעברית) מוקדשים לתחום זה.
מרק גלזרמן, הרפואה המגדרית, הוצאת מודן, 2014
מרק גלזרמן נשוי לצביה לבית גוטסדינר, מורת דרך בעבר, ולהם שלוש בנות, ביניהן האמנית שירה גלזרמן ונכדים.
מרק אנטואן אוליבייה (; נולד ב-18 ביוני 1996) הוא שחיין צרפתי, בעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בשחייה במים פתוחים במשחה ל-10 ק"מ ואלוף העולם (בודפשט 2017) בשחייה במים פתוחים במשחה ל-5 ק"מ.
אוליבייה גדל במשפחה של שחיינים (אביו ואחיו) בעיירה דנן, במחוז נור בחבל או-דה-פראנס.
הוא החל להתאמן בשחייה בגיל 7 ובגיל 15 החל להתאמן בשחייה במים פתוחים.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה ב-2015 סיים אוליביה במקום שישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:06.4 שעות, 12.4 שניות ממדליית זהב ו-5.7 שניות ממדליית ארד ובמקום 11 במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:50.9 דקות.
נוסף לכך, הוא השתתף במשחה ל-25 ק"מ, אך לא סיים אותו.
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בהורן, הולנד ביולי 2016 זכה אוליבייה במדליית ארד, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:55:21.6 שעות, אחרי פרי וירטמן מהולנד (1:55:20.6 שעות) וג'ק ברנל מבריטניה (1:55:21.2 שעות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה אוליבייה במדליית ארד בשחייה במים פתוחים במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:53:02.0 שעות, אחרי פרי וירטמן מהולנד (1:52:59.8 שעות) וספירידון יאניוטיס מיוון (1:52:59.8 שעות).
זו ליג'ן מסין שדורג רביעי קבע תוצאה זהה לשלו.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה אוליבייה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-5 ק"מ אישי בתוצאה של 54:31.4 דקות, לפני מריו סנזולו מאיטליה (54:32.1 דקות) וטימותי שטלוורת מבריטניה (54:42.1 דקות) ובמשחה ל-5 ק"מ קבוצתי ביחד עם אוסיאן קסיניול, לוגן פונטן ואורלי מולר בתוצאה של 54:05.9 דקות, לפני ארצות הברית (54:18.1 דקות) ואיטליה (54:31.0 שעות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה אוליבייה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:47:56.1 שעות, אחרי פלוריאן ולברוק (1:47:55.9 שעות) ולפני רוב מופלס (1:47:57.4 שעות), שניהם מגרמניה.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים אוליבייה במקום שישי במשחה מים פתוחים ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:23.0 שעות.
מרק אנדרה המלין הוא פסנתרן וירטואוז קנדי הידוע ביכולותיו הטכניות המרשימות כמו גם בפרשנותו המקורית ליצירות לפסנתר.
המלין נולד במונטריאול, חבל קוובק, והחל את לימודי הפסנתר שלו בגיל חמש.
אביו, שהיה רוקח במקצועו אך חובב מוזיקה, הכיר לו יצירות לפסנתר של אלקאן וגודובסקי כבר בגיל צעיר.
הוא למד במונטריאול ובפילדלפיה, הופיע במיטב אולמי קונצרטים והקליט בחברות מובילות.
הוא זכה לשבחים מפליגים מעיתונים דוגמת ה'ניו יורקר' וה'ניו יורק טיימס'.
בין ביצועיו בולטים הפרלודים של רחמנינוף והקונצ'רטו לפסנתר של גרשווין.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס ג'ונואלבום השנה הקלאסי - סולוFauré: Nocturnes & Barcarolles
מרק איפראימוב (נולד ב-7 בפברואר 1981, ג' באדר א' ה'תשמ"א) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם ישראל ביתנו.
כיהן כסגן ראש עיריית שדרות ומנהל תחום במשרד לביטחון הפנים.
מרק נולד בעיר נלצ'יק, שבאזור הקווקז ברוסיה, לגנאדי וסבטלנה איפראימוב.
אביו של מרק היה פעיל בקהילה היהודית מאז שנות ה-70. אימו של מרק ממשפחת כהנים בקהילה ושמרה בבית על המסורת היהודית.
בגיל 6 עברה משפחתו לכפר פולובינקה שבמחוז קורגן במערב סיביר.
אביו פיתח וניהל מפעלי בוני עיר משמעותיים ואימו ניהלה מרכז מזון אזורי ובהמשך פיתחה תחומי לימוד במכללה מקומית.
בשנת 1992 חזרה משפחת איפראימוב וכבר מגיל 12 החל מרק להיות מעורב בפעילות יהודית מקומית.
הוא השתתף במרכז קהילתי יהודי מקומי, למד עברית, ספרות יהודית, מסורת והיסטוריה.
בשנת 1993 השתתף לראשונה בתחרות בין בתי ספר יהודיים מרחבי ברית המועצות לשעבר מטעם בית הספר היהודי היחיד שהשתתף מאזור הקווקז.
התחרות נערכה במוסקבה וחברי המשלחת מנלצ'יק הגיעו להישגים גבוהים.
ב-1994 מרק שוב היה חבר משלחת ב"אולימפיאדה" שהפעם נערכה במינסק ויחד עם חבריו זכו במקומות ראשוניים בהיסטוריה יהודית, ספרות יהודית וידיעת העברית.
מרק גדל במשפחה יהודית ציונית ובשנת 1996 בהיותו בן 15 עלה לישראל במסגרת תוכנית נעל"ה ולמד בכפר הנוער הדתי "ימין אורד", בעקבות אחיו ארתור שעלה לארץ שנה לפני כן.
בשנת 2016 חלה בסרטן מסוג לימפומה והבריא.
בשנת 1999 התגייס לחיל השריון ושירת בגדוד 52 חטיבה 401. הוא סיים את מסלול ההכשרה ואת קורס מפקדי טנקים בהצטיינות.
מרק איפראימוב הוא בוגר תואר ראשון (BA) במדעי ההתנהגות, ובוגר תואר שני (MA) בסוציולוגיה ארגונית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנוסף סיים קורסים רבים, כגון קורס טכנאי מחשבים, בנייה וניהול רשתות (MCSE) במכללת NESS, תל אביב, מנחי חינוך (מסל"ן), צוותי חירום שכונתיים (מרכז משאבים), מניעת פשיעה בסיסי + מתקדם (המכללה למנהל ראשון לציון), קורס ליזמות עסקית (מרכז בנג'יס), דוברות והסברה (מכללת ספיר), קורס דירקטורים (מכללת ספיר).
בין השנים 2004-2008 עבד כרכז נוער בעמותת עלם לנוער במצבי סיכון.
במקביל ריכז תוכנית הכנה לצה"ל וניהל מועדון נוער בעיר שדרות.
בין השנים 2009-2012 פיתח וניהל תחום מניעת פשיעה בקרב קהילות העולים באגף מצילה במשרד לביטחון הפנים.
פיתח תפיסה ייחודית מותאמת לעבודה עם קהילות עולים ודור וחצי.
היה שותף לפיתוח תוכניות ארציות, כגון שירות לאומי ואזרחי, כיתות הכנה למבדקי משטרה ושיטור עירוני.
בנוסף קידם תוכניות מניעה ייחודיות ב-16 ערים ו-25 פנימיות.
בין השנים 2013-2019 נבחר וכיהן כסגן ראש העיר שדרות.
היה ממונה על תיקי רווחה, קליטה, ממונה על בטיחות בדרכים, יו"ר ועדת שיקום שכונות חברתי ועוד.
יזם והוביל רפורמות לשינוי בתחומי הרווחה והקהילה, שימור ופיתוח מענים חדשים ברשות, ביצוע רפורמה במחלקת קליטה עירונית, הקמת מחלקה לבטיחות בדרכים, הקמת מחלקה למניעת נשירה וקידום הנוער, תכלול וייעול מענים לנוער בסיכון, בניית חזון ותפיסה קהילתית עירונית להעצמה ושיתוף התושב, פיתוח מרכז זכויות, מרכז גישור ומרכז שירות, ייעוץ ומידע עירוני.
בשנת 2003, החל ללמוד לתואר ראשון במכללת "ספיר" ועבר לגור בעיר שדרות.
הוא התחבר לתנועת סחב"ק (סטודנטים חברים בקהילה) של צעירים יוצאי קווקז בשדרות.
יחד עם חבריו פיתח פרויקט הכנה לצה"ל לבני הנוער, שקיבל תמיכה מארגון ג'וינט ובהמשך הפך לתוכנית ארצית "זינוק בעלייה".
בנוסף לכך, הוביל בהתנדבות קבוצת מנהיגות נוער והיה שותף להקמת מרכז קהילתי ליוצאי קווקז "דורות" בעיר שדרות, שבהמשך הפך למרכז ייעוץ והכוונה עירוני וגם פלטפורמה ליוזמות חברתיות קהילתיות בעיר.
בין התוכניות שפותחו והופעלו: קבוצת מצע"ד - קבוצת מנהיגות צעירים בני הקהילה, מעבר בטוח - הכנה לכיתה א', נוב"ע - נוער בונה עתיד, הכנה לשירות הלאומי, אשת חיל - נשים פורצות דרך, מועדוני פנאי למבוגרים ועוד.
בתקופה זו, החל להשתתף בפעילות ארצית, בפורומים לארגוני עולים, קבוצות מיקוד אזוריות לזיהוי צרכים ובניית מענים, הרצה בכנסים מקצועיים - הקהל, שדרות לחברה, מחלקות לעבודה סוציאלית, הגירה ועוד.
כמו כן, עבר קורס מנחים של מסל"ן דרום ועמותת אפש"ר.
בשנת 2008, הצטרף לרשימת "שדרות חזקה" שזכתה ב-2 מנדטים.
ב-2012 הפך לחבר מועצה, בעקבות פרישתו של אחד הנציגים.
בשנת 2009 יחד עם חבריו חוה נחשונוב וסטס מרדכייב ייסד את עמותת "מדור לדור" לפיתוח גרעינים משימתיים קהילתיים בקרב צעירי יוצאי קווקז בכל הארץ.
עד שנת 2012 כיהן מרק כיו"ר העמותה וסטס מרדכייב מכהן כמנכ"ל עד ליום הזה.
מודל לפיתוח גרעינים נולד בשדרות מקבוצת מנהיגות "מצע"ד" ובהמשך הועבר לבאר שבע ואופקים והתפרס לעוד 7 ערים נוספות.
מודל זה הושם בכתב על ידי איפראימוב במסגרת תיזה לתואר שני בסוציולוגיה ארגונית.
בשנת 2012 נבחר על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית להשתתפות בתוכנית ייחודית למנהיגות בין לאומית (IVLP).
בשנת 2013 מרק יחד עם צעירים נוספים הקים תנועה פוליטית מקומית "שדרות לכולנו" ובבחירות מוניציפליות זוכה רשימה לשני מנדטים.
מרק נבחר לסגן ראש עיריית שדרות.
הרשימה קיבלה את תמיכת מפלגת "האיחוד הלאומי".
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 שובץ במקום 21 ברשימת ישראל ביתנו ולא נכנס לכנסת.
בבחירות 2018 רשימת "שדרות ביתנו" בראשותו מכפילה את כמות הקולות ו-3 נציגים מטעמה נכנסו למועצה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21, שובץ במקום השמיני ברשימת ישראל ביתנו, אך לא נבחר.
בבחירות לכנסת ה-22, מרק שוב פעם שובץ במקום השמיני ונבחר לכנסת ישראל.
בבחירות לכנסת ה-23 שובץ שוב במקום השמיני אך לא נבחר מכיוון שישראל ביתנו זכתה ב-7 מנדטים.
מרק נשוי לסופיה, שאף היא יחד עם משפחתה עלתה לישראל מנלצ'יק.
היא מורה למתמטיקה בבית הספר לאומנויות "שקמים מעוז" בשדרות.
לזוג שני ילדים והם מתגוררים יחד עם הוריו ואחיו ומשפחתו בשדרות.
מרק בלזברג הוא איש עסקים קנדי-ישראלי, מייסד הארגון "משפחה אחת" ותורם רבות לגופי ימין ישראלים ולהתנחלויות.
מרק בלזברג נולד באדמונטון, קנדה, לאיש העסקים והנדבן סמואל בלזברג ואשתו פרנסס, הבכור מארבעת ילדיהם.
בשנת 1968 עברה המשפחה לוונקובר, שם הקים אביו, עם שני אחיו, אימפריה פיננסית שהתרחבה גם לתחום הנדל"ן.
בבעלות המשפחה נכסים רבים בארצות הברית וקנדה.
בלזברג הבן הוא גיסו לשעבר של איש העסקים הקנדי מתיו ברונפמן, שהיה מבעלי השליטה בבנק דיסקונט.
סמואל בלזברג תמך בחיי הקהילה היהודית בקנדה ובארצות הברית.
הוא העניק מלגות לסטודנטים באוניברסיטת סיימון פרייזר , תרם לבתי כנסת בקנדה, השקיע במוסדות חינוך, בהן תלמוד תורה בוונקובר , וכן בבתי ספר יסודיים ותיכוניים.
כמו כן תרם לקרן מרכז שמעון ויזנטל ולמוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס .
מרק בלזברג קיבל חינוך יהודי חילוני.
הוא היה פעיל בתנועת הנוער של ההסתדרות הציונית הדסה, ובגיל 16 נשלח לגור בישראל במשך שנה, ולמד בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
לאחר שובו לקנדה פגש רב מקומי שלימד אותו על ההיסטוריה והדת היהודית, והוביל אותו להחלטה לחזור בתשובה.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים שב לישראל למשך שנה ולמד בישיבת הר עציון.
בגיל 19 נסע בלזברג לארצות הברית וסיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק.
במהלך שנות השמונים היה שותף במספר קרנות הון סיכון בניו יורק והפך למיליונר.
בשנת 1991 עלה לישראל עם משפחתו והחל להשקיע בחברות היי-טק.
עד שנת 2006 היה מבעלי חברת "אי-סים", שנמכרה למודו אלקטרוניקס.
לאחר מכן השקיע במיזמים בתחום המכשור הרפואי.
הוא החזיק במחצית ממניות חברת ODF שנמכרה לחברת אס.די.אס בשנת 2011.
בלזברג מרבה לתרום לגופי ימין בישראל ולהתנחלויות.
בין היתר תמך בעמותת עטרת כהנים, והיה דירקטור בעיתון "ג'רוזלם פוסט" כאשר העיתון היה בבעלות קבוצת הולינג'ר הקנדית, והוביל קו ימני מובהק.
בלזברג הוא גם אחד התורמים הבולטים לארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF), המזרים מדי שנה עשרות מיליוני דולרים לצה"ל, ולארגון "מבראשית" המארגן את סיורי "מסע ישראלי".
בלזברג הוא ממייסדי הארגון "משפחה אחת" המסייע לנפגעי טרור ובני משפחותיהם.
בעבר תרם כספים לחברי כנסת מהליכוד, בהם משה יעלון, גלעד ארדן ויולי אדלשטיין.
כמו כן כיהן כיושב ראש תנועת בני עקיבא.
לפי ממצאי פרשת ביביטורס, בלזברג מימן את נסיעתם של בנימין ושרה נתניהו ללונדון בשנת 2007, ונשא בעלות אירוחם שהסתכמה בכ-60 אלף דולר, שמומנו מתקציב הארגון "משפחה אחת".
לפי התחקיר, באותה נסיעה מימן הארגון את עלות המלון, רכב צמוד, נהג ומכשיר טלפון.
מרק בלזברג נשוי לשנטל בלזברג, ילידת בלגיה שעלתה לישראל בשנת 1985. הם נישאו בשנת 1986 והתגוררו בניו יורק.
שבו לישראל בשנת 1991, ומאז הם מתגוררים בירושלים.
מרק יוזף אלטן (בפולנית: Marek Józef Alten, באנגלית: Mark Alten; 1883–1942) היה עורך דין פעיל חברתי ופעיל ציוני יהודי.
היה סגן יושב ראש היודנראט ולאחר מכן נשיא היודנראט בגטו לובלין.
מרק יוזף אלטן נולד ב-22 בדצמבר 1883 בזולוצ'יב בגליציה, בנו של ג'קוב ורבקה.
בוגר בית הספר התיכון בלבוב, כאשר סיים את לימודי בלבוב ובווינה השלים תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת יאן קז'ימייז בלבוב.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, מונה לצבא האוסטרו-הונגרי שבו שירת עד נובמבר 1918. על אלטן הוטל לשרת בחיל השיפוט בחזיתות האלבניות, האיטלקית והפולנית, כהוקרה להקרבתו הוא הועלה לדרגת סגן שני ועוטר בצלב הזהב של חיל.
לאחר פיטוריו התגורר בלובלין, שם פתח משרד עורכי דין, אותו ניהל עד פרוץ המלחמה.
לאחר מכן, התגורר בעיר עם אשתו דורה.
בעקבות תמיכתו בפיתוח מלאכת יד וחקלאות יהודית, היה אלטן יו"ר הארגון לפיתוח מלאכה תעשייתית וחקלאות בקרב האוכלוסייה היהודית בלובלין בפולין (אורט).
פעילותו של אלטן הייתה למען הקהילה היהודית הדתית (GW), בה שימש בהתחלה בתפקיד המזכיר.
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא היה מעורב בפעילות פטריוטית, בשנת 1908 הצטרף לחברת ההתעמלות הפולנית "סוקול" בדולינה.
ב-1919 הוקמה התנועה הציונית שאיחדה ארגונים שונים, התנועה פעלה בעקבות עקרונות עיקריים (לפי דעתם) עקרון הציונות הסוציאליסטית ואיחדה ארגוני נוער כגון: השומר הלאומי, החלוץ, ברית טרומפלדור, ברית החיל והחלוץ הצעיר.
בשנת 1920 אלטן הצטרף לתנועה הציונית עקב ביקורו של אברהם פודלישבסקי ויצחק גרינבוים, ב-1923 התקדם אלטן ממזכיר הקהילה היהודית הדתית (GW) לחבר מועצה ולקח חלק ניכר בהתנהלותם.
כחלק מהתגוררותו בלובלין הצטרף אל ועד הקהילה של לובלין בשנת 1928, ועד הקהילה כלל אז 23 אנשים.
אלטן היה חלק מוועד הקהילה הישן אשר התקיים בין השנים 1928–1932, ועסק בניהול התקציב של לובלין (חוץ מהתקציב הצבאי), לרוב התעסקו בגביית מיסים וחלוקתם בהתאם למצב הכלכלי.
בנוסף לכך, יכול היה לקבוע את חובותיהם של אלו אשר לא שילמו.
במארס 1929, בישיבה בנושא ניהול התקציב לשנת 1929, אלטן הציע להכניס סעיף חדש לסדר היום בדבר פתיחת בתי ספר מקצועיים.
בסוף 1932 נערכו בחירות לראש חברי ועד הקהילה, בבחירות אלה נבחר ברוב קולות עורך הדין א.
לוינסון, יהודי מתבולל שלא היה עד כה פעיל בחיים הציבוריים.
כעבור זמן קצר התפטר ממשרתו ותפס את מקומו שלמה הלברשטדט, אשר החל בחלוקה מחודשת ויעילה יותר של עבודות בין חברי הוועדה.
ובכך גרם לראורגניזציה (ארגון מחדש) מקיפה של ועד הקהילה וקרא לה הקהילה החדשה של לובלין.
ועד הקהילה כלל חמישה נציגים מהרשימה הציונית וביניהם ד"ר מרק אלטן שהיה סגנו של הלברשטדט.
מאז החלו לדאוג יותר לבתי היתומים והגנים, חלוקת התקציב השתנתה לחלוקה שווה בין התקציב הביטחוני לציבורי.
ובנוסף לכך עודדו נציגים של המועצה להתנדב במוסדות חינוכיים אשר זקוקים למשאבי אנוש.
עד לפרוץ המלחמה לא הופסקו פעולות ועד הקהילה להפך, אף על פי שמצבה הכספי היה רחוק ממשביע רצון השתדלו וראו את עיקר תפקידם בהקלת גורלם של הפליטים, על ידי הספקת מחסה ומזון.
בספטמבר 1939 הפך לחבר במאבטח האזרחי של העיר לובלין.
עקב סגירת ועד הקהילה של לובלין בגלל האנטישמיות.
בנוסף לכך, מרק אלטן התחייב לדאוג לקורת גג ליהודי לובלין אשר בתיהם נהרסו בהפצצות.
ב-25 בינואר 1940 שונה מעמדו של הוועד, והוא הפך רשמית ליודנראט בן 24 חברים.
לשינוי במעמד כמעט שלא נלוו שינויים אישיים, והיו בו חברים שהשתייכו לפני המלחמה למפלגות שונות, מאגודת ישראל עד הבונד.
היודנראט המשיך במדיניות הוועד: הוא בנה רשת ענפה של מוסדות סעד ומטבחי ציבור, הקדיש תשומת-לב מיוחדת להקמת בתי-יתומים ומוסדות לילדים עזובים, והשקיע מאמצים רבים בתחום הבריאות.
אך, החרפת מדיניות הגרמנים כלפי היהודים צמצמה את אפשרויות היודנראט לתמרן בין מילוי דרישות הגרמנים ובין הטיפול בבעיות חיוניות של הקהילה.
מתחילת עבודתו של אלטן ביודנראט, היה חבר בנשיאות שהייתה גוף המבצע של המועצה.
בראש היודנראט עמד המהנדס הנריק בקר, בסוף ינואר 1940 נבחר אלטן שהיווה דמות מרכזית ביודנראט לסגן יושב-הראש.
את תפקיד זה מילא עד סוף מרץ 1942. בנוסף לכך, בסוף 1940 הוא נכנס לתפקיד היועץ לעזרה עצמית חברתית יהודית לראש מחוז לובלין.
ב-31 במרס 1942, הקטינו הגרמנים את מספר חברי היודנראט מ-24 ל-12. אחדים מחברי היודנראט שלא נכללו בהרכבו החדש שולחו אף הם להשמדה מתוכם גם הנשיא הנריק בקר שנשלח למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר מכן, אלטן מונה ליושב ראש היודנראט המצומצם.
בעקבות כך, היה פעיל בוועדה למשכורות לחברי מועצה, ובמהלך חיסול גטו פודזמזץ השתתף בעבודתה של הוועדה להפרדת ג'-אוויסיי.
הערכת התנהגותם של חברי היודנראט, ושל ד"ר אלטן כדמות מרכזית בו, אינה אחידה, ובצד הערכות המגלות הבנה למדיניותו של היודנראט והמבליטות את מאמציו לעשות למען הקהילה, ישנן עדויות המבקרות את היודנראט על ניתוק מבני הקהילה, על התנשאות אישית ועל כניעה לדרישות הגרמנים.
בכל תקופת גטו לובלין, עם הפסקה קצרה בתחילת אפריל 1942, פיקח אלטן גם על שירות המסדרים היהודי 1 .
לאחר שהועברו הוא ואשתו לגטו שנותר במיידן טטרסקי, הוא ואשתו גרו באול.
מיידנק 26 או 34. ככל הנראה בגלל אכלוס יתר הם נאלצו לחלוק את הדירה עם דייר משנה.
המשיך אלטן לעמוד בראש היודנראט.
כיהן אלטן בראש היודנראט עד 9 בנובמבר 1942, אז משטרת הביטחון הגרמנית חיסלה את הגטו במיידן טטרסקי.
אלטן נורה בגטו על ידי אחד מקציני האס אס בפיקוד.
מרק אנטל (במקור עד 1898 קוֹהְְן (כהן), בהונגרית: Antal Márk; דווצ'ר, 18 באפריל 1880 – קלוז'-נאפוקה, 29 באוקטובר 1942) היה מורה, מתמטיקאי, פוליטיקאי של חינוך יהודי-הונגרי, אביהם של יאנוש אנטל ושל אישטוואן אנטל.
הוא ארגן וניהל את "בית הספר התיכון היהודי תרבות" בקלוז'-נאפוקה.
מרק אנטל נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון קוהן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן) ושל מריה פרייס.
ב-6 ביולי 1905, בבודפשט הוא התחתן עם סרן וינטרניץ, בתם של אנטל וינטרניץ ושל פני פרידמן.
בשנת 1907 התקבל מרק לתא הבונים החופשיים רפורם (Reform) בבודפשט.
לאחר סיום לימודיו בבודפשט, עבד שם ומשנת 1907 היה העורך המשותף של "דפי המתמטיקה של בתי הספר התיכוניים" ובשנת 1919 בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד בוועדה העממית לחינוך ציבורי.
הוא ראה במתמטיקה כלי נשק חשוב במאבק נגד איתני הטבע והעבודות שלו הרחיבו את תורת הצמדות והבניות בגאומטריה.
העיקרון המנחה של מדיניות החינוך שלו היה להבטיח את המשכיות החינוך על ידי ארגון מוסדות מחוץ לבית הספר.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר תחילה לווינה, ואחר כך עבר לקלוז'-נאפוקה, ושימש כמנהל "אגודת בתי הספר הלאומיים היהודיים תרבות".
הוא גייס אינטלקטואלים מתקדמים לצוות ההוראה של התיכון היהודי ללא הבחנה דתית.
הוא היה מרצה קבוע בבית הספר הפתוח (החינמי) של איגוד העובדים (1921–1925), אז ביחד עם ויקטור דזנאי (מקודם: דיטריכשטיין) ואחרים ערך כתב עת לנוער יהודי בשם "המזרח הצעיר" (1922).
לאחר הפסקת פעילות בית הספר בשנת 1927 היה מתמטיקאי בחברת הביטוח מינרווה.
הוא ארגן סמינרים של מדעי החברה המרקסיסטיים בדירתו.
כעובד המחלקה למדעי הטבע של איגוד המוזיאונים בטרנסילבניה (EME), הוא הציג את תורת היחסות של אלברט איינשטיין ושיבח את אנשי המתמטיקאי פרקש בויאי.
בסתיו 1940 הוא נלחם להקמת גימנסיה יהודית בקלוז'-נאפוקה, שהוא היה מנהלה עד מותו.
כתביו המתמטיים נותרו בכתב יד.
אלמר יאנצ'ו: זכרו של מרק אנטל.
מיקו אימרה: מרק אנטל והחוג שלו.
יוליה סגה: זוכרת את מרק אנטל.
מרק אייזנברג (נולד בפריז ב-9 באפריל 1955) הוא איש עסקים ונדבן יהודי-צרפתי.
אייזנברג מכהן כנשיא ארגון אליאנס (כל ישראל חברים) העולמי והוא מייסד ויו"ר עמותת קעליטה (Qualita), ארגון הגג של עולי צרפת בישראל.
מרק אייזנברג הוא בנו של הרב ג'וזי אייזנברג.
את דרכו בעולם העסקים החל כיועץ בתחום הניהול של חברות קטנות ובינוניות.
בשנת 1986 הקים את קבוצת הייעוץ Alma Consulting Group, שעסקה בייעוץ ארגוני בעיקר בתחום צמצום עלויות והוצאות של חברות עסקיות.
קבוצת Alma נחשבה במשך 15 שנים לאחת מ"100 החברות המצליחות ביותר בצרפת".
בשנת 1997 מכר אייזנברג את קבוצת Alma לחברה אמריקאית, וב-2001 קנה אותה בחזרה כרכישה ממונפת.
בשנת 2007, הפכו כ-400 עובדי הקבוצה לבעלי מניות בה, ובשנת 2012 מנתה הקבוצה כ-1,700 שותפים.
Alma נבחרה בקביעות בדירוג החברות שטוב לעבוד בהן.
בינואר 2012 אייזנברג פרש מהקבוצה.
בשנת 2014 עלה אייזנברג לישראל.
הוא מכהן כנשיא אליאנס העולמית משנת 2011, ובשנת 2015 הקים את עמותת קעליטה, ארגון הגג של עולי צרפת בישראל.
משנת 2016 מנכ"ל העמותה הוא אריאל קנדל, לשעבר ראש המשלחת של הסוכנות היהודית בצרפת.
בשנת 1995 ז'אן טיברי, ראש עיריית פריז דאז, מינה את אייזנברג לתפקיד חבר בוועדה האחראית על השבת הרכוש של יהודי פריז, שהוחרם ונהרס בשואה.
בתחילת שנות ה-2000 היה ממייסדי תנועת ידידי ה-CRIF - ארגון המייצג באופן רשמי את יהודי צרפת מול ממשלת צרפת.
בשנת 2006 נבחר אייזנברג לוועד המנהל של ארגון אליאנס העולמי, וב-2011 התמנה לנשיאה העולמי.
משנת 2008 הוא משמש כמנכ"ל קרן גורדין, המממנת השקעות נדל"ן עבור בתי ספר יהודיים בצרפת.
אייזנברג עוסק בקידום ובפיתוח הספורט בישראל.
הוא מכהן כחבר הנהלה וכסגן יו"ר איגוד האתלטיקה בישראל, והוא פועל להקמת פרויקט משותף לאיגוד האתלטיקה הצרפתי ולזה הישראלי, ולקידום ופיתוח ענף זה בישראל.
בצרפת היה חבר במועצת המנהלים של ליגת האתלטיקה המקצועית הצרפתית בין השנים 2009–2013. בשנים 2010–2015 כיהן כיושב ראש מועדון הספורט Cercle Foch, הכולל מתחם ספורט ברובע ה-16 בפריז.
מרק בייקון הוא מרק המוכן עם בייקון, והוא מרכיבו המרכזי.
בדרך כלל מתווספים למרק מספר ירקות ולרוב חומרים מסמיכים כגון גריסים, עדשים או עמילן תירס.
ניתן להוסיף אותם למינסטרונה האיטלקי כדי לשפר את הטעם.
קיימות וריאציות רבות, העשויות לכלול מרכיבים עיקריים כגון כרוב, שעועית, תפוח אדמה, עדשים, תרד, אפונה, כרובית, ברוקולי, כרישה, דלעת ואורז.
בייקון הוא תוספת נפוצה למרקים רבים כולל מרקים קרמיים, במיוחד כאלה עם טעם עדין שלא ישתלט על טעמו של הבייקון.
מרק בירה הוא מרק שבדרך כלל מבוסס רביכה ונעשה עם בירה.
באירופה של ימי הביניים, הוא הוגש כמרק לארוחת בוקר, ולפעמים נמזג על לחם.
וריאציות על המתכון משתמשות בעמילנות של תפוחי אדמה כמסמיך.
ישנה גרסה סורבית מתוקה למרק, אשר אליה נוספים שמנת וצימוקים.
מרק אפאנג הוא מרק ירקות שמקורו באנשי האפיק של ממלכת האפיק, במדינת קרוס ריבר.
ואנשי האיביביו של אקווה איבום בדרום ניגריה.
זהו מאכל המוכר על ידי הניגרים וגם בחלקים מסוימים של אפריקה.
פופולרי במיוחד בקרב אנשי האיביביו ואנשי האנאנג של אקווה איבום ומדינת קרוס ריבר שאימצו את המטבח הזה כחלק מזהותם התרבותית.
מוגש בבתים וגם בטקסים כמו חתונות, קבורה ופסטיבלים.
בעיקר בחלק הדרומי של ניגריה.
מרק אפאנג מזין מאוד ועלות ההכנה מותאמת לצורכי המשפחה.
המרכיבים המשמשים להכנת המרק כוללים: בשר, דגים, שמן דקלים, פלפל, שאקי (מעיים של פרה), waterleaf, עלה okazi, בצל, שיחי הרדוף מלח וקצת תבלינים אחרים.
מרק אזבל היה פיזיקאי יהודי שנולד בברית המועצות ופעל בישראל.
מרק אזבל נולד בפולטבה למשפחת רופאים יהודים.
בשנת 1941 לאור התקדמות גרמנית בחזית המלחמה הם עברו לנובוסיבירסק.
בשנת 1944 הם חזרו לחרקיב בה אזבל סיים בית הספר בשנת 1948. לאחר סיום בית הספר הוא למד פיזיקה באוניברסיטה בחרקיב ולאחר סיומה היה מורה למתמטיקה בבית ספר ערב.
בשנת 1955 אזבל סיים עבודת הדוקטורט ונקלט לעבודה במכון לחקר פיזיקה בחרקיב.
בשנת 1958 הוא סיים עבודת פוסט דוקטורט בהדרכת פיוטר קפיצה ולב לנדאו (שניהם חתני פרס נובל).
אזבל התחיל לעבוד באוניברסיטת מוסקבה ולאחר מספר שנים התמנה לפרופסור.
הוא המשיך במחקרים בתחום פיזיקה של מצב מוצק והתמקד במיוחד בתורת המוליכות חשמלית ומוליכות על.
על תגלית בתחום זה הוא קיבל פטנט ביחד עם וסבולוד גנטמכר.
בשנת 1972 אזבל ביקש לקבל אישור עליה לישראל וקיבל סירוב.
הוא התחיל לערוך ירחון של סמאיזדט "יהודים בברית המועצות".
לאחר מאבק שנמשך מספר שנים בתמיכה ציבורית רחבה במדינות המערב הוא קיבל אישור לעזוב את ברית המועצות.
בשנת 1981 הוא פרסם ספר Refusenik: Trapped in the Soviet Union בו תיאר את פעילותו בתקופה זו.
אזבל הגיע לישראל והחל לעבוד באוניברסיטת תל אביב בה מונה לפרופסור ולאחר צאתו לגמלאות היה לפרופסור אמריטוס.
בתקופה זו אזבל עשה עבודות בתחום פיזיקה קוונטית וביולוגיה.
אזבל נפטר ב-2020 ברמת השרון.
מרק דובדבנים חמוצים (בהונגרית: Meggyleves) הוא מרק מעט מתוק וחמצמץ העשוי משמנת חמוצה, סוכר ודובדבנים חמוצים טריים שלמים, ומוגש צונן.
מקורו של המרק הוא במטבח ההונגרי, והוא נפוץ מאוד בהונגריה בתקופת הקיץ, גם במסעדות.
המרק מהווה מעדן קיץ גם במספר מטבחים אירופאים נוספים שאימצו אותו בתורם.
לאוסטרים, לפולנים, לסלובקים ולגרמנים גרסאות ביתיות למרק.
הונגרים-אמריקאים והונגרים-קנדים הביאו אותו לאמריקה הצפונית.
במטבח ההונגרי, מרק דובדבנים חמוצים או מג'לבש (Meggyleves) הוא מרק העשוי מפירות עץ הדובדבן החמוץ (Prunus cerasus), ולא מדובדבנים מתוקים.
השם נוצר מחיבור המילים "" (דובדבנים חמוצים) עם "" (מרק).
הוא מוגש באופן מסורתי כמנת ארוחת צוהריים, בדרך כלל כמנה ראשונה, מרק או קינוח, גם בלילות קיץ חמים.
המרק מבושל עם דובדבנים חמוצים שלמים, כולל החרצנים.
יש עצי דובדבן חמוץ רבים בהונגריה והפרי מאוד נפוץ, אם כי עונתו קצרה.
המרק הוא דוגמה טובה לפיוז'ן ההונגרי המובהק של השפעות המזרח/אסייתיות והמטבח המסורתי של אירופה הקונטיננטלית.
נהוג שהמרק מכיל דובדבנים חמוצים טריים, שמנת חמוצה טרייה ולעיתים ציפורן וקינמון.
לפעמים מוסיפים דובדבנים רגילים משומרים והשמנת החמוצה מוחלפת לרוב בשמנת.
כמות קטנה של יין אדום מתוק, לבן או יבש מתווספת גם לפעמים לפני ההגשה.
מרק אוכמניות (בשוודית: Blåbärssoppa בפינית: Mustikkakeitto; באיסלנדית: Bláberjasúpa) הוא מרק נורדי העשוי מאוכמניות.
ניתן להגיש אותו קר או חם.
הוא מתוק ומכיל עמילן, מה שנותן לו סמיכות רבה למדי.
הוא מוגש כמרק, לרוב יחד עם דייסה, אך גם כמשקה.
בארצות הברית, blåbärssoppa מיובא ונמכר תחת השם המסחרי Blåbär.
מרק האוכמניות יכול להיות תוצרת בית מאוכמניות, סוכר, מים ועמילן תפוחי אדמה, או שניתן לקנות אותו מוכן או בצורת אבקה, כדי לערבב עם מים.
המילה השוודית לאוכמניות, blåbär, פירושה המילולי אכן "אוכמניות", אך המשקה או המרק אינו עשוי מהאוכמניות של אמריקה הצפונית (מדור Cyanococcus סוג Vaccinium), אלא מהאוכמניות הקשורות, אך המובדלות, האוכמנית השחורה (Vaccinium myrtillus), הגדל בטבע ברחבי סקנדינביה ובחלקים אחרים באירופה.
מרק האוכמניות מוגש באופן מסורתי למשתתפים במרתון הסקי Vasaloppet, מכיוון שהוא עשיר באנרגיה.
אוכמניות שימשו באופן מסורתי למאבק במחלות קלות במערכת העיכול.
בשוודיה ובפינלנד, מרק האוכמניות (blåbärssoppa) נחשב לעיתים קרובות למזון מתאים לאנשים עם קלקול קיבה, גם כי הוא עשיר באנרגיה.
מרק גרגיר הנחלים הוא מרק שמכינים אותו באמצעות גרגיר הנחלים וירקות עלים כמרכיב עיקרי.
ניתן להכין את מרק גרגיר הנחלים כמרק שמנת או כמרק על בסיס ציר ירקות או ציר עוף.
מרכיבים נוספים המשמשים להכנה יכולים לכלול ירקות כגון תפוחי אדמה, כרישה, תרד, סלרי ולפת, גבינה, חמאה, מיץ לימון, מלח בישול ופלפל שחור.
ניתן להכין את מרק גרגיר הנחלים כמרק מחית על ידי ערבוב החומרים במעבד מזון.
ניתן להגיש חם או קר וניתן לעטר אותו בקרם פרש, פרמזן מגוררת, שמן זית שמטופטף וגם עם עלי גרגיר הנחלים.
מרק גולדברגר (בהונגרית: Goldberger Márk; באטורקסי, 31 באוקטובר 1879 – לאחר 1948) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, נוירולוג, היה אחד הנוירולוגים הפסיכיאטרים והחוקרים הבולטים בממלכת הונגריה.
מנהל מחלקות נוירולוגיה בכמה בתי חולים.
אחיו איזידור גולדברגר (1876–1944) היה רב שניספה באושוויץ.
מרק גולדברגר נולד במשפחה יהודית, בנם של בני גולדברגר ופאני גרוס.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים בליציאום האוונגלי של ברטיסלאבה (1891–1899) (אז בהונגריה), ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (1899–1904) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
הוא החל את הקריירה שלו כמתמחה עטור פרסים במרפאה לפסיכיאטריה ונוירולוגיה של אוניברסיטת בודפשט.
מאפריל 1907 עבד שם כמרצה.
במרץ 1910 מונה לרופא הראשי השני של המכון הלאומי לפסיכיאטריה ונוירולוגיה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה הרופא הראשי שהוקצה לבית חולים שדה צבאי.
לאחר המלחמה, הוא היה הנוירולוג בבית החולים בירו דניאל של הקהילה היהודית האורתודוקסית של בודפשט והנוירולוג הראשי בבית החולים לילדים ברודי ז'יגמונד ואדל של הקהילה היהודית של פשט.
פרסומיו ומחקריו הופיעו לעיתים קרובות בטורי המגזינים הרפואיים והמיוחדים עם מאמרים בנושא נוירולוגיה ורפואה נפשית.
אשתו הייתה גיזלה טאובר (1897–?), עמה התחתן ב-29 במרץ 1921. בארז'בטווארוש, בבודפשט.
תפקידו של "הרצון לנוח" בגרימת בעיות עצביות תפקודיות .
עבריינות של אנשים בגיל נסיגה (בנסיגה התפתחותית) .
צורות כרוניות של מגפת דלקת המוח בילדות ובנוער.
שני מקרים נרפאים של מיאליטיס הקשורים לדלקת שקדים.
החשיבות של בדיקות נוזל מוחי באבחון של דלקת קרום המוח.
צורה מיוחדת של נוירוזה כפייתית דתית.
תפקיד ההימנעות בהפרעות נפשיות ועצביות.
לקחים שניתן ללמוד מ-230 ילדים ומקרים צעירים (מתפתחים) של מחלות נוירולוגיות.
סערת נפש הנובעת מ"שתי ידיים שמאליות".
צלב הצטיינות מוכתר זהב על סרט מדליית ההאבירות (1916)
לברי נולד בשנת 1903 בשם מרק לוין בריגה, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום, בירת לטביה) כבן בכור למשפחה בת ארבעה ילדים.
אמו סיימה בית ספר למוזיקה וכך גם אחיו ושתי אחיותיו.
הוא למד באופן פרטי אצל המלחין אלכסנדר גלאזונוב וסיים את הקונסרבטוריון של ריגה בגיל 15. משפחתו רצתה שילמד מקצוע מעשי ולכן נשלח ללימודי אדריכלות באולדנבורג שבגרמניה.
לאחר שסיים את לימודיו באולדנבורג הוא למד הלחנה בלייפציג וניצוח אצל המנצח הרמן שרכן.
באותה תקופה החליט לשנות את שם משפחתו, כיוון שרצה להיבדל ממלחין ומנצח מוכר בעל אותו שם.
בשנת 1926 עבר לברלין, שם הלחין מוזיקה לתיאטרון.
בשנת 1929 התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של ברלין (Berliner Sinfonie Orchester), שפעלה בעיר עד שנת 1933, אז פיזר אותה המשטר הנאצי.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, שב ללטביה ועבד באופרה של ריגה, בין השנים 1933-1934. במקביל עבד גם בפינלנד.
בשנת 1934 רצה לברי לשאת את הלנה לבית מזא"ה, כתבת מצליחה בעיתון "סיבודְניה" בריגה.
כאשר רצה לשוב מפינלנד לריגה על מנת להנשא, נאלץ לשכנע טייס שייקח אותו במטוסו הפרטי עקב מזג האוויר הסוער ששרר אז.
המטוס התרסק בים אך השניים ניצלו וטקס החתונה נערך במועד.
בעקבות ההפיכה הפשיסטית בלטביה במאי 1934 ועלייתו של קרליס אולמניס לשלטון, החליט לברי לעזוב את המדינה ועבר עם רעייתו לסטוקהולם שבשוודיה.
משם הגיעו השניים ב-1935 לארץ ישראל כתיירים, אך בשל כורח הנסיבות נשארו בה.
בשנת 1940 החל לברי בכתיבת האופרה העברית הראשונה "דן השומר" במימון הקרן הקיימת לישראל.
האופרה התבססה על מחזה של ש.
שלום ואת הליברטו כתב מקס ברוד.
בשנים 1947-1941 שימש כמנצחה של האופרה הארצישראלית העממית, שאותה ייסד יחד עם גאורג זינגר, וגם כמנצחה של התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית).
הוא הלחין יצירות רבות בהשפעת הסביבה הארצישראלית והצליל הים-תיכוני בשנות ה-40 של המאה ה-20 שהיו למייצגות הסגנון הארץ-ישראלי.
בנוסף שימש לברי באותה תקופה כמלחין הבית של תיאטרון האהל.
בשנת 1945 הועלתה הופעת הבכורה של דן השומר באופרה הארצישראלית העממית בניצוחו של לברי.
האופרה הועלתה בכמה ערים ברחבי היישוב במהלך אותה שנה.
בשנת 1948 זכה לברי בפרס אנגל מטעם עיריית תל אביב על הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס' 1 שכתב והקדיש לפסנתרנית פנינה זלצמן.
בשנת 1950 מונה להיות המנהל המוזיקלי של קול ציון לגולה תפקיד אותו מילא עד שנת 1958. בנוסף, עסק בהלחנה וחיבר את האופרה "תמר".
יצירתו המוכרת והפופולרית ביותר הייתה "עמק", שיר שעיבד לפואמה סימפונית בשנת 1936. בשנת 1963 הלחין את הקונצ'רטו לנבל ותזמורת אופוס 334, אותו הקדיש לבתו הנבלאית אפרת לברי.
הוא חיבר עוד יצירות לתזמורת ושירים.
לברי עבר לחיפה בשנת 1962, בעקבות הזמנתו של אבא חושי, ראש עיריית חיפה, לנצח על התזמורת הסימפונית חיפה.
אבא חושי שם לו למטרה להביא אמנים יוצרים אל עירו
והקצה להם לשם כך דירות למגורים מטעם העיר.
בשנת 1965 כתב מוזיקה לסרט "שלח נא את עמי".
מרק לברי נפטר בשנתו בביתו בחיפה בשנת 1967.
הוא הותיר אחריו את רעייתו, בן ושתי בנות.
בשנת 1967 (תשכ"ז), השנה האחרונה לחייו, כתב לברי את ה"אני מאמין" שלו:
על שמו של לברי נקראו רחובות בחיפה, בבאר שבע ובפתח תקווה.
בראשית שנת 2011 הקימו בתו של המלחין, הנבלאית אפרת לברי ונכדו, אורי מרק זקלד, את העמותה למורשת מרק לברי שמטרותיה: הגדלת כמות הביצועים של יצירותיו של לברי; הרחבת קהל המאזינים למוזיקה שלו; וקידום השיח על אודות לברי.
קונצ'רטו לפסנתר ולתזמורת אופוס 10, 1931
"היהודי הנודד", פואמה סימפונית אופוס 23, 1934
"על נהרות בבל", פואמה סימפונית לתזמורת כלי קשת אופוס 33, 1935
סטלינגרד/מלחמה ושלום, פואמה סימפונית, 1943
סימפוניה מס' 1, שהקדיש לזכר קדושי גטו ורשה
סימפוניה מס' 2, תש"ט, שהקדיש למלחמת העצמאות
קנטטה "עלי דווי" לשירים שכתב המשורר ראובן אבינועם לזכר בנו.
קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס' 1, 1946, שהקדיש לפסנתרנית פנינה זלצמן
קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס' 2, 1947
מוזיקה לסרט דני ועליזה (1953)
מָרֶק הֵיינְץ (בצ'כית: Marek Heinz; נולד ב-4 באוגוסט 1977 באולומואוץ, צ'כיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת החלוץ.
היינץ החל את הקריירה שלו בסיגמה אולומואוץ ב-1996. ב-2000 עבר להמבורג שם שיחק שנתיים עד שעבר לארמיניה בילפלד.
ב-2003 עבר לבאניק אוסטרבה ולאחר מכן לבורוסיה מנשנגלדבך.
ב-2011 חזר לקבוצת נעוריו סיגמה אולומואוץ.
עם נבחרת צ'כיה שיחק ביורו 2004 וכבש שני שערים.
מרק מרקוביץ ורשבסקי (בכתיב יידי: מאַרק וואַרשאַווסקי; ברוסית: Марк Маркович Варшавский; ) היה משורר, מלחין וזמר יידיש עממי רוסי-יהודי.
ורשבסקי, יליד אודסה, קיבל חינוך מסורתי, למד בחדר והשלים את לימודיו בישיבה, ובמקביל החל ללמוד גם לימודים כלליים.
משהצליח בבחינות האקסטרניות שלו, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קייב והתפרנס כעורך דין בעיר זו.
ורשבסקי היה אמן טבעי ומבורך, וכבר מגיל מאוד צעיר כתב, הלחין ושר שירי עם שחיבר, שזכו להצלחה בין קרובי משפחה וידידים.
הוא לא ראה עצמו כיוצר שחי מיצירתו, אבל השמועות על כישרונו הגיעו אל שלום עליכם, ביאליק וחבורתם, שישבה באודסה ובסביבתה.
שלום עליכם התלהב מאוד משיריו ופזמוניו, ופרסם אותו ואת יצירתו ברחבי העולם היהודי – קודם באוקראינה ובמזרח אירופה, ואחר כך ברחבי העולם.
שיריו הגיעו כמובן גם לארץ ישראל, תורגמו לעברית, ונחשבים עם מחברם, בין אבני היסוד של הזמר העברי.
ורשבסקי החל להופיע בפומבי, בעצרות עם ציוניות, נשפים וכנסים, ושיריו זכו לתהודה עצומה.
עד כדי כך התחבבו על קהל השומעים, שאחדים מהם נחשבו לשירי עם אמיתיים, שמחברם הוא אלמוני.
שירו העברי הידוע ביותר הוא "אלף בית", תרגום של שירו היידי הנודע "אויפן פריפעטשיק ברענט א פייערל" (יידיש: "על האח בוערת אש קטנה").
שיריו של ורשבסקי, שינקו ממקורות עממיים, היו גם בעלי צביון עממי מובהק, לשון פשוטה ומתנגנת, ורוח של תקווה וניחומים, שהמתיקו את חייהם הקשים של ההמונים היהודיים במזרח אירופה.
שיריו נאספו ונדפסו ביידיש, קודם בוורשה, ואחר כך גם באודסה, ניו יורק ובואנוס איירס.
בבית הספרים הלאומי מצויים כמה ממקבצי השירים שלו ביידיש.
לשירי ורשבסקי יש גם הד בתולדות הזמר העברי.
יואל אנגל, שלום עליכם, מ"מ וארשבסקי, מכתבים על המוזיקה היהודית (תרגום והסברים: מנשה רבינא), תל אביב: דבר, 1941.
דער אלף בית, שירו המפורסם של מארק ווארשאווסקי (עיבוד לקול ופסנתר: הנרי רוסוטו), ניו יורק: 1918.
מרק ורשבסקי, יודישע פאלקס ליעדער פון מ.
ווארשאווסקי (יידיש: שירי עם יהודיים מאת מ"מ ורשבסקי), ניו יורק: 1918.
לוי יצחק קופר, די מיזינקע אויסגעגעבן, המנהג והמנגינה השיר והמשורר (יצא לאור לרגל נישואי ...
די מיזינקע ידידה רבקה קופר...
שלום פינחס ויסברג...), ירושלים: תשס"ו.
מרק האבן הוא סיפור עממי המוכר במספר גרסאות.
האגדה שייכת לטיפוס סיפורי 1548 בסיווג ארנה-תומפסון.
הסיפור מספר על נווד עני המבקש מחסה אצל מארחים המסרבים לתת לו אוכל.
הנווד מציע להכין בעצמו את הארוחה, כשהוא מבטיח שביכולתו להכין מרק טעים ומשביע על בסיס אבן פשוטה בלבד.
הוא מכניס את האבן לסיר מלא מים ומתחיל להרתיח אותה, אבל במהלך ההכנה מבקש ממארחיו להוסיף למרק עוד ועוד תבלינים ורכיבים שונים לשיפור הטעם, והם נעתרים לבקשותיו, עד שלבסוף מתקבל מרק מאיכות טובה, להנאת הנווד והמארחים, שמתפלאים לגלות שמאבן פשוטה ניתן להכין מרק כה מוצלח.
הנווד מתגאה שלא בלבד שהוא מסוגל להכין מרק כה טוב מאבן, אלא גם שהאבן עצמה עדיין זמינה לשימוש חוזר, ויהיה ניתן להשתמש בה להכנת מרקים נוספים.
בגרסאות השונות של הסיפור מדובר לעיתים על "מרק מפתח", "מרק פטיש" "מרק כפתור" או "מרק מסמר" במקום מרק אבן.
בפולקלור היהודי מסופר הסיפור על הרשלה מאוסטרופולי.
מרק חַסמַן היה שחקן ישראלי, שיחק בתיאטרון באר שבע.
בשנת 1941, לאחר כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, נשלחה משפחתו לסיביר בשל פעילותו הציונית של אביו.
עם בואו לסיביר התקבל לשנה השנייה ללימודים בבית ספר למשחק שבו הורו שחקנים ובמאים בעלי שם ששהו אף הם בגלות בסיביר.
בתום לימודיו נשאר בסיביר ועבד בתיאטרון ביסק, בין השנים 1949 ל-1957. בד בבד למד ספרות רוסית באוניברסיטה.
בשנים 1957–1980 היה שחקן בתיאטרון הרוסי הממלכתי בווילנה.
הוא שיחק בקלאסיקה רוסית ומערבית וגם במחזות רוסיים ומערביים מודרניים.
בשנת 1975 השתתף במלאת 30 שנה לניצחון הצבא הסובייטי על הצבא הגרמני, בו השתתפו כל התיאטראות בברית המועצות.
במסגרתו חסמן זכה בפרס מטעם איגוד התיאטראות הממשלתי עבור תפקידו במחזה "ברשימות לא קיים" מאת ואסילייב.
בנוסף לעבודתו בתיאטרון במשך עשרים שנה ערך והגיש תוכנית רדיו על אודות התיאטרון בליטא, ושיחק בטלוויזיה ובקולנוע.
בראשית שנת 1980 עלה לישראל.
כחודש וחצי לאחר עלייתו החל לשחק בתיאטרון באר שבע.
בין ההצגות בהן שיחק: "יונו והטווס" , "דה", "חיים בתיאטרון", "השחף", "שש נפשות מחפשות מחבר", "מותו של פקיד", "רוחות", "איוונוב" ועוד.
הוא היה חבר בנשיאות הכבוד של בית צבי.
התפקיד הבולט שגילם היה במחזה "השטן ממוסקבה".
בקולנוע שיחק בתפקיד משנה בסרטו של עמוס גוטמן, "נגוע".
בשנת תשמ"א זכה בפרס מאיר מרגלית לאמנות התיאטרון עבור הופעתו בהצגה "חיים בתיאטרון" לדייוויד מאמט וגילום דמותו של לבדייב ב"איוונוב" לצ'כוב.
בשנת 1985 לקה בהתקף לב במהלך הצגת היחיד שלו "מותו של פקיד" (על פי סיפורי צ'כוב, בבימוי יורם פאלק) במוזיאון תל אביב; הוא הוחיה על ידי רופאים שישבו בקהל, וניצל.
בשנת 1989 השתתף בדרמת הטלוויזיה "הצטמצמות", על פי סיפור של רות אלמוג.
נפטר בשנת 1992 במהלך הצגת התיאטרון "מותו של סוכן" לארתור מילר.
על שמו מוענקת מלגה לשחקן צעיר מצטיין, וכן קרוי רחוב בבאר שבע.
מרק הוליוודי הייתה תוכנית בידור ששודרה בארצות הברית ב.
בתוכנית הוצגו קטעי וידאו ששודרו בטלוויזיה בשבוע החולף לצד התייחסות לתרבות הפופ האמריקאית.
את התוכנית הנחה ג'ואל מקהייל שהוסיף לכל קטע ששודר הערה סרקסטית ופרשנות קומית.
מרק הוליוודי הייתה למעשה גרסה מחודשת לתוכנית ששודרה בעבר ב ונקראה "המרק" (Talk Soup).
התוכנית לא זכתה להצלחה מיידית אך עם הזמן הפכה לתוכנית השלישית הכי נצפית בערוץ.
ב-18 בנובמבר 2015 בוטלה "מרק הוליוודי" על ידי לאחר 11 שנים, והתוכנית האחרונה שודרה ביום שישי, 18 בדצמבר 2015. בשנת 2018 עלתה בנטפליקס גרסה חדשה של התוכנית תחת השם "התוכנית של ג'ואל מקהייל עם ג'ואל מקהייל".
אולם זו בוטלה לאחר עונה אחת.
בינואר 2020 הודיע ערוץ !E על שובה של התוכנית, הפעם בהנחייתה של הקומיקאית ג'ייד קאטה-פרטה.
הפרק הראשון בהנחייתה שודר ב-12 בפברואר 2020.
בישראל, התוכנית שודרה בגרסתה המקורית ב.
בנוסף, על פי פורמט התוכנית מבוססת התוכנית הישראלית "מה נסגר?", אשר שודרה במשך 7 עונות בערוץ 10 ובעונה נוספת בערוץ כאן 11.
התוכנית שודרה לראשונה ב-1 ביולי 2004 תחת השם "פרסי 'מה לעזאזל?'" ("What The...?
Awards"), אך השם שונה כדי לקשר אותו לגרסה המוקדמת יותר "Talk Soup".
בתחילת דרכה התוכנית לא זכתה לעניין רב, אך צברה קהל עם השנים והפכה לתוכנית השלישית הכי נצפית בערוץ בשנת 2008. ב-2013 ממוצע הצופים בתוכנית עמד על 682,000 צופים ותוכנית ה-500 ששודרה באותה שנה, נצפתה על ידי 909,000 צופים.
ב-2014 ממוצע הצופים ירד משמעותית והגיע ל-340,000 לתוכנית, מה שככל הנראה הוביל את ההחלטה לבטל את "מרק הוליוודי" בנובמבר 2015.
בכל תוכנית הופיע המנחה, ג'ואל מקהייל על רקע מסך ירוק שבו מוקרנים קטעי הווידאו השונים.
התוכנית פרצה לתודעה בזכות התייחסות לתוכניות ריאליטי ששודרו באותה תקופה וגם לתוכניות ששודרו ב.
לפני הקרנת קטע מסוים, מקהייל הציג אותו ולאחר מכן סיכם אותו בהערה הומוריסטית והמשיך לקטע הבא.
למרות שהתוכנית הייתה מתוסרטת, חלק גדול מהתוצר הסופי של כל תוכנית הורכב מאלתורים.
התוכנית צולמה מול קהל חי שהורכב ברובו מקבוצה קטנה של עובדי הערוץ ביחד עם המשפחות והחברים שלהם.
הקהל לקח חלק בתוכנית בצחוק ובתשואות בנוגע לקטעים שהוקרנו.
החל מ-2 ביוני 2014 ועד לסיום הפקתה התוכנית שודרה בשידור חי בכל שבוע.
בתחילה הכוונה הייתה לשדר פרקים חיים רק למשך חודש אחד אך בעקבות ההצלחה הוחלט להפוך את השידור החי לקבוע.
התוכנית כללה פינות קבועות שהתייחסו לסוג מסוים של תוכניות טלוויזיה.
"נזיד קשקושים" (Chat Stew)- קטעים מתוך תוכניות אירוח.
בסיום הפתיח של הפינה נאמר "So meaty." ("מלא תוכן"/"כל כך מעניין", כפי שמופיע בתרגום) והקהל ענה ב"אוי".
"סרטון מתוכנית ריאליטי" (Reality Show Clip Time)
"סיפורים מערוץ הקניות" (Tales from Home Shopping) - קטעים מתוך ערוצי הקניות השונים.
"בוא ניקח אי!" (!Let's Take Some E) - פינה שסיקרה תוכניות מ.
השם של הפינה התייחס באופן עקיף לסם אקסטזי שנקרא בקיצור "E".
"סרטון השבוע" - כל תוכנית הסתיימה בפינה זו שהציגה את הקטע הטוב ביותר ששודר בטלוויזיה בשבוע החולף.
מדי שנה לקראת נובמבר הזמינה התוכנית את צופיה לדרג את הקטעים הטובים ביותר ששודרו בה בשנה שחלפה, ושידרה אותם במצעד מיוחד ששודר לרוב בתקופת חג ההודיה.
מדי פעם שודרו בתוכנית מערכונים מקוריים בתור תגובה לבדיחה מסוימת או קטע ששודר.
לרוב היו אלה קדימונים לסרטים או פרסומות מזויפות.
לעיתים קרובות התארחו כוכבי בידור ודמויות שהופיעו בקטע ששודר בתוכנית על מנת להפגין הומור עצמי ורוח ספורטיבית.
כמו כן התארחו ברוב פרקי הסדרה כוכבים אורחים שהשתתפו בקטעי הקישור ביחד עם מקהייל, לרוב השתתפותם בתוכנית הייתה במטרה לקדם פרויקט חדש בו השתתפו.
בעקבות הצלחת "מרק הוליוודי", שמתמקדת בעיקר בתעשיית הבידור ותרבות הפופ נוצרו מספר גרסאות ספין אוף שמבוססות על הפורמט המקורי של התוכנית.
"מרק סלבריטי" - גרסה בריטית לתוכנית ששודרה בין 2005 ל-2006 ב הבריטי.
"The Dish" - שודרה בערוץ Style בין 2008 ל-2011 והתמקדה בעיקר בתעשיית האופנה ותוכניות עיצוב למיניהם.
"מרק ספורט" - שודרה בערוץ Versus בין 2008 ל-2010 והופקה על ידי אותו צוות כמו "מרק הוליוודי" וגם צולמה באותו אולפן.
"מרק אינטרנט" - שודרה בערוץ G4 בין 2009 ל-2011 והתמקדה בסרטונים ויראלים מהאינטרנט בשילוב עם דמויות קבועות.
The Soup Investigates, הייתה תוכנית בת ישירה של "מרק" ששודרה לראשונה ביוני 2013. גם תוכנית הזו הונחתה על ידי ג'ואל מקהייל, אך בשונה מהמקור הייתה בנויה כמו תוכנית תחקירים וכתבות עיתונאיות שעוסקות במקרים קומיים.
התוכנית שודרה גם ב בישראל, אך לא זכתה להצלחה והופקו לה 7 פרקים בלבד.
מרק כתום (מוכר גם בשם "מרק כתומים") הוא מרק על בסיס ירקות כתומים כגון בטטה, דלעת או גזר.
מוצר מרכזי נוסף במרק הוא פעמים רבות תפוח אדמה המסמיך אותו ולעיתים גם קורנפלור או שמנת, המשמשים לאותה מטרה.
המרק עשוי נוזל סמיך משום שמרסקים את הירקות ממנו הוא עשוי לאחר בישולם.
תיבול נפוץ הוא אגוז מוסקט.
המרק לרוב מוגש חם, יחד עם קרוטונים או שקדי מרק.
טעמו העיקרי הוא מתקתק עם מוקרמות עדינה.
בשל מרכיביו עשיר מרק זה בבטא קרוטן ורכיבים דומים נוספים החיוניים לגוף ליצירת ויטמין A.
מרכיבים אלו הם המעניקים למרק את צבעו הכתום.
מרק יודל (Mark Yudel; נולד ב-9 באוקטובר 1956) הוא פסל ואמן קרמיקה ישראלי יליד ארצות הברית.
מרק יודל נולד בסירקיוז (Syracuse), שבמדינת ניו יורק.
בין השנים 1976–1978 למד באקדמיה החופשית לאמנות פלסטית, בהאג, הולנד.
בין השנים 1979–1984 למד קדרות במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית ב"בצלאל".
בתחילת לימודיו בבצלאל עבד גם אצל משה סעידי בכפר מנחם.
בשנת 1986 יצר קיר קרמי במרכז בריאות בשייח' ג'ראח בירושלים.
כיום יודל מתגורר ופועל בפרדס חנה.
עבודותיו של הפיסוליות של יודל מאופיינות בשימוש בחומר בבניית-יד ובעיצוב דמויות קריקטוריסטי.
רוב יצירותיו נשרפות בטכניקה של שריפת "רקו".
חלק גדול מן העבודות נצבע בדגמים עיטוריים צבעוניים ונעשה שימוש בחותמות לשם יצירת טקסטורות.
1976-1978 האקדמיה החופשית לאמנות פלסטית, האג
1979-1984 המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1984 סמינר בטכניקת "רקו", אוסטריה
1984 פרס שפירא להישגים בעיצוב קרמי
1992 פרס אליקס דה רוטשילד לפיסול קרמי
1992 פרס גלריית "קדים" לקרמיקה
2000 מלגה מטעם המועצה הבריטית לאומנות
2004 פרס אליקס דה רוטשילד לפיסול קרמי
1986 המרכז האמריקאי לתרבות, ירושלים
1993 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1997 בית החולים רוטשילד, חיפה1998 המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב
2003 המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב
2009 "שיח קדומים" (תערוכה משותפת עם יפעה אדיר), מוזאון וילפריד ישראל, קיבוץ הזורע