tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכפיל הרווח (נקרא בקיצור גם "המכפיל") מוגדר כיחס בין שווי השוק של החברה לבין הרווח הנקי השנתי שלה:
דרך שקולה לחישוב מכפיל הרווח היא באמצעות חילוק מחיר המניה ברווח למניה.
מכפיל הרווח הוא יחס פיננסי המשמש להערכה, שנועד לבדוק את מחיר החברה, והוא כלי בסיסי מאוד לבדיקה ראשונית של כדאיות הקניה של החברה.
הוא יכול להראות האם החברה נסחרת במחיר נמוך או גבוה מהשווי האמיתי שלה.
כמובן שאי אפשר להשתמש רק בו ויש לבדוק גם את יציבות החברה כי ייתכן והמכפיל נמוך מפני שרווחיות החברה צפויה לרדת או שבחברה מגולם סיכון גבוה.
ככל שהמכפיל נמוך יותר החברה נחשבת זולה ביחס לרווחיה, וככל שהוא גבוה יותר היא יקרה (לדוגמה: חברה שהרוויחה מיליון ש"ח בשנה, על פי מכפיל 8 יהיה שוויה 8 מיליון ש"ח, ואילו על פי מכפיל 15 יהיה שוויה 15 מיליון ש"ח).
באפשרותך לבנות תחזית של תזרימי המזומנים שינבעו מהדירה, קביעת שיעור היוון אשר משקף היטב את הסיכון שטמון בה ולהוון את תזרימי המזומנים הצפויים מהדירה.
למשל, עבור דירה ששכר הדירה החודשי שהיא צפויה להניב עומד על 4,000 ש"ח שיצמחו ב-2% מדי שנה, הוצאות תחזוקה חודשיות בגובה 100 ש"ח ושיעור ההיוון של 7%, מחיר הדירה יהיה:
דרך נוספת, נפוצה יותר, היא להשוות את הדירה הפוטנציאלית לדירות אחרות דומות במאפייניהן.
נוכל למשל למצוא את המחיר המתאים למ"ר באזור בו אנו מחפשים דירה ולהכפיל ערך זה בשטחה של הדירה הפוטנציאלית.
נניח כי המחיר הממוצע למ"ר באזור המבוקש הוא 10,000 ש"ח ונדון בשני סוגי דירות.
האחת, שטחה 90 מ"ר והיא ממוקמת מעל צומת סואן במיוחד, ודירה שנייה, ששטחה 85 מ"ר והיא ממוקמת בסביבה שקטה יותר.
לפי שיטת המחיר הממוצע למ"ר, מחירה של הדירה הראשונה צריך להיות 900,000 ש"ח ומחירה של השנייה 850,000 ש"ח.
המציאות בשטח שונה במעט: המחיר המבוקש עבור הדירה הרועשת הוא 750,000 ש"ח והמחיר המבוקש עבור הדירה השקטה יהיה 1,000,000 ש"ח.
המחיר למ"ר עבור כל דירה הוא:
מחיר ממוצע למ"ר באזור 10,000 מחיר למ"ר בדירה הרועשת מחיר למ"ר בדירה השקטה
מקובל להאמין שבשוק משוכלל, יתומחרו החסרונות של הנכס הפחות אטרקטיבי כך שהמחיר שלו למ"ר יהיה נמוך יותר.
לכאורה, מחירו מפתה אולם ניתוח מעמיק של מאפייני הנכס יגלה את הסיבה לאותו תמחור אטרקטיבי.
באופן מעשי, שוק משוכלל לא מתקיים לרוב, והקונים אינם רציונליים, ולכן תופעות כאלה יכולות בהחלט להתקבל.
נניח שברצוננו לנתח את מניית חברת שטראוס, ומכפיל הרווח שלה שווה ל-6, בעוד מכפיל הרווח הממוצע בענף (המכפיל הענפי) עומד עד 10. על פניו נראה שהחברה מתומחרת מתחת לשוויה הכלכלי, אך מאידך ייתכן ומחיר השוק שלה כבר מגלם ציפיות מתונות ביחס לביצועיה העתידיים.
ישנו צורך בניתוח מעמיק של עסקי שטראוס כדי להחליט האם מדובר בהשקעה אטרקטיבית או רועשת.
שיטת הערכת השווי היחסית מניחה כי גם אם השוק טועה בתמחור נכסים בודדים, הוא צודק בממוצע, ולכן המכפיל הממוצע בענף מהווה אמצעי טוב לחישוב השווי ה"נכון" של נכס כלשהו.
מכיוון ששיטת ההערכה היחסית מתבססת על ההנחה שכל הנכסים זהים, עלינו לבצע תיקונים או התאמות לנתונים שבידינו כדי לוודא שזה אכן כך.
עבור הדירה בה עסקנו קודם לכן, נעדיף למצוא את המחיר הממוצע למ"ר לדירות בעלות מאפיינים דומים ככל האפשר, בייחוד כאלה שעלולה להיות להם השפעה מהותית על מחירה של הדירה.
בדוגמה עם שטראוס, נוודא שאכן הממוצע הענפי לוקח בחשבון רק חברות שאכן דומות לשטראוס בפעילותן ולא את כל החברות תחת ענף "תעשייה" ותת ענף "מזון" בסיווג הבורסה – וידוא שלא בוצע על ידנו, לצורכי ההמחשה.
בעוד ששיטת היוון תזרימי המזומנים מעריכה את שוויה של חברה על סמך יכולתה להפיק תזרימי מזומנים בעתיד תוך התחשבות בסיכון הגלום בפעילותה, שיטת ההערכה היחסית מעריכה את שוויה של חברה על סמך התמחור שהשוק נותן לחברות דומות.
לכאורה, ניתן לומר כי בסביבה בה השוק מתמחר את הנכסים בצורה שגויה, נאמר כלפי מעלה, שיטת ההערכה היחסית מאבדת מהאפקטיביות שלה שכן כל ניתוח שנבצע יניב ערכים מוטים כלפי מעלה.
יחד עם זאת, האם בשיטת היוון תזרימי מזומנים אין סכנה שבסביבה מנופחת נניח הנחות אופטימיות מדי?
מובן ששוויה הפנימי של החברה לא יכול להיקבע על ידי גורמים תנודתיים כגון המכפיל הממוצע בענף או הרווח בשנה האחרונה.
כדי לקבל תוצאה נכונה, יש לגלם במכפיל וברווח את עיקר התובנות שלנו בנוגע לפעילות החברה.
המתודולוגיה לחישוב שווי החברה תהיה אפוא:
1. קבע את המכפיל המייצג של החברה – משקיעים שאינם מתוחכמים נוהגים לקבוע את המכפיל הממוצע בענף כמכפיל המתאים לתמחור החברה אותם הם מעריכים.
זו הנחה נכונה כל עוד החברה דומה במאפיינה לחברות שקיימות בענף, אך במידה ולא, השימוש במכפיל הענפי כמכפיל המייצג יוביל לשווי פנימי מוטה.
חלק מההבדלים, דוגמת גובה המינוף, ניתנים לזיהוי בקלות, וחלקם, כמו סיכון הפעילות, הם איכותיים יותר במהותם ודורשים הבנה טובה של עסקי החברה.
לכן, צריך להבין את ההבדלים שבין החברה לשאר הענף ובמקרה הצורך לבצע התאמות (כלפי מעלה או מטה) למכפיל המייצג שלה.
2. כפול ברווח המייצג של החברה – מכיוון שאנו רוצים לאמוד את שוויה הכלכלי האמיתי של החברה, ייתכן ושימוש ברווח מהשנה הנוכחית יניב תוצאה מוטעית, בהתאם למומנטום בו החברה נמצאת ברגע זה.
באופן כללי, אנו נשאף להשתמש ברווח הממוצע בשנים האחרונות, כזה שכולל שנים טובות ורעות גם יחד.
בנג'מין גראהם, מחלוצי תורת השקעות הערך בעולם, המליץ לעשות שימוש ברווח הממוצע על פני 3, 5 ולעיתים 10 השנים האחרונות, בהתאם לאורך מחזור החיים העסקי של החברה.
השימוש ברווח הממוצע הוא הסיבה המרכזית לכך ששיטת המכפילים איננה מתאימה לחברות שנמצאות בשלב הצמיחה הראשוני שלהן, או חברות שתוצאותיהן ההיסטוריות אינן מעידות על העתיד שצפוי להן.
3. הכפלת המכפיל המייצג ברווח המייצג אמורה להניב לנו את שוויה הפנימי של החברה.
מומלץ להשוות את התוצאה שקיבלנו לשווי השוק של החברה ולרדת לעומקו של השוני, אם קיים כזה.
השימוש הנפוץ במכפיל הרווח הוא להשוואה בין מחירי מניות של חברות מאותו ענף, וכאינדיקטור לתמחור חברות פרטיות.
בשוק ההון, כבסיס להחלטות השקעה, משתמשים במכפיל כבסיס לאינדיקטורים מתוחכמים יותר כגון מכפיל PEG – היחס בין המכפיל לצמיחה הצפויה ברווחי החברה, ומודלים שונים להשקעת ערך כגון המודל של בנג'מין גראהם.
החלטת השקעה המבוססת על המכפיל כמספר בלבד נחשבת פשטנית מדי, ואולם מחקרים ארוכי טווח על שוק המניות האמריקאי העלו כי השקעה במניות בעלות מכפילים נמוכים הניבה תשואה גבוהה יותר מאשר השקעה במניות בעלות מכפילים גבוהים.
היתרונות מתבטאים בעיקר בפשטות שלו – השימוש בו לא מצריך הרבה ידע בניתוח חברות, ודורש מעט נתונים כקלט בנוסחה.
החסרונות נובעים מהיתרונות – בדיקת התמחור על פי מכפיל רווח בלבד היא פשטנית מדי; היות שאינה בודקת את ביצועי החברה, היא מתעלמת ממידע רב שמשפיע על שווי החברה.
כמו כן, הרווח אינו בהכרח מייצג את ההחזר לבעלי החברה, כיוון שאינו לוקח בחשבון את ההשקעות של החברה בפעילותה; הרווח לא יכול לבוא כתחליף לתזרים המזומנים החופשי (Free Cash Flow).
כמו כן, לא ניתן להשתמש במכפיל רווח כאשר החברה מפסידה, כיוון שבמקרה זה מתקבל מספר שלילי שהוא חסר משמעות.
גורמים משפיעים על מכפיל הרווח
ע"פ מודל הצמיחה של גורדון שווי השוק של מניה צריך להיות הערך הנוכחי של סך הדיבידנדים שהמחזיק בה עתיד לקבל במהלך אינסוף התקופות הבאות.
נוכל לחשב את מחיר המניה כיום (תקופה 0) תוך שימוש בדיבידנד הצפוי בתקופה הבאה (תקופה 1), מחיר ההון העצמי שלה ושיעור הצמיחה החזוי עד אינסוף:
הדיבידנד בתקופה הבאה הוא למעשה הדיבידנד מהתקופה הנוכחית כפול שיעור הצמיחה הקבוע.
נחלק את שני צדי המשוואה ברווח החברה למניה בתקופה הנוכחית (תקופה 0):
היחס הוא היחס בין הרווח הנקי של החברה לבין מה שהיא מחלקת מתוכו בסופו של דבר.
אנו מכנים יחס זה בשם "יחס החלוקה של הדיבידנדים", או Payout Ratio (בקיצור: PR).
ע"פ המשוואה האחרונה, ניתן לראות כי הגורמים המשפיעים על מכפיל הרווח הם:
מחיר ההון העצמי – ככל שבעלי המניות דורשים שיעור תשואה גבוה יותר כך יקטן מכפיל הרווח הנקי של החברה.
מכיוון שמחיר ההון העצמי מתואם בצורה חיובית עם רמת המינוף של החברה, מכפיל הרווח הנקי יהיה נמוך יותר ככל שהחברה ממונפת יותר.
שיעור הצמיחה ויחס החלוקה - לכאורה, עלייה ביחס החלוקה תביא לעלייה במכפיל הרווח אך התמונה מורכבת יותר, מכיוון שעלייה ביחס החלוקה משמעותה שיעור השקעה נמוך יותר.
מכיוון ששיעור הצמיחה ברווח הנקי הוא פונקציה של התשואה על ההון העצמי ושיעור ההשקעה בהון העצמי () מקסום מכפיל הרווח הנקי טמון במציאת נקודת האופטימום של הדילמה הזו.
מכפיל הרווח מראה את ציפיות המשקיעים מרווחי החברות, והתמונה ההיסטורית שלו נעה בין אופטימיות לפסימיות.
אם התקופה ההיסטורית הממוצעת שבה המשקיעים מצפים להחזר ההשקעה היא 14.5 שנים, הרי שמכפיל רווח נמוך מכך מצביע על פסימיות (רווחי החברות צפויים לרדת), ולהפך- מכפיל רווח גבוה מכך מצביע על אופטימיות (רווחי החברות צפויים לעלות).
מובן שהשאיפה של כל משקיע היא שהמניות שהוא קונה יחזירו את ההשקעה לפחות בתקופה שבה אג"ח יחזיר את עצמו.
השיקולים שמלווים את המשקיע הם גם הגידול ברווחיות של החברה.
כשחברה נסחרת במכפיל רווח גבוה המשקיעים מצפים שרווחי החברה יגדלו, ובהתאם לכך המכפיל יקטן וכך גם מספר השנים שבהם היא תחזיר את ההשקעה.
למשל, אם מכפיל הרווח גבוה פי 2 ממכפיל הרווח של האג"ח הרי שכדי שההשקעה תוחזר באותו הזמן הרווח של החברה צריך לגדול לפחות פי 2 (כיוון שקשה מאוד להגדיל את הרווח פי 2 תוך שנה אז בסופו של דבר הרווח אמור להיות יותר גבוה).
אם החברה נסחרת במכפיל רווח קטן ממכפיל הרווח של האג"ח כנראה המשקיעים מצפים לירידה ברווחי החברה.
אם בניתוח שערכנו לרווחיות החברה נגיע למסקנה שהרווח עתיד לעלות והחברה נסחרת במכפיל נמוך, הרי שאנו בעצם קונים חברה "בהנחה" – מתחת לשווי הפנימי שלה.
בטווח ארוך מחיר המניות שואף להתקרב לשווי הפנימי שלהן לכן יש יסוד סביר להניח שמחיר המניה בטווח הארוך יעלה.
כמו כן קניית חברה ב"זול" מורידה את הסיכון שאנו לוקחים כיוון שקיימת "רשת ביטחון" – גם אם הרווחים ירדו המחיר שבו קנינו כבר היה נמוך וסביר להניח שמחיר המניה לא ירד.
התרשים הבא מציג את התפלגות מכפיל הרווח הנקי בישראל נכון לשנת 2010, כאשר הרווח הנקי הוא הרווח הממוצע בשנים 2008-2010:
המשבר הפיננסי שפרץ בשלהי שנת 2008 גרם ל-43% מהחברות שנכללו במדגם להציג ממוצע שלילי של רווח נקי על פני השנים 2008-2010, כאשר שני הגורמים המרכזיים לכך הם ההאטה בפעילות ושערוכים שהתבצעו בהתאם לדרישות התקינה החשבונאית הבינלאומית.
ככלל, כאשר ניתן גם לבנות קבוצת השוואה טובה בעלת שונות נמוכה, המכפיל הממוצע לעולם יהיה עדיף על זה החציוני, אך במקרים בהם לא ניתן – נשתמש במכפיל החציוני.
השוני הגדול בין המכפילים הממוצעים בשלוש הקבוצות מדגיש את הצורך שבשימוש במכפיל החציוני כאשר קיימת שונות גבוהה בקבוצת ההשוואה מאחר שהוא פחות רגיש לתצפיות קיצוניות.
מכפיל הון הוא יחס פיננסי המחושב על ידי חלוקת שווי השוק הנוכחי של חברה בשווי בספרים של ההון העצמי שלה, או במשוואה:
הון עצמי הוא מונח חשבונאי המציין את החלק של החברה המוחזק בידי בעלי המניות או במילים אחרות סך הנכסים של החברה פחות סך ההתחייבויות שלה.
ניתן לצפות שמכפיל זה תמיד יהיה גדול מ-1 כיוון שמחיר השוק של החברה מגלם בתוכו שפע של הזדמנויות ותזרימי מזומנים שהחברה עתידה להפיק.
במרבית המקרים זהו אכן המצב, אולם המשבר הפיננסי שפרץ בשלהי שנת 2008 הדגים כי לעיתים מכפיל הון נמוך יכול לנבוע משתי סיבות.
האחת, ציפיות לביצועים נחותים בעתיד, והשנייה, הפחתות צפויות בשווי הנכסים שבמאזן החברה.
כאשר מכפיל ההון שווה ל-1, מחיר החברה בשוק שווה להון העצמי שלה.
כאשר חברה נסחרת במכפיל הון נמוך מ-1, לכאורה משתלם לפרק את החברה – לקנות אותה במחיר השוק, למכור את נכסיה ולהחזיר את הלוואותיה, דבר שאמור להשאיר את הבעלים עם ההון העצמי, הגבוה מהמחיר בו נקנתה.
מכפיל ההון ורגישותו לתשואה על ההון העצמי
הגורמים המשפיעים על מכפיל ההון ניתנים לזיהוי דרך משוואת החישוב שלו:
מהמשוואה ניתן לראות כי הגורמים המשפיעים על מכפיל ההון של חברה הם הבאים:
היחס בין רווחי החברה לבין הדיבידנדים שהיא מחלקת – PR.
שיעור הצמיחה החזוי לחברה מעתה ועד אינסוף – g.
הסיכון של החברה כפי שתופסים אותו בעלי המניות שלה –
התשואה על ההון העצמי של החברה – ROE.
בענפים בהם הפעילות סובבת סביב ההון העצמי, כמו בנקאות או ביטוח, מכפילי ההון הם המכפילים הנפוצים ביותר לשימוש, והסיבה לכך היא הרגישות הרבה שלהם לתשואה על ההון העצמי.
התרשים הבא מציג את מכפיל ההון והתשואה על ההון העצמי של חמשת הבנקים הגדולים בישראל, נכון לשנת 2010:
כפי שניתן לראות, ישנה קורלציה גבוהה בין מכפיל ההון של כל בנק והתשואה שהוא משיג בפועל על ההון העצמי שלו.
כלומר, התשואה על ההון העצמי היא אולי לא הגורם היחיד שמשפיע על מכפיל ההון, אך היא לבטח החשוב ביותר מביניהם.
התרשים הבא מציג את התפלגות מכפיל ההון בישראל נכון לשנת 2010:
כמו עם מכפילי הרווח, הפערים שבין מכפילי ההון הממוצעים בשלוש הקבוצות המוצגות בטבלה מדגישה את הצורך שבבחירת קבוצת השוואה איכותית לצורכי הערכת שווי של החברה אותה אנו מעריכים, קבוצה בה סטיית התקן של המכפיל קטנה יותר.
במקרים בהם קיימת שונות גבוהה בקרב התצפיות נעדיף להשתמש במכפיל החציוני כיוון שהוא רגיש הרבה פחות לתצפיות קיצוניות בגודלן.
מכסימיאנוס (Maximianus; המאה השישית לספירה) היה משורר לטיני שזכה לכינוי "אחרון המשוררים הרומאים".
לא ידוע לנו דבר על חייו של מכסימיאנוס מלבד מה שניתן להסיק משירתו.
הוא כתב שמוצאו היה מן האטרוסקים, ותיאר את ימי נעוריו ובגרותו כידידו של בואתיוס, שאותו כינה: "החוקר הגדול של דברים גדולים." הוא כתב שבימי זקנתו נשלח כשגריר אל חצרו של קיסר האימפריה הביזנטית בקונסטנטינופול.
מלומדים אחדים סבורים כי שירתו כוללת גם את דבריהם של מחברים אחרים, ולכן לא ניתן להסתמך על השם מכסימיאנוס כדי לקבל אינפורמציה מהימנה על משורר זה.
שירת מכסימיאנוס בדרך כלל מחולקת לשש אלגיות.
היא עוסקת בניגוד שבין צרות הזקנה לבין חוסן הנעורים והאהבה.
האלגיה הראשונה והארוכה ביותר עוסקת באומללותו של זקן שחייו כחיי מת שעודנו בחיים.
איזה חלק נשאר לזקנים בחיים?" או "העולם מלא אנשים שונים וכל אחד נהנה מדברים אחרים, אבל לא כל העיסוקים מתאימים לכל גיל." או "הרופאים מאלצים אותנו לוותר על הרגלינו, ואנו חדלים מלחיות כדי להמשיך בחיינו.
האם חייב אני להחשיב כחיים אנשים המנועים מלראות את אור היום ושאינם נושמים אוויר חופשי?"
האלגיה השנייה מתארת את אהבתו הרבה לליקוריס שנטשה אותו כאשר החל להזדקן.
באלגיות השלישית והרביעית הוא מתאר את תשוקת נעוריו לאקילה ולקנדידה.
האלגיה החמישית מספרת על אהבתו הנכזבת לנערה יווניה כשהיה שגריר במזרח, ועל תגובתה לחוסר האונים שלו שבא עליו בגלל זקנתו.
האלגיה השישית מורכבת משתים עשרה שורות המביעות את האימה מן המוות הקרב ובא.
למרות הטקסט האירוטי, חרוזיו של מכסימיאנוס היו חלק של לימודי השירה הלטינית בבתי הספר היסודיים של המאה האחת עשרה ושל המאה השתים עשרה.
אולי מפני השימוש בשירתו בחינוך היסודי, אנו מוצאים את הדיה אצל מחברים רבים של ימי הביניים.
פואמה אנגלית בשם "ייסוריו של מכסימיאנוס" מבוססת על האלגיה הראשונה שלו.
השימוש שעשה ג'פרי צ'וסר בשירת מכסימיאנוס היה נושא למחקר על ידי מלומדים אחדים.
אם כי שירתו של מכסימיאנוס הופיעה בדפוס כבר בשלהי המאה החמש עשרה, רק בשנת 1501 היא זכתה לתשומת לבם של מלומדי הרנסאנס, אחרי שנערכה על ידי פומפוניוס גוריקוס מנאפולי.
הוא פרסם אותה כשירתו של קורנליוס גאלוס - המשורר הרומאי בן המאה הראשונה לפנה"ס ששירתו אבדה.
טעות זו גרמה לשירת מכסימיאנוס להיות מיוחסת לגאלוס במשך מאה שנה.
מכפיל PEG (Price/Earnings to Growth) הוא היחס בין מכפיל הרווח של חברה לשיעור הצמיחה שלה.
מכפיל ה-PEG מחושב בצורה הבאה:
PE Multiple – מכפיל הרווח של החברה,
Expected Growth Rate – שיעור הצמיחה החזוי ברווח הנקי של החברה.
תחת הקירוב שמכפיל הרווח עומד ביחס ישר לצמיחה החזויה, השימוש במכפיל ה-PEG אמור לנטרל את השפעת הצמיחה החזויה.
כלומר, לחברות הנבדלות ביניהן רק בשיעור הצמיחה יהיו מכפילי PEG זהים ומכפילי רווח שונים (החברה עם שיעור הצמיחה החזויה הגבוה יותר תהיה בעלת מכפיל רווח גבוה יותר).
בהינתן שתי חברות, שלשתיהן יחס PR של 0.5 ומחיר הון עצמי בגובה 20%.
שיעור הצמיחה החזוי של אחת מהן הוא 5% ושל השנייה 15%.
מכפילי הרווח שלהן שונים משמעותית:
בשל העובדה שלא מתקיים יחס ליניארי לחלוטין בין מכפיל הרווח לשיעור הצמיחה, מכפילי ה-PEG שקיבלנו אינם זהים, אך הם עדיין מבטאים דמיון רב בין שתי החברות שנבדקו, כצפוי.
הגורמים המשפיעים על מכפיל ה-PEG
פיתוח המשוואה המגדירה את מכפיל ה-PEG יביא אותנו לפירוק שלו לפי המשוואה הבאה:
בגלל המבנה המיוחד של מכפיל ה-PEG, הוא נחשב למכפיל הרגיש ביותר לרמת ההשקעות הצפויה.
חברה שצריכה להשקיע בחזרה חלק גדול מרווחיה כדי לשמר את הצמיחה שלה (צמיחה "יקרה") תהיה בהתאמה בעלת PEG נמוך יותר.
אפשר לראות זאת בגרף הבא, אשר מציג את ההשפעה של עלייה בשיעור ההשקעות הנדרש (1 פחות יחס החלוקה), על שלושת המכפילים המוכרים: מכפיל הרווח, מכפיל ההון ומכפיל ה-PEG.
כפי שניתן לראות, עלייה בשיעור ההשקעה משפיעה לרעה כל המכפילים, אך על מכפיל ה-PEG יותר מכולם.
השיטה מניחה קשר ליניארי בין שיעור הצמיחה החזוי למכפיל הרווח, הנחה שאיננה נכונה.
עדיין, ניתוח חברה באמצעות מכפיל ה-PEG יכול להיות מבוא לניתוח מעמיק יותר.
שיעור הצמיחה בו משתמשים הוא שיעור הצמיחה החזוי לרווח הנקי, לא לנתון תפעולי מסוג כלשהו (כמו למשל מכירות או רווח תפעולי).
מכפילים הוניים ומכפיל ה-PEG ביניהם, מתייחס לרווח שנוצר אשר רק לבעלי המניות (בעלי ההון העצמי) יש זכויות עליו.
אין להציב במונה את מכפיל הרווח החזוי (שווי השוק חלקי הרווח החזוי) כיוון שהצמיחה בשנה הבאה כבר מגולמת בשיעור הצמיחה שנציב במכנה.
מכפילור (PMT - Photo Multiplier Tube) הוא גלאי שבנוי על העיקרון של שפופרת ואקום, אולם קיימים בו מספר שיפורים.
כשמו כן הוא והוא מגביר (על ידי הכפלה) את האות הנכנס.
פיתוח הגלאי איפשר פיתוח וייצור של מכשירים אופטיים לראיית לילה שהתבססו על תכונת ההכפלה של הגלאי.
מכשירים אלו נקראו בשם הכולל מגבר אור כוכבים (מא"כ) וכללו מספר דורות של מכשירים כאלו.
בין הקתודה לאנודה יש אלקטרודות נוספות שנקראות דינודות.
פוטונים שפוגעים בקתודה משחררים אלקטרון, בדרכם לאנודה הם פוגעים בדינודה והיא משחררת אלקטרונים נוספים, מס' האלקטרונים שיצאו תלוי באנרגיה.
האפקט הפוטואלקטרי הוא אפקט קוונטי, ולכן חייב לקרות רק בין 2 חלקיקים, לעומת הפגיעה בדינודה – שהוא תהליך קלאסי ולא קוונטי ולכן יכול להשתחרר יותר מחלקיק אחד.
פקטור ההגברה - כאשר a הוא מס' האלקטרונים שמשתחרר בכל פגיעת אלקטרון.
ניתן לראות שכל שינוי קטן במתח המופעל גורם לשינוי גדול בהגברה, מה שגורם להיענות לא יציבה, ובשל כך נדרש מקור מתח מאוד יציב ולכן מאוד יקר.
מכסף הוא בית חרושת ישראלי לסכו"ם, בבעלות קיבוץ ניר עם.
בית חרושת מכסף הוקם כבית מלאכה למתכת על ידי ד.
פרידלנדר שהביא מכונות מגרמניה, י.
פטר שהביא את המבנה ברחוב שינקין 40, ומר ורמן, תעשיין שעלה מהולנד.
בתחילה עשה בית החרושת מלאכות שונות במתכת שכללו שיניים תותבות, סכו"ם ותכשיטים, אך במהרה נודע בכלי הסכו"ם המהודרים שלו.
בית החרושת עבר לחולון אך לא הצליח ובשנת 1940 נמכר לזאב לוינסון ששינה את שמו ל"מכסף".
פרידלנדר המשיך בייצור נפרד של סכו"ם בפרדס כץ.
בית חרושת מכסף היה למוביל בייצור סכו"ם בארץ ישראל והמשיך לייצר כלי סכו"ם יוקרתיים, גם לייצוא, תוך הבטחת אחריות ל-25 שנה.
בנובמבר 1945 התקיימה שביתה בבית החרושת, שבעקבותיו הועלו משכורות העובדים.
בשנת 1953, על רקע קשיים בשיווק התוצרת, פוטרו פועלים רבים ונותרו כ-20 עובדים מתוך 130 שעבדו בו קודם לכן.
הקשיים נמשכו אל תוך שנת 1955. בנובמבר 1955 נחתם הסכם על העברת המפעל לירושלים.
בפברואר 1957 הוגשה בקשה לפירוק המפעל לאחר שצבר חובות כבדים.
ביוני 1960 נסגר המפעל בגלל קשיים כלכליים.
באוגוסט 1960 נקנס מכסף על אי הגשת דו"חות מס.
בשנת 1961 רכש קיבוץ ניר עם את מכסף, שהיה בהליכי פירוק.
בשנת 1987 המפעל נקלע שוב למצוקה כלכלית אך נחלץ ממנה.
המוצר המרכזי של מכסף הוא סכו"ם, מתוצרת עצמית ומייבוא.
בנוסף לכך, מייצרת מכסף מגוון של סירים, כלי בית ומתנות.
בשנת 2010 החלה לייצר, בשיתוף עם חברה אמריקאית, מחבת קֵרָמית.
מכסחי השדים הוא זיכיון סרטי קומדיה שיצרו דן אקרויד והארולד ראמיס.
הסרט הראשון בסדרה יצא בשנת 1984 בכיכובם של ביל מארי, אקרויד וראמיס, שמגלמים את "מכסחי השדים", קבוצת מדענים שפותחים עסק לציד רוחות רפאים בניו יורק.
הזיכיון זכה לפופולריות רבה במהלך שנות השמונים ושנות התשעים ובהשראתו נוצרו שתי סדרות הנפשה מצליחות: "מכסחי השדים - האמיתיים" ו"מכסחי השדים אקסטרים".
בשנת 1989 יצא המשכון לסרט המקורי בשם "מכסחי השדים 2".
בשנת 2016 יצא הסרט "מכסחות השדים" כאתחול עם קאסט נשי.
בשנת 2021 יצא הסרט "מכסחי השדים: החיים שאחרי", שהמווה המשכון ישיר ל"מכסחי השדים 2".
המשכון נוסף, "מכסחי השדים: אימפריה קפואה", יצא ב-2024.
בהשראת הסרטים נוצרו גם חוברות קומיקס, ספרים, משחקי וידאו ופארק שעשועים.
הסרט הראשון בסדרה, שיצא בשנת 1984, היה קומדיה מדע בדיונית על שלושה מדענים אקסצנטריים שמנהלים עסק ללכידת רוחות לאחר שפוטרו מעבודתם.
הסרט בכיכובם של ביל מארי, דן אקרויד והרולד ראמיס הכניס מעל 240 מיליון דולר והיה לאחד הסרטים הרווחיים ביותר בארצות הברית באותה שנה.
הסרט תואר כאחת הקומדיות המוצלחות ביותר של שנות ה-80 ומכון הסרטים האמריקאי דירג אותו במקום ה-28 ברשימת מאה הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים.
האתר IGN הצביע על הסרט בשנת 2005 בתור הקומדיה הגדולה ביותר מעולם וערוץ הטלוויזיה בראבו דירג את הסרט ב-2006 במקום ה-76 ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר.
הסרט השני, מכסחי השדים 2, שוחרר לאקרנים בשנת 1989. לאחר הצלחת הסרט הראשון וסדרת הטלוויזיה מכסחי השדים - האמיתיים, סרטי קולומביה החלו לעבוד על סרט המשך.
צוות השחקנים מהסרט הראשון לוהק מחדש.
באוגוסט 2014 דווח כי פול פיג מנהל מגעים לבימוי סרט אתחול לזיכיון, עם נשים בתפקידים הראשיים.
בספטמבר אותה שנה דן אקרויד הביע רצונו לייצר יקום משותף לסרטי מכסחי השדים, בסגנון היקום הקולנועי של מארוול ובאוקטובר דווח כי קייטי דיפולד נשכרה לכתוב את התסריט.
בדצמבר 2014 דווח שרבל וילסון וג'ניפר לורנס צפויות לגלם תפקיד ראשי, לבסוף דווח בינואר 2015 כי בסרט תככבנה קריסטן ויג, מליסה מקארתי, לזלי ג'ונס קייט מקינון.
בסרט מופיעים גם כריס המסוורת' כאיש הקבלה של צוות המכסחות, אנדי גרסיה כראש עיריית ניו יורק ובנוסף סיגורני ויבר, ארני הדסון, דן אקרויד וביל מארי מופיעים בהופעת קמע (אקרויד מופיע כנהג מונית).
צילומי הסרט החלו בבוסטון ביוני והושלמו בספטמבר 2015. הסרט יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2016.
בינואר 2019 נודע כי הבמאי ג'ייסון רייטמן יביים סרט המשך ל"מכסחי השדים".
בסרט צפויים לככב ביל מארי ודן אקרויד והסרט יצא לאקרנים בשנת 2021.
לאחר עלייתו לאקרנים של "מכסחי השדים: החיים שאחרי" בדצמבר 2021, הביע דן אקרויד רצונו לשוב לשלושה סרטי המשך נוספים לצד צוות השחקנים המקורי של הזיכיון.
באפריל 2022, הוכרז רשמית מטעם "סרטי סוני" על תחילת פיתוחו של סרט המשך ל"החיים שאחרי".
הסרט עלה לאקרנים ב-22 במרץ 2024, תחת הפצתם של "סרטי סוני".
בדצמבר 2024, פורסם שחברת סוני אנימציה ונטפליקס עובדים על סרט אנימציה חדש המבוסס על היקום של "מכסחי השדים" וכי הסרט נמצא בשלבים מוקדמים של פיתוח.קריס פירן מונה לביים את הסרט ופרטי העלילה נשמרים בסוד.
הסרט מהווה הרחבה ליקום "מכסחי השדים" וישנה הערכה כי יוכל להרחיב את המותג באותה צורה שסרטי "מעבר לממדי העכביש" הרחיבו את המותג של ספיידרמן.
מכס על תמלוגים הוא התשלום הנגבה על ידי רשויות המכס על ייבוא סחורה ממותגת.
גובה המכס הנגבה תלוי בטיב ההסכמים בין היבואנית לבעלת סימן המסחר ובאופן בו הוא מיושם.
הבסיס החוקי לגביית מכס על תמלוגים
בישראל יבואנים רבים, המייבאים סחורה ממותגת, כגון מוצרי הלבשה והנעלה, מוצרי חשמל ואלקטרוניקה ועוד.
במקרים רבים, מתקשרים אותם יבואנים בהסכמי זיכיון עם בעלי המותגים.
במסגרת הסכמים אלו, מקנים בעלי המותגים ליבואנים הישראליים את הזכות להשתמש במותג, שהוא סימן מסחר רשום, וזאת בתמורה לתשלום תמלוגים.
לעיתים קרובות, פעילות הייצור של המוצרים נעשית, ברובה הגדול, על ידי היבואנים הישראליים, אשר מחזיקים במחלקות עיצוב, המעצבות את המוצרים הממותגים בישראל, או שנציגיהם מאתרים את המוצרים בתערוכות ייעודיות הנערכות על ידי יצרנים במזרח הרחוק.
התוצאה היא, כי מעורבותו של בעל המותג בתהליך הייצור היא מינימלית, ולכל היותר נערכת על ידו בקרת איכות על סימן המסחר המוטבע על גבי המוצר הממותג.
חלק מן התוספות שעליהן יש לשלם את המכס הן, לדוגמה, ההובלה והביטוח, חומרים ומרכיבים שמספק היבואן ליצרן ללא תשלום, ועוד.
אך לעיתים המחלוקת כלל אינה נובעת מספק עובדתי, אלא ממחלוקת משפטית בשאלה האם יש למסות רכיב כזה או אחר, כלומר: האם הרכיב נחשב כתוספת המנויה בפקודה.
תשלום מכס על התמלוגים, בהם נושאים יבואנים בנפרד מן התשלום ליצרן הסחורה, מוסדר בסעיפים 132(א) ו-133(א)(3) לפקודת המכס, הקובעים כי המכס ישולם על "ערך העסקה", אשר מוגדר כ"מחיר ששולם או שיש לשלמו בעד הטובין, בעת מכירתם לשם ייצוא לישראל, בתוספת ההוצאות והסכומים המפורטים בסעיף 133".
סעיף 133 מונה, במסגרת התוספות שיש להוסיף למחיר העסקה, גם "תמלוגים ודמי רישיון המתייחסים לטובין, שהיבואן חייב בתשלומם, במישרין או בעקיפין, כתנאי למכירת הטובין בישראל על ידו".
על בסיס סעיפים אלו החלו שלטונות המכס, בשנים האחרונות, לפנות לחברות רבות בדרישת תשלום מכס או מס קניה, בעת השחרור מן המכס של טובין ממותגים.
בפסק דין תקדימי קיבל, בשנת 2013, בית המשפט המחוזי מרכז שלוש תביעות מאוחדות, ביחס להודעות גירעון שהוציא המכס ליבואניות ישראליות של בגדים ממותגים.
על פי פסק הדין, תמלוגים המשולמים על ידי היבואן לבעלי המותגים מכוח הסכמי הזיכיון או השיווק אינם חלק מ"מחיר העסקה", כמשמעותו בסעיף 132(א) לפקודת המכס, ועל כן גביית המכס בגינם מנוגדת לדין.
התובעות היו, כאמור, יבואניות של מוצרי ביגוד ממותגים לישראל, הנושאים סימני מסחר כגון דיסני, טום וג'רי וגארפילד.
בעד הזכות לעשות שימוש בסימני המסחר, שילמו היבואניות הישראליות תמלוגים לבעלות סימני המסחר בחו"ל, וזאת מכוח הסכמי זיכיון ושיווק שנחתמו ביניהן.
עם זאת, הטובין הממותגים לא נרכשו ישירות מבעלות סימני המסחר, כי אם הוזמנו על ידי היבואנים, באופן ישיר או באמצעות משרדי תיווך, ממפעלים שונים בסין.
בעלות סימן המסחר לא ידעו היכן מיוצרים הטובין הנושאים את סימני המסחר, ולמעט בקרת איכות שנערכה על ידן על המוצר הסופי, לא הייתה בידן שליטה ישירה על תהליך הייצור, במובן זה שלא הייתה להן אפשרות חוקית או מעשית להפסיקו, במקרה של אי תשלום התמלוגים על ידי היבואן.
בתביעה, אשר הוכרעה בבית המשפט המחוזי, עתרו שלוש יבואניות כי בית המשפט ייתן צו הצהרתי, לפיו לצורכי חישוב המכס החל עליהן - אין להתחשב בתמלוגים ששולמו על ידן לבעלות סימני המסחר בהתאם להסכמי הזיכיון.
השופט פרופ' עופר גרוסקופף ערך ניתוח מעמיק של סעיף 133(א)(3) לפקודת המכס, וקבע כי הפרשנות שהעניק אגף המכס ללשון הסעיף אינה מתחייבת מלשון החוק, ואף אינה עולה בקנה אחד עם התחייבויותיה הבינלאומיות של מדינת ישראל ועם תכליתם של דיני המכס.
ראשית נקבע, כי התנאי הראשון של סעיף 133(א)(3) לפקודה הוא כי התמלוגים המשולמים צריכים להיות כאלו "המתייחסים לטובין".
זאת, להבדיל מתמלוגים ודמי רישיון המשולמים על ידי היבואן בגין שירותים אחרים שהוא מקבל מהזכאי לתמלוגים, כגון תשלום בגין קונספט שיווקי או שירותי ניהול.
במסגרת זו, ברור כי תמלוגים המשולמים לבעל סימן מסחר בגין זכות השימוש בסימן המסחר הם תשלומים "המתייחסים לטובין", ועל כן עונים על התנאי הראשון.
התנאי השני של סעיף 133(א)(3) לפקודה הוא כי התמלוגים צריכים להיות כאלו, שתשלומם מהווה, במישרין או בעקיפין, "תנאי למכירת הטובין בישראל".
עוד נמצא, כי בכל שיטות המשפט של המדינות החברות באמנה שנבחנו, מקובל הכלל לפיו על מנת שהתמלוגים יכללו במחיר הטובין לצורכי מכס, נדרש שתשלומם יהווה תנאי למכירה במישור היחסים שבין היצרן ליבואן (להבדיל ממישור היחסים שבין היבואן לבעל סימן המסחר).
בנוסף, קיבל בית המשפט את טענת התובעות, לפיה דיני המכס אינם מבקשים למסות קניין רוחני.
בית המשפט בחן, אפוא, את ההסכמים שבין התובעות לבין בעלות סימני המסחר, תוך שימת דגש על שליטת בעלות סימני המסחר על תהליך ייצור הטובין בכל מותג ומותג, וקבע כי התביעה הוכחה לגבי חלק מהמותגים.
המכס נדרש, אפוא, לתקן את הודעות החיוב בהתאם, וכן להשיב לתובעות את המכס ששולם על ידן בגין מותגים אלה, וכן חויב המכס בהוצאות משפט בסך כולל של 95,000 ש"ח.
רשות המיסים הגישה ערעור על פסק דינו של בית המשפט המחוזי, ונפסק בו שלא נפל פגם בהחלטת אגף המכס לכלול בערך העסקה לצורך חיוב במכס את התמלוגים ששילמה אקספוז לגלובאל, DTR, ודיזיין בשנים הרלוונטיות.
פסק הדין בעניין סמיקום לקסיס
בשנת 2015, ניתן פסק דין נוסף בסוגיה זו, הפעם במקרה של יבוא מוצרי חשמל ואלקטרוניקה: חברת סמיקום לקסיס בע"מ ייבאה לישראל, בין השנים 2005-2009, מוצרים שונים, הנושאים את השם "יונדאי".
את המוצרים ייצרה החברה בעצמה במפעלים שונים בסין, ובגין הזכות להשתמש בסימן המסחר, שילמה לבעלת המותג "יונדאי" דמי תמלוגים.
בשנת 2010 הוציא בית המכס מרכז לחברה הודעות חיוב בסכום כולל של כ-850,000 ש"ח, בנימוק כי בשנים האמורות "החברה לא הוסיפה את ערך התמלוגים ששולמו לערך לצורכי מכס".
החברה, אשר חלקה על הודעות החיוב, הגישה תביעה לסעד הצהרתי, במסגרתה עתרה כי בית המשפט יכריז על בטלותן של הודעות החיוב.
בית המשפט בחן את ההסכמים שבין החברה לבין בעלת המותג "יונדאי", וקבע כי על אף שמופיעות בהסכמים אלו תניות סטנדרטיות, המאפשרות לבעלת המותג להתערב בייצור המוצרים המיובאים, הרי שהחברה הביאה ראיות טובות לכך שבפועל, מעורבותה של בעלת המותג אינה משמעותית, ומסתכמת בבקרת איכות בלבד.
על פי הלכת מרוידקס, בנסיבות בהן אין כל מעורבות של בעלת המותג בתהליך הייצור, אין מקום לכלול את דמי התמלוגים בערך הטובין המיובאים לצורכי מכס, ועל כן בנסיבות המקרה שבענייננו – נקבע, כי דין הודעות החיוב, שהוציאה רשות המיסים לחברת סמיקום, להתבטל.
בית המשפט קיבל, אפוא, את התביעה במלואה, קבע כי הודעות החיוב בטלות, וכי על רשות המיסים להחזיר לתובעת את המכס ששולם על ידה אגב מחאה מיום הוצאות הודעת החיוב ועד ליום הגשת התביעה, וכן חייב אותה בתשלום החזר אגרת המשפט ושכ"ט עו"ד בסך של 17,700 ש"ח.
מכסחי השדים: החיים שאחרי הוא הסרט הרביעי בזיכיון "מכסחי השדים".
הוא יצא לאקרנים ב-11 בנובמבר 2021. הסרט הוכרז רשמית לראשונה בינואר 2019 ובוים על ידי ג'ייסון רייטמן, בנו של איוון רייטמן, הבמאי של שני סרטי הזיכיון הראשונים.
בניגוד ל"מכסחות השדים" שהיה הסרט השלישי בזיכיון אך היה אתחול, "מכסחי השדים: החיים שאחרי" הוא המשך ישיר לשני הסרטים המקוריים.
ב-16 בינואר שוחרר ברשת האינטרנט טיזר רשמי ראשון, ובו צוין קיץ 2020 כתאריך השחרור של הסרט.
בטיזר מופיעה מכוניתם האיקונית של מכסחי השדים, ה"אקטו-1".
ב-30 במרץ, נחשף כי בעקבות התפרצות נגיף קורונה-ווהאן הפצת הסרט נדחתה תחילה ל-5 במרץ 2021 ואז ל־11 בנובמבר 2021 ולבסוף ל-19 בנובמבר 2021 בארצות הברית.
לאחר שגורשו מביתיהם, קלי (קארי קון), ושני ילדיה, טרבור (פין וולפהארד) ופיבי (מקנה גרייס), נאלצו לעבור לבית כפר בסאמרוויל, אוקלהומה שהוריש להם סבם המנוח של הילדים, בעיירה ישנם רעידות אדמה ודברים מוזרים אשר נגרמים ממכרה ישן שהיה שייך פעם לאיבו שנדור (ג'יי קיי סימונס).
הילדים מגלים על ההיסטוריה של סבם, ד"ר אגון ספינגלר (הארולד ראמיס), עם מכסחי השדים המקוריים, אשר נשכחו מהעולם.
כאשר מקרים מוזרים מתרחשים, הילדים, יחד עם משפחתם וחבריהם, מוכרחים לפתור את התעלומה הגדולה שסבם השאיר ומשתמשים בחפצים המקוריים של מכסחי השדים, ונהיים היורשים שלהם כדי להציל את העולם.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות הערות קארי קון קלי אם חד הורית ובתו של ד"ר אגון ספנגלר המנוח.
פין וולפהארד טרבור בנה של קלי, אחיה של פיבי ונכדו של אגון.
מקנה גרייס פיבי בתה של קלי, אחותו של טרבור ונכדתו של אגון.
פול ראד גארי גרוברסון מורה בבית-הספר של פיבי.
לוגאן קים פודקאסט חבר טוב של פיבי לכיתה.
סלסט או'קונור לאקי דומינגו חברה טובה של טרבור לעבודה.
בילי בריקזק ביל מארי ד"ר פיטר ונקמן הופעת אורח מיוחדת.
דן אקרויד ד"ר ריימונד "ריי" סטנץ הופעת אורח מיוחדת.
ארני הדסון וינסטון זדמור הופעת אורח מיוחדת.
אנני פוטס ג'נין מלניץ הופעת אורח מיוחדת.
סיגורני ויבר דיינה בארט הופעת אורח מיוחדת.
הארולד ראמיס ד"ר אגון ספנגלר ראמיס, שהלך לעולמו ב-24 בפברואר 2014, מופיע בסרט באמצעות קטעי ארכיון ותמונות משני הסרטים הקודמים.
"מכסחות השדים" הוא סרט פנטזיה קומי של חברת סרטי קולומביה אשר עלה לאקרנים ב-16 ביולי 2016. הסרט מבוסס במקור על הזיכיון הקולנועי "מכסחי השדים" שנוצר בידי דן אקרויד.
את הסרט ביים פול פייג ומככבים בו קריסטן ויג, מליסה מקארתי, קייט מקינון, לזלי ג'ונס, כריס המסוורת', ניל קייסי ואנדי גרסיה.
הסרט מצולם בערים בוסטון וניו יורק.
ארין גילברט (קריסטן ויג) ואבי ייטס (מליסה מקארתי) הן זוג סופרות לא מוכרות הכותבות ספר ("רוחות מעברנו" בתרגום העברי).
כעבור מספר שנים גילברט נכנסה ללימודים יוקרתיים באוניברסיטת קולומביה, אולם הספר שלה מופיע מחדש והיא נעשית למושא לעג באקדמיה.
כאשר רוחות רפאים פולשות למנהטן, גילברט חוברת לייטס, למהנדסת ג'יליאן הולצמן (קייט מקינון) ולעובדת הרכבת התחתית פאטי טולאן (לזלי ג'ונס - שמצטרפת בהמשך) במטרה להציל את העולם מהשד רואן (ניל קייסי), המסוגל לשלוט בבני אדם.
קריסטן ויג - ארין גילברט, מחברת ספר על טבעי ופרופסורית באוניברסיטת קולומביה.
מליסה מקארתי - אבי ייטס, מחברת ספר יחד עם גילברט.
קייט מקינון - ג'יליאן הולצמן, מדענית הזויה.
לזלי ג'ונס - פאטי טולאן, עובדת ברכבת התחתית.
כריס המסוורת' - קווין, המזכיר של מכסחות השדים, לא חכם במיוחד.
ניל קייסי - רואן, הנבל בסרט.
אנדי גרסיה - ראש העיר של ניו יורק סיטי.
מייקל קנת' ויליאמס - הוקינס.
פאט קירנאן - כתב חדשות.
ססילי סטרונג - ג'ניפר לינץ', עוזרת ראש העיר.
אד בגלי הבן - אד מאלגרייב הבן.
צ'ארלס דאנס - דר' הרולד פילמור.
ביל מארי - מרטין היס, חוקר על טבעי.
דן אקרויד - נהג מונית.
ארני הדסון - ביל ג'נקינס, דוד של פאטי.
אנני פוטס - ונסה, פקידה במלון מרקאדו.
סיגורני ויבר - ד"ר רבקה גורין, מנטורית של הולצמן.
בספטמבר אותה שנה דן אקרויד הביע רצונו לייצר יקום משותף לסרטי "מכסחי השדים", בסגנון היקום הקולנועי של מארוול ובאוקטובר דווח כי קייטי דיפולד נשכרה לכתוב את התסריט.
בסרט מופיעים גם כריס המסוורת' כאיש הקבלה של צוות המכסחות, אנדי גרסיה כראש עיריית ניו יורק ובנוסף - מופיעים בהופעת קמע שחקני הסרט "מכסחי השדים" המקורי: ביל מארי, דן אקרויד (כנהג מונית שמסרב להסיע את ארין), ארני הדסון, סיגורני ויבר ואנני פוטס.
צילומי הסרט החלו בבוסטון ביוני והושלמו בספטמבר 2015. הסרט עלה לאקרנים ב-15 ביולי 2016.
שיר הנושא של הסרט היה "Good Girls", והוא הוקלט ובוצע על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אל קינג.
מכסח בלונים היה כינוי לטייס קרב שנודע בזכות הישגיו בהפלת בלוני תצפית של האויב בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
שבעים ושבעה אלופי הפלות זכו להכרה על הפלת חמישה בלונים או יותר ומשום כך כונו גם אלופי הפלות בלונים (Balloon aces).
תפקידם וחשיבותם של בלוני התצפית בחזית המערב
בחזית המערבית היו בלוני התצפית מטרות פגיעות ובעלות ערך רב בעת ובעונה אחת: הבלון היה מעוגן באמצעות כבל לעמדה נייחת והתרומם לאוויר לאחר שנופח בגז מימן, שהשימוש בו היה הכרחי בשל המחסור בהליום במדינות שלחמו באירופה.
לתצפיתן הייתה עמדה בתוך סל קלוע מתחת לבלון, והוא היה מצויד בדרך כלל במכשיר אלחוט, במשקפת או במצלמה בעלת טווח ארוך.
בלוני התצפית הפכו בסופו של דבר למטרות חשובות עבור הצדדים הלוחמים, בעיקר לפני כל תנועת כוחות בקנה מידה גדול או התקפות, כך שטייסים בודדים ולעיתים אף טייסות שלמות קיבלו הוראות לתקוף בלוני תצפית, על מנת להשמידם או לפחות לפגוע בהם ולשבש את תפקודם.
טייסים נהגו לתקוף בלוני תצפית באמצעות צלילה מגובה רב שאפשרה להם לנסוק בחזרה לאחר הירי מבלי להסתכן בפגיעה מהמימן המתלקח, ומצד שני, נזהרו שלא לטוס בגובה נמוך מדי כדי לא להיפגע מאש נ"מ ומקלעי כוחות קרקע.
בשל חשיבותם, ניתנה לבלונים בדרך כלל הגנה חזקה בצורת עמדות מקלעים על הקרקע, תותחים נגד מטוסים וסיור אווירי של מטוסי קרב מגינים.
אמצעי הגנה נוספים כללו בלוני נ"מ שעוגנו סביב בלון התצפית, התקנת מקלעים בעמדת התצפיתן והעלאת בלונים ממולכדים לאוויר עם חומרי נפץ שפיצוצם נשלט מהקרקע.
אמצעים אלו הפכו את בלוני התצפית למטרות בעלות רמת סיכון גבוהה ביותר עבור המטוסים התוקפים.
אף על פי שלעיתים הופלו בלוני תצפית באמצעות אש מנק"ל, היה קשה בדרך כלל להפיל בלון בקליע רגיל, בעיקר בשל המרחק והגובה המעורבים.
קליעים רגילים היו חולפים בתוך הבלון ודרך המימן ויכלו לגרום רק לחור דרכו ידלוף הגז באיטיות החוצה.
לעומת זאת, פגיעות מוצלחות בסל הנושא את התצפיתן יכלו להסתיים בנטרולו או בהריגתו.
שיטה שנוסתה להפלת בלונים הייתה שימוש ברקטות לה פרייר (Fusées Le Prieur) המונעות בדלק מוצק, אשר הורכבו בתוך צינורות בצדי גוף מטוסי הקרב, והופעלו באמצעות הדק חשמלי.
רקטות אלה נכנסו לשירות מבצעי בפעם הראשונה באפריל 1916 אך היו מאוד לא מדויקות וחייבו התקרבות מסוכנת של המטוס אל הבלון כדי להבטיח פגיעה מוצלחת.
לאחר הופעתם של קליעים נותבים שהפכו זמינים בחזית המערבית מ-1917 ואילך הושגו תוצאות מוצלחות ועקביות בהפלת בלונים, והרקטות הוצאו משימוש מבצעי ב-1918, כאשר נכנסו הקליעים הנותבים לשימוש נרחב.
אלוף הפלות הבלונים המוביל, עם 35 הפלות מאושרות, היה הבלגי וילי קופנס (Willy Coppens) שהפיל בנוסף גם שני מטוסים.
אלופי הפלות בלונים בולטים נוספים היו:
מכסח הדשא הוא מותחן-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1992 בבימויו של ברט לאונרד.
הסרט מבוסס באופן רופף על סיפור קצר מאת סטיבן קינג בעל אותו השם, אף על פי כן, מלבד סצנה אחת, הספר והסרט שונים לחלוטין.
בשמת 1996 יצא לאקרנים סרט ההמשך "מכסח הדשא 2".
המדען ד"ר אנג'לו עובד על פרויקט אשר במסגרתו הוא מנסה להגדיל את האינטליגנציה של שימפנזים באמצעות תרופות פסיכוטרופיות ושימוש במציאות מדומה.
לאחר שאחד מהשימפנזים עליו מבוצע הניסוי נמלט מהמעבדה ד"ר אנג'לו מפסיק לאלתר את הניסוי.
בהמשך ד"ר אנג'לו מחליט להמשיך את הניסוי על איוב, אדם פשוט אשר עובד כגנן.
אנג'לו מזמין את איוב לשחק מספר משחקי מציאות וירטואלית בביתו ומשכנע אותו בהמשך לקחת חלק בניסויים אותם הוא עורך כאשר הוא אומר לו שהניסויים יגרמו לו להיות חכם יותר.
איוב מסכים ומתחיל לקחת חלק בתוכנית למידה מואצת בשילוב עם נטילת תרופות פסיכוטרופיות, ושימוש במציאות וירטואלית.
איוב הופך בעקבות כך חכם יותר אף מד"ר אנג'לו אשר מתחיל לקחת את איוב למעבדה שלו על מנת להמשיך את הניסויים שם.
איוב מפתח בהמשך כוחות טלקינטיים ויכולות יוצאות דופן אחרות, בהן הוא מחליט להשתמש על מנת לנקום בכל מי שהתעללו בו בעבר.
מכסחת דשא רובוטית הוא רובוט ביתי המסוגל לכסח מדשאות באופן אוטומטי.
מכסחת דשא רובוטית טיפוסית (ובמיוחד הדגמים מהדור הראשון) מחייבת את המשתמש להציב חוט בגבול השטח שהמכונה תכסח.
מכסחות דשא רובוטיות מסוגלות לכסח מדשאות בגודל של עד 30 קילומטר רבוע.
לאורך השנים פותחו מכסחות דשא רובוטיות מתוחכמות יותר ויותר, אשר חלקן מסוגלות לחזור בעצמן למקום בו הן מטעינות את עצמן, וחלקם מכילים חיישנים שמסוגלים לחזור באופן מיידי לסככה אם מתחיל לרדת גשם.
מכסחת הדשא הרובוטית המסחרית הראשונה הייתה ה-MowBot, אשר הושקה בשנת 1969 והכילה כבר אז חלק מהתכונות הקיימות במכסחות הדשא הרובוטיות הפופולריות ביותר כיום.
עם העלייה בפופולריות של הטלפונים החכמים בחלק מהמכסחות הרובוטית שולבו משולבים תכונות המאפשרים למשתמשים בהם להיעזר ביישומים מותאמים אישית על מנת לשנות את ההגדרות של כיסוח הדשא או לשנות את התדירות בה הדשא מכוסח, כמו גם על מנת לשלוט באופן ידני על המכסחת באמצעות ג'ויסטיק דיגיטלי.
מדשאות מפותלות במיוחד עם צווארי בקבוק רבים (מעברים שאורכם קטן מ-1.20 מטרים) גורמים לעיתים רבות לבעיות.
כמו כן, משטחים לא שטוחים או מדרונות תלולים עשויים להיות בעייתיים.
המדשאה חייבת שלא להכיל חפצים שעשויים לגרום לבעיות (כגון ענפים, בגדים, אבנים גדולות, צעצועים, שמיכות או כריות שטוחות, כבלים, צינורות גינה, וכו').
אף על פי כן, חפצים אשר גבוהים מ-15 ס"מ בדרך כלל לא מהווים בעיה.
ההתקנת החוט שמקיף את התחום אותו המכסחת תכסח עלול להיות יקר למדיי, במיוחד אם מדובר בצורה מורכבות יותר.
מכסחות דשא רובוטיות נועדו בעיקר לשמש לצורך כיסוח מדשאה שהדשא בה כבר היה בגובה סביר, ואיננה מתאימה לכיסוח מדשא בה הדשא "פראי".
מֻכַּעַב הוא שמו של גורד שחקים הנמצא בתכנון אדריכלי בעל צורת קובייה עצומת ממדים, בגובה (וכן האורך והרוחב) 400 מטר, ברובע אל-קירוואן בריאד, ערב הסעודית, אחת מחמש השכונות המרכזיות של פיתוח הנדל"ן המתוכנן של רובע אל-מורבע החדש (المربع الجديد).
התכנון נחשף בפברואר 2023, הפריסה והעיצוב הקוביים שלו בהשראת ארמון אל-מורבע.
ההתחייבות האדירה הוכרזה על ידי שליט הממלכה בפועל מוחמד בן סלמאן ב-16 בפברואר 2023. העיצוב זכה לביקורת מסוימת בשל הדמיון שלו לכעבה במסגד מסג'יד אל-חראם במכה, המקום הקדוש לאסלאם.
הפנים כפי שמתוכנן כעת יכלול הקרנות הולוגרפיות עצומות שמטרתן לגרום לצופים להרגיש כאילו הם נמצאים במציאות, בזמנים ובמקומות שונים.
הפנים יכלול גם מגדל מסתחרר עם מרפסות תצפית ומסעדות, שממנו יבקעו ההקרנות.
מכעב מתוכנן להיות החלק המרכזי של מרכז עירוני ענק חדש שנבנה בתוך עיר הבירה הסעודית ריאד בשם אל-מורבע החדש.
זה יהיה המבנה הגדול בעולם עם שטח רצפה פנימי של כ-2 מיליון מ"ר.
הפרויקט מתוכנן להתתבצע על ידי החברה לפיתוח אל-מורבע החדש, אשר יורש העצר מוחמד בן סלמאן הוא נשיאה.
תוכניות הקובייה הן חלק מפרויקט Saudi Vision 2030.
המכעב יכלול גם גינות גג.
מכסחי השדים: אימפריה קפואה הוא סרט קומדיה על-טבעי אמריקאי משנת 2024, שבוים על ידי גיל קינן על פי תסריט שכתב יחד עם ג'ייסון רייטמן.
באפריל 2022, נמסר לראשונה על פיתוחו של סרט המשך נוסף לאור הצלחתו הקופתית של הסרט הקודם, וכי את הסרט ישוב לביים רייטמן.
בדצמבר 2022, נמסר כי את רייטמן יחליף קינן, ובמרץ 2023, נמסר על תחילת הצילומים.
זהו הסרט הראשון בזיכיון שהופק ללא מעורבותו של איוון רייטמן, שביים את שני הסרטים הראשונים והפיק את שאר סרטים עד לפטירתו בפברואר 2022.
מקנה גרייס – פיבי ספנגלר
פין וולפהארד – טרבור ספנגלר
סלסט אוקונור – לאקי דומינגו
קארי קון – קלי ספנגלר
פול ראד – גארי גרוברסון
ביל מארי – ד"ר פיטר ונקמן
דן אקרויד – ד"ר ריימונד "ריי" סטנץ
ארני הדסון – ד"ר וינסטון זדמור
אנני פוטס – ג'נין מלניץ
ויליאם אתרטון – וולטר פק
בנוסף, נמסר על ליהוקם של קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר, מיקו יוז ואמילי אלין לינד לתפקידים שטרם פורסמו.
ביוני 2022, אושרה רשמית הפקתו של הסרט על ידי הבמאי ג'ייסון רייטמן.
בנוסף, אושר כי עלילת הסרט תשוב להתרחש בניו יורק.
ב-28 ביוני 2022, נמסר מטעם "הוליווד ריפורטר" כי הסרט יעלה לאקרנים ב-20 בדצמבר 2023. ב-5 באוקטובר 2022, הודיעה מקנה גרייס על שובה לגילום דמותה של פיבי ספנגלר מהסרט הקודם, ובנובמבר 2022, חשף ארני הדסון שהוא כבר קיבל וקרא את התסריט עבור הסרט.
בדצמבר 2022, נחשף כי הבמאי גיל קינן יחליף בתפקיד את רייטמן, שנשאר על תקן תסריטאי ומפיק.
כמו כן, נמסר שפול ראד, פין וולפהארד וקארי קון ישובו לגלם את דמויותיהם מהסרט הקודם.
במרץ 2023, נמסר על ליהוקם של קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר ואמילי אלין לינד לצוות השחקנים.
אף על פי שעד אז טרם אושר רשמית שובם של חברי צוות השחקנים המקורי, בריאיון שהתקיים ב-25 באפריל 2023 ל-"The Film Collective", אישר הדסון לכאורה כי אקרויד, ביל מארי ואנני פוטס יופיעו בסרט.
ב-3 ביוני 2023, אישר אקרויד שהוא נמצא בעיצומם של צילומי סרט ההמשך במהלך הופעתו בתוכנית "Saturday Kitchen" המשודרת על ידי "BBC One".
צילומי הסרט החלו ב-20 במרץ 2023, בלונדון, ועליהם הופקד צלם הקולנוע אריק סטילברג.
צילומים נוספים התקיימו בניו יורק, שם תועדה סצנת פעלולים על ידי היוטיובר קייסי נייסטאט ב-7 ביוני 2023 בזמן שתיעד לתוצמו את השפעות השרפות שאירעו בקנדה במהלך שנת 2023 על ניו יורק.
צילומי הסרט הסתיימו ב-23 ביוני 2023.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-29 במרץ 2024, תחת הפצתם של "סרטי סוני".
במקור הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-20 בדצמבר 2023, אולם נדחה עקב שביתת התסריטאים.
באפריל 2021, נמסר כי "סרטי סוני" חתמו על עסקה מול "נטפליקס" וחברת וולט דיסני על הזכויות עבור לוח זמני הפצת סרטיהם לשנים 2022–2026, לאחר הפצתם בבתי הקולנוע ושירותי הזרמת המדיה.
"נטפליקס" חתמה על זכויות הפצה בלעדיות ל"חלון זמן שלם" עבור כל סרטי הזיכיון; "דיסני", לעומתה, חתמה על זכויות הפצה של "שני חלונות זמן שלמים" עבור הסרטים, שישודרו בשירותי הזרמת המדיה של"דיסני+" ו"הולו", וכן ברשתות הטלוויזיה הליניאריות שבבעלות "דיסני".
פרסתאריךקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון13 ביולי 2024שחקן קולנוע אהובפול ראדהסרט האהוב ביותר"מכסחי השדים: אימפריה קפואה"פרס סאטורן2 בפברואר 2025סרט הפנטזיה הטוב ביותרהשחקן/ית הצעיר/ה הטוב/ה ביותר בסרטמקנה גרייסמוזיקת הסרט הטובה ביותרדריו מריאנליעיצוב תלבושות הסרט הטוב ביותראלכסיס פורטס ורות מאיירס
מכסת יהודים הייתה מכסה מפלה על בסיס גזעי, שנועדה להגביל או למנוע את כניסתם של יהודים למוסדות שונים.
מכסות מסוג זה היו נפוצות במאות ה-19 וה-20 במדינות מפותחות, והופיעו לעיתים קרובות במערכת ההשכלה הגבוהה, במיוחד באוניברסיטאות החשובות.
נומרוס קלאוזוס (לטינית: Numerus Clausus, "מספר סגור") הוא שם כולל לשיטות להגבלת מספר הסטודנטים בבתי ספר תיכוניים ובאוניברסיטאות בשל חוסר במקומות לימוד או בשל סיבות פוליטיות וחברתיות שונות.
כמעט בכל מדינות העולם נהוגה צורה מסוימת של נומרוס קלאוזוס, שכן מספר המתמודדים על מקומות הלימוד באוניברסיטאות גדול כמעט תמיד ממספר מקומות הלימוד.
השיטה לסינון המתמודדים ורף הקבלה תלויים בהיצע מקומות הלימוד לעומת הביקוש להם, וכן באופי ההשכלה הגבוהה במקום מסוים.
חוקי נומרוס קלאוזוס נוצלו במדינות רבות במכוון כנגד היהודים לקביעת מכסת יהודים שילמדו במוסדות האקדמאיים.
מספר אוניברסיטאות בקנדה, ובהן אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטת מונטריאול והפקולטה לרפואה של אוניברסיטת טורונטו, הטילו במשך שנים מכסות על מספר הסטודנטים היהודים שהתקבלו לשורותיהן.
המכסה באוניברסיטת מקגיל הייתה המחמירה ביותר ונמשכה למשך הזמן הארוך ביותר, היא אומצה באופן רשמי בשנת 1920 ונותרה בתוקף עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
בגרמניה, בשנת 1929 אומצו שורת החלטות בנושא Numerus Clausus (נומרוס קלאוזוס) על בסיס גזע ומקום מוצא, ולא על בסיס דת.
ב־25 באפריל 1933 הנהיגה ממשלת גרמניה הנאצית מכסת קבלה של 1.5% עבור גרמנים שאינם ארים.
כחלק מחוק שנועד לכאורה להגביל באופן כללי את מספר הסטודנטים (הן ארים והן לא־ארים) המתקבלים לבתי ספר תיכוניים (höhere Schulen) ולאוניברסיטאות.
בנוסף, מוסדות חינוך על-תיכוניים ואוניברסיטאות שנחשבו לכאלו עם עודף תלמידים נדרשו לצמצם את מספר הסטודנטים הלומדים בהם, תוך שמירה על מכסה מקסימלית של 5% סטודנטים גרמנים לא־ארים.
החוק הוצג כאמצעי למניעת צפיפות יתר במוסדות החינוך, תוך הסתמכות על טענות כי מספר גבוה של סטודנטים עלול לפגוע באיכות ההשכלה הגבוהה בגרמניה.
בתחילת שנת 1933, כ־0.76% מאוכלוסיית גרמניה הייתה יהודית, אך למעלה מ־3.6% מהסטודנטים באוניברסיטאות הגרמניות היו יהודים.
שיעור שירד בהתמדה לעומת למעלה מ־9% בשנות ה־80 של המאה ה־19.
ב־30 ביולי 1939 נאסר על יהודים ללמוד בבתי הספר הציבוריים בגרמניה לחלוטין, ובינואר 1940 בוטל החוק הקודם בדבר מכסות הקבלה בצו פנימי שלא פורסם.
בנוסף למגמה האנטישמית הברורה של החוק והתקנות שבאו בעקבותיו, נעשה בהם שימוש זמני גם כדי להגביל את הגישה להשכלה גבוהה לקבוצות נוספות, שלא הוגדרו כ"לא-אריות" על פי שם החוק.
החל משנת 1934 הוחל תקן שהגביל את מספר הסטודנטים הכולל המתקבלים לאוניברסיטאות בגרמניה, ונקבעה מכסה מיוחדת שהגבילה את קבלתן של נשים לשיעור מקסימלי של 10%.
אף על פי שההגבלות לא נאכפו במלואן, שיעור הנשים בקרב הסטודנטים נותר מעט מעל 10%, בעיקר משום שאחוז הגברים שקיבלו בפועל את מקומם באוניברסיטאות היה נמוך מאחוז הנשים, מה שהקשה על נשים פי שניים להשתלב בלימודים אקדמיים בהשוואה לגברים בעלי הכשרה זהה.
לאחר שני סמסטרים בוטלו מגבלות הקבלה הכלליות, אך ההגבלות על לא-ארים נותרו בתוקף.
חוק נומרוס קלאוזוס הונהג בשנת 1920 תחת ממשלתו של פאל טלקי.
על פי החוק, ההרכב האתני של אוכלוסיית הסטודנטים היה אמור לשקף את ההרכב האתני של כלל האוכלוסייה.
בשנת 1928 הוקלו ההגבלות שנקבעו בחוק, הקריטריונים הגזעיים בקבלת סטודנטים חדשים בוטלו, ובמקומם הונהגו קריטריונים חברתיים.
במסגרת שינוי זה נקבעו חמש קטגוריות לקבלה: עובדי מדינה, יוצאי מלחמה וקציני צבא, בעלי אדמות קטנים ובעלי מלאכה, תעשיינים, ובני המעמד הסוחר.
האוניברסיטאות בפולין היו כר פורה לפעילותה של התנועה הרדיקלית הימנית "הדמוקרטיה הלאומית", ומאז קבלת עצמאותה של פולין ב-1918 קידמו סטודנטים מהימין את החזרת שיטת נומרוס קלאוזוס הרוסית.
ניסיונות אוניברסיטת לבוב ליישם את השיטה בשנים 1922–1923 נפסלו על ידי בית המשפט כחסרי תוקף חוקתי.
בראשית שנות ה-30 קידמה תנועת מחנה פולין הגדולה (Obóz Wielkiej Polski) את רעיון נומרוס נולוס.
הדרה מוחלטת של יהודים מהאוניברסיטאות.
בשנת 1931 הפגינו אנשי הנוער הפולני הכללי נגד שימוש של סטודנטים יהודים בגופות של נוצרים בשיעורי הרפואה.
בתגובה לכך נכנעו הפקולטות לרפואה, והחלו לספק לסטודנטים היהודים גופות של יהודים.
בעקבות זאת דרשו גורמים רדיקליים בפולין את הפרדת הסטודנטים היהודים משאר הסטודנטים, תחילה באופן "וולונטרי", אך לאחר שהדבר נדחה החלו תקיפות של סטודנטים יהודים.
בעקבות הפגנות אלימות של רדיקלים פולנים, הנהיגו מרבית האוניברסיטאות בפולין בין השנים 1937–1938 מדיניות של הפרדה.
עד 1939 רוב מוסדות ההשכלה הגבוהה בפולין כבר יישמו את שיטת נומרוס קלאוזוס.
נומרוס קלאוזוס לא הונהג בחוק, אך אומץ על ידי הסטודנטים באוניברסיטאות קלוז', בוקרשט, יאשי וצ'רנוביץ.
חוק נומרוס קלאוזוס נחקק בשנת 1887 וקבע כי שיעור הסטודנטים היהודים לא יעלה על 10% בערים שבהן הותר ליהודים להתגורר (בתחום המושב), 5% בערים אחרות, ורק 3% במוסקבה ובסנקט פטרבורג.
אוניברסיטאות פרטיות מסוימות, ובמיוחד אוניברסיטת הרווארד, הנהיגו מדיניות שהובילה בפועל להגבלת מספר הסטודנטים היהודים המתקבלים ללימודים.
אבוט לורנס לואל, נשיא אוניברסיטת הרווארד בין השנים 1909 ל-1933, התריע מפני "בעיית היהודים" כאשר שיעור הסטודנטים היהודים באוניברסיטה עלה משישה אחוזים לעשרים ושניים אחוזים בין השנים 1908 ל-1922. לואל טען כי יש "להגביל את מספרם של אלה שיורשו להתקבל לאוניברסיטה בעתיד".
הרווארד לא הייתה המוסד היחיד שבו הונהגה מכסה על מספר הסטודנטים היהודים.
לאחר שהרווארד הודיעה ב-1926 על מדיניות קבלה חדשה שתעניק דגש רב יותר ל"אופי ואישיות", מערכת העיתון Yale Daily News שיבחה את ההחלטה במאמר מערכת מרכזי בשם "אליס איילנד ל-Yale".
במאמר נקרא האוניברסיטה להנהיג תקנות הגירה מחמירות יותר אף מאלה של ממשלת ארצות הברית.
על פי ההיסטוריון דייוויד אושינסקי, בעת כתיבת הביוגרפיה של יונה סאלק, "במרבית בתי הספר לרפואה בסביבה (אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת ייל) הונהגו מכסות נוקשות." בשנת 1935 קיבלה אוניברסיטת ייל 76 מועמדים מתוך 501. כ-200 מהמועמדים היו יהודים, אך רק חמישה התקבלו.
אושינסקי מציין כי ההנחיות של הדקאן מילטון וינטרניץ היו חד-משמעיות: "לעולם אל תקבלו יותר מחמישה יהודים, קבלו רק שני קתולים איטלקים, ואל תקבלו שחורים כלל".
כתוצאה ממדיניות זו, אושינסקי מוסיף, "יונה סאלק ומאות כמוהו" נרשמו לאוניברסיטת ניו יורק במקום.
גם הפיזיקאי וחתן פרס נובל ריצ'רד פיינמן נדחה מקולג' קולומביה בשנות ה-30 ונאלץ ללמוד ב-MIT.
על פי ספרו של דן אורן, Joining the Club – A History of Jews and Yale, מדיניות הקבלה הבלתי-רשמית של אוניברסיטת ייל, שנועדה להגביל את שיעור הסטודנטים היהודים לכ-10 אחוזים, הסתיימה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
בשנת 1940 ממשלת ממלכת יוגוסלביה חוקקה את הצו בנוגע לרישום אנשים ממוצא יהודי באוניברסיטאות, בבתי ספר תיכוניים, במכללות להכשרת מורים ובמוסדות חינוך מקצועיים אחרים, אשר הגביל את שיעור הסטודנטים היהודים כך שלא יעלה על חלקם היחסי באוכלוסייה הכללית.
מכסי 1828 היו מכסים גבוהים במיוחד שנכנסו לתוקף בארצות הברית ב-19 במאי 1828. זו הייתה הצעת חוק שנועדה להיכשל בקונגרס משום שתומכי הסחר החופשי נתפסו כפוגעים הן בתעשייה והן בחקלאות, אך הם בכל זאת עברו.
הצעת החוק גונתה בחריפות בדרום ארצות הברית והסלימה לאיום של מלחמת אזרחים במשבר הביטול של 1832–1833. המכס הוחלף ב-1833, והמשבר הסתיים.
הוא כונה "מכס התועבות" על ידי מתנגדיו הדרומיים בגלל ההשפעות שהיו לו על הכלכלה הדרומית.
הוא קבע מס של 38% על חלק מהסחורות המיובאות ומס של 45% על חומרי גלם מיובאים מסוימים.
הכלכלה מבוססת הייצור במדינות הצפון-מזרחיות של ארצות הברית הרגישה שהיא נפגעת מייבוא מוצרים תעשייתיים זולים מבריטניה.
מטרת המכס הייתה להגן על המפעלים המקומיים באמצעות מיסוי על יבוא מאירופה.
מנגד, הדרום – ובמיוחד מדינות כמו קרוליינה הדרומית טענו כי הם נפגעים ישירות מהחוק, כיוון שהם נאלצים לשלם יותר על מוצרים מיובאים.
התגובה הקשה בדרום, ובפרט בקרוליינה הדרומית, הובילה למשבר הביטול (Nullification Crisis).
במחקר מערכות בחירות, מכסת דרופ, המכונה גם מכסת האגנבך-בישוף, מכסת בריטון או מכסת ניולנד-בריטון, מתייחסת למספר הקולות המינימלי שמפלגה או מועמד צריכים לקבל במחוז כדי להבטיח את זכייתם במושב אחד לפחות.
השימוש במכסה נפוץ בבחירות בשיטת הקול הנייד.
מכסת דרופ משמשת להרחבת מושג הרוב בבחירות מרובות מנצחים, והיא המקבילה של רוב רגיל של 50% ועוד 1 בבחירות רגילות בהן יש מנצח יחיד.
כאשר כל מועמד שהשיג את מכסת דרופ, מבטיח את מקומו.
מלבד קביעת המנצחים, מכסת דרופ משמשת להגדרת מספר הקולות העודפים, כלומר קולות שאינם נדרשים למועמד שנבחר.
במערכות מבוססות מכסה פרופורציונלית כמו שיטת הקול הנייד (STV) ניתן להעביר את הקולות העודפים למועמדים אחרים כדי למנוע בזבוז.
מכסת דרופ הוצעה לראשונה על ידי עורך הדין והמתמטיקאי האנגלי (1831–1884) כחלופה ל, ולאחר מכן על ידי הפיזיקאי השווייצרי .
כיום, מכסת דרופ משמשת כמעט בכל בחירות בשיטת STV, כולל באוסטרליה, באירלנד ובמלטה.
היא משמשת גם בדרום אפריקה ובשווייץ.
יש הטוענים שמכסת דרופ נוטה לטובת מפלגות גדולות ועשויה ליצור פרדוקסים של מצבים בהם מועמד או מפלגה מאבדים מושב כתוצאה מקבלת יותר קולות.
זה יכול להתרחש כאשר העלייה במספר הקולות משאירה פחות קולות למועמד אחר, או מגדילה את מספר הקולות הכולל וכך משנה את המכסה.
הערך של מכסת דרופ המדויקת מגולמת בביטוי:
במקרה של בחירות עם מנצח יחיד, זה מצטמצם לכלל הכרעת הרוב.
על פיו, ניתן להכריז על מועמד כנבחר ברגע שיש לו יותר מ-50% מהקולות.
מועמד שבכל שלב מחזיק ביותר ממכסת דרופ אחת – זכייתו מובטחת.
לעיתים, מכסת דרופ נכתבת כחלק מכל הקולות, ובמקרה כזה יש לה ערך 1⁄k+1.
הבחירות הבאות כוללות 3 מושבים שיש למלא בהצבעה בשיטת הקול הנייד.
ישנם ארבעה מועמדים: ג'ורג' וושינגטון, אלכסנדר המילטון, תומאס ג'פרסון ואהרון בור.
ישנם 102 מצביעים, אך שניים מהקולות נפסלו.
מספר הקולות הכשרים הכולל הוא 100, וישנם 3 מושבים.
לכן, מכסת דרופ היא 26. חלוקת הקולות תהיה כדלקמן:
45 מצביעים25 מצביעים20 מצביעים10 בוחרים1וושינגטוןג'פרסוןבורהמילטון2המילטוןבורג'פרסוןוושינגטון3ג'פרסוןוושינגטוןוושינגטוןג'פרסון
סופרים את ההעדפות הראשונות לכל מועמד:
לוושינגטון יש 26 קולות או יותר, ולכן הוא נבחר מיד.
לוושינגטון יש 19 קולות עודפים שניתן להעביר למועמד המדורג שני, המילטון.
המילטון נבחר, ושלושת הקולות העודפים שלו מחולקים מחדש.
תודות לתמיכת המילטון, ג'פרסון מקבל 28 קולות לעומת 20 של בור ונבחר גם הוא.
אם קורה שמועמדים שווים, בדרך כלל השוויון נשבר על ידי בדיקה מי קיבל יותר קולות בהעדפה ראשונה, או אפילו בשיטה אקראית כמו הטלת מטבע.
לפחות שש גרסאות שונות של מכסת דרופ מופיעות במסמכים משפטיים או בהגדרות שונות של המכסה.
וריאנטים נפוצים של מכסת דרופ כוללים:
מכסה עשויה להיחשב כבלתי קבילה אם היא מאפשרת להשיג יותר מאשר מספר המושבים הפנויים.
עם זאת, מניעת תופעה כזו אינה הכרחית.
נוטים להחליף בין מכסת דרופ ל.
בעוד מכסת דרופ נותנת את מספר הקולות הנדרש כדי להבטיח מתמטית את בחירתו של מועמד, מכסת המילטון מציינת את מספר המצביעים המיוצגים על ידי כל מנצח במערכת פרופורציונלית מדויקת (כלומר אחת שבה כל קול מיוצג באופן שווה).
הבלבול בין שתי המכסות עשוי להיגרם משכחת העובדה שגם במכסת דרופ, מועמדים שאינם נבחרים או מודחים עשויים לקבל קולות בסוף תהליך הספירה.