tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חצר של כפור ואור כוכבים (2018)
ספר צביעה של ורדים וקוצים (2017)
שרה דודסון-רובינסון היא אסטרונומית אמריקאית, פרופסורית באוניברסיטת דלאוור, שזכתה בשנת 2013 בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה.
דודסון-רובינסון נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
מאז ילדותה התעניינה במדעי החלל.
כשהייתה בת 7–8, הצטרפה לאגודה הפלנטרית ואספה את המיני-פוסטרים של כוכבי לכת והירחים שהגיעו עם המגזין.
כשהייתה בת 10–11, עברה לגור ליד אוסטין, טקסס במשך 18 חודשים.
דודסון-רובינסון קיבלה השראה להפוך לאסטרונומית מסטיבן הוקינג.
מאוחר יותר היא גם הושפעה מיועציה לתואר ראשון ולתואר שני, אליוט הורץ' וגרג לאגלין.
דודסון-רובינסון נשואה ואם לילדה אחת.
בשנת 2002, דודסון-רובינסון קיבלה תואר ראשון במכון הטכנולוגי של רוצ'סטר.
בשנת 2005 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
ביוני 2008 היא קיבלה את הדוקטורט באסטרונומיה ואסטרופיזיקה מאוניברסיטת קליפורניה.
בתום לימודי הדוקטורט ב-2009 התקבלה לעבודה באוניברסיטת טקסס באוסטין כעוזרת מחקר לפרופסור.
בזכות מלגת שפיצר שקיבלה לקחה שנת חופש מאוניברסיטת טקסס והתפנתה לעבודת הפוסט דוקטורט שלה בנאס"א.
מחקר המשמש כבסיס להרבה מהמחקרים החדשים שעשתה בהמשך כחברת סגל.
באביב 2014, החלה ללמד באוניברסיטת דלאוור.
בשנת 2016 התקבלה כפרופסור-חבר עם קביעות, בפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה, באוניברסיטת דלאוור.
בשנת 2021 דודסון-רובינסון פרסמה את הספר מקורותיהם של כוכבי לכת ענקיים, כרך 1: דיסקים, אבק וכוכבי לכת, שפורסם על ידי IOP Publishing, חברת ההוצאה לאור של המכון לפיזיקה באוניברסיטת דלאוור.
הספר הוא סקירה מקיפה על היווצרות כוכבי לכת ענקיים.
הספר מיועד לחוקרים חדשים בתחום, למרצים המכינים סטודנטים ופוסט-דוקטורנטים לכתוב מחקר מקורי משלהם, וכן משמש אסמכתא לחוקרים בכירים המחפשים קשרים בין-תחומיים בין אסטרופיזיקה, מדע פלנטרי וקוסמוכימיה.
דודסון-רובינסון עשתה את התזה שלה על הכימיה של היווצרות כוכבי לכת (תאורית הערפילית), עם התמקדות בשבתאי.
הגילוי הגדול הראשון שלה הגיע כשהבינה לראשונה שהיסוד סיליקון משפיע על היווצרות כוכבי לכת.
גילוי זה הוביל כמה מעמיתיה לגילויים משלהם.
היא מבצעת מחקרים בעיקר בתחומי היווצרות כוכבי לכת וארכאולוגיה פלנטרית, אך גם חוקרת נושאים מסורתיים יותר באסטרונומיה כגון כימיה של דיסק פרוטוסטלי, אבולוציה כימית גלקטית וננסים חומים.
בעזרת תאוריה אנליטית והדמיות מספריות של הסביבה הדינמית והכימית של צמיחת כוכבי הלכת, היא מסוגלת לחשוף את היסטוריות ההיווצרות של כוכבי לכת וחפצי מערכת השמש.
בשנת 2010 פרסמה דודסון-רובינסון את המאמר "היווצרותם של אורנוס ונפטון באזורי האכלה עשירים במוצקים: מחבר בין כימיה ודינמיקה" באיקרוס.
דודסון-רובינסון זכתה במספר פרסי כבוד והוקרה על עבודתה ומחקריה.
כשעדיין עבדה באוניברסיטת טקסס, היא זכתה לכבוד כמייסדת בחברה עבור מצוינות בהוראה.
בשנת 2013, היא קיבלה את פרס אנני ג'אמפ קאנון באסטרונומיה מהאגודה האמריקאית לאסטרונומיה.
היא גם קיבלה את פרס הקריירה של הקרן הלאומית למדע על עבודתה שכותרתה "כוכבי לכת ענקיים בדיסקים מאובקים".
דודסון-רובינסון קיבלה פרסים ומלגות נוספים כמו:
תגמולים אקדמיים למלגת מדעני מכללות ספטמבר 2007 – יוני 2008
עמית הוראה באוניברסיטת UC סנטה קרוז, קיץ 2007
מלגת מחקר לתואר שני – הקרן הלאומית למדע ספטמבר 2003 – יוני 2006
בעלת הדרגה הגבוהה ביותר בסיום מכללת RIT למדע, מאי 2002
פרס מלגה למצטיינת של מכללת RIT למדע, 2002
שרה לוין "קופר" גיליס היא מהנדסת ואסטרונאוטית אמריקאית המועסקת בחברת SpaceX כמהנדסת תפעול חלל בכירה.
היא טסה לחלל בספטמבר 2024 ב־Polaris Dawn, משימת טיסה פרטית בחלל, המופעלת על ידי SpaceX מטעמו של ג'ארד אייזקמן.
במהלך המשימה, היא השלימה את הליכת החלל המסחרית הראשונה עם אייזקמן, והפכה לאדם הצעיר ביותר עד כה שהשתתף בהליכת חלל, ויחד עם אנה מנון קבעה שיא חדש לנשים הנוסעות הכי רחוק מכדור הארץ.
גיליס נולדה בפאלו אלטו קליפורניה, אמה סו לוין הייתה מורה למוזיקה וכנרת לימדה אותה לנגן בכינור בילדותה.
גיליס סיימה את לימודיה בבית הספר Shining Mountain Waldorf בבולדר, קולורדו, ארצות הברית ביוני 2012. במהלך לימודיה בתיכון פגשה את האסטרונאוט לשעבר של נאס"א ג'וזף ר.
טאנר ששכנע אותה ללמוד ללמוד לימודי הנדסה.
ב-2017 היא קיבלה תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל מאוניברסיטת קולורדו בולדר.
בשנת 2015, עוד בהיותה סטודנטית, החלה גיליס להתמחות בחברת SpaceX, ועבדה על בדיקות אדם בחוג של חללית דרגון 2. לאחר מכן עברה למשרה מלאה לתוכנית הכשרת האסטרונאוטים.
גיליס היא מהנדסת תפעול חלל מובילה בחברת SpaceX, האחראית לפיקוח על תוכנית הכשרת האסטרונאוטים עבור כלי הרכב דרגון 2 של החברה.
היא הכינה אסטרונאוטים של נאס"א למשימות Demo-2 ו־Crew-1 הראשונות ולאחרונה אימנה ישירות את האסטרונאוטים של Inspiration4, הצוות הרק אזרחי הראשון שטס לחלל.
גיליס היא מפעילת בקרת משימה, קצינת ניווט ומהנדסת תפעול ומשאבים למשימות צוות SpaceX מקבילה לתפקיד CAPCOM של נאס"א.
בספטמבר 2024 טסה גיליס ב־Polaris Dawn, טיסת חלל פרטית המופעלת על ידי SpaceX מטעם מנכ"ל Shift4, ג'ארד אייזקמן.
היא ביצעה פעילות חוץ-רכבית עם אייזקמן, והפכה לאדם הצעיר ביותר שעשה זאת.
גיליס, יחד עם אנה מנון, קבעה את השיא הנשי הרחוק ביותר מכדור הארץ.
מאוחר יותר במהלך המשימה, גיליס, כנרת בעלת הכשרה קלאסית, ניגנה סולו לכינור מאת ג'ון ויליאמס מהסרט "מלחמת הכוכבים: הכוח מתעורר" משנת 2015 כדי לגייס כספים לבית חולים לילדים.
שרה גרסיה גרוס (בספרדית: Sara García Gross; נולדה ב-1986) היא אקטיביסטית, פסיכולוגית, פמיניסטית ופעילת זכויות אדם מאל סלוודור.
היא מתאמת ההסברה של קבוצה אזרחית לדה-קרימינליזציה של הפלות שנוסדה ב-2009. היא גם חברה ברשת הסלבדורית של מגינות זכויות אדם.
בשנת 2019 הוענק לה פרס סימון דה בובואר הצרפתי על עבודתה לקידום זכויות הפלות.
שרה גרסיה גרוס נולדה בצ'לצ'ואפה, אל סלוודור בשנת 1986, בילדותה היא חיה במהלך מלחמת האזרחים באך סלוודור בשנים 1979–1992. היא קיבלה תואר בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה המרכזית באמריקה.
היא התמחתה בלימודי מגדר באוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו.
החל מיוני 2019, היא מתגוררת בבואנוס איירס, שם היא לומדת לתואר שני בזכויות אדם ודמוקרטיזציה באמריקה הלטינית והקריביים באוניברסיטה הלאומית ע"ש גנרל סן מרטין.
העמותה האזרחית לדה-קרימינליזציה של הפלות שהוקמה ב-2009 שעבורה עובדת גרוס, היא ארגון חברתי רב-תחומי הדוגל בשינוי החקיקה של אל סלוודור בנושא הפלות.
בנוסף, הם מקדמים חינוך מיני ומגנים על נשים שהואשמו או הורשעו בהפלה או בעניינים נלווים.
הארגון הביא 11 מקרים בפני בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם במאמציו לשחרר נשים שהורשעו בהפלה.
הפלה באל סלוודור היא בלתי חוקית בחוק העונשין של 1973 למעט חריגים שהוסרו בשינויים בחוק בשנת 1998. אל סלוודור היא אחת מ-6 מדינות באמריקה הלטינית שאוסרות על הפלות.
הפלה קשורה לגורמים סוציו-אקונומיים, שכן רוב התביעות במסגרת החוק הוגשו נגד נשים צעירות עניות בעלות השכלה מועטה.
גרסיה התבטאה גם נגד השיעור הגבוה של רציחות נשים ואלימות מינית באל סלבדור, וקבעה קיימת אלימות של המדינה נגד נשים".
בינואר 2019, אוניברסיטת דידרו פריס העניקה לה את פרס סימון דה בובואר על מאמציה לבטל הפלות במקרים של אונס, סחר בבני אדם, כאשר נשקפת סכנה לחייה של האם, או כאשר האם קטינה.
שרה גולדברג (1 בינואר 1921 – 10 ביוני 2003) הייתה ניצולת שואה, פעלה בתקופת מלחמת העולם השנייה בבלגיה במסגרת רשת הריגול הסובייטית התזמורת האדומה ובמסגרת תנועת ההתנגדות הבלגית (אנ').
שרה גולדברג נולדה ב-1 בינואר 1921 בעיר ראדושיצה בפולין למשפחה יהודית שומרת מצוות קשת יום, לאביה בֶּרֶק גולדברג ואמה ז'ֶנטקַה גולדברג.
אמה נפטרה מטיפוס כששרה הייתה בת תשעה חודשים.
בשנת 1927 היא עברה לרובע היהודי בלודג' יחד עם אביה וארבעת אחיה ואחיותיה, לאחר שאביה נישא בשנית לרבקה פרנקל.
בשנת 1929 המשפחה עברה לעיר אנדרלכט בבלגיה שם למדה בבית ספר יסודי ולאחר מכן בבית הספר הטכני "מריוס רנר" (צר') במגמה למסחר.
בשנת 1936, בהשפעת אחותה אסתר וגיסה מרקוס לוסטבדר, הצטרפה למועדות הספורט היהודי בו התנהלה פעילות של ארגוני שמאל שהיה מוכר בשם L'Unité.
יחד איתם השתתפה בקמפיין לסולידריות עם הבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד.
לאחר כיבושה של בלגיה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940, שרה ברחה יחד עם מאות אלפי אזרחי בלגיה (אנ') אל האזור החופשי בדרום צרפת שם שהתה במשך שישה חודשים.
בתקופה זאת סייעה לרפובליקנים שלחמו במלחמת האזרחים בספרד והיו מבוקשים על ידי הנאצים לאחר שנמלטו מהמחנות בגירס ובסנט סיפריאן בצרפת לשם נכלאו לאחר שברחו מספרד.
לאחר שתוקף אשרת השהייה שלה בדרום צרפת פג, היא הצליחה לחזור לבריסל באופן לא חוקי, שם הצטרפה לארגון הנוער Jeunes Gardes Socialistes Unifiés, ארגון בעל השקפות סוציאליסטיות וקומוניסטיות.
בין השנים 1941 - 1942 פעלה במסגרת רשת הריגול הרוסית "התזמורת האדומה" ובין השנים 1942 - 1943 במסגרת ארגון "הפרטיזנים היהודים החמושים".
ב-4 ביוני 1943 נעצרה בעקבות הלשנה ונשלחה למחנה בירקנאו באושוויץ, משם הועברה בינואר 1945 למחנה ראוונסבריק, בפברואר 1945 למחנה הריכוז מלכוב ולאחר מכן למחנה האסאג לייפציג, מחנה עבודה לנשים בתוך בית החרושת לנשק, משם שוחררה ב-23 באפריל 1945 על ידי הצבא האדום וחזרה לבלגיה ב-3 ביוני 1945.
בשנת 1949, נישאה שרה לז'אק גולדברג אלמן אב לשני ילדים, ונולדו להם שני ילדים משותפים.
בשנת 1965 עברו להתגורר בעיר ווליב-סן-למבר (צר') באזור בריסל.
שרה גולדברג נפטרה ב-10 ביוני 2003 בעיר מגוריה.
ביוני 1941 גויסה על ידי הרמן איזבוצקי לעבוד עבור רשת הריגול הרוסית "התזמורת האדומה".
בזכרונותיו של לאופולד טרפר, השם שרה גולדברג מופיע בין חברי הארגון היהודים ששרדו את השואה.
שרה, שקיבלה את שם הקוד "לילי" למדה להפעיל משדר רדיו ולשדר באמצעותו הודעות מוצפנות.
לאחר שהרמן איזבוצקי נתפס בשנת 1942, שרה ניתקה את הקשר עם התזמורת האדומה ויצרה מחדש קשר עם חבריה לקבוצת L'Unité דרכם היא הצטרפה לפלוגה היהודית הראשונה של החייל הנייד של "הפרטיזנים החמושים" בבריסל.
תחת שם הקוד "דניז" היא השתתפה בפעולות שנועדו לחסל בוגדים, משתפי פעולה וקצינים גרמנים.
ב-4 ביוני 1943 היא נעצרה בעקבות הלשנה, יחד עם ארבעה חברים בקבוצת "פרטיזנים יהודים חמושים".
כדי להימלט מעונש מוות הם הסתירו את השתייכותם לקבוצה והצהירו רק כי הם יהודים.
בין השנים 1944–1946 הייתה פעילה, יחד עם בעלה בעמותה "סיוע ליהודים קורבנות המלחמה" (AIVG), ארגון בלגי שנוסד בשנת 1944 במטרה לסייע לשיקום יהודי בלגיה בתום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1949 הוכרה כאסירה פוליטית וקיבלה את "מדליית ההתנגדות" (צר') ותעודת לוחם עבור "פעילותה הפטריוטית".
גולדברג הייתה בין החברים הראשונים בסניף הבלגי של הארגון אמנסטי אינטרנשיונל עם הקמתו בשנת 1961.
גולדברג פעלה להגנת זכויותיהם של אסירים פוליטיים, של נשים וילדים ושל שוהים בלתי חוקיים שהוחזקו במתקני כליאה.
כמוכן השתתפה בפעילויות שאורגנו בבתי ספר במטרה להנציח את זכר השואה דרך מפגשים עם ניצולים וללמד על השואה דרך עדויות וסיפורים אישיים.
כהוכרה על פעילותה רבת השנים, העניק המרכז הקהילתי היהודי בבריסל לגולדברג בשנת 2001 את תואר אשת השנה.
ב-7 ביוני 2013, עשר שנים לאחר פטירתה, נחנך בעיר מגוריה ווליב-סן-למבר רחוב "שרה וז'אק גולדברג" בו הוצב לוח זיכרון דו-לשוני המספר על פעילותה ההרואית.
ברחוב סמוך הוקם גן הילדים "שרה גולדברג".
שָׂרָה לִי גוֹרֶלִיק (שם נעורים: רֶטלִי; באנגלית: Sarah Lee Gorelick Ratley; 30 באוגוסט / 30 באוקטובר 1931 / 1933 – 18 במרץ 2020) הייתה טייסת אמריקאית, וחברה בקבוצת האסטרונאוטיות "ה-13 של מרקורי".
גורליק נולדה בקנזס סיטי שבמדינת קנזס.
היא למדה תעופה בשנת 1949, התחרתה במרוץ ה- וחברה לארגון הטייסות "ה-99".
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת דנוור עם תואר ראשון במתמטיקה, עם התמחויות משניות בפיזיקה, כימיה ואווירונאוטיקה, ולאחר מכן עבדה כמהנדסת בחברת AT&T.
בשיחת טלפון היא שמעה על תוכנית לחקר חלל, לימים ה-13 של מרקורי, והוזמנה לעבור את הבחינות הנדרשות בכדי להשתתף בה.
הבחינות היו מפרכות וגורליק סיפרה שהיא "פשוט החליטה שהיא הולכת לעבור ויהי מה".
משעברה את הבחינות בהצלחה, היא התקבלה לתוכנית ה-13 של מרקורי.
לאחר סגירת התוכנית החלה גורליק לעבוד כרואת חשבון עבור שירות הכנסות הפנים של הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
בשנת 2007 קיבלה גורליק תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
שרה ווהן הייתה זמרת ג'אז אמריקאית, הנחשבת יחד עם אלה פיצג'רלד ובילי הולידיי לאחת מזמרות המופת של הג'אז.
הקריירה המוזיקלית של ווהן התחילה בילדותה, כזמרת כנסיות.
למדה לנגן בפסנתר בשנים 1931- 1939. לאחר שזכתה בתחרות חובבנים בתיאטרון אפולו, נשכרה לביג בנד של ארל היינס בתור זמרת וקול שני.
בזמן שהייתה בביג בנד, מוזיקאי ארצות הברית ניהלו שביתת הקלטות, ולפיכך לא הקליטה ווהן עם הביג בנד.
כשחבר הילדות שלה, בילי אקשטיין, פרש מהביג בנד על מנת להקים תזמורת משלו, היא הצטרפה אליו.
היא הושפעה מן החברים האחרים בתזמורתו, צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי.
שרה ווהן הייתה הזמרת הראשונה שעשתה שימוש בפראזות בי בופ בשירתה, כמו פארקר וגילספי.
בהמשך הקריירה שלה עבדה שרה ווהן בדרך כלל כזמרת סולו ולא כחלק מתזמורת.
היא הקליטה מספר אלבומים בחברת ההקלטות קונטיננטל.
באחד מהם השתתפו גם פארקר וגילספי.
הקלטות ואוספים שיצאו ב"מיוזיקראפט" ו"קולומביה" עזרו לה לצבור פופולריות.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, יצירתה המוזיקלית של שרה ווהן נטתה מעט יותר לכיוון הג'אז הפופולרי.
במהלך השנים קולה נעשה עמוק יותר ומעט גברי יותר.
במהלך כל הקריירה שלה ואפילו בזיקנתה, הייתה ווהן מטיילת ומופיעה בכל העולם.
ווהן הייתה נשואה שלוש פעמים:
בשנים 1946–1958 לג'ורג' טרידוול, נגן חצוצרה ומנהל להקת ה"דריפטרס".
בשנים (1958–1961) הייתה נשואה לקלייד אטקינס.
ווהן הייתה בזוגיות עם מרשל פישר והשניים גם עבדו יחד.
בשנת 1977 נפרדו אישית ומקצועית.
בעלה השלישי בשנים 1978–1981 היה נגן החצוצרה וויימון ריד, שהיה צעיר ממנה ב-16 שנים.
ווהן הייתה עקרה, ועל כן אימצה תינוקת, דברה לויס, בשנת 1961. דברה עבדה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 כשחקנית בשם הבמה פריס ווהן.
ווהן הייתה מעשנת כבדה ובשנת 1989 אובחנה כחולה במחלת סרטן הריאה.
שרה ווהן נפטרה בשנת 1990 בלוס אנג'לס מסרטן.
נטמנה בבית העלמין גלנדייל שבניו ג'רזי.
שרה (שרית) וינו-אלעד (נולדה ב-26 באוגוסט 1971 בבאר שבע) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
נולדה בשם חיה-שרה (שרית) וינוגרד.
החלה דרכה המקצועית בין השנים 1986–1989, בלהקת "צעירי תל אביב".
לאחר שירותה הצבאי, החלה ללמוד בבית הספר למשחק "בית צבי" וסיימה את לימודיה ב-1992. ההצגה "הבן של יעקוב", בבימויה זכתה ב-2009 בפרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
בשנים האחרונות היא מטפלת בשיטת הטיפול נשימה מעגלית.
השתתפה במחזמר "שיקגו" ב"בית צבי", בהצגות "מלך היהודים", "משרתם של שני אדונים", "זעקי ארץ אהובה", "האחיות רוזנצוויג" ו"תעלולן ספקן" בתיאטרון הבימה, "המורדים" בתיאטרון הקאמרי, "חלום ליל קיץ" ו"ים, יבשה, ים" בתיאטרון צוותא, "ארוחה עם חברים", "מה עושים עם ג'ני" ו"אבודים ביונקרס" בתיאטרון בית ליסין, והמחזה "גילי" מאת אורנה יקיר.
ב-2008 הופיעה בבימת הקאמרי במחזות הזמר "כנר על הגג" כגולדה ובמחזמר "סאלח שבתי" כפרידה בשיתוף עם תיאטרון שדרות.
השתתפה גם בתפקידים ראשיים בהצגות "משפחה חמה", "סוף טוב" ו"חברות הכי טובות" מאת ענת גוב, ובהצגה "האסיר בלב העיר" מאת ניל סיימון בתיאטרון הקאמרי.
ב-2012 שחקה בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין, בבימוי מוני מושונוב, בתיאטרון הקאמרי.
ב-2015 החלה להשתתף בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון באר שבע.
בקולנוע השתתפה ב"אלינור" של קרן ידעיה ב-1993, "מסוכנת" של שמי זרחין ב-1998 לצד משה איבגי וגילה אלמגור, "אור" של קרן ידעיה בשנת 2004 ו"נודל" של איילת מנחמי בשנת 2007. ב-2012 השתתפה, בתפקיד מיכאלה, בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק", ובסרט הקולנוע "רווקה פלוס".
בשנת 2013 השתתפה בסרט "בננות" בתפקיד שרת התרבות.
בשנת 2015 השתתפה בסרט "ציפורי חול".
בשנת 2018 השתתפה בסרט "היום שאחרי לכתי" בתפקיד סיוון ובסרט "שרוכים".
בשנת 2019 השתתפה בסרט "מריונטה".
בשנת 2023 השתתפה בסרט "נדל"ן: סיפור אהבה" בתפקיד אימו של אדם.
בשנת 2025 השתתפה בסרטה של דינה פרלשטיין "סודות בוערים".
בשנת 1989 השתתפה במסגרת להקת צעירי תל אביב בסדרת הטלוויזיה "החופש האחרון".
מאוחר יותר השתתפה בתוכנית ההמשך של "הקומדי סטור" "פרה פרה" כמשתתפת הנשית היחידה.
כמו כן, השתתפה בתוכנית ההומור "זהו זה!" לצד מוני מושונוב וגידי גוב.
בין השנים 2003-2000 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים" לצד רמי הויברגר וקרן מור בערוץ 2. הגישה והשתתפה לאחר מכן בתוכניות ומגזינים כמו "עושים חיים וטעים", "בעל בעל בית" ו"מת להיות".
ב-2005 השתתפה ב"פיני הגדול" בביפ וב-2007 השתתפה בסדרתה של עירית לינור, "משמורת".
ב-2008 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות" בערוץ הילדים, ב-2009 השתתפה במיני סדרה "תמיד אותו חלום".
בשנת 2011 השתתפה בסדרה "ילדי ראש הממשלה".
בשנת 2013 הופיעה בסדרה "המשרד".
ב-2015 השתתפה בסדרות "משפחה שולטת" ו"הקלמרים".
ב-2019 השתתפה בסדרה "רק להיום" של ניר ברגמן.
ב-2023 גילמה את מאירה בסדרה "איסט סייד" לצדו של יהודה לוי וכן שיחקה בסדרה "שישה אפסים".
ב-2024 שיחקה בסדרה "טיטו ורוחו" בתפקיד סמדר.
על תפקידה בסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית משנה בסדרת דרמה בשנת 2024.
בשנת 2025 השתתפה בסדרה "אור ראשון" בקשת 12. וינו-אלעד גילמה את דמותה של טלי חדד מאופקים, שורדת הטבח באופקים במתקפת הפתע של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023.
בשנת 1999 דיבבה את דמותה של טרק בסרט "טרזן".
בשנת 2000 קריינה בגרסה העברית של הקלטות "בייבי שייקספיר", ו"בייבי ואן גוך" בסדרת קלטות הילדים "בייבי איינשטיין".
ב-1999 התנסתה בשירה, כשהשתתפה באלבומו של ניר פרידמן "מסתובב בשכונה שלי".
בשנת 2001 זכתה לאהדה כזמרת כששרה, לצד חני פירסטנברג, בסדרה "הבורגנים" את השיר "דרכנו", (גרסת כיסוי לשיר של דני בסן), אשר היה ללהיט גדול.
כמו כן הוציאה סינגלים, ביניהם "מה שיהיה יהיה", "שוקי", "כשאתה בהיי" ו"כמו רוח".
לאחר שהד ארצי החליטו בשנת 2004 לוותר על הוצאת אלבומה, המשיכה את הקלטתו באופן עצמאי והוציאה סינגל חמישי, "כל הזמן".
וינו-אלעד היא פעילה בולטת נגד הכיבוש הישראלי.
בהקשר זה סירבה ב-2013 להופיע בהיכל התרבות באריאל כשחקנית בהצגה "חברות הכי טובות".
הנחתה שלוש פעמים את טקס יום השואה האלטרנטיבי בתיאטרון תמונע.
וינו-אלעד הייתה חברה במפלגת מרצ.
וינו-אלעד גרושה ואם לשתי בנות ומתגוררת ברמת גן.
לאחר שנים רבות שבהן הזדהתה כ"שרית", החלה להזדהות בשם "שרה".
בתה יהלי שיחקה בסדרה "ילדי בית העץ" בעונות 3–7.
שרה ויין קליס היא שחקנית ובמאית אמריקאית.
ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בתור ד"ר שרה טנקרדי בסדרה "נמלטים" (2005–2009; 2017) ברשת FOX, בתור לורי גריימס בסדרה "המתים המהלכים" (2010–2013) ברשת AMC.
היא גם כיכבה בתור קייטי באומן בסדרה "קולוני" (2016–2018) ברשת USA.
קליס נולדה בעיירה לה גראנג' , אילינוי שבארצות הברית..
בתם של ואלרי ויין ודייוויד א.
קלי, פרופסורים לאנגלית ומשפטים, בהתאמה, באוניברסיטת הוואי במנואה..
משפחתה מרקע נוצרי בעיקרה וממוצא גרמני וצ'כי; אם כי סבה מצד אמה, רוברט ויין (במקור: אקוס קליין) היה מהגר יהודי מהונגריה..
שם משפחתם היה במקור "Kallies"..
כתינוקת בת שנה, משפחתה עברה עמה להתגורר בהונולולו, בירת האי האמריקני, הוואי.
במהלך נעוריה, היא הביעה עניין במשחק באמצעות השתתפות בהצגות שונות בבית הספר התיכון פונאהו (אנ').
לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים, עברה ללמוד בדארטמות' קולג' שבניו המפשייר, כבוגרת תואר ראשון בדרמה לשנת 1999, שכלל גם לימודי נשים, והתמחות בתאולוגיה של העמים הילידים.
באותה עת, ובהתאם ללימודיה, נשארה בתחום התיאטרון.
היא המשיכה בלימודיה בקונסרבטוריון הלאומי לתיאטרון (אנ'), בדנוור, קולורדו; כבוגרת תואר שני באמנויות יפות לשנת 2002.
קליס עברה לניו יורק ב-2003 וקיבלה במהירות את תפקידה הראשון בטלוויזיה בתור קייט או'מאלי, כדמות אורחת בסדרה קצרת-הימים "Queens Supreme" של רשת CBS.
באותה שנה קיבלה תפקיד ראשי בתור הבלשית ג'יין פורטר (אנ') בסדרה בת השמונה פרקים "טרזן" ברשת The WB.
בשנים 2005–2009 שיחקה בסדרה דרמת-המתח הפופולרית "נמלטים" ברשת FOX האמריקנית, בתפקיד נשי מרכזי בתור ד"ר שרה טנקרדי.
עקב הריונה (במציאות) של קליס, נאלצה הפקת הסדרה להוריד את דמותה מהעלילה, אך בעקבות מחאת מעריצי וצופי הסדרה, היא הוחזרה לגלם את דמותה בעונתה הרביעית, בין השנים 2008–2009. היא השתתפה גם בעונתה החמישית, ששודרה ב-2017.
בשנים 2010–2013 היא שיחקה בסדרת המתח והפעולה הפוסט-אקפוליפטית המצליחה "המתים המהלכים" ברשת AMC האמריקנית; בדמותה של לורי גריימס (אנ'), אשתו של הדמות הראשית ריק גריימס, בגילומו של אנדרו לינקולן.
היא המשיכה לגלם תפקיד זה עד עונתה השלישית של הסדרה.
בשנת 2014 קליס שיחקה בסרט האסונות "בתוך הסופה", בתפקיד ראשי בתור אליסון סטון, מטאורולוגית שחוקרת את סופות הטורנדו.
היא זכתה לתשבחות על כך מטעם המבקרים.
ב-2015 שיחקה לצדו של ניקולס קייג' בסרט "נעלמים".
בשנת 2016 החל לשחקה בתפקיד ראשי בסדרת דרמת המדע-הבדיוני "קולוני" של רשת USA.
בסדרה שיחקה בתפקיד קייטי באומן, אשתו של ויל (ג'וש הולווי).
את תפקיד זה עשתה עד 5 ביולי 2018, לאחר תום שלוש עונות.
ב-2017 שיחקה בסרטו של ג'יאנקרלו אספוזיטו "המופע" לצד ג'וש דוהאמל.
כמו כן, שיחקה במיני-סדרת דרמת-מלחמה היסטורית "ארוכה הדרך הביתה", מבית ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, כשגילמה את לי-אן וולסקי אשתו של קצין צבא ארצות הברית, גארי ולסקי, אותו גילם השחקן מייקל קלי.
ב-2018 התארחה בסדרת הטלוויזיה הקנדית "לטרקני", בתפקיד אורח כאניטה דיק.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "מועצת האבות" ברשת NBC.
בשנת 2022 לוהקה לאחת הדמויות הראשיות בתור בירדי ניקולטי בסדרה "The Company You Keep" של רשת ABC האמריקנית, המבוססת על הסדרה הדרום-קוריאנית "My Fellow Citizens!" מ-2019. עונתה הראשונה של הסדרה בגרסתה האמריקנית עלתה לשידור ב-2023.
ב-2002 נישאה למדריך אמנויות הלחימה ג'וש ווינטרהאלט, אותו הכירה כסטודנטים בדארטמות'.
ב-23 בינואר 2007 דווח לתקשורת שהיא בהריון, כשמאוחר יותר נולדה להם בת משותפת בכורה, ביולי 2007. בנם השני, אותו אימצו, הוא יליד שנת 2013.
+שנהסרטתפקידהערות2006הנבואה השמימיתמרג'ורי2007Whisperרוקסן2008Bittersweetרובין2010Lullaby for Piג'וזפין2011Black Goldקייט סאמרספנים בהמוןפרנסיןForeverlandפראן2012Black Novemberקייט סאמרס2014בתוך הסופהאליסון סטון2015נעלמיםקריסטן2016The Other Side of the Doorמריה הווארד2017The ShowקרינהTBAValaraד"ר סטרבינסקי
+שנהכותרתהערות2018קולוני (אנ')פרק: "The Big Empty"2019Unspeakableפרק: "Compensation (1988–1993)"2020–2021הרופא הטוב3 פרקים2021Aftershock2 פרקים2022Family Lawפרק: "Family History"2023כבאי קליפורניה2 פרקיםפיירפליי ליין2 פרקים
שרה הרצוג (קיץ 1896 – ט"ו בטבת ה'תשל"ט, 14 בינואר 1979) הייתה ממייסדות תנועת "אמונה" ורעיית הרב הראשי לישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
שרה הרצוג נולדה בריגה שבלטביה, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
אביה, הרב שמואל יצחק הילמן, החל לכהן כרב בעיר ברזינו הסמוכה למינסק זמן קצר לאחר לידתה.
בשנת תרס"ח עברה עם משפחתה לגלאזגו שבסקוטלנד, שם החל אביה לכהן ברבנות.
בגלאזגו למדה בבית ספר יוקרתי שמלבדה היו בו רק שלושה יהודים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה בית אביה שימש כמרכז של פעילות ציבורית יהודית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נישאה לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, ששימש אז כרבה של בלפסט שבאירלנד.
לאחר שנה התמנה בעלה לרבה של דבלין ובשנת 1925 לרב הראשי של אירלנד.
בשנת 1933 עזבה הרבנית את משפחתה וטיפלה באביה בביתו במשך שישה שבועות.
לאחר פטירתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי לארץ ישראל, מונה הרב הרצוג תחתיו, והמשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1936.
במקביל לפעילותו של בעלה בנוגע להשגת אישורי עליה ("סרטיפיקטים"), הרבנית לקחה חלק פעיל במאבקים הציבוריים המתנהלים נגד הבריטיים, היא צעדה בראש ההפגנה נגד גזירות "הספר הלבן" יחד עם רחל ינאית ורעייתו של דב יוסף.
כשבעלה יצא לארצות הברית ודרום אפריקה להזעיק את מנהיגי העולם לפעולות הצלה של יהודי אירופה ולמען יהודי ארץ ישראל, הרבנית הצטרפה לבעלה ונפגשה עם נשים יהודיות מקומיות והצליחה להתרים אותן לארגוני צדקה וחסד כמו "חונן דל" ו-"עזר ליולדת".
הרבנית ייחסה חשיבות רבה לעצמאות האישה וכתבה על כך ביומנה:
"מקצוע, עצמאות כלכלית, השכלה רחבה – הן צורך השעה של האשה בישראל, ואין בהם כדי לסתור את "כבודה בת מלך פנימה" קידום האשה בימינו – הוא כורח המתחייב מן העובדה שאשה דתית היא מעורבת, מעורה ומשמיעה קולה.
חלילה מלחשוב שתפקידה מצטמצם בעקרת בית.
חלפו הימים בהם ישבה אשה בחיבוק ידיים והסתפקה בתפקידים היום- יומיים."
הירתמותה לעשייה הציבורית המאורגנת נעשתה מיד עם בואה ארצה.
היא פעלה להקמת ארגון נשי מזרחי בארץ ישראל ועמדה בראשו.
לאחר הקמת אמונה - תנועת האישה הדתית לאומית המאוחדת היא שימשה נשיאת התנועה מאז הקמתה בחול המועד סוכות ה'תש"ך (1959) ועד ליומה האחרון.
פטירת בעלה לא עצרה את רצף פעילותה, ובמיוחד למען הנשים.
מפעל חיים שלה היה בית החולים לחולי נפש "עזרת נשים" בירושלים, אשר בשנות האלפיים נושא את שמה, "בית חולים הרצוג".
בין השאר דאגה הרצוג לפתיחת מחלקה מיוחדת לטיפול בנפגעי סמים בשנת 1975.
בשנת 1975 הוענקו לה תוארי ד"ר לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית ומאוניברסיטת בר-אילן.
על תפיסתה הדתית כתבה: .
נהגה לערוך קידוש מדי בוקר שבת בביתה, גם לאחר פטירת בעלה.
לצד פעילותה הציבורית הרחיבה אופקיה בספרות, בתיאטרון ובמוזיקה.
נפטרה במוצאי שבת פרשת ויחי, ט"ו בטבת תשל"ט.
בניה הם חיים הרצוג שהיה נשיא מדינת ישראל ה-6, ויעקב הרצוג, שהיה מדינאי ושגריר ישראל בקנדה.
בנו של חיים הרצוג הוא יצחק הרצוג, נשיא מדינת ישראל ה-11. נבחרה כדמות המופת של הציונות הדתית לשנת ה'תשפ"ה, יחד עם בעלה הרב הרצוג.
שרה הסטרין-לרנר (1 במאי 1918 – 18 בנובמבר 2017) הייתה חוקרת ישראלית בתחום הפיזיולוגיה.
כלת פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת 1955.
הוריה, יוסף ומרים הסטרין, היו קשורים בפעילות הציונית של אזור מגוריהם.
בשנות ילדותה אירחו בביתם רבים מבכירי תנועת העבודה שעסקו בשליחות בצפון אמריקה, בהם רחל ינאית בן-צבי, זלמן שזר ויהודה אבן שמואל.
לאחר עלייתם לארץ ישראל, בשנת 1932, שימש אביה מזכיר המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית תחת ניהולו של ברל לוקר ומנהל המכון החקלאי.
אחיה, שלמה, שימש לימים פרופסור לביוכימיה ובשנת 1957 זכה בפרס ישראל למדעים מדויקים.
בארץ למדה הסטרין זואולוגיה ובלימודי הדוקטורט עסקה בפיזיולוגיה פתולוגית.
היא נמנתה בין ראשוני הסגל האקדמי של המחלקה לפיזיולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1961 יצאה לשנת שבתון ועבדה עם פרופסור הוקין ב-אוניברסיטת מדיסון במדינת ויסקונסין בארצות הברית.
מחקרה המשותף עם בנימין שפירא בנושא ספיגת גלוקוז זיכה אותם בפרס ישראל למדעי הרפואה לשנת 1955.
שרה וציף מגלות היא סדרת אנימציה לפעוטות בגילאי 1–4. הסדרה עוקבת אחרי שרה, ילדה ג'ינג'ית בת שש והחברה הטובה שלה ציף, ציפור צהובה מבוגרת מעט ממנה.
בכל פרק נפגשות שרה וציף עם נושא אחר בעולם סביבן וחוקרות אותו.
בארצות דוברות אנגלית מכונה הסדרה בשם lily & pepper.
אחרי שיתוף פעולה מוצלח בפרויקטים קטנים, החליטו בערוץ בייבי להזמין סדרת אנימציה שלמה מאיילת שרון.
התוצאה הייתה סדרה שעשתה שימוש בשיטות הפקה חדשניות, ושזכתה לאוהדים מכל הגילים.
הסדרה ניסתה להעביר חוויה לימודית, בתוך מסגרת עיצובית ששידרה נינוחות, רכות וחמימות.
הסדרה משודרת בכ-42 ארצות באמצעות ערוץ בייבי העולמי.
בסדרת הטלוויזיה שתי דמויות ראשיות:
ציף שהיא ציפור (לא ידוע גזע של ציפור אולי עגור חסידה או פלמינגו)
בכל פרק של הסדרה, פוגשות שרה וציף גיבורי משנה שקשורים לנושא הפרק.
בפרק כלב, הן פוגשות כלב.
יש גם גיבורים שמופיעים בגלל שיש להם תכונה שאותה הפרק חוקר, למשל תוכי ירוק בפרק שנקרא – ירוק, או פלמינגו בפרק שנקרא ורוד בפרק אדום הם פוגשים חיפושית אדומה ובפרק שמיים הם פוגשות ציפור
כל פרק מורכב משלוש סצנות עלילתיות, ושני מעברונים.
המעברונים הם קליפים שנועדו להרגיע ולעניין את התינוק בצורות הקשורות לנושא הפרק.
הסצנות הן סיפורים זעירים שמתארים פגישה של שרה וציף עם נושא הפרק.
בפרק מסוים יעסקו כל הסצנות באותו נושא, וכך יתנו ערך לימודי לפרק.
אין קונפליקט ואין עימותים, אלא כמעט רק חיוכים.
פעם אחת בפרק תתקל שרה בבעיה קטנה שתגרום לה להפסיק לחייך לכמה שניות [ היא נדקרת למשל בחוד של קיפוד או שקר לה ] אבל הבעיה תיפתר מיד, וזוג הגיבורות יחזרו לחייך זו אל זו חיוכים מלאי אושר.
בעונה הראשונה חמישה עשר פרקים:
יום הולדת – שרה וציף חוגגות יום הולדת עם אורחים רבים.
בחווה – שרה וציף מבקרות אצל דוד של שרה שעובד בחווה.
הן נפגשות עם חיות רבות מגוונות.
לילה טוב – שרה וציף הולכות לישון.
אדום – שרה וציף פוגשות חיפושית אדומה, ומתלבשות בבגדים אדומים .
עגול – שרה וציף פוגשות דברים עגולים ומגלות את השימוש שאפשר לעשות איתם.
ים – שרה וציף משחקות על החוף, וטובלות בים .
עצים – שרה וציף מגלות עצים .
הן מטפסות עליהם, בונות עליהן בית, ושותלות עץ .
חורף – הן חוות רוח חורפית, ולובשות בגדי חורף.
צהוב – שרה וציף פוגשות חפצים צהובים.