tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תהליך הפרטת בריטיש רייל הושלם ב-1997 וב-2002 נסגרה גם חברת ריילטרק, בין היתר משום בעיות תקציב שהובילו לבעיות תחזוקה לאורך תשתית המסילות ותאונת הרכבת בהטפילד שגרמה למותם של ארבעה נוסעים באוקטובר 2000 וגררה עניין תקשורתי סביב הכשלים של ריילטרק.
באוקטובר 2002 הוקמה חברת נטוורק רייל בתור חברה ממשלתית אשר לקחה את רוב תחומי האחריות של ריילטרק, זו נרכשה על ידי נטוורק רייל והפכה לחברת בת שלה בשם "חברת התשתיות נטוורק רייל".
נטוורק רייל הוקמה מתוך רצון למנוע כשלים בתשתיות הרכבת ולעקוב מקרוב אחר תקינותם, בנוסף היא משמשת גוף לתכנון וביצוע פרויקטים לאומיים בתשתיות בהתאם לתכנון לאומי אסטרטגי.
לצד נטוורק רייל פועלת מאז 1999 נשיונל רייל כמסגרת האמונה על קווי הנוסעים (אם כי כאמור הפעלת הקווים עצמה נמצאת בידי חברות מסחריות).
נטוורק רייל מחזיקה בבעלותה את כלל תחנות הרכבת בבריטניה, אך אינה מנהלת אותן בפועל, האחריות לניהול רוב התחנות נופלת על החברות הפרטיות המנהלות את קווי הרכבת האזורים השונים.
יוצאים מכלל זה הן 20 תחנות רכבת ברחבי בריטניה המופעלות באופן ישיר על ידי נטוורק רייל, עשר מהן במרכז לונדון ועשר נוספות פזורות בערים מרכזיות במדינה.
נטליה פלוסו (בספרדית: Natalia Peluso, נולדה ב-12 בינואר 1995) הידועה בשם נטי פלוסו, היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית ארגנטינאית.
באוקטובר 2017, הוציאה פלוסו באופן עצמאי מיני-אלבום הנקרא Esmeralda, המכיל את הסינגל "Corashe".
השיר עורר עניין רב בקרב מבקרי מוזיקה רבים ומגזיני מוזיקה עצמאיים כמו מונדו סונורו ורוקדלוקס.
בשנת 2019, הוציאה את ספר הביכורים שלה "Deja Que te Combata", אוסף של מחשבותיה, השתקפויותיה, סיפוריה ופרויקטים קודמים ועתידים.
באותה השנה, הוציאה פלוסו את הסינגל "Natikillah".
היא גם שיתפה פעולה עם חברת סמסונג אלקטרוניקה כחלק מהקמפיין "Somos Smart Girl" שלהם לצד האומניות בלנקה סוארס, סנדרה ברנדה וקרולינה מרין.
במאי 2021, יצאה פלוסו לסיבוב ההופעות הראשון שלה בספרד.
ב-3 ביולי 2021, הכריזה פלוסו על צאת סינגל "Mafiosa".
ב-22 באוקטובר, השתתפה פלוסו בסינגל "Pa' Mis Muchachas", של הזמרת כריסטינה אגילרה יחד עם בקי ג'י וניקי ניקול.
בנובמבר 2024, פלוסו זכתה בשלושה פרסים בטקס פרסי גראמי הלטיני: וידאו הפורמט הארוך הטוב ביותר על Grasa, השיר האלטרנטיבי הטוב ביותר על "El Día Que Perdí mi Juventud" ושיר הראפ/היפ-הופ הטוב ביותר על "Aprender a Amar".
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025אלבום הרוק או האלטרנטיבי הלטיני הטוב ביותרGrasaפרס גראמי הלטיני2024שיר הראפ/היפ הופ הטוב ביותר"Aprender a Amar"השיר האלטרנטיבי הטוב ביותר"El Día Que Perdí Mi Juventud"הקליפ הארוך הטוב ביותרGrasa (Album Long Form)2025הביצוע האורבני/אורבן פיוז'ן הטוב ביותר"De Maravisha" (טוקישה בהשתתפות נטי פלוסו)השיר האורבני הטוב ביותר"Xq Eres Así"
נטוורק רקורדס (לשעבר קול קאט רקורדס) הייתה חברת תקליטים עצמאית שנוסדה בברמינגהאם, אנגליה, בשנת 1988 על ידי ניל רושטון ודייב בארקר.
חברת התקליטים הוציאה תקליטים מסוג דטרויט טכנו בראשית ימיה בתור חברה עצמאית.
היא הייתה ידועה בזכות אוספי Bio Rhythm, כמו גם אוספים שכללו שירי האוס.
בחברת התקליטים הוחתמו שלל אמנים כדוגמת חואן אטקינס, MK ומודל 500. דרך נטוורק רקורדס הושקה Six6 (הידועה גם בשם 6x6), שנתמכה על ידי וירג'ין רקורדס בין השנים 1993–1996.
לאחר הפסקה ארוכה מהוצאת תקליטים, נטוורק חזרה להוציא מחדש את האלבום Innovator מ-1991 של דריק מאי בדצמבר 2019.
נטול קפאין הוא תהליך להסרת 97% לפחות של הקפאין מחומרים המכילים קפאין, כגון פולי קפה, פולי קקאו ועלי תה.
הקפאין הוא חומר טבעי המצוי ביותר מ-60 צמחים ותפקידו בצמח הוא לשתק חרקים המנסים לאכול ממנו.
הקפאין שייך למשפחת החומרים הממריצים והמשפיעים על מערכת העצבים.
בקפה יש לקפאין השפעה חזקה וישירה על הלב ומערכת העצבים, בעוד שבתה, הקפאין מצוי בצירוף עם טיאנין, תרכובת זו הקרויה טאין והיא משפיעה באופן קל יותר על מערכת העצבים, כלי הדם והלב.
סיבות לצריכת מוצרים נטולי קפאין
כעשרה אחוז מכלל צריכת הקפה העולמית היא של שתיית קפה נטול קפאין.
אוכלוסיות הצורכות מוצרים נטולי קפאין
נשים בהריון - כדי למנוע עליית הדופק של העובר וירידה במשקלו.
בעלי לחץ דם גבוה המוגבלים במספר כוסות הקפה הרגיל והמבקשים לשתות כוסות קפה נוספות ביום.
בשל הקפאין ישנם הסובלים במתן שתן לעיתים תכופות או דופק לב מואץ.
תה או קפה ללא קפאין יכולים לשמש כתחליף.
ישנה אוכלוסייה בקרב צרכני הקפה הסובלת מנדודי שינה לאחר שתיית קפה או תה המכיל קפאין.
תופעת לוואי שכיחה של שתיית קפה היא צרבת או ריפלוקס חומצי.
הוכח כי קפה נטול קפאין מקל על כך ומפחית משמעותית את הריפלוקס החומצי בהשוואה לקפה רגיל.
קפאין עלול להשפיע במנגנונים פרמקוקינטיים על תהליך קליטת החומרים של תרופות רבות, כמו תהליכי ספיגה, פיזור התרופה בגוף והפרשתה החוצה.
חלק מהתרופות בעייתיות בשילוב עם קפה עקב השפעת הקפאין על האנזים המפרק אותן בגוף – האנזים CYP1A2. כמו כן, קפה עלול להשפיע על מערכות גוף שונות כשהוא בשילוב עם תרופות בעלת השפעה דומה.
תרופות שנמצאו כבעייתיות בשילוב עם קפה או תה המכילים קפאין
אפדרין: משמש בין השאר כטיפול קצר טווח לתסמיני אסתמה ודלקת סמפונות כרונית.
הוא מהווה חומר ממריץ, ומאחר וקפאין הוא גם בעל השפעה ממריצה, נטילת קפה בשילוב עם אפדרין עלולה לגרום לעלייה בלחץ הדם ובקצב הלב.
נוגדי דיכאון מקבוצת מעכבי MAO: לאפקט הממריץ של קפאין עלולה להיות השפעה המגבירה את הפעילות הממריצה של תרופות פסיכיאטריות אלו.
פנוברביטל: הקפאין שהוא חומר ממריץ, עלול לפגוע ביעילות תרופה זו המשמשת להשראת שינה ומניעת פרכוסים.
אדנוזין: תרופה להפרעות בקצב הלב.
המבנה של מולקולות התרופה ושל מולקולת הקפאין דומה, והקפאין נקשר לקולטנים שאמורים לקלוט את החומר הפעיל בתרופה וחוסם את השפעתה.
אלנדרונט: ממשפחת הביספוספונטים מיועדת לטיפול בדלדול עצם (אוסטיאופורוזיס).
הקפה מפחית עד לשיעור של 60% את קצב ספיגת התרופה בגוף, מאחר שהוא חוסם קולטנים לוויטמין D בתאים בוני עצם, שהוא הכרחי לחילוף חומרים תקין של התרופה.
לנוטלים אלנדרונט מומלץ להימנע משתיית קפה עם קפאין לפחות שעתיים לפני נטילת התרופה.
תרופות שהשילוב איתן עלול לגרום להרעלת קפאין: אלה בעיקר תרופות אנטיביוטיות מסוימות, תרופות המכילות אסטרוגן, תרופה להורדת לחץ דם והפרעות בקצב הלב ורפמיל (אפואקור, איקפרס, ורקור, ורפבן), תרופות מקבוצת חוסמי תעלות הסידן, סימטידין (טגמט), לריפוי כיבים בקיבה ובתריסריון, התרופות דיפלוקן וטרבינאפין (למיסיל) נגד פטריות וכן התרופה דיסולפיראם המשמשת לגמילה מאלכוהוליזם.
קלוזפין: תרופה פסיכיאטרית שהקפאין מעכב את פירוק התרופה מה שעלול להעלות את רמות התרופה בדם והחמרה בתופעות לוואי.
פלובוקסמין (פבוקסיל): משמשת לטיפול בדיכאון וחרדה מקבוצת SSRI מפורקת על ידי האנזים CYP1A2. צריכת התרופה בשילוב עם קפאין גורמת לפגיעה בפירוק הקפאין ולתופעות אפשריות של הרעלת קפאין.
דיפירידאמול: התרופה משמשת כנוגד קרישה.
מאחר שהתרופה משמשת גם במסגרת בבדיקות אבחנתיות לבביות מסוימות, יש חוקרים שממליצים להימנע משתיית קפה לפחות 24 שעות לפני בדיקה הדורשת נטילה של דיפירידאמול.
ליתיום: הקפאין שבקפה משפיע על האצה בספיגת התרופה המשמשת לטיפול בהפרעות פסיכיאטריות.
שתיית קפה תחת טיפול בליתיום עשויה לפגוע ביעילות התרופה ולהוביל להחמרה בהפרעה הנפשית.
מדללי דם ונוגדי קרישה (אספירין, וורפארין, קומדין ופלביקס: מאחר שקפה משפיע על האטה בקרישיות הדם, צריכתו בכמויות גדולות עלולה להגביר את השפעתן ולהעלות את הסיכון לדימומים.
תרופות להרחבת סמפונות: קפאין פועל בהשפעתו הביולוגית בדומה לתרופות אלו.
כמו כן עלול גם להאט את קצב הפרשתן של חלק מהתרופות מהגוף, כמו תאופילין.
לכן מומלץ להימנע משתיית קפאין בשילוב עם מרחיבי סמפונות ובעיקר תאופילין – כששילוב בין השניים עלול להוביל לעלייה ברמות התרופה בדם ועלייה בסיכון לתופעות לוואי וסיבוכים.
תרופות לטיפול בסוכרת: מאחר שקפאין מעלה את רמות הסוכר בדם, הוא עלול להתערב בהשפעות של תרופות לטיפול בסוכרת – שנדרשות כדי להפחית את רמות הסוכר בדם, וכך לפגוע ביעילותן.
השיטה של לודוויג רוזליוס ובה משתמשים בחומר בנזן להמסת הקפאין שבפולי הקפה.
השיטה הומצאה בשנת 1906 ואינה בשימוש כיום בשל החשש שחומר ההמסה מסרטן.
השיטה הנפוצה ביותר היא בהמסת הקפאין שבפולים ב-מתילן כלוריד או אתיל אצטט, שטיפת פולי הקפה במים ואידוי.
חוזרים על הפעולה מספר פעמים וכך מוציאים 96 אחוז קפאין מהפולים.
השיטה של קורט זוסל לפיה ניתן להסיר את הקפאין מפולי הקפה בעזרת פחמן דו-חמצני כשהוא במצב צבירה בין גז לנוזל.
בשיטה זו מגיעים להוצאת הקפאין מפולי הקפה בשיעור 96–98 אחוז וגם הטעם והריח נשמרים טוב יותר מהשיטות אחרות.
חסרון שיטה זו שמוסרות בה גם תרכובות בקפה המועילות לבריאות.
"מים שווייצרים" ובה הפרדת הקפאין מפולי הקפה נעשית על-ידי שימוש במים ומסנן פחמן פעיל וללא ממיסים כימיים.
תהליך זה עוגן בפטנט ופותח בשווייץ בשנות ה-30 של המאה ה-20. לאחר קטיף, הפולים מושרים במים חמים, מה שמאפשר להם להתנפח, לפתוח את הנקבוביות ולשחרר את הקפאין.
לאחר מכן המים עוברים סינון שלוכד את הקפאין.
את הפולים מחזירים למים ללא הקפאין אך עשירים בטעם והם יספחו חזרה אל פולי הקפה.
חוזרים על פעולה זו מספר פעמים עד שמוודאים שכמות הקפאין שנותרה בפולי הקפה היא מזערית.
בתהליך זה נשמר טעמו הטבעי של הקפה, מורחקים 99 אחוז מהקפאין שבו וגם שיטה זו ידידותית לסביבה.
נעשו ניסיונות לשימוש בהנדסה גנטית לפיתוח פולי קפה עם כמות מופחתת של קפאין.
מכון מחקר אגרונומי (IAC) בברזיל דיווח בשנת 2023 על התקדמות בשלב של פיתוח זן של קפה ערביקה ללא קפאין, מה שיוזיל את עלות יצורו של קפה נטול קפאין וימנע שימוש בתהליכים כימיים.
בניסיונות הפיתוח מכליאים זני קפה בעלי כמות קפאין נמוכה ומשנים את ההרכב הגנטי .
השיטה של וויהונג בעל בית הקלייה BlendIn Coffee Club ביוסטון ארצות הברית.
לפי שיטה זו הוא משרה את עיסת גרגרי הקפה מסוג לוס נוגאלס בתמיסת קנה סוכר מותסס.
תה ללא קפאין מופק מחליטת צמחים שאינם מכילים קפאין.החליטות עשויות מעשבי תיבול, פירות, תבלינים ופרחים, כמו קמומיל, מנטה, ג'ינג'ר, רויבוש, עשב לימון, היביסקוס, מליסה.
תה שחור, תה ירוק, תה לבן ותה אולוג קיימים גם כנטולי קפאין והם מכילים כמות מועטה של קפאין.הסרת הקפאין נעשית על-ידי השריית העלים בממס כימי - אתיל אצטט או שימוש בפחמן דו-חמצני נוזלי.
הפעולה דורשת שימוש בטמפרטורות גבוהות ובלחץ.
תכולת הקפאין לאחר הפעולה היא 2.5%.
בשנת 2018 פורסם כי התגלה זן של תה בר הגדל בסין, במחוז פוג'יאן, שאינו מכיל קפאין.
חשש מחומר שטיפת הפולים מתילן כלוריד שיש הרואים בו מסוכן.
חומר זה משמש להסרת צבע, ניקוי והסרת שומנים.
בשנת 2024 הוגשה עתירה נגד מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לאסור את השימוש במתילן כלוריד לנטילת הקפאין, בשל החשד שהוא מסרטן.
מחקרים הראו כי שתיית קפה נטול קפאין יוצרת עלייה משמעותית ברמות חומצות השומן בדם המאיצות היווצרות של כולסטרול רע שעלול לגרום לטרשת עורקים.קפה נטול קפאין מופק לעיתים קרובות מפולי רובוסטה, במקום פולי קפה הערביקה הפופולריים יותר, בשל טעמם המעודן.
לפולי הרובוסטה יש באופן טבעי תכולת שומן גבוהה יותר מאשר לערביקה.
במבחני כושר גופני הוכח כי ביצועים של מי ששתה קפה עם קפאין עלו על ביצועי שותה קפה נטול קפאין.
הקפאין מעורר הפרשת אנדורפינים שמפחיתים כאב ומשפר ביצועים בספורט.
מחקר שנערך בשווייץ, מצא כי לשתיית קפה נטול קפאין יש השפעה דומה על לחץ הדם, כמו שתיית קפה עם קפאין.
לכן הסיקו החוקרים כי הקפאין הוא לא גורם להגדלת לחץ הדם, כמו שרבים סוברים.
כמובן שנתון זה תלוי בכמות כוסות הקפה שצורך אדם ביום.
באופן עקרוני, קפאין עשוי לגרום להתרחבות העורקים ללב ולהגברת זרם הדם ובכך לגרום ללחץ דם גבוה, אך נתון זה נכון בעיקר בטווח המיידי.
שתייה ממושכת של 2–3 כוסות קפאין ביום, לדעת החוקרים, אינה גורמת לנזק משמעותי בלחץ הדם או בבריאות
התקן בישראל דורש תכולת קפאין בקפה נטול קפאין עד 0.1% מהמשקל.
לא קיימת דרישה לסימון על אריזות הקפה, כולל נטול הקפאין, מהי תכולת הקפאין בקפה.
התקן בארצות הברית הוא של הסרת 97% לפחות מהקפאין של פולי הקפה.
התקן באיחוד האירופאי, הכולל 27 מדינות, דורש 99.9% של הסרת הקפאין.
יצרני הקפה נטול הקפאין עורכים בדיקות במעבדות כימיות לניטור תכולת הקפאין הקבוע בתקן.
ישנן שיטות לבדיקה והן שימוש בכרומטוגרפיה נוזלית (HPLC), וישנה שיטה זולה יותר, מהירה, מדויקת וקלה לשימוש והיא ספקטרוסקופיה (NIR) קרובה לאינפרא-אדום.
חברת מחקרי שוק העריכה בשנת 2024 כי השוק העולמי לצריכת קפה נטול קפאין יצמח מ-19.5 מיליארד דולר בשנת 2022, ל-28.9 מיליארד דולר עד שנת 2030.
נדמפלילה נטומבו ננדי-נדאיטווה היא פוליטיקאית נמיבית, המכהנת כנשיאת נמיביה.
הנשיאה החמישית של נמיביה והאישה הראשונה שמחזיקה בתפקיד זה.
ננדי-נדאיטווה שימשה כסגנית ראש ממשלת נמיביה מ-2015 עד 2024, שרה ליחסים בינלאומיים מדצמבר 2012 עד 2015, ושרה להגנת הסביבה ותיירות ממרץ 2010 עד דצמבר 2012.
נטומבו ננדי נולדה לג'וסטינה נקוטו שאדוקה-נאנדי ופטרוס ננדי בדרום מערב אפריקה, באזור אושנה בנמיביה.
היא תשיעית מתוך 13 ילדים.
ננדי-נדאיטווה עברה לזמביה ב-1973 והצטרפה לחברי SWAPO .
היא עבדה במטה SWAPO בלוסקה מ-1973 עד 1975 ולמדה בבית הספר הגבוה לנין קומסומול בברית המועצות מ-1975 עד 1976. היא קבלה תעודה מתנועת הנוער הקומוניסטית.
בשנת 1987 היא קיבלה תואר שני במנהל ציבורי וניהול מהמכללה הטכנולוגית של גלאזגו , ובשנת 1988 קיבלה תעודה נוספת ביחסים בינלאומיים, מאוניברסיטת קיל, גם היא בבריטניה.
בשנת 1989 קיבלה ננדי-נדאיטווה תואר שני בדיפלומטיה, גם הוא מאוניברסיטת קיל.
ננדי-נדאיטווה הפכה לסגנית נציגת SWAPO בזמביה מ-1976 עד 1978 ולנציגה הראשית בזמביה מ-1978 עד 1980. מ-1980 עד 1986, היא הייתה הנציגה הראשית של SWAPO במזרח אפריקה, שמושבה בדאר א-סלאם.
היא הייתה חברה בוועד המרכזי של SWAPO מ-1976 עד 1986 ונשיאת ארגון הנשים הלאומי של נמיביה (NANAWO) מ-1991 עד 1994.
היא חברה באספה הלאומית של נמיביה מאז 1990. היא הייתה סגנית השרה ליחסים בינלאומיים ולשיתוף פעולה בין השנים 1990 ל-1996 ומונתה ב-1996 לממונה על ענייני נשים בלשכת הנשיא, שם כיהנה עד שנת 2000. בשנת 2000 מונתה לשרה לענייני נשים ושלום הילד .
מ-2005 עד 2010, היא הייתה שרת המידע והתקשורת בממשלת נמיביה .
לאחר מכן כיהנה כשרה להגנת הסביבה והתיירות עד לשינוי גדול שהיה בממשלת נמיביה בדצמבר 2012, במסגרתו מונתה לשרת החוץ .
תחת הנשיא האגה גיינגוב, ננדי-נדאיטווה מונתה לסגנית ראש הממשלה במרץ 2015, בעודה מכהנת במקביל כשרה ליחסים בינלאומיים.
ננדי-נדאיטווה כיהנה בוועד המרכזי של SWAPO ובפוליטביורו.
היא גם מזכירת המפלגה להסברה ולגיוס וככזו, היא אחת הדוברות המרכזיות של SWAPO.
במרץ 2023, הנשיא גיינגוב מינה את נטומבו ננדי-נדיטווה כמועמדת של SWAPO לנשיאות בבחירות בנמיביה ב-2024 .
לאחר מותו של ג'ינגוב בפברואר 2024, ננדי-נדאיטווה מונתה לסגן הנשיא במקום ננגולו מבומבה שהפך לנשיא.
ב-3בדצמבר 2024, היא הוכרזה רשמית כנשיאה הנבחרת של נמיביה.
ננדי-נדאיטווה קיבלה 683,560 קולות (58.7%), והפכה לאישה הראשונה שזכתה בבחירות לנשיאות נמיביה.
היא נשואה לאפפראס דנגה נדאיטווה , ראש כוחות ההגנה של נמיביה לשעבר.
נטיג אלייב (באזרית: Natiq Əliyev; 23 בנובמבר 1947 – 9 ביוני 2017) היה פוליטיקאי אזרי.
אלייב נולד ב-23 בנובמבר 1947 בבאקו, אזרבייג'ן.
הוא סיים את בית הספר התיכון בשנת 1965. בשנת 1970 סיים את לימודיו באקדמיית הנפט הממלכתית של אזרבייג'ן.
בשנת 1984, מונה אלייב למורה הראשי של המחלקה בהנהלת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של אזרבייג'ן.
בשנים 1989–1991 עבד כמנהל המחלקה לעניינים כלכליים–חברתיים.
בשנת 1993, הוא מונה ליושב ראש הדירקטוריון ולנשיא חברת הנפט הממלכתית של אזרבייג'ן על ידי הנשיא היידר אלייב.
הוא סיים את תפקידו ב-6 בדצמבר 2004, אז מונה לשר התעשייה והאנרגיה של אזרבייג'ן.
אלייב נפטר ב-9 ביוני 2017, בבית החולים פלורנס נייטינגייל באיסטנבול ממחלת לב לאחר שסבל מהתקף לב שבוע קודם לכן בבאקו.
בית נטולי (באיטלקית: Natoli) היא שושלת עתיקה שמקורה בסיציליה מאז המאה ה-12, בתקופת השלטון הנורמני בסיציליה.
לאורך הדורות, בני המשפחה מילאו תפקידים מרכזיים בפוליטיקה, בכלכלה ובדיפלומטיה באירופה, והקימו קשרים אסטרטגיים עם האצולה הצרפתית, האצולה האמריקאית, האצולה הנורווגית וכן עם קריית הוותיקן.
משפחת נטולי מקורה ב, בתקופת הכיבוש הנורמני של סיציליה.
בתחילה הייתה המשפחה אצילה והשתלבה במנגנון המלוכה של ממלכת סיציליה, שם מילאה תפקידים מרכזיים בממשל ובצבא.
במהלך המאה ה-17 הרחיבה המשפחה את השפעתה עם קבלת התואר נסיך ספרלינגה, שהוענק על ידי פליפה הרביעי, מלך ספרד.
לאורך הדורות החזיקה המשפחה בתארים ובנכסים רבים, כולל מרקיז סן ג'ובאני, דוכס ארקיראפי, ו-ברון סנט'אנדראה.
שושלת נטולי מקושרת לאורך ההיסטוריה למשפחות אצולה ושושלות בין-לאומיות רבות, בעיקר באמצעות נישואים ובריתות אסטרטגיות, כגון:
Du Pont – אחת השושלות הכלכליות והפיננסיות החזקות בארצות הברית
Biotti Natoli – ענף משפחתי רב השפעה של המשפחה
de Nanteuil – משפחות מלוכה ואצולה אירופיות, כולל האריסטוקרטיה הצרפתית, הנורווגית והוותיקנית
בריתות אלו חיזקו את מעמד המשפחה והשפעתה בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה והדיפלומטיה, והבטיחו לה רשת קשרים רחבה והמשכיות של כוח והשפעה לאורך הדורות.
שושלת נטולי מפעילה את השפעתה בעיקר באמצעות אסטרטגיית כוח רך (soft power), המאפשרת השפעה דיסקרטית וללא חשיפה ציבורית ישירה.
עושר ונכסים עצומים שנצברו לאורך מאות שנים.
קשרים פוליטיים ודיפלומטיים דיסקרטיים עם מנהיגים ובעלי השפעה ברחבי העולם.
חינוך מוקפד ומעמיק לצאצאי המשפחה, המכשיר אותם להשתלבות במוסדות כוח והשפעה עתידיים.
מסורות סודיות הנמסרות מדור לדור לבנים הבכורים, ומתקיימות למעלה מ-800 שנה, לשימור המורשת והשליטה המשפחתית.
שושלת נטולי נחשבת לאחת השושלות הסגורות והמסתוריות ביותר בעולם האצולה.
היא פועלת על פי עקרונות של פרופיל נמוך, ענווה והשפעה אסטרטגית, כך שהכוח שלה, אף שאינו גלוי לציבור, משפיע על החלטות במעלה הפירמידה דרך ערוצים דיפלומטיים ופיננסיים.
קשריהם עם הדרגים הגבוהים ביותר של האריסטוקרטיה העולמית, לצד שיטות חינוך מוקפדות ומבנים פנימיים סגורים, איפשרו לשושלת נטולי למלא תפקיד מרכזי ובעל השפעה בנושאים בינלאומיים.
למרות אי-הנראות האסטרטגית, המשפחה ממשיכה להיות פעילה בזירה הפוליטית, הכלכלית ובהשפעה על מדיניות גלובלית.
נטילת ידיים היא מצווה מדרבנן, על פיה יש לרחוץ את הידיים קודם או אחר עשיית דברים שונים.
נטילת ידיים היא מצווה מדרבנן, ומקורות רבים במשנה ובתלמוד עוסקים בה ומפרטים את דיניה.
בסדר טהרות מוקדשת מסכת שלמה לנושא טומאת ידיים וטהרתם.
הטעם לחיוב הנטילה מורכב בדרך כלל מהצורך לשמור על כבודם של דברים שבקדושה, מטעמים מערכתיים של הלכות טומאת ידיים ומטעמים נוספים.
ניקיון וכבוד בעשיית דברים שבקדושה
אחד מכלי המקדש והמשכן הוא הכיור - מתקן מים המיועד לרחצת ידיהם ורגליהם של הכהנים לפני העבודה במקדש: ממצוות הכיור למדו חז"ל שלקראת עשיית דברים שבקדושה יש לנקות ולטהר את הידיים.
כך דרשו את הפסוק :
גם את נטילת הידיים בבוקר פירשו הראשונים באופן המתאים לגישה פרשנית זו: הרשב"א פירש שנטילת הידיים בבוקר נועדה לקדש את בריאתו מחדש, והרא"ש פירש שהנטילה בבוקר היא חלק מההכנות לתפילת שחרית.
מהתורה טומאה חלה על גוף שלם ולא על חלקים ממנו.
עם זאת, חכמים תיקנו טומאה לידיים כשלעצמם, שייחשבו כמו שני לטומאה, .
המטרה של התקנה היא שהכהנים לא יגעו בתרומה בידיהם המלוכלכות ובכך יבזו אותה.
בשביל לשמור על התרומה מבזיון תיקנו חכמים שהכהנים יצטרכו ליטול ידיים לפני אכילת תרומה.
על גבי זה הוסיפו חכמים ותיקנו שגם ישראל שאוכל חולין צריך ליטול ידיים לפני אכילת לחם.
תקנה זו מבוססת על החשש שמא חובת הנטילה על כהנים לא תצליח להחזיק מעמד בלי שהנטילה תהפוך לנורמה בכלל הציבור.
על כך נאמר בתלמוד שנטילת ידיים לאכילת לחם חולין היא משום סרך תרומה.
גם תקנת הנטילה לפני אכילת דבר שטיבולו במשקה נועדה לשמור על המאכלים טהורים מטומאת ידיים.
מנגד, בנטילות אחרות כגון נטילת ידיים שחרית ומים אחרונים - טעם זה לא רלוונטי.
למצוות נטילת ידיים טעמים נוספים ופרטיקולרים.
הסכנה של מלח סדומית היא אחד מהטעמים לנטילת מים אחרונים.
בנוסף, בנטילת ידיים שחרית ובמים אחרונים יש סוברים שהנטילה נועדה להעביר מהידים רוח רעה השורה עליהם לאחר השינה או האכילה.
יש הטוענים כי מקור הפרקטיקה של נטילת הידיים לפני הסעודה הוא בכללי הנימוס של הסעודה על פי סגנונה של התרבות ההלניסטית: נטילת ידיים לפני האוכל, כחלק מההגיינה, הפרדת הטעמים והטהרה שלפני ניסוך היין לאלים שהיה נהוג לפני הארוחה.
המונח 'נטילת ידיים' נזכר לראשונה בתוספתא.
מקור הביטוי בנוהג הקדום של נתינת מים לידי הזולת: 'נותנים לידיים' מול 'נוטלים לידיים'.
כלומר, המשרתים נותנים את המים על ידיהם של אלו הנוטלים את המים.
שמו המקובל של הכלי שבאמצעותו מבצעים את נטילת הידיים הוא נַטְלָה.
מקור שם זה הוא בתלמוד הבבלי.
במקום אחר נקרא גם אנטל.
הלכות נטילת ידיים היו יעד קלאסי לזלזול ולניגוח מצד גורמים אנטי-פרושים.
המצווה נתפסה בעיניהם כדקדוק קטנוני וכהמצאה של חז"ל.
בספר הבשורה על-פי מתי מתואר ויכוח של "הַסּוֹפְרִים וְהַפְּרוּשִׁים" עם ישו בנוגע למצוות נטילת ידיים לסעודה.
לפי ישו, אין משמעות לנטילת הידיים לסעודה, כי מה שחשוב הוא מה שיוצא מהפה ולא מה נכנס אליו: .
חז"ל היו ערים לזלזול בנטילת ידיים, ודווקא משום כך פעלו לבצר את מעמדה של המצווה.
במשנה מסופר על כך שעקביא בן מהללאל נודה בעקבות מחלוקת חריפה עם חכמים.
רבי יהודה חולק על אמיתותו של סיפור זה, ומציע לו גרסה אחרת:
הפקפוקים על מצוות נטילת ידיים גיבשו סביבה מאבק סמלי על עקרון אמונת חכמים ועל הדקדוק בפרטי המצוות.
במסכת שבת בתלמוד הבבלי מוזכר הזלזול בנטילת ידיים כאחד מהדברים שמביאים את האדם לידי עניות.
במסכת סוטה אף נקבע כי .
במסכת עירובין מסופר שבתקופת מאסרו של רבי עקיבא הוא כמעט מסר את נפשו עבור קיום המצווה:
בתלמוד, מובא שחז"ל תיקנו ליטול ידיים קודם אכילת לחם משום "סרך תרומה" וכדי לכבד ולקדש את ברכת המוציא ואת הסעודה.
נהוג ליטול את הידיים כך ששופכים מכלי את המים פעמיים ברציפות על יד ימין ולאחר מכן על יד שמאל.
בתלמוד מבואר שאדם האוכל דבר שטיבולו במשקה, כלומר מאכל רטוב מאחד משבעה משקים - צריך ליטול ידיים לפני כן.
דין זה נפסק להלכה על פי הרבה ראשונים וכן בשולחן ערוך.
אמנם, יש ראשונים הסוברים שדין זה רלוונטי רק למציאות בה נוהגים להתעסק בטהרות, אך כיום אין צורך ליטול ידיים עבור אכילת דבר שטיבולו במשקה, וכך נוהגים רבים.
יש מקומות בתלמוד מהם משמע שיש צורך בנטילת יד אחת לפני שתייה.
ואכן הרשב"א והר"ן פסקו שיש ליטול יד אחת לפני שתייה, שמא תיגע ידו במשקה ותטמא אותו.
לעומת זאת כתבו רבנו יונה ורבנו ירוחם שאין צורך ליטול יד אחת לפני שתייה, והמקורות עוסקים במציאות של אנשים המקפידים על אכילה בטהרה או במצבים של שתיית יין כחלק מסעודה.
בתלמוד מובאת מחלוקת אמוראים לגבי מי שנוהג ליטול ידיים לפני אכילת פירות (שאינם רטובים): לפי רבי אושעיא ורבא אין בכך חובה ולא מצווה, אלא מנהג רשות להתנהג בנקיות.
אמנם, לפי רב נחמן .
המחלוקת המשיכה גם בין הראשונים, כאשר הרמב"ם פסק כרב נחמן והסמ"ג פסק כרבא.
להלכה פסק השולחן ערוך כרב נחמן, שנטילת ידיים לפירות היא התנהגות מגונה שמבטאת גסות רוח, כיוון שהאדם מראה שהוא כביכול מדקדק במצוות אפילו בדברים שאין בהם צורך.
בסיום הסעודה, יש לשטוף את הידיים במים אחרונים, כדי להתנקות ולכבד את ברכת המזון וכדי להיזהר ממלח סדומית.
קיימת מחלוקת האם חובת מים אחרונים חלה גם בימינו: יש סוברים שכיוון שלא רגילים להשתמש כיום במלח סדומית, ובנוסף בדרך כלל הידיים נשארות נקיות לאחר הארוחה, אין חובת נטילה.
מאידך, המצדדים בקיום חובת הנטילה סוברים שגם כיום ישנם מלחים שונים שנמצאים באוכל וגם כיום לעיתים הידיים מתלכלכות.
על דרך כלל, יהודים יוצאי אשכנז לא נהגו ליטול את ידיהם ויוצאי ספרד ועדות המזרח נהגו בנטילת מים אחרונים.
בבית יוסף מביא באריכות את דברי ספר הזוהר כי סיבת תקנת הנטילה בבוקר, משום שבשעה שאדם ישן שורה עליו רוח רעה, ובבוקר כשניעור היא מסתלקת מגופו ונשארת רק על ידיו, ועל ידי הנטילה, מסתלקת הרוח רעה מהם.
לדעת רש"י כך גם כוונת התלמוד במסכת ברכות, שמביא כי אין לגעת קודם נטילה בנקבי הגוף:
בראשונים כתבו טעמים נוספים לתקנה זו:
לדעת הרא"ש הואיל והידיים 'עסקניות הן' קרוב לוודאי שבמשך השינה הן נדעו במקומות המכוסים שבגוף, וכדי לטהרן קודם התפילה, תיקנו חז"ל ליטול אותם ולברך על כך.
לדעת הרשב"א סיבת התקנה היא משום שבבוקר נעשים כברייה חדשה, ויש להתקדש ככהן המתקדש לפני עבודתו מהכיור.
מקור הנוהג של רחיצת ידי הכהנים לפני עבודת הקודש, שהתגלגלה לנטילת ידיים לפני העלייה לדוכן לברך את הקהל, הוא מהשימוש בכיור במשכן ובמקדש, שבו רחצו הכהנים את ידיהם לפני עבודת הקודש:
יש חיוב ליטול ידיים לפני תפילה.
המקור לחיוב רחיצת ידיים לפני התפילה (ובמקרה זה, לאו דווקא הכהנים) הוא במטאפורה של "נקיון כפיים": היות שידיים שעשו מעשה רע הן לכאורה, על פי המטאפורה התנ"כית הקדומה מלאות דם, ומכיוון שתפילה לאלוהים כוללת נשיאת כפיים כלפי השמיים, כמובא בתנ"ך על שלמה שפרש את כפיו בתפילה לאלוהים.
הרי שתפילות הנישאות מידיים שאינן טהורות אינן מתקבלות.
אי נטילת ידיים יכולה לגרום לשכחה.
בנוגע לאדם הנוטל ידיו לאחר עשיית צרכים וברצונו ליטול ידיים גם לשם אכילת פת, נחלקו הדעות בקביעת סדר הנטילה.
על אדם כזה לברך שתי ברכות במקביל: ברכת אשר יצר וברכת "על נטילת ידיים".
דעה ראשונה אומרת שעליו לשטוף את ידיו (שטיפה כשרה ל"אשר יצר" אך אינה כשרה לנטילת ידיים לסעודה) לברך "אשר יצר", ליטול ידיים שנית, לברך "על נטילת ידיים", לברך "המוציא" ולאכול מן הפת.
דעה שנייה אומרת שעליו ליטול ידיים פעם אחת, לברך לפני הניגוב "על נטילת ידיים", לאחר הניגוב יברך "אשר יצר", יברך "המוציא" ויאכל מהפת (ערוך השולחן, קסה, ב) - בדרך זו הורו פוסקים רבים לנהוג באדם שהתפנה ל"גדולים" באמצע הסעודה ורוצה לחזור ולאכול מעל כביצה לחם.
מקרים נוספים בהם יש ליטול ידיים משום נקיות או משום רוח רעה:
לאחר נגיעה במקום מוצנע בגוף או נגיעה בנעליים.
לאחר כניסה לבית קברות, או לאחר השתתפות בלוויה.
מידת החיוב לטרוח בהשגת המים
לדעת הרי"ף והרמב"ם יש לטרוח ולהשיג מים כאשר המים נמצאים עד מרחק מיל לכיוון שאינו עתיד לצעוד אליו, ועד שיעור פרסה לכיוון שדעתו לצעוד אליו.
לדעת הריא"ז יש לחזר אחרי המים גם אם על ידי כך יתאחר ויפסיד את זמן התפילה.
במידה והמים רחוקים יותר ינקה ידיו בלא מים בכל דרך אפשרית.
לעומתם, התוספות והרא"ש סוברים שאין חובה לחזר אחרי מים דווקא לשם הנטילה שלפני התפילה, ואם המים אינם מצויים ינקה את ידיו בכל דבר שמנקה.
השולחן ערוך הכריע שיש לחזר אחרי המים, אך רק אין חשש שיפסיד את זמן התפילה.
ברכה על נטילת ידיים לפני תפילה
לדעת הרמב"ם יש לברך "אשר קדשנו במצוותיו וציונו על נטילת ידיים" הן כשנוטל את ידיו לפני קריאת שמע והן כשנוטל לפני תפילת העמידה, והדבר נכון גם לגבי תפילת מנחה ותפילת ערבית.
לדעת הרא"ש יש לברך ברכה זו לפני שנוטל ידיו לתפילות שחרית מנחה וערבית.
כאשר מנקה ידיו ב עליו, לדעת הרא"ש, לברך: "אשר קדשנו במצוותיו וציונו על נקיות ידיים".
לעומת זאת, לדעת הרשב"א אין מברכים "על נטילת ידיים" אלא לפני אכילה ולפני תפילת שחרית בלבד, וזאת לא מהטעם של נקיות לפני התפילה, אלא משום ש"בשחר אנו נעשים כבריה חדשה "חדשים לבקרים רבה אמונתך", וכמו שבא להם ז"ל במדרש, וצריכין אנו להודות לו יתברך על שבראנו לכבודו לשרתו ולברך בשמו.
ועל דבר זה תקנו בשחר כל אותן ברכות שאנו מברכין בכל בוקר ובוקר.
ולפיכך אנו צריכין להתקדש בקדושתו וליטול ידינו מן הכלי ככהן שמקדש ידיו מן הכיור קודם עבודתו".
השולחן ערוך מכריע שיש ליטול בברכה רק לפני תפילת שחרית, ואילו לפני מנחה וערבית יטול ידיו במים ללא ברכה.
כשמנקה ידיו לפני תפילת שחרית בכל מידי דמנקה יברך "על נקיות ידיים", כדעת הרא"ש.
לפי האמור בספר מעשה רב מנהג הגר"א היה לברך על הנטילה לפני כל תפילה.
על פי ההלכה, נטילת הידיים לסעודה צריכה להיות מכלי.
הכלי ממנו נוטלים ידיים אינו חייב להיות מיועד לכך, אך בפועל נהוג להשתמש בנטלה המיועדת לנטילת ידיים.
את הצורך בכלי הסביר בה"ג בכך שחכמים רצו לדמות את תקנת הנטילה למצוות אחרות מהתורה, כמו מי חטאת או קידוש ידיים ורגליים, שנדרש כלי כדי לקיים אותן.
הנטלה יכולה להיות מכל חומר שהוא.
היא צריכה להיות בנפח של רביעית או יותר.
אם יש בה נקב רחב בגודל של "כונס משקה" - היא פסולה לנטילה.
במים אחרונים ובנטילת ידיים שחרית החובה היא לרחוץ ידיים במים, אך אין חובה ליטול דווקא מכלי.
גם בטבילת ידיים אין צורך בכלי.
בנטילת ידיים לסעודה חובה שהמים יינתנו על הידיים מכוח גברא, היינו מכוחו של אדם, ולא די בשטיפת הידיים במים הזורמים מאליהם.
את הצורך בכוח גברא הסביר בהגהות מיימוניות בכך שחכמים רצו לדמות את מצוות נטילת הידיים למצוות מי חטאת.
ניתן לקיים את הדרישה של כוח גברא גם על ידי פתיחה וסגירה של פקק או ברז (בתנאי שהנטילה היא מכלי).
ניתן ליטול ידיים גם מאנשים טמאים כמו גוי או נדה.
כמו כן ניתן ליטול ידיים מחסרי דעת כמו חרש, שוטה וקטן, ונחלקו הפוסקים אם ניתן ליטול ידיים מקוף או מכוח גברא ישן (מים שזורמים מכח שפיכתם על ידי אדם לפני זמן ממושך).
ניתן לטהר את הידיים גם על ידי טבילתם במקווה או במעיין.
בטבילת ידיים אין צורך בכלי, ואדרבא, הטבילה בכלי פסולה.
כאשר הטבילה היא במעיין ניתן להקל ולטבול גם במעיין שאין בו 40 סאה, אך כאשר הטבילה היא במקווה - נחלקו הפוסקים אם ניתן להקל בכך.
עוד נחלקו אם ניתן לטבול ידיים במים שאובים המחוברים לקרקע (כגון באמבטיה).
יש סוברים שבטבילת ידיים יש לברך או .
אך הדעה המקובלת בהלכה היא שיש לברך גם בטבילת ידיים .
היינריך גרץ שיער בעקבות מאמרים היסטוריים שונים, שהסיבה למיעוט היחסי של פגיעת המגפה השחורה באוכלוסייה היהודית, הייתה בעקבות המנהג היהודי של נטילת ידיים לפני ואחרי ארוחה, לאחר היציאה לשירותים ולאחר נגיעה במתים או סביבתם, יציאה מבתי קברות, או נגיעה בבעלי חיים.
עם זאת, כיום מקובל במחקר כי אחוז היהודים שמתו במגפה לא היה נמוך מאחוז הגויים (ביחס לגודל הקהילה) והטענות בדבר מיעוט המתים היהודים היו חלק מעלילת שווא אנטישמית שהאשימה את היהודים בהפצת המגפה.
ברפואה, נטייה מוקדמת (או "פרה דיספוזיציה") היא נטייה לחלות במחלות מסוימות.
נטייה מוקדמת יכולה לנבוע ממבנה גנטי המועד לפורענות או מתנאים סביבתיים.
לחלקים באוכלוסייה שיש להם נטייה מוקדמת ישנה נטייה לחלות במחלות מסוימות, לעומת אנשים אחרים שהם חסינים יותר.
מחלות רבות מושפעות מנטייה גנטית מוקדמת ובהן מחלות לב, סרטן ולחץ דם.
נָטִיף (סְטָלַקְטִיט) הוא סוג של ספלאותם, עמוד היורד מתקרה של מערה כלפי מטה.
מערות בהן יש הרבה נטיפים נקראות מערות נטיפים.
מים ממיסים פחמן דו-חמצני (CO2) ומחלחלים דרך סדק במשטח גיר (סידן פחמתי, CaCO3) וחודרים לתוכו תוך תגובה בינו לבין המים והפחמן הדו-חמצני ליצירת סידן מימן-פחמתי (Ca(HCO3)2) על פי המשוואה הכימית:
הסידן מימן-פחמתי הנוצר מתמוסס במים ומחלחל איתם דרך הסלע.
התמיסה מגיעה לבקע בתקרת המערה ומתרחשת התגובה ההפוכה: סידן מימן פחמתי מתפרק למים, פחמן דו-חמצני וגיר.
הפחמן הדו-חמצני משתחרר לאוויר, ומשקע של גיר (אשר אינו מסיס) מצטבר על תקרת המערה.
במהלך אלפי שנים מצטברים משקעי הגיר הזעירים לנטיפי גיר ארוכים היורדים מתקרת המערה לעבר תחתיתה.
קצב הגדילה הממוצע של נטיפים הוא 0.13 מ"מ בשנה אך במקרים של מים הזורמים במהירות ועשירים בסידן, פחמה ופחמן דו-חמצני, הקצב יכול להגיע עד ל-3 מ"מ בשנה.
כאשר קצב הטפטוף גדול, הריאקציה מתרחשת לאחר נשירת טיפת המים לקרקע, ולכן משקע הגיר נוצר על רצפת המערה.
הצורה הנוצרת מהצטברות של גיר על הרצפה, מול הסדק, נקראת זקיף.
ריכוז גבוה של פחמן דו-חמצני מפר את שיווי המשקל הכימי, וגורם לנוסחה להתהפך - ולהרוס את הנטיפים, וניתן לראות זאת במערות הנתונות לזרם רב של מבקרים (במערת אבשלום בישראל, לדוגמה, ישנה הגבלה על מספר האנשים הרשאים להיכנס בבת אחת).
מאחר שאבק בדרך כלל מכיל כמויות רבות של גיר, נוצרת תופעה נדירה של נטיפים במערות שאינן עשויות מגיר.
נטיף מורכב משכבות שנוצרו זו מעל זו לאורך זמן, וחתך רוחב שלו מציג תמונה של טבעות גידול, בדומה לטבעות גידול שנתיות בעצים.
ניתן לתארך את גיל החומר ממנו בנוי הנטיף באמצעות מדידת רמת ההתפרקות של היסוד הרדיואקטיבי אורניום, הנמצא בריכוזים מזעריים בקלציט (המינרל הנפוץ במערות הקרסטיות), לתוריום.
ככל שהיחס בין תוריום 230 לאורניום 234 גבוה יותר, שכבת הגידול עתיקה יותר.
מעובי השכבות בטבעות הגידול ניתן להסיק על משטר הגשמים בעת היווצרותן, כאשר שכבות עבות מעידות על כמות גבוהה ורציפה של משקעים ואילו שכבות דקות עשויות להעיד על תנאי יובש ובצורת.
ההרכב האיזוטופי של החמצן בטבעות הגידול מעיד על תנאי האקלים ששררו בזמן היווצרות הנטיף, מקור הגשמים, כמותם והטמפרטורה.
מההרכב האיזוטופי של הפחמן בטבעות הגידול ניתן להסיק על סוג הצמחייה שהיה מעל המערה בעת ההיווצרות.
עם זאת, היווצרות נטיפים וזקיפים במערות מושפעת מגורמים נוספים, כגון הכימיה של מי התהום והגאוגרפיה של האזור, לכן לא ניתן להסיק מתיעוד של מערה אחת על שינויי אקלים.
לשם כך יש צורך להצליב ממצאים מכמה שיותר מערות באזור נרחב ככל האפשר ומידע נוסף ממקורות שונים.
נטיפים הם ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
נטיפים במערות קרסטיות הם הנפוצים ביותר.
עם זאת, נטיפים יכולים להיווצר גם מחומרים אחרים ובמבנים מעשה ידי אדם כגון מכרות או גשרים.
נטיפים אלו נוצרים על פי רוב בדרכים כימיות שונות מאשר נטיפים במערות קרסטיות:
נטיפי בטון - נוצרים כאשר מים מחלחלים דרך סדקים או חורים במבני בטון וממיסים בדרכם מינרלים כגון סידן ומגנזיום.
נטיפי קרח - נטיפים עונתיים או קבועים, בהתאם לתנאי הסביבה.
נוצרים במערות בהן הטמפרטורה נמוכה במיוחד או מתחת לקרח ים.
נטיפי לבה - נוצרים בצינורות לבה או במערות לבה.
נטיקה (הלחם של "נט" (=רשת) והמילה הצרפתית "Etiquette"; גם: נימוסי אינטרנט; בצרפתית: Nétiquette) היא אתיקה ברשת האינטרנט היוצרת כללי נימוס ונורמות התנהגותיות שהפכו חלק אינטגרלי מתרבות האינטרנט, ומשמשים לצורך תקשורת נכונה וחיובית באינטרנט.
נטיקה היא התשובה לשאלה מהן אמות המידה להתנהגות במרחב האינטרנטי.
אמנם אין כללי נימוס אחידים, מוכתבים או כאלה הנאכפים באינטרנט באופן כללי, אולם מי שגולש באינטרנט מחויב לכללי נימוס מקובלים אוניברסליים, המשמשים לו לגלישה בטוחה באינטרנט ולתקשורת נכונה עם משתמשים אחרים.
ישנם אתרי אינטרנט המכתיבים כללי נימוס להתנהגות בתוך האתר עצמו, ומשתמשים עלולים להיחסם מגלישה לאתר על הפרת כללים אלה.
סמלי ההבעה, הנפוצים בשפת האינטרנט ומורכבים מצירופי תווים, נחשבים ככללי נימוס ייחודיים לאינטרנט, ומשמשים להבעת רגשות.
אתיקה ברשת האינטרנט אף מגדירה מהם טוב ורע ברשת האינטרנט, עשיית טוב באמצעות רשת האינטרנט, והימנעות מרע באמצעות רשת האינטרנט.
איגוד האינטרנט הישראלי הקים מרכז ידע ותמיכה להתנהלות חברתית ברשת בשם נטיקה (Netica.org.il).
ישנן מספר תהיות ושאלות שהתעוררו כתוצאה מהתקשורת האינטרנטית:
האם מותר בשם עקרון חופש הביטוי לפרסם באינטרנט כל מידע, בין אם הוא נכון ובין אם אינו נכון?
האם קיים הבדל בין הפצת רכילות בעל פה לבין פרסומה באינטרנט?
האם בתחום חופש הביטוי צריך לשפוט את האינטרנט כמו אמצעי תקשורת אחרים?
האם יש להטיל עליו מגבלות מיוחדות ונוספות?
רוזאן סטון הגדירה את המרחב הקיברנטי כ"מרחב חברתי שבו אנשים נפגשים פנים מול פנים, אך עם הגדרות חדשות של 'פנים' ושל 'מפגשים' ".
הנחיצות המודגשת של נימוס באינטרנט, באה כצורך של הייחודיות שבתקשורת וירטואלית, בכך שהיא מאפשרת אנונימיות.
בבסיס צורך זה קיימת התובנה שבניגוד לצורות תקשורת אחרות שאינן וירטואליות, התקשורת האינטרנטית מתבצעת באנונימיות ודרך אמצעי (המחשב); מה שמשרה על הגולש תחושת 'לבד' הגורמת לעיתים להתדרדרות בנורמות ההתנהגות, ולתחושה שנמצאים במסגרת ללא גבולות, שהכל אפשרי ומותר בה.
בשביל הגולשים האינטרנט הוא מצד אחד מקום בו לא מתקיים אף אחד מן החוקים של העולם האמיתי, תחושה של פריצת הגבולות, שהכול אפשרי, ושניתן לעבור על חוקים מבלי להיענש.
מצד שני רוב משתמשי האינטרנט רואים בעולם הווירטואלי דמוקרטיה, ומצפים שהסכמים, חוקים ואמנות הקיימים בדמוקרטיה הפוליטית יחולו גם על המרחב החדש, תהיה הדרכה לגולשים כיצד ראוי להתנהג, ובכך יימנע שימוש לרעה באינטרנט.
הגולש באינטרנט 'שוכח' שגם בתקשורת האינטרנטית הוא מתקשר עם אנשים, דבר המצריך אותם כללי נימוס שיש בתקשורת הבלתי אמצעית ושאיננה אנונימית.
בנוסף, תקפים לגבי התכתובת באינטרנט כל כללי ההתכתבות המקובלים, כשמבחינים בשוני שבין תקשורת של דיבור ושל שמיעה לבין תקשורת בכתיבה, המצריכה כללי נימוס הייחודיים לה.
התכתובת האלקטרונית גם גלויה, בדרך כלל, לכלל הגולשים באינטרנט, מלבד הנמען, ולכן דורשת רגישות וזהירות יתר בכל הנוגע לנימוס.
גם חוסר היכולת לבטל ולהחזיר את מה שנכתב מוסיף פן מיוחד לתקשורת האלקטרונית.
תכתובת באינטרנט שימשה כבר במקרים רבים כראייה מפלילה הקבילה בבית משפט, דוגמת ההתכתבות הדואר אלקטרונית של ביל גייטס ששימשה נגדו במשפט המונופול.
גנבה והפרת זכויות יוצרים, כגון שימוש בתמונות ללא רשות, העתקת תוכן ללא אישור
חופש הביטוי/צנזורה וחופש הגישה למידע
פורנוגרפיה ברשת: הסכנה שילדים ייחשפו אליה
יצירת השפעה מינית על הגולשים, על ידי שימוש במגוון אמצעים וטכניקות מיניים, לצורכי שיווק ופרסום ועוד
עבירות מחשוב ופריצה למקורות מידע דרך האינטרנט
גישה ופיתוי למידע שלילי ורע ברשת האינטרנט
כל עבירה על החוק באמצעות האינטרנט
נטייה מינית או אוריינטציה מינית היא כלל המשיכות המיניות שאדם מסוים חש באופן כללי ובעקביות כלפי פרטים המשתייכים לקטגוריות מסוימות שהן בדרך כלל אנושית, ושייכת לקבוצה מגדרית מסוימת, כגון גברים או נשים.
רוב האנשים מייחסים לעצמם נטייה מינית עיקרית אחת, אך ייתכן ויתקיימו מספר כאלו יחדיו, כל אחת בעוצמתה.
בנוסף, לנטייה המינית עצמה לרוב יש גם מאפיינים משניים, לדוגמה: גבר הטרוסקסואל שנוטה להיות מעורר מינית מנשים הנועלות מגפיים, או גבר הומוסקסואל שנוטה להיות מעורר מינית מגברים הנועלים מגפיים – בשני המקרים ישנו ביטוי למאפיין משני של הנטייה המינית העיקרית (שהיא לנשים או לגברים במקרה הזה).
המונח "נטייה מינית" בדרך כלל עוסק בקטגוריה של פרטים ולא בפרט יחיד, דהיינו, כאשר מדברים על נטייתו המינית של אדם יהיה זה בהקשר קבוצה מסוימת של פרטים (כגון נשים או גברים) ולא בהקשר של גבר יחיד או אישה יחידה, אליהם בעל הנטייה נמשך.
בנוסף לנטיות המקובלות והמוכרות יותר, ישנם גם אנשים המעדיפים לא להגדיר את נטייתם המינית.
הם מעדיפים "להשאיר את האפשרויות פתוחות" או לחיות ללא הגדרה וללא הגבלה.
חלקם מחשיבים את עצמם כחלק מהקהילה הגאה.
נטייה מינית היא הבסיס לריגוש מיני, פנטזיה מינית ולעיתים גם להיקשרות רגשית-רומנטית.
רוב בני האדם רואים לעצמם נטייה מינית עיקרית אחת כלפי הקטגוריות המגדריות האנושיות, כגון הטרוסקסואלים, הנמשכים לבני המין האחר, או הומוסקסואלים, הנמשכים לבני אותו המין, ולעיתים אף לכל החולקים איתם את מגדרם.
אנשים שונים הנמשכים לבני מינם וגם לבני המין האחר מכונים בדרך כלל ביסקסואלים, פאן-סקסואלים או מולטיסקסואלים.
אחת הדרכים שהוצעה לקיטלוג ההעדפה המינית באדם, היא הרצף שהציע אלפרד קינסי בשנת 1948 שחקר את הרגלי המין של גברים אמריקאים.
מבין אלפי המשתתפים במחקר דיווחו 37 אחוז על התנסות מינית הומוסקסואלית לפחות פעם אחת בחייהם.
חלק מהאנשים אינם חשים כלל משיכה מינית לבני אדם אחרים (בין אם הטרוסקסואלית ובין אם הומוסקסואלית) ונקראים א-סקסואלים.
העדפות מיניות קיימות גם בבעלי חיים.
בקרב מאות מיני בעלי חיים שנחקרו, נצפו התנהגויות מיניות הטרוסקסואליות והומוסקסואליות.
העדפה מינית קיימת בתוך המין ומחוץ לו, קרי, אפשר שחיה תאבד עניין בחיה אחרת מהסוג שאליו היא משתייכת, אך אפשר גם שחיה מסוימת, תתעניין במשגל עם חיה מסוג אחר (Intraspecies sexual activity).
חקר הנטייה המינית ובעיות בהתנהגות המינית
אחד התחומים המדעיים החוקרים את היווצרותן, שימורן, וביטוין של נטיות מיניות במהלך החיים הוא הביופסיכולוגיה (כלומר, עיקר החוקרים הם, באופן כללי, בעלי רקע אקדמי בפסיכולוגיה או בביולוגיה), כאשר פסיכולוגים העוסקים במגדר ומיניות (Gender and Sexuality) הם העוסקים בכך העיסוק הרב ביותר.
הפסיכיאטריה והפסיכולוגיה, עוסקות בסיווג של הנטיות ותתי הנטיות המיניות הנחשבות לפתולוגיות, כלומר, נטיות המשקפות הפרעה נפשית, דוגמת פדופיליה (אשר קיימת מחלוקת אם בכלל לראות בה נטייה מינית עצמאית) הסכמת הכלל של דיסציפלינות אלה מתפרסמות בספר הDSM.
טיפול במשיכות מיניות המוכרות כפתולוגיות, ניתן לרוב על ידי פסיכולוגים ופסיכיאטרים שהוכשרו לפסיכותרפיה בבעיות של מגדר ומיניות, ולעיתים ניתן גם על ידי קרימינולוגים קליניים.
בשונה מנטייה מינית, המגדירה אנשים על פי מין האנשים אליהם הם נמשכים, זהות מגדרית עוסקת בשאלה האם אדם מגדיר עצמו כגבר או כאישה.
אין בהכרח קשר בין זהות המגדר לנטייה המינית וכך רוב הזכרים מגדירים עצמם כגברים ללא תלות בנטייתם המינית, ובהתאמה רוב הנקבות מגדירות עצמן כנשים ללא תלות בזהותן המינית.
אמנם, מחקרו החלוצי של ריצ'רד גרין תיעד קשר מתאמי גבוה בין נון-קונפורמיות מגדרית בילדות המוקדמת או בגיל הגן (GIDC), לבין הזדהות כהומוסקסואל\ית (ואף כטראנסקסואל\ית) בגיל מאוחר יותר.
לפי אלנור מקובי, זהות המגדר מתעצבת בעיקר מאינטראקציות של התינוק עם קבוצת השווים.
יצוין כי גם בקרב מבוגרים שזהותם המגדרית שונה מהנורמה, קיימות נטיות מיניות שונות.
וכך לדוגמה בקבוצת האנשים שנולדו כזכרים ומזהות עצמן כנשים, הרוב יימשך לגברים, אך קיים מיעוט שיימשך לנשים.
דוגמה לתופעה זו היא נשים טרנסקסואליות שהן לסביות (דהיינו נמשכות לנשים גם כן).
העדפות מיניות מסוימות הן תוצר של חשיפה לכמויות שונות של הורמונים שונים (וחומרים שונים) עוד במהלך ההיריון, או של גורמים סביבתיים חברתיים-תרבותיים.
בדרך כלל מדובר בשילוב של שני הגורמים הללו.
הסברה הרווחת ביותר היא כי אף שרוב בני האדם הופכים מודעים לנטייתם המינית רק בגיל ההתבגרות.
מרגע שהתגבשה נטייתו המינית של אדם, קשה או אפילו בלתי אפשרי לשנותה, אף כי כל אדם יכול לבחור אם לממש את נטייתו בפועל.
לאורך השנים הועלו תאוריות שונות אשר לאופן בו מתגבשת נטייתו המינית של אדם.
ניתן לחלק את התאוריות בכללן לשלושה ענפים עיקריים: גורמים גנטיים, גורמים סביבתיים ביולוגים, וגורמים פסיכולוגים (ביניהם גם קוגניטיביים).
מחקרים שפורסמו לאחרונה מראים כי מבחינה ביולוגית ישנם מרכיבים גנטיים והורמונליים היכולים להשפיע גם הם על הנטייה המינית של אדם, דהיינו, ישנם גורמים רבים המשפיעים על נטייתו המינית של אדם והם עשויים להשתנות בין אדם לאדם.
נכון לשנת 2011 לא נמצא גן המכתיב התנהגות הומוסקסואלית.
גורמים גנטיים בהתגבשות הנטייה המינית (Genetic factors)
הגישה הרווחת במחקר המדעי גורסת שגורמים גנטיים משחקים תפקיד בהתגבשות נטיות מיניות נפוצות מסוימות (דוגמת זו ההטרוסקסואלית) אך שאין הכרח שהם קובעים אותה באופן מוחלט, חיזוק לכך לגבי נטייה הומוסקסואלית ניתן למצוא במחקר שהראה כי בין תאומים זהים קיים דמיון רב יותר בנטייה המינית מאשר בתאומים לא זהים.
Kendler הראה כי הסיכוי של תאום זהה שאחיו הומוסקסואל להיות גם כן הומוסקסואל הוא כ-32% בהשוואה ל-13% אצל זוגות תאומים לא זהים.
תאומים זהים נושאים מטען גנטי זהה ולכן העובדה שקיים ביניהם דמיון רב יותר, מחזקת את הטענה שנטייה מינית נקבעת גם על ידי גורמים גנטיים, ולא רק על ידי נתונים סביבתיים.
עם זאת, אם נטייה מינית הייתה נקבעת על ידי גנטיקה בלבד, הייתה צריכה להיות התאמה מלאה (100%) בין תאומים זהים, אך לא נמצאה התאמה כזו בכלל המחקרים.
מחקרו של קנדלר, וכן סדרת מחקרי התאומים של מייקל ביילי, מהווים ראיה כי התפתחות של נטיות מיניות שונות חייבת להיות תלויה גם באינטראקציות מסוימות שבין האדם לסביבתו במהלך חייו (בפרט במהלך שתי השנים הראשונות לחייו), אם אינן תוצר בלעדי של אינטראקציות אלו.
הטענה כי גנים שונים העוברים דרך משפחת האם זוהו כקשורים לנטייה חד-מינית בגברים לא עמדה במחקרי המשך.
השפעות ביו-כימיות וטרטוגניות בשלב העוברי (Pre-natal organizing effects)
לפי חלק מהמחקרים, מושפעת הנטייה המינית מהסביבה ההורמונלית שחווה העובר במשך ההריון.
כמה תכונות הקשורות במידת החשיפה של העובר להורמוני מין קשורות גם לנטייה המינית:
היחס בין אורך האצבע לאורך הקמיצה (Digit ratio): אצל גברים הקמיצה בדרך כלל ארוכה מהאצבע ואצל נשים האצבעות הללו נוטות להיות דומות יותר באורכן.
נראה שיחס האורכים הזה מושפע מהחשיפה העוברית לטסטוסטרון.
כמה מחקרים הראו כי התפלגות יחס האצבעות אצל הומוסקסואלים קרובה יותר להתפלגות הנשית מלגברית (יש חפיפה רבה בין ההתפלגות של היחס הזה בשני המינים).
הסיכוי לחיות כהטרוסקסואל גבוה באופן מובהק אצל בנים בכורים ושיעור ההומוסקסואליות עולה ככל שלאדם יש יותר אחים בוגרים.
הסיכוי להומוסקסואליות עולה ב-33% עם כל אח בוגר (אחיות אינן משפיעות על הסבירות הזו).
השפעות ביו-כימיות וכימיות בתקופות התפתחות קריטיות שאחרי הלידה (Post-natal influences/causes)
בשנת 1974, דיווחה האנדוקרינולוגית ג'וליאן אימפרטו-מקגינלי, בספרות המגדרית-מינית על תסמונת נדירה של נשים נקביות למראית-עין, שבגיל 12 עברו וירליזציה (זיכור) גופנית (אך לא בגיל המוקדם).
נטען גם כי הדבר השפיע על זהות המגדר שלהן וחלקן הזדהו כגברים הטרוסקסואליים.
הדיווחים עצמם זכו לביקורת מצד הפסיכולוג ג'ון מוני, ולא קיבלו מקום בקונצנזוס.
הטענה כי גורמים ביוכימיים יכולים להטות את התפתחות הנטייה המינית בבני אדם גם בבגרות ולא רק בשלב העוברי (בין אם להשפעות אלה בסיס גנטי ובין אם הן תזונתיות או פרמקולוגיות), נשארה פתוחה, ואין מסקנות חד משמעיות בקרב החוקרים לגביה.
זיגמונד פרויד סבר כי אדם נולד ללא נטייה מינית, וזאת תתגבש בהמשך על ידי האינטראקציה עם הסביבה בה הוא מתפתח.
פסיכואנליטיקאים אף העלו את ההשערה כי נטייה מינית תלויה באופי הקשר בילדות עם אחד ההורים, אך השערות אלו לא בוססו אמפירית.
אף לא הוכח כי לחוויות חריגות בילדות יש קשר לגיבוש נטייה מינית הטרוסקסואלית או הומוסקסואלית, בהנחה שזו אכן מתגבשת רק לאחר הלידה.
דו"ח שפרסם אלפרד קינסי בארצות הברית ב-1948 הראה כי נטייה מינית הומוסקסואלית נפוצה הרבה יותר ממה ששיערו תחילה, וכי היא נפוצה בקרב כלל הנחקרים, בין אם חוו ילדות נורמטיבית ובין אם לאו.
מחקרים נוספים שנעשו בעקבות קינסי אישרו ממצאים אלו.
ייצוג תקשורתי של הנטייה המינית
בני ובנות נוער מהקהילה הלהט"בית עלולים לחוות דחייה מצד המשפחה והקרובים אליהם בניסיון לצאת מהארון.
כתוצאה מכך, בחיפוש אחר מידע, התפתחות אישית והכרה, בני ובנות נוער מהקהילה לעיתים מוצאים את התמיכה ברשתות החברתיות.
הקהילות הלהט"ביות הדיגיטליות מאפשרות גישה קלה ומהירה יותר למידע בתוך מרחב בטוח, מבלי להיחשף לתגובות הומופוביות או טרנספוביות.
אותם קשרים אינטרנטיים מחזקים את תחושת השייכות של בני ובנות הנוער לקבוצת הייחוס שלהם, ותורמים לבריאות הנפשית שלהם.
בתוך אותן קהילות דיגיטליות בני ובנות הנוער מפתחים קשרים שיכולים לתרום להם בגיבוש הזהות שלהם והעלאת הביטחון העצמי ובכך יכולים גם לעזור ביציאה מהארון.
הרשת החברתית "טיקטוק" (TikTok), שמהווה פלטפורמה לשיתוף סרטונים קצרים, היא דוגמה למרחב בטוח של הקהילה הלהט"בית.
מחקר אקדמי ניתח את השיח באותה רשת חברתית ומצא כי המשתמשים מהקהילה מדווחים כי הם מרגישים בטוחים לשתף חוויות באפליקציה.
בנוסף, הם יוצרים קשרים עם משתמשים נוספים מהקהילה הלהט"בית דרכה.
האפליקציה "טיקטוק" מהווה מרחב דרכו חברים בקהילת הלהט"ב מוצאים תמיכה בכל הקשור לשיח עם המשפחה שלהם על נושא המיניות.
הם נחשפים דרך האפליקציה למידע ולחיבור לקהילה גדולה יותר ותחושת שייכות.
הרבה מיוצרי התוכן הלהט"בים באפליקציה מצלמים את הסרטונים במקומות העבודה שלהם, לדוגמה, עורכי דין, רופאות ועוד, ובכך יוצרי התוכן נותנים ייצוג ונרמול של חברי וחברות קהילת הלהט"ב בתוך החברה.
התפלגות האוכלוסייה על פי נטייה מינית
בדו"ח של אלפרד קינסי משנת 1948 נאמד שיעור ההומוסקסואלים ב-8%–10% מאוכלוסיית הגברים.
ב-1953 אמד קינסי את שיעור הלסביות ב-2%–6% מאוכלוסיית הנשים.
מחקרים מאוחרים יותר הצביעו על שיעורים נמוכים יותר.
מעריכים כי בין 4 ל-5 אחוזים מהגברים הם הומוסקסואלים וכ-2 אחוזים מהנשים הן לסביות.
ההבדלים בין ההערכות נובעים במידה רבה מהקושי להחליט מהי משיכה מינית בלעדית לבני אותו המין, ומהו הגבול בין משיכה כזו לבין משיכה מינית לבני שני המינים (ביסקסואליות), וכן מן העובדה שלא כל האנשים הנמשכים לבני מינם או מקיימים יחסי מין עם בני מינם רואים עצמם כהומוסקסואלים.
במחקרים מסוימים העוסקים בהרגלים מיניים יש נטייה להימנע בכלל משימוש במונח "הומוסקסואליות" בגלל הבעייתיות בהגדרה, ובמקומו להתמקד ב"גברים המקיימים יחסי מין עם גברים" או "נשים המקיימות יחסי מין עם נשים".
בסקר שנערך בארצות הברית ב-2002 ופורסם ב-15 בספטמבר 2005 על ידי "המרכז הלאומי לסטטיסטיקה בענייני בריאות" (National Center for Health Statistics), נשאלו 12,571 גברים ונשים אמריקניים בני 18–44 האם הם נמשכים לגברים, לנשים או לשני המינים.
כ-96% מהגברים ענו שהם נמשכים רק או בעיקר לנשים, ושיעור דומה מאוד של נשים השיבו שהן נמשכות רק או בעיקר לגברים.
מנתונים אלה עולה לכאורה כי שיעור ההומוסקסואלים הוא עד 4%, וכי הוא דומה בקרב גברים ונשים.
מחקר מ-2006 שערכה עיריית ניו יורק, מראה כי רק מיעוט מבין הגברים המקיימים יחסי מין עם גברים אחרים מגדירים עצמם כהומוסקסואלים.
רוב הגברים המקיימים יחסי מין עם גברים מגדירים עצמם כהטרוסקסואלים.
כ-10% מהגברים שהגדירו עצמם במחקר כהטרוסקסואלים קיימו בשנה שקדמה למחקר יחסי מין עם גבר, ומבין אלה 70% היו נשואים.
כ-4% מבין הנשאלים הגדירו עצמם הומוסקסואלים.
אלפרד קינסי הציע סולם של 7 דרגות לתיאור משיכה מינית, שבו 0 מציין הטרוסקסואליות מוחלטת ו-6 מציין הומוסקסואליות מוחלטת.
וביסקסואליות נחשבת לדרגה 3 בסולם קינסי.
סולם קינסי מבטא את התפיסה כי ניתן לראות משיכה מינית כרצף בין משיכה בלעדית למין השני ובין משיכה בלעדית לאותו המין זאת בניגוד לתפיסה הדיכוטומית שטוענת שאדם הוא הטרוסקסואל או שהוא הומוסקסואל.
הפער בין משיכה, התנהגות וזהות
נטייה מינית מוגדרת כשילוב בין רצונו של האדם, התנהגותו, וזהותו, ולכן אין מבחנים חיצוניים מוחלטים לקביעת נטייתו המינית של אדם.
לדוגמה, בסביבות חד-מיניות נוצרים פעמים רבות קשרים אינטימיים בין שני אנשים בני אותו המין, שבסביבה פתוחה יעדיפו את בן המין הנגדי.
אנשים רבים המקיימים יחסי מין עם בני מינם מעדיפים לזהות עצמם כהטרוסקסואלים.אנשים המזהים עצמם כבעלי נטייה מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית עושים זאת ברוב המקרים לאחר שעברו תהליך לגיבוש זהות, כפי שמתאר למשל המודל של קאס לגיבוש נטייה מינית הומוסקסואלית.
בנוסף, אנשים רבים בעלי נטייה מינית ביסקסואלית בוחרים להזדהות כהומואים או לסביות, וזאת עקב לחץ חברתי בקרב קהילת הלהט"ב, או כזהות פוליטית.
עצם החלוקה של אנשים על סמך רצונותיהם, ומגדרו של האדם בו הם חושקים, היא פרקטיקה מודרנית.
ישנם פילוסופים פוליטיים וחברתיים הטוענים כנגד כל ניסיון להגדיר אדם כמשתייך לקבוצה או מעמד מסוים על-פי סוג יחסי המין שהוא מקיים.
המפורסם שבהם, גור וידאל, קובע כי ניתן לדבר על יחסי מין הומוסקסואליים אך לא על אנשים הומוסקסואלים.
השימוש במונח הומוסקסואליות בהתייחס לחברות קדם-מודרניות הוא בעייתי, מכיוון שפעמים רבות תפיסת המיניות בחברות אלו היא שונה.
בחברות מסורתיות מסוימות יחסי מין בין בני אותו המין מקובלים, אך הם כפופים לכללים חברתיים השונים מהמקובל בחברה המודרנית והם אינם מהווים תחליף לקשר ממוסד בין גבר ואישה.
באחדים מחוקי מדינת ישראל נכלל איסור על אפליה בהקשר של החוק, ובחלק מהחוקים נכלל באיסור זה גם איסור על הפלייתו של אדם על בסיס נטייתו המינית:
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה אוסר אפליה בין עובדים או דורשי עבודה על-פי נטייתם המינית.
חוק זכויות החולה קובע: "מטפל או מוסד רפואי לא יפלו בין מטופל למטופל מטעמי דת, גזע, מין, לאום, ארץ מוצא, נטייה מינית או מטעם אחר כיוצא באלה".
חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים אוסר על מי שעיסוקו בהספקת מוצר או שירות ציבורי או בהפעלת מקום ציבורי להפלות את מקבלי השירות על-פי נטייתם המינית.
ישנם חוקים שבהם לא מומשה גישה זו.
דוגמה לכך היא שבו נאמר: "בשליחה לעבודה לא תפלה לשכת שירות התעסוקה אדם לרעה בשל גילו, מינו, גזעו, דתו, לאומיותו, ארץ מוצאו, מוגבלותו, השקפתו או מפלגתו ולא יסרב הזקוק לעובד לקבל אדם לעבודה בשל אלה, בין אם העובד נשלח לעבודה על ידי שירות התעסוקה ובין אם לאו".
רוב אנשי הממסד הרפואי בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה גורסים שהנטייה המינית אינה ניתנת לבחירה ואדם אינו יכול לשנותה, לפחות באופן רצוני.
עמדה זאת נסמכת על ניסיון שנצבר בעשרות השנים האחרונות והעדר הוכחה ליעילות אף אחת מהשיטות לשינוי נטייה מינית במתבגרים ומבוגרים.
פרקטיקות לשינוי הנטייה המינית שמתבססות על פסיכואנליזה או על שיטות טיפול אחרות לא הוכחו כיעילות, והן פוגעות במטופלים.
שיטות אלה נקראות טיפול המרה.
גם ניסיונות לשנות נטייה מינית באמצעות תרופות (בדרך כלל מתן מינונים גבוהים של הורמוני המין טסטוסטרון או אסטרוגן) הוכחו כבלתי-משפיעים ואף כמסוכנים.
אלן טיורינג, מתמטיקאי בריטי דגול, נשפט והורשע ב-1952 באשמת קיום יחסים הומוסקסואליים, שבאותה עת היוו עבירה על החוק הבריטי.
הוא הסכים לטיפול שהיה מקובל אז, סירוס כימי, כתחליף למאסר.
הטיפול גורם לתופעות לוואי כמו צמיחת שדיים, השמנה, ודיכאון.
ב-1954 טיורינג נפטר מהרעלת ציאניד, ככל הנראה בהתאבדות, ומקובל לחשוב שלסירוס הכימי חלק ניכר בהחלטתו זו.
כללי האתיקה של פסיכולוגים, סקסולוגים, יועצים חינוכיים ועובדים סוציאליים ממליצים ומנחים שלא לנסות לשנות נטייה מינית.
ארגון הפסיכיאטרים האמריקאי קבע כי אין שום הוכחה כי ניתן לשנות נטייה מינית באמצעות טיפולים.
בנוסף, הארגון מביע חשש לפיו טיפול המרה כרוך בסיכונים פוטנציאליים גדולים, ביניהם גרימת דיכאון, חרדה והרס עצמי.
למרות קביעת הגופים המקצועיים, קיימים גופים, רובם בעלי אוריינטציה דתית המציעים לשנות את הנטייה מינית בעזרת טיפול פסיכולוגי.
גופים אלו משתמשים לרוב בשיטת טיפול בהתמכרויות על מנת לגמול לכאורה את המטופל מנטייתו המינית.
האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית מתנגדת לכל טיפול המבוסס על ההנחה כי על הפציינט לשנות את נטייתו המינית, וקובעת כי על מטפלים להימנע מטיפולים כאלה.
בישראל פועל ארגון עצת נפש, ארגון דתי לאומי, המציע טיפולי המרה לבעלי נטייה מינית למגדר שלהם הפונים אליהם, ומפעיל סדנאות שונות שמטרתן שינוי נטייה מינית – זאת למרות סלידת הארגונים המקצועיים מכך.
בעוד הסימנים מראים שנטייה מינית, בדרך כלל איננה ניתנת לשינוי, ישנם הומואים ולסביות הפועלים בסתירה לנטייתם המינית וחיים עם בן זוג מהמין השני בהשפעת לחץ חברתי.
רבנים רבים מעודדים דרך זו וחלקם אף מציעים להסתיר את הנטייה המינית מבן הזוג.
לעומתם, כלל התומכים בזכויות להט"ב מעודדים אנשים לקבל את נטייתם המינית ולממש אותה.
נטייה מגנטית היא הזווית שבין מחט המצפן לבין הקוטב הצפוני הגאוגרפי עבור כל נקודה על פני כדור הארץ.
זהו כלי עזר לניווט באמצעות מצפן.
הזווית נוצרת עקב כך שהקוטב המגנטי הצפוני אינו מתלכד עם הקוטב הצפוני הגאוגרפי.
היא מושפעת רבות מגורמי שטח ומשתנה בהתאם לשדה המגנטי של כדור הארץ שאינו אחיד.
השדה המגנטי של כדור הארץ - כפי שהוא נמדד בנקודה מסוימת על פני כדור הארץ (F בתרשים 2) - ניתן להפריד לרכיב אופקי (H בתרשים 2) ולרכיב אנכי (Z בתרשים 2).
מחט המצפן תצביע אל כיוון הרכיב האופקי (H) - (זה לא בהכרח הכיוון של הקוטב המגנטי הצפוני).
הזווית שבין הרכיב האופקי של השדה המגנטי לבין הצפון הגאוגרפי נקראת נטייה מגנטית Declination (D בתרשים 2).
הזווית שבין כיוון השדה המגנטי המוחלט לבין הרכיב האופקי של השדה המגנטי נקראת זווית הרכנה Inclination (I בתרשים 2).
שעור הנטייה המגנטית משתנה ממקום למקום על פני כדור הארץ, וגם משתנה עם הזמן.
שיעור הנטייה המגנטית מופיע בשולי מפות שונות - כשרטוט של הזווית שבין כיוון מחט המצפן באותו אזור לבין הצפון המגנטי, או לחלופין רושמים את גודל הזווית כמספר.
מספר חיובי או מספר המסומן עם האות E (מזרח) משמעותו שמחט המצפן מצביעה מזרחית (עם כיוון השעון) ביחס לצפון הגאוגרפי.
מספר שלילי או מספר המסומן עם האות W (מערב) משמעותו שמחט המצפן מצביעה מערבית (נגד כיוון השעון) ביחס לצפון הגאוגרפי.
לחלופין - משתמשים במפות מיוחדות לנושא הנטייה המגנטית - מפה 3 (נטייה מגנטית בעולם 1990-1590), מפה 4 (2005).
מפות אלה מכילות קווי מתאר (בדומה לקווי גובה במפה טופוגרפית).
השינויים האזוריים מושפעים מעוצמת השדה המגנטי וכיוונו - שמשתנה מאזור לאזור על פני כדור הארץ, ומושפע באזורים מסוימים ממשקעי ברזל מקומיים, שעלולים להשפיע על כיוון השדה המגנטי המקומי.
המפה משתנה משנה לשנה, עקב שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ.
מפות נטייה מגנטית על פני כדור הארץ.