tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנקו"ד לא היסס לענות את נחקריו ולהשתמש נגדם בשיטות כוחניות לחילוץ הודאות, כולל רצח בני משפחתם או הגלייתם לסיביר.
החקירות נמשכו ברציפות במשך ימים ולילות ארוכים ללא מזון או שינה, עד אשר הנחקר המותש הסכים להודות בכל דבר על מנת להפסיק את ייסוריו.
הנקו"ד הוקם בקיץ 1934 לאחר שכוחות ביטחון הפנים בברית המועצות אורגנו מחדש תוך הקמת "אֶן-קָה-וֶה-דֶּה" (להלן: נקו"ד) ושילוב הג.פ.או.
למפקד הנקו"ד הראשון התמנה גנריך יגודה, אשר החל מיד במעצרים נרחבים, שכללו בין היתר את מעצרם של לב קמנייב, גרגורי זינובייב ואיוון סמירנוב, ממנהיגי הקומוניזם הוותיקים והאשים אותם יחד עם 13 נאשמים אחרים בקשר לרציחת סטלין ומנהיגים אחרים בניצוחו של לאון טרוצקי.
כל הנאשמים נמצאו אשמים והוצאו להורג ב-25 באוגוסט 1936.
יגודה כשל במציאת ראיות מספיקות להאשמת ניקולאי בוכארין בפשע כלשהו ועל כן הודח בידי סטלין ותחתיו נתמנה לתפקיד ניקולאי יז'וב.
בשנת 1936 נעצרו ניקולאי בוכארין, אלכסיי ריקוב, גנריך יגודה, ניקולאי קרסטינסקי וכריסטיאן רקובסקי בחשד לניסיון נוסף להתנקש בחיי סטלין, שוב כביכול בניצוחו של טרוצקי.
הם נמצאו אשמים והוצאו להורג.
הנקו"ד היה מעורב גם במלחמת האזרחים בספרד ואלכסנדר אורלוב פעל לתמיכה בכוחות הרפובליקניים ולאימונם.
הטיהורים הגדולים שערך סטלין באמצעות הנקו"ד הגיעו לממדים מבהילים עם רצח טרוצקי במקסיקו ב-20 באוגוסט 1940. לאחר מותו של טרוצקי נותר סטלין לבדו מכל 15 חברי הממשלה הבולשביקית המקורית.
10 מהם הוצאו להורג ו-4 מתו, לעיתים בנסיבות מסתוריות.
מתוך 1,966 משתתפי ועידת המפלגה הקומוניסטית ב-1939, נעצרו בחמש השנים שלאחר מכן 1,108. רק 70 מתוכם נשפטו במשפט פומבי; כל היתר נשפטו בדלתיים סגורות לפני הוצאתם להורג.
מקורות רשמיים טוענים כי בין ינואר 1935 ליוני 1941 עצר הנקו"ד 19.8 מיליון איש בברית המועצות, מתוכם כ-7 מיליון הוצאו להורג.
בשנת 1938 הוחלף יז'וב (לאחר שגם הוא הוצא להורג) בלברנטי בריה.
בעקבות כך רוב מפקדי הנקו"ד של יז'וב הוצאו להורג.
בריה פיקד על הארגון עד 1953, כאשר כבר נקרא "ק.ג.ב.".
בפברואר 1941 פוצל המשרד לשניים: משרד הפנים, בראשות בריה, והמשרד לביטחון המדינה, בראשות וסבולוד מרקולוב.
עם תחילת השתתפותה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה ב-20 ביולי 1941 אוחד המשרד בראשות בריה, ומרקולוב מונה לסגנו הראשון.
ב-17 באוקטובר 1941 קיבלה הוועדה המיוחדת של המשרד רשות להחליט על עונשים כולל עונש מוות.
לא היה ניתן לערער על ההחלטה.
הנחיה זו הייתה בתוקף עד 1 בספטמבר 1953. הוועדה טיפלה במספר רב של תיקים.
כך, למשל, דווח שבישיבה שהתקיימה ב-10 בפברואר 1950 הוועדה טיפלה ב-1,592 תיקים וקיבלה החלטות לגבי העונש.
ענף ראשי לביטחון המדינה - גה-פה-או לשעבר
ענף ראשי למחנות עבודה (גולאג)
בשנת 1943 קוצצו סמכויות הנקו"ד והוקם המשרד לביטחון המדינה (מ.ג.ב.) שהיה שמה של המשטרה החשאית הסובייטית בשנים 1943–1953. בתקופת 1943 (כאשר הוא פוצל ממשרד הפנים) ועד לשנת 1946 הוא נקרא "נ.ק.ג.ב." – נרודני קומיסריאט גוסודרסטוונוי בזופסנוסטי – Народный комиссариат государственной безопасности).
עם שינוי שמו בשנת 1946 ומינוי שר חדש, החלו להעביר לאחריותו של המשרד תפקידים שונים של האם.
דה (המשרד לענייני פנים), ובמקביל, תפקידי ביון חוץ הוצאו מאחריותו של המשרד לידי ועדת המודיעין של משרד החוץ.
ביון חוץ חזר לאחריות המשרד רק בשנת 1951. ב-4 ביולי 1951 ויקטור אבאקומוב, שעמד בראש המשרד, הועבר מתפקידו, וב-11 ביולי אותה שנה נעצר.
במהלך סתיו 1951 נעצרו רבים מראשי המשרד.
בשנת 1953, ביום פטירת יוסיף סטלין, המשרד אוחד עם משרד הפנים ובראש המשרד המאוחד הועמד לברנטי בריה.
היו למעשה שרים ותפקידם כונה רשמית 'הקומיסר העממי לענייני פנים'.
נא"פ (НЭП — ראשי תיבות ברוסית של Новая Экономическая Политика) — "המדיניות הכלכלית החדשה".
בשנת 1920 הסתיימה מלחמת האזרחים ברוסיה וקומוניסטים החלו לבסס את שלטונם ברוסיה.
הקצאת המזון קוצצה על ידי השלטונות.
הרעב הקיף את הכפר והעיר ושנאת האיכרים לשלטון הקומוניסטי הלכה וגברה כיוון שלא קיבל את מה שהובטח להם.
העוינות כלפי השלטון הייתה מצד אותם חוגים שאותם הוא התכוון לייצג (פועלים ואיכרים).
השלטון בראשות לנין החליט בשנת 1921 לפייס את האוכלוסייה ולהנהיג את הנא"פ - הנהגת שוק חופשי מבוקר ומתן אפשרות לאיכרים למכור את תוצרתם בשוק החופשי על פי כללים של ביקוש והיצע.
כך בוצע גם לגבי מסחר זעיר ומלאכה.
המשטר שמר על בעלותו על התעשייה הכבדה, הקרקעות ואוצרות הטבע, התחבורה והתקשורת.
הנא"פ הגביר את הייצור (בעיקר בכפר), כיוון שהיה כדאי לאיכרים לייצר ולשווק סחורה במחירי שוק, וצמצם את המחסור והרעב.
הייתה זו הצלה למשטר הקומוניסטי, שתוארה כ-"צעד אחד אחורה כדי לצעוד שניים קדימה".
שלטונות קידמו יצירת קשר ("סמיצ'קה") בין תושבי הערים והכפרים.
1. תחום החקלאות: עיבוד חופשי של האדמות ומכירה חופשית של התוצרת רק לאחר תשלום מס קבוע.
הממשלה ביטלה את חובות האיכרים למדינה, אך מצד שני כל הקרקעות היו שייכות למדינה.
2. בתחום התעשייה: המפעלים הגדולים יישארו בידי המדינה והקטנים יהיו לפרטיים
3. בתחום הפיננסי: לנין יסד מטבע חדש ובנקים מבוססים, וכך שבה רוסיה לשלם במזומנים
4. בתחום המסחרי: סחר הפנים חופשי וסחר החוץ נוהל בידי המדינה בלבד
5. תחום קשרי החוץ: לנין ניסה לעודד משקיעים זרים להשקיע ברוסיה כדי להרוויח מטבע זר
1. הכלכלה ברוסיה החלה להתייצב
2. התוכנית עזרה לשלטון לפייס את העם
3. התוכנית אכזבה את הקומוניסטים המקוריים
4. היו אנשים שהצליחו להתעשר בזכות התוכנית, כינו אותם ה'נאפמנים', ובכפר הם היו נקראים הקולאקים
לנין תכנן את התוכנית למשך 7 שנים, אולם בשנת 1924 הוא מת והתוכנית הופסקה.
בעקבות התוכנית הופסקה חלוקת התלושים וחזר השימוש בכסף מזומן.
מדיניות זו הופסקה בשנת 1928 באופן מעשי ובשנת 1931 הוכרז על כך באופן רשמי.
נאבחנה יוהנס הכריז על עצמו קיסר אתיופיה משנת 1709 - יולי 1710 בזמן שלטונו של הקיסר טאוופלוס.
נתמך על ידי סטוני יוהנס שהיה מעורב במות הקיסר הקודם ואחינו של טאוופלוס תקלה היימנות הראשון ומאמו.
טאוופלוס דיכא את המרד באופן אכזרי ותפס את סטוני כאשר ניסה להימלט לאדאנת שם הקיסר קיצץ את אפו ואוזניו.
עמותת "נא לגעת" היא עמותה שהוקמה בשנת 2002 על ידי עדינה טל וערן גור, סביב קבוצת התיאטרון הראשונה בעולם שכל שחקניה הם (בעלי לקות כפולה).
העמותה הקימה מרכז תרבות ייחודי בבית הלבנטבונדט בנמל יפו בתל אביב, המהווה במה לאמנות יוצרת, המקדמת דיאלוג שוויוני ומובילה לשינוי חברתי מתוך אמונה ברוח האדם וביכולתו לגעת ולשנות.
מרכז "נא לגעת" הוקם על ידי עמותת "נא לגעת", ופתח את שעריו לקהל הרחב בדצמבר 2007. במרכז מועסקים יותר ממאה אנשים, שמרביתם חירשים, עיוורים וחירשים-עיוורים.
במרחב של מרכז "נא לגעת" מתקיים דיאלוג שוויוני המקדם את הצרכים והשאיפות של כל אדם, מתוך אמונה שכל בני האדם שווים.
הפעילות הייחודית של המרכז זיכתה אותו לאורך השנים בשורה של פרסים ותארים יוקרתיים בתחומי החברה והתרבות, וכן הוא זכה להיות בין הארגונים שהכנר יצחק פרלמן כלל בחלוקת פרס בראשית שהוענק לו.
את הבחירה ב"נא לגעת" נימק פרלמן: "אחד מהתיאטראות החדשניים ביותר בעולם, מרכז תרבות ואמנות המפגיש בין אנשים חירשים, עיוורים והקהל הרחב, ויוצר דיאלוג שוויוני המקדם את הצרכים והשאיפות של כל אדם.".
בשנת 2018 זכה המרכז באות הוקרה חברתי בין־לאומי על "אפקטיביות של עשייה תרבותית למען חברה טובה יותר" מטעם ארגון Fair Saturday.
זוהי הזכייה ראשונה באות עבור ארגון ישראלי.
אורן יצחקי משמש מנכ"ל המרכז החל משנת 2017.
תיאטרון "נא לגעת" הוקם על ידי אשת התיאטרון עדינה טל והיזם ערן גור, במטרה להעניק במה קבועה לאנסמבל השחקנים היחיד בעולם, ששחקניו הם אנשים חירשים, עיוורים, וחירשים- עיוורים, ולאפשר להם ביטוי עצמי אמנותי.
מאז החל לפעול ועד היום התיאטרון מעניק לקהל חוויה אמנותית וחברתית, המשנה תפיסות ומחברת קהילות ומגזרים.
התיאטרון מציע רפרטואר הצגות מגוון, שמאפשר לצופים הצצה אל עולמם של אנשים חירשים עיוורים וחירשים-עיוורים, ומציף שאלות הקשורות לזהות, הכלה, תקשורת וקבלת האחר.
המופע הראשון של התיאטרון, "אור שומעים בזיג זג" בבימויה של עדינה טל, הועלה בשנת 2000 בארץ וברחבי העולם וזכה לביקורות מעולות בקרב הצופים והמבקרים.
המופע השני של התיאטרון, "לא על הלחם לבדו" בבימויה של עדינה טל ובהשתתפות אנסמבל של 11 שחקנים חירשים-עיוורים, עלה בשנת 2007. מתורגמנים לשפת סימנים במגע מלווים את השחקנים במהלך החזרות וההצגות.
למרבית החירשים-עיוורים יש את היכולת לתקשר אך ורק עם אדם היודע את "שפת הסימנים במגע" או ב"שפת הכפפה", שלפיה כל מפרק בכף היד מקביל לאות בעברית הנכתבת על כף ידו.
רוב השחקנים בהצגה לוקים בתסמונת אשר, תסמונת גנטית שמשמעותה לקות שמיעה או חירשות ראשונית, שאליה מצטרפת מחלת העיניים רטיניטיס פיגמנטוזה.
המחלה מתפתחת בגיל ההתבגרות או מאוחר יותר, וגורמת לקשיי ראייה משמעותיים ואף לעיוורון.
העסקתם של השחקנים באופן קבוע בתיאטרון מחזקת את ביטחונם העצמי, משפרת את יכולת התקשורת הבין־אישית שלהם, מפחיתה את בידודם החברתי ומאפשרת מפגש וקשר עם קהל שומע ורואה ועם אנשים עם התמודדויות זהות ושונות משלהם.
ב"נא לגעת" קיימות דרכים רבות ומגוונות לתקשורת בין חברי הצוות אשר נלמדו במרוצת השנים.
לכל אדם בקבוצה צרכים ויכולות משלו, וכך התקשורת משתנה.
"לא על הלחם לבדו" מועלית במרכז "נא לגעת" מאז יום פתיחתו וזוכה לשבחים רבים.
ההצגה הופיעה בפסטיבלים מובילים בפרת' (אוסטרליה), ניו יורק, בוסטון, וושינגטון די.סי, פסטיבל LIFT בלונדון והפסטיבל הבין־לאומי למוזיקה ולתיאטרון ביוג'ינגבו, קוריאה הדרומית.
ב-2009 הפעיל המרכז תוכנית מיוחדת להכשרת המלצרים החירשים והעיוורים בתחום המשחק, ובמסגרתה עלתה סדנת שפת סימנים תיאטרלית לילדים בשם "תן סימן", וב-2010 עלתה הצגת הילדים "נסיך תרנגול" בבימויה של עדינה טל.
כמו כן פותחו סדנאות שפת סימנים ופעילות בחושך לקהל הרחב.
בשנת 2015 עלו על בימת התיאטרון שתי הצגות חדשות בהשתתפות שחקנים חירשים-עיוורים: הצגת היחיד "תגידי תפוז" בבימויה של שרה סיבוני, אשר פתחה את פסטיבל תיאטרונטו 2015 והציגה בפסטיבל "Brave" בפולין ביולי 2016, ו"מבעד לרוח" בבימויו של משה מלכא ובהשתתפות אנסמבל חדש המשלב שחקנים חירשים-עיוורים, שחקנים רואים-שומעים ומתורגמנים.
בשנת 2017 עלתה על בימת התיאטרון הצגה חדשה בשם "אדגר", בהשתתפות שחקן חירש-עיוור, שחקן עיוור, שחקנית חירשת ושחקניות שומעות ורואות, בבימויו של עופר עמרם.
בשנת 2018 העלה התיאטרון אדפטציה משלו למחזה זוכה פרס הטוני "ילדים חורגים לאלוהים" מאת מארק מדוף ובבימויו של נועם שמואל.
בהפקה השתתפו שחקנים חירשים לצד שחקנים שומעים.
ב-2019 עלה לבמה מופע הבידור "שיח חירשים", מופע יחיד מסוגו בישראל, המבוים על ידי במאי שומע ובמאית חירשת ובביצוע שישה שחקנים חירשים.
המופע מציג חוויות אישיות של השחקנים וסטיגמות של אנשים חירשים על אנשים שומעים ולהפך בדרך חווייתית ומצחיקה.
ב-2020 נאלץ המרכז להיסגר בעקבות נגיף הקורונה.
ב-2021 המרכז פתח בהדרגה את שעריו לקהל הרחב.
בפסטיבל לאמנות פורצת גבולות, הנערך בנובמבר בכל שנה, עלתה בבכורה רשמית ההצגה "עד שייקטף התפוח".
ההצגה מאת יוספה אבן שושן ועמנואל פינטו, בהשראת 'משל העיוור' מתוך 'שבעת הקבצנים' מאת רבי נחמן מברסלב ובהשתתפות שני שחקנים חירשים ושחקן עיוור לצד שחקנים שומעים ורואים.
מסעדת 'בלקאאוט' היא מסעדת החושך היחידה בישראל, ואחת מתוך 14 מסעדות חושך הקיימות ברחבי בעולם.
המסעדה הכשרה, הממוקמת בתוך מתחם "נא לגעת", מספקת לאורחים חוויה קולינארית וחושית יוצאת דופן, שכן היא מציעה ארוחות בעלטה מוחלטת.
בכניסה אל עלטת המסעדה האורחים נפרדים מחוש הראייה ומייד מרגישים כיצד יתר החושים מתחדדים ומתחזקים.
צוות המלצרים העיוורים או לקויי הראייה מוביל את האורחים אל מקומותיהם ומגיש להם מבחר מנות מלאות השראה מתוך תפריט עשיר.
מתחם 'קפיש' מארח מגוון רחב של כנסים ואירועים.
המתחם השוכן במבנה היסטורי מנדטורי משומר ומשופץ על שפת ימה של יפו, מעוצב כלופט פתוח ומשלב בין אותנטיות יפואית ועיצוב אורבני חדשני.
צוות המלצרים ונותני השירות במתחם האירועים 'קפיש' מורכב מאנשים חירשים וכבדי שמיעה וכך, הקהל המתארח במתחם נחשף לשפת הסימנים הישראלית ובאמצעותה מתקשר עם הצוות.
מרכז הסדנאות ב"נא לגעת" מציע מגוון רחב של סדנאות יוצאות דופן ויחידות מסוגן בישראל.
הסדנאות מתקיימות בחושך ובאור, ומאפשרות לקהל הרחב להתנסות באופן אקטיבי, חווייתי ומהנה באתגרים הקשורים בעולם החושים.
כל הסדנאות מונחות על ידי מנחים חירשים, עיוורים וחירשים-עיוורים, ומייצרות מרחב למפגש בלתי אמצעי, אותנטי ועוצמתי.
סדנאות בחושך: טעימות יין וגבינות | טעימות בירה | טעימות שוקולד | סדנת מוזיקה וצלילים | סדנת פיסול | מופע סטנדאפ
סדנאות באור: משחקים עם החושים | סדנת שפת הסימנים | 'חיה באושר עם אשר' | מפגש עם שחקן | פיתוח מנהלים בתנאי אי ודאות
סדנאות החושך מתקיימות במתחם "נא לגעת".
את סדנאות האור ניתן להזמין לפעילות בכל רחבי הארץ.
התכנים מותאמים לצורכי הקבוצה ולטווח הגילאים.
מרכז "נא לגעת" שם לו למטרה להרחיב את מעגלי החשיפה בקרב ילדים, בני נוער ומבוגרים, ובכך לפתח ולהעצים את הדיאלוג החשוב בין קהילות שונות ולגשר על פערים תרבותיים-חברתיים תוך קבלת האחר והכרתו על חוזקותיו ולא על חולשותיו.
ההצגות והסדנאות של המרכז יוצאות גם החוצה - אל כלל האוכלוסייה ואל בתי הספר ומוסדות החינוך בפרט, כתוכניות העשרה עבור ילדי הגן, תלמידי בית הספר והצוותים החינוכיים, וזאת בהתאמה לגיל המשתתפים ולעולם התוכן שלהם.
הנא'בית היא שפה מתוכננת של החוצנים הדמיוניים הנקראים "נא'בים" מהסרט "אווטאר" של ג'יימס קמרון.
את השפה יצר פרופסור פול פרומר .
הנא'בית נוצרה אמנם עבור הסרט, אולם היא ממשיכה להתפתח, ופרומר ממשיך לפרסם מילים חדשות.
הגם שבתחילה רק יוצר השפה הבין את הדקדוק שלה, ניתן למצוא אתרים עם מדריכים ללימוד השפה.
לנא'בית אין כתב משלה, ומשתמשים עבורה בכתב לטיני.
פיתוח השפה הנא'בית החל ב-2005 למטרות הסרט.
השפה פותחה כך שהשחקנים יוכלו להבינה וללמוד אותה.
ג'יימס קמרון ביקש שהשפה תישמע "חוצנית" אולם שעדיין תהיה נעימה לשמיעה.
פרומר, יוצר השפה, היה בצילומים ועזר לשחקנים לדבר באופן נכון ואף נתן עצות כיצד להגות את המילים בשפה הנא'בית במצבי רוח שונים (ברגעי לחץ, שמחה וכדומה).
פרומר המשיך לפתח את השפה עבור המשחק "אווטאר" שיצא בדצמבר 2009. במשחק מופיעות מילים חדשות שנוצרו כדי להעשיר את המשחק.
בנוסף, פרומר אף תרגם לשפה הנא'בית מספר שירים שקמרון ביקש ממנו לתרגם.
שירים אלה מופיעים בפסקול של הסרט.
הוא סרט קומדיה משנת 2002 בבימויו ובכיכובו של סטיב גוטנברג.
הסרט מבוסס על מחזה משנת 1975 מאת ג'יימס קירקווד ג'וניור, שהוא עיבוד שלו לרומן שכתב ושיצא לאור לראשונה בשנת 1972.
הסרט מתחיל בערב השנה החדשה, כאשר לגיבור הסרט, ג'ימי זוּל (השחקן סטיב גוטנברג) יש יום רע במיוחד.
הצגת היחיד שלו אינה מצליחה, הרומן הלא גמור שלו נגנב, וחתולו האהוב טנסי (הנקרא על שם המחזאי טנסי ויליאמס) נפטר במרפאה הווטרינרית.
בנוסף, חברתו זרקה אותו בערב הסילבסטר.
ג'ימי נותר לבדו בביתו, שוקע ברחמים עצמיים ודיכאון, ונמצא על סף התמוטטות עצבים.
כאשר בחור צעיר פורץ לביתו, ג'ימי מתנפל עליו בחמת זעם, קושר אותו, ומתחיל להוציא עליו את התסכולים.
בהמשך מסתבר שלפורץ, אדי ויטו, שיצא מהארון לאחרונה, יש כמה תסכולים משלו, כולל כעסים על אשתו לשעבר שעזבה אותו לאחר שגילה לה שהוא נמשך לגברים, ואינה מאפשרת לו לפגוש את בנו.
הקשר בין שני הגברים נרקם באופן מרתק וקומי, ובהמשך הם אף מסייעים זה לזה.
שם השחקן/ית שם הדמותסטיב גוטנברגג'ימי זולסינתיה ווטרוסקייטלומברדו בויאראדי טוסורו
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטים גאים בפילדלפיה בשנת 2002.
הוא קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 24% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 17 ביקורות.
נ.ב אני אוהב אותך הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי שבוים על ידי ריצ'רד לה גרבנס.
התסריט לסרט, שכתבו ריצ'רד לה גרבנס וסטיבן רוג'רס מבוסס על רומן הבכורה של הסופרת האירית ססיליה אהרן "נ.ב אני אוהב אותך", שיצא לאור ב-2004. הסרט מוקדש לזכרה של ווינדלנד סמית' רייס, אחותה של המפיקה מולי סמית'.
הולי קנדי (מגולמת על ידי הילרי סוונק) היא בחורה צעירה, יפה וחכמה הנשואה לאהבת חייה, גבר אירי בשם ג'רי (מגולם על ידי ג'רארד באטלר).
כאשר חייו של גרי נקטעים בשל מחלה, חייה של הולי משתנים מהקצה לקצה והיא שוקעת בדיכאון.
היחיד שיכול לעזור לה הוא בעלה שאינו נמצא כבר לצידה.
לפני שהוא נפטר, ג'רי משאיר להולי עשרה מסרים שיעזרו לה לא רק להתמודד עם האבל, אלא גם כדי שתגלה את עצמה מחדש, ותתקדם בחיים.
המסר הראשון הוא עוגת יום הולדת וקלטת שבה ג'רי מורה לה לצאת מהבית ולהתחיל ליהנות מהחיים.
במשך הזמן המכתבים מגיעים להולי בדרך לא ידועה ובצורות שונות ומפתיעות.
כל אחד מהמכתבים שולח את הולי להרפתקה אחרת וכל אחד מהם נחתם באותה הדרך - "נ.ב אני אוהב אותך".
אמה של הולי וחבריה הטובים מתחילים לחשוש שהמכתבים משאירים אותה כבולה לעבר, אך למעשה כל אחד מהמכתבים דוחף אותה לעבר העתיד החדש.
מכתביו של ג'רי מעודדים את הולי, ומדריכים אותה במסע בו היא מגלה דברים חדשים על עצמה, על נישואים, חברות, ועל איך אהבה אמיתית הופכת את הסופיות של המוות להתחלה מחודשת של החיים.
הילרי סוונק - הולי קנדי
ג'רארד באטלר - ג'רי קנדי
ליסה קודרו - דניס הנסי
ג'ינה גרשון - שרון מקארתי
ג'יימס מרסטרס - ג'ון מקארתי
קתי בייטס - פטרישיה ריילי
הארי קוניק ג'וניור - דניאל קונלי
ג'פרי דין מורגן - ויליאם גלאגר
נלי מק'קיי - סיארה ריילי
אן קנט - רוז קנדי
בריאן מק'גראת - מרטין קנדי
נאבדאסלא (המאה ה-2 לפנה"ס) היה אציל נומידי.
זמם לרצוח את המלך יוגורתה יחד עם בומילקר, המזימה נחשפה ובומילקר הוצא להורג, אולם גורלו של נאבדאלסא לא ברור.
על פי תיאורו של גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, נאבדאלסא היה אציל נומידי עשיר ומכובד.
כמו כן מציין סאלוסטיוס שלעיתים היה נאבדאלסא מפקד על הצבא בעצמו ללא המלך.
במהלך מלחמת יוגורתה, אציל בשם בומילקר שהיה ידידו של יוגורתה מילדות, זמם לקשור קשר לרציחת המלך.
הוא נתמך בתוכניתו זו בידי הרומאים.
בומילקר שכנע את נאבדאלסא להצטרף גם כן לקשר, לא ידוע מה הייתה המזימה המקורית, אולם היא נכשלה בשל חששותיו של נאבדאלסא.
בומילקר הזועם שלח איגרת אל נאבדאלסא בה הוא מגנה אותו על פחדנותו וקורא לו לנסות בשנית להתנקש בחיי המלך.
נאבדאלסא קרא את האיגרת ונרדם כשהיא לידו.
אחד ממשרתיו ראה את האיגרת ומיהר להביא אותה ליוגורתה.
נאבדאלסא התעורר והבין במהירות את הנעשה, הוא מיהר אל יוגורתה והתוודה לפניו על הקשר והפציר בו לחוס עליו.
כאשר נודע הקשר ליוגורתה, הוציא להורג את בומילקר וקושרים נוספים.
אם כי גורלו של נאבדאלסא לא ברור, סאלוסטיוס מציין שהמלך השיב מענה רך לדבריו, אולם מוסיף שלא כן היו הגיגי ליבו.
ייתכן שיוגורתה אכן חס על נאבדאלסא, וייתכן שהוציא אותו להורג.
על כל פנים הוא לא נזכר יותר.
הוא רומן מאת ג'יימס קירקווד ג'וניור, שפורסם לראשונה בשנת 1972, עיבוד למחזה שכתב קודם לכן.
הרומן והמחזה עובדו מאוחר יותר לסרט קולנוע באותו השם.
לאחר שננטש על ידי חברתו בערב הסילבסטר, ועדיין לא מודע לכך שהחתול האהוב שלו בובי סיל מת בבית חולים וטרינרי, השחקן הניו יורקי האבוד ג'ימי זול מרגיש מדוכא ולא יציב כשהוא נתקל בויטו, עבריין הפורץ לדירתו.
ג'ימי הזועם מכה את הזר עד לאובדן הכרה וקושר אותו לכיור המטבח שלו.
ג'ימי מתחיל לענות את השבוי המבועת שלו; עם זאת, עד מהרה הזוג הלא צפוי מקים ברית מסוימת.
ויטו מספר לג'ימי שפעם היה נשוי, אך אשתו עזבה אותו לאחר שגילתה שהוא הומו, ולקחה איתה את הילדה שלהם.
ג'ימי מתחיל לפקפק בזהות המינית של עצמו, ככל שמערכת היחסים שלו עם ויטו מתפתחת, ומקבלת מימד הומוארוטי.
הוא מחליט להשתמש באסיר שלו על מנת לנקום באהובתו לשעבר קייט, ובסופו של דבר השניים, ג'ימי וויטו, כעת עובדים כצוות, מוכרים חבילת סמים גנובה ובורחים יחד.
בספרו הביוגרפי אודות ג'יימס קירקווד Ponies & Rainbows, משרטט המחבר שון איגן את מקורותיו של המחזה, אשר שורשיו בסדרה של פריצות בדירתו של קירקווד בניו יורק, ברחוב 58 מערב.
הספר כולל תצלום של ג'ינו מרינו, חבר ומאהב של קירקווד, שעל פי איגן - עליו מבוססת דמותו של ויטו.
לאחר חמש הצגות הרצה, התקיים ערב הבכורה הרשמי של ההצגה בברודוויי ב-7 באפריל 1975. ההצגה, בבימויה של ויויאן מטלון, הועלתה 16 פעמים בתיאטרון על שם ג'ון גולדן.
צוות השחקנים המקורי כלל את קיר דוליי, טוני מוסנטה וג'ניפר וורן.
על מחזה זה, קירקווד היה מועמד לפרס Drama Desk בקטגוריית המחזה החדש הטוב ביותר, ומונטה היה מועמד לפרס Drama Desk בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
לאחר שנעשו מספר שינויים במחזה בראשית שנות ה-80, המחזה הועלה מחדש בתיאטרון Circle in the Square שבאוף ברודוויי.
במקסיקו, המחזה הזה הועלה לראשונה בשנת 1983, תחת השם "P.D.
Tu gato ha muerto", בכיכובם של מנואל אוג'דה בתפקיד ג'ימי והומברטו זוריטה בתפקיד אדי.
המחזה הוצג שוב בין השנים 1997–2000, בכיכובו של אוטו סירגו בתפקיד ג'ימי.
את דמותו של אדי גילמו לאורך השנים מספר שחקנים, בהם הקטור סוברון, חואן סולר, חאווייר אורטיז, הקטור סוארז גומיז, חבייר פוזה וסבסטיאן רולי.
המחזה הוצג במספר ערים ברחבי ארצות הברית עם חואן סולר כחלק מצוות השחקנים.
בשנת 2004 המחזה הועלה בסאו פאולו, תחת השם "P.S.: Seu Gato Morreu", בבימויו של ג'רבס הומן דה מלו, כשאת דמותו של ג'ימי גילם טקו טברס, שהפיק ותרגם המחזה לפורטוגזית.
את דמותה של קייט גילמה פולה פיקרלי.
את דמויותיהם של ויטו ופרד גילמו לואיס ארוג'ו ואדוארדו אסטרלה, בהתאמה.
ההפקה הגרמנית הראשונה של המחזה הועלתה ב-29 בינואר 2011 בברלין, על בימת תיאטרון "Jüdisches Theater Bimah", בבימויו של תומאס מאול.
בעוד תפקידיהם של ויטו (בגילומו של מרקוס ריקסינגר) ובת-זוגו של ג'ימי קייט (קתרין סטפן) נלקחו מתוך המחזה המקורי כפי שהם, דמותו של ג'ימי זול שונתה להיות אישה: ג'ני זולא (יסמין סטק), ובכך הופכת את מערכת היחסים של דמות זו עם זו של קייט ללסבית.
בשנת 2002, סטיב גוטנברג עיבד את המחזה ואת הרומן לסרט קולנוע באורך מלא.
גוטנברג ביים את הסרט על פי תסריט אוות כתב בשיתוף עם ג'ף קורן, והוא מככב בו בתפקיד ג'ימי.
עוד מככבים בסרט: סינתיה ווטרוס בתפקיד קייט (חברתו לשעבר של ג'ימי) ולומברדו בויאר בתפקיד אדי (הפורץ הצעיר).
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי הבינלאומי של פילדלפיה בשנת 2002.
נאבי טאג'ימה (ביפנית: 田島 ナビ; 4 באוגוסט 1900 – 21 באפריל 2018) הייתה אישה יפנית שנחשבה לאדם החי המבוגר ביותר בעולם שגילו מתועד, החל מ-15 בספטמבר 2017, עם פטירתה של הג'מייקנית ויולט בראון.
טאג'ימה הייתה האדם המבוגר ביותר ביפן ובאסיה בכלל אי פעם, וכן האדם המבוגר השלישי בעולם אי פעם, ונחשבה לפני מותה לאדם החי האחרון שנולד בשנת 1900.
טאג'ימה נולדה ביפן באראקי, אזור שהיה אז כפר קטן ועני, בחלק המערבי ביותר של האי קיקאיג'ימה.
מאז פברואר 2002 היא התגוררה בבית אבות בשם "קיקאין" (喜界園) - בקיקאי שבמחוז קגושימה.
בעלה, טומינישי טאג'ימה (田島 富二子), מת בגיל 95 כאשר תאריך פטירתו המדויק לא ידוע.
לפי כמה מקורות מותו היה בשנת 1991 ולפי מקורות אחרים זה היה בשנת 1992 או 1993. יש לה תשעה ילדים - שבעה בנים ושתי בנות.
נכון לספטמבר 2011 היו לטאג'ימה 28 נכדים, 56 נינים ו-35 בני נינים.
נכון לספטמבר 2015, היו לה למעלה מ-140 צאצאים, כולל הנינים של הילדים.
נכון לסוף ספטמבר 2017, היו לה כבר 160 צאצאים.
טאג'ימה הפכה לאדם המבוגר ביותר ביפן ב-27 בספטמבר 2015, עם מותה של אישה אנונימית בת 115 שחיה בטוקיו.
ב-15 בספטמבר 2017, עם מותה של הג'מייקנית ויולט בראון, בגיל 117, הפכה טאג'ימה לאדם החי המבוגר ביותר בעולם, והאדם האחרון בעולם ששרד את חייו מהמאה ה-19. ב-10 באפריל 2018 הוכרזה כאדם המבוגר השלישי בהיסטוריה אשר גילו מתועד.
נבראג' סינג גוראיה , ידוע בשם הבמה נאב (מעוצב כ-NAV או כ-ΠΔV), הוא ראפר, זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי קנדי.
בספטמבר 2015 הוציא נאב את אחד משיריו הראשונים לחשבון הסאונדקלאוד שלו, "Take Me Simple".
השיר צבר למעלה מעשרה מיליון השמעות בסאונדקלאוד והיווה כחלק משמעותי מפריצתו של הראפר.
בינואר 2016 הוציא את השיר "Myself", שהפך במהרה ללהיטו הגדול ביותר של נאב, תוך שזכה במעמד פלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בפברואר 2017, לאחר שחתם נאב בחברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס, הוציא נאב את הבכורה המסחרית שלו, מיקסטייפ הנושא את שם הבמה שלו.
המיקסטייפ כלל את הסינגל "Some Way", בו אירח נאב את הזמר דה ויקנד, שזכה במעמד פלטינה באמריקה ובקנדה.
האלבום עצמו זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה ולמעמד "אלבום זהב" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי.
ב-18 במאי 2018 הוציא נאב את אלבום הבכורה שלו, "Reckless".
האלבום כולל הופעות אורח של הראפרים טראוויס סקוט, ליל עוזי ורט וגאנה.
האלבום כלל בין היתר את השיר "Wanted You" באירוח ליל עוזי ורט, שהפך לשירו הראשון של נאב שהגיע למצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהגיע למקום ה-64. האלבום עצמו דורג בשיאו במקום השמיני במצעד הבילבורד 200 וזכה במעמד זהב בארצות הברית ובקנדה.
ב-22 במרץ 2019 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, "Bad Habits".
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ובכך הפך לאלבומו הראשון של נאב אשר הגיע למעמד זה.
כמו כן, בשנת 2020 זכה האלבום במעמד "אלבום זהב" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-8 במאי 2020 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, "Good Intentions".
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 וזכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה.
נוגומטני קלאב צליה (בסלובנית: Nogometni klub Celje) מכונה נ.ק צליה או בקיצור צליה, הוא מועדון כדורגל מהעיר צליה, שבסלובניה, אשר משחק בליגת העל הסלובנית.
ויחד עם מריבור, הם שני המועדונים היחידים שהשתתפו בכל העונות של ליגת העל הסלובנית מאז הקמתה בשנת 1991. המועדון זכה בשתי אליפויות, ולזכותו גם 2 זכיות אחת בגביע הסלובני.
המועדון מארח את משחקיו באצטדיון זדז'לה המכיל 13,059 מקומות.
המועדון הוקם בשנת 1919 בשם סלובנסקי ספורט קלאב צליה (S.S.K Celje).
זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, אוחד המועדון עם המועדון ספורטונו דרוסטובו אולימפ ושינה את שמו למועדון כדורגל (נוגומטני קלאב) קלאדיבר (NK Kladivar).
בשנת 1964 זכה המועדון באליפות ובגביע הליגה הרפובליקנית הסלובנית והעפיל לליגה הפדרלית השנייה-מערב של יוגוסלביה, שם שיחק שתי עונות וירד חזרה לליגה הרפובליקנית.
בשנת 1967 מוזגו המועדונים צליה וז'לזניצ'ר, ובעקבות כך שונה שם המועדון לז'לזניצרסקי נוגומטני קלאב צליה (Z.N.K Celje).
המועדון המאוחד שיחק בליגה הרפובליקנית עד עונת 1978/1979, אז ירד לליגה ההאזורית, שם שיחק עד ששב לליגה הלאומית בעונת 1990/1991 בשם נוגומטני קלאב אינגרד קלאדיבר צליה (NKIK Celje).
עונה לאחר מכן הוקמה ליגת העל הסלובנית.
המועדון הצטרף אליה ושינה את שמו לנוגומטני קלאב סי.אמ.סי פובליקום צליה ( NK CMC Publikum Celje) בעקבות חסות מסחרית.
בעונת 1992/1993 הגיעה צליה לגמר הגביע הסלובני אך הפסידה לאולימפיה ליובליאנה.
העלייה לגמר הקנתה לה את הזכות להשתתף לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1993/1994, שם הפסידה לקבוצת אודנסה בולדקלוב הדנית בסיבוב הראשון.
בעונת 1994/1995 הגיעה צליה פעם נוספת לגמר הגביע הסלובני, אך הפסידה פעם נוספת הפעם למורה מורסקה.
בעונת 1997/1998 השתתפה צליה בגביע האינטרטוטו ואף השיגה את ניצחונה הראשון באירופה, נגד מכבי חיפה הישראלית בשלב הבתים, אך לא העפילה ממנו.
ב-2001 הצליחה צליה לעבור לראשונה סיבוב באירופה כשעברה את קבוצת ארהאוס מדנמרק בסיבוב הראשון של גביע האינטרטוטו ואת קבוצת פטרז'לקה מסלובקיה בסיבוב השני של גביע האינטרטוטו.
בעונת 2002/2003, התחרתה צליה עם מריבור על אליפות הליגה הסלובנית עד לשני המחזורים האחרונים, אך בסופו של דבר סיימה שנייה וגם הפסידה בגמר הגביע הסלובני מול אולימפיה ליובליאנה.
אך הסיום במקום השני זיכה אותה להשתתף לראשונה בגביע אופ"א בעונת 2003/2004. בעונת 2004/2005, המועדון הגיע לגמר הגביע הסלובני בפעם הרביעית והצליח סוף סוף להניף את הגביע, כשניצח את גוריצה בתוצאה 0–1. גם בעונה שלאחר מכן העפילה צליה לגמר הגביע אך הפסידה לקופר לאחר פנדלים.
במהלך עונת 2007 בוצעו שינויים בהנהלת המועדון ושמו שונה לשמו הנוכחי נוגומטני קלאב צלייה (NK Celje) אך השינויים בהנהלה לא הובילו להצלחות מקצעויות משמעותיות.
לאחר כמה שנים של דשדוש במרכז הטבלה, שנמשכו עד סוף העשור הצליחה צליה לחזור לאירופה בעונת 2012/2013 לאחר שהגיעה לגמר הגביע בעונת 2011/2012, ושוב בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2014/2015 השוותה צליה את הישג השיא שלה עד אז בליגה כשסיימה במקום השני שוב אחרי מריבור.
אך בעונות הבאות חלה ירידה ביכולתה והיא לא הצליחה לסיים במקום המוביל לאירופה.
בעונת 2019/2020 הצליחה צליה להגיע להישג השיא שלה בליגה כשזכתה באליפות הראשונה שלה.
אליפות שזיכתה אותה בהופעת בכורה במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2020/2021. צליה הודחה בשלב המוקדמות השני על ידי מולדה מנורווגיה, עברה לשלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית אך הפסידה לאררט-ארמניה הארמנית, והודחה.
בליגה, לא הצליחה צליה לשחזר את ההצלחה מעונת האליפות וסיימה רק במקום ה-7 מתוך 10 קבוצות.
גם בעונה לאחר מכן עונת 2021/2022 המשיכה צליה ביכולת בינונית, וסיימה במקום ה-8 בליגה.
אך בעונת 2022/2023 שבה צליה להתחרות בצמרת וסיימה במקום השני, שהקנה לה כרטיס למוקדמות הקונפרנס ליג.
צליה עברה את שלבי המוקדמות השני והשלישי והודחה בשלב הפלייאוף על ידי מכבי תל אביב מישראל.
בליגה צליה המשיכה את יכולתה הטובה וזכתה באליפות שנייה בסיום העונה.
בעונת 2024/2025 צליה העפילה לשלב הליגה בקונפרנס ליג שם סיימה במקום ה-21 מתוך 36 שזיכה אותה במקום בשלב הנוקאאוט הראשוני, בו ניצחה את אפואל ניקוסיה בסיכום צמד המשחקים והעפילה לשמינית הגמר.
בשמינית הגמר ניצחה צליה את לוגאנו בפנדלים והודחה רק ברבע הגמר על ידי פיורנטינה האיטלקית.
במשך רוב שנותיו המוקדמות, שיחק המועדון באצטדיון גלז'יה ב-1967 אוחד המועדון עם המועדון של ז'לזניצר ועבר לשחק לסירוגין באצטדיון סקלנה קלט.
אצטדיון גלז'יה נהרס בשנת 1983 והמועדון עבר לצמיתות לסקלנה קלט.
מכיוון שהאצטדיון לא עמד בקריטריונים של אצטדיון של אופ"א, החליטו אנשי המועדון לבנות אצטדיון חדש ובשנת 2003 נבנה היציע הראשון של אצטדיון ארנה פטרול החדש.
הקיבולת באותה תקופה הייתה 3,600 מושבים מקורים.
לאחר 2003 נבנו שלושה יציעים נוספים וכאשר האחרון נפתח בשנת 2008, הושלם האצטדיון.
הקיבולת הנוכחית של האצטדיון היא 13,059 מושבים מהם כ-50% מקורים.
ביולי 2017, שמו של האצטדיון שונה לאצטדיון זדז'לה.
ליגת העל הסלובנית (מאז 1991)
ליגת הרפובליקה הסלובנית (עד 1991)
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של צליה מוצג ראשון.
לרנקה 1–11–22–3הקונפרנס ליגסיבוב המוקדמות השלישי לוגאנו2–4 5–0 7–4סיבוב הפלייאוף באניק אוסטרבה 1–0 2–0 3–0שלב הליגה א.א.ק.
אתונה3–1— שמרוק רוברס—2–0 לגיה ורשה2–1— סיגמה אולומואוץ— רייקה— שלבורן—
נוגומטנה שולה מורה (בסלובנית: Nogometna šola Mura (בית הספר לכדורגל מורה)) מכונה נ.ש.
מורה או בקיצור מורה, הוא מועדון כדורגל מהעיר מורסקה סובוטה, שבסלובניה, המשחק בליגת העל הסלובנית.
המועדון נוסד בשנת 2012, ובסיום עונת 2017/2018 העפיל לראשונה לליגת העל הסלובנית.
בשנת 2020 זכה המועדון לראשונה בגביע הסלובני ובעונת 2020/2021 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו.
כינויו של המועדון הוא "השחורים לבנים" (בסלובנית: Čarno-bejli) והוא נגזר מתלבושת הבית של המועדון, ערכה שחורה עם פסים לבנים.
והוא משחק באצטדיון העירוני פזאנריה (אנ') (בסלובנית:Mestni stadion Fazanerija) המכיל 4,506 מושבים.
מורה הוקם בסוף שנת 2012 ולאחר שבעונת 2012/2013 המועדון הוותיק נ.ד.
מורה 05 פורק בעקבות קשיים כלכליים, השתמש המועדון החדש במחלקת הנוער שלו כדי לרשום קבוצה לעונת 2013/2014 תחת השם נ.ש.
כבר בעונתו הראשונה זכה המועדון באליפות ליגת המשנה הסלובנית, מה שזיכה אותו בהעפלה לליגת העל הסלובנית.
בעונתו הראשונה בליגה הבכירה, עונת 2018/2019, סיים המועדון במקום הרביעי, מה שזיכה אותו בכרטיס לשלבי המוקדמות בעונת 2019/2020 בליגה האירופית, שהיווה הופעה אירופית ראשונה בהיסטוריה של המועדון הצעיר.
באותה עונה זכה המועדון בתואר הראשון שלו כאשר זכה בגביע הסלובני לשנת 2020, לאחר שניצח את המועדון נפטה 1903 מהליגה השנייה במשחק הגמר .
עונה לאחר מכן (2020/2021) זכה המועדון באליפות הראשונה שלו לאחר שניצח את מריבור 3–1 במחזור הסיום של העונה, ואף על פי שהיו לשני המועדונים אותו מספר נקודות, מאזן הראש בראש בין שני המועדונים היה לטובת מורה.
מה שזיכה אותו לראשונה בכרטיס לשלבי המוקדמות של ליגת האלופות בעונת 2021/2022. שם אף עבר המועדון את שלב המוקדמות הראשון, אך הודח בשלב המוקדמות השני ונשר לשלב המוקדמות בליגה האירופית, גם שם הצליח המועדון להעפיל שלב, והעפיל לשלב הפלייאוף.
בשלב הפלייאוף התמודד המועדון הסלובני נגד שטורם גראץ האוסטרית הוא הפסיד לה 1–5 בסיכום שני המשחקים.
אך הפסד בשלב הזה משמעותו היה כרטיס לשלב הבתים בקונפרנס ליג.
וכך הפכה מורה לקבוצה הסלובנית השנייה בלבד, אחרי מריבור, שמשחקת בשלב הבתים של תחרות אירופית.
מורה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון העירוני פאזנריה במורסקה סובוטה, שבסלובניה.
האצטדיון נבנה במקור בשנת 1936 ומאז הורחב ושופץ מספר פעמים.
וכיום יש לו קיבולת של 4,506 מושבים מקורים.
בנוסף ליציע עמידה, הקיבולת הכוללת של האצטדיון היא בסביבות 4,700.
תחרותמשחקיםניצחונותתיקוהפסדיםזכותחובההפרשליגת האלופות4211734+הליגה האירופית931512153–הקונפרנס ליג1032510177–סך הכל23841129356–
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של מורה מוצג ראשון.
עונה תחרות שלב מועדון בית חוץ סופי 2019/2020 הליגה האירופית שלב המוקדמות ראשון מכבי חיפה 2–3 0–2 2–5 2020/2021 הליגה האירופית שלב המוקדמות ראשון נומה קאליו - 4–0שלב המוקדמות שני אורהוס - 3–0שלב המוקדמות שלישי פ.ס.וו.
נאג'י סלים חוסיין אל-עלי היה קריקטוריסט פלסטיני שנודע בביקורתו הפוליטית כלפי ישראל כמו גם כלפי משטרים ערביים ואף זה הפלסטיני.
הוא צייר יותר מ-40,000 קריקטורות שבדרך כלל תיארו את דעת הקהל הערבית והפלסטינית וביקרו בחריפות את המנהיגות הפלסטינית והערבית.
הוא מפורסם בעיקר בזכות יצירת דמותו של חנדלה - ילד פלסטיני פליט המתבונן מהצד בעוולות הנעשות לעמו, דמות שהפכה מאז להיות האייקון של המאבק הפלסטיני לעצמאות.
נאג'י אל-עלי נולד בשנת 1938 בקירוב בכפר הערבי א-שג'רה, אשר שכן בין טבריה לנצרת עד 1948 ועל אדמותיו הורחב היישוב אילניה.
הוא גלה לדרום לבנון יחד עם משפחתו, במלחמת העצמאות, שם התגוררו במחנה הפליטים עין אלחלוה אשר ליד צידון.
הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר מקצועי ועבר לביירות, שם חי במחנה הפליטים שתילה ועסק במגוון עבודות בתחומי התעשייה.
ב-1957, לאחר התנסות קצרה כמכונאי רכב, הוא עבר לערב הסעודית, שם עבד במשך כשנתיים.
ב-1959 חזר נאג'י אל-עלי ללבנון, ובאותה השנה הצטרף לתנועת הלאומיים הערבים, אבל הודח ממנה ארבע פעמים בתוך שנה, בגלל חוסר במשמעת מפלגתית.
בין 1960 ל-1961, יחד עם חברים מהתנועה הערבית הלאומית, הוא פרסם עיתון פוליטי שנכתב ידנית, "אל-שרקה" (הבכי).
ב-1960 הוא החל ללמוד באקדמיה הלבנונית לאמנויות, אך לא המשיך את לימודיו מכיוון שישב בכלא מסיבות פוליטיות זמן קצר לאחר שהחל ללמוד.
הסופר והפעיל הפוליטי ע'סאן כנפאני נתקל בכמה מעבודותיו של אל-עלי בביקור שערך בעין אל-חילווה, והדפיס את הציור הראשון שלו עם מאמר מלווה בעיתון "אל-חוריה", ב-25 בספטמבר 1962.
בשנת 1963 עבר נאג'י אל-עלי לכווית בתקווה לחסוך כסף ללימודי אומנות בקהיר או ברומא.
בכווית הוא עבד כעורך, קריקטוריסט, מעצב ומוציא לאור של העיתון הערבי "א-טליעה".
משנת 1968 הוא עבד עבור "א-סיאסה".
במהלך אותם ימים חזר ללבנון מספר פעמים.
ב-1974 הוא החל לעבוד עבור העיתון הלבנוני "א-ספיר", מה שגרם לו לשהות בלבנון תקופות ארוכות יותר.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה ב-1982 הוא נעצר לתקופה קצרה על ידי כוחות צה"ל יחד עם תושבים אחרים של מחנה הפליטים עין אלחלוה.
בשנת 1983 הוא חזר שוב לכווית לעבוד עבור "אל-קבס", ובשנת 1985 נסע ללונדון, שם עבד עבור המהדורה הבינלאומית של העיתון עד מותו מירי בידי מתנקש שזהותו לא ידועה.
בשנת 1984 הוא תואר על ידי הגארדיין הבריטי כ"דבר הקרוב ביותר לדעת הקהל הערבית".
ב-22 ביולי 1987 נורה נאג'י אל-עלי בפניו ונפצע אנושות בלונדון, מחוץ למשרדי "אל-קַבַּס", העיתון הכוויתי שבו פרסם את יצירותיו.
זהות המתנקש אינה ידועה עד היום.
אל-עלי היה שרוי בתרדמת ומת מפצעיו חמישה שבועות לאחר מכן, ב-29 באוגוסט, בבית החולים צ'רינג קרוס.
לפי פרסומים בישראל, ההתנקשות בוצעה בהוראת יאסר ערפאת, בעוד שלפי פרסומים בערבית היו אלו סוכני מוסד שביצעו את הרצח.
אל-עלי ביקש עוד בחייו להיטמן ליד אביו בבית העלמין בעין אלחלוה.
מסיבות ארגוניות דבר זה לא התאפשר והוא נטמן בבית העלמין המוסלמי בברוקווד.
הוא הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
במהלך עבודתו כמאייר פוליטי, נאג'י אל-עלי פרסם יותר מ-40,000 ציורים.
לרוב הם עסקו בעם הפלסטיני, תיארו סבל והתנגדות ועקצו בביקורתיות את ההנהגה הפלסטינית והמשטרים הערביים.
אל-עלי העז לפרסם קריקטורות שהציגו את יאסר ערפאת ואנשיו באור שלילי ונלעג, כחבר מושחתים הוללים ושמנים החיים במלונות פאר על גבו של הפליט הפלסטיני הרעב והאומלל.
הוא היה מתנגד נחוש לכל הסדר שלא יכלול את זכות השיבה של הפלסטינים, וברבים מציוריו מובעת התנגדות זו.
שלא כמאיירים פוליטיים רבים, פוליטיקאים לא הופיעו בעבודותיו, כפי שכבר אמר בעבר: "יש לי נקודת מבט שונה, ומשום כך הציורים שלי לובשים צורה כזו.
מה שחשוב הוא לצייר סיטואציות ומציאות, לא לצייר נשיאים ומנהיגים."
נאג'י אל-עלי פרסם שלושה ספרים של עבודותיו ואיוריו, בשנים 1976, 1983 ו-1985, והתכונן להוציא לאור אחד נוסף לפני שנרצח.
ב-1979 נבחר נאג'י אל-עלי לנשיאה של ליגת המאיירים הערבית.
בשנים 1979-80, הוא זכה במקום הראשון בתערוכת המאיירים הערבים שנערכה בדמשק.
הפדרציה הבינלאומית של מוציאי העיתונים זיכתה אותו בפרס "עט הזהב של החירות" בשנת 1988.
חנדלה הוא הדמות המזוהה ביותר עם נאג'י אל-עלי, מכל יצירותיו.
הוא מתואר כילד בן עשר והופיע לראשונה בעיתון "א-סיאסה" בכווית, בשנת 1969. הדמות מפנה את גבה לצופה מאז 1973, ומשלבת את ידיה מאחורי גבה.
אל-עלי הסביר כי בחר בגיל עשר דווקא, משום שהילד מתאר את הגיל שבו הוא עצמו עזב את ארץ ישראל, ושחנדלה לעולם לא יגדל עד שהמאייר יוכל לחזור למולדתו.
חנדלה מופיע כשידיו מאחורי גבו וידיו משולבות, על מנת לתאר את הפסיביות וחוסר האונים של הפליט הפלסטיני אל מול כוחות חזקים ממנו.
חנדלה מופיע תמיד עם בגדים קרועים וברגליים יחפות, שמסמלות את העוני, ההזנחה והרעב במחנות הפליטים.
בציורים מאוחרים יותר, הוא מופיע לעיתים מיידה אבנים או מרסס גרפיטי.
דמותו של חנדלה משמשת גם כסמל התנועה הירוקה באיראן.
חנדלה הפך לסמל לכל ציוריו של אל-עלי, ונשאר אייקון של המאבק הפלסטיני להגנה ולעצמאות.
האמן עצמו ציין כי: "הדמות הזו שאני המצאתי ללא ספק לא תיעלם אחרי שאלך.
ואולי לא תהיה זו הגזמה לומר שאני אחיה לנצח אתו אחרי מותי."
דמויות מצוירות אחרות שיצר נאג'י אל-עלי כללו אדם רזה ומסכן למראה, שייצג את הפלסטיני הפשוט כקורבן המתנגד ל'דיכוי הישראלי', ואדם שמן שייצג את המשטרים הערביים ואת הנהגת אש"ף שבחרו בדרך החיים הקלה לעצמם, והיו עסוקים בפשרות פוליטיות.
פשרות שהאמן האידיאליסט היה מתנגד חריף שלהן.
המוטיבים של הצליבה (כמסמלת, שוב, את הסבל הפלסטיני) וזריקת האבנים (סמל ההתנגדות של המוני העם הפלסטינים) היו גם הם נפוצים מאוד בעבודתו.
נאבין ויליאמס סידני אנדרוז הוא שחקן בריטי, המוכר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים".
אנדרוז נולד בלונדון לאב איש עסקים ולאם פסיכולוגית, ששניהם היגרו מהודו.
במהלך לימודיו בבית ספר תיכון התאהב אנדרוז במורתו למתמטיקה, ובראיון שנתן התוודה שהוא בטוח שאביו התבייש בו על כך.
אנדרוז חי עם בת זוגו ברברה הרשיי בלוס אנג'לס.
יש לו שני ילדים מנשים שונות.
אנדרוז חשף בעבר שהיו לו בעיות סמים ואלכוהוליזם הוא חובב מוזיקה ומנגן בגיטרה.
ב-2006 אנדרוז נבחר על ידי המגזין פיפל בתור אחד האנשים היפים ביותר בעולם.
ב-1991 קיבל תפקיד בסרט "לונדון הורגת אותי".
תפקידיו הבולטים ביותר עד כה הם בסרטים הפצוע האנגלי, פלאנט טרור ובסדרה אבודים בתור סעיד ג'ארה.
בשנת 2001 שיחק בסדרת הדרמה של ABC "החיה" בכיכובה של אליזבת מיטשל, שלא האריכה ימים וירדה לאחר 6 פרקים.
ב-2013 שיחק כג'עפר הרשע בסדרה "ארץ הפלאות".
באותה שנה גילם את חסנאת ח'אן, קרדיולוג שניהל מערכת יחסים עם דיאנה, נסיכת ויילס בסרט דיאנה.
בשנת 2018 שיחק בסדרת הדרמה המשטרתית "אינסטינקט" ב-CBS, בכיכובו של אלן קאמינג.
בשנת 2021 לוהק יחד עם אמנדה סייפריד לככב במיני-סדרה הביוגרפית של הולו, "הנושרת" בו גילם את איש העסקים הפקיסטני ראמש בלוואני, המיני-סדרה עלתה לשידור במהלך שנת 2022.
בשנת 2024 גילם את ריי רינוק בעונה השנייה של סדרת הדרמה האוסטרלית "Last King of the Cross" בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+".
באותה שנה כיכב אנדרוז בסדרה הקומית של פריים וידאו, "The Pradeeps of Pittsburgh" בתור אב המשפחה מאנש פראדיפ.
נאג'י שווכת (בערבית - ناجي شوكت; 1893–1980) היה פוליטיקאי עיראקי ששימש כראש ממשלת עיראק, אך בעיקר ידוע כאחד מתומכיו של רשיד עאלי אל-כילאני, וכאיש הקשר של כילאני והמופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני עם גרמניה הנאצית.
שווכת נולד למשפחה בעלת שורשים טורקיים וקווקזיים בעיר כות שבעיראק, בה שימש אביו כמושל מטעם האימפריה העות'מאנית.
היו לו שלושה אחים, מהם ידוע סאמי שווכת, שהיה מהוגי הדעות של הלאומיות הפאן-ערבית.
בשנת 1909 נבחר אביו של שווכת לפרלמנט העות'מאני, והדבר איפשר לו ללמוד משפטים באיסטנבול.
לאחר סיום לימודיו שימש כתובע מטעם הממשלה בעיר העיראקית אל-הילה, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא העות'מאני.
במרץ 1917 נפל בשבי בידי הבריטים, והם איפשרו לו להשתחרר אם יצטרף ללוחמים הערבים כנגד האימפריה העות'מאנית, במסגרת המרד הערבי.
לאחר המלחמה פתח שווכת בקריירה פוליטית בעיראק, ובשנת 1928 מונה לתפקיד שר הפנים.
בשנת 1932 נקרא על ידי המלך פייסל הראשון להתמנות כראש ממשלת עיראק ולהקים ממשלה בלתי מפלגתית על מנת להימנע מהוויכוח הפוליטי שסבב את חתימת ההסכם האנגלו-עיראקי ב-1930, ואל מול דרישות האופוזיציה בראשותו של יאסין אל-האשמי לדאוג להקטנת המעורבות הבריטית בענייני עיראק.
ממשלתו של שווכת, שניצבה מול אופוזיציה חזקה של מתנגדי ההסכם שרדה רק חמישה חודשים, בין 3 בנובמבר 1932 ל-20 במרץ 1933. לאחר נפילת ממשלתו המשיך שווכת לשמש בתפקידים שונים בממשלת עיראק, בין היתר שימש כשר הפנים בממשלתו של ג'מיל אל-מדפעי שהורכבה בנובמבר 1933. לאחר מכן, בשנת 1935 מונה כשגריר באנקרה.
הקשרים עם הנאצים, מרד רשיד עאלי אל-כילאני
בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה עיראק מחויבת על פי ההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930 לסייע בידה של בריטניה, להכריז מלחמה על אויביה, ולהעמיד לרשותה של בריטניה מתקנים אסטרטגיים - נמלים, שדות תעופה, רכבות.
בשנות ה-30 התפתח בעיראק ימין קיצוני ופרו-נאצי שהתנגד לנוכחות הבריטית במזרח התיכון, וחיפש דרכים להקטין את השפעתה של בריטניה, ולתמוך בנאצים במלחמתם כנגד בריטניה.
ימין זה קיבל עידוד משמעותי כאשר הגיע לעיראק המופתי הירושלמי, חאג' אמין אל-חוסייני לאחר המרד הערבי הגדול.
בתחילת 1940 מונה רשיד עאלי אל-כילאני, מנציגיו המובהקים של הימין הפרו-נאצי כראש ממשלת עיראק.
אל-כילאני מינה את שווכת כשר המשפטים בממשלתו.
ממשלתו של רשיד עאלי פסחה על שתי הסעיפים.
מחד, ניתקה עיראק את היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה הנאצית, כפי שהייתה מחויבת לעשות, מאידך לא הכריזה עליה מלחמה, וכשהצטרפה איטליה הפשיסטית למערכה, ביוני 1940, לא ניתקה עמה את היחסים, ואיפשרה פעולתם החופשית של דיפלומטים איטלקים בשטחה.
ביוני 1940 נשלח שווכת על ידי אל-כילאני והמופתי לשאת ולתת עם השגריר הגרמני באנקרה, פרנץ פון פאפן.
כן נשא עמו שווכת מכתב אישי מהמופתי להיטלר, בו הביע המופתי את הערכתו והערצתו להיטלר.
בפברואר 1941 פוטר רשיד עאלי אל כילאני, על ידי העוצר העיראקי עבד אל-אילה, והוחלף בטה אל-האשמי באותה תקופה התגבש סביב המופתי ואל-כילאני ועד פעולה חשאי של שיבעה אישים, שכלל קציני צבא בכירים, המכונים "מרובע הזהב" , ובראשם סלאח א-דין א-סבאע', וכן אישים פרו-נאצים, לרבות שווכת.
באפריל 1941 ביצע הוועד הפיכה צבאית בעיראק , הדיח את העוצר עבד אל-אילה ואת ראש הממשלה אל-האשמי ומינה את אל-כילאני לראש הממשלה.
בממשלה זו מונה שווכת לשר ההגנה.
עד מהרה הגיע אל-כילאני לעימות צבאי עם הבריטים, סביב דרישתו כי אלו יסלקו ידם מהבסיסים בעיראק בהם הותר להם להחזיק על פי ההסכם האנגלו-עיראקי.
עם פרוץ המלחמה האנגלו-עיראקית במאי 1941 נשלח שווכת על ידי אל-כילאני לאנקרה, לנסות ולהשיג את תמיכתה של טורקיה בעימות, וכן לחדש את הקשר עם פון פאפן.
שליחות זו כשלה, ושווכת לא הצליח לקבל את שיתוף הפעולה של הטורקים.
לאחר תבוסת צבא עיראק במלחמה האנגלו-עיראקית, בסוף מאי 1941, נמלט שווכת לאיראן ומשם לדרום אפריקה שם נאסר על ידי השלטונות לתקופה של חמש שנים.
שווכת מת בבגדאד במאי 1980.
נאג' חמאדי היא להקת רוק אנד רול ישראלית, המורכבת מעיתונאים ואנשי תקשורת ישראלים.
הלהקה הוקמה בשנת 2005 במערכת העיתון "סופשבוע" של "מעריב" על ידי טל לזר, עמרי אסנהיים ואראל סג"ל, היא נקראה על שם פעולת התגמול של פלס"ר צנחנים בעיר נגע חמאדי שבמצרים בסוף שנות ה-60.
בלהקה חברים דרור פויר (סולן), אראל סג"ל (בס), דרור גלוברמן (קלידים), אור הלר (גיטרה), טל לזר (תופים).
בעבר היו חברים בה גם עמרי אסנהיים, יותם ירקוני ודן ויצמן (עורך The Voice ישראל).
המפיק המוזיקלי הוא ברוך בן יצחק, גיטריסט להקת רוקפור.
את רוב הטקסטים כותב הסולן פויר ואת רוב הלחנים מלחין סג"ל.
חברי הלהקה הם עיתונאים פעילים משני צדי המפה הפוליטית בישראל, והם משתמשים במוזיקה לשם העברת מסרים פוליטיים וחברתיים.
במילות השירים יש מחאה וביקורת, לעיתים בסגנון סרקסטי, על נושאים שונים בחברה ובחיים בישראל.
הלהקה מופיעה מאז 2005 במועדונים, בתל אביב ובשאר רחבי הארץ.
המופע משלב מוזיקה ושיח סביב אירועים אקטואליים בישראל.
בעבר הקליטה הלהקה שלושה סינגלים שנגנזו.
באוקטובר 2014 הלהקה הוציאה לאור את הסינגל הראשון "אל תלכי לישון", בהמשך הוציאה לאור 3 סינגלים נוספים.
בפברואר 2015 חיממה הלהקה את ההופעה הבינלאומית של הפרויקט של אלן פרסונס בהיכל נוקיה בתל אביב.
באוקטובר 2015 הוציאה לאור את אלבום הבכורה "להיטי הזהב ששינו את העולם (חלק א')".
בהפקת ברוך בן יצחק גיטריסט להקת רוקפור.
האלבום כולל 10 שירים בהקלטה אולפנית ושלושה נוספים שהוקלטו בהופעה חיה במועדון האוזן בר.
האלבום זכה להשמעות בתחנות הרדיו השונות בישראל.
ביוני 2017 השתתפה בפרויקט פרס ירושלים לאחדות ישראל, במסגרתו ערכה מספר הופעות ברחבי הארץ ושיאן בהופעה חגיגית בטקס חלוקת הפרס בבית הנשיא.
ב-2019 הלהקה הוציאה לאור סינגל בשם "תוציאי את זה עלי".
בתחילת 2023, על רקע הרפורמה המשפטית וההתנגדות לה, נקלעה הלהקה למשבר, כאשר דרור פויר הודיע לחברי הלהקה שהוא מוותר על המשך דרכו בלהקה, לאור קושי להכיל התבטאויות של אראל סג"ל.
סג"ל חשף את ההתכתבות במסגרת טור אישי מצולם בערוץ 14 בו הגיב לדברים וציין כי מבחינתו "הנר עוד דולק".
בתגובה צייץ אור הלר בחשבונו בטוויטר כי הלהקה אינה מתפרקת.
להיטי הזהב ששינו את העולם (חלק א') (2015)
נאג'י ג'מיל היה מפקד חיל האוויר הסורי במהלך מלחמת יום הכיפורים, בהמשך היה גם סגן שר הביטחון וראש מועצת הביטחון לאומי עד לשנת 1978 כאשר פוטר מתפקידיו על ידי חאפז אל-אסד כחלק משמירה על יציבות השלטון שלו.
ג'מיל השתתף בקורס טיס לצד אל-אסד, אותו החליף בתפקיד מפקד חיל האוויר כאשר זה עלה לשלטון בשנת 1970.
ג'מיל היה מהתומכים של אל-אסד במהלך מהפכת התיקונים בסוריה בשנת 1970. בתמורה קיבל את הפיקוד על חיל האוויר.
מלבד הפיקוד במהלך מלחמת יום הכיפורים, היה ג'מיל בתפקיד ביטחוני גבוה גם במהלך המעורבות הסורית בלבנון, שם עמד בראש צוות לניהול מגעים בין הפלגים במהלך מלחמת האזרחים שם.
נאבן (באירית: An Uaimh, באנגלית: Navan) היא עיר הבירה של מחוז מית' שבמזרח אירלנד, במרחק כ-50 קילומטר צפון מערבית מדבלין.
נאבן היא העיר התשיעית בגודל אוכלוסייתה במדינה, בשנת 2022 התגוררו בעיר 33,886 תושבים.
השם האירי המודרני An Uaimh התגלגל ושובש ככל הנראה משמו של תל הקבורה הפרהיסטורי An Odhbha, שנקרא על שם אודהבה, אשתו הראשונה של ארימון.
סביר להניח שהשם האנגלי המודרני Navan הוא תרגום לאנגלית של השם האירי אשר היה השם הרשמי של המקום מאז הקמת אירלנד ב-1922.
שמה האנגלי של העיר נקבע רשמית בשנת 1971, לאחר שהשם האירי של העיר לא השתרש בציבור באותה מידה.
למייסדי העיר שורשים נורמניים: הברונות של נאבן הוענקה ב-1172 על ידי הברון של ממלכת מית', יו דה לייסי, לאחד מאביריו, ג'וסלין דה אנגולו; האביר בנה מצודה במיקום זה, שהתפתחה בהמשך לעיר נאבן.
בסמוך לעיר פועל מכרה טארה, מכרה אבץ ועופרת גדול.
נאביס היה מצביא ומדינאי בן ספרטה ששלט בעיר בין השנים 207 לפנה"ס - 192 לפנה"ס.
והנהיג אותה בתקופת המלחמות המוקדוניות ומלחמת נאביס.
היה השליט העצמאי האחרון של ספרטה טרם כיבושה בידי הליגה האכאית.
נאביס היה בנו של דימארטוס, נצר לשושלת האאוריפונטידית.
לאחר המלחמה הקלאומנית הפכה ספרטה לעיר חלשה בעלת צבא קטן, אוכלוסייה ממורמרת ומשאבים מדולדלים.
אם לא די בכך המלך ליקורגוס מת, והותיר אחריו פעוט בשם פלופס.
בשמו של פלופס שלט מאכאנידס כעוצר (אפימלטי), אולם הוא נדקר למוות בידי פילופוימן שליט הליגה האכאית, ונאביס הפך לעוצר במקומו.
אולם נאביס לא הסתפק בכך, ובעזרת שכירי חרב ואזרחים ממורמרים ביצע הפיכה, רצח את פלופס והפך לשליט של ספרטה.
לא ברור מה היה מעמדו, במטבעות הספרטנים מאותה תקופה הוא מכונה "מלך", (בזילאוס) אולם היסטוריונים מאוחרים כדוגמת פוליביוס וטיטוס ליוויוס מכנים אותו טיראן.
פוליביוס אף מזכיר תכסיס מוזר שבו השתמש כדי לגבות כסף מהאזרחים.
הוא יצר בובת אישה בדמות אשתו, ומתחת לשמלתה הסתיר מסמרי ברזל.
כאשר הוא היה זקוק לכסף כינס את כל האזרחים סביב הבובה והסביר להם שהמדינה זקוקה לכסף עבור צבא וטקסים דתיים.
כאשר מישהו סירב לשלם נאביס קרב אותו אל הבובה ודקר אותו למוות.
פוליביוס מביא עוד מספר אנקדוטות אודות רשעותו ואכזריותו של נאביס, אם כי ייתכן שהגזים משום שהסתמך בעיקר על מקורות אכאיים שהתנגדו לנאביס.
נאביס הוביל מדיניות חוץ אנטי אכאית מובהקת, הוא חתם על ברית צבאית עם הליגה האיטולית, אליס ומסיניאה.
מדיניותו האנטי אכאית הובילה אותו בהכרח נגד מוקדון, בעלת בריתם של האכאים.
הוא צידד ברומא במהלך המלחמה המוקדונית הראשונה נגד פיליפוס החמישי, מלך מוקדון.
הוא נזכר בין החותמים על שלום פויניקי (בשנת 205 לפנה"ס) שסיים את המלחמה.
דבר זה אפשר לו להשתלט מחדש על ארץ לאקדמון, הוא הקים צי מלחמתי בעזרת ספנים מכרתים, וכאמור הקיף את ספרטה בחומות חזקות.
הוא הטיל מצור על מגלופוליס, אולם נכשל.
הוא כבש את מסיניאה, אולם נסוג ממנה לאחר שכוח אכאי תחת פיקודו של פילופוימן איים עליו.
בשנת 200 לפנה"ס הוא פשט על ארצם של האכאים, הללו ביקשו עזרה ממוקדון.
פיליפוס הבטיח להם הדברה מוחלטת של נאביס בתמורה לוויתור על כמה מצודות ועל הצטרפות למלחמה נגד הרומאים, האכאים סרבו.
כאשר פרצה המלחמה המוקדונית השנייה הצטרף בתחילה נאביס אל פיליפוס.
אותה תקופה לפיליפוס הייתה בעיה שכן הוא כרת ברית צבאית עם ארגוס, אולם עד מהרה התברר שברית זו היא נטל עבורו ותו לא.
היה באפשרותו למסור אותה לאכאים, אולם פיליפוס חשש מפני הגדלת כוחם.
על כן העניק אותה באופן זמני לנאביס, והבטיח לו שבמקרה וינוצח בידי הרומאים העיר תישאר שלו, אולם במקרה שלא העיר תוחזר למוקדון.
לאחר מכן הוא פנה אל מפקד הכוחות הרומאיים בזירה טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס בהצעת שלום.
פלמינינוס הביא עמו למפגש גם את אטאלוס הראשון, מלך פרגמון, וניקוסטראטוס סטרטגוס האכאים.
לאחר המלחמה פנו האכאים אל פלמינינוס בבקשה שיקיים את הבטחתו.
פלמינינוס כינס ב-195 לפנה"ס בקורינתוס ועדה של כל נציגי הערים היווניות, מרבית הערים תמכו בסילוק נאביס מארגוס.
נאביס הציע שלום, בעלי הברית של פלמינינוס דרשו את סילוקו הסופי של נאביס, אולם פלמינינוס הצביע להם על הקושי הרב הכרוך במצור ממושך על ספרטה והם קיבלו את דעתו.
פלמינינוס דרש ויתור מלא על ארגוס ולהחזיר לעיר כל שהיה שייך לה לרבות עבדים.
יהיה על נאביס להשיב גולים ושבויים מהערים שהן בנות ברית של רומא, הוא יאפשר לנשים וילדים ספרטנים להתאחד עם אבותיהם שמחוץ לעיר.
נאביס ניסה בתחילה להתמקח, אולם כשהחיילים הרומאים החלו לזרום לתוך ספרטה נכנע מיד.
בשנת 192 לפנה"ס הציעה הליגה האיטולית ברית לנאביס.
נאביס שהיה כעת שליט של ספרטה בלבד, ניצל את העובדה שדעתה של רומא מוסחת בשל המלחמה הקרבה עם אנטיוכוס השלישי מלך האימפריה הסלווקית, והסיק שבעזרת האיטולים יוכל לגבור על האכאים, הוא תקף את גיתיון עיר נמל שהייתה חיונית לו.
סטרטגוס הליגה האכאית לשנה זו פילופוימן, שיגר תגבורת לגיתיון שהצליחה להדוף את התקפותיו של נאביס, ושליחים אכאים התלוננו ברומא על התוקפנות הספרטנית.
נאביס הצליח להביס את האכאים בקרב ימי קטן ליד גיתיון, אולם פילופוימן הצעיד את צבאו והשמים את השדות הספרטניים.
הוא אף היה יכול להטיל מצור על ספרטה עצמה, אולם בלחץ הרומאים לא עשה זאת.
הרומאים הגיעו להסדר חדש עם נאביס לפיו יחזיר נאביס את כל ערי החוף שלו לאכאים.
האיטולים שחששו שנאביס יפסיק את מלחמתו באכאים, שלחו גיס בן 1,000 אנשים תחת פיקודו של אלכסאמינוס לעזרתו.
אולם נאביס השתהה וסירב לפתוח במלחמה חדשה, בתגובה רצחוהו האיטולים, והכריזו על עצמם כמשחררי העיר מטיראניה.
בתגובה לכך התקוממו האזרחים בספרטה נגד האיטוליים והמליכו במקום את לאקוניקוס.
מנהיג הליגה האכאית ניצל את שעת הכושר מהמשבר בספרטה ועל לכבוש אותה ליסד בה הנהגת בובות נאמנה לו מאז עברה ספרטה עוד מספר טלטלות וסופה שנכבשה בידי הרומאים כחלק מכיבוש כלל הלגה האכאית.
נאג'את אל האשמי (בקטלאנית: Najat El Hachmi; נולדה ב-2 ביולי 1979, מרוקו) היא סופרת מרוקאית־קטלאנית.
בגיל 8 היגרה עם משפחתה לקטלוניה שבספרד.
למדה ספרות ערבית באוניברסיטת ברצלונה.
התחילה לכתוב בגיל 12 וממשיכה לכתוב עד היום, בהתחלה בתור תחביב ומאוחר יותר כאמצעי להביע חששות או כדי לשקף וליצור מציאות משלה, כמשתייכת לשתי תרבויות.
מתגוררת בעיר גרנולרס (Granollers) שליד ברצלונה.
ספרה הראשון, Jo també sóc catalana ("גם אני קטלאנית", 2004) הוא אוטוביוגרפי לחלוטין ומתמודד עם הנושא של זהות והעצמת תחושת השייכות שלה למדינתה החדשה.
ב-2005 השתתפה באירוע שמומן על ידי המכון האירופי לים התיכון (European Institute of the Mediterranean) יחד עם כותבים קטלאנים ממוצא זר ובהם מתיו טרי (Matthew Tree), סלאח ג'אמל (Salah Jamal), לילה קרוש (Laila Karrouch) ומוחמד חאיב (Mohamed Chaib).
במהלך יריד הספרים של פרנקפורט (Frankfurt Book Fair) באוקטובר 2007 שבו התרבות הקטלאנית הייתה אורחת כבוד, היא ביקרה במספר ערים גרמניות כדי להשתתף בכנסים בהם היא שיתפה בנקודת המבט הייחודית שלה על ספרות עכשווית קטאלנית.
אל האשמי מופיעה תכופות בתקשורת, למשל ברדיו קטלוניה (Catalunya Radio) והעיתון Vanguardia.
ב-2008 זכתה באחד הפרסים היוקרתיים של התרבות הקטלונית, פרס רמון לול (Ramon Llull prize) עבור ספרה "הפטריארך האחרון" L'últim patriarca (The Last Patriarch).
הספר מגולל את קורותיהם של מהגרים מרוקאים לספרד.
פטריארך שהוא לעיתים עריץ, מתעמת עם בתו שחורגת מהערכים המסורתיים של המולדת הישנה כדי להשתלב בתרבות החדשה, התרבות המודרנית שבה היא מוצאת את עצמה.
יצא לאור בעברית בשנת 2019 בשם: "הבת מחוץ לארץ".
(בתרגומו של רמי סערי, רימונים הוצאה לאור)
פרס רמון לול (Ramon Llull) על "L'últim patriarca" (הפטריארך האחרון)
נאבל היא עיר בחופהּ המזרחי של תוניסיה, בצידו הדרומי של חצי האי כף בון.
העיר הוקמה במאה ה-5 לפנה"ס על ידי יוונים מקפריסין.
שמה הוא שיבוש של השם היווני ניאה-פוליס (עיר חדשה; כמו נאפולי ונבלוס, שמה הערבי של שכם).
במקום הייתה לפני כן התיישבות פיניקית.
בתקופת שלטון האימפריה הביזנטית הגיעה העיר לשיאה והייתה מרכזה של דיוקסיה ומקום מושבו של הבישוף.
הכיבוש המוסלמי במאה השביעית, שהעדיף לפתח את פנים הארץ תוך הזנחת ערי החוף, שם קץ למרכזיותה של העיר, והיא זכתה שוב למעמד מרכזי רק בשלהי המאה ה-19.
ככל הנראה נעוצה ראשית היישוב היהודי בעיר בגירוש ספרד וכן כתוצאה מהגירה פנימית במאה ה-16. בעיר התיישבו גם יהודים מליבורנו (הידועים בתוניס כ"גראנה"; משפחות ואלנסי ולומברוזו).
אחת המשפחות החשובות של העיר היא משפחת גז (נכתב גם גיז או אלגיז), שבניה שימשו כרבני העיר.
בתו של ר' יעקב סלאמה, רבה של תוניס נישאה לר' מרדכי אלגיז, רבה של נאבל.
במהלך ביקור של יעקב סלאמה בנאבל ב-1774 נפטר ונקבר במקום.
קברו הפך למוקד עלייה לרגל, אליו עלו באסרו חג שבועות וראש השנה.
הנוסע ישראל יוסף בנימין (בנימין השני), אשר ביקר במקום ב-1853 דיווח על קהילה בת כ-100 משפחות בראשותו של הרב יעקב חי אלגיז, החיה בשלום עם שכניה הערבים ואנשיה עוסקים במסחר ועבודת אדמה.
בסוף המאה ה-19, עם התפתחות העיר, פעלו בה סוחרים יהודים אמידים.
בעיר פעלה קבוצה ציונית מראשית ימי התנועה.