tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, היא הפכה לנקודת מעבר לפליטים יהודים ממערב פולין שניסו להגיע לרומניה, והקהילה המקומית ביישוב התגייסה לעזרתם.
בתקופה הסובייטית הולאמו עסקי היהודים בעיירה, ונאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית, תוך הגליית חלק מהפליטים היהודים במקום לעומק ברית המועצות.
למחרת נסיגת הסובייטים מהעיירה לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, ביום 7 ביולי 1941, ערכו האוקראינים פוגרום ביהודי הכפרים הסמוכים לטלוסטה, בו רצחו כ-200 איש.
ב-9 ביולי 1941 נכנסו לעיירה כוחות הצבא ההונגרי, ואלו הסבו את בית המדרש המקומי לאורוות סוסים, וחטפו יהודים לעבודות כפייה.
ב-1 באוגוסט 1941 הובאו לעיירה כ-2,000 יהודים שגורשו בידי ההונגרים מקרפטורוס, ויהודי העיירה התגייסו לעזרתם בתקופה שבה הוחזקו במקום.
עם העברת העיירה לשליטה גרמנית ישירה, ב-1 בספטמבר 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה, חובת מסירת דברי ערך וסכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה, בתיווך יודנרט שמונה במקום.
בהמשך שולחו יהודים מהעיירה למחנות עבודה, בהם הועסקו בעבודות פרך, בתנאי רעב ותוך רצח חלקם.
ביולי 1942 שולחו להשמדה כ-200 יהודים מהעיירה שהוגדרו כ"בלתי יעילים".
במקביל הובאו לעיירה יהודים מיישובי הסביבה.
ב-5 באוקטובר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה שנייה בעיירה, בה שילחו כ-1,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, ורצחו כמה מאות יהודים ברחובות העיירה, ובהם תינוקות רבים.
בהמשך הובאו לעיירה יהודים נוספים, לאחר שהיא הוכרזה כאחד מארבעת היישובים היחידים בנפת צ'ורטקוב בהם עוד הותר ליהודים להתגורר.
במהלך החורף שלאחר מכן מתו רבים מיהודי העיירה ברעב וממגפות, וכן נרצחו יהודים רבים באופן אקראי בידי אנשי גסטאפו.
במחצית הראשונה של 1943 שולחו יהודים רבים מהעיירה לבית הסוהר המרכזי בצ'ורטקוב, וממנו שולחו להשמדה.
באפריל 1943 הוקמו מספר מחנות עבודה בכפרים שבסביבת העיירה, בהם הוחזקו כ-1,500 יהודים.
ב-27 במאי 1943 לפנות בוקר ערכו השוטרים הגרמנים והאוקראינים אקציה שלישית בעיירה, בה רוכזו כ-3,000 יהודים בכיכר המרכזית בה, ומשם נלקחו בקבוצות לבית העלמין היהודי המקומי, בו נרצחו בירי.
בנוסף, נרצחו ברחובות העיירה כ-800 יהודים שניסו להסתתר או להימלט.
כעבור שבוע רוכזו כ-3,000 היהודים שנותרו בעיירה בגטו צפוף וסגור שהוקם בה, בו הוחזקו בתנאי רעב.
ב-6 ביוני 1943 פשטו על הגטו שוטרים גרמנים ואוקראינים, וערכו בו אקציה אלימה, תוך רצח למעלה מ-1,000 יהודים בשטח בית העלמין המקומי.
ב-9 ביוני 1943 הועברו אחרוני יהודי הגטו לצ'ורטקוב, וטלוסטה הוכרזה באופן רשמי כ"נקייה מיהודים".
יהודים מעטים מהעיירה שהצליחו להימלט לרומניה הוסגרו בידי המשטרה הרומנית לגרמנים, ואלו רצחו אותם במקום.
היהודים שעוד נותרו במחנות העבודה החקלאיים שבסביבת העיירה סבלו מתקיפות מצד האיכרים האוקראינים, וממעשי רצח תכופים של עובדים "בלתי יעילים" בידי הגרמנים.
בתחילת 1944 רצחו השוטרים האוקראינים את רוב היהודים שעוד נותרו במחנות אלו.
כ-100 יהודים שנותרו באחד המחנות נרצחו בידי הגרמנים לאחר נסיגתם, באמצעות הפצצה אווירית.
טֶלְז (בליטאית: Telšiai; בז'מאיצ'ו: Telšē; בפולנית: Telsze; ברוסית: Тельшяй; ביידיש: טעלז) היא עיר בצפון מערב ליטא, ובירת מחוז טלז והחבל ההיסטורי ז'מיטייה (Žemaitėjė, ביידיש זאמוט).
העיר שוכנת על שבע גבעות לחופיו של אגם מסטיס.
עוד ידועה העיר כמרכז דתי קתולי.
טלז היא אחת הערים העתיקות בליטא, והיא נזכרה לראשונה בכתובים בשנת 1450. היא נקראת על שם אחד היובלים הנשפכים אל אגם מסטיס (טלשה Telšė), ולפי אגדה היא נוסדה על ידי האביר ג'יוגאס (Džiugas), שנודע גם בשם טלשיס (Telšys).
העיר צמחה במהירות בתקופת עצמאותה של ליטא בין שתי מלחמות העולם, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברה יחד עם כל ליטא לשליטה סובייטית.
ב-24 ביוני 1941 וביום המחרת, התרחש טבח ראיניאי בסמוך לעיר, ובמהלכו רצחו חיילי הצבא האדום 76 אסירים פוליטיים ליטאים.
יהודים החלו להתיישב בעיר במאה ה-16 והיו תחת קהילת העיר קידן, הקהילה ידעה עליות ומורדות מבחינת מספר חבריה ואף היו פעמים בהן היהודים היו רוב דחוק.
המשורר יהודה לייב גורדון ששימש כמורה בעיר, תיאר כי אנשי הקהילה היו שמרניים.
בסוף המאה ה-19 פעלה בעיר ישיבת טלז שהייתה אחת הישיבות החשובות ביותר באירופה.
בשנת 1897 מנו היהודים 3,080 תושבים, קרוב למחצית האוכלוסייה.
על אף ההגמוניה החרדית בקהילה, פעלו בה לאחר מלחמת העולם הראשונה גם תנועות ציוניות רבות, בהן בית"ר, צעירי ציון, גורדוניה ונצ"ח.
עד 1920 היה בה גם סניף של תנועת הבונד הסוציאליסטית הלא-ציונית.
היו בה קיבוצי הכשרה של תנועות החלוץ והציונים הכלליים, ובשנת 1933 הוקם גם קיבוץ הכשרה של החלוץ הדתי.
בתקופה שבין מלחמות העולם היו בטלז כ-2,500 יהודים, כשליש מאוכלוסיית העיר.
במרץ 1939 סיפחה גרמניה הנאצית את עיר הנמל ממל, ובעקבות זאת נמלטו רבים מיהודיה וחלקם הגיעו לטלז.
עקב כך כמעט הוכפל מספר יהודי טלז, וערב מלחמת העולם השנייה היו בה כ-4,800 יהודים.
בעקבות סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 נסגרה הישיבה וכל המוסדות התורניים.
עם כיבוש ליטא על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה, ביוני 1941, עוד לפני כניסת הגרמנים השתלטו ליטאים על העיר.
אלה גרשו את היהודים מבתיהם לעבר אגם מאסטיס.
לאחר שהנשים הופרדו מן הגברים ונשלחו ליער ריין, נשלחו גם הגברים ליער.
למקום נשלחו גם יהודים מעיירות סמוכות.
הגברים הוצאו בימים הבאים בקבוצות ונרצחו בבורות ירי.
הנשים שנותרו ביער נשלחו ביולי למחנה גירול.
הצפיפות שם הייתה גדולה, כיוון שלמקום נשלחו גם נשים וילדים מעיירות סמוכות.
בשל התזונה הלקויה, הצפיפות הרבה ותנאי ההגיינה הגרועים במחנה, התפשטו במקום באוגוסט מגפת טיפוס הבהרות ומחלת השנית.
בעקבות המגפה פונה המחנה ו-500 נשים ונערות נשלחו לגטו טלז.
שאר יושבי המחנה נרצחו בבורות ירי.
לגטו זה הועברו גם יהודי אלסיאד.
בדצמבר 1941 הוחל בחיסול הגטו.
כמה מאות נשים הצליחו להימלט דרך האגם והגדר, השאר הובלו בקבוצות לבורות שניכרו ליד אחוזת ריין, שם נרצחו.
מבין הבורחות שרדו רק 64 נשים את השואה.
בית כנסת בנוי עץ שרד בעיר.
בשנת 2013 נפטר בעיר היהודי האחרון.
יוסף יהודה לייב בלוך הרב של טלז, וראש הישיבה
הרב זלמן סורוצקין - היה תלמיד ישיבת טלז
הרב אליעזר גורדון - ראש ישיבת טלז.
חברת 019 שרותי תקשורת בע"מ, נקראת בשם המסחרי גם mobile 019 היא חברת סלולר ישראלית המספקת שירותי תקשורת סלולרית מקומיים במתווה MVNO, שירותי טלפוניה בינלאומית תחת הקידומת 019, ובנוסף משמשת כספק שירותי אינטרנט קווי לבתים.
משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים באריאל.
החברה הוקמה בשם טלזר 019 שירותי תקשורת בינלאומיים בע"מ, על ידי השותפים דוד, ידידיה, עזריה ובעז סלע, מבעלי חברת בלוקשתיל.
ביולי 2010 החברה קיבלה ממשרד התקשורת רישיון למתן שירותי תקשורת בינלאומיים.
בינואר 2011 החברה החלה להציע את שירותיה לקהל הרחב.
לחברת הבת של טלזר, עזי תקשורת בע"מ, רישיון מפעיל רשת סלולרית וירטואלית, והקידומת שהוקצתה לה היא 99–055. במרץ 2014 הוקצתה לה גם הקידומת 055-97.
בשנת 2013, לאחר שחתמה על הסכם עם פרטנר ופלאפון, החלה החברה להשתלב בשוק הסלולר הישראלי כמפעיל וירטואלי, תחת השם mobile 019. בשנים 2013–2017, השתמשה טלזר 019 בתשתית של פרטנר ופלאפון.
החל משנת 2018, הרשת עושה שימוש בתשתית משותפת של הוט מובייל ופרטנר.
כמו כן, טלזר 019 היא ספקית אינטרנט בישראל.
החברה מוכרת גם קווי אינטרנט וסלולר עם אינטרנט כשר באמצעות עמותת נטפרי.
לחברה שלושה סניפים שממוקמים בנתב"ג, ויש לה בלעדיות למכירת כרטיסי SIM בנתב"ג.
בהלכות שבת, טלטול על ידי דבר אחר הוא טלטול דבר האסור בטלטול על ידי דבר אחר המותר בטלטול.
טלטול זה קל יותר מאשר טלטול דבר האסור באופן נפרד, ולהלכות אלו הוקדשו מספר סימנים בשולחן ערוך (ש"ט–שי"א).
על ידי נגיעה בדבר האסור
לא התירו טלטול דבר האסור ודבר המותר ביחד בשום אופן שבעולם אלא במת בלבד מפני כבודו, ולכן התירו לטלטל מת על ידי הנחת תינוק או כיכר עליו וטלטול שניהם יחד.
על ידי נגיעה בדבר המותר
מותר לטלטל דבר האסור לצורך דבר המותר, אם לא ניתן להשליך את החפץ ולהרים את הדבר המותר בלבד.
קיימת התייחסות מפורטת בהלכה לשאלה הנפוצה אודות אדם שתינוקו נטל בידו חפץ האסור בטלטול, ובוכה כדי שהוריו ירימו אותו על ידיהם.
הבעיה היא שטלטול התינוק כמוהו כטלטול האבן שהתינוק אוחז בידו, וקיימת בעיה הלכתית לאחוז את התינוק הבוכה על היד.
בהלכה הותרה פעולה זו מכיוון שקיים חשש שהתינוק שיבכה זמן ממושך יגיע לידי חולי, ולא קיימת אפשרות להשליך את האבן מיד התינוק שרק יבכה עוד ועוד.
אבל אם התינוק אינו מתגעגע להוריו שירימו אותו אסור להרימו אין טלטול כזה נחשב טלטול לצורך דבר המותר, מכיוון שאין כאן צורך לתינוק להרימו במקרה שאינו בוכה.
אסור לטלטל דבר האסור והמותר יחד לצורך דבר האסור, אם לצורך לשמור אותו מהפסד או קלקול ואם כדי להשתמש בו תשמיש המותר (ישיבה או שכיבה עליו).
אם הדבר האסור מונח על הדבר המותר, והדבר המותר מיועד כדי לישא עליו את הדבר האסור (כגון שולחן) או שהונח שם במטרה שיישאר שם כל השבת ובמטרה שיהיה דווקא שם (ולא מפאת חוסר מקום), הוא נחשב לבסיס לדבר האסור ואין כל היתר לטלטלו.
אם הייתה בכוונתו לטלטל את החפץ באמצע השבת, נחלקו הפוסקים אם הדבר נחשב לבסיס, ההלכה נפסקה שכן ויש להקל במקום הפסד.
טלז (בליטאית: Telšių rajono savivaldybė, טלשיי ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן בצפון המדינה.
בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז טלז.
מחוז-משנה טלז משתרע על פני 1,439 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-44,000 תושבים.
העיר הגדולה ביותר במחוז המשנה היא טלז, המשמשת כמרכז המנהלי שלו, ושל מחוז טלז כולו.
טלומאץ' (באוקראינית: Тлумач; בפולנית: Tłumacz; ביידיש: טאלמיטש) היא עיר קטנה במערב אוקראינה, במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבחבל פוקוטיה, שבה התקיימה קהילה יהודית גדולה עד מלחמת העולם השנייה.
הידיעה הראשונה על העיר היא משנת 1213. מעמד של עיר הוענק לה כנראה בראשית המאה ה-15. במאה ה-17 סבלה מפשיטות הטטרים, הקוזאקים וההונגרים.
בשנת 1772 עברה לשלטון אוסטריה, ובשנת 1839 הוקם בה בית חרושת גדול לסוכר, אשר סייע להתפתחות העיר.
בשנת 1919 עברה העיר לשלטון פולין.
הידיעה הראשונה על יהודים בעיר היא משנת 1592. כשעברה העיר לשלטון אוסטריה, הוכבד עול המיסים על תושביה היהודים.
בשנת 1785 הוקם בעיר בית ספר מיסודו של הרץ הומברג.
הרב הראשון הידוע של העיר הוא שמואל מרגליות, שישב בה בראשית המאה ה-19.
בין למדני העיר נודע הרב יחיאל פישל קסטלמן, אשר עלה בשנת 1850 עם משפחתו לארץ ישראל, התיישב בצפת, ונסע כשליח לקהילות היהודיות בעיראק ובכורדיסטן.
בשנת 1897 הוקם בעיר ארגון ציוני בשם "תקוות ישראל", ובשנת 1906 עלה הציוני הראשון בן העיר לארץ, הוא הסופר שלום שטרייט.
בראשית המאה ה-20 הוקם בעיר בית ספר מיסודו של הברון הירש, ובשנת 1906 נוסד בה בית ספר עברי בשם "שפה ברורה".
כמו כן, הוקם בעיר תלמוד תורה.
באוגוסט 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה העיר על ידי הרוסים, ובמשך מספר ימים פרעו הקוזאקים ביהודי העיר, תוך ביזת רכוש ואונס נשים.
בשנת 1915 חזרה העיר לשליטת אוסטריה, אך כעבור ימים אחדים שבו הגייסות רוסיים לעיר, והורו על גירוש הגברים היהודים בני 10 עד 70 ממנה.
כששבו היהודים לבתיהם לאחר המלחמה, מצאו שנבזזו.
עד שנת 1924 יהודים רבים היגרו מהעיר לארצות הברית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה השתקמה הקהילה בסיוע הג'וינט, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות, לרבות גרעין של תנועת השומר הצעיר, שעלה לארץ והיה בין מייסדי בית אלפא, וקן של תנועת בית"ר.
בראשית שנות ה-30 פעל בעיר האדמו"ר אלימלך לאם.
בשנת 1937 בזזו איכרים אוקראינים חנויות של יהודים בעיר.
בספטמבר 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי הצבא האדום, והחיים הציבוריים היהודיים בעיר שותקו.
יהודים שהואשמו בבורגנות ופליטים יהודים ממערב פולין הוגלו מזרחה.
ביום 7 ביולי נכבשה העיר על ידי ההונגרים, ובראשית אוגוסט 1941 הגיעו לעיר כאלף פליטים יהודים מאזור הרי הקרפטים.
חלק מפליטים אלו נמסרו על ידי ההונגרים לאוקראינים, וביחד עם עשרות יהודים מכפרי הסביבה הוטבעו בנהר דניסטר.
בספטמבר 1941 הועברה העיר לשלטון הגרמנים, עת שהתגוררו בה כ- 2,100 יהודים, כשליש מאוכלוסיית העיר, פרט לפליטים היהודים שהגיעו אליה קודם לכן.
בראש היודנרט שהוקם בעיר הועמד אליהו רטנר, אשר נרצח עם סגנו באותו החודש לאחר שסירב להסגיר לגרמנים 8 יהודים שחיפשו.
במקומם מונו ד"ר שטיינברג וסגנו הרצל שיפר.
באוקטובר 1941 נצטוו יהודי העיר למסור לגרמנים את הכסף והזהב שברשותם, ובדצמבר צוו למסור את הפרוות שברשותם, ולרהט 32 דירות עבור הגרמנים.
ב- 5 באפריל 1942 בוצע הגירוש הראשון מהעיר.
כאלף יהודים שהגיעו למקום הכינוס הועברו לגטו סטניסלבוב, ושם נרצחו.
בתחילת מאי 1942 הוקם בעיר גטו, אליו הועברו גם יהודי העיירות השכנות, ובהן מניז'ניוב ומאוטיניה.
בגטו שררה צפיפות רבה, וכ- 280 מיושביו מתו מרעב וממחלות.
ביום 18 במאי 1942 נרצחו ברחובות העיר כ- 180 יהודים, וביוני נרצחו עוד 70 חולים וזקנים לאחר עינויים קשים בבית הקברות היהודי בעיר.
כמו כן, מאות צעירים יהודים החלו להישלח למחנה ינובסקה ולמחנות עבודה נוספים.
בקיץ 1942 היה על היודנרט לספק מדי יום כ- 200 גברים יהודים לעבודות כפייה.
בתחילת אוגוסט 1942 החלו הגרמנים בחיסול הגטו, שמנה כ- 1,200 איש, ובמשך כחודש ימים הוציאו להורג קבוצות יהודים בבית הקברות היהודי של העיר ובסטניסלבוב.
שמונים יהודים אחרונים הושארו בגטו לאיסוף חפצי היהודים, והוצאו להורג לאחר מכן.
מספר מיהודי העיר שהצליחו להימלט ממנה הצטרפו לקבוצות פרטיזנים בסביבתה.
ביום 10 בספטמבר 1942 הוכרזה העיר כ"נקייה מיהודים", תוך הודעה כי מי שיעניק מקלט ליהודים צפוי לעונש מוות, וכך נתגלו רבים מן היהודים שהסתתרו בסביבת העיר בשל הלשנות.
לאחר יציאת הגרמנים מהעיר ביולי 1944 שבו אליה עשרות בודדות של יהודים, אך בשל גילויי אנטישמיות, לרבות רצח שני יהודים, עזבו אותה.
בית הכנסת הגדול של העיר הוסב בתקופה הסובייטית לבית מלאכה, ובית הקברות היהודי העתיק הושמד לחלוטין.
טלושץ' (בפולנית: Tłuszcz) היא עיירה במחוז וולומין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
טלושץ' נוסדה במאה ה-15, ועד המאה ה-19 הייתה יישוב כפרי.
עם חיבור היישוב לקו מסילת הברזל שבין ורשה וסנקט פטרבורג התפתחה כלכלתו, והוקמו בו מפעלי תעשייה קטנים.
בשנת 1922 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בין שתי מלחמות העולם נמנו בעיירה 437 יהודים, מתוך 1,102 תושבים, והתקיימו בה פעילות ציונית, בית ספר יהודי ובית מדרש.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה, ורבים מיהודיה נמלטו ממנה.
ב-14 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, תוך חיוב היהודים בענידת טלאי צהוב וסרט זרוע.
באותה תקופה עזבו את העיירה יהודים רבים, ובד בבד, הגיעו אליה מאות פליטים יהודים ממערב פולין.
בחורף 1941 רוכזו כ-740 היהודים ששהו בעיירה בגטו שהוקם בה, בו סבלו מצפיפות, מרעב וממחלות.
בין לבין נרצח רב הקהילה, יעקב יוסף בריקמן.
מ-26 במאי לפנות בוקר ועד 27 במאי 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציה, תוך שוד רכוש היהודים.
יהודי העיירה הוסעו והוצעדו לגטו ורשה, כאשר למעלה מ-100 מהם נורו למוות בדרך.
טלחאני (בבלארוסית: Целяханы, צייליאחאני; בפולנית: Telechany; ביידיש: טעלעכאן) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
טלחאני נוסדה במאה ה-15, ועד המאה ה-18 הייתה בבעלות מספר משפחות אצולה פולניות.
במאה ה-18 הוקם בעיירה מפעל לייצור כלי חרסינה.
מעגן שהוקם ביישוב בתחילת המאה ה-19, בתעלת מים אשר חיברה בין הנהרות יאסולדה ושצ'רה, הביא לפיתוחו הכלכלי.
יהודים ישבו בעיירה מתחילת המאה ה-18, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי.
בשנים הראשונות של המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,508 יהודים, והחלו לפעול בה חוגים ציוניים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, בערב יום כיפור תרע"ו, הוציאו השלטונות הרוסיים צו גירוש ליהודי העיירה, ולאחר הגירוש, בתיהם הועלו באש.
בשנת 1917 שבו חלק מיהודי העיירה לבתיהם ביישוב, ואלו היו נתונים לתקיפות ולהתעללויות מצד החיילים הפולנים שהגיעו למקום.
בין מלחמות העולם השתקמה במעט הקהילה היהודית בעיירה, בסיוע הג'וינט, ובתחילת שנות השלושים נפתח במקום בית ספר של רשת החינוך "חורב".
עד פרוץ מלחמת העולם השנייה עלו כ-80 משפחות מהיישוב לארץ ישראל.
הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939. בשנים אלה נמנו ביישוב 463 יהודים, רוב תושביו.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ויהודים רבים שניסו להימלט ממנה, נאלצו לשוב אליה בשל הדרכים המשובשות.
במהלך כחודש ימים שבהם טרם כונן שלטון בעיירה, ערכו מדי ערב איכרי הסביבה פרעות ומעשי שוד ביהודי היישוב.
ב-5 באוגוסט 1941 הגיעו לעיירה אנשי ס"ס, ולמחרת ריכזו את הגברים היהודים בה, התעללו בהם, ולבסוף רצחו אותם בבורות ירי.
למחרת, 7 באוגוסט 1941, נרצחו בבורות גם הנשים והילדים היהודים מהעיירה.
מספר יהודים מהעיירה שהצליחו להסתתר בשעת האקציה הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
טלזה טרמה (באיטלקית: Telese Terme) היא עיירה וקומונה בנפת בנוונטו בקמפניה שבאיטליה.
טלזה טרמה נבנתה על בסיס העיר העתיקה טלסיה.
טלסיה נבנתה בתאריך לא ברור במהלך העת העתיקה.
העיר הצטרפה לברית עם הרפובליקה הרומית, ובשנת 217 לפנה"ס נכבשה בידי קרתגו.
הרומאים כבשו אותה בחזרה בשנת 214 לפנה"ס.
באזור המאה העשירית החלה להיווצר באזור עיירה מגובשת שנבנתה בעיקרה סביב קתדרלה שנבנתה באזור.
בשנת 1349 התרחשה באזור רעידת אדמה חזקה שהחריבה את כל העיר.
בנוסף על כך רעידת האדמה פלטה לחלל האוויר גזים רעילים שהפכו את הישיבה באזור לבלתי נסבלת.
העיר ננטשה והתושבים עקרו לעיירות הסמוכות.
באזור המאה ה-19 החלה העיר לפרוח תודות ליוזמות מצד בעלי עסקים פרטיים.
לקראת סוף המאה נבנתה בעיר תחנת רכבת ונפתח סניף דואר.
בשנת 1992, בעקבות משאל עם, שונה שם העיירה מ"טלזה" ל"טלזה טרמה".
טלולה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2016 אשר נכתב ובוים על ידי שאן הדר, ובו מככבים אליוט פייג', אליסון ג'אני, ותמי בלנשרד.
הסרט הוא על אישה צעירה שלוקחת תינוקת מחדר מלונה של אם בלתי אחראית, ומעמידה פנים שהיא שלה.
הבכורה העולמית של "טלולה" הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2016.
הסרט זכה לשבחי המבקרים, ובמיוחד הופעותיהן של פייג' וג'אני.
זו הייתה גם הפעם השלישית ששתי השחקניות הופיעו יחדיו, אחרי "ג'ונו" (2007) ו-Touchy Feely (2013).
טלולה "לו" (אליוט פייג') חיה בוואן שלה, ונוסעת ממקום למקום עם בן זוגה ניקו (אוון ג'וניגקייט), שמתקיימים בעיקר על ידי גנבת כרטיסי אשראי.
כאשר ניקו אומר ללו שהוא רוצה להתמסד, לבנות משפחה, ושהוא רוצה לראות את אמו, עמה לא היה לו מגע מזה שנתיים, לו נבהלת, ומודיעה לו שאין בדעתה לשנות את אורח חייה.
כשהיא מתעוררת בבוקר, ניקו אינו.
היא מתקשה להאמין שהוא עזב מבלי להיפרד, ומחליטה למצוא אותו.
היא נוסעת לניו יורק, שם מתגוררת אמו של ניקו, מרגו (אליסון ג'אני), ומבקרת אותה בדירתה.
מרגו אינה מרוצה, ושולחת את לו לדרכה.
לו מתגנבת לבית מלון ואוכלת שאריות משירות החדרים של האורחים, כשאורחת בטעות חושבת שהיא מצוות הניקיון במלון.
היא מכניסה אותה אל חדרה.
האורחת, קרולין (תמי בלנשרד), היא שיכורה ומעט תמהונית, וילדתה בת השנה איתה בחדר, מסתובבת ללא חיתול ובלי השגחה.
קרוליין במופגן אינה יודעת להיות אם לילדתה.
היא פוקדת על לו לטפל בבתה, מתרברבת שהיא שם על חשבון בעלה אך מתכוננת לפגוש גבר אחר, כדי להרגיש אטרקטיבית בפעם הראשונה מזה זמן רב.
ניכר שרמת הביטחון העצמי שלה ירודה מאוד.
לו מנסה להסביר שהיא לא קשורה, אך קרולין דוחפת לה שטר של מאה דולר ליד, ויוצאת.
לו מעבירה שם את הלילה עם התינוקת, מאדי, ונקשרת אליה.
קרוליין חוזרת בבוקר, שיכורה ובוכה שאותו הגבר לא רצה בה.
היא מתעלפת על המיטה בעודה לבושה.
לו אובדת עצות, אך מתקשה לעזוב את מאדי, וברגע אימפולסיבי, לוקחת את מאדי לוואן שלה.
היא מנסה להחזיר אותה למלון כעבור כמה שעות, אך מוצאת שם את המשטרה מחכה לה, ובורחת.
לו חוזרת למרגו, ומספרת לה שמאדי היא הבת שלה ושל ניקו, ושמה מאגי, על שמה של מרגו.
מרגו במשבר בחייה, לאחר שבעלה עזב אותה עבור גבר אחר, ועתידה לא בטוח.
היא מרשה ללו ו"מאגי" להישאר, ונקשרת לצעירה המוזרה בה היא מתחילה לראות בת משפחה.
אך השקרים מתחילים להיפרם, הרשויות על עקבותיה, והלחץ שלה גובר.
בינתיים, קרולין עוברת תחקור מצד בלשית המשטרה (אוזו אדובה) שבוחנת מטעם שירותי הרווחה את התגלגלות האירועים שהביאו להיעלמות הילדה, ובעלה של קרוליין מבטל את כל כרטיסי האשראי שלה.
בינתיים, ניקו מגיע גם הוא לניו יורק, ומוצא את לו.
היא אומרת לו שהיא צריכה לקחת את מאדי לבית החולים, כי יש לה חום.
שם היא מגלה שזה יותר קשה להחזיק בשקר ממה שחשבה, ותוך דקות ספורות, כל הסיפור מתפרק - ואפילו שניקו מנסה להציל את לו, היא מסרבת לעזוב את מאדי המפוחדת.
הסרט מסתיים בהכרה של כל הדמויות במחדלים של חייהם, וברמזים בלבד לגבי העתיד.
אליסון ג'אני - מרגו מוני
תמי בלנשרד - קרולין פורד
אוון ג'וניגקייט - ניקו מוני
דייוויד זאיאס - הבלש ריצ'רדס
ג'ון בנג'מין היקי - סטיבן מוני
אוזו אדובה - בלשית לואיזה קיני
אוונג'לין וליליאנה אליס - מדיסון "מאדי" פורד
שאן הדר כתבה וביימה את "טלולה" בתור ספין-אוף של סרטה הקצר משנת 2006 "אמא", על אישה חסרת בית, שנאלצת לעשות בייביסיטר לפעוטה עם אמא מזניחה בבית מלון.
עד ש"אמא" יצא, הדר כבר סיימה את התסריט ל"טלולה", בהתבסס על תפישתה את הנשים אשר "כנראה יודעות שאסור להן להביא ילדים, אבל אז הן עושות את זה בכל מקרה".
הסיפור היה בהשראת ניסיונה כשעבדה כבייביסיטר עבור אורחי מלון בלוס אנג'לס, ופעם אחת נדרשה לשמור על קטנה שאמה האדישה הגיעה לבוורלי הילס כדי לנהל רומן.
היא מספרת שאחרי האירוע, "יצאתי מהמלון, נכנסתי למכונית שלי ובכיתי כל הדרך הביתה, וחשבתי, הייתי צריכה לקחת את הילדה הזו."
במאי 2015, יצאה ההודעה שאליוט פייג' ואליסון ג'אני יככבו בסרט.
הצילומים החלו ביוני 2015 בניו יורק, בעיקר ברובע מנהטן.
הסרט הופק על ידי הת'ר ריי, ראסל לוין, כריס קולומבוס, אלנור קולומבוס וטוד טריינה.
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס, ב-23 בינואר 2016. עוד לפני הקרנת הבכורה בפסטיבל, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט, והעלתה אותו לצפייה ב-29 ביולי 2016.
"טלולה" קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, אשר שיבחו את משחקן של שתי השחקניות הראשיות.
סמית מעיתון השומר נתן לסרט 4 מתוך 5 כוכבים, וכתב: "כן, יש בסיפור מרכיבים של סרט טלוויזיה; מה שמבסס אותו זה ההופעות הנהדרות, והבימוי והתסריט העשירים של הדר".
הוא שיבח את פייג' וג'אני.
ג'ף ברקשייר ממגזין וראייטי גם שיבח את שתי השחקניות, וכתב "התסריט של הדר כנראה לא ימצא חן בעיני אלה שמעדיפים את דרמות האינדי שלהם נטורליסטים ונטולי אירועים.
אבל הנרטיב מלא התפניות בסרט זה מעוגן בעבודה היסודית של אנסמבל השחקנים."
טלטול ארבע אמות ברשות הרבים הוא העברה של חפץ ברשות הרבים למרחק של ארבע אמות ומעלה .
על פי ההלכה, טלטול ארבע אמות ברשות הרבים זו תולדה של מלאכת הוצאה מרשות לרשות האסורה מהתורה בשבת.
מלאכה זו אסורה הן בשבת והן ביום הכיפורים, אולם מותרת במידה רבה ביום טוב שלא חל בשבת.
מלאכת הוצאה היא המלאכה היחידה מבין ל"ט המלאכות שאין בה פעולה יוצרת ממשית, אלא שינוע החפץ ממקום למקום.
דיני המלאכה מפורטים במסכת עירובין ובמסכת שבת.
מקור איסור הוצאה מרשות לרשות נלמד מהפסוק -
משה רבנו עמד במחנה לויה (שהוא רשות הרבים) והעם הוציאו אליו (מאהליהם שהם רשות היחיד) תרומות למשכן, ובתלמוד למדו שפסוק זה, בו מצווה משה לא להביא - היה ביום השבת.
בתלמוד נידון מקור איסור העברת ארבע אמות ברשות הרבים, ומסקנתו היא ש - כלומר, איסור זה הוא הלכה למשה מסיני.
האיסור מהתורה מתקיים בעקירת החפץ ברשות הרבים, טלטולו והולכתו ארבע אמות, והנחתו בחזרה ברשות הרבים.
הראשונים דנו מה הוא גדר האיסור.
לדעת הרמב"ם, האיסור הוא עצם טלטול החפץ ארבע אמות ברשות הרבים.
אולם לדעת הר"ן ורבי זרחיה הלוי איסור זה הוא תולדה של איסור הוצאה מרשות לרשות, הואיל וארבע האמות הסמוכות למקום עמידת האדם מיוחסות אליו, ובאפשרותו לזכות ולקנות חפצים המונחים שם, והוצאת חפץ מארבע האמות הסמוכות לו אל מחוצה להן דומה להוצאה מרשותו לרשות הרבים.
גזרו חכמים מספר גזרות הנוגעות לאיסור התורה להעביר ארבע אמות ברשות הרבים:
אסור לטלטל ארבע אמות ב'כרמלית' - איסור זה תקף גם ב'בין השמשות', משום שלא התירו איסור דרבנן ב'בין השמשות' אלא לצורך מצווה בלבד.
אסור לטלטל פחות מארבע אמות - איסור זה תקף גם ב'בין השמשות' וגם בכרמלית.
טעם הגזירה שמא ישכח ויטלטל ארבע אמות ברשות הרבים ויעבור על איסור דאורייתא.
אסור לזרוק חפץ ארבע אמות.
החישוב של הארבע אמות הוא: שלוש אמות לעיקר הגוף, ועוד אמה למקום הידיים כאשר הן מורמות מעל הראש.
אמות אלו הן אמות אישיות, הנמדדות עבור כל אדם על פי גודל האמה שלו.
מי שיש לו אמה קצרה נמדד לפי הממוצע הרגיל של בני אדם.
שיעור ארבע אמות אלו גדול יותר מהשיעור הרגיל, משום שמחשבים את השטח על ידי ריבוע ולא כעיגול, ופינות הריבוע מכילות שטח גדול יותר מארבע אמות (חמש אמות ושלשה חומשים).
אם יש שני בני אדם שכל אחד הוא בד' אמות של חברו, יכולים מהתורה להעביר אחד לשני בפחות מארבע אמות, וכך ניתן לטלטל למרחקים עצומים.
אם יש שלשה אנשים, שניים יכולים להעביר למי שבאמצע אך לא אחד לשני, והאמצעי יכול להעביר לכולם.
הזורק מרשות הרבים לרשות הרבים ורשות היחיד באמצע
בגמרא מובא דין נוסף: אם העביר מרשות הרבים לרשות הרבים אחרת, ובאמצע ישנה רשות היחיד - חייב.
בראשונים מובאים שני פירושים לגמרא זו:
רש"י על הגמרא, והרמב"ם כתבו שהרשויות מצטרפות אחת לשנייה, כלומר אם העביר שתי אמות ברשות הרבים אחת ועוד שתי אמות ברשות הרבים שנייה וביניהן הייתה רשות היחיד - האמות שבצדדים מצטרפות לארבע אמות.
אך הרלב"ג פירש שמצרפים את רשות היחיד לארבע אמות כך שאם טלטל אמה ברשות הרבים, שתי אמות ברשות היחיד ועוד אמה ברשות הרבים שבצד השני - יעבור על המלאכה.
טלוראווס (שם מדעי: Telluraves) הוא ענף של עופות בתראים מהקבוצה אינופינאווס, הכולל את מרבית הסדרות של העופות הבתראים.
לא כל החוקרים מכירים בקבוצה זו, ויש הרואים בה קבוצה פוליפילטית.
קבוצה זו הופרדה משאר העופות לראשונה מתחילת הפלאוקן שלפני 64 מיליון שנה, מעט לאחר הכחדת הקרטיקון הגדולה.
המאפיינים שלה המבוססים על מורפולוגיה פרימיטיביים דומים, אך ייתכן שהדמיון המורפולוגי נגרם עקב אבולוציה מתכנסת או שרידים אבולוציונים, והקבוצות שבה אינן קרובות.
מאחר שבקבוצה זו כלולים כל העופות הדורסים ועופות נוספים המתאפיינים באכילת בשר או לפחות אכילת חרקים מעריכים שהאב הקדמון של בני הקבוצה היה עוף טורף.
חוקרים אחרים חולקים על הטיעון, מאחר שכמה מהעופות המוקדמים של הקבוצה כמו הסטריגוגיפס (מסדרת הקריאמאים) כנראה ניזונו מצמחייה.
קבוצה זו הוגדרה ב-2013, והיא כוללת 2 קבוצות עיקריות: אפרואווס בה נכללים דורסי היום והקונדוראים, דורסי הלילה וכחלאים, נקראים וקרוביהם, ואוסטרלאווס, בה כלולים הקריאמאים, הבזאים, התוכים וציפורי השיר.
טַלְחַה בִּן עֻבַּיְדַאללה , הוא אחד מהצַחַאבַּה, ובין העשרה שהובטח להם גן עדן.
אביו היה עוביידאללה בן עות'מאן בן עַמְר בן כּעבּ בן סעד בן א-תַּיְמִי, ואימו הייתה א-צעבה בנת אל-חדרמי בן עבדה.
נשותיו היו חמנה בנת ג'חש, ח'ולה בנת אל-קעקאע, אום אבאן בנת עותבה בן רביעה בן עבד שמס, אום כולת'ום בנת אבי בכר א-סדיק, סעדא בנת עוף בן ח'ארג'ה, אום אל-חארת' בנת קאסמה בן חנט'לה, אום ולד, אל-פַרְעַה בנת עלי, אל-פַארִעַה בנת אבי סופיאן, קריבה בנת אבי אומיה.
בניו היו מוחמד, עמראן, מוסא, יעקוּבּ, אסמאעיל, אסחאק, זכּריא, יונס, יחיא, עיסא, סאלח.
בנותיו היו אום אסחאק, עאישה, א-צעבה, מַרְיַם.
בעקבות רצח הח'ליף השלישי, עֻתְ'מָאן בִּן עַפָאן – הצטרף א-זֻּבַּיְר בִּן אל-עַוַאם, גם הוא מחברי הנביא וממועצת השורא שקבעה מי הח'ליף הבא – אל טלחה ואל עאישה, אלמנת הנביא בקרב נגד עלי בן אבו טאלב.
הם האשימו אותו שהוא קשור לרצח קודמו בתפקיד.
הדבר הוביל לקרב בשנת 656 ושם הקרב הוא קרב הגמל על שם הגמל של עאישה שנמצאה בכל שלבי הקרב ועודדה את הלוחמים – נגד עַלִי, בדומה למנהג הגָ'אהִלִי, לפני קבלת האסלאם.
הקרב נגמר בניצחונו של עַלִי ובמותם של טַלְחָה וא-זֻּבַּיִר.
טלולה גרייב היא שחקנית סקוטית-אוסטרלית.
גרייב נולדה פרת', אוסטרליה ב-23 באוקטובר 1997, להורים אליזבת 'בק' סנדרסון, זמרת ג'אז, וכריס גרייב, טרומבוניסט ג'אז, מלחין ומרצה באוניברסיטה.
גרייב והוריה עברו לסקוטלנד כשהייתה בת שנתיים והיא גדלה בלייט', אדינבורו.
יש לה אחות צעירה יותר, לולה.
קריירת המשחק של גרייב החלה על הבמה בשנת 2012, שם גילמה את ג'ני במחזה "1001 לילות בצימר של האלמנה טוונקי".
החל משנת 2013 היא הופיעה במחזות נוספים.
באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשון בטלוויזיה כשגילמה בת למשפחה בפרסומת לבנק המלכותי של סקוטלנד.
היא גילמה את מליסה אולברייט בסדרה "M.I.
בשנת 2014 הופיעה בפרסומת של SNP.
בין השנים 2014–2018, היא גילמה את התפקיד של לורן בסדרה "Millie Inbetween".
שנה סדרה תפקיד הערות 2013 M.I.
High מליסה אולברייט תפקיד ראשי (עונה 6); 12 פרקים 2014–2018 Millie Inbetween לורן מקדונלד תפקיד ראשי (5 עונות); 54 פרקים 2019 Flatmates תפקיד ראשי (עונה 1); 10 פרקים 2020 Penance מאדי דאגלס מיני-סדרה2024ליידי ג'יין שלי (אנ')פטוניה5 פרקים2024–2025Boardersביאטריקסתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים
טלומראז רוורס טרנסקריפטאז הידוע גם בכינויים TERT (או hTERT כאשר מדובר באנזים בגוף של בן אדם), הוא אנזים חשוב המהווה את החלק המרכזי מבין שני החלקים של האנזים טלומראז.
החלק השני שלו מכונה טלומראז RNA.
המבנה הזה זוהה ב-2007 על ידי צוות של דוקטור סקוט כהן במכון המחקר CMRI שבאוסטרליה.
ה-TERT שומר על קצוות הטלומרים בכך שהוא מוסיף לקצה הטלומר חזרות של הקוד TTAGGG לאחר חלוקת התא ושכפול הדנ"א.
באופן הזה, האנזים מעכב את התקצרות הטלומרים.
דבר זה חשוב בעיקר מפני שעל פי מחקרים מהשנים האחרונות, להתקצרות הטלומרים יש השפעה מכרעת על תהליכי הזדקנות תאית שגוררים הזדקנות גופנית.
מחסור בטלומראז רוורס טרנסקריפטאז מעיד לרוב על זקנה, דיסקרטוזיס מולד או תסמונת קרי דו שה.
מצד שני, עודף באנזים זה בדרך כלל מעיד על סרטן.
זאת מאחר שאחד מתפקידי תהליך ההזדקנות התאית בגוף הוא לוודא שתא שהתחלק מספר רב של פעמים לא יוכל יתחלק יותר מחשש שיהיה פגום לאחר חלוקות רבים.
תאים סרטניים מתאפיינים בהתחלקות בלתי פוסקת ובלתי מבוקרת, ולכן בהם ניתן למצוא ריכוזים גבוהים של האנזים אשר מונע מהם להזדקן.
טלוּסָה הוא כפר שיעי בלבנון ששייך לנפת מרג' עיון שבמחוז א-נבטיה.
לפי פאלמר, מקורו של שם היישוב הוא בשם פרטי.
הכפר שוכן בגובה כ-520 מטר מעל פני הים, מדרום לכפר בני חיאן, וממזרח למג'דל סלם, כ-7 קילומטר מצפון-מערב למרגליות, כ-23 קילומטר מדרום-מערב למרג' עיון, וכ-35 קילומטר ממזרח לצור.
בשנת 1881 ביקרה במקום משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל ובדו"ח נכתב: "כפר קטן, בנוי מאבן, המכיל כ-100 מתואלים, ממוקם על ראש גבעה, ומוקף בשטחים חקלאיים, מים מסופקים מבארות ובורות מים".
בתאריך 31 אוקטובר 1948 נכבש היישוב על ידי צה"ל ללא קרב, במסגרת "מבצע חירם".
ב-4 במרץ 1992 נהרג חבר צד"ל אחד וחמישה נפצעו במארב בכביש טלוסה.
למחרת פשט צה"ל על הכפר, חיפש בבתים ועצר תושבים של הכפר.
יוניפי"ל הגיש תלונה לישראל לאחר שחיילי צה"ל מנעו ממשקיפי יוניפי"ל להיכנס לכפר כדי לבדוק את מצב התושבים.
ב-25 ביוני 1998 הופעל מטען צד נגד כוח צה"ל שעשה את דרכו למארב, סמוך ליישוב.
כתוצאה נהרגו שני חיילי צה"ל ונפצעו ארבעה.
במהלך מלחמת לבנון 2006, מטוסי קרב ישראליים הרגו שלושה מתושבי הכפר.
במהלך מלחמת חרבות ברזל תקף צה"ל עמדות ומאחזים של חזבאללה בכפר ובסביבתו, מספר פעמים.
ב-15 בנובמבר 2024, במהלך השלב השני בתמרון הקרקעי בלבנון, כוחות צה"ל פלשו אל הכפר, וכבר ב-16 בנובמבר כבשו את הכפר והתחילו לשטח אותו.
הטלומיאן הוא סוג של כלב הנמצא בכפרים מבודדים סמוך לנהר הטלום ביערות הגשם של חצי האי המלאי.
על פי הצהרת ההתאחדות המלזית לכלבנות, הטלומיאן נחשב לכלב פרא ולא לכלב גזעי.
רק בשנת 1963 התגלו כלבי הטלומיאן על ידי האנתרופולוג ד"ר אורוויל אליוט, וחלקם הובאו לארצות הברית.
כלבים אלה זכו להערכה רבה בארצות הברית ובמדינות אירופה שונות בזכות היותם כלבי לוויה טובים וידידותיים לילדים.
עם זאת, במדינת המקור שלהם, כלבי הטלומיאן אינם מוערכים באותה מידה, ורבים מהם, שהובאו מהג'ונגל, הפכו לכלבים משוטטים.
ראש וגולגולת: הגולגולת שטוחה, ברוחב בינוני עד רחב, ריבועית מאוזניים לעיניים.
הלוע אינו גס ואינו עדין מדי.
קמטים צריכים להופיע על המצח.
אוזניים: בגודל בינוני, מחודדות וזקופות, ממוקמות קדימה בקו הקימור של הגולגולת.
עיניים: עפעפיים כהים, עיניים שקדיות, מרווחות וממוקמות לרוחק.
אף: צבע שחור מועדף מאוד, אך גוון ורדרד אינו מהווה חיסרון עבור פרט איכותי.
טלי מורנו (נולדה ב־28 ביוני 1981) היא עיתונאית ומגישת חדשות ישראלית.
מגישה את חדשות הערב בכאן 11. בעבר עבדה בגלי צה"ל ובחדשות 13 והגישה את שישי ואת המהדורה המרכזית של ערוץ 13.
מורנו נולדה וגדלה בעכו כבת בכורה מתוך שלוש בנות לציונה ולאליהו מורנו, מנהל אשכול פיס בעיר.
אחותה הצעירה היא השחקנית ומנחה שיר מורנו.
למדה בתיכון אורט דרסקי, והופיעה בלהקת "קולות אורט".
ב-2008 אמה, ציונה, נפטרה מסרטן.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, ושם הגישה תוכניות כמו "קולה של אמא" ו"בוקר טוב צה"ל" ומבזקי חדשות.
בגלגלצ הגישה את התוכניות "משהו טוטאלי", "למה לא?", "מדינה בדרך" ואת התוכנית "המצעד הרשמי של ישראל" לסירוגין עם עמרי רונן.
לאחר שחרורה מהצבא הצטרפה לחדשות 10. בתחילה הגישה מבזקי חדשות.
עם הזמן החלה גם להכין כתבות למהדורת החדשות.
לאחר שקיבלה הצעה לעבור לחברת החדשות של ערוץ 2 ובחרה להישאר בערוץ 10, החלה להגיש את מהדורת חדשות השבת, את מהדורת "היום שהיה" (לסירוגין עם גיא זהר), את מהדורת "חדשות הבוקר" לצד אריאל מרגלית (לסירוגין עם נסלי ברדה ואחרים) וכן משדרים מיוחדים.
היא גם מילאה מקום בתוכניות שונות של חברת החדשות.
כמו כן יצרה כתבות, בעיקר למהדורת חדשות השבת.
בנובמבר 2007 שודרה המהדורה האחרונה של "חדשות השבת" בהגשתה.
בשלהי 2009 עזבה מורנו את ערוץ 10 ולאחר מכן עברה לערוץ 2. בשנים 2010–2011 הגישה, עם דן שילון, את תוכנית הבוקר של שידורי קשת בערוץ 2.
באפריל 2013 חזרה מורנו לערוץ 10 והחלה להגיש את המגזין "שישי" לצד אלון בן־דוד.
השניים עשו זאת עד שלהי 2015, שאז הוחלפו באילה חסון.
מאז עברה מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ לשידור מאולפן בירושלים בספטמבר 2013, הגישה אותה מורנו לסירוגין עם תמר איש שלום.
לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר עברה מורנו להגיש בחדשות 13. ב־29 ביוני 2020, בשל תוכנית קיצוצים בהוצאות של ערוץ הטלוויזיה, היא פוטרה.
עם פיטוריה היא החליטה להציע את עצמה בטוויטר לרשתות אחרות, וציינה: "פוטרתי הערב מחדשות 13. מי שמחפש עיתונאית יד שנייה עם ותק של שני עשורים במקצוע והתמחות בהגשה, מוזמן לפנות אלי".
בינואר 2022 שבה מורנו לגלי צה"ל ונבחרה להגיש עם ספי עובדיה את רצועת הבוקר היומית בתחנה, במקום ישי שנרב בתוכנית "נכון להבוקר" ורזי ברקאי בתוכנית "מה בוער".
בספטמבר אותה שנה הצטרפה למערכת "כאן חדשות", כמגישת "חדשות השבת" וכמגישה מחליפה ב"חדשות הערב".
עם מינויה לתפקיד ב"כאן חדשות", עזבה את שידורי הבוקר בגלי צה"ל.
מדי יום חמישי הגישה בכאן ב' את מורנוביק עם עקיבא נוביק בבוקר, וכיום מגישה את חדשות שבע בערב.
בינואר 2024 החלה בהגשת ההסכת דו"ח רולניק ביחד עם גיא רולניק.
בפברואר 2025 הודיע תאגיד השידור כי מורנו תחל להגיש את המהדורה המרכזית בערוץ כאן 11, במקומה של מיכל רבינוביץ' שפרשה מתפקידה.
ביוני 2025, במהלך שידור המהדורה המרכזית של תאגיד השידור "כאן", העירה לכתבת נעם גולדברג על השימוש במילים "טפו חמסה" במהלך השידור, באומרה כי .
מורנו הסבירה כי , וכי "חמסה" אינה מילה בעברית, בעקבות כך הגיש ארגון בצלמו תלונה לנציב התאגיד על הדרה, סתימת פיות ו"הבעת גזענות גלויה" מצד המגישה טלי מורנו כלפי שדרנית קולגה.
מורנו נשואה בשנית, לשחקן והבדרן איל קיציס.
טלטקסט הוא שירות מידע המבוסס על שידורי טלוויזיה (אנלוגיים), המאפשר לצפות במידע טקסטואלי ובגרפיקה פשוטה, מבוססת טקסט .
תחנות טלוויזיה ברחבי העולם כללו בשנות השמונים והתשעים שידורי טלטקסט.
החל מתחילת המאה ה-21 הדרישה לשירותי הטלטקסט היא מצומצמת, עקב קיומם של אמצעי תקשורת אחרים, זמינים ואינטראקטיביים יותר, בראשם האינטרנט ושירותי המידע בשידורי הטלוויזיה הדיגיטלית, שברוב המוחלט של המקרים, עדיפים על הטלטקסט.
באמצע שנות האלפיים שירות הטלטקסט הופסק בערוצי טלוויזיה רבים בעולם, בעיקר בעקבות המעבר לשידור דיגיטלי וירידה בדרישה לשירות.
בישראל, החלו בשידורי ניסיון בשנת 1985, והשירות סופק בערוצי הטלוויזיה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית, החל מ-1986. השירות הופסק ב-2014.
המידע בטלטקסט מאורגן לפי "דפים".
לכל דף מספר סידורי בן שלוש ספרות והוא יכול להכיל נושא מסוים או מספר נושאים.
שיקולי העריכה וחלוקת המידע לדפים נתונים בידי תחנת הטלוויזיה המשדרת את הטלטקסט.
"דף הבית" של הטלטקסט הוא דף מספר 100 והוא בדרך כלל מכיל את תוכן העניינים של כל דפי הטלטקסט של אותה תחנת טלוויזיה.
הגישה לטלטקסט אפשרית רק במקלטי טלוויזיה המצוידים במפענח טלטקסט.
במכשירים אלו קיימים כפתורים לשליטה ולניווט בטלטקסט.
לחיצה על כפתור הכניסה לטלטקסט תשאיר את הפסקול של התחנה, אך תסתיר את התמונה המשודרת בערוץ, ובמקומה תציג את דף מספר 100 (דף הבית) של הטלטקסט של אותו ערוץ טלוויזיה.
כניסה למצב טלטקסט בערוץ טלוויזיה שאינו מכיל שירות טלטקסט, תגרום להצגת מסך שחור, שבראשו רשום "p100", בשל הניסיון להיכנס לדף 100 של הטלטקסט בערוץ זה.
דוגמאות למידע שניתן למצוא בשירותי טלטקסט:
דפי חדשות בנושאי ספורט, כלכלה, בורסה, בידור ופנאי
מידע נוסף ומורחב על התוכנית שמשודרת כרגע ועל תוכניות עתידיות
שערי מט"ח, מניות ושער מידע פיננסי
טמפרטורות ומידע לגבי מזג האוויר
לוח המראות ונחיתות (מידע שבשנות ה-90 העלה את הפופולריות של שירות הטלטקסט בישראל)
כתוביות לבעלי מוגבלויות שמיעה (בדרך כלל בדף מס' 888), וכתוביות אחרות המלוות את השידור שבערוץ הטלוויזיה.
אירועים מיוחדים לשינויים בולטים (לדוג': המראה החדש של ערוץ 2, והפך מהערוץ הניסיוני לחדש)
מידע הטלטקסט מועבר בתוך שידורי הטלוויזיה הרגילים.
שיטת השידור של הטלוויזיה מכילה מרווחי זמן, שאינם משמשים לשידור התמונה.
מרווחי זמן אלה מנוצלים לשידור דפי המידע של הטלטקסט (וזו הסיבה לצורך במפענח).
כל הדפים משודרים שוב ושוב בזה אחר זה, בלי תלות בביקוש לכל אחד מהדפים.
תכונה זו של הטלטקסט הופכת אותו, יחד עם שידורי הטלוויזיה, לאמצעי טוב להפצת מידע לציבור הרחב גם באירועים של עומס על מערכות התקשורת ובעִתות חירום.
בעולם זכה שירות הטלטקסט לתפוצה רחבה, בעיקר באירופה.
תחנות טלוויזיה רבות סיפקו שירותי טלטקסט בשנות ה-90 ובתחילת שנות האלפיים.
כמו כן, רוב מקלטי הטלוויזיה שיוצרו באירופה כללו את היכולת לצפות בטלטקסט.
הטלטקסט, בהיותו שירות מידע טקסטואלי, תלוי בגופנים המציגים את המידע על גבי מסך הטלוויזיה.
מאחר ששירות הטלטקסט היה נפוץ בעיקר באירופה, מכשירים רבים שווקו בישראל עם גופנים שלא תמכו בעברית, דבר שמנע ממשתמשים רבים קריאה של דפי הטלטקסט הישראליים כיוון שהכיתובים בעברית הוצגו כג'יבריש.
באותה עת, שווקו מספר דגמים של מכשירי טלוויזיה עם מפענח טלטקסט בשפה העברית, אך התקן זה לא אִפשר לצפות כהלכה בדפי טלטקסט בערוצים לועזיים – רק אותיות רישיות הוצגו נכון, ובמקום האותיות הקטנות הוצגו אותיות עבריות (ב – a, ג – b, וכו').
יוצאים מן הכלל היו מספר דגמים של מקלטי טלוויזיה "אלביט" שהורכבו בישראל בהם שולב מפענח רב-לשוני של חברת פיליפס: לחיצה בשלט רחוק אִפשרה מיתוג בין הצגת טקסט בלועזית להצגתו בעברית.
טלי ירון-אלדר (נולדה ב-15 באוקטובר 1963) היא עורכת דין, שכיהנה בתפקיד נציבת מס הכנסה בין השנים 2002–2004.
טלי ירון-אלדר נולדה בתל אביב לאם מיקרוביולוגית ולאב רופא, שהיה מנהל מחלקה בבית החולים איכילוב.
אביה עשה חלק מהתמחותו בארצות הברית, ובעקבות זאת עשתה המשפחה שלוש שנים באן ארבור שבמישיגן.
מאז כיתה ג' ועד היום מתגוררת בתל אביב.
למדה בבית הספר התיכון גימנסיה הרצליה ובנעוריה הייתה שחקנית כדורעף בליגה הלאומית.
בצה"ל סיימה קורס קצינות קשר ונשארה להדריך בו.
למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב.
התמחתה במיסים אצל עו"ד משה דרוקר ועו"ד גיורא עמיר.
ב-1987, מיד לאחר סיום ההתמחות, החלה לעבוד באגף מס הכנסה במשרד האוצר.
בין השנים 1995-1990 למדה לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1995-1992 הייתה למנהלת מחלקת חקיקה באגף מס הכנסה.
ב-1995 התמנתה לסגנית היועץ המשפטי של אגף מס הכנסה.
ב-1998 מונתה ליועצת המשפטית של אגף המכס ומע"מ.
באפריל 2002 מינה אותה שר האוצר סילבן שלום לנציבת מס הכנסה, במקומו של יוני קפלן.
היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד וגם המינוי הצעיר ביותר לו.
בתפקידה זה הייתה חברה ב"ועדת רבינוביץ'" לרפורמה במס הכנסה, שבעקבות המלצותיה נחקק תיקון מס' 132 לפקודת מס הכנסה, שירון-אלדר עסקה בהטמעתו.
מעבר ממיסוי טריטוריאלי למיסוי פרסונלי, שהביא להרחבה מהותית בחיוב במס הכנסה של הכנסותיהם של ישראלים מחוץ לישראל.
כשעזבה את מס הכנסה מונתה ב-2004 למנכ"לית חברת הנדל"ן "ארזים" במשרה חלקית והצטרפה למשרד עורכי הדין דורון כהן, כעבור זמן עזבה אותו והפכה שותפה במשרדו של עורך הדין דוד תדמור, לשעבר הממונה על ההגבלים העסקיים, וניהלה את מחלקת המיסוי במשרד.
בתחילת 2008 סיימה את תפקידה ב"ארזים".
ביולי 2009 מונתה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לחברה בוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה.
כיום היא שותפה במשרד ירון אלדר פלר ושות.
משמשת כיו"ר דירקטוריון חברת "איטריידר", העוסקת במסחר מקוון באופציות דיגיטליות.
בשנת 2010 נערכה חקירה בעניינה, בחשד שלא קיימה את תקופת הצינון לה נדרשה עם סיום תפקידה בשירות המדינה, בכך שייצגה מול פקיד השומה את רו"ח אביגדור יצחקי ולקוחותיו.
בהסדר טיעון הודתה ירון בעבירה שיוחסה לה, ובמאי 2012 גזר עליה בית משפט השלום בתל אביב 180 שעות של עבודות לתועלת הציבור, ללא הרשעתה.
נשואה בשנית לעו"ד רועי פלר ולהם שני ילדים משותפים.
בנוסף אם לשלושה ילדים מנישואיה הראשונים.
טלי לוונטל (נולדה ב-1978) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1996 ודוגמנית-לשעבר.
טלי לוונטל נולדה וגדלה במרכז הכרמל בחיפה ולה אחות.
בגיל 17 וחצי, בזמן לימודיה התיכוניים, זכתה בתחרות מלכת היופי ולאחריה, הייתה אמורה לייצג את ישראל בתחרות "מיס תבל".
מכיוון שהייתה צעירה מדי מלהשתתף בתחרות (לוונטל הייתה אז בת 17 והתחרות מותירה להתמודד לבנות 18 ומעלה) אז נשלחה במקום זאת לתחרות "מיס עולם".
בשנת כהונתה כ"מלכת היופי" התגייסה לצה"ל ואת שירותה עשתה כמש"קית חינוך.
לאחר שחרורה מצה"ל, דגמנה לוונטל והחלה ללמוד איפור מקצועי אצל ירין שחף.
מאז, עבדה במאפרת מקצועית לאירועים והופיעה עוד מספר פעמים בתקשורת כשדגמנה בתצוגות אופנה.
ב-2010 התראיינה בערוץ 2 לתוכנית התיעודית "הדוגמניות", העוסקת במאחורי הקלעים של עולם האופנה והדוגמנות.
באותה שנה התראיינה לרדיו אודות תחרויות יופי, מעמד האישה ופמיניזם.
בשנת 2006 התחתנה עם איש העסקים יניר ברנר וב-2007 ילדה את בנה הראשון.
לוונטל סיימה לימודי משפטים ועברה לעסוק בעריכת דין.
טלי ליפקין-שחק (נולדה ב-27 בינואר 1956) היא עיתונאית וכתבת צבאית.
נולדה בתל אביב כטלי רפופורט.
הוריה היו עזריה רפופורט, איש קול ישראל וממקימי הטלוויזיה הישראלית, ורותי רפופורט לבית זקהיים, שחקנית בהבימה, שניהם מראשוני השדרנים בגלי צה"ל.
סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון עירוני א' בתל אביב בשנת 1974 והתגייסה לצה"ל.
שירתה שנתיים בשירות חובה ועוד שנתיים כאזרחית עובדת צה"ל בתפקיד מזכירת ראש אמ"ן וראש לשכת מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לאחר שחרורה מצה"ל עבדה בעיתון "דבר" (על פרסומיה חתמה בשמה דאז: טלי זלינגר).
בשנת 1982 מונתה לכתבת הצבאית של העיתון, ובכך הייתה לאישה הראשונה בישראל המשמשת ככתבת צבאית.
בתפקידה זה סיקרה את מלחמת לבנון הראשונה (החל בתקופה שנשים טרם הורשו להיכנס ללבנון) ואת האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 1995 הצטרפה לצוות ההקמה וההפעלה של הרדיו האזורי בתל אביב, עם תוכנית בוקר בענייני היום.
בשנת 1997 הצטרפה לצוות הכותבים של "מעריב" בכתבות מוסף ותרבות ובמדור "דעות".
בשנת 1998 התחילה בשידור תוכנית טלוויזיה שבועית ב"טלעד" בשם "הזמן השלישי" המיועדת לבני הגיל השלישי.
מאז 1997 היא מעורבת בקבוצת "עזרת נשים" לתמיכה במרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית ובקידום המודעות לבעיה; יו"ר חוג הידידים של "מרכז גליקמן" למניעת אלימות במשפחה; בינואר 1999 התמנתה לנשיאת כבוד של אקי"ם.
הייתה מעורבת בעריכה ובהגשה של הסרטים התיעודיים "רגעים באוקטובר" - סיפורים ממלחמת יום הכיפורים (1998), "מלכוד 82" - סדרה של חמישה פרקים על מלחמת לבנון הראשונה (2002) ו"ילדים כותבים לרבין" - סרט העוקב אחר ההשפעה של רצח ראש הממשלה יצחק רבין על ילדים (2003).
בשנים 2009–2010 הנחתה את התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית הישראלית, לצדם של דן מרגלית, רונן ברגמן ומיה בנגל.
כיום מנהלת את התוכניות הצבאיות בגלי צה"ל, עורכת ראשית ומגישה את "רצועת הביטחון", את התוכנית "פ.א.
פגישה אישית", בה היא מראיינת אנשי צבא וביטחון על הקריירה וחייהם האישיים, ובימי רביעי בלילה את התכנית "24 היום שהיה".
בנוסף מגישה מדי פעם משדרי אקטואליה, ומשמשת פרשנית לענייני צבא, ביטחון ומגדר.
נחשבת בעלת דעות המשתייכות לשמאל הפוליטי בישראל.
הייתה נשואה לבני זלינגר ולהם בת.
בשנות ה-80 נישאה בשנית לאלוף אמנון ליפקין-שחק (לימים הרמטכ"ל), ונולדו להם שני בנים.
טלי חתוקה (נולדה ב-1969) היא אדריכלית ומעצבת עירונית ישראלית, פרופסור מן המניין בבית ספר לחברה ומדיניות באוניברסיטת תל אביב ומנהלת בה את המעבדה לעיצוב עירוני ע"ש יואב לבנטר.
זוכת פרס רכטר לאדריכל צעיר לשנת 2012. כותבת בנושאים של עיצוב ותכנון המרחב בעיר העכשווית.
נולדה ברמת גן ולמדה בתיכון לאמנויות תלמה ילין.
בין השנים 1990 ל-1995 השלימה תואר בארכיטקטורה בהצטיינות יתרה בטכניון, סיימה תואר שני בתכנון עירוני מאוניברסיטת Heriot-Watt בבריטניה בשנת 1997. עבודת המאסטר שלה הייתה בנושא "תפקידה של שדרות רוטשילד בתל אביב בשנות התשעים".
בשנת 2005 סיימה את הדוקטורט בארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
בשנים 2004 ל-2008 עשתה לימודי פוסט-דוקטורט בפקולטה לארכיטקטורה באוניברסיטת MIT בה הייתה כעמיתת תוכנית פולברייט ובשנים 2006 עד 2009 הייתה עמיתת מארי קארי של הקהילה האירופאית.
חתוקה ייסדה את המעבדה לעיצוב עירוני ע"ש יואב לבנטר באוניברסיטת תל אביב וכיום עומדת בראשה.
המעבדה היא פרויקט שמטרתו סיקור ופיתוח העיצוב העירוני ויצירת כלים ואיסוף מידע למטרות מחקר בנושא.
בשנת 2008 יצא ספרה "רגעי תיקון" בהוצאת רסלינג.
הספר, אשר מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, בהנחיית פרופסור רחל קלוש, מתעסק בחיבורים שבין אלימות פוליטית לבין המרחב הארכיטקטוני שבה היא מתרחשת.
היועץ המדעי לספר הוא פרופסור יוברט לו יון.
הספר תורגם לאנגלית בהוצאת אוניברסיטת טקסס באוסטין.
בשנת 2008 הוצגה תערוכה מעבודותיה בגלריית קומפטון במוזיאון MIT.
ב-2011 אצרה את התערוכה "המפעל" בגלריית בית עמותת האדריכלים, שהוצגה במקביל להוצאת הספר "המפעל - על ארכיטקטורה ותעשייה בארגמן, יבנה".
בשנת 2012 זכתה חתוקה בפרס רכטר לאדריכל צעיר.
מתוך נימוקי השופטים ניטען כי הפרס ניתן "עבור מגוון פעילויותיה בשנים האחרונות לפיתוח כיווני מחשבה וכלים לשילוב של היבטים חברתיים בתכנון עירוני.
ד"ר חתוקה מנסה לקדם תחום בעל חשיבות העוסק בהקשרים חברתיים בתכנון עם דגש על הפריפריה תוך כדי נקיטת מסקנות חשיבה תכנוניות כתוצאה מהבדיקה".
בשנת 2013 יצא הספר "המתכננים - השיח התכנוני בישראל לאן?" אותו ערכה בשיתוף פרופ' טובי פנסטר.
הספר מציג תריסר מאמרים המתייחסים כל אחד למושג אחר מתחום התכנון, כמו: בנה ביתך, ייצור נוף, התחדשות עירונית ומדיניות תכנון.
במקביל, החלה חתוקה (בשיתוף חברי המעבדה) לפרסם רשימות בבלוג אורבנולוגיה.
ב-2020 יצא לאור הספר "דפוסי תכנון" שערכה ובו מאמרים שנכתבו בעקבות עבודות תיזה שערכו חברי המעבדה לעיצוב עירוני ומיד אחריו פרסמה את הספר "מרחב מיקוח - תהליכי התחדשות עירונית בעידן הנאו-ליברלי".
בשנת 2017 קיבלה דרגת פרופסור חבר.
נשואה לאדריכל יואב מאירי, אם לשניים ומתגוררת בשכונת קריית שלום, בתל אביב.
העבודה המחקרית של חתוקה מתמקדת בשני תחומים מרכזיים: (1) הזיקה בין החברה והזירה העירונית - תחום המבוסס על מחקרים אמפיריים, עוסק בתאוריה ודן בדינמיקה בין המרחב הציבורי, חברה וטכנולוגיה בעידן הנוכחי.
(2) פיתוח ועיצוב עירוני - תחום הכולל פרויקטים מחקריים יישומיים בתמיכה של רשויות ומשרדי ממשלה.
הזיקה בין החברה והזירה העירונית
חלק ניכר מכתיבתה עוסק בסוגיות של ההתנגדות במרחב הציבורי והמופע שלהם במרחב.
במיוחד מתמקד המחקר בכוריאוגרפיה של המחאה.
כל מחאה היא מופע הכולל התייחסות מוקפדת לכוריאוגרפיה של הגוף, זה האישי, היוצר את המסה של ההמון.
הכוריאוגרפיה היא מסר אידאולוגי, אמצעי ללכידות חברתית, דרך לעורר תשומת לב, משאב אסתטי, כלי בייצור של סדר חדש.
לטענתה של חתוקה, "הכוריאוגרפיה של המחאה, ככלי המעצים את השפעתה, בולטת בחלק ניכר מההפגנות העכשוויות ברחבי העולם ומצביעה על ההכרה של האזרחים בכך שהמרחב והגוף הם כלים משמעותיים שיש לעשות בהם שימוש קפדני.
הכרה זו חוצה מדינות ומאפיינת אזרחים במשטרים דמוקרטיים ולא-דמוקרטיים כאחד, שנעשו מודעים יותר לכוחם ולכוריאוגרפיה הסוציו-מרחבית כאמצעי אשר עשוי להעצים את התמיכה בטענותיהם".
מחקר אמפירי איכותני שנעשה בעשר מדינות (בעזרת צוות של מתורגמנים ועוזרי מחקר), במימון האיחוד האירופי, שמנתח את הממדים הפיזיים של מחאות והזיקה בין המרחב הפיזי ותהליך תכנון המחאה.
הספר עיצוב המחאה (The Design of Protest) הוצאת אוניברסיטת טקסט, אוסטין, 2018, מרכז את התובנות של המחקר עם ראייה ומחשבה על האתגרים של עיצוב המחאה בעתיד.
בשנים האחרונות הורחב המחקר של המחאה ומתמקד במושג אגוניזם (בהשפעת שנטל מוף).
מחקרה מעורבות אגוניסטית בחברות פוסט-הגירה יחד עם פרופ' טניה תומאס ופביאן וירצ'ו מציג רעיונות בחזית המדע החברתי ועוסק במושג האגוניזם בחברה של ימינו ומקום הפעולה הפוליטית בכלל והמחאה הפוליטית בפרט.
מיפוי טיפולוגי של הנוף הבנוי בישראל
בשותפות עם חברי המעבדה לעיצוב עירוני, פרסמה שלושה ספרים שמטרתם לבחון את תבניות התכנון של המרחב והנוף בישראל.
הספר הראשון, "שכונה-מדינה" (רסלינג, 2012), מתמקד ביחסים התלויים בין המדינה והאזרחים בסביבות המגורים.
בספר השני, "עיר-תעשייה" (רסלינג, 2014), נבחנו סביבות העבודה של תושבי העיר ונחשפו היחסים הגלויים והסמויים בין העיר והתעשייה בסביבות העבודה.
"ארץ-גנים" (רסלינג, 2017), מתמקד ביחסים שבין תושב העיר למרחב הציבורי והאופן שבו מתוכננות סביבות הפנאי בעיר.
שלושת הספרים, מתחקים ומתעדים את המתחים ואורחות החיים בסביבות העירוניות בישראל של תחילת המאה ה-21. הקולות שעולים מן הספרים מגוונים.
חלקם צורמים, קולניים, מסוכסכים, בוּרים וגזעניים, אחרים הרמוניים ומפויסים.
בנוסף למיפוי הטיפולוגי ועיגונו בהקשר חברתי-פוליטי, כל ספר מסתיים במתווה רעיוני, סל של כלים וכיווני מחשבה אשר מבקש להציע רציונל אחר, איכותני, כבסיס לארגון המרחב והמשאבים בתכנון הסביבה הבנויה בעיר.
נושא התעשייה הופיע לראשונה בכתיבתה של חתוקה בספר "המפעל" (רסלינג, 2011).
ספר זה עוסק במפעל ארגמן, מפעל טקסטיל בו עבד אביה כ-40 שנה.
ספר העוסק בקשר בין קפיטליזם, תעשייה וסביבות עבודה.
חתוקה טוענת בספר שנושא אזורי התעשייה אינו מקבל תשומת לב ראויה בזירה האדריכלית למרות "שסביבות העבודה המעוצבות על ידי אדריכלים משפיעות על חיי היום-יום של כולנו, שהרי הן המרחב שבו מבלים רבים מאתנו את מרב שעות היום.
אמנם הרציונל של סביבת העבודה העכשווית השתנה, ועמו גם שיטת התכנון וארגון מרחב העבודה, אולם אין בכך כדי להמעיט את הקשר ההדוק בין אופיו של תהליך הייצור לסביבת פועלו של העובד, אלא רק לחזקו.
זוהי סביבה פיזית המייצגת את ההיגיון הכלכלי-חברתי של המפעל או המיזם, המעוגן בתורו בתוך מערך כלכלי רחב יותר של המדינה והכוחות הגלובליים".
הספר עוקב אחר בניית הבית לתהליך הייצור ולעובדים במפעל ארגמן, בתוך קונטקסט של בניית הבית הלאומי ובזיקה לתהליכים הכלכליים-חברתיים שהביאו לפירוקו - תהליכים שלא הותירו חלל ריק אלא מקום אחר, מדינה אחרת.
בשנים האחרונות נושא התעשייה הורחב אל מעבר ההקשר הביוגרפי וההיסטורי לפרויקט משותף עם פרופ' ערן בן יוסף (MIT), שבוחן טיפולוגיות שונות של יחסי עיר-תעשייה, בישראל ומחוצה לה.
המטרה המרכזית של הפרויקט היא להעמיק את ההבנה של הדינמיקה בין עיר-תעשייה ולקדם את הייצור כמרכיב מפתח בפיתוח ותכנון ערי העתיד.
נקודת המוצא של המחקר והיוזמות במסגרת פרויקט זה, היא שהסביבה התעשייתית היא חלק מרכזי בעיצוב סביבת החיים העירונית.
תחום מחקר נוסף של חתוקה מתמקד בדיגיטציה והשפעתה על המרחב הציבורי.
במספר מאמרים שהתפרסמו בכתב העת Urban Studies, מצביעה חתוקה על השינויים הנורמטיביים והחברתיים שחלו בהשפעת הטכנולוגיה בעיר בכלל ובמרחב הציבורי בכלל.
תהליכים אלו מייצרים הזדמנויות אך גם פגיעות רבה.
האתגר המרכזי כיום הוא פיתוח ערים שנהנות מדיגיטציה ומהיתרונות של איסוף הנתונים (big data) אך מוכנות להתמודדות עם כשלים ואתגרים, למשל, שינויים התנהגותיים במרחב הציבורי, פגיעה בפרטיות ופגיעות סייבר.
מרחב מיקוח - תהליכי התחדשות עירונית בעידן הנאו-ליברלי (עם הדס צור, עינת פרייגר ואחרים), הוצאת רסלינג, 2020
דפוסי תכנון (עורכת, מאמרים בעקבות עבודות תיזה שנערכו במסגרת המעבדה לעיצוב עירוני), הוצאת רסלינג, 2020
ארץ-גנים, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2017.
הכוריאוגרפיה של המחאה (קטלוג), תל אביב: הגלריה בבית האדריכל, 2015.
עיר-תעשייה, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2014.
המתכננים - השיח התכנוני בישראל לאן?, עורכות טלי חתוקה וטובי פנסטר, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2013.
שכונה-מדינה, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2012.
המפעל - על ארכיטקטורה ותעשייה בארגמן, יבנה, תל אביב: הוצאת רסלינג, 2011.
רגעי תיקון: אלימות פוליטית, ארכיטקטורה והמרחב העירוני בתל אביב, הוצאת רסלינג, 2008.
?Y-UTOPIA, עורכת-אורחת בכתב העת בלוק, גיליון 3, הוצאת כתר, 2006.
תרבות אדריכלית: מקום, ייצוג, גוף, עורכות רחל קלוש וטלי חתוקה, הוצאת רסלינג, 2005.
טלי ניר (נולדה ב-28 באפריל 1973) היא משפטנית ישראלית, עיתונאית ופעילה חברתית.
מנכ"לית-מייסדת של עמותת 121 - מנוע לשינוי חברתי.
נולדה בתל אביב וגדלה ברמת השרון.
בנעוריה הייתה כתבת נוער בקול ישראל.
בשירותה הצבאי בין השנים 1991 ל-1993 שירתה במחלקת החדשות בגלי צה"ל ככתבת לענייני חינוך ובהמשך ככתבת לענייני משפט, עורכת משדרי חדשות ומגישת מבזקי חדשות.
בין השנים 1994 ל-2000 עבדה כעיתונאית, עורכת ושדרנית בחברת החדשות של ערוץ 2. בתחילה, ככתבת לענייני משפט, אשר סיקרה את עבודת בית המשפט העליון ומשרד המשפטים.
בהמשך ערכה משדרי חדשות, לרבות המהדורה המרכזית, הגישה מבזקי חדשות והכינה כתבות לאולפן שישי.
בה בעת למדה לתואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
ניר התמחתה בעריכת דין אצל פרקליטת המדינה, עדנה ארבל, ולאחר הסמכתה כעורכת דין המשיכה לעבוד תקופה קצרה כעוזרתה המשפטית של ארבל.
בין השנים 2003 ל-2005 שהתה בהולנד ולמדה לתואר שני במשפטים וכלכלה בתוכנית ארסמוס של התאחדות האוניברסיטאות האירופיות, ולתואר שני נוסף במשפט בינלאומי פומבי באוניברסיטת אמסטרדם, שסיימה בהצטיינות.
בה בעת ללימודי התואר השני עבדה ככתבת עיתון הארץ וחברת החדשות בהולנד.
בין השנים 2006–2017 עבדה כעורכת דין וכסמנכ"לית האגודה לזכויות האזרח בישראל, וכמנהלת המחלקה לזכויות חברתיות וכלכליות של הארגון.
עסקה בקידום זכויות אזרחי ישראל בתחומי הבריאות, הדיור, התעסוקה, החינוך, הרווחה והקיום בכבוד.
בתקופת עבודתה באגודה פרסמה ניר באופן קבוע טורי דעה בידיעות אחרונות.
באוגוסט 2017, הקימה ניר את עמותת 121 מנוע לשינוי חברתי, ארגון לא מפלגתי וללא מטרת רווח, הפועל לקידום חקיקה ושיפורים במדיניות החברתית-כלכלית לרווחת הציבור ולחיזוק התשתיות החברתיות למאה ה-21. הארגון עובד עם עמותות ואנשי מקצוע מקבוצות אוכלוסייה שונות.
הם מפתחים יחד הצעות בתחומי התעסוקה, החינוך, הבריאות והרווחה, שיפתרו מצוקות הנוגעות למספר גדול של אנשים.
מטרת הארגון היא למנף את הידע והניסיון הקיים בשטח כדי להגיש לקובעי מדיניות הצעות לשיפורים בעלות ערך מוסף משמעותי, שייתנו גיבוי לצעדי מדיניות נכונים.
כמנכ"לית עמותת 121 הובילה ניר את הדרישה לפיצוי מפוטרי מגפת הקורונה, שלא היו זכאים לדמי אבטלה.
העמותה גייסה ארגונים חברתיים רבים לעבודה משותפת עם מקבלי החלטות בממשלה ובכנסת, ובעקבות כך קיבלו 70,000 מפוטרים בני 67 ומעלה מענקי הסתגלות חודשיים.
בנוסף, שונה חוק ביטוח לאומי כך ש-40,000 מקבלי קצבאות נכות, זקנה, השלמת הכנסה ומזונות, קיבלו דמי אבטלה מלאים.
במסגרת עמותת 121 הקימה ניר את "המקפצה - המטה להשקעה במקצועות המחר", שותפות של מגזר עסקי ומגזר חברתי, שמטרתה לגרום לממשלה להשקיע שיפור מיומנויות עובדים שלא באקדמיה.