tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משלחת משקיפים של המכון הרפובליקני הבין-לאומי (IRI) העריכה כי "הבחירות לפרלמנט בגאורגיה היו פגומות מיסודן", ונשיא IRI הצהיר כי "רק בחירות חדשות יכולות להחזיר את אמון העם הגאורגי בלגיטימיות של ממשלתו".
הבחירות השנויות במחלוקת היוו את השלב הראשון של .
ב-13 בפברואר 2025 העביר הפרלמנט האירופי החלטה הקובעת כי האיחוד האירופי אינו מכיר בתוצאות הבחירות בגאורגיה כלגיטימיות.
החלום הגאורגי הייתה מפלגת השלטון בגאורגיה מאז שהביסה את התנועה הלאומית המאוחדת של מיכאיל סאקשווילי בבחירות לפרלמנט ב-2012. בהכרזה על תוכניותיה לנקוט במדיניות של הצטרפות לאיחוד האירופי ולנאט"ו, החלום הגאורגי הצהירה על גישה פייסנית יותר כלפי רוסיה בהשוואה ליריביה האנטי-רוסים.
עם זאת, המתח הגאו-פוליטי של הפלישה הרוסית לאוקראינה וסכסוך נגורנו קרבאך הקשו על שמירה על איזון, על רקע הצהרות של פוליטיקאים אוקראינים כי גאורגיה הייתה "מסייעת מאוד" לאוקראינה על ידי פתיחת "חזית שנייה" נגד רוסיה ועל רקע מאמצי המערב לבודד את רוסיה באמצעות סנקציות בין-לאומיות.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, ממשלת גאורגיה גינתה את הפעולות הרוסיות והעניקה סיוע הומניטרי לאוקראינה, אך לא הצטרפה לסנקציות נגד רוסיה.
בתמורה, רוסיה לא אישרה את הצעתה של הרפובליקה הדרום אוסטית הבדלנית לקיים משאל עם על הצטרפות לפדרציה הרוסית, ולמרות יחסים עוינים לא הכניסה את גאורגיה לרשימת המדינות הלא ידידותיות שלה.
ב-25 בפברואר 2022 התקיימו הפגנות גדולות מול הפרלמנט הגאורגי בטביליסי במשך שישה ימים רצופים, כדי להפגין סולידריות עם אוקראינה.
ההפגנה קיבלה נימה אנטי-ממשלתית, המשקפת תסכול גובר מהתגובה הלקויה לכאורה של הרשויות הגאורגיות לפלישה הרוסית.
המפגינים זעמו על המכשולים בפני מתנדבים לסייע לאוקראינה ועל סירובה של הממשלה להצטרף לסנקציות הבין-לאומיות נגד רוסיה.
ביוני 2022 סירב האיחוד האירופי לאשר את בקשתה של גאורגיה להצטרף לאיחוד, בטענה לצנזורה תקשורתית לכאורה ובעקבות סירוב הממשלה להצטרף לסנקציות נגד רוסיה, מה שהוביל להתגייסות של האופוזיציה נגד הממשלה.
בעקבות כך, מפלגת פרשה מהחלום הגאורגי באוגוסט 2022, והציעה חקיקה להסדרת השפעה זרה על ידי יצירת מרשם למעקב אחר ארגונים פעילים פוליטית במימון זר, שרבים מהם ממומנים על ידי המערב.
בעוד שהממשלה טענה כי הצעת החוק נחוצה למטרות שקיפות, האופוזיציה, בסיוע הצהרות של פוליטיקאים מערביים, הצליחה להוביל מחאות נגד הצעת החוק, מה שהוביל בסופו של דבר למשיכת החוק על ידי הפרלמנט.
עם זאת, בדצמבר 2023 החליט האיחוד האירופי להעניק לגאורגיה מעמד של מועמדת בעקבות שחרורה מהכלא של עיתונאית מהאופוזיציה שנעצרה באשמת ניצול לרעה של כוח ומעילה, והחלטת הפרלמנט לדחות את הליכי ההדחה נגד הנשיאה הפרו-אופוזיציונית סלומה זוראבישווילי.
בסוף דצמבר 2023 סיכם ראש ממשלת גאורגיה איראקלי ר'אריבאשווילי את השנה, באומרו כי הממשלה הצליחה "לשמור על השלום" על רקע האיום של ערעור היציבות שנגרם על ידי "קבוצות קיצוניות וכוחות עוינים הפועלים בתוך המדינה", וגם כדי להבטיח את המועמדות של גאורגיה לאיחוד האירופי.
בתחילת 2024 חוותה גאורגיה שוב משבר פוליטי משמעותי ותסיסה ציבורית עקב הצגתו מחדש של חוק "הסוכן הזר".
ב-8 באפריל, לשכת הפרלמנט של גאורגיה רשמה את הצעת החוק לדיונים בפרלמנט.
הפגנות פרצו ברחבי המדינה, כאשר מפגינים קראו לביטול החוק ו"הגנה על חירויות דמוקרטיות".
תגובת הממשלה להפגנות הייתה מגוונת, עם מאמץ לקיים דיאלוג, ומאידך, דיווחים רבים על אלימות משטרתית.
ב-11 במאי התקיימה עצרת מחאה שנחשבה לגדולה ביותר בהיסטוריה של גאורגיה.
ההערכות מצביעות על כך שלפחות 169,000 איש השתתפו, כאשר בחלק מהדיווחים המספר אפילו היה גדול יותר.
ב-5 באוקטובר הודיעה הנשיאה סלומה זוראבישווילי בריאיון כי יש לה מועמד לתפקיד ראש הממשלה אם הקמת ממשלת קואליציה תהיה רלוונטית.
היא ציינה כי מחייבת את בחירת ראש הממשלה בהתייעצות עם הנשיא.
היא גם ציינה כי בקרוב תתחיל במשא ומתן עם מפלגות האופוזיציה שחתמו על האמנה.
יום לאחר מכן, נחשף כי הליך ההדחה נגד הנשיאה ייפתח מחדש.
הוא ציין את ביקוריה מחוץ למדינה ללא אישור הממשלה, כולל נסיעות לצרפת, גרמניה ופולין, כאחת הסיבות למהלך.
ב-20 באוקטובר 2024 התאספו אלפי גאורגים בטביליסי לעצרת פרו-אירופית, ימים ספורים לפני הבחירות.
מפגינים, שנשאו דגלי גאורגיה והאיחוד האירופי, התכנסו בכיכר החירות לאחר שצעדו מחמישה מקומות שונים ברחבי העיר.
הקהל שר את ההמנון הלאומי ואת , תוך שהוא מחזיק כרזות עם מסרים כמו "גאורגיה בוחרת באיחוד האירופי".
זוראבישווילי הצטרפה לאספת המחאה, ואישרה מחדש את מחויבותה של גאורגיה להצטרף לאיחוד האירופי.
היא הביעה סולידריות עם אוקראינה ומולדובה, ופנתה ישירות למנהיגיהן, וולודימיר זלנסקי ומאיה סנדו בהבעת תמיכה.
היא קראה לשותפותיה האירופיות והאמריקאיות של גאורגיה להכיר במחויבות הבלתי מעורערת של המדינה לעתיד אירופי, והכריזה כי גאורגיה כבר מנצחת בדרכה לקראת אינטגרציה באיחוד האירופי.
לדברי משלחת המשקיפים של המכון הרפובליקני הבין-לאומי, "הבחירות לפרלמנט בגאורגיה היו פגומות מיסודן בשל מסגרת חוקית ופרקטיקות רגולטוריות שפגעו בתחרות אלקטורלית אמיתית, שימוש לרעה במשאבים ציבוריים על ידי הממשלה השלטת, פגיעה בחברה האזרחית, חסימת מפלגות אופוזיציה, הפחדה שיטתית של מצביעים...
רק בחירות חדשות יוכלו להחזיר את אמון העם הגאורגי בלגיטימיות של ממשלתו".
ביום הבחירות נסגרה קלפי במרנאולי לאחר שפורסם צילום של מילוי פתקי הצבעה שנערך במקום, במהלך האירוע גם הותקף משקיף בעת שניסה לצלם את הנעשה.
ועדת הבחירות המרכזית אמרה כי נפתחה חקירה פלילית וכל התוצאות שמקורן במקום יוכרזו כלא תקפות.
שני אנשים אושפזו לאחר שתומכי החלום הגאורגי תקפו את משרדי UNM.
משקיפי הבחירות ציינו גם מקרים של הפחדת מצביעים ומילוי פתקי הצבעה ברחבי המדינה.
משקיפים מהאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה אמרו כי הבחירות התקיימו על רקע "אווירה של שנאה והפחדה".
ב-20 בדצמבר 2024 פרסם המשרד למוסדות דמוקרטיים וזכויות אדם (ODIHR) של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה את ניתוח הבחירות.
ה-ODIHR מצא כי הבחירות נוהלו ביעילות במובן הטכני, אך נתפסו בציבור כמוטות כתוצאה משינויים משפטיים בפרטי תהליך ניהול הבחירות, עם חששות לגבי תפקידם של אנשים הקשורים למפלגת השלטון.
נמצא כי השימוש במכשירים אלקטרוניים להצבעה, חסר שקיפות בגישה ובתיעוד.
קמפיין הבחירות הרשמי החל חודש לפני סגירת רישום המועמדים, בניגוד להמלצות ODIHR; זה הוביל למחלוקות על הקצאת זמן שידור לתקשורת ודיווח כספי.
ה-ODIHR מצא כי היו "מעט" מועמדויות ואין מספיק "מסרים ספציפיים לנשים".
נשים היו רוב בוועדות בחירות בדרג נמוך, אך מיעוט (ארבע מתוך 17) בוועדת הבחירות המרכזית (CEC).
על פי הדו"ח של ODIHR, תקופת הקמפיין כללה "הפחדה, כפייה, תמריץ ולחץ על מצביעים, במיוחד עובדי המגזר הציבורי ואנשים פגיעים כלכלית".
מימון הקמפיין, הן הממשלתי והן הפרטי, היטיב עם מפלגת השלטון והפיקוח יושם באופן לא עקבי.
הסיקור התקשורתי והרגולציה התקשורתית היטיבו עם מפלגת השלטון ופגעו באופוזיציה.
מאתיים תלונות בנוגע לתהליך הבחירות הוגשו לפני הבחירות.
הנהלים של ועדת הבחירות המרכזית וועדות הבחירות המחוזיות (PECs) בטיפול בתלונות נעשו ברובם על ידי תהליכים לא קולגיאליים ולא שקופים, לעיתים קרובות ללא "חקירה נאותה לגופן" של התלונות.
במהלך הבחירות, כמה משקיפים דיווחו על הפחדה ומכשולים.
הייתה "הפחדה נרחבת של מצביעים".
רוב 1,200 התלונות שהוגשו לאחר הבחירות נדחו על ידי ועדות הבחירות המחוזיות (DEC), ועדת הבחירות המרכזית, בתי המשפט ו.
הפרלמנט של גאורגיה מורכב מ-150 חברים הנבחרים לתקופת כהונה של ארבע שנים.
כפי שנקבע בתיקונים לחוקה שאומצו ב-26 בספטמבר 2017, בחירות 2024 יסמנו את המעבר למערכת מלאה של ייצוג יחסי.
150 חברי הפרלמנט נבחרים ברשימה סגורה במחוז בחירה ארצי אחד, עם אחוז חסימה של 5%.
כדי לקבוע את מספר המושבים שהשיגה מפלגה פוליטית, מספר הקולות שהשיגה מוכפל ב-150 ומחולק בסכום הקולות שקיבלו כל אלה שקיבלו לפחות 5% מהקולות הכשרים שניתנו בבחירות.
אם המושבים שהשיגו המפלגות הפוליטיות הם פחות מ-150, המושבים הנותרים מוענקים בזה אחר זה למפלגות הפוליטיות בעלות התוצאות הטובות ביותר.
ב-6 בפברואר 2023, ועדת הבחירות המרכזית של גאורגיה (CEC) אימצה צו המציג רישום בוחרים אלקטרוני ומערכת הצבעה אלקטרונית ברוב הקלפיות.
ב-20 בפברואר 2024 העביר הפרלמנט הגאורגי תיקונים לחוק הבחירות ברוב של 81 קולות בקריאה שלישית.
תיקונים אלה משנים את אופן בחירת היו"ר ו"החברים המקצועיים" של ועדת הבחירות המרכזית ומבטלים את תפקיד סגן היו"ר, השמור באופן מסורתי לנציג האופוזיציה.
על פי החוק החדש, יושב ראש הפרלמנט, במקום הנשיא, ממנה ופותח את תהליך בחירת יו"ר ועדת הבחירות המרכזית והחברים מקצועיים.
הפרלמנט זקוק לרוב של 3/5 (90 קולות) בסיבוב הראשון כדי לבחור מועמדים.
אם לא יצליח, ניתן יהיה להשתמש ברוב רגיל (76 קולות) בסיבוב הבא, עם שני ניסיונות אפשריים.
אם שני הניסיונות נכשלים, הנשיא מקבל את הסמכות למנות את יושב ראש או חבר ועדת הבחירות המרכזית.
החוק גם קובע שחברי ועדת הבחירות המרכזית יכהנו כהונה מלאה של חמש שנים.
ועדת הבחירות המרכזית מורכבת מ-17 חברים: 7 ממונים על ידי יו"ר הפרלמנט והפרלמנט, ו-9 ממונים על ידי האופוזיציה.
ב-4 באפריל 2024, הפרלמנט של גאורגיה ביטל את מכסות המגדר המחייבות, כאשר 85 חברי פרלמנט הצביעו בעד ו-22 נגד.
בעבר, החוק דרש שלפחות אחת מכל ארבעה מועמדים ברשימה תהיה אישה.
ב-27 באוגוסט 2024 חתמה הנשיאה על צו הקובע את 26 באוקטובר כמועד הבחירות.
ב-30 במאי אימץ הפרלמנט תיקונים נוספים לחוק הבחירות, כולל שינויים בכללי הפעולה של ועדת הבחירות המרכזית וביטול הקבוצה המייעצת של ועדת הבחירות המרכזית, שכללה נציגים מהסנגוריה הציבורית ומומחים לאומיים ובין-לאומיים נבחרים.
תיקון משמעותי נוסף הוא השינוי בתהליך קבלת ההחלטות של ועדת הבחירות המרכזית.
בעבר, החלטות דרשו רוב של שני שלישים.
כעת, אם לא ניתן להעביר החלטה בישיבת ועדת הבחירות המרכזית, היא תהיה כפופה להצבעה חוזרת באותה ישיבה ותיחשב כעוברת אם תקבל רוב קולות.
ב-16 באוגוסט הוציאה ועדת הבחירות המרכזית צו המחייב את יושב ראש ועדת הבחירות של כל מחוז להגריל את חלוקת תפקידים בין חברי הוועדה שבוע לפני הבחירות, במקום ביום הבחירות.
המבקרים טוענים שהשינוי הזה נותן לרשויות זמן להשפיע על תהליך הבחירות ומאיים על השקיפות.
האופוזיציה ערערה על צו זה בבית המשפט, אך בית המשפט בטביליסי אישר את החלטת ועדת הבחירות המרכזית.
הועלו חששות לגבי זכויות ההצבעה של מהגרים מגאורגיה.
למרות ההשפעה הכלכלית המשמעותית שלהם באמצעות העברות כספים, השתתפותם בבחירות הארציות נותרה מוגבלת.
נתונים רשמיים מצביעים על כך שיותר מ-125,000 איש עזבו את גאורגיה בשנה שקדמה לבחירות, בעוד שההערכות מצביעות על כך שמספר המהגרים הכללי עשוי להגיע ל-1.6 מיליון.
נוהלי ההצבעה הנוכחיים של גאורגים מחוץ למדינה ספגו ביקורת על כך שהם מסורבלים, כאשר מעט קלפיות ממוקמות לעיתים קרובות רק בערים הגדולות, מה שמקשה על מהגרים המתגוררים באזורים מרוחקים יותר להצביע.
כתוצאה מכך, שיעור ההצבעה בקרב המהגרים היה נמוך יחסית.
לדוגמה, רק 66,217 נרשמו להצביע בבחירות לפרלמנט ב-2020, ורק 12,247 השתתפו בפועל.
בחודש ספטמבר 2024 הודיעה ועדת הבחירות המרכזית כי תפתח 60 קלפיות ב-42 מדינות.
התוצאות אושרו רשמית על ידי ה-CEC ב-16 בנובמבר.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית באילינוי 2004 התקיימו ב-2 בנובמבר 2004.
הסנאטור הרפובליקני המכהן, פיטר פיצג'רלד, החליט לפרוש לאחר כהונה אחת בלבד.
הבחירות המקדימות של שתי המפלגות – הדמוקרטית והרפובליקנית – התקיימו במרץ, ובהן התמודדו בסך הכול 15 מועמדים שהוציאו יחד סכום שיא של למעלה מ־60 מיליון דולר במאבק על המושב הפתוח.
ב־16 במרץ 2004 זכה חבר הסנאט של המדינה ומי שיהפוך בעתיד לנשיא, ברק אובמה, בפריימריז הדמוקרטיים, ואילו איש העסקים ג'ק ראיין ניצח בפריימריז הרפובליקניים.
שלושה חודשים מאוחר יותר הודיע ראיין על פרישתו מהמרוץ, ארבעה ימים בלבד לאחר שהעיתון שיקגו טריביון שכנע בית משפט בקליפורניה לפרסם מסמכים מתיק המשמורת של ראיין, שבהם הופיעו טענות כי לחץ על אשתו דאז, השחקנית ג'רי ראיין, לקיים יחסי מין בציבור.
שישה שבועות לאחר מכן מינתה המפלגה הרפובליקנית באילינוי את הדיפלומט לשעבר אלן קיז כמועמד חלופי במקום ראיין.
קיז, שנכשל בעבר בשני ניסיונות להתמודד לסנאט במדינת מרילנד (בשנים 1988 ו־1992) בהפסדים גדולים, הפך בכך ליריבו של אובמה בבחירות.
זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של הסנאט של ארצות הברית שבה שני המועמדים מטעם המפלגות הגדולות היו שחורים.
לפי ספרו של אובמה A Promised Land ("ארץ מובטחת") משנת 2020, הוא הבטיח לאשתו מישל שאם יפסיד בבחירות – יפרוש מהפוליטיקה.
אובמה ניצח בבחירות בפער עצום: הוא קיבל 70% מהקולות – יתרון של 43% על פני קיז – שזהו פער הניצחון הגדול ביותר בתולדות מדינת אילינוי בבחירות לסנאט.
הפער היה גם גדול בהרבה מזה של ג'ון קרי, המועמד הדמוקרטי לנשיאות, שניצח באילינוי באותו יום בפער של 10.3% בלבד.
אובמה זכה ב־92 מתוך 102 מחוזות המדינה, כולל אזורים שבהם הדמוקרטים כמעט שלא הצליחו בעבר.
גם הפער בין תקציבי הבחירות היה חסר תקדים: אובמה הוציא למעלה מ־14 מיליון דולר, בעוד קיז הוציא כ־2.5 מיליון בלבד.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1980 שבה נערכו באילינוי בחירות לסנאט על מושב פנוי (כלומר, ללא מועמד מכהן).
אובמה הושבע כסנאטור ב־3 בינואר 2005, וכיהן עד שהתפטר ב־16 בנובמבר 2008 – 12 ימים בלבד לאחר שנבחר לנשיא ארצות הברית.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בקליפורניה 2016 התקיימו ב-8 בנובמבר 2016. הבחירות התקיימו במקביל לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב־2016, וכן לבחירות לסנאט במדינות אחרות, לבית הנבחרים של ארצות הברית ובמספר בחירות מדינתיות ומקומיות נוספות.
במסגרת החוק בקליפורניה למערכת פריימריז בלתי תלויה במפלגה ("nonpartisan blanket primary"), כל המועמדים מופיעים באותו הפתק, ללא קשר למפלגתם.
בפריימריז, הבוחרים רשאים להצביע לכל מועמד, גם אם אינו משתייך למפלגה שלהם.
במערכת הקליפורנית, שני המועמדים שסיימו במקומות הראשונים — ללא קשר למפלגה — עולים לבחירות הכלליות בנובמבר, גם אם מועמד אחד קיבל את רוב הקולות בפריימריז.
וושינגטון ולואיזיאנה מפעילות תהליך דומה בסגנון "jungle primary" עבור הסנאט, אם כי לואיזיאנה תסיים את המערכת הזו לתפקידים מסוימים, כולל סנאטורים, בשנת 2026.
הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת ברברה בוקסר החליטה לא להתמודד לכהונה חמישית.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1992 שבה התקיימו בחירות לסנאט פתוחות בקליפורניה, אז נבחרה בוקסר לראשונה.
בפריימריז שנערכו ב־7 ביוני 2016, התמודדו שתי המועמדות הדמוקרטיות קמלה האריס (התובעת הכללית של קליפורניה) ולורטה סנצ'ז (חברת בית הנבחרים של ארצות הברית) וסיימו במקום הראשון והשני בהתאמה, ועלו למירוץ הכללי.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז שהתקיימו בחירות ישירות לסנאט בעקבות התיקון ה־17 לחוקה ב־1913, שבהן לא הופיע מועמד רפובליקני על פתק הבחירות הכלליות בקליפורניה.
הרפובליקני שקיבל את המספר הגבוה ביותר של קולות בפריימריז קיבל רק 7.8% מהקולות, וכל 10 הרפובליקנים יחד קיבלו 27.9% מהקולות.
בבחירות הכלליות, האריס ניצחה את סנצ'ז בניצחון מוחץ, וזכתה ב־54 מתוך 58 מחוזות המדינה, כולל מחוז הבית של סנצ'ז, אורנג', אף שסנצ'ז הצליחה לצמצם את הפער למחוזות העמק המרכזי של קליפורניה (Kern ו-Merced) לפחות מ־1%.
האריס לא סיימה את כהונתה המלאה בסנאט, שכן התפטרה ב־18 בינואר 2021 לאחר שנבחרה לסגנית נשיא ארצות הברית ב־2020. המושל גאווין ניוסם מינה את אלכס פדייה, מזכיר המדינה של קליפורניה, לכהן במקומה עד לסיום הכהונה.
הבחירות לפרלמנט הארגנטינאי התקיימו ב־26 באוקטובר 2025, ובהן נבחרו כ־127 מושבים מתוך 267 מהמושבים בבית הנבחרים, כמחצית מהמושבים, וכשליש מהמושבים בסנאט, כ־24 מושבים מתוך 72. בבחירות ניצחה ברוב של 40.72% מפלגת השלטון "לה ליברטאד אוונזה" מהימין הליברטריאני של נשיא ארגנטינה חאבייר מיליי, בראשות המנהיג בפרלמנט גבריאל בורנורוני בבית התחתון.
במקום השני ניצחה סיעת "כוח המולדת" הפרוניסטית מהשמאל הפוליטי של נשיאת ארגנטינה לשעבר כריסטינה פרננדס דה קירשנר, עם 33.92% מהקולות.
במקמות השלישי והרביעי זכו קואליציית "איחוד הפרובינציות" מהמרכז-ימין, ומפלגת "חזית הפועלים השמאלית" הטרוצקיסטית מהשמאל הרדיקלי, עם 7.11 ו3.91% מהקולות בהתאמה.
כ־14.34% מהקולות הצביעו למפלגות "אחרות".
שיעור ההצבעה בבחירות היה בשפל היסטורי, עם 67.85% אחוזי הצבעה בלבד, למרות חובת ההצבעה בבחירות.
הבחירות לפרלמנט הן הראשונות שהתקיימו בתקופת נשיאותו של חאבייר מיליי, ומפלגתו לה ליברטאד אוונזה הגיעה להישג שיא, כאשר בפעם הראשונה זכתה ברוב קולות הבוחרים, עם כ־40% מהקולות.
ב־14 באוקטובר מיליי נפגש בבית הלבן עם מזכיר האוצר האמריקאי סקוט בסנט, ובפגישה סוכם על סיוע של 20 מיליארד דולר כחבילת חילוץ לכלכלה הארגנטינאית, שיועברו דרך קרנות עושר ריבוניות והשקעות של בנקים פרטיים.
לאחר ניצחונה של מפלגת לה ליברטאד אוונזה בראשות חאבייר מיליי, נשיא ארגנטינה לשעבר מאוריסיו מאקרי בירך את מיליי על ניצחונו, ואמר כי הארגנטינאים בחרו ב"חידוש התקווה" במדינה.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בירך גם הוא את מיליי על ניצחונו ואמר כי מדובר ב"ניצחון סוחף".
הוא הוסיף כי הארגנטינאים סמכו על התמיכה האמריקאית במיליי.
מזכיר האוצר האמריקאי סקוט בסנט בירך גם הוא על הניצחון, והצהיר כי ארגנטינה היא "בעלת ברית חיונית" באמריקה הלטינית.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירך גם הוא את מיליי על "ניצחונו יוצא הדופן" בבחירות.
לברכות הצטרפו גם נשיא פרגוואי סנטיאגו פניה, נשיא בוליביה הנכנס רודריגו פאז, וראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן.
הבחירות הנוכחיות היו הראשונות שבהן ההצבעה הייתה באמצעות פתק הצבעה מאוחד, לאחר רפורמה בחוקי הבחירות בשנת 2024. בנוסף, אלו הבחירות הראשונות מאז 2011 ללא פריימריז פתוחים, חובה ובו זמנית (PASO).
הבחירות ל־257 מושבי בית הנבחרים הארגנטינאי מתבצעות בשיטת ייצוג יחסי באמצעות 24 מחוזות בחירה.
בחירת המושבים מתבצעת באמצעות שיטת ד'הונדט, עם אחוז חסימה של 3%.
הבחירות לעיריית חולון ב-2024 התרחשו במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל.
הבחירות התרחשו ב-27 בפברואר 2024 כדי לבחור את ראש העיר ואת 27 חברי מועצת העיר.
הבחירות נדחו מ-31 באוקטובר 2023 עקב פריצת מלחמת חרבות ברזל.
ראש העיר מוטי ששון כיהן בתפקידו למשך שישה קדנציות (30 שנה) ברציפות מ־1993.
זו הפעם השנייה שבה שי קינן מתמודד לראשות העיר חולון, אחרי הבחירות לראשות העיר חולון ב־2018, שבהם הפסיד למוטי ששון בפער של כ-8,356 קולות.
אחת מהסיבות המוצעות לניצחון קינן הייתה נוכחתו ברשתות החברתיות, אשר הייתה שיטת קמפיין שונה מהקמפיין של ששון, אשר נודע בכללי בתור מועמד מ"העולם הישן".
קינן מזוהה עם הליכוד ובנימין נתניהו, למרות שהיה נתמך על ידי מפלגת יש עתיד, שהסירה את תמיכתה בו אחרי שמספר ציוצים של קינן נגד יאיר לפיד, הקהילה הגאה ונשיאת בית המשפט העליון פורסמו ב"כאן 11".
קינן הכחיש את התנגדותו לקהילה הגאה.
למרות כהונתו הארוכה, הייתה ציפייה נרחבה שמוטי ששון ינצח בבחירות לראשות העיר, ונפילתו למקום השלישי גרמה להפתעה רבה בפוליטיקה החולונית.
הבחירות עברו ללא הפרעות, ולא הוגשה אף תלונה למשטרה בנושא טוהר הבחירות.
(1947) העבודה מכהן כראש עיריית חולון כ־30 שנים, מאז 1993, אז נבחר לראשונה.
(1981) חולון מתחדשת מנהיג האופוזיציה במועצת העיר וסגן ראש העיר חולון לשעבר מורן ישראל צעירים+ חבר במועצת עיר חולון ענת כנורי דרךחברה בוועדה המייעצת לשר הכלכלה, חברה לשעבר בוועדת מלגות לסטודנטים בחולון, חברה בוועד המנהל בעמותת קרן ידידי חולון.
ניסן זכריה יחד בונים עיר בטוחה וחכמה חבר במועצת עיר חולון קרן גונן קרן אור לחולון חברת מועצה בעיריית חולון
יעקב מזרחי שהתמודד מטעם סיעה עצמאית, פרש ב-15 בפברואר, שבועיים לפני הבחירות.
מזרחי לא תמך באף מועמד לראשות העיר ואמר שהוא יעבוד עם כל ראש העיר שיבחר.
למרות ניצחונו בבחירות לראשות העיר, רשימתו של קינן, חולון מתחדשת, קיבלה את המקום השני בבחירות למועצת העיר וזכתה ב-5 מנדטים, מאחורי מפלגתו של מורן ישראל, הצעירים+ שזכתה ב-7 מנדטים.
רשימתו של ששון, העבודה, זכתה ב-3 מנדטים, ונפלה למקום הרביעי, מאחורי ש"ס שזכתה ב-4 מנדטים.
שאר הרשימות ביחד זכו ב-8 מנדטים.
שי קינן יצר קואליציה עירונית שהכילה את חולון מתחדשת, ש"ס, הליכוד, העבודה, (חוץ ממוטי ששון שנשאר באופוזיציה), תקווה חדשה והציונות הדתית.
הפער בין הקואליציה לאופוזיציה הוא 16-11.
מנהיג האופוזיציה הוא מורן ישראל מטעם צעירים+.
הבחירות לפרלמנט האירופי הן בחירות המתקיימות פעם ב-5 שנים, וכ-400 מיליון אנשים יכולים להצביע בהן.
הבחירות לפרלמנט האירופי הן הבחירות הדמוקרטיות הגדולות בעולם אחרי הבחירות בהודו.
הבחירות נערכות לאורך 4 ימים.
הבחירות האחרונות לפרלמנט האירופי נערכו ב-2024.
הפרלמנט של האיחוד האירופי מהווה בו את הבית התחתון, כלומר הוא חלק מן הרשות המחוקקת (המורכבת גם ממועצת האיחוד האירופי, שהיא הבית העליון, ומהנציבות האירופית).
הבחירות לפרלמנט מתקיימות מאז 1979. על הפרלמנט האירופי מוטלת המשימה לתקן ולאשר את הצעות הנציבות האירופית.
720 חברי הפרלמנט האירופי נבחרים ישירות על ידי אזרחי האיחוד האירופי כל חמש שנים על בסיס ייצוג יחסי.
הפרלמנט האירופי העשירי נבחר במהלך הבחירות לפרלמנט האירופי של 2024 והוא מהווה את ההרכב הנוכחי של האיחוד האירופי.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנים 1790–1791 נערכו במועדים שונים ובמדינות שונות.
בחירות אלו התקיימו במסגרת מחזור בחירות אמצע הכהונה הראשון, שנערך באמצע כהונתו הראשונה של הנשיא ג'ורג' וושינגטון.
מאחר שהבחירות נערכו לפני אשרור התיקון השבעה עשר לחוקה בשנת 1913, הסנאטורים נבחרו בידי בתי המחוקקים של המדינות.
הבחירות לסנאטורים התקיימו לאורך פרק זמן רחב במהלך השנים 1790 ו־1791, ובמקרים מסוימים מושב בסנאט אויש באיחור של חודשים, או נותר פנוי עקב מבוי סתום בבית המחוקקים המדינתי.
בבחירות אלו עמדו לבחירה כהונתם של תשעה סנאטורים מהקבוצה הראשונה.
במועד הבחירות הללו טרם קמו בארצות הברית מפלגות פוליטיות מאורגנות באופן רשמי, אך התקיימו שתי סיעות פוליטיות: קואליציית הסנאטורים שתמכה בממשלו של הנשיא וושינגטון, שנודעה בשם 'מפלגת תומכי הממשל', ומולה הסנאטורים שהתנגדו לו, שנודעו בשם 'מפלגת מתנגדי הממשל'.
(לאחר הבחירות ב־25 ביוני 1790 ברוד איילנד)
A3 A2 A1 A4 A5 A6פנסילבניההתמודד A7וירג'יניההתמודד P19ניו ג'רזילא ידוע P18רוד איילנדהתמודד P17ניו יורקהתמודד P16מסצ'וסטסהתמודד P15מרילנדהתמודד P14דלאוורהתמודד רוב ← P4 P5 P6 P7 P8 P9 P10 P11 P12 P13קונטיקטהתמודד P3 P2 P1
נבחר מחדש A7ניו יורקרווח V1פנסילבניהאובדן P18ניו ג'רזינשמר P17מסצ'וסטסנשמר P16רוד איילנדנבחר מחדש P15מרילנדנבחר מחדש P14דלאוורנבחר מחדש רוב ← P4 P5 P6 P7 P8 P9 P10 P11 P12 P13קונטיקטנבחר מחדש P3 P2 P1
מקרא: A# מתנגדי הממשל P# תומכי הממשל V# מושב פנוי
בבחירות הכלליות הללו, הזוכים נבחרו לפני 4 במרץ 1791; סדרם נקבע לפי תאריך הבחירות.
מדינה סנאטור מכהן תוצאה מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה רוד איילנד(קבוצה 1) מושב חדש רוד איילנד אישרה את החוקה ב-29 במאי 1790.סנאטור חדש נבחר ב-7 ביוני 1790.ניצחון תומכי הממשל.
✔ תאודור פוסטר (P) רוד איילנד(קבוצה 2) מושב חדש רוד איילנד אישרה את החוקה ב-29 במאי 1790.סנאטור חדש נבחר ב-7 ביוני 1790.ניצחון מתנגדי הממשל.
✔ ג'וזף סטנטון הבן (A) וירג'יניה(בחירות מיוחדות: קבוצה 1) ג'ון ווקר מפלגת תומכי הממשל 1790 סנאטור חדש נבחר ב-9 בנובמבר 1790.ניצחון מתנגדי הממשל.
✔ ג'יימס מונרו (A) ניו ג'רזי(בחירות מיוחדות: קבוצה 2) ויליאם פטרסון מפלגת תומכי הממשל 1788 הסנאטור המכהן התפטר ב-13 בנובמבר 1790 כדי לכהן כמושל ניו ג'רזי.סנאטור חדש נבחר ב-13 בנובמבר 1790.נותר בשליטת תומכי הממשל.
הזוכים בבחירות הרגילות הושבעו ב־4 במרץ 1791; מסודר לפי מדינה.
כל הבחירות הללו היו למושבים מקבוצה 1.
אגברט בנסון (P) 40.68% מהאספה (24–35) פנסילבניה ויליאם מקליי מפלגת מתנגדי הממשל 1788 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירות חוזרות.בית המחוקקים נכשל בבחירת יורש, והותיר את המושב פנוי.הפסד מתנגדי הממשל.
רוד איילנד תאודור פוסטר מפלגת תומכי הממשל 1790 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב-1791.✔ תאודור פוסטר (P) וירג'יניה ג'יימס מונרו מפלגת מתנגדי הממשל 1790 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב-1791.✔ ג'יימס מונרו (A)
בחירות מיוחדות וסדירות בשנת 1791 במהלך הקונגרס השני
בבחירות אלו, המנצחים הושבעו לאחר ה-4 במרץ 1791, תחילת הקונגרס הבא.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנים 1792–1793 נערכו במועדים שונים ובמדינות שונות, במקביל לבחירתו מחדש של הנשיא ג'ורג' וושינגטון פה אחד.
מאחר שבחירות אלו התקיימו לפני אשרור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913, הסנאטורים נבחרו בידי בתי המחוקקים של המדינות.
הבחירות לסנאט נערכו לאורך פרק זמן רחב בשנים 1792 ו־1793, ולעיתים מושב אויש באיחור של חודשים אחדים או נותר פנוי עקב מבוי סתום בבית המחוקקים המדינתי.
בבחירות אלו עמדו לבחירה כהונותיהם של עשרת הסנאטורים מקבוצה 2.
באותה עת טרם התקיימו בארצות הברית מפלגות פוליטיות מאורגנות באופן רשמי, אך פעלו בה שתי סיעות פוליטיות עיקריות: קואליציית הסנאטורים שתמכה בממשלו של ג'ורג' וושינגטון, שנודעה בשם מפלגת תומכי הממשל (Pro-Administration Party), והסנאטורים שהתנגדו לו, שכונו מפלגת מתנגדי הממשל (Anti-Administration Party).
חלוקת המושבים בסנאט, הקונגרס השלישי (1793–1795):
מפלגת הרוב: מפלגת תומכי הממשל – 16 מושבים
מפלגת המיעוט: מפלגת מתנגדי הממשל – 13 מושבים
מושבים פנויים: 1 (אויש בהמשך על ידי מפלגת תומכי הממשל)
הערה: בקונגרס זה לא היו מפלגות פוליטיות רשמיות.
החברים חולקו באופן לא רשמי לפלגים בעלי אינטרסים דומים, על סמך ניתוח דפוסי ההצבעה שלהם.
בחירותיה של וירג'יניה נחשבות כאן כמרוץ יחיד.
(לאחר קבלתה של קנטקי לאיחוד ביוני 1792)
A5 A4 A3 A2 A1 A6 A7ג'ורג'יההתמודד A8קנטקיהתמודד A9ניו המפשיירהתמודד A10רוד איילנדלא ידוע A11קרוליינה הדרומיתהתמודד A12וירג'יניההתפטר/התמודד V1פנסילבניה P15קרוליינה הצפוניתהתמודד P17ניו ג'רזיפרש רוב ← P6 P7 P8 P9 P10 P11 P12 P16דלאוורלא ידוע P13מרילנדהתפטר P14מסצ'וסטסהתמודד P5 P4 P3 P2 P1
A5 A4 A3 A2 A1 A6 A7ג'ורג'יהנשמר A8קנטקינבחר מחדש A9קרוליינה הצפוניתרווח A10קרוליינה הדרומיתנבחר מחדש A11וירג'יניההתמודד / נבחר מחדש V1פנסילבניה P18רוד איילנדרווח P16ניו ג'רזינשמר P17ניו המפשייררווח רוב ← P6 P7 P8 P9 P10 P11 P12 P15דלאוורנשמר P13מרילנדנשמר P14מסצ'וסטסנבחר מחדש P5 P4 P3 P2 P1
תחילת הקונגרס הבא (הקונגרס השלישי)
בבחירות אלו, הזוכים הושבעו לפני 4 במרץ 1793; מסודר לפי תאריך הבחירות.
מדינה סנאטור מכהן תוצאה מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה קנטקי(קבוצה 2) אין (מדינה חדשה)קנטקי התקבלה לאיחוד ב-1 ביוני 1792.
ג'ון בראון (A) – 100% קנטקי(קבוצה 3) אין (מדינה חדשה)קנטקי התקבלה לאיחוד ב-1 ביוני 1792.
ג'ון אדוארדס (A) וירג'יניה(בחירות מיוחדות: קבוצה 2) ריצ'רד הנרי לי מפלגת מתנגדי הממשל 1788הסנאטור המכהן התפטר ב-8 באוקטובר 1792.
סנאטור חדש נבחר ב-18 באוקטובר 1792.
נותר בשליטת מתנגדי הממשל.✔ ג'ון טיילור מקרוליין (A) 55.56% (90 קולות)
פרנסיס קורבין (לא ידוע) 20.37% (33 קולות) מרילנד(בחירות מיוחדות: קבוצה 1) צ'ארלס קארול מפלגת תומכי הממשל 1788הסנאטור המכהן התפטר ב-30 בנובמבר 1792.
סנאטור חדש נבחר ב-10 בינואר 1793.
ריצ'רד פוטס (P) פנסילבניה(בחירות מיוחדות: קבוצה 1) מושב פנויבית המחוקקים נכשל בבחירה בשנים 1791–1792 והותיר את המושב פנוי.
סנאטור נבחר ב-28 בפברואר 1793.
ניצחון מתנגדי הממשל.✔ אלברט גלטין (A) 54.88% (45 קולות)
בבחירות הרגילות הללו, הזוכים הושבעו ב-4 במרץ 1793; מסודר לפי מדינה.
כל הבחירות היו למושבים מקבוצה 2.
מדינה סנאטור מכהן תוצאה מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה דלאוור ריצ'רד באסט מפלגת תומכי הממשל 1788הסנאטור המכהן פרש או הפסיד בבחירה מחדש.
ג'ון וינינג (P) ג'ורג'יה ויליאם פיו מפלגת מתנגדי הממשל 1789הסנאטור המכהן הפסיד בבחירה מחדש.
ג'ורג' מתיוס (לא ידוע) 2.44% (קול 1) קנטקי ג'ון בראון מפלגת מתנגדי הממשל 1792 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב-11 בדצמבר 1792.✔
ללא התנגדות מסצ'וסטס קיילב סטרונג מפלגת תומכי הממשל 1788 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב-1793.✔
קיילב סטרונג (P) ניו המפשייר פיין וינגייט מפלגת מתנגדי הממשל 1788הסנאטור המכהן הפסיד בבחירה מחדש ב-1792.
אביאל פוסטר (פדרליסט) 1.12% (קול 1) ניו ג'רזי פילימון דיקינסון מפלגת תומכי הממשל 1790הסנאטור המכהן פרש.
מועד בחירת הסנאטור החדש אינו ידוע.
פרדריק פרילינגהייזן (P) קרוליינה הצפונית סמואל ג'ונסטון מפלגת תומכי הממשל 1789הסנאטור המכהן הפסיד בבחירה מחדש.
וילי ג'ונס (לא ידוע) – 0.00% (0 קולות) רוד איילנד ג'וזף סטנטון הבן מפלגת מתנגדי הממשל 1790לא ידוע אם הסנאטור המכהן פרש או הפסיד בבחירה מחדש.
ויליאם ברדפורד (P) קרוליינה הדרומית פירס באטלר מפלגת מתנגדי הממשל 1789 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב-5 בדצמבר 1792.✔
ג'ייקוב ריד (פדרליסט) – 0.75% (קול אחד) וירג'יניה ג'ון טיילור מפלגת מתנגדי הממשל 1792 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב-1793.✔
בחירות מיוחדות בשנת 1793 במהלך הקונגרס השלישי
בבחירות אלו, הזוכים הושבעו לאחר 4 במרץ 1793, תחילת הקונגרס הבא.
מדינה סנאטור מכהן תוצאה מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה קונטיקט(בחירות מיוחדות: קבוצה 3) רוג'ר שרמן מפלגת תומכי הממשל 1791 הסנאטור המכהן נפטר ב-23 ביולי 1793.
סנאטור חדש נבחר ב-2 בדצמבר 1793.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנים 1794–1795 נערכו במועדים שונים ובמדינות שונות.
מאחר שבחירות אלו התקיימו לפני אשרור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913, הסנאטורים נבחרו בידי בתי המחוקקים של המדינות ולא בהצבעה ישירה של הציבור.
הסנאטורים נבחרו בפרק זמן רחב לאורך השנים 1794 ו-1795, ולעיתים מושב אויש באיחור של חודשים אחדים או נותר פנוי בשל קיפאון חקיקתי בבתי המחוקקים המדינתיים.
בבחירות אלו עמדו לבחירה מושבי הסנאט של קבוצה 3.
זה היה מחזור הבחירות הראשון בארצות הברית שבו פעלו מפלגות פוליטיות מאורגנות.
המפלגה הפדרליסטית צמחה מתוך קואליציית תומכי הממשל, ואילו המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית צמחה מתוך קואליציית מתנגדי הממשל.
חלוקת המפלגות בסנאט בקונגרס הרביעי (1795–1797):
מפלגת הרוב: פדרליסטים (20 מושבים)
מפלגת המיעוט: דמוקרטים-רפובליקנים (10 מושבים)
הערה: בקונגרס השלישי לא היו מפלגות פוליטיות רשמיות.
לאחר הבחירות המיוחדות בפנסילבניה, 31 במרץ 1794.
A5 A4 A3 A2 A1 A6 A7 A8 A9ג'ורג'יההתמודד A10קנטקילא ידוע A11ניו המפשיירהתמודד A12קרוליינה הצפוניתלא ידוע A13ורמונטהתמודד V1דלאוור P16קרוליינה הדרומיתפרש רוב ← P6 P7 P8 P9 P10 P11 P12 P13מרילנדהתמודד P14מסצ'וסטסנבחר מחדש P15פנסילבניהנשמר P5 P4 P3 P2 P1
A5 A4 A3 A2 A1 A6 A7 A8 DR1ניו המפשייררווח מ-A DR2קרוליינה הצפוניתרווח מ-A V1דלאוור F8ורמונטרווח מ-A F7קרוליינה הדרומיתרווח מ-P F6פנסילבניהרווח מ-P F5ניו יורקרווח מ-P רוב ← F4 P6 P7 P8 P9 P10 P11 F1קונטיקטרווח מ-P F2ג'ורג'יהרווח מ-A F3קנטקירווח מ-A P5 P4 P3 P2 P1
שמונה סנאטורים אשר נחשבו ל"מתנגדי ממשל" הפכו לדמוקרטים-רפובליקנים, ואילו אחד עשר סנאטורים "תומכי ממשל" הפכו לפדרליסטים.
מקרא: A# מתנגד הממשל DR# דמוקרטי-רפובליקני F# פדרליסט P# תומך הממשל V# מושב פנוי
להלן סיכום ההתמודדויות בבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנים 1794–1795.
אלא אם צוין אחרת, המספר המופיע לצד המועמדים הוא מספר הקולות המוחלט, ולא אחוזים.
התמודדויות מיוחדות במהלך הקונגרס השלישי
בבחירות מיוחדות אלו, הזוכים הושבעו לפני 4 במרץ 1795; מסודר לפי תאריך הבחירות.
מדינה סנאטור מכהן תוצאה מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה פנסילבניה(בחירות מיוחדות, קבוצה 1) אלברט גלטין מפלגת מתנגדי הממשל 1793 הסנאטור המכהן נפסל ב-28 בפברואר 1794.
הזוכה הצטרף למפלגה הפדרליסטית בקונגרס הבא.✔
סמואל סיטגריבס (פדרליסט) – 1.15%
אי-הצבעה – 6.7% וירג'יניה(בחירות מיוחדות, קבוצה 1) ג'יימס מונרו מפלגת מתנגדי הממשל 1790 הסנאטור המכהן התפטר ב-11 במאי 1794 כדי להתמנות לשר ארצות הברית בצרפת.
סנאטור חדש נבחר ב-18 בנובמבר 1794.
הזוכה הצטרף למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בקונגרס הבא.✔
סטיבנס תומסון מייסון (A) וירג'יניה(בחירות מיוחדות, קבוצה 2) ג'ון טיילור מקרוליין מפלגת מתנגדי הממשל 1792 הסנאטור המכהן התפטר ב-11 במאי 1794.
הזוכה הצטרף למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בקונגרס הבא.✔ הנרי טאזוול (A) דלאוור(בחירות מיוחדות, קבוצה 1) מושב פנויג'ורג' ריד (P) התפטר ב-18 בספטמבר 1793 כדי להתמנות לנשיא בית המשפט העליון של דלאוור.
סנאטור חדש נבחר ב-7 בפברואר 1795.
בבחירות הרגילות הללו, הזוכים הושבעו ב-4 במרץ 1795; מסודר לפי מדינה.
כל הבחירות היו למושבים מקבוצה 3.
מדינה סנאטור מכהן תוצאה מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה קונטיקט סטיבן מיקס מיטשל מפלגת תומכי הממשל 1793 המינוי הזמני הסתיים.
מועד הבחירה של הסנאטור החדש אינו ידוע.
ג'ונתן טראמבל הבן (פדרליסט) ג'ורג'יה ג'יימס גאן מפלגת מתנגדי הממשל 1789הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב-13 בנובמבר 1794 כחבר המפלגה הפדרליסטית.
ג'יימס גאן (פדרליסט) – 36
אדוארד טלפייר (לא ידוע) – 12
ויליאם פיו (לא ידוע) – 3 קנטקי ג'ון אדוארדס מפלגת מתנגדי הממשל 1792 הסנאטור המכהן פרש או הפסיד בבחירה מחדש.
סנאטור חדש נבחר ב-1794 בסיבוב השני.
האמפרי מרשל (פדרליסט) – 28
תומאס טילוטסון (פדרליסט) – 30 קולות
ג'ון לורנס (פדרליסט) – 1 קול קרוליינה הצפונית בנג'מין הוקינס מפלגת מתנגדי הממשל 1789הסנאטור המכהן פרש או הפסיד בבחירה מחדש.
סנאטור חדש נבחר ב-1795 בסבב חמישי.רווח דמוקרטי-רפובליקני.✔ טימותי בלודוורת' (דמוקרטי-רפובליקני)
נתניאל מייקון (דמוקרטי-רפובליקני) – פרש
ג'ון סקינר (לא ידוע) – פרש
צ'ארלס ג'ונסון (דמוקרטי-רפובליקני) – פרש
ויליאם לנואר (לא ידוע) פנסילבניה רוברט מוריס מפלגת תומכי הממשל 1788הסנאטור המכהן פרש.
סנאטור חדש נבחר ב-26 בפברואר 1795.רווח פדרליסטי.✔ ויליאם בינגהאם (פדרליסט) – 58 קולות
פיטר מולנברג (דמוקרטי-רפובליקני) – 35 קולות קרוליינה הדרומית ראלף איזארד מפלגת תומכי הממשל 1789הסנאטור המכהן פרש.
סנאטור חדש נבחר ב-1794 בסבב שני.רווח פדרליסטי.✔ ג'ייקוב ריד (פדרליסט)
ג'ון האנטר (דמוקרטי-רפובליקני) ורמונט סטיבן בראדלי מפלגת מתנגדי הממשל 1791 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירה מחדש.
סנאטור חדש נבחר ב-1794.רווח פדרליסטי.✔ אלייז'ה פיין (פדרליסט)
לא התקיימו בחירות לסנאט בשנת 1795 לאחר 4 במרץ.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנים 1796–1797 נערכו במועדים שונים במדינות שונות.
מאחר שבחירות אלו נערכו לפני אשרור התיקון ה־17 לחוקה בשנת 1913, הסנאטורים נבחרו בידי בתי המחוקקים של המדינות.
הסנאטורים נבחרו לאורך פרק זמן רחב במהלך השנים 1796 ו־1797, ולעיתים מושב בסנאט אויש באיחור של חודשים או נותר פנוי בשל מבוי סתום בבית המחוקקים המדינתי.
בבחירות אלו עמדו לבחירה מושבי הסנאטורים של קבוצה 1.
הבחירות התקיימו במקביל לבחירתו של ג'ון אדמס לנשיא.
המפלגה הפדרליסטית, שהייתה מפלגת השלטון, הוסיפה מושב אחד.
חלוקת המפלגות בסנאט בקונגרס החמישי (1797–1799):
מפלגת הרוב: פדרליסטים — 22
מפלגת המיעוט: דמוקרטים-רפובליקנים — 9
מושבים פנויים: 1 (אויש מאוחר יותר בידי דמוקרט-רפובליקני)
לאחר קבלתה של טנסי לאיחוד ב־2 באוגוסט 1796.
מקרא: DR# דמוקרטי-רפובליקני F# פדרליסט V# מושב פנוי
להלן סיכום ההתמודדויות בבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנים 1796–1797.
התמודדויות מיוחדות במהלך הקונגרס הרביעי
בבחירות מיוחדות אלו, הזוכים הושבעו לפני 4 במרץ 1797; מסודר לפי תאריך הבחירות.
מדינה סנאטור מכהן תוצאה מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה ג'ורג'יה(בחירות מיוחדות, קבוצה 2) ג'ורג' וולטון פדרליסט 1795 המינוי הזמני הסתיים עם בחירת מחליף.
סנאטור חדש נבחר ב־20 בפברואר 1796.
ג'וזאיה טאטנאל (דמוקרטי-רפובליקני) קונטיקט(בחירות מיוחדות, קבוצה 1) אוליבר אלזוורת' פדרליסט 1788הסנאטור המכהן התפטר כדי להתמנות לנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ג'יימס הילהאוס (פדרליסט) מסצ'וסטס(בחירות מיוחדות, קבוצה 1) ג'ורג' קבוט פדרליסט 1790הסנאטור המכהן התפטר ב־9 ביוני 1796.
סנאטור חדש נבחר ב־11 ביוני 1796 בסיבוב השני.
בנג'מין גודיו (פדרליסט) – 75
אדוארד רובינס (דמוקרטי-רפובליקני) – 65 מסצ'וסטס(בחירות מיוחדות, קבוצה 2) קיילב סטרונג פדרליסט 1788הסנאטור המכהן התפטר ב־1 ביוני 1796.
תאודור סדג'וויק (פדרליסט) – 107
לוי לינקולן האב – 2
תומסון סקינר – 1 קונטיקט(בחירות מיוחדות, קבוצה 3) ג'ונתן טראמבל הבן פדרליסט 1794 או 1795הסנאטור המכהן התפטר ב־10 ביוני 1796 כדי להתמנות לסגן מושל קונטיקט.
סנאטור חדש נבחר ב־13 באוקטובר 1796.
אוריה טרייסי (פדרליסט) ורמונט(בחירות מיוחדות, קבוצה 1) מוזס רובינסון דמוקרטי-רפובליקני 1791 הסנאטור המכהן התפטר ב־15 באוקטובר 1796.
סנאטור חדש נבחר ב־18 באוקטובר 1796.
אייזק טיצ'נור (פדרליסט) ניו יורק(בחירות מיוחדות, קבוצה 3) רופוס קינג פדרליסט 1789הסנאטור המכהן התפטר ב־23 במאי 1796 כדי להתמנות לשליח ארצות הברית לבריטניה.
סנאטור חדש נבחר ב־9 בנובמבר 1796.
ג'ון לורנס (פדרליסט) – 99
צפניה פלאט – 1 ניו ג'רזי(בחירות מיוחדות, קבוצה 2) פרדריק פרילינגהייזן פדרליסט 1792 או 1793הסנאטור המכהן התפטר ב־12 בנובמבר 1796.
סנאטור חדש נבחר באותו יום.
ריצ'רד סטוקטון (פדרליסט) – בחירה פה אחד מרילנד(בחירות מיוחדות, קבוצה 1) ריצ'רד פוטס פדרליסט 1793 הסנאטור המכהן התפטר ב־24 באוקטובר 1796.
סנאטור חדש נבחר ב־28 בנובמבר 1796.
ספריגס – 15 קרוליינה הדרומית(בחירות מיוחדות, קבוצה 2) פירס באטלר דמוקרטי-רפובליקני 1789הסנאטור המכהן התפטר ב־25 באוקטובר 1796.
סנאטור חדש נבחר ב־8 בדצמבר 1796.
ג'ון האנטר (דמוקרטי-רפובליקני) – 72
בבחירות רגילות אלו, הזוכים הושבעו ב־4 במרץ 1797; מסודר לפי מדינה.
כל הבחירות היו למושבי קבוצה 1.
מדינה סנאטור מכהן תוצאות מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה קונטיקט ג'יימס הילהאוס פדרליסט 1796 הסנאטור המכהן נבחר מחדש בשנת 1797.
✔ ג'יימס הילהאוס (פדרליסט) דלאוור הנרי לאטימר פדרליסט 1795 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב־6 בינואר 1797.
✔ הנרי לאטימר (פדרליסט) 16
דייוויד הול (דמוקרטי-רפובליקני) 6 מרילנד ג'ון איגר הווארד פדרליסט 1796 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב־9 בדצמבר 1796.
✔ ג'ון איגר הווארד (פדרליסט) מסצ'וסטס ג'ורג' קבוט פדרליסט 1790 הסנאטור המכהן התפטר ב־9 ביוני 1796.
סנאטור חדש נבחר ב־11 ביוני 1796 בסיבוב השלישי.
המנצח נבחר גם להשלים את הכהונה הנוכחית; ראו לעיל.
✔ בנג'מין גודיו (פדרליסט) 73
אדוארד רובינס (לא ידוע) ניו ג'רזי ג'ון רתרפורד פדרליסט 1790 הסנאטור המכהן נבחר מחדש בשנת 1796.
✔ ג'ון רתרפורד (פדרליסט) ניו יורק ארון בר דמוקרטי-רפובליקני 1791 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירה מחדש.
סנאטור חדש נבחר ב־24 בינואר 1797.
✔ פיליפ סקיילר (פדרליסט) 85
ג'יימס קנט (פדרליסט) 1 פנסילבניה ג'יימס רוס פדרליסט 1794 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב־16 בפברואר 1797.
✔ ג'יימס רוס (פדרליסט) 56
ויליאם אירוויין (דמוקרטי-רפובליקני) 38 רוד איילנד תאודור פוסטר פדרליסט 1790 הסנאטור המכהן נבחר מחדש בשנת 1797.
✔ תאודור פוסטר (פדרליסט) טנסי ויליאם קוק דמוקרטי-רפובליקני 1796 בית המחוקקים לא הצליח לבחור.
הסנאטור המכהן מונה מאוחר יותר להמשיך בכהונה.
אין ורמונט מוזס רובינסון דמוקרטי-רפובליקני 1791 הסנאטור המכהן התפטר ב־15 באוקטובר 1796.
המנצח נבחר גם להשלים את הכהונה הנוכחית.
✔ אייזק טיצ'נור (פדרליסט) וירג'יניה סטיבנס תומסון מייסון דמוקרטי-רפובליקני 1794 הסנאטור המכהן נבחר מחדש ב־29 בנובמבר 1796.
✔ סטיבנס תומסון מייסון (דמוקרטי-רפובליקני) 114
בחירות מיוחדות במהלך הקונגרס החמישי
בבחירות מיוחדות אלו, הזוכים נבחרו לאחר תחילת הקונגרס הבא ב־4 במרץ 1797.
מדינה סנאטור מכהן תוצאות מועמדים סנאטור מפלגה נבחר לראשונה טנסי(קבוצה 1) ויליאם קוק דמוקרטי-רפובליקני 1796 ממלא המקום הזמני הפסיד בבחירה מחדש.
סנאטור חדש נבחר ב־26 בספטמבר 1797.
✔ אנדרו ג'קסון (דמוקרטי-רפובליקני) 20
ויליאם קוק (דמוקרטי-רפובליקני) 13 טנסי(קבוצה 2) ויליאם בלאונט דמוקרטי-רפובליקני 1796 הסנאטור המכהן סולק ב־8 ביולי 1797.
✔ ג'וזף אנדרסון (דמוקרטי-רפובליקני) 33 ורמונט(קבוצה 1) אייזק טיצ'נור פדרליסט 1796 הסנאטור המכהן התפטר ב־17 באוקטובר 1797 כדי להתמנות למושל ורמונט.
סנאטור חדש נבחר ב־17 באוקטובר 1797.
✔ נתניאל צ'יפמן (פדרליסט) איילנד(קבוצה 2) ויליאם ברדפורד פדרליסט 1793 הסנאטור המכהן התפטר באוקטובר 1797.
סנאטור חדש נבחר ב־13 בנובמבר 1797.
✔ ריי גרין (פדרליסט) מרילנד (קבוצה 3) ג'ון הנרי פדרליסט 1788 הסנאטור המכהן התפטר ב־10 ביולי 1797 כדי להתמנות למושל מרילנד.
סנאטור חדש נבחר ב־8 בדצמבר 1797.
✔ ג'יימס לויד (פדרליסט) רוב של קול אחד בלבד
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 2016 נערכו ב־8 בנובמבר 2016. במקביל התקיימו גם הבחירות לנשיאות, הבחירות לבית הנבחרים, בחירות ל־14 מושלים ומגוון בחירות מדינתיות ומקומיות.
בבחירות אלו עמדו לבחירה 34 מתוך 100 מושבי הסנאט — כולם מושבי קבוצה 3 — במסגרת בחירות סדירות; המנצחים כיהנו לתקופה של שש שנים, עד 3 בינואר 2023. מושבי קבוצה 3 עמדו לאחרונה לבחירה בשנת 2010, אז הרפובליקנים השיגו רווח נקי של שישה מושבים.
בשנת 2016 הדמוקרטים הגנו על 10 מושבים, בעוד הרפובליקנים הגנו על 24 מושבים.
הרפובליקנים, שזכו ברוב בסנאט בבחירות 2014, החזיקו לפני הבחירות הללו ברוב של 54 מושבים.
אף שהדמוקרטים השיגו רווח נקי של שני מושבים, הרפובליקנים שמרו על השליטה בסנאט בקונגרס ה־115 של ארצות הברית.
שני ההישגים הדמוקרטיים הגיעו לאחר תבוסתם של הסנאטורים המכהנים קלי איוט בניו המפשייר ומארק קירק באילינוי, שנוצחו בידי מגי האסן ותמי דאקוורת', בהתאמה.
הישג זה כמעט הושג קודם לכן בשנת 1920 (גם אז בבחירות למושבי קבוצה 3) וכמעט חזר על עצמו בשנת 2020; בשני המקרים כל המדינות — למעט קנטקי בשנת 1920 ומיין בשנת 2020 — הצביעו לאותה מפלגה הן בבחירות לנשיאות והן בבחירות לסנאט.
בנוסף, בחירות אלו היו הראשונות מאז שנת 2000 שבהן המפלגה שהתנגדה לנשיא שנבחר או נבחר מחדש השיגה רווח נקי בסנאט; בשני המקרים נבחר נשיא רפובליקני והדמוקרטים התחזקו בסנאט.
עם פרישתו של הארי ריד, הפך צ'אק שומר הפך למנהיג הדמוקרטים לאחר הבחירות, בעוד מיץ' מקונל שמר על תפקידו כמנהיג הרוב בסנאט.
נכון לשנת 2024, זו הפעם האחרונה שבה הרפובליקנים ניצחו בבחירות לסנאט באריזונה ובג'ורג'יה, וכן מחזור הבחירות האחרון לסנאט שבו לא התקיימו בחירות מיוחדות.
כל 34 הסנאטורים מקבוצה 3 עמדו לבחירה בשנת 2016; קבוצה 3 כללה 10 דמוקרטים ו־24 רפובליקנים.
מבין הסנאטורים שלא עמדו לבחירה, 34 היו דמוקרטים, 30 היו רפובליקנים, ושני סנאטורים היו עצמאיים שהתאגדו עם סיעת הדמוקרטים בסנאט.
שלושה סנאטורים דמוקרטים ושני רפובליקנים פרשו במקום להתמודד לבחירה מחדש.
מדינהסנאטורהוחלף על ידי קליפורניה ברברה בוקסר קמלה האריס אינדיאנה דן קואטס טוד יאנג לואיזיאנה דייוויד ויטר ג'ון נילי קנדי מרילנד ברברה מיקולסקי כריס ואן הולן נבדה הארי ריד קתרין קורטז מסטו
שני סנאטורים רפובליקנים התמודדו לבחירה מחדש אך הפסידו בבחירות הכלליות.
מדינהסנאטורהוחלף על ידי אילינוי מארק קירק תמי דקוורת' ניו המפשייר קלי איוט מגי האסן
סנאטור רפובליקני אחד נפטר במהלך הקונגרס ה-115. שני סנאטורים רפובליקנים וסנאטור דמוקרטי אחד התפטרו.
כולם הוחלפו על ידי מינויים זמניים.
באלבמה נערכו בחירות מיוחדות לפני הבחירות לסנאט של 2018 להשלמת כהונת הקבוצה השנייה, בה ניצח הדמוקרטי דאג ג'ונס בבחירה המיוחדת כדי להחליף את הרפובליקני לותר סטריינג', שהפסיד במינויים לסיום הכהונה.
מדינהסנאטורהוחלף על ידי אלבמה(קבוצה 2) ג'ף סשנס לותר סטריינג' אלבמה(קבוצה 2) לותר סטריינג' דאג ג'ונס מינסוטה(קבוצה 2) אל פרנקן טינה סמית' מיסיסיפי(קבוצה 2) ת'אד קוקרן סינדי הייד-סמית אריזונה(קבוצה 3) ג'ון מקיין ג'ון קייל (פוליטיקאי)
כל הבחירות נערכו למושבי הסנאט מקבוצה 3.
מדינה סנאטור מכהן מועמדים מרכזיים אלבמה ריצ'רד שלבי רפובליקני19861992199820042010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ריצ'רד שלבי (רפובליקני) 64.0%
אחרים 0.2% אלסקה ליסה מרקאוסקי רפובליקנית2002 20042010 הסנאטורית המכהנת נבחרה מחדש.✔ ליסה מרקאוסקי (רפובליקנית) 44.5%
גארי סווינג (הירוקים) 5.5% ארקנסו ג'ון בוזמן רפובליקני2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'ון בוזמן (רפובליקני) 59.7%
פרנק גילברט (ליברטריאני) 4.0% קליפורניה ברברה בוקסר דמוקרטית1992199820042010 הסנאטורית המכהנת פרשה.נותר בשליטה דמוקרטית.✔ קמלה האריס (דמוקרטית) 61.8%
לורטה סנצ'ז (דמוקרטית) 38.2% קולורדו מייקל בנט דמוקרטי2009
2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ מייקל בנט (דמוקרטי) 50.0%
לילי טאנג ויליאמס (ליברטריאני) 3.6%
ארן מנקוני (הירוקים) 1.3% קונטיקט ריצ'רד בלומנטל דמוקרטי2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ריצ'רד בלומנטל (דמוקרטי) 55.1%
כריסטופר מורהד (רפובליקני) 44.9% פלורידה מרקו רוביו רפובליקני2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ מרקו רוביו (רפובליקני) 52.0%
פול סטנטון (ליברטריאני) 2.1% ג'ורג'יה ג'וני אייזקסון רפובליקני20042010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'וני אייזקסון (רפובליקני) 54.8%
אלן באקלי (ליברטריאני) 4.16% הוואי בריאן שץ דמוקרטי2012 2014 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ בריאן שץ (דמוקרטי) 73.6%
ג'ון קארול (רפובליקני) 22.2% איידהו מייק קראפו רפובליקני199820042010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ מייק קראפו (רפובליקני) 66.1%
רוי ריץ' (חוקה) 6.0% אילינוי מארק קירק רפובליקני 2010 2010 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירות מחדש.ניצחון דמוקרטי.✔ תמי דקוורת' (דמוקרטית) 54.9%
סקוט סאמרס (הירוקים) 2.1% אינדיאנה דן קואטס רפובליקני 1989 1990 19921998 2010 הסנאטור המכהן פרש.נותר בשליטה רפובליקנית.✔ טוד יאנג (רפובליקני) 52.1%
ג'ון הידרשייט (ליברטריאני) 2.7% קנזס ג'רי מורן רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'רי מורן (רפובליקני) 62.1%
רוברט גארארד (ליברטריאני) 5.5% קנטקי רנד פול רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ רנד פול (רפובליקני) 57.3%
ג'ים גריי (דמוקרטי) 42.7% לואיזיאנה דייוויד ויטר רפובליקני 20042010 הסנאטור המכהן פרש.נותר בשליטה רפובליקנית.✔ ג'ון נילי קנדי (רפובליקני) 60.65%
פוסטר קמפבל (דמוקרטי) 39.35% מרילנד ברברה מיקולסקי דמוקרטית 19861992199820042010 הסנאטורית המכהנת פרשה.נותר בשליטה דמוקרטית.✔ כריס ואן הולן (דמוקרטי) 60.9%
מרגרט פלאורס (הירוקים) 3.3% מיזורי רוי בלאנט רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ רוי בלאנט (רפובליקני) 49.3%
ג'ונתן דיין (ליברטריאני) 2.42% נבדה הארי ריד דמוקרטי 19861992199820042010 הסנאטור המכהן פרש.נותר בשליטה דמוקרטית.✔ קתרין קורטז מסטו (דמוקרטית) 47.1%
ג'ו הק (רפובליקני) 44.7% ניו המפשייר קלי איוט רפובליקנית 2010 הסנאטורית המכהנת הפסיד בבחירות מחדש.ניצחון דמוקרטי.✔ מגי האסן (דמוקרטית) 47.97%
בריאן שאבו (ליברטריאני) 1.70% ניו יורק צ'אק שומר דמוקרטי 199820042010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ צ'אק שומר (דמוקרטי) 70.4%
אלכס מרסד (ליברטריאני) 0.65% קרוליינה הצפונית ריצ'רד בר רפובליקני 20042010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ריצ'רד בר (רפובליקני) 51.1%
שון הוג (ליברטריאני) 3.57% דקוטה הצפונית ג'ון הובן רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'ון הובן (רפובליקני) 78.4%
רוברט מרקאט (ליברטריאני) 3.08% אוהיו רוב פורטמן רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ רוב פורטמן (רפובליקני) 58.0%
ג'וזף דה-מרה (הירוקים) 1.6% אוקלהומה ג'יימס לנקפורד רפובליקני 2014 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'יימס לנקפורד (רפובליקני) 67.7%
רוברט מרפי (ליברטריאני) 3.0% אורגון רון ויידן דמוקרטי 1996 199820042010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ רון ויידן (דמוקרטי) 56.1%
מארק קלהאן (רפובליקני) 33.35% פנסילבניה פט טומי רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ פט טומי (רפובליקני) 48.9%
אדוארד קליפורד (ליברטריאני) 3.89% קרוליינה הדרומית טים סקוט רפובליקני 2013 2014 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ טים סקוט (רפובליקני) 60.5%
ביל בלדסו (ליברטריאני) 1.83% דקוטה הדרומית ג'ון ת'ון רפובליקני 20042010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'ון ת'ון (רפובליקני) 71.8%
ג'יי ויליאמס (דמוקרטי) 28.2% יוטה מייק לי רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ מייק לי (רפובליקני) 68.1%
קריס אריקסון (קנאביס) 2.86% וושינגטון פטי מארי דמוקרטית 1992199820042010 הסנאטורית המכהנת נבחרה מחדש.✔ פטי מארי (דמוקרטית) 59.01%
כריס ואנס (רפובליקני) 40.99% ויסקונסין רון ג'ונסון רפובליקני 2010 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ רון ג'ונסון (רפובליקני) 50.19%
מדינה המפלגה המנצחת מרווח הניצחון ניו המפשייר דמוקרטי (מהפך) 0.14% פנסילבניה רפובליקני 1.43% נבדה דמוקרטי 2.43% מיזורי רפובליקני 2.79% ויסקונסין רפובליקני 3.36% קולורדו דמוקרטי 5.66% קרוליינה הצפונית רפובליקני 5.70% פלורידה רפובליקני 7.67% אינדיאנה רפובליקני 9.70%
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 1936 נערכו במקביל לבחירתו מחדש של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
32 המושבים של קבוצה 2 עמדו לבחירה בבחירות רגילות, ובחירות מיוחדות נערכו כדי למלא מושבים שהתפנו.
השפל הגדול נמשך, והבוחרים תמכו במועמדים פרוגרסיביים שתמכו בתוכנית ה"ניו דיל" של רוזוולט במרוצים ברחבי המדינה.
הדמוקרטים הוסיפו נטו 5 מושבים בבחירות, ובשילוב עם מינויים זמניים של דמוקרטים ושל מפלגת האיכרים-פועלים, וכן עם פרישתו של ג'ורג' נוריס מהמפלגה הרפובליקנית והפיכתו לעצמאי, הצטמצם מספר מושבי הרפובליקנים ל-16. הדמוקרטים הוסיפו עוד שני מושבים בעקבות התפנות מושבים במהלך כהונת הקונגרס.
77 המושבים של הדמוקרטים ורוב של 62 מושבים נותרו הגדולים ביותר בתולדותיהם.
זה היה מחזור הבחירות האחרון מתוך ארבעה מחזורים רצופים שבהם הרפובליקנים ספגו הפסדים בשל ההשפעות המתמשכות של השפל הגדול.
זו הייתה גם מערכת הבחירות האחרונה לסנאט עד שנת 2012 שבה מועמד דמוקרטי שנבחר לשתי כהונות השיג גם רווח נטו במושבי הסנאט בשתי הפעמים (אף שרוזוולט נבחר גם לכהונה שלישית ורביעית, הדמוקרטים איבדו מושבים בסנאט בשתי הפעמים).
בנוסף, זו הפעם האחרונה שבה מפלגה כלשהי החזיקה בשלושה רבעים מכלל מושבי הסנאט.
סנאטור אחד רפובליקני, סנאטור אחד ממפלגת העבודה-החקלאית וחמישה סנאטורים דמוקרטים פרשו במקום להתמודד לבחירה מחדש.
שישה סנאטורים רפובליקנים וסנאטור דמוקרטי אחד התמודדו לבחירה מחדש אך הפסידו בפריימריז או בבחירות הכלליות.
מדינהסנאטורהוחלף על ידי דלאוור דניאל הייסטינגס ג'יימס ה.
יוז איווה לסטר דיקינסון קלייד הרינג מישיגן ג'יימס קאוזנס פרנטיס בראון ניו ג'רזי ויליאם וורן ברבור ויליאם סמאת'רס אוקלהומה תומאס גור ג'ושוע לי רוד איילנד ג'סי מטקלף תאודור גרין ויומינג רוברט קארי הארי שוורץ
סנאטור דמוקרטי אחד נפטר ב-16 ביולי 1936, והמושב שלו נותר ריק עד הבחירות.
מדינהסנאטורהוחלף על ידי איווה (מיוחד) לואיס מרפי גאי מארק ג'ילט
סנאטור רפובליקני אחד נבחר מחדש כעצמאי.
מדינהסנאטורהוחלף על ידי נברסקה ג'ורג' נוריס ג'ורג' נוריס
מדינהסנאטורהוחלף על ידי אלבמה הוגו בלאק דיקסי ביב גרייבס ארקנסו ג'וזף טיילור רובינסון ג'ון אלביס מילר ניו ג'רזי ארתור הארי מור ג'ון מילטון ניו יורק רויאל קופלנד ג'יימס מיד אורגון פרדריק סטיוור אלפרד רימס טנסי נייתן בכמן ג'ורג' ברי
לאחר הבחירות המיוחדות באפריל 1936.
מקרא D# דמוקרטים FL# האיכרים–הפועלים I# עצמאי P# פרוגרסיבי R# רפובליקנים V# מושב פנוי
בבחירות מיוחדות אלו הזוכים הושבעו לתפקיד לאחר שעמדו בתנאי הכשירות; מסודר לפי תאריך הבחירות.
מדינה סנאטור מכהן מפלגה היסטוריית בחירות תוצאות מועמדים לואיזיאנה רוז מקונל לונג דמוקרטית 1936 המועמדת הזמנית נבחרה בבחירות מיוחדות ב־21 באפריל 1936.הזוכה לא נבחרה לכהונה הבאה.✔ רוז מקונל לונג (דמוקרטית)
ללא מתחרים פלורידה (קבוצה 1) סקוט לופטין דמוקרטי 1936 הסנאטור הזמני פרש.נבחר סנאטור חדש ב־3 בנובמבר 1936.נותר בשליטה דמוקרטית.✔ צ'ארלס אנדרוז (דמוקרטי) 80.9%
בבקוק (רפובליקני) 19.1% פלורידה (קבוצה 3) ויליאם לותר היל דמוקרטי 1936 הסנאטור הזמני פרש.נבחר סנאטור חדש ב־3 בנובמבר 1936.נותר בשליטה דמוקרטית.✔ קלוד פפר (דמוקרטי)
ללא מתחרים איווה מושב פנוי לואיס מרפי (דמוקרטי) נפטר ב־16 ביולי 1936.נבחר סנאטור חדש ב־3 בנובמבר 1936.נותר בשליטה דמוקרטית.✔ גאי מארק ג'ילט (דמוקרטי) 51.9%
הלדן (רפובליקני) 46.6% מינסוטה אלמר בנסון האיכרים–הפועלים 1935 הסנאטור הזמני פרש.נבחר סנאטור חדש ב־3 בנובמבר 1936.ניצחון רפובליקני.✔ גאי הווארד (רפובליקני) 42.89%
(רפובליקני) 8.71% ניו מקסיקו דניס צ'אבס דמוקרטי 1935 הסנאטור הזמני נבחר בבחירות מיוחדות ב־3 בנובמבר 1936.✔ דניס צ'אבס (דמוקרטי) 55.7%
בבחירות הכלליות הללו נבחרו הזוכים לכהונה שתתחיל ב-3 בינואר 1937; מסודר לפי מדינה.
כל הבחירות נגעו למושבים מהקבוצה השנייה.
מדינה סנאטור מכהן מפלגה היסטוריית בחירות תוצאות מועמדים אלבמה ג'ון בנקהד השני דמוקרטי 1930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'ון בנקהד השני (דמוקרטי) 87.0%
ברקסטרסר (רפובליקני) 12.2% ארקנסו ג'וזף טיילור רובינסון דמוקרטית 1913191819241930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'וזף טיילור רובינסון (דמוקרטי) 81.8%
לדבטר (רפובליקני) 16.4% קולורדו אדוארד קוסטיגן דמוקרטי 1930 הסנאטור פרש.נבחר סנאטור חדש.נותר בשליטה דמוקרטית.✔ אדווין ג'ונסון (דמוקרטי) 63.5%
סאוטר (רפובליקני) 35.3% דלאוור דניאל הייסטינגס רפובליקני 1928 (מינוי)1930 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירות.נבחר סנאטור חדש.רווח דמוקרטי.✔ ג'יימס ה.
רוברט האוסטון (עצמאי) 5.4% ג'ורג'יה ריצ'רד ראסל הבן דמוקרטי 1932 (בחירות מיוחדות) הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ריצ'רד ראסל הבן (דמוקרטי)
ללא מתחרים איידהו ויליאם בורה רפובליקני 19071913191819241930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ויליאם בורה (רפובליקני) 63.4%
צ'ארלס בנג'מין רוס (דמוקרטי) 36.6% אילינוי ג'יימס המילטון לואיס דמוקרטי 1913 (מועד מאוחר)1918 (הפסד)1930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'יימס המילטון לואיס (דמוקרטי) 56.5%
אוטיס גלן (רפובליקני) 40.7% איווה לסטר דיקינסון רפובליקני 1930 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירות.נבחר סנאטור חדש.ניצחון דמוקרטי.✔ קלייד הרינג (דמוקרטי) 50.5%
לסטר דיקינסון (רפובליקני) 47.1% קנזס ארתור קאפר רפובליקני 191819241930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ארתור קאפר (רפובליקני) 51.0%
קטצ'ום (דמוקרטי) 48.4% קנטקי מארוול מילס לוגן דמוקרטי 1930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ מארוול מילס לוגן (דמוקרטי) 58.8%
לוקאס (רפובליקני) 39.8% לואיזיאנה רוז מקונל לונג דמוקרטי 1936 1936 הסנאטור המכהן פרש.נבחר סנאטור חדש.ניצחון דמוקרטי.✔ אלן אלנדר (דמוקרטי)
ללא מתחרים מיין וולאס וייט רפובליקני 1930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ וולאס וייט (רפובליקני) 50.8%
(דמוקרטי) 49.3% מסצ'וסטס מרקוס קולידג' דמוקרטי 1930 הסנאטור המכהן פרש.נבחר סנאטור חדש.ניצחון רפובליקני.✔ הנרי קבוט לודג' הבן (רפובליקני) 48.5%
תומאס או'בריאן (עצמאי) 7.4% מישיגן ג'יימס קאוזנס רפובליקני 1922 1924 19241930 הסנאטור המכהן הפסיד במועמדות מחדש ומת ב-22 באוקטובר 1936.נבחר סנאטור חדש.ניצחון דמוקרטי.הזוכה מונה מאוחר יותר להשלים את הכהונה.✔ פרנטיס בראון (דמוקרטי) 53.3%
וילבר ברוקר (רפובליקני) 41.8% מינסוטה אלמר בנסון האיכרים–הפועלים 1935 הסנאטור הזמני פרש על מנת להתמודד לתפקיד המושל.נבחר סנאטור חדש.ניצחון מפלגת האיכרים–הפועלים.✔ ארנסט לאנדין (איכרים–פועלים) 62.2%
(רפובליקני) 37.8% מיסיסיפי פט הריסון דמוקרטי 191819241930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ פט הריסון (דמוקרטי)
ללא מתחרים מונטנה ג'יימס אדוארד מארי דמוקרטי 1934 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'יימס אדוארד מארי (דמוקרטי) 55.0%
(עצמאי) 17.9% נברסקה ג'ורג' נוריס רפובליקני 1913191819241930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש כעצמאי.ניצחון עצמאי.✔ ג'ורג' נוריס (עצמאי) 43.8%
(דמוקרטי) 18.4% ניו המפשייר הנרי קיז רפובליקני 191819241930 הסנאטור המכהן פרש.נבחר סנאטור חדש.ניצחון רפובליקני.✔ סטיילס ברידג'ס (רפובליקני) 51.9%
(דמוקרטי) 47.7% ניו ג'רזי ויליאם וורן ברבור רפובליקני 1931 1932 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירות.נבחר סנאטור חדש.ניצחון דמוקרטי.✔ ויליאם סמאת'רס (דמוקרטי) 54.9%
ויליאם וורן ברבור (רפובליקני) 44.3% ניו מקסיקו קרל האץ' דמוקרטי 1933 1934 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ קרל האץ' (דמוקרטי) 61.7%
ארנסט אברלי (רפובליקני) 38.3% קרוליינה הצפונית ג'וזיה ביילי דמוקרטי 1930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש].✔ ג'וזיה ביילי (דמוקרטי) 70.8%
פטון (רפובליקני) 29.2% אוקלהומה תומאס גור דמוקרטי 1907 190919141920 1930 הסנאטור המכהן הפסיד במועמדות מחדש.נבחר סנאטור חדש.ניצחון דמוקרטי.✔ ג'ושוע לי (דמוקרטי) 68.0%
ויליס מהוני (דמוקרטי) 48.4% רוד איילנד ג'סי מטקאלף רפובליקני 1924 19241930 הסנאטור המכהן הפסיד בבחירות.נבחר סנאטור חדש.ניצחון דמוקרטי.✔ תאודור גרין (דמוקרטי) 48.6%
לודז'ר לה־פואנט (עצמאי) 7.0% קרוליינה הדרומית ג'יימס פ.
ברנס דמוקרטי 1930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ג'יימס פ.
ללא מתחרים דקוטה הדרומית ויליאם בולו דמוקרטי 1930 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ ויליאם בולו (דמוקרטי) 48.8%
צ'ן גרני (רפובליקני) 46.8% טנסי נייתן בכמן דמוקרטי 1933 1934 הסנאטור המכהן נבחר מחדש.✔ נייתן בכמן (דמוקרטי) 76.4%