tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחירת הקהל הייתה רודריגו גונזלס, שהפך בעת שידור התוכנית למנחה בערוץ הילדים.
נותני החסות של התוכנית נתנו כפרס, לשרון איילון ולבחיר ליבה, שכר דירה לשנה במגדלי נאמן בתל אביב ורכב יונדאי גטס.
התוכנית זכתה ברייטינג גבוה של כ-22% לפרק, תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של כ-30%, וההכנסות מפרסומות וחסויות בגמר היו כחצי מיליון דולר.
עשרים שנים לאחר פרסום התוכנית רואיינו משתתפי התוכנית ושם סיפר רודריגו גונזלס, המשתתף האהוב על הקהל, כי הגיע לתוכנית למצוא אהבה ולא ידע על קיומו של פרס.
רודריגו הודה כי היה מאוהב בשרון איילון והאמין שהיא תבחר בו.
בתוכנית לבסוף, בחרה איילון ביואב שוורד כבן זוגה.
השניים קיימו זוגיות גם לאחר התוכנית, אך לאחר חמישה חודשים נפרדו.
בעקבות התוכנית גם איילון וגם שוורד לוהקו לקמפיינים פרסומיים.
לאחר עשור סיפרו השניים כי לא הגיעו במטרה למצוא אהבה.
שוורד היה דוגמן שנשלח לאודישן מטעם הסוכנות שייצגה אותו וביקש פרסום; ואילו איילון חיפשה דירה כאשר הפרס בתוכנית כלל דירה לשנה.
איילון הייתה נשואה לאיש העסקים ארז אלוביץ, בנו של שאול אלוביץ ואם לשלושה ילדים.
מיד לאחר התוכנית תוכננה הפקה של גרסת הבנות של "קחי אותי שרון", שקיבלה את שם הקוד "קח אותי משה".
שידורי קשת אף קיימה מבחני בד למשתתפי תוכנית ההמשך, שבמרכזה אמור היה לעמוד רווק שיבחר בחורה אחת מקבוצה של מתמודדות.
לדברי העורך הראשי, חגי לפיד, הרשות השנייה ראתה בכך "תועבה".
בנובמבר 2003 הוכרז על דחיית הפקת התוכנית ובאפריל 2004 הוכרז על ביטולה.
במאי 2008 הכריזה רשת מדיה על הפקת גרסת הבנות של "קחי אותי שרון" המבוססת רשמית על פורמט "הרווק".
להלן רשימת המתחרים לפי סדר הניפויים בתוכנית, מהראשון שנופה ועד למנצח:
רון סלומון - מקום 16
יוחאי רביב - מקום 14
דורון לוי - מקום 13
שרון טלר - מקום 12
שלומי לאופר - מקום עשירי
תמיר דותן - מקום תשיעי
רודריגו גונזלס - מקום שמיני
עדי גראי - מקום שביעי
טל כרמון - מקום שישי
דייוויד קוקרל - מקום חמישי
יגאל אלשטטר - מקום רביעי
רודריגו גונזלס - חזר בגלגל הצלה של הקהל והגיע למקום השלישי
גדי אינפלד - מקום שני
קחוֹן (מספרדית: Cajón, מילולית: "תיבה" או "מגירה") הוא סוג של תוף המורכב מתיבת עץ שבחזיתה משטח דק (בדרך כלל דיקט).
הנגינה עליו מתבצעת תוך כדי ישיבה עליו והקשה על משטח הדיקט באמצעות כפות הידיים או באמצעות מקלות תיפוף.
מקורותיו של הקחון הם ככל הנראה בעבדים האפריקאים שהגיעו לפרו, ובהמשך הוא נפוץ במוזיקה של מדינות רבות באמריקה הלטינית, בדגש על קובה - שם הוא מהווה חלק בלתי נפרד מסגנון הרומבה האפרו-קובני.
כמו כן, הקחון הוא כלי הנגינה הנפוץ ביותר במוזיקה האפרו-פרואנית במאה ה-20.
מעריכים כי הקחון התפתח בחופי פרו בשנים המוקדמות של המאה ה-19, והגיע לשיא הפופולריות שלו באמצע המאה.
לקראת סוף המאה החלו נגני הקחון לבצע שינויים בעיצובו, בעיקר על ידי כיפוף חלק מפאותיו, על מנת לגוון את ויברציית הצליל שהוא מפיק.
על פי אחת התאוריות, העבדים באמריקה הדרומית השתמשו בתחילה בתיבת עץ פשוטה על מנת להפיק ממנה מוזיקה ככלי הקשה, על מנת להתגבר על החרם המוזיקלי שהוטל על האזורים האפריקאים ביבשת.
בדרך זו, הקחונים יכלו להיות מוסווים בקלות כשרפרפים ולא להיות מוגדרים ככלי נגינה.
תאוריה זו גורסת, אם כן, כי הדיכוי שהטיל הכיבוש הספרדי על מוזיקת העבדים הוא אשר הביא להתפתחותו של הקחון.
עם חלוף השנים, הפך הקחון לחלק משמעותי ואינטגרלי מהמוזיקה הפרואנית והקובנית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל הכלי להיות נפוץ גם במוזיקת הפלמנקו, בעיקר בסיועו של הגיטריסט הספרדי פאקו דה לוסיה.
חמש מתוך שש פאות התיבה עשויות מעץ עבה, בדרך כלל בעובי של 1–2 סנטימטר.
משטח דק של עץ לבוד ("דיקט") ממוסמר לתיבה בתור הפאה השישית, ומשמש כמשטח ההקשה.
במשטח העץ שממול למשטח ההקשה ממוקם חור, שממנו מופק הצליל.
הקצוות העליונים של משטח ההקשה בדרך כלל לא ממוסמרים לתיבה, וכך ניתן להפיק צליל גם מהקשה עליהם ופגיעתם בתיבה.
בקחון המודרני ישנם מספר ברגים בקצהו העליון, על מנת לכוון את גוון הצליל.
בנוסף, נהוג להתקין לרוחב משטח ההקשה (מצדו הפנימי) מספר מיתרים, על מנת להפיק צלילים נוספים (בדומה לתוף הסנר).
לעיתים מוצמדים לקחון גם מצילות קטנות (בדומה לאלה של הטמבורין).
המתופף מנגן על הקחון באמצעות כפות ידיו והאצבעות, ובאזורים שונים של משטח ההקשה (ולעיתים אף על פאות אחרות של התיבה), ואף משתמש בהטיה של זווית הקחון - כל זאת על מנת להרחיב את מגוון הצלילים המופקים מהכלי.
בקחון המודרני, חור הפקת הצליל ממוקם לעיתים באחת מהפאות הצדדיות של התיבה.
כיום, הקחון נפוץ מאוד במוזיקה קובנית, במוזיקה פרואנית וכן בסגנונות שונים של מוזיקה קריאולית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הובא הקחון גם למוזיקת הפלמנקו על ידי הגיטריסט פאקו דה לוסיה.
השימוש בקחון במוזיקת הפלמנקו כולל שימוש ב טכניקת נגינה ספציפית, אשר עיקרה לחץ על חזית הקחון באמצעות רגלו של המתופף על מנת לשנות את גובה הצליל שהכלי מפיק.
הקחון המודרני נפוץ בעיקר ככלי ליווי לגיטרה אקוסטית.
בין המוזיקאים שעושים שימוש בקחון בשיריהם (בהופעות או בהקלטות אולפן) ניתן למנות את ג'ניפר לופז, פליטווד מק, אנסטייז'ה, ג'יפסי קינגז, נורה ג'ונס ואחרים.
ככל שהקחון הופך לכלי נפוץ ומוכר יותר, חברות מרכזיות ליצור תופים וכלי הקשה מייצרות יותר דגמים ממנו.
כמו כן, הוא הופך לחלק בלתי נפרד מערכות כלי הקשה של נגני כלי הקשה ("פרקשיוניסטים").
בשנת 2001 הוכרז הקחון כ"מורשת לאומית" על ידי המוסד הלאומי הפרואני לתרבות.
קחי אותי לגיהינום הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2009, שבוים על ידי סם ריימי שכתב את התסריט יחד עם אחיו איוון ריימי.
העלילה מתמקדת בפקידת הלוואות כריסטין בראון (אליסון לומן), המנסה להרשים את הבוס שלה על ידי סירוב להאריך הלוואה לאישה צוענייה בשם גברת גאנוש.
בתגובה, גברת גאנוש שמה קללה על כריסטין, שלאחר שלושה ימים של ייסורים חריפים, היא תצלול אל מעמקי הגיהנום להישרף לנצח.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן, וזכה לשבחי המבקרים.
הסרט היה להצלחה גם בקופות, וגרף 90 מיליון דולר ברחבי העולם על תקציב של 30 מיליון דולר.
בשנת 2010, "קחי אותי לגיהינום" זכה בפרס סאטורן לסרט האימה הטוב ביותר.
בשנת 1969 ילד בשם חואן גונב שרשרת כסף מקבוצה של צוענים, ומאז הוא נרדף על ידי רוח רעה במשך שלושה ימים.
הוריו של חואן לוקחים אותו לביתה של מדיום עשירה בשם שון סן דינה, והם מבקשים ממנה שהיא תעזור לו.
בשנת 2008 פקידת בנק בשם כריסטין בראון, שואפת לקבל קידום בעבודתה על ידי קבלת המשרה של "סגן המנהל", אך שותפה לעבודה סטו רובין חושק גם הוא באותה משרה.
יום אחד צועניה זקנה בשם סילביה גאנוש מגיעה אל כריסטין, ומבקשת ממנה הארכה שלישית לתשלום המשכנתא שלה.
כדי להוכיח את עצמה בפני המנהל שלה ג'ים ג'אקס, כריסטין דוחה את בקשתה של גאנוש.
גאנוש משפילה את עצמה בפני כריסטין כדי שהיא תעזור לה, אך זו קוראת למאבטחים.
גאנוש מנסה להתנפל על כריסטין, אך המאבטחים מוצאים אותה בכוח מהבנק, בעוד ג'אקס מחמיא לכריסטין על איך שהיא טיפלה במצב.
לאחר שכריסטין מסיימת את העבודה שלה ונכנסת למכונית שלה, גאנוש מתנפלת עליה ולאחר מאבק אלים בין השתיים, גאנוש מסירה כפתור מהז'קט של כריסטין, והיא משתמשת בו כדי להטיל קללה על כריסטין.
לאחר מכן כריסטין עוברת ליד חנות של "יועץ רוחני" יחד עם בן זוגה קלייטון דלטון, וכאשר היא וקליי נכנסים לחנות הם פוגשים שם את ראהם ג'אס, אשר מספר לכריסטין שהיא נרדפת על ידי רוח רעה.
כאשר כריסטין נשארת לבד בביתה היא מותקפת על ידי רוח רעה.
קליי חושב שגאנוש היא זו שתקפה את כריסטין, אך כריסטין מכחישה את זה מכיוון שהיא לא ראתה אף אחד בבית.
באותו לילה כריסטין חולמת שגאנוש תוקפת אותה במיטתה.
ביום שלמחרת כריסטין מגיעה לחפש את גאנוש בבית שבו מתגוררים קבוצה של צוענים, ולאחר שהיא מבקשת מנכדתה של גאנוש - אילנקה, לדבר עם גאנוש, היא פוגשת את גאנוש ומגלה שמצבה הבריאותי התדרדר ושבגלל זה היא מרותקת למיטתה.
גאנוש מנסה שוב להתנפל על כריסטין, אך הצוענים שבמקום מצליחים להפריד ביניהן, בעוד אילנקה אומרת לכריסטין שמגיע לה כל מה שיקרה לה.
לאחר מכן ג'אס מספר לכריסטין שהרוח הרעה שרודפת אותה היא שדה מרושעת בשם לאמיה אשר מזומנת בידי צוענים כנגד אנשים שעושים להם עוול בחיים, ובנוסף הוא גם מספר לה שהלאמיה נוהגת לענות את הקורבנות שלה במשך שלושה ימים, ולאחר מכן היא לוקחת את הנשמה של הקורבן להישרף בגיהנום לנצח.
ג'אס מציע לכריסטין להקריב בעל חיים עבור הלאמיה ובכך לנסות לפייס אותו.
כריסטין מהססת בהתחלה אך לאחר שהלאמיה תוקפת אותה שוב בביתה, היא הורגת את חתול המחמד שלה ושל קליי כדי להקריב אותו כקורבן עבור הלאמיה.
במהלך ארוחה אצל הוריו של קליי, כריסטין עדיין נרדפת על ידי הלאמיה, מה שגורם להוריו של קליי לחשוב שכריסטין מעורערת בנפשה.
קליי משלם עשרת אלפים דולר לסן דינה כדי שהיא תעזור לכריסטין להיפטר מהלאמיה.
הלאמיה (כשהיא בגוף של מילוש) דוחה את החתול שכריסטין הקריבה לה כקורבן, וכשהיא מנסה לתקוף את כריסטין, סן דינה מגרשת אותה מהסיאנס, וכך היא יוצאת מגופו של מילוש, אך לאחר מכן סן דינה מתה.
ג'אס אומר לכריסטין שהדרך היחידה שלה להינצל מהלאמיה, היא להעביר את הבעלות על החפץ שקולל למישהו אחר, ובכך הקללה תעבור אליו והלאמיה תבוא בעקבותיו.
כריסטין מכניסה את הכפתור שלה שקולל על ידי גאנוש לתוך מעטפה.
כריסטין מתלבטת למי לתת את הכפתור במתנה, והיא כמעט נותנת אותו לסטו אך לבסוף היא מתחרטת ברגע האחרון, וכאשר היא קוראת בעיתון על מותה של גאנוש, היא מחליטה לתת אותו לגאנוש.
כריסטין נוסעת לבית הקברות שבו גאנוש קבורה ושם היא חופרת עד שהיא מגיעה לארון המתים שלה.
היא פותחת את ארון המתים ודוחפת את המעטפה אל תוך פיה של גאנוש.
ביום שלמחרת כריסטין נוסעת לתחנת הרכבת של לוס אנג'לס כדי לפגוש שם את קליי שבינתיים מתכנן להציע לה נישואים.
כריסטין המזועזעת נופלת על מסילת הרכבת בעוד הרכבת נוסעת לקראתה במהירות.
בדיוק לפני שהרכבת פוגעת בה, נפתח פתח לגיהנום על מסילת הרכבת, והלאמיה לוקחת את נשמתה של כריסטין להישרף בגיהנום לנצח.
אליסון לומן - כריסטין בראון
ג'סטין לונג - קלייטון דלטון
לורנה רוור - סילביה גאנוש
דיליפ ראו - ראהם ג'אס
דייוויד פיימר - ג'ים ג'אקס
רג'י לי - סטו רובין
פלור דה מריה חאהוה/אדריאנה בראזה - שון סן דינה
צ'לסי רוז - לאונרד דלטון
מולי צ'יק - טרודי דלטון
בוחאנה נובאקוביק - אילנקה גאנוש
רות ליבר - אימו של חואן
אלקסיס קרוז - אביו של חואן
עם יציאתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע.
אתר הקולנוע האמריקאי "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון 93, בהתבסס על 227 ביקורות.
אתר הביקורות "Metacritic" העניק לסרט ציון ממוצע של 83, בהתבסס על ביקורות של 32 מבקרי קולנוע.
רוב המבקרים שיבחו את הצלחתו של הסרט לשלב אימה עם מוטיבים של הומור וקאמפ.
אוון גלייברמן מהמגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" נתן לסרט ציון "A" וציין כי "ריימי יצר את סרט האימה הכי מטורף, מצחיק ומפחיד שנעשה מזה שנים".
בטסי שארקי מה"לוס אנג'לס טיימס" שיבחה את הסרט, וציינה כי "אין לטעות ולחשוב שמדובר על עוד סרט אימה שמיועד רק לבני נוער.
יוצרי הסרט השכילו ליצור מותחן פסיכולוגי מורכב ומרתק"
חרף הביקורות הטובות, הסרט זכה להצלחה מסחרית בינונית בלבד.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-29 במאי 2009, ובשבוע הראשון ליציאתו דורג במקום הרביעי ברשימת שוברי הקופות, עם הכנסות של כ-15 מיליון דולר.
עם תקציב של 30 מיליון דולר, הסרט גרף בסך הכל הכנסות של כ-42 מיליון דולר בארצות הברית, ועוד כ-48 מיליון דולר בשאר רחבי העולם.
קַטַאיֵף (מבוטא גם אַטַאיֵף, בערבית: قطايف) הוא כיסון מתוק מהמטבח הערבי (הלבנוני, המצרי, הסורי) המוגש בתקופת הרמדאן.
הקטאיף מבוסס על בלילה ממנה יוצרים מעין הכלאה בין פנקייק ללחוח, שאותה מטגנים מצידה האחד בלבד.
לאחר הטיגון ממולא הצד שאינו מטוגן במלית של גבינת עיזים מתוקה או של אגוזי מלך קצוצים, מקופל במרכזו ומודבק בשפתיו, כך שמתקבל כיסון.
הכיסון מטוגן בשמן עמוק או נאפה.
יש המכינים קטאיף ממולא גבינה בצורת משפך: לאחר קיפול הפנקייק מותירים את אחד מקצותיו פתוח להצגת המראה הדקורטיבי של המילוי, ואין מטגנים או אופים אותו לאחר המילוי.
על הקטאיף המוכן (והמקורר אם טוגן/נאפה) מוזגים סירופ סוכר, מי ורדים או מי זהר.
יש הזורים על הכיסון פיסטוק קצוץ.
מלית האגוזים מתובלת בסוכר וקינמון.
יש המחליפים את האגוזים בפיסטוק.
חומרי מלית נוספים, פחות שכיחים, הם צימוקים, צנוברים, שקדים, אגוז לוז או בוטנים.
יהודי חלב נוהגים לאכול קינוח זה בחג החנוכה, אחרים מיהודי סוריה נוהגים לאכול אותו בט"ו בשבט ובארוחות חגיגיות נוספות.
קטאיה יואנסו (בפינית: Kataja Joensuu), היא קבוצת כדורסל פינית מהעיר יואנסו, המשחקת בליגה הפינית וביורופקאפ.
הקבוצה הוקמה בשנת 1955 כחלק מ"מועדון הספורט קטאיה" שקיים עוד משנת 1900. בשנת 1960 החלה הקבוצה להשתתף בליגות הנמוכות.
בסיום עונת 1975/76 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה, בה השתתפה עד לעונת 1979/80 וירדה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2000/01 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה.
בעונת 2001/02 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף, ובנוסף זכתה בתואר הראשון שלה, הגביע הפיני.
מאז היא נחשבת ל"קבוצת צמרת" הנאבקת בכל עונה על תארים והשיא הגיע בעונת 2015\2014 בה זכתה הקבוצה באליפות.
הקבוצה מארחת במוטונט ארנה שנבנה בשנת 2004 ומכיל 2,500 מקומות ישיבה.
לקבוצה ארגון אוהדים בישראל הקיים מאז 2015 וידוע בשירי העידוד הייחודיים שלו המתפרסים על פני כ-3 שפות: עברית, אנגלית ופינית.
בעונת 2012/13 החלה הקבוצה להשתתף לראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של היורוצ'לנג', לאחר שניצחה בשלב המוקדמות את קבוצת אליאגה פטקים מהליגה הטורקית בסיכום שני מפגשים.
בעונת 16\2015 השתתפה הקבוצה במפעל היורופ קאפ של פיב"א ואף עברה את שלב הבתים הראשון.
קטאן: עליית שבט האינקה היא גרסה עצמאית למשחק המתיישבים של קטאן שתוכננה על ידי קלאוס טויבר ובנו בנימין (בנג'מין).
המשחק הופץ לראשונה בסתיו 2018 והיה למשחק העצמאי השני המופץ בסדרת המשחקים.
בשנת 2019 תורגמה הגרסה לעברית על ידי חברת "הקוביה".
בשונה מהרחבות קטאן, על מנת לשחק במשחק זה אין צורך במשחק הבסיס.
המשחק מיועד לשלושה עד ארבעה שחקנים.
רוב חוקי המשחק זהים לחוקי משחק הבסיס עם מספר שינויים עיקריים:
חלק מהמשאבים במשחק הבסיס מתחלפים במשאבים אחרים: הלבנה מתחלפת באבן והחיטה - בתפוחי אדמה.
כל חבלי הארץ וקלפי המשאבים מעוצבים באופן המאפיין את דרום אמריקה - האזור שבו התפתח שבט האינקה.
בנוסף, מתווספות למשחק שלוש סחורות חדשות: נוצות, עלי קוקה ודגים.
את הסחורות ניתן להרוויח מחבלי ארץ חדשים שמתווספים למשחק: את הנוצות ניתן להרוויח מהג'ונגל, את עלי הקוקה - מהיער, ואת הדגים - מהים.
לא ניתן להניח את השודד על חבל ארץ שמניב סחורה.
אין במשחק את קלף הצבא הגדול ביותר וקלף הדרך הארוכה ביותר (קלפי נקודות ניצחון).
במקומם מופיעים שני קלפי יתרון:
הראשון, קלף הדרך הארוכה ביותר (בתור קלף יתרון) - השחקן הראשון שבונה דרך רציפה שמורכבת מלפחות 3 קטעי דרך מקבל את קלף היתרון.
אם שחקן אחר יבנה דרך ארוכה יותר מדרכו של אותו שחקן או שדרכו הארוכה של השחקן תיקטע, הקלף יילקח ממנו ויועבר לשחקן האחר בעל מספר קטעי הדרך הרציפים הגדול ביותר (בתנאי שגם לו יש לפחות 3 קטעי דרך).
קלף זה מעניק לשחקן המחזיק בו את היכולת לסחור פעם בכל תור עם הבנק בסחר של 2:1.
השני, קלף אמנות הלחימה - השחקן הראשון שהשתמש ב-3 קלפי פיתוח מסוג אמנות לחימה מקבל קלף זה.
אם שחקן אחר יצבור יותר קלפי אמנות לחימה ממנו, אז הוא ייקח ממנו את הקלף לעצמו.
כאשר השודד נמצא על חבל ארץ שבנוי עליו ישוב או עיר של השחקן המחזיק בקלף אמנות הלחימה רשאי שחקן זה לגרש את השודד מחבל ארץ זה ליער עד.
כשהוא עושה זאת הוא זוכה במשאב מחבל הארץ שעליו היה שודד.
בגרסה זו של המשחק ניתנות שתי אפשרויות חדשות של סחר - השחקן רשאי להמיר שתי סחורות זהות לסחורה או למשאב אחר לבחירתו או להמיר שלוש סחורות שאינן זהות לשני משאבים או לשתי סחורות (שני המשאבים\סחורות אינם חייבים להיות זהים, מותר להמיר גם לסחורה אחת ולמשאב אחד).
על מנת לנצח במשחק על השחקן להרוויח 11 נקודות פיתוח - 4 נקודות בעבור השבט הראשון, 4 נקודות בעבור השבט השני, ו-3 נקודות - לשלישי.
נקודות הפיתוח מסומנות על ידי מטבעות והן מושמות על לוח הפיתוח של השחקן.
על כל יישוב שבונה השחקן, הוא מוסיף נקודת פיתוח אחת ללוח הפיתוח שלו.
כשהוא בונה עיר, הוא מוסיף עוד נקודת פיתוח ללוח (כי הוא כבר הוסיף אחת משתי הנקודות ללוח כשבנה את היישוב).
לכל שבט יש יעד פיתוח: על השבט הראשון ועל השבט השני לבנות עיר אחת ושני יישובים או ארבעה יישובים ויעדו של השבט השלישי הוא עיר אחת ושני יישובים או שלושה יישובים.
לכל שבט מותר לבנות עיר אחת בלבד!
כשהשבט הראשון משיג את יעד הפיתוח שלו הוא עובר מפלה: כל קטעי הדרך של השבט מוצאות מן הלוח ובמקרה הצורך נלקח מהשחקן קלף הדרך הארוכה ביותר.
לאחר מכן מכוסים כל יישובי השחקן בסבך, אך הם ממשיכים להניב משאבים.
באותו תור הוא בונה יישוב אחד בחינם (ללא דרך), אך יישוב זה ושאר היישובים שיבנה עד שישיג את יעד הפיתוח של השבט השני לא יניבו משאבים, אלא רק יעניקו לשחקן נקודות פיתוח.
כשהשבט השני משיג את יעד הפיתוח שלו גם הוא עובר מפלה: כל קטעי הדרך של השבט השני מוצאות מן הלוח ובמקרה הצורך נלקח מהשחקן קלף הדרך הארוכה ביותר.
בנוסף, גם היישובים והערים של השבט השני מוצאים מהלוח.
לאחר מכן כל היישובים והערים של השבט השני שבנה השחקן מכוסים בסבך, אך הם ממשיכים להניב משאבים.
באותו תור הוא בונה יישוב אחד בחינם (ללא דרך), אך יישוב זה ושאר היישובים שיבנה עד שישיג את יעד הפיתוח של השבט השלישי לא יניבו משאבים, אלא רק יעניקו לשחקן נקודות פיתוח.
כשהשחקן ישיג את יעד הפיתוח של השבט השלישי הוא ינצח.
קטאן - סוחרים וברברים היא הרחבה למשחק המתיישבים של קטאן שתוכנן על ידי קלאוס טויבר.
ההרחבה יצאה לראשונה בגרמניה ב-2007 והייתה להרחבה השלישית של המשחק, אחרי ערים ואבירים ויורדי הים.
ההרחבה מורכבת מחמישה תרחישים וארבע גרסאות של משחק הבסיס הניתנים לשילוב זה עם זה ועם הרחבת יורדי הים ועם קטעים מסוימים מההרחבות ערים ואבירים ומגלי ארצות ופיראטים.
מפתח המשחק קלאוס טויבר הגדיר את הרחבה זו כ"גרסאות למשחק הבסיסי" המציעה בתרחישים האחרונים שלה עומק משחקי.
כדי לשחק בהרחבה יש צורך במשחק הבסיס, המתיישבים של קטאן.
בתחילת 2006 נערך סקר בקרב קהילת קטאן באינטרנט, שבו נשאלו שחקני עולם המשחקים הווירטואלי של קטאן אילו משחקים נוספים הם היו הכי רוצים לראות.
תוצאות הסקר לא נחשפו, אך טויבר גילה שהתשובה המובילה בסקר הייתה "גרסאות למשחק הבסיסי".
הוא סיפר שבמהלך עשר השנים שחלפו מאז שפרסם את הרחבת "ערים ואבירים" נאספו רעיונות לגרסאות, ותוצאות הסקר עודדו אותו לפתח אותן לכדי הרחבה.
גרסה זו מקלה על השחקנים שיש להם עד שתי נקודות ניצחון ומונעת הצבת שודד על חבלי ארץ שברשותם לאחר הטלת המספר 7 או בעקבות שימוש באביר.
בכל מקרה, כל שחקן שמחזיק ביותר מ-7 קלפים בעת הטלת המספר 7 חייב להיפטר מחצי מקלפיו.
גרסת השודד הנחמד ניתנת לשילוב עם כל הגרסאות, כל התרחישים והרחבת יורדי הים ללא כל שינוי בחוקים.
בגרסה זו קלפים מחליפים את הקוביות.
במקום להטיל את שתי הקוביות כרגיל, כל שחקן חושף בתורו את הקלף העליון בערימה, כאשר המספר שעל הקלף קובע את תנובת המשאבים.
על כמחצית מהקלפים מופיע, מלבד המספר הקובע את חלוקת המשאבים, 'אירוע' המתרחש בו זמנית, כמו רעידת אדמה, טורניר אבירים, התקפת השודד, מגפה וכדומה.
גרסה זו ניתנת לשילוב ללא שינוי החוקים עם כל הגרסאות, כל התרחישים והרחבת יורדי הים.
בשילוב עם הרחבת ערים ואבירים יוטלו ראשית קוביית האירועים והקובייה האדומה, השחקן יפעל על פיהן ואז יחשוף את הקלף העליון בערימה וימשיך כמתואר בחוקים.
בשילוב עם הרחבת מגלי ארצות ופיראטים ניתן יהיה להשתמש בקלפים אם מתעלמים מהאירועים ומתייחסים רק למספר שמודפס על גבי הקלף.
התקפת השודד - זהה להטלת המספר 7 בגרסה הבסיסית.
מגפה - שחקנים שבבעלותם עיר מקבלים רק קלף משאבים 1 מהעיר שברשותם.
רעידת אדמה - כל שחקן מסובב דרך אחת על הצד, עליו לתקן אותה בטרם יבנה דרכים נוספות, עלות התיקון זהה לבניית דרך חדשה, 1 עץ ו-1 לבנה.
שכנות טובה - כל שחקן מעניק לשכנו משמאל קלף משאבים אחד.
טורניר אבירים - השחקן (או השחקנים) בעל מספר קלפי אבירים 'פתוחים' הרב ביותר מקבל קלף משאבים אחד, לפי בחירתו.
יתרון מסחרי - השחקן המחזיק בקלף 'הדרך הארוכה ביותר' יכול לקחת קלף משאבים אחד משחקן אחר.
ים שקט - השחקן עם המספר הרב ביותר של יישובים או הערים לצד נמל זוכה בקלף משאבים אחד.
נסיגת השודד - השודד מוחזר למדבר.
תמיכת השכונה - השחקן בעל מס' נקודות הניצחון הרב ביותר חייב לתת לשחקן בעל מס' נקודות נמוך יותר, קלף משאבים אחד לבחירתו.
קונפליקט - השחקן בעל מספר קלפי אבירים 'פתוחים' הרב ביותר יכול לקחת קלף משאבים אחד משחקן אחר.
שנת שפע - כל שחקן מקבל קלף משאבים אחד לפי בחירתו.
שנה חדשה - בהוצאת קלף זה יש לערבב מחדש את הקלפים (מלבד קלף זה), ולהניחם חזרה כשחמישה קלפים מונחים מתחת קלף 'שנה חדשה', ויתר הקלפים מעליו.
לאחר מכן יש ליטול קלף אירועים חדש.
קלף נקודת ניצחון מנהל הנמל.
בגרסה זו יישוב הממוקם לצד נמל שווה נקודת נמל ועיר - שתי נקודות.
השחקן הראשון שצובר שלוש נקודות נמל מקבל את קלף נקודת הניצחון מנהל הנמל, השווה שתי נקודות ניצחון.
אם שחקן אחר משיג יותר נקודות נמל, הוא מקבל את הקלף "מנהל הנמל".
ניתן לשלב את גרסה זו עם כל הגרסאות, התרחישים, הרחבת ערים ואבירים והרחבת יורדי הים.
בכל אחד מהמשחקים השחקן יצטרך להשיג נקודת ניצחון אחת יותר מהמצוין.
בגרסה זו מצטרפים למשחק שחקנים דמיוניים, שחקנים נייטרליים.
הערכות של חלקי המשחק שלא נבחרו בידי אחד מהשחקנים ייחשבו לערכות שלהם.
כל שחקן מתחיל את המשחק עם 5 מטבעות מסחר.
בשלב ההקמה כל שחקן יקים שני יישובים ודרכים עבור עצמו ויישוב אחד עבור השחקן הנייטרלי.
בכל תור השחקן יטיל את הקובייה פעמיים.
שחקנים נייטרליים אינם זוכים במשאבים.
כל שחקן שבונה יישוב או דרך, בונה ללא תשלום גם ישוב או דרך לאחד השחקנים הנייטרליים (לבחירתו).
אם השחקן בונה עיר או קונה קלף פיתוח אף שחקן נייטרלי לא מרוויח.
שחקן נייטרלי יכול להחזיק קלף הדרך הארוכה ביותר.
עוד לפני הטלת הקוביות, כל שחקן יכול לבצע אחת משתי פעולות: הראשונה, סחר בכפייה - השחקן רשאי לקחת שני קלפים לבחירתו מיריבו ולתת לו שני קלפים בתמורה.
השנייה, הזזת השודד - השחקן רשאי להציב את השודד במדבר.
לא ניתן לקחת קלף משאבים משחקן שבנה יישוב או עיר על המדבר.
עלות כל אחת מהפעולות משתנה - מטבע אחד אם מספר נקודות הניצחון של השחקן המבצע אותן נמוך או זהה למספר נקודות הניצחון של השחקן היריב, ושני מטבעות - אם לא.
ניתן להשיג מטבעות במספר דרכים:
החלפת קלף אביר חשוף תמורת שני מטבעות מסחר.
כל שחקן הבונה יישוב לצד המדבר זוכה בשני מטבעות מסחר.
כל שחקן הבונה יישוב לצד החוף זוכה במטבע מסחר אחד.
כל שחקן הבונה יישוב לצד החוף וליד המדבר יחד זוכה בשלושה מטבעות מסחר.
חבל ארץ המדבר מוחלף באגם.
אין להציבו על יד החוף.
השודד מוצב מחוץ ללוח עד שיוטל המספר 7 בקוביה.
שחקן שבונה יישוב לצד אזור דיג מקבל אסימון דגים אקראי בכל פעם שמהספר המופיע באזור הדייג יוצא בקובייה.
שחקן שבונה עיר לצד אזור דיג מקבל שני אסימוני דגים באופן אקראי בכל פעם שמהספר המופיע באזור הדייג יוצא בקובייה.
שחקן שבונה יישוב לצד חבל ארץ האגם מקבל אסימון דגים אקראי בכל פעם שיוצא בקובייה אחד מהמספרים 2,3,11,12. שחקן שבונה עיר לצד האגם מקבל שני אסימוני דגים באופן אקראי בכל פעם שאחד מאותם מספרים יוצא בקובייה.
על כל אסימון מופיעים מספר דגים - 1–3. כל דג שמופיע על גבי אסימון שווה לדג אחד (לדוגמה: אסימון שעליו מופיעים שלושה דגים שווה לשלושה דגים).
ניתן להשתמש בדגים לטובת ביצוע מספר פעולות בתור ממספר סוגי פעולות אשר כל אחת מהן עולה מספר אחר של דגים (בתנאי שהן אינן תלויות אחת בשנייה):
הוצאת השודד מהלוח - 2 דגים
לקיחת קלף משאבים אחד משחקן אחר - 3 דגים
לקיחת קלף משאבים אחד (לבחירתו של השחקן) מהבנק - 4 דגים
בניית דרך - 5 דגים
קניית קלף פיתוח - 7 דגים
אם נשארו יותר דגים ממחיר הפעולה, לא ניתן לקבל דגים בחזרה כעודף.
לא ניתן להחזיק יותר מ-7 אסימוני דגים.
שחקן המקבל אסימוני דגים נוספים רשאי להחליף כל אסימון כזה בקלף דגים מהבנק.
אסימוני דגים לא נחשבים כמשאבים, ולא ניתן לקחתם משחקן אחר בהפעלת השודד.
אין לסחור בדגים עם שחקנים אחרים.
הנעל הישנה - שחקן אשר מקבל את אסימון הנעל הישנה חייב לחשוף אותו באופן מיידי.
ביכולתו להעביר אותו לשחקן אשר לו מספר נקודות ניצחון זהה לו או גבוה ממנו.
שחקן זה מסוגל להעביר אותו גם כן באותם התנאים, אך הוא אינו יכול להעביר את האסימון בחזרה לשחקן שהעניק לו את האסימון כל עוד יש להם את אותו מספר נקודות ניצחון.
שחקן אשר מחזיק באסימון זה צריך נקודת ניצחון נוספת על מנת לנצח (11 במקום 10).
חבל ארץ יער אחד ואחד מעיגולי המספרים שעליו מופיע המספר 11 נשארים מחוץ למשחק.
השודד, קלפי הפיתוח של המשחק הרגיל וקלף "הצבא הגדול ביותר" אינם נדרשים למשחק.
יש להניח ברברי על יד עיגולי המספרים 2 ו-12, ואת שאר הברברים להניח לצד הלוח.
בתחילת המשחק כל שחקן מקים ישוב ועיר.
בכל פעם ששחקן מקים ישוב או עיר, הוא מפסיק את תורו ומטיל את הקוביות 3 פעמים.
אם תוצאת ההטלה היא 7 או מספר אחר שכבר יצא, יש להטיל את הקוביות פעם נוספת, עד לקבלת 3 תוצאות שונות.
לאחר כל הטלת קוביות יש להציב ברברי באזור חוף (חבל ארץ הגובל עם החוף) המסומן בתוצאה שיצאה.
אין להציב יותר מ-3 ברברים על אזור חוף אחד.
ברגע ששלושה ברברים מוצבים באזור חוף כלשהו, האזור נחשב ככבוש ויש להפוך את עיגול המספר של אותו אזור.
אזור חוף שנכבש אינו מניב עוד משאבים ולא ניתן לבנות דרכים על שבילים הגובלים בו, וכן לא ניתן לבנות יישובים בצמתים שלו.
יישוב או עיר נחשבים ליישוב\עיר כבושים ברגע שהם מוקפים לחלוטין באזורי חוף כבושים.
יש להניח יישוב כבוש או עיר כבושה על צידו כסימן לכיבוש המקום.
יישוב או עיר כבושים אינם מספקים נקודות ניצחון.
שחקן אשר משיג קלף פיתוח חושף אותו מיידית ומבצע את הוראותיו.
ניתן לקנות כמה קלפי פיתוח בכל תור, לאחר מילוי ההוראות שבקלף הקודם.
ניתן להציב אבירים בשתי דרכים:
בשימוש בקלף הפיתוח "משמר אבירים" - בשימוש קלף פיתוח זה ניתן להציב אביר על שביל חופשי המקיף את המבצר.
בשימוש בקלף הפיתוח "אביר חזק" - בשימוש בקלף פיתוח זה ניתן להציב אביר על כל שביל חופשי על הלוח.
שחקן יכול להזיז אביר בסוף תורו, לאחר שלב הבנייה והמסחר.
כל אביר יכול לנוע מרחק של עד 3 שבילים, ניתן לשלם בקלף שיבולת, ואז האביר יוכל לנוע מרחק של עד 5 שבילים.
בתנועתו יוכל האביר לדלג מעל אבירים אחרים (לא בהכרח של אותו שחקן), יישובים וערים.
בסיום תנועת האביר, אין להציבו בשביל בו מוצב אביר אחר, או באחד השבילים הגובלים במבצר.
כאשר ישנם יותר אבירים על שבילים המקיפים אזור חוף מסוים מאשר ברברים על אותו אזור מתקיים ניצחון על הברברים.
במקרה שמתקיים ניצחון, הברברים מגורשים ומחולקים לשחקנים על פי ההנחיות הבאות:
אם שחקן ניצח את הברברים לבדו, הוא מקבל את כל הברברים המנוצחים.
אם כמה שחקנים ניצחו יחד את הברברים, כל אחד מהם מקבל אסיר אחד.
אם כמה שחקנים ניצחו יחד את הברברים, ואין מספיק אסירים לכולם, כל שחקן שהשתתף בניצחון מטיל 2 קוביות, והשחקן שתוצאת הקובייה שלו גבוהה יותר זוכה באסיר.
שחקן שלא זכה באסירים מקבל 3 מטבעות זהב כפיצוי.
אם נותר אסיר לאחר החלוקה לשחקנים, השחקן שתרם הכי הרבה אבירים לטובת הניצחון יזכה בו.
אם נותר אסיר לאחר החלוקה לשחקנים, ואין שחקן שתרם יותר אבירים לטובת הניצחון מאשר השאר, כל שחקן שהשתתף בניצחון מטיל 2 קוביות, וזה שתוצאת הקובייה שלו גבוהה יותר זוכה באסיר, בעוד המפסיד מקבל 3 מטבעות זהב כפיצוי.
כל שני אסירים שווים נקודת ניצחון אחת.
שחקן שהשתתף בניצחון על הברברים מטיל את הקובייה הצבעונית.
הצבעים שמופיעים על הקובייה הם הצבעים המופיעים על המבצר והם מסמלים כיוונים.
אביר העומד בכיוון שאותו מראה הקובייה, נחשב כאביר מת והוא מוחזר לשחקן יחד עם 3 מטבעות זהב כפיצוי.
כשמוטל המספר 7 בקובייה שחקן המחזיק ביותר מ-7 קלפים חייב להיפטר ממחציתם.
השחקן שהטיל את הקובייה ראשי לקחת קלף משאבים אחד משחקן אחר (גם ללא השודד).
שחקן רשאי להחליף שתי מטבעות זהב תמורת קלף משאבים אחר עד פעמיים בתור.
בתרחיש זה יש להשיג 12 נקודות ניצחון על מנת לנצח.
"קחי לך" הוא סינגל שלישי מתוך האלבום ניסים שקופים של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה בהשתתפות בתה משי קלינשטיין, שיצא לאור ב-15 באוקטובר 2017.
ריטה ומשי הופיעו עם השיר בהופעת בכורה בתוכנית טלוויזיה "מחר שבת" ששודרה ב-3 בנובמבר 2017.
בצאת הסינגל סיפרה ריטה איך השיר נוצר: "בגיל 21, משי החליטה לנסוע לטיול אחרי צבא.
לאור ההחלטה כתבתי לה מכתב, שהיה מעין "צידה לדרך".
כשעבדתי על האלבום, שלחתי את המכתב למלחין מוכשר, בשם אלנתן שלום, והוא ערך את הטקסט והלחין עבורו לחן מקסים.
בהתרגשות, שלחתי למשי את הלחן והיא בתגובה, שלחה טקסט שהיא כתבה.
באותו הרגע, שתינו הבנו, שנולד לנו דואט".
משי סיפרה על השיר: "מה שמיוחד בשיר 'קחי לך' זה שהוא לא תוכנן בשום צורה.
הרבה פעמים מתכננים: עכשיו כותבים שיר, כותבים דואט.
השיר הזה לא נכתב ככה, אלא קרה ממש בטעות, ואולי מכאן הקסם שלו [...].
המילים בשיר הן קצה הקרחון של הרגשות שלנו, של האהבה שלנו."
גלעד שמואלי - פסנתר, קלידים, תופים, עיבוד, הפקה מוזיקלית, אולפן הקלטות
דודי בר דוד - גיטרות
שבט קַחְטָאן הוא קונפדרציה שבטית ערבית, שמקורה בתימן ודרום חצי האי ערב, המורכבת משלושה שבטים עיקריים.
הוא נחשב, לצד השבט עדנאן (عدنان), שמקורו במרכז, צפון ומערב חצי האי ערב, לקבוצה שממנה יצאו שאר השבטים הערביים.
כיום בני השבט ושבטי המשנה שלו ממוקמים בתימן, בערב הסעודית, בעיראק, בכווית, בקטר ובאיחוד האמירויות.
רוב השבטים הקחטאניים מזוהים עם צאצאיו של קחטאן בן הוד, אשר על שמו נקרא השבט.
השבט המורחב קחטאן מתחלק לשלושה שבטים מרכזיים: סנחאן (Sanhan سنحان), ג'ונב (Junb جنب) ורופיידה (Rufaida رفيدة).
כל שבט מרכזי מחולק לתת-שבטים רבים, וכל תת-שבט מחולק למשפחות שונות:
קטאן: יורדי הים היא הרחבה למשחק המתיישבים של קטאן שתוכנן על ידי קלאוס טויבר.
ההרחבה יצאה לראשונה בגרמניה ב-1997 והייתה להרחבה הראשונה של המשחק.
ההרחבה מורכבת משמונה תרחישים שלכל אחד מהם חוקים שונים.
חוקי המשחק הבסיסי נשארים, ואליהם מתווספים מספר חוקים:
בניית ספינה עולה צמר אחד ועץ אחד.
ניתן להניח ספינות רק על נתיב ימי או על חוף.
הספינות, בדומה לדרכים, מחברות בין יישובים, ערים, וספינות אחרות.
כאשר ספינה נמצאת בקו ספנות פתוח (שבסופו אין יישוב) ניתן להזיז אותה, אם היא הספינה האחרונה בקו הספנות.
ספינות נחשבות כדרכים במניין הדרך הארוכה ביותר.
בחלק מהתרחישים משתמשים באסימוני קטאן, למטרות סימון של נקודות ניצחון או לצורך חישוב.
אל המשחק מצטרף שודד הים.
בחלק מהתרחישים השודד הרגיל לא חלק מהמשחק.
בהטלה של 7, ניתן להזיז את שודד הים (או את השודד, אם הוא חלק מהתרחיש) לחבל ים אחר.
שודד הים יגנוב משאב אחד מכל שחקן שספינה שלו גובלת בחבל הים שעליו נמצא השודד וימנע הקמת ספינות על חבל הים, עד אשר יגורש משם.
בהרחבה מתווסף חבל ארץ חדש - מכרה זהב.
שחקן שמרוויח זהב יכול לבחור לקחת לעצמו כל משאב שירצה.
קטאן: משמר הלילה היא גרסה עצמאית למשחק המתיישבים של קטאן, שתוכננה על ידי קלאוס טויבר.
המשחק הופץ לראשונה ב-2017 והיה למשחק העצמאי הראשון המופץ בסדרת המשחקים.
בשנת 2018 תורגמה הגרסה לעברית על ידי חברת "הקוביה".
השודד נקרא "תורמונד השודד" וקלף הפיתוח "אביר" מוחלף ב"סייר פטרול".
למשחק מתווספת חומה שמפרידה בין אי המתנה (הלוח הרגיל) לפראים.
הפראים פולשים בהגדרה למתנה, בהתאם לתוצאת הטלת קוביית הפראים, ומטרת השחקנים היא למנוע את הפלישה.
לשם כך הם נעזרים במשמר הלילה - השומרים.
השחקנים רשאים לבנות שומרים על מנת להגן על המתנה מפני הפראים.
עלות כל שומר היא עץ אחד, צמר אחד ולבנה אחת.
המשחק יכול להסתיים בשלוש דרכים:
אם החומה נפרצה 3 פעמים, השחקן שלו יש את רוב השומרים על החומה מנצח.
אם מספר הפראים ב"מתנה" גדול מ-7, השחקן שלו יש את רוב השומרים על החומה מנצח.
אם שחקן הגיע ל-10 נקודות ניצחון בסוף התור שלו, הוא מנצח.
הפראים מתחילים את המשחק באזור הנקרא "ניבי הזעם".
החומה מורכבת מ-4 גזרות שלכל אחת מהן שטח כינוס אחד וחמישה מחנות הבנויים על אותו שביל.
בתחילת כל תור, בנוסף לשתי הקוביות הרגילות מוטלת "קובית הפראים", קובייה בעלת 12 פאות.
התוצאה של הקובייה תקבע את אופן תנועת הפראים.
תוצאת הקובייה תקבע באיזה שביל (חיבור בין מחנה לשטח כינוס) יצעדו הפראים.
כשהפראים מגיעים לשטח כינוס, הם מבצעים פעולה בהתאם לסוג שלהם:
מטפס - מטפס מעל החומה וחוסם את חבל הארץ הדרומי ביותר בו אין פרא.
חבל ארץ החסום על ידי מטפס לא מניב משאבים.
ענק - מסיר שומר אחד מ"עמדה 1" באותה הגזרה וחוזר ל"ניבי זעם".
אם אין שומרים ב"עמדה 1", הוא יסיר שומר מ"עמדה 2", אם אין שם שומר אז מ"עמדה 3" וכך הלאה.
אם אין אף שומרים בגזרה הענק יפרוץ את החומה.
פרא רגיל - אם מספר הפראים הרגילים בשטח הכינוס קטן או שווה למספר השומרים בגזרה, לא קורה כלום.
אם מספר הפראים הרגילים גדול יותר אז הם פורצים את החומה.
כאשר החומה נפרצת, אם יש שומר ב"עמדה 1" בגזרה שדרכה נפרצה החומה השומר מוחזר לבעליו.
כל שומר אחר בגזרה יזוז לעמדה נמוכה יותר באותה הגזרה.
לאחר מכן, כל פרא חוסם את חבל הארץ הדרומי ביותר בו אין פרא.
חבל ארץ החסום על ידי פרא לא מניב משאבים.
על מנת לעצור את הפראים, ניתן לבנות שומר (תמורת עץ, צמר ולבנה).
את השומר שנקנה יש להניח באחת הגזירות (לבחירת השחקן), בעמדה הפנויה הנמוכה ביותר.
אם לשחקן 3 או 4 שומרים בחומה, הוא מקבל נקודת ניצחון.
אם לשחקן 5 שומרים ומעלה בחומה, הוא מקבל שתי נקודות ניצחון.
אם שחקן זכאי לנקודות ניצחון בשל מספר השומרים שלו בחומה, והמספר ירד מתחת למספר הדרוש השחקן מפסיד את נקודות ניצחון אלו.
קלפי גיבורים הם חלק מהמשחק ומאפשרים לשחקן המשתמש בהם להנות מיתרון מסוים.
לאחר השימוש בקלף גיבור יכול השחקן לבחור להשתמש בקלף שוב בתור העוקב, או לזרוק אותו ולהחליפו בקלף חדש.
לא ניתן להשתמש בקלף גיבור בתור שבו מקבלים אותו (ומכאן שניתן להשתמש בקלף גיבור אחד בכל בתור).
הגיבורים שבקלפי הגיבורים הם דמויות מסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח".
כל גיבור נותן יתרון אחר:
ג'אור מורמונט - מכריח שני שחקנים לתת לשחקן המשתמש בו משאב לבחירתו.
בתמורה על השחקן לתת להם משאב אחר, לבחירתו.
בואן מארש - מאפשר סחר בקלפי משאבים עם הבנק ביחס של 1:1.
סאמוול טארלי - אם לא הוטל 7 והשחקן המשתמש בגיבור לא זכה במשאב אז הוא רשאי לקבל משאב לבחירתו מהבנק.
אות'ל ירוויק - הזזה של דרך שאין יישוב או דרך אחרת בקצה שלה.
סר אליסר ת'ורן - קנייה זולה יותר של שומר.
מליסנדרה - קנייה זולה יותר של קלף פיתוח.
מאנס ריידר - גניבה של משאב לבחירתך משחקן שיש לו יותר נקודות ניצחון.
בנז'ן סטארק - הסרה של פרא ממחנה או שטח כינוס והחזרתו לאזור "ניבי זעם".
ייגריט - הסרה של פרא ממחנה והחזרתו לאזור "ניבי זעם".
יורן - הפיכה של קלף פטרול לשומר.
קהורין החצי-יד - הזזה של השודד לאזור המיועד לו.
המשחק זכה לביקורות טובות, בעיקר בשל קלפי הגיבורים ואיכות כלי המשחק.
אחד הדברים שזכו לביקורת שלילית במשחק הוא החוסר בדמות גיבור של ג'ון שלג.
קחי את הפחדים הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי בניה ברבי, אשר יצא לאור ב-14 באפריל 2020.
השיר נכתב והולחן על ידי ברבי עצמו והופק על ידי טל אביטל ומיכל מיטל.
בצאתו, זכה השיר להצלחה בתחנות הרדיו בישראל, כשהגיע בשיאו למקום השני במצעד ההשמעות ברדיו של חברת מדיה פורסט, צבר באותו השבוע כ-150 השמעות וצעד במצעד סך של כשבעה שבועות רצופים.
גם במצעד הרשמי של גלגלצ זכה השיר להצלחה רבה והגיע למקום השלישי.
גם במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet זכה השיר להצלחה, והגיע למקום ה-33.
השיר צוין לחיוב על ידי הדי קולמר מאתר פרוגי: "אין ספק שמדובר בעוד להיט מוצלח של ברבי - טקסט עוצמתי ומרגש כמו שרק הוא יודע, עם לחן קצבי שעושה את העבודה, ובשילוב עם קולו הייחודי של ברבי".
קטאלין גאורגה הילדן (ברומנית: Cătălin George Hîldan; 3 בפברואר 1976 – 5 באוקטובר 2000) היה כדורגלן רומני ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת רומניה ובדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית.
בשנת 1986 הצטרף הילדן אל מחלקת הנוער של דינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית.
ב-2 באוקטובר 1994 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק נגד היריבה סטיאווה בוקרשט.
לאחר מספר חודשים הושאל הילדן לאוצלול טרגובישטה, ובמהלך תקופתו במועדון עזר לו לעלות לליגה הרומנית השנייה ולאחר מכן לליגת העל הרומנית.
הוא נקרא בחזרה לדינמו בוקרשט במהלך ההשאלה.
לאחר מספר שנים במועדון נבחר לקפטן הקבוצה.
בעונת זכה עם המועדון באליפות רומניה לראשונה מזה תשע שנים, וכן בגביע הרומני.
ב-3 במרץ 1999 ערך הילדן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בניצחון 2-0 על נבחרת אסטוניה במשחק ידידות.
ב-4 בפברואר 2020 הבקיע את שערו היחיד בנבחרת, במשחק שנגמר בניצחון 4-2 של נבחרתו בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תוצאה של 1-1 בתום הזמן החוקי נגד נבחרת גאורגיה במשחק ידידות.
הילדן היה חלק מסגל נבחרת רומניה לטורניר יורו 2000, אך לא זכה לדקות משחק בטורניר.
בסך הכל ערך הילדן שמונה הופעות במדי נבחרת רומניה, כולן במשחקי ידידות, והבקיע שער אחד.
ב-5 באוקטובר 2000 מת הילדן במהלך משחק ידידות בין דינמו בוקרשט לאולטניצה, לאחר שחווה דום לב וצנח על המגרש בדקה ה-74 של המשחק.
היציע הצפוני באצטדיונה של דינמו בוקרשט קרוי "יציע קטאלין הילדן", כמחווה.
קטאיגידודון (שם מדעי: Kataigidodon; מילולית: "שן של סופת רעמים") הוא סוג של תראפסיד מקבוצת הקיינודונטיים, אשר חי באמריקה הצפונית של סוף הטריאס שלפני 221 מיליון שנה מזמננו.
הוא תואר ב-2020 על סמך ממצאים מאובנים מתצורת צ'ינלה שבאריזונה.
מיצור זה נמצאו לסתות מעוגלות קצרות באורך של 1.25 ס"מ, בהם שורה של שיניים דמויות-ניבים בעלי רכס חרוטי שנמצאו סביב לרקמת הלסתות ובאמצע היה חלל רווח, כשביניהם היו נקבים גדולים דומים מעט לבורות.
אלה הזכירו מעט את שיני הבוראוגומפודון והארקטוטרוורסודון.
לפי ההערכות אורך החיה בכללותה הגיע ל-9 ס"מ.
החוקרים מעריכים שיצור זה שאולי כוסה בפרווה, היה כנראה אוכל כל שניזון לרוב מחרקים ואולי גם מנבלות.
הוא עצמו נרדף בידי דמויי-תנינאים גדולים או דינוזאורים קדומים כמו הצלופיזיס.
קטאן גיבורי החלל היא גרסה עצמאית למשחק המתיישבים של קטאן שתוכננה על ידי קלאוס טויבר.
המשחק הופץ לראשונה ב-1999, בשם "גיבורי החלל של קטאן", במספר שפות בודדות וב-2019 יצאה גרסה חדשה של המשחק שתורגמה לעברית ב-2021. בשונה מהרחבות קטאן, על מנת לשחק במשחק זה אין צורך במשחק הבסיס.
המשחק מיועד לשלושה עד ארבעה שחקנים אך ב-2020 יצאה הרחבה לשישה שחקנים.
הרקע למשחק: בני האדם הצליחו לפתח טכנולוגיות שמאפשרות לנוע מעל למהירות האור, ולכן ניתן להגיע בקלות לכוכבי לכת אחרים ולפגוש חיזרים.
בדומה למשחק הבסיס המטרה לצבור נקודות ניצחון, השחקן שמגיע ראשון ל-15 נקודות ניצחון מנצח.
+נקודות ניצחוןהכליכמות נקודות הניצחוןמספנת חלל2מושבה1קשרי ידידות22 חצאי מדליה1כוכב קרח1בסיס פיראטים1
המפה של המשחק בנויה ממשושים כמו במשחק הבסיס אך הם יותר קטנים.
חלק מהמקומות בלוח חסרים ושם שמים באופן אקראי מערכות כוכבי לכת ובסיסי חוץ של חייזרים.
ישנם שלושה סוגים של מקטעי חלל:
מקטע חלל ריק - נחשב כמו חלל רגיל
מערכות כוכבי לכת - מערכות כוכבי לכת בנויות משלושה כוכבי לכת שמסודרים בצורת שוריקן.
ניתן להקים מושבה רק במפגש בין שני כוכבים.
על מערכות כוכבי לכת יכולים להימצא כוכבי קרח ובסיסי פיראטים.
כדי לנצח בסיס פיראטים צריך כמות תותחי סיפון השוה או גדולה מזו שכתובה על בסיס הפיראטים.
כדי לפנות את הקרח מכוכב קרח צריך כמות יחידות מטען השוה או גדולה מזו שכתובה על כוכב הקרח.
בסיסי חוץ - ניתן להנחית בבסיסי חוץ חלליות סחר ובכך לקים קשרים דיפלומטיים עם חייזרים.
המשאבים מתחלפים במשאבים הנחוצים בחלל:
מניחים את מערכות כוכבי הלכת ואת בסיסי החוץ באופן אקראי על הלוח ומניחים את עיגולי המספרים הפוכים על מערכות כוכבי הלכת.
כל שחקן מקבל חללית ובתוכה כדור אדום, כחול, שחור ושני כדורים צהובים.
אל החללית מוסיפים מדחף אחד.
במהלך המשחק ניתן להוסיף לחללית עוד מדחפים, תותחי סיפון ויחידות מטען.
לאחר מכן כל שחקן בתורו מציב במושבות הקטאניות (מערכות כוכבי הלכת ההתחלתיות) מספנת חלל ומוציא ממנה חללית התיישבות ובנוסף שתי מושבות.
שלב 1 - שלב התנובה
כל שחקן בתורו מטיל שתי קוביות, ומחשב את סכומן.
כוכב שעליו מספר הזהה להטלת הקוביות מניב משאבים וכל שחקן בעל מושבה או מספנת חלל הסמוכה לו מקבל אותם.
במקרה של הטלת 7 אף שחקן לא מקבל משאבים (יתרה מכך: כל שחקן שבידו למעלה מ-7 קלפים, חייב לזרוק מחצית מקלפיו לקופה, ואם יש לו מספר אי זוגי - יזרוק את הגורם הקטן מבין השניים) אך השחקן שבתורו יצא 7 יכול לגנוב קלף אחד באופן אקראי משחקן אחר.
לאחר מכן השחקן שהטיל את הקוביה יכול לקחת מספר משאבים מקופת המשאבים לפי הכללים הבאים:
אם לשחקן שהטיל את הקוביה יש בין 4 ל־7 נקודות ניצחון השחקן נוטל מקופת המשאבים שני משאבים.
אם לשחקן שהטיל את הקוביה יש בין 8 ל־9 נקודות ניצחון השחקן נוטל מקופת המשאבים משאב אחד.
אם לשחקן שהטיל את הקוביה יש בין 10 נקודות ניצחון ומעלה השחקן אינו זכאי לתמיכה זו.
שלב 2 - מסחר ובניה
בשלב זה כל שחקן רשאי להחליף משאבים עם שחקנים אחרים או עם המלאי ביחס של 3 משאבים זהים למשאב אחר או 2 קלפי סחורה למשאב אחר.
בנוסף, שחקן יכול לבצע בניה.
כדי לבנות עליו למסור את המשאבים על פי הטבלה.
+עלויות בניההכליסחורהדלקמזוןפחמןברזלמספנת חלל00230חללית התיישבות01111חללית סחר21001מדחף02000תותח סיפון00020יחידת מטען00002
מספנת חלל - מספנת חלל ניתן להקים רק על מושבה קימת.
חלליות ניתן להוציא רק ממספנת חלל.
חללית התיישבות - כשחללית התיישבות עוברת בין כוכבי לכת היא יכולה להפוך למושבה.
חללית סחר - ניתן לעגון חללית סחר רק בבסיס חוץ, ורק אם יש לשחקן כמות יחידות מטען יותר גדולה מכמות החלליות שכבר נמצאות באותו בסיס חוץ.
לאחר העגינה השחקן בוחר קלף ידידות של אותו עם.
לכל עם יש חמש קלפי ידידות ובכל בסיס חוץ ניתן לעגון עד חמש תחנות סחר ולכל שחקן מותר שיהיו עד שבע חלליות סחר.
מדחף - כל מדחף מגדיל את המהירות של כל אחת מהחלליות ביחידה אחת, ולכל שחקן מותר שיהיה עד שישה מדחפים.
תותח סיפון - כל תותח סיפון מגביר את עוצמת הלחימה של כל אחת מהחלליות ביחידה אחת, ולכל שחקן מותר שיהיה עד שישה תותחי סיפון.
יחידת מטען - כל יחידת מטען מגבירה את יכולת הנשיאה של החללית ביחידה אחת, ולכל שחקן מותר שיהיה עד חמש יחידות מטען.
שלב 3 - ניעור כדורים
כל שחקן מנער את חללית הָאֵם כך שנראים שני כדורים.
סכום שווים של שני הכדורים ועוד כמות המדחפים שווה למהירות הכוללת של החלליות.
אם לשחקן יצא כדור שחור בשלב 3 - ניעור הכדורים, השחקן שמשמאלו שולף קלף מפגש וקורא אותו לשחקן (אסור שהשחקן יראה את הקלף).
השחקן מחליט איך להגיב השחקן שמשמאלו עונה לו מה היו ההשלכות.
השחקן יכול להרוויח חצאי מדליה, משאבים, הרחבות לחללית האם, קפיצת חלל ואפילו חללית סחר.
לעומת זאת השחקן יכול להפסיד משאבים, חצאי מדליה, הסרת הרחבות מחללית האם או לקרקע חללית.
שלב 4 - שלב הטיסה
אם לשחקן אין חלליות או שהם לא יכולות לנוע, השחקן לא יכול לבצע את השלב הזה והתור מסתיים.
אם לשחקן יש חלליות הוא יכול להזיז אותן לפי הכללים הבאים:
השחקן יכול להזיז כל חללית עד למרחק השוה לסכום בכדורים שיצאו בשלב ההטלה ועוד כמות המדחפים.
כאשר יוצא כדור שחור אין משמעות לצבע הכדור השני.
המהירות הכוללת היא שלוש ועוד כמות המדחפים שיש לשחקן.
במידה והשחקן קיבל קפיצת חלל השחקן יכול להעביר חללית אחת לנקודת חלל פנויה.
לא ניתן להזיז את החללית עוד בתור זה.
לא ניתן להטיס חללית מקורקעת.
המנצח הוא הראשון שמגיע לרף של 15 נקודות ניצחון (אלא אם כן לא שם לב ואז ממשיך המשחק עד ששחקן אחר ינצח או עד שהוא ישים לב בתורו).
"קחי נשימה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בדצמבר 1987 חברת התקליטים CBS ישראל, והוא נכלל כרצועה הפותחת של אלבום האולפן ה-18 של הזמרת, סרט בשחור לבן.
"קחי נשימה" הולחן על ידי מיטשל (מיטש) הילר וג'יימס סימפסון, את הגרסה העברית לשיר כתבה רחל שפירא.
השיר עובד והופק מוזיקלית על ידי קובי אשרת.
זוהי גרסת כיסוי לשירו של כריס דה בורג, "Sailing Away".
ב-8 בדצמבר 1987 השיר נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי במקום ה-14 – הכניסה הגבוהה ביותר לשבוע זה.
ב-19 בינואר 1988 עלה למקום השלישי, המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע, שם שהה שבוע אחד בלבד.
לבסוף, יצא מהדירוג ב-23 בפברואר לאחר אחד-עשר שבועות צעידה רצופה.
קחטאן מוחמד א-שעבי היה פוליטיקאי תימני, הנשיא הראשון של הרפובליקה העממית של דרום תימן (1969-1967).
הוא הנהיג את החזית הלאומית לשחרור NLF שזכתה ב-1967 לשלוט בדרום תימן בתום הכיבוש הבריטי בארצו תוך התגברות על המפלגה היריבה, החזית לשחרור דרום תימן הכבושה FLOSY.
ב-30 בנובמבר 1967 הפרוטקטורט הבריטי של דרום ערב הכריז על עצמאותו תחת השם הרפובליקה העממית של דרום תימן בראשות א-שעבי כנשיא.
שלטונו של אל-שעבי כנשיא נמשך עד 22 ביוני 1969 כשסיעה מרקסיסטית קיצונית במפלגתו תפסה את השלטון במדינה הצעירה.
א-שעבי הוחלף בתפקיד הנשיא על ידי סלים רובאי עלי והושלך לכלא.
בהמשך הושם במעצר בית עד לשנות ה-1970. בהמשך המשיך לגור בעדן עד יום מותו ב-1981.
א-שעבי נולד ב-1920, 1923 או אולי ב-1924 במשפחה ענייה ביישוב ואדי שעב במחוז סביחה בנפת טור אל-באחה שבסולטנות לחג' בדרום-מערב ערב.
התיתם מאביו עוד לפני שנולד.
שני אחיו הגדולים מתו בנעוריהם.
היתום אומץ על ידי בן דודו של אביו, השייח' הנכבד עבד אל-לטיף עבד אל-קאווי א-שעבי, אביו של מנהיג עתידי אחר של דרום תימן, פייסל עבד אל-לטיף אל-שעבי.
בזכות מאמציו של דודו עבד אל-לטיף, הוא למד קוראן, ולקרוא ולכתוב, ולאחר מכן נשלח לעדן כדי להמשיך בלימודים.
הוא נכנס לבית הספר היסודי המיוחס "איירון מאונטן" (ג'בל חדיד), שבו למדו בני סולטנים ושייח'ים ערבים, ואשר כונה "בית הספר לנסיכים".
א-שעבי הצטיין בלימודיו ובתחילת שנות ה-40 קיבל מלגה שאפשרה לו להמשיך ללמוד בחו"ל.
נשלח לח'רטום (סודאן האנגלו-מצרית), שם למד במכללה החקלאית של אוניברסיטת גורדון.
כאן הוא התוודע לרעיונות הלאומיות הערבית, השתתף בהפגנות סטודנטים נגד השלטון הבריטי ונעצר על ידי המשטרה הבריטית.
א-שעבי סיים תואר ראשון במדעי החקלאות וחזר לעדן, שם עבד זמן מה כאגרונום בעמק שעב.
העובדה שהשייח' שגידל אותו, עבד אל-לטיף א-שעבי, הוצא להורג כפושע פוליטי, והעובדה שהוא היה נשוי לבת השייח', מרים, לא השפיעו על הקריירה שלו.
יתר על כן, הוא קיבל את תפקיד ראש מחלקת החקלאות בסולטנות פאדלי (מחוז אביאן).
בתחילת שנות ה-1950 עבר א-שעבי לחצרמוות, בה עמד בראש המחלקות החקלאיות של הסולטנויות קאיטי וקת'ירי.
על אף רגשותיו האנטי-בריטיים, כפקיד בכיר הוא אימץ עמדות פוליטיות שמרניות למדי, לא ביקש לשנות את המבנה המדיני והכלכלי של הנסיכויות הפיאודליות ולא חרג מהדרישות המתונות שהוצגו בספר "עדן מבקש אוטונומיה", שנכתב על ידי אחד הפעילים הלאומניים הבולטים של שנות ה-50-40 בתימן, מוחמד עלי לוקמן.
א-שעבי הפך לפעיל במפלגה הלאומנית "ליגת בני הדרום", שנוסדה על ידי מנהיגים מקומיים, ודרשה בהתמדהמהשלטון הבריטי להעניק לעדן אוטונומיה, ובטווח הארוך, עצמאות.
בשנת 1955 הוא חזר לעיר הולדתו להג', שם קיבל את התפקיד של מנהל מינהל הקרקעות של הסולטנות, תפקיד שקול בפועל כנגד זה של שר החקלאות.
אחרי שגיסו, אחי אשתו, פייסל עבד אל-לטיף א-שעבי, שהיה צעיר ממנו ב-15 שנה, חזר מלימודיו באוניברסיטת עין שמס בקהיר והטיף בתימן רעיונות של הלאומנות הערבית, ב-1958, שנת התערבות הכוחות הבריטים בסולטנות, הוצא קחטאן מוחמד מרשימת נאמני המשטר ואף נעצר.
הוא חצה את הגבול הצפוני, הגיע לתעז בממלכת תימן ומשם נמלט למצרים, בה ביקש מקלט מדיני.
לאחר שבפברואר 1959 איחדה בריטניה את שש הסולטנויות דרום תימן לפדרציית האמירויות הערביות של הדרום, שיכנע פייסל עבד אל-לטיף את קחטאן מוחמד א-שעבי כי "אגודת בני הדרום", בה הוא נותר חבר, בגדה בעקרונות המאבק לעצמאות ונכנעה לתוכניות הבריטים.
באוקטובר 1959 בשם התנועה הלאומנית הערבית שבמסגרתה פעלו, הם פרסמו ביחד חוברת שכתורתה הייתה "הפדרציה המזויפת של האמירויות הערביות היא קנונייה נגד באחדות הערבית".
חוברת זו נחשבה לצפירה ראשונה לתחילת המאבק המזוין לשחרור דרום ערב.
בשנת 1960, עזב קהטן רשמית את אגודת בני הדרום יחד עם קבוצה של פעילים אחרים שהתאכזבו ממנה, ביניהם שר החוץ העתידי של דרום תימן העצמאית, סייף אל-דליה, עלי אחמד א-סלאמי, טאהא מוקבל, סאלם זיין מוחמד, עלי מוחמד א-שעבי, אחמד עבדו ג'בלי ועבד אל-כרים שרווארי.
במאי 1962 פרסם א-שעבי בקהיר את ספרו הידוע "האימפריאליזם הבריטי ומאבק הערבים בדרום תימן", בו קרא להקמת חזית מאוחדת לשחרור ולהקמת משטר רפובליקני בצפון תימן.
קריאה אחרונה זו יושמה כעבור ארבעה חודשים בלבד: כאשר ב-26 בספטמבר 1962 הופלה המלוכה בצפון תימן וא-שעבי עבר במהרה מקהיר לצנעא.
שם הוא מונה כיועץ לנשיא הראשון של הרפובליקה הערבית של תימן, המרשל עבדאללה א-סלאל, בנושאים הקשורים לדרום תימן הכבוש.
לאחר מהפכת ספטמבר 1962, תהליך הקמת החזית המאוחדת בדרום הואץ באופן ניכר.
בפברואר 1963, בצנעא, הוקמה ועדת מיוחדת בראשות קחטאן א-שעבי בתמיכת נציגים של הארגון הדרום-תימני של "תנועת הלאומנים הערבים", בראשות פייסל עבד אל-לטיף, בתמיכתם של מפלגת הבעת' (התחייה) הסוציאליסטית הערבית, האיחוד הדמוקרטי העממי, המפלגה הסוציאליסטית העממית, קציני הצבא הפדרלי ושבטים מהדרום.
מנהיג החזית הלאומית לשחרור דרום תימן
במאי 1963, הוועדה בראשותו הכריזה על הקמת חזית מאוחדת לשחרור דרום תימן הכבושה, שהפכה במהרה לחזית הלאומית לשחרור דרום תימן הכבושה (NFLOS).
האמנה הלאומית של החזית הכריזה על "אמונה באחדות סוציאליסטית ערבית, ובהקשר זה ,באחדות בין תימן למצרים שנקרא עדיין הרפובליקה הערבית המאוחדת ולא הכירה בפדרציית דרום ערב שהוקמה ב-1962 מיוזמת בריטניה על בסיס 15 ישויות מדיניות ערביות בדרום תימן.
באוגוסט הושלמה הקמת החזית, וקחטאן א-שעבי קיבל על עצמו את התפקיד של מזכיר כללי שלה.
החזית הלאומית אימצה "אוריינטציה סוציאליסטית" אולם ציינה באמנתה כי מתנגדת בתוקף ל"מלכודת של הקומוניזם המקומי".
עמדה זו של החזית הלאומית לא הפריעה לברית המועצות ומדינות מזרח אירופה שבחסותה, לתמוך במאבקה.
המאבק המזוין בדרום תימן החל בהתקוממות שבטית ספונטנית ברדפן ב-14 באוקטובר 1963. ואף על פי שמנהיג המרד, שייח' רג'יח בן ע'אלב, לא היה קשור לחזית, קחטאן א-שעבי הכריז רשמית על תחילת המאבק המזוין.
צעד בלתי מתואם זה גרם לכעסים בצנעא ובקהיר, אך התאפשר המשך האימונים בצפון של לוחמי החזית והמשך זרימת הנשק המצרי והצפון תימני למורדים בעדן.
בינואר 1964, הוביל א-שעבי באופן אישי את השיירה הראשונה של נשק ואספקת מזון לדרום והשתתף במספר עימותים.
בשנים שלאחר מכן, הוא ייצג את מפלגת ה-FPLU בכנסים שונים וניהל משא ומתן עם נציגים של תנועות שחרור לאומי אחרות.
ב-18 באוקטובר 1965 הוא נאם בוועדה הרביעית של האו"ם ודרש את נסיגת הכוחות הבריטיים משטח דרום תימן.
ב-5 בנובמבר של אותה שנה, אימצה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 2023, שהכירה באחדות הטריטוריאלית של דרום תימן ובזכותה לעצמאות, והמליצה לממלכת המאוחדת להסיג את כוחותיה.
בשנת 1965, החזית הלאומית התקבלה לארגון הסולידריות של עמי אסיה ואפריקה.
מאוקטובר 1965, אפף המרד את הבירה ואת עשר הסולטאנויות של מדינת החסות עדן.
באותה תקופה, יחידות החזית מוזגו לצבא השחרור המהפכני.
עם זאת, הסכסוך בין הנהגת החזית להנהגה המצרית, שמימנה וחימשה את הגרילה, הלך וגבר.
התנועה הלאומנית הערבית, שבמובנים רבים הפכה לבסיס החזית, נעה שמאלה בקנה מידה פאן-ערבי וביקרה את מדיניותו של נציג נשיא מצרים בצנעא, אנואר סאדאת, שניראה כי ניסה לשלוט הן בצפון תימן והן בחזית העממית של השחרור העממית.
נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר אסר על פעילותה של "תנועת הלאומנים הערבים" והשליך את פעיליה בכלא.
בשנת 1964, עמד אל-שעבי בראש משלחת החזית הלאומית לשחרור NLF בוועידת תנועת הלאומנים הערבים שהתקיימה בביירות אחרי שנאסרה במצרים.
צעד זה נתפס על ידי נאצר כ חוסר נאמנות ההנהגה המצרית, שצבאה נלחם במונרכיסטים בצפון תימן, שינתה את עמדותיה בנוגע לשחרור דרום תימן.
עד סוף 1965, שכנע המנהל הצבאי המצרי בתעז את המנהיג המתון של החזית הלאומית, עלי סלאמי, לכרות ברית עם הארגון לשחרור של עבדאללה אל-אסנג'.
עלי סלאמי נתמך על ידי טהא מוקבל וסאלם זיין, שעזבו בעבר את אגודת בני הדרום יחד עם קחטאן א-שעבי
ב-13 בינואר 1966, בעזרת שירות הביון המצרי "מוח'אבראת" ומנהיגו סלאח נאצר, הוכרז בתעז איחוד הפלגים והקמת החזית לשחרור דרום תימן הכבושה (FLOSY) ..
למחרת, ב-14 בינואר, הכריז קחטאן א-שעבי כי החזית לשחרור דרום תימן FLN אינה מכירה באיחוד עם ארגון השחרור של אל אסנג' וכי פעולותיו של עלי סלאמי אינן חוקיות ובוצעו מאחורי גב הנהגת החזית .
החזית בהנהגתו בחרה בניתוק מוחלט ממצרים ומצפון תימן והחלה במשא ומתן על תנאי יחסים חדשים עם FLOSY .
המשא ומתן שהתקיים בכל זאת בקהיר הסתיים במעצר של א-שעבי על ידי השלטונות המצריים והכנסתו למעצר בית.
אותו גורל חלק גם עבד אל-לטיף א-שעבי, אך לאחר 9 חודשים הוא נמלט לצפון תימן ובקונגרס החזית הלאומית העביר החלטה לעזוב את FLOSY.
לאחר תבוסת מצרים במלחמת ששת הימים עם ישראל ביוני 1967, התנצל הנשיא נאצר בפני א-שעבי על מדיניותו הקודמת כלפיו באופן אישי וכלפי החזית הלאומית.
הוא הטיל את כל האחריות לכך על סלאח נאצר, השבינתיים נעצר, ושלכאורה הטעה אותו לגבי המתרחש בדרום תימן.
באוגוסט 1967, יצאו א-שעבי וחבר ההנהגה הכללית של החזית עבד אל-פתאח אסמאעיל, שהיה בקהיר מאז מאי 1966, ונסעו לתעז.
בעקבות מלחמת ששת הימים, תעלת סואץ נחסמה, וחשיבותה האסטרטגית של עדן ירדה.
ב-19 ביוני 1967, הודיע רשמית שר החוץ הבריטי ג'ורג' בראון רכי עד 9 בינואר 1968, הצבא הבריטי יעזוב את דרום תימן וארץ זו תזכה לעצמאות.
באוגוסט 1967 החלה החזית הלאומית תהליך של תפיסת השלטון הנרחבת בסולטנויות של דרום ערב
אך ההצלחות דעכו בגלל עימות עם כוחות FLOSY היריבה.
בספטמבר 1967 פרצו קרבות עזים בין שתי החזיתות בשייח' עות'מאן שבפרבר הבירה.
באותם הימים פגע פגז בבית בו שהו מנהיגי ה-FLN וקאחטן אל-שעבי, שניצל בדרך נס הוציא את הפצוע עבד אל-פתאח אסמאעיל מאזור הלחימה ברכב באמצע הסיורים בריטיים
ב-2 בנובמבר 1967, הנציב העליון הבריטי האמפרי טרבליאן הודיע כי דרום תימן תזכה לעצמאות עד סוף נובמבר של אותה שנה.
הצהרתו של טרבליאן הציתה קרבות עזים מחודשים בין ה-FLN לכוחות FLOSY, שנמשכו בין ה-3 ל-6 בנובמבר בשטח שננטש על ידי הצבא הבריטי
הכרזת העצמאות של דרום תימן
בריטניה הגדולה נכנסה למשא ומתן עם החזית הלאומית (NFL), שהיה לה יתרון משמעותי בכוחות,ומשלחת בראשות א-שעבי יצאה לז'נבה כדי להגיע להסכמות על עצמאות המדינה.
היא כללה את פייסל עבד אל-לטיף, סייף אל-דליה, חאלד עבד אל-עזיז, עבדאללה סאלח אל-עולקי, עבד אל-פתאח אסמאעיל ומוחמד אחמד אל-ביישי.
אחמד עלי מסאד שועבי הפך למזכיר המשלחת, אליה היו מתלווים גם עורכי דין, יועצים צבאיים, פיננסיים וכלכליים.
המשא ומתן החל ב-21 בנובמבר 1967 ונמשך שבוע.
רק בחצי הראשון של 28 בנובמבר התקיימה הפגישה האחרונה, ובחצי השני של 29 בנובמבר מול העיתונאים, חתם א-שעבי, יחד עם לורד שקלטון, על האמנה לעצמאות דרום תימן.
בשעות הערב המאוחרות טסו התימנים לעדן דרך ביירות ואסמרה במטוס שכור במיוחד, תוך עקיפת קהיר המסוכנת עבורם.
באותו יום הורד דגל בריטניה מעל המוסדות בעדן.
בבוקר של 30 בנובמבר 1967 התקיימה בעדן פגישה חגיגית של אלפים רבים מנכבדי דרום תימן.
מנהיג ה-PF הביא בחזרה מז'נבה את המסמך ששם קץ ל-129 שנות כיבוש שנמשכו מאז 19 בינואר 1839 .
שיירת הנשיא הראשון של המדינה, מוקפת בקהל צוהל, נסעה משדה התעופה למעונו לשעבר של הנציב העליון הבריטי, שהפך למקום מושבה של ממשלת דרום תימן.
בערב ה-30 בנובמבר, קרא א-שעבי את הכרזת העצמאות בטקס חגיגי ולאחר מכן הקים ממשלה בת 13 שרים.
על פי החלטת ההנהגה הכללית של החזית הלאומית לשחרור, .
א-שעבי נבחר לנשיא, לראש ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית ולמפקד העליון של הכוחות הצבאיים שלה הרפובליקה העממית של דרום תימן.
הוא היה כמעט המנהיג היחיד של המדינה החדשה שהיה בעל השכלה אקדמית (יורשיו סאלם רובייה עלי ועבד אל-פתאח אסמאעיל סיימו רק בתי ספר יסודיים) והיה היחיד ביניהם שכבר היה בן 40
ב-11 בדצמבר, הנשיא הוציא צו שהחרים את כל האדמות וכל הנדל"ן מהסולטאנים המודחים ומשרים לשעבר של פדרציית דרום ערב.
החוקים הקודמים בוטלו, דרום תימן חולקה לשישה מחוזות, ובאמצעות רפורמה מנהלית-טריטוריאלית זו בוטלו הגבולות מתקופת הפיצול הפיאודלי.
המדינה התקבלה לליגה הערבית ולארגון האומות המאוחדות
מצד שני, עזיבתם של הבריטים הותירה יותר מ-20,000 תימנים ללא עבודה, וחסימת תעלת סואץ שללה מעדן הכנסות משיט ומסחר.
העדרם של הניסיון וההשכלה בקרב מנהיגי המדינה החדשים החמיר את השפל והכאוס הכלכלי.
על רקע זה, התפתח עימות בהנהגת המפלגה בין האגף השמאלי, שדגל ב"רפורמות חדשות לטובת העובדים התימנים", לבין האגף הימני, שביקש לשמר את מנגנון המדינה הקיים עם ניסיונו הניהולי, להעניק סמכויות רחבות לנשיא קחתן אל-שעבי ולהוציא את הממשלה משליטת המנגנון המפלגתי.
הנשיא עצמו התגלה כתומך בסוציאליזם ערבי מתון.