tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוצאות קרב רורק'ס דריפט היו מדהימות: 17 הרוגים בריטים ו-12 פצועים, מול 351 הרוגים של הזולו.
לאחר הקרב הפך ברומהד למסוגר ושקט, וייתכן שסבל מטראומה כלשהי.
הוא וצ'ארד הועלו שניהם לדרגת מייג'ור, ועוטרו ב"צלב ויקטוריה" - העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי.
יחד עמם עוטרו עוד 9 חיילים שלחמו בקרב זה (סה"כ 11, מספר חסר תקדים).
בשנת 1880 הוא נשלח לגיברלטר, שם הוא נשאר עד מרץ 1881. בשנת 1883 נשלח יחד עם הפלוגה שלו להודו הבריטית.
הוא לקח חלק במלחמה האנגלו-בורמזית השלישית, וב-9 בפברואר 1891 מת מטיפואיד באללהאבאד.
בסרט "זולו" משנת 1964, ברומהד מגולם בידי מייקל קיין.
הוא מתואר שם כאריסטוקרט גנדרן.
הוא הדמות הראשית ברומן "Relief" מאת פטר הו דייוויס.
גונורינצ'יים (שם מדעי: Gonorynchiformes) היא סדרת דגי גרם ממחלקת מקריני סנפיר שחלקם חיים במים מתוקים ואחרים בים.
רבים מהם הם דגי מאכל נפוצים.
דגים אלה בעלי חוליות לצד הראשים, מה שכנראה עוזר להם לשמוע.
הם בעלי פיות קטנים וחסרי שיניים והם קרוביהם של הקרפיונים.
הסדרה מכילה ארבע משפחות ושבעה סוגים.
סוג ומין יחיד אכנס כסוף (Chanos chanos)
גונונג פדאנג (באינדונזית: Gunung Padang) הוא אתר מגליתי פרהיסטורי, שנמצא באי ג'אווה באינדונזיה, 120 ק"מ מג'קרטה הבירה.
זהו האתר הגדול מסוגו בדרום-מזרח אסיה והוא משתרע על שטח של 3,132 מ"ר, לפי מדידה של משרד התרבות האינדונזי.
האתר הוא לא רק אתר ארכאולוגי בעל ערך היסטורי, אלא גם מוקד של מסורות מיתיות חיות המשפיעות על חיי הקהילה המקומית.
הוא שימש כמקום פולחן עבור אמונות אנימיסטיות שהיו נהוגות על ידי התושבים המקומיים בעבר.
האתר טרם נחשף ולא נחקר כראוי והדעות לגביו חלוקות, הן בקשר לזמן בו הוקם והן לגבי תפקידו.
עם זאת, על סמך ממצאים ראשוניים בלבד ארכאולוגים אינדונזים טוענים, שהשכבה הבנויה הקדומה ביותר במקום היא בת כ-27,000 שנים.
טענה זו שנויה במחלוקת קשה אך אם תוכח כנכונה, יהיה זה המקום הבנוי העתיק ביותר הידוע כיום לאדם.
גונונג פדאנג הוא תל דמוי פירמידה מדורגת ומוארכת, שמשתרע על שטח של 3,132 מ"ר, מתנשא לגובה של 200 מ' מעל פני השטח, ובתוכו מבנה או מבנים בשלוש או ארבע שכבות ארכאולוגיות שונות.
בראש הפירמידה חמש טרסות הנתמכות בקירות אבן, וניתן להגיע אליהן ב-400 מדרגות אבן משער הכניסה.
פרט לטרסה העליונה, שאר הטרסות קבורות מתחת לפני האדמה והצמחייה בשטח פזורים לוחות אבן מלבניים מסיביים המכונים מנהיר, עשויים אבן אנדזיט (סוג של בזלת), חלקם סדורים במלבנים גדולים או כריצוף של מבנה שקרס.
האתר מוכר לתושבים המקומיים כמקום קדוש, ולטענתם שימש כאתר למדיטציה מאז ומעולם ולשם כך הוא משמש גם כיום.
השם גונונג פדאנג פירושו בסונדנזית, שפת המקום, "הר האור" או "הר ההארה".
התושבים המקומיים מספרים שהמבנה הוקם על ידי המלך סיליוואני (Siliwangi) שניסה לבנות ארמון בלילה אחד.
האתר נחשב לאתר מורשת תרבות, משמש כאטרקציה תיירותית ומקור הכנסה לתושבי המקום.
בגלל ריבוי המבקרים הרשויות חוששות לפגיעה באתר ומנסות להגביל את מספרם.
כמו כן, יש בכוונתן להקים מוזיאון במקום שיאזן בין הגנה על האתר, קידום המחקר הארכאולוגי ושמירת היתרונות הכלכליים עבור המקומיים.
לגונונג פדאנג יש ערך היסטורי, תרבותי ורוחני עמוק.
התושבים מאמינים כי אתר זה מהווה מקום מפגש לעולם האנושי והעולם העל-טבעי, שבו לאבנים הגדולות על ההר יש משמעויות סמליות הקשורות לאבות קדמונים, כוח רוחני ומסורות מקומיות.
ההקשר התרבותי המקומי והמיתוסים שהתפתחו סביב הר פדנג הפכו לחלק חשוב מתורות הדת בפנימיות האסלאמיות המקומיות, המאפשרות הרמוניה בין המסורת המקומית לבין עקרונות דתיים.
מבנה מלכותי זה ממוקם בין הרכסים ההרריים הדרומיים של ג'אווה המערבית, בגובה 885 מטר מעל פני הים.
סביבו יש אתרים מגאליתיים אחרים וגם פירמידת מדרגות דומה, Lebak Cibedug, שממוקמת לא הרחק.
האתר נמצא בסמוך לכפר קריאמוקטי (Karyamukti) במרחק של 50 ק"מ דרומית מערבית מעיר המחוז סיאנג'ור (Cianjur), כשהוא פונה לעבר הר הגעש הפעיל גדה (Gede) המתנשא מעל צפונית מערבית לאתר.
האתר הוזכר לראשונה בשנת 1891 בדוח של הגאולוג ההולנדי רוז'ה ורביק (אנ'), שתיאר את המקום.
בשנת 1914, הארכאולוג ההולנדי נ.
Krom) דווח על הר שבראשו מבנה מלפני 2,500 שנים וטען כי העמודים בגונונג פדאנג דומים לממצאים שנמצאו במקדשים הינדיים אחרים בארכיפלג וכי האתר הוא ככל הנראה אתר קבורה.
בשנת 1979, צוותים מהמנהלה להגנה וניהול המורשת ומהמרכז הלאומי לארכאולוגיה, החלו לחקור את האתר והתמקדו במיפוי ותיעוד המאפיינים האדריכליים, והבנת ההקשר והתפקוד של האתר.
בשנת 1985 המכון הלאומי לארכאולוגיה ערך מחקרים שהובילו לשיקום האתר.
מחקרים פטרוגרפיים של מפרקי העמודים שבוצעו על ידי המרכז הארכאולוגי של מערב ג'אווה בשנות ה-90 גילו שעמודי האבן היו ככל הנראה מקומיים ונחצבו ממחצבה געשית מצפון לגונונג פדאנג.
חפירות נוספות, שנערכו בשנת 2002 כדי לבחון את התיאוריה של קרום לגבי תפקודו של האתר כאתר קבורה, לא הניבו ראיות התומכות בטענה.
במקום זאת, החוקרים טענו כי גונונג פדאנג הוא צורה מוקדמת של פירמידה מדורגת, סגנון אדריכלי הדומה לפירמידת מדרגה.
סגנון אדריכלי נפוץ באינדונזיה אך לא באותו קנה מידה כמו גונונג פאדנג.
למרות שגונונג פאדנג הוכר כאתר מורשת תרבות מחוזי בשנת 1998 על ידי משרד החינוך והתרבות האינדונזי, האתר זכה לתשומת לב לאומית נרחבת רק בשנת 2011. צוות מיוחד של הנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו למקרי אסון וסיוע חברתי, התבקש לבצע חפירות באתר.
הצוות, שהורכב מגאולוגים מהמכון האינדונזי למדע, ארכאולוגים מאוניברסיטת אינדונזיה, כמו גם אנשים אחרים, כולל קציני צבא, העלו את הטענה השנויה במחלוקת כי גונונג פאדנג הוא למעשה, פירמידה מסיבית שיכולה להיות בת עד 27,000 שנים.
הארכאולוג הראשי של הצוות המשולב, ד"ר דני הילמן נטאווידג'יה (Dr.
Danny Hilman Natawidjaja), מהמרכז למחקר גאולוגי, ערך מחקר ארכאולוגי גאולוגי גיאופיזי משולב במשך שלוש שנים (מאוקטובר 2011 עד אוקטובר 2014).
המחקרים הצביעו על כך שגונונג פאדנג היא לא רק טרסת אבן פרהיסטורית פשוטה אלא מבנה תת-קרקעי מורכב מארבע יחידות שנבנו בתקופות שונות ובסגנונות אדריכליים מגוונים.
ליבת הפירמידה מורכבת מלבה מסיבית, אנדזיטית, מפוסלת בקפידה (יחידה 4), העטופה בשכבות של קונסטרוקציות סלע (יחידה 3, יחידה 2 ויחידה 1).
ניתוח תיארוך של פחמן 14 תומך בהיסטוריה הארוכה של הבנייה הרב-שכבתית, המשתרעת על פני תקופות עוקבות.
לטענת החוקרים, הבנייה העתיקה ביותר, יחידה 4, ככל הנראה במקורה הייתה גבעת לבה טבעית שפוסלה ולאחר מכן נוספה בניה במהלך עידן הקרח האחרון בין 25,000 ל-14,000 לפני הספירה.
לאחר מכן, האתר ננטש למשך אלפי שנים, דבר שהוביל לבליה משמעותית.
באותה תקופה חלו שינויי אקלים דרסטיים.
כתוצאה מהפשרת קרחונים בתום עידן הקרח האחרון, חצי האי סונדאלנד (שהיה מחובר ליבשת אסיה) כוסה מים ונוצר הארכיפלג של אינדונזיה כפי שהוא מוכר לנו היום.
ועוד לטענתם, בסביבות 7900-6100 לפנה"ס, נבנתה יחידה 3 ונקברה בכוונה בעפר.
כאלף שנים מאוחר יותר, בין 6000 ל-5500 לפנה"ס, בנו את יחידה 2 שגם היא נקברה, אולי כדי להסתיר את זהותה האמיתית למטרות שימור.
לבסוף, בין 2000 ל-1100 לפנה"ס, בנו את יחידה 1, שאת שרידיה ניתן לראות היום על פני השטח.
המחקר של הצוות המיוחד של הנשיא זכה להתנגדות נחרצת מצד ארכאולוגים ממגזרים רבים, כולל האקדמיה וכמה מוסדות מדינה.
הביקורות נמתחו בעיקר על רקע המתודולוגיה, בטענה כי החקירה חסרה שיטות ארכאולוגיות סטנדרטיות.
זה כלל: 1) חוסר תיעוד בעת הסרת מפרקי עמודים מההקשר הארכאולוגי שלו.
2) חוסר תשומת לב לסטרטיגרפיה, 3) הרס אתרים ו-4) התקציב המוגזם שקיבל הצוות בהשוואה לחוסר מימון מוסדות מדינה אחרים.
בשנת 2013 ניסה הצוות המשולב לגייס 500 מתנדבים להשתתף בחפירה המונית, שנקראה, באופן מופגן, "מבצע לכבוד האדום והלבן" (צבעי הדגל האינדונזי).
הניסיון זכה למחאה קשה על ידי חברים שונים בקהילה הארכאולוגית.
כדי להתמודד עם הביקורת, הם ניסו לשלב את חברי הקהילה הארכאולוגית במחקר, ובמקביל מיתנו את טענותיהם לגבי גונונג פאדנג.
בסופו של דבר, המחקר הופסק ב-2014, בעקבות חילופי שלטון.
הפרסום המוקדם של הממצאים של ד"ר דני הילמן נטאווידג'יה בכלי תקשורת המונים, יחד עם הרצאות וכנסים ציבוריים, זכה לתשומת לב ופופולריות משמעותית ברחבי העולם ובשנת 2014 העלה משרד החינוך והתרבות האינדונזי את מעמדו של המקום לאתר מורשת לאומית.
יש חוקרים שסבורים שהאתר שימש לפולחן אנימיסטי, שהיה נהוג בקהילות מגליתיות וכמקום מפגש של מנהיגים לדיונים חשובים.
סוטיקנו ברונטו (Sutikno Bronto), חוקר הרי געש, טוען שהחלל שנגלה בתוך התל הוא לוע של הר געש קדום.
הסברו זה איננו תואם את העובדה שהחללים שהתגלו, לפחות שלושה במספר נחזים כמעשי ידי אדם עקב הזוויות הישרות היוצרות מעין תיבות פנימיות מרובעות.
באוקטובר 2014 פנו 34 ארכאולוגים וגאולוגים אינדונזיים לנשיא יודהויונו בעצומה בה הביעו התנגדות קשה לשיטות העבודה של הצוות המיוחד שיש בהן כדי לסכן את האתר החשוב ביותר באינדונזיה ואפילו בכל דרום מזרח אסיה.
ואכן הסקר בסופו של עניין הופסק בסוף 2014 ממספר סיבות אך גם בעקבות הביקורת הקשה על שיטות העבודה במקום.
הקשיים בחקירת המקום כרוכים בעניינים פוליטיים, דתיים, תקציביים וגאווה לאומית.
האתר נקלע למחלוקת פוליטית לגבי הנרטיב הלאומי של אינדונזיה, מדינה המורכבת משבטים רבים, הדוברים שפות רבות ומתקשה לעצב נרטיב לאומי משותף.
רוב הממסד האקדמי לא מקבל את הדעה שהאתר הוא כה עתיק בטענה שלקדמונים לא היה את הידע ההנדסי והכלים המתאימים לבנות מבנים כה מורכבים ואורח החיים של ציידים ולקטים לא פיתח עדין מסורת של פולחן ואתרי קבורה.
ביקורת נוספת הוטחה כלפי התאוריה של ד"ר הילמן מצוות מחקר אחר, שמצא במערה סמוכה כלים עשויים מעצמות בני 9,500 שנים.
לטענתם אם זו הייתה היכולת הטכנולוגית של בני האדם לפני 9,500 שנים, לא סביר שהייתה ציוויליזציה מתקדמת יותר לפני 20,000 שנים שבנתה אתר כה מתקדם.
ד"ר נטאווידג'יה דבק בעמדתו ובמאמרו משנת 2018 הוא טוען כי "מחקרינו מוכיחים שהמבנה אינו מכסה רק את החלק העליון אלא גם עוטף את המדרונות המשתרעים על שטח של כ־150 דונם לפחות.
סקרים גיאופיזיים מקיפים המשלבים מכ"ם חודר קרקע (GPR) ושיטות התנגדות רב-ערוצית, טומוגרפיה סיסמית המתוגברת על ידי נתוני קידוחי עומק וחפירות ארכאולוגיות, מראים עוד כי המבנים אינם רק על פני השטח אלא טמונים בעומק רב יותר.
המבנים לא נבנו באותה תקופה אלא מורכבים מכמה שכבות מתקופות עוקבות.
השכבה העליונה על פני השטח מורכבת מערימות אופקיות של סלעי עמודים בזלתיים היוצרים טרסות בעלות מדרגות ומעוטרות בסידורים אקזוטיים של עמודי סלע היוצרים קירות, שבילים וחללים.
השכבה השנייה, שבעבר נחשבה בטעות כמבנה סלע טבעי, קבורה מטר עד שלושה מתחת לפני הקרקע, היא מילוי בעובי של כמה מטרים המורכב מעמודי סלע דומים המסודרים במערך צפוף.
השכבה השלישית היא גם סידור מלאכותי של שברי סלע מסוגים שונים המשתרעים עד לעומק של כ־15 מטר.
השכבה השלישית יושבת על לשון לבה בזלתית שבורה ומסיבית.
הסקר חושף גם עדויות לחללים תת-קרקעיים גדולים או תאים.
בשנת 2023 פורסם מאמר נוסף מטעם הילמן נטאווידג'יה ועמיתיו, שבו נטען כי האתר עתיק בהרבה מההערכות המקובלות – למעלה מ-10,000 שנה, ואף עד 24,000 שנה.
המאמר עורר תגובות חריפות, ובשל בעיות מתודולוגיות ותיארוך שנויות במחלוקת, הוא הוסר זמן קצר לאחר פרסומו.
ההסרה חיזקה את הספקנות של הקהילה הארכאולוגית כלפי ממצאי הצוות ופרשנותם.
הילמן טען שההסרה היא "צורה חמורה של צנזורה, המתעלמת באופן בוטה מעקרונות היסוד של חקירה מדעית, שקיפות והגינות בשיח אקדמי".
עם זאת ייתכן שהאקלים הטרופי של אינדונזיה, המאופיין בתהליכי בליה ושקיעה אינטנסיביים, בשילוב עם צמחייה צפופה, הוביל לקבורה והסתרה של שרידי תרבות עתיקים.
כך תהליכים טבעיים דינמיים אלו ועליית פני הים, גרמו להיעלמותם של אתרי מורשת עתיקים רבים ביערות, מתחת לאדמה ומתחת למים.
ועל כן, השיטות הארכאולוגיות המסורתיות עומדות בפני אתגרים משמעותיים בגילוין.
מחקר מדעי משנת 2025 שפך אור חדש על הוויכוח לגבי מקור האתר.
החוקרים בדקו את ההרכב המינרלוגי של הסלעים המשושים ושל חומרי המילוי שביניהם באמצעות דיפרקציית קרני רנטגן (אנ').
הממצאים הראו כי הסלעים מורכבים ממינרלים וולקניים (פלגיוקלז ופלדספר), בעוד חומרי המילוי מכילים מינרלים שונים לגמרי (קוורץ, קאוליניט וסמקטיט) שמקורם בתהליכים הידרותרמיים.
ההבדל המובהק בהרכב, יחד עם הרווחים הגדולים (7-10 ס"מ) בין הסלעים, מחזקים את הטענה שהמבנים הם מעשה ידי אדם ולא תצורה טבעית.
ממצא זה אף קודם לגילויים בגבּקליטפּה (Göbeklitepe) וקרהנטפה, אתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים בני כ-11,500 שנים.
אתרים אלה, שנמצאו בדרום מזרח טורקיה, שימשו כמקום יישוב ופולחן בראשית התקופה הנאוליתית טרום חקלאית, כשבני האדם היו עדין נוודים ולקטים.
עובדה זו מעלה את האפשרות שהיו ציוויליזציות קדומות שלא ידועות לנו, שנכחדו לחלוטין עם הידע שלהן ועליהן.
גוּנטָה שטלצל (Gunta [Adelgunde] Stölzl; 5 במרץ 1897, מינכן, בוואריה, גרמניה – 22 באפריל 1983, ציריך, שווייץ) הייתה אמנית סיבים, אורגת ומעצבת אריגים; הייתה האישה הראשונה שצורפה לסגל המורים של בית הספר לאדריכלות ולעיצוב באוהאוס.
גונטה שטלצל נולדה במינכן לפרנץ, מורה ומנהל בית ספר, ולקרסנץ, במשפחה בת שני ילדים.
למדה בבית-הספר לאמנויות שימושיות שם.
ב-1919, אחרי שירות כאחות הצלב האדום במלחמת העולם הראשונה, החלה את לימודיה בבית הספר באוהאוס בוויימאר.
בשנת 1923 הוסמכה כאוּמן-מומחה (מייסטר).
ב-1925, אחרי השתלמות בשווייץ בתהליכים תעשייתיים של ייצור אריגים והמעבר של בית הספר באוהאוס מוויימאר לדסאו, חזרה לפעול בו כמדריכה.
ב-1927 מונתה רשמית לראשת סדנת האריגה של המוסד.
בהנהגתה, וברוח באוהאוס, הועבר הדגש מאמנות אריגה יחידנית ליצירת דגמי אריגים שימושיים מותאמים לייצור המוני, תוך ניסויים חדשניים בחומרים לא-מסורתיים כגון צלופן, סיבי זכוכית ומתכת.
ב-1929 נישאה לאדריכל הארצישראלי אריה שרון, שהשתלם בבית הספר באוהאוס בדסאו אצל הנס מאייר, ובאותה שנה נולדה בתם יעל.
עקב נישואיה איבדה את אזרחותה הגרמנית.
ב-1931 עזבה את מִשׂרתה בבאוהאוס, בין היתר כתוצאה משינויים מבניים שבהם הוכפפה סדנת האריגה למחלקה לעיצוב פנים וגם משום שינוי הרוחות הפוליטי.
את מקומה בסדנת האריגה מילאה תלמידתה אנני אלברס.
ב-1932 הועבר בית הספר באוהאוס לברלין, וב-1933 נסגר כליל.
שטלצל נפרדה מבעלה, שרון, שחזר לארץ ישראל ועקרה לשווייץ.
שם הקימה מיד מפעל טקסטיל עם עמיתים מימי באוהאוס (S-P-H Stoffe) ועסקה בעיצוב ובייצור אריגים.
בשנת 1938 ייסדה בציריך מפעל אריגה משלה (Sh-Stoffe, Handweberei Flora) שנסגר ב-1967.
בשנת 1942 נישאה לעיתונאי השווייצרי וילי שטדלר ונולדה בתם מוניקה.
עקב כך קיבלה אזרחות שווייצרית.
שטלצל פעלה בסדנתה הפרטית עד מותה ב-1983 והתרכזה בעיקר ביצירת שטיחי קיר.
אריגיה מאופיינים במיחברים מופשטים, לעיתים א-סימטריים, שהושפעו מלימודיה אצל פאול קלה.
עבודותיה של גונטה שטלצל אצורות בארכיב הבאוהאוס בברלין ובאוספי מוזיאונים מובילים בגרמניה ובשווייץ וכן במוזיאון לאמנות מודרנית ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, במוזיאון פול גטי בקליפורניה, במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון ועוד.
אחרי מותה ייסדו בנותיה, יעל שרון-אלוני ומוניקה שטדלר, את "קרן גונטה שטלצל", לשם הנצחת פועלה.
באתר הקרן מוצגים, בצד עבודותיה, גם יומניה, מאמריה ומכתביה של גונטה שטלצל.
ההכרה בערכהּ באה לביטוי, בין היתר, בקריאת רחובות על שמה בערים ארפורט, וימאר ומינכן בגרמניה.
ליצירתה של גונטה שטלצל הוקדש קיר בתערוכה "אריה שרון: אדריכל המדינה" בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו (מוזיאון תל אביב לאמנות, אפריל 2018–אוקטובר 2018).
אריאל אלוני, נכדם של שטלצל ושרון, תרם ב-2024 אוסף של 35 מציוריה לקרן הבאוהאוס בדסאו .
גונוסטומטיים (שם מדעי: Gonostomatidae) היא משפחה של דגים מסדרת סטומיי תהומות החיים במצולות האוקיינוס.
הם היו ידועים כבר מ-1930 ונחקרו לעומק בידי החוקר לב ברג ב-1958.
דגים אלה חיים בשלושת האוקיינוסים הגדולים: האטלנטי, השקט וההודי ובני הסוג Cyclothone חיים גם באוקיינוס הקרח הצפוני.
סוג זה גם מכיל את מיני החולייתנים המרובים ביותר בעולם כולו, ככל הנראה ומונים מאות טריליונים של דגים בלהקה.
דגים אלה חיים בתהומות האוקיינוס אך עולים בלילה ללקט פלנקטון ואוכלי פלנקטון העולים לפני המים בלילה.
אורכם 2–30 ס"מ והם בעלי גוף שחור מוסווה וצבענים פולטי אור לאורך גופם הדק.
הם בעלי לסתות מפלצתיות דמויות זיפים שנועדו לעזור להם להתגבר על כל טרף אפשרי.
במשפחה 8 סוגים ו-32 מינים:
סוג Cyclothone – בו 13 מינים
סוג Diplophos – בו 5 מינים
סוג Gonostoma – בו 3 מינים
סוג Manducus – בו 2 מינים
סוג Margrethia – בו 2 מינים
סוג Sigmops – בו 4 מינים
מינים אחרים שהשתייכו למשפחה עברו למשפחה זְהַרְנוּנִיִּים.
גונזלו פוג'סרבר רומה (בספרדית: Gonzalo Puigcerver Romá; 14 במרץ 1924 – 20 בפברואר 2012) היה גנרל בחיל האוויר הספרדי אשר כיהן כראש מטה ההגנה בין השנים 1986–1990.
רומה נולד באליקנטה ב-14 במרץ 1924. במהלך מלחמת האזרחים בספרד, התפנתה משפחתו לפלמה דה מיורקה, ורומה למד בבית ספר תיכון בעיר.
ב-1945 הוא התגייס לחיל האוויר הספרדי ולמד באקדמיה הצבאית האווירית.
ב-1949 הוא סיים את לימודיו והחל לשרת כלוטננט.
ב-1953 הוא עבר הסמכה כטייס קרבי.
ב-1957 הוא מונה למפקד טייסת, וב-1969 מונה למפקד כנף קרב.
ב-1976 הוא מונה לראש אגף הכוננות והבקרה של חיל האוויר.
ב-1979 הוא הועבר לשמש כראש אגף המבצעים.
ב-1982 הוא מונה לסגן מפקד חיל האוויר.
ב-1984 הוא מונה למפקד הפיקוד האווירי של האיים הקנריים.
ב-1985 הוא מונה לשלישו הצבאי של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
ב-31 באוקטובר 1986 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
ב-18 במאי 1990 הוא סיים את תפקידו ועזב את הצבא.
הוא נפטר במדריד ב-20 בפברואר 2012.
גונזאלס היא עיר בטקסס שבארצות הברית, ובה אוכלוסייה של 7,165 תושבים לפי מפקד האוכלוסין של 2020. היא גם בירת מחוז גונזאלס.
בגונזאלס היתרחשו כמה אירועים מרכזיים במהלך המהפכה הטקסנית, ובהם קרב גונזאלס, אירוע "בואו וקחו זאת Come and Take It", רכיבת "32 הבנים לאלמו" לקרב אלאמו ולאחר מכן האירוע Runaway Scrape שהתקיים אף הוא לאחר מכן במהלך המהפכה.
הכלכלה של גונזאלס, המבוססת על משק בקר ועופות, התחזקה בזכות השירותים לתעשיית הנפט, מפעלי ייצור קלים, חיבור הרכבת בקו קצר לקו הראשי של חברת יוניון פסיפיק, וכן לינת עובדי שדות הנפט מאזור Eagle Ford Shale.
גונזאלס היא אחת מהאחזויות settlements האנגלו־אמריקאיות הראשונות בטקסס, והראשונה ממערב לנהר קולורדו.
היא נוסדה באוגוסט 1825 בידי גרין דיוויט כבירת המושבה שלו.
דיוויט קרא ליישוב על שמו של רפאל גונזאלס, מושל קואווילה וטיחאס.
באופן בלתי רשמי, היישוב נודע בשם מושבת דיוויט.
ההתיישבות המקורית (שנמצאה במקום שבו כביש 90-A חוצה את קריק קר) ננטשה בשנת 1826 לאחר שני התקפות של אינדיאנים.
היא נבנתה מחדש סמוך למקום בשנת 1827. העיירה נשארה מאז ועד היום כפי שנמדדה לראשונה.
גונזאלס מכונה "לקסינגטון של טקסס" משום שהייתה אתר העימות הראשון במהפכת טקסס.
בשנת 1831, ממשלת מקסיקו אישרה את בקשתו של גרין דיוויט לקבל תותח קטן להגנה מפני תקיפות האינדיאנים.
עם פרוץ המחלוקות בין המתיישבים האנגלו־אמריקאים לבין הרשויות המקסיקניות בשנת 1835, נשלח כוח של יותר מ־100 חיילים מקסיקנים מסן אנטוניו כדי להחזיר את התותח.
כאשר הגיעו החיילים, היו בגונזאלס רק 18 גברים, אך הם סירבו להחזיר את התותח, וגברים מהאזור הסמוך הצטרפו אליהם במהרה.
הטקסאנים בראשות ג'ון הנרי מור עמדו מולם.
שרה דיוויט ובתה רקמו דגל שעליו דמות התותח והמילים "בואו וקחו זאת Come and Take It", שהונף כאשר נורו היריות הראשונות למען עצמאות הטקסאנים ב־2 באוקטובר 1835. הטקסאנים עמדו בהצלחה מול החיילים המקסיקנים בקרב שזכה לשם קרב גונזאלס.
גונזאלס שלחה מאוחר יותר 32 גברים מפלוגות Gonzales Ranging Company להגנת אלאמו.
היא הייתה העיר היחידה ששלחה סיוע לאלאמו, וכל 32 הגברים נהרגו בהגנה על המקום.
סוזנה דיקינסון, אלמנתו של אחד ממגני אלאמו, וג'ו, העבד של ויליאם בי.
טראוויס, ברחו לגונזאלס עם החדשות על הטבח באלאמו.
גנרל סם יוסטון היה שם בארגון כוחות טקסס.
הוא ציפה שהעיר תהיה המטרה הבאה של צבאו של גנרל אנטוניו לופז דה סנטה אנה.
בעת אספת הטקסאנים בקרבת פיץ' קריק ממזרח לעיירה, ציווה יוסטון לשרוף את גונזאלס כדי למנוע את השימוש בה על ידי האויב.
הוא החל בנסיגה לעבר הגבול האמריקאי.
אלמנות ויתומי גונזאלס ושכניהם נאלצו לברוח, ובכך הוביל האירוע למה שנודע כ־Runaway Scrape.
העיירה ננטשה מיד לאחר מהפכת טקסס, אך שוקמה לבסוף באתר המקורי בתחילת שנות ה־40 של המאה ה-19. עד 1850 מנתה אוכלוסייתה 300 תושבים.
האוכלוסייה גדלה ל־1,703 לפי מפקד 1860, ל־2,900 באמצע שנות ה־80 של המאה ה-19, ול־4,297 בשנת 1900. חלק מהגידול בסוף המאה ה־19 מיוחס להגעתם של מהגרים שונים, ביניהם יהודים, רבים מהם הפכו לרוכלים ולסוחרים.
גונזאלס נמצאת במרכז מחוז גונזאלס, בצדו הצפון־מזרחי של נהר גוואדלופה, מזרחית לפתח נהר סן מרקוס.
כביש 183 של ארצות הברית עובר בצד המערבי של העיר, וכביש 90 של ארצות הברית עובר בצפונה.
לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של גונזאלס הוא 15.7 קלומטרים רבועים, וכולם יבשתיים.
האקלים באזור זה מתאפיין בקייצים חמים ולחים ובחורפים בדרך כלל מתונים עד קרים.
לפי מערכת סיווג האקלים של קופן, לגונזאלס אקלים תת-טרופי לח, המסומן בקיצורים "Cfa" במפות אקלים.
בגונזאלס, הקיץ חם ומעיק; החורף קצר, קריר ומלוּוה ברוחות; ומזג האוויר מעונן חלקית במשך כל השנה.
לאורך השנה, הטמפרטורה נעה לרוב בין 6°C ל־36°C, ולעיתים נדירות יורדת מתחת למינוס מעלה אחת או עולה מעל 38°C.
העונה החמה נמשכת 3.7 חודשים, מה־30 במאי עד ה־21 בספטמבר, עם טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת העולה על 32°C.
החודש החם ביותר בשנה בגונזאלס הוא אוגוסט, עם טמפרטורה מרבית ממוצעת של 35°C ומינימלית של 24°C.
העונה הקרירה נמשכת 2.8 חודשים, מה־28 בנובמבר עד ה־21 בפברואר, עם טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת מתחת ל־21°C.
החודש הקר ביותר בשנה בגונזאלס הוא ינואר, עם טמפרטורה מינימלית ממוצעת של 6°C ומרבית של 17°C.
העונה הרטובה נמשכת 5.9 חודשים, מה־28 באפריל עד ה־23 באוקטובר.
החודש שבו יש את מספר הימים הגשומים הרב ביותר בגונזאלס הוא מאי, עם ממוצע של 9.4 ימים שבהם יורד לפחות מילימטר אחד של משקעים.
העונה היבשה נמשכת 6.1 חודשים, מה־23 באוקטובר עד ה־28 באפריל.
החודש שבו מספר הימים הגשומים הוא הנמוך ביותר בגונזלס הוא דצמבר, עם ממוצע של 4.8 ימים שבהם יורד לפחות מילימטר אחד של משקעים.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2020, התגוררו בעיר 7,165 תושבים, 2,711 משקי בית ו-1,834 משפחות.
לפי מפקד האוכלוסין של 2010, מנתה אוכלוסיית העיר 7,237 תושבים ו-2,243 משקי בית.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 545.5 תושבים לקמ"ר.
היו 2,869 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 217.3 יחידות לקמ"ר.
היספנים או לטינים מכל גזע היוו 47.2% מהאוכלוסייה.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 27,226 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 34,663 דולר.
לגברים הייתה הכנסה חציונית של 22,804 דולר לעומת 18,217 דולר לנשים.
ההכנסה לנפש בעיר עמדה על 12,866 דולר.
כ-14.8% מהמשפחות ו-20.9% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני.
במקום בו נערך קרב גונזאלס, בכפר קוסט ליד כביש 97, מוצבת אנדרטה מאבן וברונזה שהוקמה ביוזמת מדינת טקסס בשנת 1910. מוזיאון הזיכרון של גונזאלס, שנבנה והוקדש על ידי מדינת טקסס כחלק מחגיגות המאה של המדינה ב-1936, משכן את תותח "בואו וקחו זאת" ומנציח את "ה־32 הנצחיים" של גונזאלס.
האנדרטה בכיכר גיבורי טקסס היא יצירתו של האמן ממוצא איטלקי מסן אנטוניו פומפאו קופיני, הפסל הבולט ביותר של טקסס בתקופתו.
בית המשפט של מחוז גונזאלס (1896), הרשום ברשימת המקומות ההיסטוריים הלאומית, תוכנן על ידי מאסטר בתי המשפט של טקסס, ג'יימס ריילי גורדון.
זכייתו בתחרות ארצית על בית המשפט של מחוז בקסר בסן אנטוניו השיקה את הקריירה של גורדון, שהיה האחראי לבניית 72 בתי משפט, 18 מהם בטקסס (מתוכם 12 נשארו במדינה זו).
ריילי גורדון היה גם מאסטר בסגנון הרומנסקי-רוויוול, שהיה פופולרי מאוד בשנות ה-90 של המאה ה-19, והסגנון מודגם כאן היטב.
בגונזאלס יש ריכוז גבוה במיוחד של בתים ומבנים היסטוריים.
בשנת 2012, מגזין This Old House ציין את גונזאלס כאחת משכונות ה-"Best Old House Neighborhoods", תוך הדגשת מרכז העיר השמור היטב, מלאי הבתים האיכותיים במחירים נוחים והמתאימים לשיפוץ בסגנונות קווין אן, טיודור רוויוול, איטליאנטה ויוונית רוויוול, וכן עלות המחיה הנמוכה בעיר ונוחות הגישה לערים הגדולות אוסטין, סן אנטוניו ויוסטון.
הבתים העתיקים ביותר בגונזאלס מתוארכים למחצית המאה ה־19, אך רוב הבתים בעלי הערך האדריכלי נבנו החל מהתקופה הוויקטוריאנית המאוחרת, בערך בין 1880 ל-1915. בתים בסגנון קווין אן הם הנפוצים ביותר, לצד בתים בסגנונות קולוניאלי רוויוול וקלאסי רוויוול.
איירס נמנו עם האדריכלים הידועים שפעלו כאן.
רבים מהבתים הבולטים ביותר, שנבנו עבור המשפחות החשובות בגונזאלס, נבנו לאורך רחוב סנט לואיס ורחוב סנט לורנס.
במהלך המאה ה-19 הייתה העיירה מרכז להשכלה גבוהה בטקסס.
בניית Gonzales College החלה בשנת 1851, והוא נפתח בשנת 1853 עם 50 תלמידים.
תוספת הבנייה בשנת 1855 להרחבת התוכנית לגברים נהרסה במהלך מלחמת האזרחים; החומרים שימשו לבניית מבצר Fort Waul, מצפון לעיירה.
עד 1857 העניקה המכללה תואר ראשון באמנויות לנשים, מה שהפך אותה לאחת המכללות הראשונות בטקסס שהעניקו תואר לנשים.
המכללה נרכשה בשנת 1891, והבניינים שלה הפכו למבני מגורים פרטיים על ידי וו.
העיר גונזאלס משרתת את מחוז בתי הספר העצמאיים של גונזאלס והיא ביתם של קבוצת הפוטבול גונזאלס "האפאצ'ים" של תיכון גונזאלס.
בעיר גונזאלס שוכן מרכז גונזאלס (Gonzales Center), שהוא שלוחה של מכללת ויקטוריה (Victoria College) שממוקמת בעיר ויקטוריה, טקסס.
העיתון *The Gonzales Inquirer* נוסד בשנת 1853, והוא אחד מששת העיתונים המחוזיים הוותיקים ביותר שעדיין פועלים בטקסס.
תחנת הרדיו KCTI הוקמה בגונזאלס בשנת 1947.
ג'רי הול (נולד ב-1956), דוגמנית, שחקנית, ובת זוגו של מיק ג'אגר
גונן שגב (נולד ב-6 בינואר 1956) הוא רופא ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 וכשר האנרגיה.
ב-2003 הורשע בזיוף דרכון ובהונאה של כרטיס חיוב, וב-2004 בניסיון להברחת סמים, שבעטיו נגזרו עליו חמש שנות מאסר.
בשנת 2019 הורשע במסגרת הסדר טיעון בריגול חמור למען איראן ובמסירת ידיעות לאויב, ונגזר עליו עונש מאסר של 11 שנים.
שגב נולד בקריית מוצקין ולמד בתיכון אורט קריית מוצקין.
הוא החל את שירותו בצה"ל בקורס טיס, אך נשר ממנו.
שירת ביחידת האלפיניסטים והגיע עד לדרגת סרן.
קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב והוסמך למקצוע בנובמבר 1984.
בתחילת שנות ה-90 נעשה פעיל במפלגת "צומת" שהקים רפאל איתן, לאחר שהשניים הכירו במסגרת עבודתו של שגב כרופא בתל עדשים.
ב הוצב שגב במקום השני ברשימת "צומת", והפך לחבר כנסת.
סיעתו נותרה באופוזיציה לממשלתו של יצחק רבין.
ב-2 בפברואר 1994, בעקבות חילוקי דעות קשים עם רפאל איתן, הקימו שגב וחבריו לסיעה, אלכס גולדפרב ואסתר סלמוביץ, את סיעת "יעוד" שהתפלגה מ"צומת".
הקמת הסיעה החדשה, ותיקון חוק יסוד: הממשלה ביוזמת חברי הכנסת אלי דיין וסאלח טריף, אפשרו לשגב להצטרף לממשלה ב-9 בינואר 1995 בתפקיד שר האנרגיה והתשתית וחבר הקבינט המדיני-ביטחוני, לצד גולדפרב שמונה לסגן שר.
לאחר רצח רבין ב-4 בנובמבר 1995, הוסיף שגב לכהן בממשלתו של שמעון פרס עד לסוף כהונתה של ממשלה זו ביוני 1996.
מיד לאחר שעזב את משרד האנרגיה ופרש מהחיים הפוליטיים, החל שגב לעבוד כיועץ לענייני אנרגיה בסין בקבוצת אייזנברג, אז בעלת השליטה בחברה לישראל, כי"ל ובתי הזיקוק.
מהלך זה ספג ביקורת מאחר שבמהלך כהונתו כשר האנרגיה, ניהל מגעים רבים עם שאול אייזנברג בענייני אנרגיה, כגון בעניין עתיד הזיכיון של בתי הזיקוק.
משטרת ישראל פתחה בחקירה בעניין, והתיק נסגר מחוסר אשמה.
ב-1998 מונה למנכ"ל חברת "סמית פאואר ישראל" שהתמודדה במכרז להקמת תחנת הכוח רמת חובב.
החברה לא זכתה במכרז ונסגרה.
בעת ששהה בהונג קונג בחודש נובמבר 2003, משך מזומנים בשווי כולל של 20,387 ש"ח, בשש פעולות משיכה במכשירי כספומט, באמצעות כרטיס אשראי של חברת "ישראכרט".
שגב פנה לחברת "ישראכרט" והודיע לה שכויס וכרטיס האשראי שלו נגנב, ולכן לא הוא ביצע את המשיכות.
הוא הועמד לדין, בית המשפט דחה את גרסאותיו וקבע כי הן סותרות ובלתי אמינות, והרשיעו בניסיון לקבלת דבר במרמה ובהונאה בכרטיס חיוב.
על שגב נגזרו שנת מאסר על תנאי וקנס של 50,000 ש"ח או שלושה חודשי מאסר תמורתו.
שגב ערער בבית המשפט המחוזי בתל אביב על הכרעת הדין ועל העונש.
בית המשפט דחה את הערעור על ההרשעה אך החליט לבטל את הקנס.
באפריל 2004 נעצר שגב בחשד להברחת אקסטזי לישראל.
שגב טען כי קיבל לרשותו סוכריות מסוג "M&M's" אשר השאיר בתא בשדה התעופה באמסטרדם, ואשר התברר לאחר מכן כי הן למעשה סם מסוג "אקסטזי".
מעצרו עורר הד תקשורתי נרחב.
כמו כן הואשם בזיוף תוקפו של הדרכון הדיפלומטי שקיבל בעת שכיהן כשר.
במרץ 2005, אימץ בית המשפט המחוזי עסקת טיעון, וגזר על שגב עונש של חמש שנות מאסר בפועל ועוד שנתיים מאסר על תנאי, וקנס של 27,500 דולר בגין עבירות הסמים וזיוף הדרכון.
שגב ערער על חומרת העונש, אך בית המשפט העליון דחה את ערעורו פה אחד.
בפברואר 2007 נשלל רישיונו לעסוק ברפואה.
שגב ערער על החלטה זו לבית המשפט המחוזי בירושלים, וערעורו נדחה, בין היתר בנימוק שייבא סמים לשם רווח ולא מתוך צורך שנובע מהתמכרות.
ב-4 ביוני 2007 שוחרר מהכלא אחרי הפחתת שליש מעונשו על התנהגות טובה.
בשנת 2008 נתבע שגב יחד עם שותפים נוספים בגין ביצוע תרגיל עוקץ באמצעות הפקדה לניכיון של המחאות ללא כיסוי.
שגב כיהן כדירקטור בחברה החתומה על ההמחאות, ולפי השוואת הקלטות "בדרגה גבוהה של סבירות", זוהה קולו באחת משיחות הטלפון כ"עורך דין שגיא" שהשתתף בהונאה.
עד לדיון בתיק שגב היגר לאבוג'ה, בירת ניגריה, והחל לעבוד שם כרופא ואיש עסקים.
הוא סירב להגיע למשפט, אך שלח תצהיר בו הכחיש את מעורבותו בפרשה.
בדצמבר 2012, בפסק של בית המשפט השלום, חויב עם שאר הנתבעים לשלם כמיליון שקל בגין ההמחאות.
נכון למועד מעצרו ב-2018, הכסף לא שולם.
בשנת 2012 נוצר קשר בינו לבין המודיעין האיראני, אז, לפי החשד, החל לשמש כסוכן, תוך מסירת מידע על משק האנרגיה ועל גופי הביטחון של ישראל, וניסיונות לקשר בין אזרחים ישראלים לאנשי מודיעין איראניים שהציג כאנשי עסקים.
שירות הביטחון הכללי החל לחשוד בו ולעקוב אחרי פעילותו.
בשנת 2016 ביקש שגב משר הבריאות לבטל את התליית רישיונו, תוך שהוא מביע רצון לשוב לעבוד כרופא בישראל ומסתמך על הזמן הרב שחלף ועל מכתב הוקרה שקיבל מראש מחלקת הביטחון של משרד החוץ בעקבות טיפול בחבר המשלחת הדיפלומטית הישראלית בניגריה.
במאי 2018 נעצר בכניסה לגינאה המשוונית והוסגר לישראל.
ביוני הוגש נגדו כתב אישום בעבירות של סיוע לאויב במלחמה וריגול נגד ישראל.
ב-9 בינואר 2019 הודה והורשע, כחלק מעסקת טיעון, בריגול ובמסירת ידיעות לאויב, ונמחק סעיף הסיוע לאויב במלחמה.
ב-26 בפברואר 2019 נגזרו עליו אחת-עשרה שנות מאסר ומאסר על תנאי.
שגב עדיין מרצה עונש זה כאסיר ביטחוני, נכון לינואר 2025. במהלך שהותו בכלא חזר בתשובה ודרש לקבל מזון בהשגחת בד"ץ.
ב-26 במאי 2022 דחה בית המשפט את עתירתו של שגב לקבלת טיפול שיקומי טלפוני באמצעות עובדת סוציאלית בכלא בעקבות המלצת שב"כ.
גּוֹנֵן הוא קיבוץ הנמצא במזרח עמק החולה, על מורדות רמת הגולן, דרומית מזרחית לעיר קריית שמונה.
הקיבוץ משתייך למועצה אזורית הגליל העליון.
היישוב הוקם בשנת 1951 כהיאחזות משלט של הנח"ל בשם נח"ל גליל או נח"לאים ב' בחירבת גורייבא.
ההיאחזות לא יועדה להפוך לנקודת קבע, אולם חברי הגרעין של הצופים העבריים שהוצבו במקום ויועדו להצטרף לאחר השחרור לתל קציר ביקשו ליישב את המקום כיישוב עצמאי.
בקשתם התקבלה ואושרה, והיישוב התאזרח ב-1953. זהו היישוב הראשון במדינת ישראל שאוזרח לאחר שהוקם כהיאחזות נח"ל.
בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 הוקמו מרבית מבני הקבע בקיבוץ, שתוכננו על ידי האדריכל דוד בסט.
המבנה המרכזי הוא חדר אוכל הממוקם במרכז הקיבוץ ורואים ממנו את עמק החולה, מצפונו ועד דרומו.
לאחר מכן, בשנות ה-90, שופץ חדר האוכל ושינה את פניו, וכיום הוא משמש כ"מסעדת הכפר" המשמשת את אורחי כפר הנופש.
שמו של היישוב, שהוענק לו על ידי זאב וילנאי, סמלי, ומצביע על ייעודו להגן על האזור מפני מתקפה של הצבא הסורי.
בקיבוץ ניצב טנק סורי מדגם T-34. הטנק הובא לקיבוץ בעקבות שיטוט מקרי של מספר חברים ברמת הגולן.
החברים הצליחו להניע את הטנק ונהגו בו במורד הרמה עד למרכז הקיבוץ.
הצריח פורק ובמקומו הורכב מנוף באורך 16 מטרים.
כך הוסב הטנק מכלי מלחמה לרכב חקלאי, באמצעותו גזמו את עצי הצפצפה הגבוהים.
כיום הצריח ניצב בגן המשחקים בקיבוץ.
קיבוץ גונן התפרנס שנים רבות מענפי חקלאות שונים.
המקום נודע בגן ירק משגשג, בעדר הבקר, בלולי תרנגולי ההודו, בבריכות הדגים ובדיר העיזים, בשטחי האספסת, תפוחי האדמה והכותנה, במטע צפצפות ייחודי ובמטע תפוחי עץ ואגסים גדול.
מאוחר יותר הוקמו שני מפעלי תעשייה שהפנו את חלק מהחברים לכיוון הייצור התעשייתי.
בחלק הדרומי של הקיבוץ גונן עובר נחל אכזב שנקרא בפי תושבי המקום "סמבטיון".
שמו של הנחל שאול מאגדת עשרת השבטים, שהוגלו אל מעבר לנהר הסמבטיון.
חברי הקיבוץ כינו את הנחל כך, משום שהיה מרוחק בזמנו מבתי המגורים.
כיום מונה הקיבוץ כ-200 חברים, ובסך הכל כ-400 תושבים, שבהם כלולים חברים ותיקים, חברים בעצמאות ושוכרי דירות.
יש כיום שתי הרחבות קהילתיות, בהם מגרשים למכירה למשפחות חדשות.
בין ענפי המשק העיקריים כיום: גידולי שדה, מטעים ופרדסים, עדר בקר, מוסך וכפר הנופש "נופי-גונן".
בעתיד הקרוב צפוי להיבנות על חדר האוכל הישן של הקיבוץ, בית ספר בין-לאומי לקולינריה בשיתוף פעולה עם קרן קיימת לישראל.
גונסאלו חרארדו היגוואין (בספרדית ובצרפתית: Gonzalo Gerardo Higuaín; נולד ב-10 בדצמבר 1987 בברסט, צרפת) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי (יליד צרפת), ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת ארגנטינה.
הוא ידוע בכינוי "אל פיפיטה" (El Pipita), שמשמעותו "המקטרת הקטנה".
היגוואין נולד בצרפת בעת שאביו, הכדורגלן חורחה היגוואין, שיחק במדי קבוצת ברסט.
כינויו "המקטרת הקטנה" (Pipita) נגזר מהכינוי "המקטרת" (Pipa) של אביו.
על אף שלאורך שנותיו הראשונות התגורר היגוואין בעיקר בארגנטינה, הוא זכה לדרכון צרפתי.
היגוואין היה מושא המחלוקת בין התאחדויות הכדורגל של צרפת ושל ארגנטינה, ששאפו כל אחת לצרפו לסגל הנבחרות שלהן.
הוא דחה הצעות להצטרף לנבחרות הצעירות של צרפת, ולבסוף זומן לנבחרת האולימפית של ארגנטינה.
בשנת 2005 הוא החל את קריירת המועדונים שלו בקבוצת ריבר פלייט, לצידו של אחיו פדריקו.
לאחר שמרבית החלוצים הבכירים בקבוצה נפצעו הוא החל לשחק בהרכב הפותח של ריבר פלייט והפגין יכולת גבוהה.
בתקופה ששיחק בריבר הוא הצליח להבקיע 15 שערים, מתוכם שניים בסופר קלאסיקו הארגנטינאי נגד קבוצת בוקה ג'וניורס.
בזכות יכולתו הגבוהה הוא זכה לתשומת לב רבה ממועדוני כדורגל בכירים באירופה, שקיוו לנצל את דרכונו הצרפתי כך שלא ייחשב במניין השחקנים הלא-אירופים שיכולים לשחק בשורותיהם.
בסופו של דבר הוא עבר לריאל מדריד תמורת סכום של 13 מיליון אירו.
ב-4 במאי 2008 הוא הבקיע את שער הניצחון במשחק החוץ מול אוסאסונה, שבזכותו זכתה ריאל באליפות.
ימים אחדים לאחר מכן הוא הבקיע את שער הליגה השמיני באותה עונה, במשחק הקלאסיקו מול ברצלונה.
ב-8 בנובמבר 2008 הבקיע היגוואין ארבעה שערים בניצחון 3–4 על מאלגה, ובכך העלה את מאזנו לתשעה שערים בתשעה משחקי הליגה בהם שותף עד לאותה נקודה בעונת .
הוא סיים את העונה עם 22 שערים, ביניהם שער במשחק הקלאסיקו מול ברצלונה.
הוא הוכתר למלך השערים של ריאל.
בעונת המשיך היגוואין להציג יכולת גבוהה.
הוא הבקיע 27 שערי ליגה ושניים נוספים בליגת האלופות והיה למלך השערים של הקבוצה בפעם השנייה ברציפות.
בעקבות יכולתו המרשימה חתמו היגוואין וריאל מדריד בתום העונה על הארכת חוזה עד 2016 תמורת שדרוג משמעותי של שכרו ל-3.5 מיליון אירו לעונה.
ב-25 ביולי 2013 חתם היגוואין לארבע שנים בנאפולי האיטלקית ששילמה עבורו 37 מיליון אירו.
בעונת 2015/2016 הבקיע היגוואין 35 שערים בליגה האיטלקית במדי נאפולי ובכך שבר את שיא ההבקעות לעונה בסרייה א'.
ב-26 ביולי 2016 הודיעה יובנטוס האיטלקית על החתמתו של היגוואין תמורת 90 מיליון אירו.
ב-20 באוגוסט 2016 ערך היגוואין את הופעת הבכורה שלו במדי יובנטוס, בניצחון 1–2 על פיורנטינה במסגרת הליגה, בו אף כבש שער.
באותה עונה זכה עם יובנטוס באליפות ובקופה איטליה, כמו כן העפיל עמה לגמר ליגת האלופות שם הפסידה הקבוצה 4–1 לריאל מדריד.
ב-2 באוגוסט 2018 הצטרף למילאן בהשאלה תמורת 16 מיליון יורו, הכוללת אופציית רכישה.
במסגרת אותה עסקה מילאן החתימה את מאתייה קלדארה ויובנטוס החתימה את שחקנה של מילאן לאונרדו בונוצ'י.
ב-23 בינואר 2019 הושאל היגוואין לצ'לסי עד לסוף העונה עם אופציה של הלונדונים לקנות אותו.
ב-18 בספטמבר 2020 חתם היגוואין באינטר מיאמי מה-MLS.
ב-3 בספטמבר 2022 הודיע היגוואין כי בתום עונת 2022/3 יפרוש ממשחק פעיל.
ב-18 באוקטובר 2022 שיחק היגוואין את משחקו האחרון באינטר מיאמי ופרש ממשחק פעיל.
בקיץ 2007 היגוואין היה מועמד לזימון לסגל של נבחרת ארגנטינה הצעירה למשחקי גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערכו בקנדה, אך לבסוף לא זומן בשל בקשתו כיוון שחשש כי הדבר יפריע להתאקלמותו בריאל.
בפברואר 2008 זומן היגוואין על ידי סרחיו בטיסטה לקראת משחק ההכנה של הנבחרת האולימפית מול , בו הבקיע שני שערים בניצחון 0–5. כעבור כשלושה חודשים הוא שיחק 61 דקות במשחק ההכנה מול .
שני משחקים אלו לא הוכרו כרשמיים מצידה של פיפ"א, ולא נרשמו בסטטיסטיקה של היגוואין.
לבסוף, לא היה יכול דייגו מראדונה להתעלם מהיכולת הגבוהה שהפגין היגוואין בריאל מדריד, וזימן את היגוואין לנבחרת.
היגוואין שיחק בשני המשחקים האחרונים במוקדמות מונדיאל 2010, נגד פרו ואורוגוואי.
כבר בהופעת הבכורה שלו הבקיע היגוואין שער, ועזר לנבחרתו לנצח 1–2.
ב-3 במרץ 2010, הבקיע היגוואין גם נגד גרמניה במשחק הכנה למונדיאל בין שתי הנבחרות.
היגוואין נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2010 בדרום אפריקה.
במהלך משחק שלב הבתים מול הוא הבקיע שלושער, והוביל את נבחרתו לניצחון 4–1 ולהבטחת המקום בשמינית הגמר.
ב-27 ביוני, במשחק שמינית הגמר מול , הבקיע שער נוסף והעלה את מאזנו במונדיאל לארבעה שערים.
המשחק הסתיים בניצחון 3–1 לטובת ארגנטינה.
המשך הקריירה של השחקן במדי נבחרת ארגנטינה הייתה מוצלחת פחות.
ביולי 2014 העפילה נבחרת ארגנטינה לגמר גביע העולם נגד גרמניה לראשונה מזה 24 שנים, והחלוץ עלה בהרכב.
במהלך המשחק החטיא היגוואין ממספר מצבים טובים לכיבוש, ולבסוף נכנעה ארגנטינה 0–1 משער בהארכה של מריו גצה.
שנה לאחר מכן, בגמר הקופה אמריקה, שוב החטיא פעמיים, כאשר אחת מהן הייתה בדו-קרב בעיטות עונשין, בהן הפסידה לבסוף ארגנטינה לנבחרת צ'ילה.
ב-28 במרץ 2019 הודיע על פרישה מהנבחרת.
1 כולל סופרקאפ ספרדי וסופרקאפ איטלקי
מלך השערים של הליגה הספרדית:
גוננים (או "קטמונים") היא שכונה בדרום-מערב ירושלים, המורכבת משמונה תת-שכונות.
אוכלוסייתה (בצירוף קטמון ח'-ט' שעל פי עיריית ירושלים נמנית כשכונה נפרדת) מונה כ-23,800 איש.
השכונה גובלת במזרח במקור חיים ובתלפיות ובמערב ברמת שרת ובמלחה.
מדרום לה מצויות שכונת פת ובית צפאפא, ואילו בצפונה שוכנות קטמון (המכונה "קטמון הישנה") וגבעת הוורדים (רסקו).
השכונות גונן א'- ו' נקראות כך על פי סדר הקמתן.
שכונת גונן ז' נבנתה לקראת סוף שנות ה-70, אך היא קרויה בשם שכונת פת ואינה נחשבת לאחת משכונות הקטמונים (ייתכן שתושבי השכונה העדיפו את השם "שכונת פת" על פני "גונן ז'" עקב הקונוטציה השלילית של האות ז').
בסוף שנות ה-50 הוקמה שכונת גונן ח' (רח' השומר ורח' הנוטרים), ובתחילת שנות ה-60 הוקמה גונן ט' שנבנתה בצפיפות גבוהה יותר מאשר השכונות האחרות.
קטע מגונן ח' ו-ט' מכונה לעיתים "שכונת סן מרטין" וכן נקראת לעיתים "גבעת גונן" בשל העובדה שהיא בנויה בצורה מעגלית סביב גבעה שבראשה ניצב בית הספר "גבעת גונן".
בקטע בנוי זה יש שימוש בחלק מהבניינים בלבנים אדומות ולא באבן ירושלמית, לחיפוי הבניינים, דבר המעניק לשכונה מראה ייחודי בנוף הירושלמי.
בשולי שכונת קטמון ט' נבנתה שורת קוטג'ים לא אופיינית, המשקפת ניסיון שנכשל ברובו, להכניס לשכונות הקטמונים גם אוכלוסייה מבוססת יותר.
בגונן ט' קמה בשנות ה-70 תנועת מחאה בשם תנועת האוהלים.
בגונן ח'-ט', בשונה משאר שכונות הקטמונים, נשארו עד היום מספר רב של דירות בבעלות החברות המשכנות והן משמשות ברובם אוכלוסייה חלשה יחסית מבחינה כלכלית, כולל עולים רבים מחבר המדינות ומאתיופיה.
במסגרת פרויקט שיקום שכונות הושקע בשיפור המבנים בקטמון ח'-ט', ודירות קטנות חוברו או הורחבו ליצור שטחי מגורים גדולים יותר ולצמצום מספר המשפחות המתגוררות בכל בנין.
שכונות גונן ג' וגונן ד' ממוקמות במרכז גוננים, וכוללות בתוכם את רחובות יהודה הנשיא, אלכסנדריון, קנאי הגליל, טוביה, ועוד.
בשנת 2012 הוקם פרויקט "גני ציון" שמשך אוכלוסייה מבוססת לשכונה.
תת-השכונה הקרויה רשמית "גונן ה'" ידועה בשם "סן סימון".
השכונה בנויה על גבעת מנזר סן סימון, רחובותיה קרויים על שם תנאים (כגון יהודה בן טבאי, בן בבא ובני בתירה).
גבולותיה: רחוב יוחנן בן זכאי, חוות הנוער הציוני, שכונת גבעת אורנים, קטמון הישנה.
רוב בתי השכונה נבנו בראשית שנות השבעים ומאופיינים בחיפוי אבן נסורה, ובכך הם מהווים יחידה ארכיטקטונית מובחנת משאר חלקי הקטמונים.
בנקודה הגבוהה ביותר בשכונה (אחרי פסגת מנזר סן סימון הסמוך שגבוהה מעט יותר ממנה), נבנו שלושה בתי מגורים רבי-קומות, אחד מהם שימש עד 2012, בחלק מקומותיו כמטה משרד הבריאות.
בשנת 1952, החלו להיבנות מדרום לשכונת קטמון שיכונים לעולים החדשים שהגיעו לישראל במהלך שנותיה הראשונות של מדינת ישראל.
בשכונה נבנו בתחילה מבנים דו-קומתיים שכללו בין ארבע לשמונה דירות, ושהיו בבעלות ציבורית של החברות עמידר ופרזות.
הדירות שהוקמו היו קטנות למדי, אך הקרקעות סביבן היו נרחבות יחסית, והן נוצלו על ידי התושבים להקמת בוסתנים בהם גודלו בעיקר גפנים, עצי תאנה, רימון, זית, שקד, לימון ושסק.
בשנים מאוחרות יותר נבנו "שיכוני זוגות צעירים" - חלקם בסגנון שיכוני "רכבת" - בני מספר כניסות ובעלי 3 עד 4 קומות, חלקם בחיפוי אבן וחלקם בחיפוי "שפריץ".
במשך השנים, בעיקר לאחר מלחמת ששת הימים, חלה התפתחות מאסיבית של אזור דרום ירושלים מבחינה אורבאנית וכלכלית, עם הקמת מרכזי עסקים באזור התעשייה תלפיות ובמלחה, והקמת שכונות חדשות באזור.
תהליך זה, בנוסף לסלילת עורקי תחבורה ראשיים בשכונות, הביא להתעוררות בקטמונים, שתושביהן החלו להרחיב את דירותיהם ולשפר את איכות חייהם.
החל משנות ה-70 רבות מדירות השיכון בשכונה שהיו בבעלות ציבורית, נמכרו לתושביהן.
במהלך השנים 2008-2000 נאבקו תושבי גוננים יחד עם ארגוני סביבה וארגונים חברתיים למען שימור עמק הצבאים הנמצא בסמיכות לשכונה.
על פי תוכנית שהכינו התושבים הוקם בעמק פארק טבע עירוני.
מאבקם של חלק מתושבי השכונה כנגד הכוונה לסלול את כביש 34 אשר תוכנן לעבור בתוואי הרכבת הישן, בין צומת אורנים לצומת פת, הסתיים בהצלחה, כאשר בעקבותיו הוקם פארק בתוואי המדובר "פארק המסילה" לרווחת התושבים.
על מנת לקדם את המודעות למאבק יישמו התושבים יוזמות פרטיות כגון חניכת מסלול טיולים במקום בשם "מסלול הקיפוד" והפעלת גינה קהילתית באזור.
הרחובות בקטמונים קרויים בעיקר על שם מנהיגים וחכמים יהודיים מתקופת בית שני, דוגמת הרחוב הראשי החוצה את השכונה, רחוב רבן יוחנן בן זכאי, והמשכו, רחוב יהודה הנשיא, וכן רחובות נוספים דוגמת רשב"ג, רבי טרפון, ברוריה, יוסי בן יועזר, אליעזר הגדול ומעגלי יבנה.
רחובות אחרים בשכונה קרויים גם על שם דמויות ומקומות חשובים מהתקופה, כגון אלכסנדריון, ברניקי וניקנור.
בגונן ח' וט' קרויים הרחובות בעיקר על שם מנהיגים וארגונים ציוניים, כגון: דב הוז, יצחק שדה ו"השומר".
הרחוב הראשי של קטמון ט' קרוי על שם המצביא הארגנטינאי חוסה דה סן מרטין, ללא קשר ליתר השמות בשכונה.
כמו כן מצויים בו סניף של טיפת חלב, ספרייה ציבורית על שם יוסף מאירהוף, המרכז למוזיקה ולמחול גוננים, והמרכז לאמנות חזותית ע"ש ג'ינוגלי המפעיל סדנאות בתחומי האמנות הפלסטית, ו"בית הופמן", המהווה מוקד חברתי לאזרחים ותיקים תושבי גוננים.
בסמיכות אליהם נמצאים בית האבות "עידן הזהב" ואנדרטה לחללי צה"ל מבני השכונות.
בין מוסדות הלימוד הנוספים בשכונה ניתן למנות את בית הספר הממלכתי לבנות ענבר, בית הספר התיכון קדמה (גונן ט') אורט פלך בנים ע"ש ספניאן (הממוקמים בקטמונים ח'-ט'), ממ"ד גוננים, האולפנא לאמנויות, בית הספר אילנות לחינוך מיוחד ועוד.
בשכונה פועל המרכזים לחדשנות חינוכית "פואנטה" ו-JLM SPARK.
המרכזים מפעילים תוכניות שונות לאוכלוסייה הכללית הנוגעות לחדשנות, בדגש על שיתופי פעולה עם בתי הספר באזור.
בקטמון א' פועל "מועדון אגרוף ירושלים" שנוסד על ידי האחים גרשון ואלי לוקסמבורג.
בשכונה תנועות הנוער השומר הצעיר, עזרא, בני עקיבא, כנפיים של קרמבו, הצופים ונוע"ם.
בקטמון ט' פועל מרכז הטניס ירושלים.
בשכונה זו פועל משנת 1968 מרכז חינוכי-תרבותי על שם הלנה כגן.
מרכז כגן מפעיל פעילויות תרבות, וכגן מתן שיעורים פרטיים מסובסדים לעשרות מילדי השכונה.
משנת 2021 פועל בגוננים ח'-ט' כפר סטודנטים של תנועת הבוגרים של בני עקיבא.
בשנת 2022 הוקמה מדרשה לבנות דתיות בשם "אדרבה" - אף היא בגוננים ח'-ט'.
בחלק זה של גוננים ממוקמת גם מכינת עלמה למנהיגות נשית של הסוכנות היהודית.
מצודת גוֹניוֹ (גאורגית: გონიოს ციხე, גוֹניוֹס ציחֶה) או אפסרוס הוא מבצר רומאי באג'ריה גאורגיה, לחוף הים השחור, דרומית לעיר בתומי, בנקודה בה נשפך נהר הצ'ורוחי לים השחור.
מיקומו הקודם של המבצר שייך לפליניוס סקונדוס (המאה הראשונה).
במאה השנייה היה גוניו עיר מבצר רומאי מבוצר היטב.
מאוחר יותר היה תחת שליטה ביזנטית.
בשנת 1547 נכבשה גוניו על ידי העות'מאנים, שהחזיקו בה עד לשנת 1878, כאשר על פי הסכם סן-סטפנו, הפכה אג'ריה לחלק מהאימפריה הרוסית.
גוני יזרעאלי (נולד ב-18 בנובמבר 1984 בקיבוץ גבת) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז.
יזרעאלי שיחק 14 עונות בליגת העל וזכה בשתי אליפויות, עם הפועל חולון ב-2008 והפועל גלבוע גליל ב-2010. בעונת 2006/07, כאשר שיחק בהפועל עפולה, הוביל יזרעאלי את הליגה באסיסטים ונבחר לתגלית העונה.
הוא פרש ממשחק ב-2021 ופנה לאימון.
מאז שימש יזרעאלי כעוזר מאמן במספר קבוצות וכמאמנה הראשי של הפועל גליל עליון.
יזרעאלי גדל בקיבוץ גבת והוא בנו של שחקן הכדורסל טל יזרעאלי, ששיחק בהפועל גבת והיה שותף לזכייתה בגביע המדינה ב-1976. יזרעאלי החל לשחק כדורסל בגיל תשע במחלקת הנוער של הפועל עמק יזרעאל.
בתיכון שיחק בקבוצת אורט לייבוביץ' בנתניה, שם שיתף פעולה עם רביב לימונד, והיה שותף לזכייתה באליפות בתי הספר התיכונים בשנת 2002. במקביל שיחק יזרעאלי בקבוצת הנוער של הפועל לב השרון ועלה איתה לליגת העל.
בעונת 2001/02 צורף יזרעאלי לקבוצת הבוגרים של הפועל לב השרון, אותה אימן רובי בלינקו שהיה גם המנהל המקצועי של אורט לייבוביץ'.
לאחר שלוש עונות בלב השרון עבר יזרעאלי למכבי גבעת שמואל ולראשונה שיחק בליגת העל.
יזרעאלי מיעט לשחק בגבעת שמואל ולאחר עונה חזר לליגה הלאומית כאשר הצטרף להפועל עפולה.
עפולה הפסידה להפועל חולון בסדרת הגמר של עונת 2005/06 אך חולון ויתרה על זכותה לשחק בליגת העל ועפולה עלתה לליגת העל במקומה.
בעונת 2006/07 הוביל יזרעאלי את ליגת העל באסיסטים ונבחר לתגלית העונה.
עונה לאחר מכן עבר יזרעאלי להפועל חולון.
הוא החמיץ חלק מהעונה בשל פציעה אך הוא התאושש, העפיל עם הקבוצה לפיינל פור וזכה עם הקבוצה באליפות המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר על מכבי תל אביב.
לקראת עונת 2008/09 הצטרף יזרעאלי להפועל גלבוע גליל.
הקבוצה העפילה לפיינל פור שם הפסידה למכבי תל אביב בחצי הגמר.
לקראת עונת 2009/10 הצטרף יזרעאלי לנתניה אך הוא שוחרר מהקבוצה לפני תחילת העונה מסיבות אישיות וחזר לגלבוע גליל.
גלבוע גליל העפילה לפיינל פור שוב בסיום העונה וזכתה באליפות לאחר ניצחון במשחק הגמר על מכבי תל אביב.
יזרעאלי החמיץ את פתיחת עונת 2010/11 בשל פציעה וחזר למגרשים בינואר 2011. הוא העפיל עם הקבוצה שוב לגמר הפיינל פור שם הפסידה למכבי תל אביב.
ב-29 ביולי 2011 חתם יזרעאלי על חוזה לשנתיים בהפועל ירושלים וחבר למאמנו לשעבר בגליל, עודד קטש, ולחבריו לקבוצה שזכתה באליפות - בריאן רנדל ואלישי כדיר.
בעונת 2012/13 שיחק בקבוצת מכבי אשדוד.
בתחילת עונת 2013/14 חתם גוני חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל חולון עימה זכה באליפות הראשונה שלו.
לאחר סיום תקופת חוזהו, האריך יזרעאלי בקיץ 2015 את חוזהו לשנתיים נוספות בקבוצה עם אופציה לשנה נוספת.במרץ 2017, במהלך משחק מול מכבי אשדוד התעמת יזרעאלי עם מאמן הקבוצה דן שמיר והוא נראה יורק לכיוון ספסל הקבוצה, ככל הנראה בגלל מיעוט הדקות בהן שיחק.
יזרעאלי הושעה מהקבוצה ונשלל ממנו תפקיד הקפטן.בתום העונה שוחרר יזרעאלי מהקבוצה.
בשנת 2017 חתם גוני בשורותיה של מכבי אשדוד.
לאחר חמישה מחזורים החליט גוני לצאת מחוזהו עם הקבוצה וחתם בשורותיה של מכבי חיפה עד לסוף עונת 2017/18, אולם החוזה העניק לחיפה אפשרות לשחרר אותו וב-29 במרץ 2018 יזרעאלי אכן שוחרר מהקבוצה.
ליזרעאלי לא התאפשר לשחק עד תום העונה היות שחוקי הליגה אסרו עליו לשחק ביותר משתי קבוצות באותה עונה.
לקראת עונת 2018/2019 חתם לשנתיים בהפועל גליל עליון-קריית שמונה מהליגה הלאומית.
ואף העפיל עימה לסדרת גמר הפלייאוף בעונתו הראשונה בקבוצה.
בסדרה עצמה הפסידה גליל עליון למכבי חיפה אשר זכתה בכרטיס לליגת העל.
במהלך עונת 2019/20 הופסקה הפעילות של ליגות הכדורסל בשל מגפת הקורונה.
בליגה הלאומית הורכז על סיום העונה וכאשר חודשה הפעילות של ליגת העל התמנה יזרעאלי לעוזרו של עמית שרף בהפועל חולון עד תום העונה.
באוגוסט 2020 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
בדצמבר 2020 עבר יזרעאלי להפועל עפולה.הוא העפיל עם הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף שם הפסידה להפועל גליל עליון.
במהלך עונת 2021/22 שימש יזרעאלי כעוזר המאמן בהפועל ירושלים תחת אורן עמיאל ויותם הלפרין.
בעונת 2022/23 התמנה יזרעאלי לעוזרו של רמי הדר בהפועל גלבוע גליל.
לאחר שרמי הדר סיים את דרכו בקבוצה שימש יזרעאלי כמאמנה הזמני של הקבוצה.
בהדרכתו הפסידה הקבוצה בשלושה משחקים.
בינואר 2023 התמנה אריאל בית הלחמי למאמן הקבוצה ויזרעאלי חזר לעמדת עוזר המאמן.
גלבוע גליל נשרה לליגה הלאומית בתום העונה.
ביוני 2023 מונה למאמנה של מכבי קריית מוצקין מהליגה הארצית., ב-23 ביוני עבר יזרעאלי לשמש כעוזר המאמן בהפועל חולון ובוטל מינויו למאמן מכבי קריית מוצקין.
ביוני 2024 סיים יזרעאלי את תפקידו כעוזר מאמן בהפועל חולון ומונה למאמנה של הפועל גליל עליון.
ב-2 בינואר 2025 האריך יזרעאלי את חוזהו בהפועל גליל עליון בשנתיים נוספות, אך ב-30 בדצמבר 2025 פוטר יזרעאלי מאימון הקבוצה לאחר שבעה הפסדים רצופים.
יזרעאלי נשוי לנופר ולהם שלושה ילדים.
גונסאלו רובן ברחסיו (בספרדית: Gonzalo Rubén Bergessio; נולד ב-20 ביולי 1984) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
ברחסיו החל לשחק בקבוצת פלטנסה (Platense) ושיחק את משחקו הראשון ב-2001. בארבע שנותיו בקבוצה כבש ברחסיו 27 שערים ב-89 משחקים וסומן כחלוץ עולה בכדורגל הארגנטינאי.
הוא שיחק שנה באינסטיטוטו דה קורדובה (Instituto de Cordoba) בטרם הצטרף ב-2006 לראסינג קלוב.
במדי ראסינג קלוב הפך לאחד החלוצים המסוכנים בליגה ומחביבי הקהל.
ברחסיו הניחן במהירות, כבש עבור הקבוצה 12 שערים.
יכולתו הטובה הביאה את בנפיקה הפורטוגזית לרכוש את כרטיסו תמורת 2.5 מיליון אירו אך ברחסיו לא הצליח להשתלב בקבוצה ושותף רק בשבעה משחקים.
במהלך העונה החליטה הקבוצה לשחררו וברחסיו חתם מועדון בסן לורנסו בבואנוס איירס.
בינואר 2008 הצטרף ברחסיו בסן לורנסו.
הוא היה כוכב המשחק בו הדיחה קבוצתו את ריבר פלייט מגביע הליברטדורס וכבש 19 שערים בליגה.
ב-24 באוגוסט 2009, ברחסיו עבר לקבוצה הצרפתית סנט אטיין בסכום לא ידוע וחתם חוזה לארבע שנים.
הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו השנייה שלו בשוויון 1-1 ביתי עם אוקסר.
בתחילת שנת 2011 הושאל ברחסיו לקטניה, ובאוגוסט אותה שנה חתם בקבוצה.
ב-3 ביוני 2015 שוחרר מהמועדון.
בשנת 2015 שיחק בקבוצת אטלס ממקסיקו וב-2016 חזר לשחק בארגנטינה, שוב, בקבוצת סן לורנסו.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת נסיונל, אחד המועדונים החשובים באורוגוואי.
במדי נסיונל כבש 91 שערים ב-174 משחקים (במסגרות שונות) ממוצע השערים הגבוה בהיסטוריה שלו כשחקן מקצועי.
בשנת 2022, בגיל 38 חזר לקבוצת נעוריו, פלטנסה, אך פציעה מנע ממנו לשחק לאחר תקופה קצרה.
בשנת 2023 משחק ברחסיו בקבוצת סוארס מהליגה השנייה בבואנוס איירס.
ברחסיו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הארגנטינאית ב-15 באוקטובר 2008 כשעלה כמחליף בהפסד לצ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-20 במאי 2009, שניים בניצחון על נבחרת פנמה.
גונן גינת (נולד ב-20 באוקטובר 1956) הוא עיתונאי, בעל טור ופובליציסט ישראלי, עורך מוסף השבת של העיתון ישראל היום.
לשעבר העורך הראשי של "הצופה".
גינת נולד וגדל בפתח תקווה כבנם הבכור של שולמית וליפא גינת, יוצאי קיבוץ סעד.
למד בתיכון עירוני ב'-ג' (צייטלין) בתל אביב.
לאחר שהשתחרר מצה"ל, ובמקביל ללימודיו בחוגים לפסיכולוגיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת בר-אילן, החל את דרכו העיתונאית כמגיה בעיתון הצופה.
בהמשך עבר לעיתון מעריב, שם שימש עורך חדשות והתקדם לתפקיד ראש הדסק וסגן עורך מוסף השבת.
לאחר כ-11 שנות עבודה ב"מעריב" מונה גינת לעורך הראשי של "הצופה".
הוא שינה את מראה העיתון, הוסיף צבע לעמודיו והדפיסו בפורמט טבלואיד.
היה ממייסדי החינמון "ישראלי" ועורכו הראשון.
כיום הוא בעל טור אקטואלי בעיתון "ישראל היום".
בעקבות הפיגועים בבריסל כתב בטורו:
"צריך להיות עיוור כדי לא להבין שיש קשר בין גל הטרור שהכה בבירת בלגיה לבין הכיבוש.
התסכול של הילדים הפלסטינים בני ה־13 מהיעדר אופק מדיני היה חייב להתפרץ איפשהו.
אז פעם זה בירושלים, ופעם בבריסל - וברור שהיהודים אשמים.
נקווה רק שהבלגים יגיבו באיפוק ויבינו שאין פתרון צבאי לטרור.
חוץ מזה, מה חשבו לעצמם הבלגים?
שהם יוכלו להמשיך בחיים הטובים שלהם בלי לאפשר אופק מדיני למוסלמים שבארצם?
כמה זמן, הם חשבו, יוכלו לרמוס את המוסלמים בלי לתת להם עצמאות במזרח בריסל?
הגיע הזמן, אירופאים יקרים, להבין שיש לוותר למען השלום.
אתם חייבים להפסיק מייד את הבנייה המתגרה בבריסל ואת דיכוי המוסלמים."
מ־1 באפריל 2017 גינת כותב בטורו בעיקר ביקורת טלוויזיה.
בעקבות שידור פרק ראשון מתוך סדרה על המחזאי חנוך לוין כתב בטורו:
"כי מה כבר חנוך לוין אמר?
את מה שכל המילייה שלו אומרים שנים במקהלה - שהמנהיגים והגנרלים שלנו אוהבים מלחמות ומשמיעים נאומים חלולים.
האם הוא היה הראשון שטען את הדברים?
מיתוס משומש, מיטב הקלישאות העבשות של השמאל, כולל התואר נון־קונפורמיסט, האהוב על הקונפורמיסטים הכי גדולים.
ובין כל המתראיינים על חנוך לוין ויצירתו, לא היה אפילו אחד שבין כל ים המלל של ההערצה הייתה לו גם הערה קטנה של רמז לביקורת.
מעולם לא ראיתי חסידות שכזו.
אין שום אדמו"ר עם חסידים כאלה, שאצלם הרבי לעולם אינו טועה."
גינת הוא אב לארבעה ותושב בית חורון.
גונסאלו מנואל גארסיה גארסיה (בספרדית: Gonzalo Manuel García García; נולד ב-13 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי-ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום מאמן את קבוצת היידוק ספליט.
גארסיה נולד באורוגוואי, ובגיל 14 עבר עם משפחתו לספרד.
החל את הקריירה שלו במדי ריאל מדריד קסטיליה (קבוצת המילואים של הקבוצה), ומכיוון שלא השיג דקות משחק בקבוצה הבוגרת אלא רק בקבוצת המילואים עזב את הקבוצה.
בשנת 2004 עבר לקבוצת מרידה, אך שיחק חמישה משחקים בלבד.
בקיץ 2006 עבר לקבוצת אפלדורן מהליגה ההולנדית השנייה.
לאחר מכן עבר לשחק בליגת העל ההולנדית, במדי הירנביין, ולאחר 2 עונות הושאל להראקלס אלמלו אך לא הצליח לסייע למועדון להינצל מירידה לליגת המשנה.
לרנקה מליגת העל הקפריסאית ואיתה הצליח גם לכבוש שלושער במוקדמות הליגה האירופית, בניצחון 0-8 על פלוריאנה.
לקראת עונת הגיע גארסיה לישראל, וחתם במכבי תל אביב.
בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות.
ב-12 ביולי 2013 הושאל לקבוצה הקפריסאית אנורתוסיס פמגוסטה, ובתום העונה שוחרר ממכבי תל אביב וחתם על חוזה חדש באנורתוסיס.
גוֹנֵס היא עיר צרפתית במחוז ואל ד'אויסי שבחבל איל-דה-פראנס.
גונס שוכנת כ-16 ק"מ צפונית־מזרחית למרכז פריז, צפונית לשדה התעופה לה בורז'ה, ודרומית־מערבית לנמל התעופה שארל דה גול.
ב-25 ביולי 2000 התרסק מטוס קונקורד בבית מלון בעיר.
בגונס אין אף כלי תחבורה בין עירוני העובר בה.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצא בלה בורז'ה (כ-1.6 ק"מ), בה עוצרת רכבת ה-RER (קו D).
מחוז גונמה (ביפנית: Gunma-ken 群馬県) הוא מחוז באזור קאנטו שבאי הונשו, יפן.
בירת המחוז היא העיר מָאֵבַּאשִׁי.
מחוז גונמה היה בעבר מרכז להרבעת סוסים, ומרכז סחר עבור מהגרים חדשים שהגיעו מיבשת אסיה.
השילוב בין השניים השפיע על תרבות יפן, וסוסים הפכו למרכיב חשוב בשדה הקרב היפני.
בעבר היו מחוז גונמה ומחוז טוצ'יגי מאוחדים למחוז אחד שנקרא קֶנוּ, שלאחר מכן נפרד לשני חלקים שהפכו ברבות השנים למחוזות של ימינו.