tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-9 בספטמבר 2022, במהלך אירוע D23, נחשף כי מאמדו אצ'יי וליה לואיס ידבבו את וייד ואמבר בהתאמה, כמו כן נחשפו טיזר פוסטר ותמונות ראשונות מהסרט.
הסרט עלה לאקרנים ב-16 ביוני 2023, כאשר ליווה אותו סרט קצר בשם "הדייט של קארל" שמשמש כסיום הסדרה "הימים של דוג" שמבוססת על "למעלה".
בסוף השבוע הראשון להקרנתו, עמדו ההכנסות מהסרט על 29.5 מיליון דולר, מה שהציב אותו כסרט "בעל הפתיחה הנמוכה ביותר של פיקסאר".
בניגוד לסרטי האנימציה של דיסני שהופצו מאז פרצה מגפת הקורונה וזכו להפצה קולנועית קצרת מועד לפני שעברו לשירות הסטרימינג דיסני+, מה שהביא לכרסום ברווחיהם, דיסני תכננה ש"אלמנטלי", כמו גם "המשאלה" של דיסני, יזכו להפצה קולנועית ארוכה יותר, ללא העברה לדיסני+ בטווח המיידי.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, שרובן חיוביות.
האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון חיובי של 76% בהסתמך על 168 חוות דעת, שהממוצע של כל אחת מהן היה 6.5/10. אולם המבקרים קטלו את הסרט וכינו אותו "ההפצה האיומה של האולפן מאז ומתמיד".
האתרים "Deadline Hollywood" ו-"TheWrap" ציינו כי כישלון הסרט מביא בכך שצופים רבים מחכים שהסרטים יופצו בדיסני+ במקום ללכת לבתי הקולנוע כתוצאה ממגפת הקורונה.
באוגוסט 2023, נודע כי הרווחים מהסרט ברחבי העולם הגיעו ליותר מ-400 מיליון דולר.
לשם כך דיסני הפיצו ברכה לכבוד החזרה של ההצלחה הקופתית של הסרט אשר אמרה כי "לאחר הכישלון של סוף השבוע הראשון, אנחנו מודם לקהל אשר ידעו את מה שטוב בסרט".
באותו חודש ג'ים מוריס, הנשיא של פיקסאר, אמר "בקופות אשר אנחנו מצפים להם עכשיו, [הסרט] יכול לעבוד טוב יותר אפילו בקולנוע".
הסרט זכה להצלחה רבה בדרום קוריאה.
Element Magazine הוא מגזין מקוון לגברים הומואים אסייתיים, המתמקד באופנה וסגנון חיים, הכולל גם אמנות, טיפוח, מוזיקה, בידור, נושאים חברתיים ותיירות.
המגזין מתפרסם מדי חודש בסינגפור על ידי Epic Media.
המגזין תואר ככתב העת האלטרנטיבי הראשון לגברים הומואים אסייתי.
המגזין הוקם על ידי נואל נג והירו מיזוהרה במרץ 2013. ההחלטה להשיק את המגזין בפלטפורמות דיגיטליות אפשרה למפרסמים לעקוף את הרגולציה של סינגפור על מדיה מודפסת, ולכן לא היה צורך בקבלת רישיון מדיה.
המגזין משתמש באחסון אתרי אינטרנט שנמצא במקורו בארצות הברית.
הרשות לפיתוח מדיה אוסרת על פרסום תיאורים נורמטיביים וחיוביים של הומוסקסואלים בתקשורת המיינסטרים בסינגפור.
המגזין מתהדר בתפוצה דיגיטלית ממוצעת של יותר מ-30,000 עותקים מאז השקתו.
המגזין גם אחראי של פרסי Asia Pink, אירוע פרסים אזורי אסייתי לפעילים להט"בים.
המגזין מקדם ומציג לעיתים קרובות תכנים וקמפיינים הקשורים לבריאות מינית, מלבד אופנה וסגנון חיים.
ב-2013, המגזין השיק קמפיין חזותי לקידום המודעות ל-HIV/איידס ביום האיידס העולמי.
ב-2015–2016, המגזין דורג, על ידי Magzter , כמגזין לגברים השני הנקרא ביותר בסינגפור.
אלמר בורוש (במקור עד 1933 ברנשטיין, בשמו הספרותי הבדוי: L.M.
Ehrwein, בהונגרית: Boross Elemér; בודפשט, 4 בפברואר 1900 – בודפשט, 26 בנובמבר 1971) היה משורר, מחזאי מצליח, דרמטורג יהודי-הונגרי, בעל פעילות ציבורית ענפה בגופי הספרות והמחזאות ההונגרים.
הוא קיבל את העיטור דרגת זהב של מסדר הצטיינות העמל (1970).
אלמר ברנשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של הפועל השכיר היומי יעקב ברנשטיין ושל רגינה שוורץ.
לאחר ילדות קשה סיים את התיכון, כשהוא לבדו מפרנס את עצמו.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית השתתף בארגון תיאטראות בחזית.
הדרמה שלו אווה מאריה (Ave Maria) הוצגה באותה תקופה.
משנות ה-20 של המאה ה-20 עסק רק בספרות.
משנת 1925 היה בעל טור קבוע ב"העיתון" (Az Ujság).
ב-1930 הפך לחבר מועצת המנהלים של אגודת סופרי הבמה ההונגרים.
בין השנים 1939-1944 הוא נאלץ "לשתוק" בשל החוקים היהודיים במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי.
הוא נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), שרד.
בין 1945 לבין 1946, הוא היה אחד המארגנים והמזכיר הכללי של אגודת הסופרים ההונגרים.
בין השנים 1947-1949 היה מזכיר אגודת המחזאים.
בין 1957 לבין 1959 הוא היה הדרמטורג של תיאטרון פטפי ושל תיאטרון יוקאי.
כרך השירים הראשון שלו - הנוטה לאקספרסיוניזם - פורסם ב-1920, ודז'ה קוסטולאני שיבח אותו על דפי כתב העת הספרותי והאומנותי החשוב ניוגט.
ב-1922 הוא זכה בתחרות הסיפור הקצר של כתב העת "עולם" (Világ) עם סיפורו, מסכן, מייצר ארונות מתים העני,.
בשנת 1929, הציג ה"תיאטרון החדש" (Új Színház) את המחזה שלו "חלון עיוור" (1928), המתרחש בכלא בקרב אנשים שכשלו.
המחזה הוצג יותר מ-200 פעמים.
המחזה הוצג בארצות הברית ובמדינות נוספות.
ב-1931 הוצגו הטרגיקומדיה "מערבולת רוח" (Forgószél)
ב-1933 הוצגה הקומדיה עם תוכן חברתי בשם "כבוד לחריג" (Tisztelet a kivételnek)
ב-1935 הוצגה הקומדיה שלו "בנות מסכנות" בתיאטרון הלאומי
ב-1934 פורסם הרומן האנטי-פשיסטי שלו תחת שם בדוי.
הרומן שלו "המסור המזמר" (Az éneklő fűrész), שנכתב ב-1938, עוסק בגורלם העצוב של "האנשים הקטנים"
הוא היה מחבר מצליח גם של כמה מערכוני קברט
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5ב-8-20).
מספר ההצגות הרשומות במאגר התיאטרון: ככותב: 15 ; ככותב: 1 ;
שירים ; דפוס טבאן, בקשצ'אבה, 1920
אתן, בנות מסכנות ; גלובוס, בודפשט, 1936 (כרוניקה בליווי חוברות של התיאטרון הלאומי )
מסכן, מייצר ארונות מתים העני (סיפור קצר, 1922)
רוֹמן ; תִרגום אלמר בורוש; Hellas Ny., בודפשט, 1934 (Rainbow) – בשם בדוי
רוֹמן ; זינגר-וולפנר, בודפשט, 1938 ( מאסטרים בספרות הלאומית שלנו )
סימן חיים ; Cserepfalvi, בודפשט, 1941
הייתי איתם ; Szépirodalmi, בודפשט, 1969 - זיכרונות
אלמנך פרפטום (באנגלית Almanach perpetuum, בלטינית Almanach perpetuum celestium motuum ובספרדית Almanaque permanente de los movimientos celestes) הוא השם בו יצא לאור בשנת 1496 תרגומו של יוסף ויזינו לחיבורו של אברהם זכות "החיבור הגדול".
החיבור הגדול (הידוע גם בשם "לוחות זכות") נכתב על ידי האסטרונום היהודי ספרדי אברהם זכות בשפה העברית בין השנים 1473 – 1478 בסלמנקה שבספרד, עיר בה התגורר ועבד אברהם זכות.
החיבור הגדול הוא אוסף של 65 טבלאות אסטרונומיות יומיות (אֶפֶמֶרִיס) הערוכות בצורת אלמנך.
הטבלאות מתארות את מיקומם של השמש, הירח, וכוכבי הלכת נוגה, מאדים, צדק, שבתאי וכוכב חמה.
תאריך הייחוס (date radix) לצורך ביצוע החישובים הוא שנת 1473, וקו האורך לייחוס הוא קו אורך דמיוני שעובר דרך העיר סלמנקה, שם בוצעו בפועל המדידות.
הטבלאות מלוות בהסברים מפורטים על האופן בו יש לבצע את החישובים (canon).
הטבלאות ושיטת החישוב התבססו על עקרונות שפותחו בטבלאות האסטרונומיות שנערכו בחסותו של המלך אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה ולאון, במאה ה-13 ובמידה מסוימת על עקרונות שפותחו על ידי האסכולה של מיורקה, קבוצת קרטוגרפים, קוסמוגרפים ובוני מכשירי ניווט יהודים שפעלה במיורקה ובקטלוניה במאות 13 עד 15.
"לוחות זכות" חוללו מהפכה בתחום הניווט הימי בכך שהציעו לראשונה את האפשרות לקבוע את מיקומה המדויק של הספינה על סמך מיקום השמש.
יחד עם פיתוח הטבלאות, אברהם זכות בנה אצטרולב מתכת חדשני שביטל את הצורך בצפייה ישירה בשמש.
בזכות הטבלאות והאצסטרולב החדש אפשר היה לנווט לפי קווי רוחב ולהשתחרר מהתלות בכוכב הצפון שאורו דועך בהדרגה ככל שמפליגים דרומה מקו המשווה.
הם שימשו את כל מגלי הארצות והימאים הספרדים והפורטוגזים החל בכריסטופר קולומבוס במסעו הראשון לגילוי יבשת אמריקה בשנת 1492 ובוואסקו דה גמה במסעו סביב כף התקווה הטובה בדרכו להודו בשנת 1497.
התרגום ללטינית, פרי עבודתו של יוסף ויזינו, תלמידו של אברהם זכות, יצא לאור בשנת 1496 בבית הדפוס של שמואל ד'אוֹרטָס (Samuel D'Ortas) ובנו אברהם בלייריה שבפורטוגל, בשם Tabulae tabularum Celestium motuum sive almanach perpetuum.
מלבד המהדורה הלטינית הודפסה באותו בית דפוס ובאותה השנה מהדורה בה כותרות הטבלאות נשארו בלטינית אך הוראות החישוב ניתנו בספרדית.
בנוסף לתרגום, יוסף ויזינו עדכן את הטבלאות ואת השיטה למדידת גובה השמש באמצעות האסטרולב על סמך הנתונים שאסף בביקורו במפרץ גינאה בשנת 1483 בשליחותו של מלך פורטוגל ז'וּאָאוּ השני.
עבודתו כללה ביצוע מדידות וניסוח ובדיקת חוקים חדשים לקביעת קו הרוחב עבור כל המקומות בהם הפליגו הימאים הפורטוגזים בחצי הכדור הדרומי.
התרגום לאיטלקית בוצע על ידי אלפונסו דה קורדובה בשנת 1502 על סמך המהדורה הפורטוגזית של האלמנך שיצאה לאור בשנת 1499 והודפס בוונציה.
אלפונסו דה קורדובה, יליד סביליה, היה רופא ואסטרונום בחצר משפחת בורג'ה.
הוא הוסיף לתרגומו הערות, רשימה של 53 כוכבים, שלא הופיעו במהדורת 1499, עם שמותיהם והתייחסות למערכת הקואורדינטות המשוונית.
התרגום הראשון של אלמנך פרפטום לערבית בוצע בשנת 1505 באיסטנבול על ידי מוסא ג'לינוס אבן יהודה אל-טביב אלישרעילי או בשמו העברי משה גליאנו בן יהודה.
משה גליאנו פרסם עבודות שונות בתחומי הרפואה והאסטרונומיה, ביניהן ספר על מאפיינים והרכבים של תרופות שונות, מסה בנושא תנועות ומסלולי הכוכבים, ותרגום לעברית של כמה חיבורים ערביים על אסטרונומיה.
המהדורה הערבית של האלמנך בתרגומו כוללת תרגום מילולי של חלק מהטבלאות והוראות החישוב שהופיעו במהדורה הלטינית של יוסף ויזינו לצד תרגום הוראות חישוב מתוך המהדורה העברית המקורית של אברהם זכות, "החיבור הגדול".
התרגום השני בוצע על ידי אחמד אבן אחמד אבן אל-פאקי קאסים אבן אל-סאיג' אל-חג'ארי אל אנדלוסי בתחילת המאה ה-17 במרקש.
אל-חג'ארי היה יהודי מומר ששמו העברי דיאגו בז'רנו, אחד מאנוסי ספרד הרבים שמצאו מקלט בצפון אפריקה, כפי שהוא מספר בספרו " "Kitab Nasir al-Din ala l-qawm al-kafirin.
הוא עזב את אנדלוסיה בשנת 1598 והתיישב במרקש שם הועסק כמתרגם בחצרו של הסולטן זידאן אבו מאלי בנו של הסולטן אחמד אל-מנסור.
הודות לידיעותיו בשפה הספרדית נשלח על ידי הסולטן למשימות דיפלומטיות בצרפת ובהולנד.
תרגומו נשמר בחמישה כתבי יד באזורים שונים בעולם הערבי דבר המעיד על חשיבות עבודתו.
אלמר גרינהוט נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינהוט (1848–1890), עורך דין, סגן נשיא הקהילה היהודית, ושל אדל שפרינגר (1852–1933) מצ'פרג.
סבו מצד אמו יואכים שאפרינגר (1809–1896) היה בנקאי שמילא תפקיד מכריע בחיים הציבוריים של העיר פץ' ובקהילה היהודית שלה; הוא היה מנהיג הקהילה במשך רבע מאה.
בנובמבר 1906 מונה לרופא של בתי החולים הציבוריים בצד פשט.
בית החולים סנט רוקוש במחלקה לכירורגיה מספר 1 הוא היה רופא אצל פרופסור מנו הרצל.
מ-1911 עד 1920, הוא היה הרופא המבצע הראשי של בית החולים "Gondvisélés" (האיגוד של הכשרת אחיות בהונגריה) ומנהל בית החולים להכשרת האחיות.
עד 1913 היה בחבר המומחים הרפואיים של בית המשפט לביטוח תעסוקה בבודפשט.
לאחר 1913 היה המומחה לרפואת תאונות בבנק העבודה המחוזי של בודפשט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כרופא גדודי ולאחר מכן מונה למנהל המחלקה הכירורגית מספר 3 של בית החולים אוגוסטה.
בשנת 1921 הוא נבחר למנתח ראשי של המרפאה ובית החולים Charité.
בין 1927 לבין 1937 השתתף בעריכת ה-Medical Review.
בפברואר 1936, כהוקרה על עבודתו היוצאת דופן בתחום שירותי הבריאות הציבוריים, הוענק לו התואר יועץ בריאות מלכותי הונגרי ראשי.
גלרט היה מזכיר אגודת הרופאים בבודפשט.
הוא היה חבר במספר אגודות רפואיות ומדעיות.
במהלך נסיעותיו הלימודיות התכופות מחוץ להונגריה ביקר בברלין, וינה, בריסל, אמסטרדם ודרזדן.
אשתו הייתה גרטרוד רדליך (1891–1942), בתם של שמואל רדליך ווילמה אורנשטיין, עמה התחתן בבודפשט ב-1 בדצמבר 1915.
על כריתת הטחול במחלות של מערכות הכבד-לינאליות .
זיהוי וטיפול של Panaritium (זיהום בקצה האצבע).
מושג המחלה וכושר השתכרות בביטוחי מחלה.(ביקורת העבודה, 1931, 7)
עיטור הביצור הצבאי של הצלב האדום (1916)
סיגנום לאודיס Signum Laudis (1918)
אלמפה (Anempodist Ivanovich Sofronov) נולד ב-2 (14) בנובמבר 1886 בנסלג' הראשון של זוכסוגון, קוטברוס, מחוז יקוטסק, אימפריה רוסית.
משנת 1907 עבד במשרד הדפוס של העיתון "יקוטסקי קראי", שיתף פעולה בירחון "סכה סאנאטה", היה מנהל התיאטרון ברפובליקה (1909-1927), יו"ר החברה התרבותית-החינוכית "סכה אומוק", עורך העיתון הסובייטי הראשון בשפה היקוטית "מנצ'ארי" (1921-1922), היה חבר יוזם של החברה המחקרית המדעית היקוטית "סכה קסקילה" (1925).
אויונסקי, הוצע פרויקט לפתיחת גלריית ציורים בעיר יקוטסק.
ב-1926 הפך סופרונוב למייסד ועורך הירחון הספרותי-אמנותי הראשון "צ'ולבון", למנהל הראשון של התיאטרון הסכה ויו"ר הקולנוע הממשלתי ברפובליקה.
משנת 1925 עבד בסקציה היקוטית של ההוצאה המרכזית.
בירושלים יצאו בנפרד ספריו הדרמטיים.
סופרונוב נשלח כנציג ממשלת יקוטיה לבנינגרד לחגוג את ה-200 לאקדמיה המדעית של ברית המועצות, השתתף בעבודת הקונגרס התורכולוגי הראשון בבאקו.
ב-1927 נעצר והוחזק בבתי כלא בנובוסיבירסק, קזאן ובוטירקה על פי "מקרה הקונפדרליסטים" שתויק.
בהחלטה מ-29 באוקטובר 1928, על פי סעיף 58-11 של החוק הפלילי של RSFSR על השתתפות בעבודת ארגון נגד מהפכני, נידון ל-5 שנות מאסר במחנה ריכוז סולובקי.
אלמפה נפטר ב-24 בדצמבר 1935 מדלקת ריאות ונקבר בבית הקברות המרכזי של יקוטסק.
ב-15 באוגוסט 2012 על פי החלטה ציבורית של מחוז טטה, על פי צווי משרד התרבות של רוסיה והמשרד לתרבות ופיתוח רוחני של רוספובליקת סכה, נקבר מחדש במולדתו במקום חדאאיי במוזיאון-שמורת טאטה (הכפר איטיק-קוויול).
שמור טוהר ב-15.11.1962 על ידי נשיאות בית המשפט העליון של רפובליקת יקוטיה-ASSR על בסיס ערעור פיקוח של התביעה הכללית של ברית המועצות (החלטת OGPU מ-29.10.28 בוטלה והתיק נסגר בשל חוסר הוכחות לאשמה).
המשורר כתב למעלה מ-150 שירים, המבקרים ציינו שהוא הכניס זרם לירי לשירת היקוטית.
שירים מסוימים הפכו לפופולריים ושרים עד עצם היום הזה.
השיר "סכה ירייאטה" (שיר הסכה) שימש כהמנון למורדים במלחמת האזרחים ביקוטיה.
הסיפורים הסאטיריים של הסופר נמנים בין הטובים ביותר בפרוזה היקוטית.
כמתרגם, הסופר תרגם יצירות של קלאסיקאים בספרות הרוסית איבאן קרילוב, לב טולסטוי, אנטון צ'כוב.
תרגם את "הפשיטה" של אלכסנדר פאדייב.
"בלאגן סיבירי" סיפור קצר, תרגום: קטיה בורגזוב, הוצאת קלאסיקה מתקדמת, 2016.
אלמר אוסטין בנסון היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממינסוטה.
בשנת 1935, בנסון מונה כחבר הסנאט של ארצות הברית לאחר מותו של תומאס שול.
הוא כיהן כמושל מינסוטה ה-24, וניצח את הרפובליקני מרטין נלסון ניצחון מוחץ בבחירות לתפקיד המושל ב-1936. הוא איבד את תפקיד המושל שנתיים לאחר מכן, כשהפסיד לרפובליקני הרולד סטסן בבחירות לתפקיד המושל ב-1938.
בנסון נולד ב-22 בספטמבר 1895 באפלטון שבמינסוטה, ולמד משפטים ב-William Mitchell College of Law (אז המכללה למשפטים של סיינט פול) ושירת שנה בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא לא התעסק יותר בעריכת דין לאחר שחזר משירות פעיל, ובחר במקום זאת להמשיך בקריירה בנקאית ועסקית.
בנסון היה בן ברית קרוב של המושל פלויד אולסון, חבר נוסף במפלגת האיכרים-הפועלים של מינסוטה, שעזר לתכנן את עלייתו הפוליטית של בנסון.
אולסון מינה את בנסון לנציב המדינה לביטחונות לפני שבחר בו להחליף את תומאס שול בסנאט של ארצות הברית לאחר מותו של שול בדצמבר 1935. בנסון כיהן בקונגרס ה-74, עד 3 בנובמבר 1936.
לאחר מותו בטרם עת של אולסון מסרטן ב-1936 וכהונתו לבינתיים של סגן המושל יילמאר פיטרסן, בנסון מילא את החלל ונבחר למושל מינסוטה ה-24 בפער הגדול ביותר בתולדות המדינה.
הוא כיהן כמושל מינסוטה מ-4 בינואר 1937 עד 2 בינואר 1939. תבוסתו בהפרש שיא ב-1938 נתפסת כתחילת סופה של מפלגת האיכרים-הפועלים של מינסוטה ככוח פוליטי עצמאי וככישלון לפוליטיקה הפרוגרסיבית במינסוטה.
ב-1940, הוא התמודד לסנאט של ארצות הברית נגד הנריק שיפסטד, סנאטור מכהן שערק מהמפלגה הפרוגרסיבית למפלגה הרפובליקנית.
בנסון זכה במקום השני, עם 25% מהקולות, במרוץ שכלל גם דמוקרטי, בעוד שיפסטד נבחר מחדש.
ב-1942 רץ לסנאט בפעם האחרונה, אך הפסיד לרפובליקני ג'וזף בול במרוץ רב-מועמדים.
בנסון היה גם הדמות המרכזית שעמדה מאחורי הקרע במפלגת ה-DFL (מפלגת הדמוקרטים–האיכרים–הפועלים) במינסוטה בין 1946 ל-1948. ה-DFL הוקמה ב-1944 מאיחוד המפלגה הדמוקרטית של מינסוטה ומפלגת האיכרים-הפועלים של מינסוטה.
קבוצת תומכיו של האמפרי, שכללה את כוכבי המפלגה לעתיד כמו ארתור נפטלין, אורוויל פרימן ו-וולטר מונדייל, השתלטה על המפלגה בוועידת המפלגה בפברואר 1948, והדיחה את תומכי בנסון.
הקמפיין המוצלח של האמפרי לסנאט סימן ניצחון חשוב לקבוצתו בתוך המפלגה הצעירה ותחילת תבוסת מועמדי בנסון במערכת הבחירות המקדימות של ה-DFL.
הקרע של 1948 הוביל בסופו של דבר את בנסון ותומכיו לעזוב את המפלגה.
לפני שבריאותו הרופפת גרמה לפרישתו מהזירה הציבורית, בנסון הפך לדמות מרכזית במפלגה הפרוגרסיבית קצרת הימים, וניהל את מסע הבחירות לנשיאות של מועמדה, הנרי וולאס, בבחירות 1948. בנסון נפטר ב-13 במרץ 1985 במיניאפוליס, מינסוטה, ונטמן בבית הקברות אפלטון בעיר הולדתו, אפלטון, מינסוטה.
אלמר ג'ייקוב ברקט היה מחנך, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן במשך שש כהונות כחבר בית הנבחרים וכסנאטור מטעם נברסקה בשנים 1899–1911.
ברקט נולד ב-1 בדצמבר 1867 בחווה סמוך לעיר גלנווד שבאיווה.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים, השלים את לימודיו בקולג' טבור בשנת 1890, ובשנת 1893 סיים ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נברסקה.
בשנים 1890–1892 שימש כמנהל בתי הספר הציבוריים בעיירה ליי שבנברסקה.
ב־1893 הוסמך כעורך דין והחל לעסוק בעריכת דין בעיר לינקולן.
בשנים 1896–1898 כיהן כחבר בבית הנבחרים של נברסקה.
ברקט נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לשלושה קונגרסים רצופים (1899–1905).
לאחר מכן נבחר שוב, אך התפטר עם תחילת כהונתו במרץ 1905 כדי לעבור לסנאט.
הוא כיהן כסנאטור בשנים 1905–1911. במהלך כהונתו כיהן כיושב ראש ועדת הפיצויים על פגיעות באינדיאנים (בקונגרס ה־59), וכן כיו"ר ועדת מסילות הברזל הפסיפיות (מאז ינואר 1907 בעקבות פטירת קודמו בתפקיד ועד סוף כהונתו בקונגרסים ה־60 וה־61).
ב־1910 לא הצליח להיבחר מחדש.
לאחר סיום כהונתו שב לעסוק בעריכת דין בלינקולן.
בשנת 1912 דחה הצעה להתמודד על משרת מושל נברסקה, אך ניסה ללא הצלחה לקבל את מועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגן הנשיא, לאחר פטירתו של סגן הנשיא המכהן ג'יימס שרמן.
ברקט נפטר בלינקולן ב־23 במאי 1935, ונקבר בבית העלמין ויוקה בעיר.
אלן אוקטביאן יום היה מדינאי הודי ממוצא סקוטי.
יום נולד בלונדון למשפחה סקוטית.
הוא למד בקולג' ולאחר מכאן השתלם בהיילבורי, מוסד הלימודים של החברה ההודית המזרחית.
הוא הפליג להודו בשנת 1849 ומאז ואילך כיהן בשורה של תפקידים בהררכיה של הממשל ההודי.
יום ייסד את הקונגרס הלאומי ההודי, והוא דגל בקידומם של הנתינים ההודים.
הוא אף התעניין בתנועה התיאוסופית של הלנה בלבצקי והיה חבר בה.
אוניון דפורטיבו אלמריה (בספרדית: Unión Deportiva Almería) הוא מועדון כדורגל המשחק בליגה הספרדית השנייה.
המועדון הוקם בשנת 1989 באלמריה.
שמו שונה בשנת 2001 ל"אוניון דפורטיבו אלמריה", לאחר מיזוג של שתי קבוצות עירוניות - פולידפורטיבו אלמריה ואלמריה CF.
לאחר ששיחקה עונה אחת בליגה השנייה, היא ירדה לליגה השלישית ולאחר מכן גם לרביעית.
בעונת 2010/2011, אלמריה הגיעה לראשונה אי פעם לחצי גמר גביע המלך.
בליגה לעומת זאת, הקבוצה ירדה ליגה לאחר תקופה של ארבע שנים בלה ליגה.
באותה העונה בחודש נובמבר 2010, המאמן חואן מנואל לילו פוטר לאחר הפסד ביתי 0–8 לברצלונה.
לאחר שתי עונות בליגה השנייה, אלמריה חזרה ללה ליגה לאחר שגברה בפלייאוף על ז'ירונה.
הקבוצה הצליחה להישאר בליגה בעונת 2013/2014, וסיימה במקום ה-16. עונה לאחר מכן המועדון ירד ליגה לאחר שסיים במקום ה-19.
ב-2 באוגוסט 2019, טורקי אאל שייח' הסעודי הפך לבעלים של המועדון.
ביוני 2022 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה השנייה וחזרה ללה ליגה לאחר שבע שנות היעדרות.
בעונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום ה-17, נקודה אחת יותר מהמקום המוליך לליגה השנייה.
עונה לאחר מכן נשרה לליגה השנייה.
אלן-פורנייה הוא שם עט של אנרי-אלבאן פורנייה , סופר צרפתי.
אלן פורנייה נולד בעיירה לה שאפל-ד'אנז'יון (במחוז שר שבחבל סאנטר-עמק הלואר בצרפת) להורים שהיו מורים.
בילה את ימי ילדותו בכפר אפיניי לה פלוריאל באזור מיוער מדרום לנהר הלואר - מקום שאווירתו שימשה כרקע ("הכפר סנט אגאת") לרומן היחיד שלו "מון הגדול".
אחר כך למד בבית הספר הימי בעיר הנמל ברסט שבחבל ברטאן.
ב-1905, כאשר טייל על רציפי הנהר סן בפריז, הכיר את איבון דה קייוורקור שהפכה לאהבתו הגדולה הראשונה, ואשר בהשראתה יצר את דמותה של איבון דה גאלה ברומן "מון הגדול".
הייתה זו אהבה נכזבת, וכאשר פגש בה שוב שמונה שנים מאוחר יותר, הייתה נשואה והיו לה שני ילדים.
בין 1908 ו-1909 עשה את שירותו הצבאי, וב-1910 שב לפריז, הפך לכתב לענייני ספרות של העיתון "ז'ורנאל", ופגש באנדרה ז'יד ובפול קלודל.
בין 1910 ו-1912, כאשר שימש כעוזרו של קלוד קזימיר-פרייה כתב את הרומן "מון הגדול" שיצא לאור ב-1913. בשל רומן זה שבו תיאר מאורעות שונים המבוססים על התנסותו האישית, היה מועמד לפרס גונקור אך לא זכה בו.
ב-1914 החל לכתוב רומן בשם "קולומב בלאנשה", אך באוגוסט של אותה שנה התגייס לצבא הצרפתי שלחם נגד הגרמנים.
הוא מילא תפקיד של קצין מילואים בחיל הרגלים, ונשלח לחזית בכפר אפארז' שליד העיר ורדן (במחוז מז שבחבל לורן), שם נעלם ב-22 בספטמבר ולאחר מכן הוכרז כנעדר.
רק ב-1991 זוהו עצמותיו בקבר משותף בגרמניה, ונקברו בבית הקברות הצבאי בכפר סן-רמי-לה-קולון שליד ורדן.
על קירות הפנתאון בפריז חרות שמו בין הסופרים שהקריבו את חייהם למען צרפת במלחמת העולם הראשונה.
רוב כתביו של אלן-פורנייה יצאו לאור אחרי מותו:
1926 - התכתבותו עם הסופר ז'אק ריבייר.
1990 - 133 דפים, הערות, רשימות וטיוטות שעשה כהכנה לכתיבת הרומן "קולומב בלאנשה".
פאד הוא דמות בדיונית של צייד מה"לוני טונס", סדרה בהשתתפות הארנב המצויר באגס באני אשר נוצרה על ידי האחים וורנר.
מטרתו של אלמר לצוד ארנבים, אך הוא אף פעם לא מגשים מטרה זו.
יש לו מבטא יוצא דופן, שבו הוא ממיר את העיצורים R ו-L ב-W.
דוגמה: "תהיו מאוד, מאוד בשקט.
בסרטון "The Old Grey Hare" משנת 1944 הוא אף ביטא את שמו "המל פאד".
יש לו גם צחוק מתגלגל, שמרגיז לעיתים דמויות אחרות ומהווה מושא לבדיחות.
לעיתים מוצג אלמר בסרטונים אחרים כבעל מקצועות שונים כגון: עורך-דין ומנהל בית מלון.
לעיתים הנחה גם ספיישלים כגון: "חיים שכאלה" לבאגס באני שבו על הדרך הוא ויוסמיטי סאם ניסו לנקום בבאגס על ידי שהביאו לו פצצה בתוך חבילה.
בדרך כלל מככב אלמר פאד לצד באגס באני או דאפי דאק ולעיתים גם עם סילבסטר.
הסרטונים הידועים ביותר שבהם הופיע הם הסרטונים של צ'אק ג'ונס "What's Opera, Doc?",
בסרטון "rabbit, fire" הודה פאד שהוא עוסק בציד בשביל הספורט בלבד בגלל היותו צמחוני.
ב"תעלומות סילבסטר וטוויטי" הוצג קרוב משפחה שלו בשם "סם פאד" העובד כבלש.
במספר סרטונים הוא מוצג בתור מישהו שחי לבד ואף נהנה מבדידותו, שאף את יום הולדתו הוא חוגג לבד באין מפריע.
בריאן (עד מותו בשנת 1959)
יהויכין פרידלנדר (לסירוגין עם שמעון כהן, 1991)
אלן אוטילה אוסייר (בדנית: Ellen Ottilia Osiier; 13 באוגוסט 1890 – 6 בספטמבר 1962) הייתה סייפת יהודייה-דנית.
האלופה האולימפית הראשונה (פריז 1924) ברומח לנשים.
באולימפיאדת פריז (1924) נערכה לראשונה במשחקים האולימפיים תחרות סיף, רומח, לנשים.
בגיל 33 זכתה בתחרות אוסייר במדליית זהב לאחר שניצחה בכל חמשת הקרבות בשלב הגמר.
במדליית כסף זכתה גלדיס דייוויס מבריטניה (1-4) ובמדליית ארד זכתה גרטה הקשר אף היא מדנמרק (2-3).
בשלב רבע הגמר היא ניצחה בכל ששת הקרבות שלה וכן בשלב חצי הגמר היא ניצחה בכל חמשת הקרבות.
היא סיימה את הטורניר עם 16 ניצחונות ללא הפסד.
בעלה איוון אוסייר בעל מדליית כסף אולימפית בסיף, השתתף ב-7 אולימפיאדות.
הוא זכה ב-25 תוארי אליפות דנמרק בסייף ב-3 מכשירים.
בשנת 1962 נפטרה אוסייר בקופנהגן.
אַלְמֶרִיָה (בספרדית: Almería; בערבית: المرية, תרגום לעברית: "מגדל צופים") היא עיר הבירה של מחוז אלמריה שבאנדלוסיה שבדרום מזרח ספרד.
את המבצר הוא בנה על יסודותיו של מבצר מוּרִי.
המבצר נחשב לשני בגודלו בין מבצרי אנדלוסיה (הראשון הוא מבצר אלהמברה).
בזמן שבאלמריה משל חייראן העאמירי (חייראן אל-עאמירי), הוא בנה את החומות סביב העיר, והפך את הנמל לבעל חשיבות אסטרטגית גבוהה ביותר.
הנמל שעוד קודם לכן היה מן הנמלים הרומים החשובים בספרד, ונקרא Portus magnus (הנמל הגדול), הגיע בימי חייראן לרמה מסחרית גבוהה, ואלמריה סחרה באמצעותו עם אירופה והמזרח.
אלמריה נחשבת לעיר היבשה ביותר באירופה מבחינת כמות משקעים ויורדים בה פחות מ-200 מילמטרים של גשם בשנה.
אלמר ורנר מקקולום היה ביוכימאי ותזונאי אמריקאי.
בשנת 1913 יחד עם מרגרט דייוויס, גילה את ויטמין A.
שניהם תרמו גם לזיהוי התיאמין, הידוע כויטמין B1. מקקולום כיהן בשנים 1917–1944 כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ונבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
כונה על ידי המגזין טיים "מר ויטמין".
אלמר נולד בשנת 1879 כילד הרביעי והבן הראשון מבין חמשת ילדיהם של זוג חוואים מפורט סקוט (מדינת קנזס): קורנליוס ארמסטרונג מקקולום ומרתה קתרין לבית קידוול.
מוצא המשפחה הוא מסקוטלנד משם היגרו בשנת 1763 לאמריקה.
ההורים שאפו להעניק לכל ילדיהם השכלה גבוהה, שחסרה לעצמם.
שלוש האחיות למדו באוניברסיטת לומברד ונישאו לכמרים אוניברסיליסטים.
האח הקטן ברטון, שהיה קשור מאוד לאלמר, למד כמוהו באוניברסיטת קנזס.
אלמר נאלץ מנעוריו לעזור בעבודות בחוות המשפחה, במיוחד אחרי שאביו הפך לנכה עקב מחלה קשה (ככל הנראה שחפת העצמות).
לימודיו היסודיים התנהלו לסירוגין בבית ספר חד-חדרי בתנאים דלים.
אירוע מכונן בילדותו היה הביקור עם אמו בגיל 14 (ב-1893) בתערוכה העולמית ה"קולומביאנית" בשיקגו.
על מנת לאפשר לבניה ללמוד בבית ספר תיכון ואחר כך באוניברסיטת קנזס החליטו ההורים להשכיר את חוותם ולעבור בשנת 1896 לגור בקרבת האוניברסיטה בעיר לורנס.
בחלקת אדמה קטנה שנרכשה שם על ידי המשפחה, הם גידלו פירות למכירה.
בגלל השכלתו המצומצמת עד אז לא הצליח אלמר לעבור את מבחן התעודה הדרוש לצורך כניסה לבית הספר התיכון.
מנהל התיכון שהתרשם מכך שהילד הירבה לקרוא ספרים וידע בעל פה לא מעט שירי משוררים (למשל Vision of Sir Launfal מאת ג'יימס ראסל לאואל), הסכים לפנים משורת הדין לקבלו על תנאי בבית ספרו.
הנער לא אכזב והתקדם מהר בלימודיו תוך הצטיינות בחיבור באנגלית, בכימיה ובפיזיקה.
הוא נהנה מאוד מעיון ב"אנציקלופדיה בריטניקה" שנמצאה בחדר האסיפות של בית הספר ורכש לאחר מכן עותק ממנה בחנות, תמורת 25$.
אלמר עבד בלילות בהדלקת פנסי העיר ובכיבוים.
מאוחר יותר, בימי לימודיו באוניברסיטה, עבד בשיווק פרסומות עבור עיתון מקומי.
הצטרף לכנסייה האוניטריאנית אך במשך חייו לא נהג לפקוד כנסיות כלשהן.
בהתחלה אלמר חשב ללמוד רפואה אך במשך לימודיו באוניברסיטה נמשך לכימיה האורגנית, ואף התחיל להתפרנס מאנליזת מדגמי נפט.
אחרי שסיים בשנת 1903 את התואר הראשון זכה במלגה של 300 דולר לשנה והועסק כמדריך סטודנטים בכימיה פיזיולוגית.
אחרי שגמר את עבודת המסטר שלו בנושא הרכב הגז שבגבעולי הלוטוס האמריקאי (Nelumbo lutea), בחר להמשיך בלימודי ביוכימיה באוניברסיטת ייל.
בשלב מסוים, בעזרת פרופסור ראסל צ'יטנדן שהכיר אותו בכנס, קיבל חדר מגורים בתוך בניין המחלקה לכימיה.
אחרי שלקה בדלקת ריאות מתישה פיגר אלמר בהכנותיו בתחום המקצוע המשני של הדוקטורט - קריסטלוגרפיה.
המורה במקצוע זה, סמואל פנפילד, קלט את מצוקתו, ושלח אותו להתחזק על ידי שיט בקאנו שלוש פעמים בשבוע.
הוא הכיר בפעילות ספורטיבית זו כמעבר הבחינה בתחומו.
בעת הכנת עבודת הדוקטורט התפרנס אלמר ממתן שיעורי כימיה ובימי הקיץ אף עבד כפקיד קבלה במלון.
ביוני 1906 הציג את העבודה בתחום חקר הפירימידינים, שאותה ערך תחת הדרכתו של פרופ' טריט ב.
ג'ונסון, וקיבל את התואר דוקטור למדעים (PhD).
אלמר נשאר אחר כך עוד שנה בייל כדי לעבוד עם הפרופסורים תומאס ב.
מנדל בסוגיות הרכב החלבוני של הצמחים והתזונה.
מחקר זה השפיע בצורה מכרעת על הקריירה שלו.
עניינו בביוכימיה התעורר במיוחד תוך כדי עבודתו בהדרכת אוסבורן בתחנת הניסויים החקלאית קונטיקט.
אלמר פרסם כ-150 מחקרים מדעיים.
בשנים 1917–1944 היה פרופסור ב"בית הספר להיגיינה ולבריאות הציבור" של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, הראשון שלימד "היגיינה כימית", לימים "ביוכימיה".
בין השנים 1945 ל-1967 היה פרופסור אמריטוס.
אלמר מקקולום נפטר בשנת 1967 בבלטימור בעקבות מחלה קשה.
על ערש דווי בבית החולים אמר: "היו לי חיים נעימים בצורה יוצאת מן הכלל, ואני אסיר תודה על הכל".
מחקריו העיקריים עסקו בסוגיות התזונה, תפקיד הוויטמינים והמינרלים בגופם של בעלי החיים.
בשנת 1913 תרם מקקולום תרומה חשובה בגילוי הוויטמינים A ו-B.
ב-1915 שיער כי ניתן להרכיב דיאטה תזונתית מיטבית.
ב-1916 יחד עם קורנליה קנדי, מתוך רצון לפתור את הבלבול לגבי הסיווג של גורמי התזונה, הציעו שמות אלפביתיים עוקבים, כדלהלן:הגורמים נמסים בשומן ייקראו A, והגורמים הנמסים במים - ייקראו B.
זה הייתה התחלת הנומקלטורה השכיחה האלפביתית של הוויטמינים.
בשנת 1922 תרם לגילוי הוויטמינים D ו-E.
בשנת 1926 חקר את ההרכב במלחים של הדם בתנאים שונים של התפתחות פילוגנטית.
גילה שירידה ברמת הסידן בדם גורמת לטטניה והוכיח את תפקידם החיוני של המיקוראלמנטים.
לפי הזמנתו של הפרופסור א.ב.הארט, מקקולום עבר באותה שנה להשתלם באוניברסיטת ויסקונסין במדיסון, בה קיבל משרה של מדריך בכימיה חקלאית בתחנה הניסויים החקלאית של האוניברסיטה.
אחרי הניסויים במעבדתם של אוסבורן ומנדל בנוגע לדיאטות המבוססות על מין צמח יחיד ולאחר עיון בספרות המדעית בתחום החסכים בתזונה התחיל מקקולום לערוך מחקרים על חולדות בעזרת תרכובות תזונה שונים כדי למצוא מה הם המרכיבים החיוניים במזון.
המחקר המקורי, שניזום על ידי ס.מ.
בבקוק, נועד לבדוק השפעת מזונות שונים על גדילתם, התפתחותם ופוריותם של הפרות.
המזונות נקבעו לפי הרכבם השווה באספקת קלוריות, חלבונים, פחמימות ושומנים.
במהלך הניסויים התברר שהתוצאות הביולוגיות היו שונות לפי סוג המזון שניתן.
מקקולום מצא כי עדיף לערוך ניסויים על חיות קטנות כמו החולדות.
בניגוד לדעת הממונים עליו, הקים אז מקקולום באוניברסיטת ויסקונסין, לראשונה בארצות הברית, מושבה לחולדות מעבדה לבנות.
המחקרים שביצע בנושא בשנים 1906–1913 הצביעו על כך שחולדות וחיות קטנות אחרות שהוזנו בתזונה המבוססת על קזאין, שומן של בעל חיים, שמרי לקטוז ומלחים אנורגניים מבודדים ומטוהרים, נפגעו מהר בבריאותן, מצבם הגופני הידרדר ומתו תוך שבועות ספורים.
לדברי מקקולום, המחקרים תמכו מאוד בהשערה כי קיימים גורמים נלווים מסוימים במיני מזון מסוימים שהם חיוניים לגדילה לתקופות ארוכות"."השאלה החשובה ביותר בתחום התזונה, הוא סבר, היא לגלות אילו חומרים חסרים באותן הדיאטות" הלקויות.
בהתחלה חשד מקקולום כי הכשל התזונתי של דיאטות מסוימות נגרם על ידי חוסר הטעם (lack of palatibility) וחוסר האטרקטיביות של המזון.
הוא סבר כי תזונה טעימה יותר והגורמת לאכילה בכמויות מזון מספיקות, תהיה מתאימה.
אולם אוסבורן ומנדל מתחו בקורת על השערה זו.
הם הוכיחו שדיאטות חלבונים צמחיים אינן מיטיבות בלי הוספת "חלב חופשי מחלבונים".
תוספת כזאת גרמה לגדילה טובה של החולדות גם ללא שימוש בתוספי טעם.
שני החוקרים שיערו כי מקקולום התרשל בכמה מניסוייו.
מקקולום עצמו הודה בטעות והקדיש לאחר מכן את זמנו ומרצו לניסויים מוקפדים יותר שכללו אנליזה של הגורמים המקדמים גדילה בתוך "החלב החופשי מחלבונים".
יחד עם עוזרת המחקר שלו בשנים 1909 -1916, מרגריט דייוויס, הוא הצליח לבודד את הוויטמין הראשון המסיס בשומן, וכינה אותו "ויטמין A".
לפי המלצתם של מקקולום וסי.
קנדי הונהג השימוש באותיות האלפבית בשמות הוויטמינים החל משנת 1916.
החוקרים ההולנדים כריסטיאן אייקמן וחריט חריינס חיפשו את סיבת מחלת בריברי וחקרו את הקשר שלה לאכילת האורז המקולף.
ברוח התגליות של לואי פסטר סבר אייקמן שבריברי נגרמת על ידי חיידקים.
לעומת זאת מקקולום חקר את סיבות הפגמים בגדילה.
בניסויים שערכו מקקולום ומרגרט דייוויס בעזרת דפוסי תזונה שונים אצל חולדות, הם גילו כי ה"חומר האנטי-נאוריטי" (כלומר, המונע היווצרות פולינאוריטיס) אותו תארו אייקמן וחריינס הוא זהה ל"ויטמין B" המסיס במים.
תגלית זו מופיעה בסעיף 8 ברשימת המסקנות של מקקולום ודייוויס.
מקקולום ביקש להנחיל את נושא חשיבות התזונה הבריאה בקרב הציבור, לא רק במחקר אלא גם בהוראה ובפעילות הסברתית לקהל הרחב.
הוא פיתח את המושגים של "דברי מזון משלימים", "דברי מזון מגנים" ו"דיאטה מיטבית" (optimum diet).
הביוגרף שלו, הנרי דיי הכתיר אותו כ"לבואזייה של מדע התזונה".
זאת מפני שלא רק שנמנה עם מגלי הוויטמינים, אלא חקר את חשיבותם של יסודות אנאורגניים כמו הסידן, הזרחן, המגנזיום, הנתרן, האשלגן, הברזל, האבץ, המנגן, הבור, הקובלט.
מחקריו על חשיבות הפלוריד בתזונה היו פותחי דרך בנוגע לחקר קשרו של הפלואור לבריאות השיניים
במטרותיו לשפר את תזונת העם שיתף מקקולם פעולה עם תעשיית החלב ועם מייצרי מזון, השתתף בעבודות ועדת הובר שדנה בנושא בימי מלחמת העולם הראשונה, העביר הרצאות רבות על התזונה ולמשך 24 שנה (1946-1922) פרסם מאמרים על כך במגזין "מקקול" (MCCall).
דגל בחיזוק מוצרי הלחם לא רק על ידי ויטמינים B1, B2, PP, ברזל, אלא גם החלק המוצק הלא שומני של החלב, שמרים וגרעיני חיטה ותירס.
מקקולום וצוותו יחד עם קבוצת רופאי ילדים מבית החולים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ג'ון האולנד, אדוארדס איי.
מחקריו של מקקולום בשנות ה-1920 המוקדמות גילו שחולדות עלולות ללקות ברככת אם יאכילו אותם אך ורק בדיאטת דגנים.
קבוצתו חקרה אצל החולדות למעלה מ-300 דיאטות ולבסוף הגיעה למסקנה ששמן דגים עשוי למנוע רככת.
לפי דוגמת עבודתו של אדוארד מלאנבי שהושפע בעצמו על ידי גילוי הוויטמין A על ידי מקקולום ודייוויס, מקקולום בחר בעלי חיים שלקו ברככת והאכיל אותם בשמן בקלה (קוד) שחומם ואוורר כך שהוויטמין A ייהרס.
השמן לא היה מסוגל כך לרפא עיוורון לילה אלא רק את הרככת.
אחרי שחולדותיו החלימו, מקקולום קרא לחומר שהיה חסר והושלם ויטמין D.
החוקרים השתכנעו שקרני השמש ושמן הדגים מגנים מפני רככת ובחנו זאת על ידי אי חשיפתם של חולדות לקרני השמש.
בקרוב דור שלם של ילדים גדלו על שמן דגים והושג ניצחון על הרככת.
הרי דיי, עמית וביוגרף של מקקולום, כתב שגילוי הוויטמין D היה פרי עבודתם של הרבה חוקרים נוספים אבל מקקולום וקבוצתו עשו הרבה מעבודת ההכנה לקראת התגלית הסופית.
קנת קרפנטר שלימד באוניברסיטת ברקלי כתב במאמרו "פרס נובל וגילוי הוויטמינים" שבאופן מוזר מקקולום לא היה מועמד לפרס נובל.
באותן השנים מי שהיו מועמדים בתחום לפרס נובל היו כריסטיאן אייקמן, קזימיר פונק, ג'וזף גולדברגר, חריט גריינס, פרדריק גואולנד הופקינס ואומטארו סוזוקי.
בסופו של דבר גילוים של הוויטמינים זיכה בפרס נובל עשרה מדענים, לרבות אדולף וינדאוס עבור הוויטמין D.
אלמר מקקולום היה נשוי משנת 1907 לקונסטנס קארות', אותה הכיר בלורנס, קנזס, וממנה התגרש כעבור שנים רבות.
לזוג נולדו חמישה ילדים, בן - דונלד, שהפך לרופא, וארבע בנות - ג'ין וסטוויק, מרגרט ספרייג, קתלין אולברייט, ואלסבת פוקס.
כשחי בבולטימור, בשנת 1945 התחתן מקקולום שוב עם ג'.ארנסטין בקר, דיאטנית שכתבה יחד איתו כמה ספרים.
1920 - חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
1921 - מדליית הווארד פוטס למדע ולהנדסה מטעם המכון פרנקלין
1923- מדליית ג'ון סקוט מטעם העיר פילדלפיה
1928-1927 -כיהן כיושב ראש "החברה האמריקאית של הכימאים הביולוגיים" (בימינו - החברה האמריקאית של הביוכימאים והביולוגים המולקולרים)
1943 - חבר זר של האקדמיה השוודית למדעים
פרס אוסבורן ומנדל של המכון האמריקאי לתזונה
מדליית יובל המאה של הפדרציה בורדן
ספנסר מטעם החברה האמראית לכימיה
מדליית האקדמיה לרפואה של ניו יורק
1961 - חבר זר של החברה המלכותית של לונדון
אלן היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית של רשת ABC בת 109 פרקים ששודרה מ-29 במרץ 1994 ועד ל-22 ביולי 1998. הדמות הראשית בסדרה, בגילומה של הסטנדאפיסטית אלן דג'נרס, היא אלן מורגן, נוירוטית בשנות השלושים לחייה, בעלת חנות ספרים בלוס אנג'לס.
הסדרה מתמקדת ביחסיה של אלן מורגן עם חבריה המוזרים, המשפחה שלה ובעיות של חיי היומיום.
מורגן יצאה מהארון בפרק "The Puppy Episode" משנת 1997. אירוע זה קיבל חשיפה תקשורתית רבה והצית מחלוקת ציבורית בארצות הברית.
שיר הנושא של הסדרה (החל מעונה 3 ואילך) "So Called Friend" מבוצע על ידי להקה סקוטית בשם Texas.
בדיחה חוזרת שהופיעה בעונות 3–4 היא שכתוביות הפתיחה משתנות מפרק לפרק (לעיתים קרובות, עם שירה וריקודים), כתוצאה מהחיפוש המתמשך של אלן לפתיח המושלם.
+ השחקנים הראשייםשם השחקן שם הדמות עונות1 2 3 4 5 אלן דג'נרס אלן מורגן ג'ולי פישר פייג' קלארק הולי פולגר הולי אריה גרוס אדם גרין דייוויד אנתוני היגינס ג'ו פארל קליאה לואיס אודרי פני ג'רמי פיבן ספנס קובאק מגי וילר אניטה ווארל
אלמר רייס היה מחזאי יהודי-אמריקאי זוכה פרס פוליצר.
נולד במנהטן להורים ממוצא יהודי-גרמני, בשם אלמר ליאופולד רייזנשטיין (Elmer Leopold Reizenstein).
סיים את בית הספר למשפטים בניו יורק בשנת 1912, ושימש כעורך דין כשנתיים.
המחזה הראשון שכתב, "במשפט" ("On Trial"), אשר עסק בתעלומת רצח, הופק לתיאטרון, וזכה להצלחה רבה עם 365 הופעות.
לאחר שכתב ארבעה מחזות נוספים ללא הצלחה יתרה, כתב בשנת 1923 את המחזה הסאטירי "המכונה המוסיפה" ("The Adding Machine"), העוסק בהשתלטות המכונות על החיים המודרניים.
מחזה זה הופק לתיאטרון, וזכה להצלחה רבה.
לאחר כתיבת מחזות נוספים, זכה לפרסום מיוחד בעקבות מחזהו "סצנת רחוב" ("Street Scene") משנת 1929, אשר עובד לאחר מכן לאופרה על ידי קורט וייל, ואשר בגינו זכה רייס בפרס פוליצר לדרמה לשנת 1929. המחזה עסק ביחסים שבין שכנים מרקעים שונים בבית משותף אחד במנהטן.
חיבר מספר קומדיות שהוצגו בתיאטראות ברודוויי בשנות ה-40, שהבולטת שבהן הייתה "נערת החלומות" ("Dream Girl") משנת 1945.
בשנת 1958 כתב את מחזהו האחרון.
בשנת 1960 כתב ספר על תולדות התיאטרון האמריקאי ("The Living Theatre"), ובשנת 1964 פרסם אוטוביוגרפיה.
נפטר בשנת 1967 בעת טיול לאנגליה.
היה נשוי בשלישית, ואב לחמישה.
אלמר גנטרי הוא סרט קולנוע משנת 1960 המבוסס על רומן בשם זה משנת 1927 מאת הסופר האמריקאי סינקלר לואיס.
סינקלר יצא בספר זה נגד מסחור הדת על ידי מטיפים חסרי השכלה אך בעלי כישרון בימתי, המופיעים בפני אנשים הזקוקים לעזרה ומנצלים את חולשתם הנפשית בעזרת "הקשר הישיר שלהם לישו".
כשפורסם הספר התעורר זעם רב בארצות הברית ובהרבה ערים הוא נאסר להפצה.
כמרים ברחבי ארצות הברית גינו את סינקלר בדרשות בכנסיות והוא כונה כ"ידיד של השטן".
הועלתה אף דרישה לאסור אותו והוא קיבל איומים על חייו.
למרות זאת היה הספר לרב-מכר מיד עם הופעתו.
בתחילת הסרט מופיעה הכתובית: "לדעתנו תופעת ה"התעוררות" יכולה לעמוד במבחן הביקורת.
התנהגותם של מנהיגי התעוררות אחדים שמה ללעג את האמונה והמנהגים המקובלים בנצרות הממוסדת.
אנו מאמינים בחופש הפולחן של כל אדם על פי מצפונו, אך חופש הדת איננו היתר לניצול אמונתם של אנשים.
עם זאת בגלל אפיו השנוי במחלוקת של הסרט, אנו מפצירים בכם למנוע מילדים המושפעים בקלות, לצפות בסרט זה".
בכרזת הסרט מעל תמונתו של ברט לנקסטר נכתב: "כולכם חוטאים...כולכם תישרפו בגיהנום..., אמור להם גנטרי...הצל אותם מחטא..
הולך אותם לגאולה..., דבר אתם על הכל - אבל לא על הוויסקי והנשים שלך".
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - לשחקן ברט לנקסטר.
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - לשחקנית שירלי ג'ונס.
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - לבמאי והתסריטאי ריצ'רד ברוקס.
אלמר גנטרי (ברט לנקסטר) הוא סוכן נודד בעיירות.
שתיין מהמר ורודף נשים החי מהיד לפה.
הוא אוהב לספר בדיחות ולצטט משפטים מכתבי הקודש.
באחת העיירות הוא מבקר באוהל גדול בו מתקיים כנס התעוררות לחזרה בתשובה של "חוטאים" מפשוטי העם.
על הכנס מנצחת האחות שרון פלקונר (ג'ין סימונס).
מנהל הקבוצה הוא ביל מורגן (דין ג'אגר).
אלמר מתאהב בה ומחליט להצטרף ללהקת המטיפים.
הוא יוצר קשר עם אחות אחרת בלהקה, האחות רייצ'ל (פטי פייג') ומקבל דרכה מידע שהלהקה עומדת לעזוב לקנזס.
הוא מתגנב לרכבת ובערמה מצליח להתיישב ליד האחות שרון ולנהל איתה שיחה קצרה.
הוא מציע לשרון להופיע בכינוסי ההתעוררות והיא מסכימה.
גנטרי מצטיין בנאומיו בהם הוא מאיים על החוטאים בגיהנום ושרון מאפשרת להם ישועה.
גנטרי שואף להתקדם ולהגיע לעיר הגדולה זנית (עיר דמיונית המופיעה בספריו של לואיס).
לאחר מאמצים הוא מקבל את רשות ראש העיר וחלק מראשי הכנסיות.
גם שם מצליחים גנטרי ושרון וההכנסות גדלות.
שרון מצליחה להחזיר את השמיעה בעזרת ישו לאדם שאיבד אותה עקב טראומה נפשית.
העיתונאי ג'יס לפרטס (ארתור קנדי) מפרסם כתבה על גנטרי ושרון ומציג אותם כחסרי השכלה בסיסית בדת המנצלים חולשה של מסכנים לעשות מזה כסף.
ראש העיר רוצה לגרש את להקת המטיפים אך גנטרי סוחט אותו בכך שמאיים עליו בגילוי בתי הימור ושתייה השייכים לראש העיר.
הוא פותח במתקפה נגד לפרטס ובמסע עממי נגד שתייה וזנות.
ההמון הורס בתי מרזח ובתי בושת.
באחד מבתי הבושת המותקפים פוגש גנטרי את הפרוצה לולו ביינס (שירלי ג'ונס).
בעבר גירש אותה אביה הכומר כשתפס אותה ואת גנטרי במצב אינטימי.
גנטרי נטש אותה והיא נאלצה לעסוק בזנות.
היא מזמינה אותו לשיחה ומביימת תנוחות אינטימיות המצולמות על ידי צלם שנשכר על ידי הסרסור שלה.
היא דורשת בתמורה לתשלילי התמונות 25.000 דולר.
גנטרי מראה את התמונות לאחות שרון אך היא סולחת לו ומגיעה אל לולו למסירת הכסף.
לולו אינה לוקחת את הכסף ומוסרת את התמונות לעיתון.
בכנס ההתעוררות לאחר פרסום התמונות בעיתון, מתפרע הקהל וזורק על גנטרי ביצים וחפצים.
לולו הנוכחת במקום מזדעזעת ובורחת לבית הבושת שלה שם מנסה הסרסור שלה לחנקה כי לא קבל את הכסף.
ברגע האחרון מגיע גנטרי למקום ומציל אותה.
בתגובה הולכת לולו לעיתון ומתוודה כי גנטרי נקי מאשמה וכי היא אשמה בכך שטמנה לו פח.
האוהל מוקם בחזרה אך גנטרי מסרב להשתתף בהתעוררות.
הוא מבקש משרון לברוח ולהינשא לו אך היא ממשיכה בטקס.
כולם בורחים חוץ משרון הבטוחה שישו יגן עליה אך היא נשרפת.
בסוף נראה גנטרי עם מזוודתו והתנ"ך השרוף של שרון.
הוא מסרב לבקשתו של מנהל הלהקה להמשיך במופעי התעוררות והולך לדרכו.
אלן אומיץ' (בסלובנית ובבוסנית: Alen Omić; נולד ב-6 במאי 1992) הוא כדורסלן סלובני-בוסני המשחק בעמדת הסנטר בנבחרת סלובניה.
אומיץ' החל את הקריירה בזלטורוג לאשקו ב-2009, שם שיחק שלוש שנים.
ב-2012 נבחר לאולסטאר הליגה הסלובנית.
באוגוסט 2012 חתם באולימפיה ליובליאנה.
אומיץ' שיחק בליובליאנה שלוש שנים וזכה איתה פעם אחת בגביע הסלובני (2014) ופעמיים בסופר קאפ הסלובני (2013, 2014).
במהלך התקופה בליובליאנה שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA ב-2014 במדי ברוקלין נטס ונכשל להיבחר בדראפט.
באוגוסט 2015 חתם בגראן קנריה.
אומיץ' הצטיין בקבוצה ואף נבחר להיות בחמישייה הראשונה של היורוקאפ.
ב-2015 שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי דנוור נאגטס.
ביוני 2016 חתם אומיץ' לשנתיים באנאדולו אפס הטורקית, אך בינואר 2017 חזר לספרד והושאל לאוניקאחה מאלגה, איתה זכה באליפות היורוקאפ.
ביולי 2017 חתם לשנה בהפועל ירושלים.
ב-20 בינואר 2018 אומיץ' עזב את הפועל ירושלים וחתם בכוכב האדום בלגרד.
בקיץ 2018 הצטרף לבודוצ'נוסט פודגוריצה.
באמצע העונה עבר אומיץ' לאולימפיה מילאנו.
ביוני 2019 חתם בחובנטוד בדאלונה.
בספטמבר 2020 חתם בJL בורק הצרפתית.
בנובמבר 2021 עבר לצדביטה אולימפיה.
בנובמבר 2023 חתם במטרופוליטנס 92.
אומיץ' משחק במדי נבחרת סלובניה.
הוא השתתף עם נבחרתו במונדובאסקט 2014, שם הגיע עם נבחרתו עד לרבע הגמר.
אומיץ' השתתף גם ביורובאסקט 2015, שם הגיע עם נבחרתו לשמינית הגמר.
אלמר גסימוב (באזרית: Elmar Qasımov; נולד ב-2 בנובמבר 1990) הוא ג'ודוקא אזרי, סגן האלוף האולימפי מריו 2016.
ב-28 באפריל 2012 זכה גסימוב במדליה המשמעותית הראשונה שלו כאשר זכה במדליית ארד באליפות אירופה, ברבע הגמר הוא הפסיד ליריב רוסי אך הצליח להגיע לקרב על המדליה מבית הניחומים לאחר שניצח את איראקלי צירקידזה, בקרב על הארד ניצח גסימוב את דינו פפייפר הגרמני.
ב-2 באוגוסט התחרה גסימוב באולימפיאדת לונדון וסיים במקום השביעי.
ב-31 במרץ 2013 זכה גסימוב במדליית כסף בגראנד פרי סמסון לאחר שגבר בחצי הגמר על הנק חרול ההולנדי והפסיד בגמר לאדלן ביסולטנוב הרוסי.
ב-5 במאי זכה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו וב-26 במאי זכה במדליית ארד בתחרות המאסטרס היוקרתית שנערכה בטיומן.
ב-26 באפריל 2014 התחרה גסימוב באליפות אירופה במונפלייה וזכה במדליית הכסף, בשלב חצי הגמר הוא ניצח את אדלן ביסולטנוב ובגמר נכנע ללוקאש קרפאלק הצ'כי.
ב-13 ביולי זכה גסימוב במדליית זהב בגראנד סלאם טיומן לאחר שניצח בגמר את קייל רייס הקנדי.
בשנת 2015, זכה גסימוב במדליות זהב בגראנד פרי טביליסי וגראנד פרי סמסון, ב-10 במאי זכה במדליית כסף בגראנד סלאם באקו וב-24 במאי זכה במדליית הזהב בתחרות המאסטרס שנערכה ברבאט.
ב-6 בדצמבר זכה גסימוב במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שגבר בקרב על המדליה על מקסים ראקוב הקזחי.
ב-29 במאי 2016 זכה גסימוב שוב במדליית הזהב בתחרות המאסטרס לאחר שניצח בגמר את סיריל מארה הצרפתי.
ב-12 במרץ 2017 זכה גסימוב במדליית כסף בגראנד סלאם באקו וב-2 בספטמבר 2017 זכה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בבודפשט לאחר שניצח בקרב על המדליה את אחאן ממדוב, חברו לנבחרת האזרית.
באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה גסימוב במדליית הארד.
ריו דה ז'ניירו 2016: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
בודפשט 2017: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
צ'ליאבינסק 2012: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
מונפלייה 2014: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
מינסק 2019: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג
גראנד פרי סמסון 2013: מדליית כסף
גראנד סלאם באקו 2013: מדליית ארד
טורניר המאסטרס 2013: מדליית ארד
גראנד פרי בודפשט 2014: מדליית ארד
גראנד סלאם טיומן 2014: מדליית זהב
גראנד פרי טביליסי 2015: מדליית זהב
גראנד פרי סמסון 2015: מדליית זהב
טורניר המאסטרס 2015: מדליית זהב
גראנד פרי צ'ינגדאו 2015: מדליית ארד
גראנד פרי צ'ג'ו 2015: מדליית ארד
גראנד סלאם טוקיו 2015: מדליית ארד
טורניר המאסטרס 2016: מדליית זהב
גראנד סלאם אבו דאבי 2018: מדליית כסף
גראנד פרי אנטליה 2019: מדליית ארד
גראנד סלאם אוסקה 2019: מדליית כסף
גראנד סלאם דיסלדורף 2020: מדליית כסף
אלמשהדאוי קינג סטור המוכרת בשם המקוצר "קינג סטור" היא רשת סופרמרקטים ישראלית אשר הוקמה בשנת 2007, ונכון לשנת 2023 מונה כ-22 סניפים.
נכון לשנת 2022, הרשת נכללת ברשימת הקמעונאים הגדולים של רשות התחרות (יחד עם 23 רשתות נוספות).
רובם המוחלט של הסניפים ממוקמים באזור הצפון (11 סניפים) ועוד שניים בבאר שבע וכפר קאסם (אזור תעשייה לב הארץ).
הרשת הוקמה בשנת 2007 על ידי בני הדודים בילאל ומוחמד סלאח על בסיס חברת אלמשהדוי שהוקמה על ידי אבותיהם, תושבי היישוב משהד בשנת 1983, שעסקה ביבוא מזון והפעילה חנות קטנה בכפר כנא.
הרשת, שהיא חברה אחת מתוך קבוצת חברות, החלה פעולתה תחילה ביישובים ערביים.
בהמשך רכשה הרשת סניפים מפסידים של רשת שופרסל ביישובים יהודיים, וכיום היא מפעילה 13 סניפים בישראל.
מחזור מכירותיה עומד על כמיליארד שקלים.
הרשת משווקת מוצרים באריזות גדולות.
בנוסף משווקים בה מוצרים המיוצרים על ידי מפעל קסטל ששייך למשפחה ומייצר מוצרי מזון ומוצרים המיובאים על ידי יבואנית המזון אלמשדווי.
החברה עברה מהפכה והחלה להתמסד לאחר רפורמת הניהול בה והעברתה, כמו גם העברת החברה, מעסק משפחתי אל ארגון מנוטרל שיקולים משפחתיים.
בהובלת מנכ"ל החברה, מג'די כתאני - רואה חשבון בהכשרתו - אשר היה הראשון לשמש בתפקיד ניהולי מחוץ למשפחה.
כשנה לאחר מכן, נכנס עו"ד ד"ר מהדי נעאמנה כאיש מפתח שני בתפקיד של יועץ משפטי ומנהל נכסי הקבוצה.
בשנת 2017 רכשה חברת הביטוח הפניקס 20% מן הבעלות על הרשת תמורת 15 מיליון שקלים.
בינואר 2023 הציגה הרשת תוכנית אסטרטגית רחבה - 'קינג סטור 2030'.
בקינג סטור התכוונו להשקיע בהתרחבות 100 מיליון שקל בשנים הקרובות להגדיל את כמות הסניפים מ-22 ל-35 סניפים תוך שנתיים.
בשנת 2023 השיקה קינג סטור רשת חנויות שכונתיות בתל אביב בשם YOM.
מנכ"ל הרשת הצהיר כי מטעמי דת לא ימכרו בה אלכוהול ומטעמים ערכיים גם לא סיגריות.
אלן אוצ'ואה היא מהנדסת אמריקאית, אסטרונאוטית לשעבר ומנהלת לשעבר של מרכז החלל ג'ונסון.
אוצ'ואה מונתה למנהלת המרכז עם פרישתו של המנהל הקודם, מייקל קואטס, ב-31 בדצמבר 2012. ב-1993 הפכה אוצ'ואה לאישה ההיספנית הראשונה בעולם, שיצאה לחלל, כאשר שירתה במשלחת בת 9 ימים על סיפון מעבורת החלל דיסקברי.
אוצ'ואה נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, אך גדלה בלה מסה, קליפורניה.
סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון גרוסמונט באל קג'ון ב-1975. הוריה התגרשו כשהייתה בתיכון, והיא התגוררה עם אמה ואחיה.
אוצ'ואה קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת המדינה של סן דייגו וסיימה את פי בטא קפא (ΦΒΚ) ב-1980, קיבלה תואר שני במדעים ודוקטורט בהנדסת חשמל מאוניברסיטת סטנפורד בשנים 1981 ו-1985, בהתאמה.
כדוקטורנטית באוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן כחוקר במעבדה הלאומית של סאנדיה ובמרכז המחקר איימס של נאס"א, חקרה אוצ'ואה מערכות אופטיות לביצוע עיבוד מידע.
במרכז המחקר של נאס"א, היא הובילה קבוצת מחקר שעבדה בעיקר על מערכות אופטיות לחקר החלל האוטומטי.
היא כתבה פטנט על מערכת אופטית לזיהוי פגמים בתבנית חוזרת, בנוסף, היא ממציאה שותפה על שלושה פטנטים למערכת בדיקה אופטית, שיטת זיהוי אובייקט אופטי ושיטה להסרת רעש בתמונות.
כמנהלת חטיבת הטכנולוגיות החכמות של איימס, היא פיקחה על 35 מהנדסים ומדענים במחקר ופיתוח של מערכות חישוביות למשימות חלל.
אוצ'ואה הציגה מאמרים רבים בכנסים טכניים ובכתבי עת מדעיים.
אוצ'ואה נבחרה על ידי נאס"א בינואר 1991 והפכה לאסטרונאוטית ביולי 1991. משימותיה הטכניות במשרד האסטרונאוטים כללו את תפקיד נציג הצוות בתוכנות טיסה, חומרת מחשב ורובוטיקה, עוזר לתחנת החלל למנהל משרד האסטרונאוטים, מנהל חללית תקשורת (CAPCOM) במפקח המשימה וכמשנה לממלא מקום משרד האסטרונאוטים.
אוצ'ואה הפכה לאישה ההיספאנית הראשונה בעולם שנסעה לחללכאשר היא שירתה במשלחת של תשעה ימים על סיפון מעבורת החלל דיסקברי ב-1993. מטרת המשימה הייתה לחקור את שכבת האוזון של כדור הארץ.
עם ותק של ארבע טיסות בחלל, אוצ'ואה רשמה כמעט 40 ימים, 19 שעות ו-36 דקות בחלל.
היא הייתה מומחית למשימה ב-STS-56 (קנת קמרון היה מפקד צוות) (1993), הייתה מומחית משימה ב-STS-66 (דונלד מקמונגל היה מפקד צוות), והייתה מומחית למשימה ומהנדסת טיסה ב-STS-96 ו-STS-110 בשנת 2002. אוצ'ואה הייתה חלק מצוות השליטה של המשימה במהלך אסון מעבורת החלל קולומביה והייתה אחת מהאנשים הראשונים שהודיעה עליו בטלוויזיה.
משנת 2007, לאחר פרישתה ממשימות החלל, שימשה אוצ'ואה כסגנית מנהלת מרכז החלל ג'ונסון, וסייעה לנהל את משרד האסטרונאוטים ואת פעילות המטוסים.
ב-1 בינואר 2013, אוצ'ואה הפכה להיספנית הראשונה והמנהלת השנייה של מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א.
אוצ'ואה מונתה לסגנית יו"ר המועצה הלאומית למדע (NSB) לתקופה 2018–2020. כיום היא עומדת בראש הוועדה להערכת מועמדים למדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות.
אוצ'ואה נשואה לקו מיילס, עורך דין, יש להם שני בנים.
אוצ'ואה היא חלילנית קלאסית וניגנה עם התזמורת הסימפונית של סטנפורד, לאחר שקיבלה את פרס סולן הסטודנטים.
אוצ'ואה הוכרה במהלך פעילות חודש המורשת ההיספאנית בקליבלנד, אוהיו ב-14 בספטמבר 2011.
בית הספר התיכון "אוצ'ואה" הממוקם בפסקו, וושינגטון, בית הספר היסודי "אלן אוצ'ואה" בקודהי, קליפורניה ובית הספר התיכון "אמני אלן אוצ'ואה" במזרח לוס אנג'לס נקראים על שמה.
בנוסף, בגרנד פריירי, טקסס יש את "האקדמיה המדעית אלן אוצ'ואה" בבית הספר היסודי בן מילם.
בפיקו ריורה, קליפורניה יש את "אקדמיית פראף אלן אוצ'ואה".
איגוד בתי הספר הציבוריים בטולסה, קראה גם היא בית ספר יסודי חדש על שמה.
דגל עם לוגו הרקטה שטס עם אוצ'ואה באפריל 2002 על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס למשימה של 11 יום לתחנת החלל הבינלאומית הועבר לבית הספר התיכון אוצ'ואה בפסקו, וושינגטון כאשר אוצ'ואה ביקרה בבית הספר כאורחת מיוחדת ב-2002 והדגל נשאר שם בתצוגה קבועה.
אוצ'ואה קיבלה פרסים רבים ביניהם מדליית שירות מכובד של נאס"א (DSM) (2015), מדליית שירות יוצא דופן של נאס"א (ESM) (1997), מדליית מנהיגות מצטיינת של נאס"א (OLM) (1995) וארבע פעמים במדליית טיסת החלל של נאס"א (SFM) (2002, 1999, 1994, 1993).
אוצ'ואה ומייקל פול הוכרזו כמעמד 2017 של היכל התהילה של האסטרונאוטים בארצות הברית.
אוצ'ואה זכתה להכרה בפרס חברת ההנהלה ההיספנית הטובה לשנת 2017 עבור עבודתה כמנהלת מרכז החלל ג'ונסון.
אוצ'ואה היא עמיתה של האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS), במכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (AIAA), באקדמיה הלאומית לממציאים (NAI) ובאגודה האופטית של אמריקה (OSA).
אוצ'ואה היא חלק מהנשים המעורבות בתחום כרטיסי המחשוב.
ב-2024 העניק לה הנשיא ג'ו ביידן את מדליית החירות הנשיאותית.
אלמר ריפלי היה מאמן כדורסל אמריקאי, שאימן בין היתר את נבחרת ישראל.
בשנת 1973, הוצג ריפלי בהיכל התהילה של הכדורסל.
ריפלי נולד בסטטן איילנד, ניו יורק.
אחרי שסיים את האוניברסיטה עבר ריפלי לשחק כדורסל בליגות שונות בארצות הברית.
ריפלי נבחר לאחד מעשרת הכדורסלנים המצטיינים לשנים 1909 - 1926.
אחרי שפרש ממשחק, עבר ריפלי לעבוד כמאמן במספר אוניברסיטאות אמריקאיות וכן סייר בעולם ולימד את ענף הכדורסל.
ריפלי ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בתור מאמן נבחרת הכדורסל במכללת וגנר בשנת 1922, ולאחר מכן עבר לתפקיד מאמן הנבחרת באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 1927. בקבוצה זו הוא ניצח 12 מתוך 13 משחקיו הראשונים.
ריפלי אימן בג'ורג'טאון מספר קדנציות, כאשר בין לבין אימן באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת נוטרדאם.
בשנת 1949 עבר ריפלי לאמן את הארלם גלובטרוטרס במשך 3 שנים.
בשנת 1953 יצא לסיבוב עולמי וערך קורסים מיוחדים לכוחות הצבא האמריקאי.
בינואר 1956 מונה למאמן נבחרת ישראל בכדורסל, מתוך מטרה כי יאמן את הנבחרת באולימפיאדת מלבורן.
ריפלי הגיע לישראל במסגרת הסכם לחילופי מומחים בין ישראל לארצות הברית, כאשר כל הוצאותיו בחודשים הראשונים מומנו על ידי ארצות הברית.
בסופו של דבר, השתתפות הנבחרת בוטלה באולימפיאדה עקב מלחמת סיני.
בנובמבר 1956 עזב ריפלי את תפקידו וחזר לארצות הברית.
בשנת 1957 סייע לאימוני נבחרת ישראל.
לאחר מכן, אימן ריפלי את נבחרת קנדה בכדורסל במוקדמות אולימפיאדת רומא, אך הנבחרת לא הצליחה להעפיל לטורניר.
בשנת 1973 הוצג ריפלי בהיכל התהילה של הכדורסל.
ב-29 באפריל 1982 הלך ריפלי לעולמו.
אֶלֶמֵר (יעקב נפתלי) קַרְמַן (במקור קליינמן, בהונגרית: Kármán Elemér Jakab Naftali, בודפשט, 28 באפריל 1876) – בודפשט, 20 בפברואר 1927) היה משפטן הונגרי-יהודי, שופט בבית משפט, מרצה לדין פלילי, קרימינולוג.
בנו של מור קרמן ואחיו של תיאודור פון קרמן המתמטיקאי, פיזיקאי.
קרמן נולד במשפחה יהודית כבנם של מור קרמן (משה קליינמן) ואילקה קוהן (כהן).
לאחר סיום לימודי משפטים בהונגריה, הוא השלים את לימודיו בגראץ בפסיכולוגיה.
קרמן השתתף בהקמת בית המשפט לנוער בהונגריה (1913), ארגן את המכון לפדגוגיה למשפט הפלילי (1915) שהיה קשור למעבדה פסיכולוגית, לסמינר לחינוך פדגוגי, לספריה מקצועית, למוזיאון ולבית ילדים בשם "בית פסטלוצי".
כבר בראשית המאה העשרים הוא אימץ והכריז על עקרונות מודרניים בהגנה על עברייני נוער.
הוא חשף את הגורמים החברתיים לעבריינות הנוער, והציע כלי מניעה וכלים חינוכיים.
רפורמה פדגוגית של המכון לתיקון וחינוך אנשים עם מוגבלויות מוסריות.
תקלות מוסריות והפרעות מוסריות של הילד (פדגוגיה פלילית).
(מחקר על תכונות אופי פליליות) נכתב על ידי אלמר קרמן התובע המלכותי.
סר אלן הנרי שפטו אדייר, הברונט השישי היה קצין בכיר בצבא הבריטי, ששירת בשתי מלחמות העולם; כמפקד פלוגה במשמר הגרנדירים במלחמת העולם הראשונה, וכמפקד דיוויזיית המשמר המשוריינת במלחמת העולם השנייה.
אדייר נולד ב-3 בנובמבר 1897 בלונדון, והיה בנם היחיד של סר רוברט שפטו אדייר, הברונט החמישי, ומרי בוסאנקט.
הוא למד בבית הספר הארו בין השנים 1912–1916.
אדייר לחם במלחמת העולם הראשונה.
הוא הצטרף לצבא הבריטי, וב-2 במאי 1916 הצטרף לגדוד ה-5 (מילואים) של משמר הגרנדירים.
מינואר 1917 ואילך שירת בתעלות החזית המערבית בצרפת ובלגיה כחלק מהפלוגה ה-2, הגדוד ה-3, משמר הגרנדירים, בדרגת לוטננט.
הגדוד היה חלק מחטיבת המשמר ה-2 בדיוויזיית המשמר.
הקרב הגדול הראשון של אדייר היה במרדף אחר הצבא הגרמני הנסוג לקו הינדנבורג.
הדיוויזיה השתתפה אז בקרב פשנדל, אולם אדייר לא השתתף בקרב, עקב פציעה שנגרמה לו בתאונת אופניים בתחילת יולי 1917. הוא חזר לגדודו בינואר 1918.
מה-22 בספטמבר עד 11 בנובמבר 1918, פיקד אדייר על פלוגה, ואף על פי שנפצע ברגלו ב-4 בנובמבר, הוא המשיך בפיקוד עד שהוחלף למחרת, ועל כך קיבל את עיטור הצלב הצבאי.
לאחר שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, גדודו של אדייר חזר ללונדון, וב-29 בספטמבר 1923 הועלה לדרגת קפטן בגדוד ה-2. הוא הועלה לדרגת מייג'ור ב-22 במאי 1932, וחזר לגדוד ה-3 לשמש כסגן המפקד עד ה-11 באפריל 1940, שבעה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.