tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש טבת ה'תשס"ח (דצמבר 2007) הישיבה עברה לבניינים ארעיים (קרוואנים) באשדוד ובחודש אלול התשע"ח (2018) עברה הישיבה לקמפוס החדש, עם 8 בנייני מגורים וחדר אוכל חדש.
בישיבה לומדים כ-130 תלמידים, כולל אלה בשלבי השירות הפעיל בצבא.
כמו ברוב ישיבות ההסדר הלימודים בישיבה החל משיעור א' עד שיעור ה' וכן אברכים.
בישיבה קיים גם מסלול לימודי הוראה ומסלול פר"ח - חונכות קהילתית.
הישיבה שמה דגש על לימוד תורת ארץ ישראל.
בישיבה ישנם שיעורים בנושאים מגוונים, כגון תנ"ך ואמונה.
הלימוד בסדרים מוקדש בעיקר לגמרא.
הרב דוד גבריאלי - ראש הישיבה.
הרב נח ויז'ונסקי - רב היישוב קטיף, אשר בגוש קטיף לשעבר.
כיום רב היישוב אמציה ומועצה אזורית לכיש.
הרב שלומי דיאמנד - בוגר ישיבת ירושלים לצעירים, מעלות ומרכז הרב, ר"מ לשעבר במכינה בעצמונה.
הרב בניה ליפשיץ - רב שהקים וניהל את קרן "מאמין וזורע" - תרומות לחקלאי גוש קטיף.
הרב אלעד ביטון - בוגר ישיבת קרני שומרון ור"מ לשעבר בישיבת ההסדר שבעיר חולון.
הרב אבישי וינר - ר"מ בוגר ישיבת מעלות
ישיבת נוה דקלים שהוקמה ביישוב נוה דקלים, תוכננה על ידי האדריכל גרשון שבח שאף תכנן מספר שכונות מגורים וכן את בתי הכנסת המרכזיים ביישוב.
על פי בקשת ראשי הישיבה ובעקבות הריסת בניין הישיבה הראשון עם פינוי חצי האי סיני, נדרש שבח לתכנן מבנה כך "שאף בולדוזר לא יוכל להחריב".
היות שלתקציב הבניין הוענק סכום כסף גדול ביותר, תכנן שבח עמודים וקורות בטון מזוין בגודל החורג מכל פרופורציה למבנה שכזה.
הרעיון לצורת המגן דוד באה לשבח, בעקבות בתי התפילה הנוצריים באירופה, שבתוכניתם מופיע הצלב הנוצרי, שבח הציע שבבניין הישיבה יופיע המגן דוד, אך במקום להסתיר אותו בתוכנית הבניין, להציג אותו בחזית הבניין, כך שייראה לכל עין וגם לעיני השכנים הפלסטינים.
לאחר השלמת תהליך ההתנתקות, נשרף הבניין על ידי פורעים פלסטינים, וחלקי הבניין פורקו והועברו לאתרי בנייה בעיר הסמוכה רפיח.
בעת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל כוחות צה"ל הגיעו למקום ומצאו בו מסגד.
על פי תוכניתו המקורית של שבח, תוכנן אגף למגורי תלמידי הישיבה אשר יקיף את צידו הדרומי של המתחם, אך בגלל קשיי תקציב לא בוצע הדבר, ותלמידי הישיבה שוכנו בפנימיה על בסיס בתים יבילים בסמוך לבניין בית המדרש.
ישיבת נובהרדוק הייתה ישיבה ליטאית, ששילבה בתוך לימודיה את לימוד המוסר, בדרך מיוחדת, שעליה ביססה את בניית עולמם הרוחני של חניכיה.
שנים בודדות לאחר הקמתה הפכה הישיבה למרכז לרשת ישיבות ברוח זו.
לאחר מלחמת העולם השנייה נסגרו ישיבות הרשת במזרח אירופה.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תרנ"ו (1896) על ידי הרב יוסף יוזל הורוביץ (הסבא מנובהרדוק), תלמיד הרב ישראל מסלנט בעיר נובהרדוק (נובוגרודוק) בפלך מינסק שבמערב הקיסרות הרוסית.
ר' יוסף יוזל סבר שהשכל של האדם מרחיק אותו מעבודה עצמית, ולכן עליו להכניעו בכל דרך אפשרית, וכן לעבוד על המידות בצורה מעשית.
הישיבה נוסדה ב-1896 ביחד עם כולל אברכים כישיבה מרכזית להפצת שיטתו של הרב הורוביץ.
בעשר שנות קיומה הראשונות, המשגיח בישיבה היה הרב אליהו דב ברקובסקי.
בשנת 1899 הגיע מספר תלמידי הישיבה ל-200. בשנים הבאות פעל הרב הורוביץ לייסד ישיבות ובתי מדרש דומים בערים עם אוכלוסייה יהודית גדולה.
ב-1908 עם פטירת הרב אפשטיין נתעוררה מחלוקת על יורשו כרב העיר.
כדי לא ליטול בה חלק ולא לבטל את תלמידיו מלימוד תורה העביר ראש הישיבה 2/3 מישיבתו לז'יטל, אך כששככה המחלוקת הישיבה חזרה לנובהרדוק.
ב-1912 הוקם בניין חדש לישיבה בן 2 קומות.
ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתקדמות הצבא הגרמני לתוך ליטא, החליטה הישיבה, כמו רבים מתושבי האזור, לעבור לאזורים פנימיים יותר באוקראינה ומרכז רוסיה.
רבי יוסף יוזל חשש גם מערכי ההשכלה והחילון שפשו בגרמניה.
הוא בחר להעביר את הישיבה להומל.
ראש הישיבה המשיך בפעילות הרבצת תורה בקהילות אחרות על ידי תלמידי ישיבתו.
הוא פתח סניף ברוסטוב על הדון, שהפך למרכזם של פליטים יהודיים מליטא.
כמו כן נפתחו סניפים בערים בוברויסק, מאזיר ואורשה שבבלארוס.
ר' יוסף יוזל נפטר במגפת טיפוס בקייב בי"ז בכסלו תר"פ (1919), ואת מקומו תפס חתנו ר' אברהם יפה'ן.
בסוף מלחמת העולם הראשונה היו לישיבת נובהרדוק סניפים במקומות הבאים: הומל (הסניף המרכזי ברשות ר' אברהם יפה'ן), קייב, רוסטוב על הדון וברדיצ'ב.
הישיבות נותרו באותם מקומות אחרי המלחמה ונאלצו להתמודד עם התנאים החדשים.
בשנת 1921 החלה היבסקציה להצר את צעדי הישיבות.
ראש הישיבה בהומל ו-10 מבחורי הישיבה נאסרו, והועבדו בעבודות פרך כאסירים.
לאחר שחרורם הוחלט על העברת כל הישיבות של הרשת לפולין על ידי הברחת הגבול.
נאסף כסף למטרה זו והחלה פעילות העברת הישיבות.
ישיבות בלארוס רוכזו באזור מינסק ורדשקוביצ'י וישיבות אוקראינה ורוסיה באזור נובוהרד-וולינסקי (זוועהיל).
המעבר היה קשה ביותר, שכן לא פשוט היה להעביר אלפי תלמידים בגבול של מדינות שהיו במצב מלחמה (המלחמה הפולנית-סובייטית) ולרוב התלמידים נשארו משפחות בברית המועצות שאותן נאלצו לנטוש, כשגיל התלמידים לעיתים לא עלה על 13 שנה.
כל הישיבות עברו לפולין והשתקמו במקומות חדשים שם.
ישיבת הומל עברה לביאליסטוק בהנהלת ר' אברהם יפה'ן והמשגיח ר' ישראל מובשוביץ, ישיבת קייב עברה למזריץ' בהנהלת ר' דוד בליאכר ובתקופת השיא מספר תלמידיה הגיע ל-250. ישיבת רוסטוב על דון בהנהלת ר' אברהם זלמנס, שנוסדה ב-1917 עברה לוורשה.
ישיבת ברדיצ'ב השתקעה בפינסק בהנהלת ר' שמואל וינטרוב, מספר תלמידיה הגיע ל-200 בתקופת השיא.
בשנת 1930 הוקמה ישיבה נוספת בדאוגבפילס (דווינסק) בלטביה בהנהלת ר' דוד בוידניק.
כל אחת מהישיבות הייתה אמורה להוות מרכז רוחני ליהודי כל ערי האזור, ששם נוסדו ישיבות קטנות, כוללים לבעלי בתים ושיעורים אחרים.
הישיבה בביאליסטוק הייתה מרכז ל-30 עיירות, הישיבה בפינסק ל-15 מקומות, הישיבה בורשה ל-11 מקומות, ובמזריץ' ל-23 מקומות בסביבה.
הישיבה בדווינסק היוותה מרכז ל-6 ישיבות בלטביה, כולל ישיבה בריגה, ליוצין וליֶפיה, סך כל התלמידים בישיבות לטביה הגיע בשנת 1939 ל-280. ישיבות נובהרדוק בפולין ובלטביה זכו לתמיכה מקרן מרדכי זאב חבקין, שהקדיש את הונו לעזרה לישיבות.
אחראי על חלוקת התמיכה היה ד"ר ויז'ניצר.
בביאליסטוק למדו כ-320 תלמידים ב-1938 והיא נחשבה כישיבה הגדולה ביותר בעולם בתקופה זו, ובכל ישיבות הרשת כ-4000 תלמידים.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, כשהגרמנים השתלטו על פולין המערבית, והרוסים על המזרחית, שהחזירו את וילנה לליטא נמלטו רבים מתלמידי הישיבה מהחלק הרוסי (שכלל את ביאליסטוק, פינסק ומזריץ') לווילנה תחת חסותו של הרב חיים עוזר גרודזינסקי.
לאחר כניסת הרוסים נאלצה ישיבת ביאליסטוק לנדוד לבירזש - עיירה קטנה על הגבול עם לטביה.
באותה תקופה ניסו ראשי הישיבה להשיג אשרות כניסה לארצות הברית.
חלק אכן הצליחו בכך, וקבוצת תלמידים בראשות הרב יפה'ן יסדה סניף בניו יורק.
לנותרים הוצעה אזרחות רוסית, ולאחר שרובם סירבו הם נשלחו כ"אויבי העם" לערבות סיביר והועסקו שם בעבודות פרך.
חלק אחר (יצחק אלחנן ולדשיין ותלמידיו) הוצאו להורג על ידי הגרמנים בהמשך).
בשנת 1946 לאלו שנשארו בחיים ניתנה זכות לחזור לפולין.
כולם מימשו זאת והקימו ישיבה בעיר לודז.
לאחר פוגרום קיילצה עזבו רוב התלמידים את פולין ועלו לארץ ישראל, שם הקימו סניף של הישיבה בשכונת בית ישראל.
בשנת תרפ"ט (1929) הקים הרב הלל ויטקינד סניף של ישיבת "בית יוסף" בתל אביב, חלוצת ישיבות נובהרדוק בארץ ישראל.
בהמשך כיהן בה כראש הישיבה חתנו, הרב מרדכי מן.
הישיבה פעלה עד שנות ה-60, אז עברה לבני ברק והפכה לכולל אברכים בשם "ישיבת בית הלל", על שמו.
בהמשך נפתחה בבניין ישיבה לצעירים "דברי מרדכי" על שם הרב מרדכי מן, על ידי בנו ראש הישיבה הרב יוסף מן.
בשנת תרצ"א (1931) הקים הרב מתתיהו שטיגל בסיוע הרב דוד בליאכר את ישיבת בית יוסף בבני ברק.
בראשות הישיבה עמד הרב יעקב ישראל קניבסקי, חניך ישיבת נובהרדוק בביאליסטוק.
בשנת תרצ"ו (1936) הקימו אנשי נובהרדוק בסיוע החזון איש כולל אברכים בשם "עטרת יוסף", על שם הסבא מנובהרדוק.
הכולל פעל תחילה בבני ברק וכעבור זמן הועתק לתל אביב.
בשנות ה-40 שימש הרב שמואל וינטרוב כנשיאו, ואחד מראשיו היה חתנו הרב שמריהו יוסף קרליץ.
כמו כן שימש הרב וינטרוב כנשיא הכולל "עץ יוסף" בירושלים, בראשו עמד חתנו הרב יצחק ברנשטיין.
בשנת תרצ"ז (1937) הוחל בירושלים בהקמת סניף של ישיבת בית יוסף-נובהרדוק, על ידי הרב בן ציון ברוק.
בתחילה אמורה הייתה הישיבה להיבנות בשכונת מקור חיים על מגרש של הקרן הקיימת שנתרם על ידי חבר המזרחי, ובינואר 1938 התקיים טקס הנחת אבן פינה באתר, אולם הריחוק ההשקפתי בין נובהרדוק והמזרחי הביא את הישיבה להעדיף תרומה של מגרש במקור ברוך ולהתאכסן בה.
באופן זמני התמקמה הישיבה במאה שערים.
בשנות ה-40 כיהן בישיבה הרב שך כראש ישיבה.
בין תלמידיה: הרב שמעון בעדני - חבר מועצת חכמי התורה, והאדמו"ר מאלכסנדר רבי אברהם מנחם דנציגר בעל האמרי מנחם.
לימים הוסבה הישיבה לכולל אברכים.
בשנות ה-50 הוקמה בחדרה ישיבת נובהרדוק על ידי הרב אלחנן פרלמוטר והרב יעקב גלינסקי.
הישיבה פעלה עד שנות ה-70.
בפברואר 2022 הוקם ברמת השרון גרעין ישיבת בית יוסף נובהרדוק - ישיבת השרון החדשה.
לאחר כמה חודשים עברה הישיבה למושב החרדי בית חלקיה.
כיום שוכנות בצרפת שתי ישיבות המבוססות על דרך נובהרדוק.
האחת בארמנטייר, הממוקמת כ-50 ק"מ צפונית-מזרחית לפריז, סביבה נוצרה קהילה של מאה משפחות, והשנייה בבוסייר, הממוקמת גם כן בפאתי פריז.
שתי הישיבות הוקמו בידי הרב גרשון ליבמן, ומבוססות על בחורים צעירים שהגיעו אליה ממרוקו, לאחר השואה והלאה.
בקיץ 2021 נפתחה חקירה במשטרת צרפת עקב תחקיר של כאן 11 על תלונות מרובות על אלימויות נפשיות ופיזיות כחלק מדרך החינוך בישיבת בוסייר.
בינואר 2022 משטרת צרפת פשטה על המקום ועצרה 16 ממנהלי הישיבה בהאשמות העלמת מס, ניהול כת, פגיעה בקטינים הזנחות תברואתיות ועוד.
ב-9 במרץ 2022 שודר בכאן 11 סרט תיעודי על הישיבה, "לצאת מבוסייר", המגולל את סיפורם של יוצאי הישיבה שעברו התעללות בה.
נובהרדוק, ששיטתה התבססה על דברי הרב הורוביץ ועל הכתוב בספרו "מדרגת האדם", הדגישה את שפלותו של האדם והתאפיינה במידה רבה של פסימיות.
האדם אינו אלא זירת מאבקי כוח בין השכל לבין הרצון, כאשר מעמדו וכוחו של השכל חלש יותר.
הרצון לעולם איננו מושג במלואו, וכל הישג חלקי מגביר את תאבונו של האדם למלא את סיפוקו.
הרצון – הוא יצר הרע – מרחיק את האדם מן האמת ואף מעוות כליל את משפט השכל, שהופך להיות עבדו של הרצון.
רק פעולת 'ביטול הרצון' באופן חד ורדיקלי תציל את האדם ממצב זה.
הרב הורוביץ הדגיש כי האדם שפל ומלא 'נגיעות' שהם אינטרסים פרטיים המעכבים מבעדו להגיע אל האמת.
מתוך השקפה זו, ובמטרה להביא לשבירת המידות, דגלה נובהרדוק בסדרת פעולות של כפייה עצמית של רצונות שונים (עבודה ב'פרטים'), שהידועות שבהן הן פעולות ההשפלה העצמית הפומבית, וכל תלמיד ניהל פנקס אישי ובו רשם את הצלחותיו וכישלונותיו.
עבודה מעשית זו התבצעה במסגרת 'חבורות', תוך שיתוף פעולה וחשיפה נפשית הדדית בין התלמידים.
נובהרדוק המציאה גם 'בורסה': בשעה קבועה הסתדרו כל התלמידים בזוגות וטיילו הלוך ושוב בבית המדרש ובחצרות סביבו, התדיינו וייעצו זה לזה בענייני עבודת היצר וביטול הרצון.
נובהרדוק רחשה בוז להבלי העולם הזה, דרשה מאנשיה לבטל את תודעת הרכושנות ('הפקרות'), ואף הנהיגה לבוש מרושל ותנאי מחיה ירודים בישיבותיה.
נובהרדוק גייסה תלמידים בעיקר משכבות עממיות והיו לה את כל המאפיינים של תנועת נוער מהפכנית.
היא נודעה בלהט ובהקרבה העצמית של פעיליה, שפעלו מתוך מסירות קיצונית ל'סבא' מנובהרדוק ושיטתו.
בזמן השלטון הסובייטי הם הבריחו את הגבול מברית המועצות הבולשוויקית לפולין העצמאית והדמוקרטית ונקטו בפעולות נועזות אחרות.
בנובהרדוק אימצו מוטיבים רבים מן התנועות המהפכניות: לוחמנות, ציות למנהיג, התנערות מן המוסכמות של הבורגנות, 'סיסמאות קרב' ברוח רעיונות המוסר, תקשורת פנימית ותעמולה כתובה.
דרכה של נובהרדוק זכתה לפופולריות רבה - אך היא דעכה עם הזמן ולא שרדה בסופו של דבר, גם אם בדור הבא היו רבנים נודעים מתלמידי הישיבה.
שיטת מוסר הפוכה משיטת הרב הורוביץ היא שיטתו של הסבא מסלובודקה, הרב נתן צבי פינקל שהדגיש את גדלות האדם.
שיטה המדברת על החדרת המוסר דרך ההכרה והשכל.
ההבדל בין שני הזרמים ניכר בלבושם של התלמידים, בעוד אנשי נובהרדוק ניכרים בלבושם הבלוי, הבלתי מהודר בכוונת תחילה, הרי שאנשי סלובודקה מדקדקים ומהדרים בלבושם.
בישיבת נובהרדוק לא נהגו הבחורים להתבודד ביערות על מנת להתעמק במחשבות מוסר או על מנת לקנות את מידת הביטחון.
תחת השפעה זו נכתבו שירים רבים, להם חוברו או הולחנו מנגינות, בדרך כלל בעלות אופי נוגה ומיוסר.
בין מחברי הניגונים היו הרב דוד בודניק מקנשין שכיהן כראש ישיבת נובהרדוק במוהילוב ועוד ('די ליכט', "האור"), הרב אייזיק גרייבסקי, ממנהלי הישיבה ורב בנרוקה ('בצאת נובהרדוק מעם אדום'), רבי משה חיים מביליניץ ('דער גרעניץ', "הגבול") ורבי ניסן צלינקר ('די וועלט', "העולם", 'נאר דער תורה לעבן', "רק חיי התורה").
חלק ממנגינות אלו יצאו בדיסק בשם "ניגוני התעוררות - נובהרדוק" בשנת תשס"ח.
בין המפורסמים שבניגוני נובהרדוק הוא "מה יתרון לאדם".
שיטתה הייחודית של הישיבה ודמויות תלמידיה על לבטיהם וייסוריהם, הונצחו במספר ספרים.
הראשון והידוע שהנציח את דמות בן הישיבה הנוברדוקאי היה סופר היידיש חיים גראדה בספרו צמח אטלס ובספר ההמשך מלחמת היצר.
שני הספרים יצאו בעברית בהוצאת עם עובד.
הסופר שמואל בן ארצי שלמד בישיבות נובהרדוק באירופה ובארץ ישראל, כתב את הספר "שבתי - ארבעה סיפורים מחיי בעלי המוסר הנוברדקאיים בישיבות בית יוסף".
הספר יצא בהוצאת קריית ספר, תשכ"ז.
בשנת 2007 הוצא הספר שוב בתוספת סיפור, בהוצאת ידיעות אחרונות, תחת השם "נוברדוק".
הסופר בן ציון גרשוני, כתב את הספר "במצודה הפרושה" (מוסד הרב קוק, תשכ"ב), שבמרכזה תלמיד ישיבת נוברדוק, בזמן רדיפות השלטון הקומוניסטי אחר הישיבות ותלמידיהן.
שמואל בן ארצי - מחנך, סופר ומשורר.
כתב את זכרונותיו מהישיבה בספר "נוברדוק"
הרב יעקב גלינסקי - למד בישיבת נובהרדוק בביאליסטוק
הרב שמואל וינטרוב - ראש ישיבת "בית יוסף" בפינסק
הרב בנימין יהושע זילבר - מחבר שו"ת אז נדברו ועוד ספרים
משה זילברג שופט בית המשפט העליון למד בישיבה בביאליסטוק
הרב גרשון ליבמן - מייסד מוסדות "אור יוסף" בצרפת
הרב אברהם צוקרמן - ראש ישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה וראש מרכז ישיבות בני עקיבא, למד בישיבת "בית יוסף" בפינסק
הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר) - למד בישיבת "בית יוסף" בביאליסטוק ולימד בישיבת נובהרדוק בפינסק
הרב הלל ויטקינד - ראש ישיבת "בית יוסף" בתל אביב
הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו - ראש ישיבת עץ חיים במונטרה.
תלמידים נוספים להם יש ערך בוויקיפדיה מצויים ב:קטגוריה:בוגרי ישיבות נובהרדוק.
ישיבת תל אביב "מעלה אליהו", ע"ש עו"ד אליהו מירון, היא ישיבה גבוהה ציונית דתית הממוקמת בתל אביב-יפו.
ראש הישיבה הוא הרב חיים גנץ.
הישיבה הוקמה בתל אביב בשנת תשנ"ו (1996) על ידי קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב.
לגרעין המייסדים הצטרפו כ-20 בחורים מישיבות תיכוניות.
הקבוצה ביקשה מהרב חיים גנץ, מתלמידי הרב צבי ישראל טאו והרב מרדכי שטרנברג, ששימש כר"מ בישיבת שבי חברון, לעמוד בראש הישיבה.
היא הוקמה בתמיכתו והדרכתו של הרב שטרנברג, שגם מסר בה שיעור שבועי עד פטירתו.
ר"מים בולטים בישיבה הם הרבנים נדב פרידמן, יורם מושקוביץ, יאיר גלס (רב היישוב שומריה), מאיר הילביץ' (רב היישוב ברוכין), ודוד טורנר (ראש בית המדרש הקהילתי גבעת שמואל).
באלול תשפ"ג (2023) הקים הרב משה לוי, שהיה ר"מ בישיבה, שלוחה בהרצליה עם גרעין מתלמידי הישיבה.
עם בוגרי הישיבה נמנה אל"ם יהונתן שטיינברג, מפקד חטיבת הנח"ל שנהרג במתקפת הפתע ב-7 באוקטובר בהיתקלות עם מחבלי חמאס סמוך למעבר כרם שלום.
הישיבה מופעלת באמצעות עמותה בשם "הנקודה היהודית בתל אביב".
הישיבה שכנה בכל שנותיה בתל אביב.
הרב גנץ הסביר שהרצון להקים ישיבה בעיר נובע מהיות תל אביב גוף מרכזי שחסרה בו "נשמה", שהיא לדעתו מקום ללימוד תורה.
במשך כחמש שנים שכנה הישיבה במקלט מתחת לבית כנסת ברחוב יהושע בן-נון בתל אביב.
בשנת תשס"ד (2004) עברה לבית הכנסת "בר כוכבא" ברחוב הנרייטה סולד, בסמוך לבית החולים איכילוב.
לאחר מכן עברה הישיבה לשכון באולם ספורט הצמוד לבית הכנסת, ששופץ כדי לשמש כבית מדרש, לאחר שהתחייבה לפנותו כשתידרש, לצורך הקמת בית ספר יסודי לתלמידי האזור.
ב-2022 בנתה הישיבה קומת גלריה בבית המדרש עקב הגידול בתלמידים.
ועדת התכנון העירונית של עיריית תל אביב אישרה בקשת בנייה שהגישה הישיבה כדי להפוך את בית הכנסת "מגורים", ברחוב קליי שבצפון תל אביב, לבניין קומות עבור הישיבה המתרחבת.
"מטה המאבק נגד המשיחיים" וארגון "הדגלים השחורים" פתחו במאבק נגד בקשת הבנייה והפגינו ליד בית הכנסת.
סגנית ראש העיר מיטל להבי אמרה שהמוסד מקדם פרובוקציות נגד תושבי העיר, וראשיו, לטענתה, מדברים נגד להט"בים ומיעוטים ומעודדים התעלמות משלטון החוק.
חבר מועצת העיר ראובן לדיאנסקי שהצטרף למוחים טען כי "זהו מאבק ערכי והוא מהווה נקודת ציון בשמירה על תל אביב חילונית".
בעזרת מימון המונים ובסיוע סגני ראש העיר הגישו התושבים ערר על האישור.
הערר התקבל ביוני 2023 והבקשה בוטלה.
כיום לומדים בישיבה כ-200 בחורים וכ-50 אברכים.
סביב לה התפתחה קהילה של כ-100 משפחות דתיות, שהגיעו אליה מתוך רצון לחיות חיי תורה בעיר חילונית, ולהגביר את התורה והיהדות בה.
חלק מהבחורים מתגייסים דרך מסלול הסדר מרכז וחלקם מתגייסים לשירות צבאי מלא.
הישיבה מפעילה גם תוכנית לימוד לחיילים עורפיים המשרתים בבסיסים באזור תל אביב.
בשנת 2020 שלח ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, מכתב אל הישיבה בעקבות טענות לאמירות להט"בופוביות בשיעוריה.
בנוסף ללימודים, פועלים בחסות הישיבה כמה מיזמים חברתיים בתחומי הזהות היהודית:
"כנפיים" – תוכנית הכנה לבר מצווה לילדים מתל אביב.
'"קשר לחולים" – בשבתות וחגים מבקרים תלמידי הישיבה בבית החולים איכילוב כדי לשמח חולים ולערוך בשבילם קידוש.
"קשר של אמת" – בשיתוף עם חברה קדישא תל אביב-יפו נשלחים תלמידי הישיבה לסייע למשפחות אבלות במהלך השבעה.
"מפגשים" – מפגשים חודשיים בין נשות הקהילה לבין נשים חילוניות מהאזור.
"קשר" – ב-2010 הפיקו אלבום בשם "שעת נעילה" המכיל את הלחנים המוכרים של תפילות יום הכיפורים.
מטרת האלבום להנגיש את נוסח התפילה לציבור כדי לסייע לכל המשתתפים בתפילות לחוש שייכות.
האלבום הופק בשיתוף ארגון צהר, המרכז תפילות ציבוריות בכל הארץ, ונמכר באלפי עותקים.
הישיבה מפעילה מספר מעונות יום לילדים במסגרת "מעון דפנה", בהם כ-100 ילדים חילוניים ודתיים בגילאי 3 חודשים עד 3 שנים.
ישיבת נהורא (תלמי אברהם) היא ישיבה תיכונית לתלמידים מרקע חרדי וחרדי מודרני, השוכנת במבוא חורון.
בראש הישיבה עומד הרב אברהם יצחק גרינבוים, המכהן גם כיו"ר קרן וולפסון בישראל.
הישיבה נוסדה בשנת 1995 בתחילה היא שכנה במבשרת ציון.
את פתיחת הישיבה ליוותה התנגדות של רבנים חרדים, ובעקבות זאת הישיבה נסגרה לתקופה קצרה מיד לאחר הקמתה.
זמן קצר לאחר מכן נפתחה הישיבה בשנית ביישוב מבוא חורון אך רוב הרבנים עדיין לא הסירו את התנגדותם.
בעשור הראשון לקיומה הייתה הישיבה מורכבת בדרך כלל מרוב חרדי מודרני ומיעוט גדול של תלמידים מרקע דתי לאומי, רקע התלמידים היה מגוון ביותר וכלל תלמידים מאזורים גאוגרפיים ורמות סוציו-אקנומיות שונות.
בעקבות תמורות והתפתחות בעולם הישיבות התיכוניות, ויצירתן של מסגרות על-יסודיות דומות לישיבת נהורא הפונות למגזר החרדי מודרני ולמגזר החרדי לאומי, החליטה הישיבה בעשור הראשון של המאה ה-21 למקד את פעילותה בציבור החרדי המודרני, וכיום רוב מוחלט של התלמידים הם מרקע חרדי.
חלק ניכר מהתלמידים ממשיכים את לימודיהם בישיבות גדולות חרדיות, בהן ישיבת תפארת צבי, ישיבת איתרי, ישיבת דרך אמונה, ישיבת אופקים.
מיעוט מהתלמידים ממשיכים את לימודיהם בישיבות ציוניות, ובהן ישיבת ההסדר רמת גן, ישיבת מרכז הרב, ישיבת שעלבים וישיבת כרם ביבנה.
בנוסף, כהרחבה לישיבת נהורא, הקימו את רשת "זיו אור" אשר דוגלת בלימודי ליבה לצד לימוד התורה, ומיועדת בעיקר לציבור החרדי דתי.
ישיבת נחלת שלמה (נוסדה בשנת תשנ"ז, 1997) היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית.
הממוקמת בשכונת קריית הרצוג בבני ברק.
מייסוד ובראשות הרב אברהם ארלנגר.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי ראש הישיבה הרב אברהם ארלנגר.
ראשית דרכה בביתו, בריכוז בחורי ישיבות שהוצרכו למסגרת קלה יותר, ובמסירת שיעורים.
לאחר מכן התפתחה הישיבה לחצי יום לימודים, ובהמשך ליום לימודים שלם ותנאי פנימיה לתלמידים מחוץ לעיר.
הישיבה מונה כמאה תלמידים, ומתאפיינת בלכידות חברתית גבוהה.
קיימת האפשרות לשילוב תעסוקה בשוק החופשי.
ב"זמן חורף" נערך "מבחן סוף זמן" על המסכת הנלמדת בעיון, ולעוברים בהצלחה גבוהה ומתמידים בלימודם, ניתן מימון לקעמפ הנערך כשבוע באירופה.
באזור הישיבה קיימת קהילה מבוגריה, חלק ניכר מכלל הבוגרים ממשיך לאחר הנישואים להיות לאברכים.
במשך השנים הוציאה הישיבה מתוכה תלמידי חכמים חשובים ואישי ציבור מפורסמים.
לאחר ששהתה במבנה ארעי בשכונת קריית הרצוג מאז הקמתה, בשנת ה'תשפ"ה (2025) עברה הישיבה למבנה קבע ברחוב חיי טייב בשכונה.
ישיבת נחלת דוד היא ישיבה חרדית-ליטאית הממוקמת בשכונת כפר אברהם בפתח תקווה.
המוסד כולל ישיבה גדולה וכולל אברכים.
מייסד הישיבה וראשה היה הרב ברוך שמעון סלומון.
לאחר פטירתו התמנה בנו, הרב דוד סלומון, כראש הישיבה הגדולה.
הישיבה הגדולה הוקמה באמצע שנות ה-60 בביתו של הרב סלומון, שהקים את הישיבה לזכר אביו הרב דוד סלומון, רבה של כפר אברהם.
בהמשך עברה הישיבה לבניין אחר.
לאחר פטירת הרב סלומון, מונה בנו הרב דוד סלומון למלא את מקומו, והרב אליעזר יהודה סלומון, מונה לר"מ בישיבה.
במשך השנים כיהנו בה כמשגיחים הרב מאיר יצחק שפירא (אביו של הרב משה שפירא), הרב שרגא פלדמן (חתנו של אברהם ריין) והרב צבי צביאלי.
לאחר מכן כיהן כמשגיח הרב גואל שוורץ.
ישיבת נחלת דוד (נחל"ד) לצעירים הוקמה בשנת ה'תשמ"ה (1984).
בראשות הישיבה, עד פטירתו, עמד הרב ברוך שמעון סלומון, ולצדו המשגיח הרב אשר זנובסקי.
מכתבו האחרון של הסטייפלר היה לרב סלומון, ובו נכתבה ברכה לרגל הקמת הישיבה.
לאחר פטירת הרב סלומון התמנה בנו הרב ישראל משה לראשות הישיבה.
לאחר מספר שנים, בחשוון תשע"ד, בעקבות חילוקי דעות בין ראש הישיבה החדש למשגיח הרב אשר זנובסקי, פרש הרב זנובסקי עם חלק מהר"מים ועם מרבית תלמידי הישיבה (כמאה וארבעים תלמידים), והקים את "הישיבה לצעירים פתח תקווה" בשכונת הדר גנים בפתח תקווה.
במקומו התמנה כמשגיח הרב זליג ברוורמן, חתנו של הרב חיים קניבסקי.
אולם כעבור מספר חודשים נסגרה הישיבה.
כיום ישיבת "צעירים גני הדר" העתיקה את משכנה לבנין הישיבה, והרב סלומון משמש כנשיאה.
בשנת תשע"ז העתיקה הישיב לצעירים פתח תקווה את משכנה לכפר אברהם בפתח תקווה ובראשות הישיבה עומד הרב (יוסף) אריה זוננשיין, שהיה ר"מ בישיבת נחל"ד לצעירים לפני הפילוג.
נכון ל-2022 הישיבה מונה כ-160 תלמידים.
בישיבת צעירים גני הדר כ-100 בחורים.
ישיבת מקור חיים היא ישיבה שהתקיימה בשכונת מקור חיים בירושלים בין השנים ת"ש (1940) - תשכ"ב (1962), אז הפכה לכולל אברכים.
הישיבה נוסדה על ידי רב השכונה רבי ברוך יצחק לוין, יחד עם גיסו רבי משה טיקוצ'ינסקי.
הישיבה נקראת כן על שם הקיווי והצפיה לה' שהוא מקור החיים ומקורו מהפסוק בספר תהלים (תהלים לו, י); כִּֽי־עִ֭מְּךָ מְק֣וֹר חַיִּ֑ים בְּ֝אוֹרְךָ֗ נִרְאֶה־אֽוֹר.
באוגוסט 1944 הונחה אבן פינה לפנימיית הישיבה בהשתתפות הרב הראשי לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב מלצר והרב זלמן סורוצקין ובאפריל 1945 נחנכה הפנימייה.
רבי משה טיקוצ'ינסקי כיהן בראשות הישיבה עד שעבר בשנת תש"ז לכהן כמנהל רוחני בישיבת סלבודקה בבני ברק.
כמשגיח בישיבה כיהן רבי גדליה אייזמן, שהיה אז בחור.
בתקופה זו למדו בישיבה בין היתר הרב אפרים גרינבלאט, הרב יעקב חיים סרנא, הרב ישראל בן שלום מראשי ישיבת פוניבז' לצעירים והרב יצחק זילברשטיין.
בשנת תש"ח התפזרה הישיבה עקב קרבת השכונה לאזורי הקרבות.
עקב העלייה הגדולה של בני עדות המזרח לארץ עם קום המדינה והמחסור במקומות לימוד תורניים עבורם, פתחו ראשי הישיבה את שעריה עבור בחורים אלה.
חלקם ברחו או והוברחו לשם כך ממחנות עליית הנוער, מה שגרם למעצרו של ראש הישיבה רבי ברוך יצחק לוין.
הישיבה הספרדית הייתה ישיבה גבוהה, ונקראה גם בשם בית מדרש גבוה לבני עדות המזרח.
במקביל התקיימה גם ישיבה לבחורים צעירים יותר מעולי תימן.
באותה עת הצטרפו לצוות הישיבה רבי משה שמעון וינטרוב, רבי עזרא ברזל, רבי שלום שבדרון, ורבי יוסף קרביץ.
תקופה מסוימת לימד בישיבה רבי עובדיה יוסף.
בתקופה זו למדו בישיבה הרב שלמה קורח; הרב צבי סימן טוב - רב העדה האפגנית והרב יוסף בר שלום - הרב הראשי של בת ים.
בשנת תשכ"ב הפכה הישיבה לכולל אברכים, שבו למדו בין היתר הרב חיים וולקין - מנהל רוחני בישיבת עטרת ישראל והרב שמואל יעקב בורנשטיין - ראש ישיבת חברון-גאולה וישיבת קריית מלך.
כיום הישיבה שוכנת ברחוב חיי אדם בירושלים.
בראשה עומד הרב אברהם דב לוין, אב"ד בירושלים ובנו של הרב ברוך יצחק לוין.
ישיבת נהרדעא הייתה אחת הישיבות הגדולות בבבל, שהתקיימה לסירוגין, בתקופות שונות מתחילת תקופת האמוראים ועד לסוף ימי הגאונים.
הוקמה על ידי האמורא שמואל, מגדולי חכמי בבל.
על החכמים המפורסמים שעמדו בראש הישיבה נמנו שמואל, רב נחמן, ועוד.
שמואל הלך לנהרדעא וייסד בה את ישיבת נהרדעא, שבמרוצת הזמן ישבו בה אלפי תלמידים.
ישיבה זו וישיבת סורא, שייסד רב בסורא, פתחו תקופה חדשה בתולדות היהדות, תקופה שבה הייתה בבל מרכז היהדות.
לאחר פטירת רב, נוספו תלמידים רבים מישיבת סורא לישיבת נהרדעא, שבראשותו של שמואל, וזו הלכה וגדלה.
אף על פי שישיבתו של רב כהנא בפום-נהרא הייתה כפופה לישיבת סורא, עם פטירתו של רבא והלאה, הגיעו ראשי ישיבת נהרדעא, פעמים רבות, לבקר את רב כהנא בפום נהרא, וזאת כנראה מתוך כוונה לחזק את הקשר בין הישיבות.
על חיזוק הקשרים בין נהרדעא לפום נהרא, מעידה העובדה שרב כהנא הספיד את רב זביד מנהרדעא בפום נהרא.
הספד שנבע ככל הנראה מכיוון שרב כהנא היה גם תלמידו של רב זביד מנהרדעא.
כך אנו מוצאים למשל, את רב נחמן מנהרדעא מגיע להתארח אצל רב כהנא מפום נהרא בערב יום הכיפורים, ייתכן שבא להתארח בישיבת פום נהרא ולהשתתף עימם בתפילות היום הקדוש.
בישיבה היו הנהגות מיוחדות שהונהגו על ידי ראשיה כדי לכבד את חכמי ארץ ישראל: כאשר בא אורח מארץ ישראל, הוא התכבד לתת שיעור בישיבה, במעמד ראש הישיבה וכל התלמידים.
אחרי השיעור התפתח דיון ער וארוך, בו "התקיפו" התלמידים את האורח בשאלות לימודיות.
בין החכמים שלמדו בישיבת נהרדעא מוזכרים אמוראים מפורסמים, כמו רב שימי מנהרדעא, רב דימי מנהרדעא, רב זביד מנהרדעא, ואמימר.
במקומות רבים בתלמוד מוזכרים שיטות של ישיבת נהרדעא, אך אמימר אמר: שלמרות היותו מנהרדעא, הוא סבור אחרת.
לא ברור אם כוונתו שישיבת נהרדעא סבורה אחרת ולא כידוע, או שחשיבתו הייתה עצמאית.
אחרי פטירתו של שמואל, התפצלה הישיבה.
הישיבה עצמה בראשות רב הונא תלמידו המובהק של רב עברה לסורא, ואילו תלמיד אחר של רב ושמואל, הוא רב יהודה הקים את ישיבת פומבדיתא.
במקרים מסוימים, בהם יש מחלוקת בין החכמים, אנו מוצאים את ישיבת נהרדעא נוהגים כרבה בר רב הונא, וייתכן שיש בכך קשר לשל היותו בנו של ראש הישיבה ואחד ממנהיגיה.
ישיבת נהרדעא התאפיינה במהלך לימודי עצמאי משל הישיבות האחרות, הן בדיני האיסורים, והן בדיני המשפט העברי, תחום בו היא זכתה לעמוד במקום ראשון.
כן גם תלמידו וממשיך דרכו רב נחמן, היה עסוק בדינים אלו, והתבטא על עצמו, שכל החכמים כולם לגבי בדיני ממונות - חשובים הם כנערים שלא הגיעו להוראה, כך התבטא לפי גרסה אחת, אף מול רב יהודה ראש ישיבת פומבדיתא ואכן ההלכה נפסקת כמותו בדיני ממונות בכל מקום.
הגמרא נוטה לשייך את דבריהם של ישיבת נהרדעא, ראשיה וחכמיה, כשיטה אחת משותפת, כך למשל מקשרת הגמרא בין דבריו של רב חמא, מחכמי ישיבת נהרדעא לדבריו של שמואל, ראש הישיבה ומקימה.
בדיני טוען ונטען חידשו חכמי ישיבת נהרדעא, כי אדם שבא לדין תורה וטען טיעון מסוים, ונתברר כי לפי טיעון זה הוא עלול לצאת בדין וידו על התחתונה, אין ביכולתו לחזור בו ולטעון טיעון אחר, אלא אין הוא יכול להוסיף על דבריו הראשונים כלום, גם אם בא לפרש אותם.
כך למשל, דנו בישיבת נהרדעא באדם שבא ואמר כי קרקע מסוימת, שבו היה מוחזק שלוש שנים, שייכת לו כירושה מאבותיו.
כאשר התברר שהדבר אינו נכון, הוא בא שוב ופירש את דבריו: לא התכוונתי שאכן הקרקע שלי מאבותי, אלא אכן קניתי אותה ממך, ו"שלי היא מאבותי" התכוונתי שסמוך ובטוח אני עליה זמן רב כאילו הייתה שלי מאבותי.
במקרה כזה אנו מותירים את הפרשנות שלו הצידה, ופוסקים את ההלכה אך ורק לפי הטענה הראשונה שלו.
אמימר אמר בתגובה לפסיקה זו, כי גם הוא משתייך לישיבת נהרדעא, ולמרות זאת סבור הוא כפי הדעה האחרת, שיכול אדם לחזור ולפרש את דבריו, גם לאחר שטען אותם, וכך נפסקה ההלכה.
בנימוקיהם של חכמי ישיבת נהרדעא, אנו מוצאים הסתמכות רבה על הפסוק ככלל מוביל לא רק בדינים בין אדם למקום, אלא גם ככלל מחייב במשפט העברי.
כך למשל, בישיבת נהרדעא החמירו מאוד בדיני בר מצרא, שלפיה אדם שרוצה לקנות קרקע הסמוכה לשדהו, יש לו זכות קדימה לכל אדם אחר.
לפי הסבר חכמי ישיבת נהרדעא, דין זה הוא מדין בר מצרא הנלמד מהפסוק "ועשית הישר והטוב", ולשיטתם פסוק זה מחייב אף זכות קדימה בשני אחים, ובניגוד לרב נחמן שסבור שדין הכפייה הוא רק משום חוצפה.
בדיון אחר, אנו מוצאים את חכמי ישיבת נהרדעא דנים בדין שומא – דבר שנישום ונגבה על ידי בית הדין, ולבסוף שולם הנתבע את החוב המוטל עליו, האם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ עצמו לבעליו ולקבל תמורתו כסף, לפי חכמי נהרדעא עד שנה ניתן לתבוע לקבל את החפץ חזרה.
אמימר, מראשי הישיבה, פסק שלעולם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ ולא רק עד שנה, את פסיקתו זאת נימק בפסוק ועשית הישר והטוב.
לעומת זאת, בדיני איסורים אנו מוצאים גישה מקילה יותר של חכמי ישיבת נהרדעא.
כמו כן, בהלכות קידוש לבנה, אנו מוצאים שלוש דעות בנודע לסוף זמן קידוש לבנה: עד שתתמלא פגימתה, עד שבעה ימים, עד שישה עשר ימים; כשהגישה המקילה מביניהם, שישה עשר ימים, היא של ישיבת נהרדעא הרא"ש פוסק כישיבת נהרדעא, מכיוון שהם הרבים.
בנוסף: הם התירו לאכול ביצה שנולדה ביום טוב שני של ראש השנה.
ישיבת מיר מודיעין עילית (מיר ברכפלד) היא ישיבה גדולה ליטאית השוכנת בשכונת אחוזת ברכפלד שבמודיעין עילית.
הישיבה משתייכת לישיבת מיר ולומדים בה למעלה משבע מאות תלמידים.
הישיבה נוסדה בסוף שנות ה-90 על ידי ראש ישיבת מיר בירושלים, הרב נתן צבי פינקל.
בשונה מהישיבה בירושלים - שבה לומדים בעיקר תלמידים בוגרים מעל גיל 20, ורבים מהם תושבי חו"ל או כאלה שעברו אליה מישיבות אחרות - הישיבה בברכפלד הוקמה במתכונת הרגילה של ישיבה גדולה, הכוללת שיעורים לבני 17 עד 20 ו"קיבוץ".
בקיץ שנת ה'תש"ס (2000) הונחה אבן הפינה לבניין הישיבה ובשנת התשס"ב נחנך הבניין.
בניין הישיבה הוא מבנה גדול ומפואר, שנתרם על ידי הנגיד הרב יוסף שטרן מארצות הברית לזכר הוריו.
נשיא הישיבה היה הרב נתן צבי פינקל.
הוא מינה לראש הישיבה את הרב אריה פינקל (נפטר בה'תשע"ו).
שניהם מסרו בישיבה שיעורים כלליים, לצד הרב רפאל שמואלביץ מראשי ישיבת מיר בירושלים.
הרב אברהם יצחק ברזל היה ראש ישיבה לסדר בקיאות, ומסר שיעור כללי בכל יום שלישי אחר הצהרים (נפטר בה'תש"ף).
לאחר פטירתו של הרב נתן צבי פינקל בה'תשע"ב מונה גם חתנו, הרב נועם אלון, לראש הישיבה, ולאחר פטירת הרב אריה פינקל הפך הרב אלון לראש הישיבה הבולט.
הרב אלון וגיסו, הרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר ונשיא הישיבה, נושאים את השיעורים הכלליים מדי שבוע לסירוגין.
הרב יצחק אזרחי מוסר "חבורה" לבני הקיבוץ פעם בשבוע.
הרב צבי פרצוביץ, בנו של הרב נחום פרצוביץ, מכונה "מראשי הישיבה" ומוסר בנוסף לשיעור היומי שיעור כללי אחת לחודש.
הר"מים בישיבה הם: הרב אברהם סגל - חתנו של הרב רפאל שמואלביץ; הרב אהרון וייס; הרב אריה גרבוז; הרב פנחס זלבנסקי; הרב אריה לייב אוירבך; הרב אפרים רוב; והרב משה רביץ.
המשגיח, הרב ראובן הכסטר, מוסר שיחה שבועית בכל מוצאי שבת.
תחתיו משמשים מספר משגיחים קטנים.
מנהל הישיבה הוא שמריהו יוסף פינקל, אחיו של נשיא הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל.
משנת תשע"א (2011) נשלח לכל בוגר, פעם בכמה חודשים עלון ("קיבוץ" שמו), שבו מדברי תורתם של רבני ותלמידי הישיבה בעבר ובהווה, וכן עדכונים של שמחות (לידות נישואין) ואבלות.
בוגרי הישיבה ייסדו מניין אברכים בוגרים קבוע, בבית הכנסת "אהל יעקב", בבני ברק.
בקיץ ה'תשע"ט (2019) החל ראש הישיבה הרב אלון למסור שיעורים כללים על החומר הנלמד בסדר ערב, דבר שהיווה תקדים בעולם הישיבות.אך היום דבר זה כבר אינו קים
עקב מגפת הקורונה, ולאור הגידול במספר תלמידי הישיבה, בקיץ תש"פ עברו אברכי הכולל ללמוד בבית הכנסת הסמוך.
בשנת תשפ"א (2021) הודיע הרב אלון כי בחורי השנה החמישית המעוניינים להתחיל לשמוע שידוכים חייבים לקבל רשות מראש הישיבה עד פסח.
בהוראת ראש הישיבה הרב נועם אלון - החל משנת תשפ"ג (2023) בוטל קמפיין האיסוף לת"ת בחודש אדר שהיה נהוג בישיבה כל השנים.
עם היווסדה של הישיבה הוקמה לצידה הספרייה התורנית "עזרת תורה" (השם המסורתי של הספרייה בישיבות מיר).
בתחילה שכנה הספרייה בקרוואן סמוך למבנה המרכזי, ובשנת ה'תשס"ו (2006) נחנך חדר ספרייה מפואר בתוך מבנה הישיבה.
בראש הספרייה עומד מנהל מתנדב מתלמידי הישיבה הממונה על ידי הרבנים.
הפעילות ממומנת על ידי תרומות בלבד.
הספרייה צומחת בקצב של כמאה ספרים חדשים בחודש המגיעים מתרומות, עיזבונות ומקנייה.
בשנים ה'תשס"ד וה'תשע"ז היא הורחבה.
נכון ל-2017 מכילה הספרייה כ-22,000 ספרים בכל תחומי הספרות התורנית.
הספרייה פועלת כל שעות היממה במשך כל השבוע, כולל שבתות וחגים, ופתוחה לשימוש התלמידים ותושבי האזור.
היא אינה כוללת אפשרות השאלה.
הספרים מקוטלגים בדומה לשיטת שלום (גרסה של שיטת דיואי המותאמת למקצועות היהדות) עם התאמות לצורכי המקום.
בספרייה שני קטלוגים מודפסים, לפי כותר ולפי מחבר.
בנוסף ישנו קטלוג ממוחשב הכולל גם מיון לנושאים.
במקום מכונת צילום וספריית שיעורים תורניים של קול הלשון.
ישיבת נווה שמואל (מכונה: נוֹ"ש) היא ישיבה תיכונית שנוסדה בשנת ה'תשמ"ג, 1983, באפרת.
הישיבה משתייכת לרשת מוסדות אור תורה סטון, ובה כ-300 תלמידים בכתות ט'-י"ב.
תלמידי הישיבה מגיעים מיישובים רבים, ובפרט מאזור גוש עציון.
כיום עומד בראשות הישיבה הרב אבישי מילנר.
הישיבה הוקמה באוגוסט 1983 (ר"ח אלול) בשנותיה הראשונות של אפרת והייתה המוסד הראשון של רשת אור תורה סטון.
ראש הישיבה הראשון היה הרב שמעון גולן, לאחריו הרב יהושע רייך, ולאחריו, עד שנת 2017, הרב יעקב פישר, בעברו משגיח בישיבת הר עציון ור"מ בישיבת כפר הרא"ה.
כיום, ראש הישיבה הוא הרב אבישי מילנר, ומנהל התיכון הוא אל"ם במיל' חזי זכריה.
הישיבה משתייכת לזרם האורתודוקסיה המודרנית ודוגלת בערכי הציונות הדתית ופתיחות יחסית לחינוך הממלכתי-דתי.
רוב הרמ"ים בישיבה רואים עצמם כממשיכי ישיבת הר עציון שבאלון שבות.
לצידם משמשים רמי"ם בוגרי ישיבות ברוח של "מרכז הרב".
בזמן המוקדש ללימודי קודש נלמדים גם שיעורי תנ"ך ומחשבה.
נלמדים גם דף יומי, רמב"ם יומי, ויזמות שונות המאורגנות על ידי התלמידים כמו "משמרים" ו"שבוע וולוז'ין".
בישיבה תוכנית מנהיגות שבה שומעים שיחות ממרצים במגוון תחומים.
כל שנה נערכים בישיבה פאנלים בנושאים כמו כלכלה, פריפריה וביטחון.
בשנת 2009 הגיעה הישיבה למקום הרביעי בטבלת הגיוס הקרבי לצה"ל וב-2014, הגיעה לעשירון העליון של בתי הספר הערכיים ביותר.
מרבית התלמידים לומדים בשתיים מן המגמות המוצעות: פיזיקה, ביולוגיה, מחשבים, מדעי הסביבה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, קולנוע והיסטוריה.
מגמת הקולנוע בישיבה זוכה לפרסים על עבודת הגמר וחצי הגמר.
מגמת הספרות הגיעה למקום הראשון בישראל בממוצע הבגרות.
לכל מחזור יש שניים - שלושה מדריכי פנימייה, לפי מספר הכיתות.
בכל שנה יוצאים תלמידי הישיבה יחד לטיול או לשבת יער, לסירוגין, בארגון השמינית, כחלק משבוע חקלאות ישיבתי.
באחד מערבי הטיול מתקיים כל שנה מופע ה"חידונו"ש" הכולל חידון תחרותי בין השכבות, סרטונים מבדרים ושיר עם קליפ שהכינו השמינית.
העיתון הישיבתי, "עיתונו"ש", מתפרסם בערך אחת לחודש, בכל שבת ישיבה, וכותבים בו אנשי צוות ותלמידים.
העורכים הם תלמידים בכיתה י"א-י"ב.
פעם בשנתיים מתווסף למחזור כיתה מקדמת, שמטרתה לעזור לתלמידים המתקשים בלימודים להשלים תעודת בגרות ולהשתלב בהווי החברתי של הישיבה.
הרב שלמה מוזס - בוגר ישיבת מרכז הרב.
הרב נפתלי רייכנר - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב אוהד זימרן - בוגר ישיבת ירוחם.
הרב איתן אנסבכר (המבוגר) - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב אפרים גלינסקי - בוגר ישיבת מרכז הרב וישיבת הר עציון.
הרב ד"ר שאול קלכהיים - בוגר ישיבת אור עציון וישיבת מרכז הרב.
הרב יגאל לאופר - בוגר ישיבת ההסדר קריית שמונה.
הרב ערן גור - בוגר ישיבת ההסדר פתח תקווה.
הרב עמנואל הרוניאן - בוגר ישיבת בית אל.
הרב דוד ברא"ז - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב אוריה דור - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב יועד אהרוני - בוגר ישיבת הר עציון.
הרב יואב וינשטוק - בוגר ישיבת עתניאל.
הרב רפאל סמואל - בוגר ישיבת ההסדר קריית שמונה.
הרב משה בוימל - בוגר ישיבת מרכז הרב.
הרב איתן אנסבכר (הצעיר) - בוגר ישיבת ההסדר ירוחם.
הרב אודי שוורץ - ראש ענף הלכה ברבנות הצבאית
הרב פרופ' יונתן גרוסמן - מרצה ופרופ' לתנ"ך במכללת הרצוג ואוניברסיטת בר-אילן
ישראל דנציגר - מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה
חזי זכריה - אל"ם במיל.
מנהל הישיבה התיכונית נווה שמואל
משה טור-פז - חבר כנסת מטעם רשימת יש עתיד.
חילי טרופר - איש חינוך וחברה, חבר הכנסת העשרים ואחת מטעם רשימת כחול לבן
דביר כהנא - מנכ"ל משרד התפוצות
ד"ר עשהאל לובוצקי - סופר, רופא
ידיד מרקוביץ - קצין אג"מ בגדוד שחם 931 של חטיבת הנח"ל
הרב מיכאל "מיכי" מרק - נרצח בפיגוע בשנת 2016, היה בזמנו מנהל ישיבת ההסדר עתניאל.
אלחנן קלמנזון - איש המוסד שהציל עשרות אנשים בקיבוץ בארי בטבח שבעה באוקטובר
יואב שורק - הוגה דעות ופובליציסט, עורך כתב העת השילוח ומייסד כתב העת של תלמידי הישיבה
ישיבת נחלת הלויים (נוסדה בשנת תשמ"ו - 1986) היא ישיבה גדולה חרדית - ליטאית הממוקמת בשכונת נווה שאנן בעיר חיפה.
הישיבה נוסדה על ידי ראש הישיבה הרב ישראל מאיר וייס והרב שלמה טופורוביץ'.
כמשגיח מונה הרב אורי וייסבלום ובהנהלת הרב ישראל יעקובוביץ'.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשמ"ו (1986) בשכונת נווה שאנן בעיר חיפה, על ידי הרב ישראל מאיר וייס, ובסיועו של ר' שלמה טופורוביץ', תושב השכונה.
שם הישיבה "נחלת הלווים" נגזר מהשתייכותה המשפחתית של משפחת טופורוביץ' לשבט לוי.
בתחילה שכנה הישיבה בבית כנסת מקומי במבנה עץ, שנוהל על ידי משפחת טופורוביץ'.
בשנת ה'תשמ"ח (1988) נחנך מבנה הקבע של הישיבה, בטקס שבו השתתף הרב אלעזר מנחם מן שך אשר קבע מזוזה ונשא את הנאום המרכזי.
בהמשך השנים הורחב המבנה מספר פעמים, ובשנת ה'תשע"ח (2018) נבנו שני בנייני מגורים בסמיכות לבניין המרכזי.
נכון לקיץ ה'תשפ"ג (2023), לומדים בישיבה כ־350 תלמידים.
בתחילת זמן חורף ה'תש"ף (נובמבר 2019) הצטרף הרב אהרן וייס, בנו של ראש הישיבה, להנהגת הישיבה, ואף מסר שיעור כללי בפני תלמידי הישיבה, ובחודש אדר תשפ"ג סיים את תפקידו בישיבה.
צוות ההוראה והרבנים בישיבה כולל את הרב חיים זלמן קופרמן (בנו של הרב יהודה קופרמן), הרב אברהם משה קירשנבוים, הרב אביאל כ"ץ, הרב נחום וייס (בנו של הרב ישראל מאיר) והרב עזריאל יעקובוביץ.
המשגיח הרוחני הוא הרב אורי וייסבלום, והמנהל הוא ישראל יעקובוביץ', בנו של הרב יצחק יחיאל יעקבוביץ.
במקביל לפעילותה הלימודית, הוקמו סביב הישיבה כולל אברכים, ישיבה קטנה ותלמוד תורה, בסיוע כלכלי מתמשך מצד בני משפחת טופורוביץ' ובישיבה נוהגים להוקיר את פועלם, ובאירועים שונים אף מוזכר חלקם המרכזי באחזקת המוסדות.
בסוף זמן קיץ ה'תשפ"ה (יולי 2025) הודיע הרב אברהם אליהו וינקלר, שימש כר"מ בישיבה, על סיום כהונתו, לצורך ביסוס ישיבתו שביבניאל.
בחודש אב ה'תשפ"ה (אוגוסט 2025) מונה הרב אברהם אליהו ארנפרוינד, אשר מכהן כר"מ בישיבה מאז שנותיה הראשונות וכנשיא הישיבה לצעירים שבשכונה, לראש ישיבה נוסף לצד הרב ישראל מאיר וייס.
בשנת ה'תשע"א (2011) נוסדה "הישיבה הגדולה עפולה" על ידי בוגרי הישיבה, ובתחילה כונתה "נחלת עפולה".
בשנת ה'תשפ"ג (2023) נוסדה גם "הישיבה הגדולה עכו", אליה הצטרפו תלמידים מבני הקיבוץ של הישיבה.
ישיבת מקור חיים (מוכרת יותר בכינוי "שפע") הייתה ישיבה גבוהה, שפעלה בשנות השמונים בירושלים.
הישיבה הוקמה בשנת 1984 על ידי הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), שעמד בראשה, יחד עם הרב שג"ר ששימש בה ר"מ.
אף על פי שהתקיימה במשך שנים ספורות, נודעה לה השפעה רבה על עולם ישיבות הציונות הדתית ועל צמיחתן של מגמות חסידיות בקרב הציבור הדתי לאומי.
הישיבה נקראה על שם רחוב מקור חיים שבו שכנה, שמקורות שמה על שם הקיווי והצפיה להשם יתברך שהוא מקור החיים ומקורו מהפסוק בספר תהלים (תהלים לו, י); כִּֽי־עִ֭מְּךָ מְק֣וֹר חַיִּ֑ים בְּ֝אוֹרְךָ֗ נִרְאֶה־אֽוֹר.
היא נודעה יותר בכינוי "שפע", כשמו של מוסד אחר ללימודי יהדות שהקים הרב שטיינזלץ שנה קודם לכן.
בכל שנותיה מנתה הישיבה כמה עשרות בחורים ואברכים, שהורכבו מקבוצת תלמידים בוגרים של הרב שג"ר שבאו עמו מישיבת הכותל, חוזרים בתשובה שהיו מקורבים לרב שטיינזלץ ובחורים צעירים מישיבות תיכוניות.
לצד מקימיה לימדו בישיבה גם הרב מנחם פרומן, שלימד בה גמרא וחסידות, הרב שמואל ריינר, הרב שבתי רפפורט, הרב יעקב מדן, המשורר אדמיאל קוסמן, פרופסור דוד הנשקה ואחרים.
הישיבה התאפיינה בפתיחות יחסית לתרבות הכללית, הסרת מחיצות בין לימוד הגמרא לעיסוק בחסידות ובעבודה פנימית, וכן עיסוק בתלמוד ירושלמי ובמדרשי הלכה שלא היה נפוץ אז בישיבות הגבוהות.
כשנה וחצי לאחר הקמת הישיבה התבקש הרב פרומן לעזוב את הישיבה, אך הוחזר לאחר מחאות של התלמידים.
בסוף זמן קיץ של שנת 1988 עזב הרב שג"ר את הישיבה, ועימו עזבו כמעט כל התלמידים.
הישיבה התקיימה עוד שנה עם מחזור חדש, ואז נסגרה.
נהוג לייחס את הסגירה למתחים שנוצרו בין הרבנים שהובילו את הישיבה או בין תלמידיהם.
לאחר הפירוק עברו רבני הישיבה ותלמידיה למוסדות אחרים, וחלקם פנה להקים את ישיבת עתניאל.
בהמשך שנות התשעים הקים הרב שג"ר עם הרב יאיר דרייפוס את ישיבת שיח יצחק, והרב עדין שטיינזלץ הקים את ישיבת תקוע.
בין בוגרי הישיבה הבולטים: הרבנים בני קלמנזון, דוב זינגר, יהונתן גוטמן, עמי עולמי, שמואל אריאל, ועודד דוד, יהודה גליק, יהושע גרינברג, ברוך ברנר והפסיכולוג הרב יצחק מנדלבאום.
הישיבה התיכונית נחלת ישראל היא חלק ממוסדות נחלת ישראל שהוקמו על ידי האחים הרב שניאור והרב מאיר קץ.
הישיבה נמצאת במגדל העמק ועוסקת בחינוך לתורה ויראת שמיים.
הישיבה מונה כ-190 תלמידים מכיתות ט'-י"ב.
עיקר הלימוד בישיבה עוסק בגמרא, ובנוסף על כך לומדים תנ"ך, הלכה, אמונה חסידות ומוסר.
אחר הצהריים לומדים לימודי ליבה ומגמות לבגרות.
הישיבה מתייגת את עצמה בהשתייכות לתנועת החסידות ובנוסף בהשתייכות לציבור הדתי לאומי, ובפרט לתורתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הישיבה קמה בשנת ה'תשס"ג על ידי האחים הרב שניאור והרב מאיר קץ כנתיב תורני בתוך כפר הנוער הדתי כפר חסידים, המשתייך לחינוך ההתיישבותי במשרד החינוך.
מנכ"לית הכפר דאז, הגב' רחל סילבצקי שתח', לקחה על עצמה את מלאכת ההקמה וקיום הישיבה, על אף קשיים כלכליים ואחרים.
בתחילת שנת ה'תשע"ד הישיבה עברה למשכנה החדש במגדל העמק.
בי' באלול ה'תשפ"ה הלך לעולמו ראש הישיבה והמייסד הרב שניאור קץ.
בוגרי הישיבה ממשיכים לישיבות גבוהות או ישיבות הסדר.
בשנת ה'תשע"א הוקמה הישיבה הגבוהה 'נחלת ישראל' שמהווה המשך לבוגרים המעוניינים להמשיך בדרכה של הישיבה.
בוגרי הישיבה משרתים בצה"ל במסלולי הסדר, מסלולי חרדים או שירות צבאי רגיל.
ישיבת נחלת ישראל רואה בתפילה עניין בסיסי ששייך לסדר היום של הישיבה, בישיבה ניתן דגש מיוחד על אופי התפילה עצמו: תפילה בקול, עניית אמן ואמן יהא שמיה רבא בקול, התפילה מלווה בשירה ובריקודים בחלק מקטעי התפילה.
הישיבה, מלבד מסגרת הלימוד הרגילה, מעודדת תלמידים לחבור לתוכנית לימוד נוספת, אשר מגדלות אותם בתורה.
תוכניות אלו מגובות הן בכיבוד והן בפרסים תקופתיים:
הדף היומי – בישיבה קבוצה גדולה הלומדת דף יומי.
"חבורות" – בכל ערב מתקיימות קבוצות לימוד בשמירת הלשון, חסידות, משניות ועוד.
הלימוד מתקיים בליווי כיבוד, כאשר קבוצות הלימוד מונחות ומאורגנות על ידי תלמידים מהכיתות הגבוהות או מארגונים חיצוניים.
שיעורים מיוחדים והתוועדויות – הישיבה מקיימת שיעורים נוספים בערבים הניתנים על ידי הצוות עצמו באמונה ובחסידות.
במשך השנה משתדלת הישיבה להביא גם רבנים שיתנו שיעורים חד-פעמיים בנושאים שונים.
בתאריכים בעלי משמעות בחסידות, כדוגמת י"ט כסלו, מביאה הישיבה רבנים שיערכו התוועדות.
כבכל מסגרת פנימייתית, ישנם מדריכים שתפקידם ללוות את התלמידים בשעות הפנימייה, תוך קיום שיחות, פעילויות מדריך, משחקי ספורט וחוגים.
הישיבה מקיימת מספר שבתות מיוחדות בנוסף לשבתות הישיבה, ביניהן:
שבת חסידות – פעם בשנה הולכת הישיבה לשבת בחצר חסידית על מנת לחזק את הקשר של התלמידים לתנועת החסידות בימינו.
שבת כיתה – באחד ממקומות היישוב של התלמידים, לגיבוש המחזור.
שבת חברון – על מנת לחזוק קשר התלמידים עם היישוב היהודי בחברון.
שבת ארץ ישראל – בחורי הישיבה בעידוד הרבנים נוהגים לעשות שבת באחד המאחזים ביהודה ושומרון.
לע"נ בוגרי הישיבה: אלחנן קליין הי"ד, נריה בן דוד הי"ד, עמיחי שמעון רובין הי"ד ועז ישעיה גרובר הי"ד
מטרת הקרן - חיזוק לימוד התורה במוסדות נחלת ישראל והרמת קרן תורת הישיבה במגדל העמק.
הקרן הוקמה בשנת ה'תשפ"ד על ידי ראש הישיבה דאז, הרב שניאור קץ לעילוי נשמת בוגרי הישיבה שנהרגו במלחמת חרבות ברזל.
ישיבת נחלת יוסף היא ישיבה דתית לאומית בשבי שומרון בראשות הישיבה עומד הרב יהושע שמידט, ונשיא הישיבה הוא הרב דוב ליאור.
בישיבה קיימים שני מסלולי לימוד: ישיבה גבוהה וישיבת הסדר.
באמצע שנות התשעים הוקם ביישוב שבי שומרון כולל אברכים בראשות הרב שמידט, ובשנת תשנ"ט הוקמה הישיבה, בשם ישיבת ברכת התורה.
בשנת 2017 הישיבה שינתה את שמה לישיבת נחלת יוסף, על שם הרב יוסף שוורץ (הסבא מנתניה).
הישיבה מדגישה את הבקיאות בגמרא.
לומדים בה ב"שיטת הסימנים" שחיבר הרב שמידט.
בשיטה זו משתמשים בסימנים כדי לזכור את תוכן דפי התלמוד הבבלי.
בישיבה לומדים כ־25 בחורים ואברכים.
מבין בוגרי הישיבה ניתן למנות את ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן את הרב חנניה פולק רב היישוב אחיה ואת יהודה כהן ממכון סימנים.
הישיבה קרובה באופייה לזרם "מרכז הרב" ולדרכו של הרב דוב ליאור ומדגישה את הקשר והחיבור של עם ישראל לארץ ישראל ולתורת ישראל.
למרות דרכה הליטאית יחסית של הישיבה הכוללת שיעורי מוסר בנוסח הישיבות הליטאיות הישיבה משלבת אופי חסידי, כגון נתינת דגש על התחברות לצדיקים, וטיש חסידי-ליטאי בו נערכים סיומי מסכת.
הישיבה הוציאה בעבר עלון שבועי "תורה בשומרון", המופץ באזור, ובו דברי תורה והלכה של הרב שמידט.
היא הוציאה בעבר גם את כתב עת השנתי בשם "עלי ברכת התורה" ובו חידושים בגמרא, בהלכה ובאמונה מפרי עטם של תלמידי ורבני הישיבה.
הוצאת הספרים של הישיבה הוציאה את ספר שיטת הסימנים: חלק א' - מסכת ברכות וסדר מועד; חלק ב' - סדר נשים; חלק ג' - סדר נזיקין חלק ד'- סדר קדשים ומסכת נידה.
כמו כן הוציאה את כי הוא אות עולם היה – חוברת ללג בעומר, בשנת ה'תשע"ה וחוברת מבטל הגזרות לל"ג בעומר ה'תשפ"א וכן הוציאה בהוצאה מחודשת את הספר "שלום ירושלים" המכיל קובץ של דרכי לימוד והדרכות של גדולי ישראל.
ישיבת נזר ישראל היא ישיבה חרדית שמיועדת לחוזרים בתשובה.
הישיבה שוכנת ברחוב בית שמאי במודיעין עילית.
בישיבה לומדים כמאתיים בחורים ואברכי כולל.
בראשותה עומד הרב מנשה עוזרי, נכדו של הרב ישראל עוזרי שעל שמו נקראת הישיבה.
נשיא הישיבה היה הרב אהרון לייב שטיינמן.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תש"ס (2000) על ידי הרב מנשה עוזרי, תלמידו של הרב שך, והיא קרויה על שם סבו הרב ישראל עוזרי.
הישיבה מיועדת לתלמידים חוזרים בתשובה מכלל העדות.
שיטת הלימוד בישיבה היא דרך הפלפול והעיון הנוהגת בעולם הישיבות הליטאי.
משגיח הישיבה הוא הרב יצחק פנגר, מרצה בערכים.
בשונה מישיבות רגילות החלוקה ל"שיעורים", כלומר לכיתות, היא על פי רמת התלמידים ולא לפי גיל.
ההספק השבועי ב"עיון" הוא כעמוד גמרא בשבוע וכשני דפים ב"בקיאות".
רוב מוחלט של בוגרי הישיבה משתלבים לאחר מכן בציבור החרדי.
ישנה קהילה במודיעין עילית של בוגרי הישיבה ורבניה.
ישיבת משכנות התורה היא ישיבה גדולה חרדית ספרדית, בראשות הרב אפרים כהן, השוכנת במרכז העיר בני ברק.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תש"ס על ידי הרב אפרים כהן, בנו של הרב יעקב כהן-זאנגי (אחינו של רבי סלמאן מוצפי) מרבני פורת יוסף.
לפני כן, שימש הרב כהן כר"מ בישיבת "כנסת שלום".
לאורך שנים שכנה הישיבה במבנים שונים בבני ברק, וכיום שוכנת במבנה מפואר וגדול בצומת הרחובות בן יעקב - עזרא בבני ברק.
הישיבה מונה כ-400 בחורים, ותחתיה פועלים גם כולל אברכים וישיבה קטנה.
הישיבה ידועה כמשתייכת לפלג מרביצי תורה והונהגה על ידי מועצת גדולי התורה של דגל התורה, ועל פי השקפת העולם ודרך החינוך והלימוד הליטאית.
בשנת 2016 הותקפה על ידי הראשון לציון הרב יצחק יוסף על כך שאינם מכניסים את ספרי אביו הרב עובדיה יוסף להיכל הישיבה.
הרב יוסף קרא לתלמידי הישיבה למרד, והורה להם לעזוב את הישיבה.
בתגובה פרסמה הישיבה כי טעות בידו, ספר יביע אומר שנכתב על ידי הרב עובדיה כן נכנס, אך ספר ילקוט יוסף שנכתב על ידי הגר"י הוא שאינו נכנס.
הרב אפרים כהן - ראש הישיבה
הרב משה דוד ליפקוביץ - משגיח
הרב מנחם אוסטרי - משגיח קטן
ישיבת מיר (נקראת גם מירער ישיבה) היא ישיבה חרדית השוכנת בברוקלין, ניו יורק.
ראשי הישיבה הנוכחיים הם רבי אברהם יעקב נלקנבוים, רבי אשר דב ברנבוים, רבי אשר אליהו קלמנוביץ, והרב הרשל ז'ולטי.
ר"מים בולטים נוספים הם הרב אליה ברודני, הרב ראובן שפנסקי, הרב הרשל קמינסקי והרב צבי לובל.
ישיבת מיר נוסדה בשנת 1815, במיר, בלארוס ופעלה שם עד 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה הישיבה לפולטבה שבאוקראינה בהנהגתו של רבי אליעזר יהודה פינקל, חתנו של ראש הישיבה רבי אליהו ברוך קמאי.
בשנת 1921 חזרה הישיבה למיר, שם נשארה עד פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 ותחילת השואה.
על אף שרבים מהתלמידים ילידי חוץ עזבו עם פלישת צבא ברית המועצות ממזרח, הישיבה המשיכה לפעול, אם כי בהיקף מצומצם, עד שהצבאות הנאצים המתקרבים גרמו לראשי הישיבה להעביר את הישיבה לקיידאן, ליטא.
כשהצבאות הנאצים התקדמו מזרחה, ברחה הישיבה כולה בסופו של דבר ברחבי סיביר ב, ולבסוף נפתחה מחדש בקוֹבֶּה, יפן, ב־1941. זמן קצר לאחר מכן, הישיבה עברה שוב לשאנגחאי, סין, שם שהו עד תום מלחמת העולם השנייה.
גבורתו של הקונסול הכללי היפני בליטא, צ'יאונה סוגיהארה, שהנפיק כמה אלפי אשרות מעבר ליהודים, שהתירו להם לנסוע ולברוח ליפן, הייתה נושא למספר ספרים.
לאחר סיום המלחמה היגרו לומדי הישיבה לארצות הברית ולישראל, והקימו מחדש שני סניפים עצמאיים של הישיבה – בברוקלין ובירושלים.
הישיבה התיישבה במזרח ניו יורק לפני שעברה למיקומה הנוכחי באושן פארקווי בפלטבוש.
ראש הישיבה היה הרב אברהם קלמנוביץ שהנהיג את הישיבה כמעט 20 שנה.
הוא נפטר ב-1964. את תפקידו כראש הישיבה מילאו בנו רבי שרגא משה קלמנוביץ וחתנו רבי שמואל ברנבוים.
בין הרבנים שלימדו בישיבה היו הרב דוד קוויאט והרב שמואל ברודני.
ראשי הישיבה בהווה הם רבי אשר אליהו קלמנוביץ, בנו של רבי שרגא משה קלמנוביץ; רבי הערשל ז'ולטי, חתן רבי שרגא משה; רבי אברהם יעקב נלקנבוים, חתנו של רבי אברהם קלמנוביץ; והרב אשר דב ברנבוים, בנו של רבי שמואל ברנבוים.
המשגיח הוא הרב עזריאל ארלנגר.
הישיבה כוללת כיום תלמוד תורה, ישיבה קטנה, בית מדרש וכולל.
ראש הכולל והישיבה הקטנה הוא רבי אליעזר גינזבורג חתנו של רבי שרגא משה קלמנוביץ.
ישיבת "משנת עקיבא" השוכנת בקריית מטרסדורף בירושלים, היא ישיבת קיבוץ הקרויה על שם הרב עקיבא ארנפלד.
הישיבה מתנהלת במתכונת ישיבתית קלאסית בדרך הלימוד המקובלת בעולם הישיבות.
הישיבה היא אמנם ישיבת קיבוץ אך בשונה מרוב ישיבות הקיבוץ, רוב התלמידים באים להשתקע בישיבה מספר שנים ואף מתחתנים בישיבה.
הישיבה מונה במתכונתה הנוכחית כ-100 תלמידיםמהישיבות הגדולות המובחרות.
תנאי הקבלה נחשבים לקשים על מנת לשמור על איכות הישיבה.
בראשות הישיבה עומד הרב יצחק יחיאל ארנפלד.
כ'ראשי הקיבוץ' משמשים הרב נחום בר חיים חתנו של ראש הישיבה, שמשמש גם כר"מ בישיבת חברון, וכן הרב זאב נוימן חתנו של הרב אליעזר כהנמן נשיא ישיבת פוניבז'.
המשגיח הוא הרב אברהם משה קירשנבאום שמכהן גם כר"מ בישיבת נחלת הלווים בחיפה.
הרב יהודה ארנפלד בנו של ראש הישיבה משמש אף הוא כאחד מרבני הישיבה.
לצד הישיבה קיים כולל אברכים העומד בראשות הרב שמחה בונים ארנפלד, בנו של ראש הישיבה.
מנהל הישיבה הוא הרב משה גורא, חבר מועצת העיר ירושלים, כשיחד איתו משמש כמנהל הישיבה פנחס קולה, שנחשב כדמות מיתולוגית בישיבה.
הישיבה הגדולה בראשות רבי חיים מן ההר (מכונה: ישיבת מן ההר) היא ישיבה גדולה חרדית ליטאית השוכנת בביתר עילית.
ראש הישיבה הוא הרב חיים מן ההר.
לאחר פרישתו של הרב חיים מן ההר מראשות ישיבת המתמידים בעקבות פרשת שחיתות, הקים בשנת תשע"ב יחד עם הרב משה פינקל ישיבה שנקראה "הישיבה הגדולה רמות" בשכונת רמות שבירושלים.
הישיבה הוקמה ביוזמתם של כמה מתלמידיו שרצו לתת במה לשיטת לימודו הידועה בעולם הישיבות כייחודית ומתעמקת.
בשנת תשע"ה עברה הישיבה למשכנה הנוכחי ברחוב כף החיים בביתר עילית.
בשנת תשע"ו אירע פילוג בישיבה, כאשר נוצר סכסוך בין הרב משה פינקל ובין הרב חיים מן ההר ויתר צוות הישיבה, ובעקבותיו עבר הפלג בראשותו של הרב מן ההר באופן זמני לירושלים.
מאוחר יותר הוציא בית המשפט צו איסור כניסה המונע משני הפלגים להיכנס לבנין הישיבה "על מנת לשמור על הסטטוס קוו הקיים", ומתיר את הכניסה רק למנהל המקום.
נכון לשנת תשפ"ד הישיבה מונה כ-220 תלמידים.
הישיבה מתאפיינת בשיטת לימודו הייחודית של ראש הישיבה, השואפת להסביר לא רק איך ייתכן דין זה או אחר, אלא גם מדוע הוא מוכרח להיות כך ולא יכול היה להיות אחרת.
בשנת תשפ"ה החליטה הישיבה באופן תקדימי שבחורי ה"קיבוץ" ילמדו בסדר א' יחד עם אברכי הכולל הסמוך בראשותו של הרב אחי שלום כהן, על מנת להכינם לחיי האברכות.
ישיבת ניר קריית ארבע היא ישיבת הסדר דתית־לאומית הממוקמת בקריית ארבע.
כיום בראש הישיבה עומד הרב נעם ולדמן ולומדים בה כ-100 בחורים ואברכים.
בניין הישיבה תוכנן על ידי האדריכל דוד קאסוטו.
הישיבה הוקמה לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת ה'תשכ"ח, בידי הרב אליעזר ולדמן והרב משה לוינגר ומקום מושבה המקורי היה בבית הממשל הצבאי בחברון.
היא היוותה את המוסד התורני הראשון שקם בהר חברון בדור זה.
לאחר מכן, עם תחילתה של ההתיישבות בקריית ארבע בראשית שנות ה־70, ייסדו את הישיבה במתכונתה הנוכחית.
בדצמבר 1979 נחנך בניין הישיבה בנוכחות ראש הממשלה, מנחם בגין.
בשנתה הראשונה עמד הרב יהושע רוזן בראשות הישיבה ולאחר מכן החליפו הרב ולדמן.
ב-1976 מונה הרב דוב ליאור לכהן כרבה של קריית ארבע, והחל במקביל להעביר שיעורים בישיבה.
מאז ועד 2012, שימשו הרב דוב ליאור והרב ולדמן יחד כראשי ישיבה; הרב ליאור העביר את השיעורים המרכזיים בגמרא והלכה, והרב ולדמן התמקד בהוראת לימודי האמונה על פי דרכו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשנת ה'תשע"ב החליט הרב אליעזר ולדמן לפרוש מראשות הישיבה ומינה במקומו לתפקיד את בנו, הרב נעם ולדמן.
אך המשיך במסירת שיעוריו וכיהן מאז כנשיא הישיבה, עד לפטירתו בשנת ה'תשפ"ב.
בעקבות עזיבתו של הרב דוב ליאור, בשנת תשע"ה, את מגוריו בקריית ארבע, הפסיק גם הוא לשמש בפועל בראשות הישיבה.
במשך השנים איבדה הישיבה 22 מתלמידיה, ביניהם נרצחי הפיגוע ליד "בית הדסה" ב־1980 (שלזכרם הוקם היישוב בית חגי ויצא ספר־זיכרון בשם "ספר חגי"), וכן תלמידים שנהרגו במלחמת שלום הגליל.
בעת פינוי ימית, העתיקה הישיבה את מושבה לישיבה שפעלה בימית, לאות מחאה על הפינוי.
בשנת תשס"ה עברו רוב תלמידי הישיבה עם הרב אליעזר ולדמן ליישוב שא-נור שבצפון השומרון, על מנת לחזק את ההתנחלות ובמטרה למנוע את תוכנית ההתנתקות.
רבני הישיבה פסקו שעל החיילים לסרב פקודה להוראה לפינוי היישובים.
שמות הר"מים ומלמדי האמונה בישיבה הם:
הרב נעם ולדמן - ראש הישיבה
הרב חיים ירוחם סמוטריץ' (בנו הוא השר והח"כ בצלאל סמוטריץ') - ר"מ שיעורים גבוהים
הרב שלום אילוז - ראש כולל הלכה
הרב דוד פוטש - אמונה
הרב אברהם יצחק שוורץ - רבה של קריית ארבע (בנו של הרב חיים אביהוא שוורץ) - ר"מ שיעור ב'
הרב איתמר לשם (חתנו של הרב חיים שטיינר) - ר"מ בוגרי צבא
הרב מיכאל חנונה (בוגר הישיבה) - ר"מ שיעור א'
הרב יוסף צעירי - ר"מ בקיאות
הרב דב ליאור והרב אליעזר ולדמן כיהנו במשרת ראש הישיבה.
בעבר לימדו בישיבה הרב ניסן זק"ש, הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב יועזר אריאל, הרב משה בוימל, הרב יעקב שרעבי (בנו של הרב סעדיה שרעבי), הרב שלום ליטוב, הרב מרדכי שטרנברג, הרב הלל הורוביץ, הרב דוד סמסון, הרב חננאל אתרוג והרב יוסף כרמל.
הישיבה נחשבת קרובה באופייה לזרם "מרכז הרב".
ראשי הישיבה ורבים מרבניה הם בוגרי ישיבת מרכז הרב ותלמידים של ראשיה הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא אשר באתר הישיבה ניתן להם התואר "מו"ר" (מורנו ורבנו).
הישיבה מנחה במיוחד ללימודי תורת הראי"ה קוק על פי דרכו של בנו הרצי"ה והוכנס אליה גם פן חסידי מסוים, אותו מוביל הרב דוד פוטש.
רוב תלמידי הישיבה משרתים בצה"ל במסגרת מסלול ה"הסדר".
בישיבה קיים גם מסלול של ישיבה גבוהה.
קיים בה גם "כולל הלכה" המכין את תלמידיו למבחני ההסמכה של הרבנות הראשית לישראל, בראשות הרב שלום אילוז, מחבר ספר "הלכה שלמה".