tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת התפקיד ניהל צוות רב מקצועי של עובדים סוציאליים, מאבחנים תעסוקתיים, פסיכולוגים, מורים, מדריכים, עובדי השמה ועובדי מנהלה ומשק.
בזמן כהונתו יצר פתרונות תעסוקה ושיקום לאנשים עם מוגבלות מסוגים שונים, מינף את היקף פעילות הסניף והפך אותו ליחידת השמה משמעותית והגדולה ביותר בארץ.
במסגרת זו הוא הקים מפעלים תעסוקתיים באילת, ירוחם, מצפה רמון, ערד, נתיבות, אופקים, כסייפה (מרכז זה ריכז אליו אנשים עם מוגבלות ממספר יישובים בדואים).
כמו כן הוא היה שותף לפיתוח שירותים שונים: בתקופת ניהולו הוקמו בשיתוף עם גורמים נוספים היחידה לאבחון האדם המפגר במשרד הרווחה, מרכז תעסוקה לנגמלי סמים וסדנא לנפגעי סמים, וכן פותח והורחב מכון לכבדי ראייה שנותן שירותים בכל הנגב.
בשנת 2008 נבחר קסטל לעמוד בראש נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים והיה הנציב הראשון עם מוגבלות בתפקיד זה.
כעבור שנה נאלץ לפרוש מהתפקיד בשל מחלה קשה.
בחירתו לתפקיד, שהוא התפקיד הבכיר ביותר במשרדי הממשלה הנוגע לזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, סימנה עבור רבים בקהילת הנכים תחילתו של עידן חדש בו מיושם העיקרון שהוביל את תנועת הנכים בארה"ב ובבריטניה "שום דבר עלינו בלעדינו".
עם פרישתו ממשרד המשפטים חזר קסטל לקרן למפעלי שיקום כמנהל ידע ארצי, ושימש בתפקיד זה עד למותו בנובמבר 2011. כמנהל ידע של הקרן תרם רבות להטמעת ידע, הבנה מעמיקה יותר של סוגיות שיקומיות בעייתיות ובעיקר הפצת ידע בתחום השיקום.
בחודש דצמבר 2010 קיבל אות הוקרה בגין פעילותו, מטעם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
במקביל לתפקידיו טיפל קסטל בנכי צה"ל פגועי הלם קרב במסגרת מרכז לבריאות הנפש בבאר שבע, שימש כיועץ למערך דיור נכי נפש בקהילה ולעיריית באר שבע בנושא הנגשת מערך רמזורים עירוני לאנשים עיוורים וכבדי ראייה, והרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון.
כמו כן, ייעץ בהתנדבות לגופים שונים אשר פעלו למען אנשים עם מוגבלות, לדוגמה סייע וייעץ להקמת "המרכז לחיים עצמאיים" אשר הוקם בשיתוף של ג'וינט ישראל, משרד הרווחה, עיריית באר שבע והאגף לשיקום בביטוח הלאומי.
לאחר מותו נקראה סדנת האומנות במרכז על שמו.
הרב רפאל יונה ראם (מבוטא: רוֹם; ה'תרל"א/ה'תרל"ב, 1871 – כ"ד באלול ה'תרפ"ב, 17 בספטמבר 1922) היה רב ירושלמי, חבר בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, חבר מועצת הרבנות הראשית הראשונה, דיין בבית הדין לערעורים ורב שכונות בעיר.
נולד בבירז' שבליטא לרב שלמה רום וחווה רבקה לבית מגיד, נינת הרב אליהו, בנו של רבי אברהם אחי הגר"א.
אחיו הצעיר היה הרב אליהו ראם.
בשנת ה'תרמ"ג או ה'תרמ"ד, כשהיה כבן 13, עלה עם משפחתו לירושלים.
למד בישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד אצל הרב שמואל סלנט, ועם הקמת ישיבת תורת חיים עבר ללמוד בה.
בין השאר, למד בחברותא עם הרב יעקב משה חרל"פ והרב צבי פסח פרנק, ובין השניים נותרו קשרי חברות אמיצים עד לפטירת הרב ראם.
כמו כן, הצטרף ל"ישיבת אור חדש", בית מוסר מיסודם של תלמידי רבי שמחה זיסל זיו מקלם.
בשנת ה'תרנ"ב התחתן עם גולדה בתו של הסוחר והלמדן ר' אברהם קרצ'מר שעלה מביאליסטוק ליפו, והיה ממקימי הקהילה האשכנזית ביפו ומייסדי השכונות נווה שלום ונווה צדק.
גיסיו היו הרבנים נפתלי הירץ קרצ'מר (בעל "נעם המצוות") ויוסף גרשון הורביץ (לימים רב שכונת מאה שערים, ראש ישיבת מאה שערים וחבר בית הדין של הפרושים בירושלים).
לתקופה מסוימת שימש כר"מ בישיבת אור חדש.
לצד לימודו בתורת הנגלה, התקרב למקובלי ירושלים, ובפרט לרבני ישיבת המקובלים בית אל ולרב שמעון צבי הורוביץ, עד שהחל להתפלל בסידור עם כוונות הרש"ש.
עם זאת, נהג להסתיר את עיסוקו בקבלה.
בי' בתמוז ה'תרס"ו התמנה (בברכת ר' שמואל סלנט) לרב השכונות כרם, בתי הורודנא, בית יעקב ומחנה יהודה.
הוא עבר להתגורר בשכונת שערי צדק, מול בית החולים שערי צדק.
בשנת ה'תרע"ז, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, נפטר הדיין הרב אריה לייב הרשלר, והרב ראם נבחר על ידי הרב פרנק למלא את מקומו כחבר בית הדין הפרושי, על אף התנגדותם של חלק מעסקני העדה.
בשנת 1919 היה חבר משרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים.
כשהוקמה הרבנות הראשית לישראל בשנת ה'תרפ"א, התמנה לחבר המועצה הראשונה מטעם העדה האשכנזית.
באותה התקופה, חברי מועצת הרבנות הראשית היו גם דייני בית הדין לערעורים.
מסופר, שכאשר באו לבית הדין בעלי דין שאינם אשכנזים והוא לא הבין את לשונם, היה לומד בזמן שאמרו את טענותיהם למתורגמן, וכך הספיק לגמור ספרי שו"ת רבים.
בשנת ה'תרפ"ב חלה במחלת כליות, ולאחר מספר חודשים, בכ"ד באלול, נפטר, בגיל 52. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
בתו חיה גיטל נישאה לרב ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי.
בניו של הרב ישראל מאיר הם הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי ויצחק טיקוצ'ינסקי.
הרב שמואל גדליה ניימן – מראשי ישיבת עץ חיים ובעל "גידולי שמואל" על הש"ס.
הרב שמואל אהרן שזורי – מזכיר הרבנות הראשית לישראל ועורך "קול תורה".
יונה יונית קפח (נולדה ב־12 בפברואר 1989) היא קומיקאית, סטנדאפיסטית, שחקנית, וכוכבת רשת ישראלית.
משתתפת בתוכנית הטלוויזיה "ערב עם שי שטרן".
במופעי הסטנד־אפ שלה היא מתארת בדרך הומוריסטית ובשפה נקייה את הביוגרפיה ואת ההוויה שלה.
קפח נולדה וגדלה בפתח תקווה, למשפחה דתית־מסורתית, ולמדה בבית הספר נר עציון ובאולפנית ישורון.
כשהייתה בת 27 החלה לימודי משחק בבית הספר למשחק של ענת ברזילי.
בשנה השנייה ללימודיה זכתה במקום הראשון בתחרות סטנד־אפ.
בעקבות הזכייה קיבלה מלגה ללימודי קורס קומיקאים בבית הספר.
את הקריירה הבימתית שלה כקומיקאית החלה בשנת 2018 כחלק מהמופע "נשי ותהני", ליין של סטנדאפיסטיות המאגד ונותן את הבמה לנשים קומיקאיות, שאותו הקימה הסטנדאפיסטית חגית גינזבורג.
היא תפסה את עינה של הקומיקאית הוותיקה עדי אשכנזי, והן חברו לעבודה משותפת, כתיבת מופע הסטנד־אפ של קפח ועריכתו.
בשנת 2020 הופיעה קפח במופע סטנד־אפ על הבמה עם אשכנזי.
בשנת 2021 הופיעה בפסטיבל היהודי הבינלאומי השישי לתרבות עכשוית.
במרץ 2022 הופיעה בפסטיבל הקומדיה וההומור לזכר ספי ריבלין בראשון לציון.
קפח מופיעה על במות ברחבי הארץ עם מופע הסטנדאפ שלה, שכתבה עם עדי אשכנזי.
באפריל 2022, לקראת חג הפסח, פרסמה במספר סרטונים את המועצה האזורית שומרון.
ביוני 2021 החלה קפח להגיש פינה קומית שבועית בתוכנית הטלוויזיה "ערב עם שי שטרן", בכאן 11. כשהחלה התוכנית להתבסס על פאנל של קומיקאים, החלה גם קפח להשתתף בה כאחת החברות הקבועות.
בינואר 2023 החלה להשתתף באופן קבוע בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11.
ב-2024 השתתפה כאורחת בתוכניתה של עדי אשכנזי "הייתי מתה" בכאן 11.
ב-2025 גילמה את דמותה של אלכסיס בקומדיה לילדים "מלון הוטל" בכאן חינוכית.
השתתפה כאורחת בתוכנית "שום, פלפל ושמן זית".
קפח עוסקת לרוב בנושאים מחייה האישיים, כלכלת הבית ויוקר המחיה.
בתה הבכורה נולדה באוקטובר 2023, ובנובמבר 2025 נולדה בתם השניה.
קפח חיה אורח חיים דתי.
יונה קיסרי (נולד ב-10 בינואר 1947) הוא אימונולוג וחוקר סרטן ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
מומחה לאימנולוגיה של גידולים סרטניים, ומייסד משותף של חברת הרדיותרפיה אלפא טאו מדיקל.
יונה קיסרי נולד במחנה עקורים בדרום גרמניה בשם יונה קייזרמן, בנם של אפרים ומרים (לבית בורטמן), ניצולי השואה ילידי בסרביה.
הוא נקרא על שם סבו מצד אמו, שנספה בשואה.
עלה לישראל עם משפחתו ב-1949.
למד בבית הספר היסודי איילון בנחלת יצחק ובתום לימודיו הוזמן לירושלים למחזור הראשון של הפנימייה לתלמידים מצטיינים מרחבי ישראל, שלימים התמזגה לתוך בית הספר התיכון על שם מיי בויאר.
עם שחרורו מצה"ל ב-1966 החל את לימודיו לתואר שני במיקרוביולוגיה במסלול ישיר באוניברסיטת תל אביב והשלימם ב-1971. מיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בתחום זה, בהנחיית פרופ' יצחק ויץ.
עבודת הדוקטורט שלו הוגשה ב-1976 ועסקה בחקר המיקרו-סביבה הסרטנית (Tumor Microenvironment).
בשנים 1976–1978 שהה כעמית בתר-דוקטורט במכון הלאומי לסרטן של ארצות הברית ב-NIH בבת'סדה.
עם שובו לישראל ב-1979, הצטרף כחבר סגל בדרגת מרצה לשורות הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר.
ב-1983 מונה למרצה בכיר וב-1993 לפרופסור חבר.
ב-2002 מונה לפרופסור מן המניין.
במרוצת השנים שימש כמדען אורח במרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס, ובאוניברסיטאות באיטליה ובגרמניה.
כיהן כראש המחלקה למיקרוביולוגיה הומנית בשנים 1995–1997 וכראש המחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית ב-2005–2007. בשנת 2015 יצא לגמלאות, אך ממשיך במחקר פעיל באוניברסיטה ובהדרכה של תלמידי מחקר.
נשוי מאז 1968 לנאוה, והם הורים לשלושה וסבים לעשרה.
פרופ' קיסרי הוא שותף לכתיבת 107 מאמרים מדעיים בכתבי עת, עשרה מאמרי סקירה, חמישה פרקים בספרים, ערך שישה ספרים ומונוגרפיות ויש לו שבע בקשות לפטנטים.
כחבר סגל באוניברסיטה עסק במחקר בסיסי ותרגומי באימונולוגיה וחינך אלפי סטודנטים לרפואה בתחום האימונולוגיה.
הוא גם הדריך במעבדה שלו כ-60 תלמידים לתארים מתקדמים במדעי הרפואה, וכן כ-10 עמיתי מחקר ומשתלמי בתר-דוקטורט.
מחקריו מוקדשים לשני נושאים עיקריים: פיתוח טיפולים משמידי גידולים סרטניים והפעלת התגובה החיסונית, וחסינות מולדת לזיהומי ריאות.
מחקריו על החסינות המולדת לזיהומי ריאות נערכו בשיתוף פעולה עם הבקטריולוג פרופ' יצחק אפק והתמקדו במעורבות של מקרופאג'ים, חלבונים פעילי שטח ודפנסינים בהגנה על הריאות מפני זיהומי החיידק Klebsiella Pneumonia.
פיתוח טיפולים משמידי גידולים סרטניים המפעילים את תגובת החיסון נגד הגידול
קיסרי נמנה עם החוקרים שזיהו בשלב מוקדם יחסית את הפוטנציאל של הרס נגעים סרטניים בגוף על מנת להפעיל את התגובה החיסונית נגד הגידול.
זהו אפקט המכונה השפעה אבסקופלית (Abscopal Effect, ).
הוא גילה כי הרס של גידולים גרורתיים מוצקים באמצעים פיזיקליים כגון קרינה רדיואקטיבית, [[טיפול פוטודינמי] או טיפול חשמלי, יכול לעורר תגובתיות חיסונית אנטי-גידולית ספציפית, וכי הגברתן של תגובות כאלה יכולה למגר גרורות.
מאז 1991, הוא עובד על פיתוח פרוטוקולי טיפול לגידולים גרורתיים תוך שימוש בשילובים של הקרנות, כימותרפיה ואימונותרפיה.
מאז 2003 עוסק קיסרי בפיתוח טיפול להשמדה של גידולים ממאירים על ידי קרינת אלפא תוך-גידולית.
קיסרי יחד עם עמיתו הפיזיקאי פרופ' יצחק קלזון ותלמידיהם ד"ר ליאור ארזי וד"ר תומר קוקס, פיתחו שיטת טיפול למחלת הסרטן באמצעות מחטים רדיואקטיביות ובשילוב הגברת הפעילות של המערכת החיסונית.
הטיפול, שידוע בשם Diffusing alpha emitter Radiation Therapy ( ,alpha DaRT) מבוסס על מחטים טעונות ברדיום-224. מחטים אלו מוחדרות לתוך הגידולים ומשחררות אטומים קצרי חיים הפולטים חלקיקי אלפא.
אטומים אלו מתפזרים בגידול ומרססים אותו בקרינת אלפא הרסנית ביותר.
טיפול זה ניתן בשילוב עם מגבירי הפעילות של המערכת החיסונית.
הטיפול מתייחד בכך שהוא משתמש בקרינת אלפא והוא היחיד מסוגו בעולם לטיפול בגידולים מוצקים.
טיפול זה לא רק פוגע בגידול הסרטני הראשוני אלא גורם להפעלת מערכת החיסון שמשמידה תאים גרורתיים שמתפשטים בגוף, אלה שגורמים למותם של 85% מחולי הסרטן.
הטיפול הוכרז כפורץ דרך על ידי ה-FDA.
קלזון וקיסרי יחד עם עוזי סופר ואמנון גת השתתפו בהקמה של חברה בשם אלפא טאו מדיקל שמפיצה את הטיפול ברחבי העולם.
קיסרי משמש כמדען הראשי של חברה זו.
בישראל ובעולם טופלו חולים עם גידולים בעור, בראש ובצוואר.
נרפאו למעלה מ-60% מהחולים שלא ניתן היה לטפל בהם באמצעים אחרים, בעיקר חולים בגיל המבוגר.
הטיפול ניתן כיום במסגרת ניסויים קליניים לחולים בישראל, ארצות הברית, רוסיה, יפן, איטליה וצרפת ועתיד להתרחב למדינות נוספות.
נושאי מחקר עדכניים נוספים של קיסרי (נכון ל-2022) הם הפעלה של תגובתיות חיסונית אנטי-גידולית על ידי הרס של גידולים מוצקים עם DaRT ופיתוח אמצעים למניפולציה חיסונית להגברת תגובות חיסוניות כאלה ולהשיג מיגור משופר של גרורות; הגברת הרגישות של תאי גידול סרטני לקרינת אלפא.
בשנת 2009 היה קיסרי חבר בוועד המנהל שהקים את הארגון הישראלי לחקר הסרטן וכיהן כמזכיר הארגון (2011–2013) ואחר כך כנשיאו (2013–2015).
הוא חבר בשבע אגודות מקצועיות לאומיות ובינלאומיות, כיהן כחבר בוועד המנהל של "האגודה האירופית לחקר הסרטן" ומכהן כגזבר האגודה הבינלאומית למיקרו-סביבה סרטנית מאז 2015.
פועל רבות לקידום מחקר הסרטן בארץ ובעולם, ומכהן בהתנדבות בוועדות לאומיות ובינלאומיות שפועלות למימון מחקר מדעי, ומשמש כחבר מערכת בתשעה כתבי עת מדעיים בתחום האימונולוגיה וחקר הסרטן.
קיסרי עסק רבות בקידום של נוער שוחר מדע, תוכניות טלוויזיה לקידום המדע לציבור הרחב, והרצאות בהתנדבות במסגרת עמותת בשער לתלמידים ובוגרים ביישובי הפריפריה.
מחזיק הקתדרה ע"ש רוברטס-גוטמן לאימונופרמקולוגיה (2010–2017)
נשיא הארגון הישראלי לחקר הסרטן (2013–2015)
אזרח כבוד של העיר רמת גן (2021)
יונה ריגאי () הייתה סופרת, מחזאית ובמאית ישראלית שהתפרסמה בשם העט "תרזה אור" אך גם תחת השם "יונה ריגאי" ו"יונה ריגאית".
נולדה באימפריה הרוסית בשנת 1900 בשם טניה ספרדי.
בילדותה היגרו הוריה לארגנטינה, שם קיבלה את השם תרזה ספרדי.
מספר שנים לאחר מכן (ערב מלחמת העולם הראשונה) עלתה המשפחה לארץ ישראל.
ריגאי רכשה את השכלתה בסמינר למורות.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה נישאה למשה ריגאי, איש העלייה השנייה, ויחד יצאו ללימודים בפירנצה, איטליה (ממשלת איטליה הציעה אז עזרה לסטודנטים זרים, מצטיינים).
היא למדה ספרות ותנ"ך מפיו של הפרופסור משה דוד קאסוטו כאשר בעלה סיים את עבודת הדוקטור שלו בלימודי הכימיה.
בשנת 1926 חזרו לארץ ישראל והתיישבו בתל אביב.
ריגאי הקים את גימנסיה 'נורדיה' בתל אביב והיא לימדה תנ"ך ובימוי בגימנסיה.
ב- 1934 עזבו את תל אביב והצטרפו למושב אביחיל, מושב שהוקם שנתיים קודם לכן על ידי חיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה, במסגרת הגדודים העבריים.
ריגאי עבדה במשק ובעלה נשאר בתל אביב עד שבנם הבכור סיים את הגימנסיה ובינתיים המשיך לנהל את בית הספר.
במלחמת העולם השנייה התגייסו בניה לצבא הבריטי.
בעלה משה נפטר ב-1985 והובא למנוחות בבית הקברות באביחיל.
יונה נפטרה שנתיים אחריו (1987) וגם היא נקברה שם.
לזוג נולדו ארבעה ילדים: אריאל ריגאי (צייר) עמירם ריגאי (פסנתרן), עוזי ריגאי (מנהל בכיר בבנק דיסקונט) ואוהליה אלון.
1927 – שירת הזמיר לשירת החיים – הוצאת ניבים
1928 – אל השמש: דרמה בשלש מערכות – הוצאת ניבים
1931 – חולדה – סיפור קצר שפורסם בהארץ
1968 – חוט המשי הזהוב – מכתביה של אניטה אורן ליאן מור – הוצאת אורה על ידי מחברות לספרות
1977 – אודים עשנים; מחזה בשלוש מערכות מחיי היהודים באיטליה – הוצאת אל"ף
1979 – על שיות וזאבים-מחזה-מספיחי השואה – הוצאת אל"ף
1981 – האמת על ידידיי האילמים – הוצאת אל"ף
1990 – רות; מחזה תנכי בארבע מערכות ותמונה אחת – הוצאת אל"ף.
בנוסף כתבה בכתבי עת שונים כגון "תלמים" ו"דבר הפועלת".
יונה עמיר (והב לוי) (1910–2001) הייתה גננת, מחנכת, ומפקחת חינוכית בעיריית ירושלים.
כסופרת נהגה לכתוב ולפרסם סיפורים קצרים ורשימות בשנות ה-30 של המאה ה-20 בעיקר ב"דבר הפועלת".
עמיר הייתה מן הדמויות המרכזיות בחיי קהילת יוצאי תימן בישראל, ומהראשונות שחדרה ופעלה במרחב הציבורי הארץ ישראלי.
היא פעלה רבות לקידום העדה התימנית, בכל הקשור לחינוך, קידום נשים וקליטת עליה, וכן לשימור המורשת התימנית.
ב-1989 הוציאה ספר לנוער בשם "כדיה" על החיים בתימן והעלייה לארץ ישראל.
יונה והב נולדה בתימן ב-1910. היא עלתה בשנת 1914, בגיל 4, לארץ ישראל.
את השכלתה רכשה בבית ספר ערב שהסתדרות העובדים הקימה לילדות עובדות (רובן תימניות), כבר בסוף שנות ה-20. אחרי יום עבודה כעוזרות בית, היו הילדות הולכות לאולפן ללמוד עברית והשכלה כללית.
החל מאמצע שנות ה-30 פרסמה, בשם יונה והב, סיפורים קצרים ורשימות בעיתון דבר הפועלת, בין סיפוריה הקצרים שפורסמו ב"דבר הפועלת": "השתים", "לחיים חדשים" ו"בין עדה לעדה".
ב-1942 התחתנה עם חיים עמיר, ומאז נודעה בשם יונה עמיר.
עמיר עבדה כגננת ברשת גני הילדים של פועלי אגודת ישראל, כמורה של גננות בסמינר לגננות, וכמפקחת על גני ילדים.
כמפקחת חינוכית בעיריית ירושלים, וכעולה ותיקה, נסעה ב-1949 לעדן בתימן שם ביקרה במחנה גאולה בו שהו יהודים שחיכו לעלות לישראל.
החל משנות ה-50, בתקופת עליית על כנפי נשרים של יהודי תימן לישראל, החלה להיות פעילה בחיי קהילת תימן בישראל.
ב-1950 התארחה באופן קבוע ברדיו קול ישראל, בשידורים מיוחדים לעולי תימן, בעריכת סעדיה דמארי, מנהל המדור לעולי תימן בקול ישראל.
ב-1957 זכתה יונה עמיר בפרס על שם מוריס כץ.
עמיר תפסה מקום חשוב במערכת החינוך הכללית בארץ ובייחוד בתחום הגננות, היא המשיכה להיות פעילה בתחום החינוך ובשנות ה-60 עסקה בבעיות הקשורות לחינוך של עולי תימן.
בשנות ה-70 הייתה יועצת למרכז כרמל – מרכז הכשרה לעבודה קהילתית לנשים.
במשך למעלה מעשור פעלה עמיר בניסיון להקים מרכז למורשת יהודי תימן בירושלים, אך לא עלה בידה לממש את הרעיון.
במסגרת מאמציה להקים את המרכז, יצאה ב-1976 יחד עם הרבנית ברכה קאפח לסיור בארצות הברית, על מנת לגייס כספים למרכז.
הן הוזמנו למוזיאון היודאיקה בשיקגו שם הציגו תלבושת כלולות תימנית ולאחר מכן השמיעו הרצאות ברחבי ארצות הברית על התרבות, החיים והבית המסורתי של יהודי תימן.
ב-1989 יצא ספרה היחיד כדיה עליו חתמה יונה עמיר-והב לוי.
בספר היא מתארת את חיי היהודים בצנעא, בירת תימן, תחת שלטון האימאם של תימן בשנות ה-40 של המאה ה-20. בסוף הסיפור מתרחשת העלייה של יהודי תימן לארץ ישראל, במבצע על כנפי נשרים.
גרה בירושלים שנים ארוכות שם אירחה סטודנטים, מורים ואישי ציבור מהעדה התימנית.
1989 – כדיה, סיפורים היסטוריים לילדים ולנוער, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל.
יונה טימופייביץ' ניקיטצ'נקו היה משפטן רוסי ששימש שופט בית המשפט העליון של ברית המועצות.
מאוחר יותר היה שופט במשפטי נירנברג מטעם ברית המועצות.
ניקיטצ'נקו נולד למשפחת איכרים ב טוזלוקוב (בתחומי מחוז רוסטוב של ימינו).
הוא למד במכון החקלאי שם ומשנת 1916 היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
במאי 1920 מונה לסגן יושב ראש בית המשפט הצבאי של אזור סמירצ'יה.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם בקו החזית במרכז אסיה.
בשנת 1924 מונה כחבר במכללת בית הדין הצבאי של המחוז הצבאי של מוסקבה.
כסגן יושב ראש הקולגיה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות, הוביל כמה ממשפטי הראווה הידועים לשמצה של יוסיף סטלין, במהלך הטיהורים הגדולים בשנים 1936–1938, ובעיקר גזר את דינם של לב קמנייב וגריגורי זינובייב.
ניקיטצ'נקו היה אחד משלושת המנסחים העיקריים של "אמנת לונדון", שמכוחה פעל בית הדין במשפטי נירנברג.
ביחד עם אהרן טריינין הוא חתם על האמנה מטעם ברית המועצות.
הוא גם היה השופט מטעם ברית המועצות במשפטים עצמם והיה נשיא מושב בית הדין בברלין.
דעותיו הקדומות של ניכרו מלכתחילה.
בטרם התכנס בית הדין, הסביר ניקיטצ'נקו את המשפטים מנקודת מבט סובייטית:
ניקיטצ'נקו התנגד לזיכוים של היילמאר שאכט, פרנץ פון פאפן והנס פריטשה; הוא גם טען כי יש לגזור עונש מוות על רודולף הס, שבסופו של דבר נידון למאסר עולם על ידי בית הדין.
הוא גם מצא את פסקי הדין שגויים ביחס לקבינט של היטלר, והפיקוד העליון של הוורמאכט.
ניקיטצ'נקו חשש מפשרה קלה מדי.
בנקודת הדיון הסופית בחן מחדש את עניינו של הס והצביע בעד מאסר עולם, כך שלהס לא נותרה הזדמנות להיחלץ בדרגת ענישה נמוכה יותר.
במרץ 1946 נבחר ניקיטצ'נקו מחדש לבית המשפט העליון של ברית המועצות, ועד יולי 1949 שימש סגן יושב הראש שלו.
מאוגוסט 1949 עד ספטמבר 1951 היה ראש המחלקה לספינות קו במשרד המשפטים של ברית המועצות.
יונה ניקיטצ'נקו נפטר ב-1967 ונקבר בבית העלמין ודנסקויה במוסקבה.
רבי יונה נחום הכהן (שנקרא רבי נחום כ"ץ, והיה מכונה גם מנחם; בסביבות ה'ש"צ – לאחר שנת תנ"ג) היה אב"ד של העיר סוכטשוב שבפולין.
רבי נחום נולד כנראה בעיירה בליטא, שם שימש אביו, רבי מאיר הכהן (מכונה מהר"ם כ"ץ), תלמיד מהר"ם מלובלין, ברבנות.
רבי מאיר היה תלמיד חכם ידוע, וראשית לימודו של בנו רבי נחום היה אצל אביו.
וכאשר אביו הלך להעיר מוהילב, הלך עמו, ולמד מאביו עד שנפטר פתאומית בצעירותו.
כנראה נקרא על שם אבי אמו, הקצין רבי נחום לוקובער.
כבר בילדותו נודע כעילוי מופלג ונשלח ללמוד בסלוצק בישיבה של רבי יעקב מטומשוב.
לאחר מכן נסע למוראביה ללמוד אצל אחיו הגדול, רבי שבתי הכהן ("הש"ך"), ויחד עמו עסק בהעמקה וליבון סוגיות רבות.
לפני פטירתו ציווהו אחיו לסדר את ספרו שפתי כהן על חושן משפט ולהכינו לדפוס.
רבי נחום החל במלאכה, אך נאלץ להימלט בשל הצרות שפקדו אותו.
לבסוף מסר את הכתבים לחתנו של אחיו, רבי מנחם מאניש חיות, בן רבי מאיר, והוא הדפיסם בשנת תכ"ז, אך לא ציין את שמו של דודו, רבי נחום.
נישא לבתו של רבו שמואל קאיידנובר, וישב בווילנה כשהוא סמוך על שולחן חותנו ולמד אצלו, כתלמידו לרבו.
ואולי גם אימץ את שם חותנו, "קאיידנובר".
בשנת ה'תכ"ט (1669) הוציא את הספר "ברכת הזבח" שנכתב על ידי חותנו, באמשטרדם.
ובשנת תנ"ג היה אב"ד סוכטשוב, ונתן אז שתי הסכמות.
לספרו של נכד אחותו, רבי מאיר איזנשטט, בעל "פנים מאירות", למסכת זבחים, אמשטרדם תע"ה.
ביום שישי, ט"ז באייר תנ"ג.
לספרו של משה יקותיאל קופמן, חקי חיים, ברלין ת"ס.
ביום שישי, ז' בחשוון תנ"ג.
בני עירו סיפרו שרוח הקודש הופיע בבית מדרשו.
נפטר לאחר שנת תנ"ג בסוכטשוב, ונקבר שם.
נכתב בפנקס הישן של חברה קדישא כי הרב, לפני פטירתו, הבטיח לעיר כי במקרה של עת צרה, חלילה, יבואו להתפלל על קברו, והעיר תיוושע.
לאחר פטירתו המתינה הקהילה עד תום ימי השלושים, ואז החליטו להקים אוהל מעל קברו.
כאשר יצאו לבית העלמין כדי לבצע זאת, לא מצאו את הקבר, ולפיכך לא הוקמה אוהל.
אחרים סיפרו כי יחידים זכו לראות את הקבר ולהתפלל שם, ונושעו.
בנו – רבי אהרן, אב"ד סוכטשוב.
בנו – רבי אלעזר, אב"ד סוכטשוב.
בנו – רבי פנחס, אב"ד סוכטשוב.
בנו – רבי שלום שכנא, מדפיס ספרים.
כוונות תהלים, מלוקט מספרי קבלה, יעסניץ תפ"א.
בנו – רבי מאיר, דיין בברלין, בשנת תס"ח.
בנו – רבי יהודה לייב.
רבי גדליה משה ב"ר צבי הירש הלוי, מחבר ספר "חמד משה".
חתנו – רבי מאיר ברוך יאסלוטר, מחבר ספר "חידושי ש"ס", מינסק תקע"ה.
רבי יהודה ליסא כ"ץ, מחבר ספר "מראה כהן", על מסכת זבחים (מרבותיו של החתם סופר).
האדמו"ר רבי חנוך הניך הכהן לוין מאלכסנדר.
יונה נאסו (ביפנית: 那須純哉; 1940 - 11 באוקטובר 1967) היה שחיין יפני, אלוף ושיאן יפן ובעל התוצאה השנייה בטיבה בעולם במשחה ל-200 מטר פרפר.
הוא היה חבר בתנועה הדתית מקויה.
על שמו נערכה אליפות ישראל בקרב רב בשחייה בקיבוץ חפציבה.
היה חבר בתנועה הדתית מקויה והתאמן בקבוצת השחייה סנט פול.
באליפות יפן שנערכה בשנת 1958 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:21.7 דקות.
באליפות יפן שנערכה ב-10 ביולי 1959 זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:21.10 דקות.
בתחרות בין נבחרת יפן לארצות הברית שנערכה באוסקה ב-25 ביולי אותה שנה הוא סיים שני בתוצאה טובה משיא העולם וקבע תוצאה של 2:17.8 דקות, אחרי מייק טרוי מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 2:17.0 דקות.
באליפות יפן שנערכה מ-22 ביולי ועד 24 ביולי 1960 הוא זכה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.5 דקות, אחרי קואיצ'י הירקידה (1:01.5 דקות) ופומיאקי מסונגה (1:01.9 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.9 דקות, אחרי הרואו יושימוטה (2:17.8 דקות) וקנזו יזוצו (2:18.9 דקות).
באפריל 1963 הגיע לקיבוץ חפציבה עם בקבוצה הראשונה של ארבעה סטודנטים מהמקויה ללימודים.
בהיותו רק בן 27 נפטר מאסתמה ב-11 באוקטובר 1967.
נערכו שלוש אליפויות ישראל בקרב רב בשחייה בקיבוץ חפציבה
יונה רובינשטיין (נולד ב-1962) הוא פרופסור לכלכלה בבית הספר לכלכלה ומדעי המדינה של לונדון.
יונה רובינשטיין נולד ב-1962. גדל בירושלים.
בצה"ל בחר שלא לשרת כספורטאי מצטיין, ולהתגייס ליחידה מובחרת.
הוא סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ב בשנת 1991. תואר שני בכלכלה סיים בהצטיינות בשנת 1995, גם כן מהאוניברסיטה העברית.
בשנה זו זכה בפרס געתון על התיזה שכתב בתואר השני, בנושא: מחירי הדירות בישראל בשנים 1974–1994, בועה פיננסית.
באוניברסיטה העברית אף למד לתואר שלישי בכלכלה אותו סיים בשנת 2000. ב-1999 נסע לפוסט דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בארצות הברית.
בתחילת הקריירה עבד כחוקר בתחום שוק העבודה, בחטיבת המחקר של בנק ישראל.
מחקרים, עם קרנית פלוג וניצה (קלינר) קסיר, שבחנו את ההשפעה של העלאת שכר המינימום בישראל, על שוק העבודה.
בין 2000 ל-2001 היה פרופסור עוזר אורח באוניברסיטת שיקגו.
ב-2001 חזר לישראל והצטרף כמרצה, בבית הספר לכלכלה על שם איתן ברגלס באוניברסיטת תל אביב, ב-2005 קודם לדרגת מרצה בכיר.
ב-2005 היה פרופסור עוזר אורח במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בראון, וב-2006 הצטרף למחלקה כחבר סגל - פרופסור עוזר.
ב-2011 הצטרף לבית הספר לכלכלה ומדעי המדינה של לונדון (LSE).
כמו כן הוא חלק מסגל ההוראה באוניברסיטת רייכמן.
בין תחומי המחקר המרכזיים שלו כלכלת עבודה, מסחר בינלאומי ויזמות.
רובינשטיין כתב מעל 40 מחקרים, חלקם עם שותפים מהבולטים במחקר הכלכלי בישראל ובעולם.
בין שותפיו למחקר: אלחנן הלפמן, יורם וייס, אפרים צדקה, אסף רזין, גארי בקר וג'יימס הקמן.
מחקריו מצוטטים ביותר מ-10,000 ציטוטים בכתבי עת אקדמיים.
מספר הציטוטים שהם בעלי השפעה רבה הוא מעל 550. על פי אתר גוגל סקולר הוא בעל מדד הירש 24 ומדד i10 (מדד המודד את מספר הפרסומים האקדמיים עם לפחות 10 ציטוטים) 28. רובינשטיין נכלל ברשימת 5% החוקרים המובילים של RePEc על פי 25 קריטריונים.
היה עמית מחקר במכון ללימודי עבודה (IZA), החל מינואר 2006 ועד דצמבר 2015. ממאי 2004 הוא עמית מחקר במרכז למחקר מדיניות כלכלית (CEPR).
רובינשטיין נשוי לדוקטור עמנואלה (לולי) ברש רובינשטיין, סופרת וחוקרת בתחום מדעי הרוח, פרשנות תרבותית של הנאציזם והשואה.
עמנואלה היא בתו של משה ברש שהיה פרופסור היסטוריון ומייסד תחום חקר תולדות האמנות בישראל, וחתן פרס ישראל.
יונה ועמנואלה הורים לשלושה בנים: אלון, ערן ויובל.
יוני (מלטינית Iunius, ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש השישי בלוח השנה הגרגוריאני.
חודש זה מקביל לחודש סיוון בלוח השנה העברי, כאשר הוא כולל לעיתים גם חלקים מהחודשים אייר ותמוז.
חודש זה קרוי בשם "יוני" על שמה של האלה הרומית, יונו (מקבילתה הרומאית של הרה), מלכת האלים ואשתו של יופיטר.
בכל שנה, חודש יוני, מתחיל בדיוק באותו היום בשבוע שבו יתחיל חודש פברואר בשנה שאחרי.
באזור חצי הכדור הצפוני, יוני הוא ברובו חודש אביבי ובחלקו קיצי, ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, יוני הוא ברובו חודש סתווי ובחלקו חורפי.
שבוע הספר העברי מתקיים בדרך כלל בחודש יוני.
בחודש יוני בדרך כלל צועד מצעד הגאווה ברחבי העולם, וכן בו מצוין חודש הגאווה.
המזלות של חודש יוני הם תאומים וסרטן.
בחודש יוני יש 30 ימים.
במיתולוגיה הרומית, יוּנוֹ הייתה מלכת האלים ומגינת המדינה הרומאית, אחת מהאלות החשובות והמכובדות בפנתאון האלים הרומי.
היא הייתה אלת הנישואין, האמהות והלידה, ופטרוניתן של הנשים הנשואות.
יונו הייתה אלה אטרוסקית במקור (אוני ), שזוהתה עם עשתרת הפיניקית (לפי לוחיות פירגי).
יונו הייתה בתם של סטורנוס ואופס, ואחותם של יופיטר, נפטון, פלוטו, וסטה וקרס.
היא נישאה לאחיה יופיטר, ראש האלים, ויחד עמו היא הביאה לעולם את אל המלחמה מרס, אלת הנעורים יובנטאס ואת אל האש והנפחים וולקן.
יונו תוארה כאלה הדורה ונשואת פנים, העונדת לראשה נזר מלכות.
פעמים רבות היא יוצגה עוטה בגדי קרב, שריון וגלימת מלחמה.
להרחבה על המיתוסים המרכזיים בהם יונו מופיעה ולתיאור דמותה ראו את הערך הרה.
כפטרוניתה של רומא יונו כונתה "יונו רגינה" ("מלכה"), ומקדש לכבודה עמד על גבעת הקפיטולין.
מתוקף תפקידיה השונים היא זכתה לכינויים נוספים: כ"יונו מונטה" ("המזהירה") היא הגנה על הכספים והרכוש של המדינה הרומאית, וכ"יונו לוקינה" (יונו של האור) היא שמרה על התינוקות, לבל יאונה להם כל רע.
במקדשה נשמר מרשם האוכלוסין הרומאי, בו נרשמה הולדת כל ילד.
חגה החשוב ביותר של יונו נקרא המטרונאליה, ונחוג כל שנה ב-1 במרץ.
היה זה חג מרכזי וידוע, וקודם לרפורמה שיוליוס קיסר הנהיג בלוח השנה הרומאי, יום זה נחשב ליום הראשון של השנה החדשה.
פסטיבל נוסף לכבודה, הנונאה קפרוטינאה, נחוג ב-7 ביולי.
יתרה מזאת, החודש השישי בלוח השנה הרומאי, חודש יוני, נקרא על שמה.
משמה כאלת המדינה, Moneta, שחותמה הופיע על המטבעות שנחשבו למטבעות בעלי ערך, נגזרו המילים מוניטין, מוניטארי (בהקשר פיננסי) וכן מאוחר יותר המילה Money לכסף.
יונו מתוארת לבושה במעיל עור ונוצת טווס.
טווס הוא גם החיה הקדושה לה.
יוני בלוך (נולד ב-11 באוגוסט 1981) הוא מוזיקאי, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, זמר רוק ישראלי ויזם בתחום המדיה האינטראקטיבית.
יוני בלוך גדל בבאר שבע ובגיל 17 עבר עם משפחתו ללהבים.
הוא החל ללמוד פסנתר בגיל 5, לימד את עצמו גיטרה ותופים, ובגיל 14 החל לכתוב שירים ולהלחינם.
בגיל 18 התגייס למסלול העתודה ולמד מדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון, אך הפסיק את לימודיו לאחר שנת לימודים אחת.
לאחר מכן, שירת בלהקת חיל האוויר.
את דרכו האמנותית התחיל בלוך באתר האינטרנט "במה חדשה", המאפשר לאמנים מתחילים לפרסם את יצירותיהם בתחומי הפרוזה, השירה, הפלסטיקה, המוזיקה וכדומה.
בתו של מנכ"ל חברת התקליטים NMC שמעה דרך האתר את שיריו של בלוך, התלהבה מהם וסיפרה אודותיהם לאביה.
תוך זמן קצר החלו שיריו של בלוך להיות מושמעים בתחנות הרדיו.
אלבום הבכורה של בלוך, "אולי זה אני", יצא בשנת 2004. את רוב שירי האלבום פרסם בלוך קודם לכן באתר "במה חדשה".
האלבום התאפיין בסגנון רוק מלודי, ונע בין שירים קצביים ו"רוקיסטיים" יחסית, לבין שירים רגועים ושקטים יותר.
בשירים שולבה אווירה הומוריסטית, אשר באה לידי ביטוי במוזיקה ובטקסטים.
את רוב השירים כתב ברק פלדמן, ובלוך הלחין.
נגני האלבום היו טל זובלסקי בגיטרה אקוסטית, ארז פרנק בגיטרת בס, אריאל ערמוני בתופים, דניאל קורן בקלידים, תומר להב בגיטרה ואפרת גוש בקולות.
יעל קראוס החליפה את גוש כזמרת ליווי.
מתוך האלבום הצליחו השירים "מכיר אותו", "נפוליאון", "נעים בחוץ" ו"התקף לב קטן".
בשנה זו גם הלחין את השיר "עוד מעט" לטלנובלה "השיר שלנו" ובביצועם של נינט ורן דנקר.
ב-2006, במסגרת פסטיבל הפסנתר, הופיע בלוך עם הזמר ערן צור בהופעה בה בוצעו שירים של שניהם וכן של אפרת גוש וז'אק ברל.
שניהם נפגשו עוד לפני כן כאורחים בהופעה של אפרת גוש.
מפגש זה הוביל לשיתוף פעולה גם בהופעות נוספות של ערן צור, ובאלבום "חותך בחתך הזהב" של צור.
בתקופה זו הלחין בלוך את שירי הנושא של מספר סדרות טלוויזיה, ובהן "הפיג'מות", "השיר שלנו", "פיק אפ", "הנפילים" ו"דני הוליווד", וכן כתב יחד עם ברק פלדמן את שיר הנושא לעונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד", "כל כך הרבה שירים" ששר יהודה סעדו.
כמו כן הלחין בלוך את שירי ההצגה "רחוב טוב".
לאלבומה של נינט טייב "יחפה" משנת 2006 הלחין את שירו של ברק פלדמן "אחרי הכול".
ביוני 2007 הוציא בלוך את אלבומו השני, "הרגלים רעים", הכולל 12 שירים שכתבו הוא עצמו, גלעד כהנא, ברק פלדמן, נעם רותם ואחרים.
מתוך האלבום יצאו לתחנות הרדיו הסינגלים "אחריות", "נוף אחר", "סיבה לעזוב" ו"הרגלים רעים" אשר כולם זכו להצלחה.
באלבום מופיעה גם גרסתו לבלדה "אנבל לי", שאותה כתב אדגר אלן פו ותרגם זאב ז'בוטינסקי.
אחד השירים באלבום נקרא "אחרי שאפרת התאבדה" ובו ציטוט מוזיקלי משירה של אפרת גוש "תמיד כשאתה בא" אותו כאמור הלחין והפיק בלוך.
הקישור המוזיקלי לשירה של גוש בשיר שתוכנו עוסק בהתאבדות של בחורה בשם אפרת.
מספר שנים לאחר מכן בלוך אמר בריאיון לידיעות אחרונות :"באלבום השני שלי יש שיר בשם 'אחרי שאפרת התאבדה', שבו אפרת עושה קולות.
היא כל הזמן אמרה לי שזה עוד עלול לקרות ושהיא עלולה להתאבד יום אחד, אז מהפחד כתבתי את השיר הזה".
באותה שנה הוציאה אפרת גוש את אלבומה השני, "הסליחה ואני", שעבורו הלחין בלוך את השירים "כמו שזה היה" ו"קור אחרון" למילים של ברק פלדמן ואת "לא שרע לי", שכתב אריק ברמן.
באותה שנה שימש כשופט אורח בעונה החמישית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
בשנת 2008 יצא אלבום הבכורה של הזמרת אביגייל רוז, "מלחמה יומיומית", בהפקתו של בלוך.
בלוך השתתף גם בהלחנת מספר שירים באלבום, ובהם השיר "ואולי".
ב-19 בנובמבר 2008 פרסם בלוך את אלבומו השלישי, "על מי אני עובד".
באלבום זה המשיך בלוך בשיתוף פעולתו עם ברק פלדמן, שכתב את רוב שירי האלבום.
האלבום יצא גם כסרט של כ-45 דקות, שצורף לדיסק עצמו והורכב מאחד עשר קליפים שצילם בלוך לשירים.
בסרט השתתפו שחקנים, זמרים וידוענים רבים.
ביניהם תיקי דיין, נינט טייב, ערן צור, רונה קינן, דני קושמרו ואריק ברמן.
מתוך האלבום הצליחו בשירים "אהבה רחוקה", "הקנאה", "שיר אחר" ו"תמונה מטושטשת".
בשנים לאחר מכן הלחין בלוך מספר שירים לזמרים נוספים, רובם על פי מילים של ברק פלדמן.
לאלבומו של בועז מעודה, שיצא בשנת 2009, הלחין את השיר "לימים יפים יותר".
באותה שנה הלחין לשלומי סרנגה את השיר "מקום אחר", עבור אלבומו "מונו".
לאלבומה של מירי מסיקה "חדשות טובות" משנת 2010 הלחין את שירו של פלדמן "נוצות".
בינואר 2010 יצא "דע מאין באת", אלבום הבכורה של הזמר ישראל בר-און, אותו הפיק מוזיקלית.
ב-23 ביוני 2010, לאחר כמעט כשנתיים של הופעות חיות בלבד, הוציא בלוך סינגל חדש בשם "לא קל, לא פשוט", שבו שר יחד עם ענבל אדרקה, שהופיעה בעבר בקליפים של האלבום "על מי אני עובד".
כעבור 3 שנים נישאו השניים.
קליפ של הזמר אנדי גראמר, שבלוך השתתף בעשייתו, זכה בפרס "O" של רשת MTV.
בשנת 2011 יצא אלבומה השני של אביגייל רוז "חצי נחמה", גם הוא בהפקתו של בלוך.
באותה שנה יצא שירו "להיות עצוב יותר".
בשנת 2013 יצא השיר "במיטה ענקית" אותו הלחין בלוך למילים של שילה פרבר.
בשנת 2021, לאחר 8 שנים בהן לא הוציא שירים בעברית, הוציא בלוך את הסינגל "תסלחי לי".
אחד מקולות הרקע בסינגל הוא רן דנקר.
כמו כן השתתף בחלק ב' של פרויקט "יעלה ויבוא" משירי יורם טהרלב, ובו ביצע גרסת כיסוי לשיר "אני מת" (במקור של להקת פיקוד הדרום).
ב-24 ביולי 2023 הוציא גרסה משלו לשיר "כל כך הרבה שירים", אותו כתב לתוכנית "כוכב נולד" עם המילים המקוריות אותן כתב.
ב-14 בינואר 2024 הוציא את השיר "בין הים והנהר", שיתוף פעולה עם ברק פלדמן בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
שם השיר מרמז לביטוי "מהנהר עד לים", המזוהה עם הלאומיות הפלסטינית.
בלוך גילה את יצירות האמנות של אמיר לביא ז"ל, חייל שנפל במלחמה, במהלך ביקור בבית הוריו.
הוא החליט להשתמש באחד מציוריו של אמיר לעטיפת הסינגל, בהסכמת הוריו של אמיר.
ב-30 ביולי 2024 הוציא בלוך חידוש לאלבום הבכורה שלו "אולי זה אני".
החידוש יוצא 20 שנה אחרי הבכורה, לגרסה הזו קוראים "אולי זה אני - הגרסה הרשמית".
ב-8 בינואר 2025 השיק בלוך שיר בשם "סוף טוב" שמילותיו נכתבו על ידי ברק פלדמן, הלחן נוצר על ידי בלוך והפקת השיר נעשתה על ידי דניאל בלוך, אחיו של יוני.
השיר מלווה בקליפ שנוצר באמצעות בינה מלאכותית.
במאי 2025, 17 שנה לאחר אלבום האולפן האחרון שלו, הוציא בלוך את האלבום "הייטק".
בשנת 2009 הקים בלוך, יחד עם שותפו המוזיקלי, ברק פלדמן, את חברת המדיה "אינטרלוד", שב-2018 שינתה את שמה ל-Eko.
החברה יצרה פלטפורמה להצגה אינטראקטיבית של סרטים וקליפים מוזיקליים ומאפשרת לצופה לבחור את המשך העלילה בנקודות זמן נבחרות.
המיזם נבחר לזוכה בכנס "Techonomy" הישראלי בשנת 2010.הוא זכה לחשיפה עולמית כאשר קליפ של הזמר אנדי גראמר, שהופק בעזרת הפלטפורמה של Interlude, זכה ב-2011 בפרס הווידאו קליפים של MTV.
ב-2012 זכה בלוך בפרס ראש הממשלה ליזמות וחדשנות על פועלו בהקמת החברה.
ב-2013 הפיקה החברה קליפ לשיר "Like a Rolling Stone" של בוב דילן.
באותה שנה החברה גם גייסה 15 מיליון דולר מקרן הון הסיכון של חברת "אינטל"
באפריל 2015 השיקה החברה קליפ אינטראקטיבי רשמי ללהקת "לד זפלין", שעלה לאתר הרשמי שלה, ומאפשר למעריציה לסייר בין החדרים בבניין הניו־יורקי האיקוני שמצולם על עטיפת האלבום "Physical Graffiti".
ביוני 2016 השקיעה חברת "סוני" עשרות מיליוני דולרים בחברה.
בלוך נשוי לענבל ואב לשתי בנות ובן.
בין השנים 2010–2019 התגורר בארצות הברית ומאז שובו לישראל, הוא ומשפחתו מתגוררים בשכונת צהלה בתל אביב-יפו.
הרגלים רעים: הקלטות מוקדמות (2017)
אולי זה אני - הקלטות מוקדמות (2018)
על מי אני עובד - הקלטות מוקדמות (2019)
אולי זה אני - הגרסה הרשמית (2024)
יונתן דריו (יוני) ארליך (נולד ב-5 באפריל 1977), הוא טניסאי עבר ישראלי.
דורג בשיאו במקום החמישי בעולם בזוגות (7 ביולי 2008).
ארליך זכה ב-22 תארים בזוגות גברים, כולל גראנד סלאם אחד - אליפות אוסטרליה הפתוחה 2008 עם אנדי רם.
בזכייתו זו הפך לטניסאי הישראלי השני אי פעם שזכה בטורניר גראנד סלאם כלשהו (הראשון היה אנדי רם בזוגות מעורבים).
יוני ארליך ואנדי רם (מכונים לעיתים בתקשורת הספורט גם "אנדיוני") היו הצמד המצליח ביותר בתולדות הטניס הישראלי.
ארליך הוא שיאן ההופעות של נבחרת גביע דייוויס של ישראל, ומשמש היום כקפטן שלה.
ב-2024 התקבל ארליך כחבר ביד לאיש הספורט היהודי, לצד שותפו אנדי רם.
ארליך נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה.
ארליך זכה ב-13 טורנירים לזוגות, רובם יחד עם עמיתו אנדי רם הישראלי.
ההישג הראשון של ארליך הוא ההעפלה לחצי גמר טורניר וימבלדון לזוגות בשנת 2003, יחד עם אנדי רם.
באולימפיאדת אתונה (2004) הגיעו רם וארליך לשלב רבע גמר לזוגות.
ב-2004 הגיע לחצי גמר אליפות אוסטרליה בזוגות מעורבים עם ליזל הוב, והפסידו לזוג לאנדר פאס ההודי ומרטינה נברטילובה
את שנת 2005 סיימו ארליך ורם במקום השמיני בעולם אבל לא עלו לטורניר גביע המאסטרס והגיעו רק כמחליפים לטורניר.
בסיום שנת 2006 העפילו יוני ארליך ואנדי רם לטורניר המאסטרס אך לא צלחו את שלב הבתים.
הצמד סיים במאזן שלילי 2-1, כשאת ניצחונם היחיד בטורניר השיגו דווקא מול הזוג המוביל בעולם, האחים בריאן.
בשנת 2007 היה שותף להישג יחד עם אנדי רם, להעפלה של נבחרת ישראל לבית העליון בגביע דייוויס, כאשר נבחרת ישראל גברה על נבחרת איטליה 0-3 (המדורגת במקום ה-24 בעולם).
בסיום שנת 2007 העפילו יוני ארליך ואנדי רם לטורניר המאסטרס כזוג מחליף לאחר שהאחים בריאן מארצות הברית, שסיימו ראשונים בדירוג העולמי, פרשו עקב פציעה מהתחרות, אך שוב, כמו בשנה שלפני כן, לא צלחו את שלב הבתים.
השניים סיימו במאזן שלילי 2-1 את המשחקים בשלב הבתים.
בינואר 2008 זכו רם וארליך באליפות אוסטרליה הפתוחה (מה שהבטיח את השתתפותם בטורניר המסכם בשאנגחאי), הישג השיא בקריירה שלהם.
ב-11 ביולי 2009 היה שותף בניצחון נבחרת ישראל על נבחרת רוסיה שהעלה את ישראל לחצי גמר גביע דייוויס, לראשונה בתולדותיה.
במהלך עונת 2009 נפצע ארליך והידרדר בדירוג העולמי, ובעקבות כך הופסק שיתוף הפעולה שלו עם רם.
בשנת 2010 בגרנד סלאם הראשון של העונה: אליפות אוסטרליה הפתוחה, הגיע ארליך יחד עם בן זוגו החדש ארנו קלמנט עד לשלב רבע הגמר, שם הפסידו במשחק דרמטי 6-7 במערכה השלישית לזוג נסטור וזימוניץ' (2 בעולם).
בעקבות הצלחתו חזר ארליך ל-100 הראשונים בעולם לזוגות, לראשונה מאז חזרתו מפציעה.
באליפות קווינס קלאב שיחק ארליך עם בן זוג חדש, נובאק ג'וקוביץ' (שדורג אז 3 בעולם ביחידים).
למרות שהם לא היו מדורגים בטורניר, הפתיעו השניים וזכו בטורניר.
הייתה זו הזכייה הראשונה של ארליך מאז שנת 2008, אז זכה עם אנדי רם בטורניר סינסינטי, ועבור ג'וקוביץ' - שנכון לשנת 2023 עדיין מנהל קריירת יחידים מפוארת - זהו תואר הזוגות היחיד בקריירה.
ב-2012, עלה לרבע גמר הטורניר האולימפי - בלונדון והפסיד לאחים בריאן.
בפברואר 2022 שיחק בטורניר הזוגות במונפלייה יחד עם אדוארד רוג'ר-ואסלין, וניצחו 3:6 ו-4:6 את הזוג מרסלו מלו ואלכסנדר זברב, המדורג שלישי ביחידים.
בעקבות הניצחון העפילו לשלב רבע הגמר בטורניר המתקיים באולם.
בספטמבר 2022 הודיע על פרישה ממשחק..
טורניר הפרידה שלו היה אמור להיערך באליפות תל אביב ווטרג'ן הפתוחה 2022, עם נובאק ג'וקוביץ' כשותפו; אך בעקבות פציעה נאלץ לבטל את השתתפותו בטורניר.
יונו (שם מלא: 3 יונו; באנגלית: 3 Juno) הוא האסטרואיד השלישי שהתגלה, מיד אחרי קרס ופאלאס.
הוא התגלה על ידי האסטרונום הגרמני קארל לודוויג הרדינג ב-1 בספטמבר 1804, ונחשב כאסטרואיד השני בגודלו בקבוצת האסטרואידים הסלעיים מסוג S.
יונו הוא אחד האסטרואידים הגדולים שבחגורת האסטרואידים העיקרית, ומעריכים כי מסתו מכילה 1% מהמסה של כל החגורה.
יחד עם קרס, פאלאס, וסטה ואסטריה נחשב יונו לכוכב לכת עד שהתגלה כי המקום בין מאדים לצדק מכיל אלפי גופים המרכיבים את החגורה המרכזית.
האסטרואיד קרוי על שמה של אחת מהאלות החשובות ביותר מהאלים במיתולוגיה הרומית - יונו.
יונו הייתה מלכת האלים ומקבילתה של הרה במיתולוגיה היוונית.
יונו הוא האסטרואיד העשירי בגודלו בחגורת האסטרואידים, ומסתו מהווה 1.0% לערך ממסת חגורת האסטרואידים.
הוא מתחרה עם אונומיה על התואר הגוף הגדול ביותר מהסוג הסלעי S.
ההערכות העדכניות ביותר מציבות את יונו במקום השני.
נדיר שאסטרואידים מסוג S מחזירים אור, מה שמצביע על אפשרות למאפיינים שונים מהרגיל של פני השטח.
שילוב בין החזרת האור לאקסצנטריות גבוהה מאוד (הכי גבוהה של כל אובייקט מוכר עד לגילוי פולהימניה ב-1854) מסביר את גודלו היוצא דופן, ומהווה בסיס לגילוי אסטרואידים גדולים נוספים כמו היגיאה, אירופה, דוידה, ואינטרמניה.
זהו הגוף הראשי במשפחת יונו.
יחד עם קרס, פאלאס, ווסטה הוא נחשב כוכב לכת לפני שגובש והוגדר המבנה העדכני של מערכת השמש.
עם גילוים של אסטרואידים רבים נוספים הוא, יחד עם קרס, פאלאס ווסטה, סווג כאסטרואיד.
גודלו הקטן יחסית וצורתו יוצאת הדופן לא מאפשרת לו להיות מסווג מחדש ככוכב לכת ננסי לפי הגדרות האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
יונו מסתובב בכיוון האופייני לגופים שמימיים סביב ציר של 510.
מחקרים של פני השטח שלו מצביעים שייתכן והוא כונדריט - קבוצת מטאוריטים מוכרת המאופיינת בסיליקטים מתכתיים כמו אוליבין ופירוקסן.
הטמפרטורה המקסימלית שנמדדה על פני הכוכב כשהוא פונה לשמש היא 293 קלווין, ב-21 באוקטובר 2001. בהתחשב בשלב הקפתו סביב השמש הטמפרטורה המקסימלית האפשרית עומדת על 301 קלווין, (+310) בפריהליון.
על יונו מכתש בקוטר 100 ק"מ, שנוצר בשלב בו היה צעיר גאולוגית.
אלו הן כמה מאבני הדרך בהיסטוריה של תצפיות על יונו:
יונו הוא האסטרואיד הראשון עליו נצפה ליקוי.
הוא חלף על פני כוכב עמום (SAO 112328) ב-19 בפברואר 1958 והסתיר אותו לזמן קצר.
מאז, כמה ליקויים נוספים נצפו, כשהפורה מביניהם הוא ב-11 בדצמבר 1979, שתועד על ידי 11 אסטרונומים.
אותות רדיו מחללית במסלול סביב מאדים עזרו להעריך את גודלו של יונו בעזרת התנודות הזעירות שהוחזרו ממנו ומפני השטח שלו אל מאדים.
הילטון (1999) מעלה סברה, "מאוד הגיונית" לדבריו, שמסלולו של יונו השתנה באופן קל ב-1893 בגלל תנודות שהשפיעו על אסטרואיד חולף שזהותו לא וודאה.
ואפשרות נוספת, הרבה פחות סבירה היא שבאותו זמן פגע גוף בעל גודל משמעותי ביונו.
בשנת 1996 יונו צולם על ידי טלסקופ הוקר במצפה הר וילסון בעזרת עזרי וידאו משופרים.
הצילומים הציגו מבחר תמונות וחשפו צורה יוצאת דופן (גושית) עם אזור אפל על האסטרואיד שמצביע על התנגשות טרייה.
יונוספירה היא אזור באטמוספירת כדור הארץ בשכבת התרמוספירה, שבו קיימים אלקטרונים חופשיים אשר גורמים לאטמוספירה להתנהג בדומה למוליך חשמלי.
היונוספירה מתחילה בגובה של 60–90 ק"מ מפני כדור הארץ (משתנה לפי שעות היממה המקומיות), ומסתיימת בגובה של מעל 500 ק"מ.
באטמוספירה מתרחשים תהליכי יינון כתוצאה מקרינת השמש וקרינה קוסמית.
סוג אחד של יינון נגרם על ידי קרינה על-סגולה ישירה מהשמש הפוגעת באטומים ומולקולות של אטמוספירת כדור הארץ, פגיעה שיכולה לשחרר אלקטרונים.
סוג שני הוא תוצאה של פגיעת חלקיקים טעונים במהירות גבוהה מרוח השמש ומהקרינה הקוסמית.
כאשר חלקיקים אלו פוגעים באטומים ובמולקולות האוויר הם גורמים להינתקות אלקטרונים מהם.
בשני המקרים נוצרים נושאי מטען חופשיים - יונים בעלי מטען חיובי ואלקטרונים בעלי מטען שלילי.
הצפיפות הנמוכה של מולקולות ביונוספרה מאפשרת לנושאי המטען להתקיים בנפרד למשך פרקי זמן ארוכים יחסית.
מצב זה (הקרוי פלזמה) גורם לאטמוספירה להתנהג כמוליך חשמלי טוב, או כמראה עבור גלים אלקטרומגנטיים.
זאת בניגוד לשכבות הנמוכות והצפופות יותר של האטמוספירה, בהן החלקיקים הטעונים מתקיימים רק לזמן קצר עד שהם פוגשים בחלקיקים בעלי מטען נגדי (התהליך ההפוך של יינון, הקרוי רקומבינציה), ולכן לאטמוספירה מתחת לאטמוספירה יש מוליכות נמוכה מאוד והיא מאפשרת העברה של גלים אלקטרומגנטיים.
ליונוספירה חשיבות מעשית רבה, בין היתר כי היא מחזירה חלק מאורכי הגל בתדירויות גלי רדיו.
תכונה זו אפשרה, החל מתחילת המאה ה-20, תקשורת רדיו בגלים קצרים בין נקודות רחוקות מאוד על פני כדור הארץ, על ידי "הקפצה" של אלומת השידור בין היונוספרה ובין הקרקע (או פני הים).
כתוצאה מכך הושקעו משאבים רבים במחקר היונוספרה.
עם עליית השימוש בלווייני תקשורת ובכבלי תקשורת תת-ימיים, ירדה חשיבותו של רדיו בגלים קצרים, וכיום הוא משמש בעיקר חובבי רדיו.
תופעת זוהר הקוטב מתרחשת ביונוספירה, במקרים של סערות מגנטיות, עקב חדירת חלקיקים שזורמים מטה בשדה המגנטי של כדור הארץ.
קיום היונוספירה הוכח על ידי אדוארד אפלטון ב-1924. ב-1947 קיבל על עבודתו פרס נובל לפיזיקה.
היונוספירה גם אחראית לתהודת שומאן, תופעה בה מתחוללת תהודה של גלים אלקטרומגנטיים בין הקרקע ליונוספירה כתוצאה מפריקת ברק במקום כלשהו על פני כדור הארץ.
עוד בשנת 1839, המתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס שיער שקיומו של אזור בעל מוליכות חשמלית גבוהה באטמוספירה יכול להסביר את השינויים היומיים הנצפים בעוצמת השדה המגנטי של כדור הארץ.
הוא ציין כתימוכין להשערה הזאת את "התופעה האניגמטית של האורורה בוראליס (Aurora Borealis), אשר כל הראיות מצביעות על כך שחשמל בתנועה הוא מרכיב מרכזי ביצירתה".
יהונתן (יוני) בן-מנחם (נולד ב-1957) הוא עיתונאי ישראלי שכיהן כמנכ"ל רשות השידור בשנים 2011–2014. בשנים 2003–2008 כיהן כמנהל "קול ישראל".
היה ממלא מקום קבוע של מנכ"ל רשות השידור, עורך ראשי של קול ישראל, כתב ופרשן מדיני, וחבר בנשיאות ועדת העורכים של אמצעי התקשורת בישראל.
משמש כחוקר ב, מזרחן, יועץ אסטרטגי בנושא המזרח התיכון, ומרצה.
בן-מנחם נולד בשם יהונתן בצ'ייב לרחל ויצחק בצ'ייב.
גדל בירושלים בשכונת בקעה למשפחה יוצאת בוכרה, שירת בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת סרן.
לאחר שחרורו למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בשפה וספרות ערבית ולתואר שני בלימודי מזרח אסיה (בן-מנחם דובר ערבית שוטפת במספר ניבים).
את דרכו בתקשורת החל בשנת 1981 כמפיק בסניף הישראלי של ערוץ הטלוויזיה הממלכתית של יפן.
הוא עבר קורס כתבים ברשות השידור בשנת 1983, ומילא שורה של תפקידים עיתונאיים ובהם כתב לענייני שטחים בערוץ הראשון וב"קול ישראל", כמו כן הועסק ככתב בטלוויזיה הישראלית בשפה הערבית.
בספטמבר 1993 היה שליח רשות השידור לתוניסיה והכתב הישראלי הראשון שראיין את יאסר ערפאת לפני החתימה על הסכמי אוסלו.
בתקופה זו ערך והפיק כ-15 סרטים תיעודיים על נושאים פוליטיים בחברה הפלסטינית ועל גישתה כלפי ישראל.
כל הסרטים הוקרנו בטלוויזיה הישראלית.
בן-מנחם שימש גם ככתב ופרשן מדיני של "קול ישראל" במשך 8 שנים וסיקר, בין היתר, את המגעים המדיניים של ישראל עם הפלסטינים ועם סוריה (הסכם ואי, ועידת קמפ דייוויד, ועידת שפרדסטאון ועוד).
בין השנים 2003–2008 היה מנהל ועורך ראשי של תחנות הרדיו של קול ישראל ובמקביל לתפקידו זה שימש משך כחמש שנים כחבר נשיאות ועדת העורכים של אמצעי התקשורת בישראל.
לאחר מכן שימש במשך שנתיים כממלא מקום קבוע של מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל.
בן מנחם שימש בתפקיד עד לשנת 2008. לאחר מכן עבר לערוך ולהגיש את התוכנית "מגזין המזרח התיכון" ברשת ב', תוכנית שעסקה בענייני העולם הערבי, וכן כפרשן בכיר של קול ישראל לענייני העולם הערבי, וזאת עד לבחירתו לתפקיד מנכ"ל רשות השידור בספטמבר 2011.
בן-מנחם הוא מגשר מוסמך על ידי משרד המשפטים ועמית מחקר במכון הבינלאומי למדיניות נגד טרור בהרצליה.
החל מהרבעון השלישי של 2024 הוא משתתף קבוע בפאנל התוכנית "הערביסטים" המשודרת בערוץ I24NEWS, בהנחייתו של צבי יחזקאלי.
ביולי 2011 המליצה ועדת האיתור לבחירת מנכ"ל רשות השידור פה אחד על מועמדותו של יוני בן-מנחם לתפקיד, ובספטמבר 2011 אישרה הממשלה את המינוי.
אגודת העיתונאים בתל אביב התנגדה למינוי, בטענה שבן-מנחם מקורב לראש הממשלה ומדובר במינוי פוליטי, ואף עתרה לבג"ץ נגד המינוי, אך בג"ץ דחה את העתירה.
באוגוסט 2014 הוא פוטר על ידי כונס הנכסים שמונה לרשות השידור על ידי הממשלה.
משמש כחוקר בכיר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, כיועץ אסטרטגי, כפרשן בכיר בערוצי הטלוויזיה הערביים במזרח התיכון, וכמרצה בתחום המזרח התיכון והתקשורת.
יוני גודמן (נולד ב-26 במאי 1976) הוא אנימטור ישראלי.
זוכה פרס לנדאו בתחום האומנויות (2022).
גודמן החל את דרכו המקצועית כמאייר של מדור "קפטן אינטרנט" בעיתון "הארץ".
לאחר מכן עבד כמאייר ומעצב גרפי ב"מעריב".
במקביל, החל גודמן ללמוד תקשורת חזותית בבצלאל.
החל מן השנה השנייה ללימודיו בבצלאל, בשנת 2000, החל גודמן לעסוק באנימציה.
הוא יוצר סרטים קצרים, בין היתר לשימוש באתרי אינטרנט מסחריים ופרטיים שונים.
גודמן התפרסם עם צאתו לאקרנים בשנת 2008 של סרט הקולנוע הישראלי עטור הפרסים "ואלס עם באשיר," סרט שגודמן היה במאי האנימציה שלו.
גודמן עוסק גם ביצירת סרטוני אנימציה עבור ארגוני זכויות אדם וארגוני בריאות עולמיים.
ב-2008 יצר סרטון בנושא הזכות לדיור עבור האגודה לזכויות האזרח, וב-2009 יצר סרטון אנימציה CLOSED ZONE למען חופש התנועה של תושבי עזה עבור "גישה - מרכז לשמירה על הזכות לנוע".
ב-2013 יצר סרטון הקורא למניעת השתלטות טייקונים על מאגרי הגז ו-ב-2018 יצר יחד עם ארי פולמן את הסרטון "GIRL ON THE RUN" במסגרת מאבק במקרי אונס באזורי מלחמה.
בנוסף ייצר לאורך השנים מספר סרטי הסברה לארגוני בריאות עולמיים במטרה למנוע התפרצות מגפות כגון כולירה, אבולה וקורונה בעולם השלישי.
במאי 2013 יצא לאקרנים סרטו של ארי פולמן "כנס העתידנים" (The Congress) בו היה גודמן במאי האנימציה.
הקרנת הבכורה התקיימה בפסטיבל קאן ובדצמבר של אותה שנה זכה הסרט בפרס האקדמיה האירופאית לקולנוע.
ב-2015 אייר את ספרו של יהונתן גפן "ישבנימדיה".
בין השנים 2018–2021 עבד כבמאי אנימציה על סרטו של ארי פולמן "איפה אנה פרנק", סרט דרמה מונפש בשפה האנגלית המבוסס על חייה של אנה פרנק בתקופת השואה.
הקרנת הבכורה התקיימה בפסטיבל קאן 2021 והסרט פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים ב-24 באוגוסט 2021.
2008 פרס גרוס למצוינות באנימציה
2013 פרס האקדמיה האירופאית לקולנוע לסרט האנימציה באורך מלא הטוב ביותר
2022 פרס לנדאו בתחום האומנויות
גודמן נשוי לגאיה, ולזוג חמישה ילדים.
יחידות של יוני דואר שירתו בארגון "ההגנה" ובצה"ל עד שנת 1957. היונים הופעלו בידי יונאים ששירתו כחברי ההגנה, ובהמשך בידי חיילי צה"ל.
כבר מחתרת ניל"י עשתה שימוש ביוני דואר כאמצעי קשר.
בשנת 1938 הציע אברהם עץ-הדר להשתמש ביוני-דואר עבור "ההגנה".
למרות שנתקל בספקנות הורשה לו לרכוש יונים להקים יחידה.
עץ-הדר רכש יונים בבלגיה והקים שובך בשכונת רחביה בירושלים (בחצר ביתה של רחל ינאית בן-צבי).
בשנת 1939 הקים את מק"י (מחלקת קשר יונים).
עץ-הדר השיג את הסכמת השלטון הבריטי לגידול יונים בכך שסיפק להם יוני דואר עבור בסיסיהם בארץ ישראל ובמצרים.
ההכשרה לשירות ביחידת יוני הדואר הייתה במסגרת קורס, ואליו גויסו בעיקר חברות בארגון "ההגנה".
המיון לקורס נעשה על פי שני קריטריונים מרכזיים: אהבה לבעלי חיים וסודיות רבה.
על הקורס פיקד והדריך מי שלימים היה מפקד ההגנה האווירית של אזור תל אביב, צ'רלי לוין.
ההכשרה כללה הרצאות על יונים ויוני דואר בפרט, אופן ההתייחסות ליונים, הכרת חייהן והתנהגותן, בריאותן ומחלותיהן, מזונן ועוד.
עם גמר הקורס גויסו חברות "ההגנה" לעבודה בשובך המרכזי, שהוסתר בגן החיות של תל אביב.
תפקידן היה לטפל ביונים, להכירן, לדאוג לאוכל, לשתייה, לבריאות היונים ולניקיון השובך.
העבודה נעשתה בתורנות בשעות הבוקר ולפנות ערב.
היונים אולפו ואומנו באופן הבא: ראשית, הן הוצאו מהשובך לקול מחיאות כפיים, דרך הלוכד – פתח מיוחד שהיונים תוכלנה לצאת דרכו אך לא להיכנס.
לאחר מכן יצאו לטיסה כלהקה, ובהמשך אומנו לטוס בנפרד.
כאשר הונף דגל כחול, הן אומנו לחזור אל השובך, וכאשר הונף דגל לבן, היה עליהן לעוף.
האילוף נמשך בהדרגה: היונים נלקחו בסלים בקבוצות או כיונים בודדות ושוחררו לחזור אל השובך, שם המתינו להם מזון ומים.
בתחילה, נלקחו היונים למרחקים קצרים בסביבת השובך ולאחר מכן היונאים התרחקו באופן הדרגתי.
בהמשך, שוחררו יונים גם ממרחקים ארוכים, כאשר היונאים לקחו את היונים אל מקום השיגור באמצעות תחבורה ציבורית.
בראשית דרכה, היחידה פעלה בתקופת המנדט הבריטי, ונאסר לגדל יוני דואר.
על מנת להסוות את העיסוק הסודי, חברות ההגנה ביחידה צוידו בכרטיס חבר של "אגודת חובבי היונים", אותו הציגו במקרה של בדיקת פתע על ידי שוטרים בריטים.
היונאיות הוותיקות הפעילו את היונים לפעולות שונות במסגרת "ההגנה".
כך למשל, בליל הגשרים צוידו החוליות ביונים, והשתמשו בהן להעברת ידיעות מיישובים במצור, וכן לפעולות שונות ולפעולות יחידים בתפקידים מיוחדים, לדוגמה: יצירת קשר עם אוניות המעפילים שהתקרבו לחוף בזמן שנדרשה דממת אלחוט.
עם הכרזת המדינה, חלק מקבוצת הנשים של יחידת יוני הדואר של "ההגנה" גויסה לצה"ל.
הן היו הגיוס הראשון של בנות ח"ן (חיל נשים) ושוכנו בתל ליטוינסקי, הידוע כיום כתל השומר.
במסגרת תפקידה של היחידה, נוספה לה פעילות הגנתית: תצפית אווירית על שמי תל אביב, בהיעדר מכ"מים.
היחידה שוכנה בבית הירוק בשיח' מוניס.
תפקידן היה לצפות מעל הגג אל השמיים, לגלות מטוסי אויב, ולהזהיר במכשיר הקשר, שהיה קשור למפקדת ההגנה האווירית של תל אביב.
עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת היונאים של חיל הקשר.
היחידה כללה מאות יונים, חלקן גויסו משובכים קיימים ברחבי הארץ, בעיקר בקיבוצים ובמושבים.
חלק נוסף הובאו על ידי שליחות "ההגנה" שחזרו לישראל עם יונים שנתרמו בארצות הברית.
בתחילה שוכנה היחידה במטה חיל הקשר בשרונה (כיום בסיס הקריה).
בצה"ל פעלו מספר שובכים: תחילה פעל השובך בגבעת ברנר שנבנה עוד בימי "ההגנה" על ידי שמעון הנדלר, מי שמונה למפקד יחידת היונאים בצה"ל.
היונים משובך זה שימשו ככלי להעברת הודעות, במיוחד בחזית הדרום והנגב, ובשימושו של חיל האוויר.
בהמשך נבנו שובכים גדולים למטרות גידול ופעילות מבצעית גם במרחביה ובבה"ד 7, בסיס ההדרכה של חיל הקשר בצריפין.
מפקדת יחידת יוני הדואר עברה במרץ 1949 מהקרייה לבה"ד 7. היחידה התפתחה מאוד, ונוספו לה יונאים חדשים ממגויסי צה"ל.
בהמשך הגיעה קבוצת יונאים מירושלים, בהדרכתו של אברהם עץ-הדר שלימד והקים בזמנו את יחידת יוני הדואר בירושלים.
השובך הגדול והחדש שהוקם בגבעת ברנר נמצא על הגבעה הצפונית, לידו הוקם צריף ובו שוכנו חיילי היחידה.
היחידה צוידה בטנדר, נהג ואפסנאי.
מפקד היחידה ונהגו יצרו קשר וגיבוש פנים-יחידתי בין השובכים והיונאים שפוזרו בכל חלקי הארץ.
הם סיפקו ידע, מזון ואביזרים שונים הדרושים ליונים, לשובכים וליונאים שטיפלו בהם, הבסיס היה בבה"ד 7.
יוני דואר סופקו גם לחטיבת פלמ"ח הנגב, אך לא אותר דו"ח על השימוש בהן.
בשנת 1953 היו ביחידה כ-1,000 יונים ששכנו בשובכים רבים בכל חלקי הארץ במסגרות צה"ל,
והשתמשו בהן בכל מיני מטלות ופעולות.
בין השאר גם טייסים וצנחנים צוידו ביונה לפני הפעולה.
בשנותיו הראשונות של צה"ל השימוש ביונים הפך מקובל וחיוני, ונבנו שובכים ניידים שהיו קשורים ליחידות צה"ל.
עם זאת, ככל שהתקדמה ההתפתחות הטכנולוגית, חיל הקשר התקדם בידע ובמכשור חדיש, ויחידת יוני הדואר נדחקה הצידה החל משנת 1954. היחידה הלכה וקטנה עד שנסגרה סופית בשנת 1957.
לימים הוקמה אנדרטה ליונה האלמונית בבה"ד 7, אך שנים מאוחר יותר, כאשר הורחב הבסיס, נהרסה האנדרטה על ידי דחפור, ולא נשאר זכר ליחידת יוני הדואר.
אחד האזכורים הרחבים בספרות הוא הספר "יונה ונער" מאת הסופר מאיר שלו.
בספר זה מובאת בהרחבה פעילותה של יחידת יוני הדואר טרם הקמת המדינה.
בספר זה, התבסס מאיר שלו על ידע שאסף בין השאר בראיונות מהיונאיות מיחידת יוני הדואר שעבדו בשובך בתל אביב ובאשדות יעקב.
יוני אילת (נולד ב-5 בנובמבר 1975) הוא שחקן תיאטרון, זמר ובמאי ישראלי.
אילת נולד וגדל בקריית טבעון, ובשנת 2000 השלים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה בית צבי.
עם תום לימודיו השתתף בהצגת הילדים "נשיקה בכיס" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ולאחר מכן במחזמר ובתוכנית הטלוויזיה "דפנה ודודידו" (ערוץ הופ!), לצד דפנה דקל.
בשנים 2004–2017 היה חבר מן המניין בלהקת תיאטרון יידישפיל.
שם הופיע, בין השאר, בהפקות האלה:
ב-2013 ערך, ביים והשתתף בהצגה "מונולוגים מהקישקע".
ההצגה מבוססת בעיקר על ספר הבישול "שמאלץ" מאת השף וחוקר הפולקלור שמיל הולנד והסאטיריקנית נילי אושרוב.
על עבודתו זו היה אילת מועמד לפרס במאי השנה בתיאטרון הישראלי.
ביוני 2015 השתתפה ההצגה ב-Kulturfest ניו יורק, ובאוגוסט 2016 ב-Festiwal Singera בוורשה.
ב-2015 ביים והשתתף בהצגה "נשמה צוענית", שנכתבה על ידי המחזאי אורן יעקובי ע"פ רעיון של אילת ובהתבסס על השירים שהופיעו באלבומו מ-2010. בהצגה נטל חלק כל צוות ההצגה "מונולוגים מהקישקע".
ב-2017 ביים והשתתף בהצגה "א יידישע מאמע", הצגה מוזיקלית שעסקה בדימויה של האמא היהודייה במוזיקה, בתיאטרון ובקולנוע.
גם בהצגה זו נטל חלק צוות ההצגות "מונולוגים מהקישקע" ו"נשמה צוענית".
על פעילותו העניק לו היידישפיל שלושה פרסי הצטיינות (ב-2006, 2010, 2013).
נוסף על כך זכה אילת במלגות מטעם קרן שלום עליכם והרשות הלאומית לתרבות יידיש.