tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עיתוי פינוי הדרך – ההמלצה היא להקדים ולעשות את הפנייה מספר מיילים לפני נקודת המפגש הצפויה.
קבלת זכות הדרך - כאשר לאנייתו זכות הדרך נמצא קצין המשמרת בדילמה כפולה.
מחד: חוקי הדרך מורים ל לשמור קורס ומהירות.
ומאידך: עליו לעשות כל שביכולתו על מנת למנוע תאונה.
האם קצין המשמרת באונייה המתקרבת מכיר בכך ויבצע את פעולת המניעה הנדרשת.
מתי בדיוק לבצע פעולת חירום למניעת התנגשות.
האפשרויות הן לעצור במקום או לפנות בקורס מקביל לקורס האונייה המתקרבת.
אדם ביםאדם נופל בים אוניות מפליגות בים כאשר סיפון האונייה מטרים ספורים מעל המים.
ככלל עבודה בסיפון הפתוח נעשית רק כהכרח מחייבת תשומת לב מיוחדת.
עדיין קורים מקרים רבים שאדם נופל מהאונייה למים מחוסר זהירות, מגל גבוה במיוחד או בהתאבדות.
קצין המשמרת מוכן בכל עת לבצע תמרון על מנת להציל אדם שנפל למים מהאונייה.
התמרון נקרא על שם קציני ים שהשתמשו בו באירועים שונים: בארצות הברית "פניית וילאמסון", כאשר קצין המשמרת ויליאמסון אסף את הימאי ויליאמסון שנפל למים.
באנגליה ומקומות אחרים "פניית בוטקוב" על שם הקצין שהשתמש בו לחזור לקו ההפגזה כדי לשמור את טווח התותחים בהפגזת חוף במלחמת רוסיה–יפן.
הבעיה העיקרית היא הקושי באיתור האדם שנפל לים.
בגלים ובחושך הסיכויים לכך זעומים.
לאחר הגילוי יש לפעמים צורך להוריד סירה לחבור אל האדם במים.
זו פעולה מסוכנת שנעשית בהחלטה של רב החובל ולא על דעתו של קצין המשמרת.א.מ.
נחשון - בקיץ 1956 בהפלגת סיכום מחזור א' של בית הספר לקציני ים עכו על האונייה נחשון של חברת צים, נפל המדריך אלכס קרני לים.
הקברניט אנריקו לוי שהיה בגשר ביצע את פניית החירום וקרני אותר והועלה לאונייה בריא ושלם.א.מ.
שקמה - בפברואר 1970 יצאה האונייה שקמה מלאס פאלמאס באיים הקנריים בדרכה לחיפה.
הים היה גלי ונשבה רוח צפון מזרחית קלה.
הצוות ביצע עבודות על הסיפון לחיזוק קשירת העצים וסגירת המאווררים במחסן הקדמי הרוח גברה והים געש.
בשעה 8 בבוקר החובל הראשון עדיין היה במשמרת נשטף אדם לים.
מהגשר זעקה המלח יצחק כהן נשטף לים.
החובל הראשון הפנה את האונייה והצופה הצליח לשמור קו ראייה לאדם במים.
רב החובל הגיע לגשר והורה להוריד את סירת המנוע.
הגלים החזקים סיכנו את הפעולה.
העלאת הסירה חזרה לאונייה הייתה פעולה בסיכון גבוה עקב גלים חזקים ועברה בהצלחה.
האדם ששהה במים כ-25 דקות סבל מהיפותרמיה אך חזר לאיתנו.
שרפה באנייהכוננות לשריפות קצין המשמרת יהיה ערני לאפשרות לפריצת שרפה באחד מחלקי האנייה.
עליו למנוע נזקים משרפה ולדעת את כל אמצעי הגילוי המותקנים בגשר.
וכן להפעיל את אזעקת ואמצעי הכיבוי.
עדי אלעזרי מדווחת על שרפה שקרתה בליל 15 ביוני 2001 בעת משמרתה כקצינת משמרת בכירה ב-NORDIC EMPRESS פרצה אש בחדר המכונות.
דו"ח משמר החופים של ארצות הברית תיאר את פעולותיה כנכונות ומהירות שתרמו למניעת נפגעים מהשרפה.
תיאור השרפה משמ להדרכת קציני ים באירופה
הקברניט ירד מהגשר כאשר הוא סמוך ובטוח שהאנייה בידיים טובות ובכל שינוי יקבל הודעה.
קצין המשמרת יקרא לרב חובל בכל אחת מהתרחשויות הבאות:
בהחלפת משמרת אם הוא אינו מרוצה מהנתונים הנמסרים לו ואינו יכול לקבל אחריות.
לפי הנחיות רב החובל בעל פה או בהוראות הלילה הכתובות.
כאשר האנייה בטווח ראייה מהחוף אך אור המגדלור אינו נראה.
כאשר אנייה אחרת מתקרבת ונראה כי תעבור בטווח קטן ממיל ימי אחד.
כאשר אנייה אחרת מתקרבת ואינה נוהגת לפי חוקי הדרך ומסכנת את אנייתו.
בכל מקרה של ספק, או כאשר מבחין בשינוי בהתנהגות הגלים או בצבע הים.
בכל מקרה שיש צורך בשינוי לא מתוכנן בקורס האנייה.
התנהגות כלליתלבוש ותשומת לב - על קצין המשמרת להיות לבוש בצורה מלא ונקייה בהתחשב מזג האוויר.
למעט הוראות ודיווחים הדיבורים בין אנשי המשמרת אסורים.
מכשירי רדיו וטלוויזיה אינם מופעלים כדי שלא תיווצר הסחת דעת.
המחשב מראה את המפה ולא נעשים משחקי מחשב או הימורים ברשת.
עישון בגשר אסור בעת תמרון האנייה.
במשמרת רגילה לפי הנחיות רב החובל.
אנשים שאינם שייכים למשמרת לא מורשים להתארח בגשר האנייה.
ביקורים נערכים מדי פעם ביזמת או אישור רב החובל.רישום ביומן האנייה נעשה בשפה האנגלית, ביקורות שינויים וחריגים.
המשמרת הראשונה לקצין הים בגשר מהווה חוויה מכוננת.
התחושה לעומד בפעם הראשונה בפני כובד האחריות יוצרת תחושות הישג והנאה בעלת משמעות.
החוויה דומה לאנשי צי הסוחר וציי המלחמה, חוצה גבולות ומגדרים.
מרבית קציני הים זוכרים היטב את המשמרת הראשונה וחלקם גם העלו זאת על הכתב.
משמרת הגשר מהווה הזדמנות להמשך למידה והתנסות.
רב החובל משמש כמדריך ומנחה את קצין המשמרת ומנחיל לו מניסיונו בדוגמה אישית.
סגל קציני הסיפון באוניות נוסעים מונה 8 סה"כ, בחלוקה: 3 קצינים שניים, 3 קצינים ראשונים, מעליהם Chief Officer ומעליו Stuff Captain.
קצין סיפון המתקבל לעבודה באוניות נוסעים חייב להיות עם הסמכה של קצין שני ומעלה.שני קצינים במשמרת - קציני הסיפון מבצעים את משמרות גשר כאשר בכל משמרת ישנם שני קצינים בגשר.
הקצין הראשון אחראי על ניווט האוניה וכל המתרחש בגשר האוניה והחוצה.
הקצין השני אחראי על תפקוד ותפעול חדר המפות, אזעקות המנועים, יומנים וכו'.
אם הקצין הראשון מעוניין לתת לקצין השני את תפקיד הניווט, הוא מתחלף עם השני כאשר הוא עדיין נושא את האחריות הכללית למתנהל במשמרת.
זמני המשמרות הן בשעות: 8-12, 2-4, ו-4–8, כמו באוניות משא רגילות.כסא המשמרת - בגשר האוניה ישנם 2 כיסאות ניווט המיועדים לקציני המשמרת.
הקצינים מנווטים ושולטים על מערכת הבקרה של האוניה מהכיסא המיוחד הזה.
ניתן לשנות את קורס האוניה מהכיסא בעזרת הגויסטיק.
ניתן להעביר את ההיגוי מאוטומט לידני מהכיסא.
וניתן לשלוט במכם האוניה מהכיסא.
בכל מקרה של תקלה או חריגה בפעילות יודיע לקצין המכונה הראשי.
קצין המשמרת במכונה אחראי לבצע את הוראות קצין משמרת הגשר והוראות המכונאי הראשי שאינו עושה משמרות.
בחלק מהאוניות המודרניות נעשית השליטה במכונות מהגשר ומחלקת המכונה מתנהלת ללא משמרת בחדר מכונות.
בספינות חיל הים הישראלי מאייש הצוות עמדות רבות, במשך ההפלגה בים ונמצא בכוננות להתגוננות ולהפעלת חימוש.
קציני המחלקות מקיימים משמרות במרכז הידיעות הקרבי - המי"ק.
סגני קציני המחלקות מבצעים את תפקיד קצין המשמרת בגשר.
במצב חירום מצורף לאניה קצין בכיר המשמש בתפקיד קצין הגשר בעמדות קרב.
תפקידי קצין משמרת הגשר וכללי ההתנהגות דומים לאוניות הסוחר בתוספת כוננות לתגובות התגוננות.בשייטת הצוללות - גשר הצוללת מאויש בדרך כלל רק בעת התמרון בנמלים.
המשמרת מוחזקת בחדר ה קצין המכונה מקיים את המשמרת במרכז הטכני של הצוללת.
בזירה הימית קורות מדי פעם תקלות הנובעות מאי עמידה בנהלים שגיאה או חוסר תשומת לב של קצין המשמרת.
ב-25 ביולי 1956, התנגשו שתי אוניות נוסעים בחוף המזרחי של ארצות הברית ואחת מהן טבעה.
א/ק 'סטוקהולם', שיצאה מניו יורק, באוניית הנוסעים האיטלקית שהייתה בתנועה לניו יורק 51 נהרגו ונגרם נזק רב.
הדבר היה בשעה 23:11 משמרת הקצין השלישי בסטוקהולם.
התאונה ארעה 45 מיל ימי מדרום לאי ננטקט.
האניות שטו בקורסים מנוגדים במהירות למעלה מ-20 קשר.
קצין המשמרת באנדריאה דוריה זיהה ראשון את ה'סטוקהולם' מטווח קרוב.
הפעולה הנדרשת בשתי האניות הייתה פניה חזקה ימינה וחליפה דופן שמאל לדופן שמאל.
אך עקב החשש מהקרבה לחוף מצפון שינה קורס ב-20 מעלות דרומה בכוונה ולעבור דופן ימין לדופן ימין.
קצת מאוחר יותר פנה בהגה מלא שמאלה.
"אנדריאה דוריה" המשיכה במהירות 20 קשר.
כך בלא קשר ובאי הבנה בין קצין המשמרת ב'סטוקהולם' הפנה את אונייתו ימינה, לפי חוקי הדרך, גם הפעיל מכונות לאחור על מנת לעצור את האנייה, אך לא הצליח למנוע את ההתנגשות.
חרטום ה'סטוקהולם' פילח את דופן ימין של "אנדריאה דוריה" שטבעה 11 שעות אחרי ההתנגשות.
בתאונה נהרגו 46 מנוסעי "אנדריאה דוריה" וחמישה אנשי צוות מה'סטוקהולם' שנמחצו במגורי החרטום בתאונה.
אוניית צים שלום (אונייה) בהיותה הפלגת פתיחת ה מניו יורק לאיים קריביים.
עקב הפרעות הגשם, החובל השני במשמרת גשר לא הבחין במכלית במכ"ם.
כאשר נראה האור האדום בעין הטווח היה 1,6 מיל ימי קרוב מכדי למנוע התנגשות.
קברניט האונייה היה אבנר גילאי שהתעורר מחבטת ההתנגשות וארגן חיפוש ניצולים.
החלק הקדמי של המכלית נגרר לחוף והדלק נשאב ממנו.
היות שהתאונה קרתה מחוץ למימי החופים לא קוימה חקירה על ידי משמר החופים של ארצות הברית.
הצדדים פתחו בהתדיינות משפטית שהסתיימה בפשרה.
משפחות ההרוגים קיבלו פיצוי מיידי מחברת צים
ב-22 ביוני 1995 בשעה 3:30 בלילה עם ראות לקויה באזור ים סין הדרומי, ארעה התנגשות בין אוניית צובר קוריאנית למינרל דמפייר.
האונייה טבעה עם 25 אנשי צוות בעת התאונה עמד בגשר הפיקוד של האונייה הקוריאנית Hanjin Madras הקצין השני קים, בן 25, בעל ניסיון מועט בלבד.
על פי כיווני הפלגתן ובהתאם לחוקי הדרך בים, היה על האונייה הקוריאנית לפנות את הדרך למינרל דמפייר.
עוד ניתן היה לקבוע כי כעשרים דקות לפני ההתנגשות, כאשר האוניות היו במרחק של כ-7–8 ק"מ זו מזו, יצרה המינרל דמפייר קשר רדיו עם האונייה הקוריאנית והוסכם כי האוניות יחלפו זו על פני זו בצידן השמאלי.
הקצין הקוריאני אף הודיע למינרל דמפייר כי הוא יסיט את נתיב אונייתו ימינה ויעץ כי המינרל דמפייר תמשיך באותו נתיב ובאותה מהירות.
את שיחת הרדיו יזם הקצין הקוריאני והוא הודיע למינרל דמפייר להמשיך באותו נתיב ובאותה מהירות, האונייה הישראלית אישרה את התשדורת הזו.
למרות הקרבה בין האוניות לא האט קים את האונייה הקוריאנית ושינה את נתיבה אך במעט, הוא העיד כי העריך שהמינרל דמפייר תחלוף על פני האונייה הקוריאנית במרחק של לא פחות מקילומטר.
ב-17 ביוני 2017 בשעה 01:30 זמן מקומי, בלילה בהיר 180 מיל ימי דרומית מערבית לטוקיו נקלעה משחתת צי ארצות הברית להתנגשות עם אוניית מכולות MV Crystal.
כתוצאה של חוסר תשומת לב או תמרון שגוי של קצינת המשמרת.
המשחתת ספגה נזק רב ושבע אבדות.
טביעתה נמנעה מבקרת נזקים שנוהלה על ידי קציני האנייה.
גם בחיל הים הישראלי אירעו התקלות הקשורות לתפקוד קצין משמרת גשר.
תקלות שגרמו להחפה לא רצויה של כלי שיט.
בכל המקרים לא היו נפגעים.
הספינות שנתקעו חולצו במאמצים רבים והוחזרו לפעילות.
באוגוסט 1966, בלילה חשוך, ספינת משמר מח-38 מסיירת לאורך החוף הסורי בכנרת, ללא מכ"ם מד-עומק או מצפן.
לאחר חצות יורד מפקד הספינה סגן משה אייל לנוח מורה לקצין המשמרת, בדרגת סמל, להפליג 400 מטר מקביל לחוף.
שכנעו את קצין המשמרת, להתקרב לחוף הסורי כדי שיוכלו לקיים תצפית יעילה.
הספינה נתקעה על שובר גלים עתיק ולא ידוע כ-30 מטר מהחוף הסורי.
חילוץ ספינת המשמר בכנרת חייב מאמץ כביר של חיל הים וכוחות צה"ל.
בלילה השני של מלחמת יום הכיפורים עלתה ספינת טילים על חוף סיני.
סיבת העלייה הייתה חוסר מידע על מיקום הספינה בשלב מוקדם יותר.
סרן ליאור מרגולין קצין ים בעל ניסיון שסופח לספינה במינוי חירום סירב לקבל את המשמרת מתוך שחזה את התקלה.
בתקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים עסקו ספינות הטילים באבטחת משלוחי חידוש החימוש לישראל.
אח"י חיפה (סער 2) שסיירה מזרחית לכרתים פגעה בסלע תת-מימי שהיה מסומן במפה.
חוסר תשומת לב לניווט הבטוח גרם להשבתת הספינה.
באוגוסט 1981 הייתה ספינת טילים אח"י געש (סער 3) בדרכה לאילת.
תקלה חשמלית גרמה לשגיאה בכיוון מצפן הניהוג.
קצין משמרת הגשר, שהיה חסר ניסיון, לא הבחין בתקלה עד שהספינה הוחפה במלוא המהירות בחוף הסעודי.
אירוע שחייב את החילוץ במבצע הולנדי מעופף.
הרמן ווק, המרד על הקיין הוצאת משרד הביטחון 1984.
דיר ופיטר קמפ, The Oxford Companion to Ships and the Sea הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, 2005.
ג'ון וי נואל וצרלס ר.
צ'נדלר, WATCH OFFICER GUIDE מכון צי ארצות הברית, 1955.
הוראות לרבי-חובלים וקצינים, בשרות צים חברת השיט הישראלית בע"מ וחברות העזר המסונפות לה, בהוצאת צים, יוני 1959.עמ' 30–32 67-55.
מפקח ימי ראשי צבי מריאנסקי, ZIM SHIPBOARD OPERATIONS הוצאת צים, מאי 2000, עמ'
גיורא דש, סילבוס חובל משמרת באניות, הרשות הישראלית להכשרה ימית, 1 בפברואר 2018.
נוהל רשות הספנות והנמלים 4/434'
קצין ומרגל הוא סרט קולנוע צרפתי בבימויו של רומן פולנסקי, על פי תסריט המבוסס על ספרו של רוברט האריס באותו השם.
השם "קצין ומרגל", (תרגום שמם האנגלי של הספר והסרט), עלול להטעות, שכן דרייפוס היה קצין אך לא היה מרגל כפי שניסו להעליל עליו.
התסריט לסרט נכתב במשותף על ידי האריס ופולנסקי, וזהו שיתוף הפעולה הקולנועי השני ביניהם מאז הסרט "סופר הצללים".
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-30 באוגוסט 2019 במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה ה-75 במספר, כשהסרט זכה בפרס אריה הכסף ..
הסרט מתחיל בהסרת דרגותיו של דרייפוס, כאשר ז'ורז' פיקאר עדיין לא קיבל את תפקידו החשוב, הוא מתלוצץ עם קצינים גבוהים אחרים, על חשבונו של דרייפוס היהודי, במהלך הסרת דרגותיו המבזה.
הסרט מתמקד בפרשת דרייפוס מסוף המאה ה-19 הידועה לשמצה.
הקצין הצרפתי ז'ורז' פיקאר מתמנה לראש מחלק המודיעין של הצבא, בשנת 1895, הוא מגלה שהשתמשו בראיות שיקריות ומפוברקות להרשעת אלפרד דרייפוס - אחד היהודים הבודדים במטה הכללי של הצבא הצרפתי - בהעברת סודות צבאיים ל.
פיקאר מסכן את הקריירה שלו במחלוקת עם בכירים בצבא הצרפתי שניסו להסתיר את פברוק הראיות במשפט דרייפוס.
פיקאר נאבק במשך עשור כדי לחשוף את האמת ולהביא לשחרורו של דרייפוס מהכלא באי השדים, משום שהורשע בטעות מכוונת ונוראה.
ז'אן דוז'רדן - ז'ורז' פיקאר, קצין הצבא הצרפתי
לואי גארל - אלפרד דרייפוס, קצין המטה הכללי שהופלל והורשע בריגול
וינסנט גראס - ז'אן-בטיסט ביו , שר הצבא
עמנואל סנייה - פולין מונייה
מתייה אמלריק - אלפונס ברטיון
בכתיבת ספרו רוברט האריס הושפע מהתעניינות חברו רומן פולנסקי בפרשה עצמה.
תחילה האריס כתב תסריט לסיפור בשם ד, כשפולנסקי התכוון לביים סרט זה כבר ב-2012.
אף שהעלילה מתרחשת בפריז, תוכנן כי הצילומים יחלו בוורשה בשנת 2014, על מנת לחסוך בעלויות.
עם זאת, ההפקה נדחתה לאחר שפולנסקי עזב את פולין בעקבות בקשת ההסגרה של ממשלת ארצות הברית.
בינתיים אפשרה רפורמת המס בצרפת לפולנסקי לשקול ולצלם את הסרט על אדמת צרפת.
תקציב הסרט עמד על 60 מיליון אירו.
ההפקה נדחתה בשנתיים נוספות ולבסוף יצאה לדרך בנובמבר 2018, כשהצילומים נערכו בפריז והושלמו באפריל 2019. הסרט הופק על ידי חברת Legende Films והופץ על ידי Gaumont Film Company .
קצין מבחן הוא עובד סוציאלי בעל הכשרה מיוחדת לאבחון, פקוח, טיפול ושיקום עוברי חוק במגוון עבירות המועסק על ידי שירות המבחן ובוחן את התאמתם של עונשים לנאשמים במשפטים פליליים, ובכלל זה מציע חלופות לענישה ולמעצר.
הוא מופקד על שיקום העוברים על החוק בקהילה, ומטרתו למנוע ולפחות לצמצם את שיעורי העבריינות החוזרת.
קצין המבחן אחראי גם על סיוע בעת חזרתם של הנאשמים לקהילה ועל שיקומם תוך פיקוח הדוק ומתן סיוע נפשי ותעסוקתי ככל הנדרש.
ישנה חלוקה בין קציני המבחן למבוגרים, שאליהם מופנים בגירים מעל גיל 18, ובין קציני המבחן לנוער שאליהם מופנים קטינים מתחת לגיל 18.
הגשת תסקיר נפשי וחוות דעת - מסמך שנכתב על פי הבנתו הפסיכולוגית של הקצין באשר למצבו הנפשי והחברתי של הנאשם.
בתסקירים אלו יכולים לעשות שימשו במשטרה, בבתי המשפט, בפרקליטות ובכל הליך אחר שנדרש לעבור הנאשם (שמדובר בקטינים).
הגשת תסקיר נפשי וחוות דעת אצל קטינים - כאשר מדובר בקטינים הליך האישום הפלילי עלול להשפיע על כל מהלך חייהם.
לכן בכל מקרה של אישום קטין יש חיוב בהגשת תסקיר לבית המשפט.
במקרה זה מחויב קצין המבחן בין היתר, להגיש חוות דעת בכל הנוגע לגיוסו של הקטין.
הכנת מסמך מעצר וביצוע פיקוח מעצרים - הגשת מסמך מסקנות המכיל המלצות באשר לתנאי השחרור או המאסר של הנאשם, וכן הערות נוספות בנושא המעצר, למשטרה או לשירות בתי הסוהר.
תסקיר לשם עיכוב הליכים פליליים - מסמך סקירה הכולל המלצות מסוימות וחוות דעת מדוע יש לדחות או לעכב הליכים פליליים, מיועד להגשה ליועץ משפטי כדי לבקש עיכוב של הליכים פליליים.
קצין טקטיקות מיוחדות בחיל האוויר של ארצות הברית הוא מפקד צוות בכוחות הטקטיים המיוחדים, המהווים את הזרוע הקרקעית של חיל האוויר במבצעים מיוחדים.
קציני הטקטיקות המיוחדות מאורגנים במסגרת כנף המבצעים המיוחדים ה-24 וכפופים לפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר ופיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC).
קצין טקטיקות מיוחדות STO אחראי על האימונים וההערכות של לוחמי הטייסות הטקטיות המיוחדות, ובלחימה הוא פורס כמפקד צוות או כמפקד משימה.
תפקידו לנהל את השתלבות הממד האווירי במבצע היבשתי.
המשימות כוללות הפעלת מנחתים מאולתרים ושדות תעופה קדמיים, חיפוש והצלה קרבי, איתור נעדרים ומנותקים, ביצוע ניתוחי שדה, תצפיות ואיסוף מודיעין, וסיוע אש כולל הכוונת תקיפות אוויריות, אמנעה, סימון מטרות לנשק מונחה וסיוע אווירי קרוב
קצין טיסה היא דרגת קצונה זוטרה בחיל האוויר המלכותי (RAF).
קצין טיסה מקבילה לדרגת לוטננט בצבא הבריטי ובחיל הנחתים המלכותי (RM) או לדרגת תת-לוטננט בצי המלכותי הבריטי (RN).
הדרגה בכירה מדרגת קצין טייס וזוטרה מדרגת לוטננט טיסה.
לרוב היא מקבילה לדרגת תת-לוטננט בחיל הים ולדרגת לוטננט בחילות אחרים.
הדרגה המקבילה בחיל העזר האווירי לנשים (WAAF) הייתה "קצינת מדור".
קצין טייס היא דרגת קצונה זוטרה בחיל האוויר המלכותי (RAF).
קצין טייס מקבילה לדרגת לוטננט משנה בצבא הבריטי ובחיל הנחתים המלכותי (RM) או לדרגת פרח קצונה בצי המלכותי הבריטי (RN).
הדרגה בכירה מדרגת ממלא מקום קצין טייס וזוטרה מדרגת קצין טיסה.
לרוב היא מקבילה לדרגת לוטננט משנה בחילות אחרים.
הדרגה המקבילה בחיל העזר האווירי לנשים (WAAF) הייתה "עוזר קצין מדור".
קצין ונערה צוחקת הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר שצויר בין השנים 1657–1658. זהו אחד הציורים המוקדמים ביותר של ורמיר ששרדו, ומהווה דוגמה ראשונה לעניין שהביע בסצנות אינטימיות מחיי היומיום של בני המעמד הבורגני.
היצירה שמורה כיום באוסף פריק בניו יורק.
הציור מתאר גבר במדי קצין יושב ליד שולחן, עם גבו אל הצופה, כשהוא משוחח עם נערה מחייכת.
האור הטבעי, החודר מהחלון השמאלי, מאיר את פניה ואת בגדיה.
ברקע תלויה מפת קיר גדולה של הרפובליקה ההולנדית, אלמנט חוזר ביצירתו של ורמיר.
הקומפוזיציה מאזנת בין תחושת עומק לפרטים אינטימיים בחלל הפנים הביתי.
הקומפוזיציה של קצין ונערה צוחקת מציגה תכנון פרספקטיבי מדויק, הממחיש את שליטתו של ורמיר באשליית עומק.
נקודת המגוז - כלומר, המקום שאליו מתכנסים הקווים בציור כדי ליצור תחושת מרחב - ממוקמת על כתפה של הנערה.
הדבר גורם לכך שכל הקווים המרכזיים בתמונה (כמו קצוות השולחן, קווי החלון והקיר) מובילים את מבט הצופה ישירות אליה, וממקמים אותה כמוקד הרגשי והחזותי של הסצנה.
המיקום הקדמי והבולט של הקצין, שיושב בגבו לצופה, יוצר עומק דרמטי אך גם מחסום חלקי, שמגביר את תחושת ההצצה לרגע אינטימי.
המרכיבים הגאומטריים - קווים אופקיים ואנכיים ברורים - יוצרים איזון ותחושת סדר, המאפיינים את סגנונו המדוד של ורמיר.
ורמיר השתמש בפיגמנטים יקרים ואיכותיים, כולל אזוריט, אוכרה, אדום עופרת ופטל כחול (לאפיס לזולי), בעיקר בבגדיה של הנערה.
הציור בוצע בטכניקת שכבות דקות והשתמש בגלזורה ליצירת עומק מרקמי ועיבוד עדין של האור.
איכות הצבעים והדיוק בתאורה מצביעים על שימוש אפשרי בקאמרה אובסקורה - מתקן אופטי אשר שימש ככלי עזר לציירים בהשגת ריאליזם קיצוני.
אחת ההשערות שעלו במחקר היא שוורמיר יצר את תחושת העומק החריגה והעיוות בגודלו של הקצין - שמופיע בפרופורציה גדולה בהרבה מהנערה - כתוצאה משימוש במצלמת קמרה אובסקורה.
לפי האתר Essential Vermeer, ייתכן שהציור שומר עקבות ישירים של עיוותים אופטיים שמקורם בהקרנת דמות תלת־ממדית על משטח דו־ממדי דרך עדשה, דבר שהיה חדשני במיוחד בתקופתו.
אם אכן השתמש ורמיר בכלי אופטי זה, הוא היה בין הראשונים שעשו בו שימוש שיטתי כאמצעי אמנותי.
היצירה מייצגת מעבר מסגנון מוקדם יותר של ורמיר, שבו צוירו נושאים מיתולוגיים או דתיים, לעבר ציורי ז'אנר המתמקדים בסצנות יומיומיות בתוך בתים.
לצד יצירות כגון המכתב, נערה עם עגיל פנינה והאסטרונום, הציור ממחיש את נטייתו של ורמיר למיזוג בין תיאור חיי היומיום לבין הרמזים סמליים ואינטלקטואליים.
האוצרת איימי נג ממוזיאון פריק מצביעה על כך שהציור "קצין ונערה צוחקת" מציג תבנית קומפוזיציונית שחוזרת על עצמה ביצירות נוספות של ורמיר: חלון בצד שמאל, שולחן במרכז או בקדמת הסצנה, ודמות נשית המוארת באור רך החודר מהצד.
סידור זה מופיע גם ביצירות אחרות שלו, כגון מכתב האהבה, וממחיש את עניינו המתמשך ביצירת סצנות פנים־ביתיות שבהן משחק האור והצל יוצר עומק פסיכולוגי.
האור הנשפך מן החלון מדגיש את פני הדמות הנשית ויוצר מוקד רגשי שקט, בעוד שהשולחן משרת גם תפקיד קומפוזיציוני וגם סמלי – כחיץ או כמקום מפגש.
בהקבלה זו ניכר שוורמיר פיתח שפה חזותית עקבית, אשר התגבשה כבר בציור זה ונשאה אופי חוזר לאורך עבודותיו המאוחרות.
הציור קצין ונערה צוחקת נתפס במחקר כאחת מאבני הדרך המוקדמות בהתפתחות סגנונו של ורמיר, אשר באה לידי ביטוי גם ביצירות מאוחרות יותר.
באתר Essential Vermeer מצוין כי מוטיבים חזותיים וסצנתיים אשר מופיעים בציור זה - דמות נשית יושבת ליד שולחן, חלון פתוח בצד שמאל, ומערכת יחסים מרומזת בין הדמויות - חוזרים גם ביצירה מכתב האהבה.
בשתי היצירות ניכרת אותה תשומת לב לחלל הביתי, לשפת הגוף של הנשים ולמרחב שבין אינטימיות לפרשנות מוסרית או רגשית.
בשתיהן, המכתב משמש לא רק כאובייקט, אלא גם כסמל לתקשורת ולמתח שבין נוכחות גברית לנשית.
אולם בעוד שב־מכתב האהבה הדמויות שתיים – הגבירה והמשרתת – וכולן גלויות לעין, הרי שביצירה "קצין ונערה צוחקת", הגב של הקצין מופנה אל הצופה ויוצר תחושת הצצה פרטית.
מכאן, שהציור המאוחר יותר מעבד את אותה תבנית קומפוזיציונית באופן מתוחכם יותר, אך גם נסמך על עקרונות שהתגבשו כבר ביצירה המוקדמת.
קצין ונערה צוחקת נרכש בתחילת המאה ה־20 על ידי הנרי קליי פריק והוא חלק בלתי נפרד מהאוסף הקבוע של מוזיאון פריק בניו יורק.
בתקופת מגפת הקורונה, הוקדשה ליצירה סדרת וידאו מיוחדת במסגרת מיזם "קוקטיילים עם האוצר", ובה הוצגה קריאה עכשווית של הציור, תוך דיון בנוכחותה של האישה, בדינמיקה בין הדמויות ובשאלת נקודת המבט של הצופה.
המפה התלויה מאחורי הדמויות היא מפת הרפובליקה ההולנדית, כנראה מבית ינס בלואו, ומסמלת את העולם הגאוגרפי־פוליטי הגברי, בניגוד לעולמה הפנימי של הנערה.
יש המפרשים אותה כסמל לשליטה - לא רק טריטוריאלית אלא גם מגדרית.
הציור משלב בין עולמות: הצבאי והחברתי של הקצין, והאינטימי והפרטי של האישה.
הניגוד בין אור לצל, בין מבטים גלויים לנחסמים, מחזק את הקריאה הפוליסמית של היצירה.
הבחירה להציב את הקצין בגב אל הצופה יוצרת חסימה חלקית של שדה הראייה, ומגבירה את התחושה שהצופה מציץ לסצנה פרטית.
הדבר יוצר מבנה של "מבט מודע לעצמו", שבו הצופה נדרש לבחור האם הוא מזדהה עם הקצין, הנערה, או עם מבט חיצוני שלישי.
ורמיר יוצר בכך חוויה אינטלקטואלית ואסתטית מורכבת.
במחקר העכשווי הועלו פרשנויות ביקורתיות, הרואות בתמונה ייצוג של יחסי כוח מגדריים.
הקצין עשוי לייצג דמות דומיננטית וחודרת, והנערה - על אף חיוכה - עשויה לשדר מתח, אי־נוחות או אירוניה.
הדינמיקה הזו מאירה את ורמיר לא רק כמתעד אידיליה בורגנית, אלא כאמן המודע למורכבות של קשרים אנושיים וליחסי שליטה סמויים.
הפרופורציות בין הדמויות אינן תואמות את המציאות - הקצין מוצג בגודל מופרז ביחס לנערה.
חוקרים סבורים שזהו אלמנט מכוון או תוצאה של שימוש במכשיר אופטי.
נקודת ההיעלמות ממוקמת באזור כתפה של הנערה, והתכנון הקפדני של הקווים האופקיים והאנכיים בציור - כולל מפת הקיר, מסגרת החלון וקווי השולחן - יוצרים תחושת סדר ושליטה חזותית.
קצינת פניות הציבור (בראשי תיבות: קפ"ץ) הוא גוף בירור באגף כוח אדם (אכ"א) בצה"ל וכפוף ישירות לראש אכ"א שמטרתו לתת מענה לפניות חיילים, בני משפחותיהם והציבור בכל תחום ונושא הקשור לצה"ל.
הגוף פועל משנת 1976, ובראשו עומדת קצינה בדרגת סגן-אלוף.
שולה ליגום הקימה את המשרד בשנת 1977, ועמדה בראשו במשך קרוב ל-20 שנה.
כיום עומדת בראש קצינת פניות הציבור סא"ל גל כהנר.
משרד קצינת פניות הציבור מורכב משני תחומים עיקריים:
תחום החובה - עוסק בפניות חיילי החובה ובני משפחותיהם הנוגעות בשירותו הצבאי של החייל.
תחום האוכלוסיות - עוסק בפניות אזרחים, משרתי הקבע, חיילי מילואים וגופים חוץ צבאיים שונים אל צה"ל.
אל קצינת פניות הציבור רשאי לפנות כל אדם, בכל עניין שימצא לנכון וקשור בצה"ל.
כל פנייה זכאית לקבלת התייחסות.
קצינת פניות הציבור עוסקת גם בבקשות סיוע בפתרון בעיות המצריכות טיפול מיידי ובפניות על רקע מצוקה נפשית.
לצורך כך קיים מוקד פניות מיוחד הפעיל 24 שעות ביממה.
כמו כן, אפשר לפנות למוסד קצינת פניות הציבור באמצעות מכתב, פקס, טלפון, והאינטרנט.
קָצִיר הוא יישוב קהילתי מדרום לנחל עירון, ברכס אמיר, הכולל את "הגבעה המערבית" ו"הגבעה המרכזית", השוכנות על שתי גבעות נפרדות ברכס אמיר ברום של כ-400 מטרים מעל פני הים.
כיום נמצאת בבנייה גם שכונה חדשה ב"גבעה המזרחית".
יש המכנים את קציר "כפר אמנים", בעקבות קהילת האמנים שהתגבשה בו.
במדרון המערבי של הרכס עליו נבנה היישוב, שוכן האתר הארכאולוגי "אל-אחוואט", בו התגלה יישוב מתקופת התנחלות השבטים בארץ כנען.
היישוב קציר הוקם במאי 1982 על קרקע של הסוכנות היהודית כיישוב קהילתי שתושביו מאוגדים באגודה שיתופית.
היישוב היה חלק מתוכנית עירון להקמת יישובים יהודיים משני עברי הקו הירוק בין עמק עירון לג'נין, והיווה את היישוב הדרומי ביותר של תוכנית המצפים בגליל.
היישוב הוקם על ידי התאחדות האיכרים באזור הידוע כגבעה המערבית.
ההתיישבות כללה בתים בסגנון קרוואנים, הקיימים עד היום בקריית האומנים בחלק המזרחי של היישוב.
תושביו היו בעיקר אקדמאים שעבדו מחוץ ליישוב וחיפשו מגורים באזור כפרי.
בעת תכנונו נקרא היישוב "מצפה ברקאי ב'", עד קביעת שמו "קציר", על ידי ועדת השמות הממשלתית, עוד טרם הקמת היישוב.
לפי תוכנית המתאר הראשונה שלו, שאושרה עוד בשנת 1981, היישוב יועד ל-30 משפחות.
בשנת 1987 אושרה תוכנית מקיפה יותר ליישוב שכללה מאות מגרשים לבנייה פרטית.
למרות ניסיונות שיווק, נותר היישוב קטן מאוד ועד שנת 1990 הכיל פחות מ-30 משפחות.
בשנת 1990 הוקמה מדרום-מזרח לגבעה המערבית הגבעה המרכזית.
שכונה זו נבנתה על ידי משרד הבינוי והשיכון על מנת ליצור מקומות מגורים לעולים במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים.
במשך שנים היו מרבית התושבים בגבעה זו עולים חדשים, אולם בשנים האחרונות פחת שיעורם.
בשנת 1994 אושרה תוכנית מתאר מקיפה ליישוב המרחיב את אזורי הבנייה בגבעה המערבית, מגדיר שטחי בנייה לגבעה המרכזית וכן מגדיר שכונה נוספת לבנייה עתידית – הגבעה המזרחית.
באוקטובר 2015 החלו עבודות הפיתוח בגבעה זו.
במסגרת מדיניותן של הסוכנות היהודית ושל האגודה השיתופית קציר, נקבעו תנאי קבלה ליישוב שבגבעה המערבית אשר אפשרו בפועל מכירת קרקעות ליהודים בלבד.
בשנת 1995 עתרו עאדל ואימאן קעדאן לבג"ץ בטענה שיש בכך אפליה פסולה.
המדינה השיבה בטענה שהעותרים יכולים לרכוש דירה בגבעה המרכזית או בחריש, ואילו הגבעה המערבית היא יישוב קהילתי הומוגני שזכאי לקבוע בעצמו את תנאי הקבלה אליו.
בשנת 2000 ניתן פסק הדין, הידוע כבג"ץ קעדאן, שקבע כי גם אזרחים לא-יהודיים יורשו לרכוש קרקע ויחידות דיור ביישוב.
מספר תושבים מבאקה אל-גרבייה מימשו את זכותם והחלו בהליכים לקבלת היתרי בנייה.
בשנת 1998 נערכו בחירות ראשונות לראשות המועצה המקומית קציר-חריש, עד לשנה זו ראש המועצה שכיהן היה ממונה מטעם הממשלה.
בבחירות הראשונות נבחר דובי (דב) סנדרוב שכיהן בין השנים 1998–2003.
בראשית דרכו השתייך היישוב למועצה אזורית מנשה.
בשנת 1992, במסגרת התוכנית לאיחוד רשויות מקומיות, הוכלל היישוב קציר ביחד עם היישוב חריש במועצה מקומית אחת בשם "טל-עירון", שהייתה ה"כוכב" הצפוני ביותר בתוכנית "יישובי הכוכבים".
בשנת 1995 הוסב שם המועצה המקומית לקציר-חריש.
בשנת 2012, חרף התנגדות המועצה האזורית, שטענה שהיישוב חריש הוא בעל אופי עירוני ואינו תואם את האופי הכפרי של המועצה, הופרד היישוב קציר מהיישוב חריש (במסגרת קידום הפיכת חריש לעיר), והוחזר לתחום שיפוטה של המועצה האזורית מנשה.
על הגבעה המערבית, בסמוך לבית הספר של היישוב, נמצאו שרידי חווה חקלאית מהתקופה הרומית.
האתר, שמכונה "שומֵרה", אומץ על ידי תלמידי בית הספר המקומי במסגרת תוכנית חינוכית ייחודית של רשות העתיקות.
קציצה היא מאכל העשוי מרכיבים קצוצים או טחונים המעוצבים באמצעות חומר מדביק לכדי צורה אחידה.
קציצות מעוצבות לרוב ככדור או ככדור משוטח מעט.
הרכיב המרכזי בקציצה הוא לרוב בשר, קטניות או ירקות ממינים שונים.
קציצות קיימות בכל התרבויות, מקורן לרוב כמאכל עממי וביתי ומתכוניהן מגוונים מאוד.
גם בספר הבישול הרומי העתיק של אפיקיוס כלולים מתכונים לכדורי בשר.
בין המרכיבים המרכזיים בקציצות אפשר למצוא קציצות בשר (המכונות גם כדור בשר), קציצות מקטניות (לדוגמה: קציצות פלאפל, העשויות מחומוס או מפול), קציצות דגים (למשל געפילטע פיש) וקציצות ירקות שונים.
לביבות הן קציצות העשויות מירקות שורש.
ישנן גם קציצות מתחליפי בשר, לצמחונים.
קציצות מכילות גם חומר מצמיד המונע מהקציצה להתפורר; חומר מקשר זה יכול להיות לחם, פירורי לחם, קמח, ביצים או טחינה.
לרוב מוסיפים לקציצה גם עשבי תיבול, כגון בצל קצוץ, פטרוזיליה, שמיר ועוד.
קציצות עשויות להיות מטוגנות, מבושלות במים או ברוטב או מאודות.
במטבח הישראלי סוגי קציצות רבים, בהשפעת מטבחי העדות השונות.
ביניהן קציצות מטוגנות מבקר, עוף והודו, קציצות עוף מבושלות ברוטב עגבניות, קבב מסוגי בשר שונים ובתיבולים שונים ומגוון סוגי קובה - כופתה עשויה מסוגי קמח שונים, ממולאת במילויים שונים ומטוגנת או מבושלת במרק.
המבורגר הוא קציצה גדולה שמקורה בגרמניה ואהודה מאוד בארצות הברית ובעולם המערבי בכלל.
בארצות הברית מקובל להגיש קציצות עם ספגטי, מאכל שמקורו איטלקי אם כי בארצות הברית הקציצות גדולות יותר ממקבילותיהן האיטלקיות.
באפגניסטן נהוגות קציצות המוגשות במרק.
כיום נוהגים גם לאפות אותם על גבי פיצה.
באלבניה נהוגות קציצות מטוגנות, בין השאר במילוי גבינת פטה.
בברזיל ופורטוגל קציצות "אלמונדגס" מטוגנות מוגשות עם ספגטי.
באזור שאנגחאי שבסין מבשלים או מאדים קציצות חזיר המוגשות לעיתים עם רוטב סויה.
בשוודיה ובפינלנד מכינים כדורי בשר מבשר חזיר טחון או תערובת בשר חזיר ובקר טחון, פירורי לחם טבולים בחלב ובצל קצוץ, מתובלות בפלפל לבן ומלח.
נהוג להגישן עם רוטב בשר, תפוחי אדמה מבושלים, ריבה ולעיתים גם מלפפון חמוץ.
הקציצות בדנמרק ונורווגיה עשויות מבשר חזיר או עגל טחון, בצל, ביצים, מלח ופלפל שחור בצורת כדור בשר ששוטח מעט וטוגן.
הן מוגשות עם אותן תוספות כמו בפינלנד ובשוודיה, וכן לעיתים עם אפונה ירוקה ובצל מטוגן או מקורמל.
גם כדורי הבשר השוודים פופולריים במדינות אלו.
ביוון כוללים בקציצות בצל ועלי מנטה.
בבולגריה הקציצות עשויות תערובת בשר טחון של חזיר ובקר, עם פירורי לחם ופיסות בצל.
לגרסה בסיסית זו קיימות גרסאות דומות רבות, בעיקר תוספות של ירקות שונים.
באינדונזיה כדורי בשר מוגשים עם נודלס, טופו ולעיתים בשר צלוי.
באיטליה קציצות מוגשות כמנה עיקרית או במרק.
ביפן נמכר המבורגר על מקל.
הקציצות הרומניות מטוגנות לרוב בטיגון עמוק, עשויות עוף או חזיר, מכילות לחם מושרה במים או חלב ושום.
לעיתים מצופות פירורי לחם בטרם הטיגון.
גרסה שלהן מבשר גולמי משמשת למרק החמוץ "צ'ורבה דה פרישוארה" - מרק כדורי בשר.
בספרד, מקסיקו וארגנטינה קציצות נקראות אלבונדיגס, מילה שמקורה בערבית - אל-בונדוק, שמשמעותה אגוז ובהשאלה - עצם עגול קטן.
משערים שמקורן במאכל ברברי או ערבי שהגיע לספרד בתקופת אל-אנדלוס.
בספרד הן מוגשות כמתאבן או מנה עיקרית, לרוב ברוטב עגבניות.
במקסיקו הן מוגשות במרק בשר עם ירקות.
בהולנד כדורי בשר מוגשים לרוב עם תפוחי אדמה מבושלים וירקות.
זוהי מנה מסורתית ונפוצה מאוד במטבח ההולנדי.
בטורקיה קיימים למעלה מ-80 סוגי קציצות ("קופטה"), רוב המתכונים הם אזוריים.
קציצות טורקיות בגרסאות שונות ובשמות דומים נפוצות ברחבי המזרח התיכון.
קָצִיר הוא כריתת יבולי התבואה בשדות.
עיקר מועד הקציר נקבע ביחס לתהליך הגידול של הצמח ולהבשלת הגרגרים.
הכלי העיקרי לקציר בימי קדם היה המגל, ובימי הביניים הוחלף בחרמש.
בעידן המודרני הומצאו המקצרה והקומביין, לצד כלים נוספים המפשטים את העבודה.
שֶׁלֶף הוא שדה שעבר קציר, אך עדיין לא נחרש לפני הזריעה, ובו נמצאים עדיין חלקי הקנים של השיבולים הקצורים, שגם הם נקראים שלפים.
שִׁלְפֵי קָצִיר הוא הזמן שאחרי הקציר.
בימי קדם היו החקלאים קוצרים את יבולם צבתים-צבתים באמצעות מגל או חרמש ומקבצים אותם לאלומות.
האלומות הושענו האחת כלפי השנייה, עם השיבולת כלפי מעלה, ונערמו לגדיש במטרה לייבש את גרגרי התבואה.
לאחר שיבשו הגרגרים נאספו אלומות התבואה מן השדה ונדושו בגורן.
התבואה אז נזרתה ברוח במטרה להפריד את הבר מן המוץ והתבן.
בשנת 1826 הומצאה המקצרה, מכונה הקוצרת תבואה או עשבים ומשאירה אותם מפוזרים בשדה.
בתחילה נרתמה המקצרה לבהמות משא, ובתקופות מאוחרות יותר הפכה לממונעת.
שלב נוסף בהתפתחות מיכון הקציר היה המערמת, מכונה הקוצרת את התבואה ועורמת אותה על פני השדה לערמות.
בשנת 1872 הומצאה המאלמת, אשר קושרת את התבואה לאלומות תוך כדי קצירה.
הקומביין, אשר משלב בין הקציר לדישה ול, פותח במקביל בשנת 1834, ומשמש עד היום ככלי המרכזי לקציר בעולם המפותח.
המיכשור המודרני (כגון הקומביין) מאפשר להשאיר בשדה את הקש, היינו החלקים הבלתי נחוצים (למאכל אדם), ואילו הגרגרים נאספים בו במקום.
אם הקציר הוא לצורך מזון גס, אז כל חלקי הצמח נקצרים, ואם הקציר הוא למאכל אדם, אז נשאר בשדה הקש.
לאחר מכן, באמצעות מגובב , הקש מגובב לשורות וואלים, נכבש לחבילות (בָּאלות) ונמכר למטרת שונות, כגון: מספוא בעל איכות נמוכה, רפד לבעלי חיים ולצרכים שונים.
מלאכת קוצר היא אחת מל"ט אבות מלאכה.
אחד משלושת הרגלים הוא חג השבועות, המכונה גם "חג הקציר", ובתקופת חג זה, של ראשית הקיץ, היו קוצרים ואוספים את החיטה.
שיבת ישראל לארצו נמשלה לשמחה שבעבודת הקציר, ככתוב במזמור תהילים קכ"ו:
נהוג לשיר את מזמור תהילים קכ"ו לפני ברכת המזון בשבתות ומועדים.
הלכות מצה שמורה נוהגות משעת הקציר עצמה.
יש המציינים כיום את מועד קציר השעורה, שהיה זמן הקרבת עומר התנופה בבית המקדש, ב"חג העומר".
קְצִיץ בָּשָׂר הוא מאכל העשוי מבשר טחון (בדרך כלל בשר בקר, או שילוב של בשר בקר עם בשר כבש או בשר חזיר) מתובל, אשר מעוצב לצורת כיכר (בדומה לכיכר לחם) נאפה בתבנית אפייה - בין אם תבנית לחם או תבנית אחרת.
המאכל מוגש לרוב כאשר הוא חם בתור המנה העיקרית, אך גם לעיתים מוגש בפרוסות כאשר הוא קר.
כיכרות של בשר טחון נאפו באירופה כבר במאה ה-5 והופיעו בספר הבישול הרומי "אפיקוס".
המנה היא מנה מסורתית במטבח הגרמני, הבלגי וההולנדי, והיא קרובת משפחה של כדורי הבשר האיטלקיים.
מקורו של קציץ הבשר האמריקאי הוא במנה בשם Scrapple - תערובת של בשר חזיר טחון וקמח תירס שהייתה נפוצה בקרב האמיש בפנסילבניה מאז המאה ה-18. הגרסה האמריקאית מוגשת עם קטשופ.
מתכוני קציץ בשר דומים למתכוני כדורי בשר, וההבדל העיקרי היא בעיצוב הבשר לפני בישולו.
כדי להכין קציץ בשר, יש לערבב את הבשר הטחון עם חומר מאחד כמו ביצה ופירורי לחם, פיסות לחם רטובות או כל חומר אחר אשר יקנה לתערובת מרקם של בצק.
אז אפשר להוסיף מלח, תבלינים וירקות קצוצים (בצל, פלפל, סלרי ואחרים).
אפשר למלא את כיכר הבשר בביצים קשות, גבינה, ירקות, פטריות או כל שילוב שלהם.
קציץ בשר היא מנה פופולרית בארצות הברית.
בזמן השפל הגדול בישלו קציץ בשר כדי לחסוך בהוצאות מזון והשתמשו בבשר זול ושאריות מזון כדי להכינו, ואף הוסיפו לו דגנים כדי להגדילו.
את קציץ הבשר מגישים עם רוטב או ירקות מוחמצים.
במתכונים רבים יש לצקת רוטב פסטה או רוטב עגבניות על כיכר הבשר כדי שייווצר קרום במהלך האפייה.
בגרסה אחרת מצפים את קציץ הבשר במחית תפוחי אדמה ומטפטפים מעט חמאה ואז אופים בתנור.
מקור השם של מאכל הלוף הצה"לי הוא בשיבוש השם של מאכל זה.
קציץ הבשר היהודי ידוע בכינוי "קְלוֹפְּס".
הוא יכול להיאכל חם או קר, ולעיתים מבושלות בו ביצים שלמות, כך שניתן להבחין בהן בעת שהוא נחתך לפרוסות.
דנמרק קציץ בשר דני מכונה forloren hare ("ארנב מזויף") או farsbrød ("לחם ממולא").
מכינים אותו מתערובת של בשר חזיר טחון ובשר בקר, עם רצועות בייקון מעל.
מגישים אותו עם תפוחי אדמה שבושלו במים ורוטב חום ממותק עם מקפא דומדמניות.
הונגריה Stefánia szelet - פרוסות סטפניה הן מתכון הונגרי של כיכר בשר שנאפית בתבנית לחם ובמרכזה שלוש ביצים קשות, מה שיוצר עיטור של טבעות בצבע לבן וצהוב באמצע הפרוסות.
מקדוניה "רולאט" היא מנה הדומה לכופתה המוסלמית.
מגלגלים בשר בקר טחון ומבשלים אותו עד שהוא משחים.
אפשר לבשל אותו עם ירקות ורטבים שונים.
הפיליפינים בפיליפינים ישנה מנה הנקראת "אמבוטידו", שאותה מכינים מבשר חזיר מתובל היטב, גזרים טחונים, נקניקיות וביצים קשות.
מעצבים את הבשר לצורת גליל כשהנקניקיות והביצים במרכז, אז עוטפים את הכל בנייר אלומיניום (בעבר השתמשו לשם כך בעלי בננה) ומאדים אותו במשך שעה.
מנה זו מוגשת דווקא כארוחת בוקר.
בולגריה Руло Стефани (רולו סטפני).
זוהי מנה דומה למנה ההונגרית.
צ'כיה בצ'כיה קוראים למנה sekaná ("קצוץ" - שם תואר).
אפשר לכלול בה ביצים קשות, מלפפון חמוץ או נקניקיות.
המזרח התיכון במדינות במזרח התיכון ומסביבו (מבולגריה ועד בנגלדש) מגישים וריאציות על המנה המכונה כופתה.
זוהי מנה דומה שבה מעצבים את הבשר הטחון בצורת קציצה או קבב ומוסיפים לו פטרוזיליה.
בסדרת המשחקים "פיפוש" קלופס היה דמות שגילם פיפוש בסרטי הסטודנטים שלו.
בסדרה "דן ומוזלי" הייתה דמות שם בשם "קלופס" שאותה גילם הקומיקאי והשחקן ליאור כלפון.
קצין ראשון בצי סוחר היא הדרגה השנייה בחשיבותה באונייה לאחר רב חובל.
קצין ראשון משמש בדרך כלל כאחראי משמרת בגשר הפיקוד ומופקד על מטען האונייה ועל צוות הסיפון.
הקצין הראשון מדווח לרב החובל על היבטי הבטיחות והביטחון בהפעלת האונייה.
בין שאר תחומי אחריותו נמצאים: רווחת אנשי הצוות, אימונם ובטיחות התנהגותם, כיבוי אש, פעולות חילוץ והצלה.
הקצין הראשון הוא השני בפיקוד על האונייה ותופס את מקומו של רב החובל במידה והאחרון אינו מסוגל להמשיך בפיקוד.
כקצין מטען, הקצין הראשון מפקח על טעינת, אחסנת, אבטחת ופריקת המטען.
הקצין הראשון אף אחראי לשלום המטען במהלך ההפלגה.
אחריות זו כוללת דאגה ליציבות המטען, במיוחד למטענים מסוכנים.
איזונה של ספינה במים היא מלאכה עדינה וזהירה, המושפעת ממספר משתנים ובהם רוח, גובה גלים ותדירותם, סערות ועוד.
הקצין הראשון אחראי להפעלת מכלי מי הנטל לצורך איזון האונייה ושיפור ביצועיה בנסיבות משתנות בים.
הקצין הראשון משמש לרוב בתפקיד אחראי משמרת בגשר הפיקוד של האונייה.
בעת שהאונייה בים או בנמל, הקצין הראשון אחראי לדווח לרב החובל על מצב הצוות והמטען במהלך משמרת של שמונה שעות מדי יום.
באופן מסורתי הקצין הראשון נמצא ער בגשר הפיקוד בין השעות 4-8, מדי בוקר ואחר צהריים.
בעת היותו במשמרת הקצין הראשון דואג ליישום כל תקנות בטיחות החיים בים, והתקנות נגד זיהום מי ים.
בעת שהאונייה עומדת בנמל, הקצין הראשון מתמקד במהלך המשמרת בפעולות הטעינה והפריקה, בטיחות אש, משמרות אבטחה וניטור התקשורת עם גורמים שונים בחוף.
על פי תקנות ארגון הימאות הבינלאומי על הקצין הראשון לשלוט באופן שוטף בשפה האנגלית.
זאת כיוון שרוב המפות הימיות הן בשפה זו וכך גם פרסומים שונים בנושאי בטיחות בים.
אף שידורי מזג אוויר לימאים, והודעות ביטחון לאוניות, רובם באנגלית.
רוב תחנות החוף בעולם יוצרות קשר עם אוניות בשפה האנגלית.
בעת שקצין ראשון עומד במשמרת באונייה המפליגה בלב ים הוא נושא שלוש חובות עיקריות: ניווט האונייה, נקיטת אמצעי בטיחות בתנועה ליד כלי שיט אחרים, ותגובה לכל מצב חירום העלול להתעורר במהלך הפעלת האונייה.
בדרך כלל הקצין הראשון נמצא במשמרת לצד מלח מוסמך המתפקד כהגאי וצופה.
קצין ראשון חייב אף לדעת לתקשר בקוד מורס ובקוד האותות הבינלאומי בעזרת דגלי הקוד הבינלאומי, סמפור, או איתות באור.
בית הספר הטכנולוגי לקציני ים, אורט אשדוד הוא בית ספר ימי תיכוני ועל-תיכוני, המחנך ומכשיר בנים ובנות לתפקידי פיקוד וקצונה בחיל הים ובצי הסוחר.
בית הספר שוכן לצד החוף הצפוני של אשדוד, על שפת נחל לכיש ולמרגלות גבעת יונה (מגדלור).
מכונה בפי התושבים גם "אורט ימי".
מנהלת בית הספר היא חני אייזנר.
בשנת 1963, בעת הקמת נמל אשדוד, הוחלט על הקמת בית ספר ימי באשדוד ואף אותר שטח עבור בית הספר.
אבן הפינה לבית הספר הונחה בכ"ז שבט תשכ"ו, 17 בפברואר 1966. בהנחת אבן הפינה לקחו חלק שר האוצר פנחס ספיר, חברי הסוכנות היהודית, המועצה המקומית אשדוד, ותושבי הסביבה, יחד עם הנדבן על שמו בית הספר, ישראל רוגוזין.
בפברואר 1967 התקיים טקס נטיעות בשטח בית הספר.
בית הספר הוקם על ידי אורט ישראל והמנהל המקים של בית הספר היה אפרים פרי.
בית הספר החל לפעול ב-1 בספטמבר 1967 עם שתי כיתות ט' שכללו 72 תלמידים, שלמדו בשתי מגמות: רדיו וחשמל.
בדצמבר 1969 קיימו תלמידי בית הספר שביתת שבת בדרישה לקיים שיעורי שחייה והפלגות.
בשנת הלימודים תשל"א למדו בבית הספר 180 תלמידים, והיה קושי למלא את הכיתות בתלמידים מתאימים.
לקראת שנת הלימודים תשל"ב הוחלט להקים כיתת אקסטרנית שלא במסגרת פנימייתית ולהוסיף שתי מגמות: סיפון ומכונאות.
במסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 ביקש משרד האוצר לסגור את בית הספר ובכך לחסוך 45 תקני עובדים.
בבית הספר לומדים כ-500 תלמידים ותלמידות מכל רחבי ישראל, חלקם תלמידים אקסטרנים וחלקם בתנאי פנימייה.
תלמידי כל המגמות ניגשים לבחינות בגרות מלאה ולבחינות הסמכה מקצועיות.
בוגר בית הספר יכול לקבל רישיון בינלאומי של משיט יאכטות (סקיפר) והסמכה לפיקוד על כלי שיט.
תלמידי בית הספר לובשים מדים ונהוגה בו רמת משמעת גבוהה.
בבית הספר קיימים חוגי העשרה מגוונים וחוגי ספורט שונים, חדרי כושר, אולם ומגרשי ספורט, חוגי שַיט, קרב מגע, קט רגל ועוד.
בנוסף קיימת קבוצה ייצוגית, "הפועל אורט ימי אשדוד" בענף הרמת משקולות, אלופת המדינה בשנים האחרונות בתחום זה.
מדי קיץ התלמידים יוצאים להפלגות ליוון, קפריסין וטורקיה ובמהלך שנת הלימודים להפלגות לאורך חופי ישראל בספינות האימונים של בית הספר.
בנוסף כל שנה יוצאים התלמידים לגדנ"עות של צה"ל ודגש לגדנ"עות חיל הים.
במכללה הטכנולוגית שבבית הספר ישנם לימודי המשך לדיפלומת טכנאי או הנדסאי (כיתות י"ג-י"ד).
קציצות כרישה או קציצות פראסה (מלאדינו: Fritas de Prasa, Keftikas de Prasa) הן מאכל מהמטבח הטורקי-עות'מאני הנפוץ בקרב יהודים ספרדים מהמזרח התיכון, אסיה הקטנה והבלקן.
המאכל עשוי קציצות כרישה מטוגנות, ומוגש בדרך כלל כתוספת לארוחה המרכזית בחגי ישראל כגון ראש השנה, חג הפסח ושבועות.
למאכל גרסה צמחית בצורת לביבה, או בשרית בצורת קציצה מטוגנת.
התערובת הבסיסית מורכבת מצמח הכרישה.
ללביבה מוסיפים תפוחי אדמה, ביצים, מלח ופלפל שחור, מניחים במקרר ליממה כדי שתצטמג ולפני טיגונה, מצפים בקמח מצה במהלך חג הפסח, או בפרורי לחם בשאר ימות השנה.
לקציצה מוסיפים גם בשר טחון מסוגים שונים.
יש הנוהגים להוסיף גם לתערובת פרורי לחם או קמח מצה, כדי לקצר את זמן הצטמגותה, אך הדבר פוגם בטעם הדומיננטי של הכרישה.
בדרך כלל, הלביבה הצמחית דקה ושטוחה יותר מגרסת הקציצה הבשרית.
הקציצה נחשבת למעדן במטבח הספרדי יהודי, אך הכנתה נחשבת למלאכה ארוכה ומתישה, בעיקר בשל כמויות הכרישה הדרושות כדי להכין תערובת המספיקה לארוחה רבת משתתפים, ומשך הזמן שחולף עד שהתערובת מוכנה לטיגון ולכן באופן מסורתי הוגשו הקציצות רק בארוחות חג.
ההקשר לחגים כגון ראש השנה ופסח נבע גם מסימני החגים השונים עליהם ברכו.
"הכָּרְתִי" בסדר ליל ראש השנה, ובפסח כמאכל מן הצומח המקדים את ההגדה.
קציר־חריש הייתה מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל, שפעלה בשנים 1992–2012 וכללה את היישובים קציר וחריש.
ב-2012 פורקה המועצה המקומית המשותפת, כחלק מתוכנית הפיכת חריש לעיר.
ביולי 1992, במסגרת התוכנית לאיחוד רשויות מקומיות, אוחדו היישובים קציר וחריש למועצה מקומית אחת בשם "טל-עירון", שהייתה ה"כוכב" הצפוני ביותר בתוכנית "יישובי הכוכבים".
בשנת 1995 הוסב שם המועצה המקומית ל"קציר-חריש".
ביוני 2012, במסגרת קידום הפיכת חריש לעיר, חתם שר הפנים על צו להפרדת הרשויות.
היישוב קציר הועבר לתחום שיפוטה של מועצה אזורית מנשה, והמועצה המקומית חריש חזרה להיות רשות מוניציפלית בפני עצמה.
ההפרדה בוצעה בפועל באוגוסט 2012.
היישוב קציר הוקם בשנת 1982 ויועד ל-30 משפחות.
בשנת 1987 אושרה תוכנית מקיפה יותר ליישוב שכללה בניית מאות יחידות דיור נוספות.
למרות זאת, עד שנת 1990 הכיל היישוב פחות מ-30 משפחות.
בשנת 1990, בשל הצורך לספק מגורים לעולים מברית המועצות, הוקמה מדרום מזרח לגבעה המערבית הגבעה המרכזית שאוכלסה במשפחות עולים רבות, שמספרן פחת בשנים האחרונות.
בשנת 1994 אושרה תוכנית מתאר מקיפה ליישוב המרחיב את אזורי הבנייה בגבעה המערבית, מגדיר שטחי בנייה לגבעה המרכזית וכן מגדיר שכונה נוספת לבנייה עתידית - הגבעה המזרחית.
רק באוקטובר 2015 החלו עבודות הפיתוח בגבעה זו.
בשנת 1995 ניסו להתיישב עאדל ואימאן קעדאן בקציר אך סורבו.
הם עתרו לבג"ץ ובשנת 2000 ניתן פסק הדין שאוסר החכרת קרקעות ליהודים בלבד.
בעקבות פסק הדין מספר משפחות מבאקה אל-גרבייה מימשו את זכותם ועברו להתגורר בקציר.
כיום אין ועדת קבלה ביישוב.
חריש הוקם בשנת 1982 כקיבוץ וננטש בשנת 1993, למעט פלוגת מג"ב ששכנה בו.
כחלק מתוכנית "יישובי הכוכבים" על אדמות הקיבוץ הנטוש הוקם היישוב חריש ובו כ-300 יחידות דיור.
משרד השיכון השקיע רבות בתשתיות היישוב ובתכנונו, אך פיתוחו של היישוב נכשל.
מרבית הרחובות היו ריקים, והאוכלוסייה המעטה ששכנה בו הייתה חלשה.
בשנת 1996 הובאו ליישוב כ-70 אנשים מבני חמולת קראג'ה מרמלה, לאחר סכסוך דמים ממושך בינם לבין חמולת ג'רושי.
בשנת 2003 הוקם במקום גרעין תורני של כ-50 משפחות.
בשנים האחרונות בחריש יש תנופת בנייה, ובין השנים 2015–2017 אוכלוסיית העיר שילשה את עצמה, כאשר יעודה היא עיר מרכזית וגדולה באזור נחל עירון.
קציצות הוא ספר שנכתב על ידי הסופר, תסריטאי ובמאי הקולנוע הישראלי אילן הייטנר.
הספר יצא לאור בספטמבר 2008, בהוצאת "מודן", וכבר בשבוע הראשון ליציאתו נכנס לטבלת רבי-המכר.
הוא זכה בפרס "ספר הזהב", שהוענק לו מטעם התאגדות המו"לים על מכירת למעלה מ-20,000 עותקים.
זהו ספרו הרביעי של הייטנר, ובדומה לספריו הקודמים, הוא עוסק בשינויים שעוברים על ישראלים בסביבות גיל השלושים, ועל התהפוכות הרגשיות בחייהם.
בספר זה הוא מתאר את השינוי המחשבתי המתחולל אצל אדם שכל חבריו התחתנו, והכמיהה לאהבה מעוררת בו שאלות על מקומו בעולם ועל אופיו.
ספריו פונים בעיקר לקהל צעיר, נשים וגברים כאחד.
הספר עוסק באריאל, רווק בן 37, תסריטאי שמתקשה במציאת עבודה, הממורמר מכך שחבריו הקימו משפחות, בעוד הוא נותר בבדידותו.
יום אחד הוא פוגש את אהבת חייו, הדר, ברחוב יהודה מכבי.
הוא מחליט שהגיע הזמן להתחתן, אך תוהה האם הוא בשל לכך.
מאחר ששני בני הזוג עברו מזמן את גיל 30, הם מסכמים כי עדיף להיות גרושים מאשר רווקים, ומחליטים להתחתן ולהתגרש כעבור חצי שנה.
התכנית להתגרש לאחר החתונה מתוארת בתחילת הספר, ובפרקים שלאחר מכן, מתוארים האירועים והלך הרוח שהובילו להיכרות, ההתאהבות, המריבות וההסכם, עד לחתונה עצמה ולירח הדבש.
במרוצת השנים הצטרפו לכנסות ולממשלות רבות קצינים בכירים מצה"ל והשתלבו בפוליטיקה של ישראל.
הבולטים שביניהם היו הרמטכ"לים יצחק רבין ואהוד ברק והאלוף אריאל שרון שכיהנו בתפקיד ראש ממשלת ישראל.
עשרה שרי ביטחון היו בעלי קריירה צבאית, וחלקם גם היו רמטכ"לים.
קציני צה"ל אחרים השתלבו בפוליטיקה, בתפקידים ביטחוניים ובתפקידים שאינם ביטחוניים, לצד בכירים לשעבר בזרועות אחרות של מערכת הביטחון הישראלית.
לפי נוסחו של חוק הבחירות לכנסת, לא יתמודדו לכנסת: קציני צבא בכל דרגה שהיא בשירות קבע בצה"ל, שוטר במשטרת ישראל וסוהר בשירות בתי הסוהר, אלא אם חדלו מלמלא תפקידם לפני "היום הקובע", כקבוע בחוק.
משמע, כל האמורים לעיל חייבים בתקופת צינון החל ממועד סיום שירותם, במהלכה לא יוכלו להתמודד בבחירות לכנסת.
משך תקופת הצינון הקבועה בחוק:
לעניין קצין צה"ל בשירות קבע בדרגת אלוף ומעלה, קצין משטרת ישראל בדרגת ניצב ומעלה, ונציב בתי הסוהר - נקבע בתיקון משנת 2007 לחוק הבחירות לכנסת שישנה תקופת צינון בת 3 שנים מיום השחרור משירות.
בנוסף, נקבע כי תקופת צינון זו פגה לאחר הבחירות לכנסת שנערכות לאחר יום השחרור מן השירות.
עד 2001 תקופת הצינון שנקבעה בחוק הייתה 100 ימים, ובשנים 2001–2007 היא הייתה שישה חודשים.
לעניין יתר קציני צה"ל בשירות קבע, שוטרי משטרת ישראל וסוהרים בשירות בתי הסוהר - נקבעה תקופת צינון בת 100 ימים לפני יום הבחירות.
עוד נקבע כי "לעניין בחירות מוקדמות שביום שבו נקבע המועד לעריכתן לפי כל דין נותרו פחות מ-110 ימים עד לעריכתן, יהיה היום הקובע – 10 ימים מיום קביעת המועד האמור".
עוד נקבע בחוק הממשלה כי קציני צבא בדרגת אלוף ומעלה, קציני משטרה בדרגת ניצב ומעלה וכן נציב בתי הסוהר, לא יתמנו לתפקיד שר אלא אם כן הפסיקו את שירותם שלוש שנים לפני יום המינוי.
נכון לאוגוסט 2022, 14 רמטכ"לים הצטרפו אל הפוליטיקה לאחר שחרורם מצה"ל.
הראשון לעשות זאת היה משה דיין, והאחרון לעשות זאת היה גדי איזנקוט.
פוליטיקאים בפוליטיקה הארצית ששימשו כקצינים בכירים בצה"ל
עוזי דיין, ששימש כסגן הרמטכ"ל ואלוף פיקוד המרכז בין היתר, הקים את מפלגת תפנית, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
רם שמואלי, תא"ל במיל' שכיהן כראש להק המודיעין, מפקד בסיס רמת דוד ובסיס עובדה, שובץ במקום העשירי ברשימת מפלגת כולנו לכנסת העשרים ואחת.
בממשלה הזמנית עד ממשלת ישראל השמינית (1959–1948) לא כיהנו קצינים בכירים בממשלות.
עם כינון הממשלה התשיעית הצטרף רב-אלוף משה דיין לפוליטיקה וכיהן כשר החקלאות.
מאז ועד היום (2025) כיהנו בממשלות ישראל עשרות קצינים בכירים (לא כולם כיהנו יחדיו) כשהשיא היה 7 קצינים בכהונת ממשלת ישראל העשרים ותשע.
הממשלה התשיעית – משה דיין
הממשלה העשירית – משה דיין
הממשלה האחת עשרה – משה דיין
הממשלה השתים עשרה – יגאל אלון
הממשלה השלוש עשרה – משה דיין ויגאל אלון
הממשלה הארבע עשרה – משה דיין, יגאל אלון ומשה כרמל
הממשלה החמש עשרה – משה דיין, יגאל אלון, עזר ויצמן וחיים בר-לב
הממשלה השש עשרה – משה דיין, יגאל אלון, חיים בר לב, אהרן יריב ויצחק רבין
הממשלה השבע עשרה – יגאל אלון, יצחק רבין, חיים בר לב ואהרן יריב
הממשלה השמונה עשרה – משה דיין, עזר ויצמן, יגאל ידין, מאיר עמית ואריאל שרון
הממשלה התשע עשרה – אריאל שרון ויובל נאמן
הממשלה העשרים – אריאל שרון ויובל נאמן
הממשלה העשרים ואחת – יצחק רבין, עזר ויצמן, חיים בר לב, אריאל שרון ומרדכי גור
הממשלה העשרים ושתיים – יצחק רבין, עזר ויצמן, חיים בר לב, אריאל שרון ומרדכי גור
הממשלה העשרים ושלוש – יצחק רבין, עזר ויצמן, חיים בר לב, אריאל שרון ומרדכי גור
הממשלה העשרים וארבע – רחבעם זאבי, רפאל איתן, אריאל שרון ויובל נאמן
הממשלה העשרים וחמש – יצחק רבין, אהוד ברק, אפרים סנה ופואד בן אליעזר
הממשלה העשרים ושש – אהוד ברק, אפרים סנה ופואד בן אליעזר
הממשלה העשרים ושבע – יצחק מרדכי, רפאל איתן, אריאל שרון ואביגדור קהלני
הממשלה העשרים ושמונה – אהוד ברק, אמנון ליפקין-שחק, רן כהן, מתן וילנאי, יצחק מרדכי ופואד בן אליעזר
הממשלה העשרים ותשע – אריאל שרון, פואד בן אליעזר, אפרים סנה, מתן וילנאי, רחבעם זאבי, אפי איתם ושאול מופז
הממשלה השלושים – אריאל שרון, פואד בן אליעזר, מתן וילנאי, אפי איתם ושאול מופז
הממשלה השלושים ואחת – פואד בן אליעזר, שאול מופז, אהוד ברק ועמי אילון
הממשלה השלושים ושתיים – פואד בן אליעזר, שאול מופז, אהוד ברק, יוסי פלד ומשה יעלון
הממשלה השלושים ושלוש – משה יעלון ויאיר שמיר
הממשלה השלושים וארבע – משה יעלון, יואב גלנט, מירי רגב ורפי פרץ
הממשלה השלושים וחמש – בני גנץ, גבי אשכנזי, יואב גלנט, מירי רגב ורפי פרץ
הממשלה השלושים ושש – בני גנץ, אורנה ברביבאי, אלעזר שטרן, עמר בר-לב, מתן כהנא
הממשלה השלושים ושבע - בני גנץ, גדי איזנקוט, יואב גלנט, מירי רגב
פוליטיקאים בולטים בפוליטיקה המקומית ששימשו קצינים בכירים בצה"ל
קציני צה"ל בכירים בדרגת אלוף-משנה עד תת-אלוף לא עוברים תקופת צינון בבחירות לרשויות המקומיות בישראל.
לעומתם, קצינים בדרגת אלוף ומעלה עוברים תקופת צינון של 100 ימים לפני שיוכלו להתמודד בבחירות לרשויות המקומיות בישראל.
הרמטכ"ל הראשון, רא"ל יעקב דורי, כיהן כחבר מועצת עיריית חיפה וכסגן ראש העירייה.
קְצִיעָה היא דמות מקראית, בתו של איוב.
שמה מופיע באפילוג לסיפורי ספר איוב.
קציעה נולדה לאחר שה' השיב לאיוב את כל רכושו ומעמדו לאחר הניסיונות בהם ניסה אותו.
מסופר כי לקציעה היו עוד שבעה אחים אשר שמם אינו ידוע ושתי אחיות הבכירה ימימה, והצעירה קרן הפוך.
עוד מוסיף המקרא ומציין כי ניתנה לאחיות ובכללן לקציעה נחלה "בתוך אחיהן".
סוף הסיפור אינו מספר בשמות בניו של איוב.
ייתכן כי בהערת המחבר על אודות יופיין של בנות איוב קיימים שרידים מספר איוב החיצוני המספרים בשבח בנותיו של איוב.
יש שפירשו את השם קציעה מן הצמח "Laurus casia".
מצודת ציון ואחרים פירשו את הפסוק בתהילים "מור ואהלות קציעות" - שמות מיני בושם.
שמותיהן של בנות איוב ובכללן זה של קציעה, ניטלו מיסודות הטבע.
קציעה מהצומח, "שהיה ריחה נודף כקציעה (בבא בתרא ט"ז, ב') וקרן הפוך מן הדומם - סוג של צבע.
אסף הרופא פירש את המילה 'קציעות' כך .
קציעה עלון (נולדה ב-1971) היא חוקרת ספרות, פמיניסטית מזרחית, מרצה, פעילה חברתית, אוצרת, מבקרת אמנות ובעלת הוצאת הספרים "גמא".
ממייסדות תנועת "אחותי – למען נשים בישראל".
כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 2017. עלון היא חברת מערכת בכתב העת "תיאוריה וביקורת", וכיהנה כראש התוכנית ללימודי מגדר במכללה האקדמית בית ברל.
עלון נולדה בשנת 1971 בירושלים, למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, שירתה בצבא כקצינת הוראה.
בוגרת תואר ראשון בתולדות האמנות ותקשורת באוניברסיטה העברית.
בתואר השני, עסקה ביחסי יהודים נוצרים, ואת הדוקטורט שלה כתבה בהנחיית פרופ' רות קרטון-בלום, בנושא הפרוזה של אהרן אפלפלד תוך עמידה על הקשרים שבין שיח השואה לבין השיח הפוסט קולוניאלי, החוקר את השפעות הכיבוש.
בשנת 2014 הקימה את הוצאת הספרים "גמא".
דודה הוא הסופר והמשורר צדוק עלון.
עלון מתרגלת את "ספר הידע".
כתיבתה של עלון מאופיינת בעיסוק במושג 'מזרחים'.
תוך כדי כך, היא מציגה עולם שלם של שירה, מאמרים ואמנות, כולם נכתבו על ידי יהודים מזרחיים, בהם היא מתבוננת וכותבת את פרשנותה.
כמו כן, היא עוסקת בהצטלבויות של פמיניזם ומזרחיות, אותו ניתן לראות בספרה "שוברות קירות" שנכתב בשיתוף עם שולה קשת.
בעבודתה, היא מוחה וחוקרת את ההפרדה בין מזרחים לאשכנזים בימינו ובעבר, תוך השוואה לשאר סוגי הדיכוטומיה בחברה.
היא ביקורתית ביחס למושג 'מזרחיות' ומצביעה על אופנים בהם הוא מערער ויוצר אי נחת ביחס לקטגוריות של זהות כמו יהודים וערבים.
היא אינה מוכנה לקבל את הקטבים שנוצרו בחברה, וטוענת שהמזרחיות מסרבת להיצמד לקוטב אחד; כמו ההפרדה בין נשים לגברים.
קציעה עלון, אפשרות שלישית לשירה: עיונים בפואטיקה מזרחית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011
קציעה עלון, שולה קשת, שוברות קירות: אמניות מזרחיות עכשוויות בישראל , ארגון אחותי, 2013
יוחאי אופנהיימר, קציעה עלון, אמנות הסימפטום: קריאות ביצירותיו של אהרן אפלפלד, הוצאת גמא, 2014
קציעה עלון, שושנת המרי השחורה: קריאות בשירה מזרחית, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2014
קציעה עלון, יוחאי אופנהיימר, אנא מן אלמגרב: קובץ מאמרים על היצירה הפואטית של ארז ביטון , הוצאת גמא והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014
קציעה עלון, לשכון בתוך מילה: הרהורים על זהות מזרחית , הוצאת גמא, 2015
עריכה: קציעה עלון, עדות היופי וחוקת הזמן, מאמרים על אמירה הס, הוצאת גמא, 2016
קציעה עלון, אור השמיים ירד על כדור הארץ, הוצאת גמא, 2016
קציעה עלון, שלושת הפרחים, הוצאת גמא, 2016
קציעה עלון, אופ- פוטו, אוסף הצד האחורי של הצילום הישראלי, הוצאת גמא, 2017
רק האוויר בחוץ שגיא, כל השירים של מירי בן שמחון, כולל שירים מן העזבון, בלוויית מסה מאת קציעה עלון, הוצאת גמא, 2018
קציעה עלון, לנוכח: קריאות באמנות ישראלית, הוצאת גמא, 2023
קציעות (נודעה בתחילה גם כ"גבעת רחל") הייתה היאחזות נח"ל שהוקמה ב-28 בספטמבר 1953 במטרה להציב נוכחות ישראלית בשטח המפורז של פיתחת ניצנה.
למרות שלאחר מבצע קדש בוטל המעמד המפורז של פתחת ניצנה, ההיאחזות המשיכה להתקיים בתקווה שהיא תאוזרח.
אולם, לאחר מלחמת ששת הימים, משהגבול התרחק מהאזור ותשומת הלב להתיישבות נדדה לאזורים שנכבשו במלחמת ששת הימים, ההיאחזות ננטשה.
בתחילה נקרא המקום "גבעת רחל", על שם בתו של קצין אג"ם של פיקוד הנח"ל, ובדומה לשם "גבעת רות" שניתן להיאחזות הקרובה שנקראה על שם תל אבו רות'ה הסמוך אליו.
במאי 1954 פרסמה ועדת השמות הממשלתית הודעה עם שמות נכונים ליישובים ובה נמסר שהשם "גבעת רחל" הוא טעות ויש לקרוא למקום קציעות.
השימוש בשם גבעת רחל נמשך עד סוף שנות ה-50 אך לבסוף דעך ונעלם.
ההיאחזות הוקמה ביום שני, 28 בספטמבר 1953 על ידי חברי גרעין צ'יפ למשאבי שדה.
מכיוון שהיא הוקמה בשטח מפורז, הוסוו חיילי הנח"ל שהקימו את המקום כקבוצת אזרחים שאליהם נלוו מספר שומרים חמושים.
מפקד המקום היה ישראל אליעזרי.
מחוץ לשטח המפורז, הוקם כחודש מוקדם יותר, "גבעת רות", בפיקודו של דני מט, שהיוותה את העורף הצבאי של ההיאחזות.
כדי לשוות למקום אופי אזרחי, חיילי הנח"ל זרעו במקום 200 דונם שעורה, קיימו לול קטן של 100 תרנגולות ועדר קטן של כבשים.
כן נטעו במקום עצי פרי משבעת המינים ודשא.
בינואר 1955 התקיים במקום טקס לציון חיבור המקום למים מבאר ישנה.
המקום סבל מסחף קרקע והתקשה למצוא ענף חקלאי לפרנסה.