tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2017, החל קירי לצאת עם השחקנית מייקה מונרו, אותה הכיר כאשר בצילומים לסרט "After Everything".
+שנהסרטתפקידהערות2015Henry Gamble's Birthday Partyגייב2016The Charnel Houseסקוט2017המשחק הגדולקול2018After EverythingכריסSliceג'קסון2020Spreeקורט קנקל2021לשחרר את גיאקיז2024שחר של יום חדש (אנ')שון לוקוודMarmaladeבארוןTBACold Storageטרוויס מיצ'האםPavementsסטיבן מלקמוס
+שנהסדרהתפקידהערות2015Sirensסנסטרפרק: "Screw the One Percent"כבאי שיקגואמט2 פרקיםאימפריהטוני טריצ'ר השלישיפרק: "Who I Am"2016–2025דברים מוזריםסטיב הרינגטוןתפקיד ראשי (5 עונות)2019, 2021רגעים מתיםהשוטר אד ריינדהארט2 פרקים2020מוות ל-2020דיוק גוליסספיישל של נטפליקס2021מוות ל-20212023פארגוגאטור טילמןתפקיד ראשי (עונה 5)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה האמריקאית2025השיר החברתי של השנה"End of Beginning"פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון2025זמר פורץ אהובפרס המוזיקה של בילבורד2024שיר רוק מוביל"End of Beginning"
ג'וזף מייקל קול הוא שחקן אנגלי, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור ג'ון שלבי בסדרה "כנופיית ברמינגהאם" ובזכות הופעתו בתור שון וואלאס בסדרה "כנופיות לונדון".
הוא הבכור מבין חמישה בנים.
אחיו פין קול גם הוא שחקן וכיכב לצידו בסדרה "כנופיית ברמינגהאם".
תפקידים בולטים שלו היו בתפקיד לוק בסדרה "סקינס", טומי בסרט "עבריין", ג'ון שלבי בסדרה "כנופיית ברמינגהאם", מרזין ובקווית' במותחן "הסוד שבעיניים", ריס בסרט האימה "חדר מנוחה", בילי מור בסרט "תפילה לפני עלות השחר", פרנק בפרק "Hang the DJ" באנתולוגיה "מראה שחורה", ושון וולאס בסדרה "כנופיות לונדון".
קול החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון הלאומי לנוער.
תפקידיו הראשונים היו בתיאטרון וסט אנד, בסדרות הטלוויזיה "The Bill" ו"הולבי סיטי", ועל הבמה בתיאטרון בוש.
קול כתב סדרה קומית עבור מאט לוקאס.
בסדרת הדרמה "כנופיית ברמינגהאם" גילם קול את ג'ון שלבי.
עוד שיחק בפרק בעונה הרביעית של הסדרה "מראה שחורה" של צ'ארלי ברוקר.
על הופעתו זו היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2017 כיכב קול בתפקיד בילי מור בסרט הדרמה "תפילה לפני עלות השחר"; תפקיד עליו זכה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
ג'ו פרימן היא פמיניסטית, סופרת ועורכת דין אמריקאית.
בין מקימות התנועה לשחרור הנשים בארצות הברית.
מעט לאחר לידתה עברה משפחתה מג'ורג'יה ללוס אנג'לס, קליפורניה.
אימה הייתה מורה בבית ספר תיכון, ובתקופת מלחמת העולם השנייה שירתה בחיל הנשים של צבא ארצות הברית.
שני הוריה של פרימן היו פעילים בזירה הציבורית במחוז מריון, אלבמה.
סיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1961. לאחר מכן החלה ללמוד מדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וסיימה את הלימודים בהצטיינות.
פרימן ראתה בתקופת לימודיה באוניברסיטה מהלך של שחרור מן המגבלות שהוטלו על ילדות וצעירות בתקופת התבגרותה, וחשה כי דרך הלימודים יכלה לחוות עצמאות ולקבל החלטות משל עצמה.
לאחר סיום התואר הראשון המשיכה לתואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת שיקגו, וקיבלה דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטה זו בשנת 1973.
פרימן הרצתה במשך ארבע שנים באוניברסיטה הציבורית של העיר ניו יורק, וערכה מחקר בוושינגטון די.סי.
מטעם הארגון האמריקאי למדעי המדינה (ASPA).
בתקופה זו גילתה עניין רב בתחום המדיניות הציבורית, מה שהוביל אותה ללמוד משפטים באוניברסיטת ניו יורק.
היא הוסמכה ללשכת עורכי הדין בניו יורק בשנת 1983.
במהלך לימודיה בברקלי, הייתה פרימן פעילה בתנועת הצעירים של המפלגה הדמוקרטית שפעלה בקמפוס ובמסגרות חברתיות ופוליטיות נוספות.
הייתה פעילה בתנועת הסטודנטים SLATE, שפעלה לתת מענה לנושאים חברתיים שהעסיקו את הסטודנטים בקמפוס במהלך שנות החמישים והשישים, ושממנה צמחה בהמשך התנועה לחופש הביטוי בברקלי.
במסגרת פעילותה בארגון, הייתה בין 167 הסטודנטים שנעצרו במהלך הפגנות במלון "שרתון פאלאס" בסן פרנסיסקו, בהן מאות מפגינים מחו נגד מדיניות אפליה גזעית במדיניות ההעסקה של המלון, אירועים שזכו לתשומת לב תקשורתית רבה באותה עת והדהדו בשיח הציבורי בקמפוס ומחוצה לו.
במהלך סמסטר הסתיו של שנת 1964, המשיכה להיות פעילה בתנועה לחופש הביטוי.
הייתה בין 773 אנשים שנעצרו בהפגנה בבניין המינהלה בקמפוס, כשהפגינו למען זכותם של הסטודנטים לערוך פעילות פוליטית בשטח הקמפוס, מה שהיה אסור עד אותה עת.
בשנת 1967 הקימה פרימן יחד עם נשים נוספות, בהן שולמית פיירסטון, את קבוצת הנשים וסט סייד ("Westside Group of Chicago").
בין הגורמים שהביאו להקמת הקבוצה היה הסירוב לאפשר לנשים לנאום בכינוס הלאומי לפוליטיקה חדשה שהתקיים באותה שנה, שבו השתתפו מובילים בתנועה לזכויות האזרח.
פרימן ופיירסטון ביקשו לעלות ולנאום באספה על נושאים הנוגעים לנשים אולם מנהלי האספה סירבו לבקשתן וטענו כי ישנם נושאים חשובים יותר על סדר היום.
לקבוצה הצטרפו נשים משיקגו, שהיו פעילות ברובן בתנועות למען זכויות האזרח והזדהו ברובן עם ערכי השמאל החדש.
מתוך פעילות קבוצת וסט סייד צמחה גם התנועה לשחרור הנשים, שפרימן הייתה בין מקימותיה המובילות.
בשנת 1968, ייסדה פרימן את ידיעון התנועה, "קול התנועה לשחרור הנשים" (Voice of the Women's Liberation Movement).
מרבית המאמרים בכתב העת התמקדו בתהליכי הקמתן של קבוצות מחאה נשית ברחבי ארצות הברית, וכן במקומן של הנשים במחאות חברתיות אחרות.
הגיליון הראשון של כתב העת כלל שלושה עמודים, הודפסו מאתיים עותקים ממנו אולם רק שלושים מהם הופצו לנשים בשיקגו.
פרימן הייתה בין הכותבות המובילות בכתב העת, בכתיבתה טענה כי חירותן של הנשים לא תנבע משוויון לגברים, שכן לשוויון אין משמעות בחברה שאין בה צדק.
היא טענה כי על הנשים להתאגד ולפעול יחד בנושאים בעלי השפעה על חייהן.
לדעתה, מטרתן הייתה ליצור תנועה למען נשים, ולא רק כזו המורכבת מנשים.
תחת שם העט ג'ורין (Joreen), פרסמה פרימן מספר מאמרים בתחום הפמיניזם.
אחד ממאמרים אלה הוא "מניפסט הכלבה" (BITCH manifesto) שפורסם בשנת 1970. במניפסט יוצרת פרימן ניכוס מחדש (ריקליימינג) לכינוי "כלבה" וכך הופכת אותו מביטוי פוגעני המופנה כלפי נשים לכינוי מעצים שבו הנשים משתמשות בגאווה.
הביטוי הופך לכינוי לאישה חזקה ועצמאית, שאינה נכנעת לתכתיבי החברה ולציפיותיה מן האישה ושאינה כפופה למרותו של הגבר.
בניכוס מחדש של השפה, מתאפשר נטרול של הכינוי הפוגעני, באופן שהופך את האישה לפעילה ואחראית לגורלה.
בפעולה זו ניתן לראות גם התנגדות לסדרים קיימים בחברה המדכאים נשים.
מאמר נוסף שפורסם בשם ג'ורין הוא "העריצות של חוסר המבנה".
במאמר זה טוענת פרימן כי בתנועות פוליטיות המתבססות על חוסר בהנהגה ברורה עלולה להיווצר היררכיה סמויה ואף אוטוטריטריזם.
לדבריה אותן קבוצות מתקשות לעיתים לתרגום את הרעיונות שלהן לפעולה קונקרטית בשל הדרך שבה הן מאורגנות.
היא מצביעה על כך שקבוצות קטנות והדוקות בעלות זהות משותפת יכולות להיתקל בקשיים להוביל תוכניות סדורות לפעולה ולשינוי חברתי עקב חוסר במבנה מוגדר.
פרימן מדגימה רעיון זה על התנועה לשחרור הנשים, אולם מציינת כי ניתן לראות תהליכים אלה גם בקבוצות פוליטיות נוספות.
היא מתארת כי קיימים מספר צעדים שניתן לנקוט בהם כדי להפעיל ארגונים באופן דמוקרטי ואפקטיבי כאחד, כגון האצלת סמוכויות, חלוקת הסמכות למספר רב של חברים לצורך מניעת מונופול כוח, רוטציה של משימות, גישה שוויונית למקורות המידע, הפצת מידע בקרב החברים כדי לחשוף את מנגנון הפעילות של הארגון ועוד.
בין הפרסים והזכיות של פרימן:
פרס האגודה האמריקאית למדעי המדינה על המאמר האקדמי הטוב ביותר בנושא נשים בפוליטיקה, 1975
מלגת רוט-טילדן של בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק, 1979 - 1982
פרס מרי לפר, על ידי אספת בחירת הנשים למדעי המדינה, 1993
אנתוני, על ידי ארגון נשים לאומי, 2000
ג'וזף אלכסנדר רגלנד הוא כדורסלן אמריקאי-ליברי, המשחק בעמדת הרכז במכבי רעננה.
לאחר שלמד ושיחק בתיכון בווסט ספרינגפילד, עבר רגלנד למכללת נורת' פלייט.
בעונתו האחרונה במכללה נבחר לחמישיית העונה של הליגה והעמיד ממוצעים של 18.4 נקודות למשחק ב-56 אחוזים מהשדה.
רגלנד סיים את הקריירה שלו במכללה כקלע המוביל בכל הזמנים של המכללה עם 1,286 נקודות, עם ממוצעים של 19.5 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק.
בעקבות יכולותיו המרשימות במכללת נורת' פלייט, הוצע לרגלנד מלגה באוניברסיטת המדינה של ויצ'יטה.
בעונתו הראשונה במכללה והשלישית בקריירת המכללות, הוא פתח ב-19 משחקים והוביל את הקבוצה באסיסטים.
כבר בעונתו הראשונה הצליח לזכות עם המכללה באליפות.
רגלנד רשם את שיא הקריירה שלו מול אוניברסיטת נבדה בלאס וגאס עם 31 נקודות כשהוא קולע 8 שלשות.
בעונתו האחרונה, הוא העמיד ממוצעים של 13.4 נקודות למשחק.
בעקבות יכולתו נבחר רגלנד לחמישייה הראשונה של המחוז.
בסך הכל בשתי העונות שלו במכללה, רגלנד שיחק ב-69 משחקים והעמיד ממוצעים של 10 נקודות, 3 אסיסטים ו-2.3 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2012, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הצטרף רגלנד לגולדן סטייט ווריורס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA.
אף על פי שבכל חמשת המשחקים בהם שותף הוא לא הפסיד, הוא לא הצליח להשיג חוזה.
בשנת 2012, חתם רגלנד לשנתיים במורסיה מהליגה הספרדית.
בתום העונה, לאחר שהצליח להשאיר את הקבוצה בליגה, עבר רגלנד לפלקנסטרו קאנטו אשר בדיוק שיחקה בפלייאוף הליגה האיטלקית.
רגלנד היה אחד הגורמים המשמעותיים בעלייתה של קאנטו לחצי הגמר.
ביולי 2013, האריך רגלנד את חוזהו לעונה נוספת בקאנטו.
רגלנד פתח בכל משחקיו בקבוצה, ותרם רבות הן בליגה והן ביורוקאפ, שם נבחר למשחק האולסטאר ולשחקן המצטיין של המחזור הרביעי.
יכולתו הטובה בקבוצה משכה את העיניים של אולימפיה מילאנו, במיוחד לאחר שקלע מולם באפריל 2014 שיא עונתי של 27 נקודות.
ביולי 2014 הוא חתם בקבוצה לשנתיים, אך בתום עונה אחת בלבד הוא עזב.
ב-29 ביולי 2015, חתם רגלנד לעונה בפינאר קרשיאקה מהליגה הטורקית.
ב-9 בדצמבר אותה שנה הוא עזב את קרשיאקה וחזר לאיטליה כדי לחתום עד תום העונה באבלינו.
ב-15 ביוני 2016, האריך רגלנד את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
ב-21 ביולי 2017, חתם רגלנד לשנתיים לוקומוטיב קובאן מהליגה הרוסית.
ב-10 באוגוסט 2018, חתם רגלנד בהכוכב האדום בלגרד מהליגה הסרבית, לעונה עם אפשרות לעונה נוספת.
ב-19 ביולי 2019, חתם רגלנד לעונה בדרושפאקה, אך בעקבות פציעה אינו שותף באף משחק בקבוצה.
ב-12 בדצמבר אותה שנה, הוא חזר לאיטליה ולקדנציה שנייה בפלקנסטרו קאנטו.
ב-31 ביולי 2020, חתם רגלנד בהפועל אילת מהליגה הישראלית.
ב-21 ביולי 2021, חתם רגלנד בהפועל חולון.
ב-19 ביוני 2024 חתם רגלנד בהפועל תל אביב.
ג'ו דארן קורטני הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת קונטיקט, ברציפות מאז 2007. קורטני, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז קונגרס המכסה את מרבית השליש המזרחי של קונטיקט, בו הערים נורוויץ' וניו לונדון.
בשנים 1987–1995 היה חבר בית הנבחרים המדינתי של קונטיקט ואחר כך שירת כתובע העירוני של ורנון מ-2003 עד להיבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית בשנת 2006.
קורטני נולד וגדל בהרטפורד הפרוורית.
אביו היה סוכן לשכת החקירות הפדרלית.
בשנת 1975 סיים את לימודיו באוניברסיטת טאפטס, וב-1978 השלים לימודי משפטים באוניברסיטת קונטיקט.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים עבד קורטני כסנגור ציבורי במשך שלוש שנים.
כעבור זמן מה נעשה שותף במשרד עורכי הדין "Flaherty, Meisler and Courtney", ובשנים 2003–2006 היה התובע העירוני בוורנון, שם הוא מתגורר בהווה.
מינואר 1987 עד ינואר 1995 היה קורטני חבר בית הנבחרים המדינתי של קונטיקט מטעם מחוז הבחירה ה-56. הוא היה יושב ראש הוועדה לבריאות הציבור ושירותי האנוש, ופיקח על "מועצת הפס הכחול לביטוח בריאות אוניברסלי" (Blue Ribbon Commission on Universal Health Insurance).
בשנת 1994 הוא זכה לאות כבוד על ידי "מגזין קונטיקט" על מאמציו הדו-מפלגתיים בבית המחוקקים של המדינה.
בשנת 1998, לאחר ארבע שנות כהונה, התמודד קורטני אל תפקיד סגן מושל קונטיקט אך ללא הועיל.
בשנת 2002 התמודד אל הקונגרס האמריקאי נגד רוב סימונס , נציג מחוז הקונגרס השני של קונטיקט בבית הנבחרים של ארצות הברית.
קורטני לא הודיע על מועמדותו או גייס כספים עד לספטמבר 2001, ובאותה נקודת זמן מימן סימונס את מסע הבחירות שלו בתרומות בנות יותר מחצי מיליון דולר אמריקני.
ביום הבחירות הכלליות בנובמבר גבר סימונס על קורטני עם 54% מהקולות.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2006 התמודד קורטני בשנית אל בית הנבחרים מול סימונס, ופרשנים פוליטיים העריכו כי המירוץ בין השניים יהא הפעם צמוד.
קורטני הוכרז כזוכה ביום הבחירות, וספירת הקולות הראשונית הצביעה על יתרון צר בן 167 קולות, מתוך למעלה מ-242,000 קולות.
על פי החוק בקונטיקט, המירוץ עבר סריקה אוטומטית מחודשת של הקולות מכיוון שהפרש הניצחון היו פחות מחצי אחוז.
עם סיום הספירה מחדש ב-14 בנובמבר נקבע כי קורטני קיבל 91 קולות יותר מסימונס.
מאוחר יותר פורסם בעיתון "וושינגטון פוסט" כי הפער בין קורטני לסימונס נאמד ב-83 קולות בלבד.
הייתה זו מערכת הבחירות לקונגרס הצמודה ביותר בשנת 2006.
ב-3 בינואר 2007 קורטני הושבע לתפקידו.
במרץ 2008 תיאר קורטני את מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש כ"דו-רֹאשִׁית" בנוגע למלחמת עיראק, וגרס כי על הבית הלבן לעבוד עם הקונגרס במטרה לבנות הסכם ביטחוני ארוך-טווח וסביר עם הממשלה בבגדאד העוסק ביחסי איראן–עיראק.
בשנת 2010 היה קורטני הקול המוביל בבית הנבחרים נגד מה שכונה "מס קדילאק" על תוכניות בריאות בעלות גבוהה, כחלק מהמימון שהוצע מכוח חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-6 באוגוסט 2015 פרסם קורטני הצהרת תמיכה בנשיא ארצות הברית ברק אובמה על שיזם את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
באוקטובר 2017 הציג קורטני ביחד עם חבר הקונגרס גלן תומפסון מפנסילבניה את "חוק תזונת החלב בבתי הספר משנת 2017", הצעת חוק לקידום צריכת חלב בידי תלמידים בבתי ספר
לאחר שצפה בסרט הקולנוע "לינקולן" בבימויו של סטיבן ספילברג, כתב קורטני מכתב לבמאי וציין כי על אף שהסרט הראה כי חברי בית הנבחרים מקונטיקט הצביעו נגד התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית שביטל את העבדות בארצות הברית, למעשה כל משלחת המדינה לקונגרס תמכה בתיקון.
יוסף (ג'ו) קריידן (8 בפברואר 1916 – 17 באפריל 2000) היה מהנדס רכב ישראלי, ממייסדי חיל החימוש.
קריידן נולד בעיר באפלו שבארצות הברית, לאהרון (הרי) וחוה, במשפחה יהודית שהיגרה מהעיירה יוסטינגראד שבאוקראינה.
לאביו היה מוסך ומגיל תשע כבר החל לנהוג, שהזיז מכוניות בשביל אביו במוסך ובהמשך למד ממנו להיות מכונאי.
אמו הייתה מזכירת ארגון הנשים החלוציות - סניף של תנועת החלוץ על-שם מניה שוחט.
ואביו היה פעיל, של קרן היסוד ושל תנועת "פועלי ציון".
בגיל 21 היה קריידן פעיל ומדריך בתנועת "פועלי ציון הצעיר" שמוזגה אחר כך לתנועת הבונים.
באותה תקופה למד באוניברסיטה הנדסה, ובערבים עבד כנהג משאית סמי-טריילר.
אחר כך הוצע לו להצטרף לקומונה של "החלוץ" בניו-יורק, אותה הוביל אנצו סרני.
סרני אף הכיר לקריידן את אשתו רות שגם הייתה פעילה בתנועה.
בשנת 1939 קיבל סרטיפיקט לעלות לארץ ישראל כבעל מקצוע נדרש, זאת בתנאי שיתחייב לעבוד כמהנדס מכונות לפחות שנה בספינות ההובלה והדייג של חברת "נחשון" (שבמרוצת הזמן הפכה לחברת "צים").
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה השלטונות הבריטים החרימו את ספינות הדייג של "נחשון" כדי שישמשו כשולות מוקשים, והוא שוחרר מההתחיבות לעבוד בחברה והצטרף ל"קיבוץ האנגלו-בלטי", גרעין עולים של תנועת־הבונים שהיה בהכשרה בבנימינה והקים ב-1943 את קיבוץ כפר בלום.
באותה תקופה עבד כטרקטוריסט עבור פיק"א על "קטרפילר" חדש.
ביום העבודה הראשון, מאחר שלא היה לו ידע בחקלאות, חרש בטעות את חלקת תפוחי־האדמה שאנשי הקיבוץ זרעו יום קודם.
אחר כך פנו לקריידן אנשי מחלקת הים של הסוכנות היהודית, והטילו עליו משימה; לגייס בעלי מקצוע ליחידה מקצועית של הצי הבריטי, קבוצה של בעלי מקצוע שבבוא היום יהוו את הגרעין המקצועי של הצי היהודי שעתיד לקום.
מאחר שידע אנגלית וגם היה מהנדס.
גויס במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, קיבל דרגת קצונה ללא טירונות או קורס קצינים, ויצא כמפקד יחידה מיוחדת לאל-עלמיין בזמן המערכה במדבר המערבי.
תחילה כמהנדס במטה של הגנרל מונטגומרי ואחר כך היה מפקד פלוגה של חיל חימוש הבריטי ולבסוף, מפקד גדוד חימוש.
בשנת 1946 נשלח לבצע רכש נשק בארצות הברית וקנדה עבור ההגנה.
הוא קיבל משימה להקים בית־חרושת לנשק בקנדה ולסייע בהברחתו לישראל.
סיפור הכיסוי שלו היה שהוא אמריקאי, בוגר צבא, אנטישמי מובהק, שרוצה להקים בית־חרושת לנשק ספורטיבי.
הוא קיבל אישור לקנות בית־חרושת בטורונטו ולעשות לו הסבה.
במפעל כל העובדים לא היו יהודים ולא ידעו מה מטרתו.
הוא נתפס על ידי ה-FBI בעקבות הלשנה, אך שוחרר מאחר שקנדה לא ביקשה את הסגרתו.
כששב לישראל היה ממקימי חיל החימוש, והמפקד הראשון של בסיס חיל החימוש בסרפנד (צריפין).
אחר כך היה המנהל הטכני של חברת ההובלה של משקי הצפון, "קואופרטיב גליל עליון", ויועץ טכני של "מועצת המובילים והמסיעים".
בתפקיד זה הוביל יוזמה להפחת פליטת עשן מרכבי דיזל בישראל.
בתחילת שנות ה-60 הוזמן קריידן מדי פעם להשתתף בתוכנית הרדיו "אור ירוק" ששודרה ברשת ב', בהמשך השתתף בתוכנית בקביעות.
קריידן גם הופיע מספר פעמים בתוכנית הצרכנות "כלבוטק" בטלוויזיה, בתור יועץ לענייני רכב, וב-1988 הוזמן להשתתף בתוכנית הטלוויזיה "על גלגלים" ששודרה בערוץ הראשון של רשות השידור.
באותה שנה גם השתתף בתשדיר של הטוטו, שבו חיקה אותו השחקן אייל גפן, כאשר קולו של קריידן נשמע ברקע.
ב-1975 נתמנה כיועץ שיווק בכיר של "מפעלי מתכת וחשמל כפר בלום", שעסקו בייצור לוחות פיקוד ולוחות בקרה.
במקביל היה פעיל באיגוד התעשייה הקיבוצית כמרכז המחלקה לטכנולוגיה, ואחר כך כיו"ר המכון הקיבוצי למחקר ופיתוח.
בנוסף על כך, כתב ספרים עם טיפים לנהגים והיה בעל טור בנושאי רכב בעיתון "מעריב".
קריידן היה חבר קיבוץ כפר בלום, נשוי לרות ואב לשניים.
ששים עצות ועצה לנהג, הקיבוץ המאוחד, תשל"ו
"מכוניתי, אהובתי: איך לעשות מה, הרבה עצות בספר קטן" בשנת 1987.
ג'וזף עמנואל צ'ילי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בהפועל אילת.
צ'ילי היה חלק ממחזור 2013 של התיכונים.
לקראת עונתו הראשונה במכללות, הוא התחייב למכללת צ'ארלסטון.
בתום העונה, ארל גרנט מונה למאמנו של צ'ילי, שמיד פיתח איתו מערכת יחסים חזקה.
בעונתו השנייה, צ'ילי ניצח עם מכללתו רק 9 פעמים במהלך כל העונה.
צ'ילי החמיץ את שנתו השלישית במכללות בעקבות קרע בגיד אכילס אותו קיבל באחד האימונים הראשונים.
הוא העמיד ממוצעים של 17.2 נקודות ו-3.3 אסיסטים למשחק כשהוא נבחר לחמישיית העונה בליגה.
בעונתו האחרונה, צ'ילי היה הקלעי השביעי בטיבו עם 18.0 נקודות בממוצע למשחק וחמישי באסיסטים עם 3.7 אסיסטים בממוצע.
בתום העונה נבחר צ'ילי שוב לחמישיית העונה.
צ'ילי קלע 32 נקודות במהלך הניצחון 76–83 בהארכה על אוניברסיטת נורת'איסטרן, והוביל את מכללות לטורניר ה-NCAA.
במהלך ארבע עונותיו במכללה, צ'ילי העמיד ממוצעים של 14.2 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים ב-31.1 דקות למשחק.
בשנת 2018, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הצטרף צ'ילי לשארלוט הורנטס עבור ליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-27 ביולי 2018, הצטרף צ'ילי להורנטס עבור מחנה אימונים.
ב-13 באוקטובר, חתם צ'ילי בהורנטס על חוזה דו כיווני בקבוצה, כך ששיחק במקביל בגרינסבורו סווארם מליגת הפיתוח של ה-NBA.
הופעת הבכורה של צ'ילי בליגת ה-NBA הייתה ב-30 בינואר 2019, בה קלע 2 נקודות ומסר אסיסט בהפסד לבוסטון סלטיקס.
ב-6 באוגוסט 2019, האריך צ'ילי את חוזהו בהורנטס, אך כבר ב-13 באוקטובר הוא נחתך מהסגל.
בתום העונה, צ'ילי חתם בגרינסבורו סווארם.
ב-19 בדצמבר, צ'ילי העמיד 22 נקודות, 5 ריבאונדים, 5 אסיסטים, חטיפה וחסימה במהלך ההפסד לדלאוור בלו קואוטס.
ב-28 בדצמבר, צ'ילי כמעט רשם טריפל דאבל עם 15 נקודות, 10 ריבאונדים, 8 אסיסטים ו-4 חטיפות נגד הראפטורס 905.
ב-21 בפברואר 2020, צ'ילי חתם על חוזה ל-10 ימים בהורנטס.
בתום החוזה צ'ילי האריך את חוזהו ל-10 ימים נוספים.
ב-5 באוגוסט 2021, חתם צ'ילי בהפועל גלבוע גליל מהליגה הישראלית.
כבר בנובמבר עבר לגרינסבורו סווארם.
ג'וזף פיטר רודון הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לידס יונייטד ובנבחרת ויילס.
רודון גדל במחלקת הנוער של סוונסי סיטי.
ב-30 בינואר 2018 הושאל לצ'לטנהאם טאון מהפוטבול ליג השנייה עד לתום עונת , ובסך הכול ערך 12 הופעות ליגה.
ב-11 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בסוונסי סיטי, בניצחון 0–1 על פרסטון נורת' אנד במסגרת המחזור השני של הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לעונת .
בסך הכול ערך 52 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-16 באוקטובר 2020 חתם על חוזה לחמש עונות בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג.
ב-26 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על ברנלי במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכול ערך 15 הופעות ליגה בשתי עונותיו הראשונות במועדון.
ב-2 באוגוסט 2022 הושאל לסטאד רן.
ב-10 באוגוסט 2023 הושאל ללידס יונייטד.
ב-12 באוגוסט ערך בכורה כשהחליף את ג'יימי שקלטון בהפסד 0–1 לברמינגהאם סיטי.
ב-18 באוגוסט פתח בהרכב במשחק מול וסט ברומיץ' אלביון שהסתיים בתיקו 1-1. ב-20 בספטמבר הורחק בכרטיס אדום במהלך המשחק מול האל סיטי שהסתיים בתיקו 0-0.
ב-2 ביולי 2024 חתם על חוזה קבוע לארבע שנים בלידס יונייטד, ששילמה עבורו לטוטנהאם כעשרה מיליון פאונד.
הוא פתח בהרכב במשחק הראשון לעונת 2024/2025 ב-10 באוגוסט מול פורטסמות', שהסתיים בתיקו 3-3. ב-7 בדצמבר כבש שער בכורה בניצחון 0–2 על דרבי קאונטי.
ב-6 בספטמבר 2019 ערך רודון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בניצחון 1–2 על נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2020. הוא היה חלק מסגל נבחרת ויילס לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר.
ג'וזפה ג'ו פרופאצ'י היה מאפיונר אמריקאי ממוצא איטלקי.
הקים את משפחת הפשע פרופאצ'י (כיום משפחת קולומבו), והנהיג אותה במשך יותר משלושה עשורים.
פרופאצ'י נולד ב-2 באוקטובר 1897, בעיר וילבאטה שבנפת פלרמו, סיציליה.
מגיל צעיר החל לעסוק בפשע, וב-1920 ישב בכלא בפלרמו במשך שנה באשמת גניבה.
לאחר שחרורו מהכלא נמלט מאיטליה והיגר לארצות הברית.
הוא התיישב בניו יורק סיטי ופתח מכולת ומאפייה.
העסק נכשל, והוא החל לעסוק בייבוא שמן זית מסיציליה.
בהמשך הוא הקים כנופיית פשע משלו בברוקלין.
ב-27 בספטמבר 1927 הוא הפך לאזרח ארצות הברית.
ב-5 בדצמבר 1928 הוכרה הכנופיה של פרופאצ'י כמשפחת פשע מן המניין בוועידת ראשי המאפיה נשערכה בקליבלנד אוהיו.
כמו כן הוכר מעמדו של אחיו, סלבטורה, כקונסיליירי של המשפחה, ומעמדו של גיסו ג'וזף מאגליוקו כסגנו.
בהתחשב בעובדה שפרופאצ'י היה צעיר וחסר ניסיון יחסית, ושהכנופיה שלו הייתה חדשה מאוד, יש הסבורים שההחלטה נבעה מתוך הערכה למשפחתו, שהייתה מקושרת למשפחות הפשע הוותיקות בסיציליה.
אחרים סבורים שראשי המשפחות רצו להשתמש בקשריו ובניסיונו בתחום ייבוא שמן הזית מסיציליה, שהיה רווחי מאוד עבורם.
הפגישה בקליבלנד פוזרה בידי המשטרה עוד לפני שהושלמה, אולם, מעמדו של פרופאצ'י כבר הוכר.
משפחת פרופאצ'י גדלה בהתמדה, ושלטה במגוון עסקים לא חוקיים בברוקלין, כמו גם בהלוואות בריבית קצוצה ובסחר בסמים.
ב-1930 פרצה בניו יורק מלחמה עקובה מדם בין כנופיות הפיטים המשופמים בהנהגת ג'וזפה מסרייה, לכנופיות הקסטלמארזים בהנהגת סלבטורה מרנזנו.
למרות שפרופאצ'י נחשב למקורבו של מרנזנו, הוא הצליח לשמור על נייטרליות בסכסוך.
ב-1931 הסתיים הסכסוך במותו של מסרייה.
עם זאת, מרנזנו לא הצליח להחזיק מעמד בתפקיד זמן רב.
בספטמבר של אותה שנה הוא נרצח בידי לאקי לוצ'יאנו, שארגן מחדש את המאפיה הניו-יורקית במבנה בו היא קיימת עד ימינו.
לוצ'יאנו חילק את תחומי הפעילות בניו יורק לחמש משפחות.
משפחתו של פרופאצ'י הוכרה כאחת מהחמש, בהתאם לכך הוא קיבל מושב במועצת המאפיה.
הוא חיזק את כוחו באמצעות ברית הדוקה עם ג'וזף בוננו.
אחייניתו של פרופאצ'י, אף נישאה לבנו של בוננו.
למרות שמרבית הונו של פרופאצ'י הגיע מעסקיו הלא-חוקיים, הוא החזיק גם עשרים עסקים חוקיים שנועדו להלבין את כספיו.
במיוחד התפרסם עסק שמן הזית שלו, שהתחזק מאוד לאחר שהביקוש לשמן זית עלה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בנוסף, פרופאצ'י נודע כקתולי הדוק שתרם כספים רבים לכנסיות ולמוסדות דתיים אחרים.
במאי 1952, פורץ גנב כתרים יקרי ערך עם תכשיטים מכנסיית רג'ינה פאסיס בברוקלין.
פרופאצ'י שלח את אנשיו להחזיר את הכתרים ולפי הדיווחים גם להרוג את הגנב.
בשנת 1949, הוותיקן קיבל עצומה מקבוצה של קתולים בניו יורק להעניק תואר אבירות לפרופאצ'י.
עם זאת, כאשר התובע המחוזי של ברוקלין התלונן על המהלך, הוותיקן דחה את העתירה.
בשנות ה-50 החלו רשויות החוק האמריקניות להצר את צעדיו של פרופאצ'י.
בשנת 1953, תבע מס ההכנסה של ארצות הברית את פרופאצ'י על יותר מ-1.5 מיליון דולר הכנסה שלא שולמו.
המיסים עדיין לא שולמו כאשר פרופאצ'י מת תשע שנים מאוחר יותר.
בשנת 1954, משרד המשפטים האמריקאי תבע לשלול את אזרחותו של פרופאצ'י.
הממשלה טענה שכאשר פרופאצ'י נכנס לארצות הברית ב-1921, הוא שיקר לפקידי ההגירה על כך שאין לו תיעוד מעצר באיטליה.
בשנת 1960, בית משפט לערעורים בארצות הברית ביטל את צו הגירוש של פרופאצ'י.
בשנת 1957 השתתף פרופאצ'י בוועידת אפאלאצ'ין, מפגש ארצי של כל ראשי המאפיה, בביתו של ג'וזף ברברה באפלאצ'ין, ניו יורק.
בזמן שהוועידה הייתה בעיצומה, כוחות המשטרה הקיפו את החווה ופשטו עליה.
פרופאצ'י היה אחד מיותר מ-60 מאפיונרים שנעצרו באותו יום.
ב-13 בינואר 1960 הורשעו פרופאצ'י ו-21 נוספים בקשירת קשר והוא נידון לחמש שנות מאסר.
עם זאת, ב-28 בנובמבר 1960, בית משפט לערעורים של ארצות הברית ביטל את פסקי הדין.
ב-27 בפברואר 1961, הקאפורג'ימה של פרופאצ'י, ג'ון גאלו ("קרייזי ג'ו") התמרד כנגד פרופאצ'י.
יחד עם אחיו אלברט ולארי, גאלו חטף את אחיו של פרופאצ'י, את סגנו, וכן את סלווטורה מוסאצ'יה וג'ון ססימונה.
בזמן מאסרו, המשיך פרופאצ'י במלחמתו כנגד הכנופיה שלו.
קרלו גמבינו וטומי לוצ'זה ניסו לתווך בין הניצים, והפצירו בפרופאצ'י להתפטר כדי לסיים את הסכסוך.
פרופאצ'י סרב, ואיים על גמבינו ולוצ'זה שיפתח במלחמה גם נגד המשפחות שלהם.
פרופאצ'י היה חולה בסרטן הכבד במשך זמן רב.
מאגליוקו ירש אותו בהנהגת המשפחה.
ג'וזף יוג'ין קירנן השלישי היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-48 בשנים 2003–2005. קודם לכן, החל מ-1997, הוא כיהן כסגן מושל אינדיאנה ה-47 תחת המושל פרנק אובאנון וירש אותו כאשר הוא נפטר בעת כהונתו.
במהלך מלחמת וייטנאם היה קירנן שבוי מלחמה.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם התגייס קירנן ב-1969 לצי ארצות הברית והוכשר כ.
ב-1972 הופל מטוסו מעל שמי צפון וייטנאם והוא נפל בשבי.
לאחר שחרורו הוא המשיך בשירותו הפעיל עד 1974. כחבר המפלגה הדמוקרטית כיהן קירנן כראש עיריית סאות' בנד ולאחר מכן כסגן מושל אינדיאנה.
הוא הושבע כמושל עם מותו של המושל פרנק אובאנון.
בבחירות של 2004 הוא ניסה להתמודד על תקופת כהונה מלאה כמושל בזכות עצמו ונוצח על ידי המנהל לשעבר של משרד הניהול והתקציב, מיץ' דניאלס.
הוא שב לסאות' בנד ופרש מהחיים הפוליטיים.
ג'ו קירנן נולד בשיקגו, אילינוי כבכור במשפחה של תשעה ילדים.
אביו של קירנן, ג'וזף יוג'ין קירנן הבן, היה גם הוא קצין תעופה ימית בצי במלחמת העולם השנייה, וניסה לפנות גם הוא לקריירה פוליטית, אך התמודד ב-1963 ללא הצלחה על המושב מטעם מחוז הבחירה המחוזי הרביעי של מועצת סאות' בנד, וב-1964 התמודד, גם ללא הצלחה, על משרת נציב מחוז סנט ג'וזף.
אמו של קירנן, מריאן פאוורס קירנן, עבדה במגוון משרות, כולל משרה בחברת C&P Telephone, בה היא התקדמה לתפקיד בו היא טיפלה בחשבון של הפנטגון והחזיקה בסיווג ביטחוני
משפחתו של קירנן עברה לסאות' בנד כאשר הוא היה בן 10. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט ג'וזף ב-1964. ב-1968 הוא סיים את לימודיו עם תואר בלימודי ממשל באוניברסיטת נוטרדאם.
הוא שיחק בנבחרת הבייסבול הצעירה של האוניברסיטה, אף על פי שלא למד במסגרת מלגת ספורט, ובנבחרת הבכירה בשנתו השנייה והשלישית ללימודים ב-1967 ו-1968. בתחילה הוא שיחק כשחקן שדה ובשנת לימודיו האחרונה עבר להיות תופס.
ב-1969 התגייס קירנן לצי ארצות הברית והוכשר כ על סיפון נושאת המטוסים .
תקופת שביו נמשכה 11 חודשים במשך חלק מתקופת שביו הוא נכלא בבית הסוהר הילטון האנוי, אך רוב זמנו בשבי עבר עליו בבית הסוהר הסמוך שכונה "גן החיות" (The Zoo).
ב-27 במרץ 1973 הוא שוחרר מהשבי והמשיך בשירות פעיל בצי עד דצמבר 1974. הוא עוטר בצלב התעופה המצוינת, בשני עיטורי לב הארגמן ובציון לשבח של הצי.
קירנן שימש כמנהל עסקי בכמה חברות.
ב-1975, לאחר תום שירותו הצבאי, הוא עבד עבור פרוקטר אנד גמבל בסינסינטי, שם הוא פיקח על ייצור מספר מוצרים של החברה.
לאחר מכן הוא שב לסאות' בנד, שם הוא עבד עבור בתי הספר הקהילתיים של העיר, ומאוחר יותר עבור חברת הנייר שוורץ.
את הקריירה שלו בממשל החל קירנן בעבודה במשך חודש ב-1976 במשרד חשב הכספים של סאות' בנד, פיטר מולן, במיזם מיוחד.
חשב הכספים של סאות' בנד
בשנים 1980–1984 שימש קירנן כחשב הכספים של סאות' בנד.
הוא מונה למשרה זו על ידי ראש העיר רוג'ר פרנט זמן קצר לאחר שהחל לכהן בתפקידו ב-1 בינואר 1980 בהמלצתו של מולן ששימש בתפקיד לפניו.
כחשב שימש קירנן בתוקף תפקידו כחבר במועצת בעבודות הציבוריות ובמועצות המים והביוב.
במסגרת תפקידו הוטל עליו לפקח על ניסוח התקציב השנתי של העיר בהיקף של 40 מיליון דולר.
בעת כהונתו בתפקיד, נעשו קיצוצים בתקציב בנוגע להיקף כוח האדם במשטרה ובשירותי הכיבוי, שמאוחר יותר הוא ציין שהיו נחוצים בשל מצוקה תקציבית שנגרמה כתוצאה מהקפאת מיסי המדינה וקיצוצים בסיוע הפדרלי.
כאשר סיים קירנן את תפקיד החשב, שיבח אותו ראש העיר פרנט על עבודתו על התקציב, וציין שקירנן לקח על עצמו את התפקיד בתקופה הגרועה ביותר של העיר מבחינה פיננסית, וש"קיבוץ כל חלקי התקציב יחדיו והפעלתו הוא הישג כשלעצמו, וג'ו עשה עבודה טובה".
קירנן ניהל את המשא והמתן על החוזים של עובדי העירייה, כולל החוזים של השוטרים והכבאים.
הוא גם ניהל את המשא והמתן עם נהגי המשאיות.
ב-17 בפברואר 1984 הוא סיים את עבודתו כחשב לטובת עבודה בשוק הפרטי.
ביומו האחרון בתפקיד הוא הצהיר שהוא יעבוד כסגן הנשיא של תאגיד מק'ויליאמס ובמקומו נכנס לתפקיד החשב מייקל ואנס.
ב-1987 נבחר קירנן מטעם המפלגה הדמוקרטית כראש עיריית סאות' בנד.
קירנן נחשב כראש עיר פופולרי.
בנובמבר 1996 כתבה ננסי ארמור מAssociated Press שקירנן היה, "חביב על הדמוקרטים והרפובליקנים כאחד.
הוא ידידותי וחמים, מהיר לברך את התושבים תוך קריאת בשמם ודרישה בשלומם.
כראש העיר הוא פעל ליצירת מקומות עבודה לטווח ארוך, עשה מאמצים לשיפור בטיחות הציבור, וחיזק את מצבה הפיננסי של העיר.
לאחר שנבחר לתקופת כהונתו השלישית, הוא הצהיר שסדרי העדיפויות שלו באותה עת היו בטיחות הציבור, הפיתוח הכלכלי, ושכונות העיר.
בעת תקופת כהונתו, זכה קירנן לתשבחות על יכולתו במשיכת מיזמי פיתוח כלכלי לעיר.
בין צעדי הפיתוח המרכזיים היו הקמת היכל התהילה של פוטבול המכללות בסאות' בנד.
הוא הצליח לגרום לבחירתה של העיר כמיקום להיכל התהילה על פני 89 ערים אחרות.
בתחילה הוא הבטיח שהעיר לא תממן את המיזם, ושהוא ימומן באמצעות תרומות מתאגידים.
אף על פי כן, לאחר שהעיר הצליחה לגייס פחות מ-2 מיליון דולר של תרומות תאגידים, היא הנפיקה איגרות חוב עירוניות למימון הבנייה.
בין מיזמי הפיתוח שקירנן תמך בהם במיוחד היו מיזם בלאקתורן, שכלל מסלול גולף וגן תעשייה.
ב-1992 הוא הנחיל את התפיסה שעל פיה בלאקתורן הפך ל"מקור שאיבה לפיתוח עתידי".
ב-1995 הוא גילה עניין בהצעה לבניית אצטדיון בסאות' בנד עבור נבחרת הוקי קרח מהליגה הנמוכה.
עם כל זאת, הצעה זה בסופו של דבר לא התגשמה.
כמה מצעדי הפיתוח שבתחילה נראו כהצלחה עבור סאות' בנד בעת כהונתו של קירנן כראש העיר, אכזבו בסופו של דבר.
לדוגמה, היכל התהילה של פוטבול המכללות לא השיג את תחזיות הביקורים בו.
בסוף שנות ה-90 הוא כבר ספג ביקורות על כישלונו, זאת בשל מחסור במימון מצד התאגידים והפעילות הדלה בו אפילו במהלך אירועים מיוחדים.
בסופו של דבר הועבר היכל התהילה בעשור השני של המאה ה-20 לאטלנטה.
מיזם בלאקתורן, במיוחד מסלול הגולף שבו, אף הוא לא עמד בציפיות.
עם זאת, ב-2015 עדיין הגן קירנן על בלאקתורן והתייחס אליו באופן אישי כסיפור הצלחה.
קירנן פעל ליצירת משרות לטווח ארוך בסאות' בנד.
הוא החל את תפקידו זמן קצר לאחר שמספר חברות עזבו את העיר או נסגרו, כמו חברת הצעצועים של העיר ב-1985, וחברת וילברייטר פריי.
הוא זקף לזכותו את עצירת עזיבתן של חברות כמו אלייד פרודקטס סאות' בנד סטמפינג.
דוגמה נוספת הממחישה את פעולתו של קירנן בתחום זה הייתה הצלחתו בהשארתו בעיר ב-1993 של המטה האזורי של מפעל הלוטו של אינדיאנה שהעסיק 15 אנשים.
לאחר שהם החלו לחפש אתר חדש לפעילותם מחוץ לעיר, פעל קירנן ישירות מולם כדי למצוא מיקום חדש עבורם בתחומי העיר.
אובדנו של מימון פדרלי שנתי בהיקף של 20 מיליון דולר שסאות' בנד קיבלה לפני הקיצוצים בתקציב לתוכניות עירוניות על ידי ממשלי רייגן ובוש, גבה את מחירו מהתשתיות של העיר.
אף על פי כן, מספר מיזמי תשתיות התקיימו בתקופת כהונתו של קירנן כראש העיר.
עוד בשנות ה-70 כבר היו תוכניות ליצירת ממשק לרכבת, אוטובוסים ונמל התעופה.
יחד עם אחרים דאג קירנן לבניית מרכז תעבורתי חדש במרכז העיר, שיהווה תחנה חדשה עבור אמטרק ויהיה מרכז תעבורה חדש עבור חברת האוטובוסים העירונית.
התוכניות לבניית תחנה זו החלו כבר ב-1992, ובסופו של דבר היא נפתחה ב-1998, לאחר תום כהונתו של קירנן כראש העיר, כתחנת רחוב סאות', אך רק כתחנת אוטובוסים מרכזית ללא המרכיב של חברת אמטרק.
ב-1989 שקל קירנן את האפשרות, אך בסופו של דבר פסל אותה, להתמודד נגד הרפובליקני דן קואטס בבחירות המיוחדות של 1990 על המושב של אינידאנה בסנאט של ארצות הברית שהתפנה על ידי דן קווייל שנבחר כסגן נשיא ארצות הברית.
בעוד שהוא נחשב כמועמד עתידי חזק בין המתמודדים הדמוקרטים, הפרשן ג'יימס גראס טען לפני החלטתו של קירנן שלא להתמודד, "שכדי לנהל מסע בחירות מוצלח", מועמד דמוקרטי יצטרך ככל הנראה, "הכרה בשמו ברחבי המדינה, מוניטין טוב, ויכולת לגייס כספים רבים.
לכל הדמוקרטים ששוקלים להתמודד חסר לפחות אחד מכישורים אלו".
ב-1993 לקח קירנן חלק בתמיכה בחוק התיאום התקציבי הכוללני של הנשיא ביל קלינטון.
לאחר שנפגש עם קלינטון בעת שליווה את המושל אוון ביי למפגש הרבעוני של אגודת המושלים הדמוקרטים במרץ 1993, הכריז קירנן שהוא שוכנע על ידי הנשיא שיש צורך להעביר הן את הפחתת הגרעון והן את הזרז הכלכלי כצעד חקיקתי אחד ולא כשני צעדי חקיקה נפרדים.
הוא אמר, "זה צריך להיות חבילה שלמה.
אם תתחיל לפרק ממנה חלקים, כל העניין יתפרק.
השילוב של זה מכיל משהו עבור כולם.
כמהלך שלם יש לזה יתרון עבור הארץ.
כדי לקדם את הצבעתם של נציגי אינדיאנה בקונגרס, כיוון קירנן לניתוח שבו נמצא שאינדיאנה תהיה אחת מחמש המדינות היחידות שתרוויח מבחינה פיסקלית מההצעה, שכן אינדיאנה באותה עת, קיבלה פחות במימון פדרלי בהשוואה לתרומתה להכנסות ממיסים פדרליים.
הוא גם הדגיש את הסיכוי של סאות' בנד לקבל מיליוני דולרים של מימון פדרלי בפעימה אחת בעקבות חקיקה זו.
הוא גם טען שהמרכיב הממריץ של החקיקה היה נחוץ כדי ליצור מקומות עבודה.
קירנן גם טען שהגיע הזמן שהמחוקקים יחדלו מלחפש הצעות חלופיות, שכן כמה הצעות חלופיות של הרפובליקנים כבר נפלו בהצבעות.
הוא העיר, "זהו המשחק היחידי בעיר.
בעוד שעשויים להיות אנשים שלא יסכימו עם צד כלשהו, זוהי החבילה הכלכלית היחידה בארץ שמחוללת שינוי".
הוא טען שהכישלון בהעברת ההצעה ללא חלופה נראית לעין תחמיר את המבוי הסתום בחקיקה הפדרלית ותפגע בסיכויים של קלינטון להשיג את מטרתו ליישום שינוי כלכלי משמעותי.
ב-1996 נבחר קירנן כסגן מושל אינדיאנה מטעם המפלגה הדמוקרטית כשותפו למרוץ של פרנק אובאנון.
הוא היסס להצעתו של אובאנון להתמודד כשותפו למרוץ, ובתחילה שאף להמשיך ולכהן כראש עיריית סאות' בנד.
היו אחרים שעליהם נפוצו שמועות על כך שאובאנון שקל להתמודד איתם כשותפים למירוץ, כולל טום דיגויליו, מייק גרי, ברון היל, ג'ון ולדה וג'יל לונג תומפסון.
התובעת הכללית של אינדיאנה, פמלה קרטר, פסלה מראש את האפשרות שהיא תתמודד בתחילה נפוצו דיווחים שאובאנון היה אמור להציע את המועמדות ללונג תומפסון ושהיא דחתה את ההצעה.
קירנן, שעירו סאות' בנד שוכנת בצפון אינדיאנה, הביא לשותפות למרוץ איזון גאוגרפי, כאשר אובאנון, שמוצאו היה מהעיר קורידון, ייצג את דרום אינדיאנה.
כבר קודם לכן אותת אובאנון שהוא תר אחר שותף למרוץ מצפון אינדיאנה.
לקירנן ולאובאנון הייתה כבר היכרות משותפת.
קירנן פיתח ידידות חזקה במיוחד עם אובאנון שש שנים קודם לכן ב-1990, כאשר קירנן וראשי ערים נוספים מהמדינה התלוו אליו למשלחת סחר לפולין, ברית המועצות, אוקראינה ויוגוסלביה.
בחירתו של אובאנון בקירנן הוכרזה ב-3 ביוני 1996 בהודעה לעיתונות שאחריה התקיימה מסיבת עיתונאים בסאות' בנד ובאינדיאנפוליס.
בהודעה זו, הובלט שמו של קירנן כמי שנחל הצלחה במשיכת בתי עסק לעירו סאות' בנד.
בעת שניהל את מסע הבחירות שלו למשרת סגן המושל, המשיך קירנן למלא את תפקידיו כראש העיר.
כדי לאפשר זאת, ניהל קירנן את החלק הסופי של מסע הבחירות ממטה נפרד מזה של אובאנון בסאות' בנד.
אף על פי שהם החלו את מערכת הבחירות הכלליות במעמד של אנדרדוג, הם הביסו את צמד המתמודדים הרפובליקנים סטיב גולדסמית' וג'ורג' ויטוור.
עם בחירתו כסגן המושל, היה קירנן מעורב בתהליך בחירת יורשו כראש העיר.
הוא שיתף את יושב ראש המפלגה במחוז סנט ג'וזף בוץ' מורגן ואת נשיא מועצת העיר סאות' בנד רולנד קלי בבחירת יורש אפשרי.
על פי החוק, היורש היה אמור להיבחר על ידי 120 חברי הוועדה המתמדת של המפלגה הדמוקרטית בעיר, ונדרש שהיורש ימונה תוך שלושים יום מסיום כהונתו של קירנן כראש העיר.
הציפייה הייתה שתמיכתו של קירנן במועמד תזכה לאישורם.
בסופו של דבר המליץ קירנן על סטיב לוק כיורשו, ולאחר מכן נבחר לוק פה אחד כדי לכהן בשארית תקופת כהונתו של קירנן כראש העיר.
קירנן כיהן כסגן מושל אינדיאנה מינואר 1997 ועד להשבעתו כמושל בספטמבר 2003. כסגן המושל הוא קנה לעצמו מוניטין של נואם מוכשר וכאהוד בציבור.
השבעתו של קירנן לתפקידו כסגן המושל נוהלה על ידי אביו.
בתוקף תפקידו כסגן המושל הוא כיהן כנשיא הסנאט של אינדיאנה, כמנהל מחלקת הסחר וכמנהל מחלקת החקלאות.
ב-1998 הוביל קירנן את קבוצת העבודה של ענף הביטוח, קבוצה שמטרתה הייתה לקדם את הענף במדינה.
הקבוצה נחלה הצלחה בהשגת הפחתה בשיעור המיסוי על הענף, בהעברת חוק חדש לחלוקה הדדית, ובשכנוע קולג' איווי טק ליצור מסלול לימודי תואר לביטוח.
באותה שנה היה קירנן מעורב בהקמת קבוצת העבודה למשבר בענף בשר החזיר, שבהמשך הפכה לקבוצת העבודה למשבר במגזר החקלאי.
קירנן שימש כיושב ראש קבוצת עבודה זו.
באותה שנה הוא גם היה ליושב ראש כוח המשימה לשימור אזורי החקלאות באינדיאנה.
גוף זה הגיש לאובאנון ולחברי האספה הכללית של אינדיאנה המלצות לשימור אזורי החקלאות ולסוגיות נוספות שנגעו לשימושי קרקע.
במהלך תקופת כהונתו של קירנן כראש מחלקת הסחר של אינדיאנה, רשמה המדינה שיא של היקף הסחר השני בגובהו בהיסטוריה של המדינה ברבעון השני של 1998.
ב-1999 יזם קירנן מהלך בקרב חיילים משוחררים לעודד אותם לנצל את ההטבות הפדרליות שהם היו זכאים להם.
באותה שנה הוא היה ליושב ראש קרן המחקר והטכנולוגיה של המאה ה-21 של אינדיאנה שהוקמה אז.
ב-2000 נבחרו אובאנון וקירנן לתקופת כהונה שנייה לאחר שהביסו את יריביהם הרפובליקנים דייוויד מקינטוש וג'.
באוקטובר 2001 חשף קירנן את תוכנית ממשל אובאנון לרפורמה מקפת במערכת המיסים של אינדיאנה.
את התוכנית הזאת הוביל קירנן לצד צוות דו-מפלגתי של מומחים למיסוי.
הרפורמה שהתבססה על תוכניתו אושרה כחוק באספה הכללית של אינדיאנה ביוני 2002. ביולי 2002 הכריז קירנן על ארגון מחדש של מחלקת הסחר של אינדיאנה.
הליך זה כלל את הקמתם של 12 משרדים אזוריים של המחלקה, כולל משרד מרכזי באינדיאנפוליס.
בדצמבר 2002 הציגו אובאנון וקירנן תוכנית נרחבת ליצירת מקומות עבודה שכותרתה הייתה "להמריץ את אינדיאנה" (Energize Indiana).
באותה שנה נוצר קרע בין אובאנון לבין קירנן על רקע בחירתו של אובאנון בפיטר מנאוס כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית במדינה.
ב-10 בספטמבר 2003 החל קירנן לכהן כמושל בפועל.
יומיים קודם לכן אושפז אובאנון עקב שבץ מוחי שלקה בו.
הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות אינדיאנה בה הופעל הסעיף בחוקת המדינה להעברת סמכויות המושל במקרה בו נבצר ממנו למלא את תפקידו מסיבות רפואיות.
יושב ראש בית הנבחרים של אינדיאנה, ב.
פטריק באוור, והנשיא הזמני של הסנאט המדינתי, רוברט ד.
גרטון, התייעצו עם היועץ המשפטי של אובאנון, עם צוות הרופאים, ועם משפחתו של אובאנון, לפני שהגישו בקשה ב-10 בספטמבר לנשיא בית המשפט העליון של אינדיאנה, רנדל ט.
שפרד, שבית המשפט ייפסוק על כך שנבצר מאובאנון למלא את תפקידו.
לאחר שעה של התייעצות, פסק בית המשפט שקירנן ישמש כמושל בפועל.
בעקבות פטירתו של פרנק אובאנון ב-13 בספטמבר 2003, הושבע אובאנון כמושל אינדיאנה ה-48. הוא קיבל שבחים על ההעברה החלקה של השלטון.
כסגניתו, מינה קירנן את קתי דייוויס, ובכך היה הייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
בראשית ימי כהונתו כמושל, ביצע קירנן מספר מינויים.
אלו כללו את מינויו של מרשל מייקל קרינגטון לנהל את הבדיקה המקפת של משרד הרכבים של אינדיאנה, ומינוייה של שריל סאליבן כראש המנהל למשפחה ושירותים חברתיים.
לזכותו נזקפה הפיכתה של ממשלת המדינה לגוף ניהולי בסגנון קבינט, שאיבדה את התפקודיות שלה בשנים האחרונות לכהונתו של אובאנון.
קירנן הושבע כמושל בעיצומו של שפל כלכלי באינדיאנה, כשהכנסות המדינה ירדו והאבטלה עלתה.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, נאבקה המדינה עם גרעון בתקציב ואובדן מקומות עבודה, שהאשמה על כך הוטחה בו על ידי הרפובליקנים, אך הדמוקרטים הואשמו על ההתמהמהות שלאחר המשבר הכלכלי של ראשית העשור הראשון של המאה ה-21 ובועת הדוט-קום.
ב-2004 מצא המכון למדיניות פיסקלית של אינדיאנה שהמדינה התמודדה מול גרעון מבני של 824.3 מיליון דולר, שהיה שווה ערך ליותר מ-7 אחוזים של הכנסות המדינה, כשהגירעון היה צפוי לגדול באופן משמעותי מדי שנה בהינתן שסדרי העדיפות התקציביים הקיימים ימשיכו.
מנגד, החלה המדינה לחוות עליות בהכנסות באמצע 2004.
בנובמבר 2003 השיקו קירנן ודייוויס את יוזמת ההזדמנויות של אינדיאנה, שמטרתה הייתה לייעל את הדרך שבה המדינה ניהלה את עסקיה ונועדה להרחיב את ההזדמנויות עבור חברות במדינה.
על פי תוכנית זו, הם הקימו קבוצת עבודה לבדוק את הדרך שבה ניהלה אינדיאנה את רכישת הסחורות והשירותים, ולהמליץ על התאמות.
בנאום מצב המדינה שנשא ב-2004, התווה קירנן את תוכנית העבודה של אינדיאנה, הרחבה של יוזמת המשרות החדשות של המדינה.
בסופה של שנה זו, יכלו כבר 30,000 אזרחי המדינה לזכות להערכה מקצועית על מיומנויותיהם באמצעות תוכנית זו.
בינואר 2004 הכריז קירנן על הקמתה של נאמנות הלמידה המוקדמת, שהייתה יוזמה שמטרתה לספק לכל ילד באינדיאנה גישה ליום לימודים ארוך בגני הילדים עד 2007. היא גם יצרה תוכניות להזדמנויות למידה מוקדמות לילדים בסיכון.
באמצעות צו מושל שהוציא, הקים קירנן את נציבות הלמידה המוקדמת והמוכנות לבית הספר.
כיושב ראש שותף של השולחן העגול לחינוך של אינדיאנה, היה קירנן אחראי על התהליך לאימוץ תוכנית P-16 לשיפור הישגי הסטודנטים.
כמושל נקט קירנן בצעדים להתמודדות עם העלייה בעלויות הבריאות.
נעשו שינויים במערכת HoosierRx לתשלום החודשי על התרופות, כך שיתאפשר לאזרחים ותיקים לקבל הנחה כפולה כאשר היא נוצלה בשילוב עם ההטבה הפדרלית החדשה על תרופות מרשם של תוכנית מדיקר.
קירנן חתם על חקיקה שיצרה את הקופה המשותפת לרכישת תרופות מרשם באינדיאנה.
הוא קידם את תוכנית הבריאות של אינדיאנה.
ב-1 בדצמבר 2004 הוא כינס ועדה לתרופות מרשם שמשימתה הייתה לפתח פתרון לרכישת תרופות במחיר סביר.
קירנן תמך במיזם שנוי במחלוקת להארכת הכביש הבין-מדינתי 69 מאינדיאנפוליס לאוונסוויל, מיזם שקודם לכן זכה לתמיכתו של אובאנון.
הוא גם תמך בשדרוג כביש 31 הארצי בתחומי אינדיאנה.
מחלקת התחבורה של אינדיאנה העריכה שעלות המיזמים שהוצעו על ידי קירנן לכביש 31 תגיע ליותר ממיליארד דולר.
בנאום מצב המדינה שנשא ב-2004, הכריז קירנן על מיזם ביצועי השיא, שבמסגרתו ייפה את כוחה של סגנית המושל דייוויס לפקח על סקירה של ביצועי הממשלה.
בסופו של דבר תוצאת מיזם זה הייתה יצירת תוכנית שלמה לשיפור פעילות ממשלת המדינה.
ב-17 במרץ 2004 חתם קירנן על הצעת חוק 1349 של בית הנבחרים, שסיפקה הגנות לאנשים שהיו בעליהם של כלי נשק שנגנבו מהם מפני תביעות על פציעות ומקרי מוות שנגרמו כתוצאה משימוש לרעה בכלי נשק גנובים אלו.
באותה שנה היה קירנן למושל אינדיאנה הראשון לאחר 48 שנים שהמתיק גזר דין מוות שנגזר על נידון בשם דרנל ויליאמס והמיר אותו למאסר עולם ללא אפשרות חנינה.
כבר בדצמבר 2002, כשעוד כיהן כסגן המושל, על אף ציפיות שהוא יתמודד בהמשך בבחירות למשרת המושל, הפתיע קירנן בהכרזתו שהוא לא יתמודד בבחירות של 2004. על כל פנים, חודשיים לאחר שהושבע כמושל, הוא נמלך בדעתו, והכריז על מועמדותו לכהונה נוספת מלאה.
במצע הבחירות שלהם לתקופת כהונה מלאה כמושל וכסגנית מושל, התוו קירנן ודייוויס את חזונם למה שהם יבקשו להשיג בהמשך כהונתם האפשרית בשתי המשרות הבכירות ביותר במדינה ונתנו לו את הכותרת Action Indiana.
בסופו של דבר נוצחו השניים על ידי מועמדי המפלגה הרפובליקנית מיץ' דניאלס ובקי סקלימן.
באותה עת הייתה מערכת בחירות זו היקרה ביותר בהיסטוריה של הבחירות למושל אינדיאנה לתולדותיהן.
אחת ההאשמות שהטיח קירנן בדניאלס הייתה החלטתו של זה האחרון ב-2000 כחבר מועצת המנהלים של חברת החשמל של אינדיאנפוליס להצביע בעד מכירת החברה לחברה מחוץ לאינדיאנה.
קירנן מתח ביקורת על צעדו זה של דניאלס כ"שיקול דעת גרוע".
קירנן התחייב להמשיך את עבודות השדרוג של כביש 31, ותיאר אותן "כאחד מהסוגיות בעלות סדר העדיפות הגבוה ביותר שלי מאז הושבעתי כסגן המושל ב-1997, והיא ממשיכה להיות כזאת גם כיום".
הוא הכריז שהייתה התקדמות בשאיפה לשיפורים, ושהתוכניות נעשו ב"גישה פיסקלית אחראית".
כמדינה שנמצאת במצב של מחסור בכספים על פי כל קנה מידה, רשימת ההבטחות של המושל היא בלתי אפשרית".
בינואר 2005 סיים קירנן את כהונתו כמושל ושב לחייו הפרטיים.
הוא שימש כדירקטור בההתנדבות של הצלב האדום של מחוז סנט ג'וזף, ולימד באוניברסיטת נוטרדאם כמרצה שלא מן המניין.
הוא שימר כחבר במועצה המייעצת לנשיא אוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד.
בשותפות עם יורשו בתפקיד, פעל קירנן עם מוסד מיץ' דניאלס למנהיגות.
בבעלותו הייתה חברה לפיתוח עסקי וקהילתי בסאות' בנד.
ב-2005 היה קירנן לנשיא ולמנהל ההשקעות של מועדון הבייסבול סאות' בנד סילבר הוקס, לאחר ששכנע כ-50 איש להשקיע בקבוצה.
מהלך זה השאיר את הקבוצה בסאות' בנד, על רקע שמועות שהם מתכוונים לעזוב את העיר.
תפקידו בקבוצה הסתיים ב-2011 כאשר הוא הגיע להסכמה למכור אותה לאנדרו ברלין, כדי שזה יוכל לפתח את הסילבר הוקס עוד יותר ולדאוג להישארותה בעיר.
מאוחר יותר שונה שמה של הקבוצה לסאות' בנד קאבס .
ביולי 2007 מונו קירנן ונשיא בית המשפט העליון של אינדיאנה, רנדל ט.
שפרד, איש המפלגה הרפובליקנית, כיושבי ראש שותפים בוועדה דו-מפלגתית לביצוע רפורמה בממשל המקומי באינדיאנה.
הוועדה הגישה את הדוח שלה בדצמבר אותה שנה.
היא המליצה על שינויים רחבים במבנה הממשל המקומי במדינה.
בדוח הומלץ שהפעילות הפוליטית במחוזות תתקיים באופן דומה לזה של המדינה עם חלוקה לגוף ביצועי ולגוף מחוקק.
בדוח גם הומלץ על חיסכון בעלויות תוך ביטול גופי הממשל בעיירות ואיחודן לגופים ברמת ממשל גבוהה יותר, על איחוד הספריות המחוזיות בכל אחד מ-92 מחוזות אינדיאנה, צמצום ההוצאות על הבחירות באמצעות העברת הבחירות המוניציפליות מהשנים בהן מתקיימות בחירות אמצע הכהונה לשנים בהן מתקיימות הבחירות לנשיאות ארצות הברית.
המדינה פעלה על פי ההמלצות לביטול השמאים העירוניים ומיזוג תפקידיהם עם השמאים המחוזיים.
התקבל חוק מדינה שאפשר לעיירות להצביע על ביטול תפקידי השמאים או השארתם.
באוקטובר 2008 פרסמו קירנן ושפרד גילוי דעת שהאיץ בבוחרים להצביע בעד ביטול תפקידי השמאים בבחירות שהתקיימו חודש לאחר מכן.
בבחירות אלו ביטלו 30 עיירות את התפקיד ו-13 השאירו את התפקיד על כנו.
ב-2008 שימשו קירנן ורעייתו מגי כיושב הראש של מסע הבחירות באינדיאנה של הילרי קלינטון לנשיאות.
במערכת בחירות זו תמך קירנן גם במועמדותו של ג'ים שלינגר למשרת מושל אינדיאנה.
כמו קירנן, גם שלינגר הגיע מסאות' בנד.
בתמיכתו בו, הצהיר קירנן שהכיר את שלינגר במשך שנים ושהוא ראה בו ידיד ומועמד ראוי למשרת המושל.
בניגוד לבן זוגה, תמכה מגי קירנן ביריבתו של שלינגר בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, ג'יל לונג תומפסון.
בבחירות לראשות עיריית סאות' בנד של 2011 תמך קירנן בפיט בוטיג'ג'.
ב-2014, קיימו קירנן ומנהיגים נוספים של סאות' בנד, כולל יורשו של קירנן בראשות העיר סטיב לוק, מפקד שירותי הכיבוי של העיר לשעבר לותר טיילור, והמנהל הכללי של לשכת המסחר האזורית של סאות' בנד, ג'ף ריאה, מסיבת עיתונאים שבה הם הלינו על מאבקים במועצת העיר.
קירנן גם ציטט פוסטים שהועלו למדיה החברתית על ידי חבר המועצה הנרי דייוויס הבן שגרמו למבוכה לעיר.
במסיבת העיתונאים העלה קירנן את האפשרות שהוא יפעל לסייע להעברתם מתפקידם של חברי מועצה בעייתיים בבחירות של 2015. מיד לאחר מסיבת העיתונאים, בהערות שנתן לעיתון סאות' בנד טריביון, מתח קירנן ביקורת על סגן נשיא המועצה, דרק דיטר, על היותו "מרעיל בארות", שלכאורה "התנהג כביריון".
קירנן מתח ביקורת על מנהיגותו של נשיא המועצה אוליבר דייוויס, בטענה שהוא האמין שדייוויס היה "בחור טוב", שהיה "הססן בקבלת החלטות".
ביקורתו של קירנן על התנהלות המועצה זכתה לתמיכתו של חבר המועצה פרד פרליק.
ב-2015 שימש קירנן כמנהל וגזבר מסע הבחירות של קרימה פאולר לתפקיד הפקידה העירונית של סאות' בנד.
פאולר זכתה בניצחון סוחף בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לתפקיד, בהן היא הביסה את חבר המועצה דרק דיטר, ולאחר מכן ניצחה בבחירות הכלליות.
במהלך הבחירות לנשיאות של 2016 הופיע קירנן בתשדיר במימון של המפלגה הדמוקרטית, בו הוא מתח ביקורת על מועמד הרפובליקנים, דונלד טראמפ כ"בלתי ראוי לכהן כנשיא".
בתשדיר זה, הוא גם כינה את ההערות שהעיר טראמפ בהן הוא לעג לשירותו הצבאי של ג'ון מקיין, שכמו קירנן, היה שבוי מלחמה במלחמת וייטנאם, כ"מחפירות".
התשדיר רץ בתשע מדינות מתנדנדות.
ב-2017, יחד עם מושל אוהיו לשעבר, הרפובליקני בוב טאפט, פרסם קירנן מנשר בו הוא קרא לביטול עונש המוות לעבריינים שסובלים מהפרעה נפשית.
ב-1998 הוענק לקירנן תור דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נוטרדאם, כאשר הוא נשא את הנאום השנתי בפני בוגרי האוניברסיטה.
ב-2012 הוענק לו מטעם האוניברסיטה פרס אדוארד "מוס" קראוס לשירות מצוין.
שש שנים לאחר מכן, העניקה אגודת בוגרי האוניברסיטה לקירנן את פרס הכומר אדוארד פרדריק סורין, שנחשב לאחד הכיבודים הגבוהים ביותר של המוסד.
ב-2017 נקרא פארק בסאות' בנד על שמו של קירנן.
באותה שנה הוענק לקירנן תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אינדיאנה.
באפריל 1974 נשא קירנן לאישה את מגי מק'קאלו.
החל מ-1976 הם התגוררו בחלקה הצפוני של סאות' בנד, שם מגי עבדה כמומחית שיווק עבור בנק מקומי.
מגי היא בוגרת אוניברסיטת פרדו ופעילה חברתית.
לג'ו ומגי קירנן לא נולדו ילדים.
בשנותיו האחרונות אובחן קירנן כלוקה במחלת אלצהיימר.
עם זאת, משפחתו לא חשפה את מצבו עד ראשית יולי 2020, שבועות ספורים לפני מותו.
בעת חשיפת מצבו הוא היה מאושפז במוסד סיעודי ואיבד את יכולתו לדבר.
ג'ון קירנן נפטר ב-29 ביולי 2020 מסיבוכים שנבעו ממחלת אלצהיימר.
הוא נטמן בבית הקברות סידר גרוב שבתחומי אוניברסיטת נוטרדאם.
קירנן הצהיר שבאופן אישי הוא התנגד להפלות מלאכותיות, אך הוא תמך בזכות האישה על גופה.
בעת כהונתו כסגן המושל, העיר קירנן על התנהלותו של הנשיא ביל קלינטון כפי שעלה בדוח סטאר, בציינו שהנשיא "הרחיק לכת", ובהמשך הוא הביע תחושת אכזבה מקלינטון, באומרו, "לכולנו יש תחושות במשך השבועות האחרונים ובמשך שבעת החודשים האחרונים.
כמה מאיתנו זועמים, מאוכזבים, מבוישים, מרירים ועצובים.
כולנו חשנו אחד או יותר מתוך רגשות אלו".
כמושל, לא התנגד קירנן למתן סובסידיות מיוחדות למעסיקים בקנה מידה גדול שעברו לאינדיאנה.
הוא הגיב לביקורת על התדרדרות המצב בהכריזו, "אני מבין שהטיעון שלקיחת משרות מבוסטון והעברתן לכאן הוא משחק סכום אפס לאומי.
אך אינדיאנה, כמו כל מדינה אחרת, לא הולכת לבצע פירוק נשק חד-צדדי".
ג'ו אדוארד פרסל היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו בפועל במשך שישה ימים ב-1979. הוא כיהן גם כסגן מושל המדינה ה-13 בשנים 1975 -1981 וכתובע הכללי ה-45 של המדינה בשנים 1967–1971.
ג'ו פרסל נולד בעיר וורן שבארקנסו.
הוא היה הבכור מבין שלושת ילדיהם של אדוארד ל.
אביו, שנודע בכינוי "באדי" נישא בשנית לאחר גירושיו מאשתו ועבר לטקסס.
אמו עבדה בחנות המכולת של אביה בוורן, ושנים רבות לאחר מכן במחלקת החינוך של ארקנסו בליטל רוק.
סבו של פרסל, פרד פרסל, היה עורך הדין הבולט ביותר בוורן, והשפיע רבות על הקריירה שלו.
לאחר תום לימודיו בבית הספר התיכון התגייס פרסל לצבא ארצות הברית.
במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה הוא הוצב באזור תעלת פנמה במסגרת גייסות התחזוקה של הצבא.
לאחר המתקפה על פרל הארבור נחשבו אזור תעלת פנמה והחוף המערבי של ארצות הברית כאזורים פגיעים לתקיפה יפנית.
לאחר המלחמה למד פרסל לזמן מה בקולג' בפורט וורת', טקסס, וב-1948 סיים את לימודיו בג'וניור קולג' בליטל רוק (בהמשך חלק מאוניברסיטת ארקנסו).
באותה שנה הוא הכיר את הלן הייל מפרסקוט, שסיימה את לימודיה באוניברסיטת הנשים של טקסס ועמדה להיות מורה.
לאחר הכרות קצרה, נישאו השניים, ונולדו להם שתי בנות.
ב-1952 סיים פרסל תואר במשפטים באוניברסיטת ארקנסו והחל לעסוק בעריכת דין בבנטון.
הקריירה הפוליטית של פרסל החלה ב-1955 כאשר הוא נבחר כפרקליט העירוני של בנטון, תפקיד במשרה חלקית.
ב-1958 הוא נבחר כשופט עירוני, תפקיד בו הוא כיהן במשך שמונה שנים ועסק בשיפוט תעבורה ונוער.
בקיץ 1966 נכנס פרסל למרוץ לתפקיד התובע הכללי של ארקנסו, בו הוא התמודד מול ברוס בנט, תומך ההפרדה הגזעית התוקפני שמתקפותיו על "עירוב הגזעים" ועל בתי המשפט הפדרליים גרמו לו להיבחר לתפקיד במשך ארבע תקופות כהונה.
כמועמד עם מימון בחירות חלקי וזהיר, נראה פרסל כבעל השפעה מועטה במערכת הבחירות למעט מודעה שהשתרעה על פני שני עמודים בעיתון "ארקנסו גאזט" בו פורטו שמותיהם ומספר הטלפון של מאות אזרחים ממחוז סאלין, שצוטטו באומרם: "אנו ידידיו ושכניו של ג'ו פרסל במחוז סאלין.
אנא התקשרו אלינו בשיחת גוביינא אם אתם רוצים לשמוע עוד על האיש המצוין הזה".
פרסל הביס את בנט בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית וניצח בקלות בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'רי ק.
אחד מצעדיו הראשונים של פרסל כתובע הכללי היה להגיש תביעה נגד תאגיד ההלוואה והחיסכון של ארקנסו, בנק ממערב המדינה שפרסל טען שהוא פעל באופן בלתי חוקי בשעה שהרגולטורים לבנקאות העלימו מכך עין.
בסופו של דבר הכריז שופט פדרלי על החברה כפושטת רגל, מהלך שסיכן את חסכונותיהם של יותר מ-2,000 איש, וחבר מושבעים גדול האשים שלושה מנהלים של החברה ואת בנט, שהיה מייסד חשאי שלה.
בנט הואשם ב-28 סעיפי אישום בנוגע להונאות ביטחונות והונאות דואר, אך מעולם לא נשפט בשל העובדה שהשופט פטר אותו בשל מצבו הבריאותי.
פרסל פתח את החטיבה הראשונה להגנת הצרכן במשרד התובע הכללי ושכתב את חוקי הבחירות של המדינה, שלדבריו אפשרו עד אז הונאת בחירות בצורה קלה מדי.
ב-1969 אישר בית המחוקקים המדינתי את החוק.
ג'ורג' פישר, הקריקטוריסט של הארקנסו גאזט, העניק לפרסל את התיוג "ג'ו הישר" ויצר קריקטורה שלו כשהוא חבוש במגבעת דומה לזו של אברהם לינקולן.
על כל פנים, בשל אופן דיבורו והתנהלותו בפני הציבור, פיתח פרסל מוניטין של אדם משעמם.
ב-1970 כתב הכתב הפוליטי של הגאזט, "אנשים נרדמו בעת שלחצו את ידו של פרסל".
פרסל היה מועמד מועדף למשרת המושל ב-1970, כאשר שמונה אנשים התמודדו על מועמדות המפלגה הדמוקרטית כדי להחליף את המושל המכהן וינטרופ רוקפלר, שהתמודד על תקופת כהונתו השלישית.
על כל פנים, דייל במפרס, עורך דין אלמוני מצ'ארלסטון, גרם להדחתו מהמרוץ בבחירות המקדימות אחרי המושל לשעבר אורוול פובוס.
בהמשך ניצח במפרס בניצחונות גורפים את פובוס בסיבוב השני ואת רוקפלר בבחירות הכלליות.
במפרס דאג לבחירתו של פרסל כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית בארקנסו, וב-1974 הוא נבחר לתקופת הכהונה הראשונה שלו מבין שלוש כסגן מושל המדינה.
לבקשתו של המושל דייוויד פריור, הוא ניהל את חגיגות יום העצמאות ה-200 של ארצות הברית בארקנסו.
בינואר 1979 כיהן פרסל כמושל ארקנסו בפועל במשך שישה ימים לאחר שהמושל פריור התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית.
בתוקף תפקידו כסגן המושל הוא החזיק בתפקיד עד להשבעתו של המושל הנבחר, ביל קלינטון, והמשיך לכהן תחתיו כסגן המושל במהלך תקופת כהונתו הראשונה עד ינואר 1981.
ב-1982 התמודד פרסל על מועמדות הדמוקרטים למשרת המושל שבו התמודדו קלינטון וחבר בית הנבחרים לשעבר ג'ים גאי טאקר.
על אף מצבו הבריאותי הרופף ועל אף גיוס התרומות של קלינטון וטאקר שהיה עדיף משלו, הגיע פרסל לסיבוב השני של המפלגה מול קלינטון, אך נוצח בהפרש של 33,000 קולות.
לאחר הפסדו בבחירות חידש פרסל את עיסוקו בעריכת דין בבנטון.
ג'ו פרסל נפטר בבנטון ב-5 במרץ 1987. הוא נטמן בבית הקברות ניו רוזמונט שבעיר.
ג'ו שנג'יה (במנדרינית תקנית: 朱辰杰, בפין-יין: Zhū Chénjié; נולד ב-23 באוגוסט 2000 בשאנגחאי שבסין) הוא כדורגלן סיני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שאנגחאי שנחווה מליגת העל הסינית ובנבחרת סין.