tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכתביו מורגשת אווירה קודרת, אך עם זאת מחלחלת בהם לא מעט אווירה אקסטטית-נלהבת.
העמדה המעין-ניהיליסטית שלו יחד עם השקפתו הדתית הן שילוב מטריד ולא מתאים, לכל הפחות במבט הראשון.
עם זאת, הוא השפיע על סופרים כגון אלבר קאמי שכתב עליו בספרו המיתוס של סיזיפוס, בנימין פונדויאנו, ובעיקר אמיל צ'וראן, שכותב על שסטוב :
"הוא היה הפילוסוף של הדור שלי, שלא הצליח לממש את עצמו מבחינה רוחנית, אבל נשאר נוסטלגי לגבי מימוש כזה.
יש תפקיד חשוב בחיים שלי...
הוא חשב ובצדק שהבעיות האמיתיות חמקו מהפילוסופים.
מה עוד הם עושים מלבד להסתיר ולטשטש את הייסורים האמתיים של חיים?" (אמיל צ'וראן: יצירות, גאלימאר, פריז 1995, עמוד 1740).
שסטוב מופיע גם בעבודתו של ז'יל דלז, בעיקר בספרו על ניטשה ובספרו הבדל וחזרה.
מעבר לכך, לצד הפילוסופיה של דוסטויבסקי, רבים מצאו נחמה במלחמתו של שסטוב נגד הרציונליזם הקונסיסטנטי העקבי והמובן מאליו.
על פי המחקר של מייקל ריצ'רדסון על ז'ורז' בטאיי, לשסטוב הייתה השפעה מוקדמת על בטאיי והוא זה שחשף בפניו את הגותו של ניטשה.
לטענתו, העמדות הקיצוניות של שסטוב על תאולוגיה והעניין שלו בהתנהגות אנושית קיצונית, כנראה נתנה את אותותיה בהגותו של בטאיי.
אזור לב תל אביב (או "לב העיר", בפי התל אביבים) נמצא, כמשתמע משמו, במרכז תל אביב כפי שהייתה בחמישים שנותיה הראשונות.
רחוב המלך ג'ורג' בצפון-מערב, דרך בגין ורחוב קרליבך במזרח, שדרות בן ציון ומרמורק בצפון, רחוב אלנבי בדרום-מערב וחלקן הדרומי של שדרות רוטשילד, בדרום.
האזור מתאפיין בבתי מגורים שנבנו בסגנון הבינלאומי ובסגנון האקלקטי, אם כי חלקם נהרסו ברבות השנים, אחרים שינו את ייעודם, ורבים הידרדרו והוזנחו.
עם זאת, בשנים האחרונות ניכרת מגמה של שימור, חידוש ושיפוץ הבתים.
החל משנת 1924 נבנו באזור בתים רבים בסגנון "בתי החלומות" בתקופת העלייה הרביעית, אולם רוב בתי המגורים בלב תל אביב נבנו בשנות השלושים והארבעים.
רובם היו בני שלוש קומות בראשיתם, אך במשך השנים נוספו קומות גג על רבים מהם.
בחלק מן הרחובות ניכר אופיים האירופי של הבתים – חזית המשיקה למדרכה, ללא גדר וגינה, בניגוד לבתים בסגנון ישראלי ובתים משנות החמישים, עם קומת עמודים מעל גינה או חניה.
באחדים מן הבתים אפשר עוד לראות את קיר המגן, קיר לבנים שחיפה על הכניסה לחדר המדרגות, מסתור מכדורי צלפים מיפו במלחמת העצמאות בבתים, שרובם ככולם היו נעדרי מקלטים.
בבתים רבים מתנהלים משרדים ועסקים שונים לצד דירות המגורים, אם כי קיימת כיום מגמה להוציא את העסקים ולהחזיר למקום דיירים, בעיקר זוגות צעירים.
המגמה הזו נוחלת הצלחה רבה, בהשוואה למצב שהיה בתחילת שנות השבעים.
לב תל אביב חוזר, מאז שנות השמונים, לחיים, לאחר דעיכה וכמעט גסיסה.
רחוב שינקין, שראשיתו בכיכר מגן-דוד – המפגש של רחוב אלנבי, נחלת בנימין, המלך ג'ורג', שינקין ושוק הכרמל – היה רחוב מסחרי הומה, ששני קווי אוטובוס (11 ו-19) עברו בו.
רחוב שינקין הסתיים ברחוב יהודה הלוי, ומעבר לו, במקום שהיום נמצא רחוב לינקולן, הייתה דרך שנקראה "המשך שינקין" ונמשכה, בין שדות ומגרשים ריקים, עד אל רח' יצחק שדה ושכונת יד אליהו.
רק בשנות השבעים והשמונים החלה תדמיתו של רחוב שינקין להשתנות, כאשר הופיע בתודעה הציבורית כרחוב צעיר ובוהמי, בניגוד לאופיו השמרני והבורגני לפנים.
רבות מן החנויות הישנות נסגרו ונפתחו מחדש כבוטיקים, בתי קפה, חנויות דיסקים וכו'.
אחד מתווי ההיכר הבולטים של רח' שינקין ולב תל אביב היה, במשך עשרות שנים, בית דבר, בפינת רחוב מלצ'ט, בניין גדול שבו שכנו מערכת העיתון הוותיק ובית הדפוס שלו.
הבניין נהרס לפני שנים אחדות ועכשיו עומד במקומו בית מגורים מפואר.
ברחוב שינקין, בין רחוב יוחנן הסנדלר לרחוב יצחק נפחא, נמצאת גינת שינקין, גינה קטנה ומטופחת ובה, כיום, מרכז תרבות שוקק חיים.
בשנים עברו נקרא המקום "חורשת שינקין" ופניו היו שונים מאוד מאלה הנוכחיים.
בקצה גינת שיינקין נמצא בית הכנסת המרכזי ההיסטורי של השכונה, בית כנסת גאולת ישראל שכיום מהווה מרכז חב"ד תל אביב.
מבנה היסטורי אחר הוא אוהל שם, אולם מופעים לא גדול, שבו התקיימו בשנות השלושים מפגשי עונג שבת, בהנהגת חיים נחמן ביאליק, ומשנת 1936 ועד בניית היכל התרבות נערכו בו הקונצרטים למנויים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
אולם "אוהל שם" חי וקיים עד היום, ברחוב בלפור מול מבואו של רחוב פיארברג.
רחוב המלך ג'ורג', המשיק בראשיתו לשינקין אך פונה בהמשך צפונה ומתרחק ממנו, גם הוא רחוב מסחרי הומה אדם.
הוא עורק תנועה ראשי, שקווי אוטובוסים רבים עוברים בו.
בחלקו השייך ללב תל אביב, בין כיכר מגן-דוד לדיזנגוף, יש שלושה אתרים מוכרים ומושכי ציבור – גן מאיר (על שם מאיר דיזנגוף, ראש העיר הראשון של תל אביב), מצודת זאב, מעוז הליכוד, ודיזנגוף סנטר, הקניון הראשון בארץ, שנפתח ב־1977 על חורבות שכונת הצריפים נורדיה, מזה ומזה לרחוב דיזנגוף.
לפני מצודת זאב, באמצע הכביש, נטועים כמה עצי שקמים, זכר למטע השקמים הגדול שעמד במקום לפני סלילת הרחוב, בדרך לכפר סומייל הערבי.
שקמים אלה, יחד עם העצים שבגן יעקב הם זכר לאותו "גן שקמים" שבשיר הישן.
בשוליים הצפוניים של לב תל אביב נמצאים תיאטרון הבימה, היכל התרבות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו וגן יעקב.
היכל התרבות נפתח בשנת 1957 והוא משמש מאז כמקום משכנה הקבוע של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
לצד היכל התרבות נמצא גן יעקב, שתוכנן סביב הגבעה שהייתה במקום לפני הקמת ההיכל מתוך רצון לשמר את עצי השקמים שהיו עליה.
הגן נבנה בשני מפלסים, עם יציאות בכיוון בית הבימה, שדרות תרס"ט ורחוב דיזנגוף מול שדרות ח"ן.
בצדו המערבי, בשדרות תרס"ט, נמצא ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, המשמש כאגף נפרד של מוזיאון תל אביב לאמנות בשדרות שאול המלך.
מבנה מרשים ניצב בכיכר המלך אלברט במפגש הרחובות מלצ'ט, בצלאל יפה, מונטפיורי ונחמני – בית הפגודה.
זהו בית מגורים בתכנון האדריכל אלכסנדר לוי בסגנון האקלקטי, המזכיר פגודה סינית.
גם מבנה זה נמצא לפני שנים אחדות בסכנת הריסה, אך פעילות ציבורית מזורזת מנעה את הריסתו והביאה לשיפוץ מקיף, תוך שימור מאפייניו המיוחדים.
בשנת 2013 נחנך גן קריית ספר בתכנונו של רם איזנברג כגן קהילתי לתושבי הרובע.
לֶבאן צכּיטישווילי (בגאורגית: ლევან ცქიტიშვილი; נולד ב-10 באוקטובר 1976) הוא כדורגלן עבר גאורגי בינלאומי, יליד טביליסי, גאורגיה.
צכיטישווילי החל את הקריירה שלו, כמו מרבית הכדורגלנים הגאורגים המובילים, במדי דינמו טביליסי בשנת 1994, ובשנת 1998 הוא נקנה בידי המועדון הגרמני פרייבורג, שם שיחק עם מספר שחקנים גאורגים נוספים.
במהלך תקופתו בפרייבורג, צבר צכיטישווילי שמשחק כקשר, 111 הופעות בבונדסליגה.
אחרי שפרייבורג ירדה ליגה בשנת 2005, צכיטישווילי היה על סף חתימה בשורות מטאלורג דונייצק האוקראינית, אבל במקום זאת הוא החליט להישאר בגרמניה, והוא חתם על חוזה בשורות וולפסבורג.
ב-31 בינואר 2009, חתם צכיטישווילי בקבוצת הליגה השנייה בגרמניה ווהן וייסבאדן.
צכיטישווילי צבר 55 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת גאורגיה, בהן כבש שער אחד.
לֶבַאן קוֹבִּיאשׁווִילִי (בגאורגית: ლევან კობიაშვილი; נולד ב-10 ביולי 1977) הוא כדורגלן עבר גאורגי, ששיחק בעמדת הקשר.
קוביאשווילי נולד בטביליסי, בירת גאורגיה והחל את הקריירה בקבוצה המקומית הקטנה אוואסה טביליסי, ממנה הוא עבר למועדון קטן נוסף, מטאלורג רוסתווי, לפני שערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הגאורגית במדי דינמו טביליסי.
בשנת 1998, אחרי שנה בקבוצה הרוסית אלניה ולדיקווקז, עבר קוביאשווילי למועדון הכדורגל הגרמני פרייבורג שבאותה התקופה קלט מספר רב של כדורגלנים גאורגים.
בפרייבורג שיחק קוביאשווילי עד שנת 2003, השנה בה עבר לשחק במועדון הצמרת שאלקה 04. לאחר שש שנים עבר קוביאשווילי לשורות הרטה ברלין וחתם עמה על חוזה עד יוני 2010. לאחר ירידת הרטה ברלין לבונדסליגה השנייה האריך קוביאשווילי את חוזהו בקבוצה עד ליוני 2013.
נכון לספטמבר 2010 רשומים לזכותו של קוביאשווילי 305 משחקי בונדסליגה, בהם כבש 29 שערים.
בבונדסליגה השנייה זקופות לזכותו 43 הופעות בהן הבקיע 11 שערים.
קוביאשווילי היה שחקן חשוב בסגל נבחרת גאורגיה, במדיה צבר 100 הופעות בינלאומיות וכבש 12 שערים.
משמש כנשיא התאחדות הכדורגל הגאורגית מאז אוקטובר 2015. ב־2016 נבחר לפרלמנט.
איגוד הספורט לבאנטה (בספרדית: Levante Unión Deportiva) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר ולנסיה המשחק בלה ליגה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1909 ועורכת את משחקיה הביתיים באצטדיון סיוטאט דה ולנסיה, המכיל 26,354 מושבים.
ב-9 בספטמבר 1909 נוסד המועדון כשנקרא "לבונטה יוניון דפורטיבו", על שמו של חצי האי המזרחי האיברי.
בתחילה משחקי הקבוצה נערכו בלה פלאטג'טה, לאחר מכן שוחקו בסמוך לנמל, והמועדון החל בהדרגה להיות קשור ואהוד בקרב מעמד הפועלים.
בשנת 1919 הקבוצה שיחקה לראשונה נגד יריבתה העירונית ולנסיה והפסידה 0–1, משחק שנערך על מנת לחנוך את האצטדיון החדש באלגריוס.
בשנת 1928, לבאנטה זכתה בגביע הראשון שלה כשזכתה באליפות ולנסיה.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד שיחקה לבאנטה בליגה הים תיכונית.
במהלך מלחמת האזרחים נהרס אצטדיונה של לבאנטה, אך המועדון נותר על כנו.
ב-1939 התאחדה לאבנטה עם מועדון ג'ימנסטיקו.
בתחילה נקרא המועדון יוניון דפורטיבה לבנטה-גימנאסטיקו, לאחר מספר שנים שונה שמה ללבנטה יוניון דפורטיבה.
בשנת 1963 ערך המועדון הופעת בכורה בלה ליגה כאשר סיימה הקבוצה עונה קודם לכן כאלופת הליגה השנייה כשהיא מנצחת 2–4 את דפורטיבו לה קורוניה.
במהלך עונת הבכורה הראשונה בלה ליגה, הצליחה לנצח הקבוצה פעמיים בדרבי את ולנסיה וניצחון היסטורי של 1–5 על ברצלונה, אף על פי כן ירדה ליגה לאחר שהפסידה בפלייאוף למלאגה.
לאחר מכן, שיחקה הקבוצה במשך שני עשורים בליגה השנייה והשלישית.
בתחילת שנות השמונים, כוכב העל ההולנדי יוהאן קרויף שיחק חצי עונה במועדון וכבש שני שערים.
בעונת 2003/2004 שוב זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה ושבה ללגה ליגה אך ירדה שוב לאחר עונה אחת.
בעונת 2006/2007 חזרה ללה ליגה ושוב ניצחה את ולנסיה בדרבי היוקרתי.
בשנים שלאחר מכן, מצבה הכלכלי של לבאנטה הורע והקבוצה נקלעה לחובות והקבוצה ירדה לליגה השנייה בעונת 2008/2009. כאקט מחאה בתקופה זו, השחקנים מחו על היעדר התשלומים שלהם בשלב מסוים, וסירבו לרוץ למספר שניות לאחר שריקת הפתיחה במשחק נגד דפורטיבו לה קורוניה והצהירו גם שלא יופיעו במשחק שלאחר מכן.
רק לאחר תרומות שהגיעו למועדון, שולמו משכורות לשחקנים.
ב-13 ביוני 2010 חזרה לאבנטה ללה ליגה לאחר ניצחון ביתי 3–1 מול קסטלון.
בעונה שלאחר מכן, בחלק מהעונה הייתה הקבוצה במקום השלישי, רק לאחר ריאל מדריד וברצלונה עם הפסד אחד ב-12 משחקים, בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום ה-14.
ב-26 באוקטובר 2011, במהלך המחזור התשיעי בעונת 2011/2012 ניצחה הקבוצה 3–2 את ריאל סוסיאדד ועלתה לראשונה בתולדותיה למקום הראשון בלה ליגה.
בסופו של דבר סיימה הקבוצה במקום השישי באותה העונה, מיקום אשר העניק לה כרטיס לגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה.
בגביע אופ"א הגיעה הקבוצה עד לשלב שמינית הגמר שם הודחה על ידי רובין קאזאן הרוסית לאחר הפסד 0-2.
בעונת 2015/2016 סיימה לבאנטה במקום האחרון בליגה ושבה ללה ליגה לאחר עונה אחת בלבד כאשר היא זוכה באליפות הליגה השנייה.
בעונת 2017/2018 ניצחה הקבוצה 4–5 את ברצלונה כשכבר הובילה 1–5. היה זה הפסדה הראשון של ברצלונה באותה העונה, שהגיע רק בחודש מאי.
בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2024/2025 עלתה בחזרה ללה ליגה.
לבאנטה משחקת מול ולנסיה בדרבי שנקרא "דרבי ולנסיאנו", הידוע גם בשם "דרבי דל טוריה" או "דרבי ולנטינו".
הדרבי שוחק 33 פעמים באופן תחרותי, ולנסיה ניצחה 19 פעמים, לעומת שבע פעמים בהן ניצחה לבאנטה.
לֶבֶד הוא בד לא ארוג העשוי מסיבים שנדחסו יחדיו.
את הלבד ניתן לייצר מסיבים טבעיים כמו צמר או סינתטיים כמו אקריליק.
בעוד כמה סוגים של הלבד הם רכים מאוד, חלקם קשים מספיק כדי ליצור מבניות.
ישנם סוגים שונים של לבד המשמשים לצרכים שונים, והם נבדלים בתכונותיהם בהתאם לתכולת הסיבים, הצבע, הגודל, העובי, הצפיפות וגורמים נוספים.
איכות הלבד נקבעת לפי אורך סיבי הצמר שהוא נוצר ממנו: ככל שהסיבים ארוכים יותר, כך הלבד עמיד יותר.
לבד הלבד שימושים רבים, מתעשיית הרכב, לכלי נגינה ולבניית הבית.
למשל כחלק מפטישי הפסנתר יש ללבד תפקיד חשוב בקביעת טון הפסנתר.
הלבד משמש כיום, בין השאר, לייצור כובעים, נעליים, בדי איטום ולקישוט בעבודות אפליקציה.
מכיוון שהלבד אינו ארוג, ניתן לגזור אותו בלא שייפרם, לכן הוא משמש לאפליקציות ולייצור בובות.
שיטת ליבוד מסורתית המבוססת על שילוב בין נוזל (לרוב מים), סבון וחיכוך המופעל על הסיבים.
מניחים את שכבות הסיבים בזווית של 90 מעלות זו על זו, ומכסים אותן במים וסבון.
בתהליך של תנועה ודחיסה מתמשכת הסיבים נצמדים זה לזה ומתלכדים לבד אחיד.
רק סוגים מסוימים של סיבים מתאימים לליבוד רטוב.
רוב סוגי הצמר מבעלי חיים, כגון צמר אלפקות או כבשי מרינו, ניתנים לליבוד בתהליך זה.
סיבים אלו מכוסים בקשקשים זעירים בדומה לקשקשים המצויים בשערות האדם.
ההרטבה והסיבון גורמים לקשקשים להיפתח בעוד שהחיכוך גורם להם להיאחז זה בזה.
סיבים צמחיים וסיבים סינתטיים לא יתפקדו בצורה דומה.
כמו כן בעבר השתמשו בעיקר בכספית לייצור הלבד, מה שאפשר הכנה ליותר סוגי צמר.
אבל השימוש הופסק בגלל שהתגלו בעיות בריאותיות בעבודה מתמידה עם הכספית.
אמנות הליבוד היא למעשה אמנות סיבים פופולרית.
בשנות ה־80, דייוויד ואלינור סטנווד האמריקאים השתמשו במחט משוננת ממפעל לליבוד תעשייתי כדי לפתח את ליבוד המחט כעבודת יד.
בכך הם פיתחו למעשה את הטכניקה של ליבוד תלת־ממדי.
באמנות הליבוד משתמשים בסיבים יבשים וללא צורך בשימוש במים.
מחטים מיוחדות משמשות את האמן ככלי פיסול, וללא כל צורך בכלי מכני או חשמלי אחר, אלא רק בעבודת יצירה ידנית.
לאורך המחט הייחודית לאמנות הליבוד יש חריצים, ובדחיסת המחט אל האובייקט האומנותי היא דוחפת את הסיבים אל השכבות הפנימיות.
מאחר שחריצים אלה, הם עם הפנים כלפי מטה לכיוון קצה המחט, אז הם לא מושכים את הסיבים החוצה, ובעבודה של שעות בודדות ניתן ליצור דמויות מפוסלות או תמונות מפוסלות בסיבים בתלת מימד, כדוגמת פרחים, בעלי חיים וכדומה.
שיטת העבודה מהירה וניתן לגוון בצבעים של הסיבים.
אחת מתופעות הלוואי של יצירות הליבוד הן פציעות קלות מאוד (דקירות) כתוצאה מהעבודה עם המחט, ולפיכך חלק מהיוצרים מקפידים לעבוד עם מגינים על האצבעות.
הלבד נחשב לאחד מחומרי הטקסטיל הקדומים ביותר ששימשו את האדם.
עם ביות הכבשים בתקופת המהפכה החקלאית נעשה שימוש בעורות בעלי חיים לייצור מחצלות ולבוש.
תופעת הסתבכות השיער בכבשים פרימיטיביות, שהשירו את פרוותן באופן טבעי, ככל הנראה הובילה להבנה של תהליך הליבוד.
בעת העתיקה, השימוש בלבד הפך לכלכלי, שכן גז הצמר אפשר להרחיב את גודל העדרים ולהפיק משאבים מתחדשים, בניגוד לניצול חד-פעמי של עורות חיות ניצודות.
בתרבויות רבות מתקבל מידע באמצעות אגדות המייחסות את גילוי הליבוד לדמויות היסטוריות, כמו קלמנט הקדוש מהמאה ה-1 לספירה, שנחשב בנצרות לפטרון בעלי המלאכה והכובענים, אשר היה אפיפיור ברומא ופעל בעיקר בשטחי האימפריה הרומית.
על פי הסיפור גילה הקדוש את התהליך, כאשר שם צמר בסנדליו במהלך מסע והבחין שהסיבים הסתבכו והתקשרו זה לזה.
עם זאת, ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהליבוד היה קיים זמן רב לפני כן, ואין תיעוד חד-משמעי למקום ולתקופה בהם הומצא לראשונה.
תיעודיים היסטוריים מפורשים של הלבד דלים, ככל הנראה משום שהיה חלק חיוני אך מובן מאליו בחיי הנוודים.
עם זאת, נמצאו עדויות לשימוש בו באזורים שונים, במיוחד בקרב קהילות נוודיות במרכז אסיה, שהסתמכו עליו לצורכי בגדים, מחסות וכלים.
תהליך ייצור הלבד, כרוך בדחיסת סיבים בתנאי חום ולחות, ללא צורך באריגה או טוויה ובאמצעות כלים מינימליים כמו מקל גמיש, מחצלת קנים או פיסת בד ישנה.ייצור פשוט יחסית, הופך את הלבד, לחומר נגיש ויעיל עבור תרבויות שחיו בתנאים סביבתיים קשים.
ראוי לציין כי ממצאים ארכאולוגיים של לבד באפריקה ובאמריקה הילידית הם נדירים, אם קיימים בכלל, מה שמרמז כי הטכניקה הגיעה לשם בשלב מאוחר יותר.
אזכורים ראשונים לשימוש בטכניקות ליבד בסין מופיעים לקראת סוף שושלת צ'ואו (המאה ה-4 עד ה-3 לפנה"ס), כאשר משטחי לבד שימשו בתור מזרנים לשינה.
הסינים לא המציאו את הלבד, שכן למרות שגידלו כבשים, הם לא השתמשו בצמר לייצור בדים ולבוש, והעדיפו חומרים כמו קנאביס, משי וסיבים צמחיים אחרים.
נראה שהחשיפה הסינית ללבד הגיעה דרך שבטים נוודים מצפון ומרכז אסיה, במיוחד ההיונג-נו (Hiung-nu), אשר השתמשו בלבד לא רק לבגדים ולמחסה, אלא גם כחלק מטקסים דתיים.
במהלך שושלת האן (Han) הלבד כבר היה מבוסס בסין, והקיסר ון אף חבש כובע לבד במסעות הציד שלו.
הלבד היה חומר מרכזי בלבוש הטיבטי בעת העתיקה, כפי שתועד בכרוניקות של שושלת טאנג (618–906 לספירה).
מלכי טיבט עצמם היו לבושים בגלימות לבד, אולם עם הזמן, בהשפעת התרבות הסינית, עברו לבגדי משי.
הלבד שימש גם להכנת אוהלים גדולים לשימוש צבאי, לייצור מגפי נשים, כובעים מחודדים עם שוליים רחבים, ופונצ'ו להגנה מפני גשם ושלג.
השימוש בלבד בהודו מתועד כבר בעת העתיקה.
ניארכוס, הקצין הימי של אלכסנדר הגדול, דיווח כי ההודים הכירו את אמנות הליבוד במאה ה-4 לפנה"ס.
בתקופת שושלת טאנג נשלחו מתנות כמנחה למלך סין, וביניהן חתיכות בד לבד לבן.
עמי מרכז אסיה, אירנים וטורקים קדומים.
עמים איראניים קדומים, כמו הסקיתים, הסוגדיאנים והבקטרים, היו מהראשונים שהשתמשו בלבד.
בערבות מרכז אסיה, לבד שימש להכנת שטיחים, בגדים ואפילו מחסה.
הסקיתים נהגו לכסות את עגלותיהם בלבד ולחבוש כובעי לבד, ואילו הסוגדיאנים, שהיו סוחרים חשובים, ייצרו לבד משובח ואף חבשו כובעי לבד מעוטרים בזהב.
גם הפרסים השתמשו בלבד, בעיקר בטקסים דתיים, והלוחמים שלהם השתמשו בשריוני לבד גמישים.
לבד היה נפוץ גם בקרב עמים טורקיים קדומים, כמו הגוק-טורקים והכוזרים, שהתאימו אותו לחיי הנוודות שלהם.
מאוחר יותר, השימוש בלבד התרחב עוד יותר אצל המונגולים ושבטים טורקיים אחרים, שהפכו אותו לחלק חיוני מחייהם.
ביוון העתיקה, הלבד שימש לייצור בגדים, שריונות וכובעים מחודדים (פִילוֹס).
הרומאים אימצו את השימוש בלבד מהיוונים, ושימוש ב"כובע הלבד" (פִּילֵאוּס) היה סממן של עבד משוחרר.
בנוסף, חיילי יוליוס קיסר השתמשו בלבד להגנה מפני חיצים, והוא שימש כחומר לציפוי מגדלי מצור ומתקנים צבאיים.
הלבד היה מרכיב חיוני באורח החיים הנוודי של המונגולים ושימש בעיקר לכיסוי היורטות (Ger) – מבני המגורים המסורתיים שלהם.
ממצאים היסטוריים מצביעים על כך שייצור הלבד היה נפוץ בקרב קהילות רועי צאן בערבות מונגוליה והותאם לתנאי מזג האוויר הקיצוניים של האזור.
כרוניקה מהמאה ה-13 המתעדת את חייו של ג'ינגיס חאן ואת ההיסטוריה המוקדמת של האימפריה המונגולית, מזכירה את השימוש בלבד בהקשרים תרבותיים וטקסיים.
בין היתר, תועד שימוש בשטיחי לבד לבנים בטקסי הכתרה של ח'אנים, וכן כאלמנט מרכזי בעיצוב המחנות הנוודיים, שם שימש גם כמסך רוח שהגן על המבנים מפני רוחות חזקות.
ייצור הלבד הגיע לשיאו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, עקב הדרישה של המהפכה התעשייתית לשיטות ייצור מהירות, זולות ויעילות יותר.
עד המאה ה-19, לבד יוצר בעיקר בטכניקה רטובה, אך היצרנים התחילו להתנסות בתהליכים חדשים, מה שהוביל להמצאת מכונת ליבוד ראשונה, בסביבות 1866 עם חישול מחטים, על ידי חברת Bi-Water.
מכונה זו חיקתה את תהליך הליבוד הידני של סיבי הצמר, מה שאפשר ייצור מהיר בקנה מידה תעשייתי והכניס את השימוש בסיבים סינתטיים כמו אקריליק ופוליאסטר לתהליך.
הלבד הפך במהרה לחומר חיוני בתעשיית הכובעים, כאשר חברת סטוקפורט הפכה למרכז חשוב לייצור כובעים.
עם התרחבות תעשיית האופנה, כובעי לבד כמו פדורות, כובעי באולר קלוש הפכו לפופולריים בזכות עמידותם ויכולת שמירת הצורה שלהם.
ייצור באמצעות מכונה הפך את הלבד לנגיש יותר, משתלם יותר ורב-גוני יותר, עם אפשרויות צבע ומרקם מורחבות, והוא המשיך לשמש במגוון אביזרים, כולל כפפות ותיקי יד.
לֶבאן קֶניָה (בגאורגית: ლევან ყენია; נולד ב-18 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת הקשר.
קניה החל את הקריירה במחלקת הנוער של קבוצת דינמו טביליסי, ממנה עבר לקבוצת הנוער של היריבה העירונית לוקומוטיב טביליסי.
ב-11 באפריל 2009, קניה ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במשחק נגד קרלסרוהה.
ב-14 באוגוסט 2012 חתם קניה בקרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית לשנתיים.
לאחר שבילה שנתיים במועדון חתם בקבוצה הגרמנית פורטונה דיסלדורף למשך שנתיים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת גאורגיה ב-8 בספטמבר 2007, במשחק נגד אוקראינה, אחרי שנכנס כמחליף במקומו של אלכסנדר יאשווילי.
במדי הנבחרת זכה קניה לקרדיט רב על ידי מאמנו הגרמני קלאוס טופמולר, שצפה לו עתיד ורוד במדי הנבחרת.
הוא כבש את שערו הראשון עבור גיאורגיה ב-27 במאי 2008, במשחק נגד אסטוניה.
לב לבוביץ שסטקוב היה טייס קרב סובייטי ואלוף הפלות מפורסם במלחמת האזרחים בספרד ובמלחמת העולם השנייה.
לאחר שסיים בשנת 1936 לימודים צבאיים ביקש שיציבוהו בספרד, ואכן הוצב בטייסת קרב בספרד בשנת 1937. במהלך הלחימה בספרד זכה בהישגים רבים, ביניהם שמונה הפלות סולו ו-31 משותפות.
לאחר הפלישה הגרמנית לרוסיה במבצע ברברוסה ביולי 1941, הוביל שסטקוב רגימנט מטוסי קרב בחזית אודסה.
בשלוש השנים שלאחר מכן, הוא מילא מגוון תפקידי פיקוד, ולחם בין השאר בקרב סטלינגרד.
במהלך המלחמה, התפתחה יריבות עזה בין שסטקוב לבין הטייס הגרמני הידוע הנס אולריך רודל.
בחודשים הראשונים של שנת 1944, חיפש שסטקוב אחר מטוסו של רודל (שעד אז השמיד מעל 200 טנקים סובייטים), אשר היה ידוע בציור נחש הצפע שבצד המטוס.
בתאריך 13 במרץ (יש הטוענים 12 במרץ), בהיותו בדרגת קולונל, השתתף שסטקוב בקרב כנגד מפציצים גרמנים, ולא נראה עוד לעולם.
במהלך קרב זה, הפיל מפציץ יונקרס Ju 87 אחד ולאחר מכן נלחם לבד נגד מטוסו של הטייס הגרמני הנס אולריך רודל, הצליח לפגוע בו, אך נפגע בעצמו והתרסק.
יש הטוענים כי הצליח להפיל את רודל עצמו, אך ככל הנראה אין לדבר בסיס, ושמועה זו הופצה על יד השלטונות הסובייטים על מנת להאדיר את דמותו של שסטקוב.
26 ההפלות שלו במלחמת העולם השנייה העלו את מאזן ההפלות שלו ל-65, מתוכן 42 משותפות.
שסטקוב טס במהלך שירותו מעל 200 טיסות מבצעיות, השתתף ב-32 קרבות אוויריים בהם נהרגו 15 מהטייסים שעמדו מולו.
הוא זכה למספר רב של עיטורים, ביניהם מדליית גיבור ברית המועצות, עיטור לנין, עיטור הדגל האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה.
לבאיה (או לבאיו) היה מושל העיר שכם בתקופת הברונזה המאוחרת ב.
הוא חי בזמנם של מלכי מצרים אמנחותפ השלישי ובנו אחנתון מלכי השושלת ה-18 ששלטו במצרים במאה ה-14 לפנה"ס.
לבאיה היה שליט של ממלכה ששכנה באזור הררי, והוא ניסה להרחיב את תחום שלטונו ולהשתלט על העמקים הפוריים בשכנות, מצפון לכיוון עמק יזרעאל, וממערב לכיוון השרון וגם לכיוון השפלה.
כנגדו התלכדה ברית של שליטים מקומיים בתמיכת השלטון המצרי, ובסופו של דבר הוא נכשל ונהרג.
בנו של לבאיה, מותבעל, קבע את מושבו בפחל שבעבר הירדן וניהל מערכות צבאיות משלו עד שככל הנראה חוסל בהוראת הממשל המצרי בידי ביריאווזה.
המידע על לבאיה מקורו במכתבי אל-עמארנה, ארכיון מכתבים גנוזים שהתגלה בחפירות ארכאולוגיות באל עמארנה שבמצרים התיכונה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בארכיון נמצאו 3 מכתבים שכתב לבאיה למלך מצרים (מכתבי א"ע 252, 253, 254), בנוסף נמצאו עוד 12 מכתבים של מושלים אחרים המזכירים את לבאיה במכתביהם.
ממכתבי אל-עמארנה ניתן ללמוד על פעולותיו ועל מערכת יחסיו עם מושלי הערים האחרות בכנען.
במכתבי לבאיה לא כתוב שהוא מושל שכם, המכתב היחיד המציין שהוא מושל שכם הוא מכתבו של עבדיחבה מכתב א"ע 289 מושל ירושלים המציין ש"לבאיה נתן את שכם לאויבים".
המכתב היחיד שיש מידע לגבי שנת כתיבתו הוא מכתב א"ע 254 שעליו נכתב בדיו בהיראטית השנה שבה נכתב המכתב המפורש כשנת 32 לאמנחותפ השלישי.
אזכור נוסף של לבאיה נמצא על גבי חותם גליל שנמצא בשנת 1993 בחפירות תל בית שאן.
על גבי חותם זה נמצאה כתובת .
על פי מכתב א"ע מס' 252 שכתב לבאיה למלך מצרים עיר מולדתו לא הייתה שכם.
במכתב זה הוא מתלונן על אנשים אשר כבשו את העיר ומציין שהוא מותקף בימים אלו כש"שתי ערַי נכבשו" ומציין שהתוקפים הם "שודדי אבי".
לבאיה ניסה להשתלט על ערים אחרות בכנען ולהרחיב את שלטונו צפונה לאזור השרון ודרומה.
במכתב א"ע 250 נכתב שתקף את שונם ואת גת רימון, ובמכתב א"ע 244 נכתב שתקף את מגידו.
במכתב א"ע 253 כתב לבאיה שהוא נכנס לגזר שבאזור השפלה.
על פי מכתב א"ע 244 של מושל מגידו בירידיה, לבאיה מנצל את החזרת הגדוד המצרי הסדיר ממגידו למצרים כדי לבצע את תוכניות ההתפשטות שלו.
במכתב זה מתלונן בירידה על מצור שהטיל לבאיה על העיר מתוך מטרה לכבוש את העיר.
במכתב א"ע 250 הוא מכתבו של בַּעַלמֶהֶר מושל גת-פדלה (ג'ת) למלך מצרים, מתלונן המושל על בני לבאיה ששמו פעמיהם להרוס את הארץ יותר מאשר אביהם הרס.
במכתב זה מציין בעלמהר שלבאיה תקף חמש ערים את גת-פדלה, גת-רימון, שונם, בֻּרְקֻנָה ועַרַבּוּ
ניסיונות ההשתלטות של לבאיה על אזור ירושלים באים לידי ביטוי במכתבי התלונה של עבדיחבה מושל ירושלים לפרעה.
במכתב א"ע 289 מתלונן עבדיחבה שלבאיה נתן לעפירו להשתלט על שכם והוא רוצה גם להשתלט על ירושלים באמצעות ברית שהקים עם מִלכִּאִלוּ מלך גזר ועם מלכי גת, לכיש ואשקלון.
קשריו עם מלכאילו מלך גזר ידעו עליות ומורדות.
מלך זה היה בן בריתו העיקרי, אבל לפחות פעם אחת ברית זאת הופרה כשלבאיה פלש לגזר.
במכתב א"ע 254 כותב לבאיה למלך מצרים שהוא לא פשע, מציין שהוא נכנס לגזר וכי מלך מצרים רוצה לקחת את רכושו אבל לא נוגע ברכושו של מלכאילו.
נראה ששלטונות מצרים ניסו לסכסך ביניהם על ידי הקלת המיסים על מושל גזר.
הוא הודף גם את האשמות שכאילו כרת ברית עם העפירו בהתייחסו לבנו ובציינו .
בסופו של דבר ציוו השלטונות המצרים על מושלי האזור לעצור את לבאיה.
במכתב א"ע 245 כותב בירידיה מושל מגידו למלך מצרים ומבטיח לו לתפוס את לבאיה חי.
על פי המכתב סַֻרתַ מושל עכו לקח את לבאיה ממגידו והבטיח לשלוח אותו למצרים באניה.
במקום זאת קיבל ממנו כסף ושחרר אותו ביחד עם בעלמהר מחנתון לביתם.
במכתב א"ע 250 לומדים על גורלו הסופי של לבאיה.
במכתב זה מתלונן בעלמהר על בניו של לבאיה שרוצים להרוס את הארץ יותר מאשר אביהם הרס ודורשים ממנו להילחם באנשי גִינַה (ג'נין) אשר הרגו את אביהם.
בניו של לבאיה ממשיכים בדרכו של אביהם.
במכתב א"ע 246 כותב בירידיה שהם שכרו את העפירו ואת הסותו כשכירי חרב להילחם בו.
הם משתפים פעולה עם מושל גזר (א"ע 250).
לב של דיו הוא ספר פנטזיה מאת קורנליה פונקה.
הספר יצא בשנת 2003 והוא הראשון בטרילוגיית ספרי "לב של דיו", שכוללת את כשף של דיו ומוות של דיו.
הספר זכה לפופולריות רבה, ועובד לסרט קולנוע בעל אותו שם.
מורטימר (מו) פולכארט הוא כורך ספרים בעל יכולת מיוחדת - כאשר הוא מקריא ספר בקול רם הוא מעורר לחיים דמויות מתוך הספר.
עם זאת, אין לו שליטה על מה שיוצא מהספר או נכנס אליו.
לילה אחד מו מקריא לבתו מגי ולאשתו טרזה ספר בשם "לב של דיו", ובטעות מקריא את אשתו לתוך הספר ומוציא ממנו מספר דמויות: הרודן המרושע קפריקורן, עוזרו הנאמן באסטה ולהטוטן אש בשם אצבע-אבק הנושא עמו דלק בשם גווין.
תשע שנים לאחר מכן מגיע אצבע-אבק לביתו של מו על מנת להזהיר אותו שקפריקורן ואנשיו באים ללכוד אותו ואת הספר "לב של דיו".
למחרת מודיע מו למגי בתו אוהבת הספרים, שהם נוסעים לבקר את אלינור, דודתה של אימה תרזה ואוהבת ספרים מושבעת.
מגי תוהה לגבי סיבת העזיבה החפוזה, לאור ציתותה בלילה הקודם לשיחתם של מו ואצבע-אבק, אך מו מסרב להרחיב בעניין.
כאשר הם מתארחים אצל אלינור, אצבע-אבק מעלה הופעה של להטוטי אש ובזמן הופעתו קפריקורן ואנשיו שובים את מו וגונבים את הספר שהם חושבים שהוא "לב של דיו".
מגי מגלה שאביה נשבה ושאלינור הסתירה את הספר האמיתי.
מגי, אלינור ואצבע-אבק נוסעים אל כפרו של קפריקורן עם הספר הנכון במטרה לחלץ את אביה.
אצבע-אבק בוגד בהם כאשר הם מגיעים לכפר של קפריקורן ומסגיר אותם כיוון שקפריקורן הבטיח לו שידאג להחזירו לספר.
מו נאלץ להקריא לשוביו אוצרות מתוך ספרים לאחר שהם מאיימים על מגי בתו, ובאחת ההקראות מתוך הספר "סיפורי אלף לילה ולילה", הוא מקריא נער בשם פאריד, שהופך להיות שוליה של אצבע-אבק.
קפריקורן שורף את כל העותקים של "לב של דיו" אשר ברשותו בניגוד להבטחתו לאצבע-אבק, מלבד עותק יחיד אחרון.
אצבע-אבק הנבגד מבריח את החבורה מכפרו של קפריקורן.
אלינור מאתרת עבור מו את פנוליו, מחבר הספר "לב של דיו", כדי שיברר אם נותר לו עותק.
כשאלינור חוזרת לביתה היא מגלה שכל ספריה נשרפו; אלינור המיואשת והמדוכדכת פונה חזרה לכיוונו של מו.
מו ומגי מגיעים לפנוליו ומגלים שהעותק שהיה לו נגנב.
פנוליו מרותק לשמוע על דמויותיו ומזכיר בדרך אגב שאצבע אבק ימות בספר על ידי אחד מאנשיו של קפריקורן בגלל גווין, הדלק שלו.
מגי מרחמת על אצבע אבק.
היא פולטת את המידע מולו ואומרת לו שעליו לשמוח שהוא לא בספר.
אצבע אבק ממשיך לרצות לחזור לספר אף על פי כן.
מגי ופנוליו נחטפים שוב על ידי אנשיו של קפריקורן.
בזמן שהם כלואים, מגי מגלה שגם לה יש יכולת להקריא ולהוציא דמויות מתוך ספרים.
באסטה מגלה זאת וקפריקורן מחליט שמגי תקריא את הצל, התליין של קפריקורן מתוך "לב של דיו".
מו, אלינור, פאריד ואצבע-אבק מנסים לחלץ את מגי.
מגי בינתיים מוצאת משרתת אילמת והיא מאמינה שזו אימה, שהוקראה והועלתה מתוך "לב של דיו" על ידי דאריוס, אדם בעל יכולת להעלות דמויות מספרים אך בעוצמה חלשה יותר מזו של מגי ומו.
פנוליו כותב על דף תחליף לתיאור של הצל שגורם לו להרוג את קפריקורן ולהעלים את רוב אנשיו במקום אצבע אבק, המשרתת האילמת ובאסטה שהיו אמורים להיהרג.
באסטה ומורטולה, אימו של קפריקורן, נמלטים מהמקום.
במקום הצל שיצא מן הספר, פנוליו נכנס לתוכו.
בסוף הספר, מו, מגי, רזה אימה של מגי (המשרתת האילמת), דאריוס ואלינור הולכים לגור בבית של אלינור.
אצבע-אבק בורח עם העותק היחיד של "לב של דיו", כדי למצוא מישהו שיקריא אותו חזרה לשם, ופאריד מתלווה אליו.
מגי פולכארט - נערה בעלת אהבה לספרים וגיבורת הספר, אשר ירשה מאביה את יכולתו.
מורטימר "מו" פולכארט - אביה של מגי.
מכונה "לשון קסם" על ידי קפריקורן ואנשיו.
כורך ספרים בעל יכולת "לשלוף" דמויות ועצמים מתוך ספרים אותם הוא קורא בקול רם.
אצבע-אבק - להטוטן אש מעולם הדיו, אשר חולץ ממנו על ידי מו.
אצבע-אבק צולק בפניו על ידי באסטה, ונושא עמו דלק מקורנן בשם גווין.
לאורך הספר, אצבע-אבק נואש לחזור לעולם הדיו (ולספרו), ובגד במו על מנת להשיג את המטרה.
כאשר גילה כי קפריקורן בגד בו, אצבע-אבק ערק שנית.
פאריד - נער שהוצא על ידי מו מהסיפור "עלי באבא וארבעים השודדים" מאלף לילה ולילה.
הוא נעשה השוליה של אצבע-אבק ולומד ממנו להטוטנות אש.
טרזה\רזה - אשתו של מו ואמה של מגי.
אחרי שנכנסה לתוך הספר, דאריוס הוציא אותה יחד עם משרתות נוספות.
היא נעשתה אילמת, וגרה בכפר של קפריקורן עד מותו של האחרון.
אלינור לורדאן - דודניתה של טרזה.
מתבודדת בביתה, המלא באוסף ספרים ענק.
פנוליו - הסופר של לב של דיו.
קפריקורן - מתורגם כ"מזל גדי".
הנבל הראשי בספר, אשר אינו בוחל באמצעים כדי להשיג את מטרותיו: רצח, עינויים, שקרים וכו.
אינו יודע לקרוא ואינו מרשה לעוזריו ללמוד קרוא וכתוב
באסטה- עוזרו של קפריקורן, יצא יחד איתו מהספר "לב של דיו".
צילק את פניו של אצבע אבק.
מורטולה- אימו של קפריקורן, מתנהגת כאחת ממשרתותיו כדי שאיש לא ידע שהיא אימו.
לבאשי-מרדוך, היה מלך בבל הוא מלך בשנת 556 לפנה"ס.
הוא היה בנו ויורשו של המלך נרגל שראצר.
לבאשי-מרדוך ירש את אביו על כס המלוכה עוד בהיותו נער, לאחר שאביו מלך ארבע שנים בלבד.
בגלל גילו הצעיר הוא לא התאים למשול.
הוא נרצח בקשר תשעה חודשים לאחר הכתרתו.
אמו הייתה קשאיה (Kaššaia) בתו של נבוכדנצר השני.
לבאשי-מרדוך משויך לשושלת המלוכה הכשדית בעקבות אמו, שהייתה ממוצא כשדי.
לאחר מותו, עלה לכס המלוכה נבונאיד, שהתמנה למלך בבל על ידי חצרני הארמון ולא היה לו קשר למשפחת המלוכה.
לבבות דקל (או קורא) הוא החלק הפנימי והרך של עצי דקל מסוימים, הנמצא בקצה העליון של גזע הדקל או בחוטרים הצומחים בצידו, ומשמש במטבחה של אמריקה המרכזית כמרכיב בהכנת סלטים.
בארצות המערב מוכָּרים לבבות הדקל בצורתם המשומרת.
טעמם מזכיר שילוב של ארטישוק (חֻרְשָׁף) ואספרגוס.
סוגי הדקלים מהם ניתן להפיק את הלבבות הם: דקל הקוקוס, דקל ג'קארה, דקל אסאי, דקל סבאל ודקל פופוניה.
את הלבבות כורתים מגזע הדקל או מהחוטרים הצומחים בצד הגזע.
כריתת הגזע מביאה למותו של הדקל, בעוד שכריתה מבוקרת של החוטרים מאפשרת את המשך גידולו של העץ והפקת לבבות נוספים.
כדי להפיק את לבבות הדקל, מונעים מהעץ לגדול לצורתו הבוגרת.
חותכים את הגזעים הצעירים הנתונים בתוך קליפה עבה יותר המוסרת כדי לחשוף את המרכז הלבן והרך, כשהם מגיעים לגיל עץ של 12 חודשים.
לאחר הקילוף נותר גבעול ארוך ולבן שעוביו מגיע עד קוטר של 4 ס"מ.
לגבעול הלבן מרקם פריך וכך הוא משווק לארצות המערב.
בארצות גידולו מעדיפים אותו רך יותר, לאחר בישול ארוך.
בניגוד לשאר המוצרים מעץ הדקל, לבבות הדקל דלי קלוריות ומכילים רק עשרים קלוריות ל-100 גרם.
בישראל נמכרים לבבות דקל משומרים, בקופסאות שימורים או בצנצנות זכוכית.
הם סופגים טעמים בקלות ומתאימים מאוד להכנת סלטים.
לב הדקל אינו הפרי העיקרי של הדקל, ולכן לפי ההלכה לא מברכים עליו ברכת בורא פרי העץ, אך יש מחלוקת, אם ברכתו היא ברכת בורא פרי האדמה או ברכת שהכל נהיה בדברו.
עם התפתחות השימוש בלבבות הדקל למאכל ושימורם לשם יצוא, נוצר הצורך למצוא מינים, אשר אחזקתם תהיה נוחה יותר, והטיפול בהם יהיה יותר קל.
החוקרים חיפשו מין שניתן יהיה לגדלו בצפיפות ושיוציא חוטרים רבים מגזעו, כדי להאריך את חיי הדקל ולהרבות את התפוקה; ושעליו יהיו פחות קוצניים ודוקרניים, כדי להקל על מלאכת הקטיף.
המין שהגיב לתירבות בצורה הטובה ביותר, היה דקל הפופוניה (שם מדעי: Bactris gasipaes).
בניגוד למין הפראי, המין המתורבת הוא חסר קוצים, ניתן לשתול אותו בצפיפות, מגזעו יוצאים עד 40 חוטרים, וקציר סלקטיבי שלהם, שומר על חיי הדקל.
את דקל הפופוניה מגדלים בעיקר בברזיל ובקוסטה ריקה, בהן יש ללבבות הדקל ביקוש מקומי ואף חלק נכבד מהיבול משווק לחו"ל.
לבאו אדום-עין (שם מדעי: Labeo cylindricus) הוא מין של דג מים מתוקים ממשפחת הקרפיוניים המצוי באפריקה.
אורכו של הדג 230 מ"מ בממוצע והוא בעל קשקשים גדולים ואפורים על גופו, ראשו עגלגל ובעל פיות גדולים עם ביניות גדולות וארוכות המזכירות שפמים.
הסנפירים גדולים וגם הזנב, אך הדגים נעים במים באיטיות.
הם חיים בכמה נהרות ואגמים גדולים ואיטיים במזרח אפריקה.
הם נפוצים בנהרות זמבזי, לימפופו, קונגו, קומטי (Komati River) ופונגולה (Pongola River).
הם שוכנים במים רדודים ומוארים.
דג זה נחשב לנקאי מים המנקה אותם מאצות, חיידקים ומגידולים וכן משיירי בעלי חיים ומגללים.
לדגים אלה ישנו קשר להיפופוטם הגדול שנותן להם לנקות את עורו ואת פיו מיצורים קטנים.
בתמורה הם מקבלים מזון וגם הגנה מטורפים כמו תניני היאור או דגים אחרים.
לב של כלב הוא סרט סובייטי שחור-לבן משנת 1988 בבימויו של ולדימיר בורטקו, אשר מבוסס על הרומן של מיכאיל בולגקוב "לב כלב".
מדע בדיוני סובייטי המתרחש על רקע מהפכת אוקטובר.
המנתח הנודע פרוברז'נסקי זקוק לכלב לצורך ניתוח מהפכני שיהפוך אותו לאדם.
הוא מוצא כלב משוטט ומשתיל בו מספר חלקים אנושיים מגופו של פושע.
הכלב הופך בהדרגה לאנושי, עד שהמהלך מושלם אך הכלב-אדם מקבל על עצמו את אישיותו של הפושע, והופך את חייו של המנתח לבלתי נסבלים.
לְבָאן קוּטָלִיָּה (בגאורגית: ლევან კუტალია; נולד ב-19 ביולי 1989) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל עכו.
קוטליה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת זוגדידי מעיר הולדתו, ששיחקה אז בליגת העל הגאורגית.
בגיל 19 הצטרף לסלביה סראייבו מהליגה הבוסנית, ושנה לאחר מכן הצטרף לזרינסקי מוסטר.
בשנת חזר לזוגדידי, ובהמשך הקריירה בגאורגיה שיחק בזסטפוני, שוקורה כובולתי, דינמו זוגדידי, מראני מרטבילי ואודישי 1919. בשנת 2017 עבר לטורפדו כותאיסי, ובעונת 2018 כבש עשרה שערי ליגה.
בעונת 2019 הוחתם בדינמו טביליסי, עמה זכה באליפות ובתואר מלך שערי הליגה עם 20 שערים.
בינואר 2020 חתם בקבוצת אירטיש פבלודר מליגת העל הקזחית, אך לא זכה לדקות משחק רבות.
ב-27 ביולי 2020 חתם בהפועל תל אביב.
במחזור הראשון של עונת 2020/2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל כפר סבא.
בסך הכול ערך 12 הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, ולא כבש.
בחלון ההעברות של ינואר 2021 חתם בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.
ב-27 ביוני 2021 חתם בסקציה נס ציונה.
ב-7 ביולי חתם באלאשקרט מליגת העל הארמנית.בינואר 2026 חזר לישראל וחתם בהפועל עכו.
לבבות ועצמות היא סדרת דרמה בריטית אודות חבורה של חברים שעברו מקובנטרי לגור בלונדון.
בסדרה מככבים דמיאן לואיס, דרוולה קירוואן, שרה פאריש ואנדרו סקרבורו.
שידור הסדרה החל בשנת 2000 בערוץ BBC One.
עונה שנייה שודרה ב-2001. זו הייתה הופעת הבכורה של השחקן מייקל פסבנדר בטלוויזיה.
ב-2007 יצאה הסדרה בשלמותה על גבי DVD.
דמיאן לואיס – מארק רוז (עונה ראשונה)
אנדרו סקרבורו – מייקל אוון
דרוולה קירוואן – אמה רוז
הוגו ספיר – ריצ'רד רוז
אמנדה הולדן – לואיז סלייני
שרה פאריש – אמנדה תומאס
רוז קיגן – שינייד קריג
קירן או'בריאן – רובי רוז
פיפה גארד – ליז בות'
מארק בייזלי – דומיניק מוריס
לויד אוון – ג'יימס (עונה שנייה)
סילבסטרה לה טוזל – רייצ'ל הית'
אן ריד – אנני רוז
אלה שעמדו נגדם מהצד ההונגרי נקראו קורוץ או קורוצים.
ישנם מספר רעיונות לגבי מקור השם לבאנץ:
ייתכן ומקורו במילה ההונגרית לובונץ, שהתייחסה לפאה גדולה אופנתית בחצר הקיסר בווינה.
גם המילה לופונץ עשויה להסביר, מכיוון שמשמעותה היא מרושל או מרופט.
על פי גרסה פופולרית אחרת, המילה היא חיבורן של שתי המלים "לאוף הנס" {Lauf Hans) הגרמנית (שפירושו "רוץ הנס").
עם זאת, על פי המילון הפרשני ההונגרי למילים מדעיות ושל שפת דיבור, זה לא נכון.
המילה עשויה להיות גם ממקור צרפתי מ-"Le Blanc" (מבוטא בצרפתית לבלאן), שפירושה "לבן".
זאת בשל העובדה כי הרוב המכריע של הצבא האוסטרי של אותה התקופה (במיוחד חיל הרגלים) לבש מדים לבנים.
בחצרו של ראקוצי היו הרבה קציני הכשרה והדרכה צרפתים.
ההונגרים לקחו מהם את המונח, כנראה, מכיוון שהצרפתים כינו לעיתים קרובות את האוסטרים "לְבּלַאן" (או כפי שמבוטא פונטית בהונגרית:לבלאנץ), כלומר לבנים.
בניגוד לקורוצים, המילה לבאנץ לא הפכה לשם עצמאי במהלך מאבקי העצמאות המוקדמים של התקופה נגד בית הבסבורג.
המורדים הקורוצים התכוונו במילה בעיקר לצבא הזר של ההבסבורגים, ורק מאוחר יותר הוחלה המילה גם על חסידי בית החצר הווינאי ההונגרים, עם שינוי המשמעות המתבקש.
למילה לבאנץ יש משמעות שלילית בהונגרית מאז המאה ה-19, מאז ייסוד ההיסטוריוגרפיה הלאומית ההונגרית, והמילה שומרת למעשה על משמעות זו עד היום.
המילה לבאנץ הפכה בהונגרית לשם נרדף לפחדנות, לערמומיות ולאי-פטריוטיות עבור נציגי ההיסטוריוגרפיה המקובלת הפרוטסטנטית ההונגרית (בית הבסבורג הייתה קתולית ונלחמה ללא הרף בפרוטסטנטים).
בחיים הציבוריים ההונגריים של המאה ה-21, עדיין ניתן למצוא את ההקבלה קורוץ-לבאנץ, וקמים כל העת ארגונים על בסיס עולם הרגשות קורוץ ולבאנץ כסוג של רנסאנס לאומי.
כמו כן, גם הסדרה, בדומה ל"קופה ראשית", נמצאת ביבנה.
ב-31 בינואר 2021 עלתה העונה הראשונה של הסדרה בערוץ כאן חינוכית.
ב-8 באוגוסט 2022 עלתה העונה השנייה, וב-2 ביולי 2023 עלתה העונה השלישית, עם שחקנים חדשים וסט צילומים חדש, וב-16 במאי 2024 עלתה העונה הרביעית.
ב-1 בספטמבר 2023 עלו שלוש עונות של הסדרה לשידור בנטפליקס.
ב-17 במרץ 2025 הודיעה אופק בן מאיר, שמשחקת בסדרה את "איה", שהם מצלמים את העונה החמישית.
העונה החמישית עלתה לשידור ב-19 באוקטובר 2025.
נתי ודודי צור (עדי אשכנזי ויוסי מרשק), זוג הורים מיבנה, יוצאים לנופש לכמה ימים באי הבדיוני פאקוס (פרפרזה לפארוס) שביוון, ומשאירים בבית את ארבעת ילדיהם – מיקה (נטע רוט), רוני (שון עיסא), איה (אופק בן מאיר) ונבו (ירין אורון).
כשפתאום נגיף מסתורי שמתגלה בפאקוס מוביל לסגר מיידי עליו ומונע מנתי ודודי לחזור הביתה.
לאחר ביקורם המפתיע של פקחי משרד התברואה, התגלה שבדרכם לארץ, נתי ודודי נשאו איתם נגיף חדש בשם "המוטציה הפאקוסאית" ועליהם להיכנס לסגר מיידי במלונית באור עקיבא.
ארבעת האחים כולל זעתר, נשארים שוב לבד בבית.
משפחת צור נמצאת במצב כלכלי מורכב.
ולכן כשנתי מקבלת הצעת עבודה מצ'ילה, היא נוסעת לשם ביחד עם דודי, וארבעת האחים נשארים ביחד עם זעתר שוב, לבד בבית.
נתי שוב מקבלת הצעה לעבודה בעיירה באסטוניה.
הפעם הם מחליטים שהילדים יצטרפו לנסיעה אך מהר מאוד כל הצדדים מתחרטים על הרעיון.
נתי שוב מקבלת הצעת עבודה (בפרק לא מוזכר איפה) והילדים נשארים לבד בבית פעם נוספת.
בפרק הסיום מיקה נישאת לארנון.
ביוני 2020 הוכרזו הליהוקים לסדרה.
ליאור כלפון נועד במקור לגלם את דודי צור, אך היות שהוא נדבק בקורונה, הוא הוחלף ביוסי מרשק.
ביולי אותה שנה צולמה הסדרה ועלתה לשידור ב-31 בינואר 2021. באוגוסט 2021 הוכרזו מספר ליהוקים לעונה השנייה.
באוקטובר אותה שנה צולמה העונה השנייה ועלתה לשידור ב-8 באוגוסט 2022.
בינואר 2023 הוכרז שיהיו לסדרה שתי עונות נוספות, בעוד העונה השלישית כבר עלתה לשידור.
מיקה (נחמה) צור (נטע רוט) – האחות הבכורה של משפחת צור.
לכאורה ערכית אבל מחפפת כשזה משתלם לה.
חכמה מאוד אך חסרת כריזמה, דבר שנותן לרוני ולאיה לנצל אותה למטרות שלהם.
בעונה 5 יוצאת עם בן בן ה־15 בפרק שנקרא כעבור 20 שנים עוזבת את הבית.
רוני (אפרים) צור (שון עיסא בעונות 1–2, קאי פקר החל מעונה 3) – אחיה התאום של איה שאוהב לעבוד על איה ונבו.
למרות שהוא קשוח מבחוץ בפנים הוא קצת רך.
בפרק שנקרא כעבור 20 שנים גר עדיין אצל ההורים.
איה צור (אופק בן מאיר) – אחותו התאומה והלא חכמה של רוני, טיקטוקרית עצלנית וחסרת אחריות, אכפת לה רק מעצמה ומכורה לטלפון.
בפרק סיום עונה 5 מתגלה כי נישאה לשקית.
נבו צור (נבנב) (ירין אורון, בפרק סיום העונה החמישית אלישע בנאי) – האח הקטן.
מכנה את עצמו הנורמלי היחיד בבית.
בדומה לאסתי מ"קופה ראשית" נבו מייצג במידה את הצופה מהצד.
מכור לתוכניות בישול ונמצא בתפקיד הטבח בבית.
בפרק סיום עונה 5 מתגלה כי גנבו לו את הפיצלוח.
ירין צור (ירין אורון) - הבן של נבו ונכדם היחיד של נתי ודודי.
צחי "זעתר" צור (שחר חסון) – דודם של הילדים, אחיו של דודי.
המבוגר ה"אחראי" והשובב בבית כשההורים בחופשה.
עוזר מציל לשעבר שאוהב לומר משפטים באנגלית מקולקלת לפעמים בלי קשר.
החל מעונה 5 הוא עובד באוטו גלידה.
דוד "דודי" צור (יוסי מרשק) – אב המשפחה.
אדם חם ואמפתי אך מעט רכרוכי.
ענת "נתי" צור (עדי אשכנזי) – אם המשפחה.
מלכה צור (תקווה עזיז) (אורחת עונה 3) – סבתם של הילדים מצד דודי.
סבתא חסיה (פלורנס בלוך) (אורחת בעונה 3) – סבתם של הילדים מצד נתי.
מכלוף (יגאל עדיקא) (אורח בעונה 1) – דודם של דודי וזעתר.
נוהג להתנהג לנבו כאל ילד קטן.
טלילה צור (עונה 4) – דודתה של הילדים ששונאת לכלוך.
יחיאל (יחיאל) פלוטניק (אבי דנגור) – השכן המציק והמעצבן של המשפחה שנוהג לכנותם "צורעס" (צרות בהגייה יידישאית), הוא יו"ר ועד הבית של הבניין.
שרה (שרה) פלוטניק (אורחת בעונה 3) – אמו של פלוטניק.
גרדיאל פלוטניק (עומר בורשטיין) (אורח בעונה 4) – אחיו הקטן של פלוטניק, איתו לא דיבר 40 שנה.
אגם פלוטניק (אורחת בעונה 3) – ביתו של יחיאל פלוטניק.
עורך הדין של פלוטניק (עמי אנידג'ר) (אורח בעונה 3) – מייצג את יחיאל במשפט נגד משפחת צור.
סתווית (נועה יהודאי) (אורחת בעונות 4–3) – פקחית חנייה שפלוטניק מתאהב בה ויוצא איתה.
השופטת (דורית לב-ארי) (אורחת בעונה 3) – שופטת במשפט של פלוטניק נגד משפחת צור.
ילדים מהכיתה של רוני ואיה
גידי ארמוזה (אגם שמואל) (אורח בעונות 1,2,3) – נער בשכבה של רוני ואיה.
ליבת ליפציג (עמית מרקוס) (אורחת בעונות 1,2) – חברה של איה.
אוהבת את האופי של שקית.
מילי זיידל (שי הראל) (אורחת בעונות 1, 3) – ילדה בכיתה של רוני שרוני מאוהב בה.
אלון ציפציף (אמיר טסלר) (עונה 1, מוזכר בעונה 2) – אויב של רוני, נהנה להציק וללעוג לו.
ריטבלט (עידן שלווה) (עונה 2) – חבר של רוני, שקית וארמוזה.
יוני "פסטרמה" קרסנטי (ישי ללוש) (עונה 2) – אויבו הגדול ביותר של רוני.
נדב "פה ג'ורה" (רון כהן) (אורח בעונה 2) – ילד בכיתה של רוני ושקית הנוהג לצחוק על אחרים על פי עדתם.
לידור (יותם גור כספי) (אורח בעונה 3) – ילד בכיתה של רוני.
נחשב לילד המוצלח והחכם בכיתה, לנתי יש נטייה להשוות את רוני אליו, ובשל כך רוני מקנא בו.
רננה מוסקוביץ' (נוגה ספיר ריינהולד) – "חברה" טובה של איה.
איה מעבידה אותה אבל בגלל טיפשות של איה היא עובדת עליה גורמת לה לעבוד בשבילה.
איה לוקחת קרדיטים על רעיונות שהיא הציעה.
יניב "שקית" רומנו (רום פלד) – החבר הטוב ביותר של רוני.
מכונה "שקית" מכיוון שהוא מסתובב כל הזמן עם שקית.
מאוהב באיה ומנסה להרשים אותה.
ירדן שכטר (אריאל לדני) (אורח בעונה 1) – נער שמסתובב כל הזמן עם כובע גרב.
מאיה - ילדה ממגמת קולנוע.
סיוון - (נועה חלפון) ילדה מהכיתה של איה ורננה, שקופה, מעדיפה לקרוא מאשר להיות בפלאפון, נאלצת לעשות עם איה את העבודה הזוגית בהיסטוריה כשלפתע מתאהבת ברוני ואומרת לאיה שאם תשדך לה את רוני היא תעזור לה
ארנון וישנייה (גל שלהב אהרונוביץ') – המחזר של מיקה.
אוהב אותה ומוכן לעשות הכל בשבילה.
לפעמים איה שוכרת את שירותיו כדי שיעזור לה בפלאפון או במחשב.
דורין בוקובזה (שרון לוקסנבורג) (עונה 1 מוזכרת בעונה 2) – המתחרה של מיקה.
שני (נאיה בינשטוק) (אורחת בעונה 2) – פעילה טבעונית.
שגב מושיוף (אברהם ארנסון) (אורח בעונה 2) – פעיל לכאורה טבעוני.
ירדי (טליה ברטפלד) – החברה הטובה ביותר של מיקה.
מיכמיכ (מיכאל) סיוון – חברו הטוב ביותר של נבו.
אלעד קשקאי (רועי נווה) - ילד בכיתה של נבו.
אוהב להציק לו עם חוקי ההפסקה.
נאיה רבינוביץ' (תמר בן שם) (אורחת בעונה 1) – ילדה מהשכבה של נבו.
ליבי (אורחת בעונה 5) - אחות של מאיה.
מאוהבת בנבו ונבו מאוהב בה.
נאור פרנקו (מוזכר בעונה 2) - חבר של נבו, הבן של נתן פרנקו
נאיה (אורחת בעונה 5) - הילדה המקובלת בכיתה של נבו.
יוס (אורח בעונות 1,3 מוזכר בעונות 2, 4) – החבר הטוב ביותר של זעתר.
ריצ'רד (אורח בעונה 5) - רובוט שזעתר קנה לשבוע והחזיר לחנות.
שונא את מיקה אבל מעמיד פנים שהוא אוהב אותה.
חזי (אורח בעונה 5) - חבר של זעתר.
קרן רבינוביץ' (יובל שרף) (אורחת בעונה 1) – אהבת נעוריו של זעתר ואמה של נאיה.
פנינה פפרני (גיתית פישר) (אורחת בעונה 1) – המזכירה בבית הספר התיכון של הבוגרים והאקסית של זעתר.
נוהגת לירוק בכל פעם שמבטאת את האות פ'.
ירדן ג'רבי (בתפקיד עצמה) (אורחת בעונה 3) – חברה של זעתר.
בת-אל (פרלה דנוך) (אורחת בעונה 2) – אישה שזעתר יצא איתה דרך אפליקציית היכרויות בעונה השנייה.
שרלין (אושרית סרוסי) (אורחת בעונה 2) – בת זוגו של זעתר אותה הכיר בקופת חולים.
אורטל (עונה 3) חברה של זעתר.
לא סובלת שהוא אומר פריניניאו.
הציעה לו נישואים והוא נאלץ לבחור בין אורטל לפריניניאו ובסוף בחר בפריניאו
הדס - (עונה 4) חברה של זעתר שלא יכולה בלי שום.
זעתר רוצה להיפרד ממנה אבל לא מצליח.
מירב (אורחת בעונה 5) - חברה של זעתר שצוחקת ובוכה בצורה שאי אפשר לסבול.
זעתר מנסה להיפרד ממנה אבל לא מצליח.
לירי (אורחת בעונה 5)-חברה של זעתר ומתעצבנת עליו על כל דבר קטן.
אם יש לידה צלחת עם חטיף היא לא מהססת וזורקת אותה על זעתר.
מאור (רואי אליעזר) (אורח ומוזכר בעונה 1) – החבר של איה.
איתי (תומר הכהן) (אורח בעונה 2) – החבר החדש של איה.
יובל (יהודה בוחבוט) (אורח בעונה 2) – החבר החדש של איה אחרי שנפרדה מאיתי.
לאו (שון אמסלם) (אורח בעונה 3) – בן זוגה של איה.
יואב (מוזכר בעונה 3) חבר של איה שמיקה הקפיצה את איה אליו ונפרד ממנה מיד אחרי שמיקה הורידה אותה מהאוטו.
שון-שון (עונה 3) חבר של איה שנסע איתה באוטו של מיקה ונפרד ממנה באוטו.
יורן קפלינסקי (פיליפ שאולוב) (אורח בעונה 4) – החבר החדש של מיקה.
מובך משני חבריו הטובים ביותר.
ליבי (אורח בעונה 3) - חבר של מיקה שנפרד ממנה בגלל שהיא זייפנית.
וחזר אליה בגלל שהיא שרה יפה בדיכאון.
יוחאי - (אורח בעונה 3) חבר שהיה למיקה והם נפרדו בגלל השיר המביך שלה (יוחאי יוחאי איזה כיף שאתה חי).
ברכה אמסטף "בולדוג" (הדר לוי) (מוזכרת בעונה 1, אורחת בעונה 3) – מנהלת בית הספר של נבו.
מכונה "בולדוג" משום שהיא מתעצבנת ונובחת כמו בולדוג.
ליזי מרציאנו (רוני הדר) (אורחת בעונה 3) – מורתו של נבו וחבריו.
בעבר לימדה את מיקה ורוני.
ברי בקלה (עידו ברטל) (אורח בעונה 2) – המורה לספורט בבית הספר של הבוגרים.
אבי-נר (אסף אשתר) (אורח בעונה 2) – אב הבית בבית הספר של הבוגרים.
ענת (לוסי איוב) (אורחת בעונה 1) – המורה הפרטית לגאומטריה של איה.
פסח דמיטריוב (ויטלי פרידלנד) (אורח בעונה 5) - המורה החדש של רוני לפיזיקה.
אף ילד לא הצליח להעתיק בשיעור שלו.
עזב את המשטרה החשאית של ברית המועצות מפני שהיו רכרוכיים מדי בשבילו
שירי (אורחת בעונה 5) - המורה של נבו למדעים, זעתר מאוהב בה ומפליל את נבו כדי להגיע איתה לשיחת נזיפה והתחיל איתה.
קשת "מתעטשת"(אורחת בעונה 5)- המורה של נבו שמטעטשת כל הזמן וזעתר נרתע ממנה, בסוף פרק 17 היא נהיית מורתו למדעים ונבו מנצל זאת כדי שזעתר יגיע לשיחה איתה כדי לנקום בו.
סאני "קלקולים" (תומר טליאס) (אורח בעונה 1) – הבן של מוטי "קלקולים".
מוטי "קלקולים" (רועי איילון) (אורח בעונה 1) – מתקן קלקולים שבא לתקן קלקולים אצל משפחת צור.
יוחאי (דניאל חן) (אורח בעונה 3) – חברו של זעתר.
מהפנט ומנהל את חברת "איקו היפנוזה".
אזמרלדה (עינת שרוף) (אורחת בעונות 2–3) – מתקשרת מתים מכובדת ומוזרה.
בעונה השנייה מנסה לדבר עם דודי.
בעונה השלישית מגלה את העתיד לרוני ואיה.
פולה (שיר אברמוב) (אורחת בעונה 1) – אישה שמטפלת בכינים.
ראמזי עבד ראמזי (אמיר שורוש) (אורח בעונה 3) – דמות מ"קופה ראשית".
עובד כללי בכיר בשפע יששכר.
נתן פרנקו (רודי סעדה) (אורח בעונה 2) – דמות אורחת מהסדרה "קופה ראשית".
אבא שהזמין את נבו לעשות מופע קסמים ביום ההולדת של בנו נאור.
ז'אן פייר (ישראל קטורזה) (אורח בעונה 1) – בעל הדירה של משפחת צור ביבנה.
מעריץ מושבע של הסדרה "הסודות שבלב".
גברת קפיטל (עונה 5) - אחראית על החוזים של כל הדירות בבניין של משפחת צור
בן ציון שטרית (שרון אלכסנדר) (אורח בעונות 5,1) – ראש עיריית יבנה.
יואש (לישי זטלאוי) (אורח בעונה 1) – העוזר האישי של בן ציון שטרית.
בן-לולו (אמירם טובים) (אורח בעונה 3) — המוכר של המכולת ליד בית ספרם של הילדים.
חדווה (סיגל כהנא) (אורחת בעונה 3) – מנהלת המקום:" נמאס להיות ערים".
ניסן קיל/ניסן הגדול (ערן שראל) (אורח בעונה 2) – קוסם לשעבר שנשבע שלא יופיע שוב לאחר שהושפל בתוכנית של יאיר לפיד.
צילה צימרמן (מאיה ורטהיימר) (אורחת בעונה 3) – מפקדת בחטיבת גולני שעזבה את הפיקוד והפכה למטפלת של משפחת צור בעונה השלישית.
אסף גרניט (אורח בעונה 2) – שף שמנחה את תחרות השף המנצח מיבנה.
איגור (דניאל סטיופין) (אורח בעונות 1, 2) – מנקה שמיקה הזמינה.
בעונה 2 הסב עבודה למנהל חברת הובלות בשם "איגור הובלות".
שמעון הגנב (יניב סוויסה) (אורח בעונה 1) – מנהל הקיוסק בבית הספר.
נכנס לכלא באמריקה בעונה 5.
מירה (בר חדד) (אורחת בעונה 4) – המנהלת של קפה שיפר אשר בו מיקה ואיה עבדו.
עידן תלם (אורח בעונה 2) – יוטיובר שערך אודישן לאיה.
ראובן (אורח בעונה 5) - מנהל האוטו גלידה האהוב זעתר מילדות.
נותן לזעתר את האוטו הגלידה שלו.
אסיף (יונתן גוטליב) (אורח בעונה 2) – נער שסימן דיסלייק על סרטון שאיה העלתה.
איה/אביה צור (אורחת בעונות 3–4) – ילדה שהיא כוכבת רשת שמתעסקת בעיקר בפופיטים.
ששינתה את שמה לאביה במקום איה.
אלכסיי מורוזוב (בתפקיד עצמו) (אורח בעונה 3) – חנון שיוצא עם ירדן ג'רבי.
ז'וליאן (אורח בעונה 5) - לקוח צרפתי שבא לאוטו גלידה של זעתר.
זעתר חיקה אותו ובגלל זה הוא דיבר במבטא צרפתי.
איתי הרמן (בתפקיד עצמו) (אורח בעונה 3) – חידונאי מוכר ונערץ על מיקה.
מוקי (בתפקיד עצמו) (אורח בעונה 3) – זמר מוכר שבא לשמוע את מיקה שרה ולעשות איתה שיתוף פעולה בשיר חדש.
חברים של סבא של משפחת צור
נחצ'ה (יעקב בודו) (אורח בעונה 1) – פלמ"חניק עבר.
חבר טוב של סבא רבא של האחים - קלמן "נבו".
אנשים שבאו לעסקים של משפחת צור
ניתאי (אמיר זרד) (אורח בעונה 1) – לקוח שבא לבית משפחת צור לקנות פריטים בגארז' סייל שהם הקימו.
איזמיר קורבשי (עומר ברנע) (אורח בעונה 1) – תייר מאלבניה ששכר חדר אצל פלוטניק.
מתגלה כנוכל שגנב רכוש מביתם של מאות אנשים שהתארח אצלם במדינות שונות בעולם.
יואש המקושקש (שרון טייכר) -
משפחת גור (עונה 5 פרק 1)
דוד סומסום (עונה 5) – דודם של משפחת גור שעברו לגור בבית של פלוטניק לאחר שעזב את הדירה בעונה 5 ושומר עליהם בזמן שהוריהם בשליחות.
גוני גור (איתי טרחנוב) (עונה 5) – אחיה התאום של גאיה.
גאיה גור (ניצן ג'יאנטי) (עונה 5) – אחותו התאומה והלא חכמה של גוני, טיקטוקרית עצלנית וחסרת אחריות, אכפת לה רק מעצמה ומכורה לטלפון.
מילה גור (נועה כרמי) (עונה 5) – האחות הבכורה של משפחת גור.
בעלת הפודקאסט "הפרד ומשול" על מיחזור.
נבות גור (עונה 5) – האח הקטן.
מכנה את נבו הנורמלי היחיד בבית שלו.
טל מוסרי (אורח בעונה 5) מנחה של השעשועון הטלוויזיוני "משימת הזהב" שבו נבו השתתף וזעתר השתתף בילדותו
נוגה חלוואני (קים בן שמעון)
מיקה מעמידה פנים שהיא טבעונית בשביל להתקרב לנער בו היא מאוהבת243אח גדול אחות קטנה10 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטנבו ומיקה לא מרוצים ממעמדם במשפחה ומחליטים להחליף תפקידים.
איה עוזרת לזעתר למצוא אהבה באפליקציית היכרויות254השפם של רוני11 באוגוסט 2022מתן בלומנבלט ודניאל סלגניקמיקה מסתבכת בניסיון לתקן את ה"נכשל" שלה בחינוך גופני.
רוני מגלה שהוא היחיד בחבר'ה שעוד לא גדל לו זקן265שובו של הפיצלוואח14 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטזעתר ורוני מעודדים את נבו להתחרות בתחרות בישול בשביל לזכות בפרס כספי.
מיקה נתקלת בחידה תמימה שמשבשת את חייה לחלוטין276גבוה - פוביה15 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטאיה מגלה שזעתר לא מחבב את החבר החדש שלה ולא מבינה למה.
למיקה נמאס שגומרים לה את החלב, והיא יוצאת על זה למלחמה287אל תסתכל בקנקן16 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטלנבו נמאס שרוני מסנג'ר אותו לעשות את מטלות הבית במקומו.
זעתר מנסה לצלם סרטון שטרם נראה ברשת, בשביל להוכיח לאיה שזה אפשרי298צור הובלות17 באוגוסט 2022דניאל סלגניקהמובילים של הסלון החדש משאירים את כל הרהיטים בכניסה לבניין, אחרי שלילדים לא נשאר כסף לשלם להם.
האחים נאלצים להתמודד עם המצב בכוחות עצמם309יוני פסטרמה21 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטרוני מגלה שאיה התחילה לצאת עם האויב הכי גדול שלו: יוני פסטרמה.
דודי ונתי מנסים ליישב ביניהם את שאלת השאלות: מי מהם הורה טוב יותר?3110שקית עושה בושות22 באוגוסט 2022דניאל סלגניקלרוני נמאס ששקית עושה לו בושות, אז הוא מחליט לא להזמין אותו למפגש שארגן בביתו.
איה לוקחת את סבתא לרופא ומנסה לשלב בדרך אודישן שנקבע לה לאותו הזמן.3211הדיסלייק23 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטזעתר רוני ונבו מנסים לפצח את קוד ההורים בממיר בשביל לראות סרט אימה.
איה יוצאת למלחמה נגד אלמוני שעשה לסרטון שלה דיסלייק3312יום האהבה24 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטהאחים וזעתר מתכוננים ליום האהבה.
מיקה מתאהבת בבנאדם הכי לא צפוי.
איה מלמדת את זעתר להשתמש באימוג'ים בהודעות וואטסאפ3413הקרב על הוועד28 באוגוסט 2022דניאל סלגניקלאחים נמאס מההצקות הבלתי פוסקות של פלוטניק.
הם מתכננים להדיח אותו מראשות ועד הבית, ולהעמיד במקומו יושב ראש חדש ומפתיע3514רוני האוטרקי 29 באוגוסט 2022מתן בלומנבלט ודניאל סלגניקנבו מתכונן להופעת הקוסמות הראשונה בחייו אך מסתבך בדרך עם השכן המפחיד של הבניין.
זעתר עוזר לרוני להתמודד עם ילד שיורד על כולם3615מי שלא קופץ30 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטנבו, רוני וזעתר מתקשים לקבל את ההפסדים של קבוצתם האהובה.
הפחד הכי גדול של איה מתממש – אמא שלה פותחת טיקטוק3716איפה נבנב?
31 באוגוסט 2022מתן בלומנבלטרגע לפני שההורים חוזרים הביתה, מגלים מיקה רוני ואיה שנבו נעלם...האם הם יספיקו למצוא אותו לפניי שההורים חוזרים?
ואיך זה קשור לניסן קיל?
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרקתאריך שידור ראשון תסריטתקצירי הפרקים381צילה2 ביולי 2023דניאל סלגניקנתי מקבלת הצעת עבודה בצ'ילה ולוקחת איתה כמתורגמן את דודי.
הילדים (וזעתר) נשארים לבד בבית, שוב, והפעם הם גם מתמודדים עם מטפלת קשוחה וקפדנית שההורים שכרו את שירותיה.392שוגשוגים3 ביולי 2023מתן בלומנבלט וישי שלמוןזעתר מגלה שהפסיקו לייצר את החטיף האהוב עליו ויוצא למאבק.
נבו מנסה לעזור לאיה שמתקשה למחוק תמונות של עצמה מהמחשב.403הפודקאסט של מיקה4 ביולי 2023מתן בלומנבלטמיקה מתחילה לשדר פודקאסט ומתקשה להשיג מאזינים.
נבו מגלה שהוא גרוע בנתינת "כיפים", זעתר מנסה לייעץ לו בבעיה.414זעתר המורה5 ביולי 2023דניאל סלגניק והדר תדמורזעתר מקבל לידיו את בימוי טקס טו בשבט בבית הספר של נבו.
איה נופלת במתיחה של רוני, ומבטיחה לנקום...
אבל בתנאים שלה.425תורידי ת'תמונה9 ביולי 2023מתן בלומנבלט וישי שלמוןמיקה מנסה לשכנע את איה להוריד תמונה שהיא העלתה, של שתיהן, שמיקה נראית בה נורא ואיום.
נבו חולה וזוכה לטיפול של שתי הסבתות שלא מסתדרות ביניהן.436מסיבת פיג'מות10 ביולי 2023מתן בלומנבלט ודניאל סלגניקזעתר ורוני מנסים לעודד את נבו שלא הוזמן למסיבת כיתה.
מיקה מסתבכת עם המדפסת של הבית.447הסדרה הכי טובה בעולם11 ביולי 2023מתן בלומנבלט וגיא שוהםאיה מגלה שקמה לה מתחרה ברשת ויוצאת להילחם בה.
זעתר מנסה לגרום לילדים להתאהב בתוכנית שהוא אהב כילד458זהירות ספוילר12 ביולי 2023מתן בלומנבלטנבו מנסה לעזור לחבר שלו מיכמיכ שמספר לו שהוריו מתגרשים.