tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היה נשוי לדבורה לבית גיטליס ולהם שלוש בנות.
נשוי בשנית לד"ר ענת פלד.
עדי לוסטיג (נולדה ב-1990) היא פעילה חברתית סביבתית ישראלית, ידועה בעיקר בשל מאבקה בבניית כפר נופש בחוף פלמחים בין השנים 2008–2011. בשל פעילותה, זכתה בפרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית לשנת 2010.
לוסטיג, היא הרביעית מילדיהם של יוכבד ויאיר.
אמה היא מטפלת ורפלקסולוגית, ואביה סקיפר.
היא נולדה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, ועברה לגור בישראל עם משפחתה כאשר הייתה בת שלוש.
בהגיעם ארצה, גרו בנוה מונוסון, לאחר מכן עברו להתגורר במושב בית עובד.
היא למדה בבית ספר גן רווה, בתיכון גבעת ברנר וביואל גבע.
באפריל 2004 זכו חברות היזמות מעוז דניאל ואוולון בבעלותם של פיני מלכה ואופיר אשר, במכרז של ועדת המכרזים, בשטח בן 74 דונם בחוף פלמחים, בעלות נמוכה מאוד של 8 מיליון ש"ח.
השטח נמכר בידי מינהל מקרקעי ישראל.
על-פי תוכניות המתאר, אושר לחברת מעוז דניאל לבנות באתר 350 יחידות מלונאות.
ארבעה חודשים בלבד לאחר הזכייה במכרז נכנס לתוקף חוק החופים אשר לפיו אסורה הבניה עד למרחק 300 מטרים מקו החוף.
בשנת 2005 אושרה תמ"א/35, תוכנית מתאר ארצית לבניה, המגדירה את חוף פלמחים כמרקם חופי בעל "רגישות נופית סביבתית גבוהה".
בחודש ינואר 2008 הוקמה גדר אשר תחמה את שטח הפרויקט, ובכך החלה בנייתו של כפר נופש.
לוסטיג, בת ה-18 אשר נהגה לטייל בחוף באופן תדיר, הקימה אוהל על החוף כאות מחאה נגד בניית כפר הנופש.
לוסטיג לנה באוהל במשך כ-4 חודשים, במהלכם קידמה את המאבק.
למאבק הצטרפו תושבים, פעילים, וכן חברי הכנסת אופיר פינס ודב חנין.
הוקם הוועד להצלת חוף פלמחים, (אשר זכה לימים בפרס הגלובוס הירוק לשנת 2010), והנושא עלה להתערבות מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס, אשר הורה למשרד הפנים ולמינהל מקרקעי ישראל להקפיא את הליכי הבניה.
התערבו באופן אישי בנושא גם שר המשפטים יעקב נאמן, השר להגנת הסביבה גלעד ארדן וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
בחודש יולי 2010 הממשלה התנתה את הקמת כפר הנופש באישור של הוועדה לשמירה על הסביבה החופית, וב-26 בינואר 2011 קיבלה הממשלה החלטה לעצור את הבניה בחוף, בהתאם לחוק החופים.
מנגד, טען מלכה כי החלטת הממשלה לאסור את בניית כפר הנופש התקבלה בשל לחצים פוליטיים מצד מתחרים עסקיים שלו - רשתות המלנאות הגדולות.
מלכה הגיש ערר לבית משפט השלום, אך זה נדחה.
בהמשך פנה לבית המשפט המחוזי.
בהחלטת שופט המחוזי צבי דותן, נכתב:
עבור פעילותה להפסקת הבניה בחוף פלמ"חים, קיבלה לוסטיג את פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית לשנת 2010. מנימוקי חבר השופטים:
"בזמן קצר הצליחה עדי לוסטיג להעלות את עניין הבנייה בחוף פלמחים לסדר היום הציבורי.
לשם כך עשתה שימוש מצוין באמצעי התקשורת ובאמצעים נוספים.
היא גייסה תמיכה ציבורית רחבה ופעלה למנוע קביעת עובדות בשטח".
לוסטיג שובצה במקום ה-3 ברשימת מפלגת עלה ירוק בבחירות לכנסת ה-20. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
סיפור מאבקה של לוסטיג בחוף פלמחים הועלה לבמה, בהצגה בשם "נאחזות באויר", בתיאטרון באר שבע
עדי אסיה כץ (נולדה ב-31 במרץ 2004) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
סגנית אלופת אירופה בחישוק (באקו 2023) וזוכת מדליית ארד בסרט (תל אביב 2022).
פעמיים ברציפות שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית ארד באליפות אירופה (2022 ו-2023).
באליפות אירופה לנערות שנערכה בשנת 2018 סיימה כץ במקום חמישי בסרט ובמקום 41 בחישוק.
באליפות העולם לנערות שנערכה בשנת 2019 זכתה ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד.
בגביע העולם, שהתקיים בסופיה בשנת 2021. היא סיימה במקום 15 בקרב-רב ובמקום שמיני בחישוק.
בהמשך התחרתה בגביע האתגר העולמי שנערך במינסק, ודורגה תשיעית בקרב-רב.
בגמר האלות היא סיימה במקום השישי.
באותה שנה זכתה באליפות ישראל.
באפריל 2022 זכתה במדליה הראשונה במסגרת סבב גביע העולם, כשסיימה שלישית בגמר החישוק בתחרות שהתקיימה בבאקו.
בתחרות שהתקיימה בפזארו זכתה במדליית כסף באלות.
בתחרות גביע האתגר שהתקיימה בפורטימאו השיגה את הניצחון הראשון שלה, כשניצחה את תחרות הקרב-רב.
בנוסף, הייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב הקבוצתית.
היא סיימה במקום 11 בקרב-רב אישי.
שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות העולם סיימה במקום רביעי, ארבע עשיריות הנקודה מזכייה במדליית ארד.
באליפות אירופה שהתקיימה בבאקו שנת 2023 זכתה כץ במדליית כסף בחישוק, והייתה שותפה לזכייה הקבוצתית של הנבחרת במדליית ארד.
עדי דויטש (נולד ב-1959) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי.
דויטש שיחק בצעירותו בכדוריד בליגת העל.
בשירותו הצבאי היה לוחם בחטיבת גולני והשתתף עם כוח התגובה אל הפיגוע בנהריה (1979).
מספר חודשים לאחר מכן, בשטח לבנון עלה על מוקש וכתוצאה מכך נקטעה רגלו הימנית.
הוא החל שיקום בבית הלוחם, עסק בשחייה באימונה של מרגלית זוננפלד והשתתף באליפות העולם בשחייה לנכים בשנת 1993.
דויטש התחרה בשחייה, רכיבה על אופניים ובכדורעף.עם נבחרת ישראל בכדורעף נכים השתתף ב.
בשנת 2012 החל להתחרות בטריאתלון ולהתחרות בטריאתלון איש הברזל ובתחרויות ריצת מרתון.
דויטש היה עובד החברה למתנ"סים ובשנים 2010–2017 מנכ"ל החברה העירונית חוויות רחובות.
הוא בוגר קורס מאמנים ומדריכים ריצה, חדרי כושר וטריאתלון והיה חבר הנהלה של איגוד האופניים בישראל ושל ההתאחדות הישראלית לספורט נכים.
בשנת 2020 מונה למנהל אגף הספורט של עיריית מודיעין-מכבים-רעות.
עדי מנחם יונה (נולד ב-17 באפריל 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בבית"ר ירושלים מליגת העל.
יונה החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של בית"ר ירושלים.
בעונת 2021/2022 עלה מהנוער לקבוצה הבוגרת.
ב-19 בדצמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק הגביע מול הפועל עפולה בו ניצחה בית"ר 1–2 בהארכה.
את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-8 במאי 2022 בניצחון 1–2 נגד הפועל חדרה.
ב-3 באפריל 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד הפועל חיפה.
את עונת 2023/2024 החל כשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת, וסיים אותה עם שישה שערים ושישה בישולים.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ישראל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), בעיקר כשחקן מחליף.
ב-30 באוגוסט זומן לסגל הנבחרת הצעירה לטורניר מוקדמות היורו עד גיל 21.
עדי זריפי (נולדה ב-3 במרץ 1990) היא עיתונאית ומגישת חדשות ישראלית בחברת החדשות בערוץ 12, המשמשת גם כתבת המדע והסביבה של אתר N12.
היא למדה בחטיבה ובתיכון ע"ש זיו ומרקס בעיר.
בשנת 2008 התגייסה לצה"ל ושירתה ביחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.
במסגרת שירותה הצבאי היא הייתה בתחילה מדריכה במוזיאון אסירי המחתרות בירושלים ובהמשך מפקדת קורס מדריכי מוזיאונים של משרד הביטחון בבה"ד חינוך.
זריפי למדה לתואר ראשון ביחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
החשיפה לתכנים של הסברה ולאופן הסיקור של ישראל בעולם הובילו אותה להמשיך ללימודי תואר שני בתקשורת פוליטית באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודי התואר השני היא עבדה במחלקת קשרי חוץ והדרכות בבית המשפט העליון.
זריפי החלה את הקריירה בתחום התקשורת בשנת 2017 כאשר היא החלה לעבוד עבור חברת החדשות במחלקת האינטרנט של האתר N12, הפלטפורמה הדיגיטלית של חדשות ערוץ 12, בו היא שימשה כעורכת הרשתות החברתיות של האתר.
בשנת 2022 מונתה לכתבת המדע והסביבה באתר N12. במסגרת תפקיד זה היא הגישה פינות של חדשות חוץ ואיכות הסביבה ושימשה כמבזקנית ומגישת משדרים מיוחדים.
בנובמבר 2022 מונתה למבזקנית הראשית בערוץ 12 והחלה להגיש את מבזקי הבוקר והשידורים המתגלגלים באירועים חדשותיים בשעות הבוקר.
תפקיד זה התרחב במהלך תקופת מלחמת חרבות ברזל כאשר היא החלה להגיש גם את משדרי הלילה ושעות הצהריים, בנוסף למשדר הבוקר.
בינואר 2024 החלה להגיש את תוכנית האקטואליה היומית "כותרת ראשית" ברדיו ירושלים ברוטציה עם מאיה חסון קראוס.
זריפי מתגוררת בשכונת גבעת משואה בירושלים.
עדי יקותיאלי (נולד בשנת 1958) הוא אמן, יוצר ויזם חברתי ישראלי.
פיתח מתודות ומודלים בתחום החינוך וההכשרה באמנות ובתחום המוביליות החברתית, במטרה ליצור דיאלוג בין ובתוך קהילות שונות.
יקותיאלי נולד בחיפה וגדל בירושלים.
אביו, ברוך יקותיאלי היה בן למשפחות דנין וילין.
ברוך היה מנכ"ל משותף של בנק לאומי ושותף בהקמת "קרן ירושלים", "קרן תל אביב" והאוניברסיטה הפתוחה.
אמו, לאה קלמן לבית משפחת וינטר, הייתה אמנית ויוצרת.
לאה וברוך הולידו שלושה ילדים; אריאל, ארנן ועדי.
אמו התחתנה בשנית עם צבי קלמן ולהם בן נוסף, הפרופסור יורם קלמן.
ברוך יקותיאלי נישא בשנית לנעמי יקותיאלי לבית טרק.
כשהיה ארנן בן שמונה שנים ונזקק לניתוח לב, עברה המשפחה לגור בארצות הברית.
לאחר שלוש שנים שבה ועדי הצטרף לחוגי אגף הנוער של מוזיאון ישראל בהנחיית האמן-אוצר איזיקה גאון.
בהיותו בן 18, עדי וחבריו הקימו את "גרעין עומרי", הגרעין הראשון של תנועת הצופים במסלול עיירות פיתוח.
הגרעין פעל במעלות, כשמטרתו החלוצית-אידאולוגית הייתה ליצור סדר-יום חברתי אחר ולסחוף גרעינים נוספים.
מרכז אומנויות וגלריה ע"ש אפטר-ברר, הפועל עד היום במעלות, הוקם על בסיס פרויקט של הגרעין.
לאחר שחרורו מצה"ל התגורר בקליפורניה ועסק באמנות ובהוראתה במרכז הטקסטיל שבברקלי.
בעל תואר שני מורחב באמנות באוניברסיטת 'קלרמונט" קליפורניה .
ארג, יצר אמנות פלסטית ופיתח פורמטים חדשניים בהוראת מקצועות שונים דרך אמנות, שאופיינו באינטראקציה עם הקהילות השונות באזור.
עדי הנחה תוכניות אמנות לאסירים בכלא צ'ינו במסגרת פרויקט "Arts in Corrections" של המחלקה לשיקום במדינת קליפורניה, העביר שיעורי ציור לנוער מקומי בבית-מחסה של מחוסרי בית.
בעיצומם של הסכמי אוסלו, שב ארצה, הקים והעביר סדנאות אמנות לנוער במחנה הפליטים בלאטה שבשכם, במזרח ירושלים ובערי המשולש – טירה, טייבה, באקה אל גרבייה, מייסר וכפר ברא.
חלק מן הסדנאות התקיימו בשיתוף בני נוער יהודים.
לעדי שני ילדים: אדם יקותיאלי, אמן בינלאומי הידוע בשמו Know Hope, ונועה יקותיאלי, אמנית בינלאומית שאמנותה מתאפיינת בחיתוכי נייר.
בשנת 1996 עדי ניהל את מגמות האמנות בבית הספר "גורדון" בהרצליה.
הוא בנה תוכנית בה מקצועות ליבה הועברו באמצעות מגמות האומנות השונות שנלמדו בבית הספר.
בשנת 2002 ניהל עדי את המגמה לאמנות חזותית בבית הספר תלמה ילין.
הוא יזם פרויקט שנתי שיצר שיתוף פעולה בין התלמידים לבין אמנים צעירים, שבשיאו הוצבה תערוכה ברידינג, תל אביב.
בין השנים 1986–2007 פיתח והעביר קורסים בתחום אוריינות חזותית, יצירה ויצירתיות, וטיפול בתסמינים פוסט-טראומתיים באמצעות אמנות: בישראל, במכללת תל-חי, במדרשה לאמנות שבבית-ברל, ב"מכללה להוראה טכנולוגית בתל אביב" ובשלוחה הישראלית של אוניברסיטת לידס.
בשנת 1999 עדי ייסד את "העמותה לאמנות בקהילה" ובשנת 2011 הצטרפה אליה גלית אילוז.
העמותה מוקדשת ליצירת דיאלוג בין ובתוך קהילות באמצעות עשייה אמנותית משותפת.
בשנים 2013–2022, שימש כראש התכנית לאמנות בקהילה במכללת "שנקר" (בתמיכת "קרן אדמונד דה רוטשילד") ובשנים 2019–2021 ניהל את החממה לאמנות בקהילה ב"שנקר" בה הוכשרו הסטודנטים לניהול עצמאי של פרויקטים שהיו פרי יוזמתם ולוו על ידי עדי וגלית.
פרויקטים אמנותיים לקידום מוביליות חברתית
הערך החשוב של חיבור בין ובתוך אוכלוסיות, מוביל את עדי לפתח פרויקטים ארוכי-טווח, שבכולם האמנות משמשת ככלי מרכזי בהנעת התהליך.
אצר תערוכות וקידם פעילויות בתחום החברתי-ציבורי, לרוב במסגרת "העמותה לאמנות בקהילה", אשר מטרתם הייתה להניע תהליכים חברתיים:
בשנים 2000–2005 יצר וניהל את פרויקט "פנים אל פנים", במסגרת תוכנית נעל"ה של הסוכנות היהודית, בה הפגיש בין נערים עולים שעלו בגפם לבין בני נוער ישראלים, על מנת להכיר את מושגי היסוד בתרבויות השונות באמצעות דימויים חזותיים.
בשנת 2005 בפרויקט "עפיפונים מדברים", נפגשו כ-45,000 איש ברחבי הארץ וברחבי הרשות הפלסטינית והפריחו עפיפונים, עליהם יצרו המשתתפים דימויי אמנות בעלי מסר.
בשנת 2006, במסגרת פרויקט "אסורות – השמלה הגדולה ביותר בעולם", יצר שמלה בגובה 22 מטרים, בשיתוף נשים עגונות שרקמו עליה דימויים אשר שיקפו את מצבן הנפשי, במטרה ליצור מודעות ציבורית לדחיפות האתגר.
24 ארגונים ו-7 בתי-עסק נרתמו לביצוע המיזם.
במקביל ייצרו דגם מוקטן של השמלה שלקח חלק בתצוגת אופנה שעסקה בנושא.
בשנת 2017 הוצבה השמלה בערבות ים-המלח, במסגרת מסע השלום של ארגון "נשים עושות שלום".
בשנת 2006 יזם והשתתף בכתיבת ספר לימוד בשם "היום שאחרי המלחמה" – ערכת יצירה ותקשורת שהופקה בשיתוף עמותת מיטב, עבור תלמידים ומורים בשלהי מלחמת לבנון השנייה, שמטרתה הייתה להציע כלים להתמודדות רגשית עם השלכות המלחמה.
בשנת 2011, בפרויקט "רוח-ים", נבנה כפר אמנים על חוף ריביירה בבת-ים.
מאות אמנים מהארץ ומחו"ל השתכנו בחללים שהוקמו בחוף מחומרים ממוחזרים ויצרו, בשיתוף תושבי העיר, עבודות אשר הוצגו בגלריה, שהייתה אז ראשונה מסוגה ככזו שהוקמה על חוף ים.
בשנת 2016 ובשנת 2019, בעיר שנגחאי שבסין, במסגרת פרויקט לפיתוח יצירתיות, עדי וחברי ה"עמותה לאמנות בקהילה" עבדו עם כ-200 תלמידים מצטיינים שהציגו את תוצריהם במקומות מרכזיים בעיר.
בשנים 2008–2010, במסגרת חגיגות "שנת המאה" לתל אביב – יפו, עדי שימש כמנהל תחום קהילה ושיתוף ציבור.
בין עשרות הפרויקטים, ב"כיכר רבין" שבתל אביב, בהשתתפות מגוון תושבי העיר נוצר שטיח פרחים, בדוגמת רצפה מצוירת עתיקה, במטרה לחבר בין וותיקים וצעירים.
במסגרת הפרויקט "העיר הנגלית אל העין", אסף צילומים של 3,300 משפחות תל אביביות ותיקות, אשר נוספו לארכיון עיריית תל אביב.
"ארטפרנד" הוא מיזם שמטרתו לספק מענה לקשיים הקשורים בזיקנה ובבדידות.
באמצעות מכשיר הטלפון או הטאבלט, מתכתב הזקן/הבודד/המסוגר עם סטודנט/ גמלאי/ תלמיד, כאשר הזקן מצייר או מצלם בכל יום, בעוד הצד השני מגיב בשפה המעודדת חברות של ליווי תהליך יצירה.
הפלטפורמה זכתה בפרס זוסמן בשנת 2017.
"מטאפורות" היא מתודה שמטרתה לברר ולפתור דילמות וקונפליקטים, על בסיס ההבנה שהאדם לבדו הוא בעל התשובה עבור עצמו.
מובילי הסדנא משתמשים במטאפורות אותן עדי צייר ומובילים לפתרון אישי-פרקטי.
"אמנות בקהילה" שמה דגש על תהליך של שיח דרך אמנות.
תהליך הצפת הקונפליקטים של הקהילה מתרחש באמצעות דימויי אמנות, לקראת יצירה משותפת רלוונטית שמוצגת על פי רוב בחלל הציבורי.
בשנת 2010 יזם במסגרת פרויקט של עירית תל אביב, את שותפות הערים דימונה-תל אביב.
בשנים 2015–2020 שימש כאוצר "הגלריה לאמנות עכשווית – דימונה" (שצמודה לתיאטרון המקומי), כשאת ארבע התערוכות השנתיות הפיקה העמותה לאמנות בקהילה.
בשנים 2012 – 2011 שימש כמנהל אמנותי של "שנת האמנות" – פרויקט עירוני של עירית תל אביב-יפו בו לקחו חלק מעל 600 אמנים, במטרה להציב את האמנות בקדמת הבמה.
במרכז התרבות בשפרעם אצר את תערוכת הציורים "הכל אפשרי", של אמניות דרוזיות, ערביות, מוסלמיות ונוצריות.
התערוכה "בתוך הבית שלנו", נועדה לעורר את המודעות לנושא האלימות נגד נשים.
תערוכה זו הוצגה במרחב הציבורי שבעיר העתיקה של שפרעם; ציורים וצילומים לצד טקסטים של המשוררת איאת אבו שמיס.
תערוכת הצילומים של אמנים מסין "שוליים רחבים", שנאצרה בשיתוף עם ד"ר שושן ברוש-ויץ וג'אנג פאנג, הוצגה ב"גלריה לאמנות עכשווית דימונה" וב"מוזיאון וילפריד" שבקיבוץ הזורע.
במוזיאון לאמנות יהודית שבהיכל-שלמה, אצר תערוכה בשם "גם זה אפשרי", אשר חיברה בין תשמישי קדושה מאוסף המוזיאון לבין יצירות של אמניות ערביות, דרוזיות ויהודיות לבין משפטי הגות.
ב"בית טרזין" ובגלריה שבקיבוץ גבעת-חיים איחוד אצר תערוכה בשם "שברים שלמים", בה יצר 20 מיקבצים שחיברו בין ציטוטים של העיתונאית רות בונדי לבין 25 יצירות של אמנים עכשוויים לבין יצירות של תושבי גטו טרזיינשטט.
ב"גלריה על הצוק" שבנתניה, התערוכה "מחפשים את אליס" הפגישה את הקהל עם דימויים מתוך אוסף פרטי של עשרות ספרי "אליס בארץ הפלאות" מאוירים, לצד יצירות אמנות של אמנים ישראלים אשר בחרו במשפט אחד מתוך הספר ככותרת לעבודתם.
בגלריית אום אל פאחם, בתערוכה "לשדה הזה קוראים בית" של האמנית מאג"דה חלבי עדי הפגיש את הצופה עם הנושא הכאוב של גבול שיוצר חיץ בין בני משפחה.
בתערוכה "רקמה גדולה", שהוצגה ב"גלריה על הצוק" שבנתניה, יצר עדי תערוכה קבוצתית של אומנים שבאמצעות אמנות הריקמה המסורתית, הציגו את תמצית מהותם שלהם, אותה ביררו בתהליך הכנה ייעודי.
בתערוכה "ירושלים כעיר תרבות" הציגו שבעים צלמים אמנים צילומי "ירושלים שלהם", אשר בשל מגפת הקורונה הוצגו במרחבים ציבוריים בכ-17 ערים שונות, ביניהן; מוסקבה, מדריד, לונדון, וינה, ורשה, קופנהגן, מומבאי.
התערוכה הייתה בשיתוף משרד החוץ ושאפה להציג את יופיה האנושי של ירושלים ברחבי העולם.
בשנים 2022 – 2020 שימש עדי כמנהל האמנותי של "המרכז לחינוך סביבתי חירייה" בו אצר מספר תערוכות רלוונטיות.
עדי הוא אמן רב-תחומי היוצר בחומרים מגוונים – טקסטיל, ציור, מיצב.
הציג בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות, בארץ ובעולם.
ציוריו נמצאים בעיקר באוספים פרטיים בארצות הברית וביפן.
בשנת 1983 השתתף בביאנלת הטקסטיל שבלוזאן, שווייץ.
בשנת 23 – 2022, לצד האומנים אחמד בוריאת וסולימאן מנסור, השתתף בתערוכת המחווה לג"ודי באקה, במסגרת הפרויקט שיזמה – "קיר העולם: חזון של עתיד ללא פחד", שהוצג ב-MOCA, המוזיאון לאמנות עכשוית בלוס אנג'לס
2017 – פרס זוסמן-ג'וינט על מצוינות וחדשנות בפיתוח שירותים חברתיים בישראל
2012 – פרס היזמות בחינוך, עיתון כלכליסט ועיריית בת-ים
2000 – פרס משרד התרבות על פרויקט קהילתי בטירה – "רהיטים מספרים"
1998 – מלגת משרד החינוך "אמן מורה", 3 שנים ברצף
1997 – פרס אמנות לעם על פרויקטים בתעשייה, "הצילינדר הנודד"
1985 – מלגת המועצה לתרבות, קליפורניה על פיתוח שיקום אסירים
1984 – מלגת הצטיינות של אוניברסיטת קלירמונט, קליפורניה
1984-פרס ארגון Outstanding Young Man of America – צעירים בולטים בתרומתם לקהילה
עדי כהן חזיזה הידועה גם בשם העט דיאן אל (נולדה ב-1997) היא סופרת ישראלית.
חזיזה נולדה ב-1997 וגדלה בשכונה חרדית בבאר שבע.
את לימודי התיכון עשתה באולפנה והתגוררה אצל סבתה.
בבגרותה עזבה את אורח החיים הדתי ולמדה הנדסת חשמל במכללת סמי שמעון.
כשהחלה לפרסם סיפורים פרי עטה העדיפה להשתמש בשם עט כדי לא להיות מזוהה עם משפחתה החרדית.
את שם העט שלה בחרה משילוב שמו של בעלה לשעבר דן, ובנם רפאל.
הסיפור הראשון פרי עטה "הוד מעלתה" נכתב תחילה למגרה, ואז הועלה לאתר וואטפד.
בעקבות ההצלחה שלו המשיכה חזיזה והשלימה 10 יצירות נוספות תוך שנה אחת.
בראיון איתה סיפרה כי היא כותבת בין 1000 ל-1500 מילים ביום, ומשלימה כתיבה של ספר תוך שבועות ספורים.
חזיזה פנתה למספר הוצאות לאור כדי שיפרסמו את ספריה אך כולן סירבו.
רק לאחר שהסיפורים זכו למעל מיליון צפיות בגרסאות המקוונות וקיבלו ביקורות חיוביות, פנתה אליה לינדה מזרחי מהוצאת "יהלומים", שדחתה את חזיזה בעבר, וביקשה להדפיס אותם.
חזיזה כותבת רומנים רומנטיים, אך משלבת בהם גם גיבורים ונושאים שנויים במחלוקת כמו דמות הסובלת מתסמונת אספרגר, דמות שסובלת מהפרעת אכילה, פדופיליה, יחסים חד-מיניים, וסיפורים המבוססים על דמויות נשיות מהתנ"ך.
במתקפת הפתע של חמאס ב-2023 נרצח בן דודה, עמית כהן, ביציאה ממסיבת הנובה, אחרי שהגן בגופו על אנשים שהיו איתו ברכב.
חזיזה התבקשה לזהות את גופתו לאחר יומיים.
בעקבות הטראומה האישית שחוותה, ולאחר שנתקלה בפוסט של תצפיתנית מבסיס נחל עוז שניצלה מהטבח, כתבה ב-2024 את הספר "נשק יום הדין" המגולל סיפור אהבה בין תצפיתנית מבסיס נחל עוז ולוחם גולני על רקע מתקפת השבעה באוקטובר.
הספר קיבל ביקורות שליליות רבות מהקוראים וחזיזה החליטה לגנוז אותו.
האבקות - טרילוגיה הכוללת את הספרים "אבק פרחים", "אבקת סוכר" ו"אבק שריפה".
התנגדות - סדרה בת 4 חלקים הכוללת את הספרים "הוד מעלתך", "הוד מלכותך", "הוד רוממותה" ו"הוד מלכותה".
האחים ונטורה - סדרה הכוללת את הספרים "סניור ונטורה" ו"לוקו ונטורה"
רהב - סיפור שנכתב בהשראת רחב הזונה
סהר - סיפור שנכתב בהשראת מגילת אסתר
סדרת הכניעה - "כניעה מתוקה" ו"כמעט כניעה" שמחולק לשני חלקים.
רום- סיפור שנכתב בהשראת מגילת רות.
דואט לאור השקיעה- לזרוח בשקיעה ושקיעות אדומות
חזיזה נישאה בגיל 23 לבעלה שהכירה במהלך לימודיה במכללה.
השניים התגרשו לאחר שנתיים בזמן שחזיזה הייתה בהריון עם בנם המשותף, אותו הם מגדלים במשמורת משותפת.
היא עובדת כמהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בקריית גת.
עדי גלברט (נולד בשנת 1975) הוא מלחין ומוזיקאי ישראלי שידוע ביצירותיו בתחום המוזיקה האלקטרונית הניסיונית והאוונגרדית.
בילדותו ניגן על פסנתר וקונטרבס והושפע ממוזיקה קלאסית וג'אז.
בסוף שנות ה-90 החל ליצור מוזיקה אלקטרונית ניסיונית משלו, תוך שילוב בין אהבתו למלחינים כמו אריק סאטי ולהרכבי ג'אז כדוגמת ת'לוניוס מונק.
בשנת 2001 הוציא את אלבומו הראשון, ובהמשך זכה למעמד בולט בסצנת המוזיקה האלקטרונית הניסיונית בתל אביב בראשית שנות ה-2000. אחד הפרויקטים הייחודיים שלו בתקופה זו היה The Lonesomes, שבו "להקה" של פרות צעצוע מיניאטוריות מבצעת גרסאות כיסוי ללהקות רוק פופולריות, במעין סאטירה מוזיקלית חדשנית.
ב-2005 עבר גלברט להתגורר בברלין מתוך רצון לשינוי אווירה ויצירה בסביבה בינלאומית.
שם שיתף פעולה עם אמנים בינלאומיים (כמו המלחין האמריקאי דן דיקון) והוציא לאור יותר מעשרים אלבומים ו-EP במגוון לייבלים עצמאיים בישראל ובחו"ל.
במקביל להלחנה, גלברט יוצר גם סרטים קצרים ועוסק באנימציה; סרט המדע הבדיוני הקצר שלו "Vermin" משנת 2011 הוקרן בפסטיבלים ואף בספריית הקונגרס האמריקאית.
בשנת 2018 פרסם גלברט את רומן הביכורים שלו, "Egglike", ספר מדע בדיוני אבסורדי שכתב באנגלית בזמן שהותו בברלין.
My Favorite Vacation – 2001, אלבום הבכורה של גלברט; מסע מלודי המשלב ביטים אלקטרוניים בסגנון ברייקקור עם נעימות לאונג' רטרו-עתידניות, שהופקו באמצעות אורגנים צעצוע וסינתיסייזרים ישנים.
אלבום זה ביסס את מעמדו כסמן דרך בסצנת האלקטרוניקה הניסיונית בישראל.
The Lonesomes / This Is Cow-Fi – 2003–2007, פרויקט קונספטואלי שבו הרכב דמיוני של בובות פרה מבצע שירי קאנטרי ורוק.
הפרויקט התחיל כמופע אוונגרדי בתל אביב ולאחר מכן יצא על גבי אלבומים, ביניהם "This Is Cow-Fi" (שנת 2007) שהמשיך את הקו ההומוריסטי-סוריאליסטי של הפרויקט.
יצירה זו מדגימה את הנטייה של גלברט לשילוב בין מוזיקה לאמנות פלסטית וטכנולוגיה.
Vermin – 2011, סרט קצר וסוריאליסטי בז'אנר המדע הבדיוני שכתב וביים גלברט (וכן הלחין את הפסקול שלו).
הסרט משלב אנימציה ונחשב להמשך ישיר לעולמו המוזיקלי של גלברט; פסקול הסרט ראה אור כאלבום נפרד.
"Vermin" הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע יוקרתיים, ובין היתר זכה לחשיפה מיוחדת בהקרנה בספריית הקונגרס של ארצות הברית.
אלבום זה מציג את חזונו הדיסטופי של גלברט דרך צלילים מורכבים ואווירה אפלה-משהו, וזכה לשבחים מצד מבקרי מוזיקה בארץ.
Liquids and Flesh – 2025, אלבום סולו של גלברט, שיצא בלייבל העצמאי Egglike Records.
אלבום זה משלב מוזיקה אלקטרו-אקוסטית עם אלמנטים של פופ אווירתי.
המוזיקה שלו שודרה דרך קבע בתחנת הרדיו האמריקאית WFMU, וסרטי האנימציה הקצרים שיצר הוצגו בפסטיבלים מלונדון ועד יפן, מה שמיצב אותו כאמן בינלאומי מוערך בסצנת האוונגרד.
גלברט מתגורר בברלין, גרמניה מאז אמצע שנות ה-2000. הוא ידוע כאמן עצמאי המנהל את רוב תהליכי היצירה שלו בעצמו, ומשלב בחייו האישיים את תחומי העניין שלו במוזיקה, קולנוע וספרות לכדי עשייה אמנותית רב-גונית.
גלברט ציין כי המעבר לברלין איפשר לו מרחב נוח ליצור ללא מגבלות, אם כי הוא ממשיך לשמור על קשר עם סצנת המוזיקה בישראל ולהופיע בה מעת לעת.
עדי זורע (נולדה ב-20 באוקטובר 1978) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
עדי זורע בוגרת בית צבי – בית הספר לאמנויות הבמה 2003.
היא שיחקה בתיאטרון באר-שבע, מדיטק חולון, התיאטרון העברי, תיאטרון ארצי לילדים ונוער, תיאטרון השעה הישראלי, תיאטרון אורנה פורת.
בשנת 1994 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "פאפא" בתפקיד ענבר, בתו של לאון "פאפא" (זאב רווח).
שנה לאחר מכן שיחקה בסדרת הטלוויזיה "קהילת קדושים" שיצר זאב רווח
בשנת 2021 זכתה ביחד עם אילנית דדו-לנסקי ההצגה הטובה ביותר ("שתי חברות וסוס אחד") ופרס השחקניות הטובות ביותר בתחרות היוצרים באמנויות הבמה, חדרה
עדי זורע נשואה לאופיר רוזן אותו הכירה בתקופת לימודיה בבית צבי ולהם 3 ילדים.
1994 – סדרת הטלוויזיה "פאפא" בתפקיד ענבר, בתו של לאון "פאפא"
1995 – סדרת הטלוויזיה "קהילת קדושים"
2013 – תפקיד אורח בעונה השנייה של "בלו נטלי"
2017 – תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "שמחות"
2016 – הנחיית טקס אזרחי הכבוד של עיריית תל אביב, שבו חולק אות כבוד לנשיא המדינה רובי ריבלין
2019 – הנחיית סרט תדמית לאתר הכותל המערבי
2024 – הנחיית אירוע נפגעי הטרור של עיריית תל אביב-יפו
עדי לויתן (נולדה ב־11 ביולי 1976) היא מנהלת ישראלית.
החל מאוקטובר 2025 היא מנכ"לית אנלייט אנרגיה מתחדשת.
בעבר הייתה מנהלת בכירה בחברת 3M, ולשעבר שותפה בחברת הייעוץ מקינזי ושות'.
נולדה בתל אביב ב-1976 לדני לויתן, פרופסור למתמטיקה, ולתלמה לויתן, פרופסור לסטטיסטיקה והסתברות.
לה שני אחים, ד"ר סיגל פלד-לויתן, בוגרת תוכנית תלפיות, מומחית בתחום הדאטא-סיינס בחברת מדטק וזוכת פרס ביטחון ישראל ב-2000 (אישי) וב-2022 (קבוצתי) וד"ר איל לויתן, פיזיקאי העוסק במחשוב קוואנטי.
למדה בתיכון אליאנס ברמת אביב.
בצעירותה עבדה עם קבוצות בני נוער יהודים מהתפוצות.
קיבלה תואר ראשון בהצטיינות יתרה בלימודי כלכלה ומזרח אסיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בעלת דיפלומה בלימודי השפה הסינית מאוניברסיטת בייג'ינג בסין ודיפלומה בלימודי השפה הסינית מאוניברסיטת צ'ינגחווה בסין.
בשנים 2001–2003 הייתה מנהלת פרויקטים בחברת Kamsky Associates בסין.
ב-2018 הצטרפה ל-3M, אחת מחברות ה־Fortune 100 במינסוטה, ארצות הברית, כסמנכ"לית אסטרטגיה ופיתוח עסקי בקבוצה התעשייתית, ומשנת 2020 כיהנה כסמנכ"לית חטיבת הדבקים התעשייתיים.
החל מ־2022 כיהנה כמנכ"לית חטיבת החומרים השוחקים ב-3M, חטיבה בת כ-700 עובדים ב-5 יבשות, המניבה הכנסות של כ־1.5 מיליארד דולר לשנה.
ביולי 2025 מונתה למנכ"לית אנלייט אנרגיה מתחדשת החל מ-1 באוקטובר 2025.
במהלך שהותה בארצות הברית שימשה כיו"ר בית הספר Talmud Torah of St.
Paul וכחברת ועד של St.
היא עמיתה במעוז מחזור ב' וחברת רשת מעוז.
נשואה לד"ר אלי מוכתר, פרופסור להמטולוגיה-אונקולוגיה מהמאיו קליניק ומנהל היחידה למיאלומה ועמילואידוזיס בבי"ח שיבא, אם לשלושה ילדים ומתגוררת בתל אביב.
עדי טופול (נולדה ב-27 ביולי 1966) היא שחקנית, ומדבבת ישראלית.
טופול היא בתם של השחקנים חיים טופול וגליה טופול, אחותם של השחקנית ענת טופול והנטורופת עומר טופול.
טופול החלה את לימודי המשחק בגיל 14. בהמשך הרחיבה את הכשרתה גם לתסריטאות, וניסתה את דרכה בלימודי עיצוב פנים.
כשהייתה בת 14 וחצי נסעה טופול עם משפחתה ללמוד אומנות באנגליה.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת המפח"ש, שם שירתה בין היתר עם השחקן והקומיקאי אלי יצפאן.
בשנים 1987–1990 למדה בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
טופול נשואה למעבד המוזיקלי דרור מרגלית שאותו הכירה במחזמר "שיער".
טופול היא אם ל-2 ילדים אחת מהם היא השחקנית יהלי מרגלית טופול.
בשנים 1991־1993 השתתפה בעונה הראשונה והשנייה של תוכנית הטלוויזיה "מוצ"ש" ששודרה בערוץ 1.
ב-1992 הופיעה בסרט האמריקאי "Sweating Bullets" בתפקיד אישה בלונדינית במכירה הפומבית.
באותה השנה גם שיחקה בהצגות "ביצתי וזרעל'ה", "תפילה", ו"ברקיע השביעי".
ב-1993 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מנת יתר" גילמה את גליה.
באותה השנה הצטרפה לצוות התוכנית של "זמן מדע" ששודרה בערוץ 2.
ב-1997 שיחקה לצד אביה בהצגה "כנר על הגג" גילמה את דמותה של צייטל.
בשנים 2002־2003 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 10 גילמה את דמותה של מיכל מדמוני.
ב-2004 שיחקה את מרגי בסרט "אלכס" באותה השנה גם שיחקה בתפקיד ראשי בהצגת הילדים "בובי ובובה".
ב-2005 שיחקה בתפקיד ראשי לצידם של יצחק נאמן, תקווה עזיז ומתי סרי בסרט "קרוב רחוק" גילמה את מרב.
ב-2008 הופיעה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "עד החתונה" גילמה את רונה.
ב-2000 דיבבה את בו פיפ בסרט "צעצוע של סיפור 2".
ב-2001 דיבבה קולות רקע בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים", ובסדרת הטלוויזיה "טוויפסי".
ב-2003 דיבבה את גומי בסדרת הטלוויזיה "דפנה ודודידו" ששודרה בערוץ הופ!.
באותה השנה דיבבה גם את הנרי בסדרת הטלוויזיה "רוחות רפאים".
ב-2005 דיבבה את קתרין בסרט "הכיתה המעופפת".
באותה השנה דיבבה גם את מלכה / אישה בסרט "ברבי: פגסוס וקסם הסוס המעופף" וגם את טופז בסרט "ברבי פריטופיה".
ב-2007 דיבבה בסרטים בסדרות "קטנטני סומסום" בתפקיד סבתא של עוגיפלצת, "סומסום לבריאות", " ברבי נסיכת האי" בתפקיד טיקה / ריטה, "ברבי פריטופיה – קסם הקשת בענן" בתפקיד גלי / פייה, דיבבה את אוליבר בסדרת הטלוויזיה "אוליבר".
ב-2009 דיבבה בסרטים בסדרות "צבי הנינג'ה" בתפקיד אפריל אוניל, "גשם של פלאפל" בתפקיד פראן לוקווד, "אנג'לינה בלרינה" בתפקיד העלמה לילי, "נסיכות הים" בתפקיד המורה בקלה, "יעלי - נדמה לי" בתפקיד אמא / דמויות שונות.
ב-2010 דיבבה בסרטים בסדרות "מרתה מדברת" בתפקיד מריאלה, "אסטרו בוי" בתפקיד קריינית.
ב-2011 דיבבה בסרטים בסדרות "פלאנט שין" בתפקיד אספה / אומלה / דמויות שונות, "סמסון וניאון" בתפקיד סמסון / אמא / סבתא.
ב-2023 דיבבה את בילי בסדרת הטלוויזיה "בילי בם בם".
בנוסף הייתה במאית דיבוב בסדרות ובסרטים "קטנטני סומסום", "סומסום לבריאות", "פלאנט שין", "סמסון וניאון".
בנוסף לקריירת הדיבוב הייתה אחראית על ניהול מוזיקלי של הסדרות "קטנטני סומסום" ו"סומסום לבריאות".
עדי נס (נולד ב-1966) הוא צלם ישראלי.
מתמחה בצילום אמנותי המציג סיטואציות שונות תוך התייחסות להיבטי הגבריות וההומוארוטיות הניכרים בהן.
בין היתר התפרסם בסדרת עבודות המתעדת הווי חיילים בצה"ל, צילומים המתארים את הווי עיירות הפיתוח, וסדרת צילומים העוסקת בסיפורי התנ"ך.
על יצירתו זכה בשנת 2000 בפרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר.
עדי נס נולד בשנת 1966 בקריית גת, כבנם של עולים מאיראן.
בין השנים 1989–1992 למד נס צילום בבצלאל.
בשנת 1993 יצר, ביחד עם הצלמת נעמי טליתמן, פרויקט צילום תיעודי בשם "חיים יהודיים הומוסקסואלים בלונדון".
הפרויקט הוצג בשנה זו בגלריה של בית הספר קמרה אובסקורה בתל אביב.
בשנים 1996–1997 למד מולטימדיה ותכנות במכללת סיוון בתל אביב.
בין השנים 1994–2000 יצר נס את סדרת ה"חיילים", המתמקדת בתצלומים מבוימים ובהם דימויים של חיילי צה"ל.
התצלומים המוקדמים בסדרה תיארו את החיילים כאקרובטים, להטוטנים או בולעי אש, באופן שהדגיש את התיאטראליות של הדימויים.
באחד התצלומים, לדוגמה, מופיע חייל הצועד על קו הפרדה של כביש אספלט כאילו היה הולך על חבל.
בתצלום אחר מופיע חובש המטפל בחייל פצוע באמצעות ערכת איפור.
בעבודות מאוחרות יותר בסדרה זו, יצר נס דימויים של חיילים במצבים אנטי הירואיים שונים כגון שינה.
העבודה הידועה ביותר מן הסדרה, "ללא כותרת" משנת 1999, מציגה קבוצה של חיילים לצד שולחן אוכל מאולתר.
סידור הדמויות והקומפוזיציה של הצילום מזכירים את ציורו של לאונרדו דה וינצ'י "הסעודה האחרונה".
ב-27 בפברואר 2007 נמכר התצלום בשנית, הפעם ב-264,000 דולר, בכך שבר נס את שיא התמחור על צילום ישראלי.
ב-1999 קיבל נס את פרס שר החינוך והתרבות לאמנות חזותית ובשנת 2000 זכה בפרס גוטסדינר של מוזיאון תל אביב.
בעקבות הזכייה הציג נס תערוכת יחיד במוזיאון בשם "תצלומים חדשים".
בשנת 2003 הוזמן נס ליצור סדרת תצלומי אופנה עבור מגזין הגברים של ירחון האופנה ווג.
סדרת התצלומים שיצר נס הציבה את פרטי הלבוש בתוך מסגרת נראטיבית המתרחשת בבית כלא דמיוני.
הבחירה במיקום זה עבור הצילומים, ובדמויות שאינן דומות לדוגמני אופנה, מיקדה את תשומת הלב אל תכנים פוליטיים וחברתיים, והעלתה שאלות בכל הקשור ליחס שבין הצופה אל יצירת האמנות.
בשנת 2007 נערכה בגלריה ג'ק שיינמן בניו יורק ובמוזיאון תל אביב לאמנות תערוכת היחיד של נס "סיפורי התנ"ך".
התערוכה הציגה סדרה של 14 תצלומים ובהם התייחסויות מודרניות אל דמויות תנ"כיות.
נס בחר להציג את הדמויות התנ"כיות על ידי שימוש בדמויותיהם של מהגרים, פליטים ואנשים משולי החברה הישראלית.
בראיון שנערך לקראת הצגת התצלומים הצביע נס על הפן החברתי שבתצלומים אלו.
"הרגשתי," אמר נס, "שאם אני חי ועובד פה, אני חייב לשקף גם את המצב הזה.
חשבתי מה בעצם נשאר מהזהות שלי ומהזהות של המקום לאחר שהכל מתפורר.
בדרך כלל אני עוסק בבנייה של זהות גברית, ישראלית; הפעם החלטתי לעסוק באנשים שאיבדו את זהותם.
במשך העבודה על הסדרה חשבתי שמה שנשאר אחרי שהכל מתפורר, הסיבה היחידה לקיום שלנו פה, הוא החיבור ליהדות.
כשסיימתי את הפרויקט הבנתי שגם זה עלול להתפורר ומה שנשאר זה קשור לאנושיות, שגם זה נמצא בלב התנ"ך והיהדות.
כך נוצרה בעצם סדרה של תמונות שמדברת על הקיום האנושי, שעוסקת בקיום האנושי דרך הנרטיב שמוכר לנו מהתנ"ך".
בתצלום "ללא כותרת (אברהם ויצחק)", לדוגמה, מוביל אברהם את בנו יצחק על גבי עגלת סופר מלאה בבקבוקים.
הצילום "רות ונעמי מלקטות" לעומת זאת, מתאר את רות ונעמי כמלקטות בצלים באזור שהוא כנראה חלקו של שוק עירוני שומם.
הסדרה זכתה להצלחה רבה והוצגה בין השנים 2008–2009 עוד בארבע תערוכות נוספות ברחבי העולם.
אחת מן העבודות שצולמו במסגרת הסדרה הייתה תצלום פורטרט של אבשלום.
אולם, בסופו של דבר בחר נס להשמיט את דמות זו מן הסדרה ולהציג אותה בשנת 2010 תחת הכותרת "ללא כותרת (ישו)", בתערוכה קבוצתית שהוצגה בזאגרב, קרואטיה.
ב-17 במאי 2012 נפתחה בגלריה זומר תערוכה שבה הציג נס סדרת תצלומים בשם "הכפר".
התערוכה הוצגה במקביל גם בניו יורק ובפריז.
בשנת 1993 נס נישא לאילן שיינפלד ומאוחר יותר השניים נפרדו.
בהמשך נס ובן זוגו הביאו לעולם 4 ילדים בתהליך פונדקאות.
1993 – מענק השלמת עבודה מטעם הוועדה לאמנויות פלסטיות, משרד החינוך והתרבות
1993 – מלגת הקרן סנדרה ג'ייקובס לצילום תיעודי, לונדון
1999 – פרס שר החינוך התרבות והספורט, משרד החינוך התרבות והספורט
2000 – פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2003 – פרס ליאון קונסטנטינר לצילום לאמן ישראלי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2005 – הקרן למצוינות בתחום האמנות פלסטית.
1993 גלריה קמרה אובסקורה, תל אביב (עם נעמי טליתמן)
1996 "מערכה ראשונה", הגלריה של המחלקה לצילום, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1997 "ללכת שבי", המוזיאון לצילום, תל חי
1998 "החיילים", גלריה מילקווח, אמסטרדם
2000 גלריה דביר, תל אביב (קטלוג)
2001 "תצלומים חדשים", מוזיאון תל אביב לאמנות (קטלוג)
2002 מוזיאון לאמנות עכשווית, סן דייגו, קליפורניה; מוזיאון לצילום עכשווי, קולומביה קולג', שיקגו (דפדפת)
2003 תערוכת פרס קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב לאמנות (קטלוג)
2003 גלריה UQAM מונטריאול, קנדה (במסגרת חודש הצילום)
2003 גלריה ג'ק שיינמן, ניו יורק
2004 גלריה ג'ק שיינמן, ניו יורק
2004 גלריה פראז- דלאוואלאד, פריז
2004 "בין הבטחה לאפשרות: התצלומים של עדי נס", מוזיאון לאמנויות יפות, סן פרנסיסקו (קטלוג)2007 "סיפורי התנך", גלריה ג'ק שיינמן, ניו יורק
2007 "סיפורי התנ"ך", מוזיאון תל אביב לאמנות (קטלוג)
2008 "סיפורי התנ"ך", גלריה פראז דלאוואלאד, פריז
2008 "סיפורי התנ"ך", מרכז ווקסנר לאמנויות, אוהיו
2008 "סיפורי התנ"ך", גלריה Light&Sie דאלאס, טקסס
2009 "סיפורי התנ"ך", מוזיאון ליהדות עכשווית, סן–פרנסיסקו
2010 "Deposition", מוזיאון האקדמיה הקרואטית למדעים ואמנות, זגרב, קרואטיה
2011 "Deposition", המוזיאון הלאומי לצילום, פירנצה, איטליה
2012 "הכפר", גלריה ג'ק שיינמן, ניו יורק
2012 "הכפר", גלריה פראז דלאוואלאד, פריז.
עדי שמיר (נולד ב-6 ביולי 1952) הוא פרופסור למדעי המחשב במכון ויצמן העוסק בעיקר בקריפטוגרפיה (תורת ההצפנה) ובסיבוכיות חישובית, חתן פרס טיורינג, פרס ישראל למדעי המחשב לשנת ה'תשס"ח (2008), פרס יפן ופרס וולף לשנת 2024. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1998.
שמיר קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב ב-1973, ותואר שני ושלישי ממכון ויצמן למדע.
את עבודת הדוקטורט עשה בהנחייתו של פרופסור זוהר מנה.
עם סיום לימודיו עבד בשנים 1977–1980 במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ובשנת 1980 הועלה לדרגת פרופסור חבר במכון ויצמן, במחלקה למתמטיקה שימושית ומדעי המחשב.
שמיר ידוע בזכות תרומותיו הרבות לקריפטוגרפיה.
עבודותיו נוגעות בכל היבט של התחום.
אחת הראשונות בהן הייתה אלגוריתם ההצפנה RSA, המהווה בסיס למרבית תוכנות ההצפנה הנהוגות היום.
האלגוריתם פותח בשנת 1977, בעת ששמיר שהה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, והוא קרוי על שם ראשי התיבות ממציאיו: ריבסט, שמיר ואדלמן.
תרומות אחרות של שמיר כוללות את מושג חלוקת הסוד, קריפטאנליזה דיפרנציאלית (יחד עם תלמידו אלי ביהם) ורעיון השימוש בפונקציות אקראיות ליצירת שיטות חתימה יעילות (עם תלמידו עמוס פיאט).
שמיר בחן פרוטוקולים ושיטות קריפטוגרפיות רבים ולעיתים קרובות מצא בהם חולשות משמעותיות.
כך, למשל, יחד עם סקוט פלורר ואיציק מנטין פרסם את המאמר Weaknesses in the Key Scheduling Algorithm of
RC4, שחשף את החולשות הטבועות באלגוריתם האבטחה WEP לרשתות אלחוטיות, והיווה את הבסיס לתוכנות פריצה רבות לרשתות אלו.
מתרומותיו הידועות לסיבוכיות חישובית היא ההוכחה שמחלקת הסיבוכיות IP, שמציינת את השפות שיש להן מערכת הוכחה אינטראקטיבית יעילה מבחינת המוודא, זהה למחלקה PSPACE שכוללת את השפות שניתנות להכרעה באמצעות שימוש בזיכרון שגודלו פולינומי.
שמיר גם עסק בפיתוח יישומים מסחריים לפיתוחיו.
בשנת 1982 הקים בארצות הברית, יחד עם ריבסט ואדלמן, את חברת חברת RSA על מנת למסחר את אלגוריתם ההצפנה שפיתחו.
בישראל פיתח יישומים מסחריים במכון ויצמן, יחד עם תלמידי המחקר שלו עמוס פיאט ויוסי טולפן.
היישום הראשון שפיתחו בשנת 1983, היה פתרון לניהול זכויות דיגיטלי, שמטרתו הגנה על תוכנה מפני העתקות.
אחר כך פיתוחו כרטיס חכם למניעת זיופים, שתחילה ייעדו אותו להגנה על עסקאות בכרטיסי אשראי.
בשנת 1988 הוקמה על בסיס טכנולוגיית הכרטיס החכם של שמיר חברת "דאטהקום" בשותפות בין חברת ידע של מכון ויצמן ותאגיד ניוז קורפ של איל התקשורת רופרט מרדוק, שהשקיעה 5 מיליון דולר בחברה.
בשנת 1988 שונה שם החברה ל"ניוז דאטהקום ריסרץ'" והחברה חתמה על חוזה עם חברת "בי סקיי בי" הבריטית, המספקת שירותי טלוויזיה בלוויין, בה החזיק תאגיד ניוז קורפ כ-35% מהמניות, לפיתוח מערכת הצפנה.
ב-1993 רכשה ניוזקורפ את הבעלות המלאה בחברה תמורת 13.5 מיליון דולר.
בשנת 1999 הציג שמיר שיטה לפיתוח קודים להגנה על העברת כספים באינטרנט, וטען שפיצח את קוד ההצפנה של הטכנולוגיה הסלולרית GSM תוך פחות משנייה אחת.
בשנת 2005 שימש כיועץ של חברת סאיוטה הישראלית, שנרכשה על ידי חברת RSA שהיה בין מקימה.
בשנת 2009 הציע להכניס עמימות מסוימת למאגר הביומטרי של ישראל, באופן שיגשים את מטרת המאגר של מניעת זיוף זהות, אך לא יגרום לפגיעה בפרטיות, אך הממשלה דחתה את הצעתו.
בשנת 2013, ושוב בשנת 2019, לא קיבל אשרת כניסה לארצות הברית.
במילואים שירת ביחידת לוטם של חיל התקשוב.
שמיר נשוי ללאה ואב לשתי בנות ובן.
זכה בפרס וולף למתמטיקה לשנת 2024 על תרומותיו החלוציות לקריפטוגרפיה מתמטית.
עדי רן (נולד בי"ח בסיוון תשכ"א, 2 ביוני 1961) הוא זמר-יוצר ישראלי.
בעקבות חזרתו בתשובה קיים בשיריו שילוב של רוק עם מוזיקה חסידית.
עדי רן נולד ברמת גן.
הוא החל את דרכו המוזיקלית כמרכז בשבט צופי רמת-גן.
בזכות שיריו ואופיו הייחודי הפך די מהר לדמות מוכרת בקרב חברי תנועת הצופים בישראל, בעיקר במרכז הארץ, ומאוחר יותר בקרב צעירים רבים מאזור תל אביב.
שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 82 של חטיבה 7 בחיל השריון.
החל משנת 1987 הופיע רן בפאב "הכוֹסית" ליד כיכר רבין בתל אביב, בדרך-כלל לבדו עם מכונת תופים, ולעיתים בליווי חברים - הבולט שבהם - ג'וני שועלי.
הופעותיו השבועיות הקבועות כרכו אחר רן קהל מעריצים קבוע ונאמן, שלמד במהרה את מילות השירים בעל-פה והצטרף להופעות הקאלט שלו גם כאשר נדד להופיע במקומות אחרים - אירועים פרטיים, אירועים של תנועת הצופים, וכן במועדון ההופעות שפתח ג'וני שועלי ברמת-גן, ה"ג'אם סטודיו".
רן הוציא בתקופה זאת מספר מועט של שירים לרדיו, ואף קליפ אחד לטלוויזיה ("כלור") שזכו לתהודה מינימלית.
מאוחר יותר כיכב בקליפ לשיר "חנן" של להקת "רעש" בתפקיד חנן.
שני שירים, "הירושימה" ו-"התחזית", הופיעו באלבום האוסף של NMC "קיצור תולדות האינדי בעיר" (1991).
שנותיו החילוניות של רן יצגו תרבות חילונית מקומית ולוו תדיר בשערוריות, כולל הרשעה בבעילת קטינה ובשימוש בסם בזמן שהיה רכז שבט הצופים ברמת גן בשנת 1988. עד שבשנת 1993 החל להתקרב ליהדות, ומאוחר יותר חזר בתשובה וחדל לחלוטין מלבצע את שיריו הישנים.
הוא הקליט מאז מספר אלבומים בעלי אופי יהודי המושפעים מאוד ממורשתו של רבי נחמן מברסלב.
למרות שנחשב כזמר חסידי, סגנונו המוזיקלי חריג ברקע המוזיקה החסידית בת-זמננו.
גרושתו של עדי רן, דנה רן, השתתפה בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי האח הגדול.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ב-2019 הוצב רן במקום ה-31 והאחרון הסמלי ברשימת כולנו חברים נ נח לכנסת.
רן שימש כשופט בשלוש עונותיה של תוכנית המציאות "הקול הבא" ששודרה ברדיו קול חי.
יצירתו של רן בתקופה הקדם-דתית כללה עשרות רבות של שירים.
חלקם היו בעלי גוון חתרני, חלקם עלילתיים ודמויי בלדה, וחלקם שירי-שטות קומיים.
כמו כן ניתן להבחין בין שיריו בניצני יצירה אידיאליסטית אמיתית.
בשפה פשוטה ומשעשעת הוא היטיב תמיד לתאר את חיי הצעירים (בעיקר סביב תקופת הצבא ואחריה).
להיטו הגדול בתקופה זו (1985) היה "סיגריה מעשנת", בלדת רוק רומנטית.
להיטים אחרים עסקו באיכות הסביבה (מתוך "כלור": "בינתיים מוסיפים עוד כלור למים"), אימת המלחמה והגרעין ("הירושימה": "אנשים חכמים בתוך מעבדה...
עוד מחפשים רצפט להשמדה"), סמים ("חורשה של סוטול": "שתלתי אותך בתוך אדנית אדומה, שתראה ת'עולם, תיטיב עם כולם, תספוג את קרני החמה...
שתלתי אותך בצל הסכנה, אתה תהיה חורשה של סוטול"), דיכאון ("דיפרסיה": "שלום דיפרסיה, מה שלומך?") ועוד.
אלמנטים קומיים רבים, שחלקם שרד גם ביצירתו הדתית, חוזרים בשיריו הרבים מספור מהתקופה החילונית - שפה דיבורית וקלה, האנשת חפצים (כביכול היה זה השיר "סיגריה מעשנת" שכולו עסק בדמות הסיגריה המאוהבת, שהואנשה בשיר), חיות ותחושות, ועירוב אסוציאטיבי לשוני מרובדי-שפה שונים.
כמו כן, בחלקם רן לא היסס לנקוט בשפה וולגרית.
רבים משיריו עברו תהליך של שינוי ושדרוג בעזרת הקהל, שהיה פעיל מאוד בהופעות וגם מחוץ להן (בשירים רבים היו לקהל תפקידי-שירה בפזמון החוזר).
ברבות מההופעות העניק רן הזדמנות ראשונה לאמנים צעירים שביצעו גרסאות של שיריו וכן שירים מקוריים משלהם.
ב-1989 הוציא רן את שיריו על גבי שני אלבומים - "זולתך אהובתי" ו"בתוך אדנית אדומה", שיצאו על גבי קלטות ("זולתך אהובתי" יצא גם על גבי דיסק) ונמכרו בהופעותיו, עד שגנז אותן.
עם חזרתו בתשובה, המשיך רן ליצור וכתב טקסטים קלילים אך גם אישיים מאוד על המעבר לדת ("אבא, נהייתי דוס / זה לא אומר שאתה צריך לכעוס .../ סבתא, נהייתי דוס / תוציאי ת'שיניים מהכוס") ועל חיי היהדות.
הלחנים הפשוטים והסוחפים נותרו במקומם והתאימו היטב לאווירה החדשה, והטקסטים החדשים הזכירו את הקודמים בסגנון אך לא בתוכן - שיריו של רן נותרו קלילים ומשעשעים לעיתים, אך הפעם נעדרו סממנים שטותיים שלא בקשר לתורה, אידיאליסטיים (מלבד ענייני עולם התורה) או חתרניים.
כך לדוגמה השיר "איזה כיף להיות ציפור" לפני החזרה בתשובה; ולאחר החזרה בתשובה "איזה כיף להיות יהודי".
בשנת 1995 החל לבצע לראשונה את שיריו החדשים מול קהל תל אביבי במועדון ה"בארבי" הישן, אך עם הזמן צמצם את הופעותיו בפני קהל חילוני והתמקד בקהל הדתי החדש שצבר.
באלבומו הראשון, "האחרון שבעם" שיצא ב-1998, שימשו כל חברי להקת רעש, ידידיו הוותיקים, כלהקת הליווי וג'וני שועלי אף הפיק מוזיקלית את האלבום.
השיר "אתה קדוש" מתוך התקליט הופיע בפסקול הסרט האושפיזין וזכה לגרסאות כיסוי של איציק אשל (האלבום רק אתה חלק ב', 2004), דואט של עמירן דביר וישי לפידות (2018), סינגל וקליפ של הזמר החסידי מאיר ישראל (2020) ועוד.
בקרב יוצרי ומאזיני המוזיקה החסידית יש שקיבלו את יצירתו בחשדנות מסוימת, אך עד מהרה הוא קנה לו מעריצים חדשים, בעיקר מקרב חסידי ברסלב וצעירים מהציונות הדתית.
רן מרבה לעסוק בכתבי רבי נחמן מברסלב וכן בשמות קודש שהוזכרו בכתבי האר"י.
הוא גם שיחק בשנת 2021 בעונה 11 של חבורת תריג את תפקידו של אבנר מדריך הטיולים.
2006 ה'תשס"ו "עדי רן והגיטרה - אלבום אנפלאגד" ב' חלקים
2007 ה'תשס"ז "עדי רן ושרוליק הרשטיק"-"חמישה קולות"
עדי רֶנֶרט (נולד ב-22 בנובמבר 1955) הוא קלידן ומעבד מוזיקלי ישראלי.
את דרכו המוזיקלית החל בלהקת גייסות השריון, ובהמשך השתתף בהרכב ששת.
לאורך השנים עבד עם אמנים ישראלים רבים, בהם שלמה ארצי, אריק איינשטיין, יהונתן גפן, יוסי בנאי, יהודית רביץ, ועוד.
נולד לגרשון רנרט, צייר ישראלי.
האחיין של יאיר קלינגר מצד אימו, רות קלינגר.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת גייסות השריון.
ב-1976, לאחר שחרורו, ניגן בפסנתר באלבומו של יוסי בנאי, מאזן האהבות.
לאחר מכן היה לקלידן בהרכב הרוק המתקדם הישראלי ששת, שהוביל שם טוב לוי.
אלבומם היחיד, הנושא את שם ההרכב, יצא בשנת 1977 וזכה עם יציאתו להצלחה מועטת, אולם עם השנים צבר מעמד וזכה להכרה כאלבום איכותי, ייחודי ומקורי, ויצא מחדש ב-1993 וב-2007.
ב-1986 ניגן בפסנתר ובסינתיסייזר באלבומו של אריק איינשטיין, אוהב להיות בבית.
בשנה הבאה (1987) ניגן בקלידים באלבומה השני של הראלה בר קשה בלילה.
ב-1987 עיבד את שירי אלבומו של משה בקר, חפצים אישיים - שירי נעמי שמר, מתוכו בלטו "גיא" ו"תות שדה".
בסוף 1987 ותחילת 1988 עיבד את שירי אלבומו הכפול המצליח של שלמה ארצי, חום יולי אוגוסט, וניגן בהקלטות בפסנתר ובסינתיסייזרים.
ב-1989–1990 עיבד את שירי אלבומו הבא של שלמה ארצי, כרטיס ללונה פארק, והלחין מתוכו את השיר סיטואציה.
ב-1990 עיבד גם את כל שירי אלבומו של אושיק לוי בקצה ילדות, בו בלט במיוחד השיר "יד קטנה".
הפיק מוזיקלית את אלבומה של גלי עטרי גלידה שיצא ב-1998.
בשנת 2003 עיבד את רוב שירי אלבומו של גידי גוב ריקוד ירח.
ב־1989 הלחין את המוזיקה לסרט שדות ירוקים
ב-1992 הלחין את המוזיקה לסרט מאחורי הסורגים 2 ובּוּצֵ'ה
ב-1993 הלחין את המוזיקה לסרט קופסה שחורה
ב-1997 הלחין את המוזיקה לסרט ז'נטילה
עיבד מוזיקלית את תוכנית האירוח לילה גוב של גידי גוב.
בשנת 2010 הוציא את האלבום פעמון, בו אירח זמרים שונים שביצעו שירים שהלחין.
מהאלבום התפרסם ביצועם של ברי סחרוף ורונה קינן לשיר "סיטואציה" שהלחין רנרט למילים של שלמה ארצי, שיר אותו ביצע ארצי במקור באלבומו כרטיס ללונה פארק.
אצלנו בפסנתר - מוזיקה, לחן לשיר "פרי חדש".
מחסן השטוזים של דתיה - מוזיקה, לחן לשירים "כולנו רקדנים", ו"ראפ מורים מורים".
הכפר השיקומי "עדי נגב – נחלת ערן" (לשעבר עלה נגב – נחלת ערן) הוא מרכז שיקומי.
בכפר מעניקים מגוון שירותי שיקום מתקדמים לילדים ולבוגרים עם מוגבלויות שונות – קוגניטיביות ומוטוריות, מולדות-התפתחותיות או כאלה שנגרמו עקב פגיעות ופציעות.
הכפר כולל מחלקת אשפוז יום, את המרכז הרפואי לשיקום ע"ש קיילי, מרפאות ומחלקות נוספות שבהן ניתנים שירותי שיקום אינטנסיביים וטיפולים שיקומיים ארוכי טווח.
הכפר מקיף קשת רחבה של תחומים: בתי מגורים למבוגרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ונכויות, בי"ח סיעודי מורכב לתינוקות, ילדים ובוגרים.
מרכז פרא-רפואי, בריכה הידרותרפית, מרכז חקלאי, חוות סוסים טיפולית, בית ספר לחינוך מיוחד, מרכז תעסוקה, מפעל תעסוקה שיקומי חיצוני ועוד.
הכפר מציע פתרונות שיקומיים וטיפוליים שלא היו קיימים בעבר באזור הדרום כמו המרכז הרפואי לשיקום ע"ש קיילי שהוא בית החולים השיקומי הראשון והיחיד בכל אזור הדרום.
בנוסף פועלת יחידה לשיקום יום הנותנת מענה טיפולי לאנשים הסובלים מפגיעות נרכשות וזקוקים לשיקום ללא אשפוז המעניקה אלפי טיפולי חוץ בשנה.
מרפאת שיניים לאנשים עם צרכים מיוחדים, בריכה הידרותרפית העומדת לרשות דיירי הכפר, מטופלי יחידת שיקום יום ותושבי הסביבה.
יו"ר הכפר - האלוף במיל' וחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה דורון אלמוג
מנכ"ל הכפר, ח"כ לשעבר מר אבי וורצמן.
בשנת 1984 נולד ערן אלמוג, בן לאלוף במיל' דורון אלמוג ורעייתו דידי.
בגיל שמונה חודשים בלבד קיבלו הזוג את האבחנה כי לערן ישנו צירוף של מוגבלות שכלית התפתחותית קשה ואוטיזם וכי לא יהיה מבוגר עצמאי לעולם.
הם רשמו אותו למערכת החינוך המיוחד ובהגיעו לגיל 21 הגיעה המסגרת לסיומה.
בחיפוש אחר מסגרת הולמת לבנם, הבינו את המענה הלקוי המוצע בארץ למבוגרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשה.
בזמן היותו מפקד פיקוד הדרום החליט להרים את הכפפה בעצמו ולבנות כפר שיקומי שייתן מענה הולם לאנשים עם מוגבלויות.
לאחר תהליך ארוך מאוד ובו גייס אלמוג שותפים, כספים ושטח- נקבע מיקום הכפר במועצה אזורית מרחבים.
אבן הפינה הונחה בשנת 2003 והפרויקט קיבל הכרה ממשלתית כפרויקט לאומי המשותף למשרדי ממשלה שונים.
בשלב הראשון נבנו מבני מגורים ל-65 דיירים, בי"ס לחינוך מיוחד ל-80 תלמידים, בית חולים סיעודי מורכב, מרכז לשיקום יום ומרכז תעסוקה טיפולי.
ביוני 2006 נחנך שלב א' של הכפר השיקומי "עדי נגב" (היום: "עדי נגב – נחלת ערן").
במרץ 2007 נחנך שלב ב' של הכפר - הוקמו מתקנים שיקומיים ופרא-רפואיים לאספקת שירותים לכלל אוכלוסיית הנגב.
עיקרו של שלב הבנייה השני הוא הוספת מבני מגורים והקמת מתקנים פרא-רפואיים שישמשו הן את תושבי הכפר והן נזקקים לשירותים אלה מבין תושבי הנגב הגרים מחוץ לכפר.
בפברואר 2007 נחנך שלב ג' של הכפר - בו מתקנים ושירותים שיקומיים ופרה-רפואיים לאוכלוסייה עם צרכים מיוחדים בנגב והקמת שכונת מגורים לצוות ומתנדבים.
באותה שנה נפטר ערן אלמוג ז"ל ולאחר פטירתו נוסף לשם הכפר אזכור שלו, ועל כן "עדי נגב-נחלת ערן".
פרויקט הבניה והתפעול השוטף מבוצעים באמצעות הרשות לפיתוח הנגב בשיתוף משרד הרווחה, משרד הכלכלה, משרד הבריאות ומשרד החינוך.
בינואר 2017 הונחה בכפר אבן פינה לבית החולים השיקומי הראשון בדרום, שיכלול 108 מיטות שיקומיות, בעלות של 160–180 מיליון שקלים ויצמצם את הפער העצום בבריאות בין המרכז והדרום.
בית החולים השיקומי נפתח באפריל 2022.
נכון להיום (2024) הכפר השיקומי "עדי נגב-נחלת ערן" משמש כבית לחיים ל-170 דיירים, מחנך קרוב ל-30 כיתות בבית הספר לחינוך מיוחד ו-10 גנים לגיל הרך ופעוטות, נותן מענה שיקומי במרכז הרפואי לשיקום ע"ש קיילי בזכות 108 מיטות אשפוז ואלפי טיפולי חוץ ביחידה לשיקום יום ועוד.
מעון בוגרים : המעון מיועד לנערים ומבוגרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית בינונית עד עמוקה, סיעודיים ומתהלכים החיים בכפר כדיירי קבע בכל זמן נתון.
המרכז בנוי מ-7 בתים, 24 דיירים בכל בית.
במרכז צוות רב מקצועי שאחראי על טיפול ותמיכה.
דיירי הכפר מגיל 21 ומעלה משולבים במרכז התעסוקה, מסגרת תעסוקה יומית.
המרכז משלב תעסוקה טיפולית עם פיתוח מיומנויות וכישורי חיים.
בסדנאות התעסוקה עוסקים הדיירים באומנות שימושית בחמר, במִחזור נייר ומשי, ומייצרים פריטי נוי ויודאיקה הנמכרים לציבור הרחב.
בית ספר לחינוך מיוחד: בבית הספר 7 כיתות לימוד לילדים עם צרכים מיוחדים מכיתה א' ועד גיל 21. בכל כיתה ישנו יחס של מורה לחינוך מיוחד ו-2 סייעות על בין 5 ל-7 תלמידים.
אל בית הספר מגיעים נערים ונערות מהכפר ומורכב ברובו מתלמידים אקסטרניים מכל אזור הדרום.
ישנן שתי כיתות המתנהלות בתוך בי"ח סיעודי מורכב, על מנת שגם התינוקות והילדים עם המוגבלות הקשה ביותר ייהנו ממערכת חינוך מיוחדת עשירה ומגוונת.
לכל תלמיד תוכנית קידום אישית לפי צרכיו המלווה על ידי צוות רב מקצועי הכולל אנשי חינוך ומקצועות הבריאות.
מעון יום שיקומי- בכפר ישנם שני מעונות יום לגיל הרך מגילאי 3 חודשים ועד 3. מעון אחד מהווה מסגרת חינוכית לילדים עם צרכים מיוחדים שיקומיים והשני נותן מענה לילדים על הרצף האוטיסטי.
גני ילדים- בכפר ישנו אשכול גנים חדש שנחנך בשנת 2023 וכולל בתוכו 8 כיתות גן.
6 כיתות לילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ו-2 גנים לילדים עם אוטיזם.
הצוות הרב-מקצועי של הגנים מורכב מצוותים חינוכיים מוסמכים, פיזיותרפיסטים, קלינאי תקשורת, מרפים בעיסוק, תזונאים ועוד.
מחלקת סיעודי מורכב: בבי"ח נמצאים תינוקות, ילדים ומבוגרים הזקוקים לטיפול רפואי אינטנסיבי.
בבי"ח ניתן מענה לצרכים הייחודים לכל דייר, מעבר לצרכים הרפואיים.
אל היחידה מופנים מבוטחי קופות החולים (היחידות להמשך טיפול) חברת הביטוח ומשרד הרווחה.
בבי"ח צוות סיעודי, רפואי ופרא-רפואי מקצועי וכן אנשי חינוך.
בתוך ביה"ח קיימת כיתת בית ספר לחינוך מיוחד על מנת לתת למטופלים סדר יום עשיר ותכנים בהתאם לגילם ולצרכיהם.
בית היוצר-עדי אופקים - מרכז תעסוקתי – שיקומי לאנשים עם קשת רחבה של מוגבלויות ומטרתו להקנות למשתקמים המועסקים בו אורך חיים יצרני והשתלבות בתהליך נורמליזציה חברתית ועצמאות כלכלית.
במרכז מועסקים כ-80 משתקמים מאזור הדרום ומופנים ע"י הרשויות המקומיות ,משרד הבריאות והרווחה.
שיתוף פעולה בין עיירת אופקים לבין עדי נגב נחלת ערן יוצר שינוי בערך התעסוקה לאנשים עם מוגבלויות בדרום.
במרכז פועלות 4 סדנאות- קרמיקה ואריזה, סדנת רכיבים אלקטרוניים בשיתוף עם חברת FLEX, סדנת גינון וסדנת בישול.
מרפאת שיניים לאנשים עם צרכים מיוחדים: המרפאה מופעלת על ידי אקי"ם.
המרפאה מאובזרת כמו חדר "סנוזלן" על מנת להפחית חרדה של המטופלים.
המרפאה מעניקה טיפול רפואי לדיירי הכפר ולאנשים בעלי צרכים מיוחדים באזור הדרום.
תעסוקת אנשים עם מוגבלות- מטרת העל של התוכניות היא לאפשר לאנשים עם מוגבלות להשתלב בשוק העבודה החופשי ובכך לחזק את ביטחונם ביכולותיהם האישיות, הכלכליות, השיקומיות והתעסוקתיות.
ההתפתחות בעבודה מבחינה מקצועית היא אישית ודיפרנציאלית לכל עובד תוך שימת לב ליכולת המוטורית ורמת הביטחון שהוא רוכש במהלך העבודה.
תחומי התעסוקה: גינון ונוף, חקלאות, ספארי וחוות סוסים, בית ספר וגנים לחינוך מיוחד, אחזקה, אדמיניסטרציה, בית היוצר ובמרכז הרפואי לשיקום.
המרכז הרפואי לשיקום ע"ש הארווי וגלוריה קיילי - המרכז הרפואי לשיקום על שם הארווי וגלוריה קיילי בעדי נגב-נחלת ערן, הוא המרכז הראשון והיחיד לשיקום באזור הדרום של מדינת ישראל.
במרכז פועלות שלוש מחלקות אשפוז שיקומיות בהתמחות נוירולוגית ואורתופדית בסך של 108 מיטות אשפוז.
במרכז פועלות מחלקות שיקום המשמשות מעטפת לצורכי המטופל כגון- פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק, עבודה סוציאלית, פסיכולוגיה שיקומית ומרכז ספורט פראלימפי.
המרכז מנוהל על ידי ד"ר צאקי זיו-נר המשמש בנוסף גם כיו"ר המועצה הלאומית לשיקום.
מופנים מבוטחי קופות החולים, חברות הביטוח ומטופלי משרד הביטחון.
מאז אירועי השבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת "חרבות ברזל" הוכיח המרכז הרפואי את חשיבותו הרבה של מענה שיקומי איכותי ונרחב בדרום.
מרכז לאשפוז יום: יחידת שיקום יום הראשונה באזור הנגב.
המרכז מעניק מענה מקצועי לאנשים לאחר פגיעות נרכשות כמו: פגיעת ראש טראומתית, אירוע מוחי, פגיעת חוט שידרה או פציעה אורתופדית, הזקוקים לשיקום ללא אשפוז.
המרכז מעניק טיפול אינטנסיבי הכולל פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, טיפול על ידי קלינאית תקשורת, טיפולים רגשיים באומנות, טיפולים פסיכולוגיים שיקומיים ועוד.
ליחידה מופנים מבוטחי קופות החולים, חברות הביטוח ומטופלי משרד הביטחון.
מרכז הידרותרפי- בכפר בריכה הידרותרפית שמעניקה טיפולים פרטניים וקבוצתיים לדיירי המקום, לתלמידי בית הספר, מטופלי השיקום ולאנשים מהקהילה.
ההפניה לטיפולי הידרותרפיה נעשית דרך קופות החולים, משרד הביטחון, חברות ביטוח והמתנ"סים.
כמו כן, בשעות אחה"צ פועלים בבריכה חוגי שחייה לתינוקות ולמבוגרים.
מרכז חקלאי- המרכז כולל בתוכו חוות סוסים טיפולית וספארי בע"ח טיפולי המעניקים טיפולים רגשיים בעזרת חיות.
המענה ניתן לדיירי ותלמידי הכפר בנוסף למטופלי השיקום.
מלבד אוכלוסיית הכפר, ניתנים מענים רגשיים לילדים ומשפחות מאזור הדרום דרך תוכנית "מרחבים לנפש" המציעה מענה רגשי וכלים להתמודדות לאוכלוסיות שנפגעו מאירועי השבעה באוקטובר, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ילדים שאחד מההורים משרת מילואים, משפחות שכולות, אלמנות ואלמני צה"ל ועוד.
מלבד טיפול בעזרת בע"ח, מוצעים במרכז גם טיפולים רגשיים בעזרת חקלאות וגינון בשדה חקלאי ובחממות טיפוליות של צמחי נוי ותבלין.
החווה החקלאית המשלבת- פועלת בשיתוף עם מועצה אזורית מרחבים וכוללת שיעורי העשרה לבתי ספר במועצה מכיתה א' ועד י"ב בשילוב עם תלמידי החינוך המיוחד של "עדי נגב-נחלת ערן".
השיעורים מתרחשים במרכז החקלאי וכוללים גינון, חקלאות, טיפול בסוסים ובע"ח, כלבנות טיפולית, חקר חקלאי ועוד.
הקמת היישוב מרחבי דניאל: ממשלת ישראל אשרה את הצעת שר השיכון להקמת 5 יישובים חדשים בנגב.
בהם היישוב החדש "מרחבי דניאל" על שמו של דניאל טרגרמן שנהרג מפגיעת פצמ"ר בביתו בנחל עוז במהלך מבצע צוק איתן.
היישוב "מרחבי דניאל" יוקם בצמוד לכפר השיקומי עדי נגב – נחלת ערן.
היישוב "מרחבי דניאל" צפוי לאכלס משפחות צעירות, אשר חלקן יעבדו במתחם הכפר.
הכפר מהווה קרקע פורייה לקורסי הכשרות, למסיימים ניתנת תעודה מקצועית בתחום:
קורס מדריכי רכיבה טיפולית בשיתוף המרכז לרכיבה טיפולית בישראל.
קורס מסייעים טיפולים בעזרת בע"ח בשיתוף עם מכון פסגות והאוניברסיטה הפתוחה.
עדי קוזלובסקי (נולדה ב-28 באוגוסט 1980) היא שחקנית ומדבבת ישראלית.
את שירותה בצה"ל, בשנים 1998–2000, עשתה בלהקת חיל האוויר.
קוזלובסקי בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" ובשנת 2001, זכתה במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת למשחק.
קוזלובסקי דיבבה בעברית (מעל 100 סרטים) ובאנגלית, בסרטים וסדרות רבים, הופיעה במחזות זמר רבים השתתפה בהפקה המוזיקלית "ווקה פיפל" וכיכבה איתם בתפקיד אלטה בכל רחבי העולם.
נכון ל-2023, היא המנהלת האמנותית שלהם בניו יורק כמו כן, שיחקה בהצגות ילדים שונות.
אחיה הוא השחקן והמדבב אריאל קוזלובסקי.
עדי נאמן (31 בינואר 1964 – 3 בדצמבר 1982) היה שחקן קולנוע, זמר ומלחין ישראלי.