tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, מחוץ לחוגים המקצועיים מקובל לכנות את שני סוגי הפסלים בשם "גרגויל".
מקור השם הוא במילה הצרפתית gargouille אשר נגזר מהשורש הלטיני gar במשמעות של לבלוע ונובע גם כאונומטופיה מצליל פכפוך המים במרזבים, כאילו צליל גרגורן של המפלצות כאשר מנוקזים מי הגשמים דרך פיותיהם.
אמציה פורת בתרגומו לספר "הרחק מהמון מתהולל" מאת תומאס הרדי תרגם את המילה Gurgoyle כ"גוּרגוֹלֶת".
דוגמה מפרק 46 "גורגולת ועוללותיה" (The Gurgoyle: It's Doings): "המגדל של כנסיית ותרברי היה מבנה מרובע מן המאה הארבע-עשרה, ושתי גוּרגָלוֹת של אבן היו לו על כל צד מארבעת צדדיו של מעקה הגג."
תרגום זה אינו מוכר ולא משתמשים בו, השימוש הנפוץ ביותר הוא במילה הלועזית.
בספרי "עולם הדיסק" של הסופר הבריטי טרי פראצ'ט הגרגוילים הם מעין יצורים עשויי אבן האוהבים לשבת בגגות בניינים ומתקיימים מאכילת יונים הטועות לחושבם ל"סתם פסלים".
בספר "מגנס צ'ייס" של הסופר ריק ריידן.
הסדרה המצוירת "הגרגולים" מבית דיסני הציגה פסלי מפלצות מאבן שקמים לתחיה מידי לילה, בטירה משוחזרת על גורד שחקים בניו יורק המודרנית.
גרוטסקיים מדברים הופיעו בסרט המצויר "הגיבן מנוטרדאם" מבית דיסני ונקראו בטעות "גרגוילים".
במשחק הלחימה הממוחשב "One Must Fall 2097", אחת הדמויות היא רובוט בדמות גרגויל שזה גם שמהּ.
בסדרה "פיוצ'רמה", פרופסור פארנסוורת גידל גרגויל העונה לשם פזוזו.
במשחק המחשב "GTA V" ישנו אופנוע פעלולים הנקרא על שמו של הגרגויל.
בסדרת ספרי "הארי פוטר" שמה של הדמות גרגורי גויל נגזר מהמילה גרגויל.
גויל מוצג בספרים כגדל גוף, מכוער וטיפש במיוחד, בהתאם לדימוי שהודבק לגרגולים בתרבות, ומשמש (יחד עם חברו הבריון וינסנט קראב) כ"שומר ראש" לדמות מרכזית נוספת (דראקו מאלפוי) כשם שהגרגולים לכאורה "שומרים" על מבנה הקתדרלה.
גרגורי "גרג" אפתימיוס לוגניס הוא קופץ למים אמריקאי, אשר שלט בענף הקפיצה למים בין השנים 1978–1988 ונחשב לאחד מגדולי הקופצים למים בכל הזמנים.
לוגניס הוא אלוף אולימפי בעל 4 מדליות זהב אולימפיות (לוס אנג'לס 1984 וסיאול 1988), אלוף עולם בעל 5 מדליות זהב מ-3 אליפויות עולם בשחייה (ברלין 1978, גואיאקיל 1982 ומדריד 1986), בעל 6 מדליות זהב מהמשחקים הפאן אמריקאיים (סן חואן 1979, קראקס 1983 ואינדיאנפוליס 1987) ו-2 מדליות זהב מהאוניברסיאדה (אדמונטון 1983).
לוגניס נולד באל קחונה, הנמצאת סמוך לסן דייגו שבקליפורניה.
מוצאו סמואי-שוודי אולם הוא אומץ על ידי משפחה יוונית-אמריקנית בגיל תשעה חודשים.
בגיל שנה וחצי, כאשר ראתה אמו שהוא מביע עניין בשיעורי הריקוד של אחותו הוא התחיל ללמוד ריקוד ואקרובטיקה, ובהמשך גם הופיע והתחרה בצמד יחד עם אלינור סמית' אך עזב את המקצוע לטובת קפיצה למים בתחילת העשור השני לחייו.
במהלך ילדותו סבל לוגניס מהערות חוזרות ונשנות ואלימות מצד חבריו לספסל הלימודים מפאת צבע עורו והדיסלקסיה שממנה הוא סובל ובעקבות כך עבר ניסיון התאבדות שכשל בגיל 12.
כבר בגיל 16, באולימפיאדה במונטריאול (1976), זכה במדליית כסף בתחרות הקפיצה מ-10 מטרים, שני לקלאוס דיביאזי מאיטליה.
פרישתו של דיביאזי פינתה את הדרך ללוגניס, שזכה באליפות העולם בשחייה בברלין, 1978.
הדומיננטיות של לוגניס בקפיצה למים נמשכה גם בעשור הבא, אולם החרם האמריקני על אולימפיאדת מוסקבה (1980) מנע ממנו להראות יכולותיו בזירה הספורטיבית החשובה ביותר.
במשחקי האוניברסיאדה שנערכו באדמונטון שבקנדה ב-1983 היה לוגניס באותה עת הקופץ היחיד בעולם שביצע קפיצה מסוכנת במיוחד ממגדל הקפיצות ל-10 מטר אשר מכונה "קפיצת המוות" (שלוש וחצי סלטות לאחור).
הקופץ הסובייטי סרגיי שליבשווילי ניסה לבצע קפיצה זהה, בה עומד הקופץ, פניו אל המים, והוא מתחיל את הקפיצה בסלטה לאחור.
בעת ביצוע הסלטה, נחבט עורפו של הקופץ הסובייטי במקפצת הבטון והוא נפל חסר הכרה ומדמם אל המים.
לוגניס שעמד על שפת הבריכה, היה הראשון לקפוץ אל המים.
הוא הצליח למשות את הקופץ חסר ההכרה, אך זה מת מפצעיו לאחר שבוע.
למרות תוצאותיה הטרגיות של הקפיצה, לא נרתע לוגניס והמשיך לבצע בעצמו את הקפיצה המסוכנת.
זו גם הייתה הקפיצה המסיימת שלו באולימפיאדת לוס אנג'לס בגמר תחרות הקפיצה ל-10 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס ובסיאול הוא זכה בארבע מדליות זהב (שתי המדליות האפשריות בכל אחת מהפעמים), בקפיצה ממשטח מ-10 מ' ובקפיצה ממקפצה מ-3 מ' (היחיד שזכה בשני סוגי הקפיצות בשתי אולימפיאדות רצופות).
זאת תוך כדי שהוא שובר שיאי ניקוד כוללים: 710.91 נק' בקפיצה ממשטח ו-754.41 נק' בקפיצה ממקפצה - הראשון שעבר 700 נק' בקפיצה ממשטח, והיחיד עד היום שעשה זאת בשני סוגי הקפיצות.
כך לוגניס ניצח את יריביו בפערים גדולים.
לוגניס זכור לא רק בזכות הישגיו הספורטיביים, אלא גם בשל תקרית שארעה לו באולימפיאדת סיאול, אשר חשיבותה נודעה רק שנים לאחר המעשה.
תוך כדי קפיצה בתחרות ה-3 מ', פגע ראשו של לוגניס בקרש הקפיצה וגרם לו לדמם.
לוגניס ידע בשלב זה, שהוא נושא את נגיף ה-HIV, אך הדבר לא היה ידוע בציבור ולוגניס החליט שלא לגלות זאת לרופאים שטיפלו בו בבריכת הקפיצות ולקופצים האחרים.
רק מאמנו באותה התקופה, רון אובראיין, שנחשב לאחד מגדולי מאמני הקפיצה למים באותה התקופה, ידע על כך ממנו באותו זמן.
למרות הפציעה, לוגניס המשיך להתחרות, וחזר לקרש הקפיצה כעבור כ-20 דקות ובהמשך התחרות אף זכה בשתי מדליות הזהב (מקפצה של 3 מ' ובקפיצה ממשטח של 10 מ').
ב-1994 יצא לוגניס מהארון והשתתף במשחקים הגאים בניו יורק, ארצות הברית, אירוע ספורט בו מתחרים הומואים ולסביות.
שנה לאחר מכן, ב-1995, הוא גילה ברבים שהוא נושא את הנגיף, ושהוא ידע זאת מאז ראשית 1988. לוגניס ספג ביקורת נוקבת, משום שהתברר שידע על היותו נושא את הנגיף בזמן הפציעה באולימפיאדת סיאול, ונטען כי הוא סיכן ביודעין את אנשי הצוות הרפואי שטיפל בו תוך הסתרת מצבו מהם.
השערורייה שפרצה גרמה לכך שכל נותני החסות שלו נטשו אותו, למעט חברת ספידו שהמשיכה לתמוך בו גם מאז.
באוליפיאדת לונדון 2012, לוגניס הצטרף לנבחרת ארצות הברית כחונך, וחלק את הידע שלו בהתמודדות פיזית ומנטלית עם הקופצים הצעירים ואף נסע איתם לשם.
מאז פרישתו ידוע לוגניס כחובב ומגדל כלבים.
ב-1997 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "לשבור את פני השטח" (breaking the surface) אשר הייתה בראש רשימת רבי המכר של הניו- יורק טיימס ואף הפכה לסרט, בכיכובו של מריו לופז.
בשנת 2014 יצא סרט דוקומנטרי מבית HBO בכיכובו של לוגניס ובבימויו של שריל פוריאניק, אשר נקרא "גרג לוגאניס- בחזרה אל המקפצה" ושודר ברשת yes הישראלית.
ב-12 באוקטובר 2013 נישא גרג לג'וני ציילוט (לוגניס) והשניים נשואים עד היום.
גרג קיניר הוא שחקן אמריקאי.
גרג קיניר נולד בלוגנספורט שבמדינת אינדיאנה שבארצות הברית לאדוארד קיניר (Edward Kinnear), דיפלומט אמריקאי ולסוזן (Suzanne Kinnear), עקרת בית.
לגרג שני אחים בוגרים - ג'יימס (נולד בשנת 1957) וסטיב (נולד בשנת 1959).
בהיותו ילד, עברה משפחתו של גרג קיניר לעיתים קרובות ממקום מגורים אחד למשנהו בשל עבודת האב.
בין השאר התגורר קיניר בביירות שבלבנון ובאתונה שביוון.
קיניר למד עיתונאות משודרת באוניברסיטת אריזונה שבטוסון.
עם סיום לימודיו עבר ללוס אנג'לס שם עבד בחברת אמפייר אנטרטיינמנט.
הוא נכשל במבחן במה לתפקיד של מגיש ברשת MTV אולם התקבל לעבודה ככתב בתחנה.
קיניר השתתף בתפקידים משניים בסדרות "פרקליטי אל איי" ו"החיים נמשכים".
קיניר היה היוצר, המפיק והקריין בסדרה "Best of the Worst" ששודרה בשנים 1991–1990. תפקידו המרכזי הראשון היה כשדר בסדרה "Talk Soup" בה השתתף עד שנת 1995. החל משנת 1994 הנחה תוכנית אירוח משלו ברשת NBC בשם: "מאוחר יותר עם גרג קיניר" (Later with Greg Kinnear).
בשנת 1994 השתתף קיניר בתפקיד ראשי בקומדיה "בלנקמן", ובשנת 1995 השתתף בסרטו של סידני פולאק "סברינה" (עיבוד מחודש לסרטו של בילי ויילדר משנת 1954 הנושא אותו שם).
בשנת 1996 השתתף בתפקיד הראשי בקומדיה "Dear God" ובשנת 1997 השתתף בדרמה הקומית "הכי טוב שיש" - תפקיד בגינו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2011 שיחק את ג'ון קנדי במיני-סדרה "משפחת קנדי".
בשנת 2012 שיחק לצד ג'ניפר קונלי בדרמה הרומנטית "כותבים, סיפור אהבה".
בשנת 2016 שיחק קיניר בדרמה הביוגרפית "באישור", בכיכובה של קרי וושינגטון, כאשר גילם את ג'ו ביידן, הסנטור דאז מטעם מדינת דלאוור.
ב-5 בינואר 2022 ביצע קיניר את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון, כשגילם את דמות אטיקוס פינץ' במחזה "אל תיגע בזמיר" שמוצג בתיאטראות ברודוויי מאז שנת 2018, בעיבוד החדש מאת ארון סורקין.
קיניר החליף בתפקיד את ג'ף דניאלס.
ב-1999 נישא קיניר לדוגמנית האנגלייה הלן לבדון.
רצח במיסיסיפי (סרט טלוויזיה, 1990) - בתפקיד כתב חדשות.
מבוסס על סיפור שקרי (סרט טלוויזיה, 1993)
בלנק מן - גיבור בתחתונים (1994) - בתפקיד מארח בתוכנית אירוח טלוויזיונית.
סברינה (1995) - בתפקיד דייוויד לאראבי.
אלוהים היקר (1996) - בתפקיד טום טרנר.
ביווס ובאטהד דו אמריקה (1996, דיבוב) - הסוכן בורק.
A Smile Like Yours (1997) - בתפקיד דני רוברטסון.
הכי טוב שיש (1997) - בתפקיד סיימון בישופ.
יש לך הודעה (1998) - בתפקיד פרנק נבאסקי.
אנשי המסתורין (1999) - בתפקיד לאנס האנט.
לוזר (2000) - בתפקיד אדוארד אלקוט.
רואה בקלפים (2000) - בתפקיד ויין קולינס.
מישהו כמוך (2001) - בתפקיד ריי בראון.
אהבה בין חברים (סרט טלוויזיה, 2001) - בתפקיד טום.
חיילים היינו (2002) - בתפקיד ברוס פ.
מאחורי המצלמה (2002) - בתפקיד בוב קריין.
תקועים לנצח (2003) - בתפקיד וולט.
שיבוט מסוכן (2004) - בתפקיד פול דנקן.
Bad News Bears (2005) - בתפקיד רוי בולוק.
אומת המזון המהיר (2006) - בתפקיד דון אנדרסן.
מיס סאנשיין הקטנה (2006) - בתפקיד ריצ'רד הובר.
Invincible (2006) - בתפקיד דיק ורמייל.
בלתי ידוע (2006) - בתפקיד ריצ'רד מקקיין.
חגיגה של אהבה (2007) - בתפקיד ברדלי סמית'.
הברקה (2008) - בתפקיד רוברט קרנס.
עיר רפאים (2008) - בתפקיד פרנק הינלי.
מי שמאמין (2011) בתפקיד: קארל ונדרמיר.
אתר הצלילה בים האדום (2019)
הפילוסופיה של פיל (2019) - גם במאי
באושר ועושר: אגדה לכל ילד (2000) - דיבוב
משפחת קנדי (2011) - ג'ון פיצג'רלד קנדי
ציפור שחורה (2022) - בריאן מילר
אל תיגע בזמיר (החל מ-5 בינואר 2022) – אטיקוס פינץ'.
גרג מורטינסון הוא מטפס הרים, חובש לשעבר בצבא ארצות הברית, אח במקצועו ופעיל הומניטרי מבּוֹזמן שבמונטנה.
מורטינסון נשוי לד"ר טארה בישופ, פסיכולוגית קלינית ובתו של בארי בישופ (1932–1994) מטפס הרים וצלם הנשיונל ג'יאוגרפיק, שליווה את משלחת-הטיפוס האמריקנית ההיסטורית שהעפילה לאוורסט בשנת 1963.
לזוג שני ילדים, אמירה וחייבר (על שם מעבר ההרים בין אפגניסטן לפקיסטן).
מורטינסון גדל בטנזניה, לא הרחק מהר הקילימנג'רו בצפון טנזניה, שם פעלו הוריו בשליחות מיסיונרית.
אביו ייסד את "המרכז הרפואי הנוצרי קילימנג'רו" ושימש מנהל הפיתוח שלו, ואמו ייסדה את בית הספר הבינלאומי מוֹשי.
מורטינסון התנדב לצבא ארצות הברית, ובמסגרת שירותו בשנים 1975–1977 הוצב בגרמניה וזכה בעיטור לשבח.
ב-1983 הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת דקוטה הדרומית, ולאחר מכן המשיך בלימודים לתואר שני בנירופיזיולוגיה.
הוא עבד כאח בחדרי מיון וטראומה בבתי חולים בסן פרנסיסקו כדי לממן את מסעותיו לטיפוס הרים.
ביולי 1992 נפטרה אחותו הצעירה של מורטינסון מהתקף אפילפסיה חריף.
ב-1993, כדי להנציח את זכרה, טיפס מורטינסון להר K2, ההר השני בגובהו בעולם, ברכס הקרקוראם שבצפון פקיסטן.
אחרי יותר משבעים יום על ההר, גרג ושלושה מטפסים אחרים חילצו מטפס נוסף שהיה בסכנת חיים, בפעולה שנמשכה יותר מ-75 שעות.
אחרי החילוץ הוא החל בירידה ממחנה-הבסיס של המטפסים כשהוא חלש ותשוש.
שני סבלים באלטיים מקומיים אספו את מורטינסון לבתיהם בקוֹרף, כפר קטן בפקיסטן המצוי בחבל באלטיסטן , כדי לסייע לו להתאושש.
כדי להביע את הוקרתו ואת תודתו לקהילה הבטיח מורטינסון לבנות בית ספר בכפר, אחרי שנוכח כי אין בו מבנה כזה וכי הילדים משרבטים את שיעוריהם בבוץ.
אחרי תקופה מתסכלת בניסיון לגייס כספים, התנדב ז'ן הרני, מטפס הרים, מדען ויזם בתחום המוליכים-למחצה, לתרום סכום כסף שיאפשר את הקמת בית הספר.
בעקבות הצלחת הניסיון ייסד הרני את מכון מרכז אסיה (CAI) - ארגון ללא כוונת רווח, שמטרתו לקדם את החינוך והאוריינות, בעיקר של ילדות, בכפרי ההרים הנידחים בפקיסטן ובאפגניסטן.
הרני מינה את מורטינסון למנכ"ל הראשון של מכון מרכז אסיה.
בעת ניסיון לאתר מיקום לבית ספר חדש נחטף מורטינסון ב-1996 למשך שמונה ימים על ידי ווזירים (בני העם הווזירי) חמושים באזורי השבטים שבמחוז הגבול הצפון-מערבי של פקיסטן, וב-2003 הצליח להיחלץ מקרב יריות בין סוחרי אופיום אפגניים.
פתווה שהוצאה נגדו על ידי מולא בשל פעילותו לאפשר לילדות ללמוד, בוטלה על ידי מועצת האייתולות בקוֹם שבאיראן, שחבריה הכירו בחשיבות פעילותו.
בעקבות אירועי 11 בספטמבר 2001 הוא קיבל מכתבי שנאה ואיומים מאמריקנים בשל פעולתו להקמת בתי ספר לילדים מוסלמים.
מורטינסון מאמין כי חינוך ואוריינות לילדות הם ההשקעה החשובה ביותר כדי להביא ליציבות ולתיקון סוציו-כלכלי, היות שהבנות באזורים הנחשלים יותר בדרך כלל נשארות בקהילתן ומנצלות את הידע שלהן להנחילו ליתר אנשי הקהילה, בעוד שהבנים עוזבים את הבית למצוא עבודה בערים הגדולות.
מורטינסון ודייוויד אוליבר רלין חיברו ביחד את רב המכר של הניו יורק טיימז 'שלוש כוסות תה' (Three Cups of Tea).
מורטינסון הואשם באי-סדרים בניהול קרן CIA ובאי-דיוקים בספרו.
בשנת 2012 הוא החזיר מיליון דולרים לקרן CIA בהתאם להחלטת רשויות החוק של מונטנה
ג'ון קראקאוור, עיתנאי, מטפס הרים ותורם ל-CIA האשים את מורטינסון בניהול לא תקין של הקרן.
בהתאם לסרט זה, מורטינסון אכן לא ניהל את הקרן כהלכה, אך הוא אכן פעל רבות לרווחת הנזקקים.
מורטינסון גרג; רלין, דייוויד אוליבר (2008).
'שלוש כוסות תה' (תרגום: מרב מילר).
1975 עיטור לשבח של צבא ארצות הברית
1998 פרס שימור הסביבה ע"ש דייוויד בראוור מטעם המועדון האלפיני האמריקני
2002 פרס השלום מטעם המרכז לגישור קהילתי מונטנה
2003 'פרס יתד הזהב' מטעם Climbing Magazine עבור פעילות הומניטרית
2003 'פעיל השלום של השנה' מטעם נזירים בנדיקטים בסנטה פה, ניו מקסיקו
2004 פרס השלום ע"ש ג'נט רנקין מטעם המכון לשלום
2005 פרס על פעילות נגד טרור של Men's Journal מאת סנטור ג'ון מק'קיין
2005 פרס הפעיל ההומניטרי של הצלב האדום – מונטנה
2005 פרס לבוגרים בעלי הישגים מטעם אוניברסיטת דקוטה הדרומית
2006 ספר השנה של טיים מגזין (מהדורת אסיה) ל'שלוש כוסות תה'
2007 פרס קיריאמָה ל'שלוש כוסות תה'
2007 פרס 'מצוינות בפעילות למען קהילות הרים' מטעם Mountain Institute
2009 פרס סיטארה ("כוכב פקיסטן") מטעם ממשלת פקיסטן
גרגורי ג'יימס "גרג" למונד הוא רוכב אופניים אמריקאי.
למונד נחשב לאחד מרוכבי האופניים האמריקנים הגדולים ביותר.
הוא היה לאמריקני הראשון שניצח בטור דה פראנס.
למונד ניצח לראשונה בטור דה פראנס ב 1986. בשנת 1987 נפצע קשות בתאונת ציד לאחר שנורה על ידי גיסו.
לאחר התאונה החל בתהליך שיקום ארוך שנמשך שנתיים שלאחריו חזר להתחרות בשנת 1989. בשנה זו ניצח באליפות העולם ובטור דה פראנס.
ב-1990 ניצח בפעם השלישית והאחרונה.
הוא אחד משמונה רוכבים שניצחו במרוץ 3 פעמים או יותר.
למונד התבלט כבר כרוכב צעיר בעל כישרון וזכה באליפות העולם לרוכבים צעירים שנערכה ב-1979 בארגנטינה כשהדהים את הצופים וזכה בניצחון מוחץ.
למונד נבחר לנבחרת ארצות הברית לקראת המשחקים האולימפיים במוסקבה אך לא השתתף בהם עקב החרם שהטילו האמריקאים על המשחקים.
ב-1981 החל להתחרות כמקצוען בדבוקה האירופית.
סיים שני באליפות העולם ב-1982 ושנה לאחר מכן הפך לאמריקאי הראשון שזכה בתואר אלוף העולם כאשר ניצח באליפות העולם.
למונד החל להתכונן לטורים הגדולים של אירופה וב-1984 סיים שלישי את הטור דה פראנס כרוכב הצעיר הטוב ביותר.
בטור דה פראנס של 1985, כשהוא בן 24, הורו לו מנהלי קבוצתו לתפקד במרוץ כפועל ולסייע לרוכב המוביל של קבוצתו, ברנאר אינו, במקום לרכוב כדי לנצח.
אינו, שהוביל במרוץ, סבל מפציעה שנבעה מתאונה.
למונד סיים שני, 1:42 דקות אחרי אינו, שזכה בכך בניצחונו החמישי בטור.
לאחר מכן, בראיון שנערך עמו טען למונד כי מנהלי קבוצתו ומאמנו שיקרו לו במהלך השלב המכריע, באומרם לו שאינו מעט מאחריו ועליו להמתין לו בעוד שאינו היה מעל 3 דקות מאחוריו.
בשנה שלאחר מכן, רכבו אינו ולמונד כשני מובילים בקבוצתם, לאחר שאינו הודיע בכלי התקשורת כי יסייע ללמונד כהוקרת תודה על מעשה ההקרבה של למונד בשנה הקודמת.
בשלב 12 נצברו לאינו 5 דקות של הובלה על למונד והוא טען כי רדף אחרי יריביו של למונד.
לאחר מכן, פיגר אינו בהרים ולמונד שב להוביל.
למרות שהשניים חצו יחדיו את הפסגה המפורסמת של אלפ ד'ואז במפגן של אחדות, ללמונד היה ברור כי אינו רוכב באגרסיביות נגד חבר לקבוצה.
למרות שלמונד ניצח וזכה בחולצה הצהובה, הוא חש כי אינו בגד בו.
במהלך ציד תרנגולי הודו ב 20 באפריל 1987 נורה למונד בטעות על ידי גיסו, שפלט כדור.
למונד החמיץ את הטור ואת הטור שאחריו ועבר סדרה של ניתוחים ושיקום.
בטור דה פראנס של 1989, כאשר בגופו עדיין 37 כדוריות מכדור רובה הציד (כולל 2 כדוריות בקרבת לבו), קיווה למונד רק לסיים את המרוץ באחד מ 20 המקומות הראשונים.
לפני השלב האחרון, שהיה מרוץ נגד השעון לתוך פריז, דורג למונד במקום השני בדירוג הכללי.
לפני הזינוק היה פער של 50 שניות בינו לבין הרוכב במקום הראשון, לורן פיניון, שניצח בטור דה פראנס בשנים 1983 ו-1984. למונד רכב בקטע כשהוא נעזר באירובר שנתן לו יתרון אווירודינמי.
למונד ניצח את פיניון ביתרון של 58 שניות וזכה בחולצה הצהובה בפעם השנייה ביתרון של 8 שניות בלבד - הפער הקטן ביותר בהיסטוריה של הטור.
כאשר נכנס למונד החוגג לשאנז אליזה, פיניון ישב ובכה.
פיניון טען כי כאבים במפשעה הקשו עליו, אך ההפסד מיוחס לשחצנותו וביטחונו העצמי הגבוה.
(פיניון ברך את למונד על המקום השני ונתן לו להתקרב בקטע מוקדם יותר, מעשה שהתברר כהרסני עבור פיניון).
חזרתו לעולם הרכיבה המקצוענית של למונד הושלמה כעבור מספר שבועות, כאשר ניצח שוב באליפות העולם.
למונד הוכתר כספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 1989 והיה לרוכב האופניים הראשון שזכה בכבוד.
בשנת 1990 ניצח למונד בטור בפעם השלישית.
בתחילת טור זה, קלאודיו קיאופצ'י, אז רוכב עולה, פתח פער של יותר מעשר דקות על למונד בשלב הראשון.
למונד צמצם את הפער בקטעי ההרים.
לפני המרוץ נגד השעון, הוביל קיאופצ'י בחמש שניות בלבד על למונד.
בקטע המרוץ נגד השעון, סיים למונד חמישי כשהוא מקדים את קיאופצ'י ביותר משתי דקות והפך למוביל הטור.
למונד הוא אחד הבודדים שניצח בטור בלי לנצח אף שלב בו.
ב-1992 ניצח למונד את הפרולוג של הטור דו-פונט.
היה זה ניצחונו המקצועני האחרון.
למונד אמר כי ברור שלא ניתן לשכתב את היסטוריית המרוצים, אך היה מנצח את הטור 5 פעמים לולא תאונת הירי והיריבות עם אינו.
ב-1990, טרם פרישתו, ייסד למונד את חברת האופניים הקרויה של שמו.
החברה, שנוהלה על ידי אביו, סוחר נדל"ן לשעבר, לא הצליחה, וב-1992 סיכם למונד עם חברת טרק, שהחברה תמכור אופניים שעוצבו על ידה כשהיא משתמשת בשמו של למונד.
העסקה פגעה בקשריו עם אביו.
ב-2001, אולץ למונד להתנצל פומבית בפני לאנס ארמסטרונג, שהיה תחת חסותה של טרק, בעקבות ספקות שהעלה בדבר הגינותו הספורטיבית של ארמסטרונג.
למונד ייסד חברה נוספת, העוסקת בכושר גופני ונקראת "למונד פיטנס", והוא בעל מסעדה הנקראת טור דה פראנס במינסוטה, ארצות הברית, שם הוא מתגורר כיום.
הוא פעיל בנושא סמים בספורט בענף האופניים ומופיע מדי פעם בהענקת פרסים למנצחי הטור.
ב-2020 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס.
גרג צ'ארלס פופוביץ' הוא מאמן עבר כדורסל אמריקאי.
פופוביץ', המכונה גם "פופ", נחשב לאחד המאמנים הטובים בליגה.
הוא הוליך את קבוצתו כג'נרל מנג'ר וכמאמן לחמישה תוארי אליפות בשנים 1999, 2003, 2005, 2007 ו-2014 והוא מחזיק בשיא הניצחונות כמאמן בליגת ה-NBA.
לאחר פרישתו של פיל ג'קסון בשנת 2011, הפך פופוביץ' למאמן הפעיל בעל מספר האליפויות הגדול בליגה.
בנוסף, הוא המאמן עם הוותק הרב ביותר בליגה באותה קבוצה, החל מעונת ועד לעונת 2024/2025.
יחודו של פופוביץ' כמאמן וג'נרל מנג'ר הוא בבניית הקבוצה תוך הסתמכות במידה ניכרת על שחקנים לא אמריקאיים כמו טוני פארקר, מאנו ג'ינובילי, טיאגו ספליטר ועוד.
פופוביץ' ידוע בתשובותיו הסרקסטיות והקצרות לראיונות תוך כדי משחקים.
פופוביץ', אשר אימו ממוצא קרואטי ואביו ממוצא סרבי שיחק במשך 4 עונות בקבוצת אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
בשנתו הרביעית בקבוצה שימש כקפטן והיה הסקורר המוביל בה.
לאחר סיום ארבע שנות המשחק באקדמיית חיל האוויר הצטרף פופוביץ' לצוות האימון שלה למשך חמש עונות בין השנים 1973–1979 במסגרת שירות הקבע בו התחייב.
ב-1979 מונה למאמנה של קבוצת קלרמונט מליגת המכללות השלישית בחשיבותה.
בתפקידו כמאמן הקבוצה התוודע פופוביץ' למאמנה של קבוצת אוניברסיטת קנזס, לארי בראון, ואף החליט לעזוב את תפקידו לעונה אחת, 1986\1985, ולהצטרף לצוות האימון של בראון.
בעונה שלאחריה חזר פופוביץ' לתפקידו הקודם כמאמנה של מכללת קלרמונט.
בעונת הגיע פופוביץ' לראשונה לליגת ה-NBA כאשר מונה לארי בראון למאמנה של קבוצת סן אנטוניו ספרס וצירף את פופוביץ' כעוזר מאמן ראשי.
בתפקיד זה החזיק עד שנת 1992 אז פוטר כל צוות האימון על ידי הבעלים בעקבות יכולת רעה שהקבוצה הפגינה.
פופוביץ' עבר לקבוצת גולדן סטייט ווריורס שם שימש כעוזר מאמן תחת דון נלסון.
יחד איתו הצטרף לקבוצה הרכז אייברי ג'ונסון שנחתך על ידי הספרס.
בשנת 1994 רכשו בעלים חדשים את קבוצת סן אנטוניו ספרס.
הם מינו את פופוביץ' לג'נרל מנג'ר של הקבוצה.
המהלך הראשון אותו ביצע פופוביץ' בתפקיד זו הוא החזרתו של אייברי ג'ונסון לקבוצה בתפקיד של רכז פותח.
ג'ונסון, ששימש בהמשך כמאמנה של דאלאס מאבריקס, החשיב את פופוביץ' כמאמן שהשפיע עליו ביותר בקריירה.
מהלך שנוי במחלוקת אותו ביצע פופוביץ' כג'נרל מנג'ר הוא טרייד על שחקן ההגנה ומלך הריבאונדים המפורסם דניס רודמן תמורת וויל פרדו לאחר שרודמן לא השתלב היטב בקבוצה ולא הסתדר עם כוכב הקבוצה, הסנטר דייוויד רובינסון.
בתחילת עונת נפצעו רובינסון ושחקנים משמעותיים נוספים.
הקבוצה, שהגיעה עד אז בקביעות לפלייאוף הפסידה במשחקים רבים והציגה יכולת רעה.
בעקבות כך פיטר פופוביץ' את מאמן הקבוצה בוב היל לאחר 18 משחקים בלבד ונטל על עצמו את משרת האימון.
רובינסון, שחזר לשחק, נפצע שוב במהרה.
הקבוצה לא הצליחה להתאושש וסיימה את העונה בתחתית הטבלה.
בסיום העונה המאכזבת של זכתה הקבוצה בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA ובבחירה זו בחרה בפאוור פורוורד המצטיין טים דאנקן מאוניברסיטת ווייק פורסט, בחירה ששינתה את פני המועדון.
יחד עם רובינסון הרכיבו השניים החל מעונת ועד לפרישתו של רובינסון בעונת קו קדמי יוצא דופן מבחינה הגנתית והתקפית שכונה "מגדלי התאומים".
בשנים הבאות הקבוצה בחר פופוביץ' בדראפט בבחירות נמוכות את השחקן הצרפתי טוני פארקר (בחירה 28) ואת השחקן הארגנטיני מאנו ג'ינובילי (בחירה 57).
שניהם, יחד עם דאנקן, היוו את הבסיס לקבוצה המנצחת של העשור הראשון של המאה ה-21. בהובלתם, זכו הספרס בשלוש אליפויות נוספות ודורגו באופן קבוע בצמרת הליגה.
ב-2002 ויתר פופוביץ' על תפקידו כג'נרל מנג'ר לטובת סקאוט הקבוצה ר.
ביופורד שהגיע למועדון יחד איתו בשנת 1988. בסוף אותה עונה נבחר פופוביץ' למאמן השנה ב-NBA.
ב-2 במרץ 2006 הוא השיג את ניצחונו ה-500 בליגה והוא הרביעי בתולדות הליגה מבחינת מספר המשחקים הנמוך להשיג ציון דרך זה.
בעונת קבע את שיא המועדון לניצחונות בעונה עם מאזן של 63 ניצחונות ו-19 הפסדים בלבד, אך הקבוצה נכשלה בפלייאוף ולא הצליחה לזכות באליפות.
בשנת 2007 השיג פופוביץ' את ניצחונו ה-600 בקריירה.
בפלייאוף של 2008 השיג את ניצחונו ה-100 בפלייאוף והוא המאמן השלישי מבחינת מספר ניצחונות הפלייאוף בהיסטוריית הליגה.
בשנת 2012 הוביל את הספרס למאזן הטוב בליגה עם מאזן של 16–50, וזכה בפעם השנייה בתואר מאמן השנה.
בשנת 2014 הספרס, בראשותו של פופוביץ', שוב סיימו את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה (62 ניצחונות לעומת 20 הפסדים) ופופוביץ' עצמו זכה בתואר מאמן השנה בפעם השלישית.
ב-9 בפברואר 2015 הפך פופוביץ' למאמן התשיעי ב-NBA שהשיג את הניצחון ה-1,000 בקריירה שלו.
ב-11 במרץ 2022 הפך למאמן בעל כמות הניצחונות הגבוהה ביותר בהיסטוריית ליגת ה-NBA כשהוא עושה את זה לאחר הניצחון 104-102 על היוטה ג'אז בו ניצח את משחקו ה-1,336 כמאמן ושבר את שיאו של דון נלסון שניצח 1,335 משחקים, את השיא הוא שבר לאחר 2,030 משחקים כמאמן.
ב-12 באוגוסט 2023 נכנס פופוביץ' להיכל התהילה של ליגת ה-NBA לצד דירק נוביצקי, דוויין וייד, פאו גאסול, טוני פארקר ומי ששימשה כעוזרת של פופוביץ' בסן אנטוניו, בקי האמון.
ב-2 בנובמבר 2024 חטף פופוביץ' שבץ מוחי.
יומיים לאחר מכן הוכרז כי לא ייאמן את הספרס וייקח חופשה מתפקידו עד להודעה חדשה, כשעוזר המאמן מיץ' ג'ונסון יחליפו בתפקיד.
ב-2 במאי 2025, הוכרז כי פופוביץ' יסיים את תפקידו כמאמן הספרס אחרי כ-29 שנים כמאמן הקבוצה, החל מעונת 2025/26 ישמש פופוביץ' כנשיא הספרס במשרה מלאה.
פופוביץ' שימש כעוזרו של המאמן ג'ורג' קארל בנבחרת ארצות הברית.
באליפות העולם בכדורסל, שהתקיימה בשנת 2002 באינדיאנפוליס, אכזבה הנבחרת ולמרות יתרון הביתיות סיימה במקום השביעי בלבד.
באולימפיאדת אתונה שהתקיימה בשנת 2004 שימש כעוזרו של המאמן לארי בראון, אך הנבחרת אכזבה שוב כאשר לראשונה מאז החלו לייצג אותה שחקני ליגת ה-NBA לא זכתה במדליית הזהב אלא במדליית ארד בלבד.
בשנת 2016 מונה למאמן הראשי של נבחרת ארצות הברית.
בטורניר גביע העולם 2019 הפסידה נבחרתו מול נבחרת צרפת במשחק רבע הגמר, וסיימה במקום השביעי בלבד.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה נבחרתו במדליית זהב, לאחר שניצחה את נבחרת צרפת 87—82.
פופוביץ' מעורב בפעילויות צדקה ותרומה לקהילה בסן אנטוניו.
בנוסף הוא תורם ידוע של הקרן למציאת מחסה לפליטים יוגוסלבים ואפריקאיים של שחקן העבר הסרבי ולאדה דיבאץ.
גרגורי "גרג" פוסטר היה אצן אמריקאי, סגן אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) ו-3 פעמים ברציפות אלוף עולם (הלסינקי 1983, רומא 1987 וטוקיו 1991) בריצת 110 מטר משוכות.
נוסף לכך, קבע שיאי עולם בריצות ל-50 מטר משוכות באולם ול-60 מטר משוכות באולם.
באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1979 זכה פוסטר בריצת 200 מטר.
פוסטר החמיץ את אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל החרם האמריקאי ובכך נמנע ממנו לנסות לזכות במדליה אולימפית.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-19 באוגוסט 1981 קבע פוסטר בריצת 110 מטר משוכות את שיאו האישי בתוצאה של 13.03 שניות, אחרי בן ארצו רנלדו נהמייה שקבע שיא עולם חדש של 12.93 שניות והיה לאתלט הראשון בהיסטוריה שרץ ריצה זו מתחת ל-13 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה ברומא, איטליה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.32 שניות.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה פוסטר במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.42 שניות, לפני ארטו בריגרה מפינלנד (13.46 שניות) ובן ארצו וילי גולט (13.48 שניות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה פוסטר במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.23 שניות, אחרי בן ארצו רוג'ר קינגדום שקבע שיא אולימפי חדש של 13.20 שניות ולפני מפינלנד (13.40 שניות).
בשלב המוקדמות ובשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 13.24 שניות.
בתחרות שנערכה ברוזמונט, אילינוי בינואר 1985 קבע פוסטר בריצת 50 מטר משוכות שיא עולם חדש של 6.35 שניות.
במשחקי הרצון הטוב הראשונים שנערכו במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1986 זכה פוסטר במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.25 שניות.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה בינואר 1987 קבע פוסטר בריצת 60 מטר משוכות שיא עולם חדש של 7.36 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוטווה, קנדה הוא השווה את שיאו העולמי בריצת 50 מטר משוכות בתוצאה של 6.35 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בספטמבר אותה שנה הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.21 שניות, לפני ג'ון רידג'און (13.29 שניות) וקולין ג'קסון (13.38 שניות) שניהם מבריטניה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה פוסטר במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.45 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.06 שניות, לפני בן ארצו ג'ק פירס שקבע תוצאה זהה (13.06 שניות) וטוני ג'רט מבריטניה (13.25 שניות).
בשנת 1990 הושעה פוסטר ל-6 חודשים, לאחר שנימצא חיובי בבדיקות לפסאודו אפדרין, אפדרין, ופנילפרופנולאמין.
בשנים 2015–2020 סבל ממחלה נדירה עמילואידוזיס, הגורמת לנזק ניכר בשריר הלב.
בינואר 2020 עבר השתלת לב בבית החולים היהודי בארנס, שבמיזורי .
פוסטר זכה ב-10 תוארי אליפות ארצות הברית (4 באצטדיון ו-6 באולם).
גרגה קיש (בהונגרית: Kis Gergő; נולד ב-19 בינואר 1988) הוא שחיין הונגרי.
הוא בעל שתי מדליות ארד מאליפות העולם בשחייה (שנגחאי 2011) ופעמיים אלוף אירופה (איינדהובן 2008 ודברצן 2012) במשחה ל-800 מטר חופשי.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים קיש במקום 23 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:38.06 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בשנת 2006 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 4:16.82 דקות, במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר ובמקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי.
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר 2007 זכה קיש בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:29.58 דקות ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.52 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 זכה קיש במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 7:51.94 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה ברייקה, קרואטיה בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:03.81 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, באוגוסט 2010 זכה קיש במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.14 דקות, אחרי יאניק אניה מצרפת (3:46.17 דקות) ופאול בידרמן מגרמניה (3:46.30 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.26 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, במאי 2012 זכה קיש ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים קיש במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.03 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:46.77 דקות ועלה מהמקום החמישי.
גרגורי ג'יימס "גרג" רתרפורד הוא אתלט בריטי, אלוף אולימפי (לונדון 2012), אלוף העולם (בייג'ינג 2015) ואלוף אירופה (אמסטרדם 2016) בקפיצה לרוחק.
סבא רבא שלו, ג'וק רתרפורד, היה כדורגלן במועדון הכדורגל ארסנל, ואילו הוא כילד השתתף במבחני הכניסה למועדון הכדורגל אסטון וילה.
רתרפורד התחרה במשחקי חבר העמים הבריטי במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 והגיע למקום השמיני עם תוצאה של 7.85 מטר.
באותה שנה זכה במדליית הכסף באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה עם תוצאה 8.13 מטר, שני לאנדרו הו שקפץ ל-8.20 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיים רתרפורד במקום 21 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.77 מטר.
רתרפורד ניצח במבחנים הבריטיים לאולימפיאדת בייג'ינג, אולם במשחקים האולימפיים עצמם סיים במקום העשירי עם תוצאה של 7.85 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בטורינו, איטליה במרץ 2009 סיים רתרפורד במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.00 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בברלין, גרמניה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.17 מטר.
בשלב המוקדמות, הוא שבר את השיא הבריטי בקפיצה לרוחק של כריס טומלינסון וקבע אותו על 8.30 מטר ועלה מהמקום השני.
טומלינסון שבר בחזרה שיא זה בשנת 2011 בקופצו 8.35 מטר באירוע ליגת היהלום בסן-דני.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 סיים רתרפורד במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.80 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים רתרפורד במקום 15 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.00 מטר.
ביולי 2012 השווה רתרפורד את השיא הבריטי של טומלינסון, 8.35 מ', בתחרות בצ'ולה ויסטה.
זוהי התוצאה הטובה ביותר שנקבעה באותה שנה.
באולימפיאדת לונדון שנערכה חודש לאחר מכן זכה רתרפורד במדליית הזהב כשקפץ למרחק של 8.31 מ' ובהקדימו את מיטשל ואט האוסטרלי (8.16 מ') וויל קליי האמריקאי (8.12 מ').
גרגורי קית' "גרג" מונרו הבן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד במינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA.
מונרו נולד בהארווי, לואיזיאנה וגדל בניו אורלינס.
כשהיה תלמיד תיכון פגע בעירו הוריקן קתרינה והוא נמלט עם אימו ואחותו ליוסטון.
דודו, נורמן דיקסון, שיחק פוטבול באוניברסיטת בריגהאם יאנג.
כתלמיד שיחק מונרו בקבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון "הלן קוקס" המקומי.
בשנת הלימודים השלישית שלו, נבחר מונרו ל וכשחקן השנה בתיכונים בלואיזיאנה מטעם גייטורייד, הן בעונתו השלישית והן בעונתו הרביעית.
בעונת ה שלו רשם של 21.0 נקודות ו-14.0 והוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
עם סיום לימודיו התיכוניים נרשם מונרו לאוניברסיטת ג'ורג'טאון בה החל ללמוד ולשחק במדי קבוצת הכדורסל המתמודדת בליגת ביג איסט של ה-NCAA.
כבר כ היה מונרו לאחד השחקנים הבולטים בקבוצתו.
הוא היה הקלעי השני בטיבו באוניברסיטה לאורך העונה עם 12.7 נקודות והמוסר השני עם 2.5 אסיסטים, הוביל את הקבוצה עם 6.5 ריבנאונדים ו-1.5 חסימות ואף היה החוטף המצטיין של ג'ורג'טאון עם 1.8 חטיפות למשחק, ובסיום העונה נבחר לפרשמן המצטיין של ליגת הביג איסט.
בעונת ה שלו, עונת , הראה מונרו שיפור גדול במשחקו.
הוא קלע בממוצע לאורך העונה 16.1 נקודות, לקח 9.6 ריבאונדים, שהציבו אותו במקום השלישי בליגת הביג איסט כולה, והוסיף 3.8 אסיסטים למשחק.
מונרו, שביסס את מעמדו כאחד הסנטרים הטובים ביותר בליגת המכללות, הוביל את ג'ורג'טאון עד לגמר הביג איסט, בו הפסידה האוניברסיטה.
לאחר שנתיים במכללות העמיד עצמו מונרו לבחירה בדראפט ה-NBA, ונבחר בבחירה השביעית על ידי דטרויט פיסטונס.
לאחר בחירתו המשיך מונרו לשחק עם המספר 10, איתו שיחק בג'ורג'טאון, ובו שיחק בדטרויט דניס רודמן.
במהלך עונת הרוקי של מונרו, הוחלט בדטרויט כי כאות הערכה לרודמן, לא יורשו בעתיד יותר שחקנים ללבוש מספר זה.
מונרו פנה לרודמן בבקשה לשמור על המספר, וקיבל את ברכתו.
בעונתו הראשונה בליגה החל מונרו להשתלב ברוטציה של הקבוצה, ועלה בחמישייה הפותחת ב-48 מ-80 המשחקים בהם שותף.
הוא רשם 9.4 נקודות ב-27.8 דקות, והיה קוטף הריבאונדים המצטיין של הקבוצה עם 7.5, והחוטף המצטיין עם 1.2 למשחק ובסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
עם מונרו הצליחה הקבוצה להשתפר אך במעט, ושיפרה את מאזנה מ-27 ניצחונות בעונה שטרם הגעתו, ל-30 ניצחונות, ולא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בעונה הבאה, עונת , שהייתה עונה מקוצרת בשל שביתת השחקנים, פתח מונרו בחמישייה בכל 66 משחקי העונה הסדירה.
הוא הפך לקלעי המוביל של דטרויט כשקלע 15.4 נקודות למשחק, הוריד 9.7 ריבאונדים וחטף 1.3 כדורים למשחק.
על אף מאמציו, ניצחה קבוצתו ב-25 משחקים בלבד, הפסידה ב-41 משחקים ולא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף שנית.
בפתיחת עונת המשיך להראות מונרו יכולת טובה ואף רשם טריפל דאבל ראשון בקריירה, כשקלע 21 נקודות, קטף 12 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים במשחק, אך דטרויט פתחה את העונה עם שמונה הפסדים רצופים, פתיחת העונה הגרועה בתולדות המועדון.
לקראת עונת החתימה דטרויט את ג'וש סמית' המשחק גם הוא בעמדות הפנים.
שילובו של סמית' לצידם של מונרו ואנדרה דראמונד לא היה מוצלח, ודטרויט כשלה בניסיונה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
לקראת עונת חתם על חוזה לשלוש עונות במילווקי באקס, עבור כ-50 מיליון דולר.
בעונתו השנייה במילווקי הוצא מהחמישייה הפותחת והפך לשחקן ספסל קבוע.
בנובמבר 2017, לאחר חמישה משחקים בעונת , הועבר בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לאריק בלדסו.
לאחר 20 משחקים בפיניקס, בהם קלע 11.3 נקודות בממוצע למשחק, שוחרר מונרו מהקבוצה.
ב-8 בפברואר 2018 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס עד לסיום העונה.
בפלייאוף 2018 העפיל עם הסלטיקס לגמר האזור המזרחי, בו הודחה הקבוצה על ידי קליבלנד קאבלירס בתוצאה 3–4.
באוגוסט 2018 חתם על חוזה לעונה אחת בטורונטו ראפטורס.
בפברואר 2019 נשלח בטרייד לברוקלין נטס, אשר מיד ניפתה אותו מהסגל.
במרץ 2019 חתם מונרו על חוזה לעשרה ימים בבוסטון סלטיקס, והשתתף בשני משחקנים במדיה בטרם שוחרר מהקבוצה.
ב-4 באפריל 2019 חתם על חוזה בפילדלפיה 76' עד לסיום עונת .
ב-25 ביולי 2019 חתם מונרו על חוזה לעונה אחת בבאיירן מינכן מהבונדסליגה ומהיורוליג.
ב-30 ביולי 2020 חתם מונרו בחימקי מוסקבה מליגת ה-VTB ומהיורוליג.
ב-11 בנובמבר נבחר מונרו לשחקן השבוע בליגה, לאחר שקלע 28 נקודות ולקח 10 כדורים חוזרים בניצחון 78–86 על צסק"א מוסקבה.
ב-23 בינואר 2021 ביטלה חימקי את חוזהו, ומונרו שוחרר מהקבוצה.
ב-5 בנובמבר 2021 חתם מונרו בקפיטל סיטי גו-גו מליגת הפיתוח של ה-NBA, והעמיד ממוצעים של 10.4 נקודות ו-8.8 כדורים חוזרים למשחק.
ב-27 בדצמבר 2021 חתם מונרו על חוזה לעשרה ימים במינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA.
ב-6 בינואר 2022 חתם מונרו על חוזה לעשרה ימים בוושינגטון ויזארדס.
ב-5 בפברואר 2022 חזר למילווקי באקס וחתם לעשרה ימים.
ב-28 במרץ 2022 חתם ביוטה ג'אז על חוזה לעשרה ימים.
ב-8 באפריל 2022 חזר למינסוטה טימברוולבס וחתם עד לסוף העונה.
גרגוילאוזאורוס (שם מדעי: Gargoyleosaurus) הוא סוג של דינוזאור במשפחת נודוזאוריים - הדינוזאורים המשוריינים.
הוא חי באמריקה הצפונית בשלהי תור היורה, כ-154-150 מיליון שנה לפני זמננו ונחשב לאחד האנקילוזאורים הקדומים יותר.
הוא נתגלה בחלק של תצורת מוריסון שבוויומינג ב-1998 ותואר וסווג על ידי הפלאונטולוג קנת' קרפנטר.
פירוש שמו הוא "לטאת גרגויל" על שם מפלצות המרזב שעיטרו מבנים גותיים.
הגרגוילאוזאורוס היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו.
למרות מעטה השריון המרשים הזה, לגרגוילאוזאורוס היו גם נקודות תורפה.
בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין.
למרות מראהו המאיים הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה.
גרגוילאוזאורוס היה בינוני בגודלו: הוא שקל טון, לערך, ואורכו נע בין 3 ל-4 מטרים.
הגולגולת שלו - שאורכה 29 ס"מ - הייתה קטנה ועבה, ומוחו היה קטן יחסית.
יש מחלוקת האם הוא היה שייך למשפחת הנודוזאוריים או למשפחת האנקילוזאוריים.
גרג סולקין הוא שחקן יהודי-אנגלי.
הופעת הבכורה שלו אירעה בגיל עשר במיני סדרה "דוקטור ז'יוואגו", אולם הוא גילם את התפקיד הראשי הראשון שלו בשנת 2006 כשכיכב בדרמה הקומית "שישים ושש".
סולקין פרץ לתודעה כשהחל להופיע בערוץ דיסני; הוא לקח חלק בקומדיות המצבים "אחרי הצלצול" בגרסתה הבריטית ו-"המכשפים מוויברלי פלייס" האמריקאית, ובהמשך הופיע בסרט טלוויזיה מקורי של דיסני בשם "תיכון אבלון".
גרג סולקין נולד בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי וספרדי, ואת בר המצווה שלו ערך סולקין בישראל ברחבת הכותל המערבי שבירושלים ביחד עם משפחתו המצומצמת.
יש לו אח גדול בשם גרנט.
הוא למד בתיכון הייגייט שבצפון לונדון.
באותה השנה הוא כיכב לראשונה בערוץ דיסני בתוכנית מעבר רב-תרבותית קצרה בשם "Pass the Plate" בה כוכבי דיסני ממדינות שונות מספרים עובדות היסטוריות ותרבותיות על אוכל ובישול, זאת במטרה לדרבן ילדים ונערים צעירים לעבור לאורח חיים בריא יותר.
הסדרה שודרה בערוצי דיסני ברחבי העולם, וכך בעצם קיבל סולקין לראשונה חשיפה מעבר לים.
לאחר מספר תפקידים שוליים בסרט קצר וספיישל אופרה ששודר בטלוויזיה, בשנת 2007 סולקין החל לככב לצדו של בראד קבאנה בקומדיית המצבים של דיסני "אחרי הצלצול" בגרסתה הבריטית, אשר שימשה אף היא כתוכנית מעבר קצרה, בה הוא גילם את דמותו של ג'יי.ג'יי במשך שתי העונות של הסדרה עד שנת 2008.
ב-12 בנובמבר באותה השנה שודר לראשונה סרט הטלוויזיה המקורי של ערוץ דיסני בהשתתפותו "תיכון אבלון", אשר צולם באוקלנד שבניו זילנד והתבסס על ספר בעל אותו השם של הסופרת מג קאבוט.
הסרט זכה למדרוג נמוך יחסית בשידור הבכורה בהשוואה לסרטי דיסני אחרים כשזכה ל-3.8 מיליון צופים.
ב-6 בינואר 2012 הגיעה לסיומה הסדרה "המכשפים מוויברלי פלייס", אם כי כשנה לאחר מכן, ב-15 במרץ 2013 שודר ספיישל טלוויזיוני באורך שעה בשם "המכשפים מווברלי פלייס: אלכס נגד אלכס" בו הוא הופיע.
לאחר סיום הסדרה ועד שנת 2012 סולקין לקח חלק במספר סדרות וסרטים, בין היתר בסרטי הדרמה "White Frog" ו-"Camilla Dickinson", שהופצו בהפצה מוגבלת בארצות הברית במסגרת פסטיבלי קולנוע שונים ונחלו הצלחה ממוצעת.
לקראת סוף 2012 הוא הופיע בארבעה פרקים בעונה השלישית של דרמת הנעורים "שקרניות קטנות" בתור אחיו של עזרא פיץ.
בתחילת 2013, מחלקת ההפצה הטלוויזיונית של חברת הפצת הסרטים הגדולה פוקס המאה ה-20 הזמינה פיילוט לערוץ פוקס המבוסס על הנובלה של הסופרת האמריקאית לורן אוליבר "Delirium", פיילוט בו סולקין השתתף בין היתר יחד עם השחקנית אמה רוברטס, אולם הוא לבסוף אינו נבחר לשידור.
ב-15 בנובמבר 2013 התקיימה הקרנת הבכורה של המותחן הבריטי-ספרדי בכיכובו "Another Me" במסגרת פסטיבל הסרטים ברומא, וב-3 במאי 2014 שיחק במותחן נוסף, הפעם סרט טלוויזיה מטעם ערוץ Lifetime הנקרא "A Daughter's Nightmare", שם שיחק לצדה של אמילי אוסמנט.
ב-22 באפריל 2014 החלו שידורי הסדרה "מעמידות פנים" בערוץ MTV בכיכובו, שם הוא משחק בתפקיד ראשי את דמותו של ליאם בוקר, חביב הבנות שמנסה להגשים את חלומו לשכב עם נערה לסבית.
ב-1 במאי 2015 הופץ בבריטניה סרט הפשע הבריטי-הונגרי בכיכובו "Anti-Social" בה הוא משחק את די, אמן רחוב אנרכיסט שנמצא בעימות תמידי עם המערכת.
אחיו גרנט סולקין השתתף גם הוא בסרט בתפקיד שולי.
בשנת 2017 החל לשחק את צ'ייס סטיין, בין התפקידים הראשיים בסדרה "הבורחים" של מארוול המבוססת על חוברת הקומיקס Runaways.
הסדרה משודרת ברשת הולו כבר 2 עונות ומיועדת לה עונה שלישית שתעלה במהלך 2020.
בשנת 2019 גילם את דומיניק בסרט "סיפור סינדרלה: משאלה לחג המולד" לצידה של לורה מרנו, זהו הסרט החמישי בסדרת "סיפור סינדרלה".
ביוני 2015 סולקין והשחקנית בלה ת'ורן אישרו בפני התקשורת שהם במערכת יחסים, ובאוגוסט 2016 נפרדו.
מיולי 2018 עד 2023 היה בזוגיות עם הדוגמנית מישל רנדולף.
סולקין הפך לאזרח אמריקאי ב-23 במאי 2018, בעודו שומר על אזרחותו הבריטית מלידה.
+שנהסרטתפקידהערות2006שישים וששברני רובנס2010The Heavyנער מס' 22012קמיליה דיקינסוןפרנק רואןWhite Frogרנדי גולדמן2013עיני פנדהדרו2014אפלואנזהדילן קרסון2015Anti-SocialדיA Mouse Taleהמכרסם האפלדיבובYak: The Giant KingפלאפרThe Frog Kingdomהמפקח נוגין2016אל תנתקסם פולר2018Status Updateדרק לאו2019סיפור סינדרלה: משאלה לחג המולדדומיניק ווינטרגרדן2020This Is the Yearקייל2023The Listקופר גרנט2024גדוד 6888אברם דייווידTBADeportedלורניOh, Boy!ברנדוןThe Adventures of Bunny Bravoבראבודיבוב
Cheating"עולם בלהבותדייווידתפקיד ראשי (עונה 2); 6 פרקיםTBAThe Kollectiveסדרה עתידית של הולו
שנה טקס קטגוריה מועמדות הערות 2011 פסטיבל הסרטים הבינלאומי של הוואי פרס כוכב עולה גרג סולקין 2015 פרסי בחירת הנוער בחירת הטלוויזיה: הכוכב של הקיץ גרג סולקין - "מעמידות פנים"
גרגורי אלן קורנליוס הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי.
קורנליוס גדל בניו אולבני שבאינדיאנה שבארצות הברית בן למשפחה בפטיסטית.
הוא החל לשחק כדורסל באופן מסודר בכיתה י'.
בליגת המכללות שיחק באוניברסיטת מזרח קרוליינה.
בתום הלימודים שיחק במשך שנתיים בקבוצת כדורסל מהליגה הצרפתית השנייה.
הוא חזר לארצות הברית, ניסה ללא הצלחה להתקבל לליגת ה-NBA ובעונת 1981-1982 שיחק בקבוצת בילינג וולקנוס מליגת ה-CBA.
ב-1982 הגיע לישראל בכוונה לשחק בקבוצת הפועל תל אביב, אך פציעה וסכסוך עם הקבוצה מנעו ממנו לשחק.
בעונה לאחר מכן הצטרף למכבי רמת גן.
לאחר שלוש שנים מוצלחות במועדון, בהן קלע במצטבר 899 נקודות, עבר ב-1986 למכבי תל אביב.
הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות, בגביע המדינה ופעמיים העפיל עמה לגמר גביע אירופה לאלופות.
ב-1988 עבר לאליצור רמלה, ב-1989 עבר להפועל ירושלים וב-1990 לבית"ר תל אביב בה שיחק שתי עונות.
מלבד 10 עונות בליגת העל, שיחק קורנליוס בישראל בקבוצות נוספות בליגות הנמוכות יותר, בהן מכבי גבעת שמואל, מכבי בת ים, הפועל בני כפר סבא ובית"ר בנימינה.
בגיל 44 פרש מכדורסל מקצועני.
ב-2001 חזר לארצות הברית ושימש עוזר מאמן בקולג' אך חזר לישראל לאחר מספר חודשים.
הוא משמש מאמן במחלקת הנוער של עירוני נס ציונה ויחד עם אולסי פרי הקים ומנהל מחנה כדורסל לבני נוער המתקיים במכון וינגייט.
קורנליוס נשוי לישראלית, התגייר ושיחק בישראל כמתאזרח.
בנו רום הוא כדורסלן בליגה הלאומית ושחקן נבחרת הנוער והעתודה לשעבר, ובן נוסף אור משחק בליגת העל באליצור נתניה.
גרגואר דפרל (נולד ב-17 ביוני 1991) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ במודנה.
דפרל החל בנוער של פארמה בשנת 2009 ואת הופעת הבכורה והיחידה שלו בקבוצה הבוגרת ערך כאשר נכנס כמחליף ב-22 במאי 2011 במשחק האחרון של עונת 11–2010 בסרייה א' נגד קליארי כשהוא רק בן 19.
ביוני 2011 צ'זנה ופארמה ניהלו משא ומתן לגבי העברת שחקנים ביניהן, כשהעסקה הייתה שדפרל וג'יאנלוקה לאפדולה יעברו לצ'זנה בתמורה שאנדראה רוסיני וניקולה דל פיבו יעברו לפארמה (השווי של השחקנים מכל צד היה 2.6 מיליון אירו).
ב-5 באוגוסט 2015 ססואולו רכשה את דפרל.
ב-20 ביולי 2017 דפרל חתם בשורות רומא עד שנת 2022, כשהאחרונה שילמה עליו 5 מיליון יורו עבור השאלה ו-15 מיליון יורו חובת רכישה.
את שערו הראשון בקבוצה כבש מפנדל בסיום המשחק נגד בנוונטו שקבע את תוצאת המשחק, ניצחון 2–5.
גרגואיר דה סנט וינסנט (Grégoire de Saint-Vincent; ) היה מתמטיקאי וישועי פלמי.
הוא זכור במיוחד בשל עבודתו על התרבוע של ההיפרבולה.
עבודתו של גרגואיר אמנם לא הניבה תרומות נרחבות להתפתחות ענפי המתמטיקה, אך הוא רצוי לציון בשל החשיבות ההיסטורית של היבט מסוים של עבודתו.
היבט זה הוא שעבודתו הוליכה ליצירתו של מושג יסודי – הלוגריתם הטבעי.
בפונקציית הלוגריתם נעשה שימוש עוד קודם לכן על ידי ג'ון נייפייר, אך ההבחנה אודות החשיבות ה"טבעית" של לוגריתמים לפי בסיס e (על פני לוגריתמים לפי בסיסים אחרים), כמו גם הגילוי של הקשר שלהם לבעיית חישוב השטח תחת ההיפרבולה, הם אודות לגרגואיר.
בעבודתו Opus Geometricum, ובמיוחד בחלק שלה Ductus plani in planum, גרגואיר פיתח גישה שיטתית לבעיות של אינטגרציה נפחית.
בין היתר מופיע בו החישוב של הנפח הנחתך מגליל על ידי מישור הנטוי ביחס לבסיס שלו, כמו גם חישוב הנפח של הגוף הנוצר על ידי חיתוך שני גלילים המוצבים בזוויות ישרות זה ביחס לזה.
שתי התוצאות הללו מופיעות גם בספר השיטה של ארכימדס, אולם עבודה זו נחשבה לעבודה אבודה עד 1906, כך שגרגואיר שחזר את התוצאות בעצמו.
גרגואיר גילה שהשטח תחת ההיפרבולה מהצורה xy = k, הוא זהה מעל הקטע [a,b] לזה שמעל הקטע [c,d] כאשר מתקיים:
תצפית זאת מובילה אוטומטית ללוגריתם הטבעי.
התכונה שהוצגה מאפשרת להגדיר פונקציה (A(x, שהיא השטח תחת העקום מ-1 ל-x, אשר יש לה את התכונה ש-.
התכונה הפונקציונלית הזאת מאפיינת לוגריתמים.
גרג מקיו הוא שחקן ותסריטאי סקוטי.
מקיו הוא היוצר, הכותב וכוכב הסדרה הקומית "Gary: Tank Commander" של ערוץ BBC1. הוא שיחק בתפקיד הווארד בסדרה הקומית "בשר טרי" של ערוץ 4.
גרג מקיו נולד במורנינגסייד שבעיר אדינבורו שבסקוטלנד.
אביו היה עובד מדינה ואימו הייתה מורה.
מקיו למד בבית ספר היסודי סנט פיטר, ואחר כך בבית ספר התיכון St Thomas of Aquin.
הוא למד מינהל עסקים באוניברסיטת סטירלינג, ולמד משחק באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה בגלאזגו.
מקיו הופיע בתפקיד קטן בפרק "Faimly" בסדרה הקומית "Still Game" בדמות חבר המבקר חולה השוכב לצדו של וינטון אינגרם.
בסרט הטלוויזיה "Not Safe for Work" שיחק מקיו בתפקיד ג'וש אלווי.
הוא שיחק בתפקיד רנדי, שחקן בתיאטרון חובבים המגלם את דמותו של צ'ארלי באביט בגרסת המחזמר של "איש הגשם".
עוד ב-2010 השתתף בשני פרקים של הסדרה "Rab C.
ב-2011 הופיע מקיו בתוכנית ההתרמה "Red Nose Day" בה דיווח על גיוס הכספים בסקוטלנד שנערך עבור הקומיק ריליף.
על כתיבת התסריט לסדרה " Gary: Tank Commander" היה מקיו מועמד לפרס באפט"א הסקוטי.
בין 2011 ל-2016 כיכב מקיו בתפקיד הווארד בסדרה הקומית של ערוץ 4 "בשר טרי".
ב-2013 הופיע מקיו במיני-סדרה "Dates" של ערוץ 4.
עוד ב-2013 שיחק בפרק ספיישל חג המולד של הסדרה " Bad Education" בתפקיד הומלס בשם בונהד.
ב-2014 הופיע מקיו בתפקיד מלקולם בסרט "Marvellous" של ה-BBC.
מ-6 בדצמבר 2014 עד 11 בינואר 2015 שיחק מקיו בתפקיד סמי בהפקה מוזיקלית (pantomime) של "פיטר פן" בתיאטרון קינג'ס בגלאזגו.
ב-2016 וב-2017 גילם מקיו את אדי סקוט בסדרת הדרמה "סוג א'" של ערוץ BBC One.
מה-20 עד 22 באוקטובר 2016 שיחק שוב בתפקיד גארי בהפקה בימתית של הסיטקום "Gary: Tank Commander" באולם ההידרו בגלאזגו.
מקיו חי בהוב שבמזרח סאסקס עם אשתו קייטי.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2014/15 פיטר פן Peter Pan סמי תיאטרון קינג'ס, גלאזגו 2016/17 Gary: Tank Commander גארי מקלינטוש SSE Hydro, גלאזגו 2017/18 ג'ק ואפון הפלא Jack and the Beanstalk גארי מקלינטוש SSE Hydro, גלאזגו
גרג ג'ון סטנטון הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית המכהן כנציג המחוז התשיעי של אריזונה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
קודם לכן כיהן כראש עיריית פיניקס.
סטנטון נולד בפיניקס, בנם של פרד ומרי אן.
סטנטון זכה במלגה על שם הארי טרומן לסטודנטים המעוניינים להשתלב במגזר הציבורי וסיים תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת מרקט.
לאחר מכן סיים לימודי משפטים מאוניברסיטת מישיגן.
בשובו לפיניקס עבד כעורך דין בפירמות פרטיות.
בשנים 2000–2009 כיהן כחבר מועצת העיר פיניקס, לאחר מכן שימש כסגן פרקליט המדינה של אריזונה עד דצמבר 2010. ב-2011 נבחר לראשות עיריית פיניקס ונכנס לתפקידו בינואר 2012. ב-2015 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
באוקטובר 2017 הכריז כי בכוונתו להתמודד ב-2018 לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא גבר בבחירות על סטיב פררה מהמפלגה הרפובליקנית.
ב-2020 וב-2022 נבחר לתקופת כהונה נוספות.
סטנטון נשוי לניקול והם הורים לבן ובת.
גרג צ'ילין הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד זורואסטר דה פרטולה בסדרה "הסודות של דה וינצ'י".
גרג צ'ילינגיריאן נולד בקיימברידג' להורים ממוצא ארמני ואנגלי.
בגיל 11 הופיע צ'ילין בפעם הראשונה באופן מקצועי בתפקיד כדורגלן בפרסומת למשקאות.
צ'ילין גילם את דמותו של זורואסטר דה פרטולה בסדרת הטלוויזיה "הסודות של דה וינצ'י" של דייוויד ס.
ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "The Last Witch" שכתבה סאלי ויינרייט לצדה של קתרין קלי.
אחד מתפקידיו הבולטים הוא בדמות אואן בעונה הראשונה של הסדרה כמעט אנושיים של BBC Three.
ב-2010 גילם את מנואל בסרט הבריטי "4.3.2.1" בבימויו של נואל קלארק.
בטלוויזיה שיחק צ'ילין בתוכניות רבות בהן סדרת הדרמה "Inside Men" של BBC One, "להעיר את המתים", והסדרה "זן" בה גילם את פפה ספדולה לצדו של רופוס סוול.
צ'ילין דיבב את דמותו של רון ויזלי בסדרת משחקי וידאו של הארי פוטר.
הופעת הבכורה של צ'ילין בתיאטרון הייתה בשנת 2008 במחזה "DNA" מאת דניס קלי שהוצג בתיאטרון המלכותי הלאומי.
גרגואר קאייבנדה היה מנהיג שבט ההוטו ונשיאה הראשון של רואנדה מעצמאותה ב-1962 ועד הדחתו בהפיכה צבאית ב-1973.
נולד בדרום רואנדה, אז חלק מממלכת רואנדה-אורונדי, שנשלטה על ידי שבט הטוטסי, בתמיכת השלטון הקולוניאליסטי הבלגי.
לפני שנכנס לפעילות פוליטית היה עיתונאי.
בשנת 1957 פרסם את המאמר Note sur l'aspect social du problème racial indigène au Rwanda ("הערה על ההיבט החברתי של הבעיה הגזעית המקומית ברואנדה") שנודע כ Manifeste des Bahutu ("מניפסט ההוטו").
המסמך בן עשרת העמודים קרא להגדרה עצמית והחזרת זכויות קבוצת הרוב של ההוטו שדוכאה על ידי שלטון המיעוט של הטוטסי.
במקביל ייסד קאייבנדה את מפלגת Parmehutu - Parti du Mouvement de l'Emancipation ("תנועת האמנציפציה") כתנועה פוליטית לקידום ההוטו ככוח פוליטי בעל הכרה עצמית.
בשנים 1959–1961 התגבשה המפלגה כמיליציה ואנשיה ערכו ההוטו מהפכה נגד ממלכת הטוטסי שנתמכה על ידי השלטון הקולוניאליסטי הבלגי.
בני הטוטסי התארגנו במקביל במיליציית Union Nationale Rwandaise - UNAR ("האיחוד הלאומי של רואנדה").
המהפכה, שכללה רדיפה וטבח של בני טוטסי, הובילה להעברת התמיכה הבלגית מהטוטי להוטו ולבסוף להענקת עצמאות לרואנדה.
ב-26 באוקטובר 1961 פירקו הבלגים את ממלכת רואנדה-אורונדי וערכו בחירות, בהם נבחר קאייבנדה לנשיא המדינה.
ב-1 ביולי 1962 קיבלה הרפובליקה של רואנדה את עצמאותה.
קאייבנדה גיבש משטר חד-מפלגתי, שבו Parmehutu היא המפלגה החוקית היחידה (לאחר מכן נקרא שמה של המפלגה Mouvement Démocratique Republicain - MDR, התנועה הדמוקרטית רפובליקאית).
נטייתו הייתה פרו-מערבית והוא צידד במדיניות ארצות הברית בנושאים שונים (כגון הכרה בטאיוואן ועמדה פרו-אמריקאית בסוגיות כגון הסכסוך הישראלי-ערבי ומלחמת וייטנאם), כך שמחתרת ה-UNAR של הטוטסי נסמכה על תמיכת הגוש המזרחי והמדינות הבלתי-מזדהות (ברית המועצות, קובה וסין העממית).
ב-1965 וב-1969 קיים קאייבנדה בחירות לנשיאות, בהם היה המועמד היחיד.
ב-1972 פרצו מהומות דמים בין הטוטסי וההוטו בבורונדי השכנה.
אנשי הוטו מצפון רואנדה הפצירו בקאייבנדה לצאת במסע עונשין נגד הטוטסי ולסייע לאחיהם בני ההוטו בבורונדי, אך קאייבנדה (שהיה "הוטו דרומי") סירב.
בנוסף, משטרו של קאייבנדה היה נגוע בשחיתות שלטונית.
על רקע זה הודח קאייבנדה ב-5 ביולי 1973 על ידי שר ההגנה שלו, ז'ובנאל הביירימאנה (Juvénal Habyarimana) לאחר שכחמישים תומכי משטר נאסרו והוצאו להורג.
הפרלמנט פוזר ופעילות מפלגתו של קאייבנדה, MDR, הופסקה.
קאייבנדה ואשתו נאסרו במקום סודי וככל הנראה הורעבו למוות.
גרגור הוא קול שנוצר על ידי חתולים וזנים מסוימים של חתוליים, כאשר הם מרגישים שמחה ושלווה, וכן כדי לציין הנאה, וגם כאשר מתקרבים הבעלים שלהם ובני האדם האהובים עליהם.
גרגור משוחרר גם על ידי חתולים חולים או כאשר הם מרגישים מדוכאים.
חיות נוספות - חיות נוספות, שאינן חתולים, שמגרגרות: דביבון מצוי, גחניים, נמיות, דובים, גיריות, שועלים, צבועים, ארנבות, סנאים, טפירים, ואחרים.
גרג לאונרד סמנזה הוא פרופסור לרפואת ילדים, רדיותרפיה, כימיה ביולוגית, רפואה ואונקולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
משמש כמנהל תוכנית כלי הדם במכון להנדסת תאים.
הוא זכה בשנת 2016 בפרס לסקר למחקר רפואי בסיסי.
הוא ידוע בגילויו של גורם שעתוק HIF-1, המאפשר לתאי סרטן להסתגל לסביבות דלות חמצן.
הוא קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2019 על "תגליות כיצד התאים חשים ומסתגלים לזמינות החמצן".
הוא חקר בטא תלסמיה בעת שעשה תואר שלישי באוניברסיטת פנסילבניה.
ד"ר זמנזה סיים את הכשרתו ללימודי רפואת ילדים במרכז הרפואי של אוניברסיטת דיוק.
בפוסט דוקטורט חקר סמנזה ביטוי גנים בחיות טרנסגניות וכיצד מושפע ייצור אריתרופויאטין (EPO), ההורמון שמופק כתגובה להיפוקסיה (מחסור בחמצן).
סמנזה חקר את הגנים שמבטאים חלבונים גורמי היפוקסיה (HIF; Hypoxia-inducible factors).
בשנות ה-20 של המאה ה-21 הועלו כנגד סמנזה ומחברים שהיו שותפים למאמריו, טענות בדבר הונאה במחקר.
בשנת 2011 סמנזה ביטל מאמר שפרסם יחד עם הווירולוג נאוקי מורי ומחברים נוספים ובשנת 2022 ביטל ארבעה מאמרים שפורסמו ב-PNAS.
נכון לשנת 2022 הועלו באתר PubPeer ספקות באשר לאמיתות צילומים שפורסמו ב-52 מאמרים שבהם סמנזה שותף כמחבר.
טענות אלה הובילו לחקירה של ירחונים מדעיים בהם התפרסמו המאמרים ואשר הסתיימו בהודעות תיקון מרובות, ביטול מאמרים והודעות על חשש באשר לאמינותם.
בשנת 2023 בוטלו מאמרים נוספים בהם היה סמנזה מחבר שותף.
and Oncogene נכון לשנת 2023 עשרה מן המאמרים שפרסם סמנזה בוטלו בגלל מידע מזויף שנוצר על ידי מניפולציה ושכפול תמונות.
גרגורי ג'וזף פנס הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת אינדיאנה בין השנים 2019–2025. הוא אחיו הבכור של סגן נשיא ארצות הברית לשעבר מייק פנס.
פנס נולד בקולומבוס שבאינדיאנה ב-14 בנובמבר 1956. הוא הבכור מבין ששת ילדיהם של ננסי ואד פנס.
לדברי אמו, עוד בצעירותם רכבו פנס ושלושת אחיו על עגלות במצעד בחירות במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964 כאות תמיכה בבארי גולדווטר, מועמד המפלגה הרפובליקנית.
ב-1983 קיבל פנס תואר ראשון בתאולוגיה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת לויולה בשיקגו.
שנים קודם לכן, ב-1979, התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ושירת שם במשך חמש וחצי שנים.
ב-1983 הגדוד שלו הוצב בביירות שבלבנון, אך הוא הוחזר לארצות הברית זמן קצר אחרי הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות.
לאחר שהשתחרר מחיל הנחתים, הצטרף פנס לחברת הנפט "קייל ברוס" ב-1988, זמן לא רב אחרי מות אביו, וכיהן כנשיא החברה בשנים 1998–2004. לאחר עזיבתו, החברה הגישה בקשה לצ'פטר 11 ופשטה את הרגל.
באמצעות החברה ניהל גם רשת של תחנות דלק וחנויות נוחות.
על פי דיווחים בעיתונות האמריקאית, עסקי הדלק הכושלים של משפחת פנס עלו 20 מיליון דולר אמריקני למשלמי המיסים.