tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המדליה הראשונה של הנבחרת הישראלית הגיעה בשנת 2011, אז זכתה במדליית הארד בתרגיל המשולב של סרטים וחישוקים.
הישג השיא של הנבחרת הוא הזכייה במדליית הזהב בקרב רב, בשנת 2023.
מדליות במשחקים האולימפיים – התעמלות אמנותית מדליה ספורטאי/ת תחרות משחקים לינוי אשרם טוקיו 2020 קרב-רב אישי נבחרת ישראל: פריז 2024 קרב-רב קבוצתי
באליפויות העולם בהתעמלות אקרובטית, לישראל 4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
המדליה הראשונה של ישראל באליפות העולם שייכת לדניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ' אשר זכו במדליית כסף בשנת 2016 בקטגוריית רביעיית גברים.
באליפות העולם שנערכה באנטוורפן 2018 דורגה ישראל במקום השני בטבלת המדליות, הישג חסר תקדים בספורט הישראלי: רביעיית הגברים של ישראל (דניאל אורלביץ', לידר דנה, ינאי כלפה, אפי סאץ') זכתה במדליית זהב, נבחרת משולבת של מתעמלות ומתעמלים זכתה במדליית כסף וצמד נשים זכה במדליית ארד (מיקה לבקוביץ', רוני סורזון).
תחרויות טניס רשמיות נערכו בארץ ישראל עוד לפני הקמת המדינה.
בשנת 1946 נוסד איגוד הטניס בישראל.
בשנת 1948 התקבלה ישראל למשחקי גביע דייוויס והופעת הבכורה של נבחרת ישראל נערכה בגביע דייוויס 1949 בהפסד לדנמרק.
ראשית ענף הטאקוונדו בישראל מקורו בסוף שנות ה-70. בשנת 1978, הוקם מועדון הטאקוונדו הראשון בישראל על ידי מישל מדר, שופט טאקוונדו ישראלי בינלאומי.
בשנת 1980 נוסדה ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו ובשנת 1982 הוכרה ההתאחדות על ידי הוועד האולימפי בישראל, וכן התקבלה כחברה בהתאחדות העולמית לטאקוונדו.
מאז שנת 1981, נערכות אליפויות ארציות בטאקוונדו.
בתחילת שנות ה-90 החלו לוחמי טאקוונדו ישראלים להתחרות בתחרויות בינלאומיות ובסוף אותו עשור הופיעו הישגים בינלאומיים ראשונים, כולל מדליות ראשונות באליפויות אירופה.
המדליה הראשונה של לוחם טאקוונדו ישראלי באליפות העולם הגיעה בשנת 2005, אז זכה אילן גולדשמיט במדליית הארד.
ענף הטאקוונדו נכנס לראשונה למשחקים האולימפיים באופן סדיר בסידני 2000. מאיה ערוסי הייתה הראשונה שייצגה את ישראל בטורניר הטאקוונדו האולימפי כאשר עשתה זאת באתונה 2004. הישג השיא של לוחם טאקוונדו ישראלי במשחקים האולימפיים שייך לאבישג סמברג שזכתה במדליית הארד בטוקיו 2020.
מדליות במשחקים האולימפיים מדליה ספורטאי/ת המשחקים תחרות אבישג סמברג טוקיו 2020 עד 49 ק"ג
מדליות באליפויות עולם מדליה ספורטאי/ת המשחקים תחרות אילן גולדשמיט מדריד 2005 עד 62 ק"ג דנה אזרן גוודלחרה 2022 מעל 73 ק"ג
הכדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בישראל.
הכדורגל בישראל מוסדר על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל האחראית על התחרויות השונות ועל הנבחרות הלאומיות של ישראל.
תחרות הכדורגל הבכירה בישראל היא אליפות ליגת העל ואחריה גביע המדינה.
הקבוצות משתייכות ברובם לאגודות הספורט של מכבי והפועל.
קבוצות הכדורגל הראשונות בארץ ישראל קמו בעשור הראשון ובעשור השני של המאה ה-20. תחילה נערכו משחקי ידידות בין הקבוצות והטורניר הראשון ששוחק באופן סדיר בארץ ישראל היה "גביע פלשתינה הראשון" בשנת 1923, אשר אורגן על ידי הבריטים.
בשנת 1928 נוסדה ההתאחדות לכדורגל בישראל בשם 'התאחדות ארץ ישראלית למשחק כדור רגל' ובאותה שנה ארגנה את "גביע ארץ ישראל" הראשון בו התחרו קבוצות עבריות לצידן של קבוצות הצבא הבריטי.
בשנת 1931 החלו משחקי הליגה הסדירה הראשונה בארץ ישראל ובסיומם הוכתרה קבוצת המשטרה הבריטית כאלופת הליגה הארצית.
נבחרת ארץ ישראל בכדורגל התחילה את דרכה בתחילת שנות ה-30 ואף התחרתה במוקדמות מונדיאל 1934. עם קום המדינה, נוסדה נבחרת ישראל בכדורגל והחלו תחרויות הליגה והגביע ללא קבוצות בריטיות, והתחרו בו קבוצות הקיימות בתוך מדינת ישראל.
החל מקום המדינה התאחדות הכדורגל השתייכה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה וקבוצות ישראליות התחרו בתחרויות הכדורגל באסיה.
בסוף שנות ה-70 התאחדות הכדורגל סולקה מקונפדרציית אסיה ובשנת 1992 צורפה באופן רשמי לאופ"א ומאז משתתפת באופן סדיר בתחרויות הכדורגל ביבשת אירופה.
הישגי השיא של נבחרת ישראל הם הזכייה באליפות אסיה ב-1964 וההעפלה למונדיאל 1970. בנובמבר 2008 דורגה נבחרת ישראל במקום ה-15 בעולם (לפי דירוג פיפ"א), המיקום הגבוה בתולדותיה.
דירוג השיא של ליגת העל בכדורגל נקבע בשנת 2003 והיה המקום ה-15 שמשמעותו הייתה 2 נציגות ישראליות במפעל ליגת האלופות היוקרתי ביותר למועדונים בכדורגל האירופי.
בין ההצלחות הבולטות של הקבוצות ניתן למנות את העפלתה של הפועל תל אביב לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 2002 והעפלתה של מכבי חיפה לרבע גמר גביע המחזיקות בעונת 1999. בעונת 2003 הייתה מכבי חיפה לקבוצה הישראלית הראשונה שמעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
חיפה העפילה פעמיים נוספת בעונות 2010 ו-2022/2023. שתי קבוצות נוספות שחזרו את ההישג: מכבי תל אביב בעונת 2005, ובעונת 2016, והפועל תל אביב בעונת 2011. המועדון המעוטר ביותר בישראל הוא מכבי תל אביב (26 אליפויות ו-24 גביעי מדינה).
קבוצות מצליחות נוספות הן מכבי חיפה (15 אליפויות ו-6 גביעים), הפועל תל אביב (13 אליפויות ו-16 גביעים), בית"ר ירושלים (6 אליפויות ו-8 גביעים), הפועל פתח תקווה (6 אליפויות, מהן 5 רצופות, ו-2 גביעי מדינה), מכבי נתניה (5 אליפויות וגביע אחד) והפועל באר שבע (5 אליפויות ו-4 גביעים).
הכדורגל הישראלי ייצר מספר שחקנים אשר זכו להצלחה בינלאומית וביניהם: רוני רוזנטל, אלי אוחנה, חיים רביבו, אייל ברקוביץ', יוסי בניון וטל בן-חיים.
בשנת 1998 קמה לראשונה ליגת הכדורגל לנשים.
הליגה הראשונה הורכבה מ-12 קבוצות, ותחתיה התקיימה ליגה שנייה שהורכבה מ-6 קבוצות.
עם זאת, מספר הקבוצות משתנה משנה לשנה.
הליגה מתפקדת תחת קשיים רבים, בעיקר בגלל תקצוב נמוך.
שתי הקבוצות בעלות מספר התארים הרב ביותר הן מכבי חולון ואס"א תל אביב.
בעבר בטרם התפרקותן בלטו גם הפועל תל אביב ומכבי חיפה.
נוסף לנבחרת הבוגרות, קיימות גם נבחרת נערות עד גיל 19 ונבחרת נערות עד גיל 17.
נבחרת ישראל בכדוריד קיימה משחקים רשמיים ראשונים ככל הנראה בשנת 1950 במכביה השלישית וערכה את המשחק הבינלאומי הרשמי הראשון נגד נבחרת יפן בשנת 1961. בשנת 1954 הוקמה ליגת הכדוריד ועד 1963 שיחקו בישראל כדוריד במגרשי כדורגל, 11 שחקנים מול 11, כפי שהיה נהוג אז בשאר העולם.
בשנת 1964 עברו לשחק בישראל בשיטת 7 שחקנים המקובלת עד היום.
הישג השיא של נבחרת ישראל הוא העפלה לאליפות אירופה 2002 והישג השיא של קבוצה ישראלית הוא העפלתה של הפועל ראשון לציון לשלב רבע גמר ליגת האלופות בעונת 1999/2000. בעשורים הראשונים של ליגת הכדוריד שלטו קבוצות הפועל ומכבי מהעיר רחובות כאשר הם זכו ברוב האליפויות.
הפועל ראשון לציון הוא המועדון המעוטר ביותר בישראל, עם 18 אליפויות ו-16 גביעי מדינה.
בשנת 1960 נערך לראשונה בישראל טורניר גביע המדינה בכדוריד נשים ובשנת 1962 קמה לראשונה הליגה הלאומית בכדוריד נשים.
קבוצת הפועל כפר מנחם הייתה האלופה ומחזיקת הגביע הראשונה במשך 4 שנים הראשונות ברציפות.
הליגה הלאומית בכדוריד נשים, היא הליגה הראשונה בישראל לכדוריד נשים.
שתי הקבוצות בעלות מספר התארים הרב ביותר הן מכבי ארזים רמת גן עם 14 אליפויות, 7 גביעים ו-7 דאבלים והפועל פתח תקווה עם 10 אליפויות, 9 גביעים ו-7 דאבלים.
הכדורסל בישראל פופולרי מאוד ושני רק לכדורגל.
איגוד הכדורסל בישראל אחראי על התחרויות השונות ועל הנבחרות הלאומיות של ישראל.
תחרות הכדורסל הבכירה בישראל היא אליפות ליגת העל ואחריה גביע המדינה.
בשנת 1930 נוסדה קבוצת הכדורסל הראשונה בארץ ישראל, הפועל חיפה.
הכדורסל שוחק לראשונה באופן סדיר במשחקי המכביה השלישית והליגה הסדירה הראשונה הוקמה בשנת 1953 בשם 'הליגה הלאומית'.
נבחרת ישראל זכתה פעמיים באליפות אסיה והגיעה להישג השיא שלה כאשר זכתה במקום השני באליפות אירופה 1979. קבוצת מכבי תל אביב אשר נחשבת לאחד המועדונים הטובים באירופה זכתה ב-6 אליפויות אירופה, הראשונה ב- והאחרונה ב-.
בנוסף, זכתה הפועל ירושלים בגביע יול"ב פעם אחת (2004).
קבוצות מעוטרות נוספות הן הפועל תל אביב (5 אליפויות ו-4 גביעים), הפועל ירושלים (2 אליפויות ו-7 גביעים), הפועל חולון (2 אליפויות ו-2 גביעים), הפועל גליל עליון (אליפות ו-2 גביעים), הפועל גלבוע גליל (אליפות אחת), מכבי חיפה (אליפות אחת), מכבי ראשון לציון (אליפות אחת) ובני הרצליה (2 גביעים וסגנות).
בין שחקני הכדורסל הבולטים בישראל לאורך השנים נמנים מיקי ברקוביץ', מוטי ארואסטי, טל ברודי, דורון ג'מצ'י, עודד קטש, עדי גורדון, דורון שפר ועומרי כספי.
בין מאמני הכדורסל הבולטים נמנים רלף קליין, פיני גרשון ודייוויד בלאט.
ליגת העל בכדורסל נשים הוקמה בשנת 1957 והיא ליגת הכדורסל לנשים הבכירה ביותר בישראל.
בתחילה בלטו בה אגודות נשים של מועדוני כדורסל ותיקים, מכבי תל אביב והפועל תל אביב היו לזוכות הכמעט בלעדיות במהלך שני העשורים הראשונים.
הדבר השתנה רק בשנת 1976, עת ייסדה אליצור תל אביב, אשר לימים התאחדה עם אגודת הנשים אליצור חולון, שליטה ארוכה בליגה ושרשרת אליפויות שנמשכה 19 שנים באין מפריע.
מאמצע שנות ה-90 חל שינוי ומאבקי האליפות ניטשו בעיקר בין קבוצת אלקטרה רמת השרון לאליצור רמלה.
אלקטרה רמת השרון הגיעה לגמר בעונת 1999 ולמקום שלישי בעונת 2005, ואליצור רמלה הצליחה לזכות ב"גביע היורוקאפ" בעונת 2011.
על אף חשיבותה של הליגה לעתיד ענף כדורסל הנשים בישראל, כבר מספר שנים שבכל פתיחת עונה מתקשה מינהלת הליגה להבטיח את קיומה הכלכלי.
עם המאמנות הבולטות לאורך שנות הכדורסל הנשי בישראל נמנות אורנה אוסטפלד וענת דרייגור.
איגוד הכדורעף בישראל אחראי על תחרויות הכדורעף השונות ועל הנבחרות הלאומיות של ישראל.
תחרות הכדורעף הבכירה בישראל היא אליפות ליגת העל ואחריה גביע המדינה.
לפני קום המדינה, הענף נשלט ברובו על ידי הקיבוצים וקבוצות אגודת הפועל המזוהים עם הסוציאליזם.
ראשית הכדורעף בישראל היא בשנות ה-20 של המאה ה-20 אז המשחק שוחק בצורה חובבנית בעיקר בקיבוצים שיושביה הגיעו ממדינות מזרח-אירופה, בהן הענף היה פופולרי.
בשנות ה-30 החלו בארץ ישראל תחרויות סדירות בענף בין היתר במשחקי המכביה וב"אליפות הפועל הראשונה" שנערכה בשנת 1939. בשנת 1943 הוקמה "ההתאחדות הארצישראלית בכדורעף" ובשנת 1947 היא הצטרפה להתאחדות הכדורעף הבינלאומית (FIVB) שהוקמה באותה שנה.
נבחרת ארץ-ישראל הוקמה בשנת 1947. ליגת הכדורעף הסדירה הראשונה הוקמה בשנת 1956 וטורניר גביע המדינה הראשון התקיים בשנת 1960.
נבחרת ישראל השתתפה 4 פעמים באליפויות העולם ו-3 פעמים באליפויות אירופה.
ההישגים הראויים לציון של קבוצות ישראליות הם העלייה של הפועל בת ים לשמינית גמר גביע המחזיקות בעונת 1991/1992 ועליית הפועל העמקים/זבולון לליגת האלופות בעונת 1995/1996. הקבוצה המעוטרת ביותר בכדורעף הישראלי היא הפועל מטה אשר עכו עם 16 אליפויות, 13 גביעי מדינה ו-11 דאבלים.
נבחרת הנשים של ישראל בעלת הופעה אחת באליפות העולם בשנת 1956 ושלוש הופעות באליפויות אירופה (1967, 1971 ו-2011).
תחרויות הסיף הסדירות הראשונות בארץ ישראל נערכו בשנות ה-30 במסגרת משחקי המכביה ובשנות ה-40 בתחרויות מקומיות.
הפעם הראשונה בה השתתפו סייפים ישראלים במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת רומא 1960, אז ייצגו את ישראל מיכאל רון ודוד ואן-חלדר בענף החרב.
תחרויות שחייה ארציות התקיימו לראשונה בארץ ישראל בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנות ה-30, התקיימו תחרויות שחייה סדירות במסגרת משחקי המכביה וכינוס הפועל.
לפני קום המדינה נערכו 'אליפות הפועל בשחייה' ו'אליפות מכבי בשחייה' ובשנת 1952 נערכה אליפות ישראל הראשונה בשחייה.
הישג השיא של שחיין ישראלי במשחקים האולימפיים שייך למתן רודיטי שסיים במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים (טוקיו 2020).
השחיין הראשון שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים הוא נחום בוך שהשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952).
השחיין הישראלי הראשון שהגיע לגמר אולימפי במשחה אישי הוא איתן אורבך, במשחה ל-100 מטר גב (סידני 2000).
הפעם הראשונה שהייתה לישראל נציגות במשחה גמר באולימפיאדה הייתה באולימפיאדת אטלנטה (1996), אז הגיעה הרביעייה הישראלית, איתן אורבך, ודים אלכסייב דן קטלר ויואב ברוק במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לשלב הגמר, בשיא ישראלי חדש.
באליפויות העולם, הישג השיא של השחייה הישראלית הוא מדליית הכסף בה זכתה אנסטסיה גורבנקו בדוחה 2024 במשחה 400 מטר מעורב אישי.
השחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחה גמר באליפות העולם הוא יואב ברוק שעשה זאת במשחה ל-50 מטר חופשי (רומא 1994), וסיים במקום השמיני.
באליפויות העולם בבריכות קצרות, לישראל ארבע מדליות; שתיים מזהב ושתיים מארד.
מיקי חליקה זכה במדליה הראשונה כאשר זכה בארד באתונה 2000 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
התארים המכובדים ביותר שבהם זכו שחיינים ישראלים באליפות שייכים לאנסטסיה גורבנקו שזכתה בשתי מדליות זהב (אבו דאבי 2021) במשחה ל-50 מטר חזה ו-100 מטר מעורב אישי.
במסגרת האליפויות היבשתיות, עד אמצע שנות ה-70 השתתפו שחיינים ישראלים במשחקי אסיה.
התחרויות הבינלאומיות ששחיינים ישראלים השתתפו בהן משנות ה-70 ועד שנות ה-90 היו המכביה, כינוס הפועל ותחרות שמונה האומות.
מאז שנות ה-90 עברו השחיינים להשתתף באליפויות אירופה.
במסגרת משחקי אסיה, דן ברנר היה השחיין הישראלי הראשון והיחידי שזכה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי (טהראן 1974).
בסך הכול זכו שחייני ישראל במשחקי אסיה ב-11 מדליות (1 זהב, 4 כסף ו-6 ארד).
במסגרת אליפות אירופה, הישג השיא של שחייני ישראל הוא מדליית הזהב בה זכה יונתן קופלב במשחה ל-50 מטר גב (דברצן 2012) ומדליית הזהב בה זכתה אנסטסיה גורבנקו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (בודפשט 2021).
יונתן קופלב גם מחזיק בהישג אישי נוסף כאשר השיג את תוצאת השנה בעולם (2016) במשחה ל-50 מטר גב, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון והיחיד שהחזיק בתוצאת השנה בעולם.
בסך הכול זכו שחייני ישראל באליפויות אירופה ב-14 מדליות (2 זהב, 4 כסף ו-8 ארד).
מדליות באליפויות העולם מדליה ספורטאי/ת אליפות תחרות אנסטסיה גורבנקו דוחה 2024 400 מטר מעורב אישי – נשים
מדליות באליפויות עולם (בריכת 25 מטר) מדליה ספורטאי/ת אליפות תחרות מיקי חליקה אתונה 2000 400 מטר מעורב אישי – גברים ורד בורוכובסקי מוסקבה 2002 50 מטר פרפר – נשים אנסטסיה גורבנקו אבו דאבי 2021 50 מטר חזה – נשים אנסטסיה גורבנקו אבו דאבי 2021 100 מטר מעורב אישי – נשים
שחיינים בולטים נשיםאנסטסיה גורבנקו השחיינית הישראלית הראשונה שזכתה בתואר עולמי.
אלופת עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-50 מטר חזה
אלופת עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי
אלופת אליפות אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי
מקום שמיני באולימפיאדה (טוקיו 2020) במשחה ל-100 מטר גבעמית עברימדליית ארד באליפות אירופה (דברצן 2012) במשחה ל-100 מטר פרפר
מקום 13 באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי
מקום רביעי באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (נתניה 2015) במשחה ל-100 מטר מעורב אישיורד בורוכובסקימקום שישי באליפות עולם (ברצלונה 2003) במשחה ל-50 מטר פרפר
מקום שביעי באליפות עולם (פוקואוקה 2001) במשחה ל-100 מטר פרפר
מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (מוסקבה 2002) במשחה ל-50 מטר פרפראנדראה מורזמקום 16 באליפות עולם (בודפשט 2017) במשחה ל-100 מטר חופשי
מקום חמישי באליפות אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-200 מטר חופשי
השתתפה במשחה שליחים בגמר אולימפי (טוקיו 2020) וסיימה במקום שמיניאניה גוסטומלסקימקום שביעי באליפות אירופה (מדריד 2004) במשחה ל-100 מטר גב
מדליית ארד באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (הלסינקי 2006) במשחה ל-50 מטר גב
מקום רביעי באליפות העולם בבריכת 25 מטר (מנצ'סטר 2008) במשחה ל-50 מטר גבעדי ביכמןמקום חמישי באליפות אירופה (הלסינקי 2000) במשחה ל-800 מטר חופשי גבריםיונתן קופלבמדליית זהב ראשונה לישראל באליפות אירופה (דברצן 2012) במשחה ל-50 מטר גב
בעל תוצאת השנה בעולם (2016) במשחה ל-50 מטר גביעקב טומרקיןמדליית כסף באליפות אירופה (לונדון 2016) במשחה ל-200 מטר גב
שתי מדליות כסף באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (נתניה 2015) במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה ל-100 מטר מעורב אישי
שתי מדליות ארד באליפות אירופה (דברצן 2012) במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה ל-200 מטר גב
מקום שביעי באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר גבאיתן אורבךמדליית כסף באליפות אירופה (סביליה 1997) במשחה ל-100 מטר גב
מדליית ארד באליפות אירופה (איסטנבול 1999) במשחה ל-100 מטר גב
מקום שמיני באולימפיאדה (סידני 2000) במשחה ל-100 מטר גב
מקום שביעי באליפות עולם (פרת' 1998) במשחה ל-100 מטר גבמיקי חליקהמדליית כסף באליפות אירופה (איסטנבול 1999) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי
מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (אתונה 2000) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי
שתי מדליות ארד באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (ליסבון 1999 וולנסיה 2000) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי
הספורטאי הישראלי הראשון שזכה במדליה באוניברסיאדהגיא ברנעשתי מדליות ארד באליפות אירופה (בודפשט 2010 ודברצן 2012)
מדליית כסף באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (שארטר 2012)
מקום שישי באליפות עולם (שנגחאי 2011
מקום שביעי באליפות עולם (ברצלונה 2013)
שתי מדליות מהאוניברסיאדה, כסף וארד (שנג'ן 2011, בלגרד 2009, בהתאמה)יואב גתמדליית ארד באליפות אירופה (הלסינקי 2000)
מדליית כסף באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (אנטוורפן 2001)
מקום שישי באליפות עולם בבריכת 25 מטר (מוסקבה 2002)גל נבוהשחיין הישראלי המעוטר ביותר באליפויות אירופה עם 9 מדליות בסך הכול.
שתי מדליות, כסף וארד באליפויות אירופה (לונדון 2016 ובודפשט 2010, בהתאמה), 7 מדליות, 1 כסף ו-6 ארד באליפויות אירופה בבריכת 25 מטר
מקום שישי באליפות עולם (רומא 2009)
מקום חמישי באליפות עולם בבריכת 25 מטר (איסטנבול 2012)מיקי מלולמקום שישי באליפות עולם (מלבורן 2007)
מקום רביעי באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (הלסינקי 2006)שילו איילוןמקום שמיני באליפות אירופה (ברלין 2002)
מקום שישי באליפות עולם בבריכת 25 מטר (אינדיאנפוליס 2004)יואב ברוקהשחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחה גמר באליפות עולם (רומא 1994) ובמשחה גמר במשחה שליחים באולימפיאדה (אטלנטה 1996), סיים בשניהם במקום שמיני
סיים פעמיים במקום שישי באליפות אירופה (וינה 1995 וסביליה 1997)
החזיק בשיא הישראלי, יותר מכל שחיין ישראלי אחר, במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי במשך כ-19 שנים.ודים אלכסייבהשתתף בגמר אולימפי במשחה שליחים (אטלנטה 1996) וסיים במקום שמיני
מקום שביעי באליפות אירופה (סביליה 1997)
מקום תשיעי באליפות עולם (רומא 1994)
השחמט בישראל בעל היסטוריה ארוכת שנים ובעל הישגים בינלאומיים.
פעילות שחמט בארץ ישראל התקיימה עוד לפני הקמת המדינה.
בימי המנדט הבריטי פעל ארגון שאיגד את מועדוני השחמט בארץ ישראל – האגודה השחמטית הארץ ישראלית.
בין השנים 1936 ל-1945 נערכו חמש תחרויות אלוף ארץ ישראל בשחמט.
השחמטאים המובילים בשנותיה הראשונות של המדינה היו ד"ר מנחם אורן, משה צ'רניאק, יוסף פורת ויצחק אלוני.
בשנת 1964 נערכה אולימפיאדת השחמט ה-16 בתל אביב.
ב-1970 נערכה אולימפיאדת הסטודנטים העולמית בחיפה.
ב-1976 נערכה בחיפה אולימפיאדת השחמט ה-22. אולימפיאדה זו נערכה בישראל חרף התנגדותן של מדינות רבות ובשל כך נעדרו מדינות רבות מהגוש המזרחי ומדינות ערב.
היעדרותן של מדינות אלו סייעה לזכייתה במדליית זהב של נבחרת ישראל באולימפיאדת הנשים.
בשנות השבעים עלו לישראל שחמטאים רבים מברית המועצות ביניהם מספר רבי אמנים ואמנים אשר חיזקו את ישראל, בין הבולטים שבהם נמנים ולדימיר ליברזון, רומן ג'ינג'יחשווילי ואלה קושניר.
נוסף אליהם עלו גם מספר מאמני שחמט, בהם אליהו לבנט שאימן את קבוצת השחמט של באר שבע.
בשנת 1980 זכתה נבחרת ישראל באליפות העולם הקבוצתית לפתרון בעיות שחמט.
עם זאת, במהלך שנות השמונים ירדו מספר שחמטאים חזקים מהארץ וכתוצאה מכך התדרדרה ישראל בהישגיה באולימפיאדות וירדה לעשירייה השנייה.
מצבה של נבחרת הנשים היה עגום עוד יותר כאשר ב-1982 אף התדרדרה למקום ה-30. בשנת 1985 זכה עפר קומאי באליפות העולם לפתרון בעיות שחמט.
בשנת 1989 נערכה בחיפה אליפות אירופה לאומות.
עם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים הגיעו לארץ שחקני שחמט חזקים רבים, ביניהם: לב פסחיס, ליאוניד יודסין, איליה סמירין, בוריס אלתרמן ואלכסנדר חוזמן.
בשנים 2002, 2004 ו-2006 זכתה תוכנה ישראלית באליפות העולם לתוכנת מחשב.
בשנים 2003 ו-2005 זכתה נבחרת השחמט הישראלית במדליית כסף באליפות אירופה.
בשנת 2005 נערך בבאר שבע גמר הגביע העולמי בשחמט לנבחרות, "מונדיאל השחמט".
ב-2006 ניצחה ולריה דותן באליפות אירופה לנשים (סניוריות).
בשנת 2007 זכה בוריס גלפנד בתואר סגן אלוף העולם בשחמט במקסיקו סיטי, ההישג הגדול ביותר של שחמטאי ישראלי.
ב-2008 זכתה נבחרת ישראל לגברים במדליית כסף באולימפיאדת השחמט 2008 שנערכה בדרזדן וב-2010 היא זכתה במדליית ארד באולימפיאדת השחמט 2010 שנערכה בחנטי-מנסייסק.
כמו כן, בשנת 2012 בוריס גלפנד הוא סגן אלוף העולם בשחמט מאחר שזכה בטורניר המועמדים בשנת 2011. הוא התמודד מול וישוואנתן אנאנד באליפות העולם בשחמט.
במהלך המשחקים, גלפנד הצליח לשמור על שוויון מול אנאנד במשך שנים עשר משחקים, והפסיד רק במשחקים המהירים שלאחר מכן.
איגוד השיט הישראלי אחראי על פעילות ענף השיט התחרותי בישראל.
ענף השיט פעיל בארץ ישראל עוד מלפני הקמת המדינה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 קמו בישראל מספר מועדוני שיט ונערכו תחרויות שונות.
לאחר הקמת המדינה החלו להתקיים אליפויות ישראל בשיט באופן מסודר.
עם פירוק 'התאחדות הספורט בישראל' בסוף שנת 1995, ענף השיט מנוהל על ידי איגוד השיט הישראלי שהוקם ב-1996. עד אז ענף השיט פעל תחת 'ועדת השיט' בהתאחדות הספורט.
הראשונים שייצגו את ישראל בענף השייט במשחקים האולימפיים הם יאיר מיכאלי ויצחק ניר שהשתתפו באולימפיאדת מינכן 1972. בתחום גלישת הרוח לישראל 5 מדליות אולימפיות.
המדליה הראשונה שייכת לגל פרידמן שזכה בארד באטלנטה 1996 והישגי השיא הם מדליות הזהב בהם זכו גל פרידמן (אתונה 2004) ותום ראובני (פריז 2024).
בתחום המפרשיות, הישג השיא הוא המקום הרביעי בו סיימו שלושה צוותים: אלדד אמיר ויואל סלע (סיאול 1988), שני קדמי וענת פבריקנט (סידני 2000) וניקה קורניצקי וורד בוסקילה (בייג'ינג 2008).
באליפויות העולם בדגמים השונים, אולימפיים ולא אולימפיים, לישראל 51 מדליות (16 זהב, 13 כסף ו-22 ארד).
בתחום גלישת הרוח המדליה הראשונה שייכת לעמית ענבר שזכה במדליית כסף בשנת 1992 והישגי השיא בתחום שייכים ללי קורזיץ, גל פרידמן, שחר טיבי ושרון קנטור שזכו במדליות זהב.
בתחום המפרשיות, המדליה הראשונה שייכת ליאיר מיכאלי שזכה בארד בשנת 1968. מתחרים בולטים נוספים בתחום הם צפניה כרמל ולידיה לזרוב שזכו במדליית הזהב בשנת 1969 והיו לישראלים הראשונים שזכו באליפות העולם בענף ספורט כלשהו.
מדליות במשחקים האולימפיים מדליה ספורטאי/ת אליפות תחרות גל פרידמן אטלנטה 1996 מיסטרל גל פרידמן אתונה 2004 מיסטרל שחר צוברי בייג'ינג 2008 ניל פרייד RS:X שרון קנטור פריז 2024 IQFoil תום ראובני פריז 2024 IQFoil
משחקי המכביה הם אירוע ספורטיבי יהודי בינלאומי הדומה במתכונתו לאולימפיאדה ומתקיים בישראל מדי ארבע שנים.
המכביה הראשונה התקיימה ב-1932, כשהמטרה המוצהרת היא גרימה לעלייתם של הספורטאים לארץ.
המכביות תרמו לפיתוח הספורט בישראל וכן הצליחו כאירוע יהודי כלל עולמי.
חלק מהספורטאים שלקחו חלק במכביה זכו לאחר מכן בהצלחה באולימפיאדה כשהדוגמה הבולטת היא השחיין מארק ספיץ שזכה לאחר השתתפותו במכביה בשבע מדליות אולימפיות.
דוגמה אחרת היא טל ברודי שלאחר ששחק בטורניר הכדורסל של המכביה בנבחרת ארצו חזר לאחר מכן לארץ לצמיתות והפך לעמוד התווך של נבחרת ישראל בכדורסל ואגודת מכבי תל אביב ותרם להצלחתן במישורים הבינלאומיים.
על מסורת המכביות העיב אסון המכביה, שבו התמוטט גשר מעל הירקון בעת טקס הפתיחה של המכביה ה-15, אירוע טראגי שכמעט וגרם לנתק של מסורת קיום המכביות.
כבר בשנת 1933 הוקם בארץ ישראל "הארגון האולימפי הארץ-ישראלי".
שנה לאחר מכן הוכר הארגון על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי כוועד הלאומי המייצג את פלסטיין המנדטורית.
ב-1936 הוזמן האיגוד להשתתף באולימפיאדת ברלין שהתקיימה בשנת 1936, אך החליט לדחות את ההזמנה בשל קיומה בגרמניה הנאצית.
לאחר הקמתה של מדינת ישראל במאי 1948, כחודשיים וחצי לפני תחילת אולימפיאדת לונדון ביולי אותה שנה, ביקש האיגוד להשתתף במשחקים, אך הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הבקשה בנימוק שפלסטינה הפסיקה להיות ישות קיימת עם סיום המנדט הבריטי, ולכן איננה רשאית להשתתף במשחקים.
בקשת ישראל להשתתף באולימפיאדת הלסינקי נדחתה תחילה גם היא, אך לאחר שהוועד החדש הוכר בינואר 1952 על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, התאפשרה השתתפות משלחת ישראלית ראשונה במשחקים האולימפיים בהלסינקי 1952.
מאז אולימפיאדת הלסינקי 1952, ישראל משתתפת באופן סדיר במשחקים האולימפיים (מלבד אולימפיאדת מוסקבה ב-1980, עת הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן).
לאחר הישגים נמוכים בארבעת העשורים הראשונים, הצליחה ישראל לזכות במדליות במשחקים האולימפיים החל משנות ה-90 אז זכתה הג'ודוקא יעל ארד במדליית כסף בברצלונה 1992, המדליה האולימפית הראשונה של ישראל.
לאורך השנים זכו ספורטאי ישראל בעשרים מדליות אולימפיות, כשהישג השיא הוא זכייתו של ארטיום דולגופיאט במדליית זהב בענף ההתעמלות בטוקיו 2020. באולימפיאדת החורף החלה ישראל להשתתף משנת 1994 ומאז היא משתתפת בקביעות.
על הישגים אלו העיב אירוע טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972, בו רצחו טרוריסטים מארגון "ספטמבר השחור" אחד-עשר ספורטאים, מאמנים ושופטים מן המשלחת הישראלית לאולימפיאדה.
ישראל זכתה ב-20 מדליות אולימפיות; 4 מדליות זהב, 6 מדליות כסף ו-10 מדליות ארד.
מתוכן 9 מדליות בתחרויות הג'ודו, 5 מדליות בתחרויות השייט, 4 מדליות בתחרויות ההתעמלות, מדליה אחת בתחרויות הקיאקים ומדליה אחת בתחרויות הטאקוונדו.
בשנת 2000 דני קוגלביץ', יקי אבימור, נדב לוגסי ורז היימן הופכים לישראלים הראשונים שמשתתפים ב-ISDE.
בשנת 2004 הלל סגל ועידו כהן זכו במקום הראשון בקטגוריית ה-T1 בראלי דקר.
בשנת 2007 ראלי הפרעונים במצרים רוכב KTM ערן וולנברג, מסיים במקום ה-11 בדירוג הכללי של קטגורית האופנועים ובמקום השלישי בקטגוריית המרתון.
רז היימן והלל סגל מסיימים במקום ה-14 בדירוג הכללי של הרכבים ובמקום השני בקטגוריית T2 דיזל.
רוי פרוידנהיים מסיים במקום ה-60 בדירוג הכללי ובמקום השני בקטגוריית הטרקטורנים.
בשנת 2008 בליגת רנו פורמולה בהונגריה זכה אלון דאי בתואר האליפות.
שנה לאחר מכן, ב-2009, הוזמן דאי להשתתף בליגת אסיה, אותה סיים במקום הראשון.
לאחר מכן בשנת 2016 הצטרף אלון לסבב ה-nescar האמריקני.
באחה 1000 במקסיקו יובל שרון מסיים במקום השלישי בקטגוריית ה"איירון מן" על טרקטורון הונדה.
אולימפיאדת האנדורו הבינלאומית לראשונה, משתתפת נבחרת ישראל הרשמית ב-ISDE הנערכת ביוון, עם 6 רוכבים רשמיים ועוד 6 רוכבים מועדון.
מבין חברי הנבחרת – נדב לוגסי, הדר עציוני ואוריה כרמלי זכו במדליית כסף, תומר שמש ושחר סולמיני זכו במדליית ארד.
בשנת 2021 נהג המרוצים רוי ניסני, סיים שליש שבמרוץ התקיים במונקו בפורמולה 2 עונת 2021.
לישראל הישגים ניכרים בענפי ספורט הנכים.
ישראל משתתפת במשחקים הפאראלימפיים מראשיתם, וספורטאיה זוכים להישגים נאים ובמדליות רבות.
ישראל זכתה בסך הכול ב-375 מדליות, מהן 123 מדליות זהב, 123 מדליות כסף ו-129 מדליות ארד.
ישראל בלטה בעיקר במשחקים שנערכו בתל אביב (1968) ובטורונטו (1976), בהן דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות.
עיקר ההצלחות של הישראלים במשחקים הפראלימפיים היו בתחום השחייה.
ישראל הצטיינה בעבר גם באתלטיקה ובטניס שולחן.
צפורה רוזנבאום היא הספורטאית המעוטרת ביותר מישראל בספורט הנכים.
היא זכתה ב-30 מדליות, מהן 15 זהב, 9 כסף ו-7 ארד (23 מדליות באתלטיקה, 2 מדליות כסף בשחייה ומדליית ארד בטניס שולחן); היא מדורגת במקום רביעי בעולם בכל הזמנים בצבירת המדליות בסך הכול ובמקום 10 בעולם בכל הזמנים בצבירת מדליות הזהב.
גם נבחרות ישראל במשחקי הכדור השונים זכו להצלחה.
נבחרת הגברים של ישראל בכדורסל נכים זכתה פעמיים במדליית זהב (1968 ו-1980), פעמיים במדליית כסף (1972 ו-1976) ו-3 פעמים במדליית ארד (1960, 1964 – שתי מדליות בשתי דרגות).
נבחרת הנשים של ישראל בכדורסל נכים זכתה פעמיים במדליית זהב (1968 ו-1976), פעמיים במדליית כסף (1980 ו-1984) ופעם אחת במדליית ארד (1972).
נבחרת הגברים של ישראל בכדורעף נכים בעמידה זכתה 3 פעמים ברציפות במדליית הזהב: 1976, 1980 ו-1984 ובמדליית כסף בשנת 1988.
עשרת המדליסטים הפאראלימפיים הישראלים המובילים
תקופת ימי הביניים, שהחלה בתקופת הקיסרות הרומית המאוחרת (במאה חמישית לספירה), הייתה תקופה של תמורות ותהפוכות, שהקרינו גם על עולם הפעילות הגופנית ותרבותה.
יחס הכנסייה לספורט במאות הראשונות
יחס הכנסייה כלפי הפעילות הגופנית ותרבותה עד שנת 393 לספירה (שנת ביטול המשחקים האולימפיים) ניתן לתמצות בשלושת הגורמים הבאים:
התפיסה הפלאטוניסטית בשאלת היחס בין הגוף לנפש.
לסברתה נברא העולם בצלם האלוהות, כלומר האל יצר את הטוב ואת הרע כאחד, ונחלק לחומר ולאידיאה, בחינת מערך דואליסטי ודיכוטומי, כשהחומר (הגוף) נחות והאידיאה (הנפש) נשגבת.
שני יסודות אלה שקועים בכל בריה אנושית, וזו מבקשת לחתור ולהתקרב לאידיאות האוניברסליות.
עם זאת, מאחר שהפלטוניזם גורס כי הגוף משרת את הנפש, הרי טיפוחו יזמן ממילא שירות טוב ויעיל לנפש.
האוריינטציה הרומית הפרגמטית, שהתייחסה ככלל בבוז וסלידה לגימנסטיקה היוונית ולהשלכותיה.
פאולוס השליח טען כי הגוף אינו אלא האכסניה של רוח הקודש, ולכן הניצוץ האלוהי טמון בכל יצור אנושי.
מתוך היסודות האלו עלה בתקופה הכנסייתית הראשונה שילוב מעניין בין תעודת הגוף, לבין התועלתיות והיבטי ההיגיינה השונים והבריאות בכלל.
הכנסייה הנוצרית, שעמדה בתקופה זו בסימן המיסיונריות, נכונה הייתה להתפשר עם רעיונות מגוונים ונורמות שונות שרווחו בעולם העתיק ולהגמיש עמדותיה בנידון, ובכללן – גישתה כלפי התרבות הגופנית.
מבין אבות הכנסייה בולטת דמותו של קלמנט האלכסנדרוני שביקש להעלות על נס את חשיבות שלמותו של האדם, כבודו ואחדות פעולותיו.
הוא ראה בפעילות הגופנית, כגון היאבקות, משחקי-הכדור והליכה, ערך בריאותי והיגייני חשוב.
אך בהמשך חל שינוי בעמדת הכנסייה.
במשך רוב ימי הביניים, עוצמתה ההגמונית של הדת הנוצרית לא הוטלה בספק.
הכנסייה כבר לא הזדקקה להגמשת עקרונותיה ולקבלת גורמים זרים, וכל-כולה טבלה בנוקשות ובדוגמטיות.
מתוך שהדגישה את נחיתות הגוף למול נעלות הנפש (בסיסמת "הצל נפשך!") בסטייה ניכרת מן התפישה הפלאטוניסטית; מתוך שפסלה כל פעילות גופנית בנוסח היווני, בשל יסודותיה הפגניים, ומתוך הזיכרון ההיסטורי של השלכת ראשוני הנוצרים במאות הראשונות לספירה לטרף לאריות בקרקסאות של רומא, התייחסה הכנסייה בשאט-נפש וסלידה נמרצת לגילויי הספורט.
מכלל זה יצאו רק ריקודי פולחן טקסיים.
במרוצת הזמן חזרה הכנסייה והגמישה את עמדותיה כחלק אינטגרלי ממגמתה המיסיונרית, האויקומונית, וכחלק מניסיונה להשתלב במאבקים על נשיאת כתר ההגמוניה האירופית והעולמית.
ממניעים אלה העלה עולם הנצרות על נס את חברת מסדרי הנזירים, שהתכנו בשם "חיילי הנצרות", או "האתלטים הרוחניים".
חברה זו ייחסה חשיבות לנושא הפעילות הגופנית במישור התועלתי הצרוף.
כלומר, כזו העשויה לשרת ולשמש מסד איתן לפעילות הרוחנית, האידאולוגית, בסימן הנצרות, לחשל את הנזיר לעבודה גופנית בחקלאות ובמלאכה ולמלא את שעות הפנאי שלו.
בסימן זה פיתחו המסדרים הנוצריים, כמו ההוספיטלרי והטמפלרי, גישה חיובית לפעילות גופנית ואפילו תחרותית, ואף נטלו ב"טורנירים" חלק פעיל (על כך ראו בהמשך).
נזירים וכמרים העסיקו עצמם, בין השאר, במשחקי ספורט חברתיים, כשהבולט ביניהם היה תחום משחקי הכדור, ובכללם הכדורת.
הומצא ופותח שם משחק בשם "סול", שהוא מעין הכלאה בין כדורגל לראגבי, שזכה לפופולריות רבה בצרפת והדביק ב"שגעונו" כמרים ונזירים לרוב.
הנסיבות המשתנות של התקופה הטביעו היטב את חותמם על עמדת הכנסייה כלפי הפעילות הגופנית.
השאיפה הנמרצת לסוכך על מוסדות הפיאודליזם ברוח הנצרות והרצון להתמודד בהצלחה עם המציאות שהייתה משופעת במלחמות בלתי-פוסקות, באי-שקט ובהיעדר ביטחון בדרכים, שימשו כמנוף מורכב לצמיחתו של מעמד האבירות, שרוב עקרונותיו נוסחו וגובשו כבר בימי קארל הגדול בתחילת המאה התשיעית, בחינת חוד החנית של הבשורה הנוצרית.
חברת האבירות הלוחמת העמידה במרכזה את הפעילות הגופנית כאידיאל וכאמצעי כאחד.
עם זאת, בשונה מן האידיאל היווני הקלאסי, לא תר האביר אחר הפרופורציה והסימטריה האידיאלית בסימן הגוף המושלם, אלא חתר להשגת מטרה ספציפית והיא מילוי התחייבויותיו הצבאיות, כלומר מלחמה למען מטרות הכנסייה.
עם זאת, אין לזהות את החברה האבירית כלוחמת גרידא, אלא כזו המקדמת אידיאלים וערכים חברתיים לתיקונה של הרקמה החברתית המקולקלת.
בסימן משימה זו טבלה היטב האבירות בחותם ההגינות.
האצולה הצרפתית התנגדה למשל בתוקף לשימוש בקשתות בזמן הקרב, מאחר שאין זו סגולה אבירית לפגוע באויב ממרחק (מה שמזכיר את ערכיה של הגישה הספרטאית הקדומה).
לביקורת זו לא היה ולא דבר עם גילויי אומץ-לב וגבורה.
הגם שהאידיאלים האביריים הושפעו מדרשות הכנסייה, כשהאחרונה טענה כי האביר הוא מגן האמונה, זה אשר נקרא ונחלץ לדגל הכנסייה כדי לצאת למסע צלב כנגד הכופרים, יצאה החברה האבירית במחאה קשה נגד החינוך הציבורי שנאנק תחת עולה וכבליה של הכנסייה, ושבין קפליו לא היה כל מקום לפעילות גופנית.
ערכים אלה הטביעו חותם עמוק על האצולה האירופאית אף זמן רב לאחר שקיעת תקופת האבירות במאה ה-13. הכוונה להעמיד את האדם המושלם, האידיאלי, משהו בנוסח האידיאל ההלני הקדום, של שילוב בין כוח לרוח ובין תוקפנות לרוך.
על בסיס איכויות אלה נוצר והתפתח המושג "התנהגות אבירית".
ציר החינוך הפורמלי האבירי נפרס לפלחי זמן קבועים כדלקמן: מגיל 7 ועד 14 נועד הילד או הנער לשמש משרת ונושא-כליו של האביר.
עד גיל 21 תיפקד המתבגר כנושא-כלים בכיר, ובסופו של התהליך הוסמך והוכתר כאביר בטקס רשמי וססגוני הטבול בסממנים נוצריים.
השעשועים הגופניים האביריים, בעלי הממד הצבאי ורמת הסיכון הגבוהה התגלמו לשם משל בהיפוך אקרובטי ("סלטו") בשריון מלא אך ללא קסדה.
עם זאת יותר מכל הזדקרו תחרויות ה"טורניר" (הסבב), שלא היו אלא דו-קרב מרהיב בין צמדי אבירים חמושים בכידון ארוך, ששעטו בדהרה מהירה, זה מול זה, ויעדם – הפלת היריב מעל גב סוסו.
הראשון שהנהיג את הטורניר היה הקיסר תיאודריך הראשון ב-534 לספירה, והפליא ממנו המלך הבריטי ב-933.
הדו-קרב שימש במקורו יסוד דומיננטי בדין הטאוטוני (גרמני).
כלומר, תביעה משפטית בין שני הצדדים הוכרעה על-פי "דין שמיים" (אורדליה, אורדיל) – בעריכת דו-קרב, כשהמנצח הוכרז כצודק בדין.
במרוצת הזמן פינו החרבות החדות את מקומן למוטות עץ ארוכים, ככידונים, בעלי ראש קהה, והמשפט היה לתחרות ספורטיבית.
לעיתים קרובות נמתחה בין המתמודדים גדר עץ על מנת להגן על גופו של הסוס מפני היפגעות ממוט העץ.
הטורניר, או כפי שנקרא גם "בוהורט", היה לפסגת התחרות בין האבירים.
"ההתנהגות האבירית" התבטאה בהזדמנות שהסכים המנצח להמשיך את ההתמודדות על הקרקע בדו-קרב ולבסוף בהיאבקות כשהשריון עוטה על גוף שני המתחרים.
לטורניר היו השלכות חברתיות מעניינות וככלל הוא נועד גם לרסן יצרי הרפתקנות של פרשים-אבירים.
החברה האבירית פיתחה תחרויות נוספות, שעשועיות, בעלות אספקטים צבאיים, כגון מפגני רכיבה והתמודדות בין קבוצות של פרשים – האחת חוסמת והשנייה מבקשת לפרוץ את החסימה, או לעקוף אותה.
שקיעת האבירות הקלאסית עמדה בסימן תנופת העיור באירופה, במאות ה-12 וה-13. הערים העמידו במרכזן תפיסות המרוחקות מהדוגמות הכנסייתיות, ביצור הערים בחומות הפך אותן למעין עצמאיות וחידד את אי-תלותן באצולה מזה ובכנסייה מזה.
העיר שהייתה מבוססת על מסחר וקשרים כלכליים שברה את המסגרות הפיאודליות הקלאסיות, המקודשות.
כמו כן החלו להתפתח סוגי כלי נשק "מודרניים" יותר כמו הארבליסטה (רובה-הקשת) והשימוש הראשוני באבק שרפה.
כל אלה מוטטו את הפיאודליזם ועימו שקעה האבירות.
העיר, דווקא, הפכה למעין חממה לפעילות גופנית.
זו אימצה את השעשועים הגופניים של האבירים והעניקה להם ממדים יותר חברתיים ואף עממיים.
העיר הקימה מתוכה צבא, או מיליציה, שבחלק מהאימונים נהגו החיילים להתחרות בפעילויות ספורטיביות.
נפוצה אז בעיר תחרות בירי חיצים למטרה, גם נייחת וגם "מוטסת" בדרך של טיווח חפצים שנזרקו לאוויר.
העיר החלה לשקוד על נושא החינוך וחלה פריצה ראשונה של תחום הפעילות הגופנית למערכת החינוכית.
נודעו פעילויות שעשועיות של תלמידי בתי ספר בזיקה לפסטיבלים מקומיים, שאחת מהן ידועה כ"קרב תרנגולים" – הוצאת היריב משיווי-משקלו בניתור על רגל אחת כשהידיים שלובות על בית החזה.
בחופשת הקיץ התאמנו הנערים בקפיצה, בהיאבקות, בידוי אבנים ועוד, ובחורף, עת קפאו הנהרות והאגמים, ערכו הללו גלישות והחלקות על פניהם.
הצמיחה העירונית שימשה בסיס להופעת הגילדות המקצועיות.
חלק מהן הכשיר את החברים בפעילות גופנית ואף התקיימו תחרויות בין הגילדות בהן התחדדה מאוד האווירה הספורטיבית.
הצמיחה העירונית, ובעיקר הכלכלית-מסחרית וראשית הופעת הניצנים הראשונים של ההומניזם חיזקו את היסודות החברתיים של הריקמה האנושית בעיר, וכתוצאה מכך נפוצו משחקים קבוצתיים שהתבססו על וריאציות שונות של משחקי-כדור, שלטובתם התפתחו אביזרים שונים, בחלקם בעלי יסודות צבאיים כגון כפפות, מחבטים, עמודי שער ועוד.
הפריחה העירונית, שעמדה בסימן שקיעת הפיאודליזם והחברה האבירית, הצמיחה מתוכה תחרויות בעלות ציביון יותר עממי, בשונה מן הייחודיות האבירית.
וכך, את מקום הבכורה, לצד הקשתות, החלו לתפוס משחקים, שלימים ישמשו בסיס למשחק הטניס, כמו "חמישיות" באירלנד (חבטת כדור בעזרת כפפה), כדורת, שנועדה להפיל בובות של חיילי עץ או בדיל, ותפוצתה הביאה להקמת מועדוני ספורט הכדורת כמו בסאות'המפטון), קריקט ו"קרוזל", שמקורו בשעשועי האבירים על סוסי-עץ.
כמו לגבי כל מהלכי ההיסטוריה, בשעה שענף צבאי במלואו או בחלקו איבד את הקשר עם יסודותיו הקרביים והפך לשעשוע, ניתן לציינו כפעילות ספורטיבית של ממש.
התשתית החברתית הצמיחה את מעורבות הצופים, ובעיקר האוהדים הנלהבים שהחלו לגדוש את יציעי הקהל, ובמשחקים כגון כדורגל ו"סול".
הכדורגל החל לקבל הכרה כמשחק בכלל וכמשחק עממי בפרט, לאחר תקופה בה נאסר על פי חוק.
דוגמה לכך היא צו של המלך אדוארד השלישי משנת 1365, איים במאסר בפועל על המשתתפים, ופגע בתפוצת המשחק בתקופה הפיאודלית.
הכפריים מצאו לעצמם פורקן ומיפלט מהמתחים הקשים שאפיינו את ימי הביניים באירועים משפחתיים וציבוריים.
הפסטיבלים העממיים שקקו במגוון פעילויות גופניות ושעשועיות כגון ריצה או קפיצה בשק, ריצה כשפעמונים תפורים למכנסיים, הטלת כלונסאות לגובה ולמרחק, נשיאת משקלות כבדים מנקודה אחת לשנייה ועוד, כמותם ניתן לראות עד היום בחגיגות מסורתיות ובפסטיבלים ברחבי אירופה.
בין הכפריים נפוצו ריקודים רבים ומגוונים שלוו בכלים מוזיקליים ובשירה.
ספורטאי השנה הוא תואר לא רשמי הניתן אחת לשנה על ידי ארגוני ספורט או כתבי עת, לספורטאי הבולט של אותה שנה, במדינה שבה פועל הארגון או כתב העת, או בענף ספורט מסוים במדינה זו.
הבחירה נעשית בדרך כלל על ידי צוות מומחים של הארגון הבוחר, בהתאם להישגים הספורטיביים של המועמדים.
לעיתים נעשית הבחירה על ידי הציבור.
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד
ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב")
גופים אחדים בישראל מעניקים את התואר "ספורטאי השנה בישראל":
ספורט חורף כולל את ענפי הספורט שהפעילות העיקרית בהם נערכת בחורף, ובפרט ספורט המתבסס על שלג או קרח.
סקי: גלישה על גבי שלג באמצעות מגלשי פיברגלס.
סנובורד: המתחרים נקשרים ברגליהם ללוח הדומה לסקייטבורד ומשתמשים בו על-מנת להחליק על השלג.
מגררות קרח (בובסלי): תחרות קבוצתית בה קבוצה נכנסת למגררת קרח שמחליקה במהירות גבוהה בתוך תעלה שנחפרה בקרח.
החלקה על קרח: שימוש במחליקיים לצורך החלקה על משטח מצופה בקרח.
ביאתלון: ענף ספורט חורפי המשלב סקי למרחקים (קרוס קאונטרי) עם ירי ברובה.
הוקי קרח: משחק קבוצתי שבו נעשה שימוש במחליקיים, מחבטים ודיסקית.
המטרה היא להבקיע את שער היריב באמצעות הדיסקית יותר פעמים מהקבוצה המתחרה במשך 60 דקות.
לספורט החורף אולימפיאדה משלו, משחקי החורף האולימפיים.
כמו אולימפיאדת הקיץ גם אולימפיאדת החורף נערכת אחת לארבע שנים, אבל בשונה מאולימפיאדת הקיץ, אולימפיאדת החורף נערכת בתחילת השנה האזרחית.
ספורט הדמים הוא סרט אמנויות לחימה בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם, שיצא לאקרנים בשנת 1988. הסרט הופק על ידי הדודנים הישראלים מנחם גולן ויורם גלובוס.
על אף שהסרט לא הצליח בקופות בשעתו, הוא מוכר בקרב חובבי אמנויות לחימה גם בראשית המאה ה-21.
עלילת הסרט מבוססת על האוטוביוגרפיה השנויה במחלוקת ולא אמינה של פרנק דוקס שטען שהתחרה בתחרות עלית לאמנויות לחימה שנשמרה בסוד המכונה קומיטה.
לפי הסרט, תחרות זו התרחשה בהונג קונג פעם בחמש שנים ולה שמונה שלבים.
לפי הסרט, דוקס אומן עוד מנעוריו באומנת הלחימה עתיקה על ידי מומחה לאמנויות לחימה יפני בשם סנסו טנקה אשר בחר להנחיל את הידע הרב שלו באמנויות הלחימה לדוקס לאחר שבנו היחיד נהרג.
בתחילת הסרט דוקס משרת כחייל בצבא האמריקני.
לאחר שדוקס פוגש בסנסיי שלו אשר גוסס למוות, הוא נשבע בפניו שיביא לו כבוד רב בכך שיתחרה וינצח בטורניר הקומיטה בהונג קונג.
בעקבות כך דוקס מחליט להשתמט מהצבא על מנת לנסוע להונג קונג ולהשתתף בטורניר.
לאחר שהוא מגיע להונג קונג דוקס מתיידד עם מתחרה אמריקאי נוסף בתחרות בשם ריי ג'קסון.
דוקס גם פוגש בעיתונאית אמריקאנית בשם ג'ניס קנט אשר מנסה לדלות מידע על הטורניר החשאי.
כמו כן דוקס נאלץ להערים על שני סוכני ממשל אמריקאים אשר נשלחו במיוחד להונג קונג במטרה להחזיר את דוקס לארצות הברית.
ככל שהטורניר מתקדם דוקס מצליח לגבור על כל יריביו, כולל לוחם סורי בשם חוסיין שהטריד את ג'ניס, שמומחה באגרוף תאילנדי.
ברבע הגמר הוא מנצח מתאבק סומו על ידי אגרופים במפשעה.
ריי נפצע קשה ברבע הגמר על ידי צ'ונג לי המתחרה הדרום-קוריאני (מגולם על ידי בולו יאנג), לוחם אכזרי אשר נוטה להטיל מומים ואף להרוג את יריביו בקרב.
ביום השלישי של התחרות בה נערכים חצי הגמר והגמר של טורניר, דוקס מנצח בחצי הגמר את פאקו, הנציג הספרדי.
בחצי הגמר השני צ'ונג-לי הורג לוחם סיני במו ידיו לזעזועם של השופטים.
הם מפנים לו את הגב כאות מחאה.
בגמר דוקס וצ'ונג נפגשים ולאחר קרב צמוד למדי, צ'ונג-לי מבין לבסוף כי דוקס הוא לוחם חזק יותר ומשום כך הוא מעיף סיד בפניו של דוקס על מנת לעוור אותו כדי שיוכל לנצחו.
אף על פי כן, דוקס מצליח להתגבר על מכשול זה באמצעות טכניקה אותה למד באימוניו והוא זוכה לבסוף בתחרות הקומיטה- כשהוא מכריח את צ'ונג להכריז על כניעה- יותר משפיל מאיבוד הכרה.
ב-2011 נמסר כי מתוכננת הפקת גרסה חדשה של הסרט, בבימויו של פיליפ נויס, ללא ואן דאם.
ספורטאים זרים פעילים בישראל בעיקר בענפי הספורט הקבוצתיים, משחקי הכדור: כדורגל, כדורסל, כדורעף, כדוריד וכדורמים, הן בגברים והן בנשים.
שילובם של ספורטאים זרים בספורט הישראלי החל בענף הכדורסל בעונת (מאמנים זרים פעלו בישראל עוד קודם לכן).
מספר השחקנים הזרים שרשאית כל קבוצה לשלב בשורותיה נקבע על ידי איגודי הספורט המתאימים:
כדורגל: כל קבוצה בליגת העל רשאית לרשום בשורותיה שישה שחקנים זרים כאשר בפועל רק חמישה מהם יכולים לשחק בו זמנית בהרכב.
בליגה הלאומית רשאית כל קבוצה לרשום עד שלושה שחקנים זרים.
כדורסל: בעבר הונהגו הגבלות שונות על מספר השחקנים הזרים בקבוצה, אולם הן בוטלו בעונת .
יחד עם ביטול ההגבלה על מכסת השחקנים הזרים, נקבע חוק המחייב שבכל רגע נתון במשחק לפחות 2 שחקנים מתוך חמשת השחקנים שנמצאים על המגרש יהיו שחקנים מקומיים.
חוק זה היה נהוג עוד קודם בליגה הרוסית ולכן זכה לכינוי "החוק הרוסי".
הגבלה מסוימת הוחזרה בעונת 2009/10, אז נקבע שלקבוצה מותר לרשום בסגל המשחק עד שישה זרים, ובמהלך העונה מותר לה להגיע בסך הכל למכסה של שמונה זרים שנרשמו בשורותיה למשחקי הליגה.
למשחקים באירופה אין הגבלת זרים, וגם "החוק הרוסי" אינו תקף.
בעונת 2013/2014 הוחלט על חזרת החוק הרוסי שבו לכל קבוצה מותר לרשום למשחק לכל היותר 5 זרים.
כדוריד: כל קבוצה בליגת העל לגברים ובליגה הלאומית לנשים רשאית לרשום בשורותיה ארבעה שחקנים זרים למשחקי הליגה.
כל קבוצה שמשתתפת במשחקי גביע אירופה רשאית לרשום שני שחקנים זרים נוספים, למשחקים אלה בלבד.
בליגה הלאומית לגברים ניתן לשלב שלושה שחקנים זרים בקבוצה.
כדורעף: כל קבוצה בליגה לאומית א' לגברים רשאית לרשום בשורותיה שלושה שחקנים זרים, בעוד בליגת הנשים שניים.
בליגה לאומית ב' ניתן לשלב שחקן זר אחד בקבוצה.
כדורמים: ניתן לרשום שני שחקנים זרים בליגה הלאומית לגברים ושתי שחקניות זרות בליגה לנשים.
שחקן זר המתאזרח בישראל חדל להיחשב כשחקן זר.
בשנת 2003 הורשע סוכן השחקנים אברהם פלדה בעבירות מרמה אחדות, שנועדו לאפשר קליטתו של השחקן האמריקאי קני ויליאמס בקבוצת הפועל ירושלים על תקן של שחקן בוסמן, תוך עקיפת המגבלות בעניין זה.
לאחר ערעור של המדינה הורשע גם יו"ר הקבוצה, דני קליין.
על השניים הוטלו עבודות שירות לתועלת הציבור.
על קבוצת הפועל ירושלים הוטל קנס.
מבחינת הדין בישראל, ספורטאים זרים המועסקים בישראל הם בגדר עובדים זרים, אך קיימים הסדרים מיוחדים אחדים לספורטאים זרים.
אישור עבודה לספורטאי זר ניתן על ידי משרד הפנים, להבדיל מעובדים זרים בתחומים אחרים, שלהם ניתן אישור עבודה על ידי שירות התעסוקה שבמשרד התעשייה המסחר והתעסוקה.
בקבלת האישור מטפלת הקבוצה שהזמינה את הספורטאי.
בדומה לעובדים זרים אחרים שאין להם אישור עבודה, גם ספורטאים זרים נעצרים לעיתים על ידי משטרת ההגירה.
בהתאם לאמנות מס בינלאומיות שחתמה ישראל עם מדינות אחדות, כגון הונגריה, פטורים ספורטאים בני מדינות אלה ממס הכנסה על הכנסתם בישראל.
ספורטאים בני מדינות אחרות חייבים במס, אך נהנים מהקלה משמעותית.
, שאותן התקין שר האוצר בהתאם לסמכות שמקנה לו , מעניקות שתי הקלות במס הכנסה לספורטאי זר:
היתר לנכות מהכנסתו מעיסוק בספורט סכום שהוציא בעד לינה או דמי שכירות והוצאות בשל ארוחות.
הקלה זו אינה ייחודית לספורטאים, והיא ניתנת גם למומחים זרים.
על הכנסתו החייבת של ספורטאי חוץ מעיסוק בספורט חל מס בשיעור 25%, במקום השיעורים הרגילים, המגיעים בשנת 2009 ל-46%, ובעבר הגיעו אף לשיעור גבוה יותר.
בהתחשב בכך שרבים מהספורטאים הזרים מגיעים להסכם עם הקבוצה הישראלית על גובה שכרם נטו, הקלות המס הן למעשה סבסוד העסקתם של ספורטאים זרים בספורט הישראלי.
עתירה לבג"ץ, של ארגון שחקני הכדורסל בישראל וארגון שחקני הכדורגל בישראל, לביטול הקלות מס אלה, בנימוק שהן פוגעות בזכויות הספורטאים הישראלים, נדחתה.
בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התוכנית הכלכלית לשנים 2009 ו–2010), התשס"ט-2009 נכלל גם סעיף המציע לבטל את הסמכתו של שר האוצר להתקין תקנות אלה, בנימוק:
במהלך הדיונים בהצעת החוק הוצא סעיף זה מהצעת החוק, והתקנות נשארו בתוקף.
ביוני 2012 פסק בית המשפט המחוזי בת"א כי קבוצות הספורט יחויבו לשלם מע"מ על קניה ושאילה של שחקנים זרים, למפרע משנת 2002.
ספורט ימי הוא הגדרת-גג לענפי הספורט (התחרותיים והלא תחרותיים), שעיסוקם הוא בים או באגם.
מאפייניהם של עיסוקי הספורט הימי מגוונים מאוד, כאשר המשותף לכולם הוא התלות בחוקי-הטבע של המים והים והשאיפה למתוח את היכולת האנושית להם.
מרביתם של הענפים עושים שימוש בציוד מיוחד כסירה או גלשן מסוגים שונים, אחרים כשחייה תובעים רק את יכולותיו הגופניות והאישיותיות של הספורטאי.
יש ענפים שמתקיימים על-פני המים, ואחרים שמתחת להם, ובכל מקרה הם נבדלים מענפים תחרותיים המתנהלים בבריכת שחייה ככדורמים וקפיצה למים, ואחדים מהם נחשבים כספורט אתגרי.
גלישת סאפ (SUP) - גלשן חתירה בעמידה
בישראל פעילות הספורט הימי מצומצמת יחסית לארצות ימיות אחרות במערב, בעיקר בשל זמינות מרחבית מוגבלת ביחס לדרישות.
היתרון הוא מזגו הטוב של הים כמעט לאורך כל השנה.
התפרוסת שאמורה לאפשר את קיומם והתפתחותם של מספר ענפי ספורט ימי, והמשאבים הממלכתיים המופנים לאלה, קטנים ביחס למוטיבציה העזה של האינדיבידואלים העוסקים בתחום בארץ, שפעילותם מסוגרת לחופים שחלקם מזוהמים, וחלקם משמשים בסיסי צבא או מופקעים מהציבור לצרכים שונים.
בשלושת אתרי הפעילות הימית בישראל, חופי הים התיכון, הכנרת והים האדום, מתקיימת פעילות סדירה ולא-סדירה של ספורט הכוללת את כל הענפים שנמנו למעלה.
על רקע הקשיים שנזכרים כאן - לצד תשומת הלב העממית הפחותה שממנה נהנה הספורט הימי ביחס למשחקי כדור בישראל - בולטת מאוד העובדה, כי מתוך שלוש עשרה מדליות אולימפיות ישראליות בסך הכל (נכון ל-2021), ארבע הן בשטחי הספורט הימי.
בארץ פועלים מועדוני חתירה גדולים כמועדון השייטים תל אביב, מועדון החתירה חיפה ומועדון השיט טבריה.
כמו כן מפורסמים חופי אילת כמקום שמארח מגוון תחרויות חשובות, ביניהן אליפות המדינה בטריאתלון מדי חורף.
כחוף מרכזי עבור שלושת סוגי הגלישה הימית הידועים היום, גלישת גלים, גלישת רוח וגלישת עפיפונים, נחשב חוף בת גלים במערב חיפה, שידוע גם בשמו "חוף הגולשים", ושלי קורזיץ, אלופת העולם ב-2003, העידה כי הוא "החוף הטוב באירופה".
בכנרת ארעה הטרגדיה היותר ידועה של הספורט הימי בישראל, בשנת 1987, כשאבי רן, שהיה שוער כדורגל במכבי חיפה, נהרג מפגיעתה של סירת מרוץ בעת שרכב על אופנוע ים.
ספורט ביזנס היא תוכנית טלוויזיה אשר עוסקת בתחום הספורט מהזווית העסקית והכלכלית.
התוכנית, אשר משודרת בכל יום רביעי בשעה 23:30 בערוץ ONE (ערוץ 50), מגישה חדשות מתחום עסקי הספורט, ראיונות עם אורחים הקשורים לתחום, ניתוחים ודיונים, פרשנויות, כתבות צבע ועוד.
מגיש התוכנית הוא פיני איתן, שהיה אחראי בעבר על אזור "ONE ביזנס" באתר הספורט של ONE במשך שלוש שנים.
צמד הפרשנים הם ראש דסק הספורט של "כלכליסט", אוריאל דסקל, ומנכ"ל בית ההשקעות "אימפקט", צחי רודניק.
כמו כן, כוללת התוכנית פינות שונות, ביניהן פינת "המלפפוניאדה" הסוקרת את שוק ההעברות הישראלי והבינלאומי ופינת "המדריך לאוהד" המציעה לצופה את הדילים הזולים ביותר לאירועי הספורט החשובים ביותר בעולם.
ספורט עממי הוא פעילות ספורט שהדגש בה אינו על הישגים טובים יותר, כפי שמתאפיין ספורט תחרותי, אלא על השתתפות רחבה ככל האפשר של פעילים, כולל כאלה שספורט איננו חלק מעיסוקם היומיומי.
בנוסף לאירועי ספורט שכל מטרתם היא ספורט עממי, פעמים רבות נערכים אירועי ספורט בשני מסלולים מקבילים: מסלול תחרותי ומסלול עממי.
תחומים נפוצים של ספורט עממי הם צעדה, מחול וריקודי עם, מרוץ ורכיבת אופניים.
מפעלי ספורט עממי בולטים בישראל, המאורגנים על ידי איגוד הספורט "הפועל", הם צליחת הכנרת, מרוץ הקפת התבור וצעדת הנגב.
מפעלי ספורט עממי נוספים מאורגנים על ידי רשויות מקומיות רבות בישראל.
ערך זה סוקר את ענף הספורט המוטורי בישראל.
שנות ה-70 וה-80: מרוצים באשקלון
המרוץ המאורגן הראשון בישראל התקיים בשנת 1969 באשקלון.
המרוץ היה שילוב של מהירות מקסימלית עם ניווט מוצלח.
חלק נכבד מהמכוניות המתחרות "אבדו" בחולות הים בגלל ניווט לקוי ולא הגיעו כלל לקו הסיום.
המנצח במירוץ היה אבי פרנס, והנווט יאיר יענקלביץ מחיפה שהתחרו עם ב.מ.וו 2000.
בשנת 1970 הצליחה קבוצת יזמים ישראלית לשכנע מארגני מרוצי מכוניות מגרמניה לקיים מרוץ בארץ.
לצורך המרוץ אורגן מסלול על כבישים שנסללו באותה עת בעיר אשקלון לקראת הקמת שכונה חדשה.
המרוץ היה אמור להתקיים בשבת ה-21 בנובמבר, אך בעקבות הפגנות של חרדים נדחה המרוץ ליום ראשון.
ביום המרוץ התייצבו כמה עשרות נהגים מחו"ל ואף מספר נהגים מישראל, ביניהם רפאל הלפרין ואדוארד אטלר.
חוסר הניסיון של המארגנים הישראלים בא לידי ביטוי בחוסר הפרדה בין הקהל ובין המסלול, דבר שגרם להתפרצות של הקהל למסלול והוביל להפסקת וביטול המרוץ כמה דקות לאחר שהחל.
15 שנים לאחר המרוץ המבוטל חזרה אשקלון להוות מרכז לספורט המוטורי בישראל כאשר מסלול מרוצים רשמי נסלל בעיר כאטרקציה שנועדה למשוך תיירות לעיר.
המסלול נחנך במהלך חג הפסח במעמד ראש העיר.
במהלך שנת 1986 התקיימו במסלול מרוצים שזכו לחסות של המגזין אוטו שקם באותה שנה ושל ספונסרים רבים וב-1987 התקיימה עונת מרוצים שכללה 6 מרוצים.
למרות ההצלחה הגדולה, סכסוכים פנימיים גרמו להתרחקות של מפרסמים והובילו לסיום תקופת המרוצים.
במשך שנים ספורט מוטורי לא היה חוקי בישראל.
עם זאת, בישראל התקיימו מרוצים תוך העלמת עין מצד שלטונות החוק.
בתחום מרוצי האופנועים נערכו בעיקר מרוצי שטח בקטגוריות אנדורו, סופרמוטו ומוטוקרוס.
בנוסף, נערכו מדי פעם מרוצי אספלט לקטנועי ואופנועי 50 סמ"ק.
מרוצי ראלי נערכו בדרום ובצפון הארץ על פי סטנדרטים מקובלים בעולם אך בהסתר מרשויות החוק.
בין המקומות המועדפים לתחרויות נמצאו מסלולי מנחתים נטושים כמו אלו שבערד ומנחת בר-יהודה ליד מצדה או מנחת שדה תימן ליד באר שבע.
בשנות ה-80 פורסמו גם מרוצי הראווה שהתקיימו באשקלון ומרוצים אחרים שהתקיימו בכבישי הנגב ובחולות סמוך לבאר שבע.
ב-2006 נסלל באופן לא חוקי מסלול למרוצי כביש שאורכו 1,200 מטרים על שטח של 25 דונם (מספר דונמים נוספים יועדו לשימושים נלווים) ליד היישוב כוכב יאיר ויועד לרכבי קרטינג, אופנועים ומכוניות.
אולם עוד בטרם נחנך הוצא צו מנהלי להריסתו שבוצע באופן מיידי בסוף חודש דצמבר 2006 בשל הבנייה הלא חוקית.
ב-14 בדצמבר 2005 אושרה הצעת חוק שהגיש חבר הכנסת אהוד רצאבי בנושא הספורט המוטורי.
החוק אמור היה להיכנס לתוקפו תשעה חודשים לאחר אישורו, כלומר בחודש אוקטובר 2006. את המועד הזה רשאי היה שר החינוך, התרבות והספורט, באישורה של ועדת החינוך, התרבות והספורט לדחות לתקופה שלא תעלה על שישה חודשים, והוא אכן דחה זאת למרץ 2007.
בשנת 2007 הקים שר המדע התרבות והספורט דאז (בהמשך בשנת 2009 עם בחירת הכנסת ה-18 הופרד משרד המדע ממשרד התרבות והספורט) ראלב מג'אדלה את הרשות לנהיגה ספורטיבית, אשר הייתה אחת ההגדרות באישור החוק.
למנהל הרשות מונה יוסי ניסן ומטרת הרשות לפקח ולהוביל את ענף הספורט המוטורי בישראל לכשתקנות החוק יאושרו במלואן ופעילות ספורט מוטורי תתאפשר באופן רציף.
עד אז תפקיד הרשות לקדם את ניסוח התקנות ולאשרם על ידי שבעה משרדי ממשלה שונים אשר אמונים על חוק הספורט המוטורי בישראל.
במסגרת חקיקת החוק, הוגדר כי הרשות לנהיגה ספורטיבית תכיר בהתאחדויות אשר ירכזו את תחומי הפעילות מול העמותות השונות הקיימות בתחום הספורט המוטורי בישראל.
שתי התאחדויות הוכרו בתקופת כהונתו של השר: ראלי רייד – אשר מאגדת תחתיה את כלל מועדוני הג'יפים ורכבי השטח בישראל וכן התאחדות הכידונאים – אשר מאגדת תחתיה את כלל מועדוני האופנועים כביש ושטח כאחד וכן מועדוני הטרקטורונים.
עוד קובע חוק הספורט המוטורי כי יש לתקן 13 תקנות בנושאים כגון: רישוי, ביטוח, אגרות, ביטוחים, מאמנים, מסלולים, כשירות רפואית ועוד.
ב-21 ביולי 2009 אושרו בוועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת 4 תקנות מחוק הספורט המוטורי.
התקנות אשר עודכנו כחלק מתהליך החקיקה הן בנושאים: רישיון נהיגה תחרותי, רישיון כלי תחרותי, ביטוח ומדריך ומאמן.
נכון לספטמבר 2009 אושרו על ידי משרדי הממשלה 11 תקנות אך יש להצביע עליהן בוועדת החינוך.
ב–21 ביולי 2009 אושרו בוועדת החינוך בכנסת 4 תקנות מחוק הספורט המוטורי.
באוקטובר 2009 הוכרה ההתאחדות השלישית י.ר.ד.א כהתאחדות לענפי הרכב השונים בהם: ראלי ספרינט, ראלי קרוס, אוטו קרוס, ספורט עממי ועוד על ההכרה חתומה שרת התרבות והספורט לימור לבנת.
ענף הקארטינג נמצא גם הוא בדיון ונראה כי תוכר התאחדות קארטינג בקרוב.
אירועים ומסלולים מוטוריים בישראל לאחר חקיקת הספורט המוטורי
לאחר שהחלו לגבש חוקים המאשרים את קיומם של ענפי הספורט המוטורי בישראל, החל הענף לחוות פריחה מחודשת.
תחילה המאמץ התמקד פחות בקיום תחרויות ויותר ביצירת חשיפה ציבורית בתחום הספורט המוטורי על ידי קיום תחרויות ראווה.
בחודש דצמבר 2011 התקיים באילת אירוע ראווה מוטורי עם מכוניות מסוג פורמולה רנו ואחרות ולכבודו נסלל במתחם הנמל באילת מסלול זמני באורך 1,200 מטרים והוקמו יציעים זמניים לכ-3000 צופים.
בעקבות הצלחתו אילת אירחה מרוץ דומה שנה לאחר מכן.
בכוונתה הייתה לבחון קיום אירוע שנתי של מרוצי מכוניות.
ביוני 2013 התקיים אירוע ראווה "פורמולה ירושלים" שאורגן על ידי עיריית ירושלים, עלות המופע עמדה על ל-22 מיליון שקלים.
למעלה מרבע מיליון צופים הגיעו למסלול שנפרש לאורך של כ-2 ק"מ בסמוך לחומות העיר העתיקה.
זוהי הפעם הראשונה שנוסע רכב פורמולה 1 בכבישי ישראל.
באוקטובר 2014 התקיים טורניר ראווה נוסף במסלול מעט שונה ועם מגוון כלי רכב ואופנועים.
המרוץ החוקי הראשון (לא מרוץ ראווה) היה "באחה אשלים", מרוץ רכבי שטח שהתקיים באוגוסט 2012 בחולות שליד היישוב אשלים בנגב.
המרוץ כלל 5 הקפות של המסלול באורך 20 ק"מ.
מרוצים אחרים שנערכו כבר ב-2012 התקיימו בקצרין.
מרוץ חוקי נוסף שהתקיים ב-30 באוגוסט 2012 היה מרוץ דראג ודריפטים שהתקיים במנחת שדה תימן ליד באר שבע ללא נוכחות קהל והיה בסיס למספר מרוצים כאלה שהאחרון בהם היה מרוץ דראג דימונה באוקטובר 2017.
לאחר אישור הספורט המוטורי בישראל מתוכננים לקום מספר אתרים מרכזיים לספורט המוטורי.
כל אתר מאתרי הספורט המוטורי צפוי להכיל מספר מסלולים למרוצי מסלול ושטח.
אתרים פחות מוסדרים הם אתרים המיועדים לרכיבת שטח ללא כבישים סלולים.
תחילה הוקמו מתחמי מרוצים קטנים יחסית.
כך למשל סמוך ליישוב קצרין ברמת הגולן הוקם מתחם ספורט על שטח של כ-60 דונם ועלות בנייתו כ-5 מיליון ש"ח המיועד לעיקר למרוצי שטח לצד מרוצי כביש והושלם בחלקו ב-2012. באזור מערב בנימין הוקם מסלול שטח המשולב בפארק אזורי שיכלול גם נחל מלאכותי.
המסלול מיועד לאופנועי שטח וטרקטורונים.