tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רזצובה התגוררה עם בעלה בעיר חימקי ליד מוסקבה והשניים ניהלו חנות לדברי ספורט.
האולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה הייתה אולימפיאדת קלגרי ב-1988. במשחקים אלו רזצובה השתתפה בתחרות אישית ל-20 ק"מ וזכתה במדליית כסף.
כמו כן היא השתתפה בתחרות קבוצתית של ריצת שליחות ל-5 ק"מ וזכתה עם קבוצתה במדליית זהב.
לקראת אלברוויל 1992 רזצובה עברה הסבה לביאתלון.
מכיוון שמשחקים נערכו לאחר התפרקות ברית המועצות, הפעם רזצובה השתתפה כחלק של קבוצת חבר המדינות.
בתחרות אישית ל-15 ק"מ רזצובה הגיע למקום 26 בלבד.
אומנם בתחרות ל-7.5 ק"מ היא זכתה במדליית זהב.
בתחרות שליחות ל-7.5 ק"מ קבוצתה זכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת אלברוויל 1992 רזצובה הוצבה בשלוש תחרויות.
בתחרויות אישית היא לא הצליחה וזכתה במקום נמוך (26 ו-32).
בתחרות הקבוצתית זכתה נבחרת רוסיה במקום הראשון ורזצובה תרמה את ניסיונה ויכולתה להצלחת הקבוצה.
אנפה שחורת-ראש (שם מדעי: Ardea melanocephala) היא מין של אנפה מהסוג אנפה, שמצויה באפריקה שמדרום לסהרה ובמדגסקר.
מין זה יציב (לא נודד) ברוב המקרים, אך ישנן אוכלוסיות שעפות לאזורים צפוניים יותר של אפריקה בעונה הגשומה.
תזונתה מגוונת והיא נחשבת טורפת אופורטוניסטית.
היא ניזונה מדגים ודו-חיים, שאותם היא משפדת על מקורה החד.
לעיתים קרובות היא ניזונה גם מבעלי חיים יבשתיים, כמו חרקים גדולים, נחשים קטנים, עופות ממינים אחרים, או יונקים קטנים.
האנפה עשויה לחכות שהטרף יבוא אליה, או להתקרב אליו באיטיות.
בשונה מאנפות אחרות, היא אינה תלויה לחלוטין בבתי גידול לחים, וניתן למצוא אותה גם בסוואנות פתוחות, בשדות חקלאיים ובקרבת מקורות מים זמניים.
הפרטים ממין זה מקננים בדרך כלל בלהקות.
הקן מוקם על עצים ובסבכי סוף, ונבנה מזרדים.
האנפה שחורת-הראש היא מין גדול יחסית לשאר המינים בסוג: גובהה כ-85 סנטימטרים, ומוטת כנפיה כ-150 סנטימטרים.
הניצוי כהה בחלק העליון יותר של הגוף, אך מתבהר בחלק התחתון.
האנפה עפה באיטיות, כשצווארה זקור.
אנפות לילה (שם מדעי: Nycticoracinae) היא תת-משפחה של עופות מים ממשפחת האנפתיים הפעילים בעיקר בשעות הלילה.
כמה חוקרים משייכים תת-משפחה זו לתת-משפחת האנפות (Ardeinae).
עופות אלה קטנות יחסית ובעלות "כיפה" שחורה על ראשם.
הם מצויים בעיקר בביצות של מים מתוקים וחלקם חיים רק באזורים הטרופיים.
סוג ומין יחיד אנפת לילה אמריקאית (Nyctanassa violacea)
סוג אנפת לילה אפרו-אסייתית (Gorsachius)
אנפות (שם מדעי: Ardeinae) היא תת-משפחה של עופות מים ממשפחת האנפתיים, בה מרבית המינים במשפחה.
האנפות הן עופות גדולים שהגדולה בהם היא אנפת גוליית, המגיעה לגובה 120 ס"מ ולמשקל של 4.5 ק"ג.
לאנפות מקור ארוך ומחודד היכול לנוע במהירות.
הן בעלות צוואר ורגליים ארוכות, בעלות קרומי שחייה, והן נפוצות ליד מקווי מים שונים כולל בחופי הים.
האנפות אוכלות בשר וניזונות ממינים קטנים, כמו דגים, צפרדעים, נחשים, חרקים גדולים, פרוקי רגליים, עופות קטנים ויונקים קטנים.
הן תוקפות את הטרף ממארב בצמחייה ליד המים או מעמידה קפואה על קו המים, או בתוכם, אשר מדמה אותן לחפץ דומם.
מין אנפית מנגרובים (Butorides striata)
סוג ומין יחיד אנפת אגמי (Agamia agami)
סוג ומין יחיד אנפה כיפתית (Pilherodius pileatus)
מין אנפית סוף הודית (Ardeola ralloides)
מין אנפית סוף סינית (Ardeola bacchus)
מין אנפית סוף ג'אווה (Ardeola speciosa)
מין אנפית סוף מלגשית (Ardeola idae)
מין אנפית בקר מערבית (Bubulcus ibis)
מין אנפה כחולה גדולה (Ardea herodias)
מין אנפה אפורה (Ardea cinerea)
מין אנפת גוליית (Ardea goliath)
מין אנפת קוקוי (Ardea cocoi)
מין אנפה לבנת-צוואר (Ardea pacifica)
מין אנפת הומבולט (Ardea humbloti)
מין אנפה לבנת-מקור (Ardea insignis)
מין אנפה גדולת-מקור (Ardea sumatrana)
מין אנפה ארגמנית (Ardea purpurea)
מין לבנית גדולה (Ardea alba)
מין לבנית בינונית (Ardea intermedia)
סוג ומין יחיד אנפה שורקת (Syrigma sibilatrix)
מין אנפית השלג (Egretta thula)
מין לבנית לואיזיאנה (Egretta tricolor)
מין אנפה כחולה קטנה (Egretta caerulea)
מין לבנית שונית פסיפית (Egretta sacra)
מין לבנית דימורפית (Egretta dimorpha)
כמה חוקרים משייכים לפה גם את תת-המשפחה אנפות לילה.
אנפית גמדית (שם מדעי: Ixobrychus minutus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה באירופה, באסיה, באפריקה ובאי מדגסקר.
היא בעלת גוף עגלגל שמלמעלה מנומר בחום, ראשה אפור עם כיפה שחורה, מקורה צהוב בינוני, והחזה מפוספס בחום-לבן.
האנפית יכולה לזקוף את צווארה למעלה, כך היא נראית כמו עשב או קנה או סוף.
היא מצויה בביצות מיוערות ובאזורי שיחים לחים, ולא רק בקרבת מים.
היא תרה אחר חרקים, תולעים, דו-חיים, זוחלים קטנים ויצורים נוספים למאכל.
אנפית מנגרובים או אנפת מנגרובים (שם מדעי: Butorides atricapilla) היא מין אנפה קטנה החיה באזור הטרופי של העולם.
בעבר תפוצתה בישראל הייתה מוגבלת לאזור מפרץ אילת בלבד, אך עם השנים התפשטה צפונה; בעיקר לאורך מישור החוף.
בעבר הייתה שייכת למין אחד שנקרא באנגלית , שכלל בנוסף אליה גם את המינים אנפה מפוספסת (Butorides striata) מאמריקה הדרומית, אנפת הלבה מאיי הגלאפגוס והאנפה הירוקה מאמריקה הצפונית.
היא בעלת נוצות אפורות-סגולות וראש צהוב עם מקור ארוך בצבע צהוב ואפור.
הרגליים ארוכות וכתומות ואין להם קרומי שחייה.
האנפה מצויה בטבע מאפריקה ויפן ועד לאוסטרליה, וגם בכמה איים כמו איי מריאנה.
היא מצויה בביצות, ביצות מיוערות ומנגרובים, אגמים ומקווי מים שקטים ובהם היא אורבת לטרף בגדה.
האנפה מפתה את טרפה להגיע אליה על ידי זריקת פיתיון למים כגון פירורי לחם.
דגים קטנים מתקרבים ללחם, במקרים רבים בפארקים בהם אנשים מאכילים את הדגים, ונתפסים על ידי האנפה.
היא ניזונה גם מצפרדעים, חרקי מים וסרטנונים.
אנפית השלג (שם מדעי: Egretta thula) היא מין של עוף מים קטן בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החי בביצות במערב אמריקה המרכזית ובאמריקה הדרומית וגם באיים הקריביים, איי בהאמה, מקסיקו ודרום ארצות הברית.
היא מזכירה את הלבנית קטנה ונחשבה לאותו המין עד ל-1782.
אורכה של האנפית 61 ס"מ ומשקלבה 370 גרם בממוצע.
היא בעלת מקור ארוך וצהוב, עיניים צהובות, גוף לבן עם נוצות פלומתיות היכולות להזדקר באזור הצוואר והראש והרגליים אפורות עם כפות צהובות ללא קרומי שחייה.
האנפית אינה יכולה לשחות אך היא חיה בסמוך למקווי מים עומדים - מתוקים או מלוחים לאורך הגדות והחופים וממתינה לדגים קטנים או יצורים דומים.
היא דגה את טרפה ממארב מלמעלה ובולעת אותו במהירות.
להקות של אנפיות מקננות על ענפים מעל המים ברחבי אמריקה מפלורידה עד ארגנטינה.
מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש.
אנפית-בקר מזרחית (שם מדעי: Ardea coromandus) היא אחת מ-2 המינים בסוג לשעבר אנפית הבקר (כיום מוקמה מחדש תחת הסוג אנפה (Ardea)) שבמשפחת האנפתיים.
מצויה באסיה, והרחיבה את תפוצתה גם לאוסטרליה וניו זילנד.
קרובה מאוד לאנפית הבקר המערבית (היא המין המופיע בישראל, בעבר שתיהן נכללו תחת אותו המין).
צבעה לבן, עם מקור צהוב ורגליים בצבע כהה.
אנפית הבקר ניזונה מבעלי חיים קטנים בעיקר דו-חיים, חרקים ודגים קטנים.
היא מצטרפת לעדרי בקר, לעדרי צאן או לטרקטור חורש כי הם מטרידים חרקים ובעלי חיים קטנים ממקומם וחושפים אותם לעיני האנפית.
בדרך זו אנפית הבקר חוסכת אנרגיה ומגדילה את יעילות הציד.
האנפית אף עומדת לעיתים על גבם של פרות ופרסתנים גדולים אחרים, ומנקרת מעורם קרציות וחרקים.
אנפית הבקר היא חברותית הדוגרת במושבות קינון על עצים.
אנפיות בקר מקננות לפעמים על קבוצות עצים ביישובים וגורמות לרעש וללכלוך.
ישנם אנשים הרגישים לנוצות וללשלשת של אנפית הבקר, עד כדי קוצר נשימה.
בעונת הרבייה ישנו חילוף נוצות חלקי, הראש החזה והגב מקבלים צבע חום והרגליים צבע אדום.
שלא בעונת הרבייה הרגליים כהות והמקור צהוב.
הקן עשוי מזרדים ומענפים בצורת קערית שטוחה.
הזכר אוסף את החומר לבניית הקן והנקבה עוסקת בבנייתו.
הקן נשמר ברציפות כדי למנוע גנבת חומר קינון.
בקן מוטלות 2 עד 4 ביצים, שצורתן סגלגלה מוארכת וצבען לבן.
אנפית-בקר מערבית (שם מדעי: Ardea ibis) היא אחת מ-2 המינים בסוג לשעבר אנפית הבקר (כיום מוקמה מחדש תחת הסוג אנפה (Ardea)) שבמשפחת האנפתיים.
מצויה באירופה, דרום-מערב אסיה, ואפריקה, והרחיבה את תפוצתה גם לאמריקה.
קרובה מאוד לאנפית הבקר המזרחית (בעבר שתיהן נכללו תחת אותו המין).
בישראל היא יציבה נפוצה ביותר ברוב חלקי הארץ, מעט פחות בחבלי הארץ המדבריים.
מהנפוצות והבולטות מבין אנפות הארץ.
אנפית הבקר תוארה לראשונה בשנת 1758 על ידי קארולוס ליניאוס בספרו Systema naturae תחת השם המדעי Ardea ibis, אך הועברה לסוג Bubulcus בשנת 1855 על ידי שארל לוסיאן בונפרטה.
בשנת 2023 פורסם מחקר פילוגנטי מולקולרי שקבע כי שני מיני אנפיות הבקר אכן כלולות בסוג אנפה (Ardea).
שם הסוג Ardea מגיע מלטינית, וכבר במקור נטבע כמילה לאנפה.
במיתולוגיה הרומאית ארדאה הייתה בירתם של הרוטולי אשר הוחרבה עד היסוד, ומהריסותיה התרוממה ציפור עדינה ובהירה, ניערה את האפר מכנפיה, וקראה קריאות יגון.
שם המין הספציפי Ibis מלטינית ויוונית, ומקורו בכלל בשמו של המגלן, ויוחס למין זה בטעות.
על אף הדמיון החיצוני והשם האנגלי הדומה, אנפית הבקר קרובה יותר למינים בסוג אנפה מאשר לאלו בסוג לבנית.
תועדו מקרים נדירים של רביית כלאיים בין אנפיות בקר לאנפה כחולה קטנה, לבנית קטנה, ואנפית השלג.
לרוב מין זה מתואר כמונוטיפי, אך ישנן רשימות המכירות בתת-מין שני בנוסף לאחד הטיפוסי בשם B.
היא בעלת צוואר קצר ועבה יחסית, מקור מוצק, ועמידה שפופה.
לבוגרים מחוץ לעונת החיזור יש ניצוי לבן ברובו, מקור צהוב, ורגליים אפרפרות-צהובות.
במהלך עונת החיזור, הבוגרים מקבלים ניצוי כתום על הגב, החזה והכיפה; והמקור, הרגליים וקשתיות העין הופכים לאדומים בוהקים לתקופה קצרה לפני הזיווג.
הזוויגים דומים, אך הזכר גדול במקצת ומשמר את לבוש החיזור לזמן רב יותר.
לצעירים כל הניצוי לבן, והמקור שחרחר.
מיקום עיני האנפית מאפשר לה ראיה דו-עינית כשהיא משחרת אחר מזון, ומחקרים פיזילוגיים מציעים כי המין פעיל דמדומים או אף פעיל לילה.
מחקר ישראלי מצא שבניגוד לרוב קרובותיה, אנפית הבקר נעשתה מותאמת לשיחור מזון בקרקע יבשה, וכתוצאה מכך איבדה את היכולת של רוב האנפות לביצוע תיקון בראייה העוזר להן להתגבר על השתקפויות אור במים.
לרוב היא שקטה, אך היא נוהגת להשמיע קרקורים במושבות הקינון ובהתאספויות לינה.
לבנית קטנה דומה לה, אך היא בעלת מקור שחור ומעט ארוך יותר, ורגליה שחורות עם אצבעות צהובות.
הלבנית הגדולה בעלת רגליים שחורות לגמרי, והיא גדולה ממנה משמעותית.
סימן זיהוי חשוב נוסף הוא ששתי הלבניות קשורות מאוד לסביבות מים, ואילו אנפית הבקר נצפית לעיתים קרובות בסביבה יבשה לחלוטין.
ההבחנה בינה לבין אנפית הבקר המזרחית מעט יותר מורכבת, כשבלבוש החורף הלבן ההבדלים היחידים הם שלמערבית הרגליים והמקור קצרים יותר בכ-5-10% בממוצע, והזנב מעט ארוך יותר.
בלבוש החיזור ההבדלים בולטים, כשהצבע הכתום המתפתח בנוצותיה של המערבית מצומצם לגב, חזה, וכיפה; וגוונו פחות עמוק.
מין זה עבר את אחת מההתפשטויות הטבעיות המהירות והרחבות ביותר מכל מיני ציפורים.
במקור אנפית הבקר המערבית הייתה מצויה בחלקים מדרום ספרד ופורטוגל, אפריקה הטרופית והסובטרופית, ומערב אסיה.
החל מסוף המאה ה-19 היא החלה להרחיב את תפוצתה לדרום אפריקה, וקיננה לראשונה במחוז הכף ב-1908. אנפיות בקר נצפו לראשונה ביבשת אמריקה על גבול גיאנה וסורינאם בשנת 1877, לאחר שככל הנראה עפו מעל האוקיינוס האטלנטי.
משערים כי רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 המין התבסס בהצלחה באזור זה.
המין הגיע לראשונה לצפון אמריקה ב-1941 (תצפיות מוקדמות אלו נחשבו במקור כפליטי תרבות), קינן בפלורידה ב-1953, התפשט במהירות, וקינן לראשונה בקנדה ב-1962. כיום נפוץ לצפות בה מערבה עד לקליפורניה.
היא תועדה לראשונה כמקננת בקובה ב-1957, בקוסטה ריקה ב-1958, ובמקסיקו ב-1963, אם כי כנראה התבסס עוד לפני כן.
בשנת 2008 דווחו גם תצפיות באנפיות בקר באירלנד בפעם הראשונה.
ההתפשטות המסיבית והמהירה של תחום תפוצת אנפית הבקר המערבית נובעת מיחסיה עם בני האדם ובעלי חיים מבויתים.
על אף שהיא מותאמת במקור ליחסים סימביוזיים עם מיני פרסתני בר גדולים, היא הצליחה לעבור אדפטציה בקלות לבהמות וסוסים מבויתים.
ככל שגידול בעלי חיים מבויתים התפשט ברחבי העולם, אנפית הבקר הצליחה לתפוס נישות אקולוגיות ריקות אחרת.
בנוסף, אוכלוסיות רבות של אנפיות בקר נודדות ומתפזרות למדי, דבר אשר עזר להרחבת תפוצת המין.
ישנן תצפיות בפרטים משוטטים באיים סאב-אנטארקטיים שונים, כולל האי מריון, איי ג'ורג'יה הדרומית והסנדוויץ' הדרומיים ואיי אורקני הדרומיים.
להקה קטנה של שמונה אנפיות נצפתה גם בפיג'י בשנת 2008, וישנן מספר תצפיות באי הפסחא.
בנוסף להתרחבות הטבעית של תפוצתה, אנפיות בקר הוכנסו בידי אדם בכוונה לכמה אזורים.
המין שוחרר בהוואי בשנת 1959. שחרורים מוצלחים בוצעו גם באיי סיישל ורודריגז, אך ניסיונות להפיץ את המין במאוריציוס כשלו.
אנפיות רבות שוחררו גם על ידי גן-החיות ויפסנייד באנגליה, אך המין מעולם לא התייצב שם.
למרות שאנפית הבקר משחרת מזון לפעמים במים רדודים, בניגוד לרוב האנפות היא מצויה בדרך כלל בשדות ובבתי גידול עשבוניים יבשים, מה שמשקף את הסתמכותה התזונתית הגדולה יותר על חרקים יבשתיים ולא על טרף מימי.
אוכלוסיות מסוימות של אנפיות בקר נודדות, אחרות משוטטות, וההבחנה בין השניים יכולה להיות קשה למין זה.
באזורים רבים אוכלוסיות יכולות להיות גם יציבות וגם נודדות.
בחצי הכדור הצפוני, הנדידה היא מאקלים קריר יותר לאזורים חמים יותר.
הנדידה במערב אפריקה באה כתגובה לגשמים, ובדרום אמריקה אנפיות נודדות דרומית לטווח הרבייה שלהן מחוץ לעונת הקינון.
ידוע כי אנפיות צעירות מתפזרות עד 5,000 ק"מ מאזור הרבייה שלהן.
להקות עשויות לעוף למרחקים עצומים ונצפו מעל ימים ואוקיינוסים כולל באמצע האוקיינוס האטלנטי ובחופי אנטארקטיקה.
אנפית הבקר מקננת במושבות, שלעיתים קרובות, אם כי לא תמיד, נמצאות סביב מקווי מים.
המושבות מוקמות בדרך כלל ביערות ליד אגמים או נהרות, בביצות, חופים, או באיים קטנים בפנים הארץ, ולעיתים הן חולקות אותן עם עופות מים אחרים; כגון אנפות, לבניות, מגלנים וקורמורנים.
עונת הקינון בצפון אמריקה נמשכת מאפריל עד אוקטובר.
גם אצל האוכלוסייה מאיי סיישל, עונת הקינון היא מאפריל עד אוקטובר.
הזכר מבצע מצג ראווה על עץ במושבה, תוך שימוש במגוון של התנהגויות טקסיות כגון ניעור ענף והצבעה לשמיים (העלאת המקור שלו אנכית כלפי מעלה), כשהחיזור מתמשך במשך שלושה או ארבעה ימים.
זוגות חדשים נוצרים מחדש מדי עונה ובעת קינון מחודש בעקבות כשל במחזור הקינון.
הקן הוא פלטפורמה קטנה ולא מסודרת של מקלות על עץ או בשיח ונבנה על ידי שני ההורים.
המקלות לבניית הקן נאספים על ידי הזכר ומסודרים על ידי הנקבה, וגניבת מקלות היא תופעה נפוצה.
התטולה יכולה להכיל בין אחת לחמש ביצים, אם כי שלוש או ארבע זה המקרה הנפוץ יותר.
לביצים צבע לבן-כחלחל בהיר, הן בצורת אליפסה וגודלן 45 מ"מ על 53 מ"מ.
הדגירה נמשכת כ-23 ימים, כאשר שני ההורים נושאים בנטל.
הגוזלים בוקעים מכוסים בחלקם בפלומה בעת הבקיעה, אך אינם מסוגלים להסתדר בעצמם; הם הופכים להיות מסוגלים לווסת את הטמפרטורה שלהם בגיל 9–12 ימים ומסיימים להתכסות בנוצות תוך 13–21 ימים.
הם מתחילים לפרוח מהקן ולטפס מסביב לאחר שבועיים, יוצאים לדרך לאחר 30 יום, ונעשים עצמאיים בסביבות היום ה-45 לחייהם.
אנפית הבקר עוסקת ברמות נמוכות של טפילות תטולה, ותועדו מקרים בודדים של ביצי אנפית בקר אשר הוטלו בקינים של אנפיות שלג ואנפות כחולות קטנות, אם כי ביצים אלו בוקעות לעיתים רחוקות בלבד.
ישנן גם עדויות לרמות נמוכות של טפילות תוך-מינית, כאשר נקבות מטילות ביצים בקינים של אנפיות בקר אחרות.
נצפו עד 30% הזדווגויות חוץ-זוגיות.
הגורם העיקרי לתמותת גוזלים הוא רעב.
יכולה להיווצר יריבות עזה בין אחים, ובדרום אפריקה גוזלים שלישיים ורביעיים גוועים לעיתים קרובות ברעב.
בבתי הגידול היבשים אשר הם בעלי פחות דו-חיים התזונה עלולה להיות חסרה כמות מספקת של בעלי חוליות ועלולה לגרום להפרעות בעצמות האפרוחים הגדלים עקב מחסור בסידן.
בברבדוס, לעיתים פשטו על הקינים קופי ורווט, ומחקר בפלורידה דיווח על עורב הדגים ( Corvus ossifragus) והחולדה המצויה כשודדי קינים אפשריים אחרים.
אותו מחקר ייחס תמותת גוזלים מסוימת לשקנאים חומים המקננים בסביבה, אשר בטעות, אך לעיתים קרובות, עקרו קינים או גרמו לנפילת גוזלים.
אנפית הבקר ניזונה ממגוון רחב של סוגי טרף, בעיקר מחרקים, בעיקר חרגולים, צרצרים, זבובים (בוגרים ורימות), ועשים, כמו גם עכבישים, צפרדעים ותולעי אדמה.
במקרים נדירים הן נצפו סורקות לאורך ענפי עצי פיקוס אחר פירות בשלים.
היא פיתחה מערכת יחסית סימביוזית עם מיני פרסתנים גדולים כמו פרות או ביזונים, והיא תופסת יצורים קטנים המופרעים על ידי היונקים.
מחקרים הראו שהצלחת שיחור המזון של אנפיות הבקר גבוהה בהרבה כאשר היא מחפשת מזון לצד בעלי חיים גדולים מאשר כשהיא לבד.
כאשר היא מחפשת מזון בסמוך לבקר, הוכח כי שיעור ההצלחה עולה פי 3.6 בלכידת טרף מאשר כשהיא מחפשת מזון לבדה.
ביצועיה דומים כאשר היא עוקבת אחר מכונות חקלאיות, אך היא נאלצת לנוע יותר.
בסביבה אורבנית נצפו אנפות בקר מחפשות מזון במצבים מוזרים יותר, כגון על פסי רכבת.
אנפית בקר מגוננת על השטח שמסביב לבעל חיים "שלה" בצורה חלשה בלבד מפני אנפיות אחרות, אך אם השטח מוצף באנפיות היא עשויה לוותר ולהמשיך לתור אחר מזון במקום אחר.
במקום בו מצויים בעלי חיים גדולים רבים, אנפיות בקר מחפשות מזון בסלקטיביות סביב מינים הנעים בסביבות 5–15 צעדים לדקה, תוך הימנעות מעדרי תנועה מהירים ואיטיים יותר; באפריקה, אנפיות בקר מחפשות באופן סלקטיבי מאחורי זברות, קובוס המים, גנו מצוי ותאו הכף.
פרטים דומיננטיים יותר ניזונים הכי קרוב למארח ומשיגות יותר מזון.
אנפית הבקר עשויה גם להראות גיוון בתזונה שלה.
באיים עם מושבות של עופות ים, היא עשויה לטרוף את הביצים והאפרוחים של שחפיות ועופות ים אחרים.
במהלך הנדידה היא תועדה גם אוכלת עופות יבשה נודדים מותשים.
לאוכלוסייה מאיי סיישל נטייה לחומסנות מסוימת, ופרטים נצפו רודפים אחרי גוזלים של שחפית כהה ומאלצים אותם לפלוט מזון.
למין זה טווח תפוצה עצום, עם היקף עולמי מוערך של 10,000,000 קמ"ר.
מצד שני, התרחבותו והתבססותו של המין על פני טווחים גדולים הביאו אותו לסיווג כמין פולש (אם כי עדיין נצפתה השפעה מועטה, אם בכלל, על הטבע המקומי).
בשל היותה מין בולט, אנפית הבקר משכה שמות עממים נפוצים רבים.
שמות אלה נוגעים בעיקר להרגליה לעקוב אחרי בקר וחיות גדולות אחרות, והיא נודעה כ"עגור הפרה", "ציפור הפרה" או "אנפית הפרה"; או אפילו "ציפור הפיל" או "אנפית הקרנף".
פירוש שמה הערבי, "אבו קרדן", הוא "אבי הקרציות", שם שנגזר ממספרם העצום של טפילים כגון קרציית העופות המצויים במושבות הקינון שלה.
אנפית הבקר היא ציפור פופולרית בקרב בוקרים בשל תפקידה הנתפס כמדבירה ביולוגית של טפילי בקר כמו קרציות וזבובים.
מחקר באוסטרליה מצא כי אנפיות בקר הפחיתו את מספר הזבובים שהטרידו את הבקר על ידי ניקורם ישירות מהעור.
התועלת לחיות משק היא שהניעה את החוואים ואת מועצת החקלאות והיערות של הוואי לשחרר את המינים בהוואי.
לא כל האינטראקציות בין בני אדם ואנפיות הבקר מועילות.
אנפית הבקר עלולה להוות סכנה בטיחותית לכלי טיס בשל ההרגל שלה לשחר אחר מזון בלהקות גדולות בשולי מדשאות של שדות תעופה, והיא הייתה מעורבת בהתפשטות של זיהומים בבעלי חיים ועופות כמו מי-לב ו-IBD , ואולי גם מחלת ניוקאסל .
אנפילד 8000 הוא רכב חשמלי מונע מצבר, המיועד ל-2 נוסעים (נהג+נוסע), המוגדר כמכונית מיקרו, שיוצר בבריטניה על ידי חברת "Enfield Automotive" בשנת 1973.
יוצרו 120 רכבים מדגמי "אנפילד 8000", מתוכם 65 הוגדרו כרכב חשמלי מונע מצבר.
מתלי ה-"הילמן אימפ" הורכבו ברישיון בדגמי "אנפילד 8000".
חברת ייצור המכוניות החשמליות "Enfield Automotive" היא בבעלותו של היווני "Giannis Goulandris".
מנוע וסוללות דגם "אנפילד 8000"
אנפית הסוף (שם מדעי: Ardeola ralloides) היא מין אנפה קטנה מהסוג אנפת אגם, החיה לאורך אירואסיה ונודדת דרומה לאפריקה.
בישראל היא חולפת מצויה, אך לא מקננת שכיחה (אף שמספר הפריטים המקננים עולים לאט, בעיקר בעמקי הצפון).
השם המדעי של המין: "ralloides" מורכב מהמילה rallus, מלטינית: "רלית" ומהסיומת "oides", מיוונית: "דומה ל-".
אנפית הסוף נודדת לאורך האזור הפלארקטי וחורפת באפריקה.
היא נדירה צפונית לטווח הרבייה שלה.
האנפה בעלת צוואר קצר, מקור עבה וקצר וגב בצבע חום-זהוב.
בקיץ, לבוגרים צומחים נוצות צוואר ארוכות.
בעת תעופה היא נראית לבנה יותר בשל צבע כנפיה.
בתי הגידול בעונת הרבייה של אנפית הסוף הן ביצות טרופיות או סובטרופיות והן מקננות במושבות קטנות, לעיתים קרובות עם עופות מים אחרים, בדרך כלל בקן עשוי מקלות ועלי עצים או שיחים.
בקן מוטלות שלוש עד ארבע ביצים בכל פעם.
האנפה ניזונה לאורך שפת המים ממארב מהיר כשהטרף מורכב מדגים, צפרדעים וחרקים.
אנפה זו נמצא במצב שימור ללא חשש, אם כי עדיין היא עלולה להיפגע מהתייבשות של מקווי מים מתוקים החיוניים לתזונתה ורבייתה.
האנפה גם ניצודה ונסחרת בשוקי תרופות מסורתיים בניגריה.
אנפה שורקת (שם מדעי: Syrigma sibilatrix) היא מין של אנפה החיה באמריקה הדרומית, מין יחיד בסוג Syrigma.
אנפה זו היא קרובת משפחה רחוקה של אנפת הלילה.
היא בעלת נוצות בצבע קרם עם גב וכנפיים אפורים, לחיים כתומות, עורף וכיפת ראש שחורים וציצת ראש שחורה.
הפנים כחולות והמקור אדום-ורוד עם קצה שחור.
לאנפה השורקת יש שני תת-מינים:
תת-המין הצפוני Syrigma sibilatrix fostersmithi נפוץ באדמות מוצפות וביצות בלוס יאנוס וגדות האורינוקו בוונצואלה וקולומביה.
תת-המין הדרומי Syrigma sibilatrix sibilatrix נפוץ במזרח בוליביה, פרגוואי, מערב ומזרח ברזיל, באורוגוואי, צ'ילה וצפון ארגנטינה.
האנפה ניזונה בקבוצות קטנות או בבדידות מטרף מימי שהיא אורבת לו.
לעיתים היא גם חוטפת מזון מעופות אחרים.
שמה ניתן לה כי קריאותיה דומות לשריקה.
אנפורסר (מאנגלית: Enforcer) הוא תפקיד לא רשמי בהוקי קרח.
תפקיד האנפורסר הוא להרתיע את שחקני הקבוצה היריבה ולהגיב על משחק מלוכלך או אלים שלהם כלפי שחקני קבוצתם.
כאשר מתרחש מקרה כזה, האנפורסר מגיב באגרסיביות.
אנפורסרים צפויים להגיב באופן חריף במיוחד לאלימות כלפי הכוכב או כלפי השוער של קבוצתם.
לצד האנפורסר, תפקיד הפֵּסְט הוא להתסיס את היריבים ולהסיח את דעתם מבלי להילחם בהם בהכרח.
תפקידו העיקרי של הפסט הוא לגרום לשופט להעניש את היריבים, ובכך להרחיקם מהמשחק.
האנפורסר והפסט משחקים לעיתים קרובות יחד על אותו קו, בדרך כלל על הקו הרביעי.
אנפורסרים בליגת ההוקי בארצות הברית (NHL)
כיום ב-NHL, הקבוצות בדרך כלל כוללות אנפורסר אחד.
אנפורסרים יכולים לשחק גם בהגנה וגם בהתקפה אבל לרוב ישחקו כשחקני כנף בקו הרביעי.
כתוצאה מיכולתם הגופנית האגרסיבית והתוקפנית, גודלם, חוזק אגרופם, אנפורסרים בדרך כלל פחות מוכשרים מחבריהם לקבוצה בתחומים בהם דרושים מיומנויות מיוחדות.
הם בדרך כלל בין השחקנים עם אחוז השערים הנמוך ביותר בקבוצה וזוכים לקבל חלק קטן יותר של זמן משחק.
גם שכרם נמוך יותר בהשוואה לשחקנים האחרים ונוטים להימכר בטריידים לעיתים קרובות.
אנפורסרים לרוב פופולרים בקרב קבוצתם.
"האנפורסר, מאופיין כבחור קשוח, הוא אולי האבטיפוס האהוב בהוקי", כתב ג'ון סניף של ה"ניו יורק טיימס".
"אנפורסרים נחשבים כגיבורי-על של העם - הם טיפוסים המאופיינים באגו גדול שמוכן לעשות את העבודה הפיזית והמסוכנת ביותר של הספורט כדי להגן על אחרים".
כישורי לחימה יכולים לעזור לאנפורסר פחות מוכשר או קטן יותר בליגות ההוקי כשכישרון המשחק שלו לוקה בחסר.
אנפורסרים לפעמים לוקחים שיעורי אגרוף כדי לשפר את הלחימה שלהם.
יש שחקנים המשלבים היבטים של תפקיד האנפורסר עם משחק חזק בתחומים שונים של המשחק.
טייגר ויליאמס , בוב פרוברט וכריס סיימון הם דוגמאות של אנפורסרים שהיו גם סקוררים (שחקנים המבקיעים לעיתים קרובות).
וויליאמס ופרובר אף שיחקו במשחק האולסטאר.
טרי אוריילי הבקיע 90 נקודות בעונה, והיה לשחקן הראשון שסיים בעשרת הסקוררים בעונה הרגילה תוך צבירה של לפחות 200 דקות עונש, ולאחר מכן הפך להיות הקפטן של בוסטון ברוינס.
לפעמים האנפורסרים היו עושים את עבודתם רק מעצם מכוח המוניטין שלהם.
קלארק גיליס היה בין הלוחמים הטובים ביותר ב-NHL בתקופתו, אך הוא לא נאלץ להילחם כמעט בכלל רק משום שהאנפורסרים של הקבוצה היריבה כיבדו אותו וחששו ממנו מאוד עד כדי כך שלא הלכו אחרי חבריו לקבוצה.
כמה שחקנים מיומנים, כגון אגדות כמו גורדי הו וג'רום יגינלה שחקן NHL נוכחי, הם גם לוחמים דגולים וגם מסוגלים לתפקד ביעילות.
קיץ 2011: מקרי מוות של אנפורסרים
סיבה אפשרית לירידת מקרי הקרבות והשימוש בתפקיד האנפורסר היא מודעות גדולה יותר לסיכונים מפגיעות ראש וטראומה, כתוצאה מאנצפלופתיה טראומטית כרונית (CTE).
במהלך קיץ 2011, שלושה אנפורסרים ב-NHL מתו.
דרק בוגארד מת בגיל 28 בעקבות שימוש לסירוגין של משככי כאבים ואלכוהול.
ריק ריפן מת בגיל 27 ממה שאושר מאוחר יותר כהתאבדות.
וייד בלק נמצא מת בגיל 35 בחדר המלון שלו בטורונטו בנסיבות שגרמו למקורות משטרתיים של התקשורת לקטלג את מותו כהתאבדות.
ג'ורג' לארק, שחקן הוקי בעבר ופוליטיקאי ופרשן ספורט בהווה, הציע לאיגוד השחקנים של הליגה הלאומית של ההוקי לספק ייעוץ לאנפורסרים, אך עיתונאי הספורט והסופר רוי מקרגור טען בתוקף שלאור האירועים הטראגיים האחרונים יש לבטל את התפקיד לחלוטין.
כתב הספורט של הניו יורק טיימס ג'ון סניף סבר כי יש לקשור בין מותו של בוגארד ומגפת ה-CTE, לבין טראומת הראש המתמשכת של האנפורסרים.
אַנְפִּילִיתִיִּים (שם מדעי: Psettodidae) היא משפחה של דגים שטוחים מסדרת הסוליתאים הכוללת בתוכה סוג יחיד - אַנְפִּילִית (Psettodes) ובו שלושה מינים הנפוצים במזרח האוקיינוס האטלנטי והאזור האינדו-פסיפי.
אלו סוליתאים גדולים יחסית באורך 55–80 סנטימטר ובעלי שיניים חדות וגדולות.
יש להם קוצים בסנפירי הגב והשת, המזכירים את סנפירי הדקראים יותר מבני סדרתם.
הם נחשבים ליותר פרימיטיביים משאר הסוליתאים בכך שמראם פחות שטוח ופחות מותאם להסוואה תת-מימית.
עם זאת עיניהם הקטנות נמצאות בחריצים על צד אחד של הפנים, לאחר שעין אחת "נודדת" בהתבגרות הצעירים שלהם עיניים רגילות.
דגים אלו טורפים דגים אחרים וחסרי חוליות החיים על קרקעית הים.
מין אַנְפִּילִית חִשּׁוּקִית (Psettodes erumei)
אנפנמן (ביפנית: アンパンマン, באנגלית: Anpanman) הייתה סדרת מאנגה ואנימציה יפנית אשר נוצרה במקור כסדרת מאנגה על ידי טאקאשי יאנאסה משנת 1973 ועד מותו בשנת 2013. משנת 1988 ועד היום משודרת בטלוויזיה היפנית גרסת אנימה שמתבססת על עלילת סדרת המאנגה, אשר היא אחת מסדרות האנימה הפופולריות ביותר בקרב ילדים צעירים ביפן.
הסדרה עוקבת אחר עלילותיו של אנפנמן, סופר גיבור עם ראש אנפן (מאפה מתוק יפני אשר לרוב ממולא בריבה), אשר מגן על העולם מפני חיידק אנתרופומורפי רשע בשם באיקינמן.
לזיכיון יש קו מוצרים עצום.
הדמויות של הסדרה מופיעות כמעט על כל מוצר לילדים ביפנים, כולל מבגדים, משחקים אלקטרוניים, צעצועים, ואפילו מוצרי מזון.
ב-26 בספטמבר 2006 מכרו הספרים בסדרה מעל ל-50,000 עותקים ביפן.
על פי מחקר שנערך ביפן בשנת 2005 אנפנמן הייתה הדמות הפופולרית ביותר בקרב ילדים עד גיל 12.
במזרח התיכון שודרה הסדרה במספר מדינות בעולם הערבי בדיבוב לערבית תחת השם "אל-ראפף אל-אג'יב" (בתרגום חופשי לעברית "הלחמנייה המדהימה").
אנפילד דגם 1853 או מוסקט מחורק אנפילד (Enfield rifle-musket) הוא מוסקט מצת חלמיש מחורק קנה בעל טעינת לוע, אשר פותח על ידי מפעל הנשק הקל המלכותי (אנפילד) ושירת את כוחות האימפריה הבריטית בשנים 1853–1867. האנפילד היה מסוג רובה מיני והשתמש בתחמושת חדשנית מסוג כדור מיני.
הדגם 1853 נכנס לשירות סדיר של הכוחות הבריטים כמחליף למוסקט הבראון בס ששימש את הכוחות לאורך כמאה שנים.
רובה זה היה עליית מדרגה משמעותית שכן הוא כלל קנה מחורק המדויק בהרבה מהקנה חלק הקדח, אשר עשה שימוש בכדורי "מיני" (Minié) שהיו מחורקים וכללו שימוש מהפכני בתרמילים שכללו את הקליע ומטען אבק שרפה, שניהם בתוך תרמיל ניר מוכן לשימוש.
רובה האנפילד הוחלף בתור רובה סדיר ב-1867 על ידי הסניידר-אנפילד, גם הוא פיתוח של מפעל אנפילד.
בשנת 1853 עם פרוץ מלחמת קרים, הצבא הבריטי היה בעיצומו של מהלך לשדרוג הרובים הסדירים של החיילים מרובים חלקי קדח לרובים מחורקים מדויקים בהרבה, שלפני כן היו נחלתם של יחידות מיוחדות (כגון הרובאים).
חלק מהכוחות שנשלחו לחצי האי קרים קיבלו את הדגם הקודם "אנפילד דגם 1851" שכלל עיצוב דומה וקנה מחורק, אך עם תחילת ייצור דגם 1853 ואישורו לשימוש הצבא, נשלחו הרובים המתקדמים יותר לחיילים בשטח החל מ-1855 והם עברו את טבילת האש הראשונה שלהם באופן נרחב במלחמה.
פרשיית התרמילים והמרד ההודי הגדול
לקראת סוף שנת 1856, הופיעו בהודו רובי האנפילד שהחליפו את רובי הבראון בס הלא מחורקים (בדגם ההודי).
שני הרובים נטענו מהלוע, כלומר הקליע ואבק השרפה הוכנסו מלוע הנשק, ההבדל היה שבמוסקט היה נטען כדור עופרת, אליו הייתה מוספת כמות אבק שרפה ואלה היו נדחפים במורד הקנה.
באנפילד נעשה שימוש כאמור בתרמילים מסוג מיני שכללו את הקליע ומטען אבק שרפה, שניהם בתוך תרמיל ניר אשר שומן באופן נכבד כדי למנוע רטיבות ולהקל על טעינת הרובה.
כדי לטעון את האנפילד החדש, על החייל היה לקרוע את תחתית התרמיל בעזרת שיניו ולשפוך את אבק השריפה במורד הקנה, את התרמיל והקליע שבתוכו היה עליו לדחוף במורד הקנה אחרי אבקת השריפה.
נושא שימון הקליעים הפך לאחת מהסיבות שהציתו את המרד ההודי משום השמועות שהסתובבו סביב שימון התרמילים, שכן הטענה הייתה שהתרמילים שומנו בעזרת שומן חזיר ופרה.
היה בסיס מסוים לשמועה זו משום שהשימון כמו הכנת התרמילים נעשה על ידי חברה חיצונית וללא שליטה ישירה של השלטונות הבריטיים.
אִנְפּוּף (בלועזית: נָזָלִיזָצִיָה) הוא מונח בפונטיקה, המתאר את מידת הזרימה של האוויר דרך האף בעת הגיית הגה בשפה כלשהי.
אנפוף נוצר בדיבור כאשר בעת הוצאת אוויר, הווילון, ובמיוחד הענבל, יורד ובכך פותח במידה מסוימת את מעבר האוויר אל חלל האף.
יש אנשים שנוטים לְאַנְפֵּף מעט יותר כחלק מאופי ההגייה הרגילה שלהם.
יש גם שפות, ניבים או סוציולקטים שבהם קיימת נטייה של כל דובריהם לאנפף תמיד או לעיתים.
אַפִּיוּת: הגאים שבעת הגייתם האוויר עובר דרך האף הם עיצורים אפיים, לדוגמה העיצור המכתשי האפי [], העיצור הדו-שפתי האפי [], העיצור הווילוני האפי [ŋ], ועוד.
בעת הגיית הגה אַפִּי, הווילון יורד וסוגר לחלוטין את מעבר האוויר דרך הפה, כך שהאוויר יכול לצאת אך ורק דרך האף.
אִנְפּוּף: הגאים (תנועות או עיצורים) המבוצעים דרך הפה, אך בו-זמנית חלק מהאוויר עובר דרך האף – הם עיצורים מאונפפים.
בעת הגיית הגה מְאוּנְפָּף, הווילון יורד מעט ובכך מאפשר מעבר אוויר בו-זמנית גם דרך הפה וגם דרך האף.
התוצאה היא עיצור מאונפף או תנועה מאונפפת.
תנועות, בהגדרתן, מחייבות הוצאת אוויר דרך הפה לפחות חלקית; על כן, לעיתים תנועות מאונפפות מכונות בטעות "תנועות אפיות".
תנועות מְאוּנְפָּפוֹת הן תנועות אשר בעת הגייתן, האוויר זורם גם דרך הפה וגם דרך האף.
בכך מוענק לתנועה "גוון" (תכונית) מאונפף.
בכל השפות יש תנועות פּוּמִיוֹת (אוראליות), אך ב-20% משפות העולם יש גם תנועות מאונפפות.
בשפות אלה, התנועות המאונפפות הללו עומדות בניגוד למקבילותיהן הפּוּמיות, למשל בצרפתית הצמד [] הפומית ו-[] המאונפפת.
דוגמאות לשפות שבהן אנפוף הוא תכונית מבחינה בתנועות: צרפתית, פולנית, פורטוגזית, הינדי-אורדו, נפאלית, בנגלית, יורובה, צ'רוקי (שפה), פשטו, ברטונית, השפות הסיניות הְמוֹנְג והוקיין, אורייה והניב האלבני גֵג (Gheg).
בשפות – כמו עברית – שבהן אנפוף אינו תכונית מבחינה, כלומר אינו מבדל במשמעות, מקובל לומר שאין בהן אנפוף.
בצרפתית, אם הברה נסגרת בעיצור אפי – [] או [] (כלומר אין אחרי העיצור האפי אות-תנועה) – אזי העיצור האפי לא יבוטא, ובמקומו התנועה תהיה מאונפפת.
לדוגמה, במילה non "לא", האות "n" הראשונה תבוטא כעיצור [n] משום שהיא פותחת את ההברה, ולעומתה האות "n" לא תבוטא כעיצור, אלא תהפוך את התנועה במרכז ההברה למאונפפת [].
לדוגמה, הצירוף "יין לבן" vin blanc [vɛ̃ blɑ̃] כולל שתי תנועות מאונפפות.
בפורטוגזית, התנועות המאונפפות õ, ã מיוצגות בכתב באמצעות טילדה.
בפולנית יש שתי תנועות מאונפפות: [] (נכתבת ę), [] (נכתבת ą).
בזמן הגיית עיצורים מאונפפים, האוויר יוצא ברובו דרך הפה ומעט דרך האף, בו-זמנית (זאת בניגוד לעיצורים אפיים, שבזמן הגייתם כל האוויר זורם החוצה דרך האף).
עיצור וילוני משופתת מאונפף [] בשפת אוּמבּוּנדוּ (ממשפחת שפות בנטו) באנגולה.
עיצור חכי מקורב מאונפף [ȷ̃] בכמה שפות דֶנֶה (את'בסקן) בצפון אמריקה הצפונית.
עיצור כפוף (רטרופלקס) מקיש צדי מאונפף בפשטו.
עיצור וילוני משופתת מאונפף [] ועיצור חכי מקורב מאונפף [ȷ̃] בפורטוגזית.
עיצור מכתשי מקיש מאונפף [ɾ̃] קיים בשפות מערב אפריקאיות רבות.
אנפית (שם מדעי: Ixobrychus; משמעות השם: "ixias" - דמוי-קנה ו-"brukhomai" - למטה) הוא סוג של עוף מים ממשפחת האנפתיים הכולל תשעה מינים קטנים יחסית למשפחתם
לאנפות גוף קטן, מעט עגלגל ומפוספס קרוב לאנפות המסורטטות, אך מקור וצוואר קצר יותר והם יותר נחבאים.
מינים אלה חיים לאורך גדות מקווי מים מתוקים ברחבי אמריקה, אירואסיה, אפריקה ואוסטרליה באזורים טרופיים וסובטרופיים.
לרוב הם אינם נודדים, למעט מספר מינים החיים באזורים צפוניים ונודדים בחורף דרומה.
המין אנפית גמדית מצויה גם בישראל.
האנפית נחבאת לרוב בין הצמחייה שסביב המים ומחפשת בגפה טרף של חרקים, דגים, דו-חיים וזוחלים קטנים.
בסוג תשעה מינים קיימים ומין נוסף שנכחד:
אנפית גמדית אמריקאית (Ixobrychus exilis)
אנפיות (שם מדעי: Botaurinae) היא תת-משפחה קטנה של עופות מים ממשפחת האנפתיים הכוללת 3 סוגים: אנפית, אנפה מסורטטת והסוג היחידי אנפת זיגזג.
בני קבוצה זו כוללים את המינים הקטנים ביותר במשפחה והם לרוב נחבאים בין קנים או סוף בהם הם מוסווים מטורפים.
הם חיים לאורך ביצות ושדות סבוכים ולחים, בהם הם צדים טרף של חרקים, דגים, דו-חיים וזוחלים קטנים.
הם נוטים שלא לעופף ומושכים את ראשיהם אחורה תוך כדי תעופה, בדומה לרוב האנפות והשקנאים.
אנפות אלה חיות לבדם או בזוגות בודדים ומטילות ביצים בקנים שסביב הקרקע או הקנים.
סוג ומין יחיד אנפת זיגזג (Zebrilus undulatus)
מין אנפה מסורטטת אמריקאית (Botaurus lentiginosus)
מין אנפה מסורטטת דרום אמריקאית (Botaurus pinnatus)
מין אנפה מסורטטת אוסטרלית (Botaurus poiciloptilus)
מין אנפה מסורטטת גדולה (Botaurus stellaris)
מין אנפית גמדית אמריקאית (Ixobrychus exilis)
אנפות נמריות (שם מדעי: Tigrisomatinae) היא תת-משפחה קטנה של עופות מים ממשפחת האנפתיים הכוללת ארבעה סוגים: אנפה נמרית ושלושה סוגים בהם מין יחיד: אנפת מקור סירה, אנפה לבנת-ציצה נמרית ואנפת יער.
אנפות אלה פרימיטיביות יחסית, בעלות מאפיינים של דמויי-שקנאים שונים כמו מגלנים ומנעלניים והן בעלות צוואר וראש רחבים אך קצרים יחסית, עם שק קטן מתחת המקור.
אנפות אלו חיות רק באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אמריקה, גינאה החדשה ואפריקה סביב ביצות ויערות ובניגוד למינים אחרים במשפחה כמו אנפות, מצויות הרחק ממים המתוקים ולעיתים אף סמוך לים או בין מנגרובים.
אנפות אלו חיות לבדן ומחפשות בין הענפים טרף איטי, אותו הן דוקרות בעזרת מקוריהן.
סוג ומין יחיד אנפת מקור-סירה (Cochlearius cochlearius)
מין אנפה נמרית חשופת-גרון (Tigrisoma mexicanum)
מין אנפה נמרית רצועת-פסים (Tigrisoma fasciatum)
מין אנפה נמרית גסת-פסים (Tigrisoma lineatum)
סוג ומין יחיד אנפה לבנת-ציצה נמרית (Tigriornis leucolopha)
אנפית סוף ג'אווה (שם מדעי: Ardeola speciosa) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם, החיה בחלק המזרחי של דרום-מזרח אסיה וברחבי איי הפיליפינים ואינדונזיה ברחבי ביצות של מים מתוקים ומלוחים, כשמספר אוכלוסיות נוהגות לנדוד.
זוהי אנפה קטנה בעלת תפוצה רחבה שלא נמצא בסכנה בטבע.
אנפה זו מגיעה לאורך ממוצע של 45 סנטימטרים והיא בעלת מבנה גוף עגלגל, רגליים קצרות יחסית צהובות וראש וצוואר רחבים כשאזור הלחיים והעיניים לבן וכך גם הסנטר.
המקור ארוך וצהוב והכנפיים והגב כחולים-כהים מלמעלה, אך חלקם התחתון לבן.
החזה והבטן לרוב לבנים ובחלק העליון מפוספסים בחום-כתום.
פרטים בעונת הרבייה נצבעים בגוון כתום-אפרסק לאורך החזה והחלק העליון והאחורי של הראש והצוואר, אך חוזרים להיות דהויים לאחר מכן.
אנפה זו היא פעילת יום המחפשת טרף לאורך הביצות, לרוב סביב הצמחייה והיא נעה ביחידות, בזוגות או בקבוצות של לא יותר מ-4 פרטים.
היא מחפשת במים טרף של דגים, צפרדעים, סרטנים וחרקי מים אותם היא חוטפת במכה מהירה של המקור.
האנפה מתרבה בביצות מיוני עד ספטמבר ומקננת בין הענפים בזוגות בודדים, אך היא חיה במושבות קטנות לצד מיני אנפות אחרות ובקן הנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים.
אנפה זו בעלת 2 תת-מינים:
אנפית סוף הודית (שם מדעי: Ardeola grayii) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם, החיה בתת-היבשת ההודית בתחום שבין דרום איראן, הודו, סרי לנקה ועד בורמה.
במראה היא דומה מאוד לאנפית הסוף.
האנפה תוארה ב-1832 בידי החוקר ויליאם הנרי סייקס ונקראה לכבוד החוקר ג'ון אדוארד גריי.
שמה העברי מגיע עקב חיותה קרוב לצמחי סוף ועקב הימצאה סביב הודו.
האנפה מגיעה לאורך ממוצע של 45 עד 50 סנטימטרים, והיא בעלת צוואר קצר ועבה (אף שהוא נמתח מעט בקיץ) ומקור ארוך.
ברוב השנה צבעה אפור-בהיר עם פנים, צוואר וחזה מפוספסים באפור-חום (בדומה לאנפה מסורטטת).
בעונת הרבייה צבע האנפה משתנה לכהה יותר בגב ובכנפיים והנוצות האפורות מבריקות יותר, כשהפסים דוהים והרגליים מאדימות.
האנפה מצויה לאורך גדות נהרות ובריכות ובביצות טרופיות לאורך הודו וסביבתה.
היא חיה ביחידות לרוב או בזוגות ומחפשת במים טרף של דגים, חרקים ודו-חיים.
האנפה גם מהלכת על צמחי מים כדי להגיע לדגים במים עמוקים יותר והיא אף מפתה אותם בלחם להתקרב אליה.
האנפות יכולות להיטרף בידי עופות דורסים גדולים כמו עיטם, ולעיתים נדבקים במחלות זיהומיות כמו קדחת מערב הנילוס או דלקת המוח היפנית.
אנפית סוף סינית (שם מדעי: Ardeola bacchus) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם החיה במזרח אסיה לרבות בסין והיא קרובתה של אנפית סוף הודית, הדומה לה מאוד.
האנפה בעלת גוף עגלגל וצוואר רחב וקצר ומקור ארוך בצבע אפור-צהוב עם קצה שחור.
אורכה של האנפה כ-47 סנטימטרים בממוצע, כאשר הזכרים גדולים מעט מהנקבות.
צבע האנפה חום-אפור מסורטט ברוב השנה, כשבעונת הרבייה הצבעים משתנים לאדום-ורוד כהה לאורך הגב והכתפיים, הכנפיים כחולות כהות והראש והצוואר חומים-אדומים.
הרגליים צהובות ובעלות אצבעות ארוכות.
האנפה חיה ברחבי מזרח אסיה, סביב האזור הממוזג או האזור הסובטרופי עד לגבולות הארקטיים, לרבות בסין, בצפון הודו במדינת אסאם, במיאנמר וביפן ולעיתים מצויה גם דרומה יותר בדרום-מזרח אסיה, וגם נראתה באפריל 2021 בגן הבוטני בירושלים (תצפית ראשונה לישראל).
אנפה זו שוכנת לאורך ביצות ובריכות של מים מתוקים ומלוחים ומתחבאת לרוב בין הצמחייה.
היא מקננת בקבוצות קטנות על העצים או השיחים ובקן מטילה 3 עד 6 ביצים כחולות-ירוקות.
האנפה ניזונה מטרף של דגים קטנים, צפרדעים, סרטנים, זוחלים קטנים וחרקים המצויים במים או על הגדות.
אנפית סוף מלגשית (שם מדעי: Ardeola idae) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם החיה במזרח אפריקה במדינות: קניה, טנזניה, אוגנדה, רואנדה וזמביה ובסיישל, בעיקר באלדברה ובמדגסקר שבאוקיינוס ההודי והיא מצויה בסכנת הכחדה בטבע.
האנפה תוארה בידי החוקר הגרמני גוסטב הארטלאוב .
האנפה מגיעה לאורך 45 עד 50 סנטימטרים ולמשקל 250 עד 350 גרם בממוצע, ללא הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות.
היא בעלת נוצות חומות-אדמדמות מסורטטות על גופה כשהראש והכיפה חומים-שחורים והמקור הארוך אפור-צהוב ובסיסו עירום מנוצות.
בעונת הרבייה משנה האנפה את גווניה ללבן לאורך הגוף, כשהפנים כחולות וגם תחילת המקור בעוד העיניים צהובות.
הרגליים גם צהובות וקצרות יחסית והצוואר לבן בעל נוצות זקורות רבות לאורכו בעת הרבייה.
האנפה מצויה ברחבי ביצות, בריכות, גדות נהר, אגמים ושדות אורז ובמספר מקומות גם לאורך חופי ים, יערות מנגרובים ולגונות עד לגובה 1,800 מטרים.
האנפות החיות במדגסקר נוהגות לנדוד צפונה עד למזרח אפריקה וחזרה כשהפרטים הלא-בוגרים אינם נודדים.
זוהי אנפה החיה לבדה ותתקוף פולשים, אף שבעת הרבייה היא מתקהלת עם אנפות נוספות.
היא מחפשת מזון סמוך למים או בין הצמחים הנמוכים ומהם חוטפת דגים, סרטנים וחרקים מימיים.
בתורה היא עלולה להיטרף בידי נחשים גדולים ותנינים.
עם זאת האיום העיקרי שלה כיום הוא פגיעה מצד האדם, אשר הורס את בתי גידולה לטובת פעילות חקלאית, הורס ביצות ופוגע בתהליך הרבייה.
בנוסף האנפה נמצאת בתחרות גוברת עם אנפית סוף, המצליחה להסתגל בהצלחה ומתחרה איתה על משאבים משותפים.
אנפית גמדית אמריקאית (שם מדעי: Ixobrychus exilis) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החי ביבשת-על אמריקה במגוון אזורים מדרום קנדה עד לצפון ארגנטינה והיא מבין האנפות הקטנות ביותר בעולם.
אורכה של אנפית זו לא עולה על 28 עד 36 סנטימטרים, משקל ממוצע של 51 עד 102 גרם (מה שהופך אותה ככל הנראה לקלה במשקלה מהאנפות) ומוטת כנפיים של 41 עד 46 סנטימטרים.
צבע נוצותיה חום בהיר לאורך הגב והכנפיים, עם חלק עליון שחור-לבן בכנפיים והבטן והחזה לבנים עם פסים חומים לאורכם.
הראש והצוואר קצרים ורחבים בצבע כתום עמוק וכיפת הראש שחורה.
העיניים צהובות והמקור צהוב עם חלק עליון שחור.
הזכרים והנקבות דומים במראם, אך לזכר ישנו גוון ירקרק-שחור על הגב וכיפת הראש, אשר צבעו חום אצל הנקבות.
האנפהית מתבודדת יחסית ופעילה בשעות היום.
היא מצויה סביב צמחייה סבוכה בביצות, גדות נהרות ולעיתים גם בחופים הצפוניים של תפוצתה.
חלק מהאוכלוסיות נודדות דרומה כדי להימלט מהחורף הקר, והן מתרבות במשך מרבית השנה סמוך לצמחייה נמוכה כמו קנים.
האנפית מטילה 4 או 5 ביצים, אף שיכולה להטיל לעיתים גם 2 עד 7 ביצים.
אנפית מפוספסת-גב (שם מדעי: Ixobrychus exilis) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה באמריקה הדרומית ובטרינידד והיא קרובתה של אנפית גמדית אמריקאית.
אנפה זו היא אחת מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 28 עד 33 ס"מ ולמשקל ממוצע של 73 עד 103 גרם בלבד, ללא דו-צורתיות זוויגית.
צבע נוצותיה בגב ובכנפיים חום כהה עם פסים לבנים-חומים לאורך הגב ופס שחור יורד החלק העליון של הראש עד הזנב.
הבטן חומה בהיר ומפוספסת בפסים לבנים והרגליים צהובות.
הצוואר והחזה גם בעלי פסים חומים בהירים וציצות נוצות פרועות לאורכם.
המקור בינוני באורכו וצהוב וגם העיניים צהובות.
האנפית חיה לאורך מישורים, ערבות עשב לחות וביצות לאורך צפון אמריקה הדרומית בקולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית ובטרינידד ואוכלוסייה נפרדת מצויה בדרומה של אמריקה הדרומית בצפון ארגנטינה, צ'ילה, דרום ברזיל ובפרגוואי ואורוגוואי.
בין שני המיקומים מספר אנפיות נודדות במספרים קטנים לאורך ברזיל, פרו ואקוודור.
האנפה חיה בבדידות או בזוגות סביב לצמחייה גבוהה בקרבת המים.
היא ניזונה מטרף שהיא חוטפת עם מקורה המורכב מדגים קטנים, סרטנים, שפיריות ומחיפושיות מים.
בתורה היא עלולה להיטרף בידי עופות דורסים, תנינים או נחשים גדולים ולהגנה היא מאמצת תנוחה נוקשה המסווה אותה ביעילות על רקע הקנים.
אנפית שחורה (שם מדעי: Ixobrychus flavicollis) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה בדרומה של אסיה בתת-היבשת ההודית בפקיסטן, הודו, בנגלדש וסרי לנקה וגם מזרחה למזרח סין, אינדונזיה, גינאה החדשה וגם לצפון אוסטרליה.
האנפות הצפוניות נודדות דרומה בחורף אך לרוב היא מתיישבת קבע.
אנפה זו היא מהקטנות שבאנפות, אף שגדולה יחסית לסוגה והיא בעלת גוף עגלגל עם ראש וצוואר קצרים אך מקור ארוך וחד שצבעו אפור כהה עם בסיס צהוב.
היא מגיעה לאורך ממוצע של 58 ס"מ והיא בעלת נוצות כהות עד שחורות בגב ובכנפיים וגם בחלק האחורי של הראש והעורף.
החזה חום או אפור-כהה מפוספס בפסים חומים-ערמוניים וצידי הצוואר והחזה צהובים בהירים.
הפרטים הצעירים דומים לבוגרים אך בעלי נוצות חומות מנומרות בלבן במקום שחורות.
האנפה תושבת של ביצות ועשבים גבוהים כמו קנים ברחבי אסיה הטרופית והמזרחית והם מקננים על הקנים הגבוהים או לעיתים גם על העצים.
האנפה ניזונה מטרף מיימי שהיא לוכדת במקורה הארוך כמו דגים, צפרדעים, חרקים וסרטנים.
להגנה מטורפים כמו עופות דורסים או חתוליים היא מקשיחה את צווארה ומסווה את עצמה ביעילות.
אנפית הקינמון (שם מדעי: Ixobrychus cinnamomeus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה מזרחה עד לאינדונזיה ומערבה עד להודו כשמספר פרטים תועים הגיעו גם עד מיקרונזיה, סיישל ואפגניסטן.
האנפה נוהגת להתיישב דרך קבע, למעט כמה אוכלוסיות צפוניות הנודדות דרומה בחורף.
אנפית הקינמון היא מהגדולות שבבני סוגה, אך קטנה ביחס לאנפה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 38 עד 40 סנטימטרים.
זכר האנפה בעלת נוצות חומות לאורך הבטן והחזה כאשר הכנפיים, הגב והזנב בעלי גוון קינמון, ממנו קיבלה את שמה, ומתחת למקור עובר פס שחור לאורך הגוף מהסנטר לאמצע הבטן ופס נוסף בלבן עובר בין תחתית המקור לאחורי הראש.
הנקבה בעלת נוצות כנפיים וגב אדמוניים וחזה ובטן צהובים בהירים מסורטטים בפסים כהים.
מקורה ארוך וצהוב והצוואר והראש קצרים, ללא ציצה מזדקרת מעל הראש והם יכולים להזדקר כלפי מעלה בעת הצורך.
האנפה לא מעופפת הרבה, אך תעשה זאת בעת הצורך.
האנפית חיה במקווי מים מתוקים כמו ביצות ובריכות וכן בשדות מוצפים לאורך אסיה הטרופית והסובטרופית.
היא פעילת יום או בין ערביים החיה בבדידות או בזוגות בודדים ומחפשת מזון לאורך המים או הצמחייה.
האנפית ניזונה מצפרדעים, דגים, חרקים גדולים, רכיכות וסרטנים שהיא לוכדת.
היא מקננת על ענפים או בין קנים בקרבת המים.
בקן הנקבה מטילה 4 עד 6 ביצים.
אנפית שחורת-גב (שם מדעי: Ixobrychus dubius) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אוסטרליה ודרום גינאה החדשה והיא מבין הקטנות שבאנפות.
זוהי אנפה קטנה באורך 25 עד 36 סנטימטרים ומשקל של 60 עד 120 גרם (בממוצע 84 גרם).
האנפה בעלת נוצות חומות-אדמדמות לאורך החזה, הגרון והם מסורטטים בפסים לבנים לאורכם.
הכנפיים חומות בהירות והראש והכתפיים בעלי חלק עליון שחור.
הנקבות דומות לזכרים, אך חומות יותר, בעלי חלקים מפוספסים בכיפת הראש ובגב, והצעירים דומים לנקבות.
המקור ארוך וצהוב, אך בעל תחילה צהובה-אפורה והרגליים צהובות עם אצבעות ארוכות ללא קרומי שחייה.
האנפה מצויה בטבע בביצות לאורך מים מתוקים אך לעיתים גם בסביבות החופים בשפכי נהר או בין מנגרובים ובשדות לחים.
האנפה חיה בעיקר בדרום-מזרח אוסטרליה שסביב אגן מארי-דרלינג וגם במישור חוף הברבור , קימברלי, מצר טורס ודרום גינאה החדשה.
פרטים תועים נמצאו גם באי הלורד האו, קלדוניה החדשה ובניו זילנד.
האנפית היא פעילת יום או בין ערביים המחפשת במים טרף של דגים, רכיכות, חרקים, דו-חיים וסרטנים שהיא לוכדת במהירות.
היא חיה בגפה או בזוג ומקננת בין הקנים הגבוהים.
אנפית צהובה (שם מדעי: Ixobrychus sinensis) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה לאורך מזרח אסיה ותת-היבשת ההודית.
היא נמצאת צפונה עד רוסיה, קוריאה, סין ויפן, ובחורף מדרימה לתת-היבשת ההודית שם היא מקננת.
פרטים שכנראה הופצו בידי האדם נמצאו גם הרחק ממקום חיותם, בבריטניה ובאלסקה בתצפיות בודדות.
האנפית קרויה על שם נוצותיה בעלות הגוון הצהוב ברובו.
האנפית הצהובה היא מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך 36 עד 38 סנטימטרים עם נוצות בגוון חום-צהוב בהיר לאורך הגוף כולל הכנפיים, הבטן והחזה והכנפיים והגב מסורטטים בלבן.
הראש והצוואר קצרים ורחבים וצבעם חום-ערמון כשכיפת הראש שחורה והמקור ארוך וצהוב.
הנקבה דומה לזכר אך בעלת ראש וצוואר מסורטטים בחום.
הצעירים בעלי מספר נקודות על הנוצות המשמשים להסוואה.
אנפית זו מצויה לאורך ביצות, בריכות ובין קנים סביב מזרח אסיה בין הודו לאינדונזיה וצפונה עד למזרח רוסיה.
היא מקננת על עצים נמוכים או בין קנים ומטילה 4 עד 6 ביצים בקן, עליהם שומרים שני ההורים.
האנפה ניזונה בקרבת המים מדגים, צפרדעים וחרקים בעזרת מקורה הארוך.
אף על פי שהיא די נחבאת ונדיר למוצאה, האוכלוסייה הכללית אינה בסכנה.
עם זאת אנפית זאת מוגנת בחוק אמנת הציפורים מ-1918.
אנפית ננסית (שם מדעי: Ixobrychus sturmii) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה ולעיתים נדירות נמצאת צפונה יותר, כמו על האיים הקנריים והיא מהקטנות שבאנפות.
האנפה בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנה בטבע.
אנפית זו מגיעה לאורך ממוצע של 27 עד 30 סנטימטרים ובמראה מזכירה את האנפית הגמדית הצפונית יותר.
עם זאת צבע נוצותיה אפור-כהה עד כחול.
היא בעלת חזה ובטן לבנים בעלי פסים שחורים דקים לאורכם, כיפה שחורה, עיניים אדומות ומקור צהוב בעל בסיס כחול בהיר ואזור העיניים גם כחול.
האנפית מצויה בטבע סביב שיחים, ביצות בעלי עשבים גבוהים או קנים ולגדות נהרות או אף בחופי מנגרובים.
היא נפוצה לאורך רוב אפריקה שמדרום לסהרה בין מאורטניה ואתיופיה עד דרום אפריקה, אך מתרחקת מאזורים יבשים כמו מדבריות.
האנפית חיה לבדה לרוב או בזוגות בודדים וגם מקננת בבדידות יחסית על שיחים או בין קנים.
היא מחפשת סביב המים או הצמחייה טרף של חרקים, סרטנים, דגים וצפרדעים אותם היא לוכדת במקורה הארוך.
בעת סכנה היא מאמצת תנוחה זקופה ומסתווה ביעילות.
אנפית פון-שרנק (שם מדעי: Ixobrychus eurhythmus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה.
האנפית תוארה ב-1873 בידי החוקר האנגלי רוברט סווינהו והיא קרויה על שם החוקר הרוסי לאופולד פון-שרנק .
אנפית זו היא מהקטנות שבבני משפחתה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 33 עד 38 סנטימטרים.
הזכרים בעלי הנוצות חומות ערמוניות על הגב והכנפיים, בעוד הבטן והחזה בהירים עד קרם.
הנקבות והצעירים בעלי נוצות חומות מנומרות בלבן בכנפיים ומסורטטות בחום על רקע לבן לאורך הצידיים, החזה והבטן.
קצות הכנפיים והזנב שחורים והמקור ארוך וצהוב.
האנפית מצויה ברחבי ביצות ובריכות לאורך מזרח אסיה מדרום סיביר וסין וביפן, בהם היא מקננת בין מרץ לאוגוסט, כשביפן מאוחר יותר משאר המדינות.
בחורף האנפית נודדת דרומה לדרום-מזרח אסיה באינדונזיה, הפיליפינים, סינגפור ולאוס.
בתצפית בודדת התגלתה אנפית באיטליה, אך לרוב היא אינה תושבת באירופה.
אנפית זו מתבודדת ולרוב פעילה בין הערביים, אז היא מהלכת בין צמחייה כמו קנים ומחפשת טרף של דגים קטנים, צפרדעים, סרטנים וחרקים שהיא לוכדת במקורה הארוך.
בעת סכנה היא מאמצת תנוחה זקופה בצמחייה ומשתמשת בהסוואתה.
אנפין קלסברג (בפארואזית: Anfinn Kallsberg; 19 בנובמבר 1947 – 20 בפברואר 2024) היה פוליטיקאי פארואי שהיה ראש ממשלה ומנהיג מפלגת העם.
קלסברג נבחר לראשונה לפרלמנט הפארואי ב-1980, קלסברג כיהן כשר הדיג בין 1983 ל-1985, ובמשך 5 חודשים בממשלת הקואליציה הראשונה של יוגבן סונדשטיין ב-1989, וכשר הכלכלה והאוצר בין השנים 1996 ל-1998.
קלסברג התמנה לראש ממשלת איי פארו ב-15 במאי 1998. תפקיד בו שימש עד 2004, בקואליציה שהוקמה על ידי מפלגת העם, המפלגה הרפובליקנית ומפלגת השלטון העצמי.
הממשל הראשון שלו כיוון לעצמאות כלכלית ומשפטית של איי פארו, והחל תהליך של נטילת מגזרים ממשלתיים שונים מהקבינט של דנמרק.
בשנת 2005 נבחר קלסברג לייצג את האיים בפרלמנט הדני.
אֲנָפָתִיִּים (שם מדעי: Ardeidae) היא משפחה של עופות מים מסדרת השקנאים, לשעבר בסדרת החסידאים.
מקור המשפחה מגיע מתקופת האאוקן המוקדם, לפני כ-55 מיליון שנים.
המשפחה נפוצה בכל היבשות למעט אנטארקטיקה ומינים רבים נודדים בין היבשות בעיקר באזורים ממוזגים או חמים במיוחד.
האנפות מצויות בדרך כלל באזור הטרופי או הסובטרופי.
האנפתיים הם עופות בגודל בינוני-גדול ורגלים, צוואר ומקור ארוכים ולעיתים גם ציציות בולטת לראשם.
הגדולה שבאנפתיים היא אנפת גוליית שמגיעה לגובה 120 עד 152 ס"מ ולמשקל 4.3 עד 4.5 ק"ג בממוצע.
מרבית המינים חסרי דו-צורתיות זוויגית.
האנפתיים שוכנים בקרבת מקווי מים כמו ביצות, שפכי נהר, נחלים ועוד ולעיתים גם בחופים, לגונות או באיים מבודדים והם ציידים של טרף מיימי לרוב, כמו דגים, דו-חיים, סרטנים, תולעים וכדומה.
הידועים באנפתיים שייכות לתת-המשפחה אנפות המכיל מינים נפוצים וגדולים יותר, בעוד 3 תת-משפחות: אנפות נמריות, אנפיות ואנפות לילה קטנים יותר ונחבאים יותר, כאשר חלקם מסתווים ביעילות בזכות מתאר הנוצות שלהם ועמידתם הזקופה המוזרה.
רוב האנפות חיות לבדם או בקבוצות קטנות כשמספר מינים חברתיים יותר וגם מקננים יחדיו.
חלק מהמינים מקננים בקבוצות גדולות בין העצים עם עוד אנפות בעוד אחרות מקננים בין הצמחייה המיימית על הקרקע.
בישראל נציגי משפחה זו הם:
אנפית בקר מערבית (Ardea ibis)
בנוסף אליהן, נצפו בישראל פעמים בודדות המינים:
במשפחה זו 65 מינים בתוך 4 תת-משפחות:
מין יחיד אנפה לבנת-ציצה נמרית (Tigriornis leucolopha).
תת-משפחה אנפות לילה (Nycticoracinae) – לעיתים שייכים לתת-משפחת אנפות יום.
מין יחיד אנפת לילה אמריקאית (Nyctanassa violacea).
מין יחיד אנפת אגמי (Agamia agami)
האנפה מוזכרת בספר ויקרא כאחד העופות האסורים למאכל:
אנצ'יסחָטי (בגאורגית: ანჩისხატი) נקראת גם "הבזיליקה אנצ'יסחטי של מריה הקדושה" היא הכנסייה העתיקה ביותר בטביליסי, גאורגיה.
היא מתוארכת למאה השישית, ובחלקה הגדול נשתמרה באדריכלות המקורית שלה.
על פי רישומים גאורגים עתיקים, הכנסייה נבנתה על ידי דאצ'י, מלך איבריה (522-534 לערך), שהפך את טביליסי לעיר בירה.
פירוש השם הוא הצלמית של אנצ'י (ანჩი).
כאשר חאטי (ხატი) פירושו ציור או צלמית.
הצלמית של המושיע בת המאה ה-12 נטמנה על ידי הצורף בקה אופיזרי במנזר אנצ'י בטאו-קלארג'תי, צפון טורקיה כיום.
הצלמית הועברה לטביליסי בשנת 1664 כך שלא הושמדה על ידי הפלישה העות'מאנית, ונשתמרה במשך מאות שנים בכנסיית מריה הקדושה.
כיום הצלמית מוצגת במוזיאון האמנות של גאורגיה.
על יד הכנסייה ישנו מגדל פעמונים מלבנים, שנבנה על ידי הקתוליקוס-פטריארך דומנטי בשנת 1675. מראה הכנסייה השתנה לחלוטין בשנות השבעים של המאה ה-19. משנת 1958 ועד שנת 1964 נערכו עבודת שחזור, ששינו את מראה הכנסייה למראה שהיה לה במאה ה-17.
כל כרך כלל בממוצע 1,015 עמודים.
עשרים ושישה כרכי מילואים יצאו לאור בין השנים 1938 ו-2006.
לפילוסוף ג'ובאני טרקאני, עורכה המדעי הראשון, יש לייחס את מרבית התהודה ורמתה התרבותית הגבוהה של האנציקלופדיה.
החל במהדורה הראשונה, מדענים גדולים רבים, כמו גם סטודנטים, כתבו ערכים בעבור האנציקלופדיה של טרקאני.
טרקאני הצליח לשמור על עצמאות עריכתית רבה גם בימי המשטר הפשיסטי, ואף הדף ניסיונות הצינזור של פרקים באנציקלופדיה על ידי מסדר הישועים.
בשנים 1925–1928 הושלם שלב ההכנה של האנציקלופדיה.
המהדורה הראשונה יצאה לאור בין השנים 1929 ו-1936. אחת מבעיות האנציקלופדיה בעבר ובהווה היא האתגר שבשמירה על העדכניות אל מול קצב ההתפתחויות הטכנולוגיות הגובר.
בשנת 1938 כרך המילואים הראשון יצא לאור.
שישה נספחים יצאו בעקבותיו ברבות השנים, חלקם בכמה כרכים.
הנספח השביעי, שכונה בשם "המאה ה-21", כלל חמישה כרכים.
בסך-הכל, כל כרכי האנציקלופדיה שיצאו ברבות השנים מונים 62 כרכים, ובהם כ-56,000 עמודים ו-50 מיליון מילים בקירוב; האנציקלופדיה זמינה למכירה על DVD.
לרוב, ערכי האנציקלופדיה נחתמו על ידי ראשי-התיבות של שם מחברם.
ישנה מסה על אודות "דוקטרינת הפשיזם" החתומה על ידי בניטו מוסוליני, והופיעה במהדורה של האנציקלופדיה איטליאנה משנת 1932.
גוליילמו מרקוני, חתן פרס נובל לפיזיקה – בשנים 1933 עד 1937
לואיג'י אינאודי – בשנת 1946
ריטה לוי-מונטלצ'יני, כלת פרס נובל ברפואה – בשנים 1993 עד 1998
פרנצ'סקו פאולו קזוולה – החל מ-1998
אנצ'ילדה (בספרדית: Enchilada) הוא מאכל מהמטבח המקסיקני.
המאכל מורכב מטורטיית תירס מגולגלת ובתוכה מילוי במִגוון טעמים וסגנונות, כל גרסה ומרכיביה השונים.
המילוי יכול להיות מורכב מבשר בקר, בשר עוף, גבינה, שעועית מטוגנת, מאכלי ים וירקות שונים.
הטורטייה הממולאת נטבלת או מכוסה ברוטב.
מעליה נהוג לפזר, בתור קישוט או להוספת טעם, שלל תוספות כגון גבינה, עירית קצוצה, בצל קצוץ, פלפל צ'ילי גרוס, כוסברה קצוצה וזיתים.
לפי האקדמיה המלכותית ללשון הספרדית, אנצ'ילדה היא טורטיית תירס מגולגלת, ממולאת בבשר ומכוסה ברוטב עגבניות וצ'ילי.
המילה אנצ'ילדה היא צורת בינוני העבר של הפועל "enchilar" בספרדית מקסיקנית, "להוסיף פלפל צ'ילי, לתבל בצ'ילי".
מקור האנצ'ילדה במקסיקו, שם המנהג של גלגול ומילוי טורטייה קיים לפחות מאז התקופה האצטקית.
האנשים שחיו בסביבת האגם בעמק מקסיקו אכלו טורטיות תירס מקופלות או מגולגלות במילוי דגים קטנים.
ברנאן דיאז דל קסטיליו סיפר על סעודה בהשתתפות אירופאים באירוח הרנאן קורטס בעיר קויואקאן, שבה הוגשו טורטיות תירס במילוי מאכלים.
סופרת הבישול המקסיקני דיאנה קנדי ציינה דיווח של נוסע אמריקאי מ-1883: "אנצ'ילדות, כריך טורטייה שומני במילוי צ'ילי, מספר מרכיבים בלתי-מזמינים ושאר עיסות לא נעימות נמכרות בכל מקום, וממלאות את האוויר בניחוח חריף ומבחיל".
דיאנה המשיכה וכתבה שהיא לחלוטין לא מסכימה עם הציטוט, שלדעתה נובע כנראה מהלם תרבות.
אנצַ'בַּדזה (בגאורגית: ანჩაბაძე) הידועים גם כאצ'בּה (באבחזית: А́чба) היא משפחה אבחזית-גאורגית ומשפחת אצולה אבחזית הוותיקה ביותר ששרדה עד היום.
שורשיה המשוערים של המשפחה נעוצים בתחילת ימי הביניים בתקופת שלטונה של השושלת ששלטה על אבסגיה.
לאחר ההפרדות מהממלכה הגאורגית המאוחדת במאה החמש עשרה, הייתה אבחזיה תחת השפעה עות'מאנית והאסלאם, מספר חברי המשפחה נאלצו לפלוש לשטחי הממלכה המזרח גאורגית, כארתלי-קאחתי.