tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם המגיש/ה התוכנית הראשונה התוכנית האחרונה הערות עמנואל רוזן 18 באוגוסט 1995 6 באוקטובר 2000 הגיש בזוגיות לצידם של גדי סוקניק ואשרת קוטלר ולעיתים הגיש לבדו.
בשנת 2000 הפך לפרשן של התוכנית גדי סוקניק 9 באוקטובר 1998 הגישו בזוגיות לצידו של עמנואל רוזן ולעיתים הגישו לבדם אשרת קוטלר 16 באוקטובר 1998 22 בספטמבר 2000 דן שילון 13 באוקטובר 2000 13 ביולי 2001 הגישו לבדם אהרן ברנע 20 ביולי 2001 28 בדצמבר
אולפן הקלטות הוא מבנה להקלטות קול.
חלל המבנה מעוצב במיוחד על ידי מהנדס אקוסטיקה, על מנת להשיג את התכונות האקוסטיות הנדרשות (הפצת קול, רמה נמוכה של החזרים, זמן תהודה מתאים לחלל החדר וכו').
סוגים שונים של אולפנים מקליטים להקות, אמנים, דיבוב ומוזיקה לתוכניות טלוויזיה, סרטים, סרטי אנימציה, פרסומות ואפילו תזמורת מלאה.
אולפן הקלטות תקני מורכב מחדר הנקרא "חדר ההקלטה", שבו מבוצע הקטע המוזיקלי, ומ"חדר הבקרה (חדר הקונטרול)", שבו נמצא ציוד ההקלטה, הניתוב ותפעול הסאונד.
לפעמים יהיו חדרים קטנים הנקראים "תאים מבודדים", להקלטת כלים בעלי עוצמות גבוהות כגון תופים וגיטרה חשמלית, על מנת למנוע זליגת קול למיקרופונים אחרים הנמצאים בחלל חדר ההקלטה.
את אולפן ההקלטות מפעיל טכנאי סאונד אשר עובד בתיאום עם מפיק מוזיקלי, מוזיקאים, נגנים, זמרים ואמנים.
אולפני הקלטות מורכבים לרוב משלושה חדרים:
חדר ההקלטה עצמו, שבו מבוצעת היצירה המוזיקלית
חדר הבקרה (קונטרול), שבו היצירה המוזיקלית מוקלטת ומתופעלת
בעבר היה גם חדר "המכונות" שבו נמצא הציוד הרועש אשר עשוי להפריע למהלך העבודה בשל הרעש שהוא יוצר.
אולם כיום, כאשר מקליטים באמצעות מחשב, אין צורך בחדר זה.
אולפני הקלטות מעוצבים בקפידה לפי עקרונות אקוסטיים על מנת ליצור סדרה של חללים עם רמת האקוסטיקה הנדרשת להקלטה מדויקת ואיכותית.
עקרונות אלו יכללו טיפול אקוסטי בחדר (על ידי שימוש בחומרים סופגי ומבודדי רעשים על פני קירות החדר וגם על ידי התחשבות במידות הפיזיות של החדר על מנת שהחדר יגיב לסאונד בצורה הנדרשת) וטיפול בבידוד אקוסטי (על מנת ליצור בידוד קולי בין החדרים).
אולפן הקלטות עשוי לכלול חדרים נוספים, כגון תא שירה - חדר קטן המיועד להקלטות קול ועשוי לכלול עוד חדרי שליטה נוספים.
הציוד הנמצא באולפן הקלטות כולל לרוב:
מכשיר הקלטה רב-ערוצי לרוב מחשב
מוניטורים שהם בעצם רמקולים עם צליל מדויק ו"שטוח" (Flat) כלומר היענות מדויקת לכל טווח השמיעה.
ציוד נוסף העשוי להימצא באולפן יכלול:
אפקטים חיצוניים, כגון, קומפרסור, ריוורב ו/או אקולייזרים
המחשב תפס תפקיד מרכזי בתהליך ההקלטה בשל יכולתו להחליף את קונסולת ההקלטה, מכשיר ההקלטה, סינתיסייזרים, סאמפלרים ומכשירי אפקטים.
מחשב המיועד לעבודה מסוג זה נקרא "ממשק עבודה דיגיטלי".
תכנות עבודה פופולריות כוללות את התכנות Digidesign FL Studio, Pro Tools אשר מהוות את הסטנדרט ברוב אולפני ההקלטות.
תכנות נוספות ידועות כוללות את התכנות קיובייס, ו־Nunendo מבית Steinberg, כמו כן תוכנת MOTU Digital Performer המהווה את הסטנדרט לעבודות MIDI, וכמו כן התכנות Ableton Live, Cakewalk SONAR, ACID PrO ,Apple Logic Pro.
Cool Edit Pro, תוכנת Audition מבית adobe, תוכנת Audacity ותוכנת Ardour הפועלת על מערכת לינוקס.
תכנות העבודה הנוכחיות תלויות יותר בחומרת ההקלטה מאשר במחשב שבו הן מותקנות, לכן חומרה ברמה גבוהה מהווה עדיפות גבוהה.
בעוד שמחשבי מקינטוש של חברת אפל נמצאים יותר בשימוש, ישנו מבחר נרחב של תכנות עבודה לחלונות של מיקרוסופט ולינוקס.
אפשר לראות כמות זהה של אולפנים מסחריים וביתיים העובדים עם תכנות עריכה המיועדות ל-PC ויצרני תוכנה טוענים שכיום שאלת PC מול אפל כבר לא רלוונטית.
עריכה הנעשית ללא קונסולת הקלטה אלא רק על ידי עכבר ומקלדת מחשב - נקראת "עריכה בתוך הקופסה".
עם הקדמה הטכנולוגית ומגמת הדיגיטליזציה נוצרו פיתוחים חדשים בתחום האודיו: מערכות הקלטה קטנות, יעילות וזולות בהרבה בהשוואה למערכות האנלוגיות הגדולות והמסורבלות שהיו מקובלות בעבר.
האולפן הדיגיטלי הביא עמו גם אפשרויות רבות אשר לא קיימות כלל באולפן האנלוגי.
תכנות סיקוונסר מעניקות אפשרויות עריכה מאוד מדויקת וירידה עד לפרטים הקטנים ביותר של האודיו המוקלט.
תא מבודד הוא חדר קטן המבודד מבחינה אקוסטית על מנת למנוע מרעשים חיצוניים מלהיכנס אליו ומהסאונד בתוך החדר מלצאת החוצה וכמו בכל החדרים בתעשיית הסאונד, הוא מעוצב כך שיהיה בו פחות דיפוזיה של קול על מנת לייצר סאונד חדר טוב.
מתופף, זמר או מגבר גיטרה יחד עם מיקרופונים מבודדים בצורה אקוסטית בחדר.
באולפן הקלטות מקצועי יש חדר שליטה (חדר קונטרול), חדר גדול לביצוע היצירה המוזיקלית, וחדר או מספר חדרים קטנים המבודדים אקוסטית.
כל החדרים מבודדי קול על ידי קיר כפול עם רווח מת בתוכו.
ישנם סוגים שונים של חללים אקוסטיים הכוללים חדרים ניידים אקוסטיים, חלל אקוסטי קומפקטי או גדול למגבר גיטרה חשמלית.
באולפנים גדולים ישנה אפשרות לשינוי קונפיגורציית האקוסטיקה בהתאם לדרישות הסאונד על ידי שינוי המשטחים האקוסטיים הנמצאים בשימוש בחדר.
אולפן קטן ואישי נקרא לפעמים "אולפן ייעודי".
אולפנים אלו בנויים למטרות מוגדרות או למטרות שאינן מסחריות.
אולפנים מהסוג הזה החלו להיווצר באמצע שנות השמונים יחד עם אמצעי הקלטה, סינתיסייזרים ומיקרופונים בעלויות נוחות.
תופעה זו פרחה עם ירידה במחירי ציוד ה-MIDI יחד עם אמצעי הקלטה לדיסק קשיח לא יקרים.
הקלטת מערכת תופים באולפנים דורשת ידע רב, מאחר שהם בדרך כלל כלי הנגינה הרועשים ביותר ולכן חשוב מאוד מיקום המיקרופונים.
מערכת תופים רגילה מצריכה בידוד אקוסטי בניגוד למערכת תופים אלקטרונית או לתוכנה המדמה מערכת תופים.
בעבר השגת סאונד גיטרה חשמלי אותנטי כולל אפקט דיסטורשן הצריך תא מבודד או בידוד כללי.
כיום ניתן לקבל תוצאה טובה על ידי שימוש במדמה מגברים, פרוססורים או תוכנת מדמה מגברים, לפעמים, מוזיקאים מחליפים את כלי הנגינה הלא נוחים, כגון תופים, במקלדת יחד עם תוכנה מתאימה בשל הנוחות המעניקה סוג של סאונד לכלי המסוים.
אולפני רדיו דומים לאולפני הקלטות, במיוחד במקרים של אולפני הפקות שבדרך כלל לא נמצאים בשימוש בזמן שידור.
לאולפנים מהסוג הזה יהיה ציוד דומה לזה שבאולפני הקלטות רגילים, במיוחד אם מדובר בתחנת רדיו גדולה או במבנה משולב המארח תחנת שידור.
השוני הוא בדרך כלל במערכת ערבול - Mixer קטן הרבה יותר.
אולפני שידור משתמשים גם בהרבה מהעקרונות כמו בידוד אקוסטי המותאם לשידור חי.
ציוד נפוץ באולפנים אלו יהיה קו טלפון לשידור שיחות טלפון, POTS codec לשידורים מהשטח, התרעת אוויר מת לגילוי שקט לא צפוי, מעכב שידור על מנת למנוע דברים לא רצויים משיעול ועד דברים לא נאותים.
בתחנות בעלות רישיון בארצות הברית חייב להיות מפענח מערכת התראת חירום (בדרך כלל בסטודיו), ובמקרה של תחנות גדולות במיוחד, מפענח שיכול להפריע לשידור בכל הערוצים על מנת לשדר מסר חירום.
המחשבים הקיימים בתחנות נמצאים בשימוש על מנת לשדר תשדירי פרסומת, אפקטים, שיחות טלפון, דיווחי תנועה ומזג אוויר וכדומה וגם שידור אוטומטי מוגדר מראש, המשדר כשאין אף אחד בנמצא.
לתוכניות אירוח ברדיו, המפיק או העוזר שבחדר השליטה מתפעלים את השידור.
עבודתם היא סינון שיחות, הכנסת שמות המתקשרים והנושא לתור כדי שמנחה התוכנית יוכל לתת הקדמה נכונה לפני כל שיחה.
זוכים בתחרות רדיו גם עוברים עריכה בזמן אמת ומועלים לשידור בתוך דקה או שתיים אחרי שהוקלט שקיבלו את הפרס.
בנוסף, קונסולות דיגיטליות נמצאות בשימוש בכל מה שקשור לתקשורת רשת ומאפשרות לשלוט על התוכנית מכל מקום על ידי אפיון הרשת בתחנה.
ציוד נוסף הקיים הוא מחברים וחיבורים שונים המחברים את צלחת הקליטה והשידור אל מערכת הסאונד ואל האינטרנט.
בעידן האינטרנט כמעט כל אדם יכול להקים תחנת רדיו פרטית ולשדר כל מה שעולה על דעתו.
ניתן לעשות זאת על ידי שימוש בתוכנת Winamp והתקנת תוסף Shoutcast.
ההקמה אינה מסובכת והשידור יכול להיקלט אצל כל מי שברשותו נגן מדיה מתאים.
בעידן ההקלטות האקוסטיות (לפני הופעתם של המיקרופונים, הקלטה אלקטרונית והגברה), אולפני ההקלטות הראשונים היו בצורה בסיסית מאוד, וכללו בידוד של האומנים מהרעש החיצוני.
בתקופה זו היה ניתן למצוא אולפנים בכל סוג חלל אפשרי, כגון חדרי שירותים ומקלחת תוך כדי שימוש באמצעי הקלטה ניידים.
בתקופה זו, הקלטות מאסטר נעשו ישירות לדיסק שהיווה את המטריצה לתקליטים.
האמנים קובצו יחד ליד שופר אקוסטי גדול (צורה מוגדלת של השופר הידוע של הפונוגרף).
האנרגיה האקוסטית מהשירה ו/או כלי הנגינה הועברו דרך הדיאפרגמה של השופר למחרטה מכנית שהייתה בחדר הסמוך, אשר תרגמה את הסיגנל לחריץ מאופנן על גבי משטח הצילינדר או הדיסק.
בהמשך להמצאת והצגת המיקרופון, המגבר החשמלי, שולחן המיקס והרמקולים, תעשיית ההקלטות עברה בהדרגה להקלטות אלקטרוניות, ועד שנת 1925 טכנולוגיה זו החליפה את שיטת ההקלטה האקוסטית המכנית לחברות גדולות כגון, RCA Victor ו - Columbia.
ועד שנת 1933, הקלטות אקוסטיות לא היו בשימוש בכלל.
שנות הארבעים עד שנות השבעים
הקלטות אלקטרוניות היו נפוצות בתחילת שנות השלושים, ומחרטות להקלטות מאסטר קיבלו חיזוק חשמלי, אבל הקלטות מאסטר עדיין הוצרכו להיות ישירות לדיסק.
יחד עם הטרנד המוזיקלי המוביל, האולפנים באותה תקופה עוצבו למטרת הקלטות חיות של יצירות סימפוניות ואנסמבלים גדולים אחרים.
הטכנאים מצאו במהרה שחללים גדולים בעלי תהודה גדולה כמו אולמות קונצרטים יצרו איכות אקוסטית אשר הגדילה באופן משמעותי את הסאונד של ההקלטה, ובזמנים האלה, אולמות אקוסטיים "חיים" אלו היו המועדפים על פני חדרים אקוסטיים "מתים" ותאים מבודדים שהיו נפוצים אחרי שנות השישים.
בגלל המגבלות בטכנולוגיית ההקלטה, האולפנים של אמצע המאה העשרים היו מעוצבים סביב הקונספט של איחוד המוזיקאים והזמרים מאשר להפריד ביניהם, וסביב הקונספט של הצבת האומנים והמיקרופונים בצורה אסטרטגית על מנת ללכוד את התגובה האקוסטית וההרמונית ההדדית שנוצרה בזמן ביצוע היצירה.
באולמות סאונד מודרניים, המיועדים לסרטים, עדיין משתמשים לפעמים בשיטה זו למטרת יצירת פסקול לסרטים כיום.
בגלל האקוסטיקה המושלמת שלהם, רבים מהאולפנים היו כנסיות לשעבר.
דוגמאות לאולפנים כאלו כוללות את AIR studios של ג'ורג' מרטין בלונדון, אולפני קולומביה בניו יורק (לשעבר כנסייה ארמנית עם תקרה בגובה של 3 מטרים), ואולפני Decca Records בניו יורק (שאומנים כגון לואי ז'ורדן, ביל היילי ובאדי הולי הוקלטו בה) שהיו פעם כנסייה גדולה שהכילה תקרה גבוהה ומקומרת במרכז האולם.
באולפני הקלטות של אמצע המאה העשרים היה חוסר בתאים מבודדים ולפעמים אפילו ברמקולים, ורק בשנות השישים, עם הצגת האזניות, האומנים יכלו לנטר את ביצועיהם על ידי האזניות ולשמוע פלייבקים תוך כדי ההקלטה.
היה קשה לבודד את כל האומנים - הסיבה המרכזית ששיטה זו לא הייתה בשימוש הייתה פשוט בגלל שההקלטות נעשו בצורה "חיה" עם ההרכב וכל חברי ההרכב היו צריכים לראות אחד את השני ואת מנצח ההרכב בזמן ביצוע היצירה.
טכנאי ההקלטה באותה תקופה למדו לנצל את האפקט האקוסטי ההדדי שנוצר כתוצאה מזליגה בין המיקרופונים השונים וכלי הנגינה, וטכנאים אלו נהיו מומחים בלכידת התכונות האקוסטיות של אולפנם ושל ביצוע האומנים.
השימוש בסוגים שונים של מיקרופונים ומיקומם באולפן היה חלק קריטי מתהליך ההקלטה, והטכנאים השתמשו בסוגים מיוחדים לתכונות הסאונד הספציפיים שלהם.
המיקרופונים בעלי הטון החלק שפותחו על ידי חברת RCA בשנות השלושים היו קריטיים לסגנון הזמזום של בינג קרוסבי, והקונדנסר המפורסם של Neumann היה אחד מהנפוצים ביותר משנות ה-50. דגם זה נחשב על ידי מומחים כאחד מהמיקרופונים הטובים ביותר שיוצרו אי פעם.
לימוד הצבת מיקרופונים נכונה היוותה חלק נרחב באימון הטכנאים הצעירים ורבים נהיו מומחים באומנות זו.
בשנות ה-60 היה ניתן לראות בתחום הקלאסי שהטכנאים הקליטו הקלטות איכותיות ביותר על ידי שימוש במיקרופון אחד או שניים בלבד אשר היו תלויים מעל התזמורת.
בשנות ה-60 הטכנאים התחילו לעשות ניסויים בהצבת המיקרופונים יותר קרוב לכלים מאשר היה בעבר.
הטון "המלוכלך" המובהק של כלי הנשיפה בשיר Good Morning Good Morning ו - Lady Maddona של להקת החיפושיות הושגו על ידי כך שהסקסופוניסט הציב את כלי הנגינה שלו בצורה כזו שהמיקרופון היה בתוך פתח השופר של הסקסופון בצורה וירטואלית.
התכונות האקוסטיות של האולפנים הגדולים העניקו צורה מיוחדת לרבים מההקלטות הפופולריות של שנות החמישים והשישים, וחברות ההקלטה שמרו על המבנים בקנאות.
לפי היסטוריון הסאונד דייוויד סימונס, אחרי שחברת קולומביה לקחה את 30th Street Studio בשנות הארבעים המאוחרות, המנהל של חברת A&R מיטש מילר נתן הוראה שלא לגעת בווילונות ושאר האביזרים שהושארו על ידי הדיירים הקודמים ולמנקים ניתנו הוראות ברורות שלא לטאטא את רצפת העץ החשופה מחשש לשינוי האקוסטיקה של החלל.
היו עוד מרכיבים באולפנים בתקופה זו שתרמו לייחודיותם.
בנוסף לסאונד שהיה בחדרים ההקלטה הגדולים, רבים מהאולפנים הקימו "חדרי הד" מיוחדים אשר נבנו בדרך כלל מתחת לסטודיו הראשי.
חדרים אלו היו בדרך כלל חללים ארוכים ונמוכים שנבנו מחומרים מחזירי קול כמו בטון, והיו בהם רמקול בצד אחד ומיקרופון או מספר מיקרופונים בצד שני.
בזמן ההקלטה, סיגנל מאחד או יותר המיקרופונים בסטודיו נותבו לרמקול שבחדר ההד, הסאונד מהרמקול הדהד בחדר ונקלט על ידי המיקרופון שבצד השני.
הסיגנל המהדהד המוגבר, שבדרך כלל נעשה בו שימוש לרכך את הסאונד של השירה, היה יכול להתמזג עם הסיגנל הראשי מהמיקרופון בסטודיו ועורבל ליצירה תוך כדי יצירת ההקלטה.
ציוד מיוחד היה עוד מרכיב מרכזי באולפני ההקלטות ה"קלאסיים".
האולפנים הגדולים היו בבעלות חברות גדולות כגון RCA,קולומביה ו - EMI וגם תופעלו על ידיהם, וגם היה לכל אחד מהם מחלקות פיתוח ומחקר אלקטרוני שפיתחו ציוד בהזמנה אישית וקונסולות הקלטה לאולפנים שלהם.
באופן דומה, האולפנים העצמאיים והיותר קטנים היו בדרך כלל בבעלות טכנאי אלקטרוניקה מקצועיים אשר עיצבו ובנו את הציוד ואת שולחן ההקלטה לעצמם.
דוגמה טובה לכך היא אולפני Gold Star בלוס אנג'לס, האתר של הרוב הגדול של הקלטות פופ אמריקאיות מפורסמות של שנות ה-60. אחד השותפים של האולפן דייוויד ס.
גולד בנה את שולחן המיקס הראשי של האולפן ואביזרים נוספים וגם עיצב את חדרי ההד של האולפן הבנויים בצורת טרפז.
במהלך שנות ה-50 וה-60 הסאונד של הקלטות הפופ אופיין יותר על ידי הצגת מעבדי קול כגון, אקולייזרים וקומפרסורים, שיוצרו על ידי חברות אלקטרוניקה מיוחדות.
אחד מהמעבדים המפורסמים ביותר היה האקולייזר של חברת Pultec שהיה בשימוש על ידי כמעט כל האולפנים המסחריים בתקופה זו.
עם הצגת ההקלטה הרב-ערוצית, נפתחה האפשרות להקליט זמרים ונגנים בצורה נפרדת ובערוצים שונים.
למרות זאת, צורה עבודה זו נהייתה פופולרית רק בשנות ה-70 בקרב החברות הגדולות כאשר לאורך שנות ה-60 הרבה מקלאסיקות הפופ עדיין הוקלטו בצורה "חיה" בטייק אחד.
לאחר שנות ה-60 הדגש עבר לבידוד וחסינות קול, עם טיפול בסאונד על ידי הוספת אפקט הדהוד ואקו שנוספו באופן נפרד בזמן העבודה על המיקס ולא תוך כדי הקלטה.
אחת מהתוצאות של הטרנד הזה, שהיה בחפיפה עם עליית מחירי הנדל"ן באותה תקופה, היה שהרבה מהאולפנים הגדולים נהרסו או הוסבו למטרות אחרות.
באמצע המאה העשרים, ההקלטות היו אנלוגיות שנעשו על טייפ מגנטי רבע אינץ' או חצי אינץ' עם הקלטה רב-ערוצית שהגיעה עד 8 ערוצים באמצע שנות ה-50, 16 ערוצים בשנת 1968 ו-32 ערוצים בשנות ה-70. אמצעי ההקלטה הנפוץ ביותר בהקלטות אלו הוא הטייפ 2 אינץ' שביכולתו להכיל עד 24 ערוצים נפרדים.
באופן כללי, לאחר שהמיקס מוכן על מכונת הטייפ בעלת 24 הערוצים, המיקס מושמע ומועבר למכונה אחרת אשר מקליטה את המיקס הכללי (הנקרא "הדפסה") ומורכבת מטייפ סטריאו חצי אינץ' הנקרא "מאסטר".
לפני ההקלטה הדיגיטלית, כמות הערוצים הכללית שהיה ניתן להקליט הייתה 24 ערוצים המבוססים על מכונת הטייפ בעלת 24 הערוצים שהייתה בשימוש ובאולפנים בניו יורק אף הגדילו לחבר בתיאום (סנכּרון) 2 מכונות הקלטה בנות 24 ערוצים וכך ליצור 46 ערוצים (2 ערוצים מתבזבזים על אות הסנכרון).
רבים מהאולפנים כיום משתמשים בציוד הקלטה דיגיטלית המגבילה את כמות הערוצים רק על בסיס קונסולת ההקלטה או על בסיס החומרה של המחשב.
מכונות טייפ אנלוגיות עדיין מבוקשות בקרב "משוגעים לדבר" מאחר שהסאונד הדיגיטלי נשמע להם יותר מדי נוקשה, ונדירות והגיל של הטייפים האנלוגיים מגדילות את ערכן, כמו העובדה שהרבה טכנאי סאונד עדיין מתעקשים להקליט על טייפ אנלוגי בלבד.
הנוקשות הזו מתוארת על ידם בכך שההקלטה הדיגיטלית דוגמת את גל הקול מספר רב של פעמים בשנייה ויוצרת אשליה של גל קול סולידי בעוד שבהקלטה אנלוגית גל הקול נשמר במלואו.
למרות זאת, אחרים טוענים שהחוסר ברעש שבתדרים גבוהים והנאמנות הגבוהה של המדיום הדיגיטלי יוצרים לכידה איכותית יותר של התדרים הגבוהים, שגורמת לקשיחות בניגוד להקלטות אנלוגיות.
עדיין, אחרים מפנים את תשומת הלב לבעיות שהיו בתחילת ההקלטות הדיגיטליות, שנגרמו על ידי חוסר ניסיון של הטכנאים במדיום החדש, כסיבה לביקורת על המערכת הדיגיטלית.
לבסוף, אפקט נוסף אפשרי רלוונטי נובע מכך שבגלל שהקומפקט דיסק משתמש בקצב דגימה של 44.1 קילוהרץ, שום תדר מעל לתדר נייקוויסט המתאים (22050 הרץ) לא מתקבל בהקלטה.
בשל כך, נעשה שימוש במעבירי תדרים נמוכים בעלי עקומה חדה ביותר על תדרים מעל 20 קילוהרץ (הגבול התאורטי של שמיעת אנוש) שעשויים להציג עיוות קל (דיסטורשיין) לתוך תחום התדרים שבאות המוקלט.
זוהי אחת מהסיבות לדחיפה לציוד בעל רמה גבוהה יחד עם איכות דגימה גבוהה, כגון 48 קילוהרץ (שנעשה בו שימוש בהפקות וידאו), 88.2 קילוהרץ, 96 קילוהרץ ואפילו 192 קילוהרץ.
בעקבות התפתחות הטכנולוגיה וכניסת המחשבים נפתחה אפשרות להקמת סטודיו ביתי בעלויות זולות ובנוחות מרבית.
עם זאת הסטודיו הביתי מוגבל כאשר מדובר בהקלטת להקה גדולה ולכן מיועד בדרך כלל להקלטות "קטנות" שלא כוללות מערכת תופים או אמצעים רועשים אחרים.
אולפן עברית (מכונה בקיצור אולפן; מקור המילה בארמית "בית אולפנא", משמעותה: מקום לימוד) הוא בית ספר ללימוד אינטנסיבי של השפה העברית.
האולפנים מיועדים בראש ובראשונה לעולים חדשים במסגרת תהליך הקליטה.
בנוסף יכולים ללמוד בהם גם תושבי חוץ ותיירים.
מדינת ישראל מפעילה אולפנים באמצעות המשרד לקליטת עלייה, משרד החינוך והסוכנות היהודית.
עולים חדשים זכאים לפטור משכר לימוד באולפנים.
אולפנים מתקיימים בערים, קיבוצים ובאוניברסיטאות.
קיימים אולפנים בהם לומדים לא רק עולים חדשים אלא גם תיירים ודיפלומטים כמו אולפן "עקיבא" ו"אולפן רעננה" או לעובדים זרים כמו אולפן "גורדון" בתל אביב.
באולפן בסיסי נלמדות כ-500 שעות לימוד במתכונת בוקר (במשך כחמישה חודשים) או במתכונת ערב (במשך כעשרה חודשים).
האולפן נועד להקל על שילוב מהיר ככל האפשר של העולה במדינה ועל התערותו החברתית, התרבותית והכלכלית בה.
להשגת מטרה זו נלמדת עברית ברמה המאפשרת קיום שיחה, קריאה והבנה בסיסית של השפה.
בנוסף, אולפנים רבים מלמדים גם נושאי תרבות ישראלית, היסטוריה וגאוגרפיה.
האולפן הראשון נוסד בירושלים ב-1949. האולפנים היוו כלי ליישום תפיסת כור ההיתוך כיוון שאפשרו לפתח תחושת זהות משותפת ורגשי שייכות בקרב יהודים בני תרבויות שונות.
במהלך השנים סיימו את האולפנים יותר מ-1.3 מיליון עולים חדשים.
בנוסף לאולפן הבסיסי קיימים סוגי אולפן נוספים:
"בית ראשון במולדת" - העולים מתגוררים ולומדים בקיבוץ בחצי השנה הראשונה שלהם בארץ.
אולפן קיבוץ - אולפן לצעירים בקיבוץ, כולל מגורים ועבודה במשק.
אולפן סטודנטים - מופעל על ידי מנהל הסטודנטים.
אולפן לקשישים - בתשלום סמלי, ללא מגבלת זמן לימוד.
אולפני המשך - ממומנים על חשבון העולה, הלימודים נערכים לרוב במתכונת ערב.
אולפני תעסוקה - מיועדים להכוונה מקצועית או לבעלי מקצועות בתחומים ספציפיים (רפואה, טכנולוגיה), תוך חיזוק ידיעת השפה.
אולפני הזדמנות שנייה - לעולים עד 10 שנים בארץ, לשיפור כישורי השפה.
מסגרת האולפן היא גישה ייחודית וחדשנית ללימוד שפה בשל היותה מבוססת תרבות.
בשל כך אומצה ומיושמת על ידי עמים אחרים השואפים להחיות שפות נכחדות או שאינן בשימוש.
במדינות כגון ויילס, אזרבייג'ן, קטלוניה וניו זילנד ביססו את לימודי השפה המקומית על שיטת האולפן; בוויילס אף משתמשים בשם "אולפן" כשמו של אחד מקורסי המתחילים (באיות המקומי: Wlpan).
מחקר ממשלתי שנערך ב-2007 הראה שאפילו לאחר חמישה חודשים של לימוד עברית אינטנסיבי באולפן, 60% מהעולים מעל גיל 30 לא יודעים לקרוא, לכתוב או לדבר עברית ברמה מינימלית.
המצב באוכלוסייה הרוסית גרוע אף יותר, ו-70% מהעולים דוברי הרוסית אינם יכולים להבין את החדשות בעברית.
כתוצאה מהמחקר הכנסת הקימה ועדה כדי לבדוק את המצב ולתת המלצות לשיפור ושינוי שיטת האולפן.
מספר אלטרנטיבות כבר נשקלו כשיטות לימוד באולפן.
ב-2011 דווח על הישגים בינוניים של מרבית הלומדים באולפנים, ועל נשירה מהלימודים, בשל מבני לימוד מוזנחים ורעועים, מספר תלמידים גבוה בכיתה, מחסור בציוד, ושיטות מיון והוראה מיושנות.
כמענה לביקורות ולכשלים המובנים באולפנים הרגילים הוקמו בשנים האחרונות אולפנים חדשניים הפועלים בשיטות עדכניות לרכישת שפה שנייה, כגון אולפן אור, "כאן זה לא אולפן", אולפן בית, ועוד.
אולפן שחקנים הוא בית ספר למשחק שנוסד במנהטן בשנת 1947 על ידי איליה קאזאן, שריל קרופורד, רוברט לואיס ואנה סוקולוב, על בסיס שיטת סטניסלבסקי.
הבמאי לי סטרסברג הצטרף לאולפן, ובו פיתח בו את שיטת המשחק שלו.
אולפן השחקנים הוא המשך לעבודת קבוצת תיאטרון בשנות השלושים בניו יורק.
שטרסברג ניהל את המקום מהיווסדו ועד מותו בשנת 1982. הוא מנוהל כיום על ידי השחקנים הידועים אל פאצ'ינו, אלן בורסטין והארווי קייטל.
אולפן עקיבא היה אולפן עברית וערבית שפעל בשנים 1951 – 2009.
בכך נקבע למעשה ייעודו של האולפן כמוסד ללימוד השפה העברית שתכניו מותאמים למבוגרים.
משום כך נעשה בו שימוש מראשיתו גם על ידי תיירים (יהודים ולא-יהודים) ואוכלוסיות המיעוטים בישראל.
אופיו זה הביא לערך מוסף בתכני הלימוד שבו, הכולל לימודים בנושא ידיעת הארץ ומורשת ישראל לצד חינוך לפלורליזם ולהידברות בין קבוצות אוכלוסייה שונות.
בהנהגתה של כצנלסון נקבע אולפן עקיבא כמוסד של למידת שפה לצד למידת תרבות, בניסיון לבסס כבוד הדדי בין הלומדים בו.
דרך עבודתו של האולפן הייתה חריגה באותה תקופה, אך לצד היותו עמותה עצמאית הוא זכה לתמיכה בתחום הנחלת הלשון מצד משרד החינוך והתרבות.
בשנת 1956 החל האולפן לפעול בתחום זה בשיתוף המחלקה לחינוך מבוגרים שבמשרד החינוך.
בתחומים האחרים התקיימו מטעמו שיתוף פעולה עם משרדי הממשלה השונים, צה"ל, מוסדות אקדמיים, התנועה הקיבוצית ועיירות פיתוח.
מראשית דרכו עמד האולפן לרשות תיירים שביקשו ללמוד את השפה העברית, ולאחר מלחמת ששת הימים הוא פעל גם להוראת ערבית מדוברת והחל להפעיל פנימייה משותפת לדוברי ערבית וללומדי השפה.
במקביל נפתחו על ידו סניפים מקומיים בעזה ובשכם.
לאחר סיום תפקידה של שולמית כצנלסון בשנת 1996 ניהל את האולפן אפרים לפיד בין השנים 1997–2000 ואחריו אסתר פירון ואלי גרוס עד סגירתו בשנת 2009.
דרך ההוראה המשלבת לימוד שפה ויצירת תוואי להידברות עמדה במרכזו של כנס בינלאומי שקיים אולפן עקיבא בנושא חקר שפות מיעוטים בשנת 1990. שולמית כצנלסון עמדה בראשו עד 1996 וזכתה בפרסים רבים על פועלה ובין היתר הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום.
האולפן כגוף זכה גם הוא בפרסים, ובהם פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1983) פרס ישראל לחינוך (1986) ופרס אונסק"ו לחינוך לשלום (1998).
בשנת 2009 נסגר האולפן עקב קשיים כספיים.
אולפני אילינג הם אולפני טלוויזיה וקולנוע הפועלים בשכונת אילינג במערב לונדון.
האולפנים החלו את פעולתם בשם "אולפני אילינג" בשנות ה-30, וידעו תקופת זוהר בה ייצרו קומדיות הנחשבות כיום לקלאסיות, בשנות ה-50. בסוף שנות ה-50 הופסק ייצור הסרטים תחת השם "אולפני אילינג" אך חודש לקראת אמצע שנות ה-90, והוא ממשיך אף כיום (2009).
האולפנים הם בין אולפני הסרטים הוותיקים בעולם.
במקום פעלו מפיקי קולנוע שונים וביניהם ויל בארקר מחלוצי הקולנוע הבריטי, שהקים את האולפנים במקום בשנת 1896 ובזיל דין, שרכש את האולפנים בשנת 1929. בשנת 1931 החל דין להסריט במקום סרטים במסגרת חברת "אולפני אילינג".
בשנת 1933 הוחלף שם החברה ל-"Associated Talking Pictures" (סרטים מדברים מאוגדים), ובמקום הוסרטו כ-60 סרטים עד לשנת 1938 בה רכש את החברה איל הקולנוע מייקל בלקון בשיתוף עם חברת MGM.
בלקון החל מחדש להשתמש בשם "אולפני אילינג".
בשנת 1944 נרכשה החברה על ידי תאגיד ראנק, אך המשיכה בפעילותה הקולנועית תחת שמה.
בשנות ה-30 ושנות ה-40 הפיקה החברה בעיקר קומדיות בהשתתפות בדרנים כג'ורג' פורמבי שהיה ידוע כזמר ונגן יוקולילי-בנג'ו, וויל היי שרכש את פרסומו על במת המיוזיק הול.
כן עסקה החברה בהסרטת סרטי תעודה.
החברה הייתה חלוצה בשימוש בבמאי תעודה ליצירת סרטי מלחמה בעלי מראה ריאליסטי.
לאחר המלחמה החלה אילינג בייצור קומדיות, שהפכו לסימן ההיכר של האולפן, ונקראות עד היום "קומדיות אילינג".
אלו היו לעיתים סאטיריות באופן קליל ונראו כמשקפות מאפיינים שונים של האופי הבריטי והחברה הבריטית.
הקומדיות התבססו על מספר במאים קבועים וביניהם צ'ארלס קרייטון, אלכסנדר מקנדריק וצ'ארלס פרנד, ומספר כוכבים קבועים, ובראשם אלק גינס.
הראשונה שביניהן הייתה הקומדיה "Hue and Cry" משנת 1947, והאחרונה "Barnacle Bill" משנת 1957. בין הטובות שבקומדיות היו "Whisky Galore!" (1949), "דרכון לפימליקו" (1949), "דם כחול" (1949), "The Lavender Hill Mob" (1951), "The Man in the White Suit" (1951), "The Titfield Thunderbolt" (1953 ו-"הרוצחים והגברת" (1955).
סרטים אלו נחשבים כיום כקלאסיקה של הקולנוע הבריטי, וכלולים בין הקומדיות המשובחות ביותר שהופקו מעולם.
הקומדיות זכו במספר פרסי אוסקר ומספר פרסי באפט"א ופרסים נוספים.
בשנת 1955 רכש ה-BBC את האולפנים, על אף שהפקות הנושאות את הכותרת "אולפני אילינג" המשיכו להיווצר באולפני MGM באלזטרי למשך שנתיים נוספות.
ה-BBC השתמש באולפנים לצילומי סדרות טלוויזיה ידועות כגון "הבלש המזמר" (1986) וסדרות רבות נוספות.
בשנת 1995 נרכשו האולפנים על ידי בית הספר הלאומי לטלוויזיה וקולנוע, ובאמצע שנות ה-2000 נרכשו על ידי קבוצת אנשי עסקים בראשות אורי פרוכטמן, ברנבי תומפסון, הארי הנדלסמן וג'ון קאו.
בשנת 2001 החל האולפן ביצירת סרטים בכותרת "אולפני אילינג" והוא ממשיך בכך עד היום.
בטבלה זו מרוכזים פרטים באשר ל"קומדיות של אילינג" שנוצרו בתקופה שבין 1947 ל-1957 והקנו לאולפנים את עיקר פרסומם.
שם הסרט שנה במאי שחקנים פרסים והערות Hue and Cry 1947 צ'ארלס קרייטון אלאסטייר סים, הארי פאולר Another Shore 1948 צ'ארלס קרייטון רוברט ביטי, מוירה ליסטר דרכון לפימליקו 1949 הנרי קורנליוס סטנלי הולוויי, מרגרט רתרפורד, ברברה מארי מועמד לפרס אוסקר על התסריט הטוב ביותר (ט.
מועמד לפרס באפט"א כסרט הבריטי הטוב ביותר.Whisky Galore!
1949 אלכסנדר מקנדריק בזיל רדפורד, ברוס סטון, ג'ואן גרינווד, גורדון ג'קסון דם כחול 1949 רוברט היימר דניס פרייס, ואלרי הובסון, ג'ואן גרינווד, אלק גינס מועמד לפרס באפט"א בקטגוריית הסרט הטוב.
מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה.
מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (אלק גינס).
פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר.
מועמד לפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר מכל מקור שהוא.
מועמד לפרס גילדת הבמאים של אמריקה לבמאי הטוב ביותר (צ'ארלס קרייטון).
מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה האיש בחליפה הלבנה 1951 אלכסנדר מקנדריק אלק גינס, ג'ואן גרינווד ססיל פארקר מועמד לפרס אוסקר על התסריט הטוב ביותר (רוג'ר מקדוגל, ג'ון דייטון, אלכסנדר מקנדריק).
מועמד לפרס באפט"א כסרט הבריטי הטוב ביותר, והסרט הטוב ביותר מכל מקור שהוא.
The Titfield Thunderbolt 1952 צ'ארלס קרייטון סטנלי הולוויי, ג'ורג' רלף, נונטון ויין Meet Mr.
בשנת 2004 הוסרטה גרסה מחודשת בכיכובו של טום הנקס בשם "לחסל את הליידי".
1956 בזיל דירדן בני היל, בלינדה לי Barnacle Bill 1957 צ'ארלס פרנד אלק גינס, איירין בראון
שם הסרט שנה בעל אידיאלי1999 נוטינג היל1999 מזמור לחג המולד1999 לשבור את המזל2001 חשיבותה של רצינות2002 מת על המתים2004 פגוש את היונים2005 אני רוצה ממתק2007 St Trinian's2007 Dorian Gray2009
ארדמן אנימציות היא חברה המפיקה סרטי סטופ-מושן וסרטי אנימציה ממוחשבים.
בעבר שיתפה החברה פעולה עם דרימוורקס אנימציות אך בעקבות חילוקי דעות אמנותיים השותפות הסתיימה, מאוחר יותר החלה שותפות בין החברה לסרטי סוני.
החברה שולטת בתחום אנימציית הסטופ-מושן בעיקר בשימוש בבובות סיליקון, עם זאת היא מפיקה לעיתים נדירות סרטי הנפשה ממוחשבת.
לעיתים טועים בישראל בשם החברה, כאשר במקום להגיד ולכתוב אָרדמן, כותבים ואומרים אָאַרדמן.
למעשה ה-a השנייה היא נחה ולכן הכתיב הראשון הוא הנכון.
החברה נוסדה ב-1972 כפרויקט דל תקציב על ידי פיטר לורד ודוד ספרוקסטון, שלהם היה חלום, להפיק סרטי אנימציה.
ספרוקסטון ולורד סיפקו פתיחים ומעברונים קצרים לרשת ה-BBC.
לאחר יצירת סרטון אנימציה קצר, נולדה הדמות Morph שהביאה הצלחה גדולה לאולפנים.
ב-1987 הפיקו האולפנים קליפ לשיר של פיטר גבריאל Sledgehammer, מה שהביא להם הצלחה בתחום זה.
מאוחר יותר החלה ארמדן להפיק סדרות אנימציה קצרות למגוון ערוצים, אשר נחלו הצלחה רבה.
בשלב הצלחה זה ספרוקסטון ולורד החלו להעסיק אנימטורים נוספים כשהמרכזי בהם הוא ניק פארק, אנימטור צעיר שכבר כסטודנט יצר את הצמד וולאס וגרומיט שסרטם הראשון הופק בסטודיו ארדמן והתווה את הסגנון העיצובי והסיפורי שמאפיינים את הסטודיו מאז
לאחר הצלחה קצרה בטלוויזיה, החלו לייצר האולפנים סרטים קצרים של וולאס וגרומיט אשר נחלו הצלחה.
בדצמבר 1997 חתמו האולפנים עם דרימוורקס אנימציות הסכם שותפות ל-12 שנים, כאשר בראשיתו הפקת הסרט מרד התרנגולים.
סכום ההסכם מוערך ב-250 מיליון דולר.
ב-23 ביוני 2000 הופץ הסרט הראשון של החברה, מרד התרנגולים, שזכה להצלחה קופתית וביקורתית גדולה.
ב-2005 הופץ הסרט השני של האולפנים, וולאס וגרומיט והארנב הקטלני, שהצליח וזכה בשלל פרסים.
ב-2006 הופץ סרט האנימציה הממוחשבת הראשון של החברה והאחרון בשותפות עם דרימוורקס, חיים בזרם.
בין 2006 ל-2007 נדדה תערוכה שבה הוצגו יצירות הפלסטלינה של החברה.
פיטר לורד ביקר בתערוכה במאי 2006 יחד עם הייאו מיאזאקי.
לאחר סיום החוזה עם דרימוורקס ב-2007 חתמו האולפנים על הסכם נוסף עם אולפני סוני אנימציות להפקת והפצת סרטים, טווח ההסכם היה שלוש שנים לכל היותר.
ב-2011 הופץ הסרט הראשון בשותפות, שירות המתנות החשאי של ארתור.
ב-2012 הופץ לראשונה מאז 2005 סרט סטופ מושן באורך מלא של החברה, פיראטים!, שגם הוא חלק מהשותפות של האולפנים עם סוני.
ביוני 2007 הוכרזו שני סרטים עתידיים להפקה של החברה, כאשר הראשון הוא "החתולים הפורצים" והשני הוא "חיים על מאדים".
באפריל 2008 נפתח ערוץ היו-טיוב של החברה המכיל מאחורי הקלעים, כל פרקי וולאס וגרומיט, כל פרקי הסדרה Morph ועוד.
באוקטובר 2013 יצר פיטר לורד, מייסד שותף, פרויקט גיוס כספים למען הפקת עונה חדשה לסדרה Morph.
בנובמבר 2018 החליטו בעלי האולפנים, פיטר לורד ודייוויד ספרוקסטון, להעביר את הבעלות עליו לידי העובדים.
"רצינו לוודא שכולם ייקחו חלק בסיפור של הבעלות" אמרו בריאיון לאתר הוליווד ריפורטר, "לא רצינו פשוט למצוא רוכש ולהפוך לעוד נכס בשורה של רואה חשבון כלשהו".
סדרות טלוויזיה שהופקו לאורך השנים
"וולאס וגרומיט והבית האבוד", מאת ניק פארק וטריסטן דייוויס, הוצאת Adler's Foreign Books.
"פיצוח האנימציה: ספר האנימציה התלת־ממדית של ארדמן", מאת פיטר לורד ובריאן סיבלי, הוצאת Thames & Hudson Ltd.
"העולם של וולאס וגרומיט", מאת אנדי ליין, הוצאת Boxtree Ltd.
אולפן הבית הייתה רצועת שידורים בחינוכית 23 שהוגשה על ידי בן פרי ודניאלה וירצר.
אחת התוכניות האחרונות ששודרו בטלוויזיה החינוכית טרם סגירתה.
התוכנית משודרת בין התוכניות בערוץ, מחמש בבוקר ועד חמש בערב בכל יום, הרצועה כוללת: שעשועונים, תשובות לשאלות, סדנאות שף, פינות לימודיות ועוד.
להלן הפינות, המערכונים וכל מה שמשודר בתוכנית:
פינת המדען - בפינה המדען (בן פרי) מקבל כל פעם שאלה בנושא כלשהו והוא עונה עליה.
פינת המדע - בן ונציגה מטעם "מוזיאון המדע בירושלים" מראים ניסויים בנושא מסוים .
דגלי המדינות - בפינה זו הקהל לומד מהי משמעות של דגל מדינה אחר בכל פעם.
שעשועון - בכל שעשועון משתתפים שני ילדים באולפן בהם הם עונים על שאלות ומקבלים פרסים
סופר בריין - כל פעם דניאלה המנחה הופכת לסופר בריין שעונה על שאלות לא פתורות
מטבח הבית - בן יחד עם אביו השף דני פרי מלמדים להכין בכל פעם מאכל אחר.
נוסטלגיה- פינה ששודרה ביום שבת ובהמשך ברצועת הנוסטלגיה, שבו סבתו של בן, בלה (בן פרי ) ודניאלה מראים גלגולים של המצאה במשך השנים שלה בארץ.
מילים - דניאלה מחפשת מילה שמתארת במדויק את הצרכים שלה לפי הסיטואציה שבה היא נתקלת, מתוך ארגז המילים המשותף לה ולבן
מאוחר יותר נוצרה פינת המשך שבה בן ודניאלה מחפשים את המילה ביישום שנימצא במחשב הלוח שלהם .
שירים - דניאלה מספרת על שיר מסוים ושרה אותו, בהתאם לנושא השירים של להקת הבנדBAND .
היפ הופ- בן ודניאלה שרים שירי היפ הופ המבוססים על שירים מוכרים .
איתור חרוז - בן כותב שירים שונים (בעלי מנגינה דומה ) ותמיד הוא מחפש חרוז לשורה האחרונה, למרות שהתשובה נמצאת מתחת לאפו .
מי-צו-יאן - חכם סיני (בן פרי) מציג סיפורים ומשלים סיניים בעלי מוסר השכל .
שירי חגים ומועדים- דניאלה שרה שיר שקשור לחג או למועד שמצוין באותו יום.
פרופ' איזי- פרופסור שמתמחה בהרגעת אנשים (בן פרי ) ,נלחץ תמיד כשהמנחה (דניאלה וירצר ) מספרת מהם הלחצים שאותו אדם עובר באותו נושא עליו הפרופסור מתראיין.
חתיכת היסטוריה- בן ודניאלה מספרים על אירועים היסטוריים באמצעות פריטים, שקשורים לנושא, מתוך ארגז קרטון שנושא את השם "חתיכת היסטוריה ".
אולפני תרגום אלרום בע"מ היא חברה ישראלית להפקת כתוביות, תרגום והפקת DCP.
החברה פועלת בקיבוץ אל-רום שברמת הגולן.
במקום בקיבוץ אל-רום פועל מוזיאון "חוויה מהסרטים" בו ניתן לצפות בסרט תלת-ממד המתאר את תהליך הפקת התרגום והכתוביות בסרטים.
החברה הוקמה ב-1983, והתמקדה בתחילה בהפקת כתוביות לסרטי 16 מ"מ.
ב-1998 החלה לעסוק גם בגיור של משחקי מחשב ותוכנה.
ב-2004 הוקמה שלוחה של החברה במנהטן, ניו יורק, שעיסוקה העיקרי הוא הפקת כתוביות לכבדי שמיעה ושירותי תרגום.
החברה מעסיקה כיום למעלה מ-70 עובדים, בקיבוץ אל-רום ובניו יורק.
בין לקוחות האולפנים ניתן למנות חברות הפצה ישראליות, חברות הלוויין והכבלים yes ו-HOT, וכן חברות הפצה בארץ ובעולם.
בשנת 2020 הוחלט בקיבוץ אל-רום על מכירת החברה.
חמישה עובדי אולפנים ותיקים התאגדו לשותפות במטרה להמשיך ולהפעיל את אולפני אלרום.
ב-1 באפריל 2021 החלו אולפני אלרום לפעול במתכונת חדשה, כאשר עובדי החברה הם גם הבעלים, לאחר שרכשו את הזכויות מקיבוץ אל-רום.
בשנת 1996 רכשו אלרום את אולפן הדיבוב והסאונד "אולפנטו בע"מ".
האולפן הוקם ב-1991 בתל אביב, והיה בבעלותו של המדבב יוני חן, עד לפטירתו ב-1995. לפני הרכישה הסופית של אלרום ב-1997 האולפן לעיתים נקרא בשם "אלרום-אולפנטו".
בין שנת 1992 ל-2016 נוהלה מחלקת הדיבוב על ידי הבמאי שרון כהן.
לאחר מכן פתח אולפן דיבוב משלו, SC Produb.
משנת 2004, קיבלו אלרום זכויות הדיבוב של תוכני חברת וולט דיסני.
לאחר פרישתה של שפרירה זכאי מעסקי הדיבוב ב-2009, הפכו להיות ספקי הדיבוב העיקריים של דיסני, לצד אולפני דאבי דאב.
בנוסף, סיפקו את שירותיהם לאולפנים נוספים, כגון יוניברסל, כמו גם לערוצי הטלוויזיה הופ!
חברות הדיבוב והכתוביות התפצלו לכאורה בינואר 2021, אם כי עדיין נקראו באותו השם.
בתחילת 2023, אולפן הדיבוב שינה את שמו לפרפקט וויסס (Perfect Voices), ואף התחיל להפיק דיבובים בגרמנית עבור חברת RTL Deutschland .
אולפן הדיבוב נסגר ב-30 באפריל 2024.
האולפנא על שם הרב משה כהן שאולי (נקראת גם: אולפנת "עלמא" אשדוד) באשדוד היא אולפנא תורנית מדעית.
האולפנא הוקמה בשנת 1981 ושוכנה תחילה ברחוב רמב"ם 6 ברובע ב', בשנת 1993 החלה בניית המתחם החדש ברחוב פתח תקווה ברובע ט' והאולפנא עברה זמנית למשך שנה לרחוב העצמאות 60 במתחם תיכון הקריה.
החל משנת 1994 שוכנת האולפנא במשכנה הנוכחי, הכולל מבנה מרכזי גדול ובו משרדי ההנהלה, חצר פנימית רחבה וכיתות לימוד ובצמוד לו מבנה חדש שהתווסף עם השנים ובו כיתות לימוד נוספות.
האולפנא שמה לה למטרה להכשיר את התלמידות להיות לומדות עצמאיות תוך מתן דגש על פיתוח חשיבה לוגית.
כבית חינוך לתלמידות, האולפנא מתאפיינת בחינוך הערכי-רוחני בכל תחומי הלימוד והעשייה; חינוך לאהבת ישראל, ארץ ישראל ותורת ישראל מתוך מעורבות ותרומה לחברה ועשיית חסד.
בשנת תשע"ו זכתה האולפנא באות הצטיינות חסד וחמ"ד של משרד החינוך.
התנדבות בקהילה – תלמידות האולפנא מתנדבות במסגרות שונות כגון: בתי אבות, בתי ספר לילדים מיוחדים ועוד.
"אולפניגון" – ערב שירה וזימרה של בנות האולפנא מפרי עטן ומרצן.
ימי שיא – יום בו מתקיימים באולפנא פעילות לימודית וחווייתית סביב נושא מוגדר מראש, בו נחשפות התלמידות לנושאים שאינם בתוכנית הלימודים.
"אולפני T3" הוא שמה של חברת הפקות קולנוע וטלוויזיה סובייטית ורוסית שהוקמה על ידי הבמאי הרוסי הנודע ניקיטה מיכאלקוב יחד עם שותפיו בשנת 1987.
שם החברה ТриТэ הוא ראשי התיבות ברוסית למילים Творчество, Товарищество, Труд שמשמעותן: יצירתיות, ידידות, עמל.
סמל החברה הוא דוב חום, המחזיק בכפות רגליו שלוש אותיות "T" שהתמזגו יחד.
סרטים שהופקו על ידי החברה
Wizart Animation הוא אולפן הנפשה רוסי.
הפרויקט הראשון של האולפן היה הסרט "מלכת השלג", ששוחרר למסכי הקולנוע בשנת 2012 וזכה להצלחה מסחרית רבה.
Wizart Animation נוסדה בשנת 2007 בעיר וורונז' על בסיס חברה שעסקה בפיתוח ולוקליזציה של מוצרי מולטימדיה ותוכנה.
נכון לשנת 2023 בחברה מועסקים כ-350 עובדים.
בשנת 2012 בוצע מיתוג מחדש ונפתחה במוסקבה יחידה עסקית, המקדמת ומוכרת פרויקטים ברוסיה ומחוצה לה.
הסרט הראשון "מלכת השלג", שהופק תוך שתמיכה של חברת Bazelevs, הוקרן ביותר מ-30 מדינות ברחבי העולם בבתי הקולנוע, בטלוויזיה וב-DVD.
החלק השני של זיכיון האנימציה "מלכת השלג 2", יצא במקביל לשחרורו ברוסיה והוצג בבתי הקולנוע בבריטניה, פולין, ישראל דרום קוריאה והמזרח התיכון..
החלק השלישי "מלכת השלג 3: אש וקרח" שוחרר ב-29 בדצמבר 2016 בתמיכת Universal Pictures International.
2019: "זאבים וכבשים: צעדו של חזיר"
אולפני FAME (ראשי תיבות של: Florence Alabama Music Enterprises וכן המילה "תהילה") היו אולפני הקלטות בעיירה מאסל שולס שבצפון מדינת אלבמה.
מייסד האולפנים והרוח החיה בהם היה המפיק ריק הול.
שתי קבוצות של נגני אולפן קבועים של האולפנים, חטיבת כלי נשיפה (Muscle Shoals Horns) וחטיבת קצב ( Muscle Shoals Rhythm Section שנקראו גם The Swampers), השתתפו בהקלטת מאות שירים ויצרו צליל ייחודי ומזוהה בתחומי הקאנטרי, בלוז, פ'אנק, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת הנשמה והרוק הדרומי שנקרא Muscle Shoals Sound.
ב-2013 ראה אור הסרט התעודי Muscle Shoals המגולל את סיפור האולפנים.
מבנה האולפנים נכלל ב-2016 במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
אולפן ההקלטות נוסד ב-1959 בעיר פלורנס באלבמה על ידי ריק הול ושני שותפים, בילי שריל וטום סטאפורד.
בראשית שנות השישים עזב הול והקים את האולפן במבנה מחסן טבק נטוש.
באמצע שנות השישים הפך האולפן הנידח למרכז הפקה של להיטי מוזיקת נשמה.
מפיקים כג'רי וקסלר ופלטון ג'רוויס הביאו את אמניהם להקליט במקום, שבו עבדו בהרמוניה אפרו-אמריקאים ולבנים בתקופה שבה שלטה עדיין מדיניות ההפרדה הגזעית (סגרגציה).
ב-1969 פרשו חלק מנגני האולפן של FAME והקימו את Muscle Shoals Sound Studio ב-Jackson Highway 3614 (לכן מופיע המספר 3614 על הקלטותיהם), בעידודו של ג'רי וקסלר שהעביר אליהם את אמניו.
אולפנים אלה נסגרו ב-1979 לא לפני שהפיקו כמה להיטי ענק, בהם Brown Sugar של האבנים התגלגלות, Kodachrome ו-Loves Me Like a Rock של פול סיימון, התקליט Atlantic Crossing של רוד סטיוארט ועוד.
בשנות השבעים הגיע הול להסכם לפיו תפיץ חברת קפיטול רקורדס את קליטי FAME.
בין האמנים שהחתים באותה תקופה נמנים טרי גיבס, רוני מילסאפ, ג'רי ריד, להקת האוסמונדס, בובי ג'נטרי ופול אנקה, שסימנו מעבר למוזיקת קאנטרי.
אולפני בָּאבַּל הוא אולפן קולנוע רוסי, המבוסס במוסקבה והיא חברה בת של באבל קומיקס שבבעלות חברת News Media Holdings, כשמפיק הקולנוע ולדימיר בסדין שימש כנשיא האולפנים הראשון.
האולפנים הוקמו על מנת להפיק סרטים המבוססים על דמויות של באבל קומיקס.
האולפנים מעורבים בהפקת זיכיון הקולנוע מייג'ור גרום.
האולפנים הפיקו 4 סרטים והם מתכננים לייצר זיכיון קולנועי לעולם משותף שמאגד סדרת סרטי גיבורי-על שיתבססו על חוברות הקומיקס של חברת באבל קומיקס.
הזיכיון צפוי לכלול סרטי קולנוע נפרדים החולקים דמויות משנה, אזכורים או רמזים שיקשרו את כולם זה לזה, כהשפעה ברורה מהיקום הקולנועי של מארוול.
ולדימיר בסדין, נשיא החברה (אוקטובר 2015 - ספטמבר 2019)
ארטיום גברליאנוב, נשיא החברה (מספטמבר 2019)
שם הסרט שנה במאי הערות מייג'ור גרום 2017 ולדימיר בסדין סרט קצר מייג'ור גרום: רופא המגפה 2021 אולג טרופים סרט קולנוע באורך מלא גרום: ילדות קשה 2023 אולג טרופים סרט פריקוול ל"רופא המגפה".
מייג'ור גרום: המשחק 2024 אולג טרופים סרט קולנוע באורך מלא.
מייג'ור גרום: משחק נגד הכללים 2026 אולג טרופים מיני-סדרה.
גרסה מורחבת של "מייג'ור גרום: המשחק".פוריה 2026 פיליפ יוריב סדרהבסובוי 2026 סרט קולנוע באורך מלא, עיבוד של החוברות אודות מחבל השדים מייג'ור גרום 3 2027 אולג טרופים סרט קולנוע באורך מלא.
סרט המשך ל"מייג'ור גרום: המשחק".בעלי ברית 2029 שומרי השלום2027 סדרה אקסליבריום2028 סדרהבסובוי 22028 סרט קולנוע באורך מלאעידן העורבים2029 סרט קולנוע.
אולפני אמזון היא חברת-בת של תאגיד הענק האמריקאי אמזון, המתמחה בהפצה, פיתוח, והפקת סדרות טלוויזיה וסרטים החל מסוף 2010. התוכן מופץ דרך בתי קולנוע ודרך שירות הסטרימינג וה-VOD, "פריים וידאו", שמתחרה בשירותים של חברות אחרות כמו נטפליקס והולו.
בשנת 2008, התרחבה אמזון להפקת סרטים, והפיקה את הסרט הילד הגנוב בשיתוף פעולה עם פוקס המאה ה-20. ביולי 2015 הודיעה אמזון כי רכשה את הסרט החדש של ספייק לי, צ'י-ראק, כסרט המקורי הראשון של אמזון.
בעבר, תסריטים לסדרות טלוויזיה וסרטים שהוגשו באופן מקוון לאמזון נקראו על ידי הצוות, עם זאת, אמזון שאפה לבדוק תסריטים שהוגשו תוך 90 יום (אם כי התהליך נמשך זמן רב יותר).
אם נבחר פרויקט לפיתוח, הכותב קיבל 10,000 דולר.
אם נבחר תסריט מפותח להפצה כסרט בתקציב מלא, היוצר קיבל 200,000 דולרים.
אם התסריט נבחר להפצה כסדרה עם תקציב מלא, היוצר קיבל 55,000 דולר וכן "עד 5 אחוז מהתקבולים הנקיים של אמזון ממכירת צעצועים וחולצות טריקו ותמלוגים ובונוסים אחרים."
אמזון הוציאה גם בשנת 2012 את סדרת הקומיקס הראשונה והיחידה שלה, Blackburn Burrow, להורדה בחינם.
הוא כלל סקר המאפשר לאמזון לאסוף משוב כדי לקבוע האם כדאי היה להפוך את הקומיקס לסרט.
אולפני אמזון קיבלו יותר מ-10,000 תסריטים החל מספטמבר 2012 וכ-2,700 פיילוטים לסדרות טלוויזיה החל ממרץ 2013; 23 סרטים ו-26 סדרות טלוויזיה היו בפיתוח פעיל החל ממרץ 2013. בסוף 2016, אמזון ארגנה מחדש את חטיבת הקולנוע שלה כ-Prime Movies.
ב-27 ביולי 2017, הוכרז כי החל מדצמבר 2017, הסרט גלגל ענק יצא לאור, עם אולפני אמזון כחברה מפיצה.
בעבר, אולפני אמזון הסתמכו על אולפנים חיצוניים להפצת הפרויקטים שלהם.
החברה גם רכשה זכויות לעיבוד טלוויזיוני לשר הטבעות תמורת 250 מיליון דולר.
עם זאת, לאמזון עדיין יש אולפני הפצה חיצוניים מחוץ לארצות הברית, כמו סרטי Elevation בקנדה, כמו גם האחים וורנר בארצות הברית ואולפני StudioCanal בבריטניה ובצרפת.
באפריל 2018 הודיעו אולפני אמזון כי הם כבר לא יקבלו הגשות פתוחות של תסריטים.
במאי 2021 חברת האם אמזון רכשה את אולפני MGM תמורת 8.45 מיליארד דולר על מנת להביא את מגוון הסרטים והסדרות של החברה לשירות הסטרימינג פריים וידאו.
הרכישה כללה ספריה של כ-4,000 סרטים ישנים, כולל "הפנתר הוורוד", "שתיקת הכבשים", "לא רק בלונדינית", "אינסטינקט בסיסי" ו"טומב ריידר"; וספרייה של 17 אלף פרקי סדרות טלוויזיה.
אולפן הרדיו והטלוויזיה המרכזי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית הוא יחידת ההפקה העיקרית של ערוץ הטלוויזיה "זבזדה".
אולפן הרדיו והטלוויזיה המרכזי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית הוקם ב-28 ביולי 1992.
ב-15 באוגוסט 1992 אושר המבנה הארגוני של האולפנים.
אל"ם אלכסנדר ויקטורוביץ' יעקובובסקי מונה לראש האולפן הראשון.
במסגרת האולפנים פועלים אולפן שידור, אולפן לעיבוד חומרי שידור ואודיו, מחלקת הפעלת מערכות טלוויזיה ושידור רדיו ומרכז טכני.
האולפנים היו ממוקמים בבניין של משרד הגנה ברחוב שפושניקוב 14 (כיום - סמטת קולימאז'ני), אולפן שידורי הטלוויזיה משנת 1992 עד 1997 שכן ברחוב פרצ'יסטנקה 19. ב-4 במרץ 1993 אומצה אמנת האולפן.
בספטמבר 1992 נרשמה תחנת הרדיו סלביאנקה במשרד העיתונות והמידע הרוסי.
התוכניות של סלאביאנקה שודרו ללא הפסקה על גלי רדיו מאיאק ורדיו רוסיה.
מאז 1993 החלו כתבי האולפן עם לוגו VoenTV להופיע בתוכניות החדשות נובוסטישל הערוץ הראשון, וסטי, היום, איטוגי, כמו גם בתוכנית הצבאית "פוליגון" של מיכאיל לשצ'ינסקי בערוץ אוסטנקינו.
בינואר 1993, התוכנית הנושאית השבועית העצמאית הראשונה, VoenTV, נוצרה במסגרת ערוץ הטלוויזיה Severnaya Korona, לאחר שהיא נסגרה מאז 1994 בערוץ הטלוויזיה TV-6. בקיץ 1993 שודרה המהדורה הראשונה של תוכנית ההסברה "השליח הצבאי".
מאז 20 בפברואר 2005, על בסיס אולפן הטלוויזיה והרדיו המרכזי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, הוקם ערוץ טלוויזיה חדש בשם "זבזדה".
אולפן הטלוויזיה של רוסקוסמוס הוא חטיבת ההפקות של תאגיד החלל הרוסי, העוסק בהפקה וקידום של סרטי תעודה המדגישים אירועים עכשוויים והיסטוריים בתעשיית החלל ברוסיה ומחוצה לה.
בסרטים, בתוכניות ובדיווחים של האולפן מוצגים סיפורים על טכנולוגיית חלל מודרנית ואנשים שלוקחים חלק בתוכניות חלל, מדענים, אסטרונאוטים ואנשי חלל והוא מפרסם סרטונים על ההיסטוריה של הקוסמונאוטיקה הסובייטית והרוסית ובענייני אסטרונומיה ופלנטולוגיה.
אולפן הטלוויזיה של רוסקוסמוס הוקם ב-11 בינואר 2005. האולפן יצר למעלה מחמישים סרטים תיעודיים ששודרו בערוצי הטלוויזיה המרכזיים ברוסיה.
מיולי 2006 עד יולי 2016 שודרה בערוץ הטלוויזיה רוסיה 24 תוכנית שבועית בהפקת אולפן הטלוויזיה בשם "קוסמונאוטיקה", בחסות רוסקוסמוס; מאז ספטמבר 2016 התוכנית עברה לשידור בערוץ היוטיוב של רוסקוסמוס.
התוכנית מספרת אודות ההישגים העדכניים של תעשיית החלל הרוסית.
מספטמבר 2008 עד מרץ 2009 היה הקוסמונאוט פיודור ניקולאייביץ' יורצ'יחין מנחה התוכנית.
מספטמבר 2011 עד אוקטובר 2013 הנחתה את התוכנית דוברת סוכנות החלל הפדרלית אנה וודישצ'בה.
בדצמבר 2013 הנחה את התוכנית גאורגי קפטלין.
מאפריל 2010 עד מרץ 2011, בערוץ הקוגניטיבי "הלוויין שלי" ובערוץ הטלוויזיה רוסיה 2 שודרה תוכנית של אולפני טלוויזיה בשם "החלל הרוסי" ושודרה גם בחבילת הערוצים של "טריקולור".
מאז 19 בנובמבר 2010 שודרה תוכנית טלוויזיה חינוכית שבועית בשם "זמן לחלל!" לילדים ונוער.
במרץ 2008 בפורטל האינטרנט "Vesti.Ru", במסגרת פרויקט משותף של ערוץ רוסיה-24 ואולפני רוסקוסמוס, נחנכה תוכנית חדשה בשם "קוסמונאוטיקה".
ייחודו של הפרויקט במתן גישה חופשית לחומרי וידאו בלעדיים, כולל שידור חי של שיגור לוויינים וחלליות מנמל החלל בייקונור.
אולפן הטלוויזיה יוצר סרטונים לקידום תעשיית החלל הרוסית במכוני תעופה וחלל עולמיים ומפיק סרטי וידאו בהזמנת המפעלים של רוסקוסמוס, והוא אחראי לכלל השידורים הטלוויזיוניים במתחמים, במפעלים ובמתקנים של תאגיד החלל הרוסי הפדרלי.
בשנים 2007–2009 שידרה תחנת הרדיו Zvezda FM תוכנית משותפת בנושא קוסמונאוטיקה, "קדימה", ארבע פעמים בשבוע.
מנובמבר 2009 ועד ספטמבר 2011 עלתה תוכנית הרדיו "סביבת חלל" מדי שבוע בתחנת הרדיו הממשלתית "קול רוסיה".
מאז אוקטובר 2013, הסרטים התיעודיים של האולפן הוצגו במוסקבה בפרויקט המדעי, החינוכי והחינוכי של סוכנות הידיעות RIA Novosti בפרויקט "שני המדעי", שאורגן במשותף עם המוזיאון הפוליטכני.
ב-12 באפריל 2008, הושק אתר האינטרנט של אולפן הטלוויזיה דרכו ניתן לצפות בשידורי האולפנים.
ב-24 במרץ 2009, אולפן הטלוויזיה חנך ערוץ יוטיוב.
עד אוגוסט 2017 מספר מנויי הערוץ עלה על 100 אלף ולאולפן הוענק פרס "כפתור הכסף של יוטיוב".
בשנת 2016 יצר האולפן את סדרת ההנפשה לילדים "יורה וניורה בחלל".
מאז נובמבר 2019, האולפן משדר שיגורי רקטות בערוץ "השידור הגדול" של חברת טריקולור.
אולפן טלוויזיה הוא מקום בו מצלמים תוכניות טלוויזיה, מהדורת חדשות ותכנים נוספים, בין אם בשידור חי ובין אם לקלטת וידאו.
האולפן מאוד דומה לאולפן קולנוע, אך מכיל בתוכו גם בדרך כלל שולחן למגיש התוכנית, מסך ופריטים נוספים.
באולפן הטלוויזיה קיימים מספר מצלמות מכיוונים שונים, המצלמות את רקע האולפן, וכן מספר מיקרופונים אשר קולטים את צלילי המנחים.
מאחורי האולפן נמצא "חדר בקרה", בו יושבים עובדים אשר תפקידם הוא לדאוג לכך שהשידור יועבר באופן יציב לבתי הצופים, או יוקלט על מנת לשדרו בהמשך היום או בעתיד, בהם נתב התמונה וטכנאי הקול.
לעיתים מוקמים אולפני טלוויזיה זמניים, לרבות בשטח פתוח, בעיקר לצורך סיקור אירועים בולטים כגון בחירות.
אולפני ג'ונגל סיטי הוא אולפן הקלטות בבעלותה ובהפעלתה של על ידי אן מינציאלי, המהנדסת ורכזת ההקלטות הוותיקה של אלישה קיז.
האולפנים ממוקמים בצ'לסי, מנהטן, והם תוכננו על ידי ג'ון סטוריק, מקבוצת העיצוב "וולטרס-סטוריק".
אולפני אפל היא חברת בת של אפל שעוסקת בהפקה ופיתוח של סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה עבור שירות הזרמת הווידאו הדיגיטלי אפל TV פלוס.
באוקטובר 2019, הוליווד ריפורטר דיווח כי אפל משיקה חברת הפקות משלה, בניהולם של זאק ואן אמבורג וג'יימי ארליכט, להפקת תוכני טלוויזיה וסרטים מקוריים עבור אפל TV פלוס.
+שםהפצהשירת הברבור17 בדצמבר 2021המסיתים2024בלאק אנד בלוז: הבלדה הצבעונית של לואי ארמסטרונגTBAקארי ואניTBAדוליTBAאמנציפציהTBAרוח רפאיםTBAרוצח פרח הירחTBAקיטבגTBAריימונד ורייTBAעיוור שלגTBAסרט מדע בדיוני קומדיה-דרמה של אנדי סמברג ללא שםTBA
+שםעיר על האשמדבר גבוהפנימה עם השטןשיעורים בכימיהאדוני האווירכוכב מוזרמשטחסדרת בייסבולסדרה ללא שם של אדם פרלמןWeCrashed
אולפן ליגת האלופות היא תוכנית ספורט מבית ערוץ הספורט המשודרת בערוץ החל משנת 1995 ומסקרת את משחקי ליגת האלופות בכדורגל.
התוכנית נחשבת לאחת מתוכניות הדגל של הערוץ, וזכתה בעבר בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית הספורט הטובה ביותר.
במשך מעל ל-25 שנים הוביל את התוכנית מודי בר און.
בשלהי 2021 נאלץ בר און לפרוש עקב התמודדות עם מחלת הסרטן, ממנה נפטר לבסוף במאי 2022. לאחר פטירתו נבחר טל פרידמן כמחליפו בהגשת התוכנית, אך בסיום עונת שידורים אחת הודיע על עזיבה.
בספטמבר 2023 נבחרה מירי נבו כמגישת האולפן החדשה.
לאחר "עונת ניסיון" עם מגישים מתחלפים, בשנת 1996 מונה מודי בר און לתפקיד מגיש האולפן.
לצדו התגבש פאנל קבוע שהורכב מפרשני הערוץ אבי מלר, שהגיש את תקצירי המשחקים, נדב יעקבי ושגיא כהן, אליו הצטרפו בהמשך גם כדורגלני עבר שונים, ובניהם אלי אוחנה ואיציק זוהר.
את המשחקים שידרו לרוב רמי וייץ ויורם ארבל.
בשנותיו הראשונות זכה האולפן לשבחים על גישה שונה וקלילה יותר שהציג לשידורי הספורט.
גישה זו התבלטה במערכונים אותם כתב מודי בר און מדי שנה עבור משדרי הגמר (כדוגמת "להיות רוי קין", פארודיה על הסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'" ששודרה לפני משחק הגמר בשנת 2000), והחל משלב מסוים גם באירוח אמנים ולהקות שהופיעו באולפן בסיום כל ערב משחקים.
בשנת 1998 זכה האולפן בפרס מטעם אופ"א כגוף המשדר המצטיין של המפעל באירופה.
בשנת 2001 נוסף על ערוץ הספורט הבסיסי ערוץ נוסף, "ספורט חמש פלוס", ששידר משחק נוסף מהמפעל בכל ערב משחקים.
בשנת 2007 השיק ערוץ הספורט שני ערוצים נוספים, "חמש לייב" ו"חמש גולד".
בערוץ "גולד" שודר משחק נוסף, בעוד בערוץ "לייב" שודר "ערוץ הקיבוץ" - בו בר און והפאנל עוברים בין כל המגרשים בערב המשחקים ומעדכנים בשערים ובאירועים המשמעותיים בכל משחק.
עם השנים חלו שינויים רבים בהרכב המשתתפים: וייץ וארבל עזבו את ערוץ הספורט ובמקומם הפכו יעקבי ועמיחי שפיגלר לשדרים הבכירים.
בנוסף, צוות הפרשנים התרחב והצטרפו אליו, בין היתר, עמרי אפק, בוני גינצבורג, אלי גוטמן ודודו אוואט, לצד פינות שונות אותן הגישו כתבי הערוץ.
פרסשנהקטגוריהמועמדותתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2019תוכנית ספורטאולפן ליגת האלופות202020212022אולפן ליגת האלופות – עונה 272024אולפן ליגת האלופות – עונה 30
אולפני אשל הוקמו בשנות השישים על ידי מאיר אשל, מראשוני טכנאי הקול בארץ, שהיה בין מקימי גלי צה"ל בשנות ה-40, ומאוחר יותר, רצה ליזום משהו חדש בתחום הקלטת הקול, שייתן מענה לאמנים ישראלים רבים, אשר חיפשו בית שבו יוכלו ליצור מוזיקה.
בתחילה הקליט אשל את האמנים באולמות, שנשכרו במיוחד לצורך ההקלטה, וב-1969 חנך את האולפנים ברחוב פרוג בתל אביב, יחד עם שמעון ויסמן.
ב-1991 עברו האולפנים למשכנם הנוכחי ברח' ריב"ל 18 בתל אביב, ושם הם פועלים עד היום בניהולו של רפי אשל – בנו של מאיר אשל.
בתחילה, בטרם הוקמו האולפנים, נהג אשל לשכור ציוד בסיסי והיה מקליט מוזיקאים שעסקו בסוגות שונות.
התקליטים הראשונים של גדולי האמנים הישראלים הוקלטו אצלו, ביניהם אריק איינשטיין, בני אמדורסקי, בצל ירוק, התרנגולים ואריק לביא.
בבקרים המשיך מאיר לעבוד באולפני קול ישראל, ובערבים נסע בעקבות האמנים לאולמות שנשכרו לצורך ההקלטה.
במהרה התבססו המוניטין שלו, וכדי שיוכל להציע לאמנים הרבים שרצו לעבוד עמו מגוון רחב של שירותים, היה עליו להצטייד במכשור/ציוד נוסף.
כאשר נוסדה הטלוויזיה הישראלית, בסוף שנות השישים, עלתה הדרישה לשירותי אולפן.
לצד הטלוויזיה, גם הקולנוע הישראלי, שהיה עדיין בתחילת דרכו, פתח הזדמנויות חדשות למלחינים, ואלה חיפשו מקום ליצור ולהקליט את המוזיקה שלהם.
על רקע כל אלה החליט אשל לייסד את אולפני ההקלטה.
האולפנים הוקמו ברחוב פרוג בתל אביב ונחנכו ב-1969, כשהבעלים והמנהלים הראשונים שלו היו מאיר אשל עצמו יחד עם שמעון ויסמן, לאחר שהשניים עזבו את רשות השידור.
בתחילה נקראו האולפנים "ישראקול", כמשחק מילים על רשות השידור שנקראה אז "קול ישראל".
בהמשך צירפו אשל וויסמן אליהם את בן-ציון גול כשותף.
לאחר זמן לא רב פרשו ויסמן וגול מן השותפות ואשל נותר לנהל את האולפנים לבדו.
האולפנים החלו עם ציוד בסיסי של הקלטה מונופונית, אך לאט לאט השתכללו (כשהחלה תחרות עם אולפנים נוספים) ועברו בעזרת ציוד חדיש יותר להקלטה בשני ערוצים (סטריאו) ובהמשך לארבעה ערוצים.
עם התפתחות הטכנולוגיה, עברו האולפנים להקליט בשמונה ערוצים, בהשפעת הקלטות מחו"ל, ומאוחר יותר אף בשישה עשר ערוצים.
בתחילת שנות ה-80 התחוללה מהפכה של ממש: אולפני אשל ייבאו מאנגליה מכונת הקלטה וקונסולה חדישות של עשרים וארבעה ערוצים.
חדר העריכה שופץ אף הוא והפך לאולפן העריכה המצויד והמבוקש בישראל, ודרך המכונה לחיתוך תקליטים עברו רוב האלבומים שיצאו בישראל באותה תקופה – תקליטים מקומיים וכן תקליטים לועזיים בהדפסה מקומית.
בתקופה זו, התקשו האולפנים לעמוד בעומס הגובר של הלקוחות ובצרכים הטכנולוגיים החדשים.
נוסף על התזמורות הגדולות צמחו מסביב גם הרכבים קטנים יותר.
במצעדי הפזמונים שלטה המוזיקה האלקטרונית, וההקלטה הדיגיטלית החלה להתפתח.
בעקבות כך עברו אולפני אשל למשכנם החדש ברחוב ריב"ל, קומפלקס מרווח ומפואר הרבה יותר, והוא מעונם מאז.
בשנים שלאחר מכן אירחו אולפני העריכה הדיגיטליים את מיטב הקלאסיקות העבריות, ערכו יצירות מחדש (re-mastering) ושלחו אותן לחנויות על גבי תקליטורים.
לאולפן A – האולפן הראשי הצטרף כעת גם מיקסר ממוחשב, ובעזרתו נעשתה העבודה בערוצים רבים נוחה ומאורגנת הרבה יותר.
מערכות ההקלטות הדיגיטליות הייחודיות החליפו אט-אט את מכשירי ההקלטה האנלוגיים, ורכישת הציוד מתעדכנת תדיר עם ההתפתחויות הטכנולוגיות.
האולפנים התרחבו – שטחם גדל כמעט פי שניים, ונוספו אולפנים חדשים.
עם התפתחות הטכנולוגיה, השתכלל גם הציוד והורחבו גם תחומי העשייה.
אחד העיסוקים העיקריים של האולפנים, עיסוק שהחל למעשה עוד בשנות ה-90 ותפס תאוצה בשנות האלפיים הוא הקלטות חוץ: הקלטות מופעי רוק לצד קונצרטים קלאסיים, תוך עבודה עם גדולי המנצחים והמבצעים בעולם.
בין היתר האולפנים עובדים תדיר עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
כיום אולפני אשל מספקים שירותים לחברות תקליטים, תחנות טלוויזיה, משרדי פרסום, מופעי במה, תזמורות סימפוניות, הרכבים קאמריים וסולניים, גופים פוליטיים, אמנים ומוזיקאים מכל העולם.
מלבד הקלטות ועריכות, האולפנים מתמחים גם בשחזור הקלטות ישנות, שכפול והעברת הקלטות למדיות שונות, וכן נותנים שירותי ייעוץ ואף משכירים ציוד על בסיס קבוע.
אולפן חמישי נקראת גם סופשבוע היא תוכנית טלוויזיה ישראלית בהגשת הפרשן הפוליטי יעקב ברדוגו ובהשתתפות שלל בעלי מקצוע, התוכנית משודרת מדי יום חמישי בערוץ עכשיו 14 מהאולפן במודיעין-מכבים-רעות.
התוכנית מסכמת את אירועי השבוע החולף על ידי פרשנויות ודעות פוליטיות, ובין היתר גם על ידי סקרי דעת קהל, פאנל פרשנים וראיונות.
התוכנית משודרת בימי חמישי בשעות 20:00-18:00, ומחולקת לשני חלקים, בהגשתו של יעקב ברדוגו.
בחודש מאי בשנת 2022, ערוץ 14 עבר שינוי בלוחות השידורים שלו, ובין היתר החל ברדוגו להנחות את התוכנית "אולפן חמישי".
בעבר, התוכנית אולפן חמישי נקראה "ברדוגו בשבע" ושודרה בשעה 19:00 על ידי יעקב ברדוגו וטל מאיר.