tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הניגון מופיע בספר הניגונים - חב"ד מספר ש"ב (302).
כמה שנים לאחר שהרבי לימד את הניגון, עבר כשליח ציבור באחת השבתות במניין של הרבי אחד החסידים, ובחזרת הש"ץ כשהגיע ל'ממקומך' בקדושה, החל לנגן את ניגון שאמיל.
כיום נהוג בבתי כנסת חב"ד רבים בעולם לנגן ניגון זה ב'ממקומך'.
פעם אחת אף אירע שהרבי עצמו בעת שעמד כשליח ציבור בשבת (ביום פטירתו של חמיו, הרבי הקודם), אמר החל מאמצע פיוט א-ל אדון שבברכות קריאת שמע בשחרית של שבת בניגון זה.
ב-1963 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 4" של ניח"ח בביצוע החזן משה טלישבסקי.
ב-1973 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח.
ב-2004 הוציא הזמר יוני שלמה אלבום "שאמיל" על שם ניגון זה, המבוצע באלבום.
ב-2014 הופיע באלבום "אהבה רבה" בביצוע להקת התזמורת העממית של נאור כרמי.
ב-2015 הופיע הניגון באלבום "צמאה 1" בביצוע אברהם פריד.
ב-2020 הופיע באלבום "לחיים טיש חב"ד" מספר 2 בביצוע זאנוויל ויינברגר.
ב-2021 הופיע באלבום "ניגוני עתניאל - אלול" של ישיבת עתניאל.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרכוס יחד עם בני פרידמן, שמחה פרידמן ואחרים.
שאמו סמרה (במקור שטרן, בהונגרית: Szemere Samu; הויגראבן אז ממלכת הונגריה, היום אוסטריה, 13 בדצמבר 1881 – בודפשט, 4 במאי 1978) היה סופר פילוסוף, אסתטיקן יהודי-הונגרי, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים, פרופסור.
שאמו (שמואל) שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור שטרן ונטי רודר.
הוא קיבל את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) בשנת 1904, שם היה הסטודנט ולאחר מכן עמיתו של ברנאט אלכסנדר.
משנת 1906, היה מורה בבית ספר תיכון באובודה, בשנת 1910 הפך למורה בגימנסיה הריאלית הראשית ברחוב מרקו.
בין 1917 לבין 1919 היה מזכיר "החברה הפילוסופית ההונגרית".
בין השנים 1927–1942 היה מנהל המכון הלאומי היהודי להכשרת מורים.
הוא שרד את השואה ולאחר 1945 היה נשיא האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (IMIT) ומשנת 1950, כפנסיונר, הרצה על תולדות הפילוסופיה בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
בשנת 1963, ELTE העניקה לו את התואר פרופסור באוניברסיטה.
אשתו הייתה ד"ר רנה הורבאט (1884–1958), בתם של שאלאמון הייצלר ושל רוזה שאלאמון, הם התחתנו ב-23 באוקטובר 1910 בבודפשט.
בנו היה ד"ר טמאש סמרה (1911–1945) שיחד עם כלתו ניספו בשואת יהודי הונגריה.
מאמריו ומחקריו פורסמו על ידי:
"משמר השפה ההונגרית" (Magyar Nyelvőr)
ספרי השנה של MIOK (מרכז החינוך של התאחדות התעשייה ההונגרית)
הוא ערך את אלבום אלכסנדר ברנאט ואת יצירותיו לדפוס.
סמרה תרגם להונגרית כמה יצירות של ג'ורדנו ברונו, דקארט, דיואי, פוירבאך, הגל, פסטלוצי, שילר, שפינוזה, ויקו ווינדלבנד.
הוא נפטר ב-1978. מעריציו נפרדו ממנו בעבודות הבאות:
בלה ויהר: פרידה מהפילוסוף (חיים וספרות, 1978)
ארפאד סאבו: (MIOK Yearbook, בודפשט, 1978)
שאמו בודיו (במקור עד 1881 שטיינר, פאפטמאשי, 7 בינואר 1857 – בודפשט, 10 באפריל 1928) היה מתמטיקאי, ומורה ומחבר ספרי לימוד יהודי-הונגרי, מן החשובים בהונגריה בתחום זה.
בודיו הוא הסבא של היסטוריון המוזיקה אוטו גומבושי והיסטוריון האמנות ג'רג' גומבושי.
שאמו שטיינר נולד במשפחה יהודית.
אביו היה איז'אק (יצחק) שטיינר.
הוא למד בבית המדרש לרבנות בנאג'וואראד, אך בסופו של דבר לא סיים וקיבל תואר במתמטיקה ותעודת הוראה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה.
הוא היה מורה באקדמיה למסחר של בודפשט משנת 1883, וכן מתמטיקאי במספר מוסדות פיננסיים גדולים.
גימנסיה המקצועית של המכון להכשרת מורים
מבקר מוסמך של לשכת המסחר והתעשייה של בודפשט (מ-1925).
מייסד הקרן הלאומית לעבודה למסחר ולכלכלה (1900).
חבר במועצה הלאומית לחינוך ציבורי.
בודיו התמחה במתמטיקה של ביטוח והיה מחבר ועורך של מספר ספרי לימוד פופולריים וחשובים של בתי ספר מסחריים למתמטיקה, שכמה מהם היו עדיין בשימוש גם עשרות שנים לאחר מותו.
אלבין צ'אקי, שר הדתות והחינוך הציבורי ההונגרי, הפקיד בידיו את הארגון המתמטי (ככל הנראה האקטוארי) של המוסד הארצי לפנסיה למורים ולמורים שאינם בשרות המדינה.
רבים ממחקריו פורסמו בכתבי עת מקצועיים וספרי הלימוד שלו למתמטיקה היו בין ספרי הלימוד הנפוצים ביותר.
הוא הכין גם את תוכניות הפנסיה של כמה וכמה מוסדות וארגונים.
בודיו הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אשתו הייתה יוזפה שטרן (1859–1924), בתם של יעקב שטרן ושל יוהנה קוהן (כהן), אותה נשא ב-3 באוגוסט 1879.
אישטוואן בודיו (1889–?) מנהל אחוזה.
אשתו הייתה אירמה קריסטינה לדהבום (1901–?).
בעיות חשבון לחטיבות ביניים לבתי ספר לעסקים ולשימוש פרטי.
טבלאות לחישובי חשבון בחטיבות הביניים, ריבית דריבית, קצבה וביטוח חיים.
לוגריתמים של שבע ספרות של מספרים מ-1 עד 100,000. עם מיקשה הוואש.
(מהדורה שנייה מתוקנת: בודפשט, 1901; מהדורה חמישית: 1910)
עם מיקשה הוואש וקארוי ביין .
חשבון מסחרי לבתי ספר מסחריים ארבע שנתיים.
שאמי קבב (בהינדי: शामी कबाब; באנגלית: Shaami Kebab) היא קציצה מתובלת העשויה מבשר טחון ונחשבת לנפוצה בהודו, פקיסטן ובנגלדש.
המאכל מורכב מעוף או בשר, גראם מסאלה, בצל, כורכום, צ'ילי, נענע, פלפל שחור, זנגביל, קינמון, ציפורן, עלי דפנה, חומוס וביצה שאותם טוחנים, מערבבים יחד ואופים או צולים.
נהוג להגיש את הקינוח בתקופת הרמדאן, בעיד אל פיטר, כאוכל רחוב, אך בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובאירועים דתיים כשהוא חם.
מלבד הגרסה הבשרית, קיימת גם גרסה צמחונית והוא נפוץ בדאקה, פנג'אב, קשמיר, אוטר פראדש וסינד.
שאמו נאג' (במקור עד 1905 שאלאמון (שלמה) גרוס, בהונגרית: Nagy Samu; בקטרולאנטהאזה, 20 בדצמבר 1866 – בודפשט, 25 בנובמבר 1945) היה רוקח יהודי-הונגרי, סופר מקצועי בתחום התרופות, עורך עיתונים מקצועיים בתחום הפרמצבטיקה.
שאמו נאג' היה איש רב פעלים מהיותו רוקח, מנהל מפעלים וחברות, איש עסקים, יצרן, עד עורך עיתונים.
בכ-15 שנים מחייו פעל בטרנסילבניה.
שלמה גרוס נולד במשפחה יהודית בצפון־מזרח הונגריה כבנם של ישראל גרוס, חקלאי בעל משק מהעיירה נירבקטה ושל אסתר קליין.
הוא השלים את בית הספר התיכון שלו בדברצן.
את לימודיו העל תיכוניים המשיך באוניברסיטה בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד).
הוא נרשם ב-1888, אך קטע את לימודיו והפך למנכ"ל "מפעל סבון M הראשון" באויפשט.
(כיום רובע 4 של בודפשט).
הוא השלים את לימודיו וקיבל תואר רוקח ב-1891. הוא התמחה בבית המרקחת בשם "השילוש הקדוש" (Szentáromság) של אמיל בודאי בבודפשט.
נשיא איגוד בתי הזיקוק לנפט של הונגריה עילית (1910)
הבעלים המשותף של בית המרקחת אפוסטול בבודפשט.
ניהל את בית המרקחת רמן-Remény (תקווה) בטורדה,
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עסק תחילה בהקמת מחסני תרופות להקלת המחסור בתרופות שנוצר לאחר המלחמה
רוקח בטשנד (1916–1927) וניהל את בית המרקחת בשם "אריה הזהב"
המייסד והעורך (1923–1928) של כתב העת הרשמי של אזור טרנסילבניה ובאנאט של איגוד הרוקחים הרומני, (1923–1928) בשם Revista Farmaciei - Gyógyszerészeti Folyóirat, שם פרסם מחקר המציג את הביוגרפיה והעבודה של הרופא, הרוקח ופרופסור באוניברסיטה, ראש חוג, ד"ר דיולה אוריינט (קלוז', 1925).
גם יומן הכיס הדו-לשוני של רוקחים פורסם בפיקוחו (1924–1928)
הוא חזר לבודפשט בשנת 1931 והפך למנהל המשרד של כמה כתבי עת בענייני פרמצבטיקה.
אשתו הראשונה הייתה מרגיט, בתם של עורך הדין יוז'ף סורגר ושל מריה דויטש, לה נישא ב-21 ביוני 1898 בדברצן.
רעייתו השנייה הייתה ארנסטין שלזינגר.
שמו נאג' (במקור נויהאוז, בהונגרית: Nagy Samu; צ'ורגו, 17 במאי 1881 – בודפשט, 17 בספטמבר 1940) היה סופר, מחזאי, עיתונאי מוערך, עורך יהודי-הונגרי.
בשל כתיבתו, ונושאי כתיבתו הבקורתית הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, לאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות ודינם היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית).
שאמו נויהאוז נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט נויהאוז ושל מתילד שטרן.
משנת 1904 ערך את העיתון "זאלה" בנג'קניז'ה.
מאמריו שנשלחו לעיתוני הבירה ומשכו את תשומת לבו של ינה ראקושי (סופר ועיתונאי חבר בבית העליון של האספה הלאומית ההונגרית), אשר בשנת 1912 הזמין אותו לעבוד עבור "עיתון בודפשט" (Budapesti Hírlap).
הוא ערך גם את המגזין ההיתולי "קאקאש מארטון" (Kakas Márton) שפורסם בהוצאת העיתון כנספח לעיתון.
הוא היה כתב צבאי במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הפך לראש הטור המדיני בעיתון.
משנת 1919, היה עמית מערכת של העיתון החשוב אשט בהוצאת אנדור מיקלוש.
משנת 1927 עבד שוב במערכת העריכה של "עיתון בודפשט".
מ-1933 עד 1938 היה העורך האחראי של "עתון השעה 8" (8 Órai Újság), ולאחר מכן פרש לגמלאות עקב מחלת לב.
רעייתו הייתה מרגיט נאדור, איתה התחתן ב-21 בדצמבר 1918 בבודפשט.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות פרקשרט, בקבר מפואר שנתרם על ידי עיריית בודפשט להערכת פועלו.
הדוקטור מטופוליה (רומן, כתב העת ניוגט, מס' 11, 1913)
פלאגיאט (קובץ סיפורים, בודפשט, 1920)
השרכים רועשים (מחזה ב-3 מערכות, בכורה: 1927, תיאטרון מרכז העיר)
ההיסטוריה של השלטון בהונגריה לאחר מלחמת העולם עד 1931 (בודפשט, 1936)
שאמו פנייש (במקור עד 1881 שלמה פוירליכט, (בהונגרית: Fényes Samu; טאיה, 28 בספטמבר 1862 – וינה, 28 באוגוסט 1937) היה סופר, עיתונאי, פילוסוף, עורך דין יהודי-הונגרי.
בוא בלט בכל תחום שעסק בו ומחזותיו הועלו על במות בודפשט וסמות אחרות במשך תקופה ארוכה.
שלמה פוירליכט נולד במשפחה יהודית כבנם של יואל פוירליכט ושל בטי גוטמן.
הוא סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
לאחר שעבר את מבחן הלשכה התיישב בקאשה ועסק בה כעורך דין.
בשנת 1907 עבר לבודפשט, בשנת 1908 ייסד את השבועון "אוטרה", כלומר בתרגום "החלוץ" (Úttörő), ולאחר מכן בשנת 1911 ייסד אגודה באתו השם (Úttörő Társaság).
הוא נתן יותר מאלף הרצאות חינוכיות שאורגנו על ידי האגודה.
הוא ניסה להפוך את המוניזם לפופולרי דרך הרצאותיו.
הוא נבחר לנשיא האגודה ההונגרית של הוגים חופשיים.
פנייש הובא למנוחות בבית הקברות המרכזי בווינה.
אשתו הייתה אסתי אתלקה, בתם של סוחר העצים איגנץ לאו וייס ושל רזי פוקס, איתה התחתן ב-16 ביוני 1891 בקאשה.
מחזותיו הוצגו בקאשה ובבודפשט, מחזותיו "נשות קאשה" ו"מתיאש" הופיעו ברפרטואר התיאטראות במשך תקופה ארוכה.
הוא היה הראשון שתרגם להונגרית את זרתוסטרה של פרידריך ניטשה (1907).
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נכלא, ולאחר שחרורו (1920) היגר לווינה.
בווינה, בין השנים 1923–1927, פרסם וערך את כתב העת דיוגנס, בו גם פרסם כמה שירים של אטילה יוז'ף.
משנת 1933 עד 1937, ערך את הירחון "הונגרים חדשים" (Új Magyarok), כתב עת שהוקם על ידו בווינה ב-1933, שלאחר פרסום גיליון אחד באונגוואר, יצא לאור בבוקרשט מאוקטובר 1933 עד ספטמבר 1937 - באישור השלטונות הרומניים, בו מתח ביקורת חריפה על רעיונות הנציונל-סוציאליזם ומשטר מיקלוש הורטי בממלכת הונגריה.
הוא פרסם יצירות משלו על פילוסופיה, מדע המדינה וסיפורת, וכן יצירות של סופרים מפורסמים בני זמנו.
הוא לא היה חבר באף מפלגה, הוא היה הוגה דעות רדיקלי בורגני ועצמאי, אבל קידום רעיונות הנציונל-סוציאליזם באירופה הפך אותו ליותר ויותר שמאלני.
מחזה היסטורי ; למפל, בודפשט, 1902 (בתוכנית תיאטראות בודפשט)
ציור תקופתי ; למפל, בודפשט, 1903 (בתוכנית תיאטראות בודפשט)
מופעים מוניסטיים עממיים ; J.
ניטשה, פרידריך וילהלם (1844–1900): Also sprach Zarathustra : ספר לכולם ולאף אחד / נכתב על ידי פרידריך ניטשה ; תורגם להונגרית על ידי שאמו פנייש.
רפסודיות ; דויטש, בודפשט, 1909
הגשת ערעור לקהל ; דפוס טבאן, בקשצ'אבה, 1911
הערות מלחמה ; דיק, בודפשט, 1916
דרמה ; חיי התיאטרון, בודפשט, 1918
השינוי הראשון של יידלי ; Halm und Goldmann, Wien, 1922 (גם בגרמנית)
ר' 2. ; מחברים, וינה, 1929 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
רומן ; מחברים, וינה, 1929 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
מכתבים לבת זוגי ; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
רוֹמן ; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של סמו פניס)
; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
טרגדיות ; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
אגדות; וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
הרוויזיה ההונגרית באור פוליטי, היסטורי וכלכלי ; הונגרים חדשים, בוקרשט, 1935 (גם באנגלית, וברומנית)
כתבי סוציולוגיה חקלאית בהונגריה: 1900-1945 / [כרך, מחקר המבוא נכתב וצורף בהערות על ידי Péter Pál Tóth.
(המחברים כוללים את פרנץ ארדאי, Samu Fényes, ג'ולה אייש, ועוד)
שאלתיאל אייזיק גְרֶבֶּר (ביידיש: גראֶבער; י"ח בתמוז ה'תרט"ז, 21 ביולי 1856 – ~תר"ע) היה מלומד, מוציא לאור, עיתונאי וסופר שפעל בעיקר בגליציה ובפולין במאה ה-19.
שאלתיאל אייזיק גרבר נולד ביארוסלאב שבגליציה, האימפריה האוסטרית (כיום בפולין), בי"ח בתמוז ה'תרט"ז (21 ביולי 1856) כבן יחיד לאביו.
הוא גדל במשפחה יהודית מסורתית וקיבל חינוך תורני, אך בגיל צעיר נמשך לתנועת ההשכלה ולמד מרבי מרדכי יונה רוזנפלד והחל לעסוק בכתיבה ובהוצאה לאור של ספרות עברית מודרנית.
בשנותיו הראשונות כעיתונאי, כתב גרבר בעיתונים עבריים בולטים כגון "עברי אנכי", "הצפירה" ו"הבוקר אור".
הוא התבלט במיוחד כמוציא לאור, ובשנת 1881 ייסד את כתב העת "האוהב עמו וארץ מולדתו" (Der Patriot) בפשמישל, שכלל 13 גליונות.
מאוחר יותר, החל משנת 1887, ערך ופרסם את השנתונים "אוצר הספרות", אשר שימשו פלטפורמה ליצירות ספרותיות עבריות ותרמו להתפתחות התרבות העברית בתקופתו.
בדצמבר 1895 נסע לאיטליה, צרפת, אנגליה, ואשכנז במטרה לעסוק בהוצאה לאור של ספרים.
וכ"ז בטבת תרנ"ו חידשו את מצבת שמואל דוד לוצאטו במהלך מסעו פעל להוצאת כתבים של חכמי ישראל מאיטליה, כגון שמואל דוד לוצאטו ומשה יצחק אשכנזי.
בכך תרם לגישור בין חכמי המזרח והמערב במחצית השנייה של המאה ה-19. פעילותו הספרותית והמו"לית שיקפה את רוח ההשכלה היהודית, תוך שמירה על קשר עם המסורת.
תאריך ומקום פטירתו של גרבר אינם ידועים, ולא נותרו פרטים נוספים על חייו המאוחרים.
האוהב עמו וארץ מולדתו (Der Patriot) (1881) – כתב עת שכלל 13 גליונות.
אוצר הספרות (מ-1887) – שנתונים ספרותיים.
הוצאה לאור של כתביהם של שמואל דוד לוצאטו ומשה יצחק אשכנזי.
שאלת מחקר היא "שאלה שפרויקט המחקר שואף לענות עליה".
כמו כן, בשאלה זו מובעת בעיה העוסקת בתופעה או חוויה שנבקש לחקור.
בחירת שאלת מחקר היא מרכיב חיוני הן במחקר כמותני והן במחקר איכותני.
מחקר ידרוש איסוף וניתוח נתונים, והמתודולוגיה לכך תשתנה במידה רבה.
התשובה לשאלת מחקר תסייע בטיפול בבעיית או בשאלת המחקר.
היא בדרך כלל אחד הצעדים הראשונים שחוקר נוקט בעת ביצוע מחקר.
אופן בניית השאלה יכול להיות תלוי בסוג המחקר או בדיסציפלינה.
כדי לגבש שאלת מחקר, יש לקבוע איזה סוג מחקר יבוצע, כגון מחקר איכותני, כמותי או מעורב.
גורמים נוספים, כגון מימון הפרויקט, עשויים להשפיע לא רק על שאלת המחקר עצמה, אלא גם מתי וכיצד היא נוצרת במהלך תהליך המחקר.
בעברית, מבנה שאלת המחקר יהיה לרוב כדלקמן: "כיצד משפיע/השפעת (הגורם המשפיע) על (הגורם המושפע)".
שאנגחאי (בכתב סיני: 上海; בפין-יין: Shànghǎi - IPA: ; בשאנגחאית: Zånhae – IPA: [z̥ɑ̃̀hé]) היא מחוז עירוני, עיר נמל והעיר המאוכלסת ביותר ברפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית המחוז העירוני מנתה כ-24.87 מיליון תושבים.
העיר משמשת מרכז מסחרי, תעשייתי ותרבותי ויש בה 36 אוניברסיטאות.
שאנגחאי משתרעת על פני 6,341 קילומטרים רבועים במזרח סין, שוכנת על החוף המערבי של ים סין המזרחי ושולטת על הכניסה לאגן של נהר היאנגצה, אזור גדול, מאוכלס ופורה מבחינה כלכלית במרכז סין.
מנהלית היא מוגדרת כאחת מארבע הערים שאינן שייכות למחוז כלשהו (יחד עם בייג'ינג, טיינג'ין וצ'ונגצ'ינג).
השטח שבניהולה גובל עם מחוזות ג'יאנגסו מצפון וג'ג'יאנג מדרום ומכסה גם כמות נכבדת של פרברים ושטחים חקלאיים.
חלק קטן מתושביה של העיר מתגוררים בספינות העוגנות לאורך המזחים הרבים בעיר.
האקלים בשאנגחאי הוא אקלים סובטרופי גשום.
יש בו ארבע עונות שנה מובחנות, וריבוי משקעים.
הקיצים חמים וגשומים מאוד, והחורפים יבשים וקרירים.
הטמפרטורה היומית הממוצעת נעה בין 25 ל-32 מעלות צלזיוס, כשיולי הוא בדרך-כלל החודש החם בשנה.
בחודש ינואר, החודש הקר ביותר, הטמפרטורות נעות בין 1 ל-8 מעלות צלזיוס.
ממוצע המשקעים השנתי בשאנגחאי עומד על 1,100 מילימטר.
יולי הוא החודש הגשום ביותר ודצמבר הוא היבש ביותר.
בקיץ ובסתיו ישנן לעיתים סופות טייפון.
בתקופת שושלת סונג (960–1279 לספירה) שאנגחאי התפתחה מכפר לעיירת נמל ומסחר, וזאת בעקבות הגעתם של פליטים מצפון סין.
בשנת 1172 נבנתה בעיר חומת ים כדי לייצב את קו החוף, זאת בנוסף לשובר גלים אשר נבנה מוקדם יותר.
החל מתקופת שושלת יואן בשנת 1292 ועד לשנת 1297 כאשר שאנגחאי הוכרזה רשמית כעיר, היה האזור במעמד מחוז מינהלי.
שני אירועים סייעו לפיתוחה של העיר בתקופת שושלת מינג: בשנת 1554 הוקפה העיר בחומה כדי להגן עליה מפני שודדי ים יפנים.
בשנת 1602 קיבלו תושבי העיר חיזוק רוחני לאחר הקמת "מקדש אל העיר", אשר היה למוקד לתמיכה רוחנית בתושבים.
בתקופת שושלת צ'ינג שאנגחאי הפכה לאחת מערי הנמל החשובות ביותר בדלתה של נהר יאנגצה.
שני שינויים משמעותיים במדיניות הממשלה סייעו לעליה בחשיבות העיר.
לדעת ההיסטוריונית לינדה קוק ג'ונסון, כתוצאה משתי החלטות שלטוניות אלה, בשנת 1735 הייתה כבר שאנגחאי לנמל הסחר העיקרי של אגן היאנגצה התחתון, אף שמעמדה כעיר היה עדיין בתחתית ההיררכיה השלטונית.
חשיבותה של העיר עלתה באופן משמעותי במאה ה-19 כאשר מיקומה בשפך היאנגצה הפך אותה לנמל הסחר המתאים ביותר עם מדינות המערב.
בתקופת מלחמת האופיום הראשונה (1839–1842) השתלטו כוחות בריטים באופן זמני על העיר.
המלחמה הסתיימה בשנת 1842 בחוזה נאנקינג אשר קבע פתיחת נמלי סחר, בהם שאנגחאי, לסחר בינלאומי.
מהלך זה הוביל להתפתחות מהירה מאוד של העיר.
הבריטים, הצרפתים, האמריקאים והיפנים קיבלו רבעים בעיר להתיישבות ולמסחר בהם הייתה להם זכות לניהול עצמי ולאוטונומיה שיפוטית.
הזרים פיתחו את המסחר ואת הבנקאות.
בשנות העשרים של המאה ה-20, לאחר הכיבוש היפני וההרס שהותיר מאחוריו, החלה העיר להתעורר לחיים.
היא הפכה למרכז תרבותי, אומנותי ומרכזי בסין.
האופנה בשאנגחאי בלטה בייחודיותה והמודרניות שררה בעיר.
העיר אופיינה על ידי חיי לילה מלהיבים.
הספרות בשאנגחאי הייתה ייחודית לה, החלו להיכתב שירים, סיפורים קצרים ורומנים.
העיר הייתה מושפעת מעברה הקולוניאלי מצד אחד ומהקומוניזם הסיני המתפתח מצד שני ונוצר בה דבר אשר לא היה קיים באף עיר אחרת בסין.
היא הייתה מאופיינת על ידי ערב רב של אנשים, סינים, מערביים ותרבויות המשתלבות ביחד לכדי תרבות מיוחדת במינה.
עם עלייתו של מאו דזה-דונג והמפלגה הקומוניסטית, החלו אנשי הרוח של שאנגחאי לרדת למחבוא, משום שנחשבו ראקציונרים וקפיטליסטים.
הרבה נרדפו כל תקופת מהפכת התרבות והוכרו בתור אנשי תרבות חשובים רק לאחר תקופת שלטונו של מאו בתחילת שנות השמונים.
בין האתרים המרכזיים בעיר ניתן למנות את:
הקהילה היהודית בשאנגחאי נוסדה בשנת 1844. לאחר מלחמת האופיום הראשונה וחתימת חוזה נאנקינג, התירו הסכמי הכניעה הסינית לבריטים ולאחרים לפתוח בשאנגחאי תחנות מסחר אקס-טריטוריאליות שיפוטית, ולמעשה אוטונומיה מערבית.
עם הבריטים הגיעו תעשיינים יהודים ממוצא עיראקי ובראשם משפחות עשירות כגון ששון, כדורי, חרדון ואחרות ואיתם יהודים ספרדים שהגיעו מסוריה, עיראק והודו (בדומה לקהילות בהונג קונג ויאנגון).
בשנות ה-20 של המאה ה-20 שימש אליהו יצחק חזן כרב קהילת יוצאי בבל בעיר.
הגל השני החל לאחר המהפכה הבולשביקית, כשהיהודים ה"לבנים", שהתנגדו למשטר החדש, העדיפו לברוח מזרחה, עשו את דרכם למנצ'וריה הסינית, וחלקם הגיעו לשאנגחאי.
לפני מלחמת העולם הראשונה התרכזו בעיר 400 יהודים מבגדאד, 250 יוצאי אירופה ו-50 מיבשת אמריקה.
רובם עסקו במסחר, מיעוטם בשירות הדיפלומטי, ברפואה או בחינוך.
בדצמבר 1941, בראשית מלחמתם בבעלות הברית, הפסיקו היפנים את ההגירה לעיר.
הם העבירו לשאנגחאי את כל היהודים שהתגוררו או נקלעו ליפן.
מספר היהודים הכולל בשאנגחאי הסתכם אז בכ-25,000. לפליטים ניתן סיוע רב, בעיקר מתרומות המשפחות היהודיות המבוססות ומארצות חוץ.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הגיעו לשאנגחאי כעשרים אלף פליטים יהודים מגרמניה ואוסטריה, שנמלטו מן השלטון הנאצי.
חלקם הגיעו לעיר באמצעות אשרות שהנפיק להם חה פנגשאן, הקונסול הכללי של סין בווינה, שפעל בניגוד להוראות הממונה עליו.
הפליטים היהודים התגוררו ברובע חונגקואו, שבשנות מלחמת העולם השנייה הפך ל"גטו שאנגחאי".
למרות היות העיר תחת כיבוש יפני מאז 1937, תנועת היהודים לא הוגבלה, אולם תנאי המחיה שלהם היו קשים, על רקע המחסור החמור במזון ובציוד בסיסי וכתוצאה מקושי במציאת מקורות הכנסה.
בין הפליטים תלמידים רבים מישיבת מיר שהייתה הישיבה הגדולה היחידה שניצלה מן השואה.
משנודע לנאצים על הריכוז הגדול של יהודים שברחו מארצות הכיבוש הנאצי המתגורר בשאנגחאי, לחצו על בני בריתם היפנים להסגיר לידיהם את אלפי היהודים שנמלטו לסין, אך היפנים סירבו וכך נותרו היהודים בשאנגחאי, עד סוף המלחמה.
שילוב התנאים שנוצר עם כניעת היפנים וסיום המלחמה, הקמת מדינת ישראל וכן מלחמת האזרחים הסינית בין הלאומנים לקומוניסטים, פתח את שערי העיר.
יהודים רבים בחרו לעזוב, חלקם לישראל וחלקם למדינות אחרות.
עם הקמתה של הרפובליקה העממית של סין בראשות מאו דזה דונג ב-1949, עזבו רוב היהודים את שאנגחאי.
עיריית תל אביב תרמה חלקת אדמה בשיכון שאנגחאי (בקרבת רמת החייל) שבו התגוררו יוצאי שאנגחאי, אשר היגרו לסין מרוסיה ב-1917 בעקבות המהפכה הרוסית ובעקבות אירועים נוספים בברית המועצות שלפני מלחמת העולם השנייה.
בשנים האחרונות קמה בשאנגחאי קהילה דתית ספרדית צעירה המקיימת ארוחות שבת ופעילויות חברתיות לציבור המקומי ולישראלים השוהים במקום.
ברובע בו היה גטו שאנגחאי נפתח ב-1999 מחדש בית הכנסת "אהל רחל" ולידו מוזיאון וחדר הקרנה המתארים את חיי היהודים בעיר.
המחוז העירוני שאנגחאי מחולק לשישה עשר רבעים:
נכון לאפריל 2020, הערים, המחזות והנפות התאומות של שאנגחאי הן:
שַאנְדוֹנְג (; בסינית מסורתית: 山東; בפין-יין: Shāndōng; מילולית: "ממזרח להרים") הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין.
המחוז משתרע על פני 157,704 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-101.5 מיליון תושבים, עובדה ההופכת אותו למחוז השני הכי מאוכלס בסין (אחרי גואנגדונג).
בירתו היא העיר גִ'ינָאן והעיר המאוכלסת ביותר בתחומו היא צִ'ינְגְדָאוֹ.
המחוז נמצא על שפך הנהר הצהוב ויש לו חלק בהיסטוריה של סין עוד מתקופת שושלת שאנג (החל ב).
בין השאר נולד כאן קונפוציוס במדינת לו (鲁国/Lŭguó) שהתקיימה כאן באלף הראשון לפנה"ס.
ממלכה משמעותית יותר הייתה מדינת צ'י (齐国), שהתקיימה כאן במשך כל תקופת האביב והסתיו ותקופת המדינות הלוחמות, עד לכניעתה לצ'ין ב-221 לפנה"ס, תאריך המציין את תחילת עידן סין המאוחדת.
במהלך המאה ה-19, כשסין נחשפה יותר ויותר למערב, הייתה שאנדונג אחד האזורים המושפעים יותר מהקולוניאליזם.
העיר וֵייהָאי שבחצי האי שאנדונג עברה לידיה של בריטניה, והעיר צ'ינגדאו, גם היא בחצי האי, עברה לידיה של גרמניה, המחוז כולו הוגדר אז כ"אזור השפעה גרמנית".
שתי הערים הושבו לסין רק ב-1930 וב-1922 בהתאמה, לאחר הקמת הרפובליקה הסינית.
שאנדונג היא ברובה חלק ממישור צפון סין.
מזרח המחוז הוא חצי האי שאנדונג התוחם מדרום את ים בוהאי.
הוא מכוסה ברובו גבעות, חופו הסלעי צוקי ומפורץ ולאורכו איים.
הנהר הצהוב זורם בצפון המחוז, והתעלה הגדולה עוברת במערבו.
אקלים המחוז ממוזג, עם קייצים לחים וחורפים קרים ויבשים.
המחוז, ובייחוד חצי האי שאנדונג, הוא אחד העשירים בסין, ונהנה מהשקעות רבות מיפן ומקוריאה.
עיקר הכלכלה נשען על חברות מוצרי-צריכה גדולות.
בולטת במיוחד העיר צ'ינגדאו, ביתם של ענקית מוצרי החשמל הסינית האייר (海尔/Hăiěr) ומבשלת הבירה צינגטאו (Tsingtao או 青岛/Qīngdăo).
המחוז גם מדורג ראשון בסין במגוון תוצרים ככותנה, חיטה ואף זהב ויהלומים.
במחוז גם מרבצי נפט משמעותיים, בייחוד באזור דונְגיִינג שבשפך הנהר הצהוב.
מוצרים חשובים נוספים שהמחוז מפיק הם דורה, תירס ומלח.
מחוז שאנדונג מחולק לשתי ערים תת-מחוזיות וארבע עשרה נציבויות עירוניות:
שאמן קינג (ביפנית: シャーマンキング, באנגלית: Shaman King) היא שמה של סדרת מאנגה ואנימה יפנית.
סדרת המאנגה מכילה 285 פרקים ב-32 כרכים שונים.
סדרת האנימה אשר מבוססת על סדרת המאנגה, בת 64 פרקים והופקה לטלוויזיה בין השנים 2001 ל-2002. בישראל הסדרה שודרה בערוץ ג'טיקס.
ביוני 2020 הוכרז שאדפטציה חדשה הנאמנה למאנגה תצא באפריל 2021.
שאמן הוא סוג של כהן רוחות אשר מסוגל לתקשר עם עולם הרוחות.
בסדרה, כהני הרוחות יוצרים קשר עם רוחות הרפאים ועל מנת להשיג את מטרותיהם.
השאיפה הגדול ביותר של כהן רוחות הוא להפוך למלך של כהני הרוחות (אשר מכונה בסדרה "שאמן קינג"), אשר מסוגל לתקשר ישירות עם הרוח הגדולה (הרוח אליה לבסוף כל הנשמות חוזרות) כדי להיות המושיע של העולם.
העלילה בשאמן קינג מתמקדת בשאמאן בשם יו אסאקורה (Yoh Asakura) שרוצה להשתתף בטורניר השאמנים הגדול שמתרחש כל 500 שנים והמנצח בו זוכה לשתף כוחות עם הרוח הגדולה.
השאמן משתף פעולה עם הרוח והם נלחמים יחד בכך שהוא מאחד את הרוח לתוך גופו או לתוך חפץ.
הרוח של יו היא אמידאמארו (Amidamaru), סמוראי מלפני 600 שנה.
תוך כדי הקרבות והסיבובים הראשונים של הטורניר יו מכיר שאמנים נוספים שלכולם מטרה משותפת לנצח בטורניר ולהגשים את משאלתם.
יו מגלה ששאמן רב עוצמה בשם האו (זיק בדיבוב העברי) זרע הרס רב בטורניר שהתרחש 500 שנים קודם לכן והוא מוכרח להיעצר.
סדרת האנימה של שאמן קינג מתחילה באותו רצף האירועים כמו במאנגה בחצי הראשון של הסדרה ואז לאט לאט חורגת לעלילה משלה.
הורו הורו (טריי רייסר בדיבוב העברי) מוצג באופן מוקדם מבמאנגה (יו מתמודד מולו לפני שהם נלחמים בסיבובים הראשוניים) והופעתה הראשונית של האו היא הרבה יותר מאוחר מאשר במאנגה (במאנגה, ניתן להבחין בו בין יתר המתחרים).
בדומה לרוב הסדרות אשר מבוססות על מאנגה, סדרת האנימה הותאמה לקהל הצעיר יותר מבחינת האלימות שבסדרה וכוללת צנזורה של קטעים אלימים או גסים מדי.
רבים מהדמויות שמתות במאנגה הושארו בחיים בגרסת האנימה.
האנימה מציגה את הדמויות הללו כמחלימות מהפגיעות אשר אותן ספגו בקרבות (או שהן כלל לא נפגעו בקרבות) ולבסוף משלימות עם יו וידידיו.
בגרסת האנימה כן נכלל הקרב הסופי בין יו להאו ומרמז כי כל הידידים שיו צבר במסעו (רוב הדמויות הללו מתו במאנגה) תרמו את האנרגיה הרוחנית שלהם כדי לעזור לו לנצח.
אף על פי כן, עדיין לא ברור אם האו הובס אחת ולתמיד או לאן הנפש שלו הלכה.
במאנגה אנחנו מתוודעים לשלבים הבאים בטורניר, והם קרבות בין קבוצות של שלושה שמחולקים לבתים וארבע הקבוצות החזקות ביותר מעפילות לשלב הבא.
בין הקרבות בבתים מוצגים לנו קרבות נוספים בין החבורה של יו, הX-LAWS וגאנדהארה לתומכים של האו וכן פלשבק לפגישתם הראשונה של יו ואנה.
לאחר שלב הקרבות הראשון המעפילים לגמר הם קבוצתו של אהו, של יו, של רן ושל לייסרג (הX-LAWS).
הם מוותרים על הכס לטובת אהו ונותנים לו להתאחד עם הרוח הגדולה על מנת שיוכלו לתקוף אותו ולהביסו אחת ולתמיד בעזרת רוחות חמשת האלמנטים - אש (לייסרג), גשם (הורוהורו), אדמה (יו), ברק (רן) ורוח (צ'וקולאב).
כדי להגיע ולתקוף את אהו בזמן שהוא מתאחד עם הרוח הגדולה עליהם לעבור את עשרת האינדיאנים השומרים משבט הפאטץ' (Patch) שמארגנים את הטורניר ועובדים את הרוח הגדולה.
כדי לעבור את הלוחמים מקריבים את עצמם מרקו, ג'ין ופאוסט במהלך הקרבות אך בסוף המאנגה עדיין לא ברור לנו האם הם ניצחו או לא, כיוון שהמאנגה מסתיימת רק בהגיעם ללוחם החמישי (קארים).
המאנגה מסתיימת כשמאנטה מספר על חלום שהיה לו ובו הוא ראה את אהו כנסיכה ואת חמשת הלוחמים כאבירים שיוצאים להציל אותה.
אנה אומרת למורטי שהם צריכים ללכת לכיוון מקום הקרב ואומרת לו שהיא לא תתן לאהו לגנוב לה את תואר הנסיכה.
יו אסקורה (יהונתן מגון): יו הוא נער חסר דאגות שאוהב להקשיב למוזיקה.
הוא רוצה להפוך לשאמן קינג כדי שכולם יוכלו לחיות חסרי דאגות כמוהו.
אנה "איטאקו" קיויאמה (אסתר אתי קסטרו): אנה היא ארוסתו של יו, ומטרתה היא לדאוג שהוא יהיה השאמן קינג, כדי שהיא תוכל להיות אשתו של השאמן קינג.
אנה היא מדיום-היא יכולה לזמן רוחות גם מהעולם הבא.
אנה היא זו ששולטת ברוב הדמויות בסדרה.
בוקוטו נו ריו "ריו חרב העץ" (יורם יוספסברג): גנגסטר לשעבר שהפך לשאמן בעקבות כניסת רוח בשם טוקאגרו לתוך גופו.
ריו מתאפיין בייחוד ברדיפת שמלות.
רן טאו (לירון זייד): בגרסה המדובבת לעברית הוא נקרא "לן" או "לני".
רן שואף להפוך להיות השאמאן קינג בכל מחיר, גם אם זה יעלה בחייהם של אנשים אחרים בדרך.
בהמשך הסדרה רן הופך לחבר של יו ומשנה את דרכיו הנלוזות.
לרן הצלחה רבה בקרב בנות המין השני על אף שנשים מעולם לא היו בראש סדר העדיפויות שלו.
הורו הורו (עידו מוסרי): הוא מכונה גם בשם "טריי רייסר".
הורוהורו הוא נער חובב גלישת שלג.
הוא הגיע משבט האינו והוא רוצה להיות שאמן קינג כדי להציל את רוחות הטבע הקטנות הנקראות קורופוקו (בגרסה המדובבת- מינוטינים) שמתחילות להיכחד בעקבות התפשטות בני האדם בטבע.
אחת מהן היא הרוח השומרת שלו וקוראים לה קורי.
להורו הורו ריב תמידי עם רן שבדרך כלל מנצח.
פאוסט השמיני (גיורא קנת): פאוסט היה רופא חביב עד שחברתו אלייזה נרצחה.
אז פנה פאוסט לאומנות האפלה של החזרת המתים לתחיה.
הוא רוצה להיות שאמן קינג כדי להחזיר את אלייזה לחיים.
האו (יהונתן מגון): בגרסה המדובבת לעברית נקרא האו "זיק".
האו הוא האח התאום של יו, הוא מעוניין להיות שאמן קינג כדי להשמיד את הגזע האנושי כך שיישארו רק שאמנים בעולם.
לדעתו בני האדם משחיתים את הטבע ולא חיים עמו בהרמוניה כמו השאמנים ולכן יש להשמידם.
מאנטה איומדה (יובל סגל): בגרסה המדובבת לעברית נקרא מאנטה "מורטי".
מאנטה הוא נער קטן ממדים שחובר ליו במסעותיו לקראת הפיכתו לשמאן קינג.
אמידאמרו (גלעד קלטר): אמידאמרו הוא הרוח השומרת של יו.
יו משתמש בו בקרבות שאמניים.
אמידאמרו היה ידוע כסמוראי אכזרי שרצח רבים מחיילי המשמר של השוגון, כשלמעשה הוא עשה זאת כדי להגן על חברו ועליו ממוות.
מתאפיין ברצינות ובמעשיות (חוץ מאשר בחברתה של אנה).
טוקאגרו (יובל סגל): שודד שחי בזמנו של אמידאמרו ונרצח על ידו.
כשהוא חיפש נקמה הוא השתמש בגוף של ריו כדי לתקוף את יו, אך יו הביס אותו והוא הפך להיות הרוח השומרת של ריו.
לאייסרג דיאת'ל (אורי הר-לב): שאמן שנקרא מחפש.
בעזרת מטוטלת מיוחדת ופייה בשם מורפיום (קלואי בגרסה המדובבת) לאייסרג יכול לאתר חפצים ואנשים.
הוא מצטרף ליו וידידיו בתחילת השלב הראשון, אחרי המוקדמות.
הוריו של לאייסרג נרצחו על ידי האו והוא מלא ברצון בנקמה נגדו.
ג'ון (ליטל וידבסקי): ג'ון היא אחותו של רן.ג'ון היא שאמנית מסוג דושי היכולה לשלוט על זומבים בעזרת קלפים צהובים השולפת מכיסה.
הרוח השומרת שלה היא לי פאי לונג, כוכב סרטי קונג פו לשעבר, שלאחר שהיא השתלטה עליו באמצעות קסם הדושי שלה במשך כל חייה (17 שנים) הוא שכנע אותה לעבור לצד הטוב ושהוא יהיה הרוח השומרת שלה.
גיורא קנת (באסון, פאוסט ולי פאי לונג)
נורית בנאי קורן (גולדווה וקינו)
הסדרה הופקה בדיבוב העברי על ידי אולפני נ.ל.ס.
ואת שיר הפתיחה ביצע עוזי פוקס.
שָׁאנְגְצְ'וָאן (בסינית: 上川岛) הוא אי בים סין הדרומי בסמוך לחופה הדרומי של סין, חלק ממחוז גואנגדונג.
האי, המרוחק 14 קילומטר מהיבשת, הוא האי הגדול במחוז.
האי ידוע כמקום בו מת פרנסיסקו חאווייר.
מנהלית, שאנגצ'ואן נחשבת לאחת מעשרים העיירות שבנפה העירונית טאישאן.
האי נפרד מהיבשת מאז עידן הקרח האחרון.
מערבית לו מצוי בסמוך אי נוסף, שְׂיָאצְ'וָאן.
שטח "העיירה שאנגצ'ואן" המתפרשת על האי ועל 12 איונים סמוכים הוא 156.7 קמ"ר.
בין העיירות על האי ניתן למנות את:
שאדי (כפר דייגים על החוף הדרום מערבי)
האי שאנגצ'ואן היה אחד הבסיסים הראשונים שהקימו הפורטוגזים מול חוף סין במהלך המאה ה-16. הם נטשו בסיס זה לאחר שהשתלטו על מקאו ב-1557.
המיסיונר הקתולי הספרדי (ליתר דיוק איש נווארה) פרנסיסקו חאווייר מת באי ב-2 בדצמבר 1552 בדרכו לגואנגג'ואו שבסין.
חאווייר המתין באי לאישור כניסה לסין שלא נתקבל עד מותו.
שאנגצ'ואן ביחד עם האי שְׂיָאצְ'ואן הוכרזו כ"אזורי ניסיון בתיירות משולבת פתוחה" (游开发综合试验区).
כחלק מניסוי זה הוקם אתר נופש על החוף המזרחי של האי בשם חוף פֵיישָׁה (飞沙滩旅游区).
האי שאנגצ'ואן מקושר באמצעות שרות מעבורות לגואנגהאי, האייאן, והאי שיאצ'ואן.
שאן דה מארס הוא פארק ציבורי גדול ברובע השביעי של פריז.
הפארק ממוקם בין נהר הסן ומתחם בתי הספר הצבאיים אקול מיליטר.
בקצהו המערבי של הפארק נמצא מגדל אייפל ובהמשכו, מעבר לגשר ינה מצויים גני טרוקדרו וארמון שאיו.
אורכו של הפארק 780 מטרים ורוחבו כ-200 מטרים.
הפארק נקרא על שם שדה מרס שברומא, וזאת בשל שימושו המקורי של השטח - מגרש מסדרים ואימונים של בית הספר הצבאי הסמוך (ה"אקול מיליטר").
ב-14 ביולי 1790 נערכו במתחם אירועי הפט דה לה פדרסיון במהלך המהפכה הצרפתית, וב-17 ביולי 1791 ביצעו במתחם טבח במתנגדי המלוכה הצרפתית שקראו להפלתו של לואי השישה עשר, מלך צרפת.
כבר ב-1798 נערכה במקום תערוכה גדולה להצגת הישגי התיעוש ועל מנת לשעשע את מעמד הפועלים.
שאן סירפואי אליאס היא משפטנית ניו זילנדית שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד בשנים 1999–2019
אליאס נולדה בלונדון שבבריטניה לאב ממוצא ארמני ואם ממוצא ולשי.
בשנת 1970 היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד ולאחריהם המשיכה בלימודים באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1972 החלה אליאס להתמחות בעריכת דין באוקלנד וכעבור שלוש שנים החלה לעסוק במקצוע.
כמשפטנית הייתה אליאס חברה בוועדה הלאומית לנושאי חקיקה (1984–1988), שימשה חברה בוועדת הערעורים למתן רישיונות לספורט מוטורי, וכן פעלה בנושאי איכות סביבה.
אליאס עסקה רבות גם בדיני חוזים.
בשנת 1988 הוענקה לה הכרה מקצועית על ידי מלכת בריטניה.
בשנת 1995 מונתה אליאס לשופטת בית המשפט העליון של ניו זילנד ולעיתים היא ישבה גם בהרכב בית הדין לערעורים.
ב-17 במאי 1999 היא הושבעה כנשיאת בית המשפט העליון והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
בשנת 2004 הוחלט על המשך כהונתה בתפקיד לאחר שנוסד באופן רשמי בית משפט עליון וחדלה לפעול הוועדה המשפטית המייעצת למלכה, ששימשה עד אותה עת כסמכות הערעור העליונה בניו זילנד.
מתוקף תפקידה אליאס הייתה ממלאת מקום המושל הכללי של ניו זילנד והיא החזיקה בתפקידים אלו בהיעדר המושלים מן המדינה ובתקופות ביניים בין כהונותיהם.
ב-14 במרץ 2019 הסתיימה כהונתה של אליאס ובמקומה מונתה הלן וינקלמן.
אליאס נשואה ליו פלטשר, נשיא אוניברסיטת אוקלנד.
שאנגחאי שארקס (בסינית: 上海大鲨鱼; בפין-יין: Shànghǎi dàshāyú) היא קבוצת כדורסל משאנגחאי שבסין, המשחקת בליגת ה-CBA.
כתוצאה מערבות משותפת, נוסף לשמה תואר נוסף: במשך שנים רבות נקראה הקבוצה "שאנגחאי דונגפאנג שארקס", אך כיום היא ידועה בשם "שאנגחאי צ'יאנג שארקס".
שאנגחאי שארקס ידועה מחוץ לגבולות סין בעיקר בשל העובדה שבה שיחק הכדורסלן יאו מינג לפני מעברו לליגת ה-NBA.
בעונת , הקבוצה סיימה במקום השישי בליגה הדרומית, ועקב כך נעדרה ממשחקי הפלייאוף.
בעונת היא הייתה קרובה לסיים במקום החמישי, והייתה רחוקה ניצחון אחד בלבד מהעפלה לפלייאוף.
בשנים מוקדמות יותר הייתה הקבוצה למצליחה, כאשר היא העפילה לגמר שלוש פעמים רצופות (בעונות , ו-) ופגשה את באיי רוקטס בכל אחת מהפעמים.
בשתי הפעמים הראשונות היא סיימה כסגנית, אך בפעם השלישית ניצחה בגמר וזכתה באליפות ה-CBA, מה שהביא לסיום רצף של שש אליפויות רצופות של הבאיי רוקטס.
שחקן המפתח של הקבוצה בשנים אלו היה יאו מינג.
לאחר מעברו של כוכב הקבוצה מינג לארצות הברית, התקשה המועדון להמשיך להתחרות ברמות הגבוהות.
בנוסף, בסיום עונת 2008/09 נקלע המועדון לקשיים פיננסיים חמורים, שהובילו לענני שמועות על יכולת הקבוצה להמשיך ולהתחרות בליגה הסינית הבכירה.
ב-16 ביולי 2009 דווח שכוכב הקבוצה לשעבר, יאו מינג, רכש את המועדון ובכך גאל אותו מבעיותיו הכספיות.
שאן היא העיירה הגדולה ביותר בנסיכות ליכטנשטיין.
העיר ממוקמת במרכז המדינה, צפונית לבירה ואדוץ.
שאן גובלת בעיירה השווייצרית בוקס (Buchs), שבקנטון סנט גאלן.
שאן היא המרכז הכלכלי של ליכטנשטיין וליותר מ-4,000 חברות משרדים בעיר.
בשאן המטה העולמי של יצרנית כלי החשמל Hilti ושל יצרנית הציוד לרופאי השיניים Ivoclar Vivadent.
שאן פיליפס היא שחקנית ולשית.
פיליפס נולדה בגְוּוַאִין-קַאי-גִירוּוֶן במחוז וסט גלמורגן שבוויילס.
אמה סאלי הייתה מורה ואביה דייוויד פיליפס היה פועל במפעל פלדה ואחר כך שוטר היא דוברת ולשית.
באוטוביוגרפיה שלה (Private Faces) היא מציינת שברוב שנות ילדותה דיברה ולשית בלבד, אנגלית היא למדה מהאזנה לרדיו.
היא למדה בבית הספר פּוֹנְטָרְדָאוּוֶה והייתה מוכרת בשם ג'יין.
המורה שלה לוולשית קרא לה שאן (Siân) המקבילה הוולשית לשם האנגלי ג'יין.
היא למדה אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת קארדיף.
פיליפס סיימה את לימודיה באוניברסיטה ב-1955. בספטמבר 1955 החלה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וקבלה מלגת לימודים, באותה שנה החלו ללמוד ב-RADA גם דיאנה ריג וגלנדה ג'קסון.
בתקופת הלימודים זכתה במדליית זהב על שם בנקרופט על הופעתה ב"הדה גאבלר".
הוצע לה חוזה בהוליווד עם סיום הלימודים.
ההצעה כללה חוזה לשלושה סרטים ועבודה בארצות הברית אך היא דחתה את ההצעה כשהיא מעדיפה במקום זאת להופיע בתיאטרון.
קריירת המשחק של פיליפס החלה כשהייתה בת 11 והופיעה ברדיו בי.
בגיל 11 זכתה גם בפרס בפסטיבל "National Eisteddfod".
בגיל 17 הופיעה לראשונה בטלוויזיה, ובגיל 18 זכתה בפרס על משחקה.
בשנת 1953, בהיותה סטודנטית באוניברסיטת קארדיף, עבדה כקריינית חדשות ב-BBC בוויילס, ויצאה לסיבוב הופעות בהפקה של "המועצה הוולשית לאמנות" בשפה הוולשית.
בין השנים 1953 ו-1955 הייתה חברה בלהקה הרפרטוארית של ה-BBC ובתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-1958 שיחקה בתפקיד מאשה במחזה "שלוש אחיות" בתיאטרון "נוטניגהם פלייהאוס".
ב-1956 גילמה את הנסיכה סיוואן (Siwan) במחזה "בת המלך" מאת סאנדרס לואיס בהמפסטד, וב-1960 גילמה את דמותה של קתרין ב"אילוף הסוררת" ב"אוקספורד פלייהאוס".
היא גילמה שוב את הנסיכה סיוואן בהפקה של ה-BBC לצידו של פיטר או'טול.
ההצגה שודרה ב-BBC One ב-1 במרץ 1960. מאוקטובר 1958 עד אפריל 1959 הנחתה יחד עם זמר הבריטון אייבור אמנואל את התוכנית החודשית "Land of Song" של טלוויזיית ויילס (TWW).
הופעת הבכורה שלה על הבמה בלונדון הייתה ב-1957, במחזה "מגדה" מאת הרמן סודרמן.
בו גילמה דמות של זמרת אופרה, דיווה.
זו הייתה הצלחתה הגדולה הראשונה, והתפקיד תרם רבות לקריירה שלה.
על אף שהייתה עדיין סטודנטית היא שיחקה בתפקיד שלא הועלה על הבמה מאז ימי שרה ברנאר.
ב-1957 (או ב-1959 לפי מקורות אחדים) הופיעה פיליפס בתפקיד הראשי במחזה הדה גאבלר.
יש המחשיבים מחזה זה כהופעת הבכורה שלה אך למעשה היא שיחקה לפני כן ב"מגדה".
בספטמבר 1958 שיחקה בתפקיד מרגרט מיור במחזה "The Holiday" מאת ג'ון הול ב"אוקספורד ניו תיאטר".
עוד באותה שנה שיחקה בקובינגטון וגילמה את התפקיד הראשי במחזה "ז'אן ד'ארק" מאת ג'ורג' ברנרד שו.
בשנים 1960 ו-1961 שיחקה עם הרויאל שייקספיר קומפני במחזה "הדוכסית ממאלפי".
עוד הופיעה עם הרויאל שייקספיר קומפני בתפקידים הבאים:
ג'וליה ב"הדוכסית ממאלפי" ב"שייקספיר ממוריאל תיאטר" בסטרטפורד ב-30 בנובמבר 1960.
ג'וליה ב"הדוכסית ממאלפי" ב"תיאטרון אולדוויץ'" בלונדון, ב-15 בדצמבר 1960.
ברתה ב-Ondine מאת ז'אן ז'ירודו ב"תיאטרון אולדוויץ'" בלונדון, ב-12 בינואר 1961.
מיס האווישם בתקוות גדולות הרויאל שייקספיר קומפני בסטרטפורד ב-6 בדצמבר 2005.
במהלך הקריירה הארוכה שלה השתתפה פיליפס בסרטי קולנוע רבים ובהפקות טלוויזיה רבות.
תפקידה הידוע ביותר הוא כנראה, ליוויה בסדרת הטלוויזיה הפופולרית אני, קלאודיוס עיבוד לרומנים מאת רוברט גרייבס.
על תפקידה זה זכתה בשנת 1977 בפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
עוד היא מוכרת מהופעותיה הרבות בגרסה המקורית של השעשועון "Call My Bluff".
השתתפה בסרט "ניז'ינסקי" (1980); וב"התנגשות הטיטאנים" כמלכה קסיופיאה (1981); עוד תפקיד פופולרי היה בסרטו של דייוויד לינץ' "חולית" כאם הנערצת גאיוס הלן מוהיאם (1984); ובסרט "מלחמת האיווקס" (1985).
עוד השתתפה בשנים 1998 ו-200 בסדרת הטלוויזיה הקנדית "ניקיטה" כאדריאן.
ב-2001 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "באליקיסנג'ל" כהילרית קונסואלה דונפי.
ב-2006 גילמה את ליידי ג'יימס בסרט "The Gigolos" של ריצ'רד ברייסוול.
ב-2011 הופיעה בתפקיד אורח בסדרת המשטרה "לואיס".
בווסט אנד שיחקה בין השאר ב-"Pal Joey", ב-ג'יג'י, ב-" A Little Night Music" ובמחזה "מרלן" בו גילמה את דמותה של מרלן דיטריך.
בעלה הראשון של פיליפס היה דון רוי, הם נישאו ב-1956 והתגרשו ב-1959.
ב-1959 נישאה לפיטר או'טול כשהייתה בהריון ממנו.
לזוג נולדו שתי בנות: קייט, נולדה ב-1960 ופטרישה נולדה ב-1963. פטרישה עוסקת בתיאטרון וקייט היא שחקנית.
בני הזוג התגרשו ב-1979, על תקופה סוערת זו בחייה כתבה פיליפס בכרך השני של האוטוביוגרפיה שלה "Public Places".
בעלה השלישי היה השחקן רובין זקס שהיה צעיר ממנה ב-17 שנה.
הרומן ביניהם החל ב-1975 והם התחתנו זמן קצר אחרי הגירושים מאוטול ב-1979. השניים התגרשו ב-1991.
האוטוביוגרפיה שלה פורסמה בשני חלקים "Private Faces" יצא ב-1999 ו-"Public Places" יצא ב-2001.
ביוני 2000 קיבלה מהמלכה אות מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
שנהפרסקטגוריהעבור תפקידתוצאההערות1976פרס באפט"א לטלוויזיההשחקנית הטובה ביותר אני, קלאודיוס & מה יפית עמק נוי1980פרס אוליבייההשחקנית הטובה ביותר במחזמרPal Joey1996פרס אוליבייהשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמרמוזיקת לילה זעירה1998פרס אוליבייההשחקנית הטובה ביותר במחזמרמרלן1999פרס טוניהשחקנית הטובה ביותר במחזמרמרלן2013פרס אוליבייהשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמרקברט
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1962 היום הארוך ביותר The Longest Day WREN 1964 בקט Becket גוונדלין 1965 קסידי הצעיר Young Cassidy אלה1969 Laughter in the Dark ליידי פמלה מור היה שלום מר צ'יפס Goodbye, Mr.
שאנגחאי גרינלנד שֶׁנְחְווָה (במנדרינית: 上海绿地申花足球俱乐部) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר שאנגחאי.
המועדון נמצא בבעלותם של קבוצת גרינלנד.
הקבוצה המשחק את משחקייה ביתיים באצטדיון הונגקו המכיל 33,060 מקומות.
המועדון הוקם באוקטובר 1951 כמועדון חובבים.
בשנת , הפכה הליגה הסינית לליגה מקצועית והמועדון הפך גם הוא למועדון מקצועי.
בשנת זכה המועדון באליפות הראשונה שלו כמועדון מקצועי.
בשנת המועדון זכה בגביע הראשון שלו.
בשנת המועדון זכה באליפות השנייה שלו, אך בשנת התגלתה פרשת שחיתות לפייה שיחדו ראשי המועדון את השופט ששפט במשחק ההכתרה של המועדון, עקב כך ב-19 בפברואר 2013 נשללה האליפות מהמועדון.
ב-31 בינואר 2014 רכשה קבוצת גרינלנד את המועדון.
ב-2023 זכתה בגביע וב-2024 זכתה גם בסופרקאפ, בעונה שבה המאמן הרוסי לאוניד סלוצקי הוביל אותה לסגנות אליפות, לראשונה מאז 2008.
| כיתוב = שאנג-צ'י, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Shang-Chi Vol.1 #1' מספטמבר 2020. אמנות מאת ג'ים צ'ונג.
| יוצר = סטיב אנגלהרטג'ים סטארלין
| שחקן = סימו ליו ("שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", "הנוקמים: יום הדין")
| כינוי = מאסטר הקונג-פו, הידיים הקטלניות של הקונג-פו, צ'יינהמן
| מומחיות = אמנויות לחימה
| כוחות = שכפול, מיומנות רבה באמנויות לחימה וקרב פנים אל פנים, שליטה במערכת העצבים, איתור נקודות תורפה, מיומנות בכלי נשק, צלף ומרגל מיומן
| חבר = סוכני אטלס
| חבר לשעבר = האוונג'רס, האוונג'רס של סאן-ספוט, האוונג'רס הסודיים, MI6, גיבורים להשכרה, MI5, אבירי מארוול, פורטקטורס, שחזורים עצמאיים בע"מ, סי-פאן, המחתרת
| סגנון לחימה = רוב אמנויות הלחימה ביקום מארוול
| משפחה = ז'נג זו/פו מנצ'ו (אב, מת)פה לו סווי וקוואי פאר (אחיות למחצה)צל-זז (אח למחצה, מת)
| חברים = איש הזאב בלילה, מון נייט
}}שֹׁאנג-צ'י הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Special Edition #15'' מדצמבר 1973, ונוצרה בידי הכותב סטיב אנגלהרט והמאייר ג'ים סטארלין.
שאנג-צ'י הוא בנו של לורד פשע סיני אלמותי, שאימן אותו להפוך לרוצח ומתנקש מיומן.
אולם, שאנג-צ'י בגד באביו, והחל להילחם בו ובכוחותיו.
שאנג-צ'י נוצר בשנות ה-70 ובתור הארד של הקומיקס, בתקופה שבה קומיקסים העוסקים באמנויות לחימה נעשו פופולריים: איירון פיסט, מיסטי נייט וקולין וינג, טיגריס לבן ועוד.
גם לאחר תור הארד, הדמות המשיכה להופיע בכמה וכמה כותרים, וזכתה להתמקדות במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" כשהצטרפה לקבוצת האוונג'רס.
את דמותו בסרט הלייב אקשן "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות" גילם השחקן סימו ליו.
שאנג-צ'י נולד במחוז חונאן שברפובליקה העממית של סין לפו-מנצ'ו, כובש סיני צמא דם שהחל לאמן את שאנג-צ'י מילדותו באמנויות לחימה על מנת שיהפוך למתנקשו הטוב ביותר.
הוא נשלח להרוג את דוקטור פטרי, אך כאשר נפגש עם אויבו הגדול של אביו דניס ניילנד סמית, גילה את תוכניותיו של אביו ומרד נגדו.
הוא נלחם ב"שמש חצות", נפגש לראשונה עם בלאק ג'ק טאר, המשיך להילחם בפו-מנצ'ו ונתקל ביצור-אדם.
הוא פגש את ספיידרמן ואת קלייב רסטון, נלחם בשאדו-סטוקר והציל את דוקטור פטרי מפו-מנצ'ו.
שאנג-צ'י נלחם באחותו למחצה פה לו סווי, ונלחם לראשונה בקרלטון ולקרו, פאוואן ורייזור פיסט.
הוא פגש את אהובתו לייקו וו, נאבק במורדילו וברובוט ברינוקיל, נלחם באמן הלחימה "החתול", פגש את איירון פיסט ונלחם בשוקוייב.
לאחר קרב נוסף נגד פו-מנצ'ו ואנשיו, שאנג-צ'י התפטר מה-MI6. כהרפתקן הוא חבר לאיירון פיסט, טיגריס לבן וג'ק לבבות, נלחם עם הדבר בארגון H.Y.D.R.A, היה מעורב בתחרות בין דוקטור דום לרובוט אותו יצר ונלחם במרסק-הגולגולות ובזאראן אדון הנשקים.
שאנג-צ'י חבר לספיידרמן, האלמנה השחורה וניק פיורי נגד וייפר, הסמוראי הכסוף ובומרנג, נלחם בפו-מנצ'ו ובפה לו סווי, הקים את קבוצת "שחזורים עצמאיים בע"מ" והיה עד למותו של פו-מנצ'ו.
הוא עזר לרום בקרב נגד גזע חייזרי פולש, אך לאחר מותו של פו-מנצ'ו, פירק את שחזורים עצמאיים בע"מ ופרש לחיות כדייג במחוז מרוחק בסין.
הוא חזר לחיי ההרפתקנות הקודמים שלו, ועזר לחברי הוותיקים להילחם בקבוצת טרור שמטרתה להניע את ארצות הברית לפעול בצורה אגרסיבית נגד טרוריסטים.
הוא הורעל כשהציל את אהובתו, אך נרפא כששתה מסם החיים של פו-מנצ'ו.
שאנג-צ'י הצטרף לצוותו של דרדוויל נגד המעניש, לצד האלמנה השחורה, מון נייט ופגיון בין היתר.
כעבור כמה הרפתקאות משותפות, הם התפרקו.
במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", הוא הצטרף לקבוצת גיבורים להשכרה החדשה של מיסטי נייט וקולין וינג, אשר שימשו כאוכפי חוק רישום העל-אנושיים.
הוא פיתח רגשות רומנטיים לחברתו לקבוצה טרנטולה, אך טבעה האלים בייש אותו.
כאשר הענק הירוק פלש למנהטן, האמבאג הרג את אחד מתינוקות גזע הברוד, והפליל את טרנטולה.
כאשר יצא להציל את האמבאג, שאנג-צ'י גילה בדבר עינוייה של טרנטולה בגלל האמבאג, והרג אותו בזעמו.
כאשר הקבוצה התפרקה, הוא נראה במדיטציה.
שאנג-צ'י הופיע בחוברות "ויסדום", כמדריכו של קילרייבן מיקום זה.
כאשר פו-מנצ'ו קם לתחייה, הוא שלח אחר שאנג-צ'י מתנקשים.
הוא, מצידו, הצטרף לאוונג'רס הסודיים של קפטן סטיב רוג'רס נגד אביו ומועצת הצל ולבסוף עזב את הצוות.
לפני אירועי "אי העכביש", מאדאם ווב ביקשה משאנג-צ'י לאמן את ספיידרמן באמנויות לחימה על מנת לפצות על אובדן חוש העכביש שלו.
במהלך האימונים הם לבשו ציוד מגנטי, על מנת לפתח סגנון לחימה חדש.
ספיידרמן נעזר רבות באימוניו כאשר אזרחי מנהטן זכו לכוחות עכבישיים, אך גם שאנג-צ'י נדבק במגפה.
לאחר שנרפא ממנה יחד עם שאר המודבקים, הוא עזר לגיבורים בקרב הסופי נגד המלכה.
במהלך תקופה זו הוא סבל מסיוטים על הנשקים האלמותיים, וראה את עצמו כעכביש תוקף אזרחים חפים מפשע.
הוא גילה שהוא ואיירון פיסט חולמים את אותם סיוטים, ונוצר קרב בינם לבין כלת תשעת העכבישים.
הוא הגיע למסקנה בעזרת סילבר סייבל כי כלת תשעת העכבישים אחראית לסיוטיו, ולאחר שהתגבר על הזיות ועל מלכודות פיזיות, מצא אותה.
הוא ואיירון פיסט הביסו אותה, אך שאנג-צ'י התמוטט.
במקביל, איי אפאיק חושף את עצמו כמוח האמיתי מאחורי חטיפת הנשקים האלמותיים.
לאחר אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", קפטן אמריקה ואיירון מן החליטו להגדיל ולחזק את שורות האוונג'רס.
שאנג-צ'י היה מהראשונים שהצטרפו, וקיבל את ההצעה מקפטן אמריקה עצמו.
במהלך משימה במאדים, כמה מחברי הקבוצה נלכדו, והקפטן הוביל כוח אחר לשם.
שאנג-צ'י היה חלק מהכוח השני, נלחם ברובוט שנוצר בידי גזע האלפאס והביס אותו בעזרת קפטן יוניברס.
הם הביסו את הכוחות על מאדים, ועזבו.
הוא נבחר בידי איירון מן והקפטן לברר כיצד נוצרה קפטן יוניברס, והצליח.
הוא וצוות של האוונג'רס חקרו את פעולותיהם של ארגון A.I.M, ובמהלך המשימה, הוא הדף קבוצת נינג'ות קטלנית בעזרת נונצ'קו חשמליים שהוענקו לו.
במהלך אירועי "אינסופיות", שאנג-צ'י ושאר האוונג'רס נסעו לחלל כדי להילחם בגזע "הבנאים" העתיק לצד המועצה הגלקטית.
כאשר כמה מחברי הקבוצה נלכדו, שאנג-צ'י והאלמנה השחורה, מניפולד וספיידרוומן יצאו להצילם ושאנג-צ'י הציל את חבריו מהתאדות בעזרת כפפות מיוחדות.
לאחר שהביסו את הבנאים, האוונג'רס ובני בריתם מהמועצה הגלקטית נשלחו חזרה לכדור הארץ על מנת להדוף את תאנוס וכוחותיו.
הוא, האלמנה השחורה ומניפולד נשלחו להסתנן לבסיסו של תאנוס ולנטרל את קו ההגנה הראשון שלו, אך הם הובסו בידי גמד-שחור וחייליו.
הם הביסו את קו ההגנה כאשר מניפולד הביא תגבורת, וגמד שחור נהרג בעזרת גלדיאטור ורונאן המאשים.
לבסוף, בנו של תאנוס כלא אותו והפלישה הסתיימה.
הוא נשלח למדריפור יחד עם וולברין, וניסה לסכל את מזימתם של גורגון והיד לעורר דרקון רדום מתחת למדריפור, ונכשל.
בעוד צוות גיבורי-על אחר נלחם בדרקון, שאנג-צ'י נעשה לענק באמצעות חלקיקי פים, הביס את הדרקון ותלש את בסיסו של גורגון ממדריפור.
כאשר S.H.I.E.L.D שלחו את האוונג'רס לצוד את האילומינטי, שאנג-צ'י עבר לצוות אוונג'רס חלופי בהנהגת סאן-ספוט.
הוא ופוד נשלחו לחקור את אחת מפצצות המקור של אקס-ניהילו שנחתה ביפן, וכאשר הגיעו לשם, שאנג-צ'י זכה ליכולת שכפול.
מועדון כדורגל שאנגחאי פורט (בסינית: 上海海港足球俱乐部; בפין-יין: Shànghǎi Shànggǎng) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר שאנגחאי.
האצטדיון הביתי הוא אצטדיון שאנגחאי בעל קיבולת ישיבה של 56,842 מקומות.
הבעלים הנוכחים של המועדון היא קבוצת "שאנגחאי אינטרנשיונל פורט גרופ" (Shanghai International Port Group או בקיצור SIPG).
לפי פורבס, שאנגחאי פורט הוא המועדון הכדורגל הסיני השלישי בגודל השווי שלו, שווי המועדון עמד על 159 מיליון דולר, וכן למועדון היו הכנסות המוערכות בסכום של 37 מיליון דולר בשנת 2015.
המועדון הוקם ב-25 בדצמבר 2005, בשם שאנחאי דונג יה (דונג יה משמעותו "מזרח אסיה" בסינית) על ידי המאמן הסיני שו גנבאו.
המועדון התחיל לשחק בליגה השלישית בעונת 2006. בעונת 2007 המועדון סיים במקום הראשון בליגה השלישית, ועלה לליגה השנייה.
בסוף עונת 2012 המועדון עלה בפעם הראשונה בתולדותיו לליגת העל הסינית, לאחר שסיים במקום הראשון בליגה השנייה.
ב-18 בנובמבר 2014, המועדון נרכש עלי ידי קבוצת "שאנגחאי אינטרנשיונל פורט גרופ".
בדצמבר 2014, שמו של המועדון התחלף משאנגחאי דונג יה לשאנגחאי SIPG.
העונה המוצלחת ביותר של המועדון הייתה עונת 2018, כשהקבוצה זכתה באליפות ראשונה בתולדותיה, קודם לכן העונה הטובה ביותר הייתה בעונת 2015 כשסיימה במקום השני בליגה והעפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לליגת האלופות האסייתית.
בינואר 2021 שונה שם קבוצה לשאנגחאי פורט, במסגרת תקנות של מנהלת הליגה האוסרות על שימוש בספונסר כחלק משם הקבוצה.
שאנדונג (בסינית: 山东舰), שקיבלה את הקוד סוג 002, היא נושאת מטוסים סינית שהושקה ב-26 באפריל 2017 עבור חיל הים של צבא השחרור העממי (PLAN).
זוהי נושאת המטוסים השנייה של סין לאחר השלמתה של ליאונינג, והראשונה שנבנתה בתוך המדינה.
נושאת המטוסים מבוססת במידה רבה על סדרת 'אדמירל קוזנצוב' של ברית המועצות.
גם נושאת המטוסים הראשונה של סין, הליאונינג, נבנתה מנושאת מטוסים בלתי גמורה מסדרת 'קוזנצוב'.
היא שונתה ושודרגה בהשוואה לליאונינג; הותקנו בה רדאר משופר ומכלי אחסון גדולים יותר לתחמושת ודלק, אשר מאפשרים לה לשאת יותר מטוסים מאשר הליאונינג (כ-30–40 מטוסים ומסוקים).
משוער כי הספינה מופעלת באמצעות דודי נפט שגרתיים וטורבינות קיטור.
שאמיל טרפישצ'ב (בטטארית: Шамил Әнвәр улы Тарпищев; ברוסית: Шамиль Анвярович Тарпищев; נולד ב-7 במרץ 1948, מוסקבה) הוא שחקן טניס לשעבר, מאמן, פעיל ספורט ונשיא פדרציית הטניס של רוסיה.
הוא נולד במוסקבה ב-7 במרץ 1948. הוריו היו אנוויאר בליאלוביץ' טרפישצ'ב (1913 - 1995) ומרים אלייבנה טרפישצ'בה (1922 - 2003) ,שגדלו בכפר טטרי במורדוביה.
הוא התחנך במכון המרכזי הממלכתי לתרבות גוף והשתתף במספר טורנירי טניס לאומיים ובינלאומיים.
מאז 1974 הוא עוסק באימון טניסאים ועד 1991 אימן את נבחרות הגברים והנשים של ברית המועצות, חבר המדינות (1992) ורוסיה (עד 1997)
בעידן הסובייטי שחקני הטניס בהדרכתו זכו ב-26 מדליות זהב באליפויות אירופה בשנים 1974 - 1983 ובשנים 1974 ו-1876 הנבחרת הסובייטית זכתה בגביע דייוויס.
בשנים 1978 ו-1979 נבחרת הנשים העפילה לחצי גמר גביע הפדרציה.
טרפישצ'ב גם ייעץ לראש עיריית מוסקבה לענייני ספורט.
בשנת 2002 היה לחבר במועצה הנשיאותית לתרבות וספורט ועמד בראש הוועדה לפיתוח המדיניות הממשלתית בענייני ספורט וניסוח אסטרטגיית הפיתוח של ענפי ספורט ברוסיה.
טרפישצ'ב הוא גם חבר בוועד האולימפי הרוסי (מאז 1994) ובוועד האולימפי הבינלאומי מאז 1996.
מאז 2004 פועלת אקדמיית טרפישצ'ב לטניס שבקאזאן.
הוא כיהן כקפטן נבחרת רוסיה לגביע הפדרציה והוחלף בשנת 2014 על ידי אנסטסיה מיסקינה
לאחר שרוסיה ניצחה את שוודיה בגביע דייוויס, שאמיל רשם הישג שיא של 55 ניצחונות במסגרת היותו קפטן הנבחרת.
שאנגחאי SH760 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית כלי רכב הסינית סאיק מוטור אשר יוצרה בין השנים 1958–1971.
דגמי "שאנגחאי SH760" התבססו על טכנולוגיית מרצדס בנץ של מודלים משנות החמישים, ומשנת 1966 דגם ה"שאנגחאי SH760" התבסס על דגם "Mercedes-Benz W116" מסדרת "S-class".
4 דלתות - קבריולה (יוצרו 2 יחידות)
הדגם היה קרוי גם "Shanghai SH7221"
שאן הדר היא במאית ותסריטאית אמריקאית, זוכת פרס אוסקר.
הדר נולדה בקיימברידג', מסצ'וסטס, שבארצות הברית למאגס האריז ולאג'וס הדר, שניהם אמנים שהיגרו לארצות הברית – אמה מוויילס, אביה מהונגריה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה קרנגי מלון.
לאחר סיום הלימודים, הדר עברה להוליווד כדי להיות שחקנית ותסריטאית בעת שהתפרנסה בעבודה עבור סוכנות אומנות.
בסוכנות, היא עשתה בייביסיטר עבור אורחים עם ילדים השוהים בבית מלון יוקרתיים.
היא השתמשה בחוויות אלה בתור השראה לסרט הקצר הראשון שלה, ולסרטה המאוחר יותר, "טלולה".
בתחילת 2005, התסריט של הסרט הקצר "אמא" היה אחד מתוך שמונה סרטים שנבחרו לקבל את המענק היוקרתי מטעם סדנת הבמאיות של מכון הסרטים האמריקאי.
הסרט, הראשון שהדר כתבה וביימה, זכה בפרס חבר המושבעים בקטגוריית "הסרט העלילתי הקצר" בפסטיבל הסרטים של פלורידה.
"אמא" גם כובד בתחרות Cinéfondation של פסטיבל קאן, וגם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיאטל.
בשנת 2010, זכתה הדר בפרס פיבודי, יחד עם עמיתיה התסריטאים בסדרה עתירת השבחים האמריקאית, "גברים בגיל הזה".
ב-2011 היא כתבה וביימה קומדיה קצרה, Dog Eat Dog (A Short Tale) בכיכובו של זאכרי קווינטו כדי להעלות את המודעות לאימוץ חיות.
היא כתבה בעונות 1–3 של סדרת נטפליקס המקורית "כתום זה השחור החדש", ואז לקחה הפסקה מהתוכנית כדי לביים את סרטה "טלולה".
הסרט "טלולה" יצא בשנת 2016, בכיכובם של אליוט פייג' ואליסון ג'אני.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2016. נטפליקס רכשה את הזכויות העולמיות לסרט, והעלו אותו לצפייה ביולי 2016. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים.
בין השנים 2017–2019, ביימה הדר שני פרקים של סדרת הטלוויזיה GLOW, המספרת על היאבקות נשים מקצועית בשנות ה-80.
בשנת 2020 ביימה וכתבה פרק בודד מתוך סדרת האנתולוגיה "אמריקה הקטנה" שנוצרה על ידי קומייל ננג'יאני ומשודרת בשירות אפל TV פלוס.
ב-2022 היא כתבה אף את פרק הבכורה של העונה השנייה.
באוגוסט 2021 יצא סרטה CODA אודות נערה מתבגרת שהיא ילדה להורים חירשים (בקיצור CODA).
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר והדר זכתה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הדר נשואה לשחקן והמפיק דייוויד ניוסום, איתו יש לה שני ילדים.
פירס ידוע בתור דמות הדראג שלו, שאנג'לה לקוויפה וודלי הוא מלכת דראג, קומיקאי ושחקן.
התפרסם עקב השתתפותו במספר עונות של המרוץ הדראג של רופול והמירוץ לדראג: אולסטארס.
שאנג'לה היא המתמודדת הראשונה להשתתף בשלוש עונות: עונה 2 (מקום 12), עונה 3 (מקום 6), אולסטרס עונה 3 (מקום 4).
פירס נולד וגדל בפריס, טקסס, בן יחיד לאם חיילת בצבא ארצות הברית, לכן גדל במשפחת אומנה.
היה מעודד בבית הספר התיכון שלו, והתחיל להתלבש כמלכת דראג לצורך שיעורים יצירתיים בשיעורי אנגלית.
פירס הוא הומוסקסואל ומוצאו אפרו אמריקאי וסעודי.
"אם הדראג" שלו היא אליסה אדוורדס, משתתפת העונה החמישית של המירוץ לדראג.
פירס התחיל לעסוק בדראג כמקצוע, בפעם הראשונה שבה הופיע בדראג, רקד לSingle Ladies של ביונסה, המועדון בלוס אנג'לס בו הופיע נרשם מההופעה והציע לו להופיע גם בשבועות הבאים.