tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות עדות זאת, בעת האחרונה מקובלת במחקר הגישה כי הכיבוש היה אירוע שקט יחסית, שלא הותיר אחריו עקבות משמעותיים וכי האוכלוסייה הנכבשת בארץ-ישראל המשיכה לנהל את חייה במידה רבה כפי שהתנהלו קודם לכן.
העיר עזה עצמה נכבשה רק לאחר הקרב המכריע שנערך ביולי של אותה השנה באג'נאדין, אשר נהוג לייחס אותו לאזור בין רמלה לבית גוברין.
לאחר ניצחון זה כבשו המוסלמים בזו אחר זו את מרבית עריה של ארץ ישראל ובכללן גם את עזה.
השלטון המוסלמי בארץ ישראל לא היה יציב כמו קודמו הביזנטי ומוקדי הכוח השלטוניים השתנו מתקופה לתקופה ואיתם גם היחס לארץ ישראל בכלל ולעזה בפרט.
שושלת השליטים המוסלמים הראשונים של ארץ ישראל (לאחר תקופה קצרה של ה"חליפים ישירי הדרך" – הראשידון, עד שנת 661), בני בית אומיה אשר מקום מושבם היה בדמשק, נתנו לה קשב מיוחד והאזור שימש להם כבסיס חשוב לכוחם ולמערכת השלטון שהקימו.
בית עבאס העביר את מרכז השלטון לבגדאד וגם שינה את אופי השלטון כך שהשבטים הערבים כבר לא היוו את עיקרו.
שיטת הממשל הריכוזי שפותחה בבגדאד סלדה מכל קשר לקודמתה האומיית והדבר ניכר בצורה משמעותית בארץ ישראל אשר סבלה מתת-השקעה ומהזנחה שלטונית כפרובינציה נידחת.
ישנן מעט עדויות בשלהי המאה השמינית, על כך שעזה נחרבה כחלק ממלחמת שבטים או מרידה שליוותה את ביסוס השלטון העבאסי.
אך בעוד ארץ ישראל ידעה אך ורק כמה מאבקים פנימיים ושבטיים בתקופה זו, הדבר השתנה לקראת הרבע האחרון של המאה ה-9 כאשר השתלט המפקד הטורקי אחמד אבן טולון על מצרים וניתק אותה מהשלטון הבגדאדי.
כעבור שנים לא רבות השתלט אבן טולון גם על ארץ ישראל ועל סוריה ומאז נעשתה ארץ ישראל כפופה למצרים.
הדבר מהווה תפנית עבור יושבי הארץ מכיוון שכעת היא הפכה לזירה המרכזית במאבק בין קבוצות מוסלמיות שונות, אם אלה בני עבאס, הטולונים, הקרמטים, האח'שידים או בני חמדאן.
לאורך כל המאה ה-10 וה-11 ארץ ישראל ידעה כיבושים והרס רב ואלה רק המרכזיים שבהם: בשנת 969 כבשו הפאטמים את מצרים מידי העבאסים, אשר עלה בידם להביס את הטולונים, וכעבור שנה כבשו גם את ארץ ישראל.
שניים אחדות לאחר מכן הגיעו הצלבנים.
לא ידועים בוודאות זהות השבטים הערביים בארץ ישראל במאה הראשונה להג'רה, אך על סמך המקורות המתארים את מלחמות האחים שפרצו לאחר רצח עת'מאן ואחרי מות הח'ליף יזיד הראשון ניתן להצביע על זהות השבטים בג'נד פלסטין ולכן פוטנציאלית גם באזור עזה: שבטי אלאזד, כנאנה, מד'חג', ל'חם וג'ד'אם.
לאורך כל התקופה האומיית והעבאסית (אך בעיקר האומיית) השלטונות הערביים ניסו ליישב את ערי החוף באוכלוסייה נאמנה להם, כחלק מאסטרטגיה של הגנה מפני הפשיטות הביזנטיות מהים.
אף על פי שאין עדויות על העיר עזה בפרט, ערי החוף בכלל אוכלסו על ידי ערב רב של עמים, כאשר האלמנט המכריע ביניהם היו פרסים.
ניתן לומר שבעזה, כבכול שאר הערים בתקופה המוסלמית הראשונה, חיה אוכלוסייה מעורבת של מוסלמים, יהודים ונוצרים.
בהסתכלות כללית על התקופה המוסלמית הראשונה, ההרכב היחסי של האוכלוסייה בארץ לא השתנה באופן קיצוני.
לעומת זאת, בתקופה זו האוכלוסייה בארץ ישראל התדלדלה משמעותית.
מבחינה מנהלתית עזה נותרה תחת אותו מבנה כללי.
אם בתקופה הביזנטית היא הייתה תחת פלשתינה פרימה שבירתה קיסריה, לאחר הכיבוש המוסלמי היא הייתה תחת ג'נד פלסטין שבירתה תחילה לא נקבעה אך עד מהרה נעשתה ברורה, עם בנייתה של רמלה.
במאה התשיעית ג'נד פלסטין כלל שלושה עשר מחוזות ובכללם גם את מחוז עזה.
המחוז היה מחולק לתתי-מחוזות כאשר מונחים אלה עברו בירושה במישרין ממערכת המנהל הביזנטית.
בתקופת שלטון בית אומיה נעשו מאמצי שיקום מסוימים אך מועטים בעזה, תוקנו הביצורים והוצב בה חיל משמר.
העבאסים, שביקשו להכחיד את בסיס השלטון של האומיים, הזניחו את ארץ ישראל ולאחר צירופה של ארץ ישראל לממלכה המצרית של שושלת בית טולון (878) השתנתה תפיסה זו והשלטון המרכזי שב וגילה עניין רב באזור החוף.
בנוסף לכך שעזה הייתה לחלק משרשרת הביצורים שנועדה להגן מפני פשיטות ביזנטיות, השלטונות המוסלמים יישבו בה אנשי דת ומלומדים מוסלמים שלימדו בהן חדית'.
לערי החוף בכלל, וכנראה שגם לעזה בפרט, ניתן לייחס חשיבות דתית מיוחדת מפאת מיקומן כערי ספר.
בתקופת בית אומיה בערי ארץ ישראל הושקעו משאבי שיקום רבים והייתה תנופה בבניה אך מגמה זו פסחה ברובה על העיר עזה לטובת חיזוקה של העיר אשקלון השכנה.
עולה הטענה שדומה כי היותה של עזה עיר שאיננה יושבת על הים מחד וקרבה לאשקלון הורידו את הכדאיות בהשקעה בה.
במחצית המאה השמינית, כמאה שנה לאחר הכיבוש, ערי החוף בארץ ישראל עדיין שמרו על אופיין הקוסמופוליטי.
הן היו חשופות להשפעה ביזנטית-נוצרית ישירה וחלקן אף להשפעה אירופאית מסוימת.
אך עם חלוף הזמן וביסוס האימפריה הערבית ככוח צבאי ופוליטי חסר זיקה לים, התרופף הקשר של ערים אלה עם שאר ערי הים התיכון.
מרגע שהדגש המסחרי עבר לסחר בשיירות, ובעקבותיו גם הוקמה העיר רמלה, עזה החלה לשמש כעיר שעיקר מטרתה הוא תמיכה בסחר זה.
למעשה, עזה בעיקר שימשה כחוליה בשרשרת סחר השיירות של רמלה ולא עוד כמוקד סחר בפני עצמה.
לזה יש להוסיף שאת מקומה של עזה כדרך מעבר בין מצרים לבין ארץ ישראל וסוריה תפסה העיר אשקלון, שהייתה לעיר המרכזית בדרום הארץ.
לכן לא רק שהמסחר של עזה הצטמצם מביטול הקשר עם הים התיכון, אלא גם מבחינה יבשתית, עזה כבר לא שימשה כמוקד האזורי.
אף על פי שהתקופה המוסלמית הראשונה מוכרת כתקופה בה הסחר, היבוא והיצוא, של אזור ארץ ישראל פרח במידה מסוימת, כנראה, שאם בכלל עזה נטלה בו חלק, היה זה חלק שולי בלבד.
עזאם אל-אחמד הוא מדינאי פלסטיני.
הוא חבר בוועד המרכזי של פתח.
בעברו שימש כשר לענייני עבודות ציבוריות ושיכון ברשות הפלסטינית (1996–2003) וכשר התקשורת וטכנולוגיית מידע (2003–2006).
נכון לאוגוסט 2014, משמש אל-אחמד כראש המשלחת הפלסטינית לשיחות המשא ומתן עם ישראל בקהיר בעקבות מבצע צוק איתן.
אל-אחמד נולד בכפר רומאנה מצפון לג'נין (ממערב לתל תענך) ב-1948. אביו, נג'יב-אל אחמד, גורש ב-1968 לירדן על ידי השלטון הישראלי.
נג'יב וחלק מתשעת ילדיו עסקו בגלות בעמאן בפעילות פוליטית למען העניין הפלסטיני.
זמן קצר לאחר הגירוש לירדן הפך נג'יב לחבר בפרלמנט הירדני.
עזאם אל-אחמד סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באוניברסיטאות סוריות, אך מאוחר יותר עבר לבגדאד עם עליית מפלגת הבעת' לשלטון בעיראק ב-1969 והתבלט כתומך נלהב של העניין הפלסטיני.
בשנים שלאחר מכן, בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק, נחשב אל-אחמד כ"מחזיק התיק העיראקי" ברשות הפלסטינית.
אל-אחמד הוא אחד מארבעת נציגי ג'נין במועצה המחוקקת הפלסטינית.
ב-2007 ספג אל-אחמד ביקורת מחוגים מוסלמים נרחבים בעת שהתראיין לערוץ הטלוויזיה הלבנוני אל מנאר ואמר כי גם אם אללה ירצה לסייע לערבים בכך שיספק את התנאים שנדרשים על ידי ארצות הברית, ארצות הברית תדחה את התנאים ואת הסיוע של אללה.
רבים טענו כי בכך בפגע בשמו של אללה.
ב-2010 האשים פהמי שבאנה, הממונה לשעבר על המלחמה בשחיתות במנגנוני המודיעין הפלסטינים, את עזאם אל-אחמד ואת אחיו, עלאם, בגנבת 2.7 מיליון דולר מקופת הרשות הפלסטינית.
לטענת שבאנה, רכשו השניים קרקעות בסכומים שקיבלו על מנת "להציל קרקעות מהשתלטות ציונית".
לטענתו, התברר מאוחר יותר כי בחלק מהמקרים שולמו לבעלי הקרקע סכומים נמוכים בהרבה ממה שהוצהר על ידי האחים אל-אחמד ובחלק מהמקרים נעשה זיוף והעסקאות בוצעו רק לכאורה.
ב-7 בינואר 2023 החליט שר הביטחון הישראלי, יואב גלנט, לשלול את אישור הכניסה של אל-אחמד לישראל לאחר שביקר את המחבל שרצח את החייל ב-1980.
עזאי אפלבום (נובמבר 1940 – 20 במאי 2017) היה מנתח לב ישראלי, אשר כיהן כמנהל הראשון של המחלקה לכירורגיית לב במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע.
אפלבום נולד בתל אביב להורים מעולי העלייה הרביעית.
למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קיבל רישיון רופא ב-1970 וב-1976 סיים את התמחותו בכירורגיית לב וחזה.
עבד כרופא במחלקה לניתוחי לב-חזה במרכז הרפואי הדסה תחת ניהולו של פרופ' יוסף ברנרד בורמן, שם התקדם לדרגת סגן מנהל המחלקה ולפרופסור חבר בבית הספר לרפואה בירושלים.
בשנת 1992 נעתר לפניית שירותי בריאות כללית לעבור למרכז הרפואי סורוקה על מנת לפתח את המחלקה לכירורגיית לב שם, אשר לא ערכה עד אותו זמן ניתוחים ועשתה רק צנתורים מעטים.
לדבריו עשה את המעבר מטעמים אידאולוגיים.
עם מעברו לנגב התחייב שלא לעסוק עוד בפרקטיקה פרטית וזאת בתמורה לעבודה בשכר מיוחד.
למשך פרק זמן היה מנתח הלב היחיד בדרום הארץ.
במהלך עבודתו בבאר שבע ביצע כ-5,000 ניתוחים.
נפטר ב-20 במאי 2017 בגיל 77 בירושלים, והובא לקבורה בהר המנוחות .
אפלבום, שומר מצוות, היה נשוי ואב לשלושה.
נפת עזה היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית, והיא נמצאת בצפון-מרכז רצועת עזה.
מבחינת ריבונות היא חלק מהרשות הפלסטינית.
עם זאת, מאז עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה בשנת 2007 היא נשלטת על ידי חמאס.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2006 הייתה אוכלוסיית המחוז 505,700. בשנת 2017 נערך מפקד אוכלוסין ברצועה ונמצא כי אוכלוסיית המחוז עלתה לכ-652,597 איש, המתגוררים ב-138,121 בתים ויחידות דיור.
בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב־2006 זכה חמאס בכל מושביה של הנפה.
מושל עזה הוא מוחמד קדורה.
במלחמת חרבות ברזל נתפסו חלקים מנפת עזה על ידי צבא ההגנה לישראל, יחד עם חלקים מנפת צפון עזה ומנפת ח'אן יונס.
אל-מוע'ראקה (מכונה גם "אבו מדין")
עזאזל הוא סרט טלוויזיה רוסי משנת 2002, עיבוד לספרו של בוריס אקונין אודות הבלש הרוסי אראסט פנדורין שהוצג לראשונה בספר "עזאזל".
הסרט הופק על ידי אולפני T3 של ניקיטה מיכאלקוב כמיני-סדרת טלוויזיה ששודרה בערוץ הראשון.
הסיפור מתאר את סיפורו של מפקח המשטרה הצעיר, אראסט פנדורין.
הגיבור הוא בחור צעיר, שזה עתה התגייס למשטרה.
זהו עולם ללא זיהוי פלילי, מבנה חברתי נוקשה, מנהגים מסורתיים וטכניקות חקירות משטרה אשר מכבדות את האינטואיציה של החובבן והבלש הצעיר.
פנדורין הוא חסר ניסיון, תמים, אבל משכיל, אינטליגנטי, חרוץ, נואש ונלהב להצלחה.
הוא לא כל כך רוצה להרשים ושואף להצליח.
הוא מוזמן לחקור התאבדות של תלמיד עשיר.
הצעיר ירה בעצמו בציבור, אבל משהו נראה מוזר בהתאבדות שלו.
עד מהרה פנדורין חושף תככים רצחניים ופותח תיבת פנדורה שחושפת תוכנית רב-יבשתית.
איליה נוסקוב – אראסט פטרוביץ' פנדורין
סרגיי בזרוקוב – איוואן ברילינג
מרינה אלכסנדרובה – אליזבטה פון אוורט-קולוקולצבה
אולג בסילשווילי – הגנרל מיזינוב
סרגיי צ'ונישווילי – איפוליט אלכסנדרוביץ' זורוב
מרינה נילובה – הגברת אסתר
פליקס אנטיפוב – חאוורי גרושין
לריסה בורושקו – אמליה בז'צקאיה
הבמאי ההולנדי פול ורהובן נשכר כדי לביים סרט קולנוע בשפה האנגלית, גרסה מחודשת של "עזאזל", שכותרתו "מלכת החורף", עם דן סטיבנס שלוהק לתפקיד הראשי כפנדורין ועם מילה יובוביץ' בתפקיד הנשי הראשי, אך ההפקה נתקלה בקשיים ולבסוף הסרט בוטל.
פרסים ומועמדויות פרס קטגוריה תוצאהפרס TEFI הצילום הטוב ביותר העריכה הטובה ביותר
עזאזל ג'ייקובס הוא במאי קולנוע ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
עזאזל ג'ייקובס גדל בניו יורק.
הוא בנם של פלו ושל הקולנוען קן ג'ייקובס .
גייקובס הוא קולנוען בז'אנדר הקולנוע העצמאי.
בשנת 2008 יצא לאור סרטו Momma's Man.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע סאנדנס.
הסרט צולם בבית הוריו במנהטן והוריו גילמו בו את זוג ההורים.
בשנת 2014 לראשונה נטל חלק בתעשיית הטלוויזיה, הוא ביים והשתתף בכתיבת סדרת הקומדיה הבריטית "Doll & Em".
בשנת 2017 יצא לאקרנים סרטו "זוג אוהבים".
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס גות'הםהתסריט הטוב ביותרשלוש בנותיו (אנ')
עז"א ועזא"ל הם שני מלאכי חבלה ידועים במיתולוגיה היהודית מדרשית, שגורשו לארץ, החטיאו את בנות האדם והולידו את הנפילים והשדים.
עזא מכונה בספר חנוך ובמקורות נוספים גם בשמות: עוזא, שמעזי (שַׁמְּעֲזַי), שמיעזא (שְׁמִיעָזָא), ומוכר גם כשמחזי (שַׁמְּחֲזַי).
עֲזָאֵל נקרא גם בשמות עזאזל (עֲזָאזֵל) ועזזאל (עֲזָזֵאל).
בגמרא מוזכרים עזא ועזאל רק פעמיים: פעם אחת בהקשר של עזאזל:
ופעם אחת בהקשר של סיחון ועוג:
בספר הזוהר מובא, שעזא ועזאל הם מלאכי החבלה שקטרגו לפני הקב"ה בזמן שרצה לברוא את האדם, בטענה שהוא עתיד לחטוא לפני הקב"ה עם אשתו.
לאחר מכן ראו עזא ועזאל את בנות האדם וחשקו בהן, והקב"ה הפילם מקדושתם וגרשם אל הארץ.
הזוהר הסביר שעל אף שעזא ועזאל דיברו אמת, והאדם אכן חטא עם האישה, הם בכל זאת נענשו, מפני שעונשם היה על שקטרגו על אדם שעתיד לחטוא עם אישה אחת, בעוד הם עתידים לחטוא עם נשים רבות, וממילא מידותיהם גרועות ממידותיו של אדם.
בנוסף, אדם הראשון חזר בתשובה על חטאו, בעוד עזא ועזאל נותרו ברשעתם.
בתוספתא לזוהר מובא סיפור מעט שונה, לפיו עזא ועזאל התרברבו לאחר גירוש אדם וחוה מגן עדן, שאם היו הם בארץ במקום אדם, הם היו נשארים בצידקותם.
בתגובה, שאלם הקב"ה אם הם חושבים שיוכלו להתגבר על היצר הרע.
הם ענו שהם יכולים, ומיד הפילם הקב"ה לארץ.
ברגע שהגיעו עזא ועזאל לארץ, עלה בהם היצר הרע, והם חטאו ולקחו נשים כראות עיניהם, ונעקרו מקדושתם.
ברגע שהגיעו עזא ועזאל לאוויר העולם, נהפך גופם לחומרי והמראה שלהם השתנה.
הם תעו אחרי השדה נעמה, והולידו ממנה "רוחין בישין ושדין" בעולם.
הם לימדו את בני האדם כשפים, קסמים ויצירת כלי נשק, והולידו את הנפילים והגיבורים.
לפי הזוהר, הערב רב הם צאצאיהם של עזא ועזאל.
במדרש בראשית רבתי מובא, שכאשר ראו המלאכים שהקב"ה מתעצב על שברא את בני האדם, נעמדו שני מלאכים ששמם שמחזאי ועזאל ואמרו לקב"ה שהם הזהירו אותו לא לברוא את האדם.
הקב"ה ענה להם שהם טועים, שהרי אם לא כך, מה יהא על העולם?
ענו לו שמחזאי ועזאל שהם יכלו להסתפק בעולם במקום האדם.
השיב להם הקב"ה שהוא יודע שאם הם היו בעולם עם יצר הרע כמו של האדם, הם היו גרועים בהרבה מהאדם.
ביקשו ממנו שמחזאי ועזאל רשות לרדת לעולם בכל זאת כדי להוכיח שהם יכולים לקדש את שם ה' בעולם.
הרשות ניתנה להם, והם ירדו לעולם וקבלו יצר הרע.
ברגע שראו שמחזאי ועזאל את יופין של בנות האדם - תעו אחריהן ולא הצליחו לשלוט ביצרם.
ראה שמחזאי את אחת מבנות האדם ששמה אסטירה, וחשק בה.
כשניסה לחטוא עמה, אמרה לו אסטירה שלא תשמע לו עד שילמד אותה את השם המפורש שעל ידי אמירתו הוא עולה לרקיע.
שמחזאי לימד אותה שם זה, והיא מיד השתמשה בו ועלתה לרקיע כדי לפרוש מן העבירה.
בזכות מעשה זה שלה, הנציח אותה הקב"ה לדוגמה ומופת בעולם, בשבעת כוכבי כימה.
כשראו זאת שמחזאי ועזאל, נשאו להם נשים והולידו בנים.
המדרש שואל על כך, איך ייתכן שבשר ודם יכול לגעת בכלל במלאכים, שהרי "משרתיו אש לוהט", ומכאן למד המדרש שלאחר שנפלו המלאכים לעולם, נעשתה קומתם כקומת בני אדם ולבשו גוף חומרי שעשוי מעפר.
במדרש זה מובא גם שמהם נולדו "הענקים אשר הולכים בזדון לבם [ובגובהן] ומשלחים ידיהם בכל גזל וחמס ושפיכות דמים".
עוד מוסיף המדרש כי שמחזאי הוליד שני בנים ושמותם - היווא והייא, ונשאו נשים והולידו את סיחון ועוג.
רש"י, כתב על "הנפילים" (במדבר י"ג ל"ג) שהם "ענקים מבני שמחזאי ועזאל שנפלו מן השמים בימי דור אנוש".
בספרות המדרשים של ימי הביניים מוזכר עזאל כשם אחד המלאכים הנופלים שמרד, ירד לארץ ופיתה נשים, ולא הסכים לחזור, בניגוד לחברו שמחזאי שחזר בתשובה ונותר תלוי הפוך בין שמיים וארץ.
עזאל הוא המלאך שלימד את הנשים להתייפות ולענוד תכשיטים ואת הגברים ייצור נשק וטכנולוגיה.
עזאל הורד מדרגתו, שמו שונה לעזאזל והוא נכלא במערה.
מלאכים בספר חנוך (בני האלוהים)
בספר חנוך שמחזי ועזזאל (מצוין גם בשם עזאל) הם מנשיאי המלאכים שירדו אל בנות האדם, נשאו אותן, והן הולידו להם את הנפילים.
על פי ספר חנוך, עזזאל נכלא בחושך, בדוּדׇאַל מתחת לסלעים קוצניים על ידי המלאך רפאל, וביום הדין הוא ישלח לאש.
לאחר שראו את כל אהוביהם ובני משפחותיהם מתים, שמחזי ושאר המלאכים נכלאו מתחת לגבעות הארץ, ל-70 דורות, עד ליום הדין בו ישולחו לאש.
פנדורין: עזאזל הוא סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2023, עיבוד לספרו של בוריס אקונין אודות הבלש הרוסי אראסט פנדורין שהוצג לראשונה בספר "עזאזל".
את הסדרה ביים נורבק אגן בכיכובו של מקסים מאטבייב כקיסר רוסיה, ניקולאי השלישי בעתיד חלופי שבו האימפריה הרוסית לא קרסה מעולם.
הגיבור הוא בחור צעיר, שזה עתה התגייס למשטרה בעיר סנקט פטרבורג של שנת 2023, בהיסטוריה חלופית שבה המהפכה הטכנולוגית התרחשה, המונרכיה הרוסית לא קרסה והמהפכה הבולשביקית מעולם לא קרתה.
ולדיסלב טירון – אראסט פטרוביץ' פנדורין
מילה ירשובה – אליזבטה פון אוורט-קולוקולצבה
מקסים מאטבייב – ניקולאי השלישי, קיסר רוסיה
יבגני סטיצ'קין – ראש הממשלה דמיטרי אורלוב
ההפקה החלה בספטמבר 2020 והצילומים נערכו ב כולל פטרהוף, ארמון השיש וארמון יוסופוב ובאתרים מודרניים בעיר סנקט פטרבורג ובפרבריה.
"עזבת ת'בית" הוא שיר של הראפר הישראלי פלד, מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, Tate We Made It, שיצא לאור ב-27 בפברואר 2023. בשיר משתתפת הזמרת הישראלית נסטיה רוד.
את השיר כתבו פלד, רוד ומיכאל כהן, שהלחינו את השיר ביחד עם אורי שוחט.
כהן ושוחט הפיקו את השיר.
השיר כולל בתוכו מקצב בסגנון דריל, אשר מבוסס על דגימה מתוך שירם של זולה ממברס וקרן לוי, "תשובה לאהבה", משנת 2003. מלחיני "תשובה לאהבה" קיבלו קרדיט כמלחיני השיר.
במאקו צוין השיר כנקודת החוזקה הבולטת ביותר באלבום Tate We Made It, בטענה כי יוצרי השיר "פיצחו בצורה מושלמת את טרנד הסמפולים שהגיע מהדריל הבריטי".
על השתתפותה של נסטיה רוד בשיר נאמר כי "אירוח של נסטיה רוד, אמנית לא מוכרת, מצליח לדבר באותה שפה של קרן לוי מהשיר המקורי".
באוגוסט 2023, כחצי שנה לאחר צאתו המקורית, זכה השיר להצלחה בפלטפורמת טיקטוק, עם אלפי שימושים ומיליוני צפיות בפלטפורמה.
בעקבות הצלחת השיר בפלטפורמה, חווה השיר עלייה בהשמעות בסטרימינג ובתחנות הרדיו והגיע למקום השמיני במצעד היטליסט של מאקו ולמקום השלישי במצעד הרשמי של גלגלצ.
עז א-דין אל-שייח' ח'ליל היה חבר בכיר בזרוע הצבאית של ארגון חמאס.
ונחשב לתלמיד של "המהנדס" יחיא עייאש.
הוא נהרג ב-26 בספטמבר 2004 בפיצוץ מכוניתו שמולכדה במטען נפץ עם הפעלה סלולרית מרחוק, ברובע אל-זהרה שבדרום דמשק, בירת סוריה.
המחסלים לא נטלו אחריות, אך מאפייניו תואמים חיסולים קודמים שביצעה ישראל, ואת הצהרות ההנהגה הישראלית באותה תקופה בדבר חיסול מנהיגים בכירים בחמאס במטרה לעצור את פיגועי המתאבדים שהתגברו באותה תקופה.
לדברי שלומי אלדר בספרו על תנועת חמאס, חיסולו של ח'ליל שהגיע שבוע לאחר פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע שבוצע על ידי חמולת קוואסמה שחברה בחמאס ומושבה בחברון, גרם להפסקה מיידית של ההטפה לפיגועי מתאבדים שהייתה עד אז יומיומית, הן בשידורי חמאס, הן בהצהרות מנהיגי הארגון והן בדרשות במסגדים.
וכן להפסקת הפצת פתוות המעודדות פיגועים אלו.
ח'ליל נולד בשכונת שג'אעייה בעזה.
הוא גורש למרג' א-זוהור במסגרת גירוש פעילי החמאס ללבנון בדצמבר 1992.
בהמשך החליט שלא לשוב לשטחי ישראל, וקבע את מושבו בדמשק ששימשה מקום מושבה של הלשכה המדינית של חמאס.
הפיצוץ שבו נהרג, הרס לחלוטין את רכב השטח מסוג מיצובישי פאג'רו שבו נסע, גרם לשריפה וחרך את גופתו ללא הכר.
הוא זוהה מאוחר יותר בבית החולים.
מעוצמת הפיצוץ ניזוקו גם רכב ובית מגורים סמוך ושלושה אזרחים סורים נפצעו.
עֹז תלם (נולד ב-18 בנובמבר 1986) הוא בלוגר אוכל ומדריך בישול ישראלי.
תלם השתתף בעונה הראשונה של תוכנית המציאות היפה והחנון ממנה הודח ראשון.
למד לימודי בישול בסיסי ועבד כטבח במשך 3 שנים במסעדות "מסה" של אביב משה, "שגב" של משה שגב ו"כתית" של מאיר אדוני.
את כתבות האוכל הראשונות כתב למגזין הסטודנטים של המרכז הבינתחומי בשנת 2008. בשנת 2011 עבד כעורך תוכן שיווקי ב־Nana10.
פרסם טור אוכל קבוע במשך שנה וחצי, מינואר 2014 בשם "מאמן המטבח" באתר וואלה.
בסיום שנה זו, הקים את בלוג האוכל שלו "The Kitchen Coach" בו הוא מציג מתכונים פרי עטו הכוללים הסבר נרחב על המרכיבים ושיטות הבישול תוך מחקר שמבצע תלם לפני כתיבת כל מתכון.
בין השאר מוצגים היסטוריית המנה והרקע התרבותי שלה והצעות להתאמות המנה להעדפות קולינריות שונות (טבעונות, צמחונות, ללא גלוטן).
בשנת 2017 יצא לאור בהוצאה עצמית ספר הבישול הראשון שלו "ספר הכרובית" שהודפס בשלוש שפות: עברית, אנגלית וספרדית.
היה אחד ממגישי ערוץ האוכל.
תלם נשוי לעדי, בעלת תואר שני באגרונומיה ומדריכת שיטת מונטסורי.
הם גרים עם שני בניהם בכפר סבא.
בעל תואר שני במנהל עסקים מהבינתחומי הרצליה.
עז יול היא סמל ומסורת בעלת קשר ליול וחג המולד בסקנדינביה וצפון אירופה.
מקורה מהפגאניזם הגרמני, ולה שלל גרסאות במהלך ההיסטוריה הסקנדינבית.
ייצוגים מודרניים של עז יול עשויים בדרך כלל מקש.
בעוד שמקורותיה הרשמיים אינם ברורים, תיאוריה פופולרית היא שחגיגת בהקשר העז קשורה לסגידה לאל הנורדי תור, שעלה לשמיים במרכבה רתומה לשתי עיזים, טנגריסנר וטנגנויסטר; הדבר קשור לאמונות הודו-אירופיות שונות.
בנוסף לכך, מקושר הדבר לאמונות פרוטו-סלאביות עתיקות ופסטיבל קוליאדה (יול).
עז היול במדינות נורדיות כיום ידועה בעיקר כקישוט חג המולד.
גרסה מודרנית זו של דמות עז יול היא עז דקורטיבית עשויה קש וכרוכה בסרטים אדומים; זהו קישוט פופולרי שנמצא לעיתים קרובות מתחת או על עץ חג המולד.
גרסאות גדולות של הקישוט מוצבות בעיירות וערים בתקופת חג המולד.
ניסיונות שונים לשרוף את העז כמו גם מקרי ונדליזם נוספים אירעו במרוצת השנים.
עזאם עלי (בפרסית: اعظم علی; נולדה ב-3 באוקטובר 1970) היא מוזיקאית איראנית.
נכון ל-2023 הוציאה שמונה אלבומי אולפן באורך מלא כחלק מהצמדים VAS ונייאז.
כמו כן, היא פרסמה ארבעה אלבומים כסוליסטית.
עלי נולדה ב-3 באוקטובר 1970 בטהרן.
את רוב ילדותה בילתה בפנצ'גאני שבהודו.
בשנת 1985 עברה יחד עם אמה ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם החלה ללמוד נגינה על סנטור אצל מנוג'הר סאדקי.
בשנת 1996 הקימה לצד גרג אליס את הצמד VAS.
השניים נועדו שנה קודם לכן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
היא ובעלה, לוגה רמין טורקיאן, כבר היו חברים בלהקה אחרת בשם נייאז.
בשנת 2005 השתתפה ברצועה "Coma" עם סרג' טנקיאן, שנכללה אחר כך ב-Enter the Chicken של באקטהד.
בשנת 2006 נטלה חלק בשיר "Dem", שנכלל באלבומו של מרקן דדה הטורקי, Nefes/Breath.
בשנת 2002 הוציאה עלי את אלבום הבכורה שלה, Portals of Grace.
ב-2003 שרה את "Inama Nushif" בשפה ממוצאת עבור הפסקול של המיני-סדרה "ילדי חולית".
שלוש שנים אחר כך פורסם Elysium for the Brave, שהגיע ב-23 בספטמבר 2006 למקום העשירי במצעד הבילבורד לאלבומי מוזיקת העולם.
באותה שנה הייתה חלק ממצבת הזמרות שקולן נכלל בסרט 300. אלבומה השלישי, From Night to the Edge of Day, יצא לאור ב-2011, והוא אוסף שירי ערש שהייתה שרה לבנה הקטן.
על האלבום Lamentation of Swans – A Journey Towards Silence (2013) עמלו עלי ובעלה עוד מ-2009. הוא עוסק בקשיים שחוו במערכת היחסים ביניהם, בשל היותם עסוקים בקריירה אחד של השני.
בשנת 2019 שבה לעולם המוזיקה עם הוצאתו של Phantoms.
עז ניגרית ננסית הוא גזע מודרני של עז ננסית שמקורו בארצות הברית.
בדומה לעז הפיגמית האמריקאית, גם גזע זה מתבסס על קבוצת גזעי העז הננסית מערב אפריקאית שמקורה במערב אפריקה.
בשנים 1930–1960 יובאו לארצות הברית מגוון של עיזים קטנות מקבוצת הגזעים של העיזים הקטנות המערב אפריקאיות, לצורך הצגה בגני חיות.
העז הניגרית הקטנה, בדומה לעז הפיגמי האמריקאית, נובעת מקבוצה זו, אך אינה דומה בעיצובה לעז המערב אפריקאית הקטנה, שהייתה נמוכה ומסיבית – היא גודלה במטרה להיראות כמו עז חלב מיניאטורית.
בתחילה גודלה כגזע תצוגה וחיית חברה; הבחירה הייתה על פי מראה והתרבות נוחות.
מאוחר יותר התברר כי העז הניגרית הקטנה מתאימה גם לייצור חלב בקנה מידה קטן, וחלק מההתרבות הופנתה לשיפור תכונות חלב.
ספר הרבעים הוקם בשנת 1980.
מספרי העזים גדלו במהירות; עד 2002 היו כמעט 7,000 עזים רשומות.
הגזע הוכר על ידי אגודת העזים החלביות האמריקאית בשנת 2005. העז הניגרית הקטנה נרשמה בעבר ברשימת הגזעים השמורים של ארגון Livestock Conservancy כ"בתהליך שיקום", אך הוסרה מהרשימה בשנת 2013.
בשנת 2023 הגיע מספרן הכולל של העזים בארצות הברית לקצת פחות מ-40,000; אוסטרליה וקנדה דיווחו על אוכלוסיות של 1,000–2,000 עזים.
בשנת 2024 היה הסטטוס הבינלאומי של הגזע "לא בסיכון".
עז א-דין שוכרי פישר מחזאי, סופר, פובליציסט ודיפלומט מצרי.
ידוע ביצירתו הספרותית בתחום הרומן, בתרומותיו לדיפלומטיה וכפרשן פוליטי בזמן האביב הערבי במצרים.
נכון לשנת 2025, הוא מכהן כפרופסור ללימודי מזרח תיכון במכללת דארטמות' (Dartmouth College) בארצות הברית.
אעז א-דין נולד ב-22 באוקטובר 1966, בכווית, להורים מצריים שעבדו במדינה זו.
בגיל שנתיים הגיע עם אמו ואחיו למצרים, בעוד אביו נותר בכווית כדי לפרנס את המשפחה.
פישר גדל בעיר המצרית מנסורה, עיירה השוכנת לצד נהר הנילוס.
הוא סיים את לימודיו בתיכון מנסורה במחוז דאקליה בגיל 16, ונמנה עם עשרת התלמידים המצטיינים בכל מצרים בשנת 1983.
בשנת 1987 סיים את לימודיו לתואר בוגר במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת קהיר והצטרף למרכז אל-אהראם ללימודים פוליטיים, מדיניים ואסטרטגיים.
שנתיים לאחר מכן השלים את שירותו הצבאי והצטרף לשירות החוץ המצרי.
בשנת 1992 קיבל דיפלומה בינלאומית במנהל ציבורי מ-École Nationale d'Administration בפריז.
בשנת 1995 השלים תואר מוסמך ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת אוטווה, קנדה ובשנת 1998 השלים תואר דוקטור במדע המדינה באוניברסיטת מונטריאול.
פישר התחיל את דרכו כדיפלומט.
יועץ במשרד החוץ של מצרים בין השנים
בשגרירות מצרים בישראל בין השנים 1999–2001.
כקצין לעניינים מדיניים/יועץ פוליטי של האו"ם לתהליך השלום במזרח התיכון (UNSCO), בין השנים 2001–2004.
במשלחת לגילוי עובדות של האו"ם בנוגע לרצח ראש הממשלה לשעבר חרירי.
במשלחת האומות המאוחדות בסודן (UNAMIS/UNMIS) בין השנים 2004–2005.
יועץ לשר החוץ המצרי בקבינט שר החוץ של מצרים בין השנים 2005–2007.
מנהל בפרויקט ערבי-ישראלי בקבוצת המשבר הבינלאומית בין השנים 2007–2008.
מזכ"ל המועצה העליונה המצרית לתרבות.
במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, בשנת 1998–1999.
הקריירה הדיפלומטית של פישר הושלמה על ידי קריירה אקדמית מרשימה.
הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ועוזר הוראה באוניברסיטת מונטריאול ובאוניברסיטת אוטווה.
עם זאת, נכון ל-2025 הוא מרצה במכללת דארטמות', שם הוא "מלמד קורסים בנושאי פוליטיקה במזרח התיכון, סכסוך פלסטיני-ישראלי, מדיניות חוץ של מדינות המזרח התיכון, פוליטיקה ותרבות בעולם הערבי".
תחומי המחקר האקדמאי של פישר עסקו:
ניתוח מדיניות חוץ, ומדיניות החוץ של המעצמות הגדולות ושל מדינות המזרח התיכון.
תיווך, משא ומתן ומבצעי שמירת שלום.
פישר הוא סופר מוכר במצרים ובעולם הערבי.
הוא מתמקד בחקר נושאים של שינוי חברתי ופוליטי בעולם הערבי.
כתיבתו חוקרת את הזהות, החופש והמורכבות של החיים במזרח התיכון, ומציגה תיאורים מורכבים של החברה הערבית המודרנית.
פישר חיבר מספר רומנים שהתפרסמו בעיקר לאחר שפרש מן השירות הדיפלומטי והפך לקול ביקורתי בולט באביב הערבי.
מצבה החברתי-פוליטי של מצרים והמזרח התיכון הוא נושא מרכזי ביצירתו של פישר.
בארבעת ספריו הראשונים הוא מתאר את דעיכתה ההדרגתית של מצרים, שבה השחיתות והניוון הפוליטי מכרסמים בחייהם של האנשים.
ספריו נתפסו לעיתים קרובות כביקורת על הדיכוי, חוסר הצדק והסבל האנושי במצרים.
שני ספריו הראשונים, מַקְתַל פַחְ'ר א-דין (1995, הרצח של פחר א-דין) ו-אַסְפַאר אל-פַרַעִין (1999, מסעות פרעוניים), יצאו לאור באופן דיסקרטי, מחשש שביקורתו תיחשב להפרה של חובותיו הדיפלומטיות.
מבקרים רבים תיארו את יצירתו הספרותית של פישר כ"ביקורת על החברה הערבית ועל פגמיה הטרגיים, החל מהתפוררות חברתית ועד לטרור, ובה בעת היא נושאת אופי אוניברסלי בכך שהיא עוסקת בשאלות יסוד של הקיום האנושי".
סלאח פדל, מבקר ספרות מוביל במצרים, ציין בביקורת עדכנית כי "עז א-דין שוכרי נכנס בביטחון לקאנון הספרות הערבית".
2. ואספאר אלפראעין (מסעות הפרעונים, 1999).
3. ע'ורפת אלעינאיה אלמרכּזה (יחידה לטיפול נמרץ, 2008).
הרומן מאיר את המציאות הקודרת של החברה המצרית, אך למרות כל הקדרות הזו במציאות המצרית, הוא עדיין רואה קרן אור בתוך כמות עצומה של חושך, וקולות של תקווה נשמעים אליו, אך הוא אינו יודע כיצד להגיע אליהם.
4. אבו עומר אל מסרי (2010), הרומן עוקב אחר חייו של פח'ר א-דין מאז ששרד ניסיון התנקשות שתוכנן על ידי גוף ביטחוני הפועל מחוץ לחוק.
ניסיונותיו של פח'ר מתחילים בבריחתו לצרפת כדי ללמוד משפטים, וכמעט מיד לאחר שהוא הופך לאב, הדלתות נסגרות בפניו ודוחפות אותו לעזוב.
הוא מוצא את עצמו בעבודה בחברת השקעות במפרץ, בסודן, ומשם לאפגניסטן, שם הוא הופך ל"אבו עומר המצרי", ושם הוא לומד רבות לפני שהוא מקבל את ההחלטה לחזור.
5. עינאק ענד ג'סר ברוכלין (חיבוק בגשר ברוקלין, 2011).
הרומן עוסק בארוחת ערב שמכנסת את קהילת המהגרים הערבים בניו יורק ומתאר את חייהם ביום שנקבע למפגש.
לכל אחד מהם יש משימות שעליו להשלים לפני מועד הארוחה, שנקבעה לשעה שמונה בערב, ומהלך יום זה כולל הפתעות לא צפויות ומזל רע שמונעים מחלקם להגיע למפגש.
6. באב אל ח'רוג (דלת היציאה, 2012), הרומן עוסק בצעיר מצרי שמונה להיות המתרגם בארמון הנשיאות, שם תרגם מאמרים ולאחר מכן קודם לתפקיד מתרגם סימולטני בפגישות והדיונים הבינלאומיים של הנשיא.
את הרומן כתב הסופר עז א-דין שוכרי פישר, והוא פורסם בשנת 2011, לאחר מהפכת האביב הערבי, אך הוא חזה את האירועים הפוליטיים שיתרחשו במצרים בשנת 2020. זה הרומן הראשון שפישר מתנבא על העתיד, ורוב הנבואות שהוזכרו על ידי הסופר התרחשו במציאות.
הוא הצליח להעביר בצורה מדויקת את המאבק הפוליטי ואת המאבק על השלטון במצרים לאחר המהפכה.
הרומן מתחיל כאשר (עלי שוכרי) שולח מכתב לבנו ומספר לו את סיפור חייו בזמן שהוא על סיפונה של ספינה.
במכתב הזה, האב מספר לבנו על כל האירועים בחייו, על הקשיים והאתגרים שהוא התמודד איתם.
7. כל האדא אלהורא (كل هذا الهراء ; כל השטויות האלה, 2017), הוא רומן שמבטא את המציאות המצרית לאחר מהומות ינואר.
המחבר עז א-דין שוכרי פישר פותח בשלושה כותרות: "אמל ועומר", "הנד ובאסם" ו"בהא ושריף בורחים לניו יורק".
עז-דין פותח את הסצנה עם עומר ואמל בסצנה אינטימית במיטה כדי להציג את המציאות המצרית האובדת, שאי אפשר לדעת אם הסצנות הללו מקובלות בחברה או לא.
עם זאת, עומר מספר סיפורים עד שיגיע זמן הטיסה של אמל לארצות הברית.
עומר מספר על סיפור הנד ובאסם וההתקפות הברוטליות של אונס והטרדה מינית בנשים לאחר מהומות ינואר ובמהלך ההפגנות נגד השלטון, וכיצד האישה לא יכולה לעשות דבר חוץ מלעמוד עם הקורבנות, גם אם היא עצמה הקורבן.
ואז הוא עובר לדבר על ההומוסקסואליות בין בהא ושריף וכיצד קבלת דבר כזה היא דבר דמיוני במצרים, ועלולה להוביל להריגה או בידוד.
תורגם לעברית בשם - כל השטויות האלה, על ידי ברוריה הורוביץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 2-24.
8. קִסַּתּ פַרַח (סיפורה של פרח 2022), הוא רומן על אהבה, אמהות וחירות, על האנושיות הנתונה לאיום הרס הזמן.
ספרו קִסַּתּ פַרַח (סיפורה של פרח 2022) נכלל ברשימה הארוכה של הפרס הבין-לאומי לספרות ערבית.
הספרים "יחידה לטיפול נמרץ" ו"חיבוק בגשר ברוקלין" היו מועמדים לפרס הבין-לאומי לספרות ערבית בשנים 2008 ו-2011 בהתאמה.
עזאם עבדול קארים רושדי א-שאווה הוא פוליטיקאי וכלכלן פלסטיני.
הוא כיהן בממשלת הרשות הפלסטינית כשר לאנרגיה ומשאבי טבע במהלך השנים 2003–2006, וכנגיד הרשות המוניטרית הפלסטינית בין השנים 2015–2021.
עזאם נולד בעיר כווית ב-4 באפריל 1963, למשפחה ממוצא עזתי ובאותה שנה חזרה משפחתו לעזה.
הוא השלים לימודי תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1988 ב בממפיס, טנסי, ארצות הברית.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים וחבר בתנועת הפת"ח.
לאורך השנים מילא א־שאווה מגוון תפקידים בענף הבנקאות.
ב-1984 התמנה לתפקיד יו"ר אזורי לסניפי הבנק הערבי ברצועת עזה.
ב-1989 התמנה לתפקיד מנהל קשרי חוץ בבנק פלסטין.
ב-2012 מונה לתפקיד יו"ר איגוד הבנקים הפלסטינים, ושנה לאחר מכן מונה לתפקיד מנכ"ל הבנק למסחר פלסטין.
בין השנים 2003 ו-2006 כיהן כשר בממשלות הרשות הפלסטינית לענייני אנרגיה ומשאבי טבע.
בשנת 2015 התמנה לתפקיד נגיד הרשות המוניטרית הפלסטינית.
ב-2019 מינה אותו מחמוד עבאס לקדנציה שנייה בתפקיד, עד להתפטרותו ב-3 בינואר 2021.
במהלך כהונתו כשר האנרגיה, נפגש עם מקבילו הישראלי שר התשתיות יוסף פריצקי בניסיון לקדם מכירת גז פלסטיני לישראל.
וכמו כן בניסיון לרכוש גז ממצרים.
בהמשך, כשכיהן כנגיד הרשות המוניטרית, התמודד עם הדרישה לסגור חשבונות בנק למחבלים משוחררים.
עזאם נושא במגוון תפקידים נוספים, ובהם: חבר בקרן ההשקעות הפלסטינית, חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס, יו"ר מועצת המנהלים של קרן עתיד פלסטין, יו"ר מועצת המנהלים של הקרן לניהול ופיתוח קרנות יתומים (מאז דצמבר 2024) ויו"ר מועצת המנהלים של קרן עתיד פלסטין לילדות.
הוא גם מכהן כנשיא מועדון הספורט בעזה, נשיא אגודת הילדים החירשים בעזה וחבר מועצת המנהלים של המכון להכשרה ספרדית-פלסטינית.
ב-2023 עלה שמו כמועמד אפשרי להחליף את אבו מאזן בתפקיד נשיא הרשות הפלסטינית.
נשוי לאמל בסיסו ולהם שני בנים ובת.
עז בנוף הוא ציור שמן קטן שצייר האמן ההולנדי חריט דאו באמצע המאה ה-17. בציור מופיעה עז לא רגילה, שמקבלת את מרכז הבמה, דבר נדיר בציורי התקופה.
דאו, שהיה ידוע בכך שהוא עבד באיטיות ובזהירות רבה, יצר את היצירה הזאת ברמת פירוט גבוהה במיוחד.
למרות שמדובר בציור של בעל חיים, הוא כולל גם רמזים לסיפור רחב יותר ורעיונות עמוקים יותר.
במרכז הציור מופיעה עז רבוצה בתנוחה בלתי שגרתית, המשדרת שילוב של רוגע וקלילות: רגל קדמית אחת פשוטה קדימה, ואילו השנייה כפופה לאחור.
תנוחה זו, הייחודית למראה ולתחושה הכללית של היצירה, תורמת רבות לאופי האנושי־כמעט של הדמות, ונראה כי דאו ביקש להקנות לה נופך שובב או קליל.
העז מביטה היישר אל הצופה במבט שמשדר סקרנות אך גם איפוק, ומקיימת עמו קשר מבט ישיר היוצר תחושת אינטימיות.
מראה העז ייחודי גם ברמה הפיזית: צמרה שחור באזור הראש והצוואר, ולבן ביתר הגוף – מאפיינים השייכים לגזע נדיר בשם עז באגות , שמקורו באנגליה.
מדובר בזן חריג בנוף ההולנדי של התקופה, ולא ידוע כיצד דאו נתקל בו.
מכל מקום, חזותה החריגה של העז שימשה לדאו מקור משיכה מובהק, וכנראה הניעה אותו להקדיש לה יצירה עצמאית.
סביבת העז נבנתה בקפידה, והיא מוצגת בתוך קרחת יער קטנה בין גזע עץ מעוקם לבין צמח לופית רחב־עלים - קומפוזיציה שמעניקה לדמות מרכזיות תוך שילובה בהרמוניה עם נוף טבעי עשיר בפרטים.
העדויות לתהליך העבודה של דאו מצביעות על מחשבה קומפוזיציונית מעמיקה ותכנון מדוקדק.
בדיקות טכנולוגיות של הציור - צילום רנטגן וראי אינפרה-אדום - מגלות כי ראשית צוירה העז בתנוחת פרופיל, ורק בהמשך שינה דאו את כיוונה כך שתביט קדימה.
שינוי זה מצביע על החלטה מודעת של האמן להעניק לעז מבט ישיר, המחזק את הקשר בין הדמות לצופה.
בנוסף, ניתן לזהות השפעה חזותית חיצונית בתנוחת העז: דאו הסתייע ככל הנראה בתחריט מאת מרקוס דה בייה, שהתבסס על רישום של פאולוס פוטר.
בתחריט ההוא נראית עז בתנוחה דומה – רבוצה, עם רגל פשוטה ורגל כפופה – אף כי מדובר בגזע אחר.
ההקבלה לתחריט מצביעה על עיסוק אמנותי קודם בתנוחות בעלי חיים מסוג זה, ועל נטייתו של דאו להתבסס על מקורות חזותיים קיימים ולשלבם בתפיסה הריאליסטית הייחודית לו.
דמות העז בציור זה אינה רק תיאור טבע ריאליסטי, אלא גם סמל טעון, הנושא עמו הקשרים תרבותיים והיסטוריים בני מאות שנים.
סביבתה של העז – הכוללת את צמח הלופית ואת הרקע ההררי - מרמזת על תמות מסורתיות הקשורות בתשוקה ובפוריות.
על הגבעה המרוחקת שולב במכוון זוג רועים במצב אינטימי, רמז ברור לארוטיקה.
סצנה זו מבוססת על תחריט בשם זוג רועים עם עזים מאת בואטיוס בולסוורט, לפי עיצוב של אברהם בלומאט, ובה נראה רועה עירום למחצה כשהוא שוכב בזרועות אהובתו לצד עזים.
הבחירה בצמח הלופית, שידוע כצמח סמלי לפוריות בשל עליו הגדולים והנמרצים, מחדדת עוד יותר את המטען הסמלי של היצירה.
העז, בהקשר זה, פועלת לא רק כדמות חזותית אלא גם כסמל ליצר, פריצות וכוחות טבע ראשוניים.
שילוב זה בין המציאותי והאלגורי מאפיין רבות מיצירותיו המאוחרות של דאו.
משמעותה הסמלית של העז בציור זה נובעת ממסורת ארוכה של ייצוגה בתרבות החזותית והטקסטואלית האירופית.
כבר במאה ה-17 נחשבה העז לדימוי טעון - במובנים מיניים ואף מוסריים.
קארל ואן מאנדר, בספרו Het Schilder-Boeck (1604), תיאר את העז כיצור בלתי מוסרי והרסני, והשווה אותה לאישה המובילה גברים צעירים לאובדן.
רעיונות אלו הופיעו גם ביצירות של אמנים כמו הנדריק חולציוס, שהציג עז כרמז לתשוקה בציורו נפילת האדם (1616), וכן ביצירתו של פייטר לסטמן "פריז ואוינונה" (1619), שם מתוארת סצנה ארוטית רוויית סמלים חייתיים.
הצייר פיטר קווסט אף הקצין את הקישור בין העז לארוטיקה ביצירתו "פנים בית כפרי", שם נראית עז שוכבת בסמוך לזוג אוהבים על מצע של חציר.
דאו שואב מהקשרים אלו וממשיך אותם ביצירתו, תוך שילוב של רמיזות אלגוריות מעודנות אך ברורות לעין המיומנת.
באוסף שברשות יוהאן דה בייה נכללו שתי יצירות מאת חריט דאו, שתיהן משנות ה-60 של המאה ה-17: "עז בנוף" ו-"אישה צעירה בנישה עם תוכי וכלוב".
לפי המחקר, כל אחת מהן רומזת בדרכה - לרעיונות הקשורים במיניות אנושית: האחת דרך דמות עז יוצאת דופן, והאחרת באמצעות דמות אישה צעירה לצד תוכי, סמל מוכר לתשוקה באמנות התקופה.
קשר רעיוני זה מקבל חיזוק כאשר משווים את שתי היצירות לתחריט מוקדם יותר מאת יאקוב מתהאם בשם "ליבידו", שבו מופיעה אישה צעירה, עירומה למחצה, כשציפור על אצבעה ועז לצדה.
ייתכן שדאו ודה בייה ראו דמיון מכוון בין הרכב הדמויות בתחריט לבין השילוב בין שתי היצירות שברשותם - ושילוב זה שימש להם כקריצה אסתטית או סמלית לנוכחותה המתמדת של התשוקה בטבע.
עֱזוּז הוא יישוב קהילתי בגבול הנגב וסיני הממוקם כ-12 קילומטרים מדרום-מזרח לניצנה וכ-3 קילומטרים ממזרח לגבול עם מצרים.
היישוב הנוכחי הוקם בשנת 1985. במקום בתי אומנים שונים ומפעלי תיירות.
נכון לשנת 2015 יש ביישוב 16 משפחות.
שייך למועצה אזורית רמת נגב ונמצא בגובה ממוצע של כ-325 מטר מעל פני הים.
נקרא על שם נחל עזוז הזורם מצפון-מזרח ליישוב.
היישוב נוסד כהיאחזות נח"ל, הראשונה שעלתה במסגרת מבצע ההיאחזויות באזור ניצנה, ב-19 במרץ 1956 ונקרא בשנות החמישים והשישים "בארותיים (בנגב)", תרגום שמו הערבי של המקום, "בירין" - שתי בארות, הנקראות היום "באר משה" ו"באר אהרון".
סביב לבארות מצויה חורשת אקליפטוסים עבותים ועצי אשל.
החורשה ניטעה בשנת 1916, במלחמת העולם הראשונה, על ידי "קבוצת נוטעים", צעירים עבריים, בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל, בראשות מנהל בית הספר, אליהו קראוזה.
ההתגייסות לנטיעת עצים בבירין ובמקומות אחרים בגבול המדבר, שחררה את הצעירים מחובת השירות בצבא העות'מאני.
ההחלטה על הקמת ההיאחזות נתקבלה בתחילת 1956, לאחר שבמבצע הר געש בנובמבר 1955 סולק הצבא המצרי מהאזור המפורז של פתחת ניצנה.
ההיאחזויות נועדו לחזק את הנוכחות הצבאית באזור ולקבוע עובדות מבחינה מדינית.
בתחילה, הממשלה החליטה בהשפעת משה שרת שלא להקים מבנים בהיאחזות, מחשש שצעד כזה יתפרש כהפרה של כללי האזור המפורז בהסכמי שביתת הנשק.
גרעיני הנח"ל שהחזיקו במקום והתחלפו כל חצי שנה, התלבשו כאזרחים אך תפקדו כחיילים לשמירה על הגבול.
בחלק מהזמן שהו במקום חיילים דתיים.
מעבר לתפקידי השמירה, עסקו החיילים בגידול בעלי חיים, כמו רעיית צאן, ובטיפוח גן ירק קטן.
בתחילת שנות ה-60 עסקה הקרן הקיימת בניסיון למצוא גידולים שיתאימו לאזור.
בשנת 1962 הוחל בנטיעת שקדים במקום על כ-150 דונם, תוך ניסוי שיטות השקיה קדומות המבוססות על מי שיטפונות.
הניסוי הוכתר בהצלחה, אולם הופסק בשל תחלופה תכופה של גרעיני נח"ל שלא היטיבה עם טיפוח המטע.
ב-9 בנובמבר 1965 הומרה ההיאחזות במחנה צבאי של יחידה דרוזית.
אחרי מלחמת ששת הימים, כשהגבול נדד הרחק מערבה, ננטש המחנה.
בשנת 1985 לאחר פינוי סיני וסימון הגבול עם מצרים כפועל יוצא מהסכם השלום בין ישראל למצרים, יושב המקום מחדש ונקרא עזוז.
עזוז נחשב לאחד היישובים הקטנים והמבודדים בישראל, כאשר היישוב הקרוב ביותר אליו, ניצנה, נמצא במרחק של כ-12.5 קילומטרים ממנו, ואילו באר שבע נמצאת במרחק של כ-84 קילומטרים.
לעזוז מגיע פעם אחת ביום אוטובוס מבאר שבע.
יחד עם זאת היישוב הוא אתר תיירות פופולרי באזור ורבים מתושביו מתפרנסים מתיירות.
עזיז ביי היה מפקד המודיעין הצבאי של האימפריה העות'מאנית בלבנט בזמן מלחמת העולם הראשונה.
עזיז ביי נולד ברומליה (כיום יוון).
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למנהל באיסטנבול עבד כעיתונאי אך במהרה עבר לתפקידים פקידותיים בכירים בגליפולי, אדירנה ובסמסון.
עזיז בק הגיע לתחום המודיעין בזכות היכרותו עם דר' נאט'ם פאשה (לימים שר הצבא), נאט'ם פאשה מינה את עזיז ביי לחקור את מעורבותו של הסולטאן עבדול חמיד השני (שהיה מנהיג בשם בלבד מאז מהפכת הטורקים הצעירים) בניסיון להפיכת-נגד כושלת נגד המשטר המהפכני.
בעקבות החקירה הוחלט שנוכחותו של הסולטאן המודח בבירה איסטנבול מסכנת את יציבות השלטון לכן הוחלט להדיחו רשמית והגלותו מן הבירה.
בתפקידו כאיש מודיעין פנים המשיך לעקוב אחרי פעילות הסולטאן המודח ואף לסכל מזימה להפיכת-נגד ביוזמת אנשיו.
עזיז ביי עקב אחרי פעילים ערבים שביקשו להגדיל את השלטון העצמי בלבנט, ביניהם שארל דבאס (לימים נשיא לבנון) ושאפיק אלחמיד שחשף במכתב לצרפת את שלל הארגונים בהם צרפת מעורבת.
עזיז ביי גם ריכז מודיעין על ארגוני מהגרים סורים ולבנוניים הפועלים במצרים (שהיה אז תחת שלטון בריטי בפועל).
בראשית 1914 מונה עזיז בק למפקד משטרת איסטנבול ובתפקידו חשף מזימה להתנקש בחייו של שר הפנים טלעת פאשה.
בחודשים הראשונים לפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה עזיז ביי לראש המודיעין של הארמייה הרביעית בפיקודו של אחמד ג'מאל פאשה- היחידה הצבאית שהגנה על הלבנט והחג'אז בפני הצבא הבריטי.
בתפקידו עסק בחשיפת מרגלים וניטרול רשתות ריגול ברחבי הלבנט.
גורמי הריגול נגד המאמץ המלחמתי העות'מאני היו ערבים לאומנים ששאפו לעצמאות ערבית, מיסיונרים מרונים שביקשו לקדם את האינטרסים של צרפת בלבנון ויהודים שביקשו להיעזר בבריטניה לקידום הציונות (כדוגמת פעילי ניל"י).
בזיכרונותיו מפרט עזיז ביי את דרך איסוף המודיעין והחקירות בהם השתתף.
המרגלים אותם חשף עונו קשות על מנת שיסגירו את חבריהם ולאחר מכן נשפטו בבית משפט צבאי בעיירה הלבנונית עלייה ובמקרים רבים הוצאו להורג בדמשק או בעיירה עלייה עצמה.
אנשיו של עזיז ביי חשפו מרגלים רבים בהם את רשת הריגול של ניל"י, מרגלים שהופעלו על ידי המודיעין הבריטי בפיקודו של לורנס איש ערב ומרגלים מרונים שריגלו למען צרפת.
עם עזיבתו של ג'מאל פאשה את הלבנט בסוף 1917 והמפלות הרבות בשדה הקרב עזב גם עזיז ביי את הלבנט וחזר לאיסטנבול, שם מונה לראש שרות מודיעין הפנים של האימפריה העות'מאנית.
בין פעולותיו בתפקיד זה נסיעה לברן שבשווייץ למטרת דיון חילופי שבויים.
בשנת 1918 מונה עזיז ביי למזכיר הוועד לאיחוד וקידמה (אתחאד ותרקי)- הפלג העיקרי בממשל הטורקי.
עם תבוסת האימפריה העות'מאנית, וזמן קצר לפני כיבוש איסטנבול על ידי הבריטים, נמלט עזיז ביי מן הבירה ואיתו כספים וארכיון האגודה.
בק הגיע לשווייץ ושם קיבל מקלט מדיני.
בשנת 1922 נפגש עזיז ביי עם ג'אמל פאשה בברלין, ג'אמל הציע לעזיז ביי להצטרף אליו להמשך המלחמה בבריטים באפגניסטן, לשם גלה ג'אמל, אך עזיז ביי סרב.
בק חזר לטורקיה בסוף 1922 במטרה להשתלב במשטר החדש בראשותו של אתאתורכ אך עברו כנאמן פלג "אגודת האיחוד והקידמה" החשידו אותו בעיני המשטר החדש שביקש להרחיק אותו ממוקדי הכוח.
עם חזרתו נשלח עזיז ביי לתימן כנציג דיפלומטי, ולאחר חזרתו במאי 1923 מונה כואלי איזמיר.
בינואר 1924, בעקבות ביקור של אתאתורק במחוז, התפטר עזיז ביי מתפקידו.
בשנת 1927 נבחר בק לפרלמנט הטורקי כנציג מחוז ארזורום.
עזיז ביי הוציא לאור את זיכרונותיו במספר שלבים; בשנת 1932 פרסם עזיז ביי את זיכרונותיו בעיתון הלבנוני "אלאחראר" בתרגומו לערבית של פואד מידאני.
הפרסום כלל זיכרונות ממהפכת-הנגד הכושלת של 1909 ועד לעזיבתו את הלבנט בסוף 1917. הזיכרונות קובצו לספר בשנת 1933 בשם "סוריה ולבנון במלחמת העולם- מודיעין וריגול באימפריה העות'מאנית".
הזיכרונות זכו לתגובות רבות מקהל הקוראים שתיקן והוסיף פרטים על הגרסה המקורית.
בשנת 1936 פרסם עזיז ביי את זיכרונותיו מחדש בעיתון "צות אלאחראר", שוב בתרגומו של פואד מידאני ובשנת 1937 פרסם את סיפרו המתוקן "מודיעין וריגול בלבנון סוריה ופלסטין במלחמת העולם".
ספר זה מספר על פעולת המודיעין העות'מאני ממעקב אחרי התנועה הסורית הלאומית ועד תום מלחמת העולם הראשונה.
בניגוד לספר הראשון, הספר השני אינו אישי ואינו מתרכז במחבר, בנוסף הוא בנוי הן על ציר הזמן והן על סוג רשת הריגול (מבחין בין מרגלים יהודים לערבים) ולא כאסופה של טורי עיתון.
ספריו של עזיז ביי הם במקרים רבים המקור היחידי למידע היסטורי רב-ערך על פרשיות ריגול בשנות מלחמת העולם הראשונה.
אמינות זיכרונותיו של עזיז ביי אינה תמיד מושלמת, ניתן לייחס אמינות גבוהה למידע בקשר לפעילות אנשי המודיעין במשטרה, בצבא ובז'נדרמריה, אך לעיתים המידע שהיה בידי עזיז ביי בקשר לפעולות המרגלים עצמם אינו מתיישב עם דיווחים ממקורות אחרים.
סיפרו השני של עזיז ביי "מודיעין וריגול בלבנון סוריה וארץ ישראל" תורגם לעברית ופורש על ידי פרופסור אליעזר טאובר בשנת 1991.
עזיז דוויק או אבו הישאם (נולד ב-12 בינואר 1948) הוא ממנהיגי חמאס ויושב ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית.
דוויק אמור היה להיות יושב ראש הרשות הפלסטינית בפועל, מאחר שבאופן רשמי הסתיימה כהונתו של מחמוד עבאס, נציג הפת"ח, בשנת 2009.
דוויק נעצר ושוחרר לסירוגין על ידי ישראל בין השנים 2006–2015 בגין פעילותו וחברותו בארגון חמאס.
דוויק נולד בקהיר לאם מצרית ולאב פלסטיני מחברון שהיגר למצרים לאחר מלחמת העצמאות.
הוא בעל דוקטורט בארכיטקטורה ותכנון אזורי מאוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1992 גורש ללבנון בתגובה לפעילות הטרור של חמאס ומשך תקופה שימש דובר המגורשים בשפה האנגלית.
לאחר שובו לתחומי ישראל חזר לפעול במסגרת הארגון ונבחר מטעמו כאחד מנציגי חברון במועצה המחוקקת הפלסטינית.
בשנת 2006 נבחר ליו"ר המועצה, ובכך לממלא מקום נשיא הרשות הפלסטינית.
ביוני 2006 נאסר דוויק במהלך מבצע גשמי קיץ, אך שוחרר כעבור זמן קצר.
הוא נאסר בשנית באוגוסט 2006 והורשע בחברות בארגון טרור ובקיום קשרים עם חאלד משעל.
בינואר 2009, בעודו נתון במאסר, הוא הוכרז כנשיא הרשות הפלסטינית מטעם חמאס, בתגובה להארכת כהונתו של מחמוד עבאס ללא קיום בחירות.
ב-25 בינואר 2012 נעצר על ידי כוחות צה"ל בסמוך לרמאללה בגין פעילותו וחברותו בארגון טרור.
בעקבות כך בית דין צבאי בכלא עופר שלח אותו לשישה חודשי מאסר מנהלי.
ב-16 ביוני 2014 נעצר במהלך מבצע "שובו אחים" להחזרת שלושה נערים שנחטפו על ידי חולייה של ארגון החמאס.
דוויק נעצר באוקטובר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל ושוחרר ביוני 2024. הוא נעצר מחדש שבוע לאחר שחרורו.
עַזּוּן היא עיירה פלסטינית, בנפת קלקיליה, כ-8 קילומטרים מזרחית לקלקיליה, על הדרך בין שכם לקלקיליה (כביש 55), בגובה של כ-300 מ' מעל פני הים.
מזרחית לה נמצאים כפר לאקף וקרני שומרון, צפונית לה נמצא כפר סיר, מערבית לה נבי אליאס ואלפי מנשה ודרומית לה כפר ת'ולת' וסניריא.
בשנת 2012 הרשות הפלסטינית החליטה על איחוד מוניציפלי של ועיזבת א-טביב עם עזון.
על פי המפקד שערכה הרשות הפלסטינית בשנת 2017, אוכלוסיית עזון מנתה 9,269 תושבים, רובם המכריע מוסלמים ומיעוט קטן של נוצרים.
בין השנים 2004–2008 כיהנה אישה נוצרייה כראש העיר בעזון.
בהסכם אוסלו ב' סווגו 2,342 דונם, 24.7% משטח העיירה (ובתוכם השטח הבנוי), כשטח B, ואילו רוב שטח העיירה, 7,130 דונם המהווים 75.3%, סווגו כשטח C.
יש שני מקורות אפשריים לשם הכפר.
האפשרות הראשונה היא שיבוש של המילים עין אל-עז (ערבית: عين العز), והאפשרות השנייה היא שמקור השם הוא במילה הארמית עז, כלומר חזק ואיתן, תכונות שאפיינו את בני המקום.
העיירה בנויה על תל קדום שהיה מיושב עוד מתקופת הברזל בארץ ישראל.
כקילומטר מצפון לכפר נמצאו עתיקות וביניהן מספר מגדלי אבן עתיקים.
משלחת PEF שביקרה במקום בשנת 1873 מצאה שישה או שבעה שרידי מגדלים כאלה, שמאחד מהם שרדו שישה נדבכים וכן חלק מהגג.
התושבים המקומיים מסרו לחוקרים שאלו שרידי "מגדלי כרמים" עתיקים.
אחרי 1967, העתיקות נסקרו על ידי רשות העתיקות הישראלית ובחפירות נחשפו כלי חרס מהתקופה ההלניסטית והרומית הקדומה וכן מהתקופה הביזנטית.
בעזון נמצאה כתובת קבר של חייל ותיק רומאי המתוארכת למאה השנייה או השלישית.
העיירה המודרנית הוקמה ככפר במאה ה-18 על ידי אנשים משבט בני צעב.
בשנת 1799 לאחר שנפוליאון, כבש את יפו ופנה צפונה לכיבוש עכו, החלק המזרחי של שדרת המסע נגרר לקרב, בוואדי עזון עם לוחמים מעזון וכל כפרי הסביבה, בפיקוד עבד אל-מריחה (عابد المريحة) מאנשי עזון.
הצרפתים הסתבכו בצמחייה העבותה שבתחתית ואדי עזון והלוחמים הכפריים תקפו אותם מלמעלה והציתו את הצמחייה.
המפקד הצרפתי נהרג והחיילים הצרפתים נסוגו לכיוון מישור החוף.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 העניקו השלטונות העות'מאניים לכפר עזון חלקת אדמה חקלאית בשם "עָ'אבּת עזון" באזור שבו שכן יער ארסוף/ארסוּר, ליד ח'רבת ת֫וּבְּסוּר (تبصر), במקום שבו נמצאת היום העיר רעננה.
במלחמת העולם הראשונה הכפר שימש בסיס של צבאות טורקיה וגרמניה.
לאחר מלחמת העצמאות היה בו מחנה של צבא ירדן.
במפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בו 994 תושבים ו-218 בתים נושבים.
במפקד שערכו שלטונות המנדט בשנת 1945 נמצא ששטח הכפר עזון הוא 23,496 דונם, מתוכם, 19,142 דונם היו רשומים על שמות תושבים ו-4,354 דונם היו אדמות מושע.
הכפר עצמו היה בנוי על 29 דונם.
במהלך השלטון הירדני שכן במקום מחנה צבאי ירדני, שבו שירתו חלק מתושבי עזון.
ב-1954 נרצח חקלאי בשדות רעננה-כפר סבא, ככל הנראה על ידי חייל ירדני ממחנה עזון.
בעקבות זאת ערך צה"ל את פעולת התגמול "ברוך 1" נגד המחנה הצבאי בעזון, שבה נהרגו מספר חיילים ירדנים וחייל צה"ל יצחק ג'יבלי נפל בשבי הירדני.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, הכפר עבר משליטה ירדנית לישראלית.
בספטמבר 1968 נחנך בכפר סניף של דואר ישראל ומפעל מים.
בעקבות התגברות מעשי טרור כנגד יהודים מצד תושבי הכפר, נסלל באמצע שנות ה-90 קטע כביש העוקף את עזון מצפון.
עד אז הכביש הראשי, כביש 55, עבר דרך הכפר עזון.
עם השנים נבנו בתים קרובים יותר לכביש העוקף מצפון, ובהתאמה התגברו אירועי טרור רבים כלפי יהודים הנוסעים בכביש 55, בעיקר אירועי זריקות אבנים המתרחשים על בסיס יומיומי.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, והשטח שבין העיירה למטעי הזיתים שלה הופקע בצו תפיסה צבאי לצורך בניית הגדר.
בשנת 2016 נחשב עזון לאחד ממוקדי הטרור המרכזיים בפיקוד המרכז.
צעירים מחמולת רדואן (חמולה גדולה בכפר) ביצעו פיגועים ובתגובה נערכו פעילויות סיכול של שב"כ וצה"ל.
באוקטובר 2023, עם פתיחת מלחמת חרבות ברזל, נמצאה בכפר מעבדה של חמאס לייצור מטעני חבלה, שהושמדה על ידי כוחות הנדסה של צה"ל.
ב-2 בינואר 2024 הרג כוח צה"ל ארבעה מחבלים שהתבצרו בבית בכפר וירו לעבר הכוח.
חשמל ומים: עזון, ח'רבת עסלה ועיזבת א-טביב חוברו לרשת החשמל ורשת המים בראשית שנות השמונים.
ביוב: בכל הכפרים במועצה אין רשת ביוב והתושבים מפנים שפכים לבורות ספיגה פרטיים, דבר שעלול לזהם את מקורות המים.
בעזון שבעה בתי ספר, חמישה מתוכם הם בתי ספר יסודיים והשניים הנוספים הם תיכונים, אחד לבנים ואחד לבנות.
קבוצה מתושבי עזון, נדדה במאה ה-19 והקימה על גבעת טָבְּסוּר "מאחז" בשם ח'רבת עזון (כיום שכונת "נאות שדה" ברעננה).
בשנת 1948 ברחו תושבי היישוב לכפר עזון ולמקומות נוספים באזור.
בעיירה עברה הדרך העתיקה בין יפו לשכם, שהפכה מאוחר יותר לכביש 55.
עזיז חידר הוא סוציולוג ערבי-ישראלי.
חידר הוא פרופסור ב ועמית מחקר במכון ון ליר בירושלים, במסגרתו ניהל את מיזם השנתון הסטטיסטי לאוכלוסייה הערבית בישראל.
חיידר סיים את עבודת הדיסרטציה שלו בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים ופוסט דוקטורט באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון.
לאחר מכן שימש ראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת ביר זית במשך ארבע שנים והרצה בה עד שנת 1997. חידר מלמד במכללת דוד ילין ומשמש כעמית מחקר במכון טרומן באוניברסיטה העברית.
בשנת 1997 הקים את המכון ללימודים ערבים באוניברסיטת אל-קודס.
עזיז אנסרי הוא שחקן, קומיקאי וסטנדאפיסט אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה "מומחה לכלום" (אנ') (2015–2021).
אנסרי התפרסם לפני כן בזכות תפקידו בתור טום הברפורד (אנ') בסדרה הקומית האמריקנית "מחלקת גנים ונוף" (2009–2015).
אנסרי נולד בעיר קולומביה, בדרום קרוליינה להורים הודים-מוסלמים שהיגרו לארצות הברית ממדינת טאמיל נאדו שבהודו.
על אף שאנסרי גדל בבית מוסלמי הוא מגדיר עצמו בתור אתאיסט.
אחיו הצעיר ממנו בשבע שנים הוא סופר, וכתב יחד איתו פרק בסדרה "מומחה לכלום".
אנסארי גדל בעיר בנטסוויל שבדרום קרוליינה שם למד באקדמיית מרלבורו וכן בבית הספר למדע ומתמטיקה של מושל דרום קרוליינה.
בתחילת שנות ה-2000 עבר אנסרי לניו יורק ולמד שיווק בבית הספר שטרן לעסקים של אוניברסיטת ניו יורק.
אמו, פאטימה, היא רופאת נשים וגינקולוגית ואביו, שוקאת, הוא גסטרואנטרולוג.
הוריו הופיעו בעבר בשתי העונות הראשונות של הסדרה מומחה לכלום.
בעת שלמד באוניברסיטת ניו יורק החל אנסרי להופיע במועדוני סטנדאפ בניו יורק.
במערכוני הסטנדאפ שלו הרבה אנסארי להתמקד בנושאים מקוריים כגון האופן בו הוא נוהג לבזבז את זמנו בחיפוש מידע באינטרנט או השגעון שיש לו לכוכבי הראפ ר.
בשנת 2005 המגזין האמריקני רולינג סטון כלל את אנסרי ב"רשימה החמה" השנתית שלהם, תחת הקטגוריה הסטנדאפ המבטיח.
בשנת 2006, זכה אנסרי בפרס חבר השופטים עבור "הסטנדאפ הטוב ביותר" בפסטיבל לאמנויות הקומדיה באספן, קולורדו.
בקיץ 2005 החל אנסרי ליצור סדרת סרטונים קומים קצים בשיתוף פעולה עם הקומיקאים רוב הובל ופול שיר והבמאי ג'ייסון וולינר.
בשנים 2007 - 2008 הופיע אנסרי בסדרת מערכונים קומיים בתוכנית "Human Giant" בערוץ MTV.
החל משנת 2009 ועד היום אנסרי מופיע בסדרה הקומית המצליחה "מחלקת גנים ונוף" מבית היוצר של המשרד בתפקיד הפקיד היהיר והנהנתן טום האברפורד.
כמו כן, בשנת 2009 קיבל תפקיד ראשי בסרט היה בעל תפקיד בסרטו של אדם סנדלר "אנשים מצחיקים".
בנוסף לכך לקראת סוף העשור השתתף בתפקידי אורח בסרטים המצליחים "אני אוהב אותך, אחי" ו"תביאו אותו ליוונים".
לאחר מכן הוא שיחק בעונה השמינית של הסדרה הקומית "סקראבס" בתפקיד סטודנט לרפואה בשם אד.
החל משנת 2015 מככב אנסרי בסדרת המקור של נטפליקס "מומחה לכלום", אותה כתב ויצר יחד עם אחד מכותבי הסדרה "מחלקת גנים ונוף".
אנסרי אף ביים כמה פרקים בסדרה.
הסדרה הועלתה לאוויר ב-6 בנובמבר 2015, וקיבלה ביקורות טובות.
על הופעתו בסדרה זכה ב-2017 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית.
הוריו של אנסרי לוהקו לסדרה כהוריה של הדמות הראשית אותה מגלם אנסרי.
אנסרי גדל כמוסלמי, אך תיאר את עצמו כ"לא דתי" בטוויטר.
ב-2018 רכש אנסרי דירה בשכונת טרייבקה שבמנהטן תחתית, אשר הייתה בעבר בבעלות קפטן קבוצת ההוקי ניו יורק ריינג'רס ריאן מקדונה תמורת 5.7 מיליון דולרים.
בדצמבר 2021 אנסארי התארס למדענית הדנית סרינה סקוב קמפבל.
ביוני 2022 אנסרי וקמפבל התחתנו, כאשר חתונתם התקיימה במחוז טוסקנה שבאיטליה.
שנהסרטתפקידהערות2006בית ספר לנוכלים חבר לכיתה2008הרוקר עזיז2009אנשים מצחיקים רנדי ספרינגסעקוב ודווח סאדאםאני אוהב אותך, אחי יוג'ין2010תביא אותו כמו גבר מאטי בריגסאלפא ואומגהת'אגדיבוב201130 דקות או פחותצ'אטמה המספר שלך?ג'יידיבוב2012עידן הקרח 4: יבשת בתנועהסקווינטדיבוב2013הממלכה הסודיתמובדיבובסוף.עצמו2014פגישה והחלפה מרקוס2022הבורגרים של בוב: הסרטדרילדיבוב2025Good Fortuneגם במאי, תסריטאי ומפיקTBABeing Mortalגם במאי, תסריטאי ומפיק
שנה סדרהתפקיד הערות2004 Uncle Morty's Dub Shackבריקבפרק "Didja Listen to My Demo?"2006 Cheap Seats: Without Ron Parkerבמאי רוזבולבפרק "1991 Rose Bowl" 2007 טיסת הקונקורדסינג'יי בפרק "Drive By"2007–2008 Human Giantדמויות שונות תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים
גם יוצר, תסריטאי ומפיק בפועל 2008 Worst Weekעובד בחדר מתים בפרק "Pilot" 2009 רינו 911סוכן ביטוח 3 פרקים סקראבסאד דנדאפאני 4 פרקיםרנדיסדרת רשת; 3 פרקים
Kelly"Aziz Ansari: Live at Madison Square Gardenעצמו ספיישל סטנד אפ של נטפליקס2015–2021מומחה לכלום דוו שה תפקיד ראשי (3 עונות); 22 פרקים
גם מפיק בפועל, תסריטאי ובמאי
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2017)
פרס אמי לבידור בפריים טיים על התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית (אנ') (2016, 2017)
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2016)
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת קומדיה (2016, 2017)
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת הקומדיה הטובה ביותר (אנ') (2016, 2017)
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים על בימוי יוצא מן הכלל בסדרה קומית (אנ') (2016)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (אנ') (2017)2016אנימלס (אנ')צ'ארלס דיבוב בפרק 2017 Tales from Radiator Springsמייקדיבוב בפרק "To Protect and Serve"2019 Aziz Ansari: Right Nowעצמו ספיישל סטנד-אפ של נטפליקס2022 Aziz Ansari: Nightclub Comedianעצמו ספיישל סטנד-אפ של נטפליקס
עזה (עַזְקָה) צבי (20 ביולי 1934 – 17 בנובמבר 2011) הייתה מבקרת ספרות, מסאית ומתרגמת ישראלית.
עזה צבי, בתו של רפאל צבי, ממייסדי "הבימה", נולדה ב-20 ביולי 1934 ברכבת העמק בדרכה מחיפה לעפולה.