tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באפריל בוצעה מתקפה כימית בחאן שייח'ון שבמחוז אידליב, שגרמה לעשרות הרוגים ולמעלה מ-500 פצועים מסארין.
לאחר מכן שבו והפציצו את בית החולים שבו טיפלו בניצולים.
בעקבות זאת בוצעה תקיפה אמריקאית, לראשונה מאז פרוץ המלחמה.
ב-18 במאי תקפה ארצות הברית בכביש דמשק–בגדאד שיירה של צבא אסד ומיליציות פרו-איראניות.
ארצות הברית הודיעה כי תקפה את השיירה בעקבות העובדה כי היא סיכנה כוחות אמריקנים אשר מאמנים חיילים מצבא המורדים בסוריה.
מחלקת המדינה האמריקנית הודיעה כי בידיה ראיות לכך שאסד בנה משרפות, על מנת לשרוף את גופות האסירים שמתו בבתי הכלא שבשליטתו.ב-18 ביוני מטוס קרב אמריקאי הפיל לראשונה מטוס קרב סורי.
באותו יום שגרה איראן שבעה טילים בליסטיים מדגם זולפיקאר לעבר מטרות של המדינה האסלאמית.
ביוני החלה מתקפה לשחרור א-רקה, אשר שימשה כבירה בפועל של דאעש.
בספטמבר 2017 נהרג לוטננט גנרל ולרי אספוב, מפקד הארמייה החמישית בכוחות המזוינים של רוסיה, במתקפת מרגמות של המדינה האסלאמית על מפקדתו בדיר א-זור.
בדצמבר אותה שנה כבשו ארגוני המורדים את אזור חרסתא ושכונת עג'מי במרכז דמשק.
בשנת 2018 נמשכו הקרבות והמעורבות הבין-לאומית.
בינואר פלשה טורקיה למחוז עפרין שבשליטת הכוחות הכורדיים, וכבשה אותו לאחר שלושה חודשי לחימה.
ב-10 בפברואר הצליחו בפעם הראשונה הסורים להפיל מטוס קרב ישראלי, לאחר בוקר של לחימה אווירית בין ישראל, סוריה ואיראן, שבו ישראל ביצעה מספר התקפות בשטח סוריה כתגובה לחדירת כטמ"מ איראני לשטח ישראל.
באפריל ביצע משטר אסד מתקפה כימית בדומא, שגררה תגובה צבאית של ארצות הברית, בריטניה, וצרפת על מרכז סרס.
לקראת סוף השנה נחתם הסכם בין רוסיה לטורקיה על יצירת אזור המפורז באידליב, אך הקרבות נמשכו באזורים נוספים.
באפריל 2018 הותקף בסיס צבאי בחמה ששימש מיליציות שיעיות בחסות איראן.
סוריה האשימה גורם עוין לא ידוע, כשארגוני המורדים לקחו אחריות, אך דיווחים זרים ייחסו את התקיפה לארצות הברית ולבריטניה.
בדצמבר אותה שנה הכריזה טורקיה על מבצע נגד המנהל האוטונומי של צפון ומזרח סוריה, מה שעורר התנגדות מצד הפנטגון.
ימים לאחר מכן הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על נסיגת כוחות אמריקאיים מסוריה, בעקבות דחיית המתקפה הטורקית המתוכננת.
בינואר, היאת תחריר א-שאם כבש עמדות של החזית הלאומית לשחרור (NLF) באידליב ובחלב, עד שאלה נאלצו לסגת לעפרין, שבשליטת הצבא הסורי החופשי.
ב-6 בינואר, יועץ הביטחון הלאומי של ארצות הברית, ג'ון בולטון, הצהיר כי נסיגת ארצות הברית מסוריה תלויה בהשגת ניצחון על דאעש ובשמירת ההגנה על הכורדים מפני הטורקים, אותם רואה ארדואן כארגון טרור.
מזכיר המדינה האמריקאי מייק פומפאו הצהיר כי ארצות הברית לא תסייע לשיקום האזורים הנמצאים בשליטתו של נשיא סוריה בשאר אסד, כל עוד איראן ושלוחותיה נמצאים במדינה.
ב-23 במרץ, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים הודיעו על הבסת דאעש בסוריה.
באפריל, דאעש ביצע מתקפות במחוזות חומס ודיר א-זור, שבהן נהרגו 27–35 איש.
במקביל, העריכו גורמים במשרד ההגנה האמריקאי כי המדינה האסלאמית קרסה, אך למעלה מ-100 אלף לוחמים שלה נותרו בסוריה ובעיראק.
ב-6 במאי 2019, חיל האוויר הסורי והרוסי ביצעו בהתקפות אוויריות נגד גורמי אופוזיציה באזור המפורז באידליב.
ב-7 באוגוסט, ארצות הברית וטורקיה הגיעו להסכם להקמת אזור חיץ בצפון סוריה.
באוגוסט, צבא סוריה כבש את העיר ח'אן שייח'ון, וב-30 באוגוסט, רוסיה וסוריה הכריזו על הפסקת אש חד-צדדית.
באוקטובר פלשה טורקיה לצפון סוריה.
ב-13 באוקטובר ממשלת סוריה והמנהל האוטונומי של צפון ומזרח סוריה חתמו על הסכם, בתיווך רוסיה, לפעול נגד המתקפה הטורקית בצפון-מזרח המדינה.
ב-22 באוקטובר, פוטין וארדואן חתמו על הסכם להסדרת אזור חיץ.
ב-26 באוקטובר, כוחות מיוחדים אמריקאיים חיסלו את מנהיג דאעש, אבו בכר אל-בגדאדי.
ב-8 בינואר 2020, כוחות האופוזיציה הסורית כבשו כפרים בדרום-מזרח אידליב.
לאורך שנת 2020, המשיך הנשיא הסורי בשיפור מעמדו עם הרחבת שליטתו באזור.
כוחות אסד נלחמו על שליטה בשטחים במחוזות אידליב וחלב מול האופוזיציה שזכה לתמיכת טורקיה.
מאז הפסקת האש בין רוסיה לטורקיה במרץ 2020, לא חלו שינויים משמעותיים בקווי החזית בסוריה, והמשטר הסורי לא יזם מתקפות חדשות על אזורים בשליטת המורדים.
טורקיה פרסה חיילים באידליב והמשיך להילחם בדאעש.
במהלך השנים, אסד השתלט על רוב סוריה בעזרת רוסיה, בעוד שמספר ההרוגים במלחמה הלך וגדל.
ב-2022, קולונל סורי הורשע בעינויים נגד אנושות.
ב-2023 החלה התקרבות בין סוריה לערב הסעודית, בתמורה משטר אסד התחייב למנוע הפצת סמי קפטגון ולצמצם נוכחות צבאית איראנית בשטח סוריה.
ב-6 בפברואר 2023 התרחשו רעידות אדמה קשות בחבל שבשליטת המורדים, וממשלת סוריה מנעה העברת סיוע עד 10 בפברואר.
במאי 2023, נשיא איראן אבראהים ראיסי ביקר בדמשק והצהיר כי סוריה "ניצחה במלחמה".
באוגוסט 2023, דאעש קיבל אחריות על הריגת 23 חיילים סורים בהתקפה במזרח המדינה.
בלילה שבין ה-26 ל-27 בנובמבר פתחו ארגוני המורדים במערב המדינה, בראשות חזית ההצלה הסורית, במבצע הרתעת התוקפנות נגד כוחות אסד ותומכיו, רוסיה וחזבאללה, באזור העיר חלב.
יוזמי המתקפה נתמכו על ידי טורקיה.
איראן ורוסיה התקשו לפעול למען אסד כפי שעשו ב-2015, כשעזרו לו לדכא את ההתקוממות באמצעות כוח אווירי ולוחמת שליחים.
רוסיה הייתה בעיצומה של מלחמת אוקראינה–רוסיה, בעוד שאיראן, חזבאללה והמיליציות שהיא תמכה בה נפגעו על ידי מערכה אווירית וקרקעית ישראלית בלבנון ותקיפות בסוריה במלחמת חרבות ברזל.
ב־7 בדצמבר, עוד לפני נפילת משטרו של אסד, צה"ל סייע לכוח אונדו"ף שהותקף באזור הכפר חדר, סמוך למג'דל שמס.
בליל 7 בדצמבר הקבינט המדיני-ביטחוני הישראלי התכנס והצביע פה אחד בעד משימת הגנה בשטח החיץ.
הרמטכ"ל הרצי הלוי הצהיר שהחל מלילה זה סוריה הפכה זירת לחימה פעילה במלחמת חרבות ברזל.
לאחר מכן, הוקמה ממשלת המעבר הסורית.
היו שהגדירו את נפילת משטר אל-אסד כסיום מלחמת האזרחים.
בצפון סוריה נמשכה הלחימה בין ארגונים חמושים פרו-טורקיים ללוחמים הכורדים שנתמכו על -ידי ארצות הברית.
לוחמים משני הצדדים נהרגו בקרבות באזור, למרות הסכם הפסקת אש שהושג בתיווך אמריקני.
מספר שעות לאחר נפילת משטר אסד, הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על קריסת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה.
במהלך 8–9 בדצמבר תקף חיל האוויר הישראלי מעל 300 מטרות ברחבי סוריה, כולל בבירה דמשק, בטרטוס ובנמל לטקיה, והשמידו כ-80% מהיכולות האסטרטגיות של הצבא הסורי.
מאז קריסת המשטר היו באזור החוף של סוריה כנופיות חמושות, שהתבססו על צבאו של אסד ותקפו מדי זמן מה את המשטר החדש.
במרץ 2025, אחרי כמה תקיפות כאלה, יצאו כוחות הביטחון של המשטר החדש למבצע נגדן.
גורם עלווי הכחיש קשר למשטר הקודם.
מנהיג השלטון החדש הכריז על הקמת ועדה חקירה שתחקור את האירועים.
ב-10 במרץ 2025, נשיא סוריה אחמד א-שרע נפגש עם מפקד ה-SDF, הכוח הצבאי של הכורדים בסוריה, והגיע איתו להסכמות.
ההסכם קובע הפסקת אש בכל רחבי סוריה ואת שילוב הכוחות הכורדים בכל מוסדות המדינה - גם הצבאיים.
למחרת, על פי דיווח בכלי תקשורת המזוהה עם השלטון החדש בדמשק, א-שרע הגיע להסכם עם נציגי הדרוזים בא-סווידאא'.
ב-29 אפריל כוחות צבא סוריה פתחו במבצע נגד חדר המבצעים הדרוזי בדרום סוריה בעקבות הקלטה קולית הפוגעת בנביא מוחמד שפורסמה מספר ימים לפני, למחרת דרוזים מישראל התחילו לעבור לדרום סוריה על מנת להתחמש ולהילחם בסוריה, בנוסף דרוזים ואנשים נוספים פתחו במחאות באזורים שונים בישראל בבקשה שצה"ל יתערב בסוריה.
מספר שעות לאחר מכן חיל האוויר הישראלי תקף תא של המשטר והרג אותו, ממשלת ישראל איימה שאם הממשל הסורי לא יעצור אז צה"ל יתערב באופן מלא.
ב-12 ביולי, בעקבות מעצרם של מספר בדואים בידי קבוצות דרוזיות חמושות, פרצו עימותים מזוינים בסווידא לאחר שלוחמים בדואים הציבו מחסומים ולכדו דרוזים חמושים.
ב-15 ביולי, כוחות סוריים נכנסו לעיר והתעמתו עם דרוזים, ובעקבות הקרבות והעקירה האזרחית ביצע חיל האוויר הישראלי תקיפות בא-סווידא, שהוגדרו כפשיטה סמלית.
ב-16 ביולי נמשכו העימותים, והצבא הסורי נדחק ממזרח העיר אך השתלט על חלקים מצפון המחוז.
בתגובה, חיל האוויר הישראלי תקף עשרות מטרות סוריות ובדואיות, ובהן טנקים, רכבים, שיירות, שדות תעופה ומפקדות, בעוד שר הביטחון ישראל כ"ץ איים על החרפת התקיפות ודיווחים ציינו כי צה"ל מתכנן סיכולים ממוקדים.
במקביל, דרוזים ניסו לפרוץ את הגבול עם ישראל, וחלק מהחודרים נהרגו או נמלטו.
בערב הושגה הפסקת אש בתיווך אמריקאי, במסגרתה נסוגו כוחות הצבא הסורי מהמחוז, הוסכם על שיתוף פעולה עם דרוזים מקומיים ועל הקמת ועדת חקירה למעשי זוועה.
ב-17 ביולי השתלטו כוחות דרוזים על בניין הממשל בא-סווידא ותקפו יישובים בדואים, כשדווח על טבח במספר מוקדים.
בהמשך, מיליציות בדואיות פתחו במתקפה נגדית על העיר והיישובים הסמוכים.
בלילה שבין 18 ל-19 ביולי נחתם הסכם הפסקת אש נוסף בתיווך אמריקאי, אך המועצה הצבאית של השבטים הבדואים סירבה לציית לו והעימותים נמשכו.
ב-20 ביולי קרסה הפסקת האש, כאשר שבטים בדואים תקפו מחסומים של ביטחון הפנים הסורי והכריזו על מתקפה חדשה על סווידא, ובעקבות זאת חיל האוויר הישראלי חידש תקיפות ממוקדות נגד מטרות סוריות, לאחר התקיפות השבטים נסוגו פעם נוספת והפסקת האש חזרה.
לאחר הפרות הדדיות של הסכם הפסקת האש, פתח צבאה של האוטונומיה במערכה נוספת נגד שלטון א-שרע, במטרה לשחרר כפרים שנכבשו בידי הצבא הסורי, ובראשית אוגוסט כוחותיו כבשו מחדש שני כפרים וחלק מכפר נוסף.
באמצע אותו החודש יצא צבא א-שרע במתקפת נגד והטיל מצור על א-סווידא.
תושבי העיר ערכו ב-16 וב-17 באוגוסט, בעודם תחת מצור, הפגנות בדרישה לעצמאות ממשטר א-שרע.
בעקבות ההפגנות החלו הצבא הסורי והמועצה הצבאית של שבטי הבדואים להתכונן למתקפה לכיבוש א־סווידא.
מספר שעות לאחר מכן יצאה המועצה הצבאית הדרוזית למתקפת פתע נגד שבטי הבדואים, ושבה וכבשה אזורים שאבדו לה ביולי, תוך התקדמות אל מחוז דרעא.
העימותים הסתיימו ב־21 באוגוסט לאחר איומים של ישראל וארצות הברית על משטר א-שרע, בנסיגת הצבא הסורי מרוב מחוז א-סווידא.
כוללת את הצבא הסורי החופשי (FSA) וארגונים תומכים, כגון צבא האסלאם.
ארגוני הג'יהאד השתלטו על שטחים רבים שהיו בשליטת הצבא הסורי החופשי, במיוחד בצפון סוריה, ופעלו נגד כוחות המיליציה הכורדית.
הג'יהאדיסטים אף התפצלו והתאחדו בהרכבים שונים, ונלחמו בינם לבין עצמם.
שורשיהם של ג'בהת א-נוסרה ושל המדינה האסלאמית (דאעש) בארגון אל-קאעידה.
ג'בהת א-נוסרה, בהנהגת אחמד א-שרע, הוקם כסניף של אל-קאעידה בסוריה, ונשבע אמונים למנהיג הארגון איימן א-זוואהירי.
בהשפעת אל-קאעידה פעל הארגון באסטרטגיה מדורגת וביקש לשתף פעולה עם ארגוני אופוזיציה אחרים בסוריה.
המדינה האסלאמית, בהנהגת אבו בכר אל-בגדאדי, לעומת זאת, התפתחה מארגון "אל-קאעידה בעיראק" ושאפה להתרחב ולשלוט גם בסוריה ולהקים בה ח'ליפות אסלאמית, תוך דחיית סמכותה של אל-קאעידה המרכזית.
באפריל 2013 הכריז אל-בגדאדי על איחוד בין ארגונו לבין ג'בהת א-נוסרה, תחת השם "המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה" (דאעש).
מנהיג ג'בהת א-נוסרה, אחמד א-שרע, התנגד לכך ופנה לא-זוואהירי, אשר הכריע לטובתו והורה לדאעש לחזור לפעול בעיראק בלבד, בעוד ג'בהת א-נוסרה ימשיך לפעול בסוריה תחת הנהגת אל-קאעידה.
אל-בגדאדי סירב לציית להוראה, מה שהוביל לניתוק דאעש מאל-קאעידה בתחילת 2014.
בהמשך שינתה ג'בהת א-נוסרה את שמה לג'בהת פתח א-שאם, בניסיון לקבל לגיטימציה בין-לאומית.
בינואר 2017 התאחד הארגון עם ארגונים נוספים ליצירת היאת תחריר א-שאם.
ארגוני ג'יהאד נוספים המעורבים במלחמה: אחראר א-שאם ולגיון א-שאם.
הכורדים, המהווים מיעוט אתני משמעותי בצפון סוריה, ניצלו את מלחמת האזרחים כדי להקים אוטונומיה דה-פקטו באזורים שבהם הם רוב (כגון , כובאני ואל-חסכה).
המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה (PYD) והזרוע הצבאית שלה, היחידות להגנת העם (YPG), הפכו לכוח המרכזי בשטחים הכורדיים.
האופוזיציה הערבית הסורית, בעיקר הצבא הסורי החופשי וארגונים אסלאמיים, ראתה בכורדים יריב פוליטי וצבאי.
הכורדים הואשמו בכך שאינם מחויבים למטרות האופוזיציה ושהם משתפים פעולה עם משטר אסד ואף עם כוחות חיצוניים, כמו רוסיה וארצות הברית.
פרט למתיחות האתנית, לצדדים יש מטרות סותרות: האופוזיציה הסורית חתרה להקמת משטר חדש בסוריה במקום משטר אסד, בעוד הכורדים שאפו להבטיח אוטונומיה או עצמאות לשטחיהם, ולהתנתק ככל הניתן מהממשלה המרכזית.
ב-2013–2014 החלו קרבות בין כוחות האופוזיציה לבין הכורדים באזורים בצפון סוריה, כששני הצדדים ניסו להשתלט על שטחים אסטרטגיים.
המערכה על כובאני הייתה נקודת מפנה, שבה הכורדים הדפו את דאעש בעזרת תמיכה אווירית מארצות הברית, מה שהגביר את מעמדם בזירה.
ההתערבות הטורקית במלחמה פגעה קשות באינטרסים הכורדיים.
במבצע "מגן הפרת" בשנת 2016, טורקיה וכוחות אופוזיציה סוריים הנתמכים על ידה פתחו במבצע צבאי נגד דאעש – אך במקביל פעלו לדחוק את הכורדים ממזרח הפרת.
במבצע "ענף זית" משנת 2018, כוחות האופוזיציה, בתמיכת טורקיה, תקפו את עפרין, אזור כורדי בצפון-מערב סוריה, והצליחו לכבוש אותו מידי הכורדים.
חוץ מתמיכה במורדים שלחמו נגד הכורדים, כבשה טורקיה את צפון סוריה, ובמיוחד במתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית.
בין הכוחות הלוחמים: YPG, YPJ, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים
לאחר נפילת משטר אסד, מחשש לפגיעה במיעוד הדרוזי, גורמים בא-סווידא הקימו את המועצה הצבאית של א-סווידא.
לאחר סיבובי עימותים עם הממשלה החדשה של סוריה, הוקמה הוועדה המשפטית העליונה בא-סווידא בראשות השייח' חכמת אל-היג'רי.
הזרוע הצבאית של הוועדה מורכבת מ-3 ארגונים:
- אחראית על הלחימה נגד הצבא הסורי והקשרים עם ישראל, מנהיג אותה טארק א-שופי.
האונוטומייה נתמכת על ידי ישראל, כחלק מהתמיכה במהלך סיבובי הלחימה חיל האוויר הישראלי ביצע סיכולים ממוקדים נגד מפקדים, תקף חוליות מחבלים ותקף יכולות צבאיים רבים.
הקרבות, שהתנהלו באזורים מיושבים ותוך פגיעה מכוונת באזרחים, הביאו לזרם גדל והולך של פליטים מסוריה למדינות הגובלות בה: טורקיה, ירדן, לבנון ועיראק.
עד ספטמבר 2012 נמלטו מסוריה כ-470,000 פליטים, ובאפריל 2013 הגיע מספר הפליטים מסוריה למיליון.
בנוסף, כ-1.5 מיליון סורים נאלצו לעזוב את בתיהם מחמת הקרבות, והפכו לפליטים בארצם.
נכון לאפריל 2018 מדווחת סוכנות הפליטים של האו"ם כי מספר הפליטים הרשומים שברחו מסוריה מונה כ-5.65 מיליון בני אדם, בנוסף לכ-6.3 מיליון סורים שנותרו בסוריה ונעקרו מבתיהם.
באפריל 2018 העביר משטר אסד חוק המלאים את בתיהם של למעלה מ-10 מיליון אזרחי סוריה שברחו בגלל המלחמה.
הערכה של העיתון ניו-יורק טיימס אומדת את מספר הפליטים הסורים שאיבדו את בתיהם בכ-13 מיליון נפש.
במהלך המלחמה נעשתה פגיעה רבה בנכסי תרבות בסוריה, במיוחד מצד ארגון המדינה האסלאמית שמבצע פעולות דומות גם בעיראק.
באוגוסט 2014 כבש ארגון המדינה האסלאמית את העיר א-רקה, ב-27 בפברואר של אותה שנה רמסו אנשי הארגון בעזרת דחפורים פסל אשורי עתיק מהמאה ה-8 לפנה"ס ששכן בעיר.
על פי מגזין "דאבק" השייך למדינה האסלאמית, שני פסלי אריות נוספים מאותה תקופה שמקורם באתר הארכאולוגי "ארסלאן טאש", והועברו לעיר א-רקה, הושמדו.
באביב 2012, קבוצת אחראר א-שאם שהיא אחד הצדדים המורדים במלחמת האזרחים, הוציאה ממוזיאון א-רקה 527 פריטים, בטענה שמטרת הוצאתם הייתה להגן עליהם.
ביוני 2013 שודדים נכנסו למוזיאון ושדדו 6 מכולות של ממצאים שאוחסנו במוזיאון.
בחודש נובמבר 2014, פצצה שהוטלה במרכז העיר פגעה במבנה המוזיאון וגרמה נזק לחזיתו, לדלתות ולחלונות.
במאי 2015 כבש ארגון המדינה האסלאמית חלקים גדולים ממחוז חומס, סביב העיר העתיקה תדמור, והחל להפגיז את העיר; כתוצאה, הוכרזה סכנה לעתיקות העיר.
ב-13 במאי, פתח הארגון במתקפה על תדמור החדשה.
כמה פרוטומות יווניות-רומיות, תכשיטים וחפצים אחרים שנבזזו מהמוזאון של תדמור נמצאו בשוק העתיקות הבין-לאומי.
באותו יום, כוחות המדינה האסלאמית נכנסו לאתר המורשת העולמית.
מאז 27 במאי 2015, שימש התיאטרון הרומי בתדמור כמקום להוצאה להורג פומבית של מתנגדי המדינה האסלאמית.
סרטון וידאו שנעשה על ידי המדינה האסלאמית מראה את הריגתם של 20 אסירים בידיהם של מוציאים להורג בני עשרה, לעיני מאות גברים וילדים.
בפינוי המוזיאון של העיר לפני ההשתלטות של המדינה האסלאמית השתתף גם הארכאולוג ח'אלד אל-אסעד, מנהלה לשעבר של רשות העתיקות של תדמור.
תושבים מקומיים דיווחו שחיל האוויר הסורי הפציץ את האתר ב-13 ביוני וגרם נזק לחומה הצפונית בקרבת מקדש האל בעל.
שבוע לאחר מכן החלו להגיע דיווחים המדברים על כך שארגון המדינה האסלאמית הרס חלק ממקדש בל כשהיקף הנזק לא היה ידוע בבירור.
ב-1 בספטמבר פורסמו תצלומי לוויין של המקדש.
צילומים אלה הראו שכל מבנה המקדש נהרס לחלוטין.
בחורף 2012 השתלטו לוחמי הזרוע הסורית של אל-קאעידה, ג'בהת א-נוסרה, על מפעל לייצור נשק כימי מסוג כלור, ומאז המורדים הקיצונים עושים בו שימוש.
באפריל 2013 אמ"ן חשף כי כוחות אסד השתמשו בנשק כימי, ככל הנראה גז עצבים מהסוג סארין.
עוד קודם לכן היו דיווחים לא מאומתים ממקורות שונים על שימוש בנשק כימי.
ארצות הברית הכחישה דיווחים אלה והסתייגה מהערכת אמ"ן, אך ב-25 באפריל אישר זאת מזכיר ההגנה של ארצות הברית צ'אק הייגל.
ב-21 באוגוסט 2013 דיווחה האופוזיציה בסוריה על מאות הרוגים במתקפה הכימית בע'וטה שבמחוז ריף דמשק, כאשר לפי הערכות גורמי ביון מערביים המתקפה בוצעה על ידי כוחות המשטר אסד.
נשיא איראן, חסן רוחאני, הודה לראשונה כי אזרחים בסוריה נהרגו מנשק כימי, אך לא ציין מי אחראי לכך, מנגד משטר אסד טען כי צבאו איתר נשק כימי בידי המורדים באחד הפרברים של דמשק.
ב-28 בספטמבר 2013 החליטה פה אחד מועצת הביטחון של האו"ם על פירוז סוריה מנשק כימי.
ההסכם התייחס לגזים הרעילים מסוג סארין, גז חרדל, ו-VX, אולם לא התייחס לכלור שהשימוש בו במסגרת מלחמת האזרחים נמשך אף ביתר שאת.
ב-8 באפריל 2018 נערכה מתקפה כימית נוספת של משטר אסד נגד אזרחים סורים.
בתקיפה נפגעו מאות בני אדם.
בתגובה לתקיפה זו בוצעה ב-14 באפריל 2018 תקיפה משולבת של ארצות הברית, בריטניה וצרפת, באמצעות מטוסי תקיפה וטילי שיוט, נגד מטרות אחדות של נשק כימי בסוריה.
במלחמת האזרחים בסוריה הרבו המורדים לעשות שימוש בטילי BGM-71 טאו, שמספרם מוערך בכ-5,000 טילים אשר סופקו להם ככל הנראה על ידי ארצות הברית, עם זאת, לא ברור מה מקורם של הטילים, מכיוון שמספריהם הסידוריים של הטילים נמחקו.
טילי ה-BGM-71 טאו הם טילים נגד טנקים מהדור השני.
הטאו הוא טיל כבד ומדויק הניתן לשיגור ממשגר הנישא על ידי חוליית לוחמי חי"ר או ממשגר המותקן על גבי כלי רכב.
הטיל, אשר ביכולתו לחדור את עיקר הרק"ם שברשות הצבא הסורי, גרם לפגיעות רבות בשריון של צבא סוריה בקרבות רבים.
כמו כן, המורדים משתמשים בטיל זה כנגד מטרות 'רכות', כמו בניינים וריכוזי צבא בשל דיוקו וטווחו הרב.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה עשה חיל האוויר הסורי שימוש נרחב בפצצות חבית כנגד המורדים.
מוערך כי במהלך המלחמה הוטלו בין 5,000 ל-6,000 פצצות חבית שמהן נהרגו כ-20,000 אזרחים סורים.
בנוסף לפליטים שנמלטו מסוריה למדינות השכנות ונזקקים לעזרתן, חילופי אש בקרבת גבולותיה של סוריה עם המדינות השכנות הביאו לדריכות במדינות אלה ולתקריות עימן.
ב-11 באוגוסט 2012 פרצו חילופי יריות בין כוחות ירדניים לכוחות סוריים, באזור מעבר של פליטים מסוריה לירדן.
ב-3 באוקטובר 2012 נהרגו חמישה אזרחים טורקים ותשעה נפצעו, כתוצאה מפגז שנורה מסוריה.
בתגובה הפגיז צבא טורקיה מטרות בסוריה והרג חיילים סורים אחדים.
תקריות נוספות התרחשו באזור הגבול שבין שתי המדינות.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה התרחשו מספר קרבות ליד גבול ישראל, ובחלקם הלחימה זלגה לתוך שטח ישראל.
כמו כן, יוחסה לחיל האוויר הישראלי שורה של תקיפות נגד יעדים של צבא סוריה ושל חזבאללה.
ישראל לא קיבלה אחריות על התקיפות הללו סמוך למועד ביצוען, אך רמזה לכך שלא תאפשר העברת נשק מפר-איזון מצבא אסד לידי חזבאללה.
בדצמבר 2014 הודיע שר הביטחון בתגובה על המחאה הדרוזית, שישראל עוזרת למורדים (ג'בהת א-נוסרה) בשלשה תנאים, שאחד מהם הוא לא לפגוע בדרוזים.
בעקבות המלחמה הקים צה"ל את מנהלת שכנות טובה האמונה על הסיוע האזרחי וההומניטרי לתושבים סורים שנפגעו ממלחמת האזרחים.
בעקבות נפילת משטר אל-אסד, פתח צה"ל במבצע חץ הבשן.
הוא פעל לגרוע מיכולות צבא סוריה והשתלט על אזור החיץ הסמוך לרמת הגולן וכן על החרמון הסורי.
ירי מכוון ותועה לעבר שטח ישראל
ב-8 בנובמבר 2012 פגעו שלוש פצצות מרגמה באזור אלוני הבשן.
ב-11 בנובמבר 2012, בעקבות נפילה של פצצת מרגמה שנורתה מסוריה סמוך לתל חזקה שברמת הגולן, ירה צה"ל טיל "תמוז" לעבר העמדה שממנה שוגרה הפצצה.
הפצצה כוונה לכפר ביר אל-עג'ם, שמרוחק כשישה קילומטרים מהגבול, נגד המורדים.
ב-12 בנובמבר, בעקבות נפילה נוספת באזור תל חזקה ולאחר ירי האזהרה ביום שלפני כן, הגיב כוח צה"ל שנמצא בעמדות לצד הגבול בירי פגז בודד מדויק על העמדה עצמה.
הפגיעה בעמדה גרמה למספר פצועים בין החיילים הסורים והאש פסקה.
במהלך פברואר 2013 הקים צה"ל בית חולים שדה במוצב 105 בצפון רמת הגולן, בסמוך לגבול עם סוריה, שבו טופלו מאות פצועים סורים, אזרחים ומורדים.
חלק מהפצועים קשה הועברו לטיפול בבתי חולים ישראלים בצפון הארץ: פוריה, זיו בצפת, נהריה ורמב"ם.
ב-15 במאי נפלו 2 פצצות מרגמה מסוריה לראשונה באזור החרמון.
ההערכה הראשונה של צה"ל הייתה כי מדובר בירי תועה, כמו שאר המקרים עד אז.
ביוני 2013 טענה בות'יינה שעבאן, יועצת של נשיא סוריה, שמסתערבים ישראלים מעורבים בלחימה בסוריה לצד המורדים.
במרץ 2014 עלה סיור של צנחנים שסייר בגדר המערכת סמוך למג'דל שמס על מטען שהונח בידי חוליית מחבלים; לא היו הרוגים.
בתגובה פתח צה"ל בירי ארטילרי שכלל פגזים וטילי "תמוז" לעבר סוריה, וזוהתה פגיעה ישירה באחראים.
כעבור כמה שעות תקף חיל האוויר מוצבים של צבא סוריה, מאחר שישראל ראתה בסוריה ובחזבאללה כאחראים לפיגוע (ככל הנראה כנקמה על הפצצת משלוח נשק של חזבאללה, שיוחסה לישראל).
התקרית קרתה שלושה ימים לאחר אירוע דומה בלבנון שגם בו הגיב צה"ל בירי פגזי טנקים ותותחים ללבנון.
ב-22 ביוני 2014 נהרג נער מירי טיל נ"ט מהצד הסורי של הגבול, לעבר רכב אזרחי על גדר המערכת בצד הישראלי, סמוך לתל חזקה.
צה"ל הגיב לילה לאחר מכן בירי טנקים לעבר מטרות קרובות בשטח סוריה.
בספטמבר 2014 יירטה ישראל מטוס קרב סורי שחדר לשטח ישראל ברמת הגולן.
ב-27 בנובמבר 2016 חוליה של 8 מחבלים, שהשתייכה לצבא ח'אלד בן אל-וליד – סניף המדינה האסלאמית ברמת הגולן – פתחה באש מקלעים ופצצות מרגמה אל עבר כוח מגדוד הסיור של גולני, הכוח השיב באש והרג ארבעה מחבלים.
כלי טיס של חיל האוויר הישראלי שיגר טיל והרג את ארבעת המחבלים הנוספים.
ב-28 בנובמבר הפציצו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי מוצב נטוש של UNDOF ששימש כבסיס צבאי ללוחמי צבא ח'אלד בן אל-וליד.
בתקיפה הוטלו 10 טון של פצצות והושמדו אמצעי לחימה רבים ששימשו את צבא ח'אלד בן אל-וליד בגזרה.
באוקטובר 2017, אירעו מספר מקרים של ירי בודד של פצצות מרגמה של צבא סוריה לשטח ישראל, וצה"ל ירה בתגובה על המשגרים.
תקיפות ישראליות ותקיפות שיוחסו לישראל בסוריה
לאורך השנים, במהלך המערכה בין המלחמות, ישראל תקפה בסוריה במטרה למנוע את התחמשות חזבאללה.
נוסף על כך, היו מתקפות שיוחסו לישראל בסוריה.
באוקטובר 2023, עם הצטרפות חזבאללה למלחמת חרבות ברזל הפכה המערכה, שבהמשך הצטרפה אליה איראן, למלחמה גלויה, שנסתיימה מול חזבאללה בהסכם ישראל–לבנון 2024. לקראת נפילת משטר אסד ולאחריה, חיל האוויר הישראלי תקף פעמים רבות בסוריה במטרה למנוע הגעת נשק לגורמים עוינים.
חיל הים הישראלי תקף את ספינות הצי הסורי.
ב-31 בינואר 2013 הודיעה סוריה שמטוסים ישראליים תקפו מרכז מחקר צבאי במחוז דמשק.
בידיעות באמצעי התקשורת דווח שישראל תקפה שיירה של אמצעי לחימה שנעה מסוריה ללבנון.
ב-3 במאי 2013 תקף חיל האוויר הישראלי בנמל התעופה הבין-לאומי דמשק משלוח טילי קרקע-קרקע שנועד לחזבאללה.
כעבור יומיים נערכה תקיפה נוספת באזור דמשק.
ב-22 ביוני 2014 נהרג נער ישראלי ונפצעו ארבעה ישראלים מטיל נ"ט שנורה מסוריה.
בתגובה תקף צה"ל תשע מטרות של צבא סוריה.
ב-18 בינואר 2015 ערך חיל האוויר הישראלי תקיפה אווירית סמוך לגבול ישראל–סוריה, שבה נהרגו 10 חמושים, בהם לפחות 6 פעילי חזבאללה וכן ראשי משמרות המהפכה האסלאמית של איראן.
בין ההרוגים נמנים: ג'יהאד מורנייה בנו של עימאד מורנייה וגנרל במשמרות המהפכה.
ככל הנראה, השיירה הזאת ערכה סיור מקדים לקראת פיגוע אסטרטגי של חזבאללה נגד ישראל באזור זה.
הדבר היווה עליית מדרגה בסכנות הנשקפות לישראל מהלחימה בסוריה שנוצלו על ידי חזבאללה לפתוח חזית חדשה.
המהלך נגדע באיבו בעקבות החיסול.
נשיא סוריה, בשאר אסד, התייחס לכך בראיון ואמר: "חלק מהסורים צוחקים ואומרים: 'איך אומרים שלאל-קאעידה אין כוחות אוויריים?' בפועל יש להם חיל אוויר שהוא חיל האוויר הישראלי".
ב-1 בדצמבר 2015 אישר לראשונה ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, כי "אנחנו פועלים בסוריה מעת לעת כדי למנוע את הפיכתה של המדינה לחזית נגד ישראל.
אנחנו פועלים נגד חזית טרור נוספת שאיראן מנסה לבנות בגולן וכדי למנוע העברת נשק קטלני במיוחד מסוריה ללבנון.
בליל 19 בדצמבר 2015 הותקף בניין בג'רמאנא שמדרום לדמשק.
בתקיפה זו נהרג סמיר קונטאר יחד עם עוד שבעה פעילי טרור.
לפי הערכות שפורסמו בכלי התקשורת, קונטאר ומפקדי חזבאללה חוסלו בעת שתכננו פיגוע טרור נגד ישראל.
לטענת חזבאללה, חיל האוויר הישראלי ביצע את התקיפה.
באפריל 2016 אישר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שישראל תקפה עשרות פעמים, "על מנת למנוע מחזבאללה נשק שובר שוויון".
בליל 6 בספטמבר 2017 תקפה ישראל אתר של מרכז סרס המשמש לייצור טילי קרקע-קרקע ושימש בעבר לאחסון נשק כימי.
בעקבות השתתפות כוחות מזוינים של איראן וחזבאללה בדיכוי המתקוממים ובלחימה פעילה נגד המורדים ונגד אוכלוסייה אזרחית בסוריה, התרחב המאבק הסוני–עלווי הפנים-מדינתי לעימות נרחב יותר, שיעי–סוני, אשר גלש למדינות נוספות.
מצד אחד, נלחמו המורדים על אדמת סוריה נגד כוחות מזוינים של איראן וחזבאללה, ובין היתר חטפו לוחמים שיעים לבנונים ואיראנים, ומן הצד השני, שיעים לבנונים פעלו נגד סורים המצויים בלבנון, ובין היתר, חטפו ב-15 באוגוסט 2012 אוטובוס עם פועלים סורים שחלקם משתייכים לטענתם לכוחות המורדים.
באותו היום, ארגון בלתי ידוע שמכנה עצמו "פלוגת האימאם חוסיין" הציב אולטימטום לערב הסעודית, לקטר ולטורקיה, לפיו אם לא יעזבו הדיפלומטים שלהן את המדינה, יבצע פיגועי טרור נגד שגרירויות אותן מדינות בביירות.
נשיא לבנון, מישל סולימאן, כינס את ראשי מנגנוני הביטחון במדינה, והודיע לראש ממשלתו, נג'יב מיקאתי, לשוב מייד מערב הסעודית חזרה ללבנון.
קטר, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות הודיעו רשמית לאזרחיהן שלא להגיע ללבנון ולאלה שנמצאים שם, לצאת מייד מהמדינה.
– תמכה בחלק מהאופוזיציה הסורית ונלחמה נגד חלקה האחר.
מחד היא תמכה במורדים הסונים הערביים, אולם נלחמה נגד הכוחות הכורדיים ונגד הכוחות הג'יהאדיסטיים, שאף נלחמו בינם לבין עצמם.
טורקיה פתחה את גבולה לתנועת לוחמים ונשק עבור המורדים, ומאז 2016 התערבה צבאית ישירות במבצעים "מגן הפרת" ו"ענף זית" ו"מעיין השלום".
מדינות המפרץ – סיפקו מימון ונשק למורדים, מתוך אינטרס להפיל את המשטר הנתמך על ידי איראן.
קטר וסעודיה התחרו ביניהן על השפעה בקרב הפלגים המורדים.
– הובילה את הקואליציה הבין-לאומית נגד דאעש ותמכה באופוזיציה המתונה, במיוחד בכוחות הדמוקרטיים הסוריים (SDF) הכורדים.
ב-2018 תקפה את משטר אסד בתגובה לשימוש בנשק כימי.
– לא התערבה ישירות במלחמה, אך פעלה למנוע התבססות איראנית וחזבאללה בסוריה, וסיפקה סיוע הומניטרי לתושבי דרום סוריה באמצעות מנהלת "שכנות טובה".
לאחר נפילת משטר אל-אסד היה תמרון במסגרת מלחמת חרבות ברזל נכבש כתר החרמון וקילומטרים לתוך שטח סוריה
מדינות אירופה – סיפקו תמיכה דיפלומטית וסיוע הומניטרי לאופוזיציה.
צרפת ובריטניה השתתפו בקואליציה הבין-לאומית נגד דאעש.
בשנת 2012 ביוזמת נשיא צרפת ניקולה סרקוזי הוקם ארגון ידידי סוריה.
מדינות וארגונים אלה מעניקים תמיכה כלכלית או צבאית למועצה הלאומית הסורית:
מדינות אלה מעניקות תמיכה כלכלית או צבאית למשטר הסורי:
– בעלת הברית המרכזית של אסד, עם אינטרס לשמר את ההשפעה במזרח התיכון ואת בסיס הצי שלה בנמל טרטוס.
סיפקה תמיכה צבאית רחבה, כולל נשק, יועצים צבאיים וכוחות אוויריים, שהיו מכריעים במתקפות נגד המורדים.
ב-2015 החלה במבצע צבאי ישיר בסוריה, שסייע למשטר לשוב ולשלוט בשטחים שאיבד.
– תמכה במשטר אסד כשותף אסטרטגי לשיעים באזור, שכן העלווים נחשבים לפלג באסלאם השיעי.
איראן סיפקה תמיכת מיליציות שיעיות, כמו חזבאללה, ייעוץ צבאי ומשאבים כלכליים מצד משמרות המהפכה האסלאמית.
מטרתה הייתה להבטיח את "הציר השיעי" מטהרן ללבנון ולהשיג השפעה אסטרטגית בסוריה.
– תמכה דיפלומטית במשטר אסד, בעיקר במועצת הביטחון של האו"ם, על ידי הטלת וטו על החלטות לגינויו.
זאת מתוך אינטרס לדכא את השפעת המערב באזור.
כמו כן, מעורבות חזבאללה במלחמה הייתה גורם מכריע בהגנה על ממשל אסד.
למרות תמיכתה המוצהרת במורדים, העבירה ארצות הברית דרך המודיעין הגרמני לבשאר אל-אסד בחודש אוגוסט 2014 מידע מדויק על מיקומם של פעילי המדינה האסלאמית במזרח סוריה שאפשר לצבא סוריה להשמיד אותם באמצעות טילי סקאד.
האו"ם ניסה לתווך בין הצדדים ולהגיע להפסקת אש, אך אחרי שנכשל הפסיק להתערב באופן משמעותי בנעשה בסוריה.
קופי אנאן, שליח האו"ם לסוריה הביא לחתימת הסכם הפסקת אש בין הצדדים ב-10 באפריל 2012. למרות החתימה על ההסכם, הלחימה לא דעכה.
פיגועים בתוך סוריה נמשכו וכך גם התקפותיו של אסד.
ביוני 2012 נשלחו הפקחים לבדוק את הידיעות על מעשי טבח במדינה, וב-16 ביוני הם הפסיקו בעבודתם בגלל מעשי האלימות הקשים ובגלל המצב הקשה במדינה.
ב-2 באוגוסט 2012 התפטר אנאן מתפקידו.
הניסיון כשל והלחימה נמשכה בעצימות הולכת וגוברת.
בעקבות הטענות כי בוצע שימוש בנשק כימי על ידי אחד מהצדדים הלוחמים נשלחה משלחת של פקחי האו"ם על מנת לבדוק את הטענות.
כחודש לאחר המקרים פרסם האו"ם דו"ח רשמי וחמור במיוחד שמצביע בבירור על שימוש בנשק כימי כלפי אזרחים, בהם ילדים וקשישים.
הדו"ח קובע כי 'המסקנה היא שהיה שימוש בכלי נשק כימיים בסכסוך המתמשך בין הצדדים ברפובליקה הסורית הערבית נגד אזרחים כולל ילדים בקנה מידה גדול'.
עם זאת, מהדו"ח לא עולה טענה לאחריות של אחד מהצדדים הלוחמים.
רוסיה וסין, בעלות זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם, השתמשו ביכולתן והטילו וטו על כל ניסיונות הגינוי על סוריה.
ברקע המלחמה ישנו חשש במדינות ערב והאסלאם מפיצול סוריה למרכיביה העדתיים והאתניים על בסיס הזכות להגדרה עצמית למספר ישויות עצמאיות, בהן: מדינה לכורדים, לעלווים, לדרוזים ולסונים.
בנובמבר 2011 הגיעה ממשלת סוריה בראשות אסד להסכם עם הליגה הערבית לסיום ההתקוממות, אך הפרה אותו תוך זמן קצר.
כתוצאה מכך, השעתה הליגה הערבית את חברותה של סוריה בארגון ב-12 בנובמבר.
ב-22 בנובמבר הציבה הליגה הערבית לאסד אולטימטום של שלושה ימים להכנסת משקיפים בין-לאומיים למדינה, אך הממשלה הסורית לא הסכימה.
ימים אחדים לאחר מכן, הוחלט להטיל סנקציות נגד המשטר הסורי.
טורקיה הוסיפה סנקציות משלה ימים בודדים לאחר מכן.
ב-19 בדצמבר הסכימה סוריה ליוזמת הליגה הערבית להכניס לשטחה פקחים מטעם מדינות ערב שיפקחו על הנעשה במדינה.
יחסיה של סוריה עם חמאס הגיעו לכדי משבר כאשר למחרת סירב אסד להיפגש עם ח'אלד משעל בשל המעבר ההדרגתי של הנהגת חמאס מדמשק לקטר.
דו"ח ראשוני של הפקחים הוגש לליגה הערבית בשבת, 7 בינואר 2012, מטעם מפקד כוח הפקחים, מוחמד א-דאבי .
הליגה החליטה להמשיך את עבודתם, זאת בניגוד לרצון האופוזיציה הסורית לערב את האו"ם ופקחיו.
חרף עבודת הפקחים, התמידה רוסיה בתמיכתה במשטר הסורי וחתמה על עסקת נשק בשווי 550 מיליון דולר להספקת 36 מטוסי קרב.
למחרת הודיעה מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ כי המדינות מושכות את פקחיהן מסוריה.
גם הליגה הערבית הודיעה כי היא מקפיאה את עבודת הפקחים מטעמה.
ב-12 בפברואר 2012 התפטר ראש משלחת הפקחים של הליגה הערבית, והליגה עצמה החליטה אותו יום לפנות למועצת הביטחון של האו"ם והפעם בבקשה לשלוח לסוריה משלחת משותפת לליגה הערבית ולאו"ם, כוח צבאי לשמירת השלום.
ב-23 בפברואר 2012 הודיעו מזכ"ל האו"ם, באן קי מון, ומזכ"ל הליגה הערבית, נביל אל ערבי, כי מזכ"ל האו"ם לשעבר, קופי אנאן, ימונה לשליח האו"ם לנושא סוריה.
אנאן הצליח להגיע להסכם ב-10 באפריל בין אסד למורדים להפסקת האלימות, אך ההסכם לא כובד על ידי אסד והלחימה המשיכה.
בעקבות התמשכות מעשי הטבח, הודיעו במאי 2012 ארצות הברית, צרפת, גרמניה, בריטניה, ספרד, איטליה, קנדה אוסטרליה וטורקיה על גירוש דיפלומטים של סוריה מארצם.
ביולי 2014 מינה מזכ"ל האו"ם את סטפן דה מיסטורה לשליח מיוחד לסוריה מטעמו ומטעם הליגה הערבית.
שינוי ביחסים בין אסד למדינות ערב האחרות החל בהדרגה בסוף העשור השני של המאה ה-21. התקרבות בין אסד לחמאס נרשמה בשנת 2019. סוריה הושבה לליגה הערבית בשנת 2023.
מלחמת האזרחים בקולומביה (בספרדית: Conflicto armado interno en Colombia) הוא סכסוך מתמשך בין ממשלת קולומביה לבין מיליציות צבאיות למחצה, ארגוני פשע וארגוני טרור וגרילה שמאליים כגון FARC, M-19 ו-ELN הנלחמים על הגדלת שטחי השפעתם במדינה.
ארצות הברית הייתה מעורבת רבות בסכסוך עוד מתחילתו, כחלק מהמאבק האמריקאי בקומוניזם.
שורשי הסכסוך נעוצים בעימות שמכונה "לה ויולנסיה" - "האלימות" בספרדית, מונח שמתייחס לאלימות שביצעה ממשלת קולומביה כלפי אזרחים קולומביאנים ובמיוחד אזרחים עניים– מלחמת אזרחים שהחלה ב-1948 בעקבות התנקשות במועמד לנשיאות חורחה אליאסר גייטאן, שעמד בראש המפלגה הליברלית.
דיכוי של קומוניסטים באזורי הכפר של קולומביה בשנות ה-60 בתמיכת ארצות הברית הוביל גורמים קומוניסטיים וליברליים לחבור יחד ולהקים את מחתרת.
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 פעל FARC כמחתרת בעלת עמדות סוציאליסטיות מהפכניות, אלא שהחל מאמצע שנות ה-80 החל הארגון לעסוק בסחר בסמים ובחטיפת אנשים (אף שרשמית, הארגון מסרב להודות בכך שהוא עוסק בסחר לא חוקי בסמים).
בשיא שלטו המורדים על כארבעים אחוז משטח קולומביה.
FARC ביצע פעולות טרור קיצוניות ודחה הצעות להסכמי שלום מחוץ למדינה.
אולם בעקבות הפצצות של חיל האוויר הקולומביאני המורדים נחלשו בהדרגה, ובעת פתיחת תהליך השלום הם שלטו על שלושים אחוז משטח המדינה.
ב-12 בספטמבר 2003 חטף ELN קבוצת תיירים שביקרו בעיר האבודה, ביניהם 4 ישראלים.
החוטפים דרשו מן הממשלה לטפל בזכויות האדם של תושבי האזור.
לאחר 101 ימים שוחררו בני הערובה האחרונים תמורת סיוע הומניטרי לאזור סיירה נבאדה.
אחת ממפקדות השדה של FARC, אלדאנייס מוסקרה (Eldaneyis Mosquera), שנודעה בכינוי "קארינה", נכנעה לכוחות הצבא הקולומביאניים ב-19 במאי 2008.
בשנת 2010 החריף המאבק כאשר קולומביה תקפה מעוזי מורדים באקוודור, מה שגרם לנשיא אקוודור לגנות את קולומביה ולוונצואלה לשלוח כוחות אל הגבול הקולומביאני.
בתגובה טענה קולומביה ששתי המדינות משתפות פעולה עם המורדים, ואף נמצאו ראיות לכך שהמורדים סייעו לנשיא ונצואלה הוגו צ'אווס בבחירתו לנשיאות, אם כי יש המפקפקים באמינות המסמכים.
ב-4 בנובמבר 2011 הרגו כוחות הביטחון של קולומביה את מנהיג FARC אלפונסו קאנו באזור הררי במחוז קאוקה, במהלך המבצע הצבאי "אודיסאו".
במקומו מפקד על הארגון טימולאון חימנס המכונה גם טימוצ'נקו.
בשנים האחרונות חלה ירידה בעוצמת הסכסוך הודות לפירוז קבוצות חצי-צבאיות שהתרחשה בין 2003 ל-2006 יחד עם הנחת הנשק על ידי FARC (הגרילה הגדולה ביותר של מדינה) המתרחשת בין 2016 ל-2017, 3637 ואליו מתווספת דעיכת הגרילה של ELN.
כבר בתחילת שנות ה-60 התערבה ממשלת ארצות הברית בסכסוך ותמכה בממשל הקולומביאני במאבקו במיליציות "קומוניסטיות" שונות, שבהמשך התפתחו לכדי הארגונים FARC, M-19 ואחרים.
כחלק מתמיכה זו, פעלה ארצות הברית לארגן ולחמש מיליצות "פרו-ממשלתיות" שילחמו באותם ארגונים.
נכון לאוגוסט 2004, הסכום שהוציאה ארצות הברית על מעורבותה בקולומביה מוערך בכ-3 מיליארד דולר, כאשר למעלה מ-75% ממנו שימש כסיוע צבאי.
קודם למלחמת עיראק, קולומביה הייתה המדינה השלישית במונחי סיוע אמריקאי, אחרי מצרים וישראל.
עם זאת, נכון להיום, קולומביה אינה בין עשר המדינות המקבלות את הסיוע הגדול ביותר בארצות הברית.
במרץ 2015, התגלה כי סוכני DEA קיבלו מתנות יקרות, נשק וכסף מקרטלי הסמים בקולומביה, והשתתפו במסיבות שמומנו על ידי אותם קרטלים.
בעקבות זאת, ראש מינהל אכיפת הסמים האמריקני, מישל לאונהרט, הודיעה על התפטרותה.
בנובמבר 2012 החל בהוואנה בירת קובה משא ומתן בין FARC וממשלת קולומביה להשגת הסכם שלום.
ב-23 בספטמבר 2015 נפגשו חימנס ונשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס לראשונה בהוואנה, וחתמו על הסכם לריכוך העונשים (קביעת עונשים מרביים) שיוטלו על האחראים לפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות מקרב חברי המחתרת ומקרב הממשלה, הצבא וארגונים אחרים.
לפי דו"ח של בית הדין הפלילי הבינלאומי משנת 2012 יש בסיס סביר להעריך כי ELN, FARC, הצבא הקולומביאני וארגונים פארא-צבאיים ימניים ביצעו פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
ב-23 ביוני 2016 חתמו סנטוס וטימוצ'נקו בהוואנה על הסכם הפסקת אש.
לאחר מכן, ערכה קולומביה משאל עם באשר לשאלה האם יש לחתום על הסכם שלום מלא עם ה-FARC, אשר תוצאותיו היו רוב (50.2%) למתנגדים להסכם.
למרות תוצאות משאל העם, ב-24 בנובמבר נחתם בבירה בוגוטה הסכם שלום סופי אשר זכה לאישור "פה אחד" של הקונגרס.
ההסכם ההיסטורי הביא לסיום של למעלה מ-50 שנות לחימה בין קולומביה לבין הארגון.
עם זאת, חברי ה-FARC שהתנגדו להסכם הקימו ארגון חדש והמשיכו לבצע התקפות כנגד הכוחות הקולומביאנים.
"מתנגדים" אלו פעלו בעיקר משטח ונצואלה, ונשיא ונצואלה, ניקולאס מדורו, אף ציין ב-2019 כי מנהיגיהם רצויים במדינתו.
הנשיא סנטוס זכה בפרס נובל לשלום לשנת 2016 על חלקו בסיום מלחמת האזרחים.
ב-8 בפברואר 2017 נפתחו בקיטו בירת אקוודור שיחות שלום גם עם הארגון הקטן והקיצוני יותר, "צבא השחרור הלאומי" (ELN).
זהו הניסיון החמישי להגיע לשלום עם ELN מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר שכל הניסיונות הקודמים נכשלו.
בינתיים ממשיך ELN לבצע חטיפות.
לפי הערכת המרכז הלאומי לזיכרון היסטורי של ממשלת קולומביה, כ-220,000 בני אדם נהרגו במלחמת האזרחים בין 1958 ל-2012, מרביתם אזרחים (177,307 אזרחים ו-40,787 לוחמים).
כמו כן, יותר מחמישה מיליון אזרחים נאלצו לעזוב את בתיהם בין 1985 ל-2012, מה שיצר את אוכלוסיית העקורים השנייה בגודלה בעולם.
לפי הערכות האו"ם, הארגונים FARC ו-ELN אחראים לכ-12% מכלל האזרחים שנהרגו במסגרת הסכסוך, והמליציות שהתנגדו להם אחראיות לכ-80% מכלל ההרוגים האזרחיים.
שמונת האחוזים הנותרים נגרמו על ידי כוחות הביטחון של קולומביה.
מלחמת האזרחים בתימן היא מלחמת אזרחים שפרצה בתימן בספטמבר 2014, כאשר כוחות החות'ים המתקוממים בתימן כבשו, בגיבוי איראן וחזבאללה, את צנעא בירת תימן, וביצעו הפיכה שלטונית.
אל-קאעידה והמדינה האסלאמית החזיקו גם הן בטריטוריות נרחבות, בעיקר במרכז המדינה עד שאל-קאעידה הובס במרכז תימן בשנת 2025.
בשנת 2011 פרצו הפגנות גדולות בתימן נגד הנשיא עלי עבדאללה סאלח.
ההפגנות התרחשו במסגרת גל המחאות בארצות ערב והחלו בהשראת המהפכה בתוניסיה וההפיכה במצרים, ועם חלוף הזמן גברו למחאות המוניות, שביתות, עימותים עם הצבא ואף למלחמת אזרחים בין תומכי הנשיא למתנגדיו.
ב-3 ביוני הופגז ארמונו של הנשיא סאלח על ידי מתנגדיו והוא נפצע באורח בינוני.
סאלח הוטס לערב הסעודית השכנה כדי לקבל טיפול רפואי לפציעותיו.
לאחר מספר שבועות של הפגנות רחוב נגד ממשלת האדי, שביצעה קיצוצים בסובסידיות הדלק – צעד שהיה לא פופולרי בקרב החות'ים – החלו החות'ים בלחימה נגד כוחות צבא תימן בפיקוד הגנרל עלי מוחסן אל-אחמר.
בקרב שנמשך רק מספר ימים, לוחמי החות'ים השתלטו על צנעא, בירת תימן, בספטמבר 2014. החות'ים אילצו את הנשיא עבד רבו מנסור האדי לנהל משא ומתן על הסכם לסיום האלימות, במסגרתו התפטרה הממשלה והחות'ים זכו לרמת השפעה חסרת תקדים על מוסדות המדינה והמערכת הפוליטית.
בינואר 2015, לאחר שהתנגדו להצעה לפצל את המדינה לשישה מחוזות פדרליים, לוחמי החות'ים השתלטו על מתחם הנשיאות בצנעא.
מהלך הכוח הזה הוביל להתפטרות הנשיא האדי ושרי ממשלתו.
ההנהגה הפוליטית של החות'ים הכריזה לאחר מכן על פיזור הפרלמנט והקמת ועדה מהפכנית שתנהל את המדינה ב־6 בפברואר 2015.
ב־21 בפברואר, חודש לאחר שלוחמים חות'ים הגבילו את תנועת האדי לביתו שבצנעא, הצליח האדי להימלט מהבירה ולנסוע לעיר עדן.
בנאום טלוויזיוני שנשא מהעיר בה נולד, הוא הכריז כי השתלטות החות'ים אינה לגיטימית, והבהיר כי הוא נותר נשיאה החוקתי של תימן.
קודמו בתפקיד, עלי עבדאללה סאלח – שלגביו נפוצו חשדות שסייע לחות'ים במהלך ההשתלטות על צנעא שנה קודם לכן – גינה בפומבי את האדי וקרא לו לצאת לגלות.
ב־19 במרץ 2015, פרצו עימותים בין כוחות הנאמנים להאדי לבין כוחות שסירבו להכיר בסמכותו, במסגרת קרב נמל התעופה של עדן.
הכוחות בפיקודו של הגנרל עבד אל-חאפז א-סקאף הובסו, והוא נמלט לכיוון צנעא.
כנקמה על תבוסתו של א-סקאף, מטוסי קרב – שלפי הדיווחים הוטסו בידי טייסים חות'ים – הפציצו את מתחם הנשיא האדי בעדן.
לאחר פיגועי ההתאבדות במסגדים בצנעא ב־20 במרץ 2015, נשא עבד אל-מלכ אל-חות'י נאום טלוויזיוני שבו הצהיר כי ההחלטה של קבוצתו לצאת למלחמה הייתה "הכרחית" לנוכח הנסיבות הנוכחיות, וציין כי אל-קאעדה בחצי האי ערב ובעלי בריתה – ובתוכם, לדבריו, האדי – יהיו המטרות, ולא דרום תימן ואזרחיה.
הנשיא האדי הכריז כי עדן היא הבירה הזמנית של תימן, כל עוד צנעא נותרת בשליטת החות'ים.
באותו יום שבו התרחשו פיגועי המסגדים, לוחמי אל-קאעדה השתלטו על בירת מחוז להג', אזור אל-חוטה, לאחר שהרגו כ־20 חיילים, אך גורשו ממנה לאחר מספר שעות.
בנאום שנשא האדי ב־21 במרץ 2015, הוא חזר והצהיר כי הוא הנשיא החוקי של תימן והכריז: "נשיב את הביטחון למדינה ונניף את דגל תימן בצנעא, במקום דגל איראן".
הוא גם הכריז כי עדן היא "הבירה הכלכלית והזמנית" של תימן, בשל כיבוש צנעא בידי החות'ים, והתחייב לשחרר את העיר.
בצנעא, מינתה הוועדה המהפכנית של החות'ים את אלוף מוחמד חוסיין חייראן לשר ההגנה החדש של תימן והפקידה בידיו את הפיקוד העליון על המתקפה הצבאית.
המבצע כלל השתתפות של 100 מטוסים ו-150,000 חיילים סעודים, לצד מטוסים ומתקפות אוויריות של מצרים, מרוקו, ירדן, סודאן, איחוד האמירויות, כווית, קטר ובחריין.
מצרים הציבה גם ארבע ספינות קרב לתמיכה במצור הימי הסעודי על תימן.
הקואליציה הכריזה על המרחב האווירי של תימן כ"אזור סגור", והחלה בגל תקיפות אוויריות שכוון נגד בסיסים צבאיים, מערכות הגנה אווירית, מחסני נשק, מתקני טילים, שדות תעופה ובסיסי משמר הרפובליקה.
אחת המטרות הייתה מחמד עלי אל-חות'י, יושב ראש הוועדה המהפכנית, שלפי הדיווחים נפצע בתקיפה בצנעא.
ב־26 במרץ הותקף גם בסיס אל-אנאד, ששימש בעבר את כוחות המבצעים המיוחדים האמריקאים.
התקיפות הורחבו ליעדים בטאיז, צעדה, אל-חודיידה ואזורים נוספים, וב-30 במרץ נהרגו כ-40 בני אדם, כולל ילדים, בתקיפה במחנה פליטים אל-מזרק.
למחרת, שלושה מטוסים תקפו מחסני מזון בהודיידה.
במקביל, דווח כי החות'ים הפילו מטוס סודני ומל"ט סעודי, טענות שהוכחשו על ידי סודאן.
במהלך אפריל המשיכה הקואליציה בגל תקיפות, שכלל גם מתקנים אזרחיים.
ב־1 באפריל הופצצה תחנת חלב ושמן בהודיידה, כשמספר ההרוגים נע בין 25 ל־37, תלוי בדיווח.
במקביל, חות'ים ובני בריתם המשיכו להתקדם לעבר עדן תוך שימוש בטנקים וארטילריה כבדה.
בזירה היבשתית דווח על חילופי אש כבדים בין סעודיה לחות'ים בגבול, החל מסוף מרץ.
סודאן הציבה כוחות קרקעיים בסעודיה, ובחריין שלחה את כוחות הקומנדו שלה לתימן.
ב־2 וב־3 באפריל נהרגו שלושה חיילים סעודים באש חות'ית.
ב־12 באפריל שבט תחיה ביצע פשיטה על בסיס סעודי, נטילת נשק ותחמושת, בתגובה למותם של בני שבט מהפצצה אווירית.
ב־19 באפריל, לאחר שהחות'ים האשימו את סעודיה בתכנון פלישה קרקעית, טענה הקואליציה כי ברשותה מידע על תוכנית חות'ית לחדירה לתוך סעודיה.
המבצע הוכרז כ"הושלם" ב־21 באפריל.
במהלך אפריל 2015 החלו התקיפות האוויריות בקנה מידה רחב, כשסעודיה הכריזה על סיום מבצע "סופת ההכרעה" והכריזה על שלב חדש בשם "השבת התקווה".
עם זאת, ההפצצות והתקיפות הימיות נמשכו, כשכוחות הקואליציה תקפו מטרות חות'יות בצנעא, אדן, טאיז, חודיידה ומחוזות נוספים, בניסיון לשבש את שליטת החות'ים ולתמוך בכוחות הפרו-אדי.
הקרבות בשטח היו אינטנסיביים – כוחות מיוחדים סעודיים פעלו בסיוע לכוחות הפרו-אדי, בעיקר באדן, ושחרור הנמל והעיר המרכזית הושג ביולי 2015. הקרבות כלל גם פגיעות קשות במחסני תחמושת ובבסיסים צבאיים, כמו הפגיעה במחסן בסאפר שבמחוז מארב ב-4 בספטמבר, שהביאה למותם של עשרות חיילים של הקואליציה.
ההתקפות האוויריות לא פסקו גם אחרי ההפסקות האש שניסו להכריז, וכמעט מדי לילה הותקפו מטרות צבאיות חות'יות בצנעא, סעדה, ואדן, לצד הפגזות תותחים וירי ארטילרי בגבולות.
ב־28 באפריל הותקף שדה התעופה הבין-לאומי בצנעא כדי למנוע הגעת מטוס סיוע איראני.
מאז המתקפה ההמונית של 6 במאי 2015 שכללה מעל 130 תקיפות אוויריות ביממה, ההפצצות סחפו גם מטרות אזרחיות, כולל בתי ספר ובתי חולים, מה שגינה האו"ם וקבוצות סיוע הומניטרי כפשעים נגד האנושות.
לאורך התקופה נגרם נזק כבד לתשתיות, לרבות הפצצת אתר מורשת עולמית בעיר העתיקה של צנעא, ופגיעות במפעלים, בתי חולים, ומרכזים אזרחיים שונים.
הקרבות בשטח המשיכו באינטנסיביות עם מתקפות טילים מדויקות מצד החות'ים, שהפילו מטוסי קרב של הקואליציה ואף גרמו לאבדות כבדות בחיילים בשטח.
הכוחות הסעודיים והאמירייתים פרסו אלפי חיילים וכמויות גדולות של מסוקים קרביים באזור, ופעלו במאמץ להשתלט על מוקדים מרכזיים במאבק בשטח.
במהלך התקופה דווח על מתקפות לילה על עמדות חות'יות, הפצצות על שדות תעופה ונמלים, וירי ארטילרי אינטנסיבי, לצד מבצעים יזומים של הקואליציה להרחבת שליטתה, כולל במקומות אסטרטגיים כמו אדן, חודיידה ושבוה.
ההשתלטות המחודשת על אדן בסוף יולי 2015 והמבצעים באזורי השפלה דרומית היו חלק מרכזי במאמץ זה.
הלחימה בשטח לצד ההפצצות האוויריות היו דינמיים, אלימים וחסרי הפוגה, עם עימותים שנמשכו מעל שנתיים עד 2017, במהלכם נרשמו אבדות רבות בשני הצדדים, פגיעה בתשתיות אזרחיות והחמרת המשבר ההומניטרי בתימן.
ב-27 באפריל 2017, הנשיא עבד רבו מנסור חדי פיטר את עידרוס אל-זוביידי מתפקידו כמושל מחוז עדן, וזאת בשל קשריו ההדוקים עם איחוד האמירויות הערביות.
חדי האשים את האמירויות בהתנהגות "ככובשים" בעדן, מה שגרם להפגנות ענק בעיר לתמיכה בזוביידי, שהיה פופולרי בקרב התושבים.
ב-4 במאי 2017, זוביידי נשא נאום בזירת החירות בעדן, שנודע כאילו הוא "הכרזת עדן ההיסטורית", שבה הכריז על הקמת מנהיגות פוליטית לאומית שתנהל ותייצג את הדרום.
הכרזת עדן סימנה תחילת פרק חדש במאבק הדרום לתחושת עצמאות ושליטה מקומית.
בתמיכת איחוד האמירויות, הוקם ב-11 במאי 2017 "מועצת המעבר הדרומית", שבראשה עמד זוביידי.
מיד עם הקמתה, הנשיא חדי הכריז כי המועצה אינה חוקית ושהוא דוחה את פעילותה.
ב-28 בינואר 2018, תומכי המועצה האזורית, שזוהו כלויאלים לזוביידי ולמועצת המעבר הדרומית, השתלטו בכוח על משכן ממשלת תימן בעיר עדן, בפעולה שנחשבה להפיכה נגד ממשלת חדי.
לאחר ההשתלטות, עידרוס אל-זוביידי, כמנהיג המועצת המעבר הדרומית, הכריז על מצב חירום בעדן והודיע כי "המועצה התחילה בתהליך להפלת שלטון חדי בדרום".
הדרומיים האשימו את ממשלת חדי ומפלגת האיסלח שמרכיבה אותה, בטענה שהם אפשרו את המתקפה או גרמו לה, ומועצת המעבר הדרומית כינתה אותה "בוגדנית".
ביום הבא, ב-8 באוגוסט, במהלך הלוויית ההרוגים פרצו עימותים בין המשמר הנשיאותי של חדי לבין כוחות מועצת המעבר הדרומית, שבהם נהרגו שלושה ונפצעו עשרה.
ב-9 באוגוסט השתלטה מועצת המעבר הדרומית על מחוז הקרטור שבעדן, וב-10 באוגוסט כבשה את מחנה בדר והארמון הנשיאותי בעיר, תוך שמעל 20 איש נהרגו בעימותים.
באותו יום הקואליציה הסעודית פתחה במבצעי אוויר נגד מועצת המעבר הדרומית.
ב-11 באוגוסט התקיימה הפסקת אש זמנית בעקבות פגישה בין יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן לבין איחוד האמירויות.
מועצת המעבר הדרומית הסכימה לסגת מנקודות ביקורת שכבשה, והאמירויות הכחישו תמיכה בלחימה נגד הקואליציה הסעודית.
ב-17 באוגוסט מועצת המעבר הדרומית נסוגה מחלק מהמקומות.
למרות זאת, ב-16 באוגוסט נמשכו עימותים בעדן בעוצמה מופחתת לאחר שסירבה לסגת מהחזקות מסוימות, ואיחוד האמירויות דחתה ב-21 באוגוסט טענות שהיא עומדת מאחורי האירועים.
ב-28 באוגוסט כוחות חדי כבשו מחדש רוב השכונות שאבדו לידי מועצת המעבר הדרומית, כולל שדה התעופה הבין-לאומי, אך למחרת מועצת המעבר הדרומית השתלטה שוב על רוב העיר, והממשלה האשימה את איחוד האמירויות בתקיפות אוויריות שהרגו לפחות 30 חיילים שלה.
באותו זמן, ב-22 באוגוסט פרצו עימותים בין מועצת המעבר הדרומית לכוחות חדי במחוז שבווה, לאחר שסירבו לסגת מנקודת ביקורת אל-אקף, וכללו נשק כבד והביאו להרוגים ופצועים.
הממשלה האשימה את מועצת המעבר הדרומית בהחרפת המצב במחוז.
לבסוף, ב-5 בנובמבר 2019 נחתם הסכם ריאד בין הצדדים הלוחמים שהביא לסיום רשמי של הסכסוך.
עם זאת, המתחים לא פסקו, ובאוגוסט 2022 מועצת המעבר הדרומית הודיעה על יציאתה מההסכם.
ב-7 באוגוסט 2022 פרצו עימותים כבדים בעיר אתאק בין כוחות מועצת המעבר הדרומית לבין כוחות הממשלה.
ביום למחרת הותקפו כוחות הדרום בטילי מרגמה בנמל התעופה של אתאק, והעימותים גרמו לפריסת טנקים וחיילים בעיר ולעקירת עשרות משפחות.
לאחר שלושה ימי לחימה כבדה השתלטו כוחות הדרום על עיר הבירה של מחוז שבווה, אתאק, וכפו על כוחות הממשלה לסגת לאזורים אחרים.
באותו יום השתלטו גם על בסיס החטיבה ההררית השנייה באזן, ומספר אזורים צבאיים במחוז נסבו, רדהום, חבן ומייפאא נכבשו על ידי הדרום.
בדיווחים לא מאומתים נטען כי כוחות מועצת המעבר הדרומית קיבלו תמיכה במתקפות רחפנים של צבא איחוד האמירויות.
במהלך הימים הבאים נמשכו ההתקפות, כולל תקיפות רחפנים באזורים שונים, והמשיכו עימותים בין כוחות מקומיים במחוז אתאק שבהם נהרג מפקד כוחות ההגנה של שבווה מועצת המעבר הדרומית כבשה שדות נפט חשובים במחוז שבווה, וכוחות הממשלה ויתרו על מספר אזורים, כולל שוקרה, קרן אל-קלסי ואל-ארקוב, שהועברו לשליטתם של הדרומיים.
ב-22 באוגוסט פתחה מועצת המעבר הדרומית במבצע "חיצי המזרח" במחוז אביאן, תוך השתלטות על שוקרה ואזורי דרום נוספים במחוז, בטענה לסילוק ארגוני טרור כמו אל-קאעדה.
למרות פקודות לעצור את ההתקפות, הן נמשכו והביאו למספר רב של הרוגים ופצועים.
ב-31 באוגוסט נכנסו כוחות הדרום לעיר לודר ללא קרב, לאחר משא ומתן עם גורמים מקומיים.
בספטמבר ובתחילת אוקטובר נמשכו הקרבות נגד אלקאעדה באזורים שונים במחוזות שבווה ואביאן, עם נפגעים משני הצדדים ותקיפות באזורים הרריים.
מועצת המעבר הדרומית הודיעה על מספר מבצעים מוצלחים, בהם השתלטות על עמקים ואזורי מפתח, תוך טענות להשמדת חוליות טרור וקליטת שטחים חדשים, למרות מתקפות נגד של אלקאעדה שהובילו להרג ופציעות בקרב הלוחמים הדרומיים.
הצדדים סיכמו על הפסקת אש נסיונית באפריל 2023, ברקע שיפור היחסים בין סעודיה ואיראן.
היא נועדה להימשך חצי שנה ונקטעה באוקטובר 2023.
ב-19 באוקטובר 2023 ספינת מלחמה אמריקאית USS Carney ששטה בים סוף יירטה ארבעה טילי שיוט ו-15 מל"טים שככל הנראה שוגרו על ידי החות'ים מתימן לכיוון ישראל.
טיל נוסף יורט על ידי ערב הסעודית.
ב-27 באוקטובר לפנות בוקר זוהה איום ממרחב הים האדום והוזנקו מטוסי קרב שיירטו מספר מטרות עוינות.
שני כטב"מים פגעו בנואיבה ובטאבה שבסיני, מרחק קצר מהגבול הישראלי ומאילת.
ככל הנראה גם אלה שוגרו על ידי החות'ים.
בעקבות כישלונם לפגוע בישראל באמצעות טילים, הכריזו החות'ים על מצור ימי נגד ישראל והחלו בתקיפת אוניות סוחר.
בנוסף לכך, החות'ים חטפו והשתלטו על מספר ספינות בים האדום, רובן לא בבעלות ישראלית.
בתחילת 2024, החות'ים החלו לשתף פעולה עם סניף אל-קאעידה בחצי האי ערב.
על פי הדיווח בנושא, הארגון העניק סיוע לארגון אל-קאעידה המקומי – במאבק נגד ממשלת המעבר בדרום תימן, שזכתה לתמיכת איחוד האמירויות ומדינות המערב.
ב-12 בינואר 2024 בלילה שבין חמישי לשישי פתחו צבא ארצות הברית וצבא בריטניה במתקפה האווירית בתימן נגד החות'ים, שבמסגרתה הותקפו עשרות מטרות בבירה צנעא, כולל שדה התעופה, וכן באל-חודיידה ובערים נוספות.
ב-22 בינואר, פתחו צבאות ארצות הברית ובריטניה במבצע קשת פוסידון שבו נערכה מתקפה משולבת מהאוויר ומהים במספר מחוזות בתימן, בעיקר בבירה צנעא ובאל-חודיידה.
ב-19 ביולי 2024 התפוצץ כטב"ם מדגם סמאד-3 שנורה על ידי החות'ים על דירה בתל אביב, במתקפה זו נהרג אזרח אחד ונפצעו אחדים.
ב-20 ביולי הותקפו, במבצע יד ארוכה של חיל האוויר הישראלי, מטרות צבאיות של החות'ים באזור העיר אל-חודיידה שבמערב תימן.
מטוסי קרב תקפו מתקני זיקוק, תחנת כוח לייצור חשמל, יעדים צבאיים בהם מחסני כטב"מים וטילים, מאגרי דלק ואת הנמל שמהווה עורק כלכלי חשוב לחות'ים.
את התקיפה ביצעו מטוסי קרב מדגם F-35I אדיר ואיתם מטוסי F-15 בגל שני.
את מטוסי הקרב ליווה מטוס תדלוק מדגם בואינג 707 "ראם".
בנוסף, לקחו חלק במבצע מטוסי ביון מסוג "נחשון" מטייסת 122. התקיפה גרמה נזק רב לחות'ים והשביתה את הנמל לתקופה ארוכה.
לאחר המתקפה החות'ים הגיבו שעשרות נהרגו ונפצעו ושתהיה תגובה קשה למתקפה.
בחודש נובמבר החות'ים התחילו להתכונן לאפשרות של פעולה צבאית לשחרור מחוז אל חודיידה מאחיזתם, בהתבסס על "מודיעין" שהגיע לידיהם.
בתחילת דצמבר 2024 חלה הסלמה בחזית בין מדינת ישראל לחות'ים, כאשר החות'ים הגבירו את שיגורי הטילים והכטב"מים לישראל ושיגרו כמעט מדי יום לאזורים שונים ברחבי ישראל.
בתגובה, ב-19 בדצמבר 2024 במבצע העיר הלבנה, תקף חיל האוויר הישראלי בפעם השלישית ישירות בתימן.
במבצע הופצצו כל הנמלים של החות'ים, והופצצה לראשונה עיר הבירה צנעא.
ב-26 בדצמבר 2024 במבצע צלילי הכרם, תקף חיל האוויר הישראלי בפעם הרביעית בתימן, בתקיפה הגדולה ביותר עד כה בשטח המדינה.
לאור יום, הותקפו שדה התעופה בצנעא, כולל מגדל הפיקוח שיצא מכלל שימוש ומטוסים אזרחיים שבשירות הממשלה החות'ית.
בנוסף, הותקף גם הנמל בחודיידה ותחנת כוח.
לאחר מכן דווח בתימן כי ממשלת תימן והתנועה הדרומית מתכוננים למתקפה נגד החות'ים דומה למתקפת המורדים הסורים שהובילה לנפילת אסד בתחילת החודש על מנת למגר את שלטון החות'ים.
ב-10 בינואר 2025 בפעם הראשונה במערכה ישראל וארצות הברית תקפו יחד את תימן.
לאור יום 20 מטוסים תקפו ברחבי צנעא, באל-חודיידה, בראס עיסא ובמחוז עמראן.
המטרות שהותקפו היו מחסני טילים, תחנות כוח, תשתיות נפט ומתקני פיקוד.
לאחר הצבת אולטימטום חות'י לחידוש אספקה לרצועת עזה ואיומם של החות'ים לחזור לתקוף נתיבי שיט, פיקוד מרכז של צבא ארצות הברית פתח במבצע פרש קשוח.
המבצע החל בלילה שבין 15 ל-16 במרץ 2025, בעקבות פגיעת החות'ים בנתיבי השיט סביב מפרץ עדן ומצרי באב אל-מנדב.
עקב התקיפות החות'ים הכריזו מלחמה על ארצות הברית ואמרו שיגיבו על כל תקיפה.
בהמשך, פיקוד המרכז ביצע סדרת תקיפות אוויריות נרחבות ואינטנסיביות בתימן, במטרה לפגוע ביכולות הצבאיות האסטרטגית של החות'ים ולהגן על נתיבי שיט בין-לאומיים בים האדום.
התקיפות הסבו נזק משמעותי לתשתיות הצבאיות של החות'ים, עם דגש על השמדת נשק מתקדם ופגיעה בכוח אדם מרכזי.
בסדרת תקיפות יומיומיות שנמשכה במשך כשבעה שבועות עד ל-7 במאי 2025 הותקפו במספר ערים בתימן בסיסים צבאיים, מחסני נשק, מערכות טילים, מכ"מים, בונקרים, מנהרות ומפקדות פיקוד ושליטה.
בתגובה שיגרו החות'ים טילים כנגד הצי האמריקני וכלפי ישראל.
המבצע האמריקאי תם לאחר שלדברי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הוא השיג את מטרתו והחות'ים הבטיחו להפסיק לתקוף כלי שיט בים סוף.
נוסף לפגיעה בנתיבי השיט הבין-לאומיים, כאשר הלחימה בעזה חודשה באמצע מרץ 2025, חזרו החות'ים לתקוף את ישראל ולשגר טילים בליסטים מתימן לעבר מרכז וצפון הארץ.
בתגובה לנפילת טיל בשטח נתב"ג, ב-5 וב-6 במאי 2025, תקף צה"ל שורת יעדים בתימן, ובין השאר השבית את נמל התעופה בצנעא וגרם לו נזק כבד.
ביוני 2025, תקיפה אווירית של צה"ל גרמה לפציעת הרמטכ"ל החות'י.
למרות טענת טראמפ לפיה החות'ים הבטיחו לו להפסיק לתקוף כלי שיט בים סוף, בתחילת יולי 2025 הם הטביעו את הספינה הבריטית־יוונית "Magic Seas" והספינה הליברית-יוונית "Eternity C" כאשר הספינות עברו דרך ים סוף ליוון.
בתקיפה על "Eternity C" נהרגו 4 בני אדם ועוד 22 נעדרים.
ב-28 באוגוסט, סביב השעה 17:00 שעון ישראל, חיל האוויר הישראלי התחיל במבצע טיפת מזל במסגרתו תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי בעשר תקיפות שונות בכירים חות'ים בצנעא, בעמראן ובחג'ה, בניסיון להתנקש בחייהם, וזאת בזמן שרבים מהבכירים בצמרת החות'ית התכנסו כדי לצפות בנאומו של מנהיג החות'ים עבד אל-מלכ אל-חות'י.
בתקיפות ראש ממשלת החות'ים אחמד ע'אלב א-רהווי, ראש המטה הכללי, מוחמד עבד אל-כרים אל-ע'מארי, 9 שרים מממשלת החות'ים ובכירים נוספים נהרגו, בנוסף נפצעו שר ההגנה החות'י, מוחמד נאסר אל-עאטפי שנכון ל-22 באוקטובר גוסס ושר הפנים החות'י, מוחמד עלי אל-חות'י שנכון לסוף אוקטובר בקומה.
בהמשך, הכניעה לחלוטין את מועצת המעבר.
מלחמת האזרחים בסיירה לאון פרצה ב-1991 ונמשכה כעשר שנים, עד ל-2002 לערך.
היא הונהגה על ידי פודאי סנקו שנולד ומת בסיירה לאון, אך גם היה רב"ט בצבא הבריטי.
עשרות אלפי בני אדם נהרגו במהלך מלחמה זו, ויותר משליש מהאוכלוסייה נעקרו מבתיהם.
רבים מהם נעשו פליטים במדינות שכנות, ואלה שנשארו היו נתונים לעבדות.
בשנת 1999 החלו מנהיגי העולם לנהל משא ומתן להפסקת המלחמה, ובשנת 2002 הוכנעו המורדים שנתמכו בידי ליבריה, והשליטה חזרה לממשל המרכזי בתמיכת בריטניה וכוחות האו"ם.