tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במדעי החברה, וידאוגרפיה מתייחסת גם לשיטת מחקר ספציפית של ניתוח וידאו, המשלבת אתנוגרפיה עם הקלטת רצפי אינטראקציה המנותחים לפרטי פרטים.
הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה הוציאה 78 וידאו קליפים, אחד-עשר קליפים של סיבובי הופעות, שני קליפים תיעודיים, ארבעה אלבומי אוספי וידאו קליפים, שני מארזי וידאו קליפים, ארבעה קליפים שיווקיים וארבעה סינגלי וידאו.
במהלך הקריירה שלה, כונתה כ"מלכת הווידאו קליפים" או "המלכה של MTV", הווידאו קליפים שלה נחשבים לרוב על ידי המבקרים כיצירות אמנות, המתארות נושאים שונים כמו היריון של בני נוער, גזענות, דת, מין ואלימות.
אלן מץ וקרול בנסון, מחברי הספר The Madonna Companion, הסבירו שיותר מכל כוכב פופ אחר, מדונה השתמשה ב-MTV ובקליפים כדי לבסס את הפופולריות שלה וכדי לשפר את הקריירה שלה.
מדונה זכתה ב-20 פרסי הווידאו קליפים של MTV, כולל פרס ואנגארד לשנת 1986, בעקבותיו הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה שעשתה זאת.
בשנת 2003, כינו אותה ב-MTV "כוכב הקליפים הגדול ביותר אי-פעם", והוסיפו כי "החדשנות, היצירתיות והתרומה של מדונה לצורה האמנותית של הקליפים הם מה שזיכו אותה בפרס".
בשנת 2020, דירגו אותה במגזין בילבורד בראש הרשימה שלהם: "100 אמני הווידאו קליפים הגדולים בכל הזמנים".
הקליפ הראשון של מדונה, "" (1982), הוגדר כיצירה דלת תקציב.
הקליפ הראשון שלה שזכה לתשומת לב ב-MTV היה "Borderline", ואחריו "Lucky Star" ו-"Like a Virgin", מה שהפך את התדמית והאופנה של מדונה לפופולרית בקרב הדור הצעיר באותה העת.
הקליפים המוקדמים שלה פורסמו באופן מסחרי ב- (1984), שהפך לקלטת הווידאו הנמכרת ביותר של 1985. עם שיר הנושא מתוך אלבום האולפן השלישי שלה (1986), ההשפעה של מדונה על MTV והמוזיקה הפופולרית התבססה כאשר נערכה תחרות בשם Making My Video ליצירת קליפ לשיר.
"La Isla Bonita" ו-"Who's That Girl", שניהם יצאו ב-1987, הציגו את ההשפעה של מדונה מהתרבות ההיספנית והסמליות הדתית.
ב-1989, הקליפ של "Like a Prayer" הציג אותה רוקדת ושרה בשדה פתוח עם צלבים בוערים, בסגנון קו קלוקס קלן, סצנה ארוטית בינה לבין הקדוש, ועוד אחת שבה היא מוקפת במקהלה בכנסייה.
הוא ספג תגובה חריפה מצד קבוצות דתיות וכלי תקשורת ברחבי העולם.
"Express Yourself" שיצא באותה שנה זכה להערכה ביקורתית על הנושאים הפמיניסטיים החיוביים שלו.
בשנת 1990, מדונה פרסמה את הקליפ לשיר "Vogue", המציג את שגרת הריקודים של תת-התרבות הלהט"בית המחתרתית שנקראת ווג, ואת המראה הזוהר של תור הזהב של הוליווד.
היא הוציאה את אוסף הקליפים השני שלה, (1990) כדי לעזור בקידום אלבום הלהיטים שלה בעל אותו השם.
היא הציגה רמזים מיניים גלויים עם הקליפים של "" (1990) ו-"" (1992), שזכו לסיקורים רבים.
בשלב זה, נמכרו בין שלושה לארבעה מיליון עותקים ברחבי העולם של מהדורות הווידאו שלה.
תמונה שונות של הזמרת הוצגו בקליפ של "Secret" מ- (1994).
בהשראת ציורים של פרידה קאלו ורמדיוס וארו, הקליפ של "Bedtime Story" מוצג באופן קבוע במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
מדונה שילבה את התרבות האסייאתית בקליפים של "Frozen" ו-"Nothing Really Matters" מ-Ray of Light משנת 1998. הקליפ לשיר הנושא שלו צולם בפורמט היי-ספיד , המתאר אנשים יפנים שעוברים את חיי היומיום שלהם.
רוב הקליפים שלה שנות ה-90 של המאה ה-20 נכללו באלבום הווידאו The Video Collection 93:99.
מדונה המציאה מחדש את תדמיתה כבוקרת בקליפים של "Music" ו-"Don't Tell Me" מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, (2000).
ונדליזם ואלימות היו הנושאים של הקליפים שיצאו לאחר מכן, "" (2001), "" (2002) ו-"" (2003), שהאחרון צולם עקב מלחמת עיראק שאירעה בשנת 2003. "Hung Up", הסינגל המוביל מתוך (2005) היה מחווה לג'ון טרבולטה ולסרטיו.
הקליפים הבאים של מדונה שצולמו עבור "" (2009), "" (2012) ו-"" (2015) התקבלו בחיוב ברחבי העולם וזאת, בעקבות ההתייחסות לקליפים הקודמים שהוציאה במהלך הקריירה שלה.
ישנן 2 גרסאות לקליפ, גרסה באורך 4 דקות וגרסה באורך 5 דקות."Borderline"מרי למברטהקליפ מציג את מדונה כאישה צעירה שרוקדת ברחובות כשהיא מושכת את עינו של צלם מקצועי.
היא עוזבת את החבר שלה והולכת עם הצלם.
לאחר שצייר בטעות את מכוניתו של הצלם, הוא צועק עליה והיא חוזרת לחבר שלה."Like a Virgin"בקליפ מדונה מסתובבת ברחובות ונציה ובין חדרים בעלי עמודי שיש כשהיא לובשת שמלת כלה לבנה; הקליפ הזה כולל תמונות של אריה ואדם העוטה מסכת אריה.
ישנה עריכה חלופית של הקליפ עם שינויים קלים."Material Girl"1985הסצנה הראשונה כוללת קליפ-בתוך-קליפ, ובהמשך מדונה מבצעת את השיר כשהיא לבושה בשמלה ורודה ללא שרוולים, ולצדה בנים במעילים שחורים.
ישנה "גרסה מורחבת" של הקליפ."Live to Tell"1986ג'יימס פוליהקליפ מציג את מדונה כשפניה חיוורות ורציניות, שיערה עד הכתפיים (צורתו גלית וצבעו בלונדיני-זהוב).
בהמשך, קטעים מתוך הסרט "בטווח קצר" משולבים, כשמדונה מוצגת כאחת הדמויות."Papa Don't Preach"בקליפ זה, מדונה מאמצת את מראה הגאמין שגילמו שירלי מקליין ואודרי הפבורן במהלך שנות ה-50. היא מגלמת נערה שרוצה לספר לאביה על הריונה.
הקליפ משובץ בסצנות שונות בהן מוצגת במראה מיני יותר מזה המוצג בהתחלה."True Blue"את הגרסה האמריקאית מתחרות Make My Video Contest של MTV ביימו אנג'ל גרסיה וקליף גסט, בה מדונה לא השתתפה.
הגרסה הבין-לאומית בבימויו של פולי מציגה את מדונה וחברותיה בדיינר בצבע כחול."Open Your Heart"ז'אן-בטיסט מונדינוהקליפ הוא מעין מחווה לשחקניות לייזה מינלי ומרלן דיטריך.
מדונה מגלמת רקדנית אקזוטית במתחם מסוים.
היא מתיידדת עם ילד קטן ובורחת משם.
ישנה גרסה ערוכה של שהקליפ עם סיום חלופי."La Isla Bonita"1987מרי למברטמדונה מגלמת אישה שחיה בבריו ספרדי.
היא מגלמת שתי דמויות: אישה קתולית בלבוש נערי ורקדנית פלמנקו צבעונית.
הקליפ מציג את ההשפעה של מדונה מהתרבות ההיספאנית ואת הכללת הסמליות הדתית."Who's That Girl"פיטר רוזנטלהקליפ מציג את מדונה לבושה בסגנון ספרדי כעלמה צעירה המחפשת אוצר.
הוא כולל סצנות מהסרט "מי הנערה הזו?"."Like a Prayer"1989מרי למברטהקליפ מציג את מדונה עדה לרצח בין-גזעי בעת שהיא הולכת להתפלל בכנסייה.
לאורכו של הקליפ, מוצגות סצנות שונות בהן מדונה מנשקת קדוש בצבע שחור, מקבלת סטיגמטה, לבושה בבגדים מינימליים ורוקדת כשמאחוריה צלבים בוערים.
בסופו של דבר, היא עוזרת לשחרר את האיש שהואשם לשווא ברצח."Express Yourself"דייוויד פינצ'רבהשראת הסרט "מטרופוליס", הקליפ מציג את מדונה כמנהיגה של חברה, ומאוחר יותר כגברת יוקרתית ומזוכיסטית כבולה.
גברים שריריים פועלים כעובדים שלה.
בסופו של דבר, מדונה בוחרת באחד מהם להיות הדייט שלה.
הקליפ של "Express Yourself" היה הקליפ היקר ביותר בזמן יציאתו עם עלות הפקה של חמישה מיליון דולרים.
ישנן שתי גרסאות של הקליפ, המקור משתמש ברמיקס של שפ פטיבון האוס, בעוד שגרסה מאוחרת יותר שיצאה ב-DVD משתמשת ברמיקס אחר של שפ פטיבון הדומה לגרסת האלבום."Cherish"הרב ריטסהקליפ צולם בשחור-לבן והוא מציג את מדונה בחוף עם בני ים.
בסוף היא מתאהבת באחד מבני הים."Oh Father"דייוויד פינצ'רקליפ בשחור-לבן המציג סצנת מוות של אם צעירה ואת מערכת היחסים הסוערת שנוצרת בין הבעל לבת.
שנים לאחר מכן מדונה, בתור הבת הבוגרת, משלימה עם האב בקבר האם.
ישנן גרסאות מצונזרות ולא מצונזרות."Dear Jessie"דרק הייזקליפ מונפש שמציג את מדונה בתור פיה מונפשת.
הוא פורסם רק מחוץ לארצות הברית.
שם שנה במאי/ת תיאור מקור"Vogue"1990דייוויד פינצ'רקליפ בשחור-לבן המשחזר את המראה הזוהר של הוליווד הישנה עם גברים בחליפות ומדונה לבושה בחלוקים מעוצבים.
הוא גם מציג את צורת הריקוד שנקראת ווג."Justify My Love"ז'אן-בטיסט מונדינוקליפ בשחור-לבן המציג את מדונה מגיעה לחדר במלון שם היא מספקת את הפנטזיה המינית שלה.
כמו כן מוצגות סצנות של סאדומאזוכיזם, מציצנות וביסקסואליות.
קיימות גרסאות מצונזרות ולא מצונזרות של הקליפ."This Used to Be My Playground"1992אלק קשישיאןהקליפ נוצר בקונספט של אלבום תמונות עם תצלומים של מדונה.
כאשר הצופה מדפדף באלבום, התצלומים זזים לפי מילות השיר וחלקם נלקח מהסרט "ליגה משלהן" (1992)."Erotica"פביאן ברוןמדונה מוצגת כדומינטריקס רעולת פנים עם שן זהב ושוט.
מוצגות סצנות דימויים מיניים שצולמו בעת יצירת ספר המין "סקס".
זהו מונטאז' של דימויים מיניים, שנועדו לזעזע את הצופה.
קיימות גרסאות מצונזרות ולא מצונזרות של הקליפ."Deeper and Deeper"בובי וודסמדונה מגלמת את אידי סדג'וויק, בת חסותו של אנדי וורהול.
היא הולכת לדיסקוטק ומחפשת משהו לא ברור שמסתיים בכך שהיא מוצאת גבר המשחרר את הבלונים שנשאה על עצמה.
בין לבין מוצגות סצנות של מדונה וחברותיה כשהן מצטלמות וצופות בגבר רוקד בתחתונים.
קיימות גרסאות מצונזרות ולא מצונזרות של הקליפ."Bad Girl"1993דייוויד פינצ'רהקליפ נפתח ומסתיים בצילומים של מדונה נרצחת.
לאחר שחייתה חיי מין מופקרים, היא מצטרפת למאהב והמלאך השומר שלה שנהרג, בגילומו של השחקן כריסטופר ווקן.
קיימות גרסאות מצונזרות ולא מצונזרות של הקליפ."Fever"סטפן סדנאוויהקליפ מציג את מדונה כאלילה באלית עם שיער אדום וצילום נוסף שלה כשהוא צבוע בכסף.
משולבות סצנות של גבר בחוטיני, שגופו נצבע בזהב.
שם אמנ/ית שנה במא/ית הערות מקור"God Is a Woman"אריאנה גרנדה2018דייב מאיירסקול בלבד (אלוהים)"Gang Signs"סנופ דוג20214 rAx
חברת תקליטים: בוי טוי בע"מ
חברת תקליטים: האחים וורנר ויז'ן
חברת תקליטים: וורנר-פיוניר יפן • וורנר רפרייז וידאו
חברת תקליטים: וורנר רפרייז וידאו
חברת תקליטים: מדריך המוזיקה בע"מ
חברת תקליטים: מיוזיק טורס בע"מ
חברת תקליטים: וורנר רפרייז וידאו • האחים וורנר ויז'ן
חברת תקליטים: סרטי קרים צ'יז • סרטי טדפול
חברת תקליטים: לייב ניישן • אינטרסקופ
אולפן הקלטות: בוי טוי בע"מ • סרטי מירמקס • דינו דה-לורנטיס
חברת תקליטים: לייב • ארטיזן • וידאו קולקשן • MGM • ליונסגייט
אולפן הקלטות: סרטי מאבריק • ריבר רואד • לאקי לו
חברת תקליטים: האחים וורנר • האחים וורנר ויז'ן
שם פרטיםIt's That Girlהשקה: ספטמבר 1987
חברת תקליטים: סייר • האחים וורנר UK
פורמט: VHS • קלטת שמעShe's Breathlessהשקה: יולי 1990
פורמט: VHS • קלטת שמעRays of Lightהשקה: 1999
חברת תקליטים: מאבריק • האחים וורנר UK
שם פרטים מיקומי שיא תאריםUSUK"Justify My Love"השקה: דצמבר 1990
פורמט: VHS 2 —ARIA: זהב
RIAA: פלטינה 4×"Ray of Light"השקה: יוני 1998
פורמט: VHS 4 —"Music"השקה: ספטמבר 2000
פורמט: DVD 3 1RIAA: זהב
וידא משעור (ڤيدا مشعور) (1944 – 17 בינואר 2023) הייתה עיתונאית ערבייה-ישראלית.
וידא משעור נולדה בבית לחם למשפחה נוצרית.
אחרי סיום לימודיה התיכוניים למדה באוניברסיטה הערבית של ביירות (Beirut Arab University), בלבנון במשך שלוש שנים פילוסופיה וסוציולוגיה.
עקב מלחמת ששת הימים, שפרצה סמוך לבחינות הגמר, החליטה משעור לא לחזור לביירות, ועברה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
שם הייתה הסטודנטית הערבייה הראשונה.
כן גם הייתה אחת הקרייניות הערביות הראשונות בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1970 נישאה ללוטפי משעור.
בשנת 1983 ייסדו השניים את העיתון "א-סנארה", שהיה לאחד משני השבועונים המצליחים ביותר במגזר הערבי.
בשנת 2000 הייתה לעורכת הראשית של המגזין הראשון בערבית לנשים "לילאכּ".
אחרי מותו של לוטפי, בשנת 2006, החליפה אותו בתפקיד העורכת הראשית של א-סנארה עד פטירתה.
וידא משעור נפטרה ב-17 בינואר 2023 ונקברה בכפר ראמה.
הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל הופיעה בעשרים-וארבעה וידאו קליפים.
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלה, מיעטה לפרסם קליפים נלווים לסינגלים שהוציאה.
את הקליפ הראשון שלה, "ישנן בנות", הוציאה בשנת 1994 כחלק מאלבום האולפן השני שלה, אומפטמפה.
בשנת 1996 תכננה לצלם קליפ עתיר תקציב על רקע הפירמידות במצרים לסינגל המוביל ממגנונה.
עם זאת, הואשמה הזמרת שהגיעה למצרים מטעם המוסד, על-מנת לרגל אחר המדינה ובעקבות כך הוטל עליה צו איסור כניסה למדינה וצילומי הקליפ הוקפאו ונגנזו.
בהמשך, הוחלט לצלם קליפ בשחור-לבן ל"מנפנפת".
הווידאוגרפיה של אינטרנשיונל הגיעה לנקודת שיא בספטמבר 1996, כיוון שחשקה להפיק אחד ברמה גבוהה, שיתאים להקרנה ב-MTV, ויהווה עבורה פריצת דרך לקריירה בין-לאומית.
לקראת הוצאת הקליפ המדובר, הופקה ל-"Cinquemilla" גרסה מחודשת, כדי להתאימו לסגנון ההאוס המקובל במועדונים באירופה.
הבמאי שלו היה גיא שגיא, ועלות הפקתו נעמדה בכ-15,000 דולרים.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 1997 נבחר הקליפ לזוכה בתחרות נוצת הזהב, שנערכה ב-6 בינואר 1998. בנוסף לגרסה הרגילה ששודרה ב-MTV נוצרה גרסה ארוכה של הקליפ בשם "" שפורסמה בספטמבר 2014.
בהמשך לכך, הקדישה אינטרנשיונל והצוות שלה את מרבית הזמן ליצירת הקליפ של "דיווה", שזכה באירוויזיון 1998. על בימויו היה אחראי גיא שגיא, בשנית.
הוא צולם במהלך פברואר 1998 ובו מוצגים סמלילים של חברות תקליטים מוכרות, אך בעיוות על מנת שלא לציין אותן במפורש – "bisc" במקום "disc", או "somy" במקום "sony".
לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הוציאה שני קליפים אחרונים לסינגלים "Woman in Love" ו-"Free".
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 יצא קליפ ל"ניצחתי" שהורכב מקטעי וידאו שונים.
בשנה העוקבת, יצא הקליפ של "תחלום", המורכב מקטעי וידאו שצולמו במועדון הדום בתל אביב-יפו.
בשנת 2004 יצא קליפ עתיר תקציב לשיר "Lola" שנועד להוביל את קמפיין הצבע לשיער "Londa".
עלות הפקתו הייתה 150,000 דולרים, והפכה אותו לקליפ היקר ביותר שנעשה בארץ עד אז.
בשנת 2007 צולם קליפ ל-"Love Boy" שזכה להצלחה ארצית וביקורות חיוביות.
בהמשך, יצא הקליפ של "את מוכנה".
הקליפ השלישי מהכל זה לטובה היא של הדואט "סרט הודי" עם הזמר עידן יניב.
לאחר שנת הפסקה מצילומי קליפים, השתתפה בקליפ של "I Need Your Love" מאת NuAngels.
בדצמבר 2009 יצא הקליפ של "עליי", שהוקלט עם הראפר סאבלימינל.
הקונספט שלו הוא תלבושות של ערפדים, ותסריט בו מסופר על אישה (אינטרנשיונל), אשר מפתה גבר (סאבלימינל), ולבסוף רוצחת אותו, תוך אכילתו.
הקליפ הראשון שהוציאה אינטרנשיונל בעשור השני של המאה ה-21 היה של "Ding Dong", אשר ייצג את ישראל באירוויזיון 2011. במסיבת העיתונאים שאירעה בסט הצילומים סיפרה שזהו אחד הקליפים היקרים ביותר שנעשו בארץ, והוסיפה: .
בשנתיים שלאחר מכן, צולם קליפ עתיר תקציב נוסף עבור שיר הגאווה של שנת 2013, "Loca".
הוא צולם בתחנת הכוח אשכול בשחור-לבן.
באותה השנה, יצא הקליפ של "עיר שלמה", שהורכב מקטעי ההופעה של אינטרנשיונל במסיבה של ליין ה-FFF.
בדצמבר 2013 יצא קליפ ל"בנות" עבור קמפיין הסדרה הישראלית "ישנן בנות".
בשנת 2014 צולם בבית הכנסת הגדול בתל אביב קליפ ל"ילדים זה שמחה" לכבוד מצעד הגאווה שנערך באותה השנה.
בהמשך לכך, צולם קליפ לגרסת "סעידה סולטנה 2015".
שלוש שנים לאחר מכן, צולם קליפ מיוחד לגרסתה של אינטרנשיונל ל"מי האיש", בליווי סימפונט רעננה.
הקליפ האחרון שהוציאה בעשור השני של המאה ה-21 היה ל"פרופורציה"; הוא הורכב מקטעי וידאו שנלקחו מסדרת הטלוויזיה הישראלית "זאת וזאתי", בה השתתפה אינטרנשיונל.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 יצא קליפ ל"אחלה גבר" שהוקלט עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, בשידור חי ממצעד הגאווה שאירע באותה השנה.
בהמשך לכך, יצא קליפ ל"לה קוקרצ'ה" שהורכב מקטעי וידאו שנלקחו מ"דנה קמה".
שנהשםמשתתפים נוספיםבמאי/תמקור1994"ישנן בנות"גילה גולדשטייןלא ידוע1996"מנפנפת""Cinquemilla"גיא שגיא1998"דיווה"1999"Woman in Love"לא ידוע"Free"צדי צרפתי2001"ניצחתי"ניקי מיכאליפאונד פוטג'2002"תחלום"2004"Lola"גיא שגיא2007"Love Boy"מיקי בוגניםגילי בוראקס"את מוכנה"אורי שיצר"סרט הודי"עידן יניבסיגי מרקס ארדיטי2008"I Need Your Love"NuAngelsלא ידוע2009"עליי"סאבלימינלאופיר לובל2011"Ding Dong"אורי שיצר2013"Loca"רועי רז"עיר שלמה"אלעד מגדסי"בנות"גיא שגיא2014"ילדים זה שמחה"עומר טובי2015"סעידה סולטנה 2015"אריסה2018"מי האיש"פילמה הפקות2019"פרופורציה"תותית ומילעלדן מסר2022"אחלה גבר"סטטיק ובן-אל תבורירומן בוצ'אצקי2023"לה קוקרצ'ה"אילן עבודייונתן קוניאק
שנהשםמשתתפים נוספיםהערותמקור1996רשת ג'עצמהחלק קצר מהפרסומת נכללה בקליפ של "ניצחתי".2004"מילקי"אורי גוטליב, מורן אייזנשטייןעל הפרסומת אחראי משרד הפרסום ראובני פרידן.
2005 "AIG ישראל" עצמהבסוף השיר מושמע קטע של "את מוכנה".
הקליפ עורר סערה ונטען שהוא פרובוקטיבי בשל המשפט "לפעמים צריך לדעת לחתוך" (המילה "לחתוך" שונתה ל"לחסוך" עקב הביקורת).
2008 yes עצמהבפרסומת משתתף השחקן ונטוורת' מילר.
ולאורכה נעשתה מחווה למם "מר במאי".
2010 012 עצמה בפרסומת משתתף הקומיקאי איל קיציס.2011מוצרים כחול-לבןעצמהעל הפרסומת אחראי לפמ – לשכת הפרסום הממשלתית.2012"כרמן"עצמהבפרסומת דנה מבצעת את הבנרה.2014"איגי"עצמההסרטון הופץ ברשת ולא שודר בטלוייזיה.מיחזורעצמההפרסומת הופקה על ידי תאגיד המיחזור אל"ה.2017"בזק בינלאומי"עצמהבפרסומת משתתפת הפעילה טל גלבוע.
זמן קצר לפני עלייתה לשידור, ב-26 באוקטובר של אותה שנה, פרסמה דנה פוסט בחשבון הפייסבוק שלה בו טענה שנפלה קורבן לפריצה למחשבה ולגניבת פרטיה האישיים, אך למחרת חשפה שמדובר בתרגיל שיווקי, מה שעורר ביקורת.
סערה נוספת שהתחוללה בעקבות הפרסומת הייתה סצנת הסיום, בה התוכי (הקמע של בזק) חוזר אחורה בזמן ופוגש בילד (כמשתמע, בדנה בצעירותה לפני יציאתה מהארון כטרנסג'נדרית).
ב-2001, 16 שנים לפני שיתוף הפעולה, תבעה דנה את בזק בעקבות פרסומת בה הציגה דמות של חתולה שהייתה מבוססת באופן פארודי על הזמרת, וב-2003 הורה בית המשפט על החברה לפצותה ולפרסם התנצלות על שימוש בדמותה ללא הסכמה.2022yes+FIBERעצמהבפרסומת משתתפת הזמרת נועה קירל.
לאורכו מושמע "עוד נגיע" של ירדנה ארזי.
להלן הווידאוגרפיה של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה.
חלק מהקליפים של אניגמה נוצרו בהמשכים וחלקם מבוססים עם מטפורות וקונספטים התואמים לאלבומים שיצאו במרוצת השנים.
שם השירצוותקישורים חיצוניים""במאי/ת: מישל גימברדמפיק/ה: תיירי סדוןהקליפ מציג בתחילתו לבלר שחולם לשוטט בין חורבות הקתדרלה.
הוא מגיע ל"שערי הגיהנום" מאת אוגוסט רודן; וכשהלבלר מתבונן בו, הוא רואה אישה (בגילומה של הדוגמנית הצרפתייה קתי טייסטט).
מעבר לזה, היא לוחשת לו את המילים העיקריות מתוך השיר.
לאחר מכן, הלבלר פותח את השערים, כשהוא מבין מה עשה, מנסה לברוח – אך נגרר דרכם.
הקליפ מסתיים בהתעוררות הלבלר."Principles of Lust"במאי/ת: הווארד גרינהלגמפיק/ה: מייגן הוליסטר/פאם ג'יימסהסצנה הראשונה מציגה אורגיה של קבוצה גדולה של זכרים ונקבות בוגרים, העוסקים בפעילות מינית זה עם זה.
הדוגמנית הבריטית לורה ברקלי היא הדמות הנשית הראשית בקליפ.""במאי/ת: הווארד גרינהלגמפיק/ה: פאם ג'יימסהקליפ כולל את גרסת המיקס האורתודוקסי של השיר במקום את גרסת האלבום ובדרך כלל מוכר בתור "Mea Culpa Part II".
בצעד יוצא דופן עבור הקליפים של אניגמה, שם הפרויקט בולט במיוחד במספר סצנות לצד מה שנראה כסמל אלכימי."The Rivers of Belief"במאי/ת: הווארד גרינהלגמפיק/ה: מייגן הוליסטרשני המיקומים של הקליפ הם אירופה מימי הביניים והודו הכפרית.
שם השירצוותקישורים חיצוניים"Return to Innocence"במאי/ת: ג'וליאן טמפלהקליפ מתחיל בשחור-לבן כשאדם זקן חורש את האדמה בחוות פירות.
הוא תולש חבוש מעץ ונוגס בו לפני שהוא נשכב על הדשא, גוסס.
הפירות הנופלים המקיפים אותו עולים בחזרה אל העץ כשהקליפ עובר לצבע ואז חייו מוצגים הפוך, עובד וחי בכפר יחד עם אשתו.
הקליפ מתקדם אחורה ומראה את החתונה של בני הזוג בכנסייה, ההתעלסות הראשונה שלהם בביתם והתקופה שבה שניהם היו צעירים.
הקליפ מציג אז את האישה כילדה צעירה שרק לומדת לכתוב ואת הגבר כילד צעיר, נוגס בפרי.
הקליפ מסתיים בהטבלה של הילד כתינוק.
במהלך הקליפ, חד-קרן לבן, המייצג תמימות וטוהר, מופיע מספר פעמים כשהוא דוהר לאחור.
הקליפ צולם במאלגה, ספרד."Age of Loneliness"במאי/ת: ביג טי-וי!הקליפ מכיל קליפים רבים ממרכז ניו יורק ומחיי היומיום בעיר.
מוצגים גם חלקים עירוניים וגם חלקים פרווריים של העיר.
ברוב הקליפים האלה יש גם אנשים בגילים שונים, גזעים ומגדר שונים שצפים ושוחים באוויר.
כמה מהם מוצגים כשהם רטובים ועירומים.
הם בלתי נראים לכאורה – לתושבי ניו יורק שמסביב.
לקליפ אין סיפור ממשי, במקום זאת הוא מסתמך על התמונות הסוריאליסטיות במטרה ללכוד את הצופה.
לקראת סוף הקליפ, עוברת מונית ליד בית קולנוע שעליו ניצב שלט "כמעט ירח מלא".
זו התייחסות אפשרית אך לא מאומתת לשיר עם אותו שם באלבום הבא של אניגמה, שיצא ב-1996."The Eyes of Truth"במאי/ת: ג'וליאן טמפלהקליפ מתרחש באזור כפרי של נפאל.
הוא מתחיל בתצפית על כוורנים בעבודה אבל פונה במהירות לאישה שמניחה את תינוקה בסל מקנה סוף והוא שט במורד נהר.
התינוק נמצא בסופו של דבר על ידי פילים וגדל על ידם.
שם השירצוותקישורים חיצוניים"Beyond the Invisible"במאי/ת: ג'וליאן טמפלהקליפ הנלווה לשיר בוים על ידי ג'וליאן טמפל וכולל שני רקדני קרח מחליקים ביער.
הוא נוצר בהשראת נימפות ו"מכונות אדם" אותן ניתן לראות על עטיפת האלבום."T.N.T.
for the Brain"במאי/ת: אנתיאה בנטוןבתחילתו, ניתן לראות כדור דיסקו בו ניתן לראות פנים של אדם.
שם השירצוותקישורים חיצוניים"Gravity of Love"במאי/ת: תומאס ג'ובבקליפ של השיר, המתרחש בשנות ה-30 של המאה ה-20, נערך נשף מסכות באחוזה מפוארת, בעוד התשוקה מתחילה לגבור אצל חלק מהמשתתפים – הם חשים רגשות עזים המשנים את התנהגותם.
התפאורה נוצרה בהשראת הסרט "אשתקד במרינבד" משנת 1961 ומספר סצנות מתוך סרטו של סטנלי קובריק מ-1999, "עיניים עצומות לרווחה"."Push the Limits"במאי/ת: תומאס ג'ובהקליפ מציג גבר ואישה צעירים בשלושה קווי עלילה שונים – אך קשורים.
שם השירצוותקישורים חיצוניים"Turn Around"במאי/ת: תומאס ג'ובהקליפ בחלקו מונפש דיגיטלית.
אין לו נושא ספציפי והוא כולל קליפים אקראיים רבים מהגדרות שונות מהזמן המודרני (כולל רקטות, ריקודים במועדונים, צפייה בכוכבים במזרח התיכון).
יש בו לא מעט קטעים של נשים רוקדות, חלקן ללא בגדים, וחלקו אף מצונזר (באמצעות כדורים מסתובבים או בועות).
הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Following the Sun", הוא הסינגל היחיד של אניגמה שלא צולם לו קליפ נלווה.
שם השירצוותקישורים חיצוניים"Voyageur"במאי/ת: תומאס ג'ובבקליפ ניתן לראות אישה בגיל העמידה בבילוי לילי.
היא זזה בצורה מאוד קופצנית, וגם משפיעה על כל מי שנמצא בסביבתה הקרובה לנוע באותה הדרך.
היא מבקרת במסעדה, במועדון לילה ומאוחר יותר במסיבה.
סצנה בולטת בקליפ היא המקום שבו האישה חולפת על פני צלב, ומחקה את ישו הצלוב.
בהמשך לכך, היא חוזרת הביתה.
מחוץ לשער שלה, היא עוצרת, מוציאה את האוזניות ומתחילה לנוע כרגיל."Boum-Boum"במאי/ת: צ'ארלס איימסהשיר המתנגן בקליפ הוא לפי גרסת צ'יקן קלאב.
הוא מציג שוב גבר צעיר וגברת נאת מראה בעיר מודרנית עם גורדי שחקים.
שניהם מבלים את זמנם בנפרד זה מזה ברוב שעות היום, ובאמצע הקליפ הם נפגשים בתחנת רכבת תחתית.
השניים יוצאים לקניות ולסיורים, כמו גם מפלרטטים אחד עם השני במסדרון שקט בבניין.
הקליפ מסתיים כששניהם ביחד בדירתם, אוחזים זה בידיים של זה.
שם השירצוותקישורים חיצוניים"Hello and Welcome"במאי/ת: תומאס ג'ובהקליפ כולל סצנות אימונים של המתאגרף הגרמני פליקס שטורם וסצנות של קרבות בזירת האגרוף.
לקראת סוף הקליפ, מופיע לרגע קצר סוס לבן המזכיר את החד-קרן מתוך "Return to Innocence".
האלבום יצא בפורמט DVD בדצמבר 2006, שכולל את כל האלבום בסראונד 5.1 עם תמונות גלקטיות בלבד בסגנון קליידוסקופ ודפוסים גאומטריים.
שם השירצוותקישורים חיצוניים"Seven Lives"הקליפ התבסס ברובו על קליפים שנלקחו מהקליפים הקודמים, כמו "Push the Limits" ו-"Mea Culpa"."La Puerta del Cielo"הקליפ התבסס ברובו על קליפים שנלקחו מהקליפ הקודם, כמו "Age of Loneliness".
שם השירצוותקישורים חיצוניים""במאי/ת: אריסטידס מורנומפיק/ה: Steadycamlineכיוון שהשיר עצמו הוא שיתוף פעולה של המעריצים עצמם, הוא נוצר על בסיס הקליפים שהציגו מעריצים בכל העולם.
ב-24 בינואר 2011 הוכרז אירוע אולטימטיבי לסינגל באתר הרשמי של אניגמה והוקמה תחרות קליפים.
לאחר חודש של הגשות והצבעות, אריסטידס מורנו (Steadycamline) הוכרז לבסוף כזוכה בתחרות והפך למנהל הרשמי שלו.
הקליפ כולל אנשים אקראיים רבים במקומות שונים בכל רחבי העולם מרימים את ראשם ומרחפים באוויר.
מאוחר יותר, האישה, הדומה לדמות מלאך, אוחזת בכדור בצבע צהוב ושולטת בארבעת היסודות.
לאורך כל הקליפ יש אור כחול שעף על פני השמים, שלרוב מתפרש כרעיון של מוזיקה או חיבור חברתי.
שם השירצוותקישורים חיצוניים""ב-10 באוקטובר 2016 פורסם הקליפ הרשמי של "Sadeness (Part II)" בערוץ היוטיוב של אניגמה.
מעבר לכך, ניתן לראות סצנה בה נראית אישה בתור ישו הצלוב."Amen"הקליפ הרשמי של "Amen" הועלה לערוץ היוטיוב של אניגמה ב-18 בנובמבר 2016. הוא צולם בשחור-לבן ברובו, אך קטע שצולם בצבע מוצג בסופו.
בתחילתו, ניתן לראות בחורה כהת עור אוחזת בלפיד ומביטה בייאוש לתוך הלילה כשהיא משוטטת ביערות והירח מאיר עליה.
בהמשכו, ניתן לראות את הבחורה ממשיכה לשוטט ביערות, וסצנות נוספות של עוני וייאוש מוצגות בהתאמה.
וידאו פאב הוא בר להט"בי שנמצא בירושלים.
הפאב שוכן בסמטת הורקנוס בעיר והוא סטרייט פרנדלי.
בבר מתקיימים מופעי דראג, מסיבות ואירועים שונים.
הווידאו פאב הוא הבר הגאה היחיד הפעיל בירושלים כיום.
הווידאו פאב הוקם בינואר 2012 על ידי אבי גולדברגר, רועי בר-טור וחגי שטרנהיים, כבית לאנשים מהקהילה הלהט"בית.
לווידאו פאב קדם מועדון "השושן" שאינו פעיל יותר.
הבר מארח את ליין המסיבות "דוד ויהונתן" אשר מיועדות למגזר הדתי בקהילה הגאה.
וידוי הוא אחד מחלקי התשובה, והוא מצווה מן התורה להתוודות על פשע או חטא שביצע האדם כשעבר על מצוות לא תעשה, או ביטל מצוות עשה.
הווידוי על חטא בין אדם למקום נעשה בין האדם לבין אלוהיו.
וידוי בפני אדם אחר מוגדר לדעת רב כהנא בתלמוד כ"חוצפה".
לעומת זאת במקור אחר בתלמוד מובא דעת רב נחמן שעל חטא שבין אדם לחברו רצוי להתוודות בציבור, וכך פסק הרמב"ם ומציין שווידוי כזה הוא "שבח גדול".
הווידוי כשלעצמו אינו מכפר על החטא, אלא מהווה חלק מתהליך שכולל גם עזיבת החטא (צריך להפסיק לעשותו בפועל, ולנקוט פעולות כדי להתרחק ממנו אם אפשר), התחרטות עליו, וקבלה לעתיד - שלא יחטא (הכרה, חרטה וקבלה לעתיד).
הווידוי צריך להיעשות דווקא בדיבור ולא במחשבה.
על פי רבי נחמן מברסלב, יש חשיבות לווידוי דברים לפני תלמיד חכם.
בהמשך נטש רבי נחמן עמדה זו, כפי שהראתה עדה רפפורט-אלברט.
ככלל, אין נוסח אחיד לווידוי והמטרה פשוט להודות על חטאו.
בספר משנה תורה, כתב הרמב"ם:
כל המביא קרבן מצווה להתוודות עליו בשעת הסמיכה שלפני ההקרבה.
בנוסף לווידוי האישי, נקבע בתפילה נוסח וידוי רגיל (לפעמים נקרא "וידוי קטן" או "וידוי זוטא").
בחלק מנוסחאות התפילה, הווידוי נאמר כחלק מהתחנון, ונאמר בלחש ברוב ימי החול בתפילת שחרית ובתפילת מנחה לאחר חזרת הש"ץ (ויש נוהגים לאומרו רק בתחנון הארוך של ימי שני וחמישי); במנהגים אחרים, הוא נאמר רק במקרים מיוחדים, כגון בסליחות (גם בימים נוראים וגם בתענית) ובכל תפילות יום כיפור.
במשך חזרת הש"ץ ביום הכיפורים נוהגים לומר אותו בקול רם, ובחלק מהקהילות אף לשיר אותו.
בנוסף, יש נוסח "וידוי הגדול" או "וידוי רבא" - "על חטא שחטאנו לפניך ב...", הנאמר רק בתפילות יום הכיפורים ובמנחה של ערב יום כיפור.
בקהילות האשכנזים נוהגים שגם החתן ביום חופתו אומר וידוי זה (יחד עם "אשמנו") בתפילת מנחה.
הווידויים נאמרים בעמידה, ונהוג לאומרם תוך כדי הכאה על החזה מול הלב (ומכאן הביטוי "מכה על חטא").
גם נוהגים על פי השל"ה לאומרם תוך התכופפות קדימה.
בנוסחים רבים, הווידויים כוללים רשימה של חטאים המסודרים בסדר אלפביתי; הווידוי הרגיל מונה חטא אחד לכל אות, ואילו קטע "על חטא" מונה שני חטאים לכל אות בנוסחאות מסוימות.
מעבר לנוסחים הכלליים יצאו לאור רשימות שונות של חטאים לאמירה בווידוי כהרחבה לנוסח הרשמי.
אחד מווידויים אלו הוכן על ידי שמשון מאוסטרופולי.
נוסח הווידוי הגדול של מנהג בבל העתיק היה קצר ביותר וכלל בסך הכל כ-144 מילים.
הוא מתחיל בקטע "אתה יודע רזי עולם ...", ממשיך במניית קטגוריות כלליות של עבירות, ומסיים באמירה: "הגלויים לנו כבר אמרנו לפניך ושאינם גלויים לנו לפניך הם גלויים ...
הנוסח הבבלי אפילו לא כלל את נוסח וידוי הקטן המופיע כמעט בכל שאר הנוסחים כחלק מהווידוי הגדול.
בנוסחי אשכנז וספרד מתחיל וידוי הגדול בווידוי הקטן, ממשיך ב"אתה יודע", "על חטא" לפי סדר הא"ב כפול, "על חטא" של קבוצות חטאים ומסתיים ב"את שגלויים לנו ...".
בנוסח איטליה ומנהגים אחרים אומרים וידוי הקטן, ואחר כך אומרים וידוי הגדול לפי סדר א"ב יחיד.
נוסף על התפילה, נהוג כי אדם הנוטה למות אומר וידוי לפני מותו.
יסוד הדין הוא במסכת שבת ובמסכת שמחות.
קיימים מספר נוסחים שנתקנו לעת זו, בין החשובים הוא נוסח אשר מביא הרמב"ן בספרו תורת האדם.
וידוא הריגה הוא פעולה המבוצעת בעת קרב, או אחריו, ומטרתה לוודא כי חייל אויב הנראה פגוע הוא הרוג בלי ספק, ולכן אינו מהווה עוד איום על הכוחות הלוחמים.
כאשר הפעולה נעשית במהלך הקרב, מקובל להצדיק אותה בכך שהכוח הלוחם, שאינו יכול לעסוק בשביית חיילי אויב פצועים, אינו מוכן לספוג אבדות מאויב הנותר ללא השגחה.
במקרים אחרים, כאשר הכוח סיים את התקדמותו והוא יכול להתפנות לטיפול בפצועיו, וידוא הריגה הוא פעולה בלתי מוסרית הפוגעת בטוהר הנשק, ואף נחשבת להריגה או רצח.
בין המבקרים את פעולותיהם של צבאות לוחמים, קיים גם חשש כי חיילים עשויים להתעלל בגופות במסווה של וידוא הריגה.
וידוא הריגה מהווה הפרה חמורה של המשפט ההומניטרי הבין־לאומי, שכן מדובר ברצח פצוע, או השחתת גופה, אם המושא אכן הרוג.
וידוי או בשמו הרשמי סקרמנט הכפרה (the Sacrament of Penance) וגם סקרמנט הפיוס, הוא בנצרות אחד משבעת הסקרמנטים הנועד למחילת חטאים שנעשו לאחר הטבילה דרך מחילת הכומר (הפטירה absolution), לאלו שעם צער אמיתי על חטאיהם, מתודים אותם בכנות ומבטיחים לכפר עליהם ולא להוסיף לחטוא.
מקור הווידוי הוא מכתבי הקודש הנוצריים ומהמסורת הנוצרית.
בין היתר, והדוגמה המוכרת ביותר, יוחנן כ' 19-23, בפסוקים אלו ישו נושף את רוח הקודש לשליחו ובכך הוא נותן להם את הסמכות למחות חטאים.
עקב זאת, משום שההגמונים קיבלו את ההסמכה השליחית, הם גם בעלי הכוח לפטור מחטאים, כוח שניתנן דרכם גם לכמרים: "...
בכנסייה הקתולית, הווידוי מתחיל עם חשבון הנפש של המאמין.
לאחר מכן, המאמין מעיד על חרטתו ומקבל תפילה קלה, לרוב, ככפרה על חטאיו.
הכומר רשאי להדריך רוחנית את המאמין ולאחר מכן הוא נותן לו את הפטירה, במילים הבאות: "...
אני פוטר אותך מחטאיך, בשם האב והבן ורוח הקודש."
בכנסייה הקתולית מזרחית וגם בכנסייה האורתודוקסית, הווידוי מתרחש מול האיקונוסטזיס בכנסייה, או במקום ראוי אחר בכנסייה ולא בתא וידוי.
לעיתים, מאחורי הכומר היה תלוי איקונין של המשיח הנוצרי, על מנת להזכיר למאמין כי הוא מתודה לאל ולא אל כהן הדת.
במסורת הביזנטינית, דגש חזק ניתן בווידוי על ההדרכה הרוחנית של הכומר ולא רק על וידוי החטאים.
בכנסיות המזרחיות, נוסח הפטירה משתנה בין המסורות השונות, אך לרוב התפילה פונה לאל בבקשה למחילת החטאים.
אותו האדון והאלוהים, דרכי [אדם] חוטא, יסלח נא לך, (שם), על כל חטאי חייך בעולם הזה ובעולם הבא ויתן לך לעמוד לא נורשע בבית דינו, כי הוא המבורך לעולמי עולמים.
בראשית ימי הכנסייה, וידוי היה נעשה בפרהסיה ואף היה אירוע חד-פעמי.
המאמין, כאשר היה מעוניין בווידוי, היה פונה להגמון ולאחר תקופת תענית היה מתקבל בחזרה לקהילה.
התמדה בדרך הישר הייתה, אי לכך, נחוצה משום שלא היו הזדמנויות נוספות.
תחת השפעת נזירים קלטים ואנגלו-סקסונים סקרמנט הווידוי, למרות שנשאר תהליך פומבי ומייגע, קיבל את האלמנטים שמאפיינים אותו עד היום: החטאים והפרטים האישיים סביבם נאמרו בפרטיות לכומר, והפטירה ניתנה לפני עשיית הכפרה.
על-פי האמונה והפרשנות הנוצרית, לכומר בעצמו אין את הסמכות לבטל חטאים של אדם וסמכות זו שמורה לאל בלבד; ברם, במהלך סקרמנט הווידוי מגלם הכומר את ישו (in persona Christi), והמוחל על החטאים הוא למעשה האל ולא הכומר (הנמצא כמתווך).
הכהן של הברית החדשה - הוא הכומר.
הקורבן הנצחי לחטא הוא לא אייל של הברית הישנה, אבל שה האלוהים, שהוקרב על מזבח הצלב אחד ולתמיד.
הסמכות הזאת ניתנה על ידי המשיח הנוצרי, הישות השנייה של השילוש הקדוש, בהיותו אלוהים לו הסמכות בלבד למחול חטאים אלא שבהכרתו את חולשת האדם, הוא הקים את סקרמנט הווידוי על מנת להקל על המאמינים בקבלת סליחה ורחמים ולהיות במצב של חסד (state of grace).
על הסקרמנט להיות תקף (valid) על המאמין:
להיות מלא בחרטה על חטאיו.
להיות בעל רצון ממשי לשנות את חייו ולא להוסיף לחטוא.
להיות מוכן לעשות את הכפרה שתינתן לו על ידי הכומר.
להתוודות על כל חטאי המוות שביצע.
רצון מינמלי לעשות "את אשר הכנסייה עושה."
לומר לכל הפחות "אני פוטר", מנוסח הפטירה.
על-פי חוקי המשפט הקאנוני, על הכומר לשמור בסודיות מלאה על כל מה שנאמר לו בווידוי, ונאסר עליו להפר סודיות זו גם אם חייו או חיי אחרים נתונים בסכנה בשל כך.
כומר המפר סודיות זו מנודה באופן אוטומטי מהכנסייה.
לכל היותר, מותר לכומר להפציר במתוודה כי ידווח גם לאחרים (למשל לרשויות החוק) על שסיפר לו בווידוי.
במקרים מסוימים מותר לכומר לדווח לבכירים ממנו בכנסייה על תוכן הווידוי, אולם רק ברשותו של המתוודה וללא זיהויו.
הדבר נדרש במקרים של עבירות חמורות במיוחד, בהם נדרש אישורו של הגמון, או אף של האפיפיור, כדי למחול על החטא.
בעקבות מקרה במדינת אורגון שבו הוקלט וידוי ללא ידיעת הכומר או המתוודה על ידי עורך דין קבע בית-משפט פדרלי בארצות הברית כי הקלטה כזו היא הפרה של התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית, והוציא צו מניעה האוסר על הקלטות כאלה בעתיד.
המאמינים מחויבים, לכל הפחות, להתודות פעם אחת בשנה.
אם כי הכנסייה ממליצה לעיתים יותר קרובות, במיוחד אם אדם נופל לחטא מוות.
הנצרות הפרוטסטנטית מאמינה כי אין צורך במתווך בין האדם לאלוהיו.
לפיכך הווידוי בדת זו נעשה בדרך-כלל בפרטיות, בתפילה לפני האל.
עם זאת, במקרה של עוול שעושה אדם לחברו, מעודדת הנצרות הפרוטסטנטית וידוי בפני אותו אדם כצעד הכרחי לשם קבלת מחילה מהאל.
אם חטא כלשהו הביא להרחקתו של אדם מהכנסייה, לעיתים קרובות נדרש וידוי פומבי לפני שיוכל אותו אדם לשוב לכנסייה.
בכל המקרים אין צורה אחידה ומקובלת לווידוי.
בכנסייה האנגליקנית קיים מוסד של וידוי בפני הכומר, הדומה מאוד לווידוי בנצרות הקתולית, אולם וידוי זה לא נחשב להכרחי.
ישנן כנסיות לותרניות המעודדות וידוי אישי בפני הכומר, אולם מאז המאה ה-18 כמעט ולא נעשה שימוש במוסד זה.
מנהג נפוץ יותר הוא הודאה משותפת בחטאים בתחילתה של תפילה ציבורית.
בשנת 1529 שיבח מרטין לותר את הווידוי הפרטי בפני כומר או בפני נוצרי אחר לצורך קבלת הסליחה.
הרפורמטורים הלותרנים האמינו כי מניית כל חטאיו של אדם אינה אפשרית (על-סמך : "שְׁגִיאוֹת מִי-יָבִין"), ולפיכך המחילה לא ניתנת בשל הודאה בחטאים, אפילו היא הודאה כנה, אלא על בסיס אמונה שלמה באל ובישו.
וידויים הוא יצירה אוטוביוגרפית מאת התאולוג הנוצרי אוגוסטינוס, המכילה 13 חיבורים שנכתבו בין השנים 397–400 לספירה.
היצירה מתארת כיצד נטש אוגוסטינוס את חיי החטא והקדיש את עצמו לאל.
אוגוסטינוס ניהל בצעירותו אורח חיים הולל, ועם זאת קרא ספרות תאולוגית ועיין בדתות ובפילוסופיות שונות.
הוא התקשה להחליט באיזו דרך יבחר, ואחרי לבטים הוא בחר בנצרות.
ה"וידויים" מתארים ברובם כישלונות מוסריים.
הם תיאור ביקורתי ביותר של חייו של אוגוסטינוס מלידתו ועד להפיכת-הלב שהוא עובר בשנות השלושים שלו.
העיקר ביצירה איננו מעשיו של אוגוסטינוס, אלא עולמו הפנימי - סערות הלב, התשוקות והשאיפות, הייאוש והתקווה.
אוגוסטינוס אינו מעוניין בתיעוד חייו.
הוא מבקש להתוודות וידוי פומבי, לספר לקוראיו על עברו החוטא, כדי לעורר בהם את הרצון לחזור בתשובה ואת האמונה כי שערי תקווה ייפתחו בפניהם כפי שנפתחו בפניו.
הנושא העיקרי של "וידויים" הוא ספקולציה תאולוגית טהורה.
החיבור מתחלק לשלושה-עשר ספרים, כאשר בתשעת הספרים הראשונים אוגוסטינוס מכין את הקוראים נפשית לקבלת סמכותו לדבר לא רק בשם התבונה אלא גם בשם האל.
בחיבורו זה אוגוסטינוס מגנה את אלה הקשורים בקשרי אהבה עם יצורים בני תמותה.
הספר מתחיל בתיאור ילדותו המוקדמת עד לנערותו בגיל 14. אוגוסטינוס מהרהר בילדותו האישית על מנת להסיק מסקנות אוניברסליות לגבי מהות הילדות: האם טבע האדם אלים מנעוריו, האם הוא נידון לכך בשל החטא הקדמון.
בהמשך, הוא מהרהר בהעדפתו לקרוא ספרות חילונית על פני לימוד כתבי הקודש, וכותב שלימים הבין שנענש על כך בצדק.
הפרק גם כולל דיונים ראשוניים בתחום הפילוסופיה של השפה, בדבר האופן שבו אנו רוכשים שפה וידיעות ראשונות על העולם.
בספר הרביעי הוא מספר כי בהיותו צעיר ולפני שהפך לנוצרי, סבל משברון לב עקב קשריו עם ידידו שמת לפתע פתאום.
ייסורים אלה היו חסרי חוכמה בהיותם תוצאה של קשרי ידידות עם בן תמותה: "כיצד היה בכוחה של תוגה זו לחדור לנפשי כה בקלות, אלמלא ערערתי את יציבותה בכך שאהבתי בן תמותה כאילו לא ימות לעולם?"
לדעתו צריך לדעת לדחות את הקשרים עם אנשים כאשר הם הופכים לבלעדיים, כי בעולם הזה הכול הוא בן חלוף, הכול נתון להתמוטטות ולכיליון, ובאשר ליצורים בני תמותה יש צורך: "שנפשי לא תהיה קשורה כלל בקשרי אהבה שיחזיקו אותה בשבי כאשר היא מניחה לעצמה לשקוע בתענוגות החושים.
כי בעוד שיצורים בני חלוף אלה מעבירים את חייהם ורצים לקראת מותם, הנפש נקרעת על ידי תאוות אלה שהיא חושקת בהן והגורמות לה להתייסר עד אין סוף.
כי הנפש משתוקקת מטבעה למצוא מקום מקלט בחיקו של מי שהיא אוהבת.
אך אין זה מן האפשר שתמצא מנוח בחיקם של יצורים בני חלוף שאינם בני קיימא ונמצאים במצב של מעבר ושל שינוי תמידי".
אוגוסטינוס, שהתנגד לקשרי אהבה בדרך כלל, אינו שולל אותם כאשר המדובר באהבת האלוהי, כלומר: לא באהבת האל בלבד אלא באהבת הנצחי שבבני האדם, הגורם להם לחדול מלהיות בני תמותה ולהפוך לבני אלמוות: "אהוב את הנפשות באמצעות האלוהי, כי כשלעצמן הן תועות ובנות חלוף, אך באמצעותו הן הופכות ליציבות ובלתי משתנות.
ממנו הן מקבלות את יציבותן ובלעדיו הן מתמוטטות ועוברות מן העולם...
דבוק באלוהים בחוזקה, והפכת ליציב ואיתן".
דבר אינו כה מפתיע כמו השלווה האופפת את אוגוסטינוס כאשר הוא מדבר על התנסותו בייסורים.
המדובר איננו עוד בתקופת נעוריו לפני שהפך לנוצרי, אלא בתקופה מאוחרת יותר שבה התייסר על מות אמו שהייתה קרובה מאוד ללבו:
"מה שחשתי בלבי, שנתפס בחולשה ילדותית וגרם לי להזיל דמעות, הוכנע באמצעות כוחו של ההיגיון.
כי חשבנו שאין זה יאה שבהלוויות אלה נבכה וניתפס לקינות ולאנחות.
הן משמשות בדרך כלל כדי להביע צער על המתים שלא ישובו לעולם.
תחת זאת מותה של אמי לא היה בו כל צער, כאילו הייתה עדיין בין החיים באמצעות הנצחי שבה." (ספר תשיעי פרק 12).
בספר העשירי הוא עובר מן העבר אל ההווה, לתיאור מצבו הנפשי בשעת כתיבת הדברים ולדיון ארוך במהות הזיכרון.
בספר האחד-עשר הוא עוסק בלוגוס, דבר אלוהים הנצחי, שיצר את עולמנו, "החוכמה היא הראשית, ובראשית בראת את השמיים והארץ".
מדוע רצה האל לברוא את העולם?
על כך אין לאוגוסטינוס תשובה.
עם זה, הוא אינו מקבל את ההצעה המבודחת כלשונו, "הוא הכין את הגיהנום למעמיקים [מדי] לחקור".
בספרים השנים-עשר והשלושה-עשר הוא עוסק בבריאת העולם, בכנסייה ובתורת הפרשנות הכנסייתית באמצעות פירוש אלגורי לפסוקי הפרק הראשון בספר בראשית.
'וידויים' היא אחת היצירות המשפיעות ביותר בתולדות התאולוגיה הנוצרית, אך תרומתה חולשת תחומים רבים נוספים כמו פילוסופיה ופסיכולוגיה.
בין השאר, החיבור השפיע על ז'אן-ז'אק רוסו בכתיבת ספרו 'הווידויים' (Les Confessions) ועל ז'אק דרידה בספרו 'ברית-וידוי' (Circonfession) המתכתב עם שניהם.
בנוסף, הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית-דתית של סרן קירקגור הושפעה באופן ניכר מדיוניו של אוגוסטינוס על מהות חייו ב'וידויים'.
לודוויג ויטגנשטיין, טען שהספר 'וידוים' הוא ככל הנראה הספר הרציני ביותר שנכתב אי פעם.
ויטגנשטיין מתפלמס עם תפיסת מקור השפה של אוגוסטינוס המופיע בספר זה, בפרק הראשון של 'חקירות פילוסופיות'.
תרגום עברי (על פי האוריגינל הרומי) עם מבוא קצר והערות שונות מאת המתרגם פּ.
העתק דיגיטלי בתוך Internet Archive.
תרגם מלטינית והוסיף מבוא, הערות ואחרית דבר: אביעד קליינברג.
רבי וידאל (או: אינוידאל) די טולוזא (או: די טולושׂא) (ראשית המאה ה־14 – אחר 1367), מחבר ספר מגיד משנה על משנה תורה לרמב"ם, מן הראשונים.
ידוע גם בכינויו הרב המגיד, על שם חיבורו.
מעט מאוד ידוע על חייו של ר' וידאל.
על פי שמו מוצאו מהעיר טולוסה.
על פי החיד"א מדובר על העיר Tolosa שבחבל הבסקים בספרד, ולעומתו סבור ישראל נתנאל רובין שמדובר דווקא על העיר טולוז שבדרום מערב צרפת, באזור הנקרא היום גארון עילית בחבל אוקסיטניה (Occitanie).
הוא התגורר בעיירה וילפרנש שבדרום צרפת, מאוחר יותר נדד לברצלונה, שם הכיר את הר"ן, והתפרסם ספרו "מגיד משנה".
תקופת חייו חפפה, במידה רבה, את תקופת חייו של הר"ן.
זאת אנו יודעים מעדותו של רבי יוסף קארו, בהקדמה לפירושו "כסף משנה" על "משנה תורה", שר' וידאל היה חברו של הר"ן.
גם בשו"ת הריב"ש, שהיה תלמידו של הר"ן, נזכר רבי וידאל.
בסימן שפ"ח שם, מוכח שהוא נפטר עוד בחייו של הר"ן.
באותה תשובה בשו"ת הריב"ש מכונה רבי וידאל "האנוידאל די טולוסא".
משמעות שם זה הוא ציון האותיות אלף ונון הרומזות למילה 'אדון'.
ישנן מסורות שונות בדבר זהותו של רבו של רבי וידאל.
הרדב"ז כתב שהרשב"א היה רבו ואילו רבי חיים ויטאל כותב שהרא"ה היה רבו של רבי וידאל.
החיד"א בספרו "שם הגדולים" כבר מטיל ספק במהימנותן של שתי המסורות הללו, ואכן שתי המסורות אינן מתאימות עם סדר השנים, כי זמן לידתו המשוער של רבי וידאל הוא בערך בעת פטירת הרשב"א והרבה אחרי פטירת הרא"ה.
הרב יוסף מיכאל יוסקוביץ משער שהוא היה תלמיד של רבי פרץ הכהן שהיה תלמיד של שני חכמים אלו, וזהו המקור למסורות הללו.
בנו של רבי וידאל, רבי יצחק, היה גם הוא תלמיד חכם והתגורר בעיר אלקלה שבספרד.
הוא מוזכר בתשובה בשו"ת הריב"ש, תשובה תע"ג.
ר' וידאל כתב את הפירוש 'מגיד משנה' על חלק מחיבורו של הרמב"ם היד החזקה.
בידנו מצויים פירושיו לשישה מספרי היד החזקה: זמנים, נשים, קדושה, נזיקין, קניין ומשפטים.
חיבורו זה של ר' וידאל, מגיד משנה, נחשב ומוערך מאוד בקרב חכמי ישראל.
חיבור זה הוא מהחשובים שבין נושאי כליו של הרמב"ם, כך למשל בהקדמת רבי שלמה מחלם לחיבורו 'מרכבת המשנה' מכונה הרב המגיד בדרך מליצה 'ראש השלישים' (ואגב, כרבים אחרים בעל מרכבת המשנה לא יודע את שם בעל ה'מגיד משנה', וכותב אודותיו "אחד קדוש מדבר ...
לא נודע מה שמו ואיה מקומו").
כשיש מחלוקת בפירוש דבריו של הרמב"ם, נוטים לפסוק כדבריו של המגיד משנה.
מקובל לשייך את דרכו של ר' וידאל בפירושו בהלכה מסוימת, לדבריו של הרשב"א באותו נושא.
לכן, כשיש ספק או מחלוקת בהבנת דברי הרשב"א, נוטים להכריע על פיו.
לתוך פירושו נכנס גם "ספר מגיד משנה להלכות שחיטה", שהוא לא כתב; לדעת שאול ליברמן המחבר הוא רבי יהודה הראשון (ללא תימוכין), והסכים עמו ישראל תא שמע, לעומתם שלמה זלמן הבלין הביא כתב יד של רבי יהודה השלישי בו כותב שמחברו הוא זקנו רבי יהודה השני וכך הוכרע הספק.
מלבד חיבורו על הרמב"ם, יוחס לר' וידאל בטעות פירוש על ספר איוב, שבאמת נכתב על ידי חכם אחר, העונה אף הוא לשם וידאל.
כמו כן, באנציקלופדיה היהודית מיוחס לו גם פירוש בערבית לספר 'תועלת ההגיון' של הפילוסוף המוסלמי אל-ע'זאלי, אך ישראל נתנאל רובין סבור שגם חיבור זה אינו שלו, אלא של רבי משה נרבוני.
וידוי הוא רומן היסטורי מאת יוכי ברנדס, המתבסס על אנציקלופדיות, ספרים, מחקרים וראיונות שערכה ותוספות ליצירת העלילה שרקחה המחברת.
הספר וידוי יצא לאור בשנת 2005.
הרומן וידוי שב לנושאים בהם עסקה המחברת בספרים קודמים, ובהם: מעמד האישה, יכולתן של יצירות אומנות או סיפור (ואפילו סיפורה של אישה אחרת) לגרום לשינוי במהלך חיי האדם ונושא רגשות אשמה וההתמודדות איתן.
הרומן משתרע על תקופה המתחילה בפרעות קישינב בראשית המאה העשרים ועד ימינו במדינת ישראל.
וידוי מספר על תמר, אוצרת במוזיאון, על יחסיה עם אמהּ וסבתה ועל מפגש עם אישה מבוגרת המחזיקה ברשותה ציור.
מפגש הפותח סיפור נוסף בתוך העלילה הראשית, סיפורה של בעלת התמונה.
אלה, העובדת כמשחזרת במוזיאון בו עובדת תמר, משחזרת ציור ישן מאת אמן בלתי ידוע.
ציור זה נותן לתמר, הנאבקת על מעמדה במוזיאון רעיון לאצור תערוכה של ציורים שהקדימו את זמנם.
במהלך חיפושיה אחרי תמונה היא מגיעה לציונה, המחזיקה ברשותה ציור ישן, ומנסה לשכנע אותה להשאיל את הציור למוזיאון.
ציונה מספרת לתמר את סיפור חייה, המתחיל בפרעות קישינב, עובר דרך התבגרותה אצל דודה ודודתה, דרך נסיעה לאודסה לביתו של חיים נחמן ביאליק, קשריה עם התנועה הציונית, אהבתה לצעיר בולשביק, עלייתה ארצה על הרוסלאן, לימודיה בגימנסיה הרצליה.
במקביל, מתוארת מערכת היחסים בין סבתה הדעתנית של תמר, אמהּ המתרכזת בבישולים ובגדים ותמר עצמה, בינן לבין עצמן ובינן לבין הגברים שהיו בחייהן.
כעלילת משנה נוספת מתוארת עלייתה לישראל של רוזה כהן אמו של יצחק רבין כנוסעת סמוייה על הרוסלאן.
"וִדּוּי" הוא שיר עברי שכתב המשורר אלכסנדר פן בשנת 1941. השיר פורסם לראשונה בעיתון "דבר" ב-10 באפריל 1970, והוא האחרון מבין שיריו של פן שראה אור עוד בחייו.
כתבי היד של השיר מלמדים שהשם: "וידוי" לא היה שמו הראשון.
שמותיו המוקדמים היו: "הפגישה על הגשר" ו"וידוי של אשה".
השיר נאמר מפיה של אישה, שאהבתה לגבר גורמת לה להשלים עם אלימותו, ואף התנהגותו אינה פוגמת באהבתה, והיא מבקשת: "אִם יִהְיֶה זֶה שֵׁנִית אַל יִהְיֶה זֶה אַחֶרֶת".
השיר בנוי שלושה בתים, עם בית חוזר אחרי כל אחד מהם.
הבתים כתובים בתבנית סקסטיה ספרדית כפולה (sextilla), בחריזת א-א-ב-ג-ג-ב; ואילו הבית החוזר הוא בתבנית טריולט - סטנצה מתומנת, שורות במבנה א-ב-א-א-א-ב-א-ב.
השיר הוא מונולוג דרמטי טרגי ורומנטי, בו מדברת הדוברת אל אהובהּ, שבו היא מוכנה לדבוק עד מוות, למרות הקשר המתפורר ביניהם ("הָיָה זֶה לֹא טוֹב, הָיָה רַע לְתִפְאֶרֶת"), העוני המלווה את חייהם, ולמרות אלימותו, ניאופיו ושכרונו.
בבית הראשון מתוארת פגישתם של השניים.
הדוברת מצהירה שעל אף שקילל אותה קללות קשות ("אף למוות אתה קיללתני לא פעם") בעוניים ובזעמו, רעדו כתפיה משמחה - היה לה ברור שסיפור אהבתם יוביל אותו לחטא ולפשע ("שיובילו אותך בגללי בנחושתיים"), ובכל זאת היא תדבק בו.
בבית השני מתארת הדוברת את קנאתה לאהובה הנואף ("וקינאתי לך ובחושך ארבתי"), השב הביתה "מרוד כמו כלב" (- ניתן להבין זאת כשיכור), נוקם בה עבור עלבונות שנעלב מזרים, ולבסוף נוטש אותה הרה ללדת.
בבית השלישי מתוודה הדוברת כי היא יודעת שאהובה ירצח אותה בזעמו, או ימית אותה לאט ביחסו המשפיל אליה, אך גם אחרי מותה תשוב אליו כי, כדברי הבית החוזר "אותה אהבה עניה וסוררת" יקרה ללבה ו"אִם יִהְיֶה זֶה שֵׁנִית אַל יִהְיֶה זֶה אַחֶרֶת, יִהְיֶה כָּךְ, כָּךְ יִהְיֶה אוֹת בְּאוֹת".
בכל אחד משלושת בתי השיר מופיע דימוי:
בית ראשון: "והיה לי ברור כמו שתיים ושתיים / כי אהיה בשבילך כמו לחם ומים / וכאל מים ולחם אלי תחזור"
בית שני: "ובשובך אל הבית, מרוד כמו כלב"
בית שלישי: "הוא יבוא פתאומי, כגרזן על עץ יער".
השיר הולחן מספר פעמים, לחנו המוכר ביותר הוא זה של סשה ארגוב, אותו ביצעה לראשונה מיכל טל ב-1971. לחן זה זכה לביצועים רבים נוספים, בין השאר של בתו של פן - אילנה רובינא, של צילה דגן, אורה זיטנר, יהודית רביץ, מתי כספי, מארינה מקסימיליאן בלומין ופרידה עוזיאל.
המשקל בלחן זה הוא 6/8 בחלקו האחד ו-6/8-9/8 בחלקו השני.
גילה אלמגור הקליטה את השיר בלחן פחות מוכר, של שמעון שגיא.
כמו כן ישנו לחן שונה של משה וילנסקי.
בדרך כלל נוהגים להימנע משירת הבית האחרון, על סופו הנוגה.
השיר מסיים את ההצגה "היה או לא היה" של התיאטרון הקאמרי, העוסקת ברומן הסוער של פן עם חנה רובינא.
בסוף שנת 2020 יצא חידוש לשיר בחלק השלישי של פרויקט "צו השעה", בביצועם של דניאל זמיר ובניה ברבי.
וידויו של מחסל כלכלי הוא שם ספרו של ג'ון פרקינס שיצא בשנת 2004 ואשר מתאר את חוויותיו כעובד של חברת הייעוץ צ'ס ת.
לפני העסקתו ניגש פרקינס לראיון עבודה בסוכנות לביטחון לאומי, דבר שהיווה לטענתו קרש קפיצה ולמעשה סקירה חיצונית מספקת להעסקתו בחברת הייעוץ כ"מחסל כלכלי".
קיימת לכאורה התייחסות לספר בקלטת אדיו ששוחררה על ידי אוסאמה בן לאדן בספטמבר 2009.
פרקינס החל לכתוב את ספרו בשנות השמונים ולדבריו - "איומים ושוחד תמיד שכנעו אותי להפסיק".
"כשהוא מגויס בחשאיות על ידי הסוכנות לביטחון לאומי ומקבל שכר מחברת ייעוץ, הוא נסע לאינדונזיה, פנמה, אקוודור, קולומביה, ערב הסעודית, איראן ומדינות אחרות בעלות חשיבות אסטרטגית.
פרקינס חושף את המכניקה העדינה של השליטה האימפריאלית מאחורי כמה מהאירועים החשובים ביותר בהיסטוריה הנוכחית, כמו נפילתו של השאה האיראני, מותו של הנשיא הפנמי עומאר טרוחיוס, ופלישות ארצות הברית לפנמה ועיראק." (מתוך בלוג ביקורת באינטרנט, הערה 2 בוויקי אנגלית).
ע"פ ספרו, תפקידו של פרקינס היה לשכנע מנהיגי מדינות בלתי מפותחות לקבל על מדינותיהן הלוואות פיתוח עצומות ממוסדות כגון הבנק העולמי והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
כשהן אזוקות לחובות ענק אותם אין להם תקווה לשלם, נאלצו מדינות אלה להיעתר ללחצים פוליטיים מארצות הברית במגוון נושאים.
לכן, טוען פרקינס המדינות המתפתחות מנוטרלות דה פקטו בזירה הבינלאומית, פערי העושר בתוכן מתרחבים, וכלכלותיהן משותקות לאורך זמן.
בתפקיד זה נפגש פרקינס עם אח"מים שונים מרחבי העולם כולל עומאר טרוחיוס וגרהם גרין.
פרקינס מתאר את תפקיד המחסל הכלכלי באופן הזה:
האפילוג למהדורת 2006 מספק הפרכה למהלך הנוכחי של מדינות G8 למחיקת חובות לעולם השלישי.
פרקינס מאשים כי התנאים למחיקת החובות דורשים מהמדינות למכור את שירותי הבריאות, החינוך, החשמל והמים לתאגידים זרים.
ארצות אלו יאלצו גם לבטל סובסידיות והגבלות סחר המְגִנות על עסקים מקומיים, אך לקבל את המשך סבסודם של עסקים מסוימים במדינות G8 וארצות הברית, והקמתן של חומות סחר על יבוא המסכן תעשיות במדינות G8.
"וידויי ההרפתקן פליכּס קרוּל" (מגרמנית: "Bekenntnisse des Hochstaplers Felix Krull") הוא רומן פיקרסקי מאת הסופר הגרמני חתן פרס נובל לספרות תומאס מאן.
רומן זה, אשר פורסם בשנת 1955, שנת מותו של מאן, הוא החלק הראשון והאחרון במה שהגדיר מאן כ"זיכרונות".
מאן החל בכתיבת "וידויי ההרפתקן פליכּס קרוּל" בשנת 1909, עם סיום עבודתו על הרומן השני שלו "הוד מלכות".
הוא המשיך בכתיבתו עד 1911 אך אז חש במחסום כתיבה והפסיק את העבודה על רומן זה לטובת הנובלה "מוות בוונציה" בה גם הביע בדמותו של הגיבור, הסופר גוּסטָאב פוֹן אַשֶׁנבַּאך, את רגשותיו בנוגע למחסום כתיבה זה.
מאן חזר לכתיבת רומן זה רק בערוב ימיו, מ-26 בדצמבר 1950 ועד 16 באפריל 1954. הרומן פורסם לבסוף ב-1954 כחלק ראשון מזיכרונותיו הבדיוניים של מאן עצמו, כאשר את שאר החלקים לא הספיק לכתוב בשל מותו ב-1955. עם זאת ניתן לראות ברומן יצירה העומדת בפני עצמה.
"וידויי ההרפתקן פליכּס קרוּל" הוא ספרו האחרון של מאן והשונה ביותר מכל יצירותיו בשל הרוח ההומוריסטית, הכתיבה הפיקרסקית והנועזות המינית בה אופיין.
גורמים אלו הקשו על קליטתו של הרומן בימיו של מאן ונמתחו עליו ביקורות שליליות (על אף שעם השנים הוכרה חשיבותו של הרומן הן מצד קהל הקוראים והן מצד הביקורת) על כך כתב מאן:
הרומן שנכתב בגוף ראשון כחלק מווידוייו של פליקס קרול מגולל בחלקו הראשון את תולדות חייו של קרול.
הוא מספר על אביו, בעל יקב כושל, על אימו החושנית אך המוגבלת בשכלה, על אחותו שרוצה להיות שחקנית ועל סנדקו פרופסור שימלפריסטר.
בבית משפחת קרול נוהגים באורח קבע לארח משתאות פריצות ולכן הם נתפשים כמוקצים בקרב בני עיירתם, הנמצאת בחבל הריין.
עם ירידת המצב הכספי של המשפחה עד כדי עיקול נכסים בשל נפילת העסק שולח האב יד בנפשו.
הסנדק שימלפריסטר מארגן את המשפחה מחדש: אימו של קרול עוברת לעיר אחרת בה היא מקימה פנסיון שעולה ומצליח, אחותו של קרול נשלחת להצטרף לתיאטרון ואילו לקרול, עקב המלצתו של הסנדק, מובטחת עבודה בבית המלון "סנט-ז'יימס אנד אלבאני" שבפריז.
אך אז מתגלה כי קרול חייב להתגייס ולכן לא יוכל לעזוב את גבולות המדינה.
קרול מציג את עצמו כחולה אפילפסיה בפני ועדת השחרור ומשתחרר מחובת השירות הצבאי.
בפאריס נכנס קרול למלון בתחילה כעובד זוטר ללא תשלום ושמו משתנה לארמאן על ידי המנהל שכן פליקס אינו נחשב שם מתאים בעסקי המלונאות.
במספר מקרים קורצות לו הזדמנויות לעזוב את המקום לטובת חיים טובים יותר אך הוא מוותר עליהן בתקווה להגיע להזדמנות המושלמת.
במלון הוא פוגש אנשים שונים ומגוונים, שוכב עם גבירה עשירה וגורף לכיסו כסף רב באמצעות גנבה.
יום אחד הוא פוגש במסעדת המלון את המרקיז דא וינוסטא, בן גילו, עם חברתו לחיים זאזא – בחורה עליזה המשחקת בתיאטרון.
לאחר היכרות ממושכת מספר המרקיז לקרול כי הוריו שולחים אותו למסע ברחבי העולם שיארך שנה תמימה כדי שיוכל לרענן את דעתו בנוגע לנשים ובכך ייפרד מזאזא שאינה מקובלת על הוריו בשל מעמדה הנחות.
קרול מציע למרקיז כי הוא ייסע במקומו וכך יוכל המרקיז להישאר עם זאזא שלו במקום מרוחק מפריז, נסתר מעיני הוריו בזמן שהם יחשבו שהוא אכן מטייל בעולם.
כל הסידורים נעשים, קרול עוזב את המלון ונותן את הכסף שהשיג למרקיז בתורת דמי מחייה ואילו קרול נעשה כביכול למרקיז.
הוא מאמץ את כתב ידו, את הליכותיו, את סגנונו בציור ועוד.
לבסוף יוצא קרול ברכבת לכיוון ליסבון שבפורטוגל כדי לתפוס משם את האונייה הראשונה במסעו.
ברכבת פוגש קרול, אשר מציג את עצמו כמרקיז דא וינוסטא, את קוקוק, פלאונטולוג המנהל מוזיאון בליסבון, והם מתיידדים ומחליפים דעות בענייני החיים הקדומים ומשמעות החיים הנוכחיים.
בהגיעם לליסבון משתכן קרול במלון ונהנה מהנופים.
הוא מבקר במוזיאון של קוקוק שם הוא רואה את המיצגים עליהם דיבר עמו קוקוק בעת הנסיעה והדבר מותיר בו רושם בל ימחה.
במקביל הוא פוגש במקרה את ביתו המקסימה אך העוקצנית ואת אשתו האצילית אך הנוקשה של קוקוק.
הוא מרבה לבקר בביתם ומתאהב בביתו של קוקוק, זוזו, המזכירה לו את זאזא, אך היא לא מחזירה לו אהבה.
שיחותיהם הממושכות מגיעות לשיאן בנאום על האהבה שנושא קרול בפניה באחד מטיוליהם.
היא מתאהבת בו וחוזרת להאמין במשמעות האהבה בה לא האמינה עד כה.
הרומן נחתם בפגישתם של השניים בסוכה סודית של זוזו שם מראה לה קרול ציורים שצייר בדמותה והם מתנשקים.
אימה של זוזו מגלה אותם, גוערת בקרול ושולחת את ביתה לחדרה.
מייד אחר כך היא מתנה אהבים עם קרול בעצמה.
בנקודה זו מסתיים הרומן, שאמור להימשך בהפלגתו של הגיבור לארגנטינה.
"וידויי ההרפתקן פליכס קרול" תורגם על ידי מרדכי אבי שאול והופיע בשנת 1956 בהוצאת ספרית פועלים.
תרגום זה זכה בפרס טשרניחובסקי לשנת תשי"ז.
תרגום נוסף, בשם "פליקס קרול, וידוייו של מאחז עיניים", על ידי נילי מירסקי, הופיע בשנת 2016 בהוצאת אחוזת בית.
על התרגום זכתה מירסקי בפרס שרת התרבות.
צור ארליך כתב בביקורת על הספר:.
בשנת 1957 הופק הסרט "וידויי ההרפתקן פליכס קרול" בבימויו של קורט הופמן,.על פי תסריט מאת אריקה מאן ורוברט ת'ורן ובכיכובם של השחקן הגרמני הורסט בוכהולץ והשחקנית השוודית ליזלוטה פולבר.
בשנת 1982 הרומן עובד על ידי רשת ZDF לסדרת טלוויזיה בת חמישה פרקים בהפקה משותפת של אוסטריה, צרפת וגרמניה המערבית ובין היתר בהשתתפותם של ריטה טאשינגהם וג'וס אקלנד.
בשנת 2021 יצא עיבוד קולנועי שני לרומן, שביים דטלב באק והשתתפו בו דויד קרוס ודזירה נוסבוש.
וידאל ששון היה מעצב שיער ואיש עסקים יהודי בריטי.
הוא נודע בזכות הפופולריות של התסרוקת הגאומטרית הפשוטה בשם גזרת חמש הנקודות שעיצב, עבור מעצבת האופנה מרי קוואנט, וכוכבות קולנוע כמו מיה פארו, גולדי הון, קמרון דיאז, נסטסיה קינסקי והלן מירן.
חייו המוקדמים היו בעוני קיצוני, כאשר שבע שנות ילדותו בילה בבית יתומים.
הוא עזב את בית הספר בגיל 14, והחל לעבוד למחייתו בעבודות מזדמנות בלונדון במהלך מלחמת העולם השנייה.
למרות שהוא קיווה להפוך לשחקן כדורגל מקצועי, הוא הפך לשוליה במספרה בהצעת אמו.
לאחר שפיתח מוניטין בזכות התסרוקות החדשניות שלו, הוא עבר ללוס אנג'לס בתחילת שנות ה-70, שם פתח את הסניף הראשון של הרשת העולמית של מכוני עיצוב השיער שלו, בנוסף שיווק קו מוצרים לטיפול בשיער שהפך למותג מצליח.
ששון נולד למשפחה יהודית בלונדון, אמו, בטי (בלין) (1900–1997), נולדה באזור איסט אנד של לונדון.
משפחתה היגרה לאנגליה מאוקראינה בשנות ה-80 של המאה ה-19, כדי להימלט מהאנטישמיות והפוגרומים.
אביו, ג'ק ששון, יהודי ספרדי, נולד בסלוניקי, בחלקה הצפוני של יוון.
הם הכירו ב-1925 ונישאו ב-1927. לאחר מכן הם עברו לשכונת שפרדס בוש במערב לונדון, בה הייתה קהילה של יהודים מיוון.
לששון היה אח צעיר יותר, איבור, שמת מהתקף לב בגיל 46.
אביו נטש את המשפחה למען אישה אחרת כאשר היה בן שלוש.
אמו לא הייתה מסוגלת לפרנס את המשפחה, הם סבלו מעוני וסולקו מביתם, והפכו לחסרי בית.
הם נאלצו לעבור לגור עם אחותה הגדולה של אמו.
שם חלקו דירת שני חדרים עם דודתו ושלושת ילדיה.
בדירה הקטנטנה שבה גרו שבעה מהם לא היו שירותים, מה שאילץ אותם לחלוק את השירותים שבחוץ עם שלוש משפחות נוספות.
הוא זכר שעמד לעיתים קרובות בתור להשתמש בשירותים במזג אוויר קפוא.
עקב עוני שלהם, שלחה אמו לבסוף את ששון ואת אחיו הצעיר לבית יתומים יהודי, שם שהו שבע שנים, עד שהיה בן 11, אז נישאה אמו בשנית.
אמו הורשתה לבקר אותם רק פעם בחודש.
הוא למד בבית ספר יסודי אזורי בו היו כאלף ילדים, כמעט כולם נוצרים.
לעיתים קרובות התגרו בו חברי כיתתו בגלל יהדותו.
לאחר זכייה בתחרות ריצה של 100 יארד בתחרות של כל בתי הספר באזור הפך תלמיד פופולרי.
"הדחף לנצח מעולם לא עזב אותי מאז", הוא כותב אחר כך.