tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרעיון לכתיבת "כוכבי הלכת" קנה לו שביתה בראשו של הולסט לאורך תקופה ממושכת.
ברבות הימים נזכר הולסט כיצד .
הסוויטה נכתבה בשנים 1914–1917, תקופה שבה אורח החיים של הולסט נעשה תובעני מתמיד – בימי השבוע לימד מוזיקה בשני בתי ספר לבנות, ובסופי השבוע ובחופשות הקיץ פנה להלחנה.
הוא מצא נחמה באגף המוזיקה החדש שנחנך ב-1913 בבית הספר "סנט פול", שחדריו הותקנו עם טכנולוגיה לבידוד רעשים ואפשרו לו לשקוד על יצירותיו בניתוק מוחלט מהעולם החיצון.
הולסט התענג על הסביבה השלווה ועל המבנים הציוריים בבית החדש שרכש בכפר, בסמוך לעיירה ת'אקסטד שבמחוז אסקס במזרח אנגליה.
כתיבת "כוכבי הלכת" התחלקה בין האגף למוזיקה בבית הספר לבין ביתו בכפר.
על אף שקשה לקבוע במדויק מתי החל הולסט לשקוד על הסוויטה, המוזיקולוגים מייקל שורט וריצ'רד גרין תמימי דעים כי המלחין החל לעבוד על הקטע הראשון, "מאדים", לפני אוגוסט 1914, ככל הנראה בחודש מאי.
לדבריה של אימוג'ן, בתו של המלחין, התקשה הולסט בכתיבת יצירות תזמורתיות בקנה מידה גדול כמו סימפוניות, ולכן הרעיון להלחין סוויטה עם אופי שונה לכל פרק קסם בעיניו.
הולסט נהג להלחין כל קטע בתורו, קודם בצורת סקיצה לפסנתר ובהמשך תזמר את הקטע לתזמורת מלאה.
אופן תזמור היצירה נגלה לעיני רוחו של הולסט טרם ניגש להעלותה על הכתב.
עם זאת, עקב לוח הזמנים העמוס בבית הספר ודלקת העצבים בידו שהערימה קשיים על נגינתו, הלחנת הסוויטה השתרכה באיטיות, והולסט לא היה מסוגל להשלימה בכוחות עצמו.
לשם כך, נעזר בשתי קולגות ותיקות – ואלי לסקר (Valley Lasker) ונורה דיי (Nora Day), פסנתרניות מוכשרות ועמיתותיו לסגל ההוראה ב"סנט פול".
המלחין התוודע אליהן עוד ב-1907, ומאז הן נהיו לידידותיו הקרובות וסייעו לו בהכנת פרטיטורות ליצירותיו.
במפגשי העבודה המשותפים, לסקר ודיי היו מנגנות בפני הולסט מתוך גרסת היצירה לשני פסנתרים, והולסט בתורו התווה את חלוקת הקולות השונים לכלי התזמורת והורה לעוזרותיו כיצד לסמן אותה בהערות שוליים לצד התווים.
לדברי אימוג'ן הולסט, בתו של המלחין, תרומתן של לסקר ודיי בהשלמת 198 עמודי הפרטיטורה "לא תסולא בפז".
את הלחנת היצירה מקובל לחלק לשני שלבים:
במחצית השנייה של שנת 1914 הולחנו באחת "מאדים", "נוגה" ו"צדק".
הקטע הראשון, "מאדים", רווי ברגש אלים ופראי ומדמה בצליליו גדודי צבא צועדים לקרב.
בעיני רבים, הולסט מתאר ב"מאדים" את זוועות מלחמת העולם הראשונה שניטשה אז באירופה, אך למעשה, עיקר החומר המוזיקלי נחתם לפני פרוץ המלחמה.
עם פרוץ המלחמה, מוזיקאים רבים נשלחו לחזית, והמשאבים הכלכליים בעורף היו דלים מכדי להפיק ביצוע עם ממדי התזמורת האדירים שדרשה היצירה.
לכן, לאחר כתיבת הקטע הראשון "מאדים", הולסט לא נחפז להשלים את יתר הקטעים שתכנן ופרס את יתר העבודה על פני שנתיים נוספות.
במחצית השנייה של שנת 1915 הולחנו הקטעים "שבתאי", "אורון", "רהב", ולבסוף, בתחילת שנת 1916, הולחן הקטע "כוכב־חמה".
בין לבין חיבר הולסט יצירות אחרות, בהן "שיר הפנטקוסט" (1914) ו"סוויטה יפנית" (1915).
בחירתו של הולסט לפתוח בקטע "מאדים" תמוהה מבחינה אסטרולוגית, היות שכוכב־חמה הוא כוכב הלכת הקרוב ביותר לשמש.
לאמיתו של דבר, מעיון באחת ממחברותיו של הולסט עולה כי אכן ייעד את "כוכב־חמה" להיות הקטע הפותח.
לכן, סביר להניח שמלכתחילה התכוון המלחין לסדר קטעי הסוויטה על פי סדר מסלולם סביב השמש.
למרות זאת, מיקם הולסט את "מאדים" בתחילת הסוויטה, שכן האופי המאיים והפראי של הכוכב מזניק את הסוויטה בצורה דרמטית ומרתקת.לכל קטע בסוויטה נלווית כותרת משנה קצרצרה, שנועדה להדריך את המאזינים ולרמוז לאופי של כוכב הלכת.
רבים מצביעים על קשר בין תכונות כוכבי הלכת ביצירתו של הולסט לחיבור "מהו הורוסקופ?", פרי עטו של האסטרולוג האנגלי אלן לאו , שכונה "אבי האסטרולוגיה המודרנית".
בעת ההיא עיין הולסט בספרו של לאו, ואכן מתקבל על הדעת כי שאב השראה מתיאוריו האסטרולוגיים.
למשל, יש המשערים כי הולסט דלה את הכותרת "כוכב־חמה, השליח המכונף" ישירות מחיבורו של לאו, שבו מכונה הכוכב "השליח המכונף של האלים".
סוויטת "כוכבי הלכת" הושלמה בימי מלחמת העולם הראשונה.
בעוד שחברו הקרוב וון-ויליאמס התגייס לחיל הרפואה המלכותי, ואף שירת בהמשך כלוטננט בארטילריה המלכותית, בריאותו הרעועה של הולסט לא התירה לו להתנדב לשורות הצבא.
הולסט היה נחוש לתרום את חלקו לטובת המאמץ המלחמתי, ובשלהי 1918 הגיש את מועמדותו למדור המוזיקה בארגון ימק"א, שנועד לקדם פעילויות מוזיקליות בבתי חולים ובמחנות צבאיים ביבשת אירופה.
באותם ימים התבשר הולסט שיהיה עתיד להישלח במסגרת התנדבותו לסלוניקי, שם יהיה עליו להורות מוזיקה לחיילי בעלות הברית.
לשם כך, החליף המלחין באופן רשמי את שם משפחתו מ"פון הולסט" ל"הולסט", כדי שלא ייחשב בעיני החיילים לגרמני.
ערב נסיעתו ליוון, התבשר הולסט בחדשות משמחות – חברו בלפור גרדינר, שבחברתו נפש בספרד כמה שנים קודם לכן, החליט להעניק לו מתנת פרידה טרם יציאתו לשליחות – ביצוע בכורה פרטי של סוויטת "כוכבי הלכת", שהושלמה זה לא כבר.
בימי הדוחק של המלחמה, גיוס משאבים לתזמורת העצומה של "כוכבי הלכת" היווה אתגר, ולכן הייתה זו הזדמנות פז עבור הולסט להציג את יצירתו עליה שקד זמן כה ארוך.
הופעת הבכורה הפרטית (29 בספטמבר 1918)
בשל ההתראה הקצרה, פצח הולסט בהכנות נחפזות לקראת הבכורה, ולעזרתו נחלצו רבים ממקורביו.
בהעתקת תפקידי הנגנים לגיליונות תווים נפרדים סייעו עמיתיו ותלמידותיו מבית הספר "סנט פול".
באשר לניצוח על הסוויטה, פנה הולסט לחברו הקרוב אדריאן בולט בן ה-29, אז מנצח מוכשר בתחילת דרכו, שבאותם ימים עבד כפקיד במשרד המלחמה.
ברבות השנים, נזכר בולט ביום שבו התפרץ הולסט למשרדו, נרגש לבשר לו אודות החדשות המרעישות – .
בולט לא היסס לרגע וניגש ללמוד את היצירה, וזאת בעזרת הקולגות של הולסט, ואלי לסקר ונורה דיי, שניגנו עבור המנצח הצעיר מתוך גרסת היצירה לשני פסנתרים.
הולסט רתם את תלמידותיו ב"סנט פול" לשיר את תפקיד המקהלה בקטע האחרון, "רהב, המיסטי".
בבוקר ה־29 בספטמבר 1918 נתאספו כ־250 אנשים ב"היכל המלכה" בלונדון לרגל קונצרט הבכורה הפרטי של סוויטת "כוכבי הלכת".
בין קהל המאזינים בבכורה ניתן היה למצוא רבים מחבריו של הולסט, את מרבית המוזיקאים הנודעים שפעלו בלונדון (בהם המנצח הנרי ווד), וכן את סגל ההוראה המלא של "סנט פול".
לטובת החזרה הכללית של התזמורת הוקדשה שעה אחת בלבד, אז נחשפו חברי התזמורת לתווי היצירה בפעם הראשונה ("קריאה מהדף").
לאחר שעה אחת בלבד של חזרה כללית ב"היכל המלכה" בלונדון, נשמעו לראשונה צלילי היצירה.
קהל המאזינים בקונצרט התרשם עמוקות מהיצירה, ובסיומה זכה הולסט לתשואות רועמות.
ההופעות הפומביות החלקיות (פברואר 1919 – אוקטובר 1920)
בין פברואר 1919 לאוקטובר 1920 נערכו שלוש הופעות נוספות של סוויטת "כוכבי הלכת", בהן בוצעה היצירה במתכונת חלקית, וזאת למורת רוחו של הולסט, שהאמין שעל היצירה להישמע בצורתה השלמה.
ב-29 בפברואר 1919 בוצעו חמישה קטעים מתוך הסוויטה ב"היכל המלכה" תחת שרביטו של בולט, שהשמיט את "נוגה" ו"רהב" מתוכנית הקונצרט.
בולט סבור היה כי המוזיקה החדשנית של הולסט הייתה יותר משקהל המאזינים היה מסוגל לשאת.
הביצוע החלקי היה למורת רוחו של הולסט, שנבצר ממנו לנכוח בהופעה הפומבית הראשונה של יצירתו עקב שליחותו מטעם ארגון ימק"א ביוון.
ב-22 בנובמבר 1919, בשובו מהשליחות, ניצח הולסט על הסוויטה בעצמו, עדיין במתכונת חלקית – "נוגה", "כוכב־חמה" ו"צדק".
ב-10 באוקטובר 1920 ניצח המלחין על קונצרט נוסף בעיר ברמינגהאם, ובמסגרתו בוצעו רק חמישה קטעים מתוך שבעת קטעי הסוויטה.
הופעת הבכורה השלמה (15 בנובמבר 1920)
לבסוף, ב-15 בנובמבר 1920, זכתה הסוויטה לראשונה לביצוע שלם על כל שבעת קטעיה, בביצועה של התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו של אלברט קואוטס.
באותו ערב בוצע לראשונה באופן פומבי הקטע "רהב", שנפקד מכל אחת משלוש ההופעות הראשונות.
בהופעת הבכורה השלמה שלה נחלה הסוויטה הצלחה אדירה וזכתה לתשואות מפה לפה.
הולסט הפך בן־לילה למלחין בעל שם באנגליה, ותזמורות רבות התחרו זו בזו על הזכות לבצע את הסוויטה במשכנן, וכל זאת טרם יצאה לאור מהדורת הפרטיטורה של היצירה.
אפילו מבקר המוזיקה אלפרד קאליש, שבעבר הפנה כתף קרה ליצירה, הבחין בגדולתה בצורתה השלמה והכיר בנופך השמימי שהשרה הקטע האחרון בסוויטה.
סוויטת "כוכבי הלכת" נכתבה לתזמורת אדירת־ממדים, עם הרכב כלים רחב-היקף שאפשר להולסט להתנסות בצבעים ושילובים ייחודיים.
תזמור עשיר כזה היה נפוץ בראשית התקופה המודרנית, ובייחוד ביצירות מאת מלחינים כדוגמת גוסטב מאלהר, ריכרד שטראוס ואיגור סטרווינסקי.
מעבר לנגנים מכל משפחות הכלים, ב"רהב" גייס הולסט לשורותיו מקהלת נשים בשישה קולות, התורמת לאווירה המיסטית והעל־טבעית של כוכב הלכת.
חליל צד שלישי מכפיל פיקולו ראשון
חליל צד רביעי מכפיל פיקולו שני ו
אבוב שלישי מכפיל אבוב בס
שלושה טרומבונים – שני טרומבוני טנור וטרומבון בס
שישה תופי טימפני (שני נגנים, שלושה תופים לכל נגן)
סקציית כלי הקשה – תוף בס, תוף סנר, מצלתיים, משולש, גונג, תוף מרים, גלוקנשפיל, קסילופון, פעמונים צינוריים
סקציית כלי קשת – כינור ראשון, כינור שני, ויולה, צ'לו וקונטרבס
שתי מקהלות נשים (S-S-A, S-S-A)
1. מאדים (מארס) – מבשר המלחמה
מארס הוא אל המלחמה במיתולוגיה הרומית, ובהתאם קרוי הקטע הראשון "מבשר המלחמה".
בחיבורו של אלן לאו, מכונה מאדים , בלי זכר לקונוטציות השליליות של המלחמה, מה שמחזק את הקביעה כי הולסט נעזר באסטרולוגיה כמנוף בלבד.
בעיני הולסט, התוקפנות של כוכב הלכת האדום היא תכונה קדומה הנטועה עמוק בטבע האדם, ולכן בחר למקם את הקטע בתחילת הסוויטה, על אף שזה מפר את הסדר האסטרולוגי הנקבע על פי מסלולי הכוכבים סביב השמש.
"מאדים" כתוב כמארש (שיר לכת), אך במשקל א־סימטרי – חמישה רבעים (5/4), המקנה הרגשה לא יציבה.
הוא מורכב משלושה נושאים מוזיקליים מרכזיים:
הנושא הראשון פותח בתבנית אוסטינטו בכלי המיתר והטימפני, עם חזרה עיקשת על מוטיב ריתמי המעורר אווירה של מלחמה ממשמשת ובאה.
הולסט מורה על כלי הקשת למגן ב-"col legno", כלומר עם גב הקשת על גבי המיתר, מה שיוצר גון צליל מושתק ומחוספס, הממחיש את רחשי הקרב.
מתוך הדממה בוקע חרש הנושא המרכזי של הקטע – בסונים וקרנות מנגנים צלילים ארוכים ורוחשי-רעות, אליהם מצטרפים בהדרגה יתר כלי העץ.
המלודיה בנויה מהתרוממות מהתו סול לתו רה, שאז שוקע בכניעה בחצי טון לרה♭.
הנושא ממשיך להיבנות ולקרום עור וגידים, עד שקולות תרועה רמים בחצוצרות מובילים להתפרצות אלימה של כוחות התזמורת בתיבה 40, בהוראת פורטיסיסימו ().
לאחר מכן, מוצג הנושא השני – אקורדים משולשים הנעים בתנועה מקבילה ומסיירים לאיטם בין סולמות שונים ללא כיוון טונלי מוגדר ובניגוד ריתמי חריף לתבנית האוסטינטו החזרתית.
לדברי המוזיקולוג ריצ'רד גרין, הלקות הטונאלית של הקטע מעידה באופן מטאפורי על שפל המוסר במלחמה.
עם שׁוך שאון הקרבות, מתחיל הנושא השלישי עם סולו של אפוניום, כלי מתכת שלא נמנה עם מערך הכלים הקבוע בתזמורות סימפוניות.
בין האפוניום לחצוצרות מתפתח דו־שיח, אותו מתאר המנצח הישראלי גיל שוחט כ"פקודותיו של המפקד (האפוניום) וקריאות השבח של חייליו (החצוצרות)".
מיד בסיום קטע מעבר הרואי הופך הדו־שיח למרדף ובו המרווחים המלודיים של האפוניום הולכים וגדלים, אך החצוצרות לא מצליחות להשיגו, עד שסערת צלילי סטקטו קוטעת באבחה כל שריד של תקווה.
בחלק הסוגר מתרחש מאבק פנימי בין כלי התזמורת, כאשר כל הנושאים המוזיקליים שהוצגו עד עתה מוטחים זה בזה בפראות.
לבסוף, היצירה לא מסוגלת להכיל את זעמה ומתפרצת באקורד ברוטלי, גדוש בדיסוננס, הזורע הרס לכל עבר וממלא את החלל בשתיקה רועמת.
הקטע "מאדים" מעורר מחשבות על סצנת קרב כבירת ממדים ומשווה לכוכב הלכת אופי מכני ועל־אנושי.
עם זאת, כפי שמספרת אימוג'ן הולסט, בתו של גוסטב, המלחין .
אם כן, מוזיקולוגים מסכימים כי בצלילי "מאדים" לא מגולמת מלחמה אמיתית, אלא ביטויים מטאפוריים למצבים הרגשיים והפסיכולוגיים שאנחנו מייחסים לרעיון של המלחמה.
במילים אחרות, הקרב האמיתי מתרחש בעולם המופשט של המוזיקה, הקורא למאזינים למצוא את הקו המשיק בינו לבין המציאות.
2. נוגה (ונוס) – מבשרת השלום
ונוס היא אלת האהבה, היופי והתשוקה במיתולוגיה הרומית.
על פי אלן לאו, כוכב הלכת נוגה, הקרוי בלועזית "ונוס", .
ביצירתו, מכנה הולסט את נוגה "מבשרת השלום", אך בעוד שהקשר בין "מאדים" למלחמה נהיר לכל, אין זה המקרה עם נוגה, לה מיוחסות דווקא תכונות הקשורות לאהבה וליופי.
עם זאת, באופן בלתי נמנע, המנגינות השלוות והמתוקות ב"נוגה" מפיגות את ענני המלחמה מעל פני "מאדים" ומבשרות שלום.
לדבריה של אימוג'ן הולסט, תפקידו המרכזי של הקטע הוא , ומבחינות רבות "נוגה" היא אכן אנטיתזה ל"מאדים" – המפעם האיטי, האווירה הקסומה והתחכום האסתטי – כל אלה נעדרים מצלילי כוכב הלכת האדום.
בנוסף, קו המתאר המלודי מעוצב באמצעות קוורטות וקווינטות זַכּוֹת, בניגוד למרווחי הטריטון הבלתי־יציבים והכעורים ב"מאדים".
"נוגה" מורכבת משני נושאים מוזיקליים עיקריים.
הנושא הראשון נפתח בסולו לקרן יער, הנושאת מלודיה שלווה שמתרוממת בצעדים פשוטים אל עבר החלל הריק, ונענית במקהלת חלילי צד הגולשת לקראתה מהרקיע.
לאחר חזרה על הפתיח, מופיע צליל עמוק המושהה בכלי הקשת הנמוכים ומעליו מתחיל להתנגן מקצב שקט ומדיטטיבי של רבעים.
הולסט משלב ביצירתו כלי נגינה המאפיינים את היופי הנשגב של "נוגה" – נבל הפורט בעדינות על מיתריו ומפיק אקורדים רחבי ידיים, צ'לסטה המבליחה בצלילים שמימיים, ונקישות גלוקנשפיל המזכירות כוכבים מנצנצים.
רוב צלילי הקטע מצויים במנעד הבינוני-גבוה של התזמורת, סמל לאופיו העילאי של כוכב הלכת.
הנושא השני עובר מסולם מי♭ מז'ור לפה♯ מז'ור, ובמהלכו משבץ הולסט קטעי סולו בעלי נופך רומנטי, תחילה לכינור ובהמשך לאבוב.
על אף האווירה הרגועה והשאננה, ניתן להבחין בנקל כי "בשורת השלום" של נוגה מתבטאת במונחים מוזיקליים מורכבים – מהלכים הרמוניים מתקדמים, הולכת קולות מתוחכמת ומרקם תזמורתי עשיר.
הקטע נגמר בהרפיה מוחלטת, עם תבניות חזרתיות ומהפנטות בנבל ובצ'לטסה, על רקע כינורות וחלילים גבוהים המתנודדים באיטיות מצד לצד.
לדברי המוזיקולוג מייקל שורט, במספר יצירות שחיבר הולסט לפני סוויטת "כוכבי הלכת" קיימים רמזים מטרימים להולדת "נוגה".
היצירה "תפילה" ("Invocation") לצ'לו ולתזמורת (1911) מורכבת מפרגמנטים מלודיים, מרקמים ומקצבים פועמים המנבאים את סגנון "נוגה" בסוויטה.
שורט אף הצביע על הדמיון ל"מחול הנסיכות" מתוך בלט "ציפור האש" של סטרווינסקי, וכן לסולו הצ'לסטה מהקטע השני מתוך "חמשת הקטעים לתזמורת" של שנברג.
מלחינים רבים התנסו עם רעיונות מוזיקליים ויצקו אותם תחילה ליצירות קטנות-היקף, כמו שירים קצרים ויצירות לפסנתר, ורק אז ישמו אותם ביצירות נכבדות יותר.
הולסט לא היה יוצא מן הכלל – תיבות הפתיחה של השיר "טקס הפנטקוסט", שהלחין לפני סוויטת "כוכבי הלכת", משתמשות במוטיב מקהלת החלילים מתוך "נוגה".
3. כוכב־חמה (מרקורי) – השליח המכונף
"כוכב־חמה" הוא הקטע הקצר ביותר בסוויטת "כוכב הלכת".
הוא נכתב ב-1916, אחרון מבין כל קטעי הסוויטה.
ייתכן כי הולסט, יליד ה-21 בספטמבר ובן מזל בתולה (הנשלט בידי כוכב־חמה) האמין בפוטנציאל הגלום בתכונות ה"מרקוריאליות" שלו עצמו, והתחבט עד הרגע האחרון באשר לגישה האומנותית שבה ינקוט בהלחנת הקטע.
על פניו, כותרת המשנה נלקחה ישירות מתוך הספר "The Art of Synthesis" (1912) מאת אלן לאו, ובו מכונה כוכב־חמה "השליח המכונף של האלים".
ואכן, אל המסחר הרומי מרקוריוס, אשר זוהה עם הרמס מהמיתולוגיה היוונית, משמש גם כשליח האלים, מורה דרך למתים אשר מלווה את הנשמות למשכנן האחרון.
באסטרולוגיה, מרקורי הוא סמל לזריזות, גאונות, רציונליזם וכושר המצאה.
לדברי הולסט, הקטע משקף את "תהליך המחשבה האנושית", מסע מתמשך רצוף תובנות ותגליות.
באמצעות כוח המחשבה שלו מסוגל מרקורי לפתח רעיונות חדשים ולתמרן בחופשיות במרחב ובזמן.
המלודיות של "כוכב־חמה" מופיעות בזו אחר זו בקצב בלתי־פוסק, אותן יוצק הולסט לקווים מוזיקליים המסיירים בכל קצוות התזמורת ומשנים צבעים ומרקמים כהרף עין.
דמותו של מרקורי, שליח האלים, עוטה אצטלות שונות ומתחלפת שוב ושוב באופן גחמני.
הרעיונות המוזיקליים נולדים, מתפתחים וחולפים ביעף, וכך נוצרת אשליה של תהליכי חשיבה מהירים העולים על כל דמיון, מה שממחיש את התכונות האסטרולוגיות של כוכב־חמה ובני מזלותיו.
"כוכב־חמה" הוא פרק סקרצו נמרץ ומזהיר, ולא בכדי מיקם אותו הולסט בתור הקטע השלישי בסוויטה, שכן שם אמור להימצא פרק הסקרצו בצורת הסימפוניה הסטנדרטית.
מרקורי ניחן ביכולת לנוע במהירות הבזק בין עולמות החיים והמתים, תכונה המשתקפת היטב ביצירה.
"כוכב־חמה" נפתח במוטיב המבוסס על ארפג'י של אקורדים משולשים, המועברים במהירות מקבוצת כלים אחת לאחרת, ממנעד נמוך לגבוה ובחזרה, כשם שהאל מרקורי מעביר מסרים מאל אחד לאחר.
בהמשך, הולסט שוזר יחדיו שני קטעי סולמות – סי♭ מז'ור (סי♭–דו–רה–מי♭) ומי מז'ור (מי–פה♯–סול♯–לה) – לכדי סולם אחד וארוך, המועבר בתשלובת מרהיבה בין כלי הנשיפה מעץ.
המבנה ההרמוני של הסולם הוא דוגמה מובהקת להתנסותו של המלחין בביטונליות – שימוש בשני סולמות מוזיקליים שונים בעת ובעונה אחת.
מעניין לציין כי המוקדים הטונליים סי♭ ומי מתפרסים על פני מרווח של טריטון, מרווח דיסוננטי ובלתי־יציב.
אך להבדיל מהשימוש במרווחי טריטון בקטע "מאדים", מה שנועד להשרות מתח ולזרוע פחד והרס, הזריזות שבה שני הסולמות מתמזגים זה בזה מפיגה כל זכר לדיסוננס, והאוזן מקבלת את הסולם החדש כפי שהוא.
לעיתים מגיעה המוזיקה האנרגטית לרגיעה זמנית, אך נותרת מהירה ופועמת.
ברגעים הללו מתנגנת תבנית פסאודו-אקראית בצלילים גבוהים ודקיקים, תחילה בכינור ובהמשך בניצוצות של גלוקנשפיל.
סדרת הצלילים הזאת כוללת תחלופה בין תווים קצרים לארוכים, ומשמשת מעין הרמז חוץ-מוזיקלי לתשדורת המועברת בקוד מורס.
"כוכב־חמה" מכיל חטיבת טריו, מרכיב צורני אופייני לקטע סקרצו.
במהלך החטיבה מתנגנת מלודיה פשוטה, בת שש תיבות בלבד, הנשמעת תחילה בסולו לכינור ואז מועברת בין תריסר כלים שונים לאורך 70 תיבות ללא שינוי כהוא זה, על רקע צורות ליווי ונופים מוזיקליים מתחלפים.
השימוש בטכניקה כזו מוכרת לנו מיצירות קודמות של הולסט, ובהן פרקי הסיום מתוך סוויטת "בני מורה" (1910) וסוויטת "סנט פול" (1913).
החטיבה הזאת ידועה גם בזכות המערכת המקצבית המורכבת שלה, המבוססת על שתי חלוקות שונות של קבוצת שש פעמות – האחת במשקל שלושה רבעים (1–2–3–4–5–6) והאחרת במשקל שש שמיניות (1–2–3–4–5–6).
תופעה זאת נקראת "פולימטר", כלומר ריבוי משקלים.
לעיתים, ההדגשים הקצביים של המלודיה תואמים לסוג משקל אחד, ואילו נגינת הליווי מתאימה למשקל אחר.
המעברים התכופים הללו מתרחשים בקלילות מרבית ומקנים הרגשה של גמישות ותזזיתיות תמידית.
הולסט התנסה בעבר עם ריבוי משקלים ב"מחול המריונטה" מתוך היצירה "סוויטה יפנית" שהולחנה בשלהי 1915, בתקופה שבין הלחנת "רהב" ל"כוכב־חמה".
4. צדק (יופיטר) – מבשר השמחה
יופיטר הוא ראש פנתיאון האלים במיתולוגיה הרומית.
בהקשר אסטרולוגי, יופיטר מעניק לבני מזלו הצלחה, שגשוג, אמונה ותקווה.
"צדק, מבשר השמחה" הוא שיר הלל לכוח החיים, ומשום כך שופע בקולות תרועה, במזמורים ובמחולות חגיגיים.
צליליו של "צדק" מגלמים בתוכם קשת רחבה של רגשות – מרץ, שפע והתלהבות, לצד הוד והדר.
הקטע בנוי בצורה תלת-חלקית (A–B–A).
הוא מתחיל באחת מהפתיחות הנלהבות ביותר שנכתבו לתזמורת סימפונית – תפרחת כינורות בצלילי סטקטו פנטטוניים הנערמים זה על גבי זה בצפיפות ויוצרים מרקם תזמורתי מרובד.
צלילי הפתיחה מזכירים את אלה של הבלט "פטרושקה" מאת סטרווינסקי.
מבעד להמולת הכינורות נכנס הנושא הראשון של חטיבה A, נושא בעל מקצב סינקופי המופיע תחילה בקרנות באוניסון, ומהווה מעין הכרזה.
לאחר מכן, הנושא מועבר ליתר כלי הנשיפה ואף לתופי הטימפני הרועמים, על אף שאינם משמשים בדרך כלל ככלי מלודי.
לאורך "צדק", מעדיף הולסט מרקם הומוריתמי, שבו הקולות השונים נעים במקצב אחיד.
בנושא הראשון, הקטעים ההומוריתמיים מבוצעים על ידי התזמורת כולה או על ידי קבוצת כלי הקשת בדינמיקה עוצמתית.
בנושא הראשון משולבים גם קולות תרועה בחצוצרות או בקרנות המתגלגלות בסקוונצות בין כלים שונים.
הנושא השני של החטיבה הוא בעל אופי ריקודי עממי, המנוגן באוניסון בידי כוחות משולבים של כלי הקשת והקרנות.
הנושא מלווה בתבנית פשוטה של "בס-הולך" ("walking bass"), המחזקת את תחושת הריקוד.
בהמשך, הנושא מועבר לכלי העץ.
לאחר אזכור קצר של הנושא הראשון, החטיבה עוברת לנושא השלישי, נושא חגיגי וסוחף במשקל שלושה רבעים, המבוסס בעיקר על רבעים.
לנושא אופי כפרי מובהק המזכיר שיר עם.
הוא מוצג קודם בקרנות ב-, בליווי מינימלי עם הדגשה בתחילת כל תיבה, ואז מנוגן שוב ושוב בידי כלים נוספים בחזרתיות מתמדת ובהאצה הולכת וגוברת.
הולסט טווה למארג התזמורתי שכבות פוליפוניות רבות בדמות קולות תרועה, חזרות על מוטיבים קודמים בכלי הנשיפה הגבוהים, ואף קונטרה-מלודיה מוחצנת בטרומבון.
לדברי המוזיקולוג ריצ'רד גרין, הנושא השלישי נושא באופי ילדותי ולא מתוחכם יתר על המידה, ובכך מאדיר את תענוגות החיים ואת החוויה האנושית.
הולסט לא מתווה חלוקה ברורה בין הנושאים המוזיקליים בחטיבה הראשית – הם מנוגנים בזה אחר זה ללא מעברים מוגדרים, ולעיתים אף מקבילים או חופפים זה לזה.
הנושא השלישי נקטע בשיא העוצמה והתנופה בצליל ארוך של כל התזמורת ב-, עם תרועה קצרה וחדשה של כלי הנשיפה ממתכת.
בסיום מעבר קצר ושקט, הכולל אזכורים למוטיבים מהנושא הראשון, מוביל אותנו הולסט לחטיבה המרכזית B – מנגינה יפהפייה ואצילית, המזכירה שיר עם אנגלי.
בשונה מהסגנון המודרני לזמנו שהפגין הולסט עד כה בסוויטה, החטיבה המרכזית של "צדק" פונה ללבו של האדם הפשוט, בנגינת המנון איטי וסוחף, מלא רגש גאווה.
הקו המלודי הוא פשוט, נוח ודיאטוני, ולמעשה בנוי רק משישה מתוך שבעת צלילי הסולם המז'ורי (ללא הצליל הרביעי), מה שמקנה לו גוון מודאלי.
תחילה המלודיה מתנגנת על ידי כל כלי הקשת באוניסון ובליווי מזערי, ובהדרגה מצטרפים גם כלי הנשיפה, כך שבפסוקים האחרונים כל התזמורת מנגנת יחד.
הביצוע באוניסון מדמה קהל השר את ההמנון יחד.
בעיני מבקרים רבים, מנגינת זו נכתבה בהשראת הקטע "נמרוד" מתוך "וריאציות האניגמה" של המלחין הבריטי אדוארד אלגר.
שתי המנגינות כתובות במרקם מקהלתי ומקרינות תחושה עזה של ערגה וכיסופים המייחלים להגשמה עצמית.
לדברי המוזיקולוג מייקל שורט, הולסט חש שהוא חב חוב עצום לאלגר על תפקידו בהחייאת המוזיקה האנגלית במאה ה-19. אם כך, ניתן לראות בהמנון מחווה לאלגר ולפועלו.
בסיום החטיבה המרכזית B, מגיעה חזרה על חטיבה A, באותו מבנה כמו בתחילת הקטע.
רגע לפני הקודה, כלי המתכת הנמוכים מאזכרים את מנגינת ההמנון על רקע סולמות עולים ויורדים וארפג'ים מהירים של הנְבָלִים, כלי הקשת וכלי העץ.
המוזיקאי הישראלי גיל שוחט מכתיר את נקודת השיא הזאת כ"רגע הולדת הגלקסיות".
תרועה תקיפה של כלי המתכת בצלילים ארוכים מביאה את הקטע לסיומו, והקודה נחתמת על ידי כל התזמורת באקורד ריק (דו–סול) ב-.
בדומה ליתר הקטעים בסוויטה, גם כאן "אופיו" המיתולוגי של יופיטר, האל הכוחני והאיום, מנוגד לאפיון האסטרולוגי שהגה הולסט בפועל.
זאת, בשילוב העובדה כי היצירה נכתבה בת'אקסטד (מקום מושבו של הולסט מחוץ ללונדון), הביאה לכך שהאגודה ההיסטורית של ת'אקסטד הצהירה כי הפרק הוא בעצם תיאור חיי היום-יום בעיירה:
תיאור זה ממחיש את השינויים החדים החלים במהלך "צדק", ובמיוחד את הופעתו הפתאומית של ההמנון בלב הקטע.
השינויים האלה מוסברים כביטוי רצונו העז של הולסט לגשר בין הגישה המודרנית של יצירתו, המתבטאת בסינקופיות ובדיסוננס, לבין המסורת האנגלית וחיי האדם הפשוט.
"צדק" נוטש על אם הדרך את הנטייה השכלתנית והמחושבת של "כוכב־חמה", לטובת חגיגה מרוממת של כוח החיים.
לא לשווא יש המכנים את "צדק" בשם "הקטע האנגלי" של הסוויטה, שכן הוא מדגים בבהירות את השפעתה העמוקה של המוזיקה האנגלית העממית על יצירתו של הולסט.
5. שבתאי (סטורן) – מבשר הזקנה
במיתולוגיה הרומית, סטורן הוא אל הזריעה והקציר, וכן אלוהי הזמן.
בני המזלות הנשלטים בידי שבתאי ניחנים באחיזה רמה בחיים וזוכים לאריכות ימים.
הם מסוגלים לשאת בעול רב ולגבור על מכשולים רמים, אך זאת לא בגבורה ובתושיה, אלא בהתמדה ובסבלנות עיקשת.
הם מתאפיינים במזג קר ומאופק, ולא נוטים להביע התרגשות ולהכביר במילים.
התכונות האסטרולוגיות האלו משיקות לקווי האישיות של הולסט עצמו, כפי שמצטייר בביוגרפיות שנכתבו אודותיו.
זה עשוי להסביר מדוע היה "שבתאי" הקטע החביב בעיני הולסט מבין שבעת הקטעים שהלחין.
בחלוף נקודת האמצע של הסוויטה, שבים צלילי היצירה למחוזות הצער והכאב, שלא בקעו מבימת התזמורת מאז הקטע הפותח "מאדים".
כל זכר למחולות הצוהלים ולמרווחים הזכים של "צדק" נמחה כליל.
כעת, חלילים ונבלים מנגנים שני אקורדים דיסוננטיים ומלנכוליים, חוזרים ונשנים לאין קץ.
צלילים אלה מזכירים תקתוק מחוגי שעון, מטפורה למרווחי הזמן הנוקפים לאיטם בכבדות.
השעון המאיים מתקתק ללא רחם ונותן ביטוי הן להדרת הכבוד והן לשבריריות שבגיל הזקנה.
ההרמוניה הפותחת משרה דאבה עמוקה ותחושה של תבוסתנות וייאוש לנוכח שבתאי, השולט בכבלי הזמן בזרוע נטויה.
ממעמקי התזמורת בוקעים צליליהם העמוקים של קונטרבסים, המנגנים מוטיב מנוכר ומנבא רעות, ואליהם מצטרפים יתר כלי הקשת ואף אבוב בס, כלי נשיפה נדיר שמוסיף נופך אפל למלודיה.
כל אותה עת, שני האקורדים האיטיים ממשיכים בנקיפתם, מתמידים במאמציהם נגד מכאובי הזמן.
בתיבה 28 תמונת הנוף מתחלפת – כלי הקשת הנמוכים מכתיבים בנגינת פיציקטו מקצב קבוע ומיושב בארבעה רבעים.
מעליהם, המוטיב המתוח שהוצג לכתחילה הופך לתהלוכת זיכרון עצובה בסולם סי מינור, המנוגנת בידי מקהלת שלושה טרומבונים.
המלודיה הנוגה מועברת לכלי העץ והקשת בצלילים טונליים ובתזמור עשיר ורחב יריעה, הצעד הראשון במעבר הנרטיבי ליציבות ולהשלמה.
בהמשך, משפחת החלילים הוגה מלודיה חדשה, חרישית ומרוחקת, במקצב של תווי חצאים.
הצעידה האיטית נבנית בהדרגה ונישאת ליתר כלי התזמורת, אך הדגשות עוצמתיות של הפעמות החלשות בטימפני ובכלי המתכת הנמוכים מאיימות לערער את היציבות המתהווה.
לבסוף, הקטע מגיע לנקודת השיא – נגינת מחוגי השעון מופיעה בקצב כפול ומכופל, פעמונים צינוריים מצלצלים בפראות והמוטיב הפותח מתפרץ בזעם אלים.
התרועות המיוסרות מפלחות דרך שאון התזמורת, מכלות את שארית כוחותן במנעדים הולכים ויורדים.
המוזיקולוג מייקל שורט משער כי רגשות הביעותים והתבהלה המובעים ברגע הזה נעוצים בטראומות ילדות שחווה הולסט בעת שלקה בהתקפים קשים של אסתמה, במהלכם כל נשימה שנפח עשויה הייתה להיות האחרונה.
חרף המחאה הסוערת נגד משטר אלוהי הזמן, הנוף המוזיקלי מתחלף שוב – פריטות נבל עדינות מפיקות הרמוניה נשגבת, וברקע חוזר ניגון הנושא הפותח, הפעם בצלילים דיאטוניים ויציבים.
הקטע מסתיים בשלווה מוחלטת, בסימן של פיוס עם הגורל, ואף מרמז על אופטימיות או לכל הפחות השלמה עם הטרגדיה האנושית.
כשזכה הקטע להופעת הבכורה שלו בלונדון ב-1918, בשורת "הזקנה" המוזכרת בכותרת הקטע (מאנגלית: "Old Age") התפרשה כזו של יבשת אירופה כולה, שלא מכבר נמחצה ונהרסה תחת מוראות מלחמת העולם הראשונה, ואילו צלילי הסיום של "שבתאי" נתנו מזור ותקווה לסדר עולמי חדש.
"שבתאי, מבשר הזקנה" הוא הקטע הארוך ביותר בסוויטת "כוכבי הלכת", וגם המקורי והעמוק ביותר מבין שבעת הקטעים.
האופן שבו הולסט מטפל באפיון האסטרולוגי של "שבתאי" מבטא גישה אמנותית שונה ביחס לשאר קטעי הסוויטה.
בעוד ששאר הקטעים נוטים, על פי רוב, להתמקד בכמה היבטים של תכונה או של רגש יחיד, המוזיקה של "שבתאי" עוברת מסע רצוף אירועים ומצבים, המשנים לבלי הכר את החומר המוזיקלי ההתחלתי.
6. אורון (אורנוס) – הקוסם
בחיבורו של אלן לאו, כוכב הלכת אורון מתואר כ"מיסטי", תכונה שהולמת יותר דווקא את הקטע האחרון בסוויטה, "רהב".
זאת עדות נוספת לכך הולסט היה מוכן להקריב את דבקותו לדקויות האסטרולוגיות לטובת עיצוב המסע הפנימי של הסוויטה כראות עיניו.
על כל פנים, בני המזלות הנשלטים בידי אורון מתאפיינים בגאונות ובכושר המצאה, במשיכה לעולם המטאפיזי, למחוזות הנסתר והלא נודע.
בהלחנת הקטע, הולסט הרשה לעצמו מידה רבה של חופש יצירתי, וכך קישר בין התכונות המשונות והתמהוניות של אורון לדמות "הקוסם" ממערכת קלפי הטארוט.
כך נולד עולם מוזיקלי עשיר המתאר תכסיסי מכשפים והטלת לחשים, עולם הטומן בחובו צדדים שטניים ואימתניים, ויחד עם זאת גם אלמנטים של משחק והומור.
השלווה הנסוכה מסיום הקטע הקודם "שבתאי" נסדקת לפתע בפתיחת הקטע "אורון", עם הכרזה על ארבעה צלילים רועמים ב- בכלי המתכת: סול–מי♭–לה–סי.
לפי אימוג'ן הולסט, רצף הצלילים הזה הוא כישוף המוטל בידי הקוסם.
לאורך הקטע, המוטיב הזה מוסווה בשלל צורות, מרקמים ודרכי עיבוד, ומשמש כתשתית מלודית והרמונית לחלק נכבד מהחומר המוזיקלי בהמשך.
סדר הצלילים של המוטיב יוצר קריפטוגרמה מוזיקלית , שבאמצעותה הצפין הולסט את חתימת שמו לתוך תווי היצירה.
בשיטת איות התווים הגרמנית, הצליל מי♭ מיוצג על ידי האות הלטינית 'S', ואילו הצליל סי מיוצג על ידי האות לטינית 'H'.
לפיכך, סדר הצלילים G–S–A–H מגולם בקירוב בשם המלחין באנגלית: "GuStAv Holst".
לאחר ההכרזה העוצמתית של ארבעת הצלילים הפותחים, מגייס הקוסם את צבא "שוליותיו" – שלישיית בסונים הפוצחת בדהירה מגושמת בתבנית ריתמית קופצנית.
המלודיה של הבסונים מתפשטת ליתר משפחות הכלים וצוברת תאוצה עד התפרצות אחוזת טירוף, הנקטעת בשיא התנופה על ידי כישוף ארבעת הצלילים.
בהמשך, הכישוף שאחז את התזמורת מתפוגג, ואז מוצגת מלודיה שובבה ומלאת תחבולות המזכירה הליכה על קצות האצבעות.
המלודיה הזאת מקוטעת לחלקים קצרים ומועברת בין כלים שונים – בסון, אבוב, קלרינט וקרן יער, בעוד שכלי הקשת מדגישים את הטפיפות הזעירות באמצעות הכפלת הקו המלודי בפריטות פיציקטו.
לאחר מכן, הקוסם שולף תכסיס נוסף מכובעו, בדמות נושא חדש המנוגן בקול רם בידי קרנות וכלי קשת באוניסון.
הנושא מתחיל בעלייה לצלילי סולם רה מז'ור, אך באמצע הנגינה הופך הצליל פה♯ למקבילו האנהרמוני סול♭, דבר שמסב את הסולם למי♭ מינור, מעבר חד ומשונה במונחים הרמוניים הנועד להתל במאזינים.
משם ואילך, צלילי המלודיה מאמצים את סולם הטונים השלמים, מהלך בלתי צפוי היוצר תחושה של הרפתקנות וקלות דעת.
הקלף האחרון בשרוולו של הקוסם הוא נושא בעל אופי מגוחך, שמתחיל במעמקי התזמורת בנגינת טובה בליווי קצבי.
הנושא מתפתח לאיטו בין כלים שונים והופך בבוא העת למארש צעקני ומשולח רסן, ולבסוף מתנפץ באקורד גרנדיוזי ובגליסנדו מרהיב וסוחף בעוגב.
מבעד לעלטה דמומה, פורט הנבל על מיתריו את ארבעת הצלילים סול–מי♭–לה–סי, אזכור למוטיב הכישוף, ואילו כלי הקשת מובילים בקרשנדו לאקורד פה מז'ור-תשע, המכונה "אקורד הקסם" למילותיה של אימוג'ן הולסט.
לפי המוזיקולוג ריצ'רד גרין, האקורד הפתאומי מקרין הילה של יופי וצינה, ואז נמוג פתאום ונעלם, כאילו תשו כוחותיו של הקוסם והוא מניח את שרביטו לעד.
במאמץ אחרון, שלישיית הבסונים מנסה להחיות מחדש את המחול הקונדסי מתחילת הקטע, אך כל זאת לשווא – התזמורת מוחצת במכה צורמת את הניסיון הטפל וחותמת את הקטע באווירת מסתורין.
יש הרואים ב"אורון" מחווה ליצירות אחרות המביעות קסם ופליאה, בהן "שוליית הקוסם" של דיקא, "לילה על הר קירח" של מוסורגסקי ו"ריקוד המוות" של סן-סנס.
7. רהב (נפטון) – המיסטי
באסטרולוגיה, כוחו של רהב מאפשר לבני מזלותיו לחזות בדברים הנסתרים מהחושים ולהתייחד עם תנודות הקוסמיות של היקום.
הצלילים הנשגבים של רהב, כוכב הלכת המרוחק ביותר במערכת השמש, שולחים את המאזינים למסע בשביליו הנסתרים והמופלאים של החלל החיצון.
כותרת הקטע, "המיסטי", מתקשרת ליצירות המוקדמות של המלחין הצעיר שנכתבו בהשראת תרבות המזרח הרחוק.
המיסטיות האקזוטית שנגלתה לעיני הולסט מבעד לכתבי הקודש ההינדיים בשפת הסנסקריט תרמה בחלוף השנים לכתיבת הקטע "רהב".
ייצוגו המוזיקלי של ענק הגזים הכחול שונה לחלוטין משאר כוכבי הלכת בסוויטה.
בראש ובראשונה, הולסט מגייס לשורות התזמורת מקהלה בשישה קולות נשיים, ומורה על הזמרות להשהות בשירתן הברות ארוכות ופתוחות, ולא מילים מזוהות.
השירה המופשטת הזו מתפקדת בדומה לכלי הנגינה הרגילים מעניקה ערך שמימי וטרנסצנדנטלי למנעד הגבוה של התזמורת, ביטוי להשפעתו הרוחנית של רהב על בני מזלותיו.
בשולי הפרטיטורה צירף הולסט הנחיות מדויקות לביצוע הקטע בשילוב המקהלה:
בנוסף, שימושו הייחודי של הולסט במלודיה ובהרמוניה לאורך הקטע חותר תחת תפיסות היסוד שהיו מקובלות באותה עת.
רוב החומר המוזיקלי לא מבוסס על כתיבה מלודית מסורתית, או לכל הפחות על מלודיות ברורות ו"קליטות".
לחלופין, אנו שומעים "צללים" של מלודיות, חוזרים ונשנים במעגליות מהפנטת ולא מתקדמים לכיוון ברור, כענני ערפיליות בחלל הרחוק.
מבחינה הרמונית, "רהב" לא כתוב בסולם מוגדר היטב, ונדמה כי צליליו מתנודדים הלוך ושוב בין מוקדים טונאליים בעלי קשר רופף.
האמביוולנטיות הזו מורגשת ברבדים רבים ביצירה ויוצרת תחושה של ארעיות ואי-ודאות, מה שמקשה לחזות כיצד היא תתפתח מרגע לרגע.
באשר לתזמור הקטע, הולסט כמעט ולא נעזר בכלי המתכת, ופוקד עליהם לנגן צלילי עמוקים לשם התפאורה.
הוא מקצה את המלודיות לכלי העץ, ובייחוד לחלילים ולאבובים, אך בחזית ניצבים שני הנבלים והצ'לסטה, הממלאים את ההיכל ביופי ובמסתורין.
משהסיר מעליו את עול המוסכמות הקלאסיות, הצליח הולסט ליצור מוזיקה מופשטת ואמביאנטית, הנותנת דרור לאווירה המיסטית של רהב, וכן גם לכוחות האשליה, הבלבול וחזיון התעתועים.
בסגירת מעגל לקטע הפותח "מאדים", גם "רהב" כתוב במשקל הא־סימטרי חמישה רבעים, אך בהשפעת המפעם האיטי והתזמור המעודן שעוטה כוכב הלכת הכחול, המשקל המשונה והרעוע אינו מורגש אך בקושי.
כעת, אין זכר לצלילי האימה הגסים של "מבשר המלחמה", והילה קסומה וזרה מקבלת את פני המאזינים.
הולסט משמר את אווירת הסיום הדוממת של הקטע הקודם "אורון" ומנחה את הנגנים להחריש קול – – כך כתב בהערת שוליים לפרטיטורה.
מבעד לדממה מתחילה מלודיה קרה ומרוחקת, המנוגנת בידי חליל צד וחליל בס.
צלילי המלודיה בנויים מתנודות חזרתיות בין שני אקורדים משולשים, מי מינור וסול♯ מינור.
שני האקורדים האלו חולקים צליל משותף אחד – סי, אך למעשה הקשר הטונאלי ביניהם דל, דבר המקנה למעברים ההרמוניים הללו תכונה על-טבעית.
ברקע, פורטים הנבלנים על מיתריהם בזריזות תזזיתית בטכניקה המכונה "ביסביליאנדו" (Bisbilgiando, מאיטלקית: "לחישה"), ומפזרים נצנוצים ורחשושים לכל עבר.
בהמשך, המרקם מתעבה והמוזיקה מסיירת בין מחוזות נידחים ומופלאים.
צ'לסטה ונבל מנגנים ארפג'י מהירים בתבניות מקצביות מורכבות – חלוקת הפעמה ל-12 חלקים בצ'לסטה לעומת חלוקת הפעמה ל-14 חלקים בנבל.
קווים מלודיים מתחילים להתרומם בצעדים מדודים ומתפתחים לצורות שונות.
במקביל, קולות הסופרן הראשונים מבצבצים בצליל סול גבוה, המושהה בשקט מופתי מעל שאר הכלים.
בבוא העת, מצטרפים גם יתר הקולות, הסופרנים והאלטים, ומפטירים יחדיו שירה ענוגה וזוהרת.
בהדרגה, כלי התזמורת נידומים ונעלמים בזה אחר זה.
נותרת רק המקהלה בחדר הסמוך לבמה, ששירתה מתחלפת הלוך ושוב בין שני אקורדים, האחד מתוח והשני מרפה, כמו גאות ושפל.
לבסוף, הולסט מורה לחזור על התיבה האחרונה עד אשר יעלם הצליל במרחק.
דלת חדר המקהלה נסגרת אט-אט, ועמה מתפוגג ונגוז קול המקהלה הרחק מטווח השמיעה שלנו.
סוויטת "כוכבי הלכת" הגיחה לאוויר העולם בתקופה שבה התפתח סגנון מוזיקלי מהפכני בהובלת חברי האסכולה הווינאית השנייה, ובראשם ארנולד שנברג ותלמידיו אנטון וברן ואלבן ברג.
בעוד שהמוזיקה של המלחינים האוונגרדיים הללו פשתה ברחבי אירופה, דעת הקהל בלונדון לא נחפזה לאמץ את הסגנון החדש, שבאותם ימים עשה את צעדיו הראשונים בהיכלות העיר.
למעשה, הציבור השמרני בבריטניה המשיך לשמור אמונים ליצירות המופת הנצחיות של המאה ה-19, או למוזיקה קלה הנגישה לקהל הרחב.
ביצועיה הראשונים של הסוויטה שנערכו בין ספטמבר 1918 לאוקטובר 1920 לא הציגו את היצירה בשלמותה, אלא כללו מספר מצומצם של "כוכבים" בכל הזדמנות (ראה: הופעות הבכורה).
התגובות המוקדמות שגררה היצירה מושפעות במידה רבה מחווית ההאזנה הקטועה הזו.
רק אחרי שנשמעה לראשונה בשלמותה ב-15 בנובמבר 1920, תחת שרביטו של אלברט קואוטס, זכתה היצירה לשבחים במדורי הביקורת.
בשנים שקדמו להופעת הבכורה השלמה, מבקרי המוזיקה לא ראו עין בעין באשר לקבלת היצירה ונחלקו לשני מחנות עיקריים.
היו אלה שאהדו את הסוויטה ואף ציפו בקוצר רוח לביצועה המלא ביום מן הימים.
ב-"" נכתב שהסוויטה כוללת .
מבקר מעיתון ה-"The Pall Mall Gazette" קבע כי יצירתו של הולסט היא .
הנרי קולס , מבקר מעיתון "הטיימס", הכיר בסיכון הגבוה שנטל הולסט בהלחינו מוזיקה כה פורצת דרך, ואף עודד את קוראיו ליטול סיכון דומה ולבחון את רעיונות היצירה בראש פתוח.
לצד הסיקור החיובי הנרחב, היו שמתחו ביקורת על "הצד התאורטי" של רעיונות הסוויטה, מה שלראייתם מפספס את התכלית האמיתית של רוח האמנות.
עיתון "" כינה את הסוויטה "רעשנית ויומרנית"; ב-"סאנדיי טיימס" – "מנופחת, קולנית ובלתי-מושכת"; ב-"Westminster Dispatch" נכתב שהיצירה "חסרת עומק".
המוזיקולוג ריצ'רד גרין הפליג והסביר כי הפיצול בין הדעות השונות לא נבע רק מטעמם האישי של המבקרים, אלא גם מפערים אידאולוגיים מהותיים שנפרסו ביניהם – המבקרים השמרנים מצאו ב"כוכבי הלכת" ביטוי לאינטלקטואליזם סר טעם, שלא נשא חן בעיני האדם האנגלי הפשוט.
מנגד, היו שראו בשמרנות הזו גורם מעכב המדכא את חופש היצירה.
לאחר הופעת הבכורה השלמה ב-15 בנובמבר 1920, קצרה היצירה שבחים מפה לפה, ומאז ואילך כמעט כל הביקורות עליה נשאו אור חיובי.
מבקרים אחדים שבעבר שפטו את היצירה לחומרה נמלכו כעת בדעתם וקבלו את היצירה באהדה.
עיתון ה"סאנדיי טיימס", שבעבר הטיח ביצירה ביקורת נוקבת, הזדרז לשנות את עמדתו – , מוזיקולוג ומבקר המוזיקה הראשי של העיתון, הכתיר את הולסט בתור .
מבקר המוזיקה חלק את התלהבותו עם ניומן כאשר כינה את קונצרט הבכורה השלמה .
אוונס שיבח את גילוי הלב ואת עומק ההבעה של היצירה וציין כי היא הסגנון המוזיקלי הגרמני, המתאפיין בסדר ובהיגיון פורמלי, נעדר ממנה כליל.
לדבריו, הולסט לא אִפשר לקונבנציות המיושנות הללו להגביל את חופש היצירה שלו.
בכורת הסוויטה בלונדון הציתה דיון ער באשר לסוגיית המודרניזם והעלתה לסדר היום את בחינת החלופה להגמוניה של הסגנון הגרמני.
הפער הניכר בין הביקורות המעורבות שגרפה הסוויטה לבין הצלחתה האדירה בפועל בקרב הציבור הבריטי מעלה תהיות רבות.
המוזיקולוג ריצ'רד גרין רואה בעניין הזה לא פחות מאשר פרדוקס, שכן הסוויטה ממשיכה לקנות לה ברחבי העולם כבר למעלה ממאה שנים.
אימוג'ן הולסט, בתו של המלחין, המחישה את עומק הפער בפתח הביוגרפיה שחיברה אודות אביה, וזאת בעזרת אנקדוטה שסיפר וון ויליאמס, מלחין בריטי וחברו הקרוב של גוסטב הולסט:
חרף הפופולריות האדירה של סוויטת "כוכבי הלכת" בקרב קהלי קונצרטים ותזמורות מובילות ברחבי העולם, היצירה זכתה למחקר מעמיק בהיקף מצומצם בלבד.
מלבד הפרקים שהוקדשו לניתוח היצירה בספר "שש-עשרה סימפוניות" מאת ברנרד שור ובספר "יצירותיו של גוסטב הולסט" מאת אימוג'ן הולסט, בתו של המלחין, מעט מאוד נאמר ונכתב אודות מסרי היצירה, מעבר לאפיונים האסטרולוגיים הבולטים בכותרות המשנה של שמות הקטעים.
דווקא האופי הנועז והניגודים החדים בין יצוגי כוכבי הלכת, גורמים שסללו את דרכה של הסוויטה ללבבות המאזינים והמבקרים, הם אלה שהאפילו על האפשרות לקיים דיון תאורטי בנוגע לרעיונות היצירה.
הסוויטה כמראה לחייו האישיים של המלחין
מעבר לאפיון האסטרולוגי של כל כוכב לכת בסוויטה, לעיתים נטען כי הולסט שזר חלק מקווי אישיותו לתוך צלילי היצירה.
מסקירת קורותיו של הולסט, ניתן להבחין בכמה נקודות דמיון בולטות בין מהלך חייו האישיים לייצוג המוזיקלי של הכוכבים ביצירתו.
לעיתים קרובות, עולה שאלת סיווג הסגנון מוזיקלי של קטעי הסוויטה.
כותרות המשנה של שמות הקטעים ("מבשר המלחמה", "מבשרת השלום" וכו'), בשילוב הידע הביוגרפי אודות הולסט ערב הלחנה הסוויטה, מצביעים על הקשר ההדוק של היצירה לתחום האסטרולוגיה.
על כן, אפשר להניח כי מדובר ביצירה תוכניתית, כזו שמתארת תכנים חוץ-מוזיקליים או מתבססת עליהם, כגון סיפורים, סרטים, תמונות וציורים.
אין חולק כי ניתן למצוא בסוויטה היבטים מסוימים של מוזיקה תוכניתית.
כך, למשל, בקטע "מאדים, מבשר המלחמה", שאון תופי הסניר ותרועות החצוצרות מדמים גדודי צבא צועדים לקרב.
עם זאת, הולסט מעולם לא הסכים לתייג את יצירתו כתוכניתית:
לחלופין, הולסט העדיף את המונח "סדרה של תמונות הלך רוח" ("a series of mood pictures").
בשונה מיצירות תוכניתיות אחרות, כגון "אוברטורת 1812" של צ'ייקובסקי, "ניצחון ולינגטון" של בטהובן ויצירות הבלט של סטרווינסקי, "כוכבי הלכת" לא ניזונים ישירות מיצירה ספרותית או מאירוע היסטורי.
לשם דיוק, אלה הם "האירועים המוזיקליים" שמשמשים כמטאפורות למצבים הפסיכולוגיים והרגשיים המזוהים עם אופיו של כל כוכב.
משום כך, הנטיות הכרומטיות והמקצבים הנוקבים בקטע "מאדים" הם מטאפורה לרעיון של המלחמה, ולא תיאור של מלחמה מסוימת מדפי ההיסטוריה.
למן הבכורה הפרטית של היצירה תחת שרביטו של אדריאן בולט ב-29 בספטמבר 1918 ועד ימינו, אין ספור מנצחים שונים ניצחו על סוויטת "כוכבי הלכת".
הולסט ערך שתי הקלטות של הסוויטה עם התזמורת הסימפונית של לונדון – הקלטה אקוסטית ב-1922–1923 והקלטה אלקטרונית ב-1926. הקלטות היצירה בניצוחו של הולסט מתאפיינות במפעמים מהירים יותר מאשר הקלטות של מנצחים אחרים.
הסיבה לכך עשויה להיות משך ההקלטה המוגבל שהתאפשר תחת תקליטים מסוג 78 סל"ד, טרם הומצאו תקליטי אריך-נגן.
בטבלה הבאה מפורטים משכי הביצוע של הקלטות היצירה בניצוחם של מנצחים שונים לאורך מאה השנים האחרונות:
מהדורת הכיס של הנרי ווד
בשנים הראשונות לאחר בכורתה, נחשבה סוויטת "כוכבי הלכת" לפורצת דרך ומודרנית ביותר לזמנה, בעלת סגנון מוזיקלי כמעט בלתי מוכר לקהלי הקונצרטים בבריטניה.
על כן, נחלקו הגישות בקרב מנצחים באשר לאופן הניצוח על היצירה.
על פניו, ניתן לבחון מקרוב את הפרשנות המקורית של המלחין, שערך שתי הקלטות של הסוויטה עם התזמורת הסימפונית של לונדון בין השנים 1922–1926. עם זאת, ההקלטות הללו, מראשית עידן טכנולוגיית ההקלטה, הן מאיכות ירודה, ולכן קשה לבסס באמצעותן עמדה ברורה באשר לפרשנותו של המלחין.
ב-2012 נתגלתה מהדורת כיס של פרטיטורת היצירה שהייתה שייכת לסר הנרי ווד, מנצח בריטי ששמו נקשר לעד ב"קונצרטי הטיילת" ("Promenade Concerts"), שלימים הפכו ל"פרומס", פסטיבל קיץ למוזיקה קלאסית הנערך מדי שנה בהיכל אלברט הול בלונדון.
ב-24 בספטמבר 1931 נערך "קונצרט טיילת" ובו ביצעה התזמורת הסיפמונית של ה-BBC את סוויטת "כוכבי הלכת" תחת שרביטו של הולסט, ואילו שאר תוכנית הקונצרט הוקדשה לקונצ'רטו לפסנתר של המלחין האנגלי ג'ון איירלנד, בניצוחו של הנרי ווד.
במהלך החזרות לקונצרט, בעת שעבד הולסט עם התזמורת על ביצוע "כוכבי הלכת", האזין ווד ברוב קשב לניצוחו של עמיתו ורשם עשרות הערות שוליים בעיפרון על גבי מהדורת הכיס של תווי היצירה.
הולסט הורה למשל לתזמורתו לנגן את תיבה 317 בקטע "צדק" ב"מקצב ברור ונקי מאוד"; את תיבה 90 בקטע "שבתאי" באופן "עוצמתי מאוד" ("very powerful"); ואת תיבה 129 בקטע "אורון" ב"ריקודיות" ("dancingly").
הערותיו של ווד על גבי הפרטיטורה מספקות הצצה נדירה לסגנונו המוזיקלי האישי של הולסט ועשויות לשמש כמצפן למנצחים ולמוזיקולוגים המבקשים לפענח את רזי היצירה.
מטבע הדברים, לא הולחן קטע מוזיקלי המתאר את הכוכב פלוטו, שכן זה נתגלה רק ב-1930, ארבע שנים לפני פטירתו של הולסט.
בראש מעייניו של המלחין עמד הקשר ההדוק בין המוזיקה לאסטרולוגיה, ולאו דווקא ההיבט האסטרונומי.
לכן, ככל הידוע לנו, הולסט לא התעניין כהוא זה בהלחנת קטע נוסף בהתבסס על פלוטו (שמאז הורד ממעמדו ככוכב לכת).
יתרה מכך, הפופולריות העצומה של סוויטת "כוכבי הלכת" האפילה על יצירותיו האחרות של הולסט, שלראייתו היו ראויות להערכה עמוקה יותר.
בשל סיבות אלה, לא ראה הולסט לנכון להלחין קטע משלים לסוויטה ושמיני במספר.
ב-26 במרץ 1972, ניצח לאונרד ברנשטיין על סוויטת "כוכבי הלכת" עם הפילהרמונית של ניו יורק.
הקונצרט נערך במסגרת תוכנית הטלוויזיה הפופולרית "קונצרטים לצעירים" , שבה שהגיש ברנשטיין הסברים לילדים ולנוער על מלחינים ועל יצירות מוזיקליות.
לאורך הקונצרט, הדריך ברנשטיין את הקהל הצעיר במסע בעקבות חמישה כוכבי לכת מתוך השבעה – מאדים, נוגה, כוכב־חמה, צדק ואורון.
בסיום הקונצרט, לאחר שהסביר ברנשטיין מדוע הכוכב פלוטו לא נכלל בסוויטה, הוביל את כל נגני התזמורת לקטע אלתור בו־זמני שהוליד את היצירה "פלוטו, הבלתי צפוי" ("Pluto, The Unpredictable").
ברנשטיין לא היה המלחין היחיד שיזם את השלמת הסוויטה.
בשנת 1999, פנה המנצח האמריקאי קנט נגאנו, שאז עמד בראשה של תזמורת האלה, למלחין הבריטי קולין מת'יוס , מומחה למוזיקה של הולסט, שבסוף שנות ה-70 ערך ביחד עם אימוג'ן הולסט מהדורה ביקורתית של סוויטת "כוכבי הלכת".
מת'יוס נתבקש להלחין קטע מוזיקלי המתאר את הכוכב פלוטו, ובכך "להשלים" את מבנה הסוויטה.
תחילה, שקל מת'יוס את הצעתו של נאגנו בכובד ראש.
הוא חש כי לא ניתן להרחיב את הסוויטה מעבר לקטע הסוגר "רהב", ובייחוד כשצליליו האחרונים דוהים ונעלמים לדומיה מוחלטת.
לבסוף, הסכים מ'תיוס להלחין את היצירה, שבשונה מגישתו של הולסט לא שואבת השראה מתחום האסטרולוגיה, אלא מהתופעה האסטרונומית של משבי רוח השמש, המתוארים באמצעות סולמות עולים ויורדים בפראות בנגינת כלי הקשת.
ההיבט היחיד שאימץ לחיק יצירתו מתוך הסוויטה המקורית הוא סגנון כותרת המשנה, ועל כן קרא לקטע "פלוטו, המחדש" ("Pluto, The Renewer").
מת'יוס גם שינה מעט את סיום הקטע "רהב", כך שמקהלת הקולות הנשיים תמשיך ברצף ל"פלוטו".
הופעת הבכורה של "פלוטו, המחדש" נערכה ב-11 במאי 2000 באולם הקונצרטים "" שבעיר מנצ'סטר, ומאז זכתה לביצועים ברחבי העולם.
היצירה מוקדשת לזכרה של אימוג'ן הולסט שנפטרה ב-1984, בטרם הייתה יכולה להאזין לצליליה.
לדברי מת'יוס, לו נחשפה אימוג'ן ל"פלוטו", הייתה היא מוקסמת ונחרדת ממנה בעת ובעונה אחת.
ב-1921, עיבד הולסט את המלודיה הנשגבת העומדת בלבו של הקטע "צדק, מבשר השמחה" לשיר הפטריוטי "I Vow to Thee, my Country" ("נדרתי לך, ארצי").
ההמנון המפורסם הוא פרי עמלם המשותף של הולסט עם הדיפלומט הבריטי סר ססיל ספרינג-רייס , שחיבר במקור את מילות השיר ב-1908 עבור הפואמה "The Two Fatherlands".
השיר הפך במהרה למרכיב שכיח בטקסי הזיכרון ליום שביתת הנשק של המלחמה, ומזוהה עד היום עם ימי הזיכרון בממלכה המאוחדת.
השיר התנגן גם בהלוויותיהם של אישים בריטיים בולטים, בהם וינסטון צ'רצ'יל, מרגרט ת'אצ'ר והנסיכה דיאנה.
לדברי אימוג'ן הולסט, בתו של המלחין, .
פיאנולה (פסנתר מנגן) – בתחילת שנות ה-90, יצר הפיאנוליסט הבריטי רקס לוסון עיבוד שלם של הסוויטה לפיאנולה.
עוגב – ב-1996 יצר העוגבר והצ'מבלן הבריטי פיטר סייקס עיבוד של הסוויטה לעוגב.
תזמורת קאמרית – המנצח הבריטי ג'ורג' מורטון יצר עיבוד של הסוויטה לתזמורת קאמרית בת 15 נגנים.
הופעת הבכורה של העיבוד נערכה ביולי 2015, בידי התזמורת הקאמרית של שפילד.
נגן הטרומבון ההונגרי ארון סימון עיבד את הקטע "מאדים, מבשר המלחמה" להרכב כלי נשיפה ממתכת הכולל שישה טרומבונים, אפוניום, טובה, טימפני וכלי הקשה.
סטיבן רוברטס, מנצח התזמורת הסימפונית האנגלית , יצר עיבוד של כל הסוויטה לתזמורת כלי נשיפה ממתכת.
תזמורת צועדת – הסוויטה עובדה פעמים רבות להרכבי "תזמורת צועדת" (Marching Band), המונה כלים ניידים בהם ניתן לנגן בעת צעידה (בעיקר כלי נשיפה וכלי הקשה).
עיבוד של הקטעים "מאדים, מבשר המלחמה", "נוגה, מבשרת השלום" ו"צדק, מבשר השמחה" בידי המלחין האמריקאי ג'וי בוקוק .
עיבוד של מנגינת ההמנון מתוך החטיבה המרכזית בקטע "צדק, מבשר השמחה" המעבד המוזיקלי פרי עטו של המלחין האמריקאי פול מרת'ה (Paul Murtha).
קווין שה (Kevin Shah) וטוני נונז (Tony Nunez) יצרו עיבוד של הסוויטה בשם "מבשר השמחה" ("Bringer of Joy"), בהתבסס על הקטע הרביעי "צדק".
– אמן כלי ההקשה ג'יימס אנקונה יצר עיבוד של הקטע השלישי בסוויטה "כוכב־חמה, השליח המכונף" להרכב כלי הקשה רחב, הכולל שני גלוקנשפילים, שני קסילופונים, שני ויברפונים, שתי מרימבות, חמישה תופי טימפני, מצילה ושני משולשים.
הרכב ג'אז – ב-2020 תזמורת הג'אז של ג'רמי לוי יצר עיבוד של שבעת קטעי הסוויטה בסגנון ג'אז, במסגרת האלבום "The Planets: Reimagined".
עיבוד הקטע השישי "אורון, המכשף" היה מועמד לפרס "העיבוד, האינסטרומנטל או האקפלה הטובים ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-63 שנערך ב-2021.
רוק אנד רול – הסוויטה שמשה השראה ללהקות "רוק אנד רול" רבות, ששילבו בשיריהן מלודיות ומוטיבים מתוך היצירה:
להקת הדת' מטאל הקליטה גרסה של הקטע האחרון "רהב, המיסטי" עבור השיר השישי מתוך אלבומם "Aeons Black" שיצא ב-2012.
המוזיקאים , ריק וייקמן ו יצרו גרסת רוק של כל קטעי הסוויטה עבור אלבומם "מעבר לכוכבים" שיצא ב-1985.
להקת הרוק הפרוגרסיבי הקליטה גרסה של "מאדים, מבשר המלחמה" עבור אלבומם האפונימי שיצא ב-1986.
מנגינת ההמנון מתוך הקטע "צדק, מבשר השמחה" שימשה השראה למספר להקות רוק ששילבו בשיריהן אלמנטים של המנגינה.
בין היתר, קית' אמרסון ולהקתו בשיר "Marche Train" שיצא ב-2008, להקת "" בשירם "Joybringer", ולהקת המטאל הקיצוני השוודית באת'ורי בשירם "Hammerheart" מתוך האלבום "דמדודי האלים" שיצא ב-1991.
הממדים המוזיקליים האדירים של סוויטת "כוכבי הלכת", המתבטאים במנעד רגשות רחב היקף ובתזמור דרמטי ומקורי, נתנו דרור לדמיונם של שורת מלחינים בולטים מהמאה ה-20, והשפעתה עודנה מהדהדת באולמות הקולנוע ועל מסכי הטלוויזיה.
במידה רבה עיצבה הסוויטה את האופן שבו מיוצגים סיפורים המתחרשים בעולמות החלל החיצון, הפנטזיה והמיתולוגיה.
כל קטע בסוויטה מתאר את התכונות האסטרולוגיות הייחודיות של כוכבי הלכת במערכת השמש, ממאדים האיום והברוטלי, דרך נוגה השמיימית והשלווה, ועד רהב המסתורי והאפל.
מצבי הרוח המנוגדים הללו מומחשים באמצעות נושאים מוזיקליים מגוונים המביעים מתח, תנופה, פליאה ורגש.
לפיכך, על אף שבמקור נכתבה הסוויטה כיצירה מופשטת לתזמורת, יצירתו של הולסט עולה בקנה אחד עם מוזיקה הנכתבת למסך הגדול, בייחוד בז'אנר המדע הבדיוני.
מלחינים רבים בתעשיית הקולנוע האמריקאית נשאו עיניהם לקטע הפותח בסוויטה, "מאדים, מבשר המלחמה":
המלחין והמנצח האמריקאי ג'ון ויליאמס, ממלחיני הפסקולים הבולטים בתעשייה, הושפע עמוקות מ"מאדים" כשניגש להלחין את המוזיקה לסדרת סרטי הקולנוע "מלחמת הכוכבים".
כך, למשל, רצועת הפסקול המלווה את כתוביות הפתיחה של הסרט הראשון בסדרה "תקווה חדשה" (1977) כוללת שאילה ישירה מתוך תרועות הסיום האכזריות של "מאדים".
בסרט הבא בסדרה, "האימפריה מכה שנית", ויליאמס אימץ אלמנטים מוזיקליים בולטים מתוך "מאדים", ובהם מקצב האוסטינטו החריף והמנגינות התרועתיות של כלי המתכת ברצועת הפסקול "המארש הקיסרי", נעימת הנושא המזוהה עם דמות הנבל דארת' ויידר.
מלחין הפסקולים היהודי-גרמני הנס צימר שאב השראה אף הוא מיצירתו של הולסט.
בין היתר, שילב צימר אלמנטים של תזמור, אינסטרומנטציה ומלודיה מתוך "מאדים" בפסקול לסרט "גלדיאטור" שיצא לאקרנים בשנת 2000. ב-2006, הקרן לזכרו של הולסט (The Holst Foundation) תבעה את צימר ואת אולפני יוניברסל בגין הפרת זכויות יוצרים של הקטע "מאדים".
הסוויטה השפיעה על פסקול הסרט "הצוות המובחר" (1983) שהלחין מלחין הפסקולים האמריקאי .
שמו של הולסט מופיע בכתוביות הסיום של הסרט.
קיימים אזכורים רבים לקטעים מתוך הסוויטה בתרבות הפופולרית:
סדרת המדע הבדיוני הבריטית "" ששודרה ב-BBC בקיץ 1953 כללה את נגינת הקטע "מאדים" בכתוביות הפתיחה.
בסדרת הטלוויזיה "בוג'ק הורסמן", בפרק 11 מתוך העונה השלישית, נעשה שימוש בקטע "נוגה, מבשרת השלום".
יצירתו של הולסט מתנגנת ברקע סצנה שבה יושבים בוג'ק הורסמן ושרה לין במצפה הכוכבים בלוס אנג'לס.
"משפחת סימפסון" אזכרה קטעים מתוך הסוויטה בשני פרקים מתוך הסדרה:
בפרק 16 מתוך העונה ה-14, "ויהי חושך" (""), נשמע הקטע "צדק, מבשר השמחה" ברקע סצנה המתרחשת במצפה כוכבים.
בפרק 4 מתוך העונה ה-15, "מונולוגים מהרגינה" (""), נגינת הקטע "מאדים, מבשר המלחמה" מלווה סצנת פלשבק ובה נראה אייב סימפסון, אביו של הומר, על סיפון ספינת קרב במלחמת העולם השנייה.
בדרמת המתח "מר רובוט" נעשה שימוש בקטע "רהב, המיסטי" בפרק 2 מתוך העונה הרביעית.
בסדרת הילדים המונפשת "בלואי", נעשה שימוש בקטע "צדק, מבשר השמחה" בפרק ה-26 "הולכים לישון" מתוך העונה השנייה של הסדרה.
יצירתו של הולסט נשמעת בסצנות החלום במהלך הפרק, בהן מסיירת הדמות בינגו בין כוכבים.
בפרק "Space Brain" מתוך העונה הראשונה של סדרת המדע הבדיוני הבריטית "" נשמע הקטע "מאדים, מבשר המלחמה" כמעט בשלמותו.
בסרט "האיש שנפל מכוכב אחר" בכיכובו של דייוויד בואי, שיצא לאקרנים ב-1976, משלב בפסקול שני קטעים מתוך הסוויטה, "מאדים" ו"נוגה".
בסרט המונפש "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני" שיצא לאקרנים ב-2005 נעשה שימוש בקטע "נוגה, מבשרת השלום".
כוכבי הלכת החיצוניים הם כוכבי הלכת במערכת השמש אשר ממוקמים מחוץ לחגורת האסטרואידים.
השם מתייחס לענקי הגז ולענקי הקרח הנמצאים בסדר הבא מהשמש: צדק הוא הכוכב הגדול ביותר במערכת השמש, אחריו, שבתאי הוא הכוכב השני בגודלו, בעל מערכת טבעות גדולה ובהירה.
אורנוס הוא הכוכב השלישי בגודלו, והכי פחות מאסיבי של ארבעת כוכבי הלכת הללו.
האחרון הוא נפטון, הרביעי בגודלו, הקטן ביותר מכוכבי הלכת החיצונים.
לכל כוכבי הלכת החיצונים יש מערכת טבעות, אך את הטבעות היחידות שניתן לראות מכדור הארץ הן של הכוכב שבתאי.
אלמנט משותף נוסף לכל כוכבי הלכת החיצונים; לכל אחד מהם יש מספר רב של ירחים טבעיים עצומים, חלקם גדולים יותר מכוכב חמה.
פלוטו נחשב כוכב לכת חיצוני מאז גילויו בשנת 1930 ועד סיווגו מחדש ככוכב לכת ננסי בשנת 2006.
ב-2025 פורסם הצילום הראשון לכוכב לכת חיצוני שלקח טלסקופ החלל ג'יימס וב (כן צולמו לפני בעזרת טלסקופים אחרים).
כוכב הלכת מרוחק 100 שנות אור.
אסטרונומים סבורים שענקי הגז נוצרו לראשונה ככוכבים מוצקים בעלי הרכב סלעי וקרח.
אולם גודל הליבה אפשר לכוכבים אלו ובעיקר לצדק ושבתאי למשוך מימן והליום מתוך ענני הגז.
ענני גז אלו היו טרם היווצרות השמש אשר עם היווצרותה הביאה לפיצוץ ושריפת רוב הגז.
מאחר שאורנוס ונפטון הם קטנים יותר ובעלי מסלול כבידתי גדול יותר, הרי שהיה להם קשה יותר לאסוף מימן והליום באותה יעילות כשם שצדק ושבתאי אספו.
זה מסביר מדוע הם קטנים יותר מאשר השניים הראשונים.
בשל כך האטמוספירה שלהם "מזוהמת" יותר ומכילה רכיבים כבדים יותר כגון מתאן ואמוניה.
השוואה בין כוכבי לכת חיצוניים לפנימיים
אטמוספירה: בשל הדמיון הרב באופי היווצרות ענקי הגז הרי לענקים אלו יש דמיון רב באטמוספירה שלהם.
רובם מכילים גז מימן והליום כאשר אורנוס ונפטון מכילים גם גז מתאן ואמוניה.
העובדה שלארבעת הענקים יש אטמוספירה היא הבדל משמעותי בינם לבין כוכבי הלכת הפנימיים.
האטמוספירות של כוכבי הלכת הפנימיים מגוונות ומשתנות בין כוכב לכוכב.
לכוכב חמה אין כלל אטמוספירה, אף על פי שעל פני השטח ניתן לגלות נתרן והליום.
נוגה מכילה בעיקר פחמן דו-חמצני עם כמות קטנה מאוד של חנקן.
כדור הארץ מכיל כמות גדולה מאוד של חנקן עם כמות קטנה של חמצן.
במאדים יש אטמוספירה דומה מאוד לזו של נוגה אם כי האטמוספירה שלו הרבה יותר דקה.
סיבוב עצמי: כוכבי לכת חיצוניים מאופיינים בסיבוב עצמי מהיר יותר מאשר כוכבי לכת פנימיים.
הסיבוב המהיר הזה גורם לצדק ולשבתאי להראות פחוסים באזור קו המשווה.
מהירות מסלול השמש איטי: כוכבי לכת חיצוניים גדולים יותר ורחוקים יותר מכוכבי לכת פנימיים ועל כן זמן מהירות המסלול שלהם סביב השמש הוא ארוך יותר באופן משמעותי מאשר כוכבי לכת פנימיים.
ירחים: כוכבי לכת חיצוניים מאופיינים בכמות גדולה מאוד של ירחים סביבם.
חלק מהירחים "נמשכו" לכוכבי הלכת ונכנסו למסלול שלהם בשל כוח המשיכה הגבוה שלהם.
מנגד, כוכבי לכת פנימיים לא מאופיינים בירחים.
רק לכדור הארץ ולמאדים יש ירחים שמקיפים אותם.
גילוי על ידי האדם: כוכבי לכת פנימיים היו ידועים לאדם מזה אלפי שנים.
אסטרונומים עתיקים אמנם לא ידעו שהם כוכבי לכת אך ידעו על קיומם.
מנגד, כוכבי לכת חיצוניים התגלו בשלב מאוחר יותר.
רק צדק ושבתאי נצפו על ידי אסטרונומים בעת העתיקה.
קיומם של אורנוס ונפטון לא היה ידוע עד לאחרונה.
צדק: "ג'ונו" הגשושית של נאס"א הגיעה לכוכב ב-2016 וכבר הביאה למספר גילויים.
התגלה כי החלקיקים המשפיעים על הזוהר של צדק שונים מאלו על פני כדור הארץ.
כמו כן התגלה שלג הנובע מעננים בגובה רב.
כמו כן מדענים מבצעים שימוש בטלסקופ האבל וחוקרים את הכתם האדום הגדול בצדק ומאתרים שינויים בגודלו כתוצאה משינויים בסופות המתחוללות בו.
שבתאי: "קאסיני-הויגנס" ביצעה תצפיות רבות על שבתאי אבל המחקר עדיין התהוותו.
בשנתיים האחרונות מדענים חוקרים את השדה המגנטי וכוח המשיכה של שבתאי.
כמו כן הם בוחנים את הטבעות של שבתאי מזוויות שונות.
אורנוס ונפטון: הסערות של אורנוס ונפטון נחקרות מזה שנים על ידי אסטרונומים וחובבי אסטרונומיה.
מחקר שבוצע באמצעות טלסקופ החלל האבל חקר סערה בנפטון שהתחוללה מזה שנים ודיווח על שינויים וירידה בעוצמת הסערה.
תוצאות אלו היו שונות ממודלים שפותחו על אורנוס ומלמדות שעדיין דרך ארוכה לבחינה והבנת האטמוספירה של אורנוס.
סוכנות החלל האמריקאית (נאס"א) וסוכנות החלל האירופאית מבצעות יחד משימות רבות לחקר כוכבי הלכת החיצוניים.
אחת מהן נועדה לבחון את הירחים הגדולים של צדק ובייחוד את טיטאן.
משימות אלו נועדו לענות על שאלות כגון 'איך מערכת השמש שלנו נוצרה?' ו'האם קיימים חיים או יכולים להתקיים חיים במקומות אחרים?'.
סיבות אפשריות לאי קיום חיים
כמה אפשרויות המונעות קיום ו/או התפתחות חיים בחלק מכוכבי הלכת החיצוניים.
אחת הסיבות שבגללן כוכבי הלכת החיצוניים אינם יכולים לקיים חיים מכיוון שהכוכבים קרים מידי.