tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין הביקורות הבולטות, ניתן למצוא את זו של אתר AIPT Comics, שהעניק לסדרה ציון של 9 מתוך 10 והדגיש את הרגעים הדרמטיים שבהם נחשף הצורך בגיבורים שפועלים מחוץ למסגרת החוק.
כמו כן, באתר Comic Book Revolution נכתב כי הסדרה מציגה עלילה סוחפת, מורכבת ומהנה במיוחד, והביקורת ציינה ציפייה להמשך האירועים בסקרנות רבה.
בנוסף לכך, Comic Book Herald הדגישו שבזמן שהעלילה המרכזית עשויה להזכיר סיפורים קודמים, הסדרה מצליחה לשמור על תחושת רעננות ולספק חוויית קריאה ייחודית.
מעבר לכך, גם ברשת החברתית רדיט, בקהילת r/comicbooks, רבים מהמשתמשים חלקו התרשמות חיובית; אחד מהם כתב שזהו אחד מהאירועים האהובים עליו ביותר, מכיוון שהוא מתמקד בקונפליקט אנושי ומציאותי יותר, ולא בעוד סיפור אפוקליפטי או קוסמי.
דרוּאידיות או דרוּאידיזם הוא השם הכולל למנהגיהם של הדרואידים הקדמונים, מעמד הכהנים והמשכילים בחברות קלטיות קדומות, שהיו קיימות ברוב אירופה המערבית שמצפון להרי האלפים, ובאיים הבריטיים.
מנהגים דרואידים היו חלק מתרבותם של כל השבטים שנקראו "קלטוי" ו"גלאטאי" בידי היוונים ו"קלטאי" ו"גלאי" בידי הרומאים, מכאן הגיעו השמות המודרניים "קלטים" ו"גאלים".
מהמעט הידוע למחקר על המנהגים הדרואידיים המאוחרים, נראה כי היו מסורתיים ושמרניים ביותר, שכן היו נושאי תרבות ותורה עתיקה.
להערכת חוקרים בני ימינו, לא ניתן לשפוט מה היו שורשיה ההיסטוריים של תרבות הדרואידים; ייתכן ששינויים חברתיים התחוללו בה כבר בתקופת "לה טן" (תרבות שהתפתחה בתקופת הברזל האירופית וראשיתה מתוארכת למאה השישית לפנה"ס) או שהייתה הפסקה בהמשכיותה וחידושים הוכנסו בדת הדרואידית.
השפעת הדרואידים הייתה חברתית לא פחות מדתית.
הדרואידים לא עסקו רק במילוי תפקיד של כהני דת מודרניים, אלא היו לעיתים קרובות גם פילוסופים, מדענים, אנשי חוכמה ואגדות, מורים, שופטים ויועצים למלכים.
הדרואידים חיברו בין העם הקלטי לאלים הרבים שלו, ללוח הירחי ולסדר הטבעי.
עם הגעת הנצרות לאזור, תפקידים אלו מולאו על ידי הבישוף ואב המנזר, שבניגוד לדרואיד, בהיותם שתי ישויות נפרדות, מצאו עצמם לעיתים בתחרות.
הידע ההיסטורי שלנו על הדרואידים מצומצם ביותר.
החוכמה הדרואידית הייתה מורכבת ממספר גדול של פסוקים שנלמדו בעל פה, ונמסר כי לימוד כל הפסוקים ארך עשרים שנה.
ייתכן כי היה מרכז לימוד דרואידי באנגלסי, שמרכזו באגמים פלאיים, אך מה נלמד שם – שירה, אסטרונומיה או אולי אפילו השפה היוונית – הוא ניחוש בלבד.
מהספרות בעל פה שלהם של שירה, תפילות ולחשים, וחוקי תפילה וקסם, לא שרדה ולו שורה אחת, אפילו בתרגום, ואין אף אגדה שניתן לכנותה דרואידית טהורה, ללא שכבה או פירוש נוצריים.
עם זאת, עדיין ניתן למצוא מנהגים כפריים דתיים רבים מתחת לפירושים הנוצריים שממשיכים להתקיים, כגון "ליל כל הקדושים", פולחני קציר, מיתוסי פולקלור, רוחות יער, צמחים וחיות בעלי מזל טוב או רע, וכדומה.
אף על פי כן, יש לזכור כי חומר המועבר בעל פה יכול להיות מושפע מאוד מהתרבות הסובבת, וייתכן כי מקורותיו עתיקים פחות משחושבים.
ניסיונות מודרניים לתחייה של דרואידיזם פעיל נקראים נאו-דרואידיזם.
השורשים האטימולוגיים של המילה "דרואיד" מגוונים ומסופקים דיים, כך שייתכן שהמילה קדומה אף לשפות ההודו-אירופיות (שקלטית היא ענף שלה).
הדעה הרווחת ביותר היא כי "דרואיד" מקורו במילה הקלטית לעץ אלון, ("דוור" בגיילית אירית), מילה שפירוש שורשה היה גם "חוכמה".
בעברית נעשה ניסיון לתרגם את המילה "דרואיד" ככהן-עץ, רמז לכך שאמונתו של הדרואיד היא ברוחות היער ואלי הטבע.
אנו מוצאים ב"מלחמת גאליה" של יוליוס קיסר את התיאור הראשון והמלא ביותר של הדרואידים.
יוליוס קיסר כותב, כי כל הגברים בעלי הרמה והכבוד בגאליה היו או מהדרואידים או מהאצילים, שהיוו שני מעמדות נפרדים.
הדרואידים היוו את המעמד הכהני המלומד, והיו אחראים על החוק המנהגי העתיק, ולהם היה כוח השפיטה, כשהעונש הגרוע ביותר היה הגליה והחרמה על ידי החברה.
הדרואידיות לא עברה בירושה, אבל הם קיבלו פטור משירות בצבא וכן מתשלום מסים.
הלימודים שתלמיד היה מחויב בהם היו ארוכים.
כל הלימוד היה בעל פה, אך יוליוס קיסר כותב כי למטרות אחרות הייתה להם שפה כתובה בעלת אותיות יווניות.
קיסר אומר כי "הנקודה העיקרית של הדוקטרינה שלהם היא כי הנפש לא מתה, וכי לאחר המוות היא עוברת מגוף אחד לשני (גלגול נשמות)".
דבר זה הביא כמה מחברים בזמן העתיק למסקנה הלא-הגיונית, כי הדרואידים הושפעו בידי הפילוסוף היווני פיתגוראס.
קיסר גם ציין כי הדרואידים נקראים מה שהוא תרגם כ"דיספאטר", או "אב עולם המוות".
מחברים שהמידע שהגיע אליהם איננו ממקור ישיר, כמו דיודורוס וסטרבו, כתבו כי כינוי זה נסב גם על משוררים ואומרי לחש.
פומפוניוס מלה היה המחבר הראשון שאמר כי ההוראה שלהם הייתה סודית, והתבצעה במערות וביערות.
אנו יודעים כי חלקים מסוימים מיערות נחשבו לקדושים, מכיוון שגם הרומאים וגם הנוצרים שרפו אותם בכוונה.
לפעמים מייחסים לדרואידים קורבנות אדם, בדרך כלל פושעים, ומנהג זה אכן היה מנהג עתיק באירופה, אך ייתכן גם כי מדובר בתעמולה רומאית.
בריטניה הייתה המרכז של הדרואידים, אך פעם בשנה הייתה אספה כללית של המסדר בטריטוריה של הקרנוטים בגאליה.
קיקרו אומר כי אצל הגאלים קיימים אומרי לחשים שידועים בשם דרואידים, וכי הוא הכיר אחד בשם אאדואן.
דיודורוס מוסר, כי על מנת שקורבן יחשב לפני האלים, עליו להיות מוקרב על ידי הדרואידים, כי הם המתווכים הבלעדיים בין האדם לאלים, וכי לפני מלחמה הם משליכים את עצמם בין שני הצבאות על מנת להביא לשלום.
דרואידים נחשבו כלא-רומאים מטבעם: חוק של אוגוסטוס אסר על רומאים להשתתף בטקסים דרואידים.
אצל סטראבו, אנו מוצאים את הדרואידים כשהם עדיין עוסקים כמפשרים בענייני ציבור ובעניינים פרטיים, אך הם כבר לא יכלו לפסוק במשפטי רצח.
תחת טיבריוס, הדרואידים הוגבלו על ידי חוק של הסנאט, אך קלאודיוס היה צריך לחדש את החוק הזה בשנת 54. אצל פליניוס הזקן, פועלם היה מוגבל לרפואה ולקוסמות.
הוא כותב כי הדרואידים החשיבו מאוד את צמח הדבקון הלבן (mistletoe).
חורשות של אלון היו מקום המסתור האהוב על צמח זה.
כשמצאו אותו, הוא נחתך בסכין מוזהבת בידי דרואיד לבוש בגלימה לבנה, ושני פרים הוקרבו במקום.
טקיטוס, כשהוא מתאר התקפה על האי מונה (אנגלסי או "איניס מון" בוולשית) על ידי הרומאים תחת סואטניוס פאולינוס, הוא אומר כי הצבא הרומאי נדהם כשהופיעה קבוצת דרואידים שבידיים פרושות לשמים קיללו את הצבא הרומי בקללות נוראיות.
אך הרומאים היו אמיצים והמשיכו להילחם, הבריטונים ברחו, והיערות הקדושים במונה נכרתו.
לאחר המאה ה-1 לספירה, הדרואידים באירופה הקונטיננטלית נעלמו לגמרי, והתייחסו אליהם לעיתים רחוקות בלבד.
אאוסיניוס, לדוגמה, אומר כי הרטוריקן אטיוס פטרה הוא צאצא של דרואידים.
הסיפור של וורטיגרן כפי שהועבר אלינו על ידי נניוס הוא אחד מההצצות היחידות שיש לנו בדרואידים הבריטיים לאחר הכיבוש הרומאי.
לאחר שהוא הוחרם בידי גרמנוס הרומאי, המנהיג הבריטי מזמין שנים עשר דרואידים לעזור לו.
אך בספרות האירית הדרואידים מוזכרים פעמים רבות, ונראה כי פועלם באי היה דומה למדי לאלה שפעלו בגאליה.
אנו מוצאים את תפקידיהם של הדרואידים מחולקים בין דרואידים ומשוררים, אך כבר בתקופה הקדומה תהליך זה החל, והמשורר מחליף את הדרואיד עם התפשטות הנצרות.
המסמכים האיריים החשובים ביותר כלולים בכתבי יד מהמאה ה-12, אך הטקסטים עצמם הם ברובם מבערך 700. במחזורים ההירואיים הדרואידים לא מופיעים כמעמד נפרד, וגם לא נראה שהם היו פטורים משירות צבאי.
קת'בד, הדרואיד שהיה מקושר למלך קונוכר, מלך אלסטר, במחזור הישן מלווה בידי מספר נערים (100 לפני הגרסה הישנה ביותר) שרוצים ללמוד ממנו את אומנתו.
הדרואידים מוצגים כבעלי יכולת חיזוי העתיד: לפני שהם יוצאים למסע הגדול נגד אלסטר, מדב, מלכתו של קונוט, הולכת להתייעץ עם הדרואיד שלה, ולפני שהגיבורה דיידרה נולדה, קת'בד מתנבא לגבי אופייה העתידי.
לדרואידים יש גם כישרונות סודיים: הגיבור קוכולין חזר מאי הפיות לאחר שפותה ללכת לשם בידי פיה ששמה פנד, שעכשיו הוא אינו מסוגל לשכוח.
ניתן לו שיקוי בידי כמה מהדרואידים, שמשכיח ממנו את האירועים האחרונים וגם פוטר את אשתו, אמר, מקנאתה.
גברת זו, עכשיו אשתו של איאוכד ארם, המלך הראשי של אירלנד, הייתה בגלגול קודם אהובתו של המלך מידר, ששוב מחפש אחריה ונושא אותה משם.
המלך הולך לדרואיד שלו, ולאחר שנה שלמה הוא מצליח למצוא את מחבואה של המלכה.
זאת הוא עושה על ידי ארבעה שביטים של עץ טקסוס, עליהם חרוטות אותיות.
בסיפור אחר, הדרואיד נושא את עיניו השמיימה ומסתכל על העננים, וקורא לדרואידים שסביבו.
הם מרימים את עיניהם גם כן, ומקללים את איתני הטבע, כך שהם נלחמים אחד בשני, וענני אש מופנים לכיוון אנשי אירלנד.
כמו כן, נאמר לנו כי בחצרו של קונוכר לא הייתה לאיש הזכות לדבר לפני הדרואידים.
בטקסטים אחרים הם היו בעלי יכולת לגרום לשיגעון.
אתרים המקושרים לדרואידיזם כוללים את:
בחיי הקדושים והמיסיונרים, הדרואידים מוצגים כקוסמים שמתנגדים למיסיונרים הנוצריים, ואנו מוצאים שניים מהם כשהם פועלים כמורים לבנותיו של לוגר מק'ניל, המלך הגבוה של אירלנד, כאשר פטריק הקדוש מגיע לאירלנד.
הם מוצגים כמנסים למנוע את התקדמותם של פטריק וקולומבה הקדוש על ידי העלאת עננים וערפילים.
לפני קרב קולדרמן (561), דרואיד יצר "איירב דרטיאד" (אולי גדר הגנה) סביב אחד מהצבאות, אבל לא ברור בדיוק במה מדובר.
נראה כי לדרואידים הייתה גם תספורת מיוחדת.
בפסקה אחת, סיינט קולומבה מתייחס לישו כדרואיד שלו.
במאה ה-18 הייתה תחייה דרואידית באנגליה ובויילס.
יש ראיות חזקות לכך כי ויליאם בלייק היה מעורב בתחייה הדרואידית וייתכן כי היה ארכדרואיד.
מסדר הדרואידים העתיק נוסד ב-1781, כשהוא מובל בידי הנרי הורל וכנראה השתמשו ברעיונות מייסוניים.
דרואידיזם מודרני הוא המשך של התחייה במאה ה-18, ויש לו קשר מסוים לדת העתיקה.
לדרואידיזם מודרני יש שני זרמים: התרבותי והדתי.
הדרואידים התרבותיים עורכים תחרות שירה, ספרות ומוזיקה הידועה כאייסטפוד בין העמים הקלטים (וולשים, אירים, ברטונים וכו').
דרואידיזם דתי מודרני הוא סוג של נאו-פגניזם שבנוי בעיקר סביב כתבים שנכתבו במאה ה-18 והלאה, וכן סביב המקורות הרומאיים והימי ביניימים המעטים.
פרגמנטים של הלוח הדרואידי הירחי, חרוט על לוח נחושת, נמצאו בקוליני בצרפת ב-1897, דבר אשר גרם להתעניינות רבה.
בסדרת ספרי הקומיקס הצרפתי, הרפתקאות אסטריקס ואובליקס, דרואיד (בעברית תורגם ל"כהן-עץ") הוא כהן השבט הגאלי המשמש ככהן דת, יועץ חכם, מלומד ומנהיג רוחני.
בכפרם של אסטריקס ואובליקס, הדרואיד אשפיקס רוקח שיקויי קסמים כאשר הידוע שבהם מעניק כוח על-אנושי ללוגם אותו.
במשחק מבוכים ודרקונים דרואיד הוא סוג מקצוע של איש דת (סוגים נוספים הם כהן ונזיר), שהשחקן יכול לבחור כמקצוע הדמות.
כוחות הקסם של הדרואיד נובעים מאמונתו הדתית ברוחות היער ואלי הטבע.
בספר "בית היער" מאת מריון זימר בראדלי ישנו תיאור מקיף של הדת הדרואידית בתקופת השלטון הרומי על בריטניה.
בספר "ערפילי אבאלון" מאת מריון זימר בראדלי ישנו תיאור מקיף של הדת הדרואידית ומלחמתה נגד הנצרות בבריטניה כחלק מהמיתוס של המלך ארתור (מרלין ומורגן לה פיי הם הדרואידים המרכזיים בעלילה).
בשיר "משחקי מחשבה" (Mind Games) ג'ון לנון מתייחס למופע מודרני של הדרואידזם, בשורה: "Some kinda druid dude lifting the veil".
בספרי שאנרה של טרי ברוקס דרואידים הם מסדר של חוקרים והיסטוריונים ששאף לאסוף את הידע האבוד מהעולם לפני המלחמות הגדולות.
מתוך קבוצה זו יצא הדרואיד המורד ברונה וכן ברמן ואלנון אשר נלחמו בו בקרבות הסופיים אחרי השמדת המסדר.
במשחק הרשת המפורסם World of Warcraft סוג מסוים של שחקן נקרא דרואיד ויכולותיו במשחק הן רבות ומגוונות והן כוללות קסמים רבים.
במשחק המחשב "דיאבלו", דרואיד הוא סוג מסוים של שחקן אשר מתאפיין בלחשי קסם הקשורים לכוחות טבע וחיות יער.
בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" דרואיד נחשב ליועץ אנשי הזאב.
כאשר הדרואיד הופך לאפל (רע) שמו משתנה לדוראק.
בהקריבו אנשים לקורבן, בהתאם לאופי נושא הטקס (בתולים, לוחמים, מרפאים, פילוסופים, שומרים), הוא מקבל כוח, ההולך ומתעצם עם גידול מספר הקורבנות.
במשחק הווידאו "Assassin's Creed Valhalla" מתוך סדרת משחקי Assassin's Creed, חבילת ההרחבה הראשונה שלו, "זעם הדרואידים", עוסקת בכת דרואידית שמבקשת להוקיע את האמונות הנורדיות והנוצריות מתוך אירלנד.
אנדרו אלן "דרו" פולר הוא שחקן ודוגמן עבר אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו ככריס האליוול בסדרת הטלוויזיה "מכושפות" ולאחר מכן כטרוור לה-בלאנק בסדרה "נשות קבע".
נולד בשם אנדרו אלן פולר ב-19 במאי 1980 בעיירה אתרטון, קליפורניה וגדל בעיירת החוף ניופורט ביץ', קליפורניה.
יש לו אחות צעירה בשם הילרי.
כשהיה בן 12, התגלה פולר על ידי סוכן דוגמנים, לאחר שחבר של המשפחה צילם אותו לשער של מגזין "UCLA" (אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס).
פולר מתגורר כיום בלוס אנג'לס.
בזמנו החופשי, הוא משחק כדורסל, גולש, מטפס על הרים, מנגן בפסנתר ומשחק טניס.
פולר החליט לחכות מספר שנים, ולבסוף הוא החל לעסוק בדוגמנות בגיל 16. לאחר זמן קצר הוא הפך להיות דוגמן בית של חברות מפורסמות כמו: "טומי הילפיגר", "פראדה" וקלאב מד.
הוא הופיע בפרסומות רבות, ביניהן: J Crew, Subway, טויוטה, ופפסי לצד בריטני ספירס.
ב-2001 הופיע פולר בקליפ של דה קולינג לשיר "Wherever You Will Go", וב-2005, הוא הופיע בקליפ של לינדזי לוהן לשיר "Over".
ב-2002, התפרסם פולר בעקבות השתתפותו בסדרה "מכושפות", בה הוא מגלם את דמותו של כריס האליוול.
הוא שיחק בסדרה בעונה השישית והשתתף בכמה פרקי אורח בעונה החמישית השביעית והשמינית.
בנוסף הופיע בתפקיד אורח בסדרה "The O.C.".
ב-2007, החל פולר לשחק בסדרה "נשות קבע" של ערוץ לייפטיים.
+שנהסדרהתפקידהערות2003Black Sashניק ריד3 פרקיםThe O.C.נורלנדפרק: "Pilot"2006-2003מכושפותכריס האליוול תפקיד ראשי (עונה 6)
תפקיד אורח (עונות 5, 8-7); 25 פרקים2006האףג'ושפרק:"A Cornfield Grows in L.A."2012-2007נשות קבעטרוור לה-בלאנקתפקיד ראשי (עונות 6-1)
תפקיד אורח (עונה 7); 104 פרקים2008The Circuitקיד ווקרסרט טלוויזיה של ABC Family2011NCIS: לוס אנג'לס קונר מסליןפרק: "Honor"2014Perfect On Paperשוטרסרט טלוויזיה של הולמרק2015לונגמיירנואהפרק: "Four Arrows"Love Finds You in Charmאנדיסרט טלוויזיה של UPtv2018All Wrongברנדרסוןפרק: "You Can Find Me at the Club "2019Love, Fall, and Orderבןסרט טלוויזיה של הולמרק
דרו אליסון קארי הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט ומנחה טלוויזיה אמריקאי מצליח.
הוא התחיל את דרכו במופעי סטנד-אפ בלוס אנג'לס ובהמשך כיכב בסדרת הטלוויזיה המופע של דרו קארי.
הסדרה שודרה במשך 9 עונות מ-1995 ועד 2004 ברשת ABC וזכתה להצלחה רבה, אך ירדה אחרי העונה התשיעית בגלל נתוני מדרוג נמוכים וביקורות קשות.
קארי היה אחד הכותבים של תוכנית האלתורים בהנחייתו "של מי השורה הזאת בכלל?".
התוכנית שודרה במשך 4 עונות מ-2001 עד 2005. בנוסף, הופיע בהופעת אורח במשפחת סימפסון, עונה 19 פרק 20.
קארי ידוע גם כחובב ספורט וכאוהד מושבע של קבוצות הספורט של עיר הולדתו קליבלנד ושל מדינת אוהיו בכלל.
כמו כן הוא ידוע כחובב כדורגל מושבע, אוהד של נבחרת ארצות הברית בכדורגל אותה ליווה במספר מונדיאלים, ושל קבוצת ברצלונה.
הוא אחד מבעליה של קבוצת הכדורגל סיאטל סאונדרס.
דרו בליית' ברימור היא שחקנית, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית, יהודיה שהתגיירה, בת למשפחת השחקנים הידועה - משפחת ברימור (אנ'), היא זכתה במספר פרסים, כולל פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך, בנוסף לשבע מועמדויות לפרס אמי ולפרס האקדמיה הבריטית לקולנוע.
היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2004.
את תפקיד הפריצה שלה קיבלה בגיל שבע, בסרטו של סטיבן ספילברג "אי.טי.
היא זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך עבור תפקידה בתור אדית בוביאר ביל (אנ') בסרט הטלוויזיוני של HBO "זכרונות מאחוזת הגנים האפורים" (2009).
בהמשך, היא כיכבה בסדרה הקומית "דיאטת סנטה קלריטה" (2017–2019) של נטפליקס, והחל משנת 2020 היא מנחה את תוכנית האירוח שלה "The Drew Barrymore Show" בסינדיקציה.
דרו בליית' ברימור נולדה ב-22 בפברואר 1975 בקולבר סיטי (אנ'), קליפורניה, לשחקן ג'ון דרו ברימור (אנ') ולשחקנית ג'יין ברימור, שנולדה במחנה עקורים בברנדנבורג, מערב-גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה להורים פליטים מהונגריה.
משפחתה של ברימור ממוצא אנגלי, אירי, גרמני והונגרי.
דרך אביה, לברימור יש שלושה אחים למחצה גדולים יותר, ביניהם השחקן ג'ון בליית' ברימור (אנ').
הוריה התגרשו ב-1984, כשהייתה בת תשע.
ברימור נולדה למשפחת שחקנים בנוסף להוריה.
סבא וסבתא רבה שלה מצד אביה, מוריס ברימור (אנ') וג'ורג'י דרו ברימור (אנ'), מוריס קוסטלו (אנ') ומיי קוסטלו (אנ'), (לבית אלטצ'וק), וסבה וסבתה מצד אביה, ג'ון ברימור (אנ') ודולורס קוסטלו (אנ'), היו שחקנים.
ברימור היא אחייניתה של השחקנית דיאנה ברימור (אנ'), נכדתם של ליונל ברימור, אתל ברימור והלן קוסטלו (אנ'), היא נינתם של ג'ון דרו האב (אנ') יליד אירלנד ושל לואיזה ליין דרו (אנ') ילידת אנגליה, כולם היו גם שחקנים.
דוד רבה רבה שלה הוא אליל ברודוויי ג'ון דרו ג'וניור (אנ'), ושחקן הסרטים האילמים, התסריטאי והבמאי סידני דרו (אנ').
הסנדקיות של ברימור הן השחקנית סופיה לורן, ואלמנתו של לי שטרסברג, אנה שטרסברג; ברימור אמרה שמערכת היחסים עם שטרסברג "הייתה כל כך חשובה לי כילדה כי היא הייתה כל כך חביבה ומטפחת".
הסנדק שלה הוא הקולנוען סטיבן ספילברג.
שמה הפרטי של ברימור, דרו, היה שם הנעורים של סבתא רבתא שלה, ג'ורג'י דרו, ושמה האמצעי, בליית', היה שם המשפחה של המשפחה ששימש לראשונה את סבא רבא שלה מוריס ברימור.
באוטוביוגרפיה שלה מ-1991 "Little Girl Lost", ברימור סיפרה על זיכרונות מוקדמים מאביה המתעלל, שעזב את המשפחה כשהייתה בת שישה חודשים.
לה ולאביה מעולם לא היה משהו שדומה למערכת יחסים משמעותית, ורק לעיתים רחוקות דיברו זה עם זה.
ברימור גדלה בעיר מערב הוליווד (אנ'), במחוז לוס אנג'לס עד שעברה להתגורר בשכונת שרמן אוקס (אנ') בלוס אנג'לס בגיל שבע.
היא חזרה למערב הוליווד לאחר שהפכה לעצמאית בגיל ארבע עשרה.
ברימור למדה בבית הספר היסודי Fountain Day במערב הוליווד ובקאנטרי סקול.
הפרסום בגיל צעיר השפיע על ברימור לרעה.
היא הייתה חברה קבועה במועדון הלילה סטודיו 54 (אנ') במידטאון מנהטן, וחיי הלילה והמסיבות שלה הפכו לנושא פופולרי בתקשורת.
היא נכנסה לגמילה בגיל 13, ושהתה שמונה עשר חודשים במוסד פסיכיאטרי.
ניסיון התאבדות בגיל 14 החזיר אותה לגמילה של שלושה חודשים עם הזמר דייוויד קרוסבי ואשתו.
לאחר עתירה מוצלחת של בית המשפט לנוער, היא עברה לדירה משלה בגיל חמש עשרה.
ברימור החלה להופיע בפרסומות בגיל 11 חודשים.
היא סיפרה כי באודישן שנערך לה לפרסומת למזון לכלבים, הכלב ליקק אותה אך במקום לבכות היא החלה לצחוק, וכך התקבלה לפרסומת.
כשהייתה בת חמש הופיעה לראשונה בקולנוע, בסרט "Altered States" (מצבים משתנים) אך את תפקידה הגדול הראשון קיבלה שנתיים מאוחר יותר, בסרטו של סטיבן ספילברג "אי.טי.
ב-1982, בגיל 7, הופיעה ברימור בתוכנית 'סאטרדיי נייט לייב' וב-1984 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה של השנה על תפקידה בסרט "גירושין נוסח הוליווד".
בהמשך היא חזרה לשחק בסרט "פיתוי קטלני" (1992).
בינואר 1995 הופיעה בעירום במגזין פלייבוי.
בראיון סיפרה שכאשר ספילברג ראה את התמונה הוא כתב לה: "יום הולדת שמח!
בנוסף, בריאיון עם דייוויד לטרמן היא רקדה על השולחן ואף חשפה את שדיה בפניו.
ב-1996 השתתפה בסרט האימה "צעקה" ולאחר מכן החלה להופיע בקומדיות רומנטיות, ביניהן: "אף פעם לא התנשקה" (1999) ו"50 דייטים ראשונים" (2004).
בנוסף היא הפיקה מספר סרטים ובהם "המלאכיות של צ'רלי" (2000).
באפריל 2007 נודע כי ברימור תהפוך לדוגמנית ודוברת חברת הקוסמטיקה CoverGirl החדשה.
באותו חודש היא דורגה במקום הראשון ברשימת "100 האנשים היפים" של מגזין פיפל.
ביוני אותה שנה הודיעה חברת האופנה גוצ'י כי ברימור תשמש כדוגמנית בקו התכשיטים של החברה.
בשנת 2009 ביימה את סרטה הראשון, "תחליקי", בכיכובו של אליוט פייג', שבו בנוסף גם הופיעה בתפקיד משנה.
באותה שנה זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על משחקה בסרט הטלוויזיה של HBO "זכרונות מאחוזת גנים אפורים".
בשנת 2014 כיכבה בסרט הקומדיה "תקועים בחופשה" לצד אדם סנדלר.
בשנים 2017–2019 שיחקה בתפקיד מרכזי בתור שילה האמונד בסדרת קומדיית האימה "דיאטת סנטה קלריטה" מבית נטפליקס.
כיום דרו משמשת כפרזנטורית הראשית של משחק הבינגו "Bingo blitz" השייך לחברת המשחקים הישראלית "פלייטיקה".
בספטמבר 2023 פורסם כי תוכנית האירוח של ברימור, "המופע של דרו ברימור", תחודש ותחזור לשידור - זאת על אף שביתת התסריטאים והשחקנים המתקיימת בהוליווד מ-2 במאי 2023. ברימור עוררה זעם בקרב אנשי התרבות והבידור, וכן ספגה ביקורת באופן פומבי.
עקב החלטתה, הודחה ברימור מהנחיית טקס פרס הספר הלאומי (ארצות הברית).
ב-1991, ברימור הייתה מאורסת ללילנד השלישי, נכדו של סוכן הכישרונות הידוע לילנד הייוורד (אנ'), האירוסין בוטלו כמה חודשים לאחר מכן.
היא הייתה מאורסת לשחקן ג'יימי וולטרס (אנ') מ-1992 עד 1993.
ב-20 במרץ 1994 ברימור נישאה לג'רמי תומאס, בעליו של בר בלוס אנג'לס, יליד ויילס.
היא הגישה ממנו תביעת גירושין פחות מחודשיים לאחר מכן.
בסוף 1994, ברימור יצאה במשך תקופה עם אריק ארלנדסון (אנ'), גיטריסט להקת הול, ולאחריו עם מנחה MTV והקומיקאי טום גרין (אנ') ב-1999; היא וגרין היו מאורסים ביולי 2000 ונישאו שנה לאחר מכן.
גרין הגיש בקשה לגירושין בדצמבר 2001, אשר נסגרה סופית ב-15 באוקטובר 2002.
בשנת 2002, ברימור החלה לצאת עם המוזיקאי הברזילאי-אמריקאי פבריציו מורטי (אנ'), מתופף להקת The Strokes, זמן קצר לאחר שנפגשו בהופעה.
מערכת היחסים ביניהם הסתיימה בינואר 2007. היא החלה לצאת עם השחקן ג'סטין לונג, אך הם נפרדו ביולי 2008. ברימור ולונג הציגו את עצמם מאוחר יותר כזוג בזמן צילומי הסרט "הולכים רחוק" לפני שנפרדו שוב בשנה שלאחר מכן.
בתחילת 2011, ברימור החלה לצאת עם יועץ האמנות האמריקאי-יהודי ויל קופלמן, בנו של מנכ"ל שאנל לשעבר, אריה קופלמן.
בני הזוג הכריזו על אירוסיהם בינואר 2012, ונישאו ב-2 ביוני 2012, בעיירה מונתסיטו (אנ'), קליפורניה.
ארבעה ימים לאחר מכן, תמונת החתונה של בני הזוג הופיעה על שער המגזין "פיפל".
ב-2 באפריל 2016, ברימור וקופלמן פרסמו הצהרה על פרידתם.
ב-15 ביולי 2016, ברימור הגישה רשמית בקשה לגירושין, שהסתיימה ב-3 באוגוסט 2016.
בריאיון עם Contact Music בשנת 2003, אמרה: "האם אני אוהבת נשים?
תמיד החשבתי את עצמי כביסקסואלית.
אישה ואישה יחד זה דבר יפה בדיוק כמו גבר ואישה ביחד.
להיות עם אישה זה כמו לחקור את הגוף של עצמך, אבל דרך מישהי אחרת".
בשנת 2015 אביה של דרו מת מסרטן.
בראיון אצל אלן דג'נרס היא סיפרה כי אף על פי שלא היו קרובים במהלך חייה, בשנים האחרונות לחייו היא טיפלה בו והקדישה לו מזמנה.
ברימור היא הסנדקית של פרנסס בין קוביין, בתם של קורט קוביין וקורטני לאב.
ברימור אוכלת תזונה מבוססת צמחים.
לפי הדיווחים היא שכנעה את קארדי בי לנסות טבעונות.
החל משנת 2023, ברימור מתגוררת במנהטן, שם היא מארחת את תוכנית האירוח שלה.
גם מפיקה בפועל2000משפחת סימפסוןסופידיבוב; פרק: "Insane Clown Poppy"2005–2013איש משפחהלנה לוקהארט / ג'יליאן ראסלדיבוב; 12 פרקים2009זכרונות מאחוזת הגנים האפורים (אנ')אדית בוביאר ביל (אנ')סרט טלוויזיה של HBO
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (2009)2016Odd Mom Outמרדית'פרק: "Knock of Shame"2017–2019דיאטת סנטה קלריטהשילה האמונדתפקיד ראשי (3 עונות); 30 פרקים
גם מפיקה בפועל2017First Datesקרייניתתוכנית מציאות ברשת NBC2019The World's Bestשופטתתוכנית מציאות ברשת CBS
12 פרקים; לצדם של רופול ופיית' היל2020–הווהThe Drew Barrymore Showמנחהתוכנית אירוח ברשת CBS
גם מפיקה בפועל2023כוח נסיכהמפיקה בפועל
דרובטה-טורנו סוורין (ברומנית: Drobeta-Turnu Severin) היא עיר נמל על הגדה הצפונית של הדנובה, במחוז מהדינץ ברומניה.
העיר היא היישוב הגדול ביותר במחוז ובירתו.
אנדרו "דרו" לורנס ניקולס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
ניקולס החל לשחק כדורסל בקבוצת בית ספרו, לונג איילנד לות'רן, ולאחר סיום לימודיו התיכוניים שיחק עבור אוניברסיטת מרילנד במשך ארבע עונות.
במדי מרילנד נבחר לחמישייה השנייה של הקונפרנס האטלנטי, 2000. לאחר זמן של ארבע עונות, נרשם לדראפט ה-USBL ונבחר בבחירה מספר 59 על ידי הטקסס רימרוקרס.
למרות בחירתו, ניקולס לא נכלל בסגלה ופתח בקריירה אירופית, לאחר ששיחק שלוש שנים באיטליה, למעט חודשיים בטאו ויטוריה.
לאחר מכן, עבר לשורותיה של אפס פילזן.
בעונת 2006/07 העמיד ממוצעים של כ-14 נקודות וכ-5 אסיסטים שהכתירו אותו למלך הסלים של היורוליג.
ב-24 ביוני 2008 חתם בפנאתינייקוס,
ושיחק בקבוצה במשך שלוש עונות.
השנים בקבוצת הפאר היוונית הקנו לו מעמד של כוכב בקנה מידה אירופי, עימה זכה בשתי אליפויות אירופה (2009,2011), שלוש אליפויות יוון (2009-2011), ובגביע היווני (2009).
ב-16 ביולי 2011, סיים את דרכו המוצלחת בפאו, והצטרף לאולימפיה מילאנו.
ב-13 ביולי 2012, חתם ניקולס לעונה אחת בשורות צסק"א מוסקבה הרוסית.
ב-14 ביולי 2013 הודיע על פרישה ממשחק.
אנדרו מלוין "דרו" גודן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד וסנטר.
בסמסטר הראשון בתיכון, גודן שיחק בתיכון בלומינגטון, שבאילינוי.
בסמסטר השני הוא למד בתיכון אל סריטו והוא הוביל את קבוצתו לגמר אליפות קליפורניה.
בגמר הוא שיחק מול תיכון וושינגטון, שבו שיחק שחקן NBA לעתיד, ד'שון סטיבנסון.
וושינגטון ניצחו את אל סריטו בתוצאה 77-71.
באוניברסיטת קנזס גודן שיחק עם ניק קוליסון וקירק היינריך.
שנתו המוצלחת ביותר במכללה הייתה האחרונה, 2002, שבה הוא גם זכה בתואר שחקן השנה של אזור ה"BIG 12" על ידי איגוד מאמני הכדורסל באמריקה.
גודן נבחר בדראפט 2002 בבחירה מספר 4 על ידי הממפיס גריזליס.
בעונת הרוקי שלו בממפיס קלע גודן 12.1 נקודות עם 5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באמצע העונה הועבר גודן בטרייד לאורלנדו מג'יק.
באורלנדו הוא המשיך את יכולתו הטובה, כשקלע 13.6 נקודות עם 8.4 ריבאונדים.
בעונתו השנייה במג'יק גודן המשיך להציג יכולת טובה, אך ממוצעיו ירדו במעט.
ב-23 ביולי 2004 גודן הועבר לקליבלנד קאבלירס ביחד עם אנדרסון ורז'או וסטיבן האנטר תמורה לטוני באטי ולשתי בחירות דראפט בסיבוב השני שעברו לאורלנדו.
בקליבלנד ביסס את מעמדו כפותח קבוע בחמישייה.
עונתו המוצלחת ביותר בקאבס הייתה הראשונה, בה הוא שיחק בכל המשחקים בעונה, וקלע 14.4 נקודות עם 9.2 ריבאונדים.
בשלוש עונותיו ההבאות שלו בקאבס הוא שמר על אותה יכולת, אך כמו באורלנדו ממוצעיו ירדו במעט, יחסית לעונתו הראשונה.
ב-21 בפברואר 2008 גודן הועבר לשיקגו בולס ביחד עם לארי יוז, סדריק סימונס ושאנון בראון בטרייד משולש שכלל 11 שחקנים וגם את סיאטל סופרסוניקס.
בעונתו הראשונה בבולס הוא קלע ממוצע של 14 נקודות, ושיא ממוצע של דקות, 31 במשחק.
ב-18 בפברואר 2009 גודן הועבר לסקרמנטו קינגס בטרייד ביחד עם אנדרס נוצ'יוני וסדריק סימונס.
בקינגס הספיק גודן לשחק משחק אחד בלבד, בו השיג "ממוצעי" קריירה באסיסטים, ריבאונדים, אחוזים מהעונשין ואחוזים מהשדה.
ב-1 במרץ גודן ביטל את חוזהו בקינגס, והפך לשחקן חופשי.
ארבעה ימים מאוחר יותר חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס עד לסיום העונה.
בסן אנטוניו ירדה יכולתו, והוא הציג את ממוצע הריבאונדים הנמוך ביותר שלו בקריירה, ולראשונה בקריירה ממוצע הנקודות שלו היה מתחת ל-10.
ב-30 ביולי חתם גודן על חוזה בדאלאס מאבריקס.
גודן לא מצא את עצמו בקבוצת הכוכבים של דאלאס (שכללה אז את ג'ייסון קיד, דירק נוביצקי, שון מריון, וג'ייסון טרי), והוא קלע את ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בקריירה שלו, 8.9.
ב-13 בפברואר 2010 גודן הועבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס ביחד עם ג'וש הווארד, ג'יימס סינגלטון וקווינטון רוס תמורה לקארון באטלר, ברנדון הייווד וד'שון סטיבנסון שעברו לדאלאס מאבריקס.
גודן לא שיחק בוויזארדס מפני שארבעה ימים אחרי הטרייד הראשון, הוא הועבר עוד פעם בטרייד, הפעם ללוס אנג'לס קליפרס.
הטרייד היה משולש, וכלל חוץ מאת וושינגטון והקליפרס גם את קליבלנד קאבלירס.
בקליפרס גודן חזר ליכולת טובה וקלע 14.8 נקודות בממוצע למשחק, הממוצע הגבוה בקריירה שלו.
ב-1 ביולי 2010 גודן חתם במילווקי באקס על חוזה של חמש שנים, שבהן הוא ירוויח 32 מיליון דולר.
אביו, אנדרו גודן שהיה כדורסלן מקצוען פגש את אשתו בעת ששיחק בליגה הפינית.
אחרי שהוריו של גודן התגרשו הוא נשאר בקליפורניה ביחד עם אביו.
גודן אוהב לנגן על פסנתר.
דֶרוֹ (בספרדית: Daireaux) היא עיירה בפרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה.
במפקד שנערך בשנת 2010 נמנו בעיירה 12,122 תושבים, גידול אוכלוסין של 10.9% ביחס למפקד הקודם משנת 2001 שבו נמנו 10,932 תושבים.
ראש העיר הוא אסטבן חורחה הרננדו, חבר מפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי UCR (Unión Cívica Radical).
קתרין דרו גילפין פאוסט היא היסטוריונית אמריקאית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטת הרווארד.
פאוסט היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה והאישה החמישית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטה בליגת הקיסוס.
היא הדיקנית לשעבר של המכון ללימודים מתקדמים של רדקליף.
פאוסט היא גם הנשיאה הראשונה של הרווארד מאז 1672 שלא למדה בהרווארד.
זוכת "הרצאת ג'פרסון" לשנת 2011.
פאוסט נולדה בעיר ניו יורק וגדלה במחוז קלארק, וירג'יניה בעמק שנאנדואה (Shenandoah).
היא בתם של קתרין מליק ומקגי טייסון גילפין, בוגרת אוניברסיטת פרינסטון ומגדל סוסים גזעיים.
אב סבה, לורנס טייסון, היה סנאטור אמריקני מטנסי בשנות העשרים.
המשפחה הגיעה למחוז קלארק בראשית המאה העשרים.
פאוסט היא צאצאית של הכומר הפוריטני ג'ונתן אדוארדס, שהיה נשיאה השלישי של אוניברסיטת פרינסטון.
היא בוגרת אקדמית קונקורד, בקונקורד, מסצ'וסטס ב-1964, היא סיימה תואר ראשון במכללת ברין מאר ודוקטורט בתרבות אמריקנית באוניברסיטת פנסילבניה ב-1975. באותה שנה הצטרפה לסגל אוניברסיטת פנסילבניה כמרצה לתרבות אמריקנית.
היא מתמחה בהיסטוריה של דרום ארצות הברית, החל מהכרזת העצמאות של ארצות הברית ועד וכולל למלחמת האזרחים האמריקנית.
פאוסט פיתחה נקודות מבט חדשות על ההיסטוריה של הדרום בתקופה זו וכן בנוגע לשינוי מעמדן של הנשים במלחמת האזרחים.
היא מחברתם של שישה ספרים, בכללם: Mothers of Invention: Women of the Slaveholding South in the American Civil War, שעליו זכתה במספר פרסים: פרס פרנסיס פרקמן של החברה ההיסטורית האמריקאית ופרס אברי או.
קרייבן מארגון ההיסטוריונים האמריקאים ב-1997. ספרה האחרון של פאוסט, This Republic of Suffering (2008) זכה לשבחי המבקרים על הצורה שבה בחן את הבנתה של אמריקה את נושא המוות, כפי שהתעצב במלחמת האזרחים והיה ברשימת המועמדים הסופית של פרס פוליצר ופרס הספר הלאומי.
בשנת 2001 מונתה פאוסט לדיקנית הראשונה של מכון רדקליף למחקר מתקדם, זהו ממשיכו של רדקליף קולג'.
היא יושבת בחבר הנאמנים של מכללת ברין מאר, של קרן אנדרו מלון ושל המרכז הלאומי למדעי הרוח.
היא חברה בוועד המייעץ של קרן גוגנהיים.
ב-8 בפברואר 2007, נכתב בעיתון The Harvard Crimson כי פאוסט נבחרה לנשיאה הבאה של הרווארד.
כעבור שלושה ימים, אחרי האישור הרשמי של חבר הנאמנים של האוניברסיטה, הפך מינויה לרשמי.
היא מונתה בעקבות עזיבתו של לורנס סאמרס, שהתפטר ב-30 ביוני 2006, אחרי סדרה של הצהרות שנויות במחלוקת שהובילו לביקורת עזה מחברי הסגל של הפקולטה לאמנויות ולמדעים של הרווארד.
דרק בוק, ששירת כנשיא הרווארד בשנים 1971–1991, שב לכהן כנשיא בתקופת מעבר במהלך השנה האקדמית 2006–2007.
במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה בקמפוס אמרה פאוסט: "אני מקווה שמינויי הוא אחד מסממניהן של הזדמנויות שנפתחו ושהיו בלתי אפשריות אפילו לפני דור." היא הוסיפה ואמרה: "אני לא הנשיאה-אישה של הרווארד, אני נשיאת הרווארד."
ב-12 באוקטובר 2007 נשאה פאוסט את הרצאת הבכורה שלה כנשיאת הרווארד באומרה: "מהותה של האוניברסיטה היא לא להשיג תוצאות ברבעון הבא; היא גם לא לאן הסטודנטים מגיעים בתום לימודיהם.
זה לימוד שמעצב את החיים, לימוד שמעביר את המורשת של המילניום; לימוד שמעצב את העתיד."
אחת מיוזמותיה הראשונות של פאוסט לאחר כניסתה לנשיאות הייתה להגדיל משמעותית את התמיכה הכספית בהרווארד קולג'.
ב-10 בדצמבר 2007, הכריזה פאוסט על מדיניות חדשה לסטודנטים ממעמד בינוני וממעמד בינוני-גבוה, שהגבילה את שכר הלימוד שלהם ל-10%, אם באו ממשפחות שהכנסתן בין 100,000$ ל-180,000$ בשנה והחליפה הלוואות במלגות.
כשהודיעה על המדיניות החדשה אמרה פאוסט: "חינוך הוא המנוע שגורם לדמוקרטיה האמריקאית לפעול...
ועליה לפעול והכוונה לכך שלאנשים חייבת להיות גישה לחינוך."
המדיניות החדשה גם הרחיבה את התוכניות הקודמות שהפחיתו את שכר הלימוד למשפחות שהכנסתן פחות מ-60,000$ בשנה, והפחיתה בצורה משמעותית את עלות שכר הלימוד למשפחות שהכנסתן פחות מ-100,000$ בשנה.
אוניברסיטת ייל ואוניברסיטאות אמריקאיות וקולג'ים פרטיים אחרות אימצו תוכניות דומות.
בנוסף להעלאת הנגישות להשכלה הגבוהה, פאוסט הופיעה בפני הסנאט האמריקאי ודרשה להעלות את מימון המחקר המדעי של חברי הסגל האקדמי הזוטר.
היא העמידה בראש סדר העדיפויות להחיות את האמנויות בהרווארד ולשלב אותן בחיי היום-יום של הסטודנטים והסגל.
פאוסט עמלה על מנת להגביר את הבינלאומיות של האוניברסיטה, תמכה בקיימות שלה ושמה לעצמה למטרה להפחית את פליטת גז חממה של האוניברסיטה, כולל אלו שקשורים לגידול העתידי, ב-30 אחוזים בשנת 2016, מתחת למה שהייתה הרווארד ב-2006.
במאי 2008, לא קיבלה כריסטינה רומר, שהייתה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, קביעות בהרווארד, אף על פי שזכתה לתמיכה מצד חברי המחלקה לכלכלה של הרווארד.
בגלל טבעו החשאי של התהליך, שכולל פאנל המורכב ממומחים חיצוניים וחברי סגל פנימיים מהפקולטה מחוץ למחלקה, סירבה פאוסט לשוחח עם עיתונאים בנוגע לנושא הקביעות של רומר.
בשלב מאוחר יותר נבחרה רומר בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לעמוד בראש מועצת היועצים הכלכליים.
לאור סדרת פיטורים באוניברסיטה, ספגה פאוסט ביקורת על כך שהיא סירבה להפחית את השכר כדי להשאיר משרות.
בחודשים שקדמו לפיטורים, קראו קבוצות שונות בקמפוס לפאוסט ולמנהלים אחרים להפחית את משכורותיהם כאמצעי להפחית את העלויות הכלליות באוניברסיטה.
הדיווחים בדבר משכורתה של פאוסט הם שונים: ה-Boston Globe מסר שפאוסט הרוויחה 775,043$ בשנת הלימודים 2008-2007,
בעוד Harvard Crimson כתב שפאוסט הרוויחה 693,739$ משכורת והטבות בשנה הכספית 2009-2008.
בראשית 2009 אישר תאגיד הרווארד את הקפאת משכורותיהם של הנשיא, הדיקנים, המנהלים הבכירים, ולחברי הסגל הבכיר הוצעה תוכנית פרישה מוקדמת.
האוניברסיטה גם הפחיתה את מספר חברי הסגל ב-2.4%.
פאוסט נשואה לצ'ארלס רוזנברג, היסטוריון של הרפואה בהרווארד.
בעבר הייתה נשואה לסטפן פאוסט.
בן-דודה מדרגה ראשונה הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה ג'ק גילפין, בוגר אקדמית פיליפ אקסטר ואוניברסיטת הרווארד.
פאוסט אובחנה כחולה בסרטן השד ב-1988 ו"נהנית כעת מבריאות מעולה." היא סירבה לשוחח על מחלתה והטיפול שעברה בכלי התקשורת.
נכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של טיים מגזין (2007)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מבולדווין קולג' (מאי 2007)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פנסילבניה (מאי 2008)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל (מאי 2008)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון (מאי 2010)
זכתה בפרס בנקרופט לשנת 2009 מאוניברסיטת קולומביה על ספרה This Republic of Suffering (2008)
זכתה בפרס ספר ההיסטוריה האמריקאי לשנת 2008 על ספרה This Republic of Suffering
נכללה ברשימת 100 הנשים בעלות ההשפעה הרבה ביותר של המגזין פורבס (2009)
Dread Void of Uncertainty נבחרה כאחת מעשר המסות האמריקאיות ההיסטוריות הטובות ביותר לשנת 2007 בידי ארגון ההיסטוריונים האמריקאים.
זכתה בפרס פרנסיס פרקמן מהחברה ההיסטורית האמריקאית על ספרה Mothers of Invention, 1997
נבחרה בידי הקרן הלאומית למדעי הרוח לשאת את הרצאת ג'פרסון, תואר הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקאי על הישגים במדעי הרוח.
שם ההרצאה הוא: "לספר סיפורי מלחמה: הרהורים של היסטוריונית של מלחמת האזרחים."
נבחר בידי הניו יורק טיימס לאחד מעשרת הספרים הטובים ביותר של 2008
היה בין שלושת המועמדים הסופיים לפרס פוליצר לשנת 2009, אתר פרס פוליצר
זכה בפרס בנקרופט לשנת 2009 מאוניברסיטת קולומביה
דרו גילפין פאוסט, רפובליקה של סבל - המוות ומלחמת האזרחים בארצות הברית, תרגם יוסי מילוא, מוסד ביאליק, 2017.
דרהאם היא עיר בצפון-מזרח אנגליה.
העיר ידועה בעיקר בזכות הטירה והקתדרלה שבה, ששתיהן הוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בשנת 1986.
קיימות עדויות להתיישבות בסביבת העיר באלף ה-2 לפנה"ס, אך העיר הנוכחית מיוחסת לשנת 995.
במהלך ימי הביניים העיר ראתה גדולה רוחנית, מכיוון שהייתה מקום המנוחה האחרון של הקדוש קות'ברט ובדה ונרביליס.
מקדשו של קות'ברט ממוקם מאחורי המזבח של קתדרלת דרהאם.
המבנה הגאוגרפי של דרהאם הפך אותה למקום חשוב בהגנת אנגליה כנגד סקוטלנד וטירת דרהאם הייתה הטירה הנורמנית היחידה שלא נפרצה.
הקרב של צלב נוויל שנערך ליד העיר ב-17 באוקטובר 1346 היה אולי הקרב המפורסם ביותר בתקופה.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית העיר הייתה נאמנה לצ'ארלס הראשון, וצ'ארלס הגיע לעיר פעמיים במהלך שלטונו.
העיר, והטירה בפרט, סבלו נזקים קשים במהלך המלחמה .
אוליבר קרומוול החרים את טירת דרהאם ונתן אותה לראש עיריית לונדון.
דבר דומה קרה לקתדרלה שנסגרה בשנת 1650 ושימשה ככלא ל-3,000 אסירים סקוטים.
במהלך שיקום העיר ב-1660 ג'ון קוסין מונה לנסיך-בישוף ומונה לאחראי על פרויקט השיקום הגדול.
ב-1720 הוצע להקים נמל בדרהאם, על ידי חפירת תעלה שתישפך אל נהר טים, הזורם אל נהר טיין.
שום דבר לא יצא מתוכנית זו, חוץ מפסל של נפטון הניצב בשוק של דרהאם.
ב-1759 צצה תוכנית נוספת להפיכתה של דרהאם לעיר נמל על ידי הפיכת נהר וויר לנתיב שיט, אך התוכנית נכשלה אף היא מכיוון שמידתו של הנהר קטנה מדי.
מפקד האוכלוסין הראשון בדרהאם בשנת 1801 מנה 7,100 תושבים.
המהפכה התעשייתית ככל הנראה דילגה ברובה על העיר, אך מיקמה אותה בלב שדות הפחם, ופחם היה לתעשייה העיקרית בעיר עד שנת 1970. למעשה, כל כפר בסביבות דרהאם התפאר במכרה פחם משלו.
בעיר גם נבנתה רכבת הנוסעים הראשונה בעולם ב-1825.
במהלך המאה ה-19 נוסדה גם אוניברסיטת דרהאם.
קתדרלת דרהאם נוסדה ב-1093 ומשמשת מאז ועד היום כמושב הבישוף האנגליקני של דרהאם.
בקתדרלה נמצאים שרידיו של הקדוש קת'ברט מלינדיספארן, ראשו של אוסוואלד הקדוש מנורת'מבריה ושרידיו של בדה ונרביליס.
המגדל המרכזי של הכנסייה משמש כנקודת תצפית על דרהאם וסביבתה.
הקתדרלה הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1986 יחד עם טירת דרהאם הסמוכה לה.
הקתדרלה נחשבת לדוגמה המוצלחת ביותר באנגליה לאדריכלות נורמנית.
הקתדרלה שימשה כאתר הצילום של בית הספר הוגוורטס בשני סרטיו הראשונים של הארי פוטר.
טירת דרהאם היא טירה נורמנית הסמוכה לקתדרלת דרהאם, ומשלושת עבריה מקיף אותה נהר הוויר (Wear).
בשנת 1840 שוכנת במקום אוניברסיטת דרהאם, ובחופשות משמשת הטירה לכנסים אקדמיים.
הטירה, יחד עם הקתדרלה הסמוכה לה, הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986. בשנת 2008 נוסף לטירה כר הדשא המכונה "מדשאת הארמון" (Palace Green), שמפריד בין הטירה לקתדרלה.
דרדרה היה יישוב יהודי, היחידי בצד המזרחי של אגם החולה.
היישוב הותקף על ידי הצבא הסורי במלחמת העצמאות וננטש מספר שנים לאחריה.
בנובמבר 1934 רכשה חברת הכשרת היישוב את 'זיכיון החולה' שכלל את האגם והביצות.
נחום הורביץ, מנהל הזיכיון, תבע לרכוש גם את השטח בין האגם לגבול עם סוריה כדי להבטיח שליטה על החולה.
בשנים 1937–1939 רכשה הקרן הקיימת את אדמת דרדרה, כ-1,300 דונם לחקלאות ומרעה.
בחורף 1942 הציעה הקרן הקיימת לחברי חולתה שישבו ללא אדמות ממערב לחולה, לעבד את אדמות דרדרה.
אנשי חולתה בנו מגדל בזלת לביטחון ומזח לסירות, סיקלו שטחים לגן ירק ולמספוא, הקימו רפת, החזיקו עדר צאן ומכוורת.
כן הקימו, עבור המתיישבים, אוהלים למגורים, צריף למטבח והקיפו את הנקודה בחומת אבן.
בקיץ 1943 החליט הקיבוץ לבנות את בית הקבע שלו במערב האגם אך המשיך להחזיק בדרדרה עד שיימצא גרעין אחר שייתישב במקום.
דרדרה הייתה נקודה חשובה בעלייה ב של הפלמ"ח, מאות ילדים ומבוגרים הגיעו לשם בלילות מסוריה, הושטו בסירות לחולתה ומשם לפנים הארץ.
ב-1946 החליטו המוסדות המיישבים כי גרעין אייל של הנוער העובד, אשר כלל את ההכשרה הראשונה של עולים בפלמ"ח, יחד עם עולים מבולגריה שקיבלו הכשרתם בגבת - יישב בדרדרה.
ביולי 1947 העבירו חברי חולתה את דרדרה לחברי אייל.
בינואר 1948 פוצץ גשר בנות יעקב בידי ההגנה ובעקבות זאת נסגרה תחנת המשטרה בגשר בנות יעקב, והדרכים היבשתיות לדרדרה נותקו.
המתיישבים בדרדרה היו מודעים היטב למצבם כנקודה בודדת, מעוטת אוכלוסין, לנוכח הגבול הסורי, אשר הקשר שלה עם העורף רופף.
כיוון שכך, הם התבצרו כמיטב יכולתם לקראת אפשרות של מלחמה בגזרתם.
הביצורים כללו תעלות קשר עמוקות ובונקרים, חלקם עם חיפוי ראש.
כן הונחו מוקשים בנתיבים מועדים להתקפה במבואות הקיבוץ.
לצורך מגע עם העורף, נקבעו סידורי קשר אלחוטי עם חולתה.
כיבוש משמר הירדן על ידי הצבא הסורי, ב-10 ביוני 1948, הגביר את בידודה של דרדרה.
בין היתר, שיט הסירות על האגם נחשף כעת גם לירי אגפי.
ב-11 ביולי 1948, במהלך מבצע 'ברוש', הסתער גדוד סורי, ממזרח ומדרום, בסיוע תותחים, על דרדרה.
בנוסף, שני מטוסים סוריים הפציצו את הנקודה, ולמעשה, הרסו אותה כליל.
ביישוב נמצאה מחלקה של חטיבת כרמלי, אשר פינתה במהלך מבצע 'ברוש' את משלט 'הדבשת' הסמוך, וטרם חצתה חזרה את ימת החולה.
בקרב קשה שארך יום שלם הדפו חברי הקיבוץ והמחלקה מ'כרמלי' את ההתקפה.
אבדות המגינים היו שלושה הרוגים, מהם חייל 'כרמלי' אחד, ו-12 פצועים.
על פי דיווחים ישראליים, היו לסורים כ-30 הרוגים באותו קרב.
על פי דיווחים סוריים, נהרגו להם במקום שמונה חיילים.
בהסכם שביתת הנשק עם סוריה נשארה דרדרה בתור שטח מפורז בתחום מדינת ישראל.
בפועל, הצבא הסורי לא כיבד את הגבולות שנקבעו, דבר שהחמיר את מצבה כיישוב ספר.
והשטח המצומצם, ריבוע שצלעו כ-100 מ' בקירוב, הפך הקמת יישוב של ממש לבלתי אפשרית.
גרעין אייל עזב את המקום ב-1949 והקים את קיבוץ אייל ליד קלקיליה.
באוקטובר 1949 הגיעה למקום הכשרת "הגוברים".
הם גרו במקום מספר חדשים ואחר כך עברו להקים את קיבוץ הגוברים (לימים - גדות).
הם המשיכו לשלוח למקום קבוצות לשמירה בתורנות שבועית עד אפריל 1951. חלק מאדמות דרדרה נמסרו לאיכרי מטולה כפיצוי על אובדן אדמותיהם בעמק עיון.
באוקטובר 1952 עלתה למקום היאחזות נח"ל של נחלאים ד', והמקום נקרא בשם אשמורה (מקור השם מהפסוק "בְּאַשְׁמֻרוֹת אֶהְגֶּה בָּךְ" מ).
בשל הצטמקות האגם בגלל עבודות הייבוש אי אפשר היה להגיע למקום בסירות.
כיוון שכך, צה"ל בנה גשר צף על גבי חביות ובסתיו 1953 בנה צה"ל סוללת אבנים מעל האגם הרדוד.
הגשר מעל האגם נקרא גשר החמישה לזכר חמישה חיילי צה"ל שנהרגו במקום ב-1952 בעת פינוי מוקשים כהכנה לעליית ההיאחזות.
שנים רבות זה היה גשר ביילי אך הוא בוטל, וכיום יש גשר קבוע צפונה משם, ליד יסוד המעלה שבצידיו לוחות זיכרון לחמישה.
במרץ 1954 בוטלה היאחזות אשמורה והמקום הפך למוצב צה"לי.
ב-2 ביולי 1958 הופגזה אשמורה על ידי הסורים.
ב-6 ביוני, היום השני של מלחמת ששת הימים תקפו הסורים את המוצב המחלקתי בדרדרה בסיוע אש מהמוצבים מעליו.
כוח שהגיע למקום מנע את השתלטות הסורים.
בבוקר ה-9 ביוני, בעת ההבקעה לרמת הגולן, פרצה החטיבה המרחבית 3 מדרדרה כפעולת הסחה ובקרבות שהתפתחו נכבשו תל הילאל, דרדרה המזרחית וג'לבינה.
לחטיבה 3 נפלו 22 חיילים בקרבות סביב דרדרה ביום זה.
במלחמת יום הכיפורים פוצצו החומה ומגדל האבן מחשש שכוחות קומנדו סורים יתבססו במקום.
ב-1998 הוקם במקום בעזרת עמותת ותיקי "אייל", חניון ואתר זיכרון.
במקום מוצבים שלטים המספרים את סיפור המקום וכן אנדרטה לשלושת חברי "אייל" שנפלו במקום במלחמת העצמאות.
מחוז דרהאם הוא מחוז בצפון־מזרח אנגליה.
עיר הבירה של המחוז היא דרהאם והעיר הגדולה ביותר בו היא דרלינגטון.
מסביב למחוז מצויים המחוזות טיין אנד וויר, קאמבריה, נורת'אמברלנד וצפון יורקשייר.
כלכלת המחוז מבוססת על מחצבי פחם וברזל ועל חקלאות.
דרהאם היא עיר בקרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
בעיר מתגוררים 233,000 תושבים (נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2011), מה שהופך את דרהאם לעיר הרביעית בגודלה במספר תושביה בקרוליינה הצפונית, ולמדורגת במקום ה-85 בארצות הברית כולה.
האדמה אינה מתאימה לחקלאות, ואקלים העיר מסווג כאקלים סובטרופי גשום על פי שיטת קפן.
דרהאם היא מקום מושבן של האוניברסיטה המרכזית של קרוליינה הצפונית ושל אוניברסיטת דיוק.
דרהאם קרויה על שמו של ברטלט ס.
הרבה לפני שאזור דרהאם של היום נקראה "דרהאם", התקיימה באזור פעילות אקטיבית.
עוד לפני הגעת האירופאים לאזור, הילידים האמריקאים גרו באזור וניהלו בו משק חקלאי.
טרם הגעת הרכבת לאזור, היה כמעט כל שטח העיר דרהאם של היום בשימוש חקלאי; בנוסף לעסקים ספורים ששירתו את העוברים ושבים באזור, בעיקר את הנהגים בשירות המשק החי המקומי.
עסקים אלה שכנו לאורך רחוב הילסבורו, רחוב שהיה חלק מהדרך הראשית שחצתה את קרוליינה הצפונית ממזרח למערב מאז ימי הקולוניאליזם ועד לבניית מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
ב-1827 הוקם באזור סניף דואר.
עם הגעת הרכבת לאזור, נוצר צורך בדפו שישמש כתחנת אספקה של עצים ומים (לשימוש במנועי הקיטור) לרכבות שנסעו בין ראלי להילסבורו.
לאחר סחבת שנגרמה כתוצאה מסירוב בעלי העסקים המקומיים להקדיש קרקע לבניית הדפו, התחנה הוקמה בסוף ב-1849. תחנת דרהאם, כפי שהיא נקראה בעשרים שנותיה הראשונות, לא שימשה ליותר מייעודה המקורי במשך עשרות שנים עד לתחילת אפריל 1865 כשצבא האיחוד כבש במסגרת מלחמת האזרחים את ראלי, בירת קרוליינה הצפונית.
הקהילה שהתגבשה סביב תחנת דרהאם, שלפני מלחמת האזרחים גדלה באופן איטי, צמחה בעקבותיה במהירות, תודות לתעשיית הטבק ששגשגה במקום.
אוכלוסיית הקהילה בתחנת הרכבת המשיכה לגדול משמעותית, וב-10 באפריל 1869 הפכה התחנה לעיירה, כשהעיירה מקבלת את שמה "דרהאם" אחר ברטלט ס.
דרהאם שתרם כעשרים שנה קודם לכן את השטח לבניית תחנת הרכבת.
דרהאם הייתה אז עיירה במחוז אורנג', אך לאחר שהעיירה גדלה באופן שהקשה על היותה תחת השלטון המקומי של אורנג', נוסד מחוז דרהאם על שמה של העיר, ושהורכב משטחים מוניציפליים של מחוזות קיימים.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תעשיית הטבק שיחקה תפקיד ראשי בצמיחתה המהירה של דרהאם.
הצמיחה המהירה והשגשוג של חברות הטבק בדרהאם, התבטאו בצמיחתה של העיר.
Duke & Sons Tobacco Company" הייתה למונופול ברחבי ארצות הברית עד ל-1900, ובהמשך הפכה חברה זו לתאגיד הענק "Americam Tobacco", כשמרכז הייצור המשיך להיות בדרהאם.
הפרסומות של "Americam Tobacco" ברדיו ובטלוויזיה שהתנוססו תחת כל עץ רענן - היוו את התדמית של דרהאם אצל האומה האמריקאית למשך עשרות שנים עד לעשורים האחרונים של המאה ה-20, אז החלה אוניברסיטת דיוק לתפוס את מקומה של תעשיית הטבק בתדמיתה של העיר.
"דרו" האוסטון הוא יזם אינטרנט אמריקאי ומייסד דרופבוקס, חברה המספקת שירות לגיבוי ואחסון קבצים ברשת.
לפי נתוני מגזין פורבס, הונו מוערך ב-1.3 מיליארד דולר.
דרו האוסטון, יליד אקטון, מסצ'וסטס, סיים תואר במדעי המחשב במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, MIT, והיה חבר אגודת פאי דלתה טתה.
במוסד זה פגש את ארש פרדווסי שלימים יהיה מנהל טכנולוגיות ראשי ושותף בחברת דרופבוקס.
עוד לפני הקמת הסטארט אפ שפרסם והעשיר אותו, היה מעורב בפיתוח והקמה של מיזמים אחרים דוגמת bit9 ו-hubspot.
דרו האוסטון תואר כאחד מהיזמים המוצלחים ביותר בטרם מלאו להם שלושים על ידי Business Week, ודרופבוקס תואר כהשקעה המוצלחת ביותר של חברת Y Combinator.
דרו אף דורג ברשימת 30 היזמים המובילים בקבוצת הגיל שלו על ידי האתר inc.com, ודרופבוקס כונה אחד מבין 20 הסטארטאפים המוצלחים ביותר של עמק הסיליקון.
ביוני 2013, אוניברסיטת MIT הזמינה את דרו לשאת דברים בפתיחת הטקס השנתי.
בנאומו, נתן את העצה הבאה לקהל המאזינים: "אומרים שאתה הממוצע של חמשת האנשים איתם אתה מבלה את רוב זמנך.
חישבו על זה לרגע אחד: מי יהיה במעגל זה של חמשת מכריך הקרובים?
יש לי בשורות טובות: MIT הוא אחד המקומות הטובים ביותר בעולם למלא מעגל זה.
אלמלא באתי לכאן, לא הייתי פוגש את אדם, לא הייתי פוגש את השותף המדהים שלי, ארש, ודרופבוקס לא הייתה נוצרת.
דבר אחד שלמדתי הוא שלהקיף את עצמך באנשים מעוררי השראה חשוב בדיוק כמו להיות מוכשר או לעבוד קשה.
אתם יכולים לתאר לעצמכם מה היה קורה אם מייקל ג'ורדן לא היה ב-NBA?, אם מעגל חמשת החברים שלו היו סתם אנשים מאיטליה?
מעגל חבריך דוחף אותך להיות טוב יותר, בדיוק כפי שאדם דחף אותי."
דרו בריז הוא שחקן פוטבול אמריקאי ששיחק בעמדת הקוורטרבק בליגת ה-NFL.
נבחר בסיבוב השני (בחירה 32) בדראפט ה-NFL בשנת 2001 מאוניברסיטת פרדו על ידי סן דייגו צ'רג'רס ומשנת 2006 עד פרישתו שיחק בניו אורלינס סיינטס.
בריז הוביל את ניו אורלינס לזכייה בסופרבול XLIV ב-2010 ונבחר ל-MVP של המשחק.
הוא נבחר פעמיים לשחקן ההתקפה של העונה ב-NFL ו-12 פעמים למשחק הפרו בול.
בריז היה שיאן ה-NFL ביארדים ומסירות וטאצ'דאונים במסירה, שיאים שנשברו על ידי טום בריידי.
ב-2026 נבחר לחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
בריז נולד באוסטין שבטקסס, אביו היה כדורסלן בעת לימודיו באוניברסיטת טקסס A&M ואמו הייתה ספורטאית מצטיינת בתקופת לימודייה בתיכון.
סבו של בריז מצד אמו היה מאמן פוטבול מפורסם בטקסס ודודו שחקן פוטבול מצטיין.
בתיכון הוביל בריז ב-1996 את קבוצת בית ספרו לאליפות טקסס בפוטבול.
בריז למד ושיחק פוטבול באוניברסיטת פרדו באינדיאנה.
בשנת 2000 הוביל את פרדו לאליפות ליגת הביג-10 ולמשחק הרוז-בול בו הפסידה לאוניברסיטת וושינגטון.
בסיום קריירת המכללות שלו הוביל את פרדו בכל הזמנים במספר היארדים במסירה, במספר המסירות לטאצ'דאון, במספר היארדים בהתקפה, ניסיונות והשלמת מסירה.
בדראפט ה-NFL של שנת 2001 נבחר בריז בסיבוב השני במקום ה-32 על ידי סן דייגו צ'רג'רס.
בעונתו הראשונה בקבוצה שותף במשחק אחד בלבד, בהפסד 20–25 לקנזס סיטי צ'יפס.
בריז נכנס כמחליף מסר ל-221 יארד וטאצ'דאון אחד.
בעונת 2002 היה לקוורטרבק הפותח של הקבוצה שסיימה במאזן 8–8. במהלך העונה רשם 3,284 יארד במסירה, 17 טאצ'דאונים ו-16 אינטרספשנים.
לאחר פתיחה במאזן גרוע של 1–7 במהלך עונת 2003 איבד את מקומו בהרכב הראשון, ושב אליו לשלושה המחזורים האחרונים של העונה.
בפליאוף הפסידה הקבוצה לניו יורק ג'טס 17–20 במשחק בו מסר בריז ל-319 יארד, שני טאצ'דאונים ואינטרספשן אחד.
בתום העונה נבחר בפעם הראשונה למשחק הפרו בול וכן לקאמבק של העונה.
בעונת 2005 סיימה הקבוצה במאזן 9–7 כשבריז מוסר ל-3,576 יארד ו-24 טאצ'דונים.
במשחק האחרון של העונה נפצע, סבל מקרע בלברום בכתף ונאלץ לעבור ניתוח.
בעונת 2006 עבר בריז לניו אורלינס סיינטס וחתם על חוזה לשש שנים תמורת 60 מיליון דולר.
בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל את הליגה ביארדים במסירה עם 4,418 מסר ל-26 טאצ'דאונים ו-11 חטיפות.
הקבוצה סיימה במאזן 10–6, בפלייאוף גברה על פילדלפיה איגלס, העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר ה-NFC בו הפסידה 14–30 לשיקגו ברס, משחק בו בריז מסר ל-354 יארד, שני טאצדאונים ואינטרספשן אחד.
בעונת 2007 הוביל את הליגה בניסיונות והשלמת מסירה וחזר על הישג זה בעונת 2008, בה גם מסר ל-5,069 יארד, שני בהיסטוריית ה-NFL רק לדן מרינו.
בשתי עונות אלו לא הצליחה ניו אורלינס להעפיל לפלייאוף.
בעונת 2009 הוביל את הקבוצה למאזן הטוב בחטיבת ה-NFC של 13–3, הוא מסר ל-4,388 יארד והוביל את הליגה עם 38 מסירות לטאצ'דאון ו-70.6% השלמת מסירות.
בפלייאוף העפילה ניו אורלינס לראשונה בתולדותיה לסופרבול לאחר שהביסה את אריזונה קרדינלס 45–14 וגברה על מינסוטה ויקינגס 31–28, בכל אחד המשחקים מסר בריז 3 טאצ'דאונים ללא חטיפות.
בסופרבול XLIV גברה ניו אורלינס על אינדיאנפוליס קולטס 35–17, בריז השיג במשחק זה 288 יארד, שני טאצ'דאונים ללא חטיפות, 82.05% השלמת מסירה ומדד יעילות של 114.5. הוא נבחר ל-MVP של משחק הסופרבול ולספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
בעונת 2010 סיימה ניו אורלינס במאזן 11–5, והודחה בסיבוב הראשון בפלייאוף, באותה עונה הוביל בריז את הליגה באחוז השלמת מסירות.
עונת 2011 הייתה עונת שיא מבחינה אישית של בריז, הוא הוביל את הליגה בהשלמות מסירה, באחוז השלמות מסירה, וכן במספר הטאצ'דאונים (46) והיארדים במסירה (5,476) וקבע בכך שיא NFL חדש.
העונה הסדירה הסתיימה במאזן 13–3, בפלייאוף גברו הסיינטס על דטרויט ליונס 45–28 במשחק בו מסר בריז ל-466 יארד ו-3 טאצ'דאונים, בסיבוב השני הפסידו לסן פרנסיסקו 49' 32–36, בריז רשם במשחק זה 462 יארד במסירה, 4 טאצ'דאונים ושתי חטיפות.
לפני עונת 2011 חתם בריז על חוזה חדש בשווי 100 מיליון דולר לחמש עונות נוספות בניו אורלינס, מתוכם 60 מיליון דולר מובטחים, סכום שיא לשחקן בליגה.
בריז הוביל פעם נוספת את הליגה ביארדים במסירה (5,177) ובטאצ'דאונים (43) אך גם באינטרספשנים (19).
העונה הסיימה במאזן שלילי של 7–9 ואי העפלה לפלייאוף.
בעונת 2012 רשם בריז בפעם השלישית ברציפות עונה עם מעל 5,000 יארד במסירה עם 5,162 יארד, שני רק לפייטון מאנינג, ניו אורלינס סיימה במאזן 11–5 והודחה בסיבוב השני בפלייאוף.
בעונות 2014 ו-2015 הוביל בריז את הליגה ביארדים במסירה אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
ב-1 בנובמבר 2015 השווה את שיא ה-NFL עם 7 טאצ'דאונים במסירה בניצחון 52–49 על ניו יורק ג'איינטס.
בעונת 2016 סיים בפעם החמישית בקריירה עם מעל 5,000 יארד במסירה ובפעם השביעית כמוביל הליגה ביארדים במסירה.
בעונת 2017 סיים עם 4334 יארד ו-23 טאצ'דאונים, הוא הוביל את הליגה בשיעור השלמות המסירה.
בפלייאוף הודחה ניו אורלינס בסיבוב הראשון.
לאחר העונה חתם על חוזה חדש בסך 60 מיליון דולר לשנתיים.
בעונת 2018 חלף על פני ברט פארב ופייטון מאנינג והיה לשיאן הליגה ביארדים במסירה.
את העונה סיימה ניו אורלינס במאזן הטוב בליגה של 13–3. בריז מסר ל-3992 יארד ו-32 טאצ'דאונים ב-15 משחקים בהם פתח.
הוא הוביל את הליגה עם שיעור השלמת מסירות של 74.4% וקוורטרבק רייטינג של 115.7. הוא סיים שני בבחירה ל-MVP של העונה.
בפלייאוף הודחה ניו אורלינס בגמר ה-NFC.
בעונת 2019 נאלץ להחמיץ חמישה משחקים בשל פציעה בידו במהלך המחזור השני.
הוא שבר במהלך העונה את שיאו של פייטון מאנינג לכמות טאצ'דאונים במסירה לאורך הקריירה.
במרץ 2021 הודיעו על פרישתו ממשחק.
בעת פרישתו היה מדורג ראשון בכל הזמנים ביארדים במסירה (80,358) ושני במסירות לטאצ'דאונים.
ב-2026 נבחר לחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני
מאזן ניצחונות: 172 ניצחונות לעומת 114 הפסדים (61%), מקום רביעי בכל הזמנים בכמות הניצחונות.
יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 571 טאצ'דאונים לעומת 243 חטיפות (מקום שני בכל הזמנים בכמות הטאצ'דאונים).
סך הכול יארדים במסירה: 80,358 (מקום שני בכל הזמנים)
מאזן ניצחונות: 9 ניצחונות לעומת 9 הפסדים
יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 37 טאצ'דאונים לעומת 15 חטיפות
סך הכול יארדים במסירה: 5,366
בריז שימש במשך שנה לאחר פרישתו כפרשן ברשת NBC Sports למשחקי ה-NFL וכן למשחקי אוניברסיטת נוטרדאם בליגת המכללות.
בריז נשוי לבריטני, אב לשלושה בנים ולבת אחת.
סימן ההיכר שלו הוא כתם לידה גדול על לחיו הימנית.
לאחר שחתם על חוזה בניו אורלינס סיינטס, עבר עם משפחתו להתגורר בעיר שסבלה באותה עת מאסון הוריקן קתרינה.
הוא הפך לאחד מסמלי העיר בזכות הצטיינותו בסיינטס, החיבור לקהילה ומעורבות בפעילות צדקה.
ב-2006 זכה בפרס וולטר פייטון לאיש השנה ב-NFL בתחום הפעילות למען הקהילה.
דרו טל (נולד: דרור טולידאנו, 7 באוקטובר 1957) הוא אמן וצלם ישראלי החי ועובד בניו יורק.
עבודותיו הוצגו ברחבי העולם ונכללים באוספים קבועים במוזיאונים כגון מוזיאון נורטון לאומנות והמוזיאון הבריטי החדש לאומנות אמריקאית.
עבודותיו כלולים גם באוספים של בית הספר הבינלאומי של ניו-יורק (Ecole Internationale de New York), גלריות ג'יי.
סטיינבקר, הרובינס, גלריות פורמן וסוואנסטרום, אור אומנות ותרבות בע"מ וכן גם גלריית קופר.
דרו טל נולד דרור טולידאנו ב-7 באוקטובר 1957, בעיר חיפה שבמדינת ישראל.
טל למד בבית הספר היסודי "גאולה" ואחר כך למד במכללת בסמ"ת (שלוחה של הטכניון) שם למד אדריכלות, הנדסה ועיצוב פנים.
בין השנים 1976 ו-1979, טל שירת בצה"ל כמפקד טנק בחטיבה 77 ברמת הגולן, בחצי האי סיני, ברצועת עזה ובתעלת סואץ.
ב-1981, עבר טל לניו יורק והחל לעבוד בתעשיית האופנה, תחילה כמאפר עבור צלמים ידועים (כמו קן דנקן), ואחר כך כמנהל ומעצב עבור חברת לינדה ג'וי קוטור, שם החל בקריירת צילום אופנה.
בין השנים 1993 עד 2005 עבד כצלם אומנות, אופנה ובריאות עצמאי עבור מסעות פרסום של ירחוני אופנה, בתי אופנה והוצאות לאור בתחום האומנות והבריאות.
משנת 2005, טל מרוכז באומנות שלו ומשנת 2006 הוא מיוצג ברחבי העולם על ידי גלריית עמנואל פרמין וכן על ידי גלריית קרול טרנר בעיר סנטה פה שבמדינת ניו מקסיקו, וכן על ידי גלריית מארק השם בפריז.
עבודותיו הוצגו בגלריות רבות לאומנות גבוהה ומוזיאונים ברחבי העולם וכן בירידי אומנות בניו יורק, ההמפטונס, מיאמי, ווסט פאלם ביץ', סנטה פה, דאלאס, שיקגו וכן גם בירידם יוקרתיים בדובאי, הונג קונג, איסטנבול, טורונטו וסינגפור.
ב-2013, סדרת עבודותיו בשם "עולמות נפרדים" (Worlds Apart) הוצגה כהצגת יחיד במוזיאון רזאן האס באיסטנבול שבטורקיה במסגרת הביאנלה של איסטנבול.
ב-2015, "עולמות נפרדים" הוצגה כתצוגת יחיד בגלריית מארק השם בפריז וב"בית הצילום" בעיר ליל שבצרפת.