tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכיוון שרק 1.8% מאוכלוסיית המדינה הם נוצרים וחג המולד אינו נמנה עם חגי ישראל ומועדיו, חג המולד אינו חג נפוץ בישראל.
עם זאת, סיפור חג המולד אירע לפי המסורת בארץ ישראל, בשטחי מדינת ישראל ובאזורים הנתונים לשליטתה.
בין המקומות הקשורים לחג המולד כמה מהאתרים הקדושים ביותר לנצרות, כמו העיר נצרת.
אתרים אלה הם גם מוקד משיכה לתיירות צליינית לארץ ישראל.
טקסים מיוחדים לחג המולד נערכים ברחבי ישראל בכנסיות נוצריות לצד קונצרטים לחג המולד, שווקים, בזארים, תהלוכות, דרשות ואירועים.
באזורים עם אוכלוסיות נוצריות כמו יפו, חיפה, נצרת, העיר העתיקה בירושלים, ניתן לראות את סמלי חג המולד.
עיריית נצרת מאירה באורות חג המולד ובשווקים בחיק הטבע שחוגגים חג המולד תוך שיתוף פעולה עם עמותת אלמאוכב.
עיריית חיפה מקדמת סדרה של אירועי חוצות בשם "החג של החגים" שפונים למאמיני שלוש הדתות.
מעבר לרוח הזו, סמלי חג המולד לא נפוצים ברחבי ישראל.
חגיגות חג המולד גם ממוסחרת פחות מאשר בחלק גדול מהעולם המערבי, משום שהיהדות והאסלאם הן שתי הדתות העיקריות של ישראל.
בניגוד לקתולים במערב, הכנסייה הקתולית בישראל מייחסת חשיבות גדולה יותר לפסחא מלחג המולד, כאשר מנהגים המזוהים עם חג המולד במערב, כגון חלוקת מתנות, עצי אשוח ועוד מהווים חידוש יחסי, ונכנסו רק באמצע המאה העשרים.
בתקופת המנדט הבריטי צוין החג באופן נרחב, ומשרדי הממשלה היו סגורים.
כמו כן, לקראת תום המנדט שלח הנציב העליון אגרת לכבוד החג והטקסים שודרו ברדיו והוסרטו.
עם קום המדינה, המשיכו להיות טקסים אלה משודרים ברדיו בישראל.
חגיגות חג המולד בגרמניה הנאצית הותרו, אם כי היו ניסיונות של המשטר להתאים את החג הדתי הנוצרי לאידאולוגיה הנאצית.
מוצאו היהודי של ישו הטרידו את ממשלת גרמניה הנאצית.
בשל כך, בין 1933 ל-1945 הנאצים פעלו לכך שהחגיגות של החג במדינה יעסקו בעיקר בהיבטים התרבותיים והטרום-נוצריים של החג.
עם זאת, החגיגות בכנסיות לא השתנו ואופייהן נותר כמו שהיה לפני עליית הנאצים לשלטון.
חג המולד תחת המשטר הנאצי
אידאולוגים נאצים טענו כי המרכיבים הנוצריים של חג המולד התבססו על מסורות גרמניות עתיקות.
הם טענו שלערב חג המולד במקור לא היה שום קשר להולדתו של ישו ושהחג ציין בכלל את יום ההיפוך של חודש דצמבר ואת "לידתה מחדש של השמש" וזאת בהתאם לאמונה הנאצית שצלב הקרס היה סמל קדום של השמש וכן שסנטה קלאוס היה המצאה נוצרית מחדש של האל הגרמני אודין.
בהתאם, פורסמו כרזות שתיארו את אודין כ"איש חג המולד ויום ההיפוך", בכרזות נראה אודין בעל זקן אפור עבה וחובש כובע חורפי ואף נושא שק מלא במתנות.
מרים, אם ישו וישו עצמו תוארו כאם וילד בלונדינים (וזאת בהתאם למודל היופי הנאצי).
גם עץ חג המולד וקישוטי חג המולד הוחלפו.
כך למשל, הכוכב שנהוג לשים על צמרת העץ הוחלף בצלב קרס או בגלגל השמש הגרמני.
בנוסף לכך, נעשה ניסיון להסיר את הקשר בין החג ללידת וביאת ישו ולהחליפו בביאת הפיהרר, אדולף היטלר שכונה באירועי החג "הפיהרר המושיע".
גם חלק משירי חג המולד שונו.
המילים של השיר "לילה שקט, לילה קדוש" שונו והוסרה מהם כל התייחסות לאלוהים או לדת.
גם שירים בהם הוזכר ישו, שונו ותוקנו בהתאם.
חלק מהשירים שנכתבו או תוקנו היו פופולריים גם לאחר כניעת גרמניה הנאצית.
קטלוגים בחנויות המכילים צעצועים לילדים שהוצעו במהלך תקופת החג כללו חיילי אס אס משוקולד או צעצועים של טנקים, מטוסי קרב ומקלעים.
התנגדות למיתוג מחדש של חג המולד
בעוד שרוב הגרמנים אימצו את המיתוג מחדש של הנאצים לחג המולד, היו דיווחים בתקשורת המערבית על קבוצות שכן ניסו לחגוג את החג כמו בימים עברו.
אנשי הדת היו בין המתנגדים המרכזיים למיתוג החדש של חג המולד.
בעקבות האיסורים הרבים הקשורים לחג שחוקקו על ידי הממשל הנאצי, אנשי הכנסייה הקתולית איימו על כל אישה שהצטרפה לליגת הנשים הנאציונלית-סוציאליסטית (אגף הנשים של המפלגה הנאצית) בנידוי מהכנסייה וכמה נשים דתיות החרימו את אירועי חג המולד שאורגנו על ידי נשים נאציות.
חג המולד ביולי הוא חג לא רשמי, של חגיגה שנייה של חג המולד, החג נחגג לרוב ב-25 ביולי, אך לעיתים נחגג בדרום אפריקה ב-25 ביוני תחת הכינוי "חג המולד בחורף", ואף נחגג פעם אחת ב-25 באוגוסט.
השם "חג המולד ביולי" נאמר לראשונה באחד השירים במחזמר הצרפתי "ורתר", במשפט "vous chantez Noël en juillet...
c'est s'y prendre à l'avance", (בעברית: "כשאתה שר שירי חג מולד ביולי, אתה מקדים את העונה").
מקור החג אינו ברור, אך ככל הנראה התפתח בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 1933, נחגגה מסיבת חג המולד ביולי הראשונה שהתפרסמה לציבור במחנה קיץ בקרוליינה הצפונית, נהוג לספר בחגיגות החג כי זו הייתה מסיבת חג המולד ביולי הראשונה.
שנתיים לאחר מכן, איגוד הבילוי הלאומי פרסם את החגיגה ואת מחנה הקיץ שחגג את זה ותיאר את החגיגה כ"אירוע שנתי מלא מסתורין ופלא".
ב-18 באוקטובר 1940 יצא לאקרנים הסרט ההוליוודי "חג המולד ביולי", שבזכותו זכה החג להכרה לאומית.
ביולי 1942, כחלק ממבצע התרמה לכנסייה הבפיסטית, נחגג חג המולד ביולי בוושינגטון די.
בעידודו של הכומר של הכנסייה הבפיסטית של העיר.
הכומר סיפר כי הוא חגג את החג לאחר שעשה את אותו הדבר במשך שנים בכנסייתו הקודמת בפילדלפיה.
ביולי 1944 וביולי 1945, הנהגת שירות הדואר של ארצות הברית וצבא ארצות הברית, נחגג החג בעיר ניו יורק ונערכה ארוחה גדולה בעיר לכבודו, כמסע התרמה במטרה לשלוח מכתבים ומזון לחיילים אמריקאים שנלחמים במלחמת העולם השנייה.
החג נחגג באופן שנתי בעיר טולבאג' שבדרום אפריקה.
בארצות הברית, החג נחגג במקומות שונים מדי שנה, ולעיתים רשתות עושות הנחות על מוצריהן לכבוד החג.
בשנת 2022, החג צוין על ידי רשת הטלוויזיה רוקו ושודרו מספר ספיישלים טלוויזיוניים של חג המולד.
על אף שאין כל הוכחה לכך שזו הייתה מסיבת "חג המולד ביולי" הראשונה, נהוג לספר את הסיפור הזה במסיבות החג.
חג ההודיה הוא סרט סלאשר אמריקאי בבימויו של איליי רות', מתסריט שנכתב על ידי ג'ף רנדל ועלילה מאת רות' ורנדל, שהפיקו יחד עם רוג'ר בירנבאום.
הסרט מבוסס על הקדימון המדומה של רות' באותו השם מהסרט "גריינדהאוס" משנת 2007. בסרט מככבים פטריק דמפסי, אדיסון ריי, מיילו מנהיים, ג'יילן תומאס ברוקס, נל ורלק, ג'ינה גרשון וריק הופמן.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-17 בנובמבר 2023. בישראל הסרט עלה לאקרנים ב-30 בנובמבר 2023, תחת הפצת "סרטי טריסטאר" בבעלות "סרטי סוני".
בחג ההודיה בפלימות', מסצ'וסטס, קהל רב מתאסף מחוץ לחנות "RightMart" ומתכונן לבלאק פריידיי.
ג'סיקה רייט, שאביה, תומאס הוא הבעלים של החנות, נותנת לחבריה גבי, בובי, אוון, סקובה ויוליה להיכנס לחנות מוקדם יותר.
הקהל שמתאסף בחוץ מבחין בצעירים נכנסים ומתחיל להתפרע בחנות.
במהומה שמתחוללת, אמנדה קולינס, אשתו של עובד בחנות בשם מיטץ', איש ביטחון ואחד הלקוחות נהרגים במהומה.
בובי מאבד את זרועו ולאחר מכן עוזב את העיר.
שנה לאחר מכן, החנות מתכוננת לבלאק פריידיי נוסף.
כשבובי חוזר לפלימות', מלצרית בשם ליזי נרצחת על ידי דמות הלבושה במסיכה של .
מכיוון שליזי הייתה מעורבת בתקרית בחנות בשנה שעברה, המשטרה חושדת שמישהו מתכנן להרוג את כל אלו שהיו מעורבים בתקרית.
הרוצח, שכעת מוכר בשם "ג'ון קרייבר", מתייג את ג'סיקה וחבריה בפוסטים דוחים ברשתות החברתיות.
ג'סיקה מעבירה תיעוד מהתקרית בחנות אל השריף המקומי, אריק ניולון.
קרייבר הורג אזרחים נוספים שהיו מעורבים בתקרית בחנות וביניהם התלמידים לוני ואיימי ומאבטח בשם מני.
אוון וגבי נחטפים ויוליה מותקפת בביתה.
ג'סיקה וסקובה מנסים להצילה, אך לא מגיעים בזמן וקרייבר מנסר את גופה של יוליה בעזרת מסור.
המשטרה מנסה לגרום לקרייבר לחשוף את עצמו בכך שהם מבקשים מבני משפחת רייט להשתתף בתהלוכה לכבוד חג ההודיה.
קרייבר רוצח את אחד המופיעים ובעזרת פצצות שתולות הוא הורס את כל התהלוכה ובמהלך הכאוס שמתחולל, קרייבר חוטף את ג'סיקה, אמה החורגת קייטלין, תומאס ואת סקובה.
קרייבר מתכונן לבל קייטלין בעודה בחיים במחבואו.
לאחר מכן, גופתה משמשת כתרנגול ההודו המסורתי שמגישים לשולחן חג ההודיה, מסביבו יישובים בני הערובה של קרייבר וכן גופותיהם של קורבנותיו.
לאחר מכן, קרייבר רוצח את אוון בעודו מסטרים את הרצח בשידור חי בנוכחות האחרים.
ג'סיקה וסקובה מצליחים לברוח מהשולחן וקרייבר רודף אחרי ג'סיקה אל תוך היער.
ג'סיקה מבחינה בניולון מעולף על המדרכה ולאחר ששמעה קול, היא עושה דרכה למבנה בו כל הקישוטים לחג נמצאים.
ג'סיקה רואה את בובי לבוש בתחפושתו של קרייבר, אך ניולון מתאחד איתה ומפציר בה לברוח החוצה.
ג'סיקה בורחת מהמקום ושומעת רעש של יריות אקדח, אך בובי עצמו לא נמצא.
המשטרה מודיעה לג'סיקה שאביה וחבריה בטוחים.
במשרדו של ניולון, ג'סיקה מבחינה ששבבי עץ שנקשרו לבגדיה נקשרו גם למכנסיו של ניולון וג'סיקה מסיקה שהוא הרוצח.
ניולון חושף את עצמו ומסביר לג'סיקה את מניעיו: לאחר שאשתו עזבה אותו, ניולון הכיר את אמנדה ובין השניים התפתח רומן ואמנדה נכנסה להיריון.
בעקבות זאת, אמנדה תכננה להתגרש מיטץ' ולחיות עם ניולון.
לאחר שאמנדה נהרגה בתקרית בחנות, ניולון לא רק איבד את אהובת לבו, אלא את תינוקו שעדיין לא נולד.
שבור מכאב, ניולון החל לצוד את כל מי שלדעתו אשם בתקרית מכיוון שההסתערות האלימה שלהם על החנות בבלאק פריידיי היא זאת שהרגה את אמנדה ואת התינוק.
ניולון חטף את בובי והלביש אותו בתחפושתו של קרייבר כדי להפלילו ברציחות.
בסוף הווידוי, ניולון המבוהל מבחין שג'סיקה תיעדה את הכל בשידור חי ובכך זהותו כרוצח נחשפה לעיני כל.
ניולון תוקף את ג'סיקה, אך בובי מתערב ומסייע לה.
ניולון מנסה שוב לתקוף את ג'סיקה, מכיוון שהרס את חייו.
למרות זאת, ג'סיקה טוענת מוסקט עם הצמיד של אמה ובעזרתו יורה על בלון שמחובר למכל גז ובפיצוץ שנוצר, ניולון מוצא את מותו.
ג'סיקה מתאחדת עם סקובה ובובי ונלקחת לבית החולים.
המשטרה לא מוצאת את גופתו של ניולון וג'סיקה חולמת סיוטים בהם ניולון הבוער תוקף אותה.
לאחר שהבמאי איליי רות' יצר את הקדימון המזויף, "חג ההודיה", לסרט Grindhouse (2007), החלו התוכניות לעיבוד עלילתי.
ב-2010, רות' אמר ל-"CinemaBlend" שהוא כותב את התסריט יחד עם ג'ף רנדל, ושהוא מקווה להשלים אותו ברגע שיסיים עם העיתונות עבור "The Last Exorcism".
עד אוגוסט 2012, ג'ון וואטס וכריסטופר פורד היו אמורים לכתוב את התסריט עם רות' ורנדל לאחר שסיימו לכתוב את הסרט "ליצן" שהופק על ידי רות' משנת 2014. ביוני 2016, רות' חשף ב-רדיט" שהתסריט עדיין זקוק לעבודה כדי שהסרט יעמוד בטריילר.
בפברואר 2019, דיווחים הצביעו על כך שרות' היה אמור לביים סרט אימה לא ידוע עבור מירמקס בחודש הבא בבוסטון.
האתר "Bloody Disgusting" העלה השערות שהסרט עשוי להיות בנושא חג ההודיה, אך לא הצליח לאמת.
בינואר 2023, האתר "Deadline Hollywood" דיווחה כי חברת ההפקה "Spyglass Media Group" מפיקה את הסרט.
רות' יעזוב את עבודת הבימוי של הסרט Borderlands לתקופה, ויעביר צילומים נוספים לטים מילר, כדי לביים את הסרט.
בפברואר 2023, פטריק דמפסי לוהק לסרט ואילו אדיסון ריי לוהקה לתפקיד הראשי מאוחר יותר באותו חודש.
ג'יילן תומאס ברוקס, נל ורלק ומיילו מנהיים לוהקו לתפקידים לא ידועים.
צילומי הסרט התרחשו בטורונטו והמילטון, אונטריו, מ-13 במרץ עד 5 במאי 2023.
חג הולדת מרים הוא יום חג נוצרי המציין את הולדתה של מרים, אם ישו.
לידתה של מרים מתוארת בספר הבשורה על-פי יעקב, שנכתב במאה ה-2. על פי תיאור זה הוריה היו אנה הקדושה ויהויקים הקדוש.
קדושי הנצרות שעברו קאנוניזציה מונצחים על ידי הכנסייה הקתולית, בדרך כלל, על ידי ציון תאריך מותם.
ישנם רק שני יוצאי דופן שעבורם מצוין תאריך הלידה, מרים, אם ישו ויוחנן המטביל, שעל פי מסורת הכנסייה היו קדושים ברגע שנולדו.
מרים התקדשה ברחם אמה, אנה הקדושה, בזכות העיבור ללא חטא, ואילו יוחנן המטביל התקדש ברחם אימו, אלישבע.
בכנסיות רבות ברחבי העולם מקובל , שנוסף לפולחן ישו ולעיתים אף ביתר שאת.
בכנסיות אלה נחגג חג הולדת מרים בתפילות ובמזמורים המציינים את אדיקותה ותומתה.
לפי הבשורה על-פי יעקב, יהויקים היה בן שבטי ישראל, איש אמיד וירא אלוהים, אשר הרבה לחלק צדקה לעניים ולתרום כספים לבית הכנסת בציפורי.
עם זאת, תרומותיו נדחו בהיותו חשוך ילדים, שכן הדבר פורש כאות רע.
יהויקים פרש אל המדבר למשך ארבעים ימים, אותם העביר בתפילה ובצום.
מלאכים נגלו לו ולאנה הקדושה בו-זמנית והבטיחו להם צאצא, וכך נולדה מרים.
בכתבים עתיקים מצוינים מקומות שונים כמקום הולדתה של מרים, בהם ציפורי, נצרת, בית לחם ושער הצאן בירושלים, שהוא חלק ממבני הר הבית וקרוי כיום שער בני ע'ואנימה.
המסמך הקדום ביותר בו מצוין החג הוא מזמור שנכתב במאה השישית.
על פי כתבים קדומים ומזמורים מאותה תקופה, נראה שלאחר ועידת אפסוס התגבר פולחן מרים בסוריה ובארץ ישראל, והחלו לחגוג את יום הולדתה.
באותה תקופה נבנתה גם כנסיית סנטה אנה ליד בריכות הצאן, שם על פי המסורת הנוצרית התגוררו הוריה של מרים.
חג הולדת מרים אומץ על ידי הביזנטים במאה ה-7. בסוף המאה ה-7, האפיפיור סרגיוס הראשון קבע ליטניה ותהלוכה מיוחדת לציון יום זה ברומא.
מהמאה ה-8 עד המאה ה-12 לא נמצאו עדויות לחגיגת הולדת מרים.
האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי קבע חג זה במאה ה-13, ומאז הוא נחגג בכל הקהילות של הנצרות הקתולית.
חג הולדת מרים מצוין ברחבי העולם כחג ליטורגי ב-8 בספטמבר, תשעה חודשים לאחר חג העיבור ללא חטא, המצוין ב-8 בדצמבר.
יוצאות דופן הן הנצרות הקופטית והכנסייה האורתודוקסית האתיופית, החוגגות יום זה ב-9 במאי, והנצרות האוריינטלית האורתודוקסית, החוגגת יום זה ב-21 בספטמבר.
בחג זה הכמרים נוהגים ללבוש גלימות בצבע כחול ולערוך ליטורגיה מיוחדת.
בחלק מהכנסיות חוברו תפילות ומזמורים מיוחדים לציון חג זה, המציינים את אדיקותה ותומתה של מרים.
בצרפת מיוחסת למרים "השגחה על בציר הענבים" בקרב הכורמים.
הענבים הטובים ביותר מובאים לכנסייה המקומית, שם הם מקבלים את ברכת הכומר ומספר אשכולות ענבים מונחים על הידיים של פסל מרים.
לאחר מכן נערכת סעודה חגיגית הכוללת את ענבי הבציר.
בקהילות הנוצריות בהודו נחגג החג במשך שמונה ימים, מ-1 בספטמבר עד 8 בספטמבר, בהם מקפידים על תזונה צמחונית ונמנעים מצריכת בשר ומשקאות חריפים.
בקהילה הנוצרית בחבל קרלה נערך ביום השמיני טקס הכולל את תפילת המחרוזת, ולאחריו סעודה חגיגית הנפתחת בפודינג אורז וחלב, ואחריו מנות בשר ודגים.
בגואה מברכים ביום חג זה על ביכורי התבואה, ומניחים פרחים וגבעולי חיטה על פסלי מרים בכנסיות.
בצהריים נערכת סעודת חג ובה מוגשים מאכלי ירקות וקטניות מקושטים בגבעולי חיטה, עליהם מברך הכומר.
הנוצרים במומבאי ובסביבתה מגיעים בחג הולדת מרים לפסטיבל הנערך בכנסייה הקרויה על שמה בבנדרה .
במלטה נחשב חג הולדת מרים כ"יום הניצחון", מכיוון שביום זה הסתיים המצור הגדול על מלטה (1565), המצור הצרפתי על מלטה (1800), והמצור על מלטה במלחמת העולם השנייה.
הכנסיות מקושטות לרגל האירוע בדגלים אדומים, ונערכים מצעדים ובהם תזמורת כלי נשיפה כנסייתית, זיקוקין די-נור, ובובות בדמות מרים כתינוקת.
במבצר סנט אנג'לו נערכת מיסה מיוחדת בקפלה הקרויה על שם מרים הקדושה.
חג הולדת מרים נחגג על ידי משמורת ארץ הקודש מדי שנה בכנסיית סנטה אנה בירושלים, הקרויה על שם אנה הקדושה, אמה של מרים.
בכנסייה נערך ביום זה טקס אוכריסטיה (הוחדה) בצרפתית, בו מוקרא הפרק הראשון בספר הבשורה על-פי מתי.
בסוף הטקס נערכת תהלוכה לקריפטה של מערת המולד שמתחת לבזיליקה של כנסיית הקבר, בליווי שירת המזמור "ליטניה למריה הבתולה המבורכת" .
חג נוסף הקשור למרים, אם ישו, נחגג ב-25 באוקטובר על ידי נציגות יעקב הצדיק של הנוצרים הקתולים בירושלים, וקרוי חג מרים מלכת ארצנו.
חג זה נקבע בשנת 1933 על ידי קהילת הנוצרים בירושלים ואושר על ידי הוותיקן.
בחג מציינים את בניית מתחם דיר ראפאת, שנחנך בשנת 1927 על ידי הפטריארך הלטיני של ירושלים, .
שמו הרשמי של המתחם הוא "גבירתנו מלכת פלשתינה" ("Regina Palaestinae") והוא כולל כנסייה, מנזר ובית יתומים.
בחג זה הנוצרים עולים מדי שנה לרגל לדיר רפאת ומתפללים תפילה מיוחדת למרים, שחוברה בשנת 1926. התפילה נפתחת במילים הבאות:
הולדת מרים מתוארת לעיתים קרובות באמנות הנוצרית, לעיתים כחלק מסדרת ציורים המתארים את האירועים העיקריים בחייה.
בציורים מימי הביניים נראית מרים כתינוקת בידיה של אנה הקדושה.
מקובל במדינות רבות בעלות רוב נוצרי-קתולי, בפרט באמריקה הלטינית.
דמות מרים כתינוקת קדושה נפוצה במיוחד בגואטמלה, הודו, מלטה, מקסיקו, הפיליפינים וקובה.
לידתה של מרים מתוארת בסורת אאל עמראן, הסורה השלישית בקוראן, שם נקרא אביה עמראן ואמה חנה, בדומה לחנה המקראית, אמו של שמואל, שאף היא הייתה חשוכת ילדים וביקשה להביא בן לעולם.
במסורת המוסלמית מקובל לתאר את מרים וישו כקדושים מכיוון שנולדו "ללא מגע השטן", הכינוי המוסלמי לעיבור ללא חטא.
על שמה של מרים, אם ישו, קרויים מוסדות דת נוצריים רבים בעולם, בהם קתדרלות, כנסיות ובתי ספר.
בין השאר, קתדרלת מילאנו קרויה על שמה.
השיר חובר והולחן ככל הנראה בתחילת שנות ה-40.
שרה לוי-תנאי, ילידת ירושלים להורים ממוצא תימני אשר עלו לארץ ישראל בסוף המאה ה-19, עבדה כגננת בגן ילדים בשכונת שפירא בתל אביב, והתגוררה בבית משפחת הסופר יהודה בורלא.
לצורך עבודתה כגננת, חיברה והלחינה שירי ילדים ושירי משחק.
רבים מחומרים אלו פורסמו על ידי מרכז הגננות כחוברת פדגוגית לגננות.
תנאי כתבה שירי ילדים רבים, כגון "נסדר מעגל גדול", "ליצן קטן נחמד", "באנו חושך לגרש", "אל תכה", "ביכורים" ("פרי גני הנה הבאתי") ו"ט"ו בשבט".
שיר נוסף שכתבה לכבוד חג סוכות, הוא "אסיף וסוכות", בעיבודו של גיל אלדמע, ובלחן מאת עמנואל עמירן.
חג המולד של מיקי מאוס הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי משנת 2004, שהופץ ישירות לווידאו על ידי אולפני דיסני.
הסרט מהווה המשך לסרט "מיקי מאוס: היה היה בחג המולד" משנת 1999, ומורכב מחמישה סיפורים קצרים המתרחשים בתקופת חג המולד, בכיכובם של מיקי מאוס, מיני מאוס, דונלד דאק, דייזי דאק, גופי, מקס, פלוטו, הדוד קמצוץ ויואי, דואי ולואי.
הסרט מציין את הפעם הראשונה בה מוצגים הדמויות הקלאסיות של דיסני בהנפשה תלת-ממדית.
הוא בוים על ידי מת'יו או'קלאהן, פגי הולמס, תרזה פטנגיל וקרול הולידיי, ונכתב על ידי צוות תסריטאים הכולל את ביל מוטז, בוב רות', פגי הולמס, צ'אד פייבאש, ג'יימס סטוטרוקס, מת'יו או'קלאהן, שירלי פירס ואחרים.
הסרט הופק על ידי אולפני דיסניטון והופץ על ידי Walt Disney Home Entertainment.
הוא יצא לאור ב-9 בנובמבר 2004, עם אורך כולל של 68 דקות.
הסרט מורכב מחמישה סיפורים קצרים:
Belles on Ice: מיני ודייזי משתתפות בתחרות החלקה על הקרח, כאשר התחרותיות ביניהן מאיימת לפגוע בחברותן.
Christmas: Impossible: האחיינים יואי, דואי ולואי מנסים להיכנס לרשימת הילדים הטובים של סנטה קלאוס ברגע האחרון, מה שמוביל להרפתקה בקוטב הצפוני.
Christmas Maximus: מקס מביא את חברתו החדשה לביתו לחג המולד, אך חושש מהמבוכה שגופי עלול לגרום.
Donald's Gift: דונלד דאק מנסה להימנע מרוח החג, אך מגלה את המשמעות האמיתית של חג המולד.
Mickey's Dog-Gone Christmas: פלוטו בורח מהבית לאחר שמיקי מתעצבן עליו, ומוצא את עצמו בקוטב הצפוני עם סנטה קלאוס.
ויין אלווין – מיקי מאוס: הדמות הראשית של דיסני, מלאת שמחה ואופטימיות.
ראסי טיילור – מיני מאוס / האחיינים יואי, דואי ולואי: מיני היא חברתו של מיקי, והאחיינים הם בניו של דונלד.
טוני אנסלמו – דונלד דאק: ברווז קצר רוח אך בעל לב טוב.
טרס מקניל – דייזי דאק: חברתו של דונלד, בעלת אופי חזק ותחרותי.
ביל פארמר – גופי / פלוטו: גופי הוא אביו של מקס, תמים וטוב לב; פלוטו הוא כלבו הנאמן של מיקי.
ג'ייסון מרסדן – מקס: בנו של גופי, מתמודד עם מבוכה בגיל ההתבגרות.
באתר Rotten Tomatoes, הוא מחזיק בציון של 62% בהתבסס על ביקורות הקהל.
מבקרים ציינו את המעבר להנפשה ממוחשבת כצעד נועז, אך חלקם הרגישו שהסיפורים אינם אחידים באיכותם.
באתר Metacritic, אין ציון ממוצע לסרט, מה שמעיד על היעדר ביקורות רבות ממבקרים מרכזיים.
חג הקורבן הוא חג מוסלמי ודרוזי המציין את מועד העלייה לרגל למכה, המכונה חג', שמתקיימת באותו שבוע.
חג הקורבן נחגג החל מהיום העשירי של חודש ד'ו אל-חיג'ה (החודש האחרון ב) ונמשך ארבעה ימים.
הוא נחשב לחג הגדול והחשוב ביותר בשנה.
כל מוסלמי מחויב לקיים את החג' לפחות פעם אחת בחייו, בשבוע חג הקורבן.
העלייה לרגל עצמה נמשכת כשבוע, וחג הקורבן מציין את אחד השיאים בטקסים הנהוגים בה.
אלו שמקיימים את החג בביתם מקיימים טקס דומה לזה הנהוג באותו יום בעיר מכה, שעיקרו הקרבת קורבנות של טלה והכנת בשרו למאכל בסעודת החג של המקריב ומשפחתו או כתרומה לעניים.
גם הדרוזים חוגגים את חג הקורבן בתאריך זהה לחג המקביל אצל המוסלמים, אם כי מנהגי החג אצל הדרוזים שונים.
גם אצל הדרוזים חג הקורבן הוא החג החשוב ביותר.
מקובל לקשר את החג לסיפור עקדת בנו של אברהם.
שם החג, "חג הקורבן", נובע גם הוא מן הקשר לסיפור העקידה המתואר ב וכחלק מהאמונה המוסלמית והדרוזית.
סיפור העקדה המופיע ב דומה מאוד לסיפור עקדת יצחק המתואר בתורה, אך לא נאמר שם במפורש איזה מבניו של אברהם נעקד.
כיום רוב המוסלמים מאמינים שמדובר בישמעאל.
בסורת א-צאפאת, פסוקים 101–107, מסופר כי הנביא אבראהים (אברהם), המאמין באללה, חלם כי הוא שוחט את בנו ומעלה אותו כקורבן לאלוהים.
הוא סיפר לבנו את החלום, והבן השיב לאביו שעליו לראות בחלומו ציווי מהאל, ולהקריב אותו לעולה.
אבראהים מיהר להגשים את החלום שחלם, הלך להר ערפאת וביקש לשחוט את בנו כדי להוכיח את חוזק אמונתו באלוהים.
אלוהים ראה זאת ושלח לו כבש, אותו שחט אבראהים במקום את בנו.
עלייה לרגל למכה, בה התרחש סיפור העקידה לפי המתואר בקוראן.
צום ביום שלפני החג (שנקרא "יום ערפה" או "וקפת ערפה").
תפילת חג ביומו הראשון של החג.
קניית בגדים חדשים לכל המשפחה וחגיגות משפחתיות וקהילתיות (בחמולות).
קריאת פסוקים מהקוראן בבתי הקברות.
שחיטת כבש (או בהמה אחרת) והכנת בשרו למאכל בחג.
לפי האמונה, יש לחלק את הקורבן לשלושה חלקים: חלק למקריב, חלק למשפחתו, וחלק לעניים.
רוב המוסלמים נוהגים לאכול בחג בשר, לזכר הקורבן, אולם יש משפחות שמכינות בו מאפים וממתקים, כמו עוגות עגולות ממולאות בתמרים, כעכים ממולאים בשקדים ובוטנים, עוגות שמנת, עוגיות וכו'.
חג הקורבן נחגג על-ידי מוסלמים (ערבים, צ'רקסים ואחרים) ודרוזים בישראל.
על-פי חוקי העבודה בישראל, עובדים החוגגים את חג הקורבן זכאים להיעדר ממקום עבודתם בארבעת ימי חופשת החג - ומבלי שייפגע שכרם.
חג העלייה הוא חג נוצרי הנחוג 40 יום לאחר חג הפסחא (ולכן חל תמיד ביום חמישי, ולרוב נחוג בזמן שונה בכנסייה הקתולית ובכנסייה האורתודוקסית).
החג מציין את עליית ישו השמימה (המתוארת בספר מעשי השליחים מתוך הברית החדשה), שהתרחשה, על פי המסורת הנוצרית, 40 יום לאחר תחייתו מן המתים.
בכנסייה הקתולית, חג העלייה הוא אחד מ"חגי החובה" (Holy Days of Obligation), שבהם חובה על כל המאמינים להיות נוכחים במיסה ולהימנע מעבודה.
בכנסייה האורתודוקסית נחשב החג לאחד משנים-עשר "החגים הגדולים".
בחלק מהמדינות הנוצריות, בגרמניה ובמדינות סקנדינביה למשל, חג העלייה הוא יום שבתון כללי.
עליית ישו מתוארת בברית החדשה בשלושה מקומות: מעשי השליחים א' 9-12, לוקאס כ"ד 50-51 ומרקוס ט"ז 14-19 (ברם, רוב החוקרים כיום סבורים שהנוסח של מרקוס ט"ז לאחר פסוק 8 נכתב מאוחר יותר משאר הבשורה).
על פי מקורות אלה, לאחר תחייתו ישו הטיף והפיץ את בשורתו על הארץ במשך 40 יום, ואז עלה השמיימה לעיני השליחים על הר הזיתים.
קודם לעלייה עצמה ישו אמר לשליחים שלאחר עלייתו רוח הקודש תצלח עליהם ושעליהם להמשיך ולהפיץ את תורתו בעולם.
לאחר שישו עלה השמיימה, הופיעו שני מלאכים והודיעו לשליחים כי ישו ישוב באותו אופן שבו נאסף.
על פי האמונה העממית הוולשית, כל עבודה הנעשית ביום זה תיגמר בביש מזל.
אמונה עממית אחרת טוענת כי ביצים שהוטלו ביום זה לא יתקלקלו, ואם יניחו אותן מתחת לגג הבית, הן יביאו מזל.
עוד נאמר כי גשם הנאסף ביום זה מרפא דלקות עיניים, וכי נתינת מתנות לעיוורים או לנכים ביום זה תביא לנותן המתנה עושר בתוך שנה.
מנהגי חג העלייה שונים ממדינה למדינה.
חלק מן המנהגים הוא שליחת גלויות ושירת מזמורי החג.
באירופה נוהגים לצאת לתהלוכות עם כלי נגינה וחצוצרות שבהם מדמים את העלייה בפתחת השמיים בקולות החצוצרה.
מנהגים נוספים הם קניית מתנות לעניים ועיסוק בהתנדבות.
ביום זה נוהגים להשאיר ביצים מחוץ לבית למזל.
בחלק מהמדינות רואים באירוע זה מפגש משפחתי לארוחות משפחתיות.
בשוודיה, לדוגמה, מנצלים את חופשת החג לטיולים עם המשפחה ופיקניקים בחיק הטבע.
חג הנשים היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס.
הקומדיה הוצגה לראשונה במסגרת תחרות המחזות שנערכה בדיוניסיה בשנת 411 לפנה"ס.
לא ידוע אם הקומדיה זכתה בתחרות.
במחזה זה לועג אריסטופאנס למחזאי אוריפידס וכן למשורר אגתון.
במחזה, לומדת דמותו של אוריפידס כי נשות אתונה קיימו משפט בו הוא הורשע ביחסו השלילי לנשים במחזותיו.
לטענת הנשים במשפט, אוריפידס הציג את נשות אתונה כמשוגעות, רוצחות, רגשניות, ובעלות תכונות אובדניות.
הנשים רואות את המחזות כהוצאת דיבה ולשון הרע, ובמשפט שנערך בחג התסמופוריה - פסטיבל שנתי שנערך לכבוד האלה דמטר, החליטו להעניש את אוריפידס.
אוריפידס פונה לחברו, המשורר הנשי אגתון ומבקש ממנו להתחזות לאישה, וללכת למשפט על מנת לסנגר על אוריפידס.
אגתון מסרב, וקרובו של אוריפידס, מנסילוכוס מציע ללכת במקומו.
אוריפידס מגלח את מנסילוכוס, מלביש אותו בבגדי אישה שלווה מאגתון ושולח אותו לפגישת הנשים.
בפגישת הנשים, מפרטות הנשים את העוולות של אוריפידס, וטוענת כי בעליהן אינם סומכים עליהן לאחר צפייה במחזותיו.
מנסילוכוס טוען כי הנשים גרועות יותר מאשר אוריפידס מציג אותן, והנשים מוחות על דבריו.
באותו רגע מגיע קליסתנס ומזהיר את הנשים כי נמצא בינותן גבר מחופש לאישה.
הנשים חושדות במנסילוכוס - מאחר ש"היא" האישה היחידה שהן אינן מכירות.
לאחר שהן מסירות את גרביו הן מגלות כי הוא גבר.
מנסילוכוס חוטף נאד יין ומנסה לטעון כי חטף את אחד התינוקות של הנשים, אך הנשים קוראות למשטרת העיר שתאסור אותו.
אוריפידס מנסה לשחרר אותו בכך שהוא מציג סצנות ממחזותיו - הסצנה הראשונה לקוחה מהלנה, מנסילוכוס משחק את הלנה ואוריפידס מופיע מחופש לדמותו של מנלאוס.
לאחר מכן משחק אוריפידס סצנה מהמחזה אנדרומדה (מחזה שלא שרד עד ימינו), בו הוא מציג את דמותו של פרסאוס היורד ממרומי הבמה באמצעות ה"דאוס אקס מכינה" אולם גם ניסיון זה לשחרר את מנסילוכוס נכשל.
כאשר אוריפידס מופיע בפעם השלישית, מגלות הנשים מי הוא.
הוא שולח רקדנית ונערה על חליל להסיח את דעת השומרים ומבטיח לנשים כי לא יתקוף אותן יותר במחזותיו, וכך מצליח להציל את עצמו ואת מנסילוכוס מכעסן של הנשים.
זיוה כספי (עריכה מדעית: דבורה גילולה), הוצאת מאגנס, 1997.
יוג'ין אונייל, הבן, 1938: טקסט מלא.
חג השילוש הקדוש או יום ראשון של השילוש הקדוש (איטלקית Domenica d.
santissimi Trinità) הוא חג נייד בנצרות המערבית והחל ביום ראשון הראשון שלאחר הפנטקוסט (חג השבועות הנוצרי).
החג מוקדש כפי ששמו מעיד עליו לדוקטרינה הנוצרית של השילוש הקדוש, לפיה האל האחד מופיע בשלוש ישויות נפרדות, לרוב - האב, הבן (או בן האלוהים) ורוח הקודש.
יום ראשון של השילוש הקדוש הוא יום ראשון הראשון שלאחר עונת הפסחא ובו מתחילה העונה הרגילה (Tempo ordinario) השנייה של לוח השנה הנוצרי, הנמשכת עד עונת הציפייה (l'Avvento) שלפני חג המולד (התקופה הרגילה האחרת היא בין תקופת הציפייה לעונת הפסחא).
החג נחוג על ידי כל הכנסיות המערביות, ובמזרח פנטקוסט עצמו הוא גם חג השילוש הקדוש.
החג הונהג על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים ב-1334. בעבר נהגו הן הכנסייה הקתולית והן הכנסייה האוונגליסטית לספור את ימי הראשון שלאחר חג זה בהתייחס אליו ("לאחר השילוש"), אך כיום שוב אין שיטת ספירה זו נוהגת בכנסייה הקתולית.
חג לאומי הוא יום מיוחד המצוין במרבית מדינות העולם, בדרך כלל על מנת לציין אירועים בעלי אופי לאומי.
חגים לאומיים מציינים בדרך-כלל מאורעות היסטוריים חשובים בתולדות המדינה: יום היווסדה, יום אימוצם של חוקה או דגל, אירועים מכריעים במהפכות או מלחמות נגד כובש זר, או איחוד בין חלקים שונים במדינה.
בחלק מהמדינות נחגג חג לאומי ביום עלייתו לשלטון או יום הולדתו של השליט.
לרוב מוענק יום שבתון בימי חג לאומי.
במדינות שונות מנהגים המציינים את החג הלאומי ובהם טקסים, מצעדים צבאיים, הנפת דגלי הלאום על מבני שלטון ומבנים פרטיים, וחגיגות במרחב הציבורי.
תושבי המדינה חוגגים באירועים פרטיים (מסיבות, ברביקיו, ופיקניקים).
החג הלאומי של ישראל הוא יום העצמאות, אשר מועדו נקבע לפי התאריך העברי של יום הכרזת המדינה.
ביום שלפני יום העצמאות, מציינים את יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולפגעני פעולות האיבה.
בשנת 2024 הוחלט בממשלה על ציון יום הזיכרון לחללי מלחמת חרבות ברזל בעקבות הטבח בטבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023 ובמהלכו נרצחו מאות אזרחים ואנשי כוחות הביטחון וההצלה.
חג העומר הוא טקס חילוני המבוסס על מנהג מנחת העומר שהתקיים בבית המקדש, ומסמל את היום הראשון לספירת העומר.
במהלך טקס יוצאים חברי הקיבוץ אל השדה, וחבריו מופיעים בשירה ובמחול, בלבוש לבן מסורתי.
לאחר מכן, הגברים בחולצות לבנות, קוצרים בחרמשים את הדגן, והנשים קושרות אותו לאלומות.
המנהג חודש בשנות ה-30 של המאה העשרים, בקיבוצים בית אלפא ועין חרוד ובהמשך בקיבוץ רמת יוחנן.
המנהג מתרחש בחג הפסח, למחרת ליל הסדר הקיבוצי.
הוא מצוין ברמת יוחנן ברציפות החל מ-1946, וכן גם בקיבוצים אחרים.
בשנות ה-30 נחוג חג העומר בקיבוץ עין חרוד כציון למנהג העתיק.
מי שיצרה את המסכת בעין חרוד הייתה רבקה שטורמן.
את המסכת ברמת יוחנן יצרו יחד המלחין מתתיהו שלם והכוריאוגרפית לאה ברגשטיין.
ב-1931 הם יצרו את מסכת החג הראשונה, "חג הגז", עבור חבורת רועי הצאן של קיבוץ בית אלפא.
ב-1940, בעקבות הפילוג בין אנשי השומר הצעיר לאנשי מפא"י, שקדם בעשור לפילוג בקיבוצים, עברו השניים עם משפחותיהם לקיבוץ רמת יוחנן.
החל מתחילת שנות ה-40, עם הגיעו לרמת יוחנן, הקדיש שלם את מרבית זמנו לחידוש חגים ומועדים בישראל.
ב-1946 יצר והפיק מתיתיהו שלם, עם כוריאוגרפיה של לאה ברגנשטיין, את חג העומר הראשון ברמת יוחנן.
הייתה זו חגיגה קהילתית של חברי הקיבוץ, אשר כללה כ-200 איש, וחידשה מסורת יהודית מהתורה אחרי שבוטלה בגלות, בהיעדר בית מקדש וחיים חקלאיים בארץ.
מאז ועד היום, מתקיים חג העומר ברמת יוחנן מדי שנה.
המסכת נשענת על קציר העומר המתואר במשנה מסכת מנחות פרק י ומציינת את תחילת ספירת העומר.
שלם, שהיה בקי במקורות ישראל ובמסורות חז"ל, הוסיף לטקס פסוקים מן התורה ופרקי משנה, העוסקים בחקלאות ובקציר.
בנוסף לפרקי ההקראה שלם הלחין שירים מיוחדים לטקס, שהידוע בהם הוא 'הֵן יְרוּנָן', שהפך לריקוד עם כוריאוגרפיה של ברגשטיין:הֵן יְרֻנָּן, יְרוֹעַע וְיֵעוֹר
בין הריקודים המרכיבים את הטקס ישנם הריקודים "עוזי וזמרת יה" (1942), "לבשו עוז" (1942), "שיבולת בשדה" (1945) ו"הן ירונן" (1948), אשר הפכו מאז לנכסי צאן ברזל של המחול העממי הארצישראלי.
בעשורים הראשונים של המדינה הטקס שודר ברדיו ובטלוויזיה והפך מודל לחיקוי בקיבוצים רבים.
בהתבסס על הטקס שיצרו שלם וברגשטיין, הטקס מתקיים, בין השאר, בקיבוצים: עין חרוד מאוחד, לוחמי הגטאות בארי, גבעת חיים מאוחד, רמת הכובש, עין השופט, נגבה, גת, רביבים, בית השיטה, גשר, עברון, חולתה, בית העמק, דגניה ב', צובה, בית העמק, אילון.
בשנות ה-60 נחגג החג באיילת השחר.
למחרת ליל הסדר הקיבוצי יוצאים חברי הקיבוץ אל חלקה בשדה תבואה, שהוכנה מראש.
הקהל צופה בלהקה מקומית, המעלה מופע במלל ומחול, מלווה במקהלה וכלי נגינה.
חברי הלהקה מופיעים בלבוש מסורתי מיוחד, המדמה את הלבוש הכפרי החגיגי בתקופת המקרא: הגברים בחולצות לבנות, אוחזים חרמשים בידיהם והנשים לבושות כמחוללות בשמלות לבנות.
הטקס מתחיל במסכת ובה פרקי קריאה, שירת מקהלה וריקודים המבטאים את שמחתם של תושבי הקיבוץ על מתנת היבול.
בתום המסכת הגברים קוצרים בחרמשים את הדגן שבשדה והנשים מאלמות אותו לאלומות, ומניפות אותן אל על.
הריקודים בטקס בנויים על מספר מצומצם של מוטיבים החוזרים על עצמם בשינויי כיוון, ומבטאים שמחה כפרית, צניעות ופשטות.
חג המים הוא כינוי עממי לחג השבועות על שם מנהג יהודי צפון אפריקה לשפוך מים על חברי הקהילה במהלך החג.
מנהג זה שנוי במחלוקות בין הרבנים.
מנהג שפיכת המים היה נפוץ אצל יהודי צפון אפריקה, מנהגם היה לזלף מים בבית הכנסת על "חתן המים" שעלה בגורלו לסיים את הקריאה של האזהרות לר' שלמה אבן גבירול.
כמו כן התקיימו אמירת אזהרות בבית חתן וכלה שנישאו במהלך השנה, בסיום הקריאה שפכו המשתתפים כמויות של מים על החתן והכלה.
חלק מרבני צפון אפריקה התנגדו לקיום מנהגים אלו.
עם עליית יהודי צפון אפריקה לישראל התבטל המנהג מבתי הכנסת כליל, אך המשיך ברחובה של עיר בדרך משחק ושעשוע, בעיקר משחקים וקרבות מים בין ילדים.
בתנועה הקיבוצית יש שחגגו את חג המים דווקא בחג הסוכות שבו חגגו במקדש את שמחת בית השואבה.
המקור הראשוני למנהג בדברי רבי משה בן מימון אלבאז, מרבני העיר תרודאנת שבמרוקו ב:
מאוחר יותר נזכר המנהג בדברי ר' דוד הסבעוני מהעיר סלא שבמרוקו, בהגהותיו לספרו של ר' מיימון הדיין שם הוא מחזק את מנהגי מרוקו, ובין היתר הוא כותב שבחג השבועות נהגו בדרעא בחג השבועות להשלך תפוחים על חתן וכלה, "וכן מנהגינו לזלף מים קצתם על קצתם".
בנוסף לדבריו של הרמב"ם אלבאז, נכתבו טעמים רבים למנהג זה:
משום שהתורה נמשלה למים וכן משום שמים הם מקור החיים והתורה היא חיינו.
יש שכתבו שהטעם הוא על פי הגמרא, שהתורה נמשלה למים - שכשם שמים אינם הולכים אלא ממקום גבוה למקום נמוך, כך דברי תורה אינם הולכים אלא למי שמנמיך עצמו, ולכן בחג השבועות, זמן מתן תורה, נהגו לשפוך מים.
בקונטרס "נוהג בם" נכתב שכיוון שנהגו בליל חג השבועות להיות ערים בלילה וללמוד תורה, בהגיע הבוקר היו עייפים, ולכן נהגו להתיז מים על העם כדי לעוררם.
על פי המסורת היהודית, משה רבנו ניצל מיד המצרים במי היאור, והוא נולד בז' באדר, ובתורה כתוב – ותצפינו שלושה ירחים, יוצא ששלושת הירחים הסתיימו בחג השבועות (הנחגג בו' בסיוון).
לזכר הצלת משה נהגו לשמוח עם מים.
בספר "זיו המנהגים" נאמר: "מנהג אצל רוב אחינו יהודי ארצות המזרח, לזלף בשבועות מי שושנים על המתפללים, וטעם נתנו לדבר על פי המדרש בשעה ששמעו ישראל דברה ראשונה מפי הגבורה פרחה נשמתם, המטיר עליהם הקב"ה טל של תחיה וחיו, וזכר לטל זה מזלפים מי שושנים.
ולי נראה להוסיף הפסוק בהושע י"ד אהיה כטל לישראל יפרח כשושנה"
היו רבנים ששללו את המנהג, וקראו לביטולו.
לדעת הרב יוסף משאש, מנהג זה היה רק אצל אנשים משולי המחנה, וכבר במרוקו ביטלו הרבנים את המנהג, בין היתר משום שמנהג זה גורם לאיסורים הלכתיים בחג.
צורה נוספת למנהג הנעשה עם מים, הוא "מי ישועות" – הלנת מים בפחים תחת כיפת השמים, ובאשמורת השלישית, משתמשים במים אלו כסגולה לכאבי עיניים או לשאר מחלות (בקרב יהודי לוב).
חג הצלב הוא חג נוצרי שבכנסייה האורתודוקסית מצוין מדי שנה ב-14 בספטמבר (ב-27 בספטמבר בכנסיות המשתמשות בלוח השנה היוליאני, נפוץ בקרב רוסים פרובוסלביים, וכן בלוח השנה האתיופי) ומציין את מציאת הצלב האמיתי על ידי הלנה הקדושה.
החג מתקיים בדיוק 40 יום לאחר חג ההשתנות.
בקרב הנוצרים בארץ ישראל, חג הצלב נחגג מדי שנה בהדלקת מדורות ותהלוכות ססגוניות כאשר הכומר שנמצא בראש התהלוכה נושא נר אדום גדול המנציח את רוח הקודש.
בקרב הנוצרים באמריקה הלטינית החג נחוג ב-3 במאי ונודע בשם Día del Cruz del Mayo.
בקרב הנוצרים באתיופיה החג נודע בשם מסקל והוא השני בחשיבותו אחרי חג הטמקת.
מקור החג הוא כחג לאומי שנקבע על ידי הקיסר הרקליוס במאה ה-7, כאשר ניצח הקיסר את הפרסים, והחזיר לירושלים את הצלב האמיתי ועל כן נקבע מועד החג כזכר לניצחונו.
מקור נוסף לתאריך חג תפארת הצלב הוא ביום חנוכת כנסיית התחייה (המוכרת יותר בשם "כנסיית הקבר") בירושלים, ב-14 בספטמבר 335. על פי המסורת הנוצרית, המלכה פלוויה יוליה הלנה, (אמו של הקיסר קונסטנטינוס שהכיר בנצרות כדת לגיטימית באימפריה הרומית), מצאה את הצלב האמיתי של ישו.
פועליה שחפרו במקום איתרו שלושה צלבים (האחד היה של ישו והשניים האחרים של הגנבים שנצלבו עמו).
על פי אחד הסיפורים, עברה בשעת החפירה תהלוכת לוויה והמלכה ציוותה על אנשיה להניח את הצלבים אחד אחרי השני על גופת המת, הוא קם לתחייה וכך זיהו את הצלב האמיתי.
במסורת הנוצרית נמשל הצלב לעץ הדעת או לעץ החיים בגן עדן.
בגלל האכילה מעץ גן עדן נכנס המוות לעולם בגלל העברה (כאשר האדם הראשון אכל מפרי העץ) ודרך עץ הצלב החיים ניצחו את המוות (כאשר ישו ציית עד מוות).
האדם הראשון התחבא בין עצי הגן כאשר שמע את התהלכותו של האלוהים בגן כפי שכתוב: "ויתחבא האדם ואשתו מפני יהוה אלוהים בתוך עץ הגן" (בראשית ג:8).
הוא התחבא בגלל שהחטא החדיר לתוכו את הפחד מהאלוהים – חטא, פחד ומוות אז השתלטו על האדם.
כתוב: "כימי נוח כן גם יהיה בואו של בן-האדם" (מתי כד:37).
הוא נמשל למטה משה (אשר בו פעל משה אותות ונפלאות ואיתו הוא הוליך את העם).ייתכן שניתן גם לראות בצלב סוכה.
במקום הסוכות ששמעון-כיפא רצה להקים לישו ולנביאים, משה ואליהו, על ההר הגבוה בזמן שלבש הדר (חג הטרנספיגורציה – 40 יום קודם לחג תפארת הצלב).
מדורת הצלב: הילדים מקוששים מבעוד יום עצים וחומרי בעירה, מסדרים אותם בערימה גבוהה ומציבים בראשה צלב עץ.
לקראת ערב מתכנסים כולם, ילדים ומבוגרים, סביב המדורה הבוערת.
מקור המנהג מיוחס אף הוא למלכה-האם הלנה, שביקשה להעביר את הבשורה על מציאת הצלב של ישו, מירושלים לקונסטנטינופול, בירת האימפריה הרומית.
הדרך שבה נקטה הייתה הבערת משואות איתות קטנות בפסגות ההרים.
כל מי שהבחין באש הבעיר משואה משלו, וכך עבר המסר 'המדליק' מהר להר, עד שהגיע ליעדו.
הקפות: הכומר, או איש-דת אחר, מקיף את הכנסייה כשהוא נושא צלב גדול על גבו.
אחריו צועדים בסך בני הקהילה, תוך כדי נשיאת תפילות מיוחדות.
פיצוץ נפצים, חזיזים וזיקוקים: יש במגזר הערבי נוצרי בארץ ישראל קומץ, שלוקחים את מנהגי החג צעד אחד קדימה.
על-מנת להרבות בשמחה, הם מצטיידים בכמויות של נפצים, חזיזים וזיקוקים ומפעילים אותם בראש חוצות, על אף שמדובר בפעילות לא חוקית.
במספר מקרים, אף נערכו מעצרים של נערים נלהבים מדי.
יצוין, כי מדובר בתופעה חדשה יחסית ושולית ביותר, שרוב הציבור הערבי מסתייג ממנה ומגנה אותה.
ברחבי אמריקה הלטינית, ובפרט בוונצואלה חג הצלב נחגג מדי שנה ב-3 לחודש מאי.
מועד החג אינו חג רשמי באף מדינה באמריקה הלטינית, וגם לא בכנסייה הקתולית.
החג הוא מועד עממי אשר מנציח אירוע עונתי של סוף תקופת הקיץ ותחילת תקופת הגשמים.
בחג נוהגים הלטינים להגיד תודה לאל ולאמא האדמה על ידי כך שרבים נוהגים לציין את אירועי החג בקישוט צלבים עם פרחים וגיזרי נייר תוך הענקת פירות טריים לכבוד הצלב המסמל בעיניהם את התגשמות האל.
מנהג נוסף הוא תהלוכות של נשים וגברים יחיו את נושאים עימם פסלים של צלבים ואוגוסטה הקדושה הפטרונית המגינה של וונצואלה.
חג הרווקים הסיני, או גואנגון ג'י (סינית: 光棍节, פין-יין: Guānggùn Jié, מילולית: יום מקלות הרווקים) הוא חג המפורסם בעיקר בקרב רווקים סינים, כדי לחגוג את עובדת היותם רווקים.
התאריך, 11 בנובמבר (11/11), נבחר כי המספר 1 מזכיר אדם בודד.
בשנים האחרונות הפסטיבל הפך ליום הגדול ביותר לשופינג באינטרנט בעולם, ובסין, הן באינטרנט והן מחוץ לו.
במהלך הפסטיבל בשנת 2017 קבעה חברת המסחר הסינית עליבאבא שיא עולמי לעסקאות כספיות, עם הארנק הנייד שלה Alipay.
סך הכל 1.48 מיליארד עסקאות בוצעו על ידי Alipay בכל 24 השעות, וההזמנות דרך קאיניאו (שותפה לוגיסטית של עליבאבא), הגיעו קרוב ל-700 מיליון, שבירת השיא של 2016.
מקורו של יום הרווקים באוניברסיטת נאנג'ינג שבנאנג'ינג בשנת 1993, שם נחגג במוסדות השונים במהלך שנות ה-90. החג קיבל את השם "יום הרווקים" כי התאריך מורכב מארבעה מספרי אחד.
עם סיום הלימודים, סטודנטים העבירו את המסורת מהאוניברסיטה לחברה.
יום הרווקים פופולרי בסין מאז תחילת עידן האינטרנט.
יום הרווקים משמש כסיבה לאנשים לחגוג יחד.
החג נחגג בהתחלה רק על ידי רווקים, ומכאן שמו, אבל לאחר מכן הוא החל להיחגג בכל העולם בידי אנשים רבים.
בליינד דייטים נפוצים מאוד במהלך היום הזה כדי שהרווקים ישנו את הסטטוס האישי שלהם.
אוניברסיטאות רבות מקימות פרויקט מיוחד שמטרתו לכנס רווקים לחגיגות.
2011 שימשה כ"יום הרווקים של המאה", בתאריך זה יש שישה "1" ולא ארבעה.
מצב זה הביא את החגיגות לרמה גבוהה יותר.
מבצעים רבים ופעילויות היו נפוצים בשנה זו ברחבי סין.
אף כי תאריך זה נועד לחגוג את הרווקות, הרצון למצוא בן זוג או בת זוג מתבטא לעיתים קרובות על ידי סינים צעירים בתאריך זה, ונושאים אחרים הקשורים לאהבה מדוברים בתקשורת הסינית.
ישנן מספר סברות לקביעת המועד:
הסברה הראשונה נעוצה בתרבות המעונות של אוניברסיטת נאנג'ינג.
זו האפשרות המקובלת ביותר למקור יום הרווקים.
נקראת "מינגקאווזו" (כל הגברים הרווקים).
באוניברסיטת נאנג'ינג, ארבעה תלמידים דיברו על איך למצוא חברה כל לילה לפני השינה במשך זמן רב.
במהלך השיחות שלהם, הם הגו רעיון לארגן פעילויות ב-11 בנובמבר.
מאז, פעילויות הופצו באופן נרחב לאוניברסיטאות רבות בנוסף לנאנג'ינג.
עם סיום לימודיהם באוניברסיטאות, התרבות האוניברסיטאית הזו הובאה לכלל החברה, ובגלל הכמות הגדולה של רווקים והכוח של המדיה החברתית, היום הזה הפך יותר ויותר לפופולרי בחברה הסינית.
לפי הסברה השנייה, צעיר ששמו היה מו גואנג קון, נולד ב-11 בנובמבר 1970. בגלל שמו המיוחד בסינית, הכינוי "גואנג גון" נדבק בו מאז בית הספר היסודי.
במהלך השנה השנייה שלו באוניברסיטת נאנג'ינג, הוא התחיל מערכת יחסים רומנטית עם בחורה.
עם זאת, הבחורה אובחנה עם סרטן ומתה מאוחר יותר.
ביום מותה, הצעיר ניגש לקומה העליונה, שם הדליק נרות לזכרה.
מאז אותו לילה הוא הפך לאדם אחר.
ביום ההולדת שלו במהלך השנה האחרונה שלו באוניברסיטה, חבריו לחדר הלכו איתו שוב לקומה העליונה כדי שלא ילך לבד, כי הם רצו לשמור עליו, ושמעו את סיפורו.
לאחר מכן, סיפור עצוב זה הפך לידוע באוניברסיטת נאנג'ינג ויום ההולדת שלו הוגדר כ"פסטיבל גואנג גון".
היקפי המכירות של האתרים מבית קבוצת עליבאבא, Tmall וטאובאו התפתחו לאורך השנים בקצב מהיר:
JD.com השיגה גם שיא מכירות של 19.1 מיליארד דולר ב-2017, בעוד לאזאדה השיגה מעל 123 מיליון דולר.
הסמליות קשורה לתאריך המיוחד (11/11):
2x1: שני אנשים, מוצאים אחד את השני, וזה ליד זה בתאריך זה (11).
(2x(2x1: חגיגה של 2 זוגות (לפחות) שונים, שכל אחד מהם מורכב משני אנשים בודדים המצויים זה לצד זה בתאריך זה (11/11).
בשנת 2011, מספר גבוה ביותר של חתונות נערכו בהונג קונג ובייג'ינג ב-11 בנובמבר.
בנוסף למשמעות "יחיד", ארבעת ה-1 של התאריך יכול גם להיות "רק אחד" כמו "היחיד בשבילי".
יש אנשים שמשתמשים בתאריך זה ובמשמעות זו כדי לספר למישהו המיוחד שלהם שהוא היחיד בלבם.
ככל שהחג גדל, חברות רבות, בהן: מסעדות, בתי קריוקי, ואתרי קניות, ניצלו את ההזדמנות להביא אליהם קונים צעירים.
אתר הקניות הסיני טאובאו מכר סחורות בסך 3 מיליארד דולר ב-11 בנובמבר 2012.
מדיהמרקט, חברת קניות מקוונות גרמנית, עושה גם מבצעים באותו היום בחנויות ההולנדיות שלה.
מדיהמרקט הבלגית גם השתתפה, אך התגובות היו שליליות מכיוון ש-11 בנובמבר הוא יום חשוב בהיסטוריה הבלגית, יום הזיכרון הבלגי למלחמת העולם הראשונה, ולכן ציון יום זה בחגיגות הופסק.
באוקטובר 2014, איימו קבוצת עליבאבא על פעולה משפטית נגד כלי התקשורת על כך שהם מסכימים לפרסם חברות מתחרות יחד עם הסימן הזה.
חג הרפובליקה (באיטלקית: Festa della Repubblica), הנקרא גם "השני ביוני", הוא חג לאומי ויום רפובליקה איטלקי, שנחגג בתאריך ה-2 ביוני בכל שנה ומציין את הולדת האומה המודרנית.
חג הרפובליקה הוא אחד מהסמלים הלאומיים של איטליה.
החג מציין את משאל העם החוקתי שהתקיים בזכות בחירה אוניברסלית בשנת 1946, בו העם האיטלקי נקרא לקלפי כדי להחליט על צורת הממשל בעקבות מלחמת העולם השנייה ונפילת הפשיזם.
טקס האירוע המאורגן ברומא כולל הנחת זר דפנה כמחווה לחייל האלמוני באנדרטת ויטוריו אמנואלה השני על ידי נשיא נשיא ומצעד צבאי לאורך ויה דיי פורי אימפריאלי ברומא.
ב-2 וב-3 ביוני 1946 נערך משאל העם חוקתי בו נקראו האיטלקים לקלפיות כדי להחליט איזו צורת ממשל - מונרכיה או רפובליקה - לתת למדינה.
משאל העם הוכרז בתום מלחמת העולם השנייה, שנים ספורות לאחר נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה, המשטר הדיקטטורי שנתמך על ידי בית המלוכה האיטלקי, בית סבויה, במשך למעלה מעשרים שנה.
תומכי הרפובליקה בחרו בסמל האיטליה טוריטה, ההאנשה הלאומית של איטליה, ששימש במערכת הבחירות והוטבע על כרטיס משאל העם, בניגוד לשלט האצולה של סבויה שיצג את המונרכיה.
משאל העם החוקתי זה היה ההצבעה הראשונה בזכות הבחירה האוניברסלית באיטליה.
תוצאותיו היו 12,717,923 קולות (54.3%) לטובת רפובליקה ו-10,719,284 (45.7%) בעד מונרכיה, הועברו ב-10 ביוני 1946, אז הכריז בית משפט העליון קאסציה, לאחר 85 שנים של ממלכת איטליה, על הולדת הרפובליקה האיטלקית, שאושרה סופית ב-18 ביוני.
מלך איטליה, אומברטו השני מבית סבויה, החליט לעזוב את איטליה ב-13 ביוני כדי להימנע מההתנגשויות בין מונרכיסטים לרפובליקנים, שכבר התבטאו באירועים עקובים מדם בערים שונות באיטליה, מחשש שיוכלו להתרחב ברחבי המדינה.
החל מה-1 בינואר 1948, עם כניסתה לתוקף של חוקת הרפובליקה האיטלקית, נאסר על כניסתם של צאצאי אומברטו השני לאיטליה; האיסור בוטל בשנת 2002. 11 ביוני 1946, היום הראשון של איטליה הרפובליקנית, הוכרז כחג בציבור.
חג הנביא אל ח'דר הוא חג דרוזי הנחגג ב-25 בינואר ובו עולים לרגל (زيارة) בני העדה למקאם אל-ח'דר שבכפר יאסיף ליד עכו.
בבוקר החג נהוג לקיים סעודות חגיגיות ובהן מאכלים מסורתיים דוגמת קעק עג'ויה (עוגיות תמרים) ובאבא גנוג' (חציל בטחינה).
הדרך לברך את החוגגים הוא "זיארה מקבולה"(كل عام وانت بخير או زيارة مقبولة).
במדינת ישראל עובדים דרוזים רשאים להיעדר מעבודתם במהלך החג מבלי ששכרם ייפגע.
שמו של הנביא הוא "סידנא אבו איברהים" וכינויו הנביא אלח'דר (הירוק).
אלח'דר מזוהה עם אליהו הנביא ולפי האמונה הדרוזית הוא אחד ממקימי הדת.
הכינוי אלח'דר (הירוק) מקורו בעובדה שזכרו יהיה תמיד רענן כמו צמח ירוק.
פרשנות נוספת לשם טוענת כי מקור השם באגדה מוסלמית המזהה את אליהו הנביא עם ח'דר שהיה הווזיר של אלכסנדר הגדול.
ח'דר על פי האמונה היה בן אלמוות ובעל חכמה יתרה לאחר ששתה ממעיין החיים.
עד שנת 1958 מתחם הנביא לא היה אתר קדוש, אלא בית פרטי של משפחה דרוזית מבוקעתה, ובשנת 1958 נתגלה לשיח' אבו מחמד עקאב אלמוע'רבי חזון לילה ובו ראה שבבית זה שהה הנביא אלח'דר.
לאחר שנתגלה החזון לשיח' אלמוע'רבי, הוא התמסר להקמת מקאם לנביא אלח'דר בבוקעתה, לאחר מותו של השיח' אבו מחמד, המשיך השיח' אבו עלי חוסין אבו שאהין בבניית המקאם.
יום העצמאות הלאומי של פולין (בפולנית: Narodowe Święto Niepodległości, בתרגום ישיר: חג העצמאות הלאומי) הוא חג לאומי ברפובליקה הפולנית, המציין את ההכרזה על הקמת הרפובליקה הפולנית בתום מלחמת העולם הראשונה.
יום העצמאות חל ב-11 בנובמבר.
הרפובליקה הפולנית הראשונה איבדה את עצמאותה באופן סופי בשנת 1795 עם סיום חלוקת פולין וסיפוח שטחה לשלוש ישויות מדיניות: האימפריה הרוסית, גרמניה ואוסטרו-הונגריה.
במשך למעלה מ-100 שנה פולין כמדינה חדלה להתקיים.
מלחמת העולם הראשונה והריק שנוצר בעקבותיה עם נפילתן של האימפריות הישנות, כמו גם הכאוס הפוליטי והחברתי ששרו בה ותחיית תנועת העצמאות הפולנית שהרימה ראש היוותה הזדמנות להשבת העצמאות של פולין.
כבר במהלך המלחמה, עם כיבושם של שטחים נרחבים ברחבי פולין על ידי גרמניה, הכריזו השלטונות הגרמניים ב-5 בנובמבר 1916 על הקמת מועצת המדינה הזמנית (בפולנית: Tymczasowa Rada Stanu) במסגרת ממלכת פולין אם כי היו עמומים באשר לסמכויותיה וזו הייתה הלכה למעשה ממשלת בובות.
בתום המלחמה, עקב לחצים שהפעילה מועצת העוצרים (בפולנית: Rada Regencyjna), הבטיחו שלטונות הקיסרות הגרמנית לשחרר את יוזף פילסודסקי, ממנהיגי תנועת העצמאות הפולנית שישב לפני כן גם בכלא הרוסי.
בינתיים, ב-6 בנובמבר 1918 בלובלין הכריזו הקומוניסטים על הקמת רפובליקה קומוניסטית, ובאותו היום הכריזו סוציאליסטים בראשות איגנצי דשינסקי על הקמתה של הממשלה הזמנית של הרפובליקה הפולנית העממית (בפולנית: Tymczasowy Rząd Ludowy Republiki Polskiej).
החדשות על כך פורסמו בגיליון "קורייר ורשבסקי" ביום ראשון, 10 בנובמבר 1918, ובמקביל הודפס מוסף מיוחד בעמוד האחרון של כתב עת זה, שכותרתו "שובו של המפקד פילסודסקי".
תוכנו הודיע כי יוזף פילסודסקי הגיע ב-10 בנובמבר 1918 בשעה 7:30 בבוקר לוורשה ברכבת מהירה מברלין לאחר ששוחרר ממבצר מגדבורג שם היה כלוא למעלה משנה על ידי הגרמנים.
ב-11 בנובמבר מונה באופן רשמי למפקד הצבא הפולני.
ב-14 בנובמבר פורקה מועצת העוצרים.
ינדז'יי מורצ'בסקי מונה על ידי פילסודסקי לתפקיד לראש הממשלה (נשיא מועצת השרים) במקומו של איגנצי דאשינסקי.
ב-15 בנובמבר שונה באופו רשמי שמה של המדינה ממלכת פולין לרפובליקה הפולנית.
ב-22 בנובמבר מונה פילוסדסקי לתפקיד ראש המדינה (בפולנית: Naczelnik Państwa) לאורך קיומה של הרפובליקה הפולנית השנייה זהו היה חגה הלאומי של פולין.
מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי ברית המועצות וגרמניה הנאצית שמה קץ לציונו של החג שכן הממשלה הפולנית ירדה למחתרת ופולין הייתה תחת כיבוש זר.
לאחר המלחמה, עם השתלטות הקומוניסטים על השלטון והקמת הרפובליקה העממית של פולין שהייתה גרורה של ברית המועצות, יומה הלאומי של פולין צוין ב-22 ביולי ונקרא יום ההתחדשות הלאומית של פולין (בפולנית: Narodowe Święto Odrodzenia Polski), לציון יום פרסום המניפסט של הוועד הפולני לשחרור לאומי.
עם נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1989 והקמת הרפובליקה הפולנית השלישית חודש ציונו של חג זה.
ביום העצמאות נערכים חגיגות וטקסים ברחבי פולין.
בבירה ורשה נערך הטקס הראשי הכולל מצעד צבאי בהשתתפות ראשי השלטון ובהם נשיא פולין וראש ממשלת פולין.
בערי פולין האחרות גם כן נערכים טקסים שונים כמו גם תצוגות של כלי נשק וקונצרטים.
יום העצמאות משמש גם לפעולות מחאה של ארגוני ימין קיצוני בחברה הפולנית.
חג מולד בלתי נשכח הוא סרט קומדיה רומנטית לחג המולד האמריקאי, בבימויה של ג'יין דמיאן, מתסריט של ג'ף בונט ורון אוליבר.
בסרט מככבת לינדזי לוהן, ואילו קורד אוברסטריט, ג'ורג' יאנג, ג'ק וגנר ואוליביה פרז מופיעים בתפקידי משנה.
יורשת מלונות מאורסת טרייה ומפונקת סובלת מאמנזיה מוחלטת לאחר תאונת סקי ומוצאת את עצמה תחת השגחתם וטיפולם של אב ובתו הקטנה בימים שקדמו לחג המולד.
במאי 2021, הודיעה נטפליקס שלינדזי לוהן לוהקה לתפקיד בקומדיה רומנטית לחג המולד עבור שירות הסטרימינג וחשפה את תקציר העלילה.
פרטי ההפקה של הסרט דווחו על ידי המגזין וראייטי כאשר ג'יין דמיאן אמורה לביים את התסריט שנכתב על ידי ג'ף בונט ורון אוליבר.
תאגיד הקולנוע של אמריקה בראד קרבוי וסרטי ריביירה, מייקל דמיאן, יפיקו את הסרט, בעוד אמנדה פיליפס, אריק ג'רב ודייוויד וולף שימשו כמפיקים בפועל.
הפקת הסרט החלה בנובמבר, והוא יופץ בעונת החגים של 2022. באוקטובר, מייקל דמיאן אישר בראיון שהצילומים יתחילו בחודש יוני ביוטה.
בתחילת נובמבר, פורסם שקורד אוברסטריט לוהק לתפקיד מושא האהבה של לוהן בסרט.
ג'ורג' יאנג, ג'ק וגנר ואוליביה פרז יופיעו גם הם בתפקידים לא ידועים.
בשבוע שלאחר מכן, נטפליקס פרסמה טריילר ראשון של הסרט.
ההפקה דיווחה שהחל הצילומים לסרט, תחת הכותרת "חג המולד בארץ הפלאות", יתקיימו ביוטה, מ-8 בנובמבר עד 15 בדצמבר 2021. בפברואר 2022, נטפליקס פרסמה טיזר הכולל קליפ של לוהן בסרט שנקרא רשמית Falling for Christmas .
באותו חודש, לוהן התראיינה למגזין ווג על החלטתה לקבל את התפקיד.
ביולי 2022, אמה של לוהן, דינה, חשפה כי בתה אליאנה תופיע גם היא בסרט, וגם תשיר שני שירים שיהיו חלק מהפסקול.
ב-3 באוקטובר, נטפליקס פרסמה את הפוסטר הרשמי ומידע נוסף על הפרויקט.
ב-7 באוקטובר, נטפליקס שיתפה את הטריילר הרשמי שלה, הכולל גרסת כיסוי של " Jingle Bell Rock " שביצעה לוהן והודיעה שהרצועה המלאה תהיה זמינה להאזנה ב-4 בנובמבר.
הסרט הוקרן לראשונה ב-10 בנובמבר 2022 בנטפליקס.
חג ישו המלך הוא יום חג נוצרי לציון ישו המלך.
החג נקבע בשנת 1925 על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר עבור הפולחן הרומי של הכנסייה הקתולית.
בשנת 1970 שונה תאריך החג, מאוקטובר ליום ראשון האחרון לפני האדוונט.
בדרך כלל החג חל בין 20 בנובמבר ל-26 בנובמבר.
החג נחגג על ידי זרמים רבים בנצרות, בהם קלוויניזם, מתודיזם, אנגליקניזם, לותרניזם ופרסביטריאניזם.
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה מציינת את החג באופן יוצא דופן בתאריך המקורי שנקבע ב-1925, יום ראשון האחרון של אוקטובר.
המסורת הנוצרית מתייחסת לישו כאל מלך, וקיימים כתבים עתיקים, בהם כתביו של קירילוס האלכסנדרוני, בהם מתואר ישו כמלך ממלכת השמיים.
לחג ישו המלך יש ממד אסכטולוגי, המצביע על תקופת אחרית הימים, שבה ישו ימלוך על העולם.
בדצמבר 1925 פרסם האפיפיור פיוס האחד עשר אנציקליקה בשם "Quas primas" ("בראשית") בה ציין שמלכותו של ישו ניתנה לו על ידי האל בזכות אדיקותו, ולא הושגה באמצעות אלימות או גזל.
באנציקליקה זו ייסד האפיפיור את הסקרמנט "חג ישו המלך", באמצעותו ביקש למתן את ההשפעות הגוברות של מגמות החילון והלאומיות החילונית בעולם.
לאומיות זו באה לידי ביטוי גם בחילוקי הדעות בין ממלכת איטליה לבין הכס הקדוש, ואלה נפתרו רק עם חתימת ההסכמים הלטראניים בשנת 1929.
חג ישו המלך מצוין ביום ראשון האחרון לפני האדוונט.
האפיפיור פיוס האחד עשר קבע את החג ליום ראשון שלפני חג כל הקדושים, אך בשנת 1970 שינה האפיפיור פאולוס השישי את מועד החג, למועדו הנוכחי.
בחג זה הכמרים נוהגים ללבוש גלימות לבנות ולערוך ליטורגיה מיוחדת.
בחלק מהכנסיות חוברו מזמורים מיוחדים לציון חג זה.
בכנסייה המתודיסטית מציינים תקופה ליטורגית מיוחדת בשם Kingdomtide המתחילה בחג השילוש הקדוש ומסתיימת בחג ישו המלך.
משנת 2021 מציינת הכנסייה הקתולית את "יום הנוער העולמי" באותו יום.
חג סֵד או פסטיבל הסד (הגייה מקובלת /sɛd/; ידוע גם בשם הָבּ סֵד או חג הזנב) היה טקס מצרי עתיק שחגג את המשך שלטונו של פרעה.
השם לקוח משמו של אל זאב מצרי, שאחד משמותיו היה וופוואווט או סד.
שם החג הפחות רשמי, חג הזנב, נגזר מכך שבתקופות המוקדמות של ההיסטוריה, זנב של חיה היה מחובר בדרך כלל לחלק האחורי של בגד פרעה.
ייתכן שזנב זה היה שריד של גלימה טקסית שהייתה עשויה מעור שלם של בעלי חיים.
ייתכן שהפסטיבל העתיק נוסד כדי להחליף טקס קדום של רצח פרעה שלא היה מסוגל להמשיך לשלוט ביעילות בגלל גילו או מצבו.
פסטיבלי סד נחגגו לאחר שהשליט החזיק בכס המלוכה במשך תקופה של שלושים שנה, ולאחר מכן נחגג בכל שלוש עד ארבע שנים.
החג שימש לביסוס מחדש של הסמכות הפרעונית והאידאולוגיה של המדינה.
פסטיבלי סד כללו תהלוכות, מנחות ומעשים של מסירות דתית כגון הרמה טקסית של עמוד צֵד, הבסיס של עמוד השדרה של בקר, סמל פאלי שייצג את הכוח, העוצמה ומשך שלטונו של פרעה.
החג כלל גם אישור סמלי מחדש של שלטון פרעה על מצרים העליונה והתחתונה.
פרעונים שהמשיכו את המסורת הטיפוסית, אך לא שלטו למשך 30 שנה, נאלצו להסתפק בהבטחות של "מיליוני יובלים" בעולם הבא.
למרות עתיקותו של פסטיבל סד ומאות האזכורים שלו לאורך ההיסטוריה של מצרים העתיקה, התיעוד המפורט ביותר של הטקסים – מלבד תקופת שלטונו של אמנחותפ השלישי – מגיע בעיקר מ"מחזורי תבליט של המלך נויסרה מהשושלת החמישית...
במקדש השמש של אחנתון באבו ע'ורב במזרח כרנכ, ובמחזורי התבליט של המלך אוסורקון השני, מהשושלת העשרים ושתיים...
בטקס, המלך הוכיח את כוחו על ידי ריצה לאורך חצר המקדש מצד אחד לשני.
בצד אחד של החצר הוכתר למלך "מצרים העליונה" ובצדה השני למלך "מצרים התחתונה", והוכרז כי האלים נותנים תוקף מחודש לשלטונו.
הריצה מסמלת את איחודה של כל ארץ מצרים ואת שלמותה.
רעמסס השני, שמלך במצרים במשך כ-66 שנים, חגג את חג הסד, בשלב בו היה כבר מבוגר וחלש, מכדי לרוץ מתחנה לתחנה (כ-30 מ'), לפיכך נציג שמונה מטעמו, היה נדרש לרוץ ולבצע את הטקס בעבורו.
ישנן עדויות ברורות לפרעונים מוקדמים שחגגו את חג הסד, כגון הפרעונים דֵן וקע בשושלת הראשונה ופרעה ג'וסר מהשושלת השלישית.
בפירמידה של ג'וסר, ישנן שתי אבני גבול, שם הוא נראה מבצע את חגיגות הסד.
שתי האבנים שימשו תזכורת סמלית לריבונותו של ג'וסר על מצרים העליונה והתחתונה, ומיקומם בתוך מתחם המתים שלו אפשר למלך להמשיך לקיים את חג הסד לנצח, גם לאחר מותו.
אחד מפסטיבלי הסד המוקדמים יותר שיש להם עדויות משמעותיות הוא זה של פרעה מהשושלת השישית פפי הראשון, המאשרים שלטון של לפחות 40 שנה.
בתקופת הממלכה התיכונה, כוחו של פרעה התבסס שוב, ואנדרטאות החלו להיבנות כשם שנבנו בממלכה העתיקה.
בהתבסס על ראיות שסופקו על ידי אבני יסוד בפירמידה שלו, נראה כי הפרעה אמנמחת הראשון שלט יחד עם בנו סנוסרת הראשון.
על פי הכרונולוגיה המוצגת על ידי האנדרטה, השנה המלכותית ה -29 של אמנמחת הראשון הייתה השנה המלכותית העשירית של בנו.
לכן, אמנמחת הראשון לא היה זכאי לפסטיבל סד, לפחות לפי המסורת.
בתקופת שלטונו העצמאית, סנוסרת הראשון נודע הן בהקמת הקפלה הלבנה, ביתן שנועד להנציח את חג הסד שלו.
לאחר מכן שולבה הקפלה באולם הפסטיבלים של תחותמס השני ובעמוד השלישי של אמנחותפ השלישי בכרנכ.
אין עדויות שאמנמחת השני חגג את חג הסד, למרות שנראה כי שלט במשך כ-35 שנה.
המפוארים ביותר מבין פסטיבלי הסד, אם לשפוט על פי כתובות ששרדו, היו אלה של אמנחותפ השלישי (בערך 1360 לפנה"ס) ושל רעמסס השני (בסביבות 1249 לפנה"ס).
נראה כי כמה פרעונים חרגו מהמסורת בת 30 השנים, ובראשם שני פרעונים מהשושלת השמונה עשרה, חתשפסות ואחנתון, שליטים בשושלת שהתאוששה מכיבוש זרים, ביססה את עצמה מחדש והגדירה מחדש מסורות רבות.