tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החודש הכי חם הוא אוגוסט (17 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא דצמבר ( מעלות צלזיוס).
איידולטור הוא אתר אינטרנט ובלוג מוזיקה אמריקאי, שנוצר על ידי רשת הבלוגים Gawker Media באוגוסט 2006. מאוחר יותר, הבלוג נמכר לרשת הבלוגים Buzz Media.
בספטמבר 2016, הבלוג נמכר ל-Hive Media.
מאז עזיבתו של העורך הראשי המקורי, בריאן ראפטרי, ב-2007 ועד לנובמבר 2009, העורכת הראשית של הבלוג הייתה מאורה ג'ונסטון.
באפריל 2009, פוטרו מספר תורמים על ידי Buzz Media, למעט כריס מולאנפי, שהציע להמשיך לכתוב את הטור שלו, 100 & Single, בהתנדבות עד לעזיבתה של ג'ונסטון.
על הבלוג הושמעו מספר ביקורות מעוררי מחלוקת, בין היתר לאחר פוסט שפרסם הבלוג שטען כי המגזין Wired העלה מספר תחזיות שלדעת הבלוג הן לא מדויקות.
בטור השנתי של וילג' ווייס, Pazz & Jop, שפורסם בנובמבר 2006, הושמעה ביקורת על הבלוג.
איידה ברני הייתה אסטרונומית אמריקאית שפיתחה שיטות חדשות שתרמו רבות בענף האסטרומטריה (ענף באסטרונומיה המשמש למדידתם של מרחקים בין גרמי השמיים השונים ומדידת שינויי מיקומם).
שיטות אלה הגבירו את מהירותן ודיוקן של מדידות כוכבים ותרמו ליצירת מפות אשר מתארות את מסלולי הכוכבים.
היא התפרסמה בעיקר במדידתם של כמאה וחמישים אלף כוכבים.
על תגליותיה, זכתה בשנת 1952 בפרס אנני ג' קאנון לאסטרונומיה.
ברני נולדה ב-6 בנובמבר 1886, בניו הייבן, קונטיקט שבארצות הברית.
אביה היה סמואל אבן ברני (Samuel Eben Barney) שהיה פרופסור להנדסה אזרחית, ואמה הייתה איידה בושנל ברני (Ida Bushnell Barney).
ברני אהבה צמחים והייתה צפרית נלהבת.
היא אף הייתה נשיאת מועדון הצפרות של ניו הייבן (1956-1958).
ב-1908 סיימה ברני תואר ראשון במכללת סמית', מסצ'וסטס, והחלה את לימודי הדוקטורט שלה במתמטיקה באוניברסיטת ייל, אותם סיימה בהצטיינות שלוש שנים לאחר מכן.
לאחר שסיימה את לימודי הדוקטורט בשנת 1911, עבדה ברני כפרופסורית למתמטיקה ב למשך כשנה, כאשר לאחריה חזרה למכללת סמית', שם הייתה מנחה למתמטיקה.
בשנת 1917, הועסקה ברני כפרופסורית למתמטיקה ב, שם נשארה במשך כשנתיים.
בשנת 1920 חזרה למכללת סמית', שם פעלה כמרצה זוטרה עד לשנת 1921. בשנה זו פרשה ברני מהוראת המתמטיקה, כיוון שחשה מתוסכלת מניסיונה ללמד מתמטיקה תלמידים בעלי יכולת הבנה מועטה או חוסר עניין בתחום הנלמד.
בשנת 1922 מונתה לתפקיד עוזרת מחקר באוניברסיטת ייל, מה שהיווה את תחילת דרכה בתחום האסטרונומיה.
בתפקיד זה עסקה עד שנת 1949, בה קודמה לעמדת עמיתת מחקר, ובעמדה זו נשארה ברני עד פרישתה מהעולם האקדמי בשנת 1955.
תחילת דרכה בתחום האסטרונומיה הייתה רצופת מהמורות, שכן , הפרופסור אשר הנחה אותה ופיקח עליה, האמין שלנשים אין כל יכולת לתרום במחקר תאורטי, ובנוסף האמין שנשים העוסקות בתחום האסטרונומיה לא אמורות לפתח המצאות משמעותיות כלל.
לכן, התחום היחיד בו יכלה ברני לחקור היה מעשי בלבד.
ברני התייחסה לשנות המחקר שלה באסטרונומיה כאל השנים השמחות ביותר בחייה, אך רגזה על כך שמעמדה ושכרה היו נמוכים בהרבה מאלו של גבר עם יכולות וכישורים דומים.
בשנת 1922 הצטרפה ברני לצוות מצפה הכוכבים של אוניברסיטת ייל.
באותה התקופה בה החלה לעסוק באסטרונומיה, חלה התקדמות מהירה מאוד בתחום המדידות האסטרונומיות, כיוון שאוניברסיטאות רבות החלו ליזום פרויקטים אדירים בתחום.
פרויקטים אלה התאפשרו הודות לשני גורמים: מימון מוגבר והיכולת החדשנית להתקין מצלמות מיוחדות לטלסקופים.
בהנחייתו של פרופסור פרנק שלזינגר, ברני החלה לעבוד על פרויקט מקיף שנעשה במטרה למדוד כוכבים על לוחות צילום ולקבוע את מיקומם.
הידע המתמטי הרב שרכשה במהלך לימודיה תרם לה מאוד בביצוע העבודה המייגעת והמפרכת של מדידת קואורדינטות שמיימיות על לוחות צילום - עבודה שתרמה לדיוק רב יותר של מדידות אסטרונומיות.
לאחר שמדידותיה הניבו תוצאות, היא השוותה את תוצאות מדידותיה עם אלו המופיעות בקטלוגים ישנים של כוכבים כדי לבחון תנועה עצמית של גרמי שמיים.
עבודה מסוג זה נחשבה למפרכת, אך למרות זאת נאמר על ברני שהיא לבטח נהנתה מביצועה.
באמצעות שיטות אלה, ולאחר עמל רב במשך 23 שנים, סיימה ברני את יצירת מרבית 22 הכרכים המציגים את מיקומם, גודלם ותנועתם העצמית של כ-400,000 כוכבים, מתוכם כ-147,000 פרי עבודתה של ברני.
את הנתונים המופיעים בכרכים גילתה וניתחה ברני בעצמה לאחר מדידות רבות שביצעה.
לכל אורך התהליך פעלה כמחברת או כעוזרת המחבר וכתורמת ראשית לכתיבת הערכים והנתונים המצויים בכרכים אלה.
שמה נחתם גם על הכרכים האחרונים שעוד היו בתהליך כתיבתם בזמן פרישתה מהעולם האקדמי בשנת 1955, עד סיום כתיבת האחרון שבהם בשנת 1959. עבודה זו הייתה עבודת חייה.
תרומתה לתחום כוללת גם מדידת תמונות שצולמו על ידי מצלמות המוצמדות לטלסקופים וביצוע חישובים מתמטיים הדרושים להמרת מיקומי הכוכבים לקואורדינטות שמיימיות.
שלזינגר, מנחה של ברני, פיתח בשנת 1933 אמצעי מדידה חדש, התורם למהירות ולדיוק של מדידות במיקרוסקופ.
לאחר פרישתו בשנת 1941, החלה ברני לנהל את הפרויקט באופן מלא, והייתה המחברת היחידה של הכרכים הנותרים.
תחת ניהולה, הועברו המדידות של לוחות הצילום ל-IBM Watson Scientific Laboratory, שם הושלמו ושופרו באמצעות מכשיר אלקטרוני חדש.
השימוש במכשיר זה, מכשיר מרכז-תמונות אוטומטי (Automatic Image-Centering Device), הביא לדיוק מרחבי רב יותר והפחית תשישות עינית (Eye fatigue).
השיטות החדשניות שפיתחה ברני וכל גילוייה השונים תרמו רבות לידע האסטרונומי של האנושות, לדיוק ולמהירות של השיטות הנהוגות במחקרים בתחומים אלה.
בנוסף, המספר הרב של חישוביה ומדידותיה עודנו תקף ומוערך מאוד, ובזכות דיוקו הרב ועושרו של קטלוג הספרים שיצרה, כרכיו עודם מהווים חלק מלימודי התנועה העצמית של כוכבים ומלימודי אסטרונומיה כלליים.
בשנת 1952, זכתה ברני בפרס אנני ג' קאנון, פרס שניתן על ידי כל שלוש שנים, לנשים שתרמו תרומות יוצאות מן הכלל לתחום האסטרונומיה.
בנוסף, האסטרואיד Barney (5655) שהתגלה ב-29 בספטמבר 1973 ב-Palomar נקרא על שמה.
אייד'י (בפארואזית: Eiði; תעתיק IPA: ; בתעתיק לעברית: אָיְיִי) הוא כפר הממוקם בקצה הצפון מערבי של האי אסטורוי באיי פארו.
הכפר הוא מקום הבירה של עיריית אייד'י.
הכפר ממוקם 4 ק"מ צפונית לליוסאו ו-6 ק"מ מערבית לפונינקור.
אייד'י הוזכר לראשונה בכתבים מתחילת המאה ה-14, זאת אף על פי שתיארוך פחמני מצביע על כך שהכפר יושב על ידי ויקינגים עוד במאה ה-9. במרכז הכפר נמצאת כנסיית הכפר.
הכנסייה תוכננה בשנת 1879 על ידי האדריכל הדני הנס כריסטיאן אמברג.
הכנסייה נוסדה ב-18 בספטמבר 1881.
על יד הכפר נמצאת תחנת תשדורת והנחיית צוללות שהייתה פעילה במהלך המלחמה הקרה.
אולם הציוד התיישן והתחנה פעלה בפעם האחרונה ב-1 בינואר 2016 ונסגרה סופית שלוש שנים לאחר מכן.
בשיאה בשנות ה-60 עמד מספר העובדים בתחנה על 32.
קבוצת הכדורגל של הכפר היא EB/Streymur.
גרגריס ינסן (1835–1897), מורה, פוליטיקאי וראש העירייה הראשון
האנס פאולי סמואלסן (נולד 1984), שחקן כדורגל
ארנביירן האנסן (נולד 1986), שחקן כדורגל
דוריס אולפסדוטיר (נולדה 1986), שחקנית כדורגל
איידה סלניר קראדוק (1 באוגוסט 1857 - 16 באוקטובר 1902) הייתה פמיניסטית ופעילה למען חופש הביטוי בארצות הברית במאה ה-19. היא כתבה מאמרים וספרים רבים על מיסטיקה ומיניות, מה שהוביל להרשעתה ולמאסר בגין אי-מוסריות.
הרדיפה גרמה לה לעול נפשי, והיא התאבדה.
קראדוק נולדה בפילדלפיה ב-1 באוגוסט 1857. אביה היה ג'וזף ט.
קראדוק, שהתאלמן מאשתו בשנת 1852 ונותר עם ארבעה ילדים בני תשע עד שבע-עשרה.
בשנת 1855 הוא התחתן עם ליזי קראדוק, ובסוף 1855 נולדה להם בת, שמתה בגיל שבעה חודשים, ונקברה לצד אשתו הראשונה של ג'וזף.
קראדוק הייתה למעשה בתה השנייה של אמה.
הבת הראשונה, שאף היא נקראה איידה, הפכה מאוחר יותר לדמות משמעותית בשם "ננה" בכתביה המיסטיים של איידה ס.
אביה מת כשהייתה בת כחצי שנה.
אמה הייתה קווייקרית וחינכה אותה בחינוך ביתי.
בגיל עשרים ניסתה להתקבל לאוניברסיטת פנסילבניה, שלא קיבלה נשים ללימודים באותה עת.
הם אפשרו לה לגשת למבחני הקבלה, אותם עברה בהצלחה, והייתה האישה הראשונה שהתקבלה ללימודי אמנויות באוניברסיטה, שם תוכנן להיבנות אגף מיוחד ללימודי נשים.
אבל מנהלי האוניברסיטה לא הצליחו לגייס את התקציב הנדרש, ולאחר חודש בלבד הם שבו ואסרו על לימודי נשים, וגירשו את קראדוק מהמוסד.
(האוניברסיטה החלה לקבל נשים ללימודים בשנת 1880.)
היא למדה סטנוגרפיה בלימוד עצמי ועסקה בזה לפרנסתה.
בגיל 18 פרסמה ספר ללימוד סטנוגרפיה, ולימדה את הנושא במכללת נשים בפנסילבניה.
קראדוק שימשה דוגמה לנשים צעירות בפנסילבניה, כאישה בעלת מחשבה חופשית ועצמאות כלכלית.
בשנות השלושים לחייה נטשה קראדוק את אורח החיים הקווייקרי.
היא פיתחה עניין בתורת הנסתר ויצרה קשר עם האגודה התאוסופית.
פרסמה מספר ספרים שבהם שילבה ספרות מיסטית מתורגמת ומסורות מתרבויות שונות.
בין השאר, סוואמי ויווקאננדה הושפע מספריה ושילב חלק מרעיונותיה בספריו.
שני ספריה הראשונים של קראדוק באורך מלא, "פולחן הירח והמין" ו"פולחן המין", עסקו בדת השוואתית, וסקרו את יחסן של הדתות השונות לטקסים הקשורים בירח ובמיניות.
לאחר מכן פרסמה קראדוק מספר ספרי הדרכה למיניות, בהם דנה במערכות יחסים בין בני זוג.
בין ספריה הרבים נמנים "זיווג משמיים", "נישואי נפש", "שמחות רוחניות", "מכתב לכלה פוטנציאלית", "ליל הכלולות" ו"חיי נישואים נכונים".
בביקורת של אליסטר קראולי על הספר "זיווג משמיים" ("Heavenly Bridegrooms") הוא כתב: "זהו אחד המסמכים האנושיים המדהימים ביותר שנכתבו אי פעם, והוא בהחלט צריך לצאת לאור בצורה מסודרת כספר.
הסופרת טוענת שהיא נשואה למלאך.
היא מפרטת באריכות רבה את הפילוסופיה הקשורה לתזה זו.
היא למדה המון, והספר הזה הוא בעל ערך עצום לכל מי שלומד את תורת הנסתר.
שום ספריית מאגיה אינה שלמה בלעדיו."
מדריכי המין שפרסמה קראדוק נחשבו כתועבה בסטנדרטים של אותה תקופה.
הפצת הספרים הובילה לעימותים רבים עם רשויות החוק, לעיתים קרובות ביוזמת קראדוק.
היא נעצרה מספר פעמים באשמת "פגיעה במוסר" וישבה בחמישה בתי כלא שונים, וכן אושפזה בבית משוגעים בפנסילבניה.
בנוסף למדריכי מין, הרבתה לעסוק בעל-טבעי ופרסמה ספרים רבים בנושא זה.
אחד מספריה האחרונים בנושא זה נקרא "גן העדן של המקרא" ("Heaven of the Bible"), והוא פורסם ב-1897.
בגיל 32 היא נבחרה למזכירת סניף פילדלפיה של "האיגוד החילוני האמריקני".
בין פעילויותיה בארגון היא ארגנה הרצאה של וולטרין דה קלייר בפורטסמות' ולאחריה הן נשארו בקשר ידידותי.
בזמנה הפנוי קראה כתבים בנושאי ארוטיקה ודת, והכריזה על עצמה כ"כוהנת וכומר של כנסיית היוגה".
קראדוק מעולם לא התחתנה, אם כי היו לה מספר מערכות יחסים משמעותיות עם גברים.
היא טענה שיש לה מערכת יחסים זוגית מתמשכת ומאושרת עם מלאך בשם סופי, וביומניה תיארה באריכות את יחסי המין ביניהם.
אמה כעסה על התנהגותה זו, ואיימה לשרוף את ספריה וכתביה ולאשפז אותה במוסד לחולי נפש.
היא ברחה מפילדלפיה ועברה להתגורר במשך מספר חודשים בלונדון, תחת זהות בדויה, ולאחר מכן לזרה לארצות הברית והתגוררה בשיקגו, שם פתחה מכון לחינוך מיני וקליניקה לייעוץ מיני "מיסטי" לזוגות נשואים.
בשנת 1893 נערכה התערוכה העולמית של שיקגו, ובמהלכה נחשף הציבור האמריקאי לריקודי בטן ארוטיים שבוצעו על ידי רקדנית שנקראה "מצרים הקטנה" ("Little Egypt").
רבים טענו כי ריקודים אלה נחשבים למעשה מגונה, אך קראדוק פרסמה באחד העיתונים מאמר התומך בריקודים אלה ובגילויי מיניות פומביים.
בעקבות מאמר זה היא נרדפה על ידי אנתוני קומסטוק, שהיה פעיל למען חוקי המוסר.
היא תרגלה האטה יוגה, ובפרט ניסתה ליישם מודרות טנטריות, שתיאוריהן נחשב למעשה מגונה.
גם תרגילי היוגה שתיארה נחשבו למעשים מגונים, מכיוון שהם נועדו לגרום לחוויות גופניות מהנות ומספקות.
קראדוק פרסמה מאמר על חיי מין בזוגיות בכתב העת הרפואי The Chicago Clinic שזכה לפרסום רב בארצות הברית, והיא שלחה אותו בדואר לכל מי שהתעניין בו.
משלוח מאמר על מיניות בדואר נחשב לעבירה פדרלית, ובשנת 1899 הוגש נגדה כתב אישום.
היא הודתה באשמה ונגזר עליה מאסר על תנאי.
בשנת 1902 משטרת ניו יורק ביצעה תרגיל עוקץ והזמינה מקראדוק בדואר עותק של הספר "ליל הכלולות" ("The Wedding Night").
היא נשפטה והורשעה בפגיעה במוסר.
עורכי דינה יעצו לה לטעון לאי-שפיות וכך להימנע ממאסר, אך היא סירבה ונידונה לשלושה חודשים בכלא, אותם ריצתה בעבודות שירות באי רוזוולט.
עם שחרורה, נעצרה מיד שוב בגין הפרת "החוק למניעת סחר והפצה של ספרות מגונה ומוצרים לשימוש בלתי-מוסרי", שנחקק באותה עת על ידי קומסטוק.
היא שוב נשפטה, וב-10 באוקטובר 1902 הורשעה בהפרת החוק למניעת הפצת ספרות מגונה.
השופט אמר על הספר "ליל הכלולות" שהוא "מלא במעשים מגונים, זימה, תאווה וזוהמה" ולא אישר לחבר המושבעים לעיין בספר במהלך המשפט.
קראדוק, שהייתה אז בת 45, נדונה לחמש שנות מאסר, שנדמו בעיניה למאסר עולם.
ב-16 באוקטובר 1902, יום לפני ריצוי העונש, היא התאבדה בדירתה על ידי חיתוך פרקי ידיה ושאיפת גז.
היא השאירה מכתב פרטי לאמה וכן מכתב התאבדות פומבי ארוך בו גינתה את קומסטוק ואת חוקי המוסר.
במכתב זה כתבה, בין היתר: "קומסטוק הוא סוטה מין, הוא מה שרופאים מכנים סדיסט - כלומר אדם שדחפי האכזריות מתעוררים בו במקביל להתעוררות הרגשות המיניים." בהמשך המכתב כתבה: "אני נוטלת את חיי בגלל שבית המשפט, ביוזמתו של קומסטוק, הכריז שאני אשמה בפשע שלא ביצעתי – הפצת ספרות מגונה.
לאחר מותה של קראדוק דעכה התנועה הפוריטנית בארצות הברית, והחל עידן של חופש ביטוי וחופש מיני.
ליזי, אמה של איידה ס.
קראדוק, מתה בשנת 1904 ונקברה לצדה בבית קברות במערב פילדלפיה.
מספר חוקרים אספו מכתבים, יומנים, כתבי יד וחומרים מודפסים של קראדוק.
אוסף כתביה נמצא כיום באוניברסיטה בדרום אילינוי.
סופרים אחרים, שפרסמו מאוחר יותר ספרים על מיסטיקה ומיניות, עשו שימוש בטכניקות מיניות שקראדוק תיארה בספריה.
בשנת 2007 הוצג במיאמי מחזה על חייה בשם "Smut" ("ניבול פה").
בשנת 2010 פורסמה ביוגרפיה של קראדוק, בשם "Heaven's Bride".
באותה שנה ראו אור בארצות הברית מהדורות חדשות של חלק מספריה של קראדוק.
איידן ווייטאק-היסונג הוא שחקן קנדי.
איידן ווייטאק-היסונג נולד בווינה, אוסטריה ובגיל ינקות עבר עם משפחתו לקנדה.
יש לו שני אחים, פינלי, שחקן גם כן, וקולבי.
בשנת 2014 החלה דרכו בטלוויזיה, כאשר השתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקנדית "The Stanley Dynamic" בה גילם את דמותו של לארי בצעירותו.
בשנת 2015, לאחר שהופיע בתפקיד קטן בסרט האימה "נעלמים" בבימויו של אולי אדל , הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "Charming Christmas" מבית ערוץ הולמרק בבימויו של קרייג פרייס, בתפקיד טיילר.
כמו כן, באותה שנה השתתף בדיבוב סדרת האנימציה הקנדית "Playdate", בה דיבב את דמותו של ג'ייקוב.
בשנת 2020 הופיע בסדרה המקורית של נטפליקס "זה מה שחסר לי עכשיו", המבוססת על רומן גרפי באותו השם מאת .
בסדרה גילם את דמותו של ליאם נובאק, אחיה הצעיר של הדמות הראשית סידני (סופיה ליליס).
בשנת 2023 שיחק בסרט "אלוהים, אתה שם?
זאת אני, מרגרט" בבימויו של קלי פרמון קרייג, בו גילם את דמותו של מוס פריד.
שנהסרטתפקידהערות2015נעלמים ילד צעיר2023אלוהים, אתה שם?
שנהסדרהתפקידהערות2014The Stanley Dynamicלארי הצעירפרק: "The Stanley Birthday"2015Charming Christmasטיילרסרט טלוויזיה של הולמרק2015–2016Playdateג'ייקובדיבוב; 41 פרקים2016סלאשר (אנ')ג'ייק ווהן2 פרקים2017נס רפואיקולין קילבריידפרק: "Tested and Tried"דינו דנה קנטפרק: "Face Your Fearosaurus - Herd It Loud and Clear"2018Falling Waterפרנק9 פרקיםכוח פיג'ייחתול טאבי כחולדיבוב; פרק: "Robot's Pet Cat/Gekko, Master of the Deep"קדימה לונה!
ליאודיבוב; 8 פרקים2019Corn & Pegסלייטרדיבוב; פרק: "Deputy Do Gooders / Horse Play"2019–2020קפה אפונית מרציפןדיבוב; 3 פרקים2020זה מה שחסר לי עכשיוליאם נובאק6 פרקים2021צוות צבי (אנ')בארפדיבוב; פרק: "witcheroo/Protect The Egg"2023קיאה וגיבורי קימוג'הגלאקטוסלאגדיבוב; 12 פרקים
איידהו בילתה את רוב שנות ה-20 וה-30 בצי האוקיינוס השקט, שם ערכה אימונים שגרתיים.
כמו האוניות האחיות שלה, היא עברה מודרניזציה בתחילת שנות ה-30. באמצע 1941, לפני שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, נשלחו איידהו ואחיותיה להצטרף לסיורי הנייטרליות שהגנו על הספנות האמריקנית במהלך הקרב על האוקיינוס האטלנטי.
לאחר שיפן תקפה את פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, נשלחו איידהו ואחיותיה לאוקיינוס השקט, שם תמכה בפעולות אמפיביות באוקיינוס השקט.
היא הפגיזה את הכוחות היפניים במהלך המערכות באיי גילברט ומרשל ובפיליפינים והפלישות לפלליו, איוו ג'ימה ואוקינאווה.
איידהו הייתה בין האוניות שנכחו במפרץ טוקיו כאשר יפן נכנעה רשמית ב-2 בספטמבר 1945. עם סיום המלחמה, הוצאה האונייה משירות ביולי 1946. היא נמכרה לגריטת ספינות בנובמבר 1947 ולאחר מכן פורקה.
הדחק האונייה היה 32,000 טונות ארוכות (32,514 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 33,000 טונות ארוכות (33,530 טונות) במעמס קרבי מלא.
האונייה הונעה על ידי טורבינות קרטיס בעלות ארבעה צילינדרים ותשעה דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי נפט בדירוג של 32,000 כוחות סוס (24,000 קילוואט), שהעניקו לה מהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש).
הצוות שלה מנה 1,081 קצינים ומלחים.
בעת בנייתה, הותקנו לה שני תרני סריג עם צמרות נקודתיות עבור סוללת התותחים הראשית.
חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 8–13.5 אינץ' (203–343 מילימטרים), בעוד הסיפון המשוריין הראשי היה בעובי עד 3.5 אינץ' (89 מילימטרים).
בצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 18 אינץ' (457 מילימטרים) על ברבטות בעובי 13 אינץ' (330 מילימטרים).
במגדל הניווט היו דפנות בעובי 16 אינץ' (406 מילימטרים).
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 14 אינץ' (356 מ"מ) /50 קליבר בארבעה צריחים בעלי שלושה תותחים על קו האמצע, ממוקמים בשני זוגות ירי-על לפני ומאחורי המבנה העילי.
שלא כמו אוניות מערכה אמריקאיות קודמות עם צריחים משולשים, הצריחים הללו כללו שלושה קנים נפרדים, בכך שכל קנה יכול היה להתרומם באופן עצמאי.
הסוללה המשנית כללה 14 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ) /51 קליבר המורכבים בקזמטים בודדים המקובצים במבנה העילי באמצע האונייה.
בתחילה, האונייה הייתה אמורה להיות מצוידת ב-22 תותחים, אך חוויות בים הצפוני במהלך מלחמת העולם הראשונה הוכיחו כי התותחים הנוספים, שהיו ממוקמים בגוף האונייה, היו בלתי שמישים בשום מצב מלבד בים רגוע.
הסוללה המשנית הוגדלה עם ארבעה תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ)/50 קליבר.
בנוסף, איידהו הרכיבה גם שני צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף, אחד בכל צד רוחב.
החל משנת 1921, החל הצי להתקין מעוט על אוניות המערכה שלו, ואיידהו הייתה בין כלי השיט שקיבלו מעוט Mark II.
איידהו עברה מודרניזציה רבה בתחילת שנות ה-30. הטורבינות המקוריות שלה הוחלפו בדגמי גיר חדשים שיוצרו על ידי וסטינגהאוס, והיא קיבלה שישה דוודים אקספרס שתוכננו על ידי לשכת ההנדסה.
גם החימוש שלה תוקן, כאשר צריחי הסוללה הראשיים שונו כדי לאפשר הגבהה ל-30 מעלות, מה שהרחיב מאוד את טווח התותחים.
היא קיבלה תוספת של 2 אינץ' (51 מילימטרים) סיפון משוריין, וההגנה התת-ימית שלה שופרה.
במהלך התקנת הגשר החדש היא הותאמה כאוניית דגל, שכללה תוספת של גשר דגל לאדמירל ומטהו.
שינויים אלה הגדילו מאוד את ההדחק שלה, ל-33,420 טונות ארוכות (33,960 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-36,157 טונות ארוכות (36,737 טונות) במעמס מלא.
הצוות שלה גדל באופן משמעותי, ל-1,443.
במהלך שיפוץ מ-14 באוקטובר עד 28 בדצמבר 1942, איידהו קיבלה סוללת נ"מ חדשה של 10 צריחים מרובעים של תותחי בופורס בקוטר 40 מ"מ (1.6 אינץ') ו-43 תותחי אורליקון בקוטר 20 מ"מ (0.79 אינץ'), אף על פי שהאורליקונים נוספו בשלבים.
השדרית של איידהו הונחה ב-20 בינואר 1915 בתאגיד לבניית ספינות של ניו יורק בקמדן, ניו ג'רזי.
היא הושקה ב-30 ביוני 1917, ולאחר סיום עבודות האבזור, נכנסה לשירות בצי ב-24 במרץ 1919. זמן קצר לאחר מכן, האונייה החלה בשיוט הטלטלה שלה, ויצאה ב-13 באפריל למפרץ גואנטנמו, קובה, לפני שחזרה לניו יורק.
שם, נשיא ברזיל, אפיטסיו פסואה, עלה על האונייה כדי לחזור לברזיל.
הסיור החל ב-6 ביולי; איידהו הגיעה לריו דה ז'ניירו ב-17 ביולי, שם פסואה עזב את האונייה, והיא המשיכה לתעלת פנמה.
היא יצאה למונטריי, קליפורניה, שם הצטרפה לצי האוקיינוס השקט בספטמבר.
לאחר מכן, הצי ערך סדרה של אימונים וערך סקירה ימית ב-13 בספטמבר עבור הנשיא וודרו וילסון.
איידהו אירחה את מזכיר הצי ג'וזפוס דניאלס ואת מזכיר הפנים ג'ון ב' פיין לסיור באלסקה, שהסתיים ב-22 ביולי.
איידהו חזרה לשגרת תרגילי הצי במהלך חמש השנים הבאות.
אלה הוחזקו מול חופי צפון ודרום אמריקה, דרומה עד צ'ילה.
האונייה גם נכחה במגוון טקסים בתקופה זו, כולל סקירה ימית עבור הנשיא וורן הארדינג בסיאטל ב-1923. צי האוקיינוס השקט אורגן מחדש כצי הקרב ב-1922. היא השתתפה בתרגילים גדולים מול הוואי ב-1925, ועזבה את קליפורניה ב-15 באפריל.
התרגילים נמשכו עד 1 ביולי, ולאחר מכן יצאה איידהו לשייט לדרום האוקיינוס השקט.
העצירות כללו את סמואה, אוסטרליה וניו זילנד.
בזמן שחזרה מהוואי לקליפורניה, היא נשאה את קומנדר ג'ון רודג'רס, שנכשל בניסיונו להטיס מטוס ימי מקליפורניה להוואי.
האונייה הגיעה לסן פרנסיסקו ב-24 בספטמבר.
במשך שש השנים הבאות, איידהו התבססה בסן פדרו, שם היא המשיכה לנהל אימוני מוכנות, לסירוגין בין האוקיינוס השקט לים הקריבי.
ב-7 בספטמבר 1931, היא עזבה את סן פדרו למספנת הצי של נורפוק, שם עברה שיפוץ גדול שהחל לאחר הגעתה ב-30 בספטמבר.
השיפוץ הממושך הסתיים ב-9 באוקטובר 1934, ולאחר השלמת שייט טלטלה נוסף באיים הקריביים, חזרה איידהו לסן פדרו, והגיעה ב-17 באפריל 1935. תמרוני הצי גדלו בתדירותם, במיוחד לאחר שהמתיחות החלה לעלות עם יפן על רקע מדיניות ההתפשטות שלה באסיה.
באמצע 1940 הועבר צי הקרב מקליפורניה להוואי; איידהו הצטרפה לאוניות האחרות ב-1 ביולי.
בשלב זה, פרצה מלחמת העולם השנייה באירופה, והולידה את הקרב על האוקיינוס האטלנטי.
בתגובה, הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט יזם את סיורי הנייטרליות כדי להגן על הספנות האמריקאית.
ב-7 במאי 1941, אדמירל הרולד סטארק, ראש המבצעים הימיים, העביר את איידהו, אחיותיה מיסיסיפי וניו מקסיקו, נושאת המטוסים יורקטאון, ארבע סיירות קלות ושתי שייטות משחתות לאוקיינוס האטלנטי כדי לתגבר את סיורי הנייטרליות.
איידהו עזבה את הוואי ב-6 ביוני, בדרך להמפטון רודס כדי להצטרף לסיורי הנייטרליות.
בספטמבר, היא הוצבה בהוולפיורדור, איסלנד, והייתה שם כשיפן תקפה את פרל הארבור ב-7 בדצמבר.
כעת כשארצות הברית משתתפת פעילה במלחמת העולם השנייה, איידהו ומיסיסיפי עזבו את איסלנד ב-9 בדצמבר כדי להצטרף מחדש לצי האוקיינוס השקט.
הם עצרו בנורפוק לפני שהפליגו דרך תעלת פנמה והמשיכו לסן פרנסיסקו, לשם הגיעו ב-31 בינואר 1942. במשך רוב השנה, איידהו הייתה עסוקה באימוני קרב מול חופי קליפורניה.
באוקטובר היא הפליגה למספנת הצי של פוגט סאונד כדי לקבל תחליפים לתותחי הסוללה הראשיים השחוקים שלה.
הסוללה המשנית המקורית של תותחי 5 אינץ'/51 קליבר הוסרו מכיוון שתותחים אלו היו נחוצים מאוד לחמש ספינות סוחר.
אימונים נוספים נמשכו עד אפריל 1943, כאשר ב-7 באפריל היא עזבה לאיים האלאוטיים, שם כבשו חיילים יפנים את האיים אטו וקיסקה.
איידהו שימשה כאוניית הדגל של כוח ההפגזות והסיור.
ב-11 במאי, כוחות צבא ארצות הברית ירדו לחוף באטו, ואיידהו סיפקה תמיכה בירי לתקיפה.
בחודש שלאחר מכן, נערכה התקפה שנייה על קיסקה, אך היפנים כבר נטשו את האי ביולי.
ב-7 בספטמבר, איידהו חזרה לסן פרנסיסקו כדי להתחיל בהכנות לתקיפה האמפיבית הגדולה הבאה, שהעבירה את הפוקוס למרכז האוקיינוס השקט.
איידהו עברה לפרל הארבור ולאחר מכן הצטרפה לצי הפלישה ב-10 בנובמבר, אשר לאחר מכן הפליג לאיי גילברט.
הם הגיעו אל אטול מאקין ב-20 בנובמבר; איידהו המשיכה בתפקידה כתמיכה בירי במשך השבועיים הבאים, הפגיזה עמדות יפניות בגילברט וכן תרמה את סוללת הנ"מ שלה כדי להגן מפני התקפות אוויריות יפניות.
ב-5 בדצמבר היא עזבה את האזור לפרל הארבור, שם התכוננה למתקפה הבאה, נגד איי מרשל.
ב-31 בינואר 1944, איידהו ושאר הצי הגיעו אל קווג'לין כדי להתחיל בהפגזת ההכנה.
היא המשיכה להכות בכוחות היפניים עד ל-5 בפברואר, אז הנחתים סיימו את טיהור האי הקטן מחיל המצב היפני שלו.
איידהו מילאה דלק ותחמושת במג'ורו לפני שחזרה להפגיז עמדות יפניות באיים אחרים באיי מרשל לפני שיצאה לקאוויאנג, ניו אירלנד כדי לבצע הפגזת הסחה ב-20 במרץ.
ב-25 במרץ הגיעה איידהו להברידיים החדשים, לפני שהמשיכה לאוסטרליה לשהות קצרה.
היא חזרה לקווג'לין ב-8 ביוני, שם הצטרפה לקבוצת נושאות מטוסים מלוות לפלישה לאיי מריאנה.
איידהו החלה את הפגזת ההכנה של סאיפאן ב-14 ביוני, כשהתקיפה התרחשה למחרת.
לאחר מכן עברה איידהו לגואם, שם הפגיזה עמדות יפניות.
במהלך קרב הים הפיליפינים ב-19–20 ביוני, איידהו נשארה עם צי הפלישה והגנה על ספינות ההובלה והאספקה.
היא יצאה לאניווטוק באיי מרשל כדי לחדש את מלאי התחמושת שלה מ-28 ביוני עד 9 ביולי, לפני שחזרה לגואם ב-12 ביולי.
היא הפגיזה את האי במשך שמונה ימים לפני שכוחות הקרקע עלו לחוף ב-21 ביולי.
האונייה המשיכה לתמוך בכוחות אמריקאים על החוף עד ל-2 באוגוסט, אז שבה לאניווטוק לאספקה נוספת.
משם, היא יצאה לאספיריטו סנטו, שם ב-15 באוגוסט היא נכנסה למבדוק יבש צף לצורך תיקונים.
בתחילת ספטמבר, איידהו יצאה לגוודלקנל, שם השתתפה באימוני תקיפה אמפיביים.
ב-12 בספטמבר היא יצאה לפלליו והצטרפה להפגזת ההכנה על האי.
במערכה שלאחר מכן על פלליו, מגנים יפניים מחופרים גרמו אבדות כבדות לנחתים התוקפים, ואיידהו סיפקה תמיכה ארטילרית עד 24 בספטמבר, אז נסוגה לצורך שיפוץ.
היא יצאה למנוס ולאחר מכן לברמרטון, וושינגטון, והגיעה לשם ב-22 באוקטובר.
במהלך השיפוץ, תותחי ה-5 אינץ' /25 קליבר הוחלפו בעשרה תותחי 5 אינץ' / 38 קליבר בצריחים סגורים בודדים; היא הייתה האונייה היחידה בסדרה שלה שקיבלה את השינוי הזה.
התקנת תותחים אלו הצריכה הסרה של אחרוני תותחי ה-5 אינץ' /51 קליבר הישנים, שכן כלי הנשק החדשים דרשו מנופי תחמושת רציפים.
לאחר סיום העבודה, היא ערכה הכשרה ליד קליפורניה.
ב-28 בינואר 1945, איידהו עזבה את סן דייגו, לכיוון פרל הארבור.
שם, היא הצטרפה לקבוצת ההפגזות, שהמשיכה למריאנה ולאחר מכן ב-14 בפברואר יצאה צפונה לאיוו ג'ימה, היעד להתקפה האמפיבית הגדולה הבאה.
האונייה הפגיזה את המגינים היפנים ב-19 בפברואר כשהנחתים עלו לחוף; איידהו נשארה שם כמעט חודש לפני שנסוגה ב-7 במרץ כדי להתחדש באוליטי.
ב-21 במרץ, איידהו הצטרפה לכוח משימה 54 (TF 54), לקבוצת ההפגזות והחיפוי בפיקודו של אדמירל משנה מורטון דייו, כאוניית הדגל של יחידת ההפגזה ה-4 לפלישה לאוקינאווה.
היא החלה להפגיז את אוקינאווה ב-25 במרץ, והנחיתות החלו ב-1 באפריל.
הקרב סימן את שיא התקפות הקמיקזה על ידי המגינים היפנים הנואשים יותר ויותר.
איידהו הפילה חמישה קמיקזות בהתקפה המונית ב-12 באפריל, ובתמורה, החטאה קרובה גרמה נזק לבליטה נגד טורפדו בצד השמאלי שלה.
תיקונים זמניים בוצעו ליד אוקינאווה, וב-20 באפריל היא עזבה לגואם, והגיעה לשם ב-25 באפריל.
תיקונים קבועים הושלמו במהירות, ואפשרו לאונייה לחזור לאוקינאווה ב-22 במאי, שם היא חידשה את משימת התמיכה באש.
היא פעלה מחוץ לאוקינאווה עד 20 ביוני, לפני שיצאה לפיליפינים.
שם היא ניהלה פעולות אימונים במפרץ לייטה עד שיפן הסכימה להיכנע ב-15 באוגוסט.
איידהו הייתה בין הספינות שנכנסו למפרץ טוקיו ב-27 באוגוסט, כשהן נושאות מחלקת חיילי כיבוש.
היא נכחה במהלך החתימה על מסמכי הכניעה ב-2 בספטמבר.
האונייה יצאה ממימי יפן ב-6 בספטמבר, לכיוון החוף המזרחי של ארצות הברית.
היא הגיעה לנורפוק ב-16 באוקטובר, ושם הוצאה משירות ב-3 ביולי 1946. היא נשארה במילואים במשך שנה וחצי לפני שנמכרה לגרוטאות ב-24 בנובמבר 1947 ל-Lipsett, Inc., בניו יורק.
אוניית המערכה איידהו (BB-24) או למנוס, לפעמים מאויתת לימנוס , הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט מסדרת מיסיסיפי בהדחק של 13,000 טון שנבנתה במקור על ידי צי ארצות הברית בשנים 1904–1908. היא נרכשה על ידי הצי היווני ב-1914 ושמה שונה ללמנוס, יחד עם אחותה מיסיסיפי, ששונתה לשם קילקיס.
למנוס נקראה על שם הקרב על למנוס, קרב מכריע במלחמת הבלקן הראשונה.
חמושות בסוללה ראשית של ארבעה תותחי , למנוס ואחותה היו הכלים החזקים ביותר בצי היווני.
האונייה ראתה פעולה מוגבלת במהלך מלחמת העולם הראשונה.
המלך הפרו-גרמני של יוון, קונסטנטינוס הראשון, בחר להישאר נייטרלי עד אוקטובר 1916, כאשר הלחץ של ההסכמה המשולשת אילץ אותו להתפטר לטובת ממשלה פרו מדינות ההסכמה.
במשך שארית המלחמה, פעלה למנוס אך ורק כספינת הגנה על הנמל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, היא ראתה שירות במהלך התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה ובמלחמת מלחמת יוון–טורקיה בשנים 1919–1922. במהלך המלחמה עם טורקיה, למנוס תמכה בנחיתה של יוון בטורקיה והשתתפה בנסיגה הסופית של יוון ב-1922. היא נשארה בשירות עד 1932, אז שימשה כספינת בסיס ולאחר מכן פורקה מנשקה.
במהלך הפלישה הגרמנית ליוון ב-1941, היא ואחותה הוטבעו בסלמיס על ידי מפציצי צלילה יונקרס Ju 87. שתי האוניות נמשו בסופו של דבר ופורקו לגרוטאות לאחר תום המלחמה.
שתי האוניות מסדרת מיסיסיפי הוזמנו על פי תנאי ההקצאה הימית של 1903, שקבעה הדחק מתוכנן מקסימלי של .
הגבול היה מאמץ שהובילו קציני צי בכירים, כולל האדמירל ג'ורג' דיואי וקפטן אלפרד תייר מהן, שהאמינו שכוח של אוניות מערכה קטנות יותר אך רבות יותר פרה-דרדנוט יתאים יותר לצורכי הצי.
גורמים בקונגרס התנגדו גם לגודל ההולך וגדל, וחשוב מכך, לעלות של כל עיצוב אוניית מערכה חדשה.
ההדחק המוגבל הסתכם בהפחתה של בהשוואה לסדרת קונטיקט הקודמת, שחייבה פשרות משמעותיות במהירות, בחימוש ושריון, מה שהפך אותם לתכנון גרוע שלא היה מסוגל לשרת עם הצי הראשי והוביל לסילוקם המהיר של האוניות משירות.
איידהו הייתה באורך כולל של , רוחב של ושוקע של .
הדחק האונייה היה 13,000 טונות ארוכות בתפוסה סטנדרטית ועד במעמס מלא.
האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שני מדחפים עם קיטור שסופק על ידי שמונה דוודים פחמיים של Babcock & Wilcox שהועברו לשתי ארובות.
המנועים דורגו להפיק 10,000 כוחות סוס (7,500 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 17 קשרים (31 קמ"ש).
תרני סריג הותקנו בשנת 1909. היה לה צוות של 744 קצינים ומלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי L/45 בשני צריחים תאומים, בשני קצות המבנה העילי.
שמונה תותחי L/45 הותקנו בארבעה צריחים תאומים, שניים בכל צד של כלי השיט באמצע האונייה.
הסוללה המשנית הושלמה עם שמונה תותחי L/45 המורכבים בנפרד בקזמטים לאורך הגוף, שניים פחות מסדרת קונטיקט.
להגנה מטווח קרוב מפני סירות טורפדו היא כללה סוללה של 12 תותחי L/50 (לעומת עשרים על סיפון אוניות הסדרה קונטיקט), שישה תותחי 3 פאונד ושני תותחי 1 פאונד.
מערכת החימוש של האונייה הושלמה על ידי שני צינורות טורפדו בקוטר שקועים בגוף האונייה.
זה הסתכם בהפחתה של שני אינץ' בהשוואה לסדרת קונטיקט.
בצריחי תותחן הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ), מותקנים על גבי ברבטות בעובי 10 אינץ' (250 מ"מ).
הסוללה המשנית שלה הייתה מוגנת על ידי שריון בעובי 7 אינץ' (180 מ"מ).
למגדל הניווט הקדמי היו דפנות בעובי 9 אינץ' (229 מ"מ).
השדרית של איידהו הונחה ב-12 במאי 1904 במספנת William Cramp & Sons בפילדלפיה.
היא הושקה ב-9 בדצמבר 1905 ונכנסה לשירות בצי ב-1 באפריל 1908. היא יצאה לדרך ב-15 באפריל לניסויים ימיים, ושטה להמפטון רודס, וירג'יניה, שם עצרה בין ה-17 ל-20 באפריל לפני שהמשיכה למפרץ גואנטנמו, קובה לאימון בתחילת מאי.
לאחר מכן היא הפליגה חזרה למספנת הצי של פילדלפיה לצורך תיקונים ואבזור סופי.
איידהו יצאה למבצע הראשון שלה יחד עם אוניית המערכה ניו המפשייר ב-20 ביוני, כשהיא נושאת קבוצה של כמעט 800 נחתים לאזור תעלת פנמה כדי לפקח על הבחירות שנערכו בפנמה.
היא הגיעה לקולון, פנמה שישה ימים לאחר מכן, הורידה את הנחתים ויצאה למפרץ גואנטנמו מיד לאחר מכן.
היא הגיעה לבסיס הצי שם ב-30 ביוני ומילאה את מחסני הפחם שלה לפני שחזרה לארצות הברית.
כשהגיעה לפילדלפיה, היא נכנסה למבדוק יבש לצורך תחזוקה שנמשכה בין ה-6 ביולי ל-12 בספטמבר, ולאחר מכן הפליגה לנורפוק, וירג'יניה, שם התורן המרכזי שלה הוחלף בתורן סריג.
האונייה ערכה ניסויי ירי מאוחר יותר בספטמבר, ולאחר מכן עברה תחזוקה נוספת בפילדלפיה בסוף החודש שנמשכה עד 9 בפברואר 1909.
לאחר שעזבה את המספנה, איידהו שובצה בשייטת השלישית של הצי האטלנטי ב-17 בפברואר, יחד עם אוניית האחות שלה מיסיסיפי, ניו המפשייר ומיין.
ארבע אוניות המערכה פגשו את הצי הלבן הגדול החוזר מול המפטון רודס והיו נוכחות בסקירה הימית בנמל שם ב-22 בפברואר.
לאחר מכן יצאה איידהו דרומה למימי קובה לאימון שם במרץ ואפריל, ולאחר מכן חזרה לפילדלפיה ב-6 במאי לתחזוקה נוספת שהסתיימה ב-25 ביולי.
לאחר מכן הצטרפה לשאר הצי מול חופי מסצ'וסטס יומיים לאחר מכן; לאחר טעינת פחם בהמפטון רודס בתחילת אוגוסט, הצי ערך אימוני ירי ותרגילים אחרים ליד כף וירג'יניה החל ב-12 באוגוסט.
פעולות אלו הגיעו לשיאם בחגיגת הדסון-פולטון בספטמבר ובאוקטובר.
תקופה נוספת במבדוק היבש בפילדלפיה נערכה בין ה-6 באוקטובר ל-5 בינואר 1910.
איידהו ושאר הצי האטלנטי התאספו לאימונים במפרץ גואנטנמו מה-12 בינואר עד ה-24 במרץ, ולאחר מכן חזרו האוניות להמפטון רודס לאימוני ירי נוספים.
התיקונים בפילדלפיה בוצעו עבור איידהו מ-30 באפריל עד 17 ביולי.
משם, היא הפליגה לניופורט, רוד איילנד, שם העלתה את יחידת המיליציה הימית של רוד איילנד לשייט אימונים בין ה-18 ל-23 ביולי.
לאחר הורדתם, איידהו החלה בסדרה של תרגילים הכוללים תרגילי טורפדו ותרגילי מוקשים ימיים עם שאר הצי.
אימון ירי התקיים באוגוסט וספטמבר, ולאחר מכן התקיימה תקופת שיפוצים נוספת בין ה-2 ל-28 באוקטובר.
בתחילת נובמבר חצתה השייטת השלישית את האוקיינוס האטלנטי כדי לבקר באירופה, כולל עצירות בגרייבסנד, בריטניה ובברסט, צרפת.
בדרך חזרה למימי קובה, האוניות ערכו אימוני קרב מדומה.
הם הגיעו למפרץ גואנטנמו ב-13 בינואר 1911, ובמהלך החודשיים הבאים ערך הצי שם את התמרונים השנתיים שלו.
הצי האטלנטי חזר להמפטון רודס ב-17 במרץ וערך אימון קרב מאוחר יותר באותו החודש ועד אפריל.
איידהו חזרה לפילדלפיה לתחזוקה מה-12 באפריל עד ה-4 במאי.
משם, היא יצאה דרומה לחוף המפרץ כדי לשייט בנהר המיסיסיפי עד צפונה עד נאצ'ז, מיסיסיפי.
אימוני טורפדו מחוץ לפנסקולה נערכו לאחר מכן ביוני, ולאחר מכן היא הפליגה שוב לפילדלפיה לתחזוקה תקופתית.
שאר פעילויות השנה כללו תמרוני צי מול חופי מסצ'וסטס ביולי ואוגוסט, אימוני תותחנים מול כף וירג'יניה באוגוסט וספטמבר, שיפוץ נוסף בספטמבר ואוקטובר, וסקירה ימית בנובמבר.
איידהו סיכמה את השנה עם תיקונים נוספים וניסויים ימיים, שנמשכו עד 2 בינואר 1912.
איידהו הצטרפה לצי ליד המפטון רודס ב-3 בינואר למשחקי מלחמה.
תרגילי צי נוספים נערכו מחוץ לקובה בין ה-12 בינואר ל-10 בפברואר.
השתתפותה בתמרונים אלו נקטעה כאשר המנוע הימני שלה התקלקל, מה שאילץ אותה לחזור לפילדלפיה ב-17 בפברואר לצורך תיקונים, שהסתיימו באמצע אוגוסט.
היא יצאה לדרך שוב ב-23 באוגוסט להמפטון רודס, ונפגשה עם שאר הצי יומיים לאחר מכן.
תרגול מטרות וטורפדו נערך בספטמבר, ובתחילת אוקטובר היא עברה מבחני מהירות וסיבולת מלאה מול חופי מיין.
היא השתתפה בסקירה ימית בניו יורק ב-7 באוקטובר, ולאחר מכן חזרה להמפטון רודס לאימון ירי נוסף.
ב-7 בנובמבר הוקצתה האונייה לפלגה הרביעית של הצי.
היא ערכה סבב נוסף של אימון מטרה מאוחר יותר באותו חודש וב-8 בדצמבר היא חזרה לפילדלפיה לתקופה נוספת של תחזוקה.
איידהו עזבה את פילדלפיה ב-2 בינואר 1913 כדי להיפגש עם הצי מול המפטון רודס למחרת.
האוניות שנאספו אז יצאו לדרך ב-6 בינואר לקובה, שם נערכו אימון טורפדו ותמרונים אחרים עד אמצע מרץ, ואז חזר הצי להמפטון רודס במהלך אימונים, כולל אימון מטרות.
פעולות אלו נמשכו עד תחילת אפריל, ואיידהו הפליגה לפילדלפיה לתחזוקה בין ה-10 ל-16 באפריל.
בשלב זה, התנאים במקסיקו הידרדרו מאוד במהלך המהפכה המקסיקנית, ולכן הצי האמריקני פרס ספינות מלחמה כדי להגן על האינטרסים האמריקאיים במדינה.
איידהו נשלחה לטמפיקו בין ה-23 באפריל ל-22 במאי כחלק מהמבצעים הללו.
משם היא עברה לווראקרוס ב-23 במאי, ונשארה שם עד ה-22 ביוני, אז עזבה כדי להצטרף מחדש לצי.
החל מה-30 ביוני, האונייה שייטה מול חופי ניו אינגלנד עד יולי, ולאחר מכן השתתפה בתמרוני צי מול לונג איילנד באוגוסט.
אימונים נוספים מחוץ לכף וירג'יניה החלו מאוחר יותר באותו חודש ונמשכו עד 24 באוקטובר.
היא הגיעה לפילדלפיה למחרת, וב-27 באוקטובר צומצמה איידהו לצי העתודה האטלנטי.
האונייה הופעלה מחדש ב-16 במרץ 1914 לצורך אימון, וב-9 במאי היא יצאה לאנאפוליס, מרילנד.
היא לקחה קבוצה של צוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית לשייט אימונים שהחל ב-7 ביוני.
איידהו הצטרפה לאוניית המערכה מיזורי לשייט בים התיכון.
בעודם בחו"ל, התנהל משא ומתן עם ממשלת יוון על מכירת האונייה.
יוון הייתה מעורבת במרוץ חימוש ימי עם האימפריה העות'מאנית בתחילת שנות ה-1910; ב-1910 העות'מאנים רכשו זוג אוניות מערכה פרה-דרדנוט גרמניות (ח'יר א-דין ברברוסה וטורגוט רייס) והזמינו אוניות מערכה דרדנוט מבריטניה ב-1911 וב-1914. הצי המלכותי ההלני הזמין את הדרדנוט סלמיס מגרמניה ב-1913 ואת הדרדנוט בסיליוס קונסטנטינוס מצרפת בתגובה.
כאמצעי ביניים, היוונים רכשו את מיסיסיפי ואיידהו מהצי האמריקאי.
ממשלת יוון קנתה את האוניות באמצעות מתווך, בונה הספינות פרד גונטלט, שרכש אותן ב-8 ביולי ומסר אותן ליוון.
בינתיים, איידהו ומיזורי עצרו במספר נמלים באזור: טנג'יר, מרוקו; גיברלטר; ונאפולי, איטליה.
לאחר שהמכירה הושלמה, איידהו עזבה את מיזורי ויצאה לווילפראנש-סור-מר, צרפת ב-17 ביולי, שם היא העבירה את כל הצוות שלה לאוניית המערכה מיין.
הצי היווני השתלט באופן רשמי על האונייה ב-30 ביולי ושינה את שמה ללמנוס על שם קרב למנוס במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בסוף החודש, החליט המלך הפרו-גרמני של יוון, קונסטנטינוס הראשון, להישאר נייטרלי.
מדינות ההסכמה הנחיתו חיילים בסלוניקי ב-1915, שהיווה מקור למתח בין צרפת ליוון.
בסופו של דבר, הצרפתים לכדו את הצי היווני ב-19 באוקטובר 1916. למנוס הצטמצמה לצוות שלדי והוציאו את סדני העכוז עבור התותחים שלה כדי להפוך אותם לבלתי פעילים.
כמו כן הוסרו ממנה כל התחמושת והטורפדות.
בסופו של דבר, ממשלה פרו מדינות ההסכמה בראשות ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס החליפה את קונסטנטינוס והכריזה מלחמה על מעצמות המרכז.
למנוס, לעומת זאת, לא ראתה שירות פעיל עם בעלות בריתה החדשות של יוון, ובמקום זאת שימשה אך ורק להגנת הנמל עד סוף המלחמה.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, הצטרפה למנוס להתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה ושירתה ביחידת משלוח לחצי האי קרים.
שם היא סייעה לרוסים הלבנים נגד הקומוניסטים.
באפריל 1919, למנוס נכחה במפרץ קאפה, שם סיפקה תמיכה בירי לצבא המתנדבים.
ב-22 באפריל, סיור אווירי דיווח כי הצבא האדום מתאסף בעיירה ולדיסלובוקה; למנוס והסיירת הקלה הבריטית קראדוק הפגיזה את העיירה, ואילצה את הכוחות הסובייטיים לסגת.
לאחר מכן היא ראתה שירות במהלך מלחמת יוון–טורקיה, שם תמכה בנחיתות כדי להשתלט על השטח העות'מאני.
הצי העות'מאני נכלא על ידי מדינות ההסכמה לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, ולכן לא סיפק התנגדות לפעילות הצי היווני.
בפברואר 1921 הוצבה למנוס בסמירנה כדי לתמוך בכיבוש העיר.
המבצעים הגיעו לסיומם בספטמבר 1922 כאשר הצבא היווני נאלץ לפנות את סמירנה דרך הים, יחד עם מספר נכבד של אזרחים מאסיה הקטנה.
הצי הוביל במהלך הפינוי בסך הכל 250,000 חיילים ואזרחים.
למנוס עזבה את סמירנה בערב ה-8 בספטמבר עם אחותה קילקיס.
במהלך הדרך מסמירנה ליוון, הקפטן דימיטריוס פוקאס, מפקד למנוס, הקים ועדה מהפכנית עם ניקולאוס פלסטיראס וסטיליאנוס גונטאס, שני קולונלים שתמכו בוניזלוס, שהודח ב-1920. הקצינים פתחו בהפיכת 11 בספטמבר 1922, ויחד עם כלי שיט אחרים בצי תמכו בהפיכה.
המלך קונסטנטינוס הראשון נאלץ להתפטר לטובת בנו, גאורגיוס השני.
ב-1932 הוכנסה למנוס למילואים לא פעילים; חלקים מלוח השריון שלה הוסרו כדי לבנות ביצורים באי אגינה.
היא פורקה מנשקה ב-1937 ולאחר מכן שימשה כספינת בסיס.
ב-28 באוקטובר 1940 פלשה איטליה ליוון, ויזמה את מלחמת איטליה–יוון כחלק משאיפות ההתפשטות של הרודן האיטלקי בניטו מוסוליני.
הצבא היווני הביס במהירות את האיטלקים והדף אותם בחזרה לאלבניה.
פחות משבועיים לאחר מכן, הצי האיטלקי ניזוק קשות בפשיטה הבריטית על טאראנטו, מה שהפחית משמעותית את האיום שהציב הצי המלכותי האיטלקי על הצי היווני.
למנוס נותרה מחוץ לשירות, אבל תותחי חילוף ממנה ומקילקיס הועסקו כסוללות חוף ברחבי יוון.
ב-6 באפריל 1941 פלש הוורמאכט הגרמני ליוון כדי לתמוך בבת בריתה האיטלקית בסכסוך הקפוא.
הגווה של למנוס הופצצה בבסיס הצי סלמיס על ידי מפציצי צלילה יונקרס Ju 87 ב-23 באפריל.
האונייה הועלתה לחוף כדי למנוע ממנה לטבוע; שרידי האונייה נגרטו לאחר תום המלחמה.
איידן (בטורקית: Aydın; ביוונית: Αϊδίνιο/Αϊδίνι) היא עיר במחוז הים האגאי שבדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה.
העיר ממוקמת בלב העמק התחתון של נהר בויוק מנדרס בעמדת שליטה על האזור המשתרע מהעמק ועד לחוף הים.
לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir – "עיר גדולה") ובשנת 2023 התגוררו בה כ-1.16 מיליון בני אדם.
העיר איידן ממוקמת לאורך אזור שהיה מפורסם בפוריותו ובפרודוקטיביות שלו מאז ימי קדם.
תאנים נותרו היבול הידוע ביותר במחוז, לצד מוצרים חקלאיים אחרים הגדלים בה.
בין איידן לאיזמיר מחבר כביש מהיר בן שישה נתיבים.
הנמל השני בגודלו של טורקיה נמצא במרחק של פחות משעה ממנה, ונמל התעופה הבין-לאומי איזמיר אדנאן מנדרס ממוקם לאורך הכביש שבין שתי הערים.
נמל התעופה איידן, הקטן יותר, ממוקם מספר קילומטרים מדרום-מזרח לאיידן.
אזור איידן גם היה חלוץ בהכנסת מסילות הברזל לטורקיה במאה ה-19, ועדיין יש בו את רשת הרכבות הצפופה ביותר במדינה.
בנפת איידן מרוכזים מספר אתרים היסטוריים ידועים בינלאומיים וכן מרכזי תיירות מפורסמים.
במקורות יווניים עתיקים, שמה של העיר נקרא אנתיאה (Ανθέα או Ευανθία).
בתקופה הסלאוקית היא קיבלה את השם אנטיוכיה .
בתקופות אחרות היא נקראה גם סלאוקיה עד מאאנדרום (Σελεύκεια επί του Μαιάνδρου) וארינינה (Ερυνίνα).
בתקופה הרומית והביזנטית העיר הייתה ידועה כ-טראלס (בלטינית) או טראליס (Τράλλεις ביוונית עתיקה), והייתה אחת הערים האגאייות הגדולות ביותר בעת העתיקה.
יש אינדיקציה לכך שבעבר העיר נשאה את השם כאראקס (Χάραξ), אך ייתכן ששם זה היה שייך לאכראקה.
לאחר לכידת העיר הראשונה על ידי הטורקים תחת שלטון הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה הם כינו אותה בתחילה בשם גיזלהיסאר (Güzelhisar), שפירושו "הטירה היפה".
מאוחר יותר השתלטו על העיר טורקים מהאיידנים, שאדמותיהם השתרעו לכיוון צפון, שקראו לה על שם שושלת האיידנים – "Aydın" שפירושו "צלול, נאור" בטורקית, ובאבולוציה מובהקת של המונח, פירושו "אותיות, משכיל, אינטלקטואלי" בטורקית מודרנית.
אף על פי כן, השם גיזלהיסאר שימש גם במהלך המאות הראשונות של הממשל העות'מאני בטורקיה, לעיתים קרובות מתועד בצורת תואר, כ"גיזלהיסאר של איידן" אך השם איידן הועדף יותר ויותר.
השם הטורקי הקדום מצא את דרכו גם לאוצר המילים של הסחר הבינלאומי עד סוף המאה ה-18 לפחות, וצורותיו המשונות ג'וסלאסאר (Joselassar) ואפילו ג'וזף לאסאט (Joseph Lasat) שימשו לתיאור סוג כותנה משובח ומבוקש מאד שיוצר באותו אזור.
לפי ההיסטוריון סטראבון, העיר טראלס נוסדה על ידי הארגיבים והטראליאנים.
יחד עם שאר ממלכת הלידיה נפלה העיר לידי האימפריה הפרסית.
לאחר הצלחתה נגד אתונה במלחמה הפלופונסית, ספרטה ביקשה ללא הצלחה לקחת את העיר מידי הפרסים, אך בשנת 334 לפני הספירה, טראלס נכנעה לאלכסנדר מוקדון ללא התנגדות.
הגנרל של אלכסנדר אנטיגונוס החזיק בעיר משנת 313 עד 301 לפנה"ס, ומאוחר יותר החזיקו הסלאוקים בעיר עד שנת 190 לפנה"ס, כאשר היא נפלה בידי פרגמון.
מ-133 עד 129 לפנה"ס, העיר תמכה באריסטוניקוס מפרגמון נגד הרומאים.
לאחר שהרומאים הביסו אותו, הם שללו את זכותה של העיר להטביע מטבעות.
לתקופה מסוימת טראלס הייתה מנזר תחת הרפובליקה הרומית, אך העיר אפסוס השתלטה מאוחר יותר על תפקיד זה.
העיר נכבשה על ידי המורדים במהלך המלחמה המיתרידטית שבמהלכה נהרגו תושבים רומים רבים.
טראלס סבלה מאוד מרעידת אדמה בשנת 26 לפני הספירה.
אוגוסטוס סיפק כספים לבנייתה מחדש, ולאחר מכן העיר הודתה לו בכך ששינתה את שמה לקיסריה.
סטראבון מתאר את העיר כמרכז מסחר משגשג, והוא מפרט את תושביה המפורסמים של העיר, כולל פיתודורוס (יליד ניסה), והנואמים דמסוס סקומברוס ודיוניסוקלס.
כמה מאות שנים מאוחר יותר, אנתמיוס מטראלס, אדריכל האיה סופיה בקונסטנטינופול, נולד בטראלס.
ההיסטוריון פוליביוס מזכיר את העיר במכתב מאת איגנטיוס הקדוש מאנטיוכיה שנשלח לכנסייה בטראלס.
העיר התנצרה רשמית, יחד עם שאר חלקי קאריה, לאחר התנצרות האימפריה הרומית על ידי קונסטנטינוס.
בין הבישופים הרשומים: הרקלאון (431), מקסימוס (451), אורניוס (553), מיירון (692), תיאופילקטוס (787), תיאופנס ותאופיסטוס שניהם מהמאה התשיעית וג'ון (1230).
הכנסייה הקתולית כוללת את הבישופות הזו ברשימת המועצות הטיטולריות שלה כטראלס באסיה, ומבדילה אותה מטראלס בלידיה.
היא לא מינתה בישוף חדש לכנסים המזרחיים הללו מאז מועצת הוותיקן השנייה.
לאחר קרב מנצ'יקרט בשנת 1071, כשהאימפריה הביזנטית הייתה בכאוס אזרחי, הסלג'וקים כבשו את טראלס בפעם הראשונה, אך אלכסיוס הראשון קומננוס כבש מחדש את העיר עבור ביזנטיון במחצית השנייה של המאה ה-11.
עד המאה ה-13, העיר הייתה חרבה.
בשנת 1278, החליט אנדרוניקוס השני פלאיולוגוס לבנות ולאכלס אותה מחדש, ואז שונה שם העיר לאנדרוניקופוליס או פלאיולוגופוליס, במטרה להוות מעוז נגד פלישה טורקית לאזור.
הוא בנה מחדש את חומות העיר ויישב בה 36,000 אנשים מהאזורים הסמוכים.
מדיניות ההתיישבות הביזנטית של המאה ה-13 לאורך עמק המונדרים כללה באופן מיוחד את הקומאנים הטורקים.
עם זאת, ההתקפות הטורקיות התחדשו זמן קצר לאחר מכן.
העיר הייתה במצור, ומחוסר אספקה וגישה למים, נכבשה על ידי הנסיכות הבייליקית בשנת 1284. העיר ספגה הרס רב וחלק מתושביה נטבחו.
למעלה מ-20,000 תושבים נמכרו כעבדים.
תחת שלטונו של מנטשה , שאדמותיו השתרעו לכיוון דרום, שונה שמה של העיר לגיזלהיסאר (Güzelhisar) שפירושו "טירה יפה".
מאוחר יותר נשלטה העיר על ידי האיידנים, שהפכו אותה לאחד מהיישובים העיקריים שלהם, אך לא לבירתם.
הבייליק של איידין נוסד באזור בשנת 1307, והם שלטו באדמות שמצפון לנהר בויוק מנדרס עד וכולל איזמיר.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-14, האיידנים היו פעילים, כמו העות'מאנים, בלחצים על האיים והאדמות שממערב לאנטוליה, והם גרמו לקשיים רבים לתלות הביזנטית והלטינית בים האגאי וביבשת יוון.
הנסיכות נשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית העולה, זמן קצר לפני קרב אנקרה בין העות'מאנים לטמרלן ב-1402. לבסוף העות'מאנים כבשו אותה ב-1425.
איידן הפכה לחלק ממחוז אנטוליה של האימפריה העות'מאנית, עד שנת 1827 אז הפכה למושבה שהועברה לאיזמיר בשנות ה-40 של המאה ה-19, ועם ביטול האיילטים במסגרת הרפורמות המנהליות של 1864, הפכה איידן לסנג'ק של הווילאיט.
במאה ה-19 איידן המשיכה ליהנות ממיקומה במרכז עמק מנדרס הפורה, ואוכלוסייתה גדלה.
באותה תקופה, מלבד תאנים ושמן זית, שהיו הגידולים המסורתיים של האזור, גדלה חשיבותה של הכותנה, כאשר משקיעים אירופאים רבים חיפשו מקורות כותנה חלופיים בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית.
אַיִידָמִיר חִיזִירוֹבִיץ' מוּגוּ הוא זמר צ'רקסי.
אמן מכובד של הרפובליקה של אדיגיה.
מבצע שירים ברוסית ובצ'רקסית (ניב מערבי).
רוב שיריו מדברים על אהבה.
איידמיר נולד במייקופ, ברית המועצות.
אביו, חַזִיר מוּגוּ הוא יזם.
ב-2004 בגיל 14 התחיל את קריירת השירה שלו עם השיר "Чёрные глаза" (רוסית: עניים שחורות).
ב-2005 הוציא את אלבומו הראשון, "Чёрные глаза", למוזיקה של אַסְלָן טְלֵבְּזוּ .
עם סיום לימודיו בבית הספר, הוא למד ב בהדרכתו של אלכסיי איגורביץ' שנין .
במהלך לימודיו, הוא השתתף בתוכניות טלוויזיה כמו "אש מג'לסה", "קומדי קלאב", "אינטואיציה", "תנו להם לדבר ", "כופתאות אורל ".
איידמיר נשוי ואב לשני ילדים.
2005 – Черные Глаза (עיניים שחורות)
День И Ночь (יומם ולילה)
2013 - Чёрные Глаза (עיניים שחורות)
(למה אני מענה את עצמי?)
Чёрные Глаза - Remix (עיניים שחורות - רמיקס)
Си Дахачей (החום של היום)
איידנוס בארק היה חייל, בעל עבדים, שופט וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
בארק נולד ב-16 ביוני 1743 בטיאקין, מחוז גולוויי בממלכת אירלנד, למד בקולג' התאולוגי של סנט עומר, ביקר בניו אורלינס ובאיי הודו המערבית, ועבר חזרה למושבות האמריקאיות, והתיישב בצ'ארלס טאון, פרובינציית קרוליינה הדרומית (כיום צ'ארלסטון).
הוא שירת בכוחות המיליציה של קרוליינה הדרומית במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית מונה לשופט של בית המשפט המחוזי במדינה בשנת 1778, וכיהן עד שהאויב השתלט על המדינה.
בארק היה חבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1778 עד 1779 ושוב שירת בצבא המהפכני מ-1780 עד 1782.
ב-1783 פרסם בארק שתי חוברות, "כתובת לבני החורין מקרוליינה הדרומית" (ינואר 1783) ו"שיקולים על החברה או המסדר של סינסינטי" (אוקטובר 1783), תחת השם הבדוי Cassius, שם ביקר את אגודת סינסינטי על ניסיון להקים מחדש אצולה תורשתית ברפובליקה החדשה.
כאשר בתי המשפט הוקמו מחדש, בארק חידש את כהונתו כשופט ובשנת 1785, מונה לאחד משלושה נציבים כדי להכין תקציר של חוקי המדינה.
כחבר הבכיר בבתי המשפט לערעורים בקרוליינה הדרומית בין השנים 1796 ל-1799, בארק היה השופט הראשי של קרוליינה הדרומית.
הוא מת בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית ב-30 במרץ 1802 ונקבר בבית הקברות של סנט ברתולומיאו ליד ג'קסונבורו, קרוליינה הדרומית.
איידול הוא כינוי לאליל הפועל בתעשיית הבידור הקוריאנית, לרוב בתחום המוזיקה.
האיידולים מציגים תדמית נוצצת של מראה חיצוני אטרקטיבי, אופנה ומוזיקה.
התדמית והמוניטין של האיידולים נוצרים ומתוחזקים בקפידה על ידי חברות הבידור, תוך הקפדה על נוכחות במדיה חברתית, מפגשי מעריצים בהופעות, ומפגשי מעריצים מיוחדים.
בהשראת ימי הזוהר של MTV בארצות הברית, לי סו-מן, מייסד SM Entertainment הניח את היסודות של תעשיית מוזיקת הפופ הקוריאנית המודרנית.
יתר על כן, הוא היה עד ללהקת New Kids on the Block שהיו פופולריים מאוד בקוריאה בשנות ה-90. הוא חיקה את מודל האימונים מתעשיית האיידולים היפנית שנוסדה על ידי ג'וני קיטאגאווה, בה מאות מועמדים משתתפים מדי יום באודישנים עולמיים במטרה להיכנס כחניכים בתעשיית הבידור.
חברות בידור בקוריאה משתמשות במערכת Boot-camp בהכשרת האיידולים שלהן.
במקרה של SM Entertainment, החברה מקבלת כ-300,000 מועמדים בתשע מדינות מדי שנה.
החברה מפעילה מתקני אימון במחוז גנגנם בסיאול, שם מתאמנים המתגייסים במשך שנים, בציפייה להופעת הבכורה שלהם.
SM כונתה כחברה הראשונה ששיווקה "להקות כמותגים" ("bands as brands") ומשלבת יחד עם המוזיקה גם ייצור וניהול של תדמית, שיווקית בחלקה, ללהקה ולחברים בה.
פעולות כגון אלה הביאו להכרה המונית בחו"ל ותרמו לעלייתו של הגל הקוריאני, דבר שמרחיב באופן משמעותי את קהל היעד שלהן.
המשתתפים בתוכניות נקראים "חניכים", או "מתאמנים".
משך תהליך החניכה אינו מוגדר, והוא נע בין חודשים לשנים.
בדרך כלל הוא כולל שיעורי שירה, ריקוד ושפה, תוך כדי חיים משותפים עם חניכים אחרים, שלעיתים ממשיכים, במקביל, את לימודיהם בבית הספר.
עם זאת, חלק מהחניכים נושרים מבית הספר כדי להתמקד בקריירה שלהם.
ההשקעה בחניך פוטנציאלי עשויה להיות יקרה.
בשנת 2012, הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי עלות הכשרת חברה אחת בלהקת הבנות Girls' Generation עמדה על כ-3 מיליון דולר.
מהרגע שהמתאמנים נכנסים למערכת, הם מקוטלגים לפי מספר היבטים, הכוללים את חייהם האישיים, מצבם הגופני והמראה החיצוני שלהם.
המערכת דורשת מהחניכים לשמור על "תדמית בריאה" תוך שמירה על "פרטיות לגבי חייהם ומחשבותיהם".
לאחר שהמתאמנים נבחרים לבסוף להופיע בלהקות חדשות, עליהן לאמץ פרסונה מסוימת, בהתאם לסט מוגדר שהחברה קבעה שירכיב את הלהקה.
לכל אחד מחברי הלהקה יש מעין דמות שהוא אמור לגלם, ולכן חלק חשוב מהתפקיד שלו הוא לשמור על אופי הדמות בכל סוג של חשיפה לציבור.
אחת הדרכים לבנות את התדמית האישית שלהם היא באמצעות נוכחות במדיה חברתית עם תוכן המנוהל על ידי החברה, כדי להבטיח את העקביות של המאפיינים האישיים של הדמויות.
מתאמנים לשעבר דיווחו כי הם נדרשו לעבור ניתוחים פלסטיים, כגון ניתוח בלפרופלסטיקה או ניתוח אף, על מנת לעמוד בתקני היופי הקוריאניים המקובלים.
ביקורת נוספת כלפי מערכת האימונים הייתה על מגבלות המשקל הנוקשות של החברות, שגרמו לא פעם להתעלפות מתאמנים מתשישות או מהתייבשות כשניסו להגיע למשקל הנדרש לתוכנית הרצויה.
ניתן לאפיין את מערכת היחסים בין איידולים למעריצים שלהם כ"קשר פארא-חברתי".
במקרים מסוימים גם נוצרים קשרים בין מעריצים בעלי תחומי עניין דומים.
אינטראקציות אלה יזומות על ידי המעריצים, חברת הבידור, ולפעמים על ידי האיידולים עצמם (באישורה של החברה).
אינטראקציות וקשרים עם מעריצים מתקיימים באמצעות אירועים כמו מפגשי מעריצים, הידועים גם בתור "מעורבות אמנים", הופעות, אתרי מעריצים, ו"בתי קפה לאמנים".
אירוע שנתי המכונה KCon, מהווה גם הוא מקום לקיום אינטראקציה בין מעריצים לאיידולים.
תרבות הפופ הקוריאנית השפיעה משמעותית על העולם, ויצרה הזדמנויות רבות למעריצים להתאחד.
מעריצים הוכיחו את מחויבותם לאיידולי קיי-פופ על ידי כך שהחלו ללמוד את השפה הקוריאנית, לעיתים קרובות תחת השפעה המכונה "רומנטיזציה של קוריאה".
זאת, בכדי להבין את המשמעות של השירים, וכן בכדי ליצור קשר עם האיידולים ברמה האישית.
בתעשיית הבידור הקוריאנית, רווחת תפיסה לפיה האיידולים נאמנים למעריצים שלהם.
בשל כך, חברות רבות יישמו מדיניות האוסרת כל סוג של היכרויות רומנטיות.
הסיבה לכך היא שהמוניטין חיוני לאיידולים, וכל סוג של שערורייה עלולה להכתים ולהרוס את התדמית שלהם ולהשפיע לרעה על הקריירה שלהם.
מעריצים גם מאמינים שדייטים עשויים להוות מכשול להצלחתו של איידול.
על פי החוקה, שירות צבאי הוא חובה לכל הגברים בגילאי 18 עד 35, המחייב אותם להתגייס למשך 18 חודשים, והם אינם מוחרגים, למרות התרומות המשמעותיות שלהם לכלכלת המדינה.
כוכב קיי-פופ לשעבר, יו סונג-ג'ון, ניסה להתחמק משירות צבאי על ידי קבלת אזרחות אמריקאית.
כתוצאה מכך, נאסר עליו להיכנס לדרום קוריאה.
ההחפצה המינית של איידולים ושל גברים ברחבי התעשייה זכתה לביקורת רבה.
הבעיה חמורה אף יותר בגלל הנוקשות הגבוהה יחסית של נורמות מגדר בחברה הקוריאנית העכשווית.
לעיתים קרובות איידולים עוטים בגדים חושפניים ורוקדים באופן פרובוקטיבי בקליפים כחלק מניסיונות השיווק של חברות הבידור.
במקרים מסוימים, מאמצים אלה הביאו לצנזורה; לדוגמה, הקליפ של השיר "Miniskirt" של להקת AOA נחשב לבלתי הולם מבחינה מינית עבור תוכניות טלוויזיה ציבוריות, ונאסר לשדרו.
רק לאחר שהלהקה שינתה את התלבושות והכוריאוגרפיה שבקליפ, הוא אושר לשידור.
הגל הקוריאני הוביל לעלייה עולמית בהתעניינות באיידולים קוריאנים, יחד עם היבטים אחרים של התרבות הקוריאנית, כולל סרטים קוריאניים ודרמות קוריאניות שזכו לתפוצה עולמית רחבה.
איידולים קוריאניים השפיעו גם על עליית מוצרי היופי הקוריאניים, המכונה בדרך כלל K-beauty, בשל עורם המושלם לכאורה.
במהלך השנים, איידולים קוריאנים צברו מעריצים מכל רחבי העולם, וחברות בידור רבות החלו לקדם את האמנים שלהן בעולם.
לדוגמה, הזמר הקוריאני סיי שבר שיא של סרטון המוזיקה עם המספר הרב ביותר של צפיות ביוטיוב בתוך 24 שעות.
BTS היו ללהקה הזרה הראשונה שהופיעה בתערוכת השנתית של פרס הגראמי.
בשנת 2018 הופיעה Red Velvet בפיונגיאנג שבצפון קוריאה, והייתה הלהקה הראשונה שעשתה זאת מזה 16 שנים.
מאז 2018 כתשעה עשר אלבומים מהז'אנר הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. הלהקות BTS ו-Stray Kids הגיעו להישג זה שש פעמים כל אחת.
איידין רוס הוא סטרימר, יוטיובר ואישיות אינטרנט יהודי-אמריקאי.
רוס התפרסם בזכות שידורי הזרמת וידאו חיים ב-Twitch (ולאחר מכן ב-Kick), בהם שיחק משחקי וידאו, קיים שיחות עם ידוענים ועסק בתכנים מגוונים שהפכו לוויראליים.
נודע כאחת הדמויות הבולטות בתרבות הסטרימינג בקרב בני נוער וצעירים בארצות הברית.
רוס נולד בשם איידין דייוויד רוס (Adin David Ross) בבוקה רטון, פלורידה, למשפחה יהודית.
מגיל צעיר גילה עניין במשחקי וידאו ובפלטפורמות סטרימינג.
הוא עבר להתגורר עם אחותו נעמי (Naomi Ross), שגם היא עוסקת בתכני רשת.
רוס החל לשדר פועלו בפלטפורמת Twitch בשנים 2019–2020, והתפרסם בעיקר הודות לשידורי משחק של סדרת משחקי הכדורסל NBA 2K, ולעיתים גם Grand Theft Auto V.
שיתוף הפעולה שלו עם יוטיוברים ואמנים כמו Bronny James (בנו של לברון ג'יימס) תרם לחשיפתו.
עם הזמן, תכניו התרחבו לשיחות עם ידוענים, אינטראקציות קומיות ופרובוקטיביות, ואתגרים.
סגנונו הישיר ולעיתים הפרובוקטיבי משך קהל רחב אך גם עורר מחלוקות.
לאחר שמספר חשבונות שלו ב-Twitch הושעו עקב הפרת תנאי השימוש, עבר רוס לשדר בפלטפורמה המתחרה Kick, שם המשיך לצבור פופולריות ואף חתם על חוזה שידור בלעדי בסכומים מוערכים של עשרות מיליוני דולרים.
רוס יהודי, ולדבריו גאה בזהותו, אם כי לעיתים התבטא בצורה מעוררת מחלוקת גם בנושא זה.