tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שמם האנגלי של הבלניים - Right whale (Right פירושו "נכון" או "צודק") מקורו בכך שציידי לווייתנים סברו שהלווייתנים הללו היו אלה ש"נכון" לצוד אותם, בשל ציפתם לאחר מותם ולעיתים התקרבותם לחופים.
אוכלוסיית הבלניים הצטמצמה באופן משמעותי בשנות הפעילות העיקריות של תעשיית ציד הלווייתנים.
כיום במקום לצוד אותם בני אדם לרוב צופים בלווייתנים האקרובטיים הללו לשם הנאה.
ארבעת מיני הלווייתנים המשתייכים למשפחת הבלניים חיים באזורים שונים: בסביבות 300 פרטים של בלנה שחורה חיים ב; קרוב ל-200 פרטים של אובלנה צפון-פסיפית חיים באוקיינוס השקט; כ-7,500 פרטים של אובלנה דרומית חיים בכל דרומו של חצי הכדור הדרומי; ובין 8,000 ל-9,200 פרטים של בלנה גרינלנדית חיים באוקיינוס הקרח הצפוני.
במשך שנים רבות לא היה ברור בוודאות למדענים כמה מינים נכללים במשפחת הבלניים והיו דעות חלוקות באשר לכך.
לאחרונה הוכיח ניתוח פילוגנטי כי במשפחה נכללים ארבעה מינים, הנחלקים לשני סוגים שונים.
בעוד האובלנה הצפון-אטלנטית, האובלנה הצפון-פסיפית והאובלנה הדרומית משתייכים כולם לסוג אובלנה (eubalaena), הרי שללווייתן הארקטי גדול הפה מאפיינים שונים מאשר לשלושת המינים האחרים, ולכן הוא מוין בסוג יחיד נפרד - בלנה (balaena).
עם זאת, אין עדויות גנטיות רבות התומכות בחלוקה זו לשני סוגים שונים; אומנם קיימים הבדלים בן שלושת המינים לבין המין הרביעי, אך נראה כי בעתיד המדענים ימיינו את כל ארבעת המינים בסוג יחיד.
ביחס לסוג אובלנה (שכיום מוכללים בו שלושה מינים), היו הדעות חלוקות האם נכלל בו מין אחד, שניים או שלושה.
בעת שציד הלווייתנים פרח, נטו לחשוב כי שלוש האוכלוסיות הן מין אחד.
בתקופה מאוחרת יותר פרטים מורפולוגיים, כגון הבדלים קטנים בצורת הגולגולת של האוכלוסיות הדרומית והצפוניות, הביאו את החוקרים למסקנה כי הסוג אובלנה כולל לפחות שני מינים: האחד בחצי הכדור הצפוני והשני - באוקיינוס הדרומי.
מחקרים גנטיים הוכיחו כי שתי האוכלוסיות העיקריות - הדרומית והצפונית (שכיום נכללים בה שני מינים - צפון-אטלנטי וצפון-פסיפי) - לא התרבו זו עם זו לפני לפחות בין 3 ל-12 מיליון שנים, דבר שאישר את היותה של האובלנה הדרומית מין נפרד.
יתרה מכך, במחקרים התגלו גם הבדלים באוכלוסייה הצפונית עצמה.
לדוגמה, התגלה כי המין הפסיפי קרוב גנטית יותר לאובלנה הדרומית מאשר למין האטלנטי - דבר שאישש סופית את חלוקת האוכלוסייה הצפונית גם היא לשני מינים שונים.
בסך הכול, נמצאו חמישה מאובנים של לווייתנים בסוג בלנה באירופה ובצפון אמריקה.
מאובנים אלו תוארכו בין תקופת המיוקן המאוחרת לבין תחילת הפליסטוקן.
המאובנים כולם הם מינים שהיו בעבר בסוג בלנה ונכחדו, להוציא אחד שנראה שהוא הלווייתן הארקטי גדול הפה המוכר לנו כיום, או לפחות קרוב אליו.
מאחר שהבלניים היו בעל כורחם מטרה נוחה לציידי הלווייתנים במשך זמן רב, הם זכו למספר רב של שמות וכינויים.
שמות אלו תיארו כל אחד את כל הבלניים ברחבי העולם - עובדה הממחישה את הדעה הרווחת באותם הימים, לפיה אוכלוסיות הבלניים ברחבי העולם הן מין אחד.
ברומן מובי דיק של הרמן מלוויל מזכיר מלוויל את הבלניים בשמות "לווייתן גרינלנד", "לווייתן שחור", "לווייתן גדול", "הלוויתן האמיתי" ו"לווייתנים בלניים" סתם.
ניתן להבדיל בקלות בין הבלניים לבין לווייתנים גדולי ממדים אחרים בזכות ה"יבלות" הלבנות שעל ראשם, הגב העבה והחסר סנפיר גב ופה עצום-ממדים המתחיל סמוך לעיניים ומתעקל מעלה.
צבעו של הגוף נע בין אפור כהה מאוד לשחור, בחלק מהבטן והראש העור מחוספס וצבעו לבן.
הצבע הלבן אינו נובע ממחסור בפיגמנטים, אלא מהתיישבות גדולה של סרטנים-טפילים זעירים ממשפחת ה-Cyamidea (מכונים "כיני לווייתן") בתוך העור באזורים אלו.
הבלניים נולדים אפוא עם שכבת עור מחוספסת; אך את צבע העור הלבן הם מקבלים רק מאוחר יותר.
אורך גופם של פרטים בוגרים נע בין 11 ל-18 מטרים (הממוצע נע בין 13 ל-16), ומשקלם נע בין 60 ל-80 טון.
הגוף עבה וחסון במיוחד, כשבאזורים מסוימים היקפו כ-60% מאורך הגוף כולו.
הזנב גם הוא רחב מאוד, ואורכו יכול להגיע עד ל-40% מאורך הגוף כולו.
המין הצפון-פסיפי הוא בממוצע הגדול מבין שלושת מיני הבלניים שבסוג האובלנה; הפרטים הגדולים ביותר ממין זה יכולים להגיע למשקל של עד 100 טון.
ללווייתנים בני משפחת הבלניים בין 200 ל-300 "מזיפות שיניים" בכל צד של פיהם.
המזיפות, המשמשות להם כשיניים, דקות מאוד ומכוסות בפלומת שערות דלילה.
המזיפות הן שמאפשרות ללווייתן לאכול את מזונו .
האשכים של הבלניים הם ככל הנראה הגדולים משל כל בעלי החיים: כל אחד מהם שוקל כ-500 קילוגרם - כ-1% ממשקל הלווייתן כולו - ממדים גדולים מאוד אפילו בהתחשב בגופו גדול הממדים של הלווייתן.
זרם המים שנושפים הבלניים מהחור שבצד העליון של גופם פורץ החוצה בשני קווים היוצרים צורה הדומה לאות האנגלית V; זרם זה יכול לטפס עד לגובה של 5 מטרים מעל פני הים.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בין גיל 6 ל-12 שנים, והחל מגיל זה מתרבות כל 3–5 שנים.
הן ההזדווגות והן ההמלטה מתרחשות בעת חודשי החורף.
משקלם של הוולדות, שנולדים אחרי תקופת הריון של כשנה אחת מייד אחרי לידתם, הוא כ-1 טון, ואורכם נע בין 4 ל-6 מטרים.
ולד הבלניים הצעיר גדל במהירות בשנת חייו הראשונה - בדרך כלל הוא מכפיל את אורכו בתקופה זו.
הגמילה מחלב האם מתרחשת בין גיל 8 חודשים לשנה אחת, והיקף הגדילה בשנים שלאחר מכן אינו קבוע ומותנה במידה רבה אם הגור נשאר עם אימו גם בשנה השנייה שלאחר הגמילה.
מעט מאוד ידוע בנוגע לתוחלת החיים של הלווייתנים הבלניים, אך נראה כי הם חיים תקופה ארוכה מאוד, כמו בני אדם; אחת מהעדויות היחידות לאורך חייהם היא נקבת אובלנה שנצפתה יחד עם ולדה בשנת 1935, ולאחר מכן בשנת 1959, 1980, 1985 ו-1992; החוקרים משתמשים בתגיות קשיחות כדי לוודא שמדובר באותו הפרט.
נקבה זו נצפתה בשנת 1995 כשהיא פצועה בראשה פציעה קטלנית ככל הנראה, אשר סביר כי נגרמה בשל התנגשות עם אונייה, כך שהייתה בגיל הקרוב ל-70 במותה.
מחקר על המין לווייתן ארקטי גדול פה הראה כי גיל מופלג זה אינו חריג כלל, ויש פרטים המגיעים אף לגיל גבוה יותר.
הלווייתנים בני משפחת הבלניים הם שחיינים איטיים: מהירות השחייה שלהם יכולה להגיע ל-5 קשר (9 קילומטרים לשעה) בלבד, אך הם אקרובטיים להפליא ולעיתים קרובות מבצעים קפיצות מעל פני הים, הצלפות בזנבם ותרגילים נוספים.
למרות גודלם העצום, תזונת הבלניים מתבססת בעיקרה על פלנקטון ואורגניזמים רבים מתוך תת-מערכת הסרטנים, כדוגמת שטרגל (Copepoda), קריל (Euphausiacea) ופרפרי-ים (Thecosomata).
אף על פי כן הבלניים ינצלו הזדמנויות לאכול גם מזון אחר אם יגיע לידם.
הם תופסים את מזונם על ידי פעירת הפה ושחייה דרך קבוצה גדולה של סרטנים או פלנקטון; הן מים והן טרף נכנסים לפה, אולם רק המים יכולים לעבור דרך מזיפות-הענק שבפה ומשם החוצה.
תהליך ציד הטרף - פעירת הפה ושחייה דרך האזור בו מתקבץ טרפם - מתרחש קרוב לפני המים, מתחת למים ואפילו על קרקע האוקיינוס; מדי פעם נמצא בגופות לווייתנים בוץ שנבלע כאשר הלווייתן ניסה לצוד את טרפו על קרקעית הים.
הצלילים שמפיקים הבלניים אינם משוכללים יחסית לצלילים שמפיקים לווייתנים אחרים.
הבלניים גונחים, "מגהקים" ומבצעים קולות "פופס" הנעים בדרך כלל סביב 500 הרץ.
מטרת הצלילים אינה ברורה למדענים, אך נראה כי הם משמשים לתקשורת בין חברי הקבוצה.
כמו לווייתני מזיפות אחרים, הבלניים אינם חברתיים ביותר, ובדרך כלל קבוצה כוללת שני פרטים בלבד.
נצפו גם קבוצות גדולות יותר של 10 עד 12 פרטים, אולם הן מתפרקות במהירות.
טורפי הבלניים הם לווייתני האורקה והאדם בלבד.
בעת סכנה מתגודדים מספר לווייתנים יחדיו ומכים בזנבותיהם כלפי חוץ כדי להרתיע את הטורף.
אמצעי הגנה זה לא תמיד נוחל הצלחה ולעיתים גורים מופרדים מאימהותיהם ונהרגים.
הבלניים נקראים באנגלית Right whale משום שהדייגים חשבו שנכון ועדיף לצוד אותם.
40% ממשקל גופם של הבלניים הוא שומן שצפיפותו נמוכה.
כתוצאה מכך, ובניגוד למינים רבים אחרים של לווייתנים, גופות בלניים צפות לאחר מותן.
עקב כך, ועקב איטיותם היחסית, קל היה לצוד אותם - הציידים נזקקו רק לסירות עץ פשוטות וצלצלים שנעשו בעבודת יד.
הבסקים היו הראשונים שצדו את הבלניים באופן מסחרי.
הם החלו לעשות זאת בסביבות המאה ה-11 באזור מפרץ ביסקאיה.
בתחילה ניצודו הלווייתנים בשל השומן שבגופם, אולם לאחר מכן, עם התפתחות טכניקות שימור הבשר, הם ניצודו גם בשל בשרם.
כאשר בתקופה מאוחרת יותר עמדה אוכלוסיית הבלניים באזור על סף כליה, עברו ציידי הלווייתנים לצוד באזורים אחרים.
הם הגיעו בחיפושיהם עד למזרח קנדה בשנת 1530 ולחופי באהיה שבברזיל בשנת 1602. תעשיית ציד הלווייתנים הבסקית הגיעה לשיאה במאה שלאחר מכן, כשבכל שנה ניצודו בין 300 ל-500 פרטים.
את ציידי הלווייתנים הבסקים החליפו ציידים מן המושבות האמריקאיות החדשות.
הציידים, שבאו ממסצ'וסטס ולונג איילנד, הצליחו לצוד 100 לווייתנים בשנה טובה.
בסביבות 1750 הצטמצמה מאוד אוכלוסיית האובלנה הצפון-אטלנטית, שאותה צדו, כך שלא הייתה יכולה לספק את צורכי הדיג התעשייתי.
על כן, לקראת סוף המאה ה-18 העבירו הציידים האמריקאים את אזור הציד שלהם לדרום האוקיינוס האטלנטי.
תחנת ציד ברזילאית דרומית נוסדה בשנת 1796 בעיר אימביטובה (Imbituba) שבדרום ברזיל.
במשך מאה השנים שלאחר מכן, התפשטה תעשיית ציד הבלניים האמריקאית לתוך האוקיינוס השקט והדרומי, שם חלקו האמריקאים את מלאכת הציד עם ציים ממספר מדינות אירופיות וכן מיפן.
בתחילת המאה ה-20 חלה התקדמות בטכניקות הציד ובאמצעים המשמשים לו, ומספרי הבלניים שניצודו צמח במהירות.
בשנת 1937, על פי רישומי הציידים, ניצודו בדרום האוקיינוס האטלנטי 38,000 פרטים; בדרום האוקיינוס השקט ניצודו 39,000 פרטים; באוקיינוס ההודי ניצודו 1,300 פרטים; ואילו בצפון האוקיינוס השקט ניצודו 15,000 פרטים.
על פי מקורות מהימנים יותר, נראה כי מספר הלווייתנים הניצודים היה מעט גבוה יותר.
עקב ההכרה שאוכלוסיית הבלניים נמצאה על סף כליה, נחתם בשנת 1937 חרם בין-לאומי על ציד בלניים.
כיום מאכלסים שלושת מיני הבלניים שבסוג אובלנה (Eubalaena) שלושה אזורים עיקריים בכדור הארץ: האובלנה הצפון-אטלנטית במערב האוקיינוס האטלנטי; האובלנה הצפון-פסיפית בין יפן לאלסקה; והאובלנה הדרומית בכל התחומים הדרומיים של האוקיינוס הדרומי.
הבלניים חיים רק באזורי טמפרטורות מתונות עד קרירות יחסית, בין מעלות הרוחב 20 ל-60, וכך מהווים המים החמים שבאזור קו המשווה מעין מחסום טבעי ומונעים מאוכלוסיות מיני הבלניים השונים להתערבב.
אף על פי שהאובלנה הדרומית נוהגת לשחות אל האוקיינוס הפתוח כדי למצוא את מזונה, הבלניים לא נפוצים בדרך כלל באזורים פתוחים נרחבים של האוקיינוס.
באופן כללי, הבלניים מעדיפים להישאר במים שבקרבת חצאי-איים, מפרצים או מדפים יבשתיים - אזורים אלה מוגנים יותר ומציעים שפע מהמזון המועדף עליהם.
ישנם כ-300 פרטים של אובלנה צפון-אטלנטית, וכמעט כולם חיים בצפון-מערב האוקיינוס האטלנטי.
באביב, בקיץ ובסתיו, הם אוכלים לחופי קנדה והחוף המזרחי של ארצות הברית, מצפון קרוליינה ועד נובה סקוטיה.
בחורף הם פונים דרומה לכיוון ג'ורג'יה ופלורידה כדי להזדווג, ושנה לאחר מכן - ללדת.
מספר פרטים של אובלנה צפון-אטלנטית נראו בקרבת איסלנד בשנת 2003. הועלתה השערה כי פרטים אלו הם שריד לאוכלוסייה, אולי מין אחר שנכחד, אך מבדיקה ברישומי ציידי לווייתנים, שהעלתה שכבר נצפו פרטים באזור זה, נראה כי אלו פשוט אובלנות צפון-אטלנטיות שתעו בדרכן.
נראה כי כיום חיים רק כ-200 פרטים של אובלנה צפון-פסיפית; כך, שני מיני הבלניים הצפוניים - האובלנה הצפון-אטלנטית והאובלנה הצפון-פסיפית - הם המינים המצויים בסכנת ההכחדה הגדולה ביותר מכל הלווייתנים הגדולים.
לפי הערכה שנעשתה על סמך גודל האוכלוסייה הנוכחית, צפיפותה וקצב ההתרבות והמוות בה, שני מינים אלו ייכחדו לחלוטין תוך כ-200 שנה.
בעבר הייתה נפוצה האובלנה הצפון-פסיפית החל מדרום יפן, לאורך מצר ברינג ומטה - לאורך חופי צפון אמריקה - עד אזור קליפורניה.
כיום צפייה באובלנה הצפון-פסיפית באזורים אלו היא מאורע נדיר מאוד ולרוב ניתן לצפות בהם רק באזורים לא נרחבים במזרח ים ברינג.
אף על פי שמין זה, כמו השניים האחרים בסוגו, מרבה לנדוד ולא נשאר זמן רב מאוד באזור תחום, נתיבי הנדידה שלו אינם ידועים למדענים.
האובלנה הדרומית, ממנה נשארו כ-7,500 פרטים, מבלה את חודשי הקיץ באכילה מרובה באזור הדרומי של חצי הכדור הדרומי - ככל הנראה בקרבת אנטארקטיקה.
בחורף הם נודדים צפונה כדי להתרבות ואז ניתן לצפות בהם בחופי צ'ילה, ארגנטינה, ברזיל, דרום אפריקה, מוזמביק, אוסטרליה וניו זילנד.
מאז שציד האובלנה הדרומית נפסק מוערך הגידול באוכלוסייה בכ-7% מדי שנה.
להקות האובלנה הדרומית השוחות בקרבת דרום אמריקה ואוסטרליה כמעט שאינן מתערבבות באוכלוסיות אחרות - אם בכלל.
ככל הנראה, בקבוצות הללו הצעירים תלויים באמם לזמן רב יותר.
הבלניים נאמנים מאוד לאתרי ההמלטה הקבועים שלהם והאימהות ממשיכות להעביר הלאה תכונות אלו לגוריהן.
גורם המוות מספר אחת כיום אצל האובלנה הצפון-אטלנטית, שנודדת בנתיבים המהווים צומתי מסחר ימי עיקריים בעולם, הוא התנגשות עם אוניות מסחר גדולות.
לפחות 13 מקרי מוות כאלו דווחו בין השנים 1970 ל-1999, וככל הנראה עוד מקרים רבים לא דווחו.
מתוך הבנה כי המצב הקיים עלול להביא את האובלנה הצפון-אטלנטית לסף הכחדה, החליטה ממשלת ארצות הברית לפתוח במדידות ובמחקר שיזהה את נתיבי הנדידה של הלווייתנים וימנע עד כמה שניתן מאוניות מסחר לעבור בהם.
"תוכנית שיקום הלווייתן האטלנטי הגדול" (Atlantic Large Whale Take Reduction Plan) של מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (National Oceanic and Atmospheric Administration - NOAA) הושקה בשנת 1997. פרט מפתח בתוכנית זו היה החלת חובת דיווח על צפייה בבלניים על אוניות מסחר העוברות בנתיבי הנדידה שלהם.
דרישה זו נאכפה החל מיולי 1999.
פעילים סביבתיים תמכו בתוכנית וטענו כי היא נושאת תוצאות חיוביות, אך ביקשו מממשלת ארצות הברית להקדיש מאמצים נוספים לשימור הלווייתן.
בייחוד דרשו הפעילים שספינות הנמצאות במרחק של עד 40 קילומטרים מנמל אמריקאי יאולצו להנמיך את מהירותן ללא יותר מ-12 קילומטרים לשעה, כשידוע שלווייתנים בלניים נמצאים באזור השיט שלהן.
ממשלת ארצות הברית סירבה לכך בטענה כי הדבר יגרום לשיבוש מסיבי בתנועת הספינות.
הן האובלנה הצפון-אטלנטית והן הצפון-פסיפית הוכרו כמין הנמצא ב"סיכון" על ידי CITES, IUCN וארצות הברית.
גורם המוות השני בשכיחותו בקרב האובלנה הצפון-אטלנטית הוא הסתבכות ברשתות דייגים.
הבלניים מסננים את הפלנקטון אותו הם אוכלים בעזרת פתיחת הפה לרווחה והמזיפות דמויות השיניים המשמשות כמסננת, ובכך הם מסתכנים בהסתבכות ברשת דיג, בדרך כלל סביב הלסת העליונה, הסנפירים והזנב.
רובם מצליחים לברוח עם פגיעות קלות בלבד, אך חלק מסתבכים מאוד ברשתות ולא מצליחים לברוח בכוחות עצמם.
פרטים אלו מתים לרוב לאחר גסיסה ממושכת שעלולה להימשך חודשים.
האובלנה הדרומית (בלנה שחורה) הוגדרה כמין הנמצא ב"סיכון" על ידי ה-CITES וכנמצאת ב"סיכון נמוך יותר - שימור מותנה" על ידי ה-IUCN.
האובלנה השחורה מוגנת במים הטריטוריאליים של כל המדינות שבקרבתן היא חיה, וידוע על אתרי רבייה גדולים בקרבת ארגנטינה, ברזיל, אוסטרליה, צ'ילה, ניו זילנד, דרום אפריקה ואורוגוואי.
בברזיל, אזור מוגן המשתרע על 1,560 קילומטרים רבועים ו-130 קילומטרים של רצועות חוף הוקם במדינה הברזילאית סנטה קטרינה בשנת 2000, במטרה לשמר את אזור הרבייה העיקרי של האובלנה השחורה בברזיל ולאפשר צפייה בה.
ב-26 ביוני 2006 הציע מנהל הים והאטמוספירה של ארצות הברית את ה"אסטרטגיה לצמצום פגיעת האובלנה הצפון-אטלנטית מספינות" (Strategy to Reduce Ship Strikes to North Atlantic Right Whales).
ההצעה, שזכתה להתנגדות מצד תעשיית הספנות, מבקשת להגביל מהירות אוניות שאורכן 20 מטרים או יותר העוברות באזורים מסוימים בעת עונת הרבייה של הבלניים, כך שמהירותן לא תעלה על 18.5 קילומטרים לשעה.
התוכנית עודה נתונה לדיון ציבורי.
על פי מנהל הים האטמוספירה, 25 מתוך 71 מקרי המוות הלא-טבעי המדווחים של לווייתנים בלניים מאז שנת 1970 נגרמו כתוצאה מהתנגשות עם ספינות.
הלווייתן הארקטי גדול הפה - בלנה גרינלנדית - אינו נתון בסכנת הכחדה.
בלניים דרומיים הפכו את העיר הרמנוס (Hermanus) שבדרום אפריקה לאחד האתרים המרכזיים בעולם לצפייה בלווייתנים.
במשך חודשי החורף של דרום אפריקה (יולי-אוקטובר) מתקרבים בלניים דרומיים מאוד לקו החוף, כך שהמבקרים יכולים לצפות בהם ממלונות וממצפים הממוקמים באתרים אסטרטגיים וכן מסירות שנועדו במיוחד למטרה זו.
בברזיל, העיר אימביטובה שבמדינת-המחוז סנטה קטרינה הוכרה כ"בירת הלווייתנים הבלניים"; בחודש ספטמבר מדי שנה - כאשר נקבות הבלניים ממליטות וניתן לצפות לעיתים בוולדות יחד עם אימהותיהם - נחגג שבוע מיוחד המוקדש לבלניים.
תחנת הציד הישנה שעמדה שם כבר הפכה למוזיאון המתעד את ההיסטוריה של הבלניים בברזיל.
בחצי האי ואלדס שבפטגוניה, ארגנטינה, מתארחת בחורף מדי שנה אוכלוסייה של כ-2,000 פרטים המגיעים לאזור כדי להתרבות.
זהו אתר הרבייה הגדול ביותר של הבלניים, וגם שם ההתקהלות מושכת תיירים רבים הבאים לצפות במחזה.
בלנה גרינלנדִית (שם מדעי: Balaena mysticetus; גם: לווייתן ארקטי גדול פה או לווייתן קשוּת ראש) הוא מין לווייתן מזיפות יחיד בסוגו (Balaena; בלנה) המשתייך למשפחת הבלניים.
הבלנה הוא לווייתן גדול וכבד.
אורכו יכול להגיע ליותר מ- ומשקלו ל-75 עד 100 טון מטרי.
גופו של הבלנה הגרינלנדי חסון ומעוגל וצבעו נע בין כחול כהה לשחור.
הלסת התחתונה בעלת מבנה קשתי, ואילו הלסת העליונה צרה.
אורכן של המזיפות הממוקמות בפה מגיע ליותר משלושה מטרים - המזיפות הגדולות ביותר בקרב לווייתני המזיפות; מזיפות אלו משמשות לסינון המים מהיצורים הקטנים שמהם ניזון הלווייתן.
עצמות הגולגולת שלו חזקות, והן משמשות לשבירת מעטי קרח על מנת להגיח מן המים ולנשום; מספר ציידים אסקימואים דיווחו כי הם צפו בפרטי בלנה גרינלנדית מגיחים באופן הזה דרך מעטה קרח בעובי של 60 סנטימטרים.
אורך גופו של הבלנה הגרינלנדי עשוי להגיע ל-, והנקבות גדולות יותר מהזכרים.
משקלו של הבלנה 75–100 טונות.
שכבת השומן של הבלנה הגרינלנדית היא העבה ביותר מבין כל בעלי החיים, ועובייה עשוי להגיע לכדי חצי מטר ואף יותר.
הבלנות הגרינלנדיות הם בעלי-חיים חברותיים ולא אגרסיביים, והם נסוגים אל מתחת לשכבת קרח כאשר הם חשים מאוימים.
הטורפים היחידים של הבלנות הגרינלנדיות הם האדם והלווייתן הקטלן.
הבלנה הגרינלנדית תואר על ידי קארולוס ליניאוס במהדורה העשירית של ספרו "Systema Naturae" משנת 1758. מאז מיונו של ליניאוס, מיון הסוג בלנה לא השתנה, ונותר בו מין אחד.
השם Leiobalaena, כפי שתואר על ידי אסטריכט ב-1849, הוא שם נרדף לסוג בלנה.
הבלנה הגרינלנדית נבדל באופן ניכר מיתר הבלניים, והוא מין בודד באופן ברור.
עם זאת, ראיות גנטיות מעטות בלבד תומכות בטענה זו.
כך, מדענים מוצאים הבדלים רבים יותר בין חברי הסוג לווייתן מאשר בין הבלנה הגרינלנדית ובין יתר הבלניים.
מסיבה זו, סביר כי בעתיד כל ארבעת מיני הבלניים ישתייכו לסוג אחד.
נמצאו כחמישה מאובנים מהסוג בלנה.
אחד מהם, Balena prisca, חי מסוף תקופת המיוקן עד לתחילת תקופת הפליסטוקן.
נראה כי הוא היה דומה מאוד לבלנה הגרינלנדית.
ממצאים ארכאולוגיים מוקדמים יותר בשרשרת הלווייתנאים תוארכו לתקופה קדומה הרבה יותר (23 מיליון שנה) בדרום אמריקה.
הבלנות גרינלנדיות הם הבלניים היחידים שמבלים את כל חייהם בסביבות מימיו של אוקיינוס הקרח הצפוני.
פרטים שנמצאים באזור אלסקה נמצאים בחודשי החורף בדרום-מערב ים ברינג.
הם נודדים צפונה באביב, עת הפשרתם של קרחונים, וניזונים מקריל ומפלנקטון.
הבלנות גרינלנדיות הם שחיינים איטיים, ולרוב שוחים בגפם או בקבוצות קטנות המונות שישה פרטים לכל היותר.
הם מסוגלים להישאר מתחת למים למשך 40 דקות בצלילה אחת, אולם הם לא נחשבים לצוללנים לעומקים עמוקים.
הבלנות גרינלנדיות משתמשים בקולות תת-מימיים (שירת הלווייתן) למטרות שונות, בהן תקשורת בין הפרטים בקבוצה, ציד ואכילה.
בלנות גרינלנדיות מסוימים מפיקים שירים חוזרים ארוכים, שעשויים להיות חלק מפעולת החיזור או ההזדווגות.
התנהגות הלווייתנים יכולה לכלול טפיחות זנב והחזקת הראש מעל פני המים.
פעילות מינית מתרחשת בין זוגות בקבוצות, כאשר מספר זכרים מתחרים על נקבה אחת או שתיים.
עונת הרבייה מתרחשת בין החודשים מרץ לאוגוסט, והבלנה הגרינלנדית מגיע לבגרות מינית בגיל 10 עד 15 שנים.
משך ההריון הוא 13–14 חודשים, ונקבה ממליטה צאצא כל 3–4 שנים.
אורכו של הרך הנולד הוא , ומשקלו קרוב לטונה.
בתוך שנה, יוכפל אורכו לכדי 9 מטרים.
בעבר נטען כי תוחלת חייו של בלנה גרינלנדית היא בין 60 ל-70 שנים, בדומה ללווייתנים אחרים.
עם זאת, בעקבות גילויים חדשים בשנות ה-90 של המאה ה-20, ובעקבות מחקרים שבדקו את מבנה עיניהם של הבלנות הגרינלנדיות, המסקנה הרווחת כיום גורסת כי מספר פרטים במין זה חיו בין 150 ל-200 שנים (דוח נוסף טען כי נקבה בגיל 90 עדיין לא איבדה את יכולת הרבייה שלה).
בשל תוחלת החיים האפשרית שלהם, סביר כי הנקבות עוברות בזמן מסוים בחייהן את שלב גיל הבלות.
תצפיות על פרטים גדולים במיוחד ללא צאצאים מחזקות טענות אלו.
בגופו של בלנה גרינלנדית שניצוד באלסקה בשנת 2007 נמצא צלצל בן יותר ממאה שנה.
בלנה גרינלנדית ניצוד בשל השומן שלו, בשרו, שמן, עצמותיו והמזיפות.
הוא קרוב לבלניים, ולכן ניצוד מאותן הסיבות.
הוא שוחה לאט וצף אחרי מותו.
לפני שהחל ציד לווייתנים מסחרי, הוערכה אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות באזור הקוטב הצפוני בכ-50,000 פרטים.
ציד-הלווייתנים המסחרי, שהחל ב-1611 בסבאלברד ובגרינלנד, מחה כליל קבוצות שלמות של לווייתנים, ואז המשיך לאזורים אחרים.
בצפון האוקיינוס השקט החל הציד המסחרי באמצע המאה ה-18, ובתוך שני עשורים הוכחדו 60% מכלל הבלנות הגרינלנדיות באזור.
ציד הלווייתנים המסחרי, שהיה הסיבה העיקרית להידלדלות המשמעותית של אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות, הופסק.
אוכלוסיית הלווייתנים באלסקה החלה לגדול לאחר הפסקת הציד.
ילידים באלסקה המשיכו להרוג בלנות גרינלנדיות בכמויות קטנות, למטרות מחיה ופרנסה.
רמת הציד הזו (25–40 פרטים בשנה) אינה צפויה להשפיע על התאוששות האוכלוסיות.
אוכלוסיית הבלנות הגרינלנדיות של חופי אלסקה מתאוששת בהדרגה.
ב-1990 נמנו כ-7,800 פרטים לערך, שהם כ-41% מאוכלוסיית הלווייתנים לפני תחילת הציד.
מידע לגבי אוכלוסיות אחרות של בלנות גרינלנדיות הוא חלקי בלבד.
אוכלוסיות אלו נחשבות לקטנות מאוד, וכוללות כולן יחד מאות ספורות בלבד.
סך כל האוכלוסייה ברחבי הגלובוס 8,000–9,200 פרטים.
חלק מתת-האוכלוסיות של הבלנה הגרינלנדית נמצאות ברמות שונות של סיכון, כולל הסיכון הגבוה ביותר של "איום קריטי" (סכנת הכחדה חמורה).
אוכלוסיית שפיצברגן - סכנת הכחדה חמורה.
תת-האוכלוסייה בים אוחוצק - סכנת הכחדה.
קיימות אוכלוסיות נוספות, ורמת הסיכון שלהן מדורגת בין סיכון נמוך (ללא חשש) לסכנת הכחדה.
את אלה ניתן לצוד ללא חשש.
בלנקה ולאשיץ' (בקרואטית: Blanka Vlašić; נולדה ב-8 בנובמבר 1983) היא אתלטית קרואטית, פעמיים ברציפות אלופת העולם (אוסקה 2007 וברלין 2009), פעמיים ברציפות אלופת העולם באולם (ולנסיה 2008 ודוחא 2010) ואלופת אירופה (ברצלונה 2010) בקפיצה לגובה.
בעלת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים לנשים בקפיצה לגובה, 2.08 מטר, אותה קבעה ב-31 באוגוסט 2009 בתחרות בזאגרב.
תוצאה זו רחוקה רק סנטימטר אחד משיא העולם של סטפקה קוסטדינובה משנת 1987. שיאה האישי באולם עומד על 2.06 מטר, הושג בתחרות בארנסטאט שבגרמניה ב-6 בפברואר 2010 ורחוק 2 ס"מ משיא העולם באולם.
שמה ניתן לה על שם העיר קזבלנקה שבמרוקו שם זכה אביה יושקו ולאשיץ', במדליית זהב במשחקי הים התיכון בקרב עשר כחודשיים לפני לידתה.
אביה היה אלוף קרואטיה בקרב עשר וסיים במקום 16 באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה ב-1983, אימה וונרה ולאשיץ' התחרתה בסקי למרחקים.
אחיה הצעיר הוא כדורגלן נבחרת קרואטיה ניקולה ולאשיץ'.
בילדותה בילתה רבות בצפייה בתחרויות של הוריה וחלמה להתחרות בריצות, אך במשך הזמן החליטה לעבור לתחום הקפיצה לגובה, גובהה (1.93 מטר) מסייע לה במקצוע זה.
בשנת 2004 באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט הונגריה זכתה ולאשיץ' במדליית ארד כשקפצה לגובה של 1.97 מטר.
לאולימפיאדת אתונה באותה השנה הגיעה ולאשיץ' בכושר מצוין לאחר שקבעה שיא קרואטיה חדש בקפיצה לגובה (2.03 מטר).
במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה רק במקום 11 כשקפצה לגובה של 1.89 מטר.
בשנת 2006 באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה זכתה ולאשיץ' במדליית כסף כשקפצה לגובה של 2.00 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה באותה שנה סיימה ולאשי'ץ במקום רביעי כשקפצה לגובה של 2.01 מטר.
ב-2007 ניצחה בחמש מתוך שש תחרויות הגולדן ליג באתלטיקה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן אותה שנה זכתה ולאשיץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.05 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד בשנת 2008 זכתה ולאשיץ' במדליית זהב כשקפצה לגובה 2.03 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה ולאשיץ' במדליית כסף כשקפצה לגובה של 2.05 מטר, אחרי טיה הלבאוט מבלגיה שקפצה לגובה זהה (2.05 מטר) ולפני אנה צ'יצ'רובה מרוסיה (2.03 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין בשנת 2009 זכתה ולאשיץ' בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב, כשקפצה לגובה של 2.04 מטר.
ולאשיץ' זכתה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא שבקטר בשנת 2010 כשקפצה לגובה של 2.00 מטר ובכך הגנה על תוארה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה שבספרד אותה שנה זכתה ולאשיץ' במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא תחרות חדש של 2.03 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו בשנת 2011 נכשלה ולאשיץ' בניסיונה להגן על תוארה, וסיימה במקום השני כשקפצה לגובה של 2.03 מטר.
במקום הראשון סיימה אנה צ'יצ'רובה מרוסיה שקפצה גם היא לגובה של 2.03 מטר, אך בניגוד לולאשיץ' שעברה את הגובה 2.00 מטר רק בניסיון השני, ו-2.03 מטר גם כן רק בניסיון השני, צ'יצ'רובה עשתה זאת ללא פסילות וזכתה בזהב.
במקום השלישי הגיעה אנטונייטה די מרטינו מאיטליה שקפצה לגובה של 2.00 מטר.
ולאשיץ' החמיצה את אולימפיאדת לונדון (2012) בעקבות פציעה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה ולאשיץ' במדליית כסף לאחר שקפצה עד לגובה 2.01 מטר עם פסילה אחת, לאחר מריה קוצ'ינה מרוסיה שהגיעה לאותו גובה אבל ללא פסילות, ולפני אנה צ'יצ'רובה גם כן מרוסיה, שהגיעה גם לאותו גובה אבל פסלה פעמיים.
בשנת 2010 זכתה ולאשיץ' בתואר אתלטית השנה בעולם.
בלנוס הוא אל במיתולוגיה הקלטית.
תושבי גאליה ובריטניה הקדומה וכן אזורים מסוימים בהם נפוצה התרבות הקלטית באוסטריה ובספרד האמינו באל זה.
בלנוס היה אל האש והרפואה.
בתקופת האימפריה הרומית זוהה בלנוס עם האל אפולון מהמיתולוגיה היוונית (אפולו במיתולוגיה הרומית) - ואולם, בניגוד לאפולון, בלנוס לא היה אל השמש - שכן הפולחן הקלטי לא כלל פולחן לשמש.
הפסטיבל הקלטי שנקרא "בלטאן" ונערך כל שנה ב-1 במאי היה קשור, ככל הנראה, לפולחנו של האל.
כחלק מטקסי החג טוהרו עדרי הבקר - טקס זה נועד להגן על הבקר בטרם הוציאוהו למרעה לעונת הקיץ.
בלננסש (בפורטוגזית: Clube de Futebol Os Belenenses) היא קבוצת כדורגל פורטוגלית שמשכנה ברובע בלן של העיר ליסבון.
בלננסש, במשותף עם בואבישטה, היא הקבוצה היחידה מלבד שלוש הקבוצות הגדולות בפורטוגל (בנפיקה ליסבון, פורטו וספורטינג ליסבון) שזכתה באליפות והייתה הראשונה לעשות זאת כאשר זכתה באליפות ליגת העל הפורטוגזית בעונת 1945/1946.
בעונת 1961/1962 שיחקה בלננסש בגביע אופ"א (גביע ערי הירידים) ובכך הפכה לקבוצה הפורטוגזית הראשונה שמשחקת במפעל.
הופעתה בעונה זו הסתכמה בהדחה בסיבוב הראשון על ידי היברניאן הסקוטית.
במסגרת גביע אופ"א שיחקה בלננסש נגד קבוצת הפאר הספרדית ברצלונה 7 משחקים.
באחרון שבהם ניצחה בלננסש 0–1 באצטדיונה הביתי.
ב-1 ביולי 1999, המועדון הקימה את בלננסש סאד (Sociedade Anónima Desportiva - חברת ספורט מוגבלת ציבורית).
בשנת , 51% מהמניות של המועדון נמכרו לאיש עסקים פרטי, עקב משבר כלכלי שפקד את הקבוצה.
אחד התנאים בעסקה היה, כי בלננסש תוכל לשמור על זכות ווטו לרכוש את המניות בחזרה בעתיד.
בשנת , פסק בית המשפט כי לסעיף זה אין משמעות, דבר אשר יצר מתח רב בין שני הצדדים.
בעונת 2015/2016 בליגה האירופית העפילה לשלב המוקדמות השלישי בו ניצחה את גטבורג 2 - 1 בשלב הפלייאוף התמודדה מול ריינדורף אלטאך אותה ניצחה 1 - 0 בשלב הבתים התמודדה מול פ.צ.
בזל, פיורנטינה, ולך פוזנן וסיימה במקום הרביעי.
ב-30 ביוני 2018 המועדונים התנתקו אחד מהשני, בלננסש סאד תפסה את מקומה של בלננסש בליגת העל הפורטוגזית, והאחרונה הורדה לליגה השנייה של מחוז ליסבון.
נכון לעונת 2024/25 משחקת הקבוצה בליגה הפורטוגלית השלישית.
בלנק & ג'ונס הם צמד תקליטנים ויוצרי מוזיקת טראנס גרמנים מהעיר קלן, גרמניה.
הצמד מורכב מיאן פיטר בלנק (נולד ב-15 ביוני 1971 ורנה רונג' (נולד ב-27 ביוני 1968) וידוע יותר בשמו דיג'יי יאספה ג'ונס.
חבר הרכב נוסף, שאינו שייך לו רשמית, הוא המפיק אנדי קאופולד.
בלנק & ג'ונס הוציאו עד כה 11 אלבומים.
בלנק & ג'ונס נמנים באותה רשימה עם גדולי התקליטנים בעולם, כארמין ואן ביורן, ATB, טייסטו, קרל קוקס, הרלד בליכל, סאשה ועוד.
פיט בלנק החל לתקלט בגיל 16 ורנה רונג' החל לתקלט בגיל 19. בשנת 1994 הופיעו בפסטיבל פופקום, שם החל שיתוף הפעולה ביניהם.
בתחילה הופיעו בסצנת המועדונים של ברלין וגרמניה תחת השם "פיט בלאנק & יאספה ג'ונס", שלימים קוצר ל"בלנק & ג'ונס".
בשנת 1997 פרצו לעולם עם הסינגל הראשון שלהם, "Sunrise".
אלבומם הראשון, "In The Mix" יצא בשנת 1999. מאז הוציאו אלבום חדש מדי שנה.
הצמד הוציא 16 סינגלים, ומתוך 11 אלבומיו הופצו רק ארבעה באופן מסחרי.
שבעת האלבומים הנותרים יצאו במהדורה מוגבלת.
בנוסף לאלבומי האולפן, שחרר הצמד 5 אלבומי אוסף של רמיקסים שיצרו לאמנים אחרים, וסדרה של 4 אלבומי צ'ילאאוט תחת השם 'Relax'.
בלנק & ג'ונס שיתפו פעולה עם רוברט סמית' מהקיור, שרה מקלכלן, דליריום, ברנרד סאמנר מניו אורדר, Pet Shop Boys, צ'יקן ועוד.
בלנדסטון היא חברת הנעלה אוסטרלית.
מוכרת בעיקר בזכות מגפי העבודה מבוססות העור שלה, בשל גמישותם ועמידותם.
החברה הוקמה במאה ה-19 על ידי מתיישבים שהגיעו מאנגליה לאי טסמניה שלחופי אוסטרליה.
בשנת 1853 האחים ג'יימס ותומס קטברסטון הגיעו מאנגליה להובארט שבטסמניה שם הקימו עסק לייצור ולייבוא נעליים.
באותה תקופה ג'ון ואליזה בלנדסטון ייסדו בהוברט את חברת בלנדסטון.
בשנת 1932 רכשה חברת ההנעלה בבעלות משפחת קטברסטון את בלנדסטון ואיחדה את החברות תחת השם "בלנדסטון".
בשנת 2007 הודיעה החברה על העתקת חלק מפעילותה ממפעליה בניו זילנד ואוסטרליה לתאילנד ולהודו.
כתוצאה מכך, 360 משרות אמורות היו להיות מבוטלות.
בעקבות לחץ מצד האיגודים המקצועיים, שהודיעו כי יחרימו את תוצרת החברה, התוכניות בוטלו.
בישראל מיובא המותג על ידי חברת "קולנוע חדש", בעלת רשת החנויות Weshoes.
בלנדוב (בפולנית: Błędów) הוא כפר קטן במחוז גרוייץ בפרובינציה מזוביה במרכז פולין, כ-16 ק"מ מדרום מערב לגרוייץ ו-33 ק"מ מדרום מערב לוורשה.
בלנדוב הוקמה בראשית המאה ה-19 במסגרת מבצע תיעוש שיזמה ממשלת פולין הקונגרסאית.
למקום הובאו בעלי מלאכה מפרוסיה.
תחילה התאפיין היישוב במפעלי אריגה, אך מאוחר יותר נסגרו מפעלים אלו.
יהודי בלנדוב היו סמוכים בתחילה לקהילת מוגיילניצה הסמוכה.
בשנת 1849 התמנה כרב עצמאי לקהילת בלנדוב, רבי יעקב יצחק שפירא, בנו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא, שהשתייך לשושלת קוז'ניץ.
רבי יעקב יצחק שפירא וצאצאיו שימשו כרבנים בעיירה עד מלחמת העולם השנייה וגם ניהלו בה חצר חסידית.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם נפתחו בבלנדוב סניפים של תנועות ציוניות שונות וכן סניף של אגודת ישראל.
ערב השואה היוו יהודי בלנדוב כמחצית מכלל התושבים.
בספטמבר 1939 נכנס הצבא הגרמני לבלנדוב ובראשית 1941 גורשו כ-1,000 מיהודי בלנדוב והסביבה לגטו ורשה.
בְּלַנְקָה טַאוּבֶּר (Blanka Tauber; 8 או 9 ביולי 1910, שומוריה, הונגריה (כיום Šamorín סלובקיה) – 23 או 24 בדצמבר 1989, ישראל) הייתה ציירת ישראלית ילידת סלובקיה.
נולדה בשם בלומה בלנקה טאובר בב' בתמוז ה'תר"ע בעיירה שומוריה (Somorja), אז חלק מממלכת הונגריה, כעבור מספר שנים בתחומי צ'כוסלובקיה (כיום שמורין, Šamorín, בסלובקיה).
טאובר הייתה אחת מששת ילדיהם של אהרון הלוי ופייערל ביילע ברטה שהייתה נכדתו של ר' דוד בישיץ.
את הכשרתה בציור ואמנויות גרפיות קיבלה באקדמיה לאמנות בפראג ובהשתלמות אצל אנדרה לוט (Lhote) ופרננד לז'ה בפריז שלאחריה שבה לצ'כוסלובקיה.
בשנת 1937 ביקרה בארץ ישראל, אך שבה למשפחתה.
מאוחר יותר נשלחה יחד עם משפחתה אל מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ; היא ואחותה יוליה, ששימשה כרופאה באושוויץ, שרדו את השואה.
אביה, אחיה יחיאל, ומשפחת אחותה נרצחו באושוויץ.
לאחר המלחמה חזרה באופן זמני אל ביתה ומשם עברה לבודפשט, אך ברחה בשל האנטישמיות ועלתה לישראל עם אחותה במרץ 1950. בארץ עבדה בבית חרושת לקרמיקה.
בשנת 1951 הציגה לראשונה בישראל בתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב.
טאובר הייתה ממייסדי קריית האמנים בצפת וחיה ויצרה בה במשך כ-35 שנה.
כמו כן, הייתה חברת אגודת האמנים של צ'כוסלובקיה והונגריה וחברת אגודת הציירים והפסלים בישראל.
בראשית יצירתה, טאובר ציירה בעיקר נופים, אך משנת 1970 ואילך עסקה בעיקר בנושא השואה.
טאובר הציגה בתערוכות יחיד רבות, בהן: בשנים 1935–1949 בצ'כוסלובקיה (בערים ברטיסלאבה, ברנו, ניטרה), בווינה ובבודפשט.
בשנים 1951–1952 הציגה במוזיאון תל אביב לאמנות.
ובשנים 1952–1970 הציגה מספר רב של תערוכות יחיד בגלריות ברחבי ישראל, בהן: בית גורדון ברחובות, בית החלוצות בנתניה, טרקלין בחיפה, בית צבי ברמת גן, יד לבנים בפתח תקווה ו"בית סירינו בגבעת ברנר.
בשנים 1956–1966 הציגה בתערוכות יחיד בארצות הברית, במכון הרצל בניו יורק, במרכזי הקהילה היהודית בורצ'סטר, ובבלטימור.
בלנקה טאובר נפטרה ערירית בכ"ז בכסלו תש"ן והותירה את רכושה לאחותה.
היא נטמנה בבית העלמין בבני ברק.
יצירותיה נמצאות באוספי המוזיאון העירוני בברטיסלאבה, מוזיאון תל אביב, מוזיאון יד ושם ומוזיאון "ניו קאונטי" בלוס אנג'לס.
1951 – פרס דיזנגוף, על ציור השמן "עצים בגן"
1970 – פרס נורדאו לאמנות הציור
בלנית (שם מדעי: Caperea marginata) הוא לווייתן מזיפות היחיד במשפחה בלניים מפותחים (Neobalaenidae; לעיתים - בלנים ננסיים).
הבלנית תוארה לראשונה על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ב-1846. אורכה המרבי נע בין שישה לשישה וחצי מטרים, ומשקלה - בין שלוש לשלוש וחצי טונות; בכך היא הקטנה שבלווייתני המזיפות.
הבלנית חיה באזורי האוקיינוס הדרומי, וניזונה בעיקר משטרגליים ומקריל.
מעט ידוע אודות מצב האוכלוסייה ואודות התנהגותה.
במהלך המסע של ג'יימס קלארק רוס בין 1839 ל-1843, חוקרי טבע מצאו עצמות ומזיפות שדמו לאלו של אובלנה, רק קטנים יותר.
בפרסומו "זואולוגיה במסע של אוניות הוד מלכותו ארבוס וטרור" (1846), ג'ון אדוארד גריי מתאר את המין החדש, ומעניק לו את השם המדעי Balaena marginata.
מעט לאחר מכן, קיבל גריי לידיו גולגולת ומספר עצמות של בלנית אחרת, והחליט ליצור סוג חדש בשם Caperea.
שש שנים מאוחר יותר, ב-1870, קרא לבלנית אחרת בשם Neobalaena.
רק מאוחר יותר הוא הבין כי כל שלושת הסוגים שיצר חד הם, והבלנית כונתה באופן סופי Caperea marginata.
משמעות שם הסוג Caperea (מלטינית) הוא "קפל", בהתייחס לחזות המקופלת של עצם האוזן, בעוד שמשמעות שם המין הספציפי marginata (מלטינית) הוא "תחום בגבול", בהתייחס לגבול הכהה מסביב למזיפות של הבלניות.
הבלנית נצפית רק לעיתים רחוקות, ולכן הידע אודותיה מועט יחסית.
זוהי באופן ברור לווייתן המזיפות הקטן ביותר.
אורך הגורים בלידה נע בין 1.6 ל-2.2 מטרים.
הזכר הארוך ביותר שנצפה היה באורך של 6.1 מטרים, והנקבה - באורך 6.45 מטרים.
משקלה המרבי נע בין 3 ל-3.5 טון.
תוחלת החיים כמו גם משכי תקופות ההיריון וההנקה אינם ידועים.
צבען של הבלניות שחור עד אפור כהה בגבן, ובטנן - לבנה.
בדומה לבלניים, ראשן גדול והלסת התחתונה שלהן מעוקמת.
עם זאת, יש ביניהם הבדלים בולטים: סנפיר הגב צורתו כצלב, ועורן של הבלניות אינו מחוספס כשל הבלניים.
בדומה ללווייתן מינקי, הם אינם מוציאים את סנפיר הזנב שלהם מהמים לפני הצלילה.
במרכזו של סנפיר זה נמצא חתך קטן.
לבלנית 17 זוגות של צלעות (וסך של 34), יותר מכל מיני הבלניים.
ההתנהגות החברתית והמבנה החברתי אינם ידועים.
באופן טיפוסי הבלניות נצפו בזוגות או בגפן, ולעיתים - עם מיני לווייתנאים אחרים.
לעיתים רחוקות נצפות קבוצות גדולות של בלניות.
כך, ב-2001 נצפתה קבוצה של 14 בלניות בדרום האוקיינוס השקט, וב-2007 - נצפתה קבוצה של מעל ל-100 פרטים כ-40 קילומטרים דרום-מערבית לעיר פורטלנד שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה.
בלניים מפותחים (שם מדעי: Cetotheriidae; לעיתים - בלנים ננסיים) היא משפחה של לווייתני מזיפות קטנים החיים בימים ממוזגים וקוטביים.
בעבר היו מינים רבים במשפחה אך כיום נותר מין יחיד - הבלנית (Caperea marginata), החיה במימי אנטארקטיקה.
בני משפחה זו כוללים את הקטנים שבלווייתני המזיפות.
הם החלו להתפתח בתקופת האוליגוקן אך רובם נכחדו בתחילת הפליסטוקן.
סוג ומין יחיד בלנית (Caperea marginata)
בָּלֵנָה שְׁחורָה או אובלנה צפון-אטלנטית (שם מדעי: Eubalaena glacialis) הוא לווייתן מזיפות, אחד מארבעה מינים במשפחת הבלניים.
מאחר שנותרו כיום רק כ-400 פרטים ממין זה, נראה שהוא עומד בפני סכנת הכחדה.
אורכה של האובלנה הצפון-אטלנטית נע בין 13 ל-16 מטרים, ומשקלה כ-100 טון.
כמו ביתר הבלניים, אין לאובלנה סנפיר גב.
צבעה שחור אחיד, למעט צלקות ופרזיטים לבנים, דוגמת "כיני לווייתן" (סרטנים טפילים זעירים ממשפחת ה-Cyamidea).
שכבת השומן העבה במיוחד אחראית לכ-40 אחוז ממשקל הגוף; מאחר שצפיפות השומן קטנה יחסית, לווייתן זה צף אחרי מותו, בשונה מרוב מיני הלווייתנאים.
כיתר לווייתני המזיפות, לאובלנה הצפון-אטלנטית שני פתחי נשימה.
פתחים אלו רחוקים זה מזה באופן יחסי, מה שמשווה לסילון הננשף צורה של V.
הפה מעוקם באופן מובחן, וזאת כדי לאפשר את קיומן של מזיפות ארוכות במיוחד.
בעבר חיו האובלנות הצפוניות בכל חצי הכדור הצפוני.
כיום, הן מצויות בעיקר בצפון האוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט.
בתחילת החורף הן נעות מהאזורים הסמוכים לקוטב לקווי רוחב נמוכים יותר, ושם הן שוהות בסמיכות יחסית ליבשה.
האוכלוסיות החיות באוקיינוס השקט והאטלנטי נפרדות זו מזו, והן מובחנות גנטית.
האובלנות הצפון-אטלנטיות חיות בין קווי הרוחב 30 ו-75 צפון.
הן משביעות את תאבונן סמוך למפרץ מיין, ובחורף הן ממליטות את גוריהן סמוך לג'ורג'יה ופלורידה.
כיתר הבלניים, שחייתה של האובלנה הצפון-אטלנטית איטית מאוד: בין 3 ל-8 קילומטרים בשעה.
היא ניזונה בעיקר משטרגליים ומחסרי חוליות קטנים אחרים כגון קריל, זחלי זיפרגליים וחלזונות ים.
היא עושה זאת על ידי שחייה בפה פתוח דרך ריכוזי טרף בסמוך או מתחת לפני המים.
בדרך כלל האובלנות שוחות בקבוצות קטנות.
לעיתים קרובות הן ינועו בגפן או בזוגות, ולעיתים רחוקות יותר גם בקבוצות של עד 12 פרטים.
הרכב הקבוצות משתנה: לעיתים יהיו אלה אם והגור שלה, לעיתים כולם זכרים, ולעיתים קבוצה מעורבת.
הקבוצות הגדולות לרוב מפוזרות במרחב, ומפיקות קולות מיוחדים כדי לתקשר.
תקופת ההזדווגות בין החודשים דצמבר ומרץ, בדיוק בתקופה בה מרבית הגורים נולדים.
זאת, לאחר תקופה קצרה של נגיעות הדדיות בין הזוויגים וגלגולים במים.
נראה כי מרבית הבלניים הם פוליגמיים, ואינם יוצרים קשר קבוע עם בת זוג.
עד כה לא נצפתה אלימות או הפגנת כוח כלשהי בין זכרים מתחרים.
הנקבה ממליטה גור אחד מדי שלוש עד ארבע שנים.
הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 5 עד 10 שנים.
תוחלת חיי האובלנה הצפון-אטלנטית לא ידועה לאשורה, פרט לתצפיות ספורדיות.
עם זאת, אורך חיי הבלנה הגרינלנדית, הקרובה לה, עשוי להגיע ליותר מ-200 שנה, מכאן ייתכן כי לאובלנה תוחלת חיים דומה.
הטורף היחיד של האובלנה הוא האדם, שבעבר צד אותה בהמונים, וכן הקטלן וכרישים גדולים, וגם זאת - רק כאשר האובלנות עדיין קטנות.
בלנטייר (באנגלית ובצ'יצ'ווה: Blantyre) היא העיר השנייה בגודלה במלאווי ובירת מחוז הדרום.
על פי תחזית רשמית לשנת 2023 התגוררו בבלנטייר 871,776 תושבים.
העיר נחשבת לבירה הכלכלית של מלאווי.
בלנטייר נוסדה על ידי מיסיונרים של הכנסייה של סקוטלנד ב-1876 ונקראה על שם העיירה בסקוטלנד, מקום הולדתו של מגלה הארצות והמיסיונר הסקוטי דייוויד ליווינגסטון.
בשנים שלאחר מכן העיירה צמחה והפכה למרכז מסחרי.
ב-1956 העיירה לימבה אוחדה עם בלנטייר ובלנטייר קיבלה מעמד של עיר.
בלנטייר נחשבת לבירה הכלכלית של מלאווי.
בעיר פועלים מפעלים רבים, מה שהופך אותה גם לבירה התעשייתית של מלאווי.
מלבד התעשייה, הכלכלה המקומית מסתמכת גם על מסחר.
בעיר נמצאות מספר מכללות שנחשבות לחלק מאוניברסיטת מלאווי, בהן מכללת הרפואה והמכללה הפוליטכנית של מלאווי.
את בלנטייר משרת נמל התעופה הבינלאומי צ'ילקה, הנמצא במרחק של כ-16 קילומטרים מהעיר.
הנמל מציע טיסות לבירה לילונגווה ולמספר ערים חשובות נוספות בדרום ובמזרח אפריקה.
העיר מקושרת בקווי רכבת לערים אחרות במלאווי ובמוזמביק.
בלנית היא אישה שתפקידה לסייע לטובלות במקווה ולהשגיח עליהן על מנת לקיים את מצוות הטבילה לפי כללי ההלכה.
מקור המילה מגיע מיוונית עתיקה: 'βαλανεῖον' - 'בלניון', שמשמעותו: 'בית המרחץ'.
בלניאוס βαλανευσ - שמשמעותו הכללית: 'איש עובד המרחץ', ייתכן שבזמנים שונים נתייחד לתפקידים מסוימים.
מקור הצורך ההלכתי שממנו נגזר תפקיד הבלנית נובע מהחשש שבשעת הטבילה יצוף חלק משיער ראשה של הטובלת, ובמקרה כזה היא תיחשב כמי שלא טבלה כלל, אף לא מהתורה.
נחלקו הראשונים אם יש חובה דווקא בנוכחות אישה שתשגיח על הטבילה או אם ניתן לכתחילה להסתפק בחלופה כמו קשירת שערות ראשה של הטובלת בדבר שאינו מהווה חציצה, כמו רשת שיער רפויה, ובכך להבטיח שהשיער לא יצוף.
לדעת הראב"ד חלופה זו מספיקה, לדעת הרשב"א היא מועילה רק כשאין אפשרות לטבול בנוכחות אשה שתשגיח, ואילו בדעת הרא"ש נחלקו הבית יוסף והב"ח.
הב"ח סבור כי לדעת הרא"ש חלופה זו מהווה פתרון אפשרי רק כשאין אשה אחרת בעיר שתוכל לשמש בתפקיד הבלנית, או כשהטבילה נעשית במקום חשוך וקשה לאישה אחרת לראות, אך כשיש אפשרות לטבול בנוכחות בלנית וטבלה עם רשת - טבילתה פסולה.
ולדעת הבית יוסף אין בדבר מחלוקת, וגם הרא"ש מודה שאם טבלה על ידי רשת טבילתה כשרה גם אם יכלה לטבול עם בלנית.
השולחן ערוך הציב את פתרון קשירת השיער רק במקרה שפתרון הבלנית לא מתאפשר, ובארו האחרונים את הדבר על פי הרמ"א שכתב שאין לטבול גם עם דברים שלא חוצצים, ולכן פתרון הבלנית הוא הפתרון הראוי, ורק כשלא מתאפשר אחרת אפשר לכתחילה להשתמש בפתרון קשירת השיער.
מלבד הצורך המקורי בווידוא כשרות הטבילה, עם השנים הלך והתרחב מאוד תפקידה של הבלנית לכל תחומי האחריות במרחב המקווה.
כיום מקובל ברוב המקוואות שתפקיד הבלנית כולל הפעלה טכנית של המקווה, תחזוק וניקיון המקווה, הדרכה לטובלות, וידוא קיום התנאים המוקדמים לטבילה, ובדיקת גוף הטובלות מחציצה.
חלק מתפקידי הבלנית בהפעלת מקום הטבילה:
לקבוע תורים לנשים הרוצות לבוא למקווה.
להסביר לנשים מה הן צריכות לעשות ולהביא.
לתת אישורים לכלות לפני חתונתן (או לכל אשה אחרת הנזקקת לאישור).
לברר עם האישה אם היא אכן יכולה לטבול (שהיא יודעת את כללי ההלכה: הפסק טהרה וספירת שבעה נקיים).
לבדוק כי גופה של האישה נקי מכל כיסוי או דבר כלשהו שעלול לחצוץ בינה לבין המים, כגון שערות שנשרו על הגב.
לבדוק שגוף האישה נטבל כולו בתוך המים, כולל שערות הראש.
בישראל, לא נדרשת הסמכה מטעם הרבנות כדי לעבוד במקוואות טהרה, אך ישנם מכונים המציעים קורסי הדרכה לבלניות ומעניקים תעודות הסמכה.
מאחר שמקוואות בישראל הם שירות ציבורי, קמה שאלה בנוגע לזכותן של הטובלות לטבול על פי ראות עיניהן, בניגוד להנחייתה של הבלנית.
לפי הנחיות המשרד לענייני דת אם הטובלת אינה מעוניינת בהכוונה או בבחינה הלכתית טרם הטבילה, אין לבלנית לעכבה והיא תאפשר טבילה ללא דרישות או שאלות הנוגעות לענייני הטבילה.
במקרה בו הטובלת מעוניינת בכך והבלנית לא בטוחה שהתקיימו התנאים הדרושים לטבילה, או שאינה בטוחה שהטבילה עצמה בוצעה כהלכה, היא יכולה להיוועץ ברב.
בשנת 2016, נשים שרצו לטבול ללא נוכחות בלנית עתרו לבג"ץ שיורה לרבנות להתיר להן לנהוג כך.
עמדתן התקבלה, ובהוראת המשרד לשירותי דת נאמר כי אמנם הנחיות הרבנות הן שהבלנית תצפה בטבילה, אך יש להתיר לטבול גם למי שלא מעוניינת בכך.
טבילה עם בלנית לבעלת שיער קצר
נחלקו האחרונים האם אשה בעלת שיער קצר צריכה לטבול בנוכחות בלנית.
יש אומרים שאינה צריכה, כיוון שאין חשש ששערותיה יצופו מחוץ למים (ובדומה לטבילת גברים עבור עליה להר הבית שאינה דורשת נוכחות בלן).
ויש אומרים שגם היא צריכה לכתחילה בלנית, כדי לוודא שכל גופה נכנס למים, וכן בשל התפקידים הנוספים של הבלנית.
בלאנצ'ארד הוא מקום המיועד למפקד בעיריית בלאנשארד, מחוז טרייל, דקוטה הצפונית בארצות הברית.
האוכלוסייה במפקד 2010 הייתה 26.
בלאנצ'ארד ממוקמת ליד גבול דקוטה הצפונית-מינסוטה, בקרבת הצומת של כביש 18 של דקוטה הצפונית וכביש 200 של דקוטה הצפונית.
תורן KVLY-TV ניצב ליד בלאנצ'ארד, תורן זה ידוע בכך שהוא המבנה הגבוה ביותר מעשה ידי אדם בחצי הכדור המערבי והרביעי בגובהו בעולם כולו.
תורן KRDK-TV, המבנה השני בגובהו בארצות הברית, ממוקם כעשרה קילומטרים מבלנצ'ארד, ליד גיילסבורג.
בלנדין גרווינה (; 20 במרץ 1863 – 4 בדצמבר 1941) הייתה בתם של קוזימה וגנר והנס פון בילוב, ונכדתו של פרנץ ליסט.
לאחר שקוזימה התגרשה מפון בילוב, ונישאה לריכרד וגנר, בלנדין, ואחותה דניאלה, למדו בפנימיות "לואיסנשטאט" ו"Niederlößnitz".
בשנת 1882, התחתנה עם הרוזן ביאג'ו גרווינה, בנו השני של הנסיך ראמקה מפלרמו.
מכיוון שביאג'ו לא ירש את אביו, המשפחה חייה בעוני.
ב-14 ביוני 1883, נולד בנם הבכור, מנפרדי, שלימים היה קצין בחיל הים האיטלקי.
בשנת 1886, נולדה בתם, מריה-קוזימה (על שם אימה של בלנדין), וב-1890 נולד גילברטו, מנצח וחלילן.
בשנת 1896, נולד בנם האחרון, גואידו.
בשנת 1897, ביאג'ו התאבד לאחר שירה בעצמו.
בשנת 1933, קיבלה בלנדין אזרחות כבוד מעיריית ביירוית.
היא נפטרה בפירנצה בשנת 1941.
בלנסיאגה (בספרדית: Balenciaga, נהגה: ) הוא בית אופנה שנוסד בשנת 1917 על ידי המעצב הספרדי כריסטובל בלנסיאגה בסן סבסטיאן, ספרד ובהמשך עבר לפריז.
בית האופנה נודע בחצאיות "בועה" ובצלליות לא שגרתיות המשלבות מודל של נשיות מודרנית.
בלנסיאגה (המעצב) צבר מוניטין רב מעמיתיו בתעשיית האופנה ואף כונה "המאסטר של כולנו" על ידי מעצב האופנה כריסטיאן דיור.
בית האופנה נסגר בשנת 1972 ונפתח מחדש בבעלות חדשה בשנת 1986. המותג נמצא כיום בבעלות קבוצת היוקרה קרינג.
בשנת 1919, פתח כריסטובל בלנסיאגה את החנות הראשונה של המותג הנושא את שמו בסן סבסטיאן, ספרד.
ומאוחר יותר פתח חנויות נוספות במדריד וברצלונה.
בית המלוכה הספרדי והאריסטוקרטיה המקומית נהגו ללבוש את הבגדים שעיצב.
עם פתיחת מלחמת האזרחים בספרד, נאלץ לסגור את חנויותיו והוא עבר לפריז, שם פתח באוגוסט 1937 בית אופנה ברחוב המלך ג'ורג' החמישי ותצוגת האופנה הראשונה שלו שם הייתה מושפעת מאוד מהרנסאנס הספרדי.
הצלחתו הייתה כמעט מיידית, ומקץ שנתיים העיתונות שיבחה והיללה אותו כמהפכני, ועיצוביו היו מבוקשים מאד.
כרמל סנו, העורכת של הרפרס בזאר, הייתה מאוהדיו הראשונים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לקוחות בלנסיאגה המשיכו להגיע לרכוש את בגדיו למרות הסיכון שבכך.
בתקופה זו הוא התפרסם בזכות ה"מעיל המרובע" שלו, בעל השרוולים הייחודיים המורכבים מחתיכת בד אחת, ובזכות עיצוביו הכללו שילוב של שרוכים שחורים וחומים על גבי בד ורוד.
ישנם חוקרי היסטורית אופנה החושדים שהמשך פעילותו של בלנסיאגה בתקופת הכיבוש הנאצי על פריז התאפשרה בזכות קשריו של האחרון עם מקורבו של אדולף היטלר, הגנרל פרנסיסקו פרנקו.
החברה שלו הייתה אחת מ-60 חברות שהורשו לפעול בזמן הכיבוש, והאספקה השוטפת של חומרי גלם מספרד, שהיו במחסור בפריז באותה עת בשל המלחמה, נתנה לבלנסיאגה יתרון תחרותי.
עם זאת, העיד בלנסיאגה שסירב לבקשתו של היטלר להעברת פעילות החברה שלו לברלין.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה המשיך לפתח קולקציות ייחודיות ביניהן שמלת הטוניקה ב-1955, שפותחה ב-1958 לשמלת ז'קט.
עיצובים בולטים נוספים בשנים אלו היו ז'קט הבלון האליפטי (1953), שמלת בייבי דול בגזרה גבוהה (1957) וחצאית הבלון (1957).
השינויים שביצע בגזרת המותניים בעיצוביו נחשבים לתרומתו הגדולה ביותר לעולם האופנה.
בשנות ה-60, בלנסיאגה פנה לחדש בגזרת הבדים בהם השתמש: הוא העדיף בדים כבדים, תחרות מורכבות וחומרים בולטים.
סימני ההיכר שלו כללו צווארונים מרוחקים מעצם הצוואר, אשר השוו מראה "ברבורי" ושרוולי "צמיד" מוצרים.
עיצוביו הכוללים חלוקים בצורת משפך נלבשו על ידי לקוחותיו המפורסים כגון פאולין דה רוטשילד, באני מלון, מרלה אגנלי, הופ פורטוקרטו, גלוריה גינס, ומונה וון ביסמרק.
ב-1960 עיצב את שמלת החתונה של מלכת בלגיה פביולה.
כמו כן פורסם שג'קי קנדי גרמה לבעלה ג'ון פיצג'רלד קנדי צער רב בעת שהיה נשיא ארצות הברית מכיוון שרכשה מעיצוביו היקרים מאד.
קנדי חשש שהציבור האמריקאי יראה בכך מעשה של ניקור עיניים ואורח חיים פזרני מדי.
לבסוף מסע רכישותיה שולם בסודיות על ידי חמה, ג'וזף קנדי.
מספר מעצבים שעבדו תחת בלנסיאגה יצאו בסופו של דבר לדרך עצמאית ופתחו בתי אופנה מצליחים משלהם, הנודעים מביניהם היו אוסקר דה לה רנטה (1949), אנדרה קורג'ס (1950), ועמנואל אונגרו (1958).
המפורסם מכל היה הוברט דה ג'יבנשי, שהיה המעצב היחיד שתמך מאוחר יותר במאבקו נגד מועצת האופנה הצרפתית ונגד העיתונות בנוגע לתזמון תצוגות האופנה שלו.
ב-1957, בלנסיאגה החליט להציג את הקולקציה שלו לעיתונות יום לפני השליחה לחנויות הקמעונאיות, ובכך שבר מסורת של הצגת קולקציה 4 שבועות קודם להשקה בחנויות לעיתונות שהייתה נהוגה באותה עת.
במהלך זה קיווה בלנסיאגה לשמור על זכויות יצירותיו ולמנוע חיקויים.
העיתונות התעקשה וטענה שזה כמעט בלתי אפשרי להכניס את יצירותיו להדפסה בכתבי העת בזמן כל כך קצר, אך בלנסיאגה וג'יבנשי התעקשו עמדו בפרץ ובתוך כך פגעו בסיקור הקולקציה.
תומכיו של בלנסיאגה טענו שהמתחרה כריסטיאן דיור היה עושה שימוש במידע לחיקוי עבודותיו של בלנסיאגה וללקיחת קרדיט לעצמו.
ב-1967 חזרו בהם שני המעצבים והצטרפו מחדש ללוח הזמנים המסורתי.
בלנסיאגה התנגד בהתרסה לכללים, להנחיות ולמעמד הבורגני של מועצת האופנה הצרפתית, ולפיכך מעולם לא היה חבר בה.
למרות הכבוד הרב שנרכש לו בתעשיית האופנה, מבחינה טכנית, בלנסיאגה מעולם לא הוגדרה כאופנה עילית.
כריסטובל בלנסיאגה סגר את בית האופנה שלו בשנת 1968 ומת בשנת 1972. בית האופנה היה למעשה במצב רדום עד שנת 1986.
פתיחה מחדש בשנת 1986 ועד היום
את הזכויות על בית האופנה והשיקה קולקציה חדשה של בגדי "Ready to Wear" תחת השם "Le Dix".
האוסף הראשון עוצב על ידי מישל גומה באוקטובר 1987, שנשאר לתפקד כמעצב ראשי בבית האופנה במשך חמש השנים הבאות.
הוא הוחלף בשנת 1992 במעצב ההולנדי יוזסוף טימיסטר שהתמקד בהחזרת המותג למעמדו בתעשיית האופנה.
במהלך כהונתו של טימיסטר, ניקולה ג'סקייר צורף כמעצב, ובסופו של דבר קודם לתפקיד המעצב הראשי בשנת 1997.
בשנת 1992, נבחר בית האופנה לעצב את בגדי הנבחרת הצרפתית לאולימפיאדת ברצלונה.
בשנת 2000 עמדו הכנסות החברה על 113.2 מיליון פרנקים צרפתים.
ב-2001 נמכר בית האופנה לתאגיד קרינג (לשעבר קבוצת גוצ'י/PPR).
ב-2018, הצהיר מנכ"ל בלנסיאגה סדריק שרבי, כי מכירות המותג הן הצומחות בקצב המהיר ביותר בקבוצת קרינג, לפני המותג המוביל גוצ'י.
בתחילת שנת 2020, התקבלה החלטה בחברה לחזור לתחום האופנה העילית, 52 שנים לאחר שהפסיק בית האופנה להציגה בתצוגת הקיץ.
בסרט "For Richer or Poorer" דמותו של טים אלן מעלה בטעות באש שמלה של בלנסיאגה בעוד הוא מנסה להגחיך את הסיטואציה ושואל "What the hell's a Balenciaga?"
ב-29 בינואר 2014, הדמות "Myrtle Snow" צועקת "בלנסיאגה!" כמילתה האחרונה לפני מותה בפרק הסיום של הסדרה אימה אמריקאית: הכישוף.
במאי הקולנוע פול תומאס אנדרסון קיבל השראה לסרטו חוטים נסתרים לאחר שהחל להתעניין בעולם האופנה ולאחר קריאת הביוגרפיה של כריסטובל בלנסיאגה.
באוקטובר 2021 הפיצו הסימפסונס מיני-פרק שהופק במיוחד עבור מותג בלנסיאגה לקראת שבוע האופנה של פריז.
בלנקה בר (אחרי נישואיה רוזנאק, בהונגרית: Behr Blanka; פקש, 7 במאי 1881 – אחרי 1937) סופרת יהודייה-הונגרייה.
לא מן הנמנע שנספתה בשואה.
בלנקה בר נולדה במשפחה יהודית כבתם של יאקאב בר (1827–1915) סיטונאי בעיר פקש ושל קרולינה שפיצר.
היא החלה לכתוב רק בגיל ארבעים.
סיפוריה הקצרים הראשונים שחשפו כישורי סגנון מפתיעים הופיעו בטורים של כתבי העת שהיו מזוהים עם יהדות הונגריה שוויון (Egyenlőség), עבר ועתיד אך גם יומונים הונגריים.
היא זכתה להצלחה רבה עם ספרה "נישואין" (Házasság).
כסופרת, עסקה בסתירות ובבעיות של המצב החברתי ודרך ההשתלבות יהדות הונגריה בחברה ההונגרית.
בתחילת נובמבר 1934, לרגל יום השנה ה-25 של "האגודה היהודית לחיתון כלות עניות", היא נשאה הרצאה חגיגית, וכמבוא הציגה את המצב שתפס אז הפולקלור היהודי בספרות ההונגרית, ולאחר מכן קראה סיפור קצר שלה.
בעלה היה מיקשה רוזנאק (נאדאש, 27 במרץ 1867 – ניו יורק, ארצות הברית, 25 בספטמבר 1959) מנתח, הרופא הראשי והמנהל של בית החולים היהודי בבודפשט, עמו התחתנה ב-12 ביוני 1900 בפקש.
בתה הייתה מרגיט רוזנאק, אשתו של עורך הדין ד"ר בלה ברנד.
בלנקה פלומה ראמוס בַּאֶסַה (בספרדית: Blanca Paloma Ramos Baeza; נולדה ב-9 ביוני 1989) היא זמרת, מעצבת במה ומעצבת תלבושות ספרדייה.
היא ייצגה את ספרד באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "Eaea".
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת מיגל ארננדס בעיר עם תואר ראשון באמנויות, המשיכה בקריירה בתיאטרון במדריד.
ב-10 בדצמבר 2021, הוכרז שהיא תשתתף ב-Benidorm Fest 2022 עם השיר שלה "Secreto de agua".
היא השתתפה בחצי הגמר הראשון והעפילה לגמר.
בגמר היא הגיעה למקום ה-5 עם 61 נקודות.
בשנה שלאחר מכן היא השתתפה שוב בתחרות עם השיר "Eaea".
היא הופיעה בחצי הגמר השני והעפילה לגמר.
בגמר היא הגיעה למקום הראשון עם 169 נקודות, ובעקבות כך ייצגה את ספרד באירוויזיון 2023 בליברפול שבממלכה המאוחדת.
בגמר האירוויזיון בליברפול היא הגיעה למקום ה-17 עם 100 נקודות.
בלנקה סטאיקוב (בפולנית: Blanka Stajkow; נולדה ב-23 במאי 1999) היא זמרת ודוגמנית פולנייה.
ייצגה את פולין באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "Solo".
בגיל 13 הוציאה בלנקה לאור את שירה הראשון, "Strong Enough".
בשנת 2021, היא השתתפה בטופ מודל הבאה - פולין, תוכנית מציאות פולנית בטלוויזיה.
במהלך התוכנית הוציאה לאור רשמית את הסינגל הרשמי הראשון שלה, "Better".
בשנה שלאחר מכן חתמה על חוזה עם Warner Music Poland, והוציאה לאור את הסינגל השני שלה, "Solo".
ב-15 בפברואר 2023, הוכרזה בלנקה כאחת מעשרת המתחרים שיתחרו ב- Tu bije serce Europy!
Wybieramy, הקדם הלאומי של פולין לאירוויזיון 2023 עם השיר שלה, "Solo".
היא זכתה בתחרות, קיבלה מקסימום נקודות מחבר השופטים וסיימה שנייה בהצבעת הקהל.
בגמר האירוויזיון בלנקה הגיעה למקום ה-19 עם 93 נקודות.
ביוני 2023 הוציאה לאור את הסינגל "Boys Like Toys".
בלנדר טכנולוגיות פיננסיות בע"מ היא חברת פינטק ישראלית המספקת פתרונות אשראי ומימון, באמצעות פלטפורמה טכנולוגית שפיתחה למתן אשראי דיגיטלי.
החברה נוסדה בשנת 2014. בשנת 2021 הונפקה בלנדר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והייתה לחברת הפינטק הראשונה שעושה זאת.
ברבעון השלישי של שנת 2023 עברה החברה לראשונה לרווחיות תזרימית, כאשר דיווחה על גידול של 53% בהכנסות שהסתכמו בכ-24.5 מיליון שקלים.
החברה מנהלת פעילות פיננסית בישראל ובעולם:
פתרונות טכנולוגיים לחיתום ומתן אשראי מהיר.
במסגרת פעילות זו הקימה בלנדר בשנת 2018 אתר למימון הקמת תחנת כוח בצפון איטליה, עבור חברת האנרגיה אדיסון, אשר התבסס על הפלטפורמה הטכנולוגית של החברה.
במסגרת האתר גייסה אדיסון הלוואות מהציבור לטובת השקעה בהקמת תחנת הכוח.
בשנת 2023 הרחיבה בלנדר את פעילות זו באמצעות שיתוף פעולה עם חברת אמדוקס, במסגרתו אמדוקס משווקת את פתרונות הטכנולוגיה של בלנדר לגופים פיננסיים בינלאומיים.
בהמשך הורחב שיתוף הפעולה בתחום זה גם למהלך דומה עם קבוצת סאפיינס, המספקת פתרונות תוכנה לחברות ביטוח.
מתן אשראי דיגיטלי למימון רכישות בנקודות מכירה ובאתרי סחר.
במסגרת פעילות זו, הקימה בלנדר בשנת 2021, יחד עם בנק הפועלים, חברה למתן הלוואות צרכניות למימון רכישות בבתי עסק ובאתרי סחר אלקטרוני (אי-קומרס), בעסקאות שהיקפן יותר מ-1,000 שקל בפריסת תשלומים ארוכה מעבר למסגרת האשראי.
בלנדר מחזיקה ב-80% ממניות החברה המשותפת ובנק הפועלים ב-20%.
פעילות מרכזית של בלנדר מיום הקמתה.
בשנת 2016 הורחבה הפעילות בתחום האשראי לאיטליה ולליטא.
באותה שנה נבחרה על ידי הבורסה לניירות ערך בלונדון להשתתף בתוכנית ELITE, כחברה בעלת פוטנציאל גבוה להנפקה.
בשנת 2020 הופעלה הפעילות גם בלטביה.
נכון לשנת 2024, מפעילה בלנדר פעילות P2P רק בישראל.
אשראי לרכישת רכב (blenderCar), ואשראי לכל מטרה (blenderLoan)
מימון מהיר לרכישת רכב או לכל מטרה אחרת.
ההלוואות ניתנות לאחר חישוב דירוג אשראי ומיפוי סיכונים באמצעות מערכת טכנולוגית שפותחה על ידי החברה בעצמה, ובה יכולת מיפוי רחבה לחיזוי וניהול סיכונים ממספר מקורות מידע.
מערכת החיתום מאפשרת ללקוח לקבל אשראי באופן דיגיטלי במהירות יחסית ובריבית מותאמת אישית, הן ללווה והן למלווה.
בשנת 2019 השלימה בלנדר גיוס של 22 מיליון דולר בהון וחוב, בהובלת קרן Eiffel הצרפתית ואסיה פלוס.