tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך לדוגמה, בתחילה הושלכה מהמפעל פסולת רדיואקטיבית ברמה גבוהה לנהר סמוך, אשר נשפך לנהר אוב, ולבסוף הגיעה הפסולת במורד הזרם אל האוקיינוס הארקטי.
כל ששת הכורים היו על אגם קיז'ילטאש והשתמשו במערכת קירור במחזור פתוח, אשר הזרימה מים מזוהמים מהמפעל ישירות חזרה לאגם.
כאשר אגם קיז'ילטאש הפך במהירות למקור מזוהם, אגם קראצ'אי שימש לאחסון המים המזוהמים באוויר הפתוח, וזאת כדי לשמור את המים המזוהמים במרחק קל מהכורים הרדיואקטיביטיים.
דבר זה הפך את האגם עד מהרה ל"נקודה המזוהמת ביותר על פני כדור הארץ".
בשנת 1957, הפך מפעל מאיאק לאתר אסון גדול, כאשר מכל תת-קרקעי שהכיל פסולת גרעינית נוזלית ברמה גבוהה ואוחסן בצורה לא נכונה התפוצץ, וגרם לזיהום בשטח של אלפי קילומטרים רבועים, הידוע כיום כ-Eastern Ural Radioactive Trace) EURT, העקבות הרדיואקטיביות של מזרח אוראל).
השלטון הסובייטי טייח את האירוע תחת מעטה חשאיות, ומעטים בתוך ברית המועצות או מחוצה לה היו מודעים להיקף המלא של האסון עד 1980.
לפני התאונה ב-1957, חלק ניכר מהפסולת הושלכה לנהר הטקה, שגרמה לזיהומו שהשפיע על תושבי עשרות כפרים על גדות הנהר, שסמכו על הנהר כמקור המים היחיד שלהם לשתייה, לשטיפה ולרחצה.
לאחר התאונה ב-1957 הופסקה רשמית ההשלכה בנחל טקה, אך חומר הפסולת הושאר באגמים רדודים ליד המפעל.
הזיהום הכבד ביותר התרחש באגם קראצ'אי, האגם הקרוב ביותר למפעל (אשר נחשב כ"המקום המזוהם ביותר על פני כדור הארץ") שבו נמדדו בערך 4.4 בקרל של פסולת רדיואקטיבית נוזלית ברמה גבוהה, אשר הושלכה במים רדודים בשטח של 0.45 קמ"ר במשך כמה עשורים.
ביום ראשון ה-29 בספטמבר 1957 בשעה 16:22, אירע פיצוץ במכלי האכסון הפסולת הרדיו אקטיבית.
מתוך 14 המכלים אשר עשויים מפלדת אל חלד ובעלי תחתית בטון אשר טמונה בעומק 8.2 מטרים מתחת לפני הקרקע, הפיצוץ הרס מכל אחד לחלוטין.
הפיצוץ נגרם בעקבות כשל אשר לא תוקן באחד המכלים, אשר הכיל בין 70 ל-80 טונות של פסולת רדיו אקטיבית נוזלית.
בשל כך הטמפרטורה במכלי הקירור החלה לעלות, מה שגכרם לתהליך אידוי ופיצוץ כימי של הפסולת הרדיואקטיבית היבשה, אשר הכילה בעיקר אמוניום חנקתי ואצטט.
הפיצוץ, אשר עוצמתו מוערכת כשווה לפיצוץ 70 טונות של TNT, הרים משטח בטון השוקל 160 טון, והרס חומת לבנים אשר הייתה ממוקמת בבניין הרחוק כ-200 מטרים מאזור הפיצוץ.
הפיצוץ שחרר עשרות חלקיקים רדיואקטיביים לאוויר.
העובדים באוזיורסק ובמפעל מאיאק לא הבחינו בזיהום שהתפזר ברחובות, בחנויות, בבתי הספר ובגני הילדים באופן מיידי.
בשעות הראשונות שלאחר הפיצוץ חומרים רדיו אקטיביים הוכנסו לעיר באמצעות גלגלי מכוניות, נעלי ומדי העובדים.
לאחר הפיצוץ במתקני המפעל, מתכנני מינון של קרינה רדיואקטיבית ציינו עלייה חדה בקרינת הרקע הטבעית באזור.
הזיהום התגלה במבני תעשייה רבים, כלי רכב, מבני בטון ומסילות רכבת.
האזורים שבהם התגלה הזיהום הרדיואקטיבי הכי גבוה היו רחוב לנין, הרחוב המרכזי של העיר והציר שממנו נכנסו לעיר מאתר התעשייה, ורחוב שקולניה, שבו התגוררה הנהלת המפעל.
לאחר מכן, הנהלת העיר הטילה צעדים לעצירת התפשטות הזיהום, כמו איסור להיכנס לעיר מאתרי תעשייה במכוניות ובאוטובוסים.
האוטובוסים שבהם נסעו עובדי האתר נעצרו במחסום, ולאחר מכן העובדים ירדו מהאוטובוסים ועברו את המחסום.
דרישה זו הורחבה לכל אדם, ללא קשר לדרגה ולתפקיד הרשמי.
נעליים נשטפו על מגשים מלאי מים בכניסה לעיר.
בגלל שהעיר נבנתה בכוונה כך שתהיה במעלה הרוח ממפעל מאיאק, רוב החומר הרדיואקטיבי נסחף מאוזיורסק ולא לכיוון העיר.
העובדה כי הפיצוץ לא גרם לפגיעות מיידיות בנפש הקל על הממשל הסובייטי לטייח את אופי האסון והיקפו, הן בתוך ברית המועצות והן מחוצה לה, גם כאשר בשנת 1982, פרסמה המעבדה הלאומית של ארצות הברית לוס אלמוס דו"ח שחקר טענות לפיהן הפיצוץ נגרם למעשה כתוצאה מניסוי נשק שהשתבש.
על פי ההערכות, האסון שחרר 20 M Ci (800 P Bq) של רדיואקטיביות.
רוב הזיהום הזה התמקם סמוך למקום התאונה ותרם לזיהום נחל טקה, אך פלומת ענן המכילה 2 MCi (80 P Bq) של רדיונוקלידים התפרסה על פני מאות קילומטרים.
מעבר לכך, הדו"ח הצביע על אזורים שזוהמו טרום הפיצוץ כוללים את נהר הטקה, שקיבל בעבר 2.75 MCi (100 PBq) של פסולת שהושלכה בכוונה, ואגם קראצ'אי, שקיבל 120 MCi (4,000 PBq).
ב-10–11 השעות שלאחר הפיצוץ, נע הענן הרדיואקטיבי לכיוון צפון מזרח והחלקיקים הגיעו למרחק של 300–350 ק"מ ממקום התאונה.
הנשורת הגרעינית שהביא עמו הענן הביאה לזיהום ארוך טווח של אזור הנע בין 80 - ל-20,000 קמ"ר ברמת זיהום משתנה, המכילה בעיקר צזיום-137 וסטרונציום 90. אזור הקרקע שנחשף כך לזיהום רדיואקטיבי כונה "העקבות הרדיואקטיביות של מזרח אוראל" (EURT).
במזכר שהופנה לוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות,, כתב שר התעשייה א.פ סלבסקי: "בחקירת הסיבות לתאונה, הוועדה סבורה שהאשמים העיקריים של אירוע זה הם ראש המפעל הרדיוכימי והמהנדס הראשי של מפעל זה, שביצע הפרה בוטה של התקנות הטכנולוגיות להפעלת אחסון תמיסות רדיואקטיביות".
בדוח של המשרד לבניין מכונות בינוניות, שנחתם על ידי א.פ.
סלבסקי, צוין כי הסיבה לפיצוץ היא קירור לא מספק של המכל, מה שאפשר לטמפרטורה לעלות עד לנקודה שתכולתה הגיבה זו עם זו והתפוצצה.
מסקנה זו אוששה מאוחר יותר על ידי ניסויים שבוצעו במעבדת המפעל המרכזית (CPL).
דמינוביץ' לקח על עצמו את כל האשמה בתאונה, שבגינה הוא שוחרר מתפקידו כמנהל.
בגלל הסודיות שאפפה את האירוע, האוכלוסייה באזורים שנפגעו לא קיבלה מידע מיידי על התאונה.
שבוע לאחר מכן, ב-6 באוקטובר 1957, החל מבצע לפינוי 10,000 איש מהאזור הפגוע, עדיין ללא הסבר על הסיבות לפינוי.
תיאורו של מדבדב על האסון בעיתון New Scientist זכה בתחילה ללעג על ידי מקורות תעשיית הגרעין המערבית, אך ליבת סיפורו אושרה עד מהרה על ידי פרופסור לב תומרמן, לשעבר ראש המעבדה לביופיזיקה במכון אנגלארדט לביולוגיה מולקולרית במוסקבה.
המספר האמיתי של מקרי מוות נותר לא ברור מכיוון שלעיתים קרובות אין הבחנה קלינית של מחלת סרטן שמקורה מקרינה מאשר כל סרטן שמקורו אחר, וניתן למדוד את שיעור קיומו של הסרטן הנגרם בשל קרינה רדיואקטיבית רק באמצעות מחקרים אפידמיולוגיים.
מחקרים אפידמיולוגיים עדכניים מצביעים על כך שכ-49 עד 55 מקרי מוות מסרטן בקרב תושבי גדות הנהר יכולים להיות קשורים לחשיפה לקרינה.
מידע זה יכול גם לכלול את ההשפעות של כל השלכת הפסולת הרדיואקטיבית לנהר, כאשר 98% מהם התרחשו הרבה לפני התאונה של 1957, אבל הוא לא יכלול את ההשפעות של ענן הנשורת שנישא מצפון-מזרח בעקבות התאונה.
האזור הקרוב ביותר לתאונה יצר 66 מקרים מאובחנים של תסמונת קרינה כרונית, המספקים את עיקר הנתונים על מצב זה.
כדי לצמצם את התפשטות הזיהום הרדיואקטיבי לאחר התאונה, האדמה המזוהמת נעקרה מהאזור ונקברה במתחמים מגודרים שכונו "בתי קברות של כדור הארץ".
ממשלת ברית המועצות הסוותה את אזור ה-EURT על ידי יצירת שמורת הטבע מזרח אורל בשנת 1968, שמנעה כל גישה בלתי מורשית לאזור הפגוע.
ישנן טענות כי בעקבות בקשות חופש המידע האמריקאי לחשיפת תיקי CIA, הארגון ידע על אירוע מאיאק מאז 1959, כשנתיים לאחר התרחשותו, אך שמר זאת בסוד כדי למנוע השלכות שליליות על תעשיית הגרעין האמריקאית בתחילת הדרך.
החל משנת 1989, מספר שנים לאחר אסון צ'רנוביל, הממשלה הסובייטית ביטלה בהדרגה את הסיווג של מסמכים הנוגעים לתקרית במאיאק.
כיום האזור נמצא תחת פיקוח הדוק, כאשר רמת הקרינה באוזיורסק אינה מזיקה ועומדת על 0.1 mSv לשנה.
עם זאת, מחקר משנת 2002 הראה שעובדי הגרעין מאיאק ואוכלוסיית גדת נהר הטקה עדיין מושפעים מהשלכות האירוע.
אסון מופע האוויר סקניליב התרחש ב-27 ביולי 2002, כאשר מטוס סוחוי Su-27UB של חיל האוויר האוקראיני, התרסק במהלך מופע אווירובטיקה בשדה התעופה סקניליב (Sknyliv) בפאתי לבוב, אוקראינה וגרם למותם של 77 בני אדם ולפציעתם של 543.
זוהי תאונת מופע אווירי הקטלנית ביותר בהיסטוריה.
המופע האווירובטי התקיים לעיני כ־10,000 צופים, וכלל הדגמות של מטוסים קרביים.
מטוס הסוחוי הוטס על ידי שני טייסים שהשתייכו ליחידת "הבזים האוקראינים" (the Ukrainian Falcons), יחידת עילית של חיל האוויר האוקראיני, ששימשה כצוות האווירובטיקה הלאומי.
הטייס היה וולודימיר טופונר (Volodymyr Toponar) וטייס המשנה יורי יגורוב (Yuriy Yegorov) ביצע תמרוני אקרובטיקה בגובה נמוך.
בשעה 12:52 בצהריים, במהלך "תמרון לולאה" מורכב, איבד המטוס שליטה.
כנפו השמאלית פגעה בקרקע, המטוס התנגש במטוס חונה מדגם איליושין Il-76, התפוצץ והתגלגל אל תוך הקהל.
שני אנשי הצוות נחלצו באמצעות כיסאות מפלט ושרדו עם פציעות קלות.
באסון נהרגו 77 בני אדם, מתוכם 28 ילדים, ו־543 נפצעו בדרגות חומרה שונות – חלקם מפגיעות הדף, שברים, וכוויות קשות.
האמבולנסים המקומיים התקשו להתמודד עם ממדי האסון, ואזרחים רבים נאלצו לפנות פצועים בכלי רכב פרטיים.
תהליך זיהוי הקורבנות היה אטי, כתוצאה מהפיצוץ והשריפה.
בין הנפגעים היו גם נפגעי טראומה, כתוצאה מהאירוע והחוויה הקשה.
ועדת חקירה ממלכתית בראשות יושב ראש המועצה לביטחון לאומי והגנה (אוקראינה), יבגן מרצ'וק (Yevhen Marchuk) הצביעה על שורה של כשלים חמורים מצד חיל האוויר ומארגני המופע, בין היתר (דו"ח החקירה, לא פורסם):
תמרון אווירי שלא נבדק או תורגל מראש.
מידע לא מדויק שנמסר לטייסים על מיקום הקהל.
היעדר הגדרה של מרחק בטיחות בין נתיב הטיסה לאזור הצופים.
תיאום לקוי בין הפיקוד הקרקעי לצוותי האוויר.
הדו"ח הדגיש כי "האחריות לאירוע אינה מוטלת רק על הטייסים, אלא גם על הדרג הפיקודי שתכנן ואישר את ההפגנה האווירית בתנאים לא מתאימים".
הטייס טופונר דחה את המסקנות ואמר כי בעיות טכניות גרמו לאסון.
במקביל, פיטר נשיא אוקראינה את מפקד חיל האוויר.
שר ההגנה וולודימיר שקידצ'נקו (Volodymyr Shkidchenko ) הציע את התפטרותו, אך הנשיא דחה את הבקשה.
בתחקיר פרטי שנערך עלה שבשעה 12:40, הייתה תקשורת בין הטייסים לבקרה, שנשאה אופי שגרתי:
טייס משנה: הנה מזג האוויר.
טייס: קח שליטה לעת עתה.
עם זאת, שלוש דקות לאחר מכן, ב-12:43, כשהם התחילו את הופעתם, תגובות הטייסים הבהירו שמשהו לאלא תקין.
טייס משנה: אני לא יודע איפה הם, [קללה]!
טייס: הנה, אני רואה אותם!
טייס לבקרה: מבצע פנייה שמאלה.
טייס משנה: האם עלינו להמשיך?
בקרה: פנה שמאלה, פנה שמאלה!
נראה ששני הטייסים לא היו מרוצים ממיקום הצופים, ביחס למה שהם ציפו.
ככל הנראה ההפרדה הנדרשת לא הייתה קיימת מלכתחילה.
הצופים עמדו בשורה משני צידי שדה התעופה, דבר שהגביל את אפשרויות התמרון וההתחמקות של הטייסים.
לעורך התחקיר נודע כי מופע האוויר היה אמור להיערך במקום אחר בשדה והוא שונה ברגע האחרון.
בנוסף נודע כי טייס אחר שהיה אמור להופיע באותו יום בחר לבטל את השתתפותו מחמת "הכנה לא מספקת".
וב-12:45, פחות מדקה לאחר מכן, נשמעה תעבורת הקשר הבאה:
טייס משנה: פנה החוצה [קללה]!!!!
המטוס יצא מתהפכות בזמן שהמטוס עדיין ירד במהירות גבוהה.
בקרה: הוציאו את המטוס מהתמרון!
בקרה (קול נוסף): הוציאו את המטוס מהתמרון, הוסיפו סל"ד!
בקרה (קול ראשון): עוצמה מלאה.
אזהרת תא הטייס: זווית התקפה קריטית.
אזהרת תא הטייס: חווה כוחות G היפר-קריטיים.
בקרה (קול שני): עוצמה מלאה.
צוות הטיסה ניסה לנסוק, אך הכנף השמאלית פגעה בעץ.
בשעה 12:45:18 הסתיימה ההקלטה בתא הטייס.
במהלך 2004–2005 נוהל משפט צבאי בו הואשמו שני הטייסים ועוד ארבעה אנשי צבא.
ביוני 2005 קבע בית המשפט הצבאי שהטייס ולדימיר טופונאר יישא בעונש של 14 שנות מאסר, טייס המשנה יוריי יגורוב, 8 שנות מאסר ושלושה קצינים נוספים נידונו לעונשי מאסר של 4 עד 6 שנים בגין רשלנות חמורה ואי־ציות לפקודות.
בנוסף, הוטלו על הטייסים פיצויים כספיים בסך מיליוני הריבניה למשפחות ההרוגים והפצועים.
מדריך הטיסה הראשי של הצוות זוכה מחוסר ראיות.
טייס המשנה יגורוב שוחרר בשנת 2008 לאחר שקיבל חנינה מהנשיא ליאוניד קוצ'מה, דבר שעורר מחלוקת ציבורית.
במהלך שהותו בכלא, הגיש הטייס טופונר מספר ערעורים בדרישה לבחון מחדש את נסיבות האירוע, בטענה שחלק מהאחריות מוטלת על מפקדי חיל האוויר והמארגנים, ולא רק על צוות הטיסה.
בראיון טלפוני, לקראת סיום ריצוי עונשו, טען טופונר כי:
מפת המסלול שנמסרה לו הייתה שגויה, והציגה את מיקום הקהל באופן מטעה.
התמרון שביצע אושר מראש על ידי הפיקוד, אך לא הותאם לתנאי השטח בפועל.
האחריות לאסון הייתה מערכתית, ולא ניתן להטילה רק על הטייסים.
בניגוד לנטען כי לא היה מנוסה, הוא היה בעל ניסיון רב, מעל 2,000 שעות טיסה, כולל שירות בצוות האווירובטיקה של חיל האוויר האוקראיני.
במהלך ביצוע "תמרון הלולאה", איבד המטוס גובה באופן חריג.
"עד הרגע האחרון נאבקתי להרים את המטוס, [אבל] טייס המשנה יורי אגורוב לחץ על הכפתור ושנינו נפלטנו יחד עם המושבים שלנו...".
בשנת 2016 פסק בית הדין האירופי לזכויות האדם (ECHR) כי אוקראינה כשלה בהבטחת הליך משפטי הוגן עבור חלק מהנפגעים וחייב שיינתנו להם פיצויים.
קרובי משפחה של הקורבנות הקימו קפלה בכניסה לשדה התעופה וליה אובליסק עם לוח זיכרון לכל אחד מהקורבנות ובכל שבת נערכת שם לתפילה לזכרם.
האסון נותר מהחמורים ביותר בתולדות התעופה הצבאית בעידן המודרני, והוביל לרפורמות בבטיחות מופעים צבאיים ברחבי אירופה, תוך קביעת נהלים חדשים להפרדה בין אזורי טיסה לקהל.
עד היום קיפחו את חייהם במסגרת חקר החלל 21 בני אדם במספר תאונות.
לעיתים, כמו במקרה של אפולו 13, ניצלו האסטונאוטים, אולם במקרים אחרים, המשימה נסתיימה במותם.
להלן רשימה של אסונות החלל אשר גרמו למותם של אנשי הצוות.
בנוסף למקרים המותארים בטבלה לעיל קיימת תיאורית קשר הטוענת שהתרחשו תאונות רבות נוספות בתוכנית החלל הסובייטית והוסתרו מהציבור.
אסונסיון (בספרדית: Asunción, בשמה הרשמי המלא: Nuestra Señora Santa María de la Asunción, בגוארני: Paraguaý) היא בירתה של פרגוואי.
אוכלוסייתה של אסונסיון מונה מעל 500,000 איש.
העיר שוכנת על גדת נהר פרגוואי.
שטחה המטרופוליטני, המכונה "גראן אסונסיון", כולל מספר ערי לוויין: פרננדו דה לה מורה, סן לורנסו, למברה, לוקה, מריאנו רוקה אלונסו, ניימבי, סן אנטוניו, לימפיו, קפיאטה ווייה אליסה.
לערי הלוויין יותר ממיליון וחצי תושבים.
העיר היא מקום מושבה של ממשלת פרגוואי, ומרכזה התעשייתי והתרבותי של המדינה כולה.
התעשייה בעיר מתמחה בייצור הנעלה, טקסטיל, ומוצרי טבק.
אסונסיון היא אחת הערים העתיקות בדרום אמריקה, וקרויה "אם הערים" מכיוון שממנה יצאו משלחות קולוניאליות רבות שייסדו ערים ברחבי היבשת (כגון ייסודה בפעם השנייה של בואנוס איירס).
העיר נוסדה ב-15 באוגוסט 1537 על ידי הספרדי חואן דה סלסר, וגונסלו דה מנדוסה, בשם "נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון" שלאחר מכן התקצר ל"אסונסיון".
ב-1562, ילידים החריבו את בואנוס איירס והמתיישבים הספרדים ברחו לאסונסיון.
העיר הפכה איפוא למרכז התיישבות ספרדית קולוניאלית גדולה.
בשנת 1731 מרדו תושבי אסונסיון תחת הנהגת חוסה דה אנטקרה אי קסטרו כנגד השלטון הספרדי הקולוניאלי, באירוע שנודע כ"מרד הקומונרוס".
המרד אמנם נכשל, אך אלו היו הסימנים הראשונים לרוח העצמאות בפרגוואי.
לאחר קבלת העצמאות ב-1811 הייתה אסונסיון לבירת המדינה.
תחת נשיאותו של חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה העיר עברה שינוי משמעותי – דרכים נבנו בעיר והרחובות קיבלו שמות.
למרות זאת, ההתקדמות המשמעותית של העיר התרחשה תחת נשיאותו של ממשיכו, קרלוס אנטוניו לופס.
למעלה מ-400 בתי ספר, מפעלי מתכות וגם שירות הרכבות הראשון בדרום אמריקה נבנו בתקופתו.
אחרי מותו, הנהיג את המדינה בנו פרנסיסקו סולנו לופס והוביל את המדינה במלחמת הברית המשולשת ההרסנית, שלאחריה הייתה אסונסיון תחת שלטון ברזיל למשך חמש שנים עד שנת 1876.
לאחר המלחמה, אסונסיון החלה בניסיון שיקום אטי.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, הגיע זרם מהגרים לעיר מאירופה והאימפריה העות'מאנית.
זה הוביל להתקדמות גדולה של העיר ושגשוג גדול אף יותר ממה שהיה לפני המלחמה.
אחת הטרגדיות הידועות בתולדות אסונסיון, ובקורות פרגוואי כולה, אירעה ב-1 באוגוסט 2004 עת סופרמרקט עלה באש, והותיר מאות פצועים ו-464 הרוגים.
כנגד הנהלת הסופרמרקט הועלתה הטענה המחרידה כי כשפרצה השריפה ננעלו דלתות מרכז הקניות על מנת למנוע ביזה, וכך מצאו רבים, שאחרת יכלו להימלט, את מותם.
אזור העיר התחתית, בסמוך לגדת הנהר, שמרכזו "פלאסה דה לוס ארואס" ו"פלאסה אורוגוואיה" פותח בעיקרו בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים.
הפיתוח השאיר אך שרידים מועטים לעיר הקולוניאלית.
אזור זה הוא מוזנח מעט ומסוכן לזרים.
האזורים "הטובים" של אסוסנסיון הם הפרברים לכיוון שדירות סן מרטין, שבהם האליטות הפרגוואיות עושות את הקניות בחנויות בסגנון ארצות הברית, ובקניוני ענק.
אתרים ידועים בעיר הם המוזיאון הלאומי לאומנויות יפות ("מוזיאון גודוי"), "כנסיית ההתגשמות" והפנתאון הלאומי, גרסה קטנה יותר של בניין "לז אינבליד" בפריז (בו קבור נפוליאון).
גיבוריה של האומה הפרגוואית קבורים בבניין זה.
אתרים אחרים הם "פלסיו דה לוס לופס" המשמש כמשכן הנשיא, בניין הסנאט הישן (מקום משכנו של הקבילדו העירוני בתקופת השלטון הספרדי, ובניין הקונגרס בין השנים 1844 ו-2003), הקתדרלה המטרופוליטנית וה"קאסה דה לה אינדפנדנסיה" (אחד השרידים האחרונים בעיר לאדריכלות הקולוניאלית).
העיתונים העיקריים באסונסיון הם ABC, אולטימה אורה, ונוטיסיאס.
ABC ואולטימה אורה נחשבים לטובים יותר, אך למעשה מעל התקשורת הפרגוואית כולה הועלו חשדות באשר לנושא עצמאותה.
האוניברסיטאות העיקריות בעיר הן "האוניברסידד קתוליקה" וה"אוניברסידד נסיונל".
הקתוליקה מחזיקה בבניינים במרכז העיר ליד הקתדרלה, אך עיקרה של האוניברסיטה מצוי בעיר הלוויין למבארה.
באופן דומה הקמפוס העיקרי של הנסיונל הוא בעיר סן לורנסו.
בעיר קיימות מכללות ואוניברסיטאות קטנות ופרטיות.
עקב כך שהעיר שוכנת על גדת נהר פרגוואי, העיר נעזרת במסוף נהר באזור מרכז העיר.
יש שימוש רב בתחבורה הציבורית בעיר, והאוטובוסים מגיעים לכל האזור בה.
מסוף האוטובוסים לטווח-ארוך ממוקם בשדרת רפובליקה ארחנטינה, ממנו יוצאים אוטובוסים לכל המדינה כמו גם נתיבים בינלאומיים למדינות הקרובות, כמו ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי.
נמל התעופה הבינלאומי סילביו פטירוסי משרת את העיר והוא ממוקם בפרבר לוקה.
זהו נמל התעופה הראשי של פרגוואי והשער הבינלאומי הראשי שלה.
אסון רבדים הוא השם הנפוץ לתאונת רכבת מהגדולות שאירעו במדינת ישראל.
ב-21 ביוני 2005 סמוך לקיבוץ רבדים שבשפלה התנגשה רכבת בקו תל אביב-באר שבע במשאית שהובילה עפר וחצתה את מסילת הדרום על דרך לא סלולה.
בתאונה נהרגו שבעה בני אדם, בהם נהג המשאית ונהג הרכבת, ונפצעו 198 נוסעים.
שניים מקרונות הרכבת ירדו מהפסים ונגרם נזק למסילה.
בעקבות התאונה הורה שר התחבורה, מאיר שטרית, על הקמת ועדת חקירה לבדיקת נסיבות האירוע.
רכבת ישראל הורשעה בבית המשפט בגרימת מוות ברשלנות.
כדי למנוע תאונות דומות בוטלו כל מעברי המסילה בתוואי שבין רמלה לבאר שבע והוחלפו בהפרדות מפלסיות במסגרת השדרוג וההכפלה של מסילת הדרום בשנים 2005–2012.
ב-21 ביוני 2005, בשעה 17:47, בעת נסיעה שגרתית של רכבת 121 בקו חיפה–באר שבע של רכבת ישראל, התנגשה רכבת המשולבת משלושה מערכי קרונועים מסוג IC3 במשאית שהובילה עפר לסלילת כביש חוצה ישראל הסמוך למסילה.
על פי עדויות של כוחות ההצלה היה קושי רב לאתר את מקום התאונה מכיוון שדיווחי הנוסעים היו חלקיים ואף שגויים, כי התאונה אירעה סמוך לשטחים חקלאיים בלתי מיושבים של קיבוץ רבדים.
כוחות ההצלה הראשונים שהגיעו לאירוע היו כוחות מד"א מקריית מלאכי, בית שמש, רחובות וקריית גת.
הכוחות הראשוניים שהוזנקו למקום האירוע היו כוחות מגן דוד אדום קריית מלאכי.
על פי עדות נהג האמבולנס, אי אפשר היה לזהות את מיקום התאונה, אך מסוק של חיל האוויר שטס סמוך, אותת לנהג ולשאר כוחות החילוץ על מקום התאונה המדויק.
פינוי הנפגעים נמשך עד לתוך הלילה.
עקב מיקום האירוע היה קושי רב לפנות את פצועי התאונה.
גם החשכה הקשתה על גורמי החילוץ.
היעדר תאורה במקום הקשה על החיפושים אחרי ניצולים או הרוגים נוספים.
חקירת נסיבות האירוע ופעולות המעורבים
בחקירת אסון רבדים נמסר כי נהג המשאית החל לחצות את המסילה בלי שהבחין ברכבת המתקרבת מכיוון צפון, שנסעה במהירות המותרת בקטע זה.
לנהג המשאית היו 18 שניות לחצות את המסילה, אך הוא לא הספיק לעשות זאת.
בעת חקירת האירוע במשטרת ישראל ועל ידי נציגים מטעם משרד התחבורה, התברר כי המשאית הועמסה עשרות אחוזים מעל המותר, וזו כנראה הסיבה שהתעכבה על המסילה.
על פי התחקיר, נהג הקרונוע ליאוניד טורק, תושב רמלה, נהג במקצועיות רבה וניסה למנוע את הפגיעה במשאית עד לשברירי השנייה לפני ההתנגשות.
התחקיר קבע שנהג הקרונוע לא האט על פי ההוראה להאט באזור התאונה בשל העבודות שבוצעו במקום באותה העת, למרות שנסע במהירות המותרת בקטע זה.
למרות זאת, במשטרה סברו שאשמתו מזערית ביחס לנהג המשאית ולחברת ההובלות.
על פי נתוני הקופסה השחורה של הרכבת, ירדה מהירות הרכבת מ-140 קמ"ש ל-120 קמ"ש בערך, בשניות שלפני ההתנגשות.
טורק נפגע ונהרג במקום מכיוון שישב בחזית הקרונוע.
נהג המשאית ליאוניד גלינסקי, שנהרג בהתנגשות, תושב דימונה מחברת ההובלות "האחים אליהו", היה בעל הרשעות תנועה רבות ברישומי משטרת התנועה בישראל.
בארבע השנים 2001–2005 הורשע ב-24 עבירות תנועה, בהן אי-עצירה בעצור ועבירות מהירות.
פרקליטות מחוז הדרום הגישה כתב אישום נגד החברה עצמה ושלושה מבכיריה בעבירות של גרימת מוות ברשלנות וחבלה ברשלנות.
בעקבות עסקת טיעון הורשעה הרכבת בגרימת מוות ברשלנות ומי שכיהן בתקופת התאונה כסגן מנהל אגף תחזוקת תשתיות הורשע בעבירה של מעשה פזיזות ורשלנות והוטל עליו עונש של עבודות שירות.
בעת ההתנגשות של מערך הרכבת במשאית, ראש הקרונועים (7231) התרסק לחלוטין ונזרק לתעלה סמוכה כמה עשרות מטרים מנקודת ההתנגשות.
הקרון השני (7431) במערך זה ירד מהמסילה אך לא הלך בעקבות ראש הקרונוע.
הקרונוע האחרון למערך זה (7031) נשאר על המסילה וחבור לשני המערכים הנוספים.
לאחר כיומיים פונו שרידי הקרונוע מספר 31 של רכבת ישראל מזירת התאונה.
המסילה תוקנה למחרת היום, על מנת להמשיך את פעילות קו הרכבת.
באותו היום הופנו רכבות לקו זה למסילת אשדוד - חלץ עד לסיום שיפוץ המסילה.
מערך 31 של רכבת ישראל, אשר ספג את הנזק המרבי, הושבת ונגרט.
מערך 21 של רכבת ישראל הועבר ביחד עם מערך 22 לאבחון והכשרתו מחדש לשירות פעיל.
אחד הגורמים לעצירת הקרונועים ויציבותם על המסילה היה ערימת האדנים שעמדה סמוך למפגש הרכבת.
היו מחלוקות רבות בעניין מיקומם והשפעתם על התאונה; הם אף הוצגו כאחד הגורמים לתאונה, אך מהר מאוד הוברר כי האדנים ייצבו את הקרונועים הפגועים חזרה על המסילה.
תאונת הרכבת ברבדים בשנת 2003
בתאריך 16 בנובמבר 2003 ארעה סמוך לרבדים תאונת רכבת בעלת מאפיינים דומים.
רכבת נוסעים מספר 105 שיצאה מנהריה בשעה 07:41 לבאר שבע התנגשה סמוך לשעה 10:00 במשאית שגם היא עסקה בעבודות ההקמה של כביש 6. הרכבת הייתה מורכבת מארבעה מערכי IC3 שבראשם קרון ניהוג מספר 7240. כתוצאה מהתאונה נהרג נהג המשאית ונהג הרכבת נפצע אנושות ומת מפצעיו כעבור יומיים.
אַסוֹצִיאַצְיָה (בעברית: תַּסְמִיךְ, סִמּוּךְ, לפי מילון אבן שושן: זִכְרָה) היא כל קשר הנלמד בין שני עצמים כלשהם.
האסוציאציה מקשרת בין עצמים שיכולים להיות מסוגים שונים - עובדות, רעיונות, פעולות, דימויים, גירויים ותגובות, זיכרונות וכדומה.
בתאוריות הלמידה אסוציאציה מוגדרת כקשר בין גירויים לתגובות, ולא בהכרח בין שני זיכרונות שניתנים לשליפה לתודעה.
רוב תאוריות אלה הושפעו מהאסכולה הביהביוריסטית בפסיכולוגיה, אסכולה אשר עוסקת בחקר ההתנהגות הגלויה של בעלי חיים ובני-אדם.
ישנם הסברים אפשריים רבים לגבי אופן היווצרותו של קשר אסוציאטיבי, כגון היווצרות סינפסות חדשות במוח, דפוסים של פעילות עצבית או רשתות של רעיונות מופשטים הקיימות במוחנו.
זיכרון פעיל יכול להביא לשליפת זיכרונות שיש לו אתם קשר של סמיכות, על ידי הפעלתם באמצעות חיווט סינפטי.
החיווט נוצר בתהליך של למידה שמקשרת אותו אל זיכרונות שנשלפו בסמיכות אליו בטווח של עד שעות.
החיווט מתחזק ככל שהתבנית חוזרת על עצמה מכיוון שהדבר עשוי להעיד על קשר אפשרי של סיבה ותולדה או קשר ביוגרפי.
שליפת רצף אסוציאציות של אירוע או תרחיש הכוללים פרטים רבים, מתבצע על ידי חיווט סינפטי טורי הקיים בין זיכרונות שונים שמייצגים את פרטי האירוע ומאפשרים את שליפתם בזה אחר זה ובהתאם לסדר ההתרחשות ואף בסדר ההפוך.
השליפה הטורית משמשת גם להתמצאות במרחב החיוני לצורך ניווט, כאשר זיכרון אחד שמייצג קטע דרך נשלף ושולף את הזיכרון הבא שמנבא את קטע הדרך הבא על ידי רצף טורי של נוירוני מיקום.
אסוציאציה של דמיון מופיעה כאשר שני תאי עצב ויותר חולקים ביניהם את אותם חיבורים סינפטיים, כך שעירור באחד מהם עשוי לעורר את השני ולהציג את תוכנו לצד התוכן של קודמו.
החיבורים הסינפטיים הם אבני הבניין של התוכן המאוחסן בתאי עצב, כך שחיבורים המשותפים לשני תאים מייצג את המשותף להם, לצד חיבורים שייחודיים להם שמייצג את השוני ביניהם.
הפסיכואנליזה וגישות טיפוליות אחרות מתמקדות בחוויה הפסיכולוגית המתעוררת באמצעות גירוי או אירוע, כך שאסוציאציות הופכות לכלי בעל חשיבות רבה במהלך הטיפול.
לדוגמה המילה "זבוב" עשויה להעלות אצל המטופל באסוציאציה את המילה "כנפיים", מילה זו עשויה להעלות באסוציאציה את המילה "מטוס" וכן הלאה.
שרשרת אסוציאציות זו יכולה לשמש בידי המטפל כדי לאבחן ולאתר קונפליקטים והגנות פסיכולוגיות אצל המטופל.
טכניקה זו משמשת גם במחקרי למידה מילוליים ובמחקרים פסיכובלשניים הבודקים כיצד נוצרת משמעות למילה כלשהי.
כאן קיימת הבחנה בין אסוציאציות סינטגמטיות (מילה עוקבת מבחינה תחבירית, כגון כיסא-גדול) לאסוציאציות פרדיגמטיות, (מילה קשורה מבחינת המשמעות, כגון כיסא-שולחן).
ילדים נוטים להעלות אסוציאציות סינטגמטיות, ומבוגרים נוטים להעלות אסוציאציות פרדיגמטיות.
על פי ההנחה יש במוח "אזורי אסוציאציה", כגון האונה המצחית והקודקודית, שבהם מתרכזת הפעילות השכלית של למידה, חשיבה והסקה.
משום שהמידע בזיכרון לטווח ארוך מקודד על בסיס משמעות תוך קישוריות לידע קודם, האסוציאציה היא אחת הדרכים לשפר את יכולת השליפה מהזיכרון.
שימוש באסוציאציות נעשה גם בחיבור הגדרות לתשבצים ובמיוחד לתשבצי היגיון.
אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא (בעברית: הסקת השמועה לפי ההלכה) או בקיצור אליבא דהלכתא, היא אחת מדרכי הלימוד של התורה שבעל פה.
בשיטה זו, נלמדת הסוגיה מתוך תפיסה שמטרת הלימוד היא להגיע לפסיקת הלכה למעשה, ולא להסתפק בלימוד תאורטי בלבד.
מקור הביטוי הוא במספר מקומות בתלמוד, אך על פי פירוש רש"י לתלמוד המשמעות המקורית של הביטוי היא אמירה של דין אשר מתקבל הלכה למעשה על ידי פוסקים אחרים.
עיקרה של דרך הלימוד הוא לימוד הסוגיה (ה"שמעתתא" כלומר ה"שמועה") בצורה מוכוונת לשם פסיקת ההלכה.
המושגים והדיונים אינם נבחנים בצורה מנותקת מהעולם ההלכתי כפי שנהוג בשיטת הפלפול.
עם זאת, קיימות מספר גישות שונות בהסבר דרך הלימוד: גישות הנוגעות למחלוקות בביאור המושג "שמעתא" ואלו שמועות יש ללמוד בעיקר, וכן מחלוקת בנושא ה"הלכתא" (הלכה), כאשר השאלה היא במה הכוונה במילה "הלכה" – האם המדובר בהלכה מעשית, או גם בהלכה תאורטית.
בתוך גישת לימוד זו ישנם הבדלים בין שיטות הלימוד השונות, אשר נובעים מהדגשים בשאלה אלו מקורות יש ללמוד באופן מרכזי.
בלימוד ההלכה ישנם כמה מקורות אפשריים: התלמוד, הגאונים והראשונים, ה"בית יוסף" והאחרונים, והדגש השונה על חלק מהם מביא לחלוקה בין השיטות השונות.
יש שאימצו את השיטה המדגישה את מרכז הלימוד בתלמוד, כאשר הראשונים מקבלים תפקיד משני, והאחרונים תפקיד קטן ביותר.
גישה זו מקנה עצמאות גדולה יותר מבחינה הלכתית.
גישה זו נהוגה בעיקר על ידי בתי מדרש קונסרבטיביים.
כפי שציין הרב דוד גולינקין, שניסה להציע כמה פרמטרים לפסיקה הקונסרבטיבית, לעיתים קרובות ההכרעה נשאבת היישר מהספרות ההלכתית הישנה.
לזרם הקונסרביטיבי נכונות רבה יחסית להסתמך על תשובות מבודדות ודעות מיעוט או יחיד בדברי הראשונים ומוקדם מהם עד התלמוד, והתחשבות פחותה בהיררכיה שהתקבלה בין פוסקים הנחשבים לבכירים לעומת זוטרים, וברצפי תקדימים ובמנהגים.
הקונסרבטיבים מבקרים קשות את האורתודוקסים על נכונות מעטה יחסית לשוב אחורה מעבר לקובצי ההלכה הגדולים, מן הרמב"ם והלאה ולהכריע נגדם, במיוחד השולחן ערוך, אף שאלו משמשים כפוסקים ראשיים גם בתנועה הקונסרבטיבית.
לעיתים קבעו שהשו"ע פסק ללא תקדים מבוסס או הסתמך על הקבלה.
קיימת בזרם זה גם נטייה לפסוק לאור שיקולים אתיים וחברתיים, ולהסתמך על ניתוחים היסטוריים, פילולוגיים ומחקריים שונים בפסיקה.
לעומתם, יש ששמים את הדגש בלימוד הראשונים ובכללי פסיקה, כשהם מייחסים פחות חשיבות לכתבי היד השונים של התלמוד ולניתוח ספרותי ועצמאי שלו.
גישה זו עדיין מעניקה עצמאות הלכתית, אך במידה פחותה מקודמתה.
גישה זו נהוגה, לדוגמה, בישיבת תורת החיים.
גישה אחרת מעבירה את הדגש ללימוד הבית יוסף והשו"ע, ואף האחרונים.
בגישה זו קיימים ניואנסים שונים בין המקומות, כאשר ככל שמוקד הדיון בלימוד מוקדם יותר בזמן, העצמאות ההלכתית שהוא מקנה גדולה יותר.
כך לדוגמה, גישה זו נהוגה בסגנון הלימוד ה"ג'רבאי", וקיימת בישיבת פורת יוסף.
בציונות הדתית ניתן למצוא גישה זו בישיבת הר ברכה.
הבדל מסוים קיים בפרשנות למושג "אליבא דהלכתא".
יש שנטו לפרש שהכוונה דווקא הלכה מעשית אפשרית, ולכן דיונים תאורטיים ומופשטים ביותר, חסרי אפשרות לביטוי הלכתי למעשה, אינם רלוונטיים; גישה זו ראתה במושג "הלכתא" ביטוי לפסק הלכה, כשהיא רואה בדרך לימוד זו קישור משמעותי לרצון לפסוק הלכה (זאת בהקבלה לדרך הלימוד הלכה ברורה ובירור הלכה).
יש שביקרו את שיטת הלימוד אליבא דהלכתא; כגון התומכים בשיטת הלימוד ב"תורת ארץ ישראל", השואפת לחיבור ההלכה והאגדה.
אמנם הם מודים בחשיבות הלימוד ההלכתי, אבל לדעתם המטרה העיקרית בלימוד היא הבנת התוכן האגדי הרעיוני שמתגלה בהלכות, בעוד בשיטת הלימוד אליבא דהלכתא, המטרה העיקרית היא פסיקת ההלכה.
הרב אלעזר אהרנסון, ראש ישיבת חולון - המצדדת בגישת תורת ארץ ישראל - אף מגדיר כי לימוד אליבא דהלכתא איננו תורה לשמה, כיוון שלימוד התורה הופך לאמצעי לפסיקת הלכה, במקום להיות מטרה בפני עצמה, לראות בתורה את הופעת דבר ה' בעולם.
אומנם, התנגדות זו מתייחסת לשיטה "המעשית", ולא לשיטה "המופשטת" שגם על פיה מטרת הלימוד הוא להופיע את דבר ה' בעולם בצורתו ההלכתית מוגמרת.
מלבד זאת, קיים יחס מעניין בין צורת הלימוד של אליבא דהלכתא לדרך הלימוד בשיטת הפלפול.
לפי חלק מהדעות אין הבדל מהותי בין צורת לימוד זו לשיטת הפלפול; כאשר לדעתם גם בשיטת הפלפול קיים עיסוק בשמועות על בסיס ההלכה.
לדעתם ההלכות יכולות להיות תאורטיות, כשלחלק מהדעות ככל שהעיסוק הוא בדברים תאורטיים יותר, כך הלימוד הוא יותר "לשמה".
לעומתם, יש המכירים בהבדל בין השיטות, כאשר יש מהם הרואים בכך הוכחה לטעות הקיימת בלימוד הפלפול, ובכך הם שוללים צורת לימוד זו.
לעומתם יש הטוענים שהמחלוקת ביחס ללימוד בשיטה זו או בשיטת הפלפול נעוצה כבר בתקופת התלמוד.
לדעתם האזכור לכך שרבי מאיר היה מטמא ומטהר את השרץ ב-"ק"נ טעמים" הייתה התייחסות ללימוד התלמוד בצד התאורטי שלו, ולא בצד המעשי (וזאת בהתאם ללימוד בשיטת הפלפול); לעומת זאת הגישות האחרות בתלמוד, מתייחסות לכך שמטרת הלימוד היא מעשית.
רוב מוסדות לימוד התורה אינם לומדים תלמוד "אליבא דהלכתא", אלא בצורה הקרובה יותר לשיטת הפלפול הליטאית.
עם זאת, קיימות כמה ישיבות אשר חרתו על דגלן נושא זה, לדוגמה, ישיבת תורת החיים, ישיבת ההסדר קרני שומרון וישיבת הר ברכה.
גם בישיבות שאינן מצדדות בלימוד "אליבא דהלכתא", ישנם כוללי הלכה שעוסקים מעצם הגדרתם בלימוד הלכה, בדרך כלל לקראת מבחני הסמכה לרבנות.
יוצאות מן הכלל, הן ישיבות המתנגדות ללימוד "אליבא דהלכתא" - אם מתוך תמיכה בשיטת הפלפול המסורתית, ואם מתוך החדשנות של תורת ארץ ישראל.
בין לומדי הדף היומי התפתחה מגמה של לימוד אליבא דהלכתא.
כך במסגרת מאורות הדף היומי לומדים אחרי שיעור הגמרא שתי הלכות יומיות הקשורות במידה כלשהי לנושאים הנלמדים בדף היומי.
ומכוני הוצאה לאור של גמרות ללמודי הדף היומי, כמו מתיבתא או ש"ס לובלין, מדפיסות בסוף הגמרא מדורי הלכה הכוללים את ההלכות העולות מתוך הסוגיות, יחד עם ענייני הלכה אקטואליים מספרי השו"ת.
אסון קפרון הוא כינוי לתאונת רכבת שהתרחשה ב-11 בנובמבר 2000 שעה שהרכבת "גלטשרבאן 2" עלתה באש בכפר קפרון שבמדינת זלצבורג שבאוסטריה.
האסון שהתרחש במנהרה ארוכה, גבה את חייהם של 155 בני אדם, והותיר תריסר ניצולים בלבד מהרכבת הבוערת.
מרבית הקורבנות היו גולשי סקי בדרכם לאתר התיירות קרחון קיצשטיינהורן.
הרכבת, "גלטשרבאן 2" שמה, הייתה פוניקולר שתחנת המוצא שלו בכפר קפרון ותחנתה הסופית בראש הר קיצשטיינהורן.
היא נפתחה בשנת 1974 ועברה שיפוץ כולל בשנת 1997. מסילת הרכבת מורכבת משני מסלולים, אורכו של כל מסלול 3,900 מטר, מתוכם 3,300 מטר בתוך מנהרה.
על כל מסלול רכבת אחת; רכבת אחת הייתה מסיעה את הגולשים במעלה ההר, בעוד שהשנייה הייתה מורידה גולשים חזרה אל הכפר.
כל רכבת הייתה מורכבת מקרון נוסעים אחד ארוך, כאשר בכל צד שלו היה תא סגור, שם ישב הכרטיסן (כאשר הרכבת הייתה בעליה, ישב הכרטיסן בתא העליון, וכאשר הרכבת הייתה בירידה - ישב בתא התחתון).
קיבולת הרכבות הייתה עד 180 נוסעים כל אחת.
בחלקה העליון של המנהרה היה מסוף (טרמינל), שבו היה גם מרכז קניות בשם "מרכז אלפיין".
ב-11 בנובמבר 2000, עלו 161 נוסעים וכרטיסן לרכבת במטרה להגיע לראש ההר.
זמן קצר לאחר השעה 9 בבוקר, לאחר שהרכבת עברה 600 מטר בתוך המנהרה, התלקח התנור החשמלי שבתא הכרטיסן האחורי עקב פגם בייצור.
האש המיסה את צינורות הפלסטיק שבהן זרם שמן הידראולי דליק אשר שימש את מערכת הבלימה.
לחץ השמן צנח בכ-20%, דבר שהפעיל את בלימת החירום (תכונה בטיחותית סטנדרטית כאשר לחץ השמן אינו תקין), והרכבת נעצרה בפתאומיות.
הכרטיסן, שהיה בתא העליון, הבין שפרצה שרפה ברכבת.
הוא יצר קשר עם מרכז הבקרה וניסה לפתוח את הדלתות הפועלות באופן הידראולי, אולם הירידה בלחץ במערכת זו מנעה את פתיחתן.
בשלב זה איבד הכרטיסן את הקשר עם מרכז הבקרה מכיוון שהאש שרפה כבל חשמלי שעובר לצד הרכבת וגרמה להפסקת חשמל.
בינתיים, תריסר נוסעים על יד התא התחתון שהתלקח הצליחו לשבור חלון חסין עשוי זכוכית אקרילית ויצאו מהרכבת אל המנהרה.
בעקבות עצתו של אחד מהם, כבאי מתנדב מזה 20 שנה, עברו על פני האש שהתלקחה והמשיכו לרדת במורד המנהרה, מתחת לעשן.
נוסעים רבים שעדיין היו כלואים בתוך הרכבת איבדו את הכרתם בגלל העשן הרעיל.
לבסוף הצליח הכרטיסן לבטל את הנעילה של הדלתות, דבר אשר אפשר לנוסעים שהיו עדיין בהכרה לפתוח את הדלתות בכוח.
נוסעים אלו יצאו אל המנהרה אפופת העשן, ועלו במעלה המנהרה, הרחק מהאש.
המנהרה התנהגה כמו ארובה ענקית: היא שאבה חמצן מתחתיה ושלחה אש, חום ועשן רעיל כלפי מעלה, לכיוון מרכז הקניות.
כל הנוסעים שטיפסו מעלה, בהם הכרטיסן, נחנקו למוות על ידי העשן, ולאחר מכן נשרפו על ידי האש המשתוללת.
הרכבת השנייה שהייתה בדרכה מטה, נלכדה אף היא בעשן הרעיל.
הכרטיסן והנוסע היחיד שלו נחנקו למוות.
העשן המשיך לעלות במעלה המנהרה, והגיע למרכז הקניות המרוחק 2,500 מטר ממקור האש.
המרכז כולו החל מתמלא בעשן רעיל, והמבקרים והעובדים פינו את המתחם.
ארבעה בני אדם נכלאו במרכז, אחד מהם ניצל על ידי כבאי האש שהגיעו למקום, ושלושת האחרים נחנקו למוות בעודם במרכז הקניות.
תריסר הנוסעים שירדו במורד המנהרה היו היחידים מבין נוסעי הרכבת שניצלו מהאסון הכבד.
לאחר כשנה קבעה חקירה רשמית את הסיבה לאסון: הפגם נמצא בתנור החשמלי שהתחמם יתר על מידה בתא הכרטיסן התחתון, ואשר לא עוצב לשימוש ברכב נע.
התנור החשמלי הצית נזילה איטית של שמן הידרולי דליק אשר הביא להמסת צינורות הפלסטיק שבהן זרם השמן, דבר אשר בתורו ליבה את האש, גרם לרכבת לעצור ולדלתות להינעל.
המסילה מעולם לא נפתחה מחדש לאחר האסון ואותה החליף רכבל.
התחנות ננטשו והמנהרה נאטמה, והיא נותרה ללא שימוש מאז.
155 בני אדם נספו באסון, מתוכם 150 נוסעי הרכבת עצמה.
בין הקורבנות אלופת סקי לשעבר וגולש סקי נוער מצטיין בן 14.
ב-19 בפברואר 2004 זיכה השופט מנפרד זייס את כל 16 החשודים שעמדו למשפט.
כל החשודים, בהם פקידים, טכנאים ומפקחים, הואשמו ברשלנות פושעת וזוכו.
השופט אמר שהראיות אינן מספיקות למציאת החשודים האחראיים למצב שהוביל להתלקחות.
באלגברה, האסוציאטור הוא פונקציה בת שלושה מקומות, המוגדרת באלגברה לא אסוציאטיבית על-פי הנוסחה .
בדומה לקומוטטור, המודד עד-כמה שני איברים רחוקים מלהתחלף, האסוציאטור מודד עד-כמה רחוקים שלושה איברים מלקיים את חוק האסוציאטיביות.
יש מחלקות רבות של אלגברות לא אסוציאטיביות שאפשר להגדיר על-פי זהויות על האסוציאטור.
למשל, אלגברה אסוציאטיבית היא אלגברה המקיימת את הזהות .
הזהויות מגדירות את האלגברות האלטרנטיביות, בעוד ש- היא הזהות הגמישה.
האסוציאטור מקיים זהויות שונות מעצם הגדרתו; החשובה שבין אלה היא הזהות .
אסוציאציות חופשיות או טיפול בדיבור, היא טכניקת טיפול בפסיכואנליזה בה המטופל מעלה באופן חופשי או על פי שאלה או מילת גירוי של המטפל, כל אסוציאציה העולה בדעתו, ומבטא אותה בעל פה.
השיטה התפתחה בהדרגה בין 1892 ל-1898 על ידי אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד, מתוך שיטות טיפול באמצעות היפנוזה וסוגסטיה של עמיתו לעבודה יוזף ברויר.
פרויד הבחין ששיטות הטיפול הקונבנציונליות שהיו נהוגות בזמנו, כולל היפנוזה, לטיפול בהיסטריה נשית ובנוירוזות אינן יעילות.
בתקופה זו החל להרהר גם בקונפליקטים מיניים כמקור לנוירוזות של נשים.
כתוצאה מכך החל בשנת 1893 לכתוב ספר יחד עם עמיתו יוזף בְּרוֹיֶר, בשם "מחקרים על היסטריה" (Studien über Hysterie), שבו תוארה שיטת טיפול חדשה שבוצעה על ידי שיחה עם המטופל - היא שיטת האסוציאציות החופשיות.
הספר פורסם בשנת 1895 ובו מתואר כי במהלך הטיפול ביקש פרויד ממטופליו לדבר על קשייהם תוך כדי שכיבה על ספה.
הוא עודד אותם לומר כל מה שעולה בדעתם.
השיטה פותחה מתוך השפעתו של טיפול שערך ברויר לברתה פפנהיים שכונתה בספר "אנה או".
היו לה הפרעות היסטריות, אך לאחר הפגישה עמו חשה הקלה.
היא קראה לפגישות הללו: "ניקוי ארובות" והמציאה כך את המושג "טיפול בדיבור".
בשיטה זו, המטופלים מוזמנים להעלות אסוציאציות חופשיות - להתייחס אל כל מה שעולה במוחם במהלך הפגישה האנליטית, מבלי לצנזר דבר.
טכניקה זו נועדה לסייע למטופל ללמוד יותר על עצמו, על רגשותיו ומחשבותיו בסביבה לא ביקורתית או שיפוטית.
באסוציאציות חופשיות אין סדר, השיחה אינה מתוכננת מראש, אלא עובדת לפי קישורים אינטואיטיביים אשר עשויים להוביל לתובנות אישיות משמעותיות חדשות.
פרויד תיאר את האופן בו הוא פונה למטופליו:
המטפלים הפסיכואנליטיקאיים מניחים שאנשים נמצאים בקונפליקט שבין הצורך שלהם ללמוד על עצמם לבין פחדיהם והגנותיהם מפני שינוי וחשיפה עצמית.
בשיטה זו לא המטפל ולא המטופל יודעים באמת לאן תוביל בדיוק השיחה, אבל היא נוטה בדרך כלל להגיע למקומות משמעותיים לתהליך הטיפול.
מטרת השיחה אינה לגלות את כל התשובות ולחשוף את כל הזכרונות הספציפיים, אלה לעורר מסע של גילוי משותף, של המטפל והמטופל, שיכול להגביר את ההשתלבות של המחשבה, הרגש, והעצמיות.
בפועל, הפסיכואנליזה של פרויד לא ממוקדת כל כך בזיכרונות מן העבר, אלא בקונפליקטים הנפשיים הפנימיים אשר מודחקים עמוק בנפש, אף שטכניקת האסוציאציות החופשיות נחשבת מרכזית עד היום בטיפול ובמחקר המוח.
השימוש באסוציאציות חופשיות נועד לסייע לגלות תפיסות ותופעות שהמטופל פיתח בתת-המודע שלו:
העברה: תופעה המאופיינת בהפנייה בלתי מודעת של רגשות מאדם אחד לאדם אחר.
השלכה: מנגנון הגנה אישי בו משליך האדם את צדדים באישיותו (לרוב כאלו שהוא תופס כשליליים) אל עבר העולם שמחוצה לו, וכך מתעלם מראיית תכונותיו ודחפיו שבתוכו.
התנגדות: תופעה בה המטופל מתנהג באופן שמטרתו להימנע משינוי במצבו, או שהוא מסרב לשוחח עם המטפל על חוויות רלוונטיות לטיפול.
אסונאנס (בעברית: חרוז תנועה; באנגלית: assonance - מלטינית: adsonare, להשיב לצליל בצליל) בתורת השירה, הוא מצלול או אמצעי ספרותי אמנותי המאופיין בחזרה של אותו הגה תנועתי מוטעם במילים סמוכות או קרובות בתוך משפט או טור של שיר.
אסונאנס נקרא גם "חרוז תנועה"..
במובן רחב, האסונאנס הוא חזרה של תנועה או מספר תנועות בתוך טור של שיר או בתוך משפט.
במובן רחב עוד יותר - אסונאנס הוא סוג של חריזה בלתי מדויקת, החריזה האסוננטית - שבה התנועות המוטעמות והתנועות הבאות אחריהן הנמצאות בסוף הטורים חוזרות על עצמן, בעוד שהעיצורים שלאחריהן אינם זהים.
כמו באליטרציה התוצאה המבוקשת היא הבלטת צליליות ועל ידי כך הדגשה של רגש או תכונה של אמירה.
האסונאנס שואף להרמוניה אימיטטיבית (חקיינית), ועל ידי כך, בדומה לאליטרציה, מתקרב לאונומטופאה.
אסונאנס הרמוני - מחוץ לשירה
אסונאנס פשוט - עם חזרה של תנועות סמוכות
אסונאנס טוני - עם חזרה של התנועה המוטעמת בלבד
אסונאנס אטוני -עם חזרה של אותה תנועה לא מוטעמת
מקרה חריג: קונסוננס טוני (אסוננס קונסוננטי) המשלב אסוננס עם קונסוננס - עם חזרה של עיצור ותנועה לא מוטעמת זהים
האסונאנס שימש לשירה העתיקה הפרובנסאלית, הצרפתית,
למשל הבתים בשירת רולאן, הקרויים "לאסות" (lasses) היו תכופות מתאפיינים באסונאנסים, כך גם שירי טרובדורים וטרוברים.
האסונאנס והחריזה האסוננטית מצויים בשירים עממיים ובפתגמים ואמרות שפר בארצות רבות.
השירה במאה ה-19 ואחר כך במאה ה-20 אימצה גם היא לעיתים קרובות את האסונאנסים במקום החריזה הרגילה.
האסונאנסים בשימוש תכוף גם בפרסומות בימינו.
הם מצאו עדנה מחודשת בשירת הראפ.
אסופות, קבצים לתולדות תנועת העבודה בעם ישראל היה כתב עת מדעי בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית וארכיון העבודה של ההסתדרות הכללית, ראה אור בתל אביב משנת 1947 עד שנת 1973.
בינואר 1945 פורסם על הכוונה להוציא לאור את הקובץ.
הנושאים בהם עסק "אסופות" היו קשורים להיבטים שונים בתולדות שלל תנועות הפועלים היהודיות בארץ ישראל ובתפוצות.
בין עורכיו היו ההיסטוריונים: שמואל אטינגר, יוסף גורני, בנימין יצחק מיכלי, מרדכי דינבורג, ישראל קולת, יהודה סלוצקי, מתתיהו מינץ וגצל קרסל.
בין הכותבים בכתב העת היו חיים שצקר, מנדל זינגר, פרלה רייכר, מנשה גפן ודן גלעדי.
בין הנושאים שנידונו בו היו ההסתדרות הכללית והקמתה, המפלגה הקומוניסטית הישראלית, מפלגת פועלי ציון וסניפיה ברחבי תבל, תנועות שמאל ושמאל רדיקלי ביהדות העולם, ובכלל זה בדרום אמריקה, ותנועות הנוער היהודיות, ובכלל זה תנועת החלוץ.
אסוקה טאנו היא דמות בדיונית מהיקום של מלחמת הכוכבים.
אסוקה היא הפדוואן של הג'דיי אנאקין סקייווקר.
היא הופיעה לראשונה בסרט המונפש מלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים שיצא בשנת 2008 ובסדרת ההמשך שלה.
בהמשך, אסוקה הופיעה שוב כדמות מפתח בסדרה מלחמת הכוכבים המורדים תחת הכינוי "פולקרום", אשר סייעה בהקמת תאי המורדים הראשונים שהתנגדו לאימפריה.
אסוקה נראתה בין החיים גם אחרי התמוטטות האימפריה.
במהלך מלחמת המשובטים, אובי ואן ואנאקין נשלחים להוביל את צבא המשובטים של הרפובליקה בקרב נגד צבא הדרואידים של הבדלנים על הכוכב כריסטופסיס.
בעוד הם ממתינים לדיווח מודיעיני ולתגבורת, שלח מאסטר יודה חניכת ג'דיי לאובי וואן, שהתברר שהוא שלח אותה להיות החניכה של אנאקין.
לאנאקין היה קשה עם העובדה שיש לו חניכה, והוא חשב שזה רק יאט אותו.
כאשר חזרו הדרואידים, אנאקין ואסוקה נשלחו להרוס את בועת המגן, שאיתה לא היה יכול צבא הרפובליקה לירות על הדרואידים.
הם התגנבו בסתר לתוך בועת המגן, בזמן שאובי ואן נלכד.
הם מצליחים להרוס את בועת המגן ולנצח בקרב.
אסוקה מופיעה שוב בסרט כשהיא ואנאקין וצבא משובטים שכולל את קפטן רקס נשלחים למנזר מבודד, כדי למצוא את בנו של ג'אבה ההאט.
בפסגת המנזר הגבוה היו דרואידים, שהובסו על ידי המשובטים.
כשהם נכנסו למנזר, הם מצאו את בנו של ג'אבה.
הם לקחו אותו, אך בדרכם ליציאה הופיעה אסאג' וונטרס – סית' מתנקשת של מנהיג צבא הדרואידים, הרוזן דוקו.
הם הצליחו להימלט, טסו לטטואין, התרסקו בנחיתה אבל הם שרדו אותה.
הם התחילו במסע להחזיר את ההאט הקטן לאביו.
אנאקין נתן את ההאט הקטן לאסוקה, שהלכה לכיוון אחר.
הרוזן דוקו הגיע לטטואין, מצא את אנאקין והחל להילחם איתו.
דוקו חתך את התרמיל של אנאקין, שלכאורה ההאט הקטן היה שם, אך היו שם רק אבנים.
אנאקין הצליח להימלט והוא נסע לארמון של ג'אבה.
אסוקה נאלצה להילחם בכמה דרואידי קרב, ולאחר שחיסלה אותם היא הגיעה לארמון של ג'אבה, ומסרה את ההאט הקטן.
אסוקה טאנו השתתפה בסדרה בעונות 1–5, 7 כאשר בסוף העונה החמישית היא עזבה את מקדש הג'דיי וחזרה בעונה השביעית.
אסוקה השתתפה במספר קרבות ועלילות.
היא נשלחה למשימות עם אנאקין לרוב, אך לעיתים גם עם ג'דיי אחרים כאובי ואן קנובי, פלו קון ולומינרה אנדולי.
אסוקה התיידדה עם דמויות כקפטן רקס, פאדמה אמידאלה, R2-D2 ועוד.
אסוקה מאוד אהבה את אנאקין, אף על פי שלא תמיד צייתה להוראותיו.
הם לרוב התבדחו, ונהנו ממשימותיהם ביחד.
לקראת סוף העונה החמישית, התרחש פיצוץ במקדש הג'דיי.
אנאקין ואסוקה נשלחו לברר פרטים על האירוע, הם חיפשו בעיר קורוסנט, שאלו אנשים, ועוד.
הם תפסו חשודה, והכניסו אותה לכלא.
אסוקה ביקרה אותה בכלא, ולפתע, מישהו ביצע חניקת כוח והרג את החשודה.
לפי מצלמות האבטחה, המשובטים הסיקו שזו הייתה אסוקה, ומכך חשבו שהיא האחראית לפיצוץ.
מאז אסוקה החלה לברוח מהמשובטים.
היא הסתובבה בעולם התחתון של קורוסנט, ולפתע תפסה אותה אסאג' וונטרס, שנבגדה בידי המאסטר שלה, הרוזן דוקו.
וונטרס והיא החלו להיות ביחד, לברוח ממשובטים.
מי שחנק בכוח את החשודה, המשיך להפליל את אסוקה, שלח אותה למבנה, ושם הביס אותה, השאיר אותה חלשה, ליד קופסאות של ננו דרואיד, שנמצאו בפיצוץ.
אסוקה נלקחה למקדש הג'דיי, שם נלקחה לה צמת הג'דיי שמייצגת אותה בתור חניכה, והיא סולקה מהמקדש.
אסוקה נשלחה למשפט, ששם פאדמה ייצגה אותה.
בזמן המשפט הלך אנאקין לבדוק את הנושא.
הוא מצא את וונטרס, התעמת איתה ואז שאל אותה מי הפליל את אסוקה.
היא טענה שזו בריס אופי, חברתה של אסוקה, מכיוון שאסוקה דיברה איתה במהלך בריחותיה.
אנאקין הלך למקדש הג'דיי, נכנס לחדרה של בריס ושאל אותה אם זו היא.
היא תקפה אותו, ושניהם נלחמו.
אנאקין הביס אותה ולקח אותה למשפט, אשר נעצר מיד, כשאסוקה יצאה זכאית.
אנאקין הציע לה לקחת את צמת הג'דיי ולחזור להיות הפדוואן שלו.
אסוקה סירבה מחוסר אמון באבירי הג'דיי, ועזבה את המקדש.
בעונה השביעית והאחרונה של הסדרה, אסוקה היא הדמות המרכזית בשני סיפורים מתוך השלושה, כאשר הסיפור האחרון מתרחש במקביל לסרט נקמת הסית'.
בסיפור הזה אסוקה משמשת כיועצת לרקס, שנהפך כעת למפקד למחלקה ה-332 (שהתפצלה מהלגיון ה-501) בזמן המצור על מנדאלור כדי לתפוס את לורד הסית' לשעבר מול.
הפעם ואסוקה מאחלת לאנאקין בהצלחה לפני שהוא ממהר לקורוסננט.
כאשר היא מתעמתת מול מול, הוא מגלה לה כי הוא חזה באמצעות הכוח שהמאסטר שלה לשעבר אנאקין סקייווקר עומד להיות התלמיד החדש של דארת' סידיוס, אך היא מתכחשת להאמין לזה והשניים מתחילים להילחם.
בסופו של דבר אסוקה מנצחת ומול נופל מגובה רב, אך היא תופסת אותו עם הכוח, המשובטים מנטרלים אותו, והוא נעצר.
לאחר מכן, אסוקה מעדכנת את יודה ומייס וינדו כי מול נעצר והם יביאו אותו לקורוסאנט.
הם מעדכנים אותה שאובי ואן בכוכב אוטפאו, מתעמת עם גנרל גריווס ככה שייתכן שהמלחמה תיגמר.
בדרכם לקורוסאנט אסוקה באמצעות הכוח חשה באנאקין, פלפטין ווינדו מתעמתים במשרד של פלפטין ואת הנפילה של אנאקין לצד האפל, מה שמשאיר בה הרבה בלבול.
בזמן שהיא הרגישה בזה, דארת' סידיוס מפעיל את פקודה 66 והמשובטים שאיתה על הספינה כולל רקס מנסים להרגה.
היא בורחת ובו זמנית משחררת את מול כדי שהוא יהווה הסחת דעת.
היא מגלה כי למשובטים יש צ'יפ בראשם שכופה עליהם את הפקודה הזאת, היא חוטפת את רקס ומסירה ממנו את הצ'יפ.
רקס מסביר לה כי כל המשובטים קיבלו פקודה לחסל את כל אבירי הג'דיי.
מול באמצעות הכוח הורס את המנועים של משחתת הכוכבים שהם נמצאים עליה כך שהיא מתרסקת על ירח לא מזוהה והשלושה מצליחים להימלט בזמן לפני ההתרסקות.
אסוקה ורקס קוברים את המשובטים שהיו במשחתה והיא זורקת את חרבות האור שלה כדי לזייף את מותה והשניים הולכים לדרכם.
הסצנה האחרונה של הסדרה מתרחשת שנים לאחר מכן בתקופת האימפריה, כאשר דארת' ויידר מסתובב ליד המשחתה ההרוסה ככל הנראה כחלק ממשלחת חקר, ונתקל בחרב האור הקבורה של אסוקה.
ויידר מרים את חרב האור לכמה שניות ולוקח אותה בחזרה לחללית.
בעונה הראשונה של הסדרה, היה איש מודיעין לצוות המורדים של החללית "רוח הרפאים" בשם "פולקרום" שנתן לצוות מידע במהלך משימותיהם וציוד, בשביל תאי מורדים שונים שהיו נגד האימפריה.
לעיתים הוא נשמע ברדיו של צוות רוח הרפאים בקול מוסווה שגם מראה הולוגרמה של דמות שחובשת עליה ברדס.
באחד מהודעותיו פולקרון רמז על זהותו האמיתית על ידי אחד מסימניה המוכרים שהיה באחד מהחבילות שהצוות קיבל.
בסוף העונה הראשונה פולקרון גילה את עצמו כאסוקה, שלוקחת חלק בתקופה זו בברית המורדים.
בפרק הראשון של העונה השנייה, אחרי שצוות רוח הרפאים ברח מדארת' ויידר לתא המורדים של אסוקה, ויידר מתחיל לרדוף אחר המורדים על מנת להפילם.
בזמן שאסוקה נכנסת למחשבתו של ויידר היא מתעלפת ולאחר מכן מתגברת על זה אך בתחושת אימה ופחד.
בפרק "תכריך האפלה" היא נחרדת לגלות באימה שהמאסטר לשעבר שלה, אנאקין סקיווקר הוא דארת' ויידר כאשר היא שומעת את אנאקין אומר לה דרך הכוח שהיא כישלון ושהיא נטשה אותו כשהזדקק לה ושהיא אכזבה אותו.
בסוף העונה השנייה היא מתעמתת לראשונה עם המאסטר לשעבר שלה במקדש סית' בכוכב מאלאקור, שם היא מצילה את עזרא מוויידר והוא מציע לה הגנה בתנאי שתספר לו היכן נמצאים אבירי ג'דיי נוספים.
אסוקה מסרבת ואומרת לו כי המאסטר שלה לא היה מתועב כמו ויידר ואילו הוא מכחיש את קיומו של אנאקין סקיווקר.
ויידר קורא לה כאשר שומעים את הקול של ויידר ואנאקין ביחד, ואסוקה מנסה לגרום לו לחזור לצד המואר ושלא תעזוב אותו הפעם.
ויידר משיב לה שהיא תמות והשניים חוזרים להילחם.
בסוף הפרק רואים את ויידר יוצא מהמקדש ההרוס בקושי עומד על רגליו וגורלה של אסוקה אחרי הקרב לא ידוע.
שלוש שנים לאחר מותה המשוער של אסוקה, עזרא חזר למקדש הג'דיי בלות'ל כדי לגלות עוד סודות הטמונים במקדש.
לעזרא מגיע לשער אל "העולם שבין העולמות" שמהווה כגישה לכל המרחב והזמן ביקום.
עזרא מסביר לאסוקה שראה אותה נלחמת מול דארת' ויידר ושהוא משך אותה משם לפני שהוא הספיק להרוג אותה, היא שאלה איפה קיינן ועזרא הסביר לה שהיא פספסה הרבה אירועים (בין היתר מותו של קיינן כמה ימים קודם לכן).
עזרא אמר לה שהוא הגיע למקום הזה כחלק ממשימה שזאב בשם "דום" הטיל עליו.
אסוקה שיערה כי ייתכן שקיינן דיבר עם עזרא באמצעות הזאב כדי להגיע למקום זה.
עזרא מסיק שקיינן שלח אותו למקדש כדי להצילו כפי שהציל את אסוקה, אך לפני שעזרא מציל את קיינן, אסוקה מסבירה לעזרא שקיינן הקריב את חייו כדי שעזרא, הרה וסבין יישארו בחיים ואם עזרא יציל אותו, הם ימותו.
ועזרא השתכנע והשלים עם מצבו.
כשהם מנסים למצוא את הדרך החוצה הם מגלים שגם פלפטין יודע על המקדש הזה ומצא גישה לשעריו של העולם שבין העולמות.
הוא מנסה לתפוס את הג'די הצעיר והסורר בעזרת הכוח.
הוא ניצל בזכות אסוקה וכל אחד חוזר אל המקום והזמן שממנו הוא הגיע ואסוקה הבטיחה לעזרא שהיא תעזור לו בעתיד.
לאחר מכן, אסוקה מתעוררת בחורבות מקדש הסית' שבמאלאקור וצועדת אל תוך המקדש (וזה מסביר את דמותה של אסוקה שהופיעה במקדש בסוף העונה השנייה שנובעת כעת כתוצאה מהשינויים של עזרא בזמן).
שמונה שנים עברו מאז הקרב של אסוקה מול ויידר, ובמהלך הזמן הזה לות'ל שוחררה משליטתה של האימפריה ועזרא ברידג'ר נעדר מאז שחרור לות'ל מידי האימפריה (שנעלם עם ת'רון וספינת הדגל שלו בפרק הסיום של הסדרה).
האימפריה נחלה תבוסה מוחצת בקרב באנדור והתפרקה, כתוצאה מכך צוות "רוח הרפאים" המקורי התפרק וכל אחד הלך לדרכו.
סבין רן נשארה בלות'ל ואסוקה הגיעה אליה כדי למצוא את עזרא שנעדר כבר במשך 5 שנים.
אך הוא יודע שהם יבואו להציל אותו מתישהו בקרוב.
אסוקה, בגילומה של רוזריו דוסון, הופיעה בפרק 5 של העונה השנייה של "המנדלוריאן".
המנדלוריאני (דין ג'ארין) נשלח על ידי מנדלוריאנית אחרת, בו-קטאן קריז שהיא מכרה של טאנו.
הפרק נפתח בכך שהיא נלחמת מול ציידי ראשים של המושלת של העיר קאלודן בכוכב קורבוס.
היא מתעמתת בכניסת העיר מול המושלת מורגן אלסבת' וסגנה לאנג.
אלסבת' אמרה שהיא לא תחשוף בפניה שום מידע ומתגרה בה ואומרת לה כמה אזרחים יסבלו תמורת המידע אך אסוקה אומרת שהם כבר סובלים תחת שלטונה ומאיימת עליה שיש לה יום אחד להחליט.
לאחר מכן היא נלחמת מול דין ג'ארין אך הוא מסביר לה מיד שהוא נשלח על ידי בו קטאן כדי שהיא תעזור לו למצוא את בני מינו של הילד שמתלווה אליו.
אסוקה תקשרה עם הילד ומספרת לג'ארין את שמו ועברו.
היא מסבירה לו כי שמו הוא גרוגו והוא גדל תחת הג'דיי עד מלחמת המשובטים ועליית האימפריה לשלטון שאז הוא הוחבא ואינו זוכר הכל מהבדידות שהוא חש עד שנפגש עם ג'ארין.
היא שואלת את המנדלוריאני אם גרוגו מסוגל עדיין להשתמש בכוח אבל ג'ארין לא הבין במה מדובר בהתחלה והיא מסבירה לו על הכוח.
ביום שלמחרת היא מתחילה לאמן את גרוגו אך הוא לא מגיב לה.
היא אומרת לג'ארין לתקשר איתו והילד מצליח להשתמש בכוח בהצלחה מה שגרם לדין לשמוח ולשבח את הילד אך אסוקה אומרת שהילד יצר אליו קשר מה שעלול להוביל אותו לפחדים ושנאה ושהיא לא תמשיך לאמן אותו כי היא ראתה מה רגשות לאן רגשות כאלו הובילו אביר ג'דיי מיומן.
ג'ארין אומר לה שהוא נשלח להרוג אותה על ידי המושלת אבל הוא מבטיח לה שהוא לא מתחייב לעשות זאת ושהוא יעזור לטאנו בבעיה שלה איתה בתמורה לכך שהיא תמצא דרך שגרוגו יקבל אימונים שיתאימו לו.
השניים עובדים יחד כדי לשחרר את קאלודן כאשר אסוקה נלחמת מול המושלת בעוד ג'ארין נלחם נגד לאנג.
טאנו מביסה אלסבת' ועם הלייטסייבר שלה צמודה לצווארה היא שואלת את המושלת איפה האדון שלה הגראנד אדמירל ת'ראון.
אחרי שהם שחררו את העיר, אסוקה מעניקה לג'ארין את החנית בסקר שהחזיקה אלסבת' ולאחר מכן אומרת לו לטוס עם גרוגו לכוכב טיית'ון ששם הוא ימצא חורבות של מקדש עתיק של הג'דיי.
שם הוא יביא גרוגו אל פסגת ההר ויעמיד אותו על "אבן הראייה" והילד יחליט על גורלו ואם יצור קשר עם הכוח, ייתכן וג'דיי יחוש בזה ויאתר אותו.
לאחר מכן אסוקה, דין וגרוגו נפרדים כל אחד לדרכו.
זמן מה לאחר מכן, אסוקה נוכחת במקדש החדש שלוק סקייווקר הקים במטרה להשגיח ולייעץ לו באימוניו של גרוגו.
המנדלוריאן מגיע אל הכוכב בזמן ללא ידיעתו של גרוגו ופוגש את אסוקה במטרה להביא לגרוגו מתנה עבורו, שריון קטן מבסקאר.
אסוקה ייעצה לו שלא יפגוש את גרוגו כי זה יפגע באימוניו כג'דיי מאחר ששניהם נקשרו זה לזה וקשר כזה אסור כג'דיי.
המנדלוריאן הסכים בלית ברירה ואסוקה אמרה שתביא את המתנה במקומו.
אסוקה מציגה בפני לוק את המתנה והוא אומר לה שהוא לא בטוח אם גרוגו באמת מחייב את עצמו להתאמן בדרך הג'דיי ואסוקה אמרה לו שהוא מזכיר לה מאוד את אביו כשהיא הייתה התלמידה שלו והוסיפה שעל לוק לבטוח באינסטינקטים שלו כדי לפתור את הדילמה הזאת ולאחר מכן עזבה את הכוכב.
במאי 2022, הוכרז בחשבון הטוויטר הרשמי של זיכיון מלחמת הכוכבים כי החלו צילומי הסדרה אסוקה בכיכובה של רוזריו דוסון – ספין אוף של המנדלוריאן – שתעלה לשידור בדיסני פלוס.
הסדרה עלתה לשידור בישראל ב-23 באוגוסט 2023. אסוקה מוגדרת כסדרת ספין אוף לסדרה המנדלוריאן, ואירועיה מתרחשים סמוך לאירועי העונה השלישית של המנדלוריאן.
הסדרה עצמה מתארת את המסע שאסוקה טאנו והמנדלוריאנית המורדת סבין רן עוברות על מנת למצוא את עזרא ותוך כדי למנוע את חזרתו של גראנד אדמירל ט'ראון שיכול להמשיך את דרכה של האימפריה ולהקים אותה מחדש.
הסדרה מתחילה עם אסוקה שנמצאת במקדש עתיק של אחיות הלילה (קבוצה של מכשפות מיקום מלחמת הכוכבים) במטרה למצוא מפה שתעזור למצוא את מיקומו של ט'ראון ומצליחה להשיג את אותה המפה אך אינה יודעת כיצד לפצח אותה.
היא נעזרת בהרה סינדולה ששימשה בעברה כגנרלית במרד וכעת היא חלק מהצבא של הרפובליקה החדשה והרה הציעה לה לגשת לסבין, שמתברר שלמדה תחת אסוקה את דרכי הג'דיי אך אימונים אלו נעצרו כי השניים לא הצליחו להסתדר אחת עם השנייה.
סבין מצליחה לפצח את המפה בסופו של דבר אך זה נלקח ממנה על ידי שכירת החרב שין האטי, שרגישה לקוח אחרי קרב לייטסייבר בין השתיים שסבין נפצעת בו ואסוקה מפנה אותו לטיפול רפואי.
אסוקה לאחר מכן חוזרת אל המקום שבו אירע הקרב בין סבין לשין והדרואידים שעזרו לשין יוצרו בכוכב קורליה.
אסוקה והרה מגיעות למפעל שבו הדרואידים מיוצרים במטרה לחקור את זה ומגלות שהוא מנוהל על ידי אנשים שעדיין נאמנים לערכי האימפריה ושזוהי מלכודת.
אסוקה נלחמת מול החוקר מארוק שגם הוא שכיר חרב כעת שמקושר למורגן אלזבת', הרה מצליחה לשים שבב מעקב על חלק שמוברח על ידי אותם תומכי אימפריה.
אסוקה חוזרת ללות'ל ולוקחת איתה את סבין בעקבות המקום שבו הדרואידים נמצאים במטרה לחלץ משם את המפה לט'ראון וסבין כעת מעוניינת שוב לחזור להתאמן כג'דיי.
בחללית של אסוקה, היא והדרואיד שאיתה, הויאנג, מאמנים את סבין בלוחמת לייטסייבר בזמן שהם בדרכם לכוכב סיטוס שבו השבב של הרה נמצא.
כאשר הם מגיעים לשם, הם רואים חללית בצורה טבעת ענקית שנועדה לקפיצת חלל ארוכה מאוד, שהיעד אליו הוא מיקומו של ט'ראון.
מורגן אלזבת' ששמה לב להופעה של החללית של אסוקה, שולחת את שין ביחד עם עוד שכירי חרב במטרה להוריד אותם אך אסוקה מצליחה לחמוק מהם בנס ולנחות על פני השטח.
אסוקה וסבין יוצאות יחד בעקבות המפה ונתקלות בשין ומארוק, השתיים מתפצלות ונלחמות בכל אחד בנפרד.
אסוקה נלחמת מול מארוק והורגת אותו בקלות והיא רואה את סבין שעדיין מתקשה מול שין אך היא אומרת לה להתקדם למפה.