tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך הצליח לבצע רכישת שטחי קרקע נרחבים בכפר עתיל, מזרחית לחדרה, זאת חרף התנגדותם של המופתי חאג' אמין אל-חוסייני והוועד הערבי העליון.
כמו כן שימש גם כיועץ המשפטי של חברות חשובות וייצג בארץ את חברת ג'נרל מוטורס.
חרף מעמדו בארץ ישראל, כעורך דין מפורסם שהופיע במשפטים בעלי אופי לאומי שהצליח להציל נאשמים מעונשים כבדים ומחבל התלייה, נראה היה כי פיליפ יוסף לא נקלט היטב בארץ.
הוא לא שלט בשפה העברית ואל לקוחותיו היה פונה ביידיש רצוצה.
כך למשל במשפטם של בן יוסף, ז'ורבין ושיין הוא נתן לנאשמים עצה ביידיש איך להתנהג מול השופטים: "רעדט ניט צו פיל, איהר זענט ניט וויט פון שטריקל" (בעברית: "אל תדברו יותר מדי, אין אתם רחוקים מן החבל").
בסופו של דבר, לאחר שבע עשרה שנים בארץ ישראל, חזר בשנת 1944 לקנדה ובה חי את שארית חייו.
הוא התגורר במונטריאול, היה חבר לשכת עורכי הדין הקנדית וניהל חברות שונות.
עם זאת, תמך במדינת ישראל וערך בביתו מסיבות ומגביות לטובת מוסדות שונים במדינה.
פיליפ יוסף נפטר בשנת 1968.
פיליפ יאזביץ' (בקרואטית: Filip Jazvić; נולד ב-22 באוקטובר 1990) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בציבאליה בעמדת החלוץ.
יאזביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הרוואטסקי דרגווליאץ.
אחרי שעבר את גיל הנוער שיחק ששחקן מושאל ברודאש, ורפאצ'ה ומוסלאווינה בהם הצטיין ובקיץ חזר להרוואטסקי.
ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הקרואטית בהפסד 4-1 לדינמו זאגרב.
ב-2 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בהרוואטסקי בתיקו 2-2 נגד שיבניק.
ב-21 ביולי 2011 עבר לאיסטרה 1961. באיסטרה חלה ירידה ביכולתו של יאזביץ' ובינואר חתם באינטר זאפרשיץ' גם בה לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה.
את רוב הופעותיו בעונה זו רשם בתור שחקן מחליף והשלים 90 דקות רק ב-6 משחקים מתוך 19 בהם היה שותף ובתום העונה כבש 3 שערים אך זכה עם קבוצתו באליפות הליגה השנייה.
אחרי שהרוואטסקי חזרה לליגה השנייה בתום העונה, ב-26 ביולי 2014 חתם לשנה בקלוז' נפוקה מליגת העל הרומנית שהיא הקבוצה הראשונה שלו מחוץ לקרואטיה.
בתום העונה חתם בטרגו מורש.
ב-19 בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה וכעבור זמן קצר חזר לרומניה וחתם ב-CSU קראיובה.
ב-15 ביולי 2017 חתם בארקה גדיניה מליגת העל הפולנית.
ב-2 בפברואר 2018 חתם באולימפיה גרודז'ונדז מליגת המשנה הפולנית.
בינואר 2019 חתם בהרמנשטאדט הרומנית.
באוגוסט , יאזביץ' חתם בציבאליה מהליגה הקרואטית השנייה.
פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Philipp Wilhelm von der Pfalz; 24 בנובמבר 1615 – 2 בספטמבר 1690) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1685–1690.
פיליפ וילהלם נולד בגיסן ב-24 בנובמבר 1615, לוולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג ומגדלנה מבוואריה, בתם של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן.
בשנת 1653 מת אביו וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג, ופיליפ וילהלם ירש את רוזנות פפאלץ-נויבורג ואת דוכסויות יוליך וברג.
בשנת 1685 מת קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ ללא יורשים, ופיליפ וילהלם עלה לשלטון במקומו.
אולם אחותו של קרל אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ שהייתה נשואה לפיליפ הראשון, דוכס אורליאן טענה אף היא לזכותה לשלטון, ובעקבות כך פרצה בשנת 1688 מלחמת הירושה הפלטינית.
ב-2 בספטמבר 1690 מת פיליפ וילהלם בווינה, ובנו יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1642 התחתן פיליפ וילהלם עם אנה קטרז'ינה קונסטנסיה ואזה, בתם של זיגמונט השלישי ואזה וקונסטנצה מאוסטריה, ממנה נולד לו רק ילד אחד בשנת 1645 שמת בלידתו.
בשנת 1653 התחתן פיליפ וילהלם עם אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה, ממנה נולדו לו 17 ילדים:
צ'ארלס פיליפ לאת'אם היה שחקן בריטי.
הוא למד ב"פלסטד סקול" ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וסיים את התואר ב-1951.
בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים של המאה העשרים היה לאת'אם מוכר לצופי הטלוויזיה בבריטניה בתפקיד רואה החשבון "המצפון" של חברת הנפט בבעלות בריאן סטיד (בגילומו של ג'פרי קין) בסדרה "The Troubleshooters" של ה-BBC.
עוד הופיע לאת'אם בין השנים 1960 ו-1962 בסדרה "Danger Man", במיני-סדרה "ישו מנצרת", בסדרה "The Treasure Seekers", במיני-סדרה "The Cedar Tree", בפרקים בסדרות "המלאך", "המפקח מגרה", בסדרה הבלשית "Sergeant Cork" בסדרה "Justice", "סיפור אהבה", "Killers", בסדרה "Hammer House of Horror", בסדרה "נני" ובסדרה "המקצוענים".
בטלוויזיה שיחק לאת'אם בתפקיד ראשי בדמות פלנטג'נט פאליסר, לצדה של סוזן המפשייר בתפקיד אשתו, בסדרה בת 26 פרקים של ה-BBC "משפחת פאליסר" עיבוד לסדרת הרומנים הפוליטיים של אנתוני טרולופ.
ב-1983 גילם את הלורד הנשיא בורוסה בסדרה "דוקטור הו" בפרק "חמשת הדוקטורים" שנוצר לציון 20 שנה לסדרה.
פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג (גרמנית: Philip Ludwig.
פיליפ לודוויג נולד ב-2 באוקטובר 1547 בצווייבריקן, לוולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ואנה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בין השנים 1577–1584 שימש פיליפ לודוויג כעוצר, עבור ארנסט פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך ויקוב השלישי, מרקיז מבאדן-הכברג.
בשנת 1604 מת אחיו אוטו היינריך, רוזן פפאלץ-זולצבאך ללא יורשים, ופיליפ לודוויג ירש את נחלותיו.
בשנת 1609 מת יוהאן וילהלם, דוכס יוליך קלווה-ברג ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ סכסוך בין פיליפ לודוויג ליוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על ירושת נחלותיו.
בשנת 1613 המיר בנו וולפגנג וילהלם את דתו לקתולית, מה שגרם לזעזוע גדול עבור פיליפ לודוויג, והוא אף רצה לנשלו מירושתו.
בשנת 1614 נחתמה אמנת קסנטן, ולפיה בנו וולפגנג וילהלם קיבל את דוכסויות יוליך וברג, בעוד יריבו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג.
ב-22 באוגוסט 1614 מת פיליפ לודוויג, ובניו חילקו את נחלותיו: וולפגנג וילהלם קיבל את פפאלץ-נויבורג, אוגוסט קיבל את פפאלץ-זולצבאך, ואילו יוהאן וילהלם קיבל את פפאלץ-זולצבאך-הילפולשטיין.
ב-27 בספטמבר 1574 התחתן פיליפ לודוויג עם אנה מקלווה, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
אנה מריה, רוזנת פפאלץ-נויבורג (1575–1643), התחתנה עם פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר
דורותיאה סבינה, רוזנת פפאלץ-נויבורג (1576–1598)
וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג (1578–1653)
אוטו היינריך, רוזן פפאלץ-נויבורג (1580–1581)
אמליה הדוויג, רוזנת פפאלץ-נויבורג (1584–1607)
יוהאן וילהלם, רוזן פפאלץ-זולצבאך-הילפולשטיין (1587–1644)
סופיה ברברה, רוזנת פפאלץ-נויבורג (1590–1591)
פיליפ וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט (גרמנית: Friedrich Wilhelm von Brandenburg-Schwedt; 19 במאי 1699 - 19 בדצמבר 1711), היה בנו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ומרקיז ברנדנבורג-שוודט בין השנים 1692–1711.
פיליפ וילהלם נולד בקניגסברג ב-19 במאי 1699 לפרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וסופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וסופיה הדוויג מסקסוניה-לאוונבורג.
בשנת 1688 מת אביו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואחיו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-3 במרץ 1692 עשה פיליפ וילהלם הסכם עם אחיו פרידריך השלישי, שהוא יקבל את האדמות וההכנסה מהם באזור שוודט על האודר והלברשטט, ובתוספת משכורתו הצבאית היה מדובר על 66,000 טאלרים, שבהם היה יכול להחזיק את חצרו.
במהלך מלחמת תשע השנים לחם פיליפ וילהלם כגנרל במערכות השונות נגד צרפת, ובשנת 1697 מונה למפקח הכללי של יחידות הארטילריה בצבא הפרוסי.
בתקופה שכיהן פיליפ וילהלם כמושל מגדבורג, מסר לו אחיו את הפיקוד על כמה רגימנטים, ובנוסף הוא קיבל את התואר "Rector magnificentissimus" מאוניברסיטת האלה.
ב-19 בדצמבר 1711 מת פיליפ וילהלם בשוודט על האודר, ובנו פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין, שלטו פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ולאחר מותו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה כעוצרים עד לבגרותו.
ב-25 בינואר 1699 התחתן פיליפ וילהלם עם יוהנה שרלוטה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו והנרייטה קתרינה, רוזנת נסאו, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט (1700–1771)
פרדריקה דורותיאה הנרייטה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט (1700–1701)
הנרייטה מריה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט (1702–1782), התחתנה עם פרידריך לודוויג, דוכס וירטמברג
גאורג וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט (1704)
פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט (1709–1788)
פיליפ ויטצ'רץ' הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מפקח ראשי פיליפ קאטו בסדרה "The Bill" בין השנים 1993 ל-1995. עוד שיחק באותה סדרה בתפקיד המפקח טוויסט.
משנת 2000 עד 2006 גילם את טיילר בסדרה הקומית "הגיבור שלי".
ויטצ'רץ' שיחק בתפקיד דרק, יושב ראש חבר הנאמנים, בעונה הראשונה של סדרה "תקווה ותהילה", והופיע בפרק בסדרת הדרמה של ה-BBC "תחבולות חדשות".
ב-1987 השתתף ויטצ'רץ' בסדרת הטלוויזיה לילדים "הנעלולים" (הוא דיבב את כל הדמויות בסדרה).
עוד דיבב את זיפי בסדרה המצוירת "טוק טוקאן" של ערוץ CITV.
מ-5 בדצמבר 2005 עד 2 בדצמבר 2006 שיחק ויטצ'רץ' בתפקיד אביו של בילי בעיבוד הבימתי של אלטון ג'ון למחזמר "בילי אליוט" שהוצג בתיאטראות וסט אנד.
ב-2008 כיכב ויטצ'רץ' לצדם של שחקנים מהסדרה "The Bill" סיריל נרי וראסל באוטלר בפרק בסדרה "להעיר את המתים" של ערוץ BBC1.
ב-2012 כיכב ויטצ'רץ' של לוק גרוס בסרט "Interview with a Hitman" שכתב וביים פרי בהנדל בו גילם פושע בריטי בשם טוסקה.
עוד ב-2012 שיחק בדרמה של ITV "דלתות נפתחות" ששודרה ביום הקופסאות.
בה גילם דמות בשם "הג'ורדי".
ב-2013 שיחק בתפקיד אלפרד צ'למרס במחזה הביכורים של איאן רנקין "Dark Road".
ב-2016 לוהק ויטצ'רץ בתפקיד דוכס גלוסטר בהפקה של להקת התיאטרון טאלאווה ותיאטרון רויאל אקסצ'נג מנצ'סטר של המחזה "המלך ליר".
פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג , לא נישאה
אמליה אליזבת (1602–1651), נישאה לוילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל
קתרינה יוליאנה (1604–1668), נישאה לראשונה לרוזן אלברכט אוטו השני מזולמס-לאובאך, ובשנית לרוזן מוריץ כריסטיאן מוויד-רונקל
היינריך לודוויג (1609–1632) נהרג במהלך המצור על מאסטריכט
יקוב יוהאן (1612–1636), קבור בסנט ניקולס בשטרסבורג.
מדיניותו של הרוזן פיליפ לודוויג השני מתבלטת בדחף מודרניזציה למדינתו, לאחר נישואיו בהגיעו לגיל, למרות שהעוצרות נותרה אצל אחיו אלברכט, הוא השתמש בחוק "Cuius regio, eius religio", בעברית- הממלכה שלו, הדת שלו.
שינוי דת המחוז הביא לו פריחה רבה מצד הפליטים הקלוויניסטים מצרפת והולנד, שעשו את דרכם לעיר הנאו הרחוקה רק חצי יום מפרנקפורט, והתיישבו בה, ב-1597 וב-1604 חתמו הרוזן והפליטים על הסכמים, בהם קיבלו אישור להקים עיר אוטונומית בשם הנאו החדשה, שהוכחה כהצלחה רבה עד לשנות המאה ה-19.
פיליפ לודוויג השני אף הביא קהילה יהודית להנאו, להם הקצה מקום בביצורים בדרום העיר העתיקה, שלא היו נזקקים לעיר יותר, עקב הגנת העיר החדשה על אגף זה בעיר, הגטו לא היה חלק מאף עיר, אך היה תחת ניהול הרוזנות.
הרוזן ניסה להקים אף אוניברסיטה בהנאו, אך לבסוף היא התפתחה לבית ספר תיכון.
פיליפ ווֹדִיאַנֶר (בהונגרית: Wodianer Fülöp; 20 בנובמבר 1820, הודמזוושרהיי – 30 בינואר 1899, בודפשט) היה מוציא לאור הונגרי-יהודי של ספרים ועיתונים, בעל בית דפוס, סוחר ספרים, חבר הרשות העירונית המחוקקת (מועצת העיר) של בודפשט, בעל מדליית אנדרשי ובעל תואר אצולה.
לפיליפ וודיאנר היה תפקיד מרכזי בייסוד יומונים פוליטיים-עסקיים והפך לאחד היזמים החשובים של האימפריה האוסטרו-הונגרית בתחום הדפוס והעיתונות.
וודיאנר נולד ב-20 בנובמבר 1820, כילד למשפחה יהודית.
ב -31 באוגוסט 1998 העניק מלך הונגריה וקיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף הראשון תואר אצולה וסמל, לו, לאשתו יוליה ויצנר (1841-1893), וילדיו: ארתור, הוגו, הנרייטה, אירמה, מטילדה, ויולן.
לפני שנת 1848 עבד בבתי דפוס בברטיסלבה ובווינה.
במהפכת 1848 בהונגריה אחרי ה-15 במרץ 1848 שב למולדתו וקיבל משרה בבית הדפוס האוניברסיטאי.
לאחר בריחת הממשלה המהפכנית לדברצן ב־31 בדצמבר 1848, בית הדפוס עם ציודו השלם והמכונות להדפסת השטרות עברו לשם.
בדברצן הוא ניהל את בית הדפוס העירוני, שהדפיס גם את העיתון הממשלתי הרשמי.
לאחר כישלון מלחמת השחרור וכניעת הכוחות המהפכניים לאוסטריה העביר את ציוד ההדפסה לאוראדיה, השקיע אותו בנהר המארוש והיגר מהונגריה.
בשנת 1855 שב למולדתו והקים בית דפוס בפשט.
בשנת 1867 השיק את "העיתון ההונגרי" ומשנת 1877 עד 1880 הוציא את העיתון הפוליטי, הכלכלי והספרותי "דעה ציבורית".
בשנת 1888 ייסד את הצהובון "העיתון הקטן".
בשנת 1874 קנה את חברת ההוצאה לאור של רוברט למפל, שהוציאה לאור את רוב הפרסומים החינוכיים וספרי הלימוד בבתי הספר.
וודיאנר נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
הלקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon.
פיליפ לודוויג הראשון, רוזן הנאו-מינצברג היה רוזן הנאו-מינצברג החל משנת 1561 בה ירש את אביו עד מותו.
פיליפ לודוויג הראשון היה בנם של פיליפ השלישי, רוזן הנאו-מינצברג והלנה, רוזנת פפאלץ-זימרן.
הדוכסית מריה מפפאלץ-זימרן (1519–1567), אשתו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
תחביבו היה איסוף מדליות ומטבעות.
לא ידוע מאומה על שנותיו הראשונות, בשנת 1560, עת היותו בן 7 שנים מינהו אביו לפקיד מחוז שטיינו, תפקיד רשמי בלבד ככל הנראה, שנה לאחר מכן מת אביו ופיליפ לודוויג ירש אותו, ועדת עוצרים מונתה לצורך הממשל.
המועצה הוקמה לבקשת אמו, ומונו לה שלושה עוצרים:
יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג, קרוב משפחתו הרחוק של פיליפ לודוויג
פיליפ הרביעי, רוזן הנאו-ליכטנברג, דודנו הרחוק של פיליפ לודוויג
האלקטור פלטין פרידריך השלישי, מוזכר כעוצר הראשי בספרות, אך אין כל עדות לפעולותיו.
הרוזן ריינהרד הראשון מזולמס, שהיה אפוטרופוס של אביו של פיליפ לודוויג, וקרוב אליו משפחתית התעלם מן המועצה, ככל הנראה כיוון שציפה להיות יורש העצר וכבר הוסמך לכך וכעת היה עליו לוותר על כך, ייתכן שהסיבה לכך היא שריינהרד היה קתולי בעוד הנאו-מינצברג חלק מן הרפורמציה.
מצד שני הניגוד הדתי לא בלט באותה תקופה כמו בדורות לאחר מכן, כאשר רוזן הנאו-ליכטנברג שלט בהנאו-מינצברג וגרם לעימותים אלימים רבים בשלטון, בתקפותו של פיליפ לודוויג הראשון הוגבלה הבעיה לשאלה איזה חינוך יקבל הנער, בסופו של דבר הושגה הסכמה בין העוצרים.
הרוזן פיליפ לודוויג הצעיר תואר על ידי מוריו שנער הלהוט ללמוד, משנת 1563 בחנו עוצריו את האפשרות לשלחו ללמוד חוץ לאימפריה, אך הדבר לא הגיע לידי ביצוע והוא נותר שלוש שנים בדילנבורג, שם התחנך יחד עם אחיו הצעיר של אפוטרופוסו, הנרי מנסאו-דילנבורג (1550–1574),
בשנים 1567–1569 למדו שניהם יחד באוניברסיטת שטרסבורג, ולאחר מכן באוניברסיטת טיבינגן, כאן נפגש הרוזן לראשונה במחלוקת הדת החריפה שבתנועה הפרוטסטנטית.
לאחר זמן מה בטיבינגן המשיך להתחנך בצרפת, והגיע לפריז בשנת 1572, שם יצר קשר על האדמירל גאספאר דה קוליני השני, מנהיג ההוגנוטים, ונמלט מטבח ליל ברתולומאוס הקדוש וחזר לבוקסווילר בירת הנאו-ליכטנברג.
הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בזל, ובשנת 1573 נסע לטייל באיטליה ובסוף למד באוניברסיטת פדובה, וברומא, עד שחזר דרך וינה בשנת 1574, תוכנית לימוד זאת הייתה יוצאת דופן עבור רוזן.
ב-13 בנובמבר 1562 עבר הקיסר פרדיננד הראשון דרך הנאו בדרכו להכתרת בנו מקסימיליאן השני, שנערכה ב-24 בנובמבר בפרנקפורט, פרדיננד התקבל בברכה על ידי פיליפ לודוויג והשניים יצאו יחד לצייד.
ב-1563 הוקמה בהנאו מועצה שהסדירה מנהלית את ההרפורמציה הפרוטסטנטית, תחילה הייתה המועצה מחלקה ברוזנות שנוהלה על ידי בנו, הרוזן פיליפ לודוויג השני, אך ב-1612 הופרדה הכנסייה על פי חוק והייתה למוסד עצמאי.
בתקופת שלטונו של הרוזן פיליפ לודוויג הראשון, ההוא צירף לרוזנות הנאו את הכפרים דוריים, שוולהיים ורודגן ואת המנזרים לשעבר קונראדסדורף והירזנהיין ואת שליש מחוז רוברטנברג מרוזן שטולברג.
אזורים אלה היו בעבר משועבדים.
הוא גם רכש את אובר-אשבאך, נידר-אשבאך, שטיינבאך והולצהאוזן.
הרוזן פיליפ לודוויג הראשון מת באופן פתאומי, הוא התלונן על חולשה ובחילות במשך שלושה או ארבעה ימים קודם מותו, אבל אפילו הוא לא התייחס לכך ברצינות, הוא התעלף במפתיע בין השעות ארבע לחמש בצהריים, ומת זמן קצר לאחר מכן.
הוא נקבר בכנסיית סנט מרי בהנאו, צמוד לקיר הדרומי של הקפלה, בקרבת אביו, מעל קברו הותקן כיתוב שלאחר שנים נחשב כדוגמה עיקרית לאמנות הרנסאנס הגבוהה, הכיתוב נהרס במלחמת העולם השנייה, וכמה שברים נשמרים עד היום במוזיאון ההיסטוריה שלה הנאו, המקום של הכיתוב מסומן כיום על הקיר.
אלמנתו, הרוזנת מגדלנה מולדק, נישאה ב-1581 ליוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן.
הרוזן פיליפ לודוויג השני נישא למגדלנה, רוזנת ולדק (1558-1599), בין 2 בפברואר ל-6 בפברואר 1576 (המקורות חלוקים בתאריך המדויק, האפוטרופוס שלו התנגד לנישואים עקב היות הכלה בדרגת רוזנות נמוכה משל הנאו, ייתכן שהוא נישא לה מתוך אהבת אמת או כדי להתמודד עם הדומיננטיות הפוליטית של נסאו על פני הנאו.
יוליאנה (13 באוקטובר 1577 - 2 בדצמבר 1577) נקברה בכנסיית סנט מרי.
פיליפ אולגוביץ' יאנקובסקי (רוסית: Филипп Олегович Янковский; נולד ב-10 באוקטובר 1968) הוא שחקן ובמאי קולנוע רוסי, בנו של השחקן אולג יאנקובסקי.
פיליפ יאנקובסקי נולד בבסרטוב במשפחת השחקנים אולג ינקובסקי וליודמילה זורינה.
באותה תקופה שיחקו הוריו בתיאטרון הדרמה של סרטוב.
כשפיליפ היה בן ארבע, המשפחה עברה למוסקבה.
תפקידו הראשון כשחקן היה בסרט מראה 1974 מאת אנדריי טרקובסקי.
באותה שנה היה לו תפקיד קטן בסרט "תחת שמי אבן".
התפקיד הראשון של פיליפ בבגרותו היה בסרט מסע סנטימנטלי לתפוחי אדמה (1986).
בשנת 1990 סיים את בית הספר לאמנות התיאטרון במוסקבה (בקורס של אולג טבקוב).
אחר כך למד ב משנת 1990 ועד 2004 בפקולטה לבימוי (סדנה של ולדימיר נאומוב).
יאנקובסקי החל את קריירת הבימוי שלו בסרטוני מוזיקה - הוא יצר כ-150 סרטוני מוזיקה.
בשנת 1997 הוא היה מועמד לפרס Ovation כבמאי סרטוני המוזיקה הטוב ביותר.
את הופעת הבכורה שלו הוא עשה בשנת 2002 עם הסרט העלילתי "בתנועה", שעבורו זכה בפרס "תגלית השנה" בטקס פרסי ניקה בשנת 2003 ופרס הקהל בקינוטאבר.
הסרט גולל את סיפורו של סשה גורייב (קונסטנטין חבנסקי), עיתונאי מצליח ומקסים שפתאום מבין שהוא מצא עדויות מטרידות על חברו הפוליטיקאי.
עבודת הבימוי הבאה הייתה גרסת הקולנוע משנת 2005 לרומן הבלשי של בוריס אקונין, יועץ ממלכתי.
אולג מנשיקוב, ניקיטה מיכאלקוב וקונסטנטין חאבנסקי גילמו את התפקידים הראשיים בסרט.
בשנת 2006 ביים את נושא החרב בכיכובם של ארטיום טקצ'נקו וצ'ולפן חמטובה.
אישה - אוקסנה פנדרה, שחקנית; ילדים:
בן - איוואן יאנקובסקי (נולד ב-30 באוקטובר 1990), שחקן.
בת - יליזבטה יאנקובסקאיה (נולדה ב-1 במאי 1995).
כאשר פיליפ היה בן 41, הוא אובחן כחולה לימפומה.
בשנת 2016 דווח כי יאנקובסקי נרפא מסרטן שלב III, לאחר שעבר כימותרפיה שבע פעמים.
1986: מסע סנטימנטלי לתפוחי האדמה
1991: התמוטטות אפגניסטן (Афганский излом) כניקיטה שטקלוב, סגן בכיר
2005: יועץ ממלכתי (Статский советник) כהוסאר שתוי
2011: רספוטין (Распутин) כפליקס יוסופוב
2013: שלושת המוסקטרים (Три мушкетера) כלואי השלושה עשר
2014: יוצר פלאים (Чудотворец) כניקולאי ארבנין
2016: תשוקה מסתורית (Таинственная страсть) כיבגני יבטושנקו
2021: איוואן דניסוביץ' כאיוואן דניסוביץ'
2022: הצל: ללכוד את גורודיי
2023: הירח הגדול ביותר כגלב
פיליפ טאן הוא סופר וקומיקסאי הידוע בעיקר בזכות עבודתו על ספון, אקס-מן ואיירון מן.
טאן סיים את לימודי התואר הראשון באדריכלות באוניברסיטת סנטו תומאס.
טאן אייר קלפים למשחק הקלפים Magic: The Gathering.
בשנת 2011 טאן היה האמן בהוקמן, שהיה חלק מההשקה המחודשת של חברת DC קומיקס, 52 החדשים.
בשנת 2016 פיליפ טאן עבד על הסדרה החדשה של יחידת המתאבדים יחד עם ג'ים לי.
פיליפ וילסון סטיר היה צייר בריטי של נופים ודמויות.
הוא היה גם מורה לאמנות משפיע.
ציורי הים והנוף שלו הפכו אותו לדמות מובילה בתנועת האימפרסיוניזם בבריטניה, אך עם הזמן הוא פנה לסגנון אנגלי מסורתי יותר, שהושפע בבירור הן מג'ון קונסטבל והן מטרנר, ובילה יותר זמן בציור באזורים הכפריים.
כמורה לציור בבית הספר לאמנות סלייד במשך שנים רבות השפיע על דורות של אמנים צעירים.
סטיר נולד בבירקהנד, צ'שייר, בנו של צייר פורטרטים ומורה לאמנות, פיליפ סטיר (1810–1871) ורעייתו, אמה הריסון (1816–1898).
כאשר סטיר היה בן שלוש עברה המשפחה לוויטצ'רץ' ליד מונמות' משם, לאחר תקופת לימודים ביתית, הוא למד בבית הספר בקתדרלת הרפורד.
לאחר שמצא שהבחינות בשירות המדינה הבריטי תובעניות מדי, הוא הפך לאמן בשנת 1878. הוא למד בבית הספר לאמנות גלוסטר ואחר כך בין השנים 1880–1881 בבתי הספר לציור בדרום קנזינגטון.
הוא נדחה על ידי האקדמיה המלכותית לאמנות, ולכן למד בפריז בין השנים 1882–1884, תחילה באקדמיה ז'וליאן, ולאחר מכן בית ספר לאמנויות יפות בראשות אלכסנדר קבנל, שם הפך לחסיד של אסכולת האימפרסיוניזם.
בפריז הוא הושפע רבות כשראה יצירות מאת אדוארט מאנט וג'יימס מקניל ויסלר והציירים הצרפתים.
כשחזר לאנגליה, הקים סטיר אולפן בלונדון והחל לפתח סגנון אימפרסיוניסטי בו תיאר סצנות חוף ונופי ים באור שקוף וכסוף.
ציורו של נמל פול, שהושלם בשנת 1890, הוא דוגמה לאפקטים האטמוספיריים הבולטים שהוא הצליח לתפוס.
סטיר שהה לעיתים קרובות בעיירת החוף וולברסוויק בסופוק, והעבודות שצייר שם מעניינות בשל רעננותן ותיאורן את האור והצל.
עבודות כמו הגשר, החוף בוולברסוויק (1890) ובנות רצות: מזח וולברסוויק (1894) מציגות את סטייר בשיא יכולותיו.
בין השנים 1883 - 1885 הציג סטייר באקדמיה המלכותית ובשנת 1886 הפך למייסד מועדון האמנות האנגלי החדש, איתו המשיך להציג באופן קבוע.
עם וולטר סיקרט הוא הפך לאימפרסיוניסט בריטי מוביל, והציג עבודות בתערוכה האימפרסיוניסטית בלונדון שהתקיימה בגלריית גופיל בשנת 1889. מלבד האימפרסיוניסטים הצרפתים הוא הושפע מוויסלר ומאוחר יותר מציירים ותיקים כמו פרנסואה בושה, תומאס גיינסבורו, ג'ון קונסטבל וג'יי מ' טרנר.
סטיר ספג ביקורת תדיר על ידי מבקרים בריטים שמרניים על עבודותיו האימפרסיוניסטיות, עד כדי כך שבמשך תקופה מסוימת הפסיק להציג את יצירותיו הנועזות יותר.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 כשהתרחק מהאימפרסיוניזם הצרפתי, עבודתו של סטיר קיבלה הערכה רבה יותר.
דיוקנאות, כמו נערה קוראת ספר משנת 1895, דיוקן של רוז פטיגרו, הדוגמנית וחברתו, ודיוקנה של גברת ריינס (1922) התקבלו היטב.
בשנת 1887 בילה סטיר זמן מה במושבת האמנות של Etaples.
בתחילת שנות ה-90 החל לצייר בצבעי מים יותר ממה שהיה בעבר.
בין השנים 1893–1911 ביקר בכמה אתרים הקשורים לציורי המאה ה-18.
ב־1893 מונה פרדריק בראון לפרופסור לאמנות והוא מינה את סטייר לפרופסור לציור בבית הספר Slade of Fine Art בלונדון.
סטיר לימד שם, לצד בראון, הנרי טונקס וולטר ראסל עד 1930. קבוצה זו תמשיך במסורת של ריאליזם בציור וברישום ותשפיע על דורות של אמנים צעירים ובהם אוגוסטוס ג'ון, ויליאם אורפן, סטנלי ספנסר, פול נאש ואנה איירי.
הוא התגורר בצ'לסי ובקיץ צייר ביורקשייר, בקוטסוולדס במערב ובחופי הדרום והמזרח של בריטניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס סטיר על ידי לורד ביברברוק, יו"ר ועדת הנצחה למלחמה בבריטניה, כדי לצייר תמונות של הצי המלכותי והוא בילה זמן מה בציור תמונות ימיות בדובר.
בשנת 1927 סטיר החל לאבד את הראייה בעין אחת אך הוא המשיך לצייר, אם כי בעיקר בצבעי מים ולא בשמן, ויצירותיו נעשו הרבה יותר רופפות, לפעמים כמעט מופשטות אך עד 1940 הוא הפסיק לצייר.[9] בשנת 1931 הוענק לו מסדר הכבוד.
סטיר מעולם לא התחתן ולאורך חייו היה היפוכונדר, אך היה גם הגון, צנוע, משעשע והוקיר כבוד רב לאלה שהכירו אותו.
פיליפ פורסט לוויטסקי הוא שחקן קנדי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו הראשי כאפולו 4 בסדרת הטלוויזיה הקנדית "Utopia Falls" משנת 2020, והופעתו בתור לינק בסרט "פרא" (אנ') משנת 2021.
לוויטסקי נולד בקלגרי, אלברטה, קנדה, והוא השני מבין שמונה ילדים.
אמו, קרול, היא מאמנת אישית ואביו, בריאן, הוא איש עסקים.
הוא ממוצא צרפתי, אוקראיני ומוהוק .
הוא זכה בפרס הדרמה המקומי מתיאטרון סנט הלנה ונרשם לתוכנית הבישוף קרול לאמנויות הבמה והאמנות החזותית.
בשנת 2014 קיבל את תפקידו הראשון בסרט הדרמה הצרפתי "החיפוש" של הבמאי מישל חזנוויצ'וס, שם גילם את פטריק.
בשנת 2016 ביצע את הופעתו הראשונה על מסך הטלוויזיה בפרק בסדרת הטלוויזיה הקנדית "הארטלנד".
שנה לאחר מכן הופיע במותחן "Incontrol".
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע "ג'נטלמן".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "ויקינגים".
באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Utopia Falls".
בשנת 2021 כיכב בסרט ההתבגרות "פרא" (אנ') שביים ברטן האנם (אנ'), שעליו קיבל מועמדות לפרס המסך הקנדי לשחקן הטוב ביותר בטקס פרסי המסך הקנדי ה-10 בשנת 2022. באותה שנה לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה בהפקת טום הנקס וסטיבן ספילברג, "אדוני האוויר", שיצאה לאוויר בתחילת 2024.
פיליפ לזאריני (באיטלקית: Philippe Lazzarini; השם נהגה בשפת המקור: לַדְזָאריני; נולד ב-1964) הוא כלכלן שווייצרי-איטלקי המכהן כנציב הכללי של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם לפליטי פלסטין במזרח הקרוב (אונר"א) משנת 2020 ואילך.
ללזאריני תואר שני במנהל עסקים מהפקולטה לעסקים וכלכלה של אוניברסיטת לוזאן ותואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת נשאטל.
בשנת 1989 הצטרף לוועד הבין-לאומי של הצלב האדום (ICRC) ושימש כציר במספר תחנות שירות, כולל בדרום סודאן, בלבנון, בירדן וברצועת עזה.
משם המשיך להוביל את פעולות הצלב האדום הבינלאומי בבוסניה, באנגולה וברואנדה.
הוא שימש גם כסגן ראש מחלקת התקשורת של הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום.
בספטמבר 1999 החל לעבוד בבנק השווייצרי "Union Bancaire Privée" כראש מחלקת השיווק של הבנק.
בשנת 2003 הצטרף למשרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים (OCHA) כמתאם אזור במוסול שבעיראק.
בהמשך כיהן כראש אגף משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים באנגולה, בסומליה ובאזורים ביהודה ושומרון שנמצאים בשליטה פלסטינית.
בשנת 2010 הפך לסגן מנהל אגף התיאום והתגובה של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים.
ב-24 באפריל 2015 הודיע מזכ"ל האו"ם באן קי-מון על מינויו של לזאריני לתפקיד סגן המתאם המיוחד של האו"ם בלבנון.
בשנת 2020 הודיע מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש על מינויו של לזאריני לתפקיד הנציב הכללי החדש של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם לפליטי פלסטין במזרח הקרוב (אונר"א).
בעקבות חשיפת הטענות בדבר מעורבות עובדי אונר"א בטבח שבעה באוקטובר, ב-26 בינואר 2024 הצהיר לזאריני ש"הרשויות הישראליות סיפקו לאונר"א מידע על מעורבותם לכאורה של מספר עובדי אונר"א בהתקפות הנוראות על ישראל ב-7 באוקטובר".
לזאריני ציין שהסוכנות פיטרה תשעה מהעובדים המעורבים וכי נשקלים צעדים פליליים נגדם.
בנוסף, דחק לזאריני במדינות המתכננות להשעות את המימון של אונר"א לשקול מחדש את החלטתן בשל חששות מהשלכותיו ההומניטריות של מהלך זה.
לזאריני נשוי ואב לארבעה ילדים.
פיליפ ז'רוסקי הוא זמר קונטרה-טנור צרפתי.
החל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה בכינור, זכה בפרס בקונסרבטוריון ורסאי, ולאחר מכן עבר לנגינה בפסנתר לפני שפנה לשירה אופראית.
באופן יוצא דופן עבור קונטרה-טנור, ז'רוסקי שר במנעד פלסט.
לדבריו, קול השירה הטבעי שלו נמצא בטווח הבריטון.
סבא רבא שלו היה מהגר רוסי שברח מהמהפכה הבולשביקית.
ז'רוסקי קיבל את ההשראה לשירה מזמר הקונטרה-טנור פבריס די פאלקו.
הוסמך על ידי הפקולטה למוזיקה מוקדמת בקונסרבטוריון של פריז.
בשנת 1996 החל ללמוד שירה אצל ניקול פאליין.
הוא ייסד את האנסמבל ארטאסרס בשנת 2002, והופיע לעיתים קרובות עם אנסמבל מתאוס בניהולו של ז'אן-כריסטוף ספינוזי ועם האנסמבל לארפגיאטה בניהולה של כריסטינה פלוהר.
ב-29 ביולי 2016 ביצע את שירו של דייוויד בואי "Always Crashing in the Same Car" בנשף דייוויד בואי, במחווה לזמר המנוח כחלק מסדרת הנשפים ברויאל אלברט הול שבלונדון.
בספטמבר 2017, כחלק מהפתיחה של מרכז המוזיקה "לה סיין מוזיקל" , השיק ז'רוסקי את תוכנית החינוך שלו, האקדמיה המוזיקלית של פיליפ ז'רוסקי.
על פי העיתון לה טראס , "הזמר הצעיר הזה עם הקול המלאכי והווירטואוזיות השטנית הגיח אל אור הזרקורים ותוך שנים ספורות הפך לכישרון הווקאלי הצרפתי החדש והגדול".
ז'רוסקי זכה בתואר אביר מסדר האמנויות והספרות ב-2009 והועלה בדרגה במסדר ב-2019.
ב-13 בנובמבר 2019, לרגל ציון עשרים שנה להופעת הבכורה שלו, נחנכה דמות שעווה שלו שפוסלה על ידי אריק סן-שפרה במוזיאון גרוון, במהלך קונצרט שלו, בו קיבל את המדליה של מסדר האמנויות והספרות.
האסטרואיד 332183 ז'רוסקי נקרא על שמו.
שירים שבוצעו על ידי ז'רוסקי שימשו בסרט מושב טורקי מאת במאי הקולנוע האוזבקי-רוסי יוסופ ראזיקוב, 2017.
בראיון ב-2011 אמר ז'רוסקי: "אני לא אוהב לדון בחיי האישיים.
אני מרגיש כי במוזיקה קלאסית לא צריך לדבר על זה.
הוא הומוסקסואל מוצהר ונמצא במערכת יחסים עם בן זוג שאינו מוזיקאי מאז 2007.
פיליפ לינהארט הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בפרייבורג ובנבחרת אוסטריה בעמדת הבלם.
ראפיד וינה והמעבר לריאל מדריד
לינהארט הצטרף לראפיד וינה בגיל 12 בשנת 2008, וכעבור 5 שנים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים, בה הפך לשחקן הרכב.
באוגוסט 2014 הושאל לינהארט לריאל מדריד, ובהמשך נרכש על ידה.
לינהארט שיחק בקבוצת הנוער של ריאל מדריד, ואף הבקיע בליגת האלופות לנוער בהפסד 3-2 מול ליברפול באוקטובר 2014. בנוסף להופעותיו בקבוצת הנוער, נכלל לינהארט בקבוצה השלישית של ריאל מדריד, ובהמשך קודם לקבוצה השנייה, ריאל מדריד קסטיליה על ידי המאמן זינדין זידאן, והפך בה לשחקן הרכב קבוע.
בסוף אוקטובר 2015 נכלל לינהארט בסגל הקבוצה הבכירה של ריאל מדריד בלה ליגה על ידי המאמן רפא בניטס, בעקבות פציעות מרובות של שחקני הקבוצה, אך לא שיחק כלל.
את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבכירה של ריאל מדריד ערך לינהארט במשחק גביע המלך מול קאדיס, בו ניצחה ריאל מדריד בתוצאה 3-1. במשחק זה החליף לינהארט את חאמס רודריגס.
ביולי 2017 הושאל לינהארט לעונה אחת לפרייבורג מהבונדסליגה.
בעונה זו ערך לינהארט 11 הופעות ליגה.
בקיץ 2018 ההשאלה הסתיימה, ופרייבורג בחרה לממש את האופציה על לינהארט, ושילמה עבור רכישתו כשני מיליון אירו לריאל מדריד.
לינהארט תחילה היה שחקן מחליף, אך עם השנים ביסס את מעמדו בהגנת פרייבורג, בעיקר לצד כריסטיאן גונטר ומנואל גולדה.
עונת 2021/22 הייתה עונה טובה מאוד עבור לינהארט ופרייבורג, שסיימו במקום השישי בבונדסליגה, והגיעו לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו בבעיטות הכרעה לר.ב.
לינהארט שיחק 120 דקות בגמר זה.
בעונה זו לינהארט הבקיע חמישה שערי ליגה.
בעונת 2022/23 לינהארט ופרייבורג סיימו במקום החמישי בבונדסליגה ואף השתתפו במפעל הליגה האירופית, בו הגיעו לשמינית הגמר, בה הודחו על ידי יובנטוס.
בעונת 2023/24 פחתה כמות ההופעות של לינהארט משמעותית, ופרייבורג סיימה רק עשירית בבונדסליגה, ושוב הודחה בשמינית גמר הליגה האירופית, הפעם מול ווסטהאם יונייטד, בצמד משחקים בו לינהארט לא נטל חלק.
לינהארט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אוסטריה.
באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטריה, בניצחון 1-0 על מולדובה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. לינהארט ואוסטריה לא הצליחו להעפיל למונדיאל 2018 עצמו.
לינהארט זומן לסגל האוסטרי ליורו 2020, ושיחק בו שני משחקים.
לינהארט נטל חלק במוקדמות מונדיאל 2022, אך לא הצליח להעפיל עם נבחרתו למונדיאל 2022.
במוקדמות יורו 2024 נטל לינהארט חלק חשוב בהעפלתה של אוסטריה ליורו 2024, והוא גם זומן לסגל הסופי של אוסטריה לטורניר זה.
פיליפ ירגנסן (בשוודית ובדנית: Filip Jörgensen; נולד ב-16 באפריל 2002 בלומה שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי-דני המשחק בעמדת השוער בקבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג ובנבחרת דנמרק.
בשנת 2017 עבר ירגנסן למחלקת הנוער של ויאריאל, לאחר ששיחק במחלקות הנוער של GIF Nike, מאלמה, סנטה קטלינה, פנייה ארבאל ומיורקה.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הספרדית השלישית, ובעונת אף שיחק עמה במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
ב-15 בדצמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1–7 על אתלטיקו סנלוקניו במסגרת הסיבוב השני בגביע המלך הספרדי.
ב-30 בינואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בהפסד 0–1 לראיו ואיקאנו במסגרת המחזור ה-19 לעונת 2022/2023.
ב-30 ביולי 2024 חתם לשבע שנים בצ'לסי תמורת סכום שהוערך בכ-20 מיליון פאונד.
ירגנסן נולד בשוודיה לאב דני ולאם שוודית.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה, ובחודש מאי 2021 עבר לשחק בנבחרת דנמרק עד גיל 21.
פיליפ פוקס לה פולט היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, עד 1934 איש המפלגה הרפובליקנית, ולאחר מכן ממייסדי המפלגה הפרוגרסיבית של ויסקונסין, שכיהן כמושל ויסקונסין ה-27 וה-29 בשנים 1931–1933 ובשנים 1935–1939.
פיליפ לה פולט נולד במדיסון כבן למשפחה שבלטה בפוליטיקה, משפחת לה פולט.
פיליפ לה פולט שירת כקצין בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית בדרגת לוטננט משנה ב-1918 במלחמת העולם הראשונה.
ב-1919 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, וב-1922 תואר במשפטים.
ב-1923 הוא נשא לאישה את איזבל בייקון, ולשניים נולדו בן אחד ושתי בנות.
בשנים 1925–1927 היה לה פולט התובע של מחוז דיין שבוויסקונסין.
בבחירות למשרת מושל ויסקונסין של 1930 נבחר לה פולט כמועמד סיעת הפרוגרסיביים של המפלגה הרפובליקנית.
הוא כיהן בתקופת כהונתו הראשונה כמושל בשנים 1931–1933. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים ב-1932 הוא הובס, אך יחד עם אחיו, רוברט מ.
לה פולט הבן, הוא הקים את המפלגה הפרוגרסיבית של ויסקונסין, ובבחירות של 1934 התמודדו השניים מטעמה וניצחו, פיליפ לתקופת כהונה שנייה כמושל, ורוברט לתקופת כהונה נוספת בסנאט של ארצות הברית.
פיליפ החברותי נודע ברחובות מדיסון במהלך תקופת כהונתו כמושל בכינוי "פיל", ממש כפי שאביו נודע בפשטות בכינוי "בוב".
תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן של יישום צעדים פרוגרסיביים של הניו דיל, כשלה פולט היה אחראי ליישום כמה מהם ברמת המדינה עוד לפני שממשל רוזוולט הצליח ליישמם ברמה הלאומית.
בבחירות של 1938 נוצח לה פולט בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה נוספת.
באותה אביב הוא ניסה להפוך את המפלגה הפרוגרסיבית הלאומית של אמריקה למפלגה שלישית (כפי שהוא עשה בוויסקונסין).
מפלגה זו נקראה עם הקמתה הפרוגרסיביים הלאומיים של אמריקה.
מטרות המפלגה היו להוביל יישור מחדש של הפוליטיקה האמריקאית לצד קווים מוחשיים ליברלים ושמרנים יותר.
על אף מאמציו, לא צלחה דרכה של המפלגה, ולאחר 1939 לא החזיק לה פולט יותר במשרה ציבורית.
כפי שאביו התנגד לכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התנגד לה פולט נחרצות, כמו אמריקאים רבים, לכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
אך משעה שהוכרזה המלחמה, הוא חדל מהתנגדותו, והתגייס לצבא ארצות הברית, ושירת במטהו של הגנרל דאגלס מקארתור.
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1948 הוא היה ראש משלחת ויסקונסין לוועידה ותמך במועמדותו של מקארתור לנשיאות.
הביקורת החריפה על מקארתור נמתחה על ידי אנשים רבים שלה פולט התנגד להם בשנות השפל הגדול, אך הפכה לאינטרס משותף לתמיכה במקארתור, עובדה שהביכה רבים מבני התקופה.
בשנים 1955–1959 שימש לה פולט כנשיא חברת הזלטיין אלקטרוניקה, וקבע את ביתו בדאגלסטון שבניו יורק.
בהמשך הוא שב לוויסקונסין, כתב את האוטוביוגרפיה שלו, והיה פעיל במסגרת החברה ההיסטורית המדינתית של ויסקונסין.
פיליפ לה פולט נפטר במדיסון ב-18 באוגוסט 1965. הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
פיליפ וינצ'סטר הוא שחקן אמריקאי.
וינצ'סטר נולד מונטנה שבארצות הברית.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בלגרד בשנת 1999. לאחר מכן הוא התגורר ועבד בלונדון, אנגליה (ארץ הולדתה של אימו), ולמד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
קריירת המשחק של וינצ'סטר החלה עם תפקיד קטן בסרט "הפטריוט" משנת 1998, כשהוא עדיין למד בבית ספר תיכון.
הסרט צולם בעיירת הולדתו ובעיירות נוספות בסביבה.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, וינצ'סטר החל לגלם תפקידים במחזות, כולל זה של אדמונד במחזה "המלך ליר" לצד איאן מקלן, בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית בשנת 2007.
בשנת 2003 כיכב בסרט העצמאי "הטלפון", שצולם בבריסטול והופק על ידי רוברט פינליי.
בשנת 2008, הוא לוהק לתפקיד רובינסון קרוזו בסדרת האקשן "קרוזו" של רשת NBC.
בשנת 2009 לוהק ל"אוכל אדם", מיני-סדרה בת שני חלקים של Lifetime בכיכובה של שרה צ'וק.
וינצ'סטר הופיעה גם בסרטים "מקל שלמה" (2009), ו"בשינתי" (2010), ובמיני-סדרה "אליס" של רשת Syfy.
משנת 2010 הוא גילם את התפקיד של פרנק סטנטון, ארוסה של אוליביה דנהאם, בסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס "פרינג'".
משנת 2011 הוא הופיע בתור לאונטס בסדרה "קמלוט" של רשת Starz.
קרדיטים נוספים כוללים את העונות השנייה, השלישית, הרביעית והחמישית של "מכת מחץ" יחד עם הופעת אורח בעונה השישית.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של שני סוכני סעיף 20, סמל מייקל סטונברידג' (וינצ'סטר) וקצין האמריקאי לשעבר דמיאן סקוט (סאליבן סטייפלטון).
בשנת 2015, הוא כיכב לצד וסלי סנייפס וצ'ריטי וייקפילד בסדרת הדרמה "השחקן" של רשת NBC.
בשנת 2016, וינצ'סטר הופיע בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "שיקגו PD" בתפקיד פיטר סטון.
בשנה שלאחר מכן, הוא כיכב בסדרה "שיקגו JUSTICE" באותו התפקיד של פיטר סטון.
בשנת 2018, לאחר ש"שיקגו JUSICE" נגמרה, וינצ'סטר הופיע בסדרה, "חוק וסדר: מדור מיוחד" באותו התפקיד.
הוא הצטרף לסדרה במהלך עונתה ה-19, לאחר שהתובע הקודם, רפאל ברבה , עזב את הסדרה.
במרץ 2019, וינצ'סטר הודיע כי יעזוב את "חוק וסדר: מדור מיוחד" לקראת עונתה ה-21, מה שהופך את עונתו ה-20 לעונתו האחרונה בסדרה.
וינצ'סטר התחתן עם מייגן קוגלין בשנת 2008. יש להם שתי בנות שנולדו בשנים 2015 ו-2019.
שנהפרויקטתפקידהערות1998הפטריוט חייל צעיר1999הטלפוןמלצר2003LD 50 מינון קטלני ווהן2004ציפורי רעמים סקוט טרייסי 2006Shaking Dream LandרוברטFlyboys ויליאם ג'נסן2007הלב של כדור הארץ רוברט קויל2009מקל שלמה הנרי טלפורד2010בשינתי מרקוסתפקיד ראשי2016לא גויס פוטץ'2020רמאי ג'ואי קסינקי2021מינים בסכנת הכחדה ג'ק האלסי2022שבוע בגן עדןסאם2024Shadow Landברנט קאהילדוכסית רוברט מקנוטון2025איש ללא עברג'קסוניה האדומה (אנ')ראטי
פיליפ ז'ורדן הוא מנצח ופסנתרן שווייצרי.
ז'ורדן נולד בציריך, בנם של המנצח ארמין ז'ורדן ורעייתו.
בגיל שש החל בלימודי נגינה בפסנתר, ובגיל שמונה הצטרף למקהלת הילדים של ציריך.
כבר בגיל תשע הביע את רצונו להיות מנצח, בדומה לאביו.
בגיל אחת עשרה החל ללמוד נגינה בכינור, ובגיל שש עשרה התקבל לקונסרבטוריון של ציריך, שם השלים דיפלומה בהוראת פסנתר בהצטיינות.
את לימודיו בתאוריה ובהלחנה עשה אצל המלחין השווייצרי הנס אולריך להמן, והמשיך את לימודיו בפסנתר עם קרל אנגל.
במקביל, שימש כעוזרו של ג'פרי טייט בהפקת האופרה "טבעת הניבלונג" של ריכרד וגנר בתיאטרון שאטלה בפריז.
בעונת 1994/1995 מונה לקאפלמייסטר ראשון ולעוזרו של ג'יימס אלן גרס בתיאטרון אולם.
בשנה שלאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון לה מונה בבריסל.
מאז הוא ניצח בבתי אופרה ופסטיבלים חשובים ברחבי אירופה, בהם: התיאטרון הגדול בז'נבה, בית האופרה של וינה, תיאטרון שאטלה בפריז, זמפר-אופרה בדרזדן ופסטיבל אקס-אן-פרובאנס.
בין ספטמבר 1998 ליוני 2001 שימש כקאפלמייסטר וכעוזרו של דניאל בארנבוים בבית האופרה של ברלין, שם הוא מחזיק כיום בתואר מנצח אורח ראשי.
בין השנים 2001 ל-2004 היה המנצח הראשי של בית האופרה של גראץ ושל התזמורת הפילהרמונית של גראץ.
בעונת 2001–2002 ערך את הופעת הבכורה האופראית שלו בארצות הברית, כשניצח על האופרה "שמשון ודלילה" בבית האופרה של יוסטון, ואת הופעת הבכורה שלו בבריטניה עם האופרה "כרמן" בפסטיבל גליינדבורן.
בעונת 2002–2003 ניצח לראשונה בבית האופרה מטרופוליטן בניו יורק ובקובנט גארדן בלונדון.
הופעתו הראשונה בבית האופרה של בוואריה התקיימה באפריל 2004, ובאוקטובר אותה שנה הופיע לראשונה באופרה בסטיליה בפריז.
בקיץ 2004 השתתף לראשונה בפסטיבל זלצבורג.
באוקטובר 2007 מונה ז'ורדן למנהל המוזיקלי של האופרה הלאומית של פריז, החל בעונת 2009–2010. באוקטובר 2011 הוארך חוזהו עד ליולי 2018, ובאפריל 2015 הוארך בשנית עד שנת 2021. ז'ורדן סיים את כהונתו באופרה הלאומית של פריז בסוף עונת 2020–2021.
באוקטובר 2011 מונה למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של וינה, החל מעונת 2014–2015, עם חוזה ראשוני לחמש שנים.
בדצמבר 2016 הוארך חוזהו עד עונת 2020–2021. הוא סיים את כהונתו בתזמורת בסוף אותה עונה.
ביולי 2017 הודיע בית האופרה של וינה על מינויו של ז'ורדן למנהלה המוזיקלי, החל מעונת 2020–2021. באוקטובר 2022 הודיע ז'ורדן כי יסיים את כהונתו שם בתום עונת 2024–2025.
באוקטובר 2022 ניצח לראשונה על התזמורת הלאומית של צרפת, וחזר אליה להופעת אורח נוספת באוקטובר 2023. בנובמבר 2024 הודיעה התזמורת על מינויו של ז'ורדן למנהלה המוזיקלי החל מעונת 2027–2028.
בשנת 2025 ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בנוסף לפעילותו כמנצח, ז'ורדן מופיע גם כפסנתרן ברסיטלים ובמוזיקה קאמרית, בין היתר בפסטיבל שוברטיאדה שוורצנברג.
הקלטותיו המסחריות כוללות את הסימפוניות של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של וינה.
פִילִיפּ יַאקוֹבּ שְׁפֶּנֶר היה תאולוג לותרני גרמני אשר ייסד למעשה את מה שנודע כפייטיזם.
מאוחר יותר הוא כונה "אבי הפייטיזם".
סופר פורה, שתי יצירותיו העיקריות, "Pia desideria" (1675) ו-"Allgemeine Gottesgelehrtheit" (1680), פורסמו בעת ששימש ככומר הראשי בכנסייה הלותרנית בפרנקפורט.
בשנת 1691, הוא הוזמן לברלין על ידי חצר מרקיזות ברנדנבורג.
בברלין, שפנר היה חלוק על ה הדומיננטית, כפי שהיה כל חייו.
שפנר השפיע על הקמתה של אוניברסיטת האלה.
בתגובה לעמדותיו, הפקולטה התאולוגית של ויטנברג האשימה אותו רשמית ב-264 טעויות.
שפנר נולד ב-23 בינואר 1635 ב, רוזנות אלזס עילית, כיום חלק מצרפת, ובתקופתו של שפנר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
לאחר תקופה קצרה בגימנסיה של קולמר, הוא החל ללמוד באוניברסיטת שטרסבורג ב-1651. שם הקדיש את עצמו ללימודי פילולוגיה, היסטוריה ופילוסופיה, וקיבל את תואר המאסטר שלו ב-1653, עם עבודת נגד הפילוסופיה של תומאס הובס.
לאחר מכן שימש כמורה פרטי לנסיכים כריסטיאן וקארל מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והרצה באוניברסיטה על פילולוגיה והיסטוריה.
בין 1659 ל-1662, ביקר באוניברסיטאות בזל, טיבינגן וז'נבה, והחל ללמוד הרלדיקה, תחום שבו עסק כל חייו.
בז'נבה במיוחד, השקפותיו ונטיותיו הדתיות פנו לכיוון המיסטיקה.
שפנר שב לשטרסבורג ב-1663, שם מונה למטיף ללא תפקיד ככומר קהילתי, אך עם הזכות לקיים הרצאות.
שלוש שנים לאחר מכן, הוזמן לכהן ככומר הראשי בכנסייה הלותרנית בפרנקפורט.
כאן פרסם את שתי יצירותיו העיקריות, "Pia desideria" ו-"Allgemeine Gottesgelehrtheit" , והחל בצורה זו של מנהיג רוחני שהובילה לתנועה שנקראה פייטיזם.
ב-1686, הוא נענה להזמנה לתפקיד הכומר הראשי הראשון בחצר המלוכה בדרזדן.
הנסיך הבוחר יוהאן גאורג השלישי, שעל פי בקשתו האישית הוצע לו התפקיד, נפגע עד מהרה כאשר שפנר גינה את המוסר של חצר המלוכה של יוהאן גאורג.
שפנר סירב להתפטר מתפקידו, וממשלת סקסוניה היססה לפטרו.
ב-1691, נציג סקסוניה בברלין שכנע את חצר מרקיזות ברנדנבורג להציע לו את ראשות כנסיית ניקולאי הקדוש בברלין, יחד עם התואר יועץ ה של המארק (Konsistorialrat).
בברלין, שפנר זכה לכבוד רב, אף שנטיות החצר ופקידי הממשל נטו יותר לרציונליזם מאשר לפייטיזם.
אוניברסיטת האלה הוקמה בהשפעתו בשנת 1694. כל חייו היה שפנר נתון להתקפות ולגידופים מצד ה.
עם הזמן, מתנגדיו התרבו, והביקורת העוינת כלפי התנועה שייסד הלכה והתגברה.
בשנת 1695, הפקולטה התאולוגית של ויטנברג האשימה אותו רשמית ב-264 טעויות.
רק מותו שחרר אותו מהעימותים העזים הללו.
יצירתו החשובה האחרונה הייתה "Theologische Bedenken" ("הרהורים תאולוגיים") (1700–1702), שלה נוסף לאחר מותו "Letzte theologische Bedenken" ("הרהורים תאולוגיים אחרונים"), יחד עם ביוגרפיה של שפנר מאת (1711).
בהשפעתם העצומה של יוהאן ארנדט, , ו, כתביו של שפנר עצמו מציגים דגש על טרנספורמציה אישית באמצעות לידה רוחנית מחדש והתחדשות.
ההתמקדות הזו במסירות ודבקות דתית אישית היא זו שמציבה אותו בתחום הפייטיזם.
שפנר רצה לחזק ולחדש את הכנסייה באמצעות פיתוח חברי קהילה בעלי ידע רב יותר ומסורים יותר.
בספרו "Pia Desideria" (רצונות אדוקים), הוא הציג שש הצעות ליישום רפורמה זו:
הכרת עמוקה יותר של כתבי הקודש: להקנות למאמינים היכרות מעמיקה יותר עם כתבי הקודש באמצעות קריאה אישית וקבוצות לימוד, בנוסף להטפה.
הגברת מעורבות הדיוטות: להגדיל את מעורבותם של העמאים בכל תפקודי הכנסייה.
יישום מעשי של האמונה: להדגיש שמאמינים יישמו בפועל את אמונתם וידיעתם על אלוהים.
גישה אוהבת מתוך ענווה לוויכוחים דתיים: לגשת לדיונים דתיים בענווה ובאהבה, תוך הימנעות ממחלוקת ככל האפשר.
הבטחת השכלה ואדיקות של כמרים: לוודא שכמרים יהיו הן בעלי השכלה טובה והן אדוקים.
מיקוד הדרשה בפיתוח אמונה: למקד את ההטפה בפיתוח אמונה אצל מאמינים רגילים.
כפי שמצביעות הצעות אלה, שפנר ראה שינוי חיובי בכנסייה כתלוי בעיקר במעורבותם האדוקה של מאמינים בודדים.
שתי הנקודות היחידות שבהן חרג מהאמונה הלותרנית האורתודוקסית של ימיו היו:
הדרישה ל כתנאי בל יעבור (sine qua non) לתאולוג אמיתי.
הציפייה להמרת דתם של היהודים ולנפילת האפיפיורות כהקדמה לניצחון הכנסייה.
שפנר לא עמד, כמו הפייטיסטים המאוחרים יותר, על נחיצותו של משבר המרה מודע, וגם לא עודד נתק מוחלט בין חיי הנוצרי לבין החיים החילוניים.
שפנר נחשב לעיתים לאחד מהסנדקים של הרוזן ניקולאוס פון צינצנדורף, מנהיג בהרנהוט שבסקסוניה.
אף שצינצנדורף פגש את שפנר כילד בבית סבתו בהנרסדורף, שפנר לא היה סנדקו.
רשימת יצירותיו שפורסמו כוללת 7 כרכים בפורמט פוליו, 63 בפורמט קווארטו, 7 בפורמט אוקטבו, ו-46 בפורמט דואודצימו.
מהדורה של כתביו העיקריים פורסמה על ידי פ.
גרונברג בשנת 1889. הוצאת TVG Brunnen Verlag מגיסן, גרמניה, החלה להוציא לאור מהדורה חדשה של כתבי שפנר בשנת 1996.
רוי ג'יימס "פיליפ" לוק היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלי.
ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסרט "כדור הרעם" (ורגאס) מסרטי ג'יימס בונד.
לוק נולד במרילבון שבלונדון ולמד ב בעיר.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הצטרף לתיאטרון רויאל קורט, שם תואר על ידי ג'ון אוסבורן כ"מיוחד ואמין".
לוק היה חבר הלהקה השייקספירית המלכותית וגילם את דמותו של פרופסור מוריארטי בברודוויי במחזה "שרלוק הולמס" בשנים 1974–1976, והופיע במחזה "אמדאוס" ב.
כן הופיע בסדרות הטלוויזיה "דוקטור הו" ו"ג'יבס וווסטר", וכן בסרט "מנוסת הכלבים".
לוק נפטר באסקס בגיל 76 והותיר אחריו את בן לווייתו, מייקל איוואן.
פיליפ זאנדר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
ב-23 בדצמבר 2018 ערך זאנדר את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בהולשטיין קיל, במסגרת הבונדסליגה השנייה.
ב-21 באוגוסט 2020 הושאל לפרל מהליגה הגרמנית השלישית לעונת 2020/2021. ב-21 ביולי 2023 האריך את חוזהו בהולשטיין קיל עד 2027.
ב-20 במאי 2024 חתם זאנדר על חוזה לארבע שנים בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
פיליפ ואן קורטלנדט היה מודד, בעל קרקעות ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו יורק.
הוא היה בנו של פייר ואן קורטלנדט ואחיו של .
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שירת כקצין בצבא הקונטיננטלי, ולאחר מכן כיהן כמה כהונות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
פיליפ ואן קורטלנדט נולד בעיר ניו יורק, בפרובינציית ניו יורק, ב־1 בספטמבר 1749, והיה בן לאחת המשפחות הבולטות ביותר בניו יורק.
הוא היה בנו הבכור של פייר ואן קורטלנדט ושל ג'ואנה ליווינגסטון, בתו של גילברט ליווינגסטון ונכדתו של רוברט ליווינגסטון.
רב־סבו היה סטפנוס ואן קורטלנדט, יליד ניו יורק הראשון שכיהן כראש עיריית ניו יורק, והמשפחה הייתה חלק מאצולת ואן קורטלנדט.
ואן קורטלנדט למד באקדמיית קולדהנהם.
לצד מימוש זכויות האחוזה וסיוע בניהול החקלאות והתעשייה, הוא שימש כמהנדס אזרחי, והיה פעיל במיליציה הנאמנה לכתר בניו יורק בדרגת מייג'ור טרם המהפכה.
עם פרוץ המהפכה התפטר מן המיליציה והפך לפעיל פוליטי, כחבר מייסד בקונגרס הפרובינציאלי של ניו יורק בשנת 1775. הוא החזיק בבעלותו עבדים.
במהלך המלחמה פיקד ואן קורטלנדט על הגדוד הרביעי של חיל הרגלים הקונטיננטלי מניו יורק, שירת במטה של ג'ורג' וושינגטון, ופיקד על רגימנט ניו יורק השני של הצבא הקונטיננטלי.
הוא השתתף בקרב סרטוגה, שהה עם הצבא בוואלי פורג', ונטל חלק במשלחת סאליבן.
בזיכרונותיו תיאר את אירועי מסע סרטוגה ב־1777. בליל 17 בספטמבר, במהלך ניסיון ללכוד ספינת תותחים בריטית על נהר ההדסון, נתקל הוא ואנשיו במשמר קדמי של צבאו של ג'ון בורגוין באזור שכינה "Blind Mores".
משהבין שמחנה אויב גדול נמצא בקרבת מקום, שלח שליחים למפקדי הצבא הקונטיננטלי, בהם בנדיקט ארנולד, אינוק פור ודניאל מורגן, והזהיר כי האויב מתקדם וכי יש להיערך לבלימתו.
הרגימנט שלו הוצב באגף השמאלי, ומילא תפקיד חשוב בלחימה ב־19 בספטמבר ובקרב גבעת במיס ב־7 באוקטובר, שהוביל לכניעתו של בורגוין ב־17 באוקטובר.
לאחר הכניעה הועבר הרגימנט לקינגסטון, שנשרפה בידי סר הנרי קלינטון, ולאחר מכן הצטרף ואן קורטלנדט לוושינגטון בווייט מארש ושהה בחורף בוואלי פורג'.
בהמשך פיקד על מוצב ב־Radnor Friends Meetinghouse, רדף אחר הבריטים בנסיגתם מפילדלפיה, והשתתף בקרב מונמות' ביוני 1778. הוא חזר לפיקוד החורף במחנות בניו וינדזור.
בקיץ 1779 השתתף הרגימנט במשלחת סאליבן נגד כוחות ילידים ונאמנים לכתר בהנהגת ג'וזף בראנט וג'ון באטלר.
ואן קורטלנדט העריך את יכולותיו של בראנט, ולאחר המלחמה תלה את דיוקנו באחוזתו.
משימתו העיקרית הייתה סלילת דרך מאיסטון לאזור ויומינג, כ־65 מיילים.
הוא השלים את חלקו בתוך 30 יום, וזכה לשבח מגנרל סאליבן על המאמצים יוצאי הדופן.
בשנים 1779–1780 היה חבר בבית הדין הצבאי שדן בהתנהלותו של בנדיקט ארנולד בפילדלפיה.
אף שחלק מהשופטים ביקשו להדיח את ארנולד מן הצבא, הוא ננזף בלבד בידי וושינגטון.
בסוף 1780 שימש הרגימנט כמאסף בצעדה ליורקטאון.
שם פיקד ואן קורטלנדט על חטיבת ניו יורק בתעלות עד כניעת קורנווליס, ולאחר מכן הופקד על ליווי השבויים הבריטים.
הוא שוחרר מהשירות בדרגת בריגדיר גנרל.
ואן קורטלנדט כיהן בתפקידים מקומיים שונים, בהם מפקח העיירה קורטלנדט, חבר מועצת החינוך וממונה על הדרכים.
בשנת 1788 היה חבר בוועידת המדינה שאשררה את חוקת ארצות הברית ופעל בעד אישורה.
הוא כיהן כחבר האספה המדינתית של ניו יורק בין 1788 ל־1790, ובסנאט המדינתי בין 1791 ל־1793.
בינואר 1793 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, וכיהן שמונה כהונות רצופות עד 1809.
דיוקנו מתקופת המלחמה מעיד על דמיון בולט למרקיז דה לה פאייט, והוא אף ליווה את לפאייט בביקורו בארצות הברית בשנת 1824. באירוע ציבורי אחד שימש ואן קורטלנדט כתחליף ללפאייט מבלי שהקהל הבחין בכך.
בשנת 1783 היה ואן קורטלנדט אחד מ־35 הקצינים שייסדו את אגודת סינסינטי.
הוא נמנה עם מייסדי הסניף הניו־יורקי, השתתף בניסוח התקנון, ושימש כגזבר בין 1783 ל־1788.
ואן קורטלנדט נפטר באחוזת ואן קורטלנדט בקרוטון־און־הדסון ב־5 בנובמבר 1831, ונקבר בבית הקברות הילסייד שבקורטלנדט מנור, ניו יורק.
הוא מעולם לא נישא ולא היו לו ילדים.
לאחר מות בעלה התגוררה עמו אחותו, קתרין ואן וייק.
מרשל צרפת זא'ק פיליפ לקלרק דה אוטקלוק (ההיגוי בצרפתית: לֶקְלֶר; נולד כמארי פיליפ ויקונט דה אוטקלוק; 22 בנובמבר 1902 – 28 בנובמבר 1947) היה איש צבא צרפתי אשר פעל במלחמת העולם השנייה במסגרת צבא צרפת החופשית ונודע בכך שכוחותיו הם ששחררו את פריז מן הכיבוש הנאצי.
לקלרק נולד למשפחת אצולה צרפתית בעלת מסורת צבאית.
הוא היה בוגר מצטיין של האקדמיה הצבאית סן-סיר ב-1924, ושירת לאחר מכן במסגרת צבא צרפת במרוקו.
במאי 1940 שירת כקפיטן (דרגה המקבילה לסרן בצה"ל) במסגרת הכוחות שלחמו נגד הגרמנים במערכה על צרפת.
במסגרת זו נכנס עם כוחותיו לבלגיה אך לאחר מכן נסוג לצרפת, ונפצע בראשו בעת שלחם באזור שמפאן.
ביולי 1940, לאחר שתבוסת צרפת הייתה לעובדה, נמלט לספרד והצטרף בלונדון לדה גול ואנשיו, צבא צרפת החופשית.
יצירת בסיס ממנו יפעלו אנשי צרפת החופשית במושבות, ובמיוחד באפריקה, הייתה למשימה ראשונה במעלה.
אוטקלוק נפגש לראשונה עם דה גול בסוף יולי 1940, כשהוא עדיין חבוש בראשו.
דה גול הכיר בערכו, ושלח אותו למשימה - יצירת בסיס לאנשי צבא צרפת החופשית במושבה קמרון שנשלטה על ידי אנשי וישי.
אוטקלוק יצא למשימה כשהוא חמוש אך בכתב מינוי מאת דה גול, ובכינוי המחתרתי "לקלרק".
בסוף אוגוסט 1940 הצליח לקלרק ליצור הפיכה, לסלק את אנשי וישי, ולהניף על קמרון את דגל צלב לורן, הוא דגלה של צרפת החופשית.
לקלרק שימש כמושלה הצבאי של קמרון מטעם צרפת החופשית עד נובמבר 1940, אז מונה על ידי דה גול למושלה הצבאי של צ'אד.
במהלך פיקודו על אנשי צרפת החופשית בקמרון היה המפקד הכולל של הקרב על גבון שהתנהל בתחילת נובמבר 1940, ובו כבשו אנשי צרפת החופשית את המושבה גבון מידי אנשי וישי.
מפקד כוחות היבשה במבצע זה היה הגנרל פייר קניג.
באזור שבין צ'אד ולוב, החלו אנשי צרפת החופשית ליזום פעולות נגד האיטלקים אשר שלטו בלוב, וזאת במטרה להראות כי על אף התבוסה הצבאית שנחלו כוחות צרפת, עדיין משמשת צרפת החופשית כוח צבאי שיש להתחשב בו והמסוגל לתרום למטרתן של בנות הברית.
במסגרת זו פעלו לקלרק וכוחותיו בפטרולים נועזים, במרחק של מאות קילומטרים מבסיסיהם, כנגד הכוחות האיטלקים.
בסוף פברואר 1941 יצא לקלרק בראש אנשיו מבסיסיהם שבצ'אד אל נווה המדבר אל-כופרה שבדרום-מזרח לוב, שהוחזק על ידי חיל משמר איטלקי.
לאחר מסע מלחמה, ב-1 במרץ 1941 כבשו לקלרק ואנשיו את נווה המדבר מידי הצבא האיטלקי.
לקלרק נשבע בפני אנשיו שלא יניח את נשקו עד שדגל צרפת יועלה שוב מעל לקתדרלת שטרסבורג.
בכיבוש אל-כופרה והחזקתה הייתה אף התרסה מסוימת בפני הבריטים, שכן עקרונית הייתה כופרה חלק מסודאן אשר הייתה תחת שלטון אנגלו-מצרי.
במהלך החודשים הבאים הכין לקלרק את הקרקע למסע מלחמה דרך מדבר הסהרה מצ'אד אל אזור הים התיכון, לחבירה לכוחות הבריטיים והאמריקניים כשתהא השעה כשרה לכך.
בנובמבר 1942 פלשו בעלות הברית לאזור אלג'יריה ומרוקו במסגרת "מבצע לפיד".
הייתה זו ההזדמנות לה חיכה דה גול.
ב-14 בנובמבר 1942 הורה ללקלרק לצאת למסע שמטרתו הצטרפות לבעלות הברית במסע המלחמה בצפון אפריקה.
במאי 1943 מונה לקלרק למפקד הדיוויזיה השנייה של צבא צרפת החופשית במרוקו.
דיוויזיה זו הייתה מורכבת מאנשי צבא צרפת החופשית, בני מושבות אפריקנים ואנשי צבא צפון אפריקה שעד לא מזמן היו נאמנים לוישי.
באוגוסט 1944 נחת לקלרק עם הדיוויזיה המשוריינת ה-2 בנורמנדי.
בראש כוחותיו חבר לכוחות המחתרת שהחלו בהתקוממות בפריז, על מנת לשחרר את העיר.
על אף שכוחות אמריקניים בפיקודו של הגנרל עומר בראדלי יכלו להתקדם לשחרור העיר, ניתנה ללקלרק ולכוחותיו הזכות ההיסטורית לפעול לשחרורה, במקום שתשוחרר על ידי כוחות שאינם צרפתיים.
על אף שהיטלר פקד על מפקד הכוחות הגרמניים בעיר, הגנרל דיטריך פון קולטיץ, להחריב את העיר כליל בטרם ייסוגו, הצליח לקלרק במשא ומתן לקבל מן הגנרל ביום 25 באוגוסט 1944 את כניעתה של העיר מבלי שזו נהרסה ואוכלוסייתה סבלה אבדות כבדות, כדוגמת האירועים באותו הזמן בורשה.
כניסתו בראש הכוחות הצרפתיים לעיר, ושחרורה על ידי הצרפתים עצמם, לאחר שזו נכבשה כארבע שנים לפני כן, מהווה אות של כבוד למאמץ הצבאי הצרפתי, ולעם הצרפתי אשר הושפל והוכתם בכניעה ובשיתוף פעולה, בארבע השנים שקדמו לכך.
מבחינת לקלרק היה זה שיא תהילתו הצבאית.
בהמשך נלחמו לקלרק וכוחותיו באלזס-לורן במסגרת הארמייה השלישית של הגנרל ג'ורג' פטון.
בנובמבר 1944 קיים את הבטחתו לחייליו ונמנה עם משחרריה של סטרסבורג.
במאי 1945 סיים את המלחמה בברכטסגאדן (מעון הקיט המפורסם של היטלר בבוואריה).
בשנת 1945 שינה באופן רשמי את שמו לז'אק פיליפ לקלרק דה אוטקלוק.
לקלרק נשלח על מנת לפקד על כוחות צרפת בהודו-סין (כיום וייטנאם), אך משהגיע למזרח הסתיימה כבר המלחמה נגד היפנים באזור זה.
ב-2 בספטמבר 1945 ייצג לקלרק את צרפת בטקס הכניעה של יפן על גבי אוניית המערכה "מיזורי" במפרץ טוקיו.
במהלך שהותו במזרח המליץ לממשלת צרפת לחתום על הסכם עם הו צ'י מין ולהעניק עצמאות לצפון וייטנאם.
לאחר מכן התמנה למפקח הכללי של הצבא הצרפתי בצפון אפריקה.
לקלרק נהרג בתאונת מטוס באלג'יריה בשנת 1947. בהלווייתו השתתפו כשני-שלישים מלוחמי הדיוויזיה שלו ממלחמת העולם השנייה.
ב-1952 קיבל דרגת כבוד של "מרשל צרפת", שהוענקה לו לאחר מותו.
צבא צרפת כיבד את לקלרק כאשר קרא על שמו טנק - AMX-56 לקלרק.
בפריז, ברובע מונפרנאס, מצוי מוזיאון המוקדש למורשתו, לשחרור העיר על ידו, וכן להתנגדות הצרפתית, ולגיבור ההתנגדות ז'אן מולן.
פיליפ מארלו הוא דמות ספרותית, חוקר פרטי גיבור ספרי המתח של הסופר ריימונד צ'נדלר.
ריימונד צ'נדלר היה סופר בלשי אמריקאי.
מיוצרי הסוגה של הבלש הפרטי הקשוח (Private Eye או Hard Boiled Detective).
כילד נדד יחד עם אימו הגרושה לאנגליה, משם לצרפת, לגרמניה ושוב לאנגליה.
כבר בצעירותו נמשך אל עולם הפרוזה והשירה ובמשך שנים ארוכות ניסה את מזלו בכתיבה, מבלי שזכה להכרה אמנותית כלשהי.