tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן, בין המעבדים הניידים של דור זה ישנם גם, לראשונה בסדרה, מעבדים ניידים בעלי 6 ו-8 ליבות.
בשנת 2018 הוכרזה סדרת המעבדים V1000, המשתמשת בארכיטקטורת "Zen".
+מעבדי Ryzen Embedded V1000שם המעבדמספר ליבותמספר נימיםרכיב גרפי במעבדמהירות בסיסית (בג'יגהרץ)מהירות מואצת (בג'יגהרץ)צריכת חשמל (TDP)זיכרון מטמוןV1202B24Vega 32.3 Ghzעד 3.2 GHz12-25WV1605B48Vega 82 GHzעד 3.6 GHz12-25WV1756B48Vega 83.25 GHzעד 3.6 GHz35-54WV1807B48Vega 113.35 GHzעד 3.8 GHz35-54W
בשנת 2019 הכריזה AMD על סדרת מעבדים בשם Ryzen Embedded R1000 שנועדה עבור מערכות בהן המעבד מולחם אל תוך לוח האם, כגון קונסולת משחקים (קונסולת Atari VCS שעתידה לצאת בשנת 2020 אמורה להשתמש במעבד מסוג זה, לדוגמה).
מעבדים מסוג זה משתמשים בארכיטקטורת "Zen+" וברכיב גרפי מסוג Vega 3.
+מעבדי Ryzen Embedded R1000שם המעבדמספר ליבותמספר נימיםרכיב גרפי במעבדמהירות בסיסית (בג'יגהרץ)מהירות מואצת (בג'יגהרץ)צריכת חשמל (TDP)זיכרון מטמוןR1505G24Vega 32.4 GHzעד 3.3 GHz12-25WL2: 1 MB
עוד מהדור הראשון של המעבדים, סדרה זו זכתה לתגובות חיוביות.
מעבדי הסדרה נחשבים לטובים ביותר של AMD מזה שנים.
עדכון שכזה אכן שוחרר ונראה כי הוא גרם להאצה מסוימת במהירות המעבדים, אך עדיין נראה ש"חלונות" נוטה להעדיף לעיתים ליבות מסוימות במעבד על אחרות.
מעבדי רייזן נתמכים בהפצות הלינוקס השונות החל מגרסת הליבה 4.10.
למרות שמעבדי הדור הראשון נבדקו הן על חלונות 7 והן על חלונות 10, מעבדי רייזן המשווקים נתמכים רשמית בחלונות 10 בלבד, כחלק ממה ש-AMD טענו שבוצע כדי "להשיג את הביטחון הגבוה ביותר בביצועי מעבדי הרייזן".
למרות זאת, נוצר טלאי תוכנה לא רשמי הפותר זאת ועוקף את אי התמיכה במעבדים חדשים בגרסאות של חלונות הישנות יותר מחלונות 10 ב-Windows Update, אשר באופן עקרוני לא מאפשר שימוש בחלונות 7 ו-8.1 על מחשבים עם החומרה החדישה ביותר, כולל מעבדי רייזן.
RÚV (ראשי תיבות של "הרדיו הארצי") הוא תאגיד השידור הציבורי של איסלנד, שהחל בשידוריו ב-20 בדצמבר 1930.
במסגרת שידוריו מפעיל תאגיד RÚV ערוץ טלוויזיה המכונה גם "ערוץ 1" ושלוש תחנות רדיו.
כמו כן הוא מפעיל ארבע זרועות של חטיבת החדשות שלו ברחבי איסלנד, כשכל זרוע מסקרת אזור מסוים ברחבי המדינה.
בנוסף, התאגיד מפעיל גם אתר אינטרנט.
תקציב התאגיד מתבסס על תקציב המתקבל ממשרד האוצר של איסלנד, לצד הכנסות מפרסומות.
בעבר כל משק בית באיסלנד אשר בבעלותו היה מקלט רדיו או טלוויזיה, נדרש לשלם אגרה, אולם זו בוטלה בשנת 2009.
ערוץ הטלוויזיה של RÚV פופולרי מאוד ברחבי איסלנד, לצד העובדה כי מדובר באחד מערוצי הטלוויזיה הבודדים המשדרים באיסלנד.
מטרת RÚV, על פי אתר האינטרנט שלו, היא "להיות בחזית התקשורת האיסלנדית על ידי קביעת סדר יום מגוון ומורכב בהתאם למשימות RÚV".
על פי החוק שנחקק ב-23 בינואר 2007, הפך התאגיד לחברה ציבורית מוגבלת.
חקיקת החוק לוותה באי-שביעות רצון מצד האופוזיציה, שפעלה על מנת לעכב את הדיון בחוק, שנמשך כ-100 שעות.
עד לתחילת פעילות התאגיד ב-20 בדצמבר 1930 פעלו ברחבי איסלנד תחנות רדיו פרטיות.
בשנה הראשונה התנהלו השידורים באופן מצומצם ומוגבל מאוד, והם נקבעו לפי הדרישות בתקנות שקבעו כי השידורים צריכים לציין את ההיסטוריה והשפה של איסלנד, ולכלול שידורי חדשות ותוכניות לילדים ולנוער.
בשנת 1947 החל הרדיו לשדר באופן קבוע, והוא משדר כיום תוכן רב ומגוון, והשידורים מתנהלים כיום בשלוש תחנות:
Rás 1 (תחנה 1) - תחנה המשדרת תוכניות בנושאים שונים.
קהל המאזינים של התחנה הוא לרוב אנשים מבוגרים.
Rás 2 (תחנה 2) - תחנה המשדרת בעיקר תוכניות מוזיקה ואקטואליה.
קהל המאזינים של תחנה זו הוא מגוון ורחב יותר מהקהל של תחנה 1.
Rondó - תחנה המשדרת מוזיקה קלאסית וג'אז ללא הפסקה.
תחנה זו משודרת אך ורק בדיגיטל.
ערוץ הטלוויזיה של RÚV, שנקרא כשם תאגיד השידור האיסלנדי, החל לשדר ב-30 בספטמבר 1966. בתחילה, השידורים התקיימו אך ורק בימים רביעי ושישי, אך בהדרגה הם התרחבו ליתר השבוע, למעט יום חמישי, בו במשך שנים לא התקיימו שידורים, עד 1 באוקטובר 1987, לאחר שערוצי טלוויזיה נוספים החלו לשדר באיסלנד.
בנוסף, במהלך כל חודש יולי הערוץ לא שידר, בשל יציאת כל עובדי מחלקת הטלוויזיה לחופשה בעת ובעונה אחת.
רק בשנת 1983 החל הערוץ לשדר בחודש יולי.
לאחר שהערוץ איבד את מונופול שידורי הטלוויזיה באיסלנד.
שידורי ניסיון בצבע החלו ב-1973 ובאופן קבוע ב-1976. החל מ-1 במרץ 1982, יכולים הצופים באיסלנד לצפות בחדשות מדי יום, וממאי 1986 הערוץ משדר שידורים חיים מיבשת אירופה, כגון האירוויזיון.
כמה שנים לאחר מכן, ב-1991, נחנך שירות הטלטקסט של איסלנד.
עד שנת 2000, שידורי הטלוויזיה התקיימו רק במשך 8 שעות מדי יום, ואילו בסופי שבוע השידורים היו ארוכים יותר.
מאז השידורים התארכו, אולם גם היום השידורים לא מתקיימים בכל שעות היממה, ובמהלך השעות בהן הערוץ לא משדר, משודר שידור חי של תחנת Rás 2.
על פי חוק השידורים של איסלנד, מטרות RÚV הן:
לשקף את התרבות האיסלנדית ולקדם את שימור הלשון
ללמד ולחנך את איסלנד על נושאים זרים
לקדם תוכניות שאינן מניבות רווח
לשמור על תוכן עבור הדורות הבאים
לסייע בהגנה על ביטחונה של איסלנד
S!sters היא להקה גרמנית שייצגה את גרמניה באירוויזיון 2019 בתל אביב שבישראל עם השיר Sister.
זאת לאחר שניצחה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון הגרמני - "Unser Lied für Israel" (השיר שלנו לישראל), כשהיא גוברת על שישה שירים אחרים.
הלהקה הוקמה לצורך האירוויזיון בלבד שכן השיר נבחר לתחרות ללא אמן (בתחילה, הוא יועד לקדם-אירוויזיון השווייצרי אליו לא התקבל).
Russian World Studios הוא שמם של אולפני קולנוע וטלוויזיה רוסיים שנוסדו בשנת 1984 על ידי יורי סאפרונוב ואנדריי סמירנוב והוא כיום אחת מחברות ההפקה הגדולות ברוסיה.
האולפנים עוסקים בהפקה ובהפצת סרטים.
לחברה אולפנים במוסקבה ובסנקט פטרבורג.
בסוף 2007 החברה הפכה לחלק מתאגיד "סיסטמה", חברת החזקות הגדולה ביותר ברוסיה.
שותפות חדשה זו אפשרה ל-RWS להתמקד בשלושה תחומי צמיחה עיקריים: מתקני אולפן, הרחבת האולפן החדש בסנט פטרסבורג; הפקה, הרחבה ושימוש יעיל בספריית התוכן העצמאית והפצת תוכן על פני פלטפורמות מדיה קיימות וחדשות.
יורי אנטולייביץ' סאפרונוב הוא מייסד משותף והמנכ"ל הנוכחי של האולפנים.
לפני שהקים אותם בשנת 1984 עם אנדריי סמירנוב, היה סאפרנוב מנכ"ל חברת אינטראקטיב טלוויזיה.
בשנת 2011 RWS אורגנה מחדש והפכה לחלק מחברת "סיסטמה" כאשר סאפרונוב מונה לסמנכ"ל הראשון, ראש מחלקת ההפקה.
בשנת 2012 מונה למנכ"ל האולפנים.
אולגה סינלשצ'יקובה היא סגנית הנשיא לעניינים בינלאומיים.
בעלת תואר בעיתונאות ופרסום מאוניברסיטת מוסקבה.
לפני שהצטרפה ל-RWS, הייתה מנהלת תפעול בינלאומית בחברת התקשורת VID.
היא הייתה באולפנים מאז 1994 שם החלה כמנהלת תפעול בינלאומית.
בשנת 2005 הועלתה לדרגה של ראש המבצעים הבינלאומיים ובשנת 2007 לתפקידה הנוכחי בו היא מפקחת על כל הפעולות הבינלאומיות של החברה, כולל פרויקטים של קולנוע וטלוויזיה, רכישות וציוד.
היא שימשה כמפיקה בסרט "הרוח", וכמפיקת שותפה לפרויקטים שונים, כולל הסרטים העלילתיים "קליידוסקופ", "אנטי-סם", וכן סדרת הטלוויזיה "אטלנטיס".
חיפוש מיקומים לצילומים וקבלת אישור לביצוע צילומים
מחלקת ההפצה של RWS הוקמה בשנת 2005 כדי להפיץ פרויקטים בכל הפלטפורמות התפעוליות והמתפתחות.
קטלוג RWS כולל מוצרים מז'אנרים ופורמטים שונים כולל סדרות טלוויזיה, סרטים עלילתיים באורך מלא וסרטי טלוויזיה.
בנוסף, ערוצים רוסיים ובינלאומיים רכשו זכויות להעלות חלק מהתכנים שלהם, כמו ערוץ הראשון (רוסיה), CTC (הפדרציה הרוסית), 1+1 (אוקראינה), פוקס לייף וערוץ 9 (ישראל).
Rutube הוא שירות הזרמת וידאו באינטרנט המיועד לדוברי רוסית.
אתר האינטרנט כולל סרטונים שנוצרו על ידי אנשים פרטיים ותוכן וידאו מורשה שהופק על ידי חברות בידור המאפשרות ל-Rutube לשדר את התוכן וסרטונים שנצפו בפייסבוק.
נכון לאפריל 2012, פחות מ-14.5 מיליון משתמשים בחודש צפו בקטעי וידאו באתר Rutube (מתוך תת-קבוצה של משתמשים רוסים בני 12–54).
התנועה הגלובלית הכוללת של Rutube, כפי שדווחו על ידי נציגי Rutube, מורכבת מ-30 מיליון מבקרים שצפו ביותר מ-168 מיליון קטעי וידאו.
משתמשים לא רשומים ב-Rutube, יכולים לצפות, לשתף ולחפש סרטונים.
משתמשים רשומים באמצעות פייסבוק יכולים לבצע פונקציות נוספות כמו גילוי סרטונים שחבריהם צפו בפייסבוק, העלאת סרטונים, כתיבת תגובות ולסמן סרטונים כאהובים.
השירות הושק בשנת 2006 על ידי אולג וולובוב ומיכאיל פוקין, שניהם מהעיר הרוסית אוריול.
בנובמבר 2008 נרכש פורטל הווידאו על ידי גזפרום מדיה אחזקות שבשליטת ממשלת רוסיה.
מחיר הרכישה לא נחשף, אולם במרץ 2009 העריכו מומחים את פורטל הווידאו בסכום של 15 מיליון דולר.
לאחר הרכישה הוחלפה הנהלת השירות, משרדי החברה הועברו למוסקבה ומונה מנכ"ל חדש, מיכאיל איליצ'וב.
בעבר היה איליצ'ב מנהל מחלקת הניהול של תחנות טלוויזיה בבעלות רשת הטלוויזיה הרוסית TNT.
S'il suffisait d'aimer הוא אלבום האולפן השישה עשר של הזמרת הקנדית סלין דיון.
האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-7 בספטמבר 1998. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים בסך הכול.
האלבום הופק על ידי ז'אן-ז'אק גולדמן ואריק בנזי, אשר הפיקו עבור דיון גם את אלבומה השלושה עשר D'eux, שיצא לאור בשנת 1995. כל שירי האלבום הופקו על ידי ז'אן-ז'אק גולדמן ואריק בנזי, ורובם נכתבו על ידי שניהם גם כן.
האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים שבצרפת, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-1.7 מיליון עותקים.
בקנדה קיבל האלבום את תואר הפלטינה המרובעת על מכירות של למעלה מחצי מיליון עותקים, תוך שבארצות הברית נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים.
בבריטניה קיבל האלבום את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-100,00 עותקים גם כן, אך במצעד האלבומים הבריטי הגיע אל המקום ה-17 בלבד.
בדצמבר 2014, נודע כי האלבום נמכר בלמעלה מ-120,000 עותקים בגרמניה.
במצעד האלבומים של המדינה הצליח להגיע אל המקום ה-11. בבלגיה הצליח האלבום להגיע אל המקום הראשון במצעד האלבומים, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-100,000 עותקים.
בשווייץ זכה האלבום להצלחה רבה כאשר הגיע אל המקום הראשון במצעד האלבומים של המדינה.
בשנת 2014, העניק איגוד תעשיית ההקלטות השווייצרי את תואר הזהב לאלבום, על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה.
מדינהתאריך יציאהחברת תקליטיםפורמטקטלוגמקוראירופה7 בספטמבר 1998קולומביהתקליטור4918592קנדה8 בספטמבר 199880339ארצות הברית13 באוקטובר 1998אפיק86400יפן21 בינואר 1999SMEJESCA-7425עולם1 בספטמבר 2017קולומביהתקליט8 89854 50201 0
Répondez-moi (בעברית: ענה לי) הוא שיר בצרפתית, שנכתב והולחן על ידי אליז אוסוולד, קסבייה מישל, גיון מוהארמיי, ז'רון סווינן, ובוצע על ידי גיונס טירס.
ב-4 במרץ 2020 נחשף כי השיר זכה בהליך הבחירה הלאומי השווייצרי, ונבחר לייצג את המדינה באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
ב-2021, רשות השידור השווייצרית אישרה כי גיונס טירס ימשיך וייצג את שווייץ באירוויזיון 2021, עם השיר "Tout l'univers".
S&M2 הוא אלבום הופעה מאת להקת ההבי מטאל האמריקאית, מטאליקה, בשיתוף עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
האלבום הוקלט ב-6 וב-8 בספטמבר 2019 באולם צ'ייס סנטר שבסן פרנסיסקו, ויצא לאור ב-28 באוגוסט 2020. ההופעה הוקרנה בבתי הקולנוע ב-9 באוקטובר 2019.
האלבום מהווה המשך לאלבום S&M, אשר הוקלט 20 שנה לפני, בו לראשונה שיתפה הלהקה פעולה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
בשנת 1999 ערכה הלהקה הופעה עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, במסגרתה הותאמו שיריה להופעה עם תזמורת סימפונית, והופצה כאלבום הופעה וכווידאו.
במרץ 2019 הכריזה הלהקה על הופעה נוספת עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, שתיקרא S&M2, לציון 20 שנה לשיתוף הפעולה הקודם בין הלהקה לתזמורת.
ההופעה נערכה באולם צ'ייס סנטר בסן פרנסיסקו ב-6 וב-8 בספטמבר 2019. הופעה זו חנכה את האולם, שבנייתו החלה בתחילת שנת 2017.
ההופעה כללה שירים שבוצעו ב-S&M, לצד עיבודים סימפוניים לחומרים חדשים יותר של הלהקה, וכן יצירות סימפוניות נוספות.
ההופעה הוקרנה בבתי הקולנוע ב-9 באוקטובר 2019, והרווחים מהקרנתה בצפון אמריקה נאמדים בכ-1.2 מיליון דולר, וב-5.5 מיליון דולר ברחבי העולם, דבר ההופך אותה להופעת הרוק הרווחית ביותר בכל הזמנים שהוקרנה בקולנוע.
לאור ההצלחה לה זכתה הקרנת ההופעה, הוקרנה ההופעה בקולנוע פעם נוספת ב-30 באוקטובר 2019.
אלבום ההופעה יצא לאור ב-28 באוגוסט 2020, ונכנס למקום הרביעי במצעד בילבורד 200 עם מכירות של 56,000 יחידות השקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו.
Russian Woman הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הטג'יקית-רוסייה מניז'ה.
השיר יצא לאור ב-8 במרץ 2021 וייצג את רוסיה באירוויזיון 2021. השיר נכתב על ידי המפיקים המוזיקליים הישראלים אורי קפלן ואורי אבני יחד עם מניז'ה עצמה.
השיר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2021 לאחר זכייתו בתחרות "Yevrovidenie 2021 – Natsionalnyy Otbor" שנערכה ב-8 במרץ 2021, יום האישה הבינלאומי.
השיר התחרה בשני שירים אחרים וזכה ב-39.7% מקולות הצופים בבית.
ב-18 במאי 2021, מניז'ה ביצעה את השיר בחצי הגמר.
בתום ההצבעות, הגיעה למקום השלישי עם 225 נקודות.
ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה מניז'ה למקום התשיעי עם 204 נקודות.
Rīgas Modes היא להקת פופ מלטביה שהוקמה בשנת 2008. הלהקה כוללת חמישה חברים.
בתחילת דרכה שם הלהקה היה "Komjaunatne" והחל משנת 2014 היא מופיע תחת השם הנוכחי.
זמן קצר לאחר הקמתה בעיירה אוגרה, הלהקה עברה לריגה.
בשנת 2012 הם לראשונה הופיעו בציבור בהופעה גדולה.
בשנת 2014 הם הוציאו מיני-אלבום שכלל חמישה שירים.
בשנת 2016 הלהקה הוציא את האלבום הראשון שלה.
אלבום זה זכה להצלחה והוענקו לו מספר פרסים לטבים בתחום המוזיקה.
בשנת 2016 הלהקה הוציאה את מיני אלבום השני שלה.
בשנת 2018 הלהקה השתתפה באלבום לזכרו של מרטינש פריימאניס.
ברעיונות להתקשרות חברי הלהקה צינו שסגנון הלהקה הושפע ממספר אמנים ידועים מאירופה וארצות הברית אך גם מלהקות לטביות דוגמת A-Eiropa.
Rómpeme el Corazón (בעברית: לשבור את ליבי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, מתוך אלבום האולפן השנים עשר שלה, Diosa de la Noche.
השיר יצא לאור ב-9 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל השמיני והאחרון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים של מקסיקו.
השיר נכתב על ידי גלוריה טרווי, מרסלה דה לה גרזה וארמנדו אווילה והופק על ידי ארמנדו אווילה ומאפיה.
השיר, בדומה לשירים נוספים של טרווי עוסק בלב שבור.
בתחילתו, היא שרה על כך שהיא תיקח את הסיכון באיבוד בחיר ליבה, ותעשה איתו את אשר יהיה חפץ ליבו.
לאורכו של השיר, היא מצהירה על כך שהיא מודעת לזה שאהבה יכולה לפגוע.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-31 במאי 2019, שלושה שבועות לאחר יציאתו של השיר כסינגל.
הקליפ, בדומה ל-"Ellas Soy Yo" (2018) הוא שילוב של הופעה חיה שקיימה טרווי עם סצנות שצולמו במיוחד.
לאורכו של הקליפ, ניתן לראות גבר המתקרב ומתרחק ממנה, בדומה למילותיו של השיר עצמו.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-12 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם9 במאי 2019הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתיוניברסל לטין
Rämmar (בעברית: להרעיש) הוא אלבום האולפן השני של הלהקה האסטונית 5מינוסט.
את האלבום הוציאה לאור חברת התקליטים לג'נדרן רקורדס ב-1 במאי 2017, כשנה לאחר הוצאת אלבום הבכורה של הלהקה, Korralik Saavutus – Aasta Plaat.
בדומה לאלבום הבכורה, Rämmar משמר את סגנון הרוק האלטרנטיבי והפאנק של 5מינוסט.
עם זאת, האלבום הזה לא כולל שיתופי פעולה עם אמנים אחרים.
הוא כולל שמונה רצועות, כולן מושרות באסטונית, ואורכו הכולל עומד על 24 דקות בדיוק.
לפרסום האלבום לא קדם סינגל מסחרי, גישה ייחודית ולא שגרתית בעולם המוזיקה, במיוחד באלבומי אולפן בהם נהוג להוציא לפחות סינגל אחד כדי לקדם את מכירותיו וההאזנות שלו.
בעטיפנ ניתן לראות אדם הלובש חולצה שחורה עם הכיתוב rämmar בלבן במרכזה.
האדם נושא על כתפיו מישהי, כשידיו אוחזות בעכוז שלה.
משני צידי התמונה ניתן לראות ידיים נוספות המחזיקות זיקוקים מוארים.
"Róa" (בעברית: "לחתור"; ב-IPA: "") הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי האיסלנדי וייב.
הוא יצא לאור ב-17 בינואר 2025, ונכתב על ידי הלפדאן הלגי מתיאסון, אינגי תור גרדארסון ומתיאס דאוויד' מתיאסון.
לאחר זכייתו ב-Söngvakeppnin 2025 נבחר לייצג את באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ.
לאחר פרסום השיר המתחרה "Róa" טען אופיר כהן כי הוא מועתק מ"חתונת השנה", שכתב בשעתו לאיתי לוי ולאייל גולן.
כהן מסר לאתר "ForReal": .
ב-2 בפברואר סיפר הצמד לאתר חדשות איסלנדי כי הוא מעולם לא שמע על שירו של כהן.
ב-25 בפברואר, לאחר ניצחון האחים בקדם האיסלנדי לאירוויזיון שיגר כהן מכתב לאיגוד השידור האירופי בבקשה שלא לאפשר את השתתפותם בתחרות.
עם זאת, השיר לא נפסל מהתמודדות באירוויזיון.
Söngvakeppnin 2025 הייתה תחרות הקדם הלאומית באיסלנד, שאורגנה על ידי RÚV, לצורך בחירת נציגות המדינה לאירוויזיון 2025. התחרות כללה שני חצאי גמר, שנערכו ב-8 וב-15 בפברואר 2025, וגמר שנערך ב-22 בפברואר באולפני RVK שבצפון רייקיאוויק.
העולים לשלב הגמר נקבעו בהתאם להחלטת הקהל, בעוד שתוצאות הגמר הוכרעו על ידי שילוב של קולות שבעה צוותי שיפוט בין-לאומיים והצבעה ציבורית.
לראשונה מאז 2013, לא התקיים שלב סבב הצבעה שני בשלב הגמר.
ב-17 בינואר 2025 הוכרז השיר "Róa" כאחד המשתתפים בתחרות בתוכנית Lögin í Söngvakeppninni.
בתחרות שובץ לחצי הגמר השני, שם הוגרל להופיע חמישי בסדר ההופעות.
השיר הצליח להעפיל לגמר, ובשלב זה הוכתר כזוכה, לאחר שקיבל את מרב הנקודות הן מהשופטים והן מהקהל.
איסלנד שובצה להתחרות בחלקו הראשון של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-13 במאי.
איסלנד הופיעה ראשונה, לפני .
בסוף הערב הוכרזה איסלנד כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר.
מאוחר יותר התברר כי איסלנד דורגה במקום השישי עם 97 נקודות.
איסלנד שובצה להופיע במחצית הראשונה.
איסלנד שובצה כהופעה העשירית, אחרי ולפני .
איסלנד דורגה במקום ה-25 עם 33 נקודות, כולן מהקהל ללא נקודות מהשופטים.
Ruwiki היא אנציקלופדיה מקוונת רוסית רב לשונית מבוססת-ויקי, עם מהדורות ברוסית ובשפות אחרות של הפדרציה הרוסית.
רוב התוכן באתר מבוסס על ערכים שהועתקו אליו מהויקיפדיה הרוסית.
חלקם נערכו מחדש כך שיתאמו את עמדות הממשל הרוסי.
בנוסף, האתר כולל ערכים מקוריים.
האתר מתואר בתקשורת כ"ידידותי לפוטין".
האתר הושק ב-24 ביוני 2023, כ-Fork של הויקיפדיה הרוסית.
הוא מובל על ידי ולדימיר מדיקו אשר ניהל בעבר את ארגון ויקימדיה רוסיה.
מדיקו יזם את ההקמה על מנת שיהווה פלטפורמה חלופית התואמת את עמדות הממשל הרוסי.
עם השקתו של האתר הועתקו אליו מעל ל-1.9 מיליון ערכים מהוויקיפדיה הרוסית וכמו גם קובצי מדיה משרתי ויקישיתוף.
באופן הדרגתי העורכים באתר מסירים מהערכים כל תוכן אשר סותר את העמדה הרשמית של הממשל הרוסי, כמו בין הין היתר ערכים העוסקים בנושאים רגישים מבחינה פוליטית כמו הערכים שעוסקים במלחמת אוקראינה–רוסיה, מרד קבוצת וגנר, שחיתות ממשלתית ברוסיה, וערכים שמכילים ביקורות על התנהלות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
החל מ-21 באוגוסט 2023, משתמשים רשומים יכולים לערוך את הערכים באתר.
עם זאת, ניתוח של דפוסי העריכה באתר העלה שרוב העריכות באתר מבוצעות בשעות העבודה, מה שמרמז על כך שעיקר הפעילות מבוססת על עורכים בתשלום.
בנובמבר 2023 נוספו לאתר מהדורות בשפות בשקירית, מארית, סאחה, טטרית וצ'צ'נית.
בדצמבר 2023 נוספו לאתר מהדורות בשפות אלטאי, טובאנית, מוקשה, אודמורטית, צ'ובשית וארזיה.
עד אפריל 2024 נוספו לאתר מהדורות בשפות בוריאטית, ופס, אינגושית, קלמיקית, קומי , פרמיאן קומי , ליבווית-קרליאנית וחאקאס .
Project הוא הרכב המתכנה רוק-טראנס פסיכדלי.
חבריו הם היי-מן מקוי, מתיאס רומולר ומרקו מניצ'לי - במקור נגני הבי מטאל מהמבורג שנתקלו לראשונה במוזיקה פסיכדלית בתחילת שנות ה-90 בהיותם בחופשה בגואה.
לאחר החופשה החלו לכתוב טראנס המשלב גיטרות חשמליות בעזרת מחשבי אטארי וסינתיסייזרים וב-1997 יצא אלבום הבכורה דרוזופילה.
השם S.U.N נבחר בשנת 1996 במשמעות שמש עם הוספת הנקודות לשם קישוט בלבד.
יש המפרשים כ - Stupid Unrespectable Noise ("רעש טיפשי ולא מכובד").
Ouija - מרקו, מקוי ותקליטנים שונים
(בעברית: מגן) היא סוכנות ריגול ואכיפת חוק בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #135 מאוגוסט 1965, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הסוכנות מטפלת באיומים על-אנושיים הפוקדים את כדור הארץ.
ביקום הקולנועי של מארוול, ראשי התיבות מייצגים את Strategic Homeland Intervention, Enforcement and Logistics Division ("המחלקה הלוגיסטית האסטרטגית לאכיפת חוק ולהתערבות במולדת").
במשך שנות קיומה של הסוכנות, היא נוהלה בידי ניק פיורי, אם כי בשנים האחרונות התפקיד עבר לשרון קרטר, מריה היל, טוני סטארק ולסטיב רוג'רס.
בתקופה שלפני מלחמת האזרחים של מארוול, מעל ל-3,000 סוכנים היו רשומים בסוכנות.
סוכנות אינה היחידה הקיימת ביקום מארוול, ונוספות לה סוכנויות בדיוניות אחרות, כמו סוכנויות הביון A.R.M.O.R ("שריון"), S.T.R.I.K.E ("תקיפה") ו-S.W.O.R.D ("חרב") וכן הארגונים המרושעים H.A.M.M.E.R ("פטיש") של נורמן אוסבורן, הידרה ו-H.A.T.E ("שנאה").
דמותו של ניק פיורי מסוכנות המגן מדורגת במקום ה-33 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
ג'וס וידון, במאי הסרט "הנוקמים", הודיע רשמית על פיתוחה של סדרת טלוויזיה המבוססת על סוכנות הביון.
הסדרה, "סוכני ", מתמקדת בהרפתקאות חברי הסוכנות ומתרחשת בהמשכיות מארוול שלאחר סרט הקולנוע.
הצגתה של סוכנות במהלך הרצת עלילות "ניק פיורי, סוכן המגן" (יוני 1968) של חוברות Strange Tales, קרתה בעקבות טרנד של סדרות פעולה אודות סוכנויות ביון בינלאומיות סודיות הנושאות שמות בראשי תיבות, כמו "The Man from U.N.C.L.E" וארגון S.P.E.C.T.R.E של ג'יימס בונד.
בעלילות אלו, קולונל פיורי - דמות ראשית מסדרת כותרים קודמת של מארוול שהתרחשה במהלך מלחמת העולם השנייה בשם "סמל פיורי והקומנדו המייללים" - שוכתב מחדש כדמות מבוגרת יותר הנושאת רטיית עין מאז ימי המלחמה וכמנהלה של הסוכנות.
כמה דמויות מסדרת "סמל פיורי" הופיעו כסוכני המגן, ביניהן נמנה טימותי "דאם דאם" דוגן, עוזרו חובש כובע המגבעת של פיורי.
אויבה העיקרי של הסוכנות הוא הידרה, ארגון פשע שהוקם בידי וולפגנג פון סטרוקר.
למרות ששמה נראה כאילו נגזר מראשי תיבות, משמעות השם היא למעשה המפלצת האגדית הידרה, בכך מסמל את טיעונו של הארגון לגדול ולהתעצם ככל שהוא סובל יותר אבדות.
סוכנות המגן תוארה כזרוע קיומית ושורדת בעלת היסטוריה ארגונית מפותלת וסבוכה.
סטן לי כתב כל סיפור בעזרת איוריו של ג'ק קירבי מאז חוברת Strange Tales #152 (ינואר 1967), מלבד מספר חוברות תחת כתיבתם של דניס אוניל (#149), רוי תומאס (#153) וג'ים סטרנקו, שהחל לכתוב בסדרת הכותרים החל מחוברת מספר 151 (דצמבר 1966).
עד מהרה, סטרנקו ביסס את סדרת הכותרים כאחת מהסדרות פורצות הדרך והיצירתיות ביותר בתולדות החברה.
סדרת הכותרים בת 12 העמודים, אשר חלקה בהרפתקאות הסוכנות יחד עם עלילות דוקטור סטריינג', רצה עד לחוברת מספר 168, ולאחר מכן יצאה כסדרה משלה למשך 15 חוברות (יוני 1968-נובמבר 1969).
סטרנקו כתב את גיליונות מספר 1–3 ו-5, ואייר את עטיפות שבעת הגיליונות הראשונים.
סיפורים חדשים של הסוכנות לא הופיעו אלא לאחר שני עשורים מאז סדרת הסולו.
מיני סדרה בת שש חוברות בשם "ניק פיורי נגד המגן" (יוני-נובמבר 1988) הובילה לכרך שני בעלילות "ניק פיורי, סוכן המגן", שרץ למשך 47 חוברות (ספטמבר 1989-מאי 1993).
קשת הסיפור המשפיעה ביותר באותה תקופה הייתה "פרשיית דלטייט", בה רבים מסוכני המגן הוחלפו בידי כפילים אנדרואידים דמויי אנוש.
שנה לאחר שהסדרה הסתיימה, המהדורה המוגבלת Fury שכתבה מספר אירועים שהתרחשו במהלך שתי הסדרות הקודמות, וארגנה אותם כך שהם היו למעשה אירועים מבוימים שנועדו להסיח את דעתו של ניק פיורי מהחייאתו המחודשת של פון סטרוקר, מנהל ארגון הידרה.
סוכנות המגן הוקמה בידי ניקולס ג'וזף פיורי לאחר מלחמת העולם השנייה, אך נטש את הרעיון ושמר את תרשים הארגון לעצמו משום שחשב שממשלת ארצות הברית לא תאשר הקמת ארגון שכזה.
אולם, בנקודה מסוימת בזמן זה, קבוצה בינלאומית מטעם האומות המאוחדות ניערה את האבק מעל תוכניותיו של פיורי ללא ידיעתו.
גיוסו לתפקיד מנהל בפועל של הסוכנות (השני במספר) גרם לו להכיר בקיומה.
הסוכנות פועלת בחשאיות באותה מידה שהיא מיליטנטית, והיא מונהגת בידי פיורי, אם כי הוא מקבל את הוראותיו ממועצה המורכבת מתריסר חברים אשר זהותם אינה ידועה אפילו לו.
הסוכנות מיוחסת לרוב עם ממשלת ארצות הברית, אך בהמשך פעלה בתחום שיפוטו של האו"ם, כאשר לרשותה מגוון אמצעים טכנולוגים ומבצעיה הסודיים אושרו על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
לאורך השנים, הסוכנות תוארה בחוסר עקביות כנתונה לשליטתה של ממשלת ארצות הברית ולא של האו"ם, והדבר בא לידי ביטוי לדוגמה בחוברת Astonishing X-Men #3, שבה ניק פיורי הסביר את חוסר תגובתה של הסוכנות במהלך רצח עם על ידי הטיעון כי התקרית לא קרתה על אדמה אמריקנית.
הסיבה לכך הייתה נעוצה כנראה בעובדה שכותבים רבים לא היו מודעים להיסטוריה המלאה של הסוכנות.
בתקופה שגודזילה הטיל את חתתו על ארצות הברית, סוכנות המגן הקימה יחידה מיוחדת שנועדה לצוד את המפלצת, בהנהגתו של דאם דאם דוגאן.
יחידה זו הפעילה בין היתר רובוט ענק בשם רונין האדום וכן גרסה מוקטנת של נושאת המטוסים המרחפת כבסיס, הבהמות.
אחת מהמצאותיה המיוחדות של הסוכנות היא מודל החיקוי האנושי (Life Model Decoy, LMD) - אנדרואיד דמוי אנוש שנועד להחליף אנשים שנשקפת סכנה לחייהם, והמצאה זו היוותה הגורם לשתי מהפכות בתולדות הסוכנות.
ראשית, נבל-העל סקורפיו גנב את הטכנולוגיה ויצר קבוצת נבלי-על בשם "הזודיאק".
מאוחר יותר, מספר אנדרואידים הידועים בשם דלטייט השיגו בינה מלאכותית והסתננו לשורות הסוכנות, תוך שהם מחליפים את מקומם של סוכנים בשר ודם, עד אשר פיורי הביס אותם.
הדבר הוביל לפירוקה של הסוכנות המקורית ולהקמתו של כוח תקיפה הפועל תחת אותן ראשי תיבות.
במיני סדרה "מלחמה סודית", מבצע הרסני ושאינו מאושר על ידי ממשלת ארצות הברית בלטבריה מביא להתפטרותו של פיורי מהנהגת הסוכנות, כשצווי הסגרה בינלאומיים מוצאים ללכידתו.
מחליפתו, מריה היל, לא הייתה ממקורביו או מאנשי סודו אלא כי אם סוכנת חדשה בהיררכיית הסוכנות.
תמליל שיחה בינה לבין נשיא ארצות הברית מגלה כי נבחרה לתפקיד פה אחד בידי האו"ם כדי לשמור על נאמניו של פיורי מחוץ לעבודה וכן לשמור על מינימום קשרים עם קהילת גיבורי-העל.
נשיא ארצות הברית ציפה מהיל האמריקנית להיות נאמנה ראשית כל למדינתה, למרות היותה של סוכנות המגן נתונה לחסדי האו"ם.
העברתו של חוק רישום העל-אנושיים ומלחמת האזרחים שפרצה בעקבות כך גרם לחיכוך אתי ופוליטי נוסף בין הסוכנות לקהילת גיבורי-העל, כאשר המגן צוותה להשליט חוק וסדר וכן לגייס את גיבורי-העל הרשומים לשורותיה.
לקראת סיומו של הסכסוך, היל הגיעה למסקנה שהיא קודמה לתפקיד כדי שתיכשל בו, ולכן הציעה לטוני סטארק לתפוס את מקומה כמנהל הסוכנות, כאשר היא תשמש כסגניתו.
סטארק מסכים להצעה בסוף אירועי מלחמת האזרחים ולוקח על עצמו מספר יוזמות, כשביניהן בנייתה של נושאת מטוסים מרחפת נוספת בצבעי אדום-זהב כצבע שריונו של איירון מן, הפעלתו של מעון יום בנושאת המטוסים המרחפת, וכן תיבת הצעות לעובדי הסוכנות.
למרות שסטארק הואשם בכך שהתייחס לסוכנות המגן כמו אל חברת בת של "תעשיות סטארק", הוא ייעל את אופן פעילותה והצליח להעלות את המורל.
עם תחילתה של הפלישה הסודית בידי גזע הסקרול החייזרי משנה הצורה, נושאת המטוסים המרחפת יוצאת מכלל פעולה בידי וירוס הסקרול וננטשת באזור משולש ברמודה.
באותה עת, הסקרול כבר החליפו רבים מסוכני המגן, ביניהם את דאם דאם דוגן.
לאחר שהפלישה נמנעת, נשיא ארצות הברית מחליט לפרק את הסוכנות, ומחליף אותה ואת יוזמת חמישים המדינות ואת האוונג'רס ביוזמת ת'נדרבולטס, תחת הנהגתו של נורמן אוסבורן.
אוסבורן מנצל הזדמנות זו להפוך את המגן לארגון חדש בשם "H.A.M.M.E.R", שהוקם על ידי סוכני יוזמת ת'נדרבולטס וכן סוכנים לשעבר של ארגון הידרה.
קבוצת ת'נדרבולטס מתפרקת תוך כדי, ואוסבורן הופך אותה לכוח תקיפה למבצעים מיוחדים העונה רק לפקודותיו.
בינתיים, ארגון H.A.M.M.E.R פועל לצד קבוצת האוונג'רס האפלים החדשה, שפועלת באישור הממשלה.
לאחר הפלישה, ניק פיורי מגלה שסוכנות המגן הייתה נתונה רבות לשליטתו של ארגון הידרה כבר מימי הקמתה.
למשך קיומה של הסוכנות, היא הונהגה בעיקר בידי ניק פיורי, ששימש כמנהל הסוכנות השני לאחר קולונל ריק סטונר.
הסוכנת מריה היל החליפה אותו בסיפורים של אמצע שנות ה-2000. היא ירדה מרצונה מתפקידה בסיפור משנת 2007, והפכה לסגניתו של טוני סטארק.
ג'ימי וו הוצג במקור באמצע שנות ה-50 מעל דפי חוברות דמותו של טופר צהוב, אך הוצג מחדש בשנות ה-60.
A.R.M.O.R (Altered-Reality Monitoring and Operational Response, "תגובה מבצעית ומנטרת למציאות חלופית") היא סוכנות אחות למגן שמנטרת אחר חדירות אפשריות ממציאויות חלופיות לארץ-616. הוצגה לראשונה במיני סדרה Marvel Zombies 3. סוכנות סודית ביותר שאף אחד לא היה מודע לקיומה.
במהלך אירועי "שלטון אפל", הסוכנות פעלה תחת פיקוחו של ארגון H.A.M.M.E.R, ואוסבורן רצה לספוג אותה לתוך ארגונו.
הסוכנות הצליחה להישמר מידו המשגת של אוסבורן כאשר אחת מסוכניה הורידה מידע מפליל עליו.
ארגון H.A.M.M.E.R החליף את סוכנות המגן, שפורקה לאחר אירועי הפלישה הסודית, ונורמן אוסבורן הפך למנהלו.
פירוש ראשי התיבות לא הובהר עד היום.
סוכני המגן והידרה לשעבר נשכרו לשורות הארגון, שמקדם את פעילותה החתרנית של קבוצת האוונג'רס האפלים, המורכבת בעיקר מחברים לשעבר של קבוצת ת'נדרבולטס של אוסבורן ושל האוונג'רס העוצמתיים.
אוסבורן מבטל את השפעותיו של סטארק על הארגון ומחליף את כל הסוכנים הנאמנים לניק פיורי, קפטן אמריקה או איירון מן בסוכנים הנאמנים אך ורק לו.
S.T.R.I.K.E (Special Tactical Response for International Key Emergencies, "תגובה טקטית מיוחדת למצבי חירום בינלאומיים") הייתה סוכנות בריטית שאינה קשורה לסוכנות המגן אם כי פעלה במקביל לה.
פורקה לאחר שארגון פשע הסתנן לשורותיה והשתלט עליה, כאשר אחת מחבריה הייתה חברת האקס-מן לעתיד פסיילוק.
הסוכנות הוצגה לראשונה בחוברת Captain Britain #17 של חותם מארוול UK (פברואר 1977).
S.W.O.R.D (Sentient World Observation and Response Department, "המחלקה לניטור ולתגובת עולמות בינתיים") עובדת בצמוד לסוכנות המגן, אך מתמחה באיומים חוצניים.
הוצגה לראשונה בחוברת Astonishing X-Men Vol.3 #6 (דצמבר 2004), בכתיבתו של ג'וס וידון.
S.A.F.E (Strategic Action For Emergencies, "פעולה אסטרטגית עבור מצבי חירום") היא תשובתה של ארצות הברית לסוכנות המגן, ומופקדים עליה מבצעים בתוך גבולות המדינה תחת הנהגתו של קולונל שון מורגן.
ארגון זה אינו מהווה חלק מהקאנון הרשמי של יקום מארוול, והוא הופיע לראשונה בחוברת Spider-Man & the Incredible Hulk: Rampage.
H.A.T.E (Highest Anti-Terrorism Effort, "המאמץ העליון לאנטי-טרוריזם") הוא ארגון פרודי לסוכנות המגן, שנוצר בידי וורן אליס לסדרת נקסטווייב בת 12 החוברות.
מנהיג הארגון, דירק אנגר (כעס), מהווה פרודיה לניק פיורי (זעם).
הסדרה מגוללת את סיפורו של הארגון הסודי, שמובל בידי אנגר בעל בעיות שליטה עצמית ומינית.
(מ.ד.ע.) הוא אלבומה השני של להקת הרוק האלטרנטיבי, אינקיובס.
באלבום ניתן לשמוע לראשונה את השפעות ההיפ הופ שהביא עמו די.ג'יי לייף ללהקה.
נוסף על השירים כולל האלבום גם וידאו קליפ לשיר A Certain Shade of Green.
הרצועה האחרונה באלבום כוללת בנוסף לשיר Calgone גם שני "שירי בונוס": "Seglue 1" ו-"Jose Loves Kate Moss".
S-75 דווינה היא מערכת טילי קרקע-אוויר (טק"א) נייחת לגובה רב ולטווח בינוני מתוצרת משרד התכנון הסובייטי בראשות סמיון לאבוצ'קין.
המערכת הייתה בעבר מערכת הטק"א הנפוצה ביותר בעולם והיא נמכרה לרוב מדינות הגוש הקומוניסטי ולמדינות ערב.
המערכת פותחה כחלק מתורת הלחימה הסובייטית למתן כיסוי הגנתי כנגד מטוסי אויב מגביהי טוס, בעיקר מפציצים ומטוסי צילום אמריקניים.
פיתוחה של המערכת החל בשנת 1953. היא הוצגה לראשונה בחגיגות ה-1 במאי 1957 במוסקבה.
המערכת נמסרה לצבא ברית המועצות בשנת 1959 וכבר בשנה זו, בתאריך 7 באוקטובר 1959, נזקף לזכותה יירוט ראשון של מטוס שזכה להד תקשורתי רב ולהלם בחיל האוויר האמריקני.
היה זה יירוט מטוס ביון U-2 ב-1 במאי 1960 במהלך משימת מודיעין בגובה רב.
על אף שבמהלך יירוט המטוס שוגרו לעברו 17 טילים, כאשר אחד מהם הפיל בטעות מטוס סובייטי מדגם מיג-19, נחשב יירוט מטוס הביון U2 להצלחה וגרם לפאניקה בצבא ארצות הברית ובשינוי בדפוסי הפעולה של חיל האוויר האמריקני.
בשנות השישים יוצרה המערכת בכמויות גדולות ועד 1964 הוצבו כ-600 סוללות SA-2 על אדמת ברית המועצות לבדה.
מאוחר יותר בשנות השישים נפרסו כ-1,000 סוללות SA-2 על אדמת רוסיה.
בגלל צורת הטילים - ארוכים ודקים - זכו טילי ה-SA-2 לכינוי "עמודי הטלפון".
המנ"א מרכישה את נתוני המטרה ועל פי נתוני המטרה משוגר טיל (על פי הדוקטרינה הסובייטית לרוב משוגרים 2 טילים לכל מטרה) לאחר הפרדת הטיל מהמאיץ מתחיל שלב הניהוג למטרה.
הטיל פסיבי ומקבל את פקודות הניהוג בשידור רדיו בתחום התדרים P מהמנ"א.
טיל ה-V750 הוא דו שלבי.
המאיץ מונע בדלק מוצק ותפקידו להקנות לטיל את האנרגיה הקינטית הראשונית במשך 4–5 שניות.
בתום שלב ההאצה ניצת המנוע בטיל עצמו המונע בדלק נוזלי ובמחמצן.
משך ההנעה של מנוע הטיל 22 שניות (או עד ליירוט).
מהירות הטיל בשלב השני כ-3 מאך.
סוללות טילי SA-2 מאורגנות לרוב בחטיבות טק"א כבדות הכוללות 4–6 סוללות SA-2 ו-SA-3. מערכת הטילים SA-2 יוצרה במספר גרסאות הנבדלות זו מזו בעיקר במערכת ניהול האש ובמכ"ם, הגרסאות מסומנות באותיות A עד F.
נוכח ממדיהם הפיזיים הגדולים של המכ"ם ושל הטילים, מידת הניידות של המערכת נמוכה יחסית וזמן העתקת מיקומה של סוללת טילי SA-2 יהיה מספר רב של שעות.
מהירות הנסיעה המרבית של חלקי המערכת היא כ־20 קמ"ש.
לאחר נפילת מטוס הביון - U2 האמריקאי בשנת 1960, החל מאמץ מודיעיני-טכנולוגי וטכני של צבא ארצות הברית להתמודד עם המערכת החדשה.
באמצע שנות השישים הצליח צבא ארצות הברית להביא לירידה באפקטיביות של מערכת SA-2 באמצעות פיתוח טיל ה-AGM-45 שרייק אשר מתביית על שידור המכ"ם של המערכת ומשמיד אותה ובאמצעות פיתוח אמצעי לוחמה אלקטרונית על גבי מטוס B-66 אשר יצר חסימה אלקטרונית והוציאה את מכ"ם ההרכשה של המערכת מכלל פעולה באופן זמני.
האפקטיביות של המערכת הלכה ופחתה עד שלקראת סוף שנות השישים היחס בין מספר הטילים ששוגרו ליירוטים מוצלחים הגיע לכ-30 טילים ליירוט.
במרוצת השנים ולאחר שנלמדו תכונות המערכת, פחתה עוד יותר אפקטיביות המערכת מאחר שבמטוסים הותקנו קולטי אזהרות מכ"ם לגילוי שידור הפיקוד לטיל אשר התריעו לטייס על שיגור ואפשרו לו לבצע תמרון התחמקות מהטיל.
לפי נתוני משרד ההגנה האמריקאי, לקראת סוף מלחמת וייטנאם פחתה האפקטיביות ל - 1:100.
מערכת הטק"א SA-2 יוצרה במספר דגמים שמסומנים באותיות A לדגם הראשון ועד לדגם E שהוא האחרון והמתקדם ביותר.
בין הדגמים קיימים הבדלים במכ"ם ההרכשה, במכ"ם הפיקוד, בטילים ועוד.
מעטפת הביצועים של הדגמים המשופרים היא:
טווח מקסימלי - 45 ק"מ
טווח מינימלי - 6 ק"מ
גובה מקסימלי למטרת יירוט - 20 ק"מ
משקל ראש קרבי כ-200 ק"ג
רדיוס הריגה - כ-65 מ' בגובה רב ועד ל-250 מ' בגובה נמוך
מצרים רכשה את המערכת כבר בשנת 1960. בשנת 1963 פרסה בשטחה 8 סוללות טילים והייתה המדינה הראשונה במזרח התיכון שהפעילה טילי קרקע אוויר.
עד מלחמת ששת הימים הציבו המצרים סביב אתרים אסטרטגיים 27 סוללות טילי SA-2 כולם מסדרה B.
השימוש המצרי הראשון במערכת היה במלחמת ששת הימים בה היא הופעלה כנגד מטוסי חיל האוויר הישראלי.
המערכת לא הייתה ידועה די הצורך לחיל האוויר ולכן העדיף שלא להתמודד מולה אלא לחדור למטרותיו בנתיבים עוקפי אמ"ט או בטיסה בגובה נמוך שמתחת ליכולת נעילת הטיל.
במלחמה הופל ככל הנראה מטוס ישראלי אחד מפגיעת טיל.
תשע סוללות הותקפו במלחמה וסוללה אחת נתפסה שלל במהלך כיבוש חצי האי סיני.
בקיץ 1970 רכשה מצרים 10 סוללות נוספות מדגם C.
במלחמת ההתשה השתלבה המערכת במערכים משולבים של סוללות SA-2 נייחות וסוללות SA-3 אשר דילגו מאתר לאתר וביצעו מארבי טק"א.
המערכת הצליחה במספר מקרים ליירט מטוסים של חיל האוויר הישראלי ולצמצם את חופש הפעולה שלו באזור התעלה.
במלחמת יום הכיפורים המערכת השתלבה בשאר אמצעי הנ"מ ויחד עימם הביאה להגבלה משמעותית באפקטיביות של חיל האוויר הישראלי ובעיקר לצמצום ביכולתו לסייע לכוחות הקרקע.
מעל 20 מדינות מפעילות את מערכת ה-S-75 דווינה.
בין המדינות ניתן למצוא את: איראן, בולגריה, וייטנאם, מצרים, סוריה, סין, פקיסטן, קוריאה הצפונית, רומניה ועוד.
בחלק מהמדינות המערכת הוצאה כבר משימוש, בהן: אלג'יריה, גאורגיה, הודו, עיראק, רוסיה ועוד.
S.T.A.L.K.E.R: Shadow of Chernobyl (בקיצור: STALKER) הוא משחק פעולה בגוף ראשון (FPS) שמשלב אלמנטים של משחק תפקידים עם חופש פעולה של השחקן ועלילה דינמית.
המשחק פותח על ידי חברת GSC האוקראינית במשך שש שנים, ועורר הד תקשורתי רב.
עלילת המשחק מתרחשת במציאות אלטרנטיבית שבה הכור בצ'רנוביל נפגע פעם נוספת, והקרינה שדולפת ממנו יוצרת אזור רדיואקטיבי שיוצר מוטציות והפרעות טבע שונות.
לאחר האסון הצבא משתלט על האזור ומכריז עליו שטח צבאי סגור.
השחקן מגלם שוהה בלתי חוקי באזור הזה, המתפרנס מאיתור ומכירת חפצים מסתוריים שנוצרו באזור, ומעניקים למחזיקם כוחות מיוחדים.
המשחק שואב אלמנטים ורעיונות רבים מתוך ספרם של האחים סטרוגצקי "פיקניק בשולי הדרך", כמו גם מהסרט "סטאלקר (Сталкер)" בבימויו של אנדריי טרקובסקי, המבוסס אף הוא באופן רופף על הספר.
השחקן מגלם אדם שסובל משכחה, ומתעורר בעיירה קטנה אצל סוחר בשוק השחור.
הרמזים היחידים לזהותו הם קעקוע מסתורי שעל ידו, שבו כתוב "S.T.A.L.K.E.R.", והטקסט במחשב כף היד שלו "למצוא את סטרלוק" ו"להרוג את סטרלוק".
במהלך המשחק השחקן חוקר את זהותו ומיהו אותו סטרלוק, בעזרת דמויות שונות ועל ידי ביצוע משימות מגוונות בתמורה למידע.
המידע מוביל את השחקן עמוק יותר לתוך האזור הרדיואקטיבי, לתחנת הכוח צ'רנוביל, שם על פי האגדה קיים קריסטל מופלא שמגשים משאלות.
במסעו לתחנת הכוח דמות המשחק תתמודד עם מוטנטים, שכירי חרב וזומבים שמנסים לעצור בעדו, וחיילים שמגנים על אותו קריסטל.
בסוף המשחק לשחקן מוצעות אפשרויות בחירה רבות, שיוצרות 7 סיומים שונים למשחק.
האזור הרדיואקטיבי מהווה את מפת המשחק, והוא מחולק לאזורים שונים בהם השחקן יכול לשוטט בחופשיות.
כל אזור שונה מאופיין בסוגים שונים של תוואי שטח, אוכלוסייה, מוטציות ותופעות טבע.
במהלך המשחק השחקן יכול לבחור בין לשוטט בחופשיות באזור ובין קידום העלילה.
לרשות השחקן מאות משימות צדדיות שמזכות אותו בכסף, תחמושת ועוד.
בנוסף, השחקן יכול לסחור בציוד ובחפצים מסתוריים.
המשחק מבוסס על מנוע גרפי שפותח במיוחד עבור המשחק, במטרה ליצור עולם משחק אפל וקודר, וחוויית משחק מציאותית.
למשל, לאחר פיצוץ רימון, אדים יופיעו במקום ויטשטשו את שדה הראייה למספר רגעים.
בנוסף, תנאי הראות והאקלים בעולם המשחק משתנים בהתאם לשעת היום במשחק.
S-300 (במקור: C-300, קוד דיווח נאט"ו: SA-10 Grumble) היא סדרה של סוללות טילי קרקע-אוויר (טק"א) למטרת לחימה נגד כלי טיס לטווח רחוק שפותחה ומיוצרת על ידי חברת אלמז הרוסית.
המערכת שימשה תחילה את ברית המועצות בשנות ה-70 של המאה ה-20 עבור כוחות ההגנה האווירית הסובייטיים, ולאחר מכן שימשה את רוסיה כנשק נגד מטוסים ונגד טילי שיוט, ובדגמים מתקדמים הותאמה לכאורה בלבד ליירוט טילים בליסטיים (אין שום ראיות פומביות התומכות בטענה זו).
מערכת S-300 (מכונה גם PMU-2) נפרסה לראשונה על ידי ברית המועצות בשנת 1979, לצורך הגנה אווירית על מתקנים תעשייתיים גדולים, מתקנים מנהליים, בסיסים צבאיים, ושליטה במרחב האווירי נגד תקיפה מצד מטוסי אויב.
המערכת אוטומטית לחלוטין, אם כי אפשריים גם תצפית ותפעול ידניים.
ניתן להציב את רכיבי המערכת ליד עמדת הפיקוד המרכזית, או עד מרחק של 40 קילומטרים.
כל מכ"ם מספק הכוונה לטילי עמדת הפיקוד המרכזית.
עמדת הפיקוד משווה את הנתונים שמתקבלים ממכ"מי הכיוון המוצבים בנפרד במרחק של עד 80 קילומטר זה מזה, ומסננת מטרות שווא, משימה קשה במרחקים גדולים כאלו.
למערכת הפיקוד יש שני מצבי זיהוי מטרה – פעיל וסביל.
S-300 נחשבת לאחת ממערכות הטילים נגד מטוסים החזקות ביותר שקיימות בעשור השני של המאה ה-21. מכ"מי המערכת יכולים לעקוב אחר 100 מטרות בו-זמנית תוך נעילה על עד 12/24/36 מטרות.
זמן פריסת ה-S-300 הוא חמש דקות.
טילי ה-S-300 מוכנים לשימוש, אטומים, ואינם דורשים תחזוקה לאורך חייהם.
למערכת יש גם יכולת מוגבלת לשמש כטיל קרקע קרקע נגד מטרות שטח, לטווח של כ-100 ק"מ.
עקב עלות הטיל וזמינות טילי קרקע-קרקע ייעודיים, זולים ומדויקים יותר, יכולת זו כמעט שלא נוצלה ולא תורגלה.
במהלך מלחמת רוסיה–אוקראינה נורו לראשונה טילי S-300 לעבר מיקולאייב, לטענת מקורות אוקראיניים.
המערכת הזו היא הבסיס גם לסוללות S-500, S-400, S-350 שנכנסו לשירות מבצעי ב-2021 ואף S-550 שנכנסו לשירות מבצעי ב-2023 'נגד לוויינים'.
המערכת נמכרה למצרים, אירן, ארמניה, סין, הודו, אוקראינה (ירושה מברית המועצות, עם הצלחה אדירה בבלימת מטוסי חיל האוויר הרוסי), בלארוס, סלובקיה, יוון, בולגריה, קזחסטן, וייטנאם, טורקיה, אלג'יריה ולוב.
לפי דיווחים איראניים ורוסיים, הייתה כוונה למכור את המערכת גם לאיראן החל מסוף שנת 2008, אך ביוני 2010 הודיע גורם רוסי בכיר כי העסקה הוקפאה.
ב-12 באפריל 2015 ביטלה רוסיה את האיסור על מכירת הטילים לאיראן.
תהליך אספקת המערכת לאיראן החל ב-23 בנובמבר 2015.
מצרים רכשה מערכת S-300VM Antey-2500 עם טווח ירוט של 200 ק"מ במיליארד דולר בשנת 2014, וקיבלה את המערכות בשנים 2015 עד 2017. מצרים במגעים לרכש סוללות נוספות מאותו הסוג.
מצרים גם מקימה מפעל ליצור טנקי T90M רוסיים שגם הוכיחו עצמם בקרבות באוקראינה.
רוסיה חתמה על עסקת מכירת מערכות S-300 לסוריה בהנהגת בשאר אל-אסד בשנת 2013, אולם בעקבות לחצים מצד ישראל וארצות הברית המערכת לא סופקה.
במחצית הראשונה של 2016 העבירו הרוסים לפחות סוללה אחת של טילי S-300 (דגם V4) לסוריה לשם הגנה על כוחותיהם שם.
לאחר תקיפה אווירית של ארצות הברית, בריטניה וצרפת על יעדים סוריים בעקבות חשד שמשטר אסד עשה שימוש בנשק כימי נגד מורדים, באפריל 2018, הודיעו גורמים רוסיים על אפשרות שתוסר מניעת האספקה של ה-S-300 לסוריה – ייתכן שדגם S-300PMU2 Favorit.
ב-24 בספטמבר 2018, לאחר שמטוס סיור רוסי הופל על ידי נ"מ סורי במתקפת הטילים בלטקיה על מתקן צבא סורי, ורוסיה האשימה בכך את ישראל, הודיע שר ההגנה הרוסי שטילי S-300 יסופקו לסוריה תוך שבועיים.
אחת הסוללות הוצאה מסוריה באוגוסט 2022 בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
לאחר התקיפה הישראלית באיראן (אוקטובר 2024) דווח כי הושמדו ארבע הסוללות מסוג זה באיראן, ולפיכך היא אינה מוגדרת עוד כמשתמשת במערכת.
אולם, באפריל 2025 נצפו סוללות S-300 במצעד צבאי באיראן.
S-IC היה השלב הראשון של משגר הסטורן 5. ה־S-IC נבנה על ידי בואינג אחרי שזכו בחוזה לייצרו ב־15 בדצמבר 1961.
השלב הכיל חמישה מנועי F-1 כאשר אחד נמצא במרכז והארבעה האחרים מסביבו.
השלב סיפק דחף של 34.02 מגה ניוטון והביא את משגר הסטורן 5 דרך 61 הקילומטרים הראשונים של ההמראה, תפקידו היה לתת האצה ראשונית למשגר.
S-II היה השלב השני של משגר הסטורן 5 ושל משגר הסטורן INT-21 ששוגר רק פעם אחת.
ה-S-II נבנה על ידי נורת' אמריקן אוויאיישן אחרי שזכו בחוזה לייצרו ב-11 בספטמבר 1961.
גובהו היה 24.9 מטרים, קוטרו עשרה מ' ומסתו 454 טונות לערך, כשהרוב המוחלט של המסה היה הדלק.
מסת הדלק בשלב הייתה בערך 414 טונות חמצן נוזלי ומימן נוזלי.
השלב הכיל חמישה מנועי J-2 כאשר אחד נמצא במרכז והארבעה האחרים מסביבו.
היה זה מנוע המימן החזק בעולם באותה התקופה.
בסך הכל יוצרו 19 שלבי S-II, כשייצור שלושה מהם לא הושלם.
הם יוצרו למטרות שונות: 4 יוצרו למטרות מבחן ושתיים למשימות שלא בוצעו (אפולו 18 וגיבוי לסקיילאב 1).
המשגרים נמצאו בכל משימות אפולו ממשימת אפולו 4 חוץ מאפולו 5 ואפולו 7, שלא שוגרו על ידי משגר סטורן 5 אלא עם משגר סטורן IB בגלל שלא היה צורך למשגר כל כך גדול (המשימה הייתה רק סביב כדור הארץ).
S-400 טְרַיוּמְף , היא מערכת חדישה ליירוט מטוסים מתוצרת חברת GSKB, השייכת לתאגיד אלמז-אנטיי, חברה בבעלות ממשלתית ברוסיה.
המערכת היא שיפור של משפחת המערכות הקודמת S-300.
המערכת פעילה ונמצאת בשימוש הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית משנת 2007 ושל סין.
במאי 2019 קבלה גם טורקיה את המערכת מרוסיה.
בעקבות כך טורקיה הושעתה מפרויקט ה-F-35.
המערכת כוללת שלושה סוגי טילים כדי לכסות את כל טווח הפעילות שלה.
המערכת מסוגלת לטפל בכ-80 כלי טיס בו-זמנית.
המערכת לא הוכיחה את עצמה בשדה בקרב כאשר אוקראינה השמידה סוללות טילים ברוסיה.
S-500 (מכונה "פרומתאוס", ברוסית: Прометей) היא מערכת טילי קרקע-אוויר רוסית המיועדת ליירוט טילים בליסטיים, הנמצאת בפיתוח חברת אלמז-אנטיי.
פיתוח המערכת החל בשנת 2009 והסתיים בשנת 2020.
מערכת S-500 היא מערכת חדישה הכוללת טילי יירוט קרקע-אוויר, אולם שלא כמשתמע משמהּ, היא אינה שדרוג של המערכות הקודמות S-400 ו-S-300.
המערכת מתוכננת ליירוט טילים בין יבשתיים וכן נגד מטרות אוויריות.
הטווח האפקטיבי המתוכנן הוא 600 קילומטרים עבור טילים בליסטיים ו-400 קילומטרים עבור הגנה אווירית.
היא מסוגלת להעסיק בו זמנית 19 מטרות על-קוליות הנעות במהירויות של 5 קילומטרים לשנייה.
במקביל לפיתוח מערכת יבשתית מפתחת החברה גם גרסה ימית של המערכת שתוצב על נושאות המטוסים מסדרת שטורם, שאף הן נמצאות בשלבי פיתוח.
באוקטובר 2021 נכנסה מערכת ראשונה של טילי קרקע-אוויר S-500 לשירות בארמייה ה-15 של כוחות האוויר והחלל למטרות מיוחדות.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
S/2003 J 12 הוא ירחו של כוכב הלכת צדק והוא אחד מהירחים הקטנים ביותר במערכת השמש.
S/2003 J 12 התגלה בשנת 2003 על ידי אסטרונומים בהדרכת סקוט שפרד מאוניברסיטת הוואי וקוטלג בשם S/2003 J 12.
קוטרו של S/2003 J 12 הוא קילומטר אחד והוא מקיף את צדק במרחק של 17,883,000 ק"מ ובזמן הקפה של 489.72 יממות, בכיוון תנועה ההפוך לכיוון הסיבוב של צדק.
בניגוד לרוב ירחי צדק, S/2003 J 12 אינו משתייך לשום קבוצת ירחים.
S/2003 J 16 התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצה של אסטרונומים שהודרכה על ידי ברט גלדמן.
S/2003 J 16 משתיך לקבוצת הירחים אננקה הקרויה על שמו של הירח אננקה ומשתייכים אליה הירחים יואנתה, יוקסטה, פרקסידייק, הרפלייקה, תיאונה ואננקה.
ירחיה של קבוצת אננקה מקיפים את צדק במרחק של 19.3 עד 22.7 מיליון ק"מ).
S/2003 J 10 התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד.
קוטרו של S/2003 J 10 הוא 2 קילומטרים ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.3 ק"מ לשנייה.
S/2003 J 10 משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה.
S/2003 J 23 הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק.
S/2003 J 23 התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד.
קוטרו של S/2003 J 23 הוא 2 קילומטרים והמהירות אשר בה הוא מקיף את צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה.
S/2003 J 23 משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה, ספונדה.
S/2003 J 4 התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד.
לאחר גילוי קוטלג הירח השם S/2003 J 4.
קוטרו של S/2003 J 4 הוא 2 קילומטר ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה.
S/2003 J 4 משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה, ספונדה.
S/2003 J 9 הוא אחד הירחים של כוכב הלכת צדק, הוא התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד.
קוטרו של S/2003 J 9 הוא קילומטר אחד ומהירות סיבובו סביב צדק היא 2.39 ק"מ לשנייה.
הירח משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה.
המשותף לקבוצה זו הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
S/2003 J 2 התגלה בתחילת שנת 2003 (הודעה על גילויו נמסרה ב-14 במרץ 2003) על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד.
לאחר גילויו, קוטלג הירח בשם S/2003 J 2.
קוטרו של S/2003 J 2 הוא 2 קילומטר ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.11 ק"מ לשנייה.
גבולות ההשפעה הכבידתית של צדק מוגדרות על פי ספירת היל אשר גודלה הוא 54 מיליון קילומטר (0.35 יחידות אסטרונומיות).
ירחים אשר רדיוס מסלולם גדול מ-67% מתחום היל אמורים להישאר קבועים.
כתוצאה מכך, ייתכן כי ירחים של צדק אשר רחוקים יותר מ-S/2003 J 2 עשויים להתגלות בעתיד.
S/2009 S 1 הוא ירח קטן של כוכב הלכת שבתאי.
קוטרו המוערך של הירח הוא 300 מטרים.
הירח התגלה ב-26 ביולי 2009 על ידי הגשושית קאסיני.
S/2009 S 1 בולט בערך 150 מטרים מעל הטבעת אשר בה הוא נמצא.
S/2009 S 1 זוהה לראשונה על ידי הגשושית קאסיני ב-26 ביולי 2009. הוא התגלה במשך נקודת השוויון של 2009 מכיוון שהטיל צל ארוך של 36 קילומטרים (22 מייל) על טבעת B של שבתאי.
S-60 הוא טרקטור מתוצרת מפעל הטרקטורים (צ'ליאבינסק) בעיר צ'ליאבינסק במחוז צ'ליאבינסק ב-רוסיה אשר יוצר בין השנים 1933–1937.
הטרקטור "S-60" יוצר במקור במהלך תוכנית החומש השנייה (1933–1937), המיועדת לקולחוזים (חוות קולקטיביות סובייטיות).
היא נועדה לשמש ציוד בבעלות המדינה לחקלאים.
ממשימותיו של ה-"S-60" היו גרירת קני תותחים, עבור הצבא האדום, בעיקר בתחילת מלחמת העולם השנייה.
הוורמאכט אשר נטל כשלל כמות לא מבוטלת מהטרקטורים "S-60", השתמש בהם למשימותיו.
"מפעל הטרקטורים של העיר צ'ליאבינסק" הוא מפעל לייצור טרקטורים וציוד מכני כבד שנוסד בעיר צ'ליאבינסק בשנת 1933. בשנת 2011 המפעל שולב בתשלובת אורלוואגונזאבוד.
נכון לשנת 2013 המפעל מעסיק כ-13 אלף עובדים.
ב-15 ביוני 1933 החל לעבוד פס ייצור ראשי ומשערי המפעל יצאה הטרקטור הראשון בעל הספק של 72 כוח סוס.
התכנון היה מבוסס על טרקטורים מתוצרת קטרפילר מדגם "Caterpillar Sixty" .
מערכת חשמל – 6 וולט.
גנרטור מסוג "GAU" – המפיק 100 ואט.
מהירות נסיעה מינימלית – 3 קמ"ש.
S/2004 S 31 הוא ירח קטן של כוכב הלכת שבתאי.
S/2004 S 31 מקיף את שבתאי במרחק ממוצע של 17,402,800 ק"מ, באקצנטריות של 0.24 ונטיית מסלול של 48.82 והוא ממוקם חלק מהירחים האינואיטיים של שבתאי.
קוטרו המוערך של הירח הוא 4 ק"מ.
הירח התגלה על סמך תצפיות שנערכו בין 12 בדצמבר 2004 ו-17 בינואר 2007. הירח הוכרז על ידי סקוט שפרד, דייוויד ג'וויט ויאן קליינה ב-8 באוקטובר 2019.
(ראשי תיבות של: Straight to Hell), הידוע גם בשם The Manhattan Review of Unnatural Acts, הוא מגזין פורנוגרפי וארוטי לגברים הומוסקסואליים, שהוקם על ידי בויד מקדונלד בשנות ה-70 של המאה ה-20. במגזין מתפרסמים סיפורים אוטוביוגרפיים של מפגשים מיניים בין גברים.
למגזין הייתה השפעה בתחומי האמנות והתרבות של ניו יורק, ומנה אישים ספרותיים בולטים כמו ויליאם ס.
בורוז, אלן גינסברג, וגור וידאל בקרב קהל הקוראים שלו.
התאריך המדויק של המגזין איננו ידוע, אם כי הגיליון המוקדם ביותר הידוע הוא מס' 2, מ-1973. הפרסום אינו סדיר, והגליונות המוקדמים לא תמיד היו מתוארכים ולא היו מוגנים בזכויות יוצרים.
המגזין נוסד על ידי הצלם האמריקאי, בויד מקדונלד, שערך את המגזין מתחילת שנות ה-70 ועד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. מקדונלד יצר את המגזין כמגזין שמפרסם סיפורי מין בין גברים.
הגיליונות המקודמים של המגזין נכתבו והורכבו באפר וסט סייד, מנהטן, ניו יורק.
בשיאו של המגזין, התפוצה הגיעה לכ-20 אלף עותקים.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ויקטור וויבר החליף את בויד מקדונלד כעורך המגזין, והחל להתמקד בפרסום סדרת אנתולוגיות שאספו סיפורים מהמגזין.
נמכרו יותר מ-50,000 עותקים של הכרך הראשון בסדרה.
ב-1989, בילי מילר החליף את ויקטור וויבר כעורך המגזין.
ב-2007, החלו לפרסום גיליונות דיגיטליים.
הגיליון האחרון של המגזין, גיליון מספר 68, פורסם ב-2017.
צוללת S-4 הייתה צוללת של צי ארצות הברית.
בשנת 1927, היא הוטבעה בתאונה על ידי נגיחה של משחתת משמר החופים של ארצות הברית תוך אובדן כל אנשי הצוות, אך הועלתה והוחזרה לשירות עד שסיימה ב-1936.
הנחת השדרית ותחילת הבנייה ב-4 בדצמבר 1917 על ידי המספנת הצי של פורטסמות ב-פורטסמות', ניו המפשייר, ו-קיטרי, מיין.
היא הושקה ב-27 באוגוסט 1919, על ידי גברת הרברט ס.
הווארד, והחלה בשירות פעיל ב-19 בנובמבר 1919.
לאחר ניסויי קבלה, ביקור בהוואנה, קובה בין 14 ל-19 בינואר 1920, ובעקבותיו פעולות לאורך חופי מפרץ מקסיקו וניו אינגלנד יצאו S-4. מניו לונדון, קונטיקט ב-18 בנובמבר כדי לפגוש את ניו המפשייר עם היחידה שהוקצתה לה - קבוצת הצוללות 12 ו-18. שתי הקבוצות עמדו לצאת לדרך להפלגה היסטורית.
שבאותה תקופה הייתה אמורה להיות השייט הארוך ביותר של צוללות אמריקאיות.
הוקצו לשייטת הצוללות השלישית בצי האסיאתי ארצות הברית.
בקאוויט שבהפיליפינים, הם הפליגו דרך תעלת פנמה ו-פרל הארבור והגיעו לקאוויט ב-1 בדצמבר 1921.
S-4 פעלה מתוך תחנת הצי בקאוויט, עם ביקורים מדי פעם בנמלי סין, עד סוף 1924, אז הוקצו הצוללות לחוף המערבי של ארצות הברית.
ביציאה מקאוויט ב-29 באוקטובר, הם הגיעו למארה איילנד, קליפורניה ב-30 בדצמבר.
כשהיא התבססה באי מארה ב-1925, היא פעלה לאורך החוף המערבי של ארצות הברית עד 1926, בעיקר בסן פרנסיסקו, סן פדרו, וסן דייגו, קליפורניה.
הצוללת עזבה את מאר איילנד ב-10 בפברואר 1927 והפליגה אל אזור תעלת פנמה, שם פעלה במרץ-אפריל, ולאחר מכן המשיכה לניו לונדון, קונטיקט, והגיעה ב-3 במאי.
בשארית השנה היא פעלה מול חופי ניו אינגלנד.
ב-17 בדצמבר 1927, בזמן שעלתה מצלילה מעל המייל הנמדד מחוץ לקייפ קוד, מסצ'וסטס, היא נפגעה בטעות על ידי המשחתת משמר החופים של ארצות הברית USS Paulding בסיור נגד מבריחי משקאות.
מפקד המשחתת, עצר והוריד סירות הצלה.
אך מצא רק כמות קטנה של בועות דלק ואוויר.
פעולות חילוץ והצלה החלו בראשות סגן האדמירל פרנק ברומבי, אל"ם ארנסט ג'יי קינג, סגן הנרי הארטלי, וסא"ל אדוארד אלסברג.
מאמצי החילוץ סוכלו על ידי מזג אוויר קשה.
מאמץ מיוחד נעשה כדי לחלץ את ששת הצוללנים שנלכדו בחדר הטורפדו הקדמי.
הם החליפו סדרה של אותות עם כוח החילוץ, באמצעות הקשה על גוף הצוללת.
כשהלכודים השתמשו בחמצן האחרון שהיה הזמין בצוללת, הם שלחו הודעה, "האם יש תקווה?" התגובה, שחיבר קפטן קינג הייתה: "יש תקווה.
החילוץ סוכל על ידי מזג האוויר.
כוח החילוץ לא הצליח לחלץ וכל 40 האנשים שהיו בצוללת אבדו.
במהלך מבצע החילוץ, חברו של התותחן הראשי תומאס אידי הציל, תוך סיכון חייו, צולל עמית, פרד מיכלס, שהסתבך מתחת למים בעת שניסה לחבר צינור אוויר ל-S-4. על גבורתו הוענקה לאידי מדליית הכבוד.
S-4 הועלתה לפני הים ב-17 במרץ 1928, על ידי מאמץ הנצלה בפיקודו של קפטן קינג.
כמה מצוללני ההנצלה, כולל אידי וחתן מדליית הכבוד הקודם פרנק וו.
קרילי, קיבלו את צלב הצי של ארצות הברית, על פעולותיהם במהלך החילוץ.
זוכה מדליית כבוד נוספת, רב-נגד ג'ורג' קרגן, קיבל את צלב הצי על שירותו כמפקד הגוררת USS Sagamore במהלך ניסיון החילוץ.
הצוללת נגררה למספנת הצי של בוסטון, לצורך הספנה וטיפול ב-19 במרץ 1928.
הצוללת הופעלה מחדש ב-16 באוקטובר 1928, לאחר תיקונים והסבה לכלי ניסוי לצורך ניסוי חילוץ צוללות.
היא שירתה בקי ווסט, פלורידה בתחילת 1929–1930, ובצפון מזרח ארצות הברית בשאר השנים הללו.
ב-1931 היא פעלה שוב בניו לונדון עד שיצאה משם ב-3 בינואר 1932 לפרל הארבור.
בהפלגה דרך תעלת פנמה היא הגיעה לפרל הארבור ב-29 באוגוסט.
ב-15 בינואר 1936 היא נמחקה מרישום כלי השיט של הצי.
S-51 (SS-162) הייתה קבוצה רביעית של צוללות מדגם S של צי ארצות הברית.
השדרית שלה הונחה לתחילת בנייה ב-22 בדצמבר 1919 על ידי מספנת Torpedo Boats בברידג'פורט, קונטיקט.
היא הושקה ב-20 באוגוסט 1921 בחסות הגברת R.J.
מילס, והוכנסה לפעילות ב-24 ביוני 1922.
הצוללת התבססה ב-ניו לונדון, קונטיקט ב-1 ביולי 1922 כיחידה של דיוויזיית צוללות 4 ועשתה מחזור אימונים רגיל בזמן שלום, שפעלה מנמל הבית שלה עם ביקורים ב-ניופורט, ופרובידנס רוד איילנד.
היא יצאה מניו יורק ב-4 בינואר 1924 לאזור תעלת פנמה כדי להשתתף בתמרוני צי החורף מחוץ לפנמה וב.
במהלך שייט זה, היא ביקרה בטרינידד, בסיס הצי במפרץ גואנטנמו, קולברה פוארטו ריקו, וסנט.
לאחר שחזרה לעיר ניו יורק ב-30 באפריל, היא חידשה את אימוני הטיפוס מחוץ לבלוק איילנד ובמימי החוף של ניו אינגלנד.
בליל ה-25 בספטמבר 1925, S-51 פעלה על פני השטח ליד בלוק איילנד, כשאורות הניווט שלה דולקים.
זוהתה ספינת הקיטור הסוחר עיר רומא אור תורן לבן יחיד אך לא הצליחו לקבוע את מסלולו, מהירותו או כוונותיו.
הספינה שינתה את מסלולה הרחק מהאור הלא נודע כדי לתת לכל מה שהוא יכול להיות מרחב פעולה גדול יותר.