tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופה הראשונה אחרי התנצרותו ניסה לנקום בראשי הקהל בקלצק מולדתו, אך בהמשך הפך למיסיונר רשמי ושידל צעירים יהודיים להיפטר מחובת הגיוס לצבא בכך שיתנצרו.
הוא הופיע במינסק כ"משכיל" נרדף וזכה בתקופה הראשונה לסיוע ממשכילים יהודים כמו לב לבנדה שאותם הטעה לחשוב שנשאר ביהדותו כבראשונה.
ש"ל ציטרון מצטט את אברהם יעקב פפירנא שפגש בשנות ה-60 של המאה ה-19 את אחד ממומרי בראפמן, קבצן זקן, שסיפר לו כיצד סירב בראפמן לסייע בידו כלכלית אחרי שהדיח אותו מן היהדות.
בשלב מסוים עבר בראפמן לווילנה כחלק מוועדת הצנזורה על הספרות היהודית, שם החל בעבודתו להפצת תיאוריות הקשר על 'הקהל היהודי העולמי'.
לשם עבודה זו, גנב את פנקסי החברא קדישא של מינסק, שעל המתואר בהם קיווה להתבסס.
מאחר שהתקשה בכתיבה, הן בעברית והן ברוסית שכר תלמידים מבית המדרש לרבנים בווילנה שיעזרו לו לנסח ולכתוב את רעיונותיו.
הוא השקיע מאמצים רבים לשכור לשם כך את אברהם אליהו הרכבי שסירב לעזור לו.
כצנזור, הרבה בראפמן להתעלל במחברי הספרים היהודים ואף אסר ספרים שלמים לפרסום בגלל מילים בודדות שלא נשאו חן בעיניו.
בקרב יהודי העיר התהלכו בדיחות רבות על חשבונו, שתיארו אותו כ"עם הארץ".
בדיחות אלו לא נעלמו מאזני בראפמן והכעיסו אותו.
בראפמן החל מתכנן תוכניות שונות כיצד לנצר את היהודים וכיצד להפסיק את היחס החיובי באופן יחסי שזכו לו מאת הצאר אלכסנדר השני.
תוכנית אחת שהציע לגנרל-גוברנטור של וילנה, מוראביוב , עסקה בבניית כנסיות מיוחדות למומרים יהודיים שבהן יתנהל הפולחן בשפה העברית כדי לבטל את מחסום השפה בפני יהודים אחרים.
בתקופת כהונתו של הגנרל-גוברנטור הבא, קונסטנטין פון קאופמן, קיבלו תוכניותיו של בראפמן התייחסות רצינית יותר.
אך בעצתו של השתדלן היהודי רבי יעקב בריט, ממנהיגי הקהילה בווילנה, הורה קאופמן על הקמת ועדה בת שנים-עשר חברים, משותפת ליהודים ונוצרים כדי לדון בהצעותיו של בראפמן.
בראש הוועדה הציב פון קאופמן את הרב בריט עצמו, והיו חברים בה גם יהושע שטיינברג ולב לבנדה.
בראפמן הופיע בפני הוועדה והשמיץ את היהודים והיהדות, טענותיו ממקורות היהדות שהגיעו עד לשולחן ערוך נדחו ביסודיות בידי המשלחת היהודית ובעיקר בידי הרב בריט שהכיר את המקורות היטב והראה לשאר חברי הוועדה את שיבושיו.
בישיבתה האחרונה של הוועדה סיכם הרב באריט את החלטותיה.
כל הצעותיו של בראפמן נדחו.
השלב הבא במאמציו של בראפמן היה הדפסת ספרו "ספר הקהל" (עליו ראו להלן).
בראפמן התיישב בפטרבורג, התמנה למשרה ממשלתית גבוהה והחל לפרסם מאמרים ברוח ספריו בעיתונים הגדולים, הוא פרסם ב"גולוס" מאמרים בהם האשים את חברת מרבי השכלה בהפצת ניהיליזם בקרב הצעירים היהודיים, ואת "כל ישראל חברים" בניהול הקהל היהודי הכלל-עולמי הזומם לפרק את האימפריה הרוסית.
בשנתו האחרונה, ירד מעמדו האקדמי של בראפמן בפטרבורג.
בין היתר הביא לכך אברהם אליהו הרכבי שמעמדו כבר-סמכא לענייני יהדות עלה באותה תקופה.
לפי ש"ל ציטרון, תרמה לירידת קרנו בפטרבורג גם פרשנות שגויה שלו למונח בספרו של יל"ג "עולם כמנהגו", שהתבררה בפני השלטונות.
בראפמן מת בפטרבורג מהתקף לב ב-28 בדצמבר 1879.
הספר התיימר להיות תרגום מדויק של מסמכים קהילתיים היסטוריים של קהילת יהודי מינסק אך לפי טענת מתנגדיו הוא הכיל זיופים.
תלמידי בית המדרש לרבנים בווילנה שבשירותיהם השתמש בראפמן כדי להכין את ספרו, כתבו מאמרים רבים לעיתונות ובהם לטענתם הם הראו את זיופיו ואת הפערים שבין מסמכי המקור לכתביו של בראפמן.
אחד מהם, מלומד בשם שרשבסקי אף הוציא ספר שלם להוכחת הזיופים.
אך בפועל התקבל הספר בקרב גורמי השלטון המקומי והמנגנונים הביורוקרטיים הרוסיים, וכך הונח היסוד התאורטי לאנטישמיות הרוסית המודרנית.
בספר חלק אחד ובו מאמרים ומבואות וחלק שנו שבו תעודות היסטוריות, ההיסטוריון יצחק לויטץ טען שברפמאן לא זייף תעודות כלל והן מקוריות.
הספר תורגם לצרפתית, פולנית וגרמנית והודפס במספר מהדורות.
יאקבסאלאש (בהונגרית: Jakabszállás) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם ביאקבסאלאש אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה, כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,621 תושבים ובשנת 2021 חיים רק 2,562 תושבים.
האזור מיושב מאות שנים, היישוב עצמו הוקם בשנת 1922 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מסבדסאלאש.
בתחילה הכפר נקרא סבדיאקאבסאלאש (Szabadjakabszállás) ובשנת 1925 קיבל את שמו יאקבסאלאש.
על פי רישומי מפקד יהדות הונגריה בכפר חי יהודי אחד בשנת 1920.
יאצק גורלסקי (בפולנית: Jacek Góralski; נולד ב-21 בספטמבר 1992 בבידגושץ' שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת בוכום מהבונדסליגה ובנבחרת פולין.
גורלסקי גדל במחלקת הנוער של זבישה בידגושץ'.
בשנת 2011 שיחק בוויקטוריה קורונובו ובבלקיטני גאבין מהליגות הנמוכות בפולין.
בהמשך השנה חתם בוויסלה פלוק, עמה שיחק בליגת המשנה הפולנית ובליגה הפולנית השלישית.
ב-1 ביולי 2015 חתם גורלסקי ביאגלוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית.
הוא ערך 57 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם גורלסקי בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית.
בסך הכל ערך 61 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-19 בינואר 2020 חתם גורלסקי בקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית.
בסך הכל ערך גורלסקי 26 הופעות ליגה במדי המועדון, וזכה עמו באליפות קזחסטן ובגביע הקזחי.
ב-17 ביוני 2022 חתם גורלסקי בבוכום מהבונדסליגה.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–7 לבאיירן מינכן במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2022/2023.
ב-14 בנובמבר 2016 ערך גורלסקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בתיקו 1-1 נגד נבחרת סלובניה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת במונדיאל 2018, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-19 בנובמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–3 על נבחרת סלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2020.
יאקה ביול (בסלובנית: Jaka Bijol; נולד ב-5 בפברואר 1999 בווזניצה שבסלובניה) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לידס יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת סלובניה.
ביול גדל במחלקות הנוער של נ.ק.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של רודאר ולניה במסגרת ליגת העל הסלובנית, וערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-22 ביוני 2018 חתם ביול על חוזה לחמש עונות בצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על לוקומוטיב מוסקבה במסגרת הסופר קאפ הרוסי.
ב-31 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד קריליה סובייטוב סמרה במסגרת המחזור הראשון לעונת 2018/2019. ב-9 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על רובין קאזאן במסגרת המחזור ה-19 בליגה.
בסך הכל ערך 81 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-18 בספטמבר 2020 הושאל ביול למשך עונה אחת להנובר 96 מהבונדסליגה השנייה.
ב-25 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לאוסנבריק במסגרת המחזור השני בליגה.
בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-14 ביולי 2022 חתם ביול על חוזה לחמש עונות באודינזה מהסרייה א'.
ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על פראלפיסלו במסגרת הסיבוב הראשון של קופה איטליה.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד סלרניטנה במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2022/2023. ב-18 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על אינטר מילאנו במסגרת המחזור השביעי בליגה.
ב-23 ביוני 2025 חתם ביול בלידס יונייטד מהפרמייר ליג על חוזה לחמש שנים עבור סכום המוערך בכ-21 מיליון אירו, שהפך אותו לכדורגלן הסלובני השני היקר ביותר בכל הזמנים אחרי בנימין ששקו.
ב-13 באוקטובר 2018 ערך ביול את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה, בהפסד 1-0 לנבחרת נורווגיה במסגרת ליגת האומות 2018/2019. ב-26 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קרואטיה במשחק ידידות.
יאקוב הראשון, מרקיז באדן היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1431–1453.
יאקוב נולד ב-15 במרץ 1407 בהאכנברג, והיה בנם הבכור של ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן ואשתו השנייה אנה מאוטינגן.
יאקוב הראשון היה איש בעל אמונות דתיות עמוקות, והיה ידוע כמייסד כנסיות.
הוא ייסד את המנזר בפרמרסברג והיה נדיב עיקרי של ה- Stiftskirche בבאדן-באדן.
על פי מצוות אביו, רק שניים מבניו היו אמורים להיחשב יורשי המרקיזות.
לכן, רק קרל וברנהרד קיבלו חינוך חילוני; לילדים האחרים היה חינוך דתי קפדני.
גאורג, לאחר שהחל בקריירה דתית בצעירותו, חזר לזמן קצר לקריירה חילונית, אך בשנת 1454 חזר למסדרים קדושים ולאחר מכן הפך לבישוף של מץ.
יאקוב היה ההפך מאביו; אניאה סילביו דה פיקולומיני (האפיפיור פיוס השני) אפיין אותו כ"מפורסם בקרב הגרמנים בזכות הצדק והאינטליגנציה שלו".
בשנותיו הראשונות היה שליט רכוש המשפחה בהוהנברג, עד שבגיל 24 עלה לשלטון בבאדן.
הוא תואר כאביר נוקשה ואב חסכן של המדינה והיה פופולרי בקרב הנסיכים כמתווך.
גם הקיסר זיגיסמונד וגם הקיסר פרידריך השלישי, שתחתיו שירת, חשבו עליו מאוד.
כאשר כתוצאה מהפלה אחותו אגנס ברחה באמצע סכסוך על ירושה, המרקיז איבד את תביעתו לדוכסות שלזוויג.
הוא כעס כל כך שהוא כלא את אגנס לשארית חייה בטירת אברשטיין באברשטיין בורג.
(האירוע זכור כ"האסון הכפול של גוטורפ").
כאשר בשנת 1427 נכנס הסכם שפונהיים לתוקף, הוא השיג נחלה על המוזל.
בשנת 1442 הוא קנה עבור 30,000 מצאצאיו של ולטר פון גרולדסק מחצית הלורדות של להר ומהלברג.
ב-13 באוקטובר 1453 מת יאקוב במיהלבורג, ובניו ירשו את נחלותיו.
הוא התחתן ב-25 ביולי 1418 עם קתרין מלורן, בתם של שארל השני, דוכס לורן ומרגרט מפפאלץ.
מרגרטה (1431 – 24 באוקטובר 1457), התחתנה עם אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
היה לו גם בן לא חוקי, רודולף מבאדן.
יאקוב אקסל פר אונדרייקה (בשוודית: Jacob Axel Per Ondrejka; נולד ב-2 בספטמבר 2002 בלנדסקרונה שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פארמה מהסרייה א' ובנבחרת שוודיה.
אונדרייקה גדל במחלקות הנוער של BK לנדרונה לנדסקרונה.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של לנדסקרונה במסגרת הליגה השוודית השלישית, במדיה ערך 23 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-3 בינואר 2020 חתם אונדרייקה באלפסבורג מליגת העל השוודית.
ב-1 ביולי 2023 חתם ברויאל אנטוורפן.
ב-23 בינואר 2025 חתם אונדרייקה בפארמה מהסרייה א'.
ב-12 בינואר 2023 ערך אונדרייקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, בניצחון 2-1 על נבחרת איסלנד במשחק ידידות.
יאקו ולטנן (בפינית: Jaakko Valtanen; 9 בפברואר 1925 – 17 בינואר 2024) היה גנרל פיני, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין השנים 1983–1990.
ולטנן נולד בהמנלינה ב-9 בפברואר 1925. עם פרוץ מלחמת החורף, הוא התגייס לצבא פינלנד.
הוא היה בן 15 בלבד, ומילא תפקידים זוטרים.
הוא לחם גם במהלך מלחמת ההמשך.
בשנת 1960, בהיותו בן 35 בלבד, מונה ולטנן לסגנו של ראש ההגנה סקרי סימליוס.
ב-1967 הוא מונה לשמש כראש מחלקת ההסברה.
ב-11 באוקטובר 1983 הוא מונה לראש ההגנה.
הוא כיהן בתפקיד עד 28 בפברואר 1990.
יאקאב שלגו (במקור עד 1885 יעקב וייס, בהונגרית: Salgó Jakab; פשט, 16 באוגוסט 1849 – בודפשט, 29 ביוני 1918) היה רופא, פסיכיאטר יהודי-הונגרי, מומחה לרפואה משפטית.
מחקריו ופרסומיו היו חלוציים ומן הראשונים בפסיכיאטריה ההונגרית.
יעקב וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו וייס ושל יוליאנה רוט.
הוא השלים את לימודי הרפואה שלו בעיר הולדתו פשט, באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת גטינגן.
ב-1874 הוסמך לדוקטור לרפואה בווינה.
לאחר מכן עבד שנה אחת במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים הציבורי בווינה כרופא משנה, ולאחר מכן במשך ארבע שנים כמתמחה במרפאה הפסיכיאטרית של מקסימיליאן ליידסדורף .
בשנת 1879 קיבל תפקיד הוראה באוניברסיטה פרטית בפסיכיאטריה בווינה.
בשנים 1880–1882 היה הרופא הראשי של בית החולים הפרטי לחולי נפש וילהלם סווטלין .
ב-1884 הוא מונה לרופא הראשי בבית החולים הפסיכיאטרי הארצי בליפוטמזה .
בשנת 1890 הוסמך כמרצה גם באוניברסיטת בודפשט.
הוא נחשב לאחד מחלוצי הפסיכיאטריה המשפטית בהונגריה.
במועצה הלאומית הרפואית לבריאות הציבור
באגודה הרפואית המלכותית של בודפשט
הוא כתב ערכים ללקסיקון פאלאס הגדול.
מאמריו ומחקריו פורסמו בהונגרית, בגרמנית ובצרפתית בכתבי עת רפואיים מקומיים וזרים.
אשתו הייתה גבריאלה זינגר (1856–1915),איתה התחתן ב-1879 בווינה בבית הכנסת הגדול.
בעלה היה נאנדור בלאנקנברג (1884–?) היה מהנדס ראשי.
בעלה היה מור הולאן (הרצפלד) (1878–?) היה מהנדס מכונות.
יאקו אלטינג (בשוודית: Jacco Folkert Eltingh; נולד ב-19 באוגוסט 1970) טניסאי עבר הולנדי.
יאקו אלטינג נולד בשנת 1970 בעיירה הרדה במזרח הולנד.
הוא התחיל לשחק טניס בגיל שבע.
בשנת 1988 יאקו אלטינג עבר לטניס מקצועי.
בתחרויות גראנד סלאם ליחידים ההישג של אלטינג היה רבע הגמר באליפות וימבלדון 1995.
בתחרויות זוגות גברים הוא הגיע למספר ניצחונות לצד פול הארהאוס.
הם ניצחו באליפות אוסטרליה הפתוחה 1994, אליפות ארצות הברית הפתוחה 1994 ואליפות צרפת הפתוחה 1995. לאחר מספר הפסדים במשחקי גמר הם ניצו באליפות אוסטרליה הפתוחה 1998, אליפות צרפת הפתוחה 1998, ואליפות וימבלדון 1998. בכך הוא השלים "גראנד סלאם" בתחרות זוגות גברים.
בתחרויות זוגות מעורבים אטלינג הגיע לגמר באליפות וימבלדון 1992 בו הפסיד.
ביחד עם הארהוס הם שיחקו באולימפיאדת אטלנטה וסיימו במקום הרביעי.
אטלינג פרש מטניס מקצועי בשנת 1998.
יאקוב ברון לארסן (בדנית: Jacob Bruun Larsen; נולד ב-19 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקיצוני בברנלי ובנבחרת דנמרק.
ברון לארסן נולד בלינגבי והתחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים המקומית.
בגיל 17 הצטרף לאקדמיה של בורוסיה דורטמונד.
ב-15 במרץ 2017 חתם על חוזה בקבוצה ל-4 וחצי שנים.
ב-20 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד המבורג.
ב-23 בינואר 2018 הושאל לשטוטגרט עד לסיום העונה.
ב-27 בספטמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-7 של דורטמונד נגד נירנברג.
ב-31 בינואר 2020 חתם לארבע וחצי שנים בהופנהיים.
ב-23 בינואר 2021 הושאל לאנדלרכט הבלגית עד לסיום העונה.
ב-27 ביולי 2023 הושאל לברנלי, העולה החדשה לפרמייר ליג לעונה.
ב-8 בינואר 2025 חזר לשטוטגרט וחתם לשנתיים וחצי במועדון.
ברון לארסן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק, ואף נכלל בסגל לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ואליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2021.
ב-21 במרץ 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד .
ב-12 בנובמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד .
נבחרת הטורניר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2021
יאקוב אוכטרוולט (בהולנדית: Jacob Ochtervelt; 1 בפברואר 1634, רוטרדם – 1 במאי 1682, אמסטרדם) היה צייר הולנדי מתור הזהב של הציור ההולנדי, שהתפרסם בציורי פנים ("Kamergezichten") המתארים סצנות ביתיות וחברות אלגנטיות.
יצירתו כוללת כ־100 ציורים, ובעיקר ציורי פנים ("Kamergezichten") המתארים סצנות ביתיות וחברות אלגנטיות.
על אף איכויותיו, נזנח שמו במקורות בני התקופה: חריט ואן ספן לא הזכירו כלל, וארנולד הוברקן התייחס אליו בקצרה בלבד בהשוואה לפיטר דה הוך.
יאן ואן גול תיאר אותו כמי שסגנונו מזכיר את חבריאל מטסו, אך לא היה תלמידו.
מחקר מאוחר יותר הראה כי סביר שלמד אצל הצייר הרוטרדם לודולף דה יונג ולא אצל ניקולאס ברגרואין כפי שסבר הוברקן.
אוכטרוולט נולד ברוטרדם למשפחה צנועה.
אביו לוקאס הנדריקס היה סנדלר ושומר גשר, ואמו טריינטיה ינס הייתה בתו של רב חובל.
רוב אחיו ובני משפחתו עסקו בעבודות ים, וחלקם שירתו בחברת הודו המזרחית ההולנדית.
ב־1655 נישא לדירקיה מֶסטרס, בת למשפחה מבוססת.
דרך קשרי נישואין עם משפחת אלסוויר, משפחת מו"לים ידועה, נפתחו בפניו קשרים בחוגי עילית והזדמנויות אמנותיות.
הסוחר הרטליף ואן קאטנבורך, שהיה קשור בקשרי משפחה למעגל זה, החזיק בעשרה מציוריו.
במהלך שנות פעילותו ברוטרדם התקרב אוכטרוולט לציירים בני דורו, ובהם וילם וירולי ופיטר דה בלוט.
בשנת 1667 הועמד לבחירה כראש גילדת לוקאס הקדוש לצד אברהם וסטוולד וקורנליס ספטלבן, אך הפסיד בבחירות.
באותה שנה שכר בית ברחוב הוגסחראכט.
זמן קצר לאחר 1672 עזב את רוטרדם ועבר לאמסטרדם, ככל הנראה בשל המשבר הכלכלי שפגע בשוק האמנות בעיר הולדתו.
אוכטרוולט נודע בעיקר בציורי פנים ("Kamergezichten") שבהם תיאר סצנות של חברות אלגנטיות, נשים העוסקות בתפירה או בעשיית תחרה, ולעיתים סצנות מוזיקליות.
יצירותיו הושוו לאלה של פיטר דה הוך וחבריאל מטסו, אך הן נבדלות מהן בשימוש מצומצם בעומק פרספקטיבי.
כוחו האמנותי ניכר בתיאור מפורט של לבוש, חפצי בית וריהוט, שהקנו ליצירותיו מראה טבעי ומעודן.
באמסטרדם פעל אוכטרוולט במשך כעשור.
ב־1674 הוזמן לצייר את ראשי בית המצורעים בעיר, והתגורר עם אשתו בקייזרסחראכט סמוך לצייר וילם סחלינקס.
בהמשך עבר להתגורר ליד שוק הכבשים הסמוך למִינְט.
אוכטרוולט מת באמסטרדם בשנת 1682 ונקבר בכנסיית ניופאיידס קפל.
הם היו חשוכי ילדים, ואלמנתו חזרה לרוטרדם, שם נפטרה ב־1710.
יאצק קצ'מרסקי (בפולנית: Jacek Kaczmarski; 22 במרץ 1957 – 10 באפריל 2004) היה משורר, סופר, פזמונאי וזמר פולני, שנחשב לאחד ה"בארדים" (Bards) המשמעותיים והמשפיעים ביותר בתרבות הפולנית המודרנית.
זכה לפרסום נרחב כ"קולו של דור הסולידריות", "קול המהפכה" וכ"בארד של תנועת סולידריות" במהלך שנות ה-80, בעיקר בשל שיריו שהפכו להמנונים עבור האופוזיציה האנטי-קומוניסטית בפולין.
עם זאת, לאורך חייו נאבק קצ'מרסקי בתוויות הפוליטיות שהוצמדו לו, וביקש להדגיש את הממדים הקיומיים, המטאפיזיים והתרבותיים העמוקים של יצירתו.
קצ'מרסקי נולד בוורשה למשפחה של אמנים: אביו, יאנוש קצ'מרסקי, ואמו, אנה טרויאנובסקה-קצ'מרסקה, היו ציירים ואנשי חינוך לאמנות.
הרקע האמנותי בבית הוריו השפיע עמוקות על רגישותו האמנותית ועל יכולתו לנתח יצירות פלסטיות, דבר שבא לידי ביטוי מאוחר יותר במחזורי שירים שלמים שנכתבו בהשראת ציורים מפורסמים.
הוא למד פילולוגיה פולנית באוניברסיטת ורשה, שם החל את דרכו האמנותית.
המורה הרוחני המשמעותי הראשון שלו היה הבארד הרוסי ולדימיר ויסוצקי, ששיריו והגשתו העוצמתית השפיעו על סגנונו המוקדם של קצ'מרסקי, שהחל את דרכו בתרגומים חופשיים של שירי ויסוצקי לפולנית.
קצ'מרסקי מזוהה באופן בלתי נפרד עם המאבק נגד המשטר הקומוניסטי בפולין (PRL).
יצירתו בתקופה זו מאופיינת בשימוש במטאפורות מתוחכמות כדי לבקר את הדיכוי המערכתי.
אחד המוטיבים המרכזיים בשיריו ה"מערכתיים" הוא מטאפורת בית הספר, המציגה את המדינה הטוטליטרית כמרחב חינוכי כפוי ומדכא.
בשיר "Przedszkole" (גן ילדים, 1974), קצ'מרסקי מתאר את פולין כגן ילדים שבו ה"גננת" (השלטון) מונעת מהילדים להביט אל העולם שבחוץ ומאלצת אותם לשחק ב"משחקים" כפויים תחת איום בענישה גופנית ונידוי חברתי.
שיר מפורסם נוסף, "Nasza klasa" (הכיתה שלנו), סוקר את גורלם המר של בני דורו של קצ'מרסקי, שהתפזרו ברחבי העולם, נכלאו או נהרגו בעקבות המצב הפוליטי בפולין.
השיר המזוהה ביותר עם קצ'מרסקי הוא "Mury" (חומות), שנכתב ב-1978 למנגינת "L'Estaca" של לואיס יאק.
אף שהפך להמנון של תנועת "סולידריות", קצ'מרסקי ציין פעמים רבות כי השיר הובן שלא כהלכה.
בעוד שהקהל אימץ את הפזמון על הפלת החומות כקריאה למהפכה, סוף השיר הוא פסימי ומתאר מצב שבו החומות גדלות שוב והאמן נשאר בודד מול ההמון.
קצ'מרסקי ראה בכך עדות ל"מהפכה הטורפת את בניה" ולגורלו של האמן כבן ערובה של הדמיון הקולקטיבי.
נדבך משמעותי נוסף ביצירתו של קצ'מרסקי עוסק ביחסים המורכבים שבין האדם לבורא.
יחסים אלו עברו אבולוציה לאורך השנים, ממאבק גלוי ועד לניסיונות פיוס.
בתוכנית השירים "Raj" (גן עדן, 1980), קצ'מרסקי מציג פרשנות אפוקריפית לסיפורי המקרא.
בתוכנית זו, אלוהים מוצג לעיתים קרובות כשליט אבסולוטי וחסר רחמים, המקביל לעריצים פוליטיים במציאות האנושית.
בשיר "Walka Jakuba z aniołem" (מאבק יעקב עם המלאך), המאבק על הברכה הופך למאבק על חירות אישית, שבו המחיר על החופש הוא הטלת מום (צליעה), המבדילה את האדם החופשי מההמון.
בשלב מאוחר יותר של יצירתו, הציג קצ'מרסקי תמונה מורכבת ואנושית יותר של האלוהות.
בשיר "Śniadanie z Bogiem" (ארוחת בוקר עם אלוהים, 1999), אלוהים אינו עוד רודן מרוחק, אלא דמות שברירית וטועה, הסובלת יחד עם האדם ומתה עמו.
המאבק המטאפיזי של קצ'מרסקי לא הסתיים בהכרעה חד-משמעית, אלא נותר במצב של "חוסר מנוחה" תמידי בין אמונה לספק.
חלק ניכר מיצירתו של קצ'מרסקי מבוסס על אקפרסיס – תיאור פואטי של יצירות אמנות פלסטית.
קצ'מרסקי השתמש בציורים היסטוריים כמראה לאירועים אקטואליים או כבסיס לדיון פילוסופי בטבע האדם.
פיטר ברויגל האב: קצ'מרסקי חש קרבה מיוחדת לברויגל בשל המבט האירוני והמרוחק שלו על העולם.
שירים כמו "Pejzaż z szubienicą" (נוף עם גרדום) ו-"Upadek Ikara" (נפילת איקרוס) מדגישים את האדישות החברתית לגורלו של היחיד המורד.
יאן מטייקו: דרך ציוריו של מטייקו, קצ'מרסקי ניתח את הטרגדיה ההיסטורית של פולין.
בשיר "Stańczyk" (ליצן החצר), הבארד מזדהה עם דמותו של ליצן החצר הבודד שרואה את חורבן המדינה בעוד האצולה חוגגת.
הירונימוס בוש: בשירו על יצירתו של בוש, קצ'מרסקי מתאר עולם כאוטי ומלא שדים, שבו האדם נדרש "לאלף את השדים שלו" כדי לשרוד.
קצ'מרסקי בילה חלק ניכר משנותיו האחרונות באוסטרליה, לשם היגר בחיפוש אחר חופש אישי וניתוק מהמחויבויות הפוליטיות בפולין.
בשנת 2002 אובחן כחולה בסרטן הגרון.
התמודדותו עם המחלה הפכה לחלק בלתי נפרד מיצירתו האחרונה.
בשירים שכתב בתקופה זו (כמו אלו שבספר "Tunel"), הוא התייחס למחלתו באירוניה עצמית חריפה וסירב להיכנע לייאוש.
בשיר "Księga skarg i zażaleń" (ספר התלונות), הוא תיאר את גסיסת גופו כחלק מ"חוסר השלמות של הקיום".
יאצק קצ'מרסקי נפטר בגדנסק ב-10 באפריל 2004, בגיל 47. יצירתו ממשיכה להוות סלע איתן בתרבות הפולנית, כשהיא משלבת בין מורשת הציור האירופי, שירה לירית והגות פילוסופית על חירות האדם.
יאקוב איזאקזון ואן רויסדאל (בהולנדית: Jacob Izaaksoon van Ruysdael; סביבות 1628 – 10 במרץ 1682) היה צייר הולנדי.
רויסדאל נולד בעיר הארלם שבהולנד לאיזאק ואן רויסדאל שהיה צייר ויצרן מסגרות לתמונות.
הוא למד יסודות אמנות הציור מאביו, וגם מדודו סולומון ואן רויסדאל שהיה צייר נוף.
הוא החל לצייר בעודנו צעיר וב-1648 התקבל כחבר באגודת האמנים על שם סנט לוקס בהארלם.
ב-1650–1651 ערך מסע ציור באזור הגבול של הולנד וגרמניה.
ב-1656 עבר לאמסטרדם וב-1659 קיבל מעמד של אזרח העיר.
הוא הפך לחבר כת האחים המנוניטים שבעיר והתגורר באמסטרדאם עד 1681.
יאקוב ואן רויסדאל נחשב לגדול ציירי הנוף ההולנדים.
תלמידו היה צייר הנוף המפורסם מיינדרט הובמה.
נודעה לו השפעה רבה על הציירים ההולנדים בני זמנו, וגם על ציירים רבים בארצות אירופה, ובהם הציירים הבריטים תומאס גיינסברו וג'ון קונסטבל, וציירי אסכולת ברביזון הצרפתים.
ציוריו מוצגים כיום במוזיאונים ברחבי אירופה ואמריקה.
יאקוב ואן רויסדאל נפטר בבית מחסה לעניים בהארלם ב-1682, ונקבר בכנסיית סנט בַאבו שבעיר.
בית הקברות היהודי (1655 - 1660)- פנורמה של בית הקברות "בית חיים".
יאקוב קאטס (בהולנדחת: Jacob Cats; 10 בנובמבר 1577, בראוארסהאפן – 12 בספטמבר 1660, האג) היה משורר ומדינאי הולנדי.
יאקוב קאטס למד משפטים בליידן שבהולנד ובאורליאן שבצרפת והתפרנס מספר שנים ממקצוע זה.
לאחר מכן החל להתפרנס מאחוזה בה החזיק.
בשנת 1621 החל בקריירה הפוליטית שלו.
הוא החל לכתוב בגיל 40. יצירותיו כוללות שירי-תוכחה ומוסר-השכל למרות שניכר בהם כי השקפת עולמו הייתה צרה וקודרת.
שיריו היו פופולריים עד סוף המאה ה-19 והייתה להם חשיבות היסטורית.
בשל כישרונו הספרותי, כונה בפי העם "האב קאטס".
הספרים שלו כללו איורים של אדריאן ואן דה פנה.
Emblemata, 1618. קובץ שירים זה, שילב נושאים כמו דת, אהבה וחיי-נישואים.
Twee en taching jarigleven ("שמונים ושתיים שנות חיים"), 1659. יצירה אוטוביוגרפית שכתב כשנה לפני מותו.
יאקוב ואן אייק (בהולנדית: Jacob van Eyck; סביבות 1590 – 1657) היה מוזיקאי הולנדי, אחד הידועים ביותר בארצות השפלה במאה ה-17 כנגן פעמוני כנסייה, מומחה בבניית פעמונים וכוונונם, נגן עוגב, וירטואוז בחלילית ומלחין.
ואן אייק נולד עיוור והיה בן למשפחת אצולה שהתגוררה בעיר הקטנה הסדן (Heusden).
בשנת 1625 עזב את עירו ונתמנה לנגן קאריון במגדל הפעמונים של קתדרלת אוטרכט.
רנה דקארט, איזק בקמן ומדענים אחרים שבחו את הידע שלו באקוסטיקה, בניית וכוון פעמונים.
במהרה החלו נגני פעמונים להגיע לאוטרכט כדי ללמוד אצלו.
ואן אייק הלחין את הספר Der Fluyten Lust-hof (גן התענוגות של החליל).
היצירות מגוונות וכוללות יצירות חופשיות, שירי עם, נעימות ריקודים, יצירות כנסייתיות, פרקי תהילים ושירים מתקופתו.
ברוב המקרים מופיעות המנגינות עם ואריציות שהולכות ונעשות מהירות ווירטואוזיות.
היצירות החופשיות כוללות פנטסיות ופרלודים בעלי אופי אלתורי בדומה לטוקטות לכלי מקלדת מהתקופה.
שירי העם הנכללים בספר הם ממקורות שונים: הולנדיים, אנגליים, צרפתיים ואיטלקיים.
בספר נכללות גם וריאציות על שירים אמנותיים ידועים מתקופתו, כמו למשל מאת ג'ון דאולנד האנגלי, ג'וליו קצ'יני וג'ובאני ג'אקומו גסטולדי האיטלקים, וכן יצירות תאוריות-תוכניתיות כמו "הזמיר האנגלי" (Engels Nachiegaeltje), יצירה המחקה את ציוצי הזמיר.
היצירות הכנסייתיות כוללות וריאציות על מזמורים גרגוריאניים, כוראלים פרוטסטנטיים ושירים כנסייתיים צרפתיים.
בספר ריקודים מהתקופה, כגון פאוואן, גליארד, וולטה, פאסאמצו, אלמנד וקוראנט, לעיתים קרובות בלוויית וריאציות.
היצירות שבספר חביבות על חליליתנים רבים בשל החן והווירטואוזיות שלהן, והן מבוצעות בימינו לעיתים מזומנות, בקונצרטים ובהקלטות.
יאקוב יורדאנס (בהולנדית: Jacob Jordaens; 19 במאי 1593 – 18 באוקטובר 1678) היה צייר פלמי, אחד מגדולי האמנים מהאסכולה של אנטוורפן במאה ה-17. יוצר פורה, משויך לזרם אמנות הבארוק.
נולד בעיר הפלמית אנטוורפן, אז תחת שלטונה של ממלכת ספרד, כבן בכור במשפחה בת אחד-עשר ילדים: שלושה בנים ושמונה בנות, של יאקוב יורדאנס האב, סוחר בדים ואריגים ואשתו, ברברה לבית ואן וולסחאטן.
משפחת יורדאנס הייתה שייכת לבורגנות המבוססת וביתה נמצא ב-Hoogstraat (הרחוב העילי), אחד מהרחובות הידועים בעיר בגלל חנויות הסדינים שהיו מצויות בה ושהיו מובילים אל הככר הגדולה Grande Place au Rivage.
יורדאנס הוטבל ב-20 במאי 1593 בכנסייה הקתולית "נוטר דאם" בעיר.
אין הרבה פרטים על ילדותו ומשערים כי קיבל חינוך נאות כמו במרבית המשפחות מאותה שכבה חברתית-כלכלית.
רואים זאת גם מהידע שקנה למשל בשפה הצרפתית או בתחום המיתולוגיה היוונית-רומית.
אחרי 1607 התחיל חניכות אצל אדם ואן נורט Adam van Noort, צייר לותרני שהיה גם מורו של פטר פאול רובנס, ושבאותם ימים של קונטרה-רפורמציה נאלץ להסתיר את אמונתו.
הנער יאקוב נשאר בבית צייר זה וחלק את חייו עם משפחתו בת שמונה הנפשות, במשך לא פחות מאחת-עשרה שנה, עד 1618.
אחרי שבשנת 1615 התקבל בגילדת הציירים ע"ש לוקס הקדוש, בתור "צייר בצבעי מים" (waterscilder), ב-15 במאי 1616 נישא לבתו הבכורה של מורו, אנה קטרינה ואן נורט, (Anna Catharina Van Noort), המבוגרת ממנו בארבע שנים.
הם התחתנו נישואים קתוליים והולידו שלשה ילדים: אליזבת (1617), יאקוב (1625) ואנה-קטרינה (1629).
בשנת 1618 קנה הזוג בית ברחוב הוכסטראט וכעבור עשרים שנה (1638) הוסיף לו את הבית הצמוד כדי להרחיב את מגוריו ואת הסטודיו, הדומה לזה של רובנס.
למרות מצבו הכלכלי הטוב, יורדאנס לא סייר כלל באיטליה, שנחשבה אתר ביקור חובה לכל צייר בתקופתו.
פרט לביקור בהולנד בשנת 1661 בילה את רוב ימיו בדרום ארצות השפלה, בבלגיה של היום.
עם זאת, רכש ידע לא מבוטל על האמנות האיטלקית והכיר מקרוב את ציוריהם של קאראווג'ו, טיציאן, ורונזה ובסאנו מהדפסים, העתקים ויצירות מקוריות שלהם שהגיעו לצפון-מערב אירופה, למשל ציורו של קרוואג'ו "מדונה דל רוזריו" שנקנה על ידי רובנס ואמנים פלמים אחרים בשביל הכנסייה הדומיניקנית באנטוורפן.
ב-1621 נבחר יורדאנס לראש גילדת הציירים באנטוורפן.
יורדאנס ביסס מעמדו כצייר ויוצר גובלנים כאשר הנושאים העיקרים לציוריו היו תמונות מהברית החדשה, כמו סצנת "מנחת רועי הצאן", "ארבעת האוונגליסטים".
תמונות המבוססות על המיתולוגיה היוונית, כמו "יופיטר המוזן בידי העיזה אמלתיאה", "מלאגרוס ואטאלנטה".
אלגוריות חושניות ("אלגורית הפוריות" על שטיח הקיר), מראות של מסיבות עממיות מלכותיות רוגשות ("המלך שותה", "איך ששרים הקשישים, כך הצעירים מנגנים בחליל").
בציוריו שופעי הדמיון וחיוניות באו תכופות לידי ביטוי חיי האיכרים הפלמים.
בין השנים 1620–1640 רובנס שיתף אותו בכמה מהעבודות שהזמינו אצלו, בהן קישוט העיר אנטוורפן לקראת ביקור הקרדינל-אינפאנטה פרדיננד של אוסטריה ב-17 באפריל 1735, או בשנת 1638 קישוט ביתן הציד של המלך פליפה הרביעי של ספרד, לה טורה דה לה פאראדה La Torre de la Parada.
יורדאנס תרם חלק נכבד בקישוט ה"בית ביער" Huis ten Bosch, אחד מארמונות מלכי הולנד, על יד האג, בין היתר עם הציור "ניצחונו של פרדריק הנריק".
עם זאת, להבדיל מרובנס וואן דייק שאף קיבלו תוארי אצולה, לא פנו אליו מהחצרות מלכי צרפת וספרד, לא מהחצר בבריסל או מהאצילים והערים האיטלקיים.
בשנת 1671, 7 שנים לפני מותו, המיר יורדאנס את דתו לנצרות פרוטסנטית קלביניסטית.
הצייר נפטר ב-18 באוקטובר 1678 באותו יום בו נפטרה בתו, אליזבט.
בהתחלת פעילותו האמנותית, באופן טבעי סגנונו של יורדאנס דמה לזה של מורו, ואן נורט, עד כדי כך שאפשר להתבלבל בזהות יוצרי התמונות.
בכל זאת ליורדאנס אופיינית ההבלטה (modelé) התקיפה יותר של הצורות, שהושאלה לדעת המומחים מרובנס.
החל משנת 1618 פתח יורדאנס סטודיו משלו והחל מהשנה 1620–1621 התחיל לקבל בו חניכים.
השנים 1618 - 1628 נחשבות פוריות במיוחד והאמן בנה אז לעצמו רפרטואר אישי של צורות ודמויות מתחום הדת והחולין שמצאו ביטוי ביצירות בעלות רמה גבוהה.
בתקופה הזאת צייר האמן בין היתר כמה מציורי המזבח הגדולים שלו וכמה תמונות בעלות נושא אלגורי או מיתולוגי.
ציורים אלה עוררו עניין רב בין הבורגנים האמידים של אנטוורפן שהזמינו כדוגמתם גם לצורך מתן תרומות נאותות לכנסיות ולמנזרים.
בין הציורים מתקופה זו ניתן להזכיר:
"ארבעת האוונגליסטים" (בערך 1625, כעת במוזיאון לובר)
"הסטיר והאיכר" (בגרסאות שונות הנמצאות במוזיאונים בבריסל, גטבורג, קאסל, מינכן)
"דיוקן קבוצתי" של משפחתו - מסביבות 1620/1621 - הנמצא במוזיאון פראדו במדריד - בו מוצגים הצייר, אשתו, בתם הבכורה ועוד אשה, ככל הנראה קרובת משפחה.
בסוף תקופה זו צייר יורדאנס את "מות הקדושים של אפולוניה", ציור מזבח שנועד ב-1628 לכנסיית האוגוסטינים באנטוורפן, הנמצא בימינו במוזיאון באנטוורפן ליד הציורים שהיו סמוכים לו בכנסייה - "חזון אוגוסטינוס הקדוש" מאת ואן דייק ו"הבתולה המוערצת על ידי הקדושים" מאת רובנס.
אחרי 1635 הקדיש עצמו יורדאנס יותר מתמיד ליצירת דגמים לגובלנים.
בימי צעירותו הכין קרטונים לגובלנים בנושאים היסטוריים (כמו "אודיסאה", "ההיסטוריה של אלכסנדר הגדול").
באמצע חייו יצר את מה שנקראות "תמונות ז'אנר" או "ההווי" גם כציורי בד וגם כדגמים לגובלנים.
"המלך שותה" אחת מהסדרה נמצאת במוזיאון ישראל)
"הסטיר בבית האיכר" (בערך 1640)
"ניצחונו של בכחוס" (בערך 1640, במוזיאון המלכותי בבריסל)
"איך ששרים הקשישים, כך הצעירים מנגנים בחליל"
תמונות האלה פורשו כביטוי לחייהם התוססים של הפלמים, למעין שיר הלל להנאות העולם הזה.
תקופה זו מתאפיינת ברמה גבוהה יותר, למשל מבחינת עושר הצבעים.
הדיוקנאות שצייר זכו להערכה רבה.
"ניצחונו של הנסיך פרדריק הנריק" (1652)
"ישו בין רופאים" (1663, בגלריית הציורים של מיינץ)
ברישומי גילדת לוקס הקדוש מוזכרים חמישה-עשר תלמידים רשמיים בין השנים 1621–1667, ועוד שישה נוספים מוזכרים בתעודות חצר.
בהם גם בן דוד שלו ובנו יאקוב.
מעטים מתלמידיו זכו בתהילה, אך מצד שני, כן היה לסטודיו של יורדאנס שם טוב בין האמנים הצעירים ביבשת.
עם תלמידיו נמנים יוהאן בוקהורסט (Johann Boeckhorst), לנדרט ואן דר קוחן (Leendert van derCooghen), יוהאן אולריך מאיר (Johann Ulrich Mayr), יאן טריציוס (Jan Tricius).
עבודת בית מלאכתו, התבססה במידה רבה על העוזרים והתלמידים, דבר שהשתקף לפעמים בהטרוגניות באיכות התמונות בעיקר בתקופה האחרונה של פעילות האמן.
יאקוב פרידריך פריס (23 באוגוסט 1773 - 10 באוגוסט 1843) היה פילוסוף, מתמטיקאי ופיזיקאי גרמני.
יאקוב פריס נולד בעיירה ברי בסקסוניה-אנהלט, השכלתו הייתה דתית-נוצרית אך העמקה בלימודי פילוסופיה ובעבודותיו של עמנואל קאנט גרמה לו להתרחק מן הדת.
הוא למד באוניברסיטאות של ינה ולייפציג כאשר בשנת 1805 הוזמן להיות פרופסור למתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג.
בזמן עבודתו באוניברסיטה פרסם את אחת מן עבודותיו החשובות - "Neue Kritik der Vernunft", המהדורה השנייה והמורחבת פורסמה בשנים 1828-1831 (the Neue oder anthropologische Kritik der Vernunft).
פריס התנגד לדעותיו של פרידריך וילהלם שלינג ובשנת 1812 אף פרסם מאמר בנושא ("Von deutscher Philosophie, Art und Kunst").
בשנת 1814 ניסה פריס להתמנות לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת ברלין, אך כשל.
פריס היה בעל דעות אנטישמיות, בשנת 1816 פרסם פריס מאמר בשם "על הסכנה הנשקפת לרווחתו ולאופיו של העם הגרמני מצד היהודים" ("Über die Gefährdung des Wohlstandes und des Charakters der Deutschen durch die Juden").
הוא ציין שבהשפעת היהודים החומריות בחברה הגרמנית גדלה ולכן רצוי לבדל אותם מהחברה הגרמנית.
מאמר זה היה בין היתר בסיס לפרעות "הפ-הפ" בשנת 1819.
בשנת 1816 בהיותו ביינה הוא פרסם מאמר "Von deutschem Bund und deutscher Staatsverfassung" בו הוא פנה לגרמנים צעירים.
במאמר זה הוא צידד באיחוד גרמניה (שאז הייתה מחולקת למספר רב מאוד של מדינות).
פעילותו של פריס הביאה לכך שפורסמו תקנות חדשות לגבי פעילות פוליטית באוניברסיטאות.
בשל הדעות הפוליטיות שלו והשתתפותו במהומות הסטודנטים בשנת 1817 נאסר עליו ללמד פילוסופיה והוא המשיך ללמד מתמטיקה ופיזיקה בלבד.
בשנת 1818 אחד מתלמידיו של פריס רצח את המחזאי הגרמני אוגוסט פון קוצבו על רקע דעותיו הפוליטיות.
במהלך החקירה נמצאו במסמכיו מכתבים שהוא קיבל מפריס.
כתוצאה מכך בוטלו כל הרצאותיו באוניברסיטה, אך הוא המשיך לקבל את משכורתו.
בהמשך, בהדרגה, הוא התחיל ללמד מחדש.
פריס היה מעורב בוויכוח עם גאורג וילהלם פרידריך הגל.
בספרו קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט הגל ציין שעבודותיו של פריס אינן מעמיקות דיו ולכן מסקנותיו אינן נכונות ומשטיחות את הגותו של קאנט.
הגל גם מתח ביקורת על כך שפריס השתתף בפעילות הפוליטית של הסטודנטים, וראה בו מי שדוחה את השכל לטובת הרגש הסובייקטיבי והשרירותי, דבר מסוכן מבחינה פוליטית.
יש לציין כי בניגוד לפריס הגל הציג עמדה פרו יהודית בספרו והדגיש את חשיבות הענקת הזכויות ליהודים, שכן .
פריס ענה שהגל מנסה להגן על המשטר הקיים ועל מעמדו במסגרת המשטר הנוכחי, האשמת שווא אותה הדהד קרל פופר בספרו "החברה הפתוחה ואויביה".
יאקובּ נגרוצי (ברומנית: Iacob Negruzzi; 31 בדצמבר 1842 - 6 בינואר 1932) היה סופר רומני, עורך, פרופסור למשפטים באוניברסיטת יאשי, חבר מייסד של ז'ונימיה, חבר בכיר במסדר הבונים החופשיים.
נגרוצי הפך לחבר מן המניין באקדמיה הרומנית בשנת 1881, ונבחר לסגן נשיא מוסד זה מספר פעמים, ופעמיים הוביל אותו כנשיא ומזכיר הכללי.
יאקוב נגרוצי נולד ביאשי, בנסיכות מולדובה, כבנו של קוסטקה נגרוצי.
הוא למד משפטים בברלין ובשובו מהלימודים, השתתף בהקמת חוג ז'ונימיה ובמשך 28 שנים ערך את ביטאון החוג, כתב העת Convorbiri literare.
משנת 1864 מילא את תפקיד פרופסור למשפטים מסחריים באוניברסיטת יאסי,
ב-28 באוקטובר 1866 הצטרף לבונים החופשיים והתקדם במדרג הדרגות עד לתואר מזכיר שני ומומחה גדול וב-1868 היה לנכבד.
משנת 1867 היה גם עורך המגזין "Convorbiri literare", ולימים החזיק בתפקיד מנהל המגזין עד שנת 1895.
בשנת 1888 יאקוב נגרוצי יזם חוק שנועד להבטיח גמלת קיום למיכאי אמינסקו.
1873, Mihai Vereanu (מיכאי וריאנו) רומן.
1874, Copii de pe natură (ילדי הטבע) פורטרטים סטיריים בפרוזה ובשירה.
1884, Hatmanul Baltag (הטמן בלטאג) אופרה קומית שנכתבה בשיתוף פעולה עם יון לוקה קאראג'אלה.
יאקוב פיליפ האקרט היה צייר נוף מברנדנבורג, אשר יצר את מרבית עבודותיו באיטליה.
האקרט נולד בפרנצלאו ואת מלאכת הציור למד עם אביו פיליפ, שהיה צייר דיוקנאות ובעלי חיים, ודודו.
בשנת 1758 נסע ללמוד באקדמיה לאומנות בברלין (Akademie der Künste) ומשם המשיך לפומרניה שהייתה תחת שלטון שוודי ולסטוקהולם בהן יצר בעיקר ציורי קיר.
בשנים 1765-1768 הוא שהה בפריז עם האמן השווייצרי, בלת'זר אנטון דנקר (Balthasar Anton Dunker), בשנים הללו הוא התמקד בציור בצבעי גואש, ופגש את קלוד ז'וזף ורנה שהיה צייר נוף ידוע והיווה עבורו מקור השראה.
בשנת 1768 האקרט עזב את פריז, יחד עם אחיו גיאורג, ויצא לאיטליה.
הוא ביסס את עצמו כצייר בעיקר ברומא ונאפולי, שם יצר מספר נכבד של עבודות עבור סר ויליאם המילטון.
הוא נסע בכל רחבי איטליה וצבר מוניטין כצייר נוף מוכשר.
בשנת 1786 האקרט החל לעבוד עבור פטרונו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות בנאפולי.
הוא המליץ על הקמתה של מעבדה לשיקום ציורים במוזיאון הלאומי של קאפודימונט, ופיקח על העברת אוספי "פרנזה" מרומא לנאפולי.
בשלב זה להאקרט היה מוניטין בינלאומי, והוא זכה להזמנות מיקטרינה הגדולה מרוסיה, המלך לואי השישה עשר מצרפת ומנהיגים נוספים.
בזמן ביקורו של גֶתה בנאפולי בשנת 1786, הוא והאקרט הפכו לחברים.
בשנת 1799 האקרט עבר לפירנצה.
הוא נפטר בשנת 1807 בסן פייטרו די קארגי, בסמוך לפירנצה.
גתה כתב את הביוגרפיה הראשונה על האקרט בשנת 1811.
יאקוב כריסטיאן יאקובסן (בדנית: Jacob Christian Jacobsen; 2 בספטמבר 1811 - 30 באפריל 1887), ידוע גם כיוד'.
Jacobsen), היה תעשיין ונדבן דני, שידוע כמקים מבשלת הבירה "קרלסברג".
יאקובסן לא רכש כל הכשרה אקדמית או מדעית (אם כי נכח בכמה מהרצאותיו של הפיזיקאי והכימאי האנס כריסטיאן אורסטד).
בשנות ה-40 של המאה ה-19 הגיע למסקנה כי יש לחולל שינוי בתחום ייצור הבירה, שהתבסס עד אז על ייצור בכמה מבשלות קטנות, לבסס אותו על שיטות מדעיות ולהפכו לתחום תעשייתי.
ב-1844 הקים את מבשלת "קרלסברג" (שנקראה על שם בנו, קרל יאקובסן), בפרבר ואלבי בקופנהגן.
המפעל המקורי עומד על תלו עד היום.
יאקובסן שם דגש על הדיוק וההקפדה ביצירת בירה באיכות גבוהה, וב-1875 הקים את מעבדות קרלסברג בקופנהגן.
הוא הביע עניין בפוליטיקה והיה תומך המפלגה הליברלית הלאומית, אם כי בחלוף השנים נטה יותר לעמדות שמרניות.
הוא אף היה חבר הפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית בין השנים 1854 ל-1871. כמו כן, היה פטרון של אמנים.
בשנת 1859, לאחר שריפת ארמון פרדריקסבורג, מימן את בנייתו מחדש.
ב-1876 הקים את קרן קרלסברג שאליה הוריש במותו את הונו בשל בעיות משפחתיות.
ריב מר שפרץ בינו לבין בנו קרל הוביל לכך שבנו הקים את מבשלת "ני קרלסברג" (Ny Carlsberg; "קרלסברג החדשה") ב-1880. אולם ב-1886 התפייס עם בנו, ובשנת 1902 המבשלות אוחדו.
בשנת 1906 התמנה בנו קרל למנכ"ל המבשלה המאוחדת, שידועה משנה זו בשם "מבשלות קרלסברג".
ב-1997 שודרה בדנמרק סדרת טלוויזיה על מערכת היחסים בין יאקוב יאקובסן לבנו קרל.
בנו קרל יאקובסן אסף את אחד מאוספי האמנות הפרטיים הגדולים בתקופתו.
האוסף שמור כיום במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק שהקים בקופנהגן.
יאקוב לה מייר (בהולנדית: Jacob Le Maire; בסביבות 1585, אנטוורפן או אמסטרדם – 22 בדצמבר 1616 בלב ים) היה ימאי הולנדי, שהקיף את כדור הארץ בשנים 1615 ו-1616. המצר שבין ארץ האש לאיסלה דה לוס אסטדוס, ארגנטינה נקרא מצר לה מייר על שמו, אף כי לא בלי חילוקי דעות.
היה זה לה מייר עצמו שהציע למועצה על סיפון "אנדראכט" שהמצר שאך זה התגלה ייקרא על שמו והמועצה הסכימה פה אחד עם לה מייר.
המחבר, או מחברים, של "The Relation" התייצבו לצד רב החובל של ה"אנדראכט", וילם סכאוטן בהכרזה,
לאחר זאת הקיפה ה"אנדראכט" את כף הורן ובכך הוכיחה, כי ארץ האש איננה יבשת.
יאקוב לה מייר היה אחד מ-22 ילדיהם של מריה ואלראבן ואיזאק לה מייר, שהיה סוחר מצליח באנטוורפן.
איזאק ומריה נישאו זמן קצר לפני המצור הספרדי על אנטוורפן בשנת 1585, שאחריו נמלטו לאמסטרדם והתיישבו שם.
על פי ההשערה, יאקוב היה הבן הבכור, שנולד אולי באותה שנה.
איזאק נחל הצלחה רבה באמסטרדם והיה לאחד ממייסדיה של חברת הודו המזרחית ההולנדית.
ואולם, בשנת 1605 אולץ איזאק לעזוב את החברה לאחר סכסוך ובמשך העשור הבא ניסה לשבור את המונופול של החברה על הסחר לאיי הודו המזרחית.
בשנת 1615 ייסד איזאק חברה חדשה ("החברה האוסטרלית") במטרה למצוא נתיב חדש אל האוקיינוס השקט ואיי התבלינים, שיעקוף את המגבלות שהטילה חברת הודו המזרחית.
הוא תרם לציודן של שתי ספינות, ה"אנדראכט" וה"הורן", ומינה את בנו יאקוב על הסחר במהלך המשלחת.
רב החובל המנוסה וילם סכאוטן פיקד על ה"אנדראכט" והיה שותף במפעל חלק כחלק עם יאקוב לה מייר.
ב-14 ביוני 1615 הפליגו יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן מטסל ברפובליקה ההולנדית.
ב-29 בינואר 1616 הקיפו את כף הורן, שאותו כינו על שם הספינה "הורן", שאבדה בשריפה.
העיר ההולנדית הורן גם הייתה עיר הולדתו של סכאוטן.
לפני שיצאו למסע היסטורי זה, הצטיידו לה מייר וסכאוטן בעשרים וחמישה אלף לימונים, שאותם קנו מילידי סיירה לאון, תמורת "אי-אילו חרוזים וכמה סכיני נירנברג עלובות", למניעת צפדינה באנשי הצוות.
הם נכשלו בניסיונם לעגון באיי חואן פרננדס בראשית מרץ וחצו את האוקיינוס השקט בקו ישר פחות או יותר, ובדרכם ביקרו בכמה מאיי טואמוטו.
בין ה-21 ל-24 באפריל 1616 היו בני המערב הראשונים שביקרו באיי טונגה (הצפוניים): "אי הקוקוס" (Tafahi), "אי הבוגדים" (Niuatoputapu) ו"אי התקווה הטובה" ([Niuafo'ou).
ב-28 באפריל גילו את איי הורן, שם התקבלו במאור פנים ושהו עד 12 במאי.
אז שייטו לאורך החופים הצפוניים של ניו אירלנד וגינאה החדשה וביקרו באיים השכנים, בהם, ב-24 ביולי, מה שנודע בהמשך כאיי סכאוטן.
הם הגיעו לאיי מאלוקו הצפוניים באוגוסט ולבסוף לטרנאטה, מושב המטה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, ב-12 בספטמבר 1616. כאן קיבלו את פניהם בהתלהבות המושל הכללי של איי הודו המזרחית, לורנס ראל, אדמירל סטפאן פרהאגן, ומושל אמבון, יאספר יאנס.
ה"אנדראכט" הפליגה הלאה לג'אווה והגיעה לבטאוויה ב-28 באוקטובר, עם מספר ראוי לציון של 84 אנשי צוות מתוך הצוות המקורי של 87 של שתי הספינות.
אף כי פתחו נתיב לא נודע, טען יאן פיטרסון קון מחברת הודו המזרחית להפרה של המונופול החברה על הסחר לאיי התבלינים.
לה מייר וסכאוטן נאסרו וה"אנדראכט" הוחרמה.
אחרי שחרורם, חזרו מבטאוויה לאמסטרדם יוריס ואן ספילברכן, שהיה במסע משלו להקפת כדור הארץ, אם גם בדרך המסורתית של מצר מגלן.
לה מייר היה על סיפון האונייה "אמסטרדם" במסע הזה הביתה, אבל מת בדרך.
ואן ספילברכן ישב ליד ערש מותו וכתב את הדין וחשבון של לה מייר למסעו, שאותו כלל בספרו "ראי לאיי הודו המזרחית והמערבית".
שאר אנשי הצוות הגיעו להולנד ב-1 ביולי 1617, שנתיים ו-17 יום אחרי צאתם.
איזאק, אביו של יאקוב, יצא נגד ההחרמה וההסדר של חברת הודו המזרחית, אבל רק בשנת 1622 הכריע לבסוף בית המשפט לטובתו.
הוא קיבל 64,000 לירות והשיב לחזקתו את יומני בנו (שפרסם אז בעצמו), וחברתו הורשתה לסחור דרך הנתיב החדש שהתגלה.
לרוע המזל, בשלב זה, תבעה גם חברת הודו המערבית ההולנדית חזקה על אותו נתיב מים.
יאקוב נילסן (בדנית: Jakob Nielsen; 15 באוקטובר 1890 - 3 באוגוסט 1959) היה מתמטיקאי דני שנודע בשל עבודתו על אוטומורפיזמים של משטחים והשלכותיה בתורת החבורות.
נילסן נולד בכפר מילס באי אלס שבשלזוויג - דנמרק של היום.
אמו נפטרה כשהיה בן 3. בשנת 1900 עבר נילסן לגור עם דודתו ברנדסבורג שבשלזוויג-הולשטיין, ונרשם שם לגימנסיה הריאלית.
בשנת 1907 הוא סולק מן הגימנסיה בשל חברות במועדון תלמידים בלתי חוקי.
עם זאת התקבל ללימודים באוניברסיטת קיל בשנת 1908.
נילסן השלים את הדיסרטציה שלו בשנת 1913, בהנחייתם של מקס דן ו-Georg Landsberg.
מייד לאחר מכן הוא גויס לצי הגרמני כדי להגן על החופים.
ב 1915 נשלח לקונסטנטינופול כיועץ צבאי לאימפריה העות'מאנית.
לאחר המלחמה, באביב 1919 נילסן נישא לקרולה פון פיברלינכג - רופאה גרמנית.
ב 1920 התקבל נילסן לאוניברסיטת ורוצלב.
שנה לאחר מכן הוכיח שכל תת-חבורה של חבורה חופשית נוצרת סופית, היא חופשית.
בשנת 1926 הראה אוטו שרייר שהמשפט נכון גם בלי ההנחה שהחבורה נוצרת סופית.
תוצאה זו נקראת כיום משפט נילסן-שרייר.
ב-1921 הצטרף נילסן לפקולטה לווטרינריה וחקלאות באוניברסיטת קופנהגן, שם נשאר עד שנת 1925 ואז עבר לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק.
נילסן גם הוכיח את משפט דן-נילסן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נעשו מאמצים להביא את נילסן לארצות הברית מחשש שיתנכלו לו הנאצים, אך זה לא קרה ונילסן נשאר בדנמרק במשך כל המלחמה.
ב-1951 נילסן נתמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קופנהגן, לאחר שהארלד בוהר נפטר.
הוא התפטר מתפקידו בגלל מחויבויותיו הבינלאומיות, במיוחד למועצת המנהלים של אונסק"ו משנת 1952 ועד ל 1958.
יאקוב פולטל הוא כדורסלן אוסטרי המשחק בעמדת הסנטר בטורונטו ראפטורס.
פולטל נולד בווינה שבאוסטריה לזוג הורים ששיחקו בנבחרות הכדורעף של אוסטריה.
בשנת 2013 שיחק במדי נבחרת אוסטריה הצעירה בטורניר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 שהתקיים במקדוניה.
לאורך הטורניר העמיד פולטל ממוצעים של 15.4 נקודות, 12.3 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק, ונבחר בסיומה לחמישייה השנייה של הטורניר על אף יכולת רעה של נבחרתו שסיימה במקום ה-20 (מתוך 22 נבחרות).
עוזר המאמן של קבוצת אוניברסיטת יוטה, אנדי היל, נכח בטורניר והחל לעקוב אחר פולטל שהתלבט לגבי מעבר לליגת המכללות של ארצות הברית.
בעונת 2013/2014 החל לשחק כדורסל מקצועי במדי קבוצת טרייסקירקן ליונס מליגת העל האוסטרית.
קבוצתו סיימה את העונה במקום התשיעי בליגה (מתוך 11 קבוצות), למרות יכולת טובה של פולטל שרשם ממוצעים של 12.7 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2014 עבר פולטל לארצות הברית כדי ללמוד ולשחק באוניברסיטת יוטה.
הסיבה העיקרית לבחירתו ביוטה הייתה הקשר שיצר עם צוות האימון של הקבוצה; המאמן הראשי לארי קריסקוויאק היה אחד משני מאמני מכללות בלבד שהגיעו לווינה על מנת להיפגש עם פולטל באופן אישי, ואף עשה זאת פעמיים.
פולטל מילא את תפקיד הסנטר הפותח של הקבוצה כבר בעונת ה שלו, בה השיג ממוצעים של 9.1 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
באותה עונה העפילה יוטה לשלב "16 הגדולות" ("Sweet Sixteen") של טורניר אליפות המכללות לראשונה מזה 10 שנים.
בעונה הבאה שיפר את ממוצעיו ל-17.2 נקודות ו-9.1 ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן העונה של מחוז ה-Pac-12. ב-13 באפריל 2016 הודיע כי החליט לוותר על שנותיו הנותרות באוניברסיטה, וכי יעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2016.
פולטל נבחר על ידי קבוצת טורונטו ראפטורס בבחירה התשיעית של דראפט ה-NBA 2016, ובכך הפך לשחקן האוסטרי הראשון שנבחר בדראפט ה-NBA.
ב-26 באוקטובר 2016, במשחק הבכורה שלו בליגה, הפך פולטל גם לאוסטרי הראשון שמשחק ב-NBA.
לאחר עונת רוקי בינונית הראה פולטל שיפור ניכר בעונתו השנייה, ועזר לטורונטו לרשום את מאזן העונה הסדירה הטוב באזור המזרחי (59–23) לראשונה בתולדותיה.
לקראת עונת נשלח בטרייד לסן אנטוניו ספרס, יחד עם דמאר דרוזן, בתמורה לקוואי לאונרד ודני גרין.
בנובמבר 2020 חתם על הארכת חוזה בסן אנטוניו ל-3 עונות נוספות, עבור כ-27 מיליון דולר.
יאקוב יאנצ'ר הוא כדורגלן אוסטרי המשחק כחלוץ בקבוצת שטורם גראץ ובנבחרת אוסטריה.
יאנצ'ר החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות הילדים של מועדוני SC אונטרפרמשטאטן וLUV גראץ מליגת הכדורגל של שטיריה.
ב-2003, בגיל 14, עבר לקבוצת הנוער של שטורם גראץ.
ב-20 באוקטובר 2007, יאנצ'ר ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הראשון ככדורגלן מקצועני, לאחר שנכנס במקומו של תומאס קראמר, במשחק מול רד בול זלצבורג.
את שערו הראשון ככדורגלן, כבש ב-24 בנובמבר 2007, במשחק מול ריינדורף אלטאך לאחר שלוש עונות בגראץ, חתם ב-3 ביוני 2010, בקבוצת רד בול זלצבורג, על חוזה לארבע שנים.
ב-6 בספטמבר 2012, יאנצ'ר הושאל למועדון הרוסי דינמו מוסקבה למשך עונה.
בסיום העונה, דינמו לא מימשה את אפשרות רכישתו, ובכך התאפשר מעברו של יאנצ'ר ב-1 בספטמבר 2013 למועדון ההולנדי ניימכן.
אחרי עונה אחת בהולנד, בה ירד עם קבוצתו לליגת המשנה ההולנדית, יאנצ'ר חתם ב-24 ביוני 2014, על חוזה במועדון השווייצרי לוצרן.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם לארבע שנים בריזספור מליגת העל הטורקית.
יאנצ'ר צבר מספר הופעות בנבחרות אוסטריה הצעירות, עד אשר ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת אוסטריה ב-6 ביוני 2009, במשחק מוקדמות מונדיאל 2010 מול סרביה.
את שערו הראשון עבור מולדתו, הבקיע ב-18 בנובמבר 2009, במשחק ידידות מול ספרד, כאשר נבחרתו הובסה בתוצאה 1–5.
מלך השערים של הבונדסליגה האוסטרית: 2011/12
יאקוב סילבסטר (בסלובקית: Jakub Sylvestr, נולד ב-2 בפברואר 1989) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת החלוץ בקומארנו מהליגה הסלובקית השנייה.
סילבסטר נולד בבאנסקה ביסטריצה שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה).
כבר בגיל שמונה הצטרף למחלקת הנוער של יופייל דופלביס.
בגיל 15 עבר לדוקלה באנסקה.
לאחר כשנה, התגלה יאקוב ככישרון גדול וכאחד עם פוטנציאל גבוה, שצפוי להוליך את הכדורגל הסלובקי בעתיד, ונמכר למחלקת הנוער של סלובן ברטיסלאבה בה שיחק כשנתיים.
בשנת 2007, חתם החלוץ הצעיר ל-4 שנים במועדון הפאר הסלובקי, ובו רשם 77 הופעות וכבש 13 שערים.
החלוץ אף הושאל לחצי עונה לארטמדיה ברטיסלאבה בה הצטיין עם שבעה כיבושים ב-14 הופעות.
בשנת 2010 חתם סילבסטר בדינמו זאגרב הקרואטית.
לאחר שנתיים חלשות בהן לא הרבה לקבל דקות משחק, חתם החלוץ בארצגבירגה אווה מהליגה הגרמנית השנייה.
סילבסטר רשם שנתיים מוצלחות בגרמניה בהן כבש 23 שערים ב-66 הופעות ובעונת 2013/14 אף היה מלך השערים של הבונדסליגה השנייה.
בשנת 2014 החזיק החלוץ הצעה בשווי 1.7 מיליון יורו מהרטה ברלין, אך העדיף לחתום באותו הסכום בנירנברג.
בסילבסטר נתלו תקוות שהוא יסייע לקבוצה במאבקי העלייה לבונדסליגה, אלא שהקבוצה הציגה יכולת רעה, ובאמצע העונה הוחלף מאמן הקבוצה ומקומו של סילבסטר בסגל הלך ודעך, עד שהושאל לחצי עונה לפאדרבורן 07 בה לא כבש.
אחרי האכזבה בנירנברג, סילבסטר נדד עד לדנמרק לאולבורג מאמצע הטבלה.
ב-1 בפברואר 2018 עם סגירתו של חלון ההעברות באירופה חתם יאקוב סילבסטר בבית"ר ירושלים לחצי עונה, עם אופציה לעונה נוספת.
ב-29 בינואר 2019 חתם סילבסטר בבני יהודה תל אביב, ושבוע לאחר מכן, ב-5 בפברואר 2019 שיחק במדיה במסגרת גביע המדינה.
ב-10 בפברואר 2019 כבש שער ובישל שער נוסף בבכורה בליגת העל בכדורגל במדי בני יהודה בניצחון קבוצתו 4–0 על הפועל חדרה.
ב-28 במאי 2019 סיים את חוזהו בקבוצה.
ב-22 בספטמבר 2019 חתם במועדון ספורט אשדוד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-8 באוקטובר 2019, בהפסד הליגה 0–2 לעירוני קריית שמונה.
ב-26 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה במדי הקבוצה, בניצחון 2-4 על מכבי נתניה.
ב-23 בינואר 2020 חתם בהפועל חיפה כבש את שער הבכורה שלו בהפועל חיפה ב-25 בינואר במשחקו הראשון בקבוצה במשחק שנגמר בתיקו 2-2 בין הפועל חיפה להפועל רעננה.
באוקטובר , סילבסטר חתם בצ'נאיין מהסופר ליג ההודית.
ב-11 במרץ 2021 חתם בז'לגיריס וילנה הליטאית.
ב-9 בינואר 2023 חתם ברסוויה זשוב מהליגה הפולנית השנייה.
ביולי 2023 חזר לישראל וחתם בסקציה נס ציונה.
ב-20 בפברואר 2024 חתם בקומארנו מהליגה הסלובקית השנייה.
בשנת 2010 זומן סילבסטר לראשונה לנבחרת סלובקיה.
הוא רשם הופעת בכורה ב-3 בספטמבר של אותה שנה, כמחליף בדקות הסיום של המשחק בו ניצחה סלובקיה 0–1 את מקדוניה במסגרת מוקדמות יורו 2012. בסך הכול הופיע שש פעמים במדי נבחרותו.
יאקוב סווייסטרופ (בדנית: Jakob Sveistrup; נולד ב-8 במרץ 1972) הוא זמר דני.
ייצג את דנמרק בתחרות האירוויזיון 2005 שנערכה בקייב שבאוקראינה.
סווייסטרופ נולד בקופנהגן ועבד כמורה לילדים בספקטרום האוטיסטי.
ב-2003 החל להשתתף בתוכנית הכישרונות "כוכב להלילה" (Stjerne for en aften).
בשנת 2005 זכה במקום הראשון ב-Dansk Melodi Grand Prix, קדם האירוויזיון הדני, באירוויזיון 2005 עלה לגמר, שם סיים במקום העשירי.
באותה שנה התארח כזמר ליווי במופע שיר היובל באירוויזיון והוציא את אלבומו הראשון.
בשנת 2006 פרש מעבודתו בהוראה, על מנת להתמקד בעבודתו המוזיקלית, והוציא את אלבומו השני.
יעקב גריגוריביץ' ז'ילינסקי היה גנרל פרשים רוסי ממוצא פולני, ראש המטה של הצבא הרוסי הקיסרי מ-2 בפברואר 1911 עד ה-4 במרץ 1914. הוא נחשב לאחד האחראים העיקריים של כישלון המערכה הפרוסית במזרח בשלבים המוקדמים של מלחמת העולם הראשונה.
ז'ילינסקי נולד ב-15 במרץ 1853 במיכאילוב שבמחוז ריאזאן.
משפחתו הייתה משפחת אצולה ממחוז סמולנסק, והוא נולד לקולונל גריגורי ז'ילינסקי ויקטרינה פטרובנה (לבית מורומצבה).
בגיל צעיר הוא למד בגימנסיה קריימן במוסקבה.
הוא הצטרף לשירות פעיל כצוער ברגימנט ההוסארים סומי, ובשנת 1876, הוא סיים את מכללת חיל הפרשים והוצב לשרת כקצין זוטר ברגימנט משמר הפרשים של המשמר הקיסרי.
הוא נחשב לאחד הרוכבים הטובים ביותר בבית הספר והיה אחראי על אימונים של הרגימנט.
בשנת 1883 הוא סיים את לימודיו באקדמיה של ניקולאייב.
בשל הצלחתו הרבה, הוא הועלה לדרגת קפיטן.
לאחר ששימש כעוזר בכיר במטה דיוויזיית הגרנדירים ה-1, שירת ב-14 בפברואר 1894 בוועדה המדעית הצבאית של המטה הכללי, ארגון מודיעין צבאי שהיה אחראי על חקר המדינות הזרות.
במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד היה ז'ילינסקי משקיף צבאי רוסי עם הצבא הספרדי בקובה.
עם שובו פרסם ספר על המלחמה, אשר ניתח את הסיבות לתבוסתה של ספרד.
ב-1899 שימש ז'ילינסקי כחבר המשלחת הרוסית בוועידת אמנות האג.
הוא מונה למפקד רגימנט הדרגונים ה-52 באוגוסט 1899, ובשנת 1900 הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש אגף האספקה של הצבא.
במהלך מלחמת רוסיה–יפן היה ז'ילינסקי ראש המטה של המשנה למלך במזרח הרחוק, האדמירל יבגני אלכסייב, עד שאלכסייב פוטר באוקטובר 1904. הוא נשאר באזור הלחימה כדי לשרת את שר המלחמה, אלכסיי קורופטקין עד סוף הסכסוך.
ב-27 בינואר 1906 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-14 בפולין, וב-7 ביולי 1907 מונה למפקד הקורפוס ה-10. ב-18 באפריל 1910 מונה ז'ילינסקי למפקד מחוז ורשה והמושל הכללי של ורשה.
ז'ילינסקי שירת מה-22 בפברואר 1911 עד ה-4 במרץ 1914 כהמטה הכללי של צבא האימפריה הרוסית.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא קיבל את הפיקוד על החזית הצפון-מערבית.
החזית הצפון-מערבית כללה את הארמיות הראשונה והשנייה בפיקודם של גנרל פאול פון רננקמפף וגנרל אלכסנדר סמסונוב .
לאחר מבצע "פרוסיה המזרחית" שנכשל, וההפסדים בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, הוא הודח מהפיקוד על אף ניסיונותיו להאשים את רננקמפף על הפיאסקו.
ז'ילינסקי נשלח כנציג צבאי לצרפת בשנים 1915-1916 וחזר לרוסיה בסתיו 1916. ב-19 בספטמבר 1917 הוא פרש מהצבא.
לאחר מהפכת אוקטובר, הוא ניסה להימלט מרוסיה, אך נהרג בדרום רוסיה בנסיבות בלתי-מוגדרות.
יאקוב לורות היה מתמטיקאי גרמני.
הוא התחיל ללמוד אסטרונומיה באוניברסיטת בון, אך בעקבות בעיית עיניים הוא לא היה יכול להמשיך ובשנת 1863 עבר להיידלברג.
בשנת 1865 הוא סיים דוקטורט שחקר משפט פסקל באוניברסיטת היידלברג.
תחום עיסוקו העיקרה היה סטטיסטיקה.
לורות היה בין הראשונים שחקרו התפלגות t.
בשנת 1876 הוא הוכיח משפט לורות.
יאקוב לורות היה מלמד בקרלסרוהה, האוניברסיטה הטכנית של מינכן ובאוניברסיטת פרייבורג.
על הישגיו הוא נבחר לאקדמיה של בווריה ובשנת 1883 לאקדמיה לאופולדינה.
יאקוב ינקטו (בצ'כית: Jakub Jankto; נולד ב-19 בינואר 1996) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הקשר בקליארי.
ינקטו הוא הכדורגלן הראשון והיחיד בעולם כיום שיצא מהארון כהומו שהוא פעיל וברמה של שחקן נבחרת לאומית.
בשנת 2014, ינקטו חתם בשורות אודינזה מהסרייה א' תמורת 700 אלף אירו.
מבלי שערך הופעה אחת בקבוצה הבוגרת באותה העונה, הוא הושאל לאסקולי מהסרייה ב' בשנת 2015. ב-15 בספטמבר 2015, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 על וירטוס אנטלה.
ב-6 ביולי 2018, סמפדוריה הודיעה על השאלתו של ינקטו עם אופציית רכישה בסך 15 מיליון אירו.
ב-12 באוגוסט, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 0–1 על ויטרבסה קסטרנסה במסגרת הגביע האיטלקי.
בתום העונה, סמפדוריה השלימה את מעברו של המגן.
את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה כבש בהפסד החוץ 3–1 לאינטר ב-28 בספטמבר 2019 במסגרת המחזור השישי של אותה העונה.
ב-20 באוגוסט 2021, ינקטו חתם על חוזה לשנתיים בחטאפה מהלה ליגה.
ב-10 באוגוסט 2020, ינקטו הושאל לספרטה פראג מחאטפה, לעונה אחת.
ב-15 ביולי 2023, חתם על חוזה לשנתיים בקליארי מהסרייה א'.
ינקטו אב לבן ממערכת יחסים עם הדוגמנית מרקטה אוטומנסקה.
ב-13 בפברואר 2023 הודיע ינקטו דרך הרשת החברתית טוויטר על כך שהוא הומוסקסואל.
יאקוב דימה פולסנג הוא רוכב אופני כביש דני לשעבר.
פוגלסן הוא מנצח המונומנטים לייז'–בסטון–לייז' (2019), ג'ירו די לומברדיה (2020) וסגן אלוף אולימפי מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ניצח במרוץ הדופינה ליברה בשנת 2017 ו-2019 וסיים במקום השביעי הכללי בטור דה פראנס 2013.
פוגלסן הצטרף לקבוצת סקסו - בנק מדרג הוורלד טור, שהייתה קבוצתו המקצועית הראשונה.
הוא סיים במקום ה-6 הכללי ב-וולטה אה קטלוניה, ו-6 כללי בדופינה ליברה.
הוא ניצח את הקטע הראשון של טור סלובניה, וגם את המרוץ כולו.