tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך שנות ה-70 חל פילוג בינו ובין תומכיו לבין תומכיו של יאסר ערפאת בפת"ח, בטענה כי הם נוקטים בגישה מתונה מדי.
ב-1970 החל אבו נידאל להפעיל תחנת רדיו מבגדד בשם "קול המהפכה הפלסטינית" בניגוד להנחיות משרד ההסברה של הפת"ח.
לאחר ועידת ח'רטום ראה ביאסר ערפאת בוגד ברעיון הפלסטיני, ושבועות ספורים לאחר שהסתיימה הוועידה הוציא לפועל על דעת עצמו התקפה על שגרירות סעודיה בפריז מבלי שקיבל לכך אישור.
בעקבות פעולה זו נידון למוות לצד שניים מעוזריו על ידי בית דין של הפת"ח, אך נמלט בסיוע שירותי המודיעין העיראקים והכריז על הקמת ארגון נפרד.
מפקדת הארגון שכנה בתחילה בלוב, שם זכה הארגון לחסותו של מועמר קדאפי.
עם זאת, לאחר שהארגון חיסל כמה ממקורביו של קדאפי הוא הגביל את פעילות הארגון בשטח המדינה והטיל על אבו נידאל מעצר בית.
בסוף שנות ה-90 הצליח אבו נידאל להימלט מלוב והעביר את מפקדת ארגונו תחילה למצרים, ואחר כך לבגדד.
סמל הארגון היה זהה לסמל הפת"ח מכיוון שאבו נידאל טען כי הוא ממשיך דרכה של תנועת הפת"ח המקורית.
עמדתו האידאולוגית של הארגון לא הייתה ברורה, אך הוא התנגד באופן תקיף לכל פשרה או משא ומתן עם ישראל.
הארגון היה ידוע כאחד הארגונים הפלסטינים המלחמתיים ללא פשרות אי פעם.
כמות חברי הארגון הוערכה בכמה מאות.
הארגון ביצע פיגועים ב-20 מדינות, בהם נהרגו ונפצעו כ-900 בני אדם.
סימן ההיכר של חברי הארגון היה השימוש במקלע פולני מדגם PM-63 .
בין מטרות הפיגועים שביצעו חברי הארגון היו ארצות הברית, בריטניה, ירדן, צרפת, פלסטינים מתונים, אש"ף ומדינות באירופה.
הארגון הפסיק לבצע פיגועים במדינות המערב בסוף שנות ה-80.
הארגון התנגד בכל תוקף לניהול משא ומתן עם ישראל, וראה בה כבגידה לכל דבר, מה שהוביל את הארגון לבצע פיגועים גם מול אש"ף.
הארגון הרג מספר אנשי אש"ף בולטים שהיו מתונים מידי לטעמו, בהם אבו איאד ועיסאם סרטאווי, התנקש בנציגים הדיפלומטיים של אש"ף בכווית ובלונדון ב-1978, וניסה להתנקש גם ביאסר ערפאת עצמו ב-1974 ובמחמוד עבאס.
בתחילת שנות ה-90 ניסה הארגון להשתלט על מחנה פליטים בלבנון, אך ניסיון זה סוכל על ידי ארגוני אש"ף.
אבו נידאל עצמו נמצא ב-16 באוגוסט 2002 ירוי בבגדאד.
לא ידוע אם התאבד, נרצח בידי שלוחיו של סדאם חוסיין או חוסל על ידי מנגנוני מודיעין בריטיים או אמריקאיים.
שיתוף פעולה מצד מדינות באירופה
לאחר הפיגוע במסעדת גולדנברג באוגוסט 1982 הגיעה צרפת להסכם בעל-פה עם ארגון אבו נידאל, לפיו הארגון יימנע מפיגועים על אדמת צרפת, ובתמורה פעיליו יזכו בחופש פעולה ולא ייעצרו בידי הרשויות.
הדבר זכה לאישור של גורם צרפתי רשמי רק בשנת 2019, במסגרת ריאיון בעיתון "לה פריזיאן" עם ראש המודיעין הצרפתי לשעבר, איב בונה .
גם גרמניה ושווייץ הגיעו להסכמים דומים עם הארגון.
לאחר הסכמים אלו בוצעו רוב פיגועי הארגון במדינות אחרות, בהן איטליה, אוסטריה ויוון, ולארגון היו קשרים גם עם מדינות בגוש הקומוניסטי.
במתמטיקה, הארגומנט (Argument) הוא פונקציה רב-ערכית הפועלת על מספרים מרוכבים שאינם אפס.
כשהמספר המרוכב מייצג נקודה על המישור המרוכב, הארגומנט של הוא זווית בין הציר הממשי החיובי והקו המחבר את נקודת המוצא, כפי שמוצג כ-φ באיור 1. פונקציית הארגומנט מסומנת כ-.
לזווית זאת ישנם אינסוף ערכים אפשריים, שכן כל הוספה של (כלומר 360°) תחזיר את אותה הזווית.
כדי להגדיר פונקציה בעלת ערך אחד, אפשר להשתמש בערך העיקרי של הארגומנט (לפעמים מסומן עם A גדולה), שמוגדר להיות הערך של הארגומנט בקטע , ובטווח זה הערך הוא יחיד.
הארגומנט של המספר המרוכב , מכונה arg(z), מוגדר בשתי דרכים שוות ערך:
מבחינה גאומטרית, במישור המרוכב, כשהזווית φ חיובית מהציר הממשי עד הווקטור המייצג את z.
הערך המספרי נתון על ידי הזווית ברדיאנים, והוא חיובי אם נמדד נגד כיוון השעון.
מבחינה אלגברית, כל מספר ממשי שמקיים עבור r חיובי ממשי .
הגודל הוא הערך המוחלט של z ולפעמים מכונה "מודולוס", גאומטרית זהו אורך הקו המחבר בין z לראשית הצירים (אורך הווקטור ).
הארגומנט, בעיקר בהקשרים פיזיקליים, מכונה לעיתים מופע (פאזה).
באופן דומה, מן מחזוריות של סינוס וקוסינוס, גם להגדרה השנייה יש את התכונה הזאת.
הארגומנט של אפס בדרך כלל נשאר לא מוגדר.
הקשר בין הפונקציה הרב-ערכית של הארגומנט לערך העיקרי ("הענף הראשי") הוא
משום שהשלמת סיבוב סביב המקור משאיר מספר מרוכב ללא שינוי, ישנן אפשרויות רבות אשר לערך ש-φ יכול לקבל על ידי המקור בכל מספר שלם של פעמים.
זה מוצג באיור 4, ייצוג של הפונקציה הרב ערכית (לערך נבחר) קו אנכי (לא מוצג באיור) חותך את השטח בגובה מייצג את כל האפשרויות של זווית על הנקודה הזו.
כאשר פונקציה מוגדרת היטב נדרשת אז הבחירה הרגילה, המכונה "הארגומנט הראשי" שהוא מקרה פרטי של ערך עיקרי או ענף ראשי.
לשם כך יש להגדיר קטע פתוח-סגור באורך 2π שבו הארגומנט יכול לקבל ערכים.
באנליזה מרוכבת מקובל לבחור בקטע החצי-סגור חצי-פתוח
כקטע בו מוגדר הארגומנט הראשי.
זה שקול לזווית שערכה נע בין פאי רדיאנים (כולל) למינוס פאי רדיאנים (לא כולל), במעלות זה שקול לזווית שנעה בין 180 מעלות (כולל) למינוס 180 מעלות (לא כולל).
בטקסטים שונים בוחרים לעיתים בקטעים אחרים להגדרת הארגומנט הראשי, כגון .
הערך העיקרי לפעמים נכתב באותיות גדולות כמו Arg, במיוחד כאשר מתחשבים גם בגרסה גנרית של הארגומנט, בעוד שהפונקציה הרב-ערכית נכתבת arg.
זהו הסימון המקובל אך במספר ספרים הסימון הפוך.
קבוצת כל הערכים האפשריים של הארגומנט יכולה להיכתב במונחים של Arg :
ובאופן דומה, הארגומנט הראשי נתון על ידי
(כאן זה נתון עבור הקטע , ניתן לבחור כל קטע אחר באורך 2 פאי).
בהינתן ההגדרה הגאומטרית של הארגומנט, קל לראות שמציאת הארגומנט של שקולה למציאת הזווית של בקואורדינטות קוטביות.
אם בוחרים לעבוד באינטרוול , כלומר, הזווית מקבלת ערכים בין 0 ל-2π (לא כולל 2π), מוסכמה המקובלת באנליזה וקטורית, אזי ניתן למצוא את הזווית לפי הנוסחה הבאה:
כאשר arctan היא הפונקציה ההופכית לפונקציה הטריגונומטרית טנגנס.
אם עובדים באינטרוול , המקובל יותר באנליזה מרוכבת, יש להשתמש בנוסחה הבאה:
הפונקציה המפוצלת הזאת נקראת לעיתים קרובות atan2 ("ארכטנגס 2") ורושמים .
אחד המניעים העיקריים עבור הגדרת הערך העיקרי Arg הוא היכולת לכתוב מספרים מרוכבים בצורת ערך מוחלט וארגומנט.
לכן עבור כל מספר מרוכב מתקיים
זה תקף רק אם אבל יכול להיחשב גם ב-z=0 אם קובעים (מספר ממשי סופי) באופן שרירותי (שימו לב ש-).
עוד כמה זהויות מתקדמות יותר עוקבות.
אם הם שני מספרים מרוכבים שונים מאפס, אז
ארגון ברית ציון היה ארגון נוער ציוני, שהוקם בליטא הסובייטית ופעל בשנות מלחמת העולם השנייה.
ב-14 ביוני 1941, כשבוע לפני הפלישה הנאצית לברית המועצות, גורשו רבים מחברי הארגון לסיביר על ידי הסובייטים, עקב פעילותם הציונית שנתפסה כפעילות חתרנית.
בארגון פעלו תלמידי גימנסיות וסטודנטים וכן יוצאי תנועות נוער מ"הנוער הציוני", "מכבי הצעיר", בית"ר ו"בני עקיבא".
בעקבותיהם הצטרפו צעירים מחוגים דתיים כ"תפארת בחורים", תלמידות מבית הספר "יבנה" וחניכות "הסתדרות בתיה".
האידאולוגיה של הארגון התבססה תחת השלטון הסובייטי, ועיקריה היו שלילת המשטר הסובייטי, אך חתירה לציונות פרגמטית, לאיחוד ולגישור על פני קצוות אידאולוגיים בקרב הציונות (שמאל סוציאליסטי - ימין ליברלי).
ביולי 1941, לאחר כיבוש קובנה בידי הצבא הגרמני, הצילו חברי הארגון רבים מבין אלפי הספרים של ספרייתו של המורה מאיר קנטורוביץ שגורש לסיביר.
ספרים אלה הפכו לעיקר ספרייתו של הארגון בגטו קובנה.
בפברואר 1942, כשהנאצים אסרו על החזקת ספרים, אספו חברי הארגון ספרים ממקומות ריכוז ומספריות, והחביאו אותם בבתים פרטיים.
בארגון התקיימו פעילויות ארגון, תרבות, הדרכה והסברה.
בראש כל תחום עמד אחד החברים הוותיקים.
בארגון התקיימו "ועדה אידאולוגית", ועדה לענייני חוץ, וכן ועדה למודיעין, הגנה והצלה.
מזכיר הארגון שלמה שפיר היה אחראי על נושא הכספים והנהלת החשבונות של הארגון וכן הארכיון.
עקב מצבי החירום התדירים בגטו התקיימו המפגשים במקרים רבים בדירותיהם של חברי הארגון.
בתקופת השקט בגטו, מדצמבר 1941 עד אוקטובר 1943, התקיימו לימודים ונאספו ספרים.
הארגון החליף למעשה את מוסדות החינוך עבור רבים מחניכיו, שנעקרו מלימודיהם הסדירים בתקופת הגטו.
הם למדו תולדות עם ישראל, ציונות, נושאים הקשורים לארץ ישראל, שפה עברית וספרות עברית - כולל בחינות.
ארגון ברית ציון יזם את הקמתו של אש"ל – ארגון שמירה לגנים, בגטו קובנה.
לארגון גויסו נערים ונערות ששמרו על הירקות שנשתלו בגטו.
בגטו קובנה הצטרפו לארגון ברית ציון חברים חדשים מקרב אש"ל.
מעבר לפעילותו החינוכית בקרב חניכיו, פעל ארגון ברית ציון להפצת תרבות עברית בגטו קובנה.
בשיא גודלו, בשנת 1943, מנה הארגון 150–200 חברים וחברות שהיו מאורגנים במסגרות קטנות.
בין יוני 1943 ופברואר 1944 עמד בראש הארגון אברהם מלמד.
מעטים מחברי הארגון יצאו ליערות כדי להילחם לצד הפרטיזנים.
רובם נספו ביולי 1944, עם חיסול הגטו.
בין מפקדי הארגון היו יצחק שפירא, אברהם מלמד ושלמה שפיר.
בקיץ 1944, לאחר שורת אקציות בגטו קובנה גורשו השורדים המעטים מקרב חניכי הארגון למחנות ריכוז.
במחנות ניסו חניכי הארגון והמדריכים לשמור על קיום הארגון והדפיסו עיתון מחתרתי בשם "הניצוץ".
ארגון ברית ציון היה מקור להקמת קבוצה שחתרה להעפלה לארץ ישראל, קבוצה בשם "גדוד המעפילים".
ארגון בן-יהודה היה ארגון יהודי ציוני, אשר פעל בשנות השלושים ושנות הארבעים של המאה ה-20 בלוב.
הארגון עסק, בנוסף לפעילות ציונית גם בהחדרת השפה העברית בקרב יהודי לוב.
במחצית השנייה של שנות ה-20 התמקדו הציונים בטריפולי (לוב) בפעילות תרבותית ציונית.
בפעילות זו השתתפו גם צעירים משכילים מהמעמד הבינוני והנמוך ומהם באו, בשנת 1931, מייסדי הארגון הדתי והציוני 'בן יהודה', על שמו של אליעזר בן-יהודה.
ציון שאול הדדי, אחד ממייסדי הארגון, שימש כנשיאו וגם כמזכיר, לסירוגין ומייסדים נוספים היו רבי חיים לוזון, וכן אליהו בחבוט, שהיה המורה הארץ ישראלי הראשון בטריפולי.
הארגון עסק בפעילות עברית לאומית ציונית, ושימש מעין מחלקת החינוך של ההסתדרות הציונית העולמית.
בפעילות מועדון הארגון השתתפו מאות חברים וחברות בגילאים שונים מהמעמד הבינוני ומטה, שהתגוררו בדרך כלל ברובע היהודי.
בשנת 1932 ייסדו פעילי 'בן יהודה' את בית הספר העברי 'התקווה', שזכה להצלחה רבה.
בבית הספר למדו עברית והוא הפך למרכז תרבותי חברתי.
הוקמה בו ספרייה בה היו כ-2000 ספרים, חדר קריאה בו היו כל עיתוני הארץ וכן ירחון בעל תוכן חלוצי בשם "חיינו".
ירחון זה החל להופיע מטעם ארגון בן יהודה בשנת 1943, בצורת ילקוט שהכיל חומר בשפות עברית, ערבית ואיטלקית.
הוא דן בהכשרה ובחיים החלוציים בארץ ישראל.
הלהקה האומנותית של בן-יהודה הציגה מחזות, אשר הראשון שבהם נקרא "נמצאה האבדה".
בהמשך הוצגו מחזות נוספים בבימויו של עמישדי גויטע.
הארגון הקים גם מקהלה שמנתה 800 תלמידים ותלמידות, ששרו רק שירים עבריים.
מטעם הארגון יצא לאור גם עיתון שבועי בשם "למדו עברית" בעריכתם של הרב שאול דאבוש, ציון שאול אדאדי, עמישדי גויטע ואברהם נחום.
בעיתון הופיעו, מדי שבוע, שיעור בשפה העברית, חידות, פתגמים ובדיחות.
במשך הזמן הוכנסו לעיתון גם חיבורים מפרי עטם של תלמידי בית הספר התקוה ובתי ספר עבריים אחרים בטריפולי ובערי השדה.
לאור הצלחותיו של 'בן יהודה' מסרה הנהגת הקהילה לידיו את ענייני החינוך בקהילה.
מעמדם החשוב של פעילי 'בן יהודה' נשמר גם בשנות ה-40 והוא הועיל להם במאבקם למען חינוך ציוני דתי ונגד חינוך חילוני בטריפולי.
ניתן למצוא קו רצוף בין פעילי הציונות הדתית בתקופה זו, במישור הרעיוני: דת, מודרניזציה וציונות.
את מקום הפעילות בקהילה תפס היסוד החלוצי הדתי, שפניו להגשמה בארץ ישראל.
ניכרת רציפות גם בגורם האנושי.
עם פרוץ המלחמה בספטמבר 1939 אסר המושל האיטלקי כל פעילות ציונית, כולל מועדוני ספורט למיניהם.
מיד עם הצטרפותה של איטליה למלחמה החלו בנות הברית להפציץ את טריפולי, ה"חארה" –הרובע היהודי-היה ממוקם באזור אסטרטגי ולכן הוא הפך יעד להפצצות.
כבר בהפצצה הצרפתית הראשונה נהרגו 30 יהודים מתושבי ה"חארה" ,ארבעה בתי כנסת נהרסו כליל, בית העלמין ניזוק והרבה מצבות נבזזו לבניית ביצורים.
רבים מבתי העסק ניזוקו, ובתי היהודים נפגעו.
בגלל ההפצצות ברחו רבים מתושבי ה"חארה".
תושבי הרבעים החדשים נפגעו, רבים נשארו ללא קורת גג.
נוכח המצב הקשה החלו התנועה הציונית ו"בן יהודה" (הוקם ועד מיוחד לעזרה לעניים נפגעי המלחמה) לאסוף כספים כדי לאפשר לנפגעים ולבורחים לשכור דירות מחוץ ל"חארה" וכדי לספק את צורכיהם הבסיסיים של הנפגעים.
הם בנו מקלט גדול מתחת ל"חארה".
כך ניצלו חייהם של רבים.
הארגון כמסד לציונות הדתית בטריפולי
מנהל צבאי בריטי הוקם בטריפולי לאחר כיבושה בשנת 1943. ביוני אותה שנה חודשה הפעילות בארגון 'בן יהודה', שהוכר על ידי השלטונות כארגון לפעילות תרבותית עברית בלבד.
יחסו להתארגנות ציונית בטריפולי היה שלילי עד לסוף שנות הארבעים.
החיילים, שרובם היו חילוניים, ביקרו במועדון 'בן יהודה', נפגשו עם נוער והשפיעו עליו.
באוגוסט 1943 הצטרפו אליהם ווילו כץ מקיבוץ אושה ויאיר דואר מקיבוץ רמת יוחנן, שניהם מ'חבר הקבוצות'.
השניים נשלחו על ידי המוסד לעלייה ב' והסוכנות היהודית לפעילות בתחומי חינוך, ארגון, הגנה והעפלה.
קשיים שונים, ובעיקר התנגדות הממשל הבריטי לפעילות ציונית ולארגון הגנה והעפלה, מנעו מהם לבצע את משימותיהם, למעט בתחום החינוכי.
בסתיו 1943 הם יסדו, במסגרת 'בן יהודה', תנועת נוער, שנקראה: 'תנועת הנוער הציוני', או 'תנועת הנוער', ובראשית 1944 סייעו להקמתו של ארגון 'בן יהודה החלוץ'.
מנהיגי 'בן יהודה' תמכו בחיילים ובשליחים אך פיקחו על פעילותן של מסגרות הנוער החדשות ואף הערימו קשיים על התפתחותן.
בצד רצונם בהתפתחותה של ציונות חלוצית בארגון הם חששו מפגיעה באופיו הדתי של הנוער המקומי.
בפברואר 1944 ברח בר גיורא מתוניס לטריפולי, ובה בישר למנהיגי 'בן יהודה' על קיומה של התיישבות דתית חלוצית הנכונה לקלוט את צעיריהם.
הייתה זו בשורה בעתה ומנהיגי 'בן יהודה' נענו לה ברצון.
ארגון 'בן יהודה' הונהג על ידי ציון שאול אדאדי ואף על ידי יעקב פרג'ון, ששימש בתפקידים חשובים בוועד הקהילה, הוסמך על ידי המוסדות הציוניים בירושלים לשמש כנציגם בטריפולי ועמד גם בראש ועדת העלייה המקומית.
ליד ראש 'בן יהודה' פעלה הנהגת הארגון ובה עמישדי גואטה, ממייסדי הארגון ובית הספר 'התקווה', אברהם נחום סמבירה מחשובי הקהילה, ציון נמני מעשירי המקום, יוסף מימון, י' בוכובזה ואחרים, אנשי המעמד הבינוני, שעסקו, במסחר, פקידות וחינוך.
הארגון זכה להכרה ואהדה בקרב יהדות לוב וסניפים נוספים הוקמו במקומות נוספים בלוב וביניהם בעיירה זליתן על ידי הרב צוריאל שקד.
הפעילות החינוכית תרבותית ב'בן יהודה' התפתחה והעמיקה עד לקטיעתה במאורעות הדמים, בנובמבר 1945. בשנים 1944-1945גברו נטיות לאומניות ופאן אסלאמיות בחוגים ערביים בטריפולי, שנאבקו לעצמאות ארצם.
בשנת 1945 הורע גם מצבה הכלכלי של אוכלוסייה ערבית רחבה בטריפולי.
על רקע זה ועל רקע התגברות הפעילות הציונית בטריפולי והחרפת הסכסוך היהודי ערבי בארץ ישראל, פרצו פרעות ביהודים.
בימים 4–7 בנובמבר, פרעו המוני ערבים מוסתים ביהודי טריפולי וכפרים בטריפוליטניה.
כ-130 יהודים נרצחו ורבים אחרים נפצעו.
בתים, חנויות ומחסנים נשדדו והוצתו.
הממשל הבריטי גילה רשלנות, ואולי, מכוונת.
המאורעות חשפו את אכזריותם של ערביי טריפולי ואת עוינותו של הממשל הבריטי כלפי היהודים.
אלה ערערו את אושיות קיומה הפיסי והביטחוני של הקהילה היהודית בלוב.
התחזקו בה שתי מגמות שונות: פיוס הגורם הערבי, מחד גיסא, והתחזקות המגמה הציונית, מאידך גיסא.
לאחר המאורעות התחדשה פעילות ארגון 'בן יהודה', אך בפחות אינטנסיביות.
נראה, כי הגורמים לכך היו:
קשיים כלכליים, בפרט על רקע התרוששות יהודים רבים בעקבות המאורעות, וחשש מתגובות עוינות של הערבים ושל הממשל הבריטי, שהחמיר את פיקוחו על הפעילות הציונית.
הפעילות הציונית העיקרית בוצעה על ידי ארגון 'בן יהודה'.
למעשה, הוא תפס את מקומה של ההסתדרות הציונית בטריפולי.
מעמדו של 'בן יהודה' הלך והתחזק בציבור המקומי מכוח פעילותו הציונית בשנות ה-30 וה-40, ומכוח פעילות מנהיגיו בממסד הקהילתי ובמערכות החינוך היהודית.
אופוזיציה לארגון 'בן יהודה' באה מחוגי מכבי בטריפולי, אולם לא היה בה כדי לערער את מעמדו האיתן בציבור המקומי.
למעמדו של 'בן יהודה' נודעה חשיבות לגבי מקומה של התנועה הציונית הדתית בטריפולי.
מנהיגי 'בן יהודה' היו כאמור שבעי רצון מבואו של בר גיורא.
בסיועו הם יצרו קשרים הדוקים עם 'הקיבוץ הדתי' ועם תנועת 'הפועל המזרחי', ומצאו בהם את היסודות החשובים להם, דת, ציונות, חלוציות, מודרנה ומסגרות מתאימות לקליטת הנוער הציוני של טריפולי.
הקשרים הללו נשאו אופי רוחני, רעיוני והתיישבותי.
משנת 1944 פעלו מנהיגי 'בן יהודה' לחזק את המגמה הציונית דתית בציבור המקומי ובעיקר בחוגי הנוער.
למרות זאת הם נמנעו מלהגדיר את 'בן יהודה' לתנועת 'הפועל המזרחי' או לייסד לה סניף עצמאי.
צעד כזה עמד בסתירה לעמדתם שיש לשמור על ציונות אחידה המכבדת את המסורת הדתית, כפי שהיה עד אז, ולמנוע פוליטיזציה ארץ ישראלית של הציונות בטריפולי.
עמדתם זו לא הייתה נקייה משיקולים טקטיים.
לדידם הגדרה פורמלית ל'הפועל המזרחי' הייתה עלולה להזיק להם.
היא הייתה פותחת פתח להתארגנות נגדית של מפלגות ארץ ישראליות חילוניות, אפשרות שלמניעתה פעלו במרץ.
הם סברו שבהיעדר זהות פוליטית ארצישראלית יקל עליהם לזכות בסיוע מרבי מגורמים ציוניים ארצישראליים שונים ביישוב.
הם גם לא ראו נחיצות בהגדרה פורמלית ל'הפועל המזרחי' במצב, שלדעתם ממילא רובו של הציבור הציוני המקומי נהה באופן טבעי אחרי המגמות הציוניות דתיות של ה"פועל המזרחי".
עם התארגנות החלוץ נעשו מעשים להביא להתפתחותה בכמות ובאיכות.
מספר חברי הסניף שבמועדון 'בן יהודה' גדל.
סניפים חדשים לא נפתחו בשל חוסר מדריכים והיעדר תנאים פיזיים נאותים.
ל'החלוץ' הצטרפה גם קבוצת נוער משכיל מן החוג היהודי איטלקי שברובע החדש של העיר.
הייתה בעיקר תוצאת השפעתה של ספרות ציונית, בפרט ספרו של פינסקר 'אוטואמנציפציה'.
על החידוש שבכך נכתב ב'חיינו'.
בשנת 1944 התקיים קורס הדרכה צופית במועדון בן יהודה, ביוזמתו של מוריס נסמן, חייל יהודי בצבא הבריטי, שהיה בוגר תנועת הצופים במצרים.
בקורס השתתפו חמישה מנהיגי נוער דתיים, חברי מועדון בן יהודה, ובסיומו הם זכו להסמכה מטעם מרכז הצופים האנגלי שבלונדון.
החמישה, שביקשו לחנך את הנוער במסגרת צופית ציונית, יסדו באדר תש"ה (מרס 1945) במסגרת מועדון בן יהודה את תנועת 'הצופים היהודים' בטריפולי.
הם קיוו כי הממשל הבריטי, המעוניין בהתפתחותה של הצופיות ולא של הציונות, יעניק לתנועתם רישיון ותמיכה אם אך יידעו להסוות כראוי את מגמתה הציונית.
על מגמה זו העיד מנהיגם פריג'ה טיאר:.
באביב 1944 החל להופיע בטריפולי הירחון 'חיינו', שהיה ביטאון 'החלוץ' ו'בן יהודה'.
פורסמו בו ידיעות על שתי תנועות אלה, וכן על ההכשרה החקלאית והקיבוץ הדתי לצד תיאורים מהמגזר הציוני דתי בארץ מהיישוב בכללו.
כן הופיעו בו סקירות מתולדות ישראל והציונות.
הביטאון יצא לאור ובו מאמרים וידיעות בעברית, בערבית ובאיטלקית וזכה להערכה רבה בקרב חברי התנועה והציבור היהודי המקומי.
חשיבותו נבעה מהיותו מכשיר חינוכי מלכד ומהשראתו החלוצית, ואילו חסרונותיו נבעו בעיקר ממיעוט השתתפותם של חברים מן השורה בו ומהיעדר מתח אידאולוגי וגירוי רעיוני במה שפורסם בו.
בסוף 1946 נודע על כישלון קליטתו של גרעין ביכורים בקיבוץ הדתי שדה אליהו ועל התפרקותו.
אחת הסיבות להתערערות הגרעין הייתה אי הסתגלותם של חברים אחדים לנורמות הדתיות של הקיבוץ הדתי והרחקתם.
האכזבה בחוגי בן יהודה ו'החלוץ' מהקיבוץ הדתי ומחבריהם הייתה רבה.
נוצר רושם של נתק בין הקיבוץ הדתי לבין 'החלוץ' הטריפוליטני.
הכישלון ותחושת המשבר ריפו את ידי החבורה הציונית הדתית בטריפולי, ולעומת זאת חיזקו את חסידי הקיבוץ המאוחד במקום, שהיו בתהליך של התגבשות כפלג עצמאי.
ב'החלוץ' התפתח קיטוב בין שתי המגמות הללו.
בסוף שנת 1946 פרשו חסידי הקיבוץ המאוחד מן 'החלוץ' ויסדו, יחד עם מנהיגים ב'תנועת הנוער' את 'ההכשרה העירונית', שהייתה למעוז הקיבוץ המאוחד בטריפולי.
ארגון האגרוף העולמי הוא אחד מארבעת הארגונים החשובים של האגרוף המקצועי המתאמים קרבות אגרוף מקצועיים ברמה עולמית.
מאז 2007 חגורת ה-WBO נחשבת לחובה כדי להגיע למעמד אלוף העולם הבלתי מעורער, יחד עם חגורות WBA, WBC ו-IBF.
דירוג ארגון האגרוף העולמי כולל את המתאגרפים החזקים בעולם בשבע עשרה קטגוריות משקל.
עדכונים מתפרסמים מדי חודש באתר הרשמי של הארגון.
ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי הוא ארגון של האומות המאוחדות הכפוף למועצה הכלכלית חברתית של הארגון אשר הוקם ב-17 בנובמבר 1966. המטה הראשי של הארגון ממוקם בווינה, אוסטריה, ומשרדי הארגון ממוקמים בעוד כ-60 מדינות.
מטרת הארגון היא לסייע למדינות בפיתוח כלכלי ותעשייתי.
נכון לאפריל 2019 חברות בארגון כ-170 מדינות שמשפיעות על מדיניותו.
בארגון עובדים כ-670 איש ואישה והוא נעזר בייעוץ של כ-2,800 מומחים מרחבי העולם.
ישראל אשררה את הצטרפותה לארגון בשנת 1983.
ארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים הוא גוף של האו"ם, שפועל למען שוויון מגדרי ולקידום והעצמת נשים.
הארגון החל לפעול בינואר 2011. נשיאת צ'ילה מיצ'ל בצ'לט הייתה המנהלת הראשונה, ונכון ל-2021 מנהלת אותו פומזייל מלאמבו-נקוקה.
הנהלת הארגון שוכנת בניו יורק.
הארגון עוסק בין היתר במאבק באלימות נגד נשים, בעידוד השתתפות נשים בפוליטיקה, ובארגון אירועי יום האישה הבינלאומי.
בעקבות החלטה 63/311 שהתקבלה בעצרת הכללית של האו"ם, בינואר 2010, הציג המזכ"ל באן קי-מון את דו"ח A/64/588, שכותרתו "הצעה מקיפה לגוף המשלב שוויון מגדרי והעצמת נשים".
בדו"ח זה, קבע המזכ"ל שתפקידו של הגוף החדש לא יהיה לפטור חלקים אחרים במערכת האו"ם מהאחריות לתרום לקידום שוויון מגדרי והעצמת נשים, אלא לשאוף לחידוד ההתמקדות וההשפעה של הפעולות למען שוויון מגדרי בכל מערכות האו"ם.
בנוסף, העריך המזכ"ל שיהיה צורך בכ-125 מיליון דולר בשנה כדי לכסות את עלויות התפעול ו"להתניע" את הגוף ברמה הארצית, ברמה האזורית וברמת המטה.
יותר מכך, יידרשו 375 מיליון דולר נוספים בשנה בשלב הראשוני כדי לאפשר היענות לבקשות של מדינות לתמיכה בתוכניות מקומיות.
ב-14 בספטמבר 2010, הוכרז שנשיאת צ'ילה לשעבר מיצ'ל בצ'לט מונתה לעמוד בראש UN Women.
מדינות רבות תמכו ביצירת הגוף וקיבלו בברכה את בצ'לט לתפקיד.
במהלך הדיון הכללי בפתיחת העצרת הכללית ה-65 של האו"ם, מנהיגי עולם שיבחו את ההחלטה להקים את הגוף ואת כוונתו "להעצים נשים", וגם קיבלו בברכה את בצ'לט כמנהלת הראשונה.
ב-11 במרץ 2011, מונו ג'ון הנדרה מקנדה ולקשמי פורי מהודו להיות סגני המנהלת שדרגתם זהה לזו של העוזרים למזכ"ל האו"ם.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, פרסם הארגון הודעה שגינתה באופן כללי פגיעה באזרחים ישראלים ובפלסטינים והביעה דאגה לשלום ילדות ונשים פלסטיניות בעזה, אך לא התייחסה למעשי הטבח, האונס והחטיפה שבוצעו בידי ארגון הטרור חמאס.
בעקבות כך, פרסמו מעל 150 ארגוני נשים ישראלים ובינלאומיים מכתב בו הן תקפו את התעלמות הארגון מהמעשים.
ב-14 בנובמבר נפתח קמפיין ישראלי אשר יוצא נגד התעלמות ארגון הנשים של האו"ם מהפשעים שבוצעו נגד נשים ישראליות בטבח 7 באוקטובר.
עם הזמן הצטברו יותר ויותר עדויות למעשי אונס ותקיפה מינית המונית בידי מחבלי חמאס.
ב-1 בדצמבר פרסם הארגון הודעה שמגנה באופן מפורש את מתקפת חמאס וקוראת לחקור להעמיד לדין ככל מקרי הדיווחים של האלימות על רקע מגדרי.
החלטה 64/289 קבעה שעל הגוף להיות מנוהל על ידי תת-מזכ"ל, שימונה על ידי המזכ"ל בהתייעצות עם המדינות החברות, לקדנציה של ארבע שנים, עם אפשרות להאריכה בקדנציה נוספת אחת בלבד.
הגוף מנוהל באמצעות מבנה פיקוח רב-מדינתי מדורג, שאחראי לקבוע מתווה אתי ומדיניות תפעולית.
העצרת הכללית, המועצה הכלכלית-חברתית והוועדה למעמד האישה מתוות את הקווים המנחים לאתיקה של הגוף.
את המדיניות התפעולית של הארגון מתוות העצרת הכללית, המועצה הכלכלית-חברתית ומועצת המנהלים של הארגון.
ארגון UN Women הוקם במטרה:
לסייע לגופים רב-מדינתיים, כמו הוועדה למעמד האישה, בניסוח מדיניות, ובהצבת סטנדרטים עולמיים, ונורמות.
לעזור למדינות החברות באו"ם להוציא לפועל את הסטנדרטים המוזכרים לעיל, ולספק תמיכה טכנית וכלכלית למדינות המבקשות זאת וכדי ליצור שיתופי פעולה יעילים עם החברה האזרחית.
לאפשר למדינות החברות לדאוג שמערכת האו"ם עומדת בהתחייבויותיה בנוגע לשוויון מגדרי, כולל ניטור קבוע של התקדמות כלל-מערכתית.
ארגון אוטונומי מבוזר הוא ארגון אשר אינו כפוף לסמכות ממשלתית כלשהי אלא נשלט בידי חבריו, הפועלים על פי קובץ חוקים מוסכם שבנוי על תוכנת מחשב.
תנועותיו הכספיות של הארגון מתועדות על גבי יומן מבוזר והחוקים להם הוא מציית מוטמעים דרך חוזה חכם על רשת בלוקצ'יין.
מעמדן המשפטי של קבוצות אלו טרם עוגן בחוק.
ארגונים אוטונומיים מבוזרים בולטים בעיקר בזכות שימושם בטכנולוגיית הבלוקצ'יין על מנת ליצור יומן דיגיטלי בטוח אשר עוקב אחר תנועותיהם הכספיות ברחבי הרשת, ומונע זיופים או רמאויות באמצעות ביזור מידע והטמעת חותמות זמן.
שיטה זו מבטלת את הצורך בשימוש בצד שלישי כגון בנקים או ברוקרים עבור העברות כספיות ואינטראקציות דיגיטליות אחרות.
השימוש בבלוקצ'יין מאפשר למשתמשים העובדים במתכונת מחשוב ענן לתקשר זה עם זה בשיטת עמית לעמית תחת חוקים מוסכמים הנקבעים על ידי חוזה חכם.
ויטליק בוטרין הציע לראשונה את הרעיון כאשר תיאר ארגון נטול מתווכים אנושיים המנוהל על ידי חוזים חכמים הבנויים על פלטפורמת מכונת טיורינג שלמה.
חזונו התגשם בדמות בלוקצ'יין אתריום, הנוסד ב-2015, אשר הפך לפתרון הטכנולוגי שענה לדרישות הללו ואפשר את בנייתם של הארגונים האוטונומיים.
הארגון האוטונומי הדאו נועד לשמש כמיזם לגיוס הון לרשת אתריום ואסף מטבעות מבוזרים בשווי של כ-150 מיליון דולר במסגרת פרויקט מימון המונים במאי 2016, אולם כעבור מספר שבועות ספג מהלומה כתוצאה מפרצת אבטחה במערכת החוזים החכמים של הארגון, ובה נגנבו מטבעות בשווי שליש הסכום המקורי שנאסף.
המטבעות "הוחזרו" במועד מאוחר יותר לאחר שרשת הבלוקצ'יין התפצלה לשתיים; רשת אתריום הסירה את היסטוריית הגניבה ובכך הפכה את המטבעות שנלקחו לחסרי ערך, ורשת אתריום קלאסי, בה המשיכו המשתמשים אשר בחרו להתעלם מהשינוי שנעשה.
הכסף שנאסף הוחזר לתורמים לאחר החסרת עמלות הגז של הרשת.
המעמד המשפטי והחוקי של ארגונים מסוג זה עדיין אינו ברור, ועלול להשתנות לפי תחומי שיפוט.
ב-1 ביולי 2021 הפכה מדינת ויומינג בארצות הברית לראשונה בעולם המכירה בארגונים אוטונומיים מבוזרים כישויות משפטיות, והארגון האמריקאי CryptoFed DAO הפך לראשון שהוכר כאחת.
מספר ארגונים אוטונומיים הואשמו על ידי הוועדה לניירות ערך ולבורסות של ארצות הברית בהפרות חוקים שונות ובעיקר בהצעת ניירות ערך ללא רישיון.
עם זאת, האשמות אלו מוגבלות לנכסים דיגיטליים המשמשים כחוזי השקעות, המחייבים את כל המשקיעים בהם להשתתף בארגון האוטונומי כחברים מן המניין, המייחסים לנכס המדובר את רעיון השיתופיות והאחדות הקבוצתיים.
ארגונים אוטונומיים עשויים לתפקד לעיתים כתאגידים אשר אינם נתונים למעמד משפטי רגיל מאחר שהם מוגדרים בחוק כשותפויות כלליות.
חברים בארגון הנמצאים בתפקיד המציב אותם בינו ובין הרשויות הרגולטוריות של המדינה עלולים להיות מטרות נוחות לתביעות או פעולות אכיפה שונות מצדן, אם פעילות הארגון אינה מצייתת לחוק.
והתיק המשפטי של מ-1946 מגדירים ניירות ערך כהשקעות שהרווחים מהן מופקים באופן בלעדי ממאמציהם של אחרים, ועל כן פעילותם של ארגונים אוטונומיים רבים אינה נחשבת למפרת חוק במסגרת קביעה זו.
רווחיהם של הארגונים נובעים לעיתים רבות מפעילויות אשר אינן נשלטות בידי ישות מרכזית, או, לחלופין, מופיעים בדמות עודף כספי אישי המגיע לידי חברי הארגון תמורת השתתפותם העצמאית בפעילותו.
הקוד עליו מבוסס הארגון האוטונומי אינו פשוט לשינוי לאחר שעלה לאוויר, ופעולות אחזקה קלות כגון תיקון באגים, הנחשבות לעניין טריוויאלי במערכות ממורכזות, עלולות להפוך לעניין מסובך.
עריכת תיקון דורשת כתיבת קוד חדש המוסכם על כל חברי הקבוצה, והעברת כלל הכספים למערכת החדשה.
קשיים אלו עשויים להשאיר פריצות אבטחה גלויות לעיני כל למשך זמן רב מאחר שהקוד הוא פתוח.
במתמטיקה, אַרְגּוּמֶנְט של פונקציה הוא הערך שניתן לה כדי לקבל את תוצאת הפונקציה עבורו.
הוא נקרא גם משתנה בלתי תלוי.
פונקציה מתמטית יש ארגומנט אחד או יותר בצורה של משתנים בלתי תלויים המוגדרים בכלל ההתאמה, שיכול להכיל גם פרמטרים.
המשתנים הבלתי תלויים מוזכרים ברשימת הארגומנטים שהפונקציה מקבלת, בעוד שהפרמטרים לא.
לדוגמה, בפונקציה הלוגריתמית הבסיס נחשב לפרמטר.
השימוש במונח "ארגומנט" במובן זה התפתח מהאסטרונומיה, אשר באופן היסטורי השתמשה בטבלאות כדי לקבוע את מיקומם המרחבי של כוכבי לכת ממיקומם בשמים (אפמריס).
הטבלאות הללו אורגנו לפי זוויות מדודות שנקראו ארגומנטים, שפירושם, "זה שמבהיר משהו אחר".
פונקציה אונארית היא פונקציה המקבלת ארגומנט בודד כקלט, כמו .
לפונקציה הבינארית יש שני ארגומנטים: ו-, והם מהווים קלט בתור הזוג הסדור .
פונקציה רבת משתנים היא פונקציה של שני משתנים או יותר ובעלת תחום המורכב מ-n-יות סדורות של ערכי ארגומנט.
הפונקציה ההיפרגאומטרית היא דוגמה לפונקציה של ארבעה ארגומנטים.
מספר הארגומנטים שפונקציה מקבלת נקרא המקומיות של הפונקציה.
בפונקציה מעגלית הארגומנט הוא זווית.
בפונקציה היפרבולית הארגומנט הוא זווית היפרבולית.
ארגון בין-לאומי לא-ממשלתי הוא ארגון שאינו תלוי במעורבות ממשלתית ומרחיב את הרעיון של ארגון לא-ממשלתי להיקף בין-לאומי.
ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים פועלים תחת עקרונות של נייטרליות, אנושיות, חוסר משוא פנים ועצמאות.
ברחבי העולם פועלים כ-75,000 ארגונים בין-לאומיים וכ-42,000 מהם פעילים.
ארגונים לא ממשלתיים אינם תלויים בממשלות וניתן לראות בהם שני סוגים: ארגוני הסברה לא ממשלתיים, שמטרתם להשפיע על ממשלות עם מטרה מסוימת, וארגונים לא ממשלתיים מבצעיים, המספקים שירותים.
דוגמאות למנדטים של ארגונים לא ממשלתיים הם שימור הסביבה, קידום זכויות אדם או קידום נשים.
ארגונים לא ממשלתיים הם בדרך כלל ללא מטרות רווח, אך מקבלים מימון מחברות או דמי חבר.
ארגונים לא ממשלתיים גדולים בשני אופני הפעולה הם מבצעים פרויקטים אופרטיביים וגם יוזמות הסברה.
ארגונים בין-ממשלתיים כמו ארגון העבודה הבין-לאומי (ILO) וארגון האומות המאוחדות נוצרים כאשר מדינות ריבוניות יוצרות אמנות, אך ארגונים לא-ממשלתיים אינם מחויבים להסכמים מדיינתיים כאשר הם פועלים באופן בין-לאומי.
ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים יכולים להיות ארגונים פילנתרופיים פרטיים, דוגמת קרן רוקפלר, קרן ביל ומלינדה גייטס וקרן פורד, או כזרועות של מוסדות בין-לאומיים קיימים דוגמת הכנסייה הקתולית.
ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים הופיעו כתוצאה מהצורך בסיוע הומניטרי כאשר משברים בין-לאומיים גברו לאחר מלחמות העולם.
אף ממשלה לבדה לא יכלה לפתור את הבעיות הללו שהובילו להיווצרות של ארגונים חדשים.
ממשלות החלו להציע תמיכה רבה יותר לארגונים פרטיים, בין-לאומיים ולארגונים לא ממשלתיים בשנות ה-80 כדרך לתת סיוע ולאפשר להשקיע יותר זמן ומשאבים בפרויקטים לאומיים.
לעיתים קרובות, ארגון סיוע הומניטרי היה מתנגש עם גישתה של הממשלה להתמודד עם מצב.
במקרים כאלה, ארגונים לא ממשלתיים חיפשו אוטונומיה להושיט עזרה ללא קשר לשיוך פוליטי או אתני.
בשנת 1910, איגוד האגודות הבין-לאומיות (UIA) היה המוסד הראשון שהציע לתת מעמד "על-לאומי" לארגונים בין-לאומיים בעלי כוונות דיפלומטיות ללא השפעה שלטונית.
איגוד המשפט הבין-לאומי (ILA) שינה זאת, והוסיף כי מעמד ארגוני "על-לאומי" זה עשוי להיות מאומץ עבור עמותות שנוצרו ללא כוונת רווח.
אחד הארגונים הוותיקים ביותר שנחשב כארגון בין-לאומי לא-ממשלתי הוא Save the Children שנוסד בשנת 1919.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ארגונים לא ממשלתיים החלו לגדול עקב הצורך בפיתוח כלכלי או צרכים הומניטריים.
השפעתם של ארגונים לא ממשלתיים החלה להתרחב מאוד בשנות ה-80 של המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-21 החלה פעילות ענפה בישראל נגד ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים, בעיקר אלו העוסקים בזכויות אדם או המעורבים בקמפיין הדה-לגיטימציה נגד ישראל; בין השאר בהובלת ארגון NGO Monitor.
ב-2011 נחקק "חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה", שמטרתו להקשות על פעילותם של ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים הסקבלים מימון מישויות מדיניות זרות.
ארגון הבריאות העולמי הוא אחת מהסוכנויות של האומות המאוחדות, תחום עיסוקו הוא בריאות הציבור.
WHO נוסד ב-7 באפריל 1948 ובמבוא לחוקת הארגון נכתב: "ההנאה מרמת הבריאות הגבוהה ביותר שניתן להשיגה, היא אחת מזכויות היסוד של כל בשר ודם בלא הבדל גזע, דת, השקפה מדינית, מעמד כלכלי או חברתי."
מטה הארגון יושב בז'נבה שבשווייץ.
לארגון שישה משרדים אזוריים ו-150 נציגויות במדינות שונות.
מנדט ארגון הבריאות העולמי כולל סינגור על הזכות לבריאות אוניברסלית, מעקב, פיקוח והתראה על סיכונים בתחום בריאות הציבור, תיאום התגובות למצבי חירום בריאותיים וקידום בריאות האדם ורווחתו.
WHO מספק סיוע טכני למדינות, קובע תקנים והנחיות ואוסף נתונים על סוגיות בריאות גלובליות באמצעות סקר הבריאות העולמי.
הפרסום המרכזי של הארגון הוא דוח הבריאות העולמי, המספק הערכות מומחים לנושאי בריאות גלובליים וסטטיסטיקות בריאות של כל המדינות.
הארגון מגדיר את המושג "בריאות" בצורה רחבה, ומכליל בו תקינות פיזית, נפשית וסביבתית.
לארגון הבריאות העולמי היה תפקיד משמעותי בביעור האבעבועות השחורות, הכחדה כמעט מלאה של מחלת הפוליו ופיתוח חיסון לאבולה.
נציגי המדינות החברות באומות המאוחדות מתכנסים אחת לשנה ופעם בשלוש שנים בוחרים במועצת מנהלים של 31 חברים, אשר מנהלים את הארגון למשך שלוש שנים.
ה-WHO מסתמך על תרומות של המדינות החברות ושל תורמים פרטיים.
תקציבו של הארגון לשנים 2020–2021 עומד על 4.84 מיליארד דולר.
שיתוף הפעולה הראשון בין מדינות בנושאי בריאות היה בקיום סדרה של 14 כנסים, הוועידות הסניטריות הבינלאומיות שאורגנו ביוזמת ממשלת צרפת בין השנים 1891 ל-1938 ועסקו במניעת התפשטות מגפות, כולרה וקדחת צהובה.
חוקרים קוראים בוועידות את ההתחלה של פעילות בינלאומית שהובילה להקמת ארגון הבריאות העולמי.
גם הארגון עצמו רואה בוועידות את מקור ההתפתחות שלו.
עם הקמת חבר הלאומים בשנת 1920, הוקם ארגון הבריאות של חבר הלאומים שפעל מז'נבה.
ארגון הבריאות של חבר הלאומים (LNHO) פעל בהשראת האידיאל לפיו אספקה שוויונית של בריאות ורווחה יכולה להפחית סכסוכים חברתיים תוך מדינתיים ולסייע במניעת מלחמה.
LNHO תמך ביוזמות מדעיות לקידום מדעי הרפואה ולשיפור בריאות ותנאי החיים, ובכך להבטיח לכידות חברתית, ולקידום "בריאות במובן הרחב ביותר של המילה".
לודוויק רייצ'מן , רופא ובקטריולוג יהודי פולני עמד בראש LNHO.
רייצ'מן קידם מהלכים עצמאים, גייס משאבים ותמך במחקרים בתחום הבריאות שעוררו אי נוחות אצל חלק מהפוליטיקאים ומזכירות ארגון הבריאות.
בתחילת דרכו התמודד הארגון עם מגפות במזרח אירופה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
במהלך "ועדת האומות המאוחדת בנושא מוסד בינלאומי" שהתקיימה באפריל 1945, שמינג סזה, דיפלומט סיני, קידם את הרעיון להקמת ארגון בריאות בינלאומי בחסות הארגון החדש אצל נציגים נורווגים וברזיליים.
לאחר שלא הצליח לגייס תמיכה, סזה פנה לאלג'ר היס, ששימש כמזכ"ל הוועידה, שתמך ברעיון להקמת ארגון בריאות בינלאומי.
סזה ונציגים אחרים פעלו להעביר הצהרה הקוראת לוועידה בינלאומית לבריאות.
מהלך נוסף שתמך בהקמת WHO היה הגבלת תפקידה של אונרר"א לטיפול בפליטים באירופה.
דיפלומטים אמריקאים חששו מהמשמעויות הכלכליות של התרחבות פעילות הסוכנות לשיקום מערכות הבריאות במדינות אירופה.
חוקת ארגון הבריאות העולמי נחתמה על ידי נציגי 51 מדינות שאז היו חברות באו"ם ועשר מדינות נוספות.
החוקה נכנסה לתוקף ב-7 באפריל 1948. העצרת הראשונה של ארגון הבריאות התקיימה ב-24 ביולי 1948 בה אושר תקציב של 5 מיליון דולר אמריקאי לסוכנות לשנת 1949. אנדרייה שטאמאר, רופא וחוקר בריאות הציבור קרואטי, היה יושב הראש של העצרת הראשונה וממנסחי החוקה.
בעצרת נבחר ברוב גדול ברוק צ'יסהולם, פסיכיאטר קנדי כמזכ"ל הראשון של הארגון.
חלק מעובדי ארגון הבריאות של חבר הלאומים המשיכו את עבודתם ב-WHO.
עקרונות הפעולה של ארגון הבריאות העולמי כפי שמופיעים בחוקת הארגון:
בריאות היא מצב של רווחה גופנית, נפשית וחברתית מוחלטת ולא רק היעדר מחלה או תשישות.
ההנאה מסטנדרט בריאות הגבוה ביותר הניתן להשגה היא אחת מהזכויות הבסיסיות של כל בן אנוש ללא הבחנה בין גזע, דת, אמונה פוליטית, מצב כלכלי או חברתי.
בריאותם של כל העמים חיונית להשגת שלום וביטחון ותלויה בשיתוף פעולה מלא של יחידים ומדינות.
הישגיה של מדינה לקידום והגנה על בריאות הוא בעל ערך לכל.
התפתחות בלתי שוויונית ברחבי העולם בקידום בריאות ובקרת מחלות, במיוחד מחלות מידבקות, היא סכנה משותפת.
התפתחות בריאה של הילד היא בעלת חשיבות בסיסית; היכולת לחיות בצורה הרמונית בסביבה משתנה חשובה להתפתחות זו.
שיתוף בידע רפואי, פסיכולוגי ובכל ידע רלוונטי, חיוני להשגת בריאות מלאה לכל העמים.
לשם העלאת המודעת נקבע, "יום הבריאות העולמי" בתאריך הקמת הארגון, 7 באפריל.
חוות דעת מושכלת ושיתוף פעולה אקטיבי של ציבור חשובים ביותר לשיפור בריאותם של אנשים.
על ממשלות מוטלת האחריות לבריאותם של התושבים, ואת זאת הן יכולות לממש אך ורק באמצעות מתן שירותי בריאות ושירותים סוציאליים נאותים.
ב-2012 ארגון הבריאות העולמי הגדיר את תפקידו בקידום תחום בריאות הציבור:
בזמני משבר בריאותיים WHO ישמש כראש החץ ויעמוד בראש שותפויות.
עיצוב סדר היום המחקרי ועידוד מחקר, תרגום והפצת ידע.
ניסוח וקידום נורמות, קני מידה ומעקב אחר יישומם.
ניסוח מדיניות אתית ומבוססת ראיות.
לתת תמיכה טכנית שתוביל לשינוי ובניית יכולת מוסדית בת קיימא.
מעקב אחר מצב הבריאות והערכת מגמות בריאות
בתוכנית הכללית החדשה של ארגון הבריאות העולמי, המשימה היא "לקדם בריאות, לשמור על בטיחות העולם, לשרת את הפגיעים".
מטרות חדשות של ה-WHO שנת 2023 כוללות: מיליארד בני אדם נוספים הנהנים מכיסוי בריאותי אוניברסלי, מוגנים טוב יותר במצבי חירום בריאותיים, ונהנים מבריאות טובה יותר.
ארבעת עמודי התווך של ארגון הבריאות העולמי הם: הדרכה ברחבי העולם לבריאות, פיתוח עולמי של סטנדרטים משופרים לקידום בריאות, שיתוף פעולה עם ממשלות בחיזוק תוכניות הבריאות הלאומיות ופיתוח טכנולוגיות, מידע וסטנדרטים בריאותיים משופרים.
1947: הקמת שירות מידע אפידמיולוגי באמצעות טלקס.
1950: מבצע חיסון נגד שחפת באמצעות חיסון BCG.
1955: השקת התוכנית למיגור המלריה והקמת הסוכנות הבין-לאומית לחקר הסרטן ה-IARC.
תפקיד הסוכנות הוא לערוך מחקרים באשר לסיבות מחלת הסרטן.
היא גם אוספת ומפרסמת מידע אודות מקרי סרטן בעולם וכן מונוגרפים על גורמים מסרטנים המהווים סכנה לבני אדם.
הסוכנות מסווגת את הגורמים, התערובות והחשיפות ל-3 קטגוריות ראשיות, על פי חוזק הראיות לכך שמדובר בגורם מסרטן בבני אדם.
עם השנים זוהו כמה עשרות גורמים המוכרים כמסרטנים לבני אדם.
אלו כוללים עישון טבק ועשן טבק, עישון פסיבי, חשיפה בתוך הבית לפליטות משריפת ביתית של פחם או עץ, זיהום אוויר, חלקיקים נשימים, בשר מעובד, משקאות אלכוהוליים, אזבסט, פורמלדהיד, בנזן, קדמיום ועוד.
1959: תוכנית למיגור אבעבועות שחורות מהעולם.
התוכנית לא התקדמה כמתוכנן בגלל העדר תקציבים וחיסונים.
רק ב-1967, לאחר גיוס כספים נוספים ושינוי שיטת המעקב אחר המחלה, חלה ירידה בהתפשטות המחלה.
הבעיה שעמה התמודד צוות WHO, הייתה דיווח לקוי על מקרי אבעבועות שחורות.
הארגון הקים רשת של יועצים שסייעו למדינות בהקמת מערך למעקב ומניעת הדבקה.
לאחר למעלה משני עשורים של מאבק באבעבועות שחורות, הכריזה ארגון הבריאות העולמי ב-1980 כי המחלה בוערה - זו המחלה הראשונה בהיסטוריה שחוסלה במאמץ אנושי.
1967: ארגון הבריאות העולמי מקים את תוכנית מיוחדת למחקר והדרכה מחלות טרופיות (TDR Special Program for Research and Training in Tropical Diseases).
התוכנית היא שיתוף פעולה בין ה-WHO, הבנק העולמי, יוניסיף ו-UNDP.
מטרת התוכנית היא לקדם את הטיפול במחלות עוני.
1974: השקת התוכנית לחיסון ילדים במטרה לחסן ילדים בכל העולם.
התוכנית הוטמעה בכל המדינות החברות בארגון הבריאות העולמי.
כעשור לאחר תחילת התוכנית, WHO פרסם לוח חיסונים הכולל מועדים ומינונים לחיסונים.
ב-1997, תוכנית החיסונים הגיע לכיסוי גלובלי של כ־80%.
אולם, במדינות שונות אחוז הילדים המחוסנים משתנה.
ב-2010 אחוז הילדים המחוסנים באפריקה שמדרום לסהרה עמד על 77%.
הקמת תוכנית מניעה למחלת עיוורון הנהרות במערב אפריקה באמצעות התערבות ממוקדות באזורי רבייה של ישחורים (Simulium black flies).
התוכנית היא שיתוף פעולה בארגון הבריאות העולמי, ארגון המזון והחקלאות, הבנק העולמי ו-UNDP.
התוכנית פעלה במשך 20 שנה ועלותה הגיע ל-600 מיליון דולר.
1977: ארגון הבריאות העולמי עורך את רשימת התרופות החיוניות הראשונה.
תרופות חיוניות נבחרות תוך התייחסות לשכיחות המחלות, רלוונטיות לבריאות הציבור, עדויות ליעילות ובטיחות קלינית, עלויות והשוואת עלות לתועלת.
1978: הגדרת "בריאות לכל" כמטרה עולמית.
האספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי החליטה כי המטרה החברתית העיקרית של ממשלות ושל ארגון הבריאות העולמי היא להשיג, לכל תושבי העולם, עד שנת 2000, רמת בריאות שתאפשר להם לנהל חיים פרודוקטיביים חברתית וכלכלית.
1987: ארגון הבריאות העולמי מתחיל את התוכנית הבינלאומית לטיפול באיידס/HIV.
1988: היוזמה למיגור מחלת הפוליו עד שנת 2000 יוצאת לדרך בשיתוף של ארגון הבריאות העולמי, רוטרי הבינלאומי ויוניסיף.
ה-WHO מתאר את המהלך כיוזמת הבריאות הציבורית הגדולה בהיסטוריה.
שנות התשעים מאופיינות בהתיעלות ארגונית בעקבות בחינה של החברות באו"ם את התנהלות סוכניות האו"ם השונות.
בניתוח התפקוד של ארגון הבריאות העולמי עלו ליקויים בניהול התקציב, התקשרות עם תורמים ונרשמו ביצועים ירודים במדינות שונות, מתח וחוסר שיתוף פעולה עם ארגוני בראות אחרים שפעלו בשטח וסירבול בירוקרטי.
2000: הוקמה השותפות למיגור השחפת (Stop TB Partnership) כוללת 1700 ארגונים שותפים - ארגונים בינלאומיים, ארגוני חברה אזרחית, תורמים ארגונים ממשלתיים וקבוצות מטופלים.
היוזמה הוקמה על מנת למגר את השחפת מהעולם.
עד שנת 2015 היא הייתה באחריות ה-WHO, ואז עברה לאחריות המשרד לסיוע פרויקטאלי .
2001: הוכרז יעד בינלאומי להפחתת מקרי המוות משחפת ב-68% עד שנת 2007. בשנת היעד, קטנו ב-91% מקרי המוות בשחפת באפריקה.
בין השנים 2000 ל-2006 כ-478 מיליון ילדים קבלו חיסון נגד שחפת.
2002: הוקמה הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה.
הקרן היא גוף פיננסי בינלאומי המשקיע את כספיו בניסיון להאבק באיידס, בשחפת ומלריה.
הקרן היא שותפות בין ארגוני בריאות, מדינות ותורמים פרטיים.
ב-1999 ביקש ארגון הבריאות העולמי, להקים קרן שתתמוך במאבק במחלות עוני .
במפגש של ה-G8 באותה ביולי באותה השנה, המדינות השותפות ברכו על מהלך מצומצם יותר להקמת קרן למאבק באיידס, שחפת ומלריה.
2003: אמנת המסגרת של ארגון הבריאות העולמי בנושא בקרת טבק במטרה להפחית את מקרי המוות מטבק.
האמנה היא הסכם המבקש "להגן על הדורות הנוכחיים והעתידיים מפני ההשלכות הבריאותיות, החברתיות, הסביבתיות והכלכליות ההרסניות של צריכת טבק וחשיפה לעשן טבק.
"על ידי חקיקת סטנדרטים אוניברסליים הקובעים את הסכנות הטמונות והגבלת השימוש בו בכל צורות העולם"
2005: נוסחו תקנות הבריאות הבינלאומיות (International Health Regulations) בעקבות מגפת הסארס 4–2002. התקנות הן משמעותיות ביותר לאור זאת שארגון הבריאות העולמי הוא זה שמכריז על מצב חירום פומבי בריאותי עולמי (Public health emergency of international concern).
2006: תוכנית הפעולה הגלובלית לחיסונים נגד שפעת (GAP) הייתה יוזמה בת 10 שנים שהושקה בשנת 2006 על ידי ארגון הבריאות העולמי במטרה להגדיל את הזמינות הגלובלית והנגישות השוויונית לחיסונים נגד שפעת במקרה של מגפת שפעת.
בארגון הבריאות העולמי חברות 194 מדינות, כל המדינות החברות באו"ם למעט ליכטנשטיין.
מדינות החברות באו"ם זכאיות להצטרף לארגון הבריאות העולמי.
בנוסף, שתי טריטוריות שאינן חברות באו"ם, ניואה ואיי קוק חברות בארגון.
טריטוריות שאינן מדינות חברות באו"ם יכולות להצטרף כחברות נלוות.
מדינות החברות בארגון הבריאות העולמי ממנות משלחות לאספת הארגון, שהיא גוף קבלת ההחלטות העליון של הארגון.
האספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי מתכנסת, בדרך כלל, בחודש מאי בכל שנה.
בנוסף למינוי מנכ"ל הארגון כל חמש שנים, האספה בוחנת ומאשרת את תוכנית העבודה והתקציב של ה-WHO.
האספה בוחרת 34 נציגים לוועד המנהל בעלי מומחיות בתחום הבריאות לתקופה של שלוש שנים.
תפקידיו העיקריים של הדירקטוריון הם ביצוע החלטות האספה על בסיס המדיניות שהתוותה וייעוץ לאספה.
מטה ארגון הבריאות העולמי יושב בז'נבה, שבשווייץ.
בנוסף, ישנם שישה משרדים אזוריים ברחבי העולם ו-147 משרדים מקומיים במדינות שונות.
המשרדים האזורים מתמקדים בנושאי בריאות באזור פעילותם ויכולים לעבוד בצורה צמודה עם הממשלה במדינה בה הם פועלים לפתח וליישם מדיניות מקומית.
מטה הארגון עוסק בעניינים המשפיעים על כל העולם.
בראש הארגון עומד מנהל כללי הנבחר אחת לחמש שנים על ידי האספה הכללית של הארגון.
תאודרוס אדהנום הוא מנהל הארגון מאז יולי 2017. בארגון הבריאות העולמי עובדים כ-7000 איש ברחבי העולם.
ארגון הבריאות העולמי בנוי בשמונה חטיבות:
מחלות שאינן מידבקות ובריאות נפשית,
פיתוח בר-קיימא וסביבות מקדמות בריאות,
הכנסות ארגון הבריאות העולמי מגיע מתרומות של מדינות חברות, הבנק העולמי, קרנות נדבנות וחברות תרופות.
נכון לשנת 2020, התורמת הגדולה ביותר לארגון היא ארצות הברית, שתורמת כ-400 מיליון דולר בשנה.
המימון ל-WHO מגיע מתקציב מחלקת המדינה בארגונים בינלאומיים.
בשנת 2018 התורמים הגדולים ביותר לארגון הבריאות העולמי היו ארצות הברית, קרן ביל ומלינדה גייטס, בריטניה, גרמניה ו-GAVI Alliance.
בשנת 2003, ארגון הבריאות העולמי גינה את התנגדות מחלקת הבריאות של הקוריה הרומאית לשימוש בקונדומים.
ב-2009, הכנסייה המשיכה להחזיק בהתנגדותה לשימוש בקונדומים כחלק מהמאבק ב-HIV.
באותה השנה, נשיא האספה הכללית של WHO, לסלי רמסמי, שר הבריאות של גינאה, יצאה נגד עמדתו של האפיפיור בנושא אמצעי מניעה.
ואמר שבנדיקטוס מנסה "ליצור בלבול" ו"להכשיל אסטרטגיות מוכחות במאבק במחלה".
בשנת 2007 פעל ארגון הבריאות העולמית לפיתוח חיסון לשפעת שיהיה יעיל גם נגד שפעת החזירים.
ב-2011 בחנה ועדת מומחים עצמאית את הנהלות הארגון בעת המשבר.
לדברי הוועדה, העולם עדיין לא מוכן לטפל במגפה קשה, ואם ייווצר נגיף מסוכן יותר, עשרות מיליונים היו בסכנת מוות.
אחרי התפרצות השפעת, המדינות העשירות תרמו 78 מיליון דולר לטובת חיסונים במדינות העניות, אולם ה-WHO נקלעה למשא ומתן עם חברות חיסונים על אחריות ועלויות וכתוצאה מכך חלוקת החיסונים התעכבה.
טיפול בהתפרצות האבולה במערב אפריקה
טיפול ה-WHO בהתפרצות האבולה בשנת 2014 במערב אפריקה, ספג ביקורת קשה ביותר מקהילת הבריאות הבינלאומית.
הארגון הואשם שלא הוביל את הטיפול במגפה בהיעדר מנגנונים למימון גמיש ומהיר כדי להגיב למקרי חירום בריאותיים, מנהיגות חלשה, ומעורבות פוליטית של מדינות שונות בארגון וחוסר בשקיפות.
בנובמבר 2015 פרסם כתב העת לאנסט דוח שנכתב על ידי 20 מומחים שניתחו את התגובה למגפת האבולה.
הביקורת המרכזית שעולה מהדוח, היא שהארגון מושפע מאינטרסים פוליטיים בשעה שהוא דרש להחליט מתי להכריז על מגפה.
המשרד הסיני של ארגון הבריאות העולמי עודכן בהתפרצות מגפת הקורונה על ידי כלי התקשורת הסיניים בדצמבר 2019, ובהמשך על ידי רשויות סין.
הארגון שיבח את רשויות סין על הטיפול שנקטו על מנת לצמצם את ההתפשטות.
באמצע ינואר 2020 הזהיר הארגון שהנגיף צפוי להדביק רבים בעולם וב-11 במרץ הכיר הארגון בהתפשטות הנגיף כמגפה עולמית.
עם זאת, נשמעה ביקורת על ההסתמכות הגבוהה מדי של הארגון על המידע המגיע מסין, מבלי לבקר אותו כראוי.
כך, ב־14 בינואר 2020 צייץ הארגון בחשבון הטוויטר שלו שממשלת סין "לא מצאה עדות ברורה להדבקה מאדם לאדם של נגיף הקורונה החדש".
בנוסף, ב-3 בפברואר אמר יו"ר ארגון הבריאות העולמי כי "הפסקת טיסות נרחבת אינה נדרשת כדי להביס את הנגיף הסיני".
כמו כן הובעה ביקורת על האיחור בהנחיות הארגון בהתגוננות ובמניעת הפצת המגפה.
באמצע ינואר 2020 הזהיר ארגון הבריאות העולמי שנגיף הקורונה צפוי להדביק רבים בעולם וכי הוא עלול לסכן אנשים מבוגרים.
ב־30 בינואר 2020, לאחר שהוכח שהנגיף מועבר מאדם לאדם ובעקבות העלייה במספר המקרים במדינות אחרות, הכריז ארגון הבריאות העולמי על מצב חירום בעקבות התפרצות המחלה.
החל מינואר 2020 מנכ"ל ארגון הבריאות העולמי, ד"ר טדרוס אדהנום גברייזוס, קרא למדינות החברות בארגון ולתורמים פרטיים לתרום 675 מיליון דולר כדי לסייע לארגון להתמודד עם הנגיף וכדי לסייע למדיניות עניות לעצור את התפרצות הנגיף בתחומן.
בשלב ראשון ההפצרות לא הועילו כמעט, והארגון קיבל תרומות פחות מ-10% מהסכום אותו דרש - סיוע של 54 מיליון דולר (כולל 37 מיליון שהתקבלו בתחילת מרץ מממשלת ארצות הברית).
למרות הזהרות על הנגיף ממשל טראמפ הכחיש את מסוכנות המחלה במשך חודשים.
בפברואר 2020 ניסה טרמפ ניסה לעורר רושם שמדובר בסך-הכול בסוג של שפעת.
בספטמבר 2020 נחשפו הקלטות של טראמפ בהן הודה כי ידע באותו זמן כי מדובר בנגיף קטלני.
כל זאת לפני שהחלה התפרצות המגפה.
בזמן שטרמפ הצהיר בפומבי כי המגפה עומדת להיעלם הודה טראמפ בשיחות שהוקלטו כי המחלה מסוכנת ביותר.
מומחים טענו כי אם היה חושף בזמן את המידע, מתים רבים בארצות הברית היו יכולים להינצל.
במקביל להכחשת הקורונה טרמאפ ביקר גופי בריאות כמו מומחים למגפות, ה-CDC וארגון הבריאות העולמי ותומכיו הפיצו תאוריות קונספריציה פרועות עליהם.
בעקבות זאת, ועל רקע הביקורות של טרמאפ על תפקוד הארגון מול סין, החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, להקפיא את המימון האמריקני לארגון, צעד שספג גם הוא ביקורות מצד מומחי בריאות ומנהיגים.
ב-24 באפריל 2020, הכריז ה-G-20 ביחד עם ה-WHO על הקמת שיתוף פעולה עולמי להאצת פיתוח, ייצור והנגשה שוויונית לאבחון, טיפול תרופתי וחיסונים חדשים לטיפול בקורנה ACT Accelerator.
בישיבת עצרת ארגון הבריאות שתתקיים ב-18 במאי 2020, נדונה השאלה האם ארצות הברית ומדינות אחרות יקראו לארגון הבריאות העולמי לחקור את תגובתה של סין להתפרצות נגיף הקורונה.
בשבועות האחרונים הצטרפו גורמים אירופיים ואוסטרלים לנשיא ארצות הברית בקריאה לחקירת הטיפול בסין בנגיף הקורונה.
ב-8 במאי 2020, ארצות הברית הטילה וטו במועצת הביטחון של הצעתו של ארגון הבריאות העולמי להפסקת אש עולמית על מנת להקל את המאבק בקורונה.
ביולי 2020 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ רשמית על הכוונה של ארצות הברית לפרוש מהארגון, אך הצהרה זו בוטלה בינואר 2021 על ידי הנשיא ג'ו ביידן מיד לאחר אחרי השבעתו.
ב-20 בינואר 2025 עם כניסתו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ לבית הלבן הוא חתם על צו נשיאותי לפרישת ארצות הברית מארגון הבריאות העולמי וב-22 בינואר 2026 פרשה ארצות הברית מארגון הבריאות העולמי באופן רשמי.
בעקבות החלטה זאת גם נשיא ארגנטינה, חאבייר מיליי הורה לממשלתו לפרוש מהארגון בשל "הבדלי השקפות עמוקים, בעיקר סביב מגפת הקורונה".
באפריל 2020, שרת החוץ האוסטרלית מאריס פיין וראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון קראו לחקירה בינלאומית עצמאית בנוגע למקורות מגפה.
מספר ימים לאחר מכן, קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, לחצה על סין לשקיפות בנוגע מקור נגיף הקורונה, בעקבות חששות דומים שהעלה גם נשיא צרפת עמנואל מקרון.
בריטניה גם הביעה תמיכה בחקירה.
במאי 2020, האספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי, יצאה בקראה לחקירה "מקיפה, עצמאית ונטולת פניות" בנושא מגפת הקורונה.
שיא של 137 מדינות, כולל סין, היו שותפות ניסוח ההצעה, והעניקו אישור בינלאומי מוחץ לחקירה.
בנובמבר 2020, פרסמם ה-WHO תוכנית לחקירת מקורות הווירוס.
השלב הראשון בחן את הפצת הווירוס בוואהאן, ושלב שני כולל מחקרים ארוכי טווח המבוססים על ממצאי השלב הראשון.
בינואר 2021, יצאה ועדת מומחים מטעם הארגון לסין.
על אף שתמכה בהצעה לחקירה, הערימה ממשלת סין קשיים על צוות החקירה.
היא לא אישרה ויזות לכל המדענים, דרשה שצוות חוקרים מטעמה ילווה את המחקר ולא איפשרה לשני מדענים להיכנס לסין בטענה שבדיקותיהם יצאו חיוביות לקורונה.
בפברואר 2021, לאחר שביצעו את חלק מחקירתם, דיווחה ועדת המומחים כי המקור האפשרי של נגיף הקורונה היה עטלפים וכי מאוד לא סביר שמקורו של הווירוס היה מעבדה.
מדינת ישראל הצטרפה לארגון הבריאות העולמי כשנה אחרי היווסדה.
את תהליך ההצטרפות דחף והוביל ד"ר שמעון בטיש.
ב-2013 קיימה מנכ"ל הארגון ביקור רשמי בישראל.
ב-2021 אימץ הארגון לראשונה הצעת החלטה ישראלית, שעסקה בנושא בריאות לאנשים החיים עם מוגבלויות.
ב-2022 אירחה ישראל את הכנס השנתי ה-72 של הוועידה האזורית של אירופה בארגון הבריאות העולמי, בהשתתפות 25 שרי בריאות ומעל 50 ראשי מערכות הבריאות ממדינות אירופה.
באותה שנה אירח מנהל האֲחָיוּת את הישיבה השנתית של האחיות הראשיות והמיילדות של ארגון הבריאות העולמי - מחוז אירופה.
ב-2024 אף נבחר, לראשונה, ישראלי לתפקיד חבר ועד המנהל של הארגון.
ב-16 באוקטובר 2023 פרסם משרד הבריאות הישראלי הבעת אכזבתו מתגובת ארגון הבריאות העולמי למצב שבו שרויה עתה ישראל ולמעשיה, לאחר הזוועות והפשעים הנוראים שביצע ארגון הטרור.
עוד נכתב כי ישראל מצרה על כך שהארגון מתעלם מהזוועות שממשיכות להתבצע על ידי ארגון הטרור "חמאס", ועל הניסיון לייצר משוואה בלתי מתקבלת על הדעת בין הצדדים.
ב-19 באוקטובר 2023,אמר מנכ"ל הארגון הבריאות העולמי "התקפות של חמאס וגורמים חמושים אחרים ב-7 באוקטובר שכוונו נגד אזרחים ישראלים היו מזעזעות ובלתי ניתנות להצדקה." במקביל, ציין גם את הדאגה מבריאותם ורווחתם של אזרחים בעזה.
ב-25 אוקטובר 2023 פרסם הארגון קריאה רשמית לחמאס לאפשר גישה רפואית וטיפול הומניטרי לחטופים, לספק עדות חיים, ולשחררם מיידית מטעמים בריאותיים והומניטריים.
מנכ"ל הארגון ציין "נפגשנו היום עם משפחות של אנשים שנחטפו ..
ושמענו ממקור ראשון את הטרגדיה, הטראומה והסבל שהם מתמודדים איתם..
אני מודה למשפחות על שיתוף סיפוריהן קורעי הלב.
התחייבתי, מטעם ארגון הבריאות העולמי, לעשות כל שביכולתנו כדי לתמוך בצרכים הבריאותיים וההומניטריים של המוחזקים בשבי.
יש להגן על כל האזרחים הסובלים בסכסוך הזה."
4 בנובמבר 2023 גינה הארגון את התקפות ישראל ב-3 בנובמבר ליד בית החולים אל-שיפא, בית החולים אל-קודס ובית החולים האינדונזי בעיר עזה ובמחוזות צפון עזה.
הוא קרא להפסקת אש מיידית, והדגיש את הצורך להגן על כל עובדי הבריאות, החולים, שירותי התחבורה הרפואית ומתקני הבריאות.
ב-10 בנובמבר 2023 אמר מול מועצת הביטחון של האו"ם, מנהל WHO כי הוא מביע הבנה עמוקה לכעס, לאבל ולפחד של העם הישראלי בעקבות ההתקפות המחרידות, הברבריות והבלתי מוצדקות של חמאס וקבוצות חמושות אחרות על אזרחים ישראלים ב-7 באוקטובר.
הוא ציין מספרים (על פי הערכה אז) של כ-1,400 הרוגים ומעל 7,200 פצועים בישראל כתוצאה מהתקפות.
והביע דאגה כנה לבריאותם של הישראלים שנחטפו לרצועת עזה, כולל ילדים, קשישים ונזקקים לטיפול רפואי.
ב-20 בנובמבר 2023, הביע הארגון זעזוע עמוק ממתקפה על בית החולים האינדונזי בעזה.
תואר כי בית החולים נתון תחת מצור, המים והתרופות בו אזלו והגנרטורים הושבתו ודווח על ירי לעבר המנסים לעזוב אותו.
הארגון תיעד 164 התקפות על מוסדות בריאות בעזה, ו-171 בגדה המערבית מאז ה-7 באוקטובר.
הארגון הזכיר לצדדים הלוחמים כי שירותי בריאות אינם מטרה ועליהם להיות מוגנים תחת המשפט ההומניטרי הבינלאומי.
ב-21 בנובמבר 2023 שלח משרד הבריאות מכתב בו האשים את הארגון בהתעלמות בנוגע לשימוש של חמאס בבתי חולים ובפרט בבית החולים שיפא לצורכי טרור וכמגן אנושי.
בשנים 2023–2025 הובילו חברי כנסת דוגמת טלי גוטליב ופעילים ברשת קמפיין לפרישה מהארגון, תוך הפצת תיאוריות קונספירציה על הקמת "ממשלה גלובלית דיקטטורית" ופגיעה בריבונות הלאומית.
הופעל לחץ פוליטי שישראל לא תצטרף לתקנות הפנדמיה שיזם הארגון.
זאת, בניגוד לעמדתם הנחרצת של מומחי בריאות הציבור.
בפועל ישראל אימצה את תקנות הבריאות.
ודיון בנושא התקיים בוועדת הבריאות של הכנסת.
לימור סון הר-מלך פועלת לקידום פרישה מהארגון, וביתר שאת לאחר מינויה כיו"ר ועדת הבריאות בכנסת.
גורמי המקצוע ממשרד החוץ, משרד הבריאות, איגוד רופאי בריאות הציבור, ההסתדרות הרפואית ועוד, מתנגדים בחריפות לפרישה מארגון הבריאות העולמי.
ב-19 בינואר 2026 עשרות ראשי איגודים רפואיים ובכירי מערכת הבריאות פנו לוועדת הבריאות בכנסת בדרישה למנוע את המהלך לפרישה והתריעו כי הדבר מהווה סכנה לבריאות הציבור, לביטחון הלאומי ולשיתופי פעולה בינלאומיים.
ארגון המגן היה ארגון שמירה עברי שפעל במושבות דרום הארץ בשנים 1915–1917. מקים הארגון ומנהיגו היה יוסף לישנסקי.
בשיאו היו בארגון 20 חברים ושומרים נוספים שאינם חברים.
הארגון התפרק כאשר לישנסקי פרש ממנו והצטרף אל ניל"י.
במשך שנות כיבוש השמירה, היה "השומר" - שהוקם ב-1909 - ארגון השמירה המרכזי והבולט ביישוב העברי הקטן.
זה היה ארגון סגור, בעל מספר חברים מצומצם ותנאי קבלה נוקשים.
על מנת שאדם יתקבל כחבר מן המניין לארגון "השומר" היה עליו לשמור זמן מה במושבות (לעיתים אפילו שנתיים – שלוש), ולאחר מכן, באספת חברים של "השומר", הוחלט אם לקבלו.
יוסף לישנסקי שמר במשך מספר שנים (החל מ-1912) במושבות העבריות, אך לא נתקבל כחבר לארגון "השומר" למרות היותו בדרגת 'רוכב' (דהיינו שומר רכוב על סוס, דרגה הגבוהה מ'שומר רגלי' בארגון "השומר") ולמרות התאמתו בתכונות אחרות.