tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאז תחילת המאה ה-21, לאו החל לשתף פעולה עם יוצרי קולנוע מסין ומחוצה לה, והופיע בסרטים כמו "House of Flying Daggers" (2004) בבימויו של ג'אנג יי-מו, ו-"A World Without Thieves" (2004) בבימויו של פנג שיאוגאנג.
בשנת 2006 כיכב בסרט הפאן-אסייתי "A Battle of Wits", ואחריו בסדרת סרטים היסטוריים גדולים כמו "שרי המלחמה" (2007) שביים פיטר צ'אן, "Three Kingdoms: Resurrection of the Dragon" (2008), ו-"Detective Dee and the Mystery of the Phantom Flame" (2010) בבימויו של צוי הארק.
לאו זכה בפרס "יוצר הסרטים האסייתי של השנה" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פוסאן בשנת 2006. בין הסרטים שהפיק ניתן למנות את "Made in Hong Kong", "A Simple Life", "A Fighter's Blues", "Crazy Stone", "Firestorm" ו-"Shock Wave".
לאו הוציא את אלבומו הראשון "Just Know I Only Love You" בשנת 1985 תחת חברת התקליטים Capital Artists, אך הוא זכה להצלחה מסחרית מועטה.
עם זאת, הוא זכה להצלחה רחבה בשנת 1990 עם יציאת האלבום "Would It Be Possible", שזכה אותו בפרס השיר הזהב של RTHK.
בשנה שלאחר מכן, הוציא את הסינגל "The Days We Spent Together" שהפך ללהיט בינלאומי באסיה.
השיר הוגדר על ידי Time Out כ"מעין המנון לאומי" ואחד הלהיטים הבולטים בקריירה של לאו.
אלבומיו הבאים של לאו הביאו לו הכרה נוספת עם להיטים כמו "Ice Rain" (1993), "Forget Love Potion" (1994) ו-"Stupid Fellow" (1998).
הפופולריות שלו כאמן מוזיקה הייתה כה גדולה עד שהוא כונה אחד מארבעת מלכי השמים של קנטופופ, לצד ג'קי צ'ונג, אהרון קוואק וליאון לאי.
האלבום שלו "Love Notes Written in Bone Upon My Heart" (1997) הוכתר כפלתיום כפול בטאיוואן, עם מכירה של 640,305 עותקים.
לאו זכה בפרסים רבים בתעשיית המוזיקה, כולל פרס האמן הפופולרי ביותר בהונג קונג שבע פעמים ופרס האמן הפופולרי ביותר באזור אסיה והפסיפיק חמש עשרה פעמים בטקסי פרסי Jade Solid Gold Top 10. עד אפריל 2000, הוא זכה במספר חסר תקדים של 292 פרסים.
הוא נכנס לספר השיאים של גינס בשנת 2000 כזמר הקנטופופ שזכה במספר הפרסים הגבוה ביותר, ובשנת 2021 בשל זכייתו בשיא העולם על "מספר העוקבים המהיר ביותר בפלטפורמת Douyin".
בשנת 2008, לאו נישא בסתר לקרול צ'ו בארצות הברית, והודה בנישואיו בשנה שלאחר מכן, לאחר עשורים של ספקולציות על מערכת היחסים שלהם.
גם לאו וגם צ'ו הם צמחונים ובודהיסטים.
אנדי בורוויץ הוא סופר, קומיקאי, סאטיריקן ושחקן אמריקאי.
בורוויץ הוא סופר שספריו הגיעו לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס וזכה בפרס הראשון להומור מטעם מועדון העיתונות הלאומי.
הוא ידוע כיוצר הסיטקום של רשת NBC הנסיך המדליק מבל אייר וככותב הטור הסאטירי The Borowitz Report.
בורוויץ נולד למשפחה יהודית רפורמית מעט מסורתית בשייקר הייטס, אוהיו.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון שייקר הייטס.
בשנת 1980, סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה בהרווארד קולג', שם התגורר בבית אדמס ושימש כנשיא כתב העת הסאטירי The Harvard Lampoon.
בנוסף, כתב עבור להקת התיאטרון Hasty Pudding Theatricals.
במסגרת לימודיו, למד אצל המחזאי ויליאם אלפרד וכתב את עבודת הגמר שלו על קומדיות הרסטורציה.
לאחר סיום לימודיו בהרווארד, עבר בורוויץ ללוס אנג'לס כדי לעבוד עבור המפיק באד יורקין בחברת Tandem Productions, שהקים יחד עם נורמן ליר.
בין השנים 1982–1983 כתב לתוכנית הטלוויזיה Square Pegs, בכיכובה של שרה ג'סיקה פארקר.
בין השנים 1983–1984 כתב לתוכנית עובדות החיים, והמשיך לכתוב לתוכניות טלוויזיה נוספות במהלך שנות ה-80.
במהלך נישואיו לתסריטאית והמפיקה סוזן בורוויץ, יצרו השניים יחד את הנסיך המדליק מבל אייר, ששודרה במשך שש עונות ב-NBC והייתה קרש הקפיצה לקריירת המשחק של ויל סמית'.
הסדרה זכתה בפרס ה-NAACP לסדרה הקומית הטובה ביותר בשנת 1993.
בשנת 1998, היה בורוויץ שותף להפקת הסרט פלזנטוויל, בכיכובם של ריס וית'רספון, טובי מגווייר, ויליאם ה.
מייסי, ג'ואן אלן וג'ף דניאלס.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, כולל עיצוב התפאורה הטוב ביותר, עיצוב התלבושות הטוב ביותר, והמוזיקה המקורית הטובה ביותר.
בשנת 2004 הופיע בורוויץ בסרטו של וודי אלן מלינדה ומלינדה ובסרט מארי וברוס בכיכובם של ג'וליאן מור ומתיו ברודריק.
בשנת 2007 השתתף בסרט התיעודי Fired!.
בסוף שנות ה-90, החל בורוויץ לשלוח פרודיות חדשותיות במייל לחבריו.
בשנת 2001, ייסד את האתר The Borowitz Report, בו פרסם מדי יום סאטירה אקטואלית בת 250 מילים.
האתר זכה לפופולריות רבה ותשומת לב ציבורית, ובשנת 2003 הקדיש לו הוול סטריט ג'ורנל כתבה בעמוד הראשי.
בשנת 2005 החל להתפרסם הטור שלו בסינדיקציה בעשרות עיתונים, ובהם לוס אנג'לס טיימס, דה סאטלס טיים ופילדלפיה אינקוויירר.
בנוסף, הפך לאחת הפינות הוותיקות באתר ניוזוויק.
בורוויץ שימש כפרשן בתוכניות הרדיו של NPR Weekend Edition Sunday ו-Wait Wait… Don't Tell Me!, וכן היה תורם קבוע לעיתון ההומוריסטי Funny Times.
בשנת 2007 החל לכתוב לפינגטון פוסט, והפוסטים שלו הפכו לאחד המדורים הפופולריים ביותר באתר.
בשנת 2008, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, כינה אותו האתר The Daily Beast "מלך הסאטירה של אמריקה".
בשנת 2009 החל The Borowitz Report להפעיל חשבון טוויטר, ובשנת 2011 הוא נבחר על ידי מגזין טיים כחשבון הטוויטר הפופולרי ביותר בעולם.
בהמשך, הפסיק את פעילותו בטוויטר.
בשנת 2002 הצטרף לצוות התוכנית American Morning של CNN והופיע בה שלוש פעמים בשבוע.
בשנת 2004, סיקר את הוועידה הדמוקרטית הלאומית יחד עם הקומיקאי לואיס בלאק מהדיילי שואו.
הוא הופיע בתוכניות נוספות, ובהן Countdown with Keith Olbermann, Best Week Ever של VH1 ו- של קומדי סנטרל.
לאור הצלחתו ככותב ופרשן, החל בורוויץ לעסוק גם בסטנדאפ, והופיע במועדוני קומדיה מובילים כמו Carolines on Broadway, שם הוא הנחה מופע חודשי בשם Next Week's News.
הקומיקאים איימי סדאריס וסוזי אסמן השתתפו לעיתים בהופעותיו.
בין השנים 2004–2007, הופיע בפסטיבל הקומדיה באספן, קולורדו.
הוא הופיע גם בפסטיבל Bumbershoot בסיאטל ובפסטיבל הקומדיה של ניו יורק, לצד דניס לירי, ביל מאהר ושרה סילברמן.
בשנת 2011, הופיע במסגרת Summerstage בסנטרל פארק מול קהל של כ-5,000 איש, וקבע שיא נוכחות חדש לאירועי Spoken Word במתחם.
1992 – פרס NAACP Image עבור הנסיך המדליק מבל אייר
2001 ו-2005 – פיינליסט לפרס ת'רבר להומור אמריקאי
2002 – נכנס למועדון הנזירים של ניו יורק
2004 – פרס מועדון העיתונות הלאומי להומור
אנדי טוריסקי (נולדה ב-22 באוקטובר 2002) היא מתעמלת ישראלית.
טוריסקי מתאמנת באגודת מגוונים רמת השרון.
באליפות אירופה 2022 שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום 64 בתרגיל הקפיצות בתוצאה של 12.500 נקודות, ובמקום 80 בתרגיל המקבילים המדורגים בתוצאה של 10.933 נקודות.
בקרב רב קבוצתי סיימה במקום 18 בציון משוקלל של 143.030 נקודות, יחד עם ליהיא רז, אופיר נצר, גפן דור ונגה שליט.
באליפות אירופה 2023 שנערכה באנטליה שבטורקיה באפריל סיימה במקום 91 בתחרות הקרב רב בציון משוקלל של 40.732 נקודות.
היא סיימה במקום 91 בתרגיל הקורה בתוצאה של 9.900 נקודות, במקום 110 בתרגיל הקפיצות בתוצאה של 11.766 נקודות, במקום 112 בתרגיל הקרקע בתוצאה של 10.433 נקודות, ובמקום 115 בתרגיל המקבילים המדורגים בתוצאה של 8.633 נקודות.
אנדי אוסטין וודוורד הוא רב אמן וילד פלא אמריקאי.
הוא השיג את התואר רב-אמן בשנת 2024 בגיל 13 שנים, 8 חודשים ו-28 ימים, והוא השחקן השני הצעיר ביותר בהיסטוריה האמריקאית (ועשירי בעולם) שהשיג את התואר, אחרי אבהימניו מישרה.
נכון לאוקטובר 2025, וודרווד מדורג במקום 18 בארצות הברית לפי מד כושר.
וודוורד נולד בפברואר 2005 בעיר פריסקו שבטקסס, ארצות הברית.
הוא הפך לחלק מצוות "כל-אמריקה בשחמט" (All-America Chess Team) משנת 2020 מגיל 10.
וודוורד זכה בתואר אמן בינלאומי בשנת 2022, בגיל 12 שנים.
הוא השיג את הציון הראשון לדרגה זו באליפות צפון אמריקה לנוער 2021 בשארלוט, בצפון קרוליינה.
את הציונים הנוספים השיג בנובי סאד שבסרביה.
באוקטובר 2022 השיג וודוורד את הציון הראשון לרב אמן בטורניר 1000GM Hollywood Masters, לאחר שצבר 6.5 נקודות מתוך 9 אפשריות, כולל ניצחונות על רבי האמנים איליה ניז'ניק וגרגלי קנטור.
באותה תקופה היה הוא השחקן הצעיר ביותר שהגיע לשלב הנוקאאוט באליפות העולם של פיד"ה בפישר ראנדום.
בינואר 2024 הגיע לגמר אליפות של Chess.com, בה הפסיד לריי רובסון.
הוא ניצח את רובסון בגמר 2025. ב-30 בינואר 2024 השיג את הנורמה השלישית לדרגת הרב אמן בטורניר השחמט הבינלאומי בג'דה, לאחר שצבר 6 נקודות מתוך 9 אפשריות, לאחר הפסדים ליאז קאן ארדומוש ולוולודאר מורזין.
והפך לאחד הצעירים ביותר בהיסטוריה שהשיג דרגת רב-אמן.
במאי 2024 סיים במקום הראשון המשותף בטורניר השחמט "קיץ קלאסי" בסנט לואיס).
ביוני 2024 סיים במקום הראשון המשותף בטורניר ב-Universal Open, ולאחר מכן זכה באליפות פילדלפיה הבינלאומית.
ביולי 2025 זכה באליפות ארצות הברית לנוער, לאחר שצבר 6.5 נקודות תוך 9 אפשריות ורמת הביצוע (פרפורמנס) שלו הייתה 2646, ובזכות זאת קיבל הזמנה בפעם הראשונה להשתתף באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בספטמבר 2025 סיים במקום החמישי בתחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה, לאחר שצבר 7 נקודות מתוך 11 אפשריות והפגין רמת ביצוע של 2784. הוא ניצח רבי אמנים שמד הכושר שלהם מעל 2700 כמו לבון ארוניאן, יו ינגי ופרהם מגסודלו והפסדו היחיד היה למקסים ושייה-לגראב.
באוקטובר 2025 הוא משתתף לראשונה באליפות ארצות הברית כשחקן הצעיר ביותר.
2025 - זכייה באליפות ארצות הברית לנוער
2023 - זכייה בגביע SPICE
אנדרו סטיבן "אנדי" רודיק (Andrew Stephen "Andy" Roddick; נולד ב-30 באוגוסט 1982) הוא טניסאי עבר אמריקאי.
דורג בעבר במקום הראשון בעולם בסבב העולמי לגברים וזוכה אליפות ארצות הברית הפתוחה (2003).
במהלך הקריירה זכה ב-30 תוארי יחידים ו-4 תוארי זוגות.
לפני תחילת אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2012 הודיע רודיק כי זה יהיה טורנירו האחרון, ולאחר הפסד בסיבוב הרביעי לחואן מרטין דל פוטרו פרש ממשחק פעיל.
נוסף להיותו טניסאי מקצועני, הוא גם ידוען המככב במדורי הרכילות והבידור בארצות הברית ובעולם כולו.
אנדי רודיק נולד באומהה, מדינת נברסקה, ארצות הברית.
כיום הוא גר באוסטין, טקסס.
הוא החל לשחק טניס כבר בגיל צעיר וזכה באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה לנערים, בה בלט בכישרון המשחק שלו וחבטת ההגשה האימתנית.
רודיק הפך למקצוען בשנת 2000, הצעיר ביותר בהיסטוריה שנכנס לתוך 20 הראשונים בעולם.
בשנת 2001 כבר זכה בשלושה תוארי סבב וסומן כתקווה הגדולה של הטניס האמריקאי, אחרי עידן פיט סמפראס ואנדרה אגאסי.
התארים באטלנטה, וושינגטון ויוסטון הקפיצו את רודיק בדירוג ובאותה שנה הוא הגיע לרבע גמר אליפות ארצות הברית.
בשנת 2002 זכה רודיק בשני תוארי סבב והגיע שוב לרבע הגמר באליפות ארצות הברית.
בשנת 2003, השנה הטובה ביותר בקריירה שלו, זכה רודיק בשישה תארים, ביניהם תארים חשובים כמו טורונטו, סינסינטי, אינדיאנפוליס ולונדון.
התואר החשוב ביותר הגיע כאשר זכה רודיק באליפות ארצות הברית הפתוחה, הגראנד סלאם הביתי.
באותה השנה הגיע רודיק לחצאי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה וטורניר וימבלדון, הגיע לגמר גביע המאסטרס ותפס את המקום הראשון בעולם.
ב-2004 זכה רודיק בארבעה תארים, הגיע לגמר וימבלדון (בו הפסיד לרוג'ר פדרר) ולרבעי הגמר באוסטרליה וארצות הברית.
הוא איבד את המקום הראשון בעולם לרוג'ר פדרר שניצח באותה שנה שלושה מתוך ארבעת הגראנד סלאמים.
בשנת 2005 ניצח רודיק 5 תארים בסבב הגברים, הגיע לחצי הגמר באוסטרליה ולגמר וימבלדון בפעם השנייה ברציפות.
רודיק אמנם שמר על מקומו בצמרת העולמית אך התרחק מאוד מהמקום הראשון בעולם.
בשנת 2006 זכה רודיק רק בטורניר אחד, בסינסינטי.
כמה שבועות לפני אליפות ארצות הברית הפתוחה, מינה רודיק למאמנו את אחד משחקני העבר הטובים ביותר בענף, ג'ימי קונורס, בנוסף לאחיו ג'ון.
מינוי זה הביא עמו המון ציפיות מרודיק להמשך.
לפחות בטווח המיידי הייתה לזה השפעה, ורודיק הגיע עד גמר אליפות ארצות הברית, אך לצערו פגש שם ברוג'ר פדרר בשיאו והפסיד בארבע מערכות.
בהמשך השנה לא הגיע רודיק להישג נוסף, מלבד השתתפות בגביע המסטארס בסין.
ב-2007 הגיע לגמר טורניר ממפיס והפסיד לטומי האס.
ב-2008 העפיל רודיק לגמר טורניר בייג'ינג, שם פגש את דודי סלע הישראלי, שנחשב להפתעת הטורניר.
סלע, שדורג אז במקום ה-90 בעולם, גבר בדרך לגמר על המדורג 5 בעולם דויד פרר (רודיק היה מדורג 7 ושני בטורניר) ועל טניסאים בכירים נוספים מהטופ-20. רודיק ניצח בגמר בשלוש מערכות.
ב-2009 הגיע עד חצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, שם הפסיד לפדרר (באותו טורניר התבטא רודיק ואמר שכל הטניסאים בטורניר בעצם "משחקים" "קזינו פדרר", כאשר הוא מתכוון לכך שניתן להתקדם בטורניר עד למפגש עם פדרר, הבלתי ניתן לעצירה).
ב-5 ביולי 2009 הגיע לגמר של טורניר ווימבלדון אך הפסיד לפדרר.
בפברואר 2011 זכה בטורניר ממפיס, לאחר שניצח בגמר את מילוש ראוניץ', 6:7, 7:6, 5:7. בחודש אוגוסט 2011 הודח רודיק בסיבוב הראשון של טורניר סינסינטי לקולשריבר הגרמני.
באותה שנה שיחק בקומדיה "לזרום עם זה" לצד אדם סנדלר.
הוא משתמש במחבטי בבולט ולבוש בכל משחק בבגדי החברה הצרפתית לקוסט.
נשוי לשחקנית והדוגמנית ברוקלין דקר.
לרודיק סגנון משחק מהיר המתבסס בעיקר על ההגשה המהירה שלו, שבדרך כלל נעה סביב 210-240 קמ"ש.
רודיק נוהג להשתמש בספין (סיבוב) מאוד כבד בחבטת הפורהנד שלו, וזאת משום שכשהכדור נוחת, הוא קופץ יותר גבוה ומקשה על היריב להחזיר אותו.
בחודש פברואר 2009 החליט אנדי רודיק שלא לטוס לדובאי על מנת להגן על תואר אלוף הטורניר בו זכה בשנה שלפני כן, וזאת כמחאה על אי-מתן אשרת כניסה למדינה לטניסאית הישראלית שחר פאר, באופן שמנע את השתתפותה בטורניר המקביל לנשים.
אנדי מקנב הוא חייל בריטי לשעבר אשר הפך לסופר.
מקנב נחשף לתודעת הציבור בשנת 1993 אחרי שכתב דו"ח על המשימה הכושלת של ה-SAS שנקראה בראבו שתיים אפס (Bravo Two Zero) במהלך מלחמת המפרץ.
מקנב נולד וגדל בעיירה ברמנדזי.
הוא התגייס לצבא הבריטי בשנת 1976 והוא בן 17. מקנב שובץ לחיל הרגלים ועבר הכשרה כלוחם.
לאחר מכן נשלח לרגימנט המעילים הירוקים המלכותי בשנת 1984 עבר את מבדקי הקבלה ליחידת ה-SAS והשלים את מסלול ההכשרה.
במלחמת המפרץ פיקד על פטרול בעומק עיראק.
הכוח התגלה, ניהל קרב עם כוחות הצבא העיראקי, ונמלט.
לאחר מרדף בן יומיים, במהלכו נהרגו שלושה מאנשיו, נלכדו ארבעה מאנשי הכוח ונלקחו בשבי.
הלוחם השמיני, קולין ארמסטרונג (שמאוחר יותר הפך לסופר תחת שם העט כריס ראיין), נמלט לסוריה במסע רגלי בן 320 קילומטרים, שם מצא מקלט בשגרירות בריטניה בדמשק.
חצי שנה לאחר שחרורו מן השבי שב מקנב לשורות היחידה בשנת 1993 פרש מן השירות.
שמו האמיתי של מקנב הוא סטיבן בילי מיטצ'ל.
הוא בדה את השם "אנדי מקנב" (Andy McNab) בעת כתיבת ספרו הראשון- בראוו שתיים אפס ומאז הוא משתמש בו כשם עט.
כאשר מקנב מופיע בטלוויזיה פניו מוצלים על מנת שלא ניתן יהיה לגלות את זהותו.
יש הטוענים שפניו המוצלים הם אמצעי ליצירת הילה מסתורית סביבו ולא מסיבות ביטחוניות גרידא.
ספרו הראשון הביא למקנב תהילה, הצלחה ופרסום רב, אך ישנם רבים המשמיצים אותו ואת אי הדיוקים בספרו.
לטענתם, מקנב הפריז רבות בעובדות כביכול שמסר בספרו.
טענתו של מקנב שהחוליה שאותה הנהיג גרמה בין 200 ל-250 אבדות לאויב במהלך משימתם מפוקפקת במיוחד.
לאור מגוון העדויות, הראיות, ההצהרות ודוחות ה-SAS הרשמיים, סביר מאוד להניח שהחוליה גרמה ללא יותר ממספר הרוגים בקרב כוחות האויב אם בכלל.
מספר אירועים אשר דווחו בספרו נתגלו כבדותות על ידי מקור אמין כחברו של מקנב לחוליה, פטר רטקליף (Peter Ratcliffe).
למרות העובדה שאמינותו של בראוו שתיים אפס כדו"ח לגיטימי ועובדתי אודות המלחמה מוטלת בספק, הצלחתו של אנדי מקנב כסופר, יועץ טכני ואייקון תרבותי לא התערערה.
"פעולה מיידית", הוא ספרו השני של אנדי מקנב, בו הוא מגולל את סיפור חייו.
עיקר הספר עוסק בחיים הצבאיים של מקנב- הגיבוש ל-SAS, אותו בקושי עבר, תקופת השירות באירלנד ולאחר מכן עזרה למדינות הנחשלות שבדרום ומרכז אמריקה.
קבוצת הספרים השנייה, אותה כתב מקנב, עוסקת בגיבור דמיוני- סוכן בריטי בשם ניק סטון.
סטון נשלח למשימות שונות מטעם השירות החשאי הבריטי, אשר מעמידות את חייו בסכנה כל פעם מחדש.
"פעולה מיידית", כתר הוצאה לאור, 1997. תורגם מאנגלית: Immediate action.
"בראוו שתיים אפס", כתר הוצאה לאור, 1994.
אנדימיוֹן (ביוונית עתיקה: Ἐνδυμίων) הוא דמות במיתולוגיה היוונית.
סלנה, בתו של הטיטאן היפריון, התאהבה בו והעניקה לו אלמוות (או ביקשה מזאוס) דרך שינה נצחית.
אנדימיון היה נסיך רועה צאן, צייד או לפעמים מלך אליס.
במיתולוגיה היוונית מסופר שסלנה, אלת הירח, התאהבה באנדימיון וביקרה אותו בשנתו כל לילה כאשר היא רכבה במרכבה שלה על פני השמיים.
סלנה ביקשה מזאוס שיעניק לאנדימיון אלמוות.
מלך האלים הגשים את משאלתה בכך שהרדים את אנדימיון לנצח, כך שלא יזדקן או ימות.
מאז סלנה ביקרה את אנדימיון כל לילה והיה להם 50 ילדים ביחד.
לפי גרסה אחרת, אנדימיון בחר באלמוות ובשינה נצחית.
מקורות אחרים מספרים שזאוס קילל את אנדימיון בשינה נצחית מכיוון שהתאהב באשתו, הרה, וניסה לפתות אותה.
"אנדימיון הישן", הוא ציור מתקופת הרנסאנס מאת הצייר צ'ימה דה קונליאנו.
"אנדימיון" אנתולוגיה של חרוזים מתקופת הרנסאנס של קריטאו.
"אנדימיון הישן", פסל נאו-קלאסי מאת אנטוניו קנובה.
"אנדימיון", שיר מאת המשורר האנגלי ג'ון קיטס.
"אנדימיון", סיפור פנטסטי שנכתב על ידי הסופר דן סימונס, שכותרתו לקוחה מהשיר של קיטס.
מאמורו צ'יבא מהאנימה "סיילור מון" הוא גלגול נשמות של הנסיך אנדימיון והיה המאהב של נסיכת הירח, סרניטי.
אסטרואיד אנדימיון 342 קרוי על שמו.
אחד המכתשים על הירח נקרא "אנדימיון".
אנדראס "אַנְדִי" רָם (נולד ב-10 באפריל 1980), הוא טניסאי-עבר ישראלי ששיחק בנבחרת גביע דייוויס של ישראל.
הוא זכה ב-12 טורנירי זוגות, רובם יחד עם יוני ארליך.
בשיאו דורג במקום החמישי בעולם בזוגות גברים (7 ביולי 2008).
רם הוא אלוף ישראל בטניס (2003) והוא הישראלי הראשון שזכה בתואר גראנד סלאם כאשר זכה בטורניר הזוגות המעורבים באליפות וימבלדון 2006 לצדה של ורה זבונרבה הרוסיה.
בשנת 2007 זכה בטורניר הזוגות המעורבים באליפות צרפת הפתוחה לצדה של נטלי דשי הצרפתייה ובשנת 2008 זכה בתואר גראנד סלאם שלישי כשניצח בטורניר הזוגות באליפות אוסטרליה הפתוחה לצדו של שותפו יוני ארליך.
רם נולד בעיר מונטווידאו, בירת אורוגוואי.
בגיל 5 עלה לישראל יחד עם משפחתו.
בשנת 2003, מלבד זכייה באליפות ישראל בטניס, השיג רם שני השגים חשובים בטורניר וימבלדון.
רם העפיל לגמר זוגות מעורבים יחד עם אנסטסיה רודיונובה מרוסיה, אך הם הפסידו בגמר למרטינה נברטילובה וליאנדר פאס.
בנוסף השתתף יום קודם לכן בחצי גמר זוגות גברים יחד עם יוני ארליך.
רם וארליך השתתפו בטורניר הזוגות באולימפיאדת אתונה (2004) והגיעו לשלב רבע הגמר.
בשנת 2005 דורגו ארליך ורם במקום השמיני בעולם אבל לא עלו לטורניר גביע המאסטרס והגיעו רק כמחליפים לטורניר.
ב-2006 רשם רם הישג חסר תקדים כאשר זכה בטורניר הזוגות המעורבים באליפות וימבלדון יחד עם שותפתו הרוסייה ורה זבונרבה.
בכך הפך רם לישראלי הראשון אשר זוכה בטורניר גראנד סלאם כלשהו לבוגרים.
ב-7 ביוני 2007 זכה בטורניר הרולאן גארוס בזוגות מעורבים יחד עם שותפתו הצרפתייה נטלי דשי.
באוגוסט 2007 זכו רם וארליך במספר הישגים.
הם העפילו לחצי הגמר בטורניר מונטריאול לאחר שניצחו את המדורגים 2 בעולם.
ב-19 באוגוסט ניצחו רם וארליך בגמר הזוגות בטורניר סינסינטי את האחים בראיין (המדורגים במקום ה-1 בעולם).
זכייה זאת נחשבת להישג כיוון שהטורניר הוא חלק מתשעת הטורנירים החשובים (טורנירים מסדרת המאסטרס) בעונת הטניס, מלבד טורנירי גראנד סלאם.
בינואר 2008 זכו רם וארליך בהישג השיא שלהם כשזכו באליפות אוסטרליה הפתוחה, זכייה ראשונה בתחרות זוגות גברים בטורניר גראנד סלאם, המהווה את הישג השיא בקריירה שלהם.
זמן קצר מאוחר יותר במהלך חודש מרץ 2008, אנדי ושותפו יוני ארליך זכו בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס הנחשב לאחד מטורנירי המאסטרס החשובים, דרגה אחת לפני טורנירי הגראנד סלאם, לאחר ניצחון על נסטור וזימוניץ' בתוצאה 4–6 6-4.
באוקטובר 2008, בעקבות פציעה של יוני ארליך, שיתף רם פעולה במספר טורנירים עם טניסאים אחרים.
תחילה חבר לבלארוסי מקס מירני ויחד זכו בטורניר וינה, ושלושה שבועות מאוחר יותר זכה בטורניר ליון יחד עם מיכאל לודרה הצרפתי.
לאור פציעתו המתמשכת של ארליך, פתח רם גם את עונת 2009 בשיתוף פעולה עם בני זוג שונים.
בפברואר, לאחר שדובאי לא הנפיקה לשחר פאר ויזה לצורך השתתפותה בטורניר הנשים הגדול הנערך שם, עמדה שאלת השתתפותו בטורניר הגברים (שנערך שבוע מאוחר יותר) במרכז סערה ציבורית בינלאומית, שכללה איום של מארגני הסבב העולמי בביטול הטורניר.
לאחר מסכת לחצים שהופעלה על דובאי, קיבל רם ויזה והשתתף בטורניר, שם הודח בסיבוב הראשון.
ב-4 באפריל 2009 זכה רם עם בן זוגו הבלארוסי מקס מירני, בטורניר מיאמי.
ושבוע לפני כן הגיעו רם ומירני לגמר האינדיאן וולס אך שם החמיץ 3 נקודות משחק והפסידו בשובר שוויון 12-14.
ב-11 ביולי 2009 הוביל את נבחרת ישראל ביחד עם יוני ארליך לחצי גמר גביע דייוויס, לאחר ניצחון סנסציוני 3:0 על נבחרתה החזקה של רוסיה ברבע הגמר.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2010 העפיל לחצי הגמר יחד עם שותפו מקס מירני, זהו הישג השיא של רם באליפות ארצות הברית.
רם ומירני העפילו לטורניר סוף השנה שנערך בלונדון, שם הם סיימו את שלב הבתים במקום הראשון אחרי ניצחונות על המדורגים 1 בעולם, האחים בראיין.
וזוג נוסף מהשמינייה הראשונה בעולם.
בחצי הגמר פגשו את פרנטישק צ'רמאק הצ'כי ומיכל מרטינק הסלובקי וניצחו אותם 6-4, 7-6. בגמר פגשו שנית את האחים בראיין, אך בפעם זו הפסידו 6–7 3-6 ובכך סיימו במקום השני בטורניר.
רם עלה בעקבות ההישג למקום תשיעי בעולם.
טורניר זה היה האחרון של רם ומירני יחד.
את שנת 2010 פתח עם בן זוג חדש בשם מיכאל לודרה.
לאחר מספר חודשים בהם שהה בצורה קבועה בטופ 10 העולמי לזוגות, החל לרדת בדירוג עד למקומות ה-18-19 בעולם.
בשל התוצאות המאכזבות, החליט רם לעזוב את לודרה, והחל לשתף פעולה עם האוסטרי ג'וליאן נואל, איתו הגיע עד חצי גמר טורניר ברצלונה על חימר.
ניצחונותיו בטורניר זה קידמו אותו למקום ה-16 בעולם.
ברבע הגמר רם ונואל ניצחו צמד ברזילאי בתוצאה 6–7 2-6 0-6 והעפילו לשלב חצי הגמר.
בנובמבר 2010 רם הפסיד עם שותפו, מארק נואלס, 7:5 ו-7:5 למאהש בופטי ומקס מירני בגמר טורניר ברסי.
בגביע דייוויס ניצח בזוגות עם יוני ארליך את הצמד היפני ובכך העלו את ישראל ליתרון 2-1 ולניצחון 2–3 בסיכום הכללי,
באותו זמן נפצע אנדי רם בירך ולבסוף התברר שזו פציעה חמורה (קרע בלברום האצטבולרי) שיכלה לגרום לו לפרוש מענף הטניס.
אנדי רם החליט לעבור את הניתוח בארצות הברית ועבר הליך שיקום.
ב-30 באפריל 2014 הודיע כי בספטמבר אותה שנה, יפרוש מטניס.
ב-17 ביולי 2015 נערך לו טקס פרידה מנבחרת ישראל במהלך משחק גביע דייוויס מול סלובניה.
בדצמבר 2015 חזר לשחק יחד עם ארליך באליפות ישראל לזוגות.
השניים זכו באליפות, לאחר שניצחו בגמר את הזוג דודי סלע ואמיר וינטרוב בשתי מערכות.
ב-2024 התקבל רם כחבר ב"יד לאיש הספורט היהודי", לצד שותפו יוני ארליך.
לאחר פרישתו מטניס, הפך רם לשותף-פעיל ברשת הגלידריות "פינולי".
בשנת 2016 השתתף רם בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" שצולמה במקסיקו.
רם הוא בוגר הקריה האקדמית אונו בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט, כמו כן למד בפקולטה למנהל עסקים לקראת תואר שני במסלול למנהלים בכירים iMBA.
הוא נשוי לשירי זלוטיקמן, שבעצמה הייתה שחקנית טניס.
היא אחיינית של כדורסלן העבר חיים זלוטיקמן.
אנדי רם ויוני ארליך (מכונים לעיתים בתקשורת הספורט גם "אֶנְדִיוֹנִי"), הם טניסאים ישראלים ששיחקו יחד בתחרויות טניס זוגות.
הם הצמד המצליח ביותר בתולדות הטניס הישראלי לדורותיו.
הישגי השיא שלהם היו, זכייה בטורניר גראנד סלאם, שתי השתתפויות בטורניר המאסטרס היוקרתי, העפלה לשלב חצי הגמר בבית העליון של גביע דייוויס במסגרת נבחרת ישראל, ופעמיים העפלה לשלב רבע הגמר במשחקים האולימפיים.
רם וארליך שניהם ילידי דרום אמריקה אשר עלו לארץ בגיל צעיר.
השניים גדלו יחד במגרשי הטניס ובגיל צעיר נחשבו, בעיקר אנדי רם, להבטחות טניס גדולות כספורטאים יחידים.
עד שנת 2003 נראה היה שהם אינם מצליחים לממש את הציפיות מהם כשחקנים בודדים, כאשר כל אחד מהם בנפרד מעולם לא הצליח להיכנס למאיה הראשונה בדירוג הטניס העולמי.
בשנת 2003 שיתוף פעולה מקרי ביניהם בטורניר הזוגות בווימבלדון הצליח מעל הצפוי: השניים הצליחו להעפיל לחצי הגמר.
באותו טורניר העפיל אנדי רם גם לגמר הזוגות המעורבים יחד עם בת זוגו אנסטסיה רדיונובה.
הישגים אלו דחפו את השניים להשקיע את מרב המאמץ שלהם בטורנירי הזוגות, החלטה שעתידה להפוך אותם לאחד הזוגות הטובים בעולם הטניס.
בשנת 2004 השתתפו השניים באולימפיאדת אתונה והגיעו לשלב רבע הגמר.
בשנת 2005 המשיכה ההתקדמות של הצמד, והם דורגו בסוף השנה במקום השמיני.
מקום זה לא הספיק להם בשביל השתתפות בטורניר גביע המאסטרס והם הגיעו אליו רק כמחליפים.
בשנת 2006 ו-2007 המשיכה התקדמות השניים, ובסוף שתי עונות אלו השתתף הצמד בגביע המאסטרס בסוף העונה.
אנדי רם זכה להישגים מרשימים גם בזוגות מעורבים כאשר ב-2006 זכה בטורניר הזוגות המעורבים בווימבלדון יחד עם ורה זבונרבה, ובכך הפך לישראלי הראשון אשר זוכה בטורניר גראנד סלאם כלשהו לבוגרים.
ביוני 2007 שחזר רם הישג זה כאשר זכה בטורניר הרולאן גארוס בזוגות מעורבים יחד עם שותפתו הצרפתייה נטלי דשי.
בנוסף הצעידו השניים יחד עם הטניסאים דודי סלע, נועם אוקון והראל לוי את נבחרת ישראל בטניס להישגים רבים, אשר שיאם בהעפלה של הנבחרת לחצי גמר הבית העליון של גביע דייוויס בשנת 2009.
בינואר 2008 זכו רם וארליך לראשונה כצמד בטורניר גראנד סלאם, עם ניצחון בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה (ניצחון אשר הבטיח להם את ההשתתפות בטורניר המסכם בשאנגחאי).
במרץ 2008 זכו השניים בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס, אחד מהטורנירים היוקרתיים של העונה (על סך פרסים של 3.589 מיליון דולר) לאחר שניצחו את דניאל נסטור וננאד זימוניץ' 6-4, 6-4. בנוסף הם העפילו באותו החודש גם אל המקום הראשון בעולם בדירוג הזוגות השנתי של הATP.
באולימפיאדת בייג'ינג הודח הצמד כבר בסיבוב הראשון.
בעונת 2009, בעקבות פציעה של ארליך והידרדרותו בדירוג העולמי, התפצל הצמד, ושני הטניסאים המשיכו את פעילותם במשחקי הזוגות עם שותפים אחרים.
בעונת 2010 נפגשו לראשונה פנים מול פנים בסיבוב הראשון של אליפות ארצות הברית הפתוחה, כשארליך משחק עם ג'ורדן קר ורם משחק עם ג'וליאן נואלה.
בסיום המשחק שארך שלוש שעות וכלל שוברי שוויון רבים ניצחו יוני ובן זוגו בתוצאה 5:7, 7:6 (7:3) ו-6:7 (9:11).
רם וארליך חזרו לשתף פעולה בעונת 2011, כאשר שיחקו בטורניר הזוגות של אליפות אוסטרליה הפתוחה.
ביוני 2011 הם זכו בטורניר איסטבורן, לאחר שניצחו בגמר את ספי ודמיטרוב בשתי מערכות.
כמה ימים לאחר מכן הם הודחו בסיבוב ראשון של טורניר וימבלדון.
באוגוסט 2011 זכו בטורניר וינסטון סיילם, לאחר שניצחו בגמר את כריסטופר קאס הגרמני ואלכסנדר פייה האוסטרי בשתי מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסידו בסיבוב השני ליורגן מלצר מאוסטריה ופיליפ פצשנר מגרמניה בשתי מערכות.
בספטמבר 2011 הפסידו לזוג הקנדי בארבע מערכות במסגרת גביע דייוויס.
באפריל 2012 ניצחו את הצמד הפורטוגלי והעלו את ישראל לניצחון חלק במסגרת גביע דייוויס.
במאי 2012 זכו בטורניר בלגרד שבסרביה.
באוגוסט 2012 הם ניצחו בשמינית הגמר של טורניר הטניס באולימפיאדת לונדון (2012) את הצמד רוג'ר פדרר (ראשון בעולם) וסטאן ואוורינקה (24) משווייץ, זוכי מדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג,6:1, 6:7, 3:6. ברבע הגמר הם הפסידו לבוב ומייק בריאן 7:6 (7-4), 7:6 (12-10).
בספטמבר 2012 במפגש נגד נבחרת יפן בדייוויס שנערך ביפן, הם ניצחו את הצמד טצומה איטו ויוצ'י סוגיטה בארבע מערכות, ותרמו תרומה חשובה לניצחון 2–3, ולהעפלה לבית העליון.
במפגש זה אנדי נפצע בשריר הירך האחורי.
במאי 2013 חזר הזוג אנדי יוני לשחק לראשונה לאחר שאנדי רם נפצע, בטורניר רולאן גארוס והעפילו לסיבוב השני לאחר 6–7 ו4–6 מול זוג איטלקי.
ביולי 2013 העפילו אנדי ויוני לחצי גמר טורניר אטלנטה לאחר שניצחו את פיינליסטי ווימבלדון של אותה שנה איבן דודיץ' מקרואטיה ומרסלו מלו מברזיל 5-7 6-4 8-10, אך בחצי הגמר הפסידו לאדוארד רוג'ר וסלין מצרפת ואיגור סליג'ינג מהולנד.
בתחילת אוגוסט 2013 הגיעו עד לגמר צ'לנג'ר ונקובר.
בדצמבר 2015 חזרו חד פעמית לשחק יחד באליפות ישראל לזוגות, וזכו באליפות לאחר שניצחו בגמר את הזוג דודי סלע ואמיר וינטרוב בשתי מערכות.
אנדרו (אנדי) ג'פרי קאופמן היה קומיקאי יהודי אמריקאי.
שמו העברי (המופיע על מצבת קברו) הוא אלחנן גדליה.
על אף שנחשב לקומיקאי, קאופמן לא ראה את עצמו ככזה ואף בז לאופן המסורתי שבו קומיקאים אחרים בני דורו ולפניו התייחסו למושג קומדיה או ניסו להצחיק קהל.
הוא היה אחד הקומיקאים הבולטים ביותר שעסקו ב"אנטי הומור" ובאבסורדיות דאדאיסטית.
קאופמן נולד וגדל בניו יורק והחל להופיע כבר בגיל 7. הוא למד במכללה הזוטרה "גרהם ג'וניור קולג'" שבבוסטון והחל במופעי סטנד-אפ באזור החוף המזרחי של ארצות הברית.
בתחילת דרכו הופיע במועדוני סטנד-אפ שונים בהם ביצע חיקויים גרועים במתכוון וניצל את מבוכתו של הקהל על מנת לגרום לסיטואציות מצחיקות כשלעצמן.
אחד החיקויים המוצלחים דווקא מתקופה זו הוא חיקויו של אלביס פרסלי, חיקוי "מיתולוגי" שחזר על עצמו בצורות שונות בהמשך הקריירה שלו ואף היה אהוד במיוחד גם על אלביס עצמו.
ב-1975 החל להופיע בתפקיד אורח ב"סאטרדיי נייט לייב".
מ-1976 ועד תחילת שנות ה-80 זכה לתהילה בהופעות רבות על הבמה וכן בהופעות טלוויזיוניות רבות, אשר חלקן הסתיים בפרובוקציות ומהומות.
הדמויות הידועות ביותר שגילם קאופמן היו זמר האולמות גס הרוח "טוני קליפטון", ודמות אדם פעור-עיניים בעל מבטא זר, שלימים נקרא "לאטקה" בקומדיית המצבים המצליחה "טקסי" (1978-1983).
ייחוד סגנונו הקומי של קאופמן
סגנונו ההומוריסטי של קאופמן היה יוצא דופן ואף שנוי במחלוקת.
הוא נטה ללכת על הקו הדק אשר מפריד בין המציאות לבין אשליה ובין הומור גאוני לחוסר טעם וחוסר טאקט.
חלק מההומור היה מבוסס על הציפייה של הקהל להומור, שבאה בסתירה אל מול התנהגותו הרצינית או העצבנית של קאופמן.
בחלק מהופעותיו בטלוויזיה הוא עורר מהומות בשידור חי, כאלה שהשאירו את הקהל המום נוכח הדברים שראה.
לאחר שהסתבר כי כל המהומה הייתה מבוימת ומתוכננת יכול היה הקהל להרגע ולצחוק מהרעיון.
במקרים אחרים הרחיק קאופמן לכת והמשיך עם מתיחת הקהל עד כדי מבוכה בה הקהל לא ידע אם מדובר בבדיה או אמת.
המקרים הידועים ביותר של פעולות מסוג זה היו ב"קרבות ההיאבקות הדו-מיניים" בהם השתתף קאופמן ונאבק כביכול במתאבקות נשים.
מקור ההומור של קאופמן היה בסיטואציה אותה הוא יצר, באמצעות המופע שלו, שגרמה לקהל לתהות, להתבלבל, להיות נבוך ואף להתעצבן או לתעב את קאופמן ואת מי שנתן לו לעלות לבמה.
"בדיחות" אלו הצחיקו לרוב קומץ קטן מאוד של אנשים ומעריצים מושבעים אשר הבינו את ההומור הביזארי שלו.
רוב הופעותיו של קאופמן כללו גם קטעים שהצחיקו באופן המסורתי אם כי בסגנון מיוחד ובלתי פשרני.
הסקנדלים הרבים שעורר קאופמן נצרבו עמוק בזיכרון של צופי הטלוויזיה האמריקאים והובנו במלואם רק אחרי מותו של קאופמן, ב-16 במאי 1984, כתוצאה מסרטן ריאות.
טרם מותו לא פורסם דבר מחלתו, וקאופמן בעצמו התכחש אליה במלוא חומרתה.
השמועות שהיו בתקופה זו בדבר המחלה זכו להתייחסות כמתיחה גרועה נוספת של קאופמן.
במהלך תקופת מחלתו עסק במדיטציה טרנסצנדנטלית ובניסיונות להירפא בדרכים אלטרנטיביות אצל מיסטיקנים.
בשנת 1999 יצא הסרט "איש על הירח" בבימויו של מילוש פורמן על חייו של אנדי קאופמן, בו גילם את דמותו השחקן ג'ים קארי.
שם הסרט מבוסס על שיר של להקת R.E.M בשם זה משנת 1992, בו ישנה התייחסות לקאופמן ולהופעותיו כדמות נוסטלגית הזכורה לחיוב, על אף מעלליה השנויים במחלוקת.
הלהקה אף שרה את שיר הנושא של הסרט - "The Great Beyond", שהקליפ שלו מבוסס על קטעים בכיכובו של ג'ים קארי בסרט.
אנדיז'ן (באוזבקית: Андижон/Andijon; ברוסית: Андижан; בפרסית: اندیجان, תעתיק מדויק: אנדיג'אן) היא בירת המחוז המזרחי ביותר באוזבקיסטן, הקרוי על שמה.
העיר שוכנת בדרום-מזרח עמק פרגנה, כ-270 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טשקנט ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025 אוכלוסיית העיר מנתה 492,425 בני אדם והיא העיר הרביעית בגודלה באוזבקיסטן, אחרי טשקנט, נמנגן וסמרקנד.
אנדיז'ן היא אחת מהערים העתיקות ביותר בעמק פרגנה.
מקובל לשער שהעיר הוקמה במאה השנייה לפני הספירה, בנתיב דרך המשי המפורסמת.
אנדיז'ן היא מולדתו של באבור, מייסד האימפריה המוגולית.
החל משנת 1876 ועד השתלטות הבולשביקים הייתה אנדיז'ן חלק מהאימפריה הרוסית.
בשנת 1902 התרחשה באזור אנדז'ן רעידת אדמה שגרמה להרס כמעט מוחלט של כל הרובע העתיק בעיר.
ב-13 במאי 2005 נעצרו באנדיז'ן 23 אנשי עסקים, שלפי טענת הממשלה היו חברים בארגון האסלאמיסטי "אקרמיה".
בעקבות המעצר פרצו מהומות בעיר, ואלפי בני אדם צבאו על בניין העירייה.
ממשלת אוזבקיסטן שלחה לעיר כ-5,000 שוטרים, ואלה דיכאו את המהומות בכוח.
לפי הגרסה הרשמית של הממשלה נהרגו במהומות 169 איש.
האופוזיציה טוענת שמספר ההרוגים קרוב ל-700.
מחוז אנדיז'ן (באוזבקית: Андижон вилояти/Andijon viloyati; ברוסית: Андижанская область; בפרסית: ولایت اندیجان) הוא המחוז המזרחי ביותר באוזבקיסטן.
המחוז, השוכן באזור הנקרא עמק פרגנה, גובל במחוזות נמנגן ופרגנה מצפון-מערב ומדרום-מערב בהתאמה ובקירגיזסטן משאר הכיוונים.
המחוז מחולק ל-14 נפות ו-2 ערים ובירתו היא העיר אנדיז'ן.
המחוז משתרע על פני 4,300 קמ"ר ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025 מתגוררים בו כ-3.46 מיליון בני אדם.
אנדי סלבה (באיטלקית: Andy Selva; נולד ב־25 במאי 1976 ברומא שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר סן מרינזי ששיחק בעמדת החלוץ.
סלבה נחשב לאחד מטובי הכדורגלנים הסן מרינזים בהיסטוריה (ביחד עם מירקו ג'נארי ומאסימו בוניני).
במדי הנבחרת הופיע 62 פעמים בהם כבש שמונה שערים, והוא מלך השערים של נבחרתו.
אחד מהשערים של סלבה נכבש במשחק ידידות מול נבחרת ליכטנשטיין, שהסתיים בתוצאה 0-1 לטובת סן מרינו, והיה לניצחון הראשון של הנבחרת.
השער האחרון במדי הנבחרת כבש סילבה נגד סלובקיה במסגרת מוקדמות למונדיאל.
סלבה שיחק בקבוצות מהליגות הנמוכות של איטליה לאורך כל הקריירה שלו, והיה אחד מהשחקנים המרכזיים שסייעו לססואולו להעפיל לסרייה ב' לראשונה בתולדותיה.
לאחר מכן עבר לשחק בהלאס ורונה.
אנדרו לינד "אנדי" קנדי היה כדורגלן אירי.
קנדי נולד בבלפסט, ושיחק בקבוצת הנוער של בלפסט סלטיק לפני שהצטרף לגלנטורן ב-1915. הוא עבר לאנגליה ב-1920, והצטרף למועדון הלונדוני קריסטל פאלאס; הוא השתתף במשחק אחד בלבד בליגה השלישית הדרומית, ובאוגוסט 1922 עבר לארסנל כשחקן מילואים בעמדת מגן.
עונת 1923/1924 לא הייתה טובה מבחינתו, כיוון שנפצע והחמיץ את תחילתה.
לאחר שחזר מהפציעה הוא איבד את מקומו בהרכב בעקבות ההפסד 1 - 6 להאדרספילד טאון.
אולם, בעונה שלאחר מכן הוא השתתף בכל משחקי הליגה של ארסנל למעט אחד.
הוא לא היה אחד מהשחקנים המועדפים על הרברט צ'פמן, שהחזיר את בוב ג'ון לחוליית ההגנה של מערך המשחק, ובעונת 1925/1926 החתים את הוראס קופ כמחליף במקומו.
קופ נפצע לפני גמר גביע ה-FA הראשון בתולדות ארסנל, כך שקנדי פתח במשחק מול קארדיף סיטי; בעקבות טעות של השוער דן לואיס המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 0 - 1, וקנדי נאלץ להסתפק במקום השני.
קנדי השתתף בשני משחקים נוספים בלבד במדי ארסנל, ושניהם הסתיימו בהפסדים כבדים (1 - 5 ו- 0 - 4).
צ'פמן לא היה מרוצה מרמת המשחק של שחקני ההגנה, ובינואר 1928 החליט לשחרר את קנדי שהצטרף לאברטון.
הוא הספיק להשתתף ב-129 משחקים במדי ארסנל.
קנדי לא היה מרכיב מרכזי בזכיית אברטון באליפות בעונתו הראשונה שם.
לאחר משחק ליגה אחד בלבד במדי אברטון הוא עבר לטרנמיר רוברס, ושיחק שם במשך שתי עונות עד שפרש ב-1930.
אנדי קאלדקוט היה רוכב מרוצים אוסטרלי שהתחרה בראלי "ספארי אוסטרליה" וזכה בו 4 פעמים ברציפות (בשנים 2001-2004).
קאלדקוט', יליד קית' שבדרום אוסטרליה, הוכרז ב-2003 כרוכב הראלי רייד השלישי בטיבו בעולם.
ב-2004 התחרה באליפות העולם בקרוס קאנטרי וסיים במקום הרביעי.
קאלדקוט התחרה בראלי דקר בשנים 2004 (לא סיים את המרוץ לאחר ששבר את הקרסול), ב-2005 (בו סיים במקום השישי) וב-2006.
ב-9 בינואר במהלך ראלי דקר 2006, בו רכב בחסות קבוצת KTM רפסול, ניצח בקטע המדוד השלישי.
250 קילומטרים בתוך הקטע המדוד התשיעי (שאורכו היה כ-599 קילומטרים) התרסק קאלדקוט עם אופנועו ונהרג מפציעה בצוואר.
על פי רישומי מערכת הניווט הלוויינית (GPS) שהייתה מורכבת בחזית אופנועו, לא רכב קאלדקוט מעבר למהירות המותרת.
אל מותו של קאלדקוט בראלי זה בקטע המדוד התשיעי, הצטרף גם מותו של ילד, תושב מקומי, שנהרג ב-14 בינואר, במהלך הקטע המדוד השלושה עשר - מפגיעת רכב מרוץ חולף וילד נוסף שנהרג ב-15 בינואר, במהלך הקטע המדוד הארבעה עשר מפגיעה של משאית סיוע חולפת.
בעקבות מקרי המוות האלו בוטל הקטע המדוד החמישה עשר של ראלי זה.
מותו של קאלדקוט היה המוות ה-23 במספר בתולדות הראלי (שהתקיים באותה שנה בפעם ה-29 ברציפות).
הוא הותיר אחריו אישה, טרייסי, שהייתה בהריון עם ילדם השני.
אנדי שלק הוא רוכב אופניים לוקסמבורגי מקצועני בעברו.
שלק ניצח בטור דה פראנס ב-2010 וסיים שנתיים (2009 ו-2011) במקום השני בטור דה פראנס.
בטור דה פראנס ב-2010 סיים שלק שני.
אולם, ב-2012 בוטל ניצחונו של אלברטו קונטדור במרוץ ושלק הוכרז כמנצח במרוץ.
אחיו הבוגר הוא פרנק שלק, שגם היה רוכב בולט בעברו.
שלק נולד בלוקסמבורג סיטי, לאמו גבי ולאביו ג'וני שלק.
אביו היה גם הוא רוכב אופניים מקצועי בעברו, שרכב בטור דה פראנס ובוואלטה אספניה בשנים 1965-1974.
בנערותו התחרה שלק בענף הסייקלו-קרוס.
בשנת 2003, בגיל 17, עבר לענף אופני הכביש וניצח באליפות לוקסמבורג בקטגוריית הנערים, הן במרוץ הכביש הרגיל והן במרוץ נגד השעון.
שלק הצטרף למועדון הרכיבה VC רובא בשנת 2004, בהיותו בן 18, ומשך את תשומת לבו של סיריל גימארד, שהיה בעבר מאמנם של מספר מנצחים של הטור דה פראנס, בהם ברנאר אינו, לורן פיניון, לוסיין ואן אימפה והאמריקאי גרג למונד.
גימארד תיאר את שלק בתור "הכישרון הגדול ביותר שהוא ראה אי פעם", והשווה אותו ללורן פיניון.
בעודו רוכב כחובבן, ניצח שלק במרוץ פלאש דו סוד, כשהוא בן 18 בלבד.
במרוץ זה השתתפה גם הנבחרת הלאומית של דנמרק, וביארנה ריס, שהיה המאמן של קבוצת האופניים הדנית CSC (כיום קבוצת סקסו בנק), התעניין בשלק ושאל את אחיו, פרנק שלק שרכב גם הוא ב-CSC, לגבי אנדי.
ריס צירף את שלק לקבוצתו, והחתים אותו על החוזה המקצועני הראשון שלו.
שלק ערך את הופעת הבכורה שלו במרוץ מסבב הפרו טור בוואלטה קטלוניה של שנת 2005, בהיותו בן 19.
כמקצוען, קבוצת CSC / סקסו בנק
ב-2005 השתתף שלק באליפות לוקסמבורג לבוגרים יחד עם אחיו הגדול, פרנק.
אנדי ניצח במרוץ נגד השעון באליפות, וסיים במקום השלישי במרוץ הכביש הרגיל, שבו ניצח פרנק.
בשנת 2006 סיים שוב במקום השלישי באליפות לוקסמבורג במרוצי כביש.
הוא נפל במהלך מרוץ GP שולט באותה שנה, ולקח הפסקה בת שמונה שבועות מרכיבה, לפני שחזר להתחרות בוואלטה קטלוניה בחודש מאי.
ביולי 2006 הוא ניצח במרוץ סקסן טור אינטרנשיונל המתקיים בגרמניה, ואף ניצח בקטעים השלישי והחמישי של מרוץ.
בשנת 2007 רכב שלק עם קבוצת סקסו בנק בפעם הראשונה בג'ירו ד'איטליה.
הוא ניצח בדירוג הרוכב הצעיר המוביל במרוץ, ואף סיים במקום השני בדירוג הכללי אחרי דנילו די-לוקה שניצח.
בכך עמד לראשונה בקריירה שלו על הפודיום בגרנד טור, כבר בגיל 21. במרוץ החד-יומי ג'ירו די לומברדיה באותה שנה סיים במקום הרביעי, בין היתר, בגלל שסייע לאחיו פרנק שנפל במהלך המרוץ.
ב-2008 השתתף שלק לראשונה בטור דה פראנס, מרוץ האופניים הגדול בעולם, והמשיך את הצלחתו כאשר סיים מעל רומן קרויציגר וזכה בדירוג הרוכב הצעיר המוביל.
הוא סייע לחברו לקבוצת סקסו בנק, קרלוס ססטרה, לנצח במרוץ כולו וללבוש את החולצה הצהובה, ואף זכה יחד עם הקבוצה בראשות הדירוג הקבוצתי.
עם זאת, שלק לא הצליח להתברג לעשירייה הראשונה וסיים במקום ה-12 הכללי.
שלק נכלל בסגל המשלחת הלוקסמבורגית לאולימפיאדת בייג'ינג, וסיים במקום החמישי במרוץ הכביש, מבלי שהצליח לזכות במדליה.
בשנת 2009 הגיע שלק להישגו הגדול ביותר עד כה, כשהשיג ניצחון מרשים במרוץ הקלאסי לייז'–בסטון–לייז', והפך לרוכב הלוקסמבורגי הראשון שמנצח במרוץ זה, מאז מרסל ארנצר שעשה זאת ב-1954. באותה שנה זכה שלק לראשונה בקריירה שלו באליפות לוקסמבורג במרוצי כביש לבוגרים.
בטור דה פראנס של 2009, סיים שלק במקום השני בדירוג הכללי, לאחר אלברטו קונטדור שניצח ולפני לאנס ארמסטרונג, ועשה זאת בפעם השנייה בגרנד טור.
בנוסף, הוא זכה בדירוג הרוכב הצעיר המצטיין.
גם בשנת 2010 חזר שלק על הישגו בטור דה פראנס וסיים במקום השני בדירוג הכללי, לאחר אלברטו קונטדור שניצח ולפני דניס מנצ'וב שסיים שלישי.
ב-2010 המאבק בין קונטדור ושלק היה צמוד ביותר ובסופו ניצח קונטדור בהפרש של 39 שניות בלבד.
לאחר כשנה וחצי, בפברואר 2012, נקבע כי קונטדור השתמש במרוץ בחומרי אמרוץ אסורים והניצחון במרוץ הועבר לאנדי שלק.
בנוסף, הוא זכה בפעם השלישית ברציפות בדירוג הרוכב הצעיר המצטיין.
לקראת סוף העונה נודע כי האחים שלק יחד עם פביאן קנצ'לארה ורוכבים נוספים מקבוצת סקסו בנק, מקימים בלוקסמבורג קבוצה חדשה, לאופרד-טרק.
לאחר שסקסו בנק איבדה את בכירי רוכביה היא הצליחה להעביר לשורותיה את יריבו הגדול של אנדי שלק, אלברטו קונטדור.
ערב מרוץ לייז'–בסטון–לייז' של 2011 היה פיליפ ז'ילבר המועמד המוביל לניצחון.
פרנק ואנדי שלק גילו במרוץ יכולת גבוהה והצליחו בשורת התקפות לבודד את ז'ילבר כך שהמאבק לניצחון הפך להיות רק בין שלושתם.
למרות יתרונם (שניים מול אחד) לא הצליחו האחים שלק לגבור על ז'ילבר ואנדי שלק סיים שלישי.
לאחר המרוץ ספגו האחים ביקורת שטענה כי יכלו לנצח במרוץ וכי שגיאות טקטיות מצידם בסיום המרוץ מנעו זאת.
לטור דה פראנס באותה שנה, זינק שלק בראש קבוצה חזקה, יחד עם אחיו פרנק ועם פביאן קנצ'לארה.
יכולתה הגבוהה של קבוצתו הביאה את האחים שלק למיקום גבוה כבר בשלביו הראשונים של המרוץ.
העדר קטע אישי נגד השעון באמצע המרוץ היה אף הוא לטובת שלק והוא עבר את הפירנאים כשהוא ממוקם שני מבין המועמדים הבכירים ומפגר אחרי קאדל אוונס ב-11 שניות בלבד ומוביל על קונטדור ב-1:45 דקות.
בקטע ה-16, שנערך באלפים, ניצלו סמואל סנצ'ז, קונטדור ואוונס את יכולתם הגבוהה ברכיבה במורד וברחו בסיום לשאר המועמדים וכך גדל הפער בין אוונס ושלק ל-1:18 דקות.
בקטע ה-18, שעבר על פני שלושה מעברי הרים, תקף שלק כבר בשלב מוקדם של המרוץ והצליח לחבור לשניים מחברי קבוצתו שהיו בבריחה מוקדמת.
הוא צבר פער גדול על פני יריביו, עבר את קו סיום הקטע בפסגת מעבר הגאליבייה 2:15 דקות לפני קאדל אוונס ועבר למקום השני בדירוג הכללי, אחרי תומא ווקלר שנחשב כמי שסיכוייו פחותים לנצח במרוץ כולו.
לאחר הקטע ה-19, שהסתיים באלפ ד'ואז עבר שלק להוביל במרוץ והגיע לקטע ה-20 והמכריע עם יתרון של 57 שניות על קאדל אוונס.
בקטע ה-20, שהיה מרוץ אישי נגד השעון, נכשל שלק בשמירה על החולצה הצהובה אותה לבש והשיג זמן איטי ביותר מ-2 דקות לעומת אוונס.
הוא סיים במקום השני בדירוג הכללי, אחרי קאדל אוונס ולפני אחיו פרנק.
בכך השיג שלק רצף של שלוש שנים בהן הגיע למקום השני בטור דה פראנס.
ב-2012 התמזגה קבוצת לאופרד עם קבוצתו של יוהאן ברוינל, "ניסאן-רדיושק".
שלק כמעט ולא התחרה באותה שנה.
הוא נפצע בברכו מנפילה במרוץ הדופינה ליברה ולא נטל חלק בטור דה פראנס באותה שנה.
גם נסיונותיו להשתתף במרוצי סוף עונת 2012, לאחר החלמתו מהפציעה, לא עלו יפה והוא לא הגיע לשום מיקום משמעותי באותם מרוצים.
גם ב-2013 המשיך שלק להפגין כושר נמוך ביחס להישגיו בעבר.
הוא פרש במהלך חלק גדול מהמרוצים להם זינק ובאלו שסיים דורג במיקום נמוך.
הישג השיא שלו ב-2013 היה השלמת הטור דה פראנס במקום ה-20 בדירוג הכללי.
בטור דה פראנס ב-2014 היה שלק מעורב בנפילה בקטע השלישי ופרש מהמרוץ.
באוקטובר 2014 הודיע על פרישה מרכיבה תחרותית.
בפברואר 2016 פתח חנות אופניים וקפה באיציג שבלוקסמבורג (Itzig, Luxembourg) הכוללים מוזיאון קטן המוקדש להישגיו.
אנדי שלק נחשב כרוכב בעל כישרון טבעי לטיפוס, שאפשר לו להשתלב בצמרת העולמית של מרוצי הגרנד טור.
אולם, יכולתו במרוץ האישי נגד השעון נחשבה כנמוכה ביחס למתמודדים העיקריים במרוצים אלו ונקודה זו עמדה לו לרועץ.
כמו כן, יש המבקרים אותו על כך שיכולתו הטקטית מוגבלת וכי הוא נשען באופן מופרז על הוראות ממנהליו הספורטיביים בזמן המרוצים.
שיתוף הפעולה שלו עם אחיו פרנק נחשב לתופעה ייחודית בשדה המקצועני.
מצד אחד הצטיין שיתוף פעולה זה בתיאום גבוה ובחוסר אנוכיות מוחלט ששרר בין שני האחים.
מצד שני, נמתחה עליהם בקורת כאילו שיתוף פעולה זה היה בעוכריהם כיוון שלעיתים, התקפותיהם אינן החלטיות מספיק ברצותם שהאח השני יוכל להצטרף גם הוא להתקפה.
אנדרו אלכסנדר קול , הידוע בשם אנדי קול, הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קול מחזיק במספר השערים הרביעי בגובהו בתולדות הפרמייר ליג עם 187 שערים בסך הכול.
הוא זכה בתארים רבים לאורך הקריירה שלו, כולל חמש אליפויות אנגליה וליגת האלופות עם קבוצת מנצ'סטר יונייטד, ומלך שערי הפרמייר ליג ב-1994.
קול התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ארסנל.
הוא הצטרף לקבוצת הנוער בשנת 1988, וב-1989 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
הוא שיחק פעם אחת בלבד בליגה במדי ארסנל, בגיל 19, כאשר נכנס כמחליף במשחק נגד שפילד יונייטד בליגה הראשונה של הפוטבול ליג בדצמבר 1990. בנוסף, הוא ערך הופעה כמחליף במשחק מגן הצדקה ב-1991 נגד טוטנהאם הוטספר, והותיר רושם רב כאשר שיחק על המגרש.
בעונה שלאחר מכן, , הושאל קול לפולהאם מהליגה השלישית, והבקיע לזכותה שלושה שערים ב-13 משחקים.
באמצע העונה הוא הועבר לבריסטול סיטי מהליגה השנייה, תמורת 500,000 לירות שטרלינג - סכום שיא דאז בתולדות המועדון.
הוא כבש שמונה שערים ב-12 משחקים עבור בריסטול עד לסיום העונה.
בעונת הוסיף קול 12 שערים במדי בריסטול סיטי (שכעת שיחקה בליגה הראשונה של הפוטבול ליג, שהפכה לליגת המשנה בכדורגל האנגלי לאחר יצירת הפרמייר ליג), ויצר לעצמו מעמד של כובש שערים צעיר ומצטיין.
הוא הפך לאחד מהשחקנים המבוקשים ביותר באנגליה, ושמו נקשר למעבר למספר קבוצות מהפרמייר ליג במהלך עונה זו.
בפברואר 1993, באמצעה של העונה, עבר קול לקבוצה אחרת בליגה הראשונה של הפוטבול ליג, ניוקאסל יונייטד, ששילמה תמורתו סכום שיא בתולדות המועדון של 1.75 מיליון לירות שטרלינג.
עד לסיום העונה הוא כבש 12 שערים ב-12 משחקים - ממוצע של שער לכל משחק.
הוא סייע לניוקאסל לעלות בעונה זו לפרמייר ליג, הליגה הבכירה באנגליה.
לפני פתיחת עונת , מאמן ניוקאסל קווין קיגן הביא את פיטר בירדסלי כשותפו של קול לחוליית ההתקפה בקבוצה, במקומו של דייוויד קיילי.
קול הבקיע 34 שערים, שזיכו אותו בתואר מלך שערי הפרמייר ליג, בעונה המחודשת של ניוקאסל בליגה העליונה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השלישי בליגה ולהעפיל להשתתפות בגביע אופ"א.
הוא הבקיע 41 שערים בסך הכל בכל המסגרות, ובכך שבר את שיא כיבושי השערים של המועדון, שהיה שייך להויי גלאשר ונקבע כמעט 70 שנים קודם לכן.
באותה עונה הוא זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית, בגיל 22.
בעונת כבש קול תשעה שערים ב-18 משחקים בפרמייר ליג במדי ניוקאסל.
בגביע אופ"א באותה עונה, שהיה הטורניר האירופי הראשון שלו, הוא סייע לקבוצתו להעפיל לסיבוב השני, ואף כבש שלושער במשחק מול רויאל אנטוורפן.
הוא סיים את תקופתו בניוקאסל עם סך של 68 שערים ב-84 משחקים, אחוז הכיבושים השני בטיבו בתולדות הקבוצה.
בינואר 1995 עבר קול לקבוצת מנצ'סטר יונייטד, תמורת כ-6-7 מיליון לירות שטרלינג, בנוסף לקיית' גילספי שעבר בכיוון ההפוך לניוקאסל.
העברה זו הייתה מפתיעה במיוחד, והיוותה את סכום השיא של העברה בכדורגל הבריטי.
שיא זה נשבר חמישה חודשים מאוחר יותר על ידי דניס ברגקאמפ.
במהלך החצי האחרון של עונת 1994/95 המשיך קול לשמור על קצב הבקעה דומה, עם 12 שערים ב-18 משחקים בפרמייר ליג עבור מנצ'סטר יונייטד.
בין היתר הוא הבקיע חמישה שערים בניצחון 0-9 על איפסוויץ' טאון, הניצחון הגבוה בתולדות הליגה הבכירה באנגליה.
אף על פי כן, במחזור האחרון והמכריע של העונה מול וסטהאם יונייטד הוא החמיץ מספר הזדמנויות טובות לכיבוש.
קבוצתו השיגה תיקו 1-1 בלבד ולא הצליחה לזכות באליפות הליגה, בה זכתה בלקברן רוברס.
עונת הייתה עונתו המלאה הראשונה של קול במנצ'סטר יונייטד.
עונה זו הייתה קשה יותר עבורו, כאשר הוא התקשה לשחזר את יכולתו הגבוהה מהעונות הקודמות, בקבוצה שנבנתה בעיקר סביב אריק קאנטונה.
הוא קיבל ביקורת רבה מאוהדי המועדון לאורך כל העונה על החמצותיו הרבות.
עם זאת, לקראת סיום העונה החל קול להשתפר והבקיע מספר שערים חשובים, כדוגמת שער הניצחון בחצי גמר גביע ה-FA נגד צ'לסי.
הוא זכה עם מנצ'סטר לראשונה בקריירה שלו באליפות הפרמייר ליג, לאחר שכבש שער בניצחון 0-3 על מידלסברו, שהבטיח לקבוצתו את האליפות.
הוא זכה עם הקבוצה גם בגביע ה-FA, ובכך השלים עמה דאבל.
קול סיים את העונה עם 11 שערי ליגה ו-14 שערים בכל המסגרות.
לפני תחילתה של עונת , קיבל קול סימונים ברורים מהמאמן אלכס פרגוסון, כי הוא נוטה להעדפת חלוץ אחר על פני קול, אך למרות זאת נאבק על מקומו בקבוצה.
הגעתו למנצ'סטר של אולה גונאר סולשיאר, וכן פציעה קשה ממנה סבל קול בשתי רגליו ממשחק בליגת המילואים, הגבילו את סיכויי השתלבותו, אך הוא שיחק ב-20 משחקי ליגה במהלך העונה ולקראת סיומה כבש שערים קריטיים, הן בליגה והן בליגת האלופות, שם נבחר שערו מול פורטו לשער העונה באירופה.
קול זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
בעקבות פרישתו של קאנטונה לפני עונת הוחזר קול להרכב הפותח של מנצ'סטר יונייטד.
בעונה זו הוא הפגין את היכולת הטובה ביותר בתקופתו במנצ'סטר, ויחד עם טדי שרינגהאם יצר חוליית התקפה חזקה במיוחד, מה שלא סייע לקבוצה שסיימה את העונה ללא אף תואר.
קול היה הכובש המוביל של קבוצתו באותה עונה עם 25 שערים בכל המסגרות, והגיע למספר הישגים אישיים: הוא כבש את השלושער הראשון שלו במדי מנצ'סטר במפעלים האירופיים, נגד פיינורד, וזכה במקום השני במשאל כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות הכדורגלנים, אחרי דניס ברגקאמפ.
על אף הצטיינותו בעונה זו, קול נותר על ידי גלן הודל מחוץ לסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 1998.
במהלך עונת נתקל קול במאבק קשה מצד מספר שחקנים על המקום בהרכב מנצ'סטר, אך לבסוף פיתח שותפות מוצלחת מאוד בחוד ההתקפה יחד עם דווייט יורק שהגיע לקבוצה.
השניים כבשו יחד 54 שערים בכל המסגרות, ונחשבו לאחת מחוליות ההתקפה המפחידות ביותר באירופה.
מבחינה אישית, הוא סיים את העונה עם 17 שערים בליגה ו-24 בכל המסגרות.
במהלך העונה, בפברואר 1999, הוא כבש את שערו ה-100 בפרמייר ליג.
בעונת היה קול אחד מהכובשים המובילים של מנצ'סטר יונייטד בפעם השלישית ברציפות, עם 19 שערים ב-28 משחקים במסגרת הפרמייר ליג.
בעונה זו הוא זכה עם יונייטד באליפות הרביעית בקריירה שלו, ועונה שלישית ברציפות הגיע אל מעל 20 שערים בכל המסגרות.
אחד משעריו הובקע בניצחון החשוב על לידס יונייטד, יריבתה של מנצ'סטר לצמרת הליגה.
במהלך העונה קול הצטרף לרשימת הגדולים של מנצ'סטר יונייטד, כאשר הבקיע את שערו ה-100 עבור המועדון, בתיקו 2-2 נגד וימבלדון.
על אף שסבל ממספר פציעות במהלך עונת , כבש קול 13 שערים בכל המסגרות וזכה עם קבוצתו באליפות חמישית.
הוא הבקיע ארבעה שערים בליגת האלופות באותה עונה, שהפכו אותו למלך שערי המועדון בכל הזמנים במפעלים האירופיים.
הגעתו של רוד ואן ניסטלרוי למנצ'סטר יונייטד פגמה פעם נוספת בסיכוייו של קול להשתלב בהרכב הקבוצה, ובדצמבר 2001 הוא הועבר לבלקברן רוברס תמורת 8 מיליון לירות שטרלינג.
כחודשיים לאחר הגעתו זכה קול עם בלקבורן בגביע הליגה האנגלית לעונת , תוך שהוא כובש את שער הניצחון במשחק הגמר נגד טוטנהאם הוטספר.
בכך השלים קול זכייה בכל הטורנירים המקומיים באנגליה, בנוסף לגביע האירופי, במהלך הקריירה.
הוא כבש 13 שערים ב-20 משחקים בכל המסגרות במדי בלקבורן עד לסיום העונה, ובסך הכול כבש 18 שערים בעונה זו.
בעונה הבאה, , השתתף קול עם בלקבורן בגביע אופ"א, בעקבות הזכייה בגביע הליגה בעונה הקודמת.
הוא כבש שער אחד במסגרת הטורניר, והגיע עם קבוצתו עד לסיבוב השני.
בעונה זו חידש קול את השותפות בחוליית ההתקפה עם דווייט יורק, לאחר שגם יורק עבר ממנצ'סטר לבלקבורן.
קול סיים את העונה עם שבעה שערי ליגה ב-34 משחקים.
הוא סייע לבלקבורן לסיים במקום השישי בפרמייר ליג, ובכך להשיג השתתפות נוספת במפעלים האירופיים.
עונת הייתה מאכזבת מאוד עבור קול, כאשר בלקבורן הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע אופ"א, ובפרמייר ליג סיימה במקום ה-15 לאחר שהתייצבה בתחתית הליגה במשך כל העונה.
למרות זאת, עונה זו היוותה עבורו שיפור מבחינה אישית, לאחר שכבש 11 שערי ליגה.
לאחר עונה זו החליט קול לעזוב את בלקבורן.
13 שנים לאחר שבילה תקופת השאלה קצרה בקבוצה, הצטרף קול לפולהאם לפני פתיחת עונת .
הוא היה מלך השערים של פולהאם בעונתו היחידה בקבוצה עם 12 שערים, אך החליט שלא לחדש את חוזהו שעמד על שנה אחת בלבד.
בעונת הצטרף קול לקבוצת מנצ'סטר סיטי, שאותה אימן סטיוארט פירס.
פתיחת העונה הראשונה שלו בקבוצה הייתה טובה כאשר כבש תשעה שערים ב-22 משחקים, והסיטי התייצבה בחלק העליון של טבלת הפרמייר ליג.
אף על פי כן, פציעה קשה בחודש מרץ מנעה ממנו לשחק עד לסיום העונה, והוא סיים את תקופתו בסיטי מוקדם מהצפוי.
בתחילת עונת עבר קול לפורטסמות', תמורת סכום שהוערך במיליון ליש"ט.
במשך חצי עונה בפורטסמות' הוא הבקיע שלושה שערים בלבד, ובמרץ 2007 הושאל לקבוצת ברמינגהאם סיטי מאליפות הפוטבול ליג - הליגה השנייה בחשיבותה באנגליה.
במדי ברמינגהאם שיחק קול חמש פעמים בלבד וכבש שער אחד, נגד וולבס.
בסיום העונה הוא חזר לפורטסמות', אך שוחרר מהקבוצה בחודש אוגוסט.
בעונת חתם קול על חוזה לעונה אחת בסנדרלנד, עולה חדשה לפרמייר ליג.
בסנדרלנד הוא התאחד עם המאמן רוי קין, שכשחקן שיתף פעולה עם קול במנצ'סטר יונייטד, ועם דווייט יורק, ששיתף פעולה עם קול במנצ'סטר ובבלקבורן.
לאחר שבעה משחקים בסנדרלנד הושאל קול לברנלי מהפוטבול ליג עד לסיום העונה.
הוא הבקיע שישה שערים עבור ברנלי, כולל שלושער במשחק מול קווינס פארק ריינג'רס, שהיה השלושער הראשון שלו מזה שבע וחצי שנים.
בסיום עונת 2007/08 שוחרר קול מסנדרלנד.
לפני תחילת עונת הצטרף קול לקבוצת עיר הולדתו, נוטינגהאם פורסט, ששיחקה בפוטבול ליג.
לאחר שמיעט לקבל דקות משחק במדי נוטינגהאם, הוא הודיע על פרישתו מכדורגל בנובמבר 2008, ובכך סיים קריירה בת 19 שנים.
באוגוסט 2009 החל קול לעבוד כמאמן החלוצים במועדון האדרספילד טאון, תחת לי קלארק, חברו של קול בניוקאסל יונייטד ובפולהאם.
בדצמבר 2010 שב קול למנצ'סטר יונייטד ועבד במגרש האימונים של הקבוצה בזמן שסיים קורס באימון.
ב-22 באוקטובר 2019 מונה קול למאמן החלוצים והקשרים ההתקפיים בקבוצת סאות'אנד יונייטד לצידו של המאמן הראשי, סול קמפבל, שהצטרפו למועדון במטרה לחלצו מהמקום הלפני אחרון בפוטבול ליג 1.
קול שיחק לראשונה בנבחרת הלאומית של אנגליה בשנת 1995, והיה חבר בסגל שלה לסירוגין במשך כשבע שנים.
עם זאת, הוא מיעט לשחק במדי הנבחרת, וערך בה לאורך הקריירה שלו 15 הופעות במהלכן כבש שער אחד, במשחק מוקדמות גביע העולם מול אלבניה במרץ 2001. מיעוט ההזדמנויות שקיבל בנבחרת התבטאה בכך שאת כל ארבעת משחקיו הראשונים, שהתפרסו על פני מספר שנים, הוא שיחק תחת ארבעה מאמנים שונים.
קול לא זומן על ידי המאמן גלן הודל לטורניר מונדיאל 1998, על אף שהפגין יכולת טובה באותה תקופה במנצ'סטר יונייטד.
הודל תירץ את המהלך בכך שקול מרבה להחמיץ מהזדמנויות כיבוש.
הוא נפצע זמן קצר לפני יורו 2000, וכך נמנעה ממנו עוד השתתפות בטורניר גדול (גביע העולם ואליפות אירופה).
לאחר שלא זומן על ידי סוון-יוראן אריקסון גם למונדיאל 2002, הודיע קול על פרישתו מהנבחרת.
בנוסף, הוא ערך הופעה בודדת בנבחרת אנגליה ב', המשמשת כקבוצת אימונים לשחקנים אנגלים מחליפים.
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית: 1994
נבחרת העונה בפרמייר ליג: 2000
"אנדי" סמברג הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, קומיקאי, תסריטאי, מפיק ומוזיקאי אמריקאי-יהודי.
סמברג היה אחד מחברי הצוות הקבועים בתוכנית המערכונים הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב", מ-2005 עד 2012. זכה בשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידו הראשי בסדרה "ברוקלין תשע-תשע" שבה שיחק את ג'ייק פרלטה.
חבר בהרכב המוזיקלי-קומי לונלי איילנד.
סמברג נולד ב-18 באוגוסט 1978. הוא גדל והתחנך בעיר ברקלי שבקליפורניה, ארצות הברית, למרג'ורי "מרגי" (לבית מארו), מורה בבית ספר יסודי וג'ו סמברג, צלם.
לסמברג שתי אחיות אשר אחת מהן, ג'ואנה, עלתה לישראל ואף נישאה לישראלי.
אביה המאמץ של אמו אלפרד ג'יי מארו היה מנכ"ל הקונגרס היהודי האמריקני; באמצעותו, דודנית מדרגה שלישית שלו היא הפוליטיקאית והסנאטורית, תמי בולדווין.
סמברג תיאר את החינוך שלו כ"לא הייתי אומר שאנחנו סופר-דתיים, אבל אנחנו מאוד מחוברים להיבט התרבותי של זה".
סמברג מעולם לא חגג בר מצווה.
הוא למד בבית הספר היסודי שאבוט עם כוכבת ברוקלין תשע-תשע לעתיד, צ'לסי פרטי.
בגיל 5 אמר להוריו שהוא רצה לשנות את שמו ל"אנדי" (Andy).
בשנת 1996 סיים סמברג את לימודיו בתיכון ברקלי שבעיר הולדתו.
באותה תקופה החל להתעניין בכתיבה יוצרת והצהיר כי שיעורי הכתיבה "היו אלה ש[הוא] השקיע בהם את כל מאמציו...