tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המחסור בכוח אדם מקצועי בכלי השיט, עקב האבדות הכבדות של הצי בגזרת הים התיכון.
הלהט של המתנדבים היהודים להגיע בכל מחיר לכלי שיט מלחמתיים של ממש.
בצוללות שירתו 7 מתנדבים ארצישראלים.
משה בוק שירת בצוללת צה"מ פרטין (N75) כמכונאי ומכשירן.
לאחר מכן, עבר לצוללת חדישה יותר וזו השתתפה בהורדת אנשי קומנדו לחופי אויב ותקיפת אוניות גרמניות.
עם כניעת גרמניה, הודות לכך שגרמנית הייתה שפת אמו, נבחר בוק לצוות מיוחד של צוללנים שמשימתם הייתה לקבל מן הגרמנים צוללות שלל מבסיסם בנורווגיה.
היו אלו צוללות חדישות עם "שנורקל" לטעינת מצברים מתחת למים.
טכנולוגיה שטרם הייתה ידועה לצי הבריטי, אחרי המלחמה פתח בוק חנות צילום ושעונים בחיפה, חנות שהפכה למקום מפגש חברתי ליוצאי הצי הבריטי והישראלי.
צוללן ארצישראלי נוסף בשם משה מירון (מירצ'י) שירת כמכונאי בצוללת.
צוללן נוסף היה יצחק מרק ששירת כמכונאי בצוללת.
במהלך הקרבות הצוללת בה שירת טובעה, אבל יצחק, למזלו, היה בחופשה לרגל נישואי אחותו.
לאחר המלחמה יצחק השתתף בהקמת כפר הדייגים "מכמורת", עסק בעלייה ב' ובמלחמת העצמאות, שירת בחיל הים.
בטרפדות M.T.B ובספינות קרב חופיות M.L
המתנדב עקיבא פסטרנק שירת בטרפדת בתפקיד אחראי חדר מכונה.
הטרפדת השתייכה לשייטת העשירית של הצי המלכותי ופיטרלה במימי דרום איטליה וצפון אפריקה.
המתנדב אורי ליפמן, יהודי יחיד בספינה.
החליף את אחראי חדר המכונות שנהרג בפעולה בספינת קרב חופית.
תפקידם היה ללוות שיירות ולבצע פעולות קומנדו בים האגאי בשיתוף עם לוחמי המחתרת היוונית.
הצוות שמנה 15 איש השתתף בפלישה לאיטליה.
ראובן בראון שהיה ספק לאוניות הצי ושירת בבסיס חיפה צורף לקראת סוף שירותו לסיירת אה"מ אג'קס (22) אשר צוותה השתתף במרדף אחר אוניית המערכה זוטא אדמירל גרף שפה בקרב נהר לה פלטה טרם שירת באונייה.
שירת כשנתיים עד שנדרש להשתתף עם הצוות בתרגול השתלטות על אוניות מעפילים.
משסרב בשל היותו יהודי, הורד מהסיירת והוחזר ארצה.
מאוחר יותר, לכדה סיירת זאת את אקסודוס (אוניית מעפילים)).
ספינת משא מעץ, סקונר Schooner
בין המגויסים לצי הבריטי הייתה קבוצה של אלחוטנים יהודים שהשתתפו במבצעים שונים.
הקבוצה אומנה בבית הספר לאלחוט באלכסנדריה.
הם הופלו, ולא הוכנסו בסוד הצפנים.
בשלהי 1944 הורגש מחסור גדל באלחוטנים עקב ההכנות לפלישה לסיציליה.
קבוצה של אלחוטנים יהודים, ביניהם גד בן-ארי נשלחו לסקונר חופים בת 150 טון שסיפקה נשק ותחמושת ללוחמי המחתרת היונים באיי הדודקנז, שם השתתפו בפעילות הקומנדו נגד הגרמנים ובמעקב מוסווה אחרי תנועתם בבסיס הצוללות.
ספינת קיטור מיושנת ששימשה במלחמת העולם הראשונה כשולת מוקשים.
אחר כך שימשה כבית ספר צף לתותחנות נגד מטוסים לימאי הצי המסחרי.
מאחר שספינה זו ביצעה את תפקידה קרוב לחוף, החליטה מפקדת הצי להפעילה על ידי צוות ארצישראלי שמנה 30 מכונאים וסיפונאים יהודים ו-10 בריטים בתפקידי פיקוד ומנהלה.
המתנדב אברהם רוזן, שירת על שולת מוקשים.
אונייה בת 2000 טון, שימשה למדידות ובסיסה היה בפורט סעיד.
שירתו עליה מספר ימאים יהודים.
עסקה בנושאי תקשורת והנחת כבלים באזור המזרחי של אגן הים התיכון.
שירתו עליה מספר אלחוטנים יהודים.
שימשה כשולת מוקשים באגן המזרחי של הים התיכון.
עגנה באלכסנדריה והוגדרה כאוניית אם לתיקונים, ובעיקר עסקה בשיפוץ צוללות.
בין 300 בעלי המקצוע ששירתו עליה היו כ-20 יהודים.
אונייה אחות לבלנהיים, אשר עגנה בקרבתה, גם עסקה בתיקוני אוניות.
הוצבו בה שישה בעלי מקצוע יהודים.
מתנדבי היישוב בקורס טיס של הצי
גולת הכותרת בצי הבריטי הייתה זרוע האוויר של הצי המלכותי (FAA), וחלומם של מתנדבים היה לשרת כטייס בנושאות מטוסים.
הפיקוד העליון של הצי ומשרד המושבות, חששו מגיוס המתנדבים לתפקידים מבצעיים, כדי למנוע שימוש בהכשרה הצבאית נגד בריטניה לכשמלחמת העולם תסתיים.
הגיוס לחיל האוויר המלכותי היה במשורה, ובמנויי הסוכנות היהודית.
איש מהמתנדבים לא הגיע לתפקידים אלה בכוחות עצמו.
בשנת 1943–1944 היה מחסור חמור באנשי צוות אוויר בחזית היפנית והאירופית, והצי יצא בקריאה למתנדבים משורותיו.
לקריאה זו נענו שניים: אדמונד וילהלם ברילנט וצבי אבידרור.
אדמונד וילהלם ברילנט היה יוצא פלוגת משמר הרכבת.
הוא היה בעל הכשרה בתעופה, ושימש כמדריך טיס של ההגנה בקלוב התעופה הארץ ישראלי בכפר ילדים.
ברילנט שאף להיות טייס בצי, נשלח לקורס טיס והומלץ לקצונה על ידי קפטיין פיצג'רלד מפקד בסיס מסוואה ולוופטיננט קומנדר ויליאם גדס מפקד הנדסה בבסיס מסוואה.
הוא שירת גם בבסיס חיל האוויר של הצי הימי (Phoenix), והשתלב בקורס הכשרת טייסים על נושאות מטוסים.
הקורס לא יועד לארצישראלים, וברילנט הודח כשמפקדת הצי "גילתה" שהוא מתנדב ארצישראלי.
הוא שירת בצי עד שנת 1946.
צבי אבידרור, שהיה מתנדב בצי הבריטי, עשה את ראשית שרותו על המשחתת אה"מ קרלייל (D67) (HMS Carlisle) שהופצצה על ידי חיל האוויר הגרמני ליד כרתים וטובעה.
משחתת הצי שעברה במקום משתה את אבידרור מהמים, והוא ניצל והוצב במצרים, שם ניסה להגיע לזרוע האוויר של הצי.
הוא הוצב כמקלען על מטוס קטלינה PBY-5A לאחר תום המלחמה, ושירת בצי עד 1946. הסיבה הרשמית שנמנע ממנו להגיע לקורס טיס הייתה שאלת האנגלים "מה יקרה אם יפול בשבי כיהודי?".
עם קום המדינה שירת בחיל האוויר וקיבל דרגת ייצוג של רס"ן בתפקיד קצין קדטים של הקורס הראשון בחיל האוויר.
בשנת 1952 פרש מחיל האוויר במחאה על נטילת דרגתו והורדתו לדרגת סמ"ר.
אבידרור שירת בטייסת 69 והביא את ה-B17 למוזיאון חיל האוויר בחצרים.
מהימאים היהודים שבשירות הצי הבריטי נמנע לבוא לעזרת בני עמם באירופה, אך רבים מהם מצאו דרך לסייע במשימות ההגנה וההעפלה, וכן בארגון הקהילות היהודיות במצרים מחשש פורענויות אפשריות.
אחד מן המתנדבים, גרשון ריטוב, פעל באלכסנדריה במסגרת ארגון ההגנה בהתאם להנחיות נציג הסוכנות היהודית יעקב צור.
נציג הסוכנות היה מעביר ידיעות על המתרחש בארץ ישראל בעת מפגשים של חברי ההגנה בבתי ציונים מבני המקום.
לעיתים הגיעו לשם משה שרת ואליהו גולומב, שהיו מעבירים תדריכים באשר למדיניות ההגנה.
באלכסנדריה אורגנו מגויסי הצי לחוליות ומחלקות, והקצו להם אזורי מגורים של יהודים כדי להגן עליהם במקרה של פרעות.
כאשר הבריגדה היהודית התכוננה להפליג ממצרים לאיטליה נצטוו אנשי הצי, בראשותו של גרשון ריטוב, לרכז מידם כלי נשק ופנקסי חיילים.
נאספו 300 פנקסים למחתרת בארץ.
פירוש הדבר היה 300 עולים, אלו היו הכפילים לחיילי הבריגדה.
בנוסף פעלו המתנדב מרדכי רון וחבריו באיסוף "תעודות מסע", וכך אפשרו לצעירים מן המקום לעלות ארצה עם אוניות המשא הישראליות "עמל", "עליזה" ו"עתיד".
מתנדבי הצי בחיפה סייעו בהברחת מעפילי האונייה חנה סנש שהגיעה לחיפה בערב חג המולד בשנת 1945 באמצעות שליחת משאיות נהוגות בידי נהגים יהודים מבסיס הצי.
תרומה משמעותית נוספת הייתה של המתנדב ש.
בן-קיקי, שרכש קשרי ידידות קרובים עם המפקד הבריטי של בסיס חיפה והצליח לרתום אותו לסיוע ברכישת נשק, אמצעי לחימה, תצלומי אוויר ואף אוניות.
קשרים עם הקהילה היהודית ופעילות פנאי
השרות הארוך בנכר יצר הווי מיוחד בין הימאים הארצישראלים, בעיקר בשעות הפנאי שלאחר שעות פעילות.
בבסיסים קטנים ומרוחקים הייתה פעילות חברתית מצומצמת, והמתנדבים העבירו זמנם בקנטינה, בצפייה בסרט, בסיורים באזורם ובביקורים ביחידות שכנות.
בערי הנמל הגדולות החיים היו תוססים יותר.
הייתה פעילות חברתית מגוונת וקשר עם בני היישוב מיחידות אחרות ובעיקר, עם בנות היישוב מיחידת ATS.
הוקם ועד של אזרחי המקום, מעין "ועד למען החייל היהודי", אשר אירח את המשרתים מכל הזרועות בבתי משפחות יהודיות, התפתחו קשרים ואף נקשרו בקשרי נישואין.
תפקיד נכבד בהווי הארצישראלי ובחיי התרבות של המתנדבים היהודים באלכסנדריה מילא מועדון ציוני שנקרא מועדון "התקווה".
מועדון זה הוקם על ידי ההסתדרות הציונית, והיה מקום מפגש של כל החיילים היהודים מזרועות שונות של הצבא הבריטי.
המועדון היה פתוח מידי ערב.
פעלה בו ספרייה, עיתונות והיה גם מזנון.
ועדת התרבות במקום דאגה לערוך מדי ליל שבת מסיבות עונג שבת, הרצאות ופגישות עם אורחים מארץ ישראל.
מועדון זה היה מוקד ליצירת קשר עם יהודי המקום, ורבות מבנות המקום מצאו להן חתנים.
החופות נערכו בבית הכנסת המפואר שבאלכסנדריה, בטקס רב רושם בנוסח ספרדי.
ביום הניצחון על גרמניה ערכו המתנדבים היהודים מסדר צבאי מפואר בחצר בית הכנסת, ולאחר מכן התכנסו לתפילת הודיה.
מועדון מנורה שכן לא הרחק ממועדון "התקווה", ושימש כמסעדה לחיילים היהודים וכמקום מנוחה וקריאה.
"The Fleet Club" היה אחד ממתקני הבידור הגדולים באזור.
המועדון השתרע על עשרות דונמים וגינתו בלבד שירתה כ-2000 איש.
הבניינים כללו אולמי הופעות, קונצרטים, מפגשים וסרטים.
היו שם ספריות, מסעדות ושירותי מלון ורחצה.
בין באי המועדון היו ימאים דרום-אפריקאים, אוסטרלים, ניוזילנדים, קנדים, הודים, ארצישראלים ובריטים.
אחת לחצי שנה זכו הימאים לחופשה של מספר שבועות.
אלו ששירתו במצרים נטו לתור את המקום והיו מבקרים בקהיר, לוקסור ואסואן שעל גבול סודאן.
היו מקרים שהמחתרת המצרית ששיתפה פעולה עם הנאצים, ואף ניסתה לשדוד מהימאים את ספר התשלומים Seaman's Pay Book כדי להחדיר מרגלים גרמנים לצי, ללא הצלחה.
מתנדבים אחרים תיירו בבעלבכ בלבנון, בדמשק הסורית ואף הגיעו לעיראק ולאיראן.
היו כאלו שקיבלו חופשה לארץ ונסעו ברכבת "אקספרס מצרים-ישראל".
תחנות הרכבת היו בקנטרה, ברפיח ובאל עריש, ושימשו לתדלוק קטרים וכנקודות החלפת כסף ונקודות "נאפי" לכיבוד חופשי, ללא תשלום לחיילים.
תרומת המתנדבים להקמת ציי ישראל
תרומת יוצאי הצי הבריטי להקמת חיל הים הייתה במספר מישורים.
ניצול כישרונם הטכני בהשמשת אוניות צי הצללים לאוניות מלחמה מאולתרות.
היה זה מבצע מורכב מאחר שהבריטים שלטו בנמל חיפה עד ל-30 ביוני 1948 ולכן העבודה נעשתה בחשאי.
מתוך 10 אוניות מעפילים שהיו קשורות לשובר הגלים בנמל חיפה, היו שלוש קורבטות לשעבר מן הצי הקנדי שהפכו ייעוד להבאת מעפילים.
16 שוברת קרח לשעבר תחת דגל אמריקאי.
סקר שנערך על ידי מומחים מחו"ל קבע שלא ניתן לשפצן למצב הפלגה.
מתנדבי הצי המלכותי הבריטי שיפצו כלי שיט אלו תוך תקופה קצרה.
בתי מלאכה לעבודות ציבוריות ומסגריות פרטיות בחיפה.
תוקנו מערכות צנרת, חשמל, ניווט ובטיחות.
עיקר המלאכה נעשתה מול נמל תל - אביב כולל חימוש וציוד כנהוג באוניות מלחמה.
בפרוץ מלחמת העצמאות הפליגו האוניות בחימוש קל ביותר.
סמל האלתור והתעוזה והסוואה הייתה "הצפונית" הידועה כ א-16 כשבחרטומה מוצב תותח דמה שהותקן על ידי יריעות ברזנט צבועות בצבעי הסוואה.
כתיבת נוהלי חיל הים הנבנה ונוהגי חיל הים במתכונת הצי הבריטי.
עבודה זו נעשתה בעיקרה על ידי שלמה יעקבסון ואריה קוטיק, ששירת בבריגדה ביחידת תובלה 650.
הקמת מסגרות טכניות בחיל הים.
יוצאי הצבא הבריטי נקלטו בעיקר בתפקידים טכניים.
רבים מהם הגיעו למספנה, למחלקת תיקון אוניות בראשה עמדו סא"ל שטוייר מהנדס חשמל ולשעבר קצין בצי הבריטי שנתמנה כמהנדס ראשי של החיל, ואל"ם ג'ו נוביק, לשעבר תת-קצין בצי הבריטי.
לאגף ההנדסה נתמנו המהנדסים בנימין קסל, שניידר, לותר, מסינגר לשעבר קצינים בצי הבריטי.
ולבסיס ההדרכה של החיל, בעיקר במגמת מכונות: איגרא, מוריס, בראון.
היו גם ששירתו על הספינות, בעיקר כקציני מכונה כזוהר גרייף קצין מכונה ראשי במשחתת אילת.
המחסור הכללי בישראל באנשי מקצוע הוביל למאבקים על גיוסם של חלק מהאנשים המקצועיים יותר.
לדוגמה, תכתובת בעניין המהנדס ישראל קירשטיין ששירת בצי הבריטי.
קירשטיין היה קבלן אזרחי שעבד רבות בתיקון אוניות בריטיות בנמל חיפה ונחשב לגדול ביותר בתחום זה בארץ והוגדר על ידי הצי הבריטי כטוב ביותר במזרח התיכון.
הוא מונה על ידי גרשון זק ב-24 במאי 1948 כקצין אחראי לתיקון האוניות כיוון שהוא היחיד בארץ המכיר אוניות מלחמה, הצבת כלי נשק עליהן וכל צרכיה.
מאידך, בן-גוריון דרש אותו להקמת התעשייה הצבאית.
יוצאי הצי הבריטי התקדמו בחיל הים ותרמו להעצמת כוחו וכמו כן תרמו לפיתוח הצי המסחרי והקימו את משמר החופים.
אל"ם יוסף (ג'ו) נוביק הקים וניהל את מספנת חיל-הים בשנותיה הראשונות.
תפקידו היה בעקבות שירותו ב-RN והכשרת אוניות מעפילים עבור חיל הים.
חזונו היה הקמת בית ספר להכשרת נוער למקצועות המספנה השונים למרות הקשיים בהגשמתו.
יהושע להב (שניידמסר), בוגר בית הספר הימי בחיפה מחזור א' (1942), עבר באפריל 1948 מחטיבת כרמלי לחיל הים.
הוא היה קצין מכונות ימי בהכשרתו, ואחרי שיפוץ כלי השיט הראשונים חזר להפליג.
בינואר 1949 היה בצוות שהביא את ק-28, הפריגטה הראשונה של חיל הים.
להב היה בין מקימי מחלקת ההנדסה של החייל תחת פיקודו של ג'ו נוביק.
תקופה בה עמדו בפני חיל הים אתגרים חדשים, בין היתר משום התארכות הגבולות הימיים של המדינה לאחר מלחמת ששת הימים.
המחצ"ד היה אחראי להכנת הסטילים שהגיעו "עירומים" משרבור, כולל הרכבת מערכות הנשק.
קליטת הסטילים והדבורים חייבה שינוי תפיסה בלוחמה הימית ומחצ"ד נדרש להיערך לקליטת הכלים החדשים.
בשנת 1971 סיים להב את שירותו בחיל הים בדרגת אל"ם, הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע יוצא הצי הבריטי בחיל הים.
סא"ל שטוייר (שרטון) שירת בצי המלכותי בדרגת לוטננט מהנדס חשמל, היה מהנדס ראשי של חיל הים לימים נתמנה לנספח הימי של צה"ל בלונדון.
זאב ורדי הקים את בית הספר לימאות בבה"ד חיל הים בחיפה.
קיבל את המשימה להקים משטרה צבאית ימית ביפו, בעזרת דב הקר, כאשר הדפוסים הועתקו מהאנגלים.
ורדי מונה למפקד מחנה הנמל בכפוף למפקד הנמל.
לאחר איחוד היחידות, מונה למפקד המחנה ומפקד המשטרה הצבאית הימית בחיפה.
מינויו הבא היה בשייטת הקטנה, כסגן מפקד על פ-53. עבר להדרכה בבה"ד, הקים את בית הספר לימאות בבה"ד והיה מפקד בית הספר לתותחנות וימאות ואף היה קצין התותחנות הראשי של שייטת המשחתות, העביר את הקורס הראשון של סמלי סיפון, פיקד על הנוגה והיה הרל"ש של שלמה אראל, מפקד חיל הים.
עם שחרורו עבר לחברת צים ושם היה ראש מחלקת הדרכה וקדטים.
שלמה יעקבסון היה מפקד בסיס הקליטה הרשמי של חיל הים שהוקם בבסיס המכ"ם הבריטי לשעבר בסידנא עלי.
לבסיס הגיעו חיילים אשר אותרו על ידי נציגי חיל הים בבסיסי הקלט של אכ"א, בהם משוחררי הצי הבריטי, בוגרי אגודות ימיות ובעלי ניסיון ימי קודם.
דגש ניתן לקליטת אנשים בעלי ידע טכני, אשר הופנו לבתי המלאכה בחיפה והיוו את השלד של מספנת חיל הים ומאוחר יותר של מספנות ישראל.
יעקבסון שירת בצי הבריטי בדרגת רס"ר, ולכן העדיף בוגרי הצי הבריטי.
לאחר תקופה קצרה הוענקה לו דרגת קצונה והוא מונה כמפקד בסיס יפו ולימים ראש מחלקת השלישות של החיל וכותב נוהג חיל הים.
המתנדבים סא"ל אדם ענב ווינטראוב וסא"ל זאב בר-זאב פרקש שירתו כאנשי מכונה בחיל הים.
אדם ענב שירת כראש ענף חשמל והיה בצוות שהביא את המשחתת אילת לישראל.
זאב בר-זאב היה קצין מכונה במשלחת הראשונה לשרבור בפרויקט שלכת.
אדמונד וילהלם ברילנט, שירת בבסיס Massawa בצי הבריטי.
היה בפלוגת הנמל ועסק בהכשרת אוניות מעפילים להפכן כאוניות חיל הים הישראלי.
מניסיונו בצי הבריטי, הקים 'מדור בקרת נזקים' והנהיג את 'אימון הצפה'.
היה 'הקצין הבודק' עם תפישת המשחתת המצרית איברהים אל אוול במבצע סיני וניתח בדו"ח שלו את הקרב הימי והתקיפה האווירית.
במהלך תפקידיו במספנות חיל הים וכקצין מטה בענף הנדסה ואדריכלות ימית, שיפר את לוחות המטה להסבת סירות דיג לאוניות משמר שנקראו יחידת סד"ג ושינה מהותית תהליכים אופרטיביים במהלך ההסבה, ממספר ימים למספר שעות.
ברילנט הושאל לצים לפרויקטים של בניית אוניות בצרפת.
לאחר שחרורו, עבד כארכיטקט ימי בצים.
בצרפת, היה מפקח טכני של בניית האוניה שלום במספנות "לשנטייה דה לה אטלנטיק" וכן ה"קשת" וה"נגה" במספנות "טולון".
בשנת 1969 תכנן את תדלוק ספינות הטילים מבצע נועה במצר גיברלטר על ידי א.מ-לאה.
זאב הים שנשלח לאירופה כשליח הרכש של חיל הים, רכש את סירות הנפץ שהטביעו את אוניית הדגל של הצי המצרי האמיר פארוק.
עשר שנים קודם, היה ראש מחלקת השיט של בית הספר הימי בחיפה, לימים בית הספר לקציני ים עכו ע"ש כ"ג יורדי הסירה.
מלבד תרומתם העיקרית של המתנדבים להקמת הצי הישראלי ובו חיל ים ותרומתם לצי הסוחר, היו משוחררים שאף קידמו את התעשייה בארץ ואת התיירות.
בהם ששירתו בבסיס מאסאווה כמו מייסד מפעל המתכת תורן בחיפה ומשה קיל ממקימי הפארק הלאומי ברמת-גן.
בין המתנדבים היו סמי עופר, לימים קצין בחיל הים הישראלי בדרגת סא"ל ולאחר מכן לאיל ספנות ובעליה של חברת צים.
עוד מתנדב שהתפרסם היה דן בן אמוץ, אולם הוא סולק מהצי כבר בשלב הטירונות בשל בעיות משמעת.
ארגון יוצאי הצי הבריטי היה חלק מאיגוד חיילים המשוחררים בישראל (אחי"ם) ונקרא מועצת יוצאי הצי הבריטי המלכותי וחיל הים/צוות.
בראש האיגוד עמדו: זאב הים, אביגדור אלון, מוריס אריה, אריה קוטיק, שלמה יעקבסון וג'ו נוביק.
ארגון זה שמר על קשר ומפגשים בין המתנדבים.
המפגש הראשון התרחש בשנת 1968 במלאת 25 שנים לגיוס.
המפגש השני התרחש במלאת יובל לגיוס והתרחש בשנת 1993. הכינוס האחרון נערך בבית השגריר הבריטי בספטמבר 2007. הכינוס היה ביוזמת צבי אבידרור ששירת בצי הבריטי.
נספח הצי ואנשי הצי המלכותי הבריטי, עמדו בקשר עם מתנדבי הצי הארצישראלים וב-7 במרץ 1992 הוזמנו לבקר במשחתת הטילים HMS SHEFFILD בעת שביקרה בנמל חיפה.
הם כובדו בשריקת המשרוקית המסורתית כאשר קצינים עולים לסיפון.
איגוד החיילים המשוחררים פורק והארכיון שלו ושל משוחררי הצי הבריטי הועבר למוזיאון ההתנדבות במושב אביחיל.
כיום החל פרויקט תיעוד המתנדבים לצי באתר עמותת חיל הים תחת הכותרת שותפים לדרך, כמו כן מתועדת עשייתם ותרומתם של המתנדבים לצי וכן הופקו להם דפי לוחם במוזיאון הלוחם היהודי בלטרון.
רמחצ"ד - ראש מחלקת ציוד בחיל הים, תפקיד בדרגת תת-אלוף ולפני כן אל"ם.
ק - סימן לאוניית קרב בחיל הים (משחתת או פריגטה)
פ - סימן לנחתת בחיל הים (פולשת)
ט - סימן לטרפדת (סט"ר, סירת טורפדו)
HMS - קיצור לאוניית הוד מלכותו/ה.
תקף גם לבסיסים בצי הבריטי המלכותי.
RNVR - מתנדבי המילואים של הצי הבריטי המלכותי Royal Navy Volunteers Reserves
Lt - דרגת סגן בצי
Lt - דרגת סרן בצי
מתנדבי היישוב בבאפס היו יהודים שהתנדבו בעידוד המוסדות הלאומיים של היישוב בארץ ישראל לשרת בצבא הבריטי והוצבו כחיילים בתפקידי עזר ביחידת ה"באפס" - Buffs (יחידת חיל רגלים) במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
ה-Buffs היה הכינוי של 'הרגימנט המלכותי של קנט המזרחית' - Royal East Kent Regiment.
רגימנט הבאפס הוקם בשנת 1572 והיה אחד הרגימנטים הוותיקים ביותר בצבא הבריטי, הוא פורק ואוחד עם רגימנטים נוספים בשנת 1966 ושוב ב-1992 וכיום מורשתו נמצאת ברגימנט המלכותי של נסיכת ויילס.
השם "באפס" שמשמעו צבע בגוני חום-צהוב, ניתן לרגימנט בשל הצבע הצהבהב חום של צווארוני מדי הייצוג של חייליה.
מתחילת מלחמת העולם השנייה ובמהלך כל שנות המלחמה, דרשה הנהגת היישוב מהבריטים ולחצה עליהם להקים יחידה עברית לוחמת, שתהיה מורכבת כולה מבני היישוב עם סמל ודגל משלה, כדוגמת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, בה יוצבו וישרתו מתנדבי היישוב לצבא הבריטי.
הבריטים התחמקו כמעט עד סוף המלחמה מלהסכים לבקשה זו.
מתנדבים בני היישוב נשלחו לשרת ביחידות עזר שונות, בחיל החפרים, ב'באפס', ברגימנט הארץ ישראלי, בפלוגות התובלה - אך לא ביחידה משלהם, בשפתם ותחת דגלם.
יחידה כזו הוקמה רק לקראת סוף המלחמה.
בספטמבר 1940, בשיא תקופתה הקשה של בריטניה במלחמת העולם השנייה - ימי הקרב על בריטניה, הוקמה הפלוגה העברית הראשונה של חיל הרגלים בתוך ה-Buffs.
שלטונות המנדט טענו כי הצבת מתנדבי היישוב ב'באפס' נעשתה מטעמים פורמליים, כדי להימנע מן הקשיים הכרוכים בהקמתו של רגימנט חדש, אך בעצם הצבתם של מתנדבי היישוב ביחידה טריטוריאלית של חיילים מחבל ארץ מסוים באנגליה, גילו הבריטים את כוונתם שלא להציבם בכל יחידה שיש בה סממן מקומי ארץ ישראלי או עברי.
משיקולים פוליטיים החליטו הבריטים לקיים שוויון בגיוס בין יהודים לערבים, אך בפועל רוב המתגייסים היו יהודים.
הבריטים אפשרו תחילה גיוס לשש פלוגות בלבד, מהן שלוש פלוגות יהודיות ושלוש ערביות שתשרתנה בארץ ישראל ובעבר הירדן בלבד.
בסופו של דבר קמו 15 פלוגות יהודיות, בכל אחת מהן כ-200 חיילים ובכולן יחדיו כ-3,000 איש.
ציפיות המתגייסים והנהגת היישוב כי הפלוגות תזכינה לאימונים צבאיים מתקדמים נכזבו עד מהרה.
הבריטים הטילו עליהן תפקידי עזר בלבד של אבטחה, שמירת מתקנים וליווי שיירות, ואימוניהן היו מצומצמים ביותר.
הנשק שניתן להם היה משאריות מלחמת העולם הראשונה.
פלוגות ה'באפס' חנו בארץ ישראל ותקוות המתנדבים כי במהרה ייצאו לחזית להילחם בגרמנים והאיטלקים נכזבו.
לדברי מפקד ההגנה אליהו גולומב, במלאת חצי שנה לקיומן של הפלוגות, אין "פלוגות הבאפס אלה כוח צבאי: הן מנותקות מכל פיקוד, אין להם אימון רציני.
החיילים עסוקים כרגיל בתפקידי-עזר שניים במעלה".
רק ב-1942 הורכבו מפלוגות הבאפס שלושת גדודי הרגימנט הארץ ישראלי, וגם אימונן הפך יסודי יותר.
הקמת יחידות עבריות של חיל רגלים סדיר בצבא הבריטי היה ציון דרך חשוב בדרך החתחתים שהובילה לבסוף, ב-1944, לקראת סיום המלחמה, להקמת עוצבה עברית במלוא מובן המילה.
בעוצבה זו שירתו רק חיילים יהודיים מארץ ישראל, והיא נשאה דגל וסמל ייחודיים לה, מפקדיה היו יהודים בני הארץ ובראשם היהודי הקנדי לוי בנימין, ושפת הדיבור בה הייתה עברית בלבד - הבריגדה היהודית.
מתנדנדת על הגלים אך אינה טובעת הוא ביטוי בלטינית המשמש כמוטו של העיר פריז.
הביטוי מופיע בסמל העיר לצד ספינה המתנדנדת על הגלים בים גועש.
מקור הביטוי הוא בתאגיד יורדי הים בנהר הסן שבפריז, אשר שלט במסחר בעיר מאז התקופה הרומית.
מתנד גבישי () הוא מתנד חשמלי, המתבסס על גביש פיאזואלקטרי,אותו גילו האחים פייר וז'אק קירי ב־1880. הם גילו את הבסיס הפיזיקלי של האפקט הפיאזואלקטרי בגביש הקוורץ שיוצר תנודות בתדר קבוע כאשר מעבירים דרכו זרם, או יוצר זרם כאשר מופעל עליו התדר.
אפקט ישר (Direct): כאשר מפעילים לחץ או מתח מכני על החומר, נוצר על פניו מטען חשמלי ומתח חשמלי אפקט הפוך (Inverse/Converse): כאשר מפעילים שדה חשמלי על החומר, הוא מתעוות מכנית – מתכווץ או מתרחב.
התנודות החשמליות אופייניות רק לתדר המסוים ובגורם איכות (Q) גבוה מאוד.
תדר זה משמש לקליטה או שידור בתדר הנמצא בתהודה עם התדר של המתנד.
מערכות קליטה ושידור לדוגמה בתדרי רדיו, שעונים, מחשבים ומערכות משובצות מחשב, ועוד.
הגביש הנפוץ ביותר הוא גביש קוורץ, או גרמניום.
פיאזואלקטריות היא תכונה של גבישים קרמיים מסוימים, וכן חומרים ביולוגיים כמו עצם, דנ"א וחלבונים מסוימים, ליצור מתח חשמלי בתגובה ללחץ מכני.
התכונה נתגלתה על ידי פייר קירי, שגם נתן לה את שמה.
תכונות – המנגנון מבוסס על מבנה גבישי לא-סימטרי של החומר.
המבנה הגבישי מורכב מ"תא יחידה", שהוא מקבץ בסיסי של אטומים בעל מבנה פנימי הנקבע על-ידי המבנה המולקולרי של התרכובת (או היסוד) המרכיבים את הגביש וחוזר באופן מחזורי בסידור תלת-ממדי המרכיב סריג.
לכן זיהום כימי של הגביש מפריע לתכונות הפיאזו אלקטריות.
בגביש פיאזואלקטרי, האטומים מסודרים באופן שיוצר דיפולים חשמליים – הפרדה מרחבית בין מטענים חיוביים ושליליים, סדר זה נובע ממבנה האטומים בתוך הסריג של הגביש.
במצב רגיעה, הדיפולים מאוזנים ואין מטען חיצוני נטו.
בתדר התהודה, הרעידות המכניות מוגברות מאוד והגביש מתנהג כמו מסנן תדר חד־צר (high Q resonator): הוא מגביר את התדר המדויק שלו ודוחה תדרים אחרים.
באפקט הישיר: כאשר מפעילים לחץ מכני המבנה הגבישי מתעוות, מה שגורם לשינוי במרחק בין המטענים החיוביים והשליליים בתוך הגביש ונוצר קיטוב חשמלי – הפרדת מטענים שמתבטאת במתח חשמלי על פני החומר.
עם זאת, מצב זה אינו יציב והגביש חוזר למצבו הראשוני, וכך נוצרת תנודה הרמונית בתדר התלוי במבנה הכימי של הגביש, בעוביו ובתכונותיו הפיזיקליות.
באפקט ההפוך: שדה חשמלי חיצוני מושך ודוחה את האטומים הטעונים במבנה הגבישי אבל המתנד יופעל רק אם התדר של השדה החשמלי (או המגנטי) יהיה בתהודה של התדר של הגביש.
התוצאה היא שינוי בממדי הגביש (התרחבות או התכווצות) או עיוות הצורה שלו.
העיוות יכול לגרום גם לסגירת מעגל חשמלי נוסף או פתיחתו.
לדוגמה, כאשר לוחצים על גביש קוורץ (SiO₂), אטומי הסיליקון והחמצן נעים זה ביחס לזה, ויוצרים קיטוב חשמלי.
במצב זה משתנה גם ההתנגדות של הגביש לזרם המופעל לאורך ציר הגביש.
המשוב החיובי של גביש פיאזואלקטרי
כאשר נגרם רטט מכנִי, הנמצא בתהודה עם הגביש הוא מייצר בחזרה מתח חשמלי בתדר זהה.
המתח הזה מוזן חזרה למעגל החשמלי מתקבלת לולאת משוב חיובי – האות החשמלי גורם לרטט מכני, הרטט המכני מחזיר אות חשמלי באותו תדר והמעגל מחזק שוב את אותו אות.
היינריך גיאורג ברקהאוזן (Heinrich Georg Barkhausen, 1881–1956) היה פיזיקאי ופרופסור גרמני, אחד מאבות האלקטרוניקה המודרנית ותורת התקשורת.
אפקט ברקהאוזן הוא תופעה מגנטית מיקרוסקופית.
כאשר משנים בהדרגה את השדה המגנטי על חומר פרומגנטי, המגנטיזציה לא משתנה בצורה חלקה אלא בקפיצות קטנות.
האפקט נובע מתזוזת מבנה יסודי מגנטי הנקרא דומיין בתוך החומר.
אפקט זה משמש להבנת מבנה גבישים מגנטיים ומשמש גם לבדיקות לא הרסניות של מתכות.
כמו כל מתנד אלקטרוני, גם מתנד פיאזואלקטרי חייב לקיים שני תנאים בסיסיים:
תנאי המופע (הפאזה) – האות המוחזר במשוב חייב להיות באותו מופע כמו האות המקורי.
כלומר בתהודה (בדיוק אותו התדר).
תנאי ההגבר – ההגבר הכולל בלולאת המשוב חייב להיות שווה או גדול מ־1 (הגבר יחידה).שאלמלא כך התגובה תחלש ותעלם
בגביש קוורץ התנאים הללו מתקיימים באופן טבעי סביב תדר התהודה ולכן מתקבל מתנד ( אוסצילטור) יציב.
דוגמה נפוצה היא משוב חיובי בין רמקול, מגבר ומיקרופון, שגורם לצפצוף חד בתדר זה.
עד שנות הארבעים של המאה ה־20, השתמשו, בעיקר בשידור וקליטה של גלי רדיו, במעגלים אלקטרוניים הבנויים משילוב של קבל וסליל.
כאשר התכונות החשמליות של הסליל (יצירת שדה חשמלי) בתהודה עם הקיבול החשמלי של הקבל.
שינוי הקיבול החשמלי של הקבל משנה את התדר, והחלפת הסליל משנה את הערוץ (כמו מעבר מ־AM ל־FM).
מנגנון זה עדיין בשימוש במקלטי רדיו.
מאידך, בתקשורת טלפונית או צבאית ובהפעלת מערכות מרחוק משתמשים במתנדים פיאזואלקטריים לדיוק בקליטה ושידור ומניעת האזנה לא רצויה.
האפקט הפיאזואלקטרי נמצא בשימוש נרחב:
מצתי גז – לחיצה על הכפתור משחררת מתח שנצבר בקבל, המתח הגבוהה יוצר ניצוץ בין שני מוליכים בקצה המצת.
תדר המתנד קובע את קצב הניצוצות.
חיישני לחץ – במכוניות, מכשירים רפואיים, ובתעשייה.
רגישות גבוהה של הגבישים הפיאזואלקטריים מאפשרת תגובה מהירה ומדויקת למגוון רחב של שינויי לחץ או טמפרטורה.
הכוונה הייתה להפיק חשמל כתוצאה מלחץ חוזר של נסיעת רכב או תנועת אנשים.
Club Watt, רוטרדם (2008) – מועדון לילה שהתקין רצפה פיאזואלקטרית ברחבת הריקודים שמייצרת חשמל להפעלת התאורה (מאפשרת התאמת סוגי תאורה לפי קצב הריקודים)
תחנת רכבת טוקיו (2008) – יפן התקינה אריחים פיאזואלקטריים בכניסה לתחנת הרכבת בטוקיו.
מיליוני הולכי רגל ביום ייצרו חשמל לתאורה ושלטים.
Sustainable Dance Club ( הולנד) – אחד החלוצים בשימוש מסחרי ברצפות אנרגיה, בעיקר במועדונים ורחבות ריקודים.
כבישים בישראל – היו דיונים וניסויים לשילוב הטכנולוגיה.
אתגרים – למרות הפוטנציאל, השימוש המסחרי עדיין לא כלכלי בגלל עלות גבוה.
תקנה יקרה מאוד ביחס לתפוקת האנרגיה ביעילות נמוכה (ההכנסה מכמות החשמל המופקת קטנה יחסית להשקעה)
תפוגה: שחיקה מהירה בתנועה כבדה מחייבת תחזוקה – קשיים בתיקון והחלפת רכיבים.
הטכנולוגיה כיום מתאימה להדגמה חינוכית ופיילוט טכנולוגי מאשר לפתרון אנרגיה כלכלי בקנה מידה גדול.
מדפסות הזרקת דיו – מתח חשמלי גורם ללוחית הנמצאת במחסנית לדחוף טיפות דיו זעירות בהתאם לאותות החשמליים ממחשב המדפסת.
מנועים פיאזואלקטריים – תנועה מדויקת במיקרוסקופים אלקטרוניים, טלסקופים ומכשירים עדינים.
כמו בשעונים, תנודת הגביש מתורגמת למתח המוגבר ומניע את המכשיר.
מיקוד אוטומטי במצלמות – מיקוד עדשת המצלמה תלוי במרחק העצם המצולם, במהירות הצילום הרצויה (חשיפה) ומצב הצמצם של המצלמה.
במצלמות הממוזערות הקיימות כיום נעשה השכלול וההתאמה אוטומטי והתאמת עדשות בדיוק ננומטרי.
כאשר המרחק נקבע על-ידי קרן לייזר, והאור על-ידי גשש פיאזואלקטרי הרגיש לאור.
הנעת העדשה קדימה ואחורה לפי אורך המוקד הרצוי נעשית על-ידי מנוע פיאזואלקטרי.
חימום במיקרוגל – גביש יוצר תנודות בתדר גבוהה שיוצר גלים קצרים ובאנרגיה גבוהה.
ככל שהגלים המופקים קצרים יותר, התדר והאנרגיה שלהם גבוהים יותר.
הגלים המופקים מניעים מולקולות מים וחומר אורגני הנמצאים במוקד ונוצר חימום.
רמקולים וזמזמים (buzzers) – המרת אותות חשמליים לרעש או צליל באורכי גל הנקבעים על-ידי תכונות הגביש.
אולטרה סאונד רפואי – גבישים פיאזואלקטריים מפיקים תדרים התואמים לתגובת רקמות שונות, למשל לפי תכולת המים שברקמה.
תנועת המולקולות האלה בעומק הרקמות יוצרת הד אקוסטי שנקלט בחזרה במכשיר ומתורגם לתמונה.
בעוצמה גבוהה משתמשים בשיטה זו גם לריסוק כמו אבנים בכליות ובמרה או גידולי עצם שפירים.
חיישנים ברפואה – בנוסף לאפקט האולטרה-סאונד משתמשים בגבישים אלה גם לגילוי נוגדנים, זיהוי וירוסים (אנטיגנים) ובדיקות דם:
סונארים – מכשיר גילוי עצמים במים, למשל בצוללות.
שידור קול בתדר גבוהה מוחזר מעצמים מתכתיים הנמצאים במרחק, המכשיר מודד את המרחק ומאפשר איתור מיקום מדויק גם במרחק של קילומטרים.
שעוני קוורץ – גביש הקוורץ מתנדנד בתדר קבוע ויציב מאוד (בדרך כלל 32,768 הרץ) כאשר עובר דרכו זרם חשמלי, ומשמש כ"פעימת לב" מדויקת למדידת הזמן.
ב־1927 בנו אותו לראשונה ורן מריסון (Warren Marrison) וג'וזף וו.
Horton) מחברת Bell Telephone Laboratories בארצות הברית שנחשב לשעון הקוורץ הראשון.
הוא היה שעון מעבדתי גדול ומדויק מאוד, ששימש כתקן זמן.
ב־1969 השיקה סייקו היפנית את Seiko Quartz Astron 35SQ, שעון היד הקוורץ המסחרי הראשון בעולם.
זו הייתה מהפכה בתעשיית השעונים.
וכך בדומה לתגלית הטרנזיסטור, הפכו היפנים המצאה אמריקאית לנכס כלכלי.
מנועים פיאזואלקטריים ( אקטואטורים) – מנועים זעירים ומדויקים במיוחד לשינוי כיוון לוויינים
יתרון: אין צורך בדלק, פועלים על חשמל, דיוק ננומטרי.
שילוב חיישנים עם בינה מלאכותית ומחשבי-על מאפשרים התאמת התנועה בחלל, שימוש במראות טלסקופים חלליים להתאמה אופטית דינמית
מבנים מסתגלים (אדפטיביים) – מבנים המתאימים עצמם אוטומטית לתנאי הטיסה או הטמפרטורה בתעופה ובחלל.
לדוגמה: כנפי לווין שמשנות צורה בעזרת אקטואטורים פיאזואלקטריים, בקרת רעידות בגוף החללית.
ניטור – המרת רעידות ותנודות בחללית, או שינויים בשדות מגנטיים בחלל, זיהוי קרבה מסכנת של עצמים הנעים בחלל.
מעבדים וזיכרונות מתקדמים – FeRAM) Ferroelectric RAM) – זיכרון מבוסס חומרים פיאזואלקטריים או פרו אלקטריים.
צריכת אנרגיה נמוכה, מהירות גבוהה, עמידות לקרינה (חשוב לחלל).
שידור וקליטה בתדרים גבוהים – מאפשרים שידורים במהירות גבוהה כבר היום (5G ו־6G).
מסננים פיאזואלקטריים לתדרים גבוהים יוצרים מתנדים מדויקים למערכות תקשורת קווית ואלחוטית.
כך נתין גם להעביר במוליך אחד תדרים רבים, כמו בסיבים אופטיים.
אקוסטיקה ואלקטרוניקה – SAW (Surface Acoustic Wave) devices – גלים אקוסטיים על פני שטח.
שימוש בסמארטפונים, כמו Wi-Fi,או Bluetooth, בתדר קבוע.
כך ניתן לתאם בין מכשירי BT, קיים כבר היום.
בקרה מדויקת של מכונות ורובוטים, תקשורת בין מכונות בקווי הייצור, מנועים מדויקים וחוסכי אנרגיה, מזעור של רכיבים והקטנת הבלאי (אמורטיזציה).
כל זה תומך בהקטנת עלויות הייצור, מוצרים אחדים ומדויקים למרט הנדרש בכל סוגי התעשייה.
רובוטיקה רפואית ננומטרית – רובוטיקה המבוססת על רכיבים מיקרוסקופיים מדויקים וחסכונים.
לדוגמה: מניפולטורים כירורגיים ברמת דיוק של מיקרונים, רובוטים זעירים להזרקת תרופות ממוקדת, על-ידי שימוש במנועים פיאזואלקטריים (אקטואטורים).
שתלים חכמים – קוצב לב ללא סוללה, המופעל מתנועת השרירים בלבד.
שריר הלב הפועל שמושתל בו מתנד יכול להפיק די אנרגיה שתפעיל את הקוצב.
חיישנים (סנסורים) ביו-פיאזואלקטריים למעקב רפואי מתמיד – בדומה לחיישנים לגילוי נוגדנים, ניתן להשתיל "מעבדה מיקרוסקופית" המכילה חיישנים לנתונים הנדרשים, למשל ריכוז סוכר בדם, אנליטים (תרכובות מוגדרות) שונים וכדומה.
השתלת חיישנים פיאזואלקטריים המדווחים על הלחץ על העצמות ועל עמידותן ללחץ.
אולטרסאונד מתקדם – תחום זה מתקדם כבר היום.
הדמיה תלת-ממדית בזמן אמת, טיפול ממוקד בגידולים (HIFU - High Intensity Focused Ultrasound), מאפשר טיפול ממוקד בעומק הרקמות ללא צורך בניתוח.
נושא שבו ההתקדמות עוברת את גבולות הדמיון, ורובה עדיין לא מפורסמת לדוגמה: סונאר מתקדם – זיהוי צוללות ומוקשים תת-ימיים, תקשורת תת-ימית, שלא ניתנת להאזנת האויב, שימוש בגלים קצרים (כמו מכ"ם) גם לאיתור גופים בחלל.
חליפות "שלד חיצוני" – הגברת כוח לחיילים בעזרת אקטואטורים פיאזואלקטריים.
תנועת האיברים מתורגמת לאותות חשמליים המפעילים מנועים בעוצמה הגדולה מכח השריר.
הפעלת רכב אוטונומי ונשק אוטונומי.
שעונים אטומיים קומפקטיים – שילוב טכנולוגיה פיאזואלקטרית לייצוב תדרים במערכות ניווט מדויקות ביותר
חומרים חכמים (Smart Materials) – מבנים שמגיבים לסביבה ומשנים תכונות פיזיקליות לבוש המכיל חיישנים לרובוטים כמו חוש מישוש, ראיה מלאכותית תלת־ממדית ועוד.
מיניאטוריזציה – הקטנה נוספת תוך שמירה על ביצועים.
שילוב עם מחשבים ותוכנות אינטליגנציה מלאכותית ברכיבים ממוזערים ומערכות מיכניות משוכללות.
חומרים חדשים – פיתוח חומרים פיאזואלקטריים יעילים וידידותיים לסביבה.
אינטגרציה – שילוב עם מערכות קיימות.
עלות – הוזלת ייצור, תחזוקה והפעלה לשימוש רחב וכלכלי.
מתנדבי היישוב לצי המסחרי הבריטי המגויס לצי המלכותי הבריטי היו יהודים ארץ-ישראלים ימאים בצי המסחרי, שפעלו ברובם דרך החבל הימי לישראל ובית הספר הימי של בית"ר.
בשונה ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי, שהיו חיילים ולשם גיוסם נדרש מאמץ מדיני לפתוח את שערי הצי בפני מתנדבי היישוב, לא היו מגבלות ותנאים לקבלת ימאים לצי המסחרי.
ראשית הפעילות הימית בארץ ישראל החלה דרך ארגוני ספורט כגון "הפועל", "זבולון", "צופי ים", אשר השתייכו לזרמים פוליטיים.
בית"ר אשר תחתיה היה ארגון "זבולון" פתחה אף בית ספר ימי באיטליה ליד רומא הוא בית הספר הימי בצ'יוויטווקיה.
שם למדו פיקוד ימי וזכו לניסיון ימי.
החי"ל, בשיתוף עם הסוכנות היהודית הקים את בית הספר הימי ליד הטכניון העברי בחיפה.
עולים אשר באו מאירופה ולהם השכלה ימית כגון קפטן רוברט סטיבנסון מילר ורב חובל זאב הים פיתחו את ההכשרה הימית בבית הספר הימי בחיפה.
צי הסוחר המגויס לצי הבריטי היה מקור לאוניות ולצוותי ים אזרחיים שגויסו לכוחות הצבא הבריטי בעת מלחמה.
במלחמת העולם השנייה הוביל צי הסוחר המגויס מטענים, דלק וכוחות לוחמים בכל הימים והאוקיינוסים.
הצוללות U-boat של חיל הים הגרמני (הנאצי) היו האיום העיקרי.
במלחמת העולם השנייה אבדו לצי המסחרי המגויס לצי הבריטי 32,000 אנשי צוות ב-2,828 אוניות ובסה"כ מעמס של 14.7 מיליון טון.
בתקופת המנדט נוסדו בארץ חברות ימיות כגון חברת עתיד חברת מ.
דיזנגוף ושות' אשר לימים תתאחד עם חברת צים ותהיה חברת הסוכנים והנציגים של צים שהם-דיזנגוף.
חברות אלו ועוד היו הבסיס לצי עברי.
ימאים ארץ ישראלים בצי הסוחר המגויס לצי הבריטי
הימים ימי מלחמת העולם השנייה, תפקידי הצי המסחרי המגויס לצי הבריטי, במסגרת צי המלחמה הבריטי הוא הצי המלכותי, שימשו זרוע חיונית ביותר לניהול המלחמה בהיבט הלוגיסטי.
אוניות צי הסוחר סיפקו מטענים חיוניים, תחמושת, דלק, נשק, ציוד לחימה, ותגבורות כח אדם לזירות הלחימה ולנמלי המדינות שהשתתפו בכוחות הברית.
פעילות שיט זו היוותה נדבך חיוני בעמידה מול האויב הנאצי.
אוניות צי הסוחר המגויס לצי הבריטי היו ממדינות שונות שהעמידו אוניות של חברות פרטיות לטובת המאמץ המלחמתי של כוחות הברית.
במאבק זה של "להיות או לחדול" שילמו ימאי צי הסוחר המגויס לצי הבריטי מחיר יקר באלפי חיי אדם שירדו למצולות, נפצעו, נשבו וכמובן באובדן כלי שיט רבים.
שיירות אוניות של צי הסוחר המגויס לצי הבריטי היו שיירות טרנסאטלנטיות לאנגליה לארצות הברית, לברית המועצות ולנמלים שהיו בשליטת בנות הברית במדינות העולם להעברת מטען חיוני בזמן המלחמה ובהמשך עת הצטרפותה של ארצות הברית למערכה אף העברת כוחות לוחמים לאירופה ולאזורים אחרים.
כל שיירות הצי הסוחר המגויס לצי הבריטי היו נתונות למתקפות חיל האוויר הנאצי (לופטוואפה) ולצי הצוללות הגרמני (U-Boats).
באוניות הסוחר המגויסות הותקנו תותחים ומקלעים בירכתים ולאורך הדפנות אבל לא בחרטום, כדי שיעמדו בהגדרה של אוניות בעלות יכולת הגנה ולא אוניות התקפה.
בצי הסוחר המגויס לצי הבריטי היו גם אוניות אשר הניפו דגל פלשתינה-א"י וכן אוניות המניפות את דגל בנות הברית, בהן הפליגו ימאים ארץ-ישראלים רבים אשר חלקם אף הגיעו לדרגות קצונה בצי הסוחר המגויס לצי הבריטי.
מקרי תקיפה על אוניות צי הסוחר המגויס לצי הבריטי בהם היו ימאים הישראלים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף שלמה אראל למתנדבי היישוב לצי המסחרי המגויס של הצי הבריטי והפליג בשיירות כחלק מהמערכה באוקיינוס האטלנטי.
בינואר 1941 טובעה אונייתו St.
למרות היותו מלח זוטר הפך הלכה למעשה לנווט ולהגאי של סירת ההצלה שהייתה מצוידת במפרש.
כבר בתקופה זו היה מפרשן מנוסה.
הוא ניווט את סירת ההצלה בהפלגה מזרחה לכיוון סקוטלנד במשך 9 ימים עד שהתגלו על ידי מטוס סיור ימי כאשר היו במרחק כ-100 מייל ימי (185 ק"מ) מערבית מהאיים ההיברידיים ובהמשך נאספו הניצולים על ידי ספינת דיג חמושה והובאו לחוף מבטחים.
אראל זכה לתקופת החלמה והבראה של שלושה שבועות בעיירה Gourock השוכנת לשפת הפיורד Gare Loch כ-40 ק"מ צפונית מערבית לגלאזגו.
במאי 1942 הפליג קארל (עזרא) באור (Karl Bauer) בתפקיד קצין ראשון באוניה "Botavon" בשיירת אוניות אספקה מס' PQ-15 בים ברנץ.
שיירה בת 25 אוניות שנשלחה על ידי בעלות הברית, מנמל Akureyri בצפון איסלנד לנמלים הצפוניים של ברית המועצות (Murmansk ו-Kola) כדי לסייע לברית המועצות במלחמה.
השיירה שלוותה באוניות קרב ומטוס של בנות הברית, הותקפה מהאוויר וגם מצוללת גרמנית.
פרטי ההתקפה: ב-3 במאי בשעה 01:30 באור של לילות הקיץ הארקטיים, כשהייתה השיירה מערבית לאי BEAR מצפון לשוודיה ביצעו שישה מפציצי היינקל He 111 בכוח מפציצי הטורפדו החדש של הלופטוואפה, את התקפת מפציצי הטורפדו הגרמנית הראשונה במלחמה.
שתיים הוטבעו, האונייה Jutland נפגעה ואחר כך הוטבעה על ידי הצוללת הגרמנית U-251. שני מטוסים גרמניים הופלו ושלישי ניזוק והתרסק.
קארל ניצול מטביעת האוניה Botavon ועבר אל האונייה Jutland שנפגעה אחר כך על ידי הצוללת הגרמנית U-251. מיקום: 73°2N, 19°46E.
קארל נהרג וטבע עם צוות האוניה.
השיירה הגיע לנמל קולה מדרום למורמנסק, בים ברנץ באוקיינוס הקרח הצפוני.
קארל (עזרא) באור נולד (Karl Bouer) ב-16 בפברואר 1922 בווינה.
ב-1933, כבן עשר וחצי עלה לישראל וגדל בכרמל המערבי.
בגלל המצב הכלכלי הקשה ששרר באותה תקופה בארץ נאלץ עזרא כשהיה בכתה ט' להפסיק את לימודיו והחל לעבוד בעבודות בנין בחיפה.
הוא סיים את לימודיו בהתכתבות עם בית ספר באנגליה וקיבל תעודת בגרות.
מילדותו נמשך אל הים והצטרף לאגודת יורדי ים זבולון בחיפה.
בשנת 1939 בהיותו בן 17 עלה לראשונה על אוניית משא שהניפה דגל דנמרק.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, כאשר נכבשה דנמרק על ידי הנאצים, עבר להפליג במסגרת מתנדבי היישוב לצי המסחרי המגויס באוניות סוחר מגויסות לצי הבריטי, המניפות דגלי קנדה ובריטניה.
תוך כדי המסעות וההפלגות המפרכות הספיק גם ללמוד בבתי ספר לקציני ים בקנדה ובארצות הברית והגיע לדרגת קצין ראשון.
היה בן 20. מקום קבורתו לא נודע.
האונייה "Adinda" הותקפה ונפגעה בערך מול ראש הנקרה מטורפדו ששוגר מצוללת גרמנית.
הטורפדו פגע אבל לא התפוצץ והיה "תקוע" חלקו בתוכה וחלקו מחוץ לאוניה כשהוא דרוך אבל כאמור לא הופעל והתפוצץ.
האנייה עזבה את השיירה שהמשיכה לביירות והפליגה לנמל חיפה כשהטורפדו תקוע בגופה.
האוניה טופלה על ידי חבלנים בריטיים ואחר כך נכנסה לנמל חיפה לתיקונים הכרחיים, הפליגה חזרה למצרים ועברה תקופה ארוכה של שיפוצים.
הפגיעה במכלית דלק Adinda הרשומה בהולנד, אירעה ב-14 ביולי 1942 מהצוללת הגרמנית U-562 מיקום: 33°33N, 35°10E.
שירת בדוברת התדלוק Lord Byron בנמל ובבסיס הצי HMS Nile בראס אל טין באלכסנדריה.
האנייה הר ציון ובה נספו 34 אנשי צוות ומתוכם 18 יהודים טובעה על ידי צוללת גרמנית בהפלגתה מאנגליה לארצות הברית.
סיפור זה מופיע ביומני המלחמה.
פגיעה באוניית הסוחר הר-ציון (Har Zion)
תרומת מתנדבי צי הסוחר הבריטי המגויס לחיל הים הישראלי
מתנדבי היישוב לצי הסוחר המגויס לצי הבריטי הביאו תועלת רבה לחיל הים הישראלי ותרמו לפיתוחו של צי הסוחר בישראל.
חלקם הגיעו לתפקידם בכירים: מילה ברנר בדרגת קצין שני לימים מקימה של החברה להובלת פרי ושותף בסיוע למבצע נועה, צבי קינן בדרגת קצין שלישי היה סגן מפקד חיל הים, שלמה אראל לימים מפקד חיל הים היה ימאי ובהמשך רב חובל חופים באגן הים התיכון.
יוסף בן שמואל קצין מכונה מאסטוניה לימים מפקד מספנת חיל הים וממקימי התשתית הטכנית בחיל הים ולאחר שחרורו איש צים.
נפתלי רוזן מלח כשיר באוניות סוחר בשיירות באוקיינוס האטלנטי ולימים נעשה מפקד שייטת המשחתות בחיל הים.
אברהם לוכסמבורג, ימאי, בוגר קורס חובלים א' קצין בכלי שיט של חיל הים הישראלי מרדכי לימון ימאי, קצין בכלי שיט של חיל הים הישראלי ומפקד חיל הים, מקס הלר הגיע מצי הצוללות הגרמני במלחמת העולם הראשונה, עלה ארצה והיה בצי המסחרי לאחר מכן בחיל הים הישראלי.
רב חובל אליעזר אקסל, מרטין אקדיש שהיה רב החובל של האנייה עמל של חברה לשירות ימי עתיד, רב חובל גד הילב ששירת כקצין באניות צי הסוחר, רב חובל יוסף פודולי אשר היה הפילוט של נמל מסאוואה באריתריאה ואחרים.
מתנדבי טרווניקי היו יחידות העזר הזרות של מגויסים ממזרח אירופה אשר שיתפו פעולה עם השלטון הנאצי במלחמת העולם השנייה.
הם גויסו על ידי האס אס ונקראו באופן רשמי "יחידות אס-אס מיוחדות" .
הם הורכבו בעיקר משבויי מלחמה מהצבא האדום שנפלו בשבי הצבא הגרמני במהלך מבצע ברברוסה, והסכימו לשתף פעולה עם הנאצים, לעיתים בשל התנגדותם למשטר הסובייטי.
מאוחר יותר גויסו לשורותיהם גם אוקראינים מגליציה, בנוסף לאוקראינים אחרים, רוסים, פולנים, לטבים, ליטאים ואנשי "פולקסדויטשה".
המתגייסים אומנו במחנה "טרווניקי" בגנרלגוברנמן (פולין הכבושה), שממנו קיבלו את שמם.
כוחות טרווניקי, שמנו כ-5,000 איש, פעלו מספטמבר 1941 ועד תום המלחמה, ושימשו ככוח עזר משמעותי לאס-אס וכשומרים.
הם נטלו חלק מרכזי בביצוע השואה במסגרת מבצע ריינהרד, ובכלל זה בשמירה על מחנות ההשמדה "סוביבור", "בלז'ץ" ו"טרבלינקה".
בנוסף, הם השתתפו בדיכוי האלים של מרד גטו ורשה ובאקציית "ארנטפסט".
יירגן שטרופ כינה אותם "אסקארים", על שם כך שלבשו מדים שחורים, בשונה מאנשי האס אס.
זאת מלשון אסקרי, חיילים שחורים שנלחמו בצבאותיהם של מעצמות קולוניאליות באפריקה.
אולם פעמים רבות נודעים בפשטות בתור "השומרים האוקראינים".
במהלך שלבי ההתקדמות הגרמנית לתוך מרחבי ברית המועצות במבצע ברברוסה (קיץ 1941), נשבו חיילים רבים של הצבא האדום.
היינריך הימלר הורה למפקד האס אס והמשטרה אודילו גלובוצניק להתחיל לגייס מתנדבים לאס-אס מבין שבויי המלחמה הרבים שנאספו במחנות השבויים.
גלובוצניק בחר בשטוּרמבאנפיהרר קרל שטריבל (Karl Streibel) כמפקד מבצע הגיוס וההכשרה.
שטריבל גייס מבין השבויים קבוצות של אוקראינים, ליטאים ולטבים, שגילו אהדה לנאציזם (בעיקר על בסיס של אנטישמיות ושנאה לקומוניזם) שנשלחו לאימון והכשרה במחנה טרווניקי (באוקטובר 1941 הפך שטריבל למפקד המחנה).
תנאיהם של שבויי המלחמה היו קשים ביותר ובחירתם לעבור למחנה ההכשרה שיפרה באופן ניכר את תנאיהם.
אליהם הצטרפו מאוחר יותר, כאשר תנופת מבצע ברברוסה החלה להעצר, אוקראינים מגליציה, שהיו אזרחים לשעבר של פולין, חלקם השתתפו קודם לכן בהשמדת יהודים באופן עצמאי.
המגויסים היו צריכים להכריז בזמן גיוסם כי אינם צאצאי יהודים ואינם משתייכים לתנועות קומוניסטיות, כמו כן היו התחייבו לשרת כל עוד נמשכת המלחמה.
לדברי דיטר פול, אשר שימש כעד מומחה במשפט דמיאניוק, הנאצים ראו באנשי טרווניקי "אנשי צוות בלתי אמינים" בעלי חינוך לקוי, שכמעט ואינם יודעים גרמנית.
גם יירגן שטרופ, שעשה שימוש נרחב במתנדבי טרווניקי במהלך חיסול גטו ורשה, תיאר אותם כחיילים גרועים, חסרי חינוך וחסרי ידע בשפות, אך צייתנים, חזקים גופנית ואנטישמים נחושים.
במחנה הוכשרו המתנדבים לתפקיד ואכמאנר (Wachmänner, מילולית "שומרים").
הצוערים אורגנו בשני גדודים (בטליונים), שמנו כל אחד כ-1,000 איש, ועברו קורסים בהבנת פקודות צבאיות בסיסיות בגרמנית, בהבנת נוהלי שומרים ובטכניקות פינוי גטאות.
הם אומנו בנשק קל ואף למדו לשיר שירים בגרמנית.
המתאמנים נשלחו לרכז את היהודים בעיירות במחוז לובלין והובילו אותם למחנות.
החלק האחרון של ההשתלמות כלל רצח יהודים שנבחרו ממחנה העבודה, אשר נורו בנפרד על ידי כל שומר.
בנובמבר 1943 חוסלו כל יהודי המחנה במסגרת אקציית ארנטפסט.
מחנה האימונים פורק ביולי 1944, עקב התקרבות החזית הרוסית.
מטרווניקי נשלחו השומרים לאתרי השמדה בכל מרחב הגנרלגוברנמן, הן כחוליות רצח, הן ככוח סיוע לריכוז יהודים בעת אקציות, והן כשומרים במחנות.
כשומרים במחנות היו מתנדבי טרווניקי כפופים למפקד המחנה (איש אס-אס).
בעת פעילותם מחוץ למחנות, הוכפפו לגדודי "משטרת הסדר" (Ordnungspolizei), שאחת משיטותיה הייתה ביצוע פשיטות (בפולנית: łapanka) בגטאות שכללו כניסת כלי רכב לאזורים צפופים, ביצוע ירי חסר אבחנה ואיסוף אקראי של יהודים מהרחוב.
בין אתרי הפעילות בהם היוו גורם מרכזי בהשמדה ובהתעללות ביהודים (לבד ממחנה טרווניקי עצמו) נמנים לובלין (גטו לובלין, בודזין, מחנה רחוב ליפובה), מיידנק, בלז'ץ, סוביבור, טרבלינקה, גטו ורשה, צ'נסטוחובה, לבוב, גטו ראדום, קרקוב, גטו ביאליסטוק, פוניאטובה ומעשי הטבח בלומאזי, מיינדזיז'ץ פודלסקי, לוקוב, רדזין פודלסקי, פרצ'ב, קונסקובולה, יוזפוב, מיזוץ' ועוד.
בנוסף, פעלו קבוצות של מתנדבי טרווניקי כזונדרקומנדו ומפעילי תאי גזים במחנות בלז'ץ, סוביבור וטרבלינקה.
באפריל-מאי 1943 עשה יירגן שטרופ שימוש נרחב במתנדבי טרווניקי במהלך חיסול גטו ורשה, הצלחת המבצע הובילה להשתתפותם בחיסול גטו ביאליסטוק באוגוסט אותה שנה.
רובם הורשעו בבגידה במולדת, חלקם הוצאו להורג וחלקם נשלח לגולאג, מתוכם שוחררו רבים במסגרת ההפשרה של חרושצ'וב ב-1955. אחרים נמלטו בזהות שאולה למערב.
גרמניה, ארצות הברית וישראל יזמו הליכים נגד כמה מבוגרי טרווניקי שנודעו באכזריותם כשומרים במחנות הריכוז וההשמדה, בהם ג'ון דמיאניוק וסמואל קונץ.
ב-1976 נדונו חמישה אנשי טרווניקי ומפקדם שטריבל בפני בית משפט בהמבורג, שמצא אותם זכאים מחמת חוסר הוכחות ושחרר אותם.
ג'ון דמיאניוק נשפט בישראל, וזוכה בערעור בבית המשפט העליון מחמת הספק שהתעורר לגבי זיהויו, ובכלל זה לגבי האותנטיות של מסמך טרווניקי.
פדיר פדורנקו (באוקראינית: Федір Федоренко) - שבוי הצבא האדום, שירת כשומר בגטו לובלין, מספטמבר 1942 שומר בטרבלינקה.
גורש לברית המועצות ב-1984, נשפט והוצא להורג ביולי 1986.
יוזיאס קומפף - פולקסדוייטשה יוגוסלבי, נטל חלק בחיסול מחנה טרווניקי ב-1943. היגר לארצות הברית לאחר המלחמה.
הוא חי שם כאדם חופשי במשך שנים ארוכות ורק בשנת 2001 החלו משפטים כנגדו שבסופם, ב-2005 נשללה אזרחותו האמריקנית והוא גורש חזרה לאוסטריה, שם נמלט מעונש עקב התיישנות שחלה על פשעיו.
סמואל קונץ - שומר בבלז'ץ, משפטו בבון החל ביולי 2010, מת בנובמבר לפני תחילת ההליכים.
"איוון האיום", איוון מרצ'נקו - נודע לשימצה כשומר אכזרי וסדיסטי במיוחד.
היה שומר בגטו לובלין ובמחנה טרבלינקה.
זוהה לאחרונה ב-1944 ביוגוסלביה ומאז נעלמו עקבותיו.
ג'ון איוון דמיניוק הואשם שהוא-הוא איוון האיום, אך בבית המשפט בישראל לא הוכח הדבר מעל לספק סביר והוא שוחרר.
יאקוב ריימר (Jakob Reimer) - פולקסדויטשה אוקראיני, היה בהכשרה בטרווניקי ב-1944, נמלט והתאזרח בארצות הברית.
אזרחותו נשללה ב-2002, אך הוא מת ב-2005 לפני שהושלמו הליכי גירושו לגרמניה.
ולאדאס זאיאנקאוקס (בליטאית: Vladas Zajančkauskas) - ליטאי.
מתנה על מנת להחזיר היא הגדרה משפטית בהלכה, המתארת פעולת קניין הנעשית תוך התניה שהקניין יחול רק אם לבסוף תוחזר המתנה.
הרא"ש כתב שהמתנה היא מתנה גמורה שיש בה התניה להחזירה.
וכיון שהיא מתנה גמורה, בשעה שהמקבל מחזיר לנותן יש לבצע מעשה קניין.
הרא"ש מוכיח זאת ממה שמצאנו בתלמוד שאין להקנות את ארבעת המינים לקטן במתנה על מנת להחזיר, משום שהקטן יכול לקנות ולא יוכל להקנות בחזרה לנותן.
לעומתם בספר קצות החושן כתב שמתנה על מנת להחזיר היא מתנה לזמן קצוב.
לדעתו ניתן להקנות את ארבעת המינים לקטן אם מתנים שהקניין יהיה במתנה על מנת להחזיר, ומה שנאמר בגמרא שאין להקנות לקטן שייך רק במידה ומקנה לקטן מבלי להגביל זאת לזמן, וסומך על כך שהקטן יחזיר לו.
התלמוד דן בשאלה האם ההתניה להחזיר את המתנה מבטלת ממנה את ההגדרה הקניינית למקבל המתנה, או שהיא נחשבת בכל אופן כמתנה וכבעלות גמורה של המקבל, ובלבד שלבסוף יקיים את התנאי ויחזיר אותה לבעליה.
מסקנת התלמוד היא שהיא נחשבת כמתנה וכתוצאה מכך:
קניין כסף יכול להיעשות בכסף שניתן במתנה על מנת להחזיר.
פדיון הבן יכול להיעשות בכסף שיינתן לכהן במתנה על מנת להחזיר.
הנותן תרומה גדולה במתנה על מנת להחזיר יצא ידי חובת נתינת תרומה, אלא שאסור לעשות דבר זה, כיוון שנראה ככהן המסייע בבית הגרנות.
ארבעת המינים שניתנו במתנה על מנת להחזיר נחשבים בבעלותו של המקבל, והוא יכול לצאת בהם ידי חובת נטילת לולב אף ביום טוב ראשון של סוכות.
בגמרא נאמר שקידושין שנעשו במתנה על מנת להחזיר אינם מועילים.
בתוספות קידושין אלה מדין תורה נחשבים כקידושין וחכמים עשו כאן הפקעת קידושין, כיון שמתנה על מנת להחזיר דומה לקניין חליפין, ועלולים היו לטעות ולומר שאישה מתקדשת בקניין חליפין.
לעומת זאת לדעת הרמב"ן הסיבה שבגללה אישה אינה מתקדשת בחליפין, משום שאינה רוצה להקנות את עצמה, תקפה גם לגבי קידושין במתנה על מנת להחזיר.
ריא"ז סבור שאישה שקיבלה קידושין במתנה על מנת להחזיר צריכה גט, משום שמדאורייתא הקידושין תופסים, ובספר בית שמואל כתב שמכל יתר הפוסקים משמע שאינם קידושין כלל.
מתנה בלתי אפשרית הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1996 בבימויו של בריאן לוונט, על פי תסריט מאת רנדי קורנפירד והמפיק כריס קולומבוס שכתב את התסריט.
בסרט מככבים ארנולד שוורצנגר, סינבד, ריטה וילסון, פיל הרטמן וכו'.
הסרט, שהופק בתקציב של 75 מיליון דולרים, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-7 בנובמבר 2003 וגרף מעל ל-129 מיליון דולרים ברחבי העולם, למרות ההכנסות, אתר "Rotten Tomatoes" נתן לו ציון של 16%.
הסרט מבוסס על מכירת חיסול של צעצועים כגון: "Cabbage Patch Kids".
האוורד לאנגסטון, איש מכירות במיניאפוליס, מאחר לשיעור הקראטה של בנו ג'יימי.
האוורד מרגיש נורא ואומר לבנו שכדי לפצות אותו הוא יקנה לו לחג המולד כל מתנה שירצה.
ג'יימי מבקש את צעצוע ה-"טורבו-מן".
האוורד שוכח לקנות לו אותו עד הרגע האחרון, ואשתו ליז הזכירה לו רק בערב חג המולד כאשר הוא אזל מכל החנויות באזור.
האוורד יוצא למסע המפרך למציאת ה-"טורבו-מן" הנכסף, כדי לזכות מחדש באמון בנו.
אולם הוא מגלה שהטורבו-מן אזל מכל החנויות, כמו כן, הוא מפתח יריבות עם מיירון, עובד דואר אשר מנסה גם לקנות את הטורבו-מן למען בנו.
האוורד נקלע לריב במחסן עם מלא אנשים המחופשים לסנטה קלאוס, אשר נפרץ בידי המשטרה, האוורד הצליח לברוח באמצעות תג שוטר מזויף.
לאחר שאזל הדלק במכוניתו, ניסה הווארד לטלפן לליז, אולם ג'יימי ענה במקומה, וכאשר ג'יימי הזכיר לו על המצעד ועל הטורבו-מן, הווארד צעק עליו לא בכוונה, כתוצאה ג'יימי כעס מאוד וניתק את הטלפון.
הווארד נכנס למסעדה ומצא שם את מיירון אשר גם לא הצליח להשיג את הבובה, לפתע, הם שומעים הודעה ברדיו שמי שיפתור את החידה יקבל בובה, וכאשר הם חשבו שמדובר בבובת טורבו-מן הם רצו אל תחנת הרדיו, שם השדרן מסביר להם שאין לו בובת טורבו-מן.
לאחר שהמשטרה פרצה לתחנת הרדיו, האוורד ומיירון הצליחו לברוח באמצעות הפצצה אשר התפוצצה על אחד השוטרים.
כאשר הוא חזר הביתה בידיים ריקות הוא מגלה שישנה בובת טורבו-מן בביתו של יריבו טד, אשר קנה את הבובה לבנו.
כאשר הוא החליט להחזירו למקום, הוא נרדף בידי אייל הצפון של טד וגרם למהומה בבית.
טד וליז גילו אותו, וליז נדהמה ממנו בגלל ששיקר לה ולג'יימי.
וטד וליז יחד עם הילדים נסעו למצעד.
לאחר שהרשו לילדיהם לצאת למצעד, טד וליז נשארו במכונית, והוא ניסה להתחיל איתה, וליז במהרה דחתה אותו שהיא הכתה בו בראשו עם ליקר ביצים.
כאשר הווארד שתה בירה עם האייל, הוא ראה ציור שלו עם משפחתו והבין שעליו לקיים את מה שהבטיח, ונסע במהרה למצעד, אולם לאחר מרדף עם שוטר הוא הגיע בטעות אל מאחורי הקלעים שם חשבו שהוא השחקן המחליף שיגלם את טורבו-מן.
בתור טורבו-מן, הווארד נאלץ לבחור ילד שיקבל את בובת הטורבו-מן ובחר בג'יימי, אולם מיירון, בתחפושת של דמנטור, הגיע וניסה לגנוב את הבובה מג'יימי אולם נתפס בידי המשטרה והווארד הציל את בנו.
הווארד חשף את עצמו בפני משפחתו ואמר להם שהם הדבר החשוב ביותר לו והתנצל בפניהם ובפני השוטרים.
ג'יימי נתן את הבובה למיירון, וסיפר להווארד שהוא לא צריך את הבובה כי יש לו את טורבו-מן האמיתי בבית, שזה אבא שלו, והווארד זכה להיות גיבור.
ארנולד שוורצנגר - הווארד לאנגסטון
ריטה וילסון - ליז לאנגסטון
פיל הרטמן - טד מלטין
ג'ק לויד - ג'יימי לאנגסטון
רוברט קונראד - השוטר אלכסנדר האמל
מרטין מול - השדרן (מר קוקו)
ג'ים בלושי - סנטה בקניון
מתנה משמיים הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת פשע וקומדיה רומנטית משנת 1973 בבימויו של גד בן ארצי, עם עמוס טל שיר ועדנה לב בתפקידים הראשיים.
את שיר הנושא של הסרט, "מתנה משמיים", שרה עדנה לב למילים של אהוד מנור ולחן של יואל שר, שהלחין גם את פסקול המוזיקה של הסרט.
העלילה מתרחשת בשכונת עוני בדרום תל אביב בה מסתובבים בטלנים ואנשים קשי יום ועליהם מופקד שוטר מבולבל.
דוד (עמוס טל שיר) שעובד בשדה התעופה לוד, מצפה להיפגש עם ידידתו ג'ין גרינברג (איריס דוידסקו) שמגיעה בטיסת סוויסאייר משווייץ.
דוד גר בשכונה ענייה בדרום תל אביב ויש לו רומן ארוך עם בת השכונה דינה (עדנה לב) שמאוהבת בו אך הוא נמשך אחרי ג'ין שהיא ממעמד חברתי גבוה יותר.
הוא מבקש מחברו ירח (יוסי פולק) שילווה לו 1,000 ל"י לקנות בגדים מתאימים לפגישה עם ג'ין.
ירח מתערב עם שלישיית הבטלנים אברהם (עזרא דגן), יצחק (יוסי אלפי) ויעקב (אשר צרפתי) על 1,000 ל"י שיוכל "להרים" את בתו של איש עשיר שמבקר לעיתים בשכונה.
הוא תופס את הבחורה (ציפי שביט) ומרים אותה לגובה.
מתחוללת מהומה והשוטר השכונתי אילוז (גבי עמרני) נזעק לסדר אך מקבל מכה מהאב ומתעלף.
דוד מקבל כסף מאביו כדי לפתוח עסק אך קונה בכסף זה מכונית מהודרת כדי להרשים את ג'ין.
כל זה למורת רוחם של דינה ושל אימו (דבורה קידר).
ג'ין היא חברתו של מאפיונר (צבי ירון) שמתכנן לשדוד רכב של חברת אבטחה ובו כסף רב ולערב בזאת את דוד בלי ידיעתו.
שני עבריינים (אילן תורן ודב רייזר) משתלטים על הרכב ומעבירים את הכספת לרכב של דוד.
השוטרים רודפים אחריהם לחולות הרצליה שם מתהפך רכב העבריינים והם נתפסים ונכלאים אך הכסף לא בידם.
מנהל חברת הביטוח (ז'אק כהן) מבקש מהשלישייה למצוא את הכסף.
המאפיונר מנסה להעביר את הכספת לרכבו אך ירח ואנשי השכונה מונע ממנו ומתפתחת מהומה.
ג'ין חוטפת את הכספת וירח פותח אותה, מוצא שם כסף ומחביא את הכספת בביתו של דוד.
נשאלת השאלה מה לעשות בכסף.
עזרא (יעקב בנאי) טוען שהכסף חייב להישאר בשכונה.
המאפיונר מגיע עם אנשיו לחפש את הכספת ומוצא שהיא ריקה.
לשאלתו היכן הכסף מפנים אותו לשמיים.
מסוק טס מעל השכונה ומטיל את כל שטרות הכסף על אנשי השכונה – "מתנה משמיים".
לאחר זאת מבין דוד שג'ין אינה בשבילו ושני האוהבים דוד ודינה מתחבקים לקול המגינה של "מתנה משמיים".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותעמוס טל שירדודעדנה לבדינהדבורה קידראמא של דודז'אק כהןבעל חברת ביטוחיוסי פולקירחחבר של דודאיריס דוידסקוג'יןגבי עמרניאילוזשוטריעקב בנאיעזראאשר צרפתייעקביוסי אלפייצחקעזרא דגןאברהםצבי ירוןמאפיונרדב רייזרסומסוםעברייןאילן תורןעברייןאתי גרוטסתושבת השכונהעליזה אביבסילביאחותו של ירחיוסי סגלאדימחזר של סילביאסתי כץמוכרת בחנותציפי שביטתושבת השכונהאיציק וייסמיכאלתושב השכונה
"מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים" הוא אלבום האולפן ה-16 של הזמרת הישראלית אילנית.
את האלבום הוציאה בשנת 1983 לאור חברת התקליטים הד ארצי.
זהו אלבומה הראשון שמוקדש לילדים מאז הוצאת בואו ונשיר ביחד ב-1975. הוא מחולק לארבעה חלקים: להיטי ילדים ידועים, שירים לפני השינה, שירי הילדים של אבא ואמא ושירי הילדים של מרים ילן-שטקליס.
מתנה לסטלין הוא סרט עלילתי בבימויו של רוסטם אבדרשב, בהפקה משותפת של רוסיה, קזחסטן, פולין וישראל.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-2 באוקטובר 2008 בפסטיבל הסרטים בפוסאן שבדרום קוריאה.
עלילת הסרט נסובה סביב ילד יהודי בשם סאשה, אשר גורש יחד עם בני משפחתו לקזחסטן בתקופת הרדיפה של המשטר הסטליניסטי כנגד אנשי תרבות ורוח יהודים.
הסרט מבוסס בחלקו על סיפור ילדותו של הסופר דוד מרקיש.
עלית הסרט מתרחשת בשנת 1949 בכפר נידח בקזחסטן.
יום אחד בתחנת רכב של הכפר נעצרת רכבת, המובילה אנשים, שהוגלו ממוסקבה לקזחסטן.
הרכבת נעצרת כדי להוריד ממנה גוייות של אנשים, שמתו בדרך.
יחד עם הגוויות מורד בתחנה גם סאשה, ילד יהודי, אשר גורש ממוסקבה ביחד עם סבו (הוריו נידונו למוות והוצאו להורג, אך סאשה לא יודע על כך).
סבו נפטר במהלך הנסיעה וסאשה, אשר חולה מאוד, מורד מהרכבת יחד עם גוויית סבו.
קאסים, עובד תחזוקה של קו הרכבת, לוקח את סאשה תחת חסותו.
קאסים הוא זקן ערירי, אשר איבד את כל משפחתו ברעב הגדול בקזחסטן בתחילת שנות ה-30 וגם נכה מלחמה.
הוא מביא את סאשה הגוסס אל השמאן המקומי, אשר מצליח לרפא את הילד.