tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Scimmers - אמצעי שאיבה ביניקה לאיסוף וסילוק מי פני השטח המזוהמים בנפט או שמן .
דיספרסנטים - קבוצת כימיקלים המיועדים להיות מרוססים על פני כתם שמן בים כדי להגביר את תהליך הפיזור (דיספרסיה) הטבעי.
חומר זה עוזר לשמן להתפזר לטיפות קטנות שיגרמו נזק מועט יחסית לבעלי החיים בים.
מספר אירועי זיהום בולטים בהיסטוריית מדינת ישראל:
חוף שרתון בת"א נסגר לרחצה 7 במאי 2001 בעקבות פריצת קו ביוב.
חוף אכזיב נסגר לרחצה 21 ביוני 2006
חוף קריית חיים נסגר לרחצה במהלך חודש ספטמבר 2007 נוצר זיהום חול בחוף קריית חיים עקב דליפה של דלק כתוצאה מהתנגשות בין שתי אוניות וטביעת אחת מהן בפתח נמל חיפה.
התוצאות של אירוע זה עלולות היו להיות חמורות ולהוות נזק סביבתי גבוה גם לים וגם לקרקעות הסמוכות אליו, אילולא טיפול חירום בשילוב טיפול ביולוגי שנעשה בשטח על ידי צוות של מומחים.
שיקום הקרקע יבוצע באמצעות טכנולוגיה ביולוגית שפותחה במסגרת שיתוף פעולה ישראלי אמריקאי.
הוכחה להצלחת התהליך היא אנליזות של דוגמאות חול מורכבות שנלקחו.
בתחילת האירוע הן הראו ערכי TPH, כלל פחממנים שמקורם בדלקים, גבוהים מאוד החורגים מהמותר.
טכנולוגיית הטיפול שהצוות בחר לעבוד איתה היא חומרים בעלי יכולת טיפול ביולוגי: PRP ו-Oil sponge על מנת לטפל בבעיה אקולוגית זו.
הנתונים כפי שנאספו בתקופת הטיפול שהחל באוקטובר 2007 עד לינואר 2008 מראים ירידה של כ-99.35% בתקופה של 75 ימים ב-TPH.
ירידה משמעותית זו בריכוז הTPH הובילה למצב שריכוז המזהם הוא מתחת לערכי הסף של המשרד להגנת הסביבה שעומד על 100 TPH באזור מגורים.
זיהום ים בחוף אלמוג 2011 .
חמישה טון של מזוט שככל הנראה אונייה טורקית שחררה, צפו על פני המים ויצרו כתם שחור.
במסגרת האמצעים לטיפול בזיהום שאבו את מי פני השטח של הים, השתמשו בחומרים סופגים מיוחדים כגון PRP ו-OIL SPONGE, והשתמשו במחסומים צפים במטרה למנוע את התפשטות כתם המזוט על פני המים.
לאחר מכן החומרים שספחו את הזיהום הועברו לטיפול ביולוגי ב"אפעה" .
1 ביולי 2013 חוף השרון בהרצליה נסגר בעקבות זיהום משפכים
17 ביוני 2015 חוף קריית חיים נסגר לרחצה בעקבות הזרמת שפכי מט"ש לים.
חוף ניצנים נסגר ל-70 ימים בעקבות זיהום 2015 .
זיהום מים בחופי הקריות שמקורו בפיצוץ צינור נפט תת-מימי שנגרם על ידי האונייה המתחזקת אותו תקלה - ב-05.07.16 2015
זיהום מים חמור בחוף פלמחים שמקורו בזרימת קלחין רבים בנחל שורק פורסם ב-16.03.16 2016
זיהום מים בחופי הקריות שמקורו בפיצוץ צינור נפט תת-מימי שנגרם על ידי האונייה המתחזקת אותו תקלה ב-05.07.16 2016
זיהום מים בחופי אביב וירושלים בתל אביב שמקורו בתקלה בתחנת שאיבה פורסם ב-2016
אסון הזיהום הימי בזפת לאורך חופי ישראל (2021)
זיהום לידה הוא זיהום דלקתי במערכת הרבייה של האישה בזמן לידה או הפלה או אחריהן.
כך שהזיהומים השכיחים אצל היולדת כוללים זיהום ברחם, בשלפוחית השתן ובכליות או זיהום בשד וזיהומים אלה עלולים לעבור דרך מערכת ההובלה ולהתפשט בגוף.
לפי ההגדרה הרפואית של זיהום בתקופת הלידה מתייחסים לעלייה בחום היולדת מעל 38 מעלות, במשך יומיים רצופים, במהלך 24 השעות הראשונות שלאחר הלידה, בהיעדר גורמים אחרים לעליה זו.
זיהום לידה כיום שכיח פחות מאשר בעבר אך נחשב לאחד הגורמים העיקריים במוות אצל נשים יולדות.
התיאור הראשון של זיהום לידה היה לפחות במאה ה-5 לפנה"ס בכתביו של היפוקרטס.
זיהומים אלה היו גורם נפוץ מאוד של מוות בעבר והם התחילו להצטמצם כאשר התחיל השימוש באנטיביוטיקה ושטיפת הידיים עם כלור לפני בדיקות, לידה או הפלה.
במדינות העולם המפותחות אחוז הנשים שמפתחות זיהומים ברחם לאחר לידה טבעית הוא 1-2%.
והוא גדל ל-5-13% בקרב אלה שעוברות לידות קשות, ויותר מ-50% בניתוחים קיסריים לפני השימוש באנטיביוטיקה מונעת.
הגורם העיקרי לזיהומי לידה הוא סוגים מסוימים של חיידקים כמו סטפילוקוקוס ואנטרוקוקוס.
חדירתם של חיידקים לגוף היולדת מתאפשרת בגלל כמה סיבות:
סביבת לידה או הפלה שאינה סטרילית
שימוש בכלים לא סטריליים או ידיים אינן שטופות היטב לפני הבדיקה, ההפלה או הלידה
דלקת קודמת באורולוגיה, הרחם או שלפוחית השתן
השארה של חלקי שלייה בתוך הרחם
בנוסף לזה יש עוד סיבות אשר גורמות להתפשטות החיידק בגוף היולדת, כמו חולשה חדה במערכת החיסונית של האם, לידה טראומטית, בדיקות מרובות ואנמיה אצל האם היולדת.
סימפטומים של זיהום לאחר לידה בדרך כלל מתחילים בין 24 שעות ל -10 ימים לאחר שההדבקה מתרחשת.
תסמינים שכיחים הם בעיקר צמרמורת, כאב ראש, חיוורון, עייפות, ירידה בכמות החלב המופרשת, אנורקסיה, ריח רע בגלל הפרשות מהרחם, עליה בטמפרטורה מעל 38 מעלות צלזיוס, כאבים בבטן וברחם ובגב, דופק מהיר, וריבוי כדוריות לבנות (לאוקוציטוזיס).
אם חושדים שיש זיהום לאחר לידה, הרופא בודק את הנרתיק והרחם ורואה אם יש סימנים של נפיחות ורגישות.
בנוסף, בודקים את הימצאותם של חיידקים על ידי לקיחת דגימת שתן או דם ומנקים את כל הפצעים.
כשסוג החיידקים הספציפי נקבע, הרופא רושם אנטיביוטיקה מסוג רחב טווח כדי להגביל את התפשטות הזיהום.
בנוסף, צריך לדאוג לסיבות העומדות מאחורי הזיהום, למשל, אם זיהום באתר הניתוח הוא הגורם, אז חייבים לשמור על האזור נקי ויבש כדי למנוע חיידקים נוספים.
כמו כן, נותנים תרופות להורדת החום של האישה.
זיהום מי שפיר, הידוע גם בשם כוריאואמניניטיס או אמניוניטיס, הוא תהליך דלקתי של הקרומים של שק ההריון (האמניון והכוריון), כתוצאה מזיהום חיידקי, המתרחש לפני הלידה או במהלכה.
זיהום זה מערב לעיתים תכופות את הנוזל שמקיף את העובר – מי שפיר, את חבל הטבור או את השליה.
בדרך כלל הזיהום מתפתח כאשר החיידקים, שהם פלורה רגילה של הנרתיק, עולים לתוך הרחם.
כתוצאה מכך מי שפיר, השליה, חבל הטבור וגם העובר מזדהמים.
מדובר לרוב בתהליך פולימיקרוביאלי, תהליך שמערב מספר סוגים של חיידקים.
המזהמים העיקריים הם מיקופלזמות גניטליות, כגון Ureplasma או Mycoplasma.
חיידקים אנארוביים, חיידקי מעיים, כגון E-Coli וחיידקים מסוג group B Streptococcus גם הם גורמים לזיהום לעיתים תכופות.
חיידקים אנארוביים קשורים יותר לזיהום טרום לידתי ולצירים מוקדמים.
גורמי הסיכון העיקריים לזיהום מי שפיר הם לידה ממושכת ומשך הזמן מאז פקיעת הקרומים.
גורמים נוספים שנמצאו כמעלים סיכון להתפתחות הזיהום – בדיקות ידניות מרובות (במיוחד לאחר פקיעת הקרומים), לידה ראשונה, מים צואתיים, אי ספיקת צוואר הרחם, ניטור עוברי או תוך רחמי פולשני, פתוגנים גניטליים, עישון וצריכת אלכוהול, וזיהום מי שפיר קודם.
ברוב המקרים זיהום מי שפיר מתרחש בקרב נשים עם ירידת מים מוקדמת (PROM), אך יכול לקרות אצל נשים עם קרומים שלמים, בעיקר במהלך הלידה.
האבחנה של זיהום מי שפיר יכולה להיעשות על סמך ממצאים קליניים, הן של האם והן של העובר, או ממצאים היסטולוגיים.
לויקוציטוזיס - מעל 15,000 תאים לבנים במיליליטר דם
טכיקרדיה - מעל 100 פעימות לדקה
בקטרמיה, בעיקר כשמדובר בזיהומים על ידי GBS או E-Coli
טכיקרדיה מעל 160 פעימות לדקה
מי שפיר מוגלתיים בעלי ריח רע
אטוניה רחמית: מצב בו הרחם לא מתכווץ בסיום הלידה.
האבחנה של זיהום מי שפיר תיעשה בנוכחות חום אימהי ועוד שני קריטריונים לפחות מאלו שהוזכרו למעלה.
התגובה החיסונית של האם לזיהום גורמת לתהליך דלקתי של שק ההריון והתגובה החיסונית של העובר גורמת לדלקת של חבל הטבור.
בנוסף חייב להיות גורם מזהם בתהליך הדלקתי.
טכיקרדיה אימהית יכולה להיות קשורה בכאב שהאישה חשה במהלך הלידה.
הרדמה אפידורלית עלולה לגרום לעליה בחום האימהי, אך החום לא יהיה גבוה ולרוב לא ילווה בטכיקרדיה.
זיהומים חוץ רחמיים, כגון UTI, שפעת, דלקת ריאות או דלקת תוספתן יכולים לגרום לחום וכאבי בטן.
סיבות לא דלקתיות הגורמות לכאבי בטן (אך לרוב ללא חום), כגון טרומבופלביטיס, קוליטיס, היפרדות שליה.
טכיקרדיה עוברית יכולה לנבוע כתוצאה מהיפוקסיה, חום אימהי או תרופות חודרות שליה שניתנו לאם.
מתן טיפול אנטיביוטי רחב טווח מפחית משמעותית סיבוכים של זיהום מי שפיר, הן סיבוכים אימהיים והן סיבוכים בקרב הילודים.
הטיפולים האנטיביוטיים הניתנים ברוב המקרים כוללים עירוי של אמפיצילין וגנטמיצין.
במקרה של ניתוח קיסרי מוסיפים לטיפול הסטנדרטי גם קלינדמיצין או מטרונידזול (פלג'יל), לכיסוי של חיידקים אנארוביים.
זיהום מי שפיר יכול לגרום ללידה מוקדמת, להאריך את משך הלידה ואף להוביל את היולדת ללידה באמצעות ניתוח קיסרי.
הזיהום עלול לגרום לדמם שלאחר לידה, ולזיהום בפצע הניתוחי.
תיתכן הישנות של הזיהום בלידות הבאות, אך הסיכון הזה נשאר נמוך.
בילודים עלולים להתפתח כתוצאה מהזיהום הסיבוכים הבאים: זיהום סב-לידתי, ספסיס, CP, נזק מוחי בלתי הפיך, מחלת ריאות כרונית, דלקת מעי נמקית, ואף למות העובר.
זיהום פטרייתי נרתיקי (או וגינלי) הוא זיהום שמקורו בצמיחה מוגזמת של פטרייה בנרתיק.
התסמין השכיח ביותר הוא גירוי נרתיקי.
תסמינים אחרים כוללים דיסאוּריה (צריבה במתן שתן), הפרשות לבנות וסמיכות (בדרך כלל ללא ריח רע), כאב ביחסי מין ואדמומיות באזור הנרתיק.
הסימפטומים עשויים להחריף לפני הווסת.
זיהום פטרייתי נרתיקי מתרחש כתוצאה מצמיחה מוגזמת בנרתיק של קנדידה – שמר (פטרייה) שנמצא באופן טבעי בנרתיק בדרך כלל, אך ברמות נמוכות.
הזיהום אינו מועבר במגע מיני, אך עשוי להיות נפוץ יותר בקרב נשים שמעורבות בפעילות מינית.
גורמי הסיכון כוללים נטילת אנטיביוטיקה, היריון, סוכרת, HIV, ודיאטה עשירה בסוכרים.
האבחון נעשה על ידי לקיחת תרבית מהנרתיק.
כיוון שהתסמינים של הזיהום דומים למחלות מין כמו כלמידיה וזיבה, ממליצים לשלול קיומם של מחלות אלו במקרה של תסמינים הדומים לפטרייה.
הטיפול הנפוץ הוא בתכשירי אנטי-פטרייתיים, לעיתים כמשחה מקומית כקלוטרימזול ולעיתים במתן פומי של פלוקונזול.
כ-75% מהנשים יסבלו מזיהום פטרייתי נרתיקי במהלך חייהן, ו- יסבלו משתיים או יותר אפיזודות של זיהום כזה.
זיהום זה נפוץ יותר בקרב נשים הרות, עקב שינוי רמות החומציות בנרתיק ועקב חולשת מערכת החיסון במהלך ההיריון.
זהו הגורם השני אחרי זיהום חיידקי שגורם לווגינוזיס.
זיהום פטרייתי נרתיקי נגרם בדרך כלל על ידי קנדידה.
זוהי פטרייה שנמצאת אצל אנשים רבים באופן טבעי בפה, במערכת העיכול ובנרתיק, בלא שתגרום לתסמינים ייחודיים.
הסיבות לגידול מופרז של הפטרייה אינן מובנות כל צורכן, אולם יש כמה גורמים שהוגדרו כגורמי סיכון לכך.
בפלורת הנרתיק מצויים באופן טבעי סוגים שונים של פטריות (וביניהן קנדידה) וחיידקים.
אנטיביוטיקות, בייחוד כאלה רחבות-טווח, עשויות להרוג את החיידקים שנמצאים באופן טבעי בנרתיק ולגרום להפרת האיזון בו, מה שמאפשר שגשוג של קנדידה בנרתיק מעבר לכמויות הרגילות שהיא מצויה בו ובכך לגרום לזיהום פטרייתי.
כמו כן נמצאות בסיכון נשים הלוקחות אמצעי מניעה הורמונליים.
זיהום פטרייתי נרתיקי נפוץ יותר בהיריון.
נראה כי הסיבה לכך היא עלייה ברמות האסטרוגן בגוף, ועלייה ברמות הגליקוגן וחומרים אחרים בנרתיק.
מושבות קנדידה בנרתיק עשויות לשבש את האיזון של הפלורה הטבעית, להוריד את כמותם של חיידקים לקטובציליים, חיידקים ידידותיים שנמצאים באופן טבעי בנרתיק, ועלייה בכמותם של חומרים פרואינפלמטורים.
נשים עם סוכרת לא מאוזנת נמצאות בסיכון רב יותר לפתח זיהום פטרייתי נרתיקי.
כמו כן, נשים עם מערכת חיסון מדוכאת נמצאות אף הן בקבוצת סיכון, לדוגמה - נשאיות HIV או נשים שמקבלות טיפולים כימותרפיים זאת משום שמערכת החיסון הירודה מתקשה להילחם בשגשוגם של מזהמים שונים, וביניהם הקנדידה.
אף על פי שקנדידה היא הגורם המוביל לזיהום פטרייתי בנרתיק, קיימים מינים שונים של פטריות שעשויים לגרום לזיהום אף הם.
מחקר שבדק שכיחות של גורמים שונים לפטרייה בנרתיק מצא כי ההתפלגות היא כדלהלן:
קנדידה שאינה Candida albicans (8 מינים שונים) – 13.2%
מקרים של זיהום פטרייתי בנרתיק שאינם כתוצאה מ-Candida albicans הם מקרים מורכבים יותר של זיהום בהם הקו הראשון של הטיפול אינו יעיל.
מקרים אלו מתרחשים בדרך כלל כתוצאה מכשל חיסוני.
האבחון נעשה על ידי מדדים קליניים וכן על ידי בדיקות מעבדה, בדרך כלל על ידי wet prep או תרבית מיקרוביאלית.
לאור העובדה שיש נשים שיש להן קנדידה באופן טבעי בנרתיק ללא סימפטומים, כדי להיות בטוחים שהיא הסיבה לדלקת יש לשלול מחלות אחרות ככלמידיה, וגינוזיס חיידקי וזיבה.
כ-5% עד 8% מהנשים בגיל הפוריות יסבלו מארבע או יותר אירועים בשנה של זיהום פטרייתי נרתיקי סימפטומטי.
הטיפול הוא בדרך כלל קצר טווח (בין 3–6 ימים), והוא כולל תכשירים מקומיים או תרופות סיסטמטיות במתן דרך הפה ממשפחת האזולים.
טיפול בתרופות אלו יוביל להיעלמות הסימפטומים ותרביות שליליות בקרב מהמטופלות.
בנשים בהיריון הטיפול יהיה בדרך כלל מקומי בלבד.
התכשירים המקומיים אינם גורמים לתופעות לוואי בדרך כלל, עם זאת, תחושת שרפה ורגישות מקומית עשויים להופיע בחלק מהמקרים.
זיהום פטרייתי נרתיקי אינו נגרם כתוצאה מיחסי מין, ומשכך, אין צורך לטפל בו זמנית גם בפרטנר המיני.
זיהום ולדי הוא זיהום של הילוד שנרכש במהלך ההתפתחות הטרום לידתית (הדבקה ברחם) או בארבעת השבועות הראשונים של החיים (התקופה הניאונטלית).
לעיתים זיהומים ביילודים ניכרים מיד לאחר הלידה, בעוד שאחרים עשויים להתפתח בתקופה שלאחר מכן.
זיהומים מהווים סיבה נפוצה לתמותה ולתחלואה ביילוד, ומתקיימים בשכיחות של בין 1–8 על כל 1,000 לידות חי.
קיים סיכון גבוה יותר לזיהום אצל פגים וילודים במשקל נמוך.
שיעור התמותה מזיהומים אלו עומד על 20% עד 50%.
במדינות מתועשות, הטיפול בזיהומים ביילודים מתרחש ביחידה לטיפול נמרץ ביילודים.
מקור הזיהום הוא לעיתים קרובות וגינלי או במערכת העיכול של האם, ופעמים רבות הזיהומים הם אסימפטומטיים אצל האם.
מאחר שיכולתה של מערכת החיסון הלא מפותחת של הילוד מוגבלת, היא אף עשויה ליצור בעיות המסבכות את הטיפול, כגון שחרור כימיקלים דלקתיים.
סטרפטוקוקוס מסוג B הוא הגורם של רוב זיהומים מוקדמים ביילוד.
גורם נוסף הוא חיידקי מערכת העיכול (enteric bacilli) של האם.
עם ההתקדמות במניעת דלקות סטרפטוקוקוס של קבוצת B, נפוצו זיהומים של Escherichia coli (אשרישיה קולי) וסטפילוקוק זהוב (Staphylococcus aureus).
גורם נוסף הוא ליסטריה מונוציטוגנים שנגרם מאכילת מזון נגוע על ידי האם, כגון נקניקיות, חלב לא מפוסטר, בשר, מעדנים וגבינה.
במקרים שהאם לא חוסנה נגד חיידק הטטנוס (Clostridium tetani) והעובר לא חוסן פסיבית, הוא עלול לפתח תסמינים.
נגיף ה-HIV יכול לעבור לעובר דרך רחם האם או לאחר לידה על ידי הנקה.
לרוב ההדבקה מתרחשת במהלך הלידה.
ניתן להפחית את סיכון ההעברה על ידי:
מתן טיפול תוך ורידי במהלך ההריון ומיד לאחר הלידה
מניעת הריון אנטי-טרוי-ויראלי בתינוקות שנולדו לאמהות עם HIV.
שישים אחוז מאמהות של פגים נגועות בנגיף CMV.
הזיהום הוא אסימפטומטי ברוב המקרים, אך ב-9% עד 12% מהמקרים הולד נדבק בנגיף.
זיהום CMV בתינוקות מובילה לתגובה חיסונית מופחתת שמתבטאת בין היתר בדלקת ריאות פיברוטית.
ולד יכול להידבק בנגיף הרפס סימפלקס (HSV) בזמן הלידה.
אימהות שמטופלות בתרופות אנטי-ויראליות מניעתיות נמצאו בעלות סיכוי נמוך יותר לדרוש ניתוח קיסרי ולשילוק ויראלי בזמן הלידה.
נגיף זיקה (Zika) הגורם לקדחת הזיקה יכול לעבור מאם לתינוק ברחם.
ההידבקות עלולה לגרום למיקרוצפליה-היקף ראש קטן.
רובלה נפוץ בעיקר בקרב נשים מהגרות ממדינות ללא תוכניות חיסון נאותות.
זיהומים נגיפיים אחרים כגון נגיף סינציאלי נשימתי, מטא-פנאומוניה, רינו-וירוס , נגיפי פרא-אינפלואנזה כחצבת, חזרת ונגיפי קורונה.
בתינוקות במשקל לידה נמוך מאוד (VLBWI), נפוץ זיהום פטרייתי שנרכש בבית החולים עם השלכות חמורות.
בין הגורמים הנפוצים קנדידה אלביקן (Candida albicans).
עד 9% מהוולדים במשקל נמוך אלו עלולים לפתח אלח דם או דלקת קרום המוח וכשליש מהם עלולים למות.
הסיכון להידבקות עולה במקרים של טרומבוציטופניה, נוכחות של דרמטיטיס כרוני, שימוש בסטרואידים מערכתיים, משקל לידה הנמוך מקילוגרם, נוכחות של קטטר מרכזי, דחייה בהזנה אנטרלית, אספקה נרתיקית.
הידבקות ולד במלריה לרוב נפוצה במדינות עולם שלישי בהן המלריה שכיחה.
במהלך ההיריון נוגדנים שמייצרת האם מספקים הגנה לעובר, והסימפטומים באים לידי ביטוי לאחר הלידה.
מלריה היא הסיבה השכיחה ביותר לזיהומים בחלק האחורי של העין ועלולה לגרום לאובדן ראייה בעין אחת, הסתיידות תוך-גולגולתית (hydrocephalus) או הפרעות במערכת העצבים המרכזית.
גורמי סיכון הם תנאים המגבירים את הסבירות לכך שעובר ייוולד עם זיהום או יפתח זיהום.
גורמי סיכון עבור זיהום ולדי בשבוע הראשון
פגות: לידה לפני 40 שבועות של הריון
תסמונת שאיפת מקוניום: שאיפה של צואה ברחם.
דלקת רירית הרחם אחרי הלידה
משקל לידה נמוך: בהריון של עד 40 שבועות.
קריעה מוקדמת של שק השפיר: במשך פחות מ-12 שעות.
קריעה מוקדמת ממושכת של שק השפיר: במשך יותר מ-12 שעות.
תחילה מוקדמת של הלידה: הלידה מתחילה לפני 40 שבועות של הריון.
הפרשות מהנרתיק: הפרשות חריגות עלולות להיווצר כתוצאה מזיהום.
רחם רגיש: תחושת אי נוחות בעת בדיקת הרחם.
קריעה של שק השפיר: במשך פחות מ-12 שעות.
קריעה ממושכת של שק השפיר: במשך יותר מ-12 שעות
זיהום רחמי עם פתוגנים: בתקופה בה קיים הזיהום ברחם מתאפשרת גדילה לוגריתמית של הפתוגנים.
דלקת בדרכי השתן של האם: זיהום של שלפוחית השתן או הכליה.
בדיקות וגינליות בזמן הלידה: הסיכון מתגבר עם מספר הבדיקות המתבצעות תוך כדי הלידה.
האם נשאית של GBS - סטרפטוקוקוס B: נוכחות החיידק היא לרוב אסימפטומטית.
לידה קודמת של תינוק עם הופעה מוקדמת של זיהום GBS
מין העובר: זכרים בעלי סיכוי גבוה יותר לחלות.
הסיכון פוחת אחרי שתסמונת המצוקה הנשימתית מטופלת.
הריון רב-עוברים: הסיכון מתגבר עבור הילוד הראשון.
נטילת תוספי ברזל: ברזל מעודד גידול של חיידקים מסוימים.
חום בזמן הלידה: מעל 38°C.
הכנסת צינור עירוי: עלולה לגרום לכניסת פתוגנים למערכת הדם.
מערכת חיסון לא מפותחת דיה
הליכים רפואיים פולשניים: עלולים לגרום לכניסת פתוגנים למערכת הדם.
היפוקסיה: מצב בו טמפרטורת הדם נמוכה יחסית.
היפותרמיה: טמפרטורה נמוכה יחסית של הדם.
חמצת מטבולית: חוסר איזון של רמת ה-pH בדם.
המצאות חיידקים ביחידה לטיפול נמרץ ביילוד:סכנה לזיהום נוזוקומי (זיהום הנרכש כתוצאה מהאשפוז).
חשיפה של האם לטוקסופלזמוזיס: טפיל הנמצא בצואה של חתולים ובעלי חיים אחרים.
גורמי סיכון עבור הופעת זיהום ולדי מאוחר - אחרי השבוע הראשון שלאחר הלידה
תופעות המופיעות לאחר הכנסת צינור עירוי: היפותרמיה, תשישות, תזונה לקויה, סבירות גבוהה יותר לפתח אוסטוארטיטיס, זיהום של רקמות רכות, דלקת קרום המוח, שהותה של האם באזור נגוע במלריה.
הסיכון לפתח זיהומים הקשורים להכנסת צינור העירוי מקוזז על ידי הסיכוי ההשרדותי המוגבר אצל ילודים פגים הלוקים באלח דם בשלב מוקדם.
החדרה של נוגדן תוך ורידי מגבירה את החסינות של הפג ומשמשת לטיפול.
דלקת מלווה זיהומים וסביר שתסבך את הטיפול ואת ההחלמה.
דלקת מקושרת לצמיחה פחותה של הריאות של הפג.
הזיהוי האחרון של נוכחות מיקרואורגניזמים בנוזלי גוף של אם-עובר, שנחשבו בעבר סטריליים, מספק הסבר להופעת התגובה הדלקתית גם באם וגם בעובר.
שישים ואחד אחוזים מהנשים ההרות שלקו בזיהום מי שפיר או בדלקת של מי השפיר, נמצאו נגועות במיקרואורגניזמים.
בדרך כלל, נמצא יותר מפתוגן אחד.
בחמישה עשר אחוזים מהנשים ההרות הדלקת עדיין הייתה קיימת, אף על פי שלא נראתה המצאות של פתוגנים.
מכך ניתן לשער שישנם גורמים אחרים.
אחוז גבוה של נשים הרות שלקו בזיהום מי שפיר, בין 51%–62%, לקו גם בדלקת של השליה.
אבחנת הזיהום מתבססת על התאוששות הפתוגן או הפתוגנים מהאזורים שלרוב סטריליים באם או בתינוק.
כמחצית מהנשים ההרות הן אסימפטומטיות בהקשר של זיבה ומחלות מין אחרות.
דגימות נלקחות משתן, דם או מנוזל המוח .
לצורך אבחנת הזיהום ניתן להסתייע גם בבדיקות פחות ספציפיות כמו ספירת תאי דם לבנים, רמת חלבון ציטוקין בדם ובדיקות דם נוספות.
סימנים העלולים להעיד על הזיהום:
חריגות בספירת דם כללית: ספירת תאי דם לבנים גבוהה, נוכחות של ניוטרופילים חדשים ולא מפותחים.
רמה גבוהה של חלבון C מגיב - כימיקל בדם המעיד על כך שמערכת החיסון של התינוק מגיבה באופן פעיל לזיהום.
שימוש שרירים עודף: שימוש בשרירים הבין-צלעיים לצורך סיוע בנשימה.
טכיקרדיה : קצב לב העולה על קצב הלב המוגדר כנורמלי.
ברדיקרדיה : קצב לב נמוך מקצב הלב המוגדר כנורמלי.
אזור החזה והבטן נסוג לאחור בעת הנשימה באופן משמעותי
מצוקה נשימתית: התינוק מתקשה לנשום.
נחיריים מתרחבים בזמן שאיפת אוויר
נהימה בזמן נשיפה: קול מאמץ בזמן שהתינוק נושף אוויר.
אפניאה : התינוק מפסיק לנשום.
דגימה חיובית של נוזל המוח
תרביות חיוביות אחרות: מהעיניים, מתעלת האוזן, מהטבור, מבית השחי, מפי הטבעת.
תשישות: התינוק נראה עייף ונע באיטיות או לא נע בכלל.
היפוטוניה : השרירים נראים רפוסים וחלשים.
רגזנות: נראה שהתינוק חש חוסר נוחות וקשה להרגיעו.
זילוח לא מספק : מעבר לא מספק של דם דרך רקמת הריאה לקליטת חמצן מן האוויר שבנאדיות ולשחרור פחמן דו-חמצני.
תת לחץ דם : לחץ דם נמוך.
חמצת: רמת ה-pH בדם לא מאוזנת.
מרפס (בלועזית: פונטנלה) נפוח: נפיחות באזור הרך בראש התינוק.
קרישה תוך-כלית מפושטת : קרישה נרחבת של דם.
אי-ספיקת כליות (באנגלית : Renal failure): הכליות לא מתפקדות.
זיהוי של נוכחות סימפטומים ובידוד הנגיף מהחלק העליון של מערכת הנשימה (מעל הסטרנום) מהווים אבחנה.
זיהוי נגיף מתבצע בשיטות אימונולוגיות ספציפיות ושימוש במכשיר ה-PCR.
ניתן לאשש את נוכחות הנגיף במהירות בעזרת זיהוי של האנטיגן של הנגיף.
לשיטות ולחומרים בהן משתמשים לצורך זיהוי הנגיף הנשימתי הסינציאלי יש אחוזי ספציפיות ורגישות גבוהים של 85%–95%.
לא כל המחקרים תומכים באחוז זה של רגישות.
לזיהוי של האנטיגן של הנגיף יש אחוז נמוך יותר של רגישות שמשוער כ־65%–75%.
קדחת שחור השתן : רק הסוג של טפיל הפלסמודיום פלציפרום
אלח דם ביילוד הוא זיהום שמתפשט בכל הגוף.
התגובה הדלקתית לזיהום יכולה להיות חמורה כמו הזיהום עצמו.
בפעוטות השוקלים פחות מ-1,500 גרם, אלח דם הוא הגורם השכיח ביותר למוות.
בין שלושה לארבעה אחוזים של פעוטות מתוך 1000 לידות לוקים באלח דם.
שיעור התמותה מאלח דם קרוב ל-25%.
ניתן לזהות את הזיהום על ידי לקיחת דגימות מהדם ומהנוזל השדרתי.
אם יש חשד, ניתנת אנטיביוטיקה בעירוי ורידי.
ניקור מותני לצורך דגימת הנוזל השדרתי הוא פרוצדורה השנויה במחלוקת, משום שבמקרים מסוימים הוא נמצא לא הכרחי, אך במקביל ההערכות הן שללא ניקור מותני היו הרופאים מחמיצים את אבחונם של כשליש מהפעוטות הלוקים בדלקת קרום המוח.
בבריטניה זמינות בדיקות לזיהוי של איידס , צהבת ועגבת כדי להפחית את הסיכוי לזיהום ולדי.
טיפול על ידי שטיפה ואגינלית אנטיביוטית טרם הלידה אינו מונע זיהום על ידי סטרפטקוקוס B.
טיפול ואגינלי עם כלורוהקסידין (chlorhexidine) לפני הלידה, גם הוא אינו מונע זיהומים ולדיים.
מכיוון שסטרפטקוקוס B עשוי להתיישב בחלק התחתון של מערכת הרבייה של 30% מהנשים, לרוב נבדקת נוכחות הפתוגן בנשים הרות בין השבוע ה-35 לשבוע ה-37 להריון.
טיפול אנטיביוטי לאם לפני הלידה מפחית את הסיכוי לזיהום ולדי.
מניעת הופעת הזיהום בתינוק נעשה על ידי מתן פניצילין לאם.
מאז אימוצו של טיפול מניעתי זה, שיעור המוות של פעוטות מסטרפטוקוקוס B ירד ב-80%.
אמהות עם הרפס ואגינלי הסובלות מסימפטומים של הנגיף, ומטופלות עם תרופות אנטי-ויראליות מניעתיות, הן בעלות סיכוי נמוך יותר להופעתם של הסימפטומים במהלך הלידה.
כך, ייתכן שהסיכוי להעברת הנגיף לתינוק במהלך הלידה יפחת.
גם ניתוח קיסרי מפחית את הסיכוי להדבקת התינוק.
הנקה הוכחה כמגנה על התינוק מפני זיהומים מסוימים.
חלב אם מגן מפני דלקת מעי נמקית .
בדרך כלל, הטיפול בזיהום ולדי מתחיל לפני שהסיבה לזיהום מאובחנת.
ניתן לטפל בזיהום ולדי אמצעות אנטיביוטיקה, מה שמתאים בראש ובראשונה לטיפול בסטרפטקוקוס מסוג B.
בנשים עם היסטוריה של הרפס וגינלי, ניתן לטפל באמצעות תרופות אנטי-ויראליות סיסטמיות על מנת למנוע נגעים סימפטומטיים ושפיכה ויראלית (Viral Shedding) שעלולה לפגוע בולד במהלך הלידה.
התרופות השכיחות לטיפול מסוג זה, הן: אנציקלוביר , פנליפס , ולטרקס: , ופאמציקלוביר .
על פי המידע הקיים, כמויות מזעריות בלבד מהתרופות מגיעות לעובר עצמו.
הטיפול באנציקלובר לא מעלה את אחוז המומים המיידיים בוולדים.
עם זאת, לא בוצעה בדיקה על השפעת התרופות אנטי -ויראליות על התפתחות הילד בטווח הארוך.
אחד מהסיבוכים לטיפול בהרפס באמצעות אנציקלובר הוא לנויטרופניה בולדים, אך לרוב הוא חולף לאחר זמן מה.
באשר לטיפול בנויטרופניה, לא הוכח כי החדרת נוגדן תוך ורידי יעילה.
עד 3.3 מיליון ולדים נפטרים כל שנה, כאשר 23.4% מתוכם מתים מזיהום ולדי.
בערך מחצית מהמיתות הנגרמות מאלח דם או מדלקת ריאות מתרחשות בשבוע הראשון שלאחר הלידה.
במדינות המתועשות, אחוז זה נמוך יותר, בזכות טיפול אנטיביוטי באמהות שזוהו כחולות בסטרפטקוקוס מסוג B, זיהוי מוקדם של הרפס בוולד, ומתן אנטיביוטיקה לוולד.
בצפון אמריקה, הרפס ולדי מוערך להימצא ב-5–80 מתוך 100,000 לידות חיות.
במדינות שאינן ארצות הברית, יש שכיחות נמוכה יותר של הרפס באמהות.
בבריטניה לדוגמה, האחוז נמוך משמעות ועומד על 1.6 לכל 100,000 לידות חיות.
בערך 70%–80% מהתינוקות החולים נולדים לאמהות ללא היסטוריה מדווחת של הרפס.
אחוזי תמותת ולדים נמוכים נמצאים בעיקר באירופה, באזור המדינות המערב-פסיפיות, וביבשת אמריקה, אשר בהן, אחוזי התמותה מהרפס ולדי עומדים על 9.1%–15.3% מסך מיתות הוולדים העולמיות.
זאת, בניגוד לאחוזי מיתה הגבוהים משמעותית במדינות דלות משאבים כמו ניגריה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הודו, פקיסטן וסין, שם אחוזי התמותה בלידה מהרפס עומדים על 22.5%-27.2% מכלל המיתות הוולדיות.
בבריטניה, אחוזי הנשים ההרות שמתגלות כחולות בצהבת מסוג B, עגבת, או איידס נשארו קבועים מאז שנת 2010 (באחוזים של כ־0.4%, 0.14%, ו-0.15% בהתאמה).
אחוזי השכיחות המוערכות למחלות צהבת B ואיידס בנשים הרות, כולל הנשים שאובחנו כחולות טרם ההריון, גבוהים יותר, ועומדים על 0.67% ו-0.27% בהתאמה.
אחוז הנשים ההרות שקיים חשד שהן חולות באדמת עקב רמות נוגדנים נמוכות בגוף, עלה ב-60%, כך שכרגע עומד על 7.2%.
אף על פי כן, העלייה יכולה להיות מוסברת בעקבות שינוי בשיטת הדגימה וההערכה של כמות הנוגדנים.
באמריקה הצפונית של לפני שנות ה-50, תחלואה בסטרפטוקוקוס β-היילוד הייתה הגורם הכי נפוץ לאלח דם בוולדים.
לעומת זאת, בשני העשורים האחרונים, הפטוגן הכי נפוץ שגורם אלח דם בוולדים הוא חיידק הסטפילוקוקוס מסוג קואגולאז-שלילי אשר מתקיים כביופילם בצנתרים עורקיים מזוהמים או בוורידים מזוהמים.
זיהומים יכולים להיות קטלניים ולתרום לתחלואה לטווח ארוך ונכות בקרב תינוקות ששרדו לתוך הילדות.
אלח דם מתקיים בכל 128 מקרים מתוך 1,000 לידות חי.
אלח הדם עלול לגרום לדלקת קרום המוח אצל הולד החולה.
לאמהות לעתיד אשר חולות בהרפס יש סיכוי של 75% להתפרצות מחלה אחת לפחות במהלך ההיריון.
במחקרים מוגבלים נמצא כי תינוקות באפריקה שנולדו לאמהות עם מלריה יש סיכוי של 7% לרכישת מלריה מולדת.
אלח דם בשלבי ההתפתחות המוקדמים
אלח דם בשלבי ההתפתחות המוקדמים הוא אלח דם שקורה בשבוע הראשון לחיים.
ניתן להבחין בו ביום הראשון לאחר הלידה.
סוג זה של זיהום נרכש בדרך כלל לפני לידתו של התינוק, והסיכוי שיתרחש עשוי לגדול בעקבות פקיעת מי שפיר או סיבוכי לידה אחרים, כדוגמת: לידה מוקדמת, משקל לידה נמוך, זיהום מי שפיר, דלקת בדרכי השתן האימהית ו / או קדחת האם.
אם קרום הבטן נקרע יותר מ 18 שעות לפני זמן הלידה, התינוק עלול להיות בסיכון גבוה יותר לסיבוך זה.
ניתן לאבחן אלח דם בשלבי ההתפתחות המוקדמים באמצעות תסמינים נשימתיים חמורים, כדוגמת: מדלקת ריאות, היפותרמיה, או הלם.
אלח דם בשלבי ההתפתחות המאוחרים
אלחי דם המתרחשים לאחר השבוע הראשון של החיים אבל לפני הגעת התינוק לגיל 30 ימים נחשבים לאלחי דם של התקופה המאוחרת.
סיבוכים של הלידה לרוב לא משפיעים על זיהומים מסוג זה.
הזיהומים נרכשים בדרך כלל על ידי התינוק ביחידה לטיפול נמרץ בבית החולים, שעשויה להוות קרקע פורייה לחיידקים עמידי אנטיביוטיקה עקב השימוש הרב של אנטיביוטיקה שנעשה בה.
אחת הדוגמאות הבולטות לזיהום בשלבי ההתפתחות המאוחרים היא תסמונת שאיפת מקוניום, והלוקים בה הם בעלי שיעור תמותה של כ־4%.
שיעור זה מהווה 2% מכלל מקרי המוות ביילודים.
בעוד הסיכון בחשיפה לזיהומים ומחלות אוטואימוניות מהווים תחומי מחקר פעילים, קיימים מעט מחקרים על השפעתם של נגיפים ביילוד.
המחקר ממשיך גם לתפקיד ולהשפעה המגנה של מעיים, עור ומיקרוביומים אנושיים אחרים במהלך התקופה הניאונטלית.
הפערים בין מדינות עשירות במשאבים לבין מדינות עניות במשאבים מקשה על בחינת השפעת האבחנה, שכן באזורים מתועשים ניתן לאשר את האבחנה ואת נוכחותם של פתוגנים במעבדה הקלינית.
מאחר שבדיקות קליניות לא תמיד זמינות, על רופאים לזהות תסמינים אצל הילוד.
נתוני המחקר מאפריקה ומדרום מזרח אסיה הם נדירים.
אחת מתוצאות המחקרים הייתה זיהוי של כלי אבחון ונהלים קלים וזולים שיאפשרו זיהוי אמהות עם זיהום סטרפטוקוקוס קבוצה B באזורי עניים משאבים, ולקבל טיפול מונע בטרם לידת התינוק.
חיסון נגד חיידק ה-GBS נחקר כרגע אך אינו זמין כעת.
מוערך כי החיסון יוכל למנוע 4% מהזיהומים בלידה מוקדמת ו-60%–70% מהזיהומים מ-GBS בארצות הברית.
היתרונות הצפויים של החיסון האימהי הוא מניעת 899 מקרים ו-35 מקרי תמותה בקרב תינוקות.
החיסכון בעלויות במניעת GBS עשוי להיות מעל 43 מיליון דולר.
החיסון עשוי להיות מועיל במיוחד במדינות בעלות הכנסה נמוכה עד בינונית, שבה לא ניתן לבצע בדיקות סקר וטיפול מונע.
זיהום נגיף הניפה הוא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי נגיף הניפה (נגיף RNA).
ההדבקה בבני אדם מתרחשת כתוצאה מחשיפה למקור ישיר של הזיהום דוגמת מגע עם בעל חיים נגוע (עטלפי פירות וחזירים), צריכת מזון שנחשף להפרשות בעל חיים נגוע, או העברה בין בני אדם (אך לא בהעברה דרך האוויר).
אבחנת הנגיף נעשית על ידי זיהוי התסמינים של הזיהום ובדיקות מעבדה.
למחלה שיעור קטלניות הנע בין 40%–75% מהמקרים, וטרם נמצא לה טיפול תרופתי או חיסון יעיל.
החולים בזיהום מקבלים טיפול תומך בלבד או נרפאים כתוצאה מתהליך של חיסון סביל.
נכון ל-2021 נצפו בעולם מספר התפרצויות בנות כמה מאות חולים שהתרחשו בין השנים 1999–2018, בעיקר באזור דרום מזרח אסיה, אוסטרליה, הודו ובנגלדש.
גופים שונים מנטרים את התפתחותו ותפוצתו של הנגיף, לאור החשש שיהווה מקור למגפה עולמית במידה ויעבור שינויים שיהפכוהו למדבק יותר בקרב בני אדם.
תסמיני המחלה מתחילים להופיע לאחר 5–14 ימים מההדבקה וכוללים חום, כאבי ראש, נמנום ובלבול, ובמקרים חריפים אף תרדמת המופיעה תוך יממות ספורות.
סיבוך פוטנציאלי קטלני שיכול להיגרם כתוצאה מהנגיף הוא דלקת המוח.
"מחלת הנשימה" יכולה גם להיות נוכחת בשלבים המוקדמים של המחלה.
אנשים בעלי הנגיף החולים ב"מחלת הנשימה" נוטים יותר מאלו ללא מחלת הנשימה להפיץ את הנגיף.
במלזיה וסינגפור, נגיף הניפה נמצא אצל אלה עם קשר קרוב לחזירים נגועים.
בבנגלדש ובהודו, המחלה נקשרה לצריכת גידולי תמרים גולמיים ומגע עם עטלפים.
הסיכון לחשיפה הוא גבוה עבור עובדי בית החולים המטפלים בחולים הנגועים בנגיף.
יש כמה דרכים כדי לאבחן את זיהום הניפה:
בדיקת מעבדה של זיהום ניפה יכול להעשות באמצעות תגובת שרשרת פולימראז (RT-PCR) כאשר נלקחת דגימה מחלקי הגרון, נוזל מוחי, השתן וניתוח הדם במהלך שלבים חריפים או בשלבי הבראה של המחלה.
בדיקת מעבדה נוספת יכולה להיעשות בעזרת דגימת רוק לזיהוי ה-RNA הנגיפי.
ניתן לעשות לאחר ההתאוששות בעזרת גילוי נוגדנים IgG ו-IgM כדי לאשר זיהום נגיף ניפה.
אימונוהיסטוכימיה על רקמות שנאספו במהלך נתיחה שלאחר המוות יכולה גם היא לאשר את הימצאות הנגיף.
הימנעות מנגיף הניפה קריטית מאחר שאין עדיין תרופה למחלה.
את הזיהום ניתן למנוע על ידי הימנעות מחשיפה לעטלפים באזורים אנדמיים ולחזירים חולים.
שתיית של ליקר מסורתי שמוכן ממי תמר מצוי שפירותיו מזוהמים בצואת עטלפי פירות נושאי הנגיף נמצא קשור להעברה של הנגיף מעטלפים לבני אדם אשר שותים את המשקה.
דבר נוסף שיש להימנע ממנו הן פירות שנצרכו בחלקם על ידי עטלפים.
יש להקפיד ולהימנע משימוש במים מבארות שורצות עטלפים אשר מזהמים את מי השתייה שבהם.
ידוע כי עטלפים שותים מי תמרים אשר נשמרים במכלים פתוחים ומדי פעם משתינים בו, מה שהופך אותו למזוהם בנגיף.
הקשר של מחלה זו בתוך מחזור הרבייה של עטלפים הוא לא תוחקר ולכן מעקב ומודעות לגבי דברים הידועים לנו כיום כהימנעות - חשובים למניעת התפרצויות עתידיות.
יש לאכוף שיטות בקרת זיהומים סטנדרטיות כדי למנוע זיהום נוזוקומי בבתי החולים.
חיסון של תת-יחידה, אשר משתמש בחלבון ה-G של וירוס נרדה, הצליח להגן על הקופים במחקר מפני נגיף הויניאווירוס והניפאוירוס.
החיסון התגלה כמייצר נוגדנים צולבים נגד הנגיף אך למרות הפוטנציאל השימוש בו בבני אדם טרם נחקר.
כרגע אין טיפול יעיל לזיהום נגיף ניפה ולכן הטיפול מוגבל לטיפול תומך.
חשוב לתרגל נוהלי בקרת זיהום סטנדרטיים וטכניקה סיעודית כדי למנוע את התפשטות הזיהום מאדם לאדם.
כל המקרים החשודים של זיהום ניפה וירוס צריכים להיות מבודדים.
ריבאווירין נחקרה במספר קטן של אנשים, אך היעילות שלה עדיין מוטלת בספק..
חיסונים פסיביים באמצעות נוגדן חד שבטי אנושי אשר מסמן את הגליקופרוטאין G של וירוס הניפה הוערכו במודל של פארט (ferret model) כטיפול מונע לאחר חשיפה.התרופה נגד מלריה, כלורוקווין הצליחה לחסום את התפקודים הקריטיים הדרושים להבשלת נגיף ניפה, אם כי עדיין לא נצפתה תועלת קלינית.
m102.4, נוגדן חד שבטי אנושי, נעשה שימוש באנשים על בסיס שימוש רחום באוסטרליה והיה בפיתוח פרה-קליני בשנת 2013.
התפרצויות נגיף ניפה דווחו במלזיה, סינגפור, בנגלדש והודו.
התמותה הגבוהה ביותר עקב זיהום בנגיף ניפה התרחשה בבנגלדש, שם ההתפרצויות מתרחשות בדרך כלל בעונת החורף.
וירוס ניפה הופיע לראשונה במלזיה בשנת 1998 במערב מלזיה אצל מגדלי חזירים.
עד אמצע 1999 דווח על למעלה מ-265 מקרים של דלקת קרום המוח האנושי, כולל 105 מקרי מוות במלזיה, ו-11 מקרים של דלקת קרום המוח או מחלות דרכי נשימה עם פטירה אחת דווחו בסינגפור.
בשנת 2001 דווח על וירוס ניפה ממחוז מאהרפור, בנגלדש וסיליגורי, הודו.
ההתפרצות שוב הופיעה ב-2003, 2004 ו-2005 בנאוגאון דיסטריקט, מחוז מניקאנג', מחוז רג'ברי, מחוז פרידפור ורובע טאנגיל.
בבנגלדש היו גם התפרצויות בשנים שלאחר מכן.
בחודש מאי 2018 דווח על במחוז קוז'יקודה שבקרלה, הודו.
17 מקרי מוות נרשמו, כולל עובד בריאות אחד.
אלה שמתו היו בעיקר ממחוזות קוז'יקודה ומלפוראם, כולל אחות בת 31, שטיפלה בחולים נגועים בווירוס.
שניים מן הנגועים נרפאו לחלוטין.
ב-10 ביוני 2018 הוכרז שההתפרצות רשמית נגמרה.
ממחקר של ד"ר סטיבן קוואי שפורסם ב-2022 עולה כי רצפים של הווירוס ניפה נתגלו בווירוס הקורונה COVID-19.
זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה הוא זיהום אוויר שעיקר מקורו הוא מהמפעלים המזהמים שבמפרץ חיפה, אך לא רק.
מחקרים שונים הצביעו על קשר אפשרי בין זיהום האוויר לרמות תחלואה של תושבים באזור במחלות שונות.
עם זאת מרבית המחקרים נעשו בגישה אקולוגית ומכאן שלא יכלו להוכיח קשר סיבתי בין זיהום האוויר לרמת התחלואה.
הטמפלרים שהתיישבו בחיפה החל מסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הביאו להתפתחות משמעותית של התעשייה והתחבורה באזור מפרץ חיפה.
השלמת מסילת הרכבת החיג'אזית עד לעיר בשנת 1903 הפך את העיר למרכז תחבורתי אזורי.
הכיבוש הבריטי בשנת 1918 שראה במפרץ כמסוף יצוא לנפט ומרכז תעשייה פטרוכימית, האיצו את המגמה הזו.
מפעלי התעשייה שנבנו כהמשך לתוכנית זו במפרץ חיפה במשך השנים כללו בתי זיקוק לנפט, תחנת כוח, מפעלים פטרוכימיים שונים, מפעל בטון ומלט, מפעלי פלדה וציפוי מתכות, מפעל דשנים ותעשייה אגרוכימית, ומפעלים לייצור מזון, כימיקלים ומוצרים אחרים.
נמל חיפה, שהחל לפעול בשנת 1933, הוא הנמל הגדול בישראל.
בשנת 2021 החל לפעול לצידו נמל המפרץ.
מפרץ חיפה משפיע על ערים נוספות, הגובלות בו, או נמצאות בסמוך, ביניהן הקריות, קריית טבעון, יגור, כפר חסידים ורכסים.
מפעלי הכימיקלים ומוצריהם, מפעלי זיקוק הנפט ומפעלי הפלסטיק והגומי, המרוכזים ברובם במפרץ חיפה, הם כ-4.4% מכלל מפעלי התעשייה בעיר חיפה.
במחוז חיפה פועלים כ-31 מפעלים המוגדרים מפעלים גדולים בעלי השפעה אזורית.
20 מהמפעלים פועלים במפרץ חיפה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו מאבקים אזרחיים בנושא איכות הסביבה בישראל בכלל, ובאזור מפרץ חיפה בפרט, שלוו בהמשך בחקיקה ובאכיפה של הגבלות על פליטות תעשייתיות.
בשנת 2011, בעקבות החלת חוק אוויר נקי (2008) והגבלת היתרי הפליטה למפעלים, החל תהליך מדורג של ירידה בפליטות באזור מפרץ חיפה.
בשנת 2015 התקבלה בממשלה התוכנית הלאומית לצמצום זיהום אוויר ולהפחתת סיכונים סביבתיים באזור מפרץ חיפה.
נמל חיפה ותחבורה יבשתית כגורמים לזיהום אוויר
לנמל חיפה תרומה משמעותית לזיהום האוויר במפרץ חיפה.
על פי מחקר אקדמי שבוצע על ידי ד"ר אליקים בן חקון מהפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, נמל חיפה הוא גורם זיהום האוויר העיקרי במפרץ חיפה בתחום תחמוצות גופרית, חנקן וחלקיקים נשימתיים.
עם זאת, המשרד להגנת הסביבה לא קיבל את מסקנות המחקר.
מאידך גיסא, המחקר שימש בסיס לשינוי מדיניות בסוגיות שונות הקשורות לתפיסה ביטחונית ימית אל מול הצי הסוחר ואומץ על ידי משרד הביטחון, מל"ל וזרוע הים.
מדינת ישראל נכון לשנת 2022 (ינואר) לא אשרה את הנספח השישי לאמנת מרפול שעניינה מניעת זיהום מכלי שיט, בתואנה שטרם הוסדרו הליכי החקיקה המתאימים לצורך אכיפת הנספח.
מקור זיהום משמעותי נוסף של מפרץ חיפה הוא התחבורה היבשתית.
במחקר משותף של מכללת תל חי, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת חיפה שפורסם בשנת 2021, נקבע כי "התמותה שנגרמה כתוצאה מזיהום תחבורתי באזור מפרץ חיפה, שעמדה על פי הערכות החוקרים על כ-87 איש ב-2015, הייתה גבוהה משמעותית מזו שנגרמה בעקבות הזיהום התעשייתי, שעמד על כ-14 איש.
בבחינת מיפוי השכונות הפגיעות ביותר לנזקיו של זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה עלה, כי שכונות הדר, נווה שאנן, נשר וקריית ים היו שכונות פגיעות במיוחד".
הגוף שאחראי על ניטור איכות האוויר במפרץ חיפה ובישראל בכלל הוא המשרד להגנת הסביבה.
התאגדות של רשויות מקומיות מהאזור יצרה איגוד ערים, המקדם את איכות הסביבה באזור המפרץ.
באזור חיפה פועלות 25 תחנות לניטור איכות אוויר, מתוכן 23 תחנות כלליות/תחנות לניטור מקורות פליטה נייחים ו-3 תחנות תחבורתיות.
תחנת אחוזה משמשת כתחנה כללית עבור ניטור המזהמים גופרית דו-חמצנית (SO2), תחמוצות חנקן (NOx), פחמן חד-חמצני CO וחלקיקים נשימים עדינים ותחנה תחבורתית עבור ניטור המזהמים: תחמוצות חנקן בנזן, טולואן, קסילן ואתיל בנזן.
בחיפה יש את מספר תחנות לניטור אוויר הגדול ביותר בישראל.
לשם השוואה, באזור גוש דן ישנן רק 15 תחנות ניטור אוויר ובירושלים 5 תחנות בלבד.
איכות האוויר בחיפה הייתה ירודה מאד במהלך שנים רבות.
לדוגמה בשנת 1985 נמדדו בתחנת הניטור בנווה שאנן ריכוז שנתי ממוצע של 104 מיקרוגרם למ"ק של דו-תחמוצת הגופרית.
בעשר הראשון של המאה ה-21 ירד הריכוז השנתי ל-5 מיקרוגרם למ"ק.
החוק הרלוונטי לזיהום מתייחס לממוצע היומי, ומתעלם מחריגות.
בשנת 2015 שבו לדיון ציבורי ביתר שאת מצב התחלואה בחיפה, והקשר בין מחלות סרטן, מחלות לב, נזקים לעוברים ולילדים ואסתמה אצל ילדים ומבוגרים לנוכחות מזהמים במרחב העיר.
בספטמבר 2015 הכריזה ממשלת ישראל שבאזור חיפה יש זיהום אוויר חריג ונתוני תחלואה עודפת.
לאור ממצאים אלו החליטה ממשלת ישראל לקדם תוכנית לאומית להפחתת הזיהום ממפעלים וכלי רכב בחיפה.
בד בבד התחולל מאבק אזרחי למניעה של הרחבת בתי הזיקוק, הנמל ומפעלים מזהמים נוספים בחיפה.
ביולי 2017 בוטל המחקר האפידימיולוגי שהיה אמור לבדוק את הקשר בין הזיהום לתחלואה, וזאת על אף המאבק הציבור, ועל אף התנגדותם של ארגוני הסביבה ואנשי האקדמיה העוסקים בנושא.
כשנתיים וחצי לאחר מכן, בינואר 2019, הכריז המשרד להגנת הסביבה על מספר מחקרים חדשים שיצאו לדרך באזור זה:
ארבעה מחקרים אפידמיולוגיים במפרץ חיפה, בתמיכה תקציבית של המשרד להגנת הסביבה, בהיקף של שלושה מיליון ש"ח: מחקר על חשיפה לזיהום אוויר במהלך היריון; מחקר על הקשר בין חשיפה כרונית לזיהום אוויר לבין אי-ספיקה לבבית; מחקר על ניטור ביולוגי אנושי; ומחקר על הקשר בין זיהום אוויר לבין סיכונים בריאותיים.
חמישה מחקרים שבוחנים היבטים סביבתיים של תחליפי נפט לתחבורה (כגון חשמל, גז או הנעה היברידית), בתמיכה תקציבית של המשרד להגנת הסביבה, בהיקף של שני מיליון ש"ח.
בפברואר 2023 החל דיון בתובענה ייצוגית שהגישה עמותת "אזרחים למען הסביבה" נגד 30 חברות המחזיקות מפעלים מזהמים במפרץ חיפה, בהן בז"ן, מפעלי נשר, חברת החשמל וחברת תשתיות אנרגיה.
התביעה הוגשה בשם אנשים שחלו בסוגים מסוימים של סרטן, ושישנו קשר סביר בין מחלתם לבין הזיהום שהופץ על ידי המפעלים, לפי קריטריונים שונים שנקבעו.
דו"ח מיוחד של מבקר המדינה פורסם ביוני 2019 והתמקד בזיהום האוויר והסביבה במפרץ ובהיבטים של פעולות הממשלה בנושא.
הדו"ח אישש את טענות ארגוני החברה האזרחית הסביבתיים בשנים שחלפו אל מול חולשת המאסדר - המשרד להגנת הסביבה, והרחיב את קשת הסיכונים באזור גם לאירוע פתע רב נפגעים (להלן: אפר"ן) שמקורו בריבוי חומרים מסוכנים (להלן: חומ"ס) המרוכזים בתא שטח קטן.
סקר סיכונים לאירוע חומ"ס מצרפי של המשרד להגנת הסביבה יושלם רק ב-2020, באיחור של ארבע שנים מהתוכנית המקורית.
על פי דו"ח המבקר רשות הכבאות וההצלה לא ערוכה להתמודד עם אירוע רב נפגעים ועליה להביא עובדה זאת ללא דיחוי לידיעת כל הגורמים הרלוונטיים, לרבות ממשלת ישראל והמשרד להגנת הסביבה.
זיהוי תבניות הוא תהליך זיהוי של כללים או דפוסים וסדירויות בנתונים מורכבים.
ליכולת לזהות תבניות יש יישומים במשימות חישוביות רבות, כגון בניתוח נתונים סטטיסטיים, בעיבוד אותות, בניתוח תמונות, בניתוח אודיו של דיבור, בגרפיקה ממוחשבת, ובלמידת מכונה.
תהליך זיהוי תבניות כרוך בשימוש באלגוריתמים שונים ובטכניקות מתמטיות שונות במטרה לנתח ולחלץ תכונות רלוונטיות מנתונים, ולפתח מודלים וסיווגים המבוססים על התכונות הללו.
החלק מהגישות המודרניות לזיהוי תבניות כוללות שימוש בלמידת מכונה, בשל הזמינות המוגברת של כמויות גדולות במיוחד של נתונים וכוח עיבוד עצום.
תחום זיהוי התבניות עבר התפתחות מהותית במהלך המאה ה-21 והתחום ממשיך להתרחב ככל שמתפתחות שיטות מתקדמות יותר לניתוח נתונים מורכבים.
יישומים של זיהוי תבניות בהם נעשה שימוש רב בחיי היומיום כוללים לדוגמה יישומים שמתמחים בניתוח קטעי אודיו של דיבור או יישומים שמתמחים בניתוח תמונות על מנת לזהות ולסווג תכונות שונות של השפה המדוברת או אובייקטים חזותיים בתמונות, או ביישומים שמתמחים בניתוח טקסטים על מנת לפרש את המשמעות של הטקסט.
לתחום זיהוי התבניות יש גם את היכולת לזהות הונאה פיננסית, ולנטר תהליכי ייצור לצורך בקרת איכות.
זיהוי תוכן שנוצר על ידי בינה מלאכותית היא תוכנה שנועדה לקבוע אם תוכן כלשהו (טקסט, תמונה, וידאו או אודיו) נוצר באמצעות בינה מלאכותית (AI).
האמינות של תוכנות כאלה נתונה לוויכוח, ויש חששות בנוגע לשימוש אפשרי לרעה בתוכנות זיהוי בינה מלאכותית על ידי מחנכים.
מספר כלי זיהוי בינה מלאכותית הוכחו כבלתי מהימנים בכל הנוגע לזיהוי מדויק ומקיף של טקסט שנוצר על ידי בינה מלאכותית.
במחקר שנערך על ידי ובר-וולף ועמיתיה ופורסם בשנת 2023, החוקרים העריכו 14 כלי זיהוי, כולל Turnitin ו-GPT Zero , וגילו כי "כולם קיבלו ציון נמוך מ-80% דיוק, ורק חמישה עברו את ה-70%.
במקרה של טקסט, זיהוי זה מתבצע לרוב כדי למנוע חשד להעתקה וגנבה ספרותית, בדרך כלל על ידי איתור חזרות של מילים כסימנים מובהקים לכך שהטקסט נוצר על ידי בינה מלאכותית (כולל הזיות של הבינה המלאכותית).
הכלים אלו משמשים לעיתים קרובות מורים בעת בדיקת עבודות תלמידיהם, בדרך כלל באופן נקודתי.
בעקבות השקת ChatGPT ותוכנות דומות ליצירת טקסטים באמצעות בינה מלאכותית, מוסדות חינוך רבים פרסמו מדיניות האוסרת על תלמידים להשתמש בבינה מלאכותית.
תוכנות לזיהוי טקסט שנוצר על ידי בינה מלאכותית משמשות גם להערכת מועמדים לעבודה וכן על ידי מנועי חיפוש מקוונים.
אמצעי הגילוי הנוכחיים עשויים לעיתים להיות בלתי מהימנים ולסווג בטעות עבודה של בני אדם ככזו שנוצרה על ידי בינה מלאכותית תוך כישלון בזיהוי תוכן שנוצר על ידי בינה מלאכותית במקרים אחרים.
מגזין MIT Technology Review ציין כי הטכנולוגיה "התקשתה לזהות טקסט שנוצר על ידי ChatGPT לאחר שעבר סידור קל מחדש על ידי בני אדם והוסתר באמצעות כלי פרפרזה".
כמו כן, נמצא כי תוכנות לזיהוי טקסטי בינה מלאכותית מפלות אנשים שאינם דוברי אנגלית כשפת אם.
שני סטודנטים מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, הופנו למשרד להצלחת סטודנטים וענייני משפט (OSSJA) של האוניברסיטה לאחר שמוריהם סרקו את חיבוריהם וקיבלו תוצאות חיוביות באמצעות גלאי בינה מלאכותית; הראשון באמצעות כלי הזיהוי GPTZero, והשני באמצעות כלי זיהוי משולב ב-Turnitin.
עם זאת, בעקבות סיקור תקשורתי ובדיקה מעמיקה, הסטודנטים נוקו מכל חשד לעבירה.
באפריל 2023 החליטו באוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטאות נוספות מקבוצת ראסל שלא להשתמש בכלי זיהוי הטקסט של Turnitin, לאחר שהובעו חששות בנוגע לאמינותו.
אוניברסיטת טקסס באוסטין בחרה לוותר על המערכת שישה חודשים לאחר מכן.
במאי 2023 השתמש פרופסור מאוניברסיטת East Texas A&M ב-ChatGPT כדי לבדוק אם עבודות שהגישו תלמידיו נכתבו על ידו, ו-ChatGPT קבע כי כך היה.
בעקבות זאת, הפרופסור איים לפסול את עבודותיהם של כל תלמידי הכיתה, למרות ש-ChatGPT אינו מסוגל לזהות כתיבה שנוצרה על ידי בינה מלאכותית.
התלמידים נוקו מהאשמות (למעט אחד שהודה בשימוש בתוכנה).
מאמר שפורסם באתר Gizmodo ביוני 2024, דיווח על אובדן משרות בקרב כותבי מאמרים ועיתונאים עצמאיים, בעקבות סיווג שגוי של עבודותיהם ככאלה שנוצרו על ידי בינה מלאכותית על ידי תוכנות זיהוי טקסטים מבוססות AI.
כדי לשפר את מהימנות זיהוי הטקסטים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית, חוקרים בחנו טכניקות סימון מים דיגיטלי .
מאמר משנת 2023 שכותרתו "A Watermark for Large Language Models" מציג שיטה להטמעת סימוני מים בלתי נראים בטקסטים שנוצרו על ידי מודלי שפה גדולים (LLMs).
גישה זו מאפשרת לסמן תוכן ככזה שנוצר על ידי בינה מלאכותית ברמת דיוק גבוהה, אפילו כאשר הטקסט עבר פרפרזה או שינויים קלים.
הטכניקה תוכננה להיות עדינה וקשה לזיהוי עבור קוראים רגילים, תוך שמירה על קריאות הטקסט, אך בו זמנית היא מספקת אות שניתן לזהות באמצעות כלים מיוחדים.
עם זאת, למרות הפוטנציאל שלה, שיטת סימון המים מתמודדת עם אתגרים, כגון שמירה על עמידות בפני שינויים עוינים והבטחת התאמה בין מודלים שונים של בינה מלאכותית.
קיימת תוכנה שנועדה לעקוף מערכות לזיהוי טקסט שנוצר על ידי בינה מלאכותית.
מחקר שפורסם באוגוסט 2023 ניתח 20 תקצירים ממאמרים שפורסמו ב-Eye Journal , אשר עברו לאחר מכן פרפרזה באמצעות GPT-4. התקצירים שעברו פרפרזה נבדקו לזיהוי גנבה ספרותית באמצעות QueText ולזיהוי תוכן שנוצר על ידי בינה מלאכותית באמצעות Originality.AI.
לאחר מכן, הטקסטים עובדו מחדש באמצעות תוכנת למידת מכונה נגדית בשם Undetectable.ai במטרה להפחית את ציון הזיהוי של בינה מלאכותית.
המחקר מצא כי Originality.AI זיהה טקסט שנוצר על ידי GPT-4 ברמת דיוק ממוצעת של 91.3%.
עם זאת, לאחר עיבוד מחדש על ידי Undetectable.ai, דיוק הזיהוי של Originality.AI ירד לממוצע של 27.8%.
חלק מהחוקרים מאמינים גם שטכניקות כמו סימון מים דיגיטלי אינן יעילות, כיוון שניתן להסיר או להוסיף אותן כדי לגרום לזיהוי שגוי של תוכן ככזה שנוצר על ידי בינה מלאכותית.
החיסרון של רוב תוכנות זיהוי התוכן שנוצר על ידי בינה מלאכותית הוא חוסר היכולת שלהן לזהות טקסטים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית בשפות שונות.
מודלי שפה גדולים (LLMs) כמו ChatGPT, קלוד וג'מיני יכולים לכתוב בשפות שונות, אך כלים מסורתיים לזיהוי טקסט שנוצר על ידי בינה מלאכותית אומנו בעיקר באנגלית ובכמה שפות אחרות המדוברות באופן נרחב, כמו צרפתית וספרדית.
פתרונות פחותים לזיהוי בינה מלאכותית יכולים לזהות טקסט שנוצר על ידי בינה מלאכותית בשפות כמו פרסית, ערבית או הינדי.
קיימות מספר תוכנות לזיהוי תמונות שנוצרו על ידי בינה מלאכותית, לדוגמה כאלה שנוצרו באמצעות Midjourney או DALL-E.
עם זאת, הן אינן מהימנות לחלוטין.
ישנם אחרים שטוענים כי הם יכולים לזהות דיפ-פייק בווידאו ואודיו, אך גם טכנולוגיה זו עדיין אינה מהימנה לחלוטין.
למרות הוויכוח סביב היעילות של סימון מים דיגיטלי, Google DeepMind מפתחת באופן פעיל תוכנה לזיהוי בשם SynthID, שפועלת על ידי הוספת סימן מים דיגיטלי שלא נראה לעין האנושית לתוך פיקסלים בתמונה.
זיהום חלקיקי הוא מונח רחב המתייחס לזיהום הסביבה המורכב מחלקיקים מוצקים או נוזליים המרחפים בתוך תווך מסוים (גז או נוזל).
זיהום זה מופיע בשלוש צורות עיקריות המוגדרות לפי הסביבה שבה הן נמצאות: חומר חלקיקי אטמוספירי (מרחף באוויר), פסולת ימית (במערכות אקולוגיות מימיות) ופסולת חלל (במסלול סביב כדור הארץ).
חלק מהחלקיקים נפלטים ישירות ממקור ספציפי, בעוד שאחרים נוצרים כתוצאה מריאקציות כימיות בתוך התווך.
מקורות הזיהום החלקיקי יכולים להיות טבעיים (כמו אבק קרקע, רסס ים או התפרצויות געשיות) או אנתרופוגניים (כמו שריפת דלקים פוסילים, תעשייה ופסולת פלסטיק).
חומר חלקיקי באוויר, המכונה לעיתים קרובות אירוסול (Aerosol), מוגדר כאוסף של חלקיקים מוצקים או נוזליים המרחפים בתוך גז.
החלקיקים הללו הם בעלי מורכבות ייחודית וגודלם נע מננומטרים בודדים ועד לעשרות מיקרומטרים.
נהוג לסווג את החלקיקים האטמוספיריים לפי קוטרם האווירודינמי:
PM10: חלקיקים שקוטרם קטן מ-10 מיקרומטר.
חלקיקים אלו יכולים לחדור עמוק לתוך הריאות.
PM2.5: חלקיקים עדינים שקוטרם קטן מ-2.5 מיקרומטר.
אלו נחשבים למסוכנים ביותר לבריאות הציבור בשל יכולתם לחדור למערכת הדם.
חלקיקים אולטרה-עדינים (Ultrafine particles): חלקיקים שקוטרם קטן מ-0.1 מיקרומטר (100 ננומטר), המהווים את מרבית החלקיקים באוויר מבחינה מספרית.
החלקיקים מתחלקים לחלקיקים ראשוניים, הנפלטים ישירות לאטמוספירה, וחלקיקים שניוניים, הנוצרים באטמוספירה בתהליכי המרה של גז לחלקיק.
מקורות טבעיים: כוללים אבק קרקע (הנוצר משחיקת סלעים ורוחות באזורים צחיחים), רסס ים, חלקיקים וולקניים, שריפות יער טבעיות וחלקיקים ביולוגיים (כמו פולן ונבגים).
מקורות אנתרופוגניים: מקורם בפעילות אנושית, בעיקר שריפת דלקים בתחבורה ובתחנות כוח, תהליכים תעשייתיים, חקלאות ושחיקת צמיגים.
זיהום אוויר חלקיקי נחשב לסיכון הסביבתי הגדול ביותר לבריאות האדם.
בשנת 2012 לבדה, זיהום אוויר חיצוני היה אחראי לכ-3 מיליון מקרי מוות ברחבי העולם.
החשיפה לחלקיקים קשורה למחלות לב איסכמיות, שבץ מוחי, מחלות ריאה חסימתיות כרוניות (COPD) וסרטן הריאות.
בנוסף, לחלקיקים השפעה מכרעת על האקלים: הם מפזרים ובולעים קרינה סולארית (אפקט ישיר) ומשמשים כגרעיני התעבות לעננים (אפקט עקיף), ובכך משפיעים על מאזן האנרגיה של כדור הארץ.
פסולת ימית מוגדרת ככל חומר מוצק, מיוצר או מעובד, עמיד, שננטש או הושלך לסביבה הימית והחופית.
מרבית הפסולת (עד 95%) מורכבת מפלסטיק, בשל עמידותו הרבה ועלויות הייצור הנמוכות שלו.
הפסולת מגיעה ממקורות יבשתיים (שפכים, נהרות, תיירות חופית) וממקורות ימיים (ספינות מסחר, דיג ופלטפורמות קידוח).
מוערך כי כ-10% מכלל פסולת הפלסטיק המיוצרת בעולם מגיעה בסופו של דבר לאוקיינוסים.
זרמי האוקיינוס מרכזים את הפסולת הצפה באזורי התכנסות המכונים "מערבולות אוקיינוסיות" (Gyres), שם מצטברות כמויות אדירות של פלסטיק.
מיקרו-פלסטיק הם חלקיקי פלסטיק הקטנים מ-5 מ"מ.
הם נוצרים מפירוק של חפצים גדולים כתוצאה מקרינת UV ושחיקה מכנית (מיקרו-פלסטיק שניוני) או מיוצרים במכוון לשימושים תעשייתיים וקוסמטיים (מיקרו-פלסטיק ראשוני).
חלקיקים אלו נאכלים על ידי מגוון רחב של אורגניזמים ימיים, החל מזואופלנקטון ועד ליונקים ימיים, ובכך מחדירים רעלים לשרשרת המזון העשויים להגיע בסופו של דבר לבני אדם.
פסולת חלל מקיפה את כל העצמים המלאכותיים, כולל שברים ומרכיבים שלהם, שנמצאים במסלול סביב כדור הארץ ואינם מתפקדים עוד.
מאז תחילת עידן החלל ב-1957, שוגרו אלפי לוויינים, ומרבית העצמים המקוטלגים כיום הם למעשה פסולת.
המקורות העיקריים לפסולת חלל הם לוויינים שיצאו משימוש, שלבים של טילים וחלקיקים שנפלטו במהלך משימות (ברגים, רסיסי צבע ועוד).
עם זאת, המקור המשמעותי ביותר לשברים חדשים הוא התפוצצויות במסלול והתנגשויות בין עצמים.
במהירויות מסלוליות (כ-7.5 ק"מ לשנייה במסלול נמוך), התנגשות עם חלקיק קטן מאוד יכולה להיות הרסנית: חלקיק אלומיניום בקוטר 1 ס"מ נושא אנרגיה של רימון יד מתפוצץ.
החשש המרכזי של חוקרי חלל הוא מצב שבו צפיפות הפסולת במסלול נמוך (LEO) תהיה גבוהה כל כך, שהתנגשויות בין עצמים יגרמו לתגובת שרשרת של התנגשויות נוספות.
תהליך זה, המכונה Collisional Cascading או "תסמונת קסלר", עלול להפוך אזורי מסלול מסוימים לבלתי ניתנים לשימוש למשך דורות.
התנהגות החלקיקים בכל אחת מהסביבות נשלטת על ידי חוקי הפיזיקה של זרימה ודינמיקה חלקיקית:
חוק סטוקס (Stokes' Law): מתאר את כוח הגרר הפועל על חלקיק הנע בנוזל או בגז, וקובע את מהירות השיקוע שלו.
שיקוע רטוב ויבש: באטמוספירה, חלקיקים מוסרים באמצעות שיקוע יבש (פגיעה ישירה במשטחים) או שיקוע רטוב (היצמדות לטיפות גשם או שלג).
קואגולציה (Coagulation): תהליך שבו חלקיקים קטנים מתנגשים ומתלכדים ליצירת חלקיקים גדולים יותר, מה שמשנה את התפלגות הגודל של הזיהום.
זיוה בן-פורת (נולדה ב-1937) היא חוקרת ספרות המתמחה בנושא אינטרטקסטואליות לסוגיה בספרות ובתרבות (כולל הפופולרית).
פרופסור אמריטה בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
כיום היא מלמדת במחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללה האקדמית ספיר.
בן-פורת נולדה באוסטריה ועלתה לארץ ישראל בגיל רך.
היא חברת קיבוץ רעים, השוכן בנגב המערבי, בעוטף עזה.
למדה הוראה בסמינר הקיבוצים ובשנת 1958 פתחה את בית הספר היסודי בקיבוץ ולימדה בו שש שנים.
בהמשך, בתקופת לימודיה באוניברסיטת תל אביב לימדה אנגלית בבית הספר ברעים וספרות במוסד החינוכי "מעלה הבשור", בקיבוץ מגן.
במסגרת עבודתה ב"מעלה הבשור" לקחה חלק בפיתוח תוכנית לימודים ייחודית בתחום הספרות.
בעלת תואר ראשון בספרות עברית וספרות אנגלית מטעם אוניברסיטת תל אביב, תואר שני בספרות אנגלית מטעם אוניברסיטה זו, ותואר דוקטור בספרות השוואתית מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית פרופ' רוברט (אורי) אלטר.
בשנים 2000–2008 עמדה בראש המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1993 - 2008 הייתה עורכת ראשית של הסדרה "ספרות/משמעות/תרבות" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
אדרת לבנימין, ספר היובל לבנימין הרשב, עורכים - זיוה בן פורת, תל אביב, 2001.
ליריקה ולהיט, זיוה בן-פורת בשיתוף עם: הרי גולומב, יהודית גלוזמן, משה גלעד, אורלי לובין, רחל פן, עוזי שביט ורקפת שפי ; איורים - דודו גבע, תל אביב, 1989.
הסתיו בשירה העברית, על הקשרים בין מציאות, מושגים והיצגים ספרותיים וגילויהם בשירה, משרד הביטחון, תל אביב, 1991.
זיו (ליונל) איתן (נולד ב-3 במרץ 1970 בישראל) הוא אמן מרימבה, תופים, כלי הקשה .
איתן החל את לימודיו אצל אלון בור, הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והמשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב.
בתום לימודיו אלו השתלם איתן באקדמיה המלכותית למוזיקה בקופנהגן אצל פרופסור בנט לילוף, וכן למד אצל סולנים קלאסיים בניו יורק: ג'ים פרייס, גורדון סטאוט, לי-הווארד סטיבנס וויליאם מארש.
במקביל אף למד לנגן על כלי הקשה לטיניים אצל ג'רי גרבל ועל מערכת תופים אצל דייוויד ריץ'.
בשנת 1994, תוך כדי לימודיו, החל להופיע במועדוני דאנס בניו יורק, במופעים המשלבים כלי הקשה ומוזיקה אלקטרונית.
במהלך השני גיבש איתן את סגנונו האישי, המשלב מספר סגנונות מוזיקליים: קלאסי, אלקטרוני, דאנס ומוזיקת עולם.
איתן ביצע את מופע הפתיחה הרשמי של פסטיבל ישראל (ב-2002) ומופע נוסף בפסטיבל ישראל (1999).
הוא הופיע בטקסי פרס ישראל (2003) והופיע בטקס פרס נובל בישראל (2005).
איתן השתתף בסיורים של המקהלה הפילהרמונית באירופה כסולן וכן הופיע בסיור קונצרטים במזרח הרחוק עם המופע שלו "מסע אל תוך הקצב".
הוא הופיע במופע ענק לרגל יום העצמאות של ישראל בברלין (מאי 2006) גם עם המופע "מסע אל תוך הקצב", הופיע בארצות הברית באולם ג'ילט פוטבול בבוסטון (מאי 2007).
בנוסף הוא מרבה להופיע בפני ילדים ונוער, באמצעות משרד החינוך (סל תרבות) ובאמצעות "אמנות לעם".
זיו איתן פעיל גם כיום בתחום הדאנס העכשווי, בצד קונצרטים קלאסיים ומופעים גדולים.
מרבה להופיע במסגרת אירועים עסקיים למיטב חברות המשק, מרבה להופיע באולמות קונצרטים ומועדוני דאנס עכשוויים.
אלבום הבכורה שלו, "מסע אל תוך הקצב", מופץ על ידי החברה הגרמנית PKS GROUP באירופה ובצפון אמריקה.
אלבומו השני יצא ב-2007 ונקרא "NO LIMITS", ומופץ על ידי תמוז רקורדס.
לאיתן יצא גם אלבום שלישי.
ב-2007 זיו איתן יצא לסיבוב הופעות בחו"ל והשתתף בסיורים ובפסטיבלים ביפן, דרום אפריקה, ארצות הברית, איטליה והונג קונג.
זיוה ארמוני (12 בפברואר 1926 – 21 באפריל 2010) הייתה אדריכלית ישראלית.
התפרסמה בעיקר הודות להשתתפותה בתכנון בית הקיבוץ המאוחד בתל אביב ובניין הספרייה הלאומית בגבעת רם.
אביה, מרדכי ארמוני, היה נגר מומחה, ממקימי סולל בונה ואמה תופרת עילית.
היא למדה בגימנסיה הרצליה ונמשכה בצעירותה לאדריכלות.
בשנת 1944 הצטרפה לקיבוץ בית קשת ונמנתה על מייסדיו.
לאחר מכן עברה לקיבוץ מעגן מיכאל.
במסגרת חברותה בקיבוץ נשלחה ללמוד בטכניון בחיפה.
עם סיום לימודי הארכיטקטורה בשנת 1955, חברה לאדריכל חנן הברון, שסיים את לימודיו שנה קודם לכן, והשניים הגישו הצעה לתחרות לתכנון בניין הספרייה הלאומית בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, שזכתה במקום הראשון.
ארמוני הצטרפה למחלקה לתכנון של הקיבוץ המאוחד.