tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנהשחקןסרטדמות1991ויליאם סדלרמסע הכזבים של ביל וטדמלאך המוותאלן ארקיןהמספריים של אדוארדביל בוגספטריק ברגיןלישון עם האויבמרטין ברניויין ניוטוןהצל האפלג'קי כרוםרוברט פטריקשליחות קטלנית 2: יום הדיןT-1000אלן ריקמןרובין הוד: נסיך הגנביםהשריף ג'ורג' מנוטינגהאם1992רובין ויליאמסאלאדיןג'יני (דיבוב)דני דה ויטובאטמן חוזראוסוולד קובלפוט / הפינגוויןצ'ארלס ס.
פרוסטדניס פרנץעיר של מלאכיםנתנאל מסינגראד האריסהמופע של טרומןכריסטוףגארי אולדמןאבודים בחללד"ר זכרי סמית / סמית העכבישבילי בוב תורנטוןתוכנית פשוטהג'ייקוב מיטשל1999מייקל קלארק דאנקןגרין מיילג'ון קופילורנס פישבורןמטריקסמורפיאוסג'וד לאוהכישרון של מר ריפלידיקי גרינליףיואן מקגרגורמלחמת הכוכבים – פרק 1: אימת הפנטוםאובי ואן קנוביאלן ריקמןכיבוש הגלקסיהאלכסנדר דיין / ד"ר לזארוסכריסטופר ווקןסליפי הולוהפרש ההסיוני
ג'קסוןקפטן אמריקה: חייל החורףניק פיוריאנתוני מאקיקפטן אמריקה: חייל החורףסם וילסון / פלקוןאנדי סירקיסכוכב הקופים: השחרקיסרג'יי.
פרס נשיא המדינה וראש הממשלה הוא פרס ישראלי המוענק החל משנת 1988 בידי המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה.
הפרס מוענק מדי שנה על "עבודות או יצירות בתחום המחקר או האומנות ו/או על פעילות בתחום החינוך, החברה או הכלכלה, הקשורות קשר ישיר והדוק לדמותו, להגותו או לפועלו של אחד מן האישים המונצחים".
בכל שנה מוקדש הפרס לנשיא אחד ולראש ממשלה אחד במחזורים של עשר שנים.
לאורך השנים נמנו בין הזוכים חוקרים ואנשי אקדמיה, אמנים ומוסדות חינוך.
על-פי תקנון הפרס (שאושר בשנת 2020) הזוכים בפרס נבחרים בידי ועדה ציבורית המורכבת מאיש ציבור בעל רקע בתחום ההיסטוריה, נציג של ארכיון המדינה, נציגים מגופי ההנצחה הרלוונטיים לדמויות הנבחרות בכל שנה, שני אישי ציבור חיצוניים ושניים מבין נציגי הציבור החברים במועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה.
את החלטת הוועדה מאשרים ראש הממשלה ונשיא המדינה והוא מוענק בידיהם בטקס ממלכתי המתקיים בבית הנשיא מדי שנה בא' בניסן (ראש השנה למלכים, על פי המסורת היהודית).
בין הזוכים בפרס בעבר: איתמר רבינוביץ', יורם פרי, רדא מנצור, אריאל פלדשטיין, אבי שילון, פולה קבלו, עדי שרצר, מוטי גולני, יהודה ריינהרץ וההצגה גברתי ראש הממשלה.
פרס סוכן השינוי הוא פרס שנתי שהוקם בארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים, בשנת 2016, על ידי פורום השותפויות העולמי (Global Partnerships Forum) להכרה בנשים מובילות שינוי בתחומי השוויון המגדרי והעצמת נשים,
הפרסים מוענקים על ידי עוזר המזכיר הכללי של האו"ם לתמיכה בין-ממשלתית ושותפויות אסטרטגיות ונשיא פורום השותפויות העולמי במטה האו"ם בניו יורק.
פסלון פרס סוכן השינוי מבוסס על הפסל באותו שם, של האמן .
ב-21 בספטמבר 2016, הוענקו פרסי סוכן השינוי הראשונים:
שק הסינה ואזדבנגלדש ראשת ממשלת בנגלדש העשירית מארי לואיז קוליירו פרקהמלטה הנשיאה התשיעית של מלטה באן סון-טאק (Ban Soon-taek)דרום קוריאה אשתו של באן קי-מון, המזכיר הכללי השמיני של האו"ם
ב-20 בספטמבר 2017, הוענקו פרסי סוכן השינוי לנשים אלו:
ארנה סולברגנורווגיה ראשת ממשלת נורווגיה ה-28 מרגוט וולסטרםשוודיה שרת החוץ ה-42 וסגן ראש ממשלת שוודיה ה-13 רטנו מרסודיאינדונזיה שרת החוץ ה-17 של אינדונזיה איחוד האמירויות יושבת ראש איגוד הנשים הכללי של איחוד האמירויות הערביות מישל בצ'לטצ'ילה הנשיא ה-32 וה-34 של צ'ילה
פרס ספיר הוא פרס שמעניק מפעל הפיס אחת לשנה לספר בתחום הסיפורת.
הפרס הוא אחד ממפעלי התרבות של מפעל הפיס.
יסד אותו יושב ראש מפעל הפיס אברהם כ"ץ-עוז לזכרו של פנחס ספיר, והוא מוענק למן שנת 2000.
תקנון הפרס ורוחו מבוססים על מתכונת פרס מאן בוקר הבריטי.
פרס ספיר הוא הפרס הספרותי בעל הערך הכספי הגבוה ביותר המוענק בישראל.
בשנת 2009 היה גובה הפרס לזוכה 150 אלף שקל, ולכל אחד מארבעת המועמדים הנותרים הוענק פרס בסך 25 אלף שקל.
בשנת 2025 קיבל הזוכה 180 אלף שקל, כל אחד מחמשת המועמדים ברשימה הקצרה קיבל 60 אלף שקל, וכל אחד מ-12 המועמדים ברשימה הארוכה קיבל 30 אלף שקל.
נוסף על כך זכאי הזוכה במקום הראשון לתמיכה בתרגום ספרו לשפה הערבית ולשפה זרה נוספת על פי בחירתו.
נוסף על הפרסים במסלול הראשי מוענקים פרסים במסלול ביכורים עבור ספר ראשון לסופר.
במסלול זה בוחרת ועדת השיפוט, מתוך הספרים שהגישו הוצאות הספרים, שלושה ספרים מועמדים לפרס לרשימה הקצרה.
נכון לשנת 2025 כל אחד ממחברי הספרים ברשימה הקצרה של מסלול הביכורים קיבל פרס בסך 30 אלף שקל.
מתוך השלושה נבחר הספר הזוכה בפרס ספר הביכורים.
בשנת 2025 סכום הפרס לזוכה במסלול הביכורים היה 75 אלף שקלים.
מפעל הפיס רוכש 500 עותקים מכל ספר ברשימה הקצרה של המסלול הראשי, וכן מן הספר הזוכה בפרס הביכורים, ומפיץ אותם בספריות ברחבי הארץ.
מנהל קרן ספיר בוחר את יושב ראש חבר השופטים לאחר התייעצות עם אנשי ספרות.
לאחר מכן, בהתייעצות עם יו"ר חבר השופטים, בוחר המנהל את יתר ששת השופטים ומביא את הרשימה לאישור דירקטוריון הקרן.
השופטים מתחלפים מדי שנה בחלקם, ושמותיהם נותרים חסויים עד להכרזת הזוכה בפרס, פרט ליושב ראש.
עם השנים היו טענות כי לא רק אנשי ספרות בולטים נבחרים לתפקיד.
כך לדוגמה היה היו"ר הראשון השופט בדימוס שאול אלוני.
השופטים בוחרים תחילה 12 ספרים ל"רשימה הארוכה" מתוך רשימה של ספרים שפורסמו בשנה האחרונה שמגישות להם הוצאות הספרים הגדולות על פי שיקוליהן.
לאחר מכן מתוך "הרשימה הארוכה" נבחרים חמישה ספרים כמועמדים סופיים לפרס ב"רשימה הקצרה".
חמשת הסופרים שספריהם נבחרו ל"רשימה הקצרה" משתתפים במפגשים ספרותיים עם קוראים ברחבי הארץ בחסות מפעל הפיס.
מתוך החמישה נבחר כעבור מספר שבועות הזוכה.
בעבר פורסם שם הזוכה בשבוע הספר העברי.
כיום הבחירה נעשית בתחילת השנה האזרחית.
בשנת 2006 החליטה הנהלת הפרס להנהיג חידוש: גם יצירות ישראליות שנכתבו בשפות זרות, תורגמו לעברית וראו אור בחמש השנים האחרונות, יוכלו להשתתף בתחרות.
מדובר ביצירות ספרותיות מתורגמות שנכתבו בידי סופרים אזרחי ישראל הכותבים בשפה זרה.
החידוש נועד לאפשר ליוצרים ישראלים הכותבים ברוסית, ערבית, אנגלית ושפות נוספות להתמודד בתחרות.
יוצרים אלו יוכלו להתמודד במסלול הרגיל של הפרס או במסלול נפרד, שיועד רק ליצירות מתורגמות, ובו נבחרת יצירה אחת בלבד; למחברה מוענק פרס עידוד יצירה בסך 25 אלף שקל.
כמו כן למן 2006 לא מוטל מס הכנסה על הפרס.
בשנת 2014 הוחל בחלוקת פסלון מיוחד לזוכי הפרס.
בשנת 2003 נפסלה מועמדותו של אתגר קרת לאחר שהתברר שתקנון הפרס דרש שבספר המועמד לפרס יהיו לפחות 60,000 מילים.
ספרו של קרת, "אניהו", לא עמד בכלל זה.
לאחר מכן בוטלה מגבלה זו.
בשנת 2009 בוטלה חלוקת הפרס לאחר שהוכרזו הזוכים, בעקבות תחקיר עיתונאי שהעלה חשש לניגוד עניינים של יושב ראש ועדת הפרס, יוסי שריד.
בהסכם פשרה בין הזוכים שזכייתם בוטלה ובין מפעל הפיס נקבע כי מפעל הפיס יעניק לזוכים פיצוי כספי.
בעקבות הביקורת על הפרס וביטולו בשנת 2009, פרסם מפעל הפיס באוגוסט 2010 שינויים שנעשו בתקנון:
בוטל "הקול הכפול" שהיה ליושב ראש חבר השופטים קודם.
נקבע כי כל הוצאה לאור תוכל להגיש כמועמדים לפרס רק חמישה ספרים, מתוכם ארבעה מועמדים לפרס ספיר וספר אחד לפרס ספר הביכורים.
קודם לכן יכלה כל הוצאה להגיש עשרה ספרים מועמדים.
מועד הכרזת הפרס והענקתו הועברו לסוף השנה האזרחית; כאמור קודם לכן הוענק הפרס בשבוע הספר העברי.
בשנת 2014 עתר הסופר ועורך הדין עמית ארד לבג"ץ נגד מפעל הפיס וקרן ספיר בדרישה לשינוי סעיף בתקנון הפרס הקובע כי רק מו"ל מוכר כהגדרתו בתקנון זכאי להגיש ספרים שהוציא לאור כמועמדים לפרס.
נימוקי העותר היו אפליה ואי־שוויון.
במוקד העתירה הייתה דחיית בקשתו להגיש את ספרו "אריות יהודה – סיפורם המופלא של המכבים" משום שלא הוצא לאור על ידי מו"ל מוכר כהגדרתו בתקנון, אף על פי שהספר זכה לעריכתם של אמנון ז'קונט ופרופ' גבריאל מוקד.
בג"ץ המליץ למפעל הפיס לשנות את התקנון לשנת 2015 ואילך ואפשר לעו"ד ארד להגיש שוב את ספרו כמועמד לפרס.
בעקבות המלצת בג"ץ שונה במאי 2015 תקנון הפרס, ונקבע בו שניתן להגיש לתחרות גם ספר שיצא לאור בהוצאה עצמית, וגם ספר שיצא לאור רק כספר אלקטרוני.
שינוי נוסף בתקנון קבע שמחבר הספר המועמד לפרס יהיה אזרח ישראל או תושב קבע בה, שמרכז חייו בישראל (הזוכה בשנה הקודמת, ראובן נמדר, אינו מקיים תנאי זה).
פרופ' מנחם פרי, מו"ל "הספריה החדשה" טען בשנת 2004 כי "המאזן המצטבר של הפרס בחמש שנותיו הוא החמצה וביזוי של יותר מדי ספרים בעלי ערך, וקידום סרק של ספרים חסרי ערך באופן שערורייתי.
עם זאת בשנת 2015 זכתה אורלי קסטל בלום בפרס ספיר על ספרה "הרומן המצרי", שיצא בספריה החדשה בעריכת אותו מנחם פרי.
קסטל בלום אף הודתה לפרי בנאום הזכייה שלה.
מנחם פרי היה גם העורך של ספר אחר שזכה בפרס הראשי בשנת 2020: "חמור" של סמי ברדוגו.
סופרים אחדים, ובהם מאיר שלו, עמוס עוז ואהרן אפלפלד, סירבו להגשת מועמדותם לפרס.
גם בשנת 2006 הועלו השגות שונות על הרכב הוועדה, על רשימת המועמדים הסופית ועל הספר שנבחר.
הענקת הפרס לספר "אחוזת דג'אני" בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2009 עוררה ביקורת רבה, בפרט מצד מעריב.
לפי בן-דרור ימיני הספר הזוכה הוא אנטי-ציוני ומשתמש במוטיבים אנטישמיים.
עוד הוא מחה שבראש הוועדה עמד אדם שהיה פעיל פוליטית בעבר.
נדב העצני כתב שוועדת פרס ספיר מוטה לכיוון השמאל ואינה מתעניינת באיכויות ספרותיות.
גלי גינת טענה כי הזכיות בפרס היו הטבות למקורבים לוועדת הפרס.
דני זאק הביע ספק בהגינות נוהלי השיפוט של ועדת הפרס.
אמנון נבות כתב שהרצון לזכות בפרס ספיר מעוות את אופן הכתיבה של ספרים רבים בישראל, ושהפרס מזיק מבחינה אומנותית ותרבותית.
עמיר עקיבא סגל מתח ביקורת על מימון הפרס מכספי הימורים ועל היותו אמצעי פרסום למפעל הפיס, המעודד להמר, ולמעשה כספי הפרס מגיעים מהמהמרים.
שנהסופר/סופרתשם הספר הוצאת ספריםמועמדים סופיים 2000 חיים סבתו "תיאום כוונות" הוצאת ידיעות אחרונות וספרי עליית הגג אהרן אפלפלד – "כל אשר אהבתי" (הוצאת כתר)
חיים באר – "חבלים" (עם עובד)
יובל שמעוני "חדר" (עם עובד)
רות בונדי – "שברים שלמים" (הוצאת גוונים) 2001דויד גרוסמן"מישהו לרוץ איתו" הוצאת הקיבוץ המאוחדאיריס לעאל – "אושר פתאומי" (כתר)
מירה מגן – "בשוכבי ובקומי, אישה" (כתר)
יהושע סובול – "שתיקה" (הספריה החדשה)
צרויה שלו – "בעל ואישה" (קשת הוצאה לאור) 2002גיל הראבן"שאהבה נפשי" הוצאת כתרגבריאלה אביגור-רותם – "חמסין וציפורים משוגעות" (קשת)
יעל הדיה – "תאונות" (עם עובד)
מרינה גרוסלרנר – "לליה" (ספרי סימן קריאה)
יהושע – "הכלה המשחררת" (הקיבוץ המאוחד) 2003אמיר גוטפרוינד"אחוזות החוף" הוצאת זמורה ביתןאבשלום קווה – "בושות" (הקיבוץ המאוחד)
אורלי קסטל-בלום – "חלקים אנושיים" (כנרת)
נתן שחם – "צלו של רוזנדורף" (עם עובד) 2004דן צלקה"ספר האלף-בית" הוצאת חרגולדודו בוסי – "פרא אציל" (כתר)
דרור בורשטיין – "אבנר ברנר" (הוצאת בבל)
חנוך ברטוב – "מתום עד תום" (זמורה ביתן)
יורם קניוק – "חיים על נייר זכוכית" (הוצאת ידיעות אחרונות) 2005אלונה פרנקלספר אוטוביוגרפי "ילדה" הוצאת מפהאלון חילו – "מות הנזיר" (חרגול)
מאיה ערד – "מקום אחר ועיר זרה" (חרגול)
אשכול נבו – "ארבעה בתים וגעגוע" (כנרת-זמורה-ביתן)
ישראל סגל – "וכי נחש ממית" (כתר) 2006רון לשם"אם יש גן עדן" כנרת-זמורה-ביתןרות אלמוג – "באהבה, נטליה" (כתר)
יעל הדיה – "עדן" (עם עובד)
מיכל זמיר – "ספינת הבנות" (חרגול)
הגר ינאי – "מכונת הנצח של אלכס" (כתר) 2007שרה שילה
יצירה מתורגמת: אידה פינק"שום גמדים לא יבואו" עם עובד
"כל הסיפורים" עם עובדדרור בורשטיין – "הרוצחים" (בבל)
שושי בריינר – "אהבה עברית" (עם עובד)
ניר ברעם – "מחזיר החלומות" (כתר)
שחר מגן – "שחיטה שחורה" (כתר) 2008צבי ינאי
ספר ביכורים: יפה בן כנען"שלך, סנדרו" הוצאת כתר
"גם כי אלך" הוצאת כתרסמי ברדוגו – "יתומים" (הספריה החדשה)
תמר גלבץ – "מקופלת" (חרגול)
בוריס זיידמן – "המינגויי וגשם הציפורים המתות" (עם עובד)
אילת שמיר – "פסנתר בחורף" (עם עובד) 2009הפרס בוטל בשנה זו , לאחר שהוכרז הזוכה: אלון חילו
ספר ביכורים: נועה זית"אחוזת דג'אני" הוצאת ידיעות ספרים
"ארבע אחרי הצהריים" הוצאת מטר אמנון דנקנר – "ימיו ולילותיו של הדודה אווה"
נורית גרץ – "על דעת עצמו"
רונית מטלון – "קול צעדינו"
איריס לעאל – "אש בבית" 2010יורם קניוק
ספר ביכורים: ענת עינהר"תש"ח" הוצאת ידיעות ספרים
"טורפים של קיץ" הוצאת עם עובדניר ברעם – "אנשים טובים" (עם עובד)
לאה איני – "ורד הלבנון" (זמורה ביתן)
סייד קשוע – "גוף שני יחיד" (כתר)
אסף ענברי – "הביתה" (ידיעות ספרים)
אלמוג בהר – "אנא מן אל-יהוד" (בבל)
דרור בורשטיין – "קרוב" (כתר)
ניר ברעם – "אנשים טובים" (עם עובד)
ציפורה רוזנשר דולן – "אנחנו ננוח" (זמורה ביתן)
רנה ליטוין – "דור המדבר" (הספריה החדשה)
מאיה ערד – "אמן הסיפור הקצר" (חרגול)
יורם קניוק – "תש"ח" (ידיעות ספרים)
אתגר קרת – "פתאום דפיקה בדלת" (זמורה ביתן)
עמיחי שלו – "הנפשיים" (ידיעות ספרים) 2011חגי ליניק
ספר ביכורים: יאיר אסולין"דרוש לחשן" הספריה החדשה
"נסיעה" הוצאת חרגולדן בניה סרי – "ארטור" (כנרת זמורה ביתן)
משה סקאל – "יולנדה" (כתר)
מתן חרמוני – "היברו פבלישינג קומפני" (כנרת זמורה ביתן)
אורלי קסטל-בלום – "חיי חורף" (הספריה החדשה)
צרויה שלו – "שארית החיים" (כתר)
יעל נאמן – "היינו העתיד" (הוצאת אחוזת בית)
דן בניה סרי – "ארטור" (כנרת זמורה ביתן)
אשכול נבו – "נוילנד" (זמורה ביתן)
סמי ברדוגו – "זה הדברים" (הספריה החדשה)
בן ורד – "איך הכנתי את עצמי למלחמה" (בבל)
חגי ליניק – "דרוש לחשן" (הספריה החדשה)
אלמוג בהר – "צ'חלה וחזקל" (כתר)
דרור בורשטיין – "נתניה" (כתר) 2012שמעון אדף
ספר ביכורים: איילת גונדר-גושן"מוקס נוקס" כנרת זמורה ביתן
"לילה אחד, מרקוביץ'" כנרת זמורה ביתןלאה איני – "סוסית" (כנרת זמורה ביתן)
סמי ברדוגו – "הילד האחרון של המאה" (הספריה החדשה)
בלה שייר – "מט ילדים" (הספריה החדשה)
ירמי פינקוס – "בזעיר אנפין" (עם עובד)
הילה בלום – "הביקור" (כנרת זמורה ביתן)
שמעון אדף – "מוקס נוקס" (כנרת זמורה ביתן)
לאה איני – "סוסית" (כנרת זמורה ביתן)
אמונה אלון – "במופלא ממני" (כנרת זמורה ביתן)
אורנה עקאד – "ואדי מילח" (הקיבוץ המאוחד)
אלה יבלונסקי – "הניסוי הגדול" (הוצאת מודן)
דרור משעני – "תיק נעדר" (כתר)
מאיה ערד – "חשד לשיטיון" (חרגול)
ערן בר-גיל – "קסם וכזב" (ידיעות ספרים)2013נעה ידלין
ספר ביכורים: מירב נקר-סדי"בעלת הבית" כנרת זמורה-ביתן
"אוקסנה" אחוזת ביתישי שריד – "גן נעמי" (עם עובד)
דרור משעני – "אפשרות של אלימות" (כתר)
אורה אחימאיר – "כלה" (עם עובד)
יהודית קציר – "צילה" (הקיבוץ המאוחד)
נעה ידלין – "בעלת הבית" (הוצאת כנרת זמורה-ביתן)
איריס אליה כהן – "דושינקא, נשמה" (הקיבוץ המאוחד)
ישעיהו קורן – "שתי כפות ידיים ומלה" (הקיבוץ המאוחד)
גיא עד – "הבארשבעים" (זמורה ביתן)
אסף גברון – "הגבעה" (ספרי עליית הגג)
גילית חומסקי – "גחליליות" (ידיעות ספרים)
דרור בורשטיין – "אחות שמש" (כתר)
יזהר הר-לב – "קצב התמוססות הקרחונים" (כתר)
ישי שריד – "גן נעמי" (עם עובד) 2014ראובן נמדר
ספר ביכורים: חנה נוימן"הבית אשר נחרב" כנרת זמורה ביתן
"העונה" הוצאת גווניםלאה איני – "בת המקום" (כנרת זב"מ דביר)
חגית גרוסמן – "לילה ולואיס" (כנרת זב"מ דביר)
גלית דיסטל-אטבריאן – "טווס בחדר מדרגות" (זמורה ביתן מוציאים לאור)
אגור שיף – "המאחרים" (עם עובד)
לאה איני – "בת המקום" (כנרת זב"מ דביר)
סלין אסייג – "צעקה הפוכה"
ניר ברעם – "צל עולם"
גיל הראבן – "אני ליאונה"
מתן חרמוני – "ארבע ארצות"
לבנה מושון – "שתיקת הצמחים"
יעל נאמן – "כתובת אש"
דורית רביניאן – "גדר חיה" 2015אורלי קסטל-בלום
ספר ביכורים: איתמר אורלב"הרומן המצרי" הספריה החדשה
"בנדיט" הוצאת עם עובדעילי ראונר – "עריק" (ידיעות ספרים)
ענת עינהר – "תמונות עירום" (עם עובד)
יותם ראובני – "האוטוביוגרפיה של ז'אן ריבן" (הוצאת אפיק)
סמי ברדוגו – "סיפור הווה על פני הארץ" (הספריה החדשה)
ספר ביכורים: איתן דרור-פריאר"המורה" כתר ספרים
"האצבעות על הגבעה" עם עובדיניב איצקוביץ' – "תיקון אחר חצות" (כתר ספרים)
מיה לוי-ירון על "אישה בשמלה ירוקה" (הקיבוץ המאוחד)
שמעון צימר על "לפעמים הבית הוא רוצח" (אפיק ספרות ישראלית)
ננו שבתאי על "ספר הגברים" (כתר ספרים)
יניב איצקוביץ' – "תיקון אחר חצות" (כתר ספרים)
איריס אליה כהן – "גלבי" (הוצאת משכל)
דרור בורשטיין – "טיט" (כתר ספרים)
מיכל בן נפתלי – "המורה" (כתר ספרים)
גבריאל בן שמחון – "המרוקאי האחרון" (משכל)
מיה לוי-ירון – "אישה בשמלה ירוקה" (הקיבוץ המאוחד)
איימן סיכסק – "תשרין" (אחוזת בית ספרים)
משה סקאל – "אחותי" (כנרת-זמורה-דביר)
שמעון צימר – "לפעמים הבית הוא רוצח" (עילמור)
ננו שבתאי – "ספר הגברים" (כתר ספרים)
אודי שרבני – "יש לך בשביל מה" (הקיבוץ המאוחד)
ישי שריד – "השלישי" (עם עובד)2017אסתר פלד
ספר ביכורים: סמדר שטינברג"פתח גדול מלמטה" הוצאת בבל
"שבע דרכים לאיבוד" כנרת זמורה-ביתן דבירשמעון אדף – "קום קרא" (כנרת זמורה-ביתן דביר)
סמי ברדוגו – "כִּי גִי" (הוצאת הקיבוץ המאוחד)
אמיר זיו – "ארבעה אבות" (הוצאת עם עובד)
נעה ידלין – "שטוקהולם" (כנרת זמורה-ביתן דביר)
אורית אילן – "ספר המעשיות לאמהוֹת" (הוצאה עצמית)
רות אלמוג – "החיים" (כנרת זמורה-ביתן דביר)
סלין אסייג – "פִּרקֵי מכונות" (אחוזת בית ספרים)
גלית דהן-קרליבך – "סוּפה של אליס" (כנרת זמורה-ביתן דביר)
אורין מוריס על הספר "לְרַגֵל עבור מקום אחר" (כנרת זמורה-ביתן דביר)
יותם ראובני – "אשדודים" (אפיק – ספרות ישראלית)
אגור שיף – "אלמוניוּת" (הוצאת עם עובד)
שמעון אדף – "קום קרא" (כנרת זמורה-ביתן דביר)
אסתר פלד – "פתח גדול מלמטה" (הוצאת בבל)2018אתגר קרת
ספר ביכורים: איה קניוק"תקלה בקצה הגלקסיה" כנרת זמורה-ביתן דביר
"ממלכת האי-רצון" הקיבוץ המאוחדניר ברעם – "יקיצה" (עם עובד)
עלאא חליחל – "להתראות עכו" (עם עובד)
יעל נאמן – "היֹה היתה" (אחוזת בית)
מירב נקר-סדי – "סמאדר" (בבל).
"יקיצה" – ניר ברעם (בהוצאת עם עובד)
"להתראות עכו" – עלאא חליחל (עם עובד)
"רוכבי הדלי" – אודי טאוב (כנרת זמורה ביתן דביר)
"אהובתו של רופא הנפש" – חיים לפיד (כתר)
"אני זוכר" – עודד מנדה לוי (משכל)
"היה היתה" – יעל נאמן (אחוזת בית)
"הטנק" – אסף ענברי (משכל)
"רווקים ואלמנות" – ירמי פינקוס (כתר)
"ימים נוראים – גרסת הסופר – "שמעון צימר (כנרת זמורה ביתן דביר)
"תקלה בקצה הגלקסיה" – אתגר קרת (כנרת זמורה ביתן דביר)2019אילנה ברנשטיין
ספר ביכורים: ארנון איתיאל"מחר ניסע ללונה פארק" כנרת זמורה-ביתן, דביר
"אפרת דמשק אפרת" כנרת זמורה-ביתן, דבירהרשימה הקצרה:
יערה שחורי – "שנות העשרים" (כתר)
מיכל בן נפתלי – "בגד מאש" (כתר)
דרור משעני – "שלוש" (הוצאת אחוזת בית)
אילת שמיר – "נטל ההוכחה" (עם עובד)2020סמי ברדוגו"חמור" הספרייה החדשההרשימה הקצרה:
גיא עד – "ויקי ויקטוריה"
יוסף בר-יוסף – "אבא, בן, סבתא דינה"
רועי חן – "נשמות" 2021הילה בלום
ספר ביכורים: רומית סמסון"איך לאהוב את בתך" כנרת זמורה-ביתן דביר
"המטבח האחורי" עם עובדהרשימה הקצרה:
בוריס זיידמן – "תחנות ביניים"
שמעון אדף – "הלשון נושלה"
יניב איצקוביץ' – "אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו" 2022אורית אילן
ספר ביכורים: קרן שווץ"אחות לפליאדות" ידיעות ספרים
"פילים לבנים" בבל, ידיעות ספריםהרשימה הקצרה:
אילנה ברנשטיין "חמתו של תמוז" 2023עופרה עופר אורן
ספר ביכורים: אילנה רודשבסקי"מה קרה להגר באילת?" כנרת זמורה-ביתן דביר
"טסקה" שתיים הוצאה לאורהרשימה הקצרה:
גיל הראבן "חיים" 2024יוסי אבני-לוי
ספר ביכורים: איל חיות-מן"שלושה ימים בקיץ" (כנרת זמורה ביתן)
"מסכת תהום" (כנרת זמורה ביתן)הרשימה הקצרה:
לאה איני – "הילד של לגיון הזרים" (מודן)
אבנר וישניצר – "סדר חדש" (עברית)
דנה חפץ – "הבית הכחול" (פרדס)
יוסי אבני-לוי – "שלושה ימים בקיץ" (כנרת זמורה ביתן)
נטלי מסיקה – "חביבה" (פרדס)
יניב איצקוביץ' – "ההתחלה של כל הדברים" (מודן)
רוחמה אלבג – "נשארתי בשבילכם" (אפרסמון)
אבי גקפינקל – "אופל בהר הגלבוע" (פרדס)
נעמה דעי – "פתאום בוקר" (עם עובד)
ניצן ויסמן – "יומן פרידה" (כנרת זמורה ביתן)
אשכול נבו – "לב רעב" (כנרת זמורה ביתן)
יוכי שלח – "אל תקרא לי אום כולתום" (עם עובד) 2025אמיר חרש
ספר ביכורים: רוני פרצ'ק"שכול וכישלון וזומבים" (עם עובד)
אלון ארד – "המורה" (קתרזיס ספרים)
אילנה ברנשטיין – "חלום עולם הפוך" (כנרת זמורה דביר)
אופיר טושה גפלה – "במחילה מכבודה של אשת המערות" (כתר)
ענת עינהר – "האחו החריש את אוזניי" (אפרסמון ספרים)
הרשימה הארוכה (12 מועמדים [בנוסף לחמישה שברשימה הקצרה]):
נגה אלבלך, "עדן", (הקיבוץ המאוחד)
סמי ברדוגו, "ויפה הייתה שעה אחת קודם", (הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה)
שושי בריינר, "כמעט אולימפוס", (עם עובד)
אודי יעקב, "זה שאתה איתי", (פרדס)
עודד מנדה-לוי, "אני סופר", (בבל)
אסף שור, "המסילה", (הקיבוץ המאוחד בשיתוף ספרית פועלים)
עמיחי שלו, "היסוד הנפשי", (ידיעות ספרים)
מאיה ערד, שספריה נכללו פעמים אחדות ברשימת המועמדים לזכייה בפרס ספיר, עוסקת בספרה "קנאת סופרות" בסופרת שפרסמה שלושה ספרים, שחשה גאווה רבה על שספרה נכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר, וחשה תסכול רב על שהספר לא עבר לשלב הרשימה הקצרה.
מתי שמואלוף, שמתגורר מחוץ לישראל, כתב רומן "הפרס" (הוצאת פרדס, 2021) על פרס ברלין לספרות עברית יפה – פרס דמיוני שבא להגחיך את פרס ספיר בישראל, ועל סערה שמתחוללת בין ישראל ובין גרמניה בגלל הפרס.
פרס סזאר הוא פרס האקדמיה הצרפתית לקולנוע (Académie des Arts et Techniques du Cinéma), והוא המקבילה הצרפתית לפרס האוסקר האמריקאי.
הפרס מוענק החל משנת 1976. טקס חלוקת הפרס נערך מדי פברואר ב-Théâtre du Châtelet בפריז.
בטקס הראשון חולקו 13 פרסים ונכון ל-2021, ישנם 22 פרסים.
הזוכים נבחרים על ידי 4,000 אנשי מקצוע בשתים עשרה קטגוריות באקדמיה הצרפתית (בדומה לפרס האוסקר).
חברי האקדמיה מצביעים פעמיים: פעם אחת בשביל לבחור את המועמדים ובהצבעה השנייה בוחרת את הזוכים.
הפרס קרוי על שם הפסל הצרפתי סזאר באלדאצ'יני (César Baldaccini), אשר פסלוניו מוענקים כפרס.
הסרט הישראלי הראשון שזכה בפרס הוא "ואלס עם באשיר", שזכה בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" לשנת 2009. בשנת 2006 היה הסרט "ללכת על המים" מועמד בקטגוריה זו, אך לא זכה.
רשימת הפרסים המוענקים בטקס: (נכון ל-2021)
פרס סזאר לסרט הטוב ביותר
פרס סזאר לבמאי הטוב ביותר
פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר
פרס סזאר לשחקן משנה הטוב ביותר
פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר
פרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
פרס סזאר לשחקנית המבטיחה ביותר
פרס סזאר לתסריט המעובד הטוב ביותר
פרס סזאר לתסריט הטוב ביותר
פרס סזאר לסרט הבכורה הטוב ביותר
פרס סזאר לסרט האנימציה הטוב ביותר (באורך מלא/קצר)
פרס סזאר לסרט התיעודי הטוב ביותר
פרס סזאר לסרט הקצר הטוב ביותר
פרס סזאר לצילום הטוב ביותר
פרס סזאר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
פרס סזאר לעריכה הטובה ביותר
פרס סזאר לפסקול הטוב ביותר
פרס סזאר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
הסרט הטוב ביותר מהאיחוד האירופי (2002–2004)
הסרט הטוב ביותר בשפה הצרפתית (1984–1986)
הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר (1977–1991)
סרט האנימציה הקצר הטוב ביותר (1977–1990)
הפרס לעיתונות הכתובה והאלקטרונית על-שם נחום סוקולוב, הידוע בשם המקוצר "פרס סוקולוב", הוא פרס ישראלי בתחום העיתונות.
הפרס, בסך 18,000 ש"ח, מוענק מטעם ומתקציב עיריית תל אביב-יפו לעיתונאים מצטיינים, ונחשב לפרס החשוב ביותר לעיתונאים לאחר פרס ישראל לעיתונות.
הפרס מוענק החל משנת 1956 לעיתונאים בתחום העיתונאות הכתובה, ומשנת 1981 גם לעיתונאים בתחום התקשורת האלקטרונית.
בנוסף, משנת 2002 מחולק ביחד עם פרס סוקולוב גם פרס דוש למציירי קריקטורות.
בתחילה חולק הפרס מדי שנתיים או שלוש לשניים עד ארבעה עיתונאים.
במהלך השנים שונתה תדירות חלוקת הפרס למדי שנה ולמדי שנתיים.
על פי תקנון הפרס, הוא יוענק בסמוך ככל האפשר ליום הולדתו של נחום סוקולוב (ה' בשבט), או ליום פטירתו (י"ב באייר), בטקס פומבי ובהתאם להמלצתה של ועדת שופטים.
תקנון הפרס קובע כי ראש העירייה ימנה ועדה לבחירת שופטים בת שלושה חברים, שתורכב מאיש אקדמיה, משפטן ונציג ראש העירייה ויביא את הרכבה לאישור מועצת העיר.
הוועדה לבחירת שופטים מרכיבה את ועדת השופטים, אשר כוללת שני עיתונאים בכירים, שני אנשי אקדמיה ונציג
בדרך כלל הרכב ועדת השופטים לבחירת הזוכים בתחום העיתונות הכתובה אינו זהה להרכב לבחירת הזוכים בתחום התקשורת האלקטרונית.
בנוסף לכבוד שבזכייה, מקבל כל זוכה פרס כספי שגובהו מעודכן מעת לעת.
במסגרת כתבות אלה חידש איל את אופן סיקור חדשות החוץ בכך שיצא מהאולפן לשטח" איתי אנגל תקשורת אלקטרונית "על הצטיינות בעבודה עיתונאית והטבעת חותם על התקשורת האלקטרונית, על ההנגשה לצופה הישראלי של אזורי לחימה וסכסוכים בוערים ומרוחקים תוך מידה לא מבוטלת של סיכון אישי.
ורטר נכנס לתחום בראשית שנות התשעים (בעיתון חדשות) ומאז 1996 הוא משמש כפרשן הפוליטי הבכיר של עיתון הארץ.
למרות שנותיו הרבות בכיסוי המערכת הפוליטית, שמר על גישה ביקורתית כלפי נושאי הסיקור שלו, אופוזיציה וקואליציה כאחת, כשהוא מקפיד לתמוך את ביקורתו בעובדות" 2021 אוהד חמו תקשורת אלקטרונית: "חמו הוא כתב שטחים ופרשן של חדשות 12 שמסקר את הזירה הפלסטינית במקצועיות ובאומץ.
בכתבותיו הוא מנגיש לצופים את המציאות המורכבת ואת חיי היומיום של העם הפלסטיני.
חרף העובדה שעבודתו העיתונאית כרוכה בסיכונים, הוא נוכח לעיתים קרובות במקומות ובמצבים שמעטים העיתונאים הישראליים המגיעים אליהם.
דיווחיו מביאים לצופים אירועים ותהליכים המתרחשים בשטחים, לצד פרשנות מעמיקה אך שווה לכל נפש." יפעת גליק תקשורת אלקטרונית: "יפעת גליק עוסקת עשרים שנה במלחמה עיתונאית עיקשת לחשיפת עבירות, כשלים ומחדלים במערכות ציבוריות.
בין השאר, היא מעלה באופן שיטתי לסדר היום הציבורי פגיעות חמורות באיכות הסביבה על ידי קרטלים ותאגידי ענק, נושאים שכלי תקשורת מסחריים ממעטים לעסוק בהם.
תחקיריה תרמו לחיזוק המודעות הציבורית למנגנונים המסואבים שמאחורי מערכות אלו.
כעיתונאית חוקרת בתאגיד השידור היא מהווה דוגמה לתקשורת נושכת, משפיעה וחסרת מורא." גדעון לוי תקשורת כתובה: "העיתונאי גדעון לוי מאתגר בקביעות את הקונצנזוס הישראלי בעבודת שטח אמיצה המביאה את עדויותיהם וסיפוריהם של מי שאינם זוכים לחשיפה מספקת בשיח התקשורתי המקומי – קולותיהם של פלסטינים ביהודה, שומרון ובעבר רצועת עזה.
כפובליציסט, לוי מציג עמדות מקוריות ועצמאיות שאינן נכנעות למוסכמות או לסביבה חברתית מסוימת ובכך מעשיר את השיח הציבורי ללא מורא." קרינה שטוטלנד תקשורת כתובה: "קרינה הרחיבה את תחומי עיסוקו של השבועון לאישה לדיון בחסמים המקשים על נשים בהשתלבות ובהתקדמות בחברה הישראלית ובביתן.
בכך היא תורמת תרומה מהותית להתפתחות העיתון שהוגדר בעבר כייעודי לנשים, אל שיח מעצים ודיון במכשולים הניצבים בעיקר בפני נשים.
שילוב תכנים אלה בשבועון הפונה לנשים מכל שכבות האוכלוסייה הוא אמירה צלולה ופורצת דרך בסוגה המגזינית בעברית." 2023 מירב ארלוזורוב פרשנית כלכלית בכירה בעיתון "TheMarker", מרבה לעסוק בכתיבתה בבעיות הקשורות במציאות היומיומית של אזרחי ישראל.
ארלוזורוב מטפלת בנושאים הללו באופן מתמשך ובלתי מתפשר וכל זה בכדי לשפר את איכות החיים בישראל.
גיא פלג כתב המשפט של חדשות 12 אשר חשף פרשיות משפטיות שטלטלו את המדינה.
פלג שמסקר את מערכת המשפט כבר מעל עשור עושה זאת באומץ ולא נרתע מלהתעמת עם אישי ציבור ופרקליטים בידיעות שהוא מפרסם ובשידורים חיים באולפן.
שני חזיזה שני חזיזה, יוצרת ובמאית דוקו השפיעה רבות על החברה הישראלית.
בעבודה דוקומנטרית שעשתה, לאחר תחקיר מעמיק, הצליחה חזיזה לפתור פרשת רצח בת 30 שנה.
סרט נוסף שיצרה שעסק בקהילה הסגורה של אליעזר ברלנד, גרם לפתיחת התיק במשטרה מחדש, עצירת חשודים ואף הגשת כתב אישום.
שוקי טאוסיג, אורן פרסיקו, ואיתמר ב"ז, חברי מערכת "העין השביעית" הפרס ניתן להם עבור סיקור עקבי של הזירה התקשורתית וחשיפת השחיתות בענף העיתונות לרבות "שיטת ידיעות אחרונות".
אתר "העין השביעית" נבחר בשל היותו אתר מקוון המהווה מקום לדיון מעמיק, ביקורתי ובלתי תלוי בתקשורת הישראלית.
אחד ההישגים הגדולים של "העין השביעית" הוא התיעוד והמעקב המתמשך אחר התפשטות הפרסום הסמוי בעיתונות הישראלית.
זוהי הפעם הראשונה שהפרס מוענק לגוף עיתונות עצמאי2025אמנון רבי, סימה קדמון וגלעד טוקטליתקשורת אלקטרונית, על יצירת הסדרה "האחת"ענת גורןעיתונות אלקטרוניתיהושע בריינר, ניר חסוןתקשורת כתובה
פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית ע"ש הנרייטה סולד הוא פרס של עיריית תל אביב-יפו הניתן למחקר ברפואה ובהיגיינה ציבורית.
מטרת הפרס לעודד ולהמריץ את העוסקים בשני תחומים אלה במדינת ישראל.
הפרס ניתן החל משנת 1948, לפי החלטת מועצת העיר תל אביב-יפו.
לצד פרס סולד מחולק מדי כמה שנים פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית, ע"ש ד"ר משה איינהורן.
פרס סמי רוהר לספרות יהודית הוא פרס שנתי בסך מאה אלף דולר.
הפרס מוקיר את התרומה הייחודית של סופרים בני זמננו בכתיבה על נושאים יהודיים ערכיים ומיועד לעודד ולקדם כתיבה טובה במיוחד בנושאים הקשורים ליהדות.
בכל שנה מוענק הפרס לסופר המתחיל שעבודתו הדגימה חשיבה מקורית והוכיחה כי הוא בעל פוטנציאל עתידי.
הסופר חייב לכתוב ספר באיכות יוצאת דופן המעורר עניין ועוסק במובהק בנושאים יהודיים.
בכל שנה מתחלף הפרס בין כתיבת ספר עיון וסיפורת.
הפרס חולק לראשונה ב-2007, לכבוד יום הולדתו ה-80 של סמי רוהר, נדבן יהודי, ונוסד על ידי ילדיו ונכדיו כהוקרה לאהבת חייו לספרות יהודית.
בנוסף יסדה המשפחה גם את "Sami Rohr Jewish Literary Institute", מכון שמטרתו קידום ועידוד הכתיבה בנושאים יהודיים.
הזוכים נקבעים על ידי ועדת פרס עצמאית ונפרדת.
פרס סחרוב לחופש המחשבה (אנגלית Sakharov Prize for Freedom of Thought) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי הפרלמנט האירופי לאנשים או ארגונים הפועלים למען זכויות האדם וחירותו.
הפרס נוסד ב-1988 והוא קרוי על שמו של אנדריי סחרוב, פיזיקאי רוסי, דיסידנט, פעיל זכויות האדם וזוכה פרס נובל לשלום.
הפרס בגובה 50,000 אירו מוענק מדי שנה ב-10 בדצמבר (או בתאריך סמוך לו), המועד בו העצרת הכללית של האומות המאוחדות אימצה את ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
1988 - נלסון מנדלה (דרום אפריקה) ואנטולי מרצ'נקו (ברית המועצות, הוענק לאחר מותו)
1989 - אלכסנדר דובצ'ק (צ'כוסלובקיה)
1992 - האמהות מכיכר דה מאז'ו (ארגנטינה)
1993 - עיתון "החירות" (Oslobođenje) (בוסניה והרצגובינה)
1994 - טסלימה נאסרין (בנגלדש)
1996 - ויי ג'ינגשנג (הרפובליקה העממית של סין)
1998 - איברהים רוגובה (קוסובו)
1999 - קסננה גוסמאו (מזרח טימור)
2001 - נורית פלד-אלחנן (ישראל), עיזאת עזוואי (הרשות הפלסטינית), דום זאקריאס קאמוונהו (אנגולה)
2003 - קופי אנאן והאומות המאוחדות
2004 - התאחדות העיתונאים הבלארוסית
2005 - נשים בלבן (Damas de Blanco) (קובה), עיתונאים ללא גבולות, יואה איברהים (ניגריה)
2006 - אלכסנדר מילינקביץ' (בלארוס)
2007 - סלאח מחמוד אוסמאן (סודאן)
2008 - הו ג'יה (הרפובליקה העממית של סין)
2009 - אולג אורלוב, סרגיי קובלב ולודמילה אלכסיואון בשם ארגון ממוריאל (רוסיה)
2010 - גיירמו פריאנס הרננדס (קובה)
2011 - חמישה פעילים בגל המחאות בארצות ערב: מוחמד בועזיזי מתוניסיה, אסמה מפחוז ממצרים, אחמד אל צובייר מלוב, רזאן זיתונה ועלי פראזת מסוריה
2012 - ג'עפר פאנאהי ונסרין סוטודה (איראן)
2013 - מלאלה יוסופזאי (פקיסטן)
2014 - דניס מקווגי (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו)
2015 - ראיף בדאווי (ערב הסעודית)
2016 - נאדיה מוראד וללאמייה עאג'י בשאר (עיראק) - שתי נשים יזידות שנמלטו משבי המדינה האסלאמית
2017 - האופוזיציה הדמוקרטית בוונצואלה, בראשות לאופולדו לופס
2018 - אולג סנסטוב (אוקראינה)
2019 - אילהאם טוהטי (הרפובליקה העממית של סין)
2020 - האופוזיציה הדמוקרטית בבלארוס (הוזכרו בין היתר סבטלנה טיכאנובסקאיה, סבטלנה אלכסייביץ', מריה קולסניקובה, אולגה קובלקובה, ורניקה טספלקנה)
2022 - העם אוקראיני על מאבקם בפלישה הרוסית
2023 - מהסא אמיני ותנועת "אישה, חיים, חופש" (איראן)
פרס סנדברג לאמנות ישראלית הוא פרס הניתן על ידי מוזיאון ישראל עבור אמנות ישראלית החל משנת 1968 מכספי תרומה של מקס פלבסקי, נדבן אמריקאי שתרם למוזיאון במשך השנים רבות, וביקש להישאר בעילום שם.
הפרס על שמו של וילם סנדברג, ששימש כיועץ עבור מוזיאון ישראל עם פתיחתו ונחשב לבר סמכא בעולם האמנות והאמנות הפלסטית בפרט אחרי שנים בהן שימש כאוצר במוזיאון סטדלייק.
בשנת 1967 נפתחה קרן עבור הפרס, שהחלה מתרומה בגובה של 75 אלף דולר שניתנה עבור רכישת מספר יצירות אמנות ישראלית בכל שנה, והענקת פרס לאומנים עבור יצירותיהם.
התורם האלמוני בחר לעשות כן מתוך הוקרה לפועלו של סנדברג בקידום האמנות המודרנית ומתוך הרצון לעודד את אותה האמנות בישראל.
יוסף זריצקי היה האמן הראשון שקיבל את הפרס ב-2 בינואר 1968. בין חברי ועדת הפרס היו סנדברג ויונה פישר.
הפרס הוענק לו על "ציור" משנת 1964, שצויר לפי אחת מעבודותיו של הצייר יאן ורמיר.
ב-3 בדצמבר 1968 חולק הפרס בשנית, הפעם חלקו את הפרס במשותף יגאל תומרקין עבור פיסול, ואריה ארוך על ציוריו.
בנוסף לפרס לאמנות ניתן במהלך השנים גם מענק סנדברג למחקר ו/או פיתוח מטעם המחלקה לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל.
מענק סנדברג למחקר ו/או פיתוח
פרס סטרגה (באיטלקית: Premio Strega) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר באיטליה.
הפרס מחולק מדי שנה מאז 1947 ומוענק לסופר יחיד (או סופרת) עבור ספר שפורסם בין ה-1 במרץ בשנה הקודמת לבין וה-28 בפברואר בשנת הפרס.
ב-1944, לאחר שחרור איטליה וכדרך ל"חזרה לנורמליות" לאחר תקופת הפשיזם והכיבוש הנאצי, כינסו מריה וגופרדו בלונצ'י בביתם שברומא סלון ספרותי שכלל מספר אישי תרבות ואינטלקטואלים.
הסלון, שהתכנס בימי ראשון, כונה "החברים של יום ראשון" (Amici della Domenica).
ב-1947 הציע אחד החברים בסלון, התעשיין והמצנט, גואידו אלברטי שברשותו הייתה גם הבעלות על מותג הליקר סטרגה, לתרום פרס ספרותי שנתי.
השופטים שיבחרו את הזוכה יהיו "החברים של יום ראשון".
הפרס הוענק באותה שנה לאניו פלאניאנו (Ennio Flaiano) על ספרו "Tempo di uccidere".
הפרס מנוהל על ידי קרן מריה וגופרדו בלונצ'י (Fondazione Maria e Goffredo Bellonci).
חברי חבר השופטים של ועדת הפרס מונים כ-400 אישי תרבות וספרות איטלקיים, על מנת להתקבל לחברות בוועדה יש צורך בהמלצתם של לפחות שני חברים מכהנים.
בנוסף להם משתתפים בחבר השופטים עוד 220 אנשי תרבות איטלקים וזרים מטעם 30 מכוני תרבות איטלקים ברחבי העולם (כולל בישראל), 20 קוראים נבחרים ו-20 הצבעות קבוצתיות של בתי ספר, אוניברסיטאות ומועדוני קריאה.
בסך הכול יש 660 מצביעים בחבר השופטים.
עד מותה ב-1986 עמדה מריה בלונצ'י בראש ועדת הפרס.
מתוך ספרי השנה נבחרת "רשימה ארוכה" בת שנים עשר ספרים, מתוכה נבחרים חמישה ספרים ל"רשימה הקצרה", ממנה נבחר לבסוף הזוכה, בדומה לפרס בוקר הבריטי.
הפרס מוענק ביום חמישי הראשון של חודש יולי בנימפאום של וילה ג'וליה ברומא.
1950 - צ'זארה פבזה, עבור "הקיץ היפה" (La bella estate)
1952 - ג'ורג'ו באסאני, "חמישה סיפורי פרארה"
1953 - אלזה מורנטה, "האי של ארתורו"
1959 - ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, "הברדלס"
1961 - רפאלה לה קפריה, "נפצע אנושות" (Ferito a morte)
1963 - נטליה גינצבורג, "לקסיקון משפחתי"
1975 - תומאזו לנדולפי, "אקראי"
1977 - פולביו טומיצה, "החיים הטובים" (La miglior vita)
2001 - דומניקו סטרנונה, "ויה ג'מיטו" (Via Gemito)
2002 - מרגרט מצאנטיני, "אל תזוזי" (Non ti muovere)
2006 - סנדרו ורונזי "כאוס רגוע" (Caos calmo)
2007 - ניקולו אמניטי, "כמצוות האל" (Come Dio comanda)
2008 - פאולו ג'ורדנו, "בדידותם של המספרים הראשוניים"
2009- טיציאנו סקארפה, "סטאבט מאטר"
2012 - אלסנדרו פיפרנו, Inseparabili
2014 - פרנססקו פיקולו, "הכמיהה להיות כמו כולם" Il desiderio di essere come tutti
2015 - ניקולה לג'יויה, La Ferocia
2016 - אדוארדו אלבינטי, "בית הספר הקתולי" La scuola cattolica
2017 - פאוֹלוֹ קוֹנייטי, "שמונה הרים" Le otto montagne
2018 - הלנה יאנצ'ק, "הבחורה עם הלייקה" La ragazza con la Leica
2020 - סנדרו ורונזי, "יונק הדבש" Il colibrì
2022 - מריו דֶזִיאטי, "נעים ונדים" Spatriati
2023 - אדה ד'אדמו, ,כמו מאוויר" Come d'aria
פרס סיגקום הוא פרס שניתן עבור מפעל חיים בתחום תקשורת נתונים.
הפרס ניתן מאז 1989 ע"י הארגון המדעי SIGCOMM, בכנס שנתי בעל אותו השם.
הארגון הוא חלק ממספר ארגונים מדעיים הפועלים תחת המטריה של ארגון הגג ACM שהוא אגודה מדעית חשובה בתחום מדעי המחשב.
ACM מורכב מ"קבוצות עניין מיוחד" (SIGs - Special Interest Groups) בתחומים ספציפיים הקשורים למדעי המחשב, כך שתחילית השם של כל קבוצה היא SIG, וסיומת השם מבטא את תחום העניין שבו הקבוצה מתמקדת.
במקרה זה, הסיומת COMM מהווה קיצור של המילה
אשר מבטאת את התעניינות קבוצת ההתמחות הזו בנושאי תקשורת בין מערכות מחשב.
פרס סיידווייז להיסטוריה חלופית הוא פרס המוענק מדי שנה החל מ-1995, לספר או לסדרת ספרי המדע הבדיוני הטוב/ה ביותר שפורסם/מה בשנה הקודמת בתחום ההיסטוריה החלופית וכן לסיפור שאיננו באורך של ספר (מתחת ל-60,000 מילים), הטוב ביותר באותו תחום.
חבר השופטים רשאי לפי שיקול דעתו הבלעדי להעניק גם פרס בקטגוריה שלישית - לסופר או ליצירה שהוכיחו הישג יוצא מהכלל, לפני שנת 1995. עד 2014 חולקו רק שלושה פרסים בקטגוריה זו.
אותו סיפור קצר של לנסטר העניק את שמו ב-1950 גם לספר שלם של סיפורי מדע בדיוני והיסטוריה חלופית של אותו מחבר ומ-1995 גם לפרס, כאמור.
השופטים הם בדרך כלל אמריקאים, אך לעיתים שפטו גם בריטים ודרום אפריקאים.
גם מספר השופטים השתנה מפעם לפעם במהלך השנים ונע בין שלושה לשמונה.
2004, פיליפ רות, הקנוניה נגד אמריקה
2007, מייקל שייבון, איגוד השוטרים היידים
הפרסים לשנת 2013 חולקו בכנס המדע הבדיוני העולמי השנתי ה-72, שנערך בלונדון, באוגוסט 2014.
2014, קריסטין קתרין רוש, The Enemy Within
2020, אדריאן צ'ייקובסקי, The Doors of Eden
2000, טד צ'יאנג, שבעים ושתיים אותיות
2003, כריס רוברסון, O One
קריסטין קתרין רש, Recovering Apollo, פורסם בגיליון פברואר 2007 של המגזין Asimov's.
2018, אוסקר (שיו) רמירז ועמנואל וולטירה, Codex Valtierra
2023 - רוזמרי קלייר סמית', "אפולו ברטרוגרד"
ספרג דה קמפ, בגין מפעל חיים
1999, רנדל גארט, בגין הסדרה The Lord Darcy
פרס ספרותי הוא פרס שניתן לכותב בגין יצירה או מכלול של יצירה ספרותית.
על פי רוב הפרס כולל מענק כספי, אליו נלווית היוקרה שבקבלת הפרס.
פרסים ספרותיים מהווים כיום תעשייה שלמה המורכבת מגורמים רבים, העיקריים שבהם הם היוצרים, הוצאות לאור, מוכרי ספרים, מנהלי הפרסים, שופטים ועיתונאים.
פרסים ספרותיים ממלאים תפקיד חשוב ביותר בקידום והפצה של ספרים, קובעים טעם ספרותי ומדדים לבחינת איכות של יצירות ספרותיות.
הם מהווים נדבך חשוב בייצור, קידום ומשך החיים של יצירה ספרותית בתרבות הפופולרית, מגדילים את החשיפה והפרסום וממצבים את מיקומה של יצירה ספרותית כקאנונית.
לפרסים ספרותיים יתרון על הוצאות ספרים (שמוגבלות ביכולתן לפרסם) בקביעת סטנדרטים ספרותיים, כיבוד יצירות ויוצרים ראויים, וחשיפת יצירות לקהל.
במיטבם, הפרסים מטפחים חדשנות, ומגשרים בין חידושים, מהפכות וכישרונות חדשים לבין שוק הספרות העולמי.
פרסים ספרותיים הם כיום "תופעה תרבותית", חלק מהתרבות הספרותית והפרסומית.
"עונת הפרסים" מתחילה בסתיו עם הכרזת הזוכה בפרס נובל לספרות ומסתיימת באביב עם הכרזת הזוכה בפוליצר.
במהלך התקופה הנושא מעסיק את העולם הספרותי – מהכותבים ועד למדורי הספרות בעיתונות.
פרסים ספרותיים נחשבים "גדולים" בהתאם לסכום הפרס, היוקרה ממנו נהנה הפרס, וההשפעה של הפרס על עולם הספרות.
כפרסים גדולים נחשבים פרס נובל לספרות, פרס גונקור, פרס פוליצר, פרס ירושלים, פרס בוקר, פרס הספר האמריקאי , פרס המבקרים הלאומי .
פרסים אלה ניתנים על פי רוב לפי סוגה ראשית: סיפורת, עיון, שירה, עיתונאות.
בנוסף, ניתנים פרסים ספרותיים על פי מבחר של קריטריונים: שפת כתיבה, סוגה ספציפית (פשע, מדע בדיוני וכיוצ"ב), יצירות ביכורים ועוד.
פרסים ניתנים גם בתחרויות כתיבה, אשר מלכתחילה נועדו ליצירות שנכתבו במיוחד עבור התחרות (או שזו לכל הפחות הצגתן הראשונה).
תחרויות "זעירות" כאלה עשויות להיות מאורגנות על ידי עיתון ארצי או מקומי, על ידי גופי תרבות מקומיים ואף על ידי קהילות.
היתרון של תחרויות אלו הוא חשיפה ראשונית של כותבים חדשים לחבר שופטים, ומשמעות זכייה בפרס יכולה להתבטא כקרש קפיצה אל תשומת הלב של גורמים משמעותיים בעולם הספרות.
נותני הפרסים יכולים להיות ארגונים – ממשלתיים או פרטיים, גופים מסחריים, נדבנים, קהילות מקצועיות, קהילות קוראים, ועוד.
רעיון הפרס הספרותי (ופרסים בכלל) הומצא על ידי היוונים הקדמונים, אשר קיימו תחרויות רשמיות בהן הזוכים נהנו מיוקרה כבירה.
לאחר העידן הקלאסי פחתה חשיבותם של פרסים.
ההכרה והתגמול על כישרון נעשה על ידי פטרונים, גילדות מקצועיות וחברות מלומדים.
ב התרחשה עלייה ניכרת בצריכה של ספרות, והמדד המקובל להצלחתו של ספר היה מספר העותקים שמכר.
אולם הצריכה הייתה המונית, והמחסור בהכוונה לספרות "גבוהה" הורגש בקרב יוצרים ואנשי מקצוע בתחום הספרות, אך לא נמצא מענה יעיל לצורך זה.
אמנם במאות הקודמות השתרשה תרבות של סלונים ספרותיים ומאוחר יותר של החבורות הספרותיות, אך אלה כוונו למעמד הגבוה או לאנשי המקצוע, ולא השפיעו על ההמונים.
רק בתחילת המאה ה-20 נולד הפרס הספרותי המודרני, עם יצירתו של פרס נובל.
היה זה פרס שנבחר על ידי ועדה חסרת פניות וסמכותית, דבר שעל פניו לפחות יצר מראית של סטנדרטיזציה.
יסודו של פרס נובל היה חלק ממגמה כללית במערב של סוף המאה ה-19, של אימוץ מחדש של תפישות עולם שמקורן ביוון העתיקה.
דוגמה בולטת נוספת לכך היא יסודם של המשחקים האולימפיים ב (1894).
פרס נובל לספרות, שהוענק לראשונה ב-1901, היה הפרס הראשון בעת החדשה.
הוא גם הפרס הגבוה ביותר, ומראשיתו היה בינלאומי.
ההשפעה של הפרס הייתה מיידית ועצומה.
זכייתו של המשורר הצרפתי רנה פרידום דווחה ביותר מ-100 עיתונים.
מלכתחילה הובן כי הענקת הפרס תהיה מעין תחרות שנתית שתיצור זרם של כותרות בתקשורת.
כתוצאה מהקריטריונים שנקבעו לפרס נובל – כתיבה בעלת אופי אידיאליסטי ומוסרי, היוקרה של זכייה בפרס נובל פסחה על כמה מגדולי הסופרים של סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 (למשל איבסן וטולסטוי), ולמרות זאת נשמרה היוקרה של פרס זה.
אך היו גם סופרים אשר לא קיבלו את הפרס מסיבות פחות ענייניות: אנדרה מאלרו שהיה שר התרבות בממשלת דה-גול דולג בשל מורת הרוח של האקדמיה ממשטר זה.
לגרהם גרין היה סכסוך אישי עם אחד מחברי הוועדה.
גם נבוקוב וקורט וונגוט לא זכו בפרס נובל לספרות.
תופעה דומה התרחשה גם בפרס פוליצר.
עד מהרה נוסדו פרסים נוספים שחיקו את ההצלחה של פרס נובל: גונקור (1903) ופמינה (1905) הצרפתיים, פרס קלייסט (1912) הגרמני, פוליצר (1917) באמריקה, ג'יימס טייט בלאק (1919) בממלכה המאוחדת, ועוד.
פרסים ספרותיים רבים נוצרו כתגובה לפרסים אחרים, לעיתים מתוך ביקורת.
כך למשל נוצר פרס הספר האמריקאי כתגובה לפוליצר על שלא הוענק לויליאם פוקנר (שזכה בנובל), פרס המבקרים נוצר כתגובה לפרס הספר, הפמינה כתגובה לגונקור, ועוד.
הפרס הספרותי הראשון על יצירה עברית ניתן בתום תחרות כתיבה שיזם עיתון הצופה (1903).
בפרס זכה יצחק דב ברקוביץ.
אך עד מהרה נוצרו פרסים רבים נוספים שסטו מהמטרה המוצהרת של קביעת רף ספרותי – לפחות של ועדות הפרסים "הגדולים" - פרסים שהוענקו ליצירות על פי סוגה ספרותית, ולא תמיד כזו שנחשבה לספרות גבוהה.
ב-1926 יסד המגזין Amazing Stories פרס משלו לסיפורים קצרים.
ב-1955 נוסד באנגליה פרס לרומן הפשע הטוב ביותר, עשר שנים לאחר מכן יסדו סופרי המדע הבדיוני עצמם פרסים אותם העניקו לעצמם.
פרס בוקר (1968) תוכנן מראשיתו ליצירת כותרות ולתועלת מסחרית יותר מאשר לכוון לכתיבה אידיאלית.
בשנות ה-90, זכייה בפרס בוקר "הבטיחה" מכירות של מעל חצי מיליון עותקים.
בראשית המאה ה-21 התחזית לספר שזוכה בפרס בוקר היא מכירות של מעל מיליון עותקים ברחבי העולם.
לדוגמה, הטיגריס הלבן של ארווינד אדיגה שזכה בבוקר 2008 מכר פחות מ-500 עותקים בטרם הוצגה מועמדותו לפרס.
בשבוע הצגתו כמועמד לפרס טיפסו המכירות ל-5,700 עותקים.
לאחר זכייתו נמכר במעל חצי מיליון עותקים, מעל 200,000 מהם בהודו לבדה.
עם זאת, מאז 1980 אף רב מכר #1 לא זכה באחד הפרסים הבכירים בארצות הברית.
פרס קרול שילדס , שני בגודלו רק לנובל (150,000 דולר קנדי), נוסד בשנת 2020 ומיועד לנשים בלבד.
היות שכאמור התפתחו הפרסים הספרותיים לכדי תעשייה שלמה, לא מעט ביקורת נמתחה על עצם העיקרון של מתן פרסים ספרותיים.
ריבוי הפרסים הספרותיים מעלה שאלה מהותית: באיזה מובן יכולים להיות חמישה, עשרה ואפילו עשרים "הספרים הטובים ביותר" בשנה?
אמנם פרסים שונים ניתנים על תחומים שונים, אך החפיפה בין פרסים תמיד משמעותית.
התוצאה בפועל היא שקשה מאוד להצביע על הגדרה ברורה מהי "ספרות טובה" - לפחות לא על סמך פרסים, שזו מלכתחילה הייתה ההצדקה לקיומם.
הבחירה והשיפוט אינם מושלמים, ואינם בהכרח אובייקטיביים.
הכסף מגיע מספונסרים, שמצידם לא בהכרח חסרי פניות, דבר שמטה את הבחירה היות שזה מחייב לנקוט באיזון בין הפופולריות של יצירה לבין הסטנדרטים על פיהם אמורה היצירה להישפט.
תהליך בחירת הזוכים הפך ל"קרקס תקשורתי" לא מכבד.
חלוקת הפרסים סובלת מקיבעון לקטגוריות צרות.
אי זכייה עלולה להרוס סופר טוב.
על אף שגדולתה של יצירה ספרותית מתגלה רק עם הזמן, מרבית הפרסים הספרותיים מוענקים ליצירות שזה עתה נכתבו, וכתוצאה מכך פוסחים על יצירות שבדיעבד מתגלות כחשובות.
למרות זאת, לפרסים הספרותיים יש היום עמדה מכריעה בהבדלה בין "סתם כתיבה" לבין "ספרות".
זכייה עלולה "למסגר" יוצר לתוך נושא מסוים, וכך לפגוע ביצירתיות.
זכייה עלולה להוריד מוטיבציה, "רעב" להמשיך ולכתוב בשל הרווחה הכלכלית הנלווית.
הזוכים "זוכים" גם בקנאה ויחס אכזרי מצד עמיתיהם שלא זכו.
פרסי סטלייט הם פרסים שנתיים הניתנים על ידי האקדמיה הבין-לאומית לעיתונות (IPA).
מאז שנת 1997 מתקיים טקס הענקת הפרסים במלון אינטרקונטיננטל במתחם Century City שבלוס אנג'לס.
בשנת 2011, צומצם מספר הקטגוריות בהן הוענקו פרסים מ-22 ל-19; הצמצום נעשה כאשר הוחלט על מיזוג בין קטגוריות סרטי הדרמה והקומדיה הטובים ביותר לקטגוריה 'הסרט הטוב ביותר'.
כמו כן מיזוג בקטגוריות השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה וקומדיה לקטגוריה 'השחקן הטוב ביותר' ומיזוג בקטגוריות שחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קומדיה ודרמה לקטגוריה 'שחקן המשנה הטוב ביותר'.
הסרט המונפש או מדיה מעורבת הטוב ביותר
השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה
השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה
השחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה או מחזמר
השחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מחזמר
הסאונד הטוב ביותר (עריכה ומיקס)
סדרת הקומדיה או המחזמר הטובה ביותר
המיני-סדרה וסדרה מוגבלת או סרט הטלוויזיה הטובים ביותר
השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה או ז'אנר
השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה או ז'אנר
השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או מחזמר
השחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או מחזמר
השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה, סדרה מוגבלת או סרט טלוויזיה
השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה, סדרה מוגבלת או סרט טלוויזיה
שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני-סדרה וסדרה מוגבלת או סרט טלוויזיה
שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה, מיני-סדרה וסדרה מוגבלת או סרט טלוויזיה
פרס עגל הזהב (בהולנדית: Gouden Kalf) הוא פרס המוענק בפסטיבל הסרט ההולנדי , שמתקיים באוטרכט.
הפרס מוענק מאז 1981. במקור היו שש קטגוריות.
בין השחקנים ויוצרי הסרטים ההולנדיים המפורסמים שזכו בפרס עגל הזהב נמנים: רוטגר האוור, פול ורהובן, קאריס ואן האוטן, ירון קרבה, ואחרים.
הפרס נקרא על שם בעל חיים, כמו פרסים אירופיים רבים אחרים כגון, פרס דב הזהב המוענק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס אריה הזהב המוענק בפסטיבל הסרטים של ונציה.
הפרה כאן נבחרה בשל היותה אחת מבעלי החיים הכי נפוצים בהולנד.
השם גם מתקשר לסיפור חטא העגל התנ"כי.
פרס עגל הזהב לסרט הארוך הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לבמאי הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לתסריט הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לשחקן הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לשחקנית הטובה ביותר
פרס עגל הזהב לסרט הקצר הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לסרט הדוקומנטרי הארוך הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לסרט הדוקומנטרי הקצר הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לצילום הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לפסקול הטוב ביותר
השחקן הטוב ביותר בדרמת טלוויזיה
השחקנית הטובה ביותר בדרמת טלוויזיה
המשחק הטוב ביותר בדרמת טלוויזיה
פרסים שהוענקו פעם אחת או פעמיים בלבד:
פרס עגל הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר
פרס עגל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר
פרס סיאול לשלום מוענק מאז שנת 1990 ומחולק בכל שנתיים.
הפרס ניתן כדי להנציח את הצלחת אולימפיאדת סיאול שנערכה בסיאול, ב-1988, שהייתה מבחינת דרום קוריאה אירוע דיפלומטי מכונן שבו לקחו חלק 160 מדינות מכל רחבי העולם.
לפי יוזמיו, מוענק פרס זה על מנת לשקף את רצונו של העם הקוריאני בשלום.
הוועדה הממנה מורכבת מ-300 מומחים קוריאנים, ו-800 מומחים בינלאומיים.
הזוכים מקבלים תעודה ופרס כספי בסך מאתיים אלף דולר.
בעבר היו מספר מקרים שבהם זוכה הפרס זכה גם בפרס נובל לשלום; לדוגמה, ב-1996 זכה בפרס זה ארגון "רופאים ללא גבולות", ולאחר מכן זכה הארגון גם בפרס נובל לשלום ב-1999. גם זוכה פרס נובל לשלום לשנת 2018 דניס מקווגי, זכה בפרס זה בשנת 2016.
שנההזוכההמדינה1990חואן אנטוניו סמראנש1992ג'ורג' שולץ1994האומות המאוחדות1996רופאים ללא גבולות1998קופי ענאן2000סאדאקו אוגטה2002אוקספם2004ואצלב האוול2006מוחמד יונוס2008עבדול סטאר אדהי2010חוסה אנטוניו אבראו2012באן קי-מון2014אנגלה מרקל2016דניס מקווגי2018נרנדרה מודי2020תומאס באך2022טים ברנרס-לי
פרסי הקולנוע גולדן הוא פרס שנתי המכיר בהישגים יוצא דופן בטלוויזיה ובקולנוע האפריקאים.
המטרה והחזון של הפרס הוא לשנות את הנרטיב של אפריקה דרך עידוד מצוינות וגם להאיר זרקור על יצירות אפריקאיות כדי להגדיל את הדרישה העולמית.
טקס הבכורה של הפרס נערך ב-27 ביוני 2015 באולם אירועי המדינה, בגאנה.
בחודש מאי 2016, נדיה Buari הוכרזה כשגרירת הפרס.טקסי 2016 התקיימו ב-25 ביוני, ואירחו אותם אוטי נווצ'וקוו וסלי גאלי.
בפרסי 2017, בוארי הייתה שוב שגרירה, יחד עם השחקנית הניגרית ליליאן אסורו והשחקנית הגנאית/יוונית ניקי סמונאס.
את הטקס, שהתקיים ב-22 ביולי באקרה, אירחו איו מאקון ואוסאס איגהודארו אג'יבאדה.
טקס פרסי 2018 התקיים ב-2 ביוני, ואירחו אותו איו מאקון וגוסלין דומה.
פרס סומרסט מוהם הוא פרס ספרותי בריטי המוענק מדי שנה על ידי אגודת הסופרים.
ויליאם סומרסט מוהם ייסד את הפרס בשנת 1947 כדי לאפשר לסופרים צעירים להעשיר את עבודתם בצבירת ניסיון כתיבה במדינות זרות.
הפרס מוענק לסופרים מתחת לגיל 35 על יצירות שפורסמו בשנה שלפי הענקת הפרס.
היצירה יכולה להיות מתחום העיון, סיפורת או שירה.
מאז 1964 נבחרים מספר זוכים באותה שנה.
פרס סיוורסטן לחקר הסרטן הוא פרס ישראלי המוענק עבור עבודת מחקר מצטיינת המתמקדת ביישום לחקר הסרטן ובפרט סרטן בילדים.
בשיקולים בבחירת המועמדים לפרס ניתנת עדיפות למחקרים בעלי חדשנות בחקר הסרטן היכולים להוביל, בבוא העת, לפיתוח טיפולים או אמצעי אבחנה הניתנים ליישום מעשי.
"מטרת הפרס היא לקדם הישגים מחקריים עם חדשנות גבוהה בתחום חקר הסרטן, וסרטן ילדים בפרט".
הפרס, הנקרא "פרס ג'יימס סיוורסטן לחקר הסרטן – The James Sivartsen Prize in Cancer Research", נוסד ב-2009 בתרומתם של משפחת דנסן מניו ג'רזי, ארצות הברית, לזכר חברם ג'יימס סיוורסטן שנפטר בשנת 2003. משפחת דנסן תומכים שנים רבות במרכז לאוטנברג לאימונולוגיה וחקר הסרטן באוניברסיטה העברית.
הפרס כולל מענק בסכום של כ-5,000$ המועברים על ידי התורם ומוענק בטקס באוניברסיטה העברית בו החוקר שזכה בפרס מרצה על מחקרו במסגרת כנס של המכון.
ועדת הפרס היא ועדת פרסי מחקר של האוניברסיטה העברית, והפרס אף מוענק באוניברסיטה העברית.
פרס סטפן ברגמן הוא פרס מתמטיקה, במימון עזבונו של אלמנתו של המתמטיקאי סטפן ברגמן ונתמך על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה.
הפרס מוענק למחקר מתמטי ב: "1) תורת פונקציית הגרעין ויישומיה בניתוח אמיתי ומורכב; או 2) שיטות תאורטיות פונקציות בתורת משוואות דיפרנציאליות חלקיות מסוג אליפטי תוך התייחסות לשיטת המפעיל של ברגמן."
הפרס מוענק לכבודו של סטפן ברגמן, מתמטיקאי הידוע בעבודתו על ניתוח מורכב.
האגודה האמריקאית למתמטיקה התבקשה על ידי בנק ולס פארגו מקליפורניה, מנהלי קרן ברגמן, להקים ועדת שופטים שתבחר את מקבלי הפרס.
בנוסף האגודה סייעה לבנק בפירוש תנאי הצוואה כדי להבטיח מספיק רוחב בתחומים המתמטיים בהם ניתן להעניק את הפרס.
הערך הכספי של הפרס משתנה ומבוסס על ההכנסה מקרן הפרס; בשנת 2005 הוערך הפרס בכ־17,000 דולר אמריקאי.
החל משנת 1989, הפרס מוענק בתדירות שנתית או דו־שנתית.
רשימת זוכי הפרס נכון לשנת 2020:
1995 - הרולד פ'בואס, אמיל ג'יי שטראובה
1997 - דייוויד בארט, מייקל כריסט
2001 - לאשלו למפרט, סידני ובסטר
2003 - מ' סלאח באואנדי, לינדה פריס רוטשילד
2009 - נגאיימינג מוק, דואונג פונג
2013 - שיאוג'ון הואנג, סטיב זלדיץ'
2014 - סלובומיר קולודז'יי, טאקו אוסאווה
2015 - אריק בדפורד, ז'אן פייר דמילי
2016 - צ'ארלס אפשטיין, פרנסואה טרבס
2017 - בו ברנדטסון, נסים סיבוני
2019 - פרנק פורסטנריך, מיי-צ'י שו
2020 - אלין בונאמי, פיטר אבנפלד
פרס סטרלינג של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים הוא פרס בריטי למצוינות בארכיטקטורה, שנקרא על שמו של האדריכל ג'יימס סטרלינג, המאורגן ומוענק מדי שנה על ידי המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA).
הפרס מוענק ל"אדריכלי הבניין שתרמו את התרומה הגדולה ביותר להתפתחות האדריכלות בשנה האחרונה".
האדריכלים חייבים להיות חברי המכון.
עד 2014 הבניין יכול להיות בכל מקום באיחוד האירופי, אך מאז 2015 הוא חייב להיות בממלכה המאוחדת.
בעבר הפרס כלל פרס כספי בסך 20,000 ליש"ט, אך כיום הוא אינו נושא פרס כספי.
הפרס נוסד בשנת 1996, ונחשב לפרס האדריכלות היוקרתי ביותר בבריטניה.
הוא נחשב כמקבילה האדריכלית של פרס מאן בוקר (ספרות) ופרס טרנר (אמנות חזותית).
פרס סטרלינג החליף את פרס "בניין השנה" של המכון המלכותי שחולק בין השנים 1987 ל-1995. שישה בניינים נבחרים ברשימה קצרה מתוך רשימה ארוכה של בניינים שזכו בפרס הלאומי של המכון.
פרסים אלה מוענקים לבניינים המראים "סטנדרטים אדריכליים גבוהים ותרומה משמעותית לסביבה המקומית".
בנוסף לפרס סטרלינג, חמישה פרסים נוספים מוענקים לבניינים ברשימה הארוכה.
בשנת 2015 הם מורכבים מ: הפרס הלאומי של RIBA, הפרס האזורי של RIBA, מדליית מנסר, פרס סטיבן לורנס ופרס לקוח השנה של RIBA.
ב-30 בספטמבר 2020 הודיעה RIBA כי הפרסים נדחו לשנת 2021 עקב מגפת הקורונה.
פרס סְקוֹפּוּס הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי אגודת הידידים של האוניברסיטה העברית בירושלים, לידידי האוניברסיטה העברית, ביניהם אנשי פוליטיקה ואמנים מכל רחבי העולם, .
"אגודת הידידים של האוניברסיטה העברית בירושלים" היא אגודה שהוקמה בשנת 1933 על ידי מיטב אנשי רוח ובראשם המשורר חיים נחמן ביאליק.
ידידי האוניברסיטה העברית תורמים מזמנם, כישוריהם ומשאביהם לטובת שמירתה של האוניברסיטה העברית כמוסד אקדמי מוביל בישראל ומחוצה לה.
ידידי האוניברסיטה מסייעים לחיזוקה של האוניברסיטה העברית בירושלים ולשמירה על האיכות האקדמית והמצוינות המחקרית שלה.
בין היתר, הם תורמים מלגות רבות לסטודנטים מצטיינים ונזקקים, לפיתוח טכנולוגי ומדעי, לבניית תשתיות מתקדמות ולגיוס טובי החוקרים בארץ ובעולם.
הפרס היוקרתי, שעוצב בידי האמן הצרפתי ג'ראר גארוסט (אנ') ומוענק מטעם האגודה, ניתן ליחידים העוסקים במגוון תחומים שונים.
ביניהם: מנהיגים פוליטיים, מדינאים, שגרירים, אנשי עסקים ואמנים.
נכון לשנת 2015 (תשע"ה), זכו בפרס חמישים ושמונה אישים בסך הכול, חמישה מביניהם חתני פרס נובל, שלושים ושלושה מביניהם מנהיגים פוליטיים, מדינאים, שגרירים ואנשי עסקים וכעשרים מהם עוסקים באומנות, בידור ומדיה.
מנהיגים פוליטיים, מדינאים, שגרירים ואנשי עסקים:
יאפ דה הופ שפר (אנ')
פרס סמי מיכאל הוא פרס ישראלי ליחידים התורמים לחברה בכל הקשור לצמצום פערים חברתיים ולמתן שוויון הזדמנויות.
פרס סמי מיכאל לשוויון ולצדק חברתי ניתן ליחידים התורמים לחברה בתחומים הקשורים לצמצום פערים ולמתן שוויון הזדמנויות.
מטרת הפרס היא להוקיר ולעודד תרומה לחברה שוויונית וצודקת.
טקסי פרס סמי מיכאל נערכים במקביל ליום זכויות האדם הבינלאומי שמצוין ברחבי העולם מדי שנה ב-10 בדצמבר.
הפרס לשנת 2016 הוענק על ידי עמותת סמי מיכאל הפועלת להפצת יצירתו של סמי מיכאל, המשקפת את הרב־גוניות והפלורליזם בחברה הישראלית – ומעודדת מחקר אקדמי ושיח ציבורי בתחומים אלה בטקס שנערך בחיפה בשיתוף עם העמותה לתולדות חיפה.
מאז שנת 2018 מוענק הפרס על ידי עמותת סמי מיכאל בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון, מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות העברית והישראלית והחוג למזרח־התיכון והטקסים נערכים בבאר שבע.
2017 – שולה מולא, ראונק נאטור, יואב ללום.
שווי הפרס עמד על 21 אלף ש"ח שחולק שווה בין הזוכים.
2018 – שלמה סבירסקי, גדיר האני, קלרה יונה משומר.
2019 – סמי סמוחה, אבתיסאם מראענה-מנוחין, נטע אלקיים.
2020 – אור-לי ברלב, זאב דגני, איאת אבו שמיס, הדס תגרי, הקבוצה למאבק בתאונות בניין ותעשייה.
2021 – חנה קים, ניהאיה דאוד, ריקי כהן-בנלולו.
2022 – דב חנין, נעמה קטיעי ודוד מזרחי.
2023 - פרופ' יוסי דהאן, ראדה זועבי, אבי דבוש
2024 - מיכאל ספרד, פרופ' ורד סלונים, אסתי שושן
פרס סוקרטס הוא פרס כדורגל המוענק על ידי פראנס פוטבול להכרה בעבודה הומניטרית, המוענק לכדורגלן שפעל למען קהילתו בשנה החולפת.
הפרס נקרא על שם קשר נבחרת ברזיל לשעבר, סוקרטס.