tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא בוגר אוניברסיטת פרינסטון אך במקור הוא מניו ג'רזי, ולמד בפרינסטון במלגה - שתי עובדות שהוא מסתיר מעמיתיו.
הוא נוהג להציג דמות של אינטלקטואל ליברלי.
בעונות הראשונות הוא מערער על הקפיטליזם ואף מדבר על מרקס בהערכה.
בהמשך הסדרה הוא נשאב לרעיונות ממזרח אסיה, הרחוקים מהמיינסטרים האמריקאי.
בעונה החמישית הוא מופיע למספר פרקים כנזיר וגורר את הארי קריין למפגש הרא קרישנה.
לאחר המפגש מסתבר שמטרתו הייתה לשווק באמצעות הארי תסריט לפרק בתוכנית מסע בין כוכבים, תסריט מלא במסרים סמויים וחסר סיכוי לחלוטין.
הארי מבין שפול " ירד מהפסים", וכן - שהוא מרושש לגמרי.
הוא נותן לפול קצת כסף ונפטר ממנו.
קן (קנת) קוסגרוב (אהרון סטאטון): תקציבאי במשרד, בהמשך מקודם לתפקיד תקציבאי ראשי יחד עם עמיתו פיט קמפבל.
בעונה הראשונה אף התפרסם סיפור אחד פרי עטו במגזין "אטלנטיק".
במהלך העונה השישית נורה בטעות בעינו במהלך ציד יחד עם לקוחות סטרלינג, קופר דרייפר פרייס, אנשי שברולט, מה שמאלץ אותו להסתובב עם רטייה.
סאל (סלווטורה) רומנו (בריאן באט): אמריקאי ממוצא איטלקי, מנהל המחלקה האמנותית במשרד.
רומנו הוא הומוסקסואל, המסתיר את נטיותיו המיניות מפני אשתו ועמיתיו לעבודה.
בתחילת העונה השלישית דון מוצא את עצמו בטעות עד למפגש מיני בין רומנו לבין עובד מלון בבולטימור.
מאוחר יותר בעונה, רומנו דוחה את החיזור של לי גרנר הבן.
לי הוא בנו של מייסד חברת 'לאקי סטרייק', לקוחה חשובה מאד של המשרד.
לי מגיב בזעם על הדחייה, ובלי להסביר את הסיבה, דורש שרומנו יסולק מצוות הקמפיין.
מתפתח משבר, ורוג'ר סטרלינג נאלץ לפטר את רומנו כדי לא לאבד כליל את תקציב לאקי סטרייק.
בסוף אותו פרק נראה רומנו מדבר עם אשתו מתא טלפון ציבורי, שנמצא בתוך גן ציבורי.
השעה היא שעת לילה ונרמז, שהמקום הוא מקום מפגש של הומוסקסואלים.
רומנו אומר לאשתו כי יעבוד עד מאוחר באותו לילה, שלא תחכה לו ושהוא אוהב אותה.
זו היא הסצנה האחרונה שבה הוא מופיע בסדרה.
הארי קריין (ריץ' זומר): איש מדיה וראש מחלקת הטלוויזיה הראשון של החברה, תפקיד שיצר בעצמו.
שלא כמו הקולגות שלו מליגת הקיסוס, קריין הוא בוגר אוניברסיטת ויסקונסין.
הוא בעל ואב מסור, אך כדי להשתלב במקום העבודה הוא מצטרף לעמיתיו לשתייה ופלירטוט.
סאלי בת' דרייפר (קירנן שיפקה): בתם הבכורה של בטי ושל דון.
במהלך העונות הראשונות מופיעה בתפקיד שולי יחסית אך לאחר מכן, כאשר מתקרבת לגיל ההתבגרות ובמהלכו, מקבלת תפקיד מרכזי יותר.
לסאלי מערכת יחסים מתוחה בדרך כלל עם אמה, אך כשסבה מגיע להתגורר בביתם סאלי יוצרת עמו קשר הדוק.
בעקבות גירושי הוריה ומות סבה סאלי חווה הידרדרות בהתנהגותה, ונשלחת לפסיכיאטרית ילדים ביוזמתה של אמה לאחר שנתפסה מאוננת.
סאלי מפתחת ידידות קרובה עם גלן בישופ, נער המתגורר קרוב לביתם.
כשבטי מגלה על פגישותיהם היא מורה לסאלי לא ליצור עוד קשר עם גלן, ומחליטה לעבור דירה ולפטר את עוזרת הבית, קרלה, לאחר שזו אפשרה לגלן להפרד לשלום מסאלי בדירתה.
עם זאת, בעונה החמישית סאלי משמרת את ידידותה עם גלן באמצעות שיחות טלפון ופגישות חשאיות.
במהלך העונה השישית, סאלי מתקבלת לפנימייה יוקרתית אך מושעית לאחר שקנתה אלכוהול בעזרת תעודת זהות מזויפת.
בעונה האחרונה, ניכר כי יחסיה של סאלי עם הוריה הפכו מפוכחים יותר אך נראה כי יחסים אלה משתנים לאחר אבחונה של בטי.
רייצ'ל מנקין (מגי סיף): מנהלת של חנות כלבו יהודית המגיעה בעונה הראשונה למשרד סטרלינג קופר על מנת לשקם את תדמית עסקה.
בתחילה דון מתנהג באופן קריר אליה נוכח האסרטיביות והנוקשות שהיא מפגינה, אך במהרה יחסיהם הופכים אינטימיים ונעימים יותר ומתפתח ביניהם רומן.
במהלך הרומן מספר דון לרייצ'ל פרטים על עצמו שלא סיפר לאיש קודם לכן.
כאשר מצב רוחו של דון מתערער נוכח תקרית בעבודה, הוא מגיע לביתה של רייצ'ל ומציע לה בהתרגשות לברוח איתו ללוס אנג'לס.
רייצ'ל מזכירה לו את חובתו כלפי ילדיו ושואלת אותו האם ירצה לנטוש את ילדיו לאחר שגדל בלי אבא.
כאשר דון מתעקש לעזוב, היא מגיעה למסקנה כי דון לא רוצה לברוח איתה אלא פשוט רוצה לברוח.
מאותה נקודה ואילך יחסיהם של השניים דועכים ולבסוף מתנתקים.
בעונה השנייה דון נפגש עם רייצ'ל במקריות ומגלה כי התחתנה ועכשיו שמה הוא רייצ'ל כץ.
בעונה השביעית, דון חולם על רייצ'ל בעודו בוחן שחקניות לפרסומת למעיל פרווה, ומנסה לחדש איתה קשר, אך מגלה כי רייצ'ל מתה מלוקמיה.
סטן ריזו (ג'יי.אר פרגוסון): מתחיל בעונה הרביעית בתור מנהל אמנותי.
לפני הצטרפותו לסטרלינג, קופר דרייפר ופרייס עבד בשביל לינדון ג'ונסון בשנת 1964 עבור הקמפיין הנשיאותי.
בסוף הסדרה, לאחר שעובר יחד עם פגי למשרד מקאן אריקסון בסוף מתוודה בפני פגי על אהבתו כלפיה ופגי מתוודה גם היא אל אהבתה כלפיו.
מייקל גינסברג (בן פלדמן): קופירייטר יהודי צעיר.
נולד במחנה ריכוז לאמו, שנפטרה, ומתגורר ביחד עם אביו ניצול השואה.
גיסברג מתחיל את עבודתו בתור קופירייטר בסטרלינג, קופר דרייפר ופרייס בעונה החמישית.
הוא מוכיח את כישרונו בתחום ובמהרה הופך לחלק חיוני בחברה.
גינסברג הוא אדם ייחודי וחריג, מגושם מבחינה חברתית, קיצוני ונוטה לעמוד על דעתו, מה שמשמש לפעמים כנגדו.
ואכן, עמדתו בחברה מאוימת לפעמים, כולל בריאיון העבודה שלו, כאשר פגי מחליטה לא להעסיק אותו מחשש שייחשב כמוחצן מדי לטעמו של דון, אולם רוג'ר לא מקבל את החלטה מכיוון שגינסברג יוכל לשמש כקופירייטר מוצלח לחברות יהודיות אשר פונות למשרד.
מהלך עבודתו של גינסברג במשרד נגדע לאחר שמחשב IBM מותקן במשרד וזמזום המכשיר מטריף את דעתו, וזמן קצר לאחר מכן הוא חותך לעצמו את הפטמה ונותן אותה לפגי כמתנה בתוך קופסת נוי.
בעקבות התקרית נלקח גיסברג מהמשרד אל בית חולים פסיכיאטרי.
הנרי פרנסיס (כריסופר סטנלי): יועץ פוליטי עם קשר הדוק למושל ניו-יורק נלסון רוקפלר ולמפלגה הרפובליקנית.
הוא פוגש את בטי כשהיא בהריון בחודש שישי, במהלך מסיבה של סטרלינג.
מאוחר יותר, בטי מבקשת את עזרתו בקהילה, ובין השניים מתפתח קשר אישי.
כאשר בטי מתחילה להרגיש שהקשר בינה לבין דון מתחיל להתרופף - בגלל הבגידות, השקרים בנוגע לזהותו והגישה הבוטה שלו כלפיה - היא פונה להנרי, שמציע לה נישואים.
עונה 3 מסתיימת כאשר השניים נמצאים במטוס עם התינוק ג'ין, ובטי מתכננת גירושים מדון.
מד גובה הוא מכשיר המשמש למדידת מרחק אנכי של אובייקט אחד ביחס לאובייקט אחר או נקודת ייחוס מוגדרת.
סוגי המדידה השונים מתמקדים בשני נתוני גובה עיקריים:
גובה מעל פני הים - נמדד לרוב על ידי מדידת לחץ אוויר יחסי ("גובה ברומטרי").
מדידת גובה מפני שטח מוגדר אחר (מוצק בדרך כלל), לרוב על ידי שידור גל כלשהו כלפי מטה ומדידת זמן ההחזר.
מדי גובה שימושיים בעיקר בתעופה ומהווים נתון טיסה עיקרי ואחד ממחווני הטיסה הקריטיים.
מד גובה ברומטרי מודד את לחץ האוויר בו נמצא החיישן ובעזרת חישוב הפרש הלחץ יחסית ללחץ ייחוס יכול לחשב גובה יחסי, שכן הלחץ משתנה עם השינוי בגובה בצורה ליניארית וניתנת לחיזוי.
לחץ האוויר יורד כאשר הגובה עולה בקצב של 100 הקטופסקל (hPa) לכל 800 מטר, או אינץ' אחד של כספית (in/Hg) לכל 1,000 רגל קרוב לגובה פני הים.
המכשיר מאפשר מדידת גובה מדויקת יחסית ללחץ ייחוס שנקבע על ידי המשתמש.
סוגי חיישני מדידה ללחץ אוויר אנלוגיים המשתמשים באנרואיד – קפסולת מרוקנת מאוויר הבנויה מסגסוגת בריליום ונחושת.
האנרואיד (לרוב, מספר קפסולות המותקנות אחת על גבי השנייה) מתרחב או מצטמק כתוצאה משינויים מזעריים בלחץ החיצוני.
המד מחובר למערכת פיטו־סטטית המחוברת לחרירי לחץ בגוף כלי הטיס המספקים את הלחץ החיצוני.
האנרואיד מניע זרוע שמחוברת אליו המסובבת גלגלי שיניים המזיזים מחוגות.
מכיוון שהקשר בין הגובה ללחץ האוויר הוא לא מוחלט ומשתנה בתלות בתנאים אטמוספיריים נוספים, צריך לקבוע לחץ ייחוס.
זה מתבצע על ידי התאמת המיקום של האנרואיד או מיקום הזרוע המחוברת אליו או לחלופין על ידי כיוון גלגלי השיניים בדומה לשעון מכני.
את לחץ הייחוס ניתן בדרך כלל לראות בחלונית קולסמן.
מדידי לחץ ספרתיים משתמשים בחיישני לחץ אלקטרוניים המודדים את השינוי בגוף סיליקון המצטמק או מתפשט עם שינוי בלחץ החיצוני.
בניגוד למדי גובה אנרואידיים החישוב של הגובה מבוצע תוכנתית.
נתון הגובה הספרתי מאפשר שילוב נתון זה במחשב נתוני האוויר שבשילוב עם מדידת טמפרטורה ונתוני אוויר נוספים מסוגל לתת מדידות מדויקות יותר ולשלב נתונים אלה לשיפור דיוק מערכות ניווט אינרציאליות.
כמו כן זה מאפשר שילוב תצוגות והצגת נתונים אלה בצגים רב־תכליתיים וצגי טיסה מרכזיים.
בתעופה מד הגובה משמש ככלי מרכזי להטסה וניווט בכללי טיסת ראייה ומכשירים.
מכיוון שהלחץ המקומי משתנה בתלות בהרבה גורמים אטמוספיריים ועם הזמן, בשביל לספק מדידה מדויקת שתאפשר טיסה בגובה מדויק, מכיילים את המד יחסית למדידה שמבוצעת בתחנה מקומית, לרוב במרכז הבקרה או בשדה התעופה שטסים בשטחם.
לרוב מכיילים את הלחץ ככה שהמד יראה גובה יחסית לגובה פני הים הממוצע לפי למודל אטמוספירה סטנדרטית בינלאומית (ISA), נתון שנקרא QNH.
ניתן גם לכייל את המד כדי שיראה גובה מעל הקרקע, בדרך כלל בשדה שמעוניינים לנחות בו – נתון המכונה QFE, אם כי שימוש זה הרבה פחות נפוץ, במיוחד לאחר הופעת מדי גובה אלקטרוניים המודדים את גובה מעל פני השטח ישירות (ראה מד גובה מכ"ם).
בשביל לחסוך סיבוכים אלו מעל גובה מסוים, המוגדר על ידי רשות התעופה המקומית (בדרך כלל בגבהים של בין 10–11 אלף רגל) עוברים לשימוש בלחץ סטנדרטי — 1,013.25 הקטופסקל או 29.92 אינץ' כספית (לפי מודל האטמוספירה הסטנדרטית).
אזור הטיסה הזה מכונה רוּם טִיסָה .
שיטה זאת מקלה על צוותי האוויר ומרכזי הבקרה בשמירת הפרדה בטוחה בין כלי הטיס, שכן גם אם הגובה המעשי של כלי הטיס מעל מפלס הים הוא לא מדויק ומשתנה לאורך הנתיבים, הרי שהמטוסים הטסים באותו אזור יטוסו לפי אותה השגיאה ולכן קוטן הסיכון שהם לא יוכלו לשמור על הפרדה בטוחה.
כמו כן זה מגדיל את ניצלות הדלק של כלי הטיס ומקל על הניהול וחישובי הניווט שלו שכן צוותי האוויר יצטרכו להתאים את הניהוג של כלי הטיס הרבה פחות אחרי שהם מקזזים את הגאי המטוס וקובעים את הכוח של המנועים.
בצניחה, מד הגובה נחשב לאחד האמצעים החשובים ביותר אחרי המצנח עצמו, המחווים לצנחן על מהירותו, על הגבהים ותורמים לבטיחות.
בשל כך יש מספר אמצעי מדידה מרובים הזמינים לצנחן: מדי גובה ברומטריים, אנלוגיים ודיגיטליים המתלבשים על פרק כף היד.
אלטימטרים קוליים ואלטימטרים ויזואליים מגבים המייצרים התראות בגבהים מוגדרים מראש.
מד גובה ברומטרי כמכשיר ניווט בטיפוס הרים
בניווט בטיפוס הרים, לעיתים מפה טופוגרפית לבדה אינה יעילה לאיתור המיקום עקב צפיפותם של קווי הגובה בתיאור טופוגרפי של אזורים תלולים.
מד גובה ברומטרי, ביחד עם המפה הטופוגרפית, יכול לסייע באיתור המיקום המדויק.
הוא אמין ולעיתים קרובות מדויק יותר מאשר מקלט GPS למדידת גובה.
GPS יכול להיות לא זמין למשל כאשר נמצאים בתוך קניון עמוק, או שאינו יכול לספק גובה בלתי מדויק כאשר יש שיעור שגיאה של מספר מטרים אבל שינוי הגובה בהר במספר המטרים הללו הוא משמעותי.
מכיוון שהלחץ הברומטרי משתנה עם מזג האוויר, מטפסי הרים צריכים לכייל באופן תכוף את מד הגובה שלהם כאשר הם מגיעים לנקודת ציון ידועה בה הגובה מוכר, למשל, כאשר הם מגיעים לפסגה המסומנת על מפה טופוגרפית.
מד גובה אלקטרוני מודד גובה על ידי מכ"ם — שידור גלי רדיו כלפי מטה ומדידת הזמן שלוקח לגלים לחזור למשדר.
האמצעי הזה מודד גובה מעל פני השטח (בראשי תיבות: מעפ"ש) משמש בתעופה כמכשיר למדידת גובה בטיחות מהקרקע בטיסות בתנאי מכשירים ובמיוחד בשלבי הנחיתה, כעזר למסוקים בטיסה בקרבת תוואי השטח ובריחוף.
משמש גם בתעופה ובחלל (על ידי לוויינים) ככלי למדידה של גובה פני השטח לטובת סיקור ומיפוי גאוגרפי וגאולוגי ואף על ידי חלליות למיפוי של עצמים שמימיים.
GPS מסוגל לתת קריאת גובה על ידי חישוב נתונים מארבעה לוויינים לפחות, כאשר בשביל לקבוע מיקום דו־ממדי מספיק שלושה לוויינים.
מדידת גובה GPS לרוב אינה מדויקת מספיק לניווט יעיל, אבל שימושי למערכות שלא צריכות קריאת גובה מדויקת כזאת דוגמת מצלמות ביון וכדומה.
בשימושים אחרים קריאת גובה מה־GPS מהווה נתון משני או גיבוי לקריאה יותר מדויקת, לרוב גובה ברומטרי.
עם זאת נתוני GPS מייצרים את נתיב הטיסה בשיטת ניווט LNAV שהיא שיטת ניווט המכווינה לגישה לא מדויקת לנחיתה — הצפויה להפוך לגישה ויזואלית לפני שלב הגישה הסופית ולכן לא דורשת דיוק גובה מחמיר.
מד גובה לייזר — לידאר
לידאר משמש כמכשיר למדידת גובה ומיפוי גאולוגי וכן סייסמולוגיה ויערנות על ידי כלי טיס ולוויינים וכמכשיר למיפוי גופים שמימיים על ידי וחלליות.
השיטה מדויקת יותר ממדידת גובה מכ"ם מסוגלת לראות ולמדוד עצמים שלא מזוהים במכ"ם כגון עצים וצמרותיהם, ומקלה על מיפוי תלת־ממדי.
מידת גובה אולטרה סאונד משתמשת בגלי קול בדומה לעטלפים בשביל מדידת גובה.
השיטה נוסתה בשנות ה־20 על ידי צבא ארצות הברית לטובת מדידת גובה מפני השטח אבל לא נכנסה לשימוש מעשי, כיום מערכות מדידת גובה אלקטרוני משמשות לתפקיד זה.
מד עובי ציפוי הוא מכשיר מדידה המיועד למדידת עובי ציפוי על מתכת ברזלית ואל-ברזלית.
המכשיר פועל על עיקרון מדידה של זרם חשמלי (במתכות ברזליות) שנשלח מקצה המכשיר לחומר, ובמתכות אל-ברזליות הוא פועל על עיקרון של מיגנוט, ובכך יכול למדוד את הציפוי על המתכת ברמת דיוק של 0.0005 מילימטר.
ישנן שיטות נוספות למדידת עובי ציפוי.
המכשיר מיועד למדידית עוביים של הציפויים הנפוצים ביותר בתעשיית המתכת: פלסטיק, צבע, אלגון, ורנית ועוד.
דוגמה: אם יצרן של מקררים צריך לבצע צביעה תוך כדי היצור, עליו לבצע את מדידת עובי ציפוי הצבע כדי שיעמוד בתקנים ולא יצבע יתר על המידה.
מד-כושר לנבחרות כדורגל הוא שיטת דירוג לנבחרות כדורגל לאומיות (גברים).
השיטה מבוססת על מד הכושר הנהוג בשחמט אך לוקחת בחשבון משתנים נוספים הייחודיים לכדורגל.
אין לבלבל את מד-הכושר עם הדירוג העולמי של פיפ"א המוכר יותר.
מד-הכושר לוקח בחשבון את כל תוצאות משחקי הנבחרות הבוגרות שניתן היה למצוא.
דירוג זה מתיימר להציג את כוחה האמיתי של נבחרת ביחס לנבחרות אחרות, לאחר "מדגם" של 30 משחקים.
דירוג עבור נבחרות ששיחקו פחות מ-30 משחקים נחשב כלא מדויק.
השיטה שפותחה על ידי המתמטיקאי ההונגרי-אמריקאי דוקטור ארפאד אלו אומצה על ידי פיד"ה, ארגון השחמט העולמי, לדירוג שחקני שחמט.
בשנת 1997 התאים בוב רוניאן את השיטה לכדורגל בינלאומי.
הוא גם היה הראשון שתחזק את אתר מד הכושר העולמי לכדורגל, המתוחזק היום על ידי קיריל בוליגין.
שיטת מד-הכושר הותאמה לכדורגל על ידי הוספת שקלול לפי סוג המשחק (ידידות, מוקדמות אליפות יבשתית או גביע העולם, גמר אליפות יבשתית או גביע העולם) וכן התאמות לייצוג יתרון ביתיות ולהפרש שערים בתוצאת המשחק.
המרכיבים הנלקחים בחשבון בחישוב הציון של נבחרת לאחר משחק הם:
חשיבות המסגרת בה נערך המשחק
נוסחת חישוב הציון של נבחרת לאחר משחק היא:
= ציון הנבחרת לאחר המשחק
= ציון הנבחרת לפני המשחק
= התוצאה הצפויה של המשחק
סוג המשחק מקדם חשיבות (K)משחקי הגביע העולמי (מונדיאל)60אליפות היבשת או טורנירים בין-יבשתיים50מוקדמות אליפות העולם, אליפות היבשת וטורנירים חשובים40טורנירים אחרים30משחקי ידידות20
כאשר המשחק מסתיים בתיקו או בהפרש של שער
כאשר המשחק מסתיים בהפרש שני שערים
כאשר המשחק מסתיים בהפרש של שלושה שערים ומעלה
W שווה 1 לניצחון, 0.5 לתיקו או 0 להפסד
We היא התוצאה הצפויה למשחק (הסתברות לניצחון כאשר 0.5 מייצג תיקו) מהנוסחא הבאה:
dr הוא ההפרש בדירוג בין שתי הקבוצות + 100 נקודות לקבוצה המארחת.
הפרש של 0 (קבוצות שוות בכוחן במגרש נייטרלי) יתן תוצאה צפויה של 0.5
הפרש של 100 (קבוצות שוות בכוחן עם יתרון ביתיות לאחת מהן) יתן תוצאה צפויה של 0.64 לבעלת הדירוג הגבוה ו- 0.36 לבעלת הדירוג הנמוך
הפרש של 800 יתן תוצאה צפויה של 0.99 לבעלת הדירוג הגבוה ו- 0.01 לבעלת הדירוג הנמוך
מד מהירות ימי פשוט או לוֹג פשוט הוא מכשיר למדידת מהירותה של אונייה בו השתמשו הספנים בתקופת המפרשים.
באמצעות נתון המהירות חישב נווט האונייה את המרחק שעברה, ועל כן נקרא המכשיר לעיתים גם "מד דרך".
יחידת המהירות "קשר" (knot), כלומר מייל ימי אחד בשעה, קיבלה את שמה משיטת המדידה של הלוג הפשוט.
הלוג היה בנוי מלוח עץ קטן, בדרך כלל בצורת רבע עיגול, שהקשת שלו הוכבדה בפס עופרת כדי שיוכל לצוף במים כשהוא ניצב.
אל הלוח נקשר חבל מדידה ארוך (log line), ועליו קשרים במרחקים קבועים, שהוכן על סיפון הירכתיים או האַחְרָה.
כדי למדוד את מהירות האונייה, הטילו את לוח העץ למים.
הלוח נשאר על מקומו כמעט ללא תנועה בעוד האונייה מתקדמת, ותוך כדי כך הופעל שעון חול והחבל שוחרר למים בהדרגה.
את המהירות היחסית חישבו על פי אורך החבל שהשתחרר בזמן שחלף עד התרוקנות השעון (מהירות = דרך חלקי זמן).
הקשרים נועדו לאפשר מדידה מהירה של אורך החבל ששוחרר למים, היינו הדרך שעברה האונייה בזמן המדידה.
מד מהירות לייזר הוא מכשיר שמודד מהירות של עצמים במרחב ברמת דיוק גבוהה.
השימוש הנפוץ בטכנולוגיה הזאת הוא על ידי אקדח ממל"ז שמשמש כמכמונת מהירות משטרתית.
בניגוד למד המהירות הרגיל שמתבסס על אפקט דופלר, מד מהירות לייזר מתבסס על עיקרון פשוט יותר של מדידת זמן החזרת קרן הלייזר הנשלחת.
המכשיר שולח פולסים קצרים של לייזר לכיוון העצם הנמדד, ומודד את הזמן שלוקח לפולס לחזור אל המכשיר.
השיטה מתבססת על ההנחה שמהירות האור באוויר קבועה, ולכן השינוי בזמן שלוקח לקרן לחזור למכשיר בין שתי מדידות מושפע אך ורק מהמרחק שהעצם הנמדד נע.
ניתן לחשב את המרחק לעצם הנמדד בעזרת הנוסחה .
הוא מהירות הקרן, , מהירות האור בקירוב.
הוא הזמן שלוקח לקרן להגיע מהמד עד לעצם, כלומר הזמן למעבר הלוך ושוב חלקי 2.
מתקבל ה־, המרחק בין המד לעצם הנמדד.
כדי לחשב את המהירות בדרך זו, שולחים מספר רב של פולסים בזמן קצר, וכך ניתן למדוד כיצד המרחק בין העצם למכשיר המדידה משתנה כתלות בזמן ולחשב את המהירות.
המהירות אינה אלא נגזרת של המיקום לפי הזמן, או בנוסחה , כאשר:
היתרון במד לייזר לעומת מכשירים אחרים הוא גודל הכתם (שטח הפגיעה) של הלייזר בעצם הנמדד.
קרן לייזר היא צרה יותר לעומת גל אלקטרומגנטי.
כאשר יש מספר עצמים במרחב אותו אנחנו רוצים למדוד, לגודל הקרן חשיבות מכרעת בדיוק המדידה.
בשימוש במד מהירות לייזר בטווח של כ-300 מטר קוטר הכתם שנוצר הוא כ-1 מטר.
יתרון נוסף הוא זמן חישוב קצר יותר של המהירות, דבר שמאפשר לבחון שינוי מהירות לאורך זמן.
בישראל מד מהירות לייזר נכנס לשימוש המשטרה בשנת 1993, אך ב-2001 הוגשה עתירה לבית המשפט העליון על מידת אמינותו.
בספטמבר 2003 קבע בית הדין לתעבורה בירושלים כי תוצאות המדידה של אקדח הלייזר קבילות בבית משפט.
מד דרך ימי הוא אמצעי מדידה עתיק שהיה בשימוש בידי ימאים כדי למדוד את הדרך שעברו ספינותיהם בים.
מד הדרך הימי זהה בעקרון פעולתו למד הדרך היבשתי - ה-odometer, שהומצא על ידי ארכימדס במאה ה-3 לפנה"ס.
שניהם מבוססים על מכניזם גלגלי שיניים עם יחס גלגלי שיניים (Gear Ratio) גבוה במיוחד כדי להמיר בין הדרך שעברה האונייה למרחק שניתן למדידה.
מד הדרך היבשתי התבסס על שרשרת גלגלי שיניים (Gear Train) שהגלגל הראשון בה הוא אחד מהגלגלים של המרכבה, ושרשרת גלגלי השיניים תוכננה כך שבכל שלב (רכיב בשרשרת) מהירות הסיבוב של גלגל השיניים המוביל ירדה בפקטור מסוים, כך שבסיום השרשרת מהירות הסיבוב של הגלגלים ירדה בפקטור מעריכי.
מכיוון שמהירות הסיבוב של הגלגל הראשון הייתה זהה למהירות ההתקדמות של המרכבה (בהנחת אי החלקה), ספירת מספר הסיבובים של הגלגל האחרון בשרשרת אפשרה לקבוע את הדרך שעברה המרכבה.
מספר זה צוין בדרך כלל על ידי נפילת כדור בכל מרחק מסוים של תנועת המרכבה.
מד הדרך הימי התבסס על אותו עקרון אלא שהגלגל הראשון היה טורבינה בתחתית הספינה שנשקה למים.
מכיוון שמהירות הסיבוב של הטורבינה הייתה זהה למהירות הזרימה היחסית (זרימת המים ממערכת הייחוס של הספינה), ומהירות זו הייתה למעשה מהירות התקדמות הספינה במים, שרשרת גלגלי שיניים אפשרה לקבוע מה הדרך שעברה הספינה.
הסט של מד הדרך הימי ביחד עם ההסתמכות על כוכב הצפון, אפשר לקבוע את כיוון תנועת האוניה יחסית לצפון, והיווה את כלי העזר העיקרי לקביעת המיקום הגאוגרפי של האוניה ולניווט ימי בעולם העתיק, והיה בשימוש נרחב בספינות של האימפריה הרומית וגם מאוחר יותר.
המכשיר מודד את הגובה מהקרקע ישירות תחת המטוס או החללית על ידי תזמון מסע אלומת גלי רדיו המשודרת מן המטוס ומוחזרת אליו מן הקרקע.
בשנת 1924, המהנדס האמריקאי לויד אספנשיד המציא את מד הגובה האלחוטי.
ב־1938, מעבדות בל (כיום "מעבדות נוקיה בל") החליטו להתאים את המכשיר של אספנשיד לשימוש בכלי טיס.
ב־1938 בשיתוף פעולה עם מעבדות בל, התקינה יונייטד איירליינס את המכ"ם בחלק ממטוסיה כמכשיר למניעת התנגשות בתוואי קרקע.
על פי סעיף 1.108 של "תקנות הרדיו של ה־ITU", שנכתב על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU), מד גובה אלחוטי הוא:
ציוד ניווט רדיו יהיה מסווג על ידי שירות תקשורת הרדיו שבו הוא פועל באופן קבוע או זמני.
השימוש במד גובה אלחוטי, מוגדר כ"שירות בטיחות החיים", חייב להיות מוגן מהפרעות, ומהווה חלק חיוני בניווט.
במרבית כלי הטיס הכוללים מג"א המערכת מוגדרת כמערכת בטיחות טיסה, שתקלה בה מקרקעת את כלי הטיס.
עקרון הפעולה של המערכת מבוסס על מכ"ם בו גלי רדיו משודרים אל עבר הקרקע והזמן שלוקח להם לפגוע בקרקע ולחזור חזרה נמדד.
מכיוון שאות הרדיו נע במהירות האור ניתן לחשב את הגובה על פי הזמן בין שידור האות וקליטתו לאחר שהוחזר מהקרקע.
מד גובה מכ"ם בדרך כלל פועל בתחומי התדרים E band ו־Ka-band, או, עבור מדידות משוכללות יותר של גובה פני הים, ב־S band.
המכ"ם מספק גם מקור אמין לשיטת מדידה של גובה מעל פני הים כאשר עורכים מסע על ימי ארוך.
שימוש כזה הוא קריטי במסעות אל ומאסדת קידוח.
בכלי טיס לרוב מערכת מג"א תהיה מורכבת משתי אנטנות, אחת משדרת והשנייה קולטת, המותקנות בדרך כלל באזור המבנה האחורי או הזנב של כלי הטיס.
שתי האנטנות יחוברו למחשב או מגבר, המחולל ומגביר את האותות שלהם וגם מקבל את ההחזר ומחשב את המרחק.
המחשב או המגבר יספק את הנתון המחושב בצורה אנלוגית או דיגיטלית למערכות המטוס וכן למחוון לטייס.
למערכת יכול להיות מחוון ייעודי, או שהאות יוצג לטייס על גבי צגים רב תכליתיים.
הטייס יכול לקבוע גובה התראה בו המחוון או מערכת האוויוניקה תתריע לטייס בהגעה לגובה המוגדר.
נניח מכ"ם המקרין ממשואה הנעה כלפי מטה, אלומות שפוגעות בפני אוקיינוס שטוחים.
האיור הבא מציג חתך אורך של אלומת המכ"ם
מד הגובה מודד את עצמת האלומה המוחזרת מהמשטח של פני האוקיינוס.
מרווח הזמן בין הקרנת אלומת המכ"ם לבין הגעת האלומה המוחזרת נמדד ועל ידי כך מוערך המרחק בין המשטח המחזיר למד הגובה; אי סדרים על פני השטח עשויים להיות מוערכים אף הם.
על פי התשואה הצפויה הדופק יכול לנבוע מכמה שיקולים מתמטיים בסיסיים.
האלומה הצפויה להיות מוחזרת ניתנת לחישוב בכמה צעדים מתמטיים פשוטים.
מהאיור של חתך אורך של אלומת המכ"ם, ניתן למצוא את רדיוס הקצה החיצוני באמצעות משפט פיתגורס:
כאשר rp הוא הקצה המוביל של האלומה.
אם נניח ש־lp2 קטן ויכול להיות מוזנח אז ניתן לפתור עבור rp:
את טווח הזמן הנדרש לאלומת בעלת עצמה נמדדת מהמכ"ם לאחר שחזרה מהמשטח של פני האוקיינוס ניתן לתאר בשלושה שלבים:
זמן אחרי תחילת הגעת האלומה ולפני הגעת "זנב האלומה"
פונקציית העצמה ניתנת לתיאור על ידי:
באמצעות המשוואה ל־, ונרמול על ידי נקודת שיא כוח, נקבל:
הגרף הבא ממחיש פונקציית עצמה לאלומת מכ"ם.
פונקציית העצמה צריכה להיות קבועה עם הזמן, לאחר שהאלומה הגיעה במלואה לפני הים או לקרקע ב־, אולם העצמה למעשה תרד עם הזמן בהתאם לדפוס ההארה של המכ"ם ביחס לפני הים או לקרקע.
ההבדל העיקרי בין מכ"ם עיכוב דופלר (או מכ"ם מִפתח סינתטי; באנגלית: Synthetic Aperture Radar) ומד גובה אלומה הוא שאלטימטריית עיכוב דופלר מסתכלת על חלק צר יותר של חתימת המכ"ם, אולם פולט מספר רב יותר של אלומות כדי לתת אפקט המכסה את אותה חתימה אך עם רזולוציה גבוהה יותר.
המבט מעלה־מטה שבאיור מראה שטח חתימה נמוך של אות עיכוב דופלר.
כדי לקבוע את עצמת האות במכ"ם עיכוב דופלר כפונקציה של הזמן, נצטרך להניח שחתימת המכ"ם של מכ"ם אלומה קטן דיו כדי להיחשב כשני מרובעים ברוחב W.
לאור זאת, פונקציית העצמה יכולה להיכתב כ:
אם נשתמש במשוואה לרדיוס מהמשוואה הקודמת, העצמה כנגד הזמן, מנורמלת עם הזמן ביחס להגעה של הקצה המוביל, , נותן:
המחשה של העצמה המנורמלת לזמן מוצגת להלן:
ישנם שני יתרונות מרכזיים שיטת עיכוב דופלר על מד גובה אלומה "מסורתי".
ראשית, המכ"ם מכסה שטח קטן יותר ולכן האלומה הנפלטת על ידי לוויין דורשת עצמה נמוכה יותר.
היא מכסה את שטח חתימת המכ"ם בתדירות גבוהה יותר, אך בעזרת עצמה נמוכה יותר.
שנית, צורת הגל המוחזר בעלת חתימה מורכבת יותר, המאפשרת לזמן ההגעה של האלומה, להיות מרוכז יותר.
להלן רשימה של גורמים העשויים לגרום שגיאות מדידה במערכת RA:
גאות ושפל – שינויי גאות ושפל גדולים באופן משמעותי מאשר וריאציות דינאמיות בגובה פני הים.
עקב העובדה ששינויי כתוצאה מגאות ושפל יכולים להיות על בסיס יומי או תת־יומי, יכולה הגאות לדוגמה לצור שגיאה קבועה בקירוב (לטווח זמן קצר יחסית) שחייבת להיות מטופלת.
שגיאה אלקטרומגנטית – בסביבה ימית קורה שאזור השפל (trough) של פני הגל (של הים) נוטה למקד את הגל (המוקרן מהמכ"ם ומוחזר מפני הים) חזרה לכוון המכ"ם, ואילו השיא (crest) של פני הגל נוטה לפזר את הגל המוחזר.
שגיאה יונוספירית – היונוספירה יכולה להשית עיכוב על האות החוזר למכ"ם, כאשר הפלזמה האלקטרונית מאטה את מהירות החבורה של האלומה.
צפיפות האלקטרונים ביונוספירה משתנה במשך היום, ולכן תיקון השגיאה מורכב יותר.
טרופוספירה יבשה – שבירה כתוצאה מפגיעה בשכבת גז יבש של האטמוספירה יכולה לגרום לעיכוב נוסף באות הנקלט במכ"ם.
שגיאה זו ניתנת להערכה בעזרת משוואת ססטמוינן (Saastamoinen):
כאשר הוא הלחץ בגובה פני הים בפסקל (in Pascal) ו־ הוא קו האורך.
טרופוספירה רטובה – אדי מים עשויים אף לצור עיכוב באות הקשה יותר לתיקון.
תיקון לעיכוב עבור סך עמוד המים במדידת המכ"ם יכול לפצות על חלק מהשגיאה בעזרת נתונים ממודלים מטאורולוגיים כגון ECMWF ו־NCEP.
הטייה גאומטרית – מכיוון שקרן המכ"ם נורית בניצב לגחון המטוס, הטיות של המטוס יכוונו את הקרן הצידה ויצרו הגדלה מכנית של זמן ההחזר ומכאן חיווי גובה שגוי.
מד הונדו (נולד בשם: Mohamed Abid Hondo; ב-4 במאי 1936 – 2 במרץ 2019) היה במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן מאוריטני, אשר היגר לצרפת ב-1959 והחל לעבוד בשנות ה-60 של המאה ה-20. הונדו הוא אחד מהבמאים המוצלחים והמוערכים ביותר באפריקה.
הונדו נולד בשנת 1936 במחוז אטאר שבמאוריטניה.
אמו הייתה מאוריטנית, ואביו סנגלי.
ב-1954 עבר הונדו להתגורר ברבאט שבמרוקו, כדי ללמוד קולינריה.
הוא היגר לצרפת ב־1959 ומצא עבודה תחילה במרסיי ואחר כך בפריז, כטבח, פועל חקלאי, מלצר, עובד חרושת ואיש משלוחים.
בשנים אלו נחשף לראשונה לאפליה בין מהגרים אפריקאים למקומיים, והבחין כי הוא, ומהגרים אפריקנים אחרים, התקשו למצוא מקומות עבודה במקצועות שלהם, ואפילו בתפקידים הזוטרים שעבדו בהם הם השתכרו הרבה מתחת לשכרם של הצרפתים.
הקושי להתפרנס בתקופה זו, כמו גם הגזענות שחווה, העניקו לו השראה לסרטיו, Soleil O ו-Les 'bicots-Nègres' vos voisins.
הונדו החל ללמוד שיעורי משחק ובימוי אצל השחקנית הצרפתייה פרנסואז רוזה, ששיחקה במחזות קלאסיים של שייקספיר, מולייר וג'ין ראסין.
הוא לא היה מסוגל להביע את עצמו באופן מלא בתיאטרון הצרפתי, ולכן בשנת 1966 הקים חברת תיאטרון משלו עם השחקן הגוואדלופי רובר לינסול.
שמה של החברה היה 'שאנגו', על שם אל הרעם של בני היורובה שבאפריקה; לאחר מכן השניים שינו את שמה לגריו-שאנגו (Griot-Shango).
החברה הפיקה מחזות העוסקים בחוויות של אנשים שחורים, כולל עבודה של רנה דפסטרה, איימי סזאר, דניאל בוקמן וגיא מנגה.
בסוף שנות ה-60 החל הונדו לשחק בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובסרטים.
עם זאת, הוא החל ללמוד משחק לדבריו על ידי התבוננות מעמיקה בעבודתם של אחרים, והחל לעמוד מאחורי המצלמה.
הוא החל את סרטו הראשון, Soleil O, בשנת 1965. עם תקציב של 30 אלף דולר, אוו הוא מימן באמצעות דיבוב סרטים אמריקאיים לצרפתית.
הסרט זכה לשבחים רבים בפסטיבל קאן 1970 וזכה בפרס נמר הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקרנו ב-1970. ב-1981 הונדו נבחר לעמוד בצוות השופטים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-12 למוסקבה.
כמה מעבודת המשחק של הונדו הייתה כשחקן קול, בסרטים ובסדרות טלוויזיה כמו Funky Cops ו-Asterix and the Vikings.
הוא עבד על דיבוב של סרטים רבים מאנגלית לצרפתית, כמו הקולות של אדי מרפי ודני גלובר, סידני פואטייה, מורגן פרימן ובן קינגסלי.
הוא כיכב גם בכמה סרטים של אדי מרפי, כולל הפרופסור המטורף.
מד מים הוא מכשיר מדידה המודד את נפח המים שעברו בצינור שמד המים מחובר אליו.
המדידה משמשת לחיוב צרכן המים (כגון משק בית) במחיר המים שצרך.
בנוסף לכמות המים שזרמו, מדי מים מציגים גם את הספיקה (קצב הזרימה).
מדי מים מודדים את נפח המים ביחידת מידה מקובלת: בדרך כלל מטרים מעוקבים או ליטרים, אך גם או גלונים.
בישראל מיוצרים מדי מים על ידי חברת ארד בע"מ.
החברה מייצרת מדי מים רגילים (המצריכים אדם שיגיע אל מד המים לשם קריאת המדידה הרשומה בו), וכן מדי מים לקריאה מרחוק.
יצרן ישראלי נוסף הוא חברת דורות מגופי פיקוד ובקרה בע"מ.
מד מים דיגיטלי ושמירת שבת
מדי המים הישנים בישראל היו מכניים לחלוטין והמדידה התבצעה באמצעות מערכת גלגלי ספרות, ללא חילול שבת.
בראשית המאה ה-21 הותקנו ברשויות מקומיות רבות בישראל מוני מים דיגיטליים, המכילים כרטיס פיקוד ממוחשב ואמצעים לשידור הנתונים.
מאחר שמד המים ובעקבותיו המונה מושפעים ישירות מזרימת המים, נוצר מצב שהאדם שפותח בביתו את ברז המים, מפעיל את המערכת הדיגיטלית שבמד המים.
פעולה זו כרוכה בהפעלת זרם חשמלי, ולמצער בהגברת זרם כזה.
בשל מיקומם של מונים אלו בשטחים הציבוריים של בנייני המגורים, המודעות אליהם פחותה, ושומרי שבת רבים לא הבחינו בבעיה ההלכתית שנוצרה עם ההתקדמות במערכת מדידת המים.
"משמרת השבת" העלתה את הנושא למודעות באמצעות פרסום חוברות הדרכה בבתי הכנסת ומודעות ביומון החרדי "יתד נאמן".
ברשויות מקומיות חרדיות כמו בני ברק, נעצרה למעשה החלפת מדי המים, ויזמים אחדים יצרו מספר מדי מים דיגיטליים בעלי מנגנון שנותן מענה הלכתי לבעיות ההלכתיות שהועלו.
לחלק מהמונים אישור הלכתי של "משמרת השבת", ולאחרים ניתנו אישורים מגורמים רבניים אחרים.
השיטה שהוצעה היא הפסקת הקריאה והרישום הדיגיטליים החל מכניסת השבת ועד למוצאי השבת, בשעוניים ההלכתיים מצויה מערכת מכנית שיודעת להסתנכרן עם המערכת הדיגיטלית.
מד בירמינגהאם הוא מד למדידת תיל, ומשמש גם לציון עובי או קוטר של מחטים היפודרמיות ומוצרי צינור.
מד בירמינגהאם ידוע גם בתור מד חוט הברזל של Stubs או מד חוט בירמינגהאם.
מד בירמינגהאם מכונה לעיתים קרובות בפשטות מד (באנגלית Gauge), ונכתב בקיצור G.
המד מתחיל במספר 5Ø או 00000, המתאים לגודל הגדול ביותר של , וממשיך עד מספר 36, המתאים לגודל הקטן ביותר של .
צעדי הגדילה בין המדידים נעים בין בין מספרים גבוהים ל בין שני מספרי המדד הנמוכים ביותר ואינם תואמים לתבנית מתמטית מסוימת, אם כי לרוב השלבים מצטמצמים עם הגדלת מספר המדדים.
לגבי חוט וצינורות עדינים, מספר המדד משמש לציון הקוטר החיצוני של המוצר, בעוד שעבור צינורות מכניים גדולים יותר, מספר המדד מציין את עובי הדופן ללא תלות בגודל הכולל של הצינור.
ברפואה, מד ברמינגהאם מציין את הקוטר החיצוני של מחטים היפודרמיות, צנתרים, צינורית רפואית ועובי חוטי תפרים.
הוא פותח במקור באנגליה של תחילת המאה ה-19 לשימוש בייצור חוטים, והחל להופיע בסביבה הרפואית בתחילת המאה ה-20.
מערכת נפוצה נוספת למדידת מחטים היא סולם הצנתרים הצרפתי.
מחטים היפודרמיות זמינות במגוון רחב של קטרים חיצוניים המתוארים לפי מספרי מד.
מספרי מד קטנים יותר מצביעים על קטרים חיצוניים גדולים יותר.
הקוטר הפנימי תלוי גם במד וגם בעובי הדופן.
הטבלה הבאה מציגה קוטר פנימי נומינלי ועובי דופן עבור מחטים רגילות.
למחטים דקיקות (לא מוצגות) יש קטרים חיצוניים זהים אך קטרים פנימיים גדולים יותר עבור מד נתון.
עירוי דם מהיר דרך מחטים 23G או קטנות יותר עלול לגרום להמוליזה (קריעת כדוריות דם אדומות).
זה כולל צנתר ורידי היקפי וצנתרים ורידים מרכזיים.
המדד בהשוואה לקוטר החיצוני זהה לזה של המחטים, אך קידוד הצבע שונה.
מד דופק הוא מכשיר ניטור אישי המאפשר למדוד את הדופק בזמן אמת או לתעד את הדופק לשם מחקר מאוחר יותר.
המד משמש בעיקר לאיסוף נתוני דופק בזמן ביצוע סוגים שונים של פעילות גופנית.
מדידת מידע לב חשמלי מכונה אלקטרוקרדיוגרפיה.
ניטור דופק רפואי המשמש בבתי חולים הוא בדרך כלל קווי, ולרוב משתמשים במספר חיישנים.
יחידות רפואיות ניידות מכונות מוניטור הולטר.
מדי דופק לצרכן מיועדים לשימוש יומיומי ואינם נעזרים בחוטים לשם חיבורם.
הדגמים המוקדמים של מד דופק כללו קופסת ניטור עם סט מובילי אלקטרודה המחוברים לחזה.
מד הדופק האלחוטי הראשון של EKG הומצא בשנת 1977 על ידי חברת Polar Electro כאמצעי עזר לאימון לנבחרת הפינית הלאומית לסקי קרוס קאנטרי.
כאשר "אימוני אינטנסיביות" הפכו למושג פופולרי בחוגי האתלטיקה באמצע שנות ה-80, החלו מכירות קמעונאיות של מדי דופק אישיים אלחוטיים ב-1983.
מדי דופק מודרניים משתמשים בדרך כלל באחת משתי שיטות שונות כדי להקליט אותות לב (חשמליים ואופטיים).
שני סוגי האותות יכולים לספק את אותם נתוני דופק בסיסיים, תוך שימוש באלגוריתמים אוטומטיים לחלוטין למדידת דופק, כגון אלגוריתם Pan-Tompkins .
חיישנים אלקטרוקרדיוגרם - מודדים את הביו-פוטנציאל הנוצר על ידי אותות חשמליים השולטים בהתרחבות והתכווצות של חדרי הלב, המיושמים בדרך כלל במכשירים רפואיים.
חיישנים פוטופלטיסמוגרפים - משתמשים בטכנולוגיה מבוססת אור כדי למדוד את נפח הדם הנשלט על ידי פעולת השאיבה של הלב.
המסכים החשמליים של מד דופק חשמלי מורכבים משני אלמנטים: צג/משדר, המולבש על החזה, ומקלט.
כאשר מזוהה פעימות לב, משודר אות רדיו, בו משתמש המקלט כדי לקבוע את קצב הלב הנוכחי.
אות זה יכול להיות אות רדיו פשוט או אות מקודד ייחודי מרצועת החזה (כגון Bluetooth, ANT או קישורי רדיו אחרים בעלי הספק נמוך).
טכנולוגיה חדשה יותר מונעת ממקלט של משתמש אחד להשתמש באותות ממשדרים סמוכים אחרים (המכונה הפרעות צולבות) או האזנת סתר.
טכנולוגיית שידור הרדיו הישנה יותר של Polar 5.1 kHz ניתנת לשימוש מתחת למים.
לעומת זאת גם Bluetooth וגם Ant משתמשים ברצועת הרדיו של 2.4 GHz, שאינה יכולה לשלוח אותות מתחת למים.
מכשירים עדכניים יותר משתמשים באופטיקה כדי למדוד את קצב הלב על ידי הארת אור מנורת LED דרך העור ומדידת האופן שבו הוא מתפזר מכלי הדם.
בנוסף למדידת קצב הלב, חלק מהמכשירים המשתמשים בטכנולוגיה זו מסוגלים למדוד את ריווי החמצן בדם.
ניתן להשתמש במכשירים חדשים יותר כגון טלפונים סלולריים או שעונים כדי להציג ולאסוף את המידע.
חלק מהמכשירים יכולים לנטר בו זמנית את קצב הלב, ריווי החמצן ופרמטרים אחרים.
אלה עשויים לכלול חיישנים כגון מד תאוצה, גירוסקופ ו-GPS לזיהוי מהירות, מיקום ומרחק.
בשנים האחרונות מקובל ששעונים חכמים כוללים מדי דופק, מה שהגדיל מאוד את הפופולריות שלהם.
חלק מהשעונים החכמים והטלפונים הסלולריים משתמשים לעיתים קרובות בחיישנים פוטופלטיסמוגרפים.
מדי הדופק החדשים יותר, מבוססי שורש כף היד, השיגו רמות דיוק כמעט זהות למקביליהם ברצועות החזה, עם בדיקות עצמאיות המציגות עד 95% דיוק, אך לפעמים יותר מ-30% שגיאות יכולות להימשך מספר דקות.
מכשירים אופטיים יכולים להיות פחות מדויקים כאשר משתמשים בהם במהלך פעילות נמרצת, או כאשר משתמשים בהם מתחת למים.
השונות בקצב הלב זמינה פחות במכשירים אופטיים.
אפל הציגה איסוף נתוני שינוי קצב הדופק למכשירי אפל ווטש בשנת 2018. Fitbit החלה להציע ניטור קצב הדופק במכשירים שלהם החל מ-Fitbit Sense, שיצא בשנת 2020.
מד עיבור (או גם מד מאמץ) הוא מכשיר המשמש למדידת מעוות על גוף כלשהו.
מד העיבור, שהומצא בשנת 1938 על ידי אדוארד א.
רוג, מורכב מחלק אחורי (גב) גמיש מַבְדֵּד התומך ברדיד מתכתי.
המד מחובר לעצם באמצעות דבק מתאים, כגון ציאנואקרילט.
כאשר הגוף מתעוות, הרדיד מתעוות וגורם להתנגדות החשמלית של המד להשתנות.
שינוי התנגדות זה, הנמדד בדרך כלל באמצעות גשר ויטסטון, קשור לעומס בכמות המכונה גורם המדידה .
רוג המציאו באופן עצמאי את מד העיבור.
בין השנים 1936–1938 סימונס היה מעורב בפרויקט מחקר של דטוויילר וקלארק ב.
הם חקרו את התנהגות המאמץ-מעוות של מתכות תחת עומסי הלם.
סימונס הגה דרך מקורית למדוד את הכוח המוכנס לדגימה על ידי הצטיידות דינמומטר בחוטי התנגדות דקים.
לעומת זאת, ערך ארתור סי.
רוג, פרופסור ב, מחקר בסייסמולוגיה.
הוא ניסה לנתח את התנהגותו של מודל מכל מים המותקן על שולחן רטט.
הוא לא היה מסוגל להשתמש בשיטות מדידת המאמץ האופטיות הסטנדרטיות של זמנו בשל קנה המידה הקטן והמעוות הנמוך במודל שלו.
האנס מאייר) זכו להתגלות מדידת שינוי ההתנגדות החשמלית הנגרמת על ידי מעוות בחוטים מתכתיים המחוברים לדפנות הדקות של מודל מכל המים.
פיתוח מד העיבור היה למעשה רק תוצר לוואי של פרויקטים מחקריים אחרים.
רוג' פיתחו כלי מדידה שימושי ונפוץ עקב היעדר חלופה בזמנם.
רוג' הבין את התועלת המסחרית של מד העיבור.
מעסיקו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ויתר על כל הטענות על זכויות ההמצאה, מכיוון שלא ניבאו את פוטנציאל השימוש הרחב והכלכלי.
יישומי מדי העיבור צברו תאוצה במהירות, שכן הם שימשו לגילוי עקיף של כל הגדלים האחרים הגורמים לעיבורים.
בנוסף, הם היו פשוטים להתקנה על ידי המדענים, לא גרמו לכל חסימה או שינויים בתכונות של הגוף הנצפה ולא גרמו לזיוף תוצאות המדידה.
כנראה שהתכונה האחרונה והחשובה ביותר הייתה קלות העברת אות הפלט החשמלי.
מד עיבור מנצל את התכונה הפיזיקלית של מוליכות חשמלית ואת תלותה בגאומטריה של המוליך.
כאשר מוליך חשמלי נמתח בגבול האלסטיות שלו כך שלא נשבר או מתעוות לצמיתות, הוא יהפוך צר יותר ויהפוך ארוך יותר, מה שמגדיל את ההתנגדות החשמלית שלו מקצה לקצה.
לעומת זאת, כאשר מוליך נדחס כך שלא מתכופף, הוא מתרחב ומתקצר, מה שמקטין את ההתנגדות החשמלית שלו מקצה לקצה.
מההתנגדות החשמלית הנמדדת של מד העיבור, ניתן להסיק את כמות המאמץ המושרה.
במד עיבור טיפוסי מסודרת רצועה מוליכה ארוכה ודקה בתבנית זיג-זג של קווים מקבילים.
זה לא מגביר את הרגישות, מכיוון שאחוז השינוי בהתנגדות עבור עיבור נתון עבור כל הזיג-זג זהה לזה של כל עקבה בודדת.
עקבה ליניארית בודדת תצטרך להיות דקה ביותר, ולכן נוטה להתחממות יתר (מה שישנה את ההתנגדות שלה ויגרום לה להתרחב), או שתצטרך להיות מופעלת במתח נמוך בהרבה, מה שמקשה על מדידת שינויי התנגדות במדויק.
מִדְבּוּר הוא תהליך בו אזור יבש יחסית הופך להיות יבש לחלוטין.
בדרך כלל מלווה התהליך בהתייבשות מאגרי מים ובהצטמצמות של מגוון הצומח והחי באזור.
באזורי ספר המדבר תהליך זה גורם להתפשטות המדבר.
תופעת המדבור מתרחשת בעיקר בשוליהם של מדבריות קיימים.
במקומות שונים בעולם מתרחשים תהליכי מדבור, הן בשל שינויים אקלימיים והן בשל מעשי האדם.
השינוי הגדול ביותר מתרחש באזור הסאהל שמדרום לסהרה, שבו תושבי מדינות כמו סנגל ומאלי סובלים מבצורות תכופות יותר ויותר בשל התפשטות המדבר.
ישנן שיטות שונות בהן ניתן לעצור את המדבור או לשחזר את המערכת כמו נטיעות מתאימות של צמחים או תוספת של גרגרי פלסטיק סופחי מים אל הקרקע.
מאמצים נרחבים לעצירת המדבור מושקעים במקומות שונים בעולם.
לדוגמה, 21 מדינות החברות באיחוד האפריקאי משתפות ביניהן פעולה בפרויקט החומה הירוקה הגדולה שנועד לבלום את התפשטות מדבר סהרה דרומה, באמצעות נטיעת מיליוני עצים לאורך כ־7,000 ק"מ לרוחבה של אפריקה מסנגל במערב עד ג'יבוטי במזרח.
פרויקט דומה של נטיעות בהיקף נרחב מבוצע גם בסין ונועד למנוע את התפשטות מדבר גובי דרומה.
בשנת 2024, השלימה ממשלת סין את פרויקט "החגורה הירוקה", המכתר את מדבר טקלה מקאן מסביבו על-מנת למנוע את מגמת ההתפשטות שלו.
הסיבות למדבור מתחלקות לשני סוגים עיקריים: מדבור טבעי, בפרט כתוצאה משינויים אקלימיים, ומדבור הנובע מפעילות אנושית.
מזיקים שונים הפוגעים בצמחייה ואף מכחידים אותה.
רבים מהמדבריות בעולם הן למעשה תוצאה של שינויים אקלימיים.
כך למשל מדבר סהרה, המדבר הגדול ביותר בעולם, היה בעידן הקרח האחרון אזור גשום.
כיום הוא מדבר הודות לאקלים המדברי בו.
ניצול יתר של הקרקע והרס משאבי הקרקע (למשל בעקבות רעיית יתר המביאה להרס הצמחייה), או חקלאות לא מתאימה - שימוש בגידולים חקלאיים לא מתאימים לאקלים ולקרקע הפוגע באיכותה של הקרקע.
תופעה זו מתרחשת בעיקר במדינות העולם השלישי, שבהן שיטות חקלאות מערביות החליפו באינטנסיביות רבה את החקלאות המסורתית.
עליה מתמדת בטמפרטורת כדור הארץ מרחיבה את רצועת המדבריות העולמית.
הגורמים להתנוונות הקרקע, אם כך, הם משולבים ונגרמים עקב פעילות האדם או גורמי הטבע, או שניהם.
מדינת ישראל, המשתרעת בין קווי הרוחב 29 ל-33, נמצאת בחלקה הצפוני של רצועת המדבריות העולמית.
אקלים ארץ ישראל שרובו אקלים מדברי ואקלים צחיח למחצה, מעמיד אתגרים סביבתיים כשלעצמו וגם אל מול השפעותיה המצטברות של תופעת ההתחממות הגלובלית.
ישראל היא אחת המדינות המובילות בעולם במאבק בתופעת המדבור.
החקלאות בישראל פיתחה שיטות לבלימת התפשטות המדבור.
החוקרים מצאו דרכים להרחבת גידולים חקלאיים תחת עקת חום ובאקלים מדברי בהשראת החקלאות הנבטית.
הקרן הקיימת לישראל נטעה ומטפחת את יער יתיר - היער הגדול בעולם שניטע על ידי אדם באזור מדברי למחצה, 250 מ"מ גשם לשנה, ובכך שברה מוסכמה עולמית שלא ניתן לטעת יער באזור הזוכה לפחות מ-600 מ"מ גשם.
מכון וולקני של משרד החקלאות הקימו את המרכז הבינלאומי גילת לחקר חקלאות על סף מדבר.
חוקרי המכון עוסקים בחקר החקלאות המדברית.
משק המים והשפכים בישראל תורם אף הוא למגמת האנטי-מדבור על ידי:
שימוש בטכנולוגיות מאובטחות ומפוקחות אקולוגית לאגום, לשאוב ולהזרים מים מהיכן שהם יורדים או היכן שהם מותפלים באמצעות המוביל הארצי ומפעל ירקון-נגב, תוך איבוד מים מינימלי.
השקיה חסכונית באמצעות טפטפות - המצאה ישראלית שהניעה מהפכה עולמית בשיטות השקיה ודישון בחקלאות.
התחממות פני הקרקע מעצימה את הקונבקציה התרמית שמצליחה להבקיע את שכבת האינוורסיה היציבה המרחפת בגובה קילומטר בעונת היובש בישראל, ומונעת התפתחות עננות ממטירה.
מד קרינה (רדיומטר) הוא מכשיר מדידה המודד שטף של קרינה אלקטרומגנטית באורכי גל שונים.
טווח ספקטרלי (תחום אורכי הגל)
מד קרינה קולט ומודד קרינה כחום (ספיגת האנרגיה והמרתה לאות) או כאור (פוטודיודה הסופגת פוטונים).
בולומטר בולע קרינה, מתחמם כתוצאה מכך ובעזרת גלאי חום מודד את שטף הקרינה.
רדיומטר קרוקס (Crookes): מכשיר מיושן למדידת קרינה תת-אדומה ואור.
בעקבות מכשיר זה יצאו מגוון מכשירים המודדים קרינות אלו כמו למשל רדיומטר ניקולס (Nichols) אשר פועל בשיטה שונה ורגיש ממנו לקרינה.
רדיומטר מיקרוגל: פועל על אורכי גל המוגדרים כמיקרוגלים.
מכשיר זה מכיל גז ארגון.
כאשר אטומי ארגון בולעים קרינת מיקרוגל, אנרגיית הרוטציה שלהם גדלה.
המונח "מד-קרינה" מתקשר למכשיר Crookes radiometer, מכשיר מיושן אשר משתמש ברוטור אשר מסתובב בחשיפה לקרינת אור ובתנאי ריק חלקי.
מַדַאאֶן סַאלֶח , המכונה גם אל-חִגְ'ר (الحِجْر, "המסולע"), הוא אתר ארכאולוגי באזור צפון חג'אז שבצפון-מערבה של ערב הסעודית.
בין המאה ה-1 לפנה"ס למאה ה-1 ישבו הנבטים במקום, והוא נודע בשם הגרה.
העיר נחשבה לעיר הנבטית הגדולה ביותר מדרום לפטרה וליישוב הנבטי השני בחשיבותו בכלל.
במקום נתגלו 111 קברים מונומנטליים מתקופה זו, 94 מהם מעוטרים, ובנוסף נחשפו בארות המעידות על ידע בהידראוליקה.
עוד נמצאו במדאאן סאלח כ-50 כתובות ומספר ציורי מערות מוקדמים יותר.
בשנת 2008 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית בשטח של 16,212 דונם, והיה בכך לאתר המורשת העולמית הראשון במדינה.
אתר עתיק בשם "אגרה" ביוונית ו"הגרה" (Haegra) בלטינית נזכר מספר פעמים על ידי סטראבון (גאוגרפיקה, 16, 4, 24), פליניוס הזקן (תולדות הטבע, 6, 32) ובמקומות נוספים, אך אין ודאות כי מקורות אלה אכן התייחסו למדאאן סאלח.
האתר שכן לאורך הדרך שקישרה בין פטרה לאל מדינה, והחל במאה ה-1 לפנה"ס הקימו בו הנבטים עיר חצובה בסלע, שנבנתה באופן דומה לאופן בו הוקמה פטרה.
העיר, ששכנה במרחק של כ-320 ק"מ דרומית לפטרה, סימנה את גבולה הדרומי של הממלכה הנבטית.
בשנת 106, עת נוצרה הפרובינקיה הרומית ערביה, הייתה מדאאן סאלח למעוז בגבולה הדרומי של האימפריה הרומית, ושימשה כמחנה של הלגיון הרומי השלישי.
מקור בעל אופי נבטי מאמצע המאה ה-4 מאזכר נסיך מקומי, דבר המעיד על כך שהיישוב עדיין היה נושב בתקופה זו.
מדאאן סאלח נזכרת בקוראן בסורת אל-אעראף 71–73 ובמיוחד בסורת אל-חג'ר (15), פסוקים 80–84, הנקראת על שמה.
לפי הקוראן ניסה צאלח (صالح) להמיר את דתם של תושבי העיר התמודים (ثمود) לאסלאם, אך ללא הצלחה, והדבר המיט אסון על העיר:
השם "מדאאן סאלח", היינו "עריו של סאלח", הוענק לאתר על שמו של סאלח, ובעקבות האירועים המתוארים בקוראן.
יש הרואים באתר מקום מקולל שעד היום ראוי להתרחק ממנו.
לפי אחת המסורות קבור סאלח במסגד הלבן ברמלה.
חוקרים מערביים החלו לחקור את האתר ב-1876, ושוב בעשור הראשון של המאה ה-20. מאז נחקר במספר הזדמנויות, ולאחרונה בין השנים 2001 ו-2002. האזור ידע התפתחות מסוימת עם סלילת מסילת הרכבת החיג'אזית.
במדאאן סאלח הוקמה תחנת רכבת והאתר שכן בדרכם של עולי הרגל המוסלמים למכה.
בדומה לפטרה, מדאאן סאלח הייתה עיר גדולה בתקופתה, והיא הצטיינה במערכת נרחבת להובלת מים לצרכים חקלאיים וביתיים.
האתר שוכן במישור רחב ידיים, כשבמרכזו מספר צוקים נמוכים ומרוחקים זה מזה, והוא נחלק לארבעה צברים:
הנקרופוליס שבו 111 קברים, ובהם 94 מצטיינים בחזית מעוטרת, וכן כ-2,000 קברים פשוטים.
כשלושים מקברים אלה נושאים כתובות נבטיות המתארכות אותם.
התאריכים נעים בין תחילת הספירה לשנת 75 לערך.
המתחם הדתי שכן במסיב הגבוה באתר, הנמצא בחלקו הצפון-מזרחי.
אל המתחם ניתן היה להגיע דרך מעבר באורך של כ-40 מטר, המזכיר את הסיק בפטרה.
בסלע חצובות מספר נישות המוקדשות לאלים נבטים, ובחלקם כתובות הקדשה חצובות בלשון הנבטית.
מתחם המגורים המשתרע על שטח של כ-600 דונם במרכזו של האתר.
הבתים במתחם זה נבנו מלבנים ועל כן לא היטיבו להשתמר ביחס למבנים החצובים בסלע.
מתחם השדות המעובדים שוכן בצפונו ובצפון-מערבו של האתר, ובו למעלה ממאה בארות, חלקן בקוטר של שבעה מטרים ובעומק של 20 מטרים.
מד רוח (אנמומטר - Anemometer) הוא מכשיר מדידה למדידת מהירות הרוח.
מקור המונח במילה היוונית אנמוס (Anemos) - רוח.
זהו אחד המכשירים המותקנים בתחנה מטאורולוגית, ולו גם שימושים במתקנים תעשייתיים, כגון מדידת מהירות זרימה בתעלות אוורור ובמנהרת רוח.
מדי רוח מסוימים מספקים מדידה בו זמנית של מהירות הרוח וכיוונה.
התיאור הראשון הידוע של מד הרוח הוא של לאון בטיסטה אלברטי.
על מנת לספק מידע על מהירות הזרימה על החיישן להיות באינטראקציה עם זרם הגז (או הנוזל).
להלן מובא תיאור מקוצר של מספר עקרונות פעולה אותם מנצלים מדי רוח שונים, אשר חלקם יתוארו בהרחבה בהמשך.
אינטראקציה באמצעות העברת מומנט (כוח): דוגמה לעיקרון זה הוא מד רוח כפות, בו הזרימה מסובבת התקן מכני; או מד רוח מבוסס גרר, בו הזרימה מסיטה ממקומו עצם כגון כדור או גליל, כנגד כוח היחסי למידת ההיסט (למשל קפיץ או כבידה).
בסווג זה נכללים גם מדי רוח המבוססים על עליית הלחץ בתוך צינור החוסם את הזרימה (לדוגמה צינור פיטו).
התפשטות קול: מד רוח אולטרה-סוני אשר מודד את מהירות הרוח על ידי מדידת הבדל מהירות הקול בכיוון הזרימה ובניגוד לכיוון הזרימה.
אינטראקציה באמצעות העברת חום: חיישן חוט להט, אשר מאבד חום לסביבה ביחס למהירות הגז (או הנוזל) הזורם סביבו.
הקצב בו יש לספק אנרגיה לחוט הלהט על מנת לשמור על טמפרטורה קבועה משמש מדידה עקיפה למהירות הרוח.
סחיפת חלקיקי עקיבה: בסווג זה נכללים חיישן המודד את מהירות תנועתו של חלקיק עוקב הנסחף בזרימה.
הסקת מהירות הרוח על ידי סדרת תצלומי לוויין ומיקום העננים היא דוגמה לעיקרון זה, וכן גם מד רוח לייזר דופלר.
מד רוח כפות הומצא ב-1846 על ידי ג'ון תומאס רומני רובינסון.
הוא מורכב מארבע כפות בצורת חצי כדור המורכבות על ארבע זרועות הניצבות זו לזו, המותקנות על ציר אנכי.
זרימת אוויר בכל כיוון אופקי מסובבת את הכפות במהירות יחסית למהירות הרוח.
מניית מספר הסיבובים בפרק זמן נתון משמשת הערכה למהירות הרוח הממוצעת בטווח רחב של מהירויות.
כאשר רובינסון תכנן את מד הרוח לראשונה, הוא טען שהיחס בין מהירות הרוח למהירות הכפות הוא שלוש, ללא קשר לקוטר הכפות או אורך הזרועות.
דבר זה אומת כנראה במספר תצפיות מוקדמות, אולם התברר כשגוי.
למעשה, היחס בין מהירות הרוח למהירות הכפות תלוי בממדי הכפות והזרועות, ונע בין שתיים למעט מעל שלוש.
מד רוח בעל שלוש כפות פותח על ידי הקנדי ג'ון פטרסון (Dr.
John Patterson) בשנת 1926, ובהמשך עיצוב משופר של הכף על ידי ברוורט וג'וינר (Brevoort & Joiner) מארצות הברית בשנת 1936, הסתכם במד הרוח המודרני המוכר, שלו תגובה ליניארית ושגיאה של פחות מ-3% עד למהירויות של כ-100 קמ"ש.
למד רוח זה גם מומנט סיבוב קבוע יותר ותגובה טובה יותר למשבים מאשר למד רוח בן ארבע כפות.
מהירות הסיבוב של הכפות אינה תלויה בצפיפות האוויר, ולכן אינה מושפעת משינויי טמפרטורה, לחות, גובה, ולחץ ברומטרי.
במד רוח מדחף, הנקרא גם מד "טחנת רוח", מספר כנפיים המותקנות על ציר סיבוב אשר מקביל לכיוון הזרימה.
בנוסף, מכיוון שלרוב כיוון הרוח משתנה, מצויד לעיתים מכשיר זה בזנב כיוון (שבשבת) אשר מציב את ציר המדחף במקביל לרוח.
צירוף זה מאפשר לקבל מדידה משולבת של מהירות הרוח וכיוונה מהתקן אחד.
מהירות הסיבוב של המדחף היא יחסית למהירות הזרימה, כאשר היחס נקבע על ידי פסיעת המדחף (זווית התקיפה של להבי המדחף ביחס למישור ציר הסיבוב).
מהירות הסיבוב של המדחף אינה תלויה בצפיפות האוויר, ולכן אינה מושפעת משינויי טמפרטורה, לחות, גובה, ולחץ ברומטרי.
צינור פיטו הוא צינור דק אשר פיתחו מופנה אל כיוון הזרימה.
קצהו האחר של הצינור מובל אל מכשיר למדידת הפרש לחצים, והוא חסום, כך שאין זרימה בצינור.
בפתח הצינור, בנקודה אשר נקראת נקודת הסטגנציה, מתפתח לחץ המורכב מסכום הלחץ הסטטי (הלחץ של הסביבה) והלחץ הדינמי (כתוצאה ממהירות הזרימה).
לחץ זה נקרא הלחץ הטוטלי.
הלחץ הסטטי נמדד על ידי צינור אשר פיתחו מקביל לזרימה, ומובל למד הפרש הלחצים גם הוא.
הפרש הלחצים הנמדד הוא הלחץ הדינמי, אשר יחסי לריבוע מהירות הזרימה.
הלחץ הדינמי יחסי גם לצפיפות האוויר, ולכן מושפע מהגובה, טמפרטורה, לחץ ברומטרי, ולחות.
צינור פיטו משמש בעיקר למדידת מהירות כלי טיס ולמדידת מהירויות של אוויר וגז בהתקנים תעשייתיים.
מד רוח אולטרה-סוני, אשר פותח לראשונה בשנות השבעים, עושה שימוש בגלי קול למדידת מהירות הרוח.
מד זה מודד את מהירות הרוח על בסיס מדידת זמן המעבר של פעימה אולטרה-סונית בין זוג חיישנים.
ניתן לשלב בין מדידות של מספר זוגות במרחב על מנת לקבל מדידה של מהירות וכיוון הזרימה בממד אחד, שניים, או שלושה ממדים.
הרזולוציה המרחבית של המד נתונה על ידי המרחק בין זוג חיישנים, 10 - 20 סנטימטרים באופן טיפוסי.
מד רוח אולטרה-סוני מסוגל למדוד ברזולוציה זמנית טובה, 20 הרץ או יותר, מה שמכשיר אותו למדידת זרימה מערבולית.
היעדר חלקים נעים ואמינות מופלגת תורמים להתאמת מד רוח זה לתחנות מדידה מרוחקות ושימוש במצופי מזג אוויר בלב ים, שם מד רוח כפות או מדחף סובלים מאמינות נמוכה עקב חשיפה למי מלח ואבק.
חסרונם העיקרי הוא עוות הזרימה עצמה על ידי המבנה אשר תומך בחיישנים, דבר הדורש כיול המכשיר במנהרת רוח.
חיסרון נוסף הוא ירידה בדיוק עקב משקעים, מכיוון שטיפות גשם עלולות לשנות את מהירות הקול.
מכיוון שמהירות הקול תלויה בטמפרטורה, והיא כמעט קבועה בשינויי לחץ, משמש מכשיר זה גם כמד טמפרטורה.
מדי רוח אולטרה-סוניים דו־ממדיים, למדידת מהירות רוח וכיוונה במישור האופקי, משמשים בתחנות מזג אוויר, ספינות, טורבינות רוח, תעופה, ובמצופי מזג אוויר בלב ים.
מד רוח מסוג חוט להט עושה שימוש בתיל דק מאוד (סדר גודל של מיקרומטרים בודדים) אותו מחממים באמצעות זרם חשמלי לטמפרטורה מעל טמפרטורת הסביבה.
אוויר אשר זורם מסביב לתיל מקרר את התיל.
ככל שהאוויר זורם מהר יותר, כך הוא מקרר יותר מהר את התיל.
ניתן למדוד את מהירות הקירור באמצעות השינויים בהתנגדות החשמלית של התיל, זאת כיוון שההתנגדות החשמלית של התיל המתכתי תלויה בטמפרטורה (טונגסטן היא בחירה נפוצה).
כך שניתן למצוא קשר בין התנגדות התיל ומהירות הזרימה סביבו.
קיימות מספר דרכים לממש עיקרון זה, וחיישני חוט הלהט ניתנים לסיווג נוסף: זרם קבוע, מתח קבוע, או טמפרטורה קבועה.
כלומר, יציאת המתח של מד זה היא תוצאתו של מעגל אלקטרוני המנסה לשמור על אחד ממשתנים אלה (זרם, מתח או טמפרטורה) קבוע.
עקרון פעולה נוסף הוא איפנון רוחב פעימה (PWM - Pulse Width Modulation), אשר בו פעימת זרם נמשכת עד אשר התיל מגיע לטמפרטורה מסוימת, אז היא נפסקת, עד אשר התנגדות התיל יורדת מתחת לערך סף מסוים.
את רוחב הפולס ניתן לקשר למהירות הזרימה.
חיישני חוט להט עדינים מאוד, אולם יתרונם הגדול הוא בתגובת התדר הרחבה (היכולת להגיב לשינויים מהירים במהירות) והרזולוציה המרחבית העדינה שלהם בהשוואה לשיטות מדידה אחרות.
הם בעצמם דקים וכמעט ולא מפריעים לזרימה, ולכן הם משמשים בעיקר לצורכי מחקר של מקומות שונים בתוך זרימות מערבוליות, וכן במדידת שינויים מהירים במהירות הזרימה.
מד רוח לייזר-דופלר מורכב מקרן לייזר המפוצלת לשתי קרניים, אחת מהם מוקרנת אל מחוץ למכשיר.
אור אשר מוחזר מחלקיקים אשר נעים ביחד עם האוויר (או חלקיקי מעקב אשר מוספים לזרימה במכוון) נכנס חזרה למכשיר המדידה ומנותב על ידי מערכת מראות אל הגלאי.
כאשר החלקיקים נעים במהירות גבוהה, נוצר אפקט דופלר ביחס לקרן המקורית, אשר נמדד על ידי הגלאי.
אפקט זה משמש למדידת מהירות החלקיקים, ולכן מודד את מהירות הרוח סביב מכשיר המדידה.
מדאר – המרכז הפלסטיני למחקרים על ישראל הוא מכון מחקר פלסטיני הנוסד בשנת 2000 שבסיסו ברמאללה העוסק בחקר ישראל והחברה ישראלית.
מטרת המרכז היא לספק לפלסטינים מידע אמין ועדכני, ניתוחים ופרשנות אודות ישראל, הכלכלה, הפוליטיקה והחברה הישראלית.
במרכז אגף מחקר המעסיק חוקרים במגוון תחומים הרלוונטיים לחקר ישראל בהם היסטוריונים וסוציולוגים.
המרכז מוציא כתב עת בערבית בשם "נושאים בחברה הישראלית".
אגף נוסף במרכז עוסק בתרגום ספרים ומאמרים מעברית לערבית.
בין השאר עובדים במכון אנטואן שלחת וסלמאן נאטור.
המכון מקיים סקרי עמדה בקרב הציבור הישראלי.
מנכ"לית המרכז היא ד"ר הוניידה ע'אנם.
מד קידמה אמין (מק"א) (באנגלית Genuine Progress Indicator או GPI) הוא מדד חליפי לצמיחה כלכלית הנועד לשמש כאלטרנטיבה לשימוש בתוצר מקומי גולמי (תמ"ג).
מד הקידמה האמין נועד למדוד באופן כולל יותר את האיתנות הכלכלית של אומה על ידי כך שהוא משקלל את ההיבטים הסביבתיים והחברתיים שאינם באים לידי ביטוי בתמ"ג.
לדוגמה, רמת המק"א הנמדדת עלולה לרדת כתוצאה מעלייה בשיעור העוני.
מק"א מקדם את השאיפה להפחתת זיהום הסביבה על ידי כך שהוא מתחשב ברמות הזיהום, קיימות וההשפעות ארוכות הטווח של נזקים סביבתיים.
לדוגמה, בעוד שיצירת זיהום עקב ייצור מגדילה את התמ"ג ואחר כך הפעילות לניקוי הזיהום מגדילה שוב את התמ"ג, המק"א יתחשב מראש בעלות ניקיון הזיהום ויפחית אותה מראש מהעלייה הצפויה בתוצר.
מד תאוצה מספק את התאוצה אותה הוא חש בציר מסוים.
שילוב של שניים או שלושה מדי תאוצה באותה מערכת מאפשר מדידת התאוצה בשלוש דרגות חופש (שלושה צירים שונים).
המדיד משמש בתחומים רבים במדע ובתעשייה.
מדי תאוצה רגישים במיוחד נמצאים במערכות ניווט אינרצאליות המשמשות מערכות אמל"ח, צוללות.
מד התאוצה מודד את התאוצה האינרציאלית בהתאם לחוק הראשון של ניוטון ללא השפעת כוח הכובד.
בהתאם בנפילה חופשית ימדוד תאוצה אפס על אף שיאיץ כלפי הקרקע.
וכאשר מד התאוצה נמצא במנוחה על פני השטח של כדור הארץ כאשר ציר המדידה מאונך לקרקע, ימדוד את בקירוב את הערך 9.81 (מטר לשנייה בריבוע) השווה בערכו לתאוצת כוח הכובד אך בכיוון הנגדי.
הערך ימדד כתוצאה כוח נורמלי הפועל מהקרקע ומגיב לכח הכובד.
מנגנון מדידת התאוצה מושתת על עקרונות החוק השלישי של ניוטון.
נדמה את מד התאוצה לגוף המחובר בקפיץ.
כאשר הגוף יאיץ לכיוון מסוים, הקפיץ ימתח בכיוון ההפוך באופן יחסי לתאוצה (על פי חוק הוק).
את מרחק מתיחת הקפיץ ניתן למדוד (אורך הקפיץ אחרי המתיחה פחות אורך הקפיץ במצב רפוי) ולהמיר לגודל התאוצה שהקפיץ חווה בציר זה.
מדי תאוצה כיום אינם מבוססים קפיץ או מטוטלת אלא מבוססים על רכיבים אלקטרוניים זעירים ושימוש בהשפעות פיאזואלקטריות.
עם זאת, עקרון פעולתם דומה: תנועה של גביש או נוזל ומדידת האפקט החשמלי הנוצר - עליה או ירידה במוליכות החשמלית, בזרם החשמלי או במתח החשמלי - באופן יחסי לתאוצה.
מדי תאוצה מזעריים משתמשים בטכנולוגיית MEMS.
מדי תאוצה יכולים להפיק מדידה ישירה של תאוצה או מדידות תוספת (Increment) מהירות אשר מהווה אינטגרל על התאוצה הנמדדת בזמן מסוים, לדוגמה: מד תאוצה המפיק מדידות בתדר 100Hz ומודד את תאוצת הכובד בלבד יפיק מדידות של 9.81m/s² X 1/100s = 0.0981m/s.
ככל מדיד פיזיקלי, גם מד התאוצה מספק מדידות שאינן מדויקות, דוגמאות לשגיאות מדידים:
שגיאת היסט (Bias) - שגיאה קבועה.
רעש - בדרך כלל, מזכירים רעש לבן בלבד למרות שבמציאות ישנם רעשים נוספים
במערכת ניווט אינרציאלית של טילים ומערכות אמל"ח מתקדמות וצוללות - מדידת התאוצה הקווית של גוף, יחד עם הגירוסקופ המודד תאוצה זוויתית.
בטלפונים חכמים - זיהוי הטיית המסך כך שיסובב את המסך בהתאם ויוצג תמיד כלפי המשתמש.
במצלמות דיגיטליות - זיהוי תאוצה המאפשר ייצוב המצלמה ושיפור חדות התמונה.