tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שעברו מהובוקן שבניו ג'רזי לסיינט פול שבמינסוטה, שם למד מייקל טניס, עברה משפחת צ'אנג שוב, תחילה לפלסנטיה שבקליפורניה ולאחר מכן לאנסיניטאס, בקליפורניה גם כן, על מנת להרחיב את האפשרויות של מייקל ושל אחיו הגדול, קארל, להתפתח כטניסאים.
בטי התפטרה מעבודתה ככימאית, על מנת שתוכל להצטרף למסעותיו של מייקל בטורנירים של הסבב העולמי לגברים (ATP).
לאחר שטיפס למקום ה-163 בעולם, כשחקן בוגר בן 15, חווה צ'אנג צניחה דרמטית בציוניו בבית הספר התיכון סן דייגיטו, לאחר שלא ניגש לבחינות ה-GED (General Educational Development, מבחני ההשכלה הכלליים, מקביל למבחני הבגרות בישראל) בפברואר 1988, על מנת לקדם את קריירת הטניס שלו.
צ'אנג למד במשך שנה וחצי באוניברסיטת ביולה, אשר בלה מיראדה, קליפורניה.
הוא מכהן בדירקטוריון של האוניברסיטה.
צ'אנג זכה לראשונה לתשומת לבו של עולם הטניס העולמי כטניסאי צעיר מוכשר ביותר, כאשר קבע מספר שיאי "הצעיר ביותר אי פעם".
חודש לאחר מכן העפיל לשלב חצי הגמר בטורניר סקוטסדייל שבאריזונה, והפך לטניסאי הצעיר ביותר אי פעם שהעפיל לחצי הגמר בטורניר מקצועני ברמה העליונה.
ב-1988 זכה צ'אנג בסן פרנסיסקו בתואר היחידים הראשון שלו ברמה העליונה.
הוא היה אז בן 16 ושבעה חודשים.
שיא ה"צעיר ביותר אי פעם" המשמעותי ביותר של צ'אנג הגיע כשזכה באליפות צרפת הפתוחה, כשהוא בן 17 שנים ו-110 ימים, ובכך הפך לטניסאי הזכר הצעיר ביותר אי פעם שזכה בגראנד סלאם.
במשחק הגמר ניצח את סטפן אדברג בחמש מערכות, 6–1, 3–6, 4–6, 6–4, 6–2. ניצחונו נחקק בזיכרון הציבורי גם בזכות מאבק אפי בן חמש מערכות מול איוואן לנדל בסיבוב ברביעי .
צ'אנג הפך בכך לגבר האמריקאי הראשון לזכות ברולאן גארוס מאז 1955, ולגבר האמריקאי הראשון שזכה בגראנד סלאם מאז 1984. באוגוסט 1989 הפך צ'אנג לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שדורג בין חמשת הראשונים בעולם.
צ'אנג פגש באדברג בחצי הגמר של אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ב-1992, כשבפעם הזאת ניצח אדברג בתום התמודדות של חמש מערכות, 6–7, 7–5, 7–6, 5–7, 6–4. ההתמודדות בת חמש השעות ו-26 הדקות הייתה לארוכה בתולדות אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
לאחר שזכה באליפות צרפת הפתוחה, העפיל צ'אנג שלוש פעמים נוספות למשחק הגמר בטורנירי גראנד סלאם, אך הפסיד לתומאס מוסטר בגמר הרולאן גארוס ב-1995, לבוריס בקר באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1996, ולפיט סמפראס באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס, מאוחר יותר באותה השנה.
באליפות צרפת הפתוחה ב-1995, ניצח צ'אנג את מיכאל שטיך, ולאחר מכן, בחצי הגמר, ניצח גם את סרגיי ברוגרה, שזכה ברולאן גארוס פעמיים בשנים קודמות, כשהוא מביס אותו 0–3 במערכות.
ב-1996, הן באליפות אוסטרליה הפתוחה, הן באליפות ארצות הברית הפתוחה, ניצח צ'אנג 0–3 את אנדרה אגאסי בחצי הגמר; לו היה מנצח את סמפראס באליפות ארצות הברית הפתוחה, היה מעפיל צ'אנג למקום הראשון בעולם.
באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1997, נחשב צ'אנג לבעל הסיכויים הגבוהים ביותר לזכייה בטורניר, לאחר שסמפראס הפסיד לפטר קורדה.
אף על פי כן הפסיד צ'אנג בסופו של דבר 0–3 בחצי הגמר לפטריק ראפטר, שעשה את כל הדרך עד לזכייה באליפות.
צ'אנג נכלל גם בנבחרת ארצות הברית שזכתה ב-World Team Cup ב-1993. הופעתו הטובה ביותר של צ'אנג באליפות סבב המאסטרס העולמי הייתה ב-1995, כשניצח את תומאס מוסטר, ג'ים קורייר ופיט סמפראס הדומיננטי, אותו הדיח בשלב חצי הגמר, בטרם הפסיד בגמר הטורניר לבוריס בקר הגרמני, בטורניר שהתקיים בפרנקפורט.
ב-1992 ייצג צ'אנג את ארצות הברית באולימפיאדת ברצלונה והעפיל לסיבוב השני, לפני שהודח על ידי הברזילאי חיימה אונצ'ינס.
ב-1996 בחר צ'אנג שלא להשתתף באולימפיאדת אטלנטה, על אף העובדה שהאולימפיאדה התקיימה בארצות הברית, ושלו היה משתתף בה היה צ'אנג מדורג ראשון בטורניר.
(במדליית הזהב בטורניר היחידים זכה באותה אולימפיאדה אנדרה אגאסי).
ב-2000 התחרה צ'אנג באולימפיאדת סידני, והודח על ידי סבסטיאן לארו בסיבוב הראשון.
את עולם הטניס הכיר לצ'אנג אביו, ג'ו, שהיה מאמנו הראשון.
בתקופה בה דרך כוכבו, ב-1989, כולל הזכייה באליפות צרפת הפתוחה, אימן את צ'אנג חוזה היגוארס.
צ'אנג פרש מהסבב המקצועני ב-2003. במהלך הקריירה שלו, הוא זכה ב-34 תוארי יחידים בטורנירים מקצועיים.
התואר המקצועני האחרון בו זכה היה בטורניר בלוס אנג'לס בשנת 2000. במהלך הקריירה שלו הרוויח צ'אנג 19,145,632 דולר אמריקני מפרסים רשמיים בלבד.
דירוג השיא בקריירה שלו היה מספר 2 בעולם ב-1996, לאחר שהפסיד בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 סיים צ'אנג שש שנים ברציפות את השנה בין עשרת המדורגים הראשונים בעולם (1992–1997), הישג שרק פיט סמפראס עמד בו באותו העשור.
הוא אחד מכמה שחקנים בודדים בתולדות ה-ATP שזכה בתארים בשלושה עשורים שונים.
שלושת התארים בהם זכה בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס היוו שיא זכיות לטניסאי בטורניר זה במשך 15 שנים, בטרם האפיל פדרר על הישג זה ב-2012, עת זכה בטורניר בפעם הרביעית.
לאחר שפרש מהשתתפות בטורנירים מקצועניים, נטל צ'אנג חלק בטורניר הוותיקים של ג'ים קורייר שהחל ב-10 במרץ 2006 בנאפלס, פלורידה.
ב-2014 התמנה צ'אנג למאמנו של קיי נישיקורי.
ההתמודדות מול איוואן לנדל באליפות צרפת הפתוחה 1989
ההתמודדות המפורסמת ביותר של צ'אנג התרחשה באליפות צרפת הפתוחה 1989, בדרכו לזכייה בתואר הגראנד סלאם היחיד שלו.
לאחר שהביס את אדוארדו מאסו, את פיט סמפראס ואת פרנסיסקו רואיג בסיבוב הרביעי, התמודד צ'אנג מול המדורג מספר 1 בעולם, אלוף אוסטרליה הפתוחה המכהן, ומי שזכה קודם לכן שלוש פעמים באליפות צרפת הפתוחה, איוואן לנדל.
על פי החוכמה המקובלת היה לנדל הפייבוריט הברור לזכייה בהתמודדות מול צ'אנג בן ה-17.
לאחר שניצח בשתי המערכות הראשונות 4–6, 6-4, ואף שבר את ההגשה של צ'אנג במשחקון הראשון של המערכה השלישית, נראה לנדל בדרך לניצחון משכנע, מול מי שהיווה הפתעת הטורניר עד לאותו שלב.
אף על פי כן, צ'אנג הגיב לשבירה במשחקון הראשון בשבירה משלו במשחקון השני, והמשיך להפגין יכולת גבוהה בדרך לזכייה במערכה השלישית כולה, 6-3. במהלך המערכה הרביעית חווה צ'אנג התקפה חמורה של התכווצות שרירים ברגלו, ואף על פי כן, המשיך במשחק וניצח אף במערכה הרביעית, והשווה את ההתמודדות.
במערכה החמישית, כשהוא מוביל 1–2 במשחקונים, שקל צ'אנג לפרוש מההתמודדות, ולאחר מכן אמר שחש "שכנוע בלתי-יאומן בלִבו" לא לוותר, והחליט להמשיך במערכה עד תומה.
צ'אנג אימץ כמה טקטיקות חריגות, במאמץ להתגבר על התכווצויות השרירים מהן סבל.
בנקודות רבות הוא חבט בכדור גבוה באוויר, על מנת להאט את המשחק, וכמו כן החל לחתור להשגת יותר וינרים, בשאיפה לקצר את הנקודות.
צ'אנג גם הקפיד לאכול בננות וללגום מים בכל הזדמנות אפשרית.
הצלחת הטקטיקות הללו גרמה ללנדל, שהתפרסם כשחקן שאינו מוטרד בקלות, לאבד את הקצב שלו, ואף לקלל את השופט ואת הקהל, בייחוד לאחר שאיבד נקודת מפתח במערכה החמישית, כשצ'אנג זיעזע אותו עם הגשה תחתית (הקפצת הכדור מלמטה למעלה, בתנועה שדומה לחבטת כף יד).
צ'אנג המשיך לסבול מהתכווצויות, אך הצליח לעלות ליתרון של 3–5 במערכה החמישית, כשלזכותו שתי אפשרויות שבירה על ההגשה של לנדל.
כשהוא מכוון לשבור שוב את הריכוז של לנדל, נעמד צ'אנג כמעט על קו ה-T, במרכז המגרש, כשהוא ממתין לקבל את ההגשה של לנדל.
הקהל החל לצחוק למראה הסיטואציה הביזארית, ונראה היה שלנדל נתון תחת הרושם שכולם לועגים לו.
הטקטיקה פעלה, ולנדל ניפק שגיאה כפולה שהביאה לניצחונו של צ'אנג במשחקון, במערכה ובהתמודדות כולה, 4–6, 4–6, 6–3, 6–3, 6–3, במשחק שארך ארבע שעות ו-37 דקות.
בסיום המשחק צנח צ'אנג על ברכיו ופרץ בבכי.
שבעה ימים לאחר מכן הניף צ'אנג את ה-Coupe des Mousquetaires (הגביע המוענק לזוכה בתחרות היחידים לגברים באליפות צרפת הפתוחה), והפך בכך לגבר הצעיר ביותר אי פעם שזכה בתואר גראנד סלאם.
ההתמודדות התקיימה ב-5 ביוני 1989, רק יום אחר לאחר שיאו של הטבח בכיכר טיין-אן-מן.
צ'אנג ציין פעמים רבות את השפעת הטבח, כשנזכר בניצחונו באליפות צרפת הפתוחה:
צ'אנג ולנדל קיימו התמודדות דומה במשחק חצי הגמר של Grand Slam Cup ב-1991, אז ביצע צ'אנג, פעם נוספת, קאמבק מפיגור של שתי מערכות וניצח 2–6, 4–6, 6–4, 7–6, 9–7.
צ'אנג ומשפחתו ייסדו את CMCB Enterprises, אשר בבעלותה נדל"ן, בכלל זה מרכזי קניות, בקליפורניה, טקסס, אריזונה וקולורדו.
ב-2003 רכשה החברה את .Dunton Realty Co, חברת ניהול נכסים וברוקראז' קמעונאי, ושינתה את שמה ל-.Dunton Commercial Real Estate Co.
ב-2004 רכשה החברה את .SullivanHayes Cos, חברת נדל"ן קמעונאי מדנוור.
החברה נבחרה על ידי נמל התעופה הבינלאומי דנוור לפתח פרויקט קמעונאי חדש בן 17 אקר בשדרות פנה (Peña Boulevard), העורק הראשי של נמל התעופה.
ב-1988 חתם צ'אנג על חוזה אימוץ בסך של מיליוני דולרים עם חברת ריבוק.
הוא לבש את בגדי ונעלי ריבוק לאורך קריירת הטניס שלו והשתמש במחבטי Prince Sports.
הוא החל להשתמש במחבט "Precision Michael Chang Graphite" בגודל 28 אינץ' ב-1994, מחבט שהיה ארוך באינץ' אחד מהסטנדרט הנהוג בזמנו.
ב-1997 חתם על חוזה אימוץ ארוך טווח עם שעוני ריבוק, קולקציה של שעוני ספורט.
מהדורה מוגבלת של שעונים החתומים על ידי צ'אנג, שווקה במהלך חג המולד.
הצלחתו של צ'אנג סימלה את תחילתו של עידן בו דור חדש של טניסאים אמריקאיים, ביניהם נכללו פיט סמפראס, ג'ים קורייר ואנדרה אגאסי, הפכו לשליטי הטניס העולמי.
ב-1994 כיהן צ'אנג כיושב ראש ה-ATP Tour Charities.
צ'אנג תמך בפיתוח הטניס באסיה באמצעות התוכנית שלו, Stars of the Future, בהונג קונג, ובאמצעות ה-Reebok Challenge, בכל רחבי אסיה.
הוא זכה להימנות עם חמשת הספורטאים שהוגדרו "Most Caring Athlete", ברשימה השנתית השנייה של ה-USA Today ב-1995. ב-1997 הוענק לו אחד משבעת הפרסים שהעניק ה-A.
Magazine למנהיגים האסיאתיים-אמריקאים הבולטים, בשל מעמדו כמודל לחיקוי עבור אסייאתים-אמריקאים צעירים.
צ'אנג אף שימש כדובר הלאומי של ה-National Fish and Wildlife Foundation, בארצות הברית.
ב-2001 שימש צ'אנג כשגריר של רצון טוב לטובת ועדת הבחירה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
אור הזרקורים הופנה לראשונה לעובדת היותו של צ'אנג נוצרי מאמין, לאחר זכייתו באליפות צרפת הפתוחה ב-1989, כשהצהיר "I thank the Lord Jesus Christ, because without Him, I am nothing ("אני מודה לאדוני ישו המשיח, כי בלעדיו אני שום דבר").
ב-1999 הקימו צ'אנג ומשפחתו את ה-Chang Family Foundation, המוקדש לשילוב טניס, משפחה והאמונה הנוצרית.
בסיסו של הארגון נמצא כיום ברנצ'ו סנטה מרגריטה, שבקליפורניה.
צ'אנג חי במחוז אורנג' שבקליפורניה.
הוא דייג להוט אשר יוצא לעיתים קרובות לטיולי דיג.
צ'אנג ניחן גם בתשוקה לגידול והרביית אמנוניים אפריקאיים, במספר אקווריומים גדולים של מים מתוקים אשר בביתו.
ב-18 באוקטובר 2008 נישא צ'אנג לאמבר ליו, טניסאית עבר אף היא.
לזוג שתי בנות: לאני (ילידת 9 בדצמבר 2010) ומיילי (Maile; ילידת פברואר 2013).
בטורנירי גראנד סלאם 4 (1-3)
מייקל פרידמן (נולד ב-21 באפריל 1951) הוא מתמטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי שעובד ב-Microsoft Station Q, קבוצת מחקר באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה שעוסקת במחקר מחשוב קוונטי.
בשנת 1986 הוא זכה במדליית פילדס על עבודתו בתחום השערת פואנקרה.
אחיהם הקטן טובי פרידמן לא הצליח כמותם וסיים את בית הספר בגיל 16 ולכן כונה "טובי הטיפש" והוא נהיה רופא הקבוצה לקבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס ולקבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס.
לאחר מות אביו, אביו של מיכאל החל לעבוד בכתיבת מערכוני קומדיה.
הוא פגש את אמו של מיכאל, ננסי, רקדנית שחקנית וכותבת.
בשנת 1941 הם התחתנו ועברו להוליווד.
בשנת 1947 הוריו של מיכאל פרסמו את ספרם הראשון "גברת מייק" שנהפך לרב-מכר.
מייקל פרנקן הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית.
בבחירות 2022 היה פרנקן מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית באיווה.
פרנקן נולד וגדל בסו סנטר שבאיווה.
ב-1981 סיים תואר ראשון בהנדסה באוניברסיטת נברסקה, במהלך לימודיו הצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צי ארצות הברית.
הוא בעל תואר שני בפיזיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, בוגר תוכנית המנהיגות של מכון ברוקינגס והמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
שירת כקצין במשחתת הטילים המונחים מסדרת ארלי ברק "USS Barry" ובמשחתות הטילים המונחים מסדרת פרגוט "USS Dahlgren", ו-"USS King".
במרץ 2001 מונה למפקדה הראשון של משחתת הטילים המונחים מסדרת ארלי ברק "וינסטון צ'רצ'יל" ופיקד עליה עד אפריל 2002. בהמשך שירותו פיקד על פלגת המשחתות 28 ובשנים 2005–2007 פיקד על כוח המשימה 152 בקבוצת התקיפה של נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור".
תפקידי מטה שלו כללו בין השאר שירות כעוזר צבאי לסנאטור טד קנדי, עוזר למזכיר ההגנה של ארצות הברית, חבר כוח המשימה "Deep Blue" לתכנון המלחמה בטרור, שירת במחלקת המבצעים המשותפים במטות המשולבים, במחלקת ההערכה של הצי, במטה ראש המבצעים הימיים ובמשרד מזכיר הצי של ארצות הברית.
בשנים 2008–2011 שימש קצין תכנון, אסטרטגיה ומדיניות במטה פיקוד מרכז של ארצות הברית.
בשנים 2011–2012 פיקד על כוח המשימה המשותף בקרן אפריקה.
לאחר מכן שימש בתפקידי מטה בצי ובמטות המשולבים.
ב-2015 מונה למנהלה הראשון של הסוכנות לענייני נעדרים ושבויים במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
בהמשך השנה מונה לסגן מפקד פיקוד אפריקה של ארצות הברית ושירת בתפקיד עד פרישתו באוקטובר 2017.
ב-2020 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית באיווה לקראת הבחירות לסנאט, אך הפסיד.
ב-2022 נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית אל הסנאט של ארצות הברית לאחר שגבר בבחירות המקדימות על אבי פינקנאוור.
הוא הפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור המכהן צ'אק גראסלי.
נשוי לג'ורדן ואב לשני ילדים.
מייקל פרנץ' הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד דייוויד ויקס באופרת הסבון "איסטאנדרס", והרופא ניק ג'ורדן בסדרה "חדר מיון" ובסדרת הספין-אוף "הולבי סיטי".
פרנץ' נולד בשם מייקל קלארק בבאו שבלונדון, וגדל בתיידון בויס באסקס.
הוא הופיע בהצגות בית הספר והשתתף בהפקות של מועדון הדרמה המקומי.
אחר כך למד בבית הספר התיכון "West Hatch Technical High School" בצ'יגוול שבאסקס.
בגיל 20 עבד פרנץ' כבדרן (blue coat) בהולידיי קלאב במיורקה.
כשחזר לבריטניה בגיל 22 קיבל תפקיד כשחקן במחזמר "Godspell" בתיאטרון קנת' מור באילפורד בלונדון.
בהמשך הופיע על הבמה בתפקידים שונים בהם בדמות הג'יני באלאדין במחזה קומי מוזיקלי (Pantomime) לחג המולד.
במשך שלוש השנים הבאות שיחק בסיבובי הופעות של הפקות שונות, עד שהתפכח מאשליות להצליח במשחק והחל לעבוד כדייל אוויר בחברת התעופה בריטיש איירווייז.
אחר כך התפטר מעבודתו בבריטיש איירווייז והתחיל ללמוד בבית הספר למשחק אקדמיית מאונטוויו לאמנות התיאטרון, וסיים את הלימודים ב-1992.
פרנץ' הופיע במחזות זמר בווסט אנד כגון "סיפור הפרברים", "שיקגו", "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" ו"עלובי החיים".
ב-2006 שיחק בפרק בסדרה "דיאל ופסקו" בתפקיד גארי לסקוט.
ב-1997 הופיע בדמות ג'ף סלייד בסדרת המדע בדיוני "Crime Traveller".
בשנים 2001 עד 2004 גילם את טום גילדר בסדרת הדרמה קומית "Born and Bred".
ב-2012 חזר להופיע בתפקיד דייוויד ויקס באופרת הסבון "איסטאנדרס" כדי להשתתף בפרידה מפאם סנט קלמנט, שגילמה את דמות אמו בסדרה.
בינואר 2012 חזר להופיע בכמה פרקים בסדרה "איסטאנדרס".
בפברואר 2013 עזב את תפקידו בסדרה "חדר מיון".
עוד שיחק ב"איסטאנדרסט" בספטמבר 2013 ובמאי 2014.
ב-2000 הופיע פרנץ' על הבמה במחזה "אמנות" בתפקיד מארק, ובמחזה "Sacred Heart" בתפקיד ג'רי.
החל מ-13 בדצמבר 2004 החליף פרנץ' את ג'ון בארומן בתפקיד בילי פלין במחזמר "שיקגו" ושיחק בו עד מאי 2005.
מייקל צ'דוויק הוא שחיין אמריקאי, אלוף עולם (בודפשט 2017) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, אלוף עולם (בבריכת 25 מטר) במשחה שליחים 4x50 מעורב משולב (וינדזור 2106) ואלוף עולם (האנגג'ואו 2018) ושיאן עולם הנוכחי (2019) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
צ'דוויק נודל וגדל בשרלוט, קרוליינה הצפונית.
הוא מתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש ובוגר אוניברסיטת מיזורי (2013 - 2017).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים צ'דוויק במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.96 שניות.
ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים אלה.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכה צ'דוויק ב-4 מדליות, 1 זהב ,2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב ביחד עם טום שילדס ושתי שחייניות לילי קינג, וקלסי וורל בשיא אליפות חדש של 1:37.22 דקות, לפני ברזיל (1:37.74 דקות) ויפן (1:38.45 דקות).
כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.44 שניות.
מדליות כסף, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי ביחד עם פול פאוורס, בלייק פירוני וטום שילדס בתוצאה של 1:24.47 דקות, אחרי רוסיה (1:24.32 דקות) ולפני יפן (1:24.51 דקות).
כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 21.02 שניות ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב ביחד עם ג'ייקוב פבלי, קודי מילר וטום שילדס בתוצאה של 1:31.97 דקות, אחרי רוסיה (1:31.52 דקות) ולפני בלארוס (1:32.49 דקות) כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תצאה של 20.81 שניות.
מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם טום שילדס, פול פאוורס ובלייק פירוני ביחד עם אוסטרליה בתוצאה של 3:07.76 דקות, אחרי רוסיה (3:05.90 דקות) וצרפת (3:07.35 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 47.56 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.50 שניות ובמקום 16 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.96 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 47.60 שניות ועלה מהמקום ה-11.
באליפות ארצות הברית שהיוותה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם נערכה ביוני 2017 סיים צ'דוויק במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.48 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.10 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב לאחר ששחה במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשלב המוקדמות.
כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.74 שניות.
צ'דוויק השתתף כשחיין אורח באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, בלייק פירוני וראיין הלד בשיא עולם חדש של 3:03.03 דקות, לפני רוסיה (3:03.11 דקות) וברזיל (3:05.15 דקות).
מייקל למאר פורטר הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA.
גובהו 2.08 מטרים והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד.
פורטר נולד בקולומביה שבמדינת מיזורי ולמד ב'בית הספר התיכון הקתולי של האב טולטון'.
בהמשך עבר ל'תיכון ניית'ן הייל' שבסיאטל, וושינגטון, בו שיחק תחת ברנדון רוי שאימן את קבוצת הכדורסל.
בעונתו האחרונה בתיכון היו לו ממוצעים של 36.2 נקודות ו-13.6 ריבאונדים למשחק והוא הוביל את התיכון שלו למאזן ניצחונות של 29–0.
בליגת המכללות שיחק באוניברסיטת מיזורי.
במהלך משחק פתיחת העונה, ב-22 בנובמבר 2017, נפצע בגבו וסבל מפריצת דיסק.
ב-8 במרץ 2018 חזר לקבוצה והשתתף בשני המשחקים האחרונים של העונה, כשחקן ספסל.
ב-27 במרץ הודיע פורטר על התמודדותו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר פורטר על ידי דנוור נאגטס, בבחירה ה-14. בשל פציעתו בגב לא שותף כלל לאורך עונת .
במשחק הבכורה שלו בליגה, ב-31 באוקטובר 2019, קלע 15 נקודות בהפסד הנאגטס מול ניו אורלינס פליקנס.
ב-2 בינואר 2020 שיפר את שיאו האישי כשקלע 25 נקודות מול אינדיאנה פייסרס, וב-3 באוגוסט קבע שיא קריירה חדש של 37 נקודות במשחק מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
בפלייאוף 2020 סייע לקבוצתו להעפיל לגמר האזור המערבי, לראשונה מזה 11 שנים, עם ממוצעים של 11.4 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
מייקל פרסברנדט (בשוודית: Mikael Åke Persbrandt; נולד ב-25 בספטמבר 1963) הוא שחקן שוודי.
פרסברנדט נולד בפרברי מחוז סטוקהולם.
הוא שיחק במחזות המלך ליר ויוליוס קיסר בתיאטרון השוודי המלכותי, מ-1992 ועד 1994 שיחק באופרת הסבון של תאגיד השידור השוודי "Rederiet" ב-1994 שיחק במחזה שלוש אחיות.
ב-1998 שימש כקריין בסרט תיעודי אודות ארנסט יונגר, ב-2002 שיחק בסרט הדרמה "כולם אוהבים את אליס" וב-2005 שיחק במחזה "העלמה יוליה".
הוא נודע בשל משחקו בסדרת הסרטים "בק", המבוססת על סדרת הרומנים של הבלש מרטין בק מאת הסופרים מאי שובאל ופר ואלו, ב-2007 שיחק בסרט "Solstorm" לצד איזבלה סקורופקו, ב-2008 שיחק בסרט "רגעים נצחיים" אשר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
ב-2010 שיחק רופא בסרט הדני "בעולם טוב יותר" שזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הוא מחזיק בשיא של מספר המועמדויות הגדול ביותר לפרס גולדבאב, פרס האוסקר השוודי עם חמש מועמדויות ושיא של זכיות עם שתי זכיות.
ב-2012 כיכב בתור המרגל קארל המילטון בסרט הריגול השוודי "המילטון: לטובת האומה" ובהמשכו משנת "המילטון: אלא אם זה בעניין בתך" והוא יככב גם בסרט השלישי בסדרה "המילטון: בשירות הוד מעלתה", שייצא לאקרנים ב-2021.
ב-2018 שיחק בסרט "הנערה ברשת העכביש".
ב-2019 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "חינוך מיני" של נטפליקס.
בשנת 2020 שיחק בסרטו של ויל פרל "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga".
פרסברנדט לקח חלק בדיבוב השוודי של מספר סרטי הנפשה וביניהם שאן יו ב"מולאן", קרון ב"דינוזאור", דוקטור ג'ושוע סטרונגבר סוויט ב"אטלנטיס: האימפריה האבודה", גיל ב"מוצאים את נמו" ובוג ב"חברים על הכוונת".
מ-1998 ועד 2003 היה נשוי לשחקנית מריה בונבי ויש לו שלושה ילדים מבת זוגו העיתונאית סאנה לינדל.
מ-2000 ועד 2011 שימש כשגריר של רצון טוב עבור קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים.
ב-2011 נעצר בשל שימוש בקוקאין, הוא חויב לעשות עבודות שירות.
מייקל צ'ימינו הוא שחקן וזמר אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור קווין אחיה של גרטל בסדרת ההנפשה גרטל והאוגר, ויקטור סלאזר בסדרה "באהבה, ויקטור" (2020–2022) של רשת הולו ולאחר מכן בשל הופעתו בתור אית'ן בסדרה "אמת או חובה" (2023) של נטפליקס.
צ'ימינו נולד וגדל בלאס וגאס, נבדה, ומוצאו איטלקי-גרמני ופורטו-ריקני.
צ'ימינו התמודד עם גזענות בבית הספר היסודי, ואמר שילדים הפילו אותו על הרצפה ובעטו בו בהפסקות, והכריחו אותו לאכול חרקים.
לצד הסבל, לדבריו, החוויות האלה גרמו לו לחמלה יותר כלפי אחרים.
הוא התחיל לשחק בגיל שמונה לאחר שהצטרף לקבוצת משחק שלימד חבר בכנסייה.
צ'ימינו סיים את בית הספר התיכון מוקדם כדי להתמקד במשחק יותר ברצינות והחליט לא ללמוד במכללה.
צ'ימינו שיחק בין היתר פרסומת טלוויזיה ופיילוט לשנת 2016 לסדרה "Hopefuls".
הוא עבר ללוס אנג'לס כשהיה בן 18. הוא הופיע בסרט האימה בשנת 2019 "אנאבל 3".
הוא שר ומנגן בגיטרה ושירו "Everything I Own" נכלל בפסקול הסרט.
באוגוסט 2019 פורסם כי צ'ימינו ישחק בתפקיד הראשי בסדרת של ערוץ דיסני+, "באהבה, ויקטור".
מאוחר יותר הועברה ממכרה הסדרה לשירות ההזרמה הולו, והוקרנה בבכורה ביוני 2020. לקראת התפקיד צ'ימינו התייעץ עם בן דודו, הומוסקסואל כדי להבטיח שדמותו בסדרה תהיה אמינה.
צ'ימינו מזדהה כסטרייט, אף על פי שאמר על מיניותו:אני לא רוצה להכניס את עצמי לתבנית ולהכניס את עצמי למצב שאם הייתי יוצא כבי-סקסואל או כהומו בעוד 10 שנים, אני מגן על זהות שנאמנה לעצמי.בשנת 2020 הצטרף צ'ימינו לצוות השחקנים של "Black Box", סדרת פודקאסט מדע בדיוני.
שנה סרט תפקיד הערות 2016 Shangri-La Suite טיאגו הצעיר 2019 אנאבל 3 בוב פאלמרי2022השמיניסטיתלאנס2023 Centurion XII מיגל2025 עד הזריחהמקסTBAStreet Smartקאל
מייקל ארנולד קאמן היה מלחין, מנצח תזמורת ופזמונאי יהודי-אמריקאי.
מייקל ארנולד קאמן נולד בעיר ניו יורק.
הוא היה השני מבין ארבעה בנים.
אביו, שאול קאמן, היה רופא שיניים, ואמו הלן הייתה מורה.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון למוזיקה ואמנות בניו יורק, התיידד קאמן עם מארק סנואו.
במהלך לימודיו הקים קאמן את להקת New York Rock & Roll Ensemble .
הלהקה הוציאה חמישה אלבומים בין השנים 1968–1972.
לאורך הקריירה עבד בין היתר עם פינק פלויד, קווין, אריק קלפטון, רוג'ר דלטריי, אירוסמית', טום פטי, בון ג'ובי, דייוויד בואי, בריאן פרי, מטאליקה, Guns N' Roses וקייט בוש.
קמן אובחן כחולה בטרשת נפוצה בשנת 1997. הוא נפטר בלונדון מהתקף לב ב-18 בנובמבר 2003, בגיל 55.
מייקל צ'אבס (נולד ב-3 בנובמבר 1984) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ואמן אפקטים מיוחדים אמריקאי.
הוא ידוע בזכות כך שביים את שני סרטי האימה המצליחים "קללת לה יורונה" (2019) ו"לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" (2021).
בשנת 2019 ביים לבילי אייליש את הווידאו קליפ של "Bury a Friend" הלקוח מאלבום הבכורה שלה.
צ'אבס החל לביים כמה סרטים קצרים, כולל "העלמה", עליו זכה בפרס סרטי האימה הקצרים הטובים ביותר מטעם Shriekfest בטקס שהתקיים בשנת 2016. הוא גם יצר את סדרת הטלוויזיה Chase Champion, וביים את כל פרקי הסדרה.
בשנת 2019 ביים את סרט האימה "קללת לה יורונה"; הסרט השישי שיצא במסגרת היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בהמשך, ביים את הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" שזכה להצלחה בינלאומית.
שנהשםקרדיטיםהערות בימוי תסריטאות הפקה עריכה אפקטים 2009 Worst Date Ever סרטים קצרים 2010 Regen 2014 Massacre Lake Make Note of Every Sound 2016 "העלמה" 2019 "קללת לה יורונה" סרט עלילתי ראשון 2021 "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" סרט באורך מלא2025The Conjuring: Last Ritesכןלאלאלאלא
שנהשםקרדיטיםNotes בימוי תסריטאות אפקטים 2010 "הגילדה" סדרת רשת;קיבל קרדיט בשני פרקים 2015 Chase Champion מיני-סדרת רשת;קיבל קרדיט ב-11 פרקים
מייקל ג'יימס פרובוסט הוא שחקן אמריקאי.
פרובוסט נולד באטלנטה, ג'ורג'יה ב-24 בינואר 1998. הוא ממוצא צרפתי קנדי, סקוטי ואירי.
יש לו שני אחים גדולים ושני אחים קטנים.
הוא החל לשחק בשנת 2011, אך קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בשנת 2017, בסרט מקורי של נטפליקס "#REALITYHIGH".
בשנת 2018, הוא הצטרף לקאסט של סדרת הטלוויזיה "רעבים" שהופקה אף היא על ידי נטפליקס, ושיחק בתפקיד הראשי בשתי עונותיה.
בשנת 2019 כיכב בפרק של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "לוציפר".
באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Saving Zoë" ובפרק של הסדרה "בית המשפט!".
בשנת 2020 כיכב פרובוסט בתור בו בסרט "Most Guys Are Losers" המבוסס על הרומן באותו שם מאת מייק ברזינס.
בשנת 2021 השתתף בסרט הנעורים "Plan B" שביימה נטלי מוראלס והוקרן לראשונה בהולו במאי 2021. באותה שנה שיחק גם בסרט של נטפליקס "רחוב הפחד – חלק 2: 1978".
בשנת 2023 גילם את ג'ייסון סמית' בסרטו של אלכסנדר פיין "נשארים לחג".
+שנהסרטתפקידהערות2014Hear No Evilריק2015משימה סוףנער #22016An Innocent Kissהנרי ברנס2017The Case for Christלי סטרובל (אנ') בצעירותו#Realityhighשאנון2019Saving Zoë פארקר2020Most Guys Are Losersבו2021Plan Bהאנטררחוב הפחד – חלק 2: 1978קורט2023נשארים לחגג'ייסון סמית'2024Horizon: An American SagaאנדרסTBAFizz & Dedeסרט קצר; במאי ומפיק בפועל
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2011 Reed Between the Lines בויד פרק: "Let's Talk About Fast Girls"2016קומנדו 6ג'סטיןפרק: "Her Name Is Esther"2017צ'אנסג'ייסון ספנסר2 פרקים2018חסרי בושהבן פרק: "Do Right, Vote White!"2018–2019רעביםבריק ארמסטרונגתפקיד ראשי (2 עונות); 19 פרקים2019לוציפרנייט מיפליןפרק: "Super Bad Boyfriend"בית המשפט!פול לארסוןפרק: "Maricela and the Desert"
מייקל רוס פולק , המוכר בשם הבמה מייקל פולק (Michael Pollack), הוא פזמונאי, זמר, רב-נגן ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
הוא כתב והפיק שירים לאמנים רבים, בין היתר לצ'ארלי XCX, קלי קלרקסון, אלק בנג'מין, זארה לארסון, היילי סטיינפלד, דאייה, ביבי רקסה, סלין דיון, ג'יימס ארתור, לאוב, קייטי פרי, זד, גריף, מיילי סיירוס, ג'סטין ביבר, מארון 5, אד שירן, אלסו, מרשמלו, טרוי סיון, ג'ניפר לופז ומאלומה.
פולק ואחותו הגדולה גדלו על ידי הוריהם ברוזלין , ניו יורק.
הוא החל לנגן בפסנתר, לשיר ולכתוב שירים בגיל צעיר.
בצעירותו, היה חבר בלהקת קאברים של בילי ג'ואל.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר פולק לגור בנאשוויל, טנסי כדי ללמוד באוניברסיטת ואנדרבילט.
במהלך שנת הלימודים הראשונה שלו, פגש את בילי ג'ואל, וביצע איתו את השיר "New York State of Mind".
סרטון ההופעה שלהם פורסם באינטרנט ונהיה במהירות לוויראלי.
לאחר שפגש פולק עם בילי ג'ואל, הוא חתם בחברות התקליטים וורנר צ'אפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס.
זמן קצר לאחר מכן, הוא החל לשתף פעולה עם כותבי שירים אחרים, כמו אינגריד אנדרס.
לאחר שסיים את לימודיו, עבר פולק לגור בלוס אנג'לס, קליפורניה.
ב-2021, פולק היה שותף לכתיבה ולהפקה של אלבום האולפן השני של בן פלאט, Reverie.
בין השירים שכתב לאלבום נמצא הסינגל "Imagine".
ב-2022, הוא היה אחד מהכותבים והמפיקים של השיר "Marry Me" של ג'ניפר לופז ומאלומה.
ב-2023 היה שותף בכתיבת השיר "Gone" של הזמרת הישראלית נועה קירל.
בספטמבר 2024, מיילי סיירוס נתבעה על כך שהיא ושותפיה לכתיבת השיר, גרגורי היין ופולק, העתיקו חלקים משיר של ברונו מארס בעת שכתבו את השיר "Flowers".
באוקטובר 2025 יצא לאור הסינגל "Die on This Hill" בביצוע הזמרת הבריטית סיינה ספירו, שפולק חיבר בשיתוף ספירו ועומר פדי, והפיק בשיתוף פדי ובלייק סלטקין.
הסינגל הפך ללהיט ודורג במצעדים במדינות רבות בעולם.
בין השאר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי ב־21 בנובמבר 2025.
מייקל קואוטס (בשם מלא באנגלית: Michael Lloyd Coats; נולד ב-16 בינואר 1946, סקרמנטו) הוא טייס קרב אמריקאי ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
מייקל קואוטס נולד בעיר סקרמנטו שבמדינת קליפורניה.
לאחר סיום בית הספר הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית וסיים אותה בשנת 1968 עם תואר ראשון במדעים.
בשנת 1977 קואוטס קיבל תואר שני בניהול מדע מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ובשנת 1979 תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
בספטמבר 1969 קואוטס החל קורס טיס.
הוא קיבל הסמכה כטייס "ווט A-7 קורסייר II" והוצב בנושאת מטוסים Kitty Hawk.
בתקופה זו הוא ביצע 315 טיסות מבצעיות במלחמת וייטנאם.
בהמשך הוא חזר לארצות הברית והיה מדריך טיס וטייס ניסוי.
בין היתר הוא היה חבר בצוות שבדק מטוסים מדגים "דאגלס A-4 סקייהוק".
בשנת 1978 קואוטס נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1984 הוא השתתף במשימת STS-41-D כטייס במעבורת החלל דיסקברי בטיסטה הראשונה.
בפברואר 1985 הוא מונה למפקד צוות STS-61-H שבוטלה בעקבות אסון צ'לנג'ר.
במשימת STS-29 בשנת 1989 קואוטס היה מפקד צוות.
בשנת 1991 הוא טס לחלל בפעם השלישית והיה מפקד משימה STS-69 על סיפון מעבורת החלל דיסקברי.
בשנת 1991 קואוטס פרש והחל לעבוד בחברות פרטיות שקשורות לתעשיית החלל לרבות לוקהיד מרטין.
בשנת 2005 הוא מונה למנהל מרכז החלל ג'ונסון וכיהן בתפקיד עד לשנת 2012.
מייקל קנאטווה הוא כדורגלן האיטי-קנדי המשחק בעמדת הקשר.
קאנטווה נולד באוטווה והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קפיטל יונייטד המקומית.
בגיל 13 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של נאנט, אולם כעבור שנה שיחק במחלקות הנוער מקומיות בצרפת עד שבשנת חתם בחטאפה.
בינואר חתם בגוודלחרה מהליגה הספרדית השלישית.
ב-13 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה נגד לה רודה.
בספטמבר עזב לריאל אלקלה ב' ממנה המשיך לקבוצות המילואים של אלבסטה, לורקה, דפורטיבו ראיו קנטראביה, טרופזון, ליאלטלד, אולימפיק צ'אטיבה ווילרובלדו.
באוגוסט הצטרף לצ'ינדיה טרגובישטה מליגת העל הרומנית.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אקדמיקה קלינקן.
ביולי חתם בקבלרי מליגת העל הקנדית.
ב-12 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד פורג'.
ב-29 ביוני 2023 קאנטווה חתם בוונקובר.
אביו ממוצא האיטי ואימו מגוואדלופ, לכן הוא זכאי לייצג את שלושת הלאומים.
בנעוריו שיחק בנבחרת הנוער של קנדה ואף השתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17.
בשנת החליט לייצג את האיטי.
ב-29 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי במשחק ידידות נגד .
ב-17 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד .
מייקל פינק הוא טייס חלל אמריקאי.
הוא השתתף ב-3 טיסות לחלל.
פינק מתוכנן לטיסה מבצעית ראשונה של הבואינג סטארליינר שצפויה להתבצע בשנת 2025.
מייקל פינק נולד בפיטסבורג, פנסילבניה וסיים לימודי בית ספר בשנת 1985. הוא התחיל ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ממנו קיבל תואר ראשון באווירונאוטיקה בשנת 1989. בשנת 1990 הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1990 פינק החל את שירותו בחיל האוויר של ארצות הברית.
בשנת 1994 הוא סיים קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס וקיבל הסמכה למהנדס ניסוי טיסה.
במעמד זה הוא צבר 800 שעות טיסה ב-30 מטוסים שונים.
ב-1996 פינק התקבל לקורס להכנת אסטרונאוטים במרכז החלל ג'ונסון.
הוא היה בצוות גיבוי של מספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית.
באוקטובר 2004 פינק היה מהנדס בטיסה סויוז TMA-4 שהביא תחנת החלל הבין-לאומית משלחת מס' 9 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד גנאדי פדאלקה.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר 187 ימים בחלל וביצע 4 פעילויות-חוץ רכבית באורך כולל של כ-16 שעות.
באוקטובר 2008 פינק היה מהנדס בטיסה של סויוז TMA-13 שהתחברה לתחנת החלל הבין-לאומית עם משלחת מס' 18 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקודו.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר כ-6 חודשים בחלל וביצע פעמיים פעילויות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-10 שעות.
מחליפו בתחנת החלל הבין-לאומית כמפקד משלחת מס' 19 לתחנת החלל הבין-לאומית היה גנאדי פדאלקה שאתו הוא עבד במשלחת מס' 4.
במאי 2009 פינק היה מומחה משימה של מעבורת החלל אנדוור במשימה STS-134. המטרה של המשימה הייתה המשך הרכבה של תחנת החלל.
במהלך טיסה זו הוא ביצע 3 פעילויות חוץ-רכביות בארוך כולל של 26 שעות.
בשנת 2019 פינק נכלל בצוות שהחל הכנות לטיסה בסטארליינר מתוצרת בואינג.
מייקל פוסום הוא מהנדס ולשעבר אסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה מפקד משלחת מס' 29 לתחנת החלל הבין-לאומית.
מייקל פוסום נולד בסו פולס וגדל בטקסס.
הוא היה פעיל בתנועת הצופים והגיע לדרגה Eagle Scout, הדרגה הגבוהה ביותר.
לאחר סיום בית ספר הוא למד באוניברסיטת טקסס A&M, שם סיים ב-1980 תואר ראשון בהנדסת מכונות.
בשנת 1981 הוא קיבל תואר שני מהמכון לטכנולוגיה של חיל האוויר.
לאחר סיום הלימודים פוסום שירת במספר יחידות של חיל האוויר של ארצות הברית.
הוא סיים את השירות בשנת 1992.
בשנת 1993 החל פוסום לעבוד בנאס"א בהנדסת מערכות.
הוא היה מעורב בפרויקט של תחנת החלל הבין-לאומית ופרויקטים נוספים.
החל משנת 1988 פוסום ניסה להתקבל ליחידת האסטרונאוטים אך הצליח רק בשנת 1998 מפעם השביעית.
באותה שנה הוא קיבל תואר שני בנוסף במדעי החלל.
בשנת 1998 נבחר פוסום לצוות אסטרונאוטים.
ביולי 2006 טס פוסום לחלל כמומחה משימה בטיסת STS-121 במעבורת החלל דיסקברי (סטיבן לינדזי היה מפקד צוות).
מטרותיה העיקריות של המשימה היו לבחון את בטיחות הטיסה ולשפר טכניקות לבחינת מצב המעבורת בעקבות אסון משימת STS-107 (אסון הקולומביה), בנוסף לחדש אספקה, ציוד, ולהביא את האסטרונאוט תומאס רייטר מטעם סוכנות החלל האירופאית לתחנת החלל הבין-לאומית.
במהלך משימה פוסום ביצע שלוש פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 24 שעות.
במאי 2008 פוסום היה מומחה משימה ב-STS-124 של מעבורת החלל דיסקברי בפיקודו של מארק קלי.
משימה זו נועדה להוסיף לתחנת החלל הבין-לאומית את מעבדת הניסויים היפנית, "קיבו" ("תקווה" ביפנית), שלה זרוע רובוטית עצמאית, מתוצרת יפן.
במהלך משימה פוסום ביצע שלוש פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 18 שעות.
ביוני 2011 פוסום היה מומחה משימה של טיסה סויוז TMA-02M (סרגיי וולקוב היה מפקד צוות).
הצוות הצטרף למשלחת מס' 28 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אנדריי בוריסנקו.
כאשר המשלחת עזבה את תחנת החלל, פוסום היה מפקד משלחת מס' 29 לתחנת החלל הבין-לאומית.
במהלך שהייה בחלל פוסום ביצע פעילות חוץ-רכבית שביעית באורך של כ-6.5 שעות.
הוא חזר לכדור הארץ ב-נובמבר 2011.
פוסום פרש מנאס"א בשנת 2017.
לאחר הפרישה פוסום מונה לתפקיד ניהולי באוניברסיטת טקסס A&M.
פנזל הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית.
פנזל התגייס לצבא ארצות הברית ב-1989 לאחר לימודיו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
במלחמת המפרץ שירת כמפקד מחלקת חי"ר, לאחר המלחמה הוצב בבוסניה.
ב-1996 שימש מפקד פלוגה שהגנה על שגרירות ארצות הברית במונרוביה שבליבריה במהלך מלחמת האזרחים במדינה.
לאחר לימודים באוניברסיטת הרווארד, שירת כמתמחה בבית הלבן, בין השאר במועצה לביטחון לאומי.
בתקופת פיגועי 11 בספטמבר פעל במרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום.
הוא שירת כמפקד הגדוד הראשון ברגימנט 503 של חטיבת הצנחנים ה-173. ב-2010 מונה למפקד הבריגדה השנייה בדיוויזיית השריון הראשונה.
בהמשך פיקד על הבריגדה השלישית של הדיוויזיה המוטסת ה-82 ולאחר מכן שימש ראש מטה הדיוויזיה.
ביולי 2016 מונה לסגן מפקד (תמיכה) הדיוויזיה המוטסת ה-82. באוקטובר 2017 מונה לקצין התכנון של נאט"ו כוח המשימה במלחמת אפגניסטן.
בספטמבר 2018 מונה ליועץ צבאי בכיר לנושא אפגניסטן במחלקת המדינה.
בינואר 2020 מונה לסגן ראש אגף אסטרטגיה ותכנון במטות המשולבים.
בנובמבר 2021 מונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית במקום מארק שוורץ.
פנזל בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1989), תואר שני מבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד (1999), תואר שני ממכללת המלחמה של הצי (2002), ודוקטורט בתחום לימודי הביטחון הלאומי מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים (2013), עבודתו עסקה בכישלון קבלת ההחלטות של ברית המועצות במהלך מלחמת אפגניסטן.
No Miracles, ספרו של מייקל פנזל המבוסס על עבודת הדוקטורט באתר הוצאת אוניברסיטת סטנפורד
מייקל צ'רי (נולד ב-23 במרץ 1995) הוא אתלט אולימפי המתמחה בריצת 400 מטר.
היה חבר בנבחרת ארצות הברית במרוץ שליחים ל-4X400 מטר באליפות העולם באתלטיקה 2017 בלונדון, שסיימה במקום השני.
צ'רי ייצג את ארצות הברית באולימפיאדת הקיץ של טוקיו 2020, סיים במקום הרביעי בריצת 400 מטר וזכה בזהב במרוץ שליחים ל-4X400 מטר, שם שימש כרץ הראשון של הנבחרת.
מייקל ג'ון אדוארד קאלבר היה שחקן בריטי.
הוא גילם, בין היתר, את קפטן נידה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית".
מלבד זאת, קאלבר הופיע בשני סרטים מסדרת סרטי ג'יימס בונד: "מרוסיה באהבה" ו"כדור הרעם".
קאלבר נולד בהמפסטד, לונדון, הממלכה המאוחדת לשחקן רולנד קאלבר.
בחייו היה נשוי פעמיים: ב-1962 נישא ללוסינדה קרטיס, ממנה נולדו לו שלושה ילדים, והתגרש ממנה לאחר 24 שנות נישואים, ב-1986. ב-2004 נישא לאמנדה וורד.
מייקל פורמנק הוא בסיסט ג'אז אמריקאי.
הוא מזוהה עם סצנת הג'אז בניו יורק.
בשנות ה-80 ניגן פורמנק לצד פרדי האברד, ג'ו הנדרסון, דייב ליבמן, פרד הרש ואטילה צולר.
אלבום הבכורה שלו כמנהיג הרכב, Wide Open Spaces, יצא ב-1990. השתתפו בו הסקסופוניסט גרג אוסבי, הכנר מארק פלדמן, הגיטריסט ויין קרנץ והמתופף ג'ף הירשפילד.
במהלך שנות התשעים הוציא פורמנק כמה אלבומים נוספים.
בין היתר גם הקליט בטריו עם הירשפלד והסקסופוניסט טים ברן (שהשתתף גם באלבומו השני, Extended Animation), הוביל ספטט וניגן עם ההרכב של ברן, Bloodcount.
פורמנק הרבה להקליט גם כמוזיקאי סשן, והופיע באלבומים של ג'יין אירה בלום, אורי קיין, ג'יימס אמרי, לי קוניץ, קווין מהוגאני, ה־Mingus Big Band, סקוט פילדס, ניו יורק ג'אז קולקטיב, דניאל שנידר וג'ק וולרת.
מייקל ג'ון פרנטי היה חוקר מדע המדינה, היסטוריון אקדמי ומבקר תרבות אמריקאי שכתב על נושאים אקדמיים ופופולריים.
הוא לימד באוניברסיטאות וגם התמודד בבחירות לתפקידים פוליטיים.
פרנטי ידוע בכתביו והרצאותיו המרקסיסטיות, והיה אינטלקטואל מהשמאל האמריקאי.
פרנטי נולד ב-30 בספטמבר 1933, למשפחה איטלקית-אמריקאית ממעמד הפועלים בשכונת מזרח הארלם בניו יורק.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, פרנטי עבד במשך מספר שנים.
עם שובו ללימודים, הוא קיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק.
הוא קיבל מלגת הוראה באוניברסיטת בראון, שם קיבל תואר שני בהיסטוריה בשנת 1957. הוא השלים את תואר הדוקטור שלו במדע המדינה באוניברסיטת ייל.
לאחר סיום לימודיו לתואר דוקטור, לימד פרנטי מדעי המדינה והחברה במוסדות שונים להשכלה גבוהה, כולל אוניברסיטת אילינוי אורבנה-שמפיין (UI).
במאי 1970, כשהיה פרופסור חבר ב-UI, הוא השתתף בעצרת מחאה נגד הירי האחרון באוניברסיטת קנט ומלחמת וייטנאם המתמשכת.
בעצרת הוא הוכה קשות על ידי שוטרים ולאחר מכן הוחזק בתא כלא במשך יומיים.
הוא הואשם בתקיפה בנסיבות מחמירות (של שוטר), התנהגות בלתי הולמת והתנגדות למעצר.
לאחר ששוחרר בערבות, הוא החל עבודה חדשה בהוראה כמורה באוניברסיטת ורמונט (UVM) בספטמבר.
בחודש שלאחר מכן הוא חזר לאילינוי כדי לעמוד לדין בפני שופט.
לדברי פרנטי, למרות עדים מרובים שהגישו עדויות מזכות, השופט מצא אותו אשם בכל שלושת הסעיפים.
תקרית זו סיימה למעשה את הקריירה של פרנטי כפרופסור.
בדצמבר 1971, לאחר שהמחלקה שלו ב-UVM הצביעה פה אחד לחדש את חוזה ההוראה שלו, התערבו מועצת הנאמנים של UVM וחברי הפרלמנט השמרנים של המדינה והצביעו על סיום חוזהו, בנימוק של "התנהגותו הלא מקצועית" של פרנטי.
המאבק על המשך נוכחותו בסגל של UVM נמשך עד תחילת 1972, אך בסופו של דבר הוא איבד את משרתו שם.
בשנים שלאחר מכן, הוא לא הצליח להשיג משרת הוראה נוספת, שאינה זמנית.
הוא למד מעמיתיו האוהדים במכללות אליהן הגיש מועמדות שהוא נדחה בשל דעותיו השמאלניות ופעילותו הפוליטית.
הוא מתעד תקופה זו בחייו במאמר "מאבקים באקדמיה: דיווח אישי", שפורסם בכתב העת "Dirty Truths".
הוא דן בשאלה הרחבה יותר של האורתודוקסיה הפוליטית בהשכלה הגבוהה בארצות הברית בפרק "האימפריה באקדמיה" בספרו משנת 1995, "Against Empire".
מכיוון שלא הצליח להתפרנס באופן קבוע כפרופסור, פרנטי החל להקדיש את עצמו במשרה מלאה לכתיבה, דיבור בפני קהל ופוליטיקה.
בשנת 1974 הוא התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית בוורמונט כמועמד מפלגת האיחוד הדמוקרטית-סוציאליסטית; הוא סיים במקום השלישי עם 7.1% מהקולות.
במהלך שנותיו בוורמונט, פרנטי התיידד היטב עם ברני סנדרס.
עם זאת, השניים נפרדו מאוחר יותר בגלל תמיכתו של סנדרס בהפצצת נאט"ו על יוגוסלביה.
בשנות ה-80, פרנטי היה עמית אורח ב"מכון ללימודי מדיניות" בוושינגטון הבירה.
בשנת 2003, העניקה לו "הוועדה למען מדע המדינה החדש" פרס על הישג בקריירה.
בשנת 2007, הוא קיבל תעודת הוקרה מיוחדת בקונגרס מחברת הקונגרס האמריקאית ברברה לי.
הוא כיהן במשך 12 שנים כשופט בפרויקט Censored.
בספרו "To Kill a Nation: The Attack on Yugoslavia" (2001), גינה פרנטי את מה שהוא ראה כדמוניזציה של סלובודן מילושביץ' ומפלגתו הסוציאליסטית הסרבית על ידי מנהיגי המערב.
פרנטי כתב כי בניגוד לטענות התקשורת המערביות על מדיניות רשמית של טיהור אתני, סרביה הייתה זה מכבר האזור המגוון ביותר מבחינה אתנית ביוגוסלביה (עם 200,000 מוסלמים החיים בבלגרד), וכי נאט"ו עסק ב"הומניטריזם צבוע" כתירוץ להתערבות צבאית ולהפרטת כלכלת המגזר הציבורי של סרביה.
בשנת 2003, פרנטי מונה ליו"ר המחלקה הלאומית של ארצות הברית בוועדה הבינלאומית להגנת סלובודן מילושביץ' (ICDSM).
הוועדה הוקמה כדי לדרוש סיום משפט פושעי המלחמה של מילושביץ' שהחל בשנת 2002 בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר (ICTY) בהאג.
בעשורים האחרונים לחייו, הוא התגורר בברקלי, קליפורניה.
הוא היה אביו של כריסטיאן פרנטי - אקדמאי, סופר ועיתונאי.
פרנטי נפטר במוסד דיור מוגן באמהרסט, מסצ'וסטס, ב-24 בינואר 2026, בגיל 92.
הספר הבולט הראשון בקריירת הכתיבה של פרנטי היה "דמוקרטיה למעטים" (Democracy for the Few).
הספר פורסם במקור בשנת 1974, ומאז עבר תשע מהדורות ושימש כספר לימוד בקורסי מדעי המדינה במכללות.
הספר "דמוקרטיה למעטים" מכיל ניתוח ביקורתי של אופן פעולתו של הממשל האמריקאי, תוך התמקדות מיוחדת בקשר בין כוח כלכלי לכוח פוליטי.
בספר, פרנטי חושף כיצד תקשורת המיינסטרים אינה "ליברלית" כפי שנטען, אלא מהווה כלי בשירות הקפיטליזם והאליטות.
הוא מדגים כיצד באמצעות עיוות או הסתרת מידע על אירועים עולמיים, התקשורת מהנדסת את דעת הקהל ומייצרת מציאות מדומה המשרתת את בעלי הכוח, תוך שהיא שומרת על מצג שווא של עיתונות חופשית ואובייקטיבית.
הספר מנתח סרטים ותוכניות טלוויזיה פופולריים רבים אשר, לדעת פרנטי, "הפיצו דימויים ונושאים התומכים במיליטריזם, אימפריאליזם, גזענות, סקסיזם, סמכותנות וערכים לא דמוקרטיים אחרים".
הוא מתאר את מה שלדעתו הוא דפוס של תיאורים לא מחמיאים של בני מעמד הפועלים ואיגודי עובדים, והוא חולק על הרעיון שהאולפנים הגדולים "נותנים לקהל את מה שהוא רוצה".
סופרים שמאלניים אחרים הושפעו מביקורת התקשורת שלו, למשל, טאבה ברגמן מהדהד את טענתו של פרנטי ש"מידע ודעות המערערות הגמוניה" בדרך כלל לא מצליחים להגיע לשידור.
בספרו "Through Jaundiced Eyes: How the Media View Organized Labor", ויליאם פואט מפרט את שבע ההכללות של פרנטי לאופן שבו התקשורת מתארת מאבקי עבודה.
לצד התעניינותו בתפקיד התקשורת ההמונית בחברה, פרנטי פרסם באופן קבוע מאמרים וספרים בנושאים תרבותיים, למשל, "הרהורים על הפוליטיקה של התרבות", בהם הוא מסכים עם אנטוניו גראמשי כי התרבות "משקפת במידה רבה את הסדרים ההגמוניים הקיימים בתוך הסדר החברתי, ומעדיפה מאוד אינטרסים מסוימים על פני אחרים".
בשני מאמרים על רצח קנדי, הוא שובר שורות עם עמיתיו השמאלניים כמו נועם חומסקי בכך שהוא נותן אמון לספקנים לגבי הנרטיב הרשמי של הממשלה.
הוא גם בוחן את מה שהוא מכנה "פוביית קונספירציה בשמאל".
"Dirty Truths" מסתיים במערכונים ושירים אוטוביוגרפיים.
ספרו הפרובוקטיבי של פרנטי משנת 1997, "חולצות שחורות ואדומים: פשיזם רציונלי והפלת הקומוניזם" (Blackshirts and Reds: Rational Fascism and the Overthrow of Communism), מתחיל בבחינת היסודות האידאולוגיים של הפשיזם האירופי בשנות ה-20 וה-30, כמו גם את גלגוליו כניאו - פשיזם.
לאחר מכן הוא נוקט בעמדה השנויה במחלוקת של הגנה על ברית המועצות ומדינות קומוניסטיות אחרות מפני גינוי רפלקסיבי, וטוען כי הן הציגו מספר יתרונות על פני מדינות קפיטליסטיות, למשל, על ידי הבטחת אי שוויון כלכלי פחות.
הוא מסכם את גישתו בהקדמה ל"חולצות שחורות ואדומים":
בהמשך הוא טוען כי "הליקויים והעוולות המתוקשרים" של ברית המועצות החמירו כתוצאה של מלחמת האזרחים ברוסיה, הפלישה הרב-לאומית בהובלת הנאצים, ועל ידי דרכי התערבות קפיטליסטיות לא צבאיות נגד הגוש המזרחי.
יתר על כן, הוא טוען כי "סוציאליסטים טהורים" ו"אנטי-קומוניסטים שמאלניים" כשלו בהגדרת אלטרנטיבה בת קיימא ל"סוציאליזם המצור" שיושם במודל הסובייטי.
על ידי הצעת הגנה נדירה על הקומוניזם של המאה ה-20, "חולצות שחורות ואדומים" עורר תגובות חזקות מצד פרסומים אנרכיסטיים וקומוניסטיים.
מלבד הקלטות וידאו של הרצאותיו בפני קהל, פרנטי הופיע גם בסרט התיעודי משנת 1992 "הונאת פנמה", ובסרטים התיעודיים "Liberty Bound" משנת 2004 ו"Fall and Winter" משנת 2013 כסופר ופרשן חברתי.
ביולי 2003, הוא הוזמן לתוכנית C-SPAN Booknotes כדי לדון בעבודתו האחרונה, "ההתנקשות ביוליוס קיסר: היסטוריה עממית של רומא העתיקה".
" של רשת Showtime, שם דיבר בקצרה על הדלאי לאמה (פרק 305 - קדוש יותר ממך).
בשל מחקרו לספר "להרוג אומה: ההתקפה על יוגוסלביה" (2001) ומסעותיו באזור מוכת המלחמה זמן קצר לאחר הפצצות נאט"ו, רואיין פרנטי בסרטו התיעודי של בוריס מלאגורסקי "The Weight of Chains " (2010)" ובסרט ההמשך "The Weight of Chains 2 " (2014)" על יוגוסלביה לשעבר.
להקת הפאנק רוק Choking Victim מניו יורק משתמשת במספר סמפולים מהרצאותיו של פרנטי באלבומה "No Gods, No Managers".
אמנית ההיפ הופ הצ'יליאנית Ana Tijoux מציגה קטע מאחת מהרצאותיו של פרנטי בשיר שלה "Caluga o menta".
ג'ון מייקל קרייטון היה סופר, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי.
ספריו נמכרו ביותר מ-200 מיליון עותקים ברחבי העולם, ויותר מתריסר עובדו לסרטים.
יצירותיו הספרותיות ברובן כוללות טכנולוגיה והן בדרך כלל נוגעות בז'אנר המדע הבדיוני, מותחן-טכנולוגי והרפואה העתידנית.
הרומנים של קרייטון חוקרים לעיתים קרובות את ההתקדמות הטכנולוגית האנושית וניסיונם להשתלט על הטבע, שניהם עם תוצאות קטסטרופליות לעיתים קרובות; רבות מיצירותיו הן סיפורי אזהרה, במיוחד בנוגע לנושאים של ביוטכנולוגיה.
כמה מסיפוריו מתרכזים במיוחד סביב נושאים של שינוי גנטי, הכלאה, פליאונטולוגיה ו/או זואולוגיה.
רבים כוללים יסודות רפואיים או מדעיים, המשקפים את ההכשרה הרפואית והרקע המדעי שלו.
קריטון בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1969, אך לא עסק ברפואה, ובחר להתמקד בכתיבה במקום זאת.
מספר רומנים, בשלבי סיום שונים, פורסמו לאחר מותו ב-2008.
קרייטון היה מעורב גם בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
ב-1973 הוא כתב וביים את "עולם המערב", הסרט הראשון שעשה שימוש בעיבוד תמונה דיגיטלי, אשר הייתה טכניקה פורצת דרך באותה התקופה.
הוא היה היוצר של סדרת הטלוויזיה ER (1994–2009), וכמה מהרומנים שלו עובדו לסרטים, בעיקר זיכיון "פארק היורה".
ג'ון מייקל קרייטון נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, וגדל בלונג איילנד, ניו יורק.
הוא למד אנתרופולוגיה פיזית בהרווארד קולג' וב-1964 סיים את התואר הראשון בהצטיינות יתרה.
ב-1965 הוא שימש כמרצה אורח לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
ב-1969 הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת הרווארד והוסמך לרופא.
את עבודתו הפוסט דוקטורנטית הוא עשה במכון סאלק למחקר ביולוגי בין 1969 ל-1970. ב-1988 הוא היה סופר אורח במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בזמן לימודיו באוניברסיטת הרווארד הספיק קרייטון לכתוב 2 ספרים תחת שמות העט ג'ון לאנג' (John Lange) וג'פרי הדסון (Jeffery Hudson).
אחד הספרים, מצוקה, זכה ב-1969 בפרס אדגר לספר הטוב ביותר.
בנוסף הוא כתב ביחד עם אחיו הקטן דגלאס ספר הנקרא "Dealing", שפורסם תחת שם העט מייקל דגלאס (Michael Douglas).
בכריכה האחורית של הספר מופיעה תמונה משותפת שלהם שצילמה אימם כשהיו ילדים.
שמות העט נוצרו כמשחק על גובהו של קרייטון, שהתנשא לגובה של 2.06 מטרים: לאנג' (נהגה בגרמנית "לאנגה") הוא שם משפחה גרמני שפירושו אדם גבוה, ואילו סר ג'פרי האדסון היה גמד מפורסם בחצרה של המלכה הנרייט מארי.
קרייטון נפטר בגיל 66 אחרי מלחמה ממושכת במחלת הסרטן.
זרע אנדרומדה (1969), תרגמה אלאונורה לב, הוצאת בוסתן, 1974. תרגום נוסף: תרצה גור-אריה, ספריית מעריב, 1994.
האדם האלקטרוני (1972), תרגמה אלאונורה לב, הוצאת בוסתן, 1974.
איש המסוף, תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 1995. (תרגום נוסף ל"האדם האלקטרוני")
שוד הרכבות הגדול (1975), תרגמה נורית גלזר, הוצאת בוסתן, 1977.
פארק היורה (1990), תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 1992.
העולם האבוד (1995), תרגם עמנואל לוטם, ספריית מעריב, 1996.
תאונה אווירית - חקירה (1996), תרגמה מאירה לבנת, ספריית מעריב, 1997.
הפיראטים (2009), תרגמו רותי ונועם אור, ספריית מעריב, 2011.
סר מייקל קיין הוא שחקן קולנוע בריטי לשעבר, זוכה שני פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, שלושה פרסי גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך.
נולד בשם מוריס ג'וזף מיקלווייט בדרום לונדון, גדל בקמברוול ובתקופת מלחמת העולם השנייה פונה לאזור נורפוק.
כשהתחיל בקריירת המשחק בחר לעצמו את שם הבמה "מייקל סקוט".
בשיחה עם הסוכן שלו התברר שהוא צריך לשנות את השם הנבחר כיוון שהיה כבר שחקן אחר בשם זה.
הוא היה בכיכר לסטר בלונדון וכשהביט סביבו ראה את כרזת הסרט "המרד על הקיין" והחליט לשנות את שמו ל"מייקל קיין".
אחרי שהופיע במספר סרטים בתפקידי משנה, משך את תשומת לב הקהל בהופעתו בסרט "זולו" (1964) כקצין צבא בריטי מהמעמד הגבוה.
בניגוד למבטא האנגלי התקין והמלומד בסרט זה, קיין נודע אחר כך במבטא של אזור מגוריו, הדיבור הקוקני של בני מעמד הפועלים של מייקל קיין והמבטא הליברפולי של הביטלס היה כמשב רוח מרענן.
זמן קצר לאחר "זולו" שיחק קיין בתפקידים הידועים ביותר שלו, המרגל "הארי פאלמר" בסרט "תיק איפקרס" (1965), ובתפקיד רודף-השמלות בסרט "אלפי" (1966).
הוא גילם את דמותו של פאלמר בשני סרטים נוספים.
בסוף שנות השישים הפך שוב לסמל בסרט "הג'וב האיטלקי", ובתפקידו כטייס קרב בחיל האוויר המלכותי בסרט עטור הכוכבים "הקרב על בריטניה" כמפקד טייסת קנפילד.
שנות ה-70 היו שנים של עליות ומורדות בקריירה הקולנועית של קיין.
הוא החל בסרט "במעגל הנקמה" (Get Carter) בשנת 1971, סרט גנגסטרים בריטי משובח.
לצד הצלחות בסרטים כמו "משחקי בילוש" (1972), ו"האיש שרצה להיות מלך" היו כישלונות כמו "נחיל" (1978) ו-"Beyond the Poseidon Adventure" מ-1979. ב-1976 שיחק בסרט "נוכלים בחוג הנוצץ" לצידם של אליוט גולד וג'יימס קאן.
בשנות ה-80 וה-90 הופיע לסירוגין בתפקידים שזכו לשבחים כמו ב"לחנך את ריטה" (1983 – קיבל את פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי) ו"מונה ליזה" (1986), ולעומתם בתפקידים מסחריים ובסרטים כושלים, כגון "מלתעות 4" (1987) ו"על קרקע בוערת" (1994).
קיין אמר על סרטים אלה "לא ראיתי את הסרט, שמעתי שהוא גרוע.
אבל ראיתי את הבית שנקנה בזכותו והוא נפלא".
בשלב זה המוניטין שלו כאייקון קולנועי היה מובטח, ובעקבות סרטים כמו "קול קטן" (1998), "סיבוב אחרון" (2001) ו"האמריקאי השקט" (2002) הושבה לו גם הערכת המבקרים.
אחדים מסרטיו הקלאסיים הופקו מחדש בפנייה לטעמו של הקהל הצעיר.
ב-2005 וב-2008 הופיע קיין בסרטים "באטמן מתחיל" ו"האביר האפל" בתפקיד המשרת האישי אלפרד פניוורת' וכן ב"עלייתו של האביר האפל" (2012).
ב-2006 גילם את דמותו של מהנדס הקסמים ג'ון קאטר בסרט "יוקרה".
בשנת 2015 שיחק לצד הארווי קייטל בדרמה זוכת הפרסים "נעורים" של הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו.
בשנת 2017 שיחק בקומדיה השחורה "פורשים בסטייל"בבימויו של זאק בראף.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי לצד ראף לאו, לנה הידי וריטה אורה בסרט הקולנוע טויסט.
קיין היה מועמד לפרס אוסקר שש פעמים, וזכה פעמיים בקטגוריית שחקן המשנה, עבור תפקידו ב"חנה ואחיותיה" ב-1986, ובשנת 1999 עבור "תקנות בית השיכר".
ב-1993 זכה בתואר "Commander of the British Empire", ובשנת 2000 קיבל תואר אבירות והוא מכונה סר מוריס מיקלווייט.
בניגוד לשחקנים אחרים קיין אינו משתמש בשם הבמה שלו בחייו האישיים.
שירה של להקת מאדנס, my name is Michael Caine , נכתב בהתייחס לקיין, שאף תרם הקלטות של קולו לשיר.
קיין היה נשוי פעמיים, אשתו הראשונה הייתה השחקנית פטרישה היינס לה היה נשוי מ-1955 עד 1958, להם בת בשם דומיניק.
משנת 1973 הוא נשוי לשחקנית והדוגמנית שאקירה בקש, ולהם בת בשם נטאשה.
מייקל קורטיז (במקור מנו קמינר, באנגלית: Michael Curtiz; בהונגרית: Kertész Mihály; 24 בדצמבר 1886 – 10 באפריל 1962) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי-אמריקאי יליד-הונגריה.
הוא פעל ב"תור הזהב" של האולפנים הגדולים בהוליווד בשנות השלושים, הארבעים והחמישים של המאה ה-20, וסרטיו כוללים קלסיקות הוליוודיות כ"הרפתקאות רובין הוד", "קזבלנקה", ו"חג מולד לבן".
קורטיז נולד בבודפשט בירת הונגריה (באימפריה האוסטרו-הונגרית דאז) בשם מיהאי קרטס קמינר למשפחה יהודית.
הוא ברח מן הבית על מנת להצטרף לקרקס בעודו בן 17, ולאחר מכן החל בלימודי משחק באקדמיה המלכותית לאומנות המשחק.
ב-1912 החל במשחק ובבימוי קולנוע בהונגריה תחת השם "מיכאי קרטש", וביים 43 סרטים הונגריים.
במלחמת העולם הראשונה הוא לחם במסגרת הצבא ההונגרי ולאחריה המשיך בבימוי.
תחילה בווינה ובהמשך - בגרמניה.
בתקופה זו ביים 21 סרטים נוספים; המפורסם שבהם הוא הסרט האילם המונומנטלי "סדום ועמורה", שקורטיז מופיע בו גם כאחד הכותבים.
ב-4 ביולי 1926 היגר קורטיז לארצות הברית, והחל בקריירת בימוי ארוכה ופורה בהוליווד שכללה יותר ממאה סרטים בסוגות קולנועיות מגוונות.
הוא קיבל ארבע מועמדוית לפרס האוסקר, מהן שתיים באותה השנה, ולבסוף קיבל את הפרס עבור הסרט "קזבלנקה" (1942).
באולפני האחים וורנר בשנות השלושים היה קורטיז פורה במיוחד, ולעיתים סיים ארבעה סרטים בשנה, למרות שלעיתים לא היה הבמאי היחיד בפרויקטים אלו.
באמצע שנות השלושים החל בשורת סרטי הרפתקאות מצליחים בכיכובו של ארול פלין, שכללו את "קפטן בלאד" (1935), "התקפת הבריגדה הקלה" (1936) ו"הרפתקאות רובין הוד" (1938).
סרטים אלו מבוימים במקצועיות ובמיומנות, ועודם מוקרנים כיום, כשבעים שנה לאחר יצירתם.
בשנות הארבעים המשיך קורטיז בפיתוח סגנון ויזואלי מתוחכם הכולל תנועת מצלמה חופשית, ומשחק מתוחכם בין אור וצל.
דוגמה מוקדמת לטכניקה זו ניכרת כבר בסרט "תעלומת הרצח באכסניית הכלבים" (1933) בכיכובו של ויליאם פאוול.
רבים מסרטיו בתקופה זו לוו בנעימותיו של המלחין מקס שטיינר.
בשנות החמישים הפסיק לעבוד עם אולפני וורנר, ויצר מספר סרטים עבור אולפנים אחרים.
את סרטו האחרון, מערבון שגרתי בשם "הקומנצ'רוס", בכיכובו של ג'ון ויין, ביים בשנת 1961.
על אף שהותו הארוכה בארצות הברית מעולם לא שלט קורטיז כהלכה בשפה האנגלית וסיפק אנקדוטות רבות בנושא.
אחד הביטויים המפורסמים בהם השתמש, "הביאו את הסוסים הריקים" (בהתכוונו לסוסים ללא רוכבים), שימש מאוחר יותר לשם האוטוביוגרפיה של השחקן דייוויד ניבן.
הוא נחשב לבמאי דיקטטורי נוסח אריך פון שטרוהיים, ואירוני הדבר שאת תהילתו הקולנועית ואת פרס האוסקר היחיד שקיבל קיבל עבור "קזבלנקה" שהסרטתו הייתה אירוע כאוטי, ללא תסריט כתוב מראש, ונעשתה בחיפזון בימי המלחמה.
קורטיז נישא שלוש פעמים לשחקניות.
בשנת 1962 נפטר ונטמן בקליפורניה.
קורטיז נחשב למקצוען הוליוודי, אשר סיפק סרטים בקו תעשייתי.