tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא וסמדר מחזיקים בדעות פוליטיות שונות אך הדבר אינו מעיב על מערכת היחסים שלהם.
הספר מציג מערכות יחסים סבוכות בכל הרבדים.
רועי גדל במשפחה חד הורית.
אמו בחרה במערכת היחסים החדשה שלה, תוך כדי ויתור על בנה.
מייק הוא גבר קנאי, וברגע שהכיר את רפי שינה את יחסו אל דליה ורועי.
רועי גדל עם סבו וסבתו המשמשים עבורו כהורים.
הוא מכיר נערה וחווה אהבה ראשונה.
רועי פוגש את אביו ומשפחתו בטיול, ומיד חש קשר רגשי עמוק איתם, למרות שלא ידע מדוע.
זהו מאפיין קבוע בספריה של אסתר, הזיקה החזקה למשפחה.
רועד חומפס (שם מדעי: Holocnemus pluchei) הוא מין של עכביש בעל גוף קטן ורגליים ארוכות ודקיקות.
העכביש בעל פס חום רחב לאורך הגחון.
לאחר ההפריה הביצים מוטלות לתוך סלסילה כמעט שקופה הנישאת עד ידי הנקבה כשהיא מוחזקת בגפי הפה שלה בין הבחנינים.
נפוץ בישראל בעיקר באזורים מיושבים.
טווה קורים דקים בעזרתם הוא תופס את טרפו.
רוסריו פלורס (בספרדית: Rosario Flores; נולדה ב-4 בנובמבר 1963) היא שחקנית קולנוע וזמרת ספרדית.
פלורס נולדה ב-4 בנובמבר 1963 במדריד, ספרד.
היא בת למשפחה של זמרים ממוצא צועני, אחותה לוליטה פלורס (אנ') ואחיה אנטוניו פלורס (אנ') הם זמרים ספרדים מפורסמים.
יש לה בת מחבר שלה לשעבר, קרלוס אורלאנה ובן.
בשנת 1989 שיחקה בסדרת הדרמה המשטרתית "Brigada Central" בתור איירין.
בין סרטיה שיחקה גם בסרט זוכה האוסקר "דבר אליה" משנת 2002, מאת הבמאי והתסריטאי פדרו אלמודובר.
רוּסְתָּווִי (בגאורגית: რუსთავი) היא עיר בדרום-מזרח גאורגיה ובירת מחוז כארתלי תחתית.
העיר ממקומת על גדות נהר הקורה ומרוחקת כ-25 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טביליסי.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של גאורגיה משנת 2024, התגוררו בעיר 131,800 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר הרביעית בגודלה בגאורגיה, אחרי טביליסי, בתומי וכותאיסי.
החל מהמאה ה-4 נזכרת רוסתווי במספר מקורות היסטוריים.
על פי המקורות נבנתה במיקומה הנוכחי של העיר, על ידי המלך טרדטי, כנסייה.
לאחר מכן בנה תעלה מנהר המטקווארי.
מכאן גם שמה של העיר, כאשר "רו" פירושו בגאורגית תעלה, ומשמעות רוסתווי "שמקורו מהנהר".
על פי האגדה, שמובאת בספר דברי ימי גאורגיה, הכַּרתְּלִיס צחוֹברֶבָּה, בנתה אשתו של כרתלוס, לאחר מותו, "דֶדה-ציחֶה" ואת "בוסטן כלאכי" ("עיר הנסיך").
על פי האמונה זוהי רוסתווי היא עיר הולדתו של המשורר הלאומי של גאורגיה, מחבר האפוס הלאומי של גאורגיה, עוטה עור הנמר, שותא רוסתוולי.
המקור לאמונה זו הוא שמו, שותא רוסתוולי בגאורגית פירושו "שותא מרוסתווי".
על פי מקור אחר, פירוש שם משפחתו: "בעל מצודת רוסתווי" (אחוזת רוסתווי).
העיר הוקמה במקום כיוון שנמצאה על נתיב סחר אשר חיבר בין אירופה ואסיה.
אלכסנדר מוקדון, שלא כבש את גאורגיה, עבר, בדרכו למזרח, ב, עבר ליד מצודת רוסתווי.
בשנת 1071, נכבשה העיר, יחד עם טביליסי, על ידי הסלג'וקים, והעיר הושמה תחת שליטתו של האמיר מגנג'ה.
בשנת 1115 נכבשה העיר על ידי גיאורגי צ'קונדידלי, ומצטרף למלך דוד הבנאי למערכה בטאו-קלארג'תי.
בשנת 1265, לאחר הפלישה המונגולית לגאורגיה, בראשות הכובש מאורדת הזהב, ברק חאן (1205-1267), הוחרבה העיר לאפר, וכל תושביה נטבחו.
חורבות אותה מצודה התכסו בחול במרוצת השנים.
בשנת 1940 נתקבלה בהנהגת ברית המועצות החלטה לבנות מפעל מתכת ליד הבירה טביליסי, אולם מלחמת העולם השנייה מנעה את יישום התוכנית באותה עת.
על חורבות העיר נבנה באפריל 1944 מפעל מתכת, שנתן את הדחיפה להתפתחותה של העיר כעיר תעשייתית.
עד לשנת 1946 התגוררו ברוסתווי מעל ל-3,000 איש.
ב-19 בינואר 1948 קיבלה רוסתווי מעמד של עיר.
העיר התפתחה מבית של פועלים שעבדו בבית חרושת סמוך למתכות, אשר נבנה בשנים 1941-1950 לכריית עפרות ועיבוד מינרלים גולמיים של ברזל מהשכנה אזרבייג'ן.
סטלין הביא פועלים מחלקים שונים של גאורגיה, במיוחד מהנפות הכפריות והדלות של מערב גאורגיה.
רוסתווי הפכה למרכז מפתח תעשייתי לכל עבר הקווקז.
התעשיות העיקריות הן טחינת ברזל ופלדה וייצור מוצרי פלדה וכימיקלים.
שבויי מלחמה אשר נתפסו במלחמת העולם השנייה התגייסו לעצב ולבנות את "רוסתווי העתיקה".
רוסתווי למעשה מחולקת לשני חלקים: "רוסתווי העתיקה" ("דזווֶאלי רוסתווי") ו"רוסתווי החדשה" ("אחאלי רוסתווי").
רוסתווי העתיקה מאופיינת בסגנון אדריכלי סטליניסטי, כאשר רוסתווי החדשה מאופיינת בערב רב של בתי דירות ובלוקים סובייטים מדכאים.
לנפילת ברית המועצות בשנת 1991 הייתה השפעה הרסנית על רוסתווי, השפעה שהשתלבה עם קריסת כל הכלכלה הסובייטית, בה הייתה העיר תלויה.
כיום, רוב המפעלים התעשייתיים נסגרו ו-65% מאוכלוסייתה מובטלת, עם כל התופעות הסוציאליות שאבטלה מביא: פשיעה, עוני ועוד.
מאז אמצע שנות ה-90, שבה מנתה אוכלוסיית העיר כ-160,000 איש, הצטמקה האוכלוסייה, כאשר התושבים עוזבים כדי למצוא עבודה במקומות אחרים.
הפסטיבל של רוסתווי, המתקיים אחת לשנה נקרא "רוּסתַווכַּלַכּוֹבּה" ("რუსთავქალაქობა").
הוא נערך בהתאם למסורת הגאורגית, שבה נהוג לחגוג את יום השנה לייסודן של ערים ועיירות בפסטיבלים, מדי שנה בחודש אוקטובר.
כמו כן, מתקיים בעיר, מדי שנה, פסטיבל תיאטרון בשם "מסיכת הזהב" ("ოქროს ნიღაბი").
קבוצת הכדורגל של העיר נקראת אולימפי רוסתווי ומשחקת באומגלסי ליגה.
קבוצת הכדורסל של העיר נקראת אנרג'י רוסתווי ומשחקת בליגת העל הגאורגית בכדורסל.
מועדון הכדורגל רוּסְתָּווִי (בגאורגית: საფეხბურთო კლუბი რუსთავი) הייתה קבוצת כדורגל מהעיר רוסתווי, אחת מקבוצות הכדורגל המובילות בגאורגיה, ששיחקה בליגת העל הגאורגית.
מגרשה הביתי היה אצטדיון פולאדי .
עם איחודה של הקבוצה עם מועדון הכדורגל טביליסי בשנת 2006 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ליגת העל הגאורגית בשנת 2007. בסיום עונת 2014/2015 ירדה הקבוצה ליגה והתפרקה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1948 בשם מטלורג רוסתווי בעידן הסובייטי.
מרכז פעילותו העסקית של הבעלים של הקבוצה, מפעל מתכות ברוסתווי (רוסתווי הוא מרכז ייצור המתכת בגאורגיה).
ומכאן מגיע ה"מטלורג" בשם הקבוצה.
היא שיחקה בליגת העל הגאורגית עד לשנת 2003 בה ירדה ליגה לליגה הלאומית הגאורגית .
במהלך תקופה זו זכתה הקבוצה באליפות גאורגיה הסובייטית ארבע פעמים.
במהלך תקופה זו שינת הקבוצה את שמה מספר פעמים.
ב-1 במרץ 1990 שונה שם הקבוצה ממטלורג רוסתווי לגוֹרוֹדָה רוסתווי.
ביולי 1993 שונה מגורודה רוסתווי למטלורג רוסתווי.
ביולי 1998 שונה ממטלורג רוסתווי לגוֹרוֹדָה רוסתווי וגם גורודה 2000 רוסתווי מאוחר יותר.
ביולי 2003 שונה שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל רוסתווי".
על מנת שהקבוצה תמשיך לשחק בליגת העל הגאורגית אוחדה הקבוצה, בשנת 2006, עם מועדון הכדורגל טביליסי , קבוצה ששיחקה בליגת העל הגאורגית.
הקבוצה החדשה, שנוסדה באופן רשמי ב-8 ביולי 2006, נקראה "מועדון הכדורגל אולימפי רוסתווי".
הבכיר מבין שני מייסדי הקבוצה תֵּמוּר אוּגוּלָאווָה ויתר על ההצטרפות לקבוצה החדשה והעביר את חלקו למייסד השותף מַמּוּקָה גּוּגֵשַׁשְׁווִילִי, שהחליט למכור את המועדון.
הקבוצה נרכשה, תוך זמן קצר, על ידי הספונסר הערבי-אנגלי של קבוצת דינמו בתומי, עלי פארי (ალი პარი), שרצה קודם לכן לייסד קבוצת כדורגל חדשה שבסיסה בטביליסי.
ביולי 2008 בוטל האיחוד ומועדון הכדורגל טביליסי התפצל מהקבוצה.
בשנת 2007, כבר בעונתה הראשונה של הקבוצה החדשה, תחת המאמן רוואז דזודזואשווילי, זכתה הקבוצה באליפות גאורגיה כשהגיעה למקום הראשון בליגת העל.
מעל לדינמו טביליסי שדורגה במקום השני.
בעקבות הזכייה העפילה לסיבוב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, בו הודחה על ידי אסטנה מקזחסטן.
בשנת 2010 זכתה הקבוצה שוב באליפות גאורגיה.
בשנת 2011 הוחזר שם הקבוצה לשמה המקורי "מועדון הכדורגל מֵטָלוּרְג רוסתווי".
ולאחר מכן שונה שם הקבוצה שוב למועדון הכדורגל רוסתווי.
בעונת 2012/13 מאמן ראשי של הקבוצה היה גיאורגי קיפיאני.
בעונה 2014/15 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית הגאורגית , והתפרקה.
מקום שני בליגת העל הגאורגית (1): 2012
גביע הליגה הלאומית הגאורגית (1): 2017
אליפות הליגה האזורית של גאורגיה הסובייטית (2): 1959, 1979
רועה צאן או נוֹקֵד הוא אדם המטפל בצאן ומשגיח עליו, בדרך כלל תוך היעזרות בכלב רועים, בשטחי המרעה, באחו הפתוח או באזורים הרריים.
תפקיד הרועה הוא למצוא מזון, מים ומחסה לעדר, להגן עליו מפני חיות טרף, פגעי טבע ושודדים, וכן לשמור על אחדותו ושלמותו.
רעיית צאן היא אחד המקצועות העתיקים ביותר.
ידוע כי רועים היו קיימים במזרח התיכון לפני כ-10,000 שנה, מאז ביות העז והכבש בראשית התקופה הנאוליתית.
כבשים גודלו לשם שימוש בחלב, בבשרן ובצמר שלהן.
רעיית צאן כמקצוע מתוארת גם בתנ"ך ובייחוד בתורה.
כינויים נוספים לרועי צאן בתנ"ך: אביר, אדיר – הרועה הממונה על עדר גדול שמועסקים בו רועים אחדים, ונוקד – בעל עדרים (מישע מלך מואב, ).
הרועה הראשון המוזכר בתנ"ך הוא הבל.
כרועים שימשו בדרך כלל הבנים הצעירים במשפחה (כגון דוד), אך אם לאב המשפחה לא היו בנים, בנות המשפחה (כגון רחל ובנות יתרו) רעו את הצאן.
יעקב שימש כרועה מקצועי ואף קיבל משכורת על עבודתו ().
לאנשים עשירים, בעלי עדרים גדולים, היו גם רועים שכירים, כמו הרועים של לוט ואברם () ורועי נבל הכרמלי ().
הרועים התמודדו עם סכנות רבות, כפי שמתאר דוד את מעשי גבורתו לפני שאול ( וכפי שעולה מ).
חג הרועים הוא חג הגֵּז ().
החוק המקראי מתייחס לרועה שכיר, השומר על עדרי אחרים.
אם התרשל הרועה בשמירה – ישלם לבעלים, אך אם השה נטרף – והרועה מביא שריד מבעל החיים כעדות והוכחה לכך שנטרף, הוא פטור מתשלום (), כפי שמתואר גם ב.
המקרא מראה שמנהיגים אחדים בישראל קיבלו את הכשרתם בהנהגה בהיותם רועי צאן: משה, דוד, עמוס הנביא ואחרים.
בשירה המקראית נמשלו יחסי ה' ועמו ליחסי רועה ועדרו: , .
בהשאלה, הרועה הוא השליט, המושל, המנהיג: , וכן ב.
רועי צאן מוזכרים גם בתרבות הפופולרית.
בסרט "מגלה את אמריקה", מתחזה הנסיך יורש העצר לרועה צאן כדי לחזר אחרי האישה שאהב.
בספרו של דייוויד אדינגס "הזוהרים" נכתבו פואמות על הזוהרים, כרועי צאן על מנת לייצר סביבם אמפתיה.
המטלות הכללות בתפקיד זה מורכבות ומרובות: בנוסף לתפקיד הבסיסי שלהם לדאגה ושמירה על העדר מלוכד, עליהם אף להגן על העדר מפני שודדים וטורפים למיניהם כגון זאבים, וכן להיות בני לוויה במסעותיו הרבים והארוכים מחוץ לבית של הרועה.
רוסתם בסתוני היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם ב ועורך שבועון המפלגה בערבית "אל פג'ר".
בסתוני היה חבר הכנסת הערבי הראשון שכיהן מטעם מפלגה ציונית.
בסתוני נולד בשנת 1923 בא-טירה שליד חיפה.
בוגר הטכניון באדריכלות ושנים אחדות עסק בהוראה.
במהלך הכנסת הראשונה שימש מזכיר סיעת מפ"ם ובאותה תקופה החל לפעול בחטיבה הערבית במפלגה.
במערכת הבחירות לכנסת השנייה (1951) נבחר לכהן מטעמה כחבר הכנסת.
בכנסת היה בסתוני חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה, ועדת הפנים וועדת השירותים הציבוריים.
בשנת 1953 פרש מהסיעה עם משה סנה ואברהם ברמן להקמת סיעת שמאל, אך כעבור זמן חזר לשורות מפ"ם, אך עזב את המפלגה סופית ב-1961.
בשנת 1954 הגיש ב, יחד עם מאיר וילנר (מק"י), הצעה לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל, אותו כינו "משטר של דיכוי לאומי אכזרי, שנותר בארצות מעטות בלבד, כגון דרום אפריקה וארצות הברית ביחסן לכושים."
במרוצת השנים החזיק בשורת תפקידים מטעם המפלגה, ובהם עורך השבועון הערבי "אל פג'ר" ויועץ לענייני הכפר הערבי במשרד השיכון.
בשנת 1966 ייסד את "ועדת הפעולה הערבית-ישראלית למען ישראל".
בסתוני היה תומך עקבי בפתרון המדינה האחת.
לאחר מלחמת ששת הימים הפציר בישראל שלא לסגת מהשטחים שכבשה: "על ישראל להשאיר את השטחים בידיה, ובמקביל לתכנן ולהוציא לפועל תוכנית ארוכת-טווח לרכוש את אמונם ורצונם הטוב של מיליון וחצי הערבים המאכלסים את השטחים הללו.
תידרש סבלנות, אבל הזמן בצדה של ישראל, והמטרה היא שלום במזרח התיכון."
בשנת 1969 היגר לארצות הברית.
בארצות הברית הוא לימד היסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה של מדינת ניו יורק, ולאחר מכן שימש כאדריכל ראשי של הקולג' הניו יורקי לטכנולוגיה.
מלינואה הוא גזע של כלבים.
מקור השם "מלינואה" מהעיר מכלן בבלגיה (מאלין בצרפתית) שעל שמה הוא נקרא.
כלב מסוג מלינואה מתפקד בין היתר ככלב שירות ולחימה בשירותי ביטחון ברחבי העולם: בתפקידי גישוש, שמירה ותקיפה, ואף גילוי חומר נפץ.
במקורו הוא כלב רועים בלגי ונועד לשמור על עדרי צאן ובקר.
הוא מתאים למשימות הדורשות יכולת עבודה רגילות ותבונה.
בין תכונותיו של המלינואה בולטת הנכונות שלו להגן על אלה שמגדלים אותו.
הוא עושה זאת בצורה קשוחה וללא היסוסים.
המלינואה נחשב לגזע כלבים אינטליגנטי במיוחד.
הכלב משמש ככלב עבודה עבור מטרות שונות, כולל זיהוי ריחות כגון פצצות, חומרים מזרזי בעירה וחומרים דליקים, גילוי סמים.
משמש גם למעקב אחר חשודים במסגרת פעילות משטרתית, פעילות חיפוש וחילוץ בני אדם.
השירות החשאי של ארצות הברית משתמש במלינואה בלגי כדי לגונן על האדמות של הבית הלבן.
בישראל, משתמשים בכלבי מלינואה בצה"ל (בין השאר ביחידת עוקץ) ובמשטרה, בעיקר למטרות שמירה ואיתור.
כלב מלינואה הוא אחד מבין כמה זני רועה בלגי הנבדלים על ידי צורת וצבע השיער.
הרועה בלגי מלינואה לרוב אוהב לשחק והוא טוב עם ילדים ובני משפחה, קל לאילוף, נאמן, אנרגטי במיוחד (רצוי חצר וחייב לצאת הרבה).
המלינואה הוא כלב בגודל בינוני עד גדול ובעל פרופורציה ריבועית, המהווה חלק ממשפחת כלבי הרועים.
למלינואה יש פרווה מהגונית עם כתמים שחורים.
יש לו אוזניים זקופות וחוטם שחור.
הוא בעל מבנה ריבועי, בהשוואה לכלב הרועה הגרמני.
בעקבות ההיסטוריה שלו ככלב עבודה, יש לו פעולות תפקודיות רבות.
הצבעים המקובלים של גזע מלינואה טהור הם בבסיסם בין חום בהיר למהגוני ו"שזוף" עם מעטה שחור ועיניים ירוקות, עם גוון מסוים של שחור של הפרווה.
גובה האזור מאחורי האוזניים עבור המלינואה הזכריים נע בין 61–66 סנטימטרים, בעוד שגובה אזור זה אצל הנקבות נמדד בין 56–61 סנטימטרים.
משקל הנקבות נע בין 30–35 ק"ג, משקל הזכרים גבוה יותר, ועומד על 35–40 ק"ג.
כלבי מלינואה שגודלו ואומנו היטב הם בדרך כלל פעילים, אינטליגנטיים, חברותיים, מגנים ובעלי מוסר עבודה גבוה.
מלינואה בלגי מציגים רמות אנרגיה שהן בין הגבוהות מכלל גזעי הכלבים.
מלינואה טיפוסי יהיה בעל אנרגיה טיפוסית לגור כלבים עד גיל 3, למרות שנפוצים גם מקרים שבהם הם יציגו את האנרגיה הזו עד גיל 5. לרבים מהם יש חוש ציד מפותח.
חלק מהם יכולים להיות מלהיבים ובעלי צורך משחק באופן מופרז, בעיקר בצעירותם.
הכלבים עשויים להיות הרסניים או לפתח התנהגויות עצבניות, אם לא מסופקים להם מספיק תרגילים ותמריצים.
הדבר גורם לעיתים בעיות עבור בעלי הכלבים, אשר אינם מיומנים במתן תרגילים שהם דורשים או עבודה שעליהם לבצע.
הם כלבים בעלי גודל בינוני הדורשים אימון רב, ונהנים להיות מאותגרים עם משימות חדשות.
הם ידועים כקלים ביותר לאימון, בעקבות התמריצים הניתנים להם כפרסים.
בבלגיה, גרמניה, הולנד ומדינות אירופאיות נוספות, כמו גם בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה והונג קונג, המלינואה גדל בראש ובראשונה ככלב עבודה עבור הגנה עצמית, אבחון וזיהוי, כמו גם ככלב משטרתי חיפוש והצלה ופעילויות ספורט כגון שוצהונד.
השירות החשאי של ארצות הברית וחיל האוויר האוסטרלי משתמשים בכלב הזה, יחד עם גזעים אחרים כגון רועה הולנדי, ורועה גרמני.
בכוחות החמושים של ארצות הברית, רועה מוביל את השיירה ואחריו עוקב המלינואה הבלגי.
בהודו, משטרת הגבולות ההינדו טיבטית ובקומנדו משמר הביטחון הלאומי של הודו NSG שילבו כלב זה ביחידת ה-K-9.
בישראל, כלבי מלינואה משמשים גם ביחידת עוקץ.
גודלם מאפשר למאמציהם לשאתם ביד, ועדיין הם גדולים דיים כדי לטפל במקרי אלימות בקרב בני אדם.
בהשוואה לגזעי כלבים אחרים (רועה גרמני ורוטווילר), פרוותיהם הקצרות וצבעיהם הנייטרליים מותאמים יותר לתנאים טבעיים ופחות חשופים למכת חום.
ב-2011, United States Navy SEALs השתמשו בכלב מלחמה בשם "קהיר" במבצע חנית נפטון, לשם חיסולו של אוסאמה בן לאדן.
ב-2014, השתתפו שני כלבי מלינואה, ששמותיהם היו "ג'ורדן" ו"הוריקן", בעצירתו של אדם שקפץ מעל גדר הבית הלבן.
תוחלת החיים הממוצעת של המלינואה הבלגי עומדת על 10–12 שנים.
בעיות בריאות ידועות של מלינואה כוללות קטרקט, אפילפסיה, בעיות הקשורות לבלוטת התריס, ניוון מתקדם של הרשתית, תזוזת עצמות באזור האחוריים ועוד, למרות שבעיות אלו צומצמו באמצעות גידול סלקטיבי של הכלבים (בחירה של הכלבים הטובים ביותר במחזור גידול מסוים לצורך משימה מסוימת).
רועה דובים (Boötes) היא קבוצת כוכבים בחצי הכדור הצפוני של השמים המתארת אדם השומר או מוביל את הדובה הגדולה והדובה הקטנה בשמים.
זו גם אחת מ-48 קבוצות הכוכבים שהוגדרו על ידי תלמי.
בקבוצה נמצא ארקטורוס - הכוכב הרביעי בבהירותו בשמים והבהיר ביותר בחצי הכדור הצפוני של השמים.
כמו כן, נמצא ULAS J1342+0928 - הקוואזר המרוחק ביותר שידוע למדע, במרחק 13.2 מיליארד שנות אור מאיתנו.
ארקטורוס (α ברועה דובים) הוא ענק אדום במרחק של 36 שנות אור.
בהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 0.0 והוא הכוכב הרביעי בבהירותו בשמי הלילה והבהיר ביותר בחצי הכדור הצפוני.
איזר (ε ברועה דובים) הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים קרוב מאוד בצבעים כתום וכחול בבהירויות מדרגות 3 ו-5. מפאת קרבתם של זוג הכוכבים צריך טלסקופ על מנת להפריד ביניהם.
מופריד (η ברועה דובים) הוא תת-ענק צהוב במרחק של 37 שנות אור עם בהירות מדרגה 2.7.
μ ברועה דובים הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בבהירות מדרגה 4 עם בן זוג בבהירות מדרגה 7 הניתן להבחנה במשקפת.
בטלסקופ ניתן לראות שבן הזוג הוא בעצמו כוכב כפול.
ν1 ברועה דובים ו-ν2 ברועה דובים הם זוג כוכבים לא קשורים זה לזה בבהירות מדרגה 5 ובצבעים כתום ולבן.
הדמות אותה מיצגת הקבוצה זוהתה עם דמויות מיתולוגיות שונות מהמיתולוגיה היוונית, ביניהן אטלס, איקריוס הכורם, וארקס בנם של זאוס ושל קליסטו.
במיתולוגיות עתיקות יותר, הדובה הגדולה והדובה הקטנה היו שוורים ורועה דובים היה מנהיג את השוורים שהיו קשורים לכוכב הצפון סביב לו, ובכך סובב את השמיים על צירם.
הקבוצה הסמוכה כלבי ציד מייצגת את הכלבים של רועה דובים.
רוסריו קסטיאנוס (בספרדית: Rosario Castellanos; 25 במאי 1925 – 7 באוגוסט 1974) הייתה משוררת, סופרת, וחוקרת תרבות מקסיקנית.
במהלך חייה כתבה רומנים חשובים, ספרי שירה, היא נחשבת לאחת מהסופרות החשובות במקסיקו וכתביה שעוסקים בין היתר בנושאים כמו מעמד האישה במקסיקו ומעמד היליד (האינדיאני) נחשבים פורצי דרך בתחום לימודי התרבות והפמיניזם.
קסטיאנוס הייתה שגרירת מקסיקו בישראל בין השנים 1971 ועד מותה ב-1974 לזכרה הקימו יוצאי מקסיקו בישראל את הקרן לעידוד תרגום ספרות מקסיקנית ולטינו-אמריקנית על שם: רוסריו קסטיאנוס.
רוסריו קסטיאנוס נולדה במקסיקו סיטי.
היא גדלה בחווה של משפחתה המצויה בקומיטאן במדינת צ'יאפס.
בילדותה היא התוודעה אל מצוקת עובדי החווה של הוריה אשר היו ילידים, בנוסף חוותה אירוע טראומתי מעצב - עת מגדת עתידות בישרה לאימה שאחד משני ילדיה ימות במהרה ותגובת האם הייתה: "רק שזה לא יהיה הבן!".
בשנת 1940 בעקבות הרפורמה האגררית אשר ביצע נשיא מקסיקו לאסרו קארדנאס, התרוששה משפחתה ונאלצה לנטוש את החווה בקומיטאן ולעבור אל מקסיקו סיטי.
בשנת 1941 התייתמה קסטיאנוס מהוריה והחלה לפרנס את עצמה.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו בפילוסופיה וספרות ולאחר מכן היא השתלמה באסתטיקה באוניברסיטת מדריד.
בשנים 1956–1957 ניהלה קסטיאנוס את תיאטרון גיניול אשר במקסיקו ואחר כך שימשה כעורכת טקסטים במכון הלאומי לחקר הילידים במקסיקו, למרבה האירוניה את אותו מכון יסד נשיא מקסיקו לאסרו קארדנאס והמכון נבנה על האדמה בו הייתה מצויה פעם החווה של הוריה.
יחד עם עבודת המחקר בנושא תרבות הילידים, קסטיאנוס גם כתבה טור שבועי עבור העיתון היומי המקסיקני "אקסלסיור".
ולאחר מכן שימשה כמנהלת כללית של מחלקת העיתונות וההסברה באוניברסיטה הלאומית של מקסיקו.
בשנים 1966–1967 הוזמנה הסופרת להרצות על הספרות הלטינו-אמריקנית באוניברסיטאות ויסקונסין, אינדיאנה וקולורדו אשר בארצות הברית.
כשחזרה אל מקסיקו החלה להרצות בנושא הספרות הלטינו-אמריקנית גם באוניברסיטת מקסיקו ובשנת 1971 עברה להתגורר בישראל ולשמש כשגרירת מקסיקו בישראל.
ב-7 באוגוסט 1974 נמצאה רוסריו קסטיאנוס חסרת חיים בביתה בהרצליה, הסיבה הייתה כנראה התחשמלות ממנורה משומשת שקנתה בשוק העיר העתיקה בירושלים.
היו מספר השערות של מכרים אשר סברו שמדובר היה בהתאבדות אך מעולם לא נמצא ביסוס להשערות אלו.
משיח של חושך, הוצאת עם עובד / ספריה לעם, תרגם מספרדית: יוסף דיין, 1975
באלון קאנאן, (תורגם לעברית) 1957
דמותה ויצירותיה במדיה אמנותית אחרת
הסרט המקסיקני "Los Adioses" בבימוי נטליה ברלשטיין, בה דמות הסופרת מבולמת על ידי השחקנית קרינה חידי
רוֹסְתָם (פרסית: رُستَم, תעתיק מדויק: רסתם), המכונה גם רוסתם-י דסתאן (رستم دستان) או רוסתם בן זאל (رستم پسر زال), הוא אחד מגדולי הגיבורים בתרבות הפרסית.
עלילותיו מסופרות באפוס הפרסי מהמאה ה-10, השאהנאמה.
רוסתם נולד בחבל זאבוליסטן (כיום דרום-מזרח אפגניסטן) לזאל, מגדולי הגיבורים של איראן, ולרודאבה, בתו של מהראב מלך קאבול.
סבו של רוסתם, סאם, ואבי סבו, נרימאן, היו אף הם גיבורים מפורסמים אשר לחמו למען איראן.
לידתו של רוסתם הענק התארכה בשל גודלו יוצא הדופן של התינוק, וחייה של אימו היו בסכנה.
אביו זאל, שחשש שיאבד את אשתו ואת בנו במהלך הלידה, זימן את הסימורג, הציפור האגדית שגידלה אותו בצעירותו, על ידי שריפת נוצה שזו העניקה לו טרם פרידתם.
הסימורג הדריכה את זאל כיצד לבצע מעין ניתוח קיסרי באשתו, וכך ניצלו חייה של רודאבה ורוסתם בא לעולם.
כבר בילדותו מבצע רוסתם מספר מעשי גבורה.
לילה אחד נודע לו שהפיל הלבן של המלך מנוצ'הר משתולל ומסכן את הסובבים.
שומרי הארמון חוששים להתקרב, אך רוסתם מסתער על הפיל והורג אותו בחבטה אחת מהאלה של סבו, סאם.
כמו כן, רוסתם עדיין ילד כאשר הוא מאלף בעצמו את סוסו האגדי רחש, שאינו מתיר לאף רוכב אחר לרכוב עליו.
לאחר מכן, רוסתם נשלח על ידי אביו לשכנע את קאי-קובאד, השאה הראשון בשושלת קאיניאן, לשוב מהר אלבורז ולתפוס את מקומו כמלך.
מכאן שלרוסתם תפקיד מרכזי בייסוד השושלת.
רוסתם יוצא למסע להצלת השאה של איראן, קאי-קאווס, אשר פותה לצאת לכבוש את ארץ הדִיבִים (שדים) מאזנדראן אך נפל בשבי עם כל צבאו.
סיפור מסעו של רוסתם במאזנדראן מתחלק לשבעה מאורעות מרכזיים ומכונה "שבע המטלות של רוסתם" (פרסית: هفت خوان رستم, תעתיק: הפת ח'ואן רסתם):
רוסתם נרדם בין קני הסוף כאשר לפתע אריה תוקף את סוסו רחש.
רחש נאבק באריה ולבסוף הורג אותו בעזרת שיניו ופרסותיו.
רוסתם מתעורר מההמולה ורואה את האריה המת ואת סוסו הפצוע, אך גוער ברחש על שנלחם באריה בעצמו במקום להעיר אותו ולהיעזר בו.
רוסתם מגיע למדבר של מאזנדראן ולאחר רכיבה ממושכת הרוכב וסוסו צמאים ונשקפת סכנה לחייהם.
רוסתם מתפלל לאל לישועה, ולפתע מופיע במקום כבש שמן.
רוסתם רואה בכבש סימן מבשר טובות ועוקב אחריו על מנת למצוא את מקור המים ממנו הוא שותה.
הכבש מוביל את רוסתם למעיין מים ובכך מציל את חייו, ולאחר מכן הוא נעלם.
מערכה שלישית: רוסתם נלחם בדרקון
רוסתם הולך לישון ומורה לרחש להעיר אותו במקרה של סכנה ולא להתמודד עימה בעצמו כמו במקרה עם האריה.
בחצות הלילה מגיע למקום דרקון, ורחש שמזהה את הסכנה מתחיל לצהול ולרקוע בפרסותיו עד שרוסתם מתעורר.
רוסתם מביט סביב אך אינו רואה את הדרקון, שנעלם.
הוא גוער ברחש על שהעיר אותו לשווא וחוזר לישון.
הדרקון ממשיך להופיע ולהיעלם מספר פעמים, ורחש ממשיך להעיר את רוסתם ובכל פעם זוכה לגידופים הולכים ומחריפים מצד אדונו.
בסופו של דבר, רוסתם מצליח לראות את הדרקון ולאחר קרב קשה קוטל אותו בעזרתו של רחש.
מערכה רביעית: רוסתם נלחם במכשפה
רוסתם ממשיך במסעו ועם ערב מגיע לחלקה ירוקה.
להפתעתו, הוא מגלה שולחן שעליו אוכל ויין, ומתחיל לאכול ולשתות מבלי לדעת שהשולחן שייך לחבורת מכשפים.
רוסתם מסיים לאכול ומתחיל לנגן ולשיר אודות הרפתקאותיו.
השיר מגיע לאוזניה של מכשפה, אשר לובשת את דמותה של נערה יפהפייה ומתיישבת לצדו.
רוסתם מגיש למכשפה כוס יין ומפציר בה לשתות לחיי אורמזד, אך למשמע שמו של האל, הכישוף נשבר והמכשפה שבה לדמותה המקורית.
רוסתם מתעשת, תופס את המכשפה בפלצור וחותך אותה לשניים בחרבו .
מערכה חמישית: רוסתם נלחם באולאד
רוסתם נרדם ליד שדה זרוע בזמן שרחש מתחיל ללחך בו.
שומר השדה מגיע להתלונן בפני רוסתם על ההתנהגות של סוסו, אך רוסתם מכה אותו ומגרש אותו.
השומר המוכה קורא לבעל האדמה, אולאד, שיוצא לתקוף את רוסתם עם חייליו.
רוסתם הורג את חייליו של אולאד, תופס אותו ומכריח אותו לגלות לו היכן נמצאים קאי-קאווס והדיב הלבן שלקח אותו בשבי.
רוסתם מבטיח לאולאד שאם הוא יעזור לו הוא יקבל את השליטה במאזנדראן לאחר שהדיבים יובסו.
אולאד מסכים, ומשלב זה הופך למורה הדרך של רוסתם עד סוף מסעו במאזנדראן.
מערכה שישית: רוסתם נלחם בדיב ארז'אנג
בהדרכתו של אולאד רוסתם מגיע לעיר מאזנדראן, שם הוא הורג את הדיב ארז'אנג, מפקד צבא מאזנדראן, ותולה את ראשו על אוכפו.
חיילי צבא מאזנדראן נתקפים פחד למראה ראש מפקדם הכרות ובורחים.
לאחר מכן, אולאד מוביל את רוסתם ברחבי העיר למקום כלאו של קאי-קאווס, אשר התעוור כתוצאה מכשפיו של הדיב הלבן.
קאי-קאווס מהלל את רוסתם ושולח אותו להרוג את הדיב הלבן.
מערכה שביעית: רוסתם נלחם בדיב הלבן
רוסתם מגיע למקום משכנם של הדיבים.
אולאד מייעץ לו לתקוף באמצע היום, כאשר השמש נמצאת גבוה בשמיים, משום שבשעה זו הדיבים ישנים והם יתעוררו מבולבלים.
רוסתם עושה כן והורג את הדיבים, ולאחר מכן נכנס למאורתו של הדיב הלבן.
בין השניים מתפתח קרב איתנים שבסופו רוסתם מביס את הדיב, עורף את ראשו ועוקר את ליבו.
רוסתם שב אל קאי-קאווס ומורח את הדם מליבו של הדיב על עיניהם של השאה וחייליו וכך משיב להם את מאור עיניהם.
בהמשך קאי-קאווס שולח למלך מאזנדראן מכתב בו הוא כותב כי רוסתם קטל את הדיב ארז'אנג ואת הדיב הלבן וקורא לו להיכנע לאיראן.
מלך מאזנדראן מסרב להיכנע ואף מאיים להחריב את איראן.
שני הצבאות נפגשים בשדה הקרב ולאחר קרב ארוך חיילי איראן מנצחים את חיילי מאזנדראן.
במהלך הקרב רוסתם ומלך מאזנדראן נלחמים זה בזה, אך לאחר שרוסתם מביס את המלך, זה משתמש בכשפיו כדי להפוך את עצמו לסלע.
קאי-קאווס דורש שמלך מאזנדראן יועמד לדין, ולכן רוסתם נאלץ לשאת את הסלע לארמונו של השאה, שם הוא מאיים לנפץ אותו אם המלך לא ישוב לצורתו המקורית.
מלך מאזנדראן המפוחד שב לצורתו המקורית, נשפט על ידי קאי-קאווס ומוצא להורג.
לבסוף, קאי-קאווס מעניק לרוסתם עושר רב ואף מעניק לאולאד את השליטה במאזנדראן כפי שהבטיח לו רוסתם.
רוסתם מחפש אחר סוסו שנגנב ומגיע לעיר סמנגאן, שם הוא מתארח בארמונו של המלך ופוגש את בתו, הנסיכה תהמינה.
הנסיכה מגיעה לחדרו של רוסתם באישון לילה ומתוודה על הערצתה כלפיו.
היא מתחננת שייתן לה ללדת את בנו ובתמורה מציעה להשיב לו את סוסו האבוד.
רוסתם נענה לבקשתה של תהמינה, נושא אותה לאישה ומקיים את חלקו בעסקה.
טרם עזיבתו, הוא משאיר ברשותה תכשיט שענד על זרועו כדי שתענוד אותו על זרועו של בנו אם ייוולד לה בן, או בשערה של בתו אם תיוולד לה בת.
תשעה חודשים לאחר מכן תהמינה יולדת בן וקוראת לו סוֹהְרָאבּ.
בגיל עשר סוהראב כבר לוחם בלתי מנוצח ואימו מגלה לו שאביו הוא הגיבור האגדי רוסתם.
סוהראב מחליט למצוא את אביו ולעזור לו לתפוס את מקומו של השאה כמלך איראן, ולצורך כך מצטרף לצבאו של אפרסיאב, מלך טוראן.
עד מהרה השמועה על כוחו של סוהראב נפוצה בקרב האיראנים ומגיעה לאוזניו של רוסתם, אך הוא סבור כי בנו עדיין רק ילד ולכן פוסל את האפשרות שמדובר בו.
בסופו של דבר, צבאות איראן וטוראן נפגשים וסוהראב מתייצב מול רוסתם בדו-קרב.
סוהראב חושד שיריבו הוא למעשה אביו ומנסה לגרום לו להודות שהוא רוסתם, אך רוסתם מכחיש את זהותו פעם אחר פעם.
השניים נלחמים זה בזה ולאחר קרב קשה ידו של סוהראב על העליונה, אך בעזרת סיוע אלוהי רוסתם מצליח לגבור עליו ולשבור את גבו.
סוהראב הגוסס מאיים על הורגו שאביו, רוסתם, ינקום את מותו, ורוסתם מבין שהרג את בנו במו ידיו.
הוא פותח את שריונו של סוהראב וכאשר הוא רואה על זרועו את התכשיט שהעניק לתהמינה, הוא נתקף צער עמוק ואף מנסה להתאבד.
רוסתם מבקש את עזרתו של קאי-קאווס בריפוי בנו, אך השאה מסרב לבקשתו מחשש שכוחם המשולב של האב והבן יביא למפלתו.
לפני מותו, סוהראב מבקש מאביו לחוס על צבא טוראן, ורוסתם נענה למשאלתו.
לאחר מכן, רוסתם המתאבל לוקח את גופת בנו עמו לזאבוליסטן ומקים לו שם קבר מפואר.
שגאד, אחיו-למחצה של רוסתם, ומלך קאבול קושרים קשר לרצוח את רוסתם.
בהתאם לתוכניתם, המלך עורך משתה ומעמיד פנים שהוא מעליב את שגאד ואת רוסתם.
שגאד, המעמיד פני נעלב, הולך להתלונן אצל רוסתם ומשכנע אותו לצאת לקאבול לבדו כדי לדרוש את התנצלותו של המלך.
רוסתם עושה כן ומקבל את התנצלותו של מלך קאבול, אשר מזמין אותו למשתה ולמסע ציד ביום המחרת.
במהלך מסע הציד שגאד מנתב את רוסתם למסלול בו נחפר קודם לכן בור שבתחתיתו הוצבו חרבות וחניתות, ורוסתם נופל לבור עם סוסו.
רוסתם הגוסס מבין ששגאד בגד בו, ומבקש ממנו להביא לו את קשתו וחציו כדי שיוכל להגן על עצמו מחיות טרף ברגעיו האחרונים.
שגאד נעתר לבקשתו אך ממהר להתחבא בתוך גזע עץ חלול.
בכוחותיו האחרונים רוסתם יורה חץ שחודר את קליפת העץ והורג את שגאד, אך מת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
דבר מותו של רוסתם מגיע לאביו זאל, שמתאבל עליו ומקים לו קבר מפואר.
מותו של רוסתם חותם את השאהנאמה.
רוסתם מתואר בשאהנאמה כגיבור שבגיבורים, הנלחם למען איראן ומייצג את הטוב במלחמתו נגד הרוע.
הוא נשלח פעם אחר פעם להגן על איראן מפני אויביה, צבאות זרים וכוחות על-טבעיים כאחד, ותמיד חוזר מנצח.
לעיתים קרובות רוסתם נאלץ לצאת להצלת השאה הפזיז המתפתה בקלות לצאת למסעות כיבושים מסוכנים או לבצע מעשי שטות שונים ומשונים.
רוסתם מושיע את השאהים פעם אחר פעם, אך ככל שחולף הזמן סבלנותו פוקעת ותסכולו מהם גובר, עד כדי כך שהוא חושב להרים ידיים מספר פעמים.
עם זאת, הוא תמיד משתכנע לבוא לעזרתם בסופו של דבר, ולעולם אינו חומד את עמדת השאה, חרף ניסיונות חוזרות ונשנים להמליך אותו.
השאהים עצמם מסתמכים על רוסתם ואף חוששים ממנו.
לצד מעלותיו הרבות, רוסתם מתאפיין גם בכמה מגרעות.
העיקריות שבהן הן נטייתו להפריז באוכל ובשתייה ונטייתו להיפגע בקלות מדבריהם של הסובבים אותו.
קיימות מספר נקודות דמיון בין סיפורו של רוסתם לסיפורו של הגיבור האירי האגדי קוכוליין.
שני הגיבורים בלתי מנוצחים, שניהם מביסים בעל חיים אימתני בילדותם, שניהם הורגים את בניהם בקרב ושניהם נרצחים בעקבות בגידה והורגים את רוצחם ברגעיהם האחרונים.
בנוסף, רוסתם חולק את מוטיב המטלות עם הגיבור הפרסי אספנדיאר ועם הגיבור היווני האגדי הרקולס.
רועי אופנהיים (נולד ב-29 באוגוסט 1975) הוא מוזיקאי יוצר, מנצח, הוגה ומרצה ישראלי.
הוא מייסד שותף של תזמורת המהפכה, מנהל אמנותי שותף (לצד זהר שרון) ומנצח התזמורת מהיווסדה ועד היום וכן ראש המסלול לקומפוזיציה לאמנויות המסך והבמה בבית הספר למוסיקה רימון, ולשעבר מנצח הבית וממלא מקום המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית חיפה.
רועי אופנהיים נולד ומתגורר בתל אביב עם משפחתו.
למד פסנתר אצל אביבה יניב, וניגן גם בסקסופון ובחצוצרה.
בשירותו הצבאי עמד בראש יחידת סיור מוטסת.
בשנים 1997–1999 למד בבית ספר למוזיקה רימון במחלקה לקומפזיציה.
בשנים 2000–2004 למד בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים וקומפוזיציה אצל פרופ' יצחק סדאי, וכן ניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בכיתתו של מנדי רודן ויבגני צירלין.
בשנים 2005–2007 למד לתואר מוסמך בפילוסופיה וחינוך באוניברסיטה העברית ולתואר מוסמך בניצוח בכיתתו של מנדי רודן.
ב-2004 זכה אופנהיים בתחרות למנצחים צעירים על שם ריקרדו מוטי ובאותה השנה אף הקים יחד עם זהר שרון את תזמורת המהפכה והוא משמש בתפקיד המנצח והמנהל אמנותי-שותף שלה ושל סדרת המהפכה באופרה הישראלית.
במסגרת תפקידו בתזמורת המהפכה העלה עשרות פרויקטים רב תחומיים וייחודיים, ביניהם הטרילוגיה הישראלית: התרנגולים: הרמיקס, קונצ'רטו לגשש ותזמורת, ויוסי בנאי ותזמורת המהפכה, ובשנת 2025 נוספה לטרילוגיה צלע רביעית, אני ואתה - מנגנים עם אריק איינשטיין.
כמו כן יצר, כבמאי וכותב, את המופעים "לנוע בלי לזוז" ו"מצבי רוח".
ב-2024 ביים אופנהיים בשיתוף עם איתי זבולון את המופע "הבשורה על פי מונטי פייתון", שאת הרעיון לו פיתח ביחד עם זהר שרון, שותפו לתזמורת המהפכה ומלחין המופע.
הופיע כמנצח ומנהל מוזיקלי עם להקת המחול ורטיגו, הדג נחש, ברי סחרוף, אינפקטד מאשרום, עברי לידר, דודו טסה, אביתר בנאי, אסף אמדורסקי, יונתן גפן, יענק'לה רוטבליט, גידי גוב, החצר האחורית, יונתן דגן, אלון עדר, נינט טייב, ציפורלה ועוד.
בשנת 2024 זכה רועי אופנהיים בפרס רוזנבלום לאמנים מצטיינים במוזיקה מטעם עיריית תל אביב על פעילותו בתזמורת המהפכה.
אופנהיים ניצח גם על "אופרה בגרוש", "החבדניקים", "חובזה" ו"מלאכים באמריקה א+ב" בתיאטרון הקאמרי ועל המחזמר "בילי שוורץ" של תיאטרון חיפה.
בנוסף, היה מנהל מוזיקלי של סדרת "קלאסי-רוק" באופרה הישראלית, בין 2010–2016. ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הקאמרטה הישראלית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית וסימפונט רעננה.
אופנהיים היה דוקטורנט בשתי תוכניות לדורקטורנטים מצטיינים - תוכנית מלגאי הנשיא של הואניברסיטה העברית והתכנית למנהיגות חברתית ע"ש הופמן, וזכה בפרס רקטור האוניברסיטה העברית.
מחזיק בדוקטורט של בית הספר לחינוך באונ' העברית בהנחית פרופ' עדנה אולמן-מרגלית ופרופ' יונתן כהן בנושא "חקירה פנומנולוגית של החוויה המוזיקלית כחוויה אנושית ייחודית וחשיפת התנאים האפריוריים שלה, תוך ניסיון להציג השלכות על מושג האדם".
היה חבר בקבוצות מחקר בנושא זמן ופנומנולוגיה במכון ון-ליר בין 2009–2012. שימש כמרצה באוניברסיטה העברית, בתחומי הפילוסופיה של החינוך, לשון, חשיבה ואסתטיקה
מאז 2007 אופנהיים מרצה בפקולטה לאמנויות באונ' ת"א בתוכנית הרב תחומית והבינתחומית באמנויות.
כמו כן, הוא שימש כמרצה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן מהטה, בטכניון בחוג ללימודים הומאניסטיים, ובאקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים.
בקתדרה, באסכולות, ובסינמטק הרצליה וקולנוע לב העביר הרצאות בנושא פסקי קול ומוזיקה וקולנוע.
בתפקידו הצבאי, אופנהיים הוא רס"ן במיל' ומפקד יחידת סיור מוטסת.
רועי אדרי (או רוי אדרי) (נולד ב-14 בדצמבר 1978) הוא זמר-יוצר ומפיק דתי ישראלי.
החל לנגן בגיטרה ופסנתר בגיל צעיר.
בתחילת התבגרותו עברה משפחתו להתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
שם החל להתחבר למוזיקת היפ הופ וראפ.
בעקבות רעידות אדמה מקומיות חזר עם משפחתו לישראל.
רועי נשוי לשירלי, לזוג ארבעה ילדים.
בשנת 1992, בהיותו בן 14 הצטרף ללהקת היפ הופ בשם "סייד אפקט", בתור סולן.
לבסוף הלהקה חתמה חוזה עם חברת איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ.
לאחר כמה שנים הלהקה עברה לניו יורק.
עקב מות אחד מחבריה, התפרקה הלהקה.
בהמשך עבר ללונדון שם הופיע עם הרכבים שונים ברחבי המדינה ובאירופה.
במשך שהותו בלונדון כתב שירים עבור הזמרת מיקה פריס .
בשנת 2002 חזר רועי לישראל, והחל בשיתוף פעולה עם סאבלימינל בסינגל "ילד רחוב".
באותה שנה הנחה את התוכנית "דיבור צפוף" בערוץ 24, וב־MTV ישראל.
בשנת 2006 הפיק וכתב מוזיקה מקורית לסדרה "ילדות רעות".
בשנת 2007 הוציא אלבום העונה לשם "עד הסוף", עם אביתר בנאי, קובי אוז ושאנן סטריט.
בשנת 2008 החל בתהליך חזרה בתשובה.
בשנת 2012 השתתף בתוכנית "The Voice ישראל".
בשנת 2014 ביצע, הפיק וכתב מוזיקה מקורית לסדרה "ילדי גן החיות".
בשנת 2016 הפיק וכתב מוזיקה מקורית לסרטה של רמה בורשטיין "לעבור את הקיר".
בשנת 2021 לקח חלק בכתיבה ולחן לשיר She's Bingo שביצעו לואיס פונסי וניקול שרזינגר.
השתתף במספר תוכניות טלוויזיה של ערוץ הידברות, בניהם: לצאת מאזור הנוחות, אומן באמונה ובכיוון אחר.
הלחין ושר לפרסומות עבור חברות שונות, כגון: פיוז טי, בזק ותנובה.
רועי כותב את שיריו בעברית ובאנגלית.
רוע (בשוודית: Ondskan) הוא סרט דרמה שוודי משנת 2003 המבוסס על הרומן של יאן גילו משנת 1981 הנושא את אותו שם.
אריק פונטי (אנדראס ווילסון), נער בן חמש עשרה, מתגורר בסטוקהולם עם אימו ואביו החורג המתעלל.
כל יום לאחר ארוחת הערב נוהג אביו החורג להכותו, אמו הכנועה מתעלמת מהתנהגותו הסדיסטית של בעלה ומאפשרת את המשך קיומם של מעשים אלימים בביתה.
בבית הספר אריק נוהג באלימות ומעורב פעמים רבות בקטטות.
עקב התנהגותו הוא מסולק מבית ספרו ומנהל בית הספר מגדיר אותו כילד רע וטוען שמעשיו נובעים מרוע טהור.
על מנת להבטיח לבנה התחלה חדשה במקום חדש ולהעניק לו הזדמנות לסיים תיכון מוכרת אמו מספר חפצים יקרי ערך שקבלה בירושה ושולחת את אריק לפנימייה יוקרתית.
לאחר שאריק מגיע לפנימייה הוא מבין שזאת הזדמנותו האחרונה לסיים תיכון ולקבל תעודת בגרות ובגלל זה הוא מנסה להיגמל מנטיותיו האלימות.
בפנימייה, ששת חברי מועצת התלמידים מחליטים על מספר חוקים סדיסטיים בבית הספר, שהעובר עליהם מוענש פיזית ופסיכולוגית, דבר הזוכה להתעלמות מצד צוות בית הספר.
לאחר שאריק מסרב לציית לבקשה מגוחכת של שני חברים במועצת התלמידים, אוטו סילברהיאלם וגוסטאב דאלן, הוא נהפך למטרה לבריונות.
אריק מתחבר עם שותפו לחדר, פייר.
במטבח של בית הספר פוגש אריק את מריה, עובדת קפיטריה בעלת אשרת עבודה מפינלנד ומתפתחת ביניהם מערכת יחסים רומנטית.
הוא גם מצטרף לנבחרת השחייה של בית ספרו, לבסוף הוא מביס את חבורת מועצת התלמידים.
לאחר ששנות התיכון מסתיימות אריק חוזר הביתה ומוצא את אימו מוכה על ידי אביו החורג, האב מנסה להכות גם אותו אך הוא מודיע שזה נגמר ושלא תהיה יותר אלימות בבית, ותוקף אותו בחזרה.
רוסקינו היא הסוכנות הממשלתית ברוסיה האחראית לקידום הקולנוע הרוסי בעולם.
מאז 1924, הסוכנות מסייעת ליוצרי קולנוע ביתיים להשתלב בתעשיית הקולנוע העולמית.
בשנת 2014 חגגה הסוכנות 90 שנה להיווסדה.
החברה מקדמת סרטים רוסיים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים (בקאן, ונציה, ברלין, טורונטו), בשוקי סרטים (AFM בלוס אנג'לס, EFM בברלין, Marché du Film ו-MIPCOM בקאן) ופרסים (אוסקר, גלובוס הזהב, פרס האקדמיה האירופית לקולנוע), מספק תמיכה בהפצת הקולנוע הרוסי ומסייע למשוך משקיעים ושותפים המעוניינים בהפקה משותפת עם רוסיה.
אחד הפרויקטים הבולטים ביותר של רוסקינו הוא שוק הסרטים הבינלאומי DOORS, בו החברה מציגה סרטים רוסים חדשים בשוקי הקולנוע בעולם.
בשנת 1924, על פי צו של הסובנארקום, הוקמה חברת המניות המשותפת Sovkino לייבוא, ייצוא, ייצור והשכרת סרטים במדינה ומחוצה לה.
עד שנת 1933 תפקידי ייצוא/ייבוא מוצרי קולנוע בוצע על ידי המשרדים הסובייטיים Kinoexportimport ו-Soyuzkinoexport.
באותה שנה תפקידיהם הועברו למשרד הכללי לייצוא וייבוא קולנוע (סויוזינטורגקינו, Soyuzintorgkino), אשר בתורו היה כפוף למינהל הראשי של תעשיית הקולנוע (GUKF) ומאז 1938 - לוועדה לענייני קולנוע במועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות.
בשנת 1945 אורגן מחדש בשם סובאקספורטפילם (Sovexportfilm).
מנובמבר 1945 ועד יוני 1953 הייתה כפופה לוועדה לקולנוע; מיולי 1953 עד מרץ 1963 למשרד סחר החוץ של ברית המועצות, ממרץ 1963 עד 1986 - הוכפפה לוועדה הממלכתית לקולנוע של מועצת השרים של ברית המועצות.
סובאקספורטפילם היה היצואן הגדול בעולם של סרטים בצבעי שחור לבן באורך מלא, סרטים קצרים, תיעודיים, מדע פופולרי וסרטי אנימציה שהופקו על ידי כל 39 אולפני הקולנוע של ברית המועצות.
האגודה הפיקה סרטי פרסום, תשלילים בצבעי שחור-לבן, שקופיות, כרזות לאמנות וצילומי תמונות, כרזות וחוברות אמנות בשפות זרות, וכן קטלוגים לסרטים.
האיגוד היה מונופול בתחום וייבאה סרטים באורך מלא, עלילתיים וסרטים קצרים להשכרה בברית המועצות.
סובאקספורטפילם ביצעה פעילויות שיווק בחו"ל באמצעות נציגיה, שהיו זמינים במדינות רבות בעולם, או ניהלה משא ומתן ישירות עם חברות קולנוע זרות וחברות טלוויזיה.
היא ניהלה דיונים עם חברות זרות בנושאים הקשורים לשיתוף פעולה בתחום הקולנוע.
היא הוציאה מגזין מאויר חודשי "הסרט הסובייטי" (שפורסם ברוסית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית וערבית), שהופץ ביותר מ-120 מדינות.
המגזין פרסם מאמרים, ביקורות על סרטים, דיוקנים של אמני קולנוע, ראיונות והצהרות של יוצרי קולנוע על עבודתם ותסקיר על עבודותיהם באולפני ברית המועצות, פרסם מאמרים על תולדות הקולנוע הסובייטי ועוד.
המגזין התפרסם עד 1991, עורכיו האחרונים היו אולג סולקין ומאז 1989 - ולרי קיצ'ין.
לסובקספורטפילם היה בית קולנוע משלו בשם "קוסמוס" בשאנז אליזה בפריז, במרכז הלסינקי ובקהיר.
בהודו הושכרו 75 בתי קולנוע לטווח ארוך.
בכל שנה רכשה הודו 25–30 סרטים סובייטיים, מדינות אסיה ואפריקה קנו כמעט כל מה שהופק בברית המועצות (כ-160 סרטים עלילתיים בשנה).
באפריל 2012 שונה שמו לרוסקינו.
בשנת 2012 פתחה רוסקינו את הסניף בלוס אנג'לס - נציבות הקולנוע הרוסית בארצות הברית (Russian Film Commision USA).
בשנת 2014 רוסקינו פתח נציגות רשמית בלונדון (בריטניה) בשם ROSKINO-UK.
מ-1 עד 10 באוקטובר 2014 העיר סנקט פטרבורג אירחה את פורום המדיה הבינלאומי - SPIF.
מארגן הפורום הוא רוסקינו בתמיכת מינהל העיר סנקט פטרבורג ובחסותו האישית של מושל סנקט פטרבורג גאורגי פולטאבצ'נקו.
הפורום מומן על ידי קבוצת המדיה הלאומית "פטרומיר" וחברת התעופה אירופלוט.
הפורום נועד להיות אירוע תרבותי חוצה פלטפורמות, מחד גיסא, שיאפשר סינרגיה בין היוצרים והצופים ומצד שני לאחד תחת קורת גג אחת יוצרי קולנוע אנשים מתעשיית הטלוויזיה, כמו גם השחקנים הגדולים ביותר בתחום הניו מדיה.
במסגרת הפורום אורגן שוק בינלאומי המיועד לנציגי עסקי המדיה ופסטיבל לקהל רחב.
ממשלת הפדרציה הרוסית מחזיקה 100% ממניותיה של רוסקינו, באמצעות משרד התרבות של רוסיה והסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה, אם כי לממשלה תוכנית הפרטה.
רועה אנגלי הוא גזע נדיר של כלב רועים, שמקורו בארצות הברית, ונראה לראשונה ב.
הוא צאצא של סוגי קולי שהובא לעולם בידי מתיישבים בריטים.
הרועה האנגלי הוא גזע כלבים בגודל בינוני, שוקל בין 18–27 ק"ג (40–60 פאונד) ובגובה 46–58 ס"מ (18–23 אינץ'), הכלבים לעיתים קרובות גבוהים יותר מן הכלבות.
לגזע יש פרווה כפולה ארוכה חלקה או גלית ובעל זנב פרוותי.
באופן מסורתי יש לו שילוב של ארבעה צבעים שונים: שחור וחום, שחור ולבן, סייבל ולבן או שחור, לבן וחום.
במאה ה-17 הובאו דרך מתיישבים מבריטניה ואירלנד גזעי קולי שונים כגון הבורדר קולי, קולי גס-שיער וכדומה ליבשת אמריקה שם הרבעה ביניהם יצרה את הרועה האנגלי.
הוא שותף לשושלת של הזנים לעיל וכן הרועה האוסטרלי המודרניים.
אבותיו של הרועה האנגלי שמשו רבות בחוות במדינות מזרח אמריקה.
הוא שימש בעיקר כרועה צאן ובקר אם כי הוא גם היה כלב שמירה וצד חולדות ומכרסמים דומים.
במקור הוא נקרא רועה חווה אמריקאי אך ב-2003 שונה השם לרועה אנגלי.
הגזע לא מוכר בידי מועדון המלונה האמריקאי (UKC).
הרועה האנגלי הוא כלב אינטליגנטי, מצחיק, אוהב, תלותי ועקשן.
ידוע כמתנשא בקרב אנשים זרים.
הרועה האנגלי קשור מאוד לבעליו ואוהב להיות בשליטה.
אהבתם וקשרם לבעליהם גורמים להם להיות כלבי משפחה טובים.
הרועה האנגלי, בדומה לרועה האוסטרלי ולבורדר קולי, זקוק למרחב רב ולכן יכול להיות כלב חווה מצוין.
רועה ברגמסקו (באיטלקית: pastore bergamasco) הוא גזע כלבים, שמקורו בהרי האלפים האיטלקיים, וקרוי על שם עמק ברגמסקה (סמוך לעיר ברגמו), שם שימש ככלב רועים.
מקור הגזע הוא בכלבי הרעייה שהגיעו לאירופה עם אוכלוסיית הנוודים וצאנם.
אבותיו הראשונים של הרועה ברגמסקו מצאו את שטח האלפים כאזור אידיאלי לאור שפע שטחי המרעה באזור זה.
משנת 1300 נעשה שימוש בכלב זה כרועה של כבשת הברגמסקה המקומית (זן של כבשים שהתפתח באזור עמק ברגמסקה, באלפים האיטלקיים בעיקר לצורך בשר).
ב-400 השנים הבאות עד שנת 1700, גזע הברגמסקו התרבה בעקבות התרחבות גידול הצאן.
אולם משנת 1700 חל צמצום הדרגתי ברעיית הצאן בעקבות מגמות התיעוש באיטליה.
צמצום זה כמעט הביא להכחדת הגזע, בתקופת שתי מלחמות העולם.
בעקבות צמצום באוכלוסיית הגזע, ב-1890 בוצעה ההתערבות הסלקטיבית הראשונה למניעת הכחדתו של הברגמסקו על ידי המרקיז פאולו קורנג'יה (Marquis Paolo Cornaggia).
באותה תקופה שמו של הברגמסקו היה עדיין "כלב ההרים" והיה נטול הכרה רשמית כגזע עצמאי.
ב-1949 הוקם ההSocietà Amatori Pastore Bergamasco (ארגון למען גזע הברגמסקו) וכמה שנים מאוחר יותר זכה הגזע להכרה רשמית וניתן לו שמו - רועה ברגמסקו.
הברגמסקו הוא כלב רועים זריז ושרירי, כבד עצמות, עם ראש גדול וזנב עבה שיורד עד מפרקי השוק האחוריים (hock ) ומתעקל מעט כלפי מעלה בסופו.
בנוסף לברגמנסקו פרווה שופעת ויחודית המכסה את גופו ומגנה עליו מתלאות מזג האוויר ומנשיכות חיות טרף המנסות לפגוע בצאן.
שיער הראש ארוך ומכסה את העיניים כדי להגן על עיני הכלבים מקרינת השמש באזורי המרעה ברום ההרים.
הברגמסקו מאופיין בפרופיל קומפקטי, ובגוף ארוך (אורך הגוף נמדד מנקודת כתף לנקודת הישבן) ב-5–6 אחוזים מגובהו (נמדד עד השכמות).
גובה הזכרים בממוצע הוא 60 ס"מ ואילו גובה הנקבות הוא 56 ס"מ.
משקל הזכרים הוא בין 32 ל-38 ק"ג בממוצע ומשקל הנקבות נע בין 26 ל-32 ק"ג.
המאפיין החזותי הבולט ביותר של הגזע היא פרוותו הייחודית, דמוית לבד.
הפרווה מורכבת משלושה סוגי שיער:
פרווה תחתונה עדינה, צפופה מכוסה שכבת שומן שנועדה לדחות מזיקים.
שערות קשות יותר וארוכות הדומות לצמר עזים.
שלושת סוגי השיער נשזרים יחד ככל שהכלב מתבגר, ויוצרים ראסטות (קצוות שיער שנקשרות ומסתלסלות זו בזו) ברוחב של 1.5-3 ס"מ.
הראסטות מתחילות מעמוד השדרה ויורדות בשני צדי הגוף, גדלות כל שנה ומגיעות עד לקרקע.
צבע הפרווה נע בין שחור או אפור מלא, או שילובים של אפור ושחור (לא מבריק).
הצבע יכול להיות גם גוונים של חום בקצות הראסטות (כתוצאה משינוי צבע שיער ישן, ולא כצבע בסיס).
לעיתים קרובות, בעלי כלבים מגזע זה נוהגים לגזוז את פרוות הכלבים באביב, עונה בה במקור נהגו רועי הצאן לגזוז את הצאן ואת הכלבים איתם עבדו.
פרוות הגזעים המזרח אירופאיים, קומונדור ורועה מיוריטי, מורכבת בעיקר משיער מתולתל ומעט צמר.
ואילו פרוות תת-הגזעים המערב אירופאיים כגון הבריארד וכלב המים הספרדי, מורכבת בעיקר מצמר.
נראה שהאזור האלפיני, ביתו של רועה ברגמסקו מהווה גשר בין שתי קבוצות אלו שכן פרוות הרועה מורכבת גם מצמר וגם משיער מתולתל בפרופורציה שווה יחסית.
הברגמסקו הוא גזע כלבים בעל מזג מאוזן, ידידותי, ערני, צייתני וסבלני.
גזע זה מתאים ככלב שמירה, כלב לוויה וכלב משפחה.
כמו כן, הברגמסקו יוצר קשר הדוק עם בעליו.
התנהגות אגרסיבית או ביישנית מדי עשויה להעיד על מצוקה.
כלבים מגזע זה נוטים להיות דעתנים לעיתים, ואף לתת פרשנות מעט עצמאית לפקודות הניתנות להם.
נראה כי סקר הבריאות היחיד היה סקר UK Kennel Club משנת 2004, בו היה גודל מדגם של 0 כלבים שנפטרו ו-10 כלבים חיים, מעטים מדי מכדי להסיק מסקנות כלשהן.
בישראל כיום ישנם שישה כלבים מהגזע.
כמו כן, לא קיים ארגון מיוחד לגזע זה והכלבים חברים בחוג הישראלי לכלבי רועים, תחת ההתאחדות הישראלית לכלבנות.
רועי אביקסיס (נולד באוגוסט 1975) הוא ראש המחלקה לזהות יהודית ציונית בהסתדרות הציונית העולמית וסגן יור קק"ל.
ולפני כן היה ראש המחלקה לחינוך .
בעבר היה ראש מערך השירותים הרוחניים בהסתדרות הציונית העולמית ובשנים 2015 – 2021 היה מזכ"ל בני עקיבא העולמית.
גדל בקדומים שבשומרון בנם של ברכה וגד אביקסיס ששימש סמנכ"ל משרד החינוך.
למד בישיבת הר עציון, שירת כלוחם בגולני.
בשנת 2002 הוסמך כעורך דין ובעל תואר שני במדעי המדינה בהתמחות במדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן.
חבר בהנהלת "המזרחי העולמית" "כנפי רוח" ו"קרן מאירים".
מאז 1998 ובמשך ארבע שנים עבד במזכירות העולמית של בני עקיבא כרכז תוכניות ההכשרה ואחראי על כח אדם לשליחות במקביל עבד כמתמחה במשרד עו"ד מירון בן ציון פריבס.
בשנת 2003 היה שליח בני עקיבא והסוכנות היהודית לסקנדינביה, בין היתר בימים בהם המתח בין היהודים לערבים בעיר מאלמו הגיע לשיאו.
עם חזרתו ארצה בשנת 2006 מונה למנכ"ל המחלקה להגשמה בהסתדרות הציונית העולמית יחד עם גאל גרינוולד ששימש כראש המחלקה.
חמש שנים לאחר מכן בשנת 2011 מונה לסמזכ"ל בני עקיבא ושימש כסגנם של מזכ"לי בני עקיבא לשעבר זאב שוורץ והרב נעם פרל.
מאז 2015 משמש אביקסיס מזכ"ל בני עקיבא העולמית.
בתפקידו זה הרחיב את הפעילות בארץ ובעולם.
הוביל את מהלך הקמת המועצה העולמית (חבר המנהלים של התנועה), הקים את המכינה העולמית- מכינה קדם צבאית מעורבת לבני חו"ל וישראלים, הרחיב את הפעילות של התנועה בקרב אוכלוסיות חדשות והוביל את בנייתם של שני מבנים המשמשים בתי בני עקיבא בירושלים (טירת יוסף) ובניין המכינה העולמית בחיפה (קולנוע עצמון).
באוקטובר 2020 נבחר לנציג תנועת המזרחי במוסדות הלאומיים בקיץ 2021 נכנס לתפקידו כראש המערך לשירותים רוחניים בתפוצות של ההסתדרות הציונית העולמית.
גר במודיעין-מכבים-רעות נשוי ליעל ואב לחמשה ילדים.
רועי אזולאי (נולד ב-28 באפריל 1986) הוא מוזיקאי רב-תחומי, מנצח, מעבד ומרצה ישראלי-צרפתי.
החל בלימודי מוזיקה בגיל שש בקונסרבטוריון העירוני בנגינה על חליליות וסקסופון.
בגיל 15 התקבל ללימודים בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים וסיים כבוגר מצטיין של מגמת המוזיקה.
בין מוריו בתיכון היו פרופ' אנדרה היידו, פרופ' מיכאל וולפה וד"ר בת-שבע רובינשטיין.
אזולאי גם בוגר הקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ללימודי כלי בכיתת הסקסופון של פרופ' גרש גלר, שהגיש אותו לרסיטל הבגרות.
בגיל 18 השתתף כנגן סקסופון בהקלטת האלבום עומד על נייר של הזמר והיוצר אביתר בנאי.
מאוחר יותר השתלם בארצות הברית אצל נגן הסקסופון ג'ון סמפן , ובעקבות זאת החל לבצע גם מוזיקה בת-זמננו, כולל יצירות המשלבות טכניקות כתיבה מתקדמות ואלקטרוניקה.
בה בעת למד פסנתר, תורת המוזיקה ופיתוח שמיעה באופן פרטי.
אזולאי סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון ושני בניצוח תזמורת באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למד אצל ד"ר יבגני צירלין והיה תלמידו האחרון של פרופ' מנדי רודן.
לאחר מכן המשיך את לימודיו בהדרכת המנצח הישראלי דורון סלומון.
במהלך השנים השתלם אצל המנצחים הפינים יורמה פאנולה ואטסו אלמילה , המנצח השווייצרי יוהנס שלפלי , המנצח הישראלי יואל לוי ואצל המנצח ההונגרי גאבור הולרונג .
הוא גם למד תקופה ארוכה אצל המנצח האוסטרי-קנדי אלקסיס האוזר באוניברסיטת מקגיל.
ב-2017 נבחר לשמש כאסיסטנט של המנצח הקנדי בוריס ברוט בתזמורת האקדמיה הלאומית של קנדה, וניצח בעשרות תוכניות שונות, שכללו בין היתר את הסימפוניה מס.
2 של גוסטב מאהלר, כרמינה בוראנה מאת אורף, הים של דביסי והאופרה כרמן מאת ביזה.
כמנצח אורח עבד עם התזמורת הסימפונית של מונטריאול, הקאמרטה הישראלית ירושלים, תזמורת דוהנני-בודפוק בבודפשט, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקלאסית של מונטריאול, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית, קאמרטה אנטוניו סולר (ספרד), תזמורת סימפונט רעננה תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית והתזמורת האנדלוסית הישראלית.
החל משנת 2015, משמש אזולאי בקביעות כמנצח אורח של התזמורת הקלאסית של מונטריאול.
עוד בהיותו סטודנט, גילה עניין רב בשירת מקהלה והיה תחילה לזמר במקהלה הקאמרית שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים תחת ניצוחו של סטנלי ספרבר, ולמד פיתוח קול אצל זמרת הסופרן מרינה לויט.
לאחר מכן שר במקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים אצל המנצח אלי יפה, שממנו למד ניצוח באופן פרטי.
לאחר לימודים אצל החזנים נפתלי הרשטיק ועזי שוורץ והפסנתרן והמוזיקולוג ריימונד גולדשטיין, החל רועי אזולאי להופיע בארץ ובעולם בפרויקטים מקהלתיים ותזמורתיים שונים, אשר הוקדשו לליטורגיה יהודית ממערב אירופה.
כמו כן הרצה על נושא זה בפסטיבל לבנדובסקי בברלין בשנת 2012.
בין השנים 2011–2014 שימש כמנהל אמנותי ומנצח ראשי של מקהלת בית הכנסת הגדול של שטרסבורג, צרפת.
באוגוסט 2014 התמנה רועי אזולאי למנהל המוזיקלי של בית הכנסת שער השמיים במונטריאול, קנדה.
מוסד בן 175 שנה שהוא מרכז בינלאומי למוזיקה ותרבות יהודית.
במסגרת זו ניצח בקביעות על המקהלה המקצועית של בית הכנסת וערך סדרת קונצרטים והרצאות, שבה נכללו קונצרטים סימפוניים ומופעים מקוריים שזכו להצלחה רבה, ומשכו קהל מהעיר מדתות ומקהילות שונות.
בספטמבר 2013 יצר בהזמנת בית אבי חי את המופע "מברלין לפריז", אשר נכלל במסגרת פסטיבל הפיוט.
בתוכנית הוצגו יצירות מופת מאת מלחיני בתי הכנסת הגדולים בגרמניה וצרפת של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, המייצגים את תור הזהב של חזנות מערב אירופה.
המופע נערך פעמיים במרכז למוזיקה ירושלים-משכנות שאננים וכלל אנסמבל ווקאלי שהורכב מטובי הזמרים הישראלים מהדור הצעיר, החזן מיכאל אזוגי מבית הכנסת הגדול של ציריך והפסנתרן ניזאר אלכאטר.
את המופע הנחה אברהם בורג והוא נערך בשיתוף עם ארגון יוצאי מרכז אירופה.
Sacred Echoes – קונצרט מולטימדיה לזכר ליל הבדולח
בשנת 2012 יצר ביחד עם החזן נתנאל ברעם מבוורלי הילס את המופע "Sacred Echoes" – קונצרט מולטימדיה לזכר ליל הבדולח ובו שיתוף פעולה עם פרויקט בן 30 שנה של המחלקה לאדריכלות של האוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט.
בשיתוף פעולה בין הפרופסורים לתלמידים, פותחו שחזורים וירטואליים מדויקים של בתי כנסת בגרמניה אשר נחרבו בפוגורם ליל הבדולח.
המופע הוצג לראשונה בגרסת פיילוט מקהלתית ביום הזיכרון לליל הבדולח (9 בנובמבר 2013) במוזיאון הסובלנות בלוס-אנג'לס, מול קהל של 400 איש.
המופע הורחב לגרסה הסימפונית והוצג שנה לאחר מכן ב-Wallis Annenberg Center for the Performing Arts שבבוורלי הילס.
לאחר הצלחת המופע הסימפוני עבד אזולאי כשנה שלמה על פיתוח ושיפור האלמנטים השונים במופע ורתם לפרויקט את החזן גדעון צלרמאייר ואת המרכז לזכר השואה במונטריאול.
המופע בוצע בגרסתו הסופית בנובמבר 2015 מול קהל של 1400 איש.
ב-2016 הפיק את קונצרט המולטימדיה "The Unsung", המספר את סיפורן הלא מסופר של נשים גיבורות מלחמות העולם.
במופע שולב וידאו ארט המוקרן על קירות בית הכנסת ובתוכנית המוזיקלית נכללה יצירה מקורית באנגלית וצרפתית של המלחין האמריקאי ג'יימס סטיבנסון: קנטטה לסופרן, טנור, מקהלת ילדים ותזמורת קאמרית.
בנוסף, נכתבה והולחנה תפילה באנגלית לזכר אותן נשים גיבורות, שכתב המלחין הבריטי סטיבן גלאס.
במופע בוצעו יצירות ידועות אשר הותאמו לדרמה: אדג'יו למיתרים של בארבר, סוויטת בעל שם של בלוך והעפרוני הנוסק של רייף וון ויליאמס.
הקונצרט בוצע בניצוחם של אזולאי עם בוריס ברוט כמנצח אורח, ביחד עם התזמורת הקלאסית של מונטריאול, וכלל את הכנרת הקנדית-אמריקאית לארה סנט ג'ון , זמרת הסופרן שרון עזריאלי והחזן גדעון צלרמאייר.
המופע בוצע במונטריאול ב-10 בנובמבר 2016.
שיתוף הפעולה עם לאונרד כהן
ב-2015 הפיק, עיבד וניצח על מקהלתו בשני שירים שנכללו באלבומו האחרון של הזמר לאונרד כהן, זמן קצר לפני מותו.
השיר הראשון שעיבד וניצח "You Want It Darker" זכה בפרס הגראמי לשנת 2017 בקטגוריית ביצוע הרוק הטוב ביותר, והאלבום כולו זכה בפרס ג'ונו הקנדי בקטגוריית האלבום הטוב ביותר.
השיר השני שעיבד וניצח באלבום זה הוא "It Seemed the Better Way".
באוגוסט 2017 לקח אזולאי חלק במופע המרכזי לרגל חגיגות 375 שנה לעיר מונטריאול, ובו הופיעו אמנים בני העיר, וביניהם רופוס ויינרייט, פטריק ווטסון , Cœur de pirate ואיזבל בולה בליווי התזמורת הסימפונית של מונטריאול.
במופע ביצע אזולאי, ביחד עם מקהלת בית הכנסת שער-השמיים, את השיר "You Want It Darker" כשקולו של לאונרד כהן מתנגן ברקע.
בנובמבר 2017, הופיע במופע המחווה Tower of Song: A Memorial Tribute to Leonard Cohen לרגל ציון שנה למותו של לאונרד כהן, אשר הופק על ידי משפחתו ורשות השידור הקנדית.
המופע התקיים באצטדיון ההוקי של מונטריאול, עם ההרכב אשר ליווה את לאונרד כהן בסיבוב ההופעות העולמי האחרון שלו ותזמורת מיתרים גדולה.
כמו כן הופיעו אמנים ידועים רבים, וביניהם סטינג, אלביס קוסטלו, לאנה דל ריי, קיי די לאנג, קורטני לאב, דמיאן רייס, פטריק ווטסון , הווב סיסטרס .
את החלק השני של המופע פתחו אזולאי ומקהלת שער השמיים בביצוע השיר Tower of Song ונעלו את המופע בביצוע השיר "You Want It Darker".
הקונצרט הונחה על ידי השחקן סת' רוגן, כלל נאום משותף של ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו ורעייתו, ובוים על ידי הבמאי האמריקאי ג'ק בנדר .
אזולאי שיתף פעולה עם המוזיאון לאמנות בת זמננו של מונטריאול בתערוכה Leonard Cohen: A Crack in Everything המתפרסת על שתי קומות ובה מוצגות עבודותיהם של 40 אמנים, בהם ג'נט קרדיף, קארה בלייק, ארי פולמן וקנדיס ברייץ .
בשיתוף פעולה בין ברייץ, אזולאי ומקהלת שער השמיים, שולבה המקהלה בתוך מיצג היחיד שלה המבוסס על אלבומו של כהן משנות ה-80: I'm Your Man.
אזולאי השתתף כמנצח וכמעבד באלבום נוסף, שהופק על ידי אדם כהן, בנו של לאונרד כהן, "Thanks for the Dance", ובו נכלל השיר "Puppets".
אלבום זה היה מועמד לפרס הגראמי לשנת 2019 ופרס הג'ונו הקנדי לשנת 2020.
Tonight, Tonight – קונצרט מחווה ללאונרד ברנשטיין לרגל חגיגות מאה שנה להיוולדו
ב-2019 יצר והפיק אזולאי את המופע Tonight, Tonight, אשר הוקדש למלחין, המנצח והפסנתרן ליאונרד ברנשטיין, במסגרת חגיגות מאה שנה להיוולדו.
התוכנית כללה סגנונות שונים אשר מייצגים את האקלקטיות של ברנשטיין כמלחין ומנצח.
הרפרטואר שבוצע כלל בין היתר את מזמורי צ'יצסטר, קטעים נבחרים מתוך קנדיד וסיפור הפרברים, האדג'טו מתוך הסימפוניה החמישית של מאהלר ואביב בהרי האפלצ'ים של קופלנד.
לקטעי הקישור הזמין אזולאי את בתו של ברנשטיין, השחקנית, הבמאית והסופרת ג'יימי ברנשטיין, אשר הנחתה את הקונצרט, תוך שהיא מספרת סיפורים מספרה החדש: Famous Father Girl: A Memoir of Growing Up Bernstein.