tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסצנות, ניתן לראות את כל אחת מחברות הלהקה.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקוראירלנד9 בנובמבר 2012הורדה דיגיטלית (מיני-אלבום)סייקוהממלכה המאוחדת11 בנובמבר 201219 בנובמבר 2012תקליטור
"DNA" הוא סינגל של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, שפורסם ב-18 בספטמבר 2017 כסינגל מוביל מתוך האלבום החמישי שלהם, Love Yourself: Her.
ב-24 באוגוסט 2017 הודיעה הלהקה על פרסומו העתידי של אלבומם החמישי והסינגל המוביל מתוכו, DNA.
הסינגל נכתב על ידי חברי הלהקה RM ושוגה, יחד עם המפיק הקבוע שלהם פידוג, ומפיקים נוספים.
חברי BTS הקליטו את השיר באולפני ביג היט בסיאול שבקוריאה הדרומית.
הסינגל יצא ב-18 בספטמבר 2017. גרסת רמיקס של הסינגל הוקלטה מאוחר יותר ונכללה באלבום האוסף השלישי של הלהקה, Love Yourself: Answer, יחד עם הסינגל המקורי.
גרסה יפנית לסינגל יצאה ב-6 בדצמבר 2017, כסינגל היפני השמיני של הלהקה.
גרסה זו נכללה מאוחר יותר באלבום האולפן השלישי של הלהקה ביפנית, Face Yourself.
+מקבץ רשימות של גופים אשר דירגו את השיר "DNA"ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד100 השירים הטובים ביותר לשנת 201749
ב-18 בספטמבר 2017 שוחרר הווידאו קליפ של השיר, אחרי שני טייזרים שפורסמו ב-14 וב-15 בספטמבר.
הווידאו בוים על ידי יונגסוק צ'וי מלומפנס, ובשונה מקליפים אחרים של הלהקה הוא לא מתאר סיפור בעל עלילה, אלא מתמקד בהצגת הלהקה כשהיא רוקדת על רקעים שונים.
הסרטון מתאפיין ברקעים בצבעי בסיס עזים וכוריאוגרפיה קלילה ומהירה.
בנוסף הוא מציג נוסחאות מתמטיות ומבנים מולקולריים, וכן כוכבים וגרמי שמיים שונים, כדי להמחיש את נושא השיר - אהבה עזה אך בוסרית, על ידי השוואה לחוקי טבע או מצוות דת.
הקליפ השיג למעלה מ-22 מיליון צפיות תוך 24 השעות הראשונות לפרסומו, והפך לקליפ בעל הצפיות הרבות ביותר תוך 24 שעות של להקת קיי-פופ אי פעם.
הוא צבר למעלה ממאה מיליון צפיות תוך 24 יום, והפך לקליפ הקיי-פופ הראשון שעשה זאת.
ב-1 ביוני 2020 צבר הווידאו למעלה ממיליארד צפיות, והפך לקליפ הראשון של BTS שהגיע להישג זה.
שנהפרסקטגוריהתוצאההערות2017פרסי המוזיקה האסייתית של Mnetבחירת המעריצים הגלובלית של Mwaveביצוע הדאנס הטוב ביותר - להקת בניםשיר השנהפרסי המוזיקה של מלוןהדאנס הטוב ביותרהווידאו קליפ הטוב ביותר2018פרסי המוזיקה של רדיו דיסניהשיר הטוב ביותר שיגרום לך לחייךפרס סומפישיר השנההכוריאוגרפיה הטובה ביותרFuse Video of the Yearפרסי מוזיקה קוריאניתשיר השנהשיר הפופ הטוב ביותר
מדינהתוארמכירותאוסטרליה (ARIA)זהב35,000 בריטניה (BPI) כסף 200,000ארצות הברית (RIAA)זהב500,000יפן (RIAJ)פלטינה X 2500,000סטרימינגיפן (RIAJ)זהב50,000,000
הספרייה משמשת כשלד תוכנה עם תמיכה רחבה באלגוריתמי למידה עמוקה.
DL4J כולל יישומים של מכונת בולצמן המוגבלת, רשתות אמונה עמוקה, מקודד עמוקים, מחסנית אוטומטית מוערמת ורשת טנזור עצבית רקורסיבית, word2vec, doc2vec ו-GloVe.
אלגוריתמים אלו כוללים כולם עיבוד מקבילי ומבוזר המשתלבים עם Apache Hadoop ו-Spark.
DL4J היא תוכנת קוד פתוח ששוחררה תחת Apache License 2.0, שפותחה בעיקר על ידי קבוצת למידת מכונה בסן פרנסיסקו.
היא נתמכת מסחרית על ידי הסטארט-אפ Skymind, המאגד את DL4J, TensorFlow, Keras וספריות למידה עמוקה אחרות בהפצה ארגונית הנקראת Skymind Intelligence Layer.
באוקטובר 2017 DL4J נתרמה לקרן Eclipse.
DL4J מסתמכת על שפת התכנות הנפוצה Java, אם כי היא תואמת ל-Clojure וכוללת ממשק תכנות יישומים לScala (API).
היא מופעלת על ידי ספריית עיבוד חישובים מתמטית קוד פתוח משלה, ND4J, ועובדת עם CPUs ו-GPUs.
נעשה שימוש ב-DL4J במספר יישומים מסחריים ואקדמאים.
פורום תמיכה מתקיים ב Gitter.
המסגרת ניתנת להרכבה, כלומר ניתן להוסיף רשתות עצביות רדודות כגון מכונות בולצמן מוגבלות, רשתות קונבולוציוניות, מקודדים אוטומטיים ורשתות חוזרות זו לזו כדי ליצור רשתות עמוקות מסוגים שונים.
יש לו גם כלי הדמיה נרחבים, וגרפי חישוב.
אימון עם DL4J מתרחש באשכול.
רשתות עצביות מאומנות במקביל באמצעות הפחתה איטרטיבית, שפועלת על Hadoop- YARN ועל Spark.
כאשר DL4J משתלב גם עם ליבות CUDA כדי לבצע פעולות GPU טהורות, ועובד עם GPUs מבוזרים.
DL4J כולל מחלקת מערך n-ממדית באמצעות ND4J המאפשרת מחשוב מדעי ב-Java ו-Scala, בדומה לפונקציות ש-NumPy מספקת לפייתון.
היא מבוססת למעשה על ספרייה לפעולות אלגברה ליניארית ומטריצות בסביבת ייצור.
ספריית וקטוריזציה של DataVec ללימוד מכונה
DataVec וקטוריזציה של פורמטים שונים של קבצים וסוגי נתונים באמצעות מערכת פורמט קלט/פלט הדומה לשימוש של Hadoop ב-MapReduce; כלומר, היא הופכת סוגי נתונים שונים לעמודות של סקלרים המכונים "וקטורים".
DataVec נועד להגדיר וקטור קובצי CSV, תמונות, קול, טקסט, וידאו וסדרות זמן.
DL4J כולל ערכת כלים למידול מרחב וקטור ו"מידול נושאים", המיושמת ב-Java ומשולבת עם GPUs מקבילים לביצועים.
הוא נועד להתמודד עם סטים גדולים של טקסט.
היא מסתמכת על t-SNE להדמיות של ענן-מילים.
מקרי שימוש ואינטגרציות מהעולם האמיתי
מקרי שימוש בעולם האמיתי עבור DL4J כוללים זיהוי חדירת לרשת ואבטחת סייבר, זיהוי הונאה למגזר הפיננסי, זיהוי חריגות בתעשיות כמו ייצור, מערכות ממליצים במסחר אלקטרוני ופרסום, וזיהוי תמונות.
DL4J השתלב עם פלטפורמות אחרות ללימוד מכונה כגון RapidMiner, Prediction.io, ו-Weka.
DL4J משרתת מודלים של לימוד מכונה להסקת מסקנות בייצור באמצעות מהדורת המפתחים החינמית של SKIL, שכבת ה-Skymind Intelligence Layer.
שרת מודלים משרת את המודלים הפרמטריים של לימוד מכונה שמקבל החלטות לגבי נתונים.
הוא משמש לשלב ההסקה של למידת מכונה, לאחר data pipelines והכשרת מודלים (model training).
שרת מודל הוא הכלי המאפשר לבצע מחקר במדעי-הנתונים בסביבת ייצור בעולם האמיתי.
מה ששרת אינטרנט הוא עבור האינטרנט, שרת מודל הוא עבור AI.
כאשר שרת אינטרנט מקבל בקשת HTTP ומחזיר נתונים על אתר אינטרנט, שרת דגם מקבל נתונים ומחזיר החלטה או חיזוי לגבי נתונים אלה: למשל שלח תמונה, שרת דגם עשוי להחזיר תווית עבור אותה תמונה, המזהה פרצופים או בעלי חיים בתצלומים.
שרת המודלים של SKIL מסוגל לייבא מודלים ממסגרות Python כגון Tensorflow, Keras, Theano ו-CNTK, ובכך מבטיח התגברות על מחסום גדול בפריסת מודלים של למידה עמוקה.
DNA עתיק (aDNA) הוא DNA שמבודד מדגימות עתיקות.
עקב תהליכי ההתיישנות שעובר החומר, ה-DNA העתיק מתפורר יותר בהשוואה לחומר גנטי טרי.
אפילו בתנאי השימור הטובים ביותר, בחלוף 0.4-1.5 מיליון שנים, כמות ה-DNA בדגימה לא תאפשר לבצע ריצוף כהלכה.
מאז מיסוד תחום חקר ה-DNA העתיק, שוחזר חומר גנטי משלדים מהתקופה הפלאוליתית, מרקמות חנוטות, מאוספים ארכיוניים של דגימות רפואיות לא קפואות, משרידי צמחים משומרים, מקרקע קפואה, וממצאים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות.
היסטוריה של חקר DNA עתיק
המחקר הראשון של מה שעתיד להיקרא לימים DNA עתיק, בוצע בשנת 1984, כאשר ראס היגוצ'י ועמיתיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, דיווחו כי שרידי DNA ממוצג מוזיאלי של קואגה לא רק שהשתמרו בו מקץ 150 שנה מרגע מותו של הפרט, אלא שגם ניתן למצות שרידים אלה ולרצפם.
במהלך השנתיים הבאות, באמצעות מחקר של מוצגים שהשתמרו באופן טבעי או נחנטו, הגנטיקאי האבולוציוני סוונטה פבו אישש כי תופעה זו איננה מוגבלת אך ורק למוצגים מוזיאליים בני זמננו אלא שניתן ליישם את שיטות המחקר למגוון של מוצגים אנושיים שנחנטו ואשר גילם המשוערך עומד על אלפי שנים.
התהליכים המעבדתיים הנדרשים על מנת לרצף DNA עתיק באמצעות שיבוט בקטריאלי היוו אבן נגף בפיתוח תחום חקר ה-DNA העתיק.
עם זאת, פיתוח שיטת ה-PCR בשנות ה-80 המאוחרות סייע להתקדמות התחום בצורה מהירה למדי.
כיום ידוע כי PCR המבוסס על הגברת פריימר כפול מביא לקבלת ממצאים שגויים בתהליך הריצוף (DNA מעוות ובלתי אותנטי).
תחת זאת, נהוג להשתמש ב-PCR מקונן המבוסס על ריבוי פריימרים כדי להתגבר על חסרונות אלה.
העידן שבא לאחר המצאת ה-PCR לווה בגל של פרסומים מטעם קבוצות מחקר שטענו כי הצליחו לבודד DNA עתיק.
בהמשך לכך, פורסמה סדרה של ממצאים שטענו כי DNA אותנטי ניתן למיצוי מדוגמאות בנות מיליוני שנים, אשר זכו לשם "DNA מתקופת טרום-המבול" (Antediluvian DNA).
רוב הטענות התבססו על שחזור DNA מאורגניזמים שנשתמרו בתוך ענבר.
נטען בין היתר כי רצפים שמוצו מתוך חרקים כגון דבורים חסרות-עוקץ, טרמיטים ויתושי עצים, כמו גם צמחים ובקטריות, מוצו מענבר דומיניקני שמתוארך לתקופת האוליגוקן; דווח גם כי מוצה DNA אותנטי מתוך מקורות של חדקוניות שנשתמרו בענבר לבנוני, שתוארכו לתקופת הקרטיקון.
טענות אלה לא הוגבלו אך ורק לגבי ענבר.
עוד פורסמו דיווחים על שיירי צמחים שנשתמרו במשקעים המתוארכים לתקופת המיוקן.
בשנת 1994, וודוורד ועמיתיו כתבו כי את מה שנחשב לאחד הממצאים המשמעותיים עד אותה העת, רצפי ציטוכרום מיטוכונדריאלי שמוצו מעצמות דינוזאור שגילן המשוער הוא למעלה מ-80 מיליון שנה.
בשנת 1995, שני מחקרים נוספים דיווחו כי רצפי DNA של דינוזאור מוצו מביצה מתקופת הקרטיקון.
נדמה היה כי תחום חקר ה-DNA העתיק יחולל מהפכה בכל הקשור לידע על עברו האבולוציוני של כדור הארץ.
מעבר לממצאים אלה גם שוחזרו רצפים הלו-בקטריאליים בני 250 מיליון שנה שמוצו מהליט.
בתקופה זו גם התפתחה ההבנה של קינטיקת שימור DNA.
הסיכונים של זיהום דוגמאות וגורמי סיבוך מחקריים, הובילו את החוקרים בתחום זה להסתכל על הממצאים בצורה ספקנית יותר.
מספר ניסיונות זהירים נעשו על מנת לשחזר רבים מהממצאים הקודמים, והתחוור כי כל הטענות בדבר DNA עתיק בן עשרות מיליוני שנים ששוחזר ורוצף כהלכה, אינן אותנטיות.
על מנת להתמודד עם נזקי השינויים ב-DNA לאחר המוות, בשנת 2007 הוצגה שיטת הגברה באמצעות הרחבה של פריימר יחיד.
בשנת 2009, תחום חקר ה-DNA העתיק עבר מהפכה עת הוצגו טכניקות מחקר זולות ביחס לקיים עד אותה תקופה.
השימוש בטכניקות ריצוף של הדור הבא, ומאפשרות תפוקה גבוהה, התבררה כחיונית לשחזור הגנומים של אורגניזמים עתיקים או כאלה שנכחדו.
כמו כן, נבנתה ספריית DNA חד-גדילי, אשר הציתה עניין רב בקרב חוקרי DNA עתיק.
בנוסף להתפתחויות הטכנולוגית, התפתחו גם תקנים וקריטריונים טובים יותר המשמשים להערכת תוצאות DNA, כמו גם הבנה טובה יותר של סך הבעיות הפוטנציאליות הטמונות במחקר DNA עתיק.
דגימות DNA עתיקות עשויות להיות מזוהמות על ידי DNA אנושי מודרני ועל ידי DNA מיקרוביאלי (שרובו עתיק).
בשנים האחרונות פותחו שיטות למניעת זיהום אפשרי של דגימות aDNA.
השיטות כוללות חילוץ חלקים בתנאים סטריליים ושימוש במתאמים מיוחדים לזיהוי מולקולות ששייכות לדגימה המקורית.
בנוסף, קיימים יישומים מתחום הביואינפורמטיקה המאפשרים להעריך את מידת הזיהום ברצף באמצעות השוואה לרצפים מוכרים.
עקב תהליכי פירוק שעובר DNA בחלוף הזמן (בין היתר דיאמינציה וקיטוע), ה-DNA העתיק פחות איכותי מחומר גנטי מודרני.
חוסר השרידות של ה-aDNA לאורך זמן מגביל את אפשרויות הניתוח שלו, ובחלוף זמן רב קשה לקבל דגימות מוצלחות.
קיים מתאם בין כמות הזמן שחלפה לבין פירוק ה-DNA, אך תנאי הסביבה יכולים לגרום למתאם להיות לא אחיד.
בשל כך, סביר שדגימות שהשתמרו בתנאים שונים תתפרקנה באופן שונה, גם אם גיל הדגימות זהה.
תנאי הסביבה עשויים להשפיע על הדגימה גם לאחר שלב החפירה, שכן שיעורי ריקבון ה-DNA עשויים להשתנות בהתאם לתנאי האחסון.
גם בתנאי השימור הטובים ביותר, 0.4-1.5 מיליון שנים הן הגבול העליון לגיל הדגימה המאפשר ריצוף של ה-DNA בטכנולוגיות מודרניות.
במחקר שעסק בדעיכה של DNA מיטוכונדריאלי וגרעיני בעצמות מואה, הוצג מודל של פירוק DNA מיטוכונדריאלי לכדי אורך ממוצע של זוג בסיסים יחיד וזאת לאחר 6.83 מיליוני שנים בטמפרטורה של 5 - מעלות צלזיוס.
קינטיקת הדעיכה נמדדה על ידי ניסויי התיישנות מואצת שהדגימו בפירוט את ההשפעה המשמעותית של תנאי האחסון (כגון טמפרטורה ולחות) על דעיכת ה-DNA.
פירוק של DNA גרעיני מתרחש לכל הפחות במהירות כפולה מזה של רעהו המיטוכונדריאלי.
מסיבה זו, המסקנות במחקרים מוקדמים שדיווחו על שחזור של DNA עתיק בהרבה, לדוגמה של הדינוזאור מתקופת הקרטיקון, ייתכן כי נבעו מזיהום של הדגימה.
מאמר ביקורתי שסקר את הספרות בנושא DNA עתיק במהלך שנות התפתחות התחום, גרס כי מספר מחקרים שנעשו לאחר שנת 2002 הצליחו בהגברת DNA שמוצה משרידים בני למעלה ממאות אלפי שנים.
הערכת סיכונים מקיפה יותר שנעשתה לגבי זיהום סביבתי, כמו גם מחקרים בנושא היציבות הכימית של DNA, הציפו סימני שאלה לגבי הממצאים שפורסמו עד אותה עת.
כך, ה-DNA שנטען כי מוצה מדינוזאור נחשף בהמשך ככרומוזום Y אנושי, וכן ה-DNA שדווח כי היה עטוף בהלו-בקטריה ספג ביקורת שהתבססה על הדמיון שלו לבקטריות מודרניות, מה שהצביע על קיומו של זיהום.
מחקר משנת 2007 הציע כי דגימות ה-DNA הבקטריאלי הללו ככל הנראה לא שרדו מימי קדם ועד זמננו, אלא המדובר בתוצר של פעילות מטבולית איטית וארוכת שנים.
DNA עתיק עשוי לכלול כמות גדולה של מוטציות הנוצרות לאחר המוות, והמתעצמות ברבות הזמן.
מספר אזורים של הפולי-נוקלאוטיד רגישים יותר לפירוק שכזה, כך שרצף מידע יכול עקרונית "לעקוף" מסננים סטטיסטיים שמטרתם לוודא את תקפות המידע בעת תהליך ניתוח הנתונים.
למול שגיאות ריצוף אפשריות, יש לנקוט משנה זהירות בכל הקשור לפרשנות של גודל האוכלוסייה הנחקרת.
התמרות כימיות שמקורן בדיאמינציה של שיירי ציטוזין נוטות להופיע בהמוניהן ברצפי DNA עתיק.
קידוד שגוי מציטוזין לתימין ומגואנין לאדנין ניצב בבסיס מרבית השגיאות הללו.
על אף הבעיות שנקשרו בשמו של DNA מתקופת טרום-המבול, פורסמה מאז מיסוד התחום שורה הולכת וגדלה של רצפי DNA עתיק שמוצו ממינים רבים של בעלי חיים וצמחים.
רקמות שנבחנו כוללות שרידי בעלי חיים שנחנטו מלאכותית או טבעית, עצמות, צואה קדומה, דוגמאות כוהל שנשתמרו, ערימות פסולת של מכרסמים, שרידי צמחים יבשים, וכן מיצויים של DNA מבעלי חיים או צמחים היישר מתוך דגימות קרקע.
ביוני 2013, קבוצה של חוקרים ובהם אסקה ווילרסלב, מרכוס תומאס, פיוס גילברט ואורלנדו לודוביק מהמרכז לגאו-גנטיקה במוזיאון הטבע של דנמרק (המשויך לאוניברסיטת קופנהגן) הכריזה כי הצליחה לרצף DNA של סוס, בן 560–780 אלפי שנים, וזאת באמצעות מיצוי חומרים מעצם רגלית שנמצאה קבורה בקפאת-עד ביוקון שבקנדה.
קבוצה גרמנית פרסמה, גם כן בשנת 2013, כי הצליחה לשחזר גנום מיטוכונדריאלי של דב בן למעלה מ-300 אלפי שנים, ובכך הוכיחה כי DNA עתיק אותנטי יכול להשתמר במשך מאות אלפי שנים מחוץ לקפאת-עד.
בשנת 2021 דווח כי רצף DNA עתיק אף יותר, אשר השתמר בקפאת-עד, מוצה מתוך שתי ממותות סיביריות בנות למעלה ממיליון שנה.
בשנת 2016 נחקר DNA כלורופלסטי שמוצה מליבת משקעים ימיים, ונמצא DNA של צורניות שמתוארך ל-1.4 מיליון שנה טרם זמננו ובכך נקבע שיא חדש של גיל DNA עתיק אותנטי.
קבוצתו של קירקפטריק מצאה כי ה-DNA עבר תהליך דעיכה לאורך זמן מחצית חיים של כ-100 אלף שנים, לאחריו התרחשה דעיכה בקצב איטי יותר (שמתואר מתמטית על ידי חוק חזקה).
בשל העניין האנתרופולוגי, הארכאולוגי והציבורי בשרידי אדם, אלו זכו לתשומת לב רבה של חוקרי DNA.
בעיית הזיהום מתגברת בחקר דגימות אנושיות, שכן הדגימות מגיעות ממין זהה לזה של החוקרים שאוספים ומעריכים את הדגימות.
בשל אופן השימור של מומיות, מחקרים רבים משנות ה-90 וה-2000 השתמשו ברקמה חנוטה כמקור ל-DNA אנושי עתיק.
חלק מהמקורות הללו כוללים דגימות שהשתמרו באופן טבעי, למשל מומיות שהשתמרו בקרח, כגון אצי, איש הקרח, או מומיות שנשמרו ביובש, כמו מומיות הנמצאות בגובה רב בהרי האנדים.
כמו כן, נעשה גם שימוש ברקמות שהשתמרו באופן מלאכותי, למשל במומיות שנחנטו במצרים העתיקה.
עם זאת, דגימות חנוטות הן משאב מוגבל.
רוב המחקרים שעוסקים ב-aDNA אנושי התמקדו בהפקת DNA משני מקורות נפוצים יותר שניתן למצוא בחפירות ארכאולוגיות - עצמות ושיניים.
העצם שמשתמרת בצורה הטובה ביותר היא הפטרוס, בזכות המבנה הצפוף שלה.
לכן, זו העצם הנפוצה ביותר לשימוש בהפקת aDNA.
ניתן גם להפיק DNA ממקורות נוספים, למשל מצואה מאובנת, ומשיער.
DNA של פתוגנים עתיקים הופק בהצלחה מדגימות שגילן מתוארך ליותר מ-5,000 שנים בבני אדם, ולמעל 17,000 שנים במינים אחרים.
בנוסף למקורות הרגילים שמשמשים להפקת DNA כמו רקמות חנוטות, עצמות ושיניים, המחקרים בתחום בחנו גם מגוון דגימות של רקמות אחרות, כולל דגימות מקרום החזה, קמות משומרות בפרפין, ורקמות שנשתמרו בפורמלין.
כדי לאפשר הפקת aDNA מפתוגנים וממיקרואורגניזמים, פותחו כלים חישוביים לניתוח aDNA, כדוגמת QIIME ו-FALCON.
בנובמבר 2015, מדענים דיווחו על מציאת שן בת 110,000 שנים המכילה DNA של האדם הדניסובי, מין נכחד של בני אדם בסוג הומו.
מחקרים נוספים חשפו מידע על קשרים בין אבותיהם של תושבי מרכז אסיה לבין העמים הילידים של ישבת אמריקה.
באזור יבשת אפריקה, DNA מתכלה במהירות גדולה יותר בגלל האקלים הטרופי החם, אך בספטמבר 2017 נמצאו דגימות DNA עתיקות, שגילן תוארך לכ-8,100 שנים.
DNA עתיק שימש חוקרים בניסיונות תארוך של התפצלות האנושות המודרנית ממיני אדם אחרים.
באמצעות ריצוף גנומים אפריקאיים של שלושה ציידים לקטים מתקופת האבן (בני 2000 שנה) וארבעה חקלאים מתקופת הברזל (בני 300 עד 500 שנים), החוקרים הצליחו לשער שההתפצלות הקדומה ביותר בין אוכלוסיות אנושיות התרחשה לפני 350,000 עד 260,000 שנים.
נכון לשנת 2021, הגנומים האנושיים העתיקים ביותר ששוחזרו לחלוטין הם בני כ-45,000 שנים.
נתונים גנטיים תורמים לקבלת תמונה מדויקת יותר של ההגירה ושל ההיסטוריה הגנטית האנושית, ומאפשרים להבין את הרגלי הרבייה של בני אדם קדומים עם מיני אדם אחרים, למשל עם האדם הניאנדרטלי.
DNA עתיק משמש לעיתים עבור דמויות פוליטיות לחיזוק הלאומיות.
כך למשל, טען ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן כי מחקר גנטי תומך בקשר שבין הלאום ההונגרי לשבטי ההונים בני המאה ה-5; גם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו השתמש בממצאים פלאוגנטיים על מנת לטעון כי מוצא הפלשתים ממערב אירופה ולא מארץ ישראל.
בנוסף לכך, עשויות להתעורר דילמות לגבי ההקשר התרבותי של ממצאי ה-DNA העתיק, שכן לא תמיד ישנו קשר תרבותי שריר בין קהילות עתיקות לבין צאצאיהן.
גם תהליך מיצוי ה-DNA עצמו עלול לפגוע במסורות של קהילות ילידיות, שכן במהלכו עלול להיגרם נזק לעצמות העתיקות.
על מנת להתמודד עם בעיות אתיות אלה, בשנת 2021 פורסם לראשונה במגזין Nature קוד אתי המכתיב קווים מנחים לעוסקים בפלאוגנטיקה ובפרט בחקר DNA עתיק, אשר נכתב על ידי חוקרים מלמעלה מ-30 מדינות.
DNA הוא שיר של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Damn, שיצא לאור ב-14 באפריל 2017, על ידי חברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט, אפטרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס.
השיר הוא הרצועה השנייה באלבום.
הוא הופק על ידי מייק ויל מייד איט.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100. נכון לאוקטובר 2022, צבר השיר למעלה מ-900 מיליון השמעות בספוטיפיי.
"DNA" הוא השיר השני שהוקלט מתוך Damn על ידי לאמאר ומייק ויל, לאחר "Humble".
לאחר שהבית הראשון הוקלט על גבי הביט שמייק ויל הכין מראש, לאמאר החל לבצע את הבית השני בא-קפלה, וביקש ממייק ויל ליצור את הביט בהתבסס על הראפ.
למאר הציע שזה יישמע כמו "כאוס", ומייק ויל הרכיב את החצי השני של השיר מתוך כוונה לגרום לזה "להישמע כאילו הוא נאבק בקצב".
השיר מכיל דגימה מהשיר "Mary Jane" של ריק ג'יימס.
השיר תואר כ"תצוגה הווירטואוזית ביותר" ב-Damn על ידי Vice.
אנטרטיינמנט ויקלי שיבח את השיר כ"חסר התאמה מבחינה טכנית" ואת "הזרימה המדהימה" של לאמאר.
במגזין בילבורד דורג השיר במקום ה-31 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2017.
הווידאו קליפ של השיר, שבוים על ידי נאביל אלדרקין, יצא לאור ב-18 באפריל 2017, ארבעה ימים לאחר צאת האלבום.
בקליפ משתתפים השחקן האמריקאי דון צ'ידל וחברו של לאמאר לטופ דואוג אנטרטיינמנט סקולבוי קיו.
בצאתו, קיבל הקליפ ביקורות חיוביות מהמבקרים.
נכון לאוקטובר 2022, הוא עומד על כ-241 מיליון צפיות ביוטיוב.
באבטחת מחשבים, DMZ (ראשי תיבות של demilitarized zone) או אזור מפורז (המכונה לפעמים רשת היקפית או רשת משנה מסודרת) היא רשת משנה פיזית או לוגית המכילה את השירותים של הארגון הפתוחים לרשת חיצונית, ולא מהימנה, בדרך כלל גדולה יותר, כגון האינטרנט.
המטרה של DMZ היא להוסיף שכבת אבטחה לרשת המקומית (LAN) של הארגון: צומת רשת חיצוני יכול לגשת רק למה שנחשף ב-DMZ, בעוד שאר הרשת של הארגון מוגנת מאחורי חומת אש.
ה-DMZ מתפקד כרשת קטנה ומבודדת הממוקמת בין האינטרנט לרשת הפרטית.
אין לבלבל את זה עם מארח DMZ, תכונה הקיימת בחלק מהנתבים הביתיים, אשר לעיתים קרובות שונה מאוד מ-DMZ רגיל.
השם הוא מהמונח "אזור מפורז", אזור בין מדינות שבו פעולות צבאיות אינן מותרות.
ה-DMZ נתפס כלא שייך לאף אחת מהרשתות הגובלות בו.
מטאפורה זו חלה על השימוש במחשוב שכן ה-DMZ פועל כשער לאינטרנט הציבורי.
זה לא מאובטח כמו הרשת הפנימית, ולא לא מאובטח כמו האינטרנט הציבורי.
במקרה זה, המארחים הפגיעים ביותר להתקפה הם אלה המספקים שירותים למשתמשים מחוץ לרשת המקומית, כגון שרתי דואר אלקטרוני, אינטרנט ומערכת שמות דומיין (DNS).
בגלל הפוטנציאל המוגבר של מארחים אלה הסובלים מתקפה, הם ממוקמים לתוך תת-רשת ספציפית זו על מנת להגן על שאר הרשת במקרה שאחד מהם ייפגע.
למארחים ב-DMZ מותרת רק קישוריות מוגבלת למארחים ספציפיים ברשת הפנימית, מכיוון שהתוכן הקיים ב-DMZ לא בהכרח מאובטח כמו התוכן ברשת הפנימית.
באופן דומה, התקשורת בין מארחים ב-DMZ ולרשת החיצונית מוגבלת גם כדי להפוך את ה-DMZ למאובטח יותר מהאינטרנט ומתאים לאכלס שירותים מיוחדים אלה.
זה מאפשר למארחים ב-DMZ לתקשר עם הרשת הפנימית והחיצונית כאחד, בעוד חומת אש מתערבת שולטת בתעבורה בין שרתי ה-DMZ לבין לקוחות הרשת הפנימיים, וחומת אש אחרת תבצע רמה מסוימת של שליטה כדי להגן על ה-DMZ מהרשת החיצונית.
תצורת DMZ מספקת אבטחה נוספת מפני התקפות חיצוניות (ב-WAN, אך בדרך כלל אין לה כל השפעה על התקפות פנימיות (ב-LAN) כגון רחרוח תקשורת באמצעות רחרחן (מנתח פקטות) , שימוש במתקפת ARP Spoofing או זיוף דואר אלקטרוני.
זה גם נוהג טוב לפעמים להגדיר אזור צבאי מסווג נפרד (CMZ), אזור צבאי מפוקח מאוד הכולל בעיקר שרתי אינטרנט (ושרתים דומים שמתממשקים לעולם החיצוני כלומר לאינטרנט) שאינם נמצאים ב-DMZ אלא מכילים מידע רגיש על גישות לשרתים מסוימים בתוך הרשת המקומית (הפנימית) כמו שרתי מסד נתונים.
בארכיטקטורה כזו, ל-DMZ יש בדרך כלל את חומת האש של האפליקציה וה-FTP בעוד שה-CMZ מארח את שרתי האינטרנט.
שרתי מסד הנתונים יכולים להיות ב-CMZ, ב-LAN או ב-VLAN נפרד לגמרי.
כל שירות שניתן למשתמשים ברשת החיצונית יכול להיות ממוקם ב-DMZ.
הנפוצים ביותר מבין השירותים הללו הם:
שרתי אינטרנט המתקשרים עם מסד נתונים פנימי דורשים גישה לשרת מסד נתונים, שאולי אינו נגיש לציבור ויכול להכיל מידע רגיש.
שרתי האינטרנט יכולים לתקשר עם שרתי מסד נתונים ישירות או דרך חומת אש של יישומים מטעמי אבטחה.
הודעות הדואר האלקטרוני ובמיוחד מסד הנתונים של המשתמשים הם חסויים, ולכן הם מאוחסנים בדרך כלל בשרתים שלא ניתן לגשת אליהם מהאינטרנט (לפחות לא בצורה לא מאובטחת), אך ניתן לגשת אליהם משרתי דואר אלקטרוני החשופים לאינטרנט.
שרת הדואר בתוך ה-DMZ מעביר דואר נכנס לשרתי הדואר המאובטחים/פנימיים וגם מטפל בדואר יוצא.
מטעמי אבטחה, עמידה בתקנים משפטיים כגון HIPAA וסיבות נוספות לניטור, בסביבה עסקית, ארגונים מסוימים מתקינים שרת proxy בתוך ה-DMZ.
יש לזה את היתרונות הבאים:
מחייב משתמשים פנימיים (בדרך כלל עובדים) להשתמש בשרת ה-proxy לגישה לאינטרנט.
דרישות רוחב פס מופחתות של גישה לאינטרנט מכיוון שחלק מתוכן האינטרנט עשוי להיות מאוחסן במטמון על ידי שרת ה-proxy.
מפשט את ההקלטה והניטור של פעילויות המשתמש.
שרת פרוקסי הפוך, כמו שרת פרוקסי, הוא מתווך, אך נעשה בו שימוש הפוך.
במקום לספק שירות למשתמשים פנימיים המעוניינים לגשת לרשת חיצונית, הוא מספק גישה עקיפה לרשת חיצונית (בדרך כלל האינטרנט) למשאבים פנימיים.
לדוגמה, גישה ליישום אחורי, כגון מערכת דואר אלקטרוני, יכולה להיות מסופקת למשתמשים חיצוניים (כדי לקרוא מיילים מחוץ לחברה), אך למשתמש המרוחק לא תהיה גישה ישירה לשרת הדואר האלקטרוני שלו (רק שרת ה-proxy ההפוך יכול לגשת פיזית לשרת האימייל הפנימי).
זוהי שכבת אבטחה נוספת שמומלצת במיוחד כאשר יש צורך לגשת למשאבים פנימיים מבחוץ, אך ראוי לציין שהעיצוב הזה עדיין מאפשר למשתמשים מרוחקים (ועלולים להיות זדוניים) לדבר עם המשאבים הפנימיים בעזרת ה-proxy.
מכיוון שה-proxy מתפקד כממסר בין הרשת הלא מהימנה למשאב הפנימי: הוא עשוי גם להעביר תעבורה זדונית (למשל לניצול ברמת האפליקציה) לכיוון הרשת הפנימית; לכן יכולות זיהוי התקפות וסינון ה-proxy הן חיוניות במניעת תוקפים חיצוניים לנצל נקודות תורפה הקיימות במשאבים הפנימיים שנחשפים דרך ה-proxy.
ישנן דרכים רבות ושונות לעצב רשת עם DMZ.
שתיים מהשיטות הבסיסיות ביותר הן עם חומת אש אחת, הידועה גם כמודל שלוש הרגליים, ועם חומות אש כפולות, המכונה גם גב אל גב.
ניתן להרחיב ארכיטקטורות אלו ליצירת ארכיטקטורות מורכבות מאוד בהתאם לדרישות הרשת.
ניתן להשתמש בחומת אש בודדת עם לפחות 3 ממשקי רשת ליצירת ארכיטקטורת רשת המכילה DMZ.
הרשת החיצונית נוצרת מ-ISP אל חומת האש בממשק הרשת הראשון, הרשת הפנימית נוצרת מממשק הרשת השני, וה-DMZ נוצר מממשק הרשת השלישי.
חומת האש הופכת לנקודת כשל אחת עבור הרשת ועליה להיות מסוגלת להתמודד עם כל התעבורה העוברת ל-DMZ וכן לרשת הפנימית.
האזורים מסומנים בדרך כלל בצבעים – לדוגמה, סגול עבור LAN, ירוק עבור DMZ, אדום עבור אינטרנט (וגם לעיתים קרובות צבע אחר משמש עבור אזורים אלחוטיים).
הגישה המאובטחת ביותר, לפי Colton Fralick, היא להשתמש בשתי חומות אש כדי ליצור DMZ.
חומת האש הראשונה (נקראת גם חומת האש "חזיתית" או "פרימטר") חייבת להיות מוגדרת כך שתאפשר תעבורה המיועדת ל-DMZ בלבד.
חומת האש השנייה (נקראת גם חומת אש "גבית" או "פנימית") מאפשרת תעבורה ל-DMZ מהרשת הפנימית בלבד.
הגדרה זו נחשבת מאובטחת יותר מכיוון שיהיה צורך להתפשר על שני מכשירים.
יש אפילו יותר הגנה אם שתי חומות האש מסופקות על ידי שני ספקים שונים, כי זה מפחית את הסבירות ששני המכשירים סובלים מאותן פרצות אבטחה.
לדוגמה חור אבטחה שנמצא קיים במערכת של ספק אחד סביר פחות להתרחש במערכת האחרת.
אחד החסרונות של ארכיטקטורה זו הוא שהיא יקרה יותר, הן ברכישה והן בניהולה.
הפרקטיקה של שימוש בחומות אש שונות מספקים שונים מתוארת לעיתים כמרכיב של אסטרטגיית אבטחה "הגנה לעומק".
חלק מהנתבים הביתיים מתייחסים למארח DMZ, שבמקרים רבים הוא למעשה כינוי שגוי.
מארח DMZ של נתב ביתי הוא כתובת יחידה (למשל, כתובת IP) ברשת הפנימית שכל התעבורה נשלחת אליה שאינה מועברת בדרך אחרת למארחי LAN אחרים.
בהגדרה, לא מדובר ב-DMZ (אזור מפורז) אמיתי, שכן הנתב לבדו אינו מפריד בין המארח לרשת הפנימית.
כלומר, מארח ה-DMZ מסוגל להתחבר למארחים אחרים ברשת הפנימית, בעוד שמארחים בתוך DMZ אמיתי מונעים להתחבר לרשת הפנימית על ידי חומת אש שמפרידה ביניהם, אלא אם חומת האש מאפשרת את החיבור.
חומת אש עשויה לאפשר זאת אם מארח ברשת הפנימית מבקש תחילה חיבור למארח בתוך ה-DMZ.
מארח ה-DMZ אינו מספק אף אחד מיתרונות האבטחה שרשת משנה מספקת, והוא משמש לעיתים קרובות כשיטה קלה להעברת כל היציאות לחומת אש/התקן NAT אחר.
טקטיקה זו (הקמת מארח DMZ) משמשת גם עם מערכות שאינן מתקשרות כראוי עם כללי חומת אש רגילים או NAT.
זה יכול להיות בגלל שלא ניתן לנסח כלל העברה בחומת האש מבעוד מועד (מספרי יציאות TCP או UDP משתנים למשל, בניגוד למספר קבוע או טווח קבוע).
זה משמש גם לפרוטוקולי רשת שעבורם אין לנתב תכנות לטפל (מנהרות 6in4 או GRE הן דוגמאות אבות טיפוסיות).
DMSP ) הייתה תוכנית מעקב על תנאי מזג אוויר של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
התוכנית התבססה על ניצול מידע מלוויינים של חיל החלל של ארצות הברית תוך שיתוף פעולה עם מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי.
מהפעלתה ועד לשנת 1973 התוכנית הייתה סודית.
לוויינים היו במסלול מסונכרן-שמש בגובה של 830 ק"מ.
הלוויינים הראשונים סיפקו מידע בעיקר על עננות, בהמשך היקף המידע המועבר התרחב.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 מרכיב חשוב של תוכנית החלל האזרחית של ארצות הברית היה קשור למטאורולוגיה וחיזוי מזג האוויר.
במקביל פעלה תוכנית לצרכים צבאיים.
הלוויינים הראשונים סיפקו מידע על עננות ששימשה בהמשך לווייני ריגול בעלי מצלמות.
לווייני התוכנית היו יכולים לכסות את שטח כדור הארץ פעמיים ביום.
נתונים הועברו לתחנות בקרה בקרקע.
בהמשך המידע הועבר לגורמים הרלוונטיים.
בהמשך לוויינים צוידו בחיישני תת-אדום שאפשרו תצפיות לילה.
הלוויינים נבנו על ידי לוקהיד מרטין.
השיגור הראשון בוצע ב-23 במאי 1962 ולא הצליח.
ב-23 באוגוסט 1962 בוצע שיגור מוצלח ולוויין פעל עד ליוני 1963. לווייני "בלוק 1" היו במשקל 45–55 ק"ג.
משקל של דור השני גדל ל-73 ק"ג.
בהמשך לוויינים עברו מספר שדרוגים והתווספו חיישנים שסיפקו מידע נוסף.
לוויינים מדגם DMSP 5D-2 היו מצוידים ב-12 חיישנים ופעלו 48 חודשים.
השיגור האחרון בוצע בשנת 2014. בשנת 2015 קונגרס של ארצות הברית החליט על סגירת התוכנית.
למחלקת ההגנה של ארצות הברית היו כמה תוכניות לבניית לווייני מזג האוויר חדשים אך הם לא מומשו.
בלוק שנים שיגורים תיאור בלוק 1 1962–1965 11 שיגורים מהם 4 נכשלו השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגרים מדגם "סקאוט" ותור.
הלוויינים שקלו עד 55 ק"ג.בלוק 2 1965–1966 3 שיגורים מהם היה שיגור כושל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגרים מדגם "תור".
לוויין כלל שיפורים ומשקלו גדל ל-73 ק"ג.
בלוק 3 שיגור בודד הלוויין היה מיועד לשימוש בכוחות שלחמו במלחמת וייטנאם.
השיגור בוצע מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגר מדגם "תור".
לוויין כלל שיפורים ומשקלו היה 73 ק"ג.
בלוק 4A 1965–1967 10 שיגורים מהם היה שיגור כושל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגרים מדגם "תור".
לוויין כלל שיפורים ומשקלו גדל ל-250 ק"ג.
בלוק 5A 1968–1971 6 שיגורים השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגרים מדגם "תור".
לוויין כלל שיפורים ומשקלו גדל ל-420 ק"ג.
בלוק 5B 1971–1974 5 שיגורים השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגרים מדגם "תור".
לוויין כלל שיפורים ומשקלו גדל ל-513 ק"ג.
בלוק 5C 1974–1976 3 שיגורים מהם היה שיגור כושל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגרים מדגם "תור".
לוויין כלל שיפורים ומשקלו היה ל-513 ק"ג.
בלוק 5D 1976–2014 19 שיגורים מהם היה שיגור כושל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגרים מדגם "תור", "אטלס", "טיטן" ו"דלתא 4".
לוויין כלל שיפורים ומשקלו היה כ-200–513 ק"ג.
DNA גרעיני (nDNA), או חומצה גרעינית דאוקסיריבונוקלאית, היא ה-DNA הכלול בכל גרעין תא של אורגניזם איקריוטי.
הוא מקודד מתוך רוב הגנום באיקריוטים, ובנוסף לו, מקודדים גם ה-DNA המיטוכונדרי וה-DNA הפלסטידי.
הוא נצמד לתורשה מנדליאנית, עם מידע שמגיע משני הורים, זכר ונקבה, ולא באופן מטריליני (דרך האם) כמו ב-DNA המיטוכונדרי.
DNA גרעיני הוא חומצת גרעין, ביו-מולקולה פולימרית או ביו-פולימר, הנמצאת בגרעין של תאים איקריוטיים.
המבנה שלו הוא סליל כפול, עם שני גדילים כרוכים זה סביב זה, מבנה שתיארו לראשונה פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון ב-1953 תוך שימוש בנתונים שאספה רוזלינד פרנקלין.
כל גדיל הוא שרשרת פולימר ארוכה של נוקלאוטידים חוזרים.
כל נוקלאוטיד מורכב מסוכר עם חמישה פחמנים, קבוצת פוספטים ובסיס אורגני.
נוקלאוטידים נבדלים בבסיסים שלהם: פורינים, בסיסים גדולים שכוללים אדנין וגואנין; ופירמידינים, בסיסים קטנים שכוללים תימין וציטוזין.
חוקי צ'רגף קובעים שאדנין תמיד נצמד לתימין, וגואנין תמיד לציטוזין.
קבוצות הפוספט מוחזקות יחד בקשר פוספודיאסטרי והבסיסים מוחזקים יחד בקשרי מימן.
DNA גרעיני ו-DNA מיטוכונדרי שונים במובנים רבים, החל במיקום ובמבנה.
DNA גרעיני שוכן בגרעין של תאים איקריוטים ובדרך כלל יש לו שני עותקים לתא, בעוד שה-DNA המיטוכונדריאלי ממוקם במיטוכונדריון ומכיל 100–1,000 עותקים בתא.
המבנה של כרומוזומי ה-DNA הגרעיני הוא ליניארי עם קצוות פתוחים וכולל 46 כרומוזומים ומכיל 3 מיליארד זוגות נוקלאוטידים בבני אדם בעוד המבנה של כרומוזום ה-DNA המיטוכונדריאלי הוא בדרך כלל סגור, מעגלי, ומכיל 16,569 נוקלאוטידים בבני אדם.
ה-DNA הגרעיני הוא דיפלואידי, בדרך כלל יורש את ה-DNA משני הורים, בעוד ה-DNA המיטוכונדריאלי הוא הפלואידי, מגיע רק מהאם.
שיעור המוטציות של DNA גרעיני הוא פחות מ-0.3% ושיעור ה-DNA המיטוכונדריאלי גבוה יותר.
DNA גרעיני מכיל את ההוראות הגנטיות להתפתחות היצורים החיים.
הוא נמצא כמעט בכל תא בגוף האדם, למעט חריגים כגון תאי דם אדומים.
לכל אחד יש תוכנית גנטית ייחודית, אפילו לתאומים זהים.
מחלקות משפטיות כמו ה-BCA והבולשת הפדרלית, FBI, מסוגלות להשתמש בטכניקות המערבות DNA גרעיני כדי להשוות דגימות בתיק חקירה.
הטכניקות בהן נעשה שימוש כוללות תגובת שרשרת פולימראז (PCR), המאפשרת לנצל כמויות קטנות מאוד של DNA על ידי יצירת עותקים של אזורים ממוקדים על המולקולה, הידועה גם כחזרות טנדם קצרות (STR).
כמו מיטוזה, מיוזה היא צורה של חלוקת תאים איקריוטיים.
מיוזה מולידה ארבעה תאי בת ייחודיים, שלכל אחד מהם יש מחצית ממספר הכרומוזומים כמו תא האב.
מיוזה יוצרת תאים שנועדו להפוך לגמטות (או תאי רבייה), ולכן הפחתה זו במספר הכרומוזומים היא קריטית – בלעדיה, האיחוד של שני גמטות במהלך ההפריה יביא לצאצאים עם מספר כפול מהנורמלי של כרומוזומים.
מיוזה יוצרת שילובים חדשים של חומר גנטי בכל אחד מארבעת תאי הבת.
השילובים החדשים הללו נובעים מהחלפת DNA בין כרומוזומים מזווגים.
עקב חילוף כזה, הגמטות המיוצרות באמצעות מיוזה מפגינות לעיתים קרובות שונות גנטית ניכרת זו מזו.
מיוזה כוללת שני סבבים של חלוקה גרעינית.
לפני שתא עובר מיוזה, הוא גדל, משכפל את הכרומוזומים שלו ובודק את כל המערכות שלו כדי לוודא שהוא מוכן להתחלק.
כמו במיטוזה, גם למיוזה יש גם שלבים ברורים: פרופאזה, מטפאזה, אנפאזה וטלופזה.
במהלך המיוזה, כל אחד מהשלבים הללו מתרחש פעמיים – פעם אחת במהלך סיבוב החלוקה הראשון, הנקרא מיוזה I, ושוב במהלך סיבוב החלוקה השני, הנקרא מיוזה II.
לפני חלוקת התא, ה-DNA משתכפל בתא המקורי, כך שלאחר חלוקת התא, כל תא חדש מכיל את מלוא ה-DNA.
תהליך שכפול ה-DNA מכונה לעיתים "שמרני למחצה" כי כל תא חדש מכיל גדיל אחד של DNA מקורי וגדיל אחד של DNA מסונתז חדש.
גדיל הפולינוקלאוטיד (גדיל רב נוקלאוטידים) המקורי של ה-DNA משמש כתבנית המנחה את הסינתזה של הפולינוקלאוטיד המשלים החדש של ה-DNA.
תבנית ה-DNA החד-גדילית מנחה את הסינתזה של גדיל משלים של DNA.
שכפול ה-DNA מתחיל באתר ספציפי במולקולת ה-DNA, הנקרא מקור השכפול.
האנזים הליקאז מתפרק ומפריד חלק ממולקולת ה-DNA.
אז חלבונים קושרים חד-גדיליים מגיבים ומייצבים את החלקים החד-גדיליים המופרדים של מולקולת ה-DNA.
אנזים מורכב, DNA פולימראז, מעורב בחלק המופרד של המולקולה ומניע את תהליך השכפול.
DNA פולימראז יכול לחבר רק נוקלאוטידים חדשים של DNA לשרשרת קיימת של נוקלאוטידים.
לכן שכפול מתחיל כשהאנזים פרימאז מרכיב תחל (פריימר RNA) במקור השכפול.
התחל מורכב מרצף קצר של נוקלאוטידים של RNA, רצף המשלים קטע קטן וראשוני של גדיל ה-DNA המוכן לשכפול.
DNA פולימראז מסוגל אז להוסיף נוקלאוטידים של DNA לתחל וכך להתחיל בתהליך של בניית גדיל משלים חדש של DNA.
מאוחר יותר מסירים את התחל באופן אנזימטי ובמקומו מצרפים את הרצף המתאים של נוקלאוטידים של DNA.
שני הגדילים המשלימים של מולקולת ה-DNA מכוונים בכיוונים מנוגדים וה-DNA פולימראז יכול להכיל שכפול רק בכיוון אחד, ולכן משתמשים בשני מנגנונים שונים להעתקת גדילי ה-DNA.
גדיל אחד משוכפל ברציפות לקראת התפרקות, ומפריד את החלק של מולקולת ה-DNA המקורית.
הגדיל השני משוכפל באופן לא רציף בכיוון ההפוך עם היווצרות סדרה של מקטעי DNA קצרים הנקראים מקטעי אוקזקי.
כל מקטע דורש תחל נפרד.
בסינתזה של מקטעי אוקזקי, תחלים מוחלפים בנוקלאוטידים של DNA והמקטעים קשורים זה לזה בגדיל משלים רציף.
נזק ל-DNA גרעיני הוא בעיה מתמשכת הנובעת ממגוון מקורות אנדוגניים ואקסוגניים משבשים.
איקריוטים פיתחו מערך מגוון של תהליכי תיקון DNA המסירים נזקי DNA גרעיניים.
תהליכי תיקון אלה כוללים תיקון כריתת בסיס, תיקון כריתת נוקלאוטידים, תיקון רקומבינציה הומולוגית, תיקון DNA לא הומולוגי וחיבור קצה בתיווך מיקרו-הומולוגי.
תהליכי תיקון אלה חיוניים לשמירה על יציבות ה-DNA הגרעיני.
כשפעילות התיקון לא מצליחה לעמוד בקצב התרחשות הנזקים, יש לכך השלכות שליליות.
נזקי DNA גרעיני, כמו גם המוטציות והשינויים האפיגנטיים שנזקים כאלה גורמים, נחשבים גורם עיקרי לסרטן.
נזקי DNA גרעיני מעורבים גם בהזדקנות ומחלות ניווניות.
הגורם העיקרי למוטציות הוא שכפול DNA לא מדויק, לעיתים קרובות על ידי DNA פולימראז מיוחד המסנתז נזקי DNA ומכניס אותם לגדיל התבנית.
מוטציות נוצרות גם על ידי תיקון DNA לא מדויק.
מסלול חיבור הקצה בתיווך מיקרו-הומולוגיה לשם תיקון שברים בגדילים כפולים, נוטה במיוחד למוטציה.
מוטציות המתעוררות ב-DNA הגרעיני של קו הנבט (תאי רבייה) הן לרוב נייטרליות או לוקות בבעיות התאמה.
עם זאת, החלק הקטן של המוטציות שמתגלה כיתרון מספק את השונות הגנטית שעליה פועלת הברירה הטבעית כדי ליצור הסתגלויות חדשות.
DNA הוא אלבום הבכורה של הצמד המוזיקלי הישראלי DNA הומבייס שפורסם ב-12 במרץ 2020, בהוצאת חברת התקליטים יוניסל.
בשנת 2019 התאחדה הזמרת-יוצרת הישראלית דנה ברגר ביחד עם בן זוגה עדי שרון.
הם הקימו ביחד את DNA הומבייס והכריזו על אלבום משותף בשם DNA.
הסינגל המוביל "מקלט ציבורי" פורסם בנובמבר באותה השנה, בתור הכנה לקראת הפרויקט המשותף.
בחודש העוקב, פורסם הסינגל השני "סליחה".
בתחילת שנת 2020 פורסם הסינגל השלישי "וואלה יופי", לצד וידאו קליפ נלווה.
לבסוף, שבוע לפני יציאת האלבום, פורסם הסינגל הרביעי והאחרון מתוכו, "עצים" בליווי קליפ ויזואלי.
בשנת 2022 יצא אלבום ההמשך ל-DNA, שנקרא באותו השם עם עטיפה אחרת.
DNA הומבייס הוא צמד מוזיקלי ישראלי, המורכב מהזמרת-יוצרת דנה ברגר והמוזיקאי עדי שרון.
סינגל הבכורה של הצמד "מקלט ציבורי" יצא בשנת 2019. בתחילת שנת 2020 יצא אלבום הבכורה של הצמד, DNA.
מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים בסך הכול, מתוכם בלטו "וואלה יופי" ו"עצים".
בשנת 2022 יצא אלבום ההמשך שנשא את אותו השם, DNA.
מתוך האלבום יצא סינגל אחד בשם "רק אתה (יודע לאהוב אותי)".
בשנת 2019 הכריזו דנה ברגר ועדי שרון על יציאת הסינגל "מקלט ציבורי".
בתחילת שנת 2020 יצאו שני הסינגלים "וואלה יופי" ו"עצים".
לאחריהם, יצא אלבום הבכורה של הצמד, DNA.
במסגרת האלבום הוקלטו אחד-עשר שירים בסך הכול, שהופקו בידי השניים.
בשנת 2021 התארחו אצל רבקה מיכאלי במהלך מגפת הקורונה והצהירו: .
ב-5 בדצמבר 2022 יצא הסינגל "רק אתה (יודע לאהוב אותי)".
בהמשך אליו, יצא אלבום נוסף בשם DNA.
דנה ברגר – נולדה ב-2 בנובמבר 1970. היא זמרת, מלחינה, פזמונאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית, "זמרת השנה" לשנים 2000 ו-2003.
עדי שרון – בן זוגה של ברגר.
DNA הוא אלבום האולפן השני של הצמד המוזיקלי הישראלי DNA הומבייס שפורסם ב-26 בדצמבר 2022, בהוצאה עצמית.
לאחר הוצאת ארבעה סינגלים הוחלט כי אלבום המשך לזה הקודם יוקלט, באותו הקונספט.
ב-5 בדצמבר 2022 יצא לאור הסינגל המוביל והיחיד מתוך האלבום, "רק אתה (יודע לאהוב אותי)".
שלושה שבועות לאחר מכן, רגע לפני שהסתיימה שנת 2022 הועלה DNA לרשתות הסטרימינג השונות והיה זמין להורדה דיגיטלית.
המוזיקה ב-DNA מאופיינת בצלילים דומים לאלה שאפיינו את המוזיקה ב-DNA משנת 2020.
"DNA (Loving You)" הוא סינגל של התקליטן הבריטי בילי גיליס בשיתוף פעולה עם הזמרת-יוצרת הבריטית האנה בולין .
הסינגל יצא ב-28 ביולי 2023 בהוצאת חברת התקליטים ביג ביט רקורדס.
השיר נכתב על ידי בילי גיליס, האנה בולין, ליאון בוילר, פריק ג'יז וניית'ן ניקולסון והופק על ידי בילי גיליס.
נכון לפברואר 2024, השיר הושמע למעלה מ-13 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-36 מיליון פעמים בספוטיפיי.
Disk Operating System הידוע בראשי התיבות DOS היא מערכת הפעלה למחשב אישי.
מערכת הפעלה זו מתבססת על ממשק משתמש טקסטואלי, בניגוד לממשק הגרפי המקובל במערכות ההפעלה המודרניות למחשבים אישיים, דוגמת Windows, macOS, ורוב הפצות לינוקס.
המגבלה הבולטת של מערכת ההפעלה DOS היא שאינה תומכת בריבוי משימות.
כלומר, היא מאפשרת בכל רגע נתון רק תהליך אחד.
פתרון חלקי לבעיה היה שימוש בטכניקה הקרויה TSR.
מגבלות נוספות, הן היעדר תמיכה בזיכרון וירטואלי והיעדר הגנה על מערכת ההפעלה מפני קריסה כאשר תהליך אחד במערכת קורס.
בנוסף, DOS אינה מסוגלת לנצל יכולות של מעבדים שפותחו מסוף שנות ה-80 והלאה כמו 80386, 80486 ופנטיום.
שורשיה של DOS הם במערכת הפעלה קודמת שנקראה CP/M שפותחה על ידי גארי קילדל ושווקה על ידי חברת אינטרגלקטיק דיגיטל ריסרץ' שבבעלותו.
CP/M יועדה לאחד מראשוני המיקרו־מעבדים בעולם, אינטל 8080. בשנת 1978 אינטל יצאה עם מעבד חדש, אינטל 8086, אך דיגיטל ריסרץ' התעכבה בהוצאת גרסת CP/M מתאימה עבורו של CP/M למעבד זה.
במקום זאת, הופיעו בשוק גרסאות מתחרות עבור ה־8086. אחת מהן, 86-DOS , פותחה על ידי טים פטרסון .
מיקרוסופט קנתה מפטרסון את התוכנה, והיא שמשה בסיס לגרסה הראשונה של DOS.
זאת בכדי לספק לחברת IBM מערכת הפעלה עבור המחשב האישי שייצרה,IBM PC.
הגרסאות הראשונות של DOS הוצאו על ידי חברת מיקרוסופט לפי חוזה בינה לבין חברת IBM.
לפי חוזה זה, קיבלה מיקרוסופט בלעדיות באספקת מערכות הפעלה למחשבי IBM ותשלום קבוע עבור כל עותק DOS שהופץ.
במרוצת השנים פיתחו חברות וארגונים שונים גרסאות משלהם למערכת ההפעלה DOS, ביניהם IBM, DR-DOS, ExDOS ועוד.
גרסה בולטת נוספת היא FreeDOS, שייחודה הוא בכך שהיא תכנה חופשית.
המהדורה העצמאית האחרונה של MS-DOS היא 6.22. מערכות ההפעלה Windows 95, 98 ו־ME מכילות בבסיסן גרסאות חדשות אך מוגבלות יותר של MS-DOS אשר מוגדרות גם כ־MS-DOS 7/MS-DOS 8.
למרות גילה המתקדם והיעדר תמיכה מצד מיקרוסופט, קיימות עדיין מספר תוכנות DOS פעילות.
הסיבות העיקריות לשימוש בטכנולוגיה הוותיקה הן עלויות נמוכות, יציבות היישומים, הפעלה באצווה והרגלי העבודה של המשתמשים.
תוכנות המצויות בשימוש הן תוכנות לחישובים הנדסיים, תוכנות תקשורת מול חומרה ישנה (מכונות, בקרים, שעונים), מעבדות, מינהל בתי ספר, רשויות מקומיות, עיריות, משרדי ממשלה, מעבדי תמלילים, הנהלת חשבונות ותוכנות לניהול משרדי.
כמערכת הפעלה, DOS כבר כמעט ואינה קיימת.
מרבית המשתמשים בתוכנות DOS עושים זאת בדרך כלל תחת מערכות הפעלה חדישות יותר.
לרוב יש בהן רכיבים המאפשרים הפעלת תוכנות DOS ישנות או בעזרת אמולציה.
הפעלת תוכנות ה־DOS על גבי מערכות הפעלה חדשות מקנה להן לעיתים תכונות מתקדמות של מערכת ההפעלה, כגון עבודה במקביל על מספר חלונות, הפעלת תוכנה הרצה על גבי מחשב מרוחק או שרת טרמינל , הדפסה למדפסות רשת ותמיכה מלאה בעכבר.
משחקי DOS ניתן להפעיל במערכות הפעלה מתקדמות תוך שימוש ב־VDMSound או DOSBox.
קובץ המערכת COMMAND.COM מהווה את ממשק המשתמש של DOS.
ממשק זה מבוסס על הקלדת פקודות המשמשות בעיקר להפעלת תוכניות, ניהול הקבצים בדיסק וקביעת הגדרות שונות של המחשב.
דוגמה לפקודה שנועדה להעתקת קובץ בשם text.txt, מתיקיית folder הנמצאת בכונן :C לתיקיית folder2 הנמצאת בכונן :D
דיסקט או דיסק קשיח שאותחל (format) לעבודה תחת DOS, יכיל את גזרת האתחול ואת מבנה מערכת הקבצים של מערכת הפעלה זו (FAT12/16).
בנוסף עליו לכלול את קובצי המערכת החיוניים:
IO.SYS (בגרסת PC-DOS של IBM: IBMBIO.COM) – קובץ זה כולל את ה-DOS BIOS (אין לבלבל עם ROM BIOS), מנהלי ההתקנים המובנים המספקים ממשק חומרה בסיסי לגרעין מערכת ההפעלה.
ה-BIOS תלוי בחומרה הספציפית של מערכת המחשב ונתון להתאמה מקומית של היצרן.
בנוסף ל-BIOS, כולל IO.SYS גם את התוכנית SYSINIT, שנטענת על ידי הקוד שבגזרת האתחול ואחראית על אתחול מערכת ההפעלה.
MSDOS.SYS (בגרסת PC-DOS: IBMDOS.COM) – גרעין המערכת, האחראי על ניהול הזיכרון, מערכת הקבצים וכולי, וכולל את הקוד של קריאות המערכת.
COMMAND.COM – מעטפת מערכת ההפעלה המבוססת על ממשק שורת פקודה.
IO.SYS חייב להיות הקובץ הראשון בתיקיית השורש, ו־MSDOS.SYS השני.
שני הקבצים האלה מסומנים כקובצי מערכת מוסתרים לקריאה בלבד.
בנוסף לשלושת קובצי המערכת, מערכת ההפעלה כוללת (לעיתים קרובות בתיקייה ששמה "DOS") פקודות חיצוניות ותוכנות שירות שונות, של מיקרוסופט ושל יצרנים אחרים, שמספרן משתנה מגרסה לגרסה של המערכת.
לרוב ייכללו בתיקיית השורש גם קובצי הטקסט הבאים, שהמשתמש יכול לערוך בהתאם לצרכיו:
CONFIG.SYS - קובץ המעובד בזמן האתחול ומכיל הגדרות בסיסיות של המערכת, והוראות לטעינה של מנהלי התקנים.
AUTOEXEC.BAT - קובץ אצווה המכיל פקודות ופעולות שיתבצעו אוטומטית על ידי המעטפת לאחר סיום תהליך האתחול.
משמש, למשל, להגדרת נתיבי ברירת מחדל (paths) לחיפוש קובצי הפעלה.
המהדורות הראשונות של ווינדוס נסמכו למעשה על מהדורות מתקדמות של ה־DOS.
רק בגרסת Windows NT הפכה המערכת לעצמאית מ־DOS, אך עדיין היו קבצים ופקודות ששמרו על השם והמבנה שלהם מתקופת ה־DOS.
קבצים אלה מתפקדים במערכת "חלונות" כתוכנות בדידות.
לדוגמה העורך EDIT או פקודות בקובצי אצווה שמשמשים כמאקרו.
כמו כן, בכל הגרסאות של "חלונות" ישנו ממשק פקודה טקסטואלי (shell) באמצעות Cmd.exe או Command.com, שגם הוא מכיל שמות ופקודות שהחלו את דרכם בעידן ה־DOS.
Disjunctive Normal Form או הצורה הנורמלית הדיסיונקטיבית - הוא ביטוי המורכב מאוסף פרדיקטים לוגיים המחוברים ביניהם על ידי ביטויי "או" כאשר כל פרדיקט הוא אוסף של ביטויים המחוברים ביניהם על ידי ביטויי "וגם".
השימושית מתבטאת בכך שניתן להביא כל ביטוי לוגי לצורת DNF.
ביטוי מצורת DNF מורכב מאוסף "פסוקיות" המחוברות ביניהן על ידי פעולות "או", כאשר כל פסוקית היא אוסף של ליטרלים (משתנים ושלילות משתנים) המחוברים ביניהם על ידי פעולות "וגם".
כל נוסחה בתחשיב הפסוקים ניתנת להצגה כנוסחת DNF כך:
מציאת כל השמות ערכי האמת המספקות את הנוסחה - בדרך כלל בעזרת טבלת אמת.
עבור כל השמה כזו, בניית פסוקית אשר מכילה את כל המשתנים שערכם "אמת", ואת שלילת כל המשתנים המקבלים ערך "שקר"(בהם פעולות "וגם")
הנוסחאות הבאות במשתנים הן בצורת DNF:
בהינתן נוסחה בצורת DNF המורכבת מהפסוקיות , ניתן לשאול האם קיימת השמת ערכי אמת המספקת אותה.
מתברר שבעיה זו, בניגוד לבעיית הספיקות בתחשיב הפסוקים, היא ב-P, כלומר קיים אלגוריתם פולינומי דטרמיניסטי העונה על שאלה זו.
תהי נוסחה בצורת DNF ויהי A אלגוריתם המכריע אם ספיקה.
בדוק אם היא אכן בצורת DNF (בדיקת תקינות קלט).
אם הפסוקית אינה מכילה סתירה מהצורה של החזר כי קיימת השמה מספקת.
החזר כי לא קיימת השמה מספקת.
בהינתן משתנים ו- פסוקיות, זמן ריצת האלגוריתם הוא .
דוסבוקס היא תוכנת מחשב שמטרתה לחקות מחשב תואם IBM PC ואת סביבת העבודה של מערכת ההפעלה MS-DOS.
דוסבוקס מבצעת אמולציה למגוון רחב של חומרת PC, בכללם כרטיסי מסך וכרטיסי קול שונים.
דבר זה מאפשר הרצה של תוכנות ומשחקים מקוריים שנוצרו ל־MS-DOS על מחשבים מודרניים שונים ועל מערכות הפעלה שונות.
למרות יכולתה להריץ תוכנות, דוסבוקס פותחה במיוחד להרצת משחקים שפותחו במקור ל־MS-DOS, בכללם משחקים קלאסיים רבים.
כדי להריץ את התוכנות והמשחקים, דוסבוקס מתאימה את קצב הרצת הפקודות לדרישות התוכנה.
הסיבה לכך היא שמחשבים מודרניים מהירים באופן משמעותי ביותר מהמחשבים שהריצו את אותן התוכנות.
התקופה שבה יצאו לאור רוב המשחקים והתוכנות שדוסבוקס מסוגלת להריץ היא בין השנים 1981 ו־2000.
דוסבוקס היא תוכנה בעלת קוד מקור פתוח (GPL), וניתן להשתמש בה במערכות הפעלה רבות, כדוגמת לינוקס וחלונות.
תכונה פופולרית של דוסבוקס היא היכולת ללכוד צילומי מסך, שמע ווידאו בזמן המשחק.
כמו רוב התוכנות שמדמות מערכות, דורשת דוסבוקס משאבים רבים יותר (בעיקר כוח מעבד) משדרשו המשחקים במקור.
בנוסף, תוכנות DOS שרצות במצב בטוח, בהן נכללים רוב המשחקים שיצאו אחרי 1995, עשויות שלא לפעול כראוי כמו שהן פועלות בתוכנות הדמיה אחרות דוגמת VMware או VirtualBox, כיוון שהתוכנות הללו בעיקר מדמות את פעילות המעבד, בניגוד לדוסבוקס שמחקה את פעילותו.
DOC או doc (קיצור של "document") היא סיומת המאפיינת סדרה של פורמטים קנייניים של חברת מיקרוסופט לקובצי טקסט עשירים שבשימוש גרסאות שונות של מעבד התמלילים וורד.
במקורה היה שימוש בסיומת זאת עבור קבצים בפורמט טקסט פשוט (להבדיל מטקסט עשיר) במגוון רחב של מערכות הפעלה.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 רווח השימוש בסיומת DOC לסימון קבצים בפורמט קנייני של מעבד התמלילים WordPerfect, ולאחר מכן בשנות ה-90 חברת מיקרוסופט אימצה את הפורמט למעבד התמלילים וורד מתוצרתה.
כיום מזהים מרבית משתמשי המחשב את הסיומת עם המוצר של מיקרוסופט.
הפורמט יכול לכלול בתוכו טקסט מעוצב, תמונות, טבלאות, נוסחאות, ואף שפת תסריטי מקרו, שהופכים קובץ מידע לקובץ הרצה.
התכונה האחרונה היא פתח לווירוסי מקרו ותוכנות זדוניות שונות המנצלות פרצות אבטחה בפורמט.
חברות לא מעטות השתמשו בפורמט זה, בדגש על שפת התסריט שלו, כפלטפורמה לפתרונות מחשוב שונים.
במשך זמן רב היה צורך להשתמש בהנדוס לאחור כדי לפענח את מבנה הפורמט, אך משלב כלשהו פיתחה חברת מיקרוסופט את ההגדרה, ועד פברואר 2008 ניתן היה לקבל את הגדרות הפורמט לפי בקשה מחברת מיקרוסופט.
לאחר שתיעוד הפורמט שוחרר במסגרת פרויקט OpenOffice.org של חברת סאן מיקרוסיסטמס, שחררה מיקרוסופט את ההגדרות תחת "הבטחת שימוש פתוח בהגדרות".
כיום פורמט זה הוא אחד מהפופולריים בתחום של קובצי טקסט עשירים, מאחר שמעבד התמלילים וורד הפך להיות מעבד התמלילים הנפוץ ביותר בעולם.
עם זאת, בתכנת וורד 2007 הציגה מיקרוסופט פורמט קבצים חדש המשמש כברירת מחדל, docx, קובץ מכווץ הכולל בתוכו, בין השאר, קובצי XML.
זיכרון דינמי בעל גישה אקראית (DRAM) הוא סוג של זיכרון גישה אקראית נדיף, המאחסן כל סיבית של מידע בקבל נפרד בתוך מעגל משולב.
בגלל תופעת זרם הזליגה, המטען השמור בקבלים זולג, ולכן יש לרענן את מטעני הקבלים.
פעולת הרענון חייבת להתבצע באופן מחזורי, ובפרט חייבת להתבצע לפני שהמתח יורד עד רמת הרעש.
השם "זיכרון דינמי" מרמז על הצורך במעגל חשמלי חיצוני המבצע את הריענון, וזאת בניגוד ל-SRAM ("זיכרון סטטי") שאינו דורש רענון ממעגל חיצוני.
זיכרון דינמי משמש כזיכרון הראשי (RAM) ברוב המחשבים האישיים של ימינו, כמו גם בקונסולות המשחקים הביתיים, מחשבים ניידים, מחשבי כף יד ותחנות עבודה.
יתרונו של ה-DRAM הוא במבנהו הפשוט: כל סיבית דורשת טרנזיסטור אחד וקבל אחד, בהשוואה לשישה טרנזיסטורים הנדרשים ב-SRAM.
מבנה זה מאפשר לייצר DRAM בצפיפות גבוהה ומחיר נמוך.
בניגוד לזיכרון הבזק, זהו זיכרון נדיף, כלומר תוכן הזיכרון לא נשמר כאשר אספקת המתח נפסקת.
המבנה הפשוט יחסית מאפשר צפיפות (כלומר מספר סיביות מידע לשטח מעגל משולב) גדולה יותר מכל סוג זיכרון אחר.
מכונת הפיענוח "אקווריוס" שפעלה בבלצ'לי פארק במלחמת העולם השנייה השתמשה בסוג של זיכרון דינמי.
מידע שקודד על סרט נייר נקרא, ותוכנו הוזן למערך קבלים.
כל קבל יכול היה להיות טעון או פרוק: קבל טעון ייצג '1', וקבל פרוק ייצג '0'.
כיוון שהמטען על הקבלים זולג, נבנתה מערכת שחידשה את המטען על הקבלים הטעונים בצורה מחזורית.
ב-1964 יצר זוג עובדים מחברת IBM תא זיכרון בעזרת שימוש בטרנזיסטור ובדיודה, שהוחלפו לאחר מכן בשני טרנזיסטורים ושני נגדים, עיצוב שזכה לשם משל עצמו.
בשנת 1965, קבוצה נוספת בחברת IBM יצרה שבב זיכרון של 16 ביט מסיליקון המבוסס על המודל הקודם, ושהורכב מ-8 טרנזיסטורים, 64 נגדים וארבע דיודות.
ב-1966 הומצא DRAM במעבדות IBM ונרשם כפטנט על ידי הממציא.
חברות המחשבים והמוליכים למחצה השונות המשיכו לפתח זיכרון דינמי בתיכונים שונים, וב-1970 חברת אינטל הוציאה לשוק את הזיכרון הדינמי המסחרי הראשון, בשם 1103. שבב זה הכיל 1024 סיביות.
הפיתוח המשמעותי הבא היה של חברת Mostek, שב-1973 יצאה עם רכיב של 4K סיביות בשם MK4096. החידוש היה בצורת המיעון המרובבת, מה שאפשר להקטין את מספר הפינים של הרכיב, יתרון שהפך משמעותי יותר ככל שצפיפות הזיכרון גדלה.
ה-MK4096 התברר כתיכון יציב ומוצלח, ועם הדגם הבא, MK4116 בקיבולת 16K סיביות, השיגה Mostek 75% מהשוק.
אופן מיעון זה הוא הבסיס לצורת המיעון של DRAM עד היום.
DRAM בדרך כלל מאורגן במערך מרובע של קבל אחד וטרנזיסטור אחד לכל תא.
תמונות ההדגמה משמאל מראות דוגמה פשוטה של מערך של 4 על 4 תאים (זיכרון DRAM מודרני מורכב מאלפי תאים לאורך ולרוחב).
הקווים הארוכים המחברים כל שורה נקראים בשם קווי מילה (word line).
כל עמודה מורכבת בעצם משני קווי ביטים (bit lines), כל אחד מחובר לכל תא אחסון אחר בעמודה (התמונה אינה מכילה פרט חשוב זה).
קווים אלו ידועים בדרך כלל כקו ביט + וקו ביט -, כאשר ביניהם מחובר מהפכים.
זוהי דוגמה למשוב חיובי, ולכן סידור זה יהיה יציב רק כאשר אחד מקוי הביט ברמת מתח גבוה, והשני ברמת מתח נמוך.
על מנת לקרוא ביט מעמודה, צריך לבצע את הפעולות הבאות:
המגבר מכובה, וקוי הביטים נטענים טעינה מקדמית (precharge) למתחים זהים אשר הם באמצע בין רמת המתח הגבוה לנמוך.
קווי הביט בנויים באופן סימטרי על מנת לשמור עליהם מאוזנים כמה שאפשר.
מכיוון שקוי הביט מאוד ארוכים, הקיבול שלהם יחזיק את המתח המקדמי לזמן קצר מאוד.
הקו מילה הנבחר מועלה לרמת מתח גבוהה.
פעולה זו מחברת קבל אחסון אחד לשני קווי הביט.
המטען משותף בין תא האחסון לבין קו הביט המתאים, ולכן משנה במקצת את מתח הקו.
על אף שנעשים מאמצים רבים לשמור על הקיבול של תאי האחסון גבוה והקיבול של קווי הביט נמוך, ידוע שהקיבול פרופורציונלי לגודל הפיסי, ואורכם של קווי הביט הוא מקור לדאגה עבור מתח קו הביט.
המשוב החיובי לוקח פיקוד ומגביר את הפרש המתח הקטן עד אשר ביט אחד ברמה הנמוכה, והביט השני ברמה הגבוהה.
בנקודה זו, השורה במצב פתוח והעמודה יכולה להיבחר.
קריאת מידע מזיכרון ה־DRAM נלקחת מהמגבר, נבחרת על ידי כתובת העמודה.
קריאות רבות יכולות להתבצע כאשר השורה פתוחה בצורה זו.
בעוד הקריאה מתבצעת, זרם ממשיך לזרום בקוי הביט מהמגברים לתאי האחסון.
זרם זה מחדש את המטען בתא האחסון.
בהתאם לאורכם של קווי הביט, פעולה זו לוקחת זמן רב מעבר לפעולת ההגברה וחופפת לפעולה אחת או יותר של קריאת עמודה.
כאשר נגמרת הפעולה של חידוש הזרם בשורה, קו המילה מכובה על מנת לנתק את קבלי האחסון, המגבר מכובה, וקוי הביט נטענים טעינה מקדמית שוב.
על מנת לכתוב לזיכרון, השורה כתובה ומגבר של העמודה המבוקשת מוכרח באופן זמני למצב הרצוי, כך שיכריח את קו הביט למצב זה, אשר טוען את קבל האחסון לערך הרצוי.
בשל המשוב החיובי, המגבר יישאר יציב במצב הרצוי אף לאחר הסרת הגורם המאלץ.
DOP (ראשי תיבות באנגלית של: Dilution Of Precision - "דילוּל הדיוּק") או GDOP (ר"ת: Geometric Dilution Of Precision) הוא מונח בתחום ניווט לוויינים והנדסה גאומטית (Geomatics) המתאר את השינוי המצטבר של גאומטרית לווייני ניווט על מדידת מיקום מדויקת.
הצורך בחישוב DOP עלה עם השימוש במערכת ניווט הרדיו "LORAN" שפוחתה על ידי ארצות הברית בימי מלחמת העולם השנייה,
הרעיון של DOP גאומטרי הוא לחשב את השפעת הטעות במדידה על התוצאה הסופית.
GDOP יכול להיות מוגדר על ידי:
באופן אידיאלי שינויים קטנים במידע הנמדד לא יהוו שינוי גדול בנקודה המחושבת הסופית, שאם לא כן יהיה הפתרון המוצע רגיש לשינויים.
בשנים מאוחרות יותר, כאשר מערכת הנווט GPS נכנסה לשימוש נרחב, המושג הפך שגור יותר.
וטרופוספריות, האות המתקבל מלווייני הנווט הוא בעל דיוק קבוע.
אי לכך, הגאומטריה של הלוויינים הנקלטים הופכת לגורם משמעותי בקביעת הדיוק של מיקומים וזמנים.
עקב הגאומטריה היחסית בין הלוויין והמקלט, הדיוק בפסאודו-טווח של הלוויין מתורגם לרכיב בכל אחד מארבעת הממדים - , , , ו .
ראשית נבחן את הווקטור מהמקלט ללוויין i:
וכאשר ו- מציין את מיקום המקלט ו ו- מציין את מיקום הלוויין i.
שלשת האלמנטים הראשונים בכל שורה של A הם רכיבי הווקטור מהמקלט ללוויין.
אם האלמנטים בטור הרביעי הם C המציין את מהירות האור, אזי (הזחה בזמן) הוא תמיד 1.
אם האלמנטים בטור הרביעי הם 1- אז מחושב כראוי.
נגדיר את המטריצה Q כ:
חישוב זה תואם את סעיף 1.4.2 של עקרונות ניווט לוויינים כאשר מטריצת המשקל P, נקבעה להיות מטריצת היחידה.
האלמנטים של Q יהיו אם כן:
PDOP, TDOP ו GDOP נתונים על ידי:
בתאימות עם סעיף 1.4.9 של עקרונות ניווט לוויינים.
DRDO (ראשי תיבות של: Defence Research and Development Organisation, תרגום: סוכנות למחקר ופיתוח ההגנה) היא סוכנות של הרפובליקה של הודו האחראית על מחקר ופיתוח טכנולוגיות לשימוש צבאי.
המפקדה הראשית שוכנת בניו דלהי, הודו.
לסוכנות מעל 50 מעבדות מחקר הפועלות במגוון רחב של תחומים כולל אווירונאוטיקה, חימוש, אלקטרוניקה, הנדסת אמצעי לחימה קרקעיים, מדעי החיים, חומרים מרוכבים, טילים, נשק גרעיני, מערכות ימיות ועוד.
DRDO הוא ארגון המחקר הגדול והמגוון בהודו.
בארגון כ-5,000 מדענים מתחומים שונים ועוד כ-25,000 טכנאים, אנשי תמיכה ואחרים.
דנ"א רקומביננטי (Recombinant DNA; rDNA) הוא מולקולת DNA שנוצרה באופן טבעי או תוכננה במעבדה - כתוצאה מצירוף (קומבינציה) מחדש (רה) של מקטעי DNA ממקורות שונים, לרוב ממינים שונים של אורגניזמים.
מולקולות דנ"א רקומביננטי מיוצרות לרוב בשיטות מעבדה של התערבות גנטית (כמו שיבוט מולקולרי), על מנת לחבר חומר גנטי ממספר מקורות שונים, ויצירת רצפים גנטים אשר לא היו יכולים להתקיים ביצורים חיים ללא התערבות זו.
מולקולות דנ"א רקומביננטי לפעמים נקראות "דנ"א כימרי", כיוון שהן לרוב עשויות מחומר גנטי של שני יצורים שונים.