tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיר נכתב על ידי הבלשן האנגלי ויליאם ג'ונס במבנה של הקסמטר.
בשיר קאיסה דוחה בתחילה את חיזוריו של אל המלחמה היווני ארס.
קאירן טרייר הוא גזע של כלב בית מקבוצת הטריירים.
הקאירן טרייר הוא כלב היפואלרגני, מה שהופך אותו למתאים במיוחד לאנשים עם אסתמה או אלרגיה לכלבים.
מדובר בכלב אמיץ, חזק ונאמן, האוהב את חברת בני האדם, במיוחד ילדים, ומלא בשמחת חיים.
הוא בעל אינטליגנציה גבוהה ומסתגל בקלות לסביבות חדשות.
הוא אוהב לשחק עם בעליו ומסוגל להעסיק את עצמו לבד.
הכלב 'טוֹטוֹ' מ"הקוסם מארץ עוץ".
מחוז קאיונגה (באנגלית, בסוואהילי: Kayunga) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, קאיונגה.
בשנת 2000 התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי.
עוד לפני כן היה המחוז נפת הגבול הדרום-מערבי של ממלכת בוגנדה.
בשטח המחוז יש ביצות, מקווי מים ויערות גשם טרופיים.
במחוז קאיונגה יש שתי נפות נטניירו ובבאאלה.
נפת נטניירו ממוקמת במטה המחוז והמטה של נפת בבאאלה נמצא בצפון הרחוק של הנפה.
המחוז מחולק לשלושה אזורי בחירות לייצוג בפרלמנט.
במחוז יש שמונה תת- נפות, מועצת עיר ובראשה ראש עיר, 61 קהילות ו-366 כפרים.
המחוז גובל במחוז אמולטר מצפון, במחוז ביונדי מצפון מזרח, במחוז קמולי ממזרח, במחוז ג'ינג'ה מדרום מזרח, במחוז מוקנו מדרום, במחוז לוורו ממערב ובמחוז נאקאסונגולה מצפון מערב.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קאיונגה.
רוב כלכלת המחוז נשענת על חקלאות, שמעסיקה כ-96% מתושבי המחוז.
הגידולים הנפוצים במחוז הם פולי קפה, בננות, בטטות, קסאווה, תירס, שעועית, אגוזים ופירות מסוימים (אננס, אבטיח, מנגו ופסיפלורה).
ענפי כלכלה מרכזיים נוספים של תושבי המחוז הם דיג, שנעשה בחלק הצפוני של המחוז לאורך נהר קיוגה ובנהר הנילוס, גידול דגים, גידול בעלי חיים (בעיקר בקר, עזים וחזירים).
במחוז קאיונגה יש מזג-אוויר מגוון.
כמות הגשם השנתית היורדת במחוז היא בין 35 ל-126 מ"מ.
עונת הגשמים מגיעה לשיאה בחודשים מרץ עד מאי, וספטמבר עד דצמבר.
כ-92% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים
קָאייג'וּ (ביפנית: ''kaijū 怪獣) היא מילה יפנית שמשמעותה המילולית "חיה מוזרה" או "חיה משונה", אך בעברית מקובל לרוב לתרגם אותה כ"מפלצת ענק", והיא מתייחסת ל הבידור טוקוסאטסו – סרט פעולה/סרט אפקטים מיוחדים יפני או סדרת דרמה יפנית שעוסקת בגיבורי-על.
בפרספקטיבה רחבה יותר, קאייג'ו או טוקוסאטסו היא תת-סוגה בסוגת המדע הבדיוני.
מונחים קשורים כוללים: קָאייג'וּ אֵייגָה (ביפנית: 怪獣映画 kaijū eiga - סרט על המפלצת המשלב ביפן יסודות של אימה ומדע בדיוני); קָאייגִ'ין (ביפנית:怪人 kaijin - מפלצת דמוית-אדם); ודָייקָאייג'וּ (ביפנית: 大怪獣 daikaijū - מפלצת ענקית).
הקאייג'ו המפורסם ביותר הוא גודזילה, זוחל (או דינוזאור) מוטנטי ענקי שהופיע לראשונה בסרטו של אישירו הונדה "גודזילה" ב-1954, ומאז בסרטים רבים של אולפני טוהו.
כמו כן הופיעה המפלצת במשחקי וידאו, ספרים קומיים הידועים ביפן במאפייניהם הייחודיים בשם "מאנגה" (manga), סדרות טלוויזיה, ורומנים.
היפנים רוחשים סימפתיה לגודזילה, יש לו אישיות, יש עליו אגדות ולעיתים הוא מוצג כסמל לעוצמה סופר-תעשייתית של ארצם וכזה שמציל אותה (ואת העולם) מאסון (המגולם לרוב על ידי פולשים זרים), אם כי תוך זריעת הרס רב בדרך.
יותר מכך, גודזילה נחשב ל תרבות יפני.
ב-2013 יצא הסרט "פסיפיק רים", המציג את הקאייג'ו כמפלצות מהונדסות גנטית, הנשלחות לכדור הארץ כנשק של גזע חייזרים מתקדם.
זיכיון קאייג'ו נוסף אשר הופק ונוצר בידי צובוראיה אייג'י (שנטל חלק גם ביצירתו של גודזילה) הוא "אולטרמן", אשר החל את דרכו בסדרה הקצרה "אולטרה-קיו" משנת 1966, אשר מציגה מפלצות ענק המתעוררות וזורעות הרס ברחבי יפן.
הקאייג'ו הראשונים בסדרה זו, גומס וליטרה, למעשה נוצרו מלקיחת חליפת הגודזילה ואחת מבובות הרודן ששימשו לאחרונה בסרטי גודזילה תוך עיצוב מחדש של המראה החיצוני של החליפות, דבר אשר נעשה גם בהמשך.
שנה לאחר מכן, סדרת ההמשך "אולטרמן" הציגה גיבור על בשם "אולטרמן", תושב של כוכב חייזרי בעל אזרחים טובי לב אשר הגיע לכדור הארץ ובחר לעצמו אדם שיהווה צורתו האנושית במטרה להגן על העולם מפני מפלצות ענק או חוצנים.
מאז, עשרות סדרות וסרטי המשך המציגים אולטרמנים וקאייג'ו חדשים נוצרים מדי שנה ביפן.
קאינו (בפינית: Kainuu, בשוודית: Kajanaland) הוא מחוז במרכז פינלנד, אשר בירתו היא העיר קאיאני.
כוננו את המחוז בשנת 2010, והוא חלק מהמחוז ההיסטורי אוסטרובוטניה (Ostrobothnia).
המחוז גובל באוסטרובוטניה הצפונית בצפון ובמערב, ברוסיה במזרח, בצפון סאבוניה, וצפון קרליה בדרום.
קאינו מורכבת משמונה מועצות מקומיות שבהן כלולות שתי ערים:
קאימק (וכן: קז'מאק, קז'מארק, קאילגמאק, גיימאק, גיימאר, גאימר, קמר) הוא מוצר חלב שמנתי ממטבחי מרכז אסיה, חבל הבלקן, העמים הטורקיים והמטבח הטורקי, העשוי מחלב בקר או תאו מים ודומה לשמנת עשירה.
בשיטת ההכנה המסורתית מרתיחים חלב באיטיות ולאחר מכן מבשלים אותו כשעתיים בחום נמוך.
לאחר כיבוי האש, מקפים את הקרום, ומניחים לו להצטנן ולתסוס מעט, במשך מספר שעות או אף ימים.
מרקמו סמיך ושמנתי, אם כי לא לגמרי מוצק עקב נוכחות סיבי חלבון חלב, וטעמו עשיר.
בטורקיה התקיימו חנויות למכירת קאימק מאות שנים.
כיום קאימק נאכל לרוב כחלק מארוחת הבוקר הטורקית הטיפוסית.
לרוב הוא נאכל יחד עם מאפים, שימורים או דבש, או כמלית לחביתיות.
קאימק מאזור אפיונקרהיסאר מופק מחלב תאואי-מים, הניזונים מהשאריות שנותרות לאחר כבישת זרעי פרג לצורך הפקת שמן.
בבלקנים המאכל מיוצר לרוב בייצור ביתי, אם כי גם הייצור המסחרי צובר פופולריות.
המוצר טעים במיוחד כשהוא טרי, יום-יומיים לאחר הייצור.
ניתן לשמרו שבועות בקירור אך אז הוא מתקשה ומאבד מטעמו.
גרסה בה הקאימק מבשיל בשקי עור נקראת "סקורופ".
בבוסניה והרצגובינה, מונטנגרו, סרביה ומקדוניה הוא נחשב כמאכל לאומי.
המאכל נצרך כמתאבן וגם כמטבל.
בסרביה הוא משמש כמלית ללחמנייה, מאכל זה נקרא lepinja sa kajmakom ומשמש כארוחת בוקר או כמזון מהיר.
מאכל בלקני אחר הוא pljeskavica sa kajmakom, סוג של המבורגר שמעליו קאימק מותך.
קאימק משמש גם ב-ribić u kajmaku – שוק בקר מבושל עם קאימק.
באיראן סוג שמנת זה מכונה גם קאימק וגם סרשיר.
בעיראק הוא מכונה גאימר או קאימר ומוגש לעיתים לארוחת בוקר עם לחם, דבש או ריבה ותה חם.
בעיראק נמכר בגרסה תעשייתית וכן כמוצר-חווה.
הגרסה הנמכרת על ידי חוואים מכונה "גאימר ערב" או "גאימר מעדן".
יהודי עיראק אכלו קאימק על מצע של מאפה קאהי (מאפה מתוק) בחג השבועות.
קאילש סאטיארת'י (הינדית: कैलाश सत्यार्थी; נולד ב-11 בינואר 1954) הוא פעיל זכויות הילד הודי וחתן פרס נובל לשלום לשנת 2014. בשנת 1980 ייסד סאטיארת'י את "התנועה להצלת הילדות" ופעל להגנת זכויותיהם של כשמונים אלף ילדים.
בשנת 2014 הוענק לו פרס נובל לשלום, יחד עם מלאלה יוסופזאי, "על מאבק נגד דיכוי ילדים וצעירים ולמען זכותם של כל הילדים לחינוך."
סאטיארת'י נולד במחוז וידישה במדינת מאדהיה פרדש.
לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי סמראט אשוק שבווידישה המשיך בלימודים מתקדמים בהנדסת מתח גבוה.
עם סיום לימודיו לימד משך מספר שנים במכללה בבופאל.
בשנת 1980 עזב את משרת ההוראה והחל לעבוד כמזכיר כללי של ארגון החזית המאוחדת לעבודה חופשית, באותה שנה אף ייסד את התנועה להצלת היַלְדוּת.
הוא היה אף מעורב בתנועה העולמית נגד עבודת ילדים , תנועה עממית בינלאומית שהחלה בשנת 1998 ואשר איחדה ארגונים ויחידים למאבק נגד עבודת ילדים.
הוא היה אף נשיא התנועה העולמית למען חינוך מעת היווסדה בשנת 1999 ועד לשנת 2011. סאטיארת'י קבע את תו הטוויה , שהוא תו יצרן המוצמד לשטיחים שיוצרו בדרום אסיה ומעיד על כך שילדים לא היו מעורבים בייצור השטיח.
את תו הטוויה ליווה מסע יחסי ציבור, שנערך באירופה ובארצות הברית בשלהי שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, להעלאת מודעות הציבור לאחריות היצרן להקפדה על ערכים חברתיים בתחום הצריכה והמסחר.
סאטיארת'י תרם להעלאת מודעות הציבור לתפיסת עבודת ילדים כנושא של זכויות אדם, זאת בנוסף להיבטי הרווחה שבתופעה זו.
הוא טען כי עבודת ילדים מעודדת עוני, אבטלה, בערות, גידול אוכלוסייה ובעיות חברתיות נוספות.
טענות אלה זכו לאישוש במספר מחקרים.
לסאטיארת'י אף פעל ביצירת הקשרים בין התנועה נגד עבודת ילדים, לבין המאמצים לקידום "השכלה לכל".
הוא שימש חבר בגוף שנוסד בארגון אונסק"ו לבחינת הקשר שבין עבודת ילדים לחינוך וכן היה חבר בוועד הארגון הבינלאומי לשותפות עולמית לחינוך (Global Partnership for Education) הפועל להשגת חינוך איכותי לילדים במדינות עניות, ובמספר ארגונים בינלאומיים נוספים.
בעשרים השנים האחרונות זכתה עבודתו של סאטיארת'י להכרה בינלאומית והוענקו לו פרסי הוקרה רבים במדינות שונות באירופה ובארצות הברית.
קאישיאדוריס (בליטאית: Kaišiadorių rajono savivaldybė, ) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא.
רשות מקומית קאישיאדוריס משתרעת על פני 1,087 קמ"ר, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2014, למעלה מ-32,000 תושבים.
היישוב הגדול ביותר ברשות הוא קאישיאדוריס, המשמש כמרכז המנהלי שלה.
קאייטנו רה רמירס (בספרדית: Cayetano Ré Ramírez, נולד ב-7 בפברואר 1938 באסונסיון שבפרגוואי, נפטר ב-26 בנובמבר 2013 באלצ'ה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן פרגוואי.
כשחקן, שיחק רה בעמדת החלוץ מסוף שנות ה-50 ועד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. את רוב הקריירה שלו בילה בספרד, והוא נודע בשל תקופותיו באלצ'ה, בברצלונה ובאספניול.
כשחקן ברצלונה, היה מלך שערי הליגה הספרדית לעונת 1964/1965. בנוסף, שיחק גם במדי נבחרת פרגוואי לפני מעברו לספרד.
לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד כמאמן, והוא אימן מספר קבוצות בספרד, במקסיקו, בפרגוואי ובצ'ילה.
הישג השיא שלו היה הדרכת נבחרת פרגוואי לשמינית גמר מונדיאל 1986.
רה החל את הקריירה שלו במדינת הולדתו, בקבוצה סרו פורטניו.
בזכות יכולתו הטובה גם ייצג את מדינתו במדי נבחרת פרגוואי.
הוא השתתף עמה במונדיאל 1958 ואף כבש שער בניצחון נבחרתו 3-2 על .
נבחרתו סיימה את שלב הבתים במקום ה-3 וסיימה את דרכה בטורניר.
בסך הכול שיחק ב-25 משחקים במדי הנבחרת, אך לא ידועה כמות השערים שהבקיע.
ב-1959 עבר רה לספרד, והוא הצטרף לאלצ'ה שמהליגה הראשונה.
רה השתלב במהרה במדינה החדשה, ובעונתו הראשונה בקבוצה, תחת המאמן ססאר רודריגס אלברס, היה המבקיע המוביל של הקבוצה עם 12 שערי ליגה ב-29 משחקים, לצד 3 שערים ב-9 משחקים בגביע הספרדי.
לקראת העונה הבאה הובא חלוץ פרגוואי נוסף לקבוצה, חואן אנחל רומרו, ואנטוניו בריוס מונה לתפקיד מאמן הקבוצה.
רה המשיך לשחק בעקביות אך הוא שימש בעיקר כינור שני לרומרו, ובשל כך כבש פחות - 5 שערים ב-27 משחקים בליגה.
אלצ'ה הייתה מועמדת לירידה לליגה השנייה והייתה במקום האחרון באמצע העונה, אך יכולת טובה לקראת סופה העלתה אותה למקום ה-14 והיא השתתפה בפלייאוף על מקום בליגה הראשונה מול סאוטה.
במשחק הראשון הפסידה אלצ'ה 1-0, ובגומלין הבקיע רה שניים מארבעת שערי קבוצתו, שניצחה 4-0 ונשארה בליגה הראשונה.
בעונת 1961/1962 המשיך לשמש שחקן תומך לרומרו, וב-23 משחקי ליגה הבקיע 8 פעמים, מתוכם 3 צמדים.
באפריל 1962 עבר רה מאלצ'ה לברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד.
משחק הבכורה הרשמי שלו במדי ברצלונה היה בגמר גביע ערי הירידים מול ולנסיה, שהביסה את ברצלונה 6-2 וזכתה בתואר לאחר תיקו 1-1 בגומלין.
במשחקו השני במדי הקבוצה, ב-7 באוקטובר 1962, גם הבקיע שערים ראשונים - צמד בניצחון 5-2 על דפורטיבו לה קורוניה.
במשחק הבא, בגביע ערי הירידים מול בלננסש, הבקיע שער בכורה בטורניר זה, ולאחר שכבש גם נגד מאלגה, השלים רצף של 3 משחקים בהם הוא כובש, בפרק זמן של שבוע.
ב-27 בינואר 1963, בקלאסיקו הראשון שלו מול ריאל מדריד, הבקיע את השער היחיד לזכות ברצלונה, שהובסה 5-1. בסך הכול בעונתו הראשונה בברצלונה הבקיע 8 שערי ליגה ב-18 משחקים.
ברצלונה זכתה בסוף העונה בגביע הספרדי, אך רה שותף רק במשחק אחד, בשמינית הגמר מול קבוצתו לשעבר, אלצ'ה.
בעונת 1963/1964 שב לשתף פעולה עם המאמן ססאר, שמונה לתפקיד המאמן בברצלונה, ורה הגביר את קצב הבקעת השערים שלו.
ב-15 באוקטובר 1963 הבקיע את שערו היחיד בגביע מחזיקות הגביע, בניצחון 3-1 על שלבורן.
ב-10 בנובמבר הבקיע שלושער ראשון בספרד, בניצחון 5-4 על לבאנטה בביתה.
שבוע לאחר מכן כבש שער ניצחון במשחק מול ריאל אוביידו.
ב-1 במרץ 1964 כבש צמד לרשתה של לבאנטה וב-19 באפריל הבקיע רה שלושער שני לעונה זו, במשחק בו הביסה ברצלונה את יריבתה העירונית אספניול.
במחזור הבא והאחרון בליגה, בניצחון 3-2 על ריאל בטיס, כבש שער נוסף וקבע את מאזנו על 17 שערי ליגה.
הוא עזר לברצלונה להגיע למקום ה-2. במשחקי הגביע שנערכו לאחר סיום הליגה כבש 6 שערים -8, עד שקבוצתו הודחה על ידי ריאל סרגוסה בחצי הגמר.
עונת 1964/1965 הייתה עונת שיא עבור רה, שהבקיע 26 שערי ליגה, יותר מכל שחקן אחר, ובזכות כך זכה בתואר ה"פיצ'יצ'י", מלך שערי הליגה הספרדית.
העונה החלה עם 5 שערים ב-4 המשחקים הראשונים של הליגה.
ב-18 באוקטובר 1964 הבקיע צמד בניצחון 4-0 על אתלטיק בילבאו.
ב-8 בנובמבר הבקיע שער בקלאסיקו בו הפסידה ברצלונה 4-1 לריאל מדריד.
הוא הבקיע צמדים במשחקים מול ריאל אוביידו ולבאנטה, וב-14 בפברואר 1965, במשחק בו ניצחה ברצלונה את סביליה הבקיע שלושער.
גם בקלאסיקו השני לעונה זו, ב-28 בפברואר, הבקיע שער, וברצלונה הפסידה 2-1. ב-4 באפריל כבש בפעם האחרונה בליגה לעונה זו, צמד בניצחון 2-0 על ולנסיה.
למרות הצלחתו האישית של רה, ברצלונה כשלה בליגה, החליפה את ססאר בפתיחת העונה, והיא סיימה במקום ה-6 בלבד.
בגביע ערי הירידים לא הצליח להבקיע באף אחד מהמשחקים בהם שותף, וברצלונה הודחה על ידי שטרסבורג ברבע הגמר.
בגביע כבש 3 שערים, ופעם נוספת הדיחה ריאל סרגוסה את ברצלונה.
עונת 1965/1966 החלה כרגיל עבור רה, שכבש שערים בודדים במשחקים מול סבדל וולנסיה וכן שלושער מול ריאל בטיס.
בבכורה הרשמית שלו במועדון, במשחק גביע ערי הירידים מול בראשוב, גם כבש שער ראשון בקבוצתו החדשה, שניצחה 1-0. בהמשך כבש שני שערים בגביע הספרדי, אך אספניול הודחה בשלב מוקדם על ידי ריאל בטיס.
בעונת 1966/1967 החל רה לשחק באופן שגרתי באספניול, אך הוא לא זכה להצלחה אישית או קבוצתית כבימיו בברצלונה.
בעונה זו הבקיע 6 שערים ב-28 משחקי ליגה, והוא סייע לאספניול להגיע למקום ה-3, הגבוה ביותר בתולדות המועדון.
בעונה הבאה הידרדרה אספניול למקום ה-9 בלבד, ורה כבש 9 פעמים ב-30 משחקי הליגה בהם פתח.
אחד מהשערים היה השער היחיד בניצחון 1-0 על קבוצתו לשעבר, ברצלונה, ב-21 בינואר 1968. בנוסף, ב-7 באפריל כבש שער ניצחון במשחק מול ולנסיה, שהסתיים בתוצאה 3-2. בעונת 1968/1969 הציגה אספניול יכולת דלה, ורה כבש 5 שערי ליגה בלבד.
הוא לא הצליח לכבוש אף שער ב-9 המשחקים האחרונים לעונה, בהם ניצחה אספניול רק פעם אחת, והיא סיימה את העונה במקום ה-15, בעקבותיו ירדה לליגה השנייה.
בליגה השנייה הציג רה יכולת טובה יותר, ובמהלך עונת 1969/1970 הבקיע 17 שערים ב-33 משחקים, כולל 3 צמדים.
אספניול סיימה את העונה במקום ה-3 ועלתה חזרה לליגה הראשונה.
בעונת 1970/1971 המשיך רה באספניול, אך בגיל 32, גיל יחסית מבוגר לשחקן כדורגל, התקשה להפגין יכולת טובה.
בעונה שלאחר מכן שיחק בבדלונה, גם היא קבוצה קטלאנית מהליגה השלישית, והוא פרש ממשחק ב-1973, בגיל 35.
מיד לאחר פרישתו החל רה לעבוד כמאמן והוא אימן קבוצות מהליגות הנמוכות בספרד - אלדנסה, אלמריה ואונטיניינט.
ב-1980 החל לאמן את קורדובה, והוא העלה אותה מהליגה השלישית לליגה השנייה, אך לאחר שבתחילת עונת 1981/1982 ניצחה משחק אחד מתוך 10, פוטר מתפקידו.
לקראת סוף עונת 1982/1983, במרץ 1983, החליף את קרייגה (לואיס סיד) באימון אלצ'ה, קבוצתו הראשונה בספרד, שהייתה אז בליגה השנייה.
הוא נשאר בתפקיד עד אמצע עונת 1983/1984, כשהקבוצה במקום ה-9, אז הוחלף על ידי רוקה אולסן, שהצליח להדריך את הקבוצה לליגה הראשונה.
לאחר מכן שב רה למדינת הולדתו, פרגוואי, והוא אימן לפרקים קצרים את גוארני ואת סרו פורטניו.
ב-1985 החל לאמן את נבחרת פרגוואי והקמפיין הראשון שלו עמה היה מוקדמות מונדיאל 1986. פרגוואי שיחקה בבית עם נבחרות ו, והודות לניצחון ביתי על בוליביה ותוצאות תיקו במשחקי החוץ מולה ומול ברזיל, היא סיימה במקום השני שמוביל לפלייאוף.
בפלייאוף פגשה פרגוואי את , ניצחה אותה 3-0 במשחק הראשון וסיימה בתיקו 2-2 במשחק השני, ובזכות כך העפילה למונדיאל, שנערך במקסיקו.
בשלב הבתים של המונדיאל, ניצחה פרגוואי את וסיימה בתיקו עם הנבחרות ו, והיא העפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בביתה.
הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות נבחרת פרגוואי שהיא מגיעה לשלב זה במונדיאל.
בשמינית הגמר הובסה על ידי 3-0 והודחה מהטורניר.
רה סיים את תפקידו ב-1987, לפני הקופה אמריקה.
המשך דרכו של רה הייתה מגוונת יותר.
הוא אימן את נקקסה המקסיקנית בשנה שלאחר מכן.
בדצמבר 1988, באמצע עונת 1988/1989, שב לספרד כדי לאמן את ריאל בטיס, שהייתה בקשיים בליגה הספרדית וניצחה רק פעמיים ב-15 מחזורים.
רה לא הצליח להרים את הקבוצה, הוא עזב אותה עוד לפני סיום העונה, ובטיס ירדה לליגה השנייה.
ב-1992 אימן את טמוקו בנדרה הצ'ילאנית.
ב-1996 שב לפרגוואי, לקדנציה שנייה וקצרה בגוארני.
בפברואר 1999 חזר לספרד ומונה לתפקיד המאמן של סאוטה שמהליגה השלישית.
הוא עזר לה לעלות מהמקום ה-11 למקום ה-7, ובסוף העונה סיים את תפקידו.
ב-2000 אימן לפרקים קצרים את גוארני ואת סרו פורטניו, פעם נוספת.
קאישיאדוריס (; ביידיש: קושידאר) היא עיר בחבל אוקשטאיטייה, והבירה המנהלית של רשות מקומית קאישיאדוריס במחוז קובנה שבמרכז ליטא.
במלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי העיירה ושבו אליה לאחר המלחמה.
בשל הגבולות החדשים וניתוק תנועת הרכבות לתוך פולין ורוסיה, התדרדר מצבה הכלכלי של העיירה שהפסיקה להיות צומת דרכים חשובה, ורבים מיהודיה היגרו לארצות הברית, אורוגוואי ודרום אפריקה.
היו גם שעלו לארץ ישראל.
לפני השואה היו בעיירה רק כ-60 משפחות יהודיות, כמעט כולן נרצחו בשואת יהודי ליטא.
במקום הוקם ב-1942 מחנה עבודה לאסירים יהודים (ZALfJ) מגטו קובנה, שהפך בסתיו 1943 למחנה משנה של מחנה הריכוז קאואן עם השתלטות האס אס על הגטו.
השימוש ביהודים בקאישיאדוריס מתועד החל מה -2 ביולי 1943. אברהם תורי מזכיר ביומנו מגטו קובנה כי בשלב זה 400 פועלים יהודים עבדו בכריית כבול.
שירות המעקב הבינלאומי (ITS) קובע כי האסירים לא רק כרו כבול (וכך גם האסירות) אלא גם עבדו ביערות ובמנסרה.
בסוף ספטמבר 1943 נשלחו עוד 150 פועלים לקושיידאר.
ככל הנראה הם היו גברים ונשים.
המועד בו נפתח קושיידאר כמחנה רשמי בקאואן אינו ידוע.
ככל הנראה, המעבר התרחש בצורה חלקה ובמשך תקופה ארוכה יותר של זמן.
אך כמו בתת-מחנות המשנה האחרים של קואן, ההשתלטות על ידי האס-אס פירושה היה החמרה בעבודה ובתנאי החיים של האסירים.
הקשר עם גטו קובנה מחנה הריכוז נותק לחלוטין, כמו גם הקשר עם קרוביהם של האסירים.
על פי דיווח של עד ראייה, המחנה פונה ביולי 1944.
קאֶיִלֶה טוּרְזִי או הקניון של טורדה (ברומנית: Cheile Turzii, בהונגרית: Tordai hasadék, בגרמנית: Thorenburger Klamm או Thorenburger Schlucht) הוא קניון המוכרז כשמורת טבע במחוז קלוז' במערב טרנסילבניה, רומניה.
הוא נוצר על ידי הנחל השדאטה (Hășdate) על ידי סחיפת אבני הגיר שמקורן בעידן היורה.
הקניון מהווה חלק מהרי טרסקאו (Muntii Trascău) שב"הרי אפוסן" (Munții Apuseni), ענף מהרי הקרפטים המערביים הרומנים.
השמורה נמצאת כ-6 ק"מ מערבית מן העיר טורדה ו- 15 ק"מ דרומית-מזרחית מן העיר קלוז'-נאפוקה.
לפי הסיווג של IUCN משתייכת השמורה לקטגוריה הרביעית (שמורת טבע מעורבת).
על ידי סחיפת אבן הגיר של ההר, שמקורה בעידן היורה נוצר קניון שאורכו כ־1,270 - 1500 מטר.
קירות הקניון, כמעט אנכים וחלקים, מגיעים לגבהים של כ-250 מטר ושטח הקניון הוא כ-3240 דונם.
קאילה טורזי מצטיינים באחד מנופי הקרסט העשירים והמרהיבים של רומניה, עם מערות, "דולינות", משטחי "קארן" (או "לפיאס"), מעיינות קרסטיים.
חיים בו למעלה מ-1000 צמחים ו-67 מינים של בעלי חיים (חלקם נדירים או בסכנת הכחדה, כמו שום הבר או כמה מיני עיט).
המקום אוכלס עוד מהתקופה הנאוליתית.
במקום הנקרא "פיאטרה טאיאטה" (האבן החתוכה), כקילומטר וחצי מקאילה טורזי, נמצא בתקופה הרומית הקסטרום פוטאיסה ומחצבת אבן גיר.
ניאראדי, באחד מצווי מלך הונגריה, אנדראש השלישי, מוזכר לראשונה קניון הנחל השדאטה.
באחת ממערות האזור התגלתה, בשנת 1563, כתובת אשר נכתבה על ידי תייר בשם "דה פאטו".
אולם החוקר הראשון של הקניון היה הבוטנאי יוזף לרכנפלד בשנת 1780. אחריו ב-1813, הגיע למקום הבוטנאי יוהאן באומרטן מסיגישוארה.
ב-1858 הביקר כאן הרוקח והבוטנאי גבריאל וולף כדי לחקור את הצומח באזור.
בשנת 1877 הוא פרסם על כך מונוגרפיה.
בסוף המאה ה-19 ערכו מחקרים במקום הגאולוג אנטון (אנטאל) קוך (1877), שתיאר את האזור מבחינה גאולוגית, ובשנים 1897–1898 הגאולוג אנדרה אורוס שערך חפירות במערות.
ב-1925 אימרה חולנוקי תיאר את תולדות היווצרות הקניון.
ב-1931 החוקר שנדור פרנצי תיאר בעבודת הדוקטורט שלו את עולם הציפורים המקומי.
ב-1932 החלו מחקרים המקיפים על קאילה טורזי מיוזמת חוקר ידוע בשם ארסמוס דיולה ניאראדי, שערך בשנת 1937 מונוגרפיה רחבה בשפה ההונגרית, המלווה במפה מפורטת בצבע ו-117 איורים.
הדרך הראשונה אל עבר קאילה טורזי נבנתה בשנים 1890–1893 על ידי מועצת העיר טורדה והנהלת המחוז.
ב-4–5 ביוני 1894 החברה הקרפטית הטרנסילבנית חנכה מגדל ראשון ששימש כמפלט מפני הגשם.
הוא נהרס בשנת 1937. ב-1906 כתב דיולה (גיולה) צאראן מאמר ראשון שבו הביא לידיעת הציבור הרחב עובדות על קאילה טורזי ונופיה.
באותה שנה דומוקוש פאפ פרסם מדריך תיירותי ראשון של האזור.
החברה הקרפטית הטרנסילבנית בנתה בשנת 1912 מעל נחל השדאטה ארבעה גשרי ברזל ובטון.
אחרי שנשחקו ונחרבו הם הוחלפו ב-1935 בגשרוני עץ על ידי מיהאי בורש (נפטר ב-1937), בעל אחוזת סנדולשט.
ב-3 ביולי 1934 לרגל אספה בת 4000 משתתפים שאורגנה על ידי החברה הקרטוגרפית הטרנסילבנית נחנכה במקום אכסניה .
גם בנייה זו התאפשרה בזכות תרומות של מיהאי בורש.
ב-1928 התכנס במקום מפגש של חוקרי הטבע וב-8 באפריל 1938 הוועדה להגנת הטבע בטרנסילבניה הכריזה על הקמת שמורת טבע .
באתר חיים 67 מינים של ציפורים, פרפרים (Eublema, Heterogynis, Dysauxes, Phybalopterix וכו'), דגים, אמפיביות ויונקים כמו שועלים, הדלק האירופי, חזיר הבר וכו'.
בשמורה נמצאות 60 מערות, ברובן קטנות (הארוכה ביותר היא באורך של 120 מטר).
קאילה טורזי נמצא במרחק של קילומטרים אחדים משני קניונים נוספים, פראים יותר :קאילה טורולוי וקאילה בורזשט, וממפל צ'וקש.
הקניונים הם אתרי טיפוס המצוקים העיקריים של רומניה.
מרוץ קאילה טורזי -בקיץ -(יוני) כולל תחרויות טיפוס מצוקים, מרוץ אופני הרים, ריצה, וטריאטלון
האלפיניאדה Memorial Misi Szalma לזכרו של מטפס ההרים מישי סאלמה - מפגש מטפסי מצוקים - בספטמבר
קאיפּוּ כהן (נולדה ב-30 בדצמבר 1978) היא שחקנית ישראלית, אשר את עיקר פרסומה צברה כשגילמה בתפקיד הראשי את דמותה של אביה בסרט הקולנוע "הקיץ של אביה" ובסרט "עץ הדומים תפוס".
כהן נולדה לצלמת פסי גירש ולאלי כהן בעת שהוריה שהו בקונגו שבאפריקה.
היא קרואה על שם משקה אלכוהולי, המופק משורשי עצים מקומיים בקונגו..
לאחר גירושי הוריה והגעתה עם אמה לישראל החלה בגיל ארבע לרקוד בלט.
בשנת 1988, בעת שרקדה ב"מרכז ביכורי העיתים" בתל אביב, צפו בה מלהקי הסרט "הקיץ של אביה" והיא נבחרה לתפקיד של אביה בסרט.
בגיל 14 החלה ללמוד מחול בפריז, ולאחר חזרתה לישראל השתתפה בשנת 1994 בסרט ההמשך "עץ הדומים תפוס", ולאחר השתתפותה בסרט זה פרשה ממשחק.
בבגרותה הקימה חברה לקוסמטיקה אורגנית.
בשנת 2011 השתתפה בהצגת היחיד "העלמה אלזה" שהועלתה בפסטיבל תיאטרונטו.
בשנת 2014 השתתפה כהן בסרט "חלונות".
קאימקאם (בטורקית: Kaymakam, בטורקית עות'מאנית: قائم مقام) היה תואר מנהלי באימפריה העות'מאנית, שניתן למושל קאזה, שהייתה יחידת משנה של סנג'ק.
בהמשך, נמשך השימוש בתואר שלטוני זה גם בטורקיה ובצפון קפריסין.
ב-8 בנובמבר 1864 אושר חוק הווילאייטים ובמסגרתו נקבעה חלוקה מנהלית חדשה לאימפריה העות'מאנית.
כל וילאייט חולק לסנג'קים, שבראש כל אחד מהם משל מותצארף .
הסנג'קים נחלקו לקאזות (נהגה גם קָאדָה וברבים קאדות) שבראשן עמדו קאימקאמים, והללו היו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי.
הקאימקאם היה בעל דרגה צבאית המקבילה לקולונל בצבאות מערביים.
הקאזה נחלקה לנאחיות (תת-נפות) ובראש כל נאחייה עמד מודיר.
מינויי הוואלים, המותצארפים והקאימקאמים היו באחריות השער הנשגב, כמו גם היתר השימוש בכספי המסים.
בלבנון העות'מאנית מוסדה טרום חוק הוילאייטים שיטת מִמשל אשר כונתה קאימקאמיה, והתבססה על מינוי שני קאימקאמים לכל נפה, האחד דרוזי והשני מרוני.
ב-1941 חולקה טורקיה ל-7 מחוזות אשר חולקו ל-81 נפות.
הנפות חולקו ל-923 תתי נפות (בטורקית: Ilçeler).
כל תת-נפה מנוהלת על ידי קאימקאם, להוציא את תת-הנפה המרכזית בכל נפה, ובה שוכנים משרדיו של מושל הנפה כולה.
חלוקה מנהלית זו הוחלה לאחר פלישת טורקיה לקפריסין והקמת צפון קפריסין.
קאיראט אלמטי (בקזחית: Qaırat Almaty fýtzal klýby) הוא מועדון קטרגל הממוקם באלמטי, העיר הגדולה ביותר בקזחסטן.
המועדון הוקם בשנת 1995 והוא אחד המועדונים החזקים באירופה, לאחר שהגיע ארבע פעמים לחצי גמר ליגת האלופות בקטרגל בשש העונות האחרונות וזכה בו בעונת 2012/13 ובעונת 2014/15 וזכה 16 פעמים באליפות הלאומית.
שוער לאו היגיטה הוא בין השחקנים הבולטים של הקבוצה ונבחרת קזחסטן.
קאיקי דה סילבה צ'גאס (בפורטוגזית: Kayky da Silva Chagas; נולד ב-11 ביוני 2003 בריו דה ז'ניירו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת באהיה.
קאיקי נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל, ותחילה החל לשחק במועדון מקומי בשם מנגיירה, עד שעבר למחלקת הנוער של פלומיננסה.
בשנת קודם קאיקי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון.
תחילה הוא שיחק עם הקבוצה באליפות ריו דה ז'ניירו, בה ערך 13 הופעות והבקיע שלושה שערים.
ב-23 באפריל 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בתיקו 1-1 נגד ריבר פלייט במסגרת שלב הבתים לעונת 2021. ב-7 במאי הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במפעל, בתיקו 1-1 נגד ג'וניור ברנקייה בשלב הבתים, והפך למבקיע הצעיר ביותר בתולדות המפעל.
ב-30 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית, בתיקו 0-0 נגד סאו פאולו במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-23 באפריל 2021 חתם קאיקי על חוזה במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, שיחל בחודש ינואר 2022.
קאל (בהונגרית: Kál) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקאל מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מלפני המאה ה-14, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1331 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
יהודים חיו בקאל במאה ה-18 ובמאה ה-19. ליהודי הכפר היה בית קברות יהודי.
יהודי קאל ויהודי הכפר הסמוך קאפולנה היו כפופים לקהילת יהודי ורפלט.
בשנת 1944 הועברו יהודי קאל לגטו שהוקם באגרצ'הי משם לבגיוק ומשם גורשו לאושוויץ שם נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
בדף הקהילה מתוך מפקד קהילות הונגריה נכתב שבקהילה יש 93 חברים, רב הקהילה הוא יוסף פולאק, רבה של ורפלט
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו לכפר 12 ניצולים והקימו אנדרטה לזכר הנספים.
קאיקאיפילו (שם מדעי: Kaikaifilu) הוא סוג נכחד של זוחל ימי ממשפחת המוזאזאוריים שחי במשך הקרטיקון של המאסטריכט שלפני 66 מיליון שנה מזמננו באנטארקטיקה ונראה שנכחד בהכחדת הקרטיקון.
המאובנים של מוזאזאור זה התגלו בתצורות לופז דה ברטודנו שבאי סיימור שבאנטארקטיקה והוא תואר ב-2016 למדע בידי כששמו קרוי על שם "Coi Coi-Vilu" - אלוהות אוקיינית של שבט המפוצ'ה הצ'יליאני.
שם המין היחיד בסוג - Kaikaifilu hervei, קרוי לכבוד החוקר הצ'יליאני פרנסיסקו הרווה (Francisco Hervé).
מוזאזאור זה היה בעל גולוגולת ארוכה באורך 1.1-1.2 מטרים עם גוף באורך של 10 מטרים בממוצע, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבמוזאזאורים של חצי הכדור הדרומי, גדול יותר מהטאניווזאורוס הקרוב אליו, שגם התגלה באנטארקטיקה.
זוחל זה על פי מבנה הלסתות הארוכות והשיניים החדות החרוטיות שחלקם היו מעט גדולות יותר ומצופי אמייל, נועדו לקרוע בשר מטרף של דגים, רכיכות ושל זוחלים ימיים אחרים.
בסדרה כוכב פרהיסטורי נראה קאיקאיפילו תוקף נקבת טוארנגיזאורוס בהיריון אך הנקבה ניצלת בידי קרוביה.
קאיפורה (שם מדעי: Caipora) הוא סוג של קוף קדום ממשפחת קופי העכביש, אשר התקיים באמריקה הדרומית של סוף הפליסטוקן באזורי יער עבות שהשתרע באזור בתקופתו.
הסוג התגלה ב-1992 במערה "Toca da Boa Vista" שבבאהיה בצפון-מזרח ברזיל ותואר לאחר ארבע שנים, ב-1996 בידי החוקרים: Cartelle & ו-Hartwig, כשהוא נקרא על הישות המסתורית "Caipora", המכונה: "תושב היער" בידי עמי ברזיל.
הסוג מכיל מין אחד - Caipora bambuiorum, אשר נקרא על חברת המחקר הברזילאית "Grupo Bambui".
בעבר הוא נחשב לבן לסוגים אחרים כמו הפרוטופיתקוס והקרטלס הגדולים יותר.
ממצאיו תוארכו ללפני 10,000 שנה מזמננו, מעט לפני ההולוקן.
קוף זה היה קרובם של השאגן, המורוקי וקוף העכביש, אך היה כבד יותר והגיע עד למשקל של 20.6 ק"ג.
הוא ידוע רק ממאובנים שהשתמרו מפיסת הנאוקרניום (Neurocranium) או "קופסית המוח".
אף שאלה לא השתמרו נראה שהיו לו גפיים ארוכות ללפיתת ענפים וכנראה שגם זנב לופתני בדומה לקרוביו.
ככל הנראה הוא דמה לקופי המורוקי וניזון בעיקר מעלים.
קאייס היא עיר המשמשת כבירת מחוז קאייס במערב מאלי.
עד הכיבוש על ידי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית בסוף המאה ה־19, קאייס היה כפר קטן.
המיקום שלה על קו רכבת עתידי מדקר למאלי הוביל לפיתוח של העיר.
בשנת 1892 הפכה העיר לבירת סודאן הצרפתית.
ב־17 באוקטובר 1899 במקו הוחלפה לעיר הבירה של סנגל עילית וניז'ר, ובשנת 1908 במקו הוכרזה כבירת כל סודאן הצרפתית.
העיר ממוקמת בגובה של 33 מטרים מעל פני הים, על שתי גדות הנהר סנגל.
העיר ממוקמת במערב מאלי, במרחק של כ־64 קילומטרים מהגבול עם מאוריטניה ובמרחק דומה מהגבול עם סנגל.
העיר נמצאת כ־420 קילומטרים מצפון־מערב לבמקו, בירת המדינה.
האקלים בקאייס הוא אקלים צחיח למחצה (BSh לפי שיטת קפן).
בשנה ממוצעת יורדים כ־650 מילימטרים של משקעים, רובם בין יוני לאוקטובר.
כמעט בכל השנה הטמפרטורות גבוהות, ולעיתים עלולות לעלות מעל ל־40 מעלות צלזיוס.
יש המכנים אותה "סיר הלחץ של אפריקה" ו"העיירה המאוכלסת ברציפות בחמה באפריקה".
העיר נמצאת על צומת כבישים המחברים אותה עם שאר חלקי המדינה, ובייחוד עם עיר הבירה במקו.
אחד הכבישים העוברים בעיר הוא כביש המחבר בין במקו לערים גדולות בסנגל, כמו טמבאקונדה, קאולק ועיר הבירה דקר.
בין שתי גדות הנהר עליהן בנויה העיר מחברים שני גשרים.
בנוסף, בעיר ממוקם שדה תעופה בעל מסלול טיסה סלול.
קאישו סאנו (ביפנית: 佐野 海舟; נולד ב-30 בדצמבר 2000 בצויאמה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה ובנבחרת יפן.
סאנו החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת מצ'ידה זלביה מליגת המשנה היפנית, במדיה ערך 116 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
ב-9 בינואר 2023 חתם בקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית.
ב-16 בנובמבר 2023 ערך סאנו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 5-0 על נבחרת מיאנמר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
אחיו הצעיר הוא כדורגלן ניימכן קודאי סאנו.
קאיוֹקיוֹקוּ (ביפנית: 歌謡曲) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה פופ יפנית, המוכר כז'אנר אב של ג'יי-פופ המודרני.
העיתון The Japan Times תיאר את הז'אנר כ-"פופ יפני סטנדרטי" וכ-"פופ מתקופת שווה".
הז'אנר מייצג שילוב של סולמות מוזיקליים מערביים ויפניים, ולפיכך יצירות מהז'אנר מגוונת מאוד.
עם זאת, הז'אנר במובן הצר והמעשי יותר אינו כולל את ג'יי-פופ ואנקה כתת-סוגות.
בניגוד לזמרי ג'יי-פופ, זמרי קאיוקיוקו אינם משתמשים בהגיות מסוגננות באנגלית, אלא בהגיות מסוגננות יפניות מסורתיות.
כמו כן, בניגוד לאנקה, ז'אנר זה אינו מבוסס על גילויי מאמץ רגשיים בזמן שירה.
ליצירות מהז'אנר יש מנגינות פשוטות, המכוונות לתחושה סנטימנטלית, שקל לעקוב ולנגן איתן, עם מילים פשוטות אשר מתייחסות לאדם היפני.
זמרי קאיוקיוקו מופיעים כחמודים ונגישים, כאשר היבטים רבים לגבי המראה והפעולות שלהם מוכתבים על ידי חברות ההפקה.
מוזיקת הז'אנר נשענת על היכולת להתייחס למאזינים ועל השמעת רגשותיהם של המאזינים שומרים עם עצמם בשל החברה הנוקשה.
קאיוקיוקו היה ז'אנר בולט באמצע שנות ה-1970 עם הופעת הקריוקי בשל העובדה שלשירים מהז'אנר יש קצבים ומילים פשוטים.
סקר NHK שנערך ב-1982 גילה שכ-80% מהגברים מעל גיל שלושים שרו שירי קאיוקיוקו דרך מכונת קריוקי.
בין האמנים מהז'אנר הידועים ניתן למנות את קיו סקמוטו, The Tigers , הירוקו יאקושימארו , The Peanuts , קנדיז , ג'אנקו סקורדה , שייקו מאטסודה , פינק ליידי , The Checkers ו-Onyanko Club .
קָאילָהוּן , היא בירת מחוז קאילהון שבפרובינציה המזרחית בסיירה לאון.
העיר מהווה מרכז מסחרי וכלכלי מרכזי במחוז.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2004, התגוררו בעיר 13,108 תושבים.
בשנת 2006 הוערכה אוכלוסייתה בכ-18,411 תושבים, והערכה עדכנית מציינת כי מספר התושבים עומד על כ-30,411. העיר ממוקמת בקצה המזרחי של סיירה לאון, כ-320 ק"מ מזרחית לפריטאון, בירת המדינה.
העיר שוכנת גם כ-75 ק"מ צפון-מזרחית לקנמה, ובסמוך לגבול עם ליבריה.
קאילהון היא מרכז מסחרי ואחת הערים המרכזיות בפרובינציה המזרחית של סיירה לאון.
מרבית תושבי העיר משתייכים לקבוצת המאנה (Mende).
כמו ברוב חלקי המדינה, השפה היא שפת ה- קריו (Krio, היא שפה המבוססת על אנגלית עם תוספות ביטויים מקומיים), המשמשת את בני הקריאולים של סיירה לאון, היא השפה המדוברת ביותר בקאילהון ומהווה את אמצעי התקשורת העיקרי בעיר, אף על פי שהשפה הרשמית בסיירה לאון היא אנגלית.
החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא אוגוסט (20 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 3,025 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש הגשום ביותר (321 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (5 מ"מ גשם).
העיר קאילהון היא מקום מושבה של מועצת מחוז קאילהון.
דייוויד קיילי קומבר מכהן כראש העיר.
כמו בכל מחוז קאילהון, גם העיר מנוהלת במתכונת של מועצה מחוזית, ובראשה עומד יושב ראש מועצת המחוז, האחראי לניהול הכללי של העיר ואכיפת החוקים המקומיים והארציים.
יושב ראש המועצה המחוזית נבחר ישירות על ידי תושבי מחוז קאילהון.
יושב הראש הנוכחי של מועצת מחוז קאילהון הוא טום ניומה ממפלגת העם של סיירה לאון (SLPP).
ניומה זכה בבחירות למועצות המקומיות של סיירה לאון ביולי 2008 ברוב גדול של 75% מהקולות.
המועמד של התנועה העממית לשינוי דמוקרטי (PMDC) סיים במקום השני, ואחריו המועמד של הקונגרס של כל העם (APC).
ניומה החליף בתפקידו את אוגוסטין קורטו, חבר SLPP, ששימש כיושב ראש מועצת המחוז עד יולי 2008. קורטו משתייך לקבוצת המיעוט קיסי (Kissi).
תחנת הרדיו המקומית בקאילהון היא תחנה פרטית בשם "רדיו מואה – קול חסרי הקול" (Radio Moa - The Voice of the Voiceless) המשדרת בתדר 101.5 FM ופועלת מתוך התחנה שנקראת בית הרדיו.
בנוסף, שירות השידור של סיירה לאון (SLBS) מפעיל תחנות טלוויזיה ורדיו המשדרות בקאילהון.
BBC World Service וכמה ערוצי טלוויזיה בינלאומיים נוספים זמינים בעיר באמצעות הלוויין.
אוכלוסיית קאילהון מורכבת ברובה מבני קבוצת מנדה (Mende).
קבוצות אתניות נוספות בעלות נוכחות משמעותית בעיר כוללות את קיסי (Kissi), קונו (Kono), שרברו (Sherbro) ו-ואי (Vai).
כמו בשאר חלקי המדינה, כדורגל הוא ללא ספק הספורט הפופולרי ביותר בעיר.
בעיר פועלים מספר מועדונים המשחקים בליגות הנמוכות של ליגת הכדורגל של סיירה לאון.
קאילהון היא מקום משכנו של בית החולים הממשלתי במחוז, אשר שופץ לאחר שניזוק במהלך מלחמת האזרחים בסיירה לאון ונפתח מחדש בשנת 2004.
קאיטנה פיץ-ג'יימס סטיוארט נולדה בארמון ליריה שבמדריד ב-28 במרץ 1926, והייתה הילדה היחידה של הדוכס ה-17 של אלבה (פוליטיקאי ודיפלומט ספרדי בולט בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20) ואשתו, מריה דל רוסריו דה סילבה אי גורטובאי, המרקיזה התשיעית של סן ויסנטה דל ברקו.
היא הייתה נינתו של ג'יימס השני והשביעי.
הוריה הסנדקים שלה היו ויקטוריה אאוחניה, מלכת ספרד והמלך אלפונסו השלושה-עשר.
כאשת חברה, פגשה הדוכסית אישים מפורסמים מספרד ומחוצה לה.
ג'קלין קנדי ביקרה בארמונה שבסביליה, וכך גם ווליס סימפסון, הנסיכה גרייס, רנייה השלישי, נסיך מונקו, אנה מריה וקונסטנטינוס השני, מלך יוון.
בשנת 1959, אירחה הדוכסית, יחד עם המעצב איב סן-לורן, תצוגת אופנה של דיור למטרות צדקה בארמון ליריה שבמדריד, ארמון שבו ביקרו כוכבי קולנוע כמו צ'רלטון הסטון, סופיה לורן, אודרי הפבורן וראף ואלונה.
בצעירותה, הצטלמה הדוכסית עבור ריצ'רד אבדון וססיל ביטון, והופיעה על שערי המגזינים טיים והרפרס בזאר.
בשנת 2011 נכללה ברשימת היכל התהילה של רשימת המלבושים המוצלחים הבין-לאומית של מגזין ואניטי פייר.
ב-12 באוקטובר 1947 נישאה הדוכסית לדון לואיס מרטינס דה אירוחו אי ארטסקוס (1919–1972), בנו הצעיר של דוכס סוטומאיור ואשתו אנה מריה דה ארטסקוס אי לאבאיין (1892–1930), גברת חצר של ויקטוריה אאוחניה.
החתונה, שהתקיימה בספרד שנתיים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, התנגדה למגמת הירידה בתדירות החתונות הראוותניות בקרב האצולה האירופית הגבוהה, ומשכה תשומת לב תקשורתית בין-לאומית.
העיתון הניו יורק טיימס כינה אותה "החתונה היקרה ביותר בעולם".
על פי הדיווחים, הוצאו כ-20 מיליון פסטות (שווה ערך לכ-10 מיליון דולר בשנת 2015).
מנישואים אלו נולדו שישה ילדים:
קרלוס פיץ-ג'יימס סטיוארט, הדוכס ה-19 של אלבה (נולד ב-2 באוקטובר 1948, מדריד)
אלפונסו מרטינס דה אירוחו אי פיץ-ג'יימס סטיוארט, הדוכס ה-18 של היחאר (נולד ב-22 באוקטובר 1950, מדריד)
חאקובו פיץ-ג'יימס סטיוארט אי מרטינס דה אירוחו, הרוזן ה-23 של סירואלה (נולד ב-15 ביולי 1954, מדריד)
פרננדו מרטינס דה אירוחו אי פיץ-ג'יימס סטיוארט, המרקיז ה-11 של סן ויסנטה דל ברקו (נולד ב-11 ביולי 1959)
קאיטנו מרטינס דה אירוחו אי פיץ-ג'יימס סטיוארט, הדוכס הרביעי של ארחונה, הרוזן ה-13 של סלבטיירה (נולד ב-4 באפריל 1963, מדריד)
אוחניה מרטינס דה אירוחו, הדוכסית ה-12 של מונטורו (נולדה ב-26 בנובמבר 1968)
לאחר שהתאלמנה ב-1972, נישאה הדוכסית בשנית ב-16 במרץ 1978 לחסוס אגירה אי אורטיס דה סראטה (1934–2001), דוקטור לתאולוגיה וכומר ישועי לשעבר.
החתונה עוררה זעזוע; אגירה היה ילד לא חוקי, עובדה שנשאה סטיגמה בקרב האליטה העשירה והדתית בספרד של שנות ה-70. הוא היה צעיר ממנה בשמונה שנים, וקיים קשר טוב עם ילדיה.
במהלך נישואיהם, הוא ניהל, יחד עם בנה החורג קרלוס, את אחוזות משפחת אלבה.
הדוכסית, שהתאלמנה פעם נוספת, הביעה בשנות ה-2000 את רצונה להינשא לאלפונסו דיאס קרבנטס, פקיד ממשלתי שהיה גם בעל עסק ליחסי ציבור, וצעיר ממנה ב-24 שנים.
דווח על התנגדויות מצד ילדיה ומחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
בית אלבה פרסם ב-2008 הצהרה כי היחסים "מבוססים על ידידות ארוכת שנים ואין תוכניות לנישואים".
הדוכסית החליטה להתקדם וחילקה לילדיה את ירושתם, שכללה ארמונות מפוארים בספרד, ציורים של מאסטרים עתיקים ומודרניים (מפרה אנג'ליקו, טיציאן וגויה ועד פייר-אוגוסט רנואר ומארק שאגאל), עותק מהדורה ראשונה של דון קישוט מאת מיגל דה סרוואנטס, מכתבים שכתב כריסטופר קולומבוס, ונכסי קרקע נרחבים; עושרה הוערך בין 600 מיליון ל-3.5 מיליארד אירו.
דיאס ויתר רשמית על כל תביעה לעושרה.
הם נישאו ב-5 באוקטובר 2011 בארמון דואנייאס שבסביליה, שם הדוכסית, שתחביביה כללו פלמנקו, ביצעה ריקוד קצר בפני הצופים.
הדוכסית נפטרה בארמון דואנייאס ב-20 בנובמבר 2014, בגיל 88. היא הוחלפה על ידי בנה קרלוס פיץ-ג'יימס סטיוארט, הדוכס ה-14 של הואסקר, שהפך לדוכס ה-19 של אלבה.
בזמן מותה, הוערך הונה בכ-5 מיליארד דולר.
גופתה של הדוכסית הוצגה לראווה בבית העירייה, שם אלפי אזרחים הגיעו לחלוק לה כבוד אחרון.
תמונות של הדוכסית עם משפחתה הונחו ליד ארונה.
מלך ספרד התקשר לבנה כדי להביע את תנחומיו ושלח שני זרי פרחים לסביליה.
ראש העיר הודיע כי דגלי העיר יורדו לחצי התורן כאות אבל.
גם הארכיבישוף חואן חוסה אסנחו, קורו רומרו, ומריאנו רחוי, ראש ממשלת ספרד, חלקו כבוד רשמי.
הלווייתה נערכה בקתדרלת סביליה על ידי קרלוס אמיגו ואייחו, כאשר המשפחה המלכותית יוצגה על ידי האינפנטה אלנה.
קאיקצו יאנצ'אמארו 3 (ביפנית: 快傑ヤンチャ丸3, באנגלית: Kid Niki 3) הוא משחק וידאו יפני מסוג פעולה ופלטפורמה, שפותח על ידי חברת Micronics ופורסם על ידי Irem.
המשחק יצא בלעדית לקונסולת ה־Famicom (NES) בשנת 1993, והוא המשחק השלישי בסדרת קאיקצו יאנצ'אמארו (או באנגלית: Kid Niki).
סדרת קאיקצו יאנצ'אמארו החלה את דרכה בשנת 1986 עם משחק הארקייד הראשון, אשר זכה להצלחה מתונה.
המשחקים בסדרה עוקבים אחר יאנצ'אמארו – נזיר לחימה צעיר בסגנון נינג'ה – הנלחם ברשעים שונים כדי להגן על ממלכתו ולשמור על שלום הארץ.
בקאיקצו יאנצ'אמארו 3, השחקן נכנס לנעליו של יאנצ'אמארו – לוחם צעיר אמיץ שיוצא להציל את הנסיכה שנחטפה על ידי שני נבלים רבי עוצמה: אשף הנינג'ה (The Ninja Wizard) וכשף האבן (The Stone Wizard).
השניים מאיימים לשעבד את הממלכה באמצעות כוחות כישוף אפלים, ויאנצ'אמארו יוצא להרפתקה מסוכנת כדי להביסם ולהציל את הנסיכה.
המשחק הוא פלטפורמה עם גלילה צדדית (side-scrolling action-platformer) טיפוסי לתקופת ה־NES.
השחקן שולט בדמותו של יאנצ'אמארו, חמוש במקל בו – נשק רב־תכליתי שיכול לשמש לתקיפה, לקפיצה אנכית בסגנון "פוגו סטיק" ואף לתנועה בין קירות.
שימוש במקל בו – לקפיצה על אויבים, או להתקפה מהירה.
קפיצה מקירות – מאפשרת הגעה למקומות גבוהים או חמקמקים.
שלבים מגוונים – כל שלב מציג אויבים ייחודיים, מלכודות, ובוסים בסיום.
עיצוב גרפי – צבעוני, מפוקסל וקומי, עם דמויות בעלות מראה מצויר המאפיין את המשחקים היפניים של התקופה.
אף על פי ש־Micronics הייתה ידועה בזכות עבודות פורטינג (העברת משחקים מפלטפורמות אחרות), המשחק הזה הוא פרויקט מקורי, שהופץ על ידי Irem – חברה מוכרת גם מהסדרה המפורסמת R-Type.
משחק זה לא יצא מחוץ ליפן, והוא נחשב לאחת הכותרים המאוחרים שיצאו לקונסולת ה־Famicom קודם שהופסק ייצור המשחקים לה.
המשחק לא זכה להצלחה מסחרית ניכרת ביפן, ולא היה מוכר במיוחד מחוץ לה, גם בשל העובדה שלא קיבל גרסה בינלאומית.
עם זאת, חובבי רטרו ונאספי משחקים נוהגים להחשיב אותו כאבן חן נסתרת מהדור האחרון של משחקי ה־NES.
הביקורת עליו מתמקדת לרוב במשחקיות הייחודית, אך גם מציינת את רמת הקושי הגבוהה שלו.
קאישה פורום מדריד הוא מוזיאון ומרכז תרבותי במדריד, ספרד.
הוא נמצא בשדרות פראדו במבנה ששימש במקור כתחנת כוח.
מרכז האמנות פתח את שעריו בשנת 2008 והוא מארח תערוכות אמנות מתחלפות ואירועי תרבות.
המוזיאון הוקם על ידי קרן לה קאישה המפעילה מרכזים דומים בברצלונה ובליידה.
המרכז תוכנן על ידי האדריכלים השווייצריים הרצוג ודה מרון במבנה תחנת כוח ישנה בשם "סנטרל דל מדיודיה" מהמאה ה-20, שהוכרזה לשימור.
לצד המרכז נבנה גם "הגן האנכי" בעיצובו של פטריק בלאן .
קומת הקרקע של המבנה המקורי נחפרה, ונוצרה רחבת כניסה עירונית היורדת ממפלס הרחוב אל הקרקע תחת הבניין, בעוד שהבניין עצמו נראה כעת מרחף.
מעל קירות הלבנים הוותיקים נוספה מסה המחופה בברזל חלוד, (לא בפלדת קורטן כפי שנראה במבט ראשון) חלקה אטומה וחלקה מחוררת, צבעה מתכתב עם הצבעים האדמוניים של הלבנים המקוריים.
נפחה של מסת הברזל מתאימה את עצמה להקשרים הבנויים באזור ולפרופורציות סביבה.
רג'סוור פוריאג , שנודע גם בשם קאילאש פוריאג, היה פוליטיקאי ממאוריציוס שכיהן כנשיא החמישי של מאוריציוס בין יולי 2012 למאי 2015.
הוא נבחר לנשיא מאוריציוס על ידי האספה הלאומית של מאוריציוס ונכנס לתפקידו ב־21 ביולי 2012. פוריאג החליף את סר אנירוד ג'אגנאת, אשר כיהן כנשיא במשך תשע שנים, משנת 2003 ועד שהתפטר במרץ 2012.
קאילאש פוריאג כיהן בעבר כחבר פרלמנט, כשר וכיושב ראש האספה הלאומית של מאוריציוס.
הוא החל את פעילותו הפוליטית בגיל צעיר בשנת 1976.
רג'סוור פוריאג, הידוע יותר בשם קאילאש, נולד ב־12 בדצמבר 1947 בקמפ פוקרו (Camp Fouquereaux), פיניקס, מאוריציוס.
פוריאג היה ממוצא ביהארי-מאוריצי, ומשפחתו הגיעה במקורה ממדינת ביהר שבהודו.
מוצאו המשפחתי מתועד כבן למשפחת קסטת נוניה (Nonia) מביהר.
הוא למד בבית הספר הממשלתי שרי שמבונאת (Shree Shamboonath Government School), ובהמשך במכללת מאוריציוס (Mauritius College).
בשנת 1973 הוסמך כעורך דין (attorney-at-law), ובאותה שנה הצטרף למפלגת העבודה של מאוריציוס.
בשנת 1984 מונה למזכיר הכללי של המפלגה, וב־1995 נבחר לנשיאה.
קאילאש פוריאג הצטרף למפלגת העבודה של מאוריציוס בשנת 1973. בין השנים 1974 ל־1976 כיהן כחבר הוועדה המוניציפלית של מועצת העיר ואקואס-פיניקס (Vacoas-Phoenix).
בבחירות הכלליות שנערכו ב־20 בדצמבר 1976 נבחר לראשונה כחבר האספה המחוקקת של מאוריציוס, כנציג מחוז הבחירה מס' 15 (לה קוורן ופיניקס), מטעם מפלגת העצמאות (קואליציה של מפלגת העבודה ותנועת האזרחים המורכבת, CAM).
פוריאג כיהן כשר הביטחון הסוציאלי של מאוריציוס מינואר 1980 ועד יוני 1982. בשנת 1981 מונה על ידי הממשלה לראש המשלחת במשא ומתן עם הממלכה המאוחדת לצורך קבלת פיצויים הולמים לקהילת האילואה (Ilois).
בבחירות שנערכו בשנת 1982, פוריאג לא נבחר כאשר התמודד כמועמד מטעם מפלגת הברית הלאומית (Parti de l'Alliance Nationale), שהייתה קואליציה של מפלגת העבודה של מאוריציוס, CAM ו-PMSD (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של מאוריציוס), במחוז הבחירה מס' 15 (לה קוורן-פיניקס).
הוא הובס על ידי מועמדי מפלגת MMM (התנועה המיליטנטית של מאוריציוס) ו-PSM (המפלגה הסוציאליסטית של מאוריציוס): פירתום (Peerthum), ג'וואהיר (Juwaheer) ומאודרבוקוס (Maudarbocus).
בבחירות של שנת 1983 נבחר פוריאג כחבר האספה המחוקקת של מאוריציוס, כאשר התמודד כמועמד מטעם PMSD (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של מאוריציוס) במחוז הבחירה מס' 17 (קיורפיפ-מידלנדס).
לאחר הבחירות, כאשר ה-PMSD הצטרפה לקואליציה המנצחת בראשות MSM (התנועה הסוציאליסטית המיליטנטית) ומפלגת העבודה של מאוריציוס, מונה פוריאג לשר הבריאות של מאוריציוס, תפקיד שבו כיהן מינואר 1984 ועד ינואר 1986.
בבחירות של שנת 1987 פוריאג לא התמודד כלל.
בבחירות של שנת 1991 הוא לא נבחר, כאשר התמודד כמועמד מטעם קואליציית PMSD–מפלגת העבודה של מאוריציוס במחוז הבחירה מס' 6.
בין השנים 1987 ל־1991 כיהן פוריאג כמזכ"ל מפלגת העבודה של מאוריציוס.
לאחר מכן, בין מרץ 1991 למרץ 1996, שימש כנשיא המפלגה.
בבחירות הכלליות של שנת 1995 נבחר פוריאג כחבר האספה הלאומית של מאוריציוס, כאשר התמודד מטעם קואליציית מפלגת העבודה של מאוריציוס–MMM (התנועה המיליטנטית של מאוריציוס).
בדצמבר 1995 מונה לשר התכנון הכלכלי, המידע והתקשורת של מאוריציוס, תפקיד שבו כיהן עד יולי 1997. לאחר מכן, בין יולי 1997 לספטמבר 2000, כיהן כסגן ראש ממשלת מאוריציוס וכשר החוץ והסחר הבין-לאומי של מאוריציוס.
בבחירות הכלליות של שנת 2000 הובס קאילאש פוריאג, שהתמודד מטעם קואליציית מפלגת העבודה של מאוריציוס–PMXD, במחוז הבחירה מס' 11 (ויאו גראן פור ורוז בל).
הוא הפסיד לפרווינד ג'אגנאת ולרג'ש בהואן, שהתמודדו מטעם קואליציית MSM–MMM (התנועה הסוציאליסטית המיליטנטית והתנועה המיליטנטית של מאוריציוס).
אף על פי שלא לקח חלק פעיל בבחירות הכלליות של 2005 ושל 2010, מונה פוריאג ביולי 2005 ובמאי 2010 לתפקיד יושב ראש האספה הלאומית.
הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 2012.
ביום שישי, 20 ביולי 2012, הודיע מזכיר האספה הלאומית כי מיד לאחר בחירתו של קאילאש פוריאג לנשיא הרפובליקה באותו מועד, הוא הגיש את התפטרותו מתפקיד יושב ראש האספה הלאומית.
לפי סעיף 28 (2)(a) של חוקת מאוריציוס, הנשיא נבחר על ידי האספה הלאומית בעקבות הצעת החלטה המוגשת על ידי ראש הממשלה ואשר נתמכת על ידי רוב חברי האספה.
ב־20 ביולי 2012 בחרה האספה הלאומית את קאילאש פוריאג לנשיא מאוריציוס.
ההצעה הוגשה על ידי ראש הממשלה נווין רמגולאם ואושרה על ידי ראשיד ביביג'ון.
קאילאש פוריאג הפך לנשיא החמישי של מאוריציוס, ונכנס לתפקידו ב־21 ביולי 2012. ביקורו הרשמי הראשון היה בגנים הבוטניים סר סיווסאגר רמגולם, שם ערך מדיטציה ליד האנדרטה של סר סיווסאגר רמגולם, "אבי האומה".
לאחר ניצחון קואליציית MSM/PSMD/ML בהנהגתו של סר אנרוד ג'אגנאת בבחירות הכלליות של דצמבר 2014, ציפו כי פוריאג יתפטר כדי לפנות את מקומו למועמדת הקואליציה, אמינה גוריב-פאקים.
בהודעה רשמית מטעם בית הנשיא הוא אישר כי הגיע להסכמה עם ג'אגנאת להמשיך לכהן כנשיא עד מאי 2015, במטרה להבטיח העברת שלטון מסודרת מהממשל של נווין רמגולאם לממשל החדש, באווירה של יציבות.
לבסוף התפטר פוריאג ב־29 במאי 2015.
לקראת הבחירות הכלליות של מאוריציוס בשנת 2024, הוא נחשב למועמד פוטנציאלי לשוב ולכהן כנשיא, אך הביע תמיכה בפרווינד ג'אגנאת.
לאחר שפרווינד הפסיד בבחירות, נבחר נשיא אחר דהראם גוקהול.
מסדר הכוכב ומפתח האוקיינוס ההודי, הצלב הגדול
מסדר הכוכב ומפתח האוקיינוס ההודי, מפקד גדול
הוא היה זכאי לקבל את שני העיטורים הגבוהים ביותר במאוריציוס.
ב־12 במרץ 1998 הוענק לו עיטור מפקד גבוה במסדר הכוכב והמפתח של האוקיינוס ההודי (GOSK), וב־12 במרץ 2009 הועלה לדרגת מפקד עליון במסדר זה (GCSK).
ב־23 באוגוסט 2007 הוענק לו תואר "אזרח כבוד" של עיר הבירה פור לואי.
ב־9 בינואר 2013 קיבל פוריאג את עיטור פראוואסי בהרטיה סאמאן (Pravasi Bharatiya Samman), שהוא העיטור הגבוה ביותר שמוענק להודים החיים מחוץ להודו, במהלך כנס פראוואסי בהרטיה דיוואס ה־13.
קאילאש פוריאג התגורר בקמפ פוקרו (Camp Fouquereaux), שבקיורפיפ לפני שמונה לנשיא.
הוא היה הבכור במשפחה בת תשעה ילדים.
ב־8 בדצמבר 1973 נישא לאניטה פוריאג, ולשניים נולדה בת, ויש להם שני נכדים.
במהלך ביקור מדיני בהודו בינואר 2013, ביקר פוריאג בכפר אבותיו בבאג'יטפור, פטנה.
סבו-רבו, פוריאג 338493, הפליג למאוריציוס בשנת 1869 כדי לעבוד כפועל (Indentured labourer), תפקיד שכונה באותה תקופה גם "קולי".
קאילאש פוריאג (Kailash Purryag), נשיא מאוריציוס לשעבר, נפטר ב-21 ביוני 2025 בגיל 77. על פי מקורות זמינים, כגון דיווחים מהעיתונים L'Express ו-Le Mauricien, לא צוינה סיבה מדויקת למותו של פוריאג בדיווחים הרשמיים או בתקשורת.
הדיווחים התמקדו בעיקר במורשתו הפוליטית, תרומתו למאוריציוס, ובתגובות הציבוריות למותו, אך לא סיפקו פרטים ספציפיים על סיבת המוות, כגון מחלה מסוימת או אירוע רפואי.
קאיסקי או קאייסי-ריורי או מטבח קאיסקי הוא כינוי לארוחה יפנית מסורתית המורכבת מכמות גדולה של מנות קטנות.
המונח מתייחס גם לאוסף מיומנויות וטכניקות המאפשרות את הכנת הארוחות האלו, ויש בו קווים מאפיניים הדומים למטבחי עילית בתרבות המערבית.
ישנם שני סוגים של סגנונות ארוחה יפניים מסורתיים הנקראים קאיסקי.
קאיסקי רְיוֹרִי ($Kaiseki Ryōri$ / 会席料理): תפריט קבוע של מנות נבחרות המוגשות על גבי מגש אישי עבור כל סועד בנפרד
צ'ה-קאיסקי ($Cha-Kaiseki$ / 懐石): ארוחה פשוטה שמלווה את טקס התה היפני וכוללת מנות שלרוב מוגשות לפני טקס התה עצמו.
ההתפתחות של הגישה הצרפתית של הנובל קוויזין ככל הנראה מבוססת על עקרונות דומים.
הפירוש המילולי של תווי הקאנג'י המשמשים לכתיבה של המילה "kaiseki" הוא "אבן כיסוי לכיס החזה".
סביר להניח שאותיות אלו שולבו ביחד על ידי (1522–1591) כדי לציין את הארוחה הצנועה המוגשת בסגנון המזון הצנוע שמשמש לליווי של טקס תה יפני.
הרעיון הגיע מהמנהג שבו נזירי זן בודהיזם היו מדכאים את תחושת הרעב על ידי הנחת אבנים חמות בקפל הקדמי של הגלימה שלבשו באזור הבטן.
לפני שהחלו להשתמש בתווי קאנג'י אלו לכתיבה המילה, התווים בהם השתמשו נועדו לציין שהכוונה היא למפגש חברתי סביב האוכל.
שתי תצורות אלו נותרו עד היום בשימוש לכתיבת מילה זו.
המילון היפני מתאר את המילה (מילולית: "מטבח למפגש") כארוחת משתה שבה המשקה העיקרי הוא סאקה.
מטבח הקאיסקי המודרני מבוסס על מספר מתכונים מסורתיים מהמטבח היפני העילי, ובראשם ארבע מסורות:
מטבח חצר הקיסרות (imperial court cuisine) מהמאה ה-9 בתקופת הייאן
מטבח בודהיסטי (Buddhist cuisine) מהמאה ה-12 בתקופת קמקורה
מטבח טקס התה (tea ceremony cuisine) מהמאה ה-15 בתקופת היגאשיאמה
כל המטבחים האלו ששולבו במטבח הקאיסקי עברו שינויים ופיתוחים לאורך השנים והם ממשיכים להיות רלוונטיים בצורות כאלו או אחרות עד ימינו ופיתוח לאורך זמן, ונמשכים בצורה כלשהי עד ימינו.
כיום מטבח הקאיסקי מבוסס על מנות שיוצרות סוג של אמנות, מאוזנת מבחינת טעמים, מרקמים, מראות וצבעים של המזון המוגש במסגרתו.
לשם כך משתמשים במטבח זה במרכיבים עונתיים טריים והמנות נוצרות כך שחומרי הגלם ישפרו את טעמיהם.
המנות המוכנות מוגשות בקפידה על צלחות שנבחרו כדי לשפר הן את המראה והן את הנושא העונתי של הארוחה.
המנות מסודרות ומקושטות, לעיתים קרובות עם עלים ופרחים אמיתיים, כמו גם קישוטים אכילים שנועדו להידמות לצמחים ובעלי חיים טבעיים.
במקור מטבח הקאיסקי כלל קערה של מרק מיסו ושלוש תוספות.
כיום הנושא התפתח ולרוב כולל גם מנה ראשונה, סשימי, מנה מבושלת, מנה צלויה ומנה מאודה בנוסף למנות אחרות לפי שיקול דעתו של השף.
זוהי הארוחה המוגשת בהקשר של טקס התה היפני.
היא קודמת להגשת התה בטקס הרשמי.
המרכיבים הבסיסיים של ארוחת צ'ה-קיסקי הם האיצ'יג'ו סנסאי או "מרק אחד, שלוש תוספות", והאורז, בנוסף למרקים הבאים: סוימונו, האסון, יוטו וקונומונו.
לרוב כשמדובר במרק הכוונה היא למרק צלול או מרק מיסו ושלוש המנות הבסיסיות הבאות:
מוקוזוקה: מאכלים בכלי המסודר בצד הרחוק של מגש הארוחות עבור כל אורח, ולכן הוא נקרא מוקוזוקה (מילולית, "מונח בצד הרחוק").
לעיתים קרובות זה יכול להיות סוג של סשימי.
בצד הקרוב של מגש הארוחה מסודרים האורז והמרק, שניהם בקערות עם מכסים מצופים לכה.
נימונו: מאכלים מבושלים על אש קטנה, מוגשים בקערות אישיות עם מכסים.
יאקימונו: מאכלים צלויים (בדרך כלל סוג כלשהו של דג), המוגשים בצלחת הגשה כדי לאפשר הגשה עצמית.
מאכלים נוספים שניתן להוסיף לתפריט מכונים בדרך כלל "שייזאקאנה" ולרוב מוגשים ביחד עם סבבים נוספים של סאקה.
לרוב בארוחות קאיסקי יומיומיות המרכיבים מסודרים בצלחות בצורה ייצוגית ומשתמשים בכלים מחרס עם מרקם גס או בקערות וצלחות עם דוגמה עדינה.
קופסת בנטו היא צורה נפוצה וקלילה נוספת של קאיסקי פופולרי.
קאיסקי מוגש לעיתים קרובות בפונדקי ריוקאן ביפן, אך הוא מוגש גם במסעדות המכונות ryōtei.
(料亭) הן מסעדות יוקרה מסורתיות הנחשבות לרוב לפסגת המטבח היפני העילי, ולעיתים קרובות יש בהן גם חדרים פרטיים.
העיר קיוטו ידועה בקאיסקי שלה, שכן בעבר הייתה העיר ביתם של החצר הקיסרית והאצולה במשך למעלה מאלף שנה.
בישול בסגנון זה מכונה לעיתים גם Kyoto cooking כדי להדגיש את העובדה ששורשי המטבח המסורתיים נעוצים בקיוטו וכולל השפעות מסגנון הבישול הביתי המסורתי של קיוטו.
המונח היפני המדויק ל"Kyoto cooking" הוא קיו-ריורי (京料理).
מונח זה הוא מונח גג רחב יותר, המקיף את הקאיסקי לצד סגנונות מטבח מסורתיים נוספים שפותחו בעיר, כגון מטבח חצר הקיסרות ומטבח בודהיסטי נזירי (שוג'ין רְיוֹרִי).
קאלֶה היא עיר בחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת.
בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 74,888 תושבים.
קאלה נמצאת על גדת מצר דובר, מעבר המים הצר ביותר בתעלת למאנש.
34 קילומטרים מפרידים בין העיר לבין אנגליה.
החלק העתיק של העיר, קאלה פרופר (או קאלה-נור), יושב על אי מלאכותי מוקף תעלות.
החלק החדש בעיר, סאן פייר, נמצא בדרום.
העיר נוסדה כעיירת דייגים בסביבות המאה העשירית.
ב-997 נכבשה על ידי רוזנות פלנדריה.
בגלל מיקומה האסטרטגי, סימנה אותה ממלכת אנגליה כמטרה.
ב-1347, לאחר מצור שנמשך אחד עשר חודשים, כבש אותה אדוארד השלישי מלך אנגליה.
ב-1372 הפכה העיר למחוז פרלמנטרי ששלח נציגים לבית הנבחרים בפרלמנט של אנגליה.
העיר כונתה "התכשיט הנוצץ ביותר בכתר האנגלי" הודות לחשיבותה במסחר הבדיל, העופרת, הבד ובעיקר הצמר: מתוך 12,000 התושבים, 5,400 עבדו בייצור הצמר.
הכנסות המכס מהעיר היו שליש מהכנסות הממשל האנגלי.
בעקבות כך, ראשות עיריית קאלה נחשבה למשרה יוקרתית ומוערכת, עד כדי כך שריצ'רד ויטינגטון היה הלורד ראש העיר של לונדון וראש עיריית קאלה בו זמנית ב-1407.
השלטון האנגלי בקאלה הגיע לסופו ב-7 בינואר 1558 כשהצרפתים, תחת הנהגתו של פרנסואה, דוכס גיז, כבשו את העיר.
ההפסד התקבל על ידי מרי הראשונה מלכת אנגליה כאסון נוראי.
כששמעה את החדשות, אמרה "כשאהיה מתה ופתוחה, תמצאו את קאלה בלבי".
שמו של אזור קאלה שונה ל"מדינה שנכבשה מחדש" (צרפתית: Pays Reconquis).
הספרדים כבשו את העיר ב-1596 לאחר פלישה מכיוון הולנד, אך היא חזרה לשליטת צרפת בהסכם ורווין שנחתם שנתיים מאוחר יותר.
קאלה הייתה בחזית מול הממלכה המאוחדת בזמן המלחמות הנפוליאוניות.
ב-1805 חנה בה צבאו של נפוליון שתכנן פלישה לבריטניה.
הבריטים שבו לקאלה במלחמת העולם הראשונה משום שהייתה סמוכה לחזית פלנדריה.
נמל העיר היה אחד החשובים במלחמה הודות לאספקת הנשק והתגבורת שעברו בו.
העיר כמעט הושמדה לחלוטין במלחמת העולם השנייה.
במאי 1940 היוותה העיר יעד ראשי לכוחות הגרמנים הפולשים.
3,000 חיילים בריטים ו-800 חיילים צרפתים, בסיוען של ספינות הצי המלכותי הבריטי, שנלחמו לחימה עיקשת מול שתי דוויזיות משוריינות גרמניות בין 22 במאי - 27 במאי 1940, אפשרו את קיומו של מבצע דינמו, לחילוצם של קרוב לשלוש מאות וארבעים אלף חיילים בריטים דרך העיר דנקרק הסמוכה.
לאחר כיבוש העיר, הוצב בעיר תותח על מסוג קרופ K-5 שכמעט והרס לחלוטין את אחת הערים הסמוכות, דובר (אנגליה).
בזמן הכיבוש הגרמני הפכה למפקדת הצבא הגרמני בחבל נור-פה דה קאלה וישבו בה כוחות רבים, מכיוון שהגרמנים האמינו שכוחות הברית יפלשו דרך נקודה זו.