tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מראית עין הוא דין הלכתי המסתעף מהכלל והייתם נקיים מה' ומישראל, האוסר לעשות פעולות מסוימות שבהן כשלעצמן אין כל חטא, אך הן עלולות להיראות כאילו יש בהן חטא, או ליצור את הרושם שפעולות אחרות, שיש בהן איסור, הן מותרות.
בכלל זה, החיוב שלא להיחשד בעיני אנשים בעשיית מעשים בלתי ראויים.
בעברית חדשה המונח מבטא מה שנראה בהתרשמות ראשונה ממבט שטחי.
דין מראית העין מופיע בתלמוד, ומקורו במשמעות הפסוק: "והייתם נקיים מהשם ומישראל" ובפסוקים נוספים.
דין זה משפיע על תחומים שונים בהלכה, כגון: עשיית איסור באמצעות גוי; שימוש בכספים ציבוריים; בדיני עבודה זרה, נישואין, שחיטה, מאכלים אסורים, מצוות התלויות בארץ ועוד.
ב, נאסרה שתיית דם דגים (שאינה אסורה כשלעצמה, משום שבהלכה דגים אינם בגדר בשר) משום מראית עין, אך הותרה אם יש בדם קשקשים, המלמדים שמקורו בדג.
בדומה לכך פסק הרמ"א, שבעת בישול בשר בקר בחלב שקדים, "יש להניח אצל החלב שקדים, משום מראית העין".
הרמ"א פוסק כך על איסור מדאורייתא של בשר בחלב, אך מקל כאשר מדובר באיסור מדרבנן, של בישול בשר עוף בחלב.
רש"י נותן שני מניעים לאיסור על אדם לשתות דם דגים:
שמא חברו הרואה זאת יבוא לשתות דם ממש, משום שיסבור שאין בכך איסור.
שמא חברו הרואה זאת יחשוד בו שהוא אוכל איסור.
בשולחן ערוך (סימן רמג א) נאמר "לא ישכיר אדם מרחץ שלו לאינו יהודי מפני שנקרא על שמו, ואינו יהודי זה עושה בו מלאכה בשבת", והמשנה ברורה מסביר זאת: "אלא שאסור בכל זה מפני מראית עין".
כל דבר שאסרו חכמים משום מראית העין
אף שהאיסור על מראית עין נובע מחשש מה יחשוב חברו שיראה זאת, האיסור תקף גם כאשר אין חשש כזה: "אמר רב יהודה אמר רב: כל מקום שאסרו חכמים מפני מראית העין - אפילו בחדרי חדרים אסור".
לפי פרשנות הגמרא במסכת ביצה, תנאי המשנה נחלקו בסברתו של רב, והיא שנויה במחלוקת, ולפי גרסה אחת נחלקו בכך אף בית שמאי ובית הלל.
הרי"ף פוסק כרב, אבל רבינו ניסים גאון פוסק שההלכה איננה כרב.
ראייתו היא ממשניות רבות מהן מוכח כי תנאי המשנה לא סברו כרב.
הרשב"א מגן על הרי"ף, ומוכיח כי מאותן משניות מהן הוכיח רבינו ניסים גאון כדעתו, אין כל סתירה לדברי רב.
על שתי משניות אחרות, הנראות לכאורה כסתירה לדברי רב, מיישב הרשב"א שאינן אלא במקום שהחשד הוא בטעות; כאשר אדם עושה דבר מסוים שניתן לטעות ולחשוב שהוא אסור, ועל כך נאמר שאסור לעשות דברים אלו דווקא בפרהסיא, אבל לא בסתר.
הסיבה לכך היא, מפני שיש שגם בפרהסיא החשש הוא מופרך ואינו נכון.
ואילו האיסור לעשות אף בסתר דברים שנאסרו בגלוי משום חשד, הם דברים שהם אכן אסורים, והחשד מבוסס על הלכה קיימת, אלא שלמעשה הוא עושה דבר מותר, ובאופן כזה אסור לעשות אף בסתר.
אדם חשוב או גדול במעשים, עובר על חילול השם גם בפעולות מותרות הנראות כאסורות או שגורמות לצופים בו להעלות השערות לא כשרות לגביו, כדברי ספר החינוך: הרמב"ם מביא הנחיות לתלמיד חכם שנראה שלפחות חלקן הן בהקשר זה:
מראה אקוסטית היא מתקן המשמש להחזיר ולרכז גלי קול, אחד מסוגי האמצעים ששימשו בעבר לאיכון באמצעות קול, וכיום משמש ככלי להדגמת עקרונות פיזיקליים.
לפני מלחמת העולם השנייה והמצאת המכ"ם, נבנו מראות אקוסטיות סביב חופי בריטניה כדי לספק התרעה מוקדמת מפני תקיפות אוויריות.
המתקנים המפורסמים ביותר עדיין עומדים על תילם במחוז קנט שבאנגליה, במקומות אחרים בבריטניה (ביניהם סנדרלנד, רדקר, בולבי), ובאי מלטה.
המראות בדנגנס, אשר בקנט, מוכרות גם כ"אוזניים מקשיבות", מורכבות משלוש מראות בטון שנבנו בשנות ה-20 וה-30. מכיוון שהן היו ניסיוניות נבנו מספר דגמים, האחת מוארכת, בגובה 5 מטר ובאורך 70 מטר, ושתי האחרות בצורת צלחת, וקוטרן בערך 4–5 מטרים.
בנקודת המוקד שלהן הוצבו מיקרופונים שאפשרו להבחין ברעש המטוסים המתקרבים ממרחק כמה קילומטרים בתוך תעלת למאנש.
בתנאי מזג אוויר נוחים, המראות אפשרו להבחין ברעשים ממרחק של 20 עד 30 קילומטר, ובנוסף יכלו לזהות את הכיוון שלהם.
יעילותן של המראות הייתה חלקית, והמהירות ההולכת והגוברת של מטוסים בשנות ה-30 גרמה לכך שכאשר התגלו במראה, הם היו כבר קרובים מדי ליבשה כדי להתמודד איתם באופן אפקטיבי.
פיתוח מערכות מכ"ם הובילו לסיום השימוש והפיתוח של הטכניקה.
יחד עם זאת, השיטה, שבה תחנות איסוף מחוברות ביניהן כדי למצוא את מיקום האויב בשמים, הייתה לעזר בפיתוח מערכות המכ"ם הראשונות, שהיו בין הגורמים שעזרו לבריטניה לנצח בקרב על בריטניה.
כיום מראות אקוסטיות משמשות ככלי להדגמת עקרונות פיזיקליים, וניתן למצוא כמוהן בעיקר במוזיאוני מדע.
בישראל בין השאר יש בגן המדע שבמכון ויצמן, במוזיאון המדע בחיפה ובחמד"ע.
מראה מראה: הסיפור האמיתי הוא סרט פנטזיה-קומדיה אמריקאי משנת 2012 המבוסס על האגדה "שלגיה ושבעת הגמדים" מאת האחים גרים.
הסרט בוים על ידי טרסם סינג ומככבים בו ג'וליה רוברטס, לילי קולינס וארמי האמר.
מלך אהוב נעלם אחרי שגידל את בתו, שלגיה.
אשתו היפה והאכזרית תופסת את השליטה על הממלכה ושומרת את בתה החורגת והיפהפייה בת ה-18, שלגיה, חבויה ומוסתרת בתוך הארמון.
תחת שלטון המלכה כפור שולט בממלכה, ואוצר הממלכה מידלדל ואוזל.
שלגיה יוצאת לכפר ורואה למה המלכה גרמה, אחרי שנים שבהן כל האנשים רקדו ושמחו כל יום.
כששלגיה הולכת ליער ויוצאת מהארמון לראשונה, היא נתקלת בנסיך אלקוט, נסיך עשיר ומקסים, והשניים מתאהבים.
אחרי כמה זמן המלכה הקנאית מחליטה לרצוח את שלגיה ושולחת את משרתה להרגה
ביער שנחשב למפחיד בגלל המפלצת שנמצאת שם.
המשרת מרחם על שלגיה ומייעץ לה לברוח מהממלכה.
שלגיה נלקחת תחת חסותם של חבורת גמדים מרדנים אך טובי לב, שגרים ביער בתוך מערה קטנה.
הם סולקו מהממלכה כי נחשבו ל"לא רצויים" וכנקמה הפכו לשודדים "ענקים" כשהם נועלים מעין רגליים-מתנפחות ומסכות גנובות.
הגמדים מאמצים את שלגיה ומאמנים אותה להיות שודדת כמוהם.
בינתיים, הנסיך מבקר את המלכה שמתאהבת בו ונחושה להתחתן עמו כדי למלא מחדש את הקופה הריקה של הממלכה.
אחרי שהמלכה תוקפת את הגמדים באמצעות קסם, היא רוקחת שיקוי אהבה שגורם לנסיך להתאהב בה, אך לא בצורה לה ציפתה.
הנסיך, שמתנהג כמו כלבלב מאוהב עקב השיקוי נחטף על ידי שלגיה ושבעת הגמדים זמן קצר לפני החתונה עם המלכה.
בעצתם של הגמדים, שלגיה מנשקת את הנסיך ומשחררת אותו מהכישוף.
המלכה מחליטה לחסל את שלגיה בעצמה ומשתמשת לשם כך בקסם, באמצעותו היא משסה בה את המפלצת המפחידה של היער.
בעזרתם של שבעת הגמדים והנסיך אלקוט, חותכת שלגיה את תליון הירח של המפלצת, מה שגורם לשבירת הכישוף שהוטל על המפלצת, שמתגלה כי היא אביה של שלגיה, המלך שנעלם ביער לפני שנים רבות.
המלכה משלמת על דרכיה בהפכה מאישה יפה לזקנה בלה.
היא מנסה לחסל את שלגיה באמצעות תפוח מורעל בחתונתה עם הנסיך, אך שלגיה עולה על המזימה ואומרת לה: "חשוב לדעת מתי הובסת" ומאלצת את המלכה לאכול את התפוח ולמות.
אחרי שהמלכה מתה, ושלגיה מתחתנת עם הנסיך, יוצאים אנשי הארמון ותושבי הממלכה בהובלתה של שלגיה בשיר ובריקוד סוער, בסגנון בוליווד.
ג'וליה רוברטס – המלכה הרעה
לילי קולינס – הנסיכה שלגיה
ארמי האמר – הנסיך אלקוט
רוברט אמס – צ'ארלס רנבוק
במקביל לגרסה המקורית של הסרט יצאה גרסה מדובבת לעברית ביום צאתו לבתי הקולנוע בישראל.
ענת וקסמן - המלכה הרעה
אמנון וולף - הנסיך אלקוט
נורית בנאי קורן - מרגרט
תום שוורצברג - צ'ארלס רנבוק
אוהד שחר- במאי הקולות בעברית, ראש הכפר
מראה שחורה היא סדרת אנתולוגיה טלוויזיונית בריטית מסוגת מדע בדיוני ודיסטופיה שנוצרה על ידי צ'ארלי ברוקר.
הסדרה עוסקת בהשלכות אפשריות של אורח החיים המודרני והטכנולוגי על עתיד האנושות וערכיה.
ברוקר ציין כי "לכל פרק יש ליהוק, תפאורה ואפילו מציאות שונים.
אבל כולם עוסקים בדרך שבה אנחנו חיים בהווה ובדרך בה אנו עלולים לחיות בזמן הקרוב אם לא נשים לב".
הסדרה הופקה על ידי Zeppotron עבור Endemol.
בכל עונה יש בין 3 ל-6 פרקים.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה בשנת 2011, ושודרה עד שנת 2014, בערוץ 4 הבריטי.
לאחר שבדצמבר 2014 נטפליקס הוסיפה את הסדרה לצפייה דרך הקטלוג שלה, בספטמבר 2015 רכשה נטפליקס את הסדרה כולה והחלה לשדר אותה בלעדית בשירות שלה החל מעונתה השלישית שעלתה לשידור באוקטובר 2016. ב-5 ביוני 2019, עלתה לשידור עונתה החמישית.
במאי 2022 נודע כי עונה שישית מצויה בהליכי פיתוח בנטפליקס.
ביוני 2023 עלתה לשידור ב"נטפליקס" עונה שישית.
ב-10 באפריל 2025 עלתה לשידור עונה שביעית.
ב-28 בדצמבר 2018, הועלה לנטפליקס הסרט הראשון באורך מלא של הסדרה אשר נקרא "מראה שחורה: בנדרסנאץ'" ועוסק במתכנת צעיר אשר מעבד ספר פנטזיה למשחק וידאו.
הסדרה זכתה שלוש פעמים בפרס אמי לבידור בפריים טיים ב-2017, 2018 ו-2019 על הפרקים "סאן ג'וניפרו", "החללית קאליסטר" ועל הסרט "בנדרסנאץ'" בהתאמה.
צ'ארלי ברוקר הסביר את שם הסדרה בראיון לעיתון "הגרדיאן":
"אם טכנולוגיה היא סם, וזה באמת מרגיש כמו סם, אז מהן בדיוק תוצאות הלוואי?
סדרת הדרמה "מראה שחורה" מתקיימת באזור שבין הנאה לאי נוחות.
"המראה השחורה" של הכותרת היא זו שתמצא בכל קיר, בכל שולחן, בכל כף יד: המסך הקר והמבריק של הטלוויזיה, הצג או הסמארטפון".
הסרט באורך מלא הראשון של מראה שחורה שוחרר בנטפליקס ב-28 בדצמבר 2018, לאחר שהוכרז רשמית ביום הקודם.
הסרט, שמתרחש בשנת 1984, עוקב אחר סטפן (פיון וייטהד), מתכנת צעיר שמתחיל לפקפק במציאות כשהוא מעבד ספר פנטזיה למשחק וידאו, ועד מהרה הוא מתחיל לעמוד בפני אתגר מסובך.
בנדרסנאץ' הוא סרט אינטראקטיבי, המבקש מדי פעם מהצופה לבחור באחת משתי אפשרויות על המסך שמשפיעות על אופן ההתרחשות בסרט.
ישנם מספר מסלולים אפשריים בהם ניתן לחוות את הסרט, וחמישה סופים שונים.
בסרט משחקים ויל פולטר, קרייג פרקינסון, אליס לאו ואסים צ'אודרי.
בספטמבר 2024, העונה השביעית של הסדרה חשפה את צוות השחקנים במהלך אירוע ה-Geeked Week של נטפליקס.
השחקנים החדשים שיצטרפו לעונה כוללים את: אקוופינה, פיטר קפלדי, אמה קורין, פטסי פראן, פול ג'יאמטי, לואיס גריבן, אוסי איחילה, ראשידה ג'ונס, סיינה קלי, רוזי מקיואן, כריס או'דאוד, איסה ריי, פול ג'י ריימונד, טרייסי אליס רוס והארייט וולטר.
חלק מהשחקנים מהעונה הרביעית ישובו לפרק המשך ל-"USS Callister", ביניהם: כריסטין מיליאוטי, בילי מגנוסן, ג'ימי סימפסון, מילנקה ברוקס, ואוסי איחילה.
העונה השביעית תכלול שישה פרקים ותשודר בנטפליקס במהלך שנת 2025
כְּאֹהֶל הַנִּמְתַּח בְּדָרֵי מַעְלָה (או על שם הרפרן מַרְאֵה כֹהֵן) הוא פיוט הנאמר על ידי קהילות אשכנז בתפילת מוסף של יום הכיפורים, לאחר אמירת סדר העבודה של הכהן הגדול ביום הכיפורים בבית המקדש.
בחלק מן הקהילות, נוהגים לומר רק את ארבע השורות הראשונות ושלוש השורות האחרונות של הפיוט, או רק את חציו הראשון.
מחבר הפיוט אינו ידוע, אך ניתן לשער מכך שהפיוט נכתב ללא חריזה, שהוא שייך ככל הנראה לתקופה הקדם-קלאסית בתולדות הפיוט.
למרות זאת, באופן חריג ומפתיע, לא נמצאו העתקות שלו בגניזת קהיר.
הפיוט בנוי באקרוסטיכון של א"ב, כאשר כל שורה מתחילה באות הא"ב הבאה אחרי אות כ"ף היחס.
עם זאת, בקהילות רבות נהגו לומר את תחילת וסוף הפיוט ולדלג את אמצעו.
הפיוט "מראה כהן" מתאר את פארו ואת מראהו של הכהן הגדול כאשר עבד בבית המקדש, ובפרט כאשר זכה להיכנס לקודש הקדשים במהלך עבודת יום הכיפורים.
פיוט זה מזכיר מאוד את תיאורו של שמעון הכהן בספר בן סירא, ונכתב ככל הנראה בהשפעתו.
אחד מהקשיים שבפיוט, הוא בסדר הדימויים שחלקם מקראיים וחלקם דברי חז"ל.
בודדים מן הדימויים מופיעים במקורם כמציינים דברים של ממש, ואילו האחרים מופיעים במקורותיהם כדימויים המתייחסים לה' או לבני אדם.
הזמר שלמה כהן הוציא שיר בשם 'מראה כהן', שמילותיו לקוחות מהבית הראשון של הפיוט.
מֶרָאנוֹ (באיטלקית: Merano; בגרמנית: מֶרָאן (Meran); בלדינית: מָרָאן (Maran)) היא עיר בנפה האוטונומית דרום טירול שבמחוז האוטונומי טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה.
העיר ידועה בעיקר בשל המרחצאות החמים שלה והיא שוכנת בתוך שקע המוקף בהרים המתנשאים עד לגובה של 3335 מטרים מעל פני הים, בכניסה לעמק פסיאר (Passeier) ולעמק וינשגאו (Vinschgau).
בעבר הייתה מראנו מקום מגורים מועדף לכמה מדענים, סופרים ואמנים, כולל פרנץ קפקא, עזרא פאונד ופול לזרספלד, שאהבו את האקלים המתון של העיר.
האזור שבו שוכנת מראנו היה מיושב כבר מאז האלף השלישי לפני הספירה, כפי שניתן להסיק מהממצאים הארכאולוגיים שנתגלו, בעיקר המנהירים.
תולדותיה של העיר מתחילות בשנת 15 לפנה"ס, כאשר הרומאים כבשו את עמק הנהר אדיג'ה והקימו במקום תחנת דרכים בשם סטאטיו מאינסיס (Statio Maiensis).
היישוב מוזכר לראשונה בשטר קניין משנת 857 בשם מאירניה (Mairania).
הרוזנים של מצודת טירול הקנו ליישוב מעמד של עיר במהלך המאה ה-13 ועשו אותה לעיר הבירה של רוזנות טירול.
לאחר שהרוזנות הועברה לידיו של בית הבסבורג ב-1363, עם התפטרותה של מרגרטה מאולטש, העביר פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה, ב-1420 את החצר של טירול לאינסברוק.
למרות שהעיר נותרה הבירה הרשמית עד ל-1848 היא איבדה בהדרגה את הבכורה שלה ואת חשיבותה כצומת לדרכי המסחר בין איטליה וגרמניה.
ב-1477 הועברה המטבעה שפעלה בעיר לעיר האל (Hall).
המרד של טירול ב-1809 כנגד הכיבוש הצרפתי הסב את תשומת הלב למראנו.
באותה שנה, נחל צבא של איכרים ניצחון על הכוחות המאוחדים של צרפת ושל ממלכת בוואריה, אך לאחר מכן נכשלה המרידה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, נעשתה מראנו חלק מאיטליה על פי חוזה סן-ז'רמן, יחד עם שאר החלקים הדרומיים של טירול שהייתה עד אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-12 באפריל 2010 נקלעה רכבת שהייתה בדרכה למראנו למפולת בוץ במרחק 30 ק"מ מהעיר וכתוצאה מכך ירדה הרכבת מהפסים.
באסון נספו 9 בני אדם ונפצעו 28, מתוכם 7 נפצעו קשה.
בראשית המאה העשרים פעל במקום סנטוריום לחולי שחפת, חולה השחפת המפורסם ביותר ששהה בו היה פרנץ קפקא.
לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח המקום לטובת יהודים ניצולי שואה חולי שחפת בסיוע ארגון הג'וינט.
בשנת 1952 נסגר הסנטוריום וחוליו עלו למדינת ישראל לצורך המשך הטיפול.
בין האתרים החשובים בעיר נמנים שערי העיר מתקופת ימי הביניים.
הכנסיות הראשיות בעיר הן כנסיית ניקולאוס הקדוש (Pfarrkirche St.
Nikolaus) וכנסיית ברברה הקדושה (St.-Barbara-Kapelle), שתיהן מהמאה ה-15. בתקופה זו נבנתה גם המצודה.
גשר האבן החוצה את נהר פסר נבנה במאה ה-17.
מראנו עברה תהליך של התפתחות כאשר הפכה ליעד פופולרי כאתר מרחצאות, בעיקר לאחר שהחלה לבקר במקום אליזבת, קיסרית אוסטריה.
במאה ה-19 נבנו התיאטרון העירוני, בניין הקורהאוס (Kurhaus) ופארק הקיסרית אליזבת.
כמו כן מפורסמות הטיילות לאורך הנהר.
לאחר שמראנו סופחה לאיטליה, בנו רשויות המשטר הפשיסטי בניין עירייה חדש בשנות העשרים של המאה ה-20.
מראה השנה של עלית היא תחרות דוגמנות הנערכת מדי שנה על ידי סוכנות הדוגמנות עלית.
מטרת התחרות היא לגלות דוגמניות חדשות שיעבדו בשוק האופנה הבינלאומי ויהוו פנים חדשות בתעשייה.
בתחרות משתתפות מדי שנה בערך 350,000 מתמודדות מבערך 70 מדינות המתמודדות בדרך כלל לפני זה בתחרויות ארציות על מנת לייצג את מדינתן בתחרות.
לראשונה נערכה התחרות בשנת 1983 ומשנת 1985 היא נערכת בכל שנה.
ישראל שולחת מדי שנה נציגות לתחרות.
אלה, נבחרות בטקס "טופ מודל עלית", שעורכת הסוכנות "עלית ישראל" (Elite Models Israel) הסניף הישראלי של הסוכנות העולמית ובשנים מסוימות הזוכה בתחרות תגלית השנה נסעה לייצג את ישראל בתחרות.
בין הדוגמניות שייצגו את ישראל בתחרות נמנות, :
תחרות טופ מודל 2003 של עלית שודרה בערוץ 2 על ידי טלעד והונחתה על ידי מיכל ינאי ובין השופטים בתחרות נמנתה מלכת היופי ניקול הלפרין.
שתי הזוכות במקומות הראשונים נסעו לייצג את ישראל בתחרות בסינגפור שסוקרה גם היא על ידי הערוץ,.
תוצאה סופית מתמודדת טופ מודל 2003 ישראלה אבתאו סגנית ראשונה מאי אקרמן סגנית שנייה מיטל גל 5 המועמדות הסופיות שיר שומרון
חן רוט 10 המועמדות הסופיותניבה שוויצר
ב-2004 התחרות הונחתה על ידי שירז טל ובין המתמודדות היו השחקנית יעל גרובגלס.
הזוכה במקום הראשון ייצגה את ישראל בתחרות שנערכה בסין באותה שנה.
תוצאה סופית מתמודדת עלית מודל 2004 קסניה סטפנוב סגנית ראשונה מריה סמנץ סגנית שנייה שרית אלר
מראח רבאח הוא כפר פלסטיני הממוקם במרחק של 7 ק"מ (בקו אווירי) דרומית לבית לחם.
הכפר נמצא בנפת בית לחם, בצפון חבל יהודה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה בו 1,661 תושבים.
במפקד 1931 נמנתה אוכלוסיית מראח רבאח יחד עם בית פג'אר, מראח מעלא ואום סלמונה.
סך כל האוכלוסייה היה 1,043, כולם מוסלמים, אשר התגוררו ב-258 בתים.
בעקבות מלחמת השחרור, ואחרי הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר מראח רבאח לשליטה ירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של מראח רבאח הייתה 198 נפש.
מאז מלחמת ששת הימים מראח רבאח נמצא תחת שליטה ישראלית.
מראה שחורה: בַּנדֶרסְנאץ' הוא סרט אינטראקטיבי מסוגת האימה והמדע בדיוני משנת 2018, מתוך סדרת המדע הבדיוני "מראה שחורה", שנכתב על ידי יוצר הסדרה צ'ארלי ברוקר ובבימויו של דייוויד סלייד.
הסרט עלה לנטפליקס ב-28 בדצמבר 2018 ככותר עצמאי.
הסרט מבוסס על משחק וידאו מתוכנן של חברת "Imagine Software" באותו השם שלא יצא, לאחר שהחברה הגישה בקשה לפשיטת רגל ב-9 ביולי 1984, באותו היום בו מתחיל הסרט.
באמצעות אלמנטים של אימה ומדע בדיוני, בנדרסנאץ' משלב מטא-פרשנות והרהור על בחירה חופשית.
בנדרסנאץ' זכה בפרס אמי בשנת 2019 בקטגוריה "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר".
בנדרסנאץ' הוא סרט אינטרקאטיבי: מדי פעם הצופה נדרש לבצע בחירה בין שתי אפשרויות שמוצגות על המסך אשר ישפיעו על המשך העלילה.
מדריך קצר בתחילת הסרט, שמותאם למכשיר שהסרט מוזרם עליו, מסביר לצופה כיצד לבצע את הבחירות.
יש לצופה עשר שניות כדי לבחור, אחרת החלטת ברירת המחדל מתבצעת.
לאחר סיום סיבוב, לצופה ניתנת האפשרות לחזור ולבצע בחירה אחרת.
זמן הצפייה הממוצע הוא 90 דקות, אם כי המסלול המהיר ביותר מסתיים לאחר 40 דקות, ולפחות מסלול אחד מוביל לחוויית צפייה של 2.5 שעות (150 דקות).
ישנם 150 דקות של חומר גלם ייחודי שמחולק ל-250 קטעים.
IGN דיווח כי על פי נטפליקס, ישנם חמישה סופים "מרכזיים", עם גרסאות מעט שונות לכל סוף.
המפיק ראסל מקלין אמר שיש בין 10 ל-12 סופים, שחלקם מעורפלים יותר בהשוואה לאחרים, ולברי דייוויד סלייד, יש כמה "ביצי זהב" שייקח הרבה זמן עד שהצופים יגלו איך להשיג אותן.
על פי המפיקים בפועל צ'ארלי ברוקר ואנאבל ג'ונס, אף סוף אינו נחשב ל"עדיף" על כל האחרים.
ברוב המקרים, כאשר הצופה מגיע לסוף, הסרט האינטראקטיבי נותן לצופה את האפשרות לבצע שוב בחירה קריטית כדי לאפשר לו לחקור את הסופים האלה, ולחלופין הצופה יכול לבחור להציג את כתוביות הסיום של הסרט.
במקרים מסוימים, ניתן להגיע לאותו קטע בדרכים שונות רבות, אך הוא יציג בפני הצופה אפשרויות בחירה שונות בהתאם לאופן שבו הוא הגיע אליו.
במקרים אחרים, לולאות מסוימות מכוונות את הצופים להגיע לנרטיב מסוים, ללא קשר לבחירות שהם עושים.
באנגליה של יולי 1984, מתכנת צעיר בשם סטפן באטלר (פין וייטהד) חולם לעבד ספר משחק בשם "בנדרסנאץ'" מאת הסופר הטרגי ג'רום פ.
דייוויס (ג'ף מינטר), לתוך מה שהוא מקווה שיהיה משחק הרפתקאות מהפכני.
במשחק יש לחצות מבוך גרפי של מסדרונות, תוך הימנעות מיצור בשם פקס, ולקבל מדי פעם החלטות על ידי הוראה שמופיעה על המסך.
באטלר יוצר את המשחק עבור חברת משחקי הווידאו "Tuckersoft", שמנוהלת על ידי מואהן תאקור (אסים צ'אודהרי) ומעסיקה את יוצר המשחקים הדגול קולין ריטמן (וויל פולטר).
לבאטלר מוענקת בחירה האם לקבל או לדחות את עזרתה של החברה בפיתוח המשחק.
אם באטלר יקבל את ההצעה, ריטמן יגיד שהוא בחר את "המסלול הלא נכון", באטלר יחוה את היום שוב, ובסופו תינתן לו אותה הבחירה.
בבחירה השנייה, באטלר מתחיל לעבוד על המשחק בכוחות עצמו, לאחר שניתן לו דדליין לספטמבר, כדי שהחברה תוכל להוציא אותו לחג המולד.
במאבק כנגד באגים של תוכנת המשחק, באטלר נהיה יותר ויותר לחוץ ומפתח עוינות כלפי אביו פיטר (קרייג פרקינסון).
במהלך תקופה זו, באטלר מבקר אצל ד"ר ר.
היינס (אליס לאו), במרפאה לטיפול בדיכאון.
הצופה יכול לבחור לגרום לבאטלר להסביר לד"ר היינס על מות אימו כשהיה בן חמש; פיטר לקח את בובת הארנב הממולא שלו, כיוון שחשב שבני גילו אינם צריכים להסתובב עם בובות.
סטפן מסרב לצאת בלעדי הבובה ואימו נאלצת לנסוע ברכבת מאוחרת יותר.
רכבת זו יורדת מן הפסים וכמה נוסעים נהרגים, כולל אימו של סטפן.
באטלר חש מאז כי הוא האחראי למותה.
ד"ר היינס נותנת לבאטלר מרשם לתרופות נוגדות דיכאון, והצופה יכול לבחור אם באטלר ייקח או ידיח באסלה.
לצופה ניתנת האפשרות להחליט עבור באטלר אם לבקר בדירה של קולין, שם הוא מתגורר יחד עם חברתו קיטי וילדתם פרל.
הזוג לוקח הלוצינוגנים, ולאחר מכן קולין מדבר על ציר זמן חלופי ומסלולים שונים.
כדי להדגים את התאוריה על מציאות חלופית, קולין דורש מבאטלר לקבוע, באמצעות הצופה, מי מהם יקפוץ למוות מהמרפסת.
אם באטלר קופץ הוא מת, והחברה מסיימת את המשחק, שמקבל ביקורת שלילית.
אם קולין היה זה שקפץ, הוא נעדר מסצנות עתידיות באופן מסתורי.
כשמגיע המועד האחרון להגיש את המשחק, באטלר מגלה במשחק שגיאות מוזרות.
באטלר מתחיל להרגיש שהוא נשלט על ידי כוחות חיצוניים, ותוהה עד כמה הוא סומך על אביו ועל ד"ר היינס.
באטלר מוצא את חייו כדומים לאלה של ג'רום דייוויס, כשהוא רואה דימויים חוזרים של "סמל המסלול המסתעף", שהוביל לכאורה את דייוויס לערוף את ראשה של אשתו.
מסלול אחד מוביל את באטלר להילחם בפסיכיאטרית שלו במהלך הפגישה, ולאחר מכן מתגלה שהוא נמצא בסט צילומים, שבו אביו הוא אחד השחקנים.
סדרה אחת של בחירות מובילה את באטלר לעבור דרך מראה לעצמו בן ה-5 ולמות עם אימו בתאונת הרכבת, דבר שגורם לו למות בהווה.
במסלולים אחרים, לצופה יש אפשרות לגרום לבאטלר להרוג את אביו, ולקבור או לבתר את הגופה שלו.
קבירת הגופה מובילה את באטלר להיעצר לפני הוצאת המשחק; ביתור הגופה מוביל לשחרור מוצלח של המשחק, אבל באטלר נכנס לכלא זמן קצר לאחר מכן והמשחק נאסף מהחנויות.
בחלק מהמקרים מגיעים קולין, תאקור או קיטי לביתו של באטלר, ולעיתים ניתנת האפשרות להרוג אותם.
בחלק מהסופים, לצופה מוצגת ביקורת בטלוויזיה למשחק בנדרסנאץ'.
סוף אחר מראה את פרל המבוגרת שעובדת כמתכנתת בנטפליקס, ומנסה לעבד את המשחק לסרט אינטראקטיבי, דבר שמוביל אותה להתחיל לחוות את אותם דימויי "מסלול מסתעף", כפי שנראו על ידי ג'רום דייוויס ובאטלר.
מקורו של המונח "בנדרסנאץ'" ("Bandersnatch") מגיע מיצור דמיוני שנוצר על ידי לואיס קרול, ומופיע בשיריו "ג'ברווקי" ו-"ציד הסנרק".
הסרט מספק מספר אזכורים לעבודות של קרול.
חלק מהמניעים של באטלר הוא למצוא את בובת הארנב הממולאת שלו, דבר שמוביל אותו לסודות עמוקים יותר – בדומה לחיפוש של אליס לארנב הלבן ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
קולין וחברתו מובילים את באטלר לחוויה פסיכדלית, שדומה למסיבת התה של הכובען המטורף מאותו סיפור, והופעתה של קיטי, חברתו של קולין, דומה לזו של הכובען.
בשלב מסוים, באטלר עובד דרך מראה, דבר שכנראה מהווה אזכור ל"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם".
העיצוב של הדמות פקס דומה לציור של הדמות בנדרסנאץ' שצייר קרול.
בנוסף, הסרט מכיל אלמנטים מיצרותיו של פיליפ ק.
דיק, שכתב לעיתים קרובות על מציאויות חלופיות, וספרו "יוביק" מאוזכר ויזואלית בסרט.
צ'ארלי ברוקר השווה את הסיפור לסרט הקומדיה "לקום אתמול בבוקר", שמספר על דמות שחיה מחדש את אותו היום שוב ושוב.
כמה מן הנושאים של היעדר בחירה חופשית, ניטור ובקרה, וכמו גם שנת התרחשות הסרט, 1984, מובילה להשוואתו לרומן של ג'ורג' ארוול, 1984.
ב"בנדרסנאץ'" יש אלמנטים של קומדיה, זוועה, פאתוס, מדע בדיוני ואלמנטים תקופתיים של שנות ה-80. דייוויד גריפין מ-IGN השווה את הסרט למשחק ההרפתקאות "המתים המהלכים", ולמשחק ההרפתקאות "Detroit: Become Human".
הסרט מכיל מטא-פרשנות: סטיוארט מורטינג מ"הגרדיאן" כתב כי "ברוקר פרסם צורה חדשה של סיפור סיפורים, אחר כך זיהה את המבוכות שבה ופירק אותן בזו אחר זו".
כמו בפרקים הקודמים, "בנדרסנאץ'" מעניק מספר רב של אזכורים לפרקים קודמים של "מראה שחורה".
סמל "המסלול המסתעף", שג'רום דייוויס ולאחר מכן באטלר חווים, הוא הגרסה הדיגיטלית לסמל שבשימוש בפרק "דב לבן".
אחד המשחקים המצליחים של חברת "Tuckersoft" הוא "Metal Hedd", רפרנס ל"מטאלהד", פרק של מראה שחורה שבויים גם הוא על ידי דייוויד סלייד.
בנוסף, קולין עובד על משחק בשם "Nohzdyve", רפרנס לפרק "Nosedive" ("תגובת שרשרת").
באטלר נפגש עם הפסיכיאטרית שלו במרפאת סיינט ג'וניפר, על שם "סאן ג'וניפרו", בעוד ש-"Tuckersoft " מתייחס ל-"TCKR מערכות" שהוצג לראשונה ב"סאן ג'וניפרו", ואוזכר שוב בפרקים נוספים מאוחר יותר.
אזכורים לפרקים אחרים של "מראה שחורה" ניתן לראות בכתבות חדשותיות המוצגות בתצלומים קצרים של דפי העיתון "סאן" ובסיקורים חדשותיים בטלוויזיה; פרקים כאלו כוללים את "ההמנון הלאומי", "15 מיליון נקודות", "מיד אשוב", "הרגע של וולדו", "השנואים במדינה", "החללית קאליסטר", "קרוקודיל" ו-"Hang the DJ".
באחד הסופים, נשמע צליל של הקלטת נתונים על קלטת; טעינת הצליל לתוך ספקטרום סינקלייר תיתן קוד QR עם סמל "דב לבן" באמצע, שמוביל לאתר בדיוני של "Tuckersoft".
מראות שבורות הוא סרט קולנוע דרמה ישראלי משנת 2019 שנכתב ובוים על ידי אמרי מטלון ואביעד גבעון.
בסרט מככבים יפתח קליין ושירה האס.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול, בבכורה אירופית בפסטיבל רומא והיה מועמד לשלושה פרסי אופיר (עבור התסריט, השחקנית הראשית והליהוק).
'מראות שבורות' זכה בפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל FCIM במונטריאול ובפרס חבר השופטים בפסטיבל 'שלינגל' בגרמניה.
כתבי ומבקרי אתר הקולנוע הישראלי 'סרט' דרגו את 'מראות שבורות' כאחד מחמשת הסרטים הישראליים הטובים ביותר לשנת תשע"ט.
הסרט הופץ מסחרית בישראל על ידי 'סרטי יונייטד' ובטריטוריוית שונות ברחבי העולם ביניהם ארצות הברית, סין ואפל טי וי על ידי תאגיד התקשורת הבינלאומי E one
הסרט מתאר את מערכת היחסים בין גיורא (יפתח קליין) לבתו, אריאלה (שירה האס).
גיורא, קצין בדרגת אלוף-משנה, הוא אב קפדן המעניש את בתו על כל פריצת גבול.
מערכת היחסים ביניהם אף גובלת בהתעללות מינית.
יום אחד אריאלה גורמת לתאונת דרכים בעקבות חוסר ניסיונה, וגיורא מסרב להעניש אותה.
אריאלה יוצאת למסע על מנת להעניש את עצמה בקנה מידה כמה שיותר גדול, ובדרכה מגלה אירוע מטויח מהעבר הצבאי של אביה, שמהווה הגורם להתנהגותו.
שם השחקן/יתשם הדמותשירה האסאריאלהיפתח קלייןגיורארננה רזנאווהמנואל אלקסלסירעותיואב רוטמןבןיעקב זדה-דניאלסיטוןלאורה ריבליןפניהאורן יאדגרדוידדון לני-גבאיקרןאביב פנקסאביבמיכאלה אלקיןדנהניב זילברברגשימיאריה הספרינועם
יוצרי הסרט אמרי מטלון ואביעד גבעון הכירו בלימודיהם בבית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה ולאחר סיום הלימודים הם החלו את כתיבתו של הסרט.
'מראות שבורות' הוא סרט הביכורים באורך מלא של שני היוצרים.
הסרט הופק על ידי ליאורה לנדאו ורונית רייכמן בשיתוף עדו קרטש והבמאים ויצא בתמיכת קרן רבינוביץ, רשת 13, Yes קולנוע ישראלי והקרן לעידוד הסרט הישראלי.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ברחבי העולם והיה לאחד הסרטים האהודים על המבקרים בפסטיבל רומא 2018 בו הוצג כ"כתב אשמה אמיץ נגד הגבריות הישראלית".
דווקא בישראל הדעות לגביו היו חלוקות, כאשר חלק מהמבקרים שיבחו אותו בעוד אחרים הסתייגו מקיצוניותו.
אף על פי שמדובר בסרט עלילתי וצוות שחקנים מקצועיים, חלק מהמבקרים מחו על העובדה שאריאלה, גיבורת הסיפור, מענישה את עצמה פיזית ונפשית.
על אף היותו סרט קשה לצפייה, לפי ההערכות צפו ב'מראות שבורות' כשלושים אלף איש בבתי הקולנוע בישראל.
מראדי היא העיר השנייה בגודלה בניז'ר.
העיר ממוקמת כ-527 ק"מ מניאמיי, בירת ניז'ר.
החודש הכי חם הוא מאי (30 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 734 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (228 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
העיר ממוקמת ליד הכבישים RN1, RN9 ו-RN18.
עבודת מראה היא יצירה פלסטית של אמנות עכשווית שנוצרה ב-1965 על ידי מייקל בולדווין, חבר בקולקטיב האמנות הקונספטואלית הבריטית, אמנות ושפה.
עבודת מראה, היא מיצב של מראות במידות שונות.
היא מורכבת ממספר מראות בגדלים שונים, המכוסות בזכוכית רגילה או מעוותת ומוצגות על לוחות עץ.
מיצב זה מלווה בהוראות הסבר ובעבודות טקסט התלויות בחלל המוזאון ביחד עם המראות.
גלריית ברונו בישופברגר, ציריך, שווייץ.
המוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה, ברצלונה, ספרד.
טירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית, מונסורו, צרפת.
יצירת אמנות זו, מהראשונות של הקולקטיב אמנות ושפה, מחליפה
את המשטח הקלאסי של הציור על ידי מראות.
עובדה המאפשרת לדון, בין היתר, בנושא הייצוג כמו גם במקומו ותפקידו של הצופה ביצירת האמנות.
המראה הוא משטח מלוטש המשקף את קרני האור, ללא דימוי, האמנים אומרים על המחווה הזו:
המראה ממוקמת במקום בו יכול להיות הציור, הצופה רואה את עצמו מתבונן ביצירה והשימוש האחרון של הסלפי, תרם רבות לפופולריות של עבודת המראה.
מראה חד כיוונית, המכונה גם מראה דו כיוונית (או זכוכית חד כיוונית, מראה חצי כסופה ומראה שקופה למחצה), היא מראה דו-צדדית המשקפת מצד אחד ושקופה מצד שני.
התפיסה של העברת אור בכיוון אחד מושגת כאשר צד אחד של המראה מואר באור בהיר וחזק והצד השני חשוך.
כך מתאפשרת צפייה מהצד החשוך אך לא להפך.
הפטנט האמריקני הראשון למראה חד כיוונית הופיע בשנת 1903, ונקרא אז "מראה שקופה".
הזכוכית מצופה בשכבת מתכת דקה וכמעט שקופה (או מכוסה בתוכה) (חלונות מצופים באלומיניום).
התוצאה היא משטח שיקוף המשקף מעט אור וחודר לשאר.
האור תמיד עובר באופן שווה בשני הכיוונים.
עם זאת, כאשר צד אחד מואר בהיר והשני חשוך, הצד האפל מתקשה לראות מהצד המואר בהיר מכיוון שהוא מוסווה על ידי ההשתקפות הבהירה הרבה יותר של הצד המואר.
מראה חד-כיוונית משמשת בדרך כלל כמראה רגילה לכאורה בחדר מואר, עם הצד האפל בהרבה.
מהצד המואר, אדם העומד מול המראה רואה את השתקפותו כמו במראה רגילה.
בצד האפל רואים את זה, המראה הופכת לשקופה ופועלת כמו חלון שקוף.
האור מהחדר המואר המשתקף מהמראה חזרה לחדר עצמו גדול בהרבה מהאור המועבר מהחדר החשוך, ומציף את כמות האור הקטנה המועברת מחושך לחדר המואר; לעומת זאת, האור המוחזר חזרה אל הצד האפל מוצף על ידי האור המועבר מהצד הבהיר.
זה מאפשר לצופה בצד האפל לראות את החדר המואר בסתר.
כאשר מראות כאלה משמשות לתצפית חד כיוונית, חדר הצפייה מוחזק על ידי וילון חשוך או פרוזדור דלת כפול.
חדרי תצפית אלה שימשו ב:
תוכנית מציאות, כמו האח הגדול, העושה שימוש נרחב במראות חד כיווניות ברחבי הסט שלה, לאפשר לצלמים הנעים במדרונות מושחרים מבלי להיראות.
מרפסות תצפית ביטחונית באזורים ציבוריים
נהגי רכבת ברכבות מטרו חדישות.
לעיתים משתמשים בגרסאות קטנות יותר ב:
חלונות כהים בכלי רכב או בניינים
מסך הטלפון הנייד והטאבלט מאפשרות להשתמש במסך כמראה כאשר הוא כבוי
מצלמות אבטחה, בהן המצלמה מוסתרת בתוך מארז מראות
אפקטים שלביים (במיוחד רוחו של פפר )
טלפרומפטרים, שם הם מאפשרים למגיש לקרוא מתוך טקסט המוקרן על זכוכית ישירות מול סרט או מצלמת טלוויזיה
מערכים נפוצים של אשליית מראת אינסוף
מראה חכמה (רכישה מקוונת) המציג את המוצר על גוף המתבונן
משחקי וידאו ארקייד, כמו פולשים מהחלל
אותו סוג של מראה, כאשר משתמשים בו במכשיר אופטי, נקרא מפצל קרניים ועובד על אותו עיקרון כמו מראה של עמוד השדרה.
מראה שקופה חלקית היא גם חלק אינטגראלי מהאינטרפרומטר פברי-פרו.
מראמה קווין ואהירואה הוא כדורגלן עבר מטהיטי ששיחק בעמדת החלוץ.
ואהירואה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פיראה המקומית ובגיל 17 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של נאנט.
בשנת הצטרף לקבוצת המילואים ושנה לאחר מכן הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בעונת 2001/2002 כבש את שער הבכורה שלו במסגרות אירופיות במשחק נגד פ.ס.וו.
באוגוסט , ואהירואה חתם בניס.
בשנת זכה לתואר כדורגלן השנה באוקיאניה.
בהמשך הקריירה שיחק בעוד מועדונים בצרפת ובאירופה, כגון: לוריאן, נאנסי, מונקו ופנאתינאיקוס.
ב-12 באוקטובר 2013, חזר לפיראה, קבוצת נעוריו.
בהמשך שיחק גם בטמנאווה ודרגון.
בספטמבר פרש מכדורגל ומונה לנשיאה של דרגון.
בצהירותו, שיחק ואהירואה בנבחרת הצעירה של צרפת, אך מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.
בספטמבר , זומן לראשונה לסגל נבחרת טהיטי לקראת המשחקים נגד ו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ואהירואה, אף זומן לסגל הנבחרת לקראת ההופעה ההיסטורית של הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2013, והיה השחקן היחיד בסגל ששיחק מחוץ לטהיטי.
ואהירואה, צבר חמש הופעות בנבחרת ללא שער.
ואהירואה, הוא בן דודו של כדורגלן העבר פסקל ואהירואה, אשר בניגוד לבן דודו שיחק בנבחרת צרפת.
ואהירואה נוהג לחגוג את שעריו, תוך כדי תנועה של חתירה בקאיאק, כמחווה לטהיטי מולדתו.
בשנת , עת עזב את פאנטראקיקוס, החל לסבול מתחושת דיכאון אשר ליוותה אותו במשך שנתיים.
מראה עקומה היא מראה עם משטח מחזיר עקום.
המשטח עשוי להיות קמור (בולט כלפי חוץ) או קעור (שקוע פנימה).
לרוב המראות העקומות יש משטחים המעוצבים כחלק מכדור, אך לעיתים משתמשים במכשירים אופטיים בצורות אחרות.
הסוג הלא-כדורי הנפוץ ביותר הוא מחזירי אור פרבוליים, הנמצאים במכשירים אופטיים כמו טלסקופים מחזירים המדמים עצמים (אובייקטים) רחוקים, מכיוון שמערכות מראה כדוריות, בדומה לעדשות כדוריות, סובלות מסטייה כדורית.
יש להם אזורים קמורים וקעורים המייצרים תמונות מעוותות במכוון.
הם גם מספקים תמונות מוגדלות מאוד או קטנות יותר (קטנות יותר) כאשר האובייקט ממוקם במרחקים מסוימים.
מראה קמורה או מראה מבדרת היא מראה עקומה בה המשטח המחזיר בולט לעבר מקור האור.
מראות קמורות מחזירות אור כלפי חוץ, ולכן הן לא משמשות למיקוד האור.
מראות כאלה תמיד יוצרות דמות מדומה (וירטואלית) של אובייקט הנמצא לפניהן, שכן המוקד (F) ומרכז העקמומיות (2F) הן נקודות דמיוניות "בתוך" המראה, באזור שאליו לא ניתן להגיע.
כתוצאה מכך, לא ניתן להקרין על המסך תמונות שנוצרו על ידי מראות אלה, והדמות נראית כאילו היא נמצאת בתוך המראה.
הדמות קטנה מהאובייקט, אך היא הולכת וגדלה ככל שהאובייקט מתקרב למראה.
קרני אור מקבילות מתבדרות אחרי השתקפות במראה קמורה, מפני שכיוונו של קו המאונך למשטח המחזיר משתנה מנקודה לרעותה.
המראה בצד הנוסע ברכב היא בדרך כלל מראה קמורה.
במדינות מסוימות יש לסמן מראות כאלה עם אזהרת הבטיחות "אובייקטים במראה קרובים יותר מאשר הם נראים".
זאת, כדי להזהיר את הנהג מההשפעות המעוותות של המראה הקמורה על תפיסת המרחק.
מראות קמורות מועדפות ברכבים מכיוון שהן נותנות דמות זקופה (לא הפוכה), אם כי קטנה יותר, ומכיוון שהם מספקים שדה ראייה רחב יותר בגלל קמירותן.
מראות קמורות נמצאות לעיתים קרובות במסדרונות של בניינים שונים כולל בתי חולים, בתי מלון, בתי ספר, חנויות ובנייני דירות.
הם מותקנים בדרך כלל על קיר או תקרה שבהם מסדרונות מצטלבים זה בזה, או במקום בו הם מבצעים סיבובים חדים.
המראות מאפשרות לאנשים לראות מכשולים בהם הם עלולים להיתקל במסדרון הבא או אחרי הפנייה הבאה.
משתמשים במראות קמורות גם בכבישים, בחניונים, ובסמטאות כדי להגדיל את שדה הראיה בעקומות ובסיבובים.
מראות קמורות משמשות לעיתים במכשירי בנק אוטומטיים – ATM כדי לאפשר למשתמשים לראות מה קורה מאחוריהם.
מראות קמורות עגולות בשם "Oeil de Sorcière" (בצרפתית "עין מכשף") היו פריט יוקרה פופולרי מהמאה ה-15 ואילך, פריט שהוצג בתיאורים רבים של חללי פנים מאותה תקופה.
בעזרת הטכנולוגיה של המאה ה-15 היה קל יותר ליצור מראה עקומה רגילה (על ידי ניפוח זכוכית) מאשר ליצור משטח שטוח לחלוטין.
הם נקראו גם "עיני הבנקאים" בשל העובדה ששדה הראייה הרחב שלהם היה שימושי לאבטחה.
דוגמאות מפורסמות באמנות כוללות את "נישואי הזוג ארנולפיני" מאת יאן ואן אייק ואת האגף השמאלי של "מזבח הוורל" מאת רובר קמפן.
הדמות במראה קמורה היא תמיד "מדומה" (קרניים אינן עוברות דרך הדמות; ההמשכים של הקרניים עוברים דרך הדמות כמו שמתרחש במראה רגילה), קטנה יותר ו"זקופה" (לא הפוכה).
ככל שהאובייקט מתקרב למראה, הדמות הולכת וגדלה עד שהיא מגיעה לגודל האובייקט בערך כאשר הוא נוגע במראה.
ככל שהאובייקט מתרחק, הדמות קטנה ומתקרבת בהדרגה למוקד, עד שהיא מצטמצמת לנקודה במוקד כאשר האובייקט נמצא במרחק אינסופי.
תכונות אלה הופכות את המראות הקמורות למועילות מאוד: מכיוון שהכל נראה קטן יותר במראה, הן מכסות שדה ראייה רחב יותר מאשר מראה מישורית רגילה, ומכאן השימושים בסעיף הקודם.
הטבלה הבאה מסכמת את הדברים הללו והיא מבוססת על הניתוח המובא בהמשך.
+מראה קמורה: השפעת מיקום האובייקט יחסית למוקד על הדמות עמדת האובייקט ( S ), מוקד ( F ) דמות תרשים מדומה
למראה קעורה, או מכנסת, יש משטח מחזיר השקוע פנימה (הרחק מהאור הפוגע).
מראות קעורות מחזירות אור פנימה למוקד אחד.
שלא כמו מראות קמורות, מראות קעורות מציגות סוגי דמות שונים בהתאם למרחק בין האובייקט למראה.
מראות קעורות נקראות "מראות מכנסות" מכיוון שהן נוטות לאסוף אור שנופל עליהן, וממקדות מחדש את הקרניים הנכנסות המקבילות לעבר המוקד.
הסיבה לכך היא שהאור מוחזר בזוויות שונות בנקודות שונות במראה, שכן הקו המאונך למשטח המראה משתנה מנקודה לרעותה.
מראות קעורות משמשות בטלסקופים מחזירי אור.
הם משמשים גם כדי לספק דמות מוגדלת של פני האדם העוסק במריחת איפור או בגילוח.
בתחום התאורה, מראות קעורות משמשות לאיסוף אור ממקור קטן וכוונו כלפי חוץ בקרן כמו בפנס, או בזרקור.
בתחום אנרגיית השמש המרוכזת משתמשים במראות קעורות כדי לאסוף אור משטח רחב ולמקד אותו לשטח קטן.
דבר זה נעשה במגדל שמש או בצלחת סולארית.
מראות קעורות משמשות בתחום הלייזרים ליצירת מהודים אופטיים.
ברפואת שיניים משתמשים במראות פה קעורות כדי לספק דמות מוגדלת.
מערכת עזר לנחיתה והמראה בנושאות מטוסים מודרניות משתמשת גם היא במראה קעורה.
הטבלה הבאה מסכמת את התנהגות הדמות במראה קעורה במצבים שונים והיא מבוססת על הניתוח המובא בהמשך.
+השפעה על תמונת מיקום האובייקט יחסית למוקד המראה (קעור) עמדת האובייקט (S),מוקד (F) דמות תרשים אובייקט בין מוקד למראה מדומה
מוגדלת אובייקט בנקודת המוקד קרניים משתקפות מקבילות ולעולם אינן נפגשות, ולכן לא נוצרת דמות.
בגבול שבו S מתקרב ל-F, מרחק הדמות מתקרב לאינסוף, והדמות יכולה להיות ממשית או מדומה, זקופה או הפוכה, תלוי אם S מתקרב ל-F מצד שמאל או ימין.אובייקט בין מיקוד למרכז העקמומיות ממשית
מוגדלת אובייקט במרכז העקמומיות ממשית
דמות נוצרה במרכז העקמומיותאובייקט מעבר למרכז העקמומיות ממשית
ככל שמרחק האובייקט עולה, הדמות מתקרבת בצורה אסימפטומית למוקד
בגבול שבו S שואף לאינסוף, גודל הדמות שואף לאפס והדמות שואפת ל-F.
לרוב המראות העקומות יש פרופיל כדורי.
אלה הם הפרופילים הפשוטים ביותר להכנה.
אבל, מראות כדוריות סובלות מסטייה כדורית – קרניים מקבילות המשתקפות ממראות כאלה אינן מתמקדות לנקודה אחת אלא לכתם קטן.
עבור קרניים מקבילות, כמו אלה המגיעות מאובייקט רחוק מאוד, מראה מחזירה פרבולית ממקדת לכתם קטן יותר.
משוואת מראה, הגדלה ואורך מוקד
משוואת המראה הגאוסיאנית, המכונה גם משוואת המראה והעדשה, מתייחסת למרחק האובייקט ,למרחק דמות ולאורך המוקד :
מוסכמת הסימנים הנהוגה כאן היא שאורך המוקד חיובי עבור מראות קעורות ושלילי עבור קמורות.
ו- הם חיוביים כאשר האובייקט והדמות נמצאים מול המראה, בהתאמה.
במילים אחרות, מיקומי האובייקט והדמות חיוביים כאשר הם ממשיים.
עבור מראות קמורות, אם מזיזים את לצד ימין של המשוואה כדי לפתור את , אזי התוצאה עבור מרחק הדמות היא תמיד מספר שלילי, כלומר מרחק הדמות הוא שלילי – הדמות היא מדומה, ממוקמת "מאחורי המראה".
קביעה זו עולה בקנה אחד עם ההתנהגות שתוארה לעיל.
עבור מראות קעורות, הדמות היא מדומה או ממשית בתלות במרחק האובייקט בהשוואה לאורך המוקד.
אם הביטוי גדול מהביטוי אזי הוא חיובי והדמות ממשית.
אחרת, הביטוי שלילי והדמות מדומה.
כך מקבלים את ההתנהגות שסוכמה בטבלה לעיל.
הגדלת המראה מוגדרת כגובה הדמות חלקי גובה האובייקט:
לפי ההסכם, אם ההגדלה המתקבלת חיובית, הדמות זקופה.
אם ההגדלה היא שלילית, הדמות הפוכה.
ניתן למצוא את מיקום הדמות וגודלה גם באמצעות ניתוב קרנים גרפי, כפי שמודגם באיורים לעיל.
קרן הנמשכת מחלקו העליון של האובייקט לקודקוד משטח המראה (שם הציר האופטי פוגש את המראה) תיצור זווית עם הציר האופטי.
לקרן המוחזרת אותה זווית לציר, אך בצד הנגדי (ראה החזר ראי ).
ניתן לצייר קרן שנייה מראש האובייקט, במקביל לציר האופטי.
קרן זו מוחזרת על ידי המראה ועוברת במוקד שלה.
הנקודה בה נפגשות שתי הקרניים הללו היא נקודת הדמות המתאימה לראש האובייקט.
מרחקו מהציר האופטי מגדיר את גובה הדמות, ומיקומו לאורך הציר הוא מיקום הדמות.
משוואת המראה ומשוואת ההגדלה ניתנות לגזירה גאומטרית על ידי בחינת שתי הקרניים הללו.
קרן נוספת שאפשר להעביר היא קרן שעוברת מהחלק העליון של האובייקט דרך המוקד.
קרן כזו חוזרת במקביל לציר האופטי ועוברת גם היא דרך נקודת הדמות המתאימה לראש האובייקט.
שלוש הקרניים נפגשות בנקודה אחת, היא ראש הדמות.
מטריצת קרניים של מראות כדוריות
בניתוב אלומות לייזר גאוסיאניות דרך רכיבים אופטיים משתמשים במטריצת הקרניים (ABCD) של הרכיב האופטי.
חישוב מטריצת הקרניים של מראות כדוריות נעשה תחת קירוב פרקאסיאלי.
מטריצת הקרן של מראה כדורית קעורה מוצגת בתמונה.
אלמנט המטריצה הוא, כאשר הוא מוקד המכשיר האופטי.
תיבות 1 ו-3 כוללות סיכום זוויות משולש והשוואה ל-π רדיאנים (שהם 180°).
תיבה 2 מציגה את סדרת מקלאורין של עד לסדר הראשון.
הנגזרות של מטריצות הקרניים של מראה כדורית קמורה ועדשה דקה דומות מאוד.
"מראה מקום המקדש וירושלים" הוא כינוי להדפס אבן המציג את ירושלים, שיצר יהוסף שוורץ בשנים 1836–1837.
הדפס האבן, המציג את ירושלים ואתריה הקדושים ליהדות, נוצר בשנת ה'תקצ"ז (1837-1836) בבית דפוס בהירבן (Hürben), גרמניה.
בראש ההדפס מפה של חומות ירושלים.
במרכז ההדפס חמישה תיאורים של מקומות בירושלים, המבוארים בעזרת טקסט.
בצד ימין "ציור מעה"ק ציון תובב מצד צפון (מקום קבורת מלכי בית דוד)" ו-"ציור מעה"ק ציון תובב מצד צפון", מציגים תיאורים של הר ציון.
בצד שמאל מופיעים שני תיאורים של מגדל דוד: "צורת מגדל דוד מבחוץ לעיר" ו"ציור מגדל דוד בתוך העיר".
במרכז מופיע תיאור גדול יותר של מראה הכותל המערבי והר הבית על רקע הר הזיתים.
גם תיאור זה, הנבדל בגודלו, מלווה בתיאור מפורט של הציור: "א.
ציון חולדה הנביאה על ראש הר הזייתים ב.
בניין שקורן [?] מדרש שלמה ז.
בתים וחצרות אשר [להשלים] ט.
שערי הר הבית מצד המערב י.
חומת מזרחי הר הבית ועוד".
בתחתית העבודה מצויה כתובת הקדשה:
העותק היחיד מהדפס זה ששרד נמצא במוזיאון ישראל ומקורו באוסף פויכטונגר.
עם זאת, במהדורה האנגלית והגרמנית של ספרו "תבואת הארץ" (1845, מופיעות גרסות דומות של תיאור הר הבית שיצר שווארץ.
תיאורים אלו מכילים שינויים קטנים, המתבססים על ניסיונו הפיזי של שווארץ בירושלים.
שינויים אלו כוללים, לדוגמה, את שיפור התיאור המרחבי של הסצנה, הפיכת מבנה כיפת הסלע מריבועי למתומן או הוספת שתי דמויות לצד הכותל.
הפופולריות והתפוצה הגדולה של ספר זה בעולם היהודי הפכה את דימוי הר הבית הזה לדימוי מעצב, שבעקבותיו נוצרה מסורת התיאור היהודית של הר הבית, החל משנות ה-40 של המאה ה-19.
מראות מוזיקליות הן ייצוג תנועתי של מחוות מוזיקליות.
מראות מוזיקליות יוצרות ביטוי מוחשי נראה לעין (באמצעות תנועות פשוטות, בעיקר בכפות הידיים) של המחווה המוזיקלית, ומשקפות את הפעילות הקוגניטיבית והרגשית של המאזין.
פרופ' ורוניקה כהן פיתחה את המראות המוזיקליות ככלי הוראה שמתפקד כגשר בין הלומד ליצירה המוזיקלית.
גשר המאפשר לבני כל הגילאים להיכנס בהנאה לחוויית האזנה למוזיקה מורכבת מתרבויות שונות ולחוות יצירה כאילו הם מבצעים אותה מחדש בתודעתם.
מראות מוזיקליות מבוססות על העיקרון לפיו מחוות תנועתיות הן המקור למחוות מוזיקליות.
עיקרון זה נצפה לראשונה בהתנהגויות מוזיקליות ספונטניות אצל ילדי גן.
גישה זו אינה מתמקדות בתופעות אקוסטיות בודדות (מנגינה, הרמוניה, מקצב, מרקם וכו'), אלא בתהליכים בתודעה, שמעבדים את התופעות האקוסטיות ומארגנים סדרת צלילים נתונה למוזיקה.
המראה אינה רק אמצעי אינטואיטיבי למקד את תשומת הלב ולהעביר מידע לגבי יצירה מסוימת, היא גם מספקת אמצעי לצמיחה מוזיקלית ומזמינה תגובה יצירתית.
פיתוח מראה דורש מעורבות עמוקה ביצירה המוזיקלית.
כאשר ניגשים לפתח מראה מוזיקלית, האתגר אינו ליצור אלא לגלות את המחווה התנועתית ששימשה כמקור למחווה המוזיקלית.
מראה של תלמידים משקפת כיצד הם שומעים את היצירה, ומהווה מקור חשוב למידע עבור מורים וחוקרים.
כלי הוראה זה נפוץ בשדה ההוראה בישראל ובמדינות נוספות (פולין, רוסיה איטליה, ארצות הברית, סין ועוד).
ניתן לצפות בסרטון שמתאר ומדגים מראות מוזיקליות אשר הוכן לטקס הענקת פרס מפעל חיים לפרופ' כהן בשנת 2020.
מראה קרה היא מראה דיאלקטרית המשמשת להפרדת קרינה תת-אדומה מקרינה בתחום הנראה על ידי החזרת ספקטרום האור הנראה והעברה יעילה מאוד של תחום אורכי גל התת אדום.
מראה קרה היא סוג של מסנן דו-צבעי.
בדומה למראות חמות, מראות קרות יכולות להיות מתוכננות לזווית פגיעה הנעה בין אפס ל-45 מעלות, והן בנויות מציפוי דיאלקטרי רב-שכבתי מבוסס התאבכות משכבות דקות.
ניתן להשתמש במראה קרה לפיצול אלומה דו-צבעי במערכות אופטיות כדי להחזיר אורכי גל אור נראה תוך כדי העברת קרינה תת-אדומה, ובכך להפחית חימום של רכיבים במורד המערכת האופטית.
כמה מהמצלמות הדיגיטליות המוקדמות שתוכננו לצילום באור נראה, כמו Associated Press NC2000 ו-Nikon Coolpix 950, היו רגישות בצורה יוצאת דופן לקרינת אינפרא אדומה, ונטו לייצר צבעים שגויים בגלל זיהום של קרינה בתחום התת-אדום.
דווקא בגלל הרגישות הזו, ניתן להשתמש במצלמות אלו לצילום תת-אדום על ידי הכנסת מראה קרה למסלול ההדמיה, לרוב על ידי הרכבת המסנן בחזית העדשה.
בשיטה זו, האור הנראה יוחזר חזרה ולא יגיע לגלאי ורק (או בעיקר) קרינת תת-אדום תעבור ותיקלט בו ליצירת התמונה.
גם מצלמות דיגיטליות חדשות יותר רגישות לתת אדום הקרוב, באורכי גל עד 1200 מיקרון.
ברובן מותקן פילטר הצמוד לגלאי ומתפקד כמראה חמה: מחזיר את תחום התת-אדום (והעל סגול) ומעביר רק את התחום הנראה, זאת על מנת לספק צבעים נאמנים למקור.
במרבית המצלמות ישנה העברה שיורית גבוהה מספיק של תחום התת-אדום כך שאפשר עדיין לצלם בתת-אדום על ידי התקנת מסנן מראה קרה בחזית העדשה, שיעביר את התת-אדום הקרוב ויחסום את התחום הנראה, יחד עם צילום בחשיפה ארוכה.
מראה חמה היא מראה דיאלקטרית המשמשת להפרדת קרינה תת-אדומה מקרינה בתחום הנראה על ידי החזרת תחום אורכי גל התת אדום והעברה יעילה מאוד של ספקטרום האור הנראה.
מראה חמה היא סוג של מסנן דו צבעי המשמשת לעיתים קרובות להגנה על אלמנטים אופטיים מפני חימום יתר שיכול לפגוע ברכיבים אופטיים של מערכת המיועדת לשימוש בתחום הנראה.
בדומה למראות קרות, מראות חמות יכולות להיות מתוכננות לזווית פגיעה הנעה בין אפס ל-45 מעלות, והן בנויות מציפוי דיאלקטרי רב-שכבתי מבוסס התאבכות משכבות דקות.
תחום אורכי הגל המוחזר על ידי מראה חמה הוא בין כ-750 ל-1250 ננומטר, שהם בתחום התת-אדום הקרוב.
על ידי העברת אור נראה תוך החזרת תת-אדום, מראות חמות יכולות לשמש גם כמפצלי אלומה דו-צבעים עבור יישומים מיוחדים כמו ב או אופטי.
כמה מהמצלמות הדיגיטליות המוקדמות שתוכננו לצילום באור נראה, כמו Associated Press NC2000 ו-Nikon Coolpix 950, היו רגישות בצורה יוצאת דופן לקרינת תת-אדומה, ונטו לייצר צבעים שגויים בגלל זיהום של קרינה בתחום התת-אדום.
רגישות זו הייתה בעייתית במיוחד בסצנות שהכילו מקורות חזקים של תת-אדום, כמו שריפות, אם כי ניתן היה למתן את האפקט על ידי הכנסת מראה חמה כמסנן במסלול האופטי של הקרניים הנאספות לתמונה, כך שרק אור נראה יגיע לגלאי.
גם מצלמות דיגיטליות חדשות יותר רגישות לתת אדום הקרוב, באורכי גל עד 1200 מיקרון וברובן מותקן פילטר הצמוד לגלאי ומתפקד כמראה חמה: מחזיר את תחום התת-אדום (והעל סגול) ומעביר רק את התחום הנראה, על מנת לספק צבעים נאמנים למקור.
נורות הלוגן שהוצגו ב-1990 משלבות מראות חמות כציפוי (שקוף לאור נראה) על פנים הנורה.
ציפוי זה מגביר את יעילות הנורה על ידי החזרת קרינת החום (תת אדום) הלא רצויה בחזרה אל חוט הלהט כך שתידרש פחות אנרגיה כדי להביאו לטמפרטורה האופטימלית לפעולתה.
"מראות" הוא סרט אימה ומתח על-טבעי אמריקאי משנת 2008, בבימויו של אלכסנדר אז'ה ולפי תסריט שכתב יחד עם גרגורי לוואסר.
הסרט הוא עיבוד מחודש לסרט הקוריאני "Into the Mirror" משנת 2003. בכיכובם של קיפר סאת'רלנד, פולה פאטון, איימי סמארט, ג'ייסון פלמינג, קמרון בויס, אריקה גלוק, מרי בת' פייל וג'ון שרפנל.
העלילה עוקבת אחר שוטר לשעבר המתחיל לעבוד כשומר לילה במבנה נטוש, שם הוא נתקל בכוחות על-טבעיים הקשורים למראות.
הסרט הופק בתקציב של 35 מיליון דולר והכניס כ-78 מיליון דולר ברחבי העולם.
בן קרסון, שוטר לשעבר הסובל מטראומה בעקבות תקרית ירי, מתחיל לעבוד כשומר לילה במבנה נטוש שהיה בעבר חנות כלבו.
במהלך עבודתו, הוא מגלה שמראות המקום משקפות חזיונות מטרידים ומסתוריים.
כאשר אירועים על-טבעיים מתחילים לאיים על משפחתו, בן יוצא לחקור את מקור הקללה הקשורה למראות ומגלה סודות אפלים מהעבר.
קיפר סאת'רלנד – בן קרסון, שוטר לשעבר ושומר לילה.
פולה פטון – איימי קרסון, אשתו של בן.
איימי סמארט – אנג'לה קרסון, אחותו של בן.
ג'ייסון פלמינג – הבלש לארי ביירן.
קמרון בויס – מייקל קרסון, בנו של בן.
אריקה גלוק – דייזי קרסון, בתו של בן.
מרי בת' פיל – אנה אסקר, אישה עם קשר לעבר המסתורי של המראות.
ג'ון שרפנל – לורנצו סאפלי, דמות הקשורה לחקירה.
טים אהרן – ד"ר מוריס, רופא המעורב בסיפור.
ג'וליאן גלובר – רוברט אסקר, קרוב משפחה של אנה.
הסרט "מראות" קיבל ביקורות שליליות ברובן.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 15% בהתבסס על 88 ביקורות, עם הקונצנזוס: "עלילה לא עקבית וחסרת חיים הופכת את הרימייק הזה לחוויית אימה פחות מפחידה." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 35 מתוך 100, בהתבסס על 13 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות ברובן".
מבקרים ציינו כי הסרט מתמקד יותר באפקטים גרפיים מאשר בפיתוח עלילה ודמויות.
למרות הביקורות, הסרט הצליח בקופות והכניס כ-78 מיליון דולר ברחבי העולם, פי 2.2 מתקציב ההפקה שלו.
מראה אל תעלת סן מרטן הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האימפרסיוניסטי אלפרד סיסלי, שנוצר בשנת 1870. היצירה, המשתייכת לזרם האימפרסיוניזם, שייכת לז'אנר נופי העיר וממדיה 50 על 65 סנטימטרים.
כיום שמור הציור במוזיאון ד'אורסה שבפריז, צרפת.
הציור מציג מראה שלו של תעלת סן מרטן בפריז.
קו המים המרכזי מושך את מבט הצופה אל נקודת מגוז באופק, כשהמים הרפלקטיביים של התעלה יוצרים אפקט של עומק והמשכיות.
בצדו השמאלי של הציור נראים עצים עירומים לצד בניינים הצמודים לגדת התעלה, רמז לעונת הסתיו או החורף המתקרבת.
המבנים, הנוף והעצים מתוארים במכחול חופשי ורב־הבעה, טיפוסי לסגנון האימפרסיוניסטי.
סיסלי אינו מתמקד בפרטים עדינים אלא מדגיש את משחקי האור והצל, היוצרים אווירה חיה ודינמית.
השמים מלאים בענני בהירים ורכים, התורמים לאווירה רגועה ושלווה.
היצירה מציגה נוף עירוני, אך עושה זאת מתוך מבט מהורהר ושקט, המדגיש את איכות הרגע החולף כפי שאפיין את יצירות האימפרסיוניזם.
על גדת התעלה משולבות דמויותיהם של אנשים ההולכים לאיטם לאורך השביל.
הופעת הדמויות הקטנות מעניקה ממד של קנה מידה אנושי לנוף, וכן תחושת פעילות יום־יומית טבעית.
שילוב זה בין האלמנטים האורבניים, המים, השמים והאנשים יוצר קומפוזיציה הרמונית המשרה אווירה שלווה של התבוננות שקטה בעולם העירוני.
הציור מזמין את הצופה להתעכב על הרגע ולחוות את השקט הפנימי שבנוף העירוני.
מרב מיכאלי (נולדה ב־24 בנובמבר 1966, י"א בכסלו ה'תשכ"ז) היא פוליטיקאית ישראלית, יושבת ראש מפלגת העבודה לשעבר וחברת כנסת מטעמה.
כיהנה כשרת התחבורה והבטיחות בדרכים בממשלה ה-36. לפני בחירתה לכנסת נודעה כאשת טלוויזיה ורדיו, מרצה בנושאי תקשורת ומגדר, ופובליציסטית.
מיכאלי נולדה וגדלה בפתח תקווה לעמי מיכאלי וסוזי קסטנר.
אחיותיה הן מיכל מיכאלי, ממקימות קרן ההון סיכון "EVA Ventures", ועו"ד קרן מיכאלי, יועצת משפטית, לשעבר ראש המחלקה המשפטית בנציבות האו"ם לפליטים.
היא נכדתם של נחמיה מיכאלי (יליד פולין, במקור מיכאלוביץ'), מזכירה האחרון של תנועת מפ"ם, ושל ד"ר ישראל קסטנר, מארגן רכבת קסטנר.
מיכאלי הזכירה את פעולות ההצלה של סבה בנאום הבכורה שלה בכנסת, ב־27 בפברואר 2013.
בילדותה למדה בלט ונגינה בפסנתר, והתחנכה בתנועת הצופים, שם שימשה גם מדריכה, רשג"דית ומרכזת שבט ראשונים בפתח תקווה, ומרכזת שבט הפיתוח שעריה בעיר, שם נתקלה לדבריה לראשונה בפערים מעמדיים וכלכליים.
לפני גיוסה לצה"ל התנדבה לשנת שירות בירוחם, אותה לא השלימה, גם שם ריכזה שבט של תנועת הצופים.
את שירותה הצבאי עשתה בתחנת הרדיו גלי צה"ל, כקריינית ומנחה.
השתחררה מהשירות בסוף 1987 אך המשיכה בשירות קבע בתחנה.
הייתה שותפה להקמת תחנת "גלגלצ" והיא שהציעה את שם התחנה והייתה המנהלת הראשונה שלה.
את פעילותה בטלוויזיה החלה באפריל 1988, כשהצטרפה לצוות התוכנית מבט ספורט בערוץ הראשון, ובין היתר הגישה את תוכנית הספורט המרכזית ששודרה מדי שבוע במוצ"ש, "משחק השבת" לצד יורם ארבל, ניסים קיוויתי ואורי לוי, ושידורים מאולימפיאדת סיאול (1988).
בהמשך הגישה את התוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית.
בתחילת 2003 הנחתה את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, אך התוכנית ירדה משידור כחודשיים וחצי לאחר עלייתה.
באותה שנה יצרה והפיקה שני סרטי טלוויזיה דוקומנטריים, "בכל מחיר" (על חייה של אתי אלון), ו"החצר האחורית".
בשנת 2004 התחילה להנחות תוכנית רדיו בשם "התקווה" ברדיו ללא הפסקה, ובמקביל הנחתה את תוכנית הראיונות "האלוהים שלי" בערוץ 2. ב־2005 החלה להנחות את "חדשות HOT" של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT.
עד לבחירתה לכנסת הייתה מרצה בבית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל, בבית הספר "כותרת" ובמכללה האקדמית ספיר.
בנוסף, כתבה לעיתונים, פרסמה בקביעות מאמרים בעמודי הדעות של עיתון "הארץ" ובעיתון הנשים האמריקאי, "Women's Media Center".
בשנת 1997 הקימה את השדולה "עזרת נשים" לקידום מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית בישראל, והייתה פעילה בשדולת הנשים ובארגונים חברתיים.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצע למרב מיכאלי להצטרף למפלגת מרצ אך היא דחתה את ההצעה.
בשנת 2013 הצטרפה למפלגת העבודה.
בהתאם לתוצאות הבחירות המקדימות הוצבה מיכאלי במקום החמישי ברשימת המפלגה, ששוריין לאישה.
לאחר פרישתו של עמיר פרץ מהמפלגה, קודמה למקום הרביעי.
מפלגת העבודה קיבלה 15 מנדטים בבחירות ומיכאלי נכנסה לכנסת התשע עשרה והפכה לחברה בוועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט והייתה ליושבת ראש של כ־5 שדולות, בהן קידום ספורט הנשים ומיגור העוני.
בין השנים 2013–2015 עמדה בראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית של ישראל עם יבשת אפריקה ומדינת הונגריה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודדה בפריימריז של מפלגת העבודה והגיעה למקום החמישי, דבר שהציב אותה במקום התשיעי ברשימת המחנה הציוני לאחר שילוב מתמודדי מפלגת "התנועה" ברשימה.
מיכאלי נכנסה לכנסת, ומונתה, על ידי יושב ראש המפלגה יצחק הרצוג, ליושבת ראש סיעת המחנה הציוני.
באוקטובר 2017 הוחלפה על ידי יואל חסון בתפקיד.
בכנסת זו הייתה חברה בכ־9 ועדות, בהן הוועדה המסדרת, הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך, התרבות והספורט.
בשנת 2015 החלה לעמוד בראש שדולות למען עצמאיות ועצמאים, הקהילה הגאה, שיתוף פעולה אזורי והמאבק בהתמכרות להימורים.
הייתה ראשת קבוצת הידידות הפרלמנטרית של ישראל עם המדינות וייטנאם והפיליפינים עד 29 באפריל 2019.
באוקטובר 2016 פרסם חיים לוינסון בעיתון הארץ כי מיכאלי פעלה למנות מקורבת שלה למנכ"לית עמותת שדולת הנשים, והציעה לגייס כספים עבורה, זאת בניגוד לכללי האתיקה של הכנסת, האוסרים על חברי כנסת לגייס כספים לכל עמותה שהיא.
באותה שנה הפכה מיכאלי ליושבת הראש של שדולת נשים בעסקים ופירוק נישואים בשלום.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיעה מיכאלי למקום החמישי בפריימריז והוצבה במקום השביעי ברשימה.
המפלגה קיבלה שישה מנדטים ומיכאלי לא נכנסה לכנסת.
לאחר התפטרותה של חברת הכנסת סתיו שפיר, שבה לכהן.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה במקום הרביעי ברשימת העבודה-גשר והייתה חברה בוועדת הכנסת.
בסיום הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה במקום השישי ברשימת העבודה-גשר-מרצ.
הייתה חברה בוועדת החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ועדת הקורונה ומכהנת כיושבת ראש ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
בנוסף היא חברת הוועדה לבחירת דיינים בכנסת החל מיולי 2020.
מיכאלי הובילה את ההתנגדות בשורות המפלגה להצטרפות העבודה לממשלת האחדות, שהוקמה בעקבות הבחירות לכנסת ה־23, יחד עם מפלגת כחול לבן.
אולם בהצבעה שנערכה בוועידת מפלגת העבודה באפריל 2020 אושרה הצעת עמיר פרץ ואיציק שמולי להצטרף לממשלה.
כחברת סיעת העבודה הייתה מיכאלי חברה באופן פורמלי בקואליציה, אולם היא סירבה להישמע למשמעת הקואוליציונית והסיעתית, והצביעה בפועל עם האופוזיציה.
ב-24 בינואר 2021 נבחרה מיכאלי בפריימריז לתפקיד יושבת ראש מפלגת העבודה לאחר שקיבלה כ-77% מהקולות.
עם כניסתה לתפקיד, מינתה מיכאלי את איש אמונה ניר רוזן לתפקיד מנכ"ל מפלגת העבודה.
מיד עם היבחרה דרשה מיכאלי מהשרים עמיר פרץ ואיציק שמולי, להתפטר מתפקידם ולעזוב את ממשלת נתניהו.
בתגובה עזבו פרץ ושמולי את המפלגה.
מיכאלי יזמה עריכת פריימריז לרשימת המפלגה לכנסת ה־24, והעבירה בוועידת המפלגה החלטה שהעשירייה הראשונה תורכב מנשים וגברים לסירוגין.
בבחירות לכנסת ה־24, שנערכו ב־23 במרץ 2021, זכתה מפלגת העבודה בראשותה ב־7 מנדטים.