tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קלארק נולד בחווה באדמס שבניו יורק, ב-29 באפריל 1901. הוא עזב את התיכון כדי להתגייס לצבא בשנת 1917, ונכנס לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית דרך המשמר הלאומי של ניו יורק.
בשנת 1925 הוא סיים את לימודיו, והצטרף לחיל ההנדסה, ובנוסף הוא קיבל גם תואר מאוניברסיטת קורנל.
בהמשך הוא גם קיבל תואר שני מהאקדמיה הצבאית הלאומית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, קלארק שירת ביחידת תותחני חוף.
גנרל אייזנהאואר הגדיר את פעולותיו של קלארק בקרב זה כ"נקודת מפנה" בקרב על הבליטה.
במהלך מלחמת קוריאה, פיקד קלארק פיקד על הדיוויזיה המשוריינת ה-1, בפורט הוד שבטקסס, מ-1951 עד 1953. לאחר מכן הוא הועבר לקוריאה, שם פיקד על הקורפוס ה-1 בשנת 1953, ועל הקורפוס ה-10 בין השנים 1953 ל-1964. בנוסף, הוא גם אימן את הצבא של קוריאה הדרומית.
לאחר מכן הוא פיקד על צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט בהוואי מ-1954 עד 1956, ולאחר מכן הוא פיקד על הארמייה השביעית בגרמניה מ-1956 עד 1958.
באוגוסט 1958 הוא הועלה לדרגת גנרל ארבעה כוכבים, ומ-1958 עד 1960 הוא פיקד על פיקוד כוחות צבא ארצות הברית, תוך שהוא ממונה על מערכת החינוך הצבאית, אשר, בזמנו, כללה יותר מ-250,000 משתתפים.
בין השנים 1960–1962 הוא שירת כמפקד העליון של צבא ארצות הברית באירופה, וב-30 באפריל 1962 הוא פרש לביתו.
לקלארק ואשתו, בסי, היו שלושה בנים ובת אחת.
קלארק נפטר ב-17 במרץ 1988, והוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, שם קבורה אשתו לצידו.
ברוס אליוט מריאנוף הוא כימאי יהודי-אמריקאי בתחום הכימיה האורגנית והרפואה.
הוא המציא יחד עם ג'וזף גדוקי את התכשיר טופירמאט, החשוב בטיפול באפילפסיה ובמניעת מיגרנה.
ברוס מראנוף נולד בפילדלפיה בשנת 1947. כבר בגיל 8 בנה לעצמו מעבדה בבית.
מריאנוף סיים בשנת 1969 תואר ראשון בכימיה וב-1972 דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת דקסל בהנחייתו של פרופ' רוברט הצ'ינס.
בשנים 1972–1974 עשה פוסט-דוקטורט במחלקה לכימיה של אוניברסיטת פרינסטון אצל פרופ' קורט מינסלו.
בשנת 1974 הצטרף מריאנוף למעבדות חברת מקניל הקשורה לתאגיד ג'ונסון אנד ג'ונסון והתקדם עד לעמדה המדעית הבכירה ביותר בחברה.
בשנת 2010 הוא פרש ממחלקת המחקר ופיתוח של חברת ג'ונסון את ג'ונסון והתחיל לעבוד במכון ברוך בלומברג בדוילסטאון שבפנסילבניה, ובמכון סקריפס למחקר בלה ג'ולה שבקליפורניה.
הוא מכהן כעורך משנה בכתב העת המדעי ACS Medicinal Chemistry Letters.
מריאנוף גילה יחד עם ז'וזף גדוקי את הטופירמאט, תרופה נגזרת סולפמאט של סוכר הפירות - ד-פרוקטוז, שהפכה לתכשיר יעיל באפילפסיה ובמיגרנה.
המכירות השנתיות של תרופה זו מגיעות ל-2 מיליארד דולר ויותר.
הטופירמאט הוא מרכיב בכמוסה Qsymia נגד השמנת יתר, לצד פנטרמין.
בהמשך פיתח מריאנוף עשרות חומרים מתוכם כ-13 בעלי פוטנציאל לשימוש רפואי.
תרם תרומה חשובה להבנת הסטראו-כימיה למנגנון תגובת ויטיג.
בהמשך עסק בחקר השפעתם של ננוליפידים -דמויי HDL (ליפופרוטאינים בעלי צפיפות גבוהה) במניעת אתרוסקלרוזיס, תרומתם של פפטידים ציקליים כמודולטורים של המיקרוביום במערכת העיכול במניעת אתרוסלקרוזיס ויישום פעילותם של מעכבי HDAC (היסטון דה-אצטילז) כמודולטורים של דרכים אפיגנטיות - למשל בתחום ציסטיק פיברוזיס, הדלדול השרירי השדרתי SMA (אטרופיה שרירית ספינלית)
מריאנוף פרסם 280 פרסומים מדעיים, עורך מספר ספרים וכותב מאמרים.
ברשותו גם 101 פטנטים בארצות הברית.
מריאנוף נשוי משנת 1971 לד"ר סינתיה מריאנוף (לבית מילבסקי, ילידת 1949).
גם היא כימאית אורגנית ופרופסור במכון ברוך בלומברג.
הם מתגוררים כיום בניו הופ, פנסילבניה.
תחביביו כוללים בישול, גינון, עיצוב אדריכלי, סידור פרחים ומוזיקה.
בנוסף יש לו אוסף מובחר של צפרדעי קרמיקה.
כחובבי קפה מושבעים, הקימו בני הזוג מריאנוף את חברת Absolute Palate המייצרת קפה המופק מ"חגורת הקפה קונה" שבהוואי.
2000 - מדליית "גיבורי הכימיה" של החברה האמריקאית לכימיה
2000 - חבר בחברה המלכותית לכימיה
2003 - מדליה לכימיה התעשייתית של החברה האמריקאית לכימיה
2008 - שמו הונכס להיכל התהילה של המחלקה לכימיה הרפואית של החברה האמריקאית לכימיה
2008 - פרס אדווארד סוסמן של המחלקה לכימיה רפואית של החברה האמריקאית לכימיה
2010 - הפרס פאול ארליך של החברה לכימיה טיפולית (Société de Chimie Thérapeutique)
הרשברג של החברה האמריקאית לכימיה עבור תגליות חשובות של חמרים פעילים מבחינה רפואית
ברוס פרנץ' היה שחקן קולנוע אמריקאי.
פרנץ' נולד בעיר ריינבק שבאיווה ולמד תיאטרון באוניברסיטת איווה.
הסרט הראשון שבו הופיע היה "Man on a Swing" מ-1974.
הוא שיחק את הכומר האב לוניגאן, בסדרה תשוקות של רשת NBC ששודרה עד 2008. הוא שיחק גם בסדרה העשירים בתור בעלה של נינה (מרגו מרטינדייל).
הוא קיבל את הפרס "Ovation Awards" בשנת 2010 על גילום דמותו של אנדרו קרוקר-האריס בהצגת התיאטרון "The Browning Version".
נפטר בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-7 בפברואר 2025. הותיר אחריו אישה, הזמרת והשחקנית איילין בארנט.
השיבה הביתה - 1978. ד"ר לינקולן
להב משונן - 1985. ריצ'רד דאפין
גברתי המאמן - 1986. מאייה
רצח מוסמך - 1987. ברוס - סרט טלוויזיה
הנשר השחור - 1988. האב ג'וזף בדליה
מסע בין כוכבים: המרד - 1988. קצין בסונה
ברוס מקינון הוא שחקן אנגלי שהופיע במגוון תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
מקינון נולד באשר שבסארי, והתחנך באיטון קולג'.
בהמשך למד דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר.
הוא החל את הקריירה שלו כחבר בצמד הקומי "מאט ומקינון" יחד עם מת'יו הורן.
בטלוויזיה הופיע מקינון בתוכניות כגון "המשרד", "המופע של קתרין טייט", "Smack the Pony", ובסדרה של רשת HBO "רומא".
בקולנוע שיחק בסרטים "החיים על פי פיטר סלרס", "הדוכסית" ו"יריד ההבלים".
מקינון כתב עבור תוכניות הטלוויזיה "המופע של קתרין טייט", עבור אליסטר מקגוואן, ג'וני ווהן, ועבור דארה או בריאן בתוכניתו "Live Floor Show".
ב-2012 נבחר מקינון לגלם את סר אנדרו אגיצ'יק בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה "הלילה השנים עשר" בבימויו של דייוויד פַאר.
ב-2014 הופיע מקינון בפרק בסדרה "בתוך מספר 9" של ה-BBC, בסדרה "אוטופיה" של ערוץ 4 ובסרט "שומרי הגלקסיה" של אולפני מארוול.
ב-2015 החל מקינון לשחק בסדרה "אפיזודס" בהפקת שואוטיים / Hat Trick Productions.
רוברט ברוס קריין היה צייר אמריקאי.
הוא הצטרף למושבה Lyme Art בראשית המאה העשרים.
אולם התקופה הפעילה ביותר שלו הגיעה לאחר 1920, כאשר במשך יותר מעשור עשה רישומי שמן של יער, כרי דשא וגבעות.
הוא התפתח לצייר טונליסטי בהשפעת ז'אן צ'ארלס קאזין בגריז-סור-לוינג.
העבודות הבוגרות של קריין היו כמעט תמיד סצנות סתיו וחורף.
בדרך כלל הוא צייר בסטודיו שלו בברונקסוויל, ניו יורק, שם כמו רבים מהטונליסטים הסתמך בעיקר על זיכרונות מחוויות הרישום שלו בחוץ.
אביו של ברוס קריין, סולומון קריין, היה אמן חובב בעצמו והכיר לבנו את תחום האמנות בניו יורק מגיל צעיר.
עם זאת, בטיול קיץ להרי האדירונדאק הוא שגרם להתעניינותו של ברוס בציור.
בגיל שבע עשרה בסביבות 1874 עבר עם משפחתו לאליזבת, ניו ג'רזי שם הוא עבד כצייר אצל אדריכל.
בתקווה להתחיל קריירה בתחום זה, הוא פנה לאמן המפורסם אלכסנדר הלוויג וויאנט וביקש להתחיל אצלו חניכה.
וויאנט ביקש לראות כמה מעבודותיו של קריין, אך ברוס לא האמין כי כישוריו מספיקים כדי להרשים את וויאנט.
לכן, הוא דחה את הבקשה ובילה את השנה שלאחר מכן, בשיפור כישוריו לפני שהראה את עבודתו בפני וויאנט והחל לעבוד אתו.
הם נשארו חברים עד מותו של וויאנט.
ברוס קריין החל ללמוד בליגת הסטודנטים לאמנויות בניו יורק ובשנת 1876 הוצג לראשונה בתערוכה באקדמיה הלאומית לעיצוב, והגיש את ציור בשם "הכנסייה השוודית העתיקה, פילדלפיה "
קריין החל לצייר נופים של איסט המפטון ולונג איילנד, מה שהביא לו שבחים ואישור ביקורתי (כמו גם הכנסה קבועה.) לאחר מכן עזב את ניו יורק ללמוד בצרפת אצל ז'אן צ'ארלס קאזין, צייר צרפתי ידוע של המאה ה-19. הוא חווה שם הצלחה אך הדברים עמדו להשתנות.
אשתו הראשונה של ברוס קריין, ז'אן בוצ'ארד בריינרד, אושפזה במוסד סגור, אף כי מעולם לא הובהר אם הדבר נבע ממחלת נפש ממשית או היה זה מקרה של אלכוהוליזם, כפי שהסבירה אן קריין (בתה מנישואים קודמים).
ז'אן החלה להאשים בפומבי את ברוס קריין בניאוף עם בתו החורגת אן, אך התיק נדחה והגירושין הסתיימו בשנת 1902. ברוס יתחתן עם אן בריינרד שנתיים לאחר מכן, למרות פער גיל 25. הייתה להם בת, שנקראה גם אן.
פרק הזמן הזה גרם למבקרים רבים להאמין שקריין איבד את מגעו ואת כישוריו.
אבל חזרתו להרי האדירונדאק גרמה לעבודתו להתבגר כשהחל להתמקד ביסודות הטבע.
בשנת 1909 זכה במדליית ארד בתערוכת מכון קרנגי על עבודותיו, והראה שהוא עדיין בכושר טוב.
במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-20, קריין זכה לפחות בעשרה פרסים גדולים ולאומיים ובינלאומיים.
הוא גם היה קשור לגלריות האומנות של גרנד סנטרל והשתתף בתערוכת חבריו בשנת 1933. בשנת 1897 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי חבר, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1901.
קריין שבר את אגן הירכיים בנפילה בשנת 1935, שכמעט הרגה אותו.
את שארית שנותיו בילה בברונקסוויל לפני שמת ב-30 באוקטובר 1937.
הוא קבור בבית העלמין גרין-ווד, ברוקלין.
ברוס ספנס הוא שחקן ומדבב ניו זילנדי-אוסטרלי.
ידוע בעיקר כשחקן אופי במגוון סרטים.
הוא נולד בספטמבר 1945 באוקלנד בניו זילנד והתחנך בתיכון הנדרסון באוקלנד, אותו סיים בשנת 1963. לברוס שני אחים קטנים, ביל ורוס, אשר הקימו את מפעל יינות מטואה (Matua Wines).
הוא החל להופיע ב-1971 בסרט חסידה בתור "גהראם סטורק וולאס" (עליו זכה בפרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה לשחקן הראשי הטוב ביותר) ולאורך השנים השתתף במגוון סרטים, לרוב בתפקידי אופי קטנים.
הוא ידוע בעיקר כשחקן של קפטן גירו במקס הלוחם בדרכים, ג'דדיה הטייס במקס הזועם וכיפת הרעם, ובתור המכשף "זדיקוס (זד) זול זוראנדר" באגדת המחפש, המבוססת על ספרי חרב האמת של טרי גודקיינד.
הוא זכרו ביותר בור "הפה של סאורון" בשר הטבעות: שיבת המלך, איש הרכבת במטריקס רבולושנס, טיון מדון במלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' ואת המושל דיקס בשודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר.
דיבב את פרופסור באקסטר בסרט המפקח גאדג'ט 2 ואת צ'ום, עמלץ מאקו בסרט מוצאים את נמו.
ברוס פיירשטיין הוא תסריטאי קולנוע וסופר אמריקאי.
ברוס פיירשטיין נולד בעיירה מייפלווד שבניו ג'רזי.
בהיותו סטודנט הוא היה עורך של עיתון הסטודנטים.
לאחר סיום הלימודים פיירשטיין עבד בתחום הפרסום וזכה ב-11 פעמים בפרס קליאו.
בשנת 1982 פרסם פיירשטיין את ספרו " Real Men Don't Eat Quiche" שהיה במשך 53 שבועות ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
לאחר מכך הוא התחיל לעבוד בעיתונות.
מאמריו התפרסמו בניו ריפבליק, ניו יורק, וושינגטון פוסט, לוס אנג'לס טיימס, הניו יורקר.
החל משנת 1995 הוא כתב עבור ואניטי פייר.
בשנת 1995 החל ברוס פיירשטיין לעבוד עבור תעשיית הקולנוע.
הוא כתב את התסריט לסרט "גולדן איי" וכן את התסריט ל"מחר לנצח" שיצא בשנת 1997. הוא היה שותף לכתיבת התסריט ל"העולם אינו מספיק" שיצא בשנת 1999. בהמשך הוא כתב תסריטים גם למשחקי מחשב מסדרת ג'יימס בונד.
ברוס קשדן הוא דיפלומט אמריקאי-ישראלי.
במשך רוב שנות פעילותו, שמו ותמונתו של קשדן היו אסורים בפרסום על ידי הצנזורה הצבאית, אך אלו הותרו לאחר כינון הסכמי אברהם ב-2020.
ברוס קשדן נולד ב-1946 למשפחה יהודית-אמריקאית במדינת ניו יורק.
כשהיה בן 20, ולמד רפואה באוניברסיטת ניו יורק, התנדב במקביל ללימודיו בפעילויות עבור הקהילה המקומית, וסייע לחקלאים מקומיים במחאה נגד רשתות השיווק כשהוביל את המאבק בעיצוב דעת הקהל דרך התקשורת.
יועציו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון התרשמו מפעילותו של קשדן, ובהזמנתם הוא החל לעבוד בבית הלבן בהקמת תנועה שורשית התנדבותית לאומית.
השמועה על היזם החברתי היהודי הצעיר הגיעה במהרה אל שגרירות ישראל בוושינגטון, ושמעון אמיר, ראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי, גייס את קשדן לעבודה במשרד החוץ הישראלי.
קשדן עלה לישראל ב-1966, ונשלח ללימודי עברית באולפן בקיבוץ גבעת חיים איחוד.
לאחר הלימודים יצא לסיבוב עבודה קצר באפריקה, באסיה ובאמריקה הלטינית, שלאחריו קיבל קביעות.
עם מינויו של דוד קמחי למנכ"ל משרד החוץ הישראלי, החל קשדן לעבוד במשרדו.
ב-1982, כאשר כוחות צה"ל פלשו ללבנון במבצע שלום הגליל, הקים קשדן את הנציגות הישראלית בעיר הבירה הלבנונית ביירות ועמד בראשה.
לאחר כשנתיים, נאלץ לעזוב, בעקבות פרס שהציבו ארגוני הטרור על ראשו.
אז, הוא ניהל משא ומתן ממושך עם ממשלת אירלנד עד להקמת השגרירות הישראלית ב-1993.
בוועידת מדריד בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני שנערכה ב-1991, החל קשדן ליצור קשרים עם אנשי עסקים, עם עובדי ציבור ועם דיפלומטים במפרץ הפרסי, ומונה לאיש הקשר של מדינת ישראל למדינות המפרץ.
קשדן ניהל בחלוף השנים קשרים ענפים עם ארצות ערב, ובעיקר עם איחוד האמירויות הערביות.
הוא יצר גם קשר אישי עם בני בית נהיאן.
בסוף 2005 הציע קשדן לממשלת איחוד האמירויות להקים נציגות דיפלומטית חשאית של מדינת ישראל – ונענה בחיוב.
ב-2006 נרשמה באמירות דובאי חברה בשם "המרכז לפיתוח וסחר בינלאומי", שהייתה למעשה הנציגות הדיפלומטית החשאית הישראלית.
פעילות הנציגות של קשדן תרמה באופן משמעותי לפיתוח יחסי איחוד האמירויות הערביות–ישראל, והיא זו שהניחה את היסודות לבניית היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות בהמשך.
ב-2009 סייע קשדן בהקמתה של נציגות דומה בבחריין.
תקרית חריגה ביחסים בין ישראל לאמירויות נרשמה לאחר הריגתו של מחמוד אל-מבחוח על ידי "המוסד" ב-2010, כאשר האמירתים ראו בכך הפרה בוטה של ריבונותם, ובתגובה גירש שר החוץ האמירתי עבדאללה בן זאיד, את קשדן מהאמירויות באופן אישי.
רק בסוף 2017 השלטון האמירתי אישר לקשדן לשוב אל המדינה.
בטקס החתימה על הסכמי אברהם בכלל והסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל בפרט בבית הלבן בספטמבר 2020, סירב ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להזמין את קשדן לאירוע, והוא הגיע לאירוע כאורח של הממשלה האמירתית.
באירוע שערך בדצמבר של אותה השנה שר החוץ גבי אשכנזי בהוקרה לשליחי משרד החוץ, עמד קשדן בראש מקבלי תעודות ההוקרה.
לביקורו של שר החוץ וראש ממשלת ישראל החלופי יאיר לפיד באמירויות ביוני 2021, הוזמן קשדן כאורח הכבוד.
ברוס ריית'רמן (נולד ב-15 בספטמבר 1955) הוא יוצר סרטים אמריקאי .
נודע בעיקר כמי שדיבב את מוגלי בסרט "ספר הג'ונגל" משנת 1967 ואת כריסטופר רובין בסרט "פו הדב ועץ הדבש".
ריית'רמן הוא בנם של האנימטור הגרמני-אמריקאי וולפגנג ריית'רמן ושל ג'ייני מארי מקמילן.
הוא סיפק את קולם של מוגלי בסרט "ספר הג'ונגל" וכריסטופר רובין בסרט "פו הדב ועץ הדבש".
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עם התמחות עצמאית במשאבי טבע ובספרדית, ניסיונות העבודה שלאחר מכן כללו שלל תפקידים כגון מדריך נהרות, ביולוג שטח, חוקר טבע, מנהיג משלחת ויועץ ביולוגי.
הוא עבד על הפקות תולדות הטבע במקומות אקזוטיים מאלסקה ועד אוסטרליה.
כאשר התחיל את דרכו כצלם עצמאי ב-1983, ריית'רמן המשיך להפיק סרטים תיעודיים ששודרו על ידי PBS, ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק, ערוץ דיסקברי, BBC, וקאנל פלוס.
הוא שימש כצלם, מפיק, כותב ובמאי בשנות ה-90 במגוון תוכניות.
הוא גר בסנטה ברברה, קליפורניה עם אשתו, האמנית אריקה היל, ובתם קאמילה.
ברוסטר שו הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ברוסטר שו נולד בעיירה קאסי סיטי שבמדינת מישיגן.
הוא צאצא של ברוסטר ויליאמס שהגיע לפלימות' באוניית "מייפלאואר".
שו גדל בעיירה בה נולד וסיים את בית הספר.
בשנת 1968 הוא סיים לימודים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וקיבל תואר בהנדסת מכונות.
בשנת 1969 הוא קיבל שם תואר שני.
בשנת 1969 שו התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית וסיים קורס טיס בשנת 1970. תקופה מסוימת הוא שירת בווייטנאם וביצע מספר רב של טיסות מבצעיות.
בהמשך הוא היה מדריך למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום.
בשנת 1978 שו נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1983 הוא השתתף במשימת STS-9 כטייס במעבורת החלל קולומביה.
במשימת STS-61-B בשנת 1985 הוא היה מפקד צוות.
בשנת 1989 שו היה מפקד משימה STS-28 במעבורת החלל אטלנטיס.
בשנת 1989 שו התמנה לתפקיד ניהולי במרכז החלל קנדי.
הוא שירת במרכז במספר תפקידים עד לשנת 1996.
לאחר פרישה מנאס"א שו התחיל לעבוד ברוקוול אינטרנשיונל שתוך זמן קצר נרכשה על ידי בואינג.
שו עבד בבואינג עד לשנת 2003 כאשר עבר ל-United Space Alliance.
בשנת 2006 הוא חזר לבואינג ועבד בה עד לשנת 2011.
אדמירל הצי ברוס אוסטין פרייזר, הברון פרייזר הראשון מכף הצפון, GCB, KBE היה קצין בכיר בצי המלכותי.
הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, השתתף במהלך המערכה בגליפולי והשתתף במעצר של צי הים הפתוח הגרמני בתום המלחמה.
הוא גם שירת במלחמת העולם השנייה בתחילה כלורד הים השלישי ומבקר הצי ולאחר מכן כסגן מפקד הצי ולאחר מכן כמפקד צי הבית, והוביל את הכוח שהשמיד את הסיירת הגרמנית שרנהורסט.
לאחר מכן הוא מונה ללורד הים הראשון וראש המטה הימי בתפקידו סייע בהקמת נאט"ו והסכים לעיקרון שמפקד בעלות הברית העליון של הברית צריך להיות אדמירל אמריקאי, מול התנגדות בריטית עזה.
פרייזר נולד ב-5 בפברואר 1888 באקטון, והיה בנו של גנרל אלכסנדר פרייזר ומוניקה סטורס פרייזר (לבית סמית'), פרייזר התחנך בברדפילד קולג'.
פרייזר עבר לצי הבית באוגוסט 1910 ונשאר שם בשירות אה"מ בואדיקאה עד יולי 1911 כשהצטרף לאה"מ אקסלנט, בית הספר לתותחנים של הצי המלכותי באי לוויתן בנמל פורטסמות', שם הוא התחיל את 'הקורס הארוך' כדי להיות מוסמך כקצין תותחנים מומחה.
הוא סייע בקורס התותחנים המתקדם בקולג' המלכותי הימי, גריניץ', בשנת 1912 ולאחר מכן הצטרף לצוות המדריכים באה"מ אקסלנט בשנת 1913.
פרייזר שירת במלחמת העולם הראשונה, בתחילה בסיירת אה"מ מינרווה אשר סיפקה תמיכה בירי ימי במהלך המערכה בגליפולי ולאחר מכן נשאה חיילים כדי להגן על הגבול המערבי של מצרים.
הוא חזר לאה"מ אקסלנט בתחילת 1916 ולאחר שהועלה לדרגת לוטננט קומנדר ב-15 במרץ 1916, הצטרף לאוניית המערכה אה"מ רזולושן כקצין תותחנים בסוף השנה.
הוא בילה את שארית המלחמה עם הצי הגדול והשתתף במעצר של צי הים הפתוח הגרמני בנובמבר 1918.
במרץ 1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, מונה פרייזר ללורד הים השלישי ולמבקר הצי.
הוא הועלה לדרגת תת אדמירל ב-8 במאי 1940, הוא הועלה לאביר מפקד מסדר האימפריה הבריטית בטקס לכבוד השנה החדשה של 1941 והפך לסגן מפקד צי הבית וקצין הדגל, שייטת אוניות המערכה השנייה, ביוני 1942. הוא מונה לקצין גדול במסדר אורנז'-נסאו ב-19 בינואר 1943.
שרנהורסט נפגעה ביכולת הלחימה שלה על ידי פגיעות חוזרות ונשנות של דיוק אוף יורק ומהירותה הופחתה בפגיעת פגז של 14 אינץ' בחדר הדוודים, מה ששלל ממנה את היכולת להימלט.
לאחר מכן היא נפגעה ממטח ראשוני של ארבע טורפדות ולאחר ירי מרוכז והתקפות טורפדו נוספות, טבעה בשעה 19:45 באותו לילה.
כך נקם פרייזר את הרס הפיקוד הישן שלו, אה"מ גלוריוס, על ידי שרנהורסט שלוש שנים קודם לכן.
לאחר הפעולה חזרו פרייזר והצי שלו למורמנסק לתדלוק.
עבור פעולה זו הוא הועלה לאביר הגדול של מסדר האמבט ב-5 בינואר 1944, וזכה בעיטור סובורוב הרוסי, דרגה ראשונה ב-25 בפברואר.
פרייזר היה החותם הבריטי על הסכם הכניעה היפני במפרץ טוקיו ב-2 בספטמבר 1945.
ב-27 באפריל 1946 מונה פרייזר לתפקיד השליש הימי הראשון והראשי למלך, בספטמבר, הוא הועלה לתפקיד ברון פרייזר מכף הצפון, ממולסי במחוז סארי.
הוא הפך למפקד העליון של פורטסמות' בספטמבר 1947 ולאחר מכן, לאחר שהועלה לתפקיד אדמירל הצי ב-7 בפברואר 1948, הוא מונה ללורד הים הראשון ולראש המטה הימי בספטמבר.
בתור לורד הים הראשון הוא סייע בהקמת נאט"ו והסכים לעיקרון לפיו מפקד הברית העליון (SACLANT) צריך להיות אדמירל אמריקאי, מול התנגדות בריטית עזה.
הוא פרש בדצמבר 1951 ומת, רווק, בלונדון ב-12 בפברואר 1981, שבוע לאחר יום הולדתו בגיל 93.
ברוציו (בקורסיקאית: Brocciu) היא גבינה קורסיקנית המיוצרת משילוב של חלב ומי גבינה, המקנה לה חלק מהמאפיינים של גבינת מי גבינה.
גבינה זו בולטת כתחליף לריקוטה האיטלקי העשירה בלקטוז, על אף שברוציו מכילה פחות לקטוז.
הגבינה מיוצרת על האי קורסיקה בלבד, ברוציו נחשבת למזון המייצג ביותר של האי.
כמו ריקוטה, זוהי גבינה לבנה צעירה ומשודכת לעיתים קרובות ליינות לבנים קורסיקניים.
היא מתוארת כ"גבינה המפורסמת ביותר" בקורסיקה.
המילה brocciu קשורה למילה הצרפתית brousse ופירושה גבינה טרייה העשויה מחלב עיזים או כבשים.
ברוציו מיוצרת ממי גבינה וחלב.
ראשית, מי הגבינה מחוממים לטמפרטורה נמוכה של כ-38 מעלות צלזיוס ולאחר מכן מוסיפים את חלב הכבשים ומחממים עוד ל-93 מעלות צלזיוס.
לאחר החימום, מרוקנים את הגבינה לסלסילות.
למעשה, הגבינה מוכנה לצריכה מיידית, אם כי היא עשויה להבשיל גם למשך מספר שבועות (בקורסיקנית: brocciu passu or brocciu vechju).
זמן ההבשלה האידיאלי עבור ברוציו הוא 48 שעות עד חודש.
במטבח הקורסיקאי הגבינה משמשת להכנת אין ספור מנות, ממנות ראשונות ועד לקינוחים, למשל אומלט, לזניה ועוגת גבינה.
ברוס ג'ורג' סנלן היה איש עסקים ופוליטיקאי יהודי-אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל רוד איילנד ה-71 בשנים 1991–1995.
סנלן היה היהודי השני (לאחר פרנק ליקט) שכיהן כמושל רוד איילנד, ובעת כהונתו היהודי היחידי מבין כל מושלי מדינות ארצות הברית באותה עת.
בנוסף לכהונתו כמושל, שירת סנלן כטייס בחיל האוויר של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ולאחריה, שימש כתובע פדרלי, עסק בעריכת דין, והיה בעל תפקידי ניהול בתאגידים ומרצה באוניברסיטה.
ברוס סנלן נולד בפרובידנס שברוד איילנד, כבנם של וולטר אירווינג סנלן ושל ג'נט "ג'ן" זלדה (לבית קוליץ) סנלן, וכנכד למהגרים יהודים ליטאים.
הוא התחנך בבית הספר התיכון גורדון בפרובידנס ובאקדמיית תבור שבמסצ'וסטס.
ב-1933, בעת שהיה במחנה של הצופים בקמפ יאווגוג , הוא נפל דרך שכבת קרח למימי האגם, וניצל על ידי ג'ון צ'ייפי הצעיר, לימים גם הוא מושל רוד איילנד, מזכיר הצי של ארצות הברית וסנאטור.
בעת לימודיו בבית הספר התיכון הוא היה חבר בנבחרת האתלטיקה והצטיין בקפיצה לרוחק.
ב-1938 החל סנלן את לימודיו בויליאמס קולג', שנקטעו עקב שירותו הצבאי, ואותם הוא השלים לאחר המלחמה וסיים ב-1946 עם תואר בוגר אוניברסיטה.
ב-1949 הוא סיים לימודים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
עוד בעת לימודיו בקולג', התנדב סנלן ב-8 בדצמבר 1941 לתוכנית הקדטים לטיסה של חילות האוויר של צבא ארצות הברית.
הוא אומן בבסיס מקסוול שבאלבמה כטייס מפציץ ארבע-מנועי, לאחר אימוני טיסה בסיסיים במרכז האימונים הדרום-מזרחי של חילות האוויר באורנג'בורג שבקרוליינה הדרומית, בשדה התעופה של הצבא גרינוויל בגרינוויל, מיסיסיפי, ובשדה ג'ורג' שבלורנסוויל שבאילינוי.
החל מיוני 1943 שירת סנלן כטייס בואינג B-17 מבצר מעופף בטייסת המפציצים ה-545 של קבוצת המפציצים ה-384 של חיל האוויר השמיני של ארצות הברית בבסיס חיל האוויר המלכותי גרפטון-אנדרווד באנגליה.
ב-1 בדצמבר אותה שנה, במהלך משימה ההפצצה ה-13 שלו, נפגע מטוסו, Damn Yankee, מאש נגד מטוסים במהלך הפצצת זולינגן שבגרמניה, וכתוצאה מכך הוצא אחד ממנועי המטוס מכלל פעולה ודלתות תא הפצצות נותרו במצב פתוח.
במהלך הטיסה האיטית בחזרה לאנגליה, יורט המטוס הפגוע על ידי טייסת של מטוסי קרב פוקה-וולף Fw 190 של הלופטוואפה מעל יבקה שבבלגיה הכבושה, ונגרם נזק חמור יותר למטוס, שגרם להתרסקותו.
סנלן הצליח להטות את המטוס באופן חד לשמאל, לפני שצנח ממנו, כדי להימנע מהתרסקות על מרכז העיירה.
רגעים לאחר מכן המטוס התרסק אל תוך שדה לפת מדרום לעיירה.
ב-2009 הוקמה במקום אנדרטה על ידי תושבי יקבה להנצחת התרסקות המטוס, ולאות הוקרה לסנלן, שמנע אסון כבד.
מתוך צוות המטוס, שמנה עשרה אנשים, חמישה נהרגו בהתרסקות, ארבעה נשבו על ידי הגרמנים על הקרקע, וסנלן היה היחידי שהצליח להימנע מנפילה בשבי.
סנלן עשה את דרכו דרך בלגיה וצרפת תוך שהוא התנייד על אופניים שאותם גנב בבקרים ליד כיכרות השווקים של עיירות קטנות, שבהן הוא קיבל סיוע מידי כמרים קתולים בלילות.
לאחר שישה חודשים בהן הוא שיתף פעולה עם תנועת ההתנגדות הצרפתית תחת שם הקוד "סלמנדר", הוא ביצע מספר ניסיונות לעבור לספרד ליד ביאריץ ובהמשך ליד פואה.
אך לאחר שהבין שבמעבר הגבול הוא עלול להסתכן בנפילה בשבי או באובדן בהרי הפירנאים המושלגים, הוא עשה שוב את דרכו על גבי אופניים גנובים צפון-מזרחה לאורך צרפת, וב-5 במאי הוא עבר את הגבול לשווייץ ליד פש ל'גליז .
לפני שנמלט לשווייץ, הוא השתתף בפעולות חבלה של המאקי ליד בלפור נגד יחידות של הוורמאכט בפיקודו של העריק הרוסי הגנרל אנדריי ולאסוב.
עם כניסתו של סנלן לשווייץ, הוא הסגיר עצמו לרשויות השווייצריות ושוכן יחד עם קצינים אחרים של בעלות הברית במלון בדאבוס.
חודשים ספורים לאחר שנודע על יכולתו לנוע בצרפת מבלי להחשף, הוא גויס על ידי אלן דאלס לעבודה בשגרירות ארצות הברית בברן תחת חסות המשרד לשירותים אסטרטגיים בשלבי ההכנות המוקדמות ל.
באוגוסט 1945 הועלה סנלן לדרגת קפטן, ועם סיום המלחמה שוחרר משירות פעיל.
הוא עוטר בלב הארגמן, צלב התעופה המצוינת ובמדליית האוויר עם אשכול עלי אלון, וב-1977 הוענק לו עיטור אביר לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
לאחר סיום המלחמה ושחרורו משירות פעיל, המשיך סנלן לשרת בפיקוד המילואים של חיל האוויר, והתקדם בסולם הדרגות עד לפרישתו ב-1980 בדרגת קולונל לאחר ששירת בטיסת תובלת הכוחות ה-376 בבסיס הנסקום שבמסצ'וסטס ובכנף תובלת הכוחות ה-459 בבסיס אנדרוז במרילנד.
הוא היה חבר בפיקוד רוד איילנד של המסדר הצבאי של מלחמות החוץ , אגודה צבאית של קצינים ששירתו במלחמות ושל צאצאיהם.
בספטמבר 1948 הטיס סנלן עודפי מפציצי בואינג B-17 מבצר מעופף מבסיס חיל האוויר דייוויס-מונתן שבאריזונה לישראל כדי לסייע בהקמת חיל האוויר הישראלי.
ב-27 בנובמבר 1979 הוענקה לו מדליה מראש ממשלת ישראל מנחם בגין כאות הוקרה על שירותו.
ב-1949 מונה סנלן על ידי התובע הכללי של ארצות הברית ג' הווארד מק'גראת' כעוזר תובע פדרלי בוושינגטון די.
סי., ובהמשך הוא שימש כעוזר מיוחד לתובע הכללי.
בשנים 1954–1972 הוא היה עורך דין במגזר הפרטי בוושינגטון ובפרובידנס במשרדי עורכי הדין "אמרם, האן, וסנלן" ו"סנלן, טירנה ושר".
משנות ה-60 ועד שנות ה-90 היה סנלן איש עסקים פעיל.
הוא היה חלוץ בענף טיסות השכר ב-1964 כאשר היה אחד החברים המייסדים במועצת המנהלים של חברת Executive Jet Aviation (EJA) , יחד עם הגנרלים מחיל האוויר קרטיס לה מיי ופול טיבטס, השחקן ג'יימס סטיוארט, איש הטלוויזיה ארתור גודפרי והבריגדיר גנרל אולברט פ.
"דיק" לסיטר כנשיא ויושב ראש מועצת המנהלים.
זמן קצר לאחר התאגדות החברה באוהיו, ארגן סנלן את המימון לחברה באמצעות רכישת מניות על ידי חברת American Contract Company מוילמינגטון, דלאוור, חברת בת של חברת הרכבות של פנסילבניה .
החברה החלה את פעילותה ב-1964 עם צי של עשרה מטוסי Learjet 23 .
כמה שנים לאחר מכן, בוצעו כמה עבירות על החוק על ידי לסיטר, כולל רכישת מטוסי בואינג 707 ובואינג 727, תוך הפרה של החוק הפדרלי שאסר על בעלות על מטוסים גדולים על ידי חברות רכבת.
הוראה של מועצת התעופה האזרחית לחברה להיפטר מהמטוסים או למכור את ההשקעות של חברת הרכבות המרכזית של פנסילבניה בחברה בהיקף של 22 מיליון דולר, כמעט והובילו לקריסת EJA ב-1970. בעלי החוב של החברה הגיבו בדרישה להעביר את לסיטר מתפקידו כנשיא.
ב-2 ביולי 1970 מונה סנלן כנשיא EJA, והחל לשקם את החברה.
תחת מנהיגותו, נמכרו מטוסי הסילון הגדולים, ועלה בידו להוביל את החברה לצבירת רווחים.
במסגרת תהליך זה, סנלן, רוברט לי סקוט הבן וג'וזף סמואלס "דודי" סינקלייר, לוו סכום של 1.25 מיליון דולר כדי לרכוש את חלקה של חברת הרכבות של פנסילביניה ב-EJA.
רכישה זו הושלמה ב-1972 כחלק מתהליך פשיטת הרגל של חברת הרכבות.
כאשר פול טיבטס היה לנשיא החברה ב-1976, הוא אמר שהתפנית שעברה החברה תחת ניהולו של סנלן, הייתה אחת ההצלחות העסקיות הגדולות ביותר בארצות הברית באותו עשור.
עם סיום כהונתו של סנלן כנשיא החברה, היא ניהלה עסקים עם כ-250 לקוחות חוזיים ומטוסיה טסו יותר מ-3 מיליון מילים בשנה.
סנלן המשיך להיות חבר במועצת המנהלים של החברה עד מכירתה ב-1984 לקבוצת משקיעים בהובלת ריצ'רד סנטולי החברה עדיין פעילה תחת השם NetJets כאחת האחזקות של ברקשייר האת'וויי.
בשנים 1976–1988 היה סנלן הנשיא והמנהל הכללי של The Outlet Company , חנות כלבו וחברת תקשורת בפרובידנס.
בשיתוף הדוק עם דודי סינקלייר, הוא הביל את תהליך הגיוון העסקי של התאגיד על ידי הרחבת שידורי הרדיו והטלוויזיה שלו בשנות ה-70 ושנות ה-80 עד שהוא החזיק ב-147 חנויות קמעונאיות וב-11 תחנות רדיו וטלוויזיה.
הוא ניהל את החברה במהלך מכירת חנות הדגל שלה בפרובידנס ב-1981, במהלך מכירת כמה תחנות רדיו, ובמהלך המיזוג שלה עם קבוצת רוקפלר ב-1984 ושינוי שמה ל-Outlet Communications.
ב-1986, כאשר החליטה משפחת רוקפלר לא להרחיב יותר את עסקי השידור, קבוצה של מנהלי החברה, בהובלתם של סנלן וסינקלייר, ביצעה רכישה ממונפת של החברה.
כשהוא נותר נשיא החברה במהלך המיזוג ובמהלך תהליך הרכישה הממונפת, הוביל סנלן את הכפלת האחזקות של החברה בתחנות שידור והגדלת מספרן מ-4 ל-11 בכל רחבי ארצות הברית.
במהלך שלוש השנים האחרונות שלו כנשיא החברה הוא הוביל את מכירת התחנות באורלנדו, בסן אנטוניו ובסקרמנטו.
סנלן שימש כיושב ראש שותף של ועדת צעדת ההשבעה של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי ב-1961, ובאוקטובר 1962 מונה על ידי קנדי כחבר מייסד של תאגיד לווייני התקשורת , בו הוא שירת במשך 30 שנה כדירקטור.
ב-1978 מונה סנלן על ידי הנשיא ג'ימי קרטר כחבר מועצת המבקרים של אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, בה הוא שירת שתי תקופות כהונה של ארבע שנים כל אחת.
באותה שנה, הוא מונה על ידי המושל ג'ון ג'וזף גראהי כקומודור של רוד איילנד .
ב-1993 הוא מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון לתקופת כהונה של ארבע שנים כדירקטור במועצה ללימודי ביטחון לאומי .
סנלן היה נציג לוועידות הארציות של הדמוקרטים ב-1964, 1968, 1980, 1988 ו-2000, וכן נציג לוועידת החוקה של רוד איילנד של 1985. הוא היה חבר מועצת החינוך של פרובידנס בשנים 1984–1990, והחל מ-1995 ועד מותו, הוא לימד מדע המדינה והיסטוריה של רוד איילנד באוניברסיטת רוד איילנד.
ב-1986 וב-1988 התמודד סנלן לראשונה בבחירות למשרת מושל רוד איילנד, אך רק בניסיונו השלישי ב-1990 עלה בידו להביס את המושל המכהן אדוארד דיפרטה בניצחון סוחף ביחס קולות של 74 מול 26 אחוזים, הרוב הגדול ביותר שהושג על ידי כל מושלי רוד איילנד עד אז.
בבחירות של 1992 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה, אך ב-1994 הוא נוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית על ידי מירת' יורק שנוצחה בבחירות הכלליות.
המושל הדמוקרטי הבא של רוד איילנד יכהן רק ב-2013, כאשר הרפובליקני לשעבר לינקולן צ'ייפי, יעבור לשורת הדמוקרטים, לאחר שהתמודד על משרת המושל ב-2010 כמועמד עצמאי.
סנלן היה מושל רוד איילנד האחרון שנבחר לתקופות כהונה של שנתיים, שכן יורשו, לינקולן אלמונד, היה המושל הראשון שנבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים על פי תיקון לחוקת המדינה מ-1994.
שעה אחת בלבד לאחר השבעתו של סנלן כמושל ב-1 בינואר 1991, הוא הודיע על סגירת 45 בנקים ותאגידי אשראי במדינה בשל קריסת המבטח הפרטי שלהם, "תאגיד שיפוי המניות והפיקדונות של רוד איילנד" (RISDIC).
פתרון המשבר התבצע על ידי הקמת "תאגיד ההגנה הכלכלית של המפקידים של רוד איילנד" (DEPCO) על ידי סנלן, כדי שינהל את הנכסים של הבנקים הסגורים ויבטיח את התשלומים למפקידים.
סנלן שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של DEPCO, וקיבל סיוע ממנהל המדיניות שלו שלדון וייטהאוס.
על אף התנגדות פוליטית משמעותית, וסגירה קבועה של כמה גופים עקב כישלונם לרכוש ביטוח של התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות או של מנהל איגודי האשראי הלאומיים , כל הפיקדונות שולמו במלואם בסופו של דבר, בתוספת ריבית, לאחר שנתיים וחצי.
במהלך שתי תקופות הכהונה של סנלן כמושל, הוא גילה עניין מיוחד בהרחבתה של רוד איילנד כיעד לוועידות ולתיירות על ידי קידום בניית מרכז הכנסים של רוד איילנד בפרובידנס.
בהמשך, בציינו שהמחסור במלונות בפרובידנס עיקב את התפתחותה של העיר כיעד לכנסים, הוא דחק ברשות מרכז הכנסים של רוד איילנד לאפשר את בניית בית המלון The Westin Providence .
הוא הקים את רשות שדות התעופה של רוד איילנד כדי להחיות את נמלי התעופה של המדינה, והיה אחראי לעיצוב מחדש, הבנייה מחדש של מסוף הנוסעים, וסלילת דרכי הגישה של נמל התעופה הבינלאומי ט.
ב-1992 סייע סנלן בהקמת המוזיאון האווירי קוונסט שבנמל התעופה קוונסט שבנורת' קינגסטאון.
הוא גם היה אחראי על בניית גשר ג'יימסטאון ורזאנו , וסלילת הדרך המהירה ג'יימסטאון , וכן על ארגון ומימון מרכז הקניות Providence Place, ועל הטיית נהר וונאסקווטקט כדי לאפשר את בניית ווטרפלייס פארק ובניין סיטיזנן בנק במרכז פרובידנס.
המסוף על שם ברוס סנדלן בנמל התעופה ט.
גרין קרוי על שמו, וכיום עומד המחזור העסקי השנתי של נמל התעופה על 2 מיליארד דולר בפעילות כלכלית.
בשנות ה-70 וה-80 הייתה בבעלותו של סנלן אחוזת המגורים "חוות סלמנדר" בשטח של 130 אקרים (כחצי קמ"ר) בפליינס, וירג'יניה, שאותה הוא קרא על שם כינויו במחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה.
מ-2004 ועד מותו הוא התגורר בג'יימסטאון שברוד איילנד יחד עם אשתו החמישית, סוזאן.
סנלן היה נשוי חמש פעמים והיה אביהם של ארבעה ילדים.
ב-1949 הוא נשא לאישה את מדליין אייזנר שיפר גימבל.
השניים התגרשו ב-1965 ושנה לאחר מכן הוא נישא בשנית לפמלה סולדודל בארט, ממנה הוא התגרש ב-1974. באותה שנה הוא נישא בשלישית לג'ויאן תומאס קרטר, ונישואים אלו הסתיימו גם הם בגירושים ב-1985. באותה שנה הוא נישא ברביעית למרג'ורי לי, ממנה הוא התגרש ב-1999. ב-2000 נישא סנלן בפעם החמישית לסוזאן דיטלמן.
מנישואיו הראשונים נולדו לסנלן שלושה בנים:
טרייסי וולטר סנלן, שהיה סגן נשיא חברת שיווק הספורט Competitor Group , ומקדם ומנהל של מרוצי מרתון, ושבגיל 17 היה מאמן באולימפיאדת מינכן והיה המאמן האולימפי הצעיר אי פעם.
סטיוארט ארתור סנלן, מנהל שירותים פיננסיים בכמה מועצות מנהלים, שניהל את הפעולות בניו יורק של חברת טריאגו והיה סגן יושב הראש של קבוצת BMB .
פיטר ברוס סנלן, שהיה טייס בחברות תעופה מסחריות עד 2009, והיה קצין בטיחות ברשות אבטחת התעבורה של ארצות הברית.
סנלן היה גם אביה של מגישת החדשות קארה (יוז) סנלן, שבה הוא הכיר במסגרת תביעת אבהות מאמה, ג'ודית' ורגו יוז.
ברוס סנלן נפטר בביתו שבג'יימסטאון ב-21 ביולי 2011, בגיל 91. הוא נקבר בטקס הלוויה ממלכתי וצבאי בבית העלמין טמפל בית אל של קהילת "בני דוד וישראל" שבפרובידנס.
ברוקלין הוא הרובע המאוכלס ביותר מבין חמשת רובעי העיר ניו יורק.
בברוקלין מתגוררים כ-2.7 מיליון תושבים.
אילו הייתה עומדת כעיר בפני עצמה, הייתה ברוקלין העיר הרביעית בגודלה בארצות הברית, רק לאחר שאר רובעי ניו יורק יחד, לוס אנג'לס ושיקגו.
עד שנת 1898 עת אוחד הרובע עם העיר ניו יורק, הייתה ברוקלין עיר עצמאית.
שטח רובע ברוקלין מהווה את "מחוז קינגס" הקרוי על שם מלך אנגליה צ'ארלס השני.
שם העיר מגיע מהולנדית: "Breuckelen" על שם העיר ההולנדית ברוקלן.
המוטו של הרובע הוא: "באחדות יש כוח" – תרגום של המוטו ההולנדי של הערים באזור: "Een Draght Mackt Maght".
מוטו זה מופיע על חותם הרובע ועל דגלו.
החל מינואר 2022, נבחר אנטוניו ריינוסו לנשיא הרובע.
הוא החליף בתפקידו את אריק אדמס שנבחר אז לראשות עיריית ניו יורק.
רובע ברוקלין ממוקם בחלק המערבי ביותר של לונג איילנד, מדרום למחוז קווינס.
הגבול בין המחוזות עובר לאורך ניוטאון קריק.
רובע ברוקלין קרוב לסטטן איילנד ומחובר אליו בגשר וראזאנו נארוז.
לחופה המערבי של ברוקלין נמצאים איסט ריבר ומפרץ ניו יורק העליון.
תעלת בטרמילק מפרידה בין הרובע לאי גברנרז.
לחופה הדרומי נמצאים תעלת גוונוס המפרידה בין ברוקלין לסטטן איילנד, ובדרום-מזרח הרובע נמצא מפרץ ג'מייקה.
הנקודה הגבוהה ביותר בברוקלין נמצאת בפארק פרוספקט – 37 מטרים מעל פני הים.
קרחון ענק, שהתנתק מקרחוני גרינלנד כיסה את כל אזור ניו יורק במשך כ-20,000 שנה עד ההתחממות הגלובלית שסימנה את סוף עידן הקרח האחרון, לפני קצת יותר מ-11,500 שנים.
משנחשפה האדמה שהוסתרה מתחת לקרחון התיישבו במקום אינדיאנים משבט בלתי ידוע, נטשו אותו למשך כמה אלפי שנים ולפני כ-3,000 שנים בערך שבו ואכלסו את האזור אנשי השבט האינדיאני Canarsee, חלק מהעם הלנאפי.
ההולנדים היו המתיישבים האירופיים הראשונים באזור.
חברת הודו המערבית ההולנדית יסדה כאן שש ערים:
גריוסנד – יושבה בשנת 1645 בידי אנגלים אנאבפטיסטים, מחסידיה של לידי דבורה מודי, שקיבלו זיכיון מהחברה ההולנדית.
ברוקלין הייטס – יישוב שנקרא במקור בהולנדית: "ברוקלן" ("Breuckelen"), נוסד בשנת 1646.
פלטלנדס – יישוב שנקרא במקור בהולנדית: "ניו אמסרפורט" ("New Amersfoort") – נוסד בשנת 1647.
פלטבוש – יישוב שנקרא במקור בהולנדית: "מידווט" ("Midwout") – נוסד בשנת 1652.
ניו אוטרכט – "אוטרכט החדשה" – נקרא על שם העיר אוטרכט בהולנד, ונוסד בשנת 1657.
בושוויק – יישוב שנקרא במקור בהולנדית: "בושווייק" ("Boswijck") – נוסד בשנת 1661.
לאחר הכיבוש האנגלי של הולנד החדשה בשנת 1664, הפך האזור לחלק מפרובינציית ניו יורק.
האנגלים איחדו את שש הערים לעיל למחוז אחד שנקרא "מחוז קינגס" בשנת 1683 – אחד משנים-עשר המחוזות המקוריים של מושבת ניו יורק.
ב-27 באוגוסט 1776 נערך קרב לונג איילנד – אחד הקרבות הראשונים במהפכה האמריקנית.
בעקבות ניצחון הבריטים בקרב זה נסוגו הכוחות האמריקנים, ונמל ניו יורק נשאר בשליטה בריטית.
רק בעקבות הסכם פריז הפכה ניו יורק ממושבה בריטית למדינה ממדינות ארצות הברית.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 התפתחו האזורים האורבניים לאורך חופי מחוז קינגס, אל מול חופי מנהטן שהחלו להיבנות באותה עת.
בשנת 1816 הפך הכפר של ברוקלין לעיר בשם זה, הממוקמת אל מול מנהטן התחתונה.
בשנת 1827 נוסד הכפר ויליאמסבורג, שהפך לעיר בשנת 1840 ואוחד עם ברוקלין ב-1854.
העיר ברוקלין הפכה העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית במאה ה-19.
בסוף המאה ה-19 גדלה ברוקלין והתאחדה עם העיר ניו לוטס (ב-1886), עם פלטבוש, גרייבסנד וניו אוטרכט ב-1894 ועם העיר פלטלנדס ב-1896, ובכך כיסתה העיר את כל שטח מחוז קינגס.
בשנת 1898 הפכה ברוקלין לאחד מחמשת רובעי העיר ניו יורק.
מחוז קינגס נותר אחד ממחוזות מדינת ניו יורק.
חלק משכונותיה של ברוקלין הן שרידים לערים ההיסטוריות שעמדו במקום ואוחדו עם העיר ברוקלין.
כיום תושבי השכונות שומרים על ציביון אתני של קהילותיהם.
כך למשל שכונת בורו פארק מיושבת על ידי יהודים אורתודוקסים, שכונת בדפורד על ידי שחורים, שכונת בנסונהרסט, על ידי יוצאי איטליה ושכונת סנסט פארק על ידי סינים.
השכונות האתניות של ברוקלין התפתחו במחצית הראשונה של המאה ה-20, כאשר צאצאי המהגרים שהתגוררו בשכונות העוני של מנהטן שיפרו את רמת חייהם ועברו לברוקלין.
אזור דאונטאון ברוקלין (מרכז ברוקלין) הוא אחד מאזורי העסקים הראשיים של העיר ניו יורק (אחרי מידטאון מנהטן ומנהטן תחתית).
מאז איחודה של ברוקלין עם העיר ניו יורק בשנת 1898, עיריית ניו יורק אחראית לנושאי החינוך, השיטור והלוחמה בפשע, הספריות, ביטחון הציבור, שירותי הנופש והפנאי, שירותי התברואה, שירותי הספקת המים ושירותי הרווחה ברובע.
בשנת 1898 נוצר התפקיד של נשיא הרובע על מנת לשמר חלק מהסמכויות של השלטון המקומי ברבעים השונים.
לכל אחד מנשיאי רובעי ניו יורק היה קול אחד בוועדת התקציבים של עיריית ניו יורק.
בשנת 1989 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי מצב זה מפר את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית שכן לנשיא רובע ברוקלין (הרובע רב התושבים בניו יורק) אותו משקל בהחלטות כמו לנשיא רובע סטטן איילנד (הרובע עם מספר התושבים הנמוך ביותר).
בעקבות החלטה זו, ניתנו סמכויות רבות יותר לנשיא הרובע בסוכנויות שונות של עיריית ניו יורק.
ב-100 השנים האחרונות נבחרו נשיאי רובע מטעם המפלגה הדמוקרטית בלבד.
בשנת 2013 נבחר לתפקיד אריק אדמס, שנבחר שוב ב-2017. ב-2021 התמודד ונבחר לראשות עיריית ניו יורק.
בשנת 2021 נבחר לתפקיד אנטוניו ריינוסו.
נכון לשנת 2017, 89% מהמצביעים הרשומים ברובע ברוקלין הם תומכי המפלגה הדמוקרטית, ובמשך 60 השנים האחרונות מועמדי המפלגה הדמוקרטית לתפקיד נשיא ארצות הברית זכו לרוב ברובע.
ברובע מצויים חמישה אזורי בחירה לקונגרס ארצות הברית.
ברובע ברוקלין, כמו ביתר רובעי ניו יורק, ישנו תובע מחוזי העומד בראש מערכת התביעה של הרובע.
התובע נבחר על ידי תושבי הרובע בבחירות ישירות.
מהשנים 1989–2013 כיהן בתפקיד מועמד המפלגה הדמוקרטית צ'ארלס ג'י היינס.
ב-2013 נבחר לתפקיד קייט תומפסון וכיהן בתפקיד בין השנים 2014 ועד מותו ב-2016.
לאחר מותו של תומפסון מינה מושל ניו יורק, אנדרו קואומו את אריק גונזלס, יועצו הבכיר של תומפסון, לתפקיד התובע בפועל עד סוף תקופת הכהונה.
בבחירות 2017 נבחר גונזלס לכהונה מלאה לתפקיד מבלי שהוצב נגדו מועמד מטעם המפלגה הרפובלקנית.
הוא הלטיני הראשון המכהן בתפקיד.
באזור דאונטאון ברוקלין נמצא אזור העסקים השלישי בגודלו בעיר ניו יורק.
44% מתושבי הרובע העובדים (410,000 עובדים) מועסקים בתחומי הרובע.
היתרה – יותר ממחצית העובדים, מועסקים מחוץ לתחומי הרובע – בעיקר ברובע מנהטן.
בעבר מרבית העוסקים ברובע התפרנסו בתחומי התעשייה.
מאז שנת 1975 חל גידול בתחום השירותים על חשבון התעשייה, וזאת בשל מגמת מעבר עסקים פיננסיים ממנהטן לרובע ברוקלין שהחלה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
נכון לשנת 2004 215,000 מתושבי הרובע עסקו בתחום השירותים לעומת 27,500 בתחום התעשייה (בעיקר תעשיית הרהיטים, ייצור המזון וההלבשה).
חברת התרופות פייזר שנוסדה בברוקלין הפעילה ברובע מפעל ייצור, שהעסיק בשיאו אלפי עובדים ושנסגר בשנת 2008.
בשנת 1801 הוקמו ברובע המספנות הראשונות.
מספנות אלה יצרו ספינות עבור צי ארצות הברית, ובהם הספינות המונטור שהשתתפה במלחמת האזרחים, המיין שטובעה לחוף הוואנה, אירוע שהביא לפתיחת מלחמת ארצות הברית–ספרד, והמיזורי, עליה נחתם הסכם הכניעה של יפן בתום מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה העסיקו מספנות צי ארצות הברית שהיו ממוקמות ברובע, למעלה מ-70,000 עובדים.
מספנות אלה היו המעסיק הגדול ביותר ברובע.
כיום משמש אזור המספנות כאזור נופש והסעדה, ופועלות בו 230 חברות המעסיקים כ-4,000 עובדים, בעיקר חברות עיצוב רבות וכן אמנים רבים.
מרבית עובדי הרובע מועסקים בעסקים קטנים.
נכון לחודש מרץ 2006, שיעור האבטלה ברובע עמד על 5.9%.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2022 מתגוררים ברובע 2,736,073 תושבים.
צפיפות האוכלוסין היא 15,227 נפשות לקמ"ר.
בברוקלין מתגוררות אחת הקהילות היהודיות הגדולות ביותר בעולם.
מעריכים כי מתגוררים ברובע כ-560,000 יהודים (2011) כ-23% מאוכלוסיית הרובע, מרביתם בשכונות בורו פארק, ויליאמסבורג, פלטבוש, גרייבסנד וקראון הייטס.
תחילת הנוכחות היהודית בברוקלין הייתה בשנות השלושים של המאה ה-19. מרבית היהודים המתגוררים ברובע הם יהודים חסידים או חרדים, וכן מרכז חב"ד העולמי – 770, מרכזה של חסידות חב"ד נמצא בשכונת קראון הייטס שברובע.
כחלק מהקשר הקיים בין הקהילות החרדיות בישראל ובעולם, כרתו עיריית בני ברק שבישראל ועיריית ברוקלין ברית ערים תאומות.
בבני ברק ניטע פארק ברוקלין לציון ידידות זו.
בברוקלין יש נוכחות משמעותית של יהודים יוצאי חלב.
ברוקלין אוזכרה ביצירות ספרותיות רבות.
וולט ויטמן, מגדולי משוררי ארצות הברית, כתב את "חצייה במעבורת ברוקלין" (Crossing Brooklyn Ferry).
המשוררת יוללי ספנס לימדה בברוקלין בין השנים 1927–1938 עת שכתבה את היצירות "Fool's Errand" ו-"Her", שהרובע היווה להן רקע.
המשורר הארט קריין כתב את שירו "הגשר" (The Bridge), שגשר ברוקלין מהווה מוטיב וסמל מרכזי בו.
ספרה של בטי סמית' משנת 1943 "אילן גדל בברוקלין" והסרט שנעשה בעקבותיו (ונקרא באותו שם) הם מהידועות שביצירות האמנות שנכתבו על החיים בברוקלין.
הרומן של ויליאם סטיירון "בחירתה של סופי" מתרחש בשכונת פלטבוש שברובע, וכך גם מחזהו של ארתור מילר משנת 1955 – "מבט מעל הגשר" וכן מחזהו של ניל סיימון משנת 1983 "יומן חוף ברייטון".
התבגרות בברוקלין ושאיפה אל "העיר הגדולה", מנהטן, מתוארת בטרילוגיה האוטוביוגרפית של אלפרד קייזין.
ברוקלין ניצבת ברקע הסרטים "עישון" ו"מוציאים עשן", שתסריטם נכתב על פי סיפוריו של פול אוסטר.
גדל בברוקלין ונהג להזכיר את הרובע בשיריו ולייצג אותו בעולם הראפ.
אהוד בנאי כתב את השיר "ברוקלין" המכיל, בין היתר את השורה: "אני לא מכאן – אבל לא ממש זר".
ברובע פועל מוזיאון ברוקלין אשר זכה לשם עולמי בתערוכותיו ובמוצגיו.
המוזיאון נפתח בשנת 1897 ובו למעלה מ-1.5 מיליון מוצגים, בהם יצירות ייחודיות שהתגלו במצרים העתיקה.
ברובע פועלת אקדמיית ברוקלין למוזיקה הפועלת במתחם ובו אולם אופרה ובו 2,109 מושבים, אודיטוריום ובו 874 מושבים וכן מספר בתי קולנוע.
האגודה ההיסטורית של ברוקלין אשר נוסדה בשנת 1863 משמשת מרכז חינוכי ללימוד ההיסטוריה של ברוקלין ומפעילה מוזיאון היסטורי וספרייה גדולה.
בדרומה של ברוקלין התפתח בראשית המאה ה-20 אתר הנופש והבילויים העיקרי של תושבי העיר ניו יורק.
פארק השעשועים שהוקם בקוני איילנד בראשית המאה ה-20 וכן מסלול המרוצים גרייבסנד ומסלול המרוצים שיפסהד ביי היו אתרי הנופש של החברה הגבוהה של ניו יורק בשנים אלה.
הקמת הרכבת התחתית של ניו יורק וקישורה של ברוקלין למערכת זו איפשרה גם למעמדות התחתונים של ניו יורק להגיע לאתרי הנופש, וקוני איילנד הפך לפארק השעשועים הגדול הראשון שפעל בארצות הברית.
רכבת ההרים ציקלון (Cyclone rollercoaster) שנבנתה בשנת 1927 הייתה הראשונה מסוגה בארצות הברית, ונחשבת כיום לאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
גלגל הענק שנבנה בשנת 1920 הפך לאחד מסמלי קוני איילנד בפרט וברוקלין בכלל.
בשנות ה-70 ירדה הפופולריות של פארק השעשועים, אולם בראשית המאה ה-21 החלה עלייה בפופולריותו.
ברובע פועל מוזיאון התחבורה של ניו יורק המציג את התפתחות מערכת התחבורה של ניו יורק, ובעיקר את התפתחות הרכבת התחתית של ניו יורק.
המוזיאון ממוקם בתוך תחנת רכבת תחתית שאינה בשימוש בברוקלין הייטס.
מוזיאון הילדים של ברוקלין הוא אחד ממוזיאוני הילדים הגדולים והידועים בעולם, והגנים הבוטניים של ברוקלין הם אחד מגנים הבוטנים הידועים בעולם.
שטח הגנים כ-210,000 מ"ר והם כוללים גן ורדים ששטחו כ-4,000 מ"ר, גן יפני וגן ריחות לעוורים.
ברובע פועלים מספר עיתונים מקומיים ובהם הברוקלין איגל, הביי קורנטס, ברוקלין ויו והברוקלין פייפר.
כמו כן פועלים ברובע עיתונים אתניים רבים המיועדים לקבוצות אתניות, כגון העיתון הקתולי "הטבלט" (The Tablet), מהדורה באנגלית של העיתון האורתודוקסי היהודי "המודיע", ומספר עיתונים האיטיים.
ברובע פועלת תחנת טלוויזיה מקומית המשדרת תוכניות מקומיות המיועדות לתושבי הרובע.
תחנה זו מופעלת על ידי קבוצת התקשורת NYC.
בתי הספר הציבוריים של הרובע מנוהלים על ידי רשות ההשכלה של עיריית ניו יורק.
כמו כן פועלים ברובע מספר רב של בתי ספר פרטיים המנוהלים על ידי ארגונים דתיים יהודיים, קתוליים, פרוטסנטיים ומוסלמים.
ברובע פועלת מכללת ברוקלין, שהייתה הראשונה שאיפשרה לימודים משותפים לגברים ולנשים בעיר ניו יורק, ונחשבת לאחת המכללות הטובות בארצות הברית.
ברובע פועלת גם האוניברסיטה הפרטית – אוניברסיטת לונג איילנד.
בברוקלין פעלו והתגוררו דמויות רבות מעולם הספורט האמריקאי ובהם מייקל ג'ורדן, וינס לומברדי, ג'ו פאטרנו, מייק טייסון, ג'ו פפיטון וג'ו טורה.
הידועה בקבוצות שפעלו בברוקלין הייתה הברוקלין דודג'רז ששיחקה בשדה אבטס.
בשנת 1947 שיחק בקבוצה ג'קי רובינסון – השחור הראשון ששיחק בקבוצת בייסבול מהליגה העליונה של ארצות הברית.
בשנת 1955 זכתה הקבוצה באליפות הליגה העליונה של ארצות הברית למול הניו יורק יאנקיז.
שנתיים לאחר מכן עברה הקבוצה ללוס אנג'לס.
בשנת 2001 החלה לפעול ברובע קבוצת הברוקלין סייקלונז מהליגה התחתונה.
הקבוצה משחקת בפארק קיספן שבקוני איילנד.
קבוצת NBA: בשנת 2012 החלה לפעול ברובע קבוצת הברוקלין נטס שעברה לרובע מניו-ג'רזי ומשחקת בברקליס סנטר.
קבוצת NHL: בשנת 2016 עברה קבוצת ה-NHL ניו יורק איילנדרס, שהתבססה לפני כן בחלק המזרחי של לונג איילנד שמחוץ לגבולות העירוניים של ניו יורק, לברוקלין, ועברה לשחק גם היא בברקליס סנטר.
ברוּק טיילור היה מתמטיקאי בריטי.
טור טיילור ומשפט טיילור קרויים על שמו.
טיילור נולד באדמונטון, מידלסקס, אנגליה, למשפחה אמידה.
הוריו דאגו שיקבל חינוך לא רק במדעים אלא גם באמנות ובמוזיקה.
התחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1703 לקראת תואר במשפטים, וקיבל תואר LL.B בשנת 1709 ודוקטורט במשפטים LL.D בשנת 1714.
למד מתמטיקה מפי המתמטיקאים ג'ון משין וג'ון קייל .
את העבודה הראשונה שלו במתמטיקה, על מרכז התנודה של גוף קשיח, כתב בשנת 1708, אולם היא פורסמה רק ב־1714.
הפרסום המאוחר של העבודה הוביל לעימות בינו ובין המתמטיקאי יוהאן ברנולי באשר לשאלה מי גילה ראשון את הפתרון.
בשנת 1712 נבחר לחבר בחברה המלכותית, וניהל תכתובות בנושאים מתמטיים, בהם תיאור התנועה של מיתר רוטט.
הוא החזיק במשרת מזכיר החברה בין השנים 1714 ו-1718.
פיתוחיו ונוסחת טיילור (על הקירוב של פונקציה ממשית באמצעות נגזרותיה בנקודה) קיבלו תהודה רק ב־1772, אחר שלגראנז' הכתיר זאת כבסיס של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי.
נישואיו הראשונים הסתיימו במותם של אשתו ובנו.
אשתו השנייה נפטרה במהלך לידת בתו, אולם הבת, אליזבת, שרדה.
מכתש טיילור על הירח קרוי על שמו.
ברוקולי (שם מדעי: Brassica oleracea Italica) הוא זן של כרוב הבר.
לברוקולי ראשי פרחים ירוקים כהים, המסודרים בצורה דמוית-עץ על גבי ענפים שנובטים מגבעול עבה ואכיל.
אזור הפרחים הגדול מוקף בעלים ירוקים.
את הברוקולי מגדלים באזורים קרירים, בשל חוסר יכולתו לפרוח באקלים קיצי חם.
עונות זריעתו הן סתיו וחורף.
בישולו נעשה באמצעות טכניקות פשוטות, בעיקר הרתחה או אידוי, ניתן לאכול תפרחות של צמח טרי גם ללא בישול.
מקור המלה "ברוקולי" במילה הלטינית "ברקיום" (brachium) ולאחר מכן המלה האיטלקית "ברוקולו" (broccolo), פירושן זרוע או ענף.
השם משקף את צורת הצמח שמסתעף כמו עץ.
הצמח פותח מכרוב הבר באמצעות ברירה מלאכותית ודיכוי התפתחות הפרחים.
היסטוריונים סבורים כי בתקופת רומא העתיקה נעשה לראשונה גידול של ברוקולי, על אף שהמילה "ברוקולי" לא נמצאת ביצירות מהתקופה.
על אף אי הוודאות באשר למועד הגידול הראשוני, מקורו הגאוגרפי של ברוקולי היה בוודאות באיטליה, והצמח לא התפרסם מחוץ לארץ זו במשך שנים רבות.
ברוקולי הופיע בצרפת לראשונה ב-1560, אך ידוע כי אף במאה ה-18, ברוקולי לא היה מאכל פופולרי באנגליה.
כשהמאכל הובא לארצות הברית על ידי המדינאי והמדען תומאס ג'פרסון באמצע אותה מאה, היה הברוקולי יבול נדיר ואקזוטי מאוד.
הברוקולי הפך למאכל עממי רק בראשית המאה ה-20, כשמחירו ירד וכאשר המגדלים בחרו להדגיש את ערכו התזונתי.
הברוקולי הוא מאכל עם תועלת בריאותית מגוונת לגוף.
לדוגמה, בעוד שברוקולי מכיל רק 43 קלוריות למנה של כוס אחת, הוא מכיל 205.7% של הצריכה היומית המומלצת של ויטמין C, כ-90 מיליגרם למאה גרם.
בנוסף, ברוקולי מכיל מרכיבי מזון חיוניים אחרים, כמו סידן, חומצה פולית, סיבים תזונתיים, ויטמין K, מנגן, חומצת האמינו טריפטופן, אשלגן, וויטמין B6.
כמו כן מיוחסת לברוקולי יכולת למניעת מחלות רבות.
מחקר שבוצע באוניברסיטת ראטגרס מצא כי צריכת ברוקולי מסייעת במניעת סרטן.
בדומה לצמחים אחרים במשפחתו, ברוקולי מכיל כימיקלים המסוגלים למנוע סרטן ולבלום התפשטות או התפתחות גידולים.
ברוקולי הוא מאכל בעל תועלת רבה לבריאות הלב.
צריכת הצמח מסייעת לחיזוק מערכות ההגנה בגוף ובכך למנוע מחלות לב ולהפחית את נזקיהן.
מרכיבים מסוימים בברוקולי מסוגלים לסייע בתיקון תאי עור שניזוקו על ידי השמש, ולכן במניעת סרטן העור.
לברוקולי יש תועלות רבות למערכת העצמות בזכות הריכוז הגדול של ויטמין C וסידן.
עם זאת, הברוקולי אינו מכיל כמויות גדולות של סוכר ושומן המצויים במאכלים מחזקי עצמות אחרים כמו תפוזים וחלב.
לברוקולי יש יתרונות במניעת קטרקט, דלקת מפרקים, מומים מולדים, וכיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף).
פוסקים יהודים רבים רואים בברוקולי כירק בו מצויים שרצים זעירים שאין אפשרות לנפותם בשטיפה ובגלל תפרחת הברוקולי אף אי אפשר לבדוק ולראות את השרצים בה.
יש הסוברים שכדי לאכול ברוקולי על פי ההלכה יש לזרוק את התפרחת ומנגד יש הסוברים שמספיק ניקוי והשריה בסבון או חומר ניקוי דומה ולאחריו שטיפה במים זורמים.
עם התפתחות תעשיית הירקות ללא חרקים, ניתן גם למצוא ברוקולי שגודל באופן שאין בו שרצים.
שבט הברוקטרים (Brukterer) הוא אחד השבטים הגרמאנים המערביים.
הברוקטרים חיו לאורך נהר האמס ועל גדות נהר הליפה.
באזור זה חיה אוכלוסייה קטנה ביותר והוא נודע בשל יערותיו הסבוכים.
שבט גרמאני זה עסק בציד אך לרוב במרעה ובחקלאות.
בשנת 12 לפני הספירה צבאו של דרוסוס הביס את שבט הברוקטרי.
בשנת-9 לספירה הברוקטרים לחמו ליד שבטים גרמאנים אחרים לצד ארמיניוס הכרוסקי בקרב יער טאוטבורג כנגד קווינטוס וארוס ניצחון השבטים הגרמאניים עצר את הפלישה הרומית.
בין שנים 69 ו-70 הם לחמו נגד הרומים כחלק מהמרד של שבט הבטאבר.
כאשר צבאו של גרמאניקוס הביס את הברוקטרים בשנת 15, כחלק ממסע הנקם של הרומאים, הם נתקלו בנס הלגיון התשעה עשר, אותו לקחו הגרמאנים כשלל.
כנקמה על הקרב ביער טאוטבורג, בו נהרג וארוס וחיילים רומאים רבים אחרים, החריבו הרומים את אזור הליפה והאמס.
מגידת העתידות וֶלֶדֵה היא האישיות החשובה ביותר שהשתייכה לשבט הברוקטרי.
ולדה הייתה המוח של מרד הבטאבר נגד הרומאים.
אחר דיכוי המרד נשבתה ולדה על ידי הרומאים.
בסוף המאה הראשונה השמידו השבטים הגרמאנים, אנגריברים וכמאבן את הברוקטרים.
מעט הניצולים ברחו לאזור הדרומי לאזור נהר הליפה.
מאז המאה ה-4 הברוקטרים השתייכו לשבט הפרנקים.
כריסטה ברוק קמיל שילדס היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
שילדס פרצה לתודעת הקהל המערבי כבר בגיל 12 כשגילמה בקולנוע תפקידי ילדה-נערה בסרטים, שחלקם עוררו מחלוקת בשל הגוון הארוטי שהיה בהם, והמשיכה בקריירת דוגמנות מוצלחת.
בשנים מאוחרות יותר ניסתה לשחק בסרטים בעלי אופי שונה ולצאת מדמות הנערה היפה שנחרטה בזיכרון צופי הקולנוע, אולם ללא הצלחה אמיתית.
שילדס נולדה בניו יורק, למשפחה קתולית מבוססת.
אביה, פרנסיס אלכסנדר שילדס היה איש עסקים עשיר ממנהטן ונצר למשפחת מלוכה אירופאית ואמה, טרי שילדס, הייתה דוגמנית ושחקנית.
שילדס התחנכה בבתי ספר בניו ג'רזי.
שילדס עשתה הפסקה בקריירת המשחק שלה בעת שלמדה באוניברסיטת פרינסטון, מ-1983 עד 1987, וסיימה תואר בספרות צרפתית.
נושא התזה שלה בסיום לימודיה היה: "החניכה: מתמימות לניסיון: מסע גיל ההתבגרות בסרטיו של לואי מאל, "ילדה יפה" ו"לקומב לוסיין".
בעת לימודיה בפרינסטון החלה שילדס להתראיין בפתיחות על חייה הפרטיים ודיברה בגילוי לב על מיניותה ועל נושא הבתולין שהעסיק אותה.
במהלך לימודיה בפרינסטון היא כתבה ספר אוטוביוגרפי שנקרא "On Your Own", ויצא לאור בשנת 1985.
במהלך שנות ה-80 וה-90 עסקו הצהובונים האמריקאים באינטנסיביות בחייה הפרטיים של שילדס.
יוחסו לה יחסים רומנטיים עם מספר ידוענים, בהם: טד מק'גינלי, דין קיין, ג'ון קנדי ג'וניור, מייקל בולטון, אלבר השני, נסיך מונקו ומייקל ג'קסון.
באפריל 1997 נישאה שילדס לטניסאי האמריקאי אנדרה אגאסי.
נישואיהם התקיימו שנתיים עד לגירושין באפריל 1999. באפריל 2001 נישאה שילדס לכריס הנצ'י, כותב לתוכניות טלוויזיה.
לזוג נולדו שתי בנות: רוואן פרנסיס (2003) וגריר המונד (2006).
באביב 2005 התראיינה שילדס למספר מגזינים ולתוכנית הטלוויזיה של אופרה וינפרי וחשפה בפני הציבור את מאבקה בדיכאון לאחר לידה ממנו סבלה, תסמונת שכללה תופעות כגון: דיכאון, מחשבות אובדניות, חוסר יכולת להענות לצורכי בתה התינוקת והתפתחות מאוחרת של קשר ותחושה אמהית.
ספרה "Down Came the Rain", שיצא לאור באותה שנה, עסק בחוויותיה ובמאבקה בדיכאון לאחר לידה.
בעקבות גילוייה לציבור אודות דרכי התמודדותה בדיכאון לאחר לידה, התפתח ויכוח מתוקשר בין שחקן הקולנוע טום קרוז ובין שילדס.
קרוז, שהשתייך לסיינטולוגיה הדוחה את מדע הפסיכיאטריה, גינה את שילדס על כך שנטלה ותמכה בנטילת תרופות נוגדות דיכאון כגון פקסיל.
שילדס יצאה בתגובת נגד וטענה כי דבריו של קרוז "חסרי אחריות ומסוכנים".
השניים הוסיפו ופרסמו בעיתונות מאמרים בזכות עמדותיהם.
לטענת העיתון האמריקאי "USA TODAY", באוגוסט 2006 השלימו השניים לאחר שקרוז התנצל על דבריו.
באוקטובר 2023, שילדס, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
כבר בגיל תשע החלה שילדס להשתתף בסרטים.
תחילה בתפקיד משנה בסרט האימה "אליס, אליס המתוקה" משנת 1976, וב-1978, בסרט הקולנוע השני בהשתתפותה (וסרטה הרביעי בכללי), "ילדה יפה", בבימויו של לואי מאל, שיחקה בתפקיד ראשי וגילמה דמות ילדה המתגוררת עם אמה היצאנית (בגילומה של סוזן סרנדון) בבית בושת.
הסרט כלל סצנות עירום של חלק מהשחקניות, כולל סצנת עירום של שילדס עצמה שקוצצה בחלק מהמדינות בהן הוקרן הסרט.
הופעתה הפרובוקטיבית של שילדס בת ה-12 (בת 11 בעת שצולם הסרט) ואופיו של הסרט, הביאו לדיון ציבורי בנושא פורנוגרפיית ילדים.
שנה לאחר מכן, ב-1979, הופיעה בסרט "וונדה נבאדה" שגם בו נכללו סצנות מעוררות מחלוקת אך הפעם ללא הד ציבורי נרחב.
הסרט הבא בו השתתפה ואשר זכה להצלחה ולהד תקשורתי היה סרט הדרמה הנועז "הלגונה הכחולה" (1980), בו כיכבה לצדו של כריסטופר אטקינס .
השניים גילמו זוג של נער ונערה שספינתם נטרפה בילדותם, והם גדלים על אי טרופי בודד.
גם סרט זה כלל מספר סצנות עירום כבני נוער, ומאוחר יותר, העידה שילדס בפני ועדה מטעם הקונגרס האמריקאי כי בחלק מהסצנות הללו הוחלפו כוכבי הסרט על ידי כפילים.
ב-1981, כיכבה שילדס בסרטו של הבמאי האיטלקי פרנקו זפירלי, "אהבת בוסר".