tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2019/20, RKC סיימה במקום האחרון, אך לא ירדו ליגה בגלל העונה שבוטלה עקב התפרצות נגיף הקורונה.
ובעונת 2020/2021 סיימה הקבוצה במקום ה-15 ונשארה בליגה.
ואלדו משאדו (בפורטוגזית: Waldo Machado; 9 בספטמבר 1934 - 25 בפברואר 2019) היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא ידוע בעיקר בזמן ששיחק בפלומיננסה, שם היה מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים עם 319 שערים ב-403 הופעות.
ואלדו נולד בניטרוי שבברזיל בשנת 1934 ולאחר שהצטרף לקבוצת הנוער של מדוריירה בתחילת שנות החמישים, הוא ערך את הופעת הבכורה בבוגרים ב-1953. לאחר מכן הצטרף ואלדו לפלומיננסה איתה לקח חלק חשוב בזכייתה בטורניר ריו-סאו פאולו בשנת 1957, בו לא הפסידה אף משחק.
הוא עזב אותה ב-1 ביולי 1961 ועד היום נחשב לכובש הגדול ביותר במדיה עם 319 שערים ב-403 הופעות.
ואלדו מיד עבר לולנסיה מספרד והיה תחילה מחליפו של בן ארצו וולטר מרציאנו.
הוא החליף אותו לאחר ומרציאנו נהרג בתאונת דרכים בגיל 29. הופעת הבכורה בלה ליגה הגיעה ב-3 בספטמבר 1961 בהפסד חוץ 3–0 לריאל סרגוסה.
שישה ימים לאחר מכן וכבש את שני שעריו הראשונים עם העטלפים בניצחון הביתי 0–3 על ריאל אוביידו.
רגע גדול של ואלדו היה כשכבש רביעייה נגד ברצלונה, וסיים את עונתו הראשונה עם 14 שערים ב-30 הופעות.
לאחר סיומה כבש את שער השוויון במשחק הגמר הראשון בגביע ערי הירידים נגד דינמו זאגרב, משחק שנגמר ב-1–2. עונתו הטובה ביותר של ואלדו הייתה ב-1966/67 כשהוא מסיים כמלך שערי הליגה עם 24 שערים וגם זוכה עם ולנסיה בגביע הספרדי לאחר ניצחון בגמר 1–2 נגד אתלטיק בילבאו.
בקיץ אותה שנה הצטרף לשכנת ולנסיה, הרקולס, ופרש לאחר עונה אחת בסגונדה דיוויסיון בגיל 36.
אחיו הצעיר, ונדרלי משאדו, היה גם כן כדורגלן ששיחק בעמדת החלוץ, והעביר את רוב הקריירה בקבוצות לבאנטה ומלאגה וגם שיחק מעט עם אחיו הבוגר בהרקולס.
ואלדו נפטר ב-25 בפברואר 2019 לאחר חמש שנים של מאבק במחלת אלצהיימר.
מקום מותו היה בורג'סוט, מחוז ולנסיה שבספרד.
אליפות ריו דה ז'ניירו: 1959
ואלאי (בהונגרית: Vállaj) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
ליד נהר קרסנה שבסמוך לגבול רומניה.
בואלאי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
מספר יהודים מהכפר נרצחו בשואה.
ואלדמר פרנר היה איש צבא ופוליטיקאי מזרח גרמני.
כיהן כמפקד הצי של גרמניה המזרחית בשנים 1957 - 1959 .
ב-1959 - 1978 היה קצין פוליטי ראשי של צבא העם הלאומי.
חבר בפוליטבירו המזרח-גרמני מ-1964 עד מותו ב-1982.
נולד בעיר קמניץ במשפחת פועלים.
אביו ואחיו הגדול פאול (לימים פוליטיקאי בכיר במזרח גרמניה) היו פעילים קומוניסטים.
בשנת 1929 הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי של גרמניה (Kommunistischer Jugendverband Deutschlands, KJVD), ובשנת 1932 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עבר לפעול במחתרת.
בשנת 1935 הצליח להגר מגרמניה לברית המועצות.
בברית המועצות למד בבית הספר של הקומינטרן במוסקבה.
בשנת 1938 נשלח בחשאי לדנמרק, שם פעל במחתרת במהלך כל תקופת מלחמת העולם השנייה.
בתום המלחמה שב לגרמניה והיה ראש סניף מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה בעיר חגנוב ולאחר מכן בעיר שטרלזונד.
ב-1949 עבר לעבוד במטה המפלגה בברלין.
ב-1950 מונה למפקד המשטרה הימית שזה עתה קמה.
ב-1956 כינון צבא העם הלאומי, הפכה המשטרה הימית לזרוע הים של הצבא.
ואלדמר פרנר מונה למפקדו הראשון.
הוא מילא את התפקיד עד 31 ביולי 1959.
ב-1 באוגוסט 1959 מונה לקצין פוליטי ראשי של צבא העם הלאומי, תפקיד אותו ימלא עד 31 בדצמבר 1978. בשנת 1961 הוא הועלה לדרגת אדמירל - הראשון שהגיע לדרגה זו במזרח גרמניה.
משנת 1964 נכנס כחבר לפוליטביורו של מזרח גרמניה.
ב-1981 נבחר לפרלמנט המזרח גרמני.
ואלדמר פרנר מת בביתו בברלין ב-15 בפברואר 1982.
ואלדאס טוטקוס (בליטאית: Valdas Tutkus; נולד ב-27 בדצמבר 1960) הוא לוטננט גנרל ליטאי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של ליטא בין השנים 2004–2009.
טוטקוס נולד בווילנה ב-27 בדצמבר 1960. ב-1978 הוא התגייס לצבא האדום ולמד בבית הספר לפיקוד בטשקנט.
ב-1982 הוא סיים את לימודיו ומונה למפקד מחלקה.
ב-1983 הוא לחם במלחמת אפגניסטן.
ב-1988 הוא עבר למוסקבה ולמד באקדמיה הצבאית פרונזה.
לאחר פירוק ברית המועצות הוא התגייס לצבא ליטא החדש ושרת בבריגדת חיל הרגלים הממוכן זאב הברזל.
ב-1995 הוא נשלח ללמוד במכללת נאט"ו להגנה ברומא.
ב-1999 הוא נשלח לבריסל ומילא בו זמנית את תפקיד שגריר ליטא, לנאט"ו, לאיחוד האירופי, וכנספח הצבאי הליטאי בבלגיה.
ב-2001 הוא מונה למפקד צבא היבשה הליטאי.
ב-30 ביוני 2004 הוא קודם לתפקיד ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
הוא סיים את תפקידו ב-3 ביולי 2009. בשנים 2014–2015 הוא שימש כיו"ר איגוד תעשיות הביטחון הליטאי.
פרדריק ולדמאר ארסטוס פיטרסון היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כמושל ה-26 של מדינת נברסקה בין השנים 1947–1953. לאחר כהונתו כמושל מונה בידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר לראש המנהל הפדרלי להגנה אזרחית ולאחר מכן לשגריר ארצות הברית בדנמרק.
בתקופת ממשל ריצ'רד ניקסון כיהן כשגריר ארצות הברית בפינלנד.
פיטרסון נולד באוקלנד שבנברסקה, בנם של הנרי ס.
הוא למד במכללה למורים ויין סטייט שם השלים לימודי תואר ראשון, ולאחר מכן באוניברסיטת נברסקה–לינקולן, שם קיבל תואר שני במדע המדינה.
בשנת 1933 עבר להתגורר בעיירה אלגין (Elgin).
פיטרסון עבד כמורה, כמנהל בית ספר וכעיתונאי, והיה מפקח בתי הספר באלגין וכמוציא לאור של העיתון "The Elgin Review" במשך עשר שנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כלוטננט קולונל בגיס האווירי של צבא ארצות הברית.
בבחירות 1940 לסנאט של ארצות הברית עבד כמנהל מטה הבחירות של יו באטלר, והמשיך בקריירתו הפוליטית כעוזרו המנהלי של מושל נברסקה דווייט גריזוולד בין השנים 1941–1942. לאחר כהונתו של גריזוולד התמודד למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד המושל, ונבחר לתפקיד בשלוש מערכות בחיורת: 1946, 1948, ו-1950.
במהלך כהונתו תמך בפיתוח אגן הניקוז של נהר המיזורי, קידם יוזמות למימון ציבורי של סלילת כבישים, והיה יו"ר אגודת המושלים הלאומית.
בדצמבר 1951 מינה את פרד סיטון למלא את מקומו של קנת' ורי בסנאט האמריקאי.
בשנים 1953–1957 כיהן כראש המִנהל הפדרלי להגנה אזרחית בממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
במהלך שירותו בממשל אייזנהאואר נודע בזכות השערתו כי ניתן ליצור נשק בלתי קונבנציונלי מקובלט.
פיטרסון נפטר ב-17 באוקטובר 1983 בפרמונט שבנברסקה, בעקבות דלקת ריאות ולאחר מאבק באלצהיימר.
הוא נקבר בבית העלמין אוקדייל השוכן בעיר אוקדייל שבנברסקה.
ואלה מארץ סינים הוא ספרה של הסופרת, המשוררת והמתרגמת רנה ליטוין.
רנה ליטוין כתבה ספר זה כיד זיכרון לקהילה היהודית הזעירה שחיה בשנות ה-40 בעיר טיינטסין בסין.
קהילה זו, שמנתה כמה עשרות משפחות, רובן מרוסיה ומרכז אירופה, הייתה חלק מקהילת הזרים הקטנה כשלעצמה וקיימה יחסי קרבה ושכנות עם בני הלאומים השונים שבה.
הילדים היהודים הכירו כולם זה את זה, כבני משפחה מורחבת, אך בילו ושיחקו עם ילדי קהילת הזרים כולם, בשפות שונות ובתרבויות רבות.
עם זאת, יוצאי כל עם שמרו על מסורותיהם הלאומיות והדתיות, ובכלל זה היהודים, שטיפחו גם קשר לא ברור, אגדי למחצה, אל ארץ ישראל.
ברקע חיי הקהילה הבינלאומית, הלבנה, מתקיימת סין הגדולה, העניה, הנבערת, השקועה בזוהמה ובמחלות, המקיימת קשרים עם הלבנים האמידים דרך מתן שירותים בלבד.
עם התקרב מהפכת התרבות גדלה והתעבתה שנאת הזרים בסין, וקהילת הזרים, כולל היהודים שבה, נפוצה בעולם והתפזרה.
רק הזכרונות נשארו, ורנה ליטוין העלתה אותם על הנייר באמצע שנות ה-60. אין זה ספר אוטוביוגרפי ממש, אלא תערובת של זכרונות ובדיון, כפי שהצטיירו בעיני ילדה.
אין כאן עלילה סדורה, אלא רגעי אווירה, התרשמויות, דמויות, נופים ותמונות, שכולם מצוירים במכחול סיני דק מן הדק ובצבעי דיו מעורפלים משהו.
מופיעה כאן האומנת הסינית הקשישה, ג'או-נאי-נאי, שאיננה יכולה לבטא את השם הקצר "ג'וי" והיא מאריכה אותו ל"ג'ו-ני-קה".
כשהיא יוצאת לחופשה קצרה, היא מתייפה בשתי מסרגות זהב שהיא תוקעת בשערה הכסוף ולעיתים גם במניפה שחורה, ואין איש יודע לאן היא יוצאת במחלצותיה אלה, כי משפחה אין לה בעירה.
ובפרק אחר מתוארת הילדה סיו-סיר, שבאה העירה מן הכפר, חיוכה זוהר אך עיניה ביישניות.
סיו-סיר איננה חוששת להסתובב לבדה בסימטאות שמעבר לשער החצר, שלג'וי הקטנה אסור לצאת בו.
שם יש קבצנים ובעלי מום, נחלי שפכים מצחינים וגם משוגע אחד מפחיד.
ברחוב עובר גם איש ה"טן-חולה", הוא מוכר התפוחים מצופי הסוכר, התקועים על קיסמים ארוכים, ועל כתפו תוכי מפוחלץ, שאומר "מזל טוב" כשלוחצים על בטנו.
הילדים צופים גם בלוויה סינית, שהמשתתפים בה נושאים את מתם לשריפה יחד עם דיוקנאות בודהה.
לבעל חנות הממתקים נולד בן זכר אחרי חמש בנות, וכדי לרמות את השדים הוא מקונן בקולי קולות על הילדה המכוערת שנולדה לו.
בחג החנוכה באה השכנה הרוסיה ומביאה לילדה עץ חג מולד קטן, מקושט, ובלילות הוזה ג'וי באלוהים ובמלאכיו ומתריסה כנגד פימה, שטוען כי אין אלוהים.
היא יודעת שיש וגם איך הוא נראה היא יודעת.
ויש שלג וערמונים חמים ובובת שלג גדולה.
ולעומת כל אלה ישנו גם העשיר הסיני לי-טנג, שיש לו שלוש נשים, אחת כבודה ומבוגרת ושתיים צעירות וצחקניות, וגם שונאים יש לו.
ובהמשך תדמה ג'וי, כי הדייגים מושים את אמה של קטיושה מן התעלה ומחיים אותה באורז ובצחוק לבבי, ומכאן ואילך תחיה לנצח.
עוד זכרונות רבים בספר זה, שמקפל בתוכו הוויה שעברה מן העולם ונמצאת רק בזיכרונם של אנשים מעטים, שרנה ליטוין הייתה אחת מהם.
ואלטר ברי היה זמר בס-בריטון אוסטרי.
ברי למד פיתוח קול באקדמיה למוזיקה של וינה והופיע לראשונה באופרה של וינה בשנת 1947. הוא הצטרף כחבר קבוע ללהקה בשנת 1950 ונשאר שם לאורך כל שנותיו כזמר אופרה ויצא באופן קבוע להופעות אורח בבתי אופרה אחרים ברחבי אירופה.
הופעתו האחרונה בתפקיד ברק הייתה ב-14 באפריל 1978.
התפקידים שהיו לסימני ההיכר המובהקים שלו הם פאפאגנו בחליל הקסם ופיגארו של מוצרט, וכחול הזקן.
ברי עשה לו שם גם כפרשן לידר ויצירות כוראליות ונהנה לשיר באופרטה, בעיקר "העטלף" של יוהאן שטראוס.
ברי נשא לאישה את זמרת המצו סופרן כריסטה לודוויג בשנת 1957.
ואלן בהראמי (באלבנית: Valon Behrami; נולד ב-19 באפריל 1985 במיטרוביצה) הוא כדורגלן עבר שווייצרי יליד קוסובו.
בהראמי נולד במיטרוביצה, שבחבל קוסובו, וכשהיה בן 5 עבר עם משפחתו לשווייץ, שם השתקעה משפחתו בכפר סטאביו, אשר נמצא בחלק של דוברי האיטלקית בשווייץ.
מספר שנים מאוחר יותר קיבל בהראמי אזרחות שווייצרית.
בהראמי החל לשחק כדורגל במועדון הקטן של הכפר סטאביו, ומשם עבר לשחק במחלקת הנוער של קבוצת קיאסו, ואחר כך גם במחלקת הנוער של לוגאנו.
בלוגאנו, קיבל בהראמי מספר הזדמנויות בקבוצה הבוגרת, ולאחר מספר משחקים טובים שלו בקבוצה, הוא הוחתם בעסקה משותפת בשני המועדונים האיטלקים גנואה ואודינזה.
הוא שיחק תחילה בגנואה, שאז שיחקה בליגה האיטלקית השנייה, בעונת 2003–2004. בעונה שלאחר מכן, גנואה רכשה את חלקה של אודינזה מכרטיס השחקן שלו, והשאילה אותו להלאס ורונה, שגם שיחקה בליגה השנייה.
אחרי עונה מרשימה בוורונה, לאציו רכשה אותו מגנואה, בקיץ 2005.
בלאציו, שיחק בהראמי במשך שלוש עונות, ורכש לעצמו מעמד חשוב בסגלה של הקבוצה.
בעונתו האחרונה, היה כבר שחקן הרכב לכל דבר, ובכך תפס את תשומת לבם של מועדונים רבים באירופה.
ב-23 ביולי 2008, הכריזה וסטהאם יונייטד שרכשה את בהראמי מלאציו, תמורת 5 מיליון פאונד, והחתימה אותו על חוזה ל-5 שנים.
בהראמי ערך את הופעת הבכורה שלו בווסטהאם בניצחון הביתי 1–2 על וויגאן אתלטיק, ב-16 באוגוסט 2008. שערו הראשון עבור וסטהאם, היה שער ניצחון במשחק בו ניצחה קבוצתו 0–1 את סנדרלנד, ב-23 בנובמבר 2008.
ב-26 בינואר 2011 חתם בהראמי ל-3 שנים וחצי בפיורנטינה.
בקיץ 2012 חתם בהראמי בנאפולי.
ב-2 באוגוסט 2014 חתם בקבוצה הגרמנית המבורג.
ב-11 ביולי 2015 חתם בהראמי לשלוש שנים בווטפורד מהפרמייר ליג.
ב-16 באוגוסט 2017 חתם לשנתיים באודינה.
ב-31 בינואר 2022 חתם בברשה מהסרייה ב'.
בהראמי נכלל בסגלן של נבחרות שווייץ הצעירות עד גיל 18 ועד גיל 19. הוא כבש גם שער חשוב עבור נבחרת שווייץ הבכירה, נגד טורקיה, במשחק ההצלבה הראשון מבין שניים, לקראת העפלה למונדיאל 2006. במהלך טורניר הגמר של מונדיאל 2006, הוא סבל מפציעה שגרמה לספסולו במהלך שני המשחקים הראשונים של הטורניר.
במשחק השלישי של שלב הבתים נגד קוריאה הדרומית, הוא שיחק והוחלף בדקה ה-88 של המשחק.
במשחק שמינית הגמר נגד אוקראינה הוא לא שותף.
בהראמי היה שחקן הרכב בכל שלושת המשחקים של נבחרת שווייץ במהלך טורניר הגמר של יורו 2008.
בהראמי נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2010, במסגרתו הורחק בכרטיס אדום במשחק מול צ'ילה והפך בכך לשחקן השווייצרי הראשון שהורחק במשחקי גביע העולם.
בהראמי נכלל בסגל גם במשחקי מונדיאל 2014 ו-2018 והפך בכך לשחקן השווייצרי הראשון שהופיע בארבעה טורנירי גביע עולם רצופים.
ביולי 2018 נישא לגולשת הסקי לארה גוט-בהראמי.
יש לו שני ילדים מאשתו לשעבר, אלנה נונזאני: סופיה, ילידת 2009, ואיזבלה שנולדה ב -19 ביולי 2016.
"ואלה שמות" הוא פזמון עברי היתולי מאת עלי מוהר בביצוע אריק איינשטיין ויוני רכטר, על לחן של קורט וייל לשיר אמריקאי שאת מילותיו כתב איירה גרשווין ושר דני קיי.
השיר המקורי עסק ברשימת קומפוזיטורים רוסים.
מילותיו של השיר הישראל, שהתפרסם בתקופת מונדיאל 1990 (טורניר גביע העולם בכדורגל שנערך באיטליה), כוללות רשימה ארוכה ומחורזת של שחקני כדורגל שהשתתפו בטורניר, וכן רשימה של שחקני עבר ישראלים.
כותרת השיר לקוחה מספר שמות: .
השיר נכתב כרשימה ארוכה של שמות שחקני כדורגל שהשתתפו במונדיאל "איטליה 90'", המסודרת כך שהשמות יתחרזו זה בזה.
הרשימה כוללת 141 שחקנים, רובם מוזכרים בשם משפחתם בלבד או בכינוי בו הם מוכרים.
עלי מוהר שילב בשיר שחקנים מ-21 נבחרות (מתוך 24 נבחרות שהשתתפו במונדיאל).
שלוש הנבחרות ששחקניהן לא זכו לייצוג הן הנבחרות של , ו, אשר לא העפילו לשלבים המאוחרים של הטורניר.
עם זאת, נבחרות , , ו, שלא העפילו, זכו לייצוג בשיר.
הנבחרת שזכתה לאזכור הרב ביותר בשיר היא , מארחת הטורניר, ש-15 מכדורגלניה צוינו בשיר.
להבדיל, , הזוכה בטורניר, זכתה לאזכור מצומצם יותר של שמונה כדורגלנים.
חלקו המסיים של השיר כולל רשימה של 20 כדורגלני עבר ישראלים, רובם המכריע מקבוצת הפועל תל אביב, וכן שלושה כדורגלני עבר בין-לאומיים מפורסמים – יוהאן קרויף ההולנדי וגארינצ'ה ופלה הברזילאים.
השיר מסתיים בציון מיוחד של שוער העבר הישראלי יעקב חודורוב.
השיר הולחן בצורה מונוטונית, והוא מבוצע בסגנון דיבור, ולא שירה, כאשר איינשטיין מקריא בצורה קצבית ומשעשעת את הרשימה המחורזת של הכדורגלנים.
עלי מוהר, אשר היה ידוע כמעריץ כדורגל נלהב, כתב את מילות השיר עבור איינשטיין, אשר היה ידוע אף הוא כאוהד כדורגל.
השיר מבוסס על שיר היתולי דומה בשם "צ'ייקובסקי (ורוסים אחרים)" " שכתב איירה גרשווין והולחן על ידי קורט וייל אשר בוצע על ידי דני קיי בשנת 1941 במסגרת המחזמר "Lady in the Dark".
בדומה לשיר "ואלה שמות", מורכב השיר המקורי מרשימה של 50 מלחינים רוסים, בראשם צ'ייקובסקי.
המבנה הריתמי של שני השירים דומה מאוד, וכן ה"לחן" שלהם.
שמו של השיר, "ואלה שמות", מבוסס על מילות הפתיחה של בספר שמות המקראי, אשר כולל את רשימת בני ישראל שירדו למצרים.
לאחר שהתפרסם, זכה השיר לאהדה רבה בישראל, בעיקר בקרב חובבי כדורגל, והפך למעין המנון בלתי רשמי למונדיאל.
השיר, בליווי וידאו קליפ היתולי בכיכובם של איינשטיין, מוני מושונוב וצבי שיסל, שולב בסרט הקולנוע הישראלי "כבלים", אשר יצא לאקרנים בשנת 1992.
בשנת 2006, בעקבות מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, פרסם הרכב מוזיקלי ישראלי בשם "פרישמן והחלוצים" (שירה: אמיר דדון, אביב אזרד ואסף פרישמן), שיר בשם זהה (נקרא גם "שיר המונדיאל"), בהשפעת שירם של מוהר, רכטר ואיינשטיין.
השיר, אשר נכתב על ידי האחים פרישמן, נדב פרישמן (במאי, סטנדאפיסט ותסריטאי) שכתב את המילים, והמלחין אסף פרישמן שכתב את הלחן, כולל אף הוא רשימת כדורגלנים שהשתתפו בטורניר, אך בלחן ובמבנה ריתמי שונה, ועם פזמון שחוזר על עצמו.
את קטע הראפ בשיר ביצע הראפר סגול 59.
לכבוד מונדיאל 2010 כתב עיתונאי הספורט אבי מלר שיר בסגנון דומה בשם "מונדיאל עשר", שנפתח באותה השורה בה נפתח השיר "ואלה שמות".
את השיר הלחין תמיר קליסקי והקליט אורי בנאי.
באותה השנה פורסמה גם גרסה לשיר שביצעה להקת מלכה באיה.
בשנת 2012 יצרו שדרי ערוץ ספורט 1, רמי וייץ, מאיר איינשטיין ולירן שכנר, גרסה של השיר לכבוד טורניר יורו 2012.
בשנת 2022, לקראת מונדיאל 2022 שנערך בקטר, פרסם הזמר רועי לבס שיר בשם זהה, גם הוא בהשפעת שירם של איינשטיין, מוהר ורכטר, אך כולל פזמון חלק שלישי אשר עוסקים בכישלון המתמשך של נבחרת ישראל להעפיל לטורני המונדיאל.
השיר נכתב והולחן על ידי רועי לבס והופק על ידי אריאל קשת מלהקת פול טראנק, וכולל ציטוטים מהשיר המקורי של איינשטיין (בראשם השורה החוזרת "מתאוס, ואן ארלה"), אזכורים לגרסאות שקדמו לו, וקליפ המבוסס על הקליפ המקורי של איינשטיין, ובו רגעים מוכרים מטורנירי מונדיאל מהעבר.
ואלוויס ביי היא עיר בנמיביה וכן שמו של מפרץ שעל חופו היא שוכנת.
אוכלוסיית העיר מונה 62,096 תושבים נכון לשנת 2011 ושטחה הוא 11 קמ"ר.
המפרץ שימש כמקום מקלט לספינות בשל היותו נמל מים עמוקים טבעי, היחידי לאורך כל חופי נמיביה, המוגן על ידי לשון היבשה פליקן פוינט (Pelican Point).
בהיותם בית גידול ימי עשיר בפלנקטון, היוו מימי המפרץ משכן לכמות גדולה גדולה של לווייתנאים, שמשכו אליהם ציידי ליוויתנים וספינות דיג.
ההולנדים קראו למקום Walvisch Baye והאנגלים Whale Bay.
במסגרת תביעת השטח הסופית של המקום, הוא נקרא Walfish Bay, לאחר מכן Walvish Bay ולבסוף Walvis Bay.
בנמל אסטרטגי זה התחלפו המחזיקים במשך הזמן.
חשיבותו של הנמל על נתיב השיט מסביב לכף התקווה הטובה משכה את תשומת לבם של המעצמות הקולוניאליות מאז גילויו.
עובדה זו מסבירה את המעמד המדיני המורכב של ואלוויס ביי במשך השנים.
העיר ממוקמת במרחק קצר מצפון לחוג הגדי ושוכנת על הדלתה של נהר קויסב (Kuiseb) ועל הקצה של מסילת הברזל הטרנס-נמיבית לבירה וינדהוק ושל הכביש המחבר בין שתי הערים.
ואלוויס ביי, על המפרץ הגדול שלחופו היא שוכנת ועל דיונות החול שמקיפות אותו, מהווה את מרכז התיירות של נמיביה.
מוקדי משיכה נוספים הם: אי ציפורים מלאכותי, מרכז לאיסוף גואנו, בריכות אידוי למלח, אוכלוסיית עופות עשירה ומוזיאון.
אצטדיון הכדורגל, שמשמש כביתן של שתי קבוצות בליגת העל הנמיבית, ממוקם גם הוא בעיר ואתר הנופש החופי לאנסטרנד (Langstrand) שוכן ק"מ ספורים מצפון לה.
כל העיר מהווה אזור סחר חופשי והדבר מהווה גורם חשוב בכלכלה המקומית.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה הנווט הפורטוגזי דיוגו קאו, שעגן בכף קרוס (Cape Cross) שמצפון למפרץ ב-1485. אחריו עגן במימי המפרץ בארתולומיאו דיאש ב-8 בדצמבר 1487, במהלך מסעו לגילוי נתיב השיט מזרחה מסביב לכף התקווה הטובה.
הוא קרא למפרץ בשם "מפרץ סנטה מריה של קונסייסאו (בפורטוגזית: O Golfo de Santa Maria da Conceição).
יחד עם זאת, הפורטוגזים מעולם לא תבעו בעלות על ואלוויס ביי.
ממשלת מושבת הכף צפתה נכונה את החדירה לאזור של הגרמנים, ששאפו להגן על מכרות היהלומים שבאזור גריקואלנד (Griqualand) וביקשו לעצמם את כל שטחה של דרום-מערב אפריקה, אך כאן חסמו אותם הבריטים.
כתוצאה מכך, כאשר השתלטו הגרמנים על האזור, רק ואלוויס ביי נותרה כמובלעת מחוץ לתחום שלטונם.
ב-1910 ואלוויס ביי, יחד עם מושבת הכף, הפכו לחלק מדרום אפריקה שהוקמה אז.
כתוצאה מכך, התעוררו חילוקי דעות עם גרמניה על גבולות המובלעת.
הסכסוך יושב לבסוף ב-1911 ושטחה של מובלעת ואלוויס ביי היה 1124 קמ"ר.
המובלעת נכבשה על ידי הגרמנים במהלך המערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה.
אך כוחות ההגנה של דרום אפריקה גירשו משם את הגרמנים ב-1915 וואלוויס ביי השתלבה במהרה בשטחי הממשל הצבאי שהונהג בשטחי דרום-מערב אפריקה.
בהמשך קיבלה דרום אפריקה את שטחי דרום-מערב אפריקה הגרמנית כמנדט מסוג "C" מחבר הלאומים.
החוק האזרחי הושב בדרום-מערב אפריקה ב-1921 וניהולה של מובלעת ואלוויס ביי הועבר לדרום-מערב אפריקה מתוקף חוק שנחקק על ידי הפרלמנט של דרום אפריקה ב-1922
בשנת 1971, צפתה דרום אפריקה שבקרוב תאבד את שליטתה על דרום-מערב אפריקה.
מסיבה זו היא החזירה את ואלוויס ביי למעמד של מובלעת השייכת למושבת הכף.
ב-1977, בניסיון למנוע איבוד שליטה על המובלעת לטובת ארגון SWAPO, הטילה ממשלת דרום אפריקה מחדש את השליטה על ואלוויס ביי ואישרה מחדש את תביעת הריבונות שלה בהתבסס על הבעלות המקורית על השטח.
ב-1978 יזמה מועצת הביטחון של האו"ם ניהול משא ומתן בין דרום אפריקה לבין הממשל העתידי של נמיביה כדי לפתור את סוגיית הסטטוס המדיני של ואלוויס ביי.
ב-1990 זכתה נמיביה בעצמאותה, אך ואלוויס ביי נותרה תחת ריבונותה של דרום אפריקה.
בחצות ה-28 בפברואר 1994 העבירה דרום אפריקה באופן רשמי את הריבונות על ואלוויס ביי ועל איי פינגווין (Penguin Islands) לנמיביה.
מערכת החינוך של העיר כוללת מספר בתי ספר ציבוריים-ממשלתיים וכן כמה בתי ספר פרטיים וגני ילדים.
מוסד-על תיכוני השוכן בעיר הוא המכון הנמיבי ללימודי ימאות ודייג.
מספר רב של חברות דיג פועלות בוואלוויס ביי ומבצעות דיג של דגי מקרל, אנצ'ובי, בקלה, שפמנון, טונה, סרדין וסוגים רבים אחרים.
בתחומה של ואלוויס ביי נמצאים שטחים פתוחים, נופים יפים ומגוון מיוחד של צמחים ובעלי חיים ימיים.
היא מותאמת מאוד לפעילות פנאי, ספורט אתגרי כמו גלישת חול, הפרחת עפיפונים, גלישת גלים, שחיה, דיג, שיט מפרשים, גולף ופעילויות ספורט אחרות.
הפעילויות הימיות מתבצעות בלגונה של ואלוויס ביי, בדלתה של נהר קויסב ובחוף הים.
דיונת חול באורך של 2 ק"מ מאפשרת לים להישאר חלק בכל רוח חזקה, אידיאלי לסירות מפרש.
העיר היא ביתם של שני מועדוני כדורגל Eleven Arrows F.C.
ו- Blue Waters F.C שמשחקים בליגת העל בכדורגל של נמיביה.
ואלוויס ביי מתאפיינת בסוג נדיר של אקלים מדברי קל.
ממוצע המשקעים השנתי שלה הוא פחות מ-10 מ"מ ובכך היא אחת הערים היבשות בתבל.
למרות העובדה שהיא שוכנת באזור מדברי, מידות החום הקיצוניות בה נדירות מאוד.
הדבר נובע מזרמי ים קרים הזורמים לאורך החוף.
להלן גרף הטמפרטורות והמשקעים בעיר על פי השירות המטאורולוגי של נמיביה:
ואלטר יונגהאנס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער.
יונגהאנס החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1977 בבאיירן מינכן, שם שיחק חמש עונות, תחילה כמחליפו של ספ מאייר.
עם פרישתו של מאייר בשנת 1979 בגין תאונת דרכים, שיחק יונגהאנס ביחד עם השוער הוותיק מנפרד מילר, כאשר שניהם מתחרים על המקום בהרכב.
עם באיירן מינכן זכה יונגהאנס בשתי אליפויות הבונדסליגה ובגביע מקומי אחד.
הרוטציה בין יונגהאנס למילר נמשכה גם בזירה האירופית, כאשר בעונת 1982 הגיעה באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות, בו הפסידה לאסטון וילה, ויונגהאנס ישב על הספסל, אך במהלך העונה האירופית, שני השוערים שיחקו לסירוגין.
סך הכול ערך יונגהאנס 67 הופעות בבאיירן מינכן, ועזב את המועדון בשנת 1982.
בשנת 1982 עבר יונגהאנס לשאלקה 04, ובניגוד לתקופתו בבאיירן מינכן, זכה תחילה לבלעדיות בהרכב הפותח, ובחמש עונות צבר 148 הופעות, עם זאת, חל פיחות במעמדו בעונה האחרונה שלו בקבוצה, והוא בחר לעבור להרטה ברלין בשנת 1987. יונגהאנס שיחק שבע עונות בהרטה ברלין, תחילה בליגת הבונדסליגה השנייה.
בעונת 1990 עלה עם הרטה לבונדסליגה, אך נשר בחזרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת, ונשאר באותה ליגה עד לעזיבתו את הקבוצה בשנת 1994, לאחר 171 הופעות.
בשנת 1994 שב יונגהאנס לבונדסליגה וחתם בבאייר לברקוזן, אך לא שיחק בקבוצה ולו משחק אחד, ובאותה שנה כבר עבר לפורטונה קלן מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות, עד לפרישתו בשנת 1996.
ליונגהאנס אין הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 1980, בו זכתה הנבחרת הגרמנית, כשוער השלישי בהייררכיה, אחרי הראלד שומאכר ואייקה אימל.
בנוסף, יונגהאנס נסע לאולימפיאדת לוס אנג'לס, והיה חלק מהסגל האולימפי לטורניר הכדורגל של האולימפיאדה בשנת 1984.
יונגהאנס עבד כמאמן השוערים של פורטונה קלן עם פרישתו מהמשחק, ואחר כך גם בפ.צ.
קלן, בנפיקה ליסבון ואתלטיק בילבאו.
בעונת 2006/07 היה עוזר המאמן בבורוסיה מנשנגלדבך.
לאחר מכן, החליף שוב את ספ מאייר, והפעם בתפקיד מאמן שוערים בבאיירן מינכן, תפקיד אותו ביצע במספר קבוצות שונות של המועדון.
ואלה נאוטה (בהולנדית: Walle Nauta; 8 ביוני 1916, מדן שבאיי הודו המזרחיים ההולנדיים – 24 במרץ 1994, קיימברידג', מסצ'וסטס) היה נוירולוג ומדען מוח אמריקאי ממוצא הולנדי וחסיד אומות העולם.
נאוטה סיים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת ליידן בשנת 1942 ובשנת 1945 סיים את לימודיו באוניברסיטת אוטרכט באנטומיה ופיזיולוגיה.
הוא התחתן עם אלי (Ellie), אחות במקצועה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, גרו ואלה ואלי נאוטה באוטרכט ובביתם הסתירו יהודייה בת 15 בשם דינה דסברג.
לבני הזוג נאוטה הייתה תינוקת בת שבעה חודשים, טייאלדה (Tjalda).
היה להם בית קטן, אך בכל זאת שיכנו את דינה באחד החדרים.
דינה הייתה אמורה להגיד, במקרה שתישאל, שהיא יתומת מלחמה מרוטרדם ונלקחה כדי לעזור באחזקת משק הבית.
הוכן לה מקום מסתור בבית, למקרה של חקירת גסטפו.
בני הזוג נאוטה המשיכו בהסתרתה של דינה למרות לידתה של ילדה שנייה, יאנקה (Janneke), בינואר 1945. דינה סייעה בטיפול בטייאלדה וביאנקה.
מסמכים מזויפים שקיבלה במהלך 1944 סייעו לה ללכת ולחפש מזון בחוות כפריות במהלך הרעב הגדול בהולנד באותה תקופה.
דינה נשארה עם בני הזוג עד השחרור במאי 1945.
בשנת 2008 הכיר יד ושם בוואלה נאוטה בתור חסיד אומות העולם.
לאחר המלחמה לימד נאוטה באוניברסיטאות ליידן וציריך.
בתחילת שנות החמישים היגרו בני הזוג נאוטה ובנותיהם לארצות הברית.
כעשור לימד נאוטה באוניברסיטת מרילנד, היה חוקר במכון הצבאי למחקר על שם ואלטר ריד ולאחר מכן היה פרופסור ב-MIT.
הוא המציא שיטה לגילוי ניוון עצבים והיה מחברם של למעלה ממאה מאמרים מקצועיים בנושאי נוירולוגיה.
הוא היה חבר האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית, החברה הפילוסופית האמריקאית, החברה למדעי המוח ואגודות מדעיות נוספות.
ואלון בֶּרִישַׁה (באלבנית: Valon Berisha, נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא כדורגלן קוסוברי המשחק בעמדת הקשר בל.א.ס.ק.
לינץ מהבונדסליגה האוסטרית ובנבחרת קוסובו.
אחיו, וטון ברישה הוא גם כדורגלן.
ברישה נולד בשוודיה להורים ממוצא קוסובני אך גדל בנורווגיה והתגורר בעיירה אגרסונד ושיחק בקבוצת הנוער המקומית.
ב-20 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר הוא בן 15 ו-5 חודשים.
למרות גילו הצעיר, בעונת שיחק 31 משחקים וכבש 11 שערים.
ברישה משך את עיניהן של מספר מועדונים באנגליה, אך העדיף לצבור דקות משחק בקבוצות מליגות קטנות יותר.
במרץ חתם בוויקינג מליגת העל הנורווגית והעסקה יצאה לפועל בעונת .
ב-21 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד בראן.
ב-31 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בווייקינג בתיקו 1-1 נגד לילסטרום.
בחודש מאי זכה בתואר "הכדורגלן הצעיר של החודש בנורווגיה".
ב-19 ביוני 2011 הוא ואחיו וטון שיחקו יחד באותו משחק והפכו לאחים הראשונים שעושים זאת במדי וייקינג משנת 1989. בסוף נכלל ברשימת "100 הצעירים הטובים בעולם" של המגזין דון בלון.
ביולי חתם ברד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית.
ב-18 באוגוסט 2012 ברישה ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אדמירה ווקר.
הוא הבקיע את שערו הראשון עבור רד בול בשבוע הבא בתיקו 1-1 נגד וינר נוישטאדט.
ב-3 ביולי 2018 חתם בלאציו האיטלקית לחמש שנים.
ב-4 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–4 לאיינטרכט פרנקפורט השלב הבתים.
במדי הקבוצה קיבל דקות מועטות וב-30 בינואר 2020 הושאל לפורטונה דיסלדורף עד לסוף העונה.
ב-9 ביולי 2020, ברישה חתם בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית תמורת 5 מיליון אירו.
ברישה שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של נורווגיה והשתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 והבקיע עבורה את השער היחידי שלה באליפות.
ב-23 בנובמבר 2011 ברישה זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע המלך התאילנדי.
ב-15 בינואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד .
במרץ חשף ברישה לראשונה כי ההתאחדות לכדורגל הקוסובנית פנתה אליו על מנת שישחק עבורה לאחר ש קיבלה אישור מפיפ"א לשחק משחקי ידידות נגד נבחרות החברות בה, אך ברישה ציין שהוא עדיין לא החליט באופן סופי איזו מדינה לייצג.
בשנת קוסובו התקבלה כחברה בפיפ"א וברישה החליט לייצג אותה.
ברישה כבש את השער הרשמי הראשון של קוסובו בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
הגביע האוסטרי: , , ,
ואלטר דיאקו (; 19 ביוני 1909 אינסברוק – 1978) היה אדריכל אוסטרי, אחראי על בניית תאי גז ומשרפות במחנה אושוויץ.
דיאקו היה בנו של פקיד דואר.
הוא למד בבית ספר יסודי וכן בחטיבה גרמנית עליונה.
לאחר מכן החל לימודי אדריכלות בעיר הולדתו, וסיים את לימודיו בשנת 1930. לאחר שנתיים שבהן תכנן מבנים עבור חברת בנייה ועבד כאדריכל, עיסוקו נפגע קשה כתוצאה מהשפל הכלכלי, והוא מצא את פרנסתו כמדריך טיפוס הרים, מדריך סקי וכחייל מילואים.
בשנת 1933 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית, שהייתה בלתי חוקית באוסטריה.
על חברותו בארגון הוא נידון לחמישה חודשי מאסר.
לאחר שחרורו חי במשך תקופה באיטליה ובצרפת, שכן ידע לדבר גם איטלקית וצרפתית.
בשנת 1937 היגר לגרמניה, שם התפרנס כמורה לחינוך גופני וכמדריך סקי.
לאחר האנשלוס, סיפוחה של אוסטריה לידי גרמניה הנאצית במרץ 1938, חזר לאוסטריה ושב לעבוד כאדריכל.
בתקופה זו קיבל מספר חבר קבוע במפלגה הנאצית (6256697).
במאי 1939 הוא נישא להרטה אלסלר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, דיאקו התגייס בנובמבר 1939 לשורות הוואפן אס אס, והוצב בקרקוב כחלק מיחידות גולגולת המת.
ב-6 ביוני 1940 הוצב במחנה אושוויץ, ומנובמבר 1941 עמד בראש מחלקת התכנון של המחנה.
הוא נשפט על ידי בית דין נאצי בעקבות קטטה שבה היה מעורב ונידון לתקופת מאסר של שלושה חודשים.
היינריך הימלר חנן אותו והעלה אותו בדרגה.
דיאקו לקח חלק חשוב בתכנון, בבנייה ובתחזוקה של תאי הגזים והמשרפות באושוויץ.
הנס קאמלר, מהנדס וקצין בכיר באס אס, כינה אותו "מומחה לבנייה".
ב-16 בספטמבר 1942, מפקד מחנה אושוויץ רודולף הס, קצין נוסף בשם פרנץ הסלר ודיאקו נסעו למחנה חלמנו כדי לחקור שיטות להיפטר מקברי אחים, שיטות שפותחו ונוסו על ידי פאול בלובל.
הרקע לביקורם במחנה היה החשש להרעלת מזון ולהתפרצות מחלות, שכן אלפי גופותיהם של קורבנות אושוויץ היו קבורים באדמה בקברי המונים.
בלובל הציע להם לשרוף את הגופות מעל לעצי הסקה ספוגים בדלק.
דיאקו תכנן משרפות שלתוכן יוכנסו בולי עץ ובהן נשרפו גופות האסירים.
הגופות הוצאו מהבורות על ידי יחידות זונדרקומנדו והושלכו למשרפות.
בין השנים 1943–1944 קודם דיאקו בתפקידו באושוויץ, ונותר שם עד לצעדת המוות מן המחנה.
באוגוסט 1944 הגיע לדרגת אוברשטורמפיהרר (דרגת אס אס המקבילה לסגן).
עם תום המלחמה הוא נלכד ונלקח לשבי הסובייטי, ממנו שוחרר רק בין השנים 1949–1950. לפי רודולף ורבה, דיאקו עבד בחברת בנייה קטנה שמנתה 15 עובדים והם בנו בית תפילה לכומר המקומי בעיר קטנה במערב אוסטריה.
הרמן לנגביין זיהה את דיאקו ואת פריץ ארטל בשנת 1961 והם הועמדו לדין.
ההליך המשפטי של גביית עדיות והגשת תביעה החל בשנת 1962 ונמשך עד לשנת 1971.
המשפט נפתח ב-18 בינואר 1972, כחלק ממשפט אושוויץ הראשון שנערך באוסטריה, בפני בית דין בווינה.
האישום העיקרי היה ביצוע פשע השואה על ידי "תכנון, בנייה ותחזוקה של תאי הגזים והמשרפות של מחנה אושוויץ בירקנאו".
כמו כן, דיאקו הואשם ברציחתם של 12 אנשים במחנה בהם ירה בשנים 1940 עד 1942. התביעה ציינה גם את תאי המגורים של האסירים שתוכננו במכוון להיות בלתי כשירים למגורי אדם בהיותם מעודדים התפרצות מחלות וחסרי אוורור ראוי.
משפטם הסתיים ב-10 במרץ 1972 בזיכוי, מאחר שארטל ודיאקו לא היו בעליהם ה"רשמיים" של תאי הגזים.
לאחר המשפט העניין הציבורי והתקשורתי בהם דעך.
ואלון אחמדי (באלבנית: Valon Ahmedi; נולד ב-7 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בנמאן גרודנו מליגת העל הבלארוסית.
אחמדי נולד במקדוניה להורים ממוצא אלבני ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לאיטליה.
אחמדי התחיל לשחק כדורגל בגיל צעיר בקבוצה קסטלבל, ובגיל 17 הצטרף לסודטירול.
ב-22 בדצמבר 2012 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד טריטיום.
ביולי אחמדי חתם בצליה מליגת העל הסלובנית.
אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הפתיחה של העונה נגד זאברץ.
ב-1 באוגוסט 2014 אחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 את קרקה.
בפברואר אחמדי נפצע ונעדר כשלושה חודשים מהמגרשים.
ב-20 באפריל 2016 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 בהארכה נגד זבראץ, במסגרת חצי גמר הגביע הסלובני.
ב-13 בספטמבר 2018 אחמדי חתם בעירוני קריית שמונה כמחליפו של נייג'ל האסלביינק שעבר להפועל באר שבע.
ב-1 באוקטובר 2019 חתם באינטר זאפרשיץ' מליגת העל הקרואטית.
בינואר אחמדי חתם בשקנדיה מליגת העל המקדונית.
ב-9 בינואר 2021 חתם אחמדי בשחטיור סליהורסק הבלארוסית.
בצעירותו, אחמדי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אלבניה.
לאחר שמריבור העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2017/2018, אחמדי משך את תשומת ליבו של כריסטיאן פאנוצ'י, מאמן נבחרת אלבניה.
ב-2 בספטמבר 2017 אחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
במיתולוגיה הנורדית, ואלי (Váli), אחד מהאלי האייסיר, הוא בנם של אודין והענקית רינדר.
מטרת הולדתו היא נקמה על מותו של אחיו, בלדר, שנהרג בעקבות תעלול של לוקי.
ואלי מגיע לבגרות רק יום אחד אחרי לידתו, הורג את הוד'ר, שהוטעה על ידי לוקי והרג את בלדר, וכולא את לוקי.
מנובא שואלי ישרוד את ראגנארוק.
לעיתים מתייחסים לואלי כבנו של לוקי.
מקור הבלבול הוא ככל הנראה טעות העתקה מוקדמת.
ב"הטעיה של גילבי" ישנה התייחסות יחידה ל"בניו של לוקי, ואלי ונַארְוִי" ושתי התייחסויות נוספות לואלי כבנו של אודין.
אודין מוזכר כאביו של ואלי גם באדה הפואטית, בפואמות חזון הנביאה (Völuspá) וחלומות בלדר (Baldrs draumar).
עדות נוספת לטעות ההעתקה אפשר למצוא בטקסט מאוחר יותר, גסטה דנורום, בו נכתב שבנם של רינדר ואודין ינקום את מותו של בלדר.
ואלואיג'י היא דמות בדיונית בזיכיון מריו.
ואלואיג'י הוא אויבו המושבע של לואיג'י והוא משתף פעולה עם ואריו בסדרת משחקי ספין-אוף אשר בהם הם הדמויות הראשיות.
דמותו של ואלואיג'י הופיעה לראשונה במשחק "מריו טניס" שהושק בשנת 2000, שם הוא שיחק לצד ואריו.
ואלואיג'י הוא גבר גבוה וצנום במיוחד.
יש לו אף ורדרד, אוזניים מחודדות וסנטר מחודד.
הוא לובש אוברול אפור, נעליים כתומות, חולצה סגולה וכובע סגול עם האות האנגלית "L" הפוכה (ההפך מ"L" שמופיע על הכובע של לואיג'י, באותו האופן בו על הכובע של ואריו יש את האות האנגלית W, אשר מבחינה ויזואלית היא גם הפוכה מהאות M שכתובה על הכובע של מריו).
השותף למזימותיו של ואלואיג'י הוא ואריו, אשר הוא אויבו המושבע של מריו.
ואליג'י וואריו לעיתים קרובות משתפים פעולה במשחקי מריו.
בדומה לואריו גם דמותו של ואליג'י הפכה עם השנים לאנטי-גיבור ולפרוטגוניסט ושל מספר משחקים בסדרת סופר מריו שפורסמו בעיקר לקונסולת הגיים קיוב.
דמותו של ואלואיג'י מדובבת על ידי צ'ארלס מרטינה אשר מדבב דמויות רבות אחרות בסדרה, כולל מריו, לואיג'י, ואריו.
שמו הוא הלחם בסיסים של "לואיג'י" ושל המילה היפנית ווארואי (悪い) שפירושה "רוע"..
דמותו של ואלואיג'י הופיעה לראשונה במשחק הנינטנדו 64 משנת 2000 "מריו טניס".
מאז ואילך ואריו כיכב במעל ל-50 משחקי וידאו שונים:
Mario Party 3 - (הושק במקור בשנת 2001 עבור הקונסולה נינטנדו 64)
Melee - (הושק במקור בשנת 2001 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Party 4 - (הושק במקור בשנת 2002 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Game and Watch Gallery 4 - (הושק במקור בשנת 2002 עבור הקונסולה גיים בוי אדוואנס)
Mario Golf: Toadstool Tour - (הושק במקור בשנת 2003 עבור הקונסולה גיים קיוב)
- (הושק במקור בשנת 2003 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Party 5 - (הושק במקור בשנת 2003 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Power Tennis - (הושק במקור בשנת 2004 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Golf: Advance Tour - (הושק במקור בשנת 2004 עבור הקונסולה גיים בוי אדוואנס)
Mario Party 6 - (הושק במקור בשנת 2004 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Superstar Baseball - (הושק במקור בשנת 2005 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Kart DS - (הושק במקור בשנת 2005 עבור הקונסולה נינטנדו DS)
Mario Party Advance - (הושק במקור בשנת 2005 עבור הקונסולה גיים בוי אדוואנס)
Mario Tennis: Power Tour - (הושק במקור בשנת 2005 עבור הקונסולה גיים בוי אדוואנס, המשחק היחיד בו ואלואיג'י זמין כדמות שחקן וואריו לא זמין כדמות שחקן)
Dance Dance Revolution: Mario Mix - (הושק במקור בשנת 2005 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Super Mario Strikers - (הושק במקור בשנת 2005 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Party 7 - (הושק במקור בשנת 2005 עבור הקונסולה גיים קיוב)
Mario Slam Basketball - (הושק במקור בשנת 2006 עבור הקונסולה נינטנדו DS)
Mario Party 8 - (הושק במקור בשנת 2007 עבור הקונסולה Wii)
Mario Strikers Charged - (הושק במקור בשנת 2007 עבור הקונסולה Wii)
Mario & Sonic at the Olympic Games - (הושק במקור בשנת 2007 עבור הקונסולה נינטנדו DS)
Mario Party DS - (הושק במקור בשנת 2007 עבור הקונסולה נינטנדו DS)
Brawl - (הושק במקור בשנת 2008 עבור הקונסולה Wii)
Mario Kart Wii - (הושק במקור בשנת 2008 עבור הקונסולה Wii) Mario Super Sluggers - (הושק במקור בשנת 2008 עבור הקונסולה Wii)
Mario Kart 7 - (הושק במקור בשנת 2011 עבור הקונסולה נינטנדו 3DS, המשחק היחיד בסדרת Mario Kart שבו ואלואיג'י אינו זמין כדמות שחקן אך יש לו זכר במסלול המרוץ Waluigi Pinball השאול מהמשחק Mario Kart DS)
מריו וסוניק באולימפיאדת לונדון 2012 - (הושק במקור בשנת 2011 עבור הקונסולה Wii)
Mario Party 9 - (הושק במקור בשנת 2012 עבור הקונסולה Wii)
Mario Tennis Open - (הושק במקור בשנת 2012 עבור הקונסולה Nintendo 3DS)
Mario Kart 8 - (הושק במקור בשנת 2014 עבור הקונסולה Wii U)
for Nintendo 3DS - (הושק במקור בשנת 2014 עבור הקונסולה Wii U)
Mario Party 10 - (הושק במקור בשנת 2015 עבור הקונסולה Wii U)
Super Mario Maker - (הושק במקור בשנת 2015 עבור הקונסולה Wii U)
Mario Kart 8 Deluxe - (הושק במקור בשנת 2017 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Mario + Rabbids Kingdom Battle - (הושק במקור בשנת 2017 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Super Mario Odyssey - (הושק במקור בשנת 2017 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Mario Party: The Top 100 - (הושק במקור בשנת 2017 עבור הקונסולה נינטנדו 3DS)
Mario Tennis Aces - (הושק במקור בשנת 2018 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Super Mario Party - (הושק במקור בשנת 2018 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Ultimate - (הושק במקור בשנת 2018 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
מריו וסוניק במשחקים האולימפיים טוקיו 2020 - (הושק במקור בשנת 2019 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Mario Kart Tour - (הושק במקור בשנת 2019 עבור מכשירים ניידים)
Mario Golf: Super Rush - (הושק במקור בשנת 2021 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Mario Party Superstars - (הושק במקור בשנת 2021 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
Mario Strikers: Battle League - (הושק במקור בשנת 2022 עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ')
ואלטר סְקוֹשְׁגוֹרְד (בשוודית: Valter Skarsgård; נולד ב-25 באוקטובר 1995) הוא שחקן שוודי.
סקושגורד הוא בנם הצעיר של השחקן סטלן סקושגורד ושל מיי סקושגורד, רופאה.
יש לו שבעה אחים, חמישה מהם מנישואיו הראשונים של אביו: אלכסנדר, גוסטב, סם, ביל ואייה.
יש לו שני אחים למחצה, אוסיאן וקולביורן, מנישואיו השניים של אביו.
ואלטר סקושגורד למד בבית הספר התיכון סנט אריק.
בעקבות הוריו ואחיו הגדולים, עשה ואלטר את הופעת הבכורה שלו כשחקן ילדים בשנת 2003, בסרט שכותרתו 'Detaljer'.
באותה שנה, הוא שיחק את התפקיד הראשי בסרט קצר, 'To Kill a Child'.
מלבד הופעה בסרטים קצרים ועלילתיים, ואלטר שיחק גם בתפקידים חשובים בסדרות טלוויזיה וקליפים.
בשנת 2007 שיחק בסרט ארן: אביר מסדר הטמפלרים.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט ההמשך ארן: הממלכה האבודה.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה בסרט אדוני הכאוס.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "סערה לחג המולד" מבית נטפליקס.
שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "Börje".
+שנהכותרתתפקידהערות2003Detailsדניאל (בצעירותו)To Kill a Childילדסרט קצר2007ארן: אביר מסדר הטמפלריםיון קנוטסון2008ארן: הממלכה האבודהיון קנוטסון2013IRLאליאס2018אדוני הכאוסבארד גולדוויק "פאוסט" אייתון2019Don't Clickג'וש2020Funhouseקספר
+שנהכותרתתפקידהערות2018-2016Black Lakeליפי16 פרקים2020Morden i Sandhamnמיקה2 פרקים2021Katlaביורן5 פרקים2021-הווהBeckוילהלם בק3 פרקים2022סערה לחג המולדהנריק2023BörjeBörjeתפקיד ראשי
מוסא ואלה עלי הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת עירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית.
עלי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת טאלינה קאלב מליגת העל האסטונית, במדיה ערך 33 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים בעונת .
ב-2 בפברואר 2020 חתם באמשטטן מהליגה האוסטרית השנייה, במדיה ערך 66 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
ב-19 ביולי 2022 הושאל לזברויובקה ברנו מליגת העל הצ'כית, וב-25 באוגוסט 2023 הושאל לדינמו צס'קה בודייוביצה מליגת העל הצ'כית למשך עונת .
ב-6 באוגוסט 2024 חתם על חוזה לשנתיים ב-USM אלג'יר מליגת העל האלג'יראית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-28 באוגוסט 2025 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל הישראלית.
וָאלְיָה היה מלך ויזיגותי, השליט הרביעי בשושלת בלתה, שמלך בין השנים 415 ו-418.
ואליה עלה לשלטון בשנת 415, אחרי שמתנקש שפעל במצוות זיגריק רצח את מלך הוויזיגותים הקודם, אטהאולף.
זיגריק נרצח אף הוא זמן קצר אחרי-כן.
ככל הנראה התמצה קשר הדם בין ואליה לאלאריק, מייסד השושלת, בשייכות לאותו קלאן.
בעלותו לשלטון, מצא את עצמו ואליה בעמדה קשה: מחד, התקשו הוויזיגותים למצוא לעצמם מקום בספרד, לשם הגיעו עם אטהאולף, כיוון שרוב חלקי הארץ, לבד מטרהקוננסיס, כבר יושבו בשבטים גרמאנים שונים.
מאידך, הרומים חסמו את כל נמלי היציאה מספרד, כך שלואליה לא הייתה אפשרות לספק לאנשיו הרעבים מזון.
הוא פנה בתחילת שנת 416 דרומה וניסה לעבור לאפריקה, כדי ליהנות ממאגרי התבואה שלה, אך הצי שלו, ממש כמו של אלאריק, נטרף בים.
משכשלה תוכניתו, החליט ואליה לכרות הסכם שלום עם קונסטנטינוס, האיש החזק ברומא.
במסגרת ההסכם, שנחתם לפני יוני 416, הפכו הוויזיגותים לפואדרטי (נאמנים) של רומא וקיבלו בתמורה תבואה.
נוסף על-כך, השיב ואליה לקיסר הונוריוס את גאלא פלקידיה, אלמנתו של אטהאולף שהייתה גם אחותו של הונוריוס וגם מושא תשוקותיו הארציות והאימפריאליות של קונסטנטינוס.
ואליה מילא את חלקו בהסכם כאשר הכה בשבט סילינג של הוונדלים ששלט בבאיטיקה בדרום ספרד ושלח את מלכם פרדבאל כמנחה להונוריוס.
פעולתו גרמה לשאר השבטים הגרמאנים שישבו בספרד (האלאנים בלוסיטניה, הסואבים והוונדלים משבט אסדינג בצפון-מערב גאלאקיה) לשלוח משלחות בבקשה לאישור רשמי להתיישב כפאודרטי בספרד.
האסדינג והסואבים הצליחו בכך, ואילו הסילינג והאלאנים סורבו והוכנעו על-ידי ואליה ולמעשה הושמדו כמעט לחלוטין.
בתמורה על מאמציו זכה ואליה באישור המיוחל מן הקיסר להתיישב עם הוויזיגותים על אדמה משלהם: אקוויטניה (דרום ומזרח צרפת) ולקבוע את בירתם בטולוז.
כך באו אל קיצן יותר מעשרים שנה של נדודים של הוויזיגותים ברחבי אירופה.
ההסדר הכפיף עדיין את הוויזיגותים לסמכות רומי והשטחים נחשבו עדיין לחלק מהאימפריה, אך הייתה זו חלקת האדמה המשמעותית השנייה (אחרי האישור לממלכת הבורגונדים על הריין) בתוך חלקה המערבי של האימפריה שהוענקה לשבטים גרמאנים, שנאמנותם הממשית לרומא הייתה מפוקפקת.
ואליה לא זכה לראות בהתממשות ההסכם.
הוא מת בשנת 418, כשעל כיסאו עולה תיאודוריד הראשון, בנו הבלתי חוקי של אלאריק.
נכדו של ואליה מבתו, היה ריקימר, פטריקיוס ושליטה בפועל של רומא באמצע המאה החמישית.
ואליד באדיר הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הבלם והקשר האחורי, ולזכותו 74 הופעות במדי נבחרת ישראל, בהן כבש 12 שערים בין לאומיים.
באדיר גדל בכפר קאסם והחל את הקריירה המקצוענית ככדורגלן בקבוצת הפועל פתח תקווה בשנת 1992. שיחק שנה אחת בקבוצת וימבלדון מהפרמייר ליג האנגלית, ולאחר שחזר לישראל בשנת 2000 זכה בארבע אליפויות עם מכבי חיפה.
בשנת 2005 עבר להפועל תל אביב, עימה זכה באליפות ובחמישה גביעים, והיה קפטן הקבוצה משנת 2007 ועד לפרישתו בשנת 2013. בסך הכל הופיע באדיר ב-531 משחקים בליגת העל והוא מדורג במקום השלישי בטבלת שיאני ההופעות של הליגה בכל הזמנים.
באדיר נולד בכפר קאסם, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית.
באדיר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר קאסם.
בגיל 14, במהלך משחק ליגה בין קבוצות הנערים של הפועל פתח תקווה וכפר קאסם, הנער צד את עינו של מנהל והיסטוריון הפועל פתח תקווה ניסים קלדרון, שדאג בהמשך להעבירו למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-5 בספטמבר 1992, מול הפועל באר שבע.
באדיר שיחק כ-7 שנים בהפועל פתח תקווה, ובמדיה רשם 192 הופעות ו-22 שערים בכל המסגרות.
בעונת 1999/2000 עבר לשחק בקבוצת וימבלדון מהפרמייר ליג האנגלית.
אף על פי שמיעט לשחק, כבש באדיר שער באולד טראפורד מול מנצ'סטר יונייטד, אז אלופת אנגליה ואלופת אירופה.
בתום עונה אחת באנגליה חזר באדיר לישראל וחתם במכבי חיפה, בשורותיה שיחק 5 עונות, בהן זכה ב-4 אליפויות (2001, 2002, 2004 ו-2005).
שיתופו של באדיר במשחק הגומלין של מכבי חיפה נגד האקה הפינית ב-2001, גרם לכך שהקבוצה ספגה הפסד טכני והודחה מהמפעלים האירופיים, במה שנודע לאחר מכן כ"פרשת הפקס", אך בעונת 2002/2003 העפיל באדיר עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לראשונה בתולדות הכדורגל הישראלי.
באדיר כבש את שער השוויון במשחק העלייה של הקבוצה מול שטורם גראץ.
בסך הכול הופיע באדיר ב-202 משחקים במדי מכבי חיפה בכל המסגרות, וכבש במדיה 44 שערים.
בתחילת עונת 2005/2006 הצטרף להפועל תל אביב.
ב-4 בנובמבר 2005 כבש לראשונה במדי הקבוצה, צמד שערים בניצחון 3–1 על הפועל כפר סבא.
באדיר, ששיחק כחלוץ כנער, ואת רוב הקריירה הבוגרת עשה כקשר אחורי, הוסב בהפועל בהדרגה לעמדת הבלם.
לקראת עונת 2007/2008, לאחר פרישתו של יוסי אבוקסיס, מונה באדיר לקפטן הקבוצה.
בשלוש הזכיות האחרונות הוא גם הניף את הגביע מתוקף תפקידו כקפטן.
בעת העפלתה של הפועל תל אביב לליגת האלופות בעונת 2010/2011 היה באדיר לשחקן הישראלי הראשון ששיחק בשלב הבתים של המפעל במדי שתי קבוצות ישראליות שונות.
ב-25 באוקטובר 2012, לפני משחקה של הפועל תל אביב מול ויקטוריה פלזן באצטדיון בלומפילד, נערך לכבודו של באדיר טקס הוקרה לרגל הופעתו ה-66 בליגה האירופית (כולל גביע אופ"א), שהציבה אותו במקום הרביעי בטבלת שיאני ההופעות של המפעל, כשלפניו מדורגים רק ג'וזפה ברגומי, פרנק רוסט ווולטר זנגה.
לאחר מכן ערך עוד הופעה אחת במפעל ובסך הכול עומד מאזנו על 67 הופעות, בנוסף ל-24 הופעות בליגת האלופות.
עם הפועל תל אביב העפיל באדיר 3 פעמים לשלב הבתים של הליגה האירופית, פעם אחת לשלב הבתים של גביע אופ"א ופעם אחת לשלב הבתים של ליגת האלופות, רשם במדיה 60 הופעות במפעלים השונים, והוא שיאן ההופעות של הקבוצה באירופה.
ב-18 במאי 2013 ערך באדיר את הופעתו האחרונה בקריירה, במשחק מול קבוצתו לשעבר, מכבי חיפה, באצטדיון קריית אליעזר.
במשחק זה כבש את שערו האחרון בקריירה, לרשת של ניר דוידוביץ' שפרש גם הוא לאחר אותו משחק.
הייתה זו ההופעה ה-237 של באדיר בליגה במדי הפועל תל אביב, ובסך הכול ערך 359 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות, בהן כבש 33 שערים.
במהלך הקריירה שנמשכה 20 עונות בליגת העל (בנוסף לעונה אחת בפרמייר ליג) ערך באדיר 531 הופעות, בהן כבש 71 שערים, והוא מדורג במקום השלישי בטבלת שיאני ההופעות של ליגת העל בכל הזמנים, אחרי אריק בנדו ורפי כהן.
בנוסף, באדיר הוא השחקן הישראלי שהופיע הכי הרבה פעמים בגביעי אירופה השונים, עם 91 הופעות.
את הבכורה בנבחרת ישראל ערך באדיר ב-5 באוגוסט 1997 במשחק ידידות מול נבחרת בלארוס במינסק.
מאז ועד שנת 2007 רשם 74 הופעות במדים הלאומים, בהן כבש 12 שערים.
את שערו הראשון בנבחרת הבקיע ב-19 במרץ 1999, בניצחון 2–0 על נבחרת רומניה בבוקרשט.
את שערו הראשון בטורניר רשמי הבקיע ב-5 בספטמבר 1999, בהפסד 2–3 לנבחרת קפריסין בלימסול, במסגרת מוקדמות יורו 2000. ב-23 בפברואר 2000 הבקיע צמד במשחק ידידות מול נבחרת רוסיה באצטדיון קריית אליעזר.
במחזור הראשון של עונת 2013/2014 נערך טקס פרידה לכבודו של באדיר, לפני פתיחת המשחק בין הפועל תל אביב לבין בני סכנין באצטדיון בלומפילד.
ב-21 במאי 2015 מונה באדיר לעוזר מאמן בהפועל תל אביב, תחת המאמן ססאר מנדיונדו.
ב-3 בספטמבר 2015 פוטר מנדיונדו מתפקידו, ובאדיר מונה למאמנה הזמני של הקבוצה, עד למינויו של גיא לוי ב-5 בנובמבר 2015. לאחר פיטוריו של לוי המשיך באדיר לשמש כעוזר מאמן, תחת אלי גוטמן.
בספטמבר 2016 מונה גיא לוזון למאמן הקבוצה, ובאדיר סיים את תפקידו במועדון.
מקום שלישי בטבלת שיאני ההופעות של ליגת העל בכל הזמנים - 531 הופעות
מקום רביעי בטבלת שיאני ההופעות של הליגה האירופית (כולל גביע אופ"א) - 67 הופעות
שיאן ההופעות הישראלי במפעלים האירופים - 91 הופעות
שיאן ההופעות של הפועל תל אביב באירופה - 60 הופעות
השחקן הראשון ששיחק בשלב הבתים של ליגת האלופות במדי שתי קבוצות ישראליות שונות
וָאלִי ; בטורקית: Vali) מילה שמשמעותה מושל או נציב.
הוואלי היה תואר אדמיניסטרטיבי באימפריה המוסלמית ובאימפריה העות'מאנית.
זהו היה תוארו של מושל על מחוז שהיה היחידה השלטונית הגדולה ביותר, הנקרא בערבית וילאיה (وِلايَة), ובטורקית היה קרוי איילט (Eyalet; בטורקית עות'מאנית: ايالت) עד 1864, ואחר-כך כונה וילאייט (Vilâyet), כגון איילט סוריה (הכולל את דרום סוריה, ארץ ישראל, ירדן ולבנון של ימינו) או איילט מצרים.
מושלים עות'מאנים היו תחת פיקוחו הישיר של "השער הנשגב" - הממשל המרכזי שבאיסטנבול, ולרוב היו קצינים צבאיים בדרגת פאשה.
ואלי מפורסם היה מוחמד עלי (1805-1840) במצרים.
הוא התחיל את דרכו כקצין מצטיין ממוצא אלבני, שהובא על ידי העות'מאנים כחייל.
אחר כך, צבר כוח פוליטי, מרד בהם, והקים שלטון עצמאי מטעמו בקהיר ב-1805. לאחר מכן, פתח במסעות כיבושים נגד העות'מאנים שבוצעו גם על ידי בנו, אבראהים פאשא, בשנות ה-30 של המאה ה-19.
ואליס ופוטונה או בשמם הרשמי טריטוריית איי ואליס ופוטונה היא קבוצה של שלושה איים טרופיים געשיים: האי ואליס (המכונה גם אובאה), האי פוטונה, והאי אלופי.
איים אלה ממוקמים באוקיינוס השקט בין פיג'י לסמואה.
האיים מהווים קולקטיב מעבר לים של צרפת מאז שנת 2003. בין השנים 1961–2003 היו האיים טריטוריה מעבר לים.
אף שהאיים התגלו על ידי מגלים הולנדיים ובריטיים (האי ואליס קרוי על שם המגלה סמיואל ואליס) במאה ה-17, היו הצרפתים האירופאים הראשונים שיישבו את האיים, עם הגעתם של מיסיונרים צרפתיים לאיים בשנת 1837. מיסיונרים אלה המירו את דתם של התושבים המקומיים לנצרות הקתולית.
ב-1842 ביקשו המתיישבים הצרפתיים את הגנתה של צרפת בשל מרד של המקומיים, וב-5 באפריל 1887 מלכת האי אובאה (האי ואליס) חתמה על חוזה הקובע שבאי יהיה פרוטקטורט צרפתי.
מלכי סיגאבה ואלו באיים פוטונה ואלופי בהתאמה חתמו אף הם על ההסכם ב-16 בפברואר 1888, והאיים הפכו חלק מהמושבה הצרפתית קלדוניה החדשה.
בשנת 1917 סופחו האיים לצרפת.
בשנת 1959 הצביעו תושבי האי בעד הפיכתם לטריטוריה צרפתית.
הצבעה זו נכנסה לתוקף בשנת 1961.
הטריטוריה מחולקת לשלושה אזורים מסורתיים של שבטים (royaumes coutumiers) - האי אובאה - כיום ואליס, סיגאבה (חלקו המערבי של האי פוטונה), ואלו (חלקו המזרחי של האי פוטונה והאי אלופי).
אובאה מחולקת לשלושה מחוזות: האנאקה, היהיפו ומואה (ואליס).
בירת האיים היא מאטה אוטו שבאי ואליס.
בשנת 1961 קיבלו תושבי האי את חוקת צרפת במשאל עם, ומאז סטטוס האיים הוא טריטוריה מעבר לים.
באיים פועלת מערכת המשפט הצרפתית.
נשיא הטריטוריה ואספת הטריטוריה נבחרים על ידי התושבים.
צרפת מיוצגת באיים על ידי המנהלן ז'ון-פרנסיס טרפל (Jean-Francis Treffel) אשר מונה לתפקידו בפברואר 2017. בראש האספה הטריטוריאלית עומד דוד ורז'ה (David Vergé) (מאז אפריל 2017).
מועצת הטריטוריה מורכבת משלושת מלכי השבטים, ומשלושה חברים הממונים על ידי המנהלן על פי עצת האספה המחוקקת של הטריטוריה.
האספה המחוקקת כוללת 20 חברים הנבחרים לתקופה של חמש שנים.
ואליס ופוטונה שולחים נציג אחד לסנאט הצרפתי ונציג אחד לאספה הלאומית של צרפת.
במאטא אוטו ישנו בית משפט אזרחי המפעיל את המשפט הצרפתי כערכאה ראשונה, אולם מלכי השבטים מפעילים בתי משפט מנהגיים במשפטים אזרחיים.
בית המשפט לערעורים מצוי בנומאה שבקלדוניה החדשה.
איי ואליס ופוטונה ממוקמים בין הוואי לניו זילנד.
הטריטוריה כוללת את האי ואליס, שבו עיקר האוכלוסייה, האי פוטונה והאי אלופי, שכיום אינו מיושב.
בעבר האי אלופי היה מיושב, אולם מלחמות פנימיות ואירועי קניבליזם הכחידו את האוכלוסייה.
כמו כן הטריטוריה מורכבת מ-20 איונים בלתי מיושבים.
השטח הכולל של הטריטוריה הוא 274 קמ"ר, ואורך קו החוף שלה: 129 ק"מ.
הנקודה הגבוהה ביותר באיים היא ההר סינגאבי (באי פוטונה) שגובהו 524 מטרים.
האגם לאלולאלו הנמצא באי ואליס עמוק במיוחד עם עומק של כ-80 מ'.
האקלים באי חם וגשום בין נובמבר לאפריל, וקריר ויבש בין מאי לאוקטובר.
יורדים באיים בין 2,500 ל-3,000 מילימטרים של גשם מדי שנה.
הלחות הממוצעת היא 80%, והטמפרטורה הממוצעת: 26.6°C.
רק 5% מקרקעות האי ניתנות לעיבוד חקלאי.
מרבית שטחי היערות של האי בוראו על מנת ליצור אדמות חקלאיות.
בשל כריתת היערות התגבר הסחף באיים.
באי אלופי אין כיום יישובים אך תושבי פוטונה מעבדים את שדותיו.
עיקר כלכלת האיים המסורתית מבוססת על החקלאות, ו-80% מתושבי האיים מתפרנסים מחקלאות (בעיקר גידול קוקוס, ירקות וגידול חזירים) ודייג.
כ-4% מהתושבים מועסקים על ידי השלטון המקומי.
חלק מהכנסות האיים מקורם בהרשאות שניתנות ליפן וקוריאה הדרומית לדוג בשטחי האיים.
התל"ג (נכון לשנת 1995) היה 28.7 מיליון דולרים - תל"ג לנפש של $2,000. הכנסות המדינה הם כ-20 מיליון דולר, לעומת הוצאות של 17 מיליון דולרים.
עיקר הייצוא מהאיים הוא ייצוא של קופרה, מלאכת יד, מוצרים חקלאיים כגון פרי הלחם, בטטות, שורשי טארו.
האיים מייבאים מוצרים בשווי של 13.5 מיליון דולרים בשנה, בעיקר מצרפת, אוסטרליה וניו זילנד.
המטבע בו נעשה שימוש במדינה הוא פרנק CFP, שלו שער חליפין קבוע מול האירו - 1,000 פרנקים הם 8.38 אירו.
מרבית התושבים הם ממוצא פולינזי.
מרבית תושבי האיים נוצרים קתוליים.
התושבים מדברים הן צרפתית (ל-90% מהאוכלוסייה כשפה שנייה) והן ואליסיאנית או פוטואנית - שפות פולינזיות מקומיות.
תרבות האיים ואליס ופוטונה היא תרבות פולינזית.
ידועה בעיר מוזיקת איי ואליס ופוטונה הנחשבת בעלת מסורת עשירה במיוחד.
מקורו של ריקוד הקאילאו, שנחשב לרוב כריקוד מלחמה מטונגה באיי ואליס ופוטונה.
באי ואליס כ-100 ק"מ של כבישים, מהם 16 ק"מ סלולים.
באי פוטונה 20 ק"מ של כבישים, שכולם בלתי סלולים.
לטריטוריה שני נמלים - נמל ליבה באי פוטונה, ונמל מאטא אוטו בוואליס.
צי הסוחר של האיים כולל שלוש ספינות המסוגלות לשאת 92,060 טונות סחורה, וכן שתי ספינות נוסעים ומכלית נפט.
באיים שני שדות תעופה, באחד מסלול נחיתה סלול שאורכו 2,000 מטרים ובשני מסלול בלתי סלול שאורכו 1,000 מטרים.
הטיסות המסחריות היחידות המגיעות לאיים יוצאות מקלדוניה החדשה.
סיומת האינטרנט של האיים היא WF.
כמו כן באיים תחנת רדיו AM אחת, ושתי תחנות טלוויזיה.
ואליאלה (באסטונית: Valjala, בגרמנית: Wolde) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה.
ממזרח נמצאת נפת ליימיאלה, מצפון אוריסארה, מצפון-מערב לייסי וממערב פיהטלה.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 הנפות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
שטחה של ואליאלה הוא 180 קמ"ר ובשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 1,570. היישוב הגדול ומרכזי בוואליאלה ("בירת הנפה") הוא העיירה ואליאלה (1,417 תושבים) על שמה נקראת הנפה.
בנוסף, יש בנמצא 32 כפרים נוספים.
בוואליאלה 2 בתי-ספר, גן ילדים אחד ומספר אחוזות.
כנסיית האבן של ואליאלה נבנתה בשנת 1227 ולכן מהווה אחד מבתי-התפילה העתיקים באסטוניה.
ואליס מרינריס הוא קניון בכוכב הלכת מאדים.
אורכו של הקניון כ-4,000 ק"מ, רוחבו כ-200 ק"מ ועומקו כ-7.7 ק"מ, והוא הקניון הגדול ביותר הידוע במערכת השמש.
הקניון נקרא על שם הגשושית מארינר 9 שגילתה אותו בין השנים 1971–1972.
הקניון שוכן על קו המשווה של מאדים, ונמתח לאורך כרבע מהיקף כוכב הלכת (ניתן לראותו כסדק בתמונת מאדים).
חוקרים משערים כי העמק הוא תוצאה של סדק שנוצר בעקבות תנועות טקטוניות במאדים.
פלאביוס יוליוס ואלנס אוגוסטוס היה קיסר הקיסרות הרומית המזרחית כאוגוסטוס במשותף עם אחיו ולנטיניאנוס הראשון החל מ-364 ועד מותו בקרב אדריאנופול.
תקופת שלטונו התאפיינה בסדרה אין-סופית ובלתי נפסקת של מלחמות מול איומים מחוץ לגבולות האימפריה - הן מצד האימפריה הסאסאנית, שהגיעה לשיאה בתקופה זו והפעילה לחץ על הגבול המזרחי, ומצד השבטים הגותיים שחדרו אל תוך שטחי האימפריה לאורך גבול הדנובה במספרים גדולים.