tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החברה מנוהלת על ידי אלן ורטהיימר שניהל את הרכישה של כמה מותגים שאינם שאנל, ביניהם ארס הלבשה תחתונה, אוכפי ומוצרי עור של טאנר קרול, והולנד אנד הולנד, יצרן נשק בריטי.
בבעלות האחים ורטהיימר כרמים צרפתים, כולל שאטו Rauzan-Ségla במארגו ושאטו הקנון בסנט-אמיליון, אשר שניהם זכו לביקורות נלהבות.
שני האחים חובבים רכיבה על סוסים, אשר ירשו והפעילו אורווה חשובה של סוסי מרוץ גזעיים מסוג ת'ורוברד, שהם מכנים La La Presle Farm או חוות ורטהיימר למרוצים בארצות הברית ובצרפת כשותפות ורטהיימר ופר.
ורטהיימר נשוי, עם שני ילדים, גר בעיר ניו יורק ובשווייץ.
אשתו של ז'ראר, ולרי, פעילה בארגוני צדקה להגנה על ילדים.
ג'רארד ואחיו הם בעלי כרמים בצרפת ובעמק נאפה, קליפורניה.
ז'רז'יס היא עיר חוף על שפת הים התיכון, בדרום-מזרח תוניסיה.
ז'רז'יס היא בירת נפת ז'רז'יס והיא חלק ממחוז מדנין הכולל גם את האי ג'רבה.
היא משתרעת על פני שטח של 340 קילומטרים רבועיים.
הכנסייה הקתולית לטינית קוראת לעיר בשמה העתיק גרגיס.
עבור הפיניקים, הרומאים והערבים לנמל של העיר הייתה חשיבות אסטרטגית.
ז'רז'יס שוכנת על חוף הים התיכון, בה האקלים בעיקר יבש ושטוף שמש, מה שהופך אותה ליעד תיירותי פופולרי המערבב בין ישן למסורתי.
יש בעיר נמל מרכזי שבו ממוקם אזור/מתחם של פעילויות כלכליות.
העיר ממוקמת בקצה הדרומי של חצי האי המזרחי הנושא את שם העיר ז'רז'יס.
נפת ז'רז'יס כוללת קו חוף ארוך מאוד.
עם מגוון נופים המשקפים מגוון רב של תנאי אקלים.
ממזרח לעיר בכפר מוּאַנְסָה נמצא בית הכנסת מואנסה ולידו בית קברות יהודי.
האקלים בז'רז'יס הוא ים תיכוני אך עם נטייה צחיחה למחצה מכיוון שהוא נמצא בצומת זרמי אוויר ים תיכוניים ומהסהרה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 19.8 מעלות צלזיוס, כאשר הממוצע חודשי בקושי מגיע ל־30 מעלות צלזיוס ולא יורד מתחת ל-8 מעלות צלזיוס.
בקיץ, הממוצע המקסימלי מגיע ל־32.7 מעלות צלזיוס אך החום מצונן על ידי הרוחות מהים.
בחורף הממוצעים החודשיים הם מעל 12 מעלות צלזיוס.
תורן לשידורי רדיו FM וטלוויזיה נישא לגובה 320 מטר, זהו המבנה הגבוה ביותר בתוניסיה.
העיר נודעה בעת העתיקה בשם גרגיס ושוכנת בקצה המערבי של סורטיס הקטנה (מפרץ גאבס), לא הרחק מהאי מנינקס (הוא האי ג'רבה הנוכחי).
העיר קבלה את שמה משבטים מקראיים, הגירגשים, שעל פי הסופרים העבריים הקדומים עזבו את כנען בזמן יהושע ועברו להתיישב בצפון אפריקה.
על פי הסטדיאסמוס מאריס מאגני , שהוא חיבור מסעות רומאי בשפה היוונית העתיקה שחובר על ידי מטייל אנונימי במאה השלישית לפני הספירה.
מפרט את הנמלים בהם נתקלים המלחים בדרכם תוך כדי הפלגה סביב הים התיכון.
הוא מתאר כיוונים, מרחקים ותיאורים של יציאות מהעיר שהייתה טירה מבוצרת.
היא נקראה אז גרגיס והיא שכנה בקצה המערבי של סירטיק, לא הרחק מהאי מנינקס (האי ג'רבה הנוכחי).
חורבות המצודה והנמל הצבאי העתיק נשתמרו עדיין.
רק השם הישן שונה לז'רז'יס.
העיר גרגיס הייתה מספיק חשובה בפרובינציה הרומית טריפוליטניה כדי להפוך למקום מושבו של הבישוף סופרגני, שנעלם, עם הופעתו של האסלאם במאה השביעית.
ההיסטוריה הכנסייתית של העיר מבולבלת, עקב בלבול במקורות הלטיניים.
בשנת 2011 הייתה העיר זירת המשלוחים של הפליטים האפריקנים הבלתי חוקיים לאירופה.
בעיר קיימת קהילה יהודית קטנה שמפעילה את בית הכנסת משכן יעקב.
הפעילות הכלכלית של ז'רז'יס מבוססת בעיקר על תיירות, דיג, נפט וחקלאות; בענף התעשייה, תחום תעשיית המזון שולט עם 55 מפעלים מתוך 89 המפעלים הקיימים בעיר.
ענף הזית תופס מקום מיוחד בחקלאות ובתעשייה המקומית.
מטעי הזיתים סביב העיר כוללים 85% מהשטחים המעובדים שהם כ־613,650 דונם.
הפקת השמן מתבצעת ב־57 בתי בד המפוזרים בנפת ז'רז'יס.
ענף הזית מספק יותר מ־5,000 משרות ישירות.
ימי השוק בז'רז'יס הם בימי שני ושישי.
בז'רז'יס קיים נמל מסחרי עם קיבולת תנועה של סחורות העומדת על שני מיליון טון בשנה; הוא משתרע על 28 דונם, כולל 9,000 מטרים רבועים של האנגרים, יש בו מזח לספינות סוחר באורך 610 מטר עבור ספינות בנפח של 25,000 טון ומסוף נפט.
מאז 1993 נמצא בסמוך לנמל אזור סחר חופשי, המכונה פארק הפעילות הכלכלית של זרזיס, המשתרע על שטח של 38 דונם.
מאז שנת 1999 הורחב השטח בעוד עשרה דונם לתוך מתחם הנמל.
מיולי 2017, הופעל בנמל קו קבוע של הפלגות בין ז'רז'יס למארסיי.
בנמל ישנם שלושה נמלי דיג.
מועדון הכדורגל ES Zarzis משחק בליגה 1, זו הליגה הלאומית הגבוהה ביותר.
טהא יאסין חניסי , (1992) יליד ז'רז'יס היה שחקן כדורגל ידוע.
ז'רויאן (בהונגרית: Zsarolyán) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ז'רויאן קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-391 תושבים בשנת 1990 עד 384 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-12
יהודים חיו בז'רויאן בתקופות זמן שונות.
ז'רמי דוֹקוּ הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ובנבחרת בלגיה.
דוקו גדל במחלקת הנוער של אנדרלכט מליגת העל הבלגית.
ב-25 בנובמבר 2018 ערך דוקו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 4-2 לסנט טרוידן במסגרת המחזור ה-16 בליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך דוקו שש הופעות ליגה, ובהמשך הוסיף 28 הופעות ליגה וחמישה שערים.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם דוקו בסטאד רן מליגת העל הצרפתית.
ב-16 באוקטובר ערך דוקו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בתיקו 1-1 נגד דיז'ון במסגרת המחזור השביעי בליגה.
ב-20 במרץ 2021 הבקיע דוקו את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על מץ במסגרת המחזור ה-30 בליגה.
בעונתו הראשונה בסטאד רן ערך דוקו 30 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, והוסיף שש הופעות בשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2020/2021.
ב-24 באוגוסט 2023 חתם לחמש עונות במנצ'סטר סיטי ששילמה תמורתו 60 מיליון אירו .
ב-2 לספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו נגד פולהאם בניצחון 5-1. ב-16 בספטמבר דוקו הבקיע את השער הראשון שלו במדי מנצ'סטר סיטי כשהבקיע בניצחון חוץ 3-1 נגד ווסטהאם יונייטד.
ב-4 לאוקטובר כבש את השער הראשון שלו אי פעם בליגת האלופות כשכבש נגד לייפציג וגם בישל לחוליאן אלברז בניצחון 3-1.
ב-4 לנובמבר דוקו הביא תצוגה יוצאת מן הכלל כשבישל 4 פעמים והוסיף שער נגד בורנמות' בניצחון 6-1, באותו יום דוקו קבע שיא של הכי הרבה בישולים במשחק פרמייר ליג בודד כשהצטרף לרשימה של שחקנים כמו דניס ברגקאמפ, ססק פברגאס ועוד.
דוקו פתח מצוין את עונת 2025/2026, כשזכה בשחקן החודש (ספטמבר) של מנצ'סטר סיטי.
ב-5 בספטמבר 2020 ערך דוקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, כשנכנס כמחליף בניצחון 2-0 על נבחרת דנמרק במסגרת ליגת האומות 2020/2021. שלושה ימים לאחר מכן הבקיע דוקו את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, בניצחון 5-1 על נבחרת איסלנד, גם הוא במסגרת ליגת האומות.
דוקו נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2020, וערך שתי הופעות בטורניר.
ז'רמי מקייזה (; נולד ב-15 ביוני 2000) הוא זמר וכדורגלן בלגי.
נציג בלגיה לאירוויזיון 2022 באיטליה.
מקייזה נולד באנטוורפן להורים קונגולזים.
מקייזה ומשפחתו נדדו בין ערים בבלגיה עד שהתיישבו בעיר אוקלה, שם למד מקייזה לדבר הולנדית וצרפתית.
מקייזה, בן למשפחה מוזיקלית (אמו נגנית גונג וזמרת, ואביו זמר), החל להופיע במקהלת הכנסייה בגיל צעיר ולאחר מכן עבר לשיר במסגרת לימודיו בבית הספר, שם לקח חלק בתחרות וניצח.
לאחר זכייתו בתוכנית The Voice Belgique מקייזה לקח הפסקה מתואר בגאולוגיה, על מנת להתמקד בקריירות שלו, כדורגל ושירה.
בגיל 13 החל לשחק כדורגל בקבוצת בי אקס בריסל מהליגה הרביעית הבלגית.
בספטמבר 2021 חתם מקייזה לשנה כשוער בקבוצת אקסלסואר וירטון מהליגה הבלגית השנייה.
בשנת 2021 השתתף בתחרות The Voice Belgique כשהמנטורית שלו היא בברלי ג'ו סקוט.
הוא זכה בתוכנית במקום הראשון.
ב-15 בספטמבר 2021 הודיעה רשות השידור הוולונית בתוכנית הבוקר Le 8/9 שמקייזה ייצג את בלגיה באירוויזיון 2022 עם השיר "Miss You".
ז'רמי אדוארד נירינה אבוביסה אבולו הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוס אנג'לס מה-MLS.
בין השנים 2017–2021 שיחק אבוביסה בפורטלנד טימברס מה-MLS, במדיה ערך 88 הופעות ליגה והבקיע 26 שערים.
בחודש אוגוסט 2021 עבר לסן חוזה ארת'קווייקס מה-MLS.
בדצמבר 2024 חתם בלוס אנג'לס.
אבוביסה נולד בצרפת, והוא ממוצא קמרוני ומלגשי.
הוא עבר לארצות הברית בגיל צעיר, ובחר לייצג את ארצות הברית ברמה בינלאומית.
הוא שיחק עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 בשנת 2017.
ב-27 בינואר 2019 ערך אבוביסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית הבוגרת, בניצחון 3-0 על נבחרת פנמה במשחק ידידות.
נבחרת ארצות הברית עד גיל 20
ז'רום ז'וניור אונגוונה הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פטרולול פלוישט ובנבחרת קמרון.
אונגוונה החל את הקריירה המקצוענית שלו בסושו מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-31 בינואר 2017 חתם אונגוונה בשטוטגרט.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לרד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית עד לתום עונת .
ב-15 ביוני 2018 חתם אונגוונה ברד בול זלצבורג באופן קבוע.
ב-15 בינואר 2021 הושאל אונגוונה לגנואה מהסרייה א' למשך חצי עונה.
בקיץ הצטרף לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
ב-12 באוקטובר 2018 ערך אונגוונה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בניצחון 0–1 על נבחרת מלאווי במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019.
ז'ראר ואן קלנברגה (בהולנדית: Gerard Van Caelenberge; נולד ב-6 בספטמבר 1952) הוא גנרל בלגי בדימוס אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של בלגיה, בין 2012–2016.
קלנברגה נולד באנטוורפן ב-6 בספטמבר 1952. הוא למד בקולג' סן מישל בבריסל, ולאחר מכן בבית הספר המלכותי לצוערים בליר.
ב-1970 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית של הצבא הבלגי ועבר הכשרה כטייס קרבי.
הוא סיים את לימודיו ב-1975. הוא הוכשר בשימוש במטוסים שונים ולמד בבתי ספר צבאיים בבריטניה ובאקדמיית נאט"ו להגנה ברומא.
בין 2001–2002 הוא פיקד על חיל האוויר הטקטי ה-10 לפני שהועבר למטה הכללי ומונה לסגן ראש אגף המבצעים.
בין 2005–2006 שימש כשלישו הצבאי של אלברט השני, מלך הבלגים.
לאחר מכן שימש כמפקד חיל האוויר הבלגי עד 2008. במקביל הוא שימש גם כמפקד קבוצת הקרב האירופית.
ב-29 במרץ 2012 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד 13 ביולי 2016.
ז'רום אנגום אמבקלי הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת שריף טירספול מליגת העל המולדובנית ובנבחרת קמרון.
אנגום החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-APEJES אקדמי מליגת העל הקמרונית.
וישקוב בצ'כיה, ובסוופ פארק ריינג'רס וסן דייגו לויאל מה-USL.
ב-15 בינואר 2021 חזר ל-APEJES אקדמי מליגת העל הקמרונית.
ב-5 ביולי 2023 חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית.
ב-4 בספטמבר 2022 ערך אנגום את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת גינאה המשוונית במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות .
זֶ'רְוֵוה-פְרַנְסוּאָה קוּפְּרֶן היה מלחין, נגן עוגב וצ'מבלו צרפתי משלהי תקופת הבארוק וראשית התקופות הקלאסיות.
הוא היה בן למשפחת קופרן, משפחה של מוזיקאים, שהבולטים שבהם היו לואי קופרן ופרנסואה קופרן.
כמו אחיו פייר-לואי, הוא למד אצל אביו ארמן-לואי קופרן.
בשנת 1789, החליף ז'רווה-פרנסואה את אביו כנגן עוגב בכנסיית סנט-שאפל.
ז'רווה-פרנסואה ירש את אחיו פייר-לואי קופרן כנגן עוגב בקתדרלת נוטרדאם, תפקיד בו כיהן עד המהפכה הצרפתית.
הוא נישא להלן תרז פרה (Hélène Thérèse Frey), זמרת, איתה נולדה להם בת, סלסט-תרז (Céleste-Thérèse) (1795–1860), אף היא נגנית עוגב.
ז'רווה-פרנסואה קופרן מת בפריז ב-11 במרץ 1826 בגיל 66.
ז'רום ת'ארו היה סופר צרפתי שנודע בשל הספרים שכתב יחד עם אחיו, ז'אן, ובשל דעותיו הלאומניות והאנטישמיות.
ת'ארו נולד לפייר מארי אמיל ארנסט ת'ארו במחוז אוט-ויין שבצרפת, שלוש שנים לפני אחיו ז'אן.
השניים גדלו באַנגוּלֵם, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-19 עברו לפריז, שם למד באקול נורמל סופרייר.
לאחר שנחשפו על ידי שארל פגי במקביל למשפט דרייפוס, הפכו השניים למזכיריו ולבני חסותו של הסופר מוריס בארס.
ת'ארו נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ב-1938, בעוד שאחיו, ז'אן, נבחר לכך מספר שנים מאוחר יותר, ב-1946.
ז'רום מת ב-1953, בגיל 78. אשתו, רנה, הייתה אמנית, שהופיעה גם לצד שרה ברנאר.
ג'רמי בוגה הוא כדורגלן איבוארי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בניס.
בוגה נולד במרסיי להורים ממוצא איבוארי.
בוגה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים אספטט מרסיי.
בגיל 12 משפחתו עברה ללונדון שבגלל העבודה של אביו והצטרף לקבוצת הנוער של צ'לסי.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לסטאד רן מליגה 1. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ליל.
ב-28 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד סטאד ריימס.
ב-6 ביולי 2016 הושאל לגרנדה מהלה ליגה.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד ויאריאל.
שבוע לאחר מכן בוגה כבש את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 5-1 נגד לאס פאלמאס.
לקראת עונת בוגה חזר לצ'לסי ואף פתח במשחק הראשון בעונה זו נגד ברנלי.
אולם הוחלף בדקה ה-18 לאחר הרחקתו של גארי קייהיל.
ב-28 באוגוסט 2017 הושאל לברמינגהאם סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-25 בנובמבר הבקיע בתיקו 1-1 במשחק החוץ נגד שפילד יונייטד שער שזכה לתואר שער העונה של המועדון.
ב-21 ביולי 2018 חתם בססואולו מהסרייה א' תמורת כ-3.5 מיליון פאונד.
ב-24 בינואר 2022 הושאל לאטאלנטה עד לסיום העונה ולאחר מכן חתם בקבוצה.
ב-25 ביולי 2023 חתם בניס תמורת 18 מיליון אירו.
בצעירותו, בוגה שיחק בנבחרות הנוער של צרפת.
באפריל הודיע כי החליט לייצג את חוף השנהב.
ב-10 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 3-2 ל.
ב-8 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד .
ז'רמי דפלנש הוא שחיין שווייצרי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), סגן אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019) ואלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט 2018 זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.04 דקות, לפני פיליפ היינץ מגרמניה (1:57.83 דקות) ומקס ליצ'פילד מהממלכה המאוחדת (1:57.96 דקות).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.56 דקות, אחרי דאיה סטו מיפן (1:56.14 דקות) ולפני צ'ייס קייליש מארצות הברית (1:56.78 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.95 דקות, אחרי הוגו גונזלס מספרד (1:56.76 דקות) ולפני אלברטו ראצטי מאיטליה (1:57.25 דקות).
באולימפיאדת טוקיו שנערכה בסוף יולי זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא לאומי חדש של 1:56.17 דקות, אחרי ואנג שון מהרפובליקה העממית של סין (1:55.00 דקות) ודנקן סקוט מהממלכה המאוחדת (1:55.28 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 28 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 1:00.29 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 הוא סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.31 דקות ובמקום 22 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.24 דקות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.89 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.08 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:58.17 דקות ועלה ראשון לשלב חצי הגמר ובמקום 26 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.90 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, סרביה בסוף יוני אותה שנה הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.04 דקות.
באולימפיאדת פריז שנערכה בתחילת אוגוסט הוא סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.93 דקות.
ז'רמי בלה הוא כדורגלן אנגולי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר.
בלה נולדה במלאן לאמא ממוצא אנגולי ולאבא מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אך רק כשהיה בן 9 קיבל אזרחות צרפתית.
הוא שיחק כדורגל בקבוצות כדורגל מקומיות באזור מגוריו עד שבגיל 16 הצטרף לאקדמיה של לאנס.
בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים ובעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב בה וכבש 8 שערים ב-26 הופעות.
ב-5 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד שאמה ניור במסגרת ליגה 2. לאחר מינויו של אנטואן קומבוארה למאמן הקבוצה, חתם על חוזה לשלוש שנים במועדון.
ב-22 בינואר 2014 חתם לשנתיים וחצי בדיז'ון.
5 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אנז'ה שנגמר בתיקו 0-0. ב-20 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ואלנסיין.
בחודש שלאחר מכן נעדר ממגרשי הכדורגל בגלל פציעה בשריר הירך האחורי.
ב-29 בינואר 2016 חזר למגרשים והבקיע את השער היחיד בפנדל במשחק נגד קרטיי.
בסיום העונה העפילה דיז'ון לליגה הראשונה ובלה חתם על חוזה לשנתיים נוספות.
ב-13 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית בהפסד 1-0 לנאנט.
בעונה זו, בלה התקשה לשמור על מעמדו כשחקן הרכב ורשם רק 14 הופעות במדי הקבוצה.
באוגוסט חתם באלבסטה מהליגה הספרדית השנייה בכדורגל.
ב-20 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד גרנדה.
ב-7 בספטמבר הבקיע צמד בהפסד 3-2 לאוססונה במסגרת גביע המלך הספרדי.
באלבסטה שיחק שנתיים כאשר בעונתו השנייה רשם את עונת השיא שלו בקריירה עם 11 שערים ב-34 משחקים.
ב-7 בנובמבר 2019 עבר בהעברה חופשית לברמינגהאם סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
יומיים לאחר החתימה, התחיל את הקריירה שלו בהפסד 1-0 לפולהאם.
ב-7 בדצמבר הבקיע שער במרחק של 23 מטרים מהשער שזכתה בתואר שער העונה של המועדון.
ב-2 באוגוסט 2022 חתם לשנתיים בקלרמון פוט מליגת העל הצרפתית.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד סטאד ריימס.
בספטמבר חתם באומוניה 29 במאי מליגת העל הקפריסאית.
בצעירותו, בלה שיחק בנבחרת הנוער של צרפת.
הוא גם יכל היה לייצג את אנגולה או הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
במרץ זומן לסגל נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הוא גם נכלל בסגל המורחב נבחרת אנגולה לקראת גביע אפריקה לאומות 2019, אך סירב בטענה שהוא צריך לעזור לאלבסטה לעזור במאבקיה בליגה.
בספטמבר זומן בשנית לסגל נבחרת אנגולה וב-13 באוקטובר של אותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות לא רשמי נגד .
כעבור כשנה קיבל אזרחות אנגולית וב-12 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. בלה השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2023 בה רשם 3 הופעות כאשר במהלך הטורניר עזב על מנת להיות לצד אשתו שילדה את בנם.
שער העונה של ברמינגהאם סיטי:
ז'רמי ליבולאן הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קאזה פיה א.ק.
לאחר שגדל במחלקות הנוער של US לאנמור וגנגאן, שיחק ליבולאן בקבוצות הבוגרות של גנגאן, בולון, שאטורו וסושו במסגרת ליגת העל הצרפתית, ליגת המשנה הצרפתית והליגה הצרפתית השלישית.
בעונת שיחק במדי ז'ירונדן דה בורדו במסגרת ליגת המשנה הצרפתית, וערך 38 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים.
ז'רום רוסיון הוא כדורגלן גוואדלופי המשחק בעמדת המגן השמאלי.
רוסיון התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 16 הצטרף לאקדמיה של סושו.
בגיל 17 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון וב-2 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק ליגה נגד אז'אקסיו.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לפריז סן-ז'רמן.
ב-31 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד טולוז, שהיה גם שערו הראשון בליג 1.
ב-6 באוגוסט 2018 רוסיון חתם לארבע שנים בוולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-14 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות בתיקו 0-0 נגד ליל.
בינואר רוסיון חתם באוניון ברלין.
בקיץ 2025, עם תום חוזהו, עזב רוסיון את אוניון ברלין והפך לשחקן חופשי.
רוסיון שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של צרפת.
במרץ החליט לייצג את גוואדלופ.
ב-24 במרץ 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ בהפסד 0–1 ל במסגרת ליגת האומות של CONCACAF.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2025.
גן המשוררים הוא גן ציבורי בפריז הממוקם בשולי הז'רדן דה סר ד'אוטויל, ברובע השישה-עשר של פריז, צרפת.
הכניסה הראשית לגן נמצאת בשדרת דה ג'נרל-סארייל ממזרח.
ניתן להגיע לגן גם דרך שדרת פורט-ד'אוטיי avenue de la Porte-d'Auteuil, הגובלת בו מצפון.
הגן צמוד ממערב לגן החממות של אוטיי, דרכו קיימת גישה.
מנהרה של כביש הטבעת נמצאת תחת לקישור בין שני הגנים, כבש הגישה אל המנהרה, מהווה את הגבול הדרומי של הגן.
הגן פתוח בשעות קבועות, ניתן להגיע אליו בקו 10 של המטרו של פריז, עד לתחנת פורט ד'אוטיי.
גן המשוררים נחנך ב-15 במאי 1954 על ידי נשיא מועצת עיריית פריז, אדואר פרדריק-דופונט, שר החינוך הלאומי, אנדרה מארי, ופסקל בונטי.
הגן נבנה על ידי עיריית פריז ביוזמתו של פסקל בונטי, נשיא כבוד של אגודת המשוררים הצרפתים.
מאפיין ייחודי של הגן הן לוחיות הקדשה, הפזורות על פני המדשאות, כל אחת מהן נושאת כמה פסוקים של משוררים צרפתים, מפורסמים או לא, כמו גם פסלים ופסלי ראש של משוררים צרפתים וזרים.
שטח הגן הוא 13 400מטרים רבועים.
נמצא בו עץ אורן שחור אוסטרי שנשתל בשנת 1900 המגיע לגובה של 32 מטרים.
במקום גדלים גם צפצפה לבנה ועץ שקד.
בגן יש אזור משחקים לילדים, נקודות מי שתייה ושירותים ציבוריים.
הגן קיבל את תו אקוג'רדין.
בין הפסלים המוצבים בגן ניתן למצוא פסלים לזכרם של משוררים צרפתים ומשוררים ממדינות אחרות: ויקטור הוגו, אלכסנדר פושקין, ז'אן מוראס, אבאי קוננבאיולי, תאופיל גוטייה, פרדריק מיסטרל, מולייר, בודלייר, ורלן, יואכים גאסקה.
ז'רמן טאייפר הייתה מלחינה צרפתייה והחברה היחידה בקבוצת השישה המפורסמת.
ז'רמן טאייפר נולדה בשם מרסל טאייפס בסן-מור-דה-פוסה, איל-דה-פראנס, צרפת.
כאישה צעירה החליפה את שם משפחתה ל"טאייפר" כהתרסה נגד אביה, שסירב לממן את לימודי המוזיקה שלה.
היא למדה נגינה בפסנתר בבית, עם אמה, חיברה יצירות קצרות משלה והחלה ללמוד בקונסרבטואר בפריז, שם פגשה את דריוס מיו, ז'ורז' אוריק וארתור הונגר.
בקונסרבטואר זכתה בפרס ראשון בכמה קטגוריות וכתבה את 18 הקטעים לנבל ב"ספר הנבל הקטן של מאדאם טארדיה" בשביל קרולין טארדיה, המורה לנבל בקונסרבטואר.
יחד עם ידידיה החדשים התרועעה עם קהל האמנים במונמארטר ומונפארנס, ביניהם הפסל עמנואל סנטור, שיישא לאישה, לאחר זמן, את אחותה ז'אן.
באטליה של אחד מידידיה הציירים במונפארנס צץ לראשונה הרעיון של קבוצת השישה.
כתוצאה מפרסום גילוי הדעת של ז'אן קוקטו, "Le Coq et l'Arlequin", נכתבו מאמרים של אנרי קוֹלֶה בתקשורת, והקבוצה זכתה לפרסום מיידי.
ז'רמן טאייפר הייתה האישה היחידה בקבוצת השישה.
הקבוצה הוציאה יחד לאור אלבום של יצירות לפסנתר ("אלבום השישה" המפורסם).
חמישה מן החברים גם עבדו יחדיו בכתיבת המוזיקה ליצירתו של קוקטו, "Les Mariés de La Tour Eiffel".
קוקטו הציע תחילה את הפרויקט לאוריק, אבל כיוון שאוריק לא סיים את העבודה במהירות שהתחייבה מלוח הזמנים של החזרות, חילק קוקטו את היצירה בין שאר חברי הקבוצה.
לואי דירה, שלא היה בפריז אותו זמן, לא לקח חלק בעבודה המשותפת.
אין זה נכון לקבוע, ש"בכך בא הקץ לקבוצת השישה", כיוון שדירה היה נוכח בכל קונצרט ובכל ביטוי אחר לציון ימות השנה להקמת הקבוצה.
השישה לא חדלו מעולם להתקיים כקבוצה, הם פשוט פנו כל אחד לנתיב הייחודי לו, נתיבים שעליהם הצהירו מלכתחילה.
מורשת השישה ממשיכה להתקיים עד עצם היום הזה בבני ובנות זוגם, בצאצאיהם ובעמיתיהם שהאריכו לחיות אחריהם.
בשנת 1923 החלה טאייפר לבלות זמן רב עם מוריס ראוול בביתו במונפור-ל'אמורי.
ראוול עודד אותה להירשם לתחרות פרס רומא.
בשנת 1925 נישאה לראלף בארטון, קריקטוריסט אמריקאי, ועקרה למנהטן, ניו יורק.
היא נשארה בארצות הברית עד 1927 ואז חזרה עם בעלה לצרפת.
הם התגרשו זמן קצר אחר כך.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצליחה להימלט מצרפת דרך ספרד ופורטוגל ולהגיע לבסוף לאמריקה, שם נשארה עד תום המלחמה בפילדלפיה, פנסילבניה.
אחרי המלחמה, בשנת 1946, חזרה לצרפת, שם חיברה יצירות תזמורתיות ומוזיקה קאמרית, באלטים, אופרות וקונצ'רטי להרכבים שונים, קוליים וכליים.
כן חיברה מוזיקה למספר ניכר של סרטי קולנוע וטלוויזיה.
רוב יצירותיה מן התקופה הזאת התפרסמו רק לאחר מותה.
בשנות חייה האחרונות התרכזה בעיקר בצורות קטנות יותר, בגלל בעיית שיגרון בידיה, שהלכה והחמירה.
יצירתה הגדולה האחרונה הייתה הקונצ'רטו דה לה פידליטה לסופרן קולורטורה ותזמורת, שנוגן בהשמעת בכורה באופרה של פריז בשנה שלפני מותה.
זֶ'שוּב (בפי היהודים: ריישא, ריישה או ריישע; בפולנית: Rzeszów; באוקראינית: Ряшiв; בגרמנית: Reichshof) היא עיר במרכז גליציה המערבית, כ-150 ק"מ ממזרח לקרקוב.
כיום זוהי העיר הגדולה ביותר בדרום-מזרח פולין, היא בירת פרובינציית פודקרפצקיה ואוכלוסייתה (נכון ל-31 בדצמבר 2016) מונה 187,422 נפש.
העיר מופיעה בכתובים כבר בשנת 1262, בהסכם בין בולסלאב ה-5 לבין הנסיך הרותני דניאל, כאשר נקבעה כעיר גבול בין פולין קטן לבין רייסין.
ב-19 בינואר 1354, בפריבילגיה שניתנה בידי המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול"), נקבע שיוכה של ז'שוב כעיר פרטית לחבל פשמישל שבווייוודת רייסין.
היא הוענקה ליאן פקוסלאב (Pakoslaw), והוענקו לה זכויות מגדבורג.
ב-28 במאי 1427 הוחל על העיר החוק הפולני, והוענקו לה זכויות שונות, ובהן הזכות לגבות מכס ודמי מעבר על הגשר.
בשנת 1458 נכבשה העיר על ידי הטורקים והוחרבה.
בהמשך עברה העיר ידיים רבות, ובהן אלו של חתנו של פקוסלאב, אשר נטל לעצמו את שם המשפחה ז'שובסקי (Rzeszówski; פולנית: מז'שוב).
אחד מחתני צאצאיו – מיקולאי ספיטק ליגנזה, שהפריביליגיה שנתן לעיר הקנתה לה זכויות נרחבות מאוד – ביצר את העיר ודאג להגנתה.
הודות לכך התפתחה העיר, והפכה לאחת הערים המרכזיות בחבל פולין קטן.
למן המאה ה-17 ועד סוף המאה ה-18 שלטה בעיר משפחת לובומירסקי.
במאה ה-17, הודות לפריבילגיות שונות שקיבלו העיר, סוחריה ובעלי המלאכה שבה, הייתה העיר אחד ממרכזי המסחר הגדולים בפולין.
בתקופת שלטון משפחת לובומירסקי לא גרו בה בעלי העיר ולא עסקו בניהולה באופן ישיר, אולם ניסו להוציא מהעיר ומרכושם כספים רבים, מה שהביא לירידה בעוצמתה הכלכלית של העיר.
בשנת 1772 נכבשה העיר על ידי האוסטרים, שקבעו אותה כעיר המחוז (במקום ליז'אנסק) וב-1782 חילקו את המחוזות חלוקה מחודשת והקימו את מחוז ז'שוב, שז'שוב בירתו, ושאליו סופחו עוד 11 ערים ו-208 יישובים, בין הערים במחוז היו לנצוט, ליז'נסק, סנדז'ישוב מלופולסקי, פשאבורסק, אולנוב וטוצ'ין.
באמצע המאה ה-19 נסללה מסילת הרכבת וינה–לבוב, וז'שוב נקבעה כאחת מתחנות העיתוק הראשיות שבה.
הקרבה למסילת הרכבת הובילה לפריחה כלכלית בעיר.
למן תום מלחמת העולם הראשונה הייתה ז'שוב חלק מפולין, למעט בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה.
יהודים התיישבו בעיר בתקופת מיקולאי ליגנזה, ובעלי מלאכה יהודים קיבלו פריבילגיות אישיות מידי המלך וייסדו אגודות מקצועיות (גילדות) שניהלו את חיי בעלי המלאכה שהשתייכו אליהן.
בנוסף לבעלי המלאכה וסוחרים שעסקו בתוצרתן, היו בעיר סוחרי בהמות שעסקו בייצוא להונגריה דרך נהר הוויסלוק.
בתחילת המאה ה-16 חיו בעיר כ-100 יהודים; בסוף אותה מאה כבר היו היהודים כוח כלכלי משמעותי, ולמיסים ששילמו הייתה חשיבות בהכנסות בעל העיר.
בשנת 1617 הסתיימה בנייתו של בית כנסת (אשר שרד עד מלחמת העולם השנייה), והיהודים התרכזו רובם ברחוב היהודים.
יהודי העיר הושפעו מהשבתאות ומיעקב פרנק, וכשנכזבו התנצרו בחלקם.
בסוף המאה ה-17 קיבלה פשמישל שלטון עצמי, וז'שוב הייתה כפופה אליה.
לאחר סכסוך שהיה בין שתי הקהילות, בשל פרשת הדחת הרב יחזקיה יהושע פייבל בן הרב יונה תאומים-פרנקל, שהודח מרבנות פשמישל לאחר מאבק פוליטי והתקבל כרב בז'שוב, הוצאה ז'שוב מחסותה של פשמישל והוכפפה לירוסלב.
בין רבני העיר נמנה הרב יעקב ריישר, שאף נקרא על שמה.
בתחילת המאה ה-18 חלה נסיגה כלכלית בעיר ובכוחה, אולם סלילת מסילת הרכבת דרך העיר הביאה לפריחה כלכלית ולגידול במספר התושבים.
ערב מלחמת העולם הראשונה חיו בעיר 23,688 תושבים מתוכם 8785 יהודים, רובם חסידים.
בתום מלחמת העולם הראשונה חיו בעיר כ-12,000 יהודים, מתוך אוכלוסייה שמנתה אז כ-25,000 תושבים.
יהודי העיר התפרנסו כצורפים, מחכירת בתי מרזח ומבשלות שיכר, כסוחרים וכבעלי מלאכה.
בעידן תנועת ההשכלה היהודית היו גם בין יהודי ז'שוב שנסעו ללמוד לימודים כללים.
בין המפורסמים שבהם הרופא והמחזאי וילהלם טורטלטאוב (Wilhelm Turteltaub), ד"ר אוסבלד הניגסמאן (Oswald Honigsman; 1824–1880), ששימש כציר בסיים; הסופרים משה דוד גשווינד (Geshwind), יצחק הולצר (Yitzchak Holtzer) ואבא אפלבוים (Abba Apfelbaum; ממייסדי "המזרחי"), והעיתונאי אפרים הירשהורן (Efraim Hirschorn).
בדצמבר 1882 בעיר נערך המשפט הראשון של עלילת הדם בלוטצ'ה.
בשנת 1891, לאחר פעילות ציונית מחתרתית למחצה, נוסד סניף "חובבי ציון" המקומי.
ב-1896 הצטרפו פעילים ציונים מז'שוב ל"אהבת ציון", ושלחו נציגים לקונגרס הציוני.
במהלך השנים שעד מלחמת העולם השנייה התפתחה התנועה הציונית בעיר.
בתרפ"ג 1923 התמנה אלחנן (חנה) הלברשטאם לרב הקהילה.
הגרמנים כבשו את ז'שוב ב-10 בספטמבר 1939, ועוד באותו חודש החלו הגזירות.
בתי הכנסת ובתי המדרש הוחרמו, וחלקם נהרסו; הגרמנים החרימו דירות של יהודים עשירים לטובת שיכון חיל הכיבוש.
כעבור חודש הוקם יודנראט, שנדרש לשלם לשלטון הגרמני כופר בסכום גבוה.
אל העיר גורשו יהודים מכפרי הסביבה ומערים במערב פולין.
ב-17 בדצמבר 1941 הוקם גטו ז'שוב, שאליו נשלחו יהודים מהערים והכפרים הסובבים את ז'שוב, ובו מתו מאות יהודים במחלות וברעב.
ב-7 ביולי 1942 נערכה סלקציה בגטו ז'שוב: מתוך 23,000 היהודים שהיו כלואים בגטו (כולל יהודי צ'ודץ), נשלחו 2,000 אל בורות הירי של יער רודנה, שם חוסלו ביריות אל תוך הבורות שהוכנו מראש; כ-14,000 נוספים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-8 באוגוסט נעשה משלוח שני לבלזץ, בעיקר של נשים וילדים, ובנובמבר משלוח שלישי.
לאחר המשלוחים הצטמצמה אוכלוסיית הגטו לכ-3,000 נפש, רובם עובדי כפייה ומשפחותיהם.
במהלך הזמן נשלחו גם אלו למחנה הריכוז שבנייה, לאושוויץ-בירקנאו או שנרצחו במקום.
בודדים הצליחו להימלט ליערות הסובבים והמתינו שם עד לכיבוש העיר על ידי הצבא האדום.
שני בתי כנסת עתיקים נותרו ברחוב בוזניצ'ה (Boznicza), האחד מהם משמש היום כבית העירייה.
נמל התעופה הבין־לאומי יאסיונקה, ממוקם כ־10 ק"מ ממרכז העיר.
ז'רסון דה אוליביירה נונז (בפורטוגזית: Gérson de Oliveira Nunes; נולד ב-11 בינואר 1941) הוא כדורגלן עבר ברזילאי הידוע בכינויו ז'רסון.
ז'רסון נולד בניטרוי, הסמוכה לריו דה ז'ניירו, למשפחה בה הכדורגל עמד במרכז.
אביו ודודו היו כדורגלנים מקצועניים בריו דה ז'ניירו וכוכב הנבחרת הברזילאית בשנות ה-40, זיזיניו (יליד ניטרוי אף הוא), היה ידידו של אביו ומבאי ביתם.
כבר בצעירותו זכה ז'רסון לכינוי "פפאגאיו" (תוכי) בשל דיבורו הבלתי פוסק בזמן המשחק תוך שהוא מחלק הוראות לחבריו ומביע דעתו על כל עניין.
אופיו זה, כמו גם הכינוי, המשיכו ללוותו גם בהמשך הקריירה שלו ככדורגלן.
קבוצתו הראשונה כמקצוען הייתה פלמנגו בה שיחק כקשר.
ז'רסון הצטיין בקישור הן בזכות השילוב של מהירותו ובעיטתו החזקה והן ביכולתו לעבור במהירות מהגנה להתקפה באמצעות מסירות ארוכות ומדויקות ועד מהרה החלו לדבר בו כיורשו של דידי, כוכב הקישור של ברזיל באותן שנים.
במשך כל שנותיו כשחקן התנגד ז'רסון להשוואה בינו ובין דידי, אם כי לאחר פרישתו הודה כי סגנון משחקם היה דומה.
ב-1963, לאחר שזכה עם פלמנגו בקמפאונטו קריוקה (אליפות ליגת ריו דה ז'ניירו), עבר ז'רסון לקבוצה העירונית היריבה, בוטפוגו.
שם הוא שיתף פעולה עם הקיצוני הימני המפורסם גארינצ'ה.
עם בוטפוגו זכה באליפות ריו דה ז'ניירו ב-1967 וב-1968 וב-1969 עבר לסאו פאולו, עימה זכה בקמפאונטו פאוליסטה (אליפות סאו פאולו) בשנים 1970 ו-1971. את הקריירה שלו סיים ז'רסון בריו דה ז'ניירו, עם פלומיננסה, בשורותיה זכה באליפות ריו דה ז'ניירו ב-1973. ב-1974 פרש מהמשחק.
כבר ב-1959, שנתו הראשונה בפלמנגו, זומן ז'רסון לנבחרת ה"חובבים" של ברזיל ושיחק בשורותיה בטורניר הכדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים (ברזיל סיימה שנייה אחרי ארגנטינה).
ב-1960 היה שותף לנבחרת הברזילאית בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת רומא (ז'רסון כבש 4 שערים אך ברזיל לא העפילה מהבית המוקדם).
במאי 1961 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית מול צ'ילה (2:1 לברזיל) וכעבור ארבעה ימים, במשחק הגומלין, כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת (1:0 לברזיל).
הוא השתייך לסגל הנבחרת שהתכונן לטורניר גביע העולם ב-1962 בצ'ילה, אך פציעה בברך מנעה ממנו השתתפות בטורניר.
הייתה זו פציעה אחת מני רבות שהעיבו על הקריירה של ז'רסון.
לפני טורניר גביע העולם ב-1966, באנגליה, נחשב ז'רסון כאחד משחקני המפתח של הנבחרת הברזילאית.
אולם זו אכזבה קשות את קהל אוהדיה ולא העפילה מהבית המוקדם לאחר שנוצחה על ידי פורטוגל והונגריה.
ז'רסון לא היטיב לשחק בטורניר ונחשב אחד מהאחראים לכישלון הנבחרת.
בטורניר גביע העולם ב-1970, במקסיקו, היה ז'רסון כבר בן 29 ובעל ניסיון רב.
הוא נחשב כשחקן המרכזי בחולית הקישור הברזילאית וכאחראי להוצאה לפועל של הוראותיו הטקטיות של המאמן, מריו זגאלו, במהלך המשחק.
זגאלו ניצב בפני בעיה שכן הן ז'רסון והן ריבלינו שיחקו באופן טבעי באותה עמדה והיו שניהם קשרים מוסרים בעלי רגל שמאל חזקה.
כיוון שלא רצה לוותר על איש מהם, הציב את ריבלינו בעמדה קדמית יותר ואת ז'רסון במרכז השדה.
ז'רסון השתתף בהרכב הנבחרת במשחק הראשון שלה מול צ'כוסלובקיה (4:1 לברזיל), אולם לאחר שהונף לעברו כרטיס צהוב במשחק זה, העדיף זגאלו להושיבו על הספסל במשחקים מול אנגליה ורומניה ולשמור אותו למשחקים המכריעים.
בשני משחקים אלו מילא את מקומו פאולו סזאר לימה.
ז'רסון שיחק במשחק רבע הגמר מול פרו, במשחק חצי הגמר מול אורוגוואי ובמשחק הגמר מול איטליה.
במשחק הגמר אף כבש שער בבעיטה מרחוק בדקה ה-66 והעלה את ברזיל ליתרון 2:1. ברזיל ניצחה במשחק הגמר 4:1 וזכתה בגביע ז'יל רימה לצמיתות.
ב-1971, לאחר פרישתו של קרלוס אלברטו טורס מנבחרת ברזיל, החליף אותו ז'רסון בתפקיד קפטן הנבחרת למספר משחקים, אולם, ביולי 1972 פרש גם ז'רסון מהנבחרת.
משחקו האחרון היה מול פורטוגל במשחק הגמר של "גביע העצמאות" בו ניצחה ברזיל 1:0 (בשיפוטו של הישראלי אברהם קליין).
"חוק ז'רסון" (Lei de Gérson) הוא כלל חברתי ברזילאי בלתי כתוב המתיר ומצדיק התנהגות אופורטוניסטית ללא כל התחשבות באתיקה ובמוסר.
הביטוי נולד לאחר שב-1976 הופיע ז'רסון בפרסומת לסיגריות בה אמר: "אני רוצה לנצל הזדמנות בכל מצב, הלא כן?" אף על פי שהמשפט לא חובר על ידו ולא שיקף את אופיו כאדם וכשחקן, נקשר שמו של ז'רסון למשפט שהוצא מהקשרו.
"חוק ז'רסון" הפך לביטוי נפוץ והוא מייצג מאפיינים חברתיים הקיימים בתרבות הברזילאית אשר נותנים הכשר לשחיתות.
1961 – טורניר ריו-סאו פאולו
זֶ'רְמֶן דֶּה בְּרִי היה משורר, מלומד והומניסט צרפתי איש הרנסאנס.
הוא היה ידידו הקרוב של ארסמוס מרוטרדם, ונתפרסם בעיקר בשל המריבה הספרותית שהייתה לו עם תומאס מור.
ז'רמן דה ברי נולד באוסר שבצרפת, שם למד משפטים.
אחר כך יצא למסע ברחבי אירופה ונעשה "חברותא" להנריקוס קורנליוס אגריפה.
מ-1508 למד אצל יאנוס לאסקריס ובאותה תקופה התיידד עם ארסמוס מרוטרדם.
הוא שימש מזכירו של לוּאָה דה אַמְבּוּאָז, הבישוף של אלבי, ואחר כך של המדינאי הצרפתי ז'ן דה גֶּנֶה.
אחרי מותו של ז'ן דה גנה ב-1512 פנה אל אן מברטאן, מלכת צרפת, כדי שתהיה לפטרוניתו.
היא נעתרה לו אחרי שהציג בפניה יצירה שכתב, "Chordigerae navis conflagratio" ("השריפה של האונייה קורדלייר"), פואמה בלטינית על אובדנה זה לא כבר של אוניית הדגל הברטאנית "קורדלייר" בקרב סן מתייה בין ציי אנגליה וצרפת.
היצירה תורגמה עבור המלכה לצרפתית על ידי פייר שוּקִי (Pierre Choqué), והיא המפורסמת ביותר מכל כתביו.
הפואמה הציתה מריבה ספרותית עם המלומד והמדינאי האנגלי סר תומאס מור, בחלקו משום שמתחה ביקורת על המפקדים האנגליים, אך גם בשל ההפלגה בתיאור אומץ לבו של מפקד האונייה הברטאני, הרווה פורטסמוגה (Hervé de Portzmoguer).
באפיגרמות ששלח תומאס מור אל דה ברי הוא מגחך על דברי המשורר אודות "הרווה הנלחם ללא הבחנה עם ארבעה כלי נשק ומגן; אפשר שהדבר חמק מעייניך, אך ראוי שהקורא ידע למפרע כי היו להוורה ארבע ידיים."
דה ברי, שנפגע מהתקפתו של מור, חיבר תשובה תוקפנית, סאטירה בחרוזים בלטינית בשם "אנטימורוס" (Antimorus, 1519) לה הוסיף נספח ובו "רשימה עמוד-אחר-עמוד של הטעויות בפואמות של מור".
סר תומאס לא נשאר חייב וכתב מיד פמפלט עוקצני, Letter against Brixius, אך כאן התערב ארסמוס ושכנע את מור לעצור את מכירת החיבור ולהניח לעניין.
דה ברי נתמנה לארכידיאקון של אלבי, ובנוסף לתפקידיו כמזכיר של המלכה אן והממונה על חלוקת כספי הצדקה (אלמונר) מילא גם משרות חשובות נוספות בשורות הכנסייה.
ב-1522 שב דה ברי ללימודי יוונית.
הוא החל מתרגם את כתביו של התאולוג היווני יואנס כריסוסטומוס, כי חשב שהם ראויים לתפוצה רחבה.
ארסמוס סייע לו במלאכה זו.
מאוחר יותר התערב דה ברי במריבות בין ארסמוס ומלומדים אחרים, ובמיוחד בזו שנתגלעה עם גיום בידה בעקבות פרסום החיבור "קיקרוניאנוס" (Ciceronianus) שכתב ארסמוס.
ב-1536 כתב דה ברי נקרולוג מלא שבחים על ארסמוס.
ז'רמי מתייה הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת המגן והבלם.
מתייה החל את הקריירה בסושו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים בעונת 2002/03, כשהוא בן 18, במשחק ליג 1 נגד סדאן כשנכנס כמחליף בדקה ה-90. במשחקו השלישי בקבוצה כבש את שערו הראשון בקבוצה, נגד ראן.
את עונה זו סיים עם 23 הופעות ו-4 שערים במדי סושו.
היכולת שלו במדי סושו, עזרה לקבוצה לסיים את הליגה במקום ה-5, ולהעפיל לגביע אופ"א בסיום העונה.
בשתי עונותיו הבאות, המשיך מתייה את היכולת המצוינת מעונת הבכורה ורשם 63 הופעות וכבש 6 שערי ליגה.
הוא גם הופיע בגביע אופ"א 14 פעמים וכבש 2 שערים, והיה שותף לזכייתה של סושו בגביע הליגה הצרפתי ב-2004. לאחר שהכריז כי הוא מעוניין לעבור למועדון אחר, סושו הסכימה להצעתה של טולוז לרכוש אותו בחינם, מפני שהייתה לו רק שנה אחת בחוזה.
מתייה חתם ל-4 שנים בטולוז וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד המועדון בו גדל, סושו, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1. באותה עונה רשם מתייה 36 הופעות ו-2 שערים.
בעונה שלאחר מכן רשם 34 הופעות ו-2 שערים, ועזר לטולוז להעפיל לליגת האלופות.
למרות זאת, טולוז חוותה תקופה קשה של קשיים כלכליים.
מתייה נפצע בעצם הרגל, ונעדר כחצי שנה מהמגרשים.
טולוז ניצלה מירידת ליגה רק במחזור האחרון של העונה.
בעונת 2008/09 חווה מתייה התעניינות ממספר קבוצות גדולות, אך החליט להתיר את חוזהו בטולוז בסוף העונה בעזרת חוק בוסמן.
בעונתו האחרונה רשם מתייה 31 הופעות, ועזר לקבוצה להעפיל לחצי גמר הגביע הצרפתי, שם הודחה על ידי גוינאמפ.
ב-10 ביוני 2009, חתם מתייה בוולנסיה לשלוש שנים והפך להחתמה הראשונה של אונאי אמרי בקבוצה.
הופעת הבכורה שלו הייתה המחזור הראשון בליגה, בניצחון 0–2 נגד סביליה.
בעונת 2013/14 היה שותף מתייה לעלייתה של ולנסיה לחצי גמר הליגה האירופית, שם הפסידה לסביליה בדקה ה-95.
מתייה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, החל מגיל 15. מתייה היה שותף לעלייתה של נבחרת צרפת האולימפית לאליפות אירופה עד גיל 21, אך לא זומן לטורניר הגמר.
בנובמבר 2011 זומן מתייה לראשונה לנבחרת צרפת הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה במשחק ידידות נגד נבחרת ארצות הברית.
ביולי 2014 מתייה עבר לברצלונה, ששילמה לקבוצתו הקודמת ולנסיה 20 מיליון אירו כדמי העברה.
הוא חתם בברצלונה על חוזה ל-4 שנים, וסעיף השחרור שלו נקבע ל-50 מיליון אירו.
ב-22 במרץ כבש מתייה בנגיחה את שערו הראשון בליגה הספרדית, במשחק הקלאסיקו בקאמפ נואו, אחרי בישול של ליונל מסי בבעיטה חופשית.
המשחק הסתיים בניצחון 1–2 של ברצלונה על ריאל מדריד.
במחזור שלאחר מכן, כבש מתייה את שער הניצחון של ברצלונה על סלטה ויגו 0-1. בעונת 2016/17 כבש מתייה שער שוויון זמני מול העולה החדשה דפורטיבו אלאבס.
ב-7 ביולי 2017 חתם מתייה בספורטינג ליסבון לשנתיים.
ב-25 ביוני 2020 מתייה הודיע כי הוא החליט לפרוש מכדורגל.
אליפות העולם לקבוצות (1): 2015
ז'רנוב (בפולנית: Żarnów) הוא כפר במחוז אופוצ'נו, בפרובינציית לודז' שבמרכז פולין, לשעבר באזור ההיסטורי של פולין קטן.
מקור השם הוא ככל הנראה בביטוי "miejsce żarne" שמתאר את הנוהג הסלאבי הקדום לשרוף עצים כדי להכשיר את הקרקע לעיבוד חקלאי.
בכפר ניצבת כנסיית ניקולאוס הקדוש שנבנתה במאה ה-12 ושרידים מהמבנה המקורי שלה עדיין קיימים.
האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1065. בשנת 1111 נוסדה ביישוב כנסייה על ידי נסיך מקומי שביקש להביע בכך הכרת תודה על ניצחונו על שבטים פומרניים.
כמו כן בתקופה זו היה היישוב מוקף חומה, מעין ביצורים סלאביים שהיו אופייניים ליישובים סלאביים.
בשנת 1136 הכריז האפיפיור אינוקנטיוס השני על היישוב, בשמו הקודם "סארנוב" (Sarnov), כעל מרכז מנהל כנסייתי.
בשנת 1191 הוזכרה הכנסייה המקומית במסמכים בני התקופה ככנסייה מרכזית באזור.
במאה ה-12 הייתה ז'רנוב מרכז עירוני חשוב באזור פולין קטן.
הכפר שכן על ציר מסחר מרכזי בין סנדומייז' למרכז פולין, אך בהדרגה איבד את חשיבותו לטובת העיר הסמוכה אופוצ'נו.
למרות זאת קיבל הכפר זכויות עיר במאה ה-15. במאה ה-16 נבנו בכפר מנזר בסגנון גותי וכן מגדל פעמונים מעץ.
הפעמונים העתיקים ביותר במגדל, שהושמו בו בשנת 1533, נלקחו על ידי הגרמנים הפולשים במלחמת העולם השנייה
בשנת 1655 היה הכפר אתר קרב מרכזי בין השוודים לפולנים עם פלישת השוודים לפולין, שבתקופה זו הייתה מאוחדת עם ליטא.
על "ההר השוודי" באזור ניצבת אנדרטה של הנשר הפולני, לזכר הקרב, אנדרטה שהוקמה ב-1923.
עם חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל הכפר בשטח האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1815 נכללה ז'רנוב בשטח פולין הקונגרסאית שתחת שלטון האימפריה הרוסית.
בשנת 1876 נשללו מהכפר זכויות העיר כתגמול על השתתפות תושביו במרד ינואר 1863.
לפני מלחמת העולם השנייה גרו בז'רנוב כ-1,500 יהודים.
לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה הוקמו בעיר יודנרט וגטו.
באוקטובר 1942 הועברו לגטו כ-2,500 יהודים מיישובי הסביבה.
לאחר ימים מעטים נורו חלק מהיהודים בגטו והיתר, רוב היהודים בגטו, הועברו לאופוצ'נו ומשם גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בגטו הושארו כ-50 יהודים לאיסוף חפצי הנרצחים לשם שימוש בחפצים אלה על ידי גרמניה, ולאחר כחודשיים הועברו יהודים אלה לאויאזד.
באזור זה נולד וגדל עד מהלך מלחמת העולם השנייה, שורד השואה והאדם היהודי המבוגר אי פעם שתועד- ישראל קרישטל, שבהמשך חייו התגורר בישראל, עד יום מותו ב-2017 בגיל 113.
ז'רנובייץ (בפולנית: Żarnowiec) הוא כפר בפרובינציית שלזיה שבפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ז'רנובייץ שוכן בפולין קטן בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה, במחוז זוויירצ'ה, על נהר פיליצה, בין הגבעות של רמת קרקוב-צ'נסטוחובה.
הוא נמצא במרחק 32 ק"מ מזרחית מזוויירצ'ה, 50 ק"מ מקרקוב ו-67 ק"מ צפונית-מזרחית מהבירה האזורית קטוביצה.
על אף היותו חלק מפרובינציית שלזיה, היישוב לא היה מעולם חלק מחבל שלזיה.
עד שנת 1975 היה קשור מנהלית לערים קרקוב וקיילצה מפולין קטן.
היישוב ז'רנובייץ נזכר לראשונה בסוף המאה ה-11, ובראשית המאה ה-14 הוענקו לו זכויות עיר בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
בארמון בעיר הוגלתה רעיתו השנייה של קז'ימייז', אדליידה מהסן.
בהמשך, היה היישוב לאחד ממרכזי הקלוויניזם בפולין.
בשנת 1869, בעקבות השתתפות היישוב במרד ינואר, ביטלו הרוסים את מעמדו העירוני.
קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בז'רנובייץ מהמאה ה-18, ובאמצע המאה ה-19 היוו היהודים כמחצית מתושבי היישוב, ורבים מהם היו חסידים.
בשנת 1919 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי הכפר ממקרים גוברים והולכים של תקיפות אנטישמיות מצד שכניהם הפולנים.
כמה ימים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבש הכפר בידי הגרמנים.
בתקופה זו נמנו בו כ-1,000 יהודים, ביניהם עשרות פליטים מקרקוב, ועד מהרה הוטלו עליהם גזירות שונות, ומונה במקום יודנרט, אשר נצטווה לספק לשלטונות עובדים יהודים לעבודות כפייה.
מסיבה שאינה ידועה היודנרט שמינו הגרמנים בזרנובייץ' פורק בתחילת 1941 על ידי הגרמני הממונה עליו.
מאוחר יותר באותה שנה מינו הגרמנים יודנרט חדש ובראשו מאיר קורנברג.
היודנרט פעל רבות למען יהודי זרנובייץ', ובין היתר הוא דאג לחילוק מזון לילדי הקהילה, תרופות בחינם והעמדת צוות תברואה שהשתדל ככל יכולתו למנוע התפרצויות מחלות מידבקות והקפיד על היגיינת חברי הקהילה וכמו כן על היגיינת המגורים.
הופעל על ידי נשים יהודיות מטבח ציבורי בו חולקו קרוב ל-200 ארוחות חמות לנזקקים יום-יום.
היודנרט אף השיג מהשלטונות הגרמניים הקצבות של מצרכי מזון בסיסיים כמו לחם, תפו"א וסוכר.
באותה שנה פתח הארגון יס"ס (עזרה עצמית ליהודים) סניף בז'רנובייץ שפעל לעזרה סוציאלית לקהילה היהודית.
אמנם כוונותיו של הארגון היה לקיים בז'רנובייץ קורסים מקצועיים לאלקטרוניקה, נגרות וכו', אך בקיץ 1942 נלקחו כ-300 מיהודי ז'רנוביץ לעבודות כפייה שונות, מה שפגע בתכנון זה.
ב-5 בספטמבר 1942 נערכה ביישוב אקציה, בה רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, הועלו לעגלות, והוסעו לתחנת הרכבת בוולברום.
הכשירים לעבודה שולחו למחנות עבודה, וכל היתר שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ז'רקי (בפולנית: Żarki) היא עיירה במחוז מישקוב שבפרובינציית שלזיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
זרק'י נזכרת לראשונה בשנת 1382, עת כבר היו בידיה זכויות עיר.
במהלך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות, ושימשה כמרכז מסחר לסביבתה.
בעקבות שרפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1664, היא נבנתה מחדש במקום סמוך.
בשנת 1870 שללו הרוסים את מעמדה העירוני של ז'רקי, בשל השתתפותה במרד ינואר.
מעמד זה הושב לה בשנת 1949.
בסוף המאה ה-17 התקיימה בז'רקי קהילה יהודית מאורגנת, שפרשה חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה.
במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, ויהודי המקום תרמו להתפתחותו התעשייתית.
בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה.
בשנים אלה התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.
כמו כן, התקיימה בעיירה ישיבה.
במרץ 1939 ניסו פולנים מצ'נסטוחובה לערוך פוגרום בעיירה, אך אלו נבלמו בידי קבוצת הגנה עצמית יהודית.
בעקבות זאת, הועמדו לדין 20 יהודים שהתנגדו לפורעים.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-3,500 יהודים, רוב תושביה.
ב-2 בספטמבר 1939 נכבשה ז'רקי בידי הגרמנים, ואלו רצחו כעבור יומיים כ-90 מיהודיה.
עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן איסור קשר עם לא-יהודים, תשלומי כופר, סימון דירותיהם וביצוע עבודות כפייה.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, תוך מינוי יודנרט בראשות ישראל בורנשטיין.
אל הגטו הובאו בחורף 1941-1940 כ-250 פליטים יהודים מפלוצק, וכעבור זמן מה פרצה בו מגפת טיפוס הבהרות.
בעקבות שמועות שהגיעו לגטו בראשית אוקטובר 1942 על השמדת יהודי האזור, נמלטו ממנו יהודים רבים בעצת ראש היודנרט.
כ-800 היהודים שנותרו בגטו הובלו באלימות ב-6 באוקטובר 1942, בצעדה רגלית, גברים, נשים וילדים, לתחנת הרכבת זלוטי פוטוק, מרחק של כ-12 ק"מ מז'רקי, וממנה שולחו במספר קרונות משא צפופים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בשעת האקציה ירו הגרמנים בנשים ובתינוקות.
בז'רקי הושארו כ-120 יהודים לאיסוף רכוש היהודים, ואלו הועברו לאחר מכן לגטאות הסביבה.
לאחר השלמת הגירוש, פשטו פולנים ואוקראינים על בתי היהודים בעיירה, ובזזו את הרכוש שנותר בהם.
על אותה תקופה בז'רקי, כתב בשנת 2017 מיכאל בורנסטין (בנו של ישראל בורנשטיין- ראש היודנראט) ספר בשם מועדון הניצולים
ז'רמן אומל , הייתה חסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת.
אומל התחנכה בפריז, שם נולדה, אך בשנת 1924 קיבלה אזרחות שווייצרית בעקבות נישואיה לשווייצרי ז'ן ברתלמי אלבסר (Albessard).
עם מותו לאחר פחות משנתיים, נישאה לגוסטב הומל, שווייצרי אף הוא.
אומל הייתה מנהלת מעון ילדים שנתמך על ידי הצלב האדום ושכן במדרון הרי האלפים הצרפתיים, ליד גבול שווייץ.
במעון היו מספר ילדים יהודים וכן ילדים יהודים שהועברו לשם ממעון אחר, מעון בלה היל (Château-de-la-Hille) בדרום-מערב צרפת, שנתמך על ידי הצלב האדום השווייצרי .
אומל ועוזרתה רנה פרני סייעו להעביר ילדים יהודים מאלן ומארגלה-סור-מר , וכן ממחנה הריכוז רסבדו - כולם בדרום צרפת, על גבול ספרד - לאזור הגבול עם שווייץ.
כמו כן הייתה אומל חלק מהצוות שסייע בהברחת ילדים יהודים מצרפת לשווייץ, וזאת בניגוד להוראות הצלב האדום ובלא ידיעת ראשי ארגון זה.
הילדים שוחררו עקב התערבותם של מוריס דובואה וארגונו, וכן של רוזלי נף, מנהלת בית יתומים בו הוסתרו ילדים יהודיים, שהוכרה אף היא לימים בתור חסידת אומות העולם.
אומל ונף פעלו יחדיו להברת ילדים יהודים אלה ונוספים אל מעבר לגבול שווייץ.
הן פעלו באזור אנמאס , אזור פעולתה של מחתרת להצלת יהודים עליה נמנה גם ז'וזף לנסון.
הם נעזרו בצוות של מעון הילדים בלה היל לשם הברחת ילדים יהודים.
בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה לבעלות הברית, סופח האזור לגרמניה ואז גילו שלטונות שווייץ את מעשי ההברחה.
אומל ונף פוטרו מתפקידיהן בצלב האדום.
אומל ופרני המשיכו במעשי ההברחה עד שהתגלו ונאלצו להפסיק את פעילותן.
אומל הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית, נתפסה ונשלחה למחנה הריכוז רוונסברוק.
לאחר שחרורה בתור נכת מלחמה התיישבה באזור נורמנדי.
בשנת 1958 קיבלה אומל את צלב המלחמה ואת אות לגיון הכבוד.
בשנת 1992 הכיר יד ושם באומל בתור חסידת אומות העולם.
ז'רמן ריבייר הייתה צרפתייה קתולית, חברה בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסידת אומות העולם.
ריבייר הייתה סטודנטית צעירה שהתגוררה עם הוריה בלימוז'.
לאחר כיבוש צרפת על ידי הגרמנים במאי 1940 עזבה ריבייר את לימודיה ואת בית הוריה והקדישה עצמה להצלת ילדים יהודים.
היא הצטרפה למחתרת ההצלה שהקים האב רוז'ה בראון, שלימים הוכר גם הוא בתור חסיד אומות העולם, וכן למחתרת בה היו מעורבים פייר שאייה והבישוף ז'יל-ז'רו סאלייז'.
ריבייר יצרה קשר עם משפחות של יהודים שהתגוררו בצרפת, ולאחר שביקשה וקיבלה את רשות ההורים הייתה מארגנת מקומות מסתור עבור ילדיהם במנזרים ובבתיהם של לא-יהודים.
באחד המקרים ליוותה ילדים יהודים מהאזור הכבוש של צרפת לאזור משטר וישי ושם מצאה עבורם מקלט במוסד נוצרי שהסכים להסתיר אותם עד תום המלחמה.
ריבייר הייתה פעילה בארגון ההצלה "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne), שנוסד בליון בשנת 1941 ונועד לסייע ליהודים ולנפגעים ונרדפים אחרים על ידי הכיבוש הנאצי ושלטונות וישי משתפי הפעולה.
בינואר 1943 השתתפה ריבייר בפגישה מחתרתית בביתו של הכומר הפרוטסטנטי רולאן דה פורי בליון, פגישה שמטרתה הייתה לתכנן כיצד להזהיר יהודים מפני הגעה למשרדי ארגון ההצלה, עקב חשיפת ארגון ההצלה והטמנת מארב של הגסטפו בתוך המשרדים.
הוחלט שלמחרת בבוקר תצא ריבייר בלבוש של מנקה ותנקה את המדרגות בכניסה לבניין וכן חלקים אחרים של הבניין, ותחת מסווה זה תזהיר כל יהודי שיתקרב מפני כניסה לבניין.
המבצע הצליח ואף יהודי לא נתפס בבניין באותו היום.
לאחר המלחמה הצטרפה ריבייר לכוחות של בעלות הברית שביקרו במחנות ריכוז בגרמניה וסייעה לניצולי השואה במשך מספר חודשים.
ריבייר השלימה את לימודיה והוסמכה בתור עובדת סוציאלית.
בזכות מקצועה ובזכות האמון שזכתה לו מצד יהדות צרפת, הייתה ריבייר מעורבת בתיווך בפרשת ילדי פינאלי - שני אחים שהוסתרו והוטבלו לנצרות ועל כן ביקשו בעלי הסמכות במנזר בו שהו הילדים להחשיבם כנוצרים ולהשאירם בספרד.
ריבייר הגיעה לספרד, מצאה את הילדים, העבירה אותם לצרפת ומשם העבירה אותם לדודם ולדודתם בישראל.
ב-1967 הכיר יד ושם בז'רמן ריבייר בתור חסידת אומות העולם.
זֶ'רמֵן אוּניקובסקי (נולדה ב-23 בדצמבר 1938) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.
ז'רמן אוניקובסקי נולדה בפריז, בת להורים ילידי פולין, שהיגרו לשם זמן קצר לפני לידתה.
לאחר פלישת גרמניה לצרפת ב-1940 נאלצו הוריה להסתתר יחד עם מספר משפחות בדירת המשרתים בקומה העליונה של הבניין.
אביה גורש לאושוויץ וב-1942 אמה הצליחה למצוא עבורה משפחה מחוץ לעיר שהסתירה אותה עבור תשלום.
את מלחמת העולם השנייה עברה תחילה בפריז, ולאחר מכן אצל משפחה בכפר סמוך.
לאחר המלחמה אמה שרדה את השואה ולקחה אותה שוב אליה, אולם נפטרה בשנת 1950 (כשהייתה בת 11) ולכן לקחו אותה קרובי משפחתה אמידים במקסיקו.
היא חייתה שם תקופה שבה היא למדה בבית ספר למשחק ושיחקה בתיאטרון חובבים.
כיוון שקיבלה מצרפת פיצויים כיתומת מלחמה, היא שבה לפריז, עשתה קורס למשחק אצל טניה בלשובה ופגשה את השחקן הישראלי אלכס פלג, שהציע לה לנסות את מזלה בתיאטרון חיפה, שהוקם אז.
בשנת 1962 היא הגיעה לישראל לביקור ללא ידיעת עברית, עשתה מבחן במה אצל יוסף מילוא (מייסד התיאטרון) והתקבלה.
התפקיד הראשון בו זכתה היה התפקיד הראשי ב"אנדורה".
בהמשך השתתפה בהצגות "קרנפים", "הלילה לאיש" ואחרות.
ב-1963 שיחקה במחזמר "ארלקינו" בתיאטרון העונות, עיבוד סצנריו של קומדיה דל ארטה מאת נסים אלוני, ובבימויו עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה שהלחין גארי ברתיני.
ב-1966 גילמה בסרט הישראלי "שני קוני למל", בכיכובו של מייק בורשטיין, את ליבל'ה, בת השדכן.
על משחקה בסרט שני קוני למל היא זכתה בפרס כינור דוד.
באותה שנה שיחקה בסרט העלילה "פיצוץ בחצות".
כעבור שנה, ב-1967, השתתפה אוניקובסקי בסרט "שלושה ימים וילד" (בתפקיד יעל) שביים אורי זוהר.
בהמשך השתתפה בסרט "הגלולה" על-פי תסריט של נסים אלוני.
צילומי הסרט החלו ב-1967 אך נקלעו לקשיים, והוא יצא לאקרנים חמש שנים מאוחר יותר, ב-1972.
ב-1967 השתתפה אוניקובסקי במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", שם הכירה את הרקדן דני בינסטד, שנכלל בהצגה כניצב.
בינסטד, יליד חיפה, בנה של המורה לבלט מרים בת ארצי, מהמורות הראשונות לבלט בחיפה; בשנות ה-60 היה רקדן בלהקת בת-שבע וכן היה רקדן בלהקת המחול של יונתן כרמון ובלהקות נוספות.
ב-1969 השתתפה בהצגת הבידור "פריז הקטנה" (ערב קומדיות של ז'ורז' פיידו), שביים שייקה אופיר.
באפריל 1970 נמנתה עם הרכב השחקנים והזמרים בהצגת הסטירה "מלכת אמבטיה" של המחזאי חנוך לוין, שהוצגה בתיאטרון הקאמרי וכללה בצוות השחקנים גם את תיקי דיין, ישראל גוריון, יוסי גרבר ונחום שליט.
אחר כך באותה שנה שיחקה במחזה "הביקור" מאת לייל קסלר ב"קאמרי".
ב-1971 הופיעה ב"אופרה בגרוש" (בתיאטרון חיפה), שם שרה עם אריק לביא.
בתחילת שנות ה-70 הייתה בעלת חנות בגדים ברחוב אבן גבירול בתל אביב.
ב-1972 השתתפה במחזה טלוויזיה, "החצר של מומו הגדולה", על־פי ספרה של יהודית הנדל, בעיבודו ובבימויו של יהודה ג'אד נאמן.
באותה שנה השתתפה במחזה הסוחר מוונציה בתפקיד פורציה בקאמרי.
ב-1994 שבו בני הזוג לישראל, בזכות הבמאית נולה צ'ילטון שהציעה לה תפקיד בהצגה "טיפולים אחרונים" של א.ב.
יהושע בבימויה בצוותא בתל אביב.
מאז 1996 היא מתגוררת בישוב קציר שבנחל עירון.
באותה עת העלתה גם את הצגת היחיד "העולם על פי לולה" שכתבה וביימה.
ב-1996 שיחקה בתיאטרון חיפה בהצגת "ציפור הנעורים המתוקה".
ב-2002 השתתפה בסרט הטלוויזיה "לבנה יקירתי", שביימה דינה צבי ריקליס על-פי תסריט של איה שבא, שהופק ושודר על ידי זכיינית ערוץ 2 "טלעד".
ב-2005 שיחקה בתיאטרון חיפה במחזה "יעקב השקרן" בבימוי אילן תורן.
ב-2007 שיחקה בסרט "אסקימוסים בגליל" וב-2009 גילמה את נהורה קוחנסקי בסדרת הטלוויזיה "פולישוק".
ב-2009 שיחקה בתיאטרון בית ליסין בהצגה "הדוד וניה".
בשנת 2023, לאחר שנים רבות בהן לא שיחקה, שבה אוניקובסקי אל המסך הגדול כשגילמה את בתיה בסרט "אין צל במדבר".
ב-1973 נסעה אוניקובסקי עם בעלה להולנד.
היא השתלמה שם בקולנוע ולמדה באוניברסיטת ליידן ובאמסטרדם לימודי ספרות אנגלית.
ב-1983 עבר הזוג לחיות בבלגיה.
ז'רקו דולינר (בקרואטית: Žarko Dolinar; 3 ביולי 1920 – 9 במרץ 2003) היה ביולוג מקרואטיה, אלוף טניס שולחן וחסיד אומות העולם.
דולינר נולד למשפחה של מהגרי עבודה מסלובניה.
בגיל 18 זכה בתואר אלוף יוגוסלביה בטניס שולחן וייצג את יוגוסלביה מספר פעמים בתחרויות בינלאומיות.
עבד כמאמן ספורט, בין היתר במועדון הספורט של מכבי בזאגרב, שבו התאמנו בני הקהילה היהודית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הציל דולינר את חייהם של כ-300 יהודים על ידי אספקת תעודות זהות מזויפות וסיוע בהברחתם אל הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו ואל אזורים בשליטת הונגריה ואיטליה.
זאת עשה למרות מעצרו של אביו ואיומים חוזרים ונשנים מצד שלטונות האוסטשה.
בין היהודים שהציל היה הקריקטוריסט גרשון אפפל.
לאחר המלחמה היה ז'רקו דולינר שחקן מקצועי של טניס שולחן.
הוא היה אלוף העולם בטניס שולחן לזוגות, והיה ראש הוועדה הבינלאומית לטניס שולחן.
בשנת 1949 סיים את לימודיו בפקולטה לווטרינריה באוניברסיטת זגרב ובשנת 1959 קיבל תואר דוקטור.
לאחר מכן היה דולינר פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בזל בשווייץ.
בשנת 1993 הוכרו ז'רקו דולינר ואחיו בוריס דולינר על ידי יד ושם בתור חסידי אומות העולם.
היה נשוי ליודית דויץ, שאת בני משפחתה הציל יחד עם אחיו בשואה.
ז'רמי קלמאן הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר.
קלמאן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ליון בה שיחק כ-12 שנים.
בשנת 2003 עבר לקבוצה הבוגרת בה שיחק כ-3 שנים ורשם 54 הופעות ליגה ושער אחד.
ב-7 ביולי 2006 לאחר תום החוזה של קלמאן בקבוצה, חתם לשלוש שנים במועדון הסקוטי גלאזגו ריינג'רס.
בשנת 2007, לאחר שלא הצליח בקבוצה הקודמת, עבר לפריז סן-ז'רמן תמורת 1.8 מיליון אירו.
קלמאן רשם בקבוצה 192 הופעות ליגה ו-6 שערים.
בשנת 2011 לאחר ארבע שנים חתם במועדון הצרפתי סנט אטיין.