tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האידאולוגיה הנאצית, היא אידאולוגיה פשיסטית-פולקיסטית-טוטליטרית הכוללת תפיסת עולם גזענית סדורה המהללת אדם חדש ומוסר חדש ואשר טומנת בחובה תוכנית לסדר מדיני חדש, לצד יחס מעורב לדת ולכלכלה.
על פי ההשקפה הפשיסטית העם הוא יחידה אורגנית שבה כל פרט צריך להזניח את טובתו האישית ולהחשיב רק את האינטרס הלאומי, כשהאינטרס הלאומי נקבע על ידי המנהיג.
המנהיג אינו נבחר, אלא הוא דמות נעלה שנועדה להנהיג, ולכן יש להעריץ אותו ולסור למרותו.
ההשקפה הפשיסטית רואה במדינת הלאום בראשות המנהיג ערך עליון, ופגיעה בגבולותיה הגאוגרפיים פשע חמור.
מצב של שלום נתפס בהשקפה זו כסוג של ניוון, בשעה שיכולת צבאית ומלחמה נתפסים כביטוי לחיוניות של העם ושל המדינה.
הפשיזם, מקדש את המדינה ורואה בה את המדרגה העליונה, ואת המשתייך אליה, כמי שעליו להקריב את כל כולו למענה.
פולקיזם, או לאומנות, היא תפיסת האומה כערך עליון והמדינה כאמצעי לקיומה.
ה"פולק" פירושו העם הגרמני המאוחד בקשר דם טהור, עם שרואה עצמו נעלה ורווי בשליחות היסטורית תחת מנהיגות הפיהרר.
תרבות ה"פולק" הגרמני במדינה הפולקיסטית מדגישה את עליונות הגזע הארי ושמירה על ערכיו ההיסטוריים והמסורתיים.
בהתאם לתפיסה הנאצית, ישנו צורך בהאחדה של היחידה האתנית והמדינית, באמצעות הכפפת כל הגרמנים תחת מסגרת מדינית אחת (פאן-גרמניות), זאת בהתאם לסִסמה הנאצית הידועה: "עם אחד, רייך אחד, מנהיג אחד" .
כך נוצרת הקבלה, במהלכה החברה פועלת למען המדינה, שזו התגלמות של האומה, או הגזע.
משטר כזה, הוא סוג מסוים של דיקטטורה, בו האזרחים משועבדים למדינה וחייהם כפופים לרשות השלטון.
כאן נכנס עקרון חשוב בתורה הנאצית והוא "עקרון הפיהרר" , לפיו הפיהרר הוא מנהיג עליון לכל וסמכויותיו בלתי מוגבלות, הוא איננו אחראי כלפי איש או מוסד וכוחו נובע מהגזע, מהתכונות, מהכריזמה ומהשירות למען הגזע והמדינה, כאשר מנהיגותו חלה על כל המדינה ותושביה.
חיי האזרחים במשטר הטוטליטרי מתנהלים על פי השקפת העולם של מנהיג המדינה ומתנגדי השלטון נענשים בחומרה.
השלטת רעיונות מפלגת השלטון בעם נעשית באמצעות תעמולה, הדרכה ושטיפת מוח.
האידאולוגיה הנאצית, שימשה כאידאולוגיה הבלתי מעורערת של המשטר בגרמניה הנאצית.
תורת הגזע היא ההנחה כי המין האנושי מחולק לגזעים שונים זה מזה, וכי בין גזעים אלו קיימת היררכיה, כך שישנם גזעים "עליונים" וגזעים "נחותים".
תורת הגזע זכתה לגיבוש, פיתוח וקידום עם עלייתה של המפלגה הנאצית ואף הפכה למדיניות רשמית בגרמניה לאורך שנות השלטון הנאצי.
את הביסוס התאורטי העניקו לתורה אדולף היטלר, בספרו מיין קאמפף ו"האידאולוג" של המפלגה הנאצית אלפרד רוזנברג, בספרו "המיתוס של המאה ה-20".
על אף ששניהם לא היו אנשי מדע, כי אם "הוגים", ושספריהם היו רחוקים מליצור בסיס תאורטי מגובש, נוצרה דרך חשיבה שניתן לזהותה עם עקרונות מסוימים, המזוהים עם המונח "תורת הגזע".
על פי הגותם, בני האדם נמצאים במצב של מלחמה תמידית בין הגזעים השונים, מאבק שבסופו ינצח הגזע החזק והמשובח בעוד שהגזעים הנחותים יושמדו ויעלמו מהעולם (מה שנקרא "תהליך הברירה הטבעית").
בראש הסולם הגזעי לפי תפיסת הנאצים עומד הגזע הארי.
לבני הגזע הארי יש תכונות עליונות, הן מבחינה שכלית, הן מבחינה רוחנית והן מבחינה גופנית ולכן הם אלה שצריכים לשלוט בכל הגזעים האחרים.
בתחתית הסולם הגזעי נמצאים הצוענים, ומתחתם היהודים.
היהודים הוגדרו כשורש הרוע בעולם, ומנהלים מאבק מתמיד בשורש הטוב – הגזע הארי.
היהודי הוא יצור נחות, מלוכלך וטיפש, אך חזק, ערמומי, מסוכן ותאב בצע כאחד.
הוא שולט בעולם המערבי-קפיטליסטי-דמוקרטי באמצעות בעלי ההון הגדולים כדוגמת משפחת רוטשילד, ובד בבד שולט בעולם הקומוניסטי-המזרחי, ולראיה, רבים מהפעילים הקומוניסטים הבולטים, כדוגמת קרל מרקס ולאון טרוצקי היו יהודים ועודם כאלו.
מעל גזעים נחותים אלו, שאמורים למצוא את היכחדותם במלחמת הגזעים, עומד הגזע הסלאבי המזרח-אירופאי.
לגזע נחות זה ייעד היטלר את תפקיד עבדי העם הגרמני.
לפי השקפת הנאצים יש להשמיד, או לכל הפחות לעקר, אנשים נכים, חולים במחלות פסיכיאטריות, אנשים בעלי מוגבלות שכלית, ואנשים שהוגדרו כ"אנטי-סוציאליים", למשל הומוסקסואלים.
בפרט יש להקפיד שלא יבואו במגע עם בני הגזע הנבחר, כדי שלא יפגעו ב"טוהר הגזע".
בבסיס האידאולוגיה הנאצית, עמד הרעיון ליצירת "סדר חדש" – כינויה של מערכת פוליטית, כלכלית וחברתית שהנאצים שאפו להקים באירופה, שהייתה מיועדת להחליף את הסדר הקיים.
הסדר החדש יתבסס על האידאולוגיה הנאצית והרעיון של היטלר לבנות עולם חדש על פיה: להרוס את העולם ולבנות עולם חדש על חורבותיו.
סדר מדיני זה, יבטא את מעמדם השונה של הגזעים האנושיים.
הגזע הארי-גרמני העליון, יזכה ל"גרמניה גדולה" שתתפרס על אירופה התיכונה והצפונית – על כל שטחי העמים דוברי השפות הגרמאניות למעט בריטניה (גרמניה, אוסטריה, שווייץ, לוקסמבורג, ליכטנשטיין, הולנד, פלנדריה, דנמרק, שוודיה ונורווגיה) ועל שטחים נוספים שיעברו אריזציה (מזרח פולין ומרכזה, חלקים מצ'כוסלובקיה ואלזס-לורן).
ממזרח לה, יתפרס לו "מרחב המחיה" הגרמני – שטח זה, שיכלול את רוב אירופה המזרחית מיושבת הסלאבים הנחותים אויבי הגרמנים, יהווה למעשה שטח קולוניאלי של גרמניה, שתפקידו יהיה לשרת אותה.
אזור זה ייושב במיליוני גרמנים שיקימו שם מושבות, חוות חקלאיות וינהלו שם את עסקי המקום.
כך יזרום הון רב לגרמניה – לטובת הרייך, האומה והגזע.
לבסוף, לאחר מספר דורות, בחישוב של הגירה חוזרת של גרמנים לגרמניה, של גרמנים מגרמניה לשטחי מרחב המחיה וריבוי טבעי, באזור זה אמורים לחיות כמאה מיליון גרמנים.
במרחב המחיה הגרמני, יבוצע דילול אוכלוסין של רוב האוכלוסייה הסלאבית באמצעות הפצת מחלות ומגפות, הרעבה, יצירת תנאי תברואה ירודים, וגם השמדה אקטיבית.
הנותרים, עשרות מיליונים במספר, ישמשו כעָבדי האומה הגרמנית ויהוו מקור לכוח אדם זול עבורה.
שטחי הרייך עצמו, יטוהרו לחלוטין מאוכלוסייה סלאבית, וכלל שטחי השלטון הגרמני – הרייך ומרחב המחיה, יטוהרו מיהודים וצוענים .
הקומוניסטים, אויבי הנאצים, היו צריכים להירצח בו במקום, עקב כך שהאידאולוגיה הקומוניסטית הייתה מנוגדת לחלוטין לאידאולוגיה הנאצית.
הנאצים, הרבו לדבר על "אדם חדש" ו"מוסר חדש".
ה"מוסר החדש", אמור להיות מבוסס על חוקי הטבע, המתבטאים בתורת הגזע ובדרוויניזם חברתי, כאשר הערך העליון, הוא שרידותו הפיזית של הגזע.
הוא כולל עדיפות הגזע העליון, אי-שוויון בין גזעים ובין פרטים, שימור הגזע על ידי תרבות והשבחת גזע (אאוגניקה) ותמיכה נלהבת במלחמה מתמדת בין-גזעית.
כך למעשה, הציגו הנאצים את המוסר הנאצי כהיפוכו של המוסר היהודי והנוצרי (שלדעתם נובע ישירות מזה היהודי), ומהבסיס המוסרי של הליברליזם (לרבות הקפיטליזם והדמוקרטיה) והקומוניזם (כאשר גם אלו לדעת הנאצים נובעים מהיהדות).
תפיסות מוסריות אלו, הן אינן טבעיות לדברי הנאציזם.
כך לדוגמה אחווה ועזרה לזולת, מנת חלקם של תפיסות אלו, הן ערכים הנוגדים את דרך הטבע.
הן פוגעות בשרידותו של הגזע ומובילות לניוונו – שימור יסודות חלשים בחברה כגון נכים היא רק נטל על החברה.
שלום בינלאומי, מוביל לניוון, ומבטיח את המשך קיומם של גזעים נחותים בעולם.
ה"אדם החדש" לפי הנאצים, הוא חדש מבחינה ערכית – אלים, אכזרי, עשוי לבלי חת, גאה, אמוציונאלי – היפוך ערכים מהמקובל בתקופה.
ישנו ערך נעלה בפיתוחו הגופני של האדם, ובדגש על היופי.
למרות היות העם הגרמני נוצרי, הנאציזם התנגד לעקרונות החסד, החמלה והאוניברסליזם הנוצריים וניסה ליצור הזדהות לאומנית-גזעית שתעמוד במרכז.
חלק מהבכירים במפלגה הנאצית שאבו את האידאולוגיה שלהם מרעיונות פגאניים.
המפלגה קיבלה את העמדה של נצרות "חיובית", וטענה לתת מקום לדת הנוצרית כל עוד לא תעמוד בניגוד לאינטרסים של המדינה או העמדות של המפלגה הנאצית.
במצע המפלגה הנאצית משנת 1920, נאמר על יחסה של המפלגה לדת כדלהלן:
הנאצים הרבו לדבר על גרסה חדשה-ישנה של נצרות ("נצרות חיובית", בגרמנית: Positives Christentum) שהיא קודם כל תרבות המדגישה טוהר ולאומנות גזעניים.
הנאצים נעזרו בתאולוגים שונים, כגון, ארנסט ברגמן.
ברגמן, בעבודתו "עשרים וחמש הערות על הדת הגרמנית" , קבע כי חלקים מהברית הישנה ומהברית החדשה אינם מדויקים כלל.
הוא טען כי ישו לא היה יהודי אלא ממוצא ארי קדמון, וכי אדולף היטלר הוא למעשה ממשיכו של ישו, ולא פחות מ"המשיח החדש".
ההיסטוריון הבריטי מייקל ברלה, טען כי הנאציזם נהג לנצל את הנצרות למטרות פוליטיות, ולא היה נוצרי כלל.
להפך, לטענתו, הנאציזם החזיק בתפיסות נאו-פגניות ששאבו השראה מהטווטונים ומהשבטים הגרמאנים הקדמונים.
עם זאת, ההיסטוריון רוג'ר גריפין דוחה את הטענה כי הנאציזם היה בעיקר נאו-פגני, וציין כי על אף שהיו כמה נאו-פגנים בעלי השפעה במפלגה הנאצית, כגון היינריך הימלר ואלפרד רוזנברג, הם ייצגו מיעוט ודעותיהם לא השפיעו כלל על האידאולוגיה הנאצית מעבר לשימוש לצורכי סמליות.
גריפין מוסיף, ומציין כי היטלר בספרו מיין קאמפף אף מגנה את הנאו-פגניות הגרמנית, לועג לאלפרד רוזנברג ומכנה את "עבודת האלילים" של הימלר "שטויות".
היטלר נהג לגנות את הברית הישנה, ונהג לכנותה "התנ"ך של השטן".
על אף הביקורת על חלקים מהברית החדשה, הוא נהג לנצל ממנה רכיבים, על-מנת להוכיח מהם כי ישו היה ארי ואנטישמי.
הוא הוסיף שהשליח פאולוס עיוות את הטקסטים, וריכך בהם את היחס אל היהודים.
הנאצים גם הרבו בתעמולה שלהם ובעיקר בעצרות המפלגתיות השנתיות שלהם בנירנברג לצטט בהרחבה מכתביו של מרטין לותר, מייסד הנצרות הפרוטסטנטית והרפורמציה, אודות "שקריהם של היהודים".
הנאצים בתחילה היו עוינים ביותר לקתולים משום שמרבית הקתולים תמכו במפלגת המרכז הגרמנית.
הקתולים התנגדו לתוכניות לעיקור כפוי של אלו שנחשבו נחותים בעיני הנאצים, והכנסייה הקתולית אסרה על חבריה להצביע עבור הנאצים.
בשנת 1933 הדברים הגיעו לכדי גילויי אלימות נרחבים של נאצים נגד הקתולים.
הנאצים הרבו להציג את הקתולים כמי שנאמנותם למדינה מעורערת, ודרשו מהם להצהיר על נאמנותם לרייך ולאומה.
למרות זאת, הקפיד היטלר שלא להציגו כאנטי-קתולי, כדי שלא לכרות גט כריתות עם הציבור הקתולי בגרמניה.
הוא נהג להזכיר שהוא גדל וחונך כקתולי.
הוא נהג גם לומר שעצרות הלילה הנאציות הכוללות שימוש רב באש לפידים הם בהשראת הטקסים הקתולים.
ב-20 ביולי 1933, הודיעו הנאצים והקתולים על פיוס רשמי, עם הקמת הארגון הקתולי הפרו-נאצי "צלב ונשר" .
החל מאותה השנה, המפלגה הנאצית החלה גם בתמיכה פעילה בארגון הנוצרי הפרו-נאצי "הגרמנים הנוצרים" .
מלבד ההתנכלויות הישירות לכנסיות פעלו הנאצים לצמצום משמעותי של פעילות הכנסיות.
הם סגרו את בתי הספר של הכנסיות ומנעו מאנשי הכנסייה להיכנס לבתי הספר.
בנוסף, הם צמצמו באופן ניכר את פעילות הצדקה של הכנסיות והרחיבו את פעילות הצדקה של מוסדות המפלגה הנאצית שהייתה נגועה בגזענות בוטה.
לטבע ולחי היו תפקידים סמליים חשובים במימוש האינטרסים של המשטר הנאצי.
רעיונות לגבי הגנת הטבע והחי היו פופולריים מאוד בקרב הציבור הגרמני טרם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, ועם עלייתה לשלטון, נחקקו חוקים מקיפים לגבי הגנת הטבע והחי.
הרעיונות לגבי הגנת הטבע והחי היו עבור הנאצים פלטפורמה בטוחה להשגת אהדת הציבור וכן שימשו כאמצעי תעמולה לשם רדיפת מיעוטים ולחיזוק החזון הגזעני.
אף על פי שהמשטר הנאצי העביר חקיקה בענייני הגנת הטבע והחי, רעיון ההגנה על הטבע והחי התגלה עד מהרה כהתחזות.
הצלחת התנועה להגנת הטבע והחי להעביר חקיקה בנושא, תחת חסות המשטר הנאצי, לא הייתה אלא ניצחון פירוס.
יותר משהגנה על הטבע והחי, החקיקה הציבה מגבלות וסייגים על הגנת הטבע והחי, וקבעה כי אינטרסים מדיניים, כלכליים וצבאיים גוברים בכל עת על הגנה זו.
בפועל, המשטר הנאצי חיבל בטבע וטבח בחי, ניצל את הטבע והחי למטרותיו הרבות (שכללו מאמץ מלחמתי , בידור, ניסויים, חזון אוטרקי), ואף גרם לאסונות סביבתיים באמצעות מדיניות שיטתית של אדמה חרוכה.
המונח "דם ואדמה" שימש בתעמולה הנאצית כדי לבטא קשר בין עקרונות הגזע לבין השייכות הלאומית-טריטוריאלית.
מדובר באיחוד רעיוני בין "הדם" – המסמל את הגזע הארי ואת ה"טוהר הדם" הגרמני, לבין "האדמה", דהיינו הקרקע החקלאית של גרמניה, שנחשבה בעיני המשטר הנאצי למשאב לאומי מקודש.
אידאולוגיית זו נועדה להאדיר את דמות האיכר הגרמני, שנתפס כיסוד בריא וטהור של האומה, בניגוד לעיר הגדולה, אשר נחשבה למושחתת, מנוכרת, ומזוהה עם השפעות זרות – בעיקר יהודיות.
הדגם החברתי והלאומי שהנחילה תפיסה זו ראה בכפר ובקהילה החקלאית את מופת הזהות הגרמנית האותנטית, ובהם ביקש המשטר לטפח את המשך הגזע הארי.
לתפיסה זו היו גם השלכות פוליטיות ומעשיות.
היא שימשה להצדקת תוכניות ההתרחבות של גרמניה מזרחה במסגרת רעיון "מרחב המחיה".
במהלכה אומות שלמות נתפסו כבלתי ראויות לקרקע ונושלו ממנה בכוח לטובת התיישבות גרמנים "טהורים".
מדיניות זו כללה הפקעת קרקעות, גירוש אוכלוסיות, והתיישבות גרמנית בשטחים כבושים.
בנוסף להשלכות המעשיות, "דם ואדמה" שימש יסוד בתעמולה הנאצית באמצעי תקשורת מגוונים – ספרות, קולנוע, כרזות, וחינוך.
ערכים אלו חדרו אל מערכת החינוך הגרמנית ואל מערכת המשפט, וחיזקו את תפיסת העולם הנאצית שהעמידה את הגזע והקרקע כמרכיבים מהותיים בזהות הלאומית והאידאולוגית של גרמניה.
נאו-נאציזם (Neo-Nazism) הוא מונח המתייחס לכל תנועה חברתית או פוליטית המעוניינת להחיות את הנאציזם, או בעלת עמדות פשיסטיות התומכות בגזענות שהוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ישנן קבוצות ותנועות קיצוניות אחרות, הדוגלות בעמדות פשיסטיות, שאינן דוגלות בנאציזם הגזעני, האנטישמי, של אדולף היטלר.
אותן תנועות משתייכות לזרם הנאו-פשיזם.
התנועות הדוגלות ברעיונות אלה, לרוב אינן משתמשות במונח "נאו-נאצים" או "נאו-פשיסטים" כדי לתאר את עצמן.
הרעיונות המדויקים שאומצו על ידי קבוצות נאו-נאציות, מאופיינים בהערצת תורותיו של אדולף היטלר ובחוסר סובלנות לדתות שונות, כדוגמת יהדות או אסלאם; ולאנשים מקבוצות אתניות שאינם אירופאים לבנים, כדוגמת שחורים, אסיאתים ועוד, בדומה למאפייני "טוהר הגזע" שהוגדרו על ידי גרמניה הנאצית בשנות קיומה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית.
רעיונות אלו כוללים בדרך כלל אנטישמיות, גזענות, שנאת זרים, ועלולים לכלול גם אלמנטים של לאומנות צבאית, הומופוביה והכחשת השואה.
במרבית מדינות המערב הנאו-נאציזם אסור בחוק, אך הוא מותר במדינות ערב ולעיתים אף נתמך על ידי השלטונות שם.
הנאציזם רווח בקרב הפלסטינים, לרבות ארגוני טרור פלסטיני שמטרתם המוצהרת היא השמדת כל היהודים ומעשיהם כוללים פיגועי טרור רבים המכוונים נגד יהודים.
הספר מיין קאמפף הוא רב-מכר בשטחי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה.
הסמל הידוע ביותר של הנאציזם הוא צלב קרס, אך ידועים גם סמלים וסימני זיהוי נוספים כגון דמותו של העיט הגרמני, הצדעה במועל יד, סמל האס-אס, שפמו של היטלר בתור אייקון ועוד.
התעמולה הנאצית עשתה שימוש ברור בטיפוגרפיה: כדי להביע כבוד למורשת הגרמנית הקדומה נעשה שימוש בגופן הגותי הגרמני וסמלים שמקורם מהכתב הרוני, כגון אלגיז ואודל (המשמש את דיוויזיית אס אס הררית השביעית).
כך גם ביעוד השלילי: היהודים הובלטו על ידי שימוש בגופן המדמה כתב עברי במילה Jude שהופיעה על גבי הטלאי הצהוב.
רבים מן הסמלים, כולל צלב הקרס, הם עתיקים.
עמים שונים השתמשו בהם בתקופות שונות ומשמעותם השתנתה לאורך ההיסטוריה.
מדינות רבות אוסרות על שימוש בסמלים נאציים בציבור, וזאת על מנת להגביל תנועות נאו-נאציות.
אך נאו-נאצים רבים עוקפים איסורים כאלו על ידי שימוש בסמלים הפחות-מוכרים.
בארצות הברית, תנועת הברית הלאומית עשתה שימוש בסמל האלגיז, אשר היה ידוע בגרמניה הנאצית כסמל לרפואה ובריאות.
ישנו גם שימוש רחב במועל יד הפוך.
סמלים שבמקור כונו "סמלי הגזע הארי" ידועים כיום כסמלים נאציים.
שלטי אצולה ותנועות ותיקות שנשאו צלב קרס לפני שזה אומץ בידי הנאצים נאלצו לשנות את סמלן.
עם זאת צלב הקרס עדיין מופיע במקדשים בהודו ובסין (במשמעותם הקדומה, הלא נאצית).
במונגוליה, במיאנמר ובטאיוואן ישנם ארגונים נאו-נאציים המנצלים את חירותו המקומית של צלב הקרס.
ברוב המוצרים המיועדים לילדים (כגון צעצועים, משחקי מחשב וסדרות טלוויזיה) המציגים דמויות נאציות, לא מופיע צלב קרס, אלא סימן אחר (לדוגמה: אות S זוויתית יחידה מופיעה על בגדו של נבל נאצי בסדרה המצוירת ליגת הצדק, או שני ריבועים כסמל על מכונות המלחמה.).
מחוז נאקאפיריפירית (באנגלית, בסוואהילי: Nakapiripirit) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור הצפוני במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, נאקאפיריפירית.
המחוז גובל במחוז נפק מצפון, במחוז מורוטו מצפון מזרח, במחוז אמודט ממזרח, במחוז קווין מדרום מזרח, במחוז בולמבולי מדרום מערב, במחוז קומי ממערב ובמחוז קאטאווי מצפון מערב.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא נאקאפיריפירית.
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מורוטו.
בשנת 2001, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
רוב תושבי המחוז משתייכים לקבוצה האתנית קרמוג'ונג, ודוברים את שפת הקרמוג'ונג.
שפה נוספת המדוברת בפי תושבי המחוז היא פוקוט.
במחוז מספר הרים שגובהם מגיע עד 3,000 מטרים.
ההרים גבוהים ביותר הם הר קאדאם, לולקק ונאפאק.
המחוז מחולק באופן גס לרצועה יבשה ולרצועה רטובה.
הרצועה היבשה מכסה את תת-הנפות לורו, אמודט, לורגנדווט ויורד לנאבילאטוק, לולחאט ולחלקים של לורגאה.
הרצועה הרטובה מכסה בעיקר את מרגלות של הר קאדאם, בעיקר נאקאפיריפירית, נאמאלו, קאקומונגולה, קאריטה.
במחוז יורדים בממוצע בין 500 ל-1,500 מ"מ משקעים.
אחזקת משק-חי וגידול תבואה הם שתי הפעילויות הכלכליות העיקריות במחוז.
דורה הוא המוצר העיקרי שמיוצר ברצועה היבשה והתירס הוא התוצר העיקרי של הרצועה הרטובה.
יבולים נוספים שגדלים במחוז הם קטניות, אגוז האדמה, שומשום, חמניות, קנה הסוכר ובננות.
בשנות ה-2000 התחילו לגדל גם אורז.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 4.36% בשנה.
נאקון פאנום (בתאית: นครพนม) היא בירת מחוז נאקון פאנום שבאזור איסאן בתאילנד.
העיר נמצאת על גדות נהר המקונג, על גבול תאילנד-לאוס, 580 ק"מ צפונית-מזרחית לבירה בנגקוק.
בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 27,591 תושבים.
גשר מעל המקונג אשר יחבר בין תאילנד ללאוס נמצא בבניה שצפויה להסתיים בשנת 2012.
בעיר יש שדה תעופה אזורי שקוד היאט"א שלו הוא Kop.
מספר קילומטרים מהעיר נמצא בסיס של חיל הים התאילנדי שממנו יוצאים סיורים צבאיים לאורך הנהר/גבול.
בסיס זה שימש בעבר את חיל האוויר התאילנדי ולפני כן בתקופת מלחמת וייטנאם שימש את חיל האוויר האמריקאי.
"נאצר מחכה לרבין" הוא פזמון ישראלי מאת חיים חפר, שחובר בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים במטרה לחזק את המורל הלאומי, לאחר הכרזתו התוקפנית של נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, כי הוא מחכה ליצחק רבין, רמטכ"ל צה"ל.
ב-15 במאי 1967, בעיצומו של יום העצמאות תשכ"ז, חצו כוחות יבשה מצריים את תעלת סואץ ונכנסו למרחבי סיני.
ב־17 במאי דרש נשיא מצרים ממפקד כוח החירום של האו"ם בסיני וברצועת עזה שכוחותיו יעזבו את קווי הגבול, ויתרכזו במחנותיהם.
ב-20 במאי התחילה מצרים להוציא יחידות של צבאה ממלחמת האזרחים של צפון תימן, ולהעבירן לחצי האי סיני.
בתגובה ערך צה"ל גיוס כללי של כוחות המילואים, גיוס ששיתק חלק גדול מהמשק הישראלי, ובציבור שררה אווירה קשה
ב-21 במאי נשא נאצר נאום תוקפני ובו הכריז: .
בתקשורת הישראלית, צוטט נאום זה בתמצות: "אם רוצה גנרל רבין לנסות את כוחו במלחמה – אהלן וסהלן", מה שהתפרש כהכרזת מלחמה.
על רקע מאורעות אלה, כתב חיים חפר בסוף מאי שיר שמבוסס על הביטוי "נאצר מחכה לרבין", ובו לעג לנשיא מצרים נאצר ולצבא המצרי.
אריק לביא שר את הפזמון, לפי לחן עממי.
השיר התקבל בציבור בהתלהבות והושר בפי כל.
לאחר הניצחון במלחמה, הפך השיר לאחד משירי הניצחון, בדומה לשיר "ירושלים של זהב" של נעמי שמר.
רבים התאימו חלק ממילות השיר למציאות, "כי באנו" במקום "כי יבוא" וכו'.
מקור הלחן לא ידוע והוא מוגדר באקו"ם כנחלת הכלל.
סברה אחת היא שמקור הלחן הוא בשיר אנטי חסידי ביידיש שהתחיל במילים "אין א שטעטעל".
הלחן שומש לאורך השנים בשירים רבים, ביניהם אף השיר הסובייטי "קולחוזנייה סטולנייצה" - שיר הלל ביידיש ליוסיף סטלין שביצע זינוביי שולמן וכתב איציק פפר.
ייתכן שאריק לביא הכיר את הלחן מ"בעיירה סמוך לכאן", שיר עברי וולגרי שמקורו ביידיש.
לשיר הוקלטה גם גרסה ביידיש הפותחת במילים "נאצר האט געווארט אויף רבין".
השיר זכה לגרסאות כיסוי מאת אומנים נוספים, ביניהם הדודאים ומייק בורשטיין.
נאצר מחכה לרבין, איי איי איי
שיחכה ולא יזוז, איי איי איי
כי יבוא מאה אחוז, איי איי איי
במהלך השנים נוצרו פרפרזות שונות לביטוי:
ב-2001 יצא סיפור קצר בשם נאצר מחכה לרבין בספר סדומאל מאת לאה איני.
במהלך הבחירות לכנסת השלוש עשרה תעמולת הבחירות של מפלגת העבודה השתמשה במוניטין הצבאי שרכש רבין, בעיקר כרמטכ"ל מלחמת ששת הימים, והשתמשה בססמת הבחירות "ישראל מחכה לרבין".
ב-2010 פתח "השמאל הלאומי" בקמפיין משוחזר של "ישראל מחכה לרבין".
בתו של רבין הביעה התנגדות לקמפיין שמשתמש בשמו של אביה.
בדצמבר 2006 החזיקו פעילי תנועת "שלום עכשיו" שלטים ועליהם הסיסמה "אסד מחכה לאולמרט".
ביולי 2025 אריאל זילבר ונעם יעקובסון הוציאו את השיר "עלי מחכה לביבי", גרסה סאטירית על מבצע עם כלביא שהתרחש ביוני 2025.
איגנסיו מונראל אראסו (בספרדית: Igancio Monreal Eraso; נולד ב-26 בפברואר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי אשר שיחק בעמדת המגן השמאלי והבלם.
נאצ'ו מונראל גדל בפמפלונה והצטרף לקבוצת מחלקת הנוער של העיר, אוסאסונה.
ב-22 באוקטובר 2006 ערך מונראל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אוסאסונה בהפסד 0–1 לוולנסיה.
הוא סיים את עונת עם 10 הופעות בליגה, ו-2 הופעות במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
לאחר שקבוצתו העפילה באותה עונה לגביע אופ"א, רשם 4 הופעות ועזר לקבוצתו לעלות לחצי גמר המפעל, שם הודחו על ידי סביליה.
בעונת הפך מונראל לשחקן הרכב בכיר יחד עם תוצרת נוספת של מחלקת הנוער, סזאר אספיליקווטה.
באותה עונה הופיע ב-34 משחקים.
ב-10 ביוני 2011 חתם מונראל על חוזה לחמש שנים במאלגה תמורת 6 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה בקבוצה נאבק עם אליסאו על המקום בהרכב, והיה שחקן משמעותי להעפלתה של מאלגה לליגת האלופות לראשונה בתולדותיה.
מונראל כבש את השער היחיד שלו לטובת מאלגה בניצחון 2–3 על מאיורקה ב-27 בינואר 2013.
ב-31 בינואר 2013 חתם מונראל בארסנל על חוזה לארבע שנים תמורת 8 וחצי מיליון אירו, וערך את הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–1 על סטוק סיטי.
מונראל כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-16 במרץ, בניצחון 0–2 על סוונסי סיטי.
ב-31 באוגוסט 2019 חזר מונראל לאחר שש וחצי שנים לספרד, וחתם בריאל סוסיאדד.
ב-16 באוגוסט 2022 הודיע על פרישה מכדורגל.
ב-2007 זומן לראשונה לנבחרת ספרד עד 21. הוא פתח בכל המשחקים במסגרת יורו 2009 לנבחרות צעירות, לאחר שנבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים.
ב-6 באוגוסט 2009 זומן מונראל בפעם הראשונה לנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות נגד נבחרת מקדוניה.
הוא נכנס כמחליף בדקה ה-75 באותו משחק, בו ניצחה ספרד 2–3.
נאק ברדה (בהולנדית: NAC Breda) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר ברדה שבהולנד, המשחק בליגת העל ההולנדית.
המועדון נוסד ב-1912 מאיחוד שני המועדונים ADVENDO ו-NOAD.
בעונת 1915/1916 שיחק לראשונה בליגה הראשונה בהולנד וכעבור חמש שנים, בעונת 1920/1921 זכה בתואר האליפות היחיד עד כה.
המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה בהולנד עד עונת 1964/1965.
בשנת 1939 מועצת העיר ברדה הקצתה שטח גדול ברחוב ביאטריקס כאזור אצטדיון, ונאק ברדה חזרה לעיר בשנת 1940. בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה, נאק ברדה החליטה למלא תפקיד חברתי חשוב בקהילה של ברדה.
במטרה להסיח את דעת האנשים מהמלחמה, נאק ברדה ארגנה אירועי ספורט, תיאטרון, ירידים ומשחקי רכיבה על סוסים.
שהמועדון המשיכה לשחק כדורגל, מספר שחקנים הועסקו על ידי הגרמנים בגרמניה.
במהלך המלחמה עשה השחקן הצעיר קיס רייוורס את הופעת הבכורה שלו במועדון.
בעונת 1958/1959 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ראפיד JC.
בעונת 1960/1961 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת אייאקס אמסטרדם.
בעונת 1961/1962 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת DHC דלפט.
בעונת 1964/1965 הגיע לחצי גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת גו אהד איגלס ובסוף העונה ירד לליגה השנייה לעונה אחת.
בעונת 1965/1966 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת דן האג.
המועדון שיחק בליגה הראשונה ברציפות מעונת 1966/1967 ועד עונת 1982/1983. בעונת 1966/1967 הגיע בפעם השנייה לגמר הגביע ההולנדי והפסיד שוב לאייאקס אמסטרדם.
בעונת 1967/1968 שיחק בפעם הראשונה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע.
בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פלוריאנה ממלטה.
בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת קארדיף סיטי מוויילס והודח מהטורניר.
בעונת 1971/1972 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ניימכן.
בעונת 1972/1973 זכה בפעם היחידה בגביע ההולנדי.
בעונת 1973/1974 הגיע לגמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת פ.ס.וו.
בעונה זו שיחק בפעם השנייה בגביע אירופה למחזיקות גביע.
בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת פ.צ.
בעונות 1976/1977, 1978/1979 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצות טוונטה אנסחדה ופ.ס.וו.
בעונת 1981/1982 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ספרטה רוטרדם.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1983/1984 ועד עונת 1985/1986. בעונת 1984/1985 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת הלמונד ספורט.
המועדון שיחק בליגה השנייה מעונת 1985/1986 ועד עונת 1992/1993. בעונות 1985/1986, 1990/1991 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצות דן האג ופיינורד בהתאמה.
בסוף עונת 1992/1993 עלה לליגה הראשונה.
המועדון שיחק בליגה הראשונה מעונת 1993/1994 ועד עונת 1998/1999. בעונת 1993/1994 הגיע לחצי גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת פיינורד.
בעונת 1994/1995 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת הירנביין.
בעונת 1995/1996 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת פיינורד.
בעונת 1997/1998 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת אייאקס אמסטרדם.
בעונת 1998/1999 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ויטסה ארנהם.
בסוף עונת 1998/1999 ירד לליגה השנייה לעונה אחת וחזר לליגה הראשונה.
המועדון שיחק ברציפות בליגת העל ההולנדית מעונת 2000/2001 ועד עונת 2014/2015.
בעונת 2002/2003 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ויטסה ארנהם.
בעונה זו סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל בפעם הראשונה בעונת 2003/2004 לגביע אופ"א.
בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת ניוקאסל יונייטד מאנגליה והודח מהטורניר.
בעונה זו הגיע לחצי גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת טוונטה אנסחדה.
בעונת 2004/2005 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת פיינורד.
אלקמאר, פיינורד וטוונטה אנסחדה בהתאמה.
בעונת 2009/2010 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת גו אהד איגלס.
בעונה זו שיחק בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת גנדזסר מארמניה.
בסיבוב המוקדמות השלישי ניצח את קבוצת פולוניה ורשה מפולין.
בשלב הפלייאוף הפסיד לקבוצת ויאריאל מספרד והודח מהטורניר.
בעונת 2010/2011 הגיעה לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסידה לקבוצת אייאקס אמסטרדם.
בעונות 2012/2013, 2014/2015 הגיעה לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסידה לקבוצות הראקלס אלמלו ואקסלסיור רוטרדם בהתאמה.
בסוף עונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום ה-16 וירדה לליגה השנייה.
חוסה איגנסיו פרננדס איגלסיאס, הידוע בכינויו נאצ'ו פרננדס (בספרדית: José Ignacio Fernández Iglesias; נולד ב-18 בינואר 1990) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הבלם והמגן בקבוצת אל-קאדסיה מליגת העל הסעודית ובנבחרת ספרד.
נאצ'ו נולד במדריד בירת ספרד.
הגיע לאקדמיית הנוער של ריאל מדריד כשהוא בן 11 בלבד.
בעונת 2008–2009 שיחק את שני משחקיו הראשונים בריאל מדריד קסטיליה ששיחקה אז בליגה השנייה בספרד, מצא חן בעיני המאמן ולאחר מכן שיחק 2 עונות מלאות במדיה.
ב-23 באפריל 2011, נאצ'ו פרננדס ערך את הופעתו הראשונה במדיה של ריאל מדריד, הוא שיחק כמגן שמאלי בניצחון 3–6 על ולנסיה במסטאייה.
מאמן ריאל מדריד ז'וזה מוריניו ראה את הכישרון שחבוי בו, וזימן אותו למשחקי הקדם עונה בפתיחת עונת 2011–2012 ששוחקו בצפון אמריקה, נאצ'ו נכנס כמחליף נגד לוס אנג'לס גלאקסי, פילדלפיה יוניון וצ'יבאס גוואדלחארה.
מוריניו התרשם מנאצ'ו ומעוד שני כישרונות בריאל מדריד קסטיליה - אלברו מוראטה וחסוס פרננדס, השלושה קודמו לקבוצה הבוגרת לקראת עונת 2012–2013, אך המשיכו בין לבין לשחק בקסטיליה.
ביוני 2013, נכלל נאצ'ו בסגל נבחרת ספרד הצעירה בטורניר יורו הצעירות 2013, שנערך בישראל.
נאצ'ו שיחק 90 דקות בניצחון 0–3 בשלב הבתים עלנבחרת הולנד הצעירה, וספרד זכתה בסוף הטורניר בגביע.
בעונת 2012/2013 זכה נאצ'ו עם ריאל בסופר קאפ הספרדי.
בעונת 2013/2014 זכה נאצ'ו עם ריאל מדריד בליגת האלופות ובגביע הספרדי.
ב-3 ביולי 2014 האריך נאצ'ו את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2021.
בעונת 2015/2016 בליגת האלופות הבקיע נאצ'ו את שער הניצחון של ריאל מדריד על פריז סן-ז'רמן, שנתן לקבוצתו את המקום הראשון בבית.
בסוף העונה זכה נאצ'ו עם ריאל מדריד בליגת האלופות בפעם השנייה בקריירה.
הוא זכה עם ריאל מדריד בליגת האלופות גם בעונת 2016/2017 ועונת 2017/2018, כחלק מהסגל שרשם 3 זכיות ברציפות בתואר הנכסף.
ב-27 ביוני 2024 חתם באל-קאדסיה הסעודית לשנתיים.
נאצ'ו משחק בנבחרת ספרד בכדורגל.
ב-15 ביוני 2018 כבש את שער הבכורה בנבחרת, במשחק הפתיחה שלה במונדיאל 2018 מול נבחרת פורטוגל בכדורגל.
לנאצ'ו יש אח צעיר בשם אלכס פרננדס, כדורגלן אף הוא.
בריאיון ל"מארקה" סיפר נאצ'ו שכבר מגיל 12 הוא מתמודד עם מחלת הסוכרת.
נאקון סי טמרט (בתאית: นครศรีธรรมราช) היא העיר העשירית בגודלה בתאילנד, שוכנת בדרום המדינה, ומשמשת כבירת מחוז נאקון סי טמרט.
העיר שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של חצי האי המלאי, ומרוחקת כ-610 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק.
במרבית שנות קיומה, הייתה העיר המרכז המנהלי של דרום תאילנד.
נאקון סי טמרט היא אחת הערים הקדומות בדרום תאילנד.
מקור העיר אינו ידוע, מרבית ההיסטוריונים מכירים בממלכה הקדומה טמברלינגה (Tambralinga) כמייסדת העיר.
על פי האגדה המקומית, ננטשה העיר לחלוטין ונבנתה מחדש, נתון המסביר את הקרע בתולדות העיר בין תקופת טמברלינגה לנאקון סי טמרט.
ממלכה בשם פולינג (poling) מופיעה במקורות סיניים, וממוקמת בין שנות שושלת טאנג לשנות שושלת מינג.
חוקרים רבים מזהים את פולינג עם מאלינג (Maling) ודנמאלינג (Danmaling), אשר היו חלק מממלכת סריוויג'איה (Srivijaya) ששלטה על מרבית הארכיפלג המלאי.
פולינג עשויה להיות גם טמברלינגארט (Tambralingarat, מדינת טמברלינגה) המופיעה במקורות הודיים.
עד לסוף המאה ה-12 הייתה טמברלינגה לממלכה עצמאית בממלכת סריוויג'איה.
עד למאה ה-14 כבשה טמברלינגה את כל חצי האי המלאי, והפכה לאחת מהמדינות הדומיננטיות באזור.
בסוף המאה ה-14, הייתה טמברלינגה לחלק מסיאם, תחת השם נאקון סי טמאראג'.
בזמן ממלכת סוקותאי (Sukhothai) הייתה ממלכת נאקון סי טמרט, לאחת הממלכות שהיו תחת שליטת תאילנד.
במאה ה-16 הייתה העיר ידועה לסוחרים האירופאים בשם ליגור (Ligor).
נאצ'וס (Nachos) היא מנה בסגנון טקס-מקס.
המנה מורכבת מצ'יפס טורטייה ורוטב גבינה, העשוי במקורו מגבינת צ'דר ופלפל חלפניו חתוך.
נהוג להגישם עם מטבלים כגון גואקמולה, בשר ושעועיות.
על פי ההערכות, יוצר המנה היה איגנסיו אנאיה, מלצר מקסיקני שעבד במסעדה בצפון מדינת קואווילה במקסיקו, קרוב לגבול עם טקסס, בשנת 1943.
הנאציזם האוסטרי היה התנועה הנציונל-סוציאליסטית הראשונה, שהקדימה והטרימה את התנועה בשאר העולם הגרמני.
התנועה דגלה באידאולוגיה של עליונות הגזע הארי, פאן-גרמניות (כלומר איחוד כל הגרמנים ללא הקשר מדיני), התנגדות לדמוקרטיה, לליברליזם, לקלריקליזם (שלטון הכמורה), אנטי-סלאביות ואנטישמיות.
שורשי התנועה עוד ב"איגוד העובדים הגרמנים הלאומי" (Deutschnationaler Arbeiterbund) שהוקם בבוהמיה, אוסטרו-הונגריה ב-1893 והביטוי לעקרונותיה ניתן ב"תוכנית 25 הנקודות" שנטבעה ב-1899, שוכללה ופורסמה ב-1919 על ידי רודולף יונג ואומצה על ידי אדולף היטלר כמצע.
מבחינה פוליטית פעלה התנועה בשתי מסגרות, "מפלגת העובדים הגרמנים" (Deutsche Arbeiterpartei, DAP) שפעלה מ-1903 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה ו"המפלגה הנציונל-סוציאליסטית הגרמנית" (Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei ,DNSAP) שהייתה מאז 1930 למעשה סניף של המפלגה הנאצית הגרמנית.
בתקופת ממשל אנגלברט דולפוס (1932-1934) הייתה המפלגה מחוץ לחוק.
ב-1893 הקימו עובדים ופעילי איגודים מקצועיים דוברי גרמנית (בעיקר בתחומי הרכבות, המכרות והטקסטיל) ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית אגודות שנועדו לארגן אותם על בסיס לאומי כנגד בני לאומים אחרים באימפריה.
בראש הארגון עמדו פרנקו שטיין (Franko Stein) מהעיר חב שבקרלובי וארי ולודוויג פוגל (Ludwig Vogel) ממוסט שבאוסטי נד לבם (בצ'כיה).
ב-1899 פרסם שטיין את תוכנית 25 הנקודות שביטאה דרישה להקמת מדינה גרמנית על כל השטחים המוחזקים על ידי גרמנים, בה תיושם עליונות גרמנית, שרק גרמנים יוכלו להיות אזרחים שווי זכויות בה, ושכל האחרים יהיו בני חסות שישיבתם בה מותנית בתועלת שניתן להפיק מהם והם יכולים להיות מגורשים ממנה לאלתר.
כן ביקש שטיין להלאים את כל התעשיות, לשבור את התאגידים הפרטיים ולחלק את הרווחים בין הפועלים (הגרמנים בלבד, כמובן) ולבטל את הריבית.
ב-15 בנובמבר 1903 התכנסה ועידה באוסטי נד לבם, בירתה ההיסטורית של בוהמיה ובה כוננו הצירים את "מפלגת העובדים הגרמנים של אוסטריה" (Deutsche Arbeiterpartei in Österreich).
בוועידת המפלגה ב-1904 טבע הנס קנירש (Hans Knirsch) את המושג "נאציונל-סוציאליזם" (Nationalsozialistische) והציע לצרף אותו לשמה.
מפלגה-אחות בשם "מפלגת החקלאים הגרמנים" (Deutsche Agrarpartei) הוקמה ב-1905.
בבחירות הכלליות למועצה האימפריאלית ב-1905 ו-1911 זכתה המפלגה בשלושה מושבים וב-1912 נבחר ראשה, הנס קנירש, ליו"ר הבית.
לאחר המלחמה המשיך הנס קנירש כיו"ר מפלגת העובדים הגרמנים הנציונל-סוציאליסטית של צ'כוסלובקיה ומפלגת הסודטים (Sudetendeutsche Partei, SdP) שירשה אותה ופעלה עד סיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית.
המפלגה הנציונל-סוציאליסטית הגרמנית" של אוסטריה (Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei ,DNSAP) הייתה המשך ישיר של "מפלגת העובדים הגרמנים" (DAP) לאחר תום מלחמת העולם הראשונה והקמת הרפובליקה האוסטרית הראשונה.
בשנת 1919 פרסם האידאולוג הראשי שלה, רודולף יונג, את הספר רב ההשפעה Der Nationale Sozialismus ובו "תוכנית 25 נקודות" מעודכנת, שכללה בנוסף למרכיבים הקודמים גם דחייה של חוזה ורסאי, הגדרת עשיית עושר ממצב מלחמה כ"פשע נגד העם" והחרמת כל הרווחים שהושגו כתוצאה מן המלחמה.
היטלר אימץ עקרונות אלה כמצע למפלגתו.
בשנת 1923 התפצלה המפלגה לשתיים, "האיגוד הגרמני-סוציאליסטי" (Deutschsozialen Verein) ו"קבוצת שולץ" או "אגף שולץ" (Schulz-Gruppe / Schulz-Flügel) על שם מנהיגה, קרל שולץ.
בכל מקרה, הכירו מנהיגי הפלגים בהיטלר כבפיהרר על כל הגרמנים.
ב-1930 נשלח תאודור הביכט (Theodor Habicht) כמפקח מטעם המפלגה הנאצית הגרמנית על שלוחותיה באוסטריה, והיווה למעשה את ראש התנועה הנאצית האוסטרית.
בשנת 1926 חל פיצול נוסף בתנועה וחלק מן החברים הקימו את המפלגה הנאצית האוסטרית.
עד שנת 1931 הייתה זו מפלגת שוליים, אז החלה לצבור פופולריות עד שנת 1933, במהלך שלטונו של אנגלברט דולפוס, אז הוצאה אל מחוץ לחוק.
רבים מחבריה נמלטו למינכן שבגרמניה, שם המשיכו בפעילות גלויה במסגרת הלגיון האוסטרי.
הלגיון תמך כספית ושלח חומרי תעמולה מודפסים לפעילות המחתרתית באוסטריה.
בתחילת שנת 1938, בלחץ המפלגה הנאצית בגרמניה, הותרה שוב פעילות הנאצים באוסטריה.
בעקבות האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית) במרץ 1938 מוזגה התנועה האוסטרית לתנועה הנאצית הכללית.
נאצומה קינוסקה, המוכר גם בשם-העט שלו נאצומה סוסקי (ביפנית: 夏目 漱石; 9 בפברואר 1867 – 13 בדצמבר 1916), היה סופר יפני, שחי ופעל בתקופת מייג'י ובתקופת טאישו.
אחד מהסופרים הידועים והמשפיעים ביותר של ארצו; ספריו הידועים ביותר הם "קוקורו", "בוצ'אן", "אני חתול", וספרו האחרון, שלא הספיק לגמור, "אור וחשכה".
סוסקי נולד ב-1867 בעיירה באבאשיטה, שהייתה ממוקמת ברובע אושיגומה של אדו (בשטח שבו נמצא, כיום, אזור קיקואי שבשינג'וקו).
כבן-זקונים שנולד למשפחה שכבר היו בה חמישה ילדים, סוסקי נדחה על ידי משפחתו ונשלח לאימוץ; בגיל 4 אומץ שנית על ידי זוג חסר ילדים שגידל אותו עד גירושיו, שהתרחשו כשהיה בן תשע; לאחר מכן משפחתו קיבלה אותו שנית.
סוסקי נשלח לחטיבת הביניים הראשונה שנבנתה בטוקיו, ושם למד על הספרות הסינית ופיתח בה עניין; למרות שהוא רצה לעסוק בכתיבה, בשל חוסר הסכמתה של משפחתו, הוא נשלח ללמוד אדריכלות באוניברסיטת טוקיו.
במהלך לימודיו התחיל ללמוד אנגלית ופגש את מסאוקה שיקי, שלימים נודע כאחד מארבעת המסטרים של ההייקו, ובין שניהם נוצר קשר קרוב.
משיקי למד סוסקי את אמנות כתיבת ההייקו; על היצירות שכתב באותה תקופה הוא כתב בשם-העט שלו, "סוסקי", שמשמעותו "עקשן".
ב-1890 עבר למחלקה לספרות אנגלית של האוניברסיטה; המחלקה, שנפתחה זמן קצר לפני שהצטרף אליה, מנתה שני סטונדטים בלבד.
למרות שלא אהב את צורת הלימוד באוניברסיטה, סוסקי הצטיין בלימודיו; ב-1891 הוא פרסם תרגום אנגלי להוג'וקי , קלסיקה מתקופת קמקורה.
לאחר שסיים את הלימודים באוניברסיטה, סוסקי עבד כמורה לאנגלית בבתי ספר ברחבי יפן; באחד מהם מתרחש אחד הספרים שכתב, "בוצ'אן".
ב-1896, סוסקי התחתן עם נקאנה קיוקו.
ב-1900, נשלח סוסקי ללמוד בבריטניה על ידי משרד החינוך היפני לתקופה של שנתיים, כ"חוקר היפני הראשון של הספרות האנגלית"; הוא למד במשך מספר חודשים באוניברסיטת לונדון, ובמשך כשנה אצל מומחה ליצירותיו של שייקספיר.
את רוב זמנו בילה בקריאה, וכך המשיך ללמוד על הספרות האנגלית.
סוסקי, שחי בבדידות ובעוני, התענה משהותו בארץ הזרה, בה הרגיש כ"כלב בין זאבים".
לאחר חזרתו, מונה סוסקי כפרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה הקיסרית של טוקיו, בה הרצה על תיאורית וביקורת הספרות.
סוסקי התחיל את דרכו הספרותית זמן-מה לאחר חזרתו מאנגליה; כבר ב-1903 סוסקי התחיל לפרסם שירת האיקו, רֶנקוּ (שרשראות האיקו) וחיבורים שונים בכתבי-עת ספרותיים.
סוסקי קנה את פרסומו לאחר שפרסם ב-1905 את ספרו הראשון, "אני חתול", סאטירה בה מתוארים חייהם של בני משפחה ממעמד הביניים מנקודת מבטו של החתול שלהם.
סוסקי המשיך בכתיבתם של סיפורים קצרים, כמו "מצודת לונדון"', ורומנים, כמו "בוצ'אן" ("אדון קטן") ו"כר הדשא".
הצלחתם של ספריו אפשרה לו לפרוש ב-1907 ממשרתו באוניברסיטה, ולהקדיש את זמנו לכתיבה עבור העיתון אסהאי שימבון.
הוא המשיך לפרסם ספרים רבים עד פטירתו ב-1916; נושאם של רבים מהם הוא המפגש בין התרבות המערבית והתרבות היפנית.
אני חתול, תרגמה ליאורה כרמלי, ידיעות ספרים, 2013
קוקורו, תרגם יעקב רז, כתר, 1983
בוצ'אן - אסטרולוג (תרגום מאנגלית)
כר הדשא - הוצאת י' גולן
סנשירו, תרגם אורי קפלן, פרפנצ'ה, 2025
נאקלס הקיפודן הוא דמות בדיונית מסדרת משחקי הווידאו "סוניק הקיפוד" של חברת סגה.
דמותו מעוצבת כקיפודן אדום דמוי אדם.
נאקלס נחוש ורציני, אך לפעמים קל לעבוד עליו.
לנאקלס יש את היכולת לדאות, לטפס על קירות, והוא נלחם בעזרת ידיו המחודדות.
כמו כן הוא שומרו של יהלום-המאסטר, אמצעי הבקרה על כל יהלומי הכאוס.
דמותו של נאקלס הופיעה לראשונה בשנת 1994, במשחק "סוניק הקיפוד 3" והסרט הראשון שדומותו של נאקלס הופיעה היה בסרט "סוניק – הסרט 2".
נאקלס הוא קיפודן מואנש בעל פרווה אדומה פרט לכתם לבן בצורת סהר על החזה שלו, עיניו סגולות וקוציו פונים מטה.
לבושו כולל נעלי ספורט צהובות עם שוליים אדומים וסוגרים כסופים, וכפפות לבנות עם שני קוצים על גב כף היד שלו.
בסדרת הספין אוף "סוניק בום", נאקלס שרירי וגבוה יותר, וכתפיו וזרועותיו מכוסות בתחבושות.
נאקלס הוא לוחם קשוח ומתבודד, הוא מאוד עקשן ומעדיף לעשות דברים בדרך שלו.
הוא מבצע את תפקידו העיקרי, שמירה על יהלום המאסטר, מאז הולדתו; במשחק "Sonic Adventure", הוא אמר כי הוא לא יודע למה הוא עושה את זה, אבל הוא מחויב להמשיך לשמור עליו.
נאקלס הוא גם הקיפודן האחרון בעולם.
במשחק "Sonic Adventure", טיקאל, ביתו של המלך פאצ'קאמק, אמרה שאסור לחבר את היהלומים יחד מכיוון שהתוצאות יהיו הרסניות, אך השבט לא הקשיב לה, ובעקבות כך הזן נכחד.
בנוסף, נאקלס הוא בן 16, דבר המקשה על ההבנה שלו.
בסדרה "סוניק בום", נאקלס מוצג כמטומטם גמור, החל ממשפטים מטופשים וחסרי היגיון, עד לחוסר יכולת לזהות דברים שהוא מחפש גם אם הם נמצאים ממש מולו, וכלה בעובדה שהוא זקוק לעזרה כדי לצחצח שיניים, לקשור שרוכים (כפי שנאמר באחד הפרקים) ולאכול (כפי שהוצג בפרק אחר).
עם זאת, בסדרה "סוניק X", נאקלס היה חכם הרבה יותר.
נאקון ראטצ'אסימה (בתאית: นครราชสีมา) היא עיר בתאילנד.
העיר ידועה גם בשם קוראט (בתאית: โคราช).
העיר שוכנת כ-260 ק"מ מבנגקוק, בירת תאילנד.
החודש הכי קר הוא דצמבר (23 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,517 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (331 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
העיר שוכנת ליד הכבישים 2 ו-24.
ב-8 ו-9 בפברואר 2020 אירע בעיר אירוע ירי המוני ובו נהרגו לפחות 29 בני אדם ונפצעו לפחות 58 נוספים מירי שביצע חייל מהצבא המלכותי של תאילנד.
האירוע היה אירוע הירי ההמוני הקטלני ביותר בתולדות המדינה.
הקולנוע הנאצי היה חלק משמעותי ממערכת התעמולה הנאצית.
הנאציזם חיזר אחר ההמונים באמצעות סיסמאות, שכוונו ישירות לאינסטינקטים ולרגשות ההמון.
הנאצים בהובלת הפיהרר אדולף היטלר ושר התעמולה יוזף גבלס מאוד העריכו את הקולנוע ככלי תעמולתי.
השימוש בסרטי תעמולה החל כבר ב-1930 (כשלוש שנים טרם עליית הנאצים לשלטון), כאשר המפלגה הנאצית הקימה לראשונה מחלקת קולנוע.
הנאצים היו מודעים מאוד להשפעה התעמולתית של סרטים, וכבר ב-1920 כללו בגיליונות הפלקישר באובכטר ביקורות לסרטים.
איש ה-SS וולטר יוליוס בלום פרסם את הספר "נשמת הקולנוע - מחויבות לסרטים" בשנת 1922. בספטמבר 1923, הפיק פיליפ ניקל סרט דוקומנטרי על "היום הגרמני בנירנברג" שבו נוסד הקמפפבונד.
המטרה העיקרית של מדיניות הקולנוע הנאצית הייתה לקדם אסקפיזם, שנועד להסיח את דעת האוכלוסייה מאתגריה השונים ולשמור על מצב רוח טוב להמון.
גבלס אכן האשים את התבוסה במלחמת העולם הראשונה בקריסת המורל הלאומי.
הרשויות והמחלקות האחראיות על הקולנוע מטעם הממשל היו מחלקת הסרטים של משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם, לשכת התרבות (Reichskulturkammer), ולשכת הקולנוע (Reichsfilmkammer).
בשנת 1944, יוזף גבלס פרסם את רשימת המבורכים, שכללה אמנים בתחומים שונים שאמנותם תאמה את רוח המשטר.
ברשימה זו נכללו גם אנשי קולנוע שונים.
כדי להכניע את הקולנוע למטרות התעמולה וההאחדה, הכפיפה המפלגה הנאצית את כל תעשיית הקולנוע והממשל תחת משרד התעמולה של גבלס, והלאימה בהדרגה את הפקות הסרטים והפצתם.
כחלק מתהליך זה, נוסד בית ספר מקצועי ממלכתי ליוצרי קולנוע אמינים מבחינה פוליטית ( Deutsche Filmakademie Babelsberg), וכל השותפים בתעשייה חויבו לחברות בארגון מקצועי רשמי (Reichsfilmkammer).
בנוסף על כך, הוקם בנק סרטים (Filmkreditbank GmbH) על מנת להעניק הלוואות בריבית נמוכה להפקת סרטים, שאף חלקם קיבלו הטבות מס.
גם בתחום ההפצה התרחשה הלאמה רחבה.
בשנת 1942 UFA השתלטה לחלוטין על הפצות הסרטים.
במקביל, הוקמה חברת Cinema Film AG שנועדה לייצוא סרטים למדינות זרות.
מאז תקופת רפובליקת ויימאר פעלה גם מערכת נרחבת לשירותי השכרת סרטים חינוכיים שהורחבה תחת הממשל הנאצי.
ב-1943 היו 37 מערכות להפצות אזוריות ו-12,042 מערכות עירוניות.
מלבד רשת בתי הקולנוע שבבעלות UFA, בתי הקולנוע לא הולאמו.
רוב 5,506 בתי הקולנוע שהיו קיימים ב-1939 באלטרייך ("הרייך הישן", כלומר, גרמניה ללא אוסטריה וחבל הסודטים) היו חברות קטנות שנוהלו על ידי בעלים פרטיים.
עם זאת, מספר רב של חוקים ותקנות הגבילו במידה ניכרת את חופש היזמות של בתי הקולנוע.
נהלים אלו חייבו לכלול סרט תיעודי וסרט חדשות בכל הקרנה.
לפי חוק יוני 1933, הממשלה הייתה רשאית גם לאסור הצגת סרטים זרים.
מכסת יבוא לסרטים זרים נקבעה בתקופת רפובליקת ויימאר, ובמהלך מלחמת העולם השנייה נאסר לחלוטין על ייבוא סרטים ממדינות זרות מסוימות.
לדוגמה, משנת 1941 ואילך, הצגת סרטים אמריקאים הפכה לבלתי חוקית.
ב-1932 אחוז הסרטים הגרמניים שהוקרנו במדינה עמד על 62%.
עד 1939 אחוז זה עלה ל-77% בעוד שמספר הביקורים בקולנוע גדל פי 2.5 בשנים אלו.
על מנת להגביר את אפקט התעמולה, תמכו הנאצים בהקרנות סרטים בבתי קולנוע גדולים עם קהל רב, וגם בצריפים ובמפעלים צבאיים.
הנוער ההיטלראי ארגן אף הוא הקרנות מיוחדות.
מחלקת התעמולה המפלגתית הפעילה כ-300 משאיות ושתי רכבות שהובילו את כל הציוד הדרוש להקרנת סרטים באזורים כפריים.
לתעמולת הקולנוע הייתה העדיפות הגבוהה ביותר בגרמניה גם בתנאים הקשים שלסוף המלחמה.
בעוד שבתי ספר הפסיקו לעבוד ב-1944, בתי הקולנוע המשיכו לפעול עד סוף המלחמה.
בברלין, למשל, הוצבו יחידות נגד מטוסים במיוחד כדי להגן על בתי הקולנוע המקומיים ב-1944.
נאקלס היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי ג'ון ויטינגטון וטובי אשר עבור שירות הזרמת המדיה פרמאונט+, המבוססת על זיכיון "סוניק הקיפוד" של חברת סגה.
סדרה זו היא ספין אוף של סדרת הסרטים של "סוניק", והסדרה הראשונה בזיכיון בלייב אקשן.
הסדרה מתרחשת בין אירועי הסרטים "סוניק – הסרט 2" (2022) ו"סוניק – הסרט 3" (2024), ומתמקדת בדמותו של נאקלס הקיפודן, בעוד הוא מאמן את סגן השריף וייד וויפל בדרך הלחימה של שבט הקיפודניים.
ויטינגטון היה הכותב הראשי של הסדרה, בעוד אשר היה המפיק האחראי.
אידריס אלבה חזר לתפקידו בתור קולו של נאקלס מסדרת הסרטים ומככב לצד אדם פלי, שחזר לתפקידו בתור וייד.
הסדרה הוכרזה בפברואר 2022 במהלך אירוע משקיעים של ViacomCBS, עם אלבה שמשתתף בפרויקט.
הפקת הסדרה החלה בלונדון, אנגליה באפריל 2023, כאשר במאי סרטי "סוניק" ג'ף פאולר ביים את פיילוט הסדרה והכריז על ליהוקים נוספים.
גד רייט, ברנדון טרוסט, ג'ורמה טאקון וקרול בנקר ביימו את שאר הפרקים.
טום האווי הלחין את פסקול הסדרה.
הסדרה עלתה לפרמאונט+ ב-26 באפריל 2024, עם כל ששת הפרקים.
בישראל, הסדרה עלתה לשירות הווידאו על פי דרישה של חברת yes ב-7 ביולי, עם כתוביות בעברית וברוסית, וב-16 באוגוסט, עלתה לאותו השירות עם דיבוב בעברית.
היא קיבלה ביקורות חיוביות מהמבקרים.
בעודו נאבק להסתגל לחייו החדשים בכדור הארץ, נאקלס הקיפודן לוקח על עצמו "חניך", סגן השריף וייד וויפל, ומאמן אותו בדרכי הלחימה של שבט הקיפודניים במטרה לעזור לו להתכונן לטורניר כדורת ברינו, נבדה, בו אביו המרוחק מתמודד.
במהלך מסעם, וייד מתאחד עם אמו ואחותו, בעוד נאקלס נרדף על ידי סוכן לשעבר של דוקטור רובוטניק, שרוצה כעת לקחת את כוחותיו לעצמו.
אידריס אלבה – נאקלס הקיפודן, קיפודן מואנש אדום, רציני וחמום מוח עם חוזק על.
אלבה אמר כי הסדרה תחקור את היותו של נאקלס "דג מחוץ למים" לאחר שעבר לכדור הארץ בסוף הסרט "סוניק – הסרט 2" (2022), ותתעמק יותר בדמותו.
אלבה אלתר את חלק מהדיאלוג שלו במהלך שלב ההקלטות.
אדם פלי – וייד וויפל, סגן השריף הטיפש של גרין הילס, אותו נאקלס מאמן בדרכם של שבט הקיפודניים.
קיט ראקוסן מגלם גרסה צעירה של וייד, בעוד מייקל בולטון מספק את קול השירה של וייד.
ג'וליאן באראט – ג'ק סינקלייר, צייד ראשים והקפטן לשעבר של קבוצת הכדורת של וייד.
כריסטופר לויד – פאצ'קאמק, זקן השבט של נאקלס שנפטר וחוזר בתור רוח.
רורי מק'קאן – "הקונה", מרשתו לשעבר של דוקטור רובוטניק שרוצה לקחת את כוחותיו של נאקלס.
סקוט מסקודי – מייסון, סוכן מושחת ב- שעובד בשביל הקונה.
אלי טיילור – וילוביי, סוכנת מושחתת ב- שעובדת בשביל הקונה.
אליס טרגונינג – סוזי ברנס, ילדה בת 8, אויבת הכדורת של וייד.
סטוקרד צ'אנינג – ונדי וויפל, אמו של וייד.
אדי פטרסון – ונדה וויפל, אחותו של וייד וסוכנת ב-FBI.
דארסי קאסל מגלמת גרסה צעירה של ונדה.
קרי אלווס – פיט "האקדח" וויפל, שחקן אקסצנטרי ואלוף 27 פעמים בכדורת, אביו המרוחק של וייד.
רוב היובל – דילן ביגלטון, שדרן כדורת ב-ESPN8 The Ocho.
פול שיר – גרי נ' סינקלייר השלישי אסקווייר, שדרן כדורת ב-ESPN8 The Ocho.
קולין אושונסי – מיילס "טיילס" פראוור, שועל מואנש כתום-צהוב שמסוגל לעוף בעזרת שני הזנבות שלו.
בן שוורץ – סוניק הקיפוד, קיפוד מואנש כחול שמסוגל לרוץ במהירות על-קולית.
טיקה סאמפטר – מאדי וקאוסקי, אמם המאמצת של נאקלס, סוניק וטיילס, והווטרינרית של גרין הילס.
נאצר מכארם שיראזי (בפרסית: ناصر مکارم شیرازی; נולד ב-15 בפברואר 1927) הוא אייתוללה איראני ששימש כחבר במועצת המומחים לבחינה הסופית של החוקה, אספה מכוננת אשר הייתה מעורבת בניסוח חוקת איראן שאומצה לאחר המהפכה האיראנית.
הוא נולד בעיר שיראז שבאיראן.
אביו היה עלי מוחמד, סבו היה מוחמד קארים, אביו היה מוחמד בכר, ואבותיו היה מוחמד סאדק.
לפי פרוואנה והידמנש, אחד ממתנגדי המשטר האיראני, יש לו שורשים יהודים.
הוא סיים את לימודיו בבית ספר בשיראז.
הוא התחיל לימודי אסלאם רשמיים בגיל 14 בסמינר אגה בבאחאן שיראזי.
לאחר סיום לימודי המבוא למד תורת המשפט (פיקה) ושורשי ההלכה (אוסול אל-פיקה).
הוא התקדם במהירות וסיים ללמוד את לימודי היסוד הביניים תוך כארבע שנים.
בתקופה זו לימד גם בסמינר האסלאמי בשיראז.
בגיל 18 הוא נכנס רשמית לחווזה של קום, ובמשך חמש השנים הבאות, נכח בהתכנסויות ובשיעורים הדתיים של כמה מהמורים האיסלאמיים המובילים באותם ימים, כמו האייתוללה מוחמד חוסיין בורוג'רדי ואייתוללה קאזם שריעתמדרי.
ב-1950 עשה את דרכו לבית המדרש של נג'ף, עיראק.
כאן, השתתף בשיעורים של מורים כמו האייתוללה מוחסין אל-חכים, האייתוללה אבול-קאסים חואי והאייתוללה עבדול האדי אש-שיראזי.
בגיל 24, שני חכמי דת בכירים בנג'ף העניקו לו אייג'יהאד מוחלט.
גם האייתוללה מוחסין אל-חכים כתב עבורו מכתב לשבח קצר ומקיף.
ב-1951 חזר לקום, מאחר שלא היו לו אמצעים הכלכליים להמשיך את לימודיו בנג'ף.
לאחר שחזר לאיראן, נאצר מכארם שיראזי החל ללמד את רמת הביניים והגבוהה של לימודים בפיקה אוסול אל-פיקה.
כמו כן, הוא היה חבר מערכת של המגזין האיסלאמי הראשון שיצא לאור באיראן בשם "מקטאבה אסלאם", לצד האייתוללה שריעתמדארי.
האייתוללה מכארם שיראזי היה פעיל בימי טרום המהפכה והושלך לכלא פעמים רבות.
הוא אפילו הוגלה בשלוש הזדמנויות נפרדות לשלושה מקומות שונים - חבהר, מחאב"ד ואנארק.
לאחר המהפכה האיראנית, הוא מונה לחבר במועצת המומחים לבחינה הסופית של החוקה (בפרסית: مجلس بررسی نهایی قانون اساسی) שעסקה בניסוחה של חוקת איראן.
בעקבות ניסיון של הנשיא אחמדינז'אד לאפשר לנשים להשתתף במשחקי כדורגל באצטדיונים (דבר שהם לא מסוגלים לעשות כעת), פרסם שיראזי פתווה המתנגדת לכך.
בשנת 2010, הוא ענה לשאילתה מדוע כלב נחשב לטמא על פי השריעה למרות היעדר כל איסור על החזקת כלבים כחיות מחמד בקוראן.
בפתווה שלו, הוא הדגיש כי תחת השריעה, כלבים אכן נחשבים לטמאים על סמך חדית'ים (מסורת האסלאם שנמסרו בעל פה) שנמסרו מהנביא מוחמד ובני ביתו.
מקרם תיאר את הנטייה האיראנית הנוכחית כלפי כלבים כ"מחקה באופן עיוור את המערב", דבר שלדעתו יביא ל"תוצאות רעות".
משרד התרבות וההדרכה האיסלאמית של איראן הגיב לפתווה זו בכך שאסר על כל פרסומות לשמירה, קנייה ומכירה של חיות מחמד.
שיראזי הוא מכחיש השואה כאשר בספטמבר 2010, צוטט על ידי סוכנות הידיעות האיראנית אירנ"א באומרו: .
איגנסיו "נאצ'ו" וידאל מיראייס (בספרדית: Ignacio "Nacho" Vidal Miralles; נולד ב-24 בינואר 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ריאל אוביידו.
וידאל נולד באל קמפיו, אשר בקהילה האוטונומית של ולנסיה, והצטרף לאקדמיית הנוער של ולנסיה בשנת 2009 מהרקולס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון ב-23 במרץ 2014, כשהוא נכנס כמחליף במחצית השנייה במשחק חוץ של 2:0 מול אתלטיקו לבנטה.
וידאל כבש את שער הבכורה שלו בקבוצת המילואים ב-14 בינואר 2017, השני של קבוצתו בניצחון 2:1 בבית נגד אספניול ב'.
הוא שיחק ב-42 משחקים במהלך העונה.
ב-4 במאי הוא חידש את חוזהו עד 2020.
ב-18 באוגוסט 2017, וידאל ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ולנסיה במסגרת בליגה הספרדית, כשפתח בהרכב בניצחון 1:0 בבית נגד לאס פאלמאס.
הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגה הספרדית ב-24 בספטמבר, כשהוא עוזר לקבוצתו לנצח את ריאל סוסיאדד בתוצאה 3:2.
ב-13 ביולי 2018, וידאל חתם על חוזה לארבע שנים עם קבוצת אוססונה מהליגה השנייה.
הוא שיחק ב-38 משחקים בעונת הבכורה שלו, והוסיף חמישה בישולים.
בתום העונה העפילה אוססונה לליגה הבכירה.
ב-26 בינואר 2024, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב לחסוס ארסו, וידאל עבר בהשאלה לקבוצת מיורקה מהליגה הבכירה עד סוף העונה.
בינואר 2025 חתם בריאל אוביידו.
נאקון סאוואן (בתאית: เทศบาลนครนครสวรรค์) היא עיר בתאילנד.
פירוש השם הוא "עיר שמימית".
העיר היא בירת מחוז נאקון סאוואן.
נאקון סאוואן נמצאת 238 ק"מ צפונית לבנגקוק.
נאקון סאוואן נמצאת במרחק של כ- מצפון לבנגקוק, ומסמן את נקודת המפגש של שניים מנהרותיה העיקריים של תאילנד, פינג ונאן.
שני נהרות אלו מתכנסים בנאקון סוואן ויוצרים את צ'או פראיה הזורם דרומה דרך בנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד.
סביבת העיר שטוחה ברובה, אך בעיר עצמה מתנשאת גבעה לגובה של כ מעל המישור.
ממזרח לנאקון סאוואן, נמצאת בואנג בוראפט-ביצת המים המתוקים הגדולה ביותר בתאילנד.
מאז 2005, אוכלוסיית נאקון סאוואן נמצאת בירידה בכמות האוכלוסייה.
לנאקון סאוואן יש אקלים סוואנה טרופי (סיווג אקלים קפן Aw).
הוא ממוקם בעמק, וכתוצאה מכך הם הטמפרטורות הנמוכות ביותר בלילה במדינה.
עונת המונסון נמשכת ממאי עד אוקטובר, עם גשמים כבדים וטמפרטורות קרירות יותר במהלך היום, כי הלילות נשארים חמים.
נאקון סאוואן שוכנת על כביש 1 (כביש פאהוניות'ין), העובר מבנגקוק דרך איוטהאיה וסאראבורי לפני שהוא עובר דרך נאקון סאוואן, ואז ממשיך דרך קמפאנג פט, למפאנג וצ'יאנג ראי עד שהוא מגיע לגבול עם מיאנמר במה סאי.
כביש 117 מוביל צפונה לפיטסנולוק, וכביש 225 מוביל מזרחה לצ'איאפום.
לנאקון סאוואן יש תחנה בקו הצפוני של רכבת המדינה של תאילנד.
התחנה נמצאת בצד המזרחי של הנהר.
נארוטו (ביפנית: ナルト; ברומאג'י: Naruto) היא סדרת מאנגה ואנימה יפנית שנכתבה ואויירה על ידי מסאשי קישימוטו.
הסדרה פורסמה במקור במגזין שונן ג'אמפ השבועי מ-21 בספטמבר 1999 עד 10 בנובמבר 2014, ובהמשך פורסמה גם ב-72 כרכים שכוללים 700 פרקים.
בישראל צברה הסדרה מעריצים רבים במשך השנים, בתחילה בעיקר בעקבות הפצה פיראטית של פרקי הסדרה באינטרנט, והודות לקבוצות מתרגמים חובבים אשר הפיצו כתוביות בעברית לסדרה.
במשך השנים הופקו שתי גרסאות לנארוטו עם דיבוב עברי אשר שודרו בישראל - הגרסה המצונזרת אשר הופקה על יד אולפני דאבי דאב ושודרה בערוץ הילדים בשעות הלילה במהלך שנת 2007, והגרסה הלא מצונזרת אשר הופקה על ידי חברת NDG Studios ומשודרת בערוץ ג'וניור בשעות הלילה משנת 2022 ואילך.
12 שנים לפני האירועים המרכזיים של הסדרה, מותקף כפר העלה הנסתר על ידי הקיובי האימתני, שד שועלי עצום בעל תשעה זנבות .
על מנת להגן על הכפר, מנהיג הכפר - ההוקאגה הרביעי מינאטו נאמיקזה חותם את המפלצת בתוך בנו התינוק, נארוטו אוזומאקי בעזרת ג'וטסו סודי ובעקבות כך משלם בחייו .
לאחר המתקפה ההוקאגה השלישי אוסר על תושבי הכפר לדון באירועים הקשורים למתקפה של המפלצת, ובעקבות כך נארוטו גדל בלי הידיעה על השד החתום בתוכו בעוד שכל תושבי הכפר נהגו לאורך ילדותו להתייחס אליו בחוסר כבוד או להתעלם ממנו בשל אמונתם שהוא המפלצת שכמעט והשמידה בעבר את הכפר.
למרות שכולם מנדים אותו, נארוטו נחוש לזכות בכבודם של תושבי הכפר ושואף להפוך בבוא היום למנהיג הכפר.
בתחילת העלילה נארוטו בן ה12 בשלבי סיום לימודיו באקדמיה לנינג'ות בכפר העלה הנסתר ומנסה לעבור את מבחן ההסמכה לדרגה הנמוכה ביותר של הנינג'ה - גנין.
לאחר שהוא נכשל במבחן, אחד ממורי אקדמיית הנינג'ות בשם מיזוקי משכנע את נארוטו לגנוב מגילה המכילה טכניקות נינג'ה סודיות של כפר העלה הנסתר בטענה שאם הוא יצליח לבצע טכניקה מהמגילה תוענק לו דרגת הגנין.
אף על פי כן, לאחר שנארוטו גונב את המגילה מיזוקי מנסה להרוג אותו, אך מורה אחר באקדמיה בשם אירוקה, מגן על נארוטו בגופו.
מיזוקי מגלה לנארוטו את האמת על כך שבתוכו חתום שד השועל ולכן תושבי הכפר פוחדים מפניו ושונאים אותו.
נארוטו, אשר נכנס לסערת רגשות, מצליח להשתמש בטכניקה אסורה ורבת עוצמה מהמגילה בשם טכניקת שיבוטי הצל (קאגה בונשין נו ג'וטסו - בתעתיק מיפנית) שמאפשרת לנארוטו לייצר שיבוטים זהים שלו שנעלמים מיד כשהם נפגעים, וכך מביס את מיזוקי.
אירוקה, אשר היה עד להכל, מחליט להעניק לנארוטו בעקבות כך את דרגת הגנין.
בתור גנין, נארוטו מצטרף לצוות 7 לצד סאסקה אוצ'יהא וסאקורה הארונו.
את הצוות מדריך הג'ונין (דרגה בחירה של נינג'ה) הוותיק והמיומן קאקאשי הטאקה, אשר מאמן ויוצא איתם למשימות השונות.
בשלב הזה העלילה עוקבת אחר המשימות השונות של הצוות והצמיחה וההתפתחות האישית של נארוטו ויתר חברי הצוות שלו.
לאחר משימות חשובות שונות, כולל משימה גדולה וחשובה במיוחד בארץ הגלים, קאקאשי מאפשר לצוות 7 להשתתף ב"בחינות הצ'ונין", אשר מטרתן לסנן ולבחור את הגנינים המיומנים ביותר שיתקדמו לדרגת הנינג'ה הבאה (צ'ונין), ובכך יוכלו לקחת על עצמם משימות קשות יותר.
בחלק זה של העלילה נארוטו פוגש נינג'ה בשם ג'יראייה אשר לוקח אותו תחת חסותו ומלמד אותו טכניקות מתקדמות שונות.
בחלק הסופי של מבחני הצ'ונין הכפר מותקף על ידי אורוצ'ימרו.