tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארגון טיולי בני נוער לארצות הבלקן, לספרד ולמרוקו לשם הכרת המורשת היהודית בארצות אלו
יונצחו דמויות משמעותיות מתרבות יהדות המזרח על רחובות ומוסדות שונים
ביקורות נשמעו על עצם הקמת הוועדה.
על כך שאין להטיל על ילדים ללמוד על מורשת או תרבות מסוימות, אלא שמערכת חינוך ממלכתית צריכה לפתח בסיס משותף לכלל אזרחי המדינה ללא הבדל מוצא או דת.
המלצות הוועדה גררו ביקורות חיוביות ושליליות.
יש שברכו על ההמלצה להוציא את לימודי ההיסטוריה של מדינת ישראל "מהבלעדיות של הסיפר הציוני קלאסי-אירופוצנטרי" ולהציג "מִגוון דעות כמִגוון הנרטיבים הרווחים על אודות ההיסטוריה של יהודי ספרד והמזרח והאזור בכלל תוך הצגה מאוזנת, הכלה והשוואה עם נרטיבים נוספים".
מצד שני הדו"ח הדיר את התרבות והמורשת של קבוצות דוגמת יהודי גיאורגיה, יהודי קווקז ויהודי בוכרה שאינן נחשבת 'מזרחיות' מספיק ונותרו בשוליים.
ביקורת נוספת הייתה על כך שהדו"ח התעלם מלציין או לדון בסיבות לייצוג החסר בחברה הישראלית של יהדות המזרח.
העיתונאי דניאל בן סימון טען שהדו"ח משכתב את ההיסטוריה ואת המורשת של יהדות מרוקו, שדגלה במתינות ופשרה וינקה מתרבות העולם בכלל וצרפת בפרט.
הפרופסור לפילוסופיה מאיר בוזגלו כתב ש"המלצות ועדת ביטון להעצמת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך, מהוות ציון דרך במאבק על מעמדה של מורשת יוצאי מדינות האסלאם".
ועדת בן שחר הייתה ועדה ציבורית לבחינת רפורמה במערכת המיסים שמונתה בדצמבר 1974 על ידי שר האוצר יהושע רבינוביץ, ביוזמתו של הממונה על הכנסות המדינה משה נוידרפר.
בראש הוועדה עמד פרופ' חיים בן שחר מאוניברסיטת תל אביב, ויתר חבריה היו פרופ' מיכאל ברונו, פרופ' יורם בן פורת, רו"ח שלום רונאל ועו"ד בועז נהיר.
על הוועדה הוטל לגבש המלצות לשינוי שיטת גביית המיסים הישירים ובמיוחד מס הכנסה תוך הורדת המס השולי, מניעת עיוותים, הגברת יעילות גביית המיסים, והרחבת בסיס המס.
בפתח המלצותיה הציגה הוועדה את הבעיות שהובילו להקמתה:
הליקוי העיקרי במערכת המיסים נעוץ בסולם השיעורים התלול, כאשר השיעור השולי עולה לגבהים מרתיעים כבר בהכנסות נמוכות.
תהליך זה החריף בגלל האינפלציה המהירה ששררה בשנים האחרונות.
במציאות זו התפתחו עיוותים, אשר לבשו שתי צורות עיקריות.
הראשונה היא ההעלמה של הכנסות החייבות במס.
השנייה היא "התחמקויות ממוסדות" על דעת הממשלה ושלטונות המס, כמו למשל - הוצאות בהן קשה ההבחנה בין צורכי העסק לשימוש פרטי.
בהמשך פירטה הוועדה את נזקיה של מערכת המס המעוותת:
שיעורי המס הגבוהים בהכנסות נמוכות מרתיעים מהשקעת מאמץ בעבודה ובפריון, ומפנים פעילות כלכלית דווקא לתחומים שבהם קל יותר להעלים הכנסות.
העלמת הכנסה איננה פעולה חד-פעמית, היא מחייבת גם העלמה מתמדת של ההון הנצבר, ולכן גם מעודדת בזבוז הון.
הוועדה הגישה את המלצותיה ב-12 במרץ 1975, והדגישה שחשוב לקבל את המלצותיה כמקשה אחת.
ההמלצות ניתנו בחוברת בת 182 עמודים, שבה שלושה חלקים המחולקים לפרקים אחדים:
פרק א - המס על היחיד
פרק ב - הרחבת בסיס המס
פרק ג - שחיקת בסיס המס והעלמת הכנסות - אומדנים
פרק ד - המס על החברות
פרק ה - המס על רווחי הון
פרק ו - אומדן תקבולי המס
פרק ז - מערכת הדיווח
פרק ח - ניהול ספרי חשבונות
פרק ט - שומה וביקורת
פרק י - גבייה וענישה
חלק שלישי: הערות ליישום ההמלצות.
הממשלה נענתה עקרונית לדרישת הוועדה לאמץ את המלצותיה כמקשה אחת, ובעקבות המלצות הוועדה אושר בכנסת, ב-10 ביולי 1975, תיקון 22 לפקודת מס הכנסה ("הרפורמה במס הכנסה").
למרבית סעיפי התיקון ניתן תוקף למפרע מ-1 באפריל 1975.
בשינויים שהוכנסו במסגרת רפורמה יסודית זו יושמו שלושה עקרונות מרכזיים:
הורחב בסיס המס: כל הכנסתו של העובד (למעט מספר מצומצם של חריגים) חייבת במס.
בוטלו פטורים והקלות מס שניתנו להחזרי הוצאות, לגמול שעות נוספות ולתוספת יוקר.
מותנו שיעורי המס והוקטן המס השולי המרבי (בעקבות הרחבת הבסיס לגבייתם).
מדרגות המס נקבעו בטווח 25% עד 60%.
כללי חישוב המס נעשו פשוטים יותר.
בנוסף כללה הרפורמה את ההמלצות הבאות:
מתן נקודות זיכוי להפחתת נטל המס לפי מאפיינים אישיים.
המלצה זו, יחד עם ההמלצה למיתון מדרגות המס, הביאה להעלאה ניכרת של סף מס ההכנסה.
הצמדה של כל הסכומים בפקודה למדד המחירים לצרכן.
המלצה זו התגלתה כמועילה במיוחד בעשר השנים שלאחר מימוש המלצות הוועדה, שבהן הגיעה האינפלציה בישראל לשיא.
בעת המבחן הראשונה להמלצה זו, תחילתו של מבצע שלום הגליל בשנת 1982, הופרה ההמלצה, עם הטלתו של מלווה שלום הגליל.
מאז הרפורמה חלה ירידה הדרגתית במס החברות, ובשנת 2017 גובהו 24% בלבד.
הנהגת קצבת ילדים שאותה משלם המוסד לביטוח לאומי.
הוועדה המליצה גם על חובת דיווח כללית שתופעל בשלבים על כל האוכלוסייה, אך המלצה זו לא מומשה עד היום (אף שמפעם לפעם שבות ועולות דרישות לממשה).
מאז הרפורמה עברה פקודת מס הכנסה יותר מ-220 תיקונים, אך מרבית עקרונות הרפורמה עודם נשמרים בה.
הוועדה לתרומות דם לאוכלוסיות הנמצאות כיום בהגדרת אוכלוסיות בסיכון הייתה ועדה מקצועית במשרד הבריאות, בראשות פרופסור מנפרד גרין, שהתבקשה לבחון מחדש את כל התבחינים לקבלת תורם דם ולפתח תוכנית לאומית יעילה לסינון דם.
הוועדה המליצה פה אחד על שינוי התבחינים הקיימים ועל תיקון שורה של כשלים שאיתרה בהתנהלות שירותי הדם של מגן דוד אדום.
נכון לשנת ממשיכים שירותי הדם של מד"א לקבל דם מאוכלוסיות סיכון ולהטעות את התורמים אודות "ביטוח דם" שמעולם לא ניתן להם, בניגוד להמלצות הוועדה שאימץ משרד הבריאות בשנת 2016.
בעירוי דם מועבר דם או רכיבי דם מאדם בריא אל אדם הזקוק לתוספת לנפח הדם בשל דימום, או למרכיבי דם מסוימים בשל ירידה באיכות הדם.
מנות הדם לעירוי נלקחות באמצעות תרומת דם.
בהעברת הדם יש סיכון להעברת מחלות מהתורם לחולה, ועל כן כל מנות הדם נבדקות לפני שמשתמשים בהם.
עם זאת, בחלק מהמחלות, קיימים חלונות זמן בהם הבדיקות אינן רגישות דיין כדי לזהות נוכחות של גורמים מחוללי מחלה בדגימות הנלקחות ממנת הדם.
כמו כן קיימים מקרים נדירים בהם מנות דם נגועות בגורמים מחוללי מחלה אינן מזוהות בבדיקות, בין אם כתוצאה מטעות אנוש ובין אם מסיבות אחרות.
על כן, בתרומות דם נהוג לסנן את המועמדים לתרומה על סמך שורה ארוכה של תבחינים, שתכליתם למזער את הסיכון הנשקף למקבלי תרומות הדם.
התבחינים העיקריים נוגעים למחלות המסכנות את התורם או את הנתרם, התנהגות התורם (פעילות מינית, הזרקת סמים, ניזום, קעקועים וכו') ושהייה במדינות אנדמיות למחלות זיהומיות נבחרות.
מקצת התבחינים מעוררים רגישות פוליטית במדינות שונות, היות שהם מתייגים קבוצת אוכלוסייה שלמה, בריאה ברובה.
עם זאת, קיימת הסכמה כללית כי זכותו של אדם הנמצא בסכנה לקבל דם נקי מזיהומים גוברת על הזכות לתרום דם, ככל שקיימת זכות כזו.
בפרט, בנקי דם המספקים מאות אלפי מנות דם בשנה נדרשים לנקוט מדיניות שמרנית במיוחד למזעור הסיכון הנשקף לנתרמים, כדי להפחית ככל הניתן את תדירות ההדבקה של מטופלים ממנות מזוהמות.
בניהול סיכונים מכונה גישה זו ALARP - הקטנת הסיכון לרמה הנמוכה ביותר האפשרית מבחינה מעשית (as low as reasonably possible) - תוך שמירה על מידתיות בין הסיכון לבין המגבלות הננקטות והמשאבים המושקעים במניעתו.
עם כניסתה של יעל גרמן לתפקיד שרת הבריאות בחודש מרץ 2013, הורתה השרה לבחון מחדש את הסעיף האוסר על גברים המקיימים יחסי מין עם גברים לתרום דם.
מנהלת שרותי הדם של מד"א טענה כי צוות המתרימים נהג על פי נוהלי משרד הבריאות, אשר פוסלים לקיחת דם ממי ששהה שנה או יותר במדינה שבה שכיחות האיידס גבוהה.
ועדת גרין הוסמכה לבחון מחדש את כל התבחינים לקבלת תורם דם, לחומרא ולקולא.
בנוסף התבקשה הוועדה "לפתח תוכנית לאומית יעילה לסינון דם, במסגרת השואפת לאפס אחוזי סיכון להידבקות במחלה נגיפית דרך תרומת דם".
בעקבות קול קורא שפרסמה הוועדה פנו אליה ארבע אוכלוסיות בבקשה לבחון מחדש את התבחינים הבאים:
דחייה לצמיתות של ילידי ארצות אנדמיות לנגיף HIV.
דחייה לצמיתות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג).
דחייה לצמיתות של טרנסג'נדרים שעברו ניתוח לשינוי מין.
במכתב ששלחה לוועדה יו"ר סיעת מרצ, ח"כ זהבה גלאון, טענה גלאון בשם סיעתה כי "איסור תרומת הדם מאנשים שעברו ניתוח לשינוי מין נעשה בהיחבא, כאשר ההנחיות המונעות תרומת דם ממי שעברו ניתוח לשינוי מין נכללות במסמכים סודיים של משרד הבריאות ושל מגן דוד אדום".
בתגובה טענה מנהלת שירותי הדם של מד"א, פרופ' אילת שנער, כי "התרומה לא מאושרת במקרים של גבר שעבר ניתוח ושינה את מינו לאישה, אם בעבר קיים יחסי מין עם גברים.
אין בעיה באישה שעברה ניתוח לשינוי מין לגבר".
באותו מכתב טענה פרופ' שנער כי התבחינים הנדונים מצוינים במפורש על טופס התרומה וכן "שבשאלון מודגש שאנשים שלא מתקבלים כתורמים (...) זכאים לביטוח הדם של מד"א-כך שזכותם אינה נפגעת".
בהמשך גילתה ועדת גרין כי ביטוח הדם הנזכר במכתב אינו קיים וממילא איננו ישים.
הטלת מגבלת גיל על התורמים - עמותת המשפט בשירות הזיקנה פנתה לוועדה בבקשה להסיר את מגבלת הגיל על התורמים (עד גיל 65 לתורמים בפעם הראשונה ועד גיל 81 לתורמים ותיקים).
לטענת העמותה, שלילת הזכות לתרום דם פוגעת בכבוד האדם, אינה מוצדקת רפואית, הוסרה במדינות מתקדמות אחרות בעולם, נובעת מגילנות, מהווה אפליה פסולה ופוגעת בהיקף התורמים האפשרי בישראל.
כמו כן בחנה הוועדה את הסיכון הנשקף למטופלים מקבלת מוצרי דם נגועים בנגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, לאור נתונים אפידמיולוגיים שהוצגו בפניה אודות תפוצת נגיפים אלה בישראל.
פרופסור מנפרד גרין, ראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה ובכיר לשעבר במשרד הבריאות - מונה ליו"ר הוועדה.
פרופסור אדוארד קפלן, מומחה לבריאות הציבור באוניברסיטת ייל
פרופסור מרווין שפירא, מנהל היחידה למחלות זיהומיות במרכז הרפואי תל אביב
ד"ר יובל לבנת, מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס
ד"ר איציק לוי, מנהל שירות האיידס ומחלות מין במרכז הרפואי שיבא
ד"ר יעקב אורלין, מנהל בנק הדם במרכז הרפואי רבין
ד"ר לילך בונשטיין, מנהלת מעבדת בנק הדם במרכז הרפואי רמב"ם
ד"ר לורנה ויליאמסון, מנהלת רפואית ומחקרית בשירות הבריאות הלאומי של אנגליה לענייני דם והשתלות
פרופסור אלה נפרסטק, מנהלת המערך ההמטולוגי והיחידה להשתלת מח עצם במרכז הרפואי תל אביב
פרופסור אסא כשר, פרופסור אמריטוס לפילוסופיה של המוסר באוניברסיטת תל אביב
ד"ר דניאל רדאי, יו"ר ארגון רופאים יוצאי אתיופיה ורופא משפחה בשירותי בריאות כללית
מר אשר אליאס, פעיל חברתי שהוריו עלו מאתיופיה
ד"ר גיל הירשהורן, עוזר רפואי למנכ"ל משרד הבריאות - מונה למרכז הוועדה.
מערך המידע בנושא מחלות נגיפיות בישראל
הוועדה מצאה כי בישראל קיימים פערי מידע משמעותיים בנוגע להימצאות נגיפים המועברים בעירוי דם, בעיקר נגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, אף כי שכיחות הנגיפים הללו בישראל גבוהה בהרבה מזו של נגיף HIV, מחולל מחלת האיידס.
כך למשל, על פי נתוני שרותי בריאות כללית עמדה הימצאות נגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C בסוף שנת 2010 על 1.75% ו-1.96%, בהתאמה, כשלמעלה מ-80% מנשאי הנגיפים הללו בישראל היו בלתי מאותרים.
על פי הערכות משרד הבריאות עמדה הימצאות נגיף HIV באותה השנה על 0.10%, כש-32% מנשאי הנגיף בישראל היו בלתי מאותרים.
הנתונים באיכות הנמוכה ביותר שעמדו לרשות הוועדה נגעו להימצאות נגיף הפטיטיס C, עבורו לא קיים כיום חיסון.
המחסור בנתונים פגע ביכולתה של הוועדה לאמוד כמותית את הסיכון הנשקף ממנו למטופלים.
חיווי נוסף לחשש המרכזי מנגיפי הפטיטיס הגיע ממקרים בהם התעורר חשד להדבקת מטופלים שקיבלו תרומת דם.
מתוך 185 דיווחים שהתקבלו בשנים 1993–2013, היו 94 דיווחים אודות הדבקה אפשרית בנגיף הפטיטיס B, 78 דיווחים אודות הדבקה אפשרית בנגיף הפטיטיס C, שבעה דיווחים אודות הדבקה אפשרית בנגיף HIV ושישה מקרים אודות הדבקה אפשרית במחוללי מחלות אחרים.
בשנת 2012 נרכשה מערכת בדיקה רגישה יותר לאיתור פתוגנים (NAT ).
בבדיקה של כלל התורמים מן השנים 2008–2012 אותרה דלקת כבד סמויה מסוג B ב-52 תורמי דם שנבדקו.
לאור העובדה שכ-130 מוצרי דם הוכנו מתרומותיהם, מובטח כי חלק מהמטופלים שקיבלו מוצרים אלה נדבקו בהפטיטיס B.
הוועדה הסיקה מכאן כי הסיכון הרב ביותר למטופלים נשקף מנגיפי הפטיטיס.
בפני הוועדה הוצגו נתונים מאוקטובר 2010 לפיהן שיעורי הנשאות של הפטיטיס C (עבורו לא קיים עדיין חיסון, נכון לשנת ) גבוהים במיוחד בקרב ילידי מדינות ברית המועצות לשעבר (1-6%) וכן בקרב ילידי רומניה ומרוקו (כ-1.3%).
הוועדה מצאה כי שרותי הדם של מד"א לא דוחים תורמים ששהו במדינות אנדמיות אלה, או שקיימו יחסי מין עם אנשים ממדינות אלה, בניגוד לטענת מד"א בפני הוועדה לפיה הם נצמדים לרשימת המדינות האנדמיות שמפרסם ארגון הבריאות העולמי.
לאור זאת המליצה הוועדה כי משרד הבריאות ינהל מאגר מידע העוקב אחרי:
הימצאות והיארעות של מחלות נגיפיות בישראל, בדגש על הפטיטיס C, הפטיטיס B ו-HIV.
דרכי ההדבקה של מחלות נגיפיות, בדגש על אוכלוסיות בסיכון.
אחוז המחוסנים לנגיפי הפטיטיס בקרב אוכלוסיות בסיכון.
ניטור תקלות ואיתור מקרי הדבקה
הוועדה מצאה כי לא קיימת בישראל מערכת ניטור העוקבת אחר שרשרת האספקה של דם (haemovigilance), מהתורם עד למטופל, כנהוג במדינות מתוקנות ומומלץ על ידי ארגון הבריאות העולמי.
בתי החולים נדרשים לדווח למשרד הבריאות רק על מקרי תמותה בעקבות קבלת מוצרי דם.
כתוצאה מכך חסר דיווח מסודר על תקלות שהתרחשו או היו קרובות להתרחש, שתכליתו לאתר את שורש התקלה ולמנוע אותה בעתיד.
הוועדה המליצה להקים מערכת מעין זו, בהתאם להמלצת מנהלת שרותי הדם של מד"א.
בנוסף המליצה הוועדה לערוך בדיקות דם יזומות למטופלים כשלושה חודשים לאחר שקיבלו עירוי דם, על מנת שניתן יהיה לזהות מקרי הדבקה ולטפל בהם עוד בטרם יביאו להתפרצות מחלה קטלנית.
לצורך אומדן כמותי של השינויים בסיכון הנשקף למטופלים כתוצאה משינוי התבחינים הקיימים, נעזרה הוועדה במודל מתמטי שפיתחו ד"ר גרי גינסברג, ד"ר עמית הופרט, ד"ר דניאל שם טוב ופרופ' אדוארד קפלן.
המודל הביא בחשבון טעויות אנוש, "תקופת חלון" בה מנת הדם מידבקת אך ריכוז נגיף ה-HIV בה נמוך מסף הגילוי, תוצאה שלילית כוזבת (שגיאה מסוג II), נשאים בלתי מאותרים והפקה של מספר מוצרי דם מזוהמים מאותה תרומת דם.
לשם חומרה הניח המודל כי נשאים ידועים של נגיפים קטלניים תורמים דם בהסתברות זהה למי שאינו נשא ידוע.
המודל העלה כי במקרה הגרוע ביותר, ביטול התבחינים הנדונים כליל צפוי להוסיף 6.6 הדבקות בעשור: 4.34 הדבקות בעשור מתרומות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג) ו-2.26 הדבקות בעשור מתרומות של ילידי ארצות אנדמיות לנגיף HIV, בנוסף ל-1.37 הדבקות בעשור הצפויות ממילא מתרומות של מועמדים אחרים.
מודל הסיכון חזה כי דחייה זמנית למשך שנה ממועד קיום יחסי המין האחרונים עם גברים תגדיל את הסיכון הנשקף להדבקה בנגיף HIV ב-0.1 הדבקות בעשור (כלומר, הדבקה אחת נוספת במאה שנה), בעוד שדחייה זמנית למשך חמש שנים תגדיל את הסיכון ב-0.05 הדבקות בעשור (כלומר הדבקה אחת נוספת במאתיים שנה).
הוועדה החליטה כי אינה יכולה להמליץ על מדיניות הפוגעת ולו במעט בבטיחות המטופלים.
מנגד, סברה הוועדה כי קיצור משך הדחייה מחמש שנים לשנה אחת עשוי לשפר את מידת הציות של גמ"ג למדיניות ההתרמה, מבלי להגדיל משמעותית את הסיכון להדבקה.
לאור זאת, המליצה הוועדה על החלפת הדחייה לצמיתות של גמ"ג בדחייה זמנית של שנה מן המועד האחרון של קיום יחסי מין עם גברים.
בעוד שארץ הלידה וגיל המועמד לתרומת דם ניתנים לאימות בתעודת הזהות שלו, אין למתרימים יכולת לאמת את ההרגלים המיניים המדווחים על ידי המועמד לתרומת דם.
סקר משנת 2014 שערך הוועד למלחמה באיידס בקרב 494 גולשים באתר היכרויות לגברים העלה כי רוב תורמי הדם מקרבם (232 משיבים מתוך 372 שתרמו דם) מסרו הצהרה כוזבת בשאלון המועמדות לתרומה.
מוסרי ההצהרה הכוזבת גילו בקיאות רבה יותר אודות דרכי הדבקה ב-HIV בהשוואה לתורמים האחרים, ממצא ממנו הסיקה הוועדה כי ידע ומודעות לא מובילים בהכרח לציות לתבחינים לתרומת דם בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג).
על אף זאת המליצה הוועדה לשפר את מערך החינוך וההסברה בקרב מועמדים לתרומת דם, במטרה להבהיר את הסיכון להדבקה ומשמעותו.
חיזוק לממצאי הסקר מגיע מנתוני שרותי הדם של מד"א אודות 155 תורמי דם שהתגלו כנשאי נגיף HIV מאפריל 1986 ועד דצמבר 2013. מתוך 155 הנשאים, 130 היו גברים שהגיעו לריאיון אצל רופא.
41 מהם הודו כי הם גמ"ג, 34 נדבקו ביחסים עם נשים, 8 נדבקו בהזרקת סמים ו-47 לא סיפרו כיצד נדבקו.
הנחת העבודה של מד"א היא כי חלק מ-47 התורמים שסירבו להשיב הם גמ"ג.
ממצאים אלה מתיישבים עם הצהרות כוזבות עליהן דיווחו גמ"ג בארצות הברית ובסין, בין היתר משום שחלק מהנשאים משתמשים בתרומת הדם בתור בדיקת איידס.
שלושת הסיבות המובילות לתרומת דם שבחרו הנסקרים מתוך שמונה אפשרויות היו:
תחושת התרומה שמתקבלת בהשקעה של מעט זמן
כדי להיות זכאי לביטוח הדם.
הוועדה הסיקה מכאן כי ביטוח הדם, שנועד לתמרץ את תרומות הדם בישראל, הוא אחד התמריצים המרכזיים המניעים גמ"ג לא לדווח על כך למתרימים.
87% מהנסקרים לא הסכימו עם מדיניות סינון התורמים ו-81% מהנסקרים ציינו כי המאבק לקבלת תרומות דם מהומוסקסואלים הוא מאבק חשוב עבור הקהילה הגאה.
הוועדה הסיקה מכאן כי משבר האמון בין גמ"ג לבין שרותי הדם פוגע ברמת הציות למדיניות ההתרמה, ובכך מעלה את הסיכון הנשקף למטופלים.
לוועדה דווח על מחקרים שנערכו במדינות שהקלו במגבלות על תורמי דם ומצאו בהן עלייה ברמת הציות למדיניות ההתרמה, מבלי שנרשמה עלייה ברמת הסיכון הנשקף למטופלים.
מודל הסיכון האמור העלה כי, אם יצוידו שרותי הדם במערכות סריקה מתקדמות יותר, ניתן יהיה להשית דחייה זמנית על קבלת דם מגמ"ג במקום דחייה לצמיתות, מבלי לשנות את רמת הסיכון הנשקפת למטופלים.
עם זאת, מחקרים שנערכו לאחר פרסום דו"ח הוועדה העלו כי גמ"ג רבים בארצות הברית ממשיכים למסור הצהרות כוזבות ולתרום דם בתקופה בה הם פעילים מינית, על אף עדכון מדיניות ההתרמה בארצות הברית.
לאורך עשרות שנים נהגו שרותי הדם של מד"א להבטיח לתורמי דם כי תרומתם תקנה להם ולמשפחתם הקרובה "ביטוח דם" למשך שנה.
בפועל נודע לוועדה כי בישראל ניתנים למטופלים מוצרי דם על פי צורך רפואי, כפי שמחייבים כללי האתיקה הרפואית, בעוד שההבטחה לביטוח דם הייתה הונאה.
כאמור הסתבר לוועדה כי ההבטחה לביטוח דם היא אחד התמריצים המרכזיים עבור גברים המקיימים יחסי מין עם גברים למסור הצהרה כוזבת בשאלון המועמדות לתרומה, ובכך מגבירה את הסיכון למתן מוצרי דם מזוהמים למטופלים.
לאור זאת המליצה הוועדה לחדול מהונאת הציבור ולבחון אמצעים אחרים לתמרוץ תרומת דם, כגון פנייה לקרוביהם של מטופלים.
בדיקה השוואתית של התבחינים לדחיית תורמים
הוועדה פנתה לגופים מקבילים במדינות מפותחות אחרות במטרה לברר מה מדיניות ההתרמה הקיימת בהן, וכיצד היו ממליצים לישראל לנהוג לאור התפוצה הידועה של גורמים מחוללי מחלות במגזרים הנדונים.
מתוך 14 מדינות שנבדקו, עשר מדינות הגבילו קבלת דם מגברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג), על אף המחאה הפוליטית שמעוררת דחייה זו, לאור תוספת הסיכון המשמעותית הכרוכה בקבלת דמם.
עם זאת, שש מדינות (אוסטרליה, אנגליה, יפן, ניו זילנד, פינלנד וקנדה) הנהיגו דחייה זמנית של המועמד, עד השלמת פרק זמן ארוך דיו מאז הפעם האחרונה בה קיים יחסי מין עם גבר, ולא דחייה לצמיתות כנהוג בישראל.
רק ארבע מדינות הסירו את ההגבלה על קבלת דם מגמ"ג ומנשים שקיימו יחסי מין עם גמ"ג (איטליה, ספרד, פולין ופורטוגל).
כמו כן הסתבר כי ישראל היא המדינה המפותחת היחידה הפוסלת מועמדים לתרומה על סמך ארץ הלידה שלהם.
במדינות אחרות נהוגה דחייה של מועמדים ששהו בארצות אנדמיות לפתוגנים נבחרים, או קיימו יחסי מין עם אנשים מארצות אלה, אולם דחייה זמנית זו קשורה להתנהגות המועמד ולא לארץ בה נולד.
חברי הוועדה החליטו פה אחד להמליץ על הסרת התבחין הייחודי לישראל, הפוסל לצמיתות מועמדים לתרומה שנולדו או גרו מעל שנה בארצות אנדמיות לנגיף HIV.
זאת לאחר שנוכחו לדעת כי תבחין זה אינו מועיל להפחתת הסיכון, בהינתן התבחין הקיים ממילא והמקובל בעולם, בדבר דחייה זמנית של מועמדים ששהו במדינות אנדמיות לנגיף.
הוועדה המליצה כי מועמדים שגרו מעל שנה במדינות אנדמיות לנגיף HIV יורשו לתרום דם בחלוף עשר שנים ממועד הגעתם לישראל.
תקופת המתנה ממושכת זו נועדה להבטיח כי:
תחלוף תקופת הדגירה הידועה עבור נגיף HIV.
תעמוד לרשות המערכת הרפואית די זמן לגלות מחלות חדשות שהמועמד עשוי היה להביא עמו.
תפקע אשרת העבודה של מרבית העובדים הזרים שמוצאם בארצות אנדמיות, בעוד אלה הנשארים בישראל יסתגלו למערכות החינוך והבריאות בישראל.
עולים ומהגרים ממדינות בעלות מערכות חינוך ובריאות לקויות יספיקו להסתגל על מערכות החינוך והבריאות בישראל, תוך רכישת מודעות כלפי מחלות ודרכי הדבקה.
צפוי שינוי בלתי משמעותי ברמת הסיכון, על פי מודל הסיכון האמור, בעוד שרמת הציות של תורמי הדם אל המדיניות צפויה להשתפר.
על אף תקופת ההמתנה הממושכת, אפשרו הנחיות אלה לכ-98% מן העולים מאתיופיה לתרום דם (בכפוף לעמידה ביתר התבחינים) מאחר שרוב העולים מאתיופיה עלו לישראל בשלהי המאה העשרים.
עדכון הרף העליון לגיל התורמים
שרותי הדם של מד"א נהגו לקבל תרומות דם מתורמים חדשים עד גיל 65 ומתורמים חוזרים עד גיל 81, מחשש לתופעות לוואי הנגרמות בשכיחות גבוהה יותר אצל תורמים זקנים (התעלפות, פקקת ורידים, פגיעה בעצבים וכו').
תורמים בגילאי 71–81 נדרשו להמציא אישור רפואי, להגביל את תדירות התרומה לפעם בשנתיים ולתרום רק בנוכחות רופא, שלרוב אינו נמצא באתרי התרמה.
עמותת המשפט בשירות הזיקנה טענה כי שלילת הזכות לתרום דם פוגעת בכבוד האדם, אינה מוצדקת רפואית, הוסרה במדינות מתקדמות אחרות בעולם, נובעת מגילנות, מהווה אפליה פסולה ופוגעת בהיקף התורמים האפשרי בישראל, בפרט לנוכח הזדקנות האוכלוסייה.
העמותה ציטטה בפני הוועדה מחקרים רפואיים התומכים בטענותיה.
הוועדה דנה במחקרים אלה ואחרים ומצאה כי אין סיבה רפואית לקבוע רף עליון לגיל התרומה, כל עוד התורם אחראי לבריאותו ומביא אישור מרופאו.
בסוף אפריל 2015 הוגשו המלצות הוועדה למנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' ארנון אפק.
בנובמבר 2016 חשף העיתונאי עידו אפרתי בעיתון הארץ כי משרד הבריאות אינו מפרסם את המלצות הוועדה, דן בהן או מאשר אותן, אף כי התקבלו על דעת כל חבריה.
חברי הוועדה טענו כי אין סיבה רפואית לא לקבל את ההמלצות, שרת הבריאות לשעבר יעל גרמן טענה כי הן לא מאומצות עקב הסעיף הנוגע ללהט"ב ועמותת רופאים לזכויות אדם טענה כי ההמלצות לא מיושמות כתוצאה מגזענות ודעות קדומות של בכירים במשרד הבריאות.
בעקבות החשיפה נקבע דיון דחוף במשרד הבריאות, בו אושרו המלצות הוועדה.
בתחילת יולי 2017 בוטלה בפועל הדחייה לצמיתות של תורמי דם ילידי אתיופיה ושל גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, על פי המלצות הוועדה.
כמו כן הוסרה המגבלה על גיל התורם, בהתאם להמלצות הוועדה.
בשנה שחלפה מאז עדכון ההנחיות נוספו למעגל התורמים עוד 550 תורמי דם ילידי אתיופיה, מלבד כ-500 התורמים ילידי הארץ שהוריהם נולדו באתיופיה.
המלצות אחרות של הוועדה לא יושמו עד כה (נכון ל ):
שרותי הדם של מד"א ממשיכים לקבל דם מאנשים ששהו באוקראינה, רוסיה, גאורגיה, טורקמניסטן, מולדובה, אוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, אזרבייג'ן, קירגיזסטן, בלארוס, לטביה, רומניה וליטא.
זאת על אף שיעור הנשאות הגבוה (1-6%) של נגיפי הפטיטיס C בקרב מהגרים ממדינות אלה לישראל, היותן אנדמיות לנגיפי הפטיטיס ומגפת האיידס המחמירה והולכת באוקראינה וברוסיה.
שרותי הדם של מד"א ממשיכים לקבל דם מאנשים שקיימו יחסי מין עם אנשים ששהו במדינות האמורות לעיל, בניגוד להמלצת הוועדה ולהמלצות ארגון הבריאות העולמי.
שרותי הדם של מד"א ממשיכים להבטיח ביטוח דם לתורמים וליקיריהם, בניגוד להמלצת הוועדה להימנע מהונאת הציבור, המתמרצת את התורמים למסור הצהרה כוזבת המסכנת את מקבלי תרומות הדם.
ועדת האזרחים לחקירת ה-FBI הייתה קבוצת פעילי שמאל שפעלה בארצות הברית בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. הפעולה הידועה היחידה שלהם הייתה פריצה למשרד של ה-FBI במדיה, פנסילבניה וגנבת למעלה מ-1,000 מסמכים מסווגים.
לאחר גנבת המסמכים שלחו אותם פעילי הקבוצה באופן אנונימי למספר עיתונים אמריקאיים, על מנת לחשוף פעולות בלתי חוקיות רבות של ה-FBI, אשר הפרו את הזכויות של אזרחי ארצות הברית, אשר מוגנות על ידי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
רוב כלי התקשורת סירבו בתחילה לפרסם את המידע, שכן הוא התייחס לפעילותו השוטפת של ה-FBI, וכלי התקשורת טענו שגילוי המידע עלול לסכן את חייהם של סוכנים או מודיעים.
עם זאת, ב-24 במרץ 1971 פִרסם הוושינגטון פוסט כתבה בעמוד הראשי, לאחר שאישר את אמיתות הקבצים שנשלחו אליו על ידי הוועדה.
"האוסף המלא של מסמכים פוליטיים שנגנבו ממשרד ה-FBI במדיה, פנסילבניה, ב-8 במרץ 1971", פורסם לראשונה בגיליון מרץ 1972 של WIN Magazine, כתב עת הקשור ל-War Resisters League (הארגון הפציפיסטי הוותיק בארצות הברית).
המסמכים חשפו את פעילות COINTELPRO והובילו ל-Church Committee (ועדה של הסנאט של ארצות הברית לבחינת פעילויות ממשלתיות ביחס לפעילות מודיעין), ולהפסקת פעילות זאת על ידי ה-FBI.
נועם חומסקי הצהיר ביחס לפעילות זאת:
הגנבה גרמה לחשיפתם של כמה מהמסמכים המרשיעים ביותר של ה-FBI, כולל מספר מסמכים המפרטים את השימוש של ה-FBI בעובדי שירות הדואר של ארצות הברית, מפעילי מרכזיות וכדומה, לצורך ריגול אחר סטודנטים אפרו-אמריקאים וקבוצות שונות של פעילים לא אלימים.
כארבעים שנה לאחר הפריצה המוצלחת, החליטו כמה ממבצעיה לצאת לציבור.
Edgar Hoover's Secret F.B.I, יצא לאור, וכלל את תיאור הפריצה על ידי מבצעיה, וחשף את זהותם של חמישה משמונת הפורצים.
הפרשה אף תועדה בסרטהּּׂ התיעודי של הקולנוענית יוהנה המילטון, 1971.
ב-11 בספטמבר 1976 סגר ה-FBI את חקירתו ביחס לפריצה שביצעה הקבוצה, ללא שיתבצע זיהוי חד-משמעי של מי מהפושעים.
זהויות החברים נותרו בסוד עד תחילת 2014, כשכל השבעה מבין השמונה, שניתן היה לאתר אותם, הסכימו להתראיין על ידי העיתונאית בטי מדסגר, אשר כתבה ספר עיון על האירוע: The Burglary.
מבין השבעה הללו, חמישה הסכימו להיות מזוהים בפומבי: קית' פורסיית, ג'ון סי ריינס, בוני ריינס, ורוברט ויליאמסון.
המגייס לפעולה ומנהיגהּ הלא מוכתר, ויליאם סי דוידון, מת ב-2013, בטרם יצא הספר לאור, אולם תכנן לחשוף את חלקו.
שני הפורצים האחרים שרואיינו עבור המהדורה בכריכה קשה, בחרו להיות מזוהים על ידי השמות הבדויים "סוזן סמית" ו"רון דורסט".
הפורצת האחרונה, ג'ודי פיינגולד, ברחה, שלא כמו האחרים, ב-1971, ולא ניתן היה למצוא אותה במשך 43 שנה.
כאשר גילתה כי הפורצים האחרים שוברים את שתיקתם, היא יצרה קשר עם רוברט ויליאמסון ולבסוף התראיינה אף היא על ידי מדסגר, ראיון שנכלל באפילוג למהדורה בכריכה רכה של The Burglary.
10 שנים לפני הפריצה היה ג'ון סי ריינס חבר ב-Freedom Riders, קבוצת פעילי זכויות אדם, אשר אתגרו את אי-אכיפת החלטות בית המשפט העליון של ארצות הברית, אשר קבע כי אוטובוסים ציבוריים מופרדים אינם חוקתיים.
הפורצים ערכו מעקב מקיף אחר משרד ה-FBI, על מנת לוודא שהם יידעו מתי המשרד ריק.
הפריצה בוצעה ביום בו התקיים "קרב המאה", בו התאגרפו ג'ו פרייז'ר ומוחמד עלי, בתקווה שכל השומרים יידבקו למקלטי הרדיו שלהם.
תמונתו של משרד ה-FBI אליו פרצו חברי הקבוצה, תואמת את זו של הבניין ב-1 Veterans Square, במדיה, פנסילבניה, מעט דרומה מבית המשפט של מחוז דלאוור.
ב-2014 אמר ג'ון ריינס בריאיון עיתונאי, כי בעת החזרה מהפריצה, בשעת בוקר מוקדמת, עצרה הקבוצה ליד טלפון ציבורי והתקשרה לעיתונאי ברויטרס, ומסרה את ההצהרה הבאה:
ה-FBI העסיק עד 200 חוקרים שעבדו על התיק, אך הוא מעולם לא נפתר, והחקירה נגנזה חמש שנים לאחר תחילת החקירה, משחלה התיישנות על העבירה.
סרט תיעודי בשם "1971" הופק על ידי Big Mouth Productions והמפיקה לורה פויטרס.
הקרנת הבכורה שלו התקיימה ב-18 באפריל 2014 בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית.
הוועדה, המונה עשרים ושניים סנאטורים, מפקחת על עניינים וסוגיות בתחומי האנרגיה, מדיניות טריטוריאלית, ענייני ילידים הוואיים, אדמות ציבוריות, מדיניות אנרגיה גרעינית וכן פיקוח על מחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
בראשות הוועדה יושב מאז 2025 הסנאטור מייק לי מיוטה, והחבר הבכיר בוועדה הוא מרטין היינריך מניו מקסיקו.
שורשיה של ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע ראשיתם באחת הוועדות הקבועות הראשונות שהתכנסו בסנאט האמריקאי — ועדת האדמות הציבוריות.
אף על פי שהכרונולוגיה של הוועדה משקפת רצף של שינויי שמות, סמכות השיפוט של הוועדה המקורית לענייני אדמות ציבוריות קיימת ברציפות כבר למעלה מ-170 שנה.
במהלך מאה השנים הראשונות מבנה הוועדה השתנה מעט מאוד, אך תחום שיפוטה התרחב בהתמדה עם התרחבות האומה האמריקאית מערבה והבעיות שנוצרו כתוצאה מהתרחבות המדינה מבחינה גאוגרפית.
הבעיות הרבות שנבעו מיישוב הגבול המערבי של ארצות הברית הובילו את הקבינט של ארצות הברית ליצור את מחלקת הפנים ב-1849 כאחראית על אדמות ומשאבי הטבע העצומים בבעלות הפדרלית.
בשלוש השנים קודם לכן, ארצות הברית הגדילה את שטחה הגאוגרפי בלמעלה משלושה מיליון מיל רבוע והגיעה כמעט לגודלה הנוכחי בין קנדה למקסיקו.
הפיקוח על החקיקות הנוגעות לתפקידי המחלקה החדשה נמצא תחת תחום השיפוט של הוועדה.
הממשלה הפדרלית החלה לייעד ולהפריש אזורים בעלי יופי טבעי שישמרו לכל האמריקאים העתידיים ליהנות מהם.
ב-1872 הקים הקונגרס את הפארק הלאומי ילוסטון בשטחי מונטנה, ויומינג ואיידהו והציב אותו תחת שליטתו הבלעדית של מזכיר הפנים של ארצות הברית.
ב-4 בינואר 1977, בישיבה הראשונה של הקונגרס ה-95, הציגו הסנאטורים עדלי סטיבנסון השלישי מאילינוי ובוב פאקווד מאורגון תיקונים למערכת הארגון מחדש של ועדות הסנאט.
החלטה זו התבססה על מחקר ודו"ח משנת 1976 של ועדות שבראשם ישבו שני יושבי ראש בשיתוף פעולה.
ב-4 בפברואר 1977 אימץ הסנאט הצעתם של פאקווד וסטיבנסון, והוקמה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע.
תחום השיפוט שלה כלל את מרבית תפקידיה של "ועדת הפנים ולענייני איים" בנוסף לתחומים חדשים בהם תמחור ורגולציה של גז טבעי, ויסות אנרגיה, מחקר אנרגיה ופיתוח של כל צורות האנרגיה למיניהן, ייצור פחם, ותפעול אנרגיה גרעינית לא צבאית.
עוד בראשית שנת 1977, ביוזמת הנשיא ג'ימי קרטר ליצור את מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, החלה לראשונה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע לפקח על מחלקה בקבינט של ארצות הברית.
מאז הוקמה הוועדה ב-1977, מבנה וסמכות השיפוט של הוועדה נותרו קבועים למדי.
ועדת האנרגיה הבדילה את עצמה משאר הוועדות האחרות בסנאט כאחת מן הוועדות הבלתי-מפלגתיות או לחלופין אחת הוועדות המאופיינות בשיתוף פעולה בין-מפלגתי.
מכיוון שהנושאים הנידונים בוועדה משפיעים על אינטרסים אזוריים יותר מאשר אינטרסים מפלגתיים, חברי הוועדה ניגשים באופן מסורתי לדיונים בכוונה לבניית קונצנזוס.
מרבית שיקולי המדיניות מתגבשים בין חברי הוועדה בטרם הדיון הציבורי בנושא, כך שעד שהוועדה מדווחת על צעדיה בתחום מסוים נרשמת היעדרות מחלוקת והמדיניות שואפת להיות אחידה כלל הניתן.
חלק ניכר מהגישה הסכמתית זו מיוחסת לרוב הדחוק שיש למפלגת הרוב בוועדה.
ועדת המשנה לענייני פארקים לאומיים ועדת המשנה לאדמות ציבוריות, יערות וכרייה
ועדת המשנה לענייני מים ואנרגיה
ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית על משבר האקלים הייתה ועדה מיוחדת שהוקמה בקונגרס ה-116 והקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
הוועדה הוקמה כשהמפלגה הדמוקרטית קיבלה את השליטה בבית הנבחרים ופורקה כאשר השליטה בו חזרה לידי המפלגה הרפובליקנית.
בראשות הוועדה כהנה חברת הקונגרס קת'י קסטור ממדינת פלורידה.
לוועדה לא היה מנדט או סמכות לזמן עדים למסור עדות.
הגלגול הקודם של ועדה זו היה הוועדה המיוחדת של בית הנבחרים לעצמאות אנרגטית והתחממות גלובלית (Energy Independence and Global Warming), שפעלה בשנים 2007–2011 בהנהגתו של חבר בית הנבחרים אד מרקי.
כאשר הרפובליקנים זכו ברוב מושבי בית הנבחרים בבחירות אמצע הכהונה ב-2010, פורקה ועדה זו עם התכנסות הקונגרס ה-112.
ננסי פלוסי, בתפקידה כמנהיגת סיעת המיעוט בבית הנבחרים, קראה להקמת ועדה מיוחדת זו שבוע לפני יום בחירות 2018, ובריאיון לעיתון "ניו יורק טיימס" אמרה שברצונה כי הוועדה בנובמבר ובדצמבר 2018 פעילי אקלים קראו לדמוקרטים בבית הנבחרים להקים ועדה נבחרת שיהא לה המנדט לנסח חקיקה בנושא "הניו דיל הירוק".
ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה בבית הנבחרים האמריקאי, הוועדה הוקמה ב-1795 ולפיכך היא אחת מהוועדות הוותיקות ביותר בבית הנבחרים שעדיין פעילות, במהלך 200 שנות פעילותה, הוועדה הייתה אחת מהפורומים המרכזיים של בית הנבחרים בתחומי המסחר והבריאות ובשנים האחרונות אפילו בתחום האנרגיה.
תחת חסות הוועדה נמצאות שלל רשויות, סוכנויות ומחלקות שעוסקות בעיקר בתחום בריאות הציבור, בטיחות מזון ותרופות, הגנת הצרכן, אספקת אנרגיה, איכות הסביבה, סחר חוץ ועוד.
כדי לנהל את המגוון הרחב של הנושאים בהם היא מטפלת הוועדה מפוצלת ל-6 ועדות משנה.
במהלך הקונגרס ה-111 אוחדו ועדת המשנה לאנרגיה וועדת המשנה סביבה.
אך בקונגרס ה-112 פוצלו הוועדות וכל אחת מהן חזרה להיות עצמאית.
הוועדה הוקמה במקור כ"ועדה למסחר ותעשייה" בדצמבר 1795, לפני כן חוקים שנגעו לתחום המסחר נוסחו בוועדות אד-הוק מיוחדות שמונו למטרות ספציפיות יותר, עם התגברות הצורך בוועדה מיוחדת הוחלט כי תקום ועדה קבועה וכללית שתעסוק בכל נושאי המסחר והתעשייה.
הוועדה לזכויות אנשים עם מוגבלות היא גוף של האו"ם המפקח על יישום אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות.
הוועדה מונה 18 מומחים מרחבי העולם ומתכנסת פעמיים בשנה בז'נבה.
תפקידי הוועדה לשקול ולהגיב לדוחות היישום המוגשים על ידי 164 מדינות, לנסח הערות כלליות המסייעות למדינות ביישום האמנה, ולדון בעתירות בודדות המוגשות נגד 94 מדינות החתומות על ההסכם הנלווה לאמנה.
הוועדה נוצרה מתוקף הפרוטוקול האופציונלי לאמנה לזכויות אנשים עם מוגבלויות, מדובר בהסכם צד לאמנה לזכויות אנשים עם מוגבלות.
הפרוקטוקל התקבל ב-13 בדצמבר 2006, ונכנס לתוקף במקביל לאמנת האם ב-3 במאי 2008. נכון לספטמבר 2021, על הפרוטוקול חתומים 94 מדינות ו-100 מפלגות מדינה.
הפרוטוקול האופציונלי מקים מנגנון תלונות פרטני לאמנה בדומה לאלו של האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW) והאמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית.
אך פרוטוקול זה מקבל גם זכויות פרט על זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות כמו הפרוטוקול האופציונלי לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות.
הצדדים החתומים מסכימים להכיר בסמכותה של הוועדה לזכויות אנשים עם מוגבלות לדון בתלונות של אנשים או קבוצות הטוענות לזכויותיהם על פי האמנה.
הוועדה יכולה לבקש מידע מהצד ולהמליץ על צד.
בנוסף, רשאים הצדדים לאפשר לוועדה לחקור, לדווח ולהמליץ על "הפרות חמורות או שיטתיות" של האמנה.
הצדדים רשאים לבטל את הסכמתם לחובה זו בעת חתימה או אישור.
תגובה לדוחות המוגשים על ידי מדינות חברות - כל המדינות שהצטרפו נדרשות להגיש דוחות שוטפים לוועדה שמתארים את הצעדים החקיקתיים שנקטו לצורך יישום הזכויות שאושרו בוועדה.
ניתן לדווח גם על יוזמות ממשלתיות, תוכניות לעתיד, איסוף נתונים והיישום.
הדו"ח הראשון מוגש תוך שנתיים מאשרור האמנה, ולאחריו מוגש דו"ח מדי ארבע שנים.
הוועדה בוחנת כל דו"ח ומעבירה את התייחסותה למדינה המשתתפת בצורת דו"ח מסכם עם הצעות מעשיות לתיקון.
לאחר קבלת תגובות מן המדינה הוועדה מפרסמת את מסקנותיה, הדברים שיש לשמר והדברים שיש לשפר.
כחלק מהליך הדיווח – המדינה מחויבת לעדכן את החברה האזרחית (ארגונים הפועלים עם או למען אנשים עם מוגבלות).
ניסוח הערות כלליות ליישום האמנה - הוועדה מנסחת הערות כלליות המיועדות להרחיב ולהנחות מדינות ביישום האמנה ובדיווח לוועדה.
עד היום התפרסמו שבע הערות כלליות בנושאים הבאים: הכרה שווה בפני החוק, נגישות, נשים וילדות עם מוגבלות, הזכות לחינוך מכיל, הזכות לחיים עצמאיים, שוויון ואי-אפליה, השתתפות אנשים עם מוגבלות ביישום האמנה ובניטור.
התייחסות לתלונות של אנשים פרטיים - הוועדה מקבלת פניות גם מאנשים פרטיים ולא רק ממדינות ומתייחסת גם אליהן.
הוועדה היא אחד מעשרת גופי אמנת זכויות האדם של האו"ם, שכל אחד מהם אחראי על פיקוח ועל יישום אמנה מסוימת.
חברי וחברות הוועדה נבחרים על ידי המדינות החברות על בסיס אישי, ולא כנציגי המדינות שבהן הם אזרחים.
סעיף 34 לאמניה מחייב גם "ייצוג מגדרי מאוזן" ו"השתתפות מומחים עם מוגבלויות".
לשכת הנציב העליון לזכויות אדם מסייעת לעבודת הוועדה ומתחזקת אתר אינטרנט עם קישורים לכל התיעוד שנבחן על ידי הוועדה והמסמכים שהונפקו על ידה, כגון תצפיות מסכמות על דוחות המדינה.
+טבלה של נציגים ונציגות בוועדהשם הנציג/המדינהתום המועד של חברות בוועדהרוזה אידליהגוואטמלה2024סולמיה אמראנימרוקו2024דנלמי אומארו בשארוניגריה2022ג'רל דונדובורג'מגנוליה2024ויוויאן פרננדז דה טוריקוספנמה2024אודליה פיטוסיישראל2024מארה כריסטינה גבריליברזיל2022אמליה גאמיומקסיקו2022סמואל נג'וגהקניה2024רוזמרין קייסאוסטרליה2022מייאון קיםהרפובליקה של קוריאה2022רוברט ג'ורג' מרטיןניו זילנד2024פלויד מוריסג'מאיקה2024גרטרוד אופוריהגאנה2022יונאס רוסקוסליטא2022מרקוס שפרשווייץ2022סוואלאק טונגקאויתאילנד2024ריסנאווטי אוטמיאינדונזיה2022
ישראל חתמה על אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות ב-30 במרץ 2007 ואשררה אותה ב-28 בספטמבר 2012, בהסתייגות מהסעיף אשר מאפשר חופש נישואים ומציינת כי חופש זה מוגבל לדינים הנהוגים בין בני העדות השונות במדינת ישראל.
בשנת 2017 הגישה ישראל דו"ח ראשוני אודות יישום האמנה, בדו"ח זה נכללו התוכניות והחוקים בישראל הקשורים לזכויות אנשים עם מוגבלויות.
בדצמבר 2020 נבחרה אודליה פיטוסי, פעילה חברתית בתחום זכויות אנשים עם מוגבלויות, לכהן כחברת של הוועדה באו"ם.
זוהי הפעם הראשונה שבה נבחרה נציגה ישראלית לוועדה זו.
ועדת גרוניס (בשמה הרשמי ועדת החקירה הממלכתית לעניין כלי השיט) היא ועדת חקירה ממלכתית לחקירת הליכי רכש הצוללות וכלי השיט על ידי מדינת ישראל בשנים 2009–2017. בראש הוועדה עומד נשיא בית המשפט העליון בדימוס אשר גרוניס.
על הקמתה החליטה ממשלת ישראל השלושים ושש ב-24 בינואר 2022.
הוועדה קמה לאחר שנים של לחץ וצעקה ציבורית שלא נענו.
היא הוסמכה לעסוק רק בהיבטים הציבוריים של הפרשה, ולא הוסמכה לעסוק בהיבטים פליליים כגון העברת כספים לא כדין.
במאי 2015 חתמה ישראל עם חברת "טיסנקרופ" הגרמנית על רכישת ארבע קורבטות מדגם "סער 6, ובשנת 2016 התקיימו מגעים בין ישראל לחברת "טיסנקרופ" לחתימת הסכם מסגרת לרכישת שלוש צוללות מסדרת דולפין AIP, בעלות של 1.5 מיליארד אירו.
בעקבות חומרים שהתקבלו וחשדות לאי-סדרים בהליכי הרכש - נפתחה בדיקה, שמאוחר יותר הפכה לחקירה פלילית - בחשד לביצוע עבירות שוחד והפרת אמונים בנוגע לעסקאות אלו.
בעקבות ממצאי החקירה הוגשו כתבי אישום פליליים באשמת קבלת שוחד, תיווך לשוחד, מתן שוחד ועבירות נוספות כנגד מיקי גנור, אבריאל בר יוסף, דוד שרן, אליעזר זנדברג, שי ברוש, רמי טייב ויצחק ליבר.
לפי כתבי האישום – האישים הללו שימשו כעובדי ציבור, עובדי מערכת הביטחון ואנשי עסקים והם דרשו וקיבלו שוחד כדי לקדם את העסקאות בין התאגיד הגרמני למדינת ישראל.
בנוגע לאישומים כנגד אליעזר (צ'ייני) מרום ודוד שמרון – המשטרה המליצה על העמדה לדין, אולם בפרקליטות הוחלט שלא להגיש נגדם כתב אישום פלילי.
ביום 22 בנובמבר 2020 הורה שר הביטחון, בני גנץ, על הקמתה של ועדת בדיקה "לבחינת התנהלות מערכת הביטחון וכלל הגורמים שהיו מעורבים בתהליך קבלת ההחלטות שנתקבלו ביחס להליכי הרכש של ספינות המגן סער 6 והצוללות".
הוועדה כללה את השופט בדימוס אמנון סטרשנוב (יושב ראש), מפקד חיל הים לשעבר אברהם בן-שושן ויעל גריל, לשעבר מנהלת הרכש במשרד ראש הממשלה ומנהלת היחידה הכלכלית של מנהל הרכש במשרד הביטחון.
כעבור כחודש התפטרו חברי הוועדה, עקב המגבלות שהטיל היועץ המשפטי לממשלה על עבודתה ועל סמכויותיה.
ב-5 באוגוסט 2020 דחתה מליאת הכנסת את הצעת החוק של יו"ר האופוזיציה ח"כ יאיר לפיד להקמת ועדת חקירה ממלכתית לרכש כלי השיט והצוללות לחיל הים.
ביולי 2021 בית המשפט העליון דחה עתירות שבהן התבקש להורות על הקמת ועדת חקירה ממלכתית או ועדת בדיקה ממשלתית בפרשה.
העתירות נדחו בשל חוסר סמכות משפטית להתערב בסוגיית ההחלטה על הקמת ועדת חקירה, סמכות הנתונה על פי החוק לממשלה.
יחד עם זאת השופטים ציינו בפסק הדין כי יש שורה של תמיהות שלא ניתנה להן תשובה.
"התמונה הנוגעת לתהליך קבלת ההחלטות מדאיגה, ראוי שלספקות יינתן מענה ציבורי", כתבו.
ב-31 באוקטובר 2021 הגיש שר הביטחון בני גנץ למזכירות הממשלה, הצעת החלטה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית לעניין רכש הצוללות וכלי השיט.
ב-23 בינואר 2022 אושרה הקמת ועדת חקירה ממלכתית לעניין רכש הצוללות וכלי השיט על ידי ממשלת ישראל ה-36. עשרים ושישה שרים הצביעו בעד ההחלטה, ראש הממשלה נפתלי בנט נמנע, ושרת הפנים איילת שקד התנגדה.
נקבע שהוועדה לא תחקור את התנהלות הנאשמים בהליך הפלילי אלא נושאים אחרים כמו התנהלות הדרג המדיני.
ב-20 בפברואר 2022 קבעה נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, את הרכב הוועדה.
בראש הוועדה יעמוד נשיא בית המשפט העליון בדימוס אשר גרוניס, ולצידו יכהנו בוועדה שופט בית המשפט העליון בדימוס צבי זילברטל, נגידת בנק ישראל לשעבר קרנית פלוג, מפקד חיל הים לשעבר האלוף (מיל') אברהם בן-שושן וראש להק הציוד לשעבר, תא"ל (מיל') פרופ' יעקב בורטמן.
ביוני 2022 הודיע בן-שושן על פרישתו מהוועדה "מטעמים אישיים", לאחר שיצא לאור שהוא מצוי בניגוד עניינים ולכן לא יכול לשמש כחבר בוועדה.
הוא הוחלף בגדעון פרנק, יו"ר הוועד המנהל של הטכניון וראש הוועדה לאנרגיה אטומית לשעבר.
בהחלטת הממשלה הוטל איפול מלא על ועדת החקירה.
בהמשך, ועדת החוץ והביטחון קבעה שדיוני ועדת החקירה יהיו פומביים.
ועדת החוץ והביטחון צמצמה את החיסיון על הדיונים והפרוטוקולים כך שגרוניס יקבע אילו פרוטוקולים ניתן יהיה לפרסם לציבור.
בנוסף נקבע כי כל המידע שקשור ליכולות ולהיבטים המבצעיים של הצוללות יישאר מסווג.
הדיונים בוועדה החלו ביולי 2022. עוד דווח כי בחקירה, שנערכת במתקן ביטחוני במרכז הארץ, הראשונים להעיד יהיו מנכ"לי ממשלה ומנכ"לי משרד ביטחון רלוונטיים.
הדיונים היו בשלב איסוף העובדות, לכן העדויות בדלתיים סגורות.
הם ייקראו שוב, בדלתיים פתוחות.
עד ל-1 במאי 2023 הוועדה דיווחה ששמעה כמאה עדויות וראיונות.
זאת, לצד המשך איסוף מסמכים ולמידתם.
בשל ענייני סודיות ההליכים עדיין מתקיימים בדלתיים סגורות.
בין העדים היו הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי, ראש המוסד לשעבר וראש המטה לביטחון לאומי לשעבר יוסי כהן, מפקד חיל הים לשעבר אליעזר מרום, מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר איל גבאי וממלא מקום ראש המטה לביטחון לאומי יעקב נגל.
בין המרואיינים היו היועץ המשפטי לממשלה לשעבר אביחי מנדלבליט, מפקדי חיל הים לשעבר ידידיה יערי, דוד בן בעש"ט ואליהו שרביט, מפקדי חיל האוויר לשעבר אמיר אשל ועידו נחושתן, השר לשעבר דן מרידור והנשיא לשעבר ראובן ריבלין.
בסוף פברואר 2024, פורסם כי הוועדה הייתה לקראת סיום שלב שמיעת העדויות.
על פי פרסום החלטת הביניים של הוועדה ביוני 2024 לשליחת מכתבי אזהרה שמעה הוועדה 41 עדים ו-122 מרואיינים שחלקם זומנו גם לעדות.
בין העדים: ראשי ממשלה, שרי ביטחון, רמטכ"לים, מנכ"לי משרד הביטחון, ראשי מל"ל, מזכירים צבאיים של ראש הממשלה, מפקדי חיל הים, בכירים במערכת הביטחון ואנשי שירות החוץ הרלוונטיים.
הוועדה בחנה, בין היתר, החלטות ותמלילי דיוני קבינט, הסכמים מדיניים, מסמכים של צה"ל וסיכומי דיונים מקצועיים.
בנוסף קיבלה הוועדה לידיה מאות הודעות שנגבו במשטרה במסגרת חקירת ההיבטים הפליליים של רכש כלי השיט.
בהחלטת הוועדה, הציגה את הנושאים שהוטל עליה לחקור על פי החלטת הממשלה: א.
רכש ספינות סער 6 תוך שינוי מאפייני הספינות וייעודן על ידי חיל הים ועל ידי המל"ל שהוביל לעלייה במחיר הספינות ולעיכוב באספקתן.
עיוות תהליך רכש הצוללות על ידי הדרג המדיני והמל"ל באופן שגרם למדינת ישראל נזק של מיליארדי ש"ח.
ניסיון שנבלם של ראש הממשלה והמל"ל לקדם רכש ספינות נגד צוללות ללא תיאום עם צה"ל ומערכת הביטחון.
ניסיון של המל"ל ללא בחינה סדורה של הנושא וללא דרישה ממערכת הביטחון לקדם הפרטת מספנות חיל הים במעורבות של טיסנקרופ.
הסכמה למכר צוללות גרמניות לצד שלישי שטופלה על ידי הדרג המדיני ומל"ל באופן לא מסודר בערוצים סותרים ותוך הסתרת מידע שיצרה סיכון לביטחון המדינה ופגעה ביחסי החוץ שלה.
במרץ 2025 הודיעה הוועדה לבאי כוח המוזהרים כי ישיבות הוועדה לפי סעיף 15 לחוק ועדות חקירה, שמסדיר את זכויות המוזהרים, יחלו ב-21 במאי 2025.
בספטמבר 2025 פרסמה הוועדה תיאור מפורט של הממצאים והליקויים לכאורה העומדים ביסוד החלטתה לשלוח מכתבי אזהרה.
לאישים המוזהרים עומדת זכות להעיד פעם נוספת בפני הוועדה, וכן להסתייע בעורך דין, ולהביא עדים מטעמם או ראיות חדשות באישור הוועדה.
הדו"ח הסופי של הוועדה עלול לכלול המלצות אישיות ביחס למוזהרים.
ביחס לראש הממשלה נתניהו, נכתב בהודעת הוועדה: "מהתמונה המצטיירת בפני הוועדה בשלב זה עולה, כי בנושאים הנחקרים חל שיבוש עמוק בתהליכי עבודה ובמנגנוני קבלת החלטות בשורה של סוגיות רגישות.
ביחס לשר לשעבר יעלון, נכתב בהודעת הוועדה: כי יעלון פעל בניגוד להחלטת הממשלה בכך שהורה על פרסום מכרז בינלאומי ללא אישור ראש הממשלה ושר האוצר, ומבלי שיידע את ועדת השרים להצטיידות.
מלבד זאת, הוא אישר רכש של ספינות שונות מאלה שאישרה הממשלה במאות מיליוני שקלים – בכך עיכב את הקמת מערך ההגנה על מתקני הגז.
ביחס ליוסי כהן נכתב בהודעת הוועדה: "התנהלותו של מר כהן בנושאים הנחקרים על ידי הוועדה הובילה לשיבוש עמוק בתהליכי עבודה ובניין הכוח ולפגיעה במנגנוני קבלת החלטות בשורה של סוגיות רגישות.
בכך סיכן את ביטחון המדינה ופגע ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל".
ביחס לאלוף רם רוטברג, סיכמה הוועדה כי "התנהלותו של מר רוטברג בנושאים הנחקרים משקפת חריגה מנורמות התנהגות המחייבות מפקד בצה"ל, והובילה לפגיעה בתהליכי עבודה ובניין הכוח.
בכך יצר אפשרות לסיכון ביטחון המדינה ולפגיעה ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל".
באשר לעובד המל"ל אבנר שמחוני נכתב: "התנהלותו של מר שמחוני בנושאים הנחקרים על ידי הוועדה נעשתה בניגוד לסדרי מינהל תקין ולסדרי עבודה מקובלים בשירות המדינה.
התנהלותו פגעה בתהליכי קבלת החלטות בסוגיות מרכזיות לביטחון המדינה, ליחסי החוץ ולאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל".
בחודש מרץ 2025 עתרו חמשת המוזהרים לבג"ץ בבקשה לעכב את עדותם כעדי תביעה או הגנה בהליך הפלילי עד לסיום עבודת הוועדה, ובחודש אפריל 2025 עתר אבריאל בר יוסף לבג"ץ בבקשה להשהות את עבודת הוועדה עד לסיום שלב ההוכחות בהליך הפלילי.
ב-12 בספטמבר נתן בג"ץ החלטת ביניים בשתי העתירות, המאפשרת להתקדם בהליכים על פי מתווה שהוצע על ידי היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה, ולפיו תתאפשר העדתם של המוזהרים עד אמצע דצמבר 2025 בטרם ייחשפו לחומרים המצויים בידי הוועדה תוך הבהרה כי הוועדה לא תעשה שימוש בעדויות המוזהרים בהליך הפלילי.
בהמשך נדחה מועד זה ל-1 בפברואר 2026
בחודש אפריל 2025 הגישו חמשת המוזהרים עתירה נוספת לבג"ץ, בטענה שהוועדה הטילה הגבלות חסרות תקדים ולא חוקיות על ייצוגם המשפטי.
במענה לעתירה נתן בג"ץ, ב-10 באפריל 2025, צו ארעי המעכב את דיוני הוועדה עד למתן החלטה אחרת.
בעקבות עתירה זו, פרסמה הוועדה ב 7 בספטמבר החלטה הנותנת תיאור מפורט של הממצאים והליקויים לכאורה העומדים מאחורי ההחלטה להוציא מכתבי אזהרה ביוני 2024. ההחלטה ניתנה במענה לבקשת המוזהרים במטרה להקל עליהם במסגרת ההליך.
בהחלטה מתוארים ליקויים חמורים בתהליכי קבלת ההחלטות סביב עסקאות הצוללות וספינות המגן.
הוועדה מצאה כי תהליכים רגישים אלו נעשו תוך עקיפת הגורמים המקצועיים והצגת נתונים חלקיים בפני הממשלה והקבינט.
הוועדה מצאה כי נתניהו הציג לגרמנים הצעות רכש קונקרטיות מבלי לערב את משרד הביטחון, וכי ניהל מגעים ישירים שהחלישו את יכולת המיקוח של ישראל.
במסמך ההחלטה נכתב כי "ראש הממשלה, בנימין נתניהו..יצר ערוץ מקביל בענייני החוץ והביטחון שבו קודמו מהלכים סותרים לאלה שהובילה מערכת הביטחון.
למהלכים של ראש הממשלה והמל"ל לא קדם תהליך קבלת החלטות סדור והם נעשו במנותק מצורכי הביטחון ומסדרי העדיפויות שקבעה הממשלה.
ראש הממשלה והמל"ל נמנעו מלתעד שיחות ופגישות שערכו.
לשרים ולראשי מערכת הביטחון נמסרו דיווחים סלקטיביים שהובילו לכך שהם פעלו על בסיס תמונה חלקית ובלתי מדויקת".
המסמך מציין כי ראש הממשלה מידר את הממשלה ואת הקבינט וניטרל את יכולתם להשפיע על סוגיות הנוגעות לליבת הביטחון הלאומי ועל בניין הכוח הצבאי של המגינה וכי נתניהו סיכן את ביטחון המדינה ופגע ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל.
בנוגע ליוסי כהן נכתב במסמך ההחלטה כי הוא תרם ליצירת תמונה מעוותת בפני גורמי הביטחון בישראל.
המל"ל, בהובלתו, חרג מתפקידו וקידם עסקאות רכש ועסק בסוגיות ביטחוניות רגישות בלא סמכות.
כהן עצמו עסק באופן בלתי זהיר ובלא הניסיון והמומחיות הנדרשים בסוגיות מקצועיות מורכבות.
הוא הסתיר את פעילותו ממערכת הביטחון, יצר מצגי שווא ומסר דיווחים מטעים שהושמט מהם מידע חיוני.
כהן קידם עסקאות רכש בניגוד להחלטות הממשלה ולתהליכי בניין הכוח הסדורים וללא עבודת מטה לבחינת הצורך ברכש ומשמעויותיו.
בהודעת האזהרה לכהן צוין כי הוא "סיכן את ביטחון המדינה ופגע ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל".
עובד המל"ל אבנר שמחוני, פעל עם חיל הים לקדם עסקאות רכש תוך עקיפת תהליכי בניין כוח וללא עבודת מטה חיונית, הציג ניתוחים והמלצות ללא בסיס מקצועי מבלי להציג את עמדות מערכת הביטחון ובכך "פגע בתהליכי קבלת החלטות בסוגיות מרכזיות לביטחון המדינה...".
בנוגע לרם רוטברג נכתב במסמך ההחלטה כי עקף את מפקדיו בצה"ל וניהל קשר ישיר עם הדרג המדיני והמל"ל.
עוד צוין כי הציג למקבלי ההחלטות מצגי שווא כדי שיאשרו הצטיידות ורק בדיעבד חשף את התמונה המלאה באופן שאילץ להקצות מיליארדי שקלים נוספים לפרויקט לאחר שאושר ובכך הוביל ל"פגיעה בתהליכי עבודה ובניין הכוח ויצר אפשרות לסיכון ביטחון המדינה, פגיעה ביחסי החוץ ובאינטרסים כלכליים של מדינת ישראל".
בנוסף צוין כי חיל הים פעל לאורך שנים במגוון דרכים כדי להגדיל את הצי הימי בניגוד לסדרי העדיפויות לבניין הכוח בצה"ל.
כך לדוגמה, סיפק חיל הים בשנת 2009 חוות דעת פנימיות שכללו "עובדות בלתי מדויקות ומידע מטעה", במטרה להבליט את תרומתה של צוללת שישית ולגמד את עלויות אחזקתה.
משרד הביטחון הביא לאישור הקבינט תוכנית הצטיידות שלא נבחנה בצה"ל כמקובל מאחר שהמימון לא הגיע מתקציב מערכת הביטחון.
בהמשך לאחר שההחלטה אושרה בקבינט פעל משה (בוגי) יעלון בניגוד להחלטה ומערכת הביטחון בהובלתו קידמה תוכנית הצטיידות שונה מזו שאושרה.
ועדת בן-בסט הוא השם שבו נודעה ועדה לרפורמה במיסוי הישיר - ועדה ציבורית לרפורמה במיסים שבראשה עמד מנכ"ל משרד האוצר, פרופ' אבי בן-בסט.
הוועדה הגישה את המלצותיה בשנת 2000, ועיקרן הקטנת מיסוי העבודה ומימון צעד זה בהגברת מיסוי ההון וביטול הקלות מס.
הוועדה מונתה על ידי שר האוצר, אברהם בייגה שוחט.
כתב המינוי של הוועדה הורה לה לבחון ולהציע שינויים במערכת המס הישיר על יחידים ועל חברות תוך התייחסות לנושאים הבאים:
מערכת הפטורים וכלל הטבות המס, במטרה לצמצמם וכך להרחיב את בסיס המס.
כן תתייחס הוועדה לאפשרות לרווח את מדרגות המס ותבחן את שיעור המס השולי על ההכנסה החייבת, תוך התחשבות בעלות התקציבית של המלצותיה.
המיסוי של תושבי ישראל בחו"ל ותושבי חו"ל בארץ וקביעת כללים למקור ההכנסה.
קשרי הגומלין בין השינויים המוצעים במערכת המיסוי הישיר לבין מיסוי נדל"ן, מס חברות ותחומים משיקים אחרים, והמלצה על שינויים בהם, על מנת לשמור על עקביות מערכת המיסוי הכוללת.
השלכות השינויים המוצעים על הסכמי השכר, עלות העבודה ואי השוויון בחלוקת ההכנסות במשק.
צעדים לשיפור האכיפה והגבייה ובכלל זה בדיקת הצורך והכדאיות בהפעלת דיווח כללי בישראל.
הורדה הדרגתית של שיעורי המיסוי הישיר (מס הכנסה, דמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות).
מיסוי ההכנסות משוק ההון: מס על הכנסות מריבית ריאלית, בשיעור שלא יעלה על 25%.
המס על הכנסות מדיווידנד יישאר ללא שינוי - 25%.
מס על הכנסות מרווחי הון ריאליים מניירות ערך שנסחרים בבורסה בשיעור של 25%.
מס על הכנסות מרווחי הון ריאליים ממכירת נכסים שאינם נסחרים בבורסה בשיעור של 25%.
הכנסות פיננסיות של קופות גמל לגיל פרישה יהיו פטורות ממס.
קביעת שני מסלולי מיסוי לקבלת אופציות או מניות על ידי עובדים.
חיסכון בקופות גמל: הטבות מס יינתנו רק לחיסכון לגיל פרישה.
הפקדות לקופות גמל שניתן לפדותן לפני גיל פרישה לא יזכו בהטבות מס.
העובד יחויב במס מלא על הפקדות המעסיק לקרן השתלמות.
הטלת מס שבח מקרקעין בשיעור 25% על מכירת דירת מגורים המשמשת למגורים, תוך מתן ניכוי מצטבר אישי של 500 אלף ש"ח, לניצול במהלך חיי היחיד.
הטלת מס עיזבון בשיעור 10% על עיזבון העולה על שני מיליון ש"ח.
הקלות מס אישיות להשגת יעדים חברתיים:
לא יחול שינוי בפטור ממס הכנסה לקצבאות ילדים.
את קצבת הילדים יש להקטין עם הגידול במספר הילדים במשפחה, לשם התאמה ליתרון הגודל בהוצאות המשפחה.
שינוי כללי הזיכוי ממס בגין ילדים, הניתן לאמהות עובדות, כך שיוגדל הזיכוי בגין ילדים עד גיל 6 ויבוטל הזיכוי בגין ילדים מעל גיל 12.
ביטול חצי נקודת הזיכוי לאישה.
ביטול נקודת הזיכוי לנערים עובדים.
הקטנת הפטור ממס להכנסה מיגיעה אישית של נכה.
ביטול הקלות המס לעיתונאי חוץ ולספורטאי חוץ.
ביטול הזיכוי ממס למעסיקים באזור אילת, שניתן בחוק אזור סחר חופשי באילת (פטורים והנחות ממסים).
ביטול הזיכוי ממס לשכר בעד עבודה במשמרות בתעשייה.
ביטול הטבות המס למשקיעים בסרטים ובחיפושי נפט.
צמצום הפטור ממס להכנסה משכר דירה.
מיסוי בינלאומי: יונהג מיסוי פרסונלי, כלומר תושבי ישראל יחויבו במס על הכנסתם בכל העולם (בלי תלות במקום שבו הופקה), תוך מניעת כפל מס.
תושבי חוץ יחויבו במס על הכנסותיהם שהופקו בישראל.
תורחב האוכלוסייה החייבת בהגשת דו"ח שנתי לפקיד השומה.
ההסתדרות החדשה, בראשות עמיר פרץ, הביעה התנגדות לביטול הפטור ממס להפקדת המעסיק לקרן השתלמות, לביטול חצי נקודת זכות לאישה ולביטול ההטבות לעובדי משמרות בתעשייה, והצעות אלה לא מומשו.
גם מרבית ההמלצות האחרות לא מומשו.
ההמלצות בעניין הורדת שיעורי מס הכנסה, מיסוי רווחים בשוק ההון, קביעת שני מסלולי מיסוי לקבלת אופציות או מניות על ידי עובדים והנהגת מיסוי פרסונלי מומשו במסגרת תיקון משנת 2002 לפקודת מס הכנסה, שנחקק לאחר שוועדה נוספת, שמינה שר האוצר סילבן שלום ובראשה עמד יאיר רבינוביץ, הגישה המלצות דומות.
ועדת דרורי, ובשמה המלא ועדת הבדיקה הממשלתית בעניין רכש, מעקב ואיסוף מידע בכלים קיברנטיים אחר אזרחים ונושאי משרה, המבוצעים על ידי גורמי האכיפה, היא ועדת בדיקה ממשלתית בראשות סגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים בדימוס משה דרורי לחקירת פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל.
הוועדה הוקמה ב-27 באוגוסט 2023, על ידי ממשלת ישראל השלושים ושבע, וב-12 בפברואר 2026 התפטרו כל חבריה, בטענה שלא יוכלו, בנסיבות שנוצרו, להגיע לחקר האמת.
בינואר 2022 פרסם תומר גנון תחקיר עיתונאי ב"כלכליסט" בו חשף את פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל.
חשיפת הפרשה הובילה לפולמוס נרחב, והשפיעה אף על מהלך הדיונים במשפט נתניהו.
היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, מינה צוות בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט פלילי), עו"ד עמית מררי, לבדיקת ממצאי התחקיר.
כחברים בצוות מונו שני ראשי אגפים בדימוס בשב"כ, צפריר כץ, שעמד בראש האגף הטכנולוגי של השב"כ ואיל דגן שעמד בראש אגף חקירות של השב"כ.
ביולי 2022 מסרה "ועדת מררי" את הדו"ח הסופי שלה ליועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה.
ממסקנות הוועדה עלה כי המשטרה לא עשתה שימוש בתוכנת הריגול ללא צו מבית משפט נגד היעדים ששמותיהם פורסמו בתקשורת.
עם זאת, צוות הבדיקה מצא ליקויים בעבודת המשטרה ביחס להפעלת אמצעי האזנת סתר, כשחומרים אסורים נשאבו למערכות המשטרה, בשל חוסר התאמה טכנולוגית.
ולטענתו המידע לא היה בשימוש.
לימים משכה הפרקליטות ראיות מתיק רצח לאחר שהתברר כי במקרה זה, נעשה שימוש בחומרים שהופקו באמצעות רוגלה ללא צו שיפוטי מתאים.
ב-13 ביוני 2023 ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת קיבלה ברוב של שמונה מול שני חברים החלטה הקוראת לממשלת ישראל להקים ועדת חקירה ממלכתית או ועדת בדיקה ממשלתית בראשות שופט לחקור את הפרשה.
ביולי 2023 הודיע שר המשפטים יריב לוין על כוונתו להקים ועדת חקירה לחקר הפרשה.
בראש הוועדה עומד סגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים בדימוס משה דרורי, כחברי ועדה מונו ענבל רובינשטיין, הסניגורית הציבורית הארצית לשעבר, ושלום בן חנן, בכיר לשעבר בשב"כ.
טרם הקמת הוועדה טענה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה לשר המשפטים כי אסור שהוועדה תעסוק בתיקים שתלויים ועומדים, בדגש על תיקי נתניהו.
יריב לוין השיב כי אין בסמכותה להתערב בנושא עבודת הוועדה בגלל ניגוד עניינים מאחר שמשרד היועץ המשפטי לממשלה הוא בין מושאי הבדיקה של הוועדה.
עם זאת לוין הסמיך את הוועדה לבחון פניות מהייעוץ המשפטי לממשלה ומפרקליט המדינה, שלא לבחון תיקים ספציפיים.
בשב"כ הביעו התנגדות להקמת הוועדה, מחשש שהיא תביא לחשיפה ציבורית של אמצעים טכנולוגיים מתקדמים ותעכב את האפשרות של המשטרה להשתמש בכלי הרוגלה והמעקב המתקדמים הנדרשים למאבק בארגוני הפשיעה ובגל הפשיעה בחברה הערבית.
לפי לוין, חלק מדיוני הוועדה יהיו חסויים ויישמעו בדלתיים סגורות.
ב-27 באוגוסט 2023 החליטה הממשלה על הקמת הוועדה.
הייתה זו ועדת הבדיקה הממשלתית השנייה שהוקמה במהלך כהונת נתניהו כראש ממשלת ישראל.