tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת עבודתו מחלק את זמנו בין סן דייגו, תל אביב ואמסטרדם.
אורי גיל (טאיץ) נולד בשנת 1951 במושב ביתן אהרון ללאה ויעקב טאיץ.
למד בבית הספר לקציני ים עכו וסיים אותו במגמת מכונאות ימית.
במשך כשנה, עד לגיוסו לצה"ל, הפליג בצי הסוחר.
באפריל 1970 התגייס לשייטת 13 והוכשר כלוחם.
בפברואר 1973 השתתף במבצע ברדס 54–55 בעומק לבנון כחלק מכוח גאולה 3 שפשט על משרד ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
השתחרר מצה"ל בתום שירות החובה ועבד בסיני.
חזר לשירות קבע ועבר קורס חובלים.
במבצע ליטני פיקד על כוח שביצע מארב באזור מחנה הפליטים ראשדייה.
בלילה של 15–16 בינואר 1979 פיקד, בדרגת סרן, על כוח של 15 לוחמים במבצע "פראות" - פשיטה על יעד מחבלים בחוף לבנון, כקילומטר וחצי מדרום לראס אל-עין.
מבנה המחבלים פוצץ, אך המחבלים נטשו את היעד קודם לכן.
עבר לפקד על הסטי"ל אח"י חרב.
בליל 14–15 באוגוסט 1980 פיקד על כוח של 23 לוחמים במבצע "ארבע אימהות" שנערך מצפון לצידון.
הכוח השמיד ג'יפ נושא מקלע כבד, הרג שני מחבלים ופצע שלושה-חמישה מחבלים.
בליל 30–31 במרץ השתתף במבצע "כהן קדוש" למיקוש מצפון לצור.
במלחמת לבנון פיקד, בדרגת סא"ל, על מארב שהוצב מצפון לאזור שבו הונחתו כוחות צה"ל מהים.
בנובמבר 1986 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת אלוף-משנה.
ב-27 ביולי 1987 פיקד מלב ים על מבצע חצב עדין, מארב לרכבי מחבלים בפאתי צידון.
יום לאחר המבצע לקה בהתקף לב ונפטר.
הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בנתניה.
היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה.
אורי גיל (נולד ב-1943) הוא תת-אלוף (בדימוס) בחיל האוויר הישראלי.
גיל הוא אלוף הפלות, במהלך שירותו כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי נרשמו לזכותו 7.5 הפלות של מטוסי אויב.
גיל גדל בקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
עם גיוסו לצה"ל ב-1962 התנדב לקורס טיס, וב-1963 סיים אותו במגמת קרב.
שירת במספר תפקידי פיקוד בחיל ולחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה, בין היתר בקרב האוויר רימון 20. לחם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה, במהלכה רשם לזכותו הפלת מטוס מיג 21 סורי תוך כדי טיסה בג'י 8.2. הייתה זו ההפלה בג'י הגבוה ביותר שנרשמה בתולדות חיל–האוויר.
בשנת 1985 השתחרר מצה"ל, אולם הוסיף לשרת כטייס קרב במילואים עד שנת 2003. פרש משירות המילואים בדרגת תא"ל.
לזכותו 7.5 הפלות של מטוסי אויב (הפלה אחת שלו, ב-10 באוקטובר 1973 במלחמת יום הכיפורים, הוכרה כהפלה משותפת המחולקת בין עודד מרום ובין גיל ולכן נחשבת כחצי הפלה.)
גיל מחזיק בשני שיאי גינס בהיותו טייס הקרב הפעיל המבוגר ביותר ובשל ההפלה בג'י הגבוה ביותר של מטוס קרב.
גיל נשוי ומתגורר בעין הוד.
ב-2015 יצא סרט תיעודי על חייו, "בקצה השמיים", בבימויו של אמיר הר-גיל.
אֹוֹרי וידיסלבסקי (נולד ב-14 במרץ 1955) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד, עורך, מפיק ומנהל מוזיקלי ובמאי ישראלי.
המנהל האמנותי של תיאטרון דימונה.
וידיסלבסקי נולד בקיבוץ עין חרוד מאוחד.
אימו, זהרה, הייתה אחייניתו של האמן יוסף בודקו.
בגיל תיכון למד בתל אביב והיה חבר בלהקות רוק.
בוגר האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.
מהמלחינים הבולטים בתחומו ואחד מהפוריים בישראל.
מלחין משנת 1983 לתיאטרון, לקולנוע ולהפקות מחול בישראל ומחוצה לה.
הלחין מאות מחזות ומופעי תיאטרון.
המוזיקה שלו מגוונת וכוללת סוגות מוזיקליות שונות, כגון: ג'אז, מוזיקה קלאסית, בוסה נובה ועוד.
כתב לחנים לקומדיות, טרגדיות, פנטזיות, סאטירות, מחזות זמר, אופרות, קברטים.
וידיסלבסקי מגדיר את עצמו כמלחין יהודי.
הוא משלב בעבודתו מוטיבים חסידיים, ערביים ומזרחיים אחרים, אירופאיים, אמריקאיים ואפריקאיים.
הלחין מחזות ומופעי תיאטרון, בין היתר, עבור תיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון חיפה, החאן הירושלמי, תיאטרון באר שבע, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער והיידישפיל.
משנת 2009 כותב, מביים ומנהל מוזיקלית הופעות קרקס ב"קרקס Y", שהוקם על ידי יניב סוויסה וקרן אלנקווה.
בשנת 1987 הסיר וידיסלבסקי את שמו מהקברט הסאטירי "החילוני האחרון" לאחר שההצגה הועלתה בגרסה מצונזרת בקאמרי, עקב פסילה של מספר קטעים על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
בשנת 1990 הקים את "הדיוואן", קבוצה מוזיקלית שפיתחה את סגנון המוזיקה העממית בישראל.
באותה שנה גם זכה בפרס ראשון בפסטיבל עכו על הלחנה מוזיקה להצגה "פונדק הרוחות".
בשנת 1994 היה מועמד לפרס האוסקר הישראלי בתחום המוזיקה על הלחנה לשני סרטים: "שְחוּר" ו"ארץ חדשה".
באותה שנה, במסגרת שירות המילואים שלו, הלחין את השיר שנבחר לאהוב ביותר בין שירי הלהקות הצבאיות בתוכנית שיר השירים – חורף 73, למילים של שמואל הספרי עבור להקת חינוך מיוחד.
וידיסלבסקי הלחין את רוב שירי הלהקה, חלקם למילים של הספרי.
בשנת 1995 יצרו יחד את השיר "אבינו אברהם", לאחר הטבח במערת המכפלה.
בשנת 2000 העלה וידיסלבסקי מופע מיוחד בהבימה במטרה להילחם באלימות בשם "שרים נגד אלימות".
במופע, אותו ערך וניהל מוזיקלית, השתתפו גילה אלמגור, ריקי גל, יורם חטב, זהבה בן, מיקי גבריאלוב, סי היימן, דני ליטני, באלדי אולייר, יבגני שפובלוב, דפנה ארמוני, איילה אינגדשט, אפרת כהן, יונתן רוזן ושחקנים נוספים מהבימה.
בשנת 2015 זכה בפרס ליוצר מצטיין על שם פינקל מטעם הבימה על חלקו בהצגות "הקמצן", "חיזור גורלי", "פתאום הגיע סתיו" ו"הבן הטוב".
וידסלבסקי נשוי לשחקנית נעמה שפירא, ששיחקה במספר הצגות שהלחין וידיסלבסקי וביניהן: "קיסריה – סופ"ש", "שירה", "פיקניק בחוסמסה", "שיינדלה", "ציד המכשפות", "שש נשים מכוערות מדברות על יופי".
בפברואר 2016 התמנה למנהל האמנותי של תיאטרון דימונה.
בעקבות זאת, העתיק לבדו את מקום מגוריו מתל אביב לדימונה.
שנה הצגה תיאטרון במאי מחזאי 1984 קליגולה קופרודוקציה של החאן ונווה צדק עודד קוטלר אלבר קאמי 1985 הדיבוק החאן יוסי יזרעאלי ש.
אנ-סקי 1985 בצחוק ודמע יהודה נפלה, בצחוק ודמע יהודה תקום עכו דוני ענבר אברהם גולדפדן 1987 החילוני האחרון הקאמרי שמואל הספרי שמואל הספרי 1988 גשם הקאמרי רמי דנון גלעד עברון 1988 תאודור הרצל אורנה פורת 1989 שירה הקאמרי ש"י עגנון 1989 הגולם הקאמרי גדליה בסר היידי ה.
דירת שני חדרים – לליאת דרור וניר בן גל (1987)
חמורים – לליאת דרור וניר בן גל (סוף שנות ה-80 של המאה ה-20)
במערבולת התשוקה – לליאת דרור וניר בן גל (1991)
סיפור אהבה ארץ ישראלי (2017)
הנסיך הקטן – כתיבה יחד עם נעמה שפירא, תיאטרון דימונה (2016)
עריכה, בימוי וניהול מוזיקלי למופעים מיוחדים
חזרתי אל הכפר – ערב שירים המבוסס על שיריו של המשורר הדרוזי נעים עריידי (1990)
בין החומות – מופע פתיחה של פסטיבל עכו המבוסס על שיריו של המלחין רזי אבו באקר (1995)
שרים נגד אלימות – מופע נגד אלימות בתיאטרון הבימה (2000).
חורף 73 – מילים: שמואל הספרי, ביצוע: להקת חינוך מיוחד (1994)
אבינו אברהם – מילים: שמואל הספרי, ביצוע: להקת חינוך מיוחד את השיר (1995)
מכל משמר – מילים: שמואל הספרי, ביצוע: להקת חינוך מיוחד
אשא עיני – מילים: ספר תהילים, ביצוע: להקת חינוך מיוחד
"קארבינה" – מופע קרקס-תיאטרון שהוצג בעכו (2010)
"אליסה בארץ הפלאות" (בהשראת הספר) – ההצגה התארחה בהבימה ובחיפה (2012)
"קיו Q" – מופע המבוסס על שירי להקת קווין
חמורים, שיר אהבה בערבית – מתוך "המופע" חמורים (1988)
אנא בחיבק (שפירושו "אני אוהב אותך" בערבית) (1989)
מלאכים באמריקה – פסקול ההצגה (1997)
מוזאיקה – מוזיקת עולם, בשיתוף נעמה שפירא ומיכל נגרין (2002)
אורי ואלה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה, שעלתה לשידור ב-24 בנובמבר 2016 בערוץ HOT3. את הסדרה יצרו דינה סנדרסון, עפר סקר ויובל שפרמן, שגם ביים את הסדרה.
סדרת ההמשך של הסדרה אורי ואלה (שם קודם: הברווזון המכוער) נקראת טיטו ורוחו.
בדמויות הראשית פבלו רוזנברג, שגילם בעונה הראשונה את צוקי ומגי אזרזר.
הפקת העונה החלה בשנת 2022 ועלתה לשידור בערוץ HOT3 בפברואר 2024.
אורי (שלמה בראבא) ואלה (דינה סנדרסון) הם אב ובתו המתמודדים עם מות אם המשפחה, תמי, בעקבות מחלת הסרטן.
אורי, זמר בעל קריירה יצירתית ומפוארת, מנסה לפתוח את פרק ב' בחייו.
אלה, ללא מטרות ותוכניות עתידיות, מחפשת את עצמה בין הזדמנויות, גברים ועבודות זמניות.
הצימוד של השניים מעכב את ההתקדמות של כל אחד במודע או שלא במודע.
סיפור המסגרת מבוסס באופן רופף על סיפורה האישי של דינה סנדרסון.
מערכת היחסים בין האב לבתו מורכבת ובעלת גבולות לא מוגדרים: "אורי ואלה אוהבים אחד את השנייה, מותה של האם לא פירק את המשפחה, הוא רק גרם להם להתכרבל ולהשתבלל עוד יותר אחד בחייה של השנייה, עד שהגבולות מעט מטשטשים ולרגעים נדמה שהם כאילו זוג."
עמית הרשקוביץ כתבה: "'אורי ואלה' עוסקת, בין היתר, בניסיון של דור אחד להועיל לדור שמתחתיו, לשחרר אותו, להעניק לו אמצעים לבנות את עצמו בעצמו - אם זה אפשרי בכלל.
היא עוסקת גם בדור הקודם, שעדיין לכוד בעצמו בזוועות שאף אדם לא פטור מהם: בכאב, בחוסר הבנה, באשמה ובמוות.
הדיאלוג שלהם עוסק לעיתים קרובות בטפל (בעיקר באוכל).
אבל מתחת לפני השטח תמיד יש משהו אחר, קרבה חזקה שאף אחד לא בדיוק יודע איך להתמודד איתה - והרבה פעמים דווקא מתוכה מתעורר הצורך להרחיק.
והסדרה 'אורי ואלה', בניגוד לדמויות שלה, לא מעוניינת להרחיק".
בינואר 2021 הוכרז שהסדרה נמכרה לשידור בשירות הסטרימינג האמריקאי HBO Max.
פסקול הסדרה מאופיין במוזיקה ישראלית מקורית.
השירים המקוריים בסדרה הם חלק משמעותי ממנה ונוכחים בכל פרק.
שלמה בראבא שר בעצמו ונותן ביטוי נוסף ואחר לדמות של אורי, לתהפוכות הנפש ולכאבים שהוא עובר.
מי שיצרו את השירים שמעטרים את הסדרה הם הצמד גל תורן (סולן להקת "מרסדס בנד", מוזיקאי ושחקן המגלם בסדרה את דמותו של שמוליק), וגיא לוי (נגן קונטרבס ומוזיקאי שהלחין את מופע הילדים "שירים לעמליה" ושירים נוספים).
לא כל השירים נכתבו עבור הסדרה וחלקם יצאו כחלק מפרויקט משותף של גל תורן וגיא לוי שנקרא "ליילי".
במרץ 2017 זכתה הסדרה אורי ואלה ב-6 פרסים, בהם הדרמה הטובה ביותר.
הסדרה זכתה גם בפרס הבימוי שהוענק ליובל שפרמן ובפרס השחקן הטוב בסדרה דרמה שהוענק לשלמה בראבא, פרס עיצוב הפסקול הטוב ביותר לרונן נגל, הצילום הטוב ביותר לגיא רז והעיצוב האומנותי הטוב ביותר לשונית אהרוני.
אורי נוימן (שלמה בראבא): מוזיקאי מצליח ומפורסם בעולם הבידור הישראלי.
בן 60, אלמן טרי, אביהם של אלה ושל שמוליק, שאף מופיע יחד איתו ובמקביל עובד על קריירה מוזיקלית נפרדת.
אלה נוימן (דינה סנדרסון): אישה צעירה שמתגוררת בבית גדול ויפה עם אביה, בת 27, איבדה את אמה לפני כשנה, היחסים בינה ובין אביה מורכבים והעיסוק בהם עומד במרכז הסדרה: "הם חורגים גם מיחסי אב־בת ורלוונטיים לכל סוגי היחסים שאהבה כרוכה בהם."
כנרת (לירון וייסמן): גרושה תל אביבית שמוצאת את עצמה בסיטואציה מביכה מעט וזו מציתה מערכת יחסים בינה לבין אורי.
הוא, אורי, נאלץ לשבור את חומות ההגנה, והיא מנסה למצוא נחמה לאחר שהבית שלה התפרק והיא הורחקה מבנותיה.
וייסמן קיבלה ביקורות חיוביות על משחקה בסדרה.
החבר (עופר סקר): בן זוגה של אלה.
אלה לא מסופקת מהיחסיים הזוגיים שלה איתו, אשר נראים כבויים מעט, חסרי להט וכימיה בסיסית, ומחפשת את דרכה המקצועית.
צוקי (פבלו רוזנברג): שף כוכב והבעלים של המסעדה "פארולה".
מכיר את אורי ואלה כבר שנים מתוקף היותם אורחים קבועים במסעדה, ואף מקיים מערכת יחסים צבעונית עם אלה שצעירה ממנו בכמה שנים טובות.
רוזנברג, המוכר יותר כמוזיקאי, קיבל ביקורות חיוביות על משחקו בסדרה.
שמוליק "שמול" נוימן (גל תורן): אחיה של אלה ובנו של אורי המנגן יחד עם אביו ובמקביל עובד גם על קריירת סולו משלו.
התקשורת מתייחסת אליו לעיתים יותר כאל "הבן-של אורי", ופחות לעצם היותו מוזיקאי בזכות עצמו.
ורד נוימן (ציפי שביט): אחותו של אורי, אישה דעתנית שמנהלת יחסים מורכבים עם אחיה.
בהמשך אלה מתקשרת אליה ומבקשת ממנה לבוא לשהות עם אורי בביתו כדי לראות "שהכל בסדר".
זוהר (אביגיל קובארי): חברתה הטובה של אלה, סטודנטית לאמנות, שזו מזמינה אותה להתגורר איתה ועם אורי בביתם.
היא חובבת שירה ובאחד הפרקים היא שרה דואט יחד עם אורי.
אורי דושי (נולד ב-1963) הוא פסל וצייר ישראלי מזרם האמנות הפוסט-מודרנית.
דושי הוא אמן עצמאי, שהתחיל כמוזיקאי וצלם.
ב-1986, הקליט עם חבר נעורים מגבעתיים, אבי בללי, סינגל ראשון תחת השם: "הכאן" (Akan).
"הכאן" המשיכו בהקלטת תקליט חדש אשר כולל טקסטים באנגלית בלבד, אך התקליט נגנז מסיבות כלכליות.
לאחר הזמן החליט להתמקד בתחום האמנות החזותית.
הוא התחיל למזג צילומים עם ציורים, תוך שימוש בטכניקה מיוחדת של הדפסה דיגיטלית.
מאוחר יותר עבר ליצור פסלים שמדמים תנועה, ויצירת פסלים במקומות ציבוריים המדמים תנועה יומיומית בחיים האורבניים ומשתלבים בנוף.
פסלו הראשון שהוגדר כשהוצב במרחב הציבורי נוצר בשנת 2003 והוצב בעיר גבעתיים.
לאחר מכן הציב פסלים בארבעה עשר יישובים בישראל: ראשון לציון, עין שריד, ירושלים, חולון, רעננה, באר שבע, גבעתיים, מודיעין-מכבים-רעות, חדרה, כוכב יאיר צור יגאל, פתח תקווה, גני תקווה, חיפה ואשקלון.
אורי דושי נולד בשנת 1963 בעיר תל אביב, גדל והתחנך בעיר גבעתיים.
כיום מתגורר ביישוב עין שריד שבשרון.
יצירת האמנות הציבורית הראשונה של דושי, שהיא גם אחת המוכרות שלו, היא "איש עם מזוודה".
היצירה נבנתה בשנת 2003 והוצבה לראווה בעיר גבעתיים.
ב-2005 הציב בהמרכז הרפואי שיבא פסל וב-2007 הוזמן דושי על ידי עיריית פתח תקווה לעצב פסל המברך את היוצאים והנכנסים לעיר.
הפסל הוצב בכניסה לעיר ונקרא "פרידה".
ב-2008 הוזמן דושי לעיצוב פסלים באר שבע.
באותה השנה הוזמן דושי לעצב כרצונו שביל אופניים שלם וכביש ראשי, שוב בפתח תקווה.
ב-2009 עיצב דושי סדרת פסלים מיוחדת הנקראת "טיול לירושלים", הסדרה הוצבה לאורך כביש של חמישה קילומטרים בירושלים.
ב-2011 פסל המתכת הצבוע "Rainy Street Scene" פוסל ונצבע על ידי דושי, והוצב בעיריית ראשון לציון.
ב-2013 38 פסלי מתכת צבועים פוסלו על ידי דושי ונפרשו בעיר אשקלון.
ב-2015 עיצב דושי את סדרת הפסלים "מרדף אחרי הזמן" (פסלי ענק 10X3 מטרים) והציב אותם בלובי של מגדל לוינשטיין.
ב-2016 הציב דושי שתי סדרות של פסלים בעיר חדרה - "Urban Aquarium" ו"פירמידה אנושית".
ב-2015 הוצבו חלק מפסליו מסדרת "אגדה מהאוקיינוס" במרכז הפיננסי אוקיינוס בסינגפור.
בשנת 2018 הוא עיצב כיכר האהבה בעיר אילת.
אורי הולנדר (נולד ב-19 בפברואר 1979) הוא משורר, מוזיקאי, מסאי וחוקר ספרות ואמנות.
אורי הולנדר נולד בתל אביב.
בוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ("שטריקר"), שעל אודותיו כתב לימים ספר שירים ("ימי הקונסרבטוריון התל אביבי").
בשנת 2002 החל ללמוד בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש לאוטמן באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2005 השלים באוניברסיטה זו תואר MA במדעי היהדות (בהצטיינות יתרה).
בשנת 2010 השלים דוקטורט באוניברסיטה העברית (בהנחיית פרופ' חנן חבר), שעוסק במוזיקה בעולמו של נתן זך וכותרתו "המוזיקה של המהפכה: נתן זך 1966-1955".
הולנדר שימש עמית מחקר במרכז למדעי היהדות של אוניברסיטת הרווארד (2011-2010) ועמית קרייטמן במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון (2013-2012).
הוא לימד ספרות ואמנות במוסדות שונים, וביניהם האוניברסיטה העברית, מכללת סמינר הקיבוצים, "עלמא" ומכללת ספיר.
במקביל לעבודתו האקדמית שימש במשך ארבע שנים כמנהל האמנותי של פסטיבל המשוררים הישראלי במטולה (2015-2011), כמנהל משכן האמנים בהרצליה (2015-2014) וכבעל טורים במוסף "תרבות וספרות" של "הארץ" ("פרלודים", "היומיום הספרותי") ובמוסף "ז'ורנל" של "מעריב" ("יריד ההבלים").
משנת 2015 היה מנהלו האמנותי של מוזיאון ראלי בקיסריה עד שנת 2022. מאז 2003 נמנה עם חברי המערכת של הוצאת קשב לשירה.
הולנדר פרסם ספרי שירה ("הפסנתר הנודד", "ימי הקונסרבטוריון התל אביבי"), תרגום (של שירי א"א קאמינגס ומקס ז'קוב), מסה (על הקשר בין ספרות למוזיקה, על שירה מודרנית, על ערים בספרות, על המשורר ישראל הַר ועל הסופר והמסאי דן צלקה) ומחקר.
הוא מרבה לעסוק בקשר בין ספרות למוזיקה, ובמסגרת זו אף שיתף פעולה במופעים שערך עם מוזיקאים כשלמה גרוניך, ערן צור, רונן שפירא, אלון אולארצ'יק, רונה קינן ואחרים.
הולנדר נשוי למשוררת והמתרגמת יעל טומשוב ולהם בן ובת.
מרשומות יריד הקסמים: מסות על שירה, קשב לשירה, 2003
הפסנתר הנודד, קשב לשירה, 2005
דיוקן בקצה החשכה: על שירת ישראל הַר, קשב לשירה, 2007
ימי הקונסרבטוריון התל אביבי, קשב לשירה, 2007 (בצירוף תקליטור)
לקרוא את דן צלקה, אחוזת בית, 2011
הצליל הפוליטי: על מוזיקה אמנותית עכשווית, עריכה ופתח דבר: אורי הולנדר, רסלינג, 2016
ציידי הפרפרים של מונמרטר, נהר ספרים, 2016
קאמינגס, שירים, מאנגלית: אורי הולנדר, קשב לשירה, 2003.
מקס ז'אקוב, נִסים אמִתיים, מצרפתית: אמוץ גלעדי ואורי הולנדר, קשב לשירה, 2006
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, תשע"ב.
פרס שרת החינוך למשוררים בתחילת דרכם, תשס"ה (על ספרו "הפסנתר הנודד")
פרס "טבע" לשירה, פסטיבל המשוררים הישראלי ה-7 במטולה, תשס"ד.
מלגת קרייטמן לבתר-דוקטורט, אוניברסיטת בן-גוריון, 2013-2012.
מלגת הארי סטאר לבתר-דוקטורט, אוניברסיטת הרווארד, 2011-2010.
פרס אריה לובין, האוניברסיטה העברית, 2010.
מלגת ות"ת ע"ש נתן רוטנשטרייך לדוקטורנטים מצטיינים במדעי הרוח, האוניברסיטה העברית, תשס"ו-תשס"ט.
פרס דב סדן, אוניברסיטת תל אביב, תשס"ד.
אורי דה בר (1937 – 5 ביולי 2022) היה אמן רב תחומי ואדריכל ישראלי שהתפרסם בשל יצירותיו המגוונות ובזכות שיתוף קהילות שונות ביצירת האמנות האקולוגית.
הוא הציג עבודותיו בישראל ומחוצה לה בגלריות, מוזיאונים ובמרכזי אמנות.
עבודותיו מוצגות על בסיס קבוע במרכזי אמנות בארץ ובעולם.
דה בר נולד בחיפה, למד בבית הספר היסודי ליאו בק וסיים תיכון מקצועי בשנת 1955. בשנת 1956 התגייס לחיל החימוש והשתחרר בדרגת רב-סרן לאחר שמילא תפקידים פיקודיים.
כקצין מילואים השתתף במבצע קדש, במלחמת יום כיפור ובמלחמת לבנון הראשונה.
בין השנים 1964-1960 למד אדריכלות ב-Akademie für Bautechnik במינכן וקיבל תעודת מהנדס.
לאחר מכן למד בינוי ערים ואומנות באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, בין היתר אצל יוזף בויס.
במקביל ללימודיו, יצר ציורי שמן על בד וציורי אקווארל והשתתף בתערוכות קבוצתיות.
ב-1967 פתח דה בר משרד אדריכלות בדיסלדורף.
במסגרת פעילותו השתתף בתחרויות אדריכלות ובשנת 1968 זכה בפרס בתחרות בינלאומית לתכנון עירוני בצ'כוסלובקיה.
דה בר שב לישראל עם משפחתו ב-1972 ובשנת 1974 עבר להתגורר במדרשת שדה בוקר בנגב עם מקימי המדרשה, ושימש כמנהל הטכני ("מהנדס העיר") של הישוב.
בשנת 1986 קיבל את פרס בן-גוריון על תרומתו בתכנון ופיתוח המדרשה וצריף בן-גוריון בקיבוץ שדה בוקר.
במקביל לפעילותו האמנותית, דה בר היה פעיל במיזמים אקולוגיים וחברתיים לשיפור הערכים האקולוגיים והחברתיים בארץ ובעולם ולהעלאת המודעות בנושאים אלה.
בשנות ה-90 עבר להתגורר בכפר סבא, עמד בראש האגף לשיפור פני העיר בעיריית כפר סבא, ופעל לפיתוח חזות פני העיר ולהצגת אמנות במרחב הציבורי.
נפטר ב-22 ביולי 2022 בגיל 85 בכפר סבא , והובא למנוחות בבית העלמין פרדס החיים בעיר .
כנער למד דה בר אמנות בבית רוטשילד בחיפה, ועסק בה מאז ולכל חייו.
הוא היה אמן מולטי-מודלי ופיתח סגנון אמנותי ייחודי תוך התנסות בז'אנרים שונים.
הוא יצר ציורי שמן, אמנות אקולוגית, מיצבים ופיסול בברונזה ובבטון.
עבודותיו התאפיינו בקווים ועיצובים מעוגלים בדומה לאלמנטים בטבע ובשונה מן העולם המכני והמלאכותי.
במונחים מתחום האמנות ניתן לתאר את יצירותיו כ"ביומורפיות" (Biomorphic abstractionalism).
דה בר שילב ביצירותיו פרקטלים דמויי אלמנטים ביולוגיים בין-ממדיים ומן החלל החיצון.
כאמן, נתן ביטוי למעורבות בבעיות חברתיות סביבתיות ואקולוגיות וביצירת האמנות האקולוגית שלו תלמידי בית ספר ממגזרים שונים, אנשים עם מוגבלויות ובעלי צרכים מיוחדים.
יצירות האמנות שלו השתלבו והתמזגו בנופי העיר והטבע, תוך שימוש באלמנטים ארכיטקטוניים קיימים והפיכתם לאמנות הפיסול הסביבתי.
בתחילת המאה ה-21 החל להקים ולהשתתף בתערוכות בישראל ומחוצה לה באופן מקצועי.
בין היתר הציג דה בר גינות אקולוגיות בכנסת בירושלים, בבית החולים מאיר שבכפר סבא, בקניון ארנה, בכיכר המרכזית בפראג, בפארק סאן גיוליאנו (הגן האקולוגי הגדול באירופה) פרויקט שדה של פרחים עשויים מבקבוקי משקה מפלסטיק "Carpet of Joy" בגואה שבהודו ועוד.
עבודותיו של דה בר מוצגות בגלריות במרכזי אמנות ומוזיאונים בארץ ובחו"ל, בין היתר בוונציה, גנואה, בניו דלהי שבהודו, בבייג'ינג ובניו יורק.
בעבודותיו עשה דה בר, שימוש חוזר בחומרי פסולת יום יומיים ושיתף כאמור, קהילות שונות בבניית המייצבים.
בשנת 2017 השתתף דה בר בתערוכת פיסול בינלאומית בשינגדאו, סין, והציג עבודות שזיכו אותו בתעודת הוקרה ונרכשו על ידי המוזאון הלאומי בבייג'ינג.
מאמצע שנות ה-90 ועד למותו היה חבר קבוע במוזיאון האמנים הבינלאומי, ובנוסף היה חבר באיגוד האמנים הפלסטיים בישראל והשתתף ב-40 תערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה - בכלל זה 4 פעמים בביאנלה של ונציה.
הציפור הצבועה פולין, 1994 הקתדרלה עומר, 1995 פלסטפלורה מוזיאון בת ים, 2005 סביבה ירוקה כפר סבא, 2006 היער הקסום ניו יורק, 2006 תערוכת ציורים מוזיאון חניתה, 2007 פלסטי ספייס מוזיאון אשדוד, 2008 הגינה האקולוגית מייצב בכנסת, ירושלים, 2008 החיים בזבל תל אביב, 2010 חבצלות מים ונציה, 2010 עשר הכיפות-ספירות
בית כנסת בשדה בוקר ניו דלהי, 2006 Balena גנואה, 2016 Carpet of Joy גואה, 2017
אורי דה בר נפטר ב-5 ביולי 2022. הותיר אחריו אישה, זהבה, וארבעה ילדים, בהם העיתונאי שילה דה-בר.
בגיל שנה עבר עם הוריו לעין גב ומשם בגיל ארבע לקיבוץ גבעת חיים.
בשנת 1952 התחולל פילוג בתנועת הקיבוץ המאוחד ואורי עבר עם משפחתו להקים את היישוב החדש גבעת חיים איחוד, בו חי עד היום.
בשנת 1957 התגייס לצה"ל ולאחר קורס קצינים גויס לסיירת שקד (שהוקמה בשנת 1955) והיה בין קציניה הראשונים.
במהלך קורס הקצינים השתתף באליפות צה"ל בריצה ובה גילה את כישרונו.
את אימוניו המקצועיים החל רק לאחר השחרור מהצבא כשהיה כבן 22.
דייג החל לעסוק בריצה למרחקים ארוכים לאחר שירותו הצבאי כשהיה בן 22. הוא התאמן בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכתו של יענקל'ה בורנשטיין.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1968 (בגיל 29) הוא זכה במדליית כסף בריצת 5,000 מטר בתוצאה של 15:38.9 דקות, אחרי יובל וישניצר מאס"א תל אביב שקבע שיא ישראלי חדש של 14:45.6 דקות.
במכביה השמינית שנערכה בשנת 1969 זכה במדליית זהב בריצת 10,000 בתוצאה של 32.09.8 דקות לפני ציון חצרוני (32:11.0 דקות) ויוסף צברי (33:13.6 דקות), שניהם מישראל.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1970 זכה בשתי מדליות זהב והיה בין האתלטים המצטיינים באליפות.
במהלך השנים 1961–1972, השתתף בעשרות מרוצי שדה ומרוצי ערים בישראל ואף ניצח ברבים מהם.
בגיל 33 פרש מקריירת הריצה אליה שב לאחר הפסקה בגיל 40 כשהתחרה במקצי הוותיקים.
דייג נשוי ואב לשלושה ילדים.
לאחר פרישתו מריצה עבד כרכז הבניה בקיבוץ גבעת חיים איחוד וכן כמפקח בניה בפרויקטים רבים ברחבי ישראל.
אורי דאובה (נולד ב-1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש ראש מטה פיקוד הצפון.
לפני כן, שימש מפקד עוצבת ברעם, מפקד חטיבה 226, קצין אג"ם של עוצבת האש ומפקד גדס"ר צנחנים.
דאובה נולד גדל וגר בקיבוץ עין צורים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 2001, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך מונה למפקד פלוגה בגדוד ולחם במלחמת לבנון השנייה.
בין השנים 2009–2011 שימש כמפקד פלנ"ט צנחנים ובהמשך לחם במבצע צוק איתן.
לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של עוצבת האש.
באוגוסט 2019 מונה למפקד חטיבה 226.
ב-27 ביולי 2022 מונה למפקד עוצבת ברעם (חטיבה 300) ופיקד עליה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ב-5 בספטמבר 2024 סיים את תפקידו כמפקד חטיבה 300 ויצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
ב-22 בנובמבר 2024 הוכרז כי דאובה ימונה לראש מטה פיקוד הצפון ויועלה לדרגת תת-אלוף.
דאובה נכנס לתפקיד במרץ 2025.
שלושת אחיו גם הם קצינים: חנוך דאובה, קצין שריון בדרגת אל"ם, כיהן כמפקד חטיבת קרייתי ובעל עיטור העוז.
ניב דאובה קצין בדרגת אל"ם המשמש מפקד חטיבת קרייתי.
ועידן דאובה קצין בדרגת רס"ן.
בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אורי הדסה קלוש (נולדה ב-1974) היא סופרת, בעלת תשובה ומטפלת ברפואה משלימה.
נולדה בשם אורלי אהרוני בכפר ביאליק, להורים חילוניים.
בגיל 3, לאחר שהוריה התגרשו, עברה לגור בקריית מוצקין ולאחר מכן בשכונת הדר שבחיפה.
סיימה בגרות בתיכון בסמ"ת במגמת מחשבים ובצבא שירתה בממר"ם ובבה"ד 7, כמפתחת מערכות מחשוב.
בגיל 23 חזרה בתשובה, לאחר טיול ממושך בהודו, אוסטרליה ובמזרח הרחוק, למדה לתואר ראשון במחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ובמקביל למדה קורסים שונים ברפואה משלימה, תוך התמחות ברפואה סינית ושיאצו.
בגיל 28 פתחה עסק עצמאי הנקרא "עשבתא" (שילוב המילים "עשבים" ו"אסוותא" – רפואה בארמית) המשלב רוקחות טבעית, קליניקה לטיפול באמצעות צמחי מרפא והתאמת תמציות ייחודית על סמך איבחון.
בגיל 29 נישאה לעמיקם קלוש, ממשואות יצחק ועברה להתגורר בבת עין שבגוש עציון.
את הספר הראשון, "מישהו לדבר איתו", כתבה אורי הדסה כמתנה לאחייניתה שהגיעה לגיל מצוות.
הספר נשלח להוצאה לאור "מייזליק ספרים" שקיבלו אותו והוציאוהו לאור בשנת 2010. במהלך השנים הבאות יצאו שישה ספרים נוספים, רומנים היסטוריים ברובם.
הספר "עד שינוסו הצללים" הפך לרב מכר והומחז לראשונה במסגרת "מבצע שישית" באולפנת מעלה לבונה ולאחר מכן הועלה שוב, פעמים רבות בטקסי סוף שנה באולפנות ותיכונים שונים, ברחבי ישראל.
מלבד הספרים שכתבה והוציאה לאור כתבה בשנת 2010 בעיתון מקומי "על המקום" ולזמן מה פרסמה מאמרים בירחון הדתי "פנימה".
קלוש מעבירה סדנאות שונות בנושאים שונים: הכנת משחה מצמחי הקטורת, כתיבה יוצרת, רוקחות טבעית ומקיימת מפגשים והרצאות בספריות ומתנ"סים ברחבי הארץ.
מישהו לדבר איתו – הוצאת "מייזליק ספרים", 2009.
שיעור מולדת – הוצאת ספריית בית-אל 2011.
עד שינוסו הצללים – רומן היסטורי על המרד הגדול וחורבן בית המקדש השני.
שלהי קיץ – רומן היסטורי על ימי הדמדומים של ממלכת ישראל, הוצאה עצמית, הפצה "דברי שיר", 2013.
האסופי מנרבתא – רומן היסטורי על מרד בר כוכבא.
איגרת מארביל – רומן היסטורי על הלני מלכת חדייב.
בכוח השבועה – רומן היסטורי על תקופת האנוסים.
הוצאה עצמית (הוצאת "נביעה") 2021.
The missing queen תרגום לאנגלית של הספר "איגרת מארביל".
רוקחת עשבי הבר – רומן הסטורי תנ"כי על רקע ימי עתליה, מלכת יהודה.
הוצאה עצמית (הוצאת "נביעה") 2023.
מטיל הקוביות - ספר המשך ל"איגרת מארביל", מתרחש 30 שנה לאחריו, בימי מלכותו של מונבז.
הוצאה עצמית (הוצאת "נביעה") 2024.
יאמנה - רומן המתרחש במהלך המאה ה-20 ומספר את סיפורה המיוחד של משפחה לאורך ארבעה דורות.
הוצאה עצמית (הוצאת "נביעה") 2025.
אורי גת (נולד ב-1977) הוא מתופף, בסיסט ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ידוע בעיקר בשל השתתפותו כמתופף של להקת הפאנק-רוק כבד הישראלית "מרסדס בנד".
הוא החל את הקריירה שלו כמתופף בתקופת נעוריו דרך כמה להקות מקומיות, אך אף אחת מהן לא הצליחה בסצנת הרוק'נרול של ירושלים החילונית.
בשנת 1998 הצטרף ללהקה מרסדס בנד, להקת פאנק ירושלמית, יחד עם גל תורן, רונן כוכבי ואריאל שרבקובסקי.
הלהקה הייתה להצלחה גדולה בסצנת הרוק-פאנק של אותה תקופה, ומהר מאוד עברה לתל אביב, שם נשארו חברי הלהקה עד היום.
האלבום הראשון, מרסדס בנד, יצא בשנת 2004, שנים לאחר הקמת הלהקה, והיה להצלחה.
הוא הכיל כמה להיטים, בהם "בואי ונביא לך ת'פאנק", אשר נכתב בידיי גל תורן ואורי גת.
השיר היה להצלחה גדולה ברדיו, עם מספר השמעות רבות ברשות השידור וגלגלצ.
בשנת 2009 יצא אלבומה השני של הלהקה, תביאו בירות, שגם הוא היה להצלחה.
באלבום זה שני שירים שנכתבו בשיתוף של גל תורן ואורי גת, "חגים" ו-"דיסקו קלאב".
השירים אמנם הצליחו בתוך קהל מעריצי הלהקה, אך אף אחד מהם לא יצא לאור כסינגל נפרד, וההשמעות שלהם ברדיו היו מעטות.
בשנת 2011 יצא אלבום שלישי ללהקה בשם זהות, אשר היה תפנית קלה בסגנון המוזיקלי של הלהקה.
באלבום זה היה גת דומיננטי פחות מבחינה לירית, ורק שיר אחד נכתב בשיתוף שלו, "די".
לעומת זאת, באלבום זה הוא שימש לא רק כמתופף על מערכת התופים אלא ניתן להבחין בנגינתו על כלי הקשה שונים (בהם טימפני, מרימבה וכלים דרום-אמריקאים נוספים) לצד שימוש יוצא דופן בפד תיפוף.
השימוש בפד הפך דומיננטי אף יותר באלבום הבא.
בשנת 2019 יצא האלבום האחרון עד כה של הלהקה, מה זה הדבר הזה.
בשלב זה נותרו רק גת ותורן מההרכב המקורי, בעוד שבזמן החולף התחלפו כשלושה נגנים שונים בתפקיד גיטרה בס וגיטרה.
באלבום זה הלהקה פנתה יותר לכיוון של מוזיקה אלקטרונית פסיכדלית, כיוון מוזיקלי שבו חשק גת זה זמן מה.
באלבום ניתן להבחין בו בשימוש בתופים אלקטרוניים לצד פד תיפוף, והסינגל המפורסם ביותר מאותו אלבום, "דאווינים", נכתב על ידו.
אורי דורי (18 באוקטובר 1942 – 8 בינואר 2019) היה יזם, מהנדס וקבלן, איש עסקים ובעל מספר תפקידים ציבוריים, שבמהלך שנות פעילותו שימש כנשיא התאחדות הקבלנים, יו"ר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, יו"ר מכון התקנים הישראלי, ונשיא המרכז הישראלי להעצמת האזרח.
אורי דורי, נולד בשנת 1942 בגבעתיים לרחל וראובן דורי.
בשנת 1960 סיים את לימודיו בתיכון קלעי כבוגר מחזור י"א.
נשא את נחמה גוקובסקי לאשתו בשנת 1965 ונולדו לזוג שלוש בנות, רוית, שרון ודנה, וסך הכל במהלך השנים תשעה נכדים.
דורי נפטר בגיל 76 ממחלת הסרטן.
נקבר בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים.
החל משנת 2024 מוענק פרס דורי.
דורי התגייס בשנת 1960 לנחל המוצנח.
עבר קורס מפקדי כיתות חי"ר וקורס קציני חי"ר.
השתחרר משירות צבאי סדיר בשנת 1964 בדרגת סגן.
במסגרת מלחמת ששת הימים, בכ"ח באייר תשכ"ז, 7 ביוני 1967, הוביל דורי כמפקד מחלקה במילואים את חייליו בחטיבת הצנחנים במילואים, בקרבות על שחרור העיר העתיקה של ירושלים בקרב שנחשב לאחד הקרבות הקשים ביותר במלחמה.
במלחמת ההתשה לחם דורי עם חייליו במסגרת שירות המילואים כמפקד מחלקה בגדוד 28, חטיבה 55.
בשנת 1973 לחם דורי עם חייליו בקרבות בתעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים שם חצו את התעלה והשתלטו על שטחים בגדה המערבית של תעלת סואץ.
במהלך המלחמה נפצע וסירב להתפנות, טופל בשטח וחזר מיד ללחימה.
בשנת 1994 השתחרר דורי משירות מילואים בצה"ל בדרגת סגן אלוף לאחר שסיים את תפקידו כסמח"ט של חטיבת העמקים.
בשנת 1969 לאחר שסיים את לימודיו בטכניון בחיפה כמוסמך בהנדסה אזרחית, החל לבסס את דרכו בפעילות בשוק הנדל"ן כמהנדס אזרחי.
ב־1979, רכש, באמצעות חברת "אכד בנין והשקעות" שבבעלותו, חברת בניה שהתפרקה ושינה את שמה ל-"א.
דורי חברה לעבודות הנדסיות בע"מ".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פעל בעיקר כקבלן ביצוע, בין השאר הקים את מגדל האופרה, מלון הנסיכה אילת, מלון חוות הברון, מלון הדירות מגדלי אילת.
בסוף שנות ה-80 החל לפעול גם כיזם ומשקיע, באמצעות חברת "דורי נכסים", בין השאר הקים את: מרכז חורב בחיפה, קניון לב המפרץ, והיה שותף לרכישת כלבו שלום.
באפריל 1990 הנפיק פעילות זו בבורסה באמצעות חברה בשם "דורי נכסים"; אחר כך מיזג אותה עם "א.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 עסק בביצוע פרויקטים למגורים.
דורי" שבבעלותו הונפקה בבורסה, תחתה הוקמו מספר חברות בת: "דורי בנייה", חטיבת ייזום שפעלה בישראל ובמזרח אירופה; וחטיבת התשתיות והאנרגיה -"דורי אנרגיה".
בשנת 2002 נכנס לשותפות, באמצעות חברת "דורי אנרגיה", עם חברת "אדלטק" שבבעלות איש העסקים יוסף אדלסבורג להקמת תחנת הכוח דוראד (שמה הוא שילוב שמות המשפחה דורי-אדלסבורג).
תחנת כוח המפיקה חשמל מגז.
ב-2010 מכר 40% מ"דורי אנרגיה" לחברת אלומיי קפיטל.
בהמשך החל גם לפעול מחוץ לישראל ורכש חברת בנייה בפולין, שעסקה בעיקר בבניית פרויקטים למגורים, כמשקיעים בחברה גייס את תאגיד "ג'נרל אלקטריק" וחברת "תיאטראות ישראל".
באוקטובר 2007 הונפקה החברה - "רונסון" (Ronson Development) בבורסת ורשה, לפי שווי שוק של 2 מיליארד שקל.
בספטמבר 2007 רכשה חברת "גזית גלוב" מחצית מהחזקות ב"א.
דורי" תמורת 44 מיליון דולר, וב-2011 מכר דורי את יתרת הבעלות על החברה לגזית גלוב.
גם לאחר שמכר את אחזקותיו בקבוצת א.
דורי, המשיך לגלות מעורבות בענף הבנייה, ב-2012 רכש עם שותפים את השליטה בחברת "אורתם סהר".
בנוסף החזיק מניות ותפקידים בהנהלת החברות "א.נ.
דורי הנדסה", "אודור אחזקות", "סטפאהד", "אודור נכסים", "אודור בנייה" ו"אודור התחדשות עירונית".
דורי נטל על עצמו מספר תפקידים ציבוריים בהתנדבות, מתוך הכרה שהצלחה אישית חייבת להיות שלובה בעשייה למען החברה והקהילה.
1993 – 1997 חבר הוועד המנהל של הטכניון – אוניברסיטת מחקר ציבורית בחיפה המתמקדת בלימודי הנדסה ובמדעים מדויקים.
1997 – 2000 נשיא התאחדות הקבלנים – ארגון הפועל לקידום ענף הבנייה והתשתיות בישראל, לשמירת האינטרסים והזכויות של כלל הקבלנים והבונים בישראל ולפתרון בעיות במגוון תחומים מקצועיים של הענף.
בתקופה זו הוביל דורי בהתאחדות שינויים רבים, כשקבע מחדש את מבנה הפעילות שלה, וחיזק את כוחה והשפעתה על מקבלי ההחלטות מכל הדרגים בענף.
1998 – 2000 יו"ר לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים - ארגון הגג של ארגוני המעבידים בישראל.
2009 - 2012 יו"ר אגודת הידידים של סמינר הקיבוצים.
2000 - 2019 חבר בוועד המנהל, והחל מ-2012 יו"ר ההנהלה הציבורית של קרן הקולנוע הישראלי – גוף התמיכה המרכזי בקולנוע הישראלי משנות ה-80 ועד היום.
2010 - 2019 נשיא המרכז הישראלי להעצמת האזרח – עמותה הפועלת לשיפור יכולות הביצוע של הממשל והמגזר הציבורי בישראל.
לאחר מותו ולציון תרומתו העניקה לו העמותה את התואר נשיא של כבוד.
2010 - 2019 חבר הוועד המנהל של כפר נהר הירדן – כפר נופש לילדים המתמודדים עם מחלות כרוניות ומחלות מסכנות חיים.
2014 - 2019 חבר הוועד המנהל של ארגון השומר החדש – עמותה ישראלית העוסקת בשמירה בשטחי מרעה פתוחים, סיוע לחקלאים וחינוך לציונות וחקלאות.
2016 - 2019 יו"ר מכון התקנים הישראלי – הארגון שאחראי להבטיח את התקינה ואת הרמה הנאותה של כלל המוצרים בישראל.
אורי דסאו (נולד ב-1979 בתל אביב) הוא אוצר אמנות וכותב עצמאי.
החל מ-2011 מתגורר ופועל באירופה.
אורי דסאו בעל תואר ראשון (2002) בפילוסופיה, ספרות והיסטוריה של האמנות מאוניברסיטת תל אביב.
בגיל 24 החל לפעול כאוצר תערוכות בגלריות ומוזיאונים באירופה וישראל.
תערוכותיו התקיימו, בין היתר, בביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית ובגלריה הלאומית החדשה, בברלין.
החל מ-2011 התרחבה פעילותו האוצרותית מישראל לאירופה.
דסאו פועל כאוצר, כותב ומרצה ומתגורר כיום בבלגיה.
בין השנים 2004–2008 כתב במגזין סטודיו: כתב עת לאמנות.
דסאו היה עורך אורח של שני גיליונות מיוחדים של המגזין: גיליון 170 (ספטמבר 2007), "עשן בעיניים: צילום מופשט עכשווי", וגיליון 174 (ספטמבר 2008), "בחזרה ל-1980".
ב-2006 שהה בתוכנית אמן (רזידנסי) ב-IASPIS בשטקהולם.
ב-2008 שימש אוצר של גינת הפסלים של עיריית סביון ובשנת 2010 שימש כיועץ לאוסף הצילום של האספן שלום שפילמן (האוסף וכן "מכון שפילמן לצילום", שהחזיק בו, הוקמו בשנת 2010 ופורקו בשנת 2015).
בשנת 2012 נמנה דסאו בין חבר השופטים להענקת הפרס הגרמני לאמנות מדיה דיגיטלית בינלאומית ע"ש נאם ג'ון פייק (Nam June Paik Award).
דסאו לימד באקדמיה בצלאל בירושלים, במחלקה להיסטוריה ותיאוריה בשנת 2008. בין 2014–2016 שימש כמרצה אורח באוניברסיטה לאמנויות בברלין וכן באקדמיה לאמנויות במינכן.
בשנת 2018 שימש כמרצה אורח באקדמיה לאמנות בדיסלדורף שבגרמניה, וב-2019 שימש כמרצה אורח באקדמיה לאמנות במינכן, ובבית ספר לאמנות בעיר גנט שבבלגיה.
דסאו החל לפעול כאוצר אומנות צעיר בגיל 24. התערוכה הראשונה שאצר "נחשו מי מת", גלריה דביר, יולי 2003, התייחסה לדמותו של יאסר ערפאת, מייסד הארגון לשחרור פלסטין (פת"ח) ויו"ר הראשון של הרשות הפלסטינית.
שם התערוכה הוא ציטוט מתוך סצנה מהסרט הישראלי שלאגר (1979) בבימויו של אסי דיין ובכיכובם של הגשש החיוור.
העובדה שערפאת נפטר בנובמבר 2004, כשנה לאחר שהתקיימה התערוכה, הפכה את התערוכה בדיעבד למעין נבואה מקברית שהתגשמה.
בתערוכה הוצגו עבודות של אבנר בן גל, אלי פטל, תמר גטר, ומיכל נאמן ופבל וולברג, לצד יצירות שנעשו במיוחד לתערוכה על ידי האמנים רותי נמט ואדם רבינוביץ.
בנוסף הוצגו בה מקטעים מתוך הסרטים של אורי זוהר, אסי דיין ואפרים קישון.
התערוכה השנייה שאצר דסאו, "חזרת", התקיימה בגלריה גבעון בשנת 2005. שם התערוכה התייחס למאכל, למחלה ולשורש ח.ז.ר.
בשנת 2006 אצר דסאו בביתן הלנה רובינשטיין, שתי תערוכות יחיד: "תרדמון" ו-"הטבע המקורי" של האמנים אלי פטל ואדם רבינוביץ.
ב-2008 אצר את התערוכה "מושבת עונשין" במשכן לאמנות בעין חרוד בהשתתפותם של אבנר בן-גל, מיכל הלפמן, אדם רבינוביץ, טל ר., פבריס ג'יג'י וכריסטוף בוכל.
התערוכה הציגה עסקה עבודות שנעות ממעמד של אובייקט למעמד של סביבה ושמה דגש על הממד הפרפורמטיבי והתיאטרלי של אובייקטים פיסוליים ועל תביעתם לצופה אקטיבי.
בנובמבר 2010 אצר את התערוכה "תורת השלבים" במוזיאון פתח תקווה לאמנות, בהשתתפותם של האמנים אפרת שלם, ג'ניפר אלורה וגיירמו קלזדייה, וואליד בשטי, וולפגנג טילמנס, חיים דעואל לוסקי, ינאי טויסטר, משה ניניו, סטן ברקהאג', שאנון אבנר, תומאס דימנד ותומאס רוף.
בתערוכה הוצגו עבודות צילום, קולנוע ווידאו של אמנים ישראלים ובינלאומיים.
התערוכה עוררה דיון על זהותו, מעמדו ומצבו של המדיום הצילומי על ידי שיבוש, פירוק הגדרות הצילום וגילוי היבטים אחרים של המדיום.
ב-2011 אצר את הביאנלה השלישית בהרצליה, "המכה השנייה" בהשתתפותם של נחום טבת, גיל מרקו שני, פבל וולברג, גרגור שניידר, אבנר בן-גל, רותי נמט ואמנים נוספים.
בספטמבר 2014, בגלריה הלאומית החדשה בברלין אצר יחד עם אודו קיטלמן, מנהל המוזיאון תערוכת יחיד למשה גרשוני, "לא אבא לא אמא".
בתערוכה הוצגו כשמונים עבודות שמסכמות ארבעה עשורי פעילות של גרשוני.
היא נפתחה בשחזור המיצב "מי ציוני ומי לא" משנת 1979, שבוצע מחדש בלובי של קומת האוסף של המוזיאון.
המילים בעברית זעקו מן הקיר, והצגתן במוזיאון בברלין עטפה אותן טענה אותן במשמעויות שונות מאלה שהיו לעבודה כשהוצגה לראשונה בגלריה ג'ולי מ.
ב-2020 פרסם דסאו את "המשולחים: תערוכה בפורמט דפוס" במגזין תיאוריה וביקורת (מס.
התערוכה מציגה שבעה אמנים שעזבו את ישראל בגיל צעיר, טרם הבשלתם היצירתית או לקראתה, ושהשתלבו בעולם האמנות במערב.
דסאו חיבר בין אמנים בני דורות שונים דרך זווית ביוגרפית אישית ומנקודת מבט היסטורית כרונולוגית רחבה יותר, והציע להתייחס לישראל כמרחב שננטש ונותר מאחור.
אצל חלק מהאמנים בתערוכה מרכיב העזיבה פנימי לעבודה ואצל אחרים זהו מרכיב חיצוני, שהפיכתו לפנימי בתערוכה חושפת את האופן בו מעשה האוצרות כופה עצמו מבחוץ אל תוך העבודה.
דסאו מתייחס לעזיבת ארץ ישראל כדי להמחיש את ההשלכות של מעשה האוצרות, להנכיח אותו כשרירותי אך גם כמהותי.
"אביטל גבע ועודד ידעיה", גלריה קונטמפוררי, 2012
"צלקות בסלעים", אנדריאס גולינסקי, גלריה חזי כהן, תל אביב 2012
"פנסיון", גרגור שניידר ונחום טבת, גלריה חזי כהן, תל אביב 2012
Adding to Subtract, אמנים: פרנסיס אליס, דורון גולן, בני אפרת, לותר המפל; גלריה קונטמפוררי, תל אביב, מאי-יולי 2012
"המכה השנייה", הביאנלה השלישית במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2011
"אחיות: תמי ועמית", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, נובמבר-פברואר 2010–2011
"תורת השלבים", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, נובמבר 2010
"טליה סידי: הריק הטוב", סדנאות האמנים בתל אביב, 2010
תערוכת יחיד לגרגורי שניידר, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, חוף אכדיה, יוני-דצמבר 2009
"מושבת העונשין", המשכן לאמנות בעין חרוד, 2008
"תרדמון", "הטבע המקורי", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006
"נחשו מי מת", גלריה דביר, יולי 2003
אורי דהן (נולד ב-7 בדצמבר 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בבית"ר ירושלים.
דהן נולד בחצור הגלילית וגדל בראש פינה.
הוא החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה, אליה הצטרף בגיל תשע, ושיחק בכל קבוצות הגיל של המועדון, עד שבשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-30 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–1 למכבי תל אביב.
ב-13 ביוני 2020 וכבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–1 על הפועל רעננה.
ב-23 ביוני 2021 חתם לארבע שנים במכבי חיפה.
את הופעת הבכורה ערך ב-7 ביולי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, בתיקו 1-1 מול קאיראט אלמטי.
בליגה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 בספטמבר, בניצחון 1–2 על בני סכנין.
את העונה הראשונה במדי חיפה סיים דהן עם 15 הופעות בכל המפעלים.
ב-28 בספטמבר 2022 הושאל עד תום העונה לבית"ר ירושלים.
ב-30 באוגוסט 2023 הושאל לעונה נוספת לבית"ר ירושלים, לא לפני שבקיץ זה הספיק להופיע במדי חיפה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-8 ביולי 2024 חתם לשלוש שנים בבית"ר ירושלים.
שיחק בנבחרת הנוער ובנבחרת הצעירה של ישראל.
אוּרי גופנא (נולד ב-18 בספטמבר 1970) הוא מיקרוביולוג ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.
נולד בתל אביב לרות ולפרופ' רם גופנא, ארכאולוג.
את התואר הראשון בהנדסה ביוטכנולוגית עשה בטכניון והשלים אותו בשנת 1996. בשלב זה עבר לאוניברסיטת תל אביב, שם למד לתואר שני בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה ולתואר שלישי במיקרוביולוגיה.
שני תארים אלה ביצע בהנחיית פרופ' אליאורה רון.
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 2003, עסקה ב"גורמים אלימים בזני E.
מיד לאחר מכן, יצא גופנא לקנדה, שם שימש עמית בתר-דוקטורי בפקולטה לרפואה באוניברסיטת דלהוסי בהליפקס.
בשנת 2005 שב לישראל לתקופת בתר-דוקטורט נוספת באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2007 מונה למרצה בכיר במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה.
בשנת 2012 קודם לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2017, לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 2013–2014 שימש חוקר אורח במרכז הלאומי לסינתזה אבולוציונית בדרהאם שבקרוליינה הצפונית.
גופנא נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב.
מחקרו של גופנא מתמקד בהבנת תהליכי אבולוציה בעולם המיקרואורגניזמים שיש להם השלכות הן לתחום הרפואה והן לתורת האבולוציה.
המחקר של קבוצתו נסוב על שני נושאים עיקריים הקשורים זה לזה: האחד הוא חקר תפקידיהם של העברה גנטית אופקית ושל דנ"א אנוכיי באבולוציה של מיקרואורגניזמים, והשני הוא חקר יחסי הגומלין בין מארח לחיידק, בדגש מיוחד על המיקרוביום של מערכת העיכול במצב בריאותי תקין ובעת מחלה.
עבודתו מתפרשת על פני הרצף המלא של הביולוגיה האבולוציונית, החל בגנומיקה סביבתית והשוואתית, וכלה בבחינת היפותזות ספציפיות באמצעות שילוב של הנדסה גנטית וניסויי תחרות תחת תנאים אקולוגיים רלוונטיים.
מניפולציה גנטית מאפשרת לנתח את תרומתם של רכיבים גנטיים מסוימים, כגון מערכות הגנה (קריספר ומערכות נוספות), מנגנוני רקומבינציה, דנ"א אנוכיי ומגוון גנומי בקרב אוכלוסיות מיקרוביאליות.
פרס וולף לתלמידי דוקטורט (2001)
עמית קאבלי של האקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים (2015)
פרס לזכר נילי רובינוביץ-גרוסמן עבור מדענים צעירים, מטעם האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (2008)
חבר האקדמיה האירופית למיקרוביולוגיה (2018)
פרס סארוב למחקר בסיסי, מטעם האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה (2019)
חבר האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (2020)
אורי וטרמן (נולד ב-6 באוגוסט 1974) הוא איש ניהול ישראלי אשר כיהן בין היתר כמנכ"ל קבוצת שופרסל, מנכ"ל רשת Be ומנכ"ל 012.
וטרמן שירת כלוחם ומפקד ביחידת שלדג.
בשנת 2002 סיים תואר ראשון במנהל עסקים ובשנת 2011 סיים תואר שני במנהל עסקים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2024, וטרמן הוא בוגר תוכנית לימודים מתקדמת למנהלים (AMP - Advanced Management Program) בבית הספר לעסקים של הרווארד.
בשנים 2000–2001 כיהן כמנהל מרחב דרום ומרכז בלאומי קארד.
ב-2002 כיהן כמנהל אגף לקוחות עסקיים בפלאפון.
ב-2005 הצטרף לאינטרנט זהב כסמנכ"ל לקוחות.
ב-2007 מונה לסמנכ"ל לקוחות פרטיים ב-012 סמייל והיה אחראי על מערכי השירות והמכירות של למעלה ממיליון לקוחות.
ב-2010 התקדם וטרמן ומונה למשנה למנכ"ל החברה והיה אמון על השיווק, האסטרטגיה והפיתוח העסקי.
ב-2011 לאחר מכירת 012 לפרטנר מונה לסמנכ"ל החטיבה הקווית של פרטנר ומנכ"ל 012 מובייל, שם הוביל את הקמת המותג.
ב-2014 הצטרף כמנכ"ל לחברת Skyvision Global Networks אשר מתעסקת בתקשורת לווינית.
ב-2018 הצטרף וטרמן לקבוצת שופרסל כמנכ"ל רשת Be, באותם ימים ניו-פארם.
בניהולו הרשת עברה מיתוג מחדש.
בתוך שלוש שנים הרשת, שהפסידה במשך שנים, עברה לרווחיות.
ב-2022 מונה למנכ"ל קבוצת שופרסל.
ב-2024, לאחר רכישת השליטה בקבוצת שופרסל בידי שלומי ויוסי אמיר, סיים את תפקידו בחברה.
לאחר מכן, וטרמן הצטרף כדירקטור לחברת GreenOnyx, חברת אגרוטק ישראלית אשר פיתחה יכולת גידול אפקטיבית וכלכלית עבור ירק חדשני, בשם "Wanna Greens", אשר מטרתו לשנות הרגלי צריכת ירקות.
וטרמן נשוי לנטע ואב לשלושה.
אורי דיין (נולד ב-10 בפברואר 1947) הוא פרופסור אמריטוס למטאורולוגיה סינופטית ולקלימטולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עיקר מחקרו נוגע לסירקולציה באטמוספירה בסקלה סינופטית (תופעות מסדר גודל של כ-1000 ק"מ).
חקר תופעות מזג אוויר קיצוניות, פיזור והסעת מזהמים באטמוספירה, וחקר שכבת הגבול האטמוספירית.
נולד בקהיר, מצרים ב-10 בפברואר 1947. עלה לישראל בשנת 1957. בשנת 1970 קיבל תואר ראשון בגאוגרפיה, גאולוגיה וקלימטולוגיה, עם דגש בלימודי הקלימטולוגיה והמטאורולוגיה.
ב-1974 קיבל תואר מוסמך במחלקה למדעי האטמוספירה.
עבודת התזה התרכזה בפיזור פחמן חד-חמצני בירושלים.
תזת המחקר עסקה ב"פיזור מזהמים באזור אורבני בעל טופוגרפיה מורכבת".
את שלושת תאריו השלים באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן שהה כשנתיים במסגרת פוסט דוקטורט במעבדה לחקר משאבי אוויר של המנהל הלאומי לחקר האטמוספירה והאוקיינוסים (NOAA) בארצות הברית.
במסגרת זו חקר את התנאים האטמוספיריים המעודדים הסעת מזהמים לטווחים ארוכים, ולקח חלק פעיל במספר ניסויים מוטסים לחקר פיזור והסעת מזהמים מעל ארצות הברית.
בשנת 1993 שהה דיין בשבתון בסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA), במעבדה לחקר האטמוספירה והערכת החשיפה למזהמים, ב-Research Triangle Park בצפון קרולינה.
שם התמחה בתחום האופטימיזציה של רשתות לניטור איכות אוויר.
ב-2002 חקר את המנגנונים המטאורולוגיים המווסתים את כימיית המשקעים בעולם, במסגרת שבתון במחלקה למטאורולוגיה של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
בשנים 1985–1997 הצטרף כחוקר בכיר בתחום הפיזיקה של האטמוספירה ושימש ראש קבוצת המחקר בתחום הערכת סיכונים סביבתיים, בוועדה לאנרגיה אטומית במרכז למחקר גרעיני שורק.
בשנת 1997 הוזמן להצטרף לסגל האוניברסיטה העברית.
בשנים 1997-2006 היה פרופסור חבר במטאורולוגיה וסביבה במחלקה לגאוגרפיה פיזית, האוניברסיטה העברית בירושלים, וב-2006 היה לפרופסור מן המניין.
בשנים 2007-2010 שימש כמנהל המחלקה לגאוגרפיה.
קריירה מדעית ומקצועית ונושאי מחקר עיקריים
דיין פרסם קרוב ל-120 מאמרים בעיתונים מדעיים מקצועיים וכ-30 פרקים בספרים מקצועיים.
פיתוח כלים ליישום הקלימטולוגיה הסינופטית במחקרים סביבתיים
מראשית מחקרו עסק דיין בהתנהגות האטמוספירה התחתונה והשפעתה על אופן הפיזור וההסעה של המזהמים הנפלטים בה.
הוא פיתח שיטות לאבחון וקטלוג המצבים הסינופטיים היוצרים מתארי זיהום ייחודיים.
מערך תחנות הניטור בארץ אפשר לראשונה ניתוח סימולטני של מתארי הזיהום השונים, והתאמתם למצבים הסינופטיים אשר שררו בזמן התרחשותם.
במסגרת תקופת הפוסט-דוקטורט במעבדות של המנהל האמריקאי לאטמוספירה ואוקיינוסים (NOAA) פיתח שיטת חישוב למסלולי הסעה ארוכי טווח של מזהמים.
המודל מאפשר למזג בין מאפייני זרימת הרוח לבין הקטגוריות הסינופטיות הגורמות לאירועי זיהום אויר קיצוניים.
במחקר נוסף, בשיתוף עם קבוצת המחקר שלו, הראה כי אין שיטת מיון עדיפה לסירקולציות האטמוספיריות, וממגוון השיטות הקיימות בספרות יש לבחור את זו המסבירה את התופעה הסביבתית אותה חוקרים.
כמו כן, נמצא כי טיב הקשר שבין הסירקולציה לאירוע הסביבתי תלוי בממדי האירוע.
המבנה התרמלי של שכבת הגבול, המשתרעת מפני הקרקע ועד לגובה של כקילומטר, חשוב להבנת תהליכי הפיזור של מקורות פליטה גדולים.
דיין השתתף בפיתוח אלגוריתם ייעודי לחישוב המבנה התרמלי של האטמוספירה מעל ישראל וכלל אגן הים התיכון.
כמו כן עסק בפיתוח שיטות חישה מרחוק באמצעות לייזר רדאר (לידר) ורדאר אקוסטי שאפשרו לראשונה להעריך באופן כמותי את התהליכים היממתיים החלים בשכבת הגבול.
יחד עם קבוצת מחקר של הטכניון ניתח נתוני רום של האטמוספירה בישראל להבנת התלות בין מאפייני שכבת הגבול ובין אופן פיזור מזהמים בה.
חקר תנאי הסעת מזהמים לטווחים ארוכים
כחלק מתקופת הפוסט דוקטורט ב-NOAA השתלב בקבוצות מחקר בארצות הברית בפיתוח מודלים להסעת מזהמים לטווחים ארוכים (Long Range Transport - LRT Modelling).
פיתוח מודלים מסוג זה מאפשר לחשב את מסלולי ההסעה של גושי אוויר מזוהמים באטמוספירה.
מיון רב שנתי של מסלולים אלה תרם להבנת הקלימטולוגיה של מקורות גושי האוויר ותדירות הגעתם לנקודה מסוימת, וכן לאבחנה בין סוגי המשקעים מבחינת חומציותם בהתאם למקורות האוויר.
מקור המזהמים אינו ידוע מראש בכל המקרים.
שימוש באיזוטופים יציבים של עופרת, ומודל LRT הוכיח שעופרת המתגלה בירושלים אינה רק ממקור מקומי אלא גם מזו הנפלטת במדינות אחרות.
במחקר נוסף הראה שהמערכת הסינופטית המאפיינת את הקיץ (הרמה הסובטרופית והאפיק הפרסי) גורמת בארץ לזיהום המגיע מרחוק וחלקו עשיר במתכות רעילות.
בשיתוף עם קבוצת חוקרים מאוניברסיטת שיקגו ומאוניברסיטת בן-גוריון הראה דיין, בעזרת מודל LRT, שמקורם של המים האגורים באקוויפר בנגב, נמצא במדבר מרוחק.
מחקר זה פורסם בכתב העת PNAS.
השפעת הסירקולציה האטמוספירית על הרמה, הסעה ושקיעה של אבק מדברי
דיין עוסק רבות בתנאים המטאורולוגיים לאירועים סביבתיים טבעיים ולאירועים אנתרופוגניים.
היות שישראל שוכנת בספר המדבר, התעניין במקורות סופות האבק הפוקדות את האזור.
ממצאי מחקר שביצע מצביעים על פוטנציאל האבק המדברי בוויסות חומציות המשקעים.
כדי להבדיל בין הסופות מהמדבר הערבי ובין סופות שמקורן בצפון אפריקה, שיתף פעולה עם שלוש קבוצות מחקר - המעבדה למשאבי אוויר של NOAA, לחישוב מסלולי הסופות באמצעות מודל LRT, המעבדה לעיבוד נתוני לוויינים של NOAA והמרכז למחקר גרעיני שורק.
ממצאי המחקר הראו כי סופות האבק החודרות למרכז הים התיכון שונות מהותית מהסופות החודרות למזרחו, בזהות מקורות האבק, בשכבה האטמוספירית המסיעה ובמשכי הסופות.
יחד עם קבוצת מדענים מהוועדה הצרפתית לאנרגיה אטומית, ניתח בסיס נתוני ניטור אבק שנאסף במשך 12 שנים על ידי הלוויין METEOSAT מעל אגן הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי.
הניתוח סייע באפיון קלימטולוגיית סופות האבק בים התיכון ובסביבתו.
נמצא כי השונות הבין שנתית בעומסי האבק הנישאים באטמוספירה היא תופעה בקנה מידה גדול ותואמת את השונות הנצפית באוקיינוס האטלנטי.
מחקר זה פורסם בכתב העת Nature.
ניתוח התנאים המטאורולוגיים הגורמים לגשמי זעף ושיטפונות בזק בארץ
אחד האירועים הסביבתיים הטבעיים שפוקד את ישראל, בשל מיקומה בגבול המדבר הוא שיטפון בזק.
תופעה זו משלבת אספקטים סביבתיים ומטאורולוגיים, וטמונה בה סכנה באזורים מדבריים ובאזורים מיושבים.
מחקרו של דיין היה פורץ דרך בכך שאפיין כמותית את הפרמטרים המטאורולוגים שמסייעים באבחנה מבדלת בין גשם תאי ובין גשם בעל פריסה רחבה כגורם משמעותי בהתפתחות שיטפונות בזק מעל המדבר.
מאוחר יותר הראה כי גשם זה נגרם על ידי פעילות בסקלות שונות באטמוספירה.
לכל אחת מסקלות אלה תרומה ייחודית לחומרת השיטפון.
ניתוח השוואתי של התנאים האטמוספיריים לשיטפונות בזק במזרח התיכון לעומת המערב, מצביע על תנאי התפתחות שונים בשני חלקי אגן הים התיכון.
התנאים האטמוספיריים לאפיון משקעים חומציים
המשקעים החומציים מוכרים בעיקר בשל הקשר בינם ובין זיהום אוויר.
אספקט סביבתי נוסף בחקר הגשם החומצי הוא ניתוח הרכבו הכימי, כדי ללמוד בעזרתו על שינויים בהרכב הכימי של האטמוספירה.
בעת עבודתו במעבדות NOAA ערך דיין מחקר לאומדן החומציות הטבעית של המשקעים.
חומציות זו נגרמת בעיקר בשל נוכחות פחמן דו-חמצני באוויר, ובשל תרכובות אורגניות שמקורן טבעי במספר אתרים בעולם המרוחקים מריכוזי אוכלוסייה - באלסקה, מיין, וסמואה שבאוקיינוס השקט.
תוצאות מחקר נוסף הצביעו על כך שנתונים מדגימה יומית עדיפים ומדויקים יותר על פני אלו שהתקבלו מדגימה שבועית.
על מנת להבטיח סדרת זמן ארוכה ואחידה, פיתח דיין במסגרת שבתון ב-Penn State University שיטה סטטיסטית למיזוג בסיסי הנתונים לגשם חומצי בארצות הברית ובכך ללמוד על השינויים בחומציות באמצעות סדרת זמן ארוכה.
פיזור מזהמים אנתרופוגניים (גזים וחלקיקים)
חלק גדול ממחקרו עוסק באספקטים המטאורולוגיים של זיהום האוויר, במיוחד באינטראקציה שבין תנועות האוויר בחלקה התחתון של האטמוספירה ובין ריכוזי המזהמים הנפלטים בה - ומכאן לתפרוסתם בזמן ובמרחב.
במסגרת שנת שבתון בסוכנות לאיכות הסביבה האמריקאית (EPA) פיתח, בשיתוף עם מדעניה, שיטה סטטיסטית עבור ארגון הבריאות העולמי לבחינת חלופות למערכי הניטור של מזהמי האוויר השונים.
מטרת השיטה היא ייצוג אופטימלי של חשיפת האוכלוסייה למזהמים אלה.
מחקר נוסף הקושר בין אקלים וסביבה מנתח את הדמיון הרב באקלים הים-תיכוני של ישראל בהשוואה לזה של אגן לוס אנג'לס כמפתח להבנת היווצרות ריכוזי האוזון הקרקעי בשני אזורים אלה.
בנוסף למנגנונים המוכרים בספרות, האחראיים לבנית ריכוזי אוזון גבוהים באזור ההר, זיהו מנגנון נוסף חשוב (Convective Debris) הנגרם בשל תפיחת שכבת הגבול בשעות הקיץ החמות, המביאה לצניחה פתאומית של גושי אויר העשירים באוזון.
תופעה דומה זוהתה בבחינת ריכוזי הגופרית הדו-חמצנית הנפלטת מארובות תחנת הכוח "אורות רבין" בחדרה
קיימים אזורים שבהם ממוקמים מספר מוקדי פליטה (תחנות כוח, בתי זיקוק ועוד) ומכאן הקושי בזיהוי הגורם המזהם העיקרי.
על מנת לפתור סוגיה זו היה דיין שותף לפיתוח שיטה סטטיסטית שנעזרת ביחס גופרית דו-חמצנית לתחמוצות חנקן לזיהוי המקור.
מלבד מחקרים שיזם בחקר מקורות זיהום מקומיים בישראל כתלות בתנאים המטאורולוגיים האופייניים לאזור, ניתח גם אירועים בצפון מזרח ארצות הברית ובמרכז אירופה להבנת הגורמים המשפיעים על תפרוסתם בזמן ובמרחב.
הערכת סיכונים סביבתיים בתעשייה הכימית והפטרוכימית
דיין כיהן כראש הקבוצה הסביבתית במרכז הגרעיני שורק, והיה מעורב בקביעת מיקום מתקנים עתירי אנרגיה ובהערכת סיכונים ממתקנים תעשייתיים.
עסק בניתוח התוצאות הסביבתיות של שחרור חומרים מסוכנים לסביבה, תוך כדי הערכת המקור, חישוב שדה הריכוזים והערכת מנות החשיפה והאפקטים הבריאותיים.
ביפנילים עתירי כלור (PCB) הן תרכובות אורגניות רעילות שמציות כחומר מבודד בשנאים.
במהלך שריפה בתחנת כוח משוחרר לאטמוספירה חומר זה בשל פריצת שנאי.
על מנת להעריך את הזיהום הסביבתי מתאונה זו ואת הצורך באמצעי שיקום, פותחה מתודולוגיה להערכת ריכוזי PCB שנספחו בצמחייה שנחשפה לאוויר שהיה עשיר במזהם.
שיטה זו אפשרה שחזור מהימן של עוצמת המקור של ה-PCB לאטמוספירה בעת השריפה.
עתודות הגז הטבעי שנתגלו לחופי ישראל (תמר ולווייתן) העלו צורך ללימוד ולניתוח התוצאות הנלוות של פעילות זו.
מיקום אסדת הטיפול "לווייתן" בקרבה לחוף הצריכה בחינה של שעורי הפליטה הצפויה.
מחקרו של דיין חשף ליקויים תכנוניים רבים ותחזיות הלוקות בהערכת חסר של המתכננים לפליטות מזהמי אוויר, שחלקם מחוללי סרטן, כגון בנזן.
תחזיות אלה נמצאו כבלתי מציאותיות בהשוואה לפליטות מדודות מאסדות גז בתפוקות דומות בעולם, וזאת בשל התבססותה על מתודולוגיה שגויה והתעלמות מתנאים מטאורולוגיים המאפיינים סביבה ימית זו.
חקר ההשפעות הבריאותיות של הסביבה
המזרח התיכון הוא אחד האזורים שבהם התגלו לעיתים קרובות ריכוזים גבוהים של חלקיקי אבק בעלי השפעה שלילית על הבריאות.
מחקריו של דיין בנושא מצביעים על התרומה של הסעת חלקיקים אלה מטווח רחוק, יחד זיהוי מקורם, ומראים כיצד התנאים סינופטיים משפיעים על הרכבם הכימי ועל רעילותם.
אחד המכשולים באיתור הקשר בין החשיפה לריכוזי האבק לאירועים לבביים חריפים הוא העדר עדויות אודות החשיפה ברמה תת-יומית לריכוז האבק.
שימוש בנתוני רפואה טלפונית (Telemedicine) אפשרו לראשונה להוסיף מידע חשוב על אודות העיתוי המדויק של הופעת התסמינים הראשונים להערכה מהירה ומדויקת יותר של הסיכון המוגבר.
אוּרִי הַבֶּר-שַׁיִים (8 בפברואר 1926 – 16 בספטמבר 2020) היה פיזיקאי ואיש חינוך ישראלי-אמריקאי שכיהן כפרופסור באוניברסיטת בוסטון ואשר נודע כמומחה עולמי להוראת הפיזיקה.
אורי הבר-שיים נולד בברלין, הצעיר מבין חמשת ילדיהם של יצחק הבר-שיים ובתיה לבית ברנר.
אביו היה פעיל ציוני ומהנדס.
ב-1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והם התיישבו ברחובות.
אביו מונה לפרופסור להנדסה אזרחית בטכניון ובמקביל נמנה עם מייסדי בית הספר התיכון במושבה (לימים תיכון דה-שליט), בו למד אורי הבר-שיים בנערותו והיה לבוגר המחזור הראשון שלו.
ניגן בפסנתר מגיל צעיר ואף היה חבר בהרכבים קאמריים.
בתקופת מלחמת השחרור למד פיזיקה, מתמטיקה וכימיה בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים והיה מתלמידיו המובהקים של יואל רקח, שהיה המנחה שלו לתואר שני.
במהלך לימודיו גויס לחיל המדע (חמ"ד).
עם סיומם נשלח, בדומה לחמישה מחבריו המצטיינים, ללימודי דוקטורט בחו"ל – מתוך כוונה לשלבם בעשייה הביטחונית עם חזרתם לישראל.
ב-1949 נשלח הבר-שיים לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו, שם המנחה שלו היה אנריקו פרמי, ידידו של רקח ומגדולי הפיזיקאים בעולם באותה עת.
הוא עסק בחקר קרינה קוסמית.
ב-1951 שב לישראל, התמנה לחבר סגל במכון ויצמן למדע והיה מעורב בפרויקטים ביטחוניים במסגרת חמ"ד.