tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רכיכות אלו חיות סמוך לפני שטח הים ומשתמשות ברוחות וזרמי האוקיינוס על מנת לנוע.
הצד הכחול של גופם פונה כלפי מעלה, כך שהוא משתלב עם הצבע הכחול של הים והצד האפור פונה כלפי מטה, ומשתלב עם האור החודר דרך שטח פני המים.
הדרקון הכחול הוא טורף הניזון מיצורים ימיים אחרים, חלקם אפילו ארסיים וצורבים כמו שלפוחן מצוי.
הוא אף משתמש בארס של הטרף לצורך הגנה עצמית, כך שמגע איתו יכול לגרום לצריבה.
מבנה הגוף של הדרקון הכחול שונה מאוד מחלזונות ים אחרים.
צורתו מזכירה מעין דרקון (מכאן מגיע השם "הדרקון הכחול").
הוא חסר שריון בעל מבנה המזכיר "נוצות", אשר משמשות גם כאצבעות.
צבעו כחול בוהק במיוחד, המקנה לו הסוואה על פני שטח המים.
גודלו הוא כ-, ובקצהו זנבו עוקץ.
בדומה לחלזונות אחרים, גם הדרקון הכחול הוא הרמאפרודיט.
לאחר הזדווגות שני בני הזוג מטילים ביצים מופרות, לרוב בתוך גופות של בעלי חיים מתים.
אמצעי ההגנה העיקרי של הדרקון הכחול הוא העוקץ שלו.
הדרקון ניזון מארסן של שלפוחן מצוי, סיפונופורים ומדוזות, אשר משמש לו לא רק כמזון אלא גם כאמצעי לתקיפה.
הוא אוגר את הארס בתוך "הנוצות" שלו ומזרים אותו דרך העוקץ בזנבו.
הארס יכול להיות קטלני עבור בעלי חיים ימיים ויבשתיים, לרבות בני אדם.
בין תסמיני העקיצה ניתן למנות בחילות, הקאות, תגובות אלרגיות, כאב, צריבה ודלקות שונות באזור העקיצה.
בעזרת שק גז הנמצא בבטנו של הדרקון הוא יכול לצוף על פני המים.
בשל מיקומו של השק היצור צף הפוך כאשר חלקו התחתון מופנה כלפי מעלה.
חלקו העליון של גופו הוא למעשה כף הרגל (בחלזונות ים אחרים כף הרגל נמצאת דווקא בחלק התחתון) לחלק זה יש גוון כחול או כחול לבן במקרים מסוימים.
בית הגידול של הדרקון הכחול הוא בסביבה מימית ופושרת, במזג אוויר טרופי, תנאי סביבה דומים לתנאים בחוף של קווינסלנד, אוסטרליה, שם אותר לראשונה כאשר נסחף אל החוף.
למרות זאת, ישנן עדויות לכך שהיצור נמצא בכל האוקיינוסים.
הדרקון הכחול אינו נע הרבה בכוח גופו, אלא נותן לזרם להוביל אותו כאשר הוא שוכב הפוך על גבו.
דפוס פעולה זה הוא שאפשר לו להיסחף אל החוף ולהתגלות לעיני המין האנושי.
הדרקון הכחול ניזון מבעלי חיים ימיים.
הוא מסוגל לעכל ארס של מדוזות ובפרט ארס של המדוזות הכחולות.
כיום לא ידוע לאדם אם קיימים טורפים או אויבים טבעיים לדרקון הכחול.
הדרכה הורית או הנחיית הורים (Parent training) היא התערבות פסיכו-חינוכית לשינוי דפוסים של הורות שמטרתה להנחות הורים להתמודד ולטפל בקשיים של ילדיהם באמצעות לווי רגשי, ומתן תמיכה והכוונה לגבי הורות יעילה.
ההורים פוגשים איש מקצוע מהתחום הטיפולי אשר מסייע להם להתמודד עם הקשיים של ילדיהם, ההדרכה ההורית מקנה להם כלים להתמודד עם הקשיים של הילד, מעניקה להם ליווי רגשי ותמיכה, ומסייעת להכיר ולהבין את הבעיה של ילדיהם.
לעיתים ניתן לטפל בקשיים של ילדים באמצעות הדרכת הורים בלבד.
מחקרים הוכיחו כי הדרכה הורית יעילה בטיפול בבעיות כגון: קשב וריכוז, התנהגות, ויסות רגשי וכעסים, בעיות התפתחות והפרעות תקשורת, הפרעות חברתיות, דיכאון וחרדה.
הדרכה הורית היא אחת התחומים הנחקרים ביותר כטיפול לבעיות התנהגות, במיוחד כטיפול להפרעת התנגדות (ODD) ולהפרעת התנהגות (CD) הטיפול יעיל בהפחתת התנהגות לא רצויה של ילדים ושיפור הבריאות הנפשית של ההורים.
נערכו מחקרים על טיפול באמצעות הדרכה הורית למגוון בעיות התנהגות של ילדים בהקשרים אחרים.
מגבלת המחקר הקיים על הדרכה הורית כוללת חוסר ידע על מנגנוני השינוי והעדר מחקרים עם תוצאות ארוכות טווח.
הדרכה הורית עשויה להיות קשה ליישום במקרים בהם ההורים לא משתפים פעולה באופן מלא בטיפול בשל קשיים פסיכופתולוגיים, יכולת קוגניטיבית מוגבלת, סכסוך מתמשך, או חוסר יכולת להשתתף במפגשים שבועיים.
הדרכה הורית פותחה לראשונה ב-1960 על ידי פסיכולוגים לילדים אשר ניסו לשפר התנהגות לא רצויה של ילדים באמצעות התערבות בשינוי ההתנהגות ההורית.
המודל ששימש את החוקרים היה בהשראת עקרונות ההתניה האופרנטית וניתוח התנהגות יישומי.
הטיפול, אשר נמשך בדרך כלל מספר חודשים, התמקד בהורים שלמדו לתת חיזוקים חיוביים, כגון שבחים ופרסים, להתנהגויות המתאימות לילדים ובקביעת גבולות ברורים, ושימוש בשיטות שנועדו להסית את תשומת הלב מהתנהגות בלתי הולמת.
לפי האנציקלופדיה החינוכית מטרתה של 'הדרכת הורים' היא להקנות להורים כללי התנהגות רצויים כלפי ילדיהם דרך הפעולה יכולה להיות שיטתית או זמנית.
בחלק מהמקרים ההורים לומדים דרכים לחינוך ולטיפול בילד ובחלק אחר מהמקרים מקנים להורים דרכי התנהגות רצויות בחייהם שלהם, המשפיעות בעקיפין על התנהגות ילדיהם.
ההורים מגיעים להדרכה הורית על ידי הפנייה של גורם חינוכי או גורם רפואי שזיהו קשיים בתפקיד ההורי אך לעיתים הם פונים להדרכה הורית באופן עצמאי.
ההדרכה מתקיימת במסגרת קבוצתית וסדנאית - בית ספר להורים או תהליך פרטני.
בעיות רגשיות והתנהגותיות של ילדים הם דבר שכיח.
מחקרים מראים כי להורות תפקיד חשוב בסיוע הפיכת הבעיה לזמנית במיוחד בשנים הראשונות לחיי הילד.
הורות מעצבת ומפתחת דפוסים קוגניטיביים, רגשיים וחברתיים אשר משפיעים על עתידו של הילד.
הורות גרועה, השגחה הורית לקויה, היעדר גבולות, מצב בריאות נפש של הורים, מתח או שימוש בסמים, כל אלה תורמים לבעיות התנהגות אצל ילדים כבר מגיל צעיר.
התוצאה לטווח הארוך גובה מחיר כבד מהחברה במיוחד במדינות מתפתחות המצב הסוציו-אקונומי מנבא הורות לקויה ובעיות התנהגות מצד הילד.
שיטות חינוך גרועות והתנהגות בעייתית של הילד תורמת ליצירת "מחזור כפייה", שבו אדם אחד מתחיל לשלוט בהתנהגות של אדם אחר באמצעות התנהגות שלילית.
האדם הנשלט מגיב בהתנהגות שלילית ומתחיל קרב של התנצחויות.
תוכן המפגש והמיומנויות הנלמדות בהדרכה ההורית משתנה בהתאם לגישה של המטפלים.
ברוב המקרים ההורים מודרכים להגדיר, לצפות ולהקליט התנהגויות של ילדם, טובות וגרועות כאחד.
נוהל מעקב זה מספק מידע שימושי עבור ההורים והמטפלים על מנת להגדיר מטרות ספציפיות לטיפול, וכדי למדוד את ההתקדמות של הילד לאורך זמן.
הורים לומדים לתת הוראות ממוקדות ותמציתיות באמצעות קשר עין ודיבור רגוע.
מתן חיזוקים חיוביים על התנהגויות חיוביות של הילד הוא אחד מעמודי תווך של הדרכה הורית.
בדרך כלל, ההורים לומדים לתגמל התנהגות נאותה באמצעות תגמולים חברתיים (כגון שבח, חיוכים, וחיבוקים) וכן חיזוקים משניים (כגון מדבקות או נקודות לקראת גמול גדול במסגרת מערכת תמריצים נוצרה בשיתוף פעולה עם הילד).
בנוסף, הורים לומדים להתמקד ולחלק את ההתנהגות לרצף התנהגויות ולתגמל כל אחד מן השלבים הקטנים שהילד שלהם משיג כדי להשיג מטרה גדולה יותר (מושג זה נקרא "קירובים עוקבים").
בהדרכה הורית לומדים ההורים לקבוע גבולות כראוי באמצעות טכניקות מובנות כתגובה להתנהגות השלילית של ילדם.
הדרכים השונות שבהן ההורים לומדים להגיב בצורה חיובית לעומת התנהגות שלילית של ילדם נקרא לפעמים חיזוק שלילי.
הורים לומדים להתעלם מהתנהגות שלילית של ילדם בתנאי שאינה מסוכנת, הם מתרגלים התעלמות מהתנהגות שלילית ולומדים להשתמש בטכניקת הזמן הקצוב בעקבות התנהגות בלתי רצויה של הילד, בטכניקה זו (המשמשת כסוג של חיזוק) ההורים לא מסבים את תשומת לבם לילד במשך זמן קצוב.
הורים גם הם הציגו את השימוש הנכון של טכניקת הזמן קצוב, בו ההורים מתעלמים מהילד לתקופת זמן קצובה מראש.
ההורים לומדים גם למנוע הטבות לילדם, כגון זמן צפייה בטלוויזיה או משחק, באופן שיטתי בתגובה להתנהגות בלתי רצויה.
בכל האסטרטגיות האלה, המטפל מדגיש כי ההשלכות צריכות להינתן בשלווה, באופן מיידי, בעקביות, בצורה מאוזנת המעודדת התנהגויות חיוביות.
בנוסף למתן חיזוקים חיוביים והצבת גבולות בבית, תוכניות רבות להדרכת הורים נוהגות לשלב שיתוף פעולה עם המורה של הילד כדי לעקוב אחר ההתנהגות בבית הספר ולקשר אותה אל תוכנית התגמול בבית.
אלמנט נוסף ומשותף לתוכניות רבות להדרכה הורית, ההורים לומדים להיערך לקראת התנהגויות בעייתיות במצבים שבדרך כלל קשים עבור הילד, כמו להיות במקום ציבורי.
האימון בדרך כלל מועבר על ידי מטפלים (פסיכולוגים או עובדים סוציאליים) בטיפול יחידני או קבוצתי המתנהל בעיקר עם ההורים ולא עם הילד, ילדים יכולים להיות מעורבים כאשר המטפל וההורים מוצאים לנכון לערב אותם.
קורס הכשרה טיפוסי מורכב מ-12 שבועות של מפגשי ליבה, עם תוכניות שונות שכוללות ארבעה עד 24 מפגשים שבועיים.
הדרכה הורית אינה מנוצלת במידה מספקת וההדרכה למטפלים מוגבלת; לא נעשה שימוש נרחב בהדרכה הורית מחוץ למסגרות קלינית ומחקר.
תוכניות ההתערבות מתייחסות לתפיסות ההתפתחותיות בהתאמה לצורכי הילד ובמתן עצות לגבי הורות יעילה.
ההתערבות היא פסיכו-חינוכית וכוללת שינוי דפוסים של הורות, היא יכולה להיעשות עם אחד ההורים או שניהם לעיתים ללא טיפול בילד.
קיימים מספר סוגים של התערבויות שהמוקד הוא היחסים בין ההורה לילד.
בנוסף קיימת גישה טיפולים שמתייחסת לשינוי בתפקוד ההורי, ביחסי הכוחות או בתקשורת.
טיפול נוסף הוא טיפול מערכתי המתמקד במשפחה.
הדרכה הורית היא גישה חינוכית הנשענת על בסיס תאורטי של גישות מתחום הפסיכולוגיה.
הטיפול ההתנהגותי הוא גישה טיפולית לשינוי דפוסים של התנהגות המבוססת על ההנחה שתגובת הסביבה בעלת השפעה משמעותית על התנהגות האדם.
הגישה מתבססת על עקרונות של תורת הלמידה ומטרתה ללמד את ההורים טכניקות לעיצוב התנהגותם של הילדים.
הדרכת ההורים נעשית במקביל לטיפול הילד, מטרת ההדרכה היא בזיהוי קשיי הילד וצרכיו ובשמירת תחושת ההצלחה וההנאה שחווה הילד בטיפול.
במסגרת הטיפול ההתנהגותי נבנית תוכנית מותאמת הכוללת מתן חיזוקים שונים למטופל מסביבתו.
בטיפול זה ישנו דגש על ניתוח התנהגות הפרט והשלב ההתפתחותי בו הוא נמצא וחיפוש אחר גורמים סביבתיים שהובילו להתפתחות אותה התנהגות.
הטיפול מתאים לילדים הסובלים מבעיות התנהגות, קושי עם גבולות וקבלת סמכות.
הגישה האדלריאנית מבוססת על תורתו של אלפרד אדלר אשר האמין כי כדי להבין את האדם יש להבין את הרקע המשפחתי והחברתי ממנו הוא בא.
ההורים צריכים לפצות את הילד שמרגיש נחות מהם על ידי אהבה וקבלה.
אחד העקרונות המרכזיים בגישה זו היא הבחירה החופשית והיא זו שקובעת את הדרך בה יפרש האדם את המציאות, ולכן תפקיד ההורה הוא להנחות את הילד להיות אחראי על בחירותיו ולפרוס בפניו את כל האפשרויות העומדות בפניו כדי לעזור לו לפתח גישה אינדיבידואלית לתפיסת המציאות שלו.
בגישה זו הדגש הוא על היחסים בין ההורים לילדיהם.
טכניקות הטיפול הן טכניקות של התערבות ומתן כלים מעשיים לטיפול בילד מתוך הבנה של מטרות התנהגות הילדים והאינטראקציה בין הילד להוריו תוך הדגשת הערכים המשתקפים מהן על חיי היום יום.
הדרכת ההורים והמשפחה מתקיימת בפגישות אישיות ובפגישות קבוצתיות, כאשר המטרה החשובה ביותר היא ליצור אווירה משפחתית טובה ולבנות יחסים איכותיים ומשמעותיים בין ההורים לילדים שיובילו להשגת המטרות המשפחתיות והאישיות.
הגישה ההומניסטית שנקראת גם הגישה הרוג'ריאנית, מתמקדת בהורה כאדם ובהורות כחוויה משמעותית בחייו.
הדגש הוא על האופי האישי המיוחד לכל אדם, לכל ילד ולכל משפחה.
בשיטת טיפול מסוג זה הטיפול מכוון לקידום האפשרות של הגשמה עצמית וממוקד בחווייתו הסובייקטיבית של המטופל.
במהלך הטיפול המטפל משתמש בעיקר בטכניקת של שיקוף ובכך מאפשר למטופל להוביל את הטיפול על מנת לפתח את יכולתו להגשמה עצמית.
הגישה המערכתית-תקשורתית, התמקדה בהבנת התנהגות הפרט בהקשר החברתי שבו הוא פועל.
אופן ההתארגנות של המשפחה (כגון, קרבה-ריחוק, תפקידים במשפחה) משפיע ישירות על חברי המשפחה, על התנהגותם ותחושתם הפנימית.
מחקרים רבים בוחנים בהרחבה את נושא ההדרכה הורית בהקשר לבעיות התנהגות של ילדים.
הדרכה הורית נוטה להיות בעלת השפעה גדולה יותר עבור ילדים צעירים מאשר ילדים בוגרים, אם כי ההבדלים בין קבוצות הגיל לא היו משמעותיים מבחינה סטטיסטית.
שיפור בריאות הנפש של ההורים (דיכאון, מתח, עצבנות, חרדה, תחושה של חוסר ביטחון) וכן התנהגות הורית הוא משמעותי.
השיפור בהתנהגות של הילד וההורה החזיקו מעמד עד שנה לאחר סיום ההדרכה ההורית, למרות ההשפעה הקצרה, נעשו מחקים מעטים על משך העמידות של השפעת הטיפול.
למשפחות המצויות במצוקה כלכלית הדרכה הורית הייתה יעילה פחות מאשר למשפחות אחרות, הטיפול יכול היה להיות יעיל יותר אם המשפחות מעוטות ההכנסה היו מקבלים טיפול פרטני ולא טיפול קבוצתי.
באופן כללי הטיפול הקבוצתי היה פחות יעיל מהטיפול היחידני וכן תוספת של טיפולים פרטניים לילד לא שיפרו את התוצאות.
הדרכה הורית להורים בעלי הפרעות נפשיות, התמכרויות, ודיכאון לאחר לידה הניבו תוצאות פחות טובות.
ייתכן שהסיבה היא: "היכולת של ההורים ללמוד וליישם את המיומנויות נלמדות", ההורים לא היו מסוגלים להישאר בתוכנית או שלא הצליחו ליישם את הכישורים שנרכשו בהדרכה ההורית בבית.
פרלונג (2013) הגיע למסקנה כי הדרכה הורית המתבצעת בקבוצה יעילה בהפחתת בעיות התנהגות, ומשפרת את בריאות ההורים ואת כישורי ההורות שלהם, אבל אין מספיק ראיות כי ההדרכה ההורית הקבוצתית יעלה למדדים של "בעיות רגשיות, חינוכיות ויכולות קוגניטיביות של הילד".
תנאים נוספים לבעיות התנהגות של ילדים
למרות המחקרים הרבים הבוחנים את השפעתה של הדרכה הורית על בעיות התנהגות, נערכו מחקרים להשפעתה של הדרכה הורית כהתערבות בתנאים אחרים.
במשפחות של ילדים עם הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות (ADHD) קיימים עימותים רבים יותר, כאשר ההורים מראים "יותר הורות שלילית ולא יעילה (למשל, כוח אסרטיבי, ענישה, חוסר עקביות) ופחות הורות חיובית או הורות חמה, ביחס להורים של ילדים ללא הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
הדרכה הורית מטפלת בהורים שתפקודם לקוי או בבעיות שקשורות לבית הספר ולקשיים לימודיים בקרב ילדים עם הפרעת קשב, כמו בעיות הקשורות להשלמת משימה או עבודה בצוות.
לדברי פפינר והאק (2014) בתי הספר משתמשים בהדרכה הורית כטיפול לילדים עם הפרעת קשב, אך נשאלת השאלה מהי הגישה הטובה ביותר להדרכה הורית ניתוח של תוצאות המחקרים תמכו בשאלה זו מכיוון שנמצאה שונות רבה בגישה שבה ההדרכה ההורית אמורה להתבצע.
מניתוח זה עולה גם כי חוקרים המעורבים במחקרים אלה לעיתים קרובות מעדיפים שהאימון יהיה מבוסס על הצרכים של המשפחה.
בגרסה זו לעומת זאת, לא נוצרו הבדלים משמעותיים ביעילותה של הדרכה הורית במחקרים השונים.
בסקירה של קוכראנה (Cochrane) בשנת 2011 נמצאו ראיות כי הדרכה הורים משפרת את התנהגות הילד בכלל ואת הלחץ של ההורים בטיפול בהפרעת קשב, אם כי יש השפעה מועטה על התנהגויות ספציפיות של קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
החוקרים הסיקו כי קיים מחסור בנתונים על מנת להעריך הישגים לימודיים, וכן קיים סיכון להטית המחקרים בשל מתודולוגיה דלה.
הראיות הקיימות לא היו מספיק מובהקות כדי ליצור הנחיות קליניות ברורות לגבי הדרכה הורית לטיפול ב-ADHD, או כדי לקבוע אם הדרכה הורית יעילה בטיפול פרטני או קבוצתי.
בסקירה שנערכה בשנת 2009 לתוצאות מחקר ארוך טווח לילדים עם תסמונת טורט (TS) הראתה כי כאשר יש גם מחלות רקע אחרות, הדרכה הורית יעילה להתמודדות עם התפרצויות וניהול כעסים.
המכון האמריקאי הלאומי לבריאות הנפש הגדיר את "הפער בין טיפולים המבוססים על מחקרים לשירותים קהילתיים" כתחום הזקוק למחקר מיידי באופן דחוף.
הדרכה הורית לבעיות התנהגות בקרב הורים לילדים על הספקטרום האוטיסטי הוא תחום שנחקר בשנים האחרונות.
הספרות המחקרית תומכת במידה רבה בהדרכה הורית, אבל כאמור יש מספר מגבלות של המחקר.
קיים חשש מיישום של טיפולים בקהילה המבוססים מחקרי שדה (בניגוד למחקר הנערך בתנאי מעבדה), לא ניתן למצוא קשר מובהק בניסויים קליניים הכוללים אוכלוסיות וקהילה מורכבות.
כדי לנסות לפתור בעיה זו נערכו מחקרים בתחום הדרכה ההורית בתנאי מעבדה לפי קריטריונים המדמים את "העולם האמיתי" לא נמצאו הבדלים משמעותיים ביעילות של הדרכה הורית בין המחקר שנערך בתנאי מעבדה למחקרי השדה או בטיפול שניתן על ידי מטפל שהתמחה בהדרכה הורית לעומת מטפל שאינו מוחה בתחום.
בשנות ה-90 ניתנה תשומת לב מוגברת להשפעת הגיוון התרבותי על תוצאות ההדרכה ההורית בטענה כי שיטות החינוך מושרשות בתרבות בביקורת שנערכה בשנת 2013 התברר כי הדגש שהושם על הבדלים אתניים ותרבותיים לא הצדיק את יעילותו.
מגבלות אחרות של המחקר הקיים הן שמחקרים נוטים להתמקד באופן מובהק בסטטיסטיקות ולא בשינוי משמעותי קליני (למשל, אם התפקוד היומיומי של הילד ממש משפר), אין נתונים על אחריות סביבתית ארוכת טווח של השפעות הטיפולומעט מאוד ידוע על תהליכים או מנגנונים שבאמצעותם הדרכה הורית משפרת תוצאות.
מלבד הדרכה הורית ניתן לבנות תוכניות הכשרה יעילות יותר להורים שלא רוצים או לא מסוגלים להשתתף במפגשים שבועיים לדוגמה הורים עם פסיכופתולוגיה משמעותית (כגון בעיות בשליטה בכעסים, הפרעות קשב וריכוז, דיכאון, התמכרויות), יכולת קוגניטיבית מוגבלת, או הורים שנמצאים בסכסוך מתמשך.
הדרכה הורית פותחה בשלהי שנות ה-60 המוקדמות כמענה לצורך שהתעורר במרפאות לבריאות הילד בארצות הברית.
ממחקר שנערך ברשת מרפאות אלו ברחבי ארצות הברית התברר כי הטיפולים היו יעילים במידה רבה עבור ילדים צעירים עם בעיות התנהגות.
מספר פסיכולוגים לילדים בניהם רוברט והלנר, קונסטנס האנף, מרתה א.
ברנל, וג'רלד פטרסון,היוו השראה לפיתוח טיפולים חדשים המבוססים על עקרונות התנהגותיים של התניה אופרנטית ויישומי ניתוח התנהגות.
פטרסון ועמיתיו שיערו כי הורות בתנאים סביבתיים קשים יכולה לחבל ביכולת ההורות, ולהוביל להתנהגות שלילית של הילד.
המחקרים בין השנים 1985−1975 התמקדו בהשפעות לטווח הארוך ותמכו בהרחבת הטיפול מחוץ למרפאה (כגון בבית או בבית הספר), התחשבות בהשפעה של המשפחה המורחבת (כגון הורות משופרת עם אחים), והתמקדות בשיפור התנהגותיות חברתיות (כגון שיפור יכולת להתיידד).
מאז 1985, הספרות בנושא הדרכה הורית גדלה ומעמיקה, החוקרים בוחנים נושאים מגוונים, כגון יישום הטיפול לבעיות קליניות חמורות, התמודדות עם התנגדות של המטופל לטיפול, תוכניות מניעה, ויישום השיטה עם אוכלוסיות מגוונות.
בשנת 1962 עובד סוציאלי בעיריית תל אביב, אחי-יותם, יזם פעילות הדרכה להורים בשכונת התקווה לפי הרציונל התאורטי הפסיכולוג-פילוסוף אלפרד אדלר מתוך צורך לסייע להורים שהתקשו בתפקידם ההורי.
שנה לאחר מכן, בשנת 1963 הוקם מכון אדלר על ידי אנשי חינוך, עובדים סוציאליים ומטפלים, ביוזמתו ובהנהגתו של פרופ' רודולף דרייקורס, תלמידו וממשיך דרכו של אלפרד אדלר תפקידו של אחי היה להקים ולנהל את בית הספר להורים.
בשנת 1964 (תשכ"ד) הכריז משרד החינוך על המבצע לביעור הבערות, בניהולו של יצחק נבון: "ביתם של הורים משפיע לרעה על חינוך הילדים שאינם יכולים להיעזר בהורים לשם התקדמות בלימודים לפי כישוריהם.
לכן, אין להישען אך ורק על הדור הצעיר ולתת לדור המדבר לחיות את חייו, כשהוא שקוע בחשכת הבורות.
יש לדאוג לקידומו ההשכלתי של ציבור ההורים, כי פער בין ילדים והורים עלול לגרום למשברים במבנה המשפחה ולערעור סמכות ההורים" תוך כדי המבצע ובעקבותיו עסקו גם אנשי אקדמיה ואנשי מעשה בהגדרת צורכי ההורים, בהסברת מקורות הצורך ובהצדקת פיתוח פעילות שתהווה מענה לצורך.
בשנת 1970 הוחלט להקים את המדור להדרכת הורים שהפעיל את "צוות ייעוץ הדרכת הורים" שהורכב מאנשי אוניברסיטה, אנשי מקצועות החינוך והטיפול: פסיכולוגים, מחנכים, עובדים סוציאליים ועוד.
אנשי המדור וצוות ייעוץ הדרכת הורים קבעו בפעם הראשונה את מטרת הפעילות: "מטרת חוגי ההורים היא לסייע להורים להכיר את תהליכי ההתפתחות של ילדיהם, להגביר בהם את המודעות לבעיות חינוך הילדים בבית ומחוצה לו ולעודד את פיתוח הקשרים בין בית הספר והבית".
לפי גישה זו ההורה נתפס כמתווך לפיתוח כישורי ילדים וכדי לקדם את כישורי הילדים ולהכינם ללימודים במערכת החינוך זו לימדו את ההורים להשתמש במשחקים, סיפורים, ופעילויות לימודיות מובנות שפותחו בעיקר על ידי האוניברסיטאות והופעלו על-ידם ביחד עם המדור במשרד החינוך.
המנחים בפעילויות אלו היו פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מורים ואף אנשים בלתי מקצועיים שעברו השתלמות בת יומיים שלושה.
בשנת 1976, פרופ' סמילנסקי יועצת המדור ציינה את התפקיד של הדרכת הורים כך: "הבעיה אינה ללמד הורים מה צריך הילד, אלא למה הם עצמם זקוקים כדי ליהנות מכל שלב של ההורות וכדי לעבור לשלב הבא" בראשית שנות השמונים האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך מפתח הכשרת מקצועית וממוסדת של מנחי הורים.
נוצרו מספר תוכניות שפעלו לפי גישות שונות שאוחדו לתוכנית אחת שנקראה: 'הכשרה' בוגרי תוכנית זו קיבלו תעודות הסמכה.
בתחילת שנות התשעים למדור הכשרת הורים הוקצה תקן בניהול ובפיקוח ארצי והוא נקרא: "המחלקה להורים משפחה וקהילה".
מחלקה זו הוקמה ביוזמתה של הגברת רינה כהן, אשר ניהל את המחלקה בין השנים 1987–2010. כהן פיתחה ברמה הארצית את נושא הדרכת הורים והעצמת הורים בישראל.
היא יזמה הקמת רשת של עשרות מרכזים להורות בכל רחבי הארץ ובכלל המגזרים בחברה הישראלית.
ביניהם "מרכז מאיה" להורות ומשפחה במעבר תרבותי, מרכז להורות ומשפחה בחברה הערבית בבאקה אל-גרבייה, מרכז ארצי להורים בחברה החרדית בבני ברק ועוד.
כל המרכזים מכשירים מנחי הורים, מפתחים מודלים חינוכיים ומקיימים פעילויות הנחיה והדרכה להורים ולמשפחות בקהילה.
בשנת 2008 כוננה הגב' כהן את המועצה הציבורית להורים בישראל, ומכהנת כיו"ר בהתנדבות.
מועצה זו מאגדת בתוכה עשרות ארגונים וגופים חברתיים.
מאמצע שנות ה־2000 חלה עלייה בעניין הציבורי בהדרכת הורים, בין היתר בזכות הופעתו של התחום בתקשורת ובספרות פופולרית.
תוכניות טלוויזיה כדוגמת "סופר נני" (2006–2011), בהנחיית מיכל דליות, הדגימו עקרונות של הדרכה הורית לציבור רחב והשפיעו על השיח החינוכי בישראל.
במקביל לחשיפה התקשורתית, התרחבו מסגרות ההכשרה המקצועיות למדריכי הורים.
מכון אדלר מפעיל מסגרות לימוד ארוכות טווח המבוססות על הפסיכולוגיה האינדיבידואלית והגישה האדלריאנית.
המכללה האקדמית לוינסקי-וינגייט מפעילה תוכנית להכשרת מדריכות הורים בשיתוף עם מרכז מיכל דליות, שם הלימודים נשענים על הגישה האדלריאנית בשילוב תיאוריות נוספות כגון תאוריית ההיקשרות של ג'ון בולבי ותפיסת הדינמיקה המשפחתית של סלבדור מינושין.
אוניברסיטת בר-אילן מפעילה תוכנית להכשרת יועצים משפחתיים והדרכת הורים כחלק מלימודי החוץ, אוניברסיטת תל אביב מציעה קורסים ותוכניות בתחומי הורות, חינוך והתפתחות הילד, וסמינר הקיבוצים מפעיל מסלול ייעודי להכשרת מנחי הורים כחלק מתוכניות הלימודים לחינוך.
לצד המסגרות הארוכות, מתקיימות בישראל גם תוכניות הכשרה קצרות יותר, המותאמות לאתגרים ייחודיים כגון הורות לגיל הרך, הורות למתבגרים או הדרכת הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
תוכניות אלו מופעלות לעיתים על ידי גופים קהילתיים, רשויות מקומיות או בשיתוף משרד החינוך, במטרה להכשיר מנחים לעבודה ישירה עם הורים בקהילה.
הדרך לשעבוד הוא ספר פילוסופי-כלכלי מאת הכלכלן וחתן פרס נובל לכלכלה פרידריך האייק, שפורסם בשנת 1944. הספר נחשב לאחד מספרי ההגות המדינית החשובים של המאה העשרים.
הוא היה אחד הביטויים הראשונים והמשמעותיים ביותר של ביקורת שיטתית ומקיפה על תפיסת הריכוזיות הכלכלית והפוליטית.
האייק החל להבחין במגמה לכלכלה מתוכננת בשלהי שנות השלושים, וב-1938 היה מיוזמי "רב-שיח וולטר ליפמן", שמשתתפיו הביעו חרדה מהתחזקות הגישות הטוטליטריות והקולקטיביסטיות, שבהן הם ראו התקפה על הליברליזם הקלאסי.
בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, הפכה הכלכלה הבריטית לכלכלת מלחמה ריכוזית, דבר שהניע את האייק להזהיר מפני הפעלת שיטה דומה בזמני שלום, ובמהלך השנים 1940–1943 עסק האייק בכתיבת הספר.
הספר הופיע במהלכה של מלחמת העולם השנייה, והוא מהווה מתקפה על שתי אידאולוגיות שהתנגשו במלחמה: פשיזם וקומוניזם.
הטיעון העיקרי של הספר הוא כי שתי האידאולוגיות שייכות לגישה כללית אחת: קולקטיביזם, שלטענתו היא הדרך לחיסול החירות וזכויות הפרט.
בספר נטען כי מאחר שסוציאליזם מתבסס על שליטה ממשלתית בחיים הכלכליים, קיימת סכנה חריפה כי שליטה זו תוביל לשלטון טוטליטרי בכלל.
הסוציאליסטים הבריטיים שמנסים לקדם מדיניות של שליטה ממשלתית בחיי האנשים, מטיפים למדיניות הדומה מאוד לזו שהטיפו לה בשנות העשרים בגרמניה.
ולא אחת משטרים טוטליטריים נוצרים כתוצאה מהידרדרות איטית שנשענה לא פעם על כוונותיהם הטובות של אלו שניסו להגשים את הסוציאליזם הלכה למעשה.
הספר יצא לאור במקור עבור הקהל הבריטי בהוצאת Routledge במרץ 1944 בבריטניה ולאחר מכן על ידי אוניברסיטת שיקגו בספטמבר 1944. ההדפסה הראשונה של 2,000 עותקים אזלה במהירות, ו-30,000 עותקים נמכרו תוך חצי שנה.
מאז שהספר יצא לאור הוא נמכר במיליוני עותקים ותורגם לעשרות שפות.
לספר הייתה השפעה משמעותית על השיח הכלכלי-פוליטי השמרני של המאה ה-20. במיוחד השפיע על עיצוב התפיסות הכלכליות והפוליטיות של הנאו-ליברליזם שנחשב בסיס למדיניות רונלד רייגן בארצות-הברית ומרגרט תאצ'ר בבריטניה, ועל תהליך המעבר של מדינות מזרח אירופה מן השיטה הכלכלית הקומוניסטית אל השוק החופשי.
הדרך לקנדלפורד היא סדרת דרמה תקופתית בריטית של ה-BBC, עיבוד לטרילוגיה האוטוביוגרפית למחצה מאת פלורה תומפסון אודות האזור הכפרי באנגליה.
הספרים יצאו לאור בין השנים 1939 עד 1943. ב-13 בינואר 2008 שודר בבריטניה הפרק הראשון של הסדרה בערוץ BBC One וב-BBC HD.
באביב 2009 החלו שידורי הסדרה בערוץ PBS בארצות הברית.
העונה השלישית שודרה בבריטניה החל מ-10 בינואר 2010. העונה הרביעית והאחרונה שודרה ב-BBC One החל ב-9 בינואר 2011.
ב-22 בינואר 2011 פורסם שלא תופק עונה חמישית לסדרה.
הפרק האחרון שודר ב-13 בפברואר 2011.
מקום ההתרחשות של הסדרה הוא בכפר קטן באוקספורדשייר בשם לארק רייז ובעיר השוק הסמוכה קנדלפורד לקראת סוף המאה ה-19. הסדרה מתעדת את חיי היום יום של הפועלים במשקים, בעלי המלאכה, האומנים ואנשי האצולה הכפרית, תוך התבוננות אוהבת, קולנית, ומתחרה בקהילות של משפחות, יריבים, חברים ושכנים.
העלילה מסופרת מנקודת מבטה של נערה מתבגרת, לורה טימינס (אוליביה האלינן).
היא עוזבת את בית הוריה בלארק רייז כדי לפתוח בחיים חדשים בעיר קנדלפורד, תחת חסותה של דורקס ליין (ג'וליה סוואלה) שהיא בת דודתה של אמה ומנהלת את בית הדואר בקנדלפורד.
דרך שתי דמויות אלה הצופים חווים את עוצמת הידידות ביניהן בימים טובים ורעים.
לוריין אשבורן – לילי ספייסר (עונה 2 פרק 1)
סמנתה בונד – סלסטיה ברייס-קולסון (עונה 2, פרק אחד)
רוזי קאוואלירו – גברת מולינס (עונה 3, פרק אחד)
קאמיל קודורי – פטי (עונה 1, פרק אחד)
טום קונטי – מר רפינגטון (עונה 3, פרק אחד)
בן דניאלס – מר ראשטון (עונה 1, פרק אחד)
פיל דייוויס – ארתור אשלו (עונה 1, פרק אחד)
אוליבר דימסדייל – ג'ורג' אליסון (עונה 1, פרק 4)
מישל פיירלי – אליזבת פטרסון (עונה 2, פרק 10)
ברן גורמן – בנדיקט מרלי (עונה 4, פרק אחד)
נייג'ל הרמן – סמואל בראבי (עונה 1, פרק אחד)
מתיו מקנולטי – פישר בלום (עונה 2 פרק 3; עונה 3 פרק 2)
סטיבן קמפבל מור – ג'יימס גלפילד (עונה 1, פרק אחד)
האטי מוראהן – מיס אניד (עונה 3, פרק אחד)
רונלד פיקאפ – אולד פג לג (עונה 3, פרק אחד)
רוברט פיו – וולטר ארלס (עונה 2, פרק אחד)
פול ריטר – מר סטירפורת' (עונה 4, פרק אחד)
קלייר סקינר – גברת מייסי (עונה 1, 2 פרקים)
מגי סטיד – גברת הרינג (עונה 2, פרק אחד)
פיטר ווהן – הכומר אליסון (עונה 1, 2 פרקים)
דני וב – מר מייסי (עונה 1, פרק אחד)
צילומי הפנים נערכו במחסן בייט שבדרום גלוסטרשייר.
היישובים לארק רייז וקנדלפורד נבנו מאפס בחוות בבוקס ובנסטון פארק ילד קורשם שבווילטשייר.
החווה בבוקס נבחרה בשל קרבתה לשדות תירס קיימים ולמבני משק.
החווה בנסטון פארק נבחרה בשל היותה האופי המסורתי הישן של המבנים.
צילומי החוץ באתרים אלה נערכו במשך 25 ימים בתקופה של חמישה חודשים.
צילומי נסיעותיו של אדון האחוזה צולמו בצ'אבנייג' האוס בצפון טטבורי שבגלוסטרשייר.
הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר הוא סרט פעולה-פנטזיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אולפני ההנפשה של דרימוורקס.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 בפברואר 2019, והוא מהווה המשך לסרט "הדרקון הראשון שלי" מ-2010 ולסרט "הדרקון הראשון שלי 2" מ-2014. הסרט, כמו קודמו, מבוסס על סדרת ספרי ילדים מאת קרסידה קאוול.
זהו הסרט הראשון של דרימוורקס הנפשה שהופץ על ידי סרטי יוניברסל.
שנה לאחר אירועי הסרט הקודם, היקאפ, שום-שן וחבריהם רוכבי הדרקונים ממשיכים להציל דרקונים רבים ומביאים אותם לברק על מנת ליצור סביבה בין דרקונים לבני אדם.
בעקבות ריבוי הדרקונים באי, היקאפ מחליט לחפש את "העולם הנסתר", מקום בטוח וגן עדן לדרקונים אשר אביו המנוח סטואיק סיפר לו.
בינתיים, דרקונית זעם (כמו שום שן) נקבה נתפסה בידי צבא לוחמים בהנהגתו של גרימל הגריזלי בתור פיתיון לתפוס את שום-שן ולהפוך לאלפא.
שום-שן מצא דרקונית "זעם לבן" (סוג חדש, אשר אסטריד מבטאת: "זעם אורי") ביער, ושניהם מתאהבים זה בזה.
לפתע היא חשה שהיקאפ מגיע והיא בורחת, מאוחר יותר היקאפ וטאפנאט מגלים את מלכודות הדרקונים של גרימל באזור.
גרימל מבקר את היקאפ ודורש מהיקאפ שיביא לו את שום-שן, גרימל הסביר שהוא צד את כל דרקוני הזעם הלילי, אולם היקאפ לא הסכים ונלחם בו, גרימל בורח ושרף את ביתו של היקאפ ואת ברק.
בעקבות זאת, היקאפ וכל האנשים והדרקונים עזבו את ברק ויצאו למסע למצוא את העולם הנסתר ולהיות בטוחים מציידי הדרקונים.
באמצע המסע, תושבי ברק מוצאים אי שם הם יכולים לעשות מנוחה קצרה, אולם הם התחילו להתיישב באי וקראו לו "ברק החדש".
כאשר היקאפ ראה את יכולתו של שום-שן לעוף לבד יחד עם חברתו החדשה זעם אורי, היקאפ בנה זנב אוטומטי בשבילו.
שום-שן החל לעוף עם הזנב יחד עם זעם אורי והם עפו יחד אל אי לא נודע.
ואלקה, בתצפית, גילתה את צבאו של גרימל ומיהרה לספר על כך להיקאפ.
היקאפ ורוכבי הדרקונים מיהרו לתפוס את גרימל, אולם הם נפלו במלכודת שלו והצליחו לצאת ממנה.
ראפנאט נלכדה, אולם אחרי ששיגעה את גרימל הוא שחרר אותה ועקב אחריה למקום החדש של הברקים.
היקאפ ואסטריד, מחפשים את שום-שן, גילו את העולם הנסתר וראו את שום-שן עם זעם אורי יחד כזוג והם מנהיגים דרקונים נוספים.
כאשר שניהם נמצאו, שום-שן הציל את היקאפ ואסטריד והם חזרו אל ברק החדשה, שם היקאפ הבין שהוא ואנשיו יכולים להיות לא בטוחים בעולם הנסתר.
לפתע, גרימל הגיע ותופס את זעם אורי (שעקבה אחרי שום-שן).
האלפא שום-שן הרשה לגרימל לתפוס את כל שאר הדרקונים של ברק.
בזכות האומץ של אסטריד, היקאפ גייס את כל רוכבי הדרקונים כדי לעצור את גרימל ואת צבאיו.
עף עם חליפת הכנפיים, הם תפסו את הצבא של גרימל, ויצאו לקרב.
היקאפ שחרר את שום-שן, כאשר גרימל הביא את זעם אורי בשבילו.
היקאפ ושום-שן יצאו למרדף, כאשר שום-שן השתמש בטכניקה חדשה אשר הביסה את הדרקונים הרעים הנותרים.
היקאפ קפץ אל זעם אורי, אולם גרימל מצא את שום-שן באמצע האוויר אשר גורם לדרקון ליפול ללא עזרה.
היקאפ, הבין כי הוא לא יוכל להציל את שום-שן לבד, שחרר את זעם אורי וביקש ממנה להציל את שום-שן.
היקאפ התכונן להקריב את עצמו על מנת להציל את שום-שן ויחד עם גרימל הם נפלו אל המים.
אולם זעם אורי הצילה את היקאפ ואת שום-שן בעוד גרימל טבע בים.
בחזרה לאי, שום-שן והיקאפ הבינו שהדרקונים לא בטוחים בעולם בני האדם.
לכן היקאפ וכל הברקים שחררו את כל הדרקונים שלהם והדרקונים עפו לחופשי אל ביתם החדש בעולם הנסתר בהנהגתם של שום-שן וזעם אורי.
שלושה חודשים לאחר מכן, היקאפ ואסטריד התחתנו בברק החדשה.
כעבור עשר שנים, לשום-שן ולזעם אורי נולדו שלושה דרקונים קטנים בשם אורות ליליים, והיקאפ ואסטריד ושני הילדים שלהם שטו בים והתאחדו עם הדרקונים ליד העולם הנסתר.
אחרי שהציגו את ילדיהם לפני חבריהם, היקאפ לקח את בנו לעוף עם שום-שן בעוד אסטריד ובתה עפו על סופה (הדרקונית של אסטריד), יחד עם זעם אורי וחבריהם.
ג'יי בארושל - היקאפ האיום השלישי, בנם הלוחמני של סטואיק וואלקה והצ'יף לאחר מות אביו.
בנוסף, יש לו חליפת לחימה חסינת אש בצבע שחור.
קייט בלאנשט - ואלקה, אמו של היקאפ ואשתו של סטואיק.
קרייג פרגוסון - גובר המשהק, חברו הטוב של סטואיק.
כריסטופר מינץ-פלאס - פישלגס אינגרמאן, בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע חום.
ג'ונה היל - סנוטלאוט ג'וגנסון, בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע אדום.
אמריקה פררה - אסטריד הופרסון, בת זוגו של היקאפ.
בעלת חליפת לחימה חסינת אש בצבע כחול.
מילר – אטרף ת'ורסון, בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע ירוק.
קריסטן ויג – טרפנא ת'ורסון, בעלת חליפת לחימה חסינת אש בצבע ירוק.
קיט הרינגטון - ארט בן ארט, לוכד דרקונים לשעבר ומאוחר יותר רוכב דרקונים.
בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע אזמרגד.
מארי אברהם - גרימל הגריסלי, צייד דרקונים רשע וחכם אשר יש לו צבא דרקונים מזן אכזרי וקטלני בשם דת'גריפרים (Deathgripper).
דייוויד טננט - ספיטלאאוט ואייבר חסר המשקל.
רובין אטקין דאונס - אק, ויקינג צהוב זקן.
שום שן -"מלך הדרקונים", דרקון חזק ועוצמתי מסוג זעם לילי, אשר גרימל רוצה ללכוד ולהרוג.
נראה שהוא הפרט האחרון מבני מינו.
זעם אורי, בת זוגו של שום שן, אשר בה שום שן מתאהב.
ניב פטל - היקאפ הורנדוס השלישי
לורן סביר - אסטריד הופרסון
אריה צ'רנר - סטואיק הרחב
שמחה ברבירו - צ'אגאטי קאן
אדם זילברמן - היקאפ הצעיר
הדרך לפסגה: העצה העסקית הטובה ביותר שקיבלתי אי פעם הוא ספר עסקים שחיבר איש העסקים ונשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
הספר פורסם ב-18 במאי 2004 וכבר שבוע לאחר מכן הגיע הספר למקום ה-10 ברשימת ספרי העסקים הנמכרים ביותר של עיתון ה"וול סטריט ג'ורנל" והיה אחד מרבי המכר ברשימה עד יולי 2004.
הדרך לפסגה כוללת הצעות עסקיות מכ-100 אנשי עסקים, כולל מתווכים, יזמים, אנשי תקשורת ואנשי יח"צ.
מגזין הספרות האמריקאי "Publishers Weekly" המליץ על הספר וכתב כי "קוראים רציניים של ספרי עסקים עשויים להתאכזב מכמה עצות אבל יש כאן מספיק עצות חכמות כדי לספק את רוב מעריצי המתמחה".
היומון האמריקאי "סטטן איילנד אדוואנס" כינה את הספר ואת העצות שבתוכו כ"קלות להבנה".
הדרך לעין חרוד הוא סרט דיסטופי ישראלי דובר אנגלית משנת 1990 בבימויו של דורון ערן, עם טוני פק, ארנון צדוק, אלסנדרה מוסוליני ורמי דנון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן "הדרך לעין חרוד" של עמוס קינן.
בתחילת הסרט מופיעה הכיתוב: "בעתיד הקרוב מתרחשת בצורת קשה.
הצבא נקרא לשמור על השקט ולא יסבול כל הפרעות או מרי.
הפרובוקטורים יטופלו על ידי יחידות מיוחדת וייעלמו והשקט יישמר".
בתפקיד הראשי מופיעים השחקן האמריקאי טוני פק, בנו של גרגורי פק והשחקנית אלסנדרה מוסוליני, נכדתו של בניטו מוסוליני.
הסרט צולם בישראל, בחלקו במקומות היסטוריים כמו מערת הקולומבריום ובור המים במרשה ובמגדל אפק.
בצורת קשה שוררת בישראל והשלטונות נוקטים באמצעים קשים להגבלת שימוש במים.
שורה ארוכה של אזרחים מצוידים בג'ריקנים עומדים בתור לחלוקת מים.
רק מי שנמצא ברשימה מורשה למלא ג'ריקן אחד.
בין העומדים בתור, העיתונאי סול ג'ורדן (טוני פק).
הוא מגלה ששמו כבר לא ברשימה לאחר שכתב בעיתון טור נגד צעדי השלטונות.
אזרח שאשתו נפטרה, נותן לו את הכרטיס שלה.
במקום נמצא שוטה העיר (ברק הנגבי), הממלמל משפטים סתומים על מלחמת גוג ומגוג וארמגדון.
סול יודע שמחפשים אותו, חבריו מתנכרים אליו מפחד.
הוא מגיע לדירתו ומאזין ל"רדיו עין חרוד החפשית" שמתסיס נגד משטר העריצות ומזמין אנשים להתנגד ולהגיע לעין חרוד שנמצאת במצור.
השלטונות עוצרים את חברו רמי (נדב בן יהודה) וחוקרים אותו באלימות על מקום הימצאו של סול.
הוא מתחבא בדירתו כשפורצים לשם ומחפשים אותו אך לא מוצאים.
לאחר שהם עוזבים הוא מתחמק לכיוון הים, שוחה ומגיע לבית על החוף.
הוא מוצא שם עקרת בית (אלקי ג'ייקובס) שמסכימה תחת לחץ להסיע אותו לכיוון עין חרוד.
בדרך היא מנסה לעגוב עליו אך הוא מבחין במסוק דולק אחריהם וברגע האחרון הוא מספיק לברוח לפני שהרכב מתפוצץ ועולה באש מירי מהמסוק.
הוא ממשיך לבד ופוגש במחמוד (ארנון צדוק), ערבי שנוהג להסתובב בנתניה בהתחזות ליהודי בשם רפי.
הם מתחמקים מחיילים שרודפים אחריהם ולבסוף משתלטים על רכב צבאי בו נמצאים אל"ם רפי (רמי דנון), החיילת ליאורה (אלסנדרה מוסוליני) והנהג רפי (יעקב איילי).
הם לוקחים אותם בני ערובה ומגיעים למערה שם הם מתחבאים.
סול משחרר את רפי הנהג כדי שייצור קשר עם הגנרל של פיקוד הצפון תא"ל איתי ורנר (שלמה תרשיש) לדבר על תנאים.
בינתיים מקיים סול יחסים עם ליאורה בבור מים עתיק.
לגנרל לא אכפת מגורלו של אל"ם רפי בגלל משקעים מהעבר.
הוא נותן להם אולטימטום לצאת ומכין כלבים עמוסים בחומר נפץ שיפרצו למערה ויתפוצצו.
בינתיים מגלים סול וליאורה דרך מילוט וארבעתם בורחים מהמערה זמן קצר לפני הפיצוץ.
הארבעה ממשיכים צפונה אך נתפסים על ידי חיילי הגנרל ובראשם סגן (זאב שמשוני).
הם נדונים למוות והגנרל רק מצטער שלא יהיה נוכח בעת הוצאתם להורג כי הוא טס מיד להר הבית בירושלים משנודע שכוחותיו כבשו אותו מחדש.
סול הורג אותו באקדח שהסליק ואל"ם רפי פוקד על הסגן לשחרר אותם.
סול וליאורה נפרדים מאל"ם רפי ומחמוד וממשיכים לעבר עין חרוד אך מוצאים את המקום שרוף ונטוש, ללא נפש חיה פרט לשדרן זקן (אברהם אסיאו) הממשיך לשדר בשם "רדיו עין חרוד החופשית".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותטוני פקסול ג'ורדןעיתונאיאלסנדרה מוסוליניליאורהחיילתארנון צדוקמחמוד/רפירמי דנוןאל"ם רפישלמה תרשישתא"ל ורנריעקב איילירפינהגזאב שמשוניסגןאברהם אסיאושדרן בעין חרודברק הנגביהוזה אפוקליפטיאלקי ג'ייקובסעקרת ביתנדב בן יהודהרמיחבר של סול
הדרקון העקש הוא סרט אנתולוגיה קומי אמריקאי שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני שבבעלות חברת וולט דיסני, כאשר זהו הסרט באורך מלא הרביעי שלה.
הסרט עוקב אחר ההומוריסטן רוברט בנצ'לי שנוסע לאולפנים של דיסני על מנת למכור לוולט דיסני את זכויות סיפור הילדים "הדרקון הסרבן" מאת קנת גרהם.
כשמגיע לאולפנים, בנצ'לי לומד כיצד יוצרים סרטי הנפשה בזמן שהוא מתחמק מהאמפרי (באדי פפר) שמטרתו להביא אותו לפגישה עם דיסני.
במהלך הסרט בנצ'לי פוגש אנשי צוות רבים של האולפנים, ביניהם וורד קימבל, פרד מור, נורם פרגוסון וקלרנס נאש.
אורך הסרט כ-74 דקות, כשהוא כולל בתוכו קטעי לייב אקשן לצד ארבעה קטעי הנפשה, כאשר עשרים הדקות הראשונות שלו בשחור-לבן והשאר בטכניקולור.
קטעי ההנפשה הם: סרטון בהשתתפות הדמות קייסי ג'וניור הקטר שבהמשך הופיע בסרט "דמבו הפיל המעופף", והסרטים הקצרים "Baby Weems" שמופיע בסטוריבורד, "כיצד לרכב על סוס" בכיכובו של גופי ו"הדרקון העקש" שמבוסס על הסיפור אותו רצה למכור בנצ'לי לדיסני.
כל הסרטים הקצרים עובדו לקומיקס, כמו כן השניים האחרונים הופצו מאז הקרנת הסרט באופן עצמאי.
קטעי הלייב אקשן של הסרט בוימו על ידי אלפרד ורקר, נכתבו על ידי טד סירס, אל פרקינס, לארי קלמונס, ויליאם קוטרל, הארי קלורק ובנצ'לי, צולמו על ידי ברט גלנון, נערכו על ידי פול ווטרווקס והולחנו על ידי פרנק צ'רצ'יל ולארי מורי.
הסרט הופץ במקור על ידי RKO, שהקרנת הבכורה שלו הייתה ב-27 ביוני 1941, כחודש לאחר תחילת שביתת האנימטורים של דיסני.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות, והוא הרוויח 960,000 דולר לעומת תקציב של 600,000 דולר.
הקרנת הבכורה של הסרט בארץ ישראל הייתה בתקופת המנדט הבריטי, כאשר היא הייתה ב-18 באוגוסט 1943 בקולנוע אסתר שבתל אביב.
הסרטים הקצרים "כיצד לרכב על סוס" ו"הדרקון העקש" קיבלו דיבוב עברי שהופצו באופן עצמאי.
הסרט "כיצד לרכב על סוס" הופץ בדיבוב עברי בשנת 2010 כחלק מה-DVD "טרוף של ספורט".
הסרט "הדרקון העקש" קיבל שתי גרסאות בעברית - הראשונה נקראה "הדרקון הפייטן" שהופצה בשנת 1992 יחד עם "מוריס הצבי הננס", והשנייה נקראה "הדרקון הסרבן" שהופצה בשנת 2006 יחד עם "מיקי ואפון הקסם" בתור הכרך השישי בסדרת התקליטורים "אגדות דיסני".
הסרט מתחיל בביתו של ההומוריסטן רוברט בנצ'לי, בזמן שהוא משחק בבריכת השחייה שלו בירי חצים על ברווזי גומי.
אשתו של בנצ'לי (נאנה ברייאנט) בזמן הזה קוראת את סיפור הילדים "הדרקון הסרבן" שנכתב על ידי קנת גרהם, שלפתע עולה לה רעיון למכור את זכויות הסיפור לוולט דיסני שיפיק ממנו סרט.
לאחר שמצליחה לשכנע את בעלה לעשות זאת, השניים נוסעים לאולפני ההנפשה של וולט דיסני.
באולפנים, לאחר שקיבל בנצ'לי אישור כניסה, אשתו נוסעת משם לקניות ומשאירה אותו לבד.
בזמן שנכנס לאולפנים, נצמד לבנצ'לי מדריך מקום רשמי בשם האמפרי (באדי פפר) שמטרתו להביא אותו לפגישה עם דיסני.
בנצ'לי מחליט להתחמק מהאמפרי ומתחיל להסתובב באולפנים, שם הוא לומד על תהליך יצירת סרטי הנפשה, שחלק מההיבטים מוסברים על ידי עובדת צוות בשם דוריס (פרנסיס גיפורד).
תחילה נכנס בנצ'לי לכיתת Figure drawing, בה אנימטורים לומדים לצייר בני אדם ובעלי חיים על ידי התבוננות בדבר האמיתי.
כשנכנס לכיתה הוא ראה שם פיל שמציירים אותו, ככל הנראה לקראת הסרט "דמבו הפיל המעופף".
לאחר מכן מגיע בנצ'לי למקום בו מקליטים מנגינה ודיבוב, בהשתתפות קלרנס נאש בתור דונלד דאק ופלורנס גיל בתור קלרה קלאק, שם הוקלט קטע אופרה.
הקטע שהוקלט הוא שחזור לקטע שדובב בעבר עבור הסרט "מיקי מאוס באופרה".
לאחר ההקלטות נאש מלמד את בנצ'לי כיצד לעשות את קולו של דונלד דאק, כשלפתע תופס אותו האמפרי ולוקח אותו לפגישה עם דיסני.
בנצ'לי מצליח פעם נוספת להתחמק מהאמפרי ומגיע לחדר בו מקליטים אפקטים קוליים עבור סצנה בכיכובו של קייסי ג'וניור הקטר.
הסצנה הייתה אמורה להופיע בסרט "דמבו הפיל המעופף", בה מופיעה הדמות, אך הוחלט לחתוך אותה.
באותו חדר פוגש בנצ'לי לראשונה את דוריס.
לאחר מכן מגיע בנצ'לי לחדר צילום, כשלאחר כניסתו הסרט הופך משחור-לבן לטכניקולור, מה שמניע את בנצ'לי לשבור את הקיר הרביעי ולבחון את צבע בגדיו.
בחדר הוא פוגש פעם נוספת את דוריס, ולומד את המכניקה והצילום של ההנפשה.
בחדר עבדו על סצנה בכיכובו של דונלד דאק, בה הוא הלך לחלוב פרה כשבדרך הוא שר "לדוד משה הייתה חווה".
לימים הסצנה הופיעה בסרט הקצר "Old MacDonald Duck".
כשמסביר לדוריס שהוא מתחמק מהאמפרי, היא לוקחת את בנצ'לי למחלקת הדיו והצבע, שם היא מסבירה לו כיצד יוצרים את הצבעים.
בחדר צבעו את דמותו של במבי שבהמשך הופיע בסרט בעל אותו שם.
לאחר מכן הגיע בנצ'לי למחלקה המייצרת פסלונים, שמטרתם לעזור לאנימטורים לראות איך הדמויות נראות מכל זווית.
הפסלונים כללו דמויות מהסרטים "היפהפייה והיחפן" ו"פיטר פן", שבתקופה זו היו בשלב פיתוח והפקתם התעכבה בגלל מלחמת העולם השנייה.
אחת העובדות יצרה פסלון בדמותו של בנצ'לי, שלימים נרכש על ידי צ'אק ג'ונס מחברת האחים וורנר.
בנצ'לי מגיע למחלקת הסטוריבורד, בה קבוצה של אנשים מציירת תינוק בשם ג'ימי.
לאחר שהאחות לוקחת את ג'ימי להפסקה, קבוצת האנשים מבקשת מבנצ'לי לתת להם ביקורת על סרט קצר מונפש שלהם שמוצג בסטוריבורד.
הסרט נקרא "Baby Weems", והוא עוקב אחר תינוק שאיכשהו אינטליגנטי מאוד מאז לידתו.
בנצ'לי התרשם מהסרט והמשיך לחדר האנימטורים, בו נמצאים וורד קימבל, פרד מור ונורם פרגוסון.
בחדר הוא ראה תערוכת אמנות עם תמונות של דונלד דאק בתור יצירות מפורסמות, כמו "סידור באפור ובשחור: אמו של האמן" ו"אביר צוחק".
לאחר מכן הוא פוגש בחדר את קימבל שמצייר את גופי ומציג לו סרט חדש בכיכובו של הדמות, "כיצד לרכב על סוס".
אחר הצפייה בסרט, בנצ'לי רואה את פרגוסון מנפיש את פלוטו.
האמפרי סוף-סוף מצליח לתפוס את בנצ'לי ולוקח אותו לוולט דיסני, שנמצא בחדר ההקרנה של האולפנים.
בנצ'לי עומד להציג לדיסני את הסיפור, אך לפני כן הוא מציע לו לצפות בהקרנה של סרט חדש.
הסרט הוא הסיפור אותו רצה למכור בנצ'לי לדיסני, "הדרקון העקש".
לאחר צפייה בסרט בנצ'לי חוזר יחד עם אשתו הביתה, אשר קוטלת אותו על כך שבזמן שהתמהמה באולפנים דיסני הפיקו סרט על הסיפור.
בתגובה לדבריה אומר בנצ'לי "פואי" בקולו של דונלד דאק.
קייסי ג'וניור הקטר הוא קטע מונפש שמופיע בסרט זה, אשר נועד להדגים לבנצ'לי כיצד מקליטים אפקטים קוליים עבור סצנה.
הקטע המונפש היה אמור להיכלל בסרט "דמבו הפיל המעופף", אך בסופו של דבר הוחלט לחתוך אותו.
בקטע מככב קייסי ג'וניור הקטר מתוך הסרט "דמבו הפיל המעופף", אשר בגרסה זו יש לו מראה שונה מהמראה הסופי שקיבל בסרט באורך מלא.
סיפור העלילה של הקטע עוקב אחר קייסי הקטר שמוביל רכבת נוסעים לקליבלנד שבאוהיו, שבדרך הוא נקלע לסכסוך עם ספינת קיטור, נמנע מהתנגשות רכבות, קופץ מעל תהום ובסופו של דבר מתפרק.
ג'ון גרנט ציין בספרו "Encyclopedia of Walt Disney's Animated Characters" שהקטע מזכיר לו את הסרט הקצר "צרות טרוליות" בכיכובו של אוסוולד הארנב.
Baby Weems (בתרגום לעברית: התינוק ווימס) הוא סרט קצר מונפש שמופיע בסרט זה, אשר מוצג כולו באמצעות סטוריבורד.
עלילת הסרט עוקבת אחר התינוק ווימס, אשר אינטליגנטי בצורה יוצאת דופן מאז יום הולדתו.
עקב עובדה זו הוא זכה להערצה רבה מהציבור, ואף נפגש עם אלברט איינשטיין ופרנקלין דלאנו רוזוולט, הגאונים הגדולים של אותה תקופה.
רגע לפני שנתן פתרון לתחלואת האנושות, ווימס התינוק החל לחלות.
לאחר שהבריא מהמחלה, הפך ווימס לתינוק רגיל ללא יכולות יוצאות דופן.
כיצד לרכב על סוס הוא סרט קצר מונפש שמופיע בסרט זה, אשר בוים על ידי ג'ק קני ונכתב על ידי רלף ורייט.
בסרט גופי מדגים בצורה קומית, על פי קולו של הקריין, את יסודות הרכיבה על סוס - בחירת בגדי רכיבה נכונים, עלייה והליכה עם בעל החיים והחזרתו לאורווה.
זהו הסרט הראשון בכיכובו של גופי שמדגים כיצד לעשות פעולות שונות, כאשר אחריו הופצו סרטים נוספים באותו סגנון, כגון "כיצד משחקים בייסבול", "כיצד דגים" ו"כיצד לחבר את מערכת הקולנוע הביתי שלך".
פינטו קולביג, המדבב המקורי של גופי, נעדר בתקופה זו מהאולפנים, לכן נעשה שימוש חוזר מקטעי ארכיון עבור קולה של הדמות.
הדרקון העקש הוא סרט קצר מונפש שמופיע בסרט זה, אשר מבוסס על סיפור הילדים "הדרקון הסרבן" מאת קנת גרהם שיצא לאור כחלק ממקבץ הסיפורים "Dream Days" בשנת 1898. הסרט בוים על ידי המילטון לוסק, ונכתב על פי סיפור הילדים על ידי תורנטון הי וארדמן פנר.
הסרט מתחיל שילד שומע מאביו המבוהל שיש דרקון בכפר.
הילד הולך לפגוש את הדרקון במאורה שלו, ומגלה שהוא לא אכזר, אלא יצור ביישן שאוהב שירה.
לאחר שהשניים מתיידדים, הילד חוזר לכפר ומגלה שהגיע לשם סר ג'יילס קוטל הדרקונים.
הילד במהרה רץ להגיד לדרקון שעליו להילחם בסר ג'יילס, שהוא בתגובה מכריז שלעולם לא נלחם ויילחם.
הילד הולך לסר ג'יילס ויחד הם מחליטים לבקר את הדרקון.
במהלך המפגש בין השניים, הם גם מתחברים בזכות מכנה משותף - אהבה לשירה.
בהמשך הסרט הדרקון וסר ג'יילס מחליטים לנהל קרב מבוים, שבסופו תושבי הכפר מתחילים לאהוב את הדרקון.
דמותו של סר ג'יילס נקראה בשלבי הפיתוח של הסרט סר ג'ורג, כפי שנקרא בסיפור המקורי, אם כי הוחלט בהמשך לשנות את שמו.
כמו כן, הוחלט לצייר את הדמות במראה המזכיר את דון קישוט.
במקור לדמותו של הדרקון היה טבור, שהוחלט בסופו של דבר למחוק אותו עקב קוד הייז שאסר על כך.
מבקרים טענו שהסרט הקצר מזכיר את ההפקות "פרדיננד השור" ו"פטר והזאב" של דיסני, כאשר זו הפעם הראשונה שהחברה אשמה בחזרה על חומרים.
נאנה ברייאנט – אשתו של בנצ'לי
לסטר דור – מפעיל מצלמה
פרנק פיילן – מנצח מוזיקלי
הנרי האל – שוטר האולפן
סטיב פנדלטון – ראש הביטחון
אלן לאד – אמן סטוריבורד של הסרט "Baby Weems"
ג'רלד מור – שומר האולפנים
בנוסף השתתפו בסרט בתור עצמם וולט דיסני, פלורנס גיל, קלרנס נאש, נורם פרגוסון, וורד קימבל, פרנק צ'רצ'יל, וולפגנג ריית'רמן ופרד מור.
בטבלה זו מצוינים המדבבים בסרטים הקצרים המופיעים בסרט זה, אשר הופץ בישראל בתרגום עברי בלבד.
לאחר הפצת סרט זה, הסרטים הקצרים "כיצד לרכב על סוס" ו"הדרקון העקש" הופצו באופן עצמאי בישראל ודובבו לעברית, כאשר האחרון דובב פעמיים, פעם אחת בשנת 1992 ופעם שנייה בשנת 2006. הדיבוב השני בוים והופק על ידי שפרירה זכאי, אשר עבדה על הדיבוב העברי של כל סרטי דיסני בתקופה זו.
הסרט הקצר "Baby Weems" לא דובב לעברית.
אולפני ההנפשה של וולט דיסני שבבעלות חברת וולט דיסני החליטו להפיק את הסרט משתי סיבות.
הראשונה היא מענה לבקשת קהל המעריצים שרצו לבקר באולפנים בהם נוצרו הדמויות והסרטים האהובים עליהם.
באותה תקופה רוב אולפני ההנפשה אפשרו ביקורים באולפנים, מלבד דיסני.
השנייה היא ניסיון להשיג הכנסה כלכלית על מנת לפתח פרויקטים אחרים.
הסרטים "פינוקיו" ו"פנטסיה" שיצאו בשנת 1940 לא השיגו את התוצאות הצפויות, ועם סרט זה בתקציב דל של 600,000 דולר האולפנים ציפו לרווחים ניכרים.
בתחילת 1940 נפגשו וולט דיסני וההומוריסטן רוברט בנצ'לי וחשבו יחד על עלילת הסרט, בה בנצ'לי עורך סיור באולפנים וצופה בקטעים מונפשים.
דיסני החליט שהשיא המונפש יהיה סיפור הילדים "הדרקון הסרבן" מאת קנת גרהם שמופיע במקבץ הסיפורים "Dream Days", לאחר שהשיג את הזכויות ליצירה "הרוח בערבי הנחל" שנכתבה על ידי אותו סופר ועובדה להפקה "הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
רוב פיתוח התסריט התרחש במאי 1940. הוצעו גישות שונות לעלילת הסרט, שבאחת מהן תוכנן שבנצ'לי יופיע כעובד דיסני מבולבל שמסתובב באולפנים.
כמו כן, לסרט הייתה גרסה סופית שונה מהקיימת, בה לאחר הקרנת הסרט הקצר "הדרקון העקש" דיסני מסתכל על בנצ'לי לקבלת ביקורת ומגלה שהוא נעלם, כאשר על כסאו נמצא פתק בו כתוב "וולט היקר: זהו".
באוגוסט 1940 החלה העבודה על הקטעים המונפשים המופיעים בסרט, כאשר רובם נעשו בסטודיו היפריון.
קטעי הלייב אקשן החלו להצטלם ב-9 אוקטובר 1940, בביום של אלפרד ורקר שהושאל מחברת פוקס המאה ה-20. במהלך הסרט מופיעים ארבעה קטעי הנפשה בולטים שביחד אורכם כ-40 דקות, כאשר בנוסף עליהם היה אמור להיות קטע מוזיקלי שנקרא "Clair de Lune" שנחתך מהסרט "פנטסיה".
הסרט הקצר "כיצד לרכב על סוס" בכיכובו של גופי הופק ללא קשר לסרט זה, אך באפריל 1941 הוחלט לצרף אותו לפרויקט, לאחר שחברת ההפצה ביקשה יותר סרטים בכיכובה של הדמות.
במקום סרט זה הייתה אמורה להופיעה סצנת ריקוד רומבה של מיקי מאוס בזמן שמיני מאוס מנגנת בפסנתר, אשר הונפשה על ידי וורד קימבל.
בסופו של דבר הסצנה הופיעה בסרט הקצר "מסיבת יום ההולדת של מיקי".
סרט זה מסמל את הופעת המשחק הראשונה של דיסני בסרט קולנוע, בנוסף הוא מציין את הפקת הלייב אקשן הראשונה של האולפנים.
במהלך הסרט בנצ'לי מגיע לחדר האנימטורים, בו יש תערוכת אמנות עם תמונות של דונלד דאק בתור יצירות מפורסמות, כמו "סידור באפור ובשחור: אמו של האמן" ו"אביר צוחק".
היצירות היו אמורות לשמש להפקת סרט בשם "Donald and the Old Masters" בביום פרנק טשלין, שבסופו של דבר בוטל.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 ביוני 1941 בהפצת RKO, כאשר ב-20 ביוני הסרט הוקרן בהקרנת טרום-בכורה בלוס אנג'לס.
שני סרטים קצרים מתוך הסרט, "כיצד לרכב על סוס" ו"הדרקון העקש", הופצו מאז הקרנת הבכורה באופן עצמאי.
הסרט "כיצד לרכב על סוס" הופץ לראשונה באופן עצמאי ב-24 בפברואר 1950, ובישראל בדיבוב עברי בשנת 2010 כחלק מה-DVD "טרוף של ספורט".
הסרט הרוויח 960,000 דולר לעומת תקציב של 600,000 דולר, כאשר 460,000 מתוכם הם מארצות הברית וקנדה.
באתר "Rotten Tomatoes" לסרט יש דירוג של 100% על סמך חמש ביקורות.
בסקירה של מגזין "וראייטי" שיבחו את הבימוי בקטעי הלייב אקשן, אך טענו שהקטעים המונפשים הם החולשה של הסרט.
בעיתון "הניו יורק טיימס" נכתב על קטעי ההנפשה "זה רק חצי טוב משלגיה ופינוקיו", בעוד שקטעי הלייב אקשן הוגדרו כ"סרט פרסומת יוקרתי".
במגזין "Photoplay" נכתב על הסרט שהרעיון שלו חכם.
ג'רי בק כתב על הסרט בספרו "The Animated Movie Guide" שהוא בעצם "עבודה של מחלקת יחסי הציבור של האולפן".
כריסטופר פינץ' כתב בספרו "The Art of Walt Disney" שהסרט מסמל התחלה של שינוי בהפקות של חברת דיסני.
עוד הוא ציין שבסרט אין יומרות ושהוא מציג בצורה נינוחה ומשמחת גרסה בדיונית לשיטת העבודה של האולפנים.
ב-29 במאי 1941, כחודש לפני יציאת הסרט לאקרנים, החלה שביתת האנימטורים של דיסני.
ב-20 ביוני, במהלך הקרנת הטרום-בכורה של הסרט בלוס אנג'לס, צעדו מול הקולנוע שובתים עם שלטים ותלו שלטי חוצות עם אמירות שונות, ביניהן "מי נרתע?
אני כועס" ו"דיסני אינו הוגן כלפי האמנים שלו".
במגזין "וראייטי" התייחסו לשביתה, בו נכתב "צירוף מקרים מוזר הוא הפצתו של הדרקון העקש - שתוכנן לפני שנתיים או שלוש - בזמן המסוים הזה, כשעובדי אולפני דיסני שובתים.
אפילו ד"ר גבלס לא יכול לעשות עבודת תעמולה טובה יותר מאשר להראות את עובדי מפעל העטים והדיו של דיסני כחבורה מאושרת העוסקת במטלות היומיומיות שלהם באווירה אידילית".
ספר הקומיקס ה-13 בסדרת "Four Color" שיצא לאור בשנת 1941 על ידי Dell Comics, כוללי קטעי קומיקס שמשמשים כעיבוד לשלושת הסרטים הקצרים המופיעים בסרט זה, בנוסף לעיבודים על הסרטים "Old MacDonald Duck" ו"פנטסיה".
בנוסף לספר הקומיקס, הדמויות מהסרט הקצר "הדרקון העקש" עושות הופעות קמע במספר הפקות, ביניהן "עולמו המופלא של דיסני", "מי הפליל את רוג'ר רביט", "בית העכבר" ו"היו היה סטודיו".
לצד ההופעות במדיות השונות, נמכרו מספר מוצרים בהשראת הסרט הקצר, ביניהם בובות, פסלונים וסיכות בגד.
סדרת ציורי הדרקון האדום הגדול היא סדרת ציורים בצבעי מים שנוצרה על ידי האמן והמשורר האנגלי ויליאם בלייק בין השנים 1805-1810.
סדרת ציורים זו נוצרה על רקע רצונו של בלייק ליצור למעלה ממאה ציורים על מנת לאייר את ספרי הביבליה - התנ"ך הנוצרי.
בהתאם למטרתו, יצר בלייק את ארבעת הציורים שבסדרה על מנת לתאר את דמות "הדרקון האדום הגדול" - התרגום האנגלי לדמות התנין המתואר בספר חזון יוחנן, הוא ספר "האפוקליפסה" החותם את הברית החדשה:
הדרקון האדום הגדול והאישה הלבושה בשמש (חזון יוחנן 12:1-4)
היצירה המקורית שמורה במוזיאון ברוקלין לאמנות, ושמורה מאחורי דלתיים סגורות עקב היותה רגישה לאור השמש.
יצירה זו ידועה בעיקר עקב האזכור התרבותי שלה בספר "דרקון אדום" מאת תומאס האריס ובסרטי "חניבעל" שנעשו בעקבותיו.
הדרקון האדום הגדול והאישה הלבושה בשמש
התמונה, השמורה כיום בגלריה הלאומית לאמנות שבוושינגטון, דומה בשמה לזו השמורה במוזיאון ברוקלין, אך הדמויות המוצגות בתמונה ממוקמות באופן שונה מאשר בתמונה המקורית, ומוצגות מזווית שונה.
הדרקון האדום הגדול והחיה העולה מן הים
בדומה לקודמת, גם יצירה זו שמורה כיום בגלריה הלאומית לאמנות שבוושינגטון.
היצירה שמורה ומוצגת כיום בספרייה ובמוזיאון ע"ש רוזנבך בפילדלפיה שבארצות הברית.
הוצאת אוקספורד השתמשה בציור "הדרקון האדום הגדול והאישה הלבושה בשמש" המקורי כעטיפת הספר "The Private Memoirs and Confessions of a Justified Sinner" מאת הסופר הסקוטי ג'יימס הוג (1824), במהדורה שיצאה על ידם בשנת 2010.
כמה מהציורים הוצגו בסרט האימה הפסיכולוגי "מוד הקדושה" מ-2019 של הבמאית הבריטית רוז גלאס.
סדרת הציורים מהווה אלמנט מפתח בעלילת הספר "דרקון אדום" מאת תומאס האריס, ובסרטי "חניבעל" שנעשו בעקבותיו.
פרנסיס דולרהייד, הרוצח הסדרתי האכזר המוצג בספר, מתואר כאדם מופרע העובד בימים כטכנאי במסרטת וידאו, ואובססיבי לסדרת הציורים "דרקון האדום" של בלייק, במיוחד ל"הדרקון האדום הגדול והאישה הלבושה בשמש", המקועקע על גבו.
לקראת סוף הספר הוא אף מופיע במוזיאון ברוקלין שם הוא גונב את הציור ואוכל אותו.
"הדרקון האדום הגדול" הוא שמו של הפרק השביעי בעונה השישית של סדרת הדרמה המשטרתית "המנטליסט" של ה-CBS.
כמו כן, שימשו ציורי סדרת "הדרקון האדום" כהשראה לסדרת קלפי "דרקון השטן האדום" (Red Dragon Archfiend, レッド・デーモン) המופיעים במשחק הקלפים "יו-גי-הו!" ובסדרת האנימה "יו-גי-הו!
הדרכה פסיכו-חינוכית, פסיכו-חינוך או הדרכה פסיכולוגית היא התערבות טיפולית במהלכה המטפל מסביר את מנגנוני החולי, ומדריך את המטופל כיצד להתמודד עם קשיים שהחולי יוצר.
השיטה מבוססת ראיות מדעיות (Evidence-based), אשר הראו כי ביכולתה לגרום להטבה בתהליך הטיפולי, אף אם ההדרכה מבוצעת באופן קצר.
ניתן לשלב הדרכה פסיכו-חינוכית בטיפול בהפרעות כמו: סכיזופרניה, דיכאון קליני, הפרעות חרדה, הפרעות אכילה, דו קוטביות, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות (ADHD), והפרעת אישיות גבולית ואנטיסוציאלית.
השימוש בהתערבות זו אינה מוגבלת לתחום ההפרעות הנפשיות, ותיתכן הטבה גם בהיבטים מסוימים של מחלות אורגניות.
הדרכה פסיכו-חינוכית מציעה למטופלים בסביבה אמפתית ותומכת כלים המסייעים להבעה ולתקשורת, לצד דרכים לפתרון בעיות הנובעות מההפרעה.
ההדרכה אינה מיועדת רק למטופל, ולרוב כוללת גם מתן מידע רלוונטי למשפחת המטופל.
המידע המסופק מיועד לעזור למשפחה לדעת כיצד להגיב בצורה טובה יותר למצב המטופל, ולהבין אותו.
יותר מ-30 מחקרים מספקים עדויות הממחישות כי התערבות זו משפרת את הרווחה (well-being) המשפחתית של המטופל, מפחיתה את שיעור ההישנות (חזרת המחלה), ומאיצה החלמה מהמחלה.
המושג "פסיכו-חינוך" צוין בגלגולים שונים בתחילת המאה העשרים.
לראשונה בגלגולו המוקדם הופיע המונח בשנת 1911, בכותרת מאמר בשם "פסיכותרפיה וחינוך מחדש" ("Psychotherapy and re-education") שכתב ג'ון א.
כשלושים שנה לאחר מכן, כבר הופיע המונח בגלגול מאוחר יותר בכותרת ספר בשם "הקליניקה הפסיכו-חינוכית" ("The psychoeducational clinic") אותו כתב בריאן א.
עם זאת, המופע הראשון של המונח פסיכו-חינוך הוא בתזה "La stabilité du comportement" שפורסמה ב-1962.
הפופולריות והפיתוח של המונח פסיכו-חינוך לצורתו הנוכחית מיוחסת באופן נרחב לחוקרת האמריקאית Carol M.
Anderson בשנת 1980 אשר ביססה את השיטה בהקשר של טיפול בסכיזופרניה.
מחקרה התרכז בחינוך קרובי משפחה לגבי הסימפטומים כמו גם לגבי התהליך המחלתי של הסכיזופרניה.
בנוסף, מחקרה התמקד בניהול מתחים ובשיפור רווחת בני המשפחה בינם לבין עצמם, בהתמודדותם עם הסכיזופרניה של קרוב משפחתם.
לעיתים קרובות לחולים עם מחלה חריפה (אקוטית) קיימות הפרעות בחשיבה ובתפיסה.
בשלבים אלו יש להיזהר שלא להציף את החולה במידע רב מדי, אשר עלול לבלבלו.
בנוסף, הידע המפורט על המצב הבריאותי, על אפשרויות הטיפול, על סיכויי ההחלמה ובאופן כללי על תהליך המחלה, עלול להלחיץ את החולה ואת משפחתו אם מתבצע בצורה שאינה מותאמת.
הדרך לשביל הזהב הוא אלבום האולפן השביעי של הראפר הישראלי רביד פלוטניק.
האלבום יצא לאור ב-10 בינואר 2025, באמצעות חברת התקליטים נענע דיסק.