tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצמיחה המהירה של האזור הביאה את "פורבס" לדרג את מטרופולין אוסטין מספר אחת מבין כל הערים הגדולות למשרות לשנת 2012 בסקר השנתי שלהן ו־WSJ Marketwatch לדרג את האזור מספר אחת לעסקים צומחים.
עד 2013 דורגה אוסטין במקום ה-14 ברשימת המקומות הטובים ביותר לעסקים וקריירה "של פורבס".
כתוצאה מהריכוזיות הגבוהה של חברות היי-טק באזור, אוסטין הושפעה מאוד מהתנופה של הדוט-קום בסוף שנות התשעים.
מועצת העיר מורכבת מעשרה נציגים הנבחרים (באופן בלתי מפלגתי) במחוזות בחירה, ומראש העיר הנבחר על ידי כלל תושבי העיר.
מבנה המועצה הנוכחי נקבע במשאל עם שהתרחש ב-6 בנובמבר 2012. עד אז, מועצת העיר הייתה מורכבת משישה נציגים בלבד.
הבחירות האחרונות למועצת העיר התרחשו בנובמבר 2014.
מנקודת המבט הפדרלית, אוסטין נחשבת למעוז ליברלי באזור מאוד שמרני.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 העיר נוטה להצביע בבירור למפלגה הדמוקרטית, בעוד שבפרברים נוטים להצביע למפלגה הרפובליקנית.
נכון לשנת 2017, מתוך 15 מערכות בחירות לנשיאות ארצות הברית משנת 1960 ועד כה (וכל מערכות הבחירות משנת 2004 והלאה), המפלגה הדמוקרטית ניצחה ב-12 בחירות, לעומת 3 ניצחונות בלבד של המפלגה הרפובליקנית.
לעיתים מועמדים חריגים נטו להצליח באופן יחסי בעיר, לדוגמה – ראלף ניידר שזכה ב-10.4% בבחירות 2000.
בבחירות לנשיאות 2016 הצביעו מחוז טראוויס, המכיל את רוב אוסטין, עבור הילרי קלינטון (ד') בהפרש של 38.9 נקודות (66.3% ל-27.4%).
בשנת 2003 העיר התנגדה מאוד לחוק הפטריוט ובאותה השנה מחוז טראוויס היה המחוז היחידי שהתנגד להגדרת נישואים כדבר שבין אישה לגבר בלבד.
"שמור את אוסטין מוזרה" הוא המוטו המקומי מזה שנים, שמופיע על מדבקות וחולצות טריקו.
המוטו הזה לא שימש רק לקידום האקסצנטריות והגיוון של אוסטין, אלא נועד גם לחזק את התמיכה בעסקים עצמאיים מקומיים.
על פי הספר "עיר מוזרה" מ-2010, הביטוי התחיל על ידי ספרן מקומי של המכללה הקהילתית באוסטין, רד ווסניץ', ואשתו, קארן פאבלקה, שהיו מודאגים מ"הירידה המהירה של אוסטין למסחריות ופיתוח יתר".
הסיסמה התפרשה בדרכים רבות מאז היווסדה, אך היא נותרה סמל חשוב עבור אוסטינים רבים שרוצים להשמיע דאגות בגלל צמיחה מהירה והתפתחות לא אחראית.
לאוסטין היסטוריה ארוכה של התנגדות אזרחית ווקאלית לפרויקטים של פיתוח שנתפסים כמי שמשפילים את הסביבה, או מאיימים על נופי הטבע והתרבות.
על פי חברת נילסן, מבוגרים באוסטין קוראים ותורמים לבלוגים יותר מאלו בכל מטרופולין אחר בארצות הברית.
לתושבי אוסטין יש את השימוש באינטרנט הגבוה ביותר בכל טקסס.
אוסטין נבחרה כמספר 2 הגדול בעיר הגדולה ב"מקומות הטובים ביותר לחיות" על ידי מגזין Money בשנת 2006, ומספר 3 בשנת 2009, וגם "העיר הירוקה ביותר באמריקה" על ידי msn.
בשנת 2008, מגזין "נסיעות ופנאי" דירג את אוסטין מספר 1 ברשימת הערים עם מיטב האנשים, בהתייחס לאישיותם ותכונותיהם של האזרחים.
בשנת 191 נפתח בעיר מוזיאון לאמנות מודרנית.
העיר ידועה בין השאר בזכות אוכלוסיית ענק (בת מיליון וחצי פרטים) של עטלפים מהמין אשף מקסיקני (Tadarida brasiliensis) שהתנחלה מתחת לאחד הגשרים הראשיים בעיר – גשר שדרת הקונגרס על שם אן ריצ'רדס .
זהו הריכוז הגדול ביותר בעולם של עטלפים ממין זה.
בהתחלה חששו התושבים מהעטלפים וראו בהם איום אך מאמצי חינוך והסברה מצד ד"ר מרלין טאטל ופעילי טבע אחרים הפיגו את חששותיהם, כשהסבירו לעירייה ולתושבים שהעטלפים אינם מסוכנים אלא אף מועילים מאוד לעיר ולתושביה.
הגשר ועטלפיו הפכו לאטרקציה תיירותית שחביבה על המקומיים והתיירים הזרים כאחד, ואלה באים בהמוניהם לצפות בנחיל העטלפים הענק היוצא לצוד חרקים בעת השקיעה, דבר המניב הכנסות רבות לעיר.
אוסטיה (Ostia) היא פרבר של העיר רומא הממוקם על שפך נהר הטיבר אל הים הטירני במחוז לאציו שבמרכז איטליה.
בעבר הייתה אוסטיה עיר הנמל של רומא העתיקה.
לפי המסורת הרומית העיר הוקמה במהלך המאה ה-7 לפנה"ס על ידי המלך הרומי אנקוס מארקיוס.
ממצאים ארכאולוגיים מאמתים את עתיקותה של העיר, אך יחד עם זו מצביעים על יסודה במהלך המאה ה-4 לפנה"ס.
עם התעצמות רומא, התפתחות המסחר בה והגידול באוכלוסייתה, הפכה אוסטיה לנמל חשוב וראשי ששימש ליבוא תבואות ומוצרי מזון לתוך העיר.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית של 88 לפנה"ס כבש גאיוס מריוס את העיר על מנת לנתק את רומא ממקורת האספקה שלה.
העיר נבזזה על ידי חייליו של מריוס וספגה נזקים גדולים.
העיר גדלה והתפתחה בתקופת הקיסרות הרומית.
עם נפילתה של האימפריה הרומית החלה העיר לדעוך.
במהלך ימי הביניים שימשה העיר כמצודת מגן לעיר רומא.
כיום אוסטיה היא פרבר של רומא והיא משמשת בין השאר כאתר נופש וחוף פעיל.
במקום קיים אתר ארכאולוגי נרחב.
באוגוסט 1927 נחנך מחדש התיאטרון העתיק של אוסטיה.
האוֹסֶטים (אוסטית: ирæттæ, irættæ) הם קבוצה אתנית היושבים בעיקר בקווקז - בחבלי צפון אוסטיה ודרום אוסטיה.
השפה האוסטית שייכת לקבוצת השפות האיראניות המזרחיות .
שפה זו אינה מובנת על ידי דוברי שפות אירניות אחרות , ואינה קרובה לאף שפה אחרת.
השפה האוסטית היא שריד יחיד של ניב סקיתי-סארמטי , שהייתה נפוצה בעבר.
היא השפה האיראנית היחידה באירופה.
האוסטים מרוכזים בעיקר בחבל אוסטיה המחולק מבחינה פוליטית לשני חלקים: צפון אוסטיה שברוסיה ודרום אוסטיה, שהחל משנת 2008 היא דה פקטו מדינה בדלנית עצמאית מגאורגיה כתוצאה ממלחמת גאורגיה–רוסיה.
מקור השם הגאוגרפי הרוסי "אוסטיה" והכינוי האתני התואם "אוסטים", נתקבל מהשם הגאורגי לארצם, ומבוסס על הכינוי האלאני העתיק "אס".
כיוון שהאוסטים מורכבים מכמה תתי-קבוצות (בעיקר אירונים ודיגורים) ומשכך חסרו כינוי עצמי, התקבע אצלם הכינוי הרוסי עוד לפני צירופם לאימפריה הרוסית.
אוסטים בפי הגאורגים הם אוֹסֵבִּי (ოსები) וביחיד אוֹסִי (ოსი).
אוסטיה או אוֹסֵתִי (ოსეთი) בפי הגאורגים היא "ארץ האוסטים".
פרקטיקה זו קיבלה תפנית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עם ההתעוררות הלאומית האוסטית החדשה.
המחלוקת בין תתי הקבוצות האוסטיות - הדיגורים והאירונים על מעמד הדיאלקטים הביאה לחיפוש שם אתני חדש.
בהשפעת הסכסוך האוסטי-גאורגי הועדף השם "אלאניה" (ובהתאמה "אלאנים"), שמה של קונפדרציה סרמטית מימיי הביניים, שהאוסטים מאמינים כי הם אבותיהם.
בשנת 1994 הוסף השם אלאניה לשם הרשמי של הרפובליקה הרוסית צפון אוסטיה - אלניה.
האוסטים הם צאצאי האלאנים, הענף היחיד של הסרמטים ששרד את הפלישה הגותית בסוף המאה ה-2 לספירה.
האלאנים הקימו ממלכה שהשתרעה בין הדון לוולגה והתקיימה עד לפלישה המונגולית במאה השלוש עשרה.
הלחץ המונגולי גרם לאלאנים לנדוד מן הערבה אל הקווקז, שם יצרו שלוש קבוצות אתנוגרפיות שונות: האירונים, הדיגורים, והקודארים.
קבוצה נוספת של אלאנים, היאשים, שנדדו עד להונגריה.
כ-50% מהאוסטים הם נוצרים אורתודוקסים, 30% מאמינים בדת מקומית מסורתית בשם אוצדין וכ-15%-20% מוסלמים.
המיתולוגיה האוסטית , כמו המיתולוגיות של יתר תושבי הקווקז כוללת אלים וישויות על טבעיות.
על פי אמונתם מוצאם הוא מן הסרמטים אך אמונתם מכילה גם אלמנטים נוצריים מאוחרים יותר והאלים האוסטים מזוהים לעיתים קרובות עם קדושים נוצריים.
לאלים אלה תפקיד בסיפורים על גזע של גיבורים אלוהיים למחצה בשם נארתים.
המוזיקה האוסטית נפוצה באזור בו שוכנים האוסטים משני צידי הקווקז הגדול.
החל מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 החל תהליך של איסוף והקלטה של המוזיקה האוסטית.
הריקוד אוֹסוּרִי {ოსური) רפרטואר הריקודים הגאורגיים הוא ריקוד מאזור דרום אוסטיה.
הספרות האוסטית החל להתפתח בסוף המאה ה-19 כאשר פעל קוסטה חטאגורוב שנחשב למייסד השפה הספרותית.
בשנת 1914 ארסן קוטסויב יסד בסנקט פטרבורג כתב עת ספרותי שנתן במה לסופרים אוסטים צעירים ותרם להתפתחות הספרות בשפה האוסטית.
אחת ההשערות בדבר מוצא האוסטים הייתה השערתם של חוקרי הקווקז פפאף (pfaff) ופטר וון אוסלר .
הם הניחו כי מוצא האוסטים, או לפחות חלק מהם, הוא יהודי.
הם הגיעו למסקנה זו בהתבסס על מנהגיהם שמקצתם דומה למנהגים והחוקים הנזכרים במקרא.
חוקרי קווקז נוספים, ביניהם האנתרופולוג ארנסט שנטר , ציינו במחקריהם כי הדעה הנפוצה בקווקז היא כי מוצא האוסטים הוא יהודי.
אולם ההיסטוריון מקסים קובלבסקי הסתייג מהנחה זו.
הוא טען מנגד כי קרוב לוודאי שחלק מאותם מנהגים אומצו על ידי האוסטים מן הארמנים, ואין בכך הוכחה לכך שמוצאם מהיהודים.
השפה האוסטית שייכת לקבוצת השפות האיראניות המזרחיות, ענף של השפות ההודו-אירופיות.
ישנן שתי קבוצות ניבים עיקריות: אירון ודיגור .
+פונמות באוסטית ענבלי וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי/שיני שפתי(־שיני) אפיnm סותם qʷgʷkʷᵔʼdtʼbpʼ מחוכךʤʧʼʣʦʼ חוכךʁχʷs zvf מקורב(צדי)wjl רוטטr * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
ᵔ - ציון פונמות משולש (שתיהן בנפרד, וביחד)
אוסטיודישה צייטונג היה עיתון יהודי בשפה הגרמנית שהופיע בעיר צ'רנוביץ (אז צ'רנאוץ ברומניה) בשנים 1937-1919, בימי השלטון הרומני בבוקובינה הצפונית.
העיתון נערך על ידי הפוליטיקאי, הפובליציסט והמשפטן הציוני מבוקובינה מאיר אבנר, שגם כתב חלק גדול מתוכנו.
בהקמתו היה "ביטאון המפלגה יהודית הלאומית בבוקובינה" (Organ der jüdischen Nationalpartei in der Bukowina), והחל מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הצהיר על עצמו בכותרת המשנה כ"ביטאון למען האינטרסים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים של יהדות בוקובינה".
העיתון הוקם באפריל 1919, אז החל להופיע כשבועון.
אחרי 1922 הופיע העיתון פעמיים בשבוע, והחל מ-1923 שלוש פעמים בשבוע - בימי ב', ד' ו-ו'.
במהלך השנים הופיעו בסך הכל בעיתון כ-9000 עמודים.
בשיא תפוצתו בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיע העיתון ל-4,800 עותקים.
למרות תפוצתו הקטנה, הייתה לעיתון תהודה רבה בחוגי המעמד הבינוני והגבוה של יהודי האזור.
זאת משום שהשפה הגרמנית הייתה שפת הדיבור והתרבות של רוב היהודים בעלי ההשכלה בצ'רנוביץ ובבוקובינה באותה תקופה, ומשום שעורכו, מאיר אבנר, היה כותב ונואם מחונן.
מאיר אבנר ניהל מעל דפי העיתון פולמוסים רבים.
בין השאר הוא ניהל פולמוס עם המנהיג הסוציאליסטי יעקב פיסטינר לגבי ראשוניותה של השפה העברית כשפת לימוד בבתי הספר היהודיים בבוקובינה, לעומת היידיש.
בנוסף, היה העיתון לבמת מאבק של אבנר נגד הזרמים האנטישמיים בזירה הפוליטית הרומנית, ולשופר של הוועד הציוני בבוקובינה.
ב-1 בינואר 1938 הופסק פרסום העיתון בהתאם לחוקים האנטישמיים החדשים של ממשלת גוגה-קוזה.
אוסטיליו ריצ'י (Ostilio Ricci; 1540–1603) היה מתמטיקאי איטלקי, שנודע בעיקר כמורהו של גלילאו גליליי.
היה תלמיד של המתמטיקאי ניקולו טרטליה (1499–1557) בברשה.
ראה במתמטיקה כלי שימושי לפתרון בעיות במכניקה והנדסה, ועם הזמן פיתח עניין בארכיטקטורה צבאית ובמתמטיקה שימושית.
ריצ'י שימש פרופסור באקדמיה לאמנויות הציור (Accademia delle Arti del Disegno) בפירנצה, שנוסדה ב-1560, ושם היה מורהו של הצייר לודוביקו קארדי.
ב-1580 היה מתמטיקאי החצר של הדוכס פרנצ'סקו בפירנצה, ובמסגרת תפקידו העביר הרצאות באוניברסיטת פיזה, שאותן שמע גם גלילאו.
בעקבות ההרצאות האלו, ביקש גלילאו מריצ'י לשכנע את הוריו לאפשר לו לזנוח את לימודי הרפואה, שלשמם נשלח לאוניברסיטה, ולעבור ללמוד מתמטיקה.
ריצ'י, שהיה ידידו של אביו של גלילאו, וינצ'נציו גליליי (1520–1591 לערך), הבטיח להנחות את גלילאו בעצמו, ולמרות זאת נדרשה לוויצ'נציו שנה תמימה עד שהתרצה.
גלילאו למד מריצ'י את המתמטיקה של אוקלידס ושל ארכימדס, שהשפיעה מאוד על עבודותיו ומחקריו של גלילאו בהמשך.
כשלימד את תלמידיו הפרטיים בפדובה, נעזר בספרונים שכתב, "מבוא קצר לארכיטקטורה צבאית" ו"רשימות על ביצורים צבאיים".
אוסטילוג (באוקראינית: Устилуг, בפולנית: Uściług, ביידיש: אוסטילה) היא עיר במחוז ווהלין באוקראינה, על הגדה הימנית של הנהר בוג, 88 ק"מ מלוצק, סמוך לגבול עם פולין.
המגזרים הכלכליים הבולטים בה הם חקלאות ושירותים.
עקב קרבתה לגבול הפכה אוסטילוג לאחר קבלת עצמאותה של אוקראינה (1991) למרכז אזורי של שירותים וסחר.
המלחין איגור סטרווינסקי החזיק בית באוסטילוג והתארח בו תכופות בין השנים 1890–1914. ביתו מהווה מוזיאון.
העיר מוזכרת לראשונה בתעודות משנת 1150. בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי נפגעה העיר עקב סכסוכים בין אצילים מקומיים.
בסוף המאה ה-16 תמכה האוכלוסייה המקומית בקוזקים במאבקם לעצמאותה של אוקראינה, ובמאה ה-17, בין היתר בפרעות ת"ח ת"ט, הצטרפו תושבים מקומיים למרד האוקראיני וסרו למנהיגותו של בוגדן חמיילניצקי.
עם פלישת צבאות נפולאון ב-1812 הייתה אוסטילוג שוב זירת קרבות, וכך גם במלחמת העולם הראשונה.
ב- 1940 הפכה אוסטילוג למרכז מחוזי.
בעיר פעלו תעשיית מוצרי עור, מפעל לבני-בניין ותעשיות הלבשה, ריהוט וכימיקלים.
במבצע ברברוסה ביוני 1941 נכבשה אוסטילוג על ידי הוורמאכט, והיא שוחררה על ידי הצבא האדום ביולי 1944. לאחר שנות המלחמה השתקמו התעשיות בעיר.
לא ידוע מתי התיישבו יהודים בעיר לראשונה.
בהתכנסות ועד מחוז ווהלין בשנת 1700 בהורוכוב הוטל על בני הקהילה לשלם מס גולגולת בסכום קטן יחסית, ובו נשאה קהילת לודמיר.
במפקדים שנערכו במחצית השנייה של המאה ה-18 נמנו בעיר בין 300 ל-350 יהודים מעל גיל שנה.
עד אמצע המאה ה-19 גדל מספר היהודים והגיע לכ- 1,500, ולקראת סוף המאה ה-19 הגיע מספרם לכ- 3,200, כ- 90% מתושבי העיר באותה עת.
מראשית המאה ה-19 ועד 1830 כיהן ברבנות הקהילה הרב יוסף קצלבוגן משושלת נישכיז.
בעיר היו 12 בתי כנסת של מספר חסידויות.
כמו כן, בעיר נערכה חתונה גדולה לנכדו של הרבי מאפטא, הנחשבת לחתונה החסידית הגדולה ביותר בהיסטוריה.
עם כיבוש העיר על ידי אוסטרו-הונגריה בזמן מלחמת העולם הראשונה הטילו השלטונות הגבלות על תנועת הסוחרים היהודים, אך במקביל החלו לפעול בעיר ארגונים יהודיים, ונפתח בית ספר ששפות ההוראה בו היו גרמנית ועברית.
בשנת 1917 נערכה בעיר תהלוכה גדולה לכבוד הצהרת בלפור, והוקם ארגון צעירים, שממנו צמח סניף של צעירי ציון.
בשנת 1918 החלו יחידות האוסטרו-הונגרים לסגת מהעיר, וצעירים יהודים ארגנו מיליציה מקומית לשמירה על הסדר.
כאשר נכנסה לעיר קבוצה של ליגיונרים פולנים, אנשי המיליציה היהודית פתחו עליהם באש, בחשבם כי מדובר בכנופיית פורעים, ובקרב הקצר שהתחולל נפלו 14 יהודים.
למחרת הגיעה למקום פלוגה של הצבא הפולני, והטילה על הקהילה היהודית בעיר קנס כספי.
בשנות העשרים הוקמו בעיר שני בתי ספר עבריים, האחד של רשת תרבות והשני של רשת יבנה.
כמו כן, נוסד בה גן ילדים עברי, ופעלו בה שתי ספריות, בעברית וביידיש.
החל מאמצע שנות העשרים פעלו בעיר רוב המפלגות הציוניות.
בשנים 1932 -1937 נבחר לכהן ברבנות הקהילה הרב פנחס טברסקי, ואחריו כיהן הרב יהושע שיינטופ (שניהם נספו בשואה).
בספטמבר 1939 הייתה אוסטילוג לעיר גבול בין ברית המועצות ובין הגנרלגוברנמן שבשליטת גרמניה.
השלטון הסובייטי הטיל הגבלות תנועה על העיר, ושליש מיהודי העיר עזבו אותה, רובם ללודמיר.
בעיר חיו באותה עת כ-2,720 יהודים.
בבוקר ה-22 ביוני 1941, יום פרוץ מבצע ברברוסה, הופצצה והופגזה העיר קשות, רוב בתיה נפגעו, ורבים מתושביה, כולל יהודים, נהרגו.
באותו יום לפנות ערב נכבשה העיר על ידי הגרמנים.
בתוך ימים ספורים רצחו הגרמנים 30 יהודים בעיר, ועד מהרה החלו בלקיחת יהודים לעבודת כפייה בתיקון הגשר שעל נהר בוג, בניקוי ההריסות בעיר, ובהעמסת תחמושת וציוד צבאי בתחנת הרכבת.
בסוף יולי 1941 הקימו הגרמנים יודנרט בעיר.
בסוף אוקטובר 1941 נאסרו 890 מיהודי העיר, ובהם משכילי הקהילה ונכבדיה, והוצאו להורג.
לאחר מכן נחטפו מדי פעם קבוצות של צעירים יהודים, אשר נורו בגיא שליד בית העלמין היהודי בעיר.
במרץ 1942 הוקם בעיר גטו, בו הושמו כ-2,000 איש, בצפיפות גדולה של כ- 20 איש בחדר.
בגטו התפתחו תנאי רעב, ופרצו בו מגפות, בעיקר של טיפוס הבטן.
בימים 1 בספטמבר עד 15 בספטמבר 1942 הועברו יהודי העיר לגטו לודמיר, ונרצחו שם יחד עם יהודי המקום בבורות שהוכנו בכפר פיאטידיין (Piatydeń).
בעת האקציה ניסו כ-300 מבני העיר להימלט, אך רובם נתגלו ונרצחו.
מהמעטים ששרדו היו שניסו להצטרף לפרטיזנים.
חמישה צעירים ממשפחת ספסוב שביקשו להצטרף לפרטיזנים האוקראינים נרצחו על ידם.
כמה מבני העיר, ובהם שמואל דיאמנט, הצטרפו ליחידות הארמייה קריובה.
מספר הניצולים מיהודי העיר הגיע לכ-200 נפש, ובהם בני העיר שהספיקו להימלט לברית המועצות.
אוּסְטִי נָדּ לָבֵּם (בצ'כית: , בגרמנית: Aussig) נכון לשנת 2021, היא העיר התשיעית בגודלה בצ'כיה, בירת מחוז אוסטי נד לבם, שבצפון-מערב המדינה.
אוסטי שוכנת באזור הררי, בנקודת המפגש של הנהרות אלבה (בצ'כית: לָבֵּה) ובילינה.
קהילת יהודי אוסטי נד לבם היא קהילה יהודית אשכנזית, השוכנת בעיר אוסטי נד לבם שבחבל בוהמיה, בצ'כיה.
הגעת יהודים לעיר באופן מאורגן החלה רק לאחר מתן זכויות אזרח ליהודי חבל בוהמיה בשנת 1848. רבים מיהודי העיר ברחו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בעיקר לאחר סיפוח חבל הסודטים.
שאר יהודי העיר שנשארו שולחו החל מנובמבר 1941 למחנות ההשמדה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הקהילה מחדש על ידי מעטים מהקהילה המקורית ניצולי המחנות, ורבים מיהודי רוסיה הקרפטית ומעוד כמה יישובים קטנים.
לאוסטי נד לבם שלוש ערים תאומות:
אוֹסטיוּדֶן הוא מונח בשיח של יהדות גרמניה, שנועד לתאר את הריכוז הגדול של יהודים במזרח אירופה וסביבותיה שלא עברו תהליכי מודרניזציה של ממש.
השם נטבע על ידי הפובליציסט היהודי-אוסטרי נתן בירנבוים ב-1900, אם כי תיאר דימוי מובחן היטב שהיה קיים בתודעה מאז ראשית המאה ה-19, ונעשה רווח רק לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הביטוי שימש כדי להנגיד את מושאיו ל"יהודי המערב" (וֶסטיודן, Westjuden) שהיו מעורים בסביבתם ולא סבלו מפער דומה; השם "אוסטיודן" נשא משמעות שלילית של נחיתות ופיגור, ושימש בעיקר בהקשר של הגירת יהודים מזרח-אירופאים לארצות דוברות-הגרמנית, תנועת אוכלוסין שעוררה חשש וניכור בקרב היהודים המערביים.
בירנבאום ציין כי התכוון בעיקר ליהודי אירופה הסלאבית ואזורים בעלי רמת פיתוח נחותה זהה: "רוסיה, פולין, גליציה, בוקובינה, צפון-מזרח הונגריה ורומניה".
כביטויים נרדפים ל"אוסטיודן" ו"וסטיודן" שימשו לעיתים "יהודים פולנים" או "פולאקים" לעומת "יקים".
בשלהי המאה ה-18 התחוללו במרכז אירופה ובמערבה תמורות פוליטיות ניכרות שהובילו למתן אמנציפציה ליהודים – קודם בפועל, על ידי שוויון זכויות הולך וגדל, ואחר כך במוצהר.
הזדמנויות כלכליות וחברתיות נפתחו בפני רבים, והם עזבו את דרך החיים המסורתית ואת הגטאות שאולצו להתגורר בהם לטובת השתלבות בחברה הכללית.
שינוי דומה כמעט ולא התחולל באזורי המזרח, שהמודרנה אמנם הגיעה אליהם אך בקצב אטי, פחות מטלטל ובאיחור רב.
היהודים נותרו תחת הגבלות מהותיות בעניינים כמו חופש התנועה והעיסוק, והוסיפו לסבול אפליה רשמית בוטה בהרבה מבמערב.
ההבדלים העמוקים בין שתי האוכלוסיות התבטאו בכל תחומי החיים.
ה"וֶוסטיודן" (יהודי המערב) עברו טמיעה לשונית מזורזת ושפת היידיש כמעט ונשכחה; עוד קודם לכן, בדמדומיה של החברה הישנה בגרמניה, הרבו המשכילים להצביע על טהרת הניבים המערביים של השפה, שהיו קרובים לגרמנית תקנית, בעוד שהניבים שבפולין וליטא היו גדושים השפעות סלאביות חזקות שעשו אותם כמעט ולא-מובנים להם.
אפיון אחר של הניגוד בין שני הקיבוצים היה זה שבין "יהודי קאפטן" (Kaftanjuden) ל"יהודים עם עניבות" (Krawattenjuden), שכן האחרונים אימצו לבוש רגיל והראשונים הוסיפו לדבוק בחזות של אבותיהם.
הרתיעה והחשש מיהודי מזרח אירופה רווחו בעיקר בקרב יהודי גרמניה, שקרבתם הגאוגרפית לאזור הנידון הביאה אותם במגע מתמיד עם יושביה: תחושות אלה התמזגו עם הדימוי הנפוץ בתודעה הגרמנית של אזורים אלה כפרימיטיביים.
דעות שליליות, מהסתייגות ועד תיעוב וסלידה, הובעו מצדם כלפי יהודי מזרח-אירופה מראשית ימיה של השכלת ברלין.
המתח נותר בבסיס היחסים בין שתי התפוצות והחריף במיוחד כשמאות אלפי חיילים גרמנים נחשפו באופן בלתי-אמצעי להמון היהודי במזרח בעת מלחמת העולם הראשונה, ועם ההגירה הגדולה משם מערבה אחרי הלחימה.
תחושות דומות הובעו גם על ידי יתר יהודי מרכז היבשת עד הונגריה, בה צף הפחד משיטפון של אוסטיודן סביב החלת חוקי מאי ברוסיה ועלילת טיסאסלר.
האסטרטגיה שאומצה לרוב הייתה עידוד מעבר של המהגרים לאמריקה ומאמץ גדול לאקלם את הנשארים במהירות ככל האפשר.
למרות זאת, מספרם גדל בהתמדה.
חלקם של האחרונים היה גבוה יחסית, בגלל שיעור נישואי התערובת וההתבוללות הנמוך של הוריהם וסביהם לעומת יהודי גרמניה המקוריים.
עם זאת, בעיקר בראשית המאה ה-20, הקיטוב נשא גם משמעות חיובית.
קבוצה גדולה מקרב הצעירים ביהדות גרמניה, לרוב דור שלישי או רביעי לאמנציפציה, ייחסו שורשיות ואותנטיות לאחיהם בפולין וברוסיה שנותרו לדעתם מחויבים לזהותם היהודית.
תופעה זו, שנודעה כ"פולחן יהודי המזרח" (Ostjudenkult), חפפה תופעות כמו עליית הציונות; דעות זהות, על רקע אחר, הובעו בידי מייסדי אגודת ישראל דוגמת יצחק ברויאר, שסלדו מהחברה האורתודוקסית שבה גדלו ומעיגונה בתרבות הגרמנית, וכמהו לחקות את הדתיים המסורתיים.
הסנטימנט התבטא בין היתר באיסוף סיפורי החסידים על ידי מרטין בובר, שהציג אותם לראשונה כרומנטיים וערכיים אחרי יותר ממאה שנה שבה הייתה החסידות לסמל לפרימיטיביות במרכז אירופה.
רגשות כאלה (שסחפו בין היתר את פרנץ רוזנצווייג וגרשום שלום, ואפילו אלפרד דבלין יצא למסע בפולין בחיפוש אחר אותנטיות) היו מוגבלים בהיקפם: הרוב, בעיקר בגרמניה, חששו מ"בעיית האוסטיודן" שאיימה להגביר את האנטישמיות ולפגוע במעמדם האזרחי, שהיה איתן למדי מראשית ההשכלה ועד עליית הנאצים.
האיום שבהגירה מהמזרח הביא לבחינת אפשרויות שונות.
רבים ראו בציונות פילנתרופית ובפיתוח פלשתינה אמצעי להסיט את שטף הבאים, ואחרים הציעו להעניק תמיכה כספית לרוסיה, ולאחר מכן לברית המועצות, כדי שתיישב את האוסטיודן בסיביר ותביא לפתרון בעיית העוני והצפיפות במקומות מגוריהם.
הניכור היה הדדי, ורוב המזרחיים פיתחו יחסים מורכבים עם בני דתם שהתגוררו בארצות בהן ניתן שוויון זכויות.
אחידות זו עשתה את האוכלוסייה נכונה לקלוט את הרעיונות הלאומיים המתפתחים, ששמו את הדת במקום שני לכל היותר למול תפישת המערביים (ולו אלה שייחסו לכך חשיבות כלשהי) שיהדותם הייתה זרם דתי.
כשחיים ויצמן בן התשע-עשרה, שכבר היה ציוני, הגיע ללמד בפנימיה האורתודוקסית היוקרתית בפְּפוּנְגְשטאדט שבגרמניה, הוא התקשה לעכל את היות המנהל חרדי אדוק שראה עצמו "גרמני בן דת משה".
ראיית המערביים כמתבוללים, תלושים ומנותקים הייתה סממן חשוב בתנועה הלאומית של יהדות מזרח אירופה, לענפיה השונים (מאוטונומיזם יהודי וכלה בציונות), שהתעוררה בשנות ה-1880 לאחר האכזבה וההתפכחות מהאידיאלים של תנועת ההשכלה שם.
מלומדים מרירים שניסו לגבש תודעה לאומית להמונים תיארו את יושבי המערב שווי-הזכויות כמי שוויתרו על עצמותם וזהותם בתמורה לאמנציפציה ויצרו "יהודי ממוקף", יהודי-גרמני או יהודי-צרפתי, שניסה לשווא להעמיד פנים שהוא בן ללאום המקומי ושונה רק בדתו, בעוד שעורר בוז וסלידה ולבסוף את האנטישמיות המודרנית.
"האסכולה המזרח-אירופית" של ההיסטוריונים היהודים, משמעון דובנוב והלאה, ציירה את האמנציפציה, ההשכלה, הטמיעה התרבותית והמגמה להגדיר את היהדות ככנסייה דתית כמשלב כוחות הרסני שריסק את העמִיוּת בין יהודי המערב.
זה החל לחדור למזרח אך שם נבלם על ידי ההבראה של עליית הלאומיות, שהסכינה לחשוף את מהותו האמיתית של העם מול קריסת ערכי האמונה הישנה.
דובנוב כתב על אדריכלי הרפורמה והנאו-אורתודוקסיה בגרמניה: מכל ההשקפות הדתיות במערב, נטו המזרח-אירופאים חסד דווקא לגישה הפוזיטיבית-היסטורית של הרב זכריה פרנקל, שעוזרו היינריך גרץ השפיע עליהם רבות, שהחשיבה את תפקיד העם בכוליותו כמעצב את האמונה.
את השקפתו שלו על תפקיד האמונה ככלי-שרת בידי הלאומיות הוסיף דובנוב, הלאומי-חילוני, במקום אחר: עליית האנטישמיות נתפשה באסכולה זו כהוכחה סופית למופרכות הניסיון "להתכחש" לטבע האמיתי של היהדות, לשיטתם; הנרטיב שציירו היה דומיננטי בהיסטוריוגרפיה שנים רבות ועודנו מרכזי מאוד.
הלאומיים במזרח הרבו לבכות את נטיית המערביים להתייחס לשאלות היהדות במונחים דתיים בלעדיים.
הכינוי "אוסטיודן" צבר קונוטציות שליליות ושימש כתווית גזענית כלפי נשואיו, הן מצד ה"יקים" והן מצד האנטישמיים בגרמניה.
בפוגרום שנערך ברובע שויננפירטל בברלין בנובמבר 1923, זעקו המפגינים: "אוסטיודן החוצה." האנטישמים השתמשו בו בהדרגה כדי להכליל את כל היהודים, כשלטענתם כולם היו בבסיסם "אוסטיודן".
הוא התגלגל לשיח הפנים-יהודי בארצות הברית, שם היה המתח האתני בין יוצאי מרכז אירופה למהגרים העניים והחדשים ממזרחה למרכיב קבוע של החברה היהודית משלהי המאה ה-19 ועד אחרי מלחמת העולם השנייה.
בימי העלייה החמישית צץ יחס דומה אך הפוך מצד הוותיקים יוצאי מזרח אירופה בארץ ישראל לפליטים היהודיים מגרמניה: המקומיים זכרו את היחס שספגו הוריהם, והפגינו לעיתים שמחה לאיד, במקביל לבוז ולהאשמות בהסתגרות ובהתנשאות כלפי החדשים.
עם הפלישה לפולין ב-1939, יחידות התעמולה של הצבא הגרמני עמדו על התועלת שבחשיפת החיילים ל"אוסטיודן במצבם הטבעי" בערים כמו קרקוב, כדי להצדיק את המדיניות הגזעית ברייך עצמו: באלפי מכתבים שנשלחו חזרה הביתה, כפי שציינו בסיפוק האחראים על הנושא, עלו נימות של תיעוב וגועל.
למרות זאת לא היה די בכך כדי לטשטש כליל את ההבדלים בין שתי האוכלוסיות גם בעיני הממשל הגרמני האנטישמי שייעד את שתיהן למוות.
אף בשנות ה-40 נשמר בידול מסוים ביניהן בתעמולה, בפרסומים רשמיים וביחס היום-יומי.
בריגה אף הוקמו שני גטאות נפרדים, אחד ליהודים מהמערב ואחד למקומיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בגלל הקונוטציות שנקשרו אליו, הפך הביטוי להיות לא תקין פוליטית.
הוא צף מחדש עקב ההגירה הגדולה של יהודים מברית המועצות לשעבר לגרמניה בשנות ה-90, והוחייה על ידי הימין הקיצוני.
אוסטיאודיסטרופיה ממקור כלייתי מוגדרת כשינויים במורפולגיית העצם אצל חולים באי-ספיקת כליות כרונית.
זהו אחד הביטויים להפרעות במשק הסידן והזרחן אצל החולים באי-ספיקת כליות כרונית .
המונח "אוסטיאודיסטרופיה ממקור כלייתי" נטבע בשנת 1943, 60 שנה לאחר זיהוי הקשר בין מחלות עצם וכשל כלייתי.
החלוקה המסורתית של אוסטאודיסטרופיה ממקור כלייתי מוגדרת על פי התחלופה של סידן בזרחן בעצם והתגבשותה (מינרלזציה) כדלקמן:
קלה - עלייה קלה בתחלופה ותהליך התגבשות נורמלי.
אוסטיאטיס פיברוזה - תחלופה מוגברת ותהליך התגבשות נורמלי.
אוסטאומאלסיה - תחלופה מופחתת ותהליך התגבשות נורמלי.
א-דינאמית - ירידה בנפח העצם ובתהליך ההתגבשות.
מעורבת - תחלופה מוגברת והתגבשות לא נורמלית.
ישנן שתי גישות להגדרת המחלה.
על פי גישה אחת, הגדרת המחלה מבוצעת על פי: התחלופה בעצם, ההתגבשות והנפח (מערכת ה-TMV).
הגישה השנייה גורסת כי הפרעות במשק הסידן והזרחן אצל החולים באי-ספיקת כליות כרונית מוגדרת על ידי הפרעה מערכתית במינרלים ובעצמות כתוצאה מאי-ספיקת כליות כרונית הפוגעת באחד או יותר מהגורמים הבאים:
חילוף חומרים לא תקין של סידן, PTH, ויטמין D או זרחן
ליקויים בגדילת העצם, מינרליזציה, נפח, צמיחה ליניארית, או כוח
הסתיידות כלי דם או רקמות רכות אחרות</span>
אי-ספיקה כלייתית עשויה לא להציג תסמינים כלל, אם אכן מופיעים תסמינים הם כוללים:
הפרעות במשק הסידן והזרחן אצל חולי אי-ספיקה כלייתית לא מקושרת רק לשברים אלא גם להסתיידות עורקים, איכות חיים מופחתת וסיכון להשמנה ולמוות אצל חולי אי-ספיקה כלייתית (דבר המכונה קשר עצם-כלי דם).
המשמעויות הקליניות הללו הן חשובות עד כדי כך שקבוצות עבודה מדעיות ויוזמות בין לאומיות מנסות לקדם מחקרים משמעותיים בנושא.
אוסטיאודיסטרופיה כלייתית מאובחנת לרוב לאחר תחילת הטיפול לאי-ספיקה כלייתית.
עם זאת, הפרעות למשק הסידן והזרחן מתחילות בתחילת המחלה באי-ספיקה כלייתית.בשלבים מתקדמים, ניתן להבחין בירידה בכמות הסידן וויטמין D לעומת עלייה בכמות הזרחן וההורמון PTH.
בשלבים מוקדמים, כמות הסידן והזרחן היא נורמלית ולעומת זאת קיימת כמות גבוהה של ההורמון PTH ושל גורם גדילה הנקרא FGF-23. ניתן לראות באמצעות בדיקות רנטגן מאפיינים של אוסטיאודיסטרופיה ( סאבפריוסטיקה, שיגדון מדומה בברכיים, אגן מאוחה, אוסטיאופוניה ושברים) אך לא תמיד ניתן להבחין תסמינים אלו ממחלות אחרות.
כיוון שלא ניתן כיום באמצעי הבדיקה והדימות להשתמש בתסמינים אלו לקביעת המחלה, ביופסיה של העצם נותרה תבחין הזהב לקביעת הסוג המדויק של אוסטיאודיסטרופיה כלייתית.
כדי לקבוע כי אכן מדובר באוסטיאודיסטרופיה כלייתית, יש צורך באבחנת שינוי בגדילת העצם, התגבשות ונפח (מערכת ה-TMV) באמצעות ביופסיית עצם.יש צורך בהבחנה בין הסוגים השונים של אוסטיאודיסטרופיה כלייתית לבין מחלות עצם אחרות אשר עשויות לגרום לירידה בנפח העצם (שקשורות או לא קשורות לאי-ספיקת כליות כרונית), כגוון:
הטיפול באוסטיאודיסטרופיה כלייתית כולל אחת או יותר מהפעולות הבאות:
מתן תוספי סידן או ויטמין D .
הגבלת זרחן בתזונה (במיוחד זרחן אנאורגני המצוי בתוספים).
חומרים קושרי פוספאטים כגון סידן פחמתי, סידן אצטאט, סולמאר הידרוכלוריד או קרבונט, לנתן קרבונט ועוד.
צורות פעילות של ויטמין D (קלציטריול, אלפאקאלצידול, פאריקלציטול, מאקסאקאלציטול ועוד).
דיאליזה חמש פעמים בשבוע עשויה להועיל.
כריתת בלוטת יותרת התריס להסגת הסימפטומים בסוף שלב המחלה.
תועדו מקרים של החלמה מאוסטיאודיסטרופיה כלייתית לאחר השתלת כליה.
אוסטיאודיסטרופיה כלייתית היא מצב כרוני הדורש דיאליזה בלוח זמנים קבוע.
עם זאת, חשוב לקחת בחשבון כי הנושא של הפרעות במשק הסידן והזרחן במצב של אי-ספיקת כליות כרונית אשר אוסטיאודיטרופיה כלייתית נמנית ביניהם, אינו כולל רק מחלות עצם, סיכון מוגבר לשברים אלא גם הסתיידות של כלי הדם, ירידה באיכות החיים, סיכונים להשמנה ולמוות.
למעשה, העצם יכולות להחשב כאבר אנדוקריני העומד בלב הפרעות של משק הסידן והזרחן במצב של אי-ספיקת כליות כרונית.
אוסטין 1100 היא מכונית משפחתית קומפקטית בריטית מתוצרת יצרנית הרכב והמנוע הבריטית (British Motor Corporation), ומשנת 1968 על ידי תאגיד בריטיש ליילנד.
ל"אוסטין 1100" שיוצרה בין השנים 1963 ו-1974 גרסאות כמעט זהות הקרויות:
בשלב מסוים ייצרה חברת BMC כ-7,000 מכוניות בשבוע.
גרסאות של האוסטין 1100 יוצרו גם בספרד, באיטליה, בבלגיה, באוסטרליה ובדרום אמריקה.
גרסאות שונות הורכבו גם בניו זילנד ומלטה.
בשנת 1965 הושקה בארצות הברית גרסת MG 1100, ונמכרו 154 יחידות.
אוסטין אמריקה נמכרה בארצות הברית, קנדה ושווייץ בין השנים 1968 ל-1972 בגרסת שתי דלתות, ומנוע 1,275 סמ"ק, בעל הספק של 60 כ"ס.
שינויים שונים נעשו כדי להתאים את השוק האמריקאי כולל "מערכת הזרקת אוויר נגד זיהום", ומערכת בלימה במעגל מפוצל.
האוסטין 1100 עוצבה על ידי סר אלק Issigonis, בעקבות ההצלחה שלו עם המיני (MINI).
דגם ה-מוריס נומד שיוצר באוסטרליה בין השנים 1969–1972, התבסס על דגם "מוריס 1,500 סדאן" (BMC ADO16), שיוצר בבריטניה על ידי חברת המכוניות "British Motor Corporation (1968–1963) ו-"British Leyland" (1974–1968).
כלי רכב שהתחרו באוסטין באותה עת בבריטניה היו: פורד אנגליה, פורד אסקורט, (משנת 1968), ווקסהול ויוה, ופורד קורטינה.
אוסטין 1100 גרסת 2 דלתות
אוסטין 1100 גרסת סטיישן, 3 דלתות
כל תיבות ההילוכים הידניות synchromesh הוכנסו לדגמי ה-1,275 סמ"ק ומסוף 1967 לדגמי ה-1,098 סמ"ק.
בשנת 1965 פותחה תיבת הילוכים אוטומטית ארבע מהירויות.
בשנת 1962 הוצגה מערכת מתלים חדשה שנקרא "הידרולסטיק".
המערכת כללה קפיצי גומי שהחליפו את הקפיצים הרגילים ואת מקום בולמי הזעזועים תפשו יחידות בולם שכללו תערובת של אלכוהול ומים בשיעור זהה.
בולמי ההידרולסטיק הורכבו במרכז המכונית ודרשו קשיחות מבנית גבוהה יחסית, ולכן כלי הרכב היו כבדים יחסית והצטיינו בקשיחות מבנית.
בישראל שווקה "אוסטין 1100" בשנות ה-60 של המאה העשרים על ידי "ארדיטי בע"מ" באולמות תצוגה בתל אביב, חיפה וירושלים.
מכוניות מתחרות שנמכרו בישראל בשנת 1964 היו קונטסה 900, חיפושית, כרמל, אופל קדט, ויוה ווקסהול, ופיאט 600.
אוסטז'שוב (בפולנית: Ostrzeszów; בגרמנית: Schildberg) היא עיירה בפולין בפרובינציית פולין גדול.
היא ממוקמת במרחק של כ-80 ק"מ מוורוצלב, 170 ק"מ מקטוביץ, ו-160 ק"מ מפוזנן.
נכון לשנת 2011 מנתה אוכלוסיית העיר 14,659 נפש.
העיר הוקמה במאה ה-13, ובמאה ה-14 תחת שלטונו של קז'ימייז' הראשון, מלך פולין, הוקם בה מבצר והיא הוקפה בחומה.
בין המאות ה-16 וה-18 שימשה העיר כעיר מחוז, ובה פעלו בתי המשפט המחוזיים.
בזמן המלחמה הצפונית הגדולה, שרפו השוודים את העיר והחריבו את חומותיה.
במהלך המאה ה-19 החליפה העיר ידיים כמה פעמים, ועברה משלטון פולני לשלטון פרוסי, ובחזרה.
היהודים הראשונים הגיעו לאזור שילדברג במחצית המאה ה-12, (טרם שהפכה לעיר) והיו סוחרי מלח.
במשך כמה מאות שנים, לא נחשבו היהודים כבני המקום, וזאת בעקבות הסתייגותם של נזירים מהמנזר המקומי שהתנגדו לנוכחות יהודית בעיר.
עם זאת חיו יהודים בכפר קטן בשם בּוֹרֶק, שלימים הפך פרוור של שילדברג.
בגלל התנגדות הנזירים נבנו מבני הקהילה כגון בתי כנסת, מקווה טהרה, ותלמודי תורה, בפרוורים.
בשנת 1820 נשרפה העיר, ועימה נשרף בית הכנסת עד היסוד, אך יהודי העיר אספו תרומות, ובשנת 1822 נחנך בית הכנסת החדש.
על קיומם של בתי קברות, ידוע כבר מסוף המאה ה-18, לפני כן נקברו יהודי העיר בבית הקברות שבקֶמְפֶּן (בפולנית: Kępno) ובזה שבדוּרוֹכוֹב (בפולנית: Doruchów).
בפרוטוקולים של אוסטז'שוב, מוזכרים יהודים החל משנת 1680, בתפקידי בנקאים, מוזיקאים, ספרים, ויצרני פאות.
על פי פרוטוקול של גילדת החייטים של העיר, משנת 1800, עולה כי התגלע סכסוך בין חייטים נוצרים חברי גילדת החייטים, לבין חייטים יהודים.
הסכסוך נפתר, בקבלת חייטים יהודים אחדים כחברים בגילדת החייטים של שידלוביץ.
בית ספר יהודי היה קיים בעיר כבר בשנת 1841. בשנת 1870 למדו בבית הספר 73 תלמידים, מנהל בית הספר היה ד"ר ברנהרד קלמפנר.
בשנת 1906 נבנה בניין חדש עבור בית הכנסת, אך בעקבות הגירה שלילית של יהודים מן העיר, למדו בו רק 20 תלמידים.
הרבנים אשר כיהנו בשילדברג היו: הרב איסק לוי (נפטר בשנת 1858), הרב משה אהרון באך, הרב סלומון שרייבר, הרב ד"ר אשר (אדולף) זינגר (נפטר בשנת 1889), הרב מרמורשטיין, הרב ד"ר משה לייב במברגר, הרב ד"ר קראוס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו מרבית היהודים את העיר ועברו להתגורר בגרמניה.
בעיר נשארו כמאה יהודים בלבד, אלה המשיכו להפעיל את מוסדות הקהילה, אשר דאגו לשחיטה, קבורה, תמיכה בעניים ועוד.
בראש הקהילה עמד מר מכלוביץ', אשר בשנת 1922, עת עזב הרב קראוס את העיר, נטל על עצמו גם את סמכויותיו של הרב.
בשנת 1939 היו בעיר כעשרים יהודים בלבד, ועם כניסת הנאצים לעיר, הם גורשו לגטו ורשה, ושם מצאו את מותם.
מחוז אוסטי נד לבם או מחוז אוסטצקי (בצ'כית: Ústecký kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, הממוקם בחלקה הצפון-מערבי של בוהמיה ההיסטורית.
המחוז נקרא על שם בירתו אוסטי נד לבם.
מחוז אוסטי נד לבם, מחולק לשבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מחוז משנה אוסטי נד לבם
מאז 1 בינואר 2003 מחולק המחוז מבחינה מנהלית גם ל-16 עיריות בעלות שטח שיפוט מורחב.
אוסטין A30 היא מכונית משפחתית קטנה אשר יוצרה בבריטניה ובאוסטרליה בין השנים 1952–1956.
בבריטניה יוצר דגם ה"אוסטין A30" על ידי יצרנית הרכב "Austin Motor Company", אשר משנת 1952 הוגדרה כחברת בת של קונצרן הרכב הבריטי "The British Motor Corporation Limited (BMC)".
באוסטרליה יוצר דגם ה-"אוסטין A30" על ידי חברת המכוניות האוסטרלית "Austin Motor Company (Australia) Pty Ltd" (בין השנים 1952-1954), ו-"British Motor Corporation (Australia)" (בין השנים 1954-1956).
דגם ה"אוסטין A30" הוצג לראשונה ב-1951 ב-"Earls Court Exhibition Centre" בלונדון.
היצור הסדרתי התחיל במאי 1952. מחיר דגם ה"אוסטין A30" בהשקה בלונדון עמד על 507 לירות שטרלינג.
יוצרו 223,264 יחידות (בבריטניה ובאוסטרליה).
סטיישן - (Countryman), 3 דלתות
אוסטין 3 ליטר היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי קונצרן המכוניות "'British Motor Corporation" הבריטית, בין השנים 1967–1971.
דגם ה"אוסטין 3 ליטר" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות (London Motor Show) בלונדון בשנת 1967.
את פרויקט "אוסטין 3 ליטר" יזם ופיקח המהנדס הבריטי "Alexander Arnold Constantine Issigonis".
אוסטין FX3 היא מכונית בתצורת מונית, 3 דלתות אשר יוצרה על ידי "Austin Motor Company" בממלכה המאוחדת, בשנים 1948–1958.
דגמי אוסטין FX3 שירתו בעיר לונדון ובעוד ערים מרכזיות בממלכה המאוחדת.
דגמי אוסטין FL1 ואוסטין FX3 שירתו בלונדון בשנים 1948–1958. מדגם אוסטין FL1 יוצרו 7,267 יחידות.
מדגם אוסטין FX3 יוצרו 12,435 יחידות.
אוסטין FX4 היא מכונית בתצורת מונית, אשר יוצרה על ידי חברת המכוניות British Motor Corporation (בשנים 1958 - 1968), קונצרן הרכב British Leyland Motor Corporation Ltd (BLMC) (בשנים 1968 - 1982), וחברת המכוניות Carbodies Limited (בשנים 1982 - 1997) בממלכה המאוחדת.
סך הכול יוצרו כ-75,000 יחידות.
דגמי אוסטין FX4 שירתו בעיר לונדון ובעוד ערים מרכזיות בממלכה המאוחדת.
אוסטין A90 אטלנטיק היא מכונית ספורטיבית בתצורות קבריולה וקופה אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות "Austin Motor Company" ה-בריטית בין השנים 1949–1952.
3,597 יחידות יוצאו, מתוכן 350 ל-ארצות הברית.
מחירו של דגם הקבריולה בהשקה, עמד על 952 לירות שטרלינג, תוספת של רדיו עמדה על 32 לירות שטרלינג.
2 דלתות - קופה (4 מושבים)
2 דלתות - קבריולה (4 מושבים)
אוסטין A40 פארינה (ב-אנגלית: Austin A40 Farina) היא מכונית משפחתית, קטנה, אשר יוצרה על ידי קונצרן הרכב "British Motor Corporation " הבריטית, בין השנים 1958–1967.
דגם ה-"אוסטין A40 פארינה" יוצר בתצורות של 2 דלתות ו- 3 דלתות.
דגמי "אוסטין A40 פארינה" הורכבו בנוסף לבריטניה, ב-אוסטרליה, מקסיקו, הולנד ו-דרום אפריקה.
חברת המכוניות האיטלקיות "Innocenti" ייצרה ברישיון (משנת 1959) את דגם "Innocenti A40" ודגם "A40 S".
דגם ה-""אוסטין A40 פארינה" יובא ל-ישראל.
ואן - חלון אחורי נפתח, דלת מכסה תא מטען נפתח בזווית של 90° עד לפגוש.
אוסטין 12 היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company בין השנים 1921–1939.
סך הכול יוצרו 88,000 יחידות
דגמי "אוסטין 12" שיוצרו עד סוף שנות ה-20 של המאה העשרים הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo (automobile)" .
סך הכול יוצרו 8,600 יחידות.
2 דלתות – קופה קבריולה
אוסטין 18 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1937–1939 בבריטניה.
בתא הנוסעים הקדמי והאחורי דלתות רחבות במיוחד.
"אוסטין 18" נבנה גם לשירות כאמבולנס.
מנוע קדמי - בלוק מנוע בנוי מברזל יצוק, בוכנות אלומיניום עם משטחים מעובדים, שסתומי צד משופעים.
מערכת שמן - מסנן צף עבור משאבת שמן ושסתום אנטי גל.
עמוד ההיגוי תוכנן לאורך מתוצרת "Marles-Weller" בסגנון "Marles steering gear" .
בסיס גלגלים ארוך (3,124 מ"מ) - 7 נוסעים (מושבים אמצעים מתקפלים).
אוסטין 15 היא מכונית בסגנון מכונית עידן פליז בתצורה "Torpedo" שיוצרה במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1908–1915 בבריטניה.
דגם "אוסטין 15" הוצג לראשונה בנובמבר 1908 בתערוכה במרכז כנסים ב-"Olympia, London" באזור "West Kensington" בלונדון.
רודסטר – 2 מושבים + מושב אחורי נשלף.
אוסטין 7 HP היא מכונית פתוחה בסגנון מכונית עידן פליז בתצורה "Runabout" שתוכננה ועוצבה על ידי יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) ויוצרה על ידי Swift Motor Company בין השנים 1909 – 1911 בבריטניה.
יוצרו 1,030 יחידות, מתוכם 162 יחידות בשם "אוסטין 7 HP", ו-868 יחידות בשם "Swift Motor Company" (כל כלי הרכב היו זהים לחלוטין).
מפעל היצרן מוקם בעיר קובנטרי במערב בריטניה.
דגם "אוסטין 7 HP" הוצג לראשונה בנובמבר 1909 בתערוכת המנועים במרכז כנסים ב-"Olympia, London" באזור "West Kensington" בלונדון.
מנוע קדמי (נלקח 1 צילינדרים מתוך 4 צילינדרים ממנוע דגם "Austin 18/24" , תחילת ייצור בשנת 1907).
מחיר היחידה עמד על 150 שטרלינג (שנת 1909, בבריטניה).
אוסטין A35 היא מכונית סופרמיני, שיוצרה במספר תצורות נוספות, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1956 – 1968 בבריטניה.
2 דלתות - טנדר, יוצרו 477 יחידות.
יוצרו 138,356 יחידות מדגמי סטיישן ומסחרית.
מחיר היחידה עמד על 554 שטרלינג, כולל 185 שטרלינג מיסים (דגם סדאן 2 דלתות, מנוע 948 סמ"ק שנת 1956, בריטניה).
אוסטין A40 ספורט היא מכונית ספורט קבריולה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1950–1953 בבריטניה.
דגם "אוסטין A40 ספורט" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בלונדון בשנת 1949.
ייצור דגם "אוסטין A40 ספורט" החל בנובמבר 1950 כמודל 1951.
מחיר היחידה בבריטניה עמד על 818 לירה שטרלינג (שנת 1950).
מחיר היחידה בארצות הברית עמד על 2,200 דולר (שנת 1950).
אוסטין A40 קאנטרימן היא מכונית סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1948–1956 בבריטניה.
2 דלתות צד קדמיות + דלת אחורית מפוצלת ל-2 (נפתחת לצדדים).
עומס - עד 500 ק"ג (בקיפול מושב אחורי).
בנוסף, יוצרו דגמים דומים: מסחרי ו-טנדר.
אוסטין A40 דבון היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company אשר יוצרה בין השנים 1948–1956 בבריטניה ובניו זילנד.
דגם "אוסטין A40 דבון" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז ב-22 באוגוסט 1947.
יוצרו 15,939 יחידות - 2 דלתות מדגם "Austin A40 Dorset" (דגם כמעט זהה לחלוטין, מלבד למבנה האחורי של גוף הרכב).
דגם ה-"אוסטין A40 דבון" היה דגם ה"אוסטין" הראשון שתוכנן לאחר מלחמת העולם השנייה שהורכב בניו זילנד.
אוסטין A40 סמרסט מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company , חברת בת של British Motor Corporation אשר יוצר בין השנים 1952–1954 בבריטניה, יפן, אוסטרליה ומלזיה.
יוצרו 166,063 יחידות מהם 7,243 יחידות מסוג קבריולה.
דגם "אוסטין A40 סמרסט" בנוי בשיטת "גוף-על-מסגרת" שהיא שיטת בנייה לרכב בה מותקן גוף נפרד על מסגרת רכב או שלדה נוקשה יחסית הנושאת את ההילוכים (המנוע וההינע).
גוף הדגם נבנה עם קווים זורמים בניגוד לגוף המגושם של דגם אוסטין A40 דבון.
בשנת 1953 היצרן בנה 500 יחידות משופרות מסוג "special".
דגמי "אוסטין A40 סמרסט" יוצאו לארצות הברית.
אוסטין 10 הוא מגוון רחב של דגמים שכללו מכוניות משפחתיות קטנות, דגמי קבריולה, וטנדרים מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company , אשר יוצרו בין השנים 1932–1947 בבריטניה.
דגם "אוסטין 10" הוצג לראשונה ב-9 באפריל 1932.
בתקופת מלחמת העולם השנייה יוצרו 53,000 יחידות מדגמי סדאן, טנדרים, ומסחריות, בנוסף לדגמי: אוסטין K2/Y, ואוסטין K5 אשר יוצרו עבור הצבא הבריטי כדי לתרום למאמץ המלחמתי.
מועדון הכדורגל אוסטין הוא מועדון כדורגל אמריקאי מהעיר אוסטין, שבטקסס.
המועדון הוקם ב-15 בינואר 2019, ומשחק בליגת ה-MLS החל מעונת 2021. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון Q2, הממוקם בצפון-מרכז אוסטין.
מועדון הכדורגל אוסטין הוא קבוצת הספורט המקצועית הראשונה שמשחקת בליגה בכירה באזור אוסטין.
באוקטובר 2017, חברת "Precourt Sports Ventures", המפעילה של קולומבוס קרו, הודיעה על כוונתה להעביר את זיכיון ה-MLS שבבעלותה (קבוצת קולומבוס קרו) לעיר אוסטין לעונת 2019.
באוקטובר 2018, קבוצה המבוססת באוהיו הכוללת את ג'ימי ודי האסלם, בעלי קליבלנד בראונס מה-NFL, והרופא ואיש העסקים מקולומבוס פיט אדוארדס, הודיעה על כוונתה לרכוש את קולומבוס קרו כדי למנוע מהקבוצה לעבור מהעיר.
אנשי MLS הצהירו כי אם העברת זכויות ההפעלה של הקרו תצליח, אוסטין תוקם כקבוצת הרחבה שתופעל על ידי אנתוני פריקורט (בעל הזיכיון הנוכחי) ותתחיל לשחק בתאריך כלשהו עד שנת עד 2021.
ב-15 בינואר 2019 אוסטין הוכרזה רשמית כמועדון ב-MLS עם תאריך הצטרפות בשנת 2021. ביולי 2019, שונה שם קבוצת הבעלות ל-"Two Oak Ventures", ובהמשך הורחבה קבוצת הבעלות עם הצטרפותם של ידוענים ואנשי עסקים מקומיים.
ג'וש וולף מונה למאמן הראשי הראשון של המועדון ב-23 ביולי 2019, וקלאודיו ריינה מונה למנהל הספורטיבי ב-21 בנובמבר.
אוסטין החתימה את השחקן הראשון בתולדותיה ב-6 ביולי 2020, כאשר החתימה את החלוץ הפרגוואי הצעיר רודני רדס.
ב-22 באוגוסט 2018 חשפה קבוצת הבעלות את שם וסמל המועדון באירוע במסעדה בשם "North Door" הממוקמת בצד המזרחי של אוסטין.
הסמל עוצב על ידי סטודיו מקומי בשם The Butler Bros, שהסביר שהסמל כולל את הצבע ירוק "ברייט ורדה" כדי "להקרין את האנרגיה התוססת והיצירתית של אוסטין", האלונים השזורים זה בזה "מסמלים את הקשר בין מועדון לעיר", וארבעת השורשים מאחדים את כל כיווני האוויר של אוסטין, צפון, מזרח, דרום ומערב.
האצטדיון הביתי של אוסטין ממוקם ברחוב "מקלה פלייס" שבעיר.
האצטדיון, שנבנה על אדמות ציבוריות בבעלות עיריית אוסטין, נבנה במימון פרטי על ידי "Two Oak Ventures".
חוזה השכירות נחתם ב-19 בדצמבר 2018. האצטדיון מכיל 20,500 מושבים ואוסטין שיחקה את משחקה הראשון באצטדיון ב-19 ביוני 2021.
המועדון הודיע על תוכניות לבניית מתקן אימונים בעלות 45 מיליון דולר במימון פרטי, ב-13 בנובמבר 2019. המתקן נקרא בשם "סנט דייוויד פרפורמנס סנטר" עקב הסכם חסות.
במתקן האימונים, הממוקם ב"פארמר פונד" ליד "Parmer Innovation Center" בצפון-מזרח אוסטין, יש ארבעה מגרשי כדורגל בגודל מלא, כשאחד מהם עם יציע קטן של 1,000 מושבים, בנוסף למתקן מקורה בגודל של 30,000 רגל רבוע (כ-2,787 מטר רבוע).
המועדון נמצא בבעלותה של חברת "Two Oak Ventures", שנקראה בעבר "Precourt Sports Ventures", ואותה מוביל המנכ"ל אנתוני פריקורט.
שותפים אחרים להשקעה ב-"Two Oak Ventures" כוללים את השחקן מתיו מקונוהיי, היזם המקומי אדוארדו מרגאין, מנהל בחברת דל מריוס האס, ויזם האנרגיה בריאן שפילד.
תקופהחברת הלבשהספונסר ראשיהערות 2021–הווה אדידס YETI
אוסטורלנד (באיסלנדית: Austurland, בתרגום חופשי: הארץ המזרחית) הוא מחוז במזרח איסלנד.
שטחו ובשנת 2020 מנתה האוכלוסייה 13,173. לאוסטורלנד קו חוף משונן המכיל פיורדים רבים, המכונה אסטיפירד'יר (הפיורדים המזרחיים).
בירת המחוז והעיירה הגדולה ביותר באזור היא איילססטאד'יר, המונה 2,300 תושבים.
העירייה העתיקה ביותר היא Djúpivogur, שקיבלה את רישיון המסחר שלה בשנת 1589, נכון לשנת 2015 מנתה עיירה זאת 470 תושבים.
מעבורת הרכב והנוסעים היחידה המפליגה בין איסלנד ליבשת אירופה מגיעה לסייד'יספירד'יר פעם בשבוע בחודשי הקיץ ובכל שבוע שני בשאר ימות השנה.
אוסטיאומלציה (מיוונית: רככת העצמות) היא מחלת עצם מטבולית במבוגרים בה ישנו פגם בתהליך המינרליזציה של העצמות.
הגורם הנפוץ ביותר לאוסטיאומלציה הוא מחסור בוויטמין D.
המצב המקביל בו יש פגיעה בעצמות מתפתחות אצל ילדים קרוי רככת.
גורמים נוספים לאוסטיאומלציה כוללים חסר זרחן (לרוב בשל אובדן בשתן), חסר בסידן (לרוב בשל תת-ספיגה כגון לאחר ניתוח בריאטרי) והשפעה של תרופות כגון סותרי חומצה סופחי זרחן, תרופות כנגד HIV, פלואוריד ועוד.
תסמיני המחלה כוללים כאבי עצמות, חולשת שרירים, ונטייה לשברי מאמץ.
סוג נדיר של אוסטיאומלציה מושרית על ידי גידול סרטני (Tumor-Induced Osteomalacia ובקיצור TIO) ומהווה סוג של תסמונת פארא-נאופלסטית.
במצב זה גידול סרטני מפריש את ההורמון FGF23 הגורם לאובדן מוגבר של זרחן בשתן ולתת-זרחן בדם.
אוסטין דיינג'ר פאוורס הוא הדמות הראשית בסדרת סרטי "אוסטין פאוורס" – פרודיה על סרטי מרגלים משנות השישים (בעיקר סרטי ג'יימס בונד) ועל תרבות שנות השישים בכלל.
את הדמות מגלם השחקן מייק מאיירס, המגלם במקביל דמויות נוספות בכל אחד מהסרטים.
אוסטין פאוורס: מרגל עם סגנון (1997)
אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי (1999)
אוסטין פאוורס - גולדממבר (2002)
אישיותו המוחצנת והופעתו המצועצעת באופן מכוון מבליטים אותו מסביבתו - אם כי באופן קבוע ובלתי מוסבר הוא אף פעם לא מתגלה כאשר הוא מסווה את עצמו.
במקרים רבים לאורך הסרט אוסטין נוהג להתפשט, וחושף חזה שעיר יתר על המידה.
ניתן להגדיר גם את מערכות היחסים של אוסטין עם נשים כפרודיה על חוסר האשמה אותה חש ג'יימס בונד לגבי אובדן הנשים שאיתו.
לדוגמה, לאחר שהוא מגלה כי בת זוגו ונסה קנזינגטון היא למעשה רובוטית אשר מתפוצצת במהלך ירח הדבש שלהם, אוסטין בוכה בתחילה, לאחר מכן צועק בעליזות - "רק רגע...
זה אומר שאני רווק שוב!" כאשר לאחר מכן הוא רוקד בחדר המלון בעירום.
חלק מכישוריו כוללים סוג של היפנוזה אותה הוא למד מגורו בשם שאסטרי בזמן מסעותיו להודו.
בסרט הראשון בסדרה מציין אוסטין שרק שני דברים מפחידים אותו - מלחמה גרעינית ואנשי קרקס.
עלילות אוסטין פאוורס לאורך סדרת הסרטים
פאוורס נולד ב-12 בנובמבר 1939. אוסטין הוא בנו של נייג'ל פאוורס (מגולם על ידי מייקל קיין), ואחיו של דגלאס "דאגי" פאוורס, הידוע גם בשם ד"ר רשע.
אמם של אוסטין ודאגי נהרגה בעקבות ניסיון התנקשות בעודם תינוקות – מאורע אשר בעקבותיו נפרדו דרכם.
אוסטין גדל לבד עם אביו, ובהמשך למד בפנימיה של בית ספר לביון יחד עם דאגי, שותפו לחדר, מבלי שידע שהוא למעשה אחיו.
בזמן שאוסטין למד בפנימיה, הוענק לו התואר "איש מסתורין בינלאומי", למרות שדאגי היה אמור לזכות בתואר.
אירוע זה הרס את היחסים בין השניים וגרם להם להיות אויבים.
לאחר לימודיו, פאוורס החל לעבוד במשרד הביטחון הבריטי והפך למרגל נודע.
לאחר ששיגר את ד"ר רשע לחלל החיצון, אוסטין הוקפא בהקפאה קריוגנית בשנת 1967 למקרה שד"ר רשע יחזור מהחלל בעתיד.
בסופו של דבר, ד"ר רשע חוזר ואוסטין מופשר ומצוות לשותפה מיס קנזינגטון, בתו של שותפתו בשנות השישים הגברת קנזינגטון.
לאחר שהוא מופשר, אוסטין חווה הלם תרבות ומנסה להסתגל לתרבות העכשווית.
לאחר שונסה מתה (לאחר שמתגלה שהיא הייתה בעצם רובוטית), אוסטין חוזר להיות רודף נשים, עד אשר הוא מתאהב בסוכנת ביון אמריקנית בשם פליסיטי שגוול (מגולמת על ידי הת'ר גראהם).
בין השניים מתפתחת מערכת יחסים במהלך אירועי הסרט השני בסדרה.
אף על פי כן, פליסטי נעדרת מהסרט השלישי בסדרה כאשר נרמז כי השניים נפרדו בתקופת הזמן שבין הסרט השני לשלישי.
בסרט השלישי אוסטין מנהל מערכת יחסים עם שותפה מינית מעברו, פוקסי קלאופטרה (ביונסה נואלס).
אוסטין פאוורס: מרגל עם סגנון הוא סרט משנת 1997 בבימויו של ג'יי רואץ', בכיכובו של מייק מאיירס המגלם את אוסטין פאוורס.
הסרט הוא הראשון מבין סדרת סרטי קומדיה אשר הפכו לסרטי פולחן בסוף שנות ה-90 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
הסרט מהווה פרודיה לסרטי ג'יימס בונד המוקדמים (במיוחד הסרטים בהם כיכב השחקן שון קונרי) ולסרטי מרגלים נוספים משנות השישים.
על כן אוסטין פאוורס מתנדב להקפיא את עצמו עד שדוקטור רשע ישוב, שכן הוא היחיד שיכול לנצח את דוקטור רשע.
דוקטור רשע חוזר לשנות התשעים, ויוצא מהקפאתו הקריוגנית.
באותו הזמן, משיבים גם את אוסטין פאוורס מהקפאתו בקטע משעשע שבו הוא מוחזר לחיים (התחל שלב העברה דרך נוזל חם ומבחיל) והצוחק על קטע די זהה מג'יימס בונד הראשון – "דוקטור נו".
לאחר שהוא חוזר הוא נפגש עם שותפתו החדשה, ונסה קנזינגטון, שהיא בתה של שותפתו הקודמת, מרת קנזינגטון.
באותו זמן דוקטור רשע לוקח חזרה את ניהולה של אימפריית הרשע שלו ממספר השתיים שלו ויד ימינו – "מספר שתיים", ומנסה להסתגל להרבה מאוד שינויים שמספר שתיים עשה באימפריית הרשע שהפכה לתאגיד השווה מיליארדי דולרים, כגון התרחבות העסק מכימיקלים נדיפים ליצור דגמי מפעלים קטנים, ועד השתלטות על חברת סטארבקס.
באותו זמן מציגים בפניו את בנו ויורש העצר שלו, סקוט רשע, שמסרב לרשת את אימפריית הרשע שלו.
אוסטין וונסה נקראים לסכל את תוכניתו של דוקטור רשע, במהלך הדרך אוסטין רואה שהקסם האישי שלו, שהיה בלתי ניתן לעצירה בשנות השישים, לא תקף בשנות התשעים וונסה לא נופלת לזרועותיו בקלות שהוא ציפה לה.
הם נוסעים ללאס וגאס ומוצאים שם את מספר שתיים ואת המזכירה האיטלקית שלו אלוטה פיג'יינה (באנגלית נשמע כמו: A lot of vagina – הרבה נרתיק) מאוחר יותר באותו היום אוסטין פורץ לדירתה של אלוטה, מצלם את תוכניותיו של ד"ר רשע ושוכב עם אלוטה בג'קוזי.
אוסטין מספר זאת לשותפתו אשר מתחילה לקנא.
לקראת סוף הסרט אוסטין וונסה פורצים למפקדה של ד"ר רשע, אוסטין נתקל ברובוטיות הנקראות פמבוטס (Fembots) אוסטין רוקד מולן בתחתוניו ומצליח להוציאן מכלל פעולה.
בסוף הסרט ד"ר רשע שוב מצליח להתחמק על ידי כך שהוא מקפיא את עצמו ומשוגר לחלל.
אוסטין וונסה מתחתנים, ויוצאים לירח דבש.
בסצנת הסיום מגיע אל חדר המלון שלהם רוצחו השכיר הקוריאני של ד"ר רשע שזורק נעליים (פרודיה על הרוצח הקוריאני מהסרט "גולדפינגר" בסדרת ג'יימס בונד, שכורת ראשים על ידי זריקת כובע), אך הם מצליחים להתגבר עליו.
מייק מאיירס – אוסטין פאוורס / דוקטור רשע
אליזבת הרלי – ונסה קנזינגטון
מייקל יורק – באזיל אקספוזישן
רוברט וגנר – מספר שתיים
סת' גרין – סקוט רשע
מימי רוג'רס – מרת קנזינגטון
פביאנה אודניו – אלוטה פג'ינה
מינדי סטרלינג – פראו פארביסינה
פול דילון – פאטי אובריאן
צ'ארלס נאפייר – המפקד גילמור
ג'ו סון – ראנדום טאסק
קלינט האוארד – מפעיל המכ"ם ג'ונסון
איליה באסקין – הגנרל בורשבסקי
כריסטיאן סלייטר – שומר אשר מהופנט
שחרור הסרט בגרסה העולמית לא כללה את הקטעים הבאים אשר הוצגו בצפון אמריקה:
איוול קניוול נמצא בין הידוענים הקפואים לצד אוסטין פאוורס.
מיד לאחר מותו של אחד ממאבטחי ד"ר רשע על ידי אוסטין וונסה באמצעות מכבש קיטור משפחתו מקבלת הודעה על כך (פרודיה על כך שבסרטי קולנוע רבים אין יחס למשפחות הניצבים שנהרגים).
לאחר שמאבטח נוסף של ד"ר רשע נהרג חבריו מקבלים גם הם הודעה על כך.
הקרב בין אוסטין לראנדום טאסק ארוך יותר.
בנוסף, סצנות רבות שהוסרו מהסרט המקורי נמצאות בגרסת ה-DVD ובהן:
הסצנה בה מספר 2 מדבר על מיזמים עסקיים שיצר במהלך היעדרו של ד"ר רשע ארוכה יותר.
אוסטין מפלרטט עם דיילת בדרך לסיפון מטוס הג'מבו שלו.
חלק מן הסצנה הזאת הופיע בטריילר הרשמי.
במהלך העימות הסופי של אוסטין עם ד"ר רשע, מספר 2 מנסה לשחד את אוסטין עם 1 מיליארד דולר שנמצאים בתיק פנדי.
כאשר אוסטין תופס ערימת שטרות של 100 דולר, הוא מציין כי הכסף הוא 832 דולר פחות ממיליארד דולר, מספר 2 מציין כי העלות של התיק פנדי מרכיבה את השארית.
הם ממשיכים להתווכח עד שד"ר רשע מחליט ללחוץ על הכפתור ששולח את מספר 2 ללהבות ולמעשה מחסל אותו.
אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי הוא סרט משנת 1999 בבימויו של ג'יי רואץ', בכיכובו של מייק מאיירס המגלם את אוסטין פאוורס.
הסרט הוא השני מבין סדרת סרטי קומדיה אשר הפכו לסרטי פולחן בסוף שנות ה-90 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
בתחילת הסרט, דוקטור רשע חוזר מהחלל החיצון למפקדה שלו בסיאטל.
ד"ר רשע מוצג בפני שכפול ננסי של עצמו לו הוא קורא מיני מי.
עם זאת, ד"ר רשע פיתח מכונת הזמן באמצעותה הוא מתכנן לחזור לשנות השישים ולגנוב את המוג'ו של אוסטין ובכך לגזול ממנו את מקור החוזק שלו.
בינתיים, אוסטין פאוורס נמצא בירח דבש עם אשתו הטרייה, ונסה קנזינגטון (מגולמת על ידי אליזבת הרלי).
אוסטין מגלה כי היא למעשה אחד מהרובוטים של ד"ר רשע שנשלחה לחסל את אוסטין, אבל בסופו של דבר היא משמידה את עצמה.
הוא בוכה בתחילה מעט אבל לאחר מכן נכנס ללובי של המלון בעירום וחוגג את היותו רווק.
לאחר שד"ר רשע מגיע לשנות השישים יש קטע משעשע כשהוא רואה את מספר שתיים צעיר אך פראו פראביסינה הזקנה נראית עדיין באותו הגיל בו נראתה בשנות התשעים (דוקטור רשע: "מספר שתיים!
אתה נראה כל כך צעיר!
באותו זמן מתחילה גם המריבה בין סקוט רשע, לבין מיני-מי, השיבוט הננסי של דוקטור רשע.
בינתיים אוסטין פוגש את הסוכנת שתעבוד איתו, פליסיטי שאגוול, והם מתאהבים.
הם חוזרים ביחד אל שנות השישים כדי לעצור את דוקטור רשע.
דוקטור רשע מאיים על נשיא ארצות הברית בכך שאם לא ישלמו לו כופר של $100,000,000,000 (סכום-כסף אשר אינו קיים בשנות השישים) הוא ישמיד את וושינגטון הבירה בעזרת לייזר ענקי המוצב על הירח, "כוכב המוות" כלשונו, ומדגים את עוצמת הלייזר על ידי קטע מהסרט "היום השלישי".
במהלך השיחה נוצרות אי-הבנות רבות בגלל השימוש של דוקטור רשע במושגים משנות התשעים.
קטע מרכזי שמהווה פרודיה על סדרת הסרטים "מלחמת הכוכבים" הוא כאשר דוקטור רשע עוצר את אוסטין פאוורס רגע לפני שהוא יורה בו ואומר לאוסטין פאוורס בקול עמוק ומחריד: "אוסטין, הנני אביך!" - המשפט המזוהה ביותר עם דארת' ויידר מסדרת "מלחמת הכוכבים".
אולם מיד לאחר מכן כשאוסטין שואל אותו האם זו היא האמת, דוקטור רשע עונה שאין לכך הוכחות מוצקות.
דוקטור רשע מתכנן להשמיד את וושינגטון הבירה.
מייק מאיירס - אוסטין פאוורס / דוקטור רשע / ממזר שמן
הת'ר גראהם - פליסיטי שאגוול
מייקל יורק - באזיל אקספוזישן
רוברט וגנר - מספר שתיים
רוב לאו - מספר שתיים (בשנות השישים)
סת' גרין - סקוט רשע
מינדי סטרלינג - פראו פארביסינה
אליזבת הרלי - ונסה קנזינגטון-פאוורס
ג'יאה קאריידס - רובין שפיץ-סוואלוס
ויל פרל - מוסטפא (שנות השישים)
אוליבר מאריהד - האלוף-משנה הבריטי
קלינט האוארד - מפעיל המכ"ם ג'ונסון
קריסטן ג'ונסון - איוואנה המפאלוט
טים רובינס - בתור הנשיא
אוסטין פאוורס - גולדממבר הוא סרט משנת 2002 בבימויו של ג'יי רואץ', בכיכובו של מייק מאיירס המגלם את אוסטין פאוורס.
הסרט הוא השלישי מבין סדרת סרטי קומדיה אשר הפכו לסרטי פולחן בסוף שנות ה-90 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
הסרט מכיל אזכורים רבים לסרטי ג'יימס בונד שונים, בהם "גולדפינגר", "אתה חי רק פעמיים", "מונרייקר", "המרגלת שאהבה אותי" ו"גולדן איי".