tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באופן עקרוני מידת הוודאות עולה ככל שניתן לאסוף את המידע הרלוונטי בנוגע לאירוע מסוים.
רמת הוודאות מושפעת גם מרמת הדיוק והנכונות של המידע שנאסף.
ישנם מקרים שבהם לא ניתן להימנע מרמה מסוימת של אי-ודאות.
למשל, עקרון האי-ודאות של הייזנברג הוא עקרון יסוד פיזיקלי במכניקת הקוונטים, הקובע כי בלתי ניתן לקבוע בו זמנית ערכים מדויקים לזוגות משתנים מדידים מסוימים של חלקיק אלמנטרי יחיד, אפילו באמצעות כלי מדידה מדויקים עד אין סוף.
השפעת רמת אי הוודאות על יכולת איסוף המידע
כאשר אין ספק שמאורע מסוים יתרחש בפרק זמן עתידי מוגדר, ההסתברות להתרחשותו היא P=1. במקביל, כאשר אין ספק לגבי חוסר התרחשותו של אותו המאורע באותו הזמן, ההסתברות להתרחשותו היא P=0. כלומר, P=1 או P=0 משקפים שניהם תנאי וודאות מוחלטים, שבהם אין ספק כי פעולה מסוימת תוביל לתוצאה הצפויה.
לכן, מעבר לקבלת אישור נוסף לגבי המידע הקיים, התממשותה של תוצאה הצפויה באופן ודאי אינה מספקת מידע חדש כלשהו.
לעומת זאת, במקרים בהם קיימת חוסר ודאות ו- P נמצא בין 0 ל-1, כל תוצאה תכיל מידע חדש אשר יכול בהדרגה לצמצם את מידת חוסר הוודאות.
דפוס למידה המאופיין בהסקת מסקנות מתוך תוצאותיה של פעולה מסוימת מוכנה ניסוי וטעייה.
זוהי דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות.
ככל שהתוצאה פחות ודאית, כך התרחשותה או אי התרחשותה יכולות לספק מידע רב יותר.
בהתאם לכך, הרמה הגבוהה ביותר של אי-ודאות (P=0.5) יכולה לספק את המידע הרב ביותר.
עם זאת, בחינה של מצבי אי-ודאות עלולה להיות כרוכה ברמה מסוימת של סיכון, עבור מצבים בהם אחת (או יותר) מהתוצאות האפשריות עלולה להוביל לפגיעה או איבוד של דבר מה בעל ערך.
אי-ודאות במדידה היא מונח במטרולוגיה, אשר מתייחס לפרמטר לא שלילי המאפיין את הפיזור של הערכים המיוחסים לכמות נמדדת.
לחוסר הוודאות יש בסיס הסתברותי והיא משקפת ידע חלקי אודות הכמות.
כל המדידות נתונות לאי-וודאות, על כן מדידה של ערך כלשהו מושלמת רק אם היא מלווה בהצהרה אודות חוסר הוודאות המקושרת אליה.
אי-ודאות יחסית היא אי-הוודאות של המדידה המחולקת בערך הנמדד.
הפיזור של הערכים הנמדדים מתייחס לרמת הביצוע של המדידה.
הממוצע שלהם אמור לספק אומדן של הערך האמיתי של הכמות, אשר באופן כללי יהיה מהימן יותר מכל מדידה יחידנית.
יוצא דופן הוא מקרה שבו כלי המדידה אינו מכויל כראוי כך שכל הערכים הנמדדים והממוצע שלהם תמיד יוסטו מהערך האמיתי.
אי ודאות היא אחד הגורמים לספק, שהוא מצב בין אמונה לחוסר אמונה.
הספק מביא להטלת פקפוק ברעיונות מסוימים במציאות, ומובילה להשהיה או דחייה של פעולות רלוונטיות מתוך דאגה מפני טעות או מפני שגיאה.
החיזוי (או הניבוי) הוא פעולה קוגניטיבית העוסקת באירוע עתידי ומנסה להעריך את מהותו על סמך המידע הקיים.
לאי-הוודאות יש חשיבות רבה עבור הערכת דיוק הניבוי.
טעויות הניבוי משקפות את הפער בין המצב הצפוי למצב שהתממש בפועל.
הן יכולות לספק מידע שממנו ניתן ללמוד על הסביבה ולצמצם את רמת חוסר הוודאות בהמשך.
על ידי כך הן מאפשרות לכוון את ההתנהגות בצורה יעילה יותר.
קיימים גם כלים סטטיסטיים ומתמטיים לניבוי שמבוססים על הסתברות.
במערכת החיזוק, אי-הוודאות של גמול מסוים באה לידי ביטוי בפעילות האלקטרוכימית של תאי עצב.
ישנם שני דפוסי תגובה של תאי עצב הפועלים באמצעות המוליך העצבי דופמין:
התגובה הפאזית (phasic) הקצרות של הדופמין מייצגות את הערך של הגמול, בעוד שתגובות הרקע הטוניות (tonic) הנלוות אליהן משקפת את רמת אי-הוודאות המקושרת לגירוי.
תאי עצב דופמינרגיים מקודדים את טעות החיזוי של הגמול באופן דו-כיווני, כך שהתגובה הדופמינרגית שווה לגמול שהתרחש פחות הגמול שנצפה.
קידוד דו-כיווני מסוג זה יכול לשמש כאות לימודי אידיאלי עבור הפלסטיות של מערכת העצבים, משום שהוא מאפשר למערכת העצבים להתאים ולשפר את התפקוד שלה ביחס למידע המופק מתוך ההתנסות עם הסביבה.
קבלת החלטות היא תהליך קוגניטיבי של בחירה מבין מספר אפשרויות.
אחד הגורמים המקשים על קבלת החלטות הוא תנאי אי-ודאות.
תורת ההחלטות היא תורה מתחום המתמטיקה הגובלת בפילוסופיה וסטטיסטיקה ועוסקת בזיהוי ערכים להחלטות שונות בתנאי אי ודאות, במטרה להגיע לקבלת החלטה אופטימלית.
זהו תחום קרוב מאוד לתורת המשחקים.
תורת הערך היא ענף של פסיכולוגיה חברתית ושל כלכלה התנהגותית המתאר התנהגות אנושית בקבלת החלטות תחת סיכון (אי-ודאות).
התורה פותחה על ידי דניאל כהנמן ועמוס טברסקי.
בתורת הערך ישנן שתי פונקציות המרכיבות את תהליך קבלת ההחלטה:
פונקציית הערך (ν)- לפיה במהלך קבלת החלטות, אנשים אינם מתמקדים בסכום כסף מסוים, אלא מתייחסים לשינוי בהון שלהם.
פונקציה זו מכילה נקודת התייחסות והערך שיוצב בפונקציה הוא השינוי מנקודה זו.
פונקציית המשקלים (π)- לפיה לכל חלופה יש הסתברות.
ההסתברות איננה זו שנלקחת בחשבון, אלא משמשת כערך שיוצב בפונקציה זו.
הערך המתקבל מייצג את כמות ההשפעה על כדאיות ההחלטה.
פחד, אי-ודאות וספק היא שיטת שיווק ומכירות המשתמשת בהפצת מידע שלילי ומעורפל או נכון חלקית על מוצר של מתחרה.
מקורו של המונח בטקטיקות של הפצת מידע שגוי בתעשיית החומרה למחשבים בזמנו.
כיום נמצא מונח זה בשימוש נפוץ בתחומים נוספים.
כל המדידות נתונות לאי-ודאות, על כן מדידה של ערך כלשהו מושלמת רק אם היא מלווה בהצהרה אודות חוסר הוודאות המקושרת אליה.
המטרה של מדידה היא לספק מידע בנוגע לכמות מסוימת - מדד (Measurand).
למשל, הנפח של כלי קיבול, הפרשי המתחים בין אלקטרודות של סוללה וכיוצא בזה.
כאשר נמדדת כמות מסוימת, התוצאה תלויה במערכת המדידה, שיטת המדידה, המיומנות של המתפעל, הסביבה וגורמים נוספים.
גם כאשר הכמות נמדדת מספר פעמים, באותה הדרך ובאותן הנסיבות, על פי רוב ייווצר ערך נמדד שונה בכל פעם, בהינתן מערכת מדידה בעלת רזולוציה גבוהה מספיק להבדלה בין הערכים.
הפיזור והמספר של הערכים הנמדדים מספקים מידע המתייחס לערך הממוצע כהערכה של הערך האמיתי.
עם זאת, מידע זה לא יהיה מספק באופן כללי.
מערכת המדידה יכולה לספק תוצאות מדידה שאינן מפוזרות סביב הערך האמיתי, אלא, ערך אחר המוסט ממנו (Offset).
למשל, משקל ביתי שאינו מכוון לאפס במצבו ההתחלתי, כך שכשלא עומד עליו אף אחד הוא מראה ערך השונה מאפס.
במצב זה, לא משנה כמה פעמים המשקל של האדם יימדד, הסטה זו תבוא לידי ביטוי גם בממוצע של הערכים.
לאי-ודאות במדידה יש השלכות כלכליות משמעותיות לפעולות של כיול ומדידה.
בדיווחים על כיול, מידת אי-הוודאות נלקחת לעיתים קרובות כמדד לאיכות המעבדה, ולערכי אי-ודאות נמוכים יש בדרך כלל ערך רב יותר ועלות גבוהה יותר.
האגודה האמריקאית של מהנדסי המכונות The American Society of Mechanical Engineers - ASME)) הפיקה מערכת של סטנדרטים המתייחסים להיבטים שונים של מדידת אי-הוודאות.
הפרק הקודם עסק במדידה ישירה של כמות, אשר מתרחשת לעיתים נדירות בלבד.
למשל, המשקל הביתי יכול להמיר את מידת הכיווץ של הקפיץ להערכה של המדד, שהוא המשקל של האדם העומד עליו.
היחס המסוים שבין מידת הכיווץ והמשקל נקבעת על ידי כיוון של המשקל הביתי.
הערך של הכמות מומר באמצעות מודל מתמטי לערך התואם של המדד המבוקש.
ישנם סוגים רבים של מדדים הנמצאים בשימוש ובהתאם לכך קיימים גם מודלים רבים להמרה שלהם.
מודל פשוט כמו המרה של משקל לכיווץ של קפיץ, יכול להיות מספיק לשימוש ביתי יום יומי.
עבור שימושים בתעשייה ובמדע ניתן לעשות שימוש במודל מתוחכם יותר של שקילה המערב אפקטים שונים כמו: ציפה הנעשית על ידי האוויר, אשר יהיה מסוגל לספק תוצאות מדויקות יותר.
באופן כללי ישנן מספר כמויות שונות, כמו טמפרטורה, לחות והעתק, שתורמות להגדרה של המדד ועל כן יש למדוד גם אותן.
אמצעי התיקון צריכים להיכלל במודל המדידה, כאשר תנאי המדידה אינם זהים לתנאים שהוגדרו בו.
אמצעים אלו תואמים לטעויות הסיסטמטיות (Systematic error).
בהינתן הערכה של אמצעי תיקון, יש לתקן את הכמות הרלוונטית בהתאם להערכה זו.
תהיה קיימת מידה מסוימת של אי-ודאות בהערכה, גם כאשר ההערכה היא אפס, מה שקורה בדרך כלל.
למשל, טעויות מסוג זה מתרחשות במדידת גובה, כאשר כלי המדידה לא מונח באופן מאונך לחלוטין, והטמפרטורה של הסביבה שונה מזו שהוגדרה עבור מדידה זו.
באופן רשמי, הפלט של הכמות, המסומן על ידי Y, אודות המידע הנדרש, מתייחס לרוב לקלט של הכמות, המסומנת על ידי , אודות המידע הזמין, על ידי מודל מדידה בצורה של:
כאשר f הוא הפונקציה של המדידה.
ביטוי כללי למודל מדידה הוא:
ההנחה היא שקיימת פרוצדורה לחישוב Y בהינתן , וש־Y מוגדר באופי ייחודי על ידי משוואה זו.
אי-יציבות הגנום היא שכיחות גבוהה של שינויים בגנום במהלך מחזור התא, החל ממוטציות נקודתיות ועד לשינויים מבניים של הכרומוזומים.
תאים משתמשים במנגנונים שונים בשביל לשמור על יציבות הגנום ולהבטיח את הכפלתו המדויקת עד כמה שניתן וחלוקתו לתאי הבת.
תיאום בין הכפלת DNA למנגנוני תיקון וזיהוי נזקי DNA והמשכיות מחזור התא מבטיחים את יציבות הגנום במהלך חלוקות התא.
אי-יציבות גנומית נובעת בעיקר מטעויות בהכפלת ה-DNA ובמנגנוני תיקון ה-DNA אך גם יכולה להיגרם כתגובה לסיגנלים התפתחותיים או סביבתיים.
שכיחותם של אירועי אי-יציבות גנומית עולה בין היתר, באזורים של רצפי DNA חוזרים, אתרים שבירים, מבנים של ה-DNA שאינם סליל כפול ימני וחלבונים המהווים מחסום על גבי ה-DNA.
כמו כן, אי-יציבות גנומית היא מאפיין מרכזי של כמעט כל סוגי הסרטן, בהם בעיקר ניתן לגלות אי-יציבות כרומוזומלית, המתבטאת במצב, בשינויים במבנה ומספר הכרומוזומים בתאים סרטניים לעומת תאים שאינם סרטניים.
בנוסף, מוטציות הנגרמות מפגמים במנגנוני תיקון DNA עלולות להביא לביטוי של מחלות גנטיות נדירות.
על אף ששינויים גנטיים עלולים להזיק לתא ולאורגניזם ולגרום למחלות באדם, הם הכרחיים לאבולוציה ותורמים לשונות הגנטית.
אי-יציבות כרומוזומלית – מתייחס להוספה או הפחתה במספר הכרומוזומים.
אי-יציבות של מיקרו/ מיני-סטלייטים – מיקרוסטלייטים הם רצפים חוזרים אשר אורך היחידה החוזרת הוא עד 15 זוגות בסיסים.
לעומתם, מיניסטלייטים הם רצפים אשר אורך היחידה החוזרת בהם היא בין 15 ל-500 זוגות בסיסים.
אי-יציבות זו יכולה להביא להארכה או התקצרות של הרצפים.
אי-יציבות הגנום המאופיינת בתדירות גבוהה של מוטציות – כוללת מוטציות של החלפת בסיס, מיקרו-הוספה/ החסרה של בסיסים, כלומר, הוספה או החסרה של עד 20 זוגות בסיסים.
אי-יציבות המביאה לשינויים מבניים של הכרומוזומים – שינויים אלה עלולים להביא לשינוי בתאחיזה הגנטית של שני לוקוסים.
יכול להוביל בסופו של דבר לשינויים מבניים של הכרומוזומים, הכוללים שינוי במיקומי מקטעי DNA, הכפלות, היפוך של מקטע DNA ומחיקה של מקטע DNA.
תפקוד לקוי של מנגנון הכפלת ה-DNA
אי-יציבות הגנום יכולה לנבוע מכשלים בשלבים שונים של הכפלת ה-DNA, משלב ההכפלה ועד שלב ההפרדה (Segregation).
עם זאת, כשלים בהכפלת ה-DNA ובתגובה לנזקי DNA הן הסיבות העיקריות לאי-יציבות הגנום.
הכפלת ה-DNA הוא תהליך רגיש ביותר במהלך מחזור התא ולכן הוא מבוקר בכל שלביו.
ברגע שהתחיל שלב הכפלה, מזלגות ההכפלה עלולים לעצור באופן זמני.
מכלול החלבונים האחראים על התקדמות תהליך השכפול וסינתזה של גדילים חדשים (רפליזום), לרוב נשארים יחד, כך שההכפלה יכולה להמשיך ברגע שהמחסום המעכב את מזלגות ההכפלה יוסר.
מחסום כזה יכול להיות חלבונים אחרים הקשורים בחוזקה ל-DNA, חומרים כימיים הקשורים באופן קוולנטי ל-DNA (DNA adduct), או מבנים שניוניים של ה-DNA כמו לולאות או DNA תלת-גדילי.
עיכוב ממושך של מזלגות ההכפלה יכול להוביל לשבירה של DNA דו-גדילי שזה עתה נוצר באותו אזור, או לחלופין, יצירה לא מבוקרת של מבנה דמוי Holiday Junction, מבנה מסועף של חומצות גרעין אשר מכיל ארבע זרועות של DNA דו-גדילי אותו ניתן לראות באופן נורמלי ומבוקר באירועי שחלוף.
נראה שבמקרים אלה הרפליזום מתפרק לפני השבירה ומתחיל לפעול מחדש.
כשל במנגנוני תיקון DNA לאחר ההכפלה
כאשר מזלג ההכפלה נתקל ברצף DNA שקשורה אליו מולקולה כימית, התא מפעיל מנגנוני תיקון נזקי DNA שמאפשרים להשלים את הכפלת ה-DNA.
ניתן לעקוף הפרעות אלה על ידי DNA פולימראזות המאפשרות המשך הכפלה עם טעויות, ללא התחשבות בבסיסים המשלימים בגדיל הנגדי (Error-prone polymerases), או לחלופין, פולימראז המשלים בסיסים בהתאם לכרומטידה האחות.
תיקון ה-DNA לאחר ההכפלה, אף על פי שעלול להכניס מוטציות, מונע אי-יציבות של הגנום, היכולה לבוא לידי ביטוי כשברים דו-גדיליים של ה-DNA, על ידי כך שהוא מאפשר השלמה של ההכפלה.
תפקוד לקוי של שחלוף (רקומבינציה הומולוגית)
כאשר נוצרים שברי DNA דו-גדיליים, אחד מהתהליכים המרכזיים לתיקון אשר מאפשר שחזור של המבנה הדו-גדילי של ה-DNA הוא שחלוף.
שחלוף יכול להתקיים בשלבים S ו-G2 של מחזור התא כאשר הכרומטידות האחיות קרובות זו לזו וניתן להשתמש ברצף ה-DNA שלהן להומולוגיה של הרצפים בתהליך.
שחלוף הכרחי, בהיעדר מנגנוני תיקון לאחר ההכפלה, לעקוף גורמים אשר חוסמים סינתזת DNA והמשכיות מזלגות ההכפלה.
אם השחלוף לא מתפקד, שברי DNA דו-גדיליים יכולים להביא לשינויים מבניים של הכרומוזומים אשר עלולים להיווצר מתיקון DNA לא הומולוגי, אם מנגנון התיקון משתמש ברצפים מאזורים אחרים מהגנום.
אי-יציבות של הגנום לא נוצרת באופן אקראי ברחבי הגנום, אלא נוצרת בתדירות גבוהה יותר באזורים ספציפיים.
גנומים של איקריוטים מכילים מיליוני עותקים של רצפי DNA חזרתי שונים.
רצפים אלה יכולים להשתנות באורכם בין בני-אדם.
חזרות של שלושה נוקלאוטידים וסוגיהם השונים של הטרנספוזונים, נחשבים לאלמנטים הטבעיים המשמעותיים ביותר אשר מועדים לחוסר יציבות הגנום.
התארכות של רצפים אלה יכולה להיווצר על ידי של מבנים שאינם B-DNA הנוצרים בעיקר באזורים חד-גדיליים של הגדיל המאחר ולגרום להפרעה בסינתזת ה-DNA שתוביל להחלקה או עיכוב של מזלג ההכפלה.
בנוסף, התארכות יכולה להיגרם כתוצאה מ-(Mismatch repair (MMR או (Base excision repair (BER, שברי DNA דו-גדילי או אזורים של DNA חד-גדילי הנוצרים מהכפלת DNA לקויה.
אתרים ספציפיים על גבי הכרומוזום אשר מועדים לשברים או אזורים של DNA חד-גדילי בשלב המטאפזה לאחר עיכוב חלקי של סינתזת ה-DNA.
ישנם שני סוגים עיקריים של אתרים שבירים הממוינים על פי התדירות שלהם באוכלוסייה ודפוס ההורשה – אתרים שבירים נפוצים ואתרים שבירים נדירים.
שכיחותם של אתרים שבירים נדירים פחות מ-5%, ובדרך כלל הם מכילים חזרות של הנוקלאוטידים AT או CGG ומוּרׇשים באורח מנדלי.
נטייה לשבירת DNA באתרים אלה לרוב נגרמת על ידי הארכה של חזרות ברצפים החוזרים שנובעת כתוצאה מעקה במהלך הכפלת ה-DNA באותו אתר גנומי (לוקוס).
אתרים שבירים נפוצים נמצאים בקרב כל הפרטים באוכלוסייה ולכן זו הקבוצה הגדולה ביותר של אתרים שבירים והם מועשרים בנוקלאוטידים A ו-T.
בשונה מאתרים שבירים נדירים, אתרים אלה מציגים מבנה כרומוזומלי תקין והם לא נוצרים ממוטציות של התארכות החזרות ברצפים החוזרים.
אתרים שבירים נפוצים מכילים מוטיבים שנוטים ליצירת מבנים מורכבים של DNA שאינם B-DNA, הנוטים להוביל לעיכוב מזלג ההכפלה.
אי-יציבות של הגנום יכולה לנבוע מחזרות של DNA ורצפים שונים היכולים ליצור מבנים מורכבים של DNA שאינם B-DNA, כמו Z-DNA (סליל כפול ימני) H-DNA (סליל תלת-גדילי), מבנה DNA ארבע-גדילי (G-quadruplex) ומבני 'גזע ולולאה' (Hairpins).
בנוסף להשפעה האפשרית של המבנים על התקדמות מזלג ההכפלה, הם עלולים להוביל לשבירה של הכרומוזום וסידורו מחדש.
בנוסף, אותם מבנים יכולים להוות אתר מועדף לפעילות של נוקלאזות ספציפיות.
הוצע, שאם מבני DNA אלה לא נחתכים על ידי נוקלאזות, זה יכול להביא ליצירה של הכפלות מקטעי DNA בכרומוזומים, שעלולות להביא לשבירתם בשלב מאוחר יותר של המיטוזה.
טלומרים הם רצף DNA חזרתי TTAGGG שאורכו כ-5 עד 10 אלף בסיסים בקצוות הכרומוזומים בבני אדם.
הרצף החזרתי הזה יכול לגרום ליצירה של מבנה G-quadruplex.
הרצף החזרתי נקשר על ידי קומפלקס חלבונים שמסדר אותו בצורת T-loop, השומרת על קצוות הכרומוזומים בין היתר מפירוק נוקלאוליטי, משינויים מבניים של הכרומוזומים ומאיחוי קצוות הטלומרים.
הטלומרים מתקצרים עם כל חלוקה של התא אבל מתחדשים על ידי אנזים הנקרא טלומרז.
רמות נמוכות של אותו אנזים נמצאות בקורלציה, בין היתר, עם אי-יציבות הגנום.
פנוטיפים של אי-יציבות הגנום באדם ואבולוציה
אי-יציבות גנומית נחשבת לסימן ההיכר של סרטן ולמניע המרכזי לטרנספורמציה סרטנית.
התהליך המולקולרי של טרנספורמציה סרטנית מלווה בהצטברות של שינויים גנטיים רבים במהלך חלוקות התא ושינויים של גנים חשובים עלול להביא להתפתחות תאים טרום-סרטניים.
סוגים שונים של שינויים גנטיים, יכולים להצטבר בתת-אוכלוסיות של תאים במהלך טרנספורמציה סרטנית והם תורמים להטרוגניות הנצפית בתאים סרטניים.
אי-יציבות הגנום הנפוצה ביותר ברוב סוגי הסרטן היא אי-יציבות כרומוזומלית.
בנוסף לאי-יציבות זו, בסוגי סרטן מוּרׇשים, ישנן מוטציות בגנים של תיקון נזקי DNA.
לעומת זאת, הבסיס המולקולרי של אי-יציבות הגנום בסרטן שאינו תורשתי (Sporadic cancer), עדיין אינו לגמרי ברור.
מחלות גנטיות נדירות של אי-יציבות הגנום
ישנם מנגנונים מולקולריים שונים שנועדו להגן על ה-DNA ולתקנו.
מוטציות הנגרמות מפגמים במנגנוני תיקון אלה, עלולות להביא לביטוי של מחלות גנטיות נדירות.
מחלות הקשורות למנגנון מנגנון התיקון המבוסס על הוצאת נוקלאוטיד
מנגנון ה-NER (Nucleotide excision repair) אחראי על הסרה של נזקי DNA שנגרמים על ידי קרינה אולטרה-סגולה (UV), לרוב, דימרים בין שתי קבוצות פירימידין.
קבוצה זו של מחלות כוללת את קסרודרמה פיגמנטוזום, Trichothiodystrophy ותסמונת קוקיין.
אלו הן מחלות אוטוזומליות המאופיינות בין היתר ברגישות-יתר לחשיפה לשמש, הזדקנות מואצת ואורך חיים קצר.
חלבונים ממשפחת RECQ-helicase משחקים תפקיד מרכזי בחישת נזקי DNA ותיקונם, על ידי סיוע בהרכבת קומפלקס חלבונים האחראי לתיקון ה-DNA או על ידי זיהוי ותיקון שינויים מבניים ספציפיים של ה-DNA.
חלבונים אלה חשובים למנגנוני תיקון שברי DNA דו-גדיליים, למנגנון ה-BER וכן הם מגויסים אם מזלג ההכפלה מתעכב.
מכיוון שמשפחת חלבונים זו נחוצה לתחזוקה השוטפת של הגנום, מוטציות בגנים אלה יכולות לגרום לליקויים באותם מנגנוני תיקון, מה שעלול להוביל לאי-יציבות הגנום.
מוטציות במשפחת החלבונים RECQ כוללות את תסמונת רוטמונד תומסון, תסמונת ורנר ותסמונת בלום.
מחלות אלה הן בעלות דגם תורשה אוטוזומלי רציסיבי והן מאופיינות בטווח רחב של סימפטומים שביניהם נטייה מוגברת לפתח סרטן.
תסמונת אטקסיה טלנגיאקטזיה היא מחלה אוטוזומלית רציסיבית והיא לא נגרמת ממוטציה ספציפית בגנים אחראים לתיקון נזקי DNA.
זוהי מחלה רב-מערכתית אך מאופיינת בעיקר על ידי סימפטומים נוירולוגיים.
סימפטומים אלה מחמירים עם הזמן, כאשר לרוב מתחילים בקואורדינציה לקויה (אטקסיה), הופעה של תנועות לא רצוניות (Choreoathetosis) והרחבה של כלי דם (Telangiectasias).
המחלה נגרמת ממוטציה בגן (Ataxia Telangiectasia-mutated (ATM, המביאה לאיבוד החלבון או השתקה שלו.
החלבון מקודד לקינאז של סרין/ תראונין והוא עובר שפעול על ידי תהליכים ביולוגים שונים כמו התגובה לנזקי DNA ובקרת מחזור התא.
כאשר החלבון משופעל, הוא מתאם את התגובה התאית לשברי DNA דו-גדיליים על ידי זרחון של מספר חלבונים בתגובה התאית לנזקי DNA.
אף על פי ששינויים גנטיים עלולים להזיק לתא ולאורגניזם, הם הכרחיים לאבולוציה וליצירה של השונות הגנטית.
יציבות גנומית חשובה לשמירה על פנוטיפים שעברו התאמה בצורה אופטימלית.
עם זאת, אם התא ישמור על יציבות מושלמת ולא יהיו שינויים בגנום, האורגניזם לא יוכל לעבור התאמה (אדפטציה) לסביבתו המשתנה.
לכן, על מנת לשמור על מצב אופטימלי של התאמה, חשוב שיהיה שיווי משקל בין שמירה על יציבות גנום שעבר אדפטציה לבין רמה מסוימת של שונות באוכלוסייה.
בנוסף, נמצא שלהכפלות בגנום יש תפקיד חשוב באבולוציה של יצורים איקריוטיים.
עדויות מריצוף של גנומים שלמים ממספר הולך וגדל של אורגניזמים הראו שהכפלות של אזורים גדולים התרחשו בגנומים של יצורים איקריוטיים רבים.
מחקרים השוואתיים הציעו כי הכפלות גנומיות אלה היו תהליך מתמשך במהלך האבולוציה.
שינוי של מספר עותקים של גן מסוים כתוצאה מהכפלה, נחשב לשלב הראשון המוביל ליצירה של משפחת גנים חדשה ונחשב למנגנון היעיל ביותר להיווצרות פונקציות חדשות שיכולות לתרום לשונות הפנוטיפית בין מינים שונים.
אי-הפללה (בלועזית: דה-קרימיניזציה; על פי האקדמיה ללשון: הסרת פליליות) היא מדיניות של התייחסות מקלה לעבירות פליליות מסוימות, בחוקים מסוימים, לפעמים גם בדיעבד, לפעמים בהיתרים מוסדרים.
אי-הפללה בשונה מלגליזציה בכך שהאיסור עודו קיים אך מדיניות האכיפה וההתייחסות המשפטית הן מקלות.
בלגליזציה האיסור מבוטל והמעשה מותר על פי חוק.
המונח "אי-הפללה" הוטבע על ידי האנתרופולוגית ג'ניפר ג'יימס, לבטא את מטרות תנועות עובדי תעשיית המין: "הסרת חוקים שפגעו בזונות".
זה התהליך ההפוך להפללה .
אי-הפללה משקפת שינויים חברתיים בתפיסות מוסריות.
חברה עשויה לבוא למסקנה כי מעשה שנאסר אינו מזיק וכבר אינו צריך להביא להפללה, או כבר אינו צריך להיות מטופל על ידי מערכות המשפט הפלילי.
דוגמאות של סוגיות שעברו שינוי בתפיסות על אודות פליליות המעשים לאורך זמן במגוון חברות ומדינות כוללים:
במדינות פדרליות אי-הפללה של מעשה יכולה להיקבע על ידי גוף אחד של הממשל, ועדיין המעשה יכול להיות נתון לענישה בידי גוף אחר.
לדוגמה, אחזקת סמים שאינה מביאה להפללה בידי גוף אחד, עשויה לגרור הטלת קנס כספי על ידי גוף אחר.
זה שונה מלגליזציה, אשר מסירה את כל או כל ההיבטים הלא חוקיים מהמעשה, שלפני כן היה בלתי חוקי.
יצוין, כי בעוד שנקבעה אי-הפללה לגבי כמה מעשים, כגון הומוסקסואליות, ניאוף וכדומה, גברה ההפללה על מעשים אחרים, הנוגעים ליחסי מין בתוך המשפחה, כגון, גילוי עריות.
בישראל בשנת 2018 אישרה הכנסת תיקון לחוק לפיו מי שייתפס עם כמות קטנה של קנאביס בשטח ציבורי יידרש לשלם קנס כספי, ורק לאחר שיחזור על ביצוע העבירה מספר פעמים יופנה להליך פלילי.
התיקון לחוק אינו קובע אי-הפללה מלאה, אלא מעניק התייחסות מקלה וסלחנית יותר לצרכני קנאביס.
עוד נקבע, כי המדיניות לא תוחל על קטינים, על חיילים, על אסירים או על מי שהורשע בעבירות מסוימות חמש שנים לפני כן.החל מ-1 באפריל 2022 חלה אי הפללה מלאה על צריכת קנאביס בידי בגירים למעט כוחות הביטחון ואסירים.
המשמעות היא שלראשונה בישראל צריכת קנאביס אינה נחשבת פעילות פלילית ועישון קנאביס בציבור עלול לגרור קנס עד 1000 ש"ח ללא פתיחת הליך או תיק פלילי.
במקביל, בעניין צריכת זנות, אומצה בישראל מדיניות הפוכה, של הפללת צרכנים בחוק איסור צריכת זנות, שמטיל קנס על צריכת מעשי זנות והימצאות במקום המשמש למעשה זנות.
עם זאת, העוסקות בתחום עצמן לא יופללו.
גם בישראל תחום הפוליגמיה, בייחוד בקרב האוכלוסייה הבדואית, הוא נושא שקיימת בו באופן בלתי רשמי אי-הפללה הלכה למעשה.
הטענה היא כי למען שמירת המסורות החברתיות של הבדואים, יש לאפשר להם להינשא ליותר מאישה אחת, אך בגבולות המוסר הנורמטיבי של החברה הישראלית הדוגלת ביחסי שוויון בין נשים וגברים בהתאם לתפיסות מערביות.
לפיכך, אף על פי ההחמרה באכיפת התופעה שהציגה בשנת 2017 שרת המשפטים דאז איילת שקד, בפועל המשטרה לא הפלילה משפחות בדואיות באורח חיים פוליגמי.
זאת ועוד, ב-2018 אף אושר באופן רשמי היתר לנישואים שניים.
אי-ספיקה נשימתית או כשל נשימתי היא חוסר יכולת מערכת הנשימה לעמוד בדרישות החמצון,
האוורור או הצרכים המטבוליים של החולה.
אי-ספיקה נשימתית מרחשת בעקבות פגיעה בריאות שאינן מבצעות שחלוף גזים באופן תקין, וכתוצאה מכך עולה רמת הפחמן דו-חמצני ואילו רמת החמצן יורדת מתחת לטווח התקין.
אי-ספיקה נשימתית יכולה להיות כרונית או אקוטית.
ישנה הבחנה בין שני מצבים של אי-ספיקה נשימתית:
אי-ספיקה נשימתית מסוג 1 אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית - כשל בחמצון
אי-ספיקה נשימתית מסוג 2 אי-ספיקה נשימתית היפרקפנית (עודף פחמן דו-חמצני, עם או בלי היפוקסמיה) - כשל באוורור
סימפטומים של אי-ספיקה נשימתית כוללים עייפות, קוצר נשימה, נשימות מהירות וכבדות וחוסר יכולת לבצע פעולות הדורשות מאמץ.
אי-ספיקה היפוקסמית נובעת מחוסר יכולת של מערכת הנשימה לספק רמת חמצן ראויה לדם העורקי.
אי-ספיקה נשימתית היפוקסמית מוגדרת במצב שבו רמת החמצן בדם העורקי נמוכה מ-mmHg 60.
אי-ספיקה היפרקפנית נובעת מבעיית אוורור, ומוגדרת כאשר לחולה יש חמצת נשימתית וערכי פחמן דו-חמצני בדם העורקי גבוהים מ-mmHg 50.
במרבית המקרים מדובר בסיבוך חמור של דלקת ריאות, נאדיות הריאה מודלקות ולכן מתמלאות בנוזל, דבר הפוגע בחילוף הגזים (חמצן ודו תחמוצת הפחמן) המתבצע בתוכן.
גורמי סיכון נוספים לאי-ספיקה נשימתית הם: מחלות רקע כרוניות או גיל מתקדם, עישון, משקל עודף, דלקת סימפונות כרונית או תת-תזונה.
אי־מציאות היא סדרת מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאית.
הסדרה עוסקת בעשרה אנשים שמתעוררים באי בודד מבלי שהם זוכרים איך הגיעו לשם.
במהלך הסדרה נחשף העבר של הדמויות, שחלקן מתות בנסיבות טרגיות.
בסדרה משחקים בין היתר נטלי מרטינז, קייט בוסוורת', רונלד פיט ואחרים.
את הסדרה יצר אנטוני סולטר, והיא עלתה לנטפליקס ב-12 בספטמבר 2019.
עשרה אנשים זרים מתעוררים על אי, מבלי שהם יודעים כיצד הגיעו לשם.
הם לא זוכרים דבר מחייהם הקודמים, והם לומדים את שמותיהם לפי השמות שמודפסים על החולצות שלהם.
חברי הקבוצה מנסים להתאחד ולפעול יחד, אך השוני ביניהם וסדרי עדיפויות שונים גורמים לחיכוכים בין כמה מהם.
אחת החברות הבולטות בקבוצה היא צ'ייס, שנקלעה לעימות עם קיי.
סי עם התעוררותה על האי, שמצידה חושדת בה וביכולות שלה לגלות ממצאים באי; כמו כן היא מסוכסכת עם ברודי שניסה באחד הימים הראשונים לאנוס אותה.
לאחר שברודי נרצח, החברים תוקפים את צ'ייס וגורמים לה לאובדן הכרה.
צ'ייס מתעוררת במתקן כליאה בטקסס ולומדת כי היא ויתר האנשים הם אסירים שנדונו למוות בגין פשעים שביצעו בעברם, וכי הם חלק מסימולציה שמטרתה לגרום להם להשתנות ולזכות לגאולה, או שיחזרו לסורם.
עוד היא לומדת כי מי שמת באי מת גם במציאות.
צ'ייס חוזרת לאי וזמן קצר לאחר מכן מופיעים אווטארים של שני מרשלים שמנסים לגרום לקבוצה להתפלג ולגרום לחבריה לפגוע זה בזה.
בשלב זה הקבוצה מתחילה להתפרק, ונוצרות שלוש קבוצות קטנות יותר.
האחת, כוללת את צ'ייס וקופר, השנייה את קיי.
סי ומוזס, והשלישית את בלייר, דונובן ומייסון.
כמו כן הזיכרונות של חברי הקבוצה מתחילים לחזור אליהם.
בין היתר מתגלה כי קופר וצ'ייס היו בני זוג, וכי קופר הוא שרצח את אמה של צ'ייס, שהואשמה על לא עוול בכפה.
היא מוצאת מהסימולציה, ובתום הליך השחרור היא מגלה כי היא הייתה בכלא למשך 25 שנה.
היא יוצאת מהכלא ומתחילה לצעוד לכיוון העיר שנהרסה במהלך השנים האלו.
גבריאלה צ'ייס (נטלי מרטינז) – לוחמת לשעבר בחיל הנחתים שנכלאה על רצח אמה.
במהלך שהותה באי מציאות, היא מתחילה להאמין שהיא אכן רצחה את אמה.
היא מגלה כי היא הייתה נשואה לקופר, שמודה שהוא זה שהפליל את צ'ייס ברצח אמה.
היא משוחררת מאי מציאות ומזוכה מעונש המוות שנגזר עליה.
סי (קייט בוסוורת') – אישה מוכה לשעבר ומלצרית שנכלאה על שרצחה את שני בניה.
במהלך עבודתה כמלצרית ניהלה רומן עם אדם משיקגו.
אחרי שסיפרה על כך ואמרה שהיא לא אוהבת את בעלה המתעלל, היא כמעט מוטבעת בכיור המטבח שלה.
הוא עוזב אותה ואומר לה שהיא יכולה להתגרש ממנו אבל היא תיאלץ להיפרד מבניה.
היא מסממת את שני בניה באמצעות סירופ נגד שיעול ומטביעה אותם באוקיינוס.
לאחר מכן היא מנסה להתאבד.
לאורך רוב הסדרה היא מפחדת ממים.
קופר (רונלד פיט) – מפקד לשעבר בחיל הנחתים שנפצע והפך לחוואי.
מתגלה כי הוא רצח בטעות את אמה של צ'ייס במהלך קטטה.
הוא גרם לכך להיראות כאילו מדובר בפריצה אך הוא וצ'ייס נעצרים בחשד לרצח.
במהלך פלאשבק הוא יורה בטעות במוזס והורג אותו.
מוזס (קייל שמיד) – פעיל קיצוני לשעבר שניסה לעלות לכותרות על ידי פיצוץ צינור גז, אך בטעות גרם למותם של שמונה אנשים.
נורה ונרצח על ידי קופר.
בלייר (סיבילה דין) – אחות לשעבר שביצעה המתת חסד ב-25 מטופלים על ידי הזרקת אשלגן כלורי לעירוי שלהם.
היא מטפלת בדונובן לאחר שננשך על ידי כריש, ובסוף יורה בו באקדח נורים לאחר שרצח את מייסון.
זמן קצר קודם לכן מגלה כי הייתה נשואה לאישה.
דונובן (אנתוני לי מדינה) – היה מאוהב באופן אובססיבי בעמיתה לשעבר שלו במקום העבודה ורצח אותה אחרי שסירבה לניסיונות החיזור שלו.
לאחר שבלייר דוחה את ניסיון החיזור העיקש שלו, הוא רוצח את מייסון.
מייסון (גילס גירי) – ירה והרג מספר גדול של אנשים בסופרמרקט.
הוא ניסה לירות בעצמו לאחר המעשה, אבל לא הצליח לאזור את האומץ לעשות כן.
במקום זאת הוא נעצר ונגזר עליו גזר דין מוות.
נרצח בחניקה על ידי דונובן.
טיילור (קוטה אברהרדט) – שודדת בנק בעלת אופי מניפולטיבי.
מנסה לברוח מאי מציאות ומגיעה לאי מציאות 2, המאוכלס על ידי קניבל.
בוני וקלייד מוצאים אותה ומשאירים אותה לצד הקניבל.
עוד הם אומרים לה כי מרק התרנגולות ששתתה לא ייתכן כי אין תרנגולות על האי, והיא מגלה ששתי אצבעות שלה נחתכו.
היידן (מישל וינטמילה) – רוצחת סדרתית לשעבר של עברייני מין.
נרצחה על ידי בוני וקלייד לאחר שרצחה את ברודי.
ברודי (אלכס פטיפר) – עבריין מין.
תוקף מינית ואונס את צ'ייס וקיי.
הוא נדקר על ידי היידן שהאמינה שהוא הגורם לחוסר היציבות בקבוצה.
בוני (קלרה וונג) – מרשלית, נדקרה בבטן על ידי צ'ייס כשניסתה לרצוח את קופר יחד עם קלייד.
קלייד (קיילין דארל ג'ונס) – מרשל, דקר את צ'ייס בבטן במהלך קטטה כשניסה לרצוח את קופר בעזרתה של קלייד.
וורדן וולס (ברוס מק'גיל) – מנהל הכלא המושחת שמנסה לחבל בניסוי באמצעות בוני וקלייד.
לאחר שהוא מפוטר מתפקידו כמנהל בית הכלא הוא נשלח לאי מציאות כאחד מהמשתתפים כדי לגאול את עצמו.
גברת צ'ייס (מריה קונצ'יטה אלונסו) – אמה של גבריאלה צ'ייס שנרצחה על ידי קופר במהלך קטטה.
דוקטור קונרד (סובאש מנדל) – רופאת האסירים שמגלה סימפתיה ואהדה כלפי המצוקות שלהם.
דוקטור סטבנסון (מרגרט קולין) – ארכיטקטית בניסוי וחברת צוות בחבר היועצים של הניסוי.
ב-28 בספטמבר 2018 פורסם כי נטפליקס מפיקה סדרה בעלת שבעה פרקים.
ניל לביוט מונה להיות במאי יחד עם דרנל מרטין וג'ונתן סקארף.
דווח כי הושקעו בעונה הראשונה של הסדרה 14 מיליון דולר, בעלות של שני מיליון דולר לפרק.
צילומי העונה הראשונה נערכו באולפני פיינווד, סן פדרו דה מקור ולאס טרנאס מ-15 באוקטובר 2018 עד 19 בדצמבר.
+ מספר פרק שם עלילה 1 עולם חדש מופלא עשרת האנשים מתעוררים ומוצאים את עצמם באי בודד וללא הזיכרונות הקודמים שלהם.
2 הארמונות המפוארים מתעוררות מחלוקות בקבוצה באשר להמשך.
נאנסת על ידי ברודי, שבהמשך נרצח וחברי הקבוצה מאשימים את צ'ייס.
3 מופע הסרק צ'ייס מתעוררת בכלא בטקסס ומגלה את הניסוי שנערך עליה ועל יתר המשתתפים.
4 כמה יצורים יפים כאן בוני וקלייד מגיעים לאי, רוצחים את היידן ומסכסכים בין חברי הקבוצה, שמתחילים להיזכר בפשעים שביצעו.
5 המגדלים שראשם בעננים קיי.
שנקרעת בשל עברה שורפת את הכפר; טיילור נמלטת מהאי לאי מציאות 2; צ'ייס וקופר מגלים שהיו נשואים זה לזה.
6 תבל גדולה עצמה דונובן רוצח את מייסון ונרצח על ידי בלייר.
קופר מגלה לצ'ייס שהוא זה שרצח את אמה, ובמהלך פלאשבק יורה במוזס.
7 בירכתי החשכה צ'ייס מתעוררת שוב בכלא, עוברת את הליכי השחרור ומגלה כי היא מבוגרת יותר ב-25 שנה משנדמה לה.
הסדרה זכתה לציון 4.5 מתוך 10 באתר IMDb.
באתר Rotten Tomatoes נכתב כי הסדרה "מעורפלת בצורה רעה, התעלומה היחידה היא כיצד נוצרה מלכתחילה אי־מציאות".
אי-התאמה אבולוציונית, הידועה גם בתור תאוריית אי-ההלימה או מלכודת אבולוציונית, היא מושג בביולוגיה אבולוציונית המתייחס לתכונות שבעבר היו מועילות, אך הפכו למזיקות עקב שינויים בסביבה.
אי-הלימה נוצרת לעיתים קרובות עקב שינוי סביבתי מהיר.
על פי המנגנון האבולוציוני של הברירה הטבעית, לפרטים בעלי תכונות מותאמות יותר לסביבתם יש סיכוי גדול יותר לשרוד ולהעמיד צאצאים, והם יורישו לצאצאיהם את אותן תכונות מועילות.
בהתאמה לכך, פרטים בעלי תכונות שמזיקות להם בסביבתם מתקשים להעמיד צאצאים ומתקשים להעביר לצאצאיהם את תכונותיהם התורשתיות.
כך מתרחש ניפוי הדרגתי של תכונות מזיקות לאורך מספר דורות עד שהאוכלוסייה נעשית מותאמת לסביבתה.
במילים אחרות, הברירה הטבעית היא תגובתית מטבעה.
אלא שתכונות שהיוו יתרון בסביבה אחת יכולות להוות חיסרון בסביבה אחרת.
אי-הלימה נוצרת לעיתים קרובות עקב שינוי סביבתי מהיר, שהאורגניזמים טרם הסתגלו אליו.
מקובל לחלק את השינויים הסביבתיים לשתי קטגוריות:
שינוי של הסביבה לאורך הזמן (למשל שינוי אקלים).
שינוי של המרחב (כניסה של אורגניזמים לסביבה חדשה, למשל אוכלוסייה נודדת).
סוג שלישי של שינוי סביבתי שנעשה נפוץ הוא אנתרופוגני (מעשה ידי אדם): במאה השנים האחרונות, הייתה לבני אדם השפעה גדולה, מהירה, וניתנת לתיעוד על הסביבה, וכך נוצרו תרחישים רבים מתמיד של אי-התאמה אבולוציונית, שהביאו במקרים רבים לכחדתם של מינים ששגשגו בסביבתם עד בוא האדם.
זמן קצר לאחר שינוי סביבתי, תכונות שהתפתחו בסביבה הקודמת, בין אם היו מועילות או נייטרליות, נמשכות במשך כמה דורות בסביבה החדשה.
מכיוון שהאבולוציה היא הדרגתית ושינויים סביבתיים מתרחשים לעיתים קרובות במהירות, תמיד ישנה תקופה של "עדכונים" שבה האוכלוסייה מתפתחת כדי להיות מותאמת לסביבה החדשה.
התקופה הזמנית הזו של "חוסר שיווי משקל" היא המכונה אי-התאמה.
תכונות שאינן תואמות, מטופלות בסופו של דבר באחת ממספר דרכים: האורגניזם יכול להתפתח כך שהתכונה הבלתי מסתגלת כבר לא תבוא לידי ביטוי, האורגניזם יכול לרדת בתפוצתו ואף להיכחד כתוצאה מהתכונה שהפכה לחיסרון, או שהסביבה יכולה להשתנות כך שכבר לא תהיה ברירה טבעית נגד התכונה.
ככל שהמחשבה האבולוציונית הפכה נפוצה יותר, ניסו עוד ועוד מדענים להסביר את הימצאותן של תכונות שליליות שנצפו באורגניזמים, שניכר כי הן מקשות על הפרט לשרוד, כשאותן תכונות לכאורה לא היו אמורות להצליח לעבור מדור לדור.
התיאוריה של אי-התאמה אבולוציונית קיבלה תחילה את השם מלכודת אבולוציונית כבר בשנות ה-40. בספרו משנת 1942, הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר תיאר מלכודות אבולוציוניות כתופעה המתרחשת כאשר אוכלוסייה אחידה מבחינה גנטית המתאימה למערכת ספציפית של תנאים סביבתיים, נעשית פתאום חשופה להכחדה עקב שינויים פתאומיים בסביבה.
מאז, מדענים בולטים ורבי השפעה כמו וורן ג'יי גרוס ואדוארד א' וילסון חקרו וזיהו דוגמאות רבות של מלכודות אבולוציוניות.
המונח "אי-התאמה אבולוציונית" הופיע לראשונה במאמר של ג'ק אי.
ריגס שפורסם ב- Journal of Clinical Epidemiology ב-1993. בשנים הבאות, נכנס המונח לשימוש נרחב לתיאור חוסר הסתגלות ביולוגית.
במהפכה הנאוליתית התרחש מעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים, שבו בני אדם תרו אחר מזון, לאורח חיים חקלאי, שבו הם מגדלים מזון.
בני אדם החלו לביית צמחים וגם בעלי חיים, והדבר איפשר להם לשמור על אספקת מזון קבועה.
המעבר הזה שינה באופן מהיר ודרמטי את יחסי הגומלין בין בני האדם לסביבה, ככל שקהילות הקדישו את זמנן ומרצן לפרקטיקות של חקלאות וגידול בעלי חיים.
אולם, בתקופה הארוכה שקדמה לשינוי, הגוף האנושי התפתח ונהיה מותאם לאורח החיים של הציידים-לקטים.
ההתאמות העתיקות הללו יצרו תכונות שאינן מותאמות לסביבה החדשה (במונחים אבולוציוניים).
הגוף האנושי נוטה לאגור אנרגיה כשומן.
תכונה זו משמשת בסיס עיקרי ל"השערת הגן החסכן", הרעיון שתנאים בלתי יציבים שנעו בין שפע למחסור במהלך ההתפתחות האבולוציונית של האדם הביאו להישרדותם של אנשים שגופם היה מסוגל לאגור אנרגיה ביעילות.
ציידים-לקטים הרוויחו מתכונה זו, ואלה שצרכו קלוריות רבות יכלו לאחסן את האנרגיה הנוספת כשומן, שעליו הם יכלו להסתמך בעתות מחסור.
עם זאת, בני האדם המודרניים חיים בעולם שבו נדרשת פחות פעילות גופנית ויש שפע של מזון עתיר קלוריות.
מזון מהיר בשילוב עם ירידה בפעילות הגופנית גורם לכך ש"הגן החסכן" שפעם הועיל לאבות אבותינו, פועל כיום נגד האדם בן ימינו, ומוביל לרמות גבוהות יותר של השמנת יתר באוכלוסייה וכן לעלייה בסוכרת מסוג 2.
הפרעה אנושית נוספת שניתן להסביר על ידי תאוריית אי-התאמה היא העלייה באוסטיאופורוזיס בבני אדם מודרניים.
בחברות מתקדמות, לנשים רבות יש נטייה לאוסטאופורוזיס ככל שגילן מתקדם, אבל הדבר לא תמיד היה כך.
כאשר בוחנים עצמות מאובנות של נשים קשישות מחברות קדומות של ציידים-לקטים לא מוצאים עדויות לאוסטאופורוזיס.
ביולוגים אבולוציוניים הציעו לכך הסבר, שעל פיו העלייה בשכיחות של אוסטיאופורוזיס באוכלוסיות מערביות מודרניות נובעת מאורחות חיינו המבוססים על ישיבה ומיעוט בתנועה.
נשים בחברות ציידים-לקטים היו פעילות פיזית מגיל צעיר ועד סוף חייהן.
ייתכן ששיא מסת העצם הגבוה יותר הקשור ליותר פעילות גופנית הוביל לכך שהן היו חסינות לאוסטאופורוזיס במהלך ההזדקנות.
השערת ההיגיינה, תפיסה שפותחה תחילה על ידי אימונולוגים ואפידמיולוגים, קובעת שהעלייה התלולה באלרגיות, במחלות אוטואימוניות, ובמחלות דלקתיות כרוניות אחרות, קשורה לחשיפה מופחתת של מערכת החיסון לאנטיגנים.
חשיפה מופחתת שכזו שכיחה יותר במדינות מתועשות ובמיוחד באזורים עירוניים.
יש חוקרים המציעים שהסביבה העירונית המעוקרת מדי משנה או מדלדלת את הרכב המיקרוביום ואת המגוון שלו.
תנאים סביבתיים כאלה מעודדים את התפתחותן של מחלות דלקטיות כרוניות מכיוון שהגוף האנושי הסתגל לסביבה עשירה בפתוגנים באבולוציה שלו.
דוגמאות התנהגותיות לתאוריית חוסר התאמה אבולוציונית כוללות ניצול לרעה של מסלולים דופמינרגיים ומערכת התגמול.
פעולה או התנהגות המעוררת שחרור של דופמין, נוירוטרנסמיטר האחראי לתחושת עונג, תחזור על עצמה ככל הנראה מכיוון שהמוח מתוכנת לחפש עונג כזה ללא הרף.
בחברות ציידים-לקטים, מערכת תגמול זו הייתה מועילה להישרדות ולהצלחת הרבייה.
אבל בימינו, כשיש פחות אתגרים להישרדות ולהתרבות, פעילויות מסוימות בסביבה הנוכחית (הימורים, שימוש בסמים, אכילה) מנצלות את המערכת הזו, מה שמוביל להתנהגויות ממכרות.
אי-התאמה אבולוציונית יכולה להתרחש בכל פעם שאורגניזם נחשף לסביבה שאינה דומה לסביבה האופיינית לה הוא הסתגל.
השפעות אנושיות כמו התחממות כדור הארץ והרס בתי גידול, גורמות לשינויים מהירים בסביבה, ואלה בתורם מובילים למקרים רבים של חוסר התאמה אבולוציונית באורגניזמים רבים.
נקבות צבי ים חופרות קינים להטלת ביציהן על חוף הים.
האבקועים, צבי הים הבוקעים מהביצים, חייבים לעשות את המסע מהקן בחזרה אל האוקיינוס.
צבים שבקעו מהביצים בלילה שרדו יותר מאלו שבקעו במהלך היום, משום שכך היו נתונים פחות לסכנת טריפה והתחממות יתר של גופם.
העדפה אבולוציונית זו לאבקועים שבוקעים בלילה, הביאה ליצירת מנגנון שעל פיו הם נוטים לכוון את עצמם וללכת לעבר האור הבהיר ביותר בסביבתם.
זאת משום שבחוף טבעי שאין בו פיתוח מעשה ידי אדם, פני המים, המוארים באור הירח והכוכבים, נוטים להיות בהירים יותר בחוף מאשר הדיונות והצמחייה.
שיטה זו למציאת האוקיינוס מצליחה בחופים טבעיים, אך בחופים שיש בהם נוכחות של בני אדם, נוצר זיהום אור, והאורות המלאכותיים (למשל ממבנים, עמודי תאורה, ועוד) מבלבלים את צבי הים וגורמים להם ללכת לעבר האור המלאכותי במקום אל הים.
מחקרים מראים כי צבי ים שאך זה בקעו בחופים שיש בהם פעילות אנושית, אינם מצליחים להגיע לים, ובמקום זאת נוטים להסתובב בחוף בדיס-אוריינטציה, ואז מתים מהתייבשות, נחשפים זמן רב יותר לסכנת טריפה, או אפילו נשרפים למוות במדורות שלא כובו כראוי.
חרקים הנמשכים לאור מלאכותי עשויים להישרף למוות ממקור האור הלוהט, ולהוות טרף קל לטורפים כמו שממיות ועכבישים, שהסתגלו לארוב לחרקים ליד המנורות.
האור המלאכותי עשוי גם להסיט את החרקים מפעילותם הטבעית.
מחקרים מראים ששיעורי התמותה של חרקים בסביבה המוארת באור מלאכותי גבוהים עד פי 100 מאשר בסביבה חשוכה.
ציפור הדודו חיה בעבר באי מאוריציוס, שלא היו בו טורפים, ובמהלך האבולוציה איבדה את יכולת התעופה ואת אינסטינקט הפחד שלה.
חוסר היכולת של הדודו לעוף היה בעבר מועיל עבור הציפור, משום שאיפשר חיסכון אנרגטי.
היעדר אינסטינקט הפחד היה מנגנון נוסף לחיסכון אנרגטי מכיוון שהדודו לא היה צריך להוציא אנרגיה בתגובת לחץ.
אלא שעם הופעת האדם באי בסוף המאה ה-16 הפכו שתי התכונות לחסרונות וחשפו את ציפורי הדודו לסכנות החדשות שהביאו בני האדם.
חוסר הפחד הפך את הדודו למטרה נוחה למלחים הולנדים שהגיעו לאי.
המלחים הביאו עימם גם חיות זרות כמו קופים וחזירים שאכלו את ביצי הדודו.
השינויים הסביבתיים המהירים שיצר האדם הביאו להיכחדות ציפור הדודו תוך מאה שנה מרגע גילויה.
השפעת המהפכה התעשייתית על עש הפלפל
לפני המהפכה התעשייתית האנגלית של סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, הצבע הפנוטיפי הנפוץ ביותר של עש הפלפל היה לבן עם כתמים אפורים-שחורים, ומראה זה של "פלפל שחור" הקנה לו את שמו.
ואולם בזכות גמישות פנוטיפית, באוכלוסיית העשים היו קיימים גם פרטים שצבעם שחור והם בעלי כתמים אפורים-לבנים.
במהפכה התעשייתית, עצים באזורים עירוניים התכסו פיח, מה שגרם לפנוטיפ הלבן לבלוט משמעותית יותר לטורפים.
בעקבות זאת הברירה הטבעית החלה להעדיף את עש הפלפל הכהה בעל הכתמים הלבנים, שהיה נדיר עד אז.
אוכלוסיית העש הכהה התרחבה במהירות ועד שנות החמישים של המאה ה-20, שכיחותו כמעט הכפילה את עצמה באזורים נרחבים באנגליה.
הפנוטיפ המנומר הלבן שהיה נפוץ עקב צבעו, הפך במהירות לבלתי תואם לסביבה החדשה.
בשנים שלאחר מכן עקב מאמצים להפחית את זיהום האוויר, חזרו גזעי העצים לצבעם הרגיל.
השינוי בצבע הוביל את פנוטיפ העור הכהה להשתנות שוב ממועיל למזיק.
העש לא היה מסוגל להסתגל מהר מספיק לסביבה המשתנה ולכן הפנוטיפ של העש הכהה הפך לבלתי מתאים והוא חזר להיות נדיר.
בהתאמה, חזרתם של העצים לצבעם הטבעי גרמה לפנוטיפ המקורי של עש הפלפל להיות מועיל שוב ותורם להסוואה מוצלחת מטורפים.
חיפושית התכשיט הענקית ובקבוקי בירה
ניתן לראות אי-התאמה אבולוציונית גם בקרב חרקים.
דוגמה אחת כזו היא חיפושית התכשיט הענקית (Julodimorpha bakewelli) מאוסטרליה.
בחיפושית זו, הזכרים נמשכים לתכונות מסוימות המאפשרות להם לזהות נקבה כשהיא עפה על פני המדבר.
תכונות אלה כוללות גודל, צבע ומרקם.
בקבוקי בירה שהושלכו על ידי בני אדם במדבר האוסטרלי שבו חיפושית התכשיט משגשגת, יוצרים סביבה שבה חיפושיות תכשיטים זכרים מעדיפים להזדווג עם בקבוקי בירה במקום עם חיפושיות נקבות.
מצב זה יכול להיחשב כחוסר התאמה אבולוציונית, שכן תכונה שהתפתחה כדי לסייע ברבייה הפכה לחיסרון עקב הטלת בקבוקי בירה, גורם אנתרופוגני.
ציפורים צופות לעיתים קרובות בהתנהגותם של אורגניזמים אחרים כדי להשיג מידע רב ערך, כגון נוכחות טורפים, אתרי רבייה טובים, ונקודות האכלה אופטימליות.
אף על פי שהדבר מאפשר למתבונן להשקיע פחות מאמצים באיסוף מידע, הוא יכול גם להוביל להחלטות גרועות אם המידע שנרכש מהתצפית אינו אמין.
במקרה של ציפורי מניקין אגוז מוסקט, המתבונן באחרים יכול למזער את הזמן המושקע בחיפוש אחר מתקן האכלה אופטימלי.
אלא שהתנהגות זו עלולה להפוך לבלתי מסתגלת: לדוגמה, אם הציפור רואה מספיק מחברותיה ניזונות במתקן האכלה מסוים, היא נוטה לבחור במתקן זה גם אם הניסיון האישי שלה מצביע על כך שאין בו יותר אוכל.
חוחיות הבית והכנסת מחלת ה-MG
אי-התאמה אבולוציונית מתרחשת בחוחיות הבית כאשר הן נחשפות לפרטים מדבקים.
זכרים של חוחיות בית נוטים לאכול בסמיכות לחוחיות חולות, מכיוון שפרטים חולים הם פחות תחרותיים מהרגיל, מה שמאפשר לזכר הבריא לנצח בעימות על מזון.
עם זאת, נטייה זו יצרה מלכודת אבולוציונית עבור החוחיות לאחר הופעת מחלת ה-MG ב-1994. הזמן הקצר יחסית שבו הפכה המחלה נפוצה (שינוי סביבתי) לא איפשר לחוחיות להסתגל מספיק מהר ולפתח נטייה להתרחק מפרטים חולים, מה שבסופו של דבר מביא לחוסר התאמה בין התנהגותן לבין הסביבה המשתנה.
אי-ידיעת החוק אינה פוטרת הוא עיקרון משפטי שלפיו אדם אינו יכול לחמוק מאחריות ומאשמה רק מפני שלא היה מודע לקיומו של החוק שהפר.
העיקרון מבוסס על חזקת ידיעת הדין, היינו על ההנחה כי באחריותו של האזרח להכיר בכוחות עצמו מה נחשב לעבירה פלילית.
לולי הנחה זו, הייתה הבורות תירוץ עבור עבריינים המבקשים לחמוק מאחריות.
לפיכך, החזקה בדין היא, שכל אדם מכיר את כל חובותיו על פי החוק.
למרות שגם בעלי הכשרה משפטית משמעותית לא יכולים להכיר כל פרט בחוק, התפיסה של מערכות משפטיות היא כי זהו מחיר נדרש על מנת לשמור שעצימת עיניים לא תפעל לזכותם של פושעים.
בנוסף, יש להניח שבמשטר משפטי בו חל עיקרון זה, אנשים העוסקים בתחום עם מחויבויות מיוחדות, ילמדו על החוקים הרלוונטיים למחויבות זו.
העיקרון לא יכול לחול על חקיקה סודית.
לכן הוא רלוונטי לחוק שהוכרז עליו כהלכה.
בישראל הדרישה הבסיסית היא שהחוק יפורסם ב"רשומות".
מערכות משפט רבות אינן מכירות באי-ידיעת החוק כאחת מההגנות במשפט הפלילי, אלא רק כשיקול להקל על העבריין בגזר הדין.
עם זאת, יש מצבים בהם מוכרת אי-ידיעת החוק כטענת הגנה.
בישראל נקראת טענת הגנה זו טעות במצב משפטי.
טענת הגנה זו עשויה להתקבל רק במקרים קיצוניים בהם המעבר על החוק היה כמעט בלתי נמנע.
בשונה מהגנה של טעות במצב משפטי, יכולה להיות לנאשם טענה אחרת כי לא היה מודע לפרט עובדתי שרק בהתקיימו מעשהו נחשב לעבירה.
הגנה זו נקראת בישראל טעות במצב דברים והיא הגנה רווחת במערכות משפט רבות.
מקור לעיקרון, אם כי אינו רלוונטי במיוחד להקשר המודרני, ניתן למצוא אצל פילוסופים יוונים ורומים.
בדיאלוג מינוס מחזק סוקרטס את עקרון משפט הטבע שלא ניתן לשינוי ולכן מחייב גם ללא ידיעה פורמלית שלו.
הפילוסוף הרומי קיקרו תיאר את משפט הטבע כמחייב אוניברסלית:
פקודת החוק הפלילי נקבעה בשנת 1936 על ידי ממשלת המנדט.
סעיף 8 בה קבע: "אי-ידיעת החוק אינה משמשת הצטדקות לכל מעשה, או אי מעשה, אשר באופן אחר היו מהוים עברה, מלבד אם נאמר בפרוש שידיעת העברין את החק היא יסוד מיסודות העברה".
בחוק העונשין, שהחליף בשנת 1977 את פקודת החוק הפלילי, עוסק בעיקרון זה הקובע את ההגנה טעות במצב משפטי: "לעניין האחריות הפלילית אין נפקא מינה אם האדם דימה שמעשהו אינו אסור, עקב טעות בדבר קיומו של איסור פלילי או בדבר הבנתו את האיסור, זולת אם הטעות הייתה בלתי נמנעת באורח סביר."
אי-שוויון הוא שם משותף לשני סוגי טענות במתמטיקה.
הטענה הראשונה היא ששני ערכים a ו־b שונים זה מזה, שאותה מסמנים .
הטענה השנייה היא שאחד מן הערכים גדול מהשני, שאותה מסמנים או , טענה זו נקראת אי-שוויון חזק.
הטענה שאחד הערכים גדול או שווה לשני, שאותה מסמנים או , נקראת אי-שוויון חלש.
יחס הסדר על הישר הממשי הוא ליניארי, כלומר, מבין כל שני מספרים שונים, אחד מוכרח להיות גדול מן השני.
תכונה זו מאפשרת לשאול, בהינתן שני מספרים (או "תבניות מספר" - ערכים התלויים במשתנה אחד או יותר) a,b, איזה יחס הוא הנכון: ,
בפרט, כל מספר ממשי אפשר להשוות לאפס - וכך מתקבלת החלוקה למספרים חיוביים, או בעלי "סימן חיובי" (אלו הגדולים מאפס) ושליליים, או בעלי "סימן שלילי" (אלו הקטנים מאפס).
משוואות כמו אפשר לחבר, לחסר ולהכפיל (כל אגף בנפרד), והתוצאה המתקבלת היא משוואה חדשה.
באי-שוויונות, הפעולות המותרות הבסיסיות הן כדלקמן:
אם ו- חיובי, אז גם ; אם שלילי, אז ;
החוק השני מקנה לאיבר האפס מעמד מיוחד.
כפי שהכפל באיבר חיובי שומר על כיוון האי-שוויון, כפל באיבר שלילי תמיד הופך אותו.
(בפתרון של אי-שוויונות קורה שמכפילים בגודל שהסימן שלו אינו ידוע, וכדי לשמור על האי-שוויון שהוכפל, יש לבדוק בנפרד את שתי האפשרויות).
מן החוקים שהוזכרו לעיל, יחד עם התכונות הבסיסיות של יחס הסדר (ובפרט, הטרנזיטיביות שלו) נובע גם ש-
האלגברה הליניארית עוסקת במערכות של משוואות ליניאריות בכמה נעלמים.
הצעד הבסיסי בחקירת אי-שוויונות הוא הבנת המבנה הגאומטרי של מערכת השוויונות המתאימה (המתקבלת מהחלפת כל סימן אי-שוויון בסימן השוויון).
כפי שמשוואה ליניארית מגבילה את הפתרון לעל-מישור (שממדו קטן ב-1 מממד המרחב המקורי), כל אי-שוויון מגביל את הפתרון לחצי המרחב ("מעל" לשוויון ומתחתיו).
מערכת של אי-שוויונות מגדירה פאון (לאו-דווקא חסום), העשוי להיות ריק אם אין למערכת פתרון.
בעיות אופטימיזציה על קבוצות כאלה כרוכות בתכנון ליניארי.
כדי שלמערכת של משוואות ליניאריות (כמו ) לא יהיה פתרון, מוכרחה להיות תלות ליניארית בין המשוואות.
בדומה לזה, כדי שלמערכת של אי-שוויונות
() לא יהיה פתרון, מוכרח להיות צירוף ליניארי עם מקדמים חיוביים של האי-שוויונות, השווה לאפס; כלומר, מוכרחים להיות קבועים , שאינם כולם אפס, כך ש- .
יחס הסדר המוגדר על שדה המספרים הממשיים הופך אותו לשדה סדור; הסימונים, הפעולות והתכונות של יחס הסדר של הממשיים חלים באותו אופן בכל שדה סדור.
כשלי אי-רלוונטיות או אי נגיעה הם קבוצה של כשלים לוגיים שבהם יש כשלי היסק.
במשפטים בהם ההנחה הראשית היא כי קיים יחס או קשר בין מקרה אחד לאחר, וההנחה המשנית היא שיחס זה מוביל להיקש לוגי כלשהו, ייתכן כשל אי-רלוונטיות אם ההנחה הראשית אינה מתקיימת.
כאשר מתרחש הכשל, היחס בין המקרים אינו מתקיים ושני המקרים אינם רלוונטיים זה לזה.
אם ההנחה הראשית כוזבת, ההנחה המשנית (המינורית) אינה רלוונטית למסקנה.
למשל, בטענה "כל מכוניות השברולט שחורות מכיוון שכל מכוניות הפורד שחורות", העובדה שמכוניות הפורד שחורות אינה רלוונטית לצבען של מכוניות השברולט, משום שעצם היותן מכוניות אינו רלוונטי או מעיד על צבעם.
את כשלי אי-הרלוונטיות ניתן לחלק לכמה קבוצות עיקריות:
קבוצת כשלי פנייה אל הרגש
קבוצת כשלי פנייה אל הסמכות
אי-פוריות היא מצב של חוסר יכולת או קושי להתרבות, כלומר חוסר יכולת או קושי להביא צאצאים לעולם.
אצל בני האדם, על פי ההגדרה המקובלת, אי-פוריות תוגדר לאחר שבני הזוג קיימו יחסי מין מלאים ללא אמצעי מניעה במשך שנה בקביעות ללא התעברות.
אי פוריות אינה מתייחסת למקרים שבהם ישנה התעברות אך לא היריון שלם תקין.
ישנה הבחנה בין מצב של אי-פוריות שהוא קושי בהבאת צאצאים, לבין עקרות שהיא מקרה שבו בדרך הטבע אין יותר אפשרות להבאת ילדים.
עקרות יכולה להיגרם באופן טבעי או באופן מלאכותי, כגון מחסור או פגם באיברים החיוניים להולדה, או כתוצאה משינויים כירורגיים במערכת הרבייה - חתך צינור הזרע, כריתת האשכים, השחלות או הרחם; ואילו אי-פוריות נגרמת מסיבות טבעיות בלבד.
גם באנגלית ישנה הבחנה בין אי-פוריות (אינפֶרטיליות (Infertility) מלשון "הפריה") ובין עקרות (סטריליות (Sterility), מלשון "סטריליזציה", או עיקור).
האבחנה מתבצעת בדרך-כלל לאחר שבני הזוג קיימו יחסי מין מלאים ללא אמצעי מניעה במשך שנה ברציפות ללא התעברות.
בשל הגדרה זו כ-10% מכלל הזוגות יאובחנו כסובלים מאי-פוריות.
מקרב זוגות בריאים ופוריים נכנסים כ-15% מהזוגות להיריון בתוך חודש אחד מתחילת ניסיונותיהם, 55% בתוך שלושה חודשים, 70% בתוך 6 חודשים ו-88% בתוך שנה.
בארצות הברית כיום 20% מהזוגות הם לא פוריים.
הדבר נובע בין השאר מן העלייה בגיל הנישואין ובגיל תחילת הניסיון להרות.
עם זאת כ-60% מהם מצליחים להרות, בסופו של דבר, אם באמצעות טיפולים ואם בדרך הטבעית.
ב-40%-55% מהמקרים הגורם לבעיה אצל האישה, והליקוי יכול להיות הורמונלי וקשור להפרעה בתהליך הביוץ, או מכני, עקב בעיה במערכת הרבייה.
ב-25%-40% מהמקרים הבעיה היא אצל הגבר, ומקורה בליקויים שונים בזרע או בעיה חסימתית.
ב-10% מהמקרים מאובחן ליקוי אצל שני בני הזוג.
ב-10% מהמקרים הסיבה לאי-פוריות אינה ידועה (ונקראת בלשון המקצועית אי-פוריות אידיופטית).
בשל ירידה במספר הביציות הזמינות ובאיכותן, עם עליית גיל האישה פוחתים סיכוייה להיכנס להיריון.
הירידה בפוריות מתחילה מגיל 35 באופן איטי מאוד, ומעבר לגיל 40 ישנה ירידה בולטת נוספת בשיעורי ההצלחה, אחרי גיל 45 ישנו היעדר כמעט מוחלט של היריונות.
גם אצל הגבר קיימת ירידה בפוריות עם הגיל, אך היא מתונה יותר.
באי-פוריות כרוכים היבטים רגשיים וחברתיים.
זוגות הסובלים מכך עשויים לסבול מרגשות עזים של כעס, תסכול, אובדן שליטה, קנאה בהיריונות של אחרים, דיכאון, צער, ולמתח ביחסים האישיים בין בני הזוג.
בן או בת הזוג שאצלם הבעיה, עלולים להרגיש אשמה, או שבן הזוג יאשים אותם.
כניסה לטיפולי פוריות דורשת לפעמים תיזמון של קיום יחסי מין, מה שעלול לעורר בעיות, או התערבות רפואית בתחום האינטימי שיכולה להיות מביכה מאוד.
חוסר ההצלחה בלהיות הורה מעוררת שאלות של זהות, או תחושות של כישלון.
זוגות שמנסים להיכנס להיריון נכנסים למחזורי טיפול, שעלולים להיות מאוד מאתגרים.
אותם מחזורי טיפול יוצרים רצף של ציפייה ואכזבה, שלפעמים קשה לשאת.
בעיית פוריות גברית נדירה מהנשית, והיא נתפסת בחברה כמבישה, מוסתרת יותר על ידי הגברים עצמם, ומקבלת יחס ישיר פחות מהממסד הרפואי.
הגורמים לאי-פוריות הם רבים ונהוג לחלקם לבאים:
מחלות אנדוקרינולוגיות: תסמונת קלמן, כשל של ההיפופיזה בעקבות גידול, קרינה או ניתוח, היפר-פרולקטינמיה, בעיות בבלוטת התריס, היפרפלזיה של האדרנל.
בעיות אנטומיות: היעדר צינור זרע, חסימה של צינור הזרע, מומים במערכת המובילה את הזרע.
ייצור זרע (ספרמטוגנזיס) לא תקין - בעיות כרומוזומליות, דלקת האשך (אורכיטיס) שנגרמה על ידי חזרת, אשך טמיר, קרינה או טיפול כימותרפי שפגעו בייצור הזרע.
תנועתיות פגומה של הזרע- תסמונת קרטגנר, וריקוצלה, ייצור נוגדנים.
בעיות סקסואליות: ליבידו נמוך, אימפוטנטיות, שפיכה הפוכה.
גורמים הקשורים לביוץ (Ovulatory factor):
בעיות מרכזיות (ממקור של ההיפופיזה או ההיפותלמוס): חוסר ביוץ כרוני כתוצאה מהיפר-אנדרוגניזם, היפרפרולקטינמיה, כשל של ההיפופיזה או של ההיפותלמוס.
בעיות של השחלות: חוסר התפתחות של השחלות, אי ספיקה שחלתית מוקדמת, סרטן שחלות, גורם חצוצרתי לאי פוריות.
בעיות מטבוליות: מחלות הקשורות לבלוטת התריס, מחלות כבד, מחלות כליה, השמנת יתר, עודף באנדרוגנים.
גורמים הקושרים באגן (Pelvic factor):
זיהום: אפנדיציט, דלקת של האגן, תסמונת אשרמן
בעיה מבנית של האגן: חשיפה ל־DES, מיומה, התפתחות אמבריונלית לא תקינה של מערכת הרבייה.
מומים מולדים: חשיפה ל־DES, מומים מולדים הקשורים במערכת המולריאנית.
פתולוגיות נרכשות: טיפול כירורגי, זיהום.
הגורמים השכיחים לאי פוריות אצל נשים
גורמי האי-פוריות השכיחים ביותר והנובעים מהאישה הם:
הפרעת ביוץ אחראית לכ־20% עד 25% מסך מקרי האי-פוריות.
במקרה של יש חשד לבעיות בביוץ, תתבצע בדיקה לניטור הביוץ באמצעות אולטראסאונד, בדיקת עקבות פרוגסטרון בשתן, או ביופסיה מרפידת הרחם 10 עד 12 יום לאחר מועד הביוץ המשוער.
כאשר יאובחן חוסר ביוץ תינתן התרופה קלומיפן.
ישנו חשש כי הטיפול בתרופה זו מעלה את הסיכון ללקות בסרטן השחלות, ולכן ננקטות פעולות כדי לצמצם סיכון זה.
אם הטיפול בתרופה זו אינו יעיל, אפשרות אחרת לטיפול הוא טיפול הורמונלי באמצעות גונדוטרופינים של חדלון הווסת האנושי, המגרים את הבשלתם של זקיקי השחלה.
תופעת הלוואי המסוכנת ביותר בשני טיפולים אלו, עם אחוז גבוה ביותר בטיפול ההורמונלי, היא תסמונת גירוי היתר השחלתי, שבה השחלות מוגדלות באופן ניכר, ונוזלים מזרם הדם חודרים לחלל הבטן.
כאשר קיים חשד לבעיות בחצוצרות מתבצעת בדיקת רנטגן של הרחם והחצוצרות.
בדיקה נוספת תעשה באמצעות החדרת צינור צפייה (היסטרוסקופ) המוחדר דרך צוואר הרחם לרחם.
אם ישנן התדבקויות אפשר להפריד אותן באמצעות צינור זה.
בדיקות נוספות שקיימות הן לפרוסקופיה של חלל הבטן שנעשית בדרך כלל בהרדמה מלאה.
כאשר החשד הוא שהבעיה נובעת מצוואר הרחם, נעשית בדיקה אחר-משגלית שבה נבדקת שרידותו של הזרע בריר צוואר הרחם.
זהו ריר שתפקידו לחסום כניסת חיידקים מצוואר הרחם לרחם, ורק בשלב שבו תא הביצה מבשיל, רמת הורמון האסטרדיול עולה, הופכת את הריר לשקוף וגמיש, ומאפשרת מעבר של זרע בו.
במקרים שמתברר שהבעיה נובעת מריר צוואר הרחם הטיפול יהיה בהפריה תוך רחמית, או בתרופות המדללות את הריר.
הגורמים השכיחים לאי-פוריות אצל גברים
המאפיינים הבולטים של אי פוריות הגבר:
יצירת מספר קטן מדי של תאי זרע.
חוסר מוחלט של יצירת תאי זרע.
פגמים במבנה הזרע או בתנועותיו.
אי-יכולת הזרע לחדור את מעטה התאים המקיף את תא הביצה.
האבחנה נעשית באמצעות אנליזה של נוזל הזרע, לאחר כשלושה ימים של אי פליטה.
כאשר נמצא שקיימת אנומליה, תתבצע בדיקה נוספת, בדרך כלל לאחר כחודשיים, ולאחר מכן הרופא ינסה לאתר את שורשי הבעיה.
הבעיה המרכזית לאי פוריות הגבר קרויה "וריקוצלה" - תקלה מכנית במערכת הניקוז של פסולת האשך המובילה לתקלה בייצור הזרע.
וריקוצלה ידועה כגורם השכיח ביותר אצל גברים עקרים (90% מהמקרים).
פתרון בעיה זו יכול להתבצע באמצעות שיטת צינתור מתוחכמת המתבצעת בבטן התחתונה.
שיטה זו מאתרת את כל רשת הוורידים הפגומה ובכך עוזרת לגוף לייצר וורידים תקינים חדשים ולהגיע לייצור זרע תקין לאחר כ-3 חודשים.
במקרים נדירים בהן התופעה קיימת רק בווריד אחד, ניתן לטפל גם בניתוח לקשירתו, אך ברוב המקרים מדובר מערכת וורידים שלמה בעלת סעיפי מעקפים רבים הזקוקה לטיפול יסודי יותר.
לעיתים הבעיה יכולה להיות מכנית: סתימה בצינור העברת הזרע מהאשך לשופכה, מובילה למצב שבו נוזל הזרע מצטבר בשלפוחית השתן, במקום לנוע במורד הפין.
הבעיה יכולה לנבוע בשל ניתוח כריתת ערמונית או בעיות סוכרת.
נוזל הזרע שמיוצר באשכיו של הגבר, זקוק לטמפרטורה נמוכה העומדת על כ-34 מעלות צלזיוס, אם הטמפרטורה באשכים עולה כתוצאה מקדחת ממושכת או חשיפה לחום מופרז, הדבר עלול להקטין את ספירת הזרע, התנועתיות שלו, ואת מספר התאים התקינים.
בעיות נוספות שעלולות להיות הן בעיות הורמונליות של הגבר, מתחים נפשיים, עודף או תת משקל ותת תזונה, דלקות, נזק מולד, וקנדידה.
לעיתים חשיפה לחומרים חיצוניים עלולה לגרום לירידה בספירת הזרע ולפגיעה בתנועתיות ובשרידות שלו.
בין החומרים ניתן לציין חשיפה לרעלים תעשייתיים או סביבתיים, וחשיפה לסמים, אלכוהול, טבק וקפאין.
מובן שהטיפול הראשוני יהיה לנסות ולמנוע חשיפה נוספת במקרים אלו.
סיבות נדירות יותר הן מומים מלידה, פגמים גנטיים וכן פגיעה בתפקוד האשכים כתוצאה ממחלות קשות וכתוצאה מהטיפול הקשה בהן (כגון כימותרפיה).