tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טקסים הקשורים לתמוז, אל החיטה והפריון הבבלי, תועדו כבר במאה ה-10 על ידי נוסע ערבי שכתב על חיטה מבושלת בין המנות שנצרכו בחגיגה פגאנית שנערכה בחרן.
יהודים, נוצרים ומוסלמים כולם צרכו חיטה מבושלת במגוון דרכים תחת שמות שונים במשך אלפי שנים.
תבשילים אלו הומתקו בדרכים שונות באמצעות סוכר, מולסה, ופירות יבשים.
למרות שהם מתקשרים כיום לחגים דתיים אברהמיים כמו עשוראא, חג המולד, התענית, הפסחא וט"ו בשבט, כמו גם לאירועים כמו שן ראשונה של ילד או פטירתו של בן משפחה, ניתן לייחס את שורשיהם לטקסי פריון ולידה מחדש ששימשו חקלאים מוקדמים במזרח הקרוב.
עשורא הוכן ונאכל באופן מסורתי בחודשים הקרים יותר של השנה, בשל אופיו הכבד והעשיר בקלוריות, אך כיום נוהגים ליהנות ממנו כל השנה.
המנה מיוצרת באופן מסורתי בכמויות גדולות ומחולקת למשפחה, חברים, שכנים ומכרים, ללא קשר לאמונתם או דתם, כמחווה של שלום ואהבה.
לדייסת עשורא אין מתכון אחד, שכן המתכונים משתנים בין אזורים ומשפחות.
באופן מסורתי אומרים שיש בעשורא לפחות שבעה מרכיבים.
יש האומרים שיש להשתמש בלפחות עשרה מרכיבים, בהתאם לנושא ה"עשירי", בעוד שאלווים תמיד משתמשים בתריסר.
דגנים מלאים: חיטה, שעורה או אורז
קטניות: שעועית לבנה או חומוס
ממתיקים: מולסת תמרים, מולסה רימונים או מיץ סלק
פירות יבשים: תמרים, צימוקים, דומדמניות, משמשים, תאנים או תפוחים.
במתכונים רבים נהוג להוסיף גם גרידת קליפות תפוז, לימון או ליים כדי להוסיף עומק לפודינג.
אגוזים: פיסטוק, שקדים, אגוזי לוז, אגוזי מלך, צנוברים או שומשום
תבלינים: זרעי אניס, זרעי כמון שחור, פרונוס מחלב, הל, קינמון, ציפורן, אגוז מוסקט ופלפל אנגלי
תוספות וקישוטים: כמה וריאציות מתובלות בליקר אניס (כמו ערק), קינמון, רימונים, מי ורדים ו/או מי פריחת תפוזים.
יהודים ספרדים מכינים עשורא, הידוע גם בשם "טריגו קוסו", לכבוד ט"ו בשבט.
המנה עשויה מגרגרי חיטה רותחים בשילוב סוכר, אגוזי מלך מרוסקים וקינמון.
ייתכן שמקורו של מנהג זה בקהילות יהודיות קדומות באנטוליה בתקופה הביזנטית, ולא במנהגים שהביאו איתם יהודים שהתיישבו בטורקיה העות'מאנית לאחר גירושם מספרד ופורטוגל בסוף המאה ה-15. ישנן כמה קהילות יהודיות המכינות עשורא, הידועה גם בשם "בלילה", גם כדי לחגוג את השן הראשונה של הילד.
לפי אחת המסורות, כאשר הגיעה תיבת נח להר אררט, חגגו בני משפחתו של נח עם מאכל מיוחד.
מכיוון שהאספקה שלהם כמעט נגמרה, מה שנשאר (בעיקר דגנים, פירות יבשים וכדומה) בושל יחד ליצירת פודינג.
משפחות טורקיות מכינות פודינג עשורא כדי להנציח את האירוע הזה.
עשורא מחולק לעניים, כמו גם לשכנים, חברים וקרובי משפחה.
אווליה צ'לבי מציין בספר המסעות שלו "סיאחת נאמה" ש"עשורא היא דייסה שיש לבשל בעשירי במוחרם".
לדבריו, פסוקים מהקוראן נאמרו מעל לקלחת העשורא המבושלת לזכר בני משפחה שנפטרו לפני שהוגשה לשכנים, מה שמעיד על כך שעבור משפחות סוניות מסוימות הייתה לארוחה משמעות של זכירת המתים.
כיום מנה דומה נעשית לכבוד השן הראשונה של הילד.
לפי ההיסטוריון העות'מאני אחמד קאוויד (נפטר בשנת 1803), נשים נתנו זאת לאהובים, לחברים ולעניים כמחווה של הכרת תודה על הישרדותו של הילד בשנת החיים הראשונה.
בטורקיה ובמדינות רבות אחרות במזרח התיכון, מסורת זו עדיין נפוצה בקרב נוצרים, יהודים ומוסלמים.
המנה יכולה להיות מתוקה או מלוחה והיא ידועה ביוונית בשם kofyas ובטורקית כ-diş buğday ('חיטת שיניים').
עשורא מיוצר גם במהלך חגיגת האביב של Hıdırellez, שבה הוא דומה ביותר לשורשיו הפגאניים העתיקים.
הגרסה הארמנית של עשורא נקראת "anoushabour".
מכיוון שהארמנים מגישים את הפודינג הזה במהלך חג המולד ובערב השנה החדשה, הוא נקרא לפעמים "פודינג חג המולד הארמני".
הפודינג עשוי להיות מלווה בקורביה ובאגוזים כמו שקדים או פיסטוקים.
נהוג לעטר את הפודינג בזרעי רימון, פירות יבשים ולטעום במי ורדים.
נהוג לחלק את המנה לשכנים בעונת חג המולד.
הפודינג החגיגי הזה הוא החלק המרכזי של שולחן השנה החדשה, שמקושט לרוב בפירות יבשים, אגוזים, רימונים ומי ורדים.
המנה מוכרת בבוסניה בשם hašure ובבולגריה בשם ashoure.
עשהאל פק היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט בשנים 1861–1874, ולאחר מכן ועד 1874 כמושל ורמונט ה-35.
עשהאל פק נולד בעיירה רויאלסטון שבמסצ'וסטס, כבנם של סקוויר ואליזבת (לבית גודארד) פק.
כשהיה בן שלוש, עברה המשפחה למונטפלייר שבוורמונט, שם הוא גדל בחווה המשפחתית.
פק התחנך באקדמיית הינסבורג ובבית הספר היסודי של מחוז וושינגטון, ולמד באוניברסיטת ורמונט.
הוא הפסיק את לימודיו בשנתו האחרונה כדי ללמוד בקוויבק, שם רכש שליטה בשפה הצרפתית.
לאחר מכן הוא למד משפטים בעיירה הינסבורג בהדרכת אחיו נאום ובמשרד עורכי דין במונטפלייר, וב-1832 התקבל ללשכת עורכי הדין.
ב-1876 הכירה אוניברסיטת ורמונט בפק כבוגר מן המניין והעניקה לו תואר בוגר אוניברסיטה.
פק היה רווק כל ימי חייו, התגורר בברלינגטון, במונטפלייר ובחווה בג'ריקו, ועסק בעריכת דין.
בשנים 1851–1857 כיהן פק כשופט בבית משפט נודד, עד שבית משפט זה בוטל.
בשנים 1860–1861 הוא כיהן כחבר הסנאט של ורמונט, שם הוא היה יושב ראש ועדת המשפט.
הוא התפטר מכהונתו בסנאט כדי לקבל מינוי כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט, כמחליפו של השופט לוק פולנד, שהחליף את נשיא בית המשפט אייזק פ.
כמי שהיה מלכתחילה איש המפלגה הדמוקרטית, עבר פק לשורות המפלגה הרפובליקנית כאשר זו הוקמה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19. ב-1874 הוא נבחר כמועמד המפלגה למשרת מושל ורמונט והתפטר מכהונתו כשופט.
בבחירות הכלליות הוא נבחר, וכיהן כמושל עד 1876. כמושל, שאף פק לשפר את מצב בתי הכלא של ורמונט, ותמך בהקמת בתי מלאכה לעבריינים צעירים.
במהלך תקופת כהונתו נוצרה משרת המפקח הראשי על החינוך הציבורי של ורמונט, ועברה החלטה משותפת של שני בתי בית המחוקקים לטובת יצירת נתיב שיט לקישור נהר סנט לורנס עם הימות הגדולות.
לאחר תום כהונתו כמושל, שב פק לחוותו ליד ג'ריקו ולעיסוקו בעריכת דין.
הוא עבד עד לפרישתו לביתו בהינסבורג, שם הוא התגורר בקרבת קרובי משפחתו.
עשהאל פק נפטר בג'ריקו ב-18 במאי 1879. הוא נטמן בבית הקברות של הינסבורג.
על שמו נקראו רחובות בריצ'מונד ובג'ריקו.
יעקב ועשו הוא ציור מעשה ידי הנדריק טר ברוחן משנת 1627. היצירה מוצגת במוזיאון תיסן בורנמיסה במדריד.
הציור "יעקב ועשיו" מאת הנדריק טר ברוחן מציג את הרגע המקראי שבו עשו מוכר ליעקב את בכורתו תמורת נזיד עדשים.
היצירה מתמקדת במתח הדרמטי שבין הדמויות, כאשר יעקב יושב משמאל ומושיט לעשו את הקערה, בעוד עשיו העייף והרעב עומד מימין כשהוא אוחז במקל ובציד מת, סמלים לזהותו כצייד.
ברקע מופיעים רבקה, אמם של האחים, המחזיקה צלחת, ויצחק הזקן והעיוור, היושב בצד ימין.
הדמויות מוארות בתאורה דרמטית המדגישה את הבעות פניהן ואת המתח הרגשי ביניהן.
הציור משקף את השפעת הסגנון הקרוואג'סקי, שהתפתח באוטרכט בשנות ה-20 של המאה ה-17 בהשראת ציוריו של קאראווג'ו.
אמנים הולנדים רבים, בהם טר ברוחן, אימצו את השימוש בניגודי אור וצל חזקים, קומפוזיציה דרמטית וריאליזם מדוקדק, תוך יצירת עומק רגשי ונרטיבי.
שילוב זה בא לידי ביטוי ביצירה באמצעות התאורה החזקה המדגישה את פני הדמויות והתנועה שביניהן, וכן באמצעות הפרטים הקטנים המעניקים לסצנה תחושה של חיות ומציאותיות.
היצירה הייתה חלק מאוסף פרטי בלומברדיה עד שנת 1980. בשנת 1958, חוקר האמנות בנדיקט ניקולסון היה הראשון שקישר את הציור לטר ברוחן ושילב אותו במחקריו על האמן.
מאז נחשבת היצירה לדוגמה מובהקת לסגנון הקרוואג'סקי בהולנד ולביטוי של העניין ההולנדי בתיאורי סיפורי התנ"ך באמצעות דרמה חזותית וריאליזם עז.
היצירה היא דוגמה לאופן שבו אמנים הולנדים במאה ה-17 שילבו מסורת תנ"כית עם חידושי הרנסאנס האיטלקי והסגנון הדרמטי של קאראווג'ו.
היצירה ממחישה את יכולתו של טר ברוחן לעורר רגשות עזים וליצור קומפוזיציה בעלת עומק פסיכולוגי באמצעות אור, צבע והעמדת דמויות דינמית.
הציור נותר דוגמה חשובה לאופן שבו הושפעו אמנים מהתנועה הקרוואג'סקית וכיצד שילבו אותה בעבודותיהם, תוך שמירה על פרשנות אישית וייחודית לסיפורי המקרא.
עשו ונזיד העדשים הוא ציור שמן על בד משנת 1653 מאת האמן ההולנדי יאן ויקטורס.
הציור מתאר את הסיפור המקראי מספר בראשית (כ"ה: כ"ט-ל"ד) שבו עשו מוותר על זכות הבכורה שלו לטובת אחיו הצעיר יעקב בתמורה לנזיד עדשים.
קומפוזיציית הציור מציגה את הדמויות מהמותניים ומעלה בתקריב, כשהסצנה מתרחשת בחלל פנימי.
חוקרת האמנות דברה מילר זיהתה כי לציור יש יצירה מקבילה (פנדנט) באותן מידות בדיוק, המתוארכת גם היא ל-1653 וחתומה על ידי ויקטורס, המציגה את "רות נשבעת אמונים לנעמי" ממגילת רות (א': ט"ו-י"ז).
היצירה המקבילה נמצאת באוסף פרטי בניו יורק.
שתי היצירות מהוות זוג תואם מבחינה קומפוזיציונית ותמטית, כמקובל בציור ההולנדי של המאה ה-17 (מכונה "weergar" או "wedegarde").
הן מציגות ניגודים: סצנה פנימית מול סצנה חיצונית בנוף, דמויות גבריות מול דמויות נשיות, ותחרות אחים מול אהבה בין אחים.
המשותף לשתי היצירות הוא העיסוק בנושא המקראי של המשכיות שושלת אברהם, הנשמרת הודות להחלטות מכריעות של הדמויות.
הציור שייך לאוסף הגלריה של המלך סטניסלאב אוגוסט פוניאטובסקי בארמון וואזינקי המלכותי בוורשה.
עשו מוכר את בכורתו ליעקב הוא ציור מאת צייר תור הזהב ההולנדי מתיאס סטום, שצויר בשנות ה־1640 בשמן על בד.
היצירה מוכרת גם בשם עשו ויעקב.
נושא הציור נלקח מן המקרא, מספר בראשית.
בעבר יוחסה היצירה לחרארד ואן הונטהורסט, אולם בשנת 1943 ייחס אותה היסטוריון האמנות האיטלקי רוברטו לונגי למתיאס סטום.
מאז שנת 1910, לאחר שנרכשה מאוספו של פ.
סמיונוב־טיאן־שנסקי, מצויה היצירה באוסף מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
על פי , ליצחק נולדו שני בנים תאומים.
הבכור, עשו, היה צייד בעל אופי פראי ואהוב על אביו, ואילו הצעיר, יעקב, גדל כאיש תם ויושב אוהלים ואהוב על אמו רבקה.
יום אחד שב עשו מן הציד כשהוא רעב מאוד והתחנן בפני יעקב שייתן לו מן הנזיד שהכין, נזיד עדשים.
יעקב נענה לבקשה רק בתנאי שעשו יוותר על זכות הבכורה, כלומר על הזכות לרשת את רכוש המשפחה ולהנהיג אותה.
עשו, שנכנע לצורכי הרגע, הסכים למכור את בכורתו.
הציור מתאר את הרגע שבו עשו, השב מן הציד, מוותר על זכות הבכורה בתמורה לנזיד עדשים.
סטום מציג שלוש דמויות: משמאל יעקב הלבוש בהידור, במרכז עשו הנוגע בצלחת המרק, וביניהם רבקה.
אף שבספר בראשית אין אזכור לכך שרבקה נכחה במעמד זה, מסופר כי היא זו שהנחתה את יעקב כיצד לפעול כלפי עשו ורק בפרק כ"ז.
מבטה המרוצה של רבקה, המופנה אל הצופה, עשוי להעיד כי העסקה בין האחים כבר הושלמה.
אור הנר שבמרכז השולחן מאיר את הדמויות מתוך החשכה ומעצים את נוכחותן הדרמטית.
המתח שבסצנה מודגש באמצעות חילופי המבטים בין האחים.
תנועת ידו הימנית של יעקב דומה מאוד למחוות ידה של רבקה.
לחפצים המונחים על השולחן יש משמעות סמלית, והלחם והסכין שעל המפית נחשבו במסורת האמנותית כסמלים של מזימה ותחבולה.
ליצירה היה בעבר עותק נוסף שנמצא בברלין, אך הוא הושמד במהלך מלחמת העולם השנייה.
כמו כן קיימת קרבה רבה בפרטים בין ציור זה לבין יצירה באותו נושא מאת הנדריק טר ברוחן, מן הקאראווג'יסטים של אוטרכט, השמורה בגלריית הציורים בברלין.
סביר להניח כי מתיאס סטום הכיר את יצירתו של טר ברוחן והשפעתה ניכרת בציורו.
עשן הוא קולואיד של מוצק בגז הבנוי מחלקיקים מוצקים מיקרוסקופיים ומטיפות נוזל זעירות של תוצרי בעירה של חומר מסוים, או של החומר הבוער עצמו.
גזים הנפלטים בכוח חזק יחסי מהבעירה גוררים איתם את חלקיקי החומר היוצרים ענן בצבעים שונים.
תנועת העשן מתוארת בדרך כלל על ידי תנועה בראונית, תנועה אקראית בעקבות לחץ האוויר על החלקיקים.
מערכת גילוי עשן היא מערכת המיועדת לתת התרעה מוקדמת בדבר שרפה.
עשן הנוצר משריפות, בהן כמות החמצן מוגבלת, עלול להכיל מרכיבים דליקים.
לעשן כזה פוטנציאל התלקחות במגע עם חמצן אטמוספירי בין אם על ידי אש גלויה אחרת באזור או על ידי החום העצמי שלו.
בעשן מספר מרכיבים רעילים או מגרים.
אחד ממרכיבי העשן המסוכנים ביותר הוא פחמן חד-חמצני (CO), הגורם ל"הרעלת פחמן חד-חמצני", לעיתים בשילוב השפעת מימן-ציאני (HCN) ופוסגן (OCCl2).
שאיפת עשן עלולה לגרום לחוסר חמצן ולאיבוד הכרה מיידי.
ארובה היא התקן שנועד לאוורר פליטת גזים חמים ועשן, מחומרים שנמצאים בבעירה בתנור, כבשן או אח, אל האטמוספירה החיצונית.
ישנן גם נזקים בריאותיים של עישון טבק, על ידי סיגריה, סיגר, מקטרת ועוד.
בעקבות המודעות לנזקים הפוטנציאליים של עישון רצוני ופסיבי נוסד חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון.
גמילה מעישון הוא תהליך הפסקת העישון.
במסגרת השיטות השונות לשימור מזון, עישון מזון היא אחת השיטות העתיקות לשימור בשר ודגים, כמו למשל: סלמון מעושן.
עישון קר היא שיטת בישול מזון ללא חום.
מטרתו היא שינוי הטעם של המזון והוא אינו מקנה לו עמידות בפני קלקול.
מסך עשן הוא אמצעי לחימה העושה שימוש בעשן המשוחרר בכוונה לאוויר כדי למסך תנועה, פעילות או מיקום של כוח צבאי כגון חיל רגלים, שריון, מטוסים או ספינות.
מדוכות עשן הן אמצעי על גבי רכב קרבי משוריין המשגר רימוני עשן על מנת למסך את הכלי ולהקשות על הפגיעה בו.
המילה "עשן" מופיעה במספר ביטויים:
הביטוי "אין עשן בלי אש" מתייחס ליחסי סיבתיות.
כלומר, לכל מצב יש סיבה או גורם שהוביל אליו (כמו שהעשן נוצר בעקבות בערה של חומר כלשהו).
לרוב משמש לצורך העלאת חשד במניעים נסתרים של הזולת.
הביטוי "מסך עשן" שמקורו באמצעי לחימה, הפך בהשאלה למטבע לשון המתאר פעילות הסחה מכוונת.
מקטרת שלום היא כלי טקסי אשר שימש שבטים אינדיאנים רבים כסמל לשלום ולפתרון סכסוכים.
בעת יישוב סכסוך היו הצדדים מעבירים ביניהם את המקטרת ונושפים עשן איש אל עבר רעו לאות כבוד.
דוגמה טובה לבעירה חסרת עשן היא הניטרוצלולוזה, הלא היא כותנת הנפץ, שנשרפת ללא שאריות מוצקות ולכן ללא עשן, כך גם רוב חומרי הנפץ.
אבק שרפה נטול עשן הוא שם כולל למשפחה של חומרים הודפים הנמצאים כיום בשימוש בכלי נשק ידניים וארטילריים.
עשר אגורות הוא אחד מסדרת המטבעות של השקל החדש והיחיד מסדרת המטבעות של האגורה אשר נמצא בשימוש כיום.
בצד הנושא של המטבע מוטבעת מנורת שבעת קנים הלקוחה ממטבע פרוטה של מתתיהו אנטיגונוס השני החשמונאי משנת 37 לפנה"ס.
מטבע עשר האגורות הוא המטבע בעל הסכום הקטן ביותר המשמש כהילך חוקי בישראל.
המטבע שוקל 4 גרם, קוטרו 22 מ"מ והוא עשוי סגסוגת שתרכובתה 92% נחושת, 6% אלומיניום ו-2% ניקל.
נכון לשנת 2011, מעל מחצית מהמטבעות במחזור בישראל - כ-900,000,000 מטבעות, הם של עשר אגורות.
עיצוב צד הנושא של המטבע נעשה כבר בשנת 1984 בידי נתן קרפ, ושימש כצד הנושא של המטבע 100 שקלים (ישנים).
עם החלפת השקל בשקל החדש, בסוף שנת 1985, הועתק העיצוב למטבע של 10 אגורות (0.1 שקל חדש) שהיה שווה בערכו ל-100 שקלים ישנים.
עיצוב צד הנושא של המטבע היה מוקד לסערה תקשורתית ב־26 במאי 1990. במסיבת עיתונאים שערך בז'נבה, טען ראש אש"ף יאסר ערפאת כי המטבע מראה את שאיפות ההתפשטות של ישראל על פני שטחים נרחבים במזרח התיכון.
טענתו התבססה על כך שצד הנושא כולל שרטוט של מנורת שבעת הקנים על גבי צללית ששוליה מזכירים את צורת קו החוף של ארץ ישראל.
ערפאת טען כי הצללית היא מעין מפה של "ארץ ישראל השלמה", והמנורה מסמלת את רצונה של ישראל להשתלט על השטח המתואר במפה, הכולל גם את ירדן ועיראק.
סגן שר החוץ, בנימין נתניהו, הגיב לטענותיו של ערפאת וציין שמדובר בעותק של מטבע יהודי עתיק מתקופת המלך אנטיגונוס, שאת המקור שלו ניתן למצוא במוזיאון בישראל, ועקב עתיקותו צורתו אינה עגולה.
נתניהו המשיך בהצגת סמל אש"ף, המציג את גבולות המנדט הבריטי תחת הדגל הפלסטיני, וטען כי מסמל זה אפשר ללמוד שאש"ף מבקש לכונן את המדינה הפלסטינית במקומה של מדינת ישראל.
"עשר הכי" היא תוכנית טלוויזיה, מבית-היוצר של זכיינית ערוץ 2, "קשת", ששודרה בשנת 2007.
כל פרק של התוכנית, המוגשת על ידי גדי סוקניק, מורכב מעשר כתבות דוקומנטריות הסוקרות את עשרת הישראלים המובילים בתחום מסוים.
בפאנל התוכנית משתתפים העיתונאים מיקי רוזנטל, נחמיה שטרסלר, אמנון אברמוביץ', סבר פלוצקר וגיל זאבי.
בין התוכניות שעלו לאוויר, לפי הסדר:
עשרת האנשים הכי עשירים בישראל, שזכתה לרייטינג של 24.4%.
עשרת האנשים הכי משפיעים בישראל
עשר הפאדיחות הגדולות בהיסטוריה של ישראל
עשר התעלומות הבלתי מפוענחות של המדינה
עשקוץ השיטים (שם מדעי: Trachypteryx acanthotecta) הוא עש השייך לסדרת הפרפראים.
בית הגידול של העשקוץ הוא השיטה הסלילנית, המצויה בערבה, בנגב ובסיני.
זחל העשקוץ הוא חסר צבע ובעל מטווה הנראה כקוץ של עץ השיטה.
הזחל ניזון מגבעוליו ומעליו של השיטה עד שהוא מתמקם ומתגלם (הופך לגולם).
העשקוץ הבוגר הוא בעל צבע ורוד עם פסים חומים ולבנים.
עשירים ומפורסמים (בספרדית: Ricos y Famosos) היא טלנובלה מצליחה בת 175 פרקים, ששודרה בין השנים 1997- 1998.
כוכבי הטלנובלה הם נטליה אוריירו ודייגו ראמוס.
דיאגו הוא סטודנט צעיר, אשר זוכה לקבל תפקיד של עו"ד.
לוסיאנו סלרנו, אביו של דיאגו, הוא איש רשע ומושחת אשר השיג במרמה את הונו.
מרסדס היא אמו של דיאגו אשר מתה בתאונה מסתורית.
דיאגו מאורס לסברינה סרוונטה, בתו של דריו סרוונטה, יד ימינו של לוסיאנו.
לדיאגו יש אם חורגת בשם אלנה, אשר התחתנה עם אביו בגלל הכסף והעושר.
ולריה גרסיה מנדז היא בחורה צעירה רומנטיקנית ויפה.
היא בת למשפחת אמידה וטובה, ולומדת בבית הספר פרטי ברמה גבוהה, שם יש לה שתי חברות טובות: טרינידד וסברינה סרוונטה, ארוסתו של דייגו.
הוריה הם אלברטו ומרתה מנדז, זוג המתעב שחיתות, אשר מעוניין לחיות חיי פשטות.
לולריה יש גם אח ששמו אגוסטין.
יום אחד מחליטה ולריה "לשאול" מאחיה אגוסטין את רכבו ולצאת לסיבוב, ומתנגשת תוך תאונה בלתי צפויה בקורבט של דיאגו.
בעוד היא מתעצבנת בגלל התאונה שעשתה עם הרכב של אחיה וכועסת על דיאגו, הוא נשאר המום לנוכח יופייה של הבחורה הצעירה שהרגע פגש.
ממבט ראשון כבר היה ברור לו שהוא מצא את אהבת חייו.
לאחר המקרה, מקבלים מרתה ואלברטו הזמנה מיוחדת מלוסיאנו סלרנו, חבר ילדותו של אלברטו, אשר חוגג את יום הולדתו של בנו דיאגו.
הזוג מנדז מקבל את ההזמנה מהידיד הוותיק, מבלי לדעת שכל זה משמש פתח חדש למערכת יחסים עוינת מחדש של שתי המשפחות הללו.
מנגד, מקבלת גם ולריה הזמנה לאותה מסיבה מחברתה סברינה.
במסיבה, ולריה ודיאגו נפגשים בשנית.
תחילה, גם היא לא יודעת שהוא הארוס של החברה הכי הטובה שלה, וגם הוא לא יודע כי מדובר בחברה של ארוסתו.
מאותה נקודה הזוג ימצא את עצמו נתקל בקשיים מצד המשפחה.
מתברר שמרסדס, אמו של דיאגו, לא נפטרה ושיש לה סוד משלה.
כאשר קרלה לוסרו (קרינה סמפיני) מגיעה וחוטפת את בתה של ולריה ומחליפה אותה עם התינוק של אלנה.
גם שובה של ברטה, אחותה התאומה של מרסדס, גורם לבעיות.
סברינה נחושה בדעתה להפריד בין דיאגו ו-ולריה בעזרתו האדיבה של אביה.
אל העונה השנייה של הסדרה אנחנו מגיעים כאשר סדרת של אירועים גורמת לכך שדריו סרוונטה משאיל בתום לב לדיאגו וולריה את הרכב שלו מבלי לדעת שהרכב ממולכד.
הרכב מתפוצץ וכולם חושבים שדיאגו וולריה נהרגו.
אלברטו, אביה של ולריה, נכנס לכלא על פשעים שלא הוא ביצע, אגוסטין, אחיה של ולריה, נהרג לאחר שהתחתן עם אהובת לבו, טרינידד (חברתה של ולריה) על ידי רובן, יד ימינו של לוסיאנו.
שם הוא גונב זהות של אדם שנהרג במקרה.
אליו מצטרפים רובן ואלנה, אשתו לשעבר.
כעת לוסיאנו הוא בעצם מנואל קירוגה ובדעתו להשתלט על סקרמנטו באמצעות פוליטיקה.
בנוסף, הסדרה החלה לעסוק בעונה השנייה גם בנושאים קשים כמו סחר בילדים, פדופיליה ואונס.
במהלך העונה השנייה, חררדו מורואה (ארלנדו אנדרה), איש מסתורי עם סוד משלו, מגיע לעיירה ומתאהב בסנדרה, "בתו" של לוסיאנו סלרנו.
"מנואל" מתנגד לכך ונחוש בדעתו להפריד בין "בתו" לבין חררדו.
בנוסף, מתברר ללוסיאנו כי רובן ואלנה התאהבו זה בזה, והוא רוצח את אלנה.
כאשר רובן רואה את זה, הוא מתאבד.
בסוף העונה השנייה, סנדרה וחררדו מתאחדים.
לוסיאנו מתאבד וכך הסדרה מסתיימת.
שיר הנושא נקרא "שתי נשמות" (Dos almas), בביצוע הזמר הארגנטינאי ויקטור הרדיה (Víctor Heredia).
עשר טחנות הוא אתר היסטורי של טחנות קמח בארץ ישראל וגשר אבן על נחל הירקון בתחומו של פארק הירקון, סמוך למפגש הרחובות בכור-שלום שטרית ופנחס רוזן שבשכונת הדר יוסף בתל אביב-יפו.
בתקופות שונות עבר במקום תוואי הדרך ההיסטורית יפו–שכם, והוא היה אחת משלוש זירות קרב צליחת מעברות הירקון במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
במקום מתקן מכני לניצול כוח המים מסוג טחנת קמח כבר מהתקופה הרומית, להנחתו של שמואל אביצור, ופעלו בה לפחות עשרים זוגות אבני רחיים.
עם זאת, ובדומה להיסטוריה של שבע טחנות שבשיאה פעלו בה אחת עשרה טחנות, שמו של האתר התקבע כאשר פעלו בו רק עשרה זוגות.
פעילות הטחינה בעשר טחנות התחדשה רק במאה ה-19 כאשר שתי משפחות ערביות עשירות - משפחת בידס ומשפחת עמוריה - הקימו את מפעל הטחינה מחדש.
הטחנה שנודעה בשם 'טאחונת אל הדר', הייתה הגדולה מבין טחנות הירקון ומהגדולות בארץ ישראל כולה.
במקום ניצב גשר אבן מעל הירקון, גִ'סְר אֶל-הַדָּאר - גשר שאון המים שיצר המפל המלאכותי, שהפעיל כאן בשעתו את הטחנות.
היה זה הגשר היחיד על הירקון במשך מאות שנים (לכל המאוחר מתוארכת הקמתו לימי הצלבנים).
על הגשר צעד צבא נפוליון ב-14 במרץ 1799 בדרכו מיפו לעכו, עת נאלץ לעקוף את מקטע חוף השרון של דרך הים, שהיה מוצף מי גשמים ומוכה ביצות, דרך ג'סר אל הדאר לעבר הכפרים עזון, מיסכה וקאקון שבמזרחו.
הגשר נזכר גם בזכרונותיה של יהודית, אשת משה מונטיפיורי, שעברה במקום במסעותיה עם בעלה ב-1839.
ביום רביעי, י בחשון תרנ"ט, 26 באוקטובר 1898 רכבה הפמליה המלכותית של וילהלם השני מחיפה בדרכה ליפו.
למחרת היום חצתה השיירה "את הירקון בג'יסר אל הדאר, כדרך שעשו זאת יהודית ומשה מונטיפיורי כשישים שנה קודם לכן".
בהמשך הדרך חצתה השיירה את המוסררה על גבי גשר שרונה.
בשנת 1917, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, הגיעה החזית אל האזור, והירקון היה חלק מקו שתי העוג'ות.
מצפון לו נערך צבא האימפריה העות'מאנית ומולו חיל המשלוח המצרי בפיקוד בריטי.
בין שני ניסיונות הצליחה של חיל המשלוח במהלך נובמבר ודצמבר 1917 פוצצו הטורקים את הגשר ואת הסכר באתר, ובא הקץ על הטחנות.
כל שנותר כיום מהמפעל הוא הקיר המערבי של הטחנה הצפונית וחלק מהסכר הדרומי.
מעל סכר זה נמתח גשרון עץ החסום כיום למעבר המוליך מכיוון הכביש לעבר חצי האי עליו נבנו טחנות הקמח.
לאתר היה חלק מרכזי ב'תוכנית הירקון' של פנחס רוטנברג - התחנה ההידרו-אלקטרית להארת תל אביב ומושבות הדרום, תחת הזיכיון הכפול שהוענק לו מידי הבריטים ב-1921, תוכנית משנה לתוכנית הגדולה - תחנת הכוח בנהרים.
'תוכנית הירקון' נסבה על חלקו התחתון של הנהר מ'עשר תחנות' לים התיכון.
התוכנית הציעה להגביה את הסכר הקיים וממנו להפנות את המים לתעלה באורך 2 קילומטר לאורך הגדה הדרומית.
בקצה התעלה תוכננה בריכת לחץ להפעלת שתי טורבינות של 330 כוח סוס כל אחת.
רגע לפני הגשמתה התעוררו הערבים ומחו על מסירת מפעל תשתית לידי היהודים.
'תוכנית הירקון' נגנזה וחליפתה הייתה תחנת כוח מונעת דיזל שהוקמה בשכונת רמת השרון.
בעקבות המרד הערבי הגדול הושלמה באוקטובר 1941 סלילתו של כביש 482 בין תל אביב והרצליה שעבר על שני גשרים שהוקמו במיוחד עבורו, גשר עלית על מעבר מוסררה שהחליף את הגשר הטורקי ו'גשר הרצליה' שלימים נודע בשם גשר הדר יוסף בקרבת עשר טחנות.
בשנת 2005 נערכה במקום חפירת בדיקה על ידי רשות העתיקות.
לאחר מכן בוצעו עבודות במקום שכללו שיפוץ והרחבה של הפארק לכיוון מזרח.
נסללו שבילי אופניים, נשתלו צמחי נוי והגשר הישן שמעל הסכר הוסר ונבנה גשר חדש.
על הגדה הצפונית של הנחל, בסמוך לשרידים המועטים במקום, הוקמה גינה ובה שני מבנים בצורת שערים שבכל אחד מהם חמישה עמודים התומכים בקורה.
במקום נטעו מספר עצי אקליפטוס ונשתלה צמחייה נוספת.
שביל ישראל חולף בעשר טחנות ומחבר את האתר (מעבר בגדת הנחל מתחת לגשר מבצע קדש) לפארק הירקון מזרח, המשתרע ממזרח לדרך ששת הימים ברמת גן.
בשנת 2023 האתר עבר שיקום הכולל את חשיפת הסכר והטחנות המערביות שבתחום העיר תל אביב עד להופעת שכבת בית הגידול של שחריר הנחלים (הדרום מזרחיות שבתחום השיפוט של רמת גן ממתינות להסכמת העירייה לחשיפתן) ופירוא בסיומו יראה האתר על מתקניו ונופו כפי שנראה ב-1917. במקום עמדת הסברה קולית.
עַשְׁנוּר הַקֶּמַח או עש הקמח ההודי (שם מדעי: Plodia interpunctella) הוא מין עש בעל תפוצה עולמית ממשפחת העשנוריים.
מין זה הוא כנראה המזיק הנפוץ ביותר ברחבי העולם למוצרים מאוחסנים כגון דגנים ובעיקר גרגירי חיטה ואורז.
בוגרי עשנור הקמח קטנים יחסית; אורכם נע בין שמונה לעשרה מ"מ, ומוטת כנפיהם בין שישה עשר לעשרים מ"מ.
צבעם השליט אפרפר מוכתם, והמחצית האחורית של כנפיהם חומה כהה עם כתמי חלודה או נחושת.
כתמים אלו מאפשרים זיהוי קל של המין ומבדילים אותו משאר מיני העשים.
אורך הזחלים הוא כ-12 מ"מ, וצבעם קרם שלפעמים נוטה לירוק או צהוב; ראשם חום כהה.
לרוב נמצאים קרוב למקור המזון.
הזחלים מתגלמים בתוך פקעת קורים דלילה ושוכנים בחריצים.
קוטר הביצים כמחצית המ"מ, והן מוטלות על ידי הנקבה – על האוכל או בסמוך לו.
מחזור החיים של עש הקמח ההודי נע בין 30–300 ימים ויכול להתנהל כולו בתחומי הבית.
הנקבה מטילה בין 60–400 ביצים על מקור המזון והן בוקעות לאחר כ-2–14 יום.
הזחלים ניזונים מהמזון במשך 2–41 שבועות עד שמחליטים להתגלם בהתאם לטמפרטורה וטיב המזון.
הבוגרים אינם ניזונים ולכן חיים בין שבוע לשבועיים, בתקופה זו הם מזדווגים והנקבות מטילות את הביצים.
בשנה אחת יכולים להתקיים 3–4 מחזורי חיים.
עש הקמח ההודי ניזון ממגוון גדול של מוצרים ממקור צמחי כגון מוצרי דגן, אורז, לחם, פסטה, תבלינים, פירות יבשים, אגוזים וזרעי צ'יה.
כמו כן ניתן לפעמים למצוא אותם גם בפולי קקאו, שוקולד, ופולי קפה, עוגיות, קמח ועוד.
המזון יהיה לרוב מכוסה קורים דקים אשר הזחלים טווים לקראת התגלמות.
לזחלים הצעירים יש יכולת להידחק גם לחורים הקטנים ביותר ולהיכנס לשקיות מזון וכלי פלסטיק שאינם סגורים הרמטית.
ברגע שהבית נגוע קשה מאוד להיפטר מהעש, וכדי למנוע את התפתחותו יש לזרוק את כל מקורות המזון שחשודים כנגועים.
אוכל נקי אפשר לאפסן במקרר ולהשתמש במוצרים דוחי עש כדי להרחיק את העשים הקיימים.
יש לחכות לפחות מחזור חיים אחד לפני שמחזירים את האוכל למקום שהיה נגוע.
עַשְׁנַן יְהוּדָה (שם מדעי: Fumaria judaica) הוא מין צמח עשבוני חד שנתי בסוג עשנן ממשפחת הפרגיים, השייכת לסדרת הנוריתאים.
עשנן יהודה הוא צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע מדרום-מזרח אירופה ועד המזרח התיכון, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני ממוזג.
תחום תפוצתו כולל את איטליה, אלבניה וחצי האי הבלקני הצפון-מערבי, יוון, איי הים האגאי המזרחיים, כרתים וקפריסין, אזור לבנון–סוריה, ירדן וישראל, וכן חלקים מצפון אפריקה, ובהם לוב ומצרים[1].
למין עשנן יהודה משויכים שלושה תת-מינים:
judaica) מייצג את תחום תפוצתו הרחב של המין, ובהתאם לכך גבולות תפוצתו חופפים לגבולות תפוצת המין כולו.
insignis) — תת-מין גאוגרפי צר-תפוצה, המוגבל לאזור איסטריה שבחצי האי הבלקני הצפון-מערבי.
amarysia) — תת-מין גאוגרפי צר-תפוצה נוסף, המוגבל לדרום יוון.
עשנן יהודה הוא צמח בתה ים תיכוני ותפוצתו בישראל מתרכזת לאורך מישור החוף, אך המין מצוי גם בשפלת יהודה, בהר המרכזי ובאזורים נוספים בצפון הארץ.
העלווה מתפתחת מאמצע נובמבר וקמלה בתחילת מאי.
חנטת הפרי מתרחשת בסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יוני.
אורך הכותרת 7 עד 12 מ"מ ולעיתים רחוקות 6 מ"מ; מאפיין זה שולל 5 מינים בעלי כותרת קצרה יותר, והם עשנן קרליק, עשנן החפים, עשנן צפוף, עשנן חשוף ועשנן קטן.
עלי הגביע צרים בהרבה מצינור הכותרת; תכונה זו שוללת 2 מינים שבהם רוחב עלי הגביע שווה לרוחב צינור הכותרת או רחב ממנו במקצת, והם עשנן מטפס ועשנן הגליל.
עלי הכותרת הצדיים עם כתם ארגמני בולט בלוע הכותרת.
עלה הכותרת התחתון אינו מסולסל כלפי מטה בפרחים בוגרים ואורך הפרי הבשל 2 עד 3 מ"מ.
שילוב תכונות זה שולל את המין הנדיר עשנן גדול־פרי, שבו עלי הכותרת הצדיים חסרי כתם ארגמני בולט בלוע הכותרת, עלה הכותרת התחתון מסולסל כלפי מטה בפרחים בוגרים, עלי הגביע זעירים, ואורך הפרי הבשל 3 עד 4 מ"מ.
הכותרת לבנה או ורודה, אורכה 9 עד 12 מ"מ; הפרי כדורי־פחוס ובעל קצה קהה, והצמחים משתרגים ומטפסים.
שילוב תכונות זה מאפשר להבחין בבירור בין עשנן יהודה לבין עשנן רפואי - המין האחרון שנותר להשוואה - שהוא מין נדיר בצפון ישראל, שאינו מטפס לרוב, כותרתו ורוד-סגול עמוק ואורכה7 עד 9 לעיתים רחוקות 6 מ"מ, והפרי כדורי בעל מגרעת ברורה בקצהו או דמוי לב.
גובה הצמח נע בין 30 ל-100 ס"מ, ולעיתים הוא מטפס על צמחים שכנים בעזרת גבעוליו.
עשנן יהודה פורח בחודשים ינואר עד אפריל.
עלי הכותרת בצבע לבן לילך (סגול בהיר) ובקצה כתם בצבע ארגמן.
הגבעול מרובע ורך, עלי הצמח מסורגים (עלה אחד בכל מפרק), כל עלה גזור לאונות פעמיים או יותר, ושפתו משוננת.
צורת הפרי ככדור קטן בקוטר 2–3 מ"מ, הנישא בודד וזקוף על עוקץ קצר.
שמו של הצמח ניתן לו במאה ה-19 על ידי הבוטנאי פייר אדמון בואסייה, אך בניגוד למשתמע משמו, אין הוא נפוץ לא בירושלים ולא בהרי הודה.
בירושלים מצויים: עשנן מטפס, מטפס חשוף, מטפס צפוף ועשנן קטן.
הסוג עשנן כולל 53 מינים, מתוכם 11 מינים חד-שנתיים בארץ ישראל מלבד אלא שבירושלים: עשנן גדול, עשנן גיירדו, עשנן הגליל, עשנן החפים, עשנן יהודה, עשנן קראליק ועשנן רפואי.
עַשְׁנָן מְטַפֵּס (שם מדעי: Fumaria capreolata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי עדין ממשפחת הפרגיים, שעליו גזורים לאונות דקות ופרחיו, שמזכירים חוטם סגול כהה של אייל הכרמל, ערוכים באשכולות מוארכים וצפופים.
בעבר הסוג שויך למשפחת העשנניים שבוטלה ואוחדה עם משפחת הפרגיים בשנת 2009 (APGIII).
מין זה מכונה מטפס, אך הוא לא מטפס באמצעות קנוקנות אלא הוא נתמך בצמחים וקירות כדי להתרומם.
פריחתו מסוף דצמבר עד תחילת יוני.
מסימניו הבולטים: עלי הגביע לבנים ומשוננים והם רחבים מצינור הכותרת.
קצות עלי הכותרת סגולים כהים ובהתבגרותם הצבע מתפשט על שאר עלה הכותרת העליון.
הפירות המבשילים נוטים כלפי בסיס התפרחת ואינם זקופים (בשונה ממינים אחרים).
הסוג עשנן כולל כ-53 מינים, מתוכם זוהו 11 מינים חד-שנתיים בארץ ישראל, בהם עשנן צפוף, עשנן יהודה ועשנן הגליל שזוהה לראשונה על ידי טוביה קושניר ומאז נעלמו עקבותיו, הוא זוהה מחדש בשנת 2012. הפרחים של עשנן מטפס גדולים משל עשנן צפוף ועשנן קטן.
טיפוס תפוצתו של עשנן מטפס הוא אירו-סיבירי וים תיכוני שתפוצתו העולמית היא בעיקר בארצות שמסביב הים התיכון, וגם באזורים צפוניים יותר של אירופה (בריטניה) והאיים הקנריים והוא התפשט לדרום אמריקה, דרום אפריקה ואוסטרליה.
הצמח צומח בעיקר במקומות מוצלים ובחורש פתוח בחבל הים-תיכוני, בישראל הוא גדל בעיקר בצפון ישראל ובמישור החוף.
ניתן למצוא אותו גם בשפלה ובנגב הצפוני וברחובות ירושלים.
השם המדעי הלטיני של הסוג Fumaria משמעותו עשן, אשר רומז כנראה לריח השורשים.
שם המין capreolata פירושו דמויי אייל הכרמל.
השם העברי עַשְׁנָן הוזכר בספר "הגליל" של אליהו ספיר משנת תשע"ג-1913 ועליו נסמכה ועד הלשון ברשימת "מֻנחי-הצמחים" עברית-ערבית-רומית-אשכנזית שהתפרסמה בזכרונות ועד הלשון מחברת ג (תרע"ג) עמ' 12–17. השם עשנן אושרר במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 530) משנת 1930 ובמילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 386.
השם הערבי רוּס אֵדגַ'אג' אלמוּתַסַלֵק (ريز الدجاج المتسلق).
עשנן מטפס – צמח עשבוני חד-שנתי, קירח, מסועף וסבוך, זקוף עד מטפס באמצעות תמיכה, חסר קנוקנות, גובהו 30 עד 120 ס"מ, ובעלי מוהל חסר צבע.
הגבעולים רְבוּעִים, זקופים עד מזדקפים באמצעות תמיכה, ארוכים מאוד ומסתעפים.
העלים מסורגים, לפעמים שושנת עלים, קירחים ואורכם 10 עד 20 ס"מ.
העלים גזורים-מנוצים פעמיים לאונות מוארכות ששפתם תמימה וקודקודם מסתיים בנקודה חדה.
התפרחות הן אשכולות צפופים בקצה הגבעול הראשי והם יוצאים מנגד לעלים.
אורך עוקצי התפרחת כאורך החלק הנושא פרחים או ארוך ממנו.
הפרחים דו-מיניים, בלתי נכונים, קצותיהם סמוכים אחד לשני ומלווים חפים לבנים על פי רוב ונשירים.
עוקץ הפרח קצר יוצא בחיק חפה.
צבע הכותרת לבן, לעיתים רחוקות ארגמן: קצות עלי הכותרת סגולים כהים
הגביע בעל 2 עלים קצרים, דמוי ביצה, לבנים, קודקדם חד, מצוייצים (משוננים) בשפתם רחבים כצינור הכותרת או רחבים ממנה.
(לעומת עשנן יהודה, שעלי הגביע שלו צרים מהכותרת), ואורכם כמחצית מאורך הכותרת.
הכותרת בעלת 4 עלים מאוחים לכדי צינור ארוך ואוגן קצר.
4 עלי הכותרת ערוכים בשני דורים.
עלה הכותרת העליון של הדור החיצוני גדול מהתחתון ובסיסו נפוח כעין דורבן.
2 עלי הכותרת הפנימיים ישרים.
צבע הכותרת לבן עד סגול חיוור, עם כתם בולט וגדול בצבע ארגמן עז בקצה.
וליתר דיוק הכנפיים של עלה כותרת העליון סגולים כהה ועם גדילתו הוא מתפשט מהקצה לאורך כל העלה.
גם הקצות של העלים הפנימיים בצבע סגול כהה.
האבקנים 2, מבחינה אנטומית מדובר ב-6 אבקנים, מאוחים בזיריהם לשתי קבוצות בנות 3. המאבק האמצעי של כל קבוצה בן שתי לשכות, שני המאבקים בני לשכה אחת.
השחלה עילית ודמוית ביצה, עמוד שחלה אחד שנושר מיד לאחר פתיחת הפרח והבשלת המאבקים והביציות.
עוקץ הפרי הבשל מפושקים או משולשלים (נטוי כלפי מטה) כלפי בסיס התפרחת.
בין בסיס הפרי לעוקץ הפרי יש גופיף שומני.
הפרי אגוזית חד-זרעית בלתי נפתחת.
הפירות כמעט כדוריים, קירחים ופחות או יותר חלקים, קוטרם 2.5 מ"מ.
עשנן מטפס הוא צמח מטפס, הנתמך בגבעוליו בעצמים שונים, ונפוץ בעיקר במעונות מופרים בחבל הים-תיכוני.
אורך הכותרת 7 עד 12 מ"מ ולעיתים רחוקות 6 מ"מ; מאפיין זה שולל 5 מינים בעלי כותרת קצרה יותר, ובהם עשנן קרליק, עשנן החפים, עשנן צפוף, עשנן חשוף ועשנן קטן.
רוחב עלי הגביע שווה לרוחב צינור הכותרת או רחב ממנו במקצת; תכונה זו שוללת 3 מינים שבהם עלי הגביע רחבים בהרבה מצינור הכותרת, ובהם עשנן גדול-פרי, עשנן יהודה ועשנן רפואי.
עלי הגביע בעלי שפה משוננת; עוקצי הפרחים הבוגרים מעוקלים כלפי מטה ומזדקפים עם הבשלת הפרי, והפרי חסר תוספת (אליוזום).
שילוב תכונות זה מאפשר להבחין בבירור בין עשנן מטפס לבין עשנן הגליל - המין האחרון שנותר להשוואה - שהוא מין נדיר בגליל העליון, שעלי גביעו בעלי שפה תמימה, עוקצי פירותיו זקופים עד מפושקים, ולפריו תוספת (אליוזום) בצורת גופיף שומני צהוב המצוי בין בסיס הפרי לעוקץ הפרי.
עשן הזמן הוא חנות ספרים, פאב, בית למוזיקה ומועדון הופעות בעיר העתיקה בבאר שבע.
עשן הזמן הוא מועדון הבית של יוסי בבליקי ושל אמנים מקומיים כמו דויד פרץ, DODIES, נועה בביוף ונדב דלומי.
עשן הזמן נותן במה לתרבות אלטרנטיבית.
הביטוי "עשן הזמן" לקוח משיר של לאה גולדברג.
צחי גולדברג ומרים (בירה) רוזנר הקימו את המקום בינואר 2007 בשכונה ד' מזרח (ו' הישנה).
כשצוותו יחדיו הם חלמו להקים בית קפה שמהווה גם חנות לספרי יד שנייה, אך בעקבות עצתו של דויד פרץ הוחלט להוסיף למקום במה להופעות חיות.
לאחר כשנה עשן הזמן עבר למיקום חדש, גם הוא ברחוב רינגלבלום, ושם הוא נשאר עד ל-2013. באוקטובר 2013 עשן הזמן עבר למיקומו הנוכחי בעיר העתיקה ברחוב אנילביץ'.
עשן הזמן מנוהל כיום על ידי צחי גולדברג וים בכר.
כתב העת לשירה "דקה" נהג לקיים במקום את ערבי ההשקה של גיליונותיו.
בשנת 2010 הוקם בעיר ארגון בשם עורף האויב שהיה נוהג לארגן הופעות מטאל ורוק כבד בעשן הזמן.
עורף האויב נוהל על ידי צחי גולדברג ודני שפירא ונסגר בשנת 2013.
המקום אירח בשנים האחרונות מאות הופעות של אמנים כמו נעם רותם, דאנה איבגי, ארנון נאור, שלום גד, אתי אנקרי, דניאלה ספקטור, חיים אוליאל, דן תורן, אבי בניון, רונית שחר, קובי אוז, בני בשן, יובל מנדלסון, קוב, ערן צור, אילן וירצברג, אלון עדר, דנה ברגר, עדי רן ועוד.
"ערב אנטי וולנטיין" - בכל שנה בזמן ולנטיין מתקיים ערב אנטי ולנטיין שבו מגיעים מספר אמנים כדי לבצע שירי תסכול, קנאה ובדידות.
"סוויטת יום העצמאות" - בכל שנה בערב שאחרי יום העצמאות יוסי בבליקי מופיע בעשן הזמן עם חברים.
במה פתוחה בימי ראשון, ערבי ציור בימי שני, הופעות מוזיקליות בימי שלישי וחגיגות יום הולדת לפיצ'רסקי בכל יום.
עשירים לא מבקשים רשות (בספרדית: Los Ricos no piden permiso) היא טלנובלה ארגנטינאית משנת 2016 בכיכובם של אגוסטינה צ'רי, גונסלו הרדיה לוסיאנו קסטרו, ארסלי גונזלס, חואן דרטס, לוסיאנו קסרס וראול טאיבו.
באחוזה מפוארת, הרחק מבואנוס איירס, גרה משפחת ויז'לבה העשירה–אנטוניו, אגוסטין ואנה, ודודיהם ליסנדרו וברנרדה.
באחוזה חיים גם משרתים ופועלים, וכולם יודעים את מעמדם ומקומם.
מאבקי כוח הם עניין שבשגרה במשפחת ויז'לבה - שבה ליסנדרו חותר להשתלט על נכסי המשפחה - אך לא בין האדונים למשרתים.
כל זה משתנה עם הגעתן של שתי נשים לאחוזה.
חוליה (ארסלי גונזלס) היא מורה שמגיעה לאחוזה בניסיון להתחיל בחיים חדשים, לאחר פרידה מבעל מתעלל.
היא שובה ממבט ראשון את לבו של רפאל (לוסיאנו קסטרו), מנהל החווה הנאה, אך גם את זה של אנטוניו (חואן דרטס), בעל האחוזה הקשוח, שמתמודד בשנים האחרונות עם מות אשתו.
אנטוניו ורפאל מוצאים עצמם עד מהרה נלחמים על לבה של אותה אישה, וחוליה מתקשה לבחור ביניהם.
בה בעת, מגיעה לאחוזה משרתת חדשה בשם אלנה (אגוסטינה צ'רי), שמסתירה סוד אפל.
אלנה היפה מרעידה את עולמו של אגוסטין (גונסלו הרדיה), שזה עתה נישא והשניים נסחפים לרומן אסור שהשפעותיו יהיו מרחיקות לכת עבור כל דיירי אחוזת ויז'לבה.
אלנה רודריגז/ויז'לבה (אגוסטינה צ'רי) אלנה בחורה יפה וצנועה, יתומה מאם.
היא מגיעה לאחוזה כדי לעבוד כמשרתת אך מטרתה האמיתית היא לנקום באביה ליסנדו, דודם של אגוסטין, אנטוניו ואנה.
שהכניס את אמה להריון כשעבדה כמשרתת באחוזה והתעלל בה כשגילה זאת.
אלנה מנסה לשמור על פרופיל נמוך אך היא מתאהבת באגוסטין ממבט ראשון ביום חתונתו.
היא מבינה עד מהרה שסיפור האהבה שלהם הוא בלתי אפשרי והיא תנסה לשכוח אותו, אם כי ללא הצלחה ומהר מאוד הם מתחילים לנהל רומן שמסעיר את כל משפחת ויז'לבה.
בסוף אלנה ואגוסטין נשארים באחוזה ומתחזקים אותה, מתחתנים ומאמצים את בניטו.
אגוסטין ויז'לבה/קמפוס (גונסלו הרדיה) אגוסטין הוא האח האמצעי מבין בני ויז'לבה הוא מרדן, אלכוהוליסט ולא מאושר, הוא בחור טוב וכריזמטי, אבל הוא לא מפסיק להסתבך בצרות ויש לו נטייה להרס עצמי.
אגוסטין חי בבואנוס איירס רחוק ממשפחתו ולא מרוצה ולא מוצא את עצמו בשום מקום ומשום דבר, עד שהוא פוגש באלנה ביום חתונתו, המשרתת שמגיעה לחווה וכובשת את ליבו.
אגוסטין מחליט להישאר באחוזה ולא לחזור עם חוספינה חזרה לבואנוס איירס.
אגוסטין הוא רומנטיקן חסר תקנה שנלחם מול כל העולם ובעיקר מול חוספינה שממנה ביקש להתגרש שבוע לאחר החתונה, על אהבתו לאלנה.
לבסוף הוא משיג זאת וחיי את חיו עם אלנה אהובתו ובנם.
מרסיאל קמפוס (לוסיאנו קסרס) מרסיאל הוא רופא במקצועו ואיש מבריק.
הוא פסיכופת ומגלומן, אדם מושחת שאוהב את החיים הטובים.
הוא מונה לראש העיירה לאחר שרצח את אביו שהיה ראש העיירה.
יש לו איבה גדולה כלפי משפחת ויז'לבה מאחר שהוא מרגיש מקופח ויש לו חולשה לאימו.
הוא מגלה כי אחיו למחצה מצד האב הוא אגוסטין.
מרסיאל מעוניין לרושש אותם ואף להרוג את מי שיעמוד בדרכו.
מרסיאל משוכנע שלנחל שעובר בחוות ויז'לבה יש סגולות מרפא מיוחדות, והוא רוצה לגלות את טיבן כדי שיוכל לזכות בתהילת עולם ומשתמש בוויקטוריה שהופכת להיות שותפתו.
הוא מנהל רומן עם חוספינה ועוזר לה עם הכישופים נגד אלנה על מנת להרחיק אותה מאגוסטין.
הוא רוצה לנקום באגוסטין ומנסה לרצוח אותו.
הוא כורת ברית עם פדרו לאחר שגילה שאלנה היא בתו של ליסנדרו.
רפאל מדינה (לוסיאנו קסטרו) רפאל הוא מנהל החווה של משפחת ויז'לבה.
הוא גבר פראי ומחוספס, אך טוב לב ואהוב על כולם.
רפאל הוא בחור חכם, למרות שלא גמר בית ספר יסודי, דבר שמפריע לו מאוד.
רפאל מאמץ את אלנה כאחות.
הוא מתאהב בחוליה ממבט ראשון ומחזר אחריה במרץ, ועד מהרה הוא מוצא עצמו ביריבות עם הבוס שלו אנטוניו על לבה של חוליה.
רפאל ננטש על ידי הוריו כשהיה קטן וסוכנת הבית אסתר היא זו שגידלה אותו.
הוא אינו יודע דבר על זהות הוריו הביולוגים וגילוי האמת ישנה את חייו.
לבסוף רפאל מתאהב באנה שהייתה כמו אחותו הקטנה לאחר שזו מחזרת אחריו והם עוברים לגור ביחד.
חוליה מונטריי (ארסלי גונזלס) חוליה היא מורה פרטית שמגיעה לאחוזה כדי ללמד את ילדי המקום.
היא מגיעה לאחוזה לאחר שהייתה קרבן להתעללות מצד בעלה.
חוליה מרגישה מיד בטוחה תחת הגנתו של אנטוניו, אבל גם נמשכת אל הרוך והחום של רפאל, למרות שהיא אינה בשלה לקשר עם איש מהם.
בינה לבין קלריטה, בתו של אנטוניו, נוצר קשר מיוחד של אם ובת וזה מקרב בניהם והיא מצליחה להתאהב אהבה אמיתית לאחר שנים של התעללות.
לבסוף היא אנטוניו וקלריטה עוברים לגור ביחד.
ליסנדרו ויז'לבה אביה של אלנה, ודודם של אגוסטין אנה ואנטוניו.
הוא חובב משרתות והדבר היחיד שמעניין אותו זה כסף.
הוא התעלל באמה של אלנה כשגילה שהיא נכנסה להריון וניסה למנוע ממנה ללדת.
הוא מנסה להתעסק עם אלנה ומחזר אחריה.
לאחר שהוא מגלה כי אלנה היא ביתו הוא ומרסיאל משתפים פעולה כנגדה.
בינו לבין ברנרדה יש משחקי כוחות.
הוא הכניס את מריסול להריון וברנרדה סוחטת אותו במטרה שישמור על מריסול ויטפל בה, הוא אכן מעלה את מריסול למעלה אך מתעלל בה גם כן.
המאהבת שלו היא אשתו של אחינו, לאורה.
הוא נמצא בסכנת חיים ואלנה מצילה אותו.
אנטוניו ויז'לבה (חואן דרטס) אנטוניו הוא הבכור מבני משפחת ויז'לבה.
הוא איש של כפר וגבר קשוח, עם ערכים.
הוא משכיל וישר, וקשור מאוד לאחיו, אגוסטין ואנה.
אנטוניו מגדל את בתו קלריטה לבד מאז מותה של אשתו לאורה.
הוא גבר נאה ומחוזר, אך הוא לא הרשה לעצמו להתאהב מאז שהתאלמן.
הגעתה של חוליה לאחוזה מעוררת בו רגשות שלא חש זמן רב והוא מתאהב בה.
אנטוניו גם מאושר מהיחסים שנרקמים בין חוליה לבתו, ואף שוקל למסד את הקשר עם חוליה, אך מכשולים לא צפויים יחבלו בתוכניותיו.
ויקטוריה לווינסטון (חולייטה קרדינילי) ויקטוריה היא אישה מרשימה, רופאה וביו-כימאית במקצועה.
היא אישה נקמנית שאשפזה את אחותה בכפייה רק כדי לסלק אותה מדרכה אל ירושת המשפחה.
היא שאפתנית מאוד וחוברת למרסיאל כדי לגלות את סוד הנחל שבחוות ויז'לבה.
ויקטוריה מתאהבת ברפאל והופכת אובססיבית לגביו, ועד מהרה מהווה איום לנשים שבחייו.
אנה/אניטה ויז'לבה (סברינה גרסיארנה) אנה היא האחות הצעירה של אגוסטין ואנטוניו.
היא ציירת, אנה היא עוף מוזר, רגישה עם נפש עדינה ואצילית.
היא תמיד אומרת את מה שהיא חושבת וכולם רואים בה כילדה קטנה ותמימה מלבד אגוסטין.
היא ילדה בגוף של אישה וכולם מגוננים עליה תמיד.
היא נוטלת כדורים על בסיס יום יומי ללא ידיעתה, מה שגורם לה להתנהג כמו ילדה קטנה ומשוגעת.
אנה מאוהבת ברפאל, שאוהב אותה ושומר עליה כמו אחות קטנה.
אנה חיה בכלוב של זהב כל חייה, אך עם הזמן היא תתבגר ותגלה את האמת המרה על משפחתה.
אנה כמעט מתחתנת עם גבריאל אך לבסוף היא מבטלת את החתונה וחוזרת לרפאל שממנו היא בהריון.
ברנרדה סרבינו (ליאונור בנדטו) אחותה של אנחליקה ודודתם של אנה אנטוניו ואגוסטין.
כולם רואים בה כאדם שפוי מאוזן ורגוע שמחזיק את הבית אך היא רצחה את אחותה יחד עם מרסיאל.
נתנה לאנה תרופות כדי שכולם יחשבו שהיא משוגעת.
היא מנסה להשתלט על האחוזה כי מעולם לא נכללה בדבר.
היא מנצלת את נגרו כדי שיעבוד בשבילה.
אסתר ברינטוס (ליאונור מאנסו) היא הטבחית ואחת מאבני היסוד של סנטה אלנה.
באופן סמלי, היא תופסת את תפקיד האם כמעט לכולם.
לא רק בגלל שהיא מופקדת על הכנת האוכל במו ידיה, אלא גם בגלל שהיא מודעת לכולם ומוכנה תמיד לתת תמיכה למי שצריך.
היא כמו אמו המאמצת של רפאל.
היא גידלה אותו מאז שהיה תינוק וכמו דודתה של אלנה ומסייעת לה בכל מאז שהגיע לאחוזה.
כולם אוהבים אותה בגלל הכנות, החוכמה והכריזמה שלה.
היא היחידה שמכירה את "אלה שלמעלה" כשהיא לבד איתם.
הוגו נגרו פונס (אלברטו אלג'אקה) הוא עובד כפועל באחוזה.
הוא עבריין ובן דודה של מריסול אשר מאוהב בה מאז שהיה קטן אך היא דוחה אותו כל פעם.
נגרו מסייע לברנרדה בתככיה ומנהל איתה סטוץ מתמשך אך היא מנצלת אותו.
נגרו חש בודד, הוא רצח את האנס שאנס את מריסול.
הוא פוגש בג'קי ומתאהב בה, לבסוף הוא מתעשר וטס עם ג'קי.
חואן דומינגו חוארז (ניקולאס ריירה) אחראי על סוסי החווה.
עם חוש הומור נהדר ורומנטיקה שמתגלה ברגע שאלנה מגיעה לעבודה בחווה.
חברו הטוב של רפאל איתו הוא משתף בצערה ובספקותיה.
אהבתו לאלנה תוביל אותו להתעמת עם אגוסטין, בייחוד כשאגוסטין יורה באלנה בטעות בזמן שניסה להתאבד.
כשחואן מבין שאלנה לא תרגיש אליו את מה שהיא מרגישה אל אגוסטין הוא נפרד ממנה ונכנס לדיכאון אך לאחר מכן הוא מתאהב בבחורה ששמה אמיליה והופך לבן זוגה.
מריסול פלקון (מלנה סולדה) היא בחורה מרירה אך מאוד רגישה ושורדת, משרתת.
בת דודו של נגרו שמאוהב בה.
היא מקנאה לאלנה בשל אהבתם של כולם אליה והיא מרגישה מקופחת, למרות נסיונותיה של אלנה לגרום למריסול להרגיש טוב, מריסול חוברת לחוספינה ומחליטה לסייע לה בנקמה כנגד אלנה.
מטרתה היחידה היא לעלות למעלה ולמצוא את בנה שילדה בגיל צעיר מתוצאה של אונס.
היא משתמשת בליסנדרו ומשמשת לו כאשת סודו.
עד מהרה היא נכנסת שוב להריון מליסנדו ועולה למעלה אך היא עוברת הפלה והתעללות מצידו של ליסנדרו.
פדרו סנטיבנס (מריאנו טורה) שוטר שבא לחקור את הרצח של אנחליקה, הוא מציג את עצמו כהמודד החדש שבא לאחוזה.
הוא מחזר אחר אלנה ואגוסטין מקנא להם ואף מכה אותו עד שהוא מותיר אותו עיוור.
הוא מתחתן עם אלנה מאחר שהיא מרגישה אשמה על כך שהוא נותר עיוור בגלל קנאתו של אגוסטין.
הוא שונא את אגוסטין ואגוסטין אותו.
אלנה ואגוסטין מסתכסכים ורבים אך שוב משלימים כמו תמיד.
הוא מגלה שאגוסטין ואלנה מנהלים רומן.
הוא מגלה שאלנה היא בתו של ליסנדרו ורוצה לקבל את הירושה וההון של ויז'לבה.
עזר למרסיאל לביים את ההתאבדות של אגוסטין בלי שאף אחד ידע.
אלנה מבקשת גט והוא נענה לה בחיוב אך מנסה להשיב אותה אליו.
הוא מכניס את חוספינה להריון כדי להפריד בין אגוסטין לאלנה.
הוא מציג עצמו כתמים ורגיש אך בתוך תוכו הוא מטורף.
אגוסטין חוזה את האלימות של פדרו כלפי אלנה.
לבסוף פדרו יורה באלנה כי היא לא רצתה לחזור אליו, אלנה במצב אנוש וחסר סיכויים אך אגוסטין לא רוצה לתת לה את הנוסחה שיכולה להציל אותה מאחר שהוא מכיר את תופעות הלוואי והוא מעדיף להתאבד אם היא תמות.
חוספינה מנסיז'ה (אווה דה דומיניצ'י) בת עשירים, ילדת שמנת, היא מתחתנת עם אגוסטין מתוך אינטרס לקחת לו את הכסף ולהכניס אותו לכלא.
היא בוגדת בו עם חברו איוון ולאחר מכן עם מרסיאל ופדרו (בעלה של אלנה).
אך לאחר שהיא ראתה את אגוסטין בוגד בה עם אלנה היא החלה להיות אובססיבית אליו ואליה כאחד ותעשה הכל כדי לנקום באלנה מתוך קנאתה אליה.
אגוסטין מבקש ממנה גט לאחר שהתנשק עם אלנה.
היא תנסה להגן על נישואיה ללא היסוס ומסוגלת לעשות הכל כדי להשאיר את אגוסטין לצידה ולגרום לאלנה לקנא.
היא ניסתה להתאבד אך אלנה הצילה אותה.
היא מתחברת למריסול שמסייעת לה לנקום באלנה.
היא נכנסת להריון פעמיים מגברים שונים ומספרת שהתינוק של אגוסטין, אך מתגלה כי אגוסטין עקר.
מרסיאל חובר אליה ומנצל אותה אך לבסוף הוא רואה כי היא אבודה וזורק אותה.
אגוסטין רוצה שאלנה תבוא איתו וחוספינה מנסה לרצוח את אלנה ולאחר מאבק עם אלנה היא יורה בעצמה ומתה.
ז'קלין "ז'קי" אילה (ברברה לומברדו) פושעת ובילתה לא מעט בכלא, אך יש לה לב זהב והיא מאוד רגישה.
משרתת חדשה שבאה לאחוזה מתחברת לאלנה חוליה וקוקה בת זוגו של נגרו.
אוסוולדו רולון (ג'ריימו ארנגו) הנהג של האחוזה חברם הטוב של רפאל וחואן דומינגו, בן זוגה של קוקה לאחר חיזורים רבים מצידו.
לואיסה "קוקה" דומינגז (מרים אודוריקו) משרתת, מצחיקה וחברותית.
מתחברת לאלנה ג'קי וחוליה בת זוגו של אוסוולדו.
לאורה פראוון (וויאנה סאקונה) אשתו של אנטוניו כשמתה לכאורה ואמה של קלריטה המאהבת של ליסדרו, היא מתמרנת את חוליה כדי להפריד בינה לבין אנטוניו כאשר מטרתה לברוח עם כל הכסף.
לאורה וליסנדרו עוברים תאונה כאשר הם מנסים לברוח עם הכסף ליסנדרו מת לאחר שמריסול חיבלה בבלמים אוליסס חוטף את לאורה.
אנטוניו וחוליה מתחתנים באושר לאחר שהחתונה של אנה וגבריאל התבטלה.
אווריסטו רוסי (אלברטו מרטין) הכומר של הכנסייה חבר טוב של אסתר.
מסייע לאלנה כשהיא מגיעה לאחוזה.
אוליסס מנדיזבל (אדריאן נברו) חברו של אנטויניו אשר חטף את חוליה אבל היא ניצלה בזכות לאורה אשר אומרת לאוליסס להרוג את חוליה אוליסס יורה בלאורה והיא לא יכולה ללכת חטף את לאורה בסוף הסדרה.
אינס אצ'יגוז'ן (ג'ג'י רואה) אמו הביולוגית של רפאל אשר מסרה אותו לאסתר.
לוסיאנה רוצה להישאר עם כל רכושה.
כדי לתקן הכל אינס מחליטה לתת את הכל לרפאל, נרצחת בידי לוסיאנה שנתנה לה ריצין.
אנחליקה קרבינו (נורמה אליאנדרו) אמם של אנטוניו אגוסטין ואנה, סבתה של קלרה מסתירה את האמת מאגוסטין שהוא נולד מחוץ לנישואין נרצחת בידי מרסיאל וברנדנה בתחילת הסדרה.
קלרה/קלריטה ויז'לבה (גודלופה מנט) בתם של לאורה ואנטוניו ואחיינתם של אנה ואגוסטין, מתחברת לחוליה בזמן היעדרות של לאורה היא רואה בחוליה אם.
אסטבן מורוני (רפאל פרו) בעלה לשעבר של חוליה אשר ממנו סבלה אלימות.
חוויאר מונטריי (חוויאר דה נברס) אחיה של חוליה גר בעיר הבירה, אדם נעים וטוב לב.
עשן נוזלי הוא תבלין שמעניק למאכל ניחוח של מזון מעושן.
צבעו בין צהוב לחום, הוא מרוכז מאוד וריחו עז, לכן משתמשים רק בכמות קטנה ממנו.
התבלין הוא בשימוש ברטבים לברביקיו, במוצרים מוכנים מבשר, עוף או דגים, בגבינות קשות בטעם מעושן, ובחטיפים ומוצרים אחרים שמדמים טעם גריל.
עשן נוזלי מיוצר על ידי שריפת עץ והעברת העשן הנפלט דרך מים.
עצים שונים משווים לעשן ניחוח שונה.
בארצות הברית מקובל להשתמש בעץ מהסוג היקורי, שהוא מין עץ גדול ממשפחת האגוזיים שחבר בה אגוז המלך.
באירופה מקובל יותר השימוש במינים של אשור, אדר, ועצים אחרים.
תהליך הייצור כולל הפיכת עץ לפחם עץ, ופעפוע העשן שנפלט דרך מים.
שבבי עץ מוכנסים לתנור בחום גבוה ללא נוכחות חמצן ועוברים פירוליזה, והעשן עולה לתא התעבות שבו זרם של מים קרים.
המים עם חלקיקי העשן המומסים והמעורבים בהם עוברים לתהליך סינון וטיהור, כדי להסיר מהם חלקיקי עטרן, חומרים אחרים שמסיסים בשמן, וחומרים מזיקים נוספים כמו הגז מתאן.
בעת שריפת חומר אורגני נוצרים חומרים שחלקם עלולים להיות מסוכנים, והם חלק מזיהום האוויר בכדור הארץ.
משפחת הפחמימנים הארומטיים הרב-טבעתיים (PAH) היא משפחה ענפה של מולקולות שנוצרות בעת שריפת חומר אורגני, וביניהן חומרים מסרטנים כדוגמת המולקולה בנזופירן שנוצרת משריפת טבק וכן מעישון או צלייה על האש של בשר, עוף או דגים.
מולקולות כאלה נוצרות גם משריפת העץ בתהליך ייצור העשן הנוזלי, אך בגלל תהליך הסינון כמותן פוחתת.
מדידות מצאו שבעשן נוזלי יש בממוצע פחות מולקולות PAH ממה שנוצר בתהליך עישון או ברביקיו.
העשן הנוזלי מכיל יחסית יותר חומרים ארומטיים עם פחות חומרים מזיקים.
מוצרי העשן הנוזלי נמצאים בפיקוח, ונחשבים בטוחים לשימוש על ידי ה-FDA האמריקאי.
עשר דקות מהבית הוא מחזה פרי עטה של מאיה ערד יסעור.
הצגת הבכורה שלו הייתה בתיאטרון הבימה בשנת 2015.
רבין עמד בפני דילמה: האם להיכנע לחוטפים ולקיים משא ומתן עם חמאס, או לפלוש לעזה ולהביא את וקסמן, פעולה שהייתה עלולה למוטט את הסכמי השלום.
רבין בחר לחכות עד שערפאת ימצא ויחזיר את החייל החטוף.
משנודע שהייתה טעות מודיעינית ווקסמן הוחזק בביר נבאלא, רבין הורה לכוחות הביטחון להחזיר את וקסמן.
וקסמן נרצח במהלך ניסיון החילוץ לדירה בה היה שבוי.
אילן רונן, המנהל האמנותי של הבימה, הזמין מערד את המחזה לציון עשרים שנה לרצח רבין.
ההצגה נקראת "עשר דקות מהבית" מכיוון שנחשון וקסמן גר בשכונת רמות בירושלים, הוחזק בשבי ונרצח בביר נבאלא, עשר דקות מביתו.
הדבר מתקשר גם לרבין, שנרצח כעבור שנה בעצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, עשר דקות מביתו בנווה אביבים.
במחזה יש מקהלה של שלוש אמהות שכולות מן העבר ומן העתיד שמתעמתת עם רבין.
הן מנבאות הן את רצח רבין והן את הירצחו של וקסמן, וקושרות בין גורל שניהם: שניהם מתו בי"ב בחשוון, בהפרש של שנה.
רון שוורץ, בעיתון "גלובס" כתב:
ההפקה בתיאטרון הבימה עלתה לראשונה בהצגת בכורה ב-30 בספטמבר 2015. המחזה נכתב על ידי מאיה ערד ובוים על ידי שי פיטובסקי, בליווי דרמטורגיה של שחר פנקס.
את עיצוב התפאורה יצר ניב מנור, עיצוב התלבושות נעשה על ידי נטשה טוכמן פוליאק, ועיצוב הווידאו הופקד בידיו של נמרוד צין.
המוזיקה להפקה הולחנה על ידי אלברטו שוורץ, עיצוב התנועה בוצע על ידי מאיה ברינר, ועיצוב התאורה על ידי זיו וולושין.
יצחק רבין, ראש הממשלה - דב רייזר
מרית דנון, מזכירתו של רבין - איילת רובינסון
חוקר השב"כ ורב היועצים - נתן רביץ
אסתר וקסמן - רות לנדאו
יהודה וקסמן - אהרון אלמוג
ג'יהאד ירמור (המחבל) - הראל מוראד.
נשות המקהלה (אמהות שכולות) - ריקי בליך, נעמה ארמון ורזיה ישראלי (אמו של רבין).
עשר אצבעות היא תוכנה ללימוד מתמטיקה, המכילה אלפי פעילויות ומשחקונים שמפתחים מיומנות מתמטית, סקרנות וחשיבה מדעית.
שיטת הלימוד מבוססת על חקר מודרך, גילוי עצמי, עידוד דרכי פתרון שונות, והתאמה אישית לרמת התלמיד.
התוכנית מבוססת על ניסיון עבודה רב-שנתי עם עשרות מורי מתמטיקה בבתי ספר יסודיים, ומותאמת לתוכנית הלימודים במתמטיקה של משרד החינוך.
התוכנה זמינה בעברית, ערבית, אנגלית, ורוסית.
התוכנה קיימת בשתי גרסאות: גרסת בית ספר, המופצת תחת השם "עשר אצבעות" ומיועדת לתלמידים ומורים, וגרסת בית, המופצת תחת השם "הפיקסלונים" ומיועדת לילדים והורים.
התוכנה פותחה על ידי חברת "Matific", שהוקמה בשנת 2012. צוות הפיתוח כלל את פרופ' רז קופרמן, מתמטיקאי ומומחה להוראת מתמטיקה בבתי ספר יסודיים, ופרופ' שמעון שוקן, מדען מחשב ומומחה לפיתוח מערכות למידה בעידן הרשת.
החברה מעסיקה כמאה עובדים בישראל, צפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה, ואוסטרליה.
התוכנה נמצאת בשימוש בלמעלה מ-40 מדינות ו-30 שפות, ופועלת בכרבע מבתי הספר בישראל.
בכל מדינה, התוכנה מותאמת לתוכנית הלימודים המקומית, ולתוכן העניינים של ספרי לימוד פופולריים למתמטיקה.
התוכנה זכתה בפרס ה-Codie היוקרתי (2016 ו-2017), וזוכה לחוות דעת מעולות.
לדברי פרופ' אהרן צ'חנובר, "עשר אצבעות מהווה שער כניסה מגרה ומרתק לעולם המתמטיקה והמדעים".
החברה דורגה במיקום ה-52 במדד חברות החינוך של Time Magazine לשנת 2024
"עשיתי" הוא סינגל של עומר הברון, המוכר בשם הבמה ג'ימבו ג'יי, ולהקת ספא, שיצא ב-2017 כחלק מאלבומו הראשון "בואו לפני".
מילות השיר נכתבו תחילה במהלך טיול של אחרי צבא של הברון בהודו.
הברון מתאר את מהלך הטיול בתור רשימה של משימות שהדובר מסמן שהצליח לעשות.
זאת כביקורת על כך שמטיילים ישראלים אחרים אותם פגש הברון בטיול, צימצמו שלל חוויות למילה אחת: "עשיתי".
השיר מתאר את ההליכה הישראלית בתלם.
הברון, כאמור, חש ביקורת על כך שחוויות גדולות כמו אלו שחווה בטיול, מצומצמות למילה אחת, "עשיתי", כמו היו שרשרת משימות שצריך לבצע.
את הבתים הבאים בשיר הוסיף הברון מאוחר יותר, בזמן שהיה סטודנט לתקשורת.
הבית השני מתאר את החוויה הצבאית באותו אופן בו תיאר את הטיול להודו, כאשר הדובר עושה שמירה, עושה פטרול וכו'.
את הבית השלישי, שגם הוא נכתב בתקופת הלימודים, פותח הברון בחוויית השימוש בסמים אצל צעירים.
אך בשונה מהדיבור המצומצם עד כה, השימוש בסמים מתואר בלשון עשירה יותר.
אומנם את הבית מתחיל הברון כיתר הבתים בתיאור: , אך בהמשך הוא נוטה לפרט את הפעולה כגון, עישון, הסנפה, הזרקה ואינו מגביל את התיאור למילה "עשיתי".
הברון מסביר שכאשר אנשים דיברו על סמים, משהו יצירתי נפתח בשפה שלהם.
הבית הרביעי עוסק ברצונות לעשייה בעתיד במבט בורגני, וממשיך בתיאור של הרצון לעשות הנאה, עסקים ובמשתמע מכך גם כסף, ובהמשך משפחה וילדים.
בגרסת השיר, הבית המדבר על השירות הצבאי הועבר לתחילת השיר, והחלק המדבר על טיול להודו הועבר לבית השני, לפי הסדר שבו הדברים התרחשו, ולא לפי סדר הכתיבה.
את השיר ביצע הברון לראשונה כקטע של ספוקן וורד במסגרת אירועי פואטרי סלאם בשנת 2012.
הטקסט עובד לשיר בסגנון היפ הופ, בהשתתפות איציק פצצתי, חבר ילדות של הברון, ושותף מוזיקלי שלו בהרכבים קודמים.
פצצתי תופף על חפצים שונים - משולש, פעמון שקנה פעם בהודו, מחבת.
כמו כן, פצצתי הוסיף קולות שונים ומשונים שאף הם סיפקו מסגרת קצבית לשיר.
פצצתי מספר שהברון והוא ניסו ליצור בשיר אווירה של מועדון בו מבלים חיילים צעירים בחופשה, כפי שהוא והברון נהגו לבלות במועדון בזמן שירותם הצבאי.
את השיר עצמו ניסו ליצור כשיר שמקפיץ ומרקיד את אותם חיילים, כפי שבתקופתם קרה כשהושמעו שירים כמו "אין אני" או "כל הילדים רוקדים" של שוטי הנבואה.
לכן הם הוסיפו את הצעקות שמופיעות בשיר, כמו: "עשיתי צבא!" או "שחור, חזק!".
השיר יצא כסינגל ב-2017, במסגרת פרויקט מימון המונים לקראת אלבומו הראשון של ג'ימבו ג'יי, "בואו לפני".
כמו כן יצא לשיר קליפ ביוטיוב (שהפקתו מפורטת בהמשך הערך), שהיה לו חלק בפופולריות הגוברת של השיר.
לאחר צאתו זכה השיר להצלחה, והושמע פעמים רבות ברדיו, ואף דורג במקום ה-38 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת -2017 ובמקום ב-31 במצעד העברי של רשת ג' לשנת 2018 .
לאחר הוצאת הקליפ הרשמי הוציא הברון גרסת פלייבק לשימוש חופשי, דבר אשר בעקבותיו בוצעו עשרות גרסאות כיסוי נוספות על ידי מגוון רחב של אנשים.
בנוסף בוצעו מחוות בידי אבשלום קור וגרסת מחאה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית כנגד סגירת הערוץ.
פרודיה בולטת שבוצעה הייתה על ידי "ארץ נהדרת", ובמרכזה עמד בנימין נתניהו (שאותו חיקה מריאנו אידלמן) והאשמותיו בפלילים (תיק 1000, תיק 2000, פרשת הצוללות (3000), תיק 4000).