tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סלבונסקי ברוד (בקרואטית: Slavonski Brod) היא עיר במזרח קרואטיה, בירת מחוז ברוד-פוסבינה.
העיר נודעה בשם "מרסוניה" באימפריה הרומית, אוכלוסייתה של העיר בשנת 2011 היא 59,141. זוהי העיר השישית בגודלה בקרואטיה, אחרי זאגרב, ספליט, רייקה, אוסייק וזאדר.
העיר ממוקמת כ-197 ק"מ דרומית מזרחית לבירה זאגרב בגובה של 96 מ'.
בשנת 2009 זכתה העיר בתואר "העיר היפה ביותר בקרואטיה" הפרס, הניתן מדי שנה על ידי משרד התיירות הקרואטי.
מהצד הדרומי של נהר הסאווה (המסמן את הגבול), נמצאת העיר הבוסנית בוסנסקי ברוד.
היישוב מתועד לראשונה בכתובים במסמכים מ-1244, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה.
ב-1536 נכבשה בעיר על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית ונכללה בהמשך בשטחי סנג'ק פוז'גה של האימפריה.
ב-1691, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת הבסבורג, ולאחר המלחמה נותרה בחזקת האוסטרים מתוקף הסכם קרלוביץ.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-1872 פרצה שרפה בעיר שגרמה נזקים כבדים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה את שמה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
אזור סלבונסקי ברוד נמסר לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
בשל היותה מרכז תעשייתי הפכה העיר מטרה להפצצות כבדות של בעלות הברית וכ-80 אחוזים מבתיה נפגעו או נהרסו לחלוטין.
לאחר המלחמה נכללה סלבונסקי ברוד בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
העיר שוכנת על הכביש המהיר המחבר בין מרכז אירופה עם אסיה הקטנה.
בסלבונסקי ברוד פועלות חברות הנדסה מקומיות, ייצור קטרים, חשמליות ועוד.
כמו כן נמצא בעיר של מפעלים של תעשיות המזון, תעשיות העץ וכימיה.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה התפתחות של תעשיית התיירות.
כיום קיימים בעיר, הפקולטה להנדסת מכונות, המכללה להכשרת מורים, שמונה בתי ספר תיכוניים, עשרה בתי ספר יסודיים ובית ספר יסודי אחד של מוזיקה.
ישנו גם מרכז לשיקום וחינוך של ילדים עם מוגבלויות מוזיקה.
מחקרים שבוצעו בעיר, הראו שרוב אוכלוסיית העיר בעלת השכלה תיכונית בלבד, ההרשמה למכללות ולאוניברסיטאות במגמת ירידה.
מאז ששיעור הילודה פחת, ישנם פחות ופחות ילדים הלומדים בבית הספר היסודי.
עם זאת, מספר הנערים והנערות הלומדים בבית הספר היסודי עדיין שווה, בעוד ההרשמה לבית ספר תיכון של בנות הוא כמעט כפול מזה של הבנים, בעוד היחס הוא זהה, כשמחשבים את זה ביחד עם הבנים הלומדים בבתי ספר מקצועיים.
לאחר ההרשמה למכללות, ההבדלים לא היו משמעותיים יותר.
אולי אפילו מספר הגברים יותר מכפול כשמגיעים ללימודי התואר.
ישנן מספר קבוצות כדורגל והבולטת ביניהן היא קבוצת מרסוניה, המשחקת בליגה הקרואטית השנייה.
שאר הקבוצות הן: ז'לזניצ'ר, אמאטר, גרניצאר, וינוגוראץ ובוראץ.
קיימת גם קבוצת כדורסל: סבטלוסט ברוד, המשתתפת בליגת העל ובעבר השתתפה בליגה הבלקנית.
המצודה: אחת המצודות השמורות ביותר בקרואטיה תקופת הבארוק מהגדולים שבמבצרים שנשתמרו ליד הגבול הצבאי לשעבר של אוסטריה.
מנזר פרנציסקני: בסגנון הבארוק, מתקופת המאה ה-18.
פסטיבלים: העיר ידועה גם בהופעות הפולקלור המקוריות שלה.
ופסטיבל ילדים המוקדש לסופרת הילדים הקרואטית איוונה ברליץ-מז'ורניץ', שחיה זמן רב בעיר.
קהילה אשכנזית ממוסדת נוסדה ב-1873. ב-1880 הוקם בית העלמין הקהילתי וב-1896 הוקם בית הכנסת הקהילתי.
המבנה אשר היה רב מפלסי ועוטר במספר צריחים תוכנן על ידי האדריכלים ליאו הניגסברג ויוליוס דויטש.
ככל הנראה בעידן היוגוסלבי קהילה זו כללה גם יהודים שהתגוררו בעיירה בּוֹסָנְסְקִי בְּרוֹד השוכנת מהעבר השני של הנהר סאווה.
הוקמה שם חלקת בית עלמין יהודי אשר נהרסה על ידי שלטונות האוסטאשה ובראשית המאה ה-21 שימש האתר למטמנה.
מקרב בני הקהילה נמנו אומנים שעסקו בצורפות, חייטות ופחחות, וכן עסקו במסחר סיטונאי וקמעונאי.
בראשית המאה ה-20 החלה פעילות ציונית בקרב הקהילה והיא התגברה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הוקמו אגודות נוער ובכללן קן של תנועת השומר הצעיר ו מכבי וסניף של ויצו.
מבנה בית הכנסת חרב במהלך מלחמת העולם השנייה.
בית העלמין נותר על תילו.
ב-1975 הוקמה בו אנדרטה לזכר הנספים בשואה.
בית העלמין לא מתוחזק ונגרמו בו נזקים.
נכון ל-2009 אותרו בו כ-100 מצבות תקינות שהכיתוב עליהן היה בעברית, בגרמנית, בסרבו-קרואטית ובהונגרית.
סלבה מלצב (4 בספטמבר 1955 – 31 במרץ 2023) היה במאי, מעצב תפאורה ומורה למשחק בתיאטרון ישראלי.
מלצב נולד בדרזדן שבגרמניה המזרחית וחי שם עד גיל 16. הוא למד בבית הספר הרוסי בשגרירות ברית המועצות.
הוריו היו קצינים בצבא הסובייטי שכבש את גרמניה בתום מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה היו מוצבים שם.
סלבה מלצב עבר לרוסיה ב-1971, בתחילה עבד כשנתיים בתיאטרון בתפקיד קורוס.
לאחר מכן למד בימוי ומשחק באוניברסיטה לאמנויות בעיר סמרה, רוסיה ובמקביל שיחק וביים בתיאטרון.
ב-1979 עבר סלבה למוסקבה ולמד במגמת היסטוריה של התיאטרון ב"גיטיס", האקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון.
בין השנים 1984–1985 עבד כבמאי בתיאטרון בעיר מיצ'ורינסק.
החל משנת 1985 למד בימוי אצל הבמאי אנטולי אפרוס ב"גיטיס".
היה בעל תואר שני בבימוי ומשחק.
כמו כן היה לו תואר שני בהיסטוריה של התיאטרון.
בזמן הלימודים הקים מלצב במוסקבה ובסנקט פטרבורג את התיאטרון "מעבדות אומנותיות" ושימש כמנכ"ל.
ב-1989 יזם בפריז, יחד עם חבר, הקמת בית ספר למשחק עבור שחקנים מקצועיים, שהתמקד במחזותיו של אנטון צ'כוב.
סלבה מלצב עלה לישראל ב-1990 והקים ביחד עם יבגני אריה את תיאטרון גשר, ושימש כמנכ"ל ואריה היה המנהל האומנותי.
ב-1996 עזב מלצב את תיאטרון גשר.
ביוזמתו ובעידודו של ידידו גרי בילו החל מלצב מאותה שנה לשמש כבמאי ומורה למשחק בבית צבי, משרה בה הוא נשא עד למותו.
ההצגה הראשונה שביים הייתה "בורגנים" של מקסים גורקי, הצגת שנה ג' בבית צבי, בה שיחקו אמיר קריאף בתפקיד הראשי ולצידו מיכל ויינברג, נדב ועקנין, תומר רוסו וניר מנקי.
הוא לימד משחק וביים תרגילים והצגות של תלמידי שנה ג' בבית צבי והצגות בוגרים בתיאטרון הספרייה.
לצד היותו במאי, עיצב מלצב תפאורה לרוב הצגותיהם של הבמאים אתי רזניק, נינה מיכואלס, ניקול קסטל ומיכאל טפליצקי שהציגו בבית צבי ותיאטרון הספרייה ברמת גן.
בבית צבי ובתיאטרון הספרייה ביים הצגות קלאסיות ומודרניות, בין השאר "האחים קרמזוב" ו"האידיוט" של דוסטויבסקי, ומחזות של גורקי, צ'כוב, טנסי ויליאמס, שייקספיר, אוסבורן ואגתה כריסטי.
ב-2011 ביים את המחזה "מראט המסכן שלי" פרי עטו של אלכסיי ארבוזוב בתיאטרון גשר וב-2012 ביים את המחזה "בין לילה ובין שחר" – עיבוד לסיפור באותו שם מאת יהושע קנז.
במרץ 2023 עלתה ההצגה "קדוש מעונה" בבימויו בסטודיו למשחק אימפרו.
הצגה מחזאי הצגת בכורה בין לילה ובין שחר עיבוד של גור קורן לספרו של יהושע קנז 1 במרץ 2012 מראט המסכן שלי אלכסיי ארבוזוב 24 בספטמבר 2011
הצגה מחזאי הצגת בכורה אידיוט על פי דוסטויבסקי 4 ביולי 2010 השודדים פרידריך שילר 8 במאי 2010 בפסגה (בימוי ביחד עם גור קורן) על פי מקסים גורקי 10 בפברואר 2010 יום גג גור קורן על פי א.ב.
הצגות שבהן עיצב את התפאורה פרט לאלה שבבימויו
סטניסלב (סלָבָה) צ'פלין (20 ביולי 1932, וישני וולוצ'יוק, פרובינציית קָלינין, ברית המועצות – 28 באפריל 2013, תל אביב) היה במאי ישראלי.
צ'פלין נולד וגדל ברוסיה הסובייטית, בעיר וישני וולוצ'יוק שבפרובינציית קָלינין (כיום במחוז טבר) ברוסיה הסובייטית.
למד באוניברסיטה הרוסית הממלכתית לאומנות הקולנוע.
ביים מספר סרטים באורך מלא ברוסיה, ובהפקות אלו העסיק כעוזרת במאי ראשונה את לינה, אשתו לעתיד.
ביים יותר מ-40 סרטים, עלילתיים ותיעודיים, קצרים וארוכים.
בין סרטי התעודה השונים שביים לטלוויזיה הישראלית ניתן למנות: ב-1979 את הסרט "שעה אחת בחייו של פרופסור קריין", ב-1982 את הסרט "הקול האנושי", ב-1987 את הסרט "שניים בדרך" וב-1988 את הסרט "קרפיון חי" בהשתתפות מיקי קם, שכתבה עדה בן נחום.
במשך שנים לימד קולנוע לצד אשתו לינה בבית הספר לאמניות הבמה "בית צבי".
ב-1993 ביים לערוץ הראשון את הסרט "אהבות ביתניה" שכתב מוטי לרנר.
ב-1998 ביימו הזוג את הסרט "אגף ההפלות" בהשתתפות עזרא כפרי ופירה קנטר.
ב-1999 ביים את סרט הטלוויזיה "גנרל שוורצפוט צד נמרים ורודים במדבר סהרה" בהשתתפות יוסי עיני, גילי שושן ומוטי כץ.
הסרט מספר את סיפורם של חייל אמריקאי וחייל עיראקי הנפגשים במדבר בתקופת מלחמת המפרץ, ומערכת היחסים המתפתחת ביניהם.
ב-2002 ביימו הזוג את הסרט "חצוצרה בואדי" על פי ספרו של סמי מיכאל.
הסרט זכה במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בפרס הראשון בפסטיבל סרטי אהבה ברוסיה ובמקום הראשון בפסטיבל הקולנוע היהודי בניו יורק.
ב-2003 ליוו הבמאים ברכה זיסמן כהן ודני ברנע את הזוג במהלך עבודתם ויצרו את הסרט התיעודי "הצ'פלינים" על חייהם של לינה וסלבה צ'פלין.
ב-2003 ביימו הזוג את סרט הטלוויזיה על פי התסריט של עדנה מזי"א ואלונה קמחי "היה או לא היה" המספר את סיפור אהבתם של שחקנית תיאטרון הבימה חנה רובינא והמשורר אלכסנדר פן.
סרט זה זכה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסרט הטלוויזיה הטוב ביותר.
ב-2009 ביימו הזוג את סדרת הטלוויזיה "סוזנה הבוכייה" המבוססת על ספרה של אלונה קמחי.
ב-2010 ביימו הזוג את סרט הקולנוע "מוקי בוערה" שכתב משה זונדר.
הסרט מספר את סיפורו של נער מתבגר, דור שלישי לשואה.
ב-2011 ביימו את סרט הטלוויזיה "בדמי ימיה" לפי סיפורו של ש"י עגנון.
הסרט מספר על נערה המתאהבת במרצה לספרות שהיה אהוב נעוריה של אמה.
סלבה הופיע במספר סרטים כשחקן: ב-1987 גילם רופא בסרטו של רנן שור "בלוז לחופש הגדול", ב-1988 גילם את ד"ר קליין בסרטו של יואל שרון "בצילו של הלם קרב", וב-2006 גילם מנקה בסרטו של יובל שפרמן "הדברים שמאחורי השמש".
נפטר ב-2013 בגיל 81. לזוג צ'פלין לא היו ילדים.
על כך אמר סלבה בריאיון ל"מעריב": "אין פה אידאולוגיה ואין פה אילוצים, פשוט לא יצא לנו להביא ילדים, קורה".
סלבטור סיקורל (Salvator Cicurel; 3 במרץ 1893 – 15 בפברואר 1975) היה סייף יהודי-מצרי אולימפי (אמסטרדם 1928), איש עסקים, ונשיא קהילת יהודי קהיר בשנים 1946–1956.
סלבטור היה בן למשפחה היהודית-ספרדית סיקורל, שזכתה להצלחה כלכלית גדולה בעסקי מסחר, בנקאות וקמעונאות במצרים החל מהמאה ה-19. למשפחה הייתה רשת של מרכזים מסחריים בבעלותה, אך במיוחד הייתה ידועה עבור מרכז מסחרי מפואר במרכזה של קהיר, שהיה קרוי על שמה.
לאורך השנים כיהנו חלק מבני המשפחה בתפקידים בכירים בקהילה היהודית במצרים.
בנעוריו נשלח סיקורל להתחנך בשווייץ.
מגיל צעיר הביע עניין בספורט ועסק בסייף וגולף בצורה מקצועית.
לאחר חזרתו למצרים היה חבר באגודת הספורט מכבי קהיר.
בשנת 1928 נשלח בתור הקפטן של נבחרת הסייף המצרית לאולימפיאדת אמסטרדם.
נבחרתו אמנם לא זכתה במדליות, אך נחלה הצלחות והגיעה להישגים מכובדים.
באופן אישי הצליח סיקורל לעלות למקצה הגמר (ביחד עם מתחרה יהודי-מצרי נוסף, שאול מויאל) אך סיים במקום השביעי.
הוא המשיך להיות פעיל בתחום הספורט גם לאחר האולימפיאדה וכיהן כנשיא אגודת מכבי קהיר.
מלבד עיסוקו הספורטיבי סיקורל ירש והיה למנהל של עסקי משפחתו.
תחילה ביחד עם אחיו יוסף (ממנהלי ההסתדרות הציונית של קהיר) ושלמה, ולאחר פטירתם ביחד עם אחיינים ובני משפחה אחרים.
הוא כיהן בתפקידים בכירים בקהילה היהודית בקהיר, והחל משנת 1946 כיהן כנשיא הקהילה.
בזכות קשריו עם השלטון המצרי לא הופקעו ממנו נכסיו בשנת 1948, אך פצצות הוטמנו בשניים מהמרכזים המסחריים בבעלות המשפחה על ידי פעילי האחים המוסלמים.
בשנת 1952 הוצת באש המרכז המסחרי המפואר של המשפחה בקהיר במהלך מהומות.
סיקורל בנה את המרכז המסחרי מחדש, אך בשנת 1956, בעקבות מלחמת סיני, הופקע המרכז המסחרי ורוב רכושה של משפחת סיקורל על ידי המשטר המצרי.
הוא עצמו נעצר באותה שנה, אך בזכות מאמציה של אחייניתו, שהייתה אשתו של המדינאי היהודי צרפתי פייר מנדס פראנס (לשעבר ראש ממשלת צרפת), התערב ראש ממשלת תוניסיה חביב בורגיבה כדי לשחררו מבית הכלא.
לאחר שחרורו עזב את מצרים לצרפת, שם חי במשך השנים הבאות.
הוא נפטר בארצות הברית בשנת 1975.
סלבדור סדורני אי אורפי (בקטלאנית: Salvador Sadurní i Urpí; נולד ב-3 באפריל 1941 בלארבוק, טראגונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת השוער, בברצלונה ובנבחרת ספרד.
סדורני זכה עם ברצלונה באליפות הליגה הספרדית פעם אחת ובשלושה גביעים.
לצד התארים הקבוצתיים, זכה סדורני שלוש פעמים בפרס ריקרדו זאמורה, פרס המוענק לשוער המצטיין בליגה באותה עונה.
סדורני הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-1957. בתחילת עונת 1960/61, כשהגיע לגיל 19, הושאל סדורני לקבוצת מטארו הקטלאנית, ששיחקה אז בליגה השלישית, כדי לצבור ניסיון מקצועני.
כשחזר מההשאלה, בעונת 1961/62 חזר לשורות ברצלונה, והוא היה שוער שני לחוסה מנואל פסודו.
משום כך, השתתף סדורני רק ב-9 משחקי ליגה בעונתו הראשונה כשחקן ברצלונה.
בעונה הבאה חילק המאמן לאזלו קובאלה את זמן המשחק בין השניים באופן שווה, ושניהם שיחקו ב-15 משחקי ליגה כל אחד.
בסוף עונה זו זכתה ברצלונה בגביע הגנרל.
החל מנקודה זו היה לשוער הקבוע של הקבוצה.
בעונת 1967/68 זכה סדורני פעם נוספת בגביע עם ברצלונה, אחרי שברצלונה גברה 1-0 על ריאל מדריד במשחק הגמר, בו סדורני הצטיין והדף מספר בעיטות של שחקני היריבה.
בעונה הבאה הקבוצה אמנם סיימה במקום השלישי בליגה, אך בזכות כך שספגה את מספר השרים הקטן ביותר, זכה סדורני בפרס ריקרדו זאמורה, המוענק לשוער שספג את מספר השערים הנמוך ביותר באותה עונה.
לקראת העונה הבאה, צורף לקבוצה השוער מיגל ריינה, שתפס את מקומו של סדורני כשוער הקבוע בברצלונה.
בשל כך סדורני מיעט לשחק בארבע העונות הבאות, עד שריינה עזב לאתלטיקו מדריד.
בעונת 1973/74, העונה בה שב להיות השוער הקבוע, זכתה ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנה.
פעם נוספת זכה סדורני בפרס זאמורה, הודות לכך שברצלונה ספגה רק 24 שערים ב-34 משחקי ליגה.
בשל פציעה שסבל במהלך פברואר-מרץ 1974, נעדר מאחד ממשחקי הקלאסיקו הטובים ביותר של ברצלונה, עת ניצחה את יריבתה ריאל מדריד 5-0 באצטדיונה הביתי.
בעונה הבאה סיימה ברצלונה במקום השלישי בליגה, אך פעם נוספת הצטיינה בהגנה, וסדורני זכה בפרס הזאמורה השלישי בקריירה שלו.
רק שני שחקני ברצלונה זכו ביותר פרסי זאמורה - אנטוני רמלייטס וויקטור ואלדס.
בעונת 1975/76 הפך המאמן החדש הנס וייסווילר את סדורני לשוער השלישי בקבוצה, אחרי פרה ולנטי מורה ופדרו ארטולה, ולכן סדורני לא שותף באף משחק.
בסוף העונה פרש סדורני ממשחק, וב-1 בספטמבר 1976 נערך לכבוד פרישתו משחק הוקרה, משחק ידידות נגד סטאד ריימס.
בסך הכול השתתף סדורני ב-464 משחקים רשמיים במדי ברצלונה.
סדורני הוא השוער שהיה בברצלונה מספר העונות הרב ביותר בהיסטוריה שלה - 16.
סדורני זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד ב-1962 ואף נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1962, אך לא שותף עדיין באף משחק.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך סדורני ב-9 בינואר 1963, במשחק ידידות נגד שנערך בקאמפ נואו.
סדורני היה שוער המשנה של הנבחרת, מאחורי חוסה אנחל איריבר, ביורו 1964, בו זכתה ספרד.
איריבר היה שוערה הקבוע של נבחרת ספרד ולכן סדורני מיעט להשתתף במשחקי הנבחרת.
סדורני לא זומן לאף משחק נבחרת בשלוש השנים הבאות, עד 1967, והוא שותף בעוד שלושה משחקים במוקדמות מונדיאל 1970. משחקו האחרון היה הפסד 2-0 ל ב-25 ביוני 1969. סך הכול השתתף סדורני ב-10 משחקים במדי הנבחרת הספרדית, בשלושה מהם ניצחה נבחרתו, בשלושה נוספים הפסידה ובארבעת הנותרים סיימה בתיקו.
כיליד קטלוניה, זומן סדורני גם לנבחרת קטלוניה.
סלבדור גרסיה אי פוץ' (בקטלאנית: Salvador Garcia i Puig, נולד ב-4 במרץ 1961 בסנט אדריה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הבלם ונודע בכינוי סלבה (Salva).
סלבה גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, ובנוסף לה שיחק גם בקבוצות ריאל סרגוסה, הרקולס ו-CD לוגרונייס.
סלבה ייצג את נבחרת ספרד ביורו 1984, בו הגיעה לגמר.
סלבה נולד וגדל בסנט אדריה, פרוור של ברצלונה.
בצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה.
במהלך עונת 1979/1980 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה באותן שנים בליגה השלישית.
בקיץ 1982 הושאל מברצלונה לריאל סרגוסה מהליגה הראשונה בספרד.
הוא השתלב במהרה בהרכב קבוצתו החדשה ואת הופעת הבכורה בליגה ערך במחזור הראשון של העונה, ב-5 בספטמבר, בניצחון 2-0 על ריאל בטיס.
במהלך עונת 1982/1983 היה שחקן חשוב בהרכב הקבוצה, הוא ערך 28 הופעות בליגה, עוזר לקבוצה להגיע למקום ה-6, ו-6 נוספות בגביע הליגה, שם הודחה סראגוסה על ידי ריאל מדריד.
ההשאלה המשיכה גם בעונת 1983/1984, ומעמדו של סלבה נותר איתן.
הוא פתח ב-32 מ-34 משחקי הליגה וסייע לסראגוסה להגיע למקום ה-7.
לאחר ששב מההשאלה לברצלונה, עדיין לא היה לסלבה מקום בקבוצה, ולכן הוא הושאל פעם נוספת, הפעם להרקולס, קבוצה נוספת מהליגה הראשונה, במהלך עונת 1985/1986. סלבה לא השתלב באופן מידי בקבוצתו החדשה, ורק החל מנובמבר 1985 החל לשחק בהרכב בעקביות.
את שערו הראשון בליגה הספרדית הבקיע ב-6 באפריל 1986 לרשתה של ולנסיה, שניצחה את הרקולס 3-1. בסך הכול ערך במהלך העונה 16 הופעות בליגה, ובסיום העונה, בה ירדה הרקולס לליגה השנייה שב לברצלונה.
בקיץ, בו נערך גביע הליגה, זכה לערוך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של ברצלונה.
הוא פתח בכל משחקיה של ברצלונה בטורניר ועזר לה לזכות בגביע, אחרי שגברה בגמר על ריאל בטיס.
סלבה נשאר בברצלונה, שם מילא תפקיד שולי ומיעט לשחק.
בעונת 1986/1987 ערך שתי הופעות בודדות כשחקן מחליף.
עונת 1987/1988 הייתה העונה בה זכה לשחק בתדירות גבוהה יחסית בברצלונה.
בליגה פתח ב-11 משחקים ונכנס כמחליף ב-6 נוספים, ובגביע אופ"א נכנס כמחליף ב-3 משחקים ופתח באחד.
ברצלונה הגיעה למקום ה-6 בליגה ולרבע גמר גביע אופ"א.
היא זכתה במהלך העונה בגביע הספרדי, אך סלבה לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה את ריאל סוסיאדד 1-0. מעמדו הצטמק בעונת 1988/1989, והוא פתח במשחק ליגה אחד ונכנס כמחליף בשניים נוספים בלבד.
ברצלונה זכתה בגביע מחזיקות הגביע, אך סלבה לא לקח חלק באף אחד ממשחקי המפעל במהלך העונה.
בקיץ 1989 עזב סלבה את ברצלונה והצטרף ל-CD לוגרונייס, גם היא מהליגה הראשונה בספרד.
בקבוצתו החדשה היה שחקן הרכב והוא פתח בהרכב ב-30 משחקי ליגה במהלך עונת 1989/1990, עוזר לקבוצתו להגיע למקום ה-7. סלבה הורחק בכרטיס אדום בתיקו 0-0 עם קאסטיון ב-29 באוקטובר 1989, לראשונה בקריירה שלו.
הוא אף קיבל כרטיס אדום שני בעונה זו בהפסד 3-1 למיורקה ב-11 במרץ 1990. בעונה הבאה המשיך להשתתף במשחקי הקבוצה.
הוא הופיע ב-22 משחקי ליגה וקבוצתו הגיעה למקום ה-10. בעונתו השלישית בקבוצה דעך מעמדו והוא שותף רק ב-5 משחקים, ולכן בסוף העונה, בהיותו בן 31, פרש ממשחק.
יכולתו של סלבה כשחקן ריאל סרגוסה משכה את תשומת לבו של מאמן נבחרת ספרד מיגל מוניוס.
סלבה ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ב-5 באוקטובר 1983, במשחק ידידות מול בפריז.
נבחרת ספרד העפילה ליורו 1984 מבלי שסלבה ישתתף באף משחק מוקדמות, ובכל זאת סלבה נכלל על ידי המאמן בסגל הנבחרת לטורניר.
הוא נכנס כמחליף במחצית הראשונה של המשחק השלישי של שלב הבתים מול , בו ניצחה ספרד 1-0 והעפילה לחצי הגמר.
בחצי הגמר, בו פגשה ספרד את , פתח סלבה בהרכב, ולאחר ש-90 הדקות הראשונות הסתיימו בתיקו 1-1, הוחלף סלבה בהארכה וספרד עלתה לגמר בדו-קרב בעיטות עונשין.
בגמר פתח פעם נוספת, אך נבחרתו הפסידה 2-0 ל.
היה זה משחקו השישי והאחרון במדי הנבחרת הספרדית.
סלבדור רייס מונטאון (בספרדית: Salvador Reyes Monteón; 20 בספטמבר 1936 - 29 בדצמבר 2012) היה כדורגלן מקסיקני ששיחק בעמדת החלוץ במועדונים במקסיקו ובארצות הברית ובנבחרת מקסיקו.
רייס החל את הקריירה שלו בגוודלחרה מליגת העל המקסיקנית.
הוא שיחק במועדון במשך 14 עונות, בהן ערך 282 הופעות ליגה, הבקיע 122 שערים וזכה ב-7 אליפויות, הראשונה מביניהן בשנת 1954. בשנותיו האחרונות כשחקן שיחק במועדונים נוספים בארצות הברית ובמקסיקו.
רייס יצג את מקסיקו בזירה הבינלאומית.
הוא ערך 49 הופעות בנבחרת מקסיקו בין השנים 1956 ו-1966, בהן הבקיע 14 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל רייס לאמן מספר קבוצות במקסיקו, הידועות שבהן הן גוודלחרה וטיגרס.
ב-19 בינואר 2008, כשהוא בן 71, ערך רייס הופעת ליגה במדי גוודלחרה, כשבעט את בעיטת הפתיחה של המשחק והוחלף מיד לאחר מכן במשחק נגד אוניברסידד נסיונל במסגרת המחזור הראשון.
סלבדור וילאר בראמקאמפ סובראל (בפורטוגזית: Salvador Vilar Braamcamp Sobral; נולד ב-28 בדצמבר 1989) הוא זמר פורטוגזי.
סובראל ייצג את פורטוגל באירוויזיון 2017 עם השיר "Amar pelos Dois" וזכה במקום הראשון.
הייתה זו זכייתה הראשונה של פורטוגל בתחרות.
סובראל נולד בשנת 1989 בליסבון, בירת פורטוגל.
בילדותו גדל בארצות הברית, ולאחר מכן עבר לעיר ברצלונה שבספרד, שם חונך בבית ספר יוקרתי למוזיקה.
בשנת 2009 התמודד בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי Ídolos, שהיא הגרסה הפורטוגזית לתוכנית הטלוויזיה הבריטית Pop Idol, הודח בשלב החמישי וסיים במקום השביעי.
מאז החלה הקריירה המוזיקלית שלו הוא שיתף פעולה והופיע פעמים רבות עם אחותו הגדולה לואיזה סובראל, גם היא זמרת מפורסמת בפורטוגל, אשר השתתפה בהיותה בת שש עשרה בעונתה הראשונה של התוכנית בשנת 2003, העפילה לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום השלישי.
מאוחר יותר הוציא לאור את אלבומו הראשון שנקרא "Excuse Me".
בשנת 2017 השתתף בתחרות הקדם הלאומית Festival RTP da Canção לבחירת נציג פורטוגל באירוויזיון, וזכה בגמר הקדם ב-5 במרץ לייצג את מדינתו בתחרות באותה שנה עם השיר "Amar pelos Dois" ("לאהוב בשביל שנינו"), אותו כתבה אחותו לואיזה סובראל.
סלבדור סובראל ייצג את פורטוגל באירוויזיון וזכה במקום הראשון עם השיר "Amar pelos Dois" ("לאהוב בשביל שנינו").
ב-26 בספטמבר 2017 פורסם כי סובראל מאושפז במצב קשה בגלל מחלת לב.
ב-9 בדצמבר הוא עבר בהצלחה השתלת לב.
על פי מסורת האירוויזיון, זוכה השנה הקודמת מגיש לזוכה השנה הנוכחית את פסלון הזכייה.
בריאיונות מוקדמים שנערכו עימו סמוך לאירוויזיון 2018 לעג סובראל לשיר הישראלי ואמר כי אם ייאלץ להגיש לישראל את הפסלון, יעשה זאת עם חיוך מזויף.
בסופו של דבר השיר הישראלי Toy של נטע ברזילי זכה במקום הראשון, וסובראל נאלץ להגיש לה את הפסלון.
על אף שהוא היה נראה מנוכר ומיהר לעזוב את הבמה, סובראל הגיש לה אותו בחיוך, ואף חיבק ונישק אותה.
בשנת 2018 התחתן עם השחקנית הבלגית ג'נה תיאם בליסבון.
בשנת 2020 הופיע בהופעת קמע בסרט הקומי "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga" בכיכובו של ויל פרל.
בשנת 2024 חשף שהוא אינטרסקס.
באפריל 2019, התבטא סובראל בראיון נגד מדיניות ישראל וציין כי אם היה מתמודד עם השיר "Amar pelos dois" באירוויזיון 2019 בישראל, היה לובש טי שירט עם הכיתוב 'Free Palestine', אף על פי שהדבר מנוגד לחוקי התחרות.
הזמר הוסיף כי אינו מתכוון להגיע לישראל.
סלבה קורילוב היה מדען ואוקיינוגרף.
נולד בברית המועצות, הגיש מספר בקשות לצאת למסעות מחקר בעולם וסורב.
בדצמבר 1974 קפץ מאניית "ברית המועצות" במהלך שיט תענוגות, ליד חופי הפיליפינים שחה ונסחף כ-90 קילומטרים במים ואחרי כשלשה ימים בים נפלט לחוף באי סיארגו שבמחוז סוריגאו בפיליפינים.
הוא ככל הנראה האדם היחיד שנמלט ממסך הברזל בשחייה.
ב-1985 עלה לישראל ועבד בחיפה במכון לחקר ימים ואגמים.
בגיל 61, מת במהלך צלילה בכנרת במסגרת עבודתו.
זמן קצר לאחר לידתו עברה משפחתו לעיר סמיפלאטינסק שבקזחטן הסובייטית.
מילדותו אהב שחייה והתאמן רבות.
הוא הושפע מספרי הרפתקאות וחלם על הים.
ניסה להתקבל לבית הספר לקצינים של הצי הסובייטי, אך נדחה בשל ליקוי ראיה.
הוא שירת שירות חובה בצבא הסובייטי כמדריך אב"כ ביחידת הנדסה.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בלנינגרד אוקיינוגרפיה והצטרף לקבוצה בהדרכת אנטולי מאייר שעסקה בצלילה מחקרית.
השלטונות בברית המועצות לא אפשרו למאייר וחבורתו לצאת למסעות מחקר בעולם מאחר שלא סמכו על נאמנותם - הם חיו באורח חיים מתירני ושוחחו באנגלית ביניהם.
קורילוב עצמו היה גם חובב יוגה מושבע ואיתגר את גופו בצומות ובתרגילי נשימה רבים ובכל מיני סוגים של אתגרים פיזיים כדי לחשלו.
ב-1974 גמלה בליבו ההחלטה להימלט מברית המועצות.
הוא הצטרף לאניית ענק לשיט תענוגות ברחבי העולם, אף על פי שקברניטי הספינה מנעו מהנוסעים את הידיעה היכן הם נמצאים, קורילוב התגנב לחדר המפות ובסיוע מניווט הכוכבים ידע היכן הם ממוקמים.
כשהגיעה הספינה לקרבת חופי הפיליפינים הוא קפץ בחשאי מגובה 14 מטר, כשהוא מצויד בסנפירים שנורקל ומעט בגדים, והחל לשחות לכיוון החוף.
זרמי מים חזקים סחפו אותו ולאחר שלושה לילות ושני ימים עלה לחופי הפיליפינים.
סיפורו התפרסם במערב ועורר כותרות ברחבי העולם.
ברית המועצות דנה אותו בהיעדרו לעשר שנות מאסר.
מהפיליפינים גורש לקנדה וערך מספר מסעות מחקריים ברחבי העולם.
ב-1986 היגר לישראל, התחתן עם לנה גנדלב שעבדה ברשות השידור, ועבד במכון לחקר ימים ואגמים.
במהלך צלילה בכנרת לעומק של 23 מטר בעין שבע, חש מצוקה ואותת לשותפו, ואף נמשה מהמים, אך מת בדרכו לבית החולים.
קורילוב נקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית.
על מצבתו ציירה רעייתו ספינה השטה על גלי האוקיינוס.
כתביו וזכרונותיו פורסמו במספר גרסאות.
הם עובדו לספרו "לבד באוקיינוס" (Один в океане) שפורסם ברוסיה ב-2004.
הספר בעברית, שכותרתו "לבד באוקיינוס: שלוש יממות בלב ים בדרך אל החופש", ראה אור ב-2009 בהוצאת מעריב.
גל קוסטוריצה עיבדה מחדש את כתביו וזכרונותיו של קורילוב לכדי ספר..
עוד קודם לכן, ב-2003, פורסם בעברית סיפורו "המסע" באסופה "רוחות הרפאים של ישראל: מבחר סיפורים של סופרים ישראלים הכותבים ברוסית 1970–2000".
סלבדור מינושין (נכתב גם מינוחין; בספרדית: Salvador Minuchin; 13 באוקטובר 1921 - 31 באוקטובר 2017) היה מטפל משפחתי יהודי ארגנטינאי־אמריקאי, מראשי גישת הטיפול המשפחתי.
הוא פיתח את שיטת הטיפול המשפחתי המבני, העוסקת בקשיים בתוך המשפחה באמצעות מיפוי הקשרים בין בני המשפחה, או בין תת-קבוצות בתוך המשפחה.
קשרים אלו מייצגים דינמיקת כוחות וכן גבולות בין תת-מערכות שונות במשפחה.
לפי גישתו, מטפלים צריכים לנסות להתערב בקשרים בלתי-תפקודיים במשפחה, ולהחזירם לדפוס התנהלות בריא יותר.
מינושין נולד וגדל בעיירה סן סלבדור, בפרובינציית אנטרה ריוס, שבארגנטינה.
לאחר בית הספר התיכון למד רפואה באוניברסיטת קורדובה.
במהלך לימודיו נכלא ל-3 חודשים בשל פעילות פוליטית נגד שליט ארגנטינה חואן פרון.
סיים את לימודי הרפואה ב-1947 והחל התמחות בפסיכיאטריה של ילדים.
ב-1948, לאחר קום מדינת ישראל, עלה לארץ ושירת כרופא בצה"ל.
בשנת 1950, לאחר סיום שירותו הצבאי, עבר לניו יורק כדי להמשיך להתמחות בפסיכיאטריה של ילדים אצל נייתן אקרמן, ממייסדי גישת הטיפול המשפחתי.
הוא עבד בטיפול בילדים שאושפזו בשל התקף פסיכוטי.
בנוסף עבד במעון לילדים יהודים שלקו בהפרעות נפשיות, שם החל הכשרה בפסיכואנליזה.
ב-1951 נישא לפטרישיה פיטלוק וחזר לישראל.
עבד כמנהל בתי יתומים ומעונות לילדים שלקו בהפרעות נפשיות.
במקביל החל לעבוד באמצעות טיפול קבוצתי.
ב-1954 חזר לניו יורק ולמד במכון פסיכואנליטי על פי גישתו של הארי סטאק סאליבן.
כן עבד בבית ספר לעבריינים עם הפרעות נפשיות, שם הבין כי טיפול פרטני בילדים בלבד ובאמצעות פסיכואנליזה לא תורם מספיק לבריאותם הנפשית, וכי חשוב לעבוד גם עם בני משפחתם.
בפגישות הטיפול המשפחתי ניסוי מינושין ואנשי הצוות שלו לקדם אמפתיה ותקשורת משפחתית טובה יותר, באמצעות גישה אקטיבית וישירה יחסית של המטפל כלפי בני המשפחה.
על בסיס עבודתו, בשילוב עם רעיונות מהגישה המערכתית של גרגורי בטסון אודות ההשפעה ההדדית של חלקים בכל מערכת, פיתח מינושין את גישת הטיפול המשפחתי המבני.
לפי הגישה, תפקיד המטפל הוא לתרום לשינוי מבנה משפחתי בלתי מתפקד, והוא פועל בגישה אקטיבית.
ב-1962 נסע מינושין לפאלו אלטו לעבוד על כך עם אחד ממייסדי הטיפול המשפחתי, ג'יי האליי.
על עבודתו בבית הספר לעבריינים הוציא ב-1967 את ספרו הראשון עם מספר מחברים נוספים, "משפחות בשכונות עוני" (Families of the Slums).
משנת 1965 עבד מינושין כמנהל מוסד טיפולי פסיכיאטרי לילדים בפילדלפיה, שם גילה כי טיפול משפחתי תורם גם למצבם של ילדים עם הפרעות פסיכוסומטיות והסיק שדפוסים משפחתיים לקויים תורמים לפרוץ המחלה.
הוא עבד בשיתוף פעולה עם עובדים סוציאליים בקהילה של ילדים אלו, והעניק להם הכשרה בטיפול משפחתי.
מינושין ניהל את המוסד הפסיכיאטרי עד 1981, אז עבר לניו יורק כדי לטפל ולהרצות על פסיכיאטריית ילדים והטיפול המשפחתי.
בנוסף הקים את "מרכז מינושין למשפחה" בעיירה וודברי (Woodbury) שבניו ג'רזי, בו הכשיר מטפלים משפחתיים.
ב-1995 פרש לגמלאות ועבר לבוסטון.
בשנת 1970 הוא התחיל להשתמש במונח אנמשמנט.
מינושין נפטר בפלורידה בשל מחלת לב, ב-2017. הותיר אחריו בן, דניאל.
Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1974. יצא בעברית בשם "משפחות ותרפיה משפחתית", הוצאת רשפים, 1982; והוצאת מודן.
Family Kaleidoscope, Harvard University Press, 1984. יצא בעברית בשם "קליידוסקופ משפחתי", הוצאת ספריית פועלים, 1987.
Basic Books, 1989. יצא בעברית בשם "מיסוד השיגעון: משפחות, טיפול, חברה", הוצאת שוקן, 1992.
יצא בעברית בשם "מיומנות הטיפול המשפחתי: מסעות של צמיחה ושינוי", אקדמית יזרעאל, 2010.
סלבדור (סלבה) ברזילאי (בפורטוגזית: Salvador "Salva" Barzellai; 28 בפברואר 1952 – 25 באוגוסט 2021) היה פרשן כדורגל, עיתונאי ספורט, מוזיקאי ושחקן תיאטרון ישראלי-ברזילאי.
ברזילאי נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל לרחל ואמיליו ברזילאי, השלישי מתוך 11 אחים.
בשנת 1971 עלה לישראל עם תנועת הנוער "הבונים דרור - ברזיל" לקיבוץ ברור חיל שבדרום הארץ.
עם עלייתו ארצה החל ברזילאי לימודי חינוך גופני במכון וינגייט.
בסוף שנות ה-70 חבר יחד עם להקת ברור-חיל לזמר והמוזיקאי מתי כספי, וביחד העלו את המופע ארץ טרופית יפה, אשר התקיים ברחבי ישראל וצולם לרשות השידור ב-14 באוקטובר 1978.
בשנת 1981 החל לימודי משחק ותיאטרון בסמינר הקיבוצים, וב-1982 היה לשחקן בית בתיאטרון הנגב והשתתף בין השאר בהצגות: "הקמצן", "המסע המופלא של הקרפד", "רביו איזה נוער", "דודי שמחה", ועוד.
במהלך שנות ה-80 שיחק ברזילאי במספר תיאטראות מובילים בישראל, וביניהם הבימה ("תינוקות לילה" של א.ב יהושוע, בה גם ערך את הכוריאוגרפיה), תיאטרון באר שבע ("עקרונות הכתיבה"), תיאטרון יגאל אפרתי (פסטיבל עכו - "שחקני מילואים").
ב-1982 הקליט יחד עם חברו הקרוב אריק איינשטיין את השיר "בשבחי הסמבה" מתוך האלבום "יושב על הגדר", שם הוא מצר על הפסדה של נבחרת ברזיל במונדיאל 82'.
בשנת 1989 עבר ברזילאי להתגורר בתל אביב.
באותה התקופה החל לעבוד ככתב במדור הספורט של העיתון "מעריב", בו עבד עד 1994.
ב-1990 החל לעבוד בערוץ הספורט בתוכנית היומית "חמש על האש" בשיתוף ערן בן-זאב ומירי נבו.
במהלך שנות עבודתו בערוץ הספורט ראיין ברזילאי שחקנים ומאמנים רבים מובילים מרחבי העולם, וביניהם רונאלדו, חיים רביבו, לואיס פליפה סקולארי וחברו הקרוב רומאריו.
בין השנים 1994–2005 כתב טורים שבועיים ומאמרי דעה למדור הספורט של "ידיעות אחרונות".
מ-2005 החל ברזילאי לעבוד כפרשן בערוצי הספורט של חברת צ'רלטון, עבורם הוא סיקר את ליגת העל הברזילאית, ליגת העל הפורטוגלית, גביע הליברטדורס, הליגה האירופית, ליגת האומות ואת גביעי קופה אמריקה בכדורגל השונים (קופה אמריקה 1995 - קופה אמריקה 2021).
לאורך השנים סיקר ברזילאי שמונה גביעי עולם בכדורגל עבור ערוצי התקשורת השונים (איטליה 1990, ארצות הברית 1994, צרפת 1998, יפן וקוריאה 2002, גרמניה 2006, דרום אפריקה 2010, ברזיל 2014 ורוסיה 2018).
ברזילאי היה נשוי להילה, אב לשני ילדים וסב לשלושה נכדים.
נפטר ב-25 באוגוסט 2021, בגיל 69, לאחר שחלה במחלת נגיף הקורונה.
סלבומיר קונראד פשקו (בפולנית: Sławomir Konrad Peszko, נולד ב-19 בפברואר 1985 ביאסלו שבפולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר.
היה חלק מנבחרת פולין ושיחק עימה ביורו 2016 ובמונדיאל 2018.
פשקו החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת ויסלה פלוק ששיחקה בליגת העל הפולנית, ובעונת הבכורה שלו, 2002/03, ערך ארבע הופעות ליגה.
בעונת 2003/04 הפך פשקו לשחקן ששיחק הרבה בהרכב, וסיים בעונה זו במקום החמישי בליגה.
בעונת 2004/05 שוב ערך 20 הופעות וסיים עם קבוצתו במקום הרביעי.
בעונת 2005/06 הודחו פלוק ופשקו במוקדמות גביע אופ"א, וסיימו את העונה במקום ה-12 בליגת העל הפולנית.
עם זאת, זכו פשקו ופלוק בגביע הפולני, לאחר ניצחון במפגש כפול על זגלבי לובין, ובהמשך גם בסופר קאפ הפולני, לאחר ניצחון על לגיה ורשה.
את עונת 2006/07 שוב פתחו פשקו ופלוק בהדחה מוקדמת מגביע אופ"א, ונשרו בסיום העונה לליגת המשנה הפולנית.
בעונת 2007/08 פשקו נשאר בקבוצה ורשם עמה הישג שיא אישי, כשהבקיע 16 שערי ליגה, אך קבוצתו סיימה במקום השמיני ולא הצליחה לשוב לליגת העל הפולנית.
בקיץ 2008 עזב פשקו את ויסלה פלוק, וחתם בלך פוזנאן מליגת העל הפולנית.
בעונתו הראשונה בפוזנאן, 2008/09, זכה פשקו עם הקבוצה בגביע הפולני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על רוך חוז'וב, במשחק בו הבקיע את שער הניצחון.
את העונה הזו סיימה לך פוזנאן במקום השלישי בליגה, והגיעה בגביע אופ"א לשלב הנוק אאוט הראשון, שם הודחה על ידי אודינזה, לאחר שצלחה את שלב הבתים.
בקיץ 2009 זכה פשקו עם פוזנאן בסופר קאפ הפולני, לאחר ניצחון בפנדלים על ויסלה קרקוב.
בעונת 2009/10 הבקיע פשקו שמונה שערי ליגה ובישל 14, וסייע ללך פוזנאן לזכות באליפות ליגת העל הפולנית.
בגביע אופ"א נחלו באותה עונה פוזנאן ופשקו כישלון כשהודחו בשלבי המוקדמות.
את עונת 2010/11 החל פשקו בלך פוזנאן, והבקיע שלושה שערי ליגה עד למחצית העונה.
במוקדמות ליגת האלופות נשרו פשקו ופוזנאן בשלב הפלייאוף האחרון, וצלחו את שלב הבתים של הליגה האירופית.
במחצית העונה, עזב פשקו את פוזנאן וחתם בפ.צ.
קלן מהבונדסליגה, וקבוצתו הקודמת הודחה מאירופה בשלב הנוק אאוט הראשון.
קלן, ערך פשקו בדיקות רפואיות, וגילו כי לפשקו יש ארבע כליות.
בינואר 2011 החל פשקו לשחק בפ.צ.
קלן מהבונדסליגה, וערך בשורותיה 11 הופעות עד לסוף עונת 2010/11, אותה סיימה קלן במקום העשירי.
בעונת 2011/12 ערך פשקו 32 הופעות והבקיע שני שערים, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
לקראת סיום העונה, נעצר פשקו כשהוא נסע שיכור במונית.
פשקו נקנס ב-25 אלף אירו והושעה מסגל הקבוצה.
באוגוסט 2012 הושאל פשקו לוולברהמפטון וונדררס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לעונה אחת, שם התאחד עם מאמנו לשעבר בפ.צ.
באוקטובר 2012 נפצע ונעדר מהמגרשים לשלושה חודשים.
פשקו חזר לשחק במשחק גביע ה-FA, כשנכנס כמחליף בהפסד 1-0 ללוטון טאון.
לאחר משחק זה פוטר סולבאקן מאימון הקבוצה, ופשקו איבד את מקומו בהרכב תחת המאמן החדש דין סאונדרס.
בסיום עונת 2012/13, וולברהמפטון ירדה אל הפוטבול ליג הראשונה, ופשקו חזר לפ.צ.
ביולי 2013 נמכר פשקו לפארמה, אך לא שיחק שם, והושאל בחזרה לפ.צ.
בעונת 2013/14 פשקו ערך 24 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים במדי קלן, וסייע לה להעפיל בחזרה לבונדסליגה.
בתום עונה זו, רכשה אותו קלן בחזרה מפארמה.
בעונת 2014/15 סיימו פשקו וקלן במקום ה-12 בבונדסליגה, כשפשקו עורך 18 הופעות.
בקיץ 2015 עבר פשקו ללכיה גדאנסק מליגת העל הפולנית.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2015/16, סיים עם הקבוצה במקום החמישי והבקיע שני שערי ליגה ב-27 הופעות.
בעונת 2016/17 הבקיע פשקו שלושה שערים ב-29 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי.
בעונת 2017/18 הבקיע פשקו ארבעה שערי ליגה ב-25 הופעות, וקבוצתו סיימה במקום ה-13 בליגה.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פולין ערך פשקו בנובמבר 2008, בניצחון 3-2 על אירלנד במשחק ידידות.
את שערו הראשון בנבחרת פולין הבקיע פשקו בינואר 2010, בהפסד 3-1 לדנמרק.
פשקו לא זומן לסגל הפולני ליורו 2012 אותו אירחה פולין, לאחר שהסתכסך עם מאמן הנבחרת פרנסיסק סמודה, וגם בגלל תקרית השכרות בגינה הושעה מפ.צ.
בשנת 2016 זומן פשקו לסגל הפולני ליורו 2016. פשקו ערך שלוש הופעות בטורניר זה, בכולן נכנס כמחליף לדקות ספורות.
פולין הודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת פורטוגל, במשחק בו פשקו לא נטל חלק.
בשנת 2018 זומן פשקו לסגל הפולני למונדיאל 2018. פשקו ופולין הודחו כבר בשלב הבתים.
הופעתו היחידה של פשקו במונדיאל זה הייתה בניצחון 1-0 על נבחרת יפן, במחזור האחרון בשלב הבתים, במשחק בו לפולין כבר לא היה כל סיכוי לעלות סיבוב.
פשקו נכנס כמחליף בדקה ה-79 של המשחק.
אליפות ליגת העל הפולנית: 2009/10
סלבוכרוס (שם מדעי: Celebochoerus) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת החזיריים שהיה דומה במראהו לבבירוסה המודרנית.
הוא חי בין המיוקן לפליסטוקן לפני 2.588-9.781 מיליון שנה.
המאובנים של חזיר זה התגלו לראשונה ב-1848 באי סולאווסי (שהיה קרוי אז סלבס בפי האירופאים, ומכאן השם המדעי) שבאינדונזיה וכן בלוזון שבהפיליפינים.
זה היה חזיר גדול בעל חטים גדולות וארוכות באורך 90 סנטימטרים ואשר הזכירו חטי ממותה (אלא שנעו מהלסת בשיפוע כלפי מעלה), אך היה בעל רגליים קצרות יחסית.
למרות הדמיון בינו לבבירוסה המודרנית הוא אינו נחשב קרוב ולמעשה לא קרוב לאף חזיר מודרני.
זה היה חזיר גדול שהגיע לגובה מטר בכתפיו ולמשקל של 200–300 קילוגרם בממוצע.
גודלו נבע כנראה מענקיות איים, בה עקב חוסר טורפים ותחרות המין היה יכול לגדול לממדים גדולים.
ייתכן שמין זה נדחק עם הצלחתם של מכפילי פרסה מוצלחים ממנו ואף מהבבירוסה המודרנית וסוגי חזירים רגילים.
סלבה מוסקבה הוא מועדון רוגבי רוסי ממוסקבה, המשתתף בליגת הרוגבי המקצוענית, ליגת הרוגבי הבכירה ברוסיה.
המועדון נחשב לאחד החזקים במדינה אם כי נאבק להתמודד מול יריבתה העירונית: VVA Monino.
בעונת 2021 העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי ברוגבי.
סלבוטיץ' (באוקראינית: Славу́тич) היא עיר בצפון אוקראינה סמוך לגבול אוקראינה–בלארוס.
העיר חדשה יחסית, היא נבנתה כדי לשכן את אנשי תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל ובני משפחותיהם שפונו מפריפיאט לאחר האסון שהתרחש בכור הגרעיני ב-1986.
העיר ממוקמת מבחינה גאוגרפית בתחומי מחוז צ'רניהיב, אבל כפופה מנהלית למחוז קייב והיא חלק ממחוז המשנה וישהורוד .
שם העיר הוא שמו הסלאבי הקדום, מתקופת ממלכת רוס הקייבית, של נהר הדנייפר.
(באוקראינית: Слава Україні; מילולית: "תהילה לאוקראינה!", במשמעות קרובה ל"תחי אוקראינה!") הוא ביטוי לאומי אוקראיני הידוע כסמל למאבק לעצמאות ובהמשך לריבונות אוקראינית, ומ-2018 הוא גם הברכה הרשמית בעת הצדעה בצבא אוקראינה.
נהוג לענות על ברכה זו בברכת "הֶרוֹיָם סְלָבָה!" (באוקראינית: Героям слава!; בעברית: לגיבורים תהילה!).
במהלך התפרקות ברית המועצות ב-1991 וב-1992 חזר "סלבה אוקראיני" לשימוש נפוץ בקרב המאבק האוקראיני לעצמאות, והשימוש בו המשיך במהלך הפגנות האופוזיציה האוקראינית ב-2013 וב-2014 (כחלק מהסכסוך האוקראיני-רוסי) ושוב במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
השימוש הראשון בברכה "סלבה אוקראיני!" מיוחס לתקופתו של טאראס שבצ'נקו בשירו מ-1860 "לאוסנוביאננקו" (До Основ'яненка):
הביטוי הופיע פעם נוספת ב-1877 במחזה של פול דרולד הצרפתי שעלילתו מתרחשת בעת מרד חמלניצקי, דבר המצביע על אפשרות כי הברכה הייתה מוכרת עוד הרבה קודם, ב.
השימוש הראשון בברכה "סלבה אוקראיני!" ובתשובה "תהילה בכל רחבי העולם!" (באוקראינית: !По всій землі слава) מיוחס לקהילת הסטודנטים בחרקיב בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
ב-27 בפברואר 2022, שלושה ימים לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, יצא השיר "סלבה אוקראיני!" (במקור: Слава Україні!) של מרקוס פאוז, שמתבוסס על הביטוי, כסמל להזדהות ולהתנגדות האוקראינית במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, בעוד הלחן מבוסס באופן רופף על המנון אוקראינה.
סלבדור בייסטה ויאלצ'ו (בספרדית: Salvador Ballesta Vialcho; נולד ב-22 במאי 1975), שנודע בקיצור כסלבה, הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ספרדי המכהן כמאמן אסטפונה מהסגונדה דיויסיון RFEF, הליגה הרביעית במבנה ליגות הכדורגל בספרד.
בייסטה שיחק בעמדת החלוץ ונודע ככובש שערים מוכשר.
הוא שיחק בשבע קבוצות ב-11 עונות בלה ליגה והיה מזוהה בעיקר עם סביליה, אתלטיקו מדריד, ולנסיה ומאלגה.
בעונת זכה בפרס הפיצ'יצ'י למלך השערים של הלה ליגה.
סלבה נולד בסרגוסה והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סביליה.
ב-1994 הופיע לראשונה בבוגרים במדי קבוצת המילואים של המועדון, סביליה אתלטיקו, וב-10 בדצמבר 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במדי סביליה.
באותה עונה הוא הושאל לאסיחה מליגת המשנה.
ב-15 בספטמבר 1996 כבש את שער הבכורה שלו בבוגרים כשהבקיע צמד בניצחון 2–0 על טנריפה.
בסיום עונת ירדה הקבוצה לליגה השנייה, אך הוא המשיך לשחק במדיה עונה נוספת.
ב-1998 עבר סלבה לראסינג סנטנדר, ובעונת זכה בפרס הפיצ'יצ'י למלך השערים של הלה ליגה לאחר שכבש 27 שערים ב-36 משחקים.
בסיום העונה עבר לאתלטיקו מדריד בליגת המשנה ושוב היה מלך השערים עם 21 שערים, אך לא הצליח לעזור לה לחזור לליגה הראשונה.
ב-2001 עבר סלבה לוולנסיה ועם חמישה שערים ובישול סייע לה לזכות בעונת באליפות הליגה לראשונה מזה 31 שנים.
בעונה הבאה שיחק במדי הקבוצה ארבע פעמים בלבד בכל המסגרות, ובינואר הושאל לבולטון וונדררס וסייע לה להישאר בפרמייר ליג ב-.
בעונת הושאל למאלגה, במדיה כבש 18 שערים כולל שלושער בניצחון 5–1 על ברצלונה ב-3 בדצמבר 2003, ובעונת הושאל לאתלטיקו מדריד.
בקיץ 2005 חתם במאלגה ושיחק במדיה ארבע עונות בליגה הראשונה והשנייה, כולל תקופת השאלה קצרה ללבאנטה ב-, בה בהופעת הבכורה כבש שער ניצחון ב-1–0 על ריאל מדריד.
בעונת 2007/08 עזר למאלגה לעלות בחזרה מליגת המשנה לליגה הבכירה עם שבעה שערים, ובעונת , על אף שהתאושש מפציעות חוזרות ונשנות, הצליח לתרום לקבוצה בעיקר מהספסל.
ב-8 בפברואר 2009 כבש צמד ועזר לקבוצתו לבצע מהפך מ-0–2 לניצחון 3–2 מול אלמריה, וב-15 במרץ כבש צמד נוסף בתיקו 2–2 מול קבוצת נעוריו סביליה.
בסיום העונה, עם תום חוזהו, הוא שוחרר וחתם באלבסטה בלומפיה מליגת המשנה.
הוא שיחק 23 משחקים במדי הקבוצה, ברובם עלה כמחליף, וכבש חמישה שערים.
בסיום העונה לא הוצע לו חוזה חדש והוא פרש.
במדי נבחרת זכה סלבה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1998.
הוא שיחק ארבעה משחקים במדי נבחרת ספרד הבוגרת, הראשון שבהם משחק ידידות מול ב-26 בינואר 2000 בו החליף את איסמאל אורסאיס בדקה ה-70 של הניצחון 3–0.
זמן קצר לאחר פרישתו מונה סלבה למאמן במחלקת הנוער של מאלגה, לצד חברו לקבוצה לשעבר פרנססק ארנאו.
ב-11 ביולי 2013 מונה למאמן אתלטיקו מאלגניו, קבוצת המילואים של המועדון מהליגה הרביעית, ושימש בתפקיד זה במשך שנתיים.
סלבה המשיך לאמן בליגות הנמוכות כשאימן את ריאל חאאן, מוסטולס, אלחסירס, UCAM מורסיה וסן פרננדו.
נכון ל-2024 הוא מאמן את אסטפונה מהסגונדה דיויסיון RFEF.
סלבה היה ידוע לשמצה באישיותו הבוטה ובדעותיו הפוליטיות שנחשבו ימניות קיצוניות.
הוא הגדיר את עצמו לאומן, הציג את דגל ספרד על נעליו והיה מעורב באירועים רבים מול קבוצות שאוהדיהן מזוהים עם תמיכה בתנועות עצמאות בדלניות.
כשהורחק במדי מאלגה נגד אוססונה, שאוהדיה תומכים בעצמאות חבל הבסקים, צעק לעברם "¡Que viva España, hijos de puta!" ("תחי ספרד, בני זונות!").
אוהדי ריאל סוסיאדד הבסקית הציגו כרזה עם הכיתוב "Salva, muérete" ("סלבה, תמות") כששיחק באצטדיון אנואטה שלהם, ועל בלם ברצלונה אולגר פרסאס, שמאלן מוצהר ותומך בולט בעצמאות קטלוניה, אמר שיש לו יותר כבוד ל"צואת של כלב" מאשר כלפיו.
אליל הכדורגל של סלבה היה הוגו סאנצ'ס מריאל מדריד, אך גיבוריו האחרים כללו את טייס הקרב הפרנקואיסט חואקין גרסיה מוראטו, טייס הלופטוואפה הנס אולריך רודל ואנטוניו טחרו, מנהיג ניסיון ההפיכה הצבאי הימני ב-1981.
סלבה, שגדל במשפחה עם רקע צבאי, נודע גם כמיליטריסט.
הוא הצהיר שישרת במלחמת עיראק אם יגויס על ידי ראש הממשלה חוסה מריה אסנאר, והיה פטרון בית הספר למסוקי קרב בעיר הולדתו סרגוסה.
בפברואר 2013 טען כי לא מונה לעוזר מאמן בסלטה ויגו בשל דעותיו הפוליטיות.
סאלוור הארדין הוא דמות בדיונית בסדרת ספרי המדע הבדיוני "המוסד" (Foundation) מאת אייזק אסימוב.
הארדין היה ראש העירייה הראשון של "טרמינוס", העיר הראשית של המוסד, ופעל כ-50 שנה לאחר מותו של הארי סלדון.
בתקופה שבה פעל הארדין, "המוסד" היה עדיין צעיר וחלש.
מטרתו המוצהרת הייתה להכין את "אנציקלופדיה גלאקטיקה", מאגר ידע מקיף שינציח את הישגי האנושות.
שליטי המוסד באותה תקופה היו מדענים, שהתמקדו בעבודה מדעית אך הזניחו את הפוליטיקה, מה שהותיר את טרמינוס פגיעה לאיומים חיצוניים מצד ארבע ממלכות שכנות.
הארדין זיהה את הסכנה, ויזם מהפכה שקטה: הוא יצר "דת מדעית", שבה טכנולוגיה מתקדמת הוצגה כמערכת אמונות דתית עבור תושבי הממלכות.
כך הצליח להבטיח את שליטתו של המוסד ולהרתיע תוקפנות מצד מדינות אחרות.
במהלך שלטונו, הארדין הדיח את האליטה המדעית, והפך לשליט הפוליטי הראשון של טרמינוס.
הוא כונן מדיניות של "איזון כוחות", והיה אחראי לקביעת התפיסה שהמוסד חייב להשתמש באמצעים פוליטיים וטכנולוגיים כדי לשרוד ולהתפשט.
פועלו של הארדין נחשב לאירוע מרכזי בשלבים הראשונים של תוכניתו של הארי סלדון.
הוא היה הראשון להוביל את המוסד משלב של חולשה לחוזק פוליטי, והניח את היסודות להתרחבותו בגלקסיה.
סלבומיר זובז'יצקי (בפולנית: Sławomir Zubrzycki; נולד ב-12 באוקטובר 1963 בקרקוב) הוא נגן ויולה אורגניסטה, פסנתרן ומלחין פולני.
בשנת 1988 סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה של קרקוב, שם למד נגינה בפסנתר בכיתתו של פרופ' תדיאוש ז'מוז'ינסקי.
הוא השתתף בכיתות אמן בפרשנות מוזיקלית בהדרכתם של ויקטור מירז'אנוב, ולודז'ימייז' אובידוביץ', מייקל לוין, ג'רום לבנטל ויוהאן זונלייטנר.
בשנים 1990–1991 היה זוכה מלגת פולברייט, ובמסגרתה למד נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון שבארצות הברית, בהדרכת ג'ניס ובר.
כסולן, הוא הופיע עם תזמורות רבות בארצות הברית, גרמניה, אוסטריה ואוקראינה, כולל עם תזמורת הרדיו הלאומית של פולין, התזמורת הפילהרמונית של קרקוב, קאפלה קרקוביאנסוס והתזמורת הקאמרית של טורון.
הוא גם חבר ב"רביעיית אולגה שווייגר".
בשנת 1987, זכה בפרס בפסטיבל הפסנתר הפולני בסלופסק.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, זובז'יצקי שיתף פעולה עם הטלוויזיה הפולנית.
בשנת 1995, הוא הנחה סדרת הרצאות על כלי נגינה בערוץ הראשון של הטלוויזיה הפולנית.
בין השנים 1997–1999, היה אחראי על הלחנת המוזיקה לגרסה הפולנית של התוכנית "רחוב סומסום".
בשנת 2006, בשיתוף עם אנדז'יי זריצקי, הוא עשה עיבוד ל"סוויטה קרקובית" - סדרת יצירות שנושאה קשור לקרקוב, בהשראת מוזיקה פופולרית ותיאטרונית, במיוחד זו המקושרת למועדון "פיבניצה פוד בראנאמי" בקרקוב.
יצירות אלה יצאו בשנת 2008 תחת הוצאת Zaszafie.pl באלבום בשם "La Boheme Suita Krakowska", שהשקתו נערכה ב-19 באוקטובר 2008 בתיאטרון ע"ש יוליוס סלובצקי בקרקוב.
בנוסף לפעילותו כמלחין וכפסנתרן, סלבומיר זובז'יצקי עוסק גם בשחזור כלי נגינה עתיקים.
בשנת 1994 הוא בנה העתק של קלאוויקורד שיצר יוהאן סילברמן בשנת 1775.
בין השנים 2009 ל-2012, על בסיס ציור בן 500 שנה מאת לאונרדו דה וינצ'י, שיחזר זובז'יצקי את כלי המיתר והקשתות ויולה אורגניסטה.
כלי זה מאפשר להפיק צלילים של כלי קשת באמצעות לחיצה על קלידים (בדומה לפסנתר).
כדי לממש את הפרויקט, הוא השקיע למעלה מ-5,000 שעות עבודה וכמעט 10,000 דולר במשך שלוש שנים.
ההישג של בונה הכלים זכה בתחילה להתעלמות מוחלטת מצד התקשורת הפולנית, ורק העיתון "יוניברסל ויקלי" פרסם עליו ידיעה.
לעומת זאת, הנושא עורר עניין רב בתקשורת העולמית.
שורה של מאמרים פורסמו בעיתונים זרים כמו "לה פיגארו", "הפינגטון פוסט", "דיילי טלגרף" ו"דיילי מייל".
סרטון שהציג את הכלי צבר למעלה משני מיליון צפיות באינטרנט.
זובז'יצקי קיבל הצעות רבות להופעות, והזמרת האיסלנדית ביורק אף הציעה לו שיתוף פעולה.
רק בעקבות הפרסום העולמי החלו גם עיתונים פולניים להתעניין בנושא.
ההצגה הפומבית הראשונה של הכלי נערכה ב-18 באוקטובר 2013 באולם פלוריאנקה, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי החמישי לפסנתר בעיר המלכותית קרקוב.
ההצגה השנייה התקיימה ב-21 בנובמבר באותה שנה, בפסטיבל קונרד בקרקוב.
סלבטורה 'טוטו' סקילאצ'י (באיטלקית: Salvatore Schillaci; 1 בדצמבר 1964 – 18 בספטמבר 2024) היה כדורגלן איטלקי.
סקילאצ'י זכה בכדור הזהב ובנעל הזהב של מונדיאל 1990 לאחר שכבש בטורניר שישה שערים ונבחר למצטיין המונדיאל.
אלו היו השערים היחידים שכבש לזכות נבחרת איטליה, למעט שער נוסף.
הוא פרש מהנבחרת כשלזכותו שבעה שערים בשש עשרה הופעות.
הופעתו הראשונה בנבחרת הייתה ב-31 במרץ 1990 במשחק הניצחון של איטליה 0–1 מול נבחרת שווייץ בכדורגל.
סקילאצ'י שיחק בקבוצות מסינה, יובנטוס ואינטר מילאנו ובליגה היפנית לפני שפרש ב-1999.
נפטר ב-18 בספטמבר 2024 לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן.
מועדון הספורט סלביה פראג (בצ'כית: SK Slavia Praha) הוא מועדון כדורגל צ'כי מן הבירה פראג.
ידוע בשמו המקוצר "סלביה פראג".
מרכזו ההיסטורי הוא שכונת ורשוביצה שממוקמת ברובע העשירי של פראג.
קבוצת הכדורגל של המועדון משחקת בחולצה ייחודית חצייה השמאלי אדום והימני לבן.
נוסד בשנת 1892 וזכה מספר פעמים באליפות וגביע לאומיים.
בשנת 1996 העפיל המועדון לחצי-גמר גביע אופ"א.
בשנת 2007 הגיע המועדון להישג שיא - העפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בשנת 2009 ובשנת 2017 המועדון הגיע לשלב הבתים של הליגה האירופית יחד עם מכבי תל אביב, אסטנה ווויאריאל.
אצטדיונו הביתי של המועדון הוא "עדן" שמכיל 21,000 מקומות ישיבה.
ב-2018 שונה שמו ל"אצטדיון סינובו", על שם מחזיקת המניות העיקרית בקבוצה.
בשנת 2018 המועדון החתים את אונדז'יי קולאז' לתקופה של 4 שנים תמורת מיליון יורו שהפך אותו לשוער היקר בהיסטוריית הליגה הצ'כית.
היריבות העירונית עם ספרטה פראג היא שם דבר בכדורגל הצ'כי .
יריבות זאת צברה תאוצה במהלך שנות המשטר הקומוניסטי, אז מועדון ספרטה נתפס כמייצג את השלטון ואילו אוהדי סלביה נתפסו כצ'כיים האמיתיים.
במדי המועדון הוותיק כיכבו שחקנים מפורסמים רבים ובהם ולדימיר שמיצר, פטריק ברגר, קארל פובורסקי, יוזף ביקאן ודני מיגל אלבס.
סלביאנוס (Salvianus; 400 לערך – 470 לערך) היה כותב נוצרי במאה החמישית בגאליה הרומית.
סלביאנוס נולד בין שנת 400 ו-405 בקלן, והתחנך בטרבס, ככל הנראה כנוצרי.
הוא עסק בלימודי חוק ומשפחתו הייתה כנראה בעלת מוצא אציל.
הוא היה נוצרי כאשר נשא את פלדיה, בת להורים פגנים, שהתנגדותם לקשר הובילה אותו לשכנע את אשתו לפרוש עמו למנזר הונרטוס הקדוש באי לרה המרוחק.
במשך שבע שנים לא היה כל קשר בין ענפי המשפחה אך כאשר הפך אבי אשתו, היפטיוס, לנוצרי, כתב אליו סלביאנוס מכתב מרגש בשמו, בשם אשתו ובשם בתם הקטנה אוספיקיולה.
נטען כי בעקבות המכתב ויתר אבי פלדיה על כל רכושו והפך לנזיר.
במנזר בלרה הכיר סלביאנוס את הונורטוס (מת 429, הילריוס מארל (מת 449) ואוכריוס מליון (מת 449).
הוא הפך לידידו של הראשון וכתב את סיפור חייו.
הוא שימש חונך לשני בניו של הונוריוס יחד עם ונסן הקדוש מלרין.
מאחר שהוא ירש את הונורטוס והילריוס בתפקידם, הדבר אירע לא הרבה אחרי 426 או 427. על-פי העדויות, הפך סלביאנוס לפני שנת 430 לכומר ולאחר מכן עבר למרסיי וחי שם כנזיר.
מכתביו של סלביאנוס שרדו שתי מסות: "על מצב הממשל" (De praesenti judicio; או "על הנהגת האל", De gubernatione Dei) ו"על הדת" (Ad ecclesiam), וסדרה של תשעה מכתבים.
סלביאנוס עוסק בבעיה שטרדה גם את אוגוסטינוס ואורוסיוס, היינו, מדוע נפלו כל הפגעים והאסונות על האימפריה.
האם ייתכן כי הדבר אירע, כדבר הפגנים, בגלל נטישת האלים הישנים?
או, כפי שטוענת התורה הפגנית-למחצה של חלק מהנוצרים שהאל אינו שולט תמיד בעולם אותו יצר?
סלביאנוס מתעלם מן הראשונה ועונה לשנייה באמצעות הוכחה לנוכחותו ושליטתו המתמידים של האל.
בספר השלישי, הוא טוען כי סבלו של העולם הרומי נובע מזניחת מצוות האל והחטאים הרבים של כל מעמד בחברה.
לא רק העבדים הם גנבים, נמלטים, שתיינים וזללנים—העשירים גרועים מהם.
קשי לבם וחמדנותם הם הגורמים לעניים להצטרף לבגאודאי ולהמלט למחסה הפולשים הברברים.
בכל מקום נערמים המיסים על הנצרכים ואילו העשירים, הנהנים מהכנסות המיסים, נמלטים בלא פגע.
הערים הגדולות הפכו לחזיונות קרקס ותיאטרון, ועדיין קיים פולחן האלים הישנים מינרווה, מרס ונפטון.
סלביאנוס טוען כאן כי נפילתם של הרומים באה בגלל חטאיהם הללו והמכה המונחתת עליהם באה מידי הברברים, שאף שאינם תמיד נוצרים ובחלק מהמקרים אריאנים, עדיין הם ניחנים בצניעות ובחסד.
גישה זו מציבה את סלביאנוס בשורה אחת עם שורה ארוכה של כותבים, החל ב"גרמניה" של טקיטוס, המנגידה בין הפראים בעלי הלב הטהור (הגרמאנים) ואנשי העיר המנוונים ושטופי היצרים (הרומים).
עבודתו השנייה "על הדת" עוסקת, כפי שניתן ללמוד משמה הנפוץ "נגד החמדנות" (contra avaritiam) בהטפה נגד רכוש וחיי העולם הזה.
לפי סלבניאוס, צריך אדם לנהוג התכחשות עצמית מוחלטת ולהעניק את כל רכושו עלי-אדמות לכנסייה.
סלביאנוס מרחיק לכת עד כדי כך שהוא ממליץ להורים שלא להוריש את רכושם לבניהם, משום שעדיף לילדים לסבול חסר בעולם הזה משיידונו ההורים לגיהנום בעולם הבא.
סלבקוב או ברנא (בצ'כית: Slavkov u Brna, בגרמנית: Austerlitz, קרי אוסטרליץ) - עיירה הנמצאת מזרחית לברנו במחוז דרום מוראביה שבצ'כיה.
בעיירה מתגוררים כ-7,000 תושבים, והיא ידועה משום שקרב אוסטרליץ נערך כמה קילומטרים מערבית לה.
בראשית המאה ה-13 בנה המסדר הטבטוני מנזר במקום בו נמצא כיום ארמון אוסטרליץ.
המנזר מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1237.
השם הגרמני "אוסטרליץ" מקורו כנראה בתעתיק שגוי של המילה הצ'כית Novosedlice שמשמעה "בסיס חדש".
לאחר ביטול המסדר הפך המנזר לאחוזה של אציל מקומי.
בשנת 1509 רכשה משפחת האצולה קאוניץ (Kaunitz) שליטה באזור ושלטה עליו במשך כ-400 שנה.
ארמון אוסטרליץ בן 115 החדרים והגנים הצרפתיים תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי דומניקו מארטינלי (Domenico Martinelli).
בארמון זה נחתם הסכם הפסקת אש בין אוסטריה וצרפת לאחר קרב אוסטרליץ, ב-4 בדצמבר 1805.
כנסיית התחייה של אדוננו שנבנתה בסגנון קלאסי בין השנים 1786–1789 על ידי האדריכל הוינאי יוהאן פרדינד הטזנדורף וון הוהנברג.
כנסיית סנט אורבנוס שנבנתה בשנת 1712, ניזוקה בקרב אוסטרליץ ונבנתה מחדש בין 1858 - 1861.
המוזיאון היהודי - שרידי בית הכנסת שנבנה בשנת 1858 והמהווה שריד יחידי לגטו העיירה.
בסמוך לו נמצא בית קברות יהודי.
קרב אוסטרליץ נערך מספר קילומטרים מערבית לעיירה.
במקום בו עמדה מפקדתו של נפוליון ניצב עמוד גרניט, וכן במקום מספר קברי אחים של חייליו.
אנדרטת השלום (Mohyla míru) הניצבת על גבעת פרצה תוכננה על ידי יוזף פאנטה בין 1910–1912 ונבנתה לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1923. גובה האנדרטה 26 מטרים ובה ארבעה פסלים המייצגים את צרפת, אוסטריה, רוסיה ומוראביה.
במקום "הכרמים הישנים" (Staré vinohrady) בו נערכו חלק מהקרבות בין החיילים הצרפתיים לרוסיים נמצאת כיום אנדרטת שלושת הקיסרים.
שם העיירה והניצחון הצרפתי מונצחים בתחנת הרכבת גאר ד'אוסטרליץ שבפריז ורציף אוסטרליץ על גדת נהר הסן.
סלג'וק (בטורקית: Selçuk; בערבית: سلجوق) היה אבי המשפחה הסלג'וקית, שהצליחה להשתלט במאה ה-11 על כל שטחי ההשפעה של האימפריה העבאסית והייתה כוח משמעותי בעולם האסלאם עד לעלייתה של האימפריה המונגולית במאה ה-13.
בשנת 1071 לאחר ניצחונם במלחמה מול הביזנטים המשיכו במסע הכיבוש וכבשו את ארץ ישראל וירושלים.
שם אסרו על נוצרים להתקרב למקומות הקדושים.
הסלג'וקים היו כוח במזרח התיכון עד לפלישה המונגולית במאה ה-13. סולטנות רום, שישבו באסיה הקטנה המשיכו להיות כוח מקומי עד למאה ה-14.
מקורם של הסלג'וקים מענף הקיניק של הטורקיים האוע'וזיים, אשר במאה ה-8 חיו בפריפריה של העולם המוסלמי, מצפון לים הכספי ולים ארל במדינה של אוגוז יאבגו, בשטחי קזחסטן של היום.
במהלך המאה ה-10, אוגוז (Oghuz) בא במגע הדוק עם ערים מוסלמיות.
כאשר סלג'וק, מנהיג החמולה הסלג'וקית, הסתכסך עם יבגו, המנהיג העליון של ה אוגוז (Oghuz), הוא התנתק מחלק הארי של הטורקים אוג'וזים והקים מחנה בגדה המערבית של הנהר סיר-דריא התחתי.
הסלג'וקים היגרו לחווארזם, ליד העיר ג'נד, שם התאסלמו בשנת 985. חווארזם, בניהולם של בני מאמון, הייתה בשליטה נומינלית של האימפריה הסמאנית.עד שנת 999 נפלו הסמאניד לידי השושלת קארא-ח'אן בטרנס-אוקסאניה, אך שליטי ע'זנה כבשו את האדמות שמדרום לאוקסוס.
הסלג'וקים הפכו מעורבים, לאחר שתמכו באמיר הסמניד האחרון נגד הקארה-ח'אניד, במאבק הכוחות הזה באזור לפני שהקימו בסיס עצמאי משלהם.
השושלת הסֵלג'וּקית הייתה משפחה ממוצא טורקי, שהשתלטה על מרבית עולם האסלאם והרחיבה את גבולותיה.
סלג'וק עזב את אביו ועבר להתיישב בעיר ג'אנד, עיר שוק, הממוקמת בגבול בין הערבה האסייתית לבין מרכז אסיה המוסלמית.
מאחר שמיכאיל מת בגיל צעיר ומכיוון שמוסא היה בעל כוח מועט המנהיגים המקובלים של המשפחה הסלג'וקית היו אישראיל (שנודע גם בשם הטורקי ארסלאן, שמשמעו אריה), ושני בניו של מיכאיל, צ'אע'רי וטוע'ריל.
אישראיל נשלח על ידי אביו לסייע לסאמאנים, שנמצאו באותה תקופה תחת האיום המתגבר של הקראח'אנים, והתיישב באזור הטרנס-אוקסאניה ליד בוכרה.
אחייניו, צ'אע'רי וטוע'ריל, שגורשו מג'אנד על ידי היאבגו אלי, השליט של קונפדרציית האוע'וז, נפרדו מאישראיל והצטרפו לאחד מהשליטים הקראח'אנים, שישב צפונה ממנו.
ב-1025, התאריך הראשון הידוע בבטחה בהיסטוריה הסלג'וקית, הצטרפו שני ענפי המשפחה לשירותו של אלי-תג'ין, הקראח'אן של בוכרה.
אלי-תג'ין הובס בידי מחמוד מע'זנה וכתוצאה מתבוסה זו עבר אישראיל לשרת את השליט הע'זנווי.
מחמוד מע'זנה העביר את אישראיל לח'וראסאן, רחוק מהשפעתו של אלי-תג'ין, שם יכול היה לסמוך על שירותיו.
צ'אע'רי וטוע'ריל תפסו מקלט בח'ווארזם, שנשלטה בידי ואסאל אוטונומי של מחמוד.