tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא התכוונה לבקר ברמות (המזות) של ההופי שם התכוון אקין להקים מושבת אמנים למשך מספר חודשים בסיור במערב ארצות הברית.
כשירדה מהרכבת הבינה שהיא האמנית הבודדה.
פרט לתקופות קצרות בקנדה וקליפורניה (1909), בין השנים 1905 עד 1912 התגוררה קורי בקרב שבט ההופי באורייבי ובוולי.
באורייבי היא גרה בחלל שהושכר לה על ידי ידיד מהשבט.
לחלל מגוריה הייתה גישה רק דרך מדרגות אבן וסולמות.
היא הייתה בין הנשים היחידות שהוכנסו לחיים הסודיים והמנהגים של ההופי.
קורי למדה את שפת ההופי ואת הכתב והדקדוק.
כשהיא הייתה שם, היא ציירה את הנוף ואת אנשי ההופי.
היא גם צילמה כ-600 צילומים, ותיעדה כמעט את כל היבטי חייהם החברתיים והקדושים.
היא צילמה פורטרטים, צילומי טקסים ותמונות של אנשים "המרמזים על מערכת יחסים חמה וספונטנית".
תמונותיה מתארות את אורח החיים המסורתי של ההופי בנקודת הזמן, לפני שהסתגלו לאמריקה הלבנה המודרנית.
קורי עזבה את שבט ההופי בשנת 1912 והשקפותיה על החיים השתנו כתוצאה ממערכות היחסים שלה עמם, וכלל התנערות מהצרכנות המודרנית.
לפיכך - נכונותה להסתפק בשאריות, ולמחזר.
ההתעלמות שלה מרכוש חומרי, הנטייה שלה לסחר חליפין ולא לקניה והצריכה המוגבלת שלה.
כולם מרמזים מדוע אורח החיים ההופי משך אותה ואת מה שלמדה משנותיה במחוזם."
היא לא הייתה הראשונה שצילמה את ההופי.
עם זאת, בגלל האינטימיות שלה עם אנשי השבט ותרבותם, היא הצליחה לתפוס מבט אישי יותר מאשר צלמים קודמים.
היא לא מכרה את תצלומיה, אך הייתה משתמשת בהם כאיורים עבור המאמרים שלה, כמו "החיים בהופילנד - נשות ההופי", שפורסם במגזין בשנת 1909.
באותה שנה קיבלה ציון לשבח לכבוד ציור שהוצג בתערוכת אלסקה-יוקון-פסיפיק בסיאטל.
בשנת 1915 קנה מוסד סמית'סוניאן 25 מהציורים שקורי עשתה במהלך התקופה שחיה עם ההופי.
היא עברה לפרסקוט, אריזונה בשנת 1913 והתגוררה בבית אבן שנבנה ורוהט על ידי אנשי ההופי.
קורי הציגה ציור, "מדבר אריזונה" בתערוכת הארמורי של שנת 1913 שנמכר ב 150 $, וקיבל ביקורת מכובדת בתערוכה.
בגלל השתתפותה ברודיאו בפרסקוט, עזרה קורי לקבוצה של גברים מקומיים עם מידע על טקסי הופי, שהם ביצעו ונקראו "סמוקי".
כאשר קבוצת הסמוקי גדלה מספיק כדי להזדקק למתקן קבע ולמוזיאון, סייעה קורי בתכנון ובקישוט הבניינים.
היא ציירה גם את ציוריה הגדולים ביותר לתצוגה במוזיאון הסמוקי, שם הם עדיין תלויים.
היא התפרסמה בפרסקוט כאישה תמהונית, בגלל כוונתה הכנה להימנע מחיים בזבזניים.
חברי הכנסייה העמיתים הציעו לתרום לה בגדים, במקום הקרועים שהסתובבה איתם.
היא הייתה חסכנית, אך השכירה שני בתים שהיו בבעלותה.
היא אספה מי גשם והשתמשה בהם כדי לפתח צילומים.
במקום למכור את ציוריה, היא החליפה אותם.
היא תוארה כמי שיש לה "פנים פשוטות, שיער משוך לאחור, הליכה נחושה, לבושה בשחור עם מקל, כאילו כל טיול במרכז העיר נועד להתעמת עם ראש העיר."
ציוריה הם באוספי המוזיאון האמריקני לאמנות סמיתסוניאן, מוזיאון שרלוט הול, ומוזיאון הסמוקי לאמנות ותרבות אינדיאנית בפרסקוט.
היא נפטרה בפרסקוט ב־12 ביוני 1958 בבית החלוצים של אריזונה ונקברה בבית העלמין של החלוצים ליד חברתה שארלוט הול.
התשלילים לצילומים שצילמה קורי בין 1905 ל -1912 נמצאו בשנות השמונים בארגז קרטון יחד עם חומרים אחרים שנתרמו למוזיאון סמוקי.
כשהוא לא ידע כיצד לשמר את התשלילים, המוזיאון העביר אותם למוזיאון בצפון אריזונה, שהיה מצויד טוב יותר לתחזק ולשמר את התמונות.
מארק גאייד, מנהל הצילום במוזיאון, מארני גאד וברטון רייט יצרו את הספר צילומי הופי: "קייט קורי: 1905-1912" על בסיס כמה מהתמונות שנמצאו, חלקן סצנות טקסיות.
בגלל הדאגה של ההופי לזכויות על רכושם התרבותי, תמונות רבות לא פורסמו על ידי המוזיאון וזמינות בקובץ מוגבל לצפייה על ידי חוקרים.
במוזיאון סמוקי בפרסקוט, אריזונה מוצג האוסף הגדול ביותר של יצירות אמנות של קורי.
קייט גייגו היא פוליטיקאית יהודית-אמריקאית, חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כראש עיריית פיניקס.
גייגו (במקור וידלנד) נולדה למשפחה יהודית באלבקרקי שבניו מקסיקו.
היא סיימה תואר ראשון בלימודי איכות הסביבה באוניברסיטת הרווארד ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה.
היא עבדה בתחום פיתוח כלכלי-סביבתי בחברת תשתיות באריזונה.
בנובמבר 2013 נבחרה למועצת עיריית פיניקס וב-2017 נבחרה לתקופת כהונה נוספת.
היא כיהנה כסגנית ראש העיר.
בעקבות התפטרותו של ראש העיר גרג סטנטון שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית התמודדה גלגו בבחירות המיוחדות שנערכו בנובמבר 2018, היא עלתה לסיבוב השני שהתקיים במרץ 2019 וניצחה.
גייגו נישאה ב-2010 לרובן גייגו המכהן מ-2015 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
הם התגרשו ב-2016 ולהם ילד אחד.
קתרין גרינאווי הייתה אמנית וסופרת ויקטוריאנית אנגלית, הידועה באיורי ספרי ילדים.
היא קיבלה את השכלתה בעיצוב גרפי ואמנות בין השנים 1858 - 1871 מבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון ובית הספר המלכותי לאמנות, ובית הספר Slade לאמנות.
היא החלה את הקריירה שלה בעיצוב כרטיסי חג המולד וולנטיין.
קייט גרינאווי נולדה בהוקסטון, לונדון, השנייה מבין ארבעה ילדים, למשפחה ממעמד הפועלים.
אמה, אליזבת', הייתה תופרת שמלות ואביה, ג'ון, חרט שוויתר על עבודה קבועה במשרד חריטה והפך לעצמאי.
כשגרינאווי הייתה צעירה מאוד, הוא קיבל עבודה לספק את האיורים החקוקים למהדורה חדשה של כתבי הפיקוויק של צ'ארלס דיקנס, ושלח את משפחתו הצעירה לקרובי משפחה בכפר כדי לתת לעצמו מרחב להפיק את התחריטים.
הזיכרונות המוקדמים של קייט הם של הכפר רולסטון, נוטינגהאשייר, שהשפיעו עליה מאוד.
מקום שאליו חזרה לעיתים קרובות בילדותה.
חוקרת ספרות הילדים המפרי קרפנטר מסבירה שהתקופה הזאת הייתה לגרינאווי "מכריעה ...
היא חשה שזה הבית האמיתי שלה, מקום שתמיד תוכל לדמיין אותו מחדש".
לאחר שחזרה לרחובות לונדון הקודרים הפך רולסטון למקום מפלט במוחה והיא התמידה ליפות אותו".
המו"ל שהזמין את עבודתו של ג'ון גרינאווי פשט את הרגל והותיר את המשפחה ללא הכנסה.
כשחזרה אליזבת גרינאווי מרולסטון עם הילדים, המשפחה עברה לאיזלינגטון, שם פתחה חנות לבגדי ילדים, שמשכה אליה לקוחות אמידים.
המשפחה התגוררה בדירה שמעל לחנות, וקייט הצעירה בילתה שעות רבות בגן החצר הסגורה, וכתבה באוטוביוגרפיה הבלתי גמורה שלה שהמקום היה צבעוני ועם צל עמוק."
ג'ון גרינאווי דאג לאמו ולשתי אחיותיו וכן למשפחתו שלו.
הוא לקח עבודות חריטה קטנות, בדרך כלל לפרסומים שבועיים, כמו The Illustrated London News.
הוא עבד לעיתים קרובות על גילוף העץ במשך כל הלילה מול האח.
קייט נהנתה להתבונן בו, ובאמצעות עבודתו נחשפה לאיורים של מאיירים אחרים.
בילדותה, הוריה של גרינאווי לימדו אותה בבית.
מאוחר יותר היא נשלחה לבתי ספר שונים.
היא הייתה קוראת נלהבת של גרסאות של אגדות - המועדפות עליה היו "היפהפייה הנרדמת", "סינדרלה", ו"היפה והחיה "- וכן מהדורות מאוירות של שייקספיר לילדים.
תחריטים של אביה חשפו אותה לסיפורי החדשות השבועיות.
שחלקם היו די צורמות, כמו סדרת האיורים שלו לעיתון חדשות המאוירת ב־1856 על הרוצח ויליאם פאלמר.
בשנת 1857, בגיל 12, היא החלה שיעורי לילה בבית הספר פינסבורי הסמוך, שהיה סניף מקומי של בית הספר לאמנות דרום קנזינגטון, והשתתפה בקורס באומנות דקורטיבית.
קורסים ליליים, היו פתוחים רק לנשים, והם הוצעו בציור, ציור חרסינה, חריטת עץ וליטוגרפיה.
שנה לאחר מכן נרשמה לתוכנית מלאה.
תוכנית הלימודים, שנוצרה על ידי הנרי קול, נועדה להכשיר בעלי מלאכה בעיצוב טפטים, אריחים ושטיחים דקורטיביים.
התוכנית הדגישה דבקות קפדנית בהעתקת אלמנטים גאומטריים ובוטניים ללא יצירתיות.
היו ארבעה שלבים של הקורסים, אותם היא השלימה בשנת 1864 לפני שהלכה לבית הספר המלכותי לנשים.
המנהל בבית הספר המלכותי לנשים היה ריצ'רד בורצ'ט, שתואר כאדם מבוגר וקשה.
גרינאווי הייתה די ביישנית וחשבה את עצמה כאישה פשוטה ולא מושכת בהשוואה לתלמידים האחרים.
עם זאת, היא התיידדה עם אליזבת תומפסון הפופולרית בהרבה, שאיתה שיתפה אולפן.
שתי הצעירות עבדו במרץ בסטודיו שלהן כדי לשפר את כישוריהן.
בשלב זה הורשתה לצייר דמויות אנושיות, תחילה דגמים מגבס ואחר כך מדוגמניות לבושות בתלבושות היסטוריות או בגדים חגיגיים.
כישורים אלה היא יישמה במהלך הקיץ ברולסטון.
עם זאת היא לא הצליחה לשלוט בצורה מלאה באנטומיה האנושית; מתוסכלת מהעובדה, שמודלים עירומים היו אסורים בשיעורי הנשים, היא נרשמה לשיעורי לילה בבית הספר לאמנות שם פגשה את אדוארד בורן-ג'ונס, אדוארד פוינטר וולטר קראיין.
בבית הספר החדש, היה פוינטר האמן הראשי.
הוא היה נחוש בדעתו לשנות את תוכנית הלימודים הנוקשה של הנרי קול, הוא הפציר בתלמידים להפוך ליצירתיים יותר.
מושג זה היה זר לגרינאווי, אחרי שנות ההכשרה המוקדמות והארוכות שלה שכללו אך ורק העתקה ועבודה עם עיצובים גאומטריים.
היא נאבקה בעצמה ושוב הייתה מתוסכלת מכך שנשים היו מופרדות מגברים בשעורי הדוגמנות.
בעודה לומדת בבית הספר, גרינאווי קיבלה עבודה לאיור ספרי ילדים.
הספר הראשון הגיע בשנת 1867.
המוניטין שלה התבסס על הפרסים שזכתה בה כשסיימה את הקורסים הלאומיים לאמנות, ועל התערוכות המוקדמות.
היא הציגה קבוצה של ציורי צבעי מים של פיות בשנת 1868, אותם מכרה לוו.
ג'יי לופטי, מו"ל מגזין "פיפל " הוא פרסם אותם במגזין שלו.
שנה לאחר מכן רכש פרדריק וורן ושות' שישה איורים למהדורת ספרי ילדים "יהלומים וקרפדות" בשנת 1871 פרסמו מהדורה של סיפורי האגדות של מאדאם ד'אלנוי, אותה היא ציירה.
באותה שנה המשיכה לקחת שיעורים והרוויחה יותר מ-70 פאונד.
היא הייתה מודעת לכך שהעבודה שהפיקה הייתה מבולבלת יתר על המידה, בין היתר מכיוון שלא היה לה ידע טכני בתהליך הכרומוקסילוגרפיה.
כדי להבין טוב יותר את תהליך הצביעה, היא ביקרה תכופות בגלריה הלאומית.
שם למדה את ציורי יאן ואן אייק, שאת דמות ארנולפיני שלו אהבה במיוחד.
באותה תקופה היא השיגה גישה לחדר כתבי היד במוזיאון הבריטי בו למדה על כתבי יד מוארים.
התפתחות שוק כרטיסי הברכה לחגים, שהיה פופולרי וריווחי, חפף עם סיום האימונים הרשמיים של גרינאווי.
כרטיסי ברכה הופיעו לראשונה בשנות הארבעים של המאה ה-19, ועד שנות ה-60 של המאה ה-19 השוק צמח מאוד.
[15] יצרנית הכרטיסים מרקוס וורד ושות' שכרה את גרינאווי בשנת 1871 על בסיס עצמאי.
עם המוניטין שלה בעבודה איכותית, חברת בלפסט הייתה אחת ממדפיסות הכרטיסים הבולטות בעידן הוויקטוריאני.
העיצובים שלה נמכרו טוב הכרטיס "ולנטיין המוקדם" נמכרו 25,000 עותקים בשבוע.
ציוריה של גרינאוויי שוחזרו על ידי כרומוקסילוגרפיה, שעל פיהם הודפסו הצבעים מגושי עץ שנחקקו ביד על ידי אדמונד אוונס.
לאורך שנות ה-80 וה-1890, מתחרותיה היחידות בפופולריות באיורי ספרי ילדים היו וולטר קריין ורנדולף קלדקוט.
הילדים שציירה ואיירה, היו צעירים מכדי ללבוש מכנסיים, והיו לבושים באופנה משלהי המאה ה-18 ואופנת ריג'נסי.
חנות הבגדים Liberty of London עיבדה את הרישומים של קייט גרינאווי לבגדי ילדים בפועל.
דור שלם של אמהות בחוגים הבריטיים "האמנותיים" הליברליים, הלבישו את בנותיהן בבגדים ובכובעים של קייט גרינאווי בשנות ה-80 וה-1890.
בשנות ה-80 של המאה ה-19, המעצבים הפופולריים ביותר של אקס ליבריס היו גרינאווי, יחד עם קריין ואוברי בירדסלי.
עבודותיהם הציגו אלמנטים של אר נובו מורכבים עם ענפי גפן משורגים ודוגמאות פרחים.
גרינאווי נבחרה לחברות במכון המלכותי לציירים בצבעי מים בשנת 1889. היא הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
גרינאוויי נפטרה מסרטן השד בשנת 1901, בגיל 55. היא קבורה בבית העלמין בהמפסטד, לונדון.
קייט ומים-מים היא סדרת הנפשה ממוחשבת בריטית-קנדית לילדים, שנוצרה על ידי הזוג סקוט וג'ולי סטיוארט.
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה ב-1 בספטמבר 2014 בערוץ CBeebies.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2016 בערוץ דיסני ג'וניור בדיבוב עברי.
הסדרה בעלת 2 עונות ו-96 פרקים באורך 22 דקות.
הסדרה עוסקת בילדה בשם קייט וארנב צעצוע בשם מים-מים, היוצאים בכל פרק עם חבריהם הדמיונים להרפתקאות בארץ הדמיון "מימילו".
קייט (Kate) - הדמות הראשית בסדרה.
ילדה בת 5 אשר יוצאים בכל פרק עם מים-מים וחבריהם הדמיונים להרפתקאות שונות.
מים-מים (Mim-Mim) - ארנב צעצוע בצבע סגול, וחברה הטוב של קייט.
ואלרי (Valerie) - אמא של קייט.
מרקו (Marco) - אבא של קייט.
בומר (Boomer) - יצור כחול, ואחיה הקטן של לילי.
מאוד סקרן ומצחיק, לעיתים קרובות מסתבך בצרות.
לילי (Lily) - יצורה ורודה, ואחותו הגדולה של בומר.
גובל (Gobble) - יצור חום וענק, זה נראה מפחיד, אבל למעשה הוא טוב לב.
טאק (Tack) - יצור צהוב אשר אוהב להמציא המצאות שונות, אך לעיתים קרובות ההמצאות שלו מפריעות לו ולחבריו.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתקייטג'סיקה האןאלונה אלכסנדרמים-מיםרוב פוסטרצביקה פורמןואלרי ג'ואנה רויזמונה מורבומרבר סבירמרקו צ'ארלי ראיין ערן מורטאקליליג'ס רובינסוןעינת אזולאיגובלטרנס מאןאמנון וולף
קתרין אליזבת מקריידי פרוג'יני הייתה ציירת אנגלייה מהתקופה הוויקטוריאנית ובתם של קתרין דיקנס וצ'ארלס דיקנס.
נולדה כקתרין דיקנס וכינויה היה קייט או קייטי.
היא הייתה בתו הצעירה ביותר של צ'ארלס דיקנס, ולדברי אחיה הילדה האהובה על אביה.
דיקנס קרא לה על שם חברו ויליאם צ'ארלס מקריידי.
כילדה, היא כונתה "קופסת לוציפר", שם המתאר את אופייה הסוער.
היא נסעה בילדותה הרבה עם משפחתה, וצפתה בהפקות תיאטרליות של אביה.
ב-1857 היא צפתה במחזה "המעמקים הקפואים" של וילקי קולינס, כשהוא הוצג בפני המלכה ויקטוריה.
בשנת 1858 נפרדו הוריה והילדים נשארו אצל אביהם.
הסיבה לפרדה נותרה לא ברורה, אך השמועות התמקדו בקשר ההדוק בין צ'ארלס דיקנס לאלן טרנן, שחקנית הצעירה ממנה בשנים רבות.
בעלה הראשון היה האמן והסופר צ'ארלס אלסטון קולינס, אחיו הצעיר של וילקי קולינס.
הם נישאו ב-17 ביולי 1860. קתרין פרוג'יני ניהלה רומן עם ולנטיין פרינספ במהלך נישואיה לקולינס.
לאחר מותו ממחלת הסרטן בשנת 1873, נישאה קייט לאמן אחר, צ'ארלס אדוארד פרוג'יני.
הזוג התחתן בסתר בשנת 1873, אך היה טקס רשמי בשנת 1874. לה ולפרוג'יני נולד ילד אחד, לאונרד ראלף דיקנס פרוג'יני.
הוא נפטר ב־24 ביולי 1876, בגיל שבעה חודשים.
בני הזוג היו פעילים בחברה האמנותית, ושמרו על קשרי ידידות עם ג'יימס מתיו ברי, עם ג'ורג' ברנרד שו ועם ידוענים אחרים.
היא עשתה ניסיונות ספרותיים ועסקה בציור.
קייט הייתה המקור העיקרי למידע ששימש את הביוגרפית גלדיס סטורי לספרה "דיקנס ובתו", שחשף את הרומן של דיקנס עם השחקנית אלן טרנן.
תומכיו של צ'ארלס דיקנס תקפו את הספר כבלתי מהימן, במיוחד את הקטעים על אלן טרנן ולידת ילדם.
עם זאת, ג'ורג ברנרד שו כתב למוסף הספרות של הטיימס ואמר שקייט סיפרה לו את כל מה שכתוב בספר ארבעים שנה לפני כן.
צ'ארלס פרוג'יני נפטר בשנת 1918 ונקבר לצד בנו הפעוט.
קייט נפטרה עשר שנים מאוחר יותר, בגיל 89.
בגיל 12 החלה קייט דיקנס ללמוד אמנות במכללת בדפורד, המוסד הראשון להשכלה גבוהה לנשים בבריטניה.
היא הפכה לציירת מצליחה של דיוקנאות וציורים של סצנות מחיי היום-יום.
לפעמים ציירה בשיתוף פעולה עם בעלה, צ'ארלס פרוג'יני.
קייט ביקשה להבדיל את עצמה מאביה, וסירבה להיות קשורה רק לתהילתו.
בשנת 1880 צייר אותה סר ג'ון אוורט מיליי.
הציור הוצג בתערוכת הקיץ של גלריית גרוסוונור בשנת 1881, והוא מציג אותה כשגבה מופנה לצייר.
הוא נוצר כמתנה ממיליי לפרוג'יני, לרגל נישואיה השניים.
הוא מהווה דוגמה לסגנון הדיוקנאות המשוחרר והשופע יותר, שאפיין את יצירותיו המאוחרות של מיליי.
עוד קודם לכן, ב-1860, שימשה פרוג'יני כדוגמנית לציור אחר של מיליי, "The Black Brunswicker".
פרוג'יני ידועה במיוחד בזכות דיוקנאותיה של ילדים, שכוללים את הציורים "אישה קטנה" (1879) ו"האכלת הארנבות" (1884).
כציירת פורטרטים, היא החלה להציג את עבודותיה בתערוכות האקדמיה המלכותית בשנת 1877. היא גם הציגה באופן קבוע את עבודותיה ב"חברת ציירי צבעי מים".
קייט פרוג'יני הציגה את עבודתה בארמון האמנויות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו.
מרי ויליאמס , שכתבה בשם הספרותי קייט קארו- Kate Carew, הייתה עיתונאית וקריקטוריסטית אמריקאית.
מרי ויליאמס נולדה באוקלנד, קליפורניה, והחלה את הכשרתה לאמנות בבית הספר לעיצוב בסן פרנסיסקו אצל ארתור מתיוס וקיבלה את "המדליה המיוחדת על מצוינות בציור" של בית הספר בשנת 1891.
בשנים 1891 עד 1895 קיבלו היצירות שלה פרסים ביריד מדינת קליפורניה.
היא הציגה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893.
לאחר מותו של בעלה הראשון, בשנת 1897 הפכה, בחסותו של אמברוז בירס, למאיירת בצוות של רישומי פורטרטים בעיתון "סן פרנסיסקו אקזמינר".
בשנת 1899 עברה מרי ויליאמס דייוויסון לניו יורק וגרה ברחוב 24. היא נשכרה על ידי ג'וזף פוליצר כדי לפרסם את הקריקטורות שלה ואת הראיונות של אנשים מפורסמים תחת השם הספרותי "קייט קארו" במגזינים שלו בניו יורק.
בשנת 1901 התחתנה עם העיתונאי והמחזאי האוסטרלי הנרי קלט צ'יימברס.
בספטמבר 1910 היא ילדה בן, קולין צ'יימברס, ובשנה שלאחר מכן התגרשה מבעלה על בגידותיו עם הסופרת המקסיקנית מריה כריסטינה מנה.
בשנת 1911 היא נשלחה לאירופה על ידי המגזינים כדי לפרסם את כתבותיה וציוריה משם.
היא נסעה ללונדון ולפריז, שם ראיינה מפורסמים כמו פבלו פיקאסו, ג'ורג' מור, אמיל זולא, ברט הארטה ליידי סאקוויל-ווסט ורבים אחרים.
היא כתבה כ -500 יצירות עבור עיתוני העיר ניו יורק ומאוחר יותר עבור עיתונים בלונדון.
היא הייתה בין אלו שאירחו את עבד אל-בהאא, שהיה אז ראש הדת הבהאית, במהלך ביקורו בארצות הברית ונסעה עמו מספר ימים.
ב־16 באפריל 1912, כשמרי ויליאמס עדיין נסעה עמו, עבד אל-בהאא ביקר בניו-יורק.
מרי ויליאמס ציינה כי התרשמה מנדיבותו של המנהיג הדתי ומכך שהוא נתן כסף לעניים במקום לקבל תרומות מהם.
בזמן שערכה ראיונות בהוליווד היא פגשה והתחתנה עם ג'ון א' ריד יליד בריטניה בדצמבר 1916.
באביב שלאחר מכן הם עברו לכרמל-על-הים, קליפורניה.
היא הפכה לחברה מציגה במועדון האמנויות והאמנות של כרמל והעלתה תערוכת יחיד במלון דל מונטה של מונטריי עם למעלה משני תריסר קריקטורות, כולל אלה של וודרו וילסון, מארק טוויין ואתל ברימור, שזכו לביקורות טובות.
החל בראשית שנות העשרים, כאשר פציעה קשה בפרק כף היד הגבילה זמנית את הקריירה שלה, היא התגוררה בעיקר באיי התעלה או בצרפת.
ג'ון ריד נפטר ביוני 1941 בסנטוריום בסנט הלנה.
מרי ויליאמס חזרה למונטריי באביב 1943, רכשה את ביתה לשעבר של הציירת לוסי ולנטיין פירס, והתמסרה לציור נופי ים.
היא נפטרה בגיל 91 וקבורה באוקלנד.
קייט פנטוס-רוסימאנוס (באסטונית: Keit Pentus-Rosimannus; נולדה ב-3 במרץ 1976) היא פוליטיקאית אסטונית המכהנת כשרת האוצר של אסטוניה.
היא גם סגנית יו"ר מפלגת הרפורמה, המפלגה הגדולה במדינה.
בשנים 2014–2015 כיהנה כשרת החוץ, ובשנים 2011–2014 כיהנה כשרה לאיכות הסביבה.
פנטוס-רוסימאנוס למדה באוניברסיטת טאלין ובאוניברסיטת טרטו, ועשתה תואר ראשון במנהל ציבורי וביחסי האיחוד האירופי.
משנת 1998 היא חברה במפלגת הרפורמה, ועבדה כיועצת פוליטית במשרד המשפטים, משרד הרווחה ומשרד החוץ.
בשנת 2003 מונתה למושלת מחוז המרכז בעיר טאלין.
בשנת 2005 מונתה לראש לשכתו של ראש ממשלת אסטוניה אנדרוס אנסיפ.
בשנת 2007 התמודדה ונבחרה לפרלמנט האסטוני.
במהלך הקדנציה כיהנה כיו"ר הסיעה הפרלמנטרית של מפלגתה והייתה חברה בוועדת הכספים.
בבחירות 2015 נבחרה לקדנציה נוספת.
ב-17 בנובמבר 2014 מונתה לשרת החוץ של אסטוניה, אך ביולי 2015 אולצה להתפטר בהוראת בית המשפט, אשר פסק כי היא אחראית לחלק מהחובות שהותירה פשיטת הרגל של אביה.
ב-26 בינואר 2021 מונתה לשרת האוצר על ידי ראש הממשלה קאיה קאלאס.
קתרין "קייט" קדוולאדר דאגלס היא שחיינית אמריקאית.
שיאנית העולם והשחיינית אישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה 100 מטר חופשי (בריכת 25 מטר) מתחת ל-50 שניות.
אלופה אולימפית (פריז 2024), אלופת העולם (סינגפור 2025), סגנית אלופת עולם (פוקואוקה 2023), אלופת עולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022), שיאנית עולם בבריכת 25 מטר ושיאנית אמריקה במשחה ל-200 מטר חזה.
סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024), זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), פעמיים ברציפות אלופת עולם (פוקואוקה 2023 ודוחה 2024), אלופת עולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022), שיאנית עולם בבריכת 25 מטר ושיאנית ארצות הברית במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
אלופה אולימפית (פריז 2024), פעמיים אלופת עולם (פוקואוקה 2023 וסינגפור 2025) ושיאנית עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024) ופעמיים סגנית אלופת עולם (פוקואוקה 2023 וסינגפור 2025) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
נוסף לכך, שיאנית ארצות הברית במשחים ל-100 יארד פרפר, 200 יארד חזה ו-200 יארד מעורב אישי.
דאגלס נולדה וגדלה בניו יורק.
היא למדה באוניברסיטת וירג'יניה ומהתאמנה בהדרכת טוד דסורבו.
באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה, נברסקה ביוני 2021 זכתה דאגלס בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.32 דקות, אחרי אלכס וולש (2:09.30 דקות) ולפני מדיסין קוקס (2:09.34 דקות) ונכללה במשלחת האמריקאית.
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 56.56 שניות, אחרי טורי הסק שקבעה שיא ארצות הברית חדש של 55.66 שניות) וקלייר קורזן (56.43 שניות).
במשחקים עצמם היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:09.04 דקות, אחרי יוי אוהאשי מיפן (2:08.52 דקות) ואלכס וולש (2:08.65 דקות).
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחי שליחות 4x50 מטר חופשי ו-4x100 מטר חופשי.
מדליות כסף במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובמשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב, בהם היא שחתה בשלב המוקדמות.
מדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:04.68 דקות, אחרי סידני פיקרם מקנדה (2:04.29 דקות) ויו ייטינג מהרפובליקה העממית של סין שקבעה שיא עולם חדש לנערות של 2:04.48 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-7 מדליות, 5 זהב ו-2 כסף.
מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:26.29 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:25.43 דקות ולפני קנדה (3:28.06 דקות) ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:42.41 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 1:42.35 דקות ולפני שוודיה (1:42.43 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכתה ב-6 מדליות, 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד.
מדליית ארד במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.19 דקות, אחרי הרפובליקה העממית של סין (3:38.57 דקות) ואוסטרליה (3:39.03 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.79 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.81 שניות.
בתחרות שנערכה בנוקסוויל, טנסי ב-13 בינואר 2024 היא ניצחה במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אמריקה חדש של 2:19.30 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן 11 השנים של רבקה סוני (2:19.59 דקות).
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר היא זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית ארד במשחה שליחים משולב 4x100 חופשי בתוצאה של 3:22.28 דקות, אחרי סין (3:21.18 דקות) ואוסטרליה (3:21.78 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 52.85 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקים רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.02 שניות.
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אמריקה חדש של 2:19.24 דקות, לפני טטיאנה סמית' (2:19.60 דקות) וטס סכוטן (2:21.05 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
במסגרת סבב הגביע העולמי (בריכת 25 מטר) שנערך באינצ'ון, קוריאה הדרומית ב-24 באוקטובר היא קבעה במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:14.16 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה במסגרת סבב הגביע העולמי בסינגפור (בריכת 25 מטר) ב-31 באוקטובר היא שיפרה במשחה ל-200 מטר חזה את שיאה העולמי הטרי והעמידה אותו על 2:12.72 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט בדצמבר היא זכתה ב-7 מדליות, 4 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 50.73 שניות, אחרי גרטשן וולש שקבעה שיא אליפות חדש של 50.31 שניות ובריל גאסטאלדלו (50.63 שניות).
באליפות העולם שנערכה בסינגפור ביולי היא זכתה ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.74 שניטות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 25.56 שניות ועלתה מהמקום הרביעי.
האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה 100 מטר חופשי מתחת ל-50 שניות
בתחרות גביע העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בווסטמונט ארצות הברית ב-19 באוקטובר היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 50.19 שניות, שיפרו לשיא בן 8 השנים של קייט קמפבל מאוסטרליה (50.25 שניות).
שבוע לאחר מכן, בתחרות גביע העולם שנערכה בטורונטו קנדה ב-25 באוקטובר היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 49.93 שניות ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-50 שניות.
קייט מרדסן (Kate Marsden; 13 במאי 1859, לונדון – 26 במאי 1931, לונדון) הייתה אחות רחמניה בריטית, מגלה ארצות וסופרת.
ב-1890 נסעה לרוסיה בחיפוש תרופה למחלת הצרעת ובסיביריה ייסדה מרכז לטיפול במצורעים.
מרסדן נמנתה עם הנשים הראשונות שנבחרו ב-1892 כעמיתות החברה הגאוגרפית המלכותית.
קייט מרסדן הייתה הבת הצעירה בשמונה אחאים.
כמנהג תקופתה חונכה בביתה, פרט לשהות קצרה בפנימייה במרגייט .
במותו ללא עת של אביה ב-1873 הידרדרה המשפחה למחסור שמנע את המשך לימודיה.
ובגיל 16 התקבלה לעבודה כחניכה לאחות רחמניה בבית החולים בעירהּ.
ב-1877 הצטרפה לקבוצת אחיות מתנדבות שנסעו לבולגריה לטפל בחיילים רוסים שנפצעו במלחמה הרוסית-עות'מאנית.
בנסיבות אלה נתקלה לראשונה במוכי צרעת, נושא שישפיע על חייה בעתיד.
בהמשך הועסקה במוסדות רפואה אחדים, ובנובמבר 1884 נסעה לניו זילנד לסעוד את אחותה שגססה משחפת.
היא עבדה כמפקחת בבית חולים בוולינגטון ומסיבות שלא הובהרו עד תום נאלצה לעזוב את המקום.
מרסדן החליטה להקדיש את חייה לחולי צרעת.
נודע לה על צמח מרפא למחלה הגדֵל בסיביריה, ובשובה לאנגליה ב-1889 חתרה להגיע לשם.
היא ניצלה את אות ההוקרה שהעניק לה ארגון הצלב האדום על פועלה בבולגריה, ומשהוצגה בחצר המלכה ויקטוריה, השיגה מכתב המלצה מאלכסנדרה, הנסיכה מוויילס לאחותה הצארינה הרוסית מריה פיודורובנה.
בהגיעה לרוסיה הסתייעה בהמלצות אלה כדי להשיג הרשאות מתאימות למסע מזרחה.
בפברואר 1891, בעיצומו של החורף, יצאה ממוסקבה לסיביריה יחד עם חברתה דוברת הרוסית עדה פילד (Ada Field).
פילד פרשה מהמסע באומסק, ומרסדן המשיכה בו לבדה דרך קרסנויארסק עד לאירקוטסק.
ליקוטסק הגיעה בדוברת נהר, וביוני המשיכה לוויליויסק שביקוטיה, שם רוכזו מצורעים רבים.
את הדרך הארוכה והקשה, על פני יערות וביצות, עשתה בחודשי החורף ברכבות, בכרכרות, במזחלות וגם ברכיבה על סוסים.
את צמח המרפא האגדי לא מצאה, אך הצליחה לקדֵם הקמת בית מחסה ומרפא למצורעים בסוסנובקה הסמוכה לוויליויסק, שנחנך ב-1897.
ב-1892 נמנתה עם הנשים הראשונות שהתקבלו כעמיתות בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית.
ב-1893 פרסמה מרסדן את ספרהּ "במזחלת ועל גבי סוסים אל המצורעים המנודים בסיביריה", שבו תיארה את מסעה הקשה ברוסיה.
באותה השנה הוזמנה להשתתף בקונגרס הנשים הבין-לאומי שהתקיים במסגרת התערוכה העולמית בשיקגו.
בין לבין הרבתה לשאת הרצאות על מסעה.
נפתחה נגדה מערכה ציבורית שבה הוטחו בה השמצות על אי-סדרים כספיים.
היא כונתה "פילנתרופית מקצועית" המתקיימת על תרומות שאספה למטרות נעלות.
כמו כן נשמעו רמזים הומופוביים על "התנהגות בלתי הולמת", ואף פקפוקים באמיתות סיפור מסעה.
דבר מכל אלה לא נתברר ולא הוכח, אבל שמהּ הטוב נשחת.
הגדילה לעשות העיתונאית האמריקאית איזבל הפגוד שרדפה בעיקשות את מרדסן, ככל הנראה משום שראתה בה מתחרה על מעמד הבכורה של מומחית לרוסיה בזמנן.
מרסדן ניסתה להגן על עצמה בעיתונות, אבל ויתרה על תביעת דיבה מהעדר מימון ואולי מחשש מחקירה צולבת בבית המשפט שעוד תעצים את השמועות.
ב-1895 פעלה לייסוד אגודה לביעור הצרעת, אבל נמנעה מלעמוד בראשהּ כדי לא לפגוע בה.
באותה שנה פורסמה ביוגרפיה אוהדת על אודותיה, ככל הנראה ביוזמתה, ובכל זאת תדמיתה באנגליה נפגעה ללא תקנה.
למרות זאת מרסדן זכתה ב-1906 להצגה נוספת בפני המלכה, וב-1916 קיבלה מעמד של עמיתת כבוד בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית.
ב-1921 ראה אור ספרהּ, "שליחות בסיביריה: אישוש".
מרסדן מתה בלונדון ב-26 במרץ 1931, נכה, ערירית וענייה, אבל זכר תרומתה לחולים בסיביריה הרחוקה לא נשתכח.
ב-2014 נפתח בסוסנובקה מוזיאון שהוקדש למרסדן ונחנכה במקום אנדרטה לזכרה.
ב-1991, במלאת מאה שנים למסעה בסיביר, נקרא לכבודה יהלום גדול (55.6 קרט) שנמצא ביקוטיה ("אחות החסד קייט מרסדן").
במחלקה לאנגלית של אוניברסיטת יקוטיה מוענקת על שמה מלגת לימודים מדי שנה לתלמיד המצטיין.
ב-2019, ביוזמת רפובליקת סאחה-יקוטיה, הוקמה מצבה נאותה על קברה הזנוח בלונדון, ועליה נחרתו דברי הוקרה בשלוש שפות: יקוטית, אנגלית ורוסית.
קייט ואלי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג קומדיית מצבים ששודרה במקור ברשת CBS מ-19 במרץ 1984 עד 22 במאי 1989. בסדרה מככבות סוזאן סנט ג'יימס וג'יין קרטין.
הסדרה נוצרה על ידי שרי קובן.
בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית ובערוץ המזרח התיכון.
הסדרה מתמקדת בחייהן של שתי האמהות הגרושות קייט מקארדל ואלי לואל, אשר לאחר ששתיהן במקרה התגרשו, הן מחליטות לעבור לגור יחד בדירה בגריניץ' וילג' בניו יורק יחד עם ילדיהן.
קייט עובדת בסוכנות תיירות והיא פעילה פוליטית בעוד שלאלי, אשר הייתה במקור עקרת בית מסורתית, אין עבודה קבועה והיא נוטה להיות יותר שמרנית מבחינה פוליטית.
בחלק מהפרקים מופיעים גם הבעלים לשעבר שלהם, וכמו גם החברים החדשים, טד ברטלו, החבר האיטלקי-אמריקאי של קייט, ובוב ברסקי, פרשן הספורט שהוא החבר של אלי.
קת'רין "קייט" אליזבת' (מגולמת על ידי סוזאן סנט ג'יימס) - סוכנת נסיעות נמרצת ועצמאית שמאמצת את חיי הרווקות שלה באופטימיות ובנחישות.
אליסון "אלי" ג'וליה שארלוט (מגולמת על ידי ג'יין קרטין) - עקרת בית זהירה ומסורתית.
אמה מקארדל (מגולמת על ידי ארי מאיירס) - בתה המתבגרת של קייט.
אמה מתמודדת לאורך הסדרה עם אתגרים טיפוסיים של מתבגרים.
מאיירס עזבה את התוכנית במהלך העונה החמישית על מנת ללמוד באוניברסיטת ייל.
ג'ני לואל (מגולמת על ידי אליסון סמית') - בתה המתבגרת של אלי אשר באותו הגיל כמו אמה, בתה של קייט.
צ'ארלס "צ'יפ" לואל (מגולם על ידי פרדריק קוהלר) - בנה הצעיר של אלי.
בוב ברסקי (מגולם על ידי סם פריד) - החבר של אלי שהופך לבעלה בעונה השישית.
בוב היה במקור שחקן כדורגל מקצועי ולאחר מכן הפך לשדרן ספורט.
לו קרלו (מגולם על ידי פיטר אונוראטי) - המפקח בבניין הדירות החדש של קייט ואלי בעונה השישית.
קרלו מנסה ללא הצלחה לזכות באהבתה של קייט.
קתרין ברטון (נולדה ב-10 בספטמבר 1957) היא שחקנית ולשית-אמריקאית, בתם של השחקנים ריצ'רד ברטון וסיביל כריסטופר.
ברטון זכתה לשבחים רבים על משחקה בסדרות טלוויזיה, בין היתר על המשחק בסדרה האנטומיה של גרי שם גילמה את אליס גריי, ובסדרה סקנדל שם גילמה את סגנית הנשיא סאלי לנגסטון.
היא הייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי לבידור בפריים טיים ולשלושה פרסי טוני.
ברטון נולדה בז'נבה להורים וולשים, המפיקה סיביל ברטון והשחקן ריצ'רד ברטון.
לפיכך, היא הייתה בת חורגת של אליזבת טיילור ושל בעלה השני של סיביל, ג'ורדן כריסטופר שגם הוא היה שחקן.
ברטון השלימה תואר ראשון בלימודי רוסיה והיסטוריה אירופאית באוניברסיטת בראון בשנת 1979, שם הייתה חברה בדירקטוריון של Production Workshop, אחת מקבוצות התיאטרון הסטודנטיאליות של האוניברסיטה.
השלימה תואר שני מבית הספר לדרמה של ייל בשנת 1982. אוניברסיטת בראון העניקה לברטון תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 2007.
התפקיד הבולט הראשון של ברטון בברודוויי היה בהפקה משנת 1982 של מחזה מאת נואל קאוורד "Present Laughter", בבימויו של ג'ורג' סי.
בשנה שלאחר מכן היא שיחקה במחזמר "Doonesbury" שם גילמה את ג'יי ג'יי ברטון.
היא גילמה את אליס במחזה אליס בארץ הפלאות בהפקת בית תיאטרון "The Mirror Theatre Ltd" .
לאחר מכן גילמה מספר תפקידי מפתח, כולל תפקידים במחזה "An American Daughter" מאת ונדי וסרשטיין ובמחזה המבוסס על ספרו של מרטין מקדונה "The Beauty Queen of Leenane".
בשנת 2002 ברטון הייתה מועמדת לפרס טוני בקטגוריות שונות.
היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר במחזות על גילום התפקיד הראשי במחזה הדה גאבלר מאת הנריק איבסן ועל משחקה בחידוש למחזה איש הפיל ("The Elephant Man").
בשנת 2006 ברטון שיחקה בתפקיד ראשי בהפקה של תיאטרון אוף לברודוויי במחזה בשם "The Water's Edge" לצד טוני גולדווין.
באותה שנה היא קיבלה מועמדות נוספת לפרס טוני בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר על משחקה במחזה "The Constant Wife" מאת סומרסט מוהם.
בשנת 2007 היא גילמה את רנבסקיה במחזה גן הדובדבנים בתיאטרון הנטינגטון בבוסטון.
ב-21 בדצמבר 2007, היא הצטרפה לצוות השחקנים של המחזמר אביב מתעורר.
בקיץ 2010 ברטון גילמה את השחקנית קתרין קורנל במחזה "The Grand Manner" במרכז לינקולן בניו יורק.
באפריל 2017 היא שיחקה את ליז אסנדין במחזה המחודש בברודוויי של "Present Laughter", המחזה שהיה הופעת הבכורה שלה.
ברטון אמרה על תפקידים אלה שהיא בדרך כלל מגלמת את "האישה המתוקה, או האישה המתה המתוקה".
ברטון הופיעה בתפקידי משחק רבים בטלוויזיה בסוף שנות ה-80 וה-90, בין היתר בסדרות כל ילדיי ו-Brooklyn Bridge.
על גילום האם בסיטקום של רשת פוקס "Monty" כשהייתה בסוף שנות ה-30 לחייה, אמרה: "את לא באמת מתחילה לשחק אמהות בהוליווד עד שאת בשנות ה-40 לחייך ובדרך כלל הילדים כמעט בגילך!
כששיחקתי את אמו של שווימר הייתי בת 37 והוא היה, אני חושבת, בן 28...
זה קורה הרבה בטלוויזיה ובקולנוע; את באמת מגיעה לגיל קרוב לילד שלך, וזה לא הגיוני." בשנת 1996, ברטון זכתה בפרס אמי לבידור בשעות היום על הופעתה כאם הגוססת מסרטן השד בתוכנית של ABC בשם "Notes for my Daughter".
הופיעה בתפקידים משניים חוזרים בסדרות חוק וסדר, הפרקליטים, הבית הלבן, המשפט של איימי.
היא גם שיחקה במיני-סדרה של HBO בשם "Empire Falls".
תפקידה הבולט והידוע ביותר של ברטון הוא בתפקידה בדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" של ABC.
היא מגלמת את דוקטור אליס גריי, אימה של מרדית גריי (אותה משחקת אלן פומפאו).
המאבק של אליס במחלת האלצהיימר הוא אלמנט מרכזי בסיפורה של מרדית בכל עונות הסדרה, שכן מרדית חוששת גם היא לחלות במחלה ולהידמות לאמה ככל שהיא מתבגרת.
הדמות מתגלה גם כאמה הביולוגית של אחותה למחצה של מרדית, ד"ר מגי פירס (אותה משחקת קלי מקרירי), שנולדה כתוצאה מהרומן של אליס עם ד"ר ריצ'רד וובר (ג'יימס פיקנס).
בשנים 2006 ו-2007, ברטון קיבלה מועמדות לפרסי אמי על תפקידה בסדרה האנטומיה של גריי.
דמותה של ברטון מתה בפרק "Some Kind of Miracle" ששודר בשנת 2007 בעונה השלישית; היא חזרה לתפקיד חמש שנים מאוחר יותר, בפרק המציאות האלטרנטיבית של עונה 8. הפרק מתאר גרסה של חייה שבה ריצ'רד לא עזב אותה והיא לא חלתה באלצהיימר.
דמותה של ברטון מרכזית בעונה האחת עשרה, כאשר מאבקיה הזוגיים של מרדית מתחילים להיות מקבילים למאבקיה של אמה, דבר שחששה ממנו.
היא חוזרת להופיע גם בפלאשבקים בעונה האחת עשרה.
בפרק ה-300 של העונה ה-14, אליס גריי מופיעה כדמות המוחאת כפיים למרדית, שזכתה גם היא בפרס הארפר אייברי, בו זכתה גם אימה.
בשנת 2011 ברטון שיחקה בסדרת הדרמה גרים בתפקיד מארי קסלר, ציידת מפלצות לשעבר.
מאז 2012 היא מגלמת את התפקיד של סגנית הנשיא סאלי לנגסטון בסדרה סקנדל, עבורה קיבלה מועמדות נוספת לאמי.
בשנת 2015 פורסם שברטון לוהקה לתפקיד ראשי ברימייק האמריקאי של הסרט הצרפתי במקור קדושות מעונות.
בנוסף לתפקידי משחק אלו ברטון גם קריינה ספרים מוקלטים רבים, כולל יצירות מאת פטרישיה קורנוול, ליסה סקוטוליין, אייריס ג'והנסן ודין קונץ.
בשנת 1985 נישאה למייקל ריצ'י מפיק ומנהל אמנותי של קבוצת תיאטרון סנטר בלוס אנג'לס.
השניים נפגשו בשנת 1982 כאשר ריצ'י היה מנהל במה בהפקה מחודשת למחזה מאת נואל קאוורד בתיאטרון סירקל אין דה סקוור בניו יורק, בו גילמה ברטון את הדמות דפני.
לזוג יש שני ילדים, בן, מורגן אייבור ובת, שרלוט פרנסס.
ברטון קיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 2005 ויש לה גם אזרחות בריטית.
קייט שופן הייתה סופרת ומתרגמת אמריקאית.
קייט שופן נולדה בשם קתרין או'פלהרטי בסנט לואיס מיזורי.
אביה היה איש עסקים מצליח, ולאמה היו קשרים חברתיים ומשפחתיים בקהילה הקריאולית-צרפתית.
ב-1855, כשהייתה קייט בת חמש, נשלחה ללמוד בבי"ס קתולי Sacred Heart Academy.
אחרי זמן קצר נהרג אביה בהתמוטטות גשר.
לאחר מותו קייט חייתה עם אמה, סבתה ואם-סבתה, שלושתן אלמנות.
היא הייתה קרובה לאם-סבתה שדיברה איתה צרפתית בלבד.
היא קראה בהתלהבות סיפורי עם, שירה, רומנים, אלגוריות דתיות ועוד.
בין הסופרים האהובים עליה היו סר וולטר סקוט וצ'ארלס דיקנס.
ב-1863 מתה אם-סבתה, וכן מת אחיה למחצה ג'ורג', שהיה חייל הקונפדרציה.
קייט הפסיקה את לימודיה ושקעה יותר בעולם של ספרים.
ב-1865 חזרה קייט ללמוד בבית־ספר Sacred Heart Academy, וסיימה את לימודיה ב-1868. היא לא התבלטה בלימודיה, אך הצטיינה כמספרת מעשיות.
קייט הופיעה בחברה הגבוהה בסנט לואיס, היא הייתה ידועה בזכות שנינותה, והקדישה את זמנה למוזיקה.
כשהייתה בטיול בניו אורלינס לואיזיאנה, הכירה והושפעה מאישה עצמאית שהייתה זמרת ושחקנית.
חוויותיה בניו אורלינס היוו את הבסיס של "Emancipation: A Life Fable".
בתקופה זו התחילה להטיל ספק בסמכותה של הכנסייה הקתולית.
היא הכירה את אוסקר שופן, איש הקהילה הקריאולית בסנט לואיס.
הם התחתנו ב-1870, ובילו את ירח הדבש שלהם בגרמניה, שווייץ וצרפת, עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה הם נאלצו לחזור לאמריקה.
קייט ואוסקר חיו בניו אורלינס במשך 10 שנים, הוא היה מתווך בעיסקי כותנה.
אוסקר היה בעל סובלני יחסית לסטנדרטים שהיו נהוגים באותה תקופה, הוא העריץ את אופייה המיוחד, ועודד את עצמאותה.
קייט ילדה חמישה בנים ובת, והמשיכה להיות מעורבת בחיי החברה בעיר.
עצמאותה הלכה וגברה, היא הייתה מטיילת בעיר ללא לווי, באופן שהיה חסר תקדים.
היא הייתה עדה לעימותים על רקע גזעני, ולהתנכלויות לשחורים בעיר.
ב-1879 כשלו עסקיו של אוסקר, והם נאלצו לעבור לקלוטרויל לואיזיאנה, שם ניהלו מטעים ובית מסחר.
כאן ספגה הרבה מהנושאים ששימשו רקע לכתיבתה מאוחר יותר.
אוסקר מת ב-1882 מקדחת הביצות, וקייט נשארה עם חוב של 12,000$.
היא ניסתה להמשיך לנהל את המטעים בעצמה, אך ללא הצלחה.
האלמנה הצעירה עוררה עניין ורכילות בעיר, במיוחד כשהיה לה רומן סוער עם בעל חווה עשיר.
לאחר הפצרות רבות של אמה, חזרה קייט עם ילדיה ב-1884 לסנט לואיס והשתקעה שם, שנה אחרי כן מתה אמה.
קייט סבלה מהתמוטטות עצבים, ורופא יעץ לה לכתוב כדי להרגע.
היא קיבלה את עצתו וגילתה מחדש את כישוריה כמספרת סיפורים.
ב-1889 פורסמו הסיפורים הראשונים שלה, אחרי שנה פרסמה את הרומן הראשון "At Fault".
בסיפוריה הקצרים היא הושפעה מהסופר הצרפתי בן התקופה גי דה מופאסאן.
קייט כתבה סיפורים קצרים, מאמרים, ותרגומים שהופיעו בכתבי עת שונים.
ב-1899 הופיע הרומן השני שלה "היקיצה" ("The Awakening"), הספר התקבל בביקורתיות רבה על חוסר המוסר שבו, והתעלמות מערכו הספרותי.
זו יצירתה הידועה ביותר, מסופר בה על אישה שאינה מרוצה מתפקידה כרעיה וכאם, ומגלה את המיניות שבה.
הספר תורגם לעברית בידי מירי קרסין וראה אור בהוצאת כתר בשנת 2010.
ההתייחסות לרומן ריפתה את ידיה, היא המשיכה לכתוב ולפרסם בכתבי עת בעיקר סיפורים קצרים, אך בקצב איטי יותר.
ב-1904 התמוטטה בעת ביקור בתערוכה העולמית של סנט לואיס, היא מתה יומיים אחר כך בגיל 54.
קייטי נואל הולמס היא שחקנית ובמאית קולנוע אמריקאית.
פרצה לתודעה בזכות תפקידה בתור ג'ואי פוטר (אנ') בסדרה הנעורים "דוסון קריק" (1998–2003).
הולמס עשתה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע ב-1997 עם תפקיד משנה בסרט "סופת קרח" של אנג לי.
הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בברודוויי הייתה בהפקה משנת 2008 של "כולם היו בניי" של ארתור מילר.
בשנת 2011, היא גילמה את ג'קלין קנדי במיני סדרת הטלוויזיה "משפחת קנדי", תפקיד שהיא שחזרה במיני-סדרה "The Kennedys: After Camelot" (2017).
היא גם גילמה את פייג' פיני בעונה השלישית של הסדרה "ריי דונובן" (2015) ברשת שואוטיים.
הולמס עשתה את הופעת הבכורה שלה בבימוי עם הסרט "כל מה שהיה לנו" משנת 2016, בו היא גם כיכבה, ולאחר מכן ב-2022, בסרטה השני "Alone Together".
נישואיה של הולמס לשחקן טום קרוז, שנמשכו בין 2006 ל-2012, הובילו לתשומת לב תקשורתית רבה.
היא הצעירה מבין חמישה ילדים שנולדו לקתלין, עקרת בית ופילנתרופית, ולמרטין ג'וזף הולמס האב, עורך דין ששיחק כדורסל באוניברסיטת מרקט תחת המאמן אל מקגוויר (אנ').
יש לה שלוש אחיות ואח אחד.
הולמס הוטבלה כקתולית והתחנכה בכנסיית ישו המלך בטולדו.
היא סיימה את לימודיה באקדמיית נוטרדאם (אנ'), תיכון קתולי לבנות בלבד בטולדו (שם גם אמה למדה).
בגיל 14, היא החלה שיעורים בבית ספר לדוגמנות של מרגרט או'בריאן, מה שהוביל אותה לתחרות הבינלאומית של איגוד הדוגמנות והכישרונות (IMTA) שהתקיימה בניו יורק בשנת 1996. בסופו של דבר, הולמס הוחתמה אצל סוכן לאחר שביצעה מונולוג מתוך אל תיגע בזמיר.
בשנת 1997, הופיעה הולמס לראשונה בסרט "סופת קרח".
באותה שנה, הוצע לה לשחק ב"באפי ציידת הערפדים" אך סירבה.
באותה שנה היא קיבלה את תפקיד של "ג'ואי פוטר" בסדרת הנעורים "דוסון קריק", ולשם כך ויתרה על לימודים באוניברסיטת קולומביה שאליה התקבלה.
הסדרה הפכה ללהיט והולמס ושלושת השחקנים הנוספים ג'יימס ואן דר ביק, ג'ושוע ג'קסון ומישל ויליאמס הפכו לכוכבי נוער.
היא הופיעה בסדרה עד לירידתה מהמסך ב-2003.
ב-1998 הופיעה הולמס לראשונה בתפקיד ראשי בסרט "המופרעים" בתור רייצ'ל, נערה מרדנית הנאבקת כנגד קנוניה מסתורית בבית ספרה יחד עם סטיב (ג'יימס מרסדן) וגאבין (ניק סטאל).
על השתתפותה בסרט, זכתה הולמס בפרס במסגרת טקס "פרסי הקולנוע של MTV" בקטגוריית "תגלית השנה".
למרות זאת, טענה הולמס שהסרט היה "איום ונורא".
בשנת 1999, דיבבה את דמותה של ג'ואי בסרט "החבובות בחלל".
עם הזמן הפכה הולמס לשחקנית ידועה ומבוקשת.
בשנת 2003, היא שיחקה בסרטו של ג'ואל שומאכר "תא טלפון", אשר זכה להצלחה.
ב-2005, היא הופיעה בסרט "תודה שעישנתם" ובסרטו של כריסטופר נולאן "באטמן מתחיל".
הביקורות לא היו חיוביות והיא הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב בקטגוריה "שחקנית המשנה הגרועה של השנה".
בין סרטיה: "רסיסי אפריל", "רואה בקלפים", "בתו של הנשיא", "נערי הפלא", "נטושה" ו"לא דופקות חשבון".
בספטמבר 2008, הופיעה הולמס לראשונה בברודוויי במחזה "כולם היו בניי" מאת המחזאי ארתור מילר.
בשנת 2011 שיחקה במותחן האקשן "בן של אף אחד".
באותה שנה גילמה את הגברת הראשונה ג'קלין קנדי-אונאסיס במיני-סדרה ביוגרפית "משפחת קנדי" ברשת הכבלים האמריקאית Reelz.
כמו כן, גילמה את נעמי "דלעת זנותית" בפרק של הסדרה הקומית עטורת השבחים "איך פגשתי את אמא".
בשנת 2012 הופיעה הולמס במחזה הקומי "Dead Accounts" מאת תרזה ריבק בתיאטרון ברודוויי.
בשנת 2014 גילמה את אימו של ברנטון ת'ווייטס בסרט מדע בדיוני "המעניק" המבוסס על הרומן באותו שם - "המעניק" - מאת הסופרת לויס לאורי.
בשנת 2015, שיחקה בסרט "האישה בזהב" בכיכובה של הלן מירן, המבוסס על סיפורה האמיתי של מריה אלטמן, קשישה יהודייה המתגוררת בלוס אנג'לס, המנסה להשיב לבעלותה את יצירתו המפורסמת של גוסטב קלימט, "דיוקנה הראשון של אדלה בלוך-באואר", אשר נבזז על ידי הנאצים בווינה לפני מלחמת העולם השנייה.
בהמשך שנה, הצטרפה הולמס לקאסט העונה השלישית של דרמה הפשע "ריי דונובן" ברשת שואוטיים, בה גילמה את פייג' פיני.
עוד ב-2015, הולמס ביימה סרט תיעודי קצר עבור ESPN על המתעמלת האולימפית נדיה קומנצ'י בשם "Eternal Princess" שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
בשנת 2016 ביימה והפיקה את סרטה העלילתי הראשון "כל מה שהיה לנו" (All We Had) בה גם כיכבה הולמס לצד לוק וילסון וג'ודי גריר.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 בדצמבר 2016.
בשנת 2017, הולמס כיכבה בקומדיית הפשע "לוגאן לאקי" בבימויו של סטיבן סודרברג.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, כאשר מבקרים רבים שיבחו את ביצועי צוות השחקנים ואת הבימוי של סודרברג, והכניס 48 מיליון דולר ברחבי העולם.
בשנת 2018 היא כיכבה בקומדיה הסאטירית לצד מייקל קיין.
באותה שנה, ביצעה הופעת אורח בקומדיית הפשע של גארי רוס "אושן 8" לצידן של סנדרה בולוק וקייט בלאנשט.
בשנת 2019, שיחקה בסרט העצמאי "Coda" לצידו של פטריק סטיוארט.
בשנת 2020, היא כיכבה בסרט האימה "ברהאמס: הילד 2".
הסרט יצא לאקרנים ב-21 בפברואר 2020 והכניס 20 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 10 מיליון דולר.
באותה שנה, היא גילמה את הדמות הראשית בסרט "הסוד: האומץ לחלום", לצדם של ג'וש לוקאס וג'רי אוקונל, שיצא לאקרנים בארצות הברית באמצעות וידאו לפי דרישה, ובתיאטראות נבחרות במספר מדינות ב-31 ביולי 2020. בסוף השבוע הראשון ליציאתו, היה זה לסרט המושכר ביותר ב-FandangoNow, שני ב-Apple TV ושביעי ב-iTunes Store.
בשנת 2022, היא כתבה וביימה את סרטה השני, דרמה רומנטית בשם "Alone Together".
בסרט מככבת הולמס לצדם של ג'ים סטרג'ס, מליסה לאו וזושה מאמט.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-14 ביולי 2022, הוא שוחרר בארצות הברית ב-22 ביולי 2022, ושוחרר בווידאו לפי דרישה ב-29 ביולי 2022.
ב-2023, חזרה הולמס לתיאטרון וכיכבה במחזה "The Wanderers" באוף ברודוויי מאת אן זיגלר.
בשנים 1998–1999 הולמס הייתה במערכת יחסים עם השחקן הקנדי ג'ושוע ג'קסון, שכיכב לצדה אז בסדרה "דוסון קריק".
בשנים 2000–2005 ניהלה הולמס מערכת יחסים עם השחקן כריס קליין והשניים אף התארסו בחג המולד 2003, אך בתחילת 2005 סיימו את מערכת היחסים ביניהם.
באותה שנה החלה לצאת עם השחקן האמריקאי טום קרוז.
ב-17 ביוני 2005, הציע קרוז להולמס נישואים במגדל אייפל שבפריז.
ב-18 באפריל 2006 ילדה את בתם המשותפת, סורי.
בנובמבר 2006 נישאו בני הזוג בטקס פרטי באיטליה.
ב-29 ביוני 2012 פורסם כי הולמס הגישה בקשה לגירושין מקרוז, וב-10 ביולי 2012 חתמו השניים על הסכם הגירושים.
באותה עת שהייתה ביחד עם בעלה לשעבר, השחקן טום קרוז, למדה והתנסתה גם עם הסיינטולוגיה (קרוז עודנו מנציגיה הראשיים של הכת הסיינטולוגית), אך עם גירושיהם ולאחר שקיבלה איומים מכנסיית הסיינטולוגיה בעקבות כך - החליטה הולמס לנתק את קשריה עם הסיינטולוגיה, ולחזור לחיק הכנסייה הקתולית בה גדלה.
בשנת 2017, אחרי שמועות רבות, פורסם כי היא נמצאת בזוגיות כבר ארבע שנים עם השחקן האמריקאי ג'יימי פוקס.
הסיבה שהזוג נמנע מלאשר את זה לתקשורת במשך שנים הייתה בגלל סעיף בהסכם הגירושים של הולמס עם טום קרוז, אשר אוסר על שניהם לצאת באופן פומבי עם בן/ת זוג אחר/ת בחמש השנים הראשונות לגירושין.
לבסוף, היא וג'יימי פוקס נפרדו ב-2019.
בין השנים 2020–2021, הייתה בזוגיות עם השף אמיליו ויטולו ג'וניור.
+שנהסדרהתפקידהערות1998–2003דוסון קריקג'ואי פוטר (אנ')תפקיד ראשי (6 ענות): 128 פרקים2008איליי סטוןגרייספרק: "Grace"2011משפחת קנדיג'קלין קנדי-אונאסיסמיני-סדרה2011, 2013איך פגשתי את אמאנעמי2 פרקים2015ריי דונובןפייג' פיני11 פרקים2017The Kennedys: After Camelotג'קלין קנדי-אונאסיסמיני-סדרה
גם מפיקה בפועל ובמאית הפרק: "New Beginnings"2018רובוט צ'יקןבלה / די דידיבוב; פרק: "Never Forget"
+שנהמחזהתפקידהערות2008כולם היו בנייאן דיברברודוויי2012Dead Accountsלורנה2023The Wanderersג'וליהאוף ברודוויי
נפת קייטי (באיטלקית: Provincia di Chieti) היא נפה בדרומו של מחוז אברוצו שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר קייטי.
הנפה גובלת בנפת פסקארה במחוז אברוצו בצפון-מערב, בנפת ל'אקווילה במחוז אברוצו בדרום-מערב, בנפת איסרניה במחוז מוליזה בדרום, בנפת קמפובאסו במחוז מוליזה בדרום-מזרח ובים האדריאטי בצפון-מזרח.
קייט ריצ'י היא שחקנית, שדרנית רדיו וסופרת ילדים אוסטרלית, המזוהה בעיקר עם דמותה של סאלי פלטשר, אותה גילמה במשך למעלה מ-20 שנה באופרת הסבון "קרוב רחוק".
ריצ'י, ילידת גולברן, ניו סאות' ויילס, נולדה להת'ר וסטיב.
השתתפה ב"קרוב רחוק" החל מיומה הראשון.
צילומי הסדרה החלו ב-1987, זמן קצר לפני יום הולדתה התשיעי, והפרק הראשון שודר באוסטרליה ב-17 בינואר 1988. ריצ'י גילמה בסדרה את דמותה של סאלי פלטשר, ילדה שגודלה בידי משפחת אומנה, ובבגרותה גידלה בעצמה ילדים בהסדר דומה.
הפרק האחרון בהשתתפותה צולם ב-13 בדצמבר 2007 ושודר באוסטרליה ב-3 באפריל 2008. ריצ'י והשחקן ריי מאר, שגילם את דמותו של אלף סטיוארט, היו לשחקנים היחידים מהצוות המקורי של הסדרה שעדיין השתתפו בה באותה העת, ושניהם נרשמו בספר השיאים של גינס כשחקנים שהשתתפו בסדרת דרמה אוסטרלית במשך התקופה הארוכה ביותר.
מאר המשיך להשתתף בסדרה גם לאחר עזיבתה של ריצ'י, והיא אינה מחזיקה עוד בשיא.
תפקידה ב"קרוב רחוק" זיכה את ריצ'י במספר פרסי לוגי, המוענקים בענף הטלוויזיה האוסטרלי: פרס האישיות הטלוויזיונית הפופולרית ביותר בשנים 2007 ו-2008, ופרס השחקנית הפופולרית ביותר בין השנים 2006 ל-2008.
בשנת 2006 השתתפה ריצ'י בשעשועון הטלוויזיה "It Takes Two" שבו ידוענים שרים לצד זמרים.
היא הופיעה לצדו של הזמר טרוי קסאר-דיילי, והשניים סיימו במקום הרביעי.
ב-2008 וב-2009 הייתה לצוות תוכנית הרדיו הקומית "מריק ורוסו".
ב-2010 השתתפה בדרמת המשטרה .Cops L.A.C, שלא זכתה להצלחה רבה, וירדה מהמרקעים לאחר עונה אחת.
קתרין "קייטי" אליס הוף היא שחיינית אמריקאית, אלופת העולם בעלת 7 מדליות זהב עולמיות, שיאנית עולם ובעלת 3 מדליות אולימפיות מבייג'ינג.
מתמחה בסגנון מעורב אישי וחופשי.
קייטי הוף נולדה בפאלו אלטו, קליפורניה.
היא עברה עם משפחתה לטוסון מרילנד בשנת 2003. היא התאמנה במועדון השחייה של צפון בולטימור תחת הדרכתו של המאמן בוב באומן לצידו של מייקל פלפס.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה הוף במקום ה-7 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.97 דקות, אחרי המנצחת יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (2:11.14 דקות).
בשלב חצי הגמר היא שחתה את המשחה בתוצאה של 2:13.60 דקות.
במשחה ל-400 מטר מעורב אישי היא סיימה במקום ה-17 בתוצאה של 4:47.49 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה הוף ב-3 מדליות זהב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה, קנדה 2006 זכתה הוף ב-3 מדליות זהב.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה הוף שוב באותן 3 מדליות זהב, תוך כדי שבירת שני שיאי עולם חדשים ושיא תחרות חדש.
אל אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הגיעה הוף כאלופת עולם ומועמדת להיות השחיינית המעוטרת ביותר, ב-6 משחים.
כחודש לפני המשחקים האולימפיים במסגרת המבחנים האמריקאים לאולימפיאדה היא החזירה לעצמה את השיא העולמי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי כשקבעה תוצאה של 4:31.13 דקות והוכיחה שהיא נימצאת בכושר מצוין.
במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות בלבד ואף לא מדליית זהב אחת.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.29 דקות, אחרי רבקה אדלינגטון מבריטניה (4:03.22 דקות) ולפני ג'ואן ג'קסון אף היא מבריטניה (4:03.52 דקות).
היא סיימה במקום הרביעי הן במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.78 דקות והן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.68 דקות ובמקום ה-11 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה חלשה עבורה של 8:27.78 דקות.
לאחר מנוחה מאימונים ותחרויות, במבחנים האמריקאים לאליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 סיימה הוף רק במקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום השמיני במשחה ל-200 מטר חופשי, והחליטה לפרוש מיתר המשחים ולא הצליחה להתברג.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכתה הוף במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי (7:51.21 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה הוף במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:46.14 דקות, לפני אוסטרליה (7:47.42 דקות) וסין (7:47.66 דקות) כשחיינית שלישית היא קבעה תוצאה ב"זינוק שליחות" של 1:57.41 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:08.22 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4:07.93 דקות.
הוף זכתה 3 פעמים בתואר שחיינית השנה בארצות הברית בשנים: 2005, 2006 ו-2007.
הוף קבעה בסך הכל 3 שיאי עולם חדשים.
2 שיאי עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ושיא עולם אחד במסגרת רביעיית השליחיות האמריקאית במשחה ל-4x200 מטר חופשי.
קייטי ליו לאונג היא שחקנית סקוטית, המוכרת בתפקידה כצ'ו צ'אנג בסדרת הסרטים "הארי פוטר".
לאונג נולדה במאת'רוול שבסקוטלנד להורים סינים.
הוריה גרושים והיא מתגוררת אצל אביה, בעל מסעדה סינית בגלאזגו.
לקייטי שני אחים ואחות בשם ויולט.
אביה של קייט, פיטר, ראה מודעה בעיתון הקוראת לליהוק שחקנים, ובעצתו הלכה קייטי למבחני הבד.
אחרי שבועיים של המתנה נודע לה כי התקבלה מתוך רשימה של 4,500 מתמודדות לתפקיד צ'ו צ'אנג.
קייטי היא בוגרת בית הספר הפרטי הסקוטי היוקרתי – "המילטון קולג'".
בספטמבר 2024, לוהקה לאונג לעונה הרביעית של "ברידג'רטון", ותגלם את דמותה של ליידי ארמינטה גאן, אלמנה שמנסה להשיא את אחת משתי בנותיה.
שנה שם תפקידהערות2005הארי פוטר וגביע האשצ'ו צ'אנג2007הארי פוטר ומסדר עוף החולצ'ו צ'אנג2008פוארוסוי טאי2010הארי פוטר ואוצרות המוותצ'ו צ'אנג2017נקמה זרה פאן2018דרקון לבןלאו צ'ן2019Chimerica ליולי2020הקןאלאונורRoadkillמרגרט מור3 פרקים2021בסגרנטשה2021–2023ארקייןקייטלין (דיבוב)Annikaבלייר פרגוסוןתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים2022הפריפריאלאשתפקיד ראשי; 8 פרקים2023The Chemistry of Deathמגי קסידי4 פרקים2024רכבת לילה (אנ')רייצ'ל ליתפקיד ראשי; 6 פרקיםברידג'רטוןליידי ארמינטה גאןעונה רביעית
קת'לין בריאן , הידועה בשם הבמה שלה קייטי בי (Katy B), היא זמרת-יוצרת אנגלייה.
קייטי בי, ילידת פקהאם, דרום לונדון הוציאה את אלבום הבכורה שלה "On a Mission" ב-4 באפריל 2011, ומתוכו שוחררו ארבעה סינגלים "Katy On a Mission", "Perfect Stranger" יחד עם מגנטיק מן, "Lights On" יחד עם מיס דינמיט ו-"Broken Record".
סינגל הבכורה שלה, שיר הדאבסטפ "Katy On a Mission", יצא ב-22 באוגוסט 2010, והגיע למקום הראשון במצעדי הדאנס והאינדי בבריטניה, ולמקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי, ונחשב כמסמל את התקרבותו של ז'אנר הדאבסטפ אל המיינסטרים.
תאריך יציאה: 4 באפריל 2011
פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית 2014 Little Red
תאריך יציאה: 3 בפברואר 2014
קייטי ג'רוויס היא שחקנית אנגלייה, מוכרת בזכות הופעתה בתור הנערה מיה בדרמה העצמאית "מחוץ למים".
ג'רוויס נולדה בעיירה טילבארי שבמחוז אסקס, מזרח אנגליה.
במאית הסרטים העצמאיים המוערכת אנדראה ארנולד בחרה אותה לתפקיד הראשי לסרט "מחוץ למים" לאחר המלצה שקיבלה ממלהק שלה.
ג'רוויס קיבלה את הפנייה לשחק בסרט בגיל 17 לאחר שנצפתה רבה עם חבר שלה בתחנת הרכבת שבעיירה טילבארי.
בתחילה סירבה להאמין שאכן מדובר באודישן לתפקיד וסירבה לתת את מספר הפלאפון שלה, אולם היא לקחה בעצמה את המספר של הסוכנות וביררה לגבי ההצעה.
בזמן הצילומים לסרט נשרה ג'רוויס מבית ספרה.
ג'רוויס שלא הייתה בעלת כל ניסיון משחק מוקדם ערכה אודישן מוצלח שכלל ריקוד וקיבלה את התפקיד הראשי, נערת המצוקה הבעייתית מיה ויליאמס שלא מתעניינת בדבר מלבד ריקודי רחוב.
ג'רוויס זכתה לביקורות אוהדות מצד מבקרי הקולנוע וקיבלה את פרס איגוד הסרטים הבריטים העצמיים לשחקנית הצעירה הטובה ביותר.
לאור ההצלחה חתמה על חוזה משחק מקצועני עם חברה מארצות הברית.
באמצע 2009 ילדה ג'רוויס את בתה הבכורה.
קייט ראיין היא זמרת בלגית וזוכת פרס המוזיקה העולמי.
היא החלה את קריירת המוזיקה שלה בשנת 2001. היא ביצעה גרסאות כיסוי רבות, בעיקר לשירים של מילן פארמר ופראנס גל.
היא ייצגה את בלגיה באירוויזיון 2006 שנערך באתונה.
ראיין נולדה בכפר קטן בטסנדרלו שבמחוז לימבורג, בלגיה.
היא גדלה במשפחה מוזיקלית, והראתה כישרון למוזיקה כבר מגיל צעיר.
בגיל 8 היא למדה לנגן בפסנתר ובגיטרה.
היא למדה נגינה ושירה אצל דודתה שלימדה באקדמיה למוזיקה.
ראיין למדה בבית-ספר לאומנות, שם התמחתה בעיצוב תכשיטים.
היא ניגנה לעיתים קרובות בפאבים ובבתי-קפה.
כשהייתה נערה, ובאחת מההופעות שלה הוצע לה חוזה הקלטות.
ראיין הפכה לחברה בלהקת הפופ Melt כשהייתה בת 16. הלהקה פעלה במשך שנתיים, אולם לא הוציאה כלל אלבומים.
כשהכירה את המפיק אנדי ג'אנסנס, היא עזבה את הלהקה Melt, והצמד החל לכתוב מוזיקה ביחד.
הסינגל המשותף הראשון שלהם, Scream for Mre, יצא בשנת 2001 והוא הפך להצלחה במצעדי המוזיקה.
מאוחר יותר באותה השנה יצא הסינגל השני של ראיין , שהפך גם הוא להצלחה.
ראיין זכתה להכרה בינלאומית כאשר ביצעה גרסת כיסוי לשיר "Désenchantée" של מילן פארמר, שהפך להצלחה במצעדי מוזיקת הפופ במספר מדינות ברחבי אירופה.
היא חתמה על חוזה עם המחלקה הבלגית של חברת התקליטים EMI, דרכה הוציאה את אלבום הבכורה שלה Different שיצא בשנת 2002 באירופה.
ראיין הוציאה שני סינגלים נוספים מהאלבום: "Mon cœur résiste encore", הסינגל הראשון שהוציאה בצרפתית, ו-"Libertine" שהוא גרסת כיסוי נוספת לשיר של פארמר.
שני הסינגלים זכו גם הם להצלחה רבה במצעדי המוזיקה.
אלבומיה של ראיין הופצו בארצות הברית דרך חברת התקליטים Robbins Entertainment.
בשנת 2004 ראיין הוציאה את אלבומה השני ברחבי אירופה, Stronger, אלבום בסגנון דאנס-פופ.
הסינגל הראשון מהאלבום "Only If I" זכה להצלחה באירופה.