tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את העונה הם סיימו עם מאזן 35–47, במקום השלישי במזרח והעפילו לפלייאוף לראשונה מאז עונת 1997/1998, בה זכו באליפות.
הבולס הפסידו בסיבוב הראשון לוושינגטון ויזארדס 4-2. באותה עונה גורדון הפך לרוקי הראשון בהיסטוריה של הליגה שזוכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA, והראשון בבולס מאז טוני קוקוץ'.
במהלך קיץ 2005 הבולס החתימו את טייסון צ'נדלר והחזירו אותו לקבוצתם.
באותו הקיץ זוהו מחלות לב אצל אדי קרי, שהיה צריך ללכת לבדיקות DNA.
קרי סירב ללכת לבדיקות, והועבר לניו יורק ניקס ביחד עם אנטוניו דייוויס בתמורה למייקל סוויטני וטים תומאס.
במשך העונה הבולס התקשו לנצח במשחקיהם, אך סיום של 2–12 נתן להם מאזן 41-41 והעפלה שנייה ברציפות לפלייאוף.
הבולס הפסידו בסיבוב הראשון למיאמי היט 4-2, שבסוף העונה זכתה באליפות.
בדראפט 2006 הבולס בחרו את למרכוס אולדרידג' בבחירה השנייה, והעבירו אותו מיד לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לטיירוס תומאס וויקטור חריאפה.
בנוסף, הם בחרו את רודני קארני והעבירו אותו לפילדלפיה 76' בתמורה לתאבו ספולושה.
לאחר מכן, חתם שחקן ההגנה בן וולאס בקבוצה.
אחרי כן, הם העבירו את טייסון צ'נדלר לניו אורלינס הורנטס בתמורה לפי.
את עונת 2006/2007 סיימו הבולס עם מאזן 33–49, השלישי בטיבו באזור המזרח.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם נפגשו עם ההיט שהדיחו אותם בשנה שעברה וניסתה להגן על תואר האליפות.
הבולס הדהימו את ההיט כשניצחו בסוויפ 0–4, ועברו סיבוב פלייאוף לראשונה מאז עונת 1997/1998, בה שיקגו זכתה באליפות ביחד עם ג'ורדן.
בחצי גמר המזרח הם נפגשו עם דטרויט פיסטונס, כשזו הפעם הראשונה מאז 1991 שהקבוצות נפגשות בפלייאוף.
הפיסטונס ניצחו בשלושת המשחקים הראשונים בסדרה, אך הבולס ניצחו בשני המשחקים הבאים כדי לצמצם את ההובלה ל-2–3. במשחק האחרון הפיסטונס ניצחו וזכו בסדרה 2–4.
במשך קיץ 2007 החתימו הבולס את ג'ו סמית' ואדריאן גריפין, ובחרו בבחירה התשיעית בדראפט את הסנטר ג'ואקים נואה.
הבעיות החלו כשבן גורדון ולואול דנג סירבו להצעות להארכת חוזה ללא סיבות נראות לעין.
היו שמועות שהבולס הולכים להביא אליהם שחקני אולסטאר כקווין גארנט, פאו גאסול וקובי בראיינט.
אף אחת מהעסקאות האלו לא התבצעה.
אף על פי שעתידה של הקבוצה נראה טוב, עונת 2007/2008 הייתה רחוקה מהציפיות.
הבולס החלו אתהעונה הזו עם 10 הפסדים מתוך 12 משחקים, ואחרי מאזן 9–16 פוטר המאמן סקיילס, וב-27 בדצמבר 2007 מונה במקומו ג'ים בוילן לעמדת המאמן.
ב-21 בפברואר 2008 הועברו בן וולאס, ג'ו סמית', אדריאן גריפין ובחירת דראפט לקליבלנד קאבלירס בתמורה לדרו גודן, שאנון בראון, לארי יוז וסדריק סימונס.
הבולס סיימו את העונה הזו עם מאזן 33–49, ההפך מהעונה שעברה, ולא העפילו לפלייאוף אחרי שלוש עונות רצופות של העפלות.
אחרי שחוזהו של בוילן הסתיים, הבולס חיפשו מאמן חדש.
ב-10 ביוני 2008 פקסון מינה לעמדת המאמן את ויני דל נגרו חסר הניסיון.
לבולס היו 1.7% אחוזים בלבד לזכייה בבחירה הראשונה של דראפט 2008, ונגד כל הסיכויים הם זכו בה.
בבחירה הזו הם בחרו את דריק רוז.
אחר כך הם רכשו את הבחירה ה-36 של פורטלנד טרייל בלייזרס, עומר אשיק.
ב-30 ביולי 2008 חתמו הבולס על הארכת חוזה עם לואול דנג למשך שש השנים הבאות בתמורה ל-71 מיליון דולר.
דנג היה פצוע ברוב עונת 2008/2009. מאוחר יותר חתם בן גורדון על הארכת חוזה בת שנה אחת.
ב-18 בפברואר 2009 ביצעו הבולס טרייד, כששלחו את אנדרס נוצ'יוני, דרו גודן, סדריק סימונס ומייקל ראפין לסקרמנטו קינגס בתמורה לבראד מילר וג'ון סלמונס.
יום לאחר מכן, יום מועד ההעברות, הם העבירו את לארי יוז לניקס בתמורה לטים תומאס, ג'רום ג'יימס ואנתוני רוברסון.
מאוחר יותר באותו יום, הם ביצעו טרייד שלישי בתוך 24 שעות, כשהעבירו את תאבו ספולושה לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בתמורה לבחירת דראפט ב-2009. הטריידים עזרו לבולס לסיים את עונת 2008/2009 עם מאזן סביר, 41-41, ועלייה לפלייאוף.
המאזן שלהם הספיק למקום ה-7 במזרח, מה שזימן להם מפגש קשה בסיבוב הראשון נגד בוסטון סלטיקס, שניסתה להגן על תואר האליפות מהשנה שעברה.
במשחק הראשון קלע רוז 36 נקודות והוסיף 11 אסיסטים, כשהוא משווה את שיאו של כרים עבדול-ג'באר למספר הנקודות הגבוה ביותר לשחקן שנה ראשונה בהופעת בכורה בפלייאוף.
במהלך הסדרה היו 7 הארכות, וזו הסדרה עם מספר ההארכות הרב ביותר בהיסטוריה של הליגה.
בסופה ניצחו הסלטיקס 3–4 והדיחו את הבולס.
מומחים רבים טענו שזו אחת מהסדרות הטובות בהיסטוריה של הליגה.
בדראפט 2009 היו לבולס שתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון, בהן החליטו לבחור את ג'יימס ג'ונסון וטאג' גיבסון.
בקיץ 2009 איבדו הבולס את אחד מהשחקנים המובילים שלה, בן גורדון, שחתם במתחרה שלהם במזרח ובבית המרכזי, דטרויט פיסטונס.
ב-18 בפברואר 2010 נשלח ג'ון סלמונס למילווקי באקס בתמורה לג'ו אלכסנדר והאקים ווריק.
בנוסף, טיירוס תומאס נשלח לשארלוט בובקאטס בתמורה לאייסי לואו, רונלד מארי ובחירת דראפט עתידית.
ב-14 באפריל באותה שנה העפילו הבולס לפלייאוף מהמקום השמיני, עם מאזן זהה למאזן של העונה שעברה.
ריצת הפלייאוף של הבולס הייתה קצרה כשהפסידו כבר בסיבוב הראשון לקליבלנד קאבלירס 1-4.
ב-4 במאי 2010 פוטר המאמן ויני דל נגרו.
ב-23 ביוני באותה שנה הסכים עוזר המאמן של בוסטון סלטיקס לשעבר, טום ת'יבודו, הידוע בסגנון המשחק ההגנתי במיוחד, לאמן את הבולס.
ארבעה ימים לאחר מכן חתם קרלוס בוזר, שחקן יוטה ג'אז לשעבר במועדון.
כמו כן, העבירו הבולס את קירק היינריך ששיחק במועדון שבע שנים לוושינגטון ויזארדס, והחתימו את קייל קורבר, עוד שחקן הג'אז לשעבר.
עונת 2010/2011 הייתה הצלחה עבור הבולס, שנחשבו על ידי מומחים רבים כקבוצה צעירה ואטרקטיבית.
בעונה זו הפתיעו הבולס את כולם כשעלו לפלייאוף מהמקום הראשון בליגה עם מאזן 20–62, כשהם מקדימים את מיאמי היט השנייה ובוסטון סלטיקס השלישית.
הבולס סיימו במקום הראשון בליגה.
הישג זה הבטיח להם את הביתיות לכל אורך הפלייאוף, מה שקרה לראשונה מאז ימי מייקל ג'ורדן.
בסיבוב הראשון הדיחו הבולס את אינדיאנה פייסרס כשניצחו 1–4 בסדרה.
הבולס המשיכו וניצחו בחצי גמר המזרח את אטלנטה הוקס 4-2, ונעצרו רק בגמר המזרח נגד מיאמי היט, בו הפסידו 1–4.
לקראת עונת 2011/2012 התחזקו הבולס, צירפו את ריצ'רד המילטון, שיחד עם כוכב הקבוצה דריק רוז, לואול דנג שנבחר לראשונה למשחק האולסטאר, קרלוס בוזר וג'ואקים נואה, הרכיבו את אחת הקבוצות החזקות ב-NBA, ונחשבו למועמדים בולטים לזכייה באליפות המזרח וה-NBA.
אך חוסר מזל פגע בקבוצה ובמשחק הפתיחה של משחקי הפלייאוף, מול פילדלפיה 76', נפצע רוז כשקרע את הרצועה הצולבת ובהמשך הסדרה נפגע גם ג'ואקים נואה בקרסולו, ושיקגו הפסידה בסדרה בשישה משחקים כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 2012/2013 שיחקה שיקגו ללא דריק רוז במשך כל העונה, וגילתה יכולת משובחת בעיקר בשל שיטות ההגנה המתקדמות של מאמנם המוערך טום ת'יבודו.
אף על פי כן, הודחו בסיבוב השני 1–4 על ידי יריבתם המושבעת, מיאמי היט.
חוסר המזל המשיך לרדוף את הקבוצה.
בעונת 2013/2014 דריק רוז חזר לשחק, אך נפצע שוב בתחילת העונה והושבת למשך כל העונה.
מתוך מחשבה שהעונה הזאת אבודה שחררו הבולס את אחד השחקנים המשמעותיים שלהם, לואול דנג, שעבר לקליבלנד קאבלירס, אך שוב יכולתה של הקבוצה התייצבה לקראת סוף העונה והיא סיימה במקום הרביעי במזרח.
זאת, בעיקר בשל יכולת מצוינת של ג'ואקים נואה, שאף נבחר כשחקן ההגנה של העונה ב-NBA.
בפלייאוף הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון על ידי וושינגטון ויזארדס.
בעונת 2014/2015, צירפה שיקגו את פאו גאסול, דבר שהעלה את הציפיות מהקבוצה.
היא סיימה במקום השלישי במזרח והודחה בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי קליבלנד קאבלירס.
עוד במהלך העונה הועלו פרסומים שמעמדו של המאמן ת'יבודו מעורער.
היו שתלו זאת בנוהגו במהלך העונה הסדירה לתת לשחקנים הבכירים לשחק מספר דקות רב מהרגיל, ולמעט לתת לשחקנים המחליפים לשחק.
ובכך, נטען, הוא גורם "לשחיקה" של השחקנים הבכירים והם מועדים יותר לפציעות.
ב-2 ביולי 2016 נשלח רוז, לצד ג'סטין הולידיי ובחירות דראפט עתידיות, בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לסנטר רובין לופז והרכזים ג'ריאן גרנט וחוסה קלדרון.
מספר ימים לאחר מכן, ב-7 ביולי, שיקגו החתימה את מחליפו של דריק רוז בדמותו של ראז'ון רונדו, ששיחק בעונה הקודמת בסקרמנטו קינגס.
ב-15 ביולי הודיעה הקבוצה שהיא החתימה את דוויין וייד, יליד העיר שיקגו, על חוזה לשנתיים, ובכך, בעצם, השלימו הבולס טריו אחורי מהמוכשרים בליגה הכולל את ווייד, רונדו, וג'ימי באטלר.
במסיבת עיתונאים, לאחר החתמתם, ציינו ווייד ורונדו שהקבוצה היא קודם כל קבוצתו של באטלר, ובכך הפכו אותו למעשה לשחקן המוביל בטריו.
הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן 41–41 והעפילה לפלייאוף מהמקום השמיני.
בפלייאוף הודחו הבולס על ידי בוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4.
ב-22 ביוני 2017 נשלח ג'ימי באטלר בטרייד למינסוטה טימברוולבס בתמורה לכריס דאן, זאק לאבין והבחירה השביעית בדראפט 2017, לאורי מארקנן.
ב-15 ביולי שחררו הבולס את ראז'ון רונדו וב-25 בספטמבר את דוויין וייד, ובכך נכנסה הקבוצה לבנייה מחדש עם סגל צעיר וחסר ניסיון.
בדראפטים 2018 ו-2019 צירפו הבולס את הסנטר ונדל קרטר ואת הרכז קובי וייט, בהתאמה.
באפריל 2020 פוטר הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, גאר פורמן, לאחר 11 שנים רצופות, ובמקומו מונה ארתוראס קרנישובאס.
היריבות הגדולה ביותר של הבולס היא נגד דטרויט פיסטונס.
היריבות נוצרה בשנות ה-70, ורוב המתח בה נוצר בשנות ה-80. היריבות קמה לתחייה בתקופה שלפיסטונס הייתה את קבוצת ה-"Bad Boys", שהתחרתה מול מייקל ג'ורדן וסקוטי פיפן.
בנוסף, השחקן דניס רודמן היה חלק מהבולס בשלוש האליפויות האחרונות, אך קודם לכן היה בפיסטונס בתקופה הזו והתחרה מול הבולס.
בין השנים 1988–1991 נפגשו הבולס והפיסטונס בפלייאוף.
בשלוש הפעמים הראשונות ניצחו הפיסטונס, אבל בפעם הרביעית ניצחו הבולס.
הפעם הבאה שהקבוצות נפגשו הייתה ב-2007, בסדרת חצי גמר המזרח.
בסדרה שיחק בן וולאס נגד הפיסטונס, קבוצתו הקודמת.
הבולס הפסידו בסדרה זו 2–4.
עוד יריבות שהייתה לבולס הייתה נגד ניו יורק ניקס.
שתי הקבוצות נפגשו בסדרות פלייאוף ארבע פעמים ברצף בין השנים 1991–1994, ונפגשו פעם נוספת ב-1996. פעמיים מתוך ה-5 הסדרה הגיע ל-7 משחקים.
הסדרה הראשונה בין השתיים הייתה ב-1989, כששתי הקבוצות תויגו כ"קבוצות בעליה", הבולס של ג'ורדן והניקס של פטריק יואינג.
הבולס ניצחו במפגש הזה 2–4.
היריבות עם ההיט התעצמה במיוחד בשנות ה-2000 בעת שהיו שתיים מהקבוצות המובילות במזרח, אבל שורשיה נעוצים בשנות ה-90, שבהם שלטו הבולס ומייקל ג'ורדן בליגה ללא עוררין, והדיחו את מיאמי היט מהפלייאוף שלוש פעמים בדרך לזכיות באליפות.
לאחר עזיבתו של ג'ורדן וכישלונם של ההיט בתחילת שנות ה-2000, היריבות התקררה, אך נראתה כמתלהטת מחדש לאחר שנפגשו בפלייאוף של עונת 2005/2006, סדרה שהסתיימה בניצחון ההיט 2–4 שהמשיכו לגמר ה-NBA.
אך הבולס נקמו עונה לאחר מכן כשהביסו את האלופים המכהנים ממיאמי 4-0, בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
היריבות התעצמה בעונת 2010/2011 עם עלייתם של הבולס למקום הראשון בדירוג לפלייאוף המזרח, כאשר בשורותיהם משחקים דריק רוז, קרלוס בוזר וג'ואקים נואה בעידן שלאחר מייקל ג'ורדן.
ההיט השיגו את המקום השני, כאשר בשורותיהם מככב דוויין וייד (שדחה הצעה להצטרף לעיר הולדתו שיקגו), ועם הצטרפותם של הכוכבים כריס בוש ולברון ג'יימס (שדחו הצעה להצטרף לרוז ובוזר בשיקגו).
הקבוצות נפגשו בגמר המזרח של שנת 2011, וההיט ניצחו 1–4 בסיכומה של הסדרה.
בעונת של 2011/2012 נחשבו שתי הקבוצות ליריבות מרות, ולשתי המועמדות העיקריות לאליפות המזרח, כאשר את מיאמי הוביל הטריו המפורסם - וייד, ג'יימס ובוש, ואת שיקגו הובילו ה-MVP הצעיר בהיסטוריה דריק רוז, לואול דנג שנבחר למשחק האולסטאר וקרלוס בוזר.
ההיט שיחקו את הכמות השנייה במספרה של משחקים נגד הבולס (111) והמאזן עומד על 38–47 לשיקגו, ו-9–17 בפלייאוף.
נקודות: 69, מייקל ג'ורדן מול קליבלנד קאבלירס, 28 במרץ 1990.
ריבאונדים: 37, טום בורווינקל מול פיניקס סאנס, 8 בינואר 1970.
אסיסטים: 24, גאי רוג'רס מול ניו יורק ניקס, 21 בדצמבר 1966.
חסימות: 12, נייט ת'ורמונד מול אטלנטה הוקס, 18 באוקטובר 1974.
יהושע (שיקֶה) דְריז (בכתיב יידי: שיקע דריז; ברוסית: אובְסיי אובסייביץ' דריז; Овсей Овсеевич Дриз; 29 במרץ 1908 – 27 בפברואר 1971) היה משורר, מלחין וסופר יידי, שנודע בשיריו לילדים.
שיקה דריז נולד בשנת 1908 בכפר קרסנה ליד ויניצה שבפלך פודוליה, בדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה), ונקרא על שם אביו, שנפטר בטרם לידתו, שיקה .
לאחר סיום לימודיו בבית הספר, עבר לעיר קייב, שם עבד כפועל ולמד בסמינר למורים ולאחר מכן בבית ספר לאמנויות.
מרבית חייו עסק גם בכתיבה ספרותית וגם בפיסול וציור.
על הישגיו באמנות הפלסטית זכה בפרסים שונים.
בשנת 1934 התנדב למשמר הגבול של ברית המועצות, שם שירת כקצין פוליטי עד לשנת 1946. בשנים 1939–1941, בעת שירותו במערב אוקראינה שסופחה לברית המועצות, סייע רבות לפליטים יהודים שנמלטו מאזורי הכיבוש הנאצי, תוך ניצול מעמדו הצבאי.
בתום מלחמת העולם השנייה עבר עליו מהפך רוחני, הוא השתחרר מן השירות במשמר הגבול, חזר לעיירת ילדותו החרבה, ולא יכֹל להשלים עם חיסול יהדות אוקראינה.
הוא גידל זקן ולבש מראה פרוע של מקונן לאומי.
חודשים ארוכים נדד על פני קהילות אוקראינה החרבות, ספד ליהודים שנשמדו, ולבש קרעים.
אז גם החל לכתוב את שירי הקינה הנודעים שלו ביידיש, שהולחנו ונפוצו בציבור.
שיקה דריז השתקע לבסוף בבירה מוסקבה, התמסר לכתיבת שירי ילדים ביידיש, וניסה להחיות את העולם היהודי שחרב, בהקדישו אותם "לאלה החיים, ויותר מזה, לאלה שנספו".
בשנות ה-50 יצירותיו לא פורסמו כלל והוא התפרנס מעבודות מזדמנות.
בשנת 1953, בתקופת המאבק נגד קוסמופוליטות נכתבה פניה על הוצאתו משורות איגוד הסופרים.
בשנת 1960 התמזל מזלו ושיריו לילדים, בשמו שיקה דריז, תורגמו לרוסית (בין היתר על ידי בוריס סלוצקי), יצאו לאור במהדורות רבות, הולחנו והתפרסמו בקהל קוראי הרוסית הלא-יהודים.
הוא גם הצליח לפרסם כמה יצירות ביידיש.
דריז נפטר במוסקבה בשנת 1971.
רבים משיריו הולחנו בידי מלחינים שונים ובוצעו בהרכבים שונים.
הוא פרסם כמה כרכים של יצירתו, שירה, זיכרונות ושירה לילדים.
ומהם תורגמו לעברית שניים, שיצאו לאור בארצות הברית.
גם ברוסית יצאו כמה מספריו.
לשירי הקינה שלו יש תחייה בציבור שוחרי היידיש בארצות הברית, הם הולחנו מחדש, וחלקם גם תורגמו לאנגלית.
ליכטיקע וואָר, חרקוב–קייב: מעלוכע פארלאג פון אוקראינע, 1930. ('מציאות בהירה')
שטאָלענער קויעכ: לידער 1930–1933, חרקוב–קייב: מעלוכע פארלאג פאר די נאציאָנאלע מינדערהייטנ אינ אוסר"ר, 1934. ('כוח מפלדה')
די פערטע סטרונע, מוסקבה: סאָוועטסקי פּיסאטעל, 1969. ('המיתר הרביעי') ()
הארבסט: לידער, מוסקבה: סאָוועטסקי פּיסאטעל, 1978. ('סתיו') ()
מועדון הכדורגל שיקגו פייר היא קבוצת כדורגל משיקגו שבאילינוי, המשחקת בליגת ה-MLS.
הקבוצה נוסדה ב-8 באוקטובר 1997, לכבוד יום השנה ה-126 לשריפת הענק שפרצה בעיר ב-1871. כבר בעונתה הראשונה בליגה, זכתה שיקגו בגביע ה-MLS.
בין השנים 1998 ל-2001, מגרשה הביתי של הקבוצה היה סולג'ר פילד.
בשנת 2002 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון קרדינל, ובאוקטובר 2003, חזרה לסולדג'ר פילד.
בעונת 2006 עברה הקבוצה לאצטדיון ברידג'וויו, ובשנת 2020, חזרה הקבוצה לסולג'ר פילד פעם נוספת.
מאז שנת 2001 משחקת שיקגו פייר עם דאלאס בגביע ברימסטון.
שנהמיקוםפלייאוףגביע ארצות הברית הפתוח19982, מערבאלופהאלופה19993, מערברבע גמרשמינית גמר20001, תיכוןגמראלופה20011, תיכוןחצי גמרחצי גמר20023, מזרחרבע גמרשמינית גמר20031, מזרחגמראלופה20045, מזרחלא העפילהגמר20053, מזרחחצי גמרחצי גמר20063, מזרחחצי גמר
שיקגו הוא סרט קולנוע משנת 2002 בבימויו של רוב מארשל, המבוסס על מחזמר באותו שם משנת 1975 מאת ג'ון קנדר ופרד אב.
הסרט זכה בשישה פרסי אוסקר, כולל קטגוריית הסרט הטוב ביותר.
השחקנים הראשיים בסרט הם רנה זלווגר (רוקסי הארט), קתרין זיטה-ג'ונס (ולמה קלי, תפקיד שעליו זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר), וריצ'רד גיר (בילי פלין).
בשיקגו, בשנת 1924, רוקסי הארט מבקרת במועדון לילה שם מופיעה הכוכבת ולמה קלי.
רוקסי נמצאת שם יחד עם פרד קייסלי, מאהב אשר היא מקווה שישיג לה תפקיד בוודוויל.
לאחר המופע, ולמה נעצרת על רצח בעלה ואחותה ורוניקה, לאחר שמצאה אותם יחד במיטה.
כחודש מאוחר יותר, פרד מגלה לרוקסי שהוא שיקר לגבי קשריו כדי לשכב איתה, ורוקסי בהתקף של זעם יורה בפרד שלוש פעמים והורגת אותו.
רוקסי משכנעת את בעלה, איימוס, לשאת באשמה, ואומרת לו שהנרצח היה פורץ ושהוא לא צריך לדאוג כי הוא ייצא מזה.
בחקירת המשטרה, כאשר הקצין מציין כי הקורבן הוא פרד קייסלי, שמכר רהיטים, איימוס נוטש את רוקסי ואומר שקייסלי היה מת כשהגיע הביתה, ורוקסי נשלחת לכלא.
עם הגעתה, היא נשלחת לאגף הרוצחות תחת השגחתה של הסוהרת המושחתת "מאמא" מורטון, הלוקחת שוחד ואספקה מהאסירים שלה המחכים למשפט.
רוקסי פוגשת את ולמה ולומדת את סיפור הרקע של הנשים האחרות באגף הרוצחות.
רוקסי מחליטה שהיא רוצה לשכור את עורך הדין של ולמה, בילי פלין, ומשכנעת את בעלה לדבר איתו.
פלין ורוקסי מערימים על התקשורת במסיבת העיתונאים, וממציאים מחדש את הזהות של רוקסי כדי לגרום לאזרחי שיקגו להתאהב בה.
רוקסי הופכת להיות מפורסמת בכלא מחוז קוק, דבר המכעיס את ולמה אך גורם אושר למאמא.
ולמה, שנואשת לחזור אל אור הזרקורים, מציעה לרוקסי לפתוח מופע וודוויל יחד איתה ביום שהן יצאו מהכלא.
רוקסי מסרבת, והשתיים נעשות יריבות המנסות להאפיל אחת על השנייה.
אחרי שיורשת עשירה נעצרת על רצח משולש (היא הרגה את בעלה ואת שתי הנשים שהיו במיטתו), רוקסי מוצאת את עצמה בלתי נראית על ידי הפפראצי ומוזנחת על ידי פלין.
לאחר שנאמר לה על ידי ולמה ששמה לא בעיתון, רוקסי מצליחה לגנוב את אור הזרקורים בחזרה בטענה שהיא בהריון, המאושר על ידי הרופא, אותו רוקסי פיתתה.
כשהפפראצי רודף אחרי רוקסי, איימוס נשאר מאחור.
רוקסי עדה לתלייה של אסירה אחרת (שהואשמה לשווא) לאחר שהפסידה בערעור האחרון שלה, המגביר את הרצון של רוקסי להיות חופשייה.
רוקסי ובילי רוקמים את התוכנית שלהם להביא לזיכויה באמצעות פרסומה ואהבת הקהל אליה.
המשפט שלה הופך להיות מופע ראווה תקשורתי באמצעות הסיקור הסנסציוני של הכתבת מרי סאנשיין.
המשפט מתנהל לטובתה של רוקסי עד שוולמה מופיעה עם היומן של רוקסי.
בתמורה לחנינה, ולמה מקריאה מהיומן רשומות מפלילות שעשויות להרשיע את רוקסי אך בילי מצליח להוציא אותה מהבוץ.
פרסומה של רוקסי קצר מועד: ברגע שמשפטה מסתיים בזיכוי, תשומת הלב הציבורית פונה לרוצחת חדשה.
רוקסי עוזבת את בית המשפט לאחר שבילי אומר לה שזו שיקגו ושהיא לא יכולה להתחרות בדם טרי על הקירות.
רוקסי מגלה לאיימוס שהיא זייפה את הריונה בשביל תהילה.
ניתן להבין שלאחר מכן איימוס עוזב אותה, אף על פי שהדבר לא נאמר חד משמעית בסרט.
כשדבר לא נשאר לה, רוקסי יוצאת פעם נוספת למצוא קריירה על הבמה, אך ללא הצלחה.
עם זאת, היא נתקלת בוולמה שמוכנה להעלות מופע זוגי עם רוקסי.
רוקסי מסרבת בהתחלה, מכיוון שעדיין לא התגברה על שנאתה כלפיה, אבל משנה את דעתה כאשר ולמה מציינת כי "יש רק עסק אחד בעולם שבו זה לא מהווה בעיה: עסקי השעשועים." שתי הרוצחות לבסוף הופכות להצלחה האדירה שהן חלמו להיות.
הסרט מסתיים כשוולמה ורוקסי זוכות למחיאות כפיים סוערות מהקהל הנלהב הכולל את מאמא ובילי.
רנה זלווגר - רוקסי הארט
קתרין זיטה-ג'ונס - ולמה קלי
ריצ'רד גיר - בילי פלין
קווין לטיפה - מאמא מורטון
לוסי לו - קייטי בקסטר
טיי דיגס - מוביל הרכב
קולם פאור - מרטין הריסון
כריסטין ברנסקי - מארי סאנשיין
דומיניק וסט - פרד קייסלי
צ'יטה ריברה, ששיחקה את התפקיד של ולמה קלי בהפקה הראשונה של המחזמר בברודוויי, מופיעה בתפקיד קמע כזונה בשם ניקי.
שִיקַאסְטָה הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופרת הבריטית זוכת פרס נובל דוריס לסינג.
שיקאסטה הוא הראשון בסדרה בת חמישה ספרים, העומדים בפני עצמם, בשם "קאנופוס בארגוס" (Canopus in Argos).
הספר יצא לאור בשנת 1979. הסיפור משופע באלוזיות רבות לתנ"ך, לגנוסטיקה, לסופיוּת ולרעיונות מיסטיים נוספים.
מקור השם "שיקאסטה" במילה הפרסית שֶקַאסְטֶה (شکسته), שפירושה "שָׁבוּר".
כוכב הלכת שיקאסטה הוא בבואה של כדור הארץ, המתוארת מבעד עיניהם של בני ציוויליזציית קַאנוֹפוּס בְּאַרְגוֹס, אשר היו אלה שיישבו לראשונה את הכוכב.
הציוויליזציה בשיקאסטה הייתה שוחרת שלום, ונפש תושביה מחוברת לקאנופוס באמצעות אנרגיית חיים (מעין שדה-כוח מיסטי דמוי צ'י בשם "חומר-תחוּשת-אנחנוּ").
כל אותה עת, כוחות רשע בדמותה של ציוויליזציה בשם שַמַת (Shammat) מתערבים ומפריעים לזרימת האנרגיה.
תאונה קוסמית כלשהי, שלא נגרמה בידי שַמַת, קוטעת את שטף האנרגיה בין שיקאסטה וקאנופוס.
שיבוש זה הורס את ההרמוניה בשיקאסטה - ומביא את ידה של שַמַת להיות על העליונה.
כתוצא מכך, מתקצרת תוחלת החיים של היצורים החיים בשיקאסטה - מכמה מאות שנים עד לתוחלת החיים הממוצעת של בני האדם בימינו.
מתוך קטיעתו של שטף האנרגיה נולדים כל מיני היבטים מרושעים של החברה המודרנית - בעיקר אלימות פוליטית ושימוש לרעה בכוח.
לאור המצב, קאנופוס מחליטה לשלוח לשיקאסטה סוכנים, אשר יסייעו להקל על הסבל שנגרם ליושבי הפלנטה.
אחד מסוכנים אלה הוא ג'ורג' שֶרבַּאן (George Sherban), הדמות הראשית בסיפור, אשר נשלח לשיקאסטה למלא מספר משימות.
בדומה לנשמותיהם של בני האדם, גם הסוכנים יכולים להתגלם בגופים שונים בשיקאסטה; מכאן מובן כי באופן בסיסי הם מתקיימים כיישויות רוחניות, מחוץ לעולם החומרי.
עם זאת, בשונה מבני האדם, הסוכנים מסוגלים לשמור על זכרונותיהם מגלגולים קודמים.
הנסיעה לשיקאסטה והחזרה ממנה מלווה במעבר בין "אזורים" (מקביל למישורי קיום) שונים.
הספר מסתיים בכינונו-מחדש של שטף האנרגיה בין שיקאסטה לקאנופוס, ובנופלה של הציוויליזציה הברברית (הכוונה לתרבות המאות ה-20 וה-21) בשיקאסטה במלחמה גרעינית.
באמצע שנות השישים לסינג התחילה להתעניין בסופיות, לאחר שקראה את "הסופים" של אידריס שאה, תארה אותו כ"הספר המפתיע ביותר שקראתי", ואמרה שהספר "שינה את חיי".
בהמשך לסינג פגשה את שאה, שהפך "חבר טוב [ו]מורה".
בשנות השבעים המוקדמות לסינג התחילה לחבר ספרים המרוכזים על חיי הפנימיים של גיבורת הסיפור, לדוגמה בספרה Memoirs of a Survivor.
כעבור כמה שנים היא פרסמה את שיקאסטה בו השתמשה ברעיונות סופיים רבים.
בהתחלה לסינג התכוונה ש"שיקאסטה" יהיה "ספר אחיד וכולל", אלא שכאשר העולם שהיא דמיינה התפתח, היא גילתה שיש לה רעיונות ליותר ספרים.
בסוף לסינג כתבה סדרה של חמישה ספרים שנקראת "קנופוס אין ארגוס".
עד היום רק "שיקאסטה" תורגם לעברית.
ספרי "קנופוס אין ארגוס" נכללים בז'אנר מדע בדיוני רך, כתיבה המדגישה את האופי הדמויות וסוגיות חברתיות ותרבותיות, עם פחות פרוט בנושאים מדעים וטכנולוגיים.
לפני ההוצאה לאור של הספר, לסינג נחשבה "אחד הסופרות החכמות, הכנות והמעורבות חברתית של התקופה", וקורים מערבים שלא הכירו את הסופיות היו מאוכזבים מכך שלסינג נטשה את ה"מבט הרציונלי" שלה.
לסינג הגיבה "הם לא מבינים שחלק מהרומנים החברתיים הטובים ביותר היום כתובים בז'אנר המדע הבדיוני."
לסינג הקדיש את שיקאסטה לאביה.
כאשר הייתה עדיין ילדה בדרום רודיזיה (היום זימבבואה) הוא היה מסתכל על השמיים בלילה ואומר, "זה גורם לך לחשוב - אי שם יש כל כך הרבה עולמות, לא משנה אם נפוצץ את עצמנו - יש עוד הרבה מאיפה שאנחנו הגענו."
שיקגו ברס היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי.
במהלך שנות קיומה זכתה הקבוצה ב-9 אליפויות (8 אליפויות טרום איחוד ה-NFL וה-AFL, ובסופרבול אחד), יותר מכל קבוצה אחרת, מלבד הגרין ביי פאקרס.
הברס היא אחת משתי הקבוצות המקוריות היחידות שנותרו מאז הקמת ה-NFL (השנייה היא אריזונה קרדינלס).
נכון ל-2016 שווי הקבוצה מוערך ב-2.7 מיליארד דולר, מה שמציב אותה במקום השמיני מבין קבוצות הפוטבול המקצועניות.
הקבוצה הוקמה ב-1919 בשם "Decatur Staleys" על ידי תאגיד ייצור מזון מאילינוי, וב-1920 הייתה חלק מ-14 קבוצות שייסדו את ליגת הפוטבול המקצוענית, ה-NFL.
ג'ורג' הלס מונה למאמן ומנהל הקבוצה, ושנה מאוחר יותר רכש אותה במחיר של 100 דולר.
ב-1921 עברה הקבוצה לשיקגו, ושמה שונה בהתאם ל-"Chicago Staleys".
באותה שנה זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-1922 שונה שמה לשיקגו ברס ("הדובים"), שם שנועד ליצור קשר לקבוצת הבייסבול בעיר, השיקגו קאבס ("גורי הדובים"), והקבוצה עברה לשחק בריגלי פילד, אצטדיונם של הקאבס.
בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה העשרים זכתה הקבוצה ב-7 תארים נוספים, וב-1963 זכתה באליפות האחרונה שלה תחת הלס כמאמן.
ב-1967 הוא פרש מאימון אך המשיך לשמש בתפקידים ניהולים עד מותו ב-1983. לאחר מותו הפכה בתו ויקטוריה לבעלת השליטה בקבוצה, בעלה מונה למנכ"ל ובנה לנשיא המועדון; המשפחה מחזיקה נכון ל-2008 ב-80% מהמניות.
לאחר האיחוד עם ליגת ה-AFL ב-1970, הצטרפה הקבוצה לבית המרכזי בחטיבת ה-NFC (שב-2002 שונה שמו לבית הצפוני), יחד עם יריבותיה גרין ביי פאקרס, מינסוטה ויקינגס ודטרויט ליונס.
באותה שנה עברה הקבוצה למשכנה החדש, אצטדיון סולג'ר פילד.
ב-1985 זכתה הקבוצה בסופרבול הראשון בתולדותיה, זאת תוך כדי הצגת דומיננטיות על כר הדשא, בייחוד בצד ההגנתי; הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן של 15 ניצחונות והפסד בודד, והביסה את ניו אינגלנד פטריוטס בסופרבול בתוצאה של 46-10. הקבוצה של 1985 נחשבת לאחת הקבוצות הטובות בהיסטוריה של הליגה.
הברס לא הצליחו להעפיל לסופרבול נוסף עד 2006, אז הפסידו בגמר לאינדיאנפוליס קולטס בתוצאה 29-17.
השיקגו קאבס היא קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB, שמקורה בשיקגו, אילינוי.
הקבוצה נוסדה בשנת 1876 תחת השם Chicago White Stockings (הגרביונים הלבנים של שיקגו), בשנת 1902 שינתה הקבוצה את שמה לשיקגו קאבס.
הקבוצה זכתה בשתי אליפויות בתחילת המאה ה-20, בשנים 1907 ו-1908, לאחר האליפות ב-1908 ועד 1945 העפילה הקבוצה עוד שבע פעמים לוורלד סיריס אך לא הצליחה לזכות באליפות.
ב-2016 זכתה הקבוצה באליפות הנשיונל ליג והעפילה לוורלד סיריס לראשונה לאחר 71 שנים וניצחה את אלופת האמריקן ליג קליבלנד אינדיאנס בשבעה משחקים, לאחר שכבר פיגרה בסדרה 1–3. העיתון שיקגו טריביון העריך כי בחגיגות הניצחון של הקבוצה נכחו כ-5 מיליון בני אדם, שגדשו את הרחובות מריגלי פילד עד לגרנד פארק.
מאז 1908 ועד 2016 לא הצליחה הקבוצה לזכות באליפות נוספת, ומ-1945 עד 2016 לא הצליחה אף להעפיל לוורלד סיריס, מדובר היה בתקופת הכישלונות הארוכה ביותר של קבוצה מקצוענית כלשהי באחת מארבע הליגות הבכירות בארצות הברית.
סיאניס הנרגז הכריז בדרכו החוצה מהאצטדיון כי הקאבס לא ינצחו יותר, ובכך על פי האמונה הטיל קללה אשר מנעה מהקבוצה להצליח.
ריגלי פילד הוא מגרש הבית של הקבוצה מאז 1916 וממוקם בחלקה הצפוני של העיר שיקגו.
שיקגו וייט סוקס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שמקורה בשיקגו, אילינוי.
הקבוצה משחקת בבית המרכזי של הליגה האמריקאית.
לאורך שנות פעילותה זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות בוורלד סיריס.
הקבוצה זכתה לכבוד לאחר שניצחה את שיקגו קאבס (כנגד כל הציפיות) בוורלד סיריס 1906.
הקבוצה הייתה מעורבת באחד הסקנדלים הגדולים ביותר בהיסטוריה של הבייסבול, כאשר בשנת 1919 שמונה שחקנים של הקבוצה קיבלו שוחד ממהמרים, בתמורה לכך שיגרמו להפסד אליפות ליגה; המנצחת בוורלד סיריס זה הייתה סינסינטי רדס.
הפרשה נקשרה בשמו של ארנולד רוטשטיין, שנחשב לאבי הפשע המאורגן בארצות הברית.
הפרשה תחקרה על ידי השופט קניסו מאונטיין לנדיס.
בשם הקבוצה ישנה שגיאת כתיב מכוונת.
המילה "גרביים" באנגלית נכתבת "Socks" ולא "Sox" כפי שהיא מופיעה בשם הקבוצה.
משנת 1991 ועד היום המגרש הביתי של השיקגו וייט סוקס הוא האצטדיון קומיסקי פארק, אשר נבנה בעלות של 167 מיליון דולר.
שמו של האצטדיון שונה בשנת 2003 לשם "U.S.
Cellular Field" לאחר שחברת הסלולר "U.S.
Cellular" קנתה את הזכות לשם תמורת 68 מיליון דולר למשך 20 השנים הבאות.
האצטדיון ממוקם בחלקה הדרומי של העיר שיקגו.
נהר שיקגו הוא נהר באורך 251 ק"מ הזורם דרך העיר שיקגו, אילינוי.
בעבר זרם הנהר אל עבר ימת מישיגן, אך במאה ה-19 הוטה מהלכו כך שיזרום לאגן הניקוז של נהר המיסיסיפי.
נהוג לצבוע את הנהר בירוק לכבוד חגיגות יום פטריק הקדוש.
בעבר זרם נהר שיקגו אל עבר ימת מישיגן.
עם הגידול באוכלוסיית שיקגו והתפתחות התעשייה בה במאה ה-19, הוזרמו כמויות גדולות של ביוב ושפכים לנהר.
דבר זה הוביל לזיהום של ימת מישיגן ובעיות תברואה קשות, עקב שאיבת מי שתייה מזוהמים מהאגם.
כדי לפתור בעיות אלו, הוטתה בשנות ה-50 של המאה ה-19 חלק מן הזרימה דרך תעלת אילינוי ומישיגן אל עבר נהר אילינוי, מיובלי המיסיסיפי.
בשנת 1900 הושלמה הפיכת הטיית הנהר.
באמצעות שימוש בתאי שיט, שונה כיוון זרימת המים בנהר כך שיזרום מימת מישיגן דרך תעלת התברואה והספנות של שיקגו (Chicago Sanitary and Ship Canal) לנהר דפליינס (Des Plaines River) אשר עובר ממערב לעיר ונשפך לנהר אילינוי.
שיקגו סקיי היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA.
הקבוצה נוסדה בשנת 2006 ומשחקת בבית המזרחי של הליגה.
הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון אולסטייט ארנה אשר בעיירה רוזמונט, אילינוי שהיא פרבר של העיר שיקגו.
הקבוצה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה בעונת 2021.
שיקגו בלאקהוקס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית משיקגו, אילינוי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
מכונה בקיצור "ההוקס" (The Hawks).
הבלאקהוקס זכו ב-6 גביעי סטנלי, האחרון שבהם ב-2015.
1926–1942: שנים ראשונות והצלחות ראשונות
שיקגו בלאקהוקס נוסדה ב-1926 והצטרפה ל-NHL כקבוצת התרחבות בעונת 1926/27 יחד עם דטרויט קוגרס (כיום דטרויט רד וינגס) וניו יורק ריינג'רס.
הקבוצה נקראה על שם יחידת חיל הרגלים בה שירת מייסד הקבוצה, פרדריק מקלפלין, במלחמת העולם הראשונה – "יחידת הנץ השחור", על שם הצ'יף "נץ שחור" משבט הסאוק, ראש שבט אינדיאני שלחם לצד הבריטים במלחמת 1812 והיה דמות ידועה בהיסטוריה של אילינוי.
ואכן, שם הקבוצה השתרש כ"בלאק הוקס", בשתי מילים, כולל על ידי אנשי הקבוצה עצמם, אף על פי שכפי שהתברר מאוחר יותר היא נרשמה ל-NHL תחת השם "בלאקהוקס" במילה אחת.
כמו קבוצות ההתרחבות האחרות, התבססו הבלאק הוקס בתחילת דרכם על שחקנים משתי ליגות מתחרות ל-NHL שנסגרו באותה עונה.
מקלפלין שאף לקדם שחקנים אמריקאים, שהיו אז נדירים למדי בליגה שהייתה כמעט כולה נחלת שחקנים קנדים, ואכן בזמנים מסוימים הבלאק הוקס הציגו סגלים שנשלטו על ידי שחקנים אמריקאים.
משחק הבכורה של ההוקס ב-NHL היה ב-17 בנובמבר 1926 מול טורונטו סנט-פטריקס (כיום טורונטו מייפל ליפס) והסתיים בניצחון 4:1, אולם העונה כולה הסתיימה בלא הצלחה מיוחדת וכך שתי העונות שאחריה.
רק ב-1930/31 הצליחו הבלאק הוקס לעלות לצמרת הליגה ולעלות לסדרת גמר גביע סטנלי, שם נוצחו על ידי מונטריאול קנדיאנס.
ב-1933/34, אחרי ניצחון על הקנדיאנס בסיבוב הראשון בפלייאוף ועל מונטריאול מארונס בשני, ניצחו הבלאק הוקס את דטרויט רד וינגס בסדרת הגמר וזכו בפעם הראשונה בגביע סטנלי.
כוכב הקבוצה באותן שנים היה הקפטן שלה, השוער צ'רלי גרדינר.
ב-1937/38 עלו הבלאק הוקס לפלייאוף בקושי רב, עם 14 ניצחונות ו-25 הפסדים בעונה הרגילה.
בפלייאוף הפתיעו הבלאק הוקס את ניו יורק אמריקנס, ובסדרת הגמר ניצחו את טורונטו מייפל ליפס וזכו בפעם השנייה בגביע סטנלי.
עד היום הבלאק הוקס של 1938 היא הקבוצה שזכתה בגביע סטנלי עם המאזן הגרוע ביותר בעונה הרגילה.
ב-1944/45 חזרו הבלאק הוקס לגמר גביע סטנלי, ושוב נוצחו על ידי מונטריאול קנדיאנס.
במהלך אותה עונה מת המייסד והבעלים, פרדריק מקלפלין, ומעזבונו קנה את הקבוצה ביל טובין, שהיה נשיא הקבוצה וגם מאמנה בשתי עונות בשנות ה-30. אולם טובין היה למעשה כיסוי לבעלות בפועל של ג'יימס נוריס, הבעלים של דטרויט רד וינגס.
נוריס היה הבעלים של "שיקגו סטיידיום", המגרש הביתי של ההוקס, מאז 1936.
הבעלות הצולבת של נוריס גרמה בעיות קשות לבלאק הוקס, כאשר מרבית עסקאות השחקנים בין שני המועדונים היו למעשה עסקאות לחיזוקם של הרד וינגס על חשבון ההוקס.
הקבוצה נחלשה מאוד, ובין 1945 ו-1958 הגיעה לפלייאוף רק פעמיים.
בתווך מת ג'יימס נוריס ב-1952, ובמקומו נכנסו לבעלות בנו, ג'יימס נוריס הבן, וארתור וירץ שהיה גם הוא מעורב ברד וינגס.
עם זאת, מדיניותם של וירץ ונוריס הבן כלפי הקבוצה הייתה שונה משל נוריס האב, והם שמו להם למטרה לשקם את הקבוצה.
הם הצטרפו לכוכבים וותיקים שהגיעו מקבוצות אחרות בליגה, השוער גלן הול והחלוץ טד לינדסי.
עם הסגל המשודרג הפכו ההוקס לכוח בליגה.
אחרי שני כישלונות בפלייאוף מול מונטריאול קנדיאנס ב-1959 ו-1960 הגיעה עונת 1960/61. ההוקס הדיחו בחצי גמר הפלייאוף את הקנדיאנס וניצחו בסדרת הגמר את דטרויט רד וינגס, כדי לזכות בגביע סטנלי לאחר הפסקה של 23 שנה.
זו הייתה הפעם היחידה בעידן "שש המקוריות" שבגביע סטנלי זכתה קבוצה אחרת מאשר מונטריאול, טורונטו, או דטרויט.
עוד פעמיים הגיעה הקבוצה באותו עשור לסדרת הגמר, ובשתי הפעמים נוצחה.
ב-1961/62 לא הצליחה להגן על תוארה מול טורונטו, וב-1964/65 – בסיוע רכש מוצלח נוסף, החלוץ פיל אספוזיטו שהובא מקבוצה מליגה משנית – עלתה שוב לגמר, ונוצחה על ידי מונטריאול.
ב-1966/67, העונה האחרונה של עידן "שש המקוריות", סיימו ההוקס עם המאזן הטוב בליגה בעונה הרגילה, אך נוצחו על ידי טורונטו בחצי גמר הפלייאוף.
1967–2009: בצורת ארוכה ותחילת שינוי
תקופת סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 הייתה תקופה של סוף עידן ושינויים תכופים בקבוצה, שנאלצה להסתגל במהירות למציאות משתנה.
בשל התרחבות הליגה וקיומו של דראפט התרחבות, נאלצו ההוקס לוותר על השוער המצטיין גלן הול שעבר לקבוצה החדשה סנט לואיס בלוז.
עוד באותה עונה עשו ההוקס עסקה עם בוסטון ברואינס, במסגרתה עברו לברואינס החלוצים פיל אספוזיטו, קן הודג' ופרד סטנספילד.
העסקה התבררה כטעות גדולה, כאשר שלושתם הצטיינו בבוסטון במשך שנים ארוכות, העלו אותה לצמרת לאורך כל אותו עשור, וזכו במדיה בשני גביעי סטנלי, בעוד ההוקס דשדשו.
באותה עונה החמיצו ההוקס את הפלייאוף, בפעם האחרונה עד עונת 1997/98. עונה לאחר מכן עזב את הקבוצה גם פייר פילוט, שעבר לטורונטו.
הישועה באה ממקום לא צפוי.
עם התרחבות ה-NHL לקראת עונת 1967/68 פוצלה הליגה לראשונה לשני בתים – בית מזרחי, שהכיל את שש הקבוצות הוותיקות של הליגה, ובית מערבי שהכיל את הקבוצות החדשות.
מטבע הדברים הבית המערבי היה חלש בהרבה מהבית המזרחי בשנים הראשונות, והעלייה ממנו לפלייאוף הייתה קלה הרבה יותר.
בעונת 1970/71 שינתה ה-NHL את הרכב הבתים, כאשר בעקבות התרחבות נוספת צורפו שתי הקבוצות החדשות בליגה, ונקובר קנאקס ובאפלו סייברס, לבית המזרחי, בעוד הבלאק הוקס עברו למערב.
החיים בבית המערבי, החלש יותר, היו קלים בהרבה.
ההוקס זכו בקלות במאזן הטוב ביותר במערב ועברו דרך הפלייאוף עד לגמר גביע סטנלי, כאשר בהרכבם ממשיכים לככב סטן מיקיטה ובובי האל, כשלצידם דניס האל (אחיו הצעיר של בובי) והשוער הצעיר טוני אספוזיטו (אחיו הצעיר של פיל).
בהגנה כיכב הוותיק פט סטייפלטון ולצידו ביל ווייט שהגיע מלוס אנג'לס קינגס.
בסדרת הגמר נוצחו ההוקס שוב על ידי מונטריאול קנדיאנס.
בקיץ 1972 ספגה הקבוצה מכה קשה.
ליגת ה-WHA, ליגה שקמה על מנת להתחרות ב-NHL, הצליחה לפתות את כוכב הקבוצה בובי האל, שעזב ברעש גדול עבור חוזה ענק בויניפג ג'טס.
גם בלי האל שלטו ההוקס בבית המערבי והגיעו לגמר גביע סטנלי בעונת 1972/73, ושוב נוצחו על ידי מונטריאול.
בתום אותה עונה עזב גם פט סטייפלטון ל-WHA.
בהמשך העשור המשיכו ההוקס לעלות באופן קבוע לפלייאוף, אם כי לא הגיעו בו רחוק.
ב-1975/76 רכשו מבוסטון את המגן האגדי בובי אור, אולם אור היה כבר מעבר לשיאו, סבל מפציעות חוזרות ונשנות ופרש ממשחק ב-1979. שנה אחריו, אחרי 22 עונות בקבוצה, פרש ממשחק גם סטן מיקיטה.
בשנות ה-80 ה-NHL הפכה לליגה קשה הרבה יותר עבור ההוקס.
סגירתה של ה-WHA גרמה להתרחבות נוספת של הליגה ב-4 קבוצות שנפלטו מה-WHA, וכעת הייתה להוקס תחרות קשה גם במערב.
ההוקס עלו ב-1981/82 לגמר החטיבתי, שם נוצחו על ידי ונקובר קנאקס.
גם ב-1982/83 וב-1984/85 הגיעו ההוקס עד הגמר החטיבתי, ובשתי הפעמים נוצחו על ידי אחת הקבוצות המוכשרות בתולדות ה-NHL – אדמונטון אוילרס על שלל כוכביה, ובראשם וויין גרצקי.
כוכב הקבוצה באותם ימים היה החלוץ הצעיר דניס סבארד.
ב-1986 עבר מישהו במשרדי ההוקס על מסמכי הרישום הישנים של הקבוצה ל-NHL, וגילה במקרה שהקבוצה נרשמה לליגה 60 שנה קודם לכן בשם "בלאקהוקס", במילה אחת.
הקבוצה החליטה להיקרא מעתה והלאה בשמה הרשמי על פי המסמכים, וכך היה.
בהמשך העשור המשיכו הבלאקהוקס להגיע באופן קבוע לפלייאוף, אולם רק ב-1988/89 הצליחו להגיע שוב אל הגמר החטיבתי.
הפעם עמדה קלגרי פליימס בדרכם לסדרת גמר גביע סטנלי.
גם ב-1989/90 המשיך הגמר החטיבתי לרדוף את הקבוצה, כאשר שוב נוצחו שם על ידי אדמונטון אוילרס של מרק מסיה.
באותה עונה מונה השוער הסובייטי האגדי ולדיסלב טרטיאק למאמן השוערים של הקבוצה, ומי שזכה להתאמן אצלו היה השוער הצעיר אד בלפור.
כוכבים אחרים באותה תקופה היו החלוץ הצעיר ג'רמי רוניק והמגן כריס צ'ליוס.
עם הסגל החדש המשיכו הבלאקהוקס להרשים.
ב-1990/91 סיימו את העונה הרגילה במאזן הטוב בליגה, אולם בסיבוב הראשון בפלייאוף הופתעו על ידי מינסוטה נורת'סטארס.
ב-1991/92 הצליחו ההוקס לאחר סדרת כישלונות לעבור את משוכת הגמר החטיבתי ולהגיע לסדרת גמר גביע סטנלי, לאחר 19 עונות של הפסקה.
שם נתקלו ההוקס באלופה מהעונה הקודמת, פיטסבורג פינגווינס של מריו למיה.
הפינגווינס ניצחו בסדרה בקלות 4:0 והגנו על תוארם, וגביע סטנלי המשיך לחמוק מההוקס זו העונה ה-31 ברציפות.
במשחק הרביעי באותה סדרת גמר גביע סטנלי הוציאו ההוקס מהשער את בלפור ובמקומו נכנס לשחק השוער המחליף, הצ'כי דומיניק האשק.
האשק נבחר בדראפט על ידי ההוקס עוד ב-1983 כשהיה בן 16 בלבד, ולמעשה נבחר באותו דראפט בו נבחר מאמנו, ולדיסלב טרטיאק.
אולם כמו טרטיאק, המלחמה הקרה מנעה ממנו הגעה ל-NHL, והוא הגיע להוקס רק עונה אחת קודם לכן.
עד אותו משחק כמעט לא שיחק האשק בקבוצה, אולם במשחק הזה, אף על פי שההוקס נוצחו בו, הפגין יכולת גבוהה מאוד בדרך להפוך לאחד השוערים הגדולים בתולדות ה-NHL.
למרות היכולת הזו, בעוד עסקה תמוהה, הועבר האשק באותו קיץ לבאפלו סייברס.
ב-1993/94 נוצחו ההוקס בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי טורונטו מייפל ליפס, ובסיום אותה סדרה נפרדו מאולמם המיתולוגי, "שיקגו סטיידיום".
את עונת 1994/95 – עונה מקוצרת בשל סכסוך עבודה בין הבעלים לשחקנים שהוביל להשבתת מגן של בעלי הקבוצות – עברו ההוקס באולמם החדש, יונייטד סנטר.
בהמשך העשור, בסדרת עסקאות, ויתרו הבלאקהוקס על כוכביהם הגדולים – בלפור, רוניק וצ'ליוס.
הקבוצה דשדשה, וב-1997/98 החמיצה את הפלייאוף לאחר 29 עונות רצופות – עונה אחת פחות משיא הליגות המקצועניות העיקריות בצפון אמריקה, המוחזק על ידי בוסטון ברואינס.
במרבית העשור הראשון של המאה ה-21 היו הבלאקהוקס אחת הקבוצות החלשות בליגה, כאשר פרט לעונת 2001/02 בה נוצחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף, לא עלו כלל לפלייאוף בין 2000 ו-2009.
עם זאת, ניכר שינוי בקבוצה לקראת סיום העשור.
רוקי וירץ, בנו של ביל וירץ שהיה הבעלים והנשיא של הקבוצה במשך 41 שנה, ירש את אביו שנפטר ממחלה קשה ב-2007. הקבוצה עשתה צעדים משמעותיים לחיזוק: עם בחירת הדראפט הראשונה של 2007 בחרה הקבוצה את פטריק קיין, שהצטרף בעונת הרוקי שלו לג'ונתן טייבס שנבחר בדראפט עוד בשנה שלפני כן.
שניהם התגלו כשחקני השנה הראשונה הטובים בליגה, והיו שניהם המועמדים הסופיים לגביע קאלדר – גביע הרוקי של העונה.
קיין היה זה שזכה לבסוף.
בקיץ 2008 פנתה הקבוצה לשוק השחקנים החופשיים, והחתימה על חוזה ל-4 שנים את השוער הצרפתי קריסטובל הואה, ואת המגן בריאן קמפבל על חוזה ל-8 שנים.
התוצאות נראו לעין – הבלאקהוקס עלו לפלייאוף לראשונה מאז 2002 והגיעו עד גמר החטיבה המערבית, בו נוצחו על ידי דטרויט רד וינגס.
גם הקהל הביע אמון בקבוצה, והיא הובילה את ה-NHL עם ממוצע של למעלה מ-22,000 צופים למשחק.
במהלך אותה עונה שיחקה הקבוצה מול דטרויט ב"וינטר קלאסיק" של 1 בינואר, משחק ליגה של ראש השנה האזרחית שמתקיים תחת כיפת השמיים.
המשחק שוחק בריגלי פילד, אצטדיון קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס, ומשך למעלה מ-40,000 צופים.
2010–2013: הבצורת נשברת בשתי אליפויות
לקראת עונת 2009/10 עשתה הקבוצה את הרכש המשמעותי ביותר שלה, כאשר החלוץ הסלובקי מריאן הוסה הוחתם על חוזה ל-12 שנה, יחד עם החתמת הצעירים טייבס וקיין על חוזים ארוכי טווח.
הבלאקהוקס סיימו את העונה הרגילה עם 52 ניצחונות לעומת 22 הפסדים ו-8 הפסדים בהארכה (המקנים נקודה בטבלה).
בפלייאוף ניצחו ההוקס את נאשוויל פרדטורס ואת ונקובר קנאקס, ועלו לגמר החטיבה המערבית בו פגשו את הקבוצה עם המאזן הטוב במערב, סן חוזה שארקס.
ההוקס הביסו את השארקס 4:0 כדי לעלות לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר ניצחו ההוקס ב-6 משחקים את פילדלפיה פליירס וזכו בגביע סטנלי, ובכך סיימו בצורת ארוכה של 49 שנים.
בעונת 2010/11 לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הצלחות העונה הקודמת.
הבלאקהוקס השתחלו ברגע האחרון למקום השמיני והאחרון לפלייאוף מהחטיבה המערבית, לאחר מאבק קשה שנמשך עד למשחק האחרון של העונה הרגילה.
בפלייאוף הצליחה לחזור מפיגור של 3:0 בסדרת הסיבוב הראשון מול הקבוצה בעלת המאזן הטוב בליגה, ונקובר קנאקס, עם שלושה ניצחונות רצופים, אולם במשחק השביעי נכנעה הקבוצה לאחר הארכה והודחה.
גם בעונת 2011/12 הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון של הפלייאוף, הפעם על ידי פיניקס קויוטיס.
את עונת 2012/13, שנפתחה באיחור עקב השבתת מגן במסגרת סכסוך עבודה בין הליגה ושחקניה, פתחה הקבוצה בסערה.
במשך 24 המשחקים הראשונים של העונה – מחצית מהעונה המקוצרת – לא נוצחו הבלאקהוקס במהלך הזמן החוקי, כאשר מתוכם השיגו 21 ניצחונות ו-3 הפסדים בהארכה שמעניקים נקודה בטבלה.
בכך שברו באופן בולט את שיא ה-NHL שעמד על 17 משחקים מפתיחת העונה ללא הפסד בזמן החוקי.
הפתיחה המצוינת אפשרה לבלאקהוקס לתפוס את המקום הראשון בליגה בסיום העונה הרגילה ולזכות בגביע הנשיאים.
גם בפלייאוף המשיכה הקבוצה להפגין את יכולתה.
הבלאקהוקס הדיחו בקלות את מינסוטה ויילד בחמישה משחקים, גברה בסדרה מלאה של שבעה משחקים על דטרויט רד וינגס, ובגמר החטיבתי הדיחו בחמישה משחקים את האלופה היוצאת, לוס אנג'לס קינגס, ועלו לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
סדרת הגמר הפגישה את הבלאקהוקס עם בוסטון ברואינס, שהפגינה במהלך העונה יכולת הגנתית משובחת.
בסדרה שהוגדרה על ידי רבים כאחת מסדרות הגמר הטובות בתולדות הליגה ניצחו הבלאקהוקס בשישה משחקים וזכו בגביע סטנלי, כאשר במשחק השישי שנעל את הסדרה הפכו פיגור לניצחון בשני שערים בתוך 17 שניות ב-2 הדקות האחרונות של המשחק.
עם שמירה של שלד הכוכבים שהביא לה את שתי האליפויות, קיוו הבלאקהוקס להיות הקבוצה הראשונה במאה ה-21 שמגינה על תואר האליפות שלה.
למרות עונה מרשימה, תקוותם של הבלאקהוקס נכזבה עם הפסד דרמטי בשבעה משחקים בגמר החטיבה המערבית ללוס אנג'לס קינגס.
כוכב ההגנה דנקן קית' נבחר למגן העונה בליגה וזכה בגביע נוריס.
בסדרת הגמר הראו הבלאקהוקס עליונות ברורה על יריבתם, טמפה ביי לייטנינג, ניצחו בסדרה בחמישה משחקים וזכו בגביע סטנלי בפעם השלישית ב-6 שנים.
במונחי ה-NHL של המאה ה-21, בה אף קבוצה לא זכתה בשתי אליפויות רצופות עד אז, ההישג הפך את הבלאקהוקס בעיני רבים לשושלת הראשונה של ה-NHL במאה ה-21. דנקן קית', שזכה עונה קודם לכן בתואר מגן העונה בליגה, זכה הפעם בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף.
עם זאת, למרות החזרתו לקבוצה של החלוץ אנדרו לד שזכה איתה באליפות ב-2010, שוב לא הצליחו הבלאקהוקס להגן על תוארם עונה לאחר מכן, כשנוצחו בסיבוב הראשון בפלייאוף.
עונה רגילה מצוינת ב-2016/17 הביאה את הבלאקהוקס למקום הראשון בחטיבה המערבית, אך בפלייאוף הובסה הקבוצה במפתיע על ידי נאשוויל פרדטורס והודחה בלא שניצחה ולו משחק אחד.
בעונת 2017/18 סבלו הבלאקהוקס מסדרה של עסקאות כושלות שבין השאר שלחו מהקבוצה את המגן השוודי הוותיק ניקולאס היאלמרסון ואת החלוץ הרוסי המצטיין ארטמי פנארין, ומסדרת פציעות ומחלות שגרמו להיעדרותם של כוכב ההתקפה הסלובקי מריאן הוסה מהעונה כולה והשוער הראשון קורי קרופורד מחלק ניכר ממנה.
הבלאקהוקס נחלשו ככל שהעונה התקדמה, והחמיצו את המקום בפלייאוף לראשונה מאז 2008. עונה אחת לאחר מכן, ללא הוסה שעזב את הקבוצה ועם קאם וורד כשוער ראשון במקום קורי קרופורד המועד לפציעות, כשלה הקבוצה שוב ולא הייתה גורם במאבק על עלייה לפלייאוף.
עונה חלשה נוספת, 2019/20, הסתיימה בטרם עת עקב מגפת הקורונה כשהבלאקהוקס מדורגים במקום ה-12 בחטיבה המערבית.
למזלה של הקבוצה, נקבע לפלייאוף סיבוב מוקדם עקב המצב שנוצר, והבלאקהוקס שיחקו בו מול המדורגת 5 אדמונטון אוילרס והפתיעו אותה.
בסיבוב הראשון הובסו הבלאקהוקס על ידי וגאס גולדן נייטס.
היכולת החלשה נמשכה בשתי העונות לאחר מכן, והבלאקהוקס היו רחוקים מעלייה לפלייאוף.
עם תום עונת 2022/23, שהסתיימה אף היא בכישלון ורחוק ממאבק הפלייאוף, פורקה סופית השושלת שהביאה לבלאקהוקס את ההצלחות בעשור הקודם.
פטריק קיין הועבר עוד במהלך העונה לניו יורק ריינג'רס, ובסיום העונה סיים גם הקפטן ג'ונתן טייבס את דרכו בקבוצה.
בדראפט של קיץ 2023 בחרו הבלאקהוקס בבחירה הראשונה את קונור בדארד, חלוץ שכבר הצטיין במדי הנבחרות הצעירות של קנדה והוביל אותן לתארים.
בדארד לא אכזב וזכה בסיום עונת 2023/24 בגביע קאלדר כרוקי העונה בליגה, אך למרות זאת הבלאקהוקס לא הצליחו להיחלץ מתחתית הליגה ורשמו שתי עונות מאכזבות נוספות.
הלוגו המקורי של הקבוצה עוצב בשחור-לבן על ידי איירין קאסל, רקדנית ידועה בשנות ה-20 של המאה ה-20 ואשתו של מייסד הקבוצה פרדריק מקלפלין.
ראש האינדיאני נשאר לוגו הקבוצה עד היום, תוך שינויים הדרגתיים.
הלוגו בצורתו הנוכחית אומץ לראשונה ב-1964.
במהלך המאה ה-21 נשמעו מספר קריאות לקבוצה להחליף את הלוגו, בשל חוסר תקינות פוליטית.
לבלאקהוקס יריבות בת עשרות שנים עם דטרויט רד וינגס, יריבות שהתעצמה לאורך השנים בהן היו שתי הקבוצות חברות בבית המרכזי בחטיבה המערבית.
גם המעבר של הרד וינגס לחטיבה המזרחית בארגון מחדש שנעשה בליגה ב-2014 לא הקהה את היריבות.
יריבות חריפה נוספת היא עם סנט לואיס בלוז.
שתי הקבוצות חברות יחד בבית המרכזי מאז 1970. זו היריבות הקשה ביותר ב-NHL מבחינת כמות הקטטות המתפתחות במשחקים בין הקבוצות.
צורת הנגינה קשוחה ותחרותית, יחד עם פתיחות לביטוי אינדיבידואלי של הנגנים עליהם לשמור על מעמדם במהלך הנגינה באמצעות וירטואוזיות והחצנה של הכישרון.
התמלילים ברובם בוטים, ציניים ומרירים יותר מהטקסטים ההומוריסטיים והדו-משמעיים של הדלתא בלוז.
הסגנון התפתח עקב ההגירה הגדולה של אפרו-אמריקאים מדרום ארצות הברית לאורך נהר המיסיסיפי צפונה לערי התעשייה ובראשן שיקגו.
למעצבי הצליל נחשבים וילי דיקסון, מאדי ווטרס והאולין' וולף.
המוזיקה נוגנה במועדונים בפרברים הדרומיים של העיר וזכתה להפצה על ידי חברות תקליטים כ"צ'ס רקורדס", "קוברה", "ויי-ג'יי" ו"אליגטור".
בשנות החמישים הגיעה המזיקה לאירופה והשפיעה על אמנים, בעיקר מבריטניה.
בארצות הברית השפיע הסגנון על יצירת הרוק אנד רול באמצעות צ'אק ברי ובו דידלי.
תור הזהב של הבלוז של שיקגו החל ב-1947 ונמשך עד אמצע שנות ה-50 בלטו בו האמנים וילי דיקסון, מאדי ווטרס, האולין' וולף, ממפיס סלים, סאני בוי ויליאמסון, ליטל וולטר, אלמור ג'יימס, ג'ון לי הוקר, בילי בוי ארנולד, ג'ימי ריד ואחרים.
הבלוז של שיקגו השפיע במיוחד על הבלוז והרוק בבריטניה, החל מהופעתו של מאדי ווטרס במועדון מרקי ב-1958. בהנהגתם של אלכסיס קורנר וג'ון מאייל נוסדו להקות היארדבירדס, האבנים המתגלגלות, קרים, לד זפלין ורבות אחרות ששורשיהן בבלוז של שיקגו
שיקגו סאן-טיימס הוא עיתון יומי אמריקאי ללא מטרות רווח היוצא לאור בעיר שיקגו.
תפוצתו היומית נכון לשנת 2022 היא כ-57,222 עותקים.
החל משנת 2022, זהו עיתון הדגל של חברת "שיקגו פאבליק מדיה" (CPM), ומחזיק זמן רב בתפוצה השנייה בגודלה בין עיתוני שיקגו, אחרי שיקגו טריביון.
העיתון יצא לאור לראשונה בשנת 1844 כעיתון ערב תחת השם "שיקגו איבנינג ג'ורנל".
בשנת 1929 שינה העיתון את שמו ל"שיקגו דיילי אילוסטרייטד טיימס" ובשנת 1948 התמזג לתוכו העיתון "שיקגו סאן" (אשר נוסד בשנת 1941), ובכך נוצר העיתון "שיקגו סאן-טיימס" במבנהו המודרני הקיים עד היום.
בשנת 1994 נרכש העיתון על ידי קבוצת "הולינג'ר" של איל עיתונות קונרד בלק.
בשנת 2004 הודה העיתון בניפוח נתוני התפוצה שלו למפרסמים.
החשיפה באה בתקופה שבה הולינג'ר הציעה למכירה את נכסיה העיתונאיים לאחר שנקלעה למצוקת מזומנים, והמנכ"ל שלה ובעל השליטה, קונרד בלק, הודח.
בשנת 2017, קונסורציום המורכב ממשקיעים פרטיים וחברת "אס.
אקוויזישן הולדינגס" רכשה את חברת האם "סאן-טיימס מדיה גרופ" ואת העיתון מהמוציא לאור "וראפורס".
בשנת 2019, קבוצת ה"סאן-טיימס אינווסטמנט הולדינגס" ומשקיעים משיקגו השתלטה על הסאן-טיימס מהבעלות הקודמת.
בשנת 2022, ה"שיקגו סאן-טיימס" הפך לארגון ללא מטרות רווח כאשר הוא מוזג רשמית לחברת "שיקגו פאבליק מדיה".
השיקגו טריביון הוא עיתון יומי גדול הממוקם בשיקגו שבאילינוי, ארצות הברית והפרסום שמהווה את ספינת הדגל של חברת הטריביון.
הטריביון, שבעבר הגדיר את עצמו כ"העיתון הגדול ביותר בעולם", נשאר העיתון היומי הנקרא ביותר באזור המטרופולין של שיקגו ובאזור הימות הגדולות של אמריקה הצפונית (אזור הכולל את שמונה מדינות ארצות הברית: אילינוי, אינדיאנה, מישיגן, מינסוטה, ניו יורק, אוהיו, פנסילבניה וויסקונסין, כמו גם את פרובינציית אונטריו שבקנדה).
הטריביון מדורג כעיתון התשיעי בגודלו בארצות הברית ותפוצתו ב-2019 הייתה 238,103 עותקים.
באופן מסורתי יוצא לאור הטריביון כברואדשיט, אך ב-13 בינואר 2009 הודיע הטריביון כי הוא ימשיך להיות מופץ כברואדשיט במשלוח הביתה, אך יפורסם בפורמט טבלואיד לדוכני העיתונים, תיבות למכירת עיתונים ובנקודות מכירה בתחנות בהן עוברים נוסעים.
ב-2 באפריל 2007 הודיעה חברת הטריביון על תוכנית מיזוג בראשות איל הנדל"ן משיקגו, סאם זל, ששוויו אז עמד על כ-8.2 מיליארד דולר, לצד רכישה חוזרת של מניות ב-34 דולר למניה ותוכנית בֵעלות של מניות עובדים.
העסקה נסגרה ב-20 בדצמבר 2007 עם זל כיו"ר החדש של החברה.
במסגרת העסקה מכרה החברה את השיקגו קאבס ואת נכסיה, בכלל זה אצטדיון ריגלי ונתח מ-Comcast SportsNet Chicago למשפחתו של ג'יי גוזף ריקטס.
פחות משנה לאחר השלמת העסקה הביא היחס בין ההון לחובות התופחים את הטריביון לפנות לבית המשפט כדי לקבל הגנה מפני נושיה על בסיס צ'פטר 11, ב-8 בדצמבר 2008.
במאי 2021 נרכש העיתון על ידי אלדן גלובל קפיטל תמורת 633 מיליון דולר.
הטריביון נוסד על ידי ג'יימס קלי, ג'ון אי וילר וג'וזף קיי סי פורסט.
הגיליון הראשון התפרסם ב-10 ביוני 1847. בשמונה השנים הבאות התחלפו מספר פעמים הבעלות על העיתון, כמו גם הדמויות שערכו אותו.
בתחילה לא זוהה הטריביון מבחינה פוליטית, אך נטה לתמוך במפלגה הוויגית (ארצות הברית) או במפלגת ה-Free Soil (מפלגה שהתמודדה בבחירות ב-1848 וב-1852 ואשר מטרתה העיקרית הייתה לפעול נגד הרחבה העבדות בארצות הברית לטריטוריות מערביות).
בסוף 1853 פרסם הטריביון לעיתים קרובות מאמרי מערכת קסנופוביים שמתחו ביקורת על זרים ועל הכנסייה הקתולית.
באותה התקופה הפך הטריביון גם לתומך נלהב של ה-temperance movement (תנועה חברתית שדחקה לשימוש מופחת או באיסור על שימוש במשקאות חריפים).
עם זאת, ככל שמאמרי המערכת שלו התאפיינו בנייטיביזם, רק ב-10 בפברואר 1855 החל הטריביון לזהות עצמו באופן רשמי עם נייטיביסטים אמריקאים או עם תנועת שאינם יודעים דבר אשר נציגהּ, לוי בוּן, נבחר לראשות עיריית שיקגו בחודש שלאחר מכן.
בסביבות 1854 שכנעו ג'יי די וובסטר וד"ר צ'ארלס ה.
ריי את ג'וזף מדיל להתמנות לתפקיד העורך האחראי.
ריי הפך לעורך הראשי, מדיל התמנה לעורך הניהולי (managing editor, דרגה מתחת לעורך הראשי) ואלפרד קאוולס סיניור התמנה למנהל החשבונות.
כל אחד מהם רכש שליש מהטריביון.
תחת הנהגתם הרחיק עצמו הטריביון מתנועת שאינם יודעים דבר והפך לעוגן המפלגה הרפובליקנית בשיקגו.
כך או אחרת, העיתון המשיך לפרסם מאמרים אנטי-איריים ואנטי-קתוליים.
הטריביון בלע שלושה עיתונים אחרים משיקגו תחת העורכים החדשים: ה-Free West ב-1855, ה-Democratic Press ב-1858 וב-1861 את ה-Chicago Democrat אשר עורכו, ג'ון וונטוורת, עזב את תפקידו כדי להתמנות לראש העיר שיקגו.
בין השנים 1858 ל-1860 נודע העיתון כ-Chicago Press & Tribune.
לפני ובמהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, העורכים החדשים קידמו אג'נדה אבולושיוניסטית ותמכו בעוז באברהם לינקולן אשר את בחירתו לנשיא ארצות הברית ב-1860 עזר מדיל להבטיח.
העיתון נשאר כוח משפיע בפוליטיקה הרפובליקנית במשך שנים לאחר מכן.
ב-1861 פרסם הטריביון מילים חדשות לשיר "John Brown's Body" של ויליאם וסטון פאטון והקדים בחודשיים את הגרסה שפורסמה כחודשיים לאחר מכן על ידי ג'וליה וורד האו.
במאה ה-20, תחת עריכתו של רוברט מקורמיק, תמך העיתון בתוקף בבדלנות והפגין הטיה בולטת בסיקור החדשות הפוליטיות והמגמות החברתיות בכנותו עצמו "The American Paper for Americans", גינה את הדמוקרטים ואת הניו דיל, בז בנחישות לבריטים ולצרפתים והביע התלהבות מצ'יאנג קאי שק ומהסנאטור ג'וזף מקארתי.
ב-1910, כאשר התמנה מקורמיק לתפקיד עורך-משותף, לצד בן דודו ג'וזף מדיל פאטרסון, היה הטריביון העיתון היומי השלישי בתפוצתו בקרב שמונת העיתונים היומיים בשיקגו, עם תפוצה של 188,000 עותקים ליום בלבד.
בני הדודים הצעירים הוסיפו מאפיינים כגון טורי ייעוץ ורצועות קומיקס ביתיות דוגמת אנני ו-Moon Mullins ואז יצאו ל"מסעי צלב" כשהצלחתם הראשונה בתחום זה הגיעה עם הדחתו של הבוס הפוליטי הרפובליקני של אילינוי, הסנאטור ויליאם לורימר.
במקביל, התחרה הטריביון בעיתונו של ויליאם רנדולף הרסט, the Chicago Examiner, בקרב על התפוצה.
עד 1914 הצליחו בני הדודים לאלץ את ה-Managing Editor ויליאם קילי לעזוב את עמדתו.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 עזב פאטרסון כדי להשתלט על עריכת עיתונו, הניו יורק דיילי ניוז.
במלחמה מחודשת על התפוצה עם ה-Herald-Examiner, הריצו מקורמיק והרסט הגרלות לוטו יריבות בשנת 1922. הטריביון ניצח בקרב והוסיף 250,000 קוראים לשורותיו.
בשנת 1922 גם אירח הטריביון תחרות עיצוב בינלאומית לעיצוב המטה החדש שלו, הטריביון טאואר.
התחרות שימשה כתעלול פרסומי מצוין ויותר מ-260 הצעות התקבלו.
הזוכה היה עיצוב נאו-גותי של הארכיטקטים הניו יורקים ג'ון מיד האוולס וריימונד הוּד.
אחד הסקופים הגדולים בתולדות הטריביון הגיע כאשר השיג את הטקסט של חוזה ורסאי ביוני 1919. סקופ אחר היה גילוי תוכניות המלחמה של ארצות הברית נגד יפן, ערב המתקפה על פרל הארבור.
הכותרת הראשית של הטריביון, ב-7 ביוני 1942, לפיה אמריקה שברה את הקוד הימי היפני, היה גילוי פוטנציאלי של סוד צבאי כמוס.
על פי ה-Newseum, הסיפור שהאמריקאים פיצחו את הקוד הימי של האויב לא אושר לפרסום על ידי הצנזורה וגרם לפרנקלין דלאנו רוזוולט זעם כה רב, עד שהוא שקל לסגור את הטריביון.
העיתון זכה לפרסום גם בזכות טעות שעשה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948. באותה התקופה, רוב הסגל העיתונאי של הטריביון היה בשביתה ותוצאות מוקדמות הובילו את העיתון להאמין שהמועמד הרפובליקני תומאס דיואי ינצח בבחירות.
מהדורה מוקדמת של העיתון נשאה למחרת את הכותרת "Dewey Defeats Truman" ("דיואי מביס את טרומן") והפכה את העיתון פריט לאספנים כאשר התברר שהארי טרומן ניצח ונופף בגאווה בעיתון, בתמונה המפרסמת שצולמה בסנט לואיס יוניון סטיישן.
עורך הספורט האגדי של הטריביון, ארץ' וורד, יצר את משחק האולסטאר של המייג'ור ליג בייסבול ב-1933, כחלק מהתערוכה העולמית של שיקגו (1933).
העידן שלאחר מקורמיק - שנות ווטרגייט
על אף העובדה שבעידן מקורמיק סירב הטריביון במשך שנים להשתתף בתחרות פרס פוליצר, זכה העיתון ב-25 פרסים כאלו במהלך השנים, כולל פרסים רבים בגין כתיבת מאמרי מערכת.
בעידן שלאחר מקורמיק זכה הטריביון בפרס הפוליצר הראשון שלו ב-1961, כאשר קארי אור זכה בפרס בעבור הקריקטורות שלו.
הכתב ג'ורג' בליס זכה בפרס בשנה העוקבת בעבור דיווחיו, והכתב ביל ג'ונס גרף פרס אחד בשנת 1971, גם הוא בעבור דיווחיו.
צוות דיווח זכה בפרס ב-1973, ולאחריו הכתב ויליאם מאלן והצלם אובי קארטר זכו בפרס הפוליצר בעבור דיווח בינלאומי ב-1975. צוות דיווח מקומי זכה בפרס ב-1976 ומבקר האדריכלות פול גאפ זכה בפוליצר ב-1979.
ב-1969, תחת הנהגתו של המוציא לאור הארולד גרומהאוס והעורך קלייטון קירקפאטריק, נזנחה ההזדהות המפלגתית של הטריביון עם השמרנים.
אף שהעיתון שמר על נקודת המבט הרפובליקנית והשמרנית במאמרי המערכת שלו, הוא החל לפרסם נקודות מבט של פרשנות רחבה יותר, שייצגה קשת של דעות פוליטיות מגוונות, בעוד שהדיווח החדשותי שלו פסק מלהיות תחת השפעה שמרנית כפי שהיה בתקופת מקורמיק.
בראשית 1974, בהישג עיתונאי גדול, פרסם הטריביון את הטקסט המלא בן 246,000 המילים של הקלטות הבית הלבן בפרשת ווטרגייט במוסף בן 44 עמודים שיצא לרחובות כ-24 שעות בלבד לאחר שחרור התמלילים על ידי הבית הלבן של ריצ'רד ניקסון.
לא זאת בלבד שהטריביון היה העיתון הראשון שפרסם את התמלילים, אלא שהוא אף הקדים את הדפוס הממשלתי הרשמי של ארצות הברית וזכה להגיע לכותרות הראשיות בעשותו כן.
שבוע לאחר מכן, לאחר שבחן את התמלילים, ציין מאמר המערכת של הטריביון כי "המסירות הגבוהה לעקרונות נשגבים שיש לאמריקנים הזכות לצפות מנשיאם, נעדרת מרשומות התמלילים".
העורכים של הטריביון סיכמו כי "אף אחד שפוי בדעתו לא יכול לקרוא (את התמלילים) ולהמשיך לחשוב שמר ניקסון דבק בסטנדרטים ובכבוד הראוי לנשיאות" וקרא להתפטרותו של ניקסון.