tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צפיפות האוכלוסין היא 4 בני אדם לק"מ רבוע.
במחוז 13,618 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 2 לק"מ רבוע.
ההרכב האתני של המחוז הוא 93% לבנים, 0.35% שחורים או אפרו-אמריקאים, 2.18% ילידים אמריקאים, 1.78% מגזעים אחרים ו-1.6% משני גזעים ויותר.
4.09% מהאוכלוסייה הם היספנים או לטינים מכל גזע.
יישובים שאינם כפופים לממשל עירוני
מחוז אל-מדינה הוא מחוז במערב ערב הסעודית.
המחוז משתרע על פני כ-152,000 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסייתו מונה כ-2.389 מיליון בני אדם, מה שהופך אותו למחוז הרביעי בגודלו בממלכה, הן מבחינת שטח והן מבחינת כמות התושבים.
בירת המחוז היא העיר השנייה בקדושתה לאסלאם, אחרי מכה – אל-מדינה המהווה גם כעיר הגדולה בו.
עיר חשובה נוספת היא ינבוע.
אל-קסים הוא מחוז במרכז ערב הסעודית.
המחוז משתרע על פני כ-58,000 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסייתו מנתה כ-1.336 מיליון בני אדם.
אל-קסים ידוע בשל החקלאות הענפה שבו.
בנוסף על כך, הוא המחוז העשיר ביותר ביחס למספר תושביו בכל המדינה.
המחוז החמישי בצפיפותו, והשביעי בכמות תושביו.
אל-קסים נחשב למחוז השמרני ביותר בסעודיה, ומהווה מרכז חשוב לסלפים.
בקרב התושבים שוררת תמיכה חזקה לבית סעוד.
אין הרבה עדויות היסטוריה בנוגע לאזור אל-קסים קודם לתקופה האסלאמית.
המשורר הקדם-אסלאמי הידוע ענתרה אבן שדאד ציין את אל-קסים בשיריו.
האזור נחשב לדרך מסחרית חשובה בימי בית עבאס במיוחד לסוחרים שהגיעו מסביבת איראן ועיראק של ימינו.
השליט העבאסי הארון א-רשיד פיתח את דרכי המסחר וקרא לדרך הראשית על שם אשתו זביידה.
בנוסף על המסחר, הדרכים שימשו גם צליינים רבים.
ההתיישבות המקומית החלה להתפתח במאה ה-16.
מבחינה כלכלית, מקורות ההכנסה העיקריים הם תיירות וחקלאות.
יצור חקלאי מרכזי הוא תמרים, כאשר בשטח המחוז יש מעל ל-7 מיליון עצי דקל.
ייצורים חקלאיים נוספים הם דגנים, מנדרינות, לימונים, ענבים, רימונים, תפוזים וירקות.
מחוז אל-באחה הוא מחוז בדרום-מערב ערב הסעודית.
המחוז משתרע על פני 9,921 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בו 339,174 בני אדם, מה שהופך אותו למחוז הקטן ביותר בממלכה, הן מבחינת שטח והן מבחינת כמות התושבים.
בירת המחוז היא אל-באחה, שעל שמה הוא קרוי.
אל-ג'וף הוא מחוז בצפון ערב הסעודית.
המחוז משתרע על פני כ-100,200 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בו 595,822 בני אדם.
בירת המחוז היא העיר סכאכא.
בקרבת הבירה פועל נמל התעופה אל-ג'וף.
המחוז גובל בירדן מצידו המערבי.
אל אורו (בספרדית: El Oro) הוא אחד ממחוזות אקוודור הממוקם בדרום מערב המדינה.
מחוז צ'ימבורסו מורכב מ-14 קנטונים בעלי אוטונומיה חלקית.
כלכלת אל אורו מבוססת בעיקר על ייצוא של בננות (המחוז הוא אחד מן היצואנים הגדולים בעולם של בננות), שרימפס, קקאו וקפה.
בעבר המחוז היה ידוע בשל ייצוא הזהב שבו.
עד הגעת הספרדים בשנת 1549, אזור אל אורו היה מיושב בעיקר על ידי בני האינקה.
במהלך המאה ה-16 וה-17 השלטונות הספרדיים כרו את הזהב ושלחו אותו לספרד.
לאחר מרד מקומי ניתן גם לילידים ליהנות מן הזהב שבארצם.
המחוז הוקם במתכונתו הנוכחית בשנת 1882.
אזור אל אורו נכבש בחלקו על ידי פרו בזמן מלחמת פרו–אקוודור בשנת 1941.
אל-חודוד א-שמאליה הוא מחוז בצפון ערב הסעודית.
המחוז משתרע על פני כ-111,800 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו במחוז 373,577 בני אדם כשהצפיפות היא 3.342 נפש לקמ"ר, מה שהופך אותו למחוז הדליל ביותר בממלכה.
בירת המחוז היא העיר ערער.
מחוז אקטובה (בקזחית: Ақтөбе облысы; ברוסית: Актюбинская область - אקטיובינסקאיה אובלסט) הוא מחוז במערב קזחסטן.
שטח המחוז הוא 300,600 קמ"ר - כ-11% משטח המדינה, השני בשטחו בקזחסטן אחרי מחוז קראגנדי.
בירת המחוז היא העיר אקטובה, שעל שמה הוא קרוי.
המחוז הוקם ב-10 במרץ 1932, כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית.
בשנים 1921–1928 התנתק המחוז מהרפובליקה בשם נפת אקטובה.
בשנת 1936, המחוז נהיה חלק מה-RSFSR, ובשנת 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, המחוז נהיה חלק מהרפובליקה העצמאית של קזחסטן.
המרכז המנהלי, הוא העיר הגדולה ביותר במחוזות מערב קזחסטן אקטובה (משנת 1981 עד 1991 נקראה העיר אקטיובינסק ומכאן שם המחוז).
המחוז גובל מצפון במחוז אורנבורג ברוסיה, בצפון-מזרח במחוז קוסטנאי, ממזרח במחוז קראגנדי, מדרום-מזרח במחוז קיזילאורדה, מדרום במחוז הרפובליקה של קרקלפקסטן באוזבקיסטן, מדרום-מערב במחוז מנגיסטו, ממערב במחוז אטיראו ומצפון-מערב במחוז מערב קזחסטן.
נהר אילק , יובל של נהר אורל, זורם בשטח המחוז.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 באוקטובר 2022, במחוז מתגוררים 924,845 בני אדם.
הרכב האוכלוסייה נכון לשנת 2020:
המחוז מחולק ל-12 נפות ולעיר אקטובה.
+ שם הנפה מרכז מנהלי נפת אלגה אלגה נפת אייטקה בי קומסומול נפת בייגנין קראוילקלדי נפת קרגלי בדמשה נפת כרומטאו כרומטאו נפת קובדה קובדה נפת מרטוק מרטוק נפת מוגלז'אר קנדיאגש נפת אוייל אוייל נפת שלקר שלקר נפת טמיר טמיר נפת ירגיז ירגיז
לשמונה יישובים יש מעמד של עיר במחוז: אקטובה, אלגה, אמבי, קנדיאגש, כרומטאו, שלקר, טמיר, וז'ם.
לשני מקומות נוספים יש מעמד של יישוב עירוני: שוברקודוק, ושוברשי.
מחוז אקטובה הוא אזור תעשייה גדול של קזחסטן.
הבסיס של התעשייה במחוז, הוא כרייה ומטלורגיה ברזלית .
המשאבים המינרליים הם: 144.9 מיליארד מטר מעוקב של גז טבעי, 243.6 מיליארד ק"ג שמן, ו32.7 מיליארד ק"ג קונדנסט.
במחוז ישנם מרבצים גדולים של כרומיט, עפרות ניקל-קובלט, פוספוריטים, אשלגן וכו'.
בשנת 2019, התל"ג של המחוז עמד על 6,841.2 מיליון דולרים אמריקאיים, מתוכם התעשייה 35.2% והחקלאות 5.1%.
התמ"ג לנפש עמד על 7,800 דולרים אמריקניים.
מחוז אקטובה הוא אזור גדול ומפותח מבחינה תעשייתית.
כל כריית עפרות הכרום, ציוד הרנטגן, ורבע מייצור הפֶרוֹאָלוֹיִים מיוצרים במחוז.
בשנת 2019, יוצרו במחוז מוצרים בשווי 600 מיליארד טנגה קזחית.
14.2% עובדים בייצור מלחי כרום
9.7% עובדים בייצור מוצרי רכבת
השטח הכולל במחוז, המשמש לחקלאות נכון לאחד בינואר 2020, הוא 106,723 דונם.
הענפים העיקריים של החקלאות במחוז הם גידול בע"ח וייצור יבולים.
האורך של כל הכבישים במחוז אקטובה ביחד הוא 6,856.6 ק"מ, כולל 1,894 ק"מ של כבישים לאומיים, 1,262.8 ק"מ של כבישים של המחוז ו-3,699.8 של סימון גבולות הנפות.
במחוז יש כבישים בעלי משמעות לאומית:
כביש אקטובה-אטיראו-הגבול עם רוסיה (לאסטרחן)
יש גם כבישים בעלי משמעות מחוזית:
במחוז קיימים 20 חברות תעופה שונות.
ישנם 80 מסלולי תעופה כולל: 52 מסלולים עירוניים, 17 תוך אזוריים, 5 בין נפות, ו-6 בין לאומיים.
במחוז אקטובה כרגע, יש 4 ספריות לאומיות, מרכז אחד לאמנות עממית, אולם קונצרטים אחד, 2 תיאטראות, 19 מוזיאונים, 13 ארכיונים, פלנטריום אחד, ומרכז אחד לחינוך פטריוטי.
לפילהרמונית של המחוז, שנקראת ע"ש ג.
ז'ובנובה, יש 10 "קבוצות יצירתיות".
כל קבוצה יצירתית משתתפת בהרבה תחרויות לאומיות, בין לאומית, ופסטיבלים, כדי לקדם את האמנות של העם הקזחי, ותורמת תרומה גדולה לפיתוח המחוז.
המרכז המחוזי לאמנות עממית, מארגן הרבה אירועי תרבות.
המרכז פועל כדי לקדם ולהפיץ אמנות עממית.
גם לו יש "קבוצות יצירתיות", שכבר זכו ב-156 תארים מסוגים שונים.
בכל שנה, התיאטרות מאכלסים יותר מ-60,000 איש בקהל, וכל שנה, הרפרטואר שלהם מתחדש בכ-10 הצגות חדשות.
הישגים יצירתיים של התיאטראות נרשמו שוב ושוב בתחומי משחק ובימוי שונים.
הספריות הלאומיות, המוזיאונים, והארכיונים, מתחדשים מדי שנה בספרים חדשים, ועל מנת לשמור על הספרים, הם הופכים את הספרים לדיגיטליים.
בנוסף, במחוז יש את הפלנטריום הראשון בכל קזחסטן.
מאז 2008, הוא חבר של איגוד שיתוף הפעולה, הכולל כ-100 פלנטריומים רוסיים ואירו-אסייתים.
במחוז אקטובה יש 31 בתי ספר לילדים וצעירים, כולל 14 מחוזיים, בית ספר למיומנויות גבוהות יותר, ובית ספר ללמידה למשחקים האולימפיים.
בכל בתי הספר ללימודי ספורט לומדים כ-19 אלף ילדים וצעירים.
בשנת 2016, נפתחה מכללה במחוז ללימודים לקראת המשחקים האולימפיים.
בבית הספר SHIK, אתלטים לומדים ומתאמנים ב-9 סוגי ספורט שונים (אגרוף, כדורגל, רוגבי, טניס שולחן, אתלטיקה, טקוונדו, היאבקות, ג'ודו, וסקי).
במרכז המחוזי יש מועדון לאנשים עם מוגבלויות, ולקבוצות הלאומיות של קזחסטן יש 38 אנשים בעלי מוגבלויות.
בעיר אקטובה יש את מועדון הספורט המפורסם FC Actobe.
בשנת 2008, הקבוצה זכתה גם בליגת העל הקזחית, גם בגביע הקזחי, וגם בסופר קאפ הקזחי.
עד היום, היא הקבוצה היחידה שעשתה זאת.
כיום במחוז אקטובה יש 75 מבנים קדושים, כולל 27 בעלי משמעות לאומית, ו-48 מקומיים.
הפופולריים ביותר מביניהם הם המאוזוליאום אסט בטיר, אנדרטת קובילנדי בטיר, המאוזוליאום אבט בייטק, הנקרופוליס של חאן מולסי, המבנה קרואן סראי, והמאוזוליאום קוטיבר בטיר בסנולי.
חוץ מביקור באתרים קדושים, סוגי התיירות הבאים נפוצים במחוז:
תיירות אקולוגית: שמורת הטבע של נפת קרגלי (בריכות סטורגיאון, מפל הזאב), הרי הגיר (אקטולגי), שמורת הטבע ירגיז-טורגאי.
תיירות טיפולית: בית ההבראה בפנטוליאונטה, בית המרקחת שיפגר, חולות ברקין.
תיירות בידורית: פארק המים "עץ החיים של אקטובה", פארק הבילוי והבידור "ארץ ירוקה", פארק יורטה.
ב-24 באוגוסט 2019, התקיים הפסטיבל התיירותי הראשון במחוז "פסטיבל קרגלי".
מספר המשתתפים בפסטביל היה יותר מ-4,000 איש.
מחוז אנטוורפן (בהולנדית: Provincie Antwerpen) הוא המחוז הצפוני ביותר בבלגיה, ושייך לאזור הפלמי במדינה.
הוא גובל עם צפון בראבנט בהולנד מצפון, ועם המחוזות הבלגיים: לימבורג, בראבנט הפלמית ומזרח פלנדריה.
בירת המחוז היא העיר אנטוורפן, הכוללת את נמל אנטוורפן (הנמל הימי השני בגודלו באירופה).
שטחו משתרע על 2,876 ק"מ, והוא מונה למעלה מ-1.85 מיליון תושבים (נכון לינואר 2019), והוא המחוז המאוכלס ביותר במדינה.
המחוז מורכב משלושה רבעים: אנטוורפן, מכלן וטרנהוט.
החלק המזרחי של המחוז מהווה את החלק העיקרי של אזור הקמפן.
במהלך ימי הביניים האזור היה חלק מהאימפריה הפרנקית.
בשנת 1235 הפכו צאצאיו של הנרי החמישי לדוכסי בראבנט והאזור עצמו היה החלק הצפוני של דוכסות בראבנט.
בשנת 1430 הפכה הדוכסות לחלק מדוכסות בורגונדי עד לשנת 1477 כאשר היא נפלה בידי בית הבסבורג.
ב-1713, בתום מלחמת הירושה הספרדית, האזור הפך לחלק מהולנד האוסטרית עד 1794, כאשר ב-1790 הפכה לחלק מארצות הברית של בלגיה קצרת הימים.
ב-1 באוקטובר 1795 הולנד האוסטרית לשעבר סופחה על ידי צרפת תחת המדריך הצרפתי .
המחוז המודרני נוצר כחלוקה זמנית במהלך האימפריה הצרפתית הראשונה (כאשר דרום הולנד הייתה חלק מצרפת).
לאחר תבוסתו של נפוליאון, השטח הפך לחלק מהממלכה המאוחדת של הולנד כמחוז מרכז ברבנט, מה שהבדיל אותו מצפון בראבנט ודרום בראבנט.
בשנת 1830, לאחר עצמאותה של בלגיה שונה שם המחוז לאנטוורפן (על שם העיר והבירה המרכזית שלו).
מושלי המחוז הבלגי של אנטוורפן
כמו בכל המחוזות הפלמיים, השפה הרשמית והמרכזית של מחוז אנטוורפן היא הולנדית.
כמו בראבנט הפלמי, צפון בראבנט ובריסל, הניב המקומי הוא פלמית ברבנטית .
על פי "תוכנית הסקר החברתי הבינלאומי 2008: דת III" מאת איגוד הנתונים ארכיוני הדת, 73.3% מאוכלוסיית אנטוורפן מזהים את עצמם כקתולים, 24.1% כלא דתיים, 2.6% מזהים את עצמם כבני דתות אחרות.
במחוז אנטוורפן יש מועצת פרובינציאלית הנבחרת כל שש שנים.
המושלת הנוכחית היא קאתי ברקס, מונתה ב-2008 על ידי הממשלה הפלמית.
הבחירות האחרונות נערכו ב-14 באוקטובר 2018. המפלגות הבאות נבחרו למועצה המונה 36 חברים:
הברית הפלמית החדשה: 14 מושבים
המפלגה הפתוחה של הליברלים והדמוקרטים הפלמים: 2 מושבים
במחוז נמצאים מספר מוסדות חינוך ואוניברסיטת אנטוורפן.
מספר מוסדות מחקר ממוקמים במחוז, כגון SCK•CEN, המכון האירופי לחומרי ייחוס ומדידות (IRMM) והמכון הפלמי למחקר טכנולוגי (VITO).
בתי ספר בינלאומיים באנטוורפן כוללים את בית הספר הבינלאומי של אנטוורפן ואת Lycée Français International d'Anvers .
התוצר המקומי הגולמי (תוצר) של המחוז עמד על 88 מיליארד אירו ב-2018. התמ"ג לנפש מותאם לכוח הקנייה היה 41,900 אירו או 139% מהממוצע של EU27 באותה שנה.
נמל אנטוורפן הוא הלב הכלכלי של המחוז.
עד למשבר החקלאי של 1880, חלקו המזרחי של המחוז היה אזור חקלאי ברובו.
הפיתוח התעשייתי של החלק המזרחי של הפרובינציה, חלק מאזור הקמפן, החל בסוף המאה ה-19 כאשר התעשייה התבססה באזור.
הזמינות של כוח עבודה זול, כבישים חדשים, תעלות, חשמליות ומסילות ברזל כמו הריין הברזל, עוררה את ההתיישבות של תעשייה חדשה.
לצד עסקי התעלות, הנייר והדפוס הוקמה תעשיית לבנים בטורנהוט, כמו גם מתכות אל-ברזליות ב-Balen-Nete, מפעלי דינמיט בארנדונק ובאלן, מפעלי טבק וסיגרים בארנדונק, ומפעל הנעליים הראשון בהרנטלס.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 נמשכה ההתרחבות התעשייתית של האזור עם מפעלי הרדיום והנחושת באולן, מפעל הזכוכית במול-גומפל ותעשיית היהלומים בגרובנדונק ובניילן .
במאה ה-20 הוקם המתקן הגרעיני הראשון בבלגיה ב-SCK•CEN במול ב-1962. המכון האירופי לחומרי ייחוס ומדידות (IRMM), אחד ממרכזי המחקר המשותפים של האיחוד האירופי, נוסד בג'ל בשנת 1957 כתוצאה מהסכם רומא .
Innotek הוא מרכז טכנולוגי הממוקם בג'ל ומהווה חלק מרשת מרכז העסקים והחדשנות האירופי (EBN).
התעשייה באזור קמפין של המחוז ממוקמת בעיקר לצד E313, E34 ותעלת אלברט.
שיעור האבטלה עמד על 5.9% בשנת 2017 והיה נמוך מהממוצע הארצי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הורחב נמל אנטוורפן, ובשטחו הוקמו כמה מפעלים כימיים ובתי זיקוק לנפט, כולל מתקנים של באייר, BASF ומונסנטו.
התעשייה הכימית והפטרוכימית מיוצגת באופן נרחב באזור הנמל והיא מהווה את אשכול התעשייה הפטרוכימית האשכולות השני בגודלו בעולם, אחרי זה של יוסטון (ארצות הברית).
תעשיית היהלומים והמסחר ממוקמים באופן מסורתי באנטוורפן.
בסוף המאה ה-19 הקים הנדריק קאסייר חברה לחיתוך יהלומים מחוץ לאנטוורפן, בגרובנדונק.
הנדריק קאסירס ופרנס דלה מונטן הניחו את היסודות של תעשיית היהלומים באזור קאמפן.
התעשייה תתיישב בניילן, הרנטאוט, בוול, קסל, וורסלאר וברלאר .
המחוז מחולק לשלושה רבעים מנהליים (arrondissementen בהולנדית) המכילים 69 עיריות (המספרים מתייחסים למיקום העיריות במפה המוצגת בסעיף זה):
רובע אנטוורפן : רובע מכלן : רובע טרנהוט : 0 1. ארטסלאר
70. זוויינדרכט 0 7. ברלאר
65. ווילברוק 0 3. ארנדונק
מחוז אלסקה היה ייעוד הממשל הפדרלי לאלסקה מ-17 במאי 1884 ועד 24 באוגוסט 1912, אז הפך לטריטוריית אלסקה.
בעבר (1867–1884) האזור נודע כמחלקת אלסקה, ייעוד צבאי.
המשמעות של הייעוד כמחוז היא שאלסקה הפכה לטריטוריה מאוגדת אך לא מאורגנת עם ממשל אזרחי.
מושל מחוז אלסקה מונה על ידי נשיא ארצות הברית.
בזמן רכישת אלסקה ב-1867, המחוקקים בוושינגטון הבירה היו עסוקים בבעיות השיקום לאחר מלחמת האזרחים, והיה להם מעט זמן להקדיש לאלסקה.
כמחלקה, אלסקה טופלה כאזור צבאי אסטרטגי, בין השאר בסמכות השיפוט של צבא ארצות הברית עד 1877, מחלקת האוצר של ארצות הברית מ-1877 עד 1879, וצי ארצות הברית מ-1879 עד 1884.
עד 1884, האוכלוסייה האזרחית גדלה עד לנקודה שבה הנשיא צ'סטר א.
ארתור חתם על החוק האורגני הראשון, ומינה ממשלה אזרחית.
גילוי הזהב ביוקון ב-1896 הוא שהביא את תשומת הלב לנחלתה הצפונית של ארצות הברית.
גל של רודפי אוצרות קרא למעבר לקלונדייק, אבל קלונדייק הייתה בטריטוריית יוקון, קנדה, לא באלסקה כפי שסברו רבים כורים לעתיד.
ובכל זאת, ?הדרך הקלה ביותר הייתה בספינה לסקאגוויי, או דיייה, בדרום מזרח אלסקה.
לכורים היו לבחירתם שני מעברים על פני ההרים לשדות יוקון: נתיב צ'ילקוט, מסלול ילידים ישן, התחיל בדייה, והמעבר הלבן, שנקרא גם Dead Horse Trail, היה בסקאגוויי.
נתיב צ'ילקוט היה קצר יותר אך כלל טיפוס תלול יותר.
המעבר הלבן לקח קצת יותר זמן אבל היה בגובה נמוך יותר.
גם לסקאגווי וגם למסלול הלבן הייתה בעיית פשע חמורה, שאורגנה והובלה על ידי האיש הרע הידוע לשמצה, סופי סמית'.
סמית' נהרג בסקאגוויי ב-Shootout ב-Junau Wharf.
לאלסקה עדיין היה הרבה זהב משלה, ורבים שלא הצליחו להרוויח את הונם במרדף אחר הזהב של קלונדייק חזרו לחפש אותו.
הסתערות קודמת הקימה את ג'ונו בדרום מזרח אלסקה, וזהב נמצא בנומה ב-1899. במשך כמה שנים חיפש חוקר בשם פליקס פדרו בגבעות טנאנה בפנים השטח אחר נחל עשיר בזהב שהוא נתקל בו שנים קודם לכן, אך נאלץ לנטוש.
כשקיץ 1901 התקרב, פדרו עמד לצאת עם שותפו להליכה של 165 מייל לסירקל סיטי כדי לקבל אספקה.
ברנט, שנאלץ לרדת מספינת הקיטור "לאוול יאנג" עם כל מטען האספקה שלו, שאת חלקם מכר לפדרו.
כשהוא עם אספקה מחודשת, המשיך פדרו בחיפושיו באזור, ולבסוף הוא פגע בזהב ביולי 1902. זמן קצר לאחר מכן, המאחז של ברנט הפך לעיר פורחת.
היישוב, שנקרא פיירבנקס לכבודו של הסנאטור האמריקני צ'ארלס וורן פיירבנקס, גדל ככל שהגיעו יותר כורים ועסקים חדשים.
לעיירה היו בתי פחונים בשוליים, אבל המרכז הציע הרבה מהנוחות הכלכלית של שאר ארצות הברית התנועה הגיעה דרך הנהר, ומסלול יבשתי לוואלדז קטע ימים של מסע לארצות הברית הרציפה.
בסופו של דבר, מחוז הכרייה של טננה הפך ליצרן זהב ענק, והמתכת משכה אמריקאים ואירופאים כאחד.
בשנת 1903 החלה להיבנות קודמתה של מסילת הרכבת של אלסקה, שתתחבר מסוורד לפיירבנקס עד 1923, אם כי לאלסקה עדיין אין מסילת רכבת המחברת אותה ל-48 המדינות האחרות.
אנשים רבים באלסקה מצאו דרכים להרוויח מהבהלה לזהב מבלי לחפש את המתכת בעצמם.
ברובי קריק, גל ב-1907, וגל משמעותי יותר ב-1910 הביאו הרבה כורים לאזור ויצרו את העיירה רובי.
ספינות הקיטור שהמצטרפים החדשים השתמשו בהן דרשו כמויות גדולות של עצים כדי לשמור על תנועתם, והתושבים לאורך הנהר השלימו את הציד והדיג שלהם על ידי אחזקת מגרשי עצים רווחיים.
רובי גדלה מעיר אוהלים ב-1911 לנמל נהר ולאחר מכן היו לה מים זורמים בקיץ, תיאטרון, חנויות ובתי קפה.
עד 1917, בשיא העומס, נחלים מדרום לרובי הניבו זהב בשווי 875,000 דולר.
גם באלסקה נכרו מתכות יקרות וחצי-יקרות, במיוחד נחושת.
בשנת 1910, מכרה הנחושת העשיר ביותר בעולם החל לפעול בקניקוט, הרי אליאס.
המכרה חילץ יותר מ-591,535 טונות של עפרות נחושת מהאדמה, ובשיאו העסיק יותר מ-800 עובדים.
דרכי החיים המסורתיות יותר, דיג, בפרט, סיפקו גם פרנסה לתושבי אלסקה רבים, במיוחד לאחר כניסת שימורים.
בשנת 1878 בנו אנשי עסקים את שני מפעלי השימורים הראשונים בקלאווק ובסיטקה.
בשנת 1883 הקימה חברת Arctic Pack מפעל שימורים במפרץ נושאגאק בדרום מערב אלסקה, שם הם הצליחו לנצל את הריצות העצומות של הסלמון.
בשנת 1880, שנתיים לאחר מכן,חברת אריזה אלסקה פתחה מפעל שימורים על פני המפרץ, ועד 1908, 10 מפעלי שימורים הוקמו במפרץ נושאגק בדרום מערב אלסקה.
מפעלי השימורים הראשונים של קודיאק נבנו בסוף המאה ה-19 כאשר השמועה על כמויות דגים פנומנליות נפוצה.
עד תחילת המאה ה-20, דיג מסחרי צבר דריסת רגל ב.
נפתחו בתי אריזה בקלה מלוחה והרינג ומפעלי שימורים לסלמון.
עיסוק מסורתי אחר, ציד לווייתנים, נמשך ללא התחשבות בציד יתר.
הם דחפו את לווייתני הבלנה עד קצה הכחדה עבור השמן ברקמה שלהם (אם כי בשנים האחרונות, עקב ירידה בציד המסחרי, אוכלוסייתם התאוששה מספיק כדי שהילידים ידוגו רבים מדי שנה מבלי להשפיע על האוכלוסייה).
האלאוטים סבלו עד מהרה מבעיות קשות עקב דלדול כלבי הים ולוטרות הים שהיו זקוקים להם להישרדות.
בנוסף לשימוש בבשר למאכל, הם גם השתמשו בעורות כדי לכסות את סירותיהם, שבלעדיהם לא יכלו לצוד.
האמריקנים התרחבו גם לאלסקה הפנימית ולאסקה הארקטית, תוך ניצול נושאי הפרווה, הדגים ושאר הדברים שבהם היו הילידים תלויים.
להלן מושלי מחוז אלסקה, שמונו על ידי נשיא ארצות הברית:
אלטמרקקרייס זאלצוודל הוא מחוז במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר זאלצוודל.
שם המחוז מורכב מהמילה "קרייס" שמשמעותה מחוז, מהשם ההיסטורי של האזור - אלטמרק, ומשם העיר זאלצוודל.
אלטמרק הוא אזור היסטורי המשתרע על שטחו של מחוז זה וכן על חלקים ממחוז שטנדל השכן.
במאה ה-10, הוא היה מחוז הגבול המזרחי של האימפריה הרומית הקדושה.
אלטמרק היה אזור ביצתי במשך מאות שנים.
במאה ה-12, ביצות רבות יובשו, והמבצרים הפכו לעיירות קטנות.
בסוף ימי הביניים, עיירות רבות היו חברות בברית ההנזה.
עקב מלחמת שלושים השנים, היישובים באלטמרק נהרסו לחלוטין במאה ה-17. האזור מעולם לא חזר לחשיבותו ונשאר מאוכלס בדלילות עד היום.
המחוז הוקם בשנת 1994 על ידי מיזוג מחוזות קודמים.
אלטמרק הוא אזור כפרי מישורי, שהיה בעבר מלא בביצות ובריכות.
כיום הוא מכוסה בעיקר ביערות ושטחי בתה.
הוא בדרך כלל יבש, אם כי כמה אזורים ביצתיים שרדו.
הגדול שבהם הוא , אזור ביצה גדול בדרום מערב, שהוא פארק טבע המשותף עם מחוז ברדה השכן.
האגם הגדול ביותר במחוז הוא .
העיר ארנדזה שבמחוז נקראת על שם אגם זה.
במחוז 5 ערים ועוד 8 עיריות מקומיות הכוללות יישובים כפריים בלבד.
אנהלט-ביטרפלד הוא מחוז במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר קטן.
הנוף במחוז הוא חקלאי ברובו.
באזור ביטרפלד-וולפן ישנם מפעלים כימיים ומפעלים פוטו-וולטאיים.
בדרום המחוז, מכרות נטושים של ליגניט פתוחים יוצרים נוף של אגמים, בעוד שבצפון הקרקע מתגבהת בשרשרת של גבעות עד לגובה 173 מטר מעל פני הים.
במחוז זורמים שני נהרות עיקריים: האלבה ונהר , שנשפך אל האלבה מחוץ לשטח המחוז.
המחוז הנוכחי הוקם בשנת 2007 כאשר רובו נמצא בשטחים שהשתייכו היסטורית לגלגולים השונים של האזור שנקרא "אנהלט".
לשטחים אלו נוסף בדרום אזור העיר ביטרפלד-וולפן שנתן את חלקו השני של שם המחוז.
אנהלט היה קיים כאזור מוגדר לפחות מאז 1212 כרוזנות, ומ-1218 נסיכות אנהלט של האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1806 כבש נפוליאון בונפרטה את האזור וחילק אותו מחדש, כך שהאזור עבר לשליטת דוכסות אנהלט.
זו התקיימה גם לאחר המלחמות הנפוליאוניות והחלטות קונגרס וינה.
ב-1918 לאחר תבוסת גרמניה, התפרקה הדוכסות והאזור הפך להיות חל מהמדינה החופשית אנהלט.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נותר האזור בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה, שהפך לאחר מכן לגרמניה המזרחית ואז נכלל האזור בשטח סקסוניה-אנהלט.
ב-2007 נערכה רפורמה בחלוקה המנהלית של סקסוניה-אנהלט, במסגרתה הוקם המחוז ונקבעה בירתו.
במחוז 8 ערים ועוד 2 עיריות מקומיות הכוללות יישובים כפריים בלבד.
מחוז אלסטר הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הוא ממוקם לאורך נהר ההדסון.
נכון למפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסייתו מנתה 181,851 נפש.
השטח היבשתי של המחוז 2,910 קמ"ר ומקום מושב המחוז הוא בקינגסטון .
המחוז נקרא על שם הפרובינציה האירית אלסטר.
המחוז הוא חלק מאזור עמק ההדסון של המדינה.
מחוז אלסטר נמצא בדרום מזרח מדינת ניו יורק, מדרום לאולבני, ממערב לנהר ההדסון.
חלק ניכר ממנו נמצא בהרי הקטסקיל ורכס שוואנגאנק .
במחוז אלסטר נמצאים שמורת פארק המדינה מינוואסקה , שמורת מוהונק , פארק המדינה סאנדאון, יער המדינה ורנויקיל, יער המדינה וויצ'ס הול ויער המדינה רכס שוואנגאנק.
שמורת סמ'ס פוינט במינוואסקה כולל עצי אורן ננסיים נדירים ומפלי וורקרדר קיל.
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא הר סלייד , בגובה של כ-1,270 מטר מעל פני הים.
הנקודה הנמוכה ביותר היא גובה פני הים לאורך נהר ההדסון.
בצפון מזרח - מחוז קולומביה
בדרום מזרח - מחוז דאטצ'ס
בדרום מערב - מחוז סאליבן
בצפון מערב - מחוז דלאוור
תחבורה ציבורית במחוז אלסטר מסופקת על ידי Trailways of New York אל העיר ניו יורק ואולבני וממנה, ולאורך כבישים 28 ו-32, על ידי Ulster County Area Transit על הכבישים המדינתיים והבין-מדינתיים.
נכון לשנת 2025, אין שירות רכבות במחוז.
עם זאת, ישנן מספר תחנות בקרבת מקום לאורך נהר ההדסון של חברת Metro-North Railroad שמשרתות את הקו Hudson Line (Metro-North) שנוסע מהעיר ניו יורק צפונה לאורך הנהר עד אזור קינגסטון ובחזרה.
בלה (געז: ባሌ; ידוע גם בשם "באלי") היה מחוז שהתקיים בדרום-מזרחה של אתיופיה.
המחוז נקרא על שמה של המדינה האסלאמית בלה ששכנה בעבר באזור.
גבולות המחוז היו הנהרות ובי שבלה במזרח ובצפון וגנלה במערב.
המחוז נוסד בתחילת המאה ה-20, פורק וסופח להררג בשנות ה-40 של אותה המאה ובשנת 1963 הוחזר.
המחוז גבל במחוז הררג במזרח ובצפון, במחוז ארסי בצפון-מערב, בסידאמו בדרום ובמערב ובסומליה בדרום מזרח.
בירת המחוז הייתה העיר גובה .
רוב אוכלוסיית המחוז הייתה מוסלמית בדתה והקבוצות האתניות העיקריות היו האורומו והסומלים.
כיום שטח המחוז מחולק בין מחוז בלה שבמדינת אורומיה לבין מחוז אפדר שבמדינת סומלי.
ארסי (געז: አርሲ) היה מחוז שהתקיים במרכזה של אתיופיה.
בעבר שטח המחוז היה חלק מהמדינות האסלאמיות סולטנות דוורו והדייה.
המחוז נקרא על שם הארסי תת-קבוצה של האורומו שפלשו והתיישבו באזור מהמאה ה-16.
ארסי נכבשה על ידי ממלכת שאווה תחת דרגה סהלה סלסה בשלהי המאה ה-19 והפכה למחוז בה כאשר גבולה הדרומי היה נהר הובה שבלה והצפוני נהר האווש.
בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 ארסי גבלה בצפונה ובמערבה בשאווה, בדרום-מערבה במחוז סידאמו, בדרומה במחוז בלה ובמזרחה במחוז הררג.
כיום מחוז ארסי הוא מחוז במדינת אורומיה.
מחוז בחירה, במדינות שבהן נהוגות בחירות אזוריות, הוא אזור גאוגרפי, שתושביו בוחרים נציג או נציגים מטעמם למוסד פוליטי ארצי.
בשם מחוז בחירה מכונות לעיתים גם קבוצות אחרות של בוחרים, שמוקצה להן ייצוג במערכת פוליטית.
כך למשל קיים מחוז בחירה של הקיבוצים ברחבי הארץ בבחירות המקדימות שנערכות במפלגת העבודה הישראלית לקביעת מועמדי המפלגה לכנסת.
מספר הנציגים שנבחר בכל מחוז בחירה משתנה בהתאם לשיטת הבחירות.
במערכות רבות יש לכל מחוז נציג יחיד (כך למשל בבחירות לפרלמנט הבריטי או בפרלמנט הקנדי).
לעיתים שולח כל מחוז שני נציגים (כמו בבחירות לבונדסטאג), ובמקרים מסוימים מיוצגים מחוזות שונים על ידי מספר שונה של נציגים, לפי מספר הבוחרים.
כך למשל מחוזות הבחירה לדאל אירן האירי שולחים בין שלושה נציגים לחמישה נציגים, וששת מחוזות הבחירה של איסלנד שולחים לאלת'ינגי תשעה עד שלושה-עשר נציגים כל אחד.
מחוז הבחירה יכול לשמש גם כיחידה מִנהלית.
קביעת מחוזות הבחירה נעשית בדרך כלל בידי גוף בלתי תלוי האחראי על ארגון הבחירות.
כדי לשמור על עקרון השוויון, רצוי שהיחס בין בוחרים לנציגים יהיה שווה בכל מחוז, לכן שינויים דמוגרפיים מחייבים שרטוט מחדש של מחוזות הבחירה מעת לעת.
לעיתים נעשה שינוי הגבולות באופן מוטה, תוך ניצול העובדה שמידת התמיכה במפלגות שונות משתנה מאזור לאזור.
במדינות שבהן לא קיים מנגנון מוסכם וברור לשינוי גבולות המחוזות, מתפתחים לעיתים עיוותים הפוגעים בייצוגיות, כאשר שינויים דמוגרפיים גורמים לכך שהיחס בין הנבחרים לתושבי המחוז משתנה מאוד בין המחוזות.
באופן טיפוסי, בחלק ממחוזות הבחירה יש תמיכה ברורה במפלגה מסוימת.
כך למשל מחוזות בחירה בבריטניה שרוב המצביעים בהם הם בני מעמד הפועלים מצביעים באופן קבוע עבור מפלגת הלייבור.
המפלגות מרכזות את עיקר מאמציהן במחוזות שאינם נוטים באופן מובהק למפלגה מסוימת.
בעבר, חפפו מחוזות הבחירה במדינות רבות לגבולות של נחלות פאודליות, דבר שיצר עיוותים גדולים במידת הייצוג.
בבריטניה של המאה ה-18 התקיימו מחוזות היסטוריים (שכונו "מחוזות כיס" ו"מחוזות רקובים") שבהם חיו רק מאות אנשים, ולעיתים רק עשרות, ומנגד יוצגו ערים גדולות של רבבות תושבים בידי נציג יחיד.
מחוז ביג הורן הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית.
נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 11,461 תושבים.
בירת המחוז היא העיר בייסין.
מחוז פארק (ויומינג) גובל במחוז ביג הורן ממערב, מחוז ואשאקי גובל בו מדרום, מחוז ג'ונסון (ויומינג) ומחוז שרידן גובלים בו ממזרח, מחוז ביג הורן שבמדינת מונטנה ומחוז קרבון שבמדינת מונטנה גובלים במחוז ביג הורן מצפון.
נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 11,641 תושבים.
צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא נפש אחת לקמ"ר.
23% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 23% ממוצא אנגלי, ו-8% ממוצא אירי.
מחוז ביג הורן מחולק לארבעה מחוזות השכלה.
מחוז ארמה הוא אחד מששת מחוזות צפון אירלנד שבממלכה המאוחדת.
בירת המחוז היא העיר ארמה, על שמה הוא נקרא, על אף שהעיר הגדולה בתחומו היא העיר קרייגבון.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2011, מתגוררים במחוז כ-174,792 תושבים, רובם משתייכים לנצרות הקתולית.
המחוז גובל במחוז דאון ממזרח, ובמחוז טיירון מצפון מערב, שני האחרונים בצפון אירלנד, ובמחוז לאות' מדרום ובמחוז מונאהן ממערב, שני האחרונים מחוזות באירלנד.
כמו כן, הוא גובל בים האירי מדרום מזרח.
שם המחוז הוא הצלבתן של שתי מילים - המילה האירית Ard שמשמעותה "גבוה" או "מקום גבוה", ושם האלה "מחה" מהמיתולוגיה האירית.
במהלך תקופת הצרות, היה דרום המחוז למעוז תומכיו של ה-IRA, שהתנגד לשלטון הבריטי בצפון אירלנד.
יש הטוענים כי התקשורת הצמידה תווית זו לתושבי דרום ארמה על לא עוול בכפם וגרמה לדמוניזציה של האזור.
ב-10 במרץ 2009, צלף של תנועת הממשך של ה-IRA ירה למוות בשוטר ממשטרת צפון אירלנד - הפגיעה הראשונה והאחרונה בשוטר בצפון אירלנד מאז הסכם יום שישי הטוב ב-1998.
המחוז שוכן לחופיו הדרומיים של לוך ניי, והוא מכונה "מחוז המטעים", בשל מטעי התפוחים הרבים שבשטחו.
כמו כן, מחוז ארמה היה מושבו של פטריק הקדוש.
השטחים הכפריים במחוז נפגעו קשות מרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, הן בשל מוות מרעב או מחלות והן בשל הגירה.
אוכלוסיית המחוז צנחה בהדרגתיות מאז הרעב ועד לאמצע המאה ה-20 - אם בשנת 1841 התגוררו במחוז כ-232,393 תושבים, בסוף המאה ה-19 התגוררו בו כ-125,392 תושבים בלבד, ואילו עד שנות ה-30 של המאה ה-20 חלה ירידה נוספת והתגוררו בו כ-108,815 תושבים.
עלייה החלה להרשם רק משנות ה-50 של המאה ה-20, למרות שעד היום לא הצליחה אוכלוסיית המחוז להתאושש, והיא עומדת על בערך 75% מאוכלוסייתו המקורית.
מחוז בור (בסרבית: Борски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה, הממוקם במזרח המדינה.
בירת המחוז היא העיר בור.
במחוז ישנן כשש ערים ועיירות, ועשרות כפרים.
הכלכלה המקומית מבוססת בעיקר על אנרגיה ומשאבים מקומיים כגון זהב ונחושת.
התראקים שלטו באזור עד המאה ה-1 לפנה"ס, עד כיבושו בידי האימפריה הרומית.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על השפעה הלניסטית על תושבי הסביבה, לאחר שנמצאו אזורי פולחן לדיוניסוס וזאוס.
מחוז אקמולה (בקזחית: Ақмола облысы) הוא מחוז בקזחסטן, ועיר הבירה שלו היא קוקשטאו.
בשטח המחוז נמצאת גם עיר הבירה של קזחסטן, אסטנה, אבל העיר נפרדת מבחינה פוליטית למחוז משלה.
אוכלוסיית המחוז היא 715,000 איש; אוכלוסיית עיר הבירה קקושטאו היא 157,000 איש, כ-22% מכלל האוכלוסייה.
מחוז אקמולה ומחוז קראגנדי הם המחוזות היחידים בקזחסטן, שלא גובלים במדינה אחרת.
מחוז אקמולה גובל במחוז צפון קזחסטן מצפון, במחוז פבלודר ממזרח, מחוז קרגנדה מדרום, ומחוז קוסטנאי ממערב.
במחוז יש משקעים של זהב ופחם.
השם "אקמולה" בא מהמילים בשפה הקזחית "אק" (לבן) ו"מולה" (קבורה).
ז'נבק סלימוביץ' קריבז'נוב (יולי–דצמבר 1997)
ולדימיר קרלוביץ' גרטמן (דצמבר 1997–ספטמבר 1998)
סרגיי ויטלביץ' קולגין (ספטמבר 1998–מרץ 2004)
מז'יט טולאובקוביץ' אסנבאב (מרץ 2004–ינואר 2008)
סרגיי אלכסנדרוביץ' דיאצ'נקו (13 במרץ 2010–ינואר 2012)
קוסמן קאירטאביץ' אייטמיזמטוב (ינואר 2013–מאי 2014)
ארמק בורנבאביץ' מרז'יקפאב (מאז 19 במרץ 2019)
דייוויד ריג'רט , מרים משקולות, אלוף אולימפי, 6 פעמים אלוף העולם (משקל כבד, משקל כמעט-כבד), 65 שיאים.
מחוז ארלינגטון הוא מחוז במדינת וירג'יניה שבארצות הברית, המכונה בקיצור גם ארלינגטון.
המחוז ממוקם בצפון וירג'יניה, על גדות נהר הפוטומק, והוא חלק מאזור המטרופולין של וושינגטון די.
סי., בירת ארצות הברית, הנמצאת מעברו השני של הנהר.
במחוז ארלינגטון נמצאים בניין הפנטגון, בית הקברות הלאומי ארלינגטון, וכן נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל..
מחוז ארלינגטון גובל במחוז פיירפקס ובעיר פולס צ'רץ' () ממערב, בעיר אלכסנדריה מדרום, ובנהר הפוטומק ובוושינגטון בגבול הצפון-מזרחי של המחוז.
עם שטח של כ-67 קמ"ר, זהו המחוז הקטן ביותר בין מחוזות וירג'יניה.
צפיפות האוכלוסין כ-3520 תושבים לקמ"ר.
בשל חוקי מדינת וירג'יניה הנוגעים למחוזות עם צפיפות אוכלוסין גבוהה, אין בתוך מחוז ארלינגטון ערים או עיירות המאוגדות תחת רשות מקומית נפרדת, והמחוז כולו הוא יחידה מנהלית אחת.
אמנם מחוז ארלינגטון איננו מאוגד כעיר, אך הוא נספר כעיר השנייה בגודלה במטרופולין של וושינגטון, אחרי וושינגטון עצמה.
בימי קולוניית וירג'יניה שלפני הכרזת העצמאות של ארצות הברית, וכן בשנים הראשונות לאחריה, שטחו של מחוז ארלינגטון היה חלק ממחוז פיירפקס.
כמעט כל השטח של מחוז ארלינגטון נכלל בשטח שהועבר ממדינת וירג'יניה ב-1791 לצורך יצירת מחוז קולומביה (District of Columbia), המחוז של הבירה הפדרלית וושינגטון.
שטח המחוז נקבע בצורת ריבוע שאורך צלעו 10 מייל בדיוק (כ-16 ק"מ) והעיר אלכסנדריה בפינתו הדרומית.
ב-1847 הוחלט להעביר את כל השטח שממערב לנהר הפוטומק במחוז קולומביה, שנקרא אז מחוז אלכסנדריה, בחזרה למדינת וירג'יניה.
ב-1870 נחקק בווירג'יניה חוק שהפריד ערים מהמחוזות אליהם היו שייכים וקבע שעליהם להתנהל כערים עצמאיות.
העיר אלכסנדריה הופרדה משטח המחוז.
ב-1920 שונה שם המחוז למחוז ארלינגטון על מנת למנוע בלבול בין העיר אלכסנדריה והמחוז בעל אותו השם.
הכלכלה של מחוז ארלינגטון נסמכת על הקרבה לבירה וושינגטון.
בין המוסדות הפדרליים אשר המטה המרכזי שלהם נמצא בארלינגטון ניתן למנות את מחלקת ההגנה של ארצות הברית (בבניין הפנטגון), המנהל לאכיפת הסמים, DARPA, ושירות המרשלים של ארצות הברית.
בארלינגטון פועלות גם חברות מסחריות רבות.
בין השאר, המטה האמריקאי של חברת נסטלה נמצא בארלינגטון.
ב-2018 הכריזה חברת אמזון כי ארלינגטון נבחרה למיקום המטה השני שלה (), נוסף על המטה הראשי בסיאטל.
מחוז בורגוס (בספרדית: Provincia de Burgos) הוא מחוז בצפון ספרד, בחלקה הצפון-מזרחי של הקהילה האוטונומית של קסטיליה ולאון.
המחוז גובל במחוזות מחוז פלנסיה, קנטבריה, ביסקאיה, מחוז אלבה, לה ריוחה, מחוז סוריה, מחוז סגוביה ומחוז ויאדוליד.
בירת המחוז היא העיר בורגוס.
שטח המחוז הוא כ-14,300 קמ"ר ובו אוכלוסייה של כ-375,000, כמעט מחציתם מתגוררים בבירה.
יישובים אחרים בהם יותר מ-20,000 תושבים, מלבד בורגוס, הם מירנדה דה אברו וארנדה דה דוארו, בשניהם קיימים מפעלי תעשייה רבים.
רכס סיירה דה לה דמנדה, המהווה את השלוחה הצפון מערבית של הרי סיסטמה איבריקו (Sistema Ibérico), ממוקם במחוז בורגוס.
הנהרות החשובים ביותר החוצים את המחוז הם האברו והדורו.
נהר דורו נמצא בדרום המחוז ונשפך אל האוקיינוס האטלנטי בפורטו, פורטוגל.
האברו זורם אל הים התיכון.
צפון ודרום מזרח המחוז הם הרריים.
שינויים היסטוריים בגודל אוכלוסיית המחוז, כפי שנאספו על ידי המכון הספרדי הלאומי לסטטיסטיקה, מפורטים בתרשים הבא:
במחוז רשת מסועפת של כבישים מהירים וכבישים בינעירוניים.
במחוז פועל נמל התעופה של בורגוס, שדה תעופה אזורי לטיסות פנימיות בספרד.
בשנת 2022 החלה לפעול רכבת מהירה AVE בין בורגוס למדריד וזמן הנסיעה לבירת ספרד הוא שעה ו-33 דקות.
הקו מופעל על ידי חברת הרכבות הלאומית הספרדית (RENFE).
בשנת 2024 מתוכננת התחלת הפעלת רכבות לואו קוסט מהירות בין בורגוס למדריד, שרות AVLO בבעלות חברת הרכבות הלאומית.
בבלפואסטה (Valpuesta) התגלו כתבי היד העתיקים ביותר בשפה הספרדית, מהמאה העשירית.
מחוז בורגוס מחולק ל-371 רשויות מקומיות.
הוא המחוז הספרדי בו המספר הגבוה ביותר של רשויות מקומיות, רבות מהן דלילות אוכלוסין ובהן פחות מ-100 תושבים.
באוצן הוא מחוז במזרח מדינת סקסוניה שבגרמניה.
במחוז 15 ערים ו-42 עיריות מקומיות.
אזור ארושה (בסוואהילי: Mkoa wa Arusha) הוא אחד מ-31 המחוזות המנהליים בטנזניה ובירתו ארושה.
המחוז ממוקם בצפון מזרח המדינה והוא גובל בקניה ובמחוזות הטנזניים: במזרח, מניארה ו בדרום, ובמחוזות סימיו ו במערב.
במחוז ארושה נמצא אזור השימור נגורונגורו, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מחוז ארושה היא בין המחוזות המפותחים ביותר בטנזניה, והוא בין שלושת האזורים בעלי משאבי הטבע הגדולים ביותר בטנזניה.
מחוז ארושה הוא יעד תיירותי משמעותי בטנזניה ובאפריקה.
הפארקים הלאומיים ושמורות הטבע באזור זה כוללים את אזור השימור נגורונגורו, , אזור שימור וחלק מ.
יש מספר סברות לגבי מקור השם:
האזור נקרא על שם , קבוצה אתנית, חלק מאנשי בנטו שבמקור נקראו ווארושה () היגרה מאזור מחוז קילימנג'רו, לפני כ-400 שנה.
"גרעין תבואה", בתמהיל של סוואהילית ומסאית.
(מקום של) "פרות אפורות", במסאית.
במחוז ארושה נמצאים האתרים הארכאולוגיים הלאומיים וקניון אולדובאי, שבהם התגלו שרידי הומינידים.
הקהילות הראשונות, הידועות, שהתיישבו בדרום-מערב מחוז ארושה היו בני קוֹנינגוֹ (Koningo), קבוצת ציידים-לקטים קדומה שנכחדה.
אחריהם הגיעו בני המֵרוּ (Meru), שהגיעו והתיישבו במורדות הר מרוּ (Mount Meru) שם החלו לעבד את האדמה.
הגל השלישי של המתיישבים היה בני שבט הארוּשה (Arusha), תת-קבוצה של בני הפארה (Pare), שהיגרו ממחוז .
חלק מבני הפאראקיוֹ מאסאי (Parakuyo Masai) שהגיעו לאזור בשנות ה-30 של המאה ה-19, נטמעו בקהילת ארושה והשפיעו עליהם לאמץ את שפת המאסאי.
בשנות ה-80 של המאה ה-19, סבל אזור ארושה ממגפות בקר: דבר הבקר ואבעבועות שחורות ובנוסף היו עונות של בצורת.
המצב הקשה גרם למותם של אלפי ראשי בקר, ואילץ חלק גדול מבני המאסאי במערב להיטמע בחברה החקלאית של ארושה.
בדרום, ב ובמחוז נגורונגורו נמצאים בני ההאדזבה (Hadzabe), שהם קהילת הציידים-לקטים היחידה ששרדה במדינה.
רוב השטחים של מחוז נגורונגורו, ומאוכלסים במאסאים שהיגרו מדרום סודן, החל מהמאה ה-16, הגיעו לקניה, ולבסוף התיישבו בצפון-מערב מחוז ארושה בשנות ה-30 של המאה ה-19.
הגרמנים כבשו את האזור ב-1895 ומינו את קפטן קורט יוהנס (Kurt Johannes) למושל.
ב-19 באוקטובר 1896, הותקף יוהנס על ידי לוחמי ארושה, כנקמה על הפשיטה שהוא וחייליו ביצעו בשנת 1895. שני מיסיונרים שליוו את הקפטן, נהרגו במהלך ההתקפה והוא שרד.
הוא חזר ב-31 באוקטובר עם כוחות גרמנים ולוחמים משבטים אחרים והביס את לוחמי הארושה.
יוהנס החרים את כל כלי הנשק המסורתיים והרס את בתיהם ואת עתודות המזון שלהם.
ב-1902 הגיעו לאזור 100 אפריקאנרים, פליטי מלחמת הבורים ולכל אחד מהם ניתנו 10,000 דונם לעיבוד.
רובם עזבו עד מלחמת העולם הראשונה.
ב-1916 כבשו הבריטים את אזור ארושה וגרשו את הגרמנים והמתיישבים האפריקאנרים שנשארו.
האדמות חולקו למתיישבים בריטיים ויוונים.
החלק היבשתי של טנזניה הפך למנדט בריטי, על פי החלטה של חבר הלאומים והוא נודע בשם טנגניקה.
בשנת 1948 מינו הבריטים את מנהיג קהילת ארושה הראשון, הצ'יף סימאון לאיסרי (Chief Simeon Laiseri) למנהל המחוז.
בשנת 1966, תחת ממשלת טנזניה העצמאית החדשה, קיבלה ארושה מעמד אזורי משלה, המחוז הגדול ביותר בטנזניה.
ב-2002, יצרה הממשלה את מחוז מניארה שפוצל ממחוז ארושה.
במפקד האוכלוסין הלאומי של 2012, מנתה אוכלוסיית אזור ארושה 1,694,310 תושבים.
האזור מאוכלס על ידי קבוצות וקהילות אתנו-לשוניות שונות, כמו: עיראקו (Iraqw people), ארושה, מסאי, וואמרו (Wameru), סונג'ו (Sonjo people), צ'אגה (Chaga people), פארה (Pare people).
את אזור ארושה משרת את נמל התעופה הבינלאומי קילימנג'רו.
בארושה יש נמל התעופה קטן, נמל התעופה קיסונגו (Kisongo Airport) המשרת מטוסים קטנים, בינוניים ואישיים בעיקר למטרות תיירות.
מחוז בורגנלנד הוא מחוז בדרום מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
בירת המחוז היא העיר נאומבורג.
המחוז שוכן בגבול הדרומי של סקסוניה-אנהלט, גובל בתורינגיה ממערב ומדרום ובסקסוניה ממזרח.
הנוף מאופיין בגבעות ובשטחו זורמים הנהרות זאלה, אונשטרוט והאלסטר הלבן.
האזור שבין הנהרות עשיר בכרמים, מהם מיוצר יין בכמויות מסחריות.
זהו האזור הצפוני ביותר בגרמניה המאופיין בייצור יין.
במחוז 7 ערים ועוד 4 עיריות מקומיות הכוללות יישובים כפריים בלבד.
מחוז ברצ'קו (בקרואטית, בסרבית ובבוסנית: Brčko distrikt; בסרבית קירילית: Брчко дистрикт) הוא מחוז עצמאי בבוסניה והרצגובינה, הנמצא בריבונות משותפת של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה והרפובליקה סרפסקה, ובירתו ברצ'קו.
שטחו של המחוז הוא 493 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-80,000 איש.
המחוז נמצא בפיקוח בינלאומי של האיחוד האירופי.
מחוז ברצ'קו הוקם באופן רשמי ב-8 במרץ 2000 לאחר תהליך פישור שקיים הנציב לבוסניה והרצגובינה, ובניגוד לאמור בהסכם דייטון שחילק את בוסניה והרצגובינה לשתי ישויות מדיניות ואשר קבע נוהל אחר ליישוב המחלוקת בענינו של המחוז.
המחוז הוקם על שטח שנלקח מהרפובליקה סרפסקה - בעיקר תחומה של העיר ברצ'קו והמהווה 48% משטחו, ושטח שנלקח מהפדרציה, בעיקר כפרי באופיו והמהווה את יתרת שטחו.
בשנת 2006 בוטלה כל החקיקה המקומית הקיימת בתחומי המחוז וכן חקיקה מתקופת יוגוסלביה, כך שכיום החוק השולט בו הוא חוקה של בוסניה והרצגובינה.
באספה המחוזית מכהנים 29 חברים.
אוכלוסיית מחוז ברצ'קו מונה 80,000 תושבים לערך.
ב-1991 נערך המפקד האחרון לפיו התגוררו באזור 87,332 תושבים, מהם 45% מוסלמים, 25% קרואטים, 21% סרבים, 6% יוגוסלבים והיתר הגדירו עצמם כאחרים.
כיום נעות ההערכות לגבי התפלגות האוכלוסייה בהתאם למקור: 40% עד 65% סרבים, 25% עד 39% בוסנים ו-10% עד 20% קרואטים.
מחוז בתומי או אובלסט בתומי (בגאורגית: ბათუმის ოლქი, בַּתוּמיס אוֹלכּה, ברוסית: Батумская область, בתומסקאיה אובלסט) הוא אובלסט במלכות המשנה של הקווקז, שהורכב ממועצה אזורית בתומי ומועצה אזורית ארטווין בשנת 1883, והיה שייך, עד לשנת 1903 לפלך כותאיסי.
בראש המחוז עמד מושל צבאי.
שטח המחוז היה 6,109 ורסטה ריבועית (кв.
מחוז בתומי הוקם מחדש ב-1903.
מחוז ג'ונסון הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית.
המחוז ממוקם בצפון מרכז המדינה.
נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 7,025 תושבים.
בירת המחוז היא העיר באפלו.
דרך המחוז חולפים כביש בין מדינתי 25 וכביש בין מדינתי 90.
מחוז ג'ונסון הוקם בשנת 1875. בשנת 1892 נערך במחוז קרב מחוז ג'ונסון - מאבק מזוין בין כוחות המשטרה המקומית לחוואים מקומיים וגנבי בקר, שדרשה לבסוף את התערבותו של צבא ארצות הברית להשלטת סדר במחוז.
המערבון שערי החופש מ-1980 מתאר בצורה בדיונית קרב זה.
מחוז שרידן גובל במחוז ג'ונסון מצפון, מחוז קמפבל גובל בו ממזרח, מחוז קונוורס גובלים בו מדרום מזרח, מחוז נטרונה גובל בו מדרום, מחוז וושקי גובל בו ממערב, ומחוז ביג הורן מצפון מערב.
נהר פאודר זורם דרך המחוז לכיוון צפון.
נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 7,075 תושבים.
צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 2 נפשות לקמ"ר.
27% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 15.2% ממוצא אנגלי, ו-10.8% ממוצא אירי.
מחוז גושן הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית.
נכון לשנת 2013 התגוררו במחוז 13,612 תושבים.
בירת המחוז היא העיר טורינגטון.
מחוז ניובררה גובל במחוז גושן מצפון, מחוז פאלטה גובל בו ממערב, מחוז לאראמי גובלים בו מדרום, מחוז באנר שבמדינת נברסקה גובל בו מדרום מזרח, והמחוזות סקוטס בלאף וסיוקס שבמדינת נברסקה גובלים בו ממזרח.
קודם להגעת המתיישבים האירופאים לאזור, נהגו השבטים האינדיאנים המקומיים להתגורר בעמק (בו גידלו תבואות), ולצוד בהרים שמשני צדדיו.
בשנת 1834 הוקמה בשטח המחוז מצודת לארמי (כיום אתר היסטורי), בשל המיקום האסטרטגי במפגש הנהרות לארמי ונורת' פלאטה.
במקום בו נמצאת כיום העיר טורינגטון עבר נתיב אורגון - הדרך שהובילה מטקסס לעבר אורגון וקליפורניה.
קבוצת המהגרים המערביים העיקרית הראשונה שעברה באזור זה - עברה בשנת 1843. המהגרים חנו לצד נהר הפלאטה בשטח בו ממוקם כיום המחוז.
במשך השנים שלאחר מכן כ-350,000 מהגרים עברו דרך נתיב אורגון - מרביתם דרך המחוז.
בשנת 1889 נבנה סניף דואר במחוז.
שם האתר בו נבנה הסניף, טורינגטון, ניתן לו על ידי המתיישב באתר - על שם עיר הולדתו במדינת קונטיקט.
בשנת 2000 קיבלה טורינגטון, בירת המחוז, מעמד של עיר.
כלכלת המחוז מתבססת על החקלאות.
המבנה הטופוגרפי של המחוז - עמק המוקף הרים, מגן על שדות החקלאים המצויים בעמק מפני סופות החורף.
במחוז מגדלים בקר (מחוז גושן, ובו כ-200,000 ראשי בקר, מהווה המחוז המוביל בגידול בקר במדינת ויומינג).
כמו כן מגדלים במחוז תפוחי אדמה, שעועית, תירס, חיטה ואלפלפה.
נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 12,538 תושבים.
מחוז גולוויי הוא מחוז במערב אירלנד.
המחוז שוכן בפרובינציית קונכט, ונקרא על שם גולוויי, העיר היחידה בו.
מחוז גולוויי שוכן לחוף האוקיינוס האטלנטי, וגובל בחמישה מחוזות של אירלנד: בדרום במחוז קלייר, בדרום מזרח במחוז טיפררי, במזרח במחוזות אופאלי ורוסקומון, ובצפון במחוז מאיו.
נכון ל-2011, אוכלוסיית המחוז מונה כ-250,541 תושבים, מתוכם כ-73,000 מתגוררים בעיר גולוויי עצמה.
בחלקו המערבי של המחוז משתרע חבל ארץ פראי ומיושב בדלילות בשם קונמארה, שבו נוף הררי, חופים מפורצים, אגמים, נחלים וביצות-כבול המהווים מוקד משיכה לתיירים חובבי טבע.
מחוז בראון הוא מחוז במדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
בירת המחוז היא גרין ביי.
המחוז הוא אחד משני המחוזות המקוריים של ויסקונסין (יחד עם מחוז קראופורד), בעת היווצרות המדינה מחלקה המזרחי של טריטוריית מישיגן בשנת 1818. מאז חולק המחוז שוב ושוב עד לשטחו הנוכחי.
המחוז נקרא על שמו של הגנרל ג'ייקוב בראון, גנרל בכיר במלחמת 1812.
מחוז ברום הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010 האוכלוסייה במחוז הייתה 200,600. המחוז נקרא על שם ג'ון ברום, פוליטיקאי וסגן מושל מדינת ניו יורק בשנים 1804-1810. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר היא העיר בינגהמטון.
כאשר נוסדו המחוזות בפרובינציית ניו יורק בשנת 1683, מחוז ברום הנוכחי היה אז חלק ממחוז אלבני.
זה היה מחוז ענקי שכלל את החלק הצפוני של מדינת ניו יורק ואת מדינת ורמונט של היום.
במהלך השנים גודלה של מחוז אלבני קטן ואפשר להקמת מחוזות קטנים יותר.
בשנת 1806 מחוז ברום התפצל ממחוז טיוגה וכך נוסד.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 110 נפש לקמ"ר
בראניצ'בו (בסרבית: Браничевски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה.
במחוז ישנה עיר אחת, מספר עיירות, וכ-189 כפרים.
ישנו תיעוד לשבט סלאבי שחי באזור במאה ה-9. בתחילת ימי הביניים היה אזור בראניצ'בו לחלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה אשר נכבש לאחר מכן על ידי האימפריה הביזנטית.
במאות השנים שלאחר מכן היה האזור נתון לסכסוכים בין ממלכת הונגריה, האימפריה הבולגרית השנייה וממלכת סרביה.
גואייס (בספרדית: Guayas) הוא אחד ממחוזות אקוודור הממוקם במרכז המדינה.
עם יותר מ-3 מיליון תושבים, גואייס הוא המחוז המאוכלס ביותר באקוודור.
המחוז הוא השביעי בשטחו, עם שטח של כ-15,400 קמ"ר.
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1534 עם כיבושו בידי האימפריה הספרדית.
בעשורים האחרונים ישנו תהליך עיור מאסיבי, אשר גורם לקשיים ביצירת תשתיות מתאימות.
מחוז ג'ונג (בקוריאנית: 중구) הוא אחד מ-25 המחוזות של העיר סיאול שבקוריאה הדרומית.
נכון ל-2013, אוכלוסיית המחוז מנתה 131,452 תושבים, והמחוז השתרע על פני 9.96 קמ"ר.
זהו המחוז הכי פחות מאוכלס והקטן ביותר בסיאול.
המחוז מכיל את מרכז העיר ההיסטורי של סיאול וכולל לא מעט מבנים היסטוריים לצד מבנים מודרניים כמו למשל בנייני משרדים רבי-קומות, חנויות כלבו, ומרכזי קניות.
שכונת מג'ונגדונג היא אחד מאזורי השופינג המפורסמים ביותר בסיאול ומיעדי התיירות הפופולריים ביותר בקוריאה הדרומית.
המחוז מכיל אתרי תיירות פופולריים רבים, הן אתרים היסטוריים והן אתרים מודרניים.
האתרים הללו כוללים בין היתר את קתדרלת מיונגדונג, ורובע הקניות הפופולרי של מיונגדונג.
המוזיאון העממי של הכפר הגלובלי
פרמאטה, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
הנצ'ון, הרפובליקה העממית של סין
שיצ'נג, הרפובליקה העממית של סין
מחוז ברצלונה (בקטלאנית: [bəɾsəˈlonə], בספרדית: [baɾθeˈlona]) הוא מחוז במזרח ספרד, במרכז הקהילה האוטונומית של קטלוניה.
המחוז גובל במחוזות טרגונה, ליידה וז'ירונה ובים התיכון.
שטחו הוא 7,726 קילומטרים רבועים וחיים בו 5,743,402 אנשים, מתוכם כ-29% (1,664,182) חיים בגבולות המנהליים של העיר ברצלונה, שבעצמה נמצאת באזור המטרופולין של ברצלונה.
בירת המחוז היא העיר ברצלונה, והמועצה המחוזית יושבת בקאסה סרה על שדרת הרמבלה דה קטלוניה בעיר.
מספר ערים ועיירות אחרות במחוז ברצלונה כוללות את הוספיטט דה לוברגאט, בדאלונה, סרדניולה דל ואלייס, מרטורל, מטארו, גרנולר, סבאדל, טראסה, סיטגס, איגאלדה, ויק, מנרסה, ברגה.
מכיוון שהחלוקה לפי מחוזות בספרד והחלוקה לפי קומרקים בקטלוניה לא לגמרי מתאימות, המונח קומרקס (comarques) של מחוז ברצלונה לא יהיה לגמרי נכון.
עם זאת, ניתן להכין רשימה של הקומארקים הכלולים – באופן מלא או חלקי – במחוז ברצלונה:
ברגוודה (כל העיריות למעט גוסול)
אוסונה (כל העיריות מלבד אספינלבס, וידרה ווילדראו)
סלבה (רק עיריית פוגרס דה לה סלבה)
הרכס הקטלאני הקדם-חופי ורכס החוף הקטלאני עוברים דרך מחוז ברצלונה.
ישנם מספר רכסי הרים בולטים יותר הממוקמים במחוז, כולל מסיב מונטסני , רכס הרי קולסרולה וטיבידאבו.
פדרפורקה הוא ההר הגבוה ביותר במחוז, הממוקם בצד הצפוני כחלק מהפרה-פירנאים .
טיבידאבו הוא ההר המשקיף על העיר ברצלונה.
ברוב מחוז ברצלונה יש אקלים ים-תיכוני על החוף ואקלים ימי בפנים הארץ.
ההיסטוריה של התפתחות האוכלוסייה ניתנת בתרשים הבא:
מחוז ג'אזאן הוא המחוז הדרומי ביותר בערב הסעודית.
המחוז נמשך לאורך 300 קילומטרים לאורך חופו הדרומי של ים סוף, וגובל בתימן ממזרח.
הוא משתרע על שטח של 11,671 קמ"ר ולפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסייתו מונה כ־1.405 מיליון תושבים כשהצפיפות היא 120.4 נפש לקמ"ר, מה שהופך את המחוז לצפוף ביותר בממלכה.
בירת המחוז היא העיר ג'יזאן.
הנסיך מוחמד בן נאצר הוא המושל מאז אפריל 2001.
במחוז יש למעלה מ־100 איים בים סוף, ובניהם איי פרסאן, שהם האזור המוגן הראשון על ידי ערב הסעודית; האיים משמשים כבית לציפורים נודדות מאירופה במהלך החורף.
בפנים המחוז, המתנשאים לגובה של כ־3,000 מטר.
מחוז יער אלחזון מורכב מיער רצוף, חוץ מכמה אזורים של מרעה.
המישורים ידועים בשל הגידול של פולי קפה, דגנים (שעורה, דוחן וחיטה) ופירות (תפוחים, בננות, ענבים, מנגו, פפאיה, שזיפים וזני הדרים).
האקלים ברמות הגבוהות של ג'אזאן דומה לאקלים הרטוב יותר של מחוז עסיר.
אזור החוף במחוז ג'אזאן הוא אחד מהמקומות החמים ביותר במדינה, עם טמפרטורות מקסימליות ממוצעות שנעות בין 40 מעלות צלזיוס ביולי עד 31 מעלות צלזיוס בינואר.
כמות המשקעים במחוז נמוכה ביותר, ומגיעה לפחות מ־75 מילימטרים לשנה.
האזור מחולק ל-14 מחוזות משנה כדלקמן:
השפה הערבית מדוברת על ידי למעלה מ-90% מהתושבים.
תימנים רבים טוענים כי חלקים מג'אזאן הם חלק מתימן.
היא סופחה על ידי ערב הסעודית במהלך מלחמת ערב הסעודית-תימן (1934) ואימאם יחיא סירב לתביעתה של תימן לאזור בהסכם טאיף.
תימנים רבים המשיכו לתבוע את מחוז ג'אזאן עד שהנושא הוסדר באופן רשמי בשנת 2000 בהסכם הגבולות ערב הסעודית-תימן.
בשנת 2019 הקצתה ממשלת סעודיה 213 מיליון דולר ליישום פרויקטים במחוז.
פרויקטים כאלה כוללים התקנת קו טלפון לטיפול בשפכים, רשתות ביוב, חיבורי ביוב למשקי בית ותחנת שאיבה.
מחוז ג'ונגנו הוא מחוז במרכז סיאול שבקוריאה הדרומית.
שמו של המחוז נלקח מהשם של רחוב מקומי מרכזי – רחוב ג'ונגנו – שפירושו "דרך הפעמון".
מחוז ג'ונגנו מהווה את מרכז העיר סיאול במשך קרוב ל-600 שנים, עוד מהתקופה בה שושלת ג'וסון הקימה באזור זה את עיר הבירה שלה.
מחוז ג'ונגנו מכונה בדרך כלל הפנים והלב של קוריאה הדרומית, בשל התפקיד החשוב של המחוז בפוליטיקה, בכלכלה, בתרבות ובהיסטוריה של עיר הבירה של קוריאה הדרומית.
מחוז ג'ונגנו מכיל כמה מהארמונות בהם גרו המלכים של קוריאה, כגון ארמון גיונגבוק, ארמון צה'אנגדאק, ארמון צ'אנגיונגגונג וארמון אונהיאון.
בנוסף לכך, גם מעונו הקודם של נשיא קוריאה הדרומית – הבית הכחול – ממוקם במחוז ג'ונגנו.
בשל ההיסטוריה העשירה של המחוז, מגיעים אל המחוז מבקרים ותיירים רבים, במיוחד אלו המתעניינים בהיסטוריה ובתרבות הקוריאנית.
המחוז מהווה אזור עסקים חשוב.
חברות בולטות רבות פועלות בתחומי המחוז.
הרובע כולל גם מספר רב של מרכזי עסקים מרכזיים ובנייני משרדים, שבהם שוכנים עסקים וכמו גם כן נציגויות דיפלומטיות.
משנת 1995 ואילך – דונגצ'נג, בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
משנת 1996 ואילך – מחוז סוחבאטאר, אולן בטור, מונגוליה
משנת 1999 ואילך – לנקסטר, פנסילבניה, ארצות הברית
משנת 2013 ואילך – סן מיגל דה איינדה, גואנחואטו, מקסיקו
מחוז גוּצ'לנד הוא מחוז במדינת וירג'יניה, ארצות הברית.
המחוז שוכן צפונית מזרחית לעיר הבירה ריצ'מונד ובצמוד לה.
הגבול הדרומי של המחוז הוא נהר ג'יימס והגבול הצפוני מקביל לכביש בין-מדינתי 64. עיר המחוז היא .
על פי הלשכה האמריקאית למפקד האוכלוסין (דו"ח 2011) המחוז הוא בשטח כולל של , מתוכם הוא קרקע ו-, 2.9%, הוא מים.
המחוז נקרא על שמו של סר ויליאם גוץ' (William Gooch), הברונט הראשון, סגן המושל המלכותי משנת 1727 עד 1749, אשר קידם את ההתיישבות במחוז.
כל שטחה של וירג'יניה, היה מאוכלס בשבטים שונים של עמים ילידים בארצות הברית.
בין השבטים ההיסטוריים בפיימונטה היו .
עד סוף המאה ה-17 הושמדו המונקאנים במלחמות ומחלות זיהומיות שנשאו על ידי המתיישבים והסוחרים האנגלים ואלו שניצלו עברו לשבטים דוברי שפות סו באזורים אחרים.
מחוז הנריקו – "הנריקו שייר"
בשנת 1634, הממשל הקולוניאלי ארגן את שטחה של וירג'יניה לשמונה מחוזות, שנשלטו כמחוזות (Shires) באנגליה ו"מחוז הנריקו", ששטחה של גוצ'לנד נמצא בו, היה אחד מהם.
בין המתיישבים האירופים המוקדמים ביותר באזור זה כמה מאות פליטים דתיים הוגנוטים צרפתים, שקיבלו אדמה בשנים 1700 ו-1701, כ-20 קילומטרים מעל מפלי נהר ג'יימס.
בתוך זמן קצר הם עברו לגור בחוות שפיתחו וכן ב עיר חדשה שהקימו.
מחוז גוצ'לנד נוסד בשנת 1728 כמחוז הראשון שנוצר ממחוז הנריקו, במקור, המחוז כלל את האדמות משני צדי נהר ג'יימס, מערבה עד הרי בלו רידג'.
בשנים 1744 ו-1749 הוקמו בתוך השטח, מחוזות חדשים ומאז מחוז גוצ'לנד הוא בגודלו ובגבולותיו המודרניים.
המחוז נקרא על שמו של סר ויליאם גוץ', הברונט הבריטי, שקידם את התיישבות במדינת וירג'יניה.
המתיישבים הראשונים ממערב לריצ'מונד פיתחו באזור גידולי טבק, אך לאחר המהפכה האמריקאית, הטבק הפסיק להניב רווחים גבוהים ובגוצ'לנד, כמו באזורים אחרים של וירג'יניה, רוב בעלי חוות עברו לגדל חיטה וגידולי שדה אחרים.
כתוצאה, פחת הצורך שלהם בעובדים.
בתחילת המאה התשע-עשרה, חלק מבעלי החוות מכרו עבדים בסחר העבדים המקומי, מאחר שהביקוש לעבדים בדרום, היה גבוה לצורכי עיבוד מטעי כותנה.
בתחילת 1781, הגנרל הבריטי, לורד קורנווליס הצעיד את צבאו דרך מחוז גוצ'לנד.
בין היתר, הם הרסו ושרפו את אלקהיל (Elkhill) אחוזתו של תומאס ג'פרסון ולקחו 27 עבדים כשבויי מלחמה, 24 מהם מתו בשבי.
בהמשך, הגנרל הבריטי הובס וניכנע ב.
המחוז היה אתר קרב בסוף המלחמה.
ב-1878 לאחר תקופת השיקום, מחוז גוצ'לנד המשיך לעסוק בסחר עבדים אפרו אמריקאים, בדרך יצירתית, כפועלים לבניית כבישים.
המחוקק העביר מגוון חוקים של עבירות קלות, יחסית, שעליהן הוטלו קנסות כבדים.
מי שהורשע בעבירות קלות אלו ולא יכלו לשלם את הקנס, נכלא והוחכר למנהלי עבודה, כאסיר מורשע.
הם סבלו מהתעללות תכופה מכיוון שהמדינה לא הפעילה פיקוח על התנאים.
: אחת מחוות המטעים, הוותיקות יותר במחוז, ליד נהר ג'יימס.
בשטח החווה נמצא בית הספר הפרטי שבו התחנך תומאס ג'פרסון.
Woodlawn: בית בסגנון קולוניאלי ג'ורג'יאנית שנבנה לפני 1760. בשנת 1834 הוא נרכש על ידי קולונל תומאס טיילור (Thomas Taylor), גיבור המלחמה המקסיקנית-אמריקאית.
: המטע ניטע בשנת 1714 והבית נבנה בתחילת המאה ה-19.
בגוצ'לנד הוקמה אנדרטה לזכר הרוגי הקונפדרציה.
האנדרטה הוקמה ב-22 ביוני 1918, ליד בית המשפט בגוצ'לנד.
בין הנוכחים היה רוברט אי לי (Robert E.
Lee), נכדו של הגנרל רוברט אי לי.
הפארק התעשייתי "ווסט קריק" – West Creek Business Park
בניית הפארק התעשייתי "ווסט קריק" (West Creek Business Park) וכן שלמת כביש המדינה מספר 288, סביב ריצ'מונד תרמו לצמיחה מוגברת של גוצ'לנד, בתחילת שנות ה-2000. הפארק משך אליו עסקים רבים, כולל המטה הארגוני חברת הבנקאות והאחזקות – Capital One שמעסיקה בו מעל 5,500 עובדים.
בשנת 1608 התגלה זהב ליד הכפר האינדיאני ראסאווק (Rassawek), הכפר הגדול ביותר של שבט מונאקן.
עם השנים התברר שהמחוז נמצא במרכז "חגורת הזהב" של וירג'יניה.
לפני מלחמת האזרחים היו באזור כ-50 מכרות זהב.
בשנת 1701 התגלו מרבצי פחם על ידי המתיישבים ההוגנוטים באזור מאנאקין הכרייה נמשכה עד שנות ה-80. בנוסף, מצויים באזור גם מרבצים גדולים של גרניט, שהכרייה בהם החלה רק בסוף המאה ה-19, לאחר בניית מסילת הברזל.
להלן נתונים דמוגרפיים, לאורך השנים
להלן טבלה המפרטת את מוצא התושבים.
הנשיא השלישי של ארצות הברית, תומאס ג'פרסון התגורר במחוז.
אדוארד בייטס, התובע הכללי ה-26 של ארצות הברית, תחת הנשיא אברהם לינקולן.
מחוז גואטמלה, הוא אחד מ-22 המחוזות של גואטמלה.
בירת המחוז היא העיר גואטמלה סיטי.
אוכלוסיית המחוז היא 3,679,296 נפש, מה שהופך אותו למחוז המאוכלס ביותר בגואטמלה.
שטח השיפוט של המחוז הוא 2,253 קילומטר רבוע, והוא המטרופולין הגדול ביותר במרכז אמריקה.
המחוז הוקם בצו של האספה המכוננת של המדינה, ב-4 בנובמבר 1825. שאז חולקה גוטמאלה ל-7 מחוזות, והוכרזה עיר הבירה.
במחוז זה נמצא המרכז הפיננסי והמסחרי הגדול ביותר בגואטמלה, כמו גם המרכז התעשייתי הגדול ביותר במדינה.
13 מתוך 17 העיריות שבמחוז, נמצאות ברשימת 20 הערים החשובות ביותר בגואטמלה.
במחוז קיימות 17 עיריות, כשהגדולה שבהם במספר התושבים, המסחר והתעשייה, היא גואטמלה סיטי, כשאחריה הערים מיקסיקו ו-וויז'ה נואבה.
, שמאוחר יותר הפכה לרפובליקה של גואטמלה, או גואטמלה, הוגדרה על ידי האספה המכוננת של המדינה שבדרך, בעת קביעת החוקה, ב-11 באוקטובר 1825: