tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רק בבוקר היא מגלה את גופתו של דרבי, מטעינה אותו על סירת המוטור שלה וזורקת אותו על החוף במרחק כמה קילומטרים.
היא לא מגלה זאת לבי.
המשטרה מגלה את הגופה ומתחילה מיד בחקירה.
הם חוקרים חקירה שטחית את בני המשפחה.
לבית גבר בשם מרטין דונלי (ג'יימס מייסון).
דונלי הוא שותף לעבריין בשם נייג'ל (רוי רוברטס).
דרבי היה חייב לנייג'ל כסף ונתן לו כערבות את מכתביה של בי לדרבי.
כעת דורש דונלי מלוסיה 5,000 דולר תמורת המכתבים האלה.
לוסיה אובדת עצות, אין לה את הכסף הזה אבל אם יתגלו המכתבים למשטרה יהיה ברור שבי קשורה לרצח.
היא מנסה כל הזמן להתחמק ודונלי מתחיל להתאהב בה.
הוא מוכן לוותר לה על חלקו בסחיטה אבל שותפו נייג'ל הוא אלים ואינו מוכן לוותר.
הוא מגיע לביתה של לוסיה ומאיים עליה.
באותו הזמן מגיעה למקום דונלי, מתעמת עם נייג'ל וחונק אותו למוות.
הם מעמיסים את הגופה למכוניתו של דונלי ולוסיה נוסעת אחריו.
בדרך מתהפך דונלי ונמחץ למוות.
לפני מותו הוא אומר לשוטרים שהוא רצח את דרבי.
רגע קלפהולץ (13 בדצמבר 1907 – 11 בינואר 2007) הייתה רופאה ישראלית, אשר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלה רומן קצר עם דוד בן-גוריון.
רגע (רגינה) קלפהולץ נולדה בפולין בשנת 1907, ובגיל צעיר היגרה עם משפחתה לווינה.
אביה חיים קלפהולץ היה סוחר אמיד שנהג לארח בביתו ציונים ואנשי היישוב שהזדמנו לוינה.
בנעוריה הייתה חברה בתנועת הנוער היהודית "בלאו-וייס".
מאוחר יותר למדה בבית הספר לרפואה בווינה.
במהלך לימודיה השתתפה בפעילות ציונית, ונהגה לנסוע, יחד עם אחותה אני קלפהולץ הצעירה ממנה בשנתיים, לוועידות הקונגרס הציוני שהתקיימו באירופה.
ניהלה רומן קצר דוד בן-גוריון ממנהיגי היישוב, שהיה באותה עת המזכיר הכללי של ההסתדרות הכללית.
השניים החליפו מכתבי אהבה שככל שנשמרו הפכו לפריטי אספנות יקרי ערך.
על אופי ההתכתבות ביניהם ניתן ללמוד ממכתב תודה של בן-גוריון על ברכתה ליום הולדתו:
"הצדק היה איתך בעניין יום ההולדת – באמת ראית את התאריך (דטום) 16.2 בפספורט שלי.
אבל הדטום הרשמי הזה אינו נכון, והיום הנכון הוא בחודש אוקטובר, אבל זה לא חשוב.
חשוב ויקר בשבילי היה הדבר כי זכרת זאת – ובעד זה הייתי רוצה – בווינה אגיד לך מה הייתי רוצה.
לעת עתה אל תספרי לאיש על יום בואי לווינה".
את ההיכרות הראשונה ביניהם ערך יוסף ברץ (1890–1968), חלוץ ואיש ציבור ישראלי, ממייסדי קבוצת דגניה וממקימי האגודה למען החייל וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י.
עם סיום לימודי הרפואה, בשנת 1935, עלתה רגע קלפהולץ לארץ ישראל ועבדה כרופאה במקומות שונים בארץ.
פולה בן-גוריון ידעה על הרומן והבליגה.
בפגישה היחידה שלה עם קלפהולץ, נתנה לה שלוש תמונות שלה ושל בן-גוריון שצולמו על שפת ים המלח, ורשמה על גבן הקדשה: "לרגה – מפולה".
יותר מזה לא אמרה לה דבר.
גם על פרשיות אהבים אחרות שבעלה ניהל, עם רבקה כצנלסון ודוריס מאי, מזכירתו האנגלייה של חיים ויצמן, הבליגה, כי חשה שתפקיד חייה הוא לשמור על האיש העומד בראש בניין הארץ, אותו העריצה.
למרות הבלגתה נהגה לסור - במסווה של ביקורי ידידות לדירתה של רגע ברחוב בן יהודה בתל אביב ולרמוז לה כי היא מודעת לקשר שלה עם בן-גוריון.
מכאן החלה התרחקות בין רגע לבן-גוריון ופרשת אהבתם הגיעה לקיצה.
לאחר כמה שנים נישאה לאברהם דיאמנט יליד צ'כוסלובקיה שעלה לארץ בשנת 1929 והשניים התגוררו בפרדס חנה-כרכור.
בעלה אברהם דיאמנט נפטר בשנת 1986. רגע קלפהולץ נפטרה בשנת 2007, כשהייתה בת 99 שנים, 34 שנים לאחר מותו של בן-גוריון.
נקברה בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
רגנוזאורוס (שם מדעי: Regnosaurus; מילולית: "הלטאה של רגננסיס" - שם של שבט קדום מאזור סאסקס) הוא סוג של דינוזאור מתת-סדרת הסטגוזאורים ומשפחת ההואיאנגוזאוריים, אשר חי בקרטיקון התחתון של אנגליה שלפני 137 עד 121 מיליון שנה, זאת בניגוד לסוגים רבים שהתקיימו במשך היורה.
סוג זה כלל מין אחד - Regnosaurus northamptoni, הקרוי על שם נשיא החברה המלכותית (שעמד להתפטר) - ספנסר קומפטון, המרקיז של נורת'האמפטון .
הרגנוזאורוס התגלה לראשונה בעיירה צ'אקפילד (Cuckfield) שבמערב סאסקס שבאנגליה משרידים של לסת תחתונה שהועברו למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
הממצאים היחידים ששרדו נמצאו בדרום אנגליה, וכללו שרידי לסת תחתונה באורך 6 סנטימטרים ועם 15 שקעי שיניים חרוטיים במקצת.
ממצאים בודדים, כנראה של אגן הירכיים התגלו באי וייט.
ממצאים אלה מרמזים שהדינוזאור היה קטן מאוד ולא עלה על 4 מטרים.
את המאובנים שהתגלו חקר גדעון מנטל ב-1839 הניח שמדובר בשרידי לסת של איגואנודון, כנראה של פרט צעיר, וכך הציג אותה לאגודת החברה המלכותית ב-1841. החוקר ריצ'רד אוון לעומתו ערער על קביעה זו בהתייחס לשרידי לסתות איגואנודונים שנראו שונים מאוד, כך שמדובר היה בסוג שונה.
גם מנטל חזר בו מהקביעה הראשונה והניח שמדובר באחד הסוגים הקרובים לאיגואנודון.
בעוד החוקרים הראשונים סברו שמדובר בסוג ממשפחת האיגואנודוניים, אשר מינים שלהם התגלו באותן תצורות, החוקר ריצ'רד ליידקר הציע ב-1888 על קרבתו של דינוזאור זה לסקיילדוזאורוס עקב מבנה דומה.
ב-1911 הציע החוקר אלפרד פון זיטל לשייך אותו למשפחת הסטגוזאוריים.
עם זאת הוא ניחן במספר הבדלים בולטים ביחס לסטגוזאורים אחרים.
החוקר אלפרד רומר הציע שהוא קרובו של ההילאוזאורוס, בעוד ג'ון אוסטרום סבר שמדובר בכלל בסוג זאורופוד.
כיום מכלילים את הרגנוזאורוס לצד ההואיאנגוזאורוס האסייתי במשפחה קרוב לסטגוזאוריים, מאחר שמבנה הלסתות מאוד דומה.
עם זאת נמצאו מעט מאוד שרידים כך שקשה לדעת בוודאות.
רגעים הוא אלבום האולפן השני "לגדולים" של הזמרת-יוצרת רינת גבאי, אשר יצא בשנת 2003.
הסינגל "רגעים" שהוא גם שם הנושא של האלבום, זכה להצלחה והגיע למצעד השנתי לשנת 2004 למקום ה-20 ברשת ג' ולמקום ה-24 בגלגלצ.
הנסיכה רגנהילד אלכסנדרה מנורווגיה הייתה בתם הבכורה של אולף החמישי, מלך נורווגיה ושל מרתה, נסיכת שוודיה.
היא הייתה אחותם הגדולה של האראלד החמישי, מלך נורווגיה ואסטריד, נסיכת נורווגיה ובת המלוכה הראשונה שנולדה בנורווגיה מאז ימי הביניים.
בשנת 1953 נישאה לתעשיין ארלינג לורנצן, בן למשפחת אילי הספנות לורנצן.
באותה שנה הם עברו לברזיל, שם בעלה היה תעשיין ובעלים עיקריים של אראקרוז סלולוס.
היא חיה בברזיל עד מותה 59 שנים מאוחר יותר.
אף על פי שהיא הייתה בתו הבכורה של המלך, היא מעולם לא הייתה בקו הירושה לכס המלוכה הנורווגי, בשל חוק הירושה האגאנית של נורווגיה.
עם זאת, היא הייתה בסדר הירושה לכתר הבריטי במשך כל חייה וכבשה את המקום ה-16 וה-17 בקו הירושה בילדותה ובנעוריה.
הנסיכה רגנהילד הייתה הנסיכה הנורווגית הראשונה שנולדה על אדמת נורווגיה במשך 629 שנים.
היא גדלה בבית המלוכה סקאוגום שליד אסקר, ממערב לאוסלו.
היא הוטבלה בקפלת הארמון ב-27 ביוני 1930. סנדקיה היו: סבה וסבתה מצד אביה- המלך והמלכה של נורווגיה, סבה וסבתה מצד אמה- הדוכס והדוכסית מווסטרגוטלנד, גוסטב החמישי, מלך שוודיה; דודתה הגדולה, ויקטוריה נסיכת בריטניה, דודה מצד אמה, הנסיך אקסל מדנמרק והדוכס מיורק.
בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, היא ומשפחתה נמלטו מהפלישה הגרמנית לנורווגיה, ורגנהילד הצעירה בילתה את שנות המלחמה בגלות עם אמה ואחיה בוושינגטון, די.סי.
לפני לידת אחיה הצעיר, ההנחה הייתה שהיא תיאלץ להיכנס לכס המלוכה בהיעדר יורש זכר, אם כי זה היה דורש תיקון חוקתי, שכן נשים לא יכלו לרשת את כס המלוכה באותה עת.
הנסיכה רגנהילד נישאה לארלינג לורנצן, בן המעמד הגבוה, ב-15 במאי 1953. לורנצן היה איש עסקים וקצין צבא ששירת כשומר הראש של הנסיכה במהלך המלחמה.
הייתה מחלוקת גדולה באותה תקופה כשרגנהילד הייתה החברה הראשונה במשפחת המלוכה הנורווגית שנישאה לאדם שאינו ממשפחת מלוכה.
לאחר נישואיה עברו בני הזוג לריו דה ז'ניירו, שם היו לבעלה אחזקות עסקיות משמעותיות.
מקום מגוריהם בברזיל היה במקור זמני, אך בסופו של דבר הם התיישבו שם, ונשארו בריו עד מותה של רגנהילד בשנת 2012. לזוג נולדו שלושה ילדים.
בברזיל ייסד בעלה את העסק אראקרוז סלולוס.
האקון לורנצן (נולד ב־23 באוגוסט 1954)
אינגבורג לורנצן (נולד ב־27 בפברואר 1957)
רגנהילד אלכסנדרה לורנצן (נולדה ב־8 במאי 1968)
הנסיכה רגנהילד פתחה את אולימפיאדת החורף 1952 באוסלו, נורווגיה, כאשר אביה וסבה השתתפו בהלווייתו של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת.
הנסיכה השמרנית מתחה ביקורת פומבית על אחייניתה ואחיינה, מרתה לואיז והוקון, על בחירת בני זוגם, בשנת 2004.
היא אף הייתה פטרונית של הארגון הנורווגי לכבדי שמיעה.
מספר ספינות נקראו על שמה.
הנסיכה רגנהילד מתה ממחלת הסרטן בביתה שבריו דה ז'ניירו ב-16 בספטמבר 2012, בגיל 82. גופתה הובאה לאוסלו ב-24 בספטמבר 2012, שם נכחו אחיה המלך הארלד החמישי ואחותה הנסיכה אסטריד כדי לברך אותה לצד בן זוגה ארלינג וילדיהם.
הלווייתה של הנסיכה רגנהילד נערכה ב-28 בספטמבר 2012 בקפלה של הארמון המלכותי של אוסלו.
מאוחר יותר נשרפה גופתה ונקברה באופן פרטי בכנסיית אסקר.
היא הייתה דור חמישי לויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובכך הייתה בת דודה מדרגה שלישית של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בעת לידתה היא הייתה במקום ה-17 בשושלת הירושה לכס המלוכה הבריטי, ובמקום ה-77 בעת מותה.
דודתה מצד אמה של הנסיכה רגנהילד הייתה אסטריד, מלכת בלגיה שהפכה את הנסיכה רגנהילד לבת דודתם הראשונה של בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
"רגעים" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
את האלבום הוציאה בשנת 1985 לאור חברת התקליטים הד ארצי.
שני השירים שנכללו באלבום והגיעו למצעד הפזמונים השנתי, מקורם מאירועי זמר שונים: "מלכת הכיתה" מהשירוויזיון ו"אבא אמא וארץ ישראל" מהפסטיגל.
רגנסבורג הייתה סיירת קלה מסדרת גראודנץ שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני.
הייתה לה אונייה אחות אחת, SMS גראודנץ.
האונייה נבנתה על ידי מספנת AG Weser בברמן, הונחה בשנת 1912, הושקה באפריל 1914, ונכנסה לשירות בצי הים הפתוח בינואר 1915. היא נקראה על שם העיר הגרמנית רגנסבורג.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ SK L/45 ומהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש), אם כי בשנת 1917 היא הייתה חמושה בשבעה תותחי SK L/45 בקוטר 15 ס"מ.
רגנסבורג שירתה בכוחות הסיור של צי הים הפתוח במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא ראתה פעולה משמעותית בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, שם שימשה כמנהיגת שייטות סירות הטורפדו שמיסכו עבור סיירות המערכה של קבוצת הסיור I.
לאחר תום המלחמה, היא נמסרה לצרפת ב-1920 ושמה שונה לסטרסבור.
בשנת 1928 היא השתתפה בפעולות ההצלה הארקטיות בחיפוש אחר ספינת האוויר איטליה.
היא הוצאה משירות ב-1936, ולאחר מכן שימשה כספינת בסיס בלוריאן עד 1944, אז נתפסה על ידי הגרמנים והוטבעה בנמל כדי להגן על מקלטי הצוללות שם.
הדחק האונייה היה 6,382 טונות (6,281 טונות ארוכות) במעמס מלא.
אלה הונעו על ידי עשרה דוודים על בסיס פחם מסוג מארין ושני דוודים על בסיס נפט.
אלו העניקו לאונייה מהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש).
היה לה צוות של 21 קצינים ו-364 מלחים.
האונייה הייתה חמושה ב-12 תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/45 בצריחים בודדים.
שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שמונה מוקמו באמצע האונייה, ארבעה משני הצדדים, ושניים בזוג ירי-על מאחור.
אלו הוחלפו מאוחר יותר בשבעה תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 ושני תותחי נ"מ 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו בקוטר עם חמישה טורפדות שקועים בגוף על הצד הרחב.
ארבעה משגרים על הסיפון נוספו כאשר חימוש התותחים שודרג, והצינורות השקועים הוסרו.
במגדל הניווט היו דפנות בעובי , והסיפון היה משוריין בעובי עד 60 מ"מ.
רגנסבורג הוזמנה תחת שם החוזה "ארזאץ אירנה" והונחה במספנת AG Weser בברמן ב-1912 והושקה ב-25 באפריל 1914; ראש עיריית רגנסבורג, הופראט יוזף בלייר, הטביל את האונייה.
היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-3 בינואר 1915. רגנסבורג השלימה את ניסויה ב-10 במרץ 1915, ולאחר מכן שובצה בקבוצת הסיור השנייה.
11 ימים לאחר מכן, היא הפגיזה עמדות רוסיות ליד פולנגן ופאפנסי; הקרב נמשך עד 24 במרץ.
קפטן הנס צנקר הציע שרגנסבורג וספינת הקו קאפ פולוניו - שהייתה אמורה להיות חמושה בתותחים בקוטר 15 ס"מ - יישלחו לאוקיינוס האטלנטי כדי להחליף את סיירות פשיטות הסחר שהושמדו בחודשי המלחמה הראשונים.
מפקד הצי, אדמירל פרידריך פון אינגנול, טען שגם הספינות יוטבעו בסופו של דבר, וכי כל הצלחה אפשרית עבור הפושטים לא תשתווה לאובדן של סיירת קלה מודרנית או אוניית נוסעים גדולה.
ב-17–18 במאי, רגנסבורג השתתפה במבצע הנחת מוקשים באזור שרטון דוגר.
ב-25 באוגוסט, היא יצאה לאזור הבלטי כדי להפציץ שוב עמדות רוסיות, הפעם באי דגו, כולל המגדלור בסנט אנדראסברג ותחנת האיתות בקאפ ריסטנה.
ב-11–12 במאי, רגנסבורג השתתפה במבצע הנחת מוקשים נוסף, הפעם מחוץ לטסל.
בספטמבר היא השתתפה בסריקות נגד אוניות תובלה בסקאגרק ובקטגט.
בתחילת 1916, היא המשיכה לתמוך בפעולות הנחת מוקשים וסריקות סיור לים הצפוני.
ב-23–24 באפריל, היא השתתפה בהפגזת ירמות' ולואוסטופט, בניצוחו של סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה של אדמירל פרנץ פון היפר.
במאי 1916, אדמירל ריינהרד שר, מפקד הצי, תכנן לפתות חלק מהצי הבריטי הרחק מבסיסיו ולהשמיד אותו עם כל צי הים הפתוח.
למבצע המתוכנן, רגנסבורג, בפיקודו של קומודורה פאול היינריך, מונתה לשמש כמנהיגת שייטות סירות הטורפדו שמיסכו את סיירות המערכה של קבוצת הסיור I.
בסביבות השעה 15:30 נוצר מגע אש בין מסכי הסיירות של קבוצת הסיור I ושייטת סיירות המערכה הראשונה הבריטית; רגנסבורג הייתה בצד המנותק של המערך הגרמני, אך הפליגה לראש קו הקרב.
כשהיא נעה לעמדה, פתחו ירי הקרב היריבים; רגנסבורג הייתה כ- מסיירות המערכה הגרמניות, עדיין בצד המנותק.
הצוות שלה ציין שהפגזים הבריטיים נפלו הרבה מעבר למטרות שלהם, מה שהציב את רגנסבורג בסכנה גדולה יותר מסיירות המערכה שאליהן כיוונו הבריטים.
עד 17:10, רגנסבורג הגיעה לראש הקו, וסיירת המערכה אה"מ טייגר ירתה לעברה מספר מטחים, וחשבה אותה לסיירת מערכה.
כששייטות סיירות המערכה סגרו זו על זו, רגנסבורג הורתה לסירות הטורפדו לבצע התקפה כללית על המערך הבריטי.
הבריטים הורו באופן דומה על התקפה עם המשחתות שלהם, מה שהוביל לקרב קשה בטווח קרוב בין כוחות המשחתות היריבים, הנתמכים על ידי סיירות קלות והתותחים המשניים של סיירות המערכה.
קצת אחרי 19:00, רגנסבורג הובילה מתקפה עם כמה סירות טורפדו על הסיירת קנטרברי וארבע משחתות.
היא השביתה את המשחתת שארק ואז העבירה את האש לקנטרברי, שפנתה אל הערפל.
עד השעה 20:15, הצי הראשי הבריטי והגרמני התערבו, ושר ביקש לסגת; לכן הוא הורה לקבוצת הסיור I לתקוף את המערך הבריטי בזמן ששאר הצי פנה.
זה בתורו חופה על ידי התקפת סירות טורפדו המונית, שאילצה את הבריטים להסתובב גם כן.
רגנסבורג וסירות הטורפדו שלה קיבלו פקודה להצטרף למתקפה, אבל קבוצת הסיור I חלפה מול ספינותיו, והוא הבין שהבריטים פנו, מה שהרחיק אותם מטווח הטורפדות שלו.
לאחר שניתק מגע בהצלחה, שר הורה לרגנסבורג לארגן שלוש שייטות סירות טורפדו כדי לבצע התקפות על הצי הבריטי במהלך הלילה.
בשעה 21:10 שיגר היינריך את השייטת השנייה ואת מחצית השייטת ה-12 מאחורי המערך הגרמני כדי לתקוף את המערך הבריטי.
בלילה, צי הים הפתוח הצליח לעבור דרך הכוחות הקלים הבריטיים מבלי למשוך את תשומת לב אוניות המערכה של ג'ליקו, ובהמשך הגיע לשונית הורנס בשעה 04:00 ב-1 ביוני.
בשעה 09:45, רגנסבורג ושלוש סירות טורפדו הסתובבו כדי לפגוש את סירות הטורפדו שנשאו את צוות סיירת המערכה ליצו.
במהלך הקרב, רגנסבורג ירתה 372 פגזים 10.5 ס"מ ויצאה ללא פגע.
עד 1917, רגנסבורג שובצה בקבוצת הסיור הרביעית, יחד עם שטרלזונד ופילאו.
אולם הסיכון של מוקשים שהשתחררו בסערה האחרונה, הביא את הפיקוד הימי לבטל את המשימה, ואת רגנסבורג ושאר אוניות קבוצת הסיור IV קיבלו הוראה לחזור לים הצפוני ב-31 באוקטובר.
עד אוקטובר 1918, רגנסבורג שימשה כאוניית הדגל של קומודורה יוהנס פון קארפף, מפקד קבוצת הסיור הרביעית.
היחידה הייתה אמורה להשתתף בהתקפה הסופית של צי הים הפתוח.
בבוקר 27 באוקטובר, ימים לפני שהמבצע היה אמור להתחיל, הורה קארפף על הצוות של רגנסבורג להטעין על האונייה מטען מלא של פחם ונפט.
יחידה אחת של מלחים סירבה לעבוד ומשמר של אנשי חדר המכונות החליף את מדי החוף וסירבו לעבוד גם כן.
הקצין הראשון של האונייה עצר את ראש השביתה, ולאחר מכן חזר הצוות לעבודה.
עם התפשטות המרד, רגנסבורג נשלחה לשווינמינדה, אליה הגיעה ב-7 בנובמבר.
באותו לילה, דיווחים כוזבים על ספינות טורפדו מאוישות בצוות של מהפכנים קומוניסטים אשר הפליגו לתקוף את ספינותיו הגיעו לקארפף.
הוא ציווה להטביע את ספינותיו; החומרים הסודיים שנישאו על הסיפון הושמדו ומחסני התחמושת של האוניות הוצפו.
כאשר נודע למפקדת הצי על התקרית, הם החליפו את קארפף בקומודורה רוהרדט, שהתחיל להחזיר את האוניות למצב כשירות.
במהלך תהליך זה, קבוצת הסיור IV עברה לשטטין.
ואולם, התפטרותו של הקייזר וילהלם השני ב-9 בנובמבר, הביאה להבנה בפני רוהרדט שספינותיו לא יכולות עוד לשאת את הדגל הקיסרי.
לכן הוציא משירות את רגנסבורג וברומר.
קצין חדש הגיע לשטטין כדי לשרת כמפקדה של רגנסבורג, אבל היו לו מעט קצינים ולא היה לו צוות.
בדצמבר 1918, רגנסבורג ליוותה את אוניית המערכה הבריטית אה"מ הרקולס, שנשאה את ועדת שביתת הנשק של מדינות ההסכמה, לקיל.
רגנסבורג שירתה ברייכסמרינה שזה עתה התארגן מחדש לאחר תום המלחמה, עד 1919. היא נמחקה מרשימות הצי ב-10 במרץ 1920 והוצאה משירות.
ב-4 ביוני 1920, האונייה נמסרה למדינות ההסכמה בנמל שרבור, צרפת והועברה תחת השם "J" לצי הצרפתי.
שמה שונה לסטרסבור והיא שירתה בצי הצרפתי.
לאחר שהגיעה לצרפת ב-1920, היא קיבלה סוללה חדשה של תותחי נ"מ צרפתיים בקוטר 75 מ"מ (3 אינץ') במקום תותחי ה-8.8 ס"מ שלה.
תותח ה-15 ס"מ האחורי הוסר ותותחי ה-75 מ"מ הותקנו במקום שבו היה תותח ה-15 ס"מ.
היא נכנסה לשירות בשייטת הצרפתית ב-1922.
בתחילה היא התבססה בברסט, עד שהועברה לטולון ב-1923, שם נשארה בשלוש השנים הבאות.
כאן היא שירתה עם שאר הסיירות הגרמניות לשעבר מילוז ומץ והסיירת האוסטרו-הונגרית לשעבר טיונוויל בפלגה הקלה השלישית (ששמה שונה לפלגה הקלה השנייה בדצמבר 1926).
ב-1925 היא עברה שיפוץ גדול, ולאחר מכן הגיעה בניסויי מהירות ל-26 קשרים (48 קמ"ש).
סטרסבור השתתפה במלחמת הריף באמצע שנות ה-20; ב-7 בספטמבר 1925, סטרסבור יחד עם אוניית המערכה פריז והסיירת מץ תמכו בהנחתת חיילים צרפתים בצפון אפריקה.
שלוש האוניות סיפקו תמיכה לכוחות הנחיתה בירי כבד.
בתחילת 1928, רעידת אדמה גדולה פקדה את קורינתוס, יוון; סטרסבור הייתה בין הכלים שנשלחו לסייע במאמץ הסיוע.
המאמץ הבינלאומי סיפק סיוע ל-15,000 איש.
גם בשנת 1928, היא סייעה במאמץ החיפוש אחר ספינת האוויר הטרופה איטליה, שהתרסקה על הקרח הקוטבי מצפון מזרח לסבאלברד.
בנוסף, רואלד אמונדסן, שגם הוא הצטרף למאמץ החיפוש, נעלם בעצמו.
סטרסבור הגיע לטרומסה, נורווגיה, ב-19 ביוני, כדי לחפש את שתיהן את איטליה והמטוס של אמונדסן.
חרטום האונייה לא תוכנן לפעול בסביבה ארקטית, ולכן הצוות נאלץ לקבע ללא הרף לוחות עץ לגוף כדי להגן עליו מפני הקרח.
תוך כדי תדלוק מהמכלית דוראנס, סטרסבור לקחה שני מטוסי FBA 17 כדי לסייע במאמץ החיפוש.
ב-30 באוגוסט, סטרסבור איתר את אחד המצופים ממטוסו של אמונדסן, המאשר את אובדן המטוס.
מאמץ החיפוש הופסק ב-17 בספטמבר וסטרסבור חזרה לברסט דרך רייקיאוויק, והגיעה חזרה לצרפת באמצע אוקטובר.
היא נשארה בשירות עד 14 ביוני 1936, אז שובצה למילואים.
נעשה שימוש חוזר בשמה עבור אוניית המערכה החדשה סטרסבור, ולכן הסיירת הישנה שמה שונה לשם סטרסבור II בתחילת 1934 ובנובמבר היא הועברה ללאנדוונק.
ב-15 בינואר 1936 היא הועברה ללוריאן ושימשה כספינת מחסן עבור פלגת המשחתות השישית, ולאחר מכן נמחקה מרשימות הצי ביוני.
לאחר שהגרמנים פלשו לצרפת ב-1940, הם תפסו את האונייה ושקלו לזמן קצר להחזיר אותה לשירות פעיל.
במקום זאת, הפרויקט נזנח והסיירת שימשה לאחר מכן כספינת בסיס בלוריאן.
היא עגנה ליד מקלטי הצוללות וצוידה בבלוני נ"מ ורשתות נגד טורפדו כדי לחזק את ההגנות של האזור.
בשנת 1944, היא הוטבעה בנמל כדי להגן על המקלטים מפני התקפת טורפדו.
שרידי האונייה נשארו בנמל, והיא נראית בשפל.
רִגְשׁוֹן (על פי האקדמיה ללשון העברית: פרצוּפוֹן; בלועזית: אֵמוֹטִיקוֹן (Emoticon) ולעיתים סמיילי, כ"שם גנרי") הוא חלק משפת האינטרנט.
הרגשון משמש להבעת רגשות בעת שיחה בכתב.
הרגשונים הם חלק בלתי נפרד מתרבות האינטרנט.
מטרתם להביע רגשות, הבעות פנים ומסרים מופשטים (כגון הטון בו נאמר המשפט), שבשיחת פנים אל פנים מועברים באופן לא מילולי.
הדבר נעשה על ידי הצגת פרצוף בעל הבעת הפנים הרצויה, המורכב מצירופים של תווי מחשב.
בשנת 1912, בעידן מכונות הכתיבה, הציע הסופר אמברוז בירס את הסימן /__\!, לצורך סימול של בדיחות.
האזכור הראשון הידוע לרגשונים בעידן המחשוב מיוחס לסקוט פאלמן, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון, ומתוארך לספטמבר 1982. ההצעה הועלתה לאחר שבדיחה על מעליות שפורסמה, פורשה כאזהרה בטיחותית.
ישנם מספר סגנונות לכתיבת רגשונים.
למשל, קאומוג'י הוא סגנון יפני, הנכתב באופן אנכי ומאופיין בהדגשת העיניים.
רגש הוא מצב פסיכולוגי שמלווה בשינויים נוירופיזיולוגיים, הקשור למחשבות, תחושות, תגובות התנהגותיות ורמה הדונית של הנאה או סבל.
המונח מתאר הן חוויה סובייקטיבית מודעת והן סט של מאפיינים נצפים הכוללים מצב מנטלי, דפוס פעילות של מערכת העצבים והתנהגות אופיינית, המתרחשים במקביל לחוויה הסובייקטיבית.
שני התיאורים מכוונים לאותה התופעה הנקראת רגש.
תאוריות פסיכולוגיות ופילוסופיות רבות ניסו לתאר את טיב הקשר בין הגורמים השונים הנצפים לבין החוויה המודעת.
עם זאת ישנם חולקים על הגדרה זו, ואין קונצנזוס בקהילה המדעית לגבי ההגדרה הנכונה לרגש.
נוסף למחקר הפסיכולוגי והפילוסופי הרגש נידון גם בתאולוגיה, כאשר ישנם זרמים המייחסים לרגש חשיבות מרכזית.
רגשות שונים מרכיבים את החוויה היום יומית של בני האדם, כאשר ישנם רגשות אשר ניתן לסווגם כקרובים יותר אחד לשני על סמך דמיון בביטוי שלהם.
לדוגמה הרגשות שמחה, אושר והתלהבות ייחשבו כרגשות קרובים אחד לשני כיוון שאדם החווה אותם לרוב יפגין סט ביטויים דומה.
מודלים המתארים את המרחק והסדר של הרגשות השונים נקראים מודלים לסיווג רגשות.
בטרם בואם לבחון את האינטראקציה בין הרגשות השונים, מודלים אלו נדרשים לשאלה היסודית – האם רגשות הם תופעה קיימת בעולם או שהפרשנות שלנו כבני אדם לגורמים בסיסיים יותר בעצם יוצרת את מושג הרגש.
גישות הרואות ברגשות דבר הקיים בטבע המציאות מניחות כי לפחות חלק מהרגשות נמצאים באופן הטבוע באורגניזם מלידתו, והם אינם דבר הנלמד ומושפע מהסביבה החיצונית לאורגניזם.
כמו כן לפי גישות אלו ניתן יהיה להבחין או בסט תגובות אופייני לרגש או במקור אחד האחראי לפעילות הרגשית.
לפי תומכי הגישה, הרגשות הם כלי הישרדותי אשר התפתח עם מיליוני שנות אבולוציה ולכן הם נפוצים בעולם החי.
בהתאם, לרגשות השונים צריכים להיות יתרונות אבולוציונים בהתמודדות עם סביבת האורגניזם.
ממובילי הגישה בעת המודרנית ניתן למנות את הפסיכולוג פול אקמן , אשר במחקריו הראה כי התגובות האופייניות לרגשות שונים הן אוניברסליות בין תרבויות שונות, ואף בני שבטים מבודדים מסוגלים לזהות את הרגשות המובעים בפניהם של בני אדם לבנים.
גלגל הרגשות של רוברט פלוצ'יק
פלוצ'יק טען כי קיימת קבוצה מצומצמת של שמונה רגשות בסיסיים.
כעס, פחד, עצב, גועל, הפתעה, ציפייה, אמון ושמחה.
במהלך ההיסטוריה האנושית הוצעו כמה וכמה מודלים שניסו למדל את טיב הקשר בין הסביבה החיצונית לאדם לבין הרגש העולה כתגובה לה.
ביוון הקדומה, העלה קלאודיוס גלנוס את תאוריית ארבע הליחות הטוענת כי לרגשות יש ביטויים פיזיולוגים.
גלנוס סבר כי לאדם ישנם 4 נוזלי גוף (מרות) בסיסיים.
לכל מרה הוא ייחס תכונות משלה, כך שכאשר רמה של נוזל מסוים נמצאת בכמות גבוהה יחסית, הוא אמור לפי גלנוס לחוש רגשות מסוג מסוים, בהתאם לתכונות שיוחסו למרה הספציפית.
למשל, אדם בעל מרה צהובה (רמה גבוהה של נוזל צהוב) יהיה אדם כועס.
ביטוי שכיח שמקורו בתאוריה זו הוא "מרה שחורה" כביטוי לרגשות עצב, צער, דיכאון, יגון.
החוקרים ויליאם ג'יימס וקרל לאנג היו מראשוני החוקרים בעת המודרנית של הרגש.
לדידם מקור החוויה המודעת של הריגוש נעוץ בתגובה הפיזיולוגית לגירוי מעורר הריגוש.
לדוגמה במקרה של רעש מפחיד, לפי התאוריה קודם נשמע את הרעש, בעקבותיו תתרחשנה תגובות גופניות שונות כגון עליה בלחץ הדם, ובעקבות ניתוח הפעילות הפיזיולוגית יעלה לחוויה המודעת הרגש המתאים.
תימוכין לתאוריה נמצא במחקר אשר הראה כי פגיעה במערכת העצבים האוטונומית פוגעת ביכולת לחוות חוויה רגשית, על אף שהפגיעה אינה מונעת התנהגות התואמת למצב הרגשי האמור לעלות מגירוי רגשי.
עם זאת לתאוריה הושמעו ביקורות רבות.
טיעון מרכזי, שלימים יכונה "פרדוקס הרגש", הוא העובדה שאנו חשים רגשות שונים, אך לא נמצאת שונות חדה בתגובות הפיזיולוגיות בפריפריה.
ביקורת נוספת היא שהשינויים הפיזיולוגים בחלקם הם איטיים מכדי שיוכלו להוות את הבסיס לחוויה הרגשית אשר נחווית סמוך מאוד לאירוע מעורר הרגש.
כתגובה לחסרונות שבשיטתם של ג'יימס ולאנג, הציע פיזיולוג אשר התמחה בחקר וויסות הומאוסטאטי בשם וולטר קנון תאוריה חלופית שטוענת לסימולטניות בין התגובה הפיזיולוגית לתגובה החווייתית.
את התאוריה של קנון פיתח וחקר תלמיד המחקר שלו באותה העת פיליפ בארד, והיא נקראת יחדיו על שם שניהם.
לפי התאוריה בתגובה לגירוי מעורר רגש חלק במוח הנקרא תלמוס מעצבב באופן סימולטני הן את קליפת המוח המעורבת ביצירת חוויה מודעת, והן את האזורים המפעילים את המערכת האוטונומית האמונה על העלאת רמת העוררות.
התחושה האמוציונאלית היא תוצאה של העצבוב הכפול.
עם התפתחות הנוירואנטומיה התפקודית נחשף כי האזורים האחראיים על תגובה לגירוי רגשי הם אזורי המערכת הלימבית, אך דבר זה אינו גורע מחלקה הארי של תאוריה זו.
התאוריה הדו גורמית של הרגש
החוקרים סטנלי שכטר וג'רום זינגר העלו בשנת 1962 הצעה חדשה למנגנון התהוות הרגש.
התאוריה, שלימים תיקרא התאוריה הדו גורמית של הרגש, תולה את יצירת הריגוש בשני מרכיבים.
הראשון העוררות הגופנית בה נמצא האדם לאחר הגירוי, השני הכרה שקיים מצב המעורר את הריגוש.
המצב המעורר הוא כפי שצוין לעיל אמורפי, ולכן יש צורך במרכיב נוסף אשר יבצע את המעבר מן המצב הפיזיולוגי לרגש.
המרכיב שהוצע הוא אפוא התיוג, הדבקת תווית למקור העירור הפיזיולוגי בסיטואציה הסובבת את האורגניזם.
לקראת סוף המאה העשרים, עם הצטברות עדויות רבות שסתרו את גישת הרגשות כדבר טבעי, בנתה החוקרת ליסה פלדמן בארט תאוריה בשם "תאוריית הבניית הרגש" המבוססת על מודל המעגל המורכב של הרגשות של ג'יימס ראסל, שפתר את העדויות הסותרות כפי שתוארו לעיל.
אליבא דבארט מוחנו מבצע בכל רגע נתון אינטרוספקציה, התבוננות עצמית על התגובות הפיזיולוגיות שלנו.
בעקבות תהליכי למידה, המושפעים בין היתר מחינוך, מתרבות ומשפה, אנו מבצעים עיבוד קוגניטיבי לא מודע לאינטרוספקציה זו.
בעיבוד מתבצע קטלוג של סך המרכיבים הפיזיולוגים לכדי תובנה רגשית המועלית למודעות.
לרגש כתופעה מרכזית ישנן השתקפויות רבות בתהליכים פסיכולוגים רבים.
הן בהשפעות על דרכי החשיבה של האורגניזם הן על התנהגותו בחברת אחרים והן על תהליכים מוטיבציוניים.
רגשות קשים ביותר שאינם מעובדים ואינם ניתנים להכלה יכולים לגרום לשיבושים חמורים בחשיבה ובזיכרון (כמו במקרים של פוסט טראומה ועקה קיצונית).
סביבה מהנה ובריאה רגשית בשלבים המוקדמים של ההתפתחות תאפשר יכולות למידה וקוגניציה גבוהים יותר.
תגובות רגשיות יכולות להצביע על תועלת או נזק אפשריים לרווחתו של האדם ובכך משמשות לתעדוף של פעולות ותהליכים קוגניטיביים מסוימים.
משום שהתחושה של הרגש יכולה להיות מעורפלת ישנה נטייה לפרש את משמעותה על פי ההקשר.
רגשות שמבטא האדם יכולים להשפיע לא רק על עצמו אלא גם על האחרים הצופים בו.
בנושא זה עוסק המודל רגשות כמידע חברתי של ואן קליף.
למרות כל אלו אנשים רבים מדווחים שהם מתקשים לשים לב למצבם הרגשי, עד שאדם אחר מציין זאת בפניהם, באופן שמפנה את תשומת לבם לרגשותיהם הנוכחיים.
האדם מנסה לגבש התרשמות מדויקת אודות האנשים בסביבתו על ידי תהליכים שונים של תפיסה חברתית.
כחלק מתהליך זה נעשה ניסיון תמידי להבין את רגשותיו של האחר.
עם זאת במקרים רבים אנשים מנסים להימנע מלחשוף את רגשותיהם.
לא רק זאת, אלא שבמצבים מסוימים אנשים ינסו להביע רגשות מוגזמים או כוזבים כדי לשרת את מטרותיהם.
ניתן לראות זאת בתהליכים חברתיים רבים כמו ניהול משא ומתן או שיווק ומכירה.
משום ששאלה ישירה אודות רגשותיו של הזולת לא תמיד תניב תשובות המשקפות את רגשותיו כפי שהוא תופס אותם, נוצר הצורך להיעזר ברמזים השייכים לתקשורת בלתי מילולית.
רמזים אלו כוללים שפת גוף והבעת פנים.
מעבר לרגשות אותם חווה כל אדם באופן נפרד, רגש קבוצתי מתייחס לרגשות המשותפים לקבוצה חברתית.
ניתן לקבל מידע חברתי רב מהבעת הרגשות שלנו ושל אחרים בסביבתנו לפי הערכת רגשות.
לפי יוסף פורגאס, מצב רוח חיובי אצל אדם יכול להשפיע על קבלת ההחלטות שלו לחיוב.
לדוגמה, כאשר אדם נמצא במצב רוח טוב, הוא מפרש את ההשלכות של לקיחת סיכונים בצורה יותר חיובית.
כמו כן, ישנה השפעה על קבלת החלטות גם במצב רוח שלילי הגורם לתפיסה שהעולם יותר מאיים.
במצב זה, האדם יתרחק מלקחת סיכונים ויהיה יותר מחושב בקבלת ההחלטות שלו על מנת למנוע הפסדים.
בנוסף, אנשים יכולים להשתמש בידע הרגשי שלהם כדי להבין מה קרה לבנאדם ומה תפקידו במצב מסוים כתוצאה מההבעות הרגשיות שלו.
לדוגמה, כעס נוצר כתוצאה מהערכה של חוסר צדק, אדם יכול להבין מהבעת הכעס של אדם אחר כי הוא קיבל יחס לא הוגן ובנוסף לכך ניתן גם להבין מי הסיבה לחוסר הצדק, על ידי ההבחנה כלפי מי מכוון רגש הכעס.
ניתן לקבל מידע רב מרגשות המובעים גם במשא ומתן.
לפי וואן קליף ועמיתיו, בניסוי המורכב מכמה שלבים בדקו כיצד הבעת רגשות של כעס ושמחה דרך טקסט משפיעה על ההצלחה או הכישלון של משא ומתן.
מצאו כי כאשר אדם מביע כעס בטקסט כלפי המשא ומתן, היריב מבין לפי הבעתו כי הוא עלול לפרוש כל רגע ובכך בא יותר לקראתו.
עם זאת, כאשר אדם מביע שמחה כלפי המשא ומתן, היריב מבין מהבעתו כי הוא שמח בחלקו וכתוצאה מכך משאיר את הרף של המשא ומתן גבוה ולא בא לקראתו.
כלומר, אנשים אשר מביעים כעס בתהליך של משא ומתן הורידו בצורה משמעותית את הדרישות של היריבים שלהם כתוצאה מהפחד שיוותרו, יותר מאשר אנשים אשר מביעים שמחה.
נמצא לפי וואן דורן ועמיתיו על ההשפעות החברתיות של הרגש, כי ביטוי הרגשות על ידי אנשים לא רק נותן מידע על אותו אדם ומצבו, אלא גם על מצבים חברתיים שונים.
בין היתר, נמצא כי רגש יכול להביע לאדם האם מדובר במצב חברתי של תחרות או שיתוף פעולה.
נמצא גם כי מצבים חברתיים בין שני גברים נתפסים כיותר תחרותיים, כאשר אותם מצבים עם נשים נחשבים כיותר משתפי פעולה.
בהמשך למחקר נמצא כי גם הבעות הפנים משפיעות על התפיסה החברתית.
כאשר הבעות הפנים הן חיוביות כמו חיוך, המצב החברתי נתפס כשיתוף פעולה.
בהבעות פנים שליליות כמו הבעה של כעס, המצב החברתי נתפס כתחרותי יותר.
רגשות ומצב רוח יכולים להשפיע על ההתנהגות של האדם.
כאשר אדם חש רגש, הדבר ימצא לרוב ביטוי בהתנהגות, כגון שינוי בהבעת פנים, דמע, תקיפה, בריחה.
ניתן לומר שרגש הוא תבנית המארגנת התנהגויות.
לעיתים אנו רוצים לחוות רגש מסוים, כגון השגת תענוג או הימנעות מכאב.
במקרים כאלה ניתן לומר כי הרגש מהווה מוטיבציה, אשר מביאה אותנו לתאם סדרה של תגובות והתנהגויות על-מנת להגיע אל הרגש המבוקש.
המרכיב הבולט ברגש הוא התחושה הסובייקטיבית שאותה אנו "חשים".
היות שתחושה זו היא סובייקטיבית, ייתכן כי אותו רגש נחווה שונה אצל בני אדם שונים.
המחקר הראה כי לתחושה אישית זו נלוות גם עוררות פיזיולוגית, כלומר פעילות של איברים פנימיים כגון שינויים בלחץ הדם, בלחות העור ועוד.
קיימת מחלוקת בין החוקרים בשאלה האם לכל רגש ישנו ביטוי פיזיולוגי נפרד.
בהתאם לכך, ניתן לתאר רגשות כגון אהבה, שנאה, אומץ, פחד, הנאה, עצב, גועל הן במונחים פיזיולוגיים והן במונחים פסיכולוגיים.
למשל, רגש יכול להביא מבחינה פיזיולוגית לשינויים בקצב הלב, הזעה או התכווצות שרירים בפנים המביעים רגשות מסוימים.
ואילו מבחינה פסיכולוגית, רגש יכול להביא להערכות מסוימות שהאדם עושה לגבי מצבו האישי, ולפעול לפי הערכות אלו, אפשר גם לזהות רגשות על-פי הזזת איברים כמו העיניים הפה ואפילו הגבות.
בעוד שההמיספרה השמאלית של המוח הגדול היא הדומיננטית בתפקודי השפה בקרב כ־90% מהאוכלוסייה,
ההמיספרה הימנית מעורבת בשליטה על הפרוזודיה ובהבעה וזיהוי של רגשות בטון הדיבור.
חוקרים שונים קבעו רשימות שונות של רגשות.
שני הרגשות המופיעים בכל הרשימות, ומאפיינים גם רגשות של בעלי חיים באופן כללי, הם כאב והנאה.
שני רגשות אלו אינם נלמדים, ומופיעים גם אצל בני אדם הסובלים מלקות שכלית.
רגשות נוספים שמיוחסים לבעלי חיים, הם למשל: פחד, שמחה, התרגשות, עצב, קנאה, כעס, תסכול ויאוש.
במחקר שנעשה על חולדות, הוכנסו זוגות של חולדות לתוך תאים, כאשר אחת מהחולדות כלואה בתוך כלוב קטן ללא יכולת לצאת והשנייה חופשייה בתא.
הבחנה בין רגש למושגים אחרים
חוקרים רבים מבחינים בין תחושות לרגשות, כאשר תחושות מתייחסות למידע הנקלט בחושים.
חלקם מאמינים שרגשות יכולים להתעורר באופן לא מודע, ולכן רגש הוא תופעה יותר כללית מהביטוי הסובייקטיבי של התחושות.
תחושות יכולות גם להתייחס באופן מצומצם יותר לחוויה של השינויים הגופניים.
הבחנה נוספת מתמקדת בהבדל שבין רגש והגורם לרגש.
למשל, האם מחשבות על אדם אהוב הן הגורמות לרגש האהבה או שמחשבות אלה הן חלק מהרגש עצמו?
דרך אחת לפתור נושא זה היא לראות האם הרגש יכול לקרות באופן שאינו תלוי במחשבות אלה.
לכן, מחשבות לגבי אדם או מצב מסוים יכולות שלא להיות חלק מרגש האהבה, היות שאדם יכול לחוות את אותו הרגש לגבי דברים רבים אחרים.
אולם, האם ניתן לחוש אהבה ללא מחשבה כלשהי על מושא האהבה?
אם התשובה לכך היא שלילית, נציין כי מחשבות על אובייקט נאהב הן חלק מהרגש עצמו.
יש תאורטיקנים הטוענים שלפחות מספר רגשות יכולים להיגרם ללא כל מחשבה, או למעשה ללא פעילות קוגניטיבית כלל.
הם מצביעים על תגובות מיידיות וגם על רגשות משוערים של תינוקות ובעלי חיים כהצדקה לטיעון זה.
הוויכוח לגבי נקודה זו עדיין מתקיים והוא מייצג הבחנה מהותית בין מה שקרוי תאוריות "קוגניטיביות" של רגשות ותאוריות "שאינן קוגטיניביות" של רגשות, כאשר תאוריות שאינן קוגניטיביות של רגשות מתייחסות למרכיבים אחרים של רגשות, דוגמת תגובות גופניות, כמרכיבים מהותיים.
הבחנה נוספת וקשורה היא בין רגש ותוצאות הרגש, בעיקר התנהגויות וביטויים רגשיים.
אנשים בדרך כלל מתנהגים בדרכים מסוימות כתוצאה ישירה של מצבם הרגשי, כמו בכי, רצון להילחם או לברוח.
אך אם אדם יכול להרגיש רגש ללא ההתנהגות הנלווית, ניתן להתייחס להתנהגות כאל חלק שאינו מהותי ברגש עצמו.
יש חוקרים המאמינים בגישה פונקציונליסטית לרגשות והם מצביעים על כך שרגשות התפתחו לצורך תפקוד מסוים, למשל לשמור על ביטחונו של האדם.
אם ההתנהגויות המשויכות לרגש הן הגורם הקובע לעצם קיומו של הרגש, הרי שהתנהגות מוכוונת מטרה צריכה להיחשב כמהותית לרגש עצמו.
אך משום שאנו מכירים בכך שההתנהגות אינה צריכה בהכרח לקרות, אנו יכולים להסיק שרגשות מערבים מה שאנו קוראים "נטיות התנהגותיות".
כך למשל, פחד מערב את הנטייה לברוח, והכוונה היא לכך שהסבירות לכך שאדם יברח ממצב מסוים גדלה כאשר הוא חווה פחד.
מופיע בתנ"ך שלוש פעמים בעברית, כולן בספר תהילים, ושלוש פעמים נוספות בארמית בספר דניאל.
פרשני המקרא בדרך כלל פירשו את המילה במשמעות אספה והתקבצות.
בתלמוד מוזכרת המילה גם במשמעות שימת לב, או זעזוע והשתנות.
רגרסיה ליניארית היא שיטה מתמטית למציאת הפרמטרים של הקשר בין משתנה בלתי תלוי X למשתנה תלוי Y, בהנחה שהקשר ביניהם ליניארי, כלומר מהצורה .
השיטה משמשת לניתוח מדגמים סטטיסטיים.
נוסחת הרגרסיה הליניארית מחשבת את הקו הישר שעובר דרך הנקודות שבמדגם.
במצב של קשר ישיר מדויק כל הנקודות במדגם יימצאו על הקו עצמו.
במציאות גורמים נוספים משפיעים על המדגם והנקודות לרוב מפוזרות מסביב לקו.
הקו מחושב בצורה כזאת שסכום ריבועי המרחקים של הנקודות מהקו הוא הקטן ביותר.
רגרסיה ליניארית מרובה מחשבת קשר בין מספר משתנים בלתי תלויים יחד, למשתנה תלוי אחד.
רגרסיה ליניארית עם משתנה מסביר יחיד
המקרה הפשוט ביותר הוא זה שבו קיימים שני משתנים: משתנה בלתי תלוי X שהוא המשתנה המסביר, ומשתנה תלוי Y שהוא המשתנה המוסבר.
לדוגמה, אפשר לנסות להסביר ולנבא באמצעות המודל את גובהו של עץ תפוחים (Y, במטרים), על פי משקלו של הזרע שממנו הוא צומח (X, בגרמים).
בבסיס השיטה עומדת ההנחה כי המודל המסביר את הקשר בין המשתנים הוא מודל ליניארי, כלומר, שמשוואה מסוג תתאר נכונה את הקשר.
ליתר דיוק, מניחים שבמדגם הכולל n דגימות , מתקיים הקשר , כאשר a ו־b הם פרמטרים קבועים (שאינם ידועים), ואילו גורמי השגיאה הם משתנים בלתי תלויים שווי התפלגות, שהתוחלת שלה 0, והשונות שלה, , קבועה (אבל אולי בלתי ידועה).
לעיתים רבות מניחים גם כי ההתפלגות של גורמי השגיאה היא נורמלית.
המטרה הראשונה של הרגרסיה הליניארית היא לסייע באמידת Y, כאשר X ידוע.
לדוגמה, אם ידוע שגובהם הממוצע של עצי תפוח הוא 6 מטרים, אז ההערכה הטובה ביותר שאפשר לתת לגובהו העתידי של עץ שטרם צמח, היא (מן הסתם) 6 מטרים.
לעומת זאת, אם אכן קיים קשר ליניארי בין משקל הזרע לבין גובה העץ, אפשר לנסות להעריך את מקדמי הקשר באמצעות מדגם גדול מספיק.
אם שיטת הרגרסיה מנבאת את הקשר , פירושו של דבר שהשתיל שנבט מזרע במשקל 1.5 גרם יצמח לגובה 7 מטרים – ההערכה משתפרת, באמצעות ניצול המידע הנוסף שבמשתנה המסביר X.
את ערכי הפרמטרים a ו־b אומדים, מתוך המדגם, באמצעות שיטת הריבועים הפחותים: מחפשים את המספרים שעבורם סכום הריבועים הוא הקטן ביותר.
(מן ההנחה שהשגיאה מתפלגת נורמלית, נובע שמספרים אלה מהווים אומד נראות מקסימלית של ו־).
לקו המתקבל מן האומדים יש תכונה שימושית – הוא תמיד עובר דרך נקודת הממוצעים , כלומר, .
חישוב הפרמטרים היסודיים של המדגם (לרבות סטיות התקן של X ושל Y) מאפשר גם לבדוק השערות סטטיסטיות על a ו־b.
לדוגמה, אפשר לבדוק את ההשערה , שממנה נובע כי Y אינו תלוי (ליניארית) ב־X.
אמנם בכל מדגם מעשי יופיע קשר מסוים בין X ל־Y, אך התורה של בדיקת השערות מאפשרת לזהות מתי קשר זה הוא מקרי בלבד, ומתי הוא מובהק ואינו מקרי.
במקרים רבים מבקשים להסביר משתנה יחיד, Y, באמצעות מספר משתנים מסבירים, .
לדוגמה, ייתכן שכדי להסביר את גובהו של עץ תפוח, יש להתחשב לא רק במשקל הזרע, אלא גם בכמות המשקעים השנתית במקום שבו הוא גדל, בגובהו של העץ שממנו הגיע הזרע, ובמליחות הקרקע.
אם ההשפעה של משתנים אלה על Y היא ליניארית, מודל הרגרסיה יוכל למצוא (כמקודם), את הפרמטרים המגדירים את הקשר הליניארי, ובכך יסייע לשפר את ההערכה של Y עוד יותר.
המודל הבסיסי של הרגרסיה הליניארית גמיש מספיק כדי לאפשר תלות בין המשתנים המסבירים, וניתן לכלול בו גם גורמים שאינם ליניאריים (כמו במודל ).
אחד השימושים העיקריים של המודל הוא במדידת הרלוונטיות של משתנה מסביר, באמצעות השוואת המודל הכולל אותו, למודל המסביר את אותה תופעה בלעדיו.
הוספת משתנים משפרת את יכולת ההערכה כמעט ללא יוצא מן הכלל, אבל במקרים רבים השיפור הוא אקראי, ואינו נובע מקשר אמיתי בין המשתנים.
גורם עיקרי במענה על שאלות מסוג זה מהווה מקדם המתאם המרובה, המסומן , ומתפלג (לאחר תיקון) התפלגות F.
תהי סדרה בת איברים של ערכי משתנה , ו־ משפחה של קבוצות שאיבריהן הסדרות: .
לכל אינדקס נגדיר את הווקטור: .
תחת הנחת הליניאריות נאמר כי רכיבי הווקטור מקיימים את הקשר הליניארי הבא:
הוא משתנה מקרי שערכו הנקודתי נגזר מהפער בין הקשר הליניארי בין ערכי הסדרות באינדקס ה־י, ובין ערך הסדרה בנקודה זו.
משתנה זה נקרא "ההפרעה המקרית", או "השונות המקרית" של המודל ומבטא את השינוי בערכי , שאינם מוסברים על ידי שינוי בערכי .
המודל הליניארי המלא הוא מערכת של משוואות ב־ נעלמים, המסומן:
וקטור ־ממדי של ערכי הסדרה
מטריצה מסדר המבטאת את ההרכבה הבאה:
בהינתן מערכת המשוואות הליניארית: , וקטור פתרונות המערכת, , נגדיר העתקה: באופן הבא:
ברדוקציה על הגדרה זו, אנו למעשה מייצרים פולינום - משתני ממעלה 1, שמקדמיו הם פתרונות המערכת, בתוספת גורם קבוע:
פולינום זה מאפשר לנו לקבל אומדן לכל ערך של משתנה בטווח הדגימה, דהיינו: , בהינתן כל ערכים שנבחר למשתנים: .
משוואת הניבוי של המודל הליניארי
המודל המוצג לעיל הוא תאורטי בלבד, ומניח למעשה כי דגמנו מאוכלוסייה בת פרטים, את כלל הפרטים.
במציאות, דגימה של כלל האוכלוסייה לרוב אינה אפשרית, ועל כן נהוג לבנות את משוואת הניבוי באמצעות אומדים למודל הליניארי של האוכלוסייה.
במקרה זה, נחפש וקטור פתרונות , עבור המשוואה: .
מכיוון שהווקטור מקיים את השוויון: ולא את השוויון: , בכל מקרה בו נקבל: , ועל כן נשאף למצוא וקטור כך ש: .
מכיוון שדגמנו ערכים של המשתנה , נדרוש את הדרישה השקולה:
וקטור שעומד בדרישה זו נקרא אומד ל־ בשיטת הריבועים הפחותים, יקיים את התכונות הבאות:
אומד ליניארי – וקטור זה הוא פתרון של מערכת משוואות ליניארית
שונות נגזרת משונות האוכלוסייה – השונות של מקיימת:
הנחת נורמליות – אנו מניחים כי
אומד חסר הטיה – עבור , וקטור מקדמי המערכת הליניארית התאורטית של האוכלוסייה, תוחלת הווקטור תקיים:
הנחת השונות המינימלית – לכל אומד מתקיים:
שתי התכונות האחרונות ניתנות להרחבה במודל בו מניחים ושקולות, בהתאמה, לשתי התכונות הבאות:
אומד חסר הטיה באופן אסימפטוטי – יקיים:
עקיבות – אומד חסר הטיה באופן אסימפטוטי המקיים גם:
תכונות אלו יחדיו, מבטיחות כי הגדלת גודל המדגם עליו מבוססת משוואת האמידה, תקרב אותנו לפרמטרים האמיתיים של האוכלוסייה, דהיינו, אל .
קיומו של אומד חסר הטיה אינו מובטח עבור כל סדרת תצפיות שנבחר, ועל כן עלינו לוודא כי מתקיימות בנוסף ההנחות הבאות:
תוחלת 0 של ההפרעה המקרית – לכל , נדרוש שיתקיים: .
הומוסקדסטיות (הנחת השונות הקבועה) – לכל , נדרוש שיתקיים: , הווה אומר, עבור זוג וקטורים: , שונות ההפרעה המקרית קבועה, וזהה.
ההפרעה המקרית מתפלגת נורמלית – לכל מתקיים: הנחה זו נובעת ישירות משתי ההנחות הקודמות, אך בגלל חשיבותה הקדשנו לה סעיף נפרד.
חוסר מתאם סדרתי – אין תלות בין ההפרעות המקריות, דהיינו: .
אינו משתנה מקרי – מהנחה זו משתמע כי אין מתאם בין השונות המקרית למשתנה המסביר, כלומר: .
איסור מולטיקולינאריות מושלמת – לכל משתנה מסביר , נניח כי: .
אמידה במקרים בהם לא מתקיימות ההנחות הקלאסיות
לא בכל מדגם שנאסוף יתקיימו כלל ההנחות שמנינו לעיל, לרוב בעקבות תכונות של האוכלוסייה ממנה נלקחו התצפיות, או מגבלות באיסוף התצפיות עצמן.
במקרים כאלו, לא ניתן להשתמש בשיטת הריבועים הפחותים לאמידת המודל, ונדרש להשתמש בשיטות אמידה אחרות, שמניבות אומדים חסרי הטיה, תחת הנחות מקלות יותר.
במציאות, סדרות נתונים לרוב לא יקיימו את כלל ההנחות הקלאסיות, ועל כן לאורך השנים התפתחו שיטות אמידה רבות.
את השיטות השונות ניתן לחלק למספר קטגוריות, בהתאם להנחות שהן מתירות להפר:
אמידה של סדרות עתיות – שיטות המטפלות בסדרות בהן קיים מתאם סדרתי.
השיטה הנפוצה והפשוטה ביותר לטפל בסדרות נתונים מסוג זה היא באמצעות החלקה מעריכית – התמרה (החלפה) של ערכי הסדרות בהן קיים מתאם סדרתי לערכי הלוגריתם הטבעי של הפרש התצפיות.
אמידה של סדרות בהן המשתנה המוסבר מקבל ערכים בדידים – במקרים אלו המשתנה המוסבר שלנו איכותני, ולא כמותי, ועל כן התפלגותו תהיה בינומית, ברנולי, או פואסונית.
השיטה הנפוצה ביותר להתמודד עם משתנים מסוג זה היא שימוש ברגרסיה ממשפחת LOGIT, בה פתרונות המערכת הליניארית תמיד יקבלו ערכים המתיישבים עם ההסתברות לקבל את ערכי המשתנה המוסבר, בהתפלגויות בדידות.
אמידה בייזיאנית – נועדה להתמודד עם משתנים מסבירים מקריים.
במקרים אלו, האומדים שנקבל לא ינבעו מווקטור פתרונות יחיד, אלא משפחה של התפלגויות פוסטריוריות, המחילות את אי־הוודאות סביב קבלת ערכי המסבירים האפשריים.
לרגרסיה ליניארית שימוש נרחב במדעי החיים, מדעי החברה ומדעי ההתנהגות לתיאור קשרים אפשריים בין משתנים.
היא נחשבת כאחד מהכלים החשובים שנעשה בהם שימוש בדיסציפלינות הללו.
קו זה מייצג מגמה, תנועה לטווח ארוך של נתונים על ציר הזמן לאחר התחשבות בגורמים אחרים.
הוא אומר האם אוסף נתונים מסוים (לדוגמה תמ"ג, מחירי נפט או מחירי מניה) עלה או ירד לאורך תקופת זמן מסוימת.
ניתן לצייר קו מגמה בצורה פשוטה יחסית על ידי מבט בתצפיות, אך ליתר דיוק יש לחשב את מיקום הנקודה והשיפוע על ידי כלים סטטיסטיים כמו רגרסיה ליניארית.
בדרך כלל קווי מגמה הם קווים ישרים אולם יש וריאציות המשתמשות בפולינומים מדרגה גבוהה התלויים ברמת הקעירות הרצויה.
לעיתים משמשים קווי מגמה בניתוחים עסקיים כדי להראות שינויים במידע לאורך זמן.
יש לכך יתרון של פשטות.
קווי מגמה משמשים לרוב כדי לטעון שפעולה או אירוע (כמו אימון או מסע פרסום) גרמו לשינויים שניתנים להבחנה בנקודת זמן.
זו טכניקה פשוטה שאינה דורשת קבוצת בקרה, תכנון ניסוי או אנליזה מתוחכמת.
למרות זאת, הם סובלים מחוסר אמינות מדעית במקרה ששינויים אחרים יכולים להשפיע על הנתונים.
ראיות מוקדמות המקשרות עישון טבק למוות ולתחלואה הגיעו מניסויים שהופעלו בהם ניתוחים רגרסיביים.
במטרה להקטין השפעה של קורלציות עם משתנים אחרים, חוקרים בדרך כלל כוללים מספר משתנים במודל הרגרסיה שלהם, בנוסף למשתנה העיקרי שנחקר.
לדוגמה, נניח שיש מודל רגרסיה שבו שיעור העישון של סיגריות הוא משתנה המחקר הבלתי תלוי, והמשתנה התלוי הוא תוחלת חיים, הנמדדת בשנים.
חוקרים עלולים לכלול מעמד סוציו־אקונומי כמשתנה בלתי תלוי נוסף, כדי להבטיח שכל שינוי בתוחלת החיים אינו מושפע מגורמים אחרים, כמו: החינוך או ההכנסה.
למרות זאת, לעולם אין זה אפשרי לכלול את כל המשתנים המשתלבים בניתוח אמפירי.
לדוגמה, גן כלשהו עלול להגדיל תמותה, ובנוסף לגרום לאנשים לעשן יותר.
מסיבה זו, ניסויים מבוקרים אקראיים מסוגלים לרוב לספק ראיה משכנעת יותר של קשרי סיבתיות, שניתן להשיג על ידי שימוש באנליזה רגרסיבית של אוסף נתונים.
כשניסויים מבוקרים לא אפשריים, ניתן להשתמש בדרכים שונות של אנליזה רגרסיבית, כגון רגרסיית משתני עזר, כדי לנסות להעריך קשרי סיבתיות מתוך אוסף נתונים.
מודל לתמחור נכסי הון (CAPM) משתמש ברגרסיה ליניארית, כמו גם במושג בטא, לניתוח וכימות שיטתיים של הסיכון בהשקעה.
הקשר נובע ישירות ממקדם בטא של מודל הרגרסיה הליניארית, שמקשר את תשואת ההשקעה לתשואה מכל הנכסים עם אופי סיכון גבוה.
רגרסיה ליניארית היא הכלי האמפירי המרכזי בכלכלה.
לדוגמה, הוא משמש לחיזוי הוצאות צריכה, הוצאות השקעה קבועות, השקעה באגירת מלאי, רכישות של יצוא של מדינה, הוצאות על יבוא, הדרישה להחזיק בנכסים נזילים, ביקוש והיצע לעבודה.
ברגרסיה ליניארית נעשה שימוש במגוון רחב של יישומים במדעי הסביבה.
בקנדה, "תוכנית הבקרה על ההשפעות הסביבתיות" משתמשת בניתוח סטטיסטי של מחקרים של דגים ושל קרקעית הים למדידת ההשפעות של שפכי עיסה טחונה או מתכות על המערכת הימית האקולוגית.
רגש הוא תופעה אוניברסלית, אך הוא מושפע מתרבות.
בעוד שחלק מהרגשות הם אוניברסליים ונחווים באופן דומה כתגובה לאירועים דומים בכל התרבויות, רגשות אחרים נבדלים בין תרבויות באירועים המקדימים אותם, בתגובות שהם מעוררים ובאופן בו הם נתפסים על ידי החברה הסובבת.
מחקרים על רגשות מפרספקטיבה תרבותית נבעו משלושה תחומים מרכזיים: אנתרופולוגיה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה.
התיעודים הראשונים של רגשות מהיבט תרבותי היו אתנוגרפיים, ותיארו רגשות כאידיוסינקרטיים.
חוקרים כמו מרגרט מיד, גרגורי באטסון וג'ין בריגס תיארו תופעות רגשיות ייחודיות לתרבויות מסוימות, והדגישו את ההשפעה התרבותית על רגשות.
לדוגמה, בריגס חיה מספר שנים בקרב שבט האינואיט אוטקו (Utku) ותיארה חברה בה כעס ואלימות כמעט אף פעם לא מתרחשים.
זאת חרף הדעה הרווחת במערב כי כעס הוא רגש פרימיטיבי-אוניברסלי.
למרות שמחקרים אתנוגרפיים אלו הצביעו על הבדלים בין-תרבותיים ניכרים, לא ניתן להסיק מהם מסקנות כלליות בנוגע לאילו אספקטים בתרבות משפיעים על רגש, ובאיזו עוצמה.
ייתכן לדוגמה שאותם רגשות אכן נחווים על ידי כל בני האדם, אך האירועים המעוררים אותם או התגובות שהם גוררים משתנים בין תרבויות.
בשנות ה-70' של המאה העשרים, הפסיכולוג פול אקמן הראה שלמרות שהבדלים אידיוסינקרטיים קיימים, הרגשות הבסיסיים הם ביולוגים בעיקרם ולכן אוניברסלים, מבוטאים ונתפסים באופן דומה בכל התרבויות.
רגשות אלו הם כעס, פחד, עצב, שמחה, הפתעה וגועל.
עם זאת מחקרו נתקל בביקורת מצד חוקרים אחרים כדוגמת ליסה בארט
ישנן עדויות התומכות בשתי השקפות אלו.
תאוריות המתייחסות לרגשות כנקבעים תרבותית נוטות להדגיש גורמים הקשורים לסביבה החברתית: אירועים מקדימים, התנהגויות גלויות, ודרכים ייחודיות לחשיבה ודיבור על רגשות.
תאוריות המתייחסות לרגשות כאוניברסליים מתרכזות יותר במאפיינים פרטניים של הרגש, כמו הבעות פנים.
מחקרים עדכניים יותר על רגשות ותרבות משתמשים בכלים מתחום הפסיכולוגיה החברתית כדי למצוא מאפיינים תרבותיים כללים המשפיעים על רגשות.
מחקרים אלו מסתמכים פעמים רבות על סיווג של תרבויות לפי ערכים מסוימים, דוגמת ערכי התרבות שהוצעו על ידי ג'רארד הופסטדה או בפרויקט ה-GLOBE שהובל על ידי רוברט האוס.
הדרך בה אדם תופס את עצמו ביחס לסביבה החברתית בה הוא נמצא משפיעה על עולמו הרגשי.
תרבויות קולקטיביסטיות מדגישות את השייכות הבסיסית של בני אדם לחברה בה הם חיים, למשל על ידי הערכה של הפניית קשב לצורכי האחר, השתלבות, ותלות הרמונית האחד בשני.
מסיבה זו הגדרת העצמי בתרבויות קולקטיביסטיות נובעת מתוך הקשר עם חברי הקבוצה, והפרט ממוקד מאוד בקשר עימם.
לעומת זאת, בתרבויות אינדיבידואליסטיות העצמי הוא בלתי תלוי והפרטים שואפים לשמור על עצמאותם ביחס לאחרים על ידי טיפוח העצמי וגילוי וביטוי המאפיינים הייחודיים להם.
הראייה של העצמי כבלתי-תלוי בתרבויות אינדיבידואליסטיות מביאה לתפיסה של רגשות כחוויה אישית וייחודית.
המציאות הרגשית נתפסת כסובייקטיבית: הציפייה היא שלאנשים שונים יהיו עולמות רגשיים נפרדים, וכי הם יגיבו בדרכים שונות לחוויות דומות.
מאידך גיסא, בתרבויות קולקטיביסטיות רגשות נחווים מתוך מערכות יחסים.
הם משקפים את העולם החיצוני ולא הפנימי ולכן נתפסים כאובייקטיביים: ההנחה היא שכל האנשים יחוו את אותו הרגש בתגובה למצב חברתי דומה.
בהתאם לאמור לעיל, הבניית העצמי משפיעה על החוויה הרגשית האישית.
הצורך להאדיר את העצמי ואת עצמאותו בתרבויות אינדיבידואליסטיות מביא לשכיחות רבה יותר של רגשות המדגישים את הייחודיות והנבדלות של הפרט.
בתרבויות קולקטיביסטיות רגשות קשורים יותר למערכות יחסים עם האחרים ולהתאמה של הפרט לסביבה החברתית.
מכאן, שאותו מצב עשוי להוביל לרגשות שונים בשתי התרבויות.
במחקר שערכה מסקיטה (Mesquita, 2001) נמצא שהישגים הקשורים להשכלה אקדמית הביאו לרגש של גאווה בטורקיה (תרבות קולקטיביסטית) כתוצאה מהכבוד שהובא למשפחה, בעוד שבהולנד (תרבות אינדיבידואליסטית) הישגים דומים הביאו לרגשות סיפוק עצמי.
קיימות נורמות חברתיות למאפיינים שונים של רגשות:
נורמות כלליות לרגשות: אילו רגשות נחשבים חיוביים או שליליים?
אילו צריכים להיות שכיחים יותר?
כללי הרגשה: כיצד צריך אדם להרגיש בתגובה למצב מסוים?
(האם ביקורת מובילה לבושה או לכעס?)
כללי הצגה: כיצד אדם צריך להתנהג כשהוא חווה רגש מסוים?
(האם כעס גורר תוקפנות או התכנסות בעצמי?)
בעוד שתרבויות אינדיבידואליסטיות כללי ההצגה הם רפויים (loose), כלומר ישנן דרכים רבות המקובלות להפגנת רגש מסוים, הנורמות לגבי החוויה של הרגש הן הדוקות ביותר.
לפי נורמות אלו אדם צריך להיות מאושר ולשאוף לאושר, ואם אדם אינו מאושר הרי שהוא נכשל בהשגת מטרותיו בחיים.
לעומת זאת, בתרבויות קולקטיביסטיות דוגמת סין הנורמות לגבי חוויית הרגש הן רפויות: אין ציפיות ברורות בדבר הדרך בה אדם אמור להרגיש, אך כללי הצגת הרגש הם הדוקים ביותר: יש ציפיות ברורות בדבר הדרך בה אדם אמור להפגין את רגשותיו במצב מסוים.
למשל, תרבויות קונפוציאניות רואות בביטוי של כל רגש, חיובי או שלילי, איום אפשרי לסדר החברתי, ולכן יש בהן נורמות לאי הפגנה של רגשות.
אדם יכול להרגיש כיצד שירצה, כל עוד הוא אינו מפגין זאת כלפי חוץ.
השפעות תרבותיות על היבטים רגשיים
תרבות משפיעה על הרווחה הסוביקטיבית.
המושג הרווחה כולל גם שביעות רצון כללית מהחיים, וגם את הרגשנות - האיזון היחסי בין רגש חיובי ושלילי בחיים היומיומיים.
תרבות מפנה את תשומת הלב למקורות מידע שונים לצורך שיפוט שביעות הרצון מהחיים, ולכן משפיעה על השיפוט האישי של הרווחה.
תרבויות אינדיבידואליסטיות מכווינות את הקשב למצבים ורגשות פנימיים (דוגמת רגשות חיוביים או שליליים), בעוד שבתרבויות קולקטיביסטיות הקשב מופנה למקורות חיצוניים (כמו הענות לנורמות חברתיות או מילוי החובות).
ואכן, סו ועמיתיו (Suh et al.
1998) מצאו מתאם גבוה יותר בין שביעות רצון מהחיים והשכיחות היחסית של רגש חיובי בתרבויות אינדיבידואליסטיות, לעומת תרבויות קולקטיביסטיות בהן רגש ועמידה בנורמות תרמו במידה שווה לשביעות הרצון מהחיים.
בושה היא תגובה אוטומטית ובלתי רצונית הנובעת מכישלון אישי המשויך לעצמי.
הכישלון הוא ביחס לציפיות אדם מעצמו, ולכן בושה היא רגש חברתי המערב גם את ההכרה האישית.
בגוזי ועמיתיו (Bagozzi et al.
2003) חקרו את השפעת הבושה על אנשי מכירות בהולנד (תרבות אינדיבידואליסטית) ובפיליפינים (תרבות קולקטיביסטית).
הם מצאו שהתנסויות גרועות עם לקוחות גרמו לרגשות בושה דומים בשתי התרבויות.
אולם, התגובות לרגש זה היו הפוכות: הבושה גרמה לאנשי המכירות ההולנדים לסגת ולבצע באופן פחות טוב את עבודתם, כנראה משום שהם הפנו את רוב המשאבים המנטליים פנימה, להגנת העצמי.
אנשי מכירות פיליפיניים חוו גם הם בושה, אך היא גרמה להם להשקיע יותר מאמצים בבניית היחסים ולכן לבצע טוב יותר את עבודתם.
יתרה מכך, אנשי המכירות הפיליפיניים הראו יותר התנהגות אזרחית לאחר חוויית בושה.
הסיבה לכך היא שבתרבויות קולקטיביסטיות בושה משמעה שההרמוניה החברתית הופרה ועל הפרט לפעול להשיבה.
מספר בעיות מתעוררות כאשר מנסים להשוות רגשות בין תרבויות שונות.
מילים המתארות רגשות אינן תמיד שקולות מעבר לתרבויות.
למשל, לשמחה יש משמעות עליזה באנגלית, אך עבור שבט הקיפסיגיס שמחה מתרחשת כאשר "שום דבר אינו מטריד אותך" ולכן יש לה משמעות שקטה ורגועה.
ישנם רגשות אידיוסינקרטיים, שאין להם מונחים מקבילים בשפות אחרות:
אבימאן (Aviman) הוא מונח הינדי המתאר כעס אוהב מלא גאווה.
סוקהי (Sukhi) הוא מונח הינדי הקשור לשמחה ושלווה.
פוראי הוא מונח יפני המתאר תחושת קשר לאדם אחר.
רטוקאן (Rettokan) הוא מונח יפני שמשמעו להרגיש נחות.
בכל התרבויות אנשים מדווחים כי הם רוצים להרגיש יותר רגשות חיוביים משליליים.
כל התרבויות מסווגות רגשות כנעימים או כבלתי נעימים וכרצויים או כבלתי רצויים, ורוב הרגשות מסווגים בצורה דומה בכל התרבויות.
למשל, עצב מסווג כלא נעים ולא רצוי בכל מקום, ושמחה היא תמיד רגש נעים ורצוי.
אולם הסיווג של רגשות אחרים אינו זהה בכל התרבויות, והוא תלוי מידה בה הרגש נתפס כמועיל או מזיק למטרותיו ולרווחתו של אדם, וכן לנורמות החברתיות.
גאווה מסווגת כרגש חיובי בתרבויות מערביות (דוגמת ארצות הברית), אך בהודו היא נחשבת לרגש שלילי.
אהבה היא רגש חיובי לחלוטין בתרבויות מערביות, אך בסין היא נתפסת כקרובה יותר לצער ולרגשות אובדן שליליים.
קבוצה חברתית מאופיינת במספר תכונות המשותפות לחברי הקבוצה כגון, מטרה, נורמות וזהות קבוצתית.
מרכיב נוסף המאגד את הקבוצה ומבדיל אותה מקבוצות אחרות הוא הרגש הקבוצתי.
מרכיב זה הוא גם אוסף תכונות רגשיות אינדיבידואליות המתאגדות לכלל רגש משותף וגם תכונה כוללנית המשפיע על רגשות הפרטים בקבוצה.
לקבוצה, כמו לפרט, יכולים להיות רגשות, מצבי רוח, והטיות רגשיות מוקדמות (רגשנות).
תכונות אלו של הקבוצה משפיעות על הביצוע שלה, הלכידות בה והפרטים החברים בה.
ניתן להסתכל על רגש קבוצתי בגישה מלמעלה-למטה (top down) או "הקבוצה כמכלול", כלומר, ישות רגשית כוללת משפיע על גורמים רגשיים של הפרטים בקבוצה.
אולם, ישנה גישה אחרת המסתכלת על הנושא מלמטה-למעלה (bottom up) או "הקבוצה כסכום הפרטים שבה", כלומר, סכמה של המצב הרגשי של הפרטים השונים תביא ליצירת אפקט רגשי קבוצתי כולל.
גישה זו רואה בתהליכים דינמיים כאחראים ליצירת הרגש הקבוצתי הכוללני אשר משפיע על ההתנהגויות ועל הרגשות של חברי הקבוצה.
יש לגישה זו מספר זוויות הסתכלות על השפעת הרגש הכוללני על הפרטים:
רגש קבוצתי ככוח חזק המעצב פרטים
חוקרים מוקדמים כגון פרויד ולה-בון טענו כי יש השפעה לקהל וקבוצות שגורמת לפרטים "להתנהג, לחשוב ולהרגיש" אחרת מאשר הם היו כאינדיבידואלים.
הרגיעה שבהשתייכות לקהל גורמת להקצנה של ההתנהגויות, בנוסף, האחידות ברגשות גורמת לאנשים להיסחף ולהצטרף לאווירת הקבוצה.
לכן, הקבוצה גורמת לרגשות בה להיות קיצוניים יותר.
רגש קבוצתי כנורמות שכופות רגשות וביטוי רגשי
פן נוסף בהסתכלות על רגש קבוצתי כמכלול הוא על הנורמות הקיימות בקבוצה לגבי הבעת הרגש.
נורמות קבוצתיות מכתיבות לחברי הקבוצה עד כמה להביע את הרגשות ואפילו איזה רגשות נכון לחוות ולהרגיש.
הנורמות מווסתות איזה רגש ראוי (או לפחות רצוי) להרגיש ו/או להביע בסיטואציה נתונה, כך שהמטרות של הקבוצה לא יפגעו או יקודמו.
הנורמות עוזרות להפריד בין הרגשות המורגשים (felt emotions) לרגשות המובעים (displayed emotions), דבר בעל ערך במיוחד בסביבות עבודה וארגונים, כפי שהראו חוקרים בתחום הפסיכולוגיה הארגונית.
אם כך, לפי ההסתכלות הזו, הקבוצה גורמת לוויסות ושליטה על הרגשות בה.
רגש קבוצתי ככוח מאגד של קבוצות
זווית אחרת מדגישה את החשיבות של משיכה רגשית בין חברי הקבוצה לצורך קיומה.