tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גרייס ופרנקי קיבלו ביקורות מעורבות עם תחילת שידוריה, אך מהעונה השנייה והלאה קיבלו ביקורות חיוביות בעיקר מצד מבקרי הטלוויזיה.
היא קיבלה מספר מועמדויות לפרסים חשובים, ביניהן חמש מועמדויות לפרס אמי, מתוכן 5 לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרה קומית, ומועמדות אחת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר – סדרת קומדיה או מוזיקלית.
באוגוסט 2021 עלתה העונה השביעית והאחרונה, בת 16 פרקים, מה שהופך אותה לסדרה המקורית של נטפליקס עם מספר הפרקים הגדול ביותר – 94 פרקים סך הכל.
הסדרה עוקבת אחרי החיים של גרייס ופרנקי.
שתי נשים בשנות השבעים לחייהן שעוברות לגור ביחד, כשותפות, אחרי שבני הזוג שלהם, רוברט וסול, מודיעים להם שהם נאהבים ואחרי 20 שנה של רומן בסתר הם יוצאים מהארון ומתכוונים להתחתן.
העלילה עוקבת אחרי החיים של כל בני המשפחה.
גרייס ושתי בנותיה ופרנקי ושני בניה המאומצים, וגם של הבעלים לשעבר.
רוברט וסול הם שותפים במשרד עורכי דין לענייני גירושין בסן דייגו.
גרייס ופרנקי, שמכירות כבר ארבעים שנה, ולא אהבו אחת את השנייה במיוחד, אך נאלצות לחיות ביחד ולתמוך אחת בשנייה תוך כדי שהן מנווטות אל הפרק הבא בחייהן.
במהלך הסדרה הן הופכות להיות חברות ואף שותפות עסקיות.
ג'יין פונדה – גרייס הנסון, גמלאית מחברת קוסמטיקה שהקימה וניהלה ועתה מנהלת בתה בריאנה.
לילי טומלין – פרנסיס "פרנקי" ברגסטין, ציירת ומתקשרת רוחנית.
סם ווטרסטון – סול ברגסטין, עורך דין לענייני גירושין מצליח, ובעלה לשעבר של פרנקי, ובהמשך בן זוג של רוברט.
מרטין שין – רוברט הנסן, עורך דין לענייני גירושין מצליח, ובעלה לשעבר של גרייס, ובהמשך בן זוג של סול.
ברוקלין דקר – מלורי הנסון, בתם הצעירה של גרייס ורוברט, גרושה אם לארבעה ילדים.
איתן אמברי – קויוטי ברגסטין, בנם המאומץ של פרנקי וסול, מורה מחליף שהיה בגמילה מסמים.
ג'ון דיאן רפאל – בריאנה הנסון, בתם של גרייס ורוברט, מנכ"לית חברת הקוסמטיקה שייסדה אמה.
ברון ואון – נוובודיק "באד" ברגסטין, בנם המאומץ של פרנקי וסול, וגם הוא עורך דין.
נלסון – גיא, החבר ההרפתקן של רוברט מימי הלימודים ולתקופה קצרה המאהב של גרייס.
פיטר גלאגר - ניק, בעלה השני של גרייס.
ניקולס ד אגוסטו – דוץ', האהבה של בריאנה.
ארני הדסון – ג'ייקוב, הבן זוג החדש של פרנקי.
ג'ץ סטולץ – מיץ', בעלה של מלורי רופא מיילד.
טים באגלי, פיטר, אחד החברים של רוברט וסול
אסטל פרסונס – בייב, חברה של גרייס ופרנקי שנים ארוכות.
סם אליוט – פיל מילשטיין, האהבה של גרייס.
מרשה מייסון - ארלין, אחת מהחברות הקרובות של גרייס.
מרי קיי פלייס – אמנדה, אחת מהחברים הוותיקים של פרנקי וסול.
ג'ו מורטון, כג'ייסון, אחד מהחברים הוותיקים של פרנקי וסול.
כריסטין לאטי – לידיה פוסטר, אחותו של רוברט וחברה קרובה של גרייס.
טימותי וי מרפי – ביירון, אחד מהאקסים של פרנקי.
קורבין ברנסן כד"ר פול מייסון, הרופא של גרייס והאהבה שלה.
פטר קמבור – בארי, רואה חשבון בחברה של בריאנה והחבר שלה.
מייקל גרוס – ג'ף, אחד החברים של רוברט וסול.
קארי פרסטון – קריסטל, האם הביולוגית של קויוט ברגסטין
סוויז קורץ – ג'נט, אחת החברות הטובות של גרייס.
ריטה מורנו – לוסי, השכנה של רוברט וסול.
איימי מאדיגן – איליין, אשתו של פיליפ.
ג'יי רודריגז – ג'וג'ו, אח בית החולים (כאשר רוברט היה מאושפז אחרי התקף לב).
קונצ'טה פרל – סבתא ג'ין, האמא של מיטץ בעלה של מלורי.
במרץ 2014, נטפליקס סגרה עסקה על 13 פרקים לסדרה, עם ג'יין פונדה ולילי טומלין בתפקידים הראשיים.
הסדרה נכתבה ונוצרה על ידי מרתה קאופמן והווארד ג'יי מוריס, המשמשים גם כמפיקים לצד פונדה, טומלין, פאולה וינסטין וטייט טיילור, סקיידאנס הפקות, דנה גולדברג, דייוויד אליסון ומרסי רוס.
הודעות הליהוק החלו ביוני 2014, עם מרטין שין בתפקיד רוברט, בעלה של גרייס.
כעבור חודש לוהק סם ווטרסטון בתפקיד סול, בעלה של פרנקי.
ג'ון דיאן רפאל וברון וון הוספו לצוות השחקנים, עם רפאל בתפקיד בריאנה, בתם של גרייס ורוברט, ווון בתפקיד נואבודיקה, הבן המאומץ מאוגנדה של פרנקי וסול.
זמן קצר לאחר מכן צורפו איתן אמברי וברוקלין דקר בתפקידי הילדים האחרים של הזוגות.
באוקטובר 2015 נודע שסם אליוט יופיע בעונה השנייה כמושא עניין רומנטי של גרייס.
גרייסלנד היא סדרת דרמה אמריקאית שנוצרה על-ידי ג'ף אסטין.
הקרנת הבכורה של הסדרה ברשת USA התקיימה ב-6 ביוני 2013.
ב-10 בספטמבר 2013 הוכרז על העונה השנייה של גרייסלנד, המורכבת מ־13 פרקים.
ב-11 בנובמבר 2014 הוכרז על העונה השלישית של גרייסלנד, המורכבת מ־13 פרקים.
ב-1 באוקטובר 2015 הודיעה הרשת כי גרייסלנד בוטלה לאחר שלוש עונות.
הסדרה עוסקת בקבוצת סוכנים סמויים של רשויות החוק השונות (המנהל לאכיפת הסמים, רשות המכס וה-FBI) גרים יחד בבית מסתור שהוחרם בדרום קליפורניה מסוחר סמים מיליונר.
בית חוף הנקרא "גרייסלנד" לבית מצטרף הסוכן הטירון מייק וורן מה-FBI.
שחקןדמותתפקידארגוןעונות 1 2 3דניאל סונג'אטהפול בריגססוכן בכירFBIראשיארון טבייטמייקל "מייק" וורןסוכןראשיונסה פרליטוקתרין "צ'רלי/צ'אק" דמרקוראשימני מונטנהחוסה "ג'וני" טוטורוראשיברנדון ג'יי מקלארןדייל "ג'יקס" ג'נקינסאכיפת מכס והגירהראשיסרינדה סוואןפייג' ארקיןDEAראשי
ג'יי קרנס כסוכן פיקוח ג'רי סילבו (פיילוט)
פדרו פסקל כחואן בדילו (עונה אחת) קצין בקרה של FBI.
ג'ן פרוסק כאבי (עונה אחת) - החברה של מייק
סקוטי תומפסון כלורן קינקייד (עונה אחת) סוכנת DEA
ג'נגבה אקינבאגב כירמיה בלו (עונה אחת) פושע מלחמה
וינסנט לארסקה כראפאל קורטס/ג'נגלס (עונה אחת) הוא סוכן פדרלי מקסיקני שהתיידד עם צ'רלי ועבד איתה.
כריסטופר רדמן כוויסלר (עונה אחת) היה מכור להרואין, מדווח סודי עבור ה-FBI, וחבר של צ'רלי.
סירה פייטון כקסנדרה (עונות אחת ושתיים) אשתו לשעבר של ג'ייקס ואמא של בנו דניאל.
ראהם באבולא בתור דרק (עונות אחת ושתיים) החבר של קסנדרה ואביו של דניאל.
דניז אקדניז כוויין "בייטס" זלנסקי (עונה שני) הוא סוכן של DEA
אמילי רוז כג'סיקה פוסטר (עונה שנייה) סגנית מנהל ה-FBI, ואהבת של מייק וורן.
אריק וולדז כקרליטו סולנו (עונות שתיים ושלוש)
ג'יימי גריי היידר כלוסיה סולנו (עונות שתיים ושלוש) אחותו של קרליטו.
בריאנה בראון כקלי באדילו (עונה שנייה) אלמנתו של חואן באדילו.
נסטור סרנו כקרלוס סולנו (עונה שנייה) אביהם של לוסיה ושל קרליטו, ומנהיג הקרטל של סולנו.
קארמיין ג'וביינצ'ו כסיד מרקהאם (עונות 2 - 3) ראש כוח המשימה של המשטרה של לוס אנג'לס.
לורנס ג'ילארד ג'וניור כסוכן סגן שון לוגן (עונה שלישית) סוכן FBI האחראי על סניף לוס אנג'לס.
עונהפרקיםשודרה במקורשודרה לראשונהשודרה לאחרונה1126 ביוני 2013
גרייסי יליאנה רנדון קבאלוס (בספרדית :Greeicy Yeliana Rendón Ceballos; נולדה ב-30 באוקטובר 1992) היא שחקנית וזמרת קולומביאנית.
היא ידועה בזכות משחקה בסדרה "צ'יקה ומפירו", שם גילמה את הדמות הראשית, דייזי.
רנדון נולדה בסנטיאגו דה קאלי, ואיה דל קאוקה, קולומביה, בתם של לואיס אלברטו רנדון ולוסי קבאלוס.
בגיל חמש עברה עם משפחתה לבוגוטה, שם היא התעניינה במוזיקה, ולקחה שיעורי משחק, פסנתר, חליל וגיטרה.
הופעתה הראשונה על המסך הייתה בשנת 2007 בתוכנית המציאות "Xs פקטור", עיבוד של הפורמט הבריטי האקס פקטור ששודר בקולומביה, שם הזמר והמלחין חוזה גביריה לקח אותה תחת חסותו, למרות שלא זכתה.
הופעתה בתוכנית זו נתנה לה את ההזדמנות להיכנס לעולם המשחק.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2009 בטלנובלה הקולומביאנית "Cuando el sol llega" ("כאשר השמש מגיעה") וגילמה את דמותה של קרולינה פארה, בתם של זוג השחקנים הראשי.
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד משני בטלנובלה "La pola" בתפקיד המשרתת.
בשנת 2011 שחקה בסדרה "Correo del inocentes" ("דואר של חפים מפשע"), בתפקיד פלור פוראס.
בשנת 2012 שיחקה בסדרה "Donde esta Alicia" ("איפה אליסיה"), בתפקיד מרסלה.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה "La Prepago" ("מראש").
באותה שנה גילמה את הדמות הראשית בסדרה הנוער "צ'יקה ומפירו", בדמותה של דייזי אובריאן.
בשנת 2014 שיחקה בסדרה "La ronca de oro", בתפקיד פילאר היא מכבת בדמות ראשית על פי סיפור חייה של הזמרת הקולומביאנית הלנה ורגס.
באותה שנה שיחקה בסדרה "Los anos maraviosos" (שנים קסומות) בתפקיד קארן גונזלס.
בשנת 2015 שיחקה בסדרה "Tiro de gracia".
בשנת 2016 שיחקה את הדמות הראשית בסדרה "Las vega", בתפקיד קמילה וגה.
בשנת 2017 שיחקה בטלנובלה "Reveng" ("נקמה"), אשר מבוססת על הסדרה האמריקאית "נקמה", בתפקיד גבריאלה פידראיתה.
בשנת 2022 החלה לשחק בסדרת הדרמה "לרקוד בקצב הלב" בשירות נטפליקס.
בשנת 2017 התארחה בשיר "Olvidé Tu Nombre".
בשנת 2018 ביצעה דואט בשם "Perdon" עם הזמר הספרדי המצליח דויד ביסבל.
השיר התפרסם בחודש ספטמבר וגרף מעל 56 מיליון צפיות ביוטיוב בחודשיים בלבד.
חודש לאחר מכן, פורסם דואט שלה עם הזמרת הברזילאית אניטה "Jacuzzi", שיר שנכלל באלבומה הראשון של רנדון אשר עתיד לצאת.
לאחר מכן, התארחה ברמיקס לשירה של אנה גרה "Lo malo".
בשנת 2019 פורסם הסינגל "22" אותו ביצעה עם השחקנית והזמרת הארגנטינאית מרטינה סטואסל, ולאחר מכן יצאה בסינגל נוסף (רמיקס) בשם "Mala Fama" בשיתוף עם דנה פאולה.
עוד באותה שנה פורסם אלבומה הראשון "Baila", והייתה מועמדת לפרס גראמי הלטיני לאמן החדש הטוב ביותר.
מאז 2012, היא נמצאת בזוגיות עם הזמר מייק באהייה (אנ').
בני הזוג הודיעו שהם מצפים לילד ראשון ב-20 בדצמבר 2021, לאחר חודשים של שמועות.
הילד הראשון של בני הזוג, קאי אגרד רנדון, נולד באפריל 2022.
גרייס וייט שרווד (1660–1740), אשר מכונה "המכשפה מפונגו" (Witch of Pungo), היא האדם הידוע האחרון שהורשע בכישוף בווירג'יניה.
שרווד, שהייתה חקלאית מרפאה ומיילדת, הואשמה על ידי שכניה בכישוף והועמדה לדין מספר פעמים בעוון זה.
שרווד נולדה בשנת 1660 בווירג'יניה, ככל הנראה בפונגו שבמחוז הנסיכה אן , לג'ון וייט, נגר וחקלאי בעל שורשים סקוטיים וסוזן וייט, ממוצא אנגלי.
באפריל 1680 נישאה בכנסיית לינהאבן פאריש לג'יימס שרווד, בן למעמד מכובד ובעל קרקע קטנה.
אביה נתן לזוג הטרי 50 דונם מקרקעותיו, ובמותו בשנת 1681 הוריש להם את שארית 145 הדונם עליהם הייתה החווה שלו.
משפחת שרווד הייתה ענייה וגרה באזור המיושב ברובו על ידי בעלי קרקעות קטנות.
בנוסף לחקלאות, גרייס גידלה את צמחי המרפא שלה, בהם השתמשה לרפא בני אדם ובעלי חיים.
ב-1701 נפטר בן זוגה, וגרייס ירשה את רכושו ולא נישאה בשנית.
לא נמצאו איורים או ציורים של שרווד, אך עדויות חדשות מתארות אותה כגבוהה, מושכת ובעלת חוש הומור מפותח.
בשעות עבודתה בחווה לבשה שרווד מכנסיים במקום שמלה, לבוש לא טיפוסי לנשים באותה התקופה.
נאמר כי שילוב זה של בגדים ומראה טוב משך גברים רבים והכעיס את נשותיהם.
הביוגרפית וחסידה של שרווד, בלינדה נאש, העריכה כי שכניה של שרווד קינאו בה ועלילות ה"כישוף" נועדו "להעלים" אותה ולהשתלט על רכושה.
שרווד נתבעה בעשרות תביעות כמתגוננת, ולעיתים תבעה אחרים על הוצאת דיבה.
הימצאותם של מכשפות וכוחות שטניים היו מובנים מאליהם עבור המתיישבים האמריקאים.
התנהגות מוזרה שימשה סממן מזהה למכשפות, ומעשיהן נחשבו "עבודת השטן".
כבר ב-1626, 19 שנים לאחר הקמת ג'יימסטאון, חבר מושבעים גדול התכנס כדי לקבוע האם גודוויף ג'ואן רייט הייתה מכשפה, מכיוון שככל הנראה חזתה את מותן של שלוש נשים ונטען שגרמה לתחלואה כנקמה על כך שלא נלקחה כמיילדת.
בניגוד לעבירות רכילות, הכפשה ויחסי מין אסורים, אשר נחשבו "איום ליציבות החברה", ההנהגה בווירג'יניה השתדלה להימנע ממשפטים בנושאי כישוף, שנחשבו מעוררי מחלוקת.
בניגוד למספר מדינות אחרות, האחריות להוכחת האשמה בבתי המשפט בווירג'יניה הוטלה על התובע.
בנוסף, לרוב התעלמו מראיות הנוגעות לעניינים על-טבעיים.
בווירג'יניה הוכחת האשמה נעשתה על ידי חיפוש "סימן המכשפה" על גוף הנאשם או באמצעות "מבחן המים" (הכנסת הנאשם למים כשהוא כבול.
לפי האמונה, המים נחשבים טהורים ולכן "ידחו" מכשפות ויגרמו להן לצוף, ואילו חפים מפשע ישקעו.) במקרים רבים שופטים זיכו את הנאשם מכיוון שלא הוכחה אשמתו, וחשפו את התובעים לתביעת דיבה.
פרנסיס פולארד מאגודת ההיסטוריה של וירג'יניה טוען "היה זה די ברור שווירג'יניה ניסתה כבר בשלב מוקדם להניא את הטוענים למעשי כשפות מלהגיש תביעה, עקב הבעיתיות שבנושא." שורשי החשש מפני מכשפים בווירג'יניה נעוצים בתרבות המקומית יותר מאשר בדת, אף על פי שלעיתים שני התחומים התערבו זה בזה.
בדרום מזרח וירג'יניה (היכן שממוקמת פונגו) היו יותר האשמות בכישוף מאשר באזורים אחרים.
ניומן, ייתכן והסיבה לכך היא העוני באזור והיעדר אליטה תרבותית שתרסן את גל התביעות.
אף על פי שרק מעט תיעוד מווירג'יניה של אותה התקופה שרד, 19 תיקי כישוף נדונו שם במהלך המאה ה-17, אך כולם למעט אחד הסתיימו בזיכוי.
ההרשעה היחידה הייתה של אדם שהורשע במעשה כישוף בשנת 1656 ונידון ל-10 מלקות והגליה מהמחוז.
עם זאת, ב-1736, בית המשפט ביוירג'יניה הזכיר כי כשפות עדיין נחשבת כפשע, ומי שיורשע בפעם הראשונה יסומן באות קלון וייכלא לתקופה של עד שנה.
ב-1745, ג'ון קרייג, כומר פרסביטריאני במחוז אוגוסטה, וירג'יניה, טען בנחרצות למעשי כישוף לאחר שבנו נפטר וכמה מבעלי החיים שלו מתו גם כן ובתגובה הואשם בשימוש באומנות הרוע בנסיונותיו להתחקות אחר האחראי.
לא הוא ולא מי שתבע אותו הביאו את טענותיהם לבית המשפט.
משפט הכישוף האחרון בווירג'יניה התקיים בשנת 1802 במחוז ברוק, אשר במערב וירג'יניה של ימינו.
במקרה זה, טען זוג כלפי אישה שהייתה מכשפה ובסופו של דבר נפסק כי מדובר בהוצאת דיבה.
נראה כי שיטת המשפט על ידי מים (להכניס את הנאשם למים כשהוא כבול, כדי לראות אם הוא צף) הייתה בשימוש רק פעם אחת בווירג'יניה, במשפטה של גרייס שרווד.
שרווד הואשמה לראשונה בכישוף במשפט שנערך בתחילת 1697, במהלכו ריצ'רד קאפס טען כי השתמשה בכישוף שגרם למות השור שלו.
בית המשפט לא קיבל את ההאשמות ומשפ' שרווד הגישה תביעה על הוצאת דיבה נגד קאפס שבוטלה כאשר הצדדים הגיעו להסכם.
ב-1698, שרווד הואשמה על ידי השכן שלה, ג'ון גיסבורן בכישוף החזירים ויבול הכותנה שלו.
בית המשפט לא פעל בעקבות ההאשמה הזו, ותביעת דיבה נוספת מצד משפחת שרווד נכשלה גם כן.
באותה שנה אליזבת ברנס טענה כי שרווד לבשה צורה של חתול שחור, נכנסה לביתה, קפצה מעל המיטה שלה, הכתה אותה ויצאה דרך חור המנעול.
שוב, הטענות לא הגיעו לכדי אישום, ותביעת הדיבה לא הצליחה גם כן.
עבור כל אחת מתביעות השווא נאלצו גרייס ובעלה לשלם את הוצאות המשפט.
על פי מאמרו של ריצ'רד ביל דייוויס על "כישוף" בווירג'יניה, באותו הזמן "נמאס למחוז הנסיכה אן מגב' שרווד כמטרד".
בשנת 1705 שרווד הייתה מעורבת במריבה עם שכנה, אליזבת' היל.
שרווד תבעה את היל ואת בעלה על תקיפה, ב-7 בדצמבר 1705, זכתה בפיצויים בסך עשרים שילינג (1 לירה שטרלינג).
ב-3 בינואר 1706, מר וגברת היל האשימו את גרייס שרווד בכישוף וב-7 בפברואר 1706, בית המשפט הורה לה להופיע למשפט בגין כישוף אליזבת' היל, וגרימת הפלת הריונה.
ההליכים חודשו במרץ 1706, השופטים ביקשו לזמן שתי קבוצות מושבעות, שיורכבו שתיהן מנשים בלבד.
הראשונה נדרשה לחפש בביתה של שרווד דמויות שעווה או חרסינה שיכולו להצביע על היותה מכשפה.
השנייה נדרש לבדוק על גופה עדויות להנקת שדים.
בשני המקרים, חוסר היענות מצד התושבים המקומיים הקשה על איסוף המושבעים, ושתי קבוצות המושבעים סירבו לבצע את החיפוש.
ב-7 במרץ 1706, שרווד נבדקה על ידי חבר מושבעים של 12 "נשים מבוגרות ויודעות דבר" אשר מונו לחפש את הסימנים על גופה.
הם גילו שני "סימנים שאינם דומים לשלהן או לשל נשים אחרות".
בראש חבר מושבעים זה עמדה אליזבת בארנס, מי שבעבר האשימה את שרווד בכישוף.
גם הרשויות הקולוניאליות וגם בית המשפט המחוזי סירבו להכריז על שרווד כמכשפה משום שסברו שאין מספיק ראיות.
ב-16 באפריל הורה בית המשפט המחוזי לבחון את המקרה באופן מעמיק יותר.
כדי להגיע לבית המשפט בכל פעם, נאלצה שרווד לעבור 16 ק"מ מביתה.
ב-2 במאי 1706, שופטי בית המשפט העליון ציינו, כי בכל ההאשמות נגד שרווד קיים "חשד גדול".
כתוצאה מכך, שריף המחוז לקח את שרווד למעצר, אך היא לא נאזקה עקב מראה והתנהגותה הטובים.
ב-5 ביולי 1706, הורה בית המשפט העליון לשפוט את שרווד באמצעות "מבחן המים".
גשם כבד גרם לדחיית המבחן עד ל-10 ביולי.
שרווד נלקחה לכנסייה הקהילתית, הושבה על שרפרף וצוותה לבקש מחילה על מעשי הכישוף שהואשמה בהם.
היא השיבה: "אני לא מכשפה, אני מרפאה."
ב-10 ביולי 1706, בערך ב-10 בבוקר, שרווד נלקחה בדרך העפר המוכרת כיום בתור "כביש הטבעת המכשפה", אל מטע ליד שפך נהר לינהאבן.
החדשות התפשטו במהרבה, והאירוע משך אנשים מכל רחבי המושבה.
אחדים החלו לצעוק "הטביעו את המכשפה!" על פי עקרונות מבחן המים, אם שרווד תצוף היא תחשב אשמה בכישוף ואם לא - תוכח חפותה.
בית המשפט הורה לנקוט באמצעי זהירות כדי לשמור על חייה.
חמש נשים חיפשו על גופה העירום של שרווד על גדת הנהר אביזרים בהם היא עשויה להיעזר כדי להשתחרר מהכבלים, ולאחר מכן כיסו אותה בשק.
שישה שופטים פיקחו על המבחן מסירה ששטה על הנהר במרחק 180מטר משם.
בסירה אחרת היו השריף, המושל, ושרווד עצמה.
רגע לפני שנדחפה משפת הסירה מסופר כי שרווד אמרה: "עוד לפני שייגמר היום, כולכם תקבלו עונש קשה יותר משלי".
כפותה בכל גופה - אגודל ימין אל בוהן רגל שמאל ואגודל שמאל אל בוהן רגל ימין - הושלכה אל הנהר, ומייד צפה על פני המים.
השריף כרך ספר תנ"ך כבד סביב צווארה אשר גרם לה לשקוע.
למרות זאת שרווד נחלצה מכבליה, וצפה אל פני השטח, ובכך שוכנעו הצופים הרבים שהיא מכשפה.
כאשר נמשתה מהמים גשם שוטף החל לרדת, מרטיב את הצופים ושרווד נכלאה עד להמשך ההליכים.
מה שקרה לשרווד מאז שנכלאה אינו ברור מכיוון שתיעוד רב מבתי המשפט אבד.
היא בילתה זמן לא ידוע בכלא הסמוך לכנסיית לינהאבן, ככל הנראה כשבע שנים ותשעה חודשים.
היא זומנה ל"משפט המשך" איך לא קיים תיעוד של משפט נוסף בעניינה ולפיכך, ייתכן שהאישומים בוטלו בשלב מסוים.
ייתכן ששרווד שוחררה מתישהו לפני 1714, משום שבשנה זו היא חזרה לשלם את המיסים על הקרקע שבבעלותה, אשר נפדתה בחזרה משלטונות המחוז.
שרווד חיה את שארית חייה בשלווה עד למותה ב-1740, בגיל 80 בערך.
בצוואתה הותירה 5 שילינג לבנה ריצ'רד ו-5 שילינג לבנה ג'יימס.
את היתר הורישה לבנה הבכור, ג'ון.
על פי האגדה, בניה של שרווד הניחו את גופתה ליד האח.
גופתה נעלמה בין הגחלים עם משב רוח שירד במורד הארובה, והשאירה אחריה טביעות רגלים מטושטשות.
שרווד נקברה בקבר לא מסומן מתחת לכמה עצים בשדה קרוב לצומת הדרכים "המעבורת של פונגו" ו"הנסיכה אן" בווירג'יניה ביץ'.
סיפורים על כך שהשטן לקח את גופתה, סערות על טבעיות, ושוטטות חתולים שחורים התעוררו במהירות לאחר מותה.
גברים מקומיים הרגו את כל החתולים שיכלו למצוא, מה שגרם ככל הנראה למכת חולדות ועכברים במחוז בשנת 1743. ביתה של שרווד עמד על תילו יותר מ-200 שנים עד שנשרף בשנות ה-90.
הסיפור של גרייס שרווד לא היה ידוע ברבים עד שהסופרת וההיסטוריונית של וירג'יניה ביץ' לואיזה ונאבל קייל (Louisa Venable Kyle) כתבה אודותיה ספר לילדים ב-1973 שנקרא' "המכשפה מפונגו" - אוסף של שבעה סיפורי עם מקומיים שנכתב כבדיוני, אף על פי שהתבסס על אירועים היסטוריים.
הסיפור של שרווד אומץ ל"בכי מכשפה!" (Cry Witch) - דרמה משפטית המתרחשת בויליאמסבורג הקולוניאלית, בירתה המוקדמת של וירג'יניה.
פסל בדמותה, שעוצב על ידי הפסל רוברט קנינגהם מקליפורניה, הוצב באפריל 2007 ליד בית החולים "סנטרה בייסייד" על שדרת העצמאות בווירג'יניה ביץ', קרוב למיקום בית המשפט של המושבה ולנקודת ההטבעה.
היא פוסלה נושאת סל המכיל שום ורוזמרין, לציון מומחיותה בצמחי מרפא, ולצידה דביבון, כסמל לאהבתה לבעלי חיים.
המקום בו בוצע מבחן המים והקרקע הסמוכה כונו "מפרץ הטבעת המכשפה" ו"נקודת הטבעת המכשפה".
מקטע של כביש 190 בווירג'יניה ביץ' נקרא "דרך הטבעת המכשפה".
אגדה מקומית בווירג'יניה ביץ' קובעת כי הרוזמרין הגדל שם בא מצמח יחיד אשר שרווד הביאה בתוך קליפת ביצה מאנגליה.
בנוסף לכתיבת הביוגרפיה של שרווד, בלינדה נאש פעלה ללא לאות כדי שתוענק לה חנינה.
ב-10 ביולי 2006, יום השנה ה-300 להרשעתה של שרווד, טיהר המושל טים קיין רשמית את שמה, מתוך הכרה כי המקרה שלה היה עיוות דין .
שחזורים שנתיים של משפט המים של שרווד התרחשו מאז 2006. על-פי התושבים המקומיים, כתם אור נע, המיוחס להיות רוחה חסרת המנוחה של שרווד, עדיין מופיע בכל יולי במקום בו נזרקה אל המים.
ב-2014, מצבת זיכרון הונחה על גן צמחי מרפא של הכנסייה האפיסקופלית - אולד דוניישן, בה נהגה גרייס שרווד להתפלל.
גרייס זבריצקי היא שחקנית אמריקאית, המוכרת בעיקר בשל תפקידה בתור שרה פאלמר בסדרה "טווין פיקס" (1991-1990) ובסרט ההמשך "טווין פיקס: אש הולכת איתי" (1992).
זבריצקי נולדה בניו אורלינס, לואיזיאנה למשפחה ממוצא פולני והולנדי.
ב-1979 היא התפרסמה ששיחקה בסרט "נורמה ריי" של הבמאי מרטין ריט, וב-1981 שיחקה במיני סדרה המבוססת על הרומן קדמת עדן.
בשנת 1982 היא שיחקה את אמה של דברה ווינגר בסרט הדרמה הצבאי "קצין וג'נטלמן".
באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה "שירת התליין", אשר מבוסס על ספרו של נורמן מיילר.
גילמה את שרה פאלמר, אמא של לורה בסדרה "טווין פיקס" ואת אמה של סוזן, חברתו של ג'ורג' בסיטקום המצליח "סיינפלד".
בין הסרטים שהיא שיחקה בהן: שחיתות בגדול, דראגסטור קאובוי, איידהו שלי, בסרט האימה "משחק ילדים 2" (כעובדת סוציאלית שמעבירה את הילד אנדי למשפחת אומנה, ובהמשך אותו סרט נרצחת על ידי הבובה צ'אקי).
סרט אימה נוסף ששיחקה בו הוא הטינה (כאישה במצב סיעודי שנופלת קורבן לאחת הרוחות בבית הרדוף בו היא מתגוררת).
היא גילמה גם אלכוהוליסטית בפרק בסדרה מלך השכונה והופיעה בין היתר בפרק של הסדרה "מכושפות".
בשנת 1996 שיחקה לצד ג'ודית לייט בסרט הטלוויזיה "רצח ליד הדלת שלי".
בשנת 1997 שיחקה בסרט הטלוויזיה "הילד של השטן", סרט אימה לצידה של מאיה רודולף, ושיחקה בקומדיה "נוצץ" לצד אוקטביה ספנסר.
בשנת 2006 שיחקה בסרטו של דייוויד לינץ' "אינלנד אמפייר", ובשנת 2007 שיחקה גרייס בקומדיה הרומנטית "רישיון לחתונה" לצד רובין ויליאמס ומנדי מור.
בנוסף, שיחקה בסרט "חסרי זהירות".
בשנת 2009 שיחקה בסרטו של ורנר הרצוג, "בני, בני, מה עשית?" לצד מייקל שאנון.
בשנת 2013 שיחקה בקומדיה "טעות בשוטר" הפקה אמריקאית-צרפתית לצד ברנדון בימר.
בשנת 2017 שיחקה לצידם של דרו ברימור וטימותי אוליפנט בקומדיית האימה "דיאטת סנטה קלריטה" של רשת נטפליקס.
בשנות העשרים המוקדמות שלה, זבריצקי הייתה נשואה לרוב, איתו היו לה שתי בנות; הלן, גם היא הפכה לשחקנית אשר מתה ב-1993 מלימפומת הודג'קין ומריון ליין, שהייתה ציירת; היא מתה ב-2019 ממחלת הסרטן בגיל 56.
באותו הזמן זכתה למוניטין של פריבילגיה ובזבזנות בתקופה של משבר כלכלי חמור במדינה.
היא פוטרה מהמפלגה, יחד עם עוד חברי G40, בזמן ההפיכה של זימבבואה ב-2017 .
בהפיכה השתלטו גורמי צבא על העיר הארארה, עיר הבירה של זימבבואה, ועל תאגיד השידור ואזורים נוספים בעיר.
בנוסף, חסמו חיילים ברכבים משוריינים את הכבישים למשרדי הממשלה, לפרלמנט ולבתי המשפט במרכז הארארה.
גרייס נטומביז'ודווה נולדה בבאנוני שבדרום אפריקה להורים מהגרים, הרביעית מבין חמישה ילדים במשפחה.
ב-1970 עברה להתגורר בזימבבואה, שנקראה אז רודזיה, כדי לגור עם אמה, איידה מארופו בעיירה צ'יוואוו, בזמן שאביה נשאר ועבד בדרום אפריקה על מנת לתמוך במשפחתו.
היא למדה בבית הספר היסודי בצ'יוואוו ולאחר מכן בבית הספר התיכון קריסטה מאמבו במניקאלנד.
בשנת 1984 כאשר הייתה בת 19 בלבד, התחתנה עם טייס חיל האוויר סטנלי גורראזה ונולד להם בן, ראסל גורראזה.
תוך כדי עבודתה כמזכירת הנשיא, רוברט מוגאבה, הפכה גרייס להיות הפילגש שלו, בזמן שעוד הייתה נשואה לסטנלי גורראזה, ונולדו לה ולנשיא רוברט מוגאבה שני ילדים, בת בשם בונה שנולדה ב-1988 ונקראה על שם אמה של מוגאבה, ורוברט פיטר הבן.
לאחר מותה של אשתו הראשונה של מוגאבה, סאלי היפרון, נישאו בני הזוג במיסה קתולית יוצאת דופן (רוברט מוגאבה הוא קתולי אדוק) שכותרתה הייתה "החתונה של המאה" בעיתונות בזימבבואה.
בזמן הנישואים שלהם גרייס מוגאבה הייתה בת 31 ורוברט מוגאבה היה בן 72. גרייס וסטנלי גורראזה התגרשו ב-1995.
בשנת 1997 ילדה את הילד השלישי שלה ושל רוברט מוגאבה, צ'טונגה ברלאמין מוגאבה.
מוגאבה נרשמה כסטודנטית לתואר ראשון בבית הספר לאמנויות ליברליות, באוניברסיטת רנמין בסין בשנת 2007, ולמדה את השפה הסינית.
היא סיימה בשנת 2011. עם זאת, היא הודתה, כי היא לא הייתה בקיאה בשפה הסינית לאחר סיום התואר.
מוגאבה טענה, בעצרת שקיימה בבוהרה שבמזרח זימבבואה לבחירות של שנת 2018, שגם אם בעלה ימות תומכיו עדיין יבחרו בו וישימו את שמו בקלפי.
פרשנים בזימבבואה טענו כי אין ברצונה שבעלה ישלוט מהקבר אלא להיות האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד מנהיגת זימבבואה.
בנוסף, טענה בפני העיתונות כי היא כבר "נשיאה" משום שהיא ובעלה מקבלים החלטות יחד.
לטענת הכתב צ'יפו דנדר, מוגאבה רצתה עוד כוח, והיא הציעה לתקן את החוקה של מפלגת ZANU-PF שאחד משני סגני הנשיא של המפלגה יהיה אישה.
מפלגת האיחוד הלאומי של זימבבואה - החזית הפטריוטית (ZANU-PF)
בסוף 2014 היא העבירה ביקורת על סגנית הנשיא ג'ויס מוג'ורו , שלטענתה תכננה תוכניות נגד בעלה הנשיא.
בסופו של דבר, הביאו ההאשמות נגד מוג'ורו לחיסולה כמועמדת אשר תירש את תפקיד הנשיא וגרמו לה להיות מנודה בתוך קונגרס המפלגה בדצמבר 2014.
באותו הזמן גדלה חשיבותה הפוליטית של גרייס מוגאבה.
היא הוסמכה כראש אגודת הנשים של מפלגת ZANU-PF, ונציגי קונגרס המפלגה אישרו את מועמדותה ב-6 בדצמבר 2014. בהיותה בתפקיד ראש ליגת הנשים, היא גם הפכה לחברה בלשכה הפוליטית של מפלגת ZANU-PF.
מאז שנת 2016, בעקבות מעורבותה בפוליטיקה הפנימית של מפלגת ZANU-PF, נשמעו שמועות המצביעות על כך שהיא עומדת בראש אחת הסיעות החשאיות של המפלגה, ה-G40 (דור 40).
הסיעה האחרת, לקוסט (Lacoste), הונהגה על ידי סגן הנשיא אמרסון מנגנגואה.
הפילוג במפלגת ZANU-PF התמקד בעיקר בשאלת הירושה של מוגאבה.
הסכסוך בין גרייס מוגאבה לבין אמרסון מנגנגואה הגיע לנקודת מפנה בסוף ספטמבר 2017, כאשר שני הצדדים מטיחים האשמות זה כלפי זה על המפגשים הציבוריים במפלגת ZANU-PF.
בהתייחסו לקהל בטקס האזכרה של השרה שובאי מחופה (Shuvai Mahofa), טען אמרסון מאנגאנגווה שהוא הורעל במהלך מצעד הנוער של מפלגת ZANU-PF בגוואנדה.
זמן קצר לאחר דבריו של מאנגאנגווה, כינס הנשיא מוגאבה את הקבינט, מה שרבים האמינו שהיה תרגיל להפגנת כוח.
מנגנגואה, כמו בני ברית חשודים אחרים, איבד את משרד המשפטים.
אוקטובר 2017 סימן את שיא ההשפעה הפוליטית של גרייס מוגאבה במפלגת ZANU-PF.
בנובמבר 2017 היה לגרייס מוגאבה חלק בפיטורי סגן הנשיא, אמרסון מאנגאנגווה , לאחר שנזפה בו על כך שגרם לפילוג במפלגת ZANU-PF.
זמן קצר לאחר מכן הביעה את כוונותיה לקבל על עצמה את תפקיד סגן הנשיאות.
בארץ שרר מתח מתגבר, וזמן קצר לאחר מכן, בזמן שאמרסון מאנגאנגווה חיפש מקלט מחוץ לזימבבווה, השתלט הצבא בהפיכה ללא דמים תחת גנרל קונסטנטינו צ'יונגה.
מוגאבה לא נראתה בימים אלה, והיו דיווחים שונים על מקום הימצאה.
ב-19 בנובמבר גורשו גרייס מוגאבה ו-20 ממקורביה ממפלגת ZANU-PF.
לאחר הדחתו הסופית של נשיא זימבבואה בנובמבר 2017 לאחר 37 שנים של שלטון, הודחה גם גרייס מוגאבה ממפלגת ZANU-PF בכינוס של מפלגת השלטון.
היא נחשבה ליורשת האפשרית של הנשיא לפני התהפוכות הפוליטיות במדינה.
בנוסף, נמסר מהמפלגה שגרייס מוגאבה ובכירים נוספים יועמדו לדין.
במהלך כהונתה כגברת הראשונה, גרייס מוגאבה פיקחה על בניית שני ארמונות.
על הראשון, המכונה "גרייסלנד" , אשר נמצא בטנסי שבארצות הברית, הייתה ביקורת על הפזרנות שלה.
גרייס מוגאבה הסבירה מאוחר יותר כי היא שילמה על כך עם החיסכון האישי שלה.הוא נמכר מאוחר יותר למועמר קדאפי מלוב.
השני הושלם בשנת 2007 בזימבבואה, ועלה בסביבות 26 מיליון דולר.
הבנייה מומנה על ידי מפלגת ZANU-PF הודות לרוברט מוגאבה על שירותו הפוליטי.
ב-2002 נסעה גרייס מוגאבה לחפש נכסים חקלאיים בזימבבואה, וחיפשה מקום חדש עבורה ועבור משפחתה.
היא בחרה באחוזת מסכת הברזל, שהייתה בעבר בבעלותם של החקלאים ג'ון ואווה מתיוס.
בבעלות המשפחה נכס במלזיה, ובתחילת שנת 2008 דווח כי גרייס מוגאבה קיוותה לעבור לגור שם עם ילדיה.
הכוונה מאחורי המהלך הייתה לחמוק מהמתח של המנהיגות ולהתפנות לחששות של המשפחה הראשונה אשר עומדת בפני התנקשות.
גרייס מוגאבה רכשה גם אחזקות בנכסים בהונג קונג, כולל עסקת חיתוך יהלומים ונכס בבית מספר שלוש, טירת ג'יי.סי, במחוז טאי פו.
חדשות IOL משערים כי רכישת נכס זה נועד להיות גם המילוט עבור הבת שלהם, בונה, אשר למדה באוניברסיטת הונג קונג תחת שם בדוי וכי היא ובעלה אמורים להימלט לסין אם יאבדו את כוחם בזימבבואה.
לי ווינג-טאט , אשר היה חבר במועצה המחוקקת של הונג קונג, אמר כי בייג'ינג צריכה לקבל את ההחלטה כי מדובר ביחסי חוץ.
הדובר ג'יאנג יו ממשרד החוץ של הרפובליקה העממית של סין אמר כי היא אינה מודעת לרכישת ביתם של בני הזוג מוגאבה בהונג קונג ולא תגיב עוד.
פרופסור באוניברסיטת הונג קונג אמר כי בייג'ינג מנסה לא להיות מעורבת במחלוקת.
מחלוקת התעוררה כאשר הוענק לגרייס מוגאבה תואר דוקטור בסוציולוגיה בספטמבר 2014 מאוניברסיטת זימבבואה חודשיים לאחר כניסתה לתוכנית.
היא קיבלה את התואר על ידי בעלה ועל ידי נשיא האוניברסיטה, רוברט מוגאבה.
עבודת הדוקטורט שלה אינה זמינה בארכיון האוניברסיטה, והיא עומדת בפני קריאות להחזיר את הדוקטורט שלה.
הטענות הן שגרייס קיבלה את הדוקטורט בלי לקיים את ההליכים האקדמיים הנדרשים.
על מנת לקבל דוקטורט יש ללמוד תקופת זמן מינימלית, גרייס נרשמה ללימודים בשנת 2013 כסטודנטית באופן חלקי, ולכן היא אמורה לסיים את לימודיה תוך 4 שנים, בשנת 2017.היות שמוגאבה קיבלה את התואר מספר חודשים לאחר תחילת הלימודים, הטענות הן כי היא לא זכאית לתואר.
הענקת התואר עוררה תגובה חריפה בקהילה האקדמית בזימבבואה, ויש מי שטען כי הדבר עלול לפגוע במוניטין של האוניברסיטה.
ב-22 בינואר 2018, אתר האוניברסיטה פרסם את עבודת הדוקטורט של גרייס מוגאבה.
בדצמבר 2010 התשדורות הדיפלומטיות האמריקאיות שפרסם ויקיליקס העלו שוב טענות מוקדמות יותר, כי פקידי ממשל בזימבבואה ואליטות מקושרות היטב, כולל אשתו של מוגאבה, גרייס, מייצרות מיליוני דולרים בהכנסה אישית על ידי צוותי עובדים של עובדים חופשיים - יהלומים ממכרה צ'יאדזווה במזרח זימבבואה.
בשנת 2010 תבעה גרייס מוגאבה את העיתון בזימבבואה על הדיווחים ששוחררו על ידי ויקיליקס, שגרייס עשתה "רווחים עצומים" ממכרות היהלומים במדינה.
מוגאבה דרשה 15 מיליון דולר מהעיתון.
גרייס מוגאבה ידועה באורח החיים המפואר שלה, והתקשורת המערבית מכנה אותה "גוצ'י גרייס".
הדיילי טלגרף כינה אותה "ידועה לשמצה בבית על פזרנותה" בשנת 2003 במהלך ועדת פסגה צרפתית-אמריקאית בפאריס, בעוד מנהיגי מדינות אפריקה העניות בחרו להתגורר בבית השגריר של מדינתם, הזוג מוגאבה החליט לשהות במלון הפלאזה אשר ממוקם במיקום אסטרטגי, לצד חנויות מעצבי העל הגדולים.
במהלכו של הטיול דווח כעל 75,000 ליש"ט (כ-120 אלף דולר) במסע קניות קצר; ובשנים שקדמו לשנת 2004 משכה מעל 5 מיליון ליש"ט מהבנק המרכזי של זימבבואה.
כאשר גרייס מוגאבה נכללה בסנקציות של 2002, שבהם לאחר שצפו בבחירות בזימבבואה באותה שנה, הטיל האיחוד האירופאי סנקציות על גרייס מוגאבה ועוד 51 חברי הנהגת זימבבואה, ואסרו עליהם לנסוע למדינות המשתתפות בסנקציות ובמקביל הקפיאו להם את הנכסים באותם מדינות.
אחד הפרלמנטרים של האיחוד האירופי אמר, כי האיסור "ימנע מגרייס מוגאבה לצאת למסעות הקניות שלה, נוכח העוני הקטלני המכה באנשי זימבבואה".
ארצות הברית הטילו סנקציות דומות.
בשנת 2014 חיתנו רוברט וגרייס מוגאבה את בתם בונה בטקס נוצץ, בעלות של כ-5 מיליון דולר.
במהלך האירוע הופיעו אמנים וזמרים שונים והוזמנו כ-4,000 אורחים.
כל זה כאשר האבטלה במדינה במצב קשה ומיליוני תושבים רעבים ללחם.
שמה של מוגאבה על אלימות ומזג חם העניקו לה את הכינוי "Dis-Grace", "דיס-גרייס" (Disgrace: חרפה, בושה).
התרחשו גם מקרי אלימות בחו"ל: עיתון ה"טיימס" דיווח ב-18 בינואר 2009 שבמסע קניות בהונג קונג, שם בתה בונה מוגאבה הייתה סטודנטית באוניברסיטה, מוגאבה ציוותה על שומר הראש שלה לתקוף צלם של ה"טיימס", ריצ'רד ג'ונס, מחוץ למלון היוקרתי שלה.
לאחר מכן היא הצטרפה למתקפה, חבטה בג'ונס שוב ושוב בפנים, כשהיא עונדת טבעות יהלומים משובצות, שגרמה לו לחתכים ושריטות.
תייר אוסטרי שחלף במקום סיפר לעיתון ה"טיימס" כי בזמן שתקפה את הצלם "גרייס צרחה כמו משוגעת".
לאחר מכן הוענקה לה חסינות מפני התביעה "לפי הכללים הדיפלומטיים הסינים" בשל מעמדה כאשתו של מוגאבה.
בחודש אוגוסט 2017, בעת ביקור בדרום אפריקה כדי לטפל בבעיה בקרסול, נאמר שגרייס תקפה דוגמנית בת 20, גבריאלה אנגלס ושני חבריה, שהיו בחברת שני בניה הצעירים, רוברט ג'וניור וצ'טונגה, במלון בסנדטון, יוהנסבורג.
נטען כי גרייס הכתה את הנשים ובניה, עם כבל מאריך, וגרמה לפציעות שונות, כולל חתך עמוק על מצחה של אנגלס.
זה היה אחרי שהאשימה את הנשים על כך שחיו עם בניה.
לאחר שהוגש כתב אישום על ידי אנגלס על "תקיפה בכוונה לגרום נזק גופני חמור", גרייס הייתה אמורה להופיע בבית משפט ביוהנסבורג ב-15 באוגוסט 2017, אך לא הגיעה.
לאחר מכן הוענקה לה חסינות דיפלומטית.
אחרי שהנשיא רוברט מוגאבה הודח על ידי אמרסון מנגנגואה, גבריאלה אנגלס פרסמה ציוץ נקמה על גרייס מוגאבה.
בשנת 2011 נטען בתקשורת המקומית כי גרייס מוגאבה מנהלת רומן עם גדעון גונו, נגיד הבנק המרכזי של זימבבואה וחבר טוב של בעלה.
בנוסף, בתקשורת טענו כי היא מנהלת רומן עם איש העסקים ג'יימס מקבה, אשר ברח מהמדינה.
מאהב נוסף שהייתה שמועה על דבר הרומן שלהם, מת בתאונת דרכים מסתורית.
שמועה שהתפרסמה בשנת 2014 ברשתות החברתיות בזימבבואה היא שהאישה הראשונה מנהלת רומן נוסף וטרי עם הפוליטיקאי המקומי נלסון צ'ימסה, הפוליטיקאי מצדו הכחיש את הדברים.
רוברט מוגבאה החליט לשמור על שתיקה בכל הנוגע לטענות אלו.
גרייס את'ל ססיל רוזלי אלן הייתה שחקנית וודוויל וקומיקאית אמריקאית שהפכה לכוכבת בינלאומית כחלק מצמד הקומדיה ברנס ואלן, יחד עם בעלה ג'ורג' ברנס.
השניים הופיעו ברדיו, טלוויזיה וסרטים.
עבור תרומותיה לעולם הבידור, אלן כובדה בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
היא וברנס צורפו להיכל התהילה לטלוויזיה ב-1988.
אלן נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, לג'ורג' אלן ומרגרט תרזה ("מולי") אלן, שהיו שניהם ממוצא אירי קתולי.
היא הופיעה לראשונה על הבמה בגיל שלוש, ותפקיד הרדיו הראשון שלה ניתן לה על ידי אדי קנטור.
היא למדה בבית ספר קתולי, וכבר בגיל צעיר למדה לרקוד.
בגיל חטיבת ביניים, היא החלה להופיע בריקודי עם אירים יחד עם שלוש אחיותיה, בשם "The Four Colleens" ("קולין" הוא מונח אירי לנערה או אישה צעירה).
בשנת 1909, אלן הצטרפה לאחותה בסי כמופיעת וודוויל.
במהלך הופעה בשנת 1922, אלן פגשה את ג'ורג' ברנס והשניים פיתחו יחדיו מופע קומדיה.
הם התחתנו ב-7 בינואר 1926, בקליבלנד, אוהיו.
אלן נולדה עם הטרוכרומיה מלאה, עין אחת כחולה ועין אחת ירוקה.
המופע של ברנס ואלן התחיל כשאלן משחקת את ה"סטרייט מן" (מי שלכאורה לא מבין את הבדיחה ומאפשר לדמות הקומית לייצר את הצחוק).
היא הייתה מניחה את הבסיס לבדיחה, וברנס היה מביא את הפאנץ', וזוכה לצחוק הקהל.
בספרו Gracie: A Love Story, ברנס סיפר שבשלב מסוים, הוא התחיל לשים לב שהשורות ה"סטרייטיות" שלה מקבלות אפילו יותר תגובות של צחוק מאשר הפאנצ'ים שלו, והוא החליף איתה תפקידים - הוא שיחק את ה"סטרייט מן" ואילו אלן הביאה את הבדיחות.
הקהל מיד התאהב בדמותה של אלן, אשר שילבה את תכונות הנאיביות, הטירלול, והתמימות המוחלטת.
במתכונת זו, הצמד הופיע בכל רחבי ארצות הברית, וזכה להצלחה, והיו למופע המרכזי בתיאטראות וודוויל הגדולות והידועות.
רבים מהקטעים המפורסם שלהם בתיאטרון שומרו כסרטים קצרים.
ברנס נטה לייחס את כל ההצלחה המוקדמת שלהם לאלן.
הוא סיכם את אופן הפעולה שלהם במופע בציטוט הקלאסי: "כל מה שהייתי צריך לעשות זה לומר, 'גרייסי, מה שלום אחיך?', והיא דיברה במשך 38 שנים.
ולפעמים אפילו לא הייתי צריך לזכור להגיד 'גרייסי, מה שלום אחיך?'"
בתחילת שנות ה-1930, כמו כוכבים רבים של התקופה, ברנס ואלן פנו להופעות ברדיו.
המופע הראשון שלהם במדיה זו הייתה גרסה למופע הבמה המקורי שלהם, שהיה מבוסס על קומדיה "פלרטטנית".
ברנס סבר ששניהם כבר בוגרים מדי לחומר מסוג זה, ושינה את הפורמט של המופע בסתיו של 1941 לקומדיית מצבים, שהיה לסמל ההיכר של הצמד: זוג נשוי ששניהם בעסקי הבידור, המתמודד עם בעיות רגילות שהופכות לקשות בשל "חוסר הלוגיקה" של גרייסי, לעיתים קרובות בעזרת שכניהם הארי ובלאנש מורטון.
ברנס ואלן היו מריצים קטעים ארוכי-טווח כתרגילי פרסום.
במהלך 33–1932, הם הצליחו להעביר תרגיל מן המוצלחים ביותר בהיסטוריה של עסקי השעשועים: חיפוש אחר אחיה הנעדר-לכאורה של אלן אשר ארך שנה שלמה.
הם היו מופיעים בהופעות קמע לא מתוכננות במגוון תוכניות אחרות, ושואלים אם מישהו שם ראה את אחיה של גרייסי.
אחיה בחיים האמיתיים של אלן היה ככל הנראה האדם היחיד שלא חשב שהתרגיל מצחיק, ובסופו של דבר הוא ביקש מהם להפסיק.
ב-1940, הצמד השיק תרגיל נוסף, כשאלן הודיעה שהיא רצה לתפקיד נשיאת ארצות הברית כמועמדת מטעם מפלגת ההפתעה (באנגלית, Surprise Party - משחק מילים למסיבת הפתעה).
השניים תיירו ברחבי הארץ כאילו הם בקמפיין, ואלן הגישה נאומי בחירות קומיים.
הם אפילו הוציאו ספר בשם Gracie Allen for President, אשר כלל תמונות שלהם בפריסה ארצית ואת כנס הבחירות של מפלגת ההפתעה.
אלן זכתה בתמיכת אוניברסיטת הרווארד לנשיאות.
בסתיו 1949, ברנס ואלן עברו מ-NBC ל-CBS, בעידודו של חברם, ג'ק בני.
פיילי, נשיא CBS, הבטיח לטאלנטים שלו שהוא מאמין שהכישרון שלהם הוא מה שעושה את הרשת, וזה לא היה המקרה ב-NBC.
שם, בנוסף לתוכנית הרדיו, המופע שלהם עובד לטלוויזיה, באותו הפורמט, עם אותם השכנים.
הם סיימו כל פרק בדיאלוג קצר בסגנון הוודוויל הקלאסי שלהם.
אלן פרשה מעסקי הבידור בשנת 1958, וברנס ניסה להמשיך בלעדיה.
שם המופע שונה ל-The George Burns Show, עם אותם השחקנים חוץ מאלן, אך התרחש בעיקר במשרדו של ברנס במקום בביתם.
אך התוכנית לא שרדה את היעדרה של אלן, ובוטלה כעבור כשנה.
בתחילת שנות ה-1930, חלק ממופעי הוודוויל של ברנס ואלן צולמו בפילם כסרטים קצרים.
הם גם עשו שני סרטים עם וו.
בשנת 1937, ברנס ואלן כיכבו יחד עם פרד אסטר בסרט A Damsel in Distress, מחזמר עם פסקול מקורי מאת ג'ורג' גרשווין.
היה זה סרטו הראשון של אסטר ב-RKO ללא שותפתו לריקוד, ג'ינג'ר רוג'רס.
ג'ואן פונטיין שכיכבה מולו לא היה רקדנית, והוא היסס לרקוד על המסך לבד.
הוא גם הרגיש שהתסריט צריך יותר תוכן קומי.
אז הוא הזמין את ברנס ואלן, שלהם רקע גם בריקוד, לאודישן.
ברנס זכר מופע שאהב, ויצר קשר עם המופיעים, וכך הוא ואלן למדו את "ריקוד המטאטא" המסובך במשך מספר שבועות.
אסטר כה הוקסם, שהוא מיד ליהק אותם לסרט וביקש שילמדו אותו את הריקוד.
בנוסף לנופך הקומי, הם גם רקדו איתו, ועל פי המבקרים "לא פיגרו אפילו בצעד", גם לא בריקוד "Funhouse Dance" המאתגר.
גם הקהל נשבה, משום שרובם כלל לא ידעו שהצמד יודע גם לרקוד.
בשנות ה-1930 אימצו אלן וברנס שני ילדים לאחר שלא הצליחו להרות - סנדרה ג'ין ורונלד ג'ון.
הם הסכימו לגדל את הילדים כקתולים, ולאפשר להם לעשות בחירות דתיות משלהם כשיגדלו.
רוני במהלך הזמן הצטרף לצוות השחקנים של הוריו בטלוויזיה, ושיחק את בנם, סטודנט לדרמה רציני אשר בז לקומדיה.
סנדי, לעומת זאת, הופיעה עמם בתוכנית רק לעיתים רחוקות, בדרך כלל בתפקיד קטן (בדרך כלל בתור מרכזנית, מלצרית, מזכירה, או פקידה).
היא לא רצתה להיות בעסקי השעשועים, והפכה למורה.
בתור ילדה, אלן נכוותה קשות באמת זרועה, והיא הייתה מאוד רגישה לגבי הצלקות.
לאורך חייה, היא לבשה שרוולים ארוכים או שלושת-רבעי אורך כדי להסתירן.
היו שמועות שאלן פרשה מתוכנית הטלוויזיה כי תוכנן לשדר את העונה השמינית של המופע בצבע, והיא הייתה רגישה לגבי ההטרוכרומיה שלה, שגרמה לשתי עיניה להיות בצבעים שונים (כחול וירוק).
אך הסיבה הייתה בעצם בריאותה, וברנס ציין יותר מפעם אחת שהיא נשארה עם התוכנית כל עוד יכלה למרות בריאותה הלוקה, כדי לרצות אותו.
בשנים מאוחרות יותר, ברנס הודה כי היה לו רומן קצר מאוד.
כשהוא מוכה אשמה, הוא התקשר לג'ק בני וסיפר לו על כך.
ברנס, כהתנצלות, קנה לה קישוט שולחן יקר ערך.
לא נאמר עוד דבר בעניין.
שנים אחר כך, הוא גילה כי אלן לאחר מכן סיפרה לאחת מחברותיה על כך, וסיימה באמירה, "את יודעת, הלוואי שג'ורג' היה בוגד בי שוב.
היה מתאים לי עוד קישוט כזה."
אלן נלחמה שנים רבות במחלת הלב, ובסופו של דבר נפטרה בעקבות התקף לב, בהוליווד, ב-27 באוגוסט 1964, בגיל 69. שרידיה נטמנו בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park, בגלנדייל, קליפורניה.
The Big Broadcast (1932; סרט באורך מלא הראשון)
Two Girls and a Sailor (1944) (הופעת אורח, תפקיד קולנועי אחרון)
פרס גרייסי מוענק על ידי הברית למען נשים בתקשורת, בהכרה בתוכניות של נשים, על נשים ועבור נשים בטלוויזיה, ברדיו ובאינטרנט, כולל חדשות, דרמה, קומדיה, פרסומות, שירות ציבורי, תיעוד וספורט.
תוכנית הפרסים מעודדת ייצוג מציאותי ורב-גוני של נשים בבידור, חדשות, ותוכניות אחרות.
אלן הייתה מועמדת פעמיים להיכנס להלאומי של נשים היכל התהילה, אשר עד כה בחר לא להכניס אותה.
היא זכתה להכרה מצדו של ג'יימס ל.
ברוקס, אשר קרא לחברת ההפקות שלו "Gracie Films" על שמה.
גרייס פיילי הייתה סופרת יהודייה-אמריקאית שכתבה בעיקר סיפורים קצרים ושירה.
היא עסקה רבות בפעילות פוליטית, הייתה אקטיביסטית בנושא הפמיניזם ופעלה נגד מלחמות.
גרייס גודסייד נולדה ליצחק גוטצייט ולאשתו מאניה רידניק שמוצאם במקור היה מאוקראינה, ועקב פעילות סוציאליסטית הוגלו לגרמניה ולסיביר.
הם שוחררו ממאסר בשנת 1904 בעקבות לידת בנו של הצאר הרוסי ניקולאי השני, ושנתיים לאחר מכן היגרו לארצות הברית.
הם שינו את שמם ל'גודסייד' והתמקמו ברובע הברונקס שבניו יורק, עם אמו של יצחק, בבושקה, ואחותו הקטנה מירה.
זמן קצר לאחר מכן נולדו להם בן ובת, ו-14 שנים מאוחר יותר נולדה גרייס.
יצחק היה דוקטור לרפואה ולמד אנגלית מקריאה בספרי דיקנס.
המשפחה דיברה רוסית ויידיש בבית ואנגלית מחוצה לו.
בגיל 9 הצטרפה גרייס לתנועת הנוער הסוציאליסטית "הבזים" וקיבלה תפקיד במחזמר שהקבוצה העלתה, אך נאלצה על ידי אמה לעזוב את ההפקה, בטענה שאינה מוכשרת מספיק למלא את התפקיד.
גרייס לא חזרה לתנועה, ולימים סיפרה שוויתרה על כל מעורבות בפעילות סוציאליסטית בשלוש השנים לאחר מכן.
גרייס נשרה מלימודיה בגיל 16. היא למדה בקורסים בקולג' העירוני, אבל לא סיימה את הלימודים ולא קיבלה תואר ממוסד כלשהו.
בגיל 19 נישאה לג'ס פיילי והם גרו תחילה במחנות צבאיים עד שעברו לדירת מרתף בעיר ניו יורק.
במהלך המלחמה, התפרנסה פיילי מעבודות מזכירות.
ב-1949 ילדה את בתה נורה, ושנתיים מאוחר יותר את בנה דני.
ב-1967 נפרדו בני הזוג אך נשארו ידידים.
בשנת 1972 נישאה פיילי בשנית לרוברט ניקולס, שהיה בעצמו סופר וארכיטקט.
בשנת 2007, חלתה בסרטן השד.
המחלה לא עצרה בעדה מלהגיע להפגנות ולעבור ראיונות רבים.
פיילי נפטרה באותה שנה בגיל 85.
פיילי סיפרה, שהצליחה לפרסם את ספרה הראשון בדרך אקראית; היא נדחתה על ידי בתי הוצאה רבים, עד שעורך מסוים, שילדיו היו חברים של ילדיה, ביקש לראות את עבודתה.
הספר (The little disturbance of man), שכלל לקט סיפורים קצרים, הקנה לפיילי שם כסופרת, ומיד אחרי פרסומו היא החלה לפרסם סיפורים בעיתונים מוכרים.
רק 15 שנה מאוחר יותר הוציאה פיילי את האוסף השני של סיפוריה, ולטענתה, לא הייתה מוציאה אותו אז, לולא דונלד ברת'למי, שכן וחבר שדחק בה לעשות זאת.
אנשים רבים שאלו אותה מדוע כתבה כל כך מעט בשבעים שנות כתיבה, ועל כך פיילי ענתה בתשובות שונות.
בדרך כלל היא האשימה את היותה עצלנית, וגרסה כי זהו הפגם הגדול ביותר שלה כסופרת, אך לפעמים הודתה ואמרה שהיא יכולה להשיג את אותן תוצאות בסיפור קצר שחבריה לתחום ישיגו ברומן ארוך.
היא גם טענה שהיו לה דברים חשובים רבים לעשות עם זמנה הפנוי, כגון לגדל את ילדיה ולעסוק בפעילות פוליטית.
חייה האישיים של פיילי השפיעו רבות על יצירתה.
ילדותה וחייה כאם עיצבו את כתיבתה ואת הדמויות החוזרות בסיפוריה.
פיילי ציינה מספר פעמים שהדמות המוכרת ביותר שלה, רוז, מבוססת על עצמה ועל דילמות מילדותה.
הגיבורים שאכלסו את סיפורה, תיאר רובין מורגן, הריחו מבצל, צווחו איש על רעותו ונאנקו במטבחים אפלים.
הקורא היה יכול לצחוק בקול כשפגש את ההתאנות חסרת הרחמים בתוך האהבה המשפחתית, אך הצחוק עלה מתוך גבשושית חונקת בגרון.
חיי המשפחה של פיילי היו עמוסים בפעילות פוליטית.
דיונים פוליטיים התנהלו עם שכנים וחברים, ומשפחתה נהגה לדון באירועים אקטואליים "גם בשולחן האוכל".
עם זאת, חלק גדול מההיסטוריה הפרטית של משפחתה לא נחשף.
כיהודים, ידעו בני משפחתה של פיילי סבל ואלימות עוד טרם הגרו לארצות הברית, אך הדבר לא התבטא בגלוי בעבודתה.
פיילי תיארה את ילדותה כ"במידת מה אופיינית ליהודים סוציאליסטים" שתאמה את גישתה כי יהדות וסוציאליזם הולכים יחדיו.
כל חבריה היהודים הגיעו ממשפחות סוציאליסטיות וזה אופן החיים היהודי היחיד שהכירה.
יצחק, אביה של פיילי, לא ביקר מעולם בבית כנסת, ולכן היא נהגה ללוות את סבתה לשם בחגים.
סבתה בתמורה, הייתה מבדרת אותה בעזרת סיפורים על ויכוחים סוערים בין ילדיה שלה עוד ברוסיה: יצחק הסוציאליסט, גרישה האנרכיסטית, לובה הציונית ומירה הקומוניסטית.
מרבית חייה של פיילי הושקעו בפעילות פוליטית.
בשנות ה-60 המוקדמות, תנועות הנשים הפמיניסטיות החלו לקום ופיילי מצאה בתוך הקהילה הזאת מקום לבטא את עצמה ולנתח את העולם סביבה.
היא סיפרה ששם מצאה ארבע חברות "הכי-טובות", שלהן יכלה לספר "כל פרט אישי ואז לדבר על הכלכלה, החברה והטיפשות של הגברים בנושא".
האיום של מלחמה גרעינית הניע את רוב פעילותה הפוליטית, וב-1978 הייתה מאחד עשר הפעילים שנאסרו בעוון הנפת דגל אנטי-גרעיני על מדשאת הבית הלבן.
היא נקנסה וישבה בכלא שישה חודשים.
כחברה ב־War Resisters League, התנגדה למלחמת וייטנאם והייתה חברה גם במשלחת שלום להאנוי.
ב-1985 ביקרה בניקרגואה ואל סלבדור אחרי שהפגינה בארצות הברית נגד גישת הממשלה כלפי מדינות אלה.
הפרעותיו הקטנות של האדם (1959), תרגם משה רון, הסדרה הלבנה, עם עובד, 1991.
בערוב אותו יום (1985), תרגמה סביון ליברכט, כתר ספרים, 2001.
(2006) איש זר שרק לְכלב, מבחר שירים
גרייס הרטיגן הייתה ציירת בתחום האקספרסיוניזם המופשט.
בתחילת דרכה, הרטיגן התעסקה רק בציורים מופשטים, אך משנת 1952, החלה לצייר גם מוטיבים ודמויות מוכרות מחיי היום-יום בתוך יצירותיה.
בעקבות שילוב זה בין הסגנון המופשט לסגנון הצורני, התייחסו אליה כמבשרת אומנות הפופ.
יצירות ידועות שלה כוללות בין היתר את הציורים "תפוזים" משנת 1952 ו"רחוב הכלות הגדול" משנת 1954.
גרייס הרטיגן נולדה בניו ג'רזי ב-1922. גרייס הייתה אחות בכורה מבין ארבעה אחים.
כשהייתה בת 17 התחתנה עם רוברט ג'אקנס.
בני הזוג רצו לברוח לאלסקה ולבנות שם את ביתם.
אך בדרך לשם נגמר להם הכסף והרטיגן גילתה שהיא בהריון עם בנה, ג'פרי.
הם החליטו לחזור חזרה לניו-ג'רזי, אך עוד קודם לכן הרטיגן לקחה כמה שיעורי אומנות בלוס אנג'לס.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, רוברט התגייס לצבא והרטיגן התגוררה עם הוריו.
היא עבדה כשרטטת מכונות כדי לפרנס את בנה ואותה, ונשלחה למכללת ניוארק להנדסה להכשרת עבודה.
לאחר מכן, היא נפרדה מרוברט ולקחה שיעורי ציור אצל האמן אייזיק ליין מוס.
היא ומוס עברו למנהטן ב-1945. הם הכירו את מילטון אייברי ובאמצעותו נפגשו גם עם מארק רוטקו ואדולף גוטליב.
אלו היו ציירים ידועים שהתעסקו בתחום האקספרסיוניזם המופשט.
כך הרטיגן ומוס נכנסו לברנז'ה.
היא חתמה על יצירותיה בשם העט "ג'ורג' הרטיגן" כאות הערכה לתנועת הסופרות של המאה ה-19, ביניהן ג'ורג' אליוט וג'ורג'ס סנד.
מוס קינא בפרסום שיצירותיה קיבלו ונוצר ביניהם מתח רב, שגרם לפיצול ביניהם.
ב-1947, התגרשה מבעלה הראשון, רוברט ג'אכנס.
ב-1948 התחתנה בשנית עם האמן הארי ג'קסון, והתגרשה ממנו ב-1949 בגלל קנאתו בהצלחה שלה.
לאחר הגירושים, להרטיגן היה קשה מבחינה כלכלית והיא נאלצה לעבוד בעבודות מזדמנות.
ב-1959 התחתנה עם בעל גלריה בשם רוברט קין.
הם התגרשו שנה אחר כך.
ב-1960 התחתנה עם וויסטון פרייס, אפידמיולוג שעבד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שאספה אומנות מודרנית וקנתה אחד מציוריה.
הרטיגן עברה עמו לבליטמור, מרילנד.
וויסטון הזריק לעצמו ניסוי של חיסון נגד דלקת המוח ב-1969, וחלה בדלקת קרום המוח בעמוד השדרה.
מצבו הבריאותי והנפשי הידרדר עד שהוא נפטר ב-1981.
ב-1950 המבקר קלמנט גרינברג וההיסטוריון לאומנות מאייר צ'פירו הציגו בתערוכת "כישרון חדש" בגלריית "סמואל קוץ" את יצירותיה.
לאחר מכן, נערכה תצוגת סולו ראשונה של הרטיגן בגלריית "טיבור דה-נגי".
ב-1952 הרטיגן ערכה עוד תערוכת סולו.
אחרי התערוכה, הרטיגן התחילה לשלב תמונות מחיי היום-יום בציוריה כמו בגדים ופירות.
שילוב זה לא היה מקובל לזרם האקספרסיוניזם המופשט, ולכן נחשבה כמבשרת אמנות הפופ.
ב-1953 ציורה," הז'קט הפרסי" נקנה למוזיאון אומנות מודרנית על ידי אלפרד באר לתערוכת הקבע שלו.
מוזיאון זה כלל אף את יצירותיה בשתי תערוכות חשובות.
האחת, "12 אמריקאים" בשנת 1954 והשנייה "הציור האמריקאי החדש".
התערוכה השנייה הציגה אקספרסיוניזם מופשט באירופה והוצגה בשנים 1958–1959. הרטיגן הייתה האישה היחידה שיצירותיה הוצגו בתערוכה זו.
בשנת 1958 מגזין לייף כינה אותה כ "הכי מפורסמת מבין הציירות האמריקאיות הצעירות".
כשהרטיגן עברה לבליטמור ב-1960, היא התנסתה בסגנונות ציור שונים: משיכות מכחול דקות, צבעי מים והדפסות.
יצירות אלו לא זכו לביקורת מכיוון שבליטמור לא הייתה מרכז אומנות.
הרטיגן התחילה ללמד במכללת מרילנד לאומניות.
בשנת 1965 היא נהפכה למנהלת בית הספר הופברגר לציור.
היא לימדה 42 שנים כפרופסורית באוניברסיטה והתחילה לפתח חיבה לאמנות הפמיניסטית.
יצירותיה של הרטיגן השפיעו על אומנים, גם מהזרם הנאו-אקספרסיוניזם כמו דייוויד סאלי וג'וליאן שאנבל.
היא הפכה את המכללה לאומנות במרילנד לבולטת ולמפורסמת בכל ארצות הברית, ולימדה מאות סטודנטים במהלך עבודתה במכללה.
הרטיגן דגלה בכך שציור חייב להיות "בעל תוכן ורגש" במשך הקריירה שלה.
אף על פי שלרוב קישרו את יצירותיה לאמנות הפופ, הרטיגן לא אהבה את הייצור ההמוני שזרם זה מייצג.
היא העדיפה את הרגש הטבוע ביצירה, שמבוטא על ידי האמן.
יצירותיה המוכרות ביותר שילבו את ההפשטה של יצירותיה המוקדמות עם תמונות מוכרות מחיי היום-יום או מוטיבים מאמנות היסטורית, בפרט מתקופות הרנסאנס או הבארוק.
ההבחנה בין המופשט לצורניות לעיתים קרובות הייתה מטושטשת, בשל משיכות המכחול של הרטיגן והחוסר שלה בהצללות.
חודשים וירחים (1950): הציור נעשה בסגנון אקספרסיוניזם מופשט עם השפעות מהסגנון הסוריאליסטי.
העבודה נעשתה במשיכות מכחול מהירות.
זהו ציור שמן על בד, אוסף פרטי.
תפוזים (1952): ציור זה היה הראשון בסדרה שהתבססה על 12 שירי פרוזה שנכתבו על ידי פרנק אוהרה, חבר של הרטיגן.
זהו ציור של שמן על נייר.
רחוב הכלות הגדול (Grand street brides) (1954): אחת מהיצירות הידועות ביותר של הרטיגן.
בציור זה היא שילבה את סגנון האקספרסיוניזם המופשט יחד עם דמויות מהעולם האמיתי.
בציור מוצגות בובות ראווה מחנות כלות, הן מציגות כלות אשר הובאו מאירופה "והוחלפו" בין משפחות עשירות למטרות כלכליות או פוליטיות.
זהו ציור של שמן על בד, נמצא במוזיאון האמריקאי לאומנות, ווטני.
מרילין (1962): ציור של מרילין מונרו היה סמל מרכזי לאמנות הפופ.
הרטיגן התייחסה למרלין כנושא המרכזי בציורה, דבר המעיד על התייחסותה לאמנות זו.
הרטיגן השתמשה בצבעים חמים בציור ובמשיכות מכחול רכות יותר ממה שנהגה לפני.
זהו ציור של שמן על בד, אוסף של מר וגברת ה.
ז'וספין (1983): עבודה זו נעשתה כחלק מסדרת "מלכות וקיסריות גדולות".
הרטיגן התחילה את הסדרה בסתיו 1983. בתקופה הזו התעניינה באמנות פמיניסטית, ובציור ציירה את ז'וזפין, קיסרית צרפת.
זהו ציור של שמן על בד, אוסף פרטי.
גרייס קרטר היא זמרת-יוצרת בריטית.
קרטר נולדה ב-26 במאי 1997 בלונדון שבממלכה המאוחדת.
כשהייתה בת 8, היא עברה לגור לברייטון עם אמה.
מאוחר יותר, היא חזרה לגור בלונדון.
סינגל הבכורה שלה, "Silence", יצא במאי 2017.
באוקטובר 2017, קרטר חיממה את דואה ליפה בסיבוב ההופעות שלה, The Self-Titled Tour.
באפריל 2018, קרטר חיממה את Rag'n'Bone Man בסיבוב ההופעות שלו, Sounds of the City Tour.
ב-10 בדצמבר 2018, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Why Her Not Me.
בין השירים במיני-אלבום, נמצא הסינגל "Why Her Not Me".
ב-2020, קרטר השתתפה בגרסת הכיסוי של השיר "Times Like These" , יחד עם אמנים אחרים כמו אלי גולדינג, דואה ליפה, ריטה אורה, אן-מארי ואחרים.
גרייסון ג'יימס אלן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
אלן נולד וגדל בעיר ג'קסונוויל שבפלורידה.
בשנת 2013 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון פרובידנס" לזכייה באליפות ליגת התיכונים של פלורידה, ושנה לאחר מכן הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
במחצית משחק הראווה זכה בתחרות ההטבעות, לאחר שביצע הטבעה מעל חברו ג'אליל אוקפור.
בשנת 2014 החל ללמוד באוניברסיטת דיוק, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם אוקפור, ג'סטיס וינסלו וטיוס ג'ונס.
על אף יכולתו הגבוהה, לצד ברנדון אינגרם, הודחו הבלו דבילס כבר בשלב שמינית הגמר של טורניר המכללות.
בשתי העונות הבאות שיתף פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד ג'ייסון טייטום, לוק קנארד, ונדל קרטר ומרווין באגלי, וקלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק.
לאורך קריירת המכללות שלו ביצע אלן עבירות גסות רבות, אשר הקנו לו תדמית של "שחקן מלוכלך".
בדצמבר 2016, לאחר עבירה בלתי ספורטיבית שביצע במשחק מול וירג'יניה טק, הושעה אלן על ידי המאמן מייק ששבסקי, ונלקח ממנו תואר הקפטן של הקבוצה.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר אלן בבחירה ה-21, על ידי יוטה ג'אז.
במשחק האחרון של עונת הרוקי שלו, מול לוס אנג'לס קליפרס, שותף אלן ב-41 דקות, וקבע שיאים עונתיים של 40 נקודות, 7 ריבאונדים ו-4 אסיסטים.
ב-37 המשחקים הקודמים של אותה עונה קלע 4.6 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
לקראת עונת הועבר אלן בטרייד לממפיס גריזליס, יחד עם ג'יי קראודר, קייל קורבר, דריוס בייזלי ובחירת דראפט עתידית, בתמורה למייק קונלי.
באוגוסט 2021 הועבר בטרייד למילווקי באקס, תמורת סם מריל ושתי בחירות דראפט עתידיות.
ב-27 בספטמבר 2023 עבר לפיניקס סאנס בטרייד משולש שכלל גם בתוכו את דמיאן לילארד שעבר אל המילווקי באקס, דיאנדרה אייטון שעבר לפורטלנד, ויוסוף נורקיץ' שעשה את הדרך ההפוכה ביחד עם נסיר ליטל וקיאון ג'ונסון ועוד שמות נוספים שנכללו בטרייד.
גרייס דרלינג הייתה בת של שומר מגדלור אנגלי.
השתתפותה בחילוץ ניצולים "מהפורפורשייר" הטרופה בשנת 1838 הביאה לה תהילה לאומית.
ספינת המשוטים עלתה על שרטון באיי פארן מול חופי נורת'מברלנד בצפון מזרח אנגליה.
תשעה מאנשי הצוות שלה ניצלו.
גרייס דרלינג נולדה בבית סבה בנורת'מברלנד.
היא הייתה השביעית מבין תשעה ילדים (ארבעה אחים וארבע אחיות) שנולדו לוויליאם ותומאסין דרלינג, וכשהיא רק בת כמה שבועות, היא נלקחה להתגורר באי ברונסמן, אחד מאיי פארן, בקוטג' קטן צמוד למגדלור.
אביה ניהל את המגדלור שנבנה בשנת 1795 עבור טריניטי האוס, והרוויח משכורת של 70 לירות שטרלינג לשנה (שווי של 6,300 לירות שטרלינג בשנת 2020) עם בונוס של 10 לירות שטרלינג עבור שירות טוב.
הלינה הייתה בסיסית, והמגדלור לא היה ממוקם במקום טוב להנחות את הספנות למקום בטוח, ולכן בשנת 1826 עברה המשפחה למגדלור שנבנה באותה העת באי לונגסטון.
במגדלור לונגסטון היה מקום לינה טוב יותר, אך האי עצמו היה פחות מסביר פנים, ולכן ויליאם היה חוזר לברונסמן כדי לאסוף ירקות מהגן הקודם שלהם ולהאכיל את בעלי החיים.
המשפחה בילתה את מרבית זמנה בקומת הקרקע של המגדלור, שהורכב מחדר גדול המחומם בכיריים מעץ.
החדר היה הסלון, חדר האוכל והמטבח שלהם בחלל אחד, והיה לו גרם מדרגות לולייני שהוביל לשלושה חדרי שינה למעלה ולתאורה שבראש המגדל.
בשעות המוקדמות של ה-7 בספטמבר 1838, גרייס דרלינג, הביטה מחלון בקומה העליונה, הבחינה בהריסות ובניצולי הספינה "פורפורשייר", שהתנפצה על אי סלעי נמוך סמוך.
פורפרשייר עלתה על הסלעים ונשברה לשניים.
אחד החצאים שקע במהלך הלילה.
אביה ויליאם והיא הבינו שמזג האוויר קשה מדי מכדי שסירת ההצלה גדולה תצא לשם, אז הם לקחו סירת משוטים (6.4 מטר), ועוד ארבעה גברים של נורת'מברלנד, לשוט לכיוון הניצולים.
הם עברו מסלול ארוך לצד האיים, מרחק של כמעט קילומטר וחצי.
גרייס דרלינג שמרה על יציבות הסירה במים, בזמן שאביה עזר לארבעה גברים ולאישה היחידה ששרדה, שרה דוסון, להיכנס לסירה.
אף על פי ששרדה את הטביעה, איבדה גברת דוסון את שני ילדיה הקטנים (ג'יימס, 7 ומטילדה, 5) במהלך הלילה.
ויליאם ושלושה מאנשי החילוץ חתרו בסירה חזרה למגדלור.
גרייס נשארה במגדלור בעוד ויליאם ושלושה מאנשי הצוות שחולצו חתרו והחזירו ארבעה ניצולים נוספים.
בינתיים, סירת ההצלה יצאה מ-Seahouses, אך הגיעה למקום הטביעה לאחר שדרלינג ואביה סיימו את פעולת החילוץ שלהם.
כל מה שהם מצאו היו גופות ילדיה של גברת דוסון ושל איש דת.
החזרה לצפון סנדרלנד הייתה מסוכנת מדי, ולכן הם חתרו למגדלור לתפוס מחסה.
אחיה של גרייס דרלינג, ויליאם ברוקס דרלינג, היה אחד משבעת הדייגים בסירת ההצלה.
מזג האוויר הידרדר עד כדי כך שכולם חויבו להישאר במגדלור במשך שלושה ימים לפני שחזרו לחוף.
הספינה "פורפרשייר" הביאה 62 אנשים.
היא נשברה לשניים מיד עם פגיעתה בסלעים.
אלה שהצילו דרלינג ואביה היו על חלק של הספינה, שהוחזק על ידי הסלעים זמן מה לפני ששקע.
תשעה נוסעים ואנשי צוות אחרים הצליחו לצוף עם סירת הצלה מקטע הירכתיים לפני כן, גם הם טבעו ונאספו בלילה.