tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא השתתף במספר סיורי לימודים מחוץ להונגריה באוסטריה, שוודיה, גרמניה, צרפת וארצות הברית של אמריקה.
ב-1949 קיבל הסמכה כפרופסור (חיצוני) באוניברסיטה.
בשנים 1950–1960 כיהן בתפקיד המזכיר הכללי של החברה האורולוגית.
הוא היה העורך ואחד ממייסדי Acta Urologica כתב העת המקצועי.
סולד היה הראשון שהשתמש בניתוח ספקטרלי של קרני רנטגן כדי לחשוף את המבנה העדין של האבנים בכליות.
הוא פרסם כחמישים פרסומים טכניים ממחקריו המדעיים.
אשתו הייתה ארז'בט פייר (1905–1937), בתם של האדריכל לאיוש פייר (במקור וייס) ושל ברטה דויטש, איתה התחתן ב-7 במאי 1929 בבודפשט.
ניסויים טיפוליים במתן כמויות גדולות של פניצילין בפרק זמן קצר.
על ההפרשה הכלייתית וההשפעה האנטיביוטית של פניצילין (ניסויים במבחנה).
סטטיסטיקה השוואתית של ריפוי פצעים בניתוחים אורולוגיים ב-1941. וב-1948. עם István Merényi (שבועון רפואי, 1950, 26)
יישום מקומי של תכשיר חדש המכיל פניצילין + סטרפטומיצין (טבלית פוליטריצין) .
עם יוז'ף ויראסטו ולאסלו זאדור.
בחינת ההשפעה של חומר אנבולי על חולדות זכרים בוגרים מינית לאחר הקרנה של כל הגוף, עם בלה גימש ובלה ארדש.
מדליית ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית דרג כסף (1948)
אנדרה סטלה (נולד ב-22 בפברואר 1971) הוא מהנדס איטלקי המשמש כמנהל קבוצת הפורמולה 1 של מקלארן מאז שנת 2023. שימש בעבר כמהנדס המרוץ של קימי רייקונן ופרננדו אלונסו בקבוצת פרארי.
בשנת 1997 סיים תואר בהנדסת אווירונאוטיקה בספיינצה – אוניברסיטת רומא.
בשנת 2000 השלים לימודי דוקטורט בהנדסת מכונות.
סטלה החל לעבוד בשנת 2000 כמהנדס ביצועים בקבוצת המבחן של פרארי לפני שמונה למהנדס הביצועים של מיכאל שומאכר (2002–2006) וקימי רייקונן (2007–2008).
בהמשך מונה למנהל המרוץ של רייקונן (2009) ופרננדו אלונסו (2010–2014).
סטלה הצטרף למקלארן בשנת 2015 בתפקיד מנהל פעילות המרוצים.
בשנת 2018 מונה למנהל הביצועים.
שנה מאוחר יותר מונה למנהל המרוץ.
בדצמבר 2022 מונה למנהל הקבוצה במקומו של אנדראס זיידל.
בעונת 2024 היה שותף לזכייה של הקבוצה באליפות היצרנים, לראשונה אחרי 26 עונות.
שנה לאחר מכן זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות.
אנדרה סלומון היה פסנתרן צרפתי שנרצח במחנה ההשמדה אושוויץ בשואה.
נולד ברובע האחד-עשר של פריז, שם אביו, אלכסיס, היה בעל סדנת תכשיטים.
סלומון התקבל לקונסרבטואר של פריז ב-1894. בכיתת הפסנתר של שארל-ווילפריד דה בריוט, חבריו היו מוריס ראוול, ריקרדו וינס ופרדיננד מוט-לקרואה.
הוא החל את הקריירה שלו כבר בשנת 1900. הוא היה סולן בקונצרטים של תזמורת פאדלו ותזמורת למורו, והופיע לצד הזמרת ג'יין באתורי, הצ'לנים גרארד הֶקינג, מוריס מרשל, פייר פורנייה, המלחין לאון מורה, החלילן פיליפ גובר, והויולן פייר וילן.
הוא ניגן לצד רביעיית קמנסקי ורביעיית קארמבט ויצר שלישייה עם לואי קארמבט (כינור) ורנה שיזלה (צ'לו).
ב-10 ביוני 1913, בתיאטרון שאנז אליזה, השתתף בעונה השמינית של הבלט רוס של סרגיי דיאגילב ושיחק את תפקיד הפסנתר בהחייאת "פטרושקה" של סטרווינסקי, שהועלתה לראשונה שנתיים קודם על ידי אותה להקה: תמרה קרסבינה, ואצלב ניז'ינסקי, כוריאוגרפיה של מיכאיל פוקין, בניהולו של פייר מונטה.
סלומון היה אחד ממייסדי הקונסרבטואר למוזיקה של טרואה יחד עם המלחין אמבל מאסיס (כינור שני ברביעיית קארמבט), שם לימד פסנתר.
הוא נאלץ להפסיק את עבודתו תחת הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה, ומצא מקלט באקס-אן-פרובאנס.
ב-21 במאי 1944 הוא נעצר, הועבר למחנה הריכוז דראנסי עם מספר רשום 22 785, וגורש לאושוויץ בשיירה מספר 75 ב-30 במאי 1944, שם נרצח לאחר שבוע.
מצבת זיכרון הוקמה בשמו בבית הקברות היהודי באקס-אן-פרובאנס.
אנדרו אבוט הוא סוציולוג אמריקאי, אחד הסוציולוגים הבולטים בתחום חקר המקצועות.
בשנת 1970 קיבל אבוט תואר בוגר בהיסטוריה מאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1975 הוא קיבל תואר מוסמך בסוציולוגיה, ובשנת 1982 קיבל תואר דוקטור בסוציולוגיה, שניהם באוניברסיטת שיקגו.
בשנים 1991–1978 לימד אבוט סוציולוגיה באוניברסיטת ראטגרס, ומשנת 1991 הוא משמש כפרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו.
התאוריה המרכזית של אבוט היא אודות "המאבק על תחומי שיפוט" בין קבוצות מקצועניות שונות.
לפי התאוריה של אבוט, המאבק בבסיסו הוא על ידע ועל הזכות לייצר תאוריות ולהעניק שירותים מקצועיים עבור בעיות אשר יש ביקוש לפתרונן בחברה.
אם מקצוע מסוים משתלט על אופן הטיפול בבעיה ספציפית, הדבר בהכרח יבוא על חשבונו של מקצוע אחר.
דוגמה לכך אפשר למצוא במאבק על תחומי שיפוט בין הרפואה כמקצוע לפסיכולוגיה.
לפני שהתחילה הפסיכולוגיה למסד עצמה כמקצוע, הרופאים היו אלו שהיו אחראיים על הטיפול במחלות נפש.
משהחלה הפסיכולוגיה לבסס עצמה, החל מאבק בין שני מקצועות אלו כדי שהטיפול בנפש יוכלל במסגרת תחום השיפוט של הפסיכולוגיה ולא של הרפואה הכללית (כיום יש התמחות ברפואה של פסיכיאטריה).
הביקורת העיקרית כלפי אבוט מצד סוציולוגים אחרים היא שההתייחסות שלו למערכת של מקצועות היא כבלתי ניתנת לשינוי.
לפי אבוט קיימת מערכת - מבנה תחומים עליו נאבקות קבוצות מקצועניות שונות.
לפי אבוט, המערכת הזו היא קבועה ואינה משתנה; בעוד שבמציאות, מקצועות סופגים לתוכם תחומי אחריות ומוציאים מתוכם אחרים.
או, שמתגלות טכנולוגיות חדשות ונפתחות אפשרויות לחקר תחומים חדשים.
למשל, אם קיימת טכנולוגיה חדשה, מתגלה ידע חדש וכדומה, לא בהכרח ניתן יהיה לנתח מקצוע זה לפי המסגרת הקבועה של מאבק על תחומי שיפוט.
משמע, מערכת הפרופסיות, משתנה בהתאם למבנה החברתי ואינה קבועה מראש.
מאוחר יותר, אבוט הסכים כי יש מקום לחקור לא רק מקצועות אלא גם ישויות מקצועיות (שעדיין לא התגבשו לכלל מקצוע) ואת גבולותיהן.
אַנְדְרֶה מָארִי שֶנְיֶיה היה משורר צרפתי.
נחשב למבשר תנועת הרומנטיקה בשירה הצרפתית.
אנדרה שנייה נולד בקונסטנטינופול לאם יוונייה (אליזבת סאנטי-לומאקה) ולאב צרפתי (לואי שנייה).
אביו בילה שנים רבות במזרח התיכון כסוחר בדים.
כאשר אנדרה היה בן שלוש, משפחתו שבה לצרפת.
הוא למד בקולז' דה נוואר בפריז והצטיין בתרגום של שירת יוון העתיקה לצרפתית.
ב-1783 התגייס לצבא הצרפתי והוצב בשטרסבורג, אך עד מהרה שב לפריז.
הוא השתתף בחוג הספרותי שקיימה אמו בביתה, שבו התיידד, בין היתר, עם הצייר ז'אק-לואי דויד ועם הכימאי אנטואן לבואזיה.
בהשפעת שירת העת העתיקה החליט להיות משורר.
ב-1784 ביקר בשווייץ, ברומא, בנאפולי ובפומפיי, ושב לפריז מלא רשמים ותוכניות לעתיד.
במשך שלוש שנים (1784–1787) ניסה את כוחו בכתיבת חרוזים, ובתקופה זו כתב את הפואמות הראשונות שלו, ובהן "בכחוס" ו"העיוור".
בתקופה 1787–1790 שימש כמזכיר שגרירות צרפת בלונדון.
עם שובו לפריז התקרב לתנועה המהפכנית והמליץ בפני האספה המכוננת הלאומית על חופש הפולחן הדתי ועל הפרדת הדת מן המדינה.
אחרי הפיכת היעקובינים (10 באוגוסט 1792) גינה את הטבח שערכו אנשי הקומונה הפריזאית באסירים המלוכנים בספטמבר של אותה שנה.
הוא כתב אל האספה המחוקקת וביקש לאפשר למלך לואי השישה עשר לערער בפני העם על גזר דין המוות שהוטל עליו.
כתוצאה מכך נחשד אנדרה שנייה בבגידה.
אחרי שהמלך הוצא להורג (21 בינואר 1793) הוא הסתגר בביתו בעיר ורסאי ולא יצא משם אלא בלילות.
הוא העריץ את שארלוט קורדה, שרצחה את ז'אן-פול מארה (13 ביולי 1793), וכתב שיר הלל לכבודה.
ב-7 במרץ 1794 נעצר והושם בכלא, בו המשיך לכתוב.
הוא גם התאהב בעצירה מאדאם דה קואני וכתב לכבודה את הפואמה "העצירה הצעירה", הנחשבת ליצירת המופת שלו.
הוא הובא למשפט אך סירב להגן על עצמו והלך אל מותו, שבו ראה הימלטות מן האכזריות ומן העריצות.
הוא הוצא להורג באמצעות גיליוטינה שלושה ימים בלבד לפני מפלת רובספייר.
בחייו הקצרים הספיק אנדרה שנייה לפרסם שתי פואמות בלבד: "משחק הטניס" (1791) ו"שיר תהילה לשווייצרים" (1792).
ב-1819, עשרים וחמש שנה אחרי מותו, חבריו הוציאו לאור את קובץ שיריו.
המלחין האיטלקי אומברטו ג'ורדאנו כתב לזכרו את האופרה "אנדריאה שנייה", שהועלתה על הבמה בתיאטרון "לה סקאלה" במילאנו ב-28 במרץ 1896.
אנדרה שוורץ-בארט היה סופר צרפתי-יהודי.
אנדרה שוורץ-בארט נולד בעיר מץ שבצרפת, שם התגוררו הוריו מאז שהיגרו מפולין ב-1924. משפחתו, שהייתה ענייה, ניסתה לקבל אזרחות צרפתית מספר פעמים, אולם סורבה.
החל לעבוד בגיל 11, תחילה כשוליה על ספינת דייגים ובהמשך כמוכר עיתונים לאחר בית הספר.
לאחר פלישת הגרמנים לצרפת במלחמת העולם השנייה (1941) גורשה המשפחה לסאן פול דה ליזון (ליד אנגולם) ושם למד מכונאות בבית ספר מקצועי, בטרם סיים לימודיו.
באותה שנה נשלחו הוריו לאושוויץ, והוא נותר אחראי לפרנסת שלושת אחיו הקטנים, בעבודות בבתי איכרים.
כמה חודשים אחר כך, בהיותו עדיין נער צעיר, הצטרף שוורץ-בארט לתנועת ההתנגדות הצרפתית (הרזיסטנס), אף על פי שבקושי דיבר צרפתית (שפת אימו הייתה יידיש).
לאחר המלחמה השלים בעצמו את לימודיו התיכוניים, עבר את מבחני הבגרות, והתקבל כסטודנט בסורבון בפריז.
התנסותו כיהודי בזמן המלחמה הביאה אותו לכתיבת ספרו הראשון והחשוב, Le Dernier des justes ("אחרון הצדיקים"), שראה אור ב-1959. בספר זה הוא מתאר את קורותיה של משפחה יהודית מתקופת מסעי הצלב ועד אושוויץ, מנקודת ראותו של ניצול פצוע.
הספר זכה להצלחה גדולה ותורגם לשפות רבות.
על ספרו זה זכה שוורץ-בארט ב-1961, ב"פרס גונקור", הפרס הספרותי החשוב ביותר בצרפת, וכמה שנים אחר כך, ב-1967, זכה גם בפרס ירושלים, שהוענק לו במהלך יריד הספרים הבינלאומי השלישי שנערך בבירה.
שוורץ-בארט נישא לסימון, בת להורים גוואדלופים.
נראה כי בהשפעתה כתב את ספרו השני, La Mulâtresse Solitude ("המולטית ששמה סוליטיד" [=בדידות]), שיצא לאור ב-1972. בספר סיפורה של דמות היסטורית הקשורה במאבק בעבדות בגוואדלופ בסוף המאה ה-18.
שוורץ-בארט ורעייתו, סופרת בפני עצמה, פרסמו גם ספרים שכתבו ביחד: Un plat de porc aux bananes vertes ("מנה של חזיר בבננות ירוקות") שהתפרסם ב-1967, ונחשב ל"רומן בארבע ידיים" היחיד בספרות הצרפתית.
כמו כן כתבו השניים גם אנציקלופדיה בת שישה כרכים: Hommage à la femme noire ("מחווה לאישה השחורה"), שהתפרסמה ב-1989.
שוורץ-בארט התגורר ויצר בפריז, בלוזאן שבשווייץ, ובסנגל.
הוא נפטר מסיבוך בעקבות ניתוח לב.
אחרון הצדיקים: רומן; מצרפתית: ברוך קרוא, תל אביב: עידית, תש"ך.
מולאטית ושמה בדידות; מצרפתית: מיכל אילן, הוצאת נהר ספרים, 2012.
אנדרה שרון , שחמטאי צרפתי, תאורטיקן בולט של שלב הסיום.
שרון חי בשווייץ והיה אלוף צרפת בשנים 1926, 1927 ו-1929. היו לו הצלחות יפות בתחרויות בינלאומיות בלונדון בשנת 1927 ובהאג בשנת 1928. שרון ייצג את צרפת באולימפיאדת השחמט ב-1927.
עקב מחלת חזה קשה שהה שרון 20 שנים בבית הבראה, ובתקופה ארוכה זו כתב יצירה בארבעה כרכים, "Nouveau Traité complet d'échecs", העוסקת בסיומים בשחמט.
בנוסף לעיסוק בכל סוגי הסיומים בשחמט, כוללים הספרים למעלה מ-100 אטיודים מקוריים של שרון.
במשך תקופה ארוכה נחשב ספר זה לספר המרכזי בנושאי סיומים ונקרא בקיצור "Chéron".
הספר נערך מחדש במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 (בגרמנית).
בשנת 1934 שרון כתב ספר נוסף העוסק בשאלות תאורטיות על בעיות שחמט, "Les Échecs artistiques".
בשנת 1940 כתב, בצוותא עם אמיל בורל, ספר על התאוריה המתמטית של משחק הברידג'.
בשנת 1957 קיבל שרון תואר של שופט בינלאומי לקומפוזיציה שחמטאית.
בשנת 1959 היה שרון לאחד מחמשת הפרובלמאים הראשונים שקיבלו תואר של אמן בינלאומי ליצירה שחמטאית מטעם פיד"ה.
אנדרה שרון השתתף באולימפיאדת שחמט בנבחרת צרפת.
פתרון: המסעים המובאים כאן מייצגים את המסעים המביאים לניצחון המהיר ביותר ללבן, וההפסד האיטי ביותר לשחור, דהיינו המסעים הטובים ביותר לכל אחד מהצדדים.
כבר במסע הראשון יכול הלבן לשגות.
בעיה משנת 1964. פורסם בעיתון Journal de Genève והמאפיין העיקרי שלה הוא הכתרות לפרש.
אנדרה שטיינר (בהונגרית: Steiner Endre; 27 ביוני 1901 – 29 בדצמבר 1944) היה שחמטאי יהודי-הונגרי, אחיו המבוגר של לאיוש שטיינר ובן דוד של הרמן שטיינר.
שטיינר שיחק בנבחרתה האולימפית של הונגריה בחמש אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית.
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח המילואים הראשון השיג תוצאה של +6 -2 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), הונגריה זכתה במדליית הזהב
בשנת 1928, באולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח השני השיג תוצאה של +10 -3 =3, הונגריה זכתה במדליית הזהב
בשנת 1930, באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח המילואים הראשון השיג תוצאה של +7 -2 =5, הונגריה זכתה במדליית הכסף
בשנת 1931, באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח הראשון השיג תוצאה של +5 -7 =3 הונגריה הגיעה למקום ה-10
בשנת 1936, באולימפיאדה השלישית הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח השלישי השיג תוצאה של +11 -6 =1, הונגריה זכתה במדליית הזהב
בשנת 1937, באולימפיאדה השביעית שהתקיימה בסטוקהולם, בלוח השלישי השיג תוצאה של +12 -1 =5, הונגריה זכתה במדליית הכסף ושטיינר זכה במדליית כסף אישית.
בימי מלחמת העולם השנייה היה שטיינר חבר במחתרת היהודית-סלובקית 'קבוצת העבודה', והיה שותף בתוכנית אירופה.
הוא נרצח במחנה ריכוז נאצי סמוך לבודפשט ב-29 בדצמבר 1944.
אנדרה ליאון מארי ניקולס ריו (בהולנדית: André Léon Marie Nicolas Rieu; נולד ב-1 באוקטובר 1949) הוא כנר, מלחין ומנצח הולנדי.
התפרסם במתכונת הייחודית של הקונצרטים שלו המשלהבים את הקהל בין השאר בעזרת גימיקים מעולם הרוק והמוזיקה הפופולרית.
בקונצרטים שלו הוא מנגן יצירות ממגוון סוגות: מוזיקה קלאסית, ואלס, מחזמר, פסקולים, פופ אופראי ומוזיקה פופולרית.
ריו נולד למשפחה מוזיקלית במאסטריכט שבהולנד, שם הוא מתגורר עד היום.
בעידוד אביו, שהיה המנצח של תזמורת לימבורג, החל לקבל שיעורי כינור בגיל חמש.
בשנת 1967, לאחר סיום בית הספר, החל ללמוד בקונסרבטוריון המלכותי בלייז' ומאוחר יותר במאסטריכט (עד 1973).
בין מוריו שם היו כנר בתזמורת הסימפונית ההולנדית הרמן קרברס ויו יודה.
מ-1974 ועד 1977 הוא למד באקדמיה למוזיקה בבריסל, שם קיבל הדרכה מהכנר ההונגרי המפורסם אנדרה גרטלר.
באוניברסיטה ביצע ריו את "ואלס הזהב והכסף" (Gold And Silver Waltz) של פרנץ להאר.
מעודד מתגובת הקהל, הוא החליט להמשיך לנגן ואלסים.
בשנת 1978 גיבש ריו את התזמורת הראשונה שלו, "סלון התזמורת של מאסטריכט", איתה הוא הופיע בהולנד, גרמניה ואף בארצות הברית.
באותו זמן, ועד 1989, הוא הועסק ככנר בתזמורת הסימפונית של לימבורג.
ב-1987 הקים ריו את חברת ההפקות שלו, ואת תזמורתו הנוכחית, "תזמורת יוהאן שטראוס".
התזמורת, שהחלה עם 12 מוזיקאים, מונה כיום כ-50 נגנים.
הקונצרט הראשון, בראש השנה האזרחית 1988, גרר סבב הופעות קצר במדינות הבנלוקס וגרמניה.
במקביל, זכה ביצועו לסוויטה לתזמורת במה (סוויטת ג'אז מס' 2, אופ.
38) מאת דמיטרי שוסטקוביץ' להצלחה רבה מאוד בהולנד, בשם "הוואלס השני", וריו זיהה התעניינות מחודשת במוזיקת ואלס, אותה מיהר לנצל.
האלבום הראשון שלו, "מהולנד באהבה" שהתפרסם ב-1994, זכה להצלחה כבירה והיווה את פריצת הדרך הגדולה של ריו.
האלבום שהה ברשימת עשרת האלבומים הטובים בהולנד (Top 10) יותר מעשר שנים.
בגרמניה האלבום טיפס לרשימת ה-Top 5 והשיג כמה אלבומי זהב ופלטינה תוך זמן קצר.
בשנים הבאות, ריו מקיים עם תזמורתו קונצרטי-ענק בכל רחבי אירופה, ארצות הברית, קנדה, יפן ואוסטרליה ואלבומיו הבאים שוברים שיאים ונמצאים בטבלאות אפילו מעל סמלי פופ בינלאומי כמו מדונה.
ב-2001 הקים ריו אולפן הקלטות פרטי, בו הוא הפיק מאז את כל אלבומיו ואת סרטי ההופעות והקליפים.
עד היום זכה ריו במספר פרסים, בהם שני פרסי מוזיקת עולם, והוציא אלבומי זהב ופלטינה במדינות רבות.
הוא קיבל גם, יחד עם תזמורתו, מדליית זהב-של-כבוד מאת עיריית מאסטריכט.
כמה מהופעותיו שודרו בבריטניה ובארצות הברית על ידי רשת PBS, בהן הופעות בדבלין שבאירלנד ובכיכר המרכזית של קורטונה, טוסקנה.
ריו מנגן בכינור סטרדיוואריוס יקר ערך ועתיק, שיוצר בשנת 1667.
באפריל 2018 ערך ריו ארבע הופעות בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
בנובמבר 2022 ערך ריו עוד 3 הופעות נוספות בתל אביב, שהיו אמורות להיות במקור בשנת 2020 ונדחו עקב מגפת הקורונה.
הופעותיו של ריו ייחודיות בנוף המוזיקה הקלאסית, ומכוונות במיוחד לקהל שלא היה מתעניין בז'אנר כלל לולא כן.
בין המאפיינים ניתן למנות את העובדה שריו עומד עם פניו אל הקהל כל משך ההופעה, תוך כדי ניצוח על המקהלה ונגינה בכינורו.
מלבד ואלסים ואופרות מפורסמות, מנוגנים גם שירים פופולריים, שירי עם, מחזמרים ונעימות מסרטים, ולא נדיר לראות את הקהל המשולהב קם לריקודים המוניים.
בנגינה עצמה משולב באופן בולט בידור ואפילו הומור סלפסטיק, ולעיתים ריו משלב קטעים קלאסיים מפורסמים עם סגנונות מוזיקה קלה, כגון סלסה עם הסימפוניה החמישית של בטהובן, או ביצוע "אולַה וואלס" שהוא שיר רוק לפי מנגינת הדנובה הכחולה של יוהאן שטראוס, יחד עם הזמר האוסטרי DJ Ötzi.
הופעותיו מרהיבות עין, ומושקעים בהן סכומי כסף עצומים.
לדוגמה, בדנמרק השתתפו בהופעה שלוש-מאות נגני חמת חלילים ובקנדה הוקמה רחבת החלקה על קרח בה הופיעו מחליקים-אקרובטים לצלילי נעימת הסרט טיטניק.
פעמים רבות התפאורה היא ארמון בגודל טבעי, שהקמתה אורכת כשבוע על ידי מאה פועלים ובסיוע מנופי ענק.
בין השאר, הוא הופיע בארמון שנברון בווינה, פארק אפטלינג, הרוג'רס סנטר שבקנדה, הרדיו סיטי מיוזיק הול בניו יורק, אצטדיון דוקלנדס שבאוסטרליה, ועוד.
נוכחות השיא בקונצרט של ריו באוסטרליה הייתה במלבורן: 38,000 איש.
התנהגות כוכב-הרוק שלו לא מצטמצמת רק לתחומי ההופעות: הוא משווק גם מוצרים הנושאים את שמו או תמונתו כמו חולצות, ספלים, לוחות שנה ותליון זהב בצורת חתימתו.
כמו כן הוא הוציא שלשה ספרים, בהם אוטוביוגרפיה בשם "My Music, My Life", וארבעה אלבומי תמונות.
סגנון ההופעה המתואר לעיל, במה שהוא לפחות להלכה קונצרט מוזיקה קלאסית, הקים נגד אנדרה ריו ביקורת חריפה מאוד, בכל העולם.
המנהל האומנותי של התזמורת הקאמרית האוסטרלית, ריצ'רד טוגנטי (Richard Tognetti), כינה את המוזיקה של ריו "מוזיקת שלאגר" ולמעשה הגדיר את ריו, המחשיב עצמו כמוזיקאי קלאסי, כבדרן.
מבקר המוזיקה סטפן וויטינגטון כתב עליו, בין השאר, שנגינתו לא עולה על רמה של בן 10 מוכשר, והצלחתו נובעת אך ורק משיווק מוצלח, ומכך שהוא מביא סטנדרטים של הפקות פופ אל תוך המוזיקה הקלאסית ב"מופעים, שריו מעדיף לקרוא להם קונצרטים".
אנדרו "סאנדי" אירווין היה מטפס הרים בריטי, שהשתתף במשלחת הבריטית השלישית לאוורסט, בשנת 1924. הוא ושותפו ג'ורג' מאלורי נעלמו במהלך הטיפוס על ההר מן הצד הצפוני (טיבט).
יש הסבורים שהם היו על הפסגה לפני אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי.
אנדרו אירווין נולד בבירקנהד (Birkenhead), צ'שייר.
כבר בנעוריו הפגין מיומנות הנדסית גבוהה.
במלחמת העולם הראשונה שלח אל משרד המלחמה תוכניות לירי מסונכרן דרך להבי המדחף עבור מטוסים, כמו גם למייצב טיסה גירוסקופי.
בנוסף ליכולותיו ההנדסיות, הצטיין בספורט ובמיוחד בחתירה.
בהמשך למד הנדסה באוקספורד, שם הצטרף גם למועדון טיפוס ההרים המקומי.
ב-1923, אירווין השתתף במשלחת לשפיצברגן, בה בלט בכישוריו כמעט בכל אספקט של פעילות במסגרת אותה משלחת.
ב-1924, אירווין הצטרף למשלחת שמטרתה העפלה על האוורסט.
במהלך המשלחת לאוורסט, הוא שיפר במידה רבה את מערכות החמצן שהיו למטפסים והפך מומחה לציוד נשימה.
אף על פי שלא היה לו ניסיון בטיפוס לגבהים כאלה, הוא הצטרף לג'ורג' מאלורי, שהיה בן 38 ומטפס מנוסה.
ככל הנראה אירווין נבחר גם בשל מיומנותו במערכות חמצן, וכיוון שלאחר שהשתתף כבר בשתי משלחות קודמות לאוורסט, מאלורי הגיע למסקנה שללא חמצן, הסיכויים להצליח קלושים.
בבוקר ה-6 ביוני יצאו מאלורי ואירווין מן האוכף הצפוני.
הם תכננו לטפס עוד שלושה ימים.
מאלורי ואירווין נראו בפעם האחרונה בשעה 12:50, ב-8 ביוני.
מנהיג המשלחת, נואל אודל (Noel Odell) ראה אותם כשהעננים התפנו לרגע.
הם היו מתחת לאחד הקטעים התלולים שעל הרכס (ה"מדרגות") והוא אמר שנראו "מתקדמים במרץ" ("going strongly for the top").
הוא היה בטוח שהם יגיעו אל הפסגה.
לאחר זמן קצר חזרו העננים לכסות את ההר ומאלורי ואירווין לא נראו עוד.
נואל אודל גם חשב שראה את מאלורי בקרבת הפסגה לרגע קצר, אך בשל הערפל לא יכול לדעת אם הוא התקדם אל הפסגה או ממנה.
השאלה אם הם הגיעו לפסגה או שנהרגו בדרך אליה הייתה ועודנה תעלומה.
רק בשנת 1960 הצליחה משלחת סינית להגיע לפסגה במסלול שעשו מאלורי ואירווין.
המדרגה השנייה, מצוק תלול למדי בגובה 8,500 מ', בערך, מהווה אתגר טיפוס ממשי ביותר.
ללא הסולם שנמצא שם היום, לא סביר שהם הצליחו לטפס קטע של 18 מ', בדירוג 6b, בגובה כזה.
בשנת 1933, 9 שנים לאחר היעלמותם של מאלורי ואירווין נמצא גרזן הקרח של סאנדי אירווין בגובה 8,573 מ' על ידי פרסי ווין-האריס (Percy Wyn-Harris) מטפס הרים בריטי נוסף.
בשנת 1975 נראתה גופת מטפס בגובה מתחת לגרזן הקרח, והסברה המקובלת הייתה שזוהי גופתו של אירווין.
בשנת 1999 יצאה משלחת במטרה לשפוך מעט אור על התעלומה.
הגופה נמצאה והתברר שזוהי גופתו של מאלורי.
מאלורי נמצא עם רגל שבורה, פגיעות בגולגולת, וידיים פרושות לרווחה, כאילו ניסה לבלום נפילה.
בשנת 2024 דיווחו בנשיונל ג'יאוגרפיק על מציאת שרידים מגופתו של אירווין.
אנדרו מייקל בוגוט הוא כדורסלן עבר אוסטרלי אשר שיחק בעמדת הסנטר.
בוגוט נולד למהגרים קרואטים במלבורן, אוסטרליה.
בעונתו הראשונה במכללות, כיכב בוגוט במדי אוניברסיטת יוטה.
אחרי עונה טובה במכללות בוגוט זומן לנבחרת אוסטרליה לאולימפיאדת אתונה, וקלע בממוצע למשחק 14.8 נקודות, לקח 8.8 ריבאונדים וחסם 1.2 חסימות.
בעקבות זאת זכה בתואר שחקן השנה במכללות.
בקיץ 2005 העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט 2005, נבחר בבחירה הראשונה בדראפט על ידי מילווקי באקס.
הוא הפך לשחקן האוסטרלי הראשון, והשני מאוניברסיטת יוטה, שנבחר במקום ראשון בדראפט.
בוגוט סיים את עונת הרוקי שלו בהצלחה מרובה, כשהעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה וסיים שלישי בבחירות לתואר רוקי השנה.
בנוסף על כך הוא היה היחיד מעשר הבחירות הראשונות בדראפט 2005 שפתח בחמישייה של קבוצתו בפלייאוף .
בעונתו הבאה ב-NBA, פציעה ברגלו השמאלית של בוגוט, גרמה לו לפספס 16 משחקים, אך ב-66 בהם שותף שיפר את ממוצעיו מהעונה הקודמת ל-12.3 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בנוסף על כך מסר ממוצע שיא בקריירה של 3 אסיסטים למשחק והיה לאחד מהמוסרים הטובים ביותר מבין שחקני הציר בליגה.
בעונה שלאחר מכן פתח בחמישייה בכל 78 המשחקים בהם שותף והעמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק.
בעונת שותף רק ב-36 משחקים, אך למרות זאת העמיד ממוצעי דאבל-דאבל של 11.7 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק.
בעונות 2009-2010 ו2010-2011 קבע בוגוט ממוצעי דאבל-דאבל ושיאי קריירה בממוצעים עם 15.9 נקודות ו-10.2 ריבאונדים, ובעונה הבאה 12.8 נקודות ו-11.1 ריבאונדים.
בעקבות זאת נבחר לחמישייה השלישית של העונה ב-2010.
ב-2011 בוגוט עזב את ארצות הברית בשל שביתת ה-NBA.
אחרי שקיבל הרבה אופציות מאירופה ואוסטרליה, בחר בוגוט לשחק עבור סידני קינגס מליגת העל האוסטרלית עד סיום העונה.
באמצע עונת 2012-2011 שבר את רגלו ולא שיחק עד סוף העונה.
במרץ 2012 עבר ב יחד עם סטיבן ג'קסון לגולדן סטייט ווריורס תמורת מונטה אליס, קוואמי בראון ואפיי יודו.
בכל העונות שלו במילווקי לא הצליח להגיע לפלייאוף, למעט העונה הראשונה.
בעונת סבל מפציעות בברך שאפשרו לו לשחק 32 משחקים בלבד.
בסוף העונה הפסיד בוגוט בסיבוב השני של הפלייאוף.
בעונת , האריך בוגוט את חוזהו בווריורס בשלוש שנים נוספות.
בעונת זכה באליפות ה-NBA והפך לסנטר דומיננטי בסגל גולדן סטייט ווריורס, כשקלע 6.3 נקודות למשחק, הוריד 8.1 ריבאונדים למשחק ומסר 2.7 אסיסטים - והפך לסנטר שמוסר הכי הרבה אסיסטים למשחק בעונה.
בעונה העוקבת, ירד ביכולתו, כשבממוצע למשחק קלע 5.5 נקודות, והוריד 7.0 ריבאונדים בלבד - שניהם הממוצעים הנמוכים ביותר שלו.
למרות זאת, שברה גולדן סטייט את שיאה של שיקגו בולס והשיגה הכי הרבה ניצחונות בעונה, 73.
לקראת עונת עבר בוגוט בטרייד לדאלאס מאבריקס.
בחודש דצמבר הפסיד בוגוט 11 משחקים בשל פציעה בברכו הימנית, ובחודש ינואר החמיץ שישה נוספים בשל מתיחה בשרירי מיתר הברך.
במרץ 2017 הועבר בוגוט בטרייד נוסף לפילדלפיה 76', אשר ניפתה אותו מסגל הקבוצה.
מיד לאחר הטרייד ובוגוט חתם בקליבלנד קאבלירס.
58 שניות לאחר שנכנס לשחק בהופעת הבכורה שלו בקליבלנד, שבר בוגוט את רגלו, ונופה מסגל הקבוצה.
לקראת עונת חתם בוגוט על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס.
בינואר 2018, לאחר 24 משחקים בלוס אנג'לס, שוחרר מסגל הקבוצה.
באפריל 2018 חתם על חוזה בקבוצת סידני קינגס מליגת העל האוסטרלית.
בסיום אותה עונה זכה בתוארי השחקן המצטיין של העונה ושחקן ההגנה של העונה, לאחר שרשם ממוצעים של 11.4 נקודות, 11.6 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק.
במרץ 2019 חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס עד לסיום עונת .
ביולי 2019 חזר בוגוט לשחק בסידני קינגס מליגת העל האוסטרלית.
ב-30 בנובמבר 2020 הודיע בוגוט על פרישה מכדורסל.
בוגוט משחק גם בנבחרת אוסטרליה בכדורסל, עימה השתתף באולימפיאדת אתונה (2004), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ואליפות העולם 2006.
אנדרה קֶרְטֵס (במקור קוֹהְן (כהן), בהונגרית: Kertész André; 2 ביולי 1894 – 28 בספטמבר 1985) היה צלם יהודי-הונגרי, אשר ידוע בזכות תרומתו פורצת הדרך לפיתוח הקומפוזיציה בצילום וסדרות הצילום שלו.
קרטס לא זכה להערכה על תרומתו לעולם הצילום בכלל וצילום העיתונות בפרט במהלך חייו, אלא רק לאחר מותו.
אנדרה קרטס נולד בשם אנדור כהן (Kohn Andor) בבודפשט למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני.
הוא היה ילד אמצעי בין שלושה ילדים.
כאשר אביו, ליפוט כהן, שעבד למחיית המשפחה כמוכר ספרים, נפטר ב-1908 ממחלת השחפת, נשארה אמו, ארנסטינה (לבית הופמן) ללא יכולת לפרנס את המשפחה, ודודו מצד אמו לקח חסות על המשפחה והיה כאב לשלושת הילדים.
זמן קצר לאחר מכן עברו לגור ביישוב סיגטבצ'ה, בחלקת אדמה שהייתה בבעלות הדוד.
קרטס גדל בנוחות ובתנאים טובים, דבר שעיצב והשפיע רבות מאוחר יותר על הקריירה שלו כצלם.
להבדיל מאחיו הבכור, לא גילה קרטס עניין בלימודי כלכלה ועסקים, ונמשך אל תחום האיור ואל פעולות פנאי כמו דיג ושחייה בנהר הדנובה, שהיה קרוב לאחוזת דודו.
בשלב מסוים החל לגלות עניין בצילומי מגזינים, ובעקבות כך למד צילום.
אחרי שחסך מספיק כסף, ב-1912 קנה קרטס את מצלמתו הראשונה.
בזמנו הפנוי צילם את האיכרים, הצוענים והנופים בסביבתו.
בשנת 1914 גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ונשלח לקו החזית במלחמת העולם הראשונה, שם צילם תמונות מחיי היום יום במלחמת החפירות.
מרבית התמונות הללו הושמדו מאוחר יותר בימי המהפיכה הקומוניסטית בהונגריה ב-1919. הוא נפצע מפגיעת כדור ב-1915, סבל משיתוק זמני בידו הימנית, ונשלח לבית חולים.
מאוחר יותר הועבר לאזור אחר, שם המשיך לצלם.
צילומיו הראשונים פורסמו בשנת 1917 במגזין.
קרטס לא החלים ברמה מספקת כדי לחזור אל החזית, ובשנת 1918, בתום המלחמה, שוחרר.
הוא החל לעסוק בסחר במניות, אז פגש את אשתו לעתיד, שעסקה גם היא בתחום זה.
היא דגמנה לקרטס בצילומיו, והוא החל לצלם גם את אחיו הצעיר.
קרטס עזב את עבודתו במניות, והחל לנסות לעסוק בחקלאות ובדבוראות, אך לאחר תקופה קצרה חזר לעסוק במניות.
הוא רצה להגר לצרפת על מנת ללמוד שם צילום בצורה מסודרת, אך אמו הניאה אותו מכך, והוא נשאר בהונגריה.
בשנת 1923, בחר איחוד הצלמים ההונגרי להעניק פרס לאחת מתמונותיו, אך בתנאי שידפיס אותה בסוג הדפסה שונה.
קרטס לא אהב זאת, ודחה את הפרס.
במקום זאת, קיבל דיפלומה מהאיחוד.
בשנת 1925 אחד מהמגזינים בהונגריה בחר בתמונה שלו לתמונת השער, וקרטס התפרסם בכל המדינה.
באותה תקופה החלטתו לנסוע לצרפת ללמוד צילום התחזקה, והוא אכן נסע.
הוא השאיר מאחוריו את אמו, אחיו הבכור, ארוסתו הלא-רשמית ודודו, שנפטר זמן קצר לאחר מכן.
ארוסתו חיכתה שהוא יתבסס בצרפת, ואז נסעה אליו והשניים נישאו.
הייתה זו תקופה בה אמנים הונגרים רבים היגרו לצרפת, ביניהם רוברט קאפה.
קרטס החל לצלם למספר מגזינים במדינות אירופה, בהן איטליה, צרפת, גרמניה ובריטניה.
הוא שינה את שמו הפרטי מאנדור לאנדרה, שם שנשאר לשארית חייו.
בפריז הוא נחל הצלחה מסחרית גדולה, וב-1927 הוא היה לצלם הראשון שהציג תערוכת יחיד.
קרטס התחבר אל תנועת הדאדא שהתחילה באותה תקופה, ובעקבות ביקור אצל מספר חברים פסלים הושפע גם מהקוביזם.
הוא החל להיות צלם בעל שם והיו לו תערוכות יחיד רבות, כמו גם תערוכות משותפות.
באותה תקופה צילם פורטרטים רבים, ביניהם של מפורסמים כגון פיט מונדריאן ומארק שאגאל.
בשנת 1933 פרסם את ספר הצילום הראשון שלו, שהוקדש לחמותו, שנפטרה באותה שנה.
קרטס הגיע לניו יורק עם אשתו באוקטובר 1936 במטרה למצוא תהילה כצלם בארצות הברית, וגם להימלט מאירופה שהייתה תחת השלטון הנאצי.
הוא התאכזב מהחיים הקשים באמריקה, וחש שהם הפכו, להגדרתו, ל"טרגדיה גמורה".
האנשים בארצות הברית לא הגיבו באותן אופן שבו הגיבו האנשים בפריז כאשר צילם תמונות שלהם.
מיד לאחר הגעתו, הגיע קרטס לביומונט ניוהל, העורך הראשי במחלקת הצילום במוזיאון לאמנות המודרנית.
קרטס הציע לניוהל כמה תמונות מתוך האוסף שלו "הפרעות" כדי שיציג אותם במוזיאון.
ניוהל העביר ביקורת שלילית על התמונות, דבר שהעליב את קרטס.
ניוהל בחר להציג מספר תמונות מצומצם של קרטס במוזיאון.
בסופו של דבר בחר ניוהל 5 מעבודותיו של קרטס ב-1937 כחלק מהתערוכה "צילום 1848-1937".
קרטס הסכים להצעת העבודה בסוכנות קיסטון בעיתונות מצולמת, אך מצא את עצמו מבלה את רוב זמנו בסטודיו של החברה.
קרטס התאכזב ועזב את החברה.
ב-25 באוקטובר 1938 הציג המגזין "LOOK" סדרה של תמונות שנקראו "כבאי הולך לבית הספר", שהייתה שייכת לקרטס, אך הקרדיט ניתן לארני פרינס, מנהל סוכנות קיסטון.
אנדרה ספג עלבונות מצד עורכים אשר לא היו מוכנים להכיר בעבודותיו.
בשנות ה-40 וה-50 הוא הפסיק לעבוד עבור מגזינים והחל להשיג הצלחה בינלאומית.
במהלך שנות הקריירה שלו כצלם שנמשכו כ-70 שנה, הוענקו לקרטס מספר רב של פרסים על הישגיו בתחום הצילום.
הוא היה הצלם הראשון אשר יצר גלריות שלמות שהורכבו מצילומים שלו והופיע ברחבי העולם.
אך למרות הפרסים שקיבל במשך השנים, קרטס עדיין נותר לא מוכר ברמה הבינלאומית, אף בשנות חייו האחרונות.
רק לקראת סוף חייו התחיל לזכות להכרה בינלאומית, בייחוד לאחר מותו.
קרטס נחשב לאחד האישים הגדולים ביותר בתולדות העיתונות המצולמת ובתולדות הצילום בכלל.
קרטס נפטר בשלווה בשנתו בביתו ב-28 בספטמבר 1985. גופתו נשרפה ואפרו נקבר יחד עם אשתו.
אָנְדְרֵה הוֹרְסְט שׁוּרְלֶה הוא כדורגלן עבר גרמני, אשר שיחק בעמדת הקשר השמאלי, ולפעמים גם בעמדת הכנף.
הוא החל את הקריירה שלו במיינץ ב-2009, ובילה שנתיים במועדון לפני שעבר לבאייר לברקוזן.
הופעותיו שם זכו לתשומת לבה של צ'לסי, שהחתימה אותו תמורת 18 מיליון ליש"ט ב-2013. שורלה שיחק עונת פרמייר ליג אחת וחצי במועדון האנגלי לפני שהצטרף לוולפסבורג בינואר 2015, וזכה גם בסופרקאפ וגם בגביע הגרמני בעונתו הראשונה במועדון.
שורלה שיחק עבור הנבחרת הגרמנית מ-2010 עד 2017, עם 57 הופעות ו-22 שערים.
הוא היה חלק מההרכב הגרמני שהגיע לחצי הגמר ביורו 2012 וזכה במונדיאל 2014. במהלך הארכה בגמר מונדיאל 2014 הוא סיפק את האסיסט לשער הניצחון של מריו גצה נגד ארגנטינה.
הוא פרש מכדורגל מקצועני ביולי 2020, בגיל 29.
שורלה נולד בלודוויגסהאפן בשנת 1990 ללואיס ויואכים שורלה.
בגיל 6 התחיל לשחק במועדון המקומי, SC לודוויגסהאפן.
ב-2006 הצטרף לקבוצת הנוער של מיינץ, בה שיחק 3 שנים ואף זכה איתה באליפות ליגת הנוער של גרמניה.
בשנת 2009 עלה אנדרה שורלה לקבוצת הבוגרים של מיינץ.
באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2:2 נגד באייר לברקוזן, במחזור הפתיחה של עונת .
בחודש שלאחר מכן, ב-19 בספטמבר כבש שורלה צמד בניצחון החוץ 3:2 נגד בוכום.
בעקבות ההופעה, חתם על חוזה מקצועני במועדון.
הוא סיים את העונה הראשונה שלו בבונדסליגה כשהחמיץ רק משחק אחד, כבש 5 שערים ובישל 3 פעמים.
בעונתו השנייה בבונדסליגה, שורלה סיכם על חוזה בבאייר לברקוזן תמורת 8 מיליון אירו.
הוא סיים את העונה עם 15 שערים ב-34 משחקים והפך לשיאן ההבקעות בעונה אחת של המועדון כאשר שבר את השיא של מוחמד זידאן בעונת .
שורלה היה חלק משמעותי בהעפלה של מיינץ לליגה האירופית באותה עונה.
אנדרה שורלה חתם רשמית בבאייר לברקוזן ביולי 2011 תמורת 8 מיליון אירו, וחתם על חוזה לחמש שנים עד לשנת 2016. הוא כבש בהופעת הבכורה שלו במסגרת הגביע הגרמני נגד דינמו דרזדן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה עם באייר לברקוזן באוקטובר 2011 בתיקו 2:2 נגד בורוסיה מנשנגלדבך.
שורלה רשם את השער הראשון שלו במסגרת אירופאית במשחק ליגת האלופות נגד ולנסיה.
הוא סיים את עונת עם שישה שערים.
במאי 2012 סיכם את תנאיו בצ'לסי, אך בסופו של דבר הקבוצות לא הגיעו להסכמים לגבי דמי ההעברה והמעבר בוטל.
ב-18 באפריל 2013, אישר המנהל המקצועי של באייר לברקוזן כי אנדרה שורלה יעבור לצ'לסי בסיום אותה עונה תמורת 18 מיליון פאונד.
ב-25 ביוני 2013, הוצג שורלה רשמית בצ'לסי.
שורלה חתם על חוזה ארוך טווח לחמש שנים וקיבל את חולצה מספר 14. בתחילת העונה שורלה לא קיבל דקות משחק רבות, אך אחרי שהבקיע צמד נגד סטוק סיטי ושלושער נגד פולהאם בליגה, הפך שורלה לשחקן כמעט קבוע בהרכב צ'לסי.
ב-2 בפברואר 2015 חתם שורלה בוולפסבורג תמורת 22 מיליון אירו.
ב-7 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 3:0 על הופנהיים.
ב-4 באפריל הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3:1 על שטוטגרט.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני.
ב-1 במרץ הבקיע שורלה שער בניצחון 4:0 על הנובר 96.
ב-22 ביולי 2016 חתם שורלה בבורוסיה דורטמונד לחמש שנים תמורת 30 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה בדורטמונד זכה שורלה עם הקבוצה בגביע הגרמני.
ב-25 ביולי 2018 עבר שורלה לפולהאם העולה החדשה לפרמייר ליג בהשאלה לשנתיים.
ב-31 ביולי 2019 הושאל למשך עונה אחת לספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל.
ביוני 2020 חזר לבורוסיה דורטמונד, וביולי שילמה לו הקבוצה 2.5 מיליון אירו בתמורה להתרת חוזהו.
שורלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרות גרמניה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות עד גיל 19, בניצחון 3:0 על נבחרת לוקסמבורג.
לאחר שהרשים במדי מיינץ, זומן ב-2009 לנבחרת עד גיל 21. בנובמבר 2010, שורלה זומן לראשונה לנבחרת גרמניה הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה מהספסל בדקה ה-79 נגד שוודיה.
שורלה ומריו גצה היו השחקנים הראשונים בנבחרת גרמניה שנולדו לאחר איחוד גרמניה.
ב-29 במאי 2011, שורלה כבש את שערו הראשון במדי נבחרת גרמניה, בניצחון במשחק הידידות 2:1 על נבחרת אורוגוואי.
בהמשך כבש שורלה גם נגד נבחרת אירלנד, נבחרת ישראל, וכן רשם שלושער נגד שוודיה והפך לשחקן הרכב בנבחרת הגרמנית.
שורלה זומן לסגל נבחרת גרמניה למוקדמות יורו 2012. הוא כבש נגד אזרבייג'ן בניצחון 3:1 ב-7 ביוני 2011. לאחר ששורלה כבש 3 פעמים במוקדמות היורו, זומן לסגל נבחרת גרמניה ליורו 2012 וקיבל את חולצה מספר 9. ביורו 2012, הוא החליף בדקה ה-64 את לוקאס פודולסקי בניצחון 2:1 נגד דנמרק.
הוא פתח בניצחון 4:2 נגד יוון, אך הוחלף על ידי מריו גומז לאחר שלא הבקיע.
שורלה זומן לסגל נבחרת גרמניה לגביע העולם בכדורגל 2014 בברזיל.
הוא כבש שער בניצחון 2:1 על אלג'יריה בשלב שמינית הגמר ב-30 ביוני 2014, והבקיע שני שערים במשחק ההיסטורי מול ברזיל בשלב חצי הגמר ב-8 ביולי, בו נבחרת גרמניה ניצחה את נבחרת ברזיל 7:1. בגמר המונדיאל, בדקה ה-113, בישל שורלה למריו גצה את שער הניצחון.
שורלה זומן למשחקי מוקדמות יורו 2016 והבקיע שלושער בניצחון 7-0 על , זומן לסגל יורו 2016, ועלה כמחליף נגד , ו בשלב הבתים.
נבחרתו הודחה בחצי הגמר על ידי המארחת.
אנדרו בובל הוא מחזאי ותסריטאי אוסטרלי פעיל בתחום התיאטרון, הקולנוע והטלוויזיה.
אנדרו בובל נולד בעיר מכרות קלגורלי, באוסטרליה המערבית ועד לא מכבר התגורר באדלייד, בדרום אוסטרליה.
אחר כך חי תקופה בניו יורק בארצות הברית.
כעת חזר לגור באדלייד הילס בדרום אוסטרליה.
בשנת 1992 כתב את התסריט לסרט "רק לרקוד" יחד עם באז לורמן שזהו גם סרטו הראשון כבמאי.
בובל ולורמן קיבלו מועמדות לפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר על עבודתם בסרט.
בשנת 1996 יצר את המחזה "Speaking in Tongues" שעובד על ידו לקולנוע בשם "לנטנה" (Lantana) וזכה לפרסום באירופה ובאמריקה.
יצירו זו זיכה את בובל בפרס אוגי (Awgie Award).
מחזהו משנת 2008 -hen the Rain Stops Falling (כשיפסיק הגשם) זכה לפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת ויקטוריה ובפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת קווינסלנד.
מדליית המאה של אוסטרליה על תרומה לאמנות ולחברה
9 פעמים - פרס "אוגי" של איגוד הסופרים האוסטרלים - על המחזה הטוב ביותר או על התסריט הטוב ביותר
הפרס לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בסן סבסטיאן - על הסרט Blessed
2008: פרס ראש ממשלת מדינת ויקטוריה על המחזה When the Rain Stops Falling
2008: פרס ראש ממשלת קווינסלנד על המחזה - When the Rain Stops Falling
2002 - Holy Day - זכה בפרס "אוגי" ליצירה לבמה ולפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת ויקטוריה
- הפרס "אוגי" (1999) (יחד עם פטרישה קורנליוס, מליסה ריוובס, כריסטוס ציולקס ואייריני ולה) למחזה הטוב ביותר וליצירה החדשה הטובה ביותר, הפרס Victorian Green Room, הפרס לספרות של ראש ממשלת קווינסלנד
2008 - When the Rain Stops Falling -בכורה - בפסטיבל אדלייד לאמנויות (2008), הפרס לספרות של ראש ממשלת קווינסלנד (2008), הפרס לספרות של ראש ממשלת ויקטוריה, הפרס Victorian Green Room לשנת 2009, הפרס "אוגי" ליצירה לבמה, הפרס לתיאטרון של סידני ליצירה האוסטרלית הטובה ביותר
1992 - רק לרקוד (עם באז לורמן וקרייג פירס)
1998 - Head On (עם מיירה רוברטסון ואנה קוקינוס)
2006 - The Book of Revelation (עם אנה קוקינוס) - לפי רומן של רופרט תומסון
2010 - Edge of Darkness (עם ויליאם מונהן) בכיכובו של מל גיבסון, מבוסס על סדרת מתח של הטלוויזיה הבריטית בבימויו של מרטין קמפבל ועם תסריט של טרוי קנדי מרטין
כשיפסיק לרדת הגשם – בתרגומו ובימויו של ניר ארז – הועלה ב־2013 בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין בתל אביב
דברים שאני יודעת - בתרגומו של דורי פרנס - הועלה ב-2019 בתיאטרון בית לסין (בשיתוף עם תיאטרון חיפה) בבימויו של משה נאור
אנדרה שמברי (במלטית: André Schembri; ) הוא כדורגלן עבר מלטזי ששיחק בעמדת החלוץ.
שמברי התחיל את הקריירה שלו בפאולה היברניאנס.
בעונת עלה לקבוצה הבוגרת ושיחק ב-7 משחקים אך לא כבש.
עונה לאחר מכן, שמברי הפך לשחקן הרכב ראשון וסיים את העונה עם 5 שערים ב-26 הופעות ועזר לקבוצה לסיים את העונה במקום השלישי.
עד לסיום העונה כבש שני שערים ב-8 משחקים.
עונה לאחר מכן רשם מאזן מדהים של 11 שערים ב-19 הופעות וזכה עם המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו.
בקיץ משך את עיניהם של קבוצות רבות, בסופו של דבר הושאל לאיינטרכט בראונשוויג הגרמנית עד לסיום העונה.
את העונה הוא סיים עם 9 שערים ב-29 משחקים והעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה השלישית.
ב-30 ביוני 2008 הושאל לקרל צייס יינה.
ב-26 ביולי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון.
את העונה סיים בצורה מאכזבת כאשר הבקיע רק 4 שערים ב-32 הופעות.
ב-19 ביוני 2009 חתם באוסטריה קרנטן האוסטרית.
ב-15 בפברואר 2010 עזב את אוסטריה וחתם בפרנצווארוש.
עד לסיום העונה הוא התקשה להשתלב בהרכב של המועדון, אך בעונת הפך לשחקן מוביל במועדון כאשר כבש 16 שערים עד לסיום העונה.
ב-26 בספטמבר 2010 הבקיע שלושער בניצחון 1:3 נגד ואשאש והפך למלטזי הראשון אי פעם שכובש שלושער מחוץ למדינה.
ביולי חתם באולימפיאקוס וולו היוונית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-14 ביולי 2011 במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-28 ביולי 2011 הוא הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה נגד דיפרדנג' 03. לאחר שהמועדון חרג מכללי אופ"א, הוא הושעה מהמסגרות האירופיות והורד לליגה הרביעית בארצו ושמברי עזב את המועדון.
ב-30 בספטמבר 2011 חתם בפאניוניוס.
ב-20 באוגוסט 2012 חתם באומוניה ניקוסיה הקפריסאית.
את עונת סיים כמלך שערי הקבוצה.
ב-28 במאי 2014, חזר לגרמניה כאשר חתם בפ.ס.וו פרנקפורט.
ב-5 בדצמבר 2014 חזר לאומוניה.
ביוני חתם לשנתיים בבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-12 ביוני 2017 שוחרר מבואבישטה וחתם לשנתיים באפולון לימסול.
ב-27 באוגוסט 2019 שמברי חתם בצ'נאיין מהסופר ליג ההודי.
ב-9 במרץ 2020, שמברי הודיע על פרישה מכדורגל.
ב-4 ביוני 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלטה בהפסד 1:0 נגד .
ב-11 באוקטובר 2006 הבקיע את שני שערי הבכורה שלו בנבחרת שהעניקו לנבחרתו ניצחון 1:2 נגד , ניצחון ראשון של הנבחרת לאחר 13 שנה ללא ניצחון.
מלך השערים של ליגת העל הקפריסאית:
אנדרה לי רוברסון הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
שיחק 3 עונות באוניברסיטת קולורדו, ונבחר במקום ה-26 של דראפט ה-NBA 2013.
הוא נחשב לשחקן הגנה מצטיין, ואף נבחר לחמישיית ההגנה השנייה בשנת 2017.
בין השנים 2010 – 2013 שיחק רוברסון באוניברסיטת קולורדו.
בעונת 2011/12 סיים במקום השלישי בממוצעי הריבאונדים למשחק ובעונת 2012/13 סיים במקום השני.
בשתי העונות הוביל את הקבוצה לטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
בעונתו השלישית בקבוצה השיג ממוצעים של 10.9 נקודות ו-11.2 ריבאונדים למשחק.
בסיום העונה הודיע על כוונתו להתמודד בדראפט ה-NBA.
רוברסון נבחר במקום ה-26 דראפט של 2013 על ידי מינסוטה טימברוולבס, אך הועבר מיידית בעסקה משולשת לגולדן סטייט ווריירס ומשם לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-12 ביולי חתם על החוזה ובאותו יום סייע לאוקלהומה לזכות באליפות ליגת הקיץ של אורלנדו, לאחר ניצחון 85 - 77 על יוסטון רוקטס.
במהלך עונת הרוקי שותף ב-40 משחקים במדי הת'אנדר ועוד 8 משחקים במדי טולסה 66, קבוצת הבת של אוקלהומה המשחקת בליגת הפיתוח.
ב-22 באוקטובר 2014 ניצלה אוקלהומה את הזכות שהייתה לה והאריכה את חוזהו של רוברסון ל-3 עונות.
בעונת 2014/15 הפך רוברסון לשחקן חמישייה קבוע ופתח ב-65 מתוך 67 המשחקים בהם שותף.
ב-23 באוקטובר 2015 האריכה אוקלהומה את החוזה עם השחקן עד סוף עונת 2016/17.
ביולי 2017 חתם על הארכת חוזה באוקלהומה סיטי ל-3 עונות נוספות, עבור כ-30 מיליון דולר.
בינואר 2018 נפצע בברכו השמאלית, ונאלץ לעבור ניתוח אשר השבית אותו ממשחק למשך מעל לשנתיים.
ב-1 באוגוסט 2020 חזר רוברסון מפציעתו, כאשר שותף במשחק קבוצתו מול יוטה ג'אז, ועד לסיום עונת שותף בשישה משחקים נוספים.
ב-16 בפברואר 2021 חתם על חוזה בקבוצת ברוקלין נטס, שם חבר לקווין דוראנט עימו שיחק במשך 4 עונות.
הוא שותף בשני משחקים בטרם נופה מסגל הקבוצה.
שלושה ימים לאחר מכן הוחתם על חוזה ל-10 ימים ושותף בשלושה משחקים נוספים.
אנדרו אוורט , הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Evolve.
אביו של אוורט היה אחד ממייסדי ליגת היאבקות בשם OMEGA ביחד עם מאט וג'ף הארדי, שלמעשה אימנו אותו.
אוורט התאבק לרוב בסצנת ליגות ההיאבקות העצמאיות, בליגות כמו OMEGA, PWG, CZW, GFW ו-AAW.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת ההיאבקות TNA בשנת 2015.
בזירה העולמית, אוורט התאבק בעבור ליגת ההיאבקות הבריטית RPW.
אוורט ערך את הופעת הבכורה שלו באירוע הגדול ביותר של הארגון "נועד לתהילה" בקרב אולטימייט X בעבור אליפות ה-X דיוויז'ן, אך הפסיד בקרב לטיגרה אונו המקסיקני.
הוא ערך את ההופעה המחודשת שלו בחודש מרץ לאחר שניצח את DJ Z עם עזרה של טרבור לי וגרגורי שיין הלמס, מעשה זה קבע את דמותו של אוורט על המרקע כ"רע" בפעם הראשונה בקריירה שלו.
הוא התחרה בקרב מרובע באירוע Slammiversary על אליפות ה-X דיוויז'ן, אך הפסיד.
ב-28 ביוני בפרק של Impact Wrestling, אוורט השתתף בקרב באטל רויאל (שמטרתו להדיח את המתאבקים האחרים מעל החבל העליון) על המועמדות לאליפות ה-X דיוויז'ן, אבל הודח על ידי המנצח בקרב ברקסטון סוטר.
שבוע לאחר מכן, הוא השתתף בקרב האולטימייט X השני שלו על האליפות ושוב הפסיד.
באירוע דסטיניישן X הוא הפסיד בקרב סולם שמטרתו הייתה לקבוע את הטוען לכתר לאליפות ה-X דיוויז'ן.
PWI דירג אותו במקום ה-78 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2017
אליפות הצעירים במשקל כבד של PWG (פעם אחת) - עם טרבור לי
אנדרו באקן הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה אנגלי.
הוא מוכר מהופעתו בדמות מארק לטימר בדרמה של רשת ITV "ברודצ'רץ'" (2013–2017), בתפקיד סקוט פוסטר בדרמה הפוליטית "Party Animals" של ה-BBC (מ-2007), בתפקיד ג'ון מרסר בסדרה "המתנקש" (2008–2009) ובדמות ויליאם גארו בדרמה התקופתית של ה-BBC "המשפט של גארו" (2009–2011).
באקן נולד בסטוקפורט וגדל בפרוור של לוסטוק בבולטון.
הוא למד בבית הספר התיכון "ריבינגטון ובלקרוד" בעיר הוריץ' .
כשעשה את בחינות A-Levels, זמן רב לפני תחילת הקריירה שלו כשחקן, עבד כמדריך בפארק השעשועים "גרנדה סטודיוס" .
כדי לעורר עניין בקרב התיירים השתמש בשיטות לא שגרתיות ומשעשעות.
הוא גם עבד כברמן בנמל התעופה מנצ'סטר, כקונסירז' בבית המלון דה ויר וייטס, וחודשים אחדים עבד כפועל באיטליה.
ב-2001 סיים באקן תואר ראשון בשפות מודרניות באוניברסיטת דרהאם.
בתיאטרון שיחק באקן ב-2005 בתפקיד מרקוציו ב"רומיאו ויוליה" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
ב-2008 הופיע במחזה "The Man Who Had All the Luck" מאת ארתור מילר בתיאטרון דונמאר.
המחזה הוצג במשך שישה שבועות בלונדון ואחרי כן בסיבוב הופעות בבריטניה.
באקן זכה בפרס התיאטרון של "מנצ'סטר איבנינג ניוז" לשחקן הטוב ביותר על תפקיד זה.
בעונת 2011 / 2012 חזר להופיע בתיאטרון דונמאר בתפקיד בולינגברוק במחזה "ריצ'רד השני" מאת שייקספיר.
בטלוויזיה הופיע באקן לראשונה ב-2006 בתפקיד הכומר סט.
ג'ון ריברס במיני-סדרה "ג'יין אייר", עיבוד לרומן באותו שם מאת שרלוט ברונטה, ובתפקיד סקוט פוסטר בדרמה הפוליטית "Party Animals".
ב-2007 שיחק בתפקיד ג'ם הרן בסדרה זוכת הפרסים "קרנפורד" בה כיכבו ג'ודי דנץ', אימלדה סטונטון ואיילין אטקינס.
עוד ב-2007 גילם את המורה שון נואלס בסדרה "The Whistleblowers" לצדם של ריצ'רד קויל ואינדירה וארמה.
ב-2008 השתתף בפרק בעונה הרביעית של הסדרה "בונז" בתפקיד ד"ר איאן וקסלר.
ב-2008 וב-2009 כיכב באקן בסדרת הדרמה של ITV1 בשם "המתנקש" בתפקיד הראשי של ג'ון מרסר, מתנקש שכיר שמטרתו לפגוע באלה שהצליחו לחמוק מהחוק.
העונה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס "Royal Television Society" לסדרה הטובה ביותר.
ב-2009 גילם באקן את פישוויק בסרט הביוגרפי על ג'ון לנון "נער משום מקום" בכיכובה של קריסטין סקוט-תומאס ובבימויו של סם טיילור-ווד.
בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "המשפט של גארו" כיכב באקן בתפקיד הראשי בדמות ויליאם גארו.
העונה הראשונה של הסדרה שודרה ב-BBC One החל מ-1 בנובמבר 2009, ובהמשך הופקו ושודרו שתי עונות נוספות.
בדצמבר 2009 הופיע באקן בדמות הנגר ג'ם הרן בסרט ספיישל לחג המולד של הסדרה "קרנפורד".
ב-2010 שיחק באקן בתפקיד העיתונאי בילי מרשל בסרט הטלוויזיה "Abroad", המבוסס על חוויותיה של הסופרת לאה מקלרן .
הסרט שודר ברשת CBC TV בקנדה ב-14 במרץ 2010.
ב-6 ב-7 בינואר 2011 הופיע בעיבוד הטלוויזיוני לתקרית לאקוניה ששודרה ב-BBC.
ב-2013 כיכב באקן בדרמה זוכת הפרסים של ITV "ברודצ'רץ'" בתפקיד מארק לטימר, אביו של הילד שנרצח דני לטימר.
על תפקיד זה זכה ב-2013 בפרס ה"פגיון" לשחקן המשנה הטוב ביותר בטקס "Crime Thriller Awards".
בעקבות הצלחת הסדרה "ברודצ'רץ'" הוזמנו באקן וג'ודי ויטאקר שכיכבה לצדו להעניק פרס באפט"א בטקס שנערך במאי 2013. עוד באותה שנה שיחק בסרט "Having You" ששודר לראשונה בערוץ Sky Movies.
זוהי קומדיה בסגנון חמוץ מתוק על אודות מחויבות ולקיחת אחריות.
באקן שיחק בתפקיד ג'ק, הדמות הראשית, לצדן של רומולה גראי ושל אנה פריל.
ב-2013 השתתף באקן בסרט העצמאי "Still Life" בהופעת קמע לצדו של אדי מארסן.
אחרי כן הפיק וכיכב בסרט קצר בשם "1946" המבוסס על חייו של השחקן ההוליוודי ג'יימס סטיוארט.
ביולי 2014 כיכב באקן לצדה של מגי ג'ילנהול במותחן הפוליטי "The Honourable Woman" שכתב וביים הוגו בליק .
הסדרה שודרה ב-BBC2 בבריטניה ובערוץ סאנדנס בארצות הברית.
באוקטובר 2014 כיכב במיני-סדרה "השריפה הגדולה" בדמות תומאס פרינר , האופה מסמטת פודינג.
בנוסף להופעותיו בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע, משתתף באקן גם בתסכיתי רדיו ובהקלטות ספרי שמע.
הוא הופיע בדרמה הרדיופונית "Dickens Confidential" ב-BBC, ובעיבוד של המחזה "תרז ראקין", ושל הרומן "גטסבי הגדול".
עוד ברדיו ה-BBC היה קריין של פרוזה ושל שירה בתוכנית "Words and Music: Law and Order" ובתוכנית "Ave Maria".
כמו כן הקליט ספרי שמע והשתתף כקריין בפרסומות.
ב-8 בספטמבר 2012 התחתן באקן עם חברתו מאז 2007, השחקנית איימי נוטל.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2006 לו היית שלי If I Had You מרקוס סרט טלוויזיה ג'יין אייר Jane Eyre סט.
יוצר ותסריטאי היונים השחורות Black Doves וואלאס ווב תפקיד ראשי; 6 פרקים
אנדרה מרטין קרייו דיאס (בספרדית: André Martín Carrillo Díaz; נולד ב-14 ביוני 1991) הוא כדורגלן פרואני המשחק בקורינתיאנס בעמדת הקיצוני.
קרייו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של אסתר גרנדה אליה הצטרף בגיל 13 וכעבור שלוש שנים הצטרף למחלקת הנוער של אליאנסה לימה.
ב-5 בדצמבר 2009 קרייו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד אוניברסידד ססאר ואייחו.
ב-6 במאי 2011 קרייו חתם לחמש שנים בספורטינג ליסבון.
ב-19 בספטמבר 2011 קרייו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ריו אבה.
את שער הבכורה שלו בקבוצה הבקיע בהפסד 2-1 לספורטינג בראגה.
ב-1 ביולי 2016 הצטרף ליריבה העירונית, בנפיקה ליסבון בה חתם לחמש עונות.
ב-24 באוגוסט 2017 הושאל לווטפורד מהפרמייר ליג, בה התאחד עם מרקו סילבה שאימן אותו בספורטינג.
ב-20 ביולי 2018 הושאל לאל-הילאל מליגת העל הסעודית.
ב-23 ביולי 2019 חתם באופן קבוע באל–הילאל לארבע שנים.
ב-13 באוגוסט 2023 חתם באל-קאדסיה.
ב-12 ביולי 2011 קרייו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1-0 ל במסגרת שלב הבתים של הקופה אמריקה 2011. ב-15 באוגוסט 2012 קרייו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
פריצת השנה בליגת העל הפרואנית:
אנדרה רמאליו סילבה (בפורטוגזית: André Ramalho Silva, נולד ב-16 בפברואר 1992) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקורינתיאנס.
רמאליו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האוסטרית ב-20 ביולי 2013 במשחק נגד וינר נוישטאדט.
שבוע לאחר מכן, הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי רד בול זלצבורג בניצחון 1–5 על אוסטריה וינה.
את שערו השני כבש ב-10 באוגוסט במשחק נגד גרודיג.
ב-1 ביולי 2015, רמאליו עבר לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
לאחר תקופה של שלוש שנים בליגה הגרמנית כולל תקופת השאלה במיינץ 05, רמאליו חזר לשורות רד בול זלצבורג בקיץ של שנת 2018.
ב-3 במאי 2018, הוא שיחק במשחק הגומלין במסגרת חצי הגמר של הליגה האירופית נגד אולימפיק מרסיי, שבסופו זלצבורג ניצחה 1–2, אך אינה עלתה לגמר עקב ניצחון 0–2 של מרסיי במשחק הראשון.
אנדרו אודליז'קו הוא מתמטיקאי אמריקאי ממוצא פולני, פרופסור באוניברסיטת מינסוטה.
אנדרו אודליז'קו נולד בשנת 1949 בטרנוב.
סיים לימודי תואר ראשון ותואר שני במכון הטכנולוגי של קליפורניה ובשנת 1975 סיים דוקטורט במתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 1975 הוא נקלט במעבדות בל ועבד שם 26 שנים.
לאחר מכך עבר לאוניברסיטת מינסוטה שם הוא את מרכז החישובים.
בתחילת שנות ה-70 פרסם עבודה בתחום "חישובי צל".
בהמשך חקר את פונקציית זטא של רימן.
הוא עשה מספר מחקרים בתחום חישובים ממחושבים.
פרסם עבודות משותפות עם פול ארדש.
הוא פנה לתחום של רשתות תקשורת, כלכלת ביטחון ומסחר אלקטרוני.
בשנת 1988 היה שותף להוכחה שהמשפט "שימוש באינטרנט מוכפל כל 100 ימים" שגוי.
כמו כן פרסם עבודה בהקשר לחוק מטקלף.
פרופסור אנדרו אנג (Andrew Yan-Tak Ng, במנדרינית: 吳恩達; נולד ב-1976) הוא מדען ויזם בתחום הבינה מלאכותית.
אנדרו, יליד בריטניה, הוא איש עסקים, מדען בתחום מדעי המחשב, משקיע, סופר וממקימי מיזם האוניברסיטה המקוונת קורסרה.
אנדרו הוא ממייסדי Google Brain, והיה סגן הנשיא והמדען הראשי של באידו.
אנג נולד בלונדון, בשנת 1976 לשני הורים שהיגרו לבריטניה מהונג קונג.
במהלך התבגרות בילה, בין השאר, בהונג קונג וסינגפור שם גם השלים לימודי תיכון במכון Raffles, ב-1992.
ב-1997 השלים במקביל שלושה תארים ראשונים במדעי המחשב, סטטיסטיקה, וכלכלה, לימודים אותם הוא סיים כ"ראשון בכיתה", מטעם אוניברסיטת קרנגי מלון.
באותן שנים, אנג גם היה חוקר-שותף במעבדות BELL, שם חקר מודלים של למידת חיזוקים (ענף בבינה מלאכותית) ותחומים נוספים.
ב-1998 הוא השלים את התואר השני מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
במסגרת המכון, בנה אנג את מנוע החיפוש הראשון בעולם - לחיפוש אוטומטי של מחקרים (מנוע חיפוש ממוקד למחקרים הקשורים ללמידת מכונה/בינה מלאכותית).
ב-2002 קיבל אנג תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
התזה שלו הייתה בנושא "עיצוב וחיפוש מדיניות ברשתות ללמידת חיזוקים", תזה שזכתה לציטוטים רבים.
החל מ-2002 הוא עובד כפרופסור מן המניין באוניברסיטת סטנפורד.
אנג נשוי לקרול ריילי (Carol E.
אנג הוא פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, בפקולטה למדעי המחשב והנדסת חשמל.
הוא היה דירקטור במעבדה לבינה מלאכותית של סטנפורד, שם הוא לימד וחקר בתחומים של כריית מידע, נתוני עתק, למידת מכונה ועוד.
במשך כמה שנים היה הקורס שלימד, הקורס הפופולרי ביותר בסטנפורד - קורס שמשך אליו למעלה מ-1,000 סטודנטים בחלק מהשנים.
מאז שאנג הצטרף לאוניברסיטת סטנפורד ב-2002, הוא חנך עשרות סטודנטים לתוארי מסטר ודוקטורט ובכללם אדם קואטס, פיטר אביל, איאן גודפלו (מי שפיתח את ה"רשתות גנרטור - שופט" GAN), אשטוש סקסטנה, הונגלאק לי, איליה סוצקבר, מורגן קוויגלי, ריצ'רד סוצ'ר, זיקו קולטר, קווק לי, סידהרתה בטרה ורבים אחרים.
ב-2008 היה אנג חבר בקבוצת מחקר בסטנפורד, שהייתה אחת הקבוצות הראשונות בעולם שהחלה בקידום השימוש במעבד גרפי (GPU) לטובת למידה עמוקה.
הם היו בין הראשונים שתמכו בצעד הזה, כדי לאפשר הרצת רשתות נוירונים רבודות "מעל" נתוני עתק.
בעת ההיא ההחלטה עדיין נחשבה בלתי מקובלת ומסוכנת, אך מאז, הפך הנושא למוסכמה עולמית, בין השאר, בזכות העבודה של אנג.
מ-2017 מוביל אנג את המגמה של השקעות בתחום מחשוב-על כמענה להאצת היכולות בתחום למידה עמוקה.
ב-2012 ייסד ביחד עם פרופסור דפנה קולר את האוניברסיטה המקוונת קורסרה.
בשנים 2011–2012, עבד אנג בגוגל, שם הקים את Google Brain ביחד עם ג'ף דין וגרג קורדו.
ב-2014 הצטרף אנג לחברת באידו כמדען הראשי של החברה, שם חקר נושאים שונים בתחום נתוני עתק ובינה מלאכותית.
אנג ניהל כמה פרויקטי פיתוח ובכללם צ'אטבוט רפואי ויישומים בתחום זיהוי פנים.
בינואר 2018 הוא הקים קרן השקעות לעידוד חברות הזנק בתחום בינה מלאכותית.
הגיוס הראשוני של הקרן היה בהיקף של 175 מיליון דולר.
אנג חוקר בתחומי למידת מכונה, למידה עמוקה, תפיסה מלאכותית (Perception), ראייה ממוחשבת ועיבוד שפה טבעית.
הוא נחשב אחד מהמדענים המשפיעים ביותר בעולם בתחום מדעי המחשב.
אנג היה ממפתחי פרויקט ההליקופטר האוטונומי, וממפתחי הרובוט החכם - תוכנית שבמסגרתה הוא וצוותו פיתחו מערכת הפעלה ייעודית לתחום הרובוטיקה ROS.
ב-2011, במסגרת עבודתו בגוגל, פיתח אנג רשתות נוירונים רבודות שיודעות לפעול על גבי אלפי ליבות מבוזרות.
טכנולוגיה זו שולבה במכשירים המבוססים על מערכת הפעלה אנדרואיד.
אנג היה מעורב בפיתוח הרעיון של אוניברסיטה מקוונת, שאחר כך הוביל ליצירתן של קורסרה, יודסיטי ופלטפורמות דומות.
ב-2019 הוא פיתח קורס "בינה מלאכותית לכל אחד", שתכליתו להסביר באופן פופולרי על מה מדובר.
אנג הוא יו"ר Woebot Labs, מרפאה פסיכולוגית שמשתמשת במדעי הנתונים לטובת סיוע רפואי באמצעות צ'אטבוט.
אנג גם חבר ב-drive.ai, חברה העוסקת בבינה מלאכותית לטובת פיתוח כלי רכב אוטונומיים.
הוא פועל רבות לדמוקרטיזציה של תחום הבינה מלאכותית בין השאר באמצעות Landing AI.
אנג שותף לפרסומם של יותר מ-300 מאמרים מדעיים בתחום למידת מכונה, למידה עמוקה, בינה מלאכותית, רובוטיקה ותחומים משיקים.
חלק קטן מהפרסים בהם אנג זכה:
1995 - זכייה במלגה של מיקרוסופט
1996 - זכייה במלגה של מיקרוסופט
2001–2002 - תוכנית עמיתי מחקר של מיקרוסופט
2008 - המאמר הטוב ביותר של כנס למידת המכונה
2008 - אחד מ-35 החוקרים המבטיחים בעולם שהם בני פחות מ-35
2013 - אחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם של העיתון טיים.
2015 - מהמנהיגים הצעירים של העולם - מטעם הפורום הכלכלי העולמי
אנג כתב שני ספרים על בינה מלאכותית.
ב-2018, הוא כתב ספר על הפרקטיקה של הבינה המלאכותית והפיץ אותו בצורה מקוונת לכל מי שהיה מעוניין - ברחבי העולם.
אנג נחשב אחד המדענים שהצליחו להביא את הבינה המלאכותית לתודעה של האנושות כולה.
הוא מאמין שבינה מלאכותית תוכל לשפר את חייהם של אנשים ושהתועלות שלה גוברות בהרבה על הסכנות שהתחום מביא אתו.
הוא מאמין שאחת הפעולות החשובות ביותר היא להבטיח דמוקרטיזציה של הנושא כדי למנוע ריכוז של הכוח בידי מעטים.
במהלך 2017 הצהיר אנג שהוא תומך ב"הכנסה בסיסית קבועה" כמענה לאבטלה וכדי לאפשר לשכבות רחבות באוכלוסייה לרכוש השכלה בתחום בינה מלאכותית.
אנדרה שאגווארי (במקור שפיצר, בהונגרית: Ságvári Endre; בודפשט, 4 בנובמבר 1913 – בודפשט, 27 ביולי 1944) היה עורך דין יהודי-הונגרי, חבר בולט בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית.
בתקופת הרפובליקה העממית ההונגרית (אחרי מלחמת העולם השנייה) דמותו הייתה מקור לדוגמה ולמופת על רקע תפקידו הפעיל בתנועה לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה ופעילותו האנטי-פשיסטית שנשזרה באגדות רבות.
אחרי חילופי המשטר בהונגריה בשנת 1990, הדעה החיובית עליו הפכה לשנויה מאוד במחלוקת.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 מוסדות שנקראו על שמו שינו את שמם, אך שמות חדשים אלה נתקלו שוב ושוב בהתנגדות חברתית.
שאגווארי נולד במשפחה יהודית בבודפשט.