tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנשיאות המתיבתא עמד הרב שלמה יוסקוביץ', חתנו של האמרי אמת, ובראשה עמדו הרב מנחם זמבא והרב מאיר דן פלוצקי.
רבי אברהם מרדכי נמנה עם מקימי אגודת ישראל וכיהן כנשיאה.
חתנו, יצחק מאיר לוין, היה מנהיגה הפוליטי.
הוא התנגד לציונות אך עודד את חסידיו לעלות לארץ ישראל ולרכוש בה נכסים.
חפץ בעצמו להשתקע בה, וביקר בה חמש פעמים.
בביקורים אלה חיזק את חסידיו והורה להם שלא לעזוב את הארץ למרות קשיי פרנסה, כל עוד נותר חלק מכספם.
עד ה'תרפ"ח 1928 התיישבו בתל אביב כמה מאות מקרב חסידי גור, ועד שנת ה'תרצ"ח 1938 היו בעיר שבעה בתי כנסת של החסידות ובהם כאלף מתפללים, שהנהיג הרב שאול משה זילברמן.
בביקורו האחרון החליט הרב אברהם מרדכי להישאר בארץ, אך לבסוף בלחץ חסידיו חזר לפולין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט מפולין יחד עם קומץ בני משפחה.
בראש חודש ניסן ת"ש (אפריל 1940) יצא רבי אברהם מרדכי ברכבת האחרונה שיצא מורשה לאיטליה, דרך קרקוב, וינה וטריאסטה, ובחול המועד פסח עלה על אונייה בדרכו לארץ ישראל.
במהלך שואת יהודי פולין הוכתה החסידות מכה אנושה, ומרבית חסידיה, שחיו בפולין, נספו בה.
בשנותיו האחרונות היה ה"אמרי אמת" חולה.
נפטר בחג השבועות ה'תש"ח, כחודש לאחר קום המדינה.
בצוואתו הראשונה שנכתבה בשנת ה'תרצ"ו כתב כי אחיו, רבי משה בצלאל אלתר יהיה ממשיך דרכו, אך רבי משה בצלאל נספה בשואה בצוואתו האחרונה שנכתבה לאחר השואה הוא מסר את ההנהגה לבנו הרבי הבית ישראל.
וכתב: "כל זה נכתב קודם השערוריות אולם כאשר פנים חדשות בא אני מוסר ההנהגה לבני מ' ישראל שי'".
לצד הגרעין המרכזי של חסידי גור שהיה בקשרים הדוקים עם האדמו"ר, היו חברים בחסידות במעגליה החיצוניים גם חסידים בעלי מחויבות פחותה לחסידות וראשיה.
כך לדוגמה למרות התנגדות החסידות לציונות, היו מבין חסידי גור שהיו שותפים לציונות ולתנועת המזרחי, ולא כל חסידי גור הלכו עם כל הלבוש החסידי.
גרעין חסידי גור שעלה לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי התיישב בערים ירושלים, תל אביב, בני ברק, פתח תקווה, נתניה וחיפה.
שתי ישיבות הוקמו, בירושלים ובתל אביב.
חסידי גור היו פעילים בהקמת גני ילדים ובתי ספר בית יעקב לבנות ותלמודי תורה לבנים בירושלים, תל אביב חיפה, ובני ברק והקימו ארגון בשם "איחוד חסידי גור" שמרכזו היה בתל אביב.
בהכוונת האדמו"ר, לא השתתפו החסידים בבחירות לאספת הנבחרים ב־1944 ואף ניהלו תעמולה נגד הבחירות.
עוד קודם לכן התנגד האדמו"ר לחברות בכנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
עם זאת, בין חסידי גור בארץ ישראל היו חברים במזרחי, הפועל המזרחי ופועלי אגודת ישראל.
רבי אברהם מרדכי נפטר כחודש לאחר הקמת המדינה ואת מקומו מילא בנו רבי ישראל, על פי צוואתו המתוקנת.
הוא שיקם את החסידות לאחר השואה, קירב את חסידי גור שהתרחקו מהחסידות לאחר המלחמה ובמיוחד את בני הנוער.
עם זאת, הנהגתו הייתה תקיפה, בסגנון רבי מנחם מנדל מקוצק.
היה האדמו"ר הבולט במועצת גדולי התורה.
תיקן לחסידיו תקנות מחמירות בתחום יחסי אישות והפרדה בין בני הזוג.
רבי ישראל נפטר בשנת ה'תשל"ז (1977) בלא צאצאים (אשתו הראשונה וילדיו נרצחו בידי הנאצים בשואה).
את מקומו ירש אחיו, רבי שמחה בונם.
הוא הנהיג את חסידיו בדרך שונה מאחיו והתמקד בארגון מוסדות החסידות ובתקנות כלכליות לרווחת החסידים, כגון הגבלת ההוצאות עבור חתונות ודיור.
היה נשיא מועצת גדולי התורה.
לאחר 8 שנים חלה והפסיק לתפקד ציבורית, ואת החסידות הנהיגו בפועל אחיו רבי פינחס מנחם ובנו רבי יעקב אריה.
לאחר פטירת רבי שמחה בונם בשנת ה'תשנ"ב (1992), הוכתר אחיו רבי פינחס מנחם, שכיהן במשך כארבע שנים.
לפני מינויו לאדמו"ר היה ראש ישיבת שפת אמת, חבר מועצת גדולי התורה ויושב ראש אגודת ישראל בישראל.
כאדמו"ר פעל למען איחוד בין אגודת ישראל החסידית לדגל התורה הליטאית, לאחר שהתפצלו בשנת תשמ"ט (1989).
לאחר פטירת רבי פינחס מנחם בשנת ה'תשנ"ו (1996) הוכתר בנו של רבי שמחה בונם, רבי יעקב אריה, האדמו"ר הנוכחי.
בשעה שהאדמו"ר אומר דבר תורה בטיש הגדול בשבת נהוג שבכדי שלא יסחף תוך כדי דבריו לעולמות העליונים, הוא אוחז בידו גביע המסמל את העולם הזה.
לאחר פטירתו של רבי פינחס מנחם אלתר (ה"פני מנחם") התגלעו חילוקי דעות בין יורשו, בן אחיו רבי יעקב אריה אלתר, לבין בנו של ה"פני מנחם", רבי שאול אלתר שמונה על ידי אביו לראש ישיבת שפת אמת, בפרט בנושא דרך הלימוד.
בהוראת האדמו"ר הופסק הלימוד ב"עיון" בישיבות גור ובשנת 2016 נסגרה ישיבת שפת אמת.
בשנת 2019 הורה האדמו"ר לתת לבחורים אפשרות לוותר גם על לימוד התוספות בלימודי התלמוד, ולהסתפק בלימוד גמרא עם רש"י.
במהלך השנים התגבשה סביב רבי שאול אלתר קבוצת חסידים שהיוו מעין אופוזיציה לממסד השולט בחצר, וחלקם נמנעו מלשלוח את ילדיהם למוסדות של חסידות גור.
בסוכות תש"ף (אוקטובר 2019), לאחר שהוחרפה המתיחות בינו ובין האדמו"ר מגור, פרש הרב אלתר באופן רשמי מהחסידות, והקים קהילה נפרדת.
בקהילתו של הרב שאול אלתר כמה מאות בתי אב בישראל (נכון ליוני 2021 נעות ההערכות בין 500 ל-700).
הרב אלתר מוסר שיעורים שבועיים בעיון בישיבה הקטנה ובישיבה הגדולה.
מרכז החסידות הוא בירושלים ובה כ-2,100 משפחות של חסידי גור.
בתקופת המנדט הבריטי ולאחריה היה בית המדרש של החסידות בישיבת שפת אמת, בשכונת מחנה יהודה.
בהמשך עבר בית המדרש לרחוב רלב"ח בשכונת גאולה ובשנת ה'תש"ס (2000) נחנך בית המדרש הגדול בסמוך למתחם שנלר.
החל מעליית ה'אמרי אמת' התגוררו אדמו"רי גור בירושלים, האדמו"ר הנוכחי התגורר בתחילת הנהגתו בבני ברק ועבר לירושלים בשנת ה'תשע"ב 2012. לחסידות מלבד בית המדרש הגדול 12 "שטיבלאך" בחלק משכונות העיר החרדיות.
החסידות התרחבה בירושלים גם בעקבות עליית זוגות צעירים מאירופה ומארצות הברית.
רב החסידות בעיר היה הרב מאיר זילברשטיין, מחותנו של האדמו"ר הנוכחי, עד לפטירתו ב-ה'תש"ף וכיום הרב חיים בונם שץ מכהן כרב החסידות בירושלים.
בתחילת עליית חסידי גור לארץ ישראל, בשנים ה'תר"פ ה'תר"ץ, 1919–1929, התיישבו חסידים רבים שבאו מפולין בתל אביב.
בעיר הוקם סניף לישיבת שפת אמת, ובהמשך תלמוד תורה ("סיני") ובית ספר לבנות ("שרנסקי").
הקהילה התרכזה במרכז תל אביב, בה'תש"ט1949 הפעילה 7 בתי כנסת בעיר.
בסוף שנות ה-70 נפתחה קריית הרי"ם לוין בצפון תל אביב, סביב הישיבה שנחנכה עוד ב-ה'תשכ"ט-1969. שם יש כיום 3 שטיבלאך, בין ה"שטיבלאך" הבולטים בעיר היו "שטיבל אחד העם" ו"שטיבל הקישון 33".
רב הקהילה היה הרב שאול משה זילברמן.
עם השנים ועזיבת מרבית החסידים לבני ברק התמעטה הקהילה, והיא מונה מאות בודדות המחולקים שטייבל בר-אילן ופיארברג, רבני הקהילות הם הרב משה פנחס זנדר במרכז העיר, והרב נפתלי פייגנבוים בקרית הרי"מ לוין.
בבני ברק ריכוז גדול של החסידות.
על פי רישומי החסידות, בה כ-2,500 משפחות.
ל"אמרי אמת" ולבנו ה"לב שמחה" היו מניות בחברת בית ונחלה של יצחק גרשטנקורן וחסידי גור רבים היו ממייסדי העיר.
הקהילה התרחבה לאחר שחסידי גור תושבי תל אביב נטשו אותה ועברו בעיקר לבני ברק.
כיום יש בעיר 31 "שטיבלאך", בין ה"שטיבלאך" הבולטים של החסידות בעיר, "שטיבל דסלר" ברחוב הרב דסלר של הרב שלמה זילברשטיין (המשתייך לחבורת ה"זעליגיסטן"), "שטיבל רש"י - מלצר" של האדמו"ר הנוכחי (המשתייך לחבורה היריבה, ה"ברוינריסטן") ו"שטיבל משה יוסף" ("זעליגיסטן").
רבני החסידות בעיר היו הרב יחיאל מאיר וינגורט ואחריו הרב שלמה זילברשטיין.
כיום משמש בתפקיד בנו של האחרון, הרב אריה זילברשטיין.
גם באשדוד ריכוז גדול של החסידות עם כ-3,000 משפחות.
הקהילה נפתחה בשנת תשל"ז (1977), בעקבות החלטת ה"לב שמחה" ומצוקת הדיור במרכזים הקודמים של החסידות.
הקהילה נפתחה ברובע ג' ולאחר שנתיים עברה לעיר ישיבת בית ישראל.
כעבור 10 שנים נפתחה קהילה גם ברובע ח.
כיום יש בעיר 36 בתי חסידים, רב החסידות בעיר הוא הרב שמואל דוד גרוס.
קהילה גדולה נוספת קיימת בערד, עם 31 בתי חסידים והיא מונה כיום כ-1,700 משפחות.
הקהילה נוסדה על ידי ה"לב שמחה" בשנת תשמ"א, והחל משנת ה'תשס"ח החל האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר לשלוח להתגורר בעיר כפתרון לבעיות הדיור במרכז הארץ, והקהילה גדלה לממדיה כיום.
רב הקהילה הרב מרדכי וולקוביץ.
קהילה נוספת גדולה יש בבית שמש עם 1200 משפחות ו-19 בתי חסידים.
בנוסף, לחסידות קהילות קטנות יותר, חיפה, חצור הגלילית עם 7 בתי חסידים, וקריית גת עם 4 בתי חסידים.
קהילות קטנות קיימות בעמנואל, פתח תקווה רחובות וקריית אתא, קהילה נוספת חדשה נוסדה בשנת ה'תשפ"א בדימונה עם כ-200 משפחות כיום, והמקום הולך ומתרחב.
מחוץ לישראל יש ריכוזים בבורו פארק, פלטבוש, מונסי, לייקווד, טורונטו, סטמפורד היל וגולדרס גרין בלונדון, מנצ'סטר, אנטוורפן, ציריך ומלבורן.
לחסידות מוסדות רבים בישראל ומחוצה לה, הכוללים ישיבות קטנות, ישיבות גדולות, כוללים לאברכים, תלמודי תורה ובתי ספר לבנות.
ישיבת הדגל של החסידות, ישיבת שפת אמת, נוסדה בשנת תרפ"ה (1925) אך הפכה בעשור השני של המאה ה-21 לישיבה קטנה.
כמאה ועשרים מוסדות החינוך של חסידות גור מאוגדים במסגרת "איחוד מוסדות גור", תחת ניהולם של יהונתן בורנשטיין, שלמה טייטל ושמואל נרקיס, עם תקציב לשנת 2023 של מעל 121 מיליון ש"ח.
"תורתו", "תלמודו בידו" ו"וכל בניך" "קרן בני עליה" "שערי יצחק" "גירסא דינקותא".
ארגונים לעידוד שינון התלמוד בין אברכי ובחורי החסידות, במסגרת ארגונים אלו נערכו מאות מבחנים על ידיעת הש"ס בעל פה על ידי רבנים וגדולי ראשי הישיבות בארץ, במסגרת זו גם נערכו מבחנים הפומביים בהשתתפות עשרות אלפים, ארגון 'שבת אחים' לחיזוק בחורים מבוגרים ובחורים שיצאו לעבודה.
ארגון "יד המשפחה" המחלק למאות משפחות מוצרי בסיס, ארגון "משמחי השבת" הדואג לאוכל לשבת, ארגון "לחם וחלב לערד".
בשנת ה'תשע"ד 2014 נוסד מפעל 'הבן יקיר' למען יתומי ואלמנות החסידות ומיזם 'זכות אבות' המאגד את האלמנים.
בשנת ה'תשפ"ג 2023 הוקם ארגון 'חבורה של שמחה' לחיזוק ותמיכה בילדי הורים גרושים.
ארגוני הרפואה של החסידות הם: – "גור יד אחת", שהוקם בתשפ"ג להכוונת חולים לרופאים ולעסקני הרפואה של הקהילה; ל"הצילם" המטפל בחולים קשים להטיסם לבתי חולים בחו"ל ומשלם את הוצאות הטיפול בהם; ארגון חסד בשם "רפואה וישועה", המשאיל ציוד רפואי.
ארגונים לסידור עבודה – 'לכתך' באזור הדרום 'למרחב' באזור המרכז המטפלים לפרנסה בכבוד ליוצאים לעבודה, ודואגים לסידור עבודה לאברכים ולנשות האברכים.
הקבלה לישיבות של גור נעשית על ידי ועדת שיבוץ מטעם "איחוד מוסדות גור" שתפקידה ליצור איזון בן הישיבות ולדאוג שכל בחור יקבל את ההתאמה הלימודית המלאה, ובהתייעצות עם צוות הישיבה הקטנה או תלמוד התורה ובהתחשבות התלמיד בהעדפותיו.
ההבדלים בין הישיבות ברמתן הלימודית והחינוכית אינם גדולים.
בתחילת שנות ה'תש"ע (2010) נערכה רוויזיה במתכונת הישיבות.
תלמידי התלמודי תורה המשיכו ללמוד במסגרת שנקראת "מתיבתא" מגיל 12 עד גיל 14. לישיבה קטנה נכנסו התלמידים בגיל 14 עד גיל 18 (4 כיתות) ולאחר מכן, עברו לישיבה גדולה.
בשנת תשע"ז (2017) נקבע כי התלמידים בגילאים 18–20 ילמדו ב"ישיבה גבוהה", ואלה בגיל 20 ומעלה ירוכזו בשתי ישיבות גדולות: "פאר ישראל" ו"מאור ישראל".
בשל גיל הנישואין הצעיר הנהוג בחסידות, מרבית הבחורים אינם מגיעים לישיבה גדולה או נמצאים בה תקופה קצרה.
כיום (תשפ"ג) יש במסגרת איחוד מוסדות גור 29 ישיבות ו-90 כוללים כאשר בכל שנה נוספים לישיבות כ-700 תלמידים.
"דרכי נועם", הוקמה בעיירה גור בפולין בשנת ה'תרס"ו על ידי רבי מנחם מנדל אלתר, בנו הצעיר של השפת אמת מגור, ובנשיאות אחיו האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור, והייתה מהישיבות החסידיות הראשונות בעולם.
הישיבה נסגרה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
המתיבתא (ורשה) הוקמה ביוזמת האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר ופעלה בשנים תרע"ט-תרצ"ט (1919- 1939),נשיא הישיבה היה רבי שלמה יוסקוביץ חתנו של רבי אברהם מרדכי אלתר, חלק גדול מהתלמידים היו מחסידי גור והייתה נחשבת תחת השפעת חסידות גור.
הישיבה הראשונה של חסידות גור בארץ ישראל ואחת מהישיבות החסידיות הראשונות בארץ ישראל.
הישיבה נוסדה בשנת תרפ"ה על ידי רבי מנחם מנדל כשר ובראשה עמדו רבנים מוכרים כמו הרב נחמיה אלתר הרב יעקב חנוך סנקביץ', הרב פינחס מנחם אלתר, הרב יצחק פלקסר והרב שאול אלתר.
הישיבה חדלה להתקיים כישיבה גדולה ב־2016, בשנת ה'תשפ"א נפתחה מחדש בראשות הרב דוד אלטר בן רבי יעקב אריה אלתר האדמו"ר מגור.
'תפארת משה בצלאל' בשכונת רמות בירושלים על שם רבי משה בצלאל אלתר בן השפת אמת, בניהול הרב מאיר הפטקה.
חידושי הרי"ם בבני ברק בראשות הרב חיים יהושע שור חתנו של רבי יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור.
מאור ישראל, על שם האדמו"ר הבית ישראל בבני ברק.
נוסדה על ידי רבי יעקב אריה אלתר, האדמו"ר הנוכחי.
ראש הישיבה הוא הרב אביגדור רובינשטיין, בניהול הרב יעקב כהן.
אמרי אמת בבני ברק, נוסדה על ידי רבי יעקב אריה אלתר בשנת תשע"ו, ראש הישיבה הרב אברהם הניך זילברשטיין, חתנו של רבי יעקב אריה אלתר מגור, מנהלי הישיבה הרב אברהם טרויבע והרב אליהו חסיד.
נזר ישראל, על שם האדמו"ר הבית ישראל, בראשון לציון.
נוסדה על ידי רבי שמחה בונם אלטר שכנה בבניין בית ספר סיני לשעבר בדרום תל אביב, לאחר שראו כי האזור לא תואם לישיבה חסידית עברו לקמפוס של מוסדות בית אשר בראשון לציון.
מנהל הישיבה הרב ליבל יוסקוביץ.
נזר ישראל למחוננים, הוקמה על ידי האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר מגור בשנת ה'תשס"ג במתחם הקמפוס נזר ישראל בראשון לציון לתלמידים מחוננים.
בית ישראל, על שם האדמו"ר הבית ישראל באשדוד.
בהתחלה שכנה בשכונת זיכרון משה בירושלים ובשנת ה'תשל"ט, עם תחילת התיישבות חסידי גור באשדוד, נשלח הרב יוסף קפלושניק על ידי רבי יעקב אריה אלתר להקים את הישיבה, ובסוף שנת ה'תשפ''ה, עברה הישיבה לעיר דימונה מפאת חוסר מקום.
ישיבת האחים חנצ'ינסקי באשדוד, הוקמה על ידי האחים משה יעקב ויצחק אריה חנצ'נסקי.
בראשות הרב נחמיה אלתר בן האדמו"ר מגור.
לב שמחה, על שם האדמו"ר הלב שמחה בערד.
הישיבה נפתחה בשנת תשמ"א על ידי קבוצת בחורים מישיבת חידושי הרי"ם, לקראת תחילת התיישבות חסידי גור בעיר.
מנהלי הישיבה הרב יצחק משה גוטרמן והרב חנוך אידלמן
שפתי צדיק בחצור הגלילית, בראשות הרב אשר נייהוז.
הישיבה קרויה על שמו של האדמו"ר מפילץ, רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן, נכדו של החידושי הרי"מ.
ישיבת פני מנחם בית שמש על שם האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר, בניהול הרב ליבל יוסקוביץ.
ראדזימינער ישיבה בבני ברק, על שם רבי יעקב אריה גוטרמן מראדזימין.
בנשיאות רבי ישראל מנחם אלתר בן האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר מגור.
ישיבת תפארת גרוסמן לבחורים מבוגרים, ירושלים.
"פאר ישראל" בבניין בית המדרש דגור ברחוב רלב"ח בירושלים, בניהול נתן קנופף ומנחם נייהוז.
"פאר ישראל ב', בירושלים בראשות רבי נחמיה אלתר בן האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר מגור.
בירושלים: 1.ישיבת שפת אמת 2.ישיבת תפארת משה בצלאל.
בתל אביב: ישיבת חידושי הרי"ם א.
2. ישיבת חידושי הרי"ם ב.
בבני ברק 1.ישיבת אמרי אמת, 2. ישיבת מאור ישראל 3.ישיבת בית נחמיה, (על שם רבי נחמיה אלטר בן השפת אמת)
2 ישיבת בית ישראל א' 3.ישיבת בית ישראל ב'.
בחצור הגלילית ישיבת שפתי צדיק.
בראשון לציון 1.ישיבת נזר ישראל 2. הישיבה למחוננים במתחם נזר ישראל.
בבית שמש ישיבת פני מנחם.
קריית גת ישיבת קריית גת.
מחוץ לישראל: ישיבה וכולל "לב שמחה" בלונדון וישיבות "בית ישראל" ו"יגדיל תורה" בבורו פארק.
כוללים – במסגרת איחוד מוסדות גור יש 90 כוללים ברחבי הארץ, וכן כוללים לחסדים שיצאו לפנסיה.
בשנת תשפ"ב נפתחו רשת כוללים בשם 'חדוותא' ורשת כוללים 'חביבין' לחסידים העוסקים לפרנסתם ומקדישים 2 שעות ביום לידיעת התורה בשיטת 'מזומנים', כיום ה'תשפ"ו יש רשת של 120 כוללים חביבין ו -
76 כוללים חדוותא בהם מעל 2500 אברכים בארץ ובחו"ל.
מתיבתות – אמרי אמת בירושלים, פני מנחם בבני ברק, אור בית שמש בבית שמש, שמחת תורה בתל אביב, וכן מתיבתא באשדוד.
ישיבה גדולה חידושי הרי"ם בשכונת רמת החייל בתל אביב.
הישיבה השנייה של החסידות בארץ ישראל, נוסדה בה'תרצ"ו על ידי רבי שמחה בונם אלטר בשליחות אביו האמרי אמת, חדלה להתקיים כישיבה גדולה ב־ה'תשע"ו.
ובקמפוס הישיבה יש כיום 2 ישיבות קטנות.
ראש הישיבה היה הרב שמואל אהרן פלדמן, אב"ד בתל אביב.
הישיבה לא האריכה ימים ונסגרה בסוף שנת ה'תש"ך
הישיבה הוקמה בעמנואל, משם היא המשיכה לאשדוד, לירושלים ולבני ברק נסגרה בשנת ה'תשנ"ז.
הוקמה באלול ה'תשנ"ה בבני ברק ונסגרה כעבור שנה.
ראש הישיבה היה משה פשנדזה.
ישיבת אור שמחה בחיפה הוקמה על ידי הרב אברהם אטלס באלול ה'תשמ"ב ונסגרה לאחר המעבר לשיטת לימוד הבקיאות וידיעת הש"ס, בשנת ה'תשס"ב הישיבה הקטנה עברה לירושלים ונסגרה בסוף שנת ה'תשפ"ג
ישיבת קריית הרצוג בבני ברק.
ראש הישיבה היה הרב נחום רוטשטיין.
אחד מאנשי הצוות היה הרב אברהם שמואל רנד, חתנו של האדמו"ר הנוכחי.
ישיבה זו נסגרה בשנת ה'תשע"א 2011 וכיום נמצאים במקום סניף של ישיבת מאור ישראל.
ישיבת נר ישראל בירושלים ("ישיבה לצעירים"), נוסדה על ידי רבי שמחה בונם שפרנוביץ כישיבה קטנה בשנת הלימודים תשכ"ח.
אחר-כך נוספה גם ישיבה גבוהה.
הישיבה נסגרה בשנת ה'תש"ע 2010.
הישיבה הגבוהה "לב שמחה" בבורו פארק שבניו יורק.
בראשותה עמד הרב יעקב חיים ברוך אברמוביץ.
לחסידות בתי ספר וסמינרים לבנות.
בבני ברק, ירושלים, אשדוד, ערד, בית שמש, קריית גת מיועדים הסמינרים בעיקר לבנות מהחסידות.
כמחצית מהתלמידות מהסמינר בחצור אינן ממשפחות חסידות גור אלא ממשפחות חרדיות מחוגים אחרים, אולם מתפקד כסמינר של גור עם כל ההקפדות על חיי צניעות של גור.
בחסידות גור התפילות מהירות ונעימת התפילה מונוטונית.
עובדות אלו נובעות משיטת החסידות, שיסודה בחסידות קוצק, שהדגישה את מידת האמת והתרחקות ממעשים חיצוניים.
בשל כך, נחשבת לעיתים חסידות זו כ"קרה".
החסידות מאופיינת בהערצה לאדמו"ר ובאמונה שעל החסידים לקיים את רצונו בדקדקנות וללא עכבות.
הדבר בא לידי ביטוי בהפצת דברי האדמו"ר בציבור ולעיתים גם באירועי אלימות, בעקבות תחושת החסידים כי כבודו של האדמו"ר נפגע.
בשנת 1935 בוורשה תקפו חסידי גור פעילי אגודת ישראל רבנים שחתמו על כרוז למען קק"ל, כאשר אחד המניעים לפעולה הוסבר בצער שנגרם לאדמו"ר מכך.
ב־1984 הכו חסידי גור ופצעו את חבר הכנסת מנחם פרוש, לאחר שדבריו פורשו כהטלת ספק בכשירותו המנטלית של אדמו"ר החסידות.
החסידות מאופיינת גם ב"גאוות יחידה", בדאגה הדדית בתוך הקהילה ובארגון קהילתי מסודר.
החסידות וראשיה התנגדו לציונות ולמזרחי והיו מזוהים עם אגודת ישראל, אך מנגד תמכו ביישוב ארץ ישראל וברכישת מקרקעין בה.
בעקבות תמיכה זו עלו לארץ ישראל קודם למלחמת העולם השנייה מאות משפחות של חסידי גור, שהקימו בה מוסדות קהילתיים של החסידות וסייעו להשתקמות החסידות לאחר השואה.
מקצת מחסידי גור הצטרפו לציונות ולתנועת המזרחי והפועל המזרחי, ואף ייסדו להם שטיבלים נפרדים (בפולין).
החל מתקופת האדמו"רות של ה"בית ישראל" מדגישה חסידות גור מאוד את נושא ה"יידישקייט" דהיינו הקפדה מקסימלית על "שמירת הברית" וריחוק מקסימלי מנשים .
רוב החסידים חברים בשטיבל המונה עשרות ומאות חסידים בני גילם.
ברחבי הארץ יש כ-154 שטיבלאך של החסידות.
מלבד לתפילה, משמש השטיבל גם כמקום לימוד משותף בשעות הערב לאחר העבודה.
נהוג שפעמיים בשנה, בשמחת תורה ובשבת זכור, אוכלים חברי השטיבל יחד את סעודת היום, שנמשכת שעות.
הבחורים והאברכים מאורגנים ב"חברה" המתקבצת פעם בשבוע לשיחה בענייני חסידות ובזמנים מיוחדים ל"טרינק", מסיבה שבה עוסקים בענייני חסידות.
אצל הבחורים בדרך כלל מנהיג את האספה ה"קומנדאנט" (אחראי).
נוהג זה החל כבר בפולין.
חלק מה"חברה'ס" (חבורות) התפרסמו, כמו חבורתו של מתתיהו גלמן בפולין וכן החברה'ס הראשונות בישיבת שפת אמת בירושלים ("זעליגיסטן" ו"ברוינעריסטן").
בעבר הייתה החסידות מזוהה עם למדנות.
חלק מהאדמו"רים וחסידים רבים התפרסמו בכך.
תחת מנהיגותו של האדמו"ר הנוכחי פסק הלימוד העיוני-למדני בישיבות של החסידות, ובמקומו מודגשים ההספק הכמותי וזיכרון הלימוד.
אדמו"רי גור פועלים בדרך כלל בזריזות במעשיהם (למשל באכילה בהליכה ובדיבור).
לחסידות מיוחסת פתיחת הישיבה הראשונה 'דרכי נועם' בפולין אשר נפתחה מיד בשנה בראשונה לנשיאותו של האמרי אמת, שלאחריה נפתחו ישיבות נוספות על ידי חסידויות אחרות.
על אף היות קהילות גור סגורות יחסית, לנשות גור מותר לעטות לראשן פאה נכרית, ושפת אמם של החסידים היא עברית ולא יידיש.
עד לשנת ה'תש"ם למדו בנות החסידות בבתי ספר וסמינרים כלליים..
בשנים הראשונות לאחר תחילת הנהגתו של הלב שמחה (ה'תשל"ז.
1977) הקימה חסידות גור ביוזמתו בשנת ה'תש"ם (1980) את בתי הספר בית יעקב של גור ובשנת ה'תשמ"א (1981) סמינרים עצמאיים.
לבוש הנשים מודרני יחסית לחצרות חסידיות אחרות.
מקובלת עבודה במקצועות כמו נדל"ן, מסחר בבורסה והיי-טק ראית חשבון ועוד.
עם זאת, תחת מנהיגותו של האדמו"ר הנוכחי, ישנה הקפדה ובקרה על שימוש במחשבים ובאינטרנט.
ורוב חסידי גור הם ללא גישה לאינטרנט.
נכון לראשית המאה ה־21, פועלת לצד האדמו"ר קבוצת פעילי ציבור העוסקים בניהול ענייניה של החסידות במגוון נושאים, כגון: חינוך, צדקה, רפואה, פוליטיקה ועוד.
המודל הכלכלי של החסידות מבוסס על 'דמי כוללות', סכום כסף חודשי שמשלם כל חסיד לטובת אחזקת בית האדמו"ר, המועבר באופן קבוצתי באמצעות השטיבל שאליו הוא משתייך, מוסד הקיים לפחות מתקופת ה'אמרי אמת'.
בנוסף נהוג 'רעבישע געלט', סכום כסף שמשלמים החסידים לבית הרבי בעת אירועי שמחה במשפחתם.
חסידות גור ידועה בהקפדתה על הפרדה בין המינים, במגבלות על היחסים בין בני הזוג ובהקפדה על הימנעות מאוננות ("שמירת הברית") .
ההפרדה באוטובוסים החלה במידה רבה בהשפעת חסידי גור.
האדמו"ר החמישי, רבי ישראל אלתר, קבע תקנות מחמירות בנושא היחסים בין הבעל ואשתו (המכונות "תקנות ל"ט", ראשי תיבות: ליל טבילה).
התקנות מכונות בחסידות גור "יידישקייט" (תרגום מילולי: יהודיוּת), ועיקרן הרחבה של הנהגות פרישות שנהגו בהן יחידים והפיכתן לנחלת הכלל.
חלק מהתקנות מנוגדות לפסק השולחן ערוך.
תקנות אלו עוררו התנגדות גם בקרב רבנים, כמו הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר).
הוא כתב קונטרס בנושא באמצע שנות ה-60, בעקבות מקרה של בנו של אחד מהאידאולוגים של צעירי אגודת ישראל שהפך לחסיד גור ובעקבות זאת נוצרו בעיות בינו לבין אשתו שסירבה לנהוג לפי התקנות.
בעקבות התקנות המחמירות בתחום האישות נמנעו בנות מסמינרים בבני ברק להינשא לבחורים מחסידות גור, ובעיה זו הייתה אחד הגורמים להקמת סמינר מיוחד לבנות החסידות בעיר.
הקונטרס נכתב בעילום שם, אולם נמצאו בהקדמתו רמזים על כך שהאגרת נכתבה על ידו.
מאוחר יותר, במכתב שכתב למדפיס, התאונן על כך שהרמזים נכתבו בניגוד לדעתו וגרמו לכך שהדברים התפרסמו בשמו.
כמו כן הוא כותב שהתברר שהנהגות אלה קיימות כמה דורות, ושפרסום הקונטרס פגע בחסידים המקפידים על כך.
הוא קרא למדפיס לגנוז את הקונטרסים או לפחות להסיר את המשפטים מהם משתמע כי הוא הכותב.
עם זאת, נראה כי דעתו העקרונית כנגד התקנות לא השתנתה, והמכתב אף הודפס בתוך כתבי אגרותיו בהוראת בנו הרב חיים קנייבסקי.
לטענת חסידי גור, רבי ישראל אלתר שלח שליחים לרב קנייבסקי שחזר בו מדעתו נגד התקנות.
משנת 2012 עלו בכלי התקשורת עדויות שלפיהן אנשי חינוך בחסידות מעודדים צעירים שאינם מקפידים על הכללים הנהוגים בה לקחת תרופות המדכאות את היצר המיני, תוך שיתוף פעולה של פסיכיאטרים.
האדמו"ר רבי שמחה בונם תיקן תקנה שלפיה אין לערוך אירועים משפחתיים בהיקף נרחב.
לסעודת המצווה מוזמנים בני המשפחה הקרובים בלבד, וכל השאר מוזמנים שלא בזמן הסעודה.
התקנה מחייבת את כל משפחות החסידות, גם בעלות יכולת כלכלית.
בשנים האחרונות נוספו תקנות נוספות, לצמצם בהוצאות שבת שבע ברכות, בריתות, ובר מצוות.
בשנת ה'תשפ"ד פורסם מדריך הנורמות המלא, החל מסגירת השידוך, ובו פירוט על הסכום המקסימלי שניתן להוציא על הוצאות החתונה, ביגוד, מתנות ועוד.
בתקופת האדמו"ר הבית ישראל הוקמה הקריה החסידית בחצור הגלילית.
האדמו"ר רבי שמחה בונם אלתר יזם הקמת קריות חסידיות של חסידי גור בפריפריה – בערד ובאשדוד, הוא הכריז על תקנה שלפיה זוגות צעירים בשנים הראשונות לנישואיהם מחויבים לגור בקהילות אלה.
אחיו, האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר, יזם הקמת קריות בקריית גת ובעמנואל.
האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר התנגד למגורים בעמנואל, וכן הורה על סגירת מוסדות החסידות בחיפה.
הרחיב ופיתח את הקהילה בערד, ויזם את הקהילה בדימונה.
חסידי גור ניכרים בכובע הפרווה הגבוה שלהם – ספודיק – אשר נחבש בשבתות בחגים ובשמחות, כמנהג רוב החסידויות יוצאות מרכז פולין, ולא כחסידויות האחרות שאנשיהן חובשים שטריימל – כובע פרווה נמוך ורחב יותר.
הציבור החסידי בחר באפשרות זו עם שינויים קלים, וכך התקבע הלבוש החסידי בפולין.
כמנהג החסידים במרכז פולין, מכניסים חסידי גור את פאותיהם תחת הכיפה, למעט בעיר ירושלים, שבה מרבית חסידי גור מתהלכים כשפאותיהם גלויות.
לחסידות גור גם כיפות ייחודיות, גבוהות מהמקובל במגזר.
בימות החול (ובחורים גם בשבתות) חובשים החסידים כיפות כותנה (ולא כיפות קטיפה כמו רוב הציבור החרדי).
לחסידות אוצר של אלפי ניגונים.
לחני הניגונים הושפעו גם מסגנון המוזיקה הקלאסית של שופן, מוצרט, פליקס מנדלסון ועוד.
חלק מהשירים של החסידות הם בקצב מרש וואלס, ומרבית הניגונים שהתפרסמו בציבור הרחב הם בקצב זה.
באופן כללי, ניגוני גור מאופקים לעומת ניגוני שאר החצרות, וזאת בהתאם לשיטתה הדוגלת באי התלהבות חיצונית.
הניגונים מולחנים לרוב לקראת חג השבועות וראש השנה.
הם מיועדים למקומות מסוימים בתפילה (כמו לכה דודי, היה עם פיפיות, קדיש ואקדמות), אך מושרים ללא אמירת המילים.
המלחינים המפורסמים בחסידות מהתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, הם יעקב תלמוד, מנדל נוי, מנחם אירנשטיין, לייבל גולדקנופף ובנו צבי גולדקנופף.
מי שעזר לפרסם את ניגוני החסידות הוא הרב דוד ורדיגר, אביו של הזמר החסידי המפורסם מרדכי בן-דוד.
(חקר מוזיקה יהודית) של החסידות הוציא אוסף בשם "היכל הנגינה" של 1200 הניגונים שהושרו בחגים בין השנים תשט"ו–תשע"א, בהפקת צבי גולדקנופף.
מבחינה פוליטית חסידות גור שולטת ב"סיעה המרכזית" של אגודת ישראל ובאופן מסורתי מובילה את נציגיה בכנסת.
נציגה כיום, יצחק גולדקנופף, מוצב בראש רשימת יהדות התורה, ולאחר מימוש החוק הנורווגי ב נכנס לכהן במקומו נציג הסיעה אליהו חסיד.
בעבר כיהנו נציגי חסידות גור כח"כים מטעם אגודת ישראל: יצחק מאיר לוין, זלמן בן-יעקב (ינקלביץ'), יהודה מאיר אברמוביץ, אברהם יוסף שפירא, משה זאב פלדמן, מאיר פרוש, אברהם לייזרזון, יעקב ליצמן יעקב כהן ואליהו חסיד.
לחסידות ייצוג מגזרי ברוב הרשויות המקומיות בישראל שבהן מתגוררים חסידי גור.
רבי אברהם מפוריסוב – מתלמיד הרבי מקוצק
רבי בן ציון רבינוביץ מאוסטרובה מתלמידי הרבי מקוצק ממעתיקי השמועה בדור לפני השואה.
הרב מנחם זמבה - מגדולי רבני פולין לפני השואה.
הרב מאיר דן פלוצקי – מחבר הספר "כלי חמדה".
הרב מנחם מנדל כשר – ראש ישיבת שפת אמת ומחבר תורני פורה
יעקב לייב מינצברג – מראשי אגודת ישראל בפולין, חבר הסיים הפולני, וראש קהילת לודז'.
יצחק מאיר לוין – מנהיג אגודת ישראל ושר מטעמה
יהודה אריה לייב לוין – מייסד ועורך המודיע
בנימין מינץ – שר הדואר מטעם פועלי אגודת ישראל
הרב בנימין מנדלזון – הרב של קוממיות
הרב נפתלי נוסבוים – ראש ישיבה ופוסק הלכה
יעקב ליצמן – פוליטיקאי ישראלי, שימש שר הבריאות הבינוי והשיכון
יעקב תלמוד – מלחין החצר
דוד ורדיגר – חזן וזמר חסידי
יצחק מאיר הלפגוט – חזן עולמי
יצחק גולדקנופף – פוליטיקאי ישראלי שר השיכון
הרב ישראל משה אולבסקי - הרב של ראדזיוב עד השואה, פעיל בהנהגת שיקום חסידות גור בארצות הברית לאחר השואה
הרב יצחק ידידיה פרנקל, הרב הראשי וראש אבות בתי הדין בתל אביב-יפו.
חסידות ברסלב היא זרם בחסידות, שנוסד על ידי רבי נחמן מברסלב (1772–1810), נינו של הבעל שם טוב וסביב כתביו.
החסידות נקראת על שם העיר ברסלב (כיום באוקראינה), שבה התגורר רבי נחמן במשך שבע שנים.
ראשיתה של חסידות ברסלב בשלהי המאה ה-18 במרכז אוקראינה, באזור שכיום נמצא מחוז צ'רקאסי והיא עברה תהפוכות רבות עד שהפכה בסוף המאה ה-20 לתנועת המונים הנפוצה במדינות רבות.
לחסידות ברסלב תפיסת עולם ומנהגים המיוחדים לה.
חסידים התקבצו סביב רבי נחמן עוד בטרם קבע את מושבו בעיר ברסלב.
תחילת כהונתו כאדמו"ר הייתה בשנת 1790 בעיר מדוודיווקה.
מספר חסידיו גדל במהלך נדודיו לזלטפולי ומשם לברסלב.
בתקופת חייו זכתה החסידות לגיבוי מצד רבי לוי יצחק מברדיצ'ב והחוזה מלובלין ובשלב מסוים גם מרבי שניאור זלמן מלאדי, ולכן מחלוקות שהיו לרבי נחמן עם הסבא משפולי ועם דודו ר' ברוך ממז'יבוז', לא פגעו בה באופן ניכר.
בתקופה זו התעצבה חסידות ברסלב באופן שונה מחסידויות אחרות, באמצעות מנהגים שהנהיג רבי נחמן, ביניהם התבודדות ווידוי בפני הצדיק.
בחצי השנה האחרונה של חייו השתכן באומן, ושם הכיר קבוצת משכילים יהודיים, כדוגמת הירש בער הורביץ, שעמו שיחק שחמט.
מאז פטירתו של רבי נחמן (בשנת ה'תקע"א - 1810) אין בחסידות ברסלב אדמו"ר או רבי מובהק.
תלמידו של רבי נחמן, רבי נתן מברסלב, הנהיג את תלמידי רבי נחמן לאחר שנפטר אך לא שימש כאדמו"ר, זאת בשל ההערצה העצומה לרבי נחמן ובשל הצהרתו של רבי נחמן שאמר "ממני ועד משיח לא יהיו חדשות".
בשל כך, כונו חסידי ברסלב ביידיש "טויטע חסידים", כלומר "חסידים מתים", ללא אדמו"ר חי.
כאמור, לאחר מותו של רבי נחמן, עברה הנהגת חסידות ברסלב לתלמידו רבי נתן.
עיקר עיסוקו היה הדפסה והפצה של תורת רבי נחמן, כפי שנמסרה בחייו, בכתב ובעל פה.
בזכות עבודתו זו קיים בסיס ספרותי איתן לחסידות ברסלב, שמהווה תחליף מסוים לאדמו"ר חי.
במהלך תקופתו של רבי נתן סבלו חסידי ברסלב מרדיפות קשות, במיוחד מצד רבי משה צבי גיטרמן, האדמו"ר מסאווראן, תלמידו של רבי אריה לייב משפולי.
הוא פתח במסע נגד תלמידי רבי נחמן בשנת ה'תקצ"ה (1835), אסר לאכול משחיטת חסידי ברסלב, להנשא להם או לקחת מקרבם מלמדים.
הדפסת ספרי ברסלב ברוסיה הצארית נאסרה עקב הלשנה.
רבי נתן מברסלב נאסר למשך כחודש, בית המדרש של חסידי ברסלב באומן נסגר ורבי נתן היה צריך להסתיר את זהותו בחלק ממסעותיו.
בספרות ברסלב מוזכרים מספר מקרים שבהם חסידי ברסלב הוכו, עד כדי רצח של ארבעה בני משפחה בברסלב.
בתקופה זו הצטמצם מאוד מספר חסידי ברסלב הגלויים ועמד על כמה חסידים בודדים, בעיקר באומן, בברסלב, בטשערין ובטולטשין.
למרות הרדיפות, בתקופה זו התגבשה צורת חסידות ברסלב למשך מאה השנים הבאות.
רבי נתן ייסד את מנהג העלייה לרגל לאומן בראש השנה (הקיבוץ באומן), כתב את ספרו ליקוטי הלכות והדפיס את ספריו של רבי נחמן - ליקוטי מוהר"ן וספר המידות.
שלושה ספרים אלו הפכו לליבה של הספרות הברסלבית ומהווים כלי עיקרי להפצת חסידות ברסלב.
עם פטירתו של רבי נתן מברסלב בי' בטבת ה'תר"ה (1844) תמה התקופה שבה אישיות יחידה הנהיגה את חסידות ברסלב.
רבי נתן מינה את רבי נחמן מטולטשין לממשיכו, אבל זה לא התכוון להנהיג את כלל החסידות, אלא עבר לאומן והנהיג את קהילת החסידים הקטנה שם.
חסידי ברסלב התפזרו לקהילות זעירות ולעיתים חיו כבודדים, ללא מסגרת חברתית חסידית.
במקביל לרבי נחמן מטולטשין קמו בחסידות ברסלב מספר מנהיגים רוחניים מקומיים.
המשפיע הבולט בתקופה זו היה הרב נחמן רבה של טשערין, שכתב פירושים על ספריו של רבי נחמן, תמצת את הספר "ליקוטי הלכות" וערך אותו כעצות בספר "אוצר היראה".
בעקבות מותו של הרבי מסאווראן פחתו לתקופת מה הרדיפות נגד חסידי ברסלב, אך אלו התחדשו אחרי מותו של רבי נתן.
רבנים וחסידים מחסידויות אחרות רדפו את חסידי ברסלב, במיוחד על רקע העלייה לרגל לקברו של רבי נחמן.
שיא הרדיפות היה הרס בית המדרש של חסידי ברסלב באומן בשנת 1863, על ידי חסידי שושלת טשרנוביל ובעיקר חסידי סקווירה וטאלנה.
המשפיעים הבולטים בדור הרביעי היו רבי אברהם חזן שלמד מאביו רבי נחמן מטולטשין (תלמידו של רבי נתן), ורבי אברהם שטרנהרץ שהיה תלמידו ונכדו של רבי נחמן מטשעהרין ונינו של רבי נתן.
בתקופה זו החלה להתבסס קהילת ברסלב גם בארץ ישראל.
בשנת 1893 עלה לארץ הרב אברהם חזן והתיישב בעיר העתיקה בירושלים.
בתקופה זו חי בצפת המשפיע רבי ישראל היילפרין (קרדונר) (תלמידו של רבי משה ברסלבר, תלמיד רבי נתן).
מלבדם פעלו בתקופה זו גם רבי אלתר טפליקר שהיה תלמידו של רבי נחמן מטשערין וגיסו של הרב חזן, רבי ברוך אפרים מחבר הספר "באבי הנחל", ורבי שמשון בַּרְסְקִי, צאצא של רבי נחמן וממנהיגי חסידי ברסלב באומן (ה'תרל"ג - ה'תרצ"ה).
תקופה זו נחשבת לתקופת גאות בחסידות ברסלב, הן בפולין והן בארץ ישראל.
בשנות השלטון הקומוניסטי בברית המועצות דעכה חסידות ברסלב בארץ הולדתה, אוקראינה.
חסידי ברסלב שנותרו באוקראינה לאחר מהפכת אוקטובר היו מנותקים ומבודדים מהקהילות היהודיות מחוץ לברית המועצות ונרדפו באופן קבוע על ידי היבסקציה.
בין הבולטים בין חסידים אלה היו רבי לוי יצחק בנדר, שהגיע לאומן בשנת 1918 כאברך צעיר ונותר בה עד למלחמת העולם השנייה, ורבי אלימלך טפליקר, שהקים חדר מחתרתי לילדים בעיר פולנאה.
החסידים בעיר אומן התאמצו להמשיך ולקיים את מנהגיהם למרות העוינות והרדיפות מצד המשטר החדש.
"הקיבוץ הגדול" באומן שרד עד שנת 1937 וקהילת חסידים קטנה ונרדפת הוסיפה להתקיים בעיר עד הכיבוש הנאצי.
בראשית המאה העשרים עבר מרכז הכובד של חסידות ברסלב לפולין.
לאירוע המכונן של תהליך זה נחשב מסעם של שבעה חסידים מלובלין לאומן בשנת 1906. הרב יצחק ברייטר, יזם את המסע, והשתתפו בו האחים יחזקל-אפריים ויהודה מנדלאיל, שאז היו בשלהי שנות העשרה.
החסידים שחזרו מהמסע היו לגרעין שממנו צמחה חסידות ברסלב בפולין.
בתי כנסת של החסידות הוקמו בלובלין ובווארשה.
מקום כינוסם השנתי של חסידי ברסלב בראש השנה עבר ללובלין, שם זכו לתמיכה מצד ראשי הקהילה החסידית.
המנהיגים המרכזיים של חסידות ברסלב אז בפולין היו רבי יצחק ברייטר ורבי אהרן לייב ציגלמן.
הוצאת הספרים שבראשות ציגלמן הדפיסה והפיצה רבבות עותקים מספרי ברסלב.
תחיית החסידות בפולין השפיעה רבות על התאולוגיה, הספרות והמנהג של חסידי ברסלב גם בדורות לאחר מכן.
אמירת התיקון הכללי, שלפני כן היה פעילות של היחיד, החלה להעשות בקבוצות.
ערך ההתקשרות לצדיק קיבל ניסוח ליטורגי קבוע בטקסט שנקרא 'הריני מקשר'.
לראשונה התארגנו נסיעות לנשים לקבר רבי נחמן באומן.
הדפסת ספרי החסידות גדלה למאות אלפי עותקים עד 1939 והפכה לדרך התעמולה המרכזית של החסידות.
בנוסף נכתבו והופצו 'עיקרי האמונה בצדיק' שקובצו בספר 'חלוקי הנחל' של ברייטר, וכוללים ריכוז שאין לו תקדים של הצהרות על מרכזיותו של רבי נחמן ותפקידו בבריאת ותיקון העולם.
"חצר ורשא" הייתה הריכוז המשמעותי של חסידי ברסלב בירושלים.
רוב תושביה היו חסידים שעלו בעקבות רבי אברהם חזן עוד לפני המהפכה הקומוניסטית.
ותיקי הקהילה מספרים שחסידי ברסלב שעלו מפולין העדיפו להתיישב בבני ברק ובתל אביב על פני התנאים הקשים של ירושלים העתיקה.
מרכז ברסלב בעיר העתיקה היה בית הכנסת "נתנ'ס שול", סמוך לבתי מחסה.
לאחר פטירת רבי אברהם חזן, מנהיג החסידים עד מלחמת העולם הראשונה, הנהיגו את הקהילה תלמידו רבי אליהו חיים רוז'ין ורבי שמואל הורביץ.
באותה תקופה הצטרפו לחסידות ברסלב רבי שמואל שפירא, אברך בישיבת עץ חיים הליטאית בירושלים, וכן רבי בנימין זאב חשין ורבי נחום יצחק פרנק שעזבו את הקהילה הליטאית.
חסידות ברסלב בזמן מלחמת העולם השנייה ולאחריה
רובם של חסידי ברסלב הושמדו בזמן השואה.
המרכז החסידי הגדול בפולין חוסל ועימו גם שרידי הקהילות באוקראינה, כולל קהילות אומן וברסלב.
ישנן עדויות על כך שכמה מהם נותרו נאמנים לדרכם ולמנהגיהם בגטאות ובמחנות ההשמדה.
גם בשנות השואה היו חסידי ברסלב שניסו ואף הצליחו להגיע להשתטח על קברו של רבי נחמן מברסלב באומן.
למעשה נותרה מהחסידות רק הקהילה הקטנה בירושלים העתיקה שהונהגה אז על ידי הרב יחזקאל אפריים מנדלייל ומנתה פחות משבעים משפחות.
בשנת 1940 ייסד הרב אברהם שטרנהרץ, נינו של רבי נתן מברסלב, את הקיבוץ במירון בראש השנה כתחליף לקיבוץ באומן, שהייתה אז תחת שלטון סובייטי.
לדברי הרב שמואל הורוויץ, מהבולטים בין חסידי ברסלב הירושלמים, באותה תקופה לא התגוררו חסידי ברסלב בצפת.
מכה נוספת הונחתה על החסידות ברסלב במלחמת העצמאות, כאשר הלגיון הערבי כבש את הרובע היהודי.
חסידי ברסלב שגורשו מבתיהם ב"חצר ורשה" יושבו בחלקם בשכונת קטמון.
חלקם עבר להתגורר בבני ברק, ברחוב מימון, שם הקים בשנות הארבעים הרב מרדכי נתן דוד יגלניק, ניצול השואה, בית כנסת של חסידי ברסלב.
בית כנסת נוסף הוקם ברחוב אלשיך, והוא מכונה "הכולל".
בראש הכולל עמד רבי נתן צבי קניג.
חסידי ברסלב שפונו מהעיר העתיקה בירושלים, פונו ברובם לשכונת קטמון ומשם נדדו במהלך השנים בעיקר לשכונות גאולה ומאה שערים.
שם, בקצה המזרחי של רחוב מאה שערים הוקם בשנות החמישים "בית המדרש הגדול לחסידי ברסלב בירושלים", הידוע בכינוי "השול".
השנים שלאחר מלחמת העצמאות היו שנות שפל קשה לחסידות ברסלב.
כניעת הרובע היהודי, חיסלה למעשה את הקהילה המגובשת האחרונה של חסידי ברסלב בארץ ישראל, להוציא את קהילת צפת שמנתה פחות מעשרים משפחות.
החסידים שגורשו מבתיהם נבלעו בתוך העדה החרדית בירושלים ובבני ברק.
גם בשעה בה התרחשה שקיעה דמוגרפית וארגונית של חסידות ברסלב, רבי נחמן ותורתו לא נשכחו.
דמותו של רבי נחמן מברסלב היוותה השראה לחוקרים וליוצרים, גם כאלה שלא השתייכו ליהדות האורתודוקסית.
הסופרים מרטין בובר, פנחס שדה ומאוחר יותר גם אלי ויזל, שילבו את קורות חייו ואת אימרותיו בתוך יצירותיהם, ובאקדמיה נחשב רבי נחמן כאחד מההוגים המרכזיים של הזרם האקזיסטנציאליסטי בפילוסופיה המודרנית כדוגמת סרן קירקגור וז'אן-פול סארטר.
לצד התרחבות חסידות ברסלב, נותרה גם התנגדות כלפיה.
בשנת 2006 יצא קונטרס ובו תמלול שיחה של הרב ירמיה כהן מצפת התוקף את דרכו של רבי נחמן.
הדבר גרר מחאה עד שכהן נאלץ להתנצל, אם כי לא חזר בו לחלוטין מדבריו.
מאז קום מדינת ישראל ועד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה חסידות ברסלב קבוצה קטנה וסגורה בתוך הציבור החרדי, שפעלה בפרופיל נמוך בשני הריכוזים החרדיים הגדולים במדינת ישראל, בבני ברק ובאזורים החרדיים בירושלים.
שלושים שנה לאחר מכן מנתה חסידות ברסלב עשרות אלפי אנשים והיא נפוצה כמעט בכל הערים בישראל וגם בריכוזים יהודיים בחו"ל.
הדמות הבולטת בחסידות ברסלב במאה העשרים היה רבי לוי יצחק בנדר.
הוא היה תלמידם של משפיעי הדור הרביעי כמו הרב שמשון ברסקי והרב אברהם חזן.
הוא נלחם במדיניות האנטי דתית של השלטונות הסובייטים לאחר המהפכה הקומוניסטית והצליח לחמוק מהנאצים ומהמשטרה החשאית הרוסית בזמן מלחמת העולם השנייה.
הגיע לארץ לאחר קום המדינה ונתפס כסמל של חסידות ברסלב המקורית באוקראינה ובפולין.
בשנות השישים, לאחר מותו של הרב אברהם שטרנהרץ, ניסה הרב בנדר לבטל את הקיבוץ במירון, על מנת שכל חסידי ברסלב יחגגו את ראש השנה יחד בירושלים.
תלמידיו של הרב שטרנהארץ, ובראשם הרב גדליה קעניג, סירבו לכך.
בעקבות כך נוצר קרע בין הפלג הצפתי ובין שאר חלקי החסידות, שעד אותה תקופה הייתה הומוגנית למדי.
בתחילת שנות השבעים ניסה תלמידו של הרב בנדר, אליעזר ברלנד, להפיץ את תורת חסידות ברסלב בקרב תלמידי הישיבות הליטאיות הגדולות בבני ברק, כמו ישיבת פוניבז' וישיבת סלובודקה.
הוא זכה להצלחה מסוימת, כאשר כמה אברכים ליטאיים יצרו "חבורת לימוד", שהתרכזה סביב בית כנסת ברסלב בבני ברק (שהוקם עוד בשנות הארבעים על ידי הרב יגלניק).
לאחר מלחמת יום הכיפורים צמחה תנועת התשובה בעיקר בפעילותם של שליחי חב"ד ושל ישיבות ליטאיות כמו אור שמח.
חסידות ברסלב הייתה אז קבוצה קטנה בתוך העדה החרדית שלא עוררה עד אז עניין אצל חילונים מחפשי דרך.
בשנת 1974 הגיע הזמר דדי בן עמי לשמוע שיעורים של ברלנד בבני ברק.
שנה לאחר מכן, הציע בן עמי לברלנד לקיים את מנהג ההקפות של שמחת תורה במושב נהלל, שבו התגוררו הוריו של בן עמי.
בהקפות אלו השתתפו מבני הקיבוצים בעמק יזרעאל והן היוו מפגש ראשון בין בני ההתיישבות העובדת ובין חסידי ברסלב.
בעקבות המפגש הזה התקיימו מפגשים נוספים שגרמו להקמת ישיבת שובו בנים בשנת 1978. חסידות ברסלב הפכה לגורם דומיננטי בתנועת התשובה.
ישיבות ברסלביות נוספות לחוזרים בתשובה נפתחו בשנות השמונים ולאחריהן גם מדרשות לבנות ומוסדות חינוך יסודיים עבור ילדי החוזרים בתשובה.
השתלבותם של החוזרים בתשובה בחסידות ברסלב נתקלה גם בהתנגדות.
בשנת 1985 החל הרב ישראל מאיר ברנר, תלמיד של הרב בנדר, להעביר ב"שול" שיעורי חסידות בעברית.
מאוחר יותר גרם הדבר עימותים שבמהלכם סולקו מרבית בעלי התשובה מה"שול", ובראשם אליעזר ברלנד.
הפילוג הסתיים למעשה בה'תשנ"ג, כאשר יצא פסק דין של בד"ץ העדה החרדית שהביע התנגדות לסגירת בית הכנסת בפני יהודי כלשהו.
פסק הדין גרם לחזרתם של בעלי התשובה לבית הכנסת ולעזיבתם של רבים מהחסידים המקוריים, שהקימו בתי כנסת נפרדים, בהם "אנשי מוהר"ן" ו"באר שבע".
תלמידיו של הרב אברהם שטרנהרץ
בשנת 1955 נפטר הרב אברהם שטרנהרץ, שהיה נינו של רבי נתן מברסלב.
תלמידו הרב גדליהו אהרן קניג הגשים את צוואתו לבנות קהילה של חסידי ברסלב בצפת, באמרו כי עד שלא תיבנה צפת לא תיבנה ירושלים.
תלמיד נוסף של הרב קניג, הרב שמחה בר לב, לימד את תורת ברסלב לקבוצות של אברכים ותלמידי ישיבה ליטאיים בבני ברק החל מאמצע שנות השמונים.
הרב ישראל אודסר נמנה עם זקני חסידי ברסלב בירושלים.
אחרי שמלאו לו שמונים עבר לבית אבות גריאטרי ברעננה.
מספר חודשים אחר כך סיפר שעשרות שנים קודם לכן קיבל "פתק" מרבי נחמן שבו מופיעה לראשונה המנטרה נ נח נחמ נחמן מאומן.
הרב אודסר עזב את בית האבות בעזרת מעריציו ויצא למסעות הסברה ברחבי העולם, שבהם ניסה להסביר את חשיבות המסר שקיבל.
במקביל ייסד את הוצאת הספרים "קרן רבי ישראל אודסר".
סמלה של הקרן, "האש שלי", נמצא בשימוש גם אצל חסידי ברסלב אחרים.
המילים לקוחות מדברי רבי נחמן: "מיין פייערל וועט שוין טלויען ביז משיח וועט קומען" ("האש שלי תוקד עד ביאת המשיח").
בראשית שנות התשעים גדלה תנועתו של הרב אודסר.
בזרם המרכזי של חסידות ברסלב התנהלו ויכוחים סביב היחס לבעלי התשובה ולשפה העברית, ובעלי תשובה רבים נמשכו לדמותו העממית של הרב אודסר, כשהם מזדהים גם עם ההתנגדות שהייתה לו כלפי מנהיגי הציבור החרדי.
חסידות ברסלב כוללת מספר רב של תת-קבוצות, בעלי עמדות השקפתיות ואידאולוגיות שונות זו מזו.
בהסתמך על ספרי הטלפון הפנימיים הזמינים של הפלגים השונים, היא מנתה כ-14,000 משפחות נכון ל-2016, אם כי הקריטריונים להשתייכות של מרבית קהילותיה גמישים בהרבה ביחס לכל חסידות אחרת (החוקר מרצ'ין וודזינסקי הציע להפחית את המספר ב-50% על מנת שניתן יהיה להשוות לחצרות אחרות).
במרכז הזרם הממוסד בחסידות ברסלב עומד "פלג השוּל" או "שול מאה שערים" (נהגה "שוּל מֵישוֹרים"), הקרוי על שם השול (=בית הכנסת) הגדול של הזרם במאה שערים, מורכב בעיקר מצאצאי חסידי ברסלב בעבר אך גם מחרדים אחרים וחוזרים בתשובה.
זרם זה שואף ללכת בדרכו של הרב בנדר והוא ממשיך במידה רבה את חסידי ברסלב של הדורות הקודמים.
בני הפלג לומדים במוסדות חרדיים רגילים.
פלג זה הוא בעל קרבה ל ואינו מתמקד בעשיית חסידים לשורותיו.
על מנהיגי זרם זה נמנים: הרב נתן ליברמנש, הרב יהודה לייב פרנק, הרב בנימין זאב קנפלמכר, הרב ניסן דוד קיוואק, הרב ישראל מאיר ברנר והרב שמעון טייכנר.
חלק ממתפללי בית הכנסת נוהגים להתפלל בצעקות, לאור דברי רבי נחמן שיש להיות "כחיות הנוהמות ביער".
בעבר היו מנהיגי הזרם הרב יעקב מאיר שכטר והרב שמואל משה קרמר, אך לאחר מחלוקות על אופי הנהגת החסידות הזרם התפלג, ולאחר מספר שנים הקים הרב שכטר בית כנסת נפרד.
בית הכנסת הראשון בירושלים של הזרם, בו הוקמה תנועת הנוער של הזרם המרכזי "מורשת הנחל", הוא בית הכנסת "אור אברהם" בשכונת גוש 80 שהוקם על ידי הרב משה בורשטיין בקטמון ובשנות ה-90 נמכר ועבר למקומו החדש.
בית כנסת זה היה מרכזו של "זרם המרכזי", עד שגם ה"שול" עבר לשליטתם.
בית כנסת נוסף בולט בירושלים הוא בית הכנסת "אנשי מוהר"ן" של משפחת ירבלום, בשכונת הבוכרים.
בית כנסת זה הוקם בשנת 2006 לאחר החיכוכים בין הזרמים בברסלב.
הוא אינו משתייך רשמית לאחד הזרמים ומתפללים בו הן אנשי הזרם המרכזי והן אנשי הרב שכטר.
בבני ברק יש לזרם המרכזי בית הכנסת ברחוב אלשיך.
החל מאמצע שנות התשעים הוקמו מרכזים גם בבית שמש, מודיעין עילית, ביתר עילית ועוד.
לזרם המרכזי יש ישיבה בבני ברק.
"מורשת הנחל" הוא ארגון המארגן חבורות לגילאים מגוונים.
הארגון משתייך לזרם המרכזי בברסלב.
הארגון הוקם בשנת ה'תשס"ב - 2002 בידי הרב אליעזר בורשטיין, ובהכוונת המשפיע הרב נתן ליברמנש.
הארגון הוקם מלכתחילה עבור בחורים ממשפחות ברסלביות ותיקות שאינן דוברות יידיש, שעד אז לא היו להם חבורות.
בשנת ה'תשס"ג - 2003 הוקמו מסגרות דומות גם לדוברי יידיש שהגיעו ברובם מחבורת "קרן אור" בראשות הרב יעקב מאיר שכטר, המתקיימות בבית הכנסת המרכזי של ברסלב במאה שערים.
החבורות מתאספות בבית כנסת "אור אברהם" בשכונת עזרת תורה בירושלים.
מקימי החבורות סברו שחבורות "קרן אור" פועלות באופן דומה מדי לשאר החסידויות, המדגישות טישים, התוועדויות, שירה סוערת, אמירת לחיים ופורים שפיל; בזמן שדרכו של רבי נחמן מדגישה את עבודת התפילה ואת הלימוד בכתבי ברסלב, כולל לימוד עצמי.
כחמש שנים לאחר הקמת הארגון, בעקבות הצטרפות חברי הנהלת בית הכנסת המרכזי של ברסלב במאה שערים (ה"שול") לארגון, עברו החבורות לבית הכנסת.
במקביל מתקיימות שם גם החבורות של קרן אור.
נכון לשנת ה'תשע"ג - 2013, משתתפים בפעולות הארגון כמאתיים בחורים בירושלים וכמאתיים ילדים בירושלים ובבית שמש.
זאת בנוסף לכמה מאות בחורים בביתר, בני ברק, מודיעין עילית ועוד, ולמעלה מאלף אברכים במקומות אלה.
הארגון עורך לחברים בו שבתות התאחדות במירון ובמקומות נוספים.
הרב אליעזר שלמה שיק ותלמידיו
הרב אליעזר שלמה שיק (מכונה מוהרא"ש) היה רבה של קהילת "היכל הקודש".
תלמידיו מתרכזים בעיקר ביבנאל (המכונה בפיהם "עיר ברסלב") ובניו יורק.
בשני המוקדים הם מחזיקים גני ילדים, תלמוד תורה ובית ספר לבנות, ישיבות וכוללי אברכים, וכן מפעלי חסד ועזרה הדדית בקהילה.
הקהילה מדפיסה את ספרי ברסלב וספרי הרב שיק.
בארצות הברית יש לקהילה בתי מדרש בבורו פארק, במונרו, במונסי ועוד.
הרב שיק חיבר מאות קונטרסים וספרים, שחיבר, ובפרט סדרת ספרי השאלות והתשובות 'אשר בנחל' (כ-150 כרכים שהודפסו).
הקונטרסים העיקריים הודפסו ב-12 שפות ומופצים במחיר הקרן.
הוא עודד את תלמידיו להפיץ ברחובות את ספרי ברסלב והקונטרסים שחיבר.
רבים התקרבו דרכו לחסידות ברסלב, בהם הרב ניסן דוד קיוואק.
החל מסוף שנות השבעים נמתחה עליו ביקורת בקרב חלק מרבני ברסלב, על כך שאנשי קהילתו מתייחסים אליו כאדמו"ר, בניגוד למקובל בחסידות ברסלב לאחר פטירת רבי נחמן.
בקהילה זו בעבר הונהגו נישואי קטינים, מטיעוני "יצר הרע".
מחמת הסתבכויות עם החוק הדבר אינו שכיח יותר.
לאחר פטירתו של הרב שיק מינו חלק מתלמידיו את הרב יצחק לעזער למנהיגם.
אחרים הם תלמידים של הרב יואל ראטה.
תלמידי הרב יעקב מאיר שכטר
"קהילת חסידי ברסלב" כוללת את תלמידיו של הרב יעקב מאיר שכטר ומכונה בקרב חסידי ברסלב "הקהילה" סתם.
בעבר היה הרב שכטר המשפיע הבולט בזרם ה"שול" - בית הכנסת המרכזי של ברסלב במאה שערים.
בעקבות חילוקי דעות עם רוב רבני הקהילה הוקמה חבורת "מורשת הנחל" בבית הכנסת "אור אברהם" ורבים מהקהילה פרשו מה"שול".
לאחר מספר שנים פרשו הרב שכטר וקהילתו מה"שול".
בהמשך התפתחה קהילתם גם בעיר בית שמש.
בשנת ה'תשע"ה רכשו אנשי הקהילה, המכונה גם "קרן אור", בניין בירושלים עבור מוסדותיה.
פלג שובו בנים, היא פלג גדול בחסידות ברסלב, המתבסס ברובו על בעלי תשובה.
חברי הפלג האלו הם חסידיו של הרב אליעזר ברלנד, והם נקראים על שם הישיבה שהקים, ונקראת כיום נחמת ציון.
הפלג מונה כאלף וחמש מאות משפחות המתגוררות בירושלים ובביתר עילית.
ניתן לשייך לפלג זה גם את תלמידי הרבנים עופר ארז, שלום ארוש, שמואל שטרן ומיכאל גול, כולם ראשי ישיבות, כותבי ספרים המנהלים כיום קהילות רוחניות עצמאיות ועצמאיות-למחצה.
הפלג עבר משבר כאשר ברלנד הואשם והורשע במעשים מגונים ובתקיפות מיניות, ברח מישראל למשך מספר שנים, ובסופו של דבר הוסגר, הורשע וריצה עונש מאסר של כשנה.
בהמשך שוב הועמד לדין והורשע בפרשיות הונאה וניצול כספי.
באמצע העשור השני של המאה ה־21, על רקע פרשת מעצרו ומשפטו של ברלנד, נוצר עימות חריף בין חסידיו ובין חסידי ברסלב אחרים שיצאו נגדו עקב ההאשמות נגדו.
העימות הוביל בינואר 2017 לתגרה מרובת משתתפים בבית הכנסת המרכזי של החסידות בשכונת מאה שערים.
לאחר מותו של הרב ישראל בר אודסר באמצע שנות התשעים, המשיך פלג ה"ננחים" להתרחב ולכלול עשרות קבוצות קטנות ומאות בודדים, המאמינים ברב אודסר כממשיכו של רבי נחמן מברסלב.
ריכוזיו הבולטים של הפלג הם בצפת, ירושלים, בית שמש, אלעד, נתניה ועוד.
בניגוד לשאר הפלגים בברסלב, שהוקמו על ידי תלמידיו של רבי לוי יצחק בנדר, הננחים מאמינים שרבי נחמן כתב את "הפתק" לרבם.
הם מוכרים בשל מנהגם לרקוד ברחובות.
הזרם המוכר בפלג ה"ננחים" הם אנשי עמותת "הקרן".
עמותת "קרן ר' ישראל דב אודסר" פעלה בין השנים 1995 עד 2009 ונוהלה על ידי יורשי צוואתו של הרב אודסר, עמרם יוסף הורביץ ובניו נחמן ושמואל.
העמותה הקימה דפוס ספרי ברסלב, רכבי הפצה, בתי ספר לילדים, נסיעות לאומן ועוד.
לאחר פטירת עמרם יוסף הורביץ העמותה נקלעה לחובות כספיים פשטה רגל ונסגרה, לאחריה הוקמו עמותות "האש שלי תוקד עד ביאת המשיח" על ידי בניו נחמן ושמואל הורביץ.
העמותות ממשיכות להדפיס את ספרי הקרן הישנה.
עובדי העמותה לבושים ומתנהגים כשאר חסידי ברסלב נוסעים לאומן לראש השנה ובשאר זמני ההתקבצויות הידועות בברסלב כגון שבת חנוכה, ראש חודש ניסן יום הולדתו של רבי נחמן וחג השבועות.
זרם ננח הירושלמי סוברים כי הרב אודסר הוא בעצמו רבי נחמן, ואף סוברים כי הוא המשיח.
הם מסתמכים על משפטים שנאמרו בהקלטות שונות על ידי הרב אודסר: "אני המלך", "אני נ נח נחמ נחמן מאומן", "אז אני צריך להיות המשיח", "אחריי אין אף אחד", "אבל לגלות בפירוש שאני הוא", "נקי לגמרי", "אומן נגמר" ומשפטים דומים.
אנשי פלג זה מקיימים קיבוץ בראש השנה בכותל המערבי.
הקיבוץ הראשון של תלמידי הסבא בירושלים התקיים עוד בחייו של הסבא בזמן שהוא בעצמו נסע לאומן.
ישנם מהננחים השואפים להעלות את עצמותיו של רבי נחמן מאומן לקבורה בישראל.
רבי ישראל בעצמו עסק בזה אך לאחר התנגדות חסידי ברסלב חזר בו מדעתו בנושא זה.
קהילה בולטת נוספת בקרב פלג הננחים היא קהילת "שיר חדש" במרכז העיר תל אביב.
מנהיג הקהילה הוא הרב ישראל יצחק בזנסון והיא מונה כ-30 משפחות.
לקהילה בית מדרש, תלמוד תורה וחנות דיסקים בדרום תל אביב והיא מחזיקה גם בית כנסת ברחוב ארלוזורוב בצפון העיר.
זרם נוסף בפלג הננחים הם תלמידי הרב שלום (שרלי) סבג.
אשר רובם בעיקר חוזרים בתשובה.
תפילותיו מתנהלות בשירה, גם בקטעים שלא נהוג בדרך כלל לשיר אותם.
שיעוריו מתקיימים בציון בנימין בן יעקב בכפר סבא.
קהילת "נחל נבע מקור חכמה" בצפת
הקהילה הוקמה בשנת תשל"ט (1979) על ידי הרב גדליהו אהרן קניג, כקיום צוואת רבו, רבי אברהם שטרנהרץ, להחיות את היישוב הדתי בצפת, אשר הייתה בעבר מרכז לימוד תורה וקבלה.
נפטר בה'תש"ם במהלך גיוס תרומות בחו"ל למען מטרה זו.
לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו, הרב אלעזר מרדכי קניג עד לפטירתו בתשע"ט.
כיום עומד בראש הקהילה אחיו, הרב אפרים.
מוסדות הקהילה כוללים בניין מרכזי בעיר העתיקה שבו בית כנסת מפואר.
ישיבת "נצח מאיר" בראשות הרב שמעון יוסף הכהן ויזנפלד
ישיבת נצח מאיר היא ישיבה לבעלי תשובה ומתחזקים בראשות הרב שמעון יוסף הכהן ויזנפלד, מתלמידי הרב בנדר.
הישיבה שואפת לשמור על הסגנון והתכנים המקוריים של החסידות כפי שהועברו על ידי הרב בנדר.
עם זאת הם חלוקים בכמה נושאים עם שאר תלמידי הרב בנדר, ובניגוד אליהם נשות אנשי הפלג הולכות עם פאות נכריות.
קהילת שדה צופים היא קהילה של חוזרים בתשובה שחרתה על דגלה, עצמאות חברתית וכלכלית.
הקהילה דוגלת בעבודה לשם פרנסה ובהקמת מוסדות חברתיים וחינוכיים לחוזרים בתשובה, ללא קשר עם הממסד החרדי המסורתי.
את הקהילה מנהיג הרב עודד ניצני ומקורבים אליה גם רבנים אחרים כמו עופר גיסין וארז משה דורון.
בעיני הקבוצות האחרות בברסלב, נחשבת "שדה צופים" כ"ציונית", כיוון שהיא מוסיפה את הברכה לחיילי צה"ל בתפילות שבת וחג.
הקהילה מונה כמה מאות משפחות בביתר עילית, מעלות, מצפה רמון, ראשון לציון, צפת ועוד.
לקהילה מוסדות לימוד הכוללים גני ילדים ובתי ספר יסודיים מהם יצא הרב דניאל פינטו מנתיב השיירה.
הקהילה מוציאה מגזין חודשי בשם "אדרבה", שבו כותבים בין היתר חוזרים בתשובה ידועים כמו אהוד בנאי.
תלמידי הרב אברהם צבי קלוגר
תלמידיו של הרב אברהם צבי קלוגר מגיעים בעיקר מחסידויות ותיקות כמו קלויזנבורג, בעלז, ויז'ניץ וסאטמר.
תלמידי הרב קלוגר מאריכים מאוד בתפילתם ומוסיפים לה קטעי שירה וניגונים מעבר למקובל בחסידויות אחרות.
בהמשך הצטרפו מאות חסידים אל הרב קלוגר בקיבוץ הגדול.
פעילותו של הרב קלוגר הקימה נגדו חסידויות ותיקות רבות ואפילו הוצאו הודעות חרם נגד חסידים, שהצטרפו אליו למסעות לאומן ונטשו את חצרות המוצא שלהם.
זהו הפלג הקבלי ביותר בברסלב, בראשו עומד הרב יצחק מאיר מורגנשטרן.
הקהילה מונה מאות חסידים, שרובם התקרבו לתורת ברסלב על ידי הרב מורגנשטרן.
חלק מתלמידי הרב מורגנשטרן אינם מחשיבים עצמם חסידי ברסלב.
על פי דרכו של הרב מורגנשטרן התפילות נערכות בליווי הכוונות הקבליות שבספרי האר"י והרש"ש.
תלמידו של הרב יצחק מורגנשטרן, הרב פנחס הלברשטט הקים קהילה ומכון להוצאת ספרים בשם: "בים דרכך".
בעיר בני ברק והוא עורך טישים בליל שבת ובאירועים מיוחדים.
התפשטותה של חסידות ברסלב בארצות הברית התחילה לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר חסיד ברסלב ניצול שואה בשם ר' בירך רובינזון הקים חוג ללימוד ספריו של רבי נחמן מברסלב בשכונת לואר איסט סייד בניו יורק.
בשנת 1952 עמד מספר המתפללים במניין בנוסח חסידי ברסלב על חמישה עשר בלבד.
כיום מונים חסידי ברסלב בארצות הברית כמה אלפים המרוכזים בעיקר בסביבות העיר ניו יורק.
קהילת "היכל הקודש" בהנהגת הרב אליעזר שלמה שיק מונה מאות משפחות את תלמידיו בויליאמסבורג מנהיג הרב יואל ראטה.
פלג נוסף, קנאי המתנגד לציונות בחריפות, הוא "נחלי דעת" בהנהגת הרב אברהם יצחק מרמלשטיין.
משפיע בולט בין חסידי ברסלב האמריקאים הוא רבי אליעזר ברודי, שהרצאותיו מופצות גם באמצעות האינטרנט ומופנות לעיתים גם אל ציבור לא יהודי.
אנשי החסידות בארצות הברית מתאימים את תורתה לקהל היעד, כגון הצגת מנהג ההתבודדות כמדיטציה יהודית.
החל מאמצע שנות התשעים ניכרת פעילות משמעותית של חסידות ברסלב מחוץ לישראל ולארצות הברית.
בתי כנסת ברסלביים הוקמו בצרפת ובאנגליה.
במונטריאול בקנדה הוקם בשנת 2010 מבנה המהווה מרכז לפעילות חסידות ברסלב בעיר.
במבנה מתקיימות תפילות ושיעורים לנשים ולגברים.
תפיסת העולם של חסידות ברסלב
רבי נחמן היה בעל תפיסה טרנסצנדנטית של האל.
לדבריו: "כי אף על פי שאנו מוצאים מקומות שהי' בהם השראת השכינה כגון בבית המקדש אין הכוונה ח"ו שנתצמצם שם אלוהותו ית' ח"ו, כמו שאמר שלמה "הנה השמים ושמי השמים לא יכלכלוך אף כי הבית הזה"...
היינו שהשם יתברך המשיך רק קדושתו לבית המקדש אבל הוא יתברך בעצמו אין העולם מקומו".
הטרנסצנדנטיות של האל קיצונית בחסידות ברסלב.
לא זו בלבד שמהותו של האל אינה ניתנת להשגה שכלית, אלא שהשכל והחושים מכחישים את היות העולם נברא ומונהג ברצונו והשגחתו של האל.
הסתרה זו של האל היא החלל הפנוי שבקבלת האר"י.
לאור זאת, סבר רבי נחמן שהקשר הבסיסי עם האל מבוסס על הרצון והכיסופים אליו.
הוא מתאר געגועים עד כדי גוויעה.
במקום אחר הוא מתאר היכללות ברצון הרצונות עד כדי איבוד התודעה העצמית.
מאידך, דווקא משום שתכלית ידיעת האל היא להגיע לאי ידיעה הרי שניתן להגיע לקשר נעלה זה אפילו מהמקומות הכי נמוכים בהם האל אינו גלוי על ידי עצם ההבנה שהוא נסתר ובקשתו.
רצון זה הוא ללא גבול ומידה ואינו יכול להתבטא במעשים.
כיוון שבכל זאת רצון ה' הוא שקבלתו של האדם את עול מלכות שמים תתבטא במידותיו ובמעשיו - עליו לעשות בליבו "חלל פנוי" מהתלהבות חסרת גבולות זו ובאותו חלל לעבוד את האל במעשים טובים ובמידות טובות.
האל עצמו קרוי אין סוף כי אין בו תפיסה.
עליו לא ניתן לומר דבר ואף על פי כן העבודה היא רק לו.
הוא קרוי גם בעל הרצון, בניגוד ל"אור אין סוף", שקרוי גם רצון אין סוף, שהוא רצון פשוט העומד בבסיס כל היקום.
אור אין סוף קיים בכל איש מישראל, היינו תשוקה ללא גבול וללא תמונה, כלומר ללא שהאדם יודע למה הוא משתוקק.
רבי נחמן נוקט בעמדה ייחודית בפרשנות הצמצום.
לדבריו, לא ניתן להבין את הצמצום "כי אם לעתיד לבוא".
שהרי מצד אחד לא ניתן לומר שהחלל הפנוי אכן פנוי מאלוהות שהרי כל קיום הבריאה הוא מהאלוהות ומצד שני אי אפשר לומר שיש בו אלוהות שאם כן אינו פנוי ואין מקום לבריאת העולמות.
פרדוקס זה הוא מקור כל הקושיות באמונה שאינן ניתנות לפתרון שכלי.
כלומר, מבחינת החשיבה האנושית החלל הפנוי אכן פנוי מאלוהות, כלומר שהוא מכחיש את מציאות האל כיוון שנראה ממנו שהכול מתנהל על פי הכרח של חוקי הטבע, אך צריך להאמין שגם שם מצויה אלוהות, כלומר שקיום העולם הוא רק מהרצון.
כל אדם צריך לעשות צמצום וחלל פנוי זה בליבו מתשוקתו הפשוטה חסרת הגבולות כדי לעבוד את האל בהדרגה ובמידה.
כיוון שבבסיס המציאות עיקרון החלל הפנוי שורשי, והדבר גורם פעמים להיעלם עקבותיו של האל, השכל האנושי דל אמצעים לענות על כל שאלותיו העולות מעצם מורכבות הבריאה, שהיא בכללה אינה נתפסת לשכל, מחמת אותו חלל וצמצום.
ועל כן הוא אומר, בני אדם מגיעים לתשובות שאינן נכונות המביאות לכפירה, מחמת שאלות הבאות מצד הצמצום והחלל, ובאמת שאינם יכולים כלל להבין את מורכבות הבריאה והבורא, היינו בחלל פנוי משכל.
ברעיון אחרון זה נוקט רבי נחמן עמדה אקזיסטנציאליסטית המקדימה את המציאות למשמעות.
מתפיסה זו של הרצון כבסיס למציאות (בריאתנות) נובעת התנגדות לפילוסופיה המתבססת על חוק והכרח.
היקום האמיתי מורכב מהתגלויות של טוב צרוף.
כיוון שהבורא הוא טוב מוחלט - כך גם כל השלכותיו.