tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר פטירת האב בכ"ו בניסן תשס"ו (24 באפריל 2006) הכתיר כל צד את מנהיגו לאדמו"ר ולמעשה קיימות כיום שתי חסידויות שכל אחת מהן מקיימת מוסדות נפרדים.
מאבק משפטי ממושך מתנהל בין שני הפלגים בבית המשפט האמריקני.
בין שני האחים שורר נתק והם לא שוחחו ביניהם במשך כעשרים שנה עד לשיחה ב־2020.
ב-2006 מסרו מקורות בחצר כי היא מונה 119,000 נפש - מהם התגוררו, לטענת הדוברים, כ-50,000 בוויליאמסבורג, ו-19,000 בקריית יואל.
קהילות נוספות של סאטמר קיימות בארצות הברית, בישראל, בבריטניה, באנטוורפן, במונטריאול, בסאו פאולו ובמלבורן.
גם הסוציולוג פרופ' סמואל היילמן נקב במספר דומה.
האנתרופולוג הבלגי ז'אק גוטווירת, לעומת זאת, כתב ב-2004 כי החצר מונה 40,000 נפש בארצות הברית ועוד 10,000 ביתר העולם.
הוושינגטון פוסט אמד את שווי הנכסים בשליטתה בכמיליארד דולר, נכון ל-2006.
אחד המאפיינים המוכרים של חסידות סאטמר הוא מאבקה החריף נגד מדינת ישראל והמפעל הציוני, בהתאם לשיטתו של מייסדה, שראה בציונות שורש כל רע והגורם העיקרי לכל הצרות שאירעו לעם ישראל במאה השנים האחרונות.
רבי יואל סבר שהשתתפות בבחירות לשלטונות במדינה אסורה ביהרג ואל יעבור מפני שהיא כוללת שלוש עברות החמורות.
רבי יואל אף טרח וכתב חיבור מקיף בשם ויואל משה ובו 'מאמר שלוש השבועות' בו הוא מבסס את האיסור שהיה בעצם הקמת המדינה על פי דבריו של רבי יוסי ברבי חנינא בתלמוד הבבלי: , אולם גישתו בנושא לא התקבלה בקרב הציבור הדתי לאומי ואף ברובו של הציבור החרדי.
מאמר נוסף מוקדש לליבון חיוב מצוות ישוב ארץ ישראל כיום בו הוא מסיק שהמצווה נוהגת כאשר המטרה היא קיום תורה ומצוות (ולא כחיזוק אחיזה או כיבוש הארץ) ומאמר שלישי נכתב כתשובה לרבי פנחס הירשפרונג שבו פורש המחבר את יחסו כמתנגד לעברית המתחדשת.
חסידי סאטמר נחשבים כאנטי ציונים ומציגים עצמם כשומר האידאולוגי של כלל הציבור החרדי.
הם גדולי התורמים לעדה החרדית ולמוסדות חרדיים אחרים שאינם מקבלים תקציבים ממדינת ישראל.
עם זאת, רבי יואל גילה גם פרגמטיות ובנושאים רבים נטורי קרתא הקצינו יותר ממנו.
כך למשל לא נמנע רבי יואל להפגש עם רבנים ואדמו"רים אשר נמנים עם שורות אגודת ישראל ואף התעקש להספיד את הרב אהרן קוטלר, מי שקבע בניגוד לדעתו שהשתתפות בבחירות היא מצווה ו"חוב קדוש".
כמו כן, לא התנגד להשתתפות בבחירות לעירייה, שלדעתו הן כבחירות לוועד בית, ללא יכולת החלטה בנוגע לתקצוב כנסיות או החלטה הנוגעת לשפיכות דמים.
כמו כן, רבי יואל התנגד להפגנות נגד מדינת ישראל בזמן מלחמת ששת הימים מחשש פיקוח נפש.
בניגוד לנטורי קרתא הקטנה, הוא ויורשיו מעולם לא נפגשו עם או תמכו בקבוצות פלסטיניות או איסלאמיות אלא פעלו נגד המדינה עצמאית.
בזמן מלחמת חרבות ברזל האדמו"ר הרב זלמן לייב טייטלבוים יצא בגלוי כנגד הפגנות משותפות של נטורי קרתא ותומכי חמאס וקרא לזה 'חילול השם'.
כיום, רבי אהרן נוקט בקו מתון יחסית ואף השלים עם גיסו רבי ישכר דב רוקח האדמו"ר מבעלז.
הבן השני, רבי זלמן לייב, נחשב כקנאי יחסית ואף רבים מ"בני יואל" שבו והכירו בהנהגתו.
חצרו בוויליאמסבורג תומכת בקנאי ירושלים.
חסידי סאטמאר נמנעים מלבקר בכותל המערבי, לאחר שחרורו ב-1967 תשכ"ז בשל חשש שהדבר יהווה הכרה במדינה ומתן לגיטימציה.
בנוסף, חסידי סאטמר, גם אלו המתגוררים בישראל, נמנעים מלדבר עברית בחיי היום יום, לאור קונטרס בשם "מאמר לשון הקודש" שהקדיש לעניין ר' יואל מסאטמר.
בזמנו של רבי יואל, התבססה החסידות על הערצה כלפיו.
בהתאם לדעתו "שנשתכחה תורת הבעל שם טוב", התאפיינו חסידיו כהתארגנות של אנשים ההולכים בדרכו האידאולוגית ומחזיקים מוסדות לצורכי הקהילה, ולא חסידות, שבה העיקר הוא עצם ההתקשרות לאדמו"ר העומד בראשה.
בדומה לכך נוסדו בארצות הברית קהילות נוספות שאנשיהן ראו בו "גדול הדור".
במרכזי סאטמר נפתחו בתי כנסת רבים, ולא הייתה חובה להתפלל עם האדמו"ר בכל שבת וחג.
לאחר פטירתו, החל אחיינו רבי משה טייטלבוים להפוך את הקהילה לחסידות מן המניין, שבה הציבור מחויב לתקנותיה ומרוכז סביבו.
בנו רבי אהרן טייטלבוים היה מהגורמים הדומיננטיים שפעלו בכיוון זה.
כיום הפלג של רבי אהרן מבוסס כחסידות בדגם המקובל, אף יותר מזו של אביו.
לעומת זאת רבי זלמן לייב שואף להשיב את הסגנון שרווח בימי האדמו"ר הראשון.
רוב הקהילות הקשורות לסאטמר, כמו שאפראן ופאלטישאן, מזוהות כיום עם חצרו.
בית הדין "קהל יטב לב" של חצרו של רבי זלמן לייב מעורב בהנהגת הקהילה, ורבי זלמן לייב מעביר החלטות להכרעתם או מתייעץ בדעתם.
רבני בית הדין "קהל יטב לב" הם הרב ישראל חיים מנשה פרידמן (ראב"ד), הרב משה מנחם טירנואר (רב הקהילה במונטריאול), הרב חיים דוד כ"ץ, הרב יקותיאל יהודה (זלמן לייב) פיליפ, הרב שלמה יהודה (לייב) וינברגר והרב אריה רוזנפלד (רב הקהילה במונרו).
רבי יואל עודד את חסידיו לצאת לעבוד.
במקום הלימוד הקבוע בכולל הוא הדגיש את מצוות החסד ותבע מחסידיו לתת צדקה ככל יכולתם.
חסידות סאטמר הקימה בארצות הברית ובישראל ארגוני חסד העוסקים בסיוע למאושפזים בבתי חולים ולבני משפחותיהם ובעזרה רפואית מקצועית.
חלק מחסידי סאטמר תורמים אף מחוץ לקהילה.
חסידי סאטמאר נוהגים להתכנס במרכז החסידות בשמחת תורה ובכ"א בכסלו, יום הצלתו של רבי יואל מהנאצים.
כמו כן נערכים טישים בכ"ו באב, יום פטירת רבי יואל, בכ"ו בניסן שהוא יום פטירת רבי משה ובכ"ה באייר, יום ההצלה של רבי משה מהשואה.
כל אחד משני הפלגים של חסידות סאטמר בישראל מונה כחמש מאות משפחות.
בירושלים משתייכת רוב הקהילה לפלג של רבי זלמן לייב ורוב הקהילה בבני ברק משתייכת לפלג של רבי אהרן.
לחסידות תלמודי תורה וישיבות בשתי הערים.
קהילות קטנות יותר קיימות באלעד ובבית שמש.
בירושלים נבנה שיכון סאטמר בין השכונות עזרת תורה ותל ארזה ובו מתגוררות מאות משפחות.
השיכון שייך לפלג של רבי זלמן לייב.
בבני ברק נמצא שיכון סאטמאר ברחוב קדושת יום טוב (בין רחוב חזון איש לרחוב עזרא) ובו מתגוררות כ-500 משפחות.
חסידי סאטמאר מבני ברק מפעילים ארגון חסד בשם "התמר" המחלק אוכל ומצרכים בבתי חולים.
במאי 2020 התעוררה מחלוקת בבקהילה זו, בין תומכי האדמו"ר הרב אהרן לבין תומכי אחיינו הרב חיים הערש מייזליש.
המתח בין הצדדים גלש לעימותים פיזים.
בעקבות זאת פיטר האדמו"ר, רבי אהרון, את מייזליש מתפקידו כראש הישיבה המקומית בבני ברק.
בית הכנסת הישן של החסידות בירושלים ("אוהל רחל", על שם בתו של רבי יואל) השוכן על גבול מאה שערים, שייך לחסידי רבי זלמן לייב.
הוא מפורסם בשל ההפגנות היוצאות ממנו, ובפרט עקב תקרית בשנת 2005 שבה פרצו שוטרים למקום בעקבות הפגנה על חילול קברים בכביש 6. בית הכנסת שופץ בשנת תשע"ז.
הרב חיים צבי טייטלבוים, בנו של רבי זלמן לייב, רב חסידי אביו בירושלים
הרב משה זאב זורגר והרב שלמה יהודה הירש, דומ"צי קהילת רבי זלמן לייב בירושלים
הרב משה טייטלבוים (בנו של האדמו"ר מסאסוב), דומ"צ חסידי רבי אהרן בירושלים
הרב אליהו כץ, רב שיכון סאטמר בבני ברק (נפטר ב-2018)
בעבר כיהן רבי זלמן לייב (האדמו"ר הנוכחי) כרב הקהילה בירושלים.
הרב משה אריה פריינד היה מנהיג הקהילה בירושלים והשפיע רבות על אופי החסידות בישראל.
חסידות נדבורנה היא שושלת חסידית רבת ענפים, פעלה בעיקר ברומניה ובהונגריה ואחרי השואה בארץ ישראל.
הראשון מאדמו"רי השושלת שכיהן בנדבורנה (גליציה המזרחית, סמוך להרי הקרפטים; כיום באוקראינה) היה רבי ישכר בער לייפר.
מוצאה של השושלת הוא מרבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן.
משושלת זו יצאו מאות אדמו"רים שחלקם כיהנו תחת שמות אחרים.
החצר המרכזית שמשתמשת בשם "נדבורנה" היא חסידות נדבורנה בבני ברק.
מאפיין בולט בשושלת נדבורנה המורחבת, הוא שכל בן הרוצה ומסוגל לעשות זאת הופך לאדמו"ר לאחר נישואיו.
בשל כך שימשו בה עד היום, הדור העשירי, יותר מ-100 אדמו"רים.
שם המשפחה המקורי בשושלת הוא לייפר.
עם זאת, רוב האדמו"רים כיום הם צאצאי רבי מאיר מקרעטשניף, ושם משפחתם הוא רוזנבוים (ביידיש: ראזענבוים).
רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן, מתלמידי הבעל שם טוב במעז'יבוז', הקים חצר חסידית בעיר מולדתו פרמישלאן.
לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו רבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן.
אחד מבניו, רבי יצחק, כיהן כאדמו"ר בקאליש שבגליציה וממנו נמשכה שושלת נדבורנה.
רבי ישכר בער לייפר מנדבורנה
בנו של רבי יצחק מקאלוש, רבי ישכר בער לייפר היה תלמידו של רבי יצחק מראדוויל.
הוכתר לאדמו"רות על ידי דודו רבי מאיר מפרמישלאן, רבי ישכר בער היה הראשון משושלת זו שכיהן בנדבורנה.
נפטר בגיל 33 ונטמן בעיר נדבורנה.
שניים מבניו של רבי ישכר בער כיהנו יחד בנדבורנה: רבי אהרן אריה לייב ורבי מרדכי מנדבורנה.
לאחר מספר שנים עזב רבי מרדכי לבישטנא.
בנו השלישי של רבי ישכר בער, רבי יוסף מבורשה, היה חסיד של רבי מרדכי.
צאצאיו נהגו באדמו"רות ויצאה ממנו שושלת אדמו"רים שכיהנו בין היתר באונגוואר, בורשה, ביסטריץ, קלויזנבורג, , טמשוואר ואראד.
בניו של רבי אהרן לייב היו:
רבי יצחק מהרץ-רומאן (חתן וממלא מקומו של דודו זקינו רבי דוד מרומן).
בניו של רבי מרדכי היו:
רבי יצחק לייפר מסטניסלב כיהן בסטניסלב שם התקבצו סביבו יהודים פשוטים.
היה מקפיד על שמירת העיניים באופן קיצוני: יצא לרחוב כשפניו מכוסות ושני גבאים הוליכו אותו.
בנו רבי חיים מסטניסלב היה חתנו של דודו רבי מאיר מקרעטשניף.
התפרסם כבעל צדקה והיה חי בצמצום.
נרצח בשואה עם בנו, הרב דב בער.
רבי אהרן משה מז'אלין-לנצוט (תרט"ו- ז' בחשוון תרפ"ו), היה חתנו של הרב מאיר רייך מריישא.
היה מסתגף וצם משבת לשבת.
בנו רבי צבי אלימלך כיהן כאדמו"ר בברגסז ובנו רבי אברהם מנחם מנדל בקולומיה.
רבי ישראל יעקב מחוסט אבי שושלת חוסט.
רבי יוסף מנירדאהז (נפטר בתרפ"ז), כיהן בפיצ'נזין, נירדאהז ודברצן.
בני רבי ישכר בער מסאטמר
רבי אהרן משה מגרוסורדיין, נרצח בז' בסיוון ה'תש"ד
רבי שלום לייפר מברייטון ביץ'
רבי יצחק יחזקאל הוכמן, כיהן כאדמו"ר בקשאנוב וביבוז'נה.
רבי ישכר בער מסטרוז'ניץ, נכד אחיו רבי מאיר.
רבי מאיר מסאטמר (בן אחיינו רבי אליעזר זאב מקרעטשניף).
רבי יצחק לייפר (בן אחיו רבי יוסף).
בני רבי אהרן משה מז'אלין-לנצוט
רבי צבי אלימלך כיהן כאדמו"ר בברגסז.
רבי אברהם מנחם מנדל כיהן כאדמו"ר בקולומיה.
רבי משה מנחם מדברצין (חתן רבי נפתלי ויסבלום מליז'ענסק) .
רבי נפתלי קליין - לויפער (חתן רבי צבי אריה דאכנער שפירא אב"ד וואליע מיכאווע) אב"ד וואליע מיכאווע, ורב בית הכנסת קהל חסידים בבורו פארק (תרע"ה-תשל"ט)
רבי צבי אריה מנדבורנה מונסי
רבי יעקב מדברצין (חתן דודו רבי אהרן משה מז'אלין), נספה בשואה.
מחבר ספר "תפארת מהר"ם" על רבי מאיר מפרמישלאן וספר על "סדר הדורות החדש".
רבי ישכר בער מזאלין בורו פארק (תר"פ -תשס"ט), חתן רבי איתמר מבישטינא.
רבי יעקב מזאלין חתן רבי יוזפא מליסקא.
רבי חיים מרדכי אהרן משה מנדבורנא לונדון חתן רבי יהושע העשל לנדא (חתן הרב דוד צבי שנֵייבלג).
רבי יעקב ישכר בער מסטלופינה
רבי יצחק מראחוב, בסוף ימיו בוישווא
חתנו רבי שלמה איזקסון מרומאן
חתנו רבי פנחס שפירא מקעכניא
גיטל אשת רבי חיים מסטאניסלאב
לאחר השואה, רוב אדמו"רי נדבורנה לא הצליחו לפתח חצרות גדולות.
אם משום שהדור הצעיר של יהודי רומניה הפסיק ללכת לחצרות אדמו"רים, ואם בשל דרכה העממית והייחודית של חסידות נדבורנה, ובשל התיישבות מרבית האדמו"רים מחוץ לריכוזי היהדות החרדית ואי הקמת מוסדות חינוך.
עם זאת שניים מהבולטים שבאדמו"רי נדבורנה הצליחו לפתח חצרות ומוסדות: רבי חיים מרדכי רוזנבוים בבני ברק, וחתנו רבי דוד משה רוזנבוים מייסד חסידות קרעטשניף ברחובות.
בהמשך עלה לארץ ישראל אביו רבי איתמר מנדבורנה כשבנו כבר כיהן באדמו"רות.
אדמו"רים נוספים מבית נדבורנה שהתיישבו בארץ ישראל לאחר השואה הם: רבי צבי הירש רוזנבוים מקרעטשניף-סיגט בקריית אתא ובהמשך בירושלים, רבי אהרן יחיאל מבאניא בצפת, רבי אברהם אבא מפיטסבורג באשדוד, רבי אליעזר זאב מראחוב ברמלה, רבי יששכר בער מנדבורנה הרמשטט בכפר סבא.
נולד בקרטשניף ולמד בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בוויז'ניץ.
נישא לבת אחיו, רבי יצחק אייזיק מזוטשקא, כיהן כ"אדמו"ר מבוקרשט" בארצות הברית.
בשנת ה'תשל"א (1970) עלה לישראל והתגורר בחדרה, שם פתח בית כנסת, לאחר מכן עבר לבני ברק שם בנה בית כנסת בשם "נדבורנה חדרה".
בשנותיו האחרונות, בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 עבר לגור אצל בתו, אשת רבי יעקב רוטנברג מסאלקא במונסי.
בנו, רבי יעקב ישכר בער, החל לכהן בחיי אביו כאדמו"ר מנדבורנא לינסק בווילאמסבורג.
חתנו היה רבי אורי אשכנזי שכיהן כאדמו"ר מסטניסלב בלונדון.
חסידות נדבורנה שמרכזה בבני ברק היא חצר חסידית, ענף בחסידות נדבורנה.
הוקמה ביפו על ידי רבי חיים מרדכי רוזנבוים, ובשנת תש"ך (1959) עבר מרכז החצר לבני ברק.
החסידות התרחבה והתבססה בתקופת בנו רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, וכיום היא החצר הגדולה מבין כל חצרות בית נדבורנה.
אבות משפחות אדמו"רי שושלת נדבורנה, לייפר ורוזנבוים, כיהנו בעיירה נדבורנה.
המפורסם שבהם היה רבי מרדכי מנדבורנה שכיהן כאדמו"ר בעיירה בישטנא.
בניו וצאצאיו כיהנו כאדמו"רים בעיירות שונות.
לאחר השואה עלה רבי חיים מרדכי רוזנבוים לארץ ישראל והקים חצר חסידית בשם "נדבורנה"; בשנת ה'תש"י (1949) הקים את "ישיבת מאמר מרדכי" על שם סבו רבי מרדכי מנדבורנה, ישיבה זו היוותה את התשתית הראשונית לחצר בישראל.
בשנת ה'תש"ך (1959) עבר לבני ברק ופתח בית כנסת בשכונת גבעת רוקח במערב העיר.
כמה מתלמידי ישיבת סלבודקה הסמוכה, וכן אברכים ירושלמים היו לחסידיו.
בימיו מנתה החצר עשרות משפחות.
בתשכ"ח (1967) עלה אביו של רבי חיים מרדכי, רבי איתמר לישראל, ופתח בית מדרש בשכונת יד אליהו בתל אביב, לרבי איתמר לא היו חסידים רבים בארץ והוא כונה בפי חסידי בנו 'האדמו"ר הזקן'.
רבי חיים מרדכי היה נוסע אליו עם חסידיו שלו.
רבי איתמר נפטר בכ"ב בסיון ה'תשל"ג ונקבר באהל אדמו"רי נדבורנה בהר הזיתים, חסידיו המועטים של רבי איתמר קבלו על עצמם את הנהגתו של בנו רבי יצחק אייזיק ונהיו חסידי זוטשקא.
רבי חיים מרדכי נפטר בט"ו בטבת תשל"ח (1977), ובנו רבי יעקב ישכר בער מילא את מקומו.
רבי יעקב ישכר בער הוא האדמו"ר הראשון בחסידות נדבורנה שלא כיהן כאדמו"ר בחיי אביו.
תחילה הנהיג בבית מדרשו של אביו, בשנת ה'תשנ"ב (1991) חנך את "קריית נדבורנה" ובית הכנסת הגדול של החסידות "היכלי רוזנטל", שהוקם בסמוך לשיכון ויז'ניץ בעיר.
החצר בראשותו מנתה כשבע מאות משפחות.
לאחר פטירתו בשנת תשע"ב מונו ארבעה מבניו לאדמו"רים.
בנו הגדול רבי אליעזר זאב ממלא את מקומו ומרכז מוסדותיו בקרית נדבורנה בני ברק, בנו השני רבי מאיר יצחק אייזיק רוזנבוים, מכהן כאדמו"ר מנדבורנה ירושלים, השלישי רבי אשר ישעיה הוא האדמו"ר מנדבורנה ביתר והרביעי רבי יוסף נפתלי הוא האדמו"ר מנדבורנה אלעד.
על פי מסמכים פנימיים של מפלגת אגודת ישראל, ב-2020 נמנו על חסידי נדבורנה בישראל 1032 בעלי זכות בחירה, ו-337 בעלי זכות בחירה בחסידות נדבורנה ירושלים.
רבי אליעזר זאב, האדמו"ר בבני ברק.
בחיי אביו כיהן כרב קריית נדבורנה בבני ברק.
חתנו של הרב אהרן צבי וויצנר אב"ד פשמישל.
רבי מאיר יצחק אייזיק, האדמו"ר בירושלים.
קודם לכן היה רב הקהילה שם.
הוא חתנו של הרב זאב טוורסקי מראחמיסטריווקא.
רבי אשר ישעיה, האדמו"ר בביתר.
הוא חתנו של הרב יהושע רוזנברגר הרב של קריית רמ"א בבית שמש וחבר בבד"ץ העדה החרדית.
רבי יוסף נפתלי, האדמו"ר באלעד.
בזיווג ראשון היה חתנו של הרב משה אליקים בריעה כהנא, האדמו"ר מספינקא בני ברק.
בזיווג שני הוא חתנו של הרב יעקב שמשון טירנואר מחוסט ויליאמסבורג.
ישיבת מאמר מרדכי הוקמה בשנת ה'תש"ח (1948) ביפו.
בשנת ה'תש"כ עברה לרח' מינץ בבני ברק.
בשנת תש"י (1949) הוקם בית הכנסת ברח' עזרא 26 בירושלים, לאחר פטירת רבי יעקב ישכר בער, החל בנו השני רבי מאיר יצחק אייזיק לכהן במקום כאדמו"ר מנדבורנה ירושלים.
בשנת ה'תשנ"ב (1991) הוקם "מרכז מוסדות נדבורנה" ברח' עזרא בבני ברק.
במעמד חנוכת הבית, הודיע ראש העירייה משה אירנשטיין על שינוי שם במקטע מרחוב עזרא לשם "האדמו"ר מנדבורנה".
בשנת הוקם בית הכנסת נדבורנה בביתר עילית גבעה a.
בשנת תשע"ב (2012), לאחר פטירת רבי יעקב ישכר בער, החל לכהן במקום בנו השלישי רבי אשר ישעיה רוזנבוים כאדמו"ר מנדבורנה ביתר.
בשנת תשס"ט (2009) הוקם בית כנסת ברח' פנחס בן יאיר באלעד, לאחר פטירת רבי יעקב ישכר בער, החל בנו הרביעי רבי יוסף נפתלי רוזנבוים לכהן במקום כאדמו"ר מנדבורנה אלעד.
בשנת תשע"ט (2018) הוקמו בתי כנסת לחסידי נדבורנה – בני ברק, בביתר עילית, ובאלעד.
בשנת תשע"ט (2018) הוקם בית כנסת "משמרת איתמר" דחסידי נדבורנה ירושלים בעיר בית שמש.
בשנת תש"פ (2020) נפתח בבני ברק בית כנסת של חסידי נדבורנה ירושלים.
בשנת תשפ"א (2022) הוקם בית כנסת לחסידי נדבורנה – בני ברק, בקריית גת.
בשנת תשפ"ד (2023) הוקם בית כנסת לחסידי נדבורנה – בני ברק, בעיר בית שמש.
בחצר נדבורנה בבני ברק הולחנו ניגונים רבים על ידי מלחיני החצר, הרב מנחם קליין ("קה זכות אבות" ו"ימים על ימי מלך"), מנחם אלבום ("ותן בנו", "וימלא משאלותינו") ואהרון יוסף זופניק ("והערב נא", "ויקבלו כולם").
החצר הוציאה שישה תקליטים של ניגוניה.
ספרי החסידות יוצאים לאור בהוצאות "מכון דבר חיים" שהוקם בתשס"ט (2008).
דבר חיים – דברי תורה על התורה ומועדים, מרבי חיים מרדכי מנדבורנה
באר יעקב – דברי תורה על התורה ומועדים, מרבי יעקב ישכר בער מנדבורנה
באר רבותינו – מכתבים מאדמו"רי השושלת
וחי בהם – שיחות מוסר מרבי יעקב ישכר בער
בסוד קדושים – סיפורי צדיקים שסיפר רבי יעקב ישכר בער
הליכות עולם – מנהגי החסידות
סידורים שער התפילה: לימות החול, לשבת ולמועדים
מחזור שער התפילה: לראש השנה וליום כיפור
הגדה של פסח "שושלת הקודש" – משולבת בדברי תורה מאדמו"רי השושלת
הגדה של פסח "יגל יעקב" – משולבת בסיפורים על ה"באר יעקב", בעריכת הרב שלום מאיר ולך
שלושה מבני רבי ישכר בער מסאטמר היגרו לארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה:
רבי שלום לייפר מברייטון ביץ', (ה'תרנ"ה - כ"ו בטבת ה'תש"מ, 1894-1979) חתנו של הרב דב תאומים-פרנקל{{הבהרה|האם שמו הוא דב''-, או אליהו כפי שמופיע בקהילת יהודי פשבורסק}} דיין בפשבורסק.
בשנת ה'תרפ"ו (1925) היגר לארצות הברית.
מחתניו: רבי מרדכי דב טברסקי בנו של רבי יעקב ישראל מהורניסטייפול ורבי מאיר שפירא רב בארגנטינה (בנו של רבי דב בער מטלוסט).
רבי מאיר לייפר מקליבלנד, נפטר י"ב בניסן תש"א (1940).
כיהן בפסט, קליבלנד ולאחר מכן בוויליאמסבורג.
היה חתנו של רבי יצחק מסטניסלב ובזיווג שני חתן רבי אלתר זאב מסטריזוב.
לא היו לו בנים, חתנו (אחיינו) רבי אשר מרדכי רוזנבוים מקליבלנד-סטרוז'ניץ מילא את מקומו מיד אחר חתונתו בשנת תש"א (1940).
רבי יוסף לייפר בן רבי אהרן משה מגרוסוורדיין, האדמו"ר מווערדאן.
רבי ישכר בער רוזנבוים מסטרוז'ניץ (בן רבי איתמר רוזנבוים).
רבי אשר מרדכי רוזנבוים, ממלא מקום חמיו, רבי מאיר לייפר מקליבלנד.
רבי אהרן משה לייפר מחוסט,
רבי יצחק אייזיק רוזנבוים מזוטשקא
חתנו רבי יוסף לייפר (נכדו של רבי ישכר בער מסאטמר) מווערדאן.
רבי מאיר איזקסון (חתנו ואחיינו של רבי איתמר רוזנבוים) מרומאן.
רבי שלמה בן רבי שלום, מכונה האדמו"ר מנדבורנא ברייטון או נדבורנא בורו פארק.
חתנו של הרב בן ציון פרנקל.
כיהן כרב בקהל תפארת ישראל בפורסט הילס שבקווינס.
לאחר פטירת אביו, עבר לבורו פארק למלא את מקומו.
בניו של רבי שלמה הם:
רבי ישכר דב בער מנדבורנא לייקווד, חתן רבי יעקב יצחק מדינוב.
רבי מנשה (חתן רבי יוסף מקאליש) רב בית המדרש נדבורנא בווילאמסבורג.
רבי אברהם אביש שמידמן נכד רבי שלום, האדמו"ר מקראלי בפלטבוש.
נוסח התפילה של החסידות מקורו בעיקר ברבי מרדכי מנדבורנה.
הוא הנהיג שירה של המילים 'שבת שלום ומבורך' בבית הכנסת לאחר תפילת ליל שבת בניגון ששמע אצל ה'בני יששכר' מדינוב.
בברכת המזון הנהיג לומר 'הזן "ברחמיו" את הכל', כמו כן הנהיג רבי מרדכי שאדמו"רי השושלת ישבו בבית הכנסת מול ארון הקודש ולא לצידו כמו שמקובל בדרך כלל.
מנהגים רבים בחסידות נדבורנה מושתתים על מנהגי חב"ד.
לדוגמה, אמירת שיר המעלות לפני מעריב במוצאי שבת ואופן קשירת הציצית.
רבי מרדכי הלחין מספר ניגונים, בהם "אחד יחיד ומיוחד" וניגון על הפיוט 'בר יוחאי' שנוהגים לשיר במעמדי נישואין בחצר.
חסידות סטרופקוב היא חצר חסידית משושלת צאנז, שמקורה בעיירה סטרופקוב שבסלובקיה.
האדמו"ר הראשון בסטרופקוב היה רבי אברהם שלום הלברשטאם, בנו השלישי של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, בנו בכורו של רבי חיים מצאנז.
בשנת תרנ"ח (1898) עבר לסטרופקוב החל להנהיג את קהילתו, בשנת תרע"ט עבר לאונגוואר ולאחר מכן חזר לסטרופקוב.
בסוף ימיו התגורר בעיר קאשוי (קושיצה).
דברי תורתו של רבי אברהם שלום, נאספו בספר "דברי שלום".
לאחר פטירתו של רבי אברהם שלום בו' בסיוון ת"ש, התמנה לאדמו"ר בנו רבי מנחם מנדל הלברשטאם, מחבר ספר "דברי מנחם".
רבי מנחם בשנות השואה שהה בבונקר בפרשבורג ולאחר מכן נמלט לשווייץ.
בשנת תש"ז הגיע לארצות הברית, בה התגורר עד פטירתו בו' באייר תשי"ד.
בן נוסף שכיהן באדמו"רות בקאשוי בעודו בחור היה רבי יוסף יום טוב, שכבר בילדותו קיבל קוויטלאך.
רבי מנחם מנדל לא השאיר צאצאים, חוץ מנכדה אחת בת בתו ששהתה איתו לאורך כל המלחמה.
לאחר פטירתו התמנה לאדמו"ר אחיינו (בן גיסו רבי ישכר דוב ליפשיץ מאונגוואר מגזע וישניצא) רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם, מחבר ספר "דברי יחזקאל שרגא", שביסס את החסידות בארץ ישראל וקבע את בית מדרשו במאה שערים שבירושלים.
לאחר פטירתו התמנה לאדמו"ר בנו יחידו רבי אברהם שלום ישכר דב ליפשיץ הלברשטאם המתגורר בירושלים.
חתנו של רבי מנחם מנדל שנייבאלג ממנצ'סטר.
לחסידות יש בתי מדרש בבני ברק, בוויליאמסבורג, ושני בתי מדרש בירושלים.
בעבר פעל בית כנסת של החסידות ברמלה, שכיום משמש כבית כנסת של חסידות חב"ד.
חסידות סוכטשוב היא חצר חסידית שמקורה בעיר סוכטשוב.
החצר נוסדה בשנת ה'תר"ל 1870 על ידי חתנו של רבי מנחם מנדל מקוצק, רבי אברהם בורנשטיין.
חסידות זו נודעה כחסידות למדנית, גם בשל הספרים שחיברו שני האדמו"רים הראשונים: אבני נזר, אגלי טל ושם משמואל.
ראשיתה של חסידות סוכטשוב בתלמידיו של האדמו"ר הראשון, רבי אברהם בורנשטיין, בעל "אבני נזר" ו"אגלי טל".
שהיה בנו של רבה של ביאלא פודולסק, רבי זאב נחום בורנשטיין, מחסידי קוצק, ומחבר הספר "אגודת אזוב".
בחודש אב ה'תרי"ג בהיותו בן 14 נישא בקוצק לשרה צינה, בתו של האדמו"ר רבי מנחם מנדל מקוצק.
שימש ברבנות בערים אלקוש, פרצ'ובה, קרושנוביץ, נשלסק וסוכוטשוב ובכולן הקים ישיבות.
בשל עמידתו בתקיפות על ענייני היהדות נרדף ונמסר לשלטונות מספר פעמים, ונאלץ לעבור מעיר לעיר.
שיטת הלימוד הביאה את החתירה הקוצקאית לאמת ללימוד התלמוד, והביאה אותו לסטות מהפלפול הפולני ולעסוק בבירור ההלכה למעשה.
שיעוריו היו פעמיים ביום ונמשכו כארבע שעות ברציפות והשתתפו בהם רק תלמידים מובחרים שסיימו ללמוד את התלמוד הבבלי.
לאחר פטירת הרבי מקוצק נסע כחסיד לאדמו"ר רבי יצחק מאיר אלתר מגור, ואחריו לרבי חנוך הניך הכהן לוין מאלכסנדר שאליהם נסעו רוב חסידי ההחידושי הרי"ם מגור.
לאחר פטירת רבי העניך מאלכסנדר רוב חסידי גור החלו לנסוע לנכדו של רבם, הרבי יהודה אריה ליב אלתר (ה"שפת אמת") מגור.
רבי אברהם בורנשטיין חזר לקרושנוביץ שם כיהן כרב העיירה.
כעבור מספר חדשים (בחודש סיון תר"ל) לאחר שפנו אליו רבים מחסידי קוצק, שעדיין חיפשו רבי, קיבל על עצמו את הנהגת החסידים, שנקראו אז חסידי קרושנוביץ וזאת עד שעבר לעיר סוכטשוב, שמאז נקראה חסידות סוכטשוב.
הנהיג את החסידות כארבעים שנה עד פטירתו בסוכטשוב בי"א באדר א' ה'תר"ע, 20 במרץ 1910. עם פטירתו מנתה החסידות כמה אלפי חסידים.
בנו רבי שמואל בורנשטיין הוכתר לממלא מקומו של אביו לפני סתימת הגולל לקבר אביו הנהגתו הייתה בתקיפות בנוסח קוצק, עקב מלחמת העולם נאלץ לעזוב את סוכוטשוב ועבר ללודז' ולזגערזש.
נפטר בעיירת המרפא אוטבוצק בכ"ד בטבת ה'תרפ"ו, והובא לקבורה באהל בסוכטשוב ליד קברו של אביו, מרכז החסידות לא שב עוד לעיירה, שנחרבה בימי מלחמת העולם הראשונה ומספר יהודיה נותר מצומצם גם לאחר שהשתקמה.
נאמר כי בפטירתו הייתה החסידות שנייה בגודלה לאוסטרובצה במספר הלמדנים שבה.
הרבי השלישי מסוכטשוב היה רבי דוד בורנשטיין.
הוא גר בווישוגרוד והקים בה ישיבה שבה למדו מאות.
בהמשך התגורר בטומשוב אך זמן קצר לאחר מכן נפטר אביו והוא התמנה תחתיו לאדמו"ר.
את מרכז החסידות ומקום מושבו קבע בפביאניץ הסמוכה ללודז'.
ביקר בארץ ישראל ב-1925 וב-1935, אך לא רצה להשאיר את חסידיו בפולין לבדם ולא עלה לארץ ישראל, גם כאשר עשו זאת חלק מילדיו.
בהמשך עבר ללודז', ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לגטו ורשה בו נפטר ב- ח' בחודש כסלו ה'תש"ג ונקבר עם מנין חסידים בבית הקברות היהודי בווארשה.
עם היוודע דבר פטירתו החל אחיו, רבי חנוך הניך בורנשטיין, לכהן כאדמו"ר מסוכטשוב.
הוא נפטר בכ"ה באלול ה'תשכ"ה.
מספר חסידיו היה קטן מאוד, שכן רוב חסידי סוכטשוב נספו בשואה והיו שלא המשיכו לקיים אורח חיים דתי לאחריה.
בנו, רבי מנחם שלמה בורנשטיין, המשיך את דרכו, ובמקביל התמנה בידי חסידי רדומסק גם לאדמו"ר מרדומסק.
הוא נהרג כעבור ארבע שנים בתאונת דרכים בכ"ז מנחם אב ה'תשכ"ט והובא לקבורה בהר המנוחות, ליד קבר אביו.
האדמו"ר הנוכחי, רבי שמואל יצחק בורנשטיין, נולד בה' באדר ה'תשכ"א (1961), בשכונת רבנותו של אביו, יד אליהו בתל אביב.
אביו נהרג בתאונת דרכים כשהיה בן 8. למד בישיבת פוניבז' לצעירים ובישיבת פוניבז' הגדולה.
הוא נשוי לבתו של הרב אליהו שטרנבוך.
18 שנה אחרי פטירת אביו הוכתר לאדמו"ר על ידי זקני החסידות ובראשם אחי סבו הרב אהרן ישראל בורנשטיין והרב יהושע משה אהרונסון.
מתגורר בשכונת בית וגן בירושלים ושם גם בית מדרשו.
בבית המדרש של החסידות בבני ברק ישנו כולל אברכים ללימוד הדף היומי המוציא את העלון מאורות הדף היומי, המופץ מדי שבוע בבתי כנסיות.
בית המדרש הוותיק של החסידות ברח' רש"י בתל אביב משמש כיום כבית כנסת לתושבי הסביבה.
בשנים האחרונות נבנה בית מדרש בעיר בית שמש, ובו מתרכזת הפעילות של חסידי סוכטשוב בבית שמש, כולל אברכים, ותפילות.
רבי אברהם בורנשטיין - מחבר ה"אבני נזר" ו"אגלי טל".
רבי שמואל בורנשטיין - בנו של רבי אברהם ומחבר סדרת הספרים "שם משמואל".
רבי דוד בורנשטיין - בנו של רבי שמואל, נפטר בח' כסלו תש"ג בגטו ורשה.
חיבר את הספר "חסדי דוד".
רבי חנוך העניך בורנשטיין - אחיו של רבי דוד, מייסד בית מדרש סוכטשוב בירושלים.
החל לכהן כאדמו"ר לאחר ששמע על פטירת אחיו.
רבי מנחם שלמה בורנשטיין - בנו השלישי של רבי חנוך העניך, כיהן כאדמו"ר מסוכטשוב-רדומסק מפטירת אביו ועד שנהרג בתאונת דרכים בכ"ז באב תשכ"ט.
רבי שמואל יצחק בורנשטיין - בנו של רבי מנחם שלמה, האדמו"ר הנוכחי של החסידות.
חסידות סדיגורה היא חצר חסידית מבית רוז'ין שנוסדה בעיירה סדיגורה שבחבל בוקובינה.
היא אחת מהחסידויות שהוקמו על ידי צאצאיו של רבי ישראל מרוז'ין שהתיישב בסדיגורה לאחר בריחתו מרוסיה הצארית.
בשנת תר"ב (1842) הגיע רבי ישראל פרידמן (רוז'ין) לעיירה סדיגורה שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית והקים שם מחדש את חצרו.
לאחר פטירתו בג' בחשוון תרי"א, מילא את מקומו בנו הבכור הרב שלום יוסף פרידמן, אולם הוא נפטר עשרה חודשים בלבד לאחר מכן.
לאחר פטירתו החל לכהן בסדיגורה רבי אברהם יעקב פרידמן, בנו השני של רבי ישראל מרוז'ין.
הוא נחשב כאדמו"ר הראשון בשושלת סדיגורה ומכונה בחסידות "האדמו"ר הזקן".
בניו של רבי שלום יוסף היו רבי יצחק פרידמן (בוהוש), אבי שושלת בוהוש, ורבי מנחם נחום דב בער פרידמן (ר' נחום בער'ניו) מסדיגורה.
רבי נחום בער'ניו נולד בשנת תר"ג.
אחר שהתייתם גדל אצל אחיו רבי יצחק.
נשא את בת דודו רבי אברהם יעקב.
חתנו היה רבי משה יהודה לייב פרידמן מפשקאן.
בנו היה רבי שלום יוסף פרידמן (תרל"א-כ' באב תרפ"ז), אדמו"ר במילניצא.
רבי שלום יוסף נשא בזיווג ראשון את בתו של (דודו ובן דודו של אביו) רבי ישראל מסדיגורה ובזיווג שני את בתו של רבי מרדכי יוסף טברסקי מזלטיפולי.
רבי אברהם יעקב כיהן 32 שנים בסדיגורה ונחשב לממלא מקום המרכזי של אביו.
במהלך השנים עזבו אחיו את חצר סדיגורה ופתחו חצרות משלהם, אף הם במרחב האימפריה האוסטרית, בגליציה וברומניה.
הוא היה חתנו של רבי אהרן פרלוב, ה"בית אהרן" מקרלין.
בניו הגדולים של רבי אברהם יעקב היו רבי אשר ורבי שלמה.
רבי אשר היה מאורס לבתו של רבי צבי הירש מרימנוב אך נפטר טרם נישואיהם.
אחיו רבי שלמה'ניו (י"א בתשרי תר"ד - כ' בטבת תרמ"א) התארס עם ארוסת אחיו ונישא לה בשנת תרי"ח.
אחרי חמש עשרה שנים שלא נולדו להם ילדים התגרשו.
נישא בשנית לבת דודו רבי דוד הלפרין, חתנו של רבי ישראל מרוז'ין.
הוא וגיסו ובן דודו רבי נחום בער'ניו היו מיועדים להנהיג את העדה ובחיי רבי אברהם יעקב התקבצו תחתם אברכים אך הם נפטרו בחייו.
בנותיו של רבי שלמה היו: חוה לאה שנישאה לרבי נחום מרדכי פרידמן בנו של (בן דודו וגיסו של אביה), רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב ומרים שנישאה לבן דודה רבי ישראל פרידמן מבויאן לייפציג.
לאחר פטירת רבי אברהם יעקב בשנת תרמ"ג החלו לכהן בסדיגורה שניים מבניו, רבי יצחק פרידמן מבויאן, ה"פחד יצחק" ורבי ישראל פרידמן מסדיגורה ה"אור ישראל".
לאחר מספר שנים במסגרת חלוקת הירושה, עזב רבי יצחק את סדיגורה ועבר לעיר בויאן בה הקים את חסידות בויאן ורבי ישראל נשאר בסדיגורה וממנו המשיכה חסידות סדיגורה.
רבי אהרן פרידמן, ה"קדושת אהרן".
רוב חסידי אביו נסעו אליו, אך הוא נפטר שש שנים אחרי פטירת אביו, בי"ט בתשרי תרע"ג.
היה חתנו של רבי שלום יוסף בנו של רבי מרדכי פייבוש פרידמן מהוסיאטין.
בתקופתו נוסדה ישיבה בסדיגורה בשם "אור התורה".
בראשות הישיבה עמדו האחים הרבנים רפאל, אליעזר ואברהם קיטגורוצקי.
רבי אברהם יעקב מסדיגורה (השני) ה"אביר יעקב" (נולד בח' באב תרמ"ד), חתן בן דודם של אביו ואמו רבי יצחק מאיר מקופיטשניץ, מונה גם הוא לאדמו"ר אחר פטירת אביו.
הקים ישיבה בסדיגורה, עם אחיו רבי שלמה חיים.
בסוף ימיו התגורר בתל אביב.
נפטר בה' בטבת תשכ"א, ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים.
רבי שלמה חיים פרידמן, שהיה מכונה "ר' שלמה'ניו" (נולד בא' בסיון תרמ"ז), חתנו של רבי שמואל הורנשטיין מראדומישלא, כיהן גם הוא כאדמו"ר, אך לאחר שעבר לווינה בימי מלחמת העולם הראשונה, העדיף לעסוק בפעילות ציבורית למען הפליטים ולטובת יישוב ארץ ישראל ולא המשיך באדמו"רות במובן הרגיל והמקובל אלא בדרך ייחודית.
היה שותף בהקמת ההסתדרות החסידית-ציונית, "אגודת יישוב ארץ ישראל" שהסתפחה לאחר כמה שנים למזרחי, ואת הקמתה הוביל ר' חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ' והיה שותף לה גם ר' יעקב פרידמן מהוסיאטין.
לאחר השואה התגורר אף הוא בתל אביב והמשיך בפעילות ענפה ובהצלת יתומים יהודיים בארצות אירופה.
נפטר בכ"ו באב תשל"ב ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים.
קובץ ממאמריו שפרסם בעיתון הצופה קובצו על ידי בני משפחתו בשם "דברים בעיתם".
ספר אחר, של דברי תורה שהשמיע בישראל ומחוצה לה, יצא לאור בשם "חיי שלמה" בשנת תשס"ו.
שני בנים נוספים של רבי ישראל כיהנו כאדמו"רים:
רבי יצחק האדמו"ר מרימנוב (ב' בחשוון תרמ"ו - י"א בכסלו תרפ"ה).
נישא לשרה דבורה בתו של רבי אשר ישעיהו הורוביץ, חתנו של רבי יוסף מרימנוב.
בשנת תרע"ג, החל לכהן ברימנוב.
בתחילת שנת תרפ"ד ביקר בארצות הברית, לבקשת חסידי סדיגורה שם, ובחודש סיוון עבר לגור בניו יורק, אך כעבור מספר חודשים כאשר הכין לחזור לוינה ביום כ' בכסלו, נפטר מדלקת ריאות.
רבי שלום יוסף האדמו"ר מסדיגורה-צ'רנוביץ (י"ג בטבת תרל"ט - י"ח בשבט תרפ"ג) חתנו של בן דודם של אביו ואמו רבי ברוך מויז'ניץ.
חתנו-אחיינו רבי יצחק מרדכי שפירא האדמו"ר מגוואדז'יץ.
לאחר פטירתו של רבי אהרן, התמנה בנו יחידו רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה כאדמו"ר בגיל 16 בסדיגורה לצד דודיו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה, יחד עם שאר אדמו"רי שושלת רוז'ין.
בשנת תרפ"ג (1923) הקים את ישיבת "משיבת נפש" בפשמישל.
בראשות הישיבה עמדו הרב שבתי סגל, הרב שמשון פוגלמן והרב צבי וייצנר.
בין בוגרי הישיבה היו הרב אפרים ויינברגר (לימים רב שכונת יד אליהו) והרב הלל ברוקנטל (לימים רב היישוב חפץ חיים).
בהמשך פתח סניף לישיבה ביוזפוב בראשות רב העיר הרב שמעון פרזונצ'בסקי, שהיה מחסידיו.
בסניף זה למדו 40 בחורים.
חלק גדול מתלמידי הישיבה פנו בהמשך לישיבת חכמי לובלין.
הוא שלח את חסידיו לארץ ישראל, והם פתחו בה מספר בתי כנסת.
בשנת תרצ"ד עבר להתגורר בפשמישל, שבה התגוררו רבים מחסידיו.
באדר תרצ"ט (1939) עלה לארץ והתיישב בתל אביב.
מדברי תורתו ערכו את סדרת הספרים "כנסת מרדכי".
כבר בצעירותו היה חבר מועצת גדולי התורה ונשיא קרן התורה של אגודת ישראל.
נפטר בכ"ט בניסן תשל"ט ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים.
רבי אברהם יעקב פרידמן, בנו של רבי מרדכי שלום יוסף שימש כאדמו"ר אחרי פטירת אביו.
נולד בה' באלול תרפ"ח (1928) בווינה ועבר עמו לפשמישל ולניו-יורק.
לאחר שאביו עלה לארץ ישראל, היה רבה של הקהילה שהקים ולאחר מספר שנים עלה גם הוא.
העביר את מרכז החסידות לבני ברק, שבה התגורר בשנים האחרונות, בדירה שבמבנה בית המדרש הגדול שבמרכז החסידות.
כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
דברי תורתו כונסו בספר "עקבי אבירים".
נפטר בי"ט בטבת תשע"ג (1 בינואר 2013) ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים.
בנו היחיד של רבי אברהם יעקב, הרב ישראל משה פרידמן, הוכתר כממלא מקומו.
בחיי אביו כיהן כרב בית הכנסת אור ישראל של חסידי סדיגורה בלונדון שבאנגליה וכרבה של קהילת סדיגורה בעולם.
הרב ישראל משה היה חתנו של הנגיד הויז'ניצאי מלונדון, חיים משה פלדמן.
גם הוא כאביו, כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
האדמו"ר נפטר בכ"א באב תש"ף בגיל 64, לאחר שחלה בסרטן הלבלב, ונטמן ליד אביו בבית העלמין נחלת יצחק בגבעתיים.
לאחר פטירתו של רבי ישראל משה פרידמן, חל קונפליקט מורכב בין הצוואה הכתובה לבין עמדת המשפחה ואלמנתו.
על פי לשון הצוואה שהותיר אחריו, בנו החמישי, רבי יצחק יהושע העשיל, נועד להיות הממשיך הבלעדי והיחיד בתפקיד האדמו"ר.
עם זאת, עמדתה הרשמית של הרבנית ומרבית בני המשפחה הייתה שונה בתכלית, ולפיה רצונו האמיתי של הרבי היה ששלושת בניו יכהנו כאדמו"רים במקביל במוקדים שונים.
לפי טענתה, מצבו הבריאותי הקשה של האדמו"ר נוצל על ידי עסקנים, אשר הפעילו עליו לחצים ואיומים כדי להחתימו על המסמך בשעותיו הקשות.
זאת כי חשבו שיהיה להם קל יותר לתמרן את הבן הצעיר, מאשר הבן הבכור אשר היה בקיא במהלכי החסידות.
פער זה הוביל להסכמות פנימיות שנחתמו במהלך ימי השבעה, במסגרתן הוחלט על חלוקת ההנהגה: הבן הבכור, רבי מרדכי שלום יוסף, מונה לאדמו"ר בירושלים; הבן השלישי, רבי אהרן דב בער, מונה לאדמו"ר בלונדון; ואילו הבן החמישי, רבי יצחק יהושע העשיל, הוכרז כאדמו"ר במרכז החסידות בבני ברק.
בסוף שנת 2023, בית המשפט לענייני משפחה ברמת גן נתן תוקף של פסק דין להסכם פשרה מפורט בין הצדדים.
על פי הסדר זה, הוחלט על הפרדה מוחלטת ומבנית בין שלושת חצרות האדמו"רים, באופן שנועד למנוע חיכוכים עתידיים ולאפשר לכל אחד מהאחים להנהיג את קהילתו באופן עצמאי.
במסגרת הפשרה, נקבע כי הבן החמישי, רבי יצחק יהושע העשיל, יוכר כיורשו הבלעדי של התואר "האדמו"ר מסדיגורה" ללא תוספת, והוא מחזיק בבעלות על המוסדות המרכזיים של החסידות בבני ברק ועל נכסים היסטוריים של השושלת.
במקביל, הוסכם כי שני האחים הנוספים יכהנו כאדמו"רים תוך שימוש בשמות המזהים את מקום מושבם: הבן הבכור מוכתר כ"האדמו"ר מסדיגורה ירושלים" והבן השלישי כ"האדמו"ר מסדיגורה לונדון".
ההסדר הסדיר גם את חלוקת הנכסים הפיזיים והשימוש במותגי המוסדות, כאשר כל צד מוותר על טענותיו המשפטיות בערכאות השונות.
למרות שהסכם זה הביא לסיום רשמי של המאבק בבית המשפט, בפועל נוצר פיצול קבוע בתוך החסידות, כאשר חלק מהחסידים דבקים בצוואה המקורית ובמרכז בבני ברק, ואחרים פנו לחצרות החדשות שהוקמו בירושלים ובלונדון בהתאם להנחיית הרבנית והסכם הפשרה.
למרות ההסדר הראשוני שהושג בתיווך המשפחה, המאבק המשפטי והציבורי התפרץ במלוא עוזו כשנתיים לאחר הפטירה, כאשר קבוצת חסידים מבני ברק התומכת בבן החמישי ביקשה להעניק תוקף חוקי לצוואה המקורית.
צעד זה נתקל בהתנגדות חריפה מצד הרבנית, אשר הגישה התנגדות פורמלית לבית המשפט בטענה כי הצוואה אינה משקפת רצון חופשי.
לפי טענתה, מצבו הבריאותי הקשה של האדמו"ר נוצל על ידי מקורבי הבן החמישי, אשר הפעילו עליו לחצים ואיומים כדי להחתימו על המסמך בשעותיו הקשות.
נכד אחר של רבי אברהם יעקב, הרב בנציון נחום מאיר שארף (חתנו של הרב חנוך העניך טייטלבוים מסאסוב מונסי) מכהן כאדמו"ר בשכונת איירמונט שליד מונסי בניו יורק ובית מדרשו נושא את השם 'עקבי אבירים' סאדיגורא ע"ש זקנו האדמו"ר.
כמו כן אחיו הרב מרדכי שלום יוסף שארף פתח בית מדרש בשכונת לייקווד הנושא את השם 'קהל אור ישראל רוז'ין'.
שורשי החסידות בארץ ישראל החלו כשרבי ישראל מרוז'ין קנה שטח בעיר העתיקה, לבניית בית הכנסת תפארת ישראל.
הוא קנה את זכות ההדלקה בל"ג בעומר בקבר רבי שמעון בר יוחאי ועמד בנשיאות כולל ווהלין.
רבי ישראל החזיק באזרחות טורקית.
בית כנסת נוסף היה בצפת.
לאחר פטירת רבי אברהם יעקב מסדיגורה, בנו של רבי ישראל, הפכו רוב חסידי סדיגורה בארץ ישראל לחסידי בנו, רבי יצחק פרידמן מבויאן, שעמד בנשיאות כולל ווהלין.
בשנת תרפ"ה החל רבי מרדכי שלום יוסף מסדיגורה לשלוח חסידים לארץ ישראל על מנת שיפתחו את היישוב והתעסוקה.
בשנת תרצ"ג הוא ביקר בארץ וערך סיור במושבות ובקיבוצים.
בחזרתו לגליציה, שלח קבוצת חסידים מטורקה לארץ ישראל, והם התיישבו בנתניה בה פתחו בית חסידים.
חסידו אליעזר אלטמן פתח ברחוב רבי עקיבא בבני ברק בית כנסת שהיה מהראשונים בעיר.
כמו כן הוא שלח מחסידיו למחנה ישראל.
כאמור, שניים מבניו של רבי ישראל מסדיגורה, רבי אברהם יעקב ורבי שלמה חיים, ברחו מווינה לאחר האנשלוס והתיישבו בתל אביב.
רבי אברהם יעקב פתח בית כנסת ברחוב נחמני במרכז העיר.
לאחר פטירתו נכשלו מאבקים משפטיים לשמר את המקום, ובית המדרש עבר למבנה בית הספר ברחוב אוליפנט.
עומד בראשו הרב מרדכי אוירבך, רב קהילת "אביר יעקב".
אחיינם, רבי מרדכי שלום יוסף, עלה גם הוא והתיישב בתל אביב.
הוא פתח בית כנסת ברחוב בצלאל יפה, ובשובו לישראל בשנות ה-60 פתח אותו מחדש ברחוב פנקס.
בנו, רבי אברהם יעקב, שעמד בראש בית מדרשו בשכונת קראון הייטס בברוקלין, עלה גם הוא מאוחר יותר לארץ ועמד בראש ישיבת רוז'ין בבני ברק, כן רשת כוללים בירושלים ותל אביב.
לאחר פטירת אביו כיהן במקומו בתל אביב ובהמשך העביר את מרכז החסידות לבני ברק.
בתקופתו נפתחו קהילות גם במודיעין עילית, ביתר, אשדוד ואלעד, וכן ישיבה קטנה בירושלים (מלבד הישיבות בבני ברק שהקים בחיי אביו) ותלמודי תורה בבני ברק ובירושלים.
קהילות נוספות מחוץ לישראל, קיימות בלונדון, אנטוורפן וניו יורק.
בתי כנסת נוספים של החסידות היו בבני ברק (בהמשך היה משותף לחסידות בויאן עד הקמת בתי כנסת נפרדים), בחיפה, בנתניה, בצפת, בטבריה ובירושלים.
החסידות מונה כיום כמה מאות משפחות, מלבד החסידים האדוקים ישנם מאות אוהדים בארץ ובעולם.
לחסידות סדיגורה יש מסורת של ניגונים מאבות החסידות כהמגיד ממזריטש ורבי ישראל מרוז'ין.
בחצרות סדיגורה במזרח אירופה היו מספר מלחינים בהם יהושע רייזנר ("יהושע סקוורער").
החזן יוסף רוזנבלט שהשתייך לחסידות סדיגורה הלחין אף הוא ניגונים.
לאחר שיקומה של החסידות, בזמנו של האדמו"ר הקודם רבי אברהם יעקב, החלה גם התפתחות בנושא הנגינה בחסידות, והולחנו והופקו ניגונים רבים.
החסידות הוציאה 2 תקליטי ניגונים, "הקם מלכות דוד" ו"רחם בחסדך".
מלחין ומנצח המקהלה הוא פנחס ביכלר.
בין הניגונים הבולטים בחסידות הוא "לא ימושו מפיך" שהולחן לכבוד הבר מצווה של האדמו"ר לימים, רבי מרדכי שלום יוסף, על ידי המלחין הבעלזאי, יחיאל שלמה קאליש ששימש באותה עת משגיח בישיבת סדיגורה.
חסידות מכנובקה בעלזא היא חצר חסידית, ענף של חסידות סקווירא משושלת צ'רנוביל.
החסידות התבססה בעיירה מכנובקה שבאוקראינה ומרכזה כיום בבני ברק.
בסוף שנות השמונים התמנה לאדמו"ר רבי יהושע רוקח, צאצא לאדמו"רי בעלז.
בעקבות זאת הצטרפו לחסידות חלק גדול מפורשי חסידות בעלז, והחסידות כינתה את עצמה "בעלזא-מכנובקה".
משנת 2015 מכונה החסידות "מכנובקה-בעלזא".
ראשיתה של החסידות הוא בחסידות סקווירא משושלת צ'רנוביל.
לאחר פטירתו של האדמו"ר רבי יצחק טברסקי מסקווירא התמנו שלושה מבניו לאדמו"רים בסקוויר, בהם הבכור רבי אברהם יהושע השיל טברסקי.
לאחר פטירתו בשנת תרמ"ו התמנה בנו רבי יוסף מאיר טברסקי (תרי"ז-תרע"ז) לאדמו"ר בעיירה מכנובקה שבאוקראינה.
היה חתנו של רבי מנחם נחום מלויעב.
לאחר פטירתו של רבי יוסף מאיר התמנה בנו, רבי אברהם יהושע העשיל (נולד בכ"ד באדר ה'תרנ"ה), לאדמו"ר ממכנובקה.
חתנו, רבי מנחם נחום טברסקי (ה'תר"ם - י"ט בסיוון ה'תש"ה, בנו של רבי דוד טברסקי מסקווירה דודו של רבי יוסף מאיר), התמנה לאדמו"ר מסקווירה-מכנובקה.
רבי מנחם נחום נמלט יחד עם משפחת אביו לקייב בשנת ה'תרע"ט משם המשיך לקישינב ולארצות הברית והקים את בית מדרשו בבורו פארק.
בזיווג שני נישא לבתו של רבי אברהם פנחס מקוניב.
הוריש את בית מדרשו לאחיו רבי יעקב יוסף.
חתנו היה רבי שמואל יצחק קארף מזווהיל בוסטון.
רבי אברהם יהושע העשיל סירב בהתחלה להתמנות לאדמו"ר עד שדודו זקנו רבי דוד מסקווירא, לחץ עליו.
היה חתנו של רבי דוד אהרן מז'וריק (בנו של רבי יעקב אריה לייב טברסקי מטריסק).
רבי אברהם יהושע העשיל היה חשוך בנים ועוד בחייו אימץ כבן את בן-אחיינו, רבי יהושע רוקח (נולד בכ"א בטבת ה'תש"ט), נינו של רבי ישכר דב מבעלז (בנו של ר' יצחק דוד, בנו של הרב יהושע מירוסלב, שהיה גם חתנו של הרב יוסף מאיר ממכנובקה).
לאחר פטירתו של רבי אברהם יהושע השל טברסקי ביום הכיפורים תשמ"ח התמנה רבי יהושע רוקח לאדמו"ר ממכנובקה, לאחר הפצרות רבות משאר בשרו האדמו"ר רבי ישראל מרדכי טברסקי מראחמיסטריווקא.
מוסדות החסידות בבני ברק כוללים תלמוד תורה, ישיבה קטנה, ישיבה גדולה וכולל אברכים.
בראשות הישיבות עומד הרב יעקב יהושע אנגלנדר, בנו של הנגיד ר' אליש אנגלנדר שמממן חלק גדול מהמוסדות.
לחסידות בתי כנסת וכוללים בירושלים בית שמש ביתר עילית ואלעד, שני בתי כנסת וישיבה קטנה בלונדון, ובתי כנסת במנצ'סטר, אנטוורפן, בורו פארק וויליאמסבורג ובמונסי.
לאחר פטירתו של האדמו"ר מבעלזא, רבי אהרן רוקח, בשנת ה'תשי"ז ללא בנים חיים, ייעדו מרבית חסידי בעלזא לאדמו"ר את בן אחיו, רבי ישכר דב רוקח, שהיה אז ילד בן תשע שנים והוכתר כאדמו"ר בגיל 18. מקצת מהחסידים לא קיבלו את מרותו של האדמו"ר המיועד ופרשו מהחסידות.
הפורשים, שכונו "בעלזער מתנגדים" או "מורדים", פתחו בית מדרש ברחוב מהרש"ל בבני ברק ובאנטוורפן, וכן החזיקו בבית המדרש הישן של חסידות בעלזא בלונדון שם כונו בשם בעלזא בלבד.
כאשר התמנה רבי יהושע רוקח לאדמו"ר ממכנובקה, ב-1988, חברו חלק מפורשי בעלז אליו.
היחסים בין החסידויות היו תקינים ורבי יהושע השתתף באירועים בחסידות בעלז.
לאחר תקופה החלה החסידות לכנות את שמה "בעלזא מכנובקה", מה שיצר מתח בין החסידויות ואף גלש להשמצות הדדיות ולאלימות.
שיאן של ההתנגשויות האלימות היה בשנת 1995, כאשר חסידי מכנובקה בעלזא קיימו טקס "הכנסת ספר תורה" לבית מדרשם בירושלים.
במהלך האירוע הותקף האדמו"ר ממכנובקה בעלזא בידי חסידי בעלז ונגרם נזק לרכבו ולבית מדרשו.
ביום ההילולה שציינה חמישים שנה לפטירת רבי אהרון רוקח (כ"א באב ה'תשס"ז; אוגוסט 2007), במהלך התפילות ליד קברו בהר המנוחות, היו התכתשויות בין אנשי שתי החסידויות.
בהילולה בשנה שלאחר מכן (22 באוגוסט 2008), תקפו כמה חסידי בעלז את התומך הפיננסי של מכנובקה בעלזא, אליהו אנגלנדר מלונדון.
בסביבות 2010 החלו מגעים בין החסידויות והמתח ביניהן פחת בהדרגה.
ב-29 ביולי 2010 השתתף בנו של הרבי מבעלז, הרב אהרן מרדכי רוקח, בחתונת נכדו של האדמו"ר ממכנובקה בעלזא.
בפברואר 2012 הגיע האדמו"ר ממכנובקה בעלזא לפגישה בביתו של האדמו"ר מבעלז כדי להזמינו לחתונת בתו הצעירה.
בחודש סיון ה'תשע"ה השתתף האדמו"ר ממכנובקה בעלזא בחתונת נכד האדמו"ר מבעלז ואף התכבד בזימון.
בכסלו ה'תשע"ו סוכם בין החסידויות שמעתה תיקרא החסידות "מכנובקא בעלזא", ובכך סרה המחלוקת בין החסידויות.
מרכזה של חסידות מכנובקה בעלזא ברחוב רש"י בבני ברק.
בניין חדש וגדול הולך נבנה ברחוב האדמו"ר מגור.
לחסידות בתי מדרש גם בירושלים, בבית שמש, בביתר עילית ובאלעד.
בחו"ל ישנם בתי מדרש בשכונת סטמפורד היל בלונדון, במנצ'סטר, באנטוורפן ובארצות הברית.
אנשי החסידות רואים את עצמם כחסידי בעלזא ונוהגים במנהגי בעלזא, מלבד בית המדרש בבני ברק שבו שומרים על מספר מנהגי צ'רנוביל.
הבעל שם טוב, רבי ישראל בן אליעזר ממז'בוז', מחולל תנועת החסידות.
תלמידו רבי מנחם נחום טברסקי מצ'רנוביל, בעל ספר מאור עיניים.
בנו רבי מרדכי טברסקי, המגיד מצ'רנוביל.
בנו רבי יצחק טברסקי מסקווירא.
בנו רבי אברהם יהושע השל טברסקי מסקווירא (1826–1886).
בנו רבי יוסף מאיר טברסקי ממכנובקה (1860–1918).
רבי אברהם יהושע השל טברסקי ממכנובקה-בני ברק (1894–1987), בנו של רבי יוסף מאיר טברסקי.
רבי יהושע רוקח ממכנובקה-בעלזא (נולד ב-1949), בן-אחיינו של רבי אברהם יהושע השל.
חסידות סטרטין (ביידיש: סטרעטין) היא חצר חסידית, שמקורה בעיר סטרטין (Stratyn ובאוקראינית Стратин) סמוך לרוהטין, ובאזור לבוב שבגליציה כיום אוקראינה, ומייסדה היה רבי יהודה צבי ברנדויין.
רבי יהודה צבי ברנדויין התגורר בעיירה סטרטין שבגליציה, והיה תלמידו של ("השרף") רבי אורי מסטרליסק.
בה'תקפ"ו הסמיך רבי אורי מסטרליסק את רבי יהודה צבי כממלא מקומו, ומאז החלו לנהור אליו המוני חסידים, לקבל ממנו עצה וברכה.
על פי המסורת, רבי יהודה צבי היה בן אחר בן שישה עשר דורות של בעלי רוח הקודש.
מהמייסד רבי יהודה צבי התפצלו החסידים לשלושת בניו, רבי אליעזר מאוזופולי, רבי שמואל זאנוויל, ובראשם רבי אברהם מסטרטין, ועם השנים ההתפצלות התמסדה והפכה לחסידויות רבות, ובהן סטרטין, טורקא-סטרטין, בורשטיין, אליק, טולנא, סטאניסלב, קוסובה, לבוב ועוד.
לאחר פטירתו של כל אדמו"ר נוספו סניפים והתפצלויות רבות לחסידות סטרטין.
עיקר דרכם של ראשוני אדמור"י סטרטין הייתה כדרכו של רבם השרף מסטרליסק שהיא התמקדות עיקרית בעבודת התפילה והנהגה של פשטות וריבוי צדקה וחסד.
אדמו"רי סטרטין (לפחות הראשונים של השושלת) היו ידועים כבעלי מופת עושי ניסים ובעלי כוחות על טבעיים.
דברים דומים לזה כתב רבי חיים מצאנז על רבי יהודה צבי הראשון מסטרטין ועל בנו רבי אברהם:
מייסד החסידות והאדמו"ר הראשון: רבי יהודה צבי ברנדויין.
הנהיג בין השנים: תקפ"ו - תר"ד, נולד בשנת תק"ם בזוואליב, לרבי שמואל זנוויל בן רבי מרדכי פעשיס אב"ד נראיוב.
נפטר י"א באייר תר"ד, ונקבר בחלקת אדמו"רי סטרטין, בגליציה.
האדמו"ר השני: רבי אברהם ברנדויין (בנו של רבי יהודה צבי).
הנהיג בין השנים: תר"ד-תרכ"ה, נולד בשנת תקס"ה, ונפטר בג' בטבת תרכ"ה, ונקבר בחלקת אדמו"רי סטרטין, בגליציה.
רבי ישכר דב מדולינא, רבי אורי ממלא מקומו, רבי אהרן ברנדוויין מפלעשטין (גזע אליק וקרמניץ) ורבי פנחס ברנדווין מברז'אן (גזע קרמניץ).
שניים מחתניו החליפו את שם משפחתם לברנדווין בשביל שיישארו צאצאים עם שם משפחתו.
האדמו"ר השלישי: רבי אורי לנגנר מרוהאטין (חתנו של רבי אברהם), הנהיג בין השנים: תרכ"ה-תרמ"ט.
נולד בשנת תק"ף בראהטין, לרבי יצחק לנגנר מראהטין, נישא לשרה בת רבי אברהם ברנדויין (האדמו"ר הקודם) ונפטר בי"ח באייר תרמ"ט.
ונקבר בחלקת אדמו"רי סטרטין, בגליציה.
עקב פטירתו בל"ג בעומר, הפך קברו למקום עלייה לרגל ליהודי גליציה, וקיום הילולה על קברו במקביל להילולה במירון על ציון קברו של רשב"י.
חתנו רבי חיים יוסף לנגנר הוא נכדם של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, המגיד ממזריטש והבעש"ט, שימש כאדמו"ר בטורקא.
האדמו"ר הרביעי: רבי יהודה צבי לנגנר - "רבי יהודה צבי השני" (בנו של רבי אורי).
נולד ט' באלול תר"ה, ונפטר בי"ד באייר תרס"ז, ונקבר בחלקת אדמו"רי סטרטין, בגליציה.
היה חתנו של רבי שלמה מראזלה.
האדמו"ר החמישי: רבי יצחק אייזיק לנגנר (בנו של רבי יהודה צבי).
נולד י"א בשבט תרל"ו, היגר לארצות הברית בי"ז באלול תר"ף ונפטר בכ"ב בתמוז תש"ז.
נקבר בבית הקברות ליד העיר לייקווד בארצות הברית.
היה חתנו של רבי מרדכי לאווי מטאש.
האדמו"ר השישי: רבי (חיים) משולם פייביש לנגנר (בנו של רבי יצחק אייזיק).
הנהיג בין השנים: תש"ז - תשי"ג.
נולד תרנ"ז, ונפטר בכ' בחשוון תשי"ג, ונקבר בבית הקברות בניו יורק ארצות הברית.
במקביל לאדמו"ר החמישי - רבי יצחק אייזיק, שימש אחיו רבי משה לנגנר אדמו"ר מסטרטין בקוזובה, הוא היה חתן דודו רבי ישראל מרוהאטין-בראד .
בעת מלחמת העולם הראשונה נמלט ללבוב, וחסידיו הצטרפו אליו.
בשנת תרפ"א היגר לטורונטו בירת קנדה.
ושם שימש כאדמו"ר מסטרטין עד פטירתו בתשט"ו.
חתניו היו רבי יוחנן טברסקי האדמו"ר מטולנא, ורבי דוד פלאם, האדמור מאלעסק מונטריאול.
בנו הבכור של רבי משה, הרב מרדכי הנהיג קהילה יהודית גדולה בשכונת הצומת בטורונטו ונקרא הג'נקשונר.
חתן רבי אברהם שמואל זילברשטיין, מחבר ספר "קרבן שמואל".
כיהן באדמו"רות בשכונת דאון טאון.
נודע בפרישותו המופלגת ובריבוי טבילות במקווה.
נפטר ללא ילדים בא' בטבת תש"מ.
עוד בן היה ושמו רבי אברהם שנקרא הפילאדלפיער.
חתנו רבי דוד פלאם האדמו"ר מאלעסק בנו של רבי יצחק מקארטשין, מגזע המגיד מלוצק.
לאחר שהתייתם בגיל צעיר יחסית גדל על ברכי קרוב משפחתו רבי ישכר דב מבעלז.
עזב את אירופה למונטריאול ובסוף ימיו היה אדמו"ר בשכונת מאה שערים בירושלים.
חתנו היה רבי אברהם יהושע השיל פרנקל אב"ד היבנוב.
בנו רבי ישראל פלאם נפטר בשנת תשס"ד מייסד בית הספר התיכון היהודי ישיבה ספרינג וואלי במונסי.
בנו האדמו"ר רבי שלום פלאם התחתן עם ביילא ברנדווין בתו הבכורה מזיוו"ש של הרב יחיאל מיכל ברנדווין האדמו"ר מסטרטין-טורקא (בנו של רבי אהרן מפלעשטין חתן רבי אברהם מסטרטין).
לאחר פטירת דודו רבי יצחק אייזיק השני בתש"ל הנהיג את שארית חסידי סטרעטין בארצות הברית וקנדה, נפטר תשס"ג ונקבר בהר הזיתים בחלקת גליציא.
מבין חתניו חתנו הוא האדמו"ר רבי שמשון משה שטרנברג מקוז'ניץ, הרה"ג רבי יהודה נח וינברג נכד לבית סלונים ורב דחסידי סלונים בארצות הברית, הרה"ג רבי שלמה הכהן מאשקאוויטש מלייקווד שבנו הרב יצחק הכהן יו"ר מכון מאמר משה ומהדיר ספרי בית סטרעטין ותולדותיהם, חתן נוסף הרה"ג רבי חיים וואגשאהל מירושלים
בנו הגדול רבי יחיאל מיכל רב בביהמ"ד בלייקוואד.
בנו הזמר החסידי אברומי פלאם.
בנו האדמו"ר רבי משה מ"מ בבית המדרש של אביו בפלטבוש.
בנו האדמו"ר רבי דוב בער הקים בית המדרש דובר שלום סטרעטין בלייקוואד.
בן זקוניו האדמו"ר רבי דוד הקים בית המדרש תפילה למשה סטרעטין בלייקוואד.
עוד בנים של רבי יהודה צבי לנגנר היו: רבי אברהם מקנייהניטש (תרכ"ג-כ"ח בתמוז תרע"ז).
חתנו של דודו זקינו רבי פנחס ברנדוויין מברז'אן.
בגיל 18 התמנה לרב בקנייהניטש ולאחר פטירת אביו כאדמו"ר לחלק גדול מחסידי אביו.
בשנת תרע"ד ברח לבודפשט שם נפטר.
בניו היו רבי משה מקנייהניטש ורבי אורי (תרנ"ו-תשל"א).
רבי אורי החל לכהן בשנת תרפ"א כרב ואדמו"ר בקנייהניטש ובשנת תרפ"ב היגר לארצות הברית שם כיהן כאדמו"ר עד פטירתו.
היה חתנו של דודו זקינו רבי פנחס ברנדויין מברז'אן.
חתנו הוא רבי ברוך נתן מקשאנוב;
רבי שלמה מרוהטין כיהן בבורדשאן ורוהטין.
חתניו של רבי יהודה צבי לנגנר היו: רבי יחיאל מיכל מהורודנה (תר"כ-תר"צ), בן הרב שמעון מגליגורה ומתלמידי הרב אליעזר סג"ל מישל, שכיהן ברבנות גליגורה וחותנו מינהו לרב העיר במקומו.
במלחמת העולם הראשונה עבר לסטרי; רבי משה פנחס תאומים-פרנקל מחודורוב-טרנוב, בנו של רבי יהושע העשיל נכדו של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא; רבי חיים אייזן בן הרב אביגדור שכיהן כרב ואדמו"ר בסווירז'.
בימים שישי וראשון נהגו לא לומר תחנון.
לא אמרו קדיש יתום אחרי עלינו לשבח.
בשמיני עצרת לפני ההקפות היו האדמו"ר והחסידים אומרים את שיר השירים, חזן וקהל, פסוק פסוק.
בראש חודש אלול היו אומרים לדוד ה' אורי בפתיחת הארון.
את הקדיש דרבנן לפני התפילה היה אומר החזן ולא היתום כנהוג.
לאחר שחרבה לגמרי קהילת סטרטין באירופה, נשארו לפליטה קהילות בארצות הברית ובארץ ישראל.
בשנת תשכ"ו עבר רבי שלום פלאם לגור בברוקלין שבניו יורק, שם פתח את בית מדרשו סטרעטינר בית המדרש בשכונת פלטבוש.
התפרסם בתפילותיו הנלהבות, וקירוב לבבות נשברות לאביהם שבשמים.
בשמחה משפחתית בחופה הכריז עליו ש"ב הרה"ק מסקווירא רבי יעקב יוסף טברסקי כאדמו"ר מסטרעטין אך הוא סירב לקבל עליו את התואר.
בשנת תש"מ עם פטירת דודו רבי יצחק אייזיק השני מסטרעטין החל לנהוג באדמו"רות כפי הוראת דודו וכל אדמורי ורבני המשפחה להמשיך את שושלת בית סטרעטין עד פטירתו בשנת תשס"ג, לאחר פטירתו מונו בניו לממלאי מקומו.
בבית מדרשו מכהן בנו הרב משה פלאם, כמו כן בניו הרב דוב בער והרב דוד מכהנים בלייקווד (ניו ג'רזי), שם פתחו בתי מדרש סטרטין.
בברוקלין שבניו יורק קיים "קלויז" נוסף בית כנסת ובית מדרש של חסידות סטרטין, ובהנהגתה עמד האדמו"ר רבי אהרון יעקב ברנדויין (תרצ"ה - ט"ז בסיוון תשע"ד) חתנו של רבי נפתלי מעטשד (נכדו של רבי אברהם אהרן מקולבוסוף).
רבי אהרן יעקב הוא בנו של רבי יחיאל מיכל מסטרטין-טורקא (בנו של רבי אהרן מפלעשטין חתנו של האדמו"ר השני רבי אברהם).
למד בישיבת תורה ודעת ובישיבת בית מדרש עליון.
הוציא לאור מספרי אדמו"רי סטרטין ואליק.
בארץ ישראל עלו במהלך המאה ה-19 לצפת אישים רבים משושלת החסידות, שכיהנו כאדמו"רים בירושלים, בני ברק ובעיקר בצפת.
למשפחה חלקת קבר משפחתית ב"מערת הבאר מים חיים" בבית הקברות העתיק בצפת.
הרב יוסף שמואל ברנדויין-מוריה נודע כרבי מסטרטין בארץ ישראל.
הרב אברהם ברנדווין בנו של הרב יהודה צבי ברנדויין היה ידוע כ'רבי מסטרטין' בעיר העתיקה בירושלים עד לפטירתו בשנת ה'תשע"ג.
את מקומו ממלא בנו רבי משה חיים ברנדוויין.
חתנו ותלמידו של רבי יהודה צבי הרב מרדכי שיינברגר מכהן כרב היישוב 'אור הגנוז' שליד צפת.
כמו כן הוקם בשנת תשע"ו הארגון 'איגוד צאצאי הרה"ק מסטרעטין העולמי' המנציח את צדיקי השושלת, ואף מארגנת נסיעות להילולא בתאריך י"א אייר בעיירה סטרטין באוקראינה.
בנו השני של רבי יהודה צבי היה רבי אליעזר מאוזופולי.
רק חלק קטן מחסידי אביו נסעו אליו אך משך חסידים רבים מהונגריה.
חתניו היו: רבי יהושע העשיל מחודורוב, רבי שמעון בן רבי אברהם חיים השני מלינסק ורבי ישכר בער מסאטמר.
בנו השלישי של רבי יהודה צבי היה רבי שמואל זנוויל תלמידם של רבי אורי מסטרליסק, אביו ורבי ישראל מרוז'ין שהסמיכו לאדמו"רות.
נדד מעיר לעיר וסירב להתיישב במקום קבוע.
אחרי רבי אליעזר מאוזיפולי כיהנו בניו רבי נחום מבורשטיין ורבי אורי מאוזיפולי שכיהן בסטניסלב.
רבי נחום היה חתנו של רבי צבי הירש מפטשניזין.
כיהן כאדמו"ר בבורשטיין ובשנת תרע"ד עבר לסטניסלב.
חיבר את הספרים:"אמרי טוב" על התורה, "אמרי רצון" על מסורת בראשית, "אמרי ברכה" על אגדות חז"ל ואמרי חיים על תרי"ג מצוות.
לאחר פטירת אביו, תבע רבי נחום את ירושת בית הכנסת בסטרטין שהוחזקה בידי חתן דודו, רבי אורי לנגר, בטענה שחתן אינו יורש.
רבי חיים מצאנז פסק שהירושות מתחלקות בין שלושת בני רבי יהודה צבי ככל ירושה (מלבד דברים המסופקים), אך לגבי האדמו"רות סירב לפסוק באומרו שאינה שררה העוברת בירושה אלא לפי קדושת הרבי.
רבי אליעזר (השני) מאוזופולי-סטניסלב ("הצדיק מבורשטיין"), חתנו של רבי שמואל רובין מסערט.
החל לכהן בשנת תרע"ח בסטניסלב.
נפטר במחנה ריכוז בשבט תש"ג.
רבי משה מבורשטין חתנו של רבי שלמה מסאסוב.
נחנק למוות בשנת תש"ב והובא לקבורה בסטניסלב.
רבי מרדכי חתן רבי לייבוש מברז'אן.
חתנו רבי משה אריה מושקוביץ משאץ צ'רנוביץ'.
חתנו רבי יוסף אייכינשטיין מטרנופול (בנו של רבי סנדר מזידיטשוב)
חתנו רבי יצחק מנחם מפודהייץ.
בנו של רבי אורי, רבי אלעזר מאוזיפולי, כיהן בסטניסלב שם נרצח בשנת תש"ב.
רבי פנחס מבערז'אן חתן רבי אברהם
רבי פנחס היה בנו של רבי יעקב יוסף משנה, בן רבי יחיאל מיכל מוישנוביץ בנו של רבי מרדכי מקרעמניץ בנו של רבי יחיאל מיכל מזלטשוב, כמו כן היה נכדם של הצדיקים רבי יעקב יוסף מאוסטראה רבי פנחס מקוריץ ורבי דוד לייקעס .
הוא נשא את הרבנית בלומה, כשנפטר חותנו הוחלט שהאדמורו"ת תעבור בגורל למי שיזכה במקל ובבגדים של הרבי, והוא עלה בגורל, אך סירב לשמש באדמורו"ת ומסר אותה תיכף ומיד לגיסו רבי אורי מרוהאטין.
הוא היה דבוק באדמו"ר רבי אברהם יעקב מסדיגורה, ובבנו רבי יצחק מבויאן.
הוא עלה לארץ ישראל בשנת תרס"ז ונפטר בכז' כסליו תרע"ז.
הותיר אחריו בן יחיד ו-3 בנות:
רבי ישראל הי"ד שימש כאדמו"ר בבערזאן, נספה בשואה ביום כיפור תש"ב.
נשא את הרבנית יענטא גיטל, בתו של רבי חיים יוסף לנגנר מטורקא (סמורזא) חתנו של רבי אורי לנגנר מרוהטין.
מזיווג זה נולד לו בנו, רבי יעקב מרדכי בראנדוויין, נולד בבערז'אן, ועלה לארץ ישראל ביחד עם זקינו רבי פנחס מבערז'אן, נשא את הרבנית בריינא פריידא, בתו של הרב החסיד רבי ברוך בנימין זאב ויינשטוק מירושלים (נכדו של הדיין רבי ברוך ויינשטוק).
היה תלמידו הקרוב של רבי יהודה לייב אשלג בעל 'הסולם', נפטר ד' כסליו תשט"ו.
מקום מנוחתו בסמיכות לאוהל של רבו בעל 'הסולם'.
רבי פנחס, חסידי סטרעטין בירושלים פנו אליו כמה פעמים על מנת שישמש באדמורו"ת אך הוא סירב.
רבי חיים יוסף, מחשובי חסידי באיאן חתן הרב ר' משה יעקב אייזנברג נקבר בסמוך לאביו ר' יעקב מרדכי, נפטר י"א בניסן תשנ"ד מקום מנוחתו בסמוך לאביו ר' יעקב מרדכי,
רבי יהודה צבי, חתנו הוא האדמו"ר הנוכחי מסטרעטין רבי משה חיים ברנדויין שליט"א.
רבי אברהם, שימש כגבאי צדקה מפורסם בירושלים, וכחבר הנהלת כולל גאליציה.
בתו הרבנית בלומה, נישאה לאדמו"ר מטשרנוביל רבי משולם זוסיא טברסקי.
הרבנית אסתר יענטא, אשת הרב אברהם יהושע פדר מירושלים, מפארי וחשובי חסידי בעלזא, ומראשי ישיבת בעלזא בטלז סטון.
בזיווג שני נשא את הרבנית נעכא דבורה בתו של רבי אלימלך רובין מיאריטשוב, נכדתם של הרב מאפטא השר שלום מבעלזא ורבי נפתלי מראפשיץ, נספתה בשואה.
רבי יהודה צבי מגורליץ, חתן רבי אפרים טמפלר מדמביץ, נכדו של רבי פנחס מבריגל.
נספה בשואה עם כל בני משפחתו.
הרבנית בת שבע, אשת הגאון רבי אברהם צבי שור ראב"ד ירושלים, בנו של הגאון רבי שמואל יצחק שור ממונסטריץ', בעל 'מנחת שי'.