tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביליאלטדינוב הדריך את הקבוצה עד שנת 2018 אך בקדנציה השנייה שלו הצליח להוביל את אק בארס לזכייה אחת בלבד באליפות 2017/2018, אחרי שהציגה רצף של 10 ניצחונות רצופים בפלייאוף הליגה, במה שמהווה להישג שיא בתולדות ה-KHL וזכתה בגביע גגארין השלישי שלה.
ברם, בעונת 2018/2019 התקשתה להגן על תוארה והודחה כבר בשלב הפלייאוף המוקדם של גביע גגארין ובמקומו של ביליאלטדינוב מונה דמיטרי קוורטלנוב.
במהלך השנים פיתחה אק בארס יריבות חזקה מול לוקומוטיב ירוסלבל והשכנה סלבאט יולאייב אופה, יריבותה עם דינמו מוסקבה נחשבה ליריבות החזקה ביותר בהוקי הרוסי בשנות ה-90.
אלופת רוסיהאלופת הכנסמוליכת החטיבההטובה בליגה
אצנית (שם מדעי: Paratrechina) היא סוג של נמלה.
הסוג מכיל מעל 150 מינים, הנפוצים בכל רחבי העולם – בכל היבשות מלבד אנטארקטיקה.
שמו של הסוג (כמו גם השם האנגלי – נמלה משוגעת) נובע מתנועתה התזזיתית והמהירה של האצנית ממקום למקום, לעיתים ללא סיבה נראית לעין.
המינים השונים של סוג האצנית כולם קטנים יחסית, ולכולן משותפת ההליכה המהירה והתזזיתית.
האצנית ארוכת המחוש (שם מדעי: Paratrechina longicornis) הוא המין הנפוץ והמפורסם ביותר של האצנית.
המין נפוץ ברחבי העולם, כי אנשים מפיצים אותו בטעות ללא ידיעתם.
הוא נפוץ כמזיק בבתים של אנשים.
האצנית ארוכת המחוש מתרבה בצורה מיוחדת – במקום שהוולד יצא כשילוב של אביו ואימו, מולידה המלכה נקבות שהן שיבוטים של עצמה, וזכרים שהם שיבוטים של הזכר שאיתו היא הזדווגה.
תופעה זו, המכונה "שיבוט כפול", מאפשרת של האצנית ארוכת המחוש, והקלה על התפשטותה.
אורכה של האצנית ארוכת המחוש הוא עד שלושה מילימטרים, וצבעה שחור.
רגליה ומחושיה ארוכים יחסית לגופה .
בישראל היא נפוצה במישור החוף ובדרום הארץ.
האצנית הצהובה (שם מדעי: paratrechina jaegerskjoeldi) נפוצה בכל ישראל, ובארצות רבות נוספות.
אורך גופה הוא כ-2.5 מילימטר.
ראשה ובטנה חומים, וחזה ורגליה צהובות.
היא פעילה בעונות החמות של השנה.
בתור מזיקה במשכנות האדם היא חיה מתחת למרצפות, לרוב במטבח ובחדר האמבטיה, שם היא ניזונה מזחלים של יתושעשיים.
אקארט ויציקמן (נולד ב-4 ביולי 1941) הוא שף אוסטרי.
ויציקמן התלמד במלון שטראובינגר בבאד גאסטיין (1960-1957) ואחר-כך עבד במשרות שונות במסעדות יוקרה בעולם, בין השאר היה תלמידו של פול בוקיז מליון, צרפת.
הוא החל לעבוד בגרמניה ב-1971 במסעדת "טנטריס" במינכן, אותה עיצב הארכיטקט השווייצרי הנודע Justus Dahinden.
ב-19 בנובמבר 1979 הוא נהפך להיות השף דובר גרמנית הראשון (והשלישי, מחוץ לצרפת) שזכה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום על מסעדתו אוברג'ין (Aubergine), אותה פתח שנה קודם לכן.
ב-1993, בעקבות שערוריית הקוקאין, הוא איבד את הרישיון להפעיל את "אוברג'ין", אולם שנה לאחר מכן הוענק לו התואר "שף המאה" מידי מדריך גו מיו.
רק שלושה שפים אחרים זכו בתואר זה: פול בוקיז, ז'ואל רובישון ופרדי ז'ירארדה.
בשנת 2019 החל לשפוט בתוכנית המציאות "Top Chef" בגרסתה הגרמנית המשודרת בערוץ Sat.1.
מאז אותה עת ויציקמן פרסם ספרי בישול רבים.
אקארי (ביפנית: 美術館 ביג'וּטסוּקן), מוכרת גם כמדליק, היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
נכון ל-2011, ניקולי הוציאה לאור שלוש חוברות המכילות רק חידות אקארי.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת המורכבת מתאים שחורים ולבנים.
השחקן מציב "נורות" בתאים לבנים, כך שלא יהיו שתי נורות המאירות אחת על השנייה, בעוד כל הטבלה מוארת.
נורה מאירה את כל השורה והטור שלה, אלא אם כן קרן האור שלה פוגעת בתא שחור ושם נעצרת.
נורות הנמצאות באלכסון לתא לא נחשבות כסמוכות אליו.
נקודת פתיחה נפוצה לאקארי היא למצוא תא שחור עם המספר 4 בתוכו, או תא עם מספר קטן יותר החסום בצד אחד או יותר (לדוגמה, 3 ליד קיר, או 2 בפינה) וכך מגיעים למצב בו יש רק תצורה אחת של נורות המקיפות את תא זה.
אחרי צעד זה, עוד תאים ממוספרים נהיים מוארים בצד אחד או יותר, וכך קטן מספר סידורי הנורות האפשרי, ובחלק מן המקרים, קטן אף לאפשרות אחת.
כאשר לא ברור היכן להציב נורה, אפשר לצייר נקודות בתאים בהם אסור שתהיה נורה; תאים כמו 0, או תאים בהם נורה תיצור סתירה.
לדוגמה, נורה המוצבת באלכסון ובסמיכות לתא עם המספר 3 תחסום שניים מהתאים הסמוכים לו, ובכך תחסום כל אפשרות להציב שלוש נורות מסביב לתא זה; לכן, בתאים הסמוכים באלכסון לתא עם 3, לעולם לא תוכל להיות נורה, ויכולים להיות תמיד מנוקדים.
בדומה לכך, אפשר להציב נקודות במקומות בהם נורה "תלכוד" תא לא מואר אחר, בהפכה את הדלקתו לבלתי אפשרית ללא עבירה על החוקים.
טכניקה מתקדמת יותר היא לחפש תא שעדיין לא מואר, ולבדוק אם ישנו רק תא אחד שהצבת נורה בו תאיר את תא זה.
במקרה בו תא עם המספר 1 נמצא באלכסון לתא עם המספר 2, וה-2 צמוד לקיר מסוג כלשהו, נורה אחד יכולה בוודאות להיות מוצבת בצדו הנגדי של ה-1, מאחר שבשני המקומות האחרים לא יכולות להיות נורות (אחרת תהיינה שתי נורות בסמוך ל-1).
אקַאקִי חוּבּוּטִיָה (בגאורגית: აკაკი ხუბუტია; נולד ב-17 במרץ 1986 בסוחומי) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת הבלם
בעברו שיחק חובוטיה במספר קבוצות מליגת העל הליטאית, בהן פ.ב.ק קובנה, שאיתה זכה פעמיים באליפות ליטא (2004 ו-2007) ופעמיים בגביע הליטאי (2004 ו-2008).
בעונת שיחק במורדוביה סרנסק, עמה עלה לליגת העל הרוסית.
ב-8 באוגוסט 2014 הגיע חובוטיה לישראל וחתם לעונה אחת בקבוצת הפועל פתח תקווה, אך שוחרר בטרם החלה העונה.
בשנת 2019 הוא שיחק בויטבסק ושוחרר ממנה בינואר 2020.
הוא היה שחקן נבחרות הנוער של גאורגיה ובשנים 2010–2014 שיחק בנבחרת גאורגיה בכדורגל.
אק בארס ארנה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקאזאן שברוסיה.
האצטדיון משמש בתור מגרשה הביתי של קבוצת רובין קאזאן המקומית, ומכיל 45,379 מקומות ישיבה.
בניית האצטדיון החלה במאי 2010 והסתיימה ב-2013. עלות הבנייה של האצטדיון הייתה כ-450 מיליון דולר אמריקני.
בנובמבר 2019 ונחתם הסכם שיתוף פעולה בין האצטדיון לבנק אק בארס ושם האצטדיון שונה לשמו הנוכחי.
האצטדיון אירח את טקסי הפתיחה והסיום של אוניברסיאדת קאזאן שנערכה בשנת 2013. כמו כן, בין ה-24 ביולי ל-9 באוגוסט 2015 אירח האצטדיון את אליפות העולם בשחייה, כשלצורך כך נבנתה במרכז האצטדיון בריכת שחייה.
האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 2018 ובקיץ 2023 היה אמור לארח את הסופרקאפ האירופי, אך בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטורניר הועבר למקום אחר.
אקאן (Akan) היא קבוצה אתנית המתגוררת בעיקר בגאנה ובחוף השנהב, כאשר בשתי המדינות היא הקבוצה האתנית הגדולה ביותר ואוכלוסייתה מונה מעל 20 מיליון תושבים, היא מורכבת מכ-33 שבטים כשהגדול והמוכר מביניהם הוא האשאנטי (Ashanti).
שפתם של אנשי האקאן (בשמה האחר Twi-Fante) מבוססת בעיקר על ניבים שונים של שפת הטאנו (Tano), השפה המרכזית במשפחת השפות הגדולה של ניג'ר-קונגו.
פירוש השם אקאן הוא הנאורים או המתורבתים.
קשה לעמוד על מקורן של אנשי האקאן.
אף המקומיים יתקשו להגיד מהיכן כולם הגיעו שכן אין כמעט בנמצא מסמכים המעידים על ההיסטוריה השבטית.
הדעה הרווחת היא שאנשי האקאן היגרו למיקומם הנוכחי ממדבר סהרה ומחבל הארץ 'סאהל' (Sahel) הגובל בסהרה ובאזור חבל הארץ 'סודאן'.
הם היגרו מאזור המדבר לאזור המיוער והירוק יותר בסביבות המאה ה-11. ע"פ מסורות שבטיות, מקור השבט הוא בגאנה העתיקה.
ההגירה החלה מהצפון דרך מצרים לכיוון נוביה (Nubia) (סודאן של היום).
במאה ה-5 לאחר שהאימפריה האתיופית לחצה על נוביה, נוביה התפרקה ואנשי האקאן המשיכו בנדידתם מערבה והקימו מושבות קטנות.
עם השנים מושבות אלו גדלו והיוו את הבסיס להקמתה של האימפריה הגאנאית במאה ה-8.
האימפריה החזיקה מעמד עד לסוף המאה ה-12. היא התפרקה בעקבות כניסתם של המוסלמים לאזור ורצונם לכפות את אמונתם בכוח על תושבי האזור.
אם כן, במאה ה-13 הנדידה נמשכה, תחילה אבותיהם הקדמונים של השבט היגרו ל'קונג' (Kong) (חוף-השנהב כיום), לאחר מכן המשיכו לוואם (Wam) ודורמה (Dormaa) (חבל ברונג- אאפו (Brong Ahafo) בגאנה).
המעבר מ'קונג' היה חיוני מכיוון שאנשי האקאן היו רגילים לסוואנות ומדבריות ולא ידעו איך להתמודד עם החיים ביער.
במאה ה-14 בעקבות שיקולים של מסחר ועבודה, הם המשיכו לנדוד, מדורמה לטוויפו המנג (Twifo-Hemang) ולאזור החוף של cape-coast.
בין המאה ה-12 ל-13 התחילו להתגלות באזור מכרות זהב.
מספר קבוצות אקאניות יצאו והקימו לעצמם מושבות חדשות שאנשיהם עבדו במכרות הזהב ובמסחר מה שהביא עושר רב וביסוס כלכלי לקבוצות אלו ובסופו של דבר גם תרם להקמתה של האימפריה האקאנית הידועה ביותר-אימפריית האשנטי (1700-1900).
מהמאה ה-15 ועד המאה ה-19 אנשי האקאן שלטו בעסקי מכרות הזהב והמסחר בו.
בזכות זה, מהמאה ה-17 והלאה הם היו אחת מהקבוצות הכי חזקות ומשפיעות באפריקה.
עם הזמן, מכרות הזהב החלו למשוך לאזור סוחרים אירופאים.
בהתחלה הגיעו הפורטוגזים ולאחר מכן גם ההולנדים והבריטים הצטרפו למרוץ אחר הזהב של האקאן.
כניסת האירופאים גרמה לאנשי האקאן להיכנס לשוק כלכלי נוסף – שוק העבדים.
הם החלו להילחם בשבטים סמוכים על מנת לשבות את אנשיהם ולמכור אותם לאירופאים כעבדים.
בתמורה לזהב ולעבדים, האירופאים מסרו לאנשי האקאן נשק ועבדים אחרים משלהם.
בנוסף הובאו עבדים נוספים ממדינות שכנות.
לאנשי האקאן היה צורך מוגבר בעבדים על מנת להתגבר על כל הבעיות שהיערות הצפופים של חבל האשנטי טמנו בחובן.
נוצר מצב שכשליש מהאנשים שאכלסו את האזורים שבשליטת האקאן היו זרים ששועבדו למקומיים.
בראייה היסטורית זהו מצב מעט אבסורדי בו דווקא המקומיים דאגו לשגשוג שוק העבדים שהיה בשליטת האירופאים.
שנים מאוחר יותר, גאנה התנצלה על חלקם של אנשיה בפרשה זו ועל 'תרומתה' לשוק העבדים.
היו גם מקרים בהם אנשי האקאן עצמם נלקחו בשבי - קבוצה גדולה נלקחה בשבי ליבשת אמריקה, כאשר הרוב הגיע לג'מייקה, לכן, כיום ישנם קרובים רבים של אנשי האקאן המתגוררים ביבשת אמריקה בכלל ובג'מייקה בפרט.
בזמן המאה ה-18 וה-19 הכינוי לאותם עבדים אקאנים היה coromantee.
כצפוי, היחסים עם האירופאים לא תמיד היו מושלמים ולאורך השנים אנשי האקאן נלחמו בהם על מנת למנוע מצב של הקמת יישובים וערים אירופאיות וביטול האוטונומיה של המקומיים.
בתחילת המאה ה-19 האירופאים אכן השתלטו- גאנה עברה להיות תחת שליטתה של בריטניה ואילו חוף השנהב הייתה בשליטת צרפת.
ב-6 במרץ 1957, לאחר תהליך הדה-קלוניאליזציה מהאימפריה הבריטית, חברו טוגולנד הבריטית וכל החלקים הצפוניים והקימו את גאנה.
חוף השנהב קיבלה עצמאות ב-1960.
האקאן מחשיבים את עצמם לאומה אחת גדולה בעלת אם משותפת שהתחילה את השושלת, אך לכל פלג שבטי (Abusua) בתוך האומה הגדולה יש את הסיפור המעניין שלו.
בתוך האומה הזאת יש ענפים המחולקים להרבה ניבים כשהנפוצה ביותר היא הטווי (Twi), כאשר כל ענף כזה מאגד תחתיו כמה מדינות קטנות.
המדינה או בשמה האחר "אומאן" (Oman) נשלטת על ידי מספר מלכים הידועים כ-"אומאנהן" (Omanhene) .
מספר מדינות יכולות לחבור אחת אל השנייה על מנת ליצור קונפדרציה שלא בהכרח תהיה מורכבת כולה מאותו השבט, בדרך כלל לשבט האקאן יצטרפו שבטים חיצוניים לקונפדרציה – כאלו שנכבשו או שהצטרפו מרצונם.
המדינות מחולקות לאזורי שליטה בהם יש ערים וכפרים.
לכל מלך ישנו אזור שיפוט משלו והדירוג שלו בסולם המלוכה נעשה בהתאם לגודל האזור.
מנהיג הקונפדרציה נחשב למלך הגדול ומתחתיו נמצאים השליטים של המדינות המרכיבות את הקונפדרציה.
תחתיהם יש את הצ'יפים - חמישה מנהיגי אזור בכל מדינה בהתאם לתורת הלחימה של צבא האקאן, דהיינו בצורת צלב או מטוס – קו קדמי, אגף מזרחי, אגף מערבי, גוף עיקרי וכוח חילוץ אחורי.
תחתיהם נמצאים המלכים שהם ראשי הערים ותחתיהם ראשי הפרוורים.
לשבט האקאן ישנם בדרך כלל 7 פלגים שבטיים (Abusua) בכל מדינה.
אין להם את אותם שמות בכל מקום אך הם מקבילים במקור השבטי שלהם ובמנהגים.
הפלג השבטי השולט נקבע על פי חלקו ביסוד אותו אזור שליטה אך כמובן שגם לפלגים האחרים יש זכויות.
לדוגמה ממלכת האשאנטי נשלטת על ידי שבט האויוקו (Oyoko) ואילו אזורים אחרים בממלכת האקאן נשלטים על ידי ה-אסונה (Asona).
השליטים נקבעים מתוך המשפחה השולטת על ידי בחירות.
בכל משפחה ישנו צ'יף הנקרא Abusuapanin כאשר מעליו נמצא מנהיג השבט – גם הוא נקרא Abusuapanin אך שבטי.
כל ענף משפחתי נקרא Jasse או בשפה העממית "מטבח" (Kitchen) כל מטבח כזה בתורו ממליך אדם לכיסא הצ'יף.
ברגע שנבחר מועמד מ"מטבח" מסוים הוא שולט עד למותו ואז מגיע תורה של "מטבח" אחר להמליך מועמד משלה.
לכל מלך (מכל סוג שהוא) ישנם תתי-צ'יף שתפקידם להיות יד ימינו.
הם לא זכו בתפקיד בתורשה ולכן אין להם מושב מיוחד ופריווילגיות אחרות הקשורות במעמד התורשתי.
בנוסף לכל מלך יש אישה המולכת לצידו הלא היא המלכה-האם, ותפקידה הוא לא פחות חשוב ומשמעותי מתפקיד המלך.
המלכה-האם היא הסמכות הרוחנית והיא זאת שמחזיקה בידע לגבי אילן היוחסין השבטי.
לרוב, תפקידה הוא בעיקרו סמלי או טקסי אך היא יכולה לשלוט אם היא חפצה בכך וכבר היו מקרים בהם זה קרה.
כמו כן, היא מחזיקה בזכות להטיל וטו על כל החלטה.
בגאנה, המלכות התאגדו והקימו את ארגון MKQMA - Manya Krobo Queen Mothers Association המטפל בילדים שהתייתמו כתוצאה ממחלת הHIV וה-AIDS.
בנוסף למלכות, ישנם נסיכים – נסיך הוא לאו דווקא בנו של המלך הנוכחי אלא כל מי שמבחינה תאורטית - חוקתית ותורשתית יוכל בעתיד להיות מלך.
כיום, בגאנה המודרנית תפקיד המלכים השתנה והוא בעיקרו סימבולי.
הפוליטיקה הממשלתית בצורתה המודרנית דחקה את מעמדם אך ניתן למצוא בקרב הנבחרים אנשים המחזיקים גם בתואר ממלכתי שבטי.
על מנת להראות שלמרות כניסתה של הפוליטיקה המודרנית, מעמדם השבטי עדיין מוערך – הקימו את מועצת הצ'יפים (במקור הבריטים הקימו אותו ממניעים גזעניים על מנת להפריד בין השליטים הבריטים למקומיים).
במועצה זו יושבים מלכים בדרגות שונות כאשר לכל אחד יש יועץ כאשר תפקידם העיקרי הוא לשמור על אחדות ושלום בין השבטים השונים.
לעומת זאת בקרב האנשים הפשוטים בכפרים לזוג המלכותי עודנה משמעות אדירה.
הם אחראיים על החינוך, הסדר והארגון, המוסדות השונים, הפעלת הקהילה וייצוג אנשי השבט אל מול הרשויות והם, יחד עם כוהני וכוהנות הדת הם הכתובת לפנייה כאשר מתעוררת בעיה.
ישנה מחזוריות בשמות הילדים בקרב בני האקאן.
רובם המוחלט של הילדים מקבל את שמו על שם היום בו נולד או המספר שלו בסדר הלידה המשפחתי.
לדוגמה - ילדה שנולדה ביום שני תיקרא Adawoa, ילדה בכורה תיקרא Baako וילד בכור ייקרא Berko.
בערים הגדולות בגאנה קיימת רפואה מערבית יחסית מתקדמת אך בכפרים העניים המצב שונה בתכלית.
על מנת לפגוש רופא מקצועי (מזרם הרפואה המערבית) עליהם להיות בדרכים לפעמים ימים שלמים, להוציא המון כסף ולחכות מספר חודשים עד שיצליחו לקבוע תור.
בנוסף, רובם יסמכו יותר על הכהן השבטי שיירפא אותם מאשר על רופא מערבי.
הכוהנים והכוהנות השבטיים הם בני השבט אשר נבחרו במיוחד על ידי האלים.
בתהליך זה, על פי המסורת, לקראת מותו של כהן הדת המכהן, האלים בוחרים בילד או ילדה מהכפר להיות ממשיכיו בתפקיד.
הילד הנבחר נעקר ממשפחתו ועובר לחיות באחד המקדשים עד שישלים את תהליך ההכשרה ויחזור להנהיג את קהילתו.
זהו תהליך קשה הכולל בתוכו הכשרות שונות כגון ניגון וריקוד על מנת לזמן את האלים, רקיחת תרופות ובעיקר – עיצוב האישיות של הילד כך שיתפתח להיות מנהיג רוחני, רופא ופסיכולוג המסוגל להתמודד עם מצבים מורכבים רגשית.
הכהן הוא המטפל העיקרי בהיעדר רופא מערבי ובו בזמן הוא המקבילה המערבית לפסיכולוג.
תפקידו לרפא אנשים הן ממחלות פיזיות והן ממחלות נפשיות ולעזור בזמן משברים אישיים.
על פי המסורת חלק גדול מהטיפול של הכהן נעשה כאשר לגופו חודר האל והוא נכנס למעין מצב של טראנס בו הוא יכול לרפא ולגרש שדים מגוף החולים.
הכוהנים והצ'יפים המוזכרים מעלה מכהנים בתפקידיהם במקביל כאשר לרוב, הצ'יף ירכוש כבוד רב לכהן ויסמוך על החלטותיו.
ברובם המוחלט של השבטים, למרות האיסור הקבוע בחוק, הנישואים פוליגמיים - לכל גבר יש מספר נשים.
בנוסף, ילדים מחוץ לנישואים אינם מאורע נדיר מה שגורם לכך שהקשר בין האם לילד הרבה יותר קרוב ואינטימי מאשר בין האבות וילדיהם.
נישואים בשבט האקאן אינם רק מיסוד היחסים בין איש לאשתו אלא מיסוד הקשר בין שתי משפחות.
המשפחות גם אחראיות על כך שהקשר יישמר.
הנישואים בין שני אנשים בני אותו פלג שבטי (Abusua) אסורים בטאבו והעוברים עליו מנודים.
ישנם שלבים מסוימים שעל האיש המבקש את ידה (או בשפת המקומיים 'את ראשה') של אישה לעבור לפני שיוכלו להינשא.
תחילה הוא צריך להציג עצמו ואת משפחתו בפני משפחתה של המיועדת בתוספת של שתייה (לרוב - שנאפס) כמתנה ולהצהיר על כוונתו להינשא לה.
לאחר שאב הכלה מסכים לקבל את המתנה והכלה מסכימה להיפגש, מתחיל המשא ומתן לגבי מחיר הכלה בעוד שהזוג מתכונן למפגש הראשון שלהם.
בזמן הפגישה, על משפחת הכלה לברר על רקע משפחתו של החתן – המוצא שלהם, מצבם הכלכלי, מחלות במשפחה וכו'.
אם הכל תקין בעיניהם, אב הכלה שומר את המתנה שקיבל ומעביר למשפחה רשימה את דרישות הנדוניה בהם הכלה תיקנה שלרוב כוללות תכשיטים, כלי מיטה, כלי בית, בגדים ואלכוהול.
הטקס עצמו נערך בדרך כלל בצהריים המוקדמים, בביתה של האישה בהשתתפות המשפחות והחברים.
בתחילת הטקס עולה נציג מכל משפחה ומציג את עצמו ולאחר מכן נערכת תפילה קצרה.
בשלב הבא נערכים חילופי המתנות בין המשפחות, בתוספת הסבר קצר על כל מתנה, כאשר הכלה והחתן אינם נוכחים.
לאחר מכן הכלה והחתן נכנסים בליווי שירה וריקודים וכמו בטקסים הנוצריים נשאלים האם ברצונם להינשא זה לזה.
אם הסכימו הם מוכרזים כבעל ואישה.
כאשר האישה מגיעה לראשונה לביתה החדשה, היא מציגה את כישורי הבישול שלה בסעודת החתונה המסורתית (ADUAN-KESEE).
הארוחה מוגשת על ידי האישה ומיוחסת לה אך ברוב המקרים אם הכלה וקרובים נוספים עוזרים בהכנה.
כאשר יש תקציב הארוחה מבוססת על בשר, כאשר התקציב קטן יותר, הארוחה תהיה מורכבת מתבשילי מרק מסורתיים על בסיס אגוזים.
כאשר אחד מבני הזוג מתלונן על בן הזוג השני, הזוג הולך למעין תהליך גישור המתבצע על ידי אחד ממכרי הזוג בו מנסים להבין מה הוביל לתלונה ואיך אפשר לבטלה.
עיקר התלונות מתייחסות לניאוף, עקרות או חוסר עניין בקיום יחסי מין.
אם התהליך הצליח, התלונה הוסרה, ובן הזוג הפגוע סלח - הנישואים ממשיכים, אם לא – מתגרשים.
על פי תפיסתם המסורתית, אם הזוג לא רוצה, ומוצו כל הדרכים להגיע לפשרה וגישור, אין סיבה למנוע מבעדם להתגרש.
במסגרת הליך הגירושין על האישה להחזיר לאיש את כל הנדוניה אותה שילם למשפחתה או שווה ערך לפריטי הנדוניה, לאחר מכן על אב האישה להחזיר את מתנת השתייה אותה קיבל מה שמהווה מבחינת אנשי האקאן, ביטול חוקי של הסכם החתונה.
לבסוף באקט טקסי, האיש מורח על האישה אבקה על הצוואר ומכריז בקול "מי שמתקשר עם אישה זו, מתקשר עם אישה שכבר איננה נשואה".
בנוסף אם האיש רוצה, הוא יכול לדרוש מהאישה להישבע שהיא לא קיימה יחסי מין עם אדם אחר זולתו, בפרק הזמן בו היו נשואים.
כאשר יש לזוג ילדים הם באופן חוקי עוברים לרשות האב.
לרוב, הילדים הגדולים יישארו לגור איתו ואילו הילדים הקטנים ימשיכו לחיות עם האם עד שהאב יחליט שהם בוגרים מספיק.
תמורת גידולם, האב משלם לאם מזונות, ברגע שהילדים עוברים לגור עמו - התשלומים פוסקים.
כאשר אדם נפטר בשבט האקאן, לצד העצב על האובדן הגדול, קיימת שמחה על הצטרפותו לאבות הקדמונים, אשר מעמדם בהיררכיה הקוסמית גבוה ביותר והם מצויים לאחר אלוהים, הבורא הגדול.
האבות הקדמונים זוכים לכבוד רב על ידי בני משפחותיהם החיים והם שומרים עליהם ומסייעים להם במצוקותיהם היומיומיות.
על כן, המוות והלוויה שלאחריו מכונים חגיגת החיים (Celebration of Life) ומציינים את המעבר לארץ המתים.
הגאנאים, ובכללם אנשי האקאן, מאמינים שהמוות הוא רק עוד נקודה על ציר הזמן של האדם וכי הנשמה מתנתקת מהגוף לאחר המוות ועוברת למצב אחר של קיום.
המתים - האבות (והאימהות) הקדמונים, נמצאים עם החיים בכל מקום ובכל זמן וכך מחברים בין החיים בהווה לעבר המשפחתי והשבטי, כאשר הם מהווים צינור רוחני ומתפקדים כדמות מוסרית הבוחנת מלמעלה את פועלי החיים.
קיימים טקסים רבים הנוגעים לקשר שבין המשפחה לאבותיה הקדמונים וזאת על מנת לשמר את החיבור המשפחתי ולהבטיח שהאבות ימשיכו לדאוג למשפחותיהם מלמעלה.
על פי מסורת האקאן המתים לא מתקבלים אוטומטית למשפחת האבות הקדמונים, עליהם לעמוד בתנאי הסף – פטירה בגיל מבוגר יחסית, זרע פורה וחיים בעלי ערך ומשמעות.
בנוסף, על האדם למות 'מוות טוב', קרי לא בקטטה, התאבדות (האסורה בתרבות זו) וכדומה.
הנשמות שלא עומדות בתנאים אלו נידונות ללימבו – מצב בו הן מבודדות ומנותקות הן מהמשפחות הגשמיות שהשאירו בארץ החיים והן ממשפחת האבות הקדמונים.
לכן, הלוויות בקרב האקאן הן אירוע חברתי ססגוני, עליז ומלא שמחה, אשר לו משמעות עמוקה ובו מעורבת כל הקהילה, מהצ'יף, דרך הכהן ועד אחרון הרועים.
אנשי האקאן סבורים שמעבר מוצלח של הנשמה אל עולם האבות הקדמונים תלוי ביופייה ובעושרה של הלוויה, על כן הלוויה או חגיגת החיים נערכת, לעיתים, במשך שבוע שלם, יום ולילה.
ולרוב היא מתקיימת בסופי השבוע וכוללת תזמורות ומקהלות, ריקודים ואוכל וכל זאת לצד הבכי ולעיתים גם סרטים אדומים המלמדים על מצבה האבל של המשפחה.
כמו כן, למשתתפי הלוויה לבוש מוסכם בעל צבע סמלי.
צבע לבן נבחר כשהמת היה אדם זקן וצבעי אדום ושחור נבחרים, בדרך כלל כשמדובר באדם צעיר.
על בדי הלבוש של המשתתפים בלוויה מודפסים, לרוב סמלי האדינקרה (סמלים חזותיים מסורתיים המבטאים ערכי מוסר המנוסחים כאמרות וכפתגמים).
בחלק מהלוויות ניתן לראות ארונות קבורה שנבחרו בקפידה על ידי המתים או קרוביהם ומסמנים את פועלם בעולם החיים, כגון דייג הנקבר בארון בצורת דג או איש עסקים שביקש להיקבר בארון דמוי מרצדס.
מסורת זו של עיצוב ארונות קבורה החלה בשנות החמישים של המאה העשרים בעיר טאשי ומאז נפוצה למקומות נוספים בגאנה.
ההערכות ללוויה המפוארת דורשת משאבים כספיים ולוגיסטיים רבים.
לעיתים מחזיקים את המת לשם כך בקירור זמן רב והעלויות המוטלות על קרובי המת ומכריו הן גבוהות ביותר.
לא פעם, מתעוררת ביקורת בנושא זה, לפיה יש לשוב למסורת העבר, בה לא היו אמצעים לשמר את הגופה ולהשקיע את המשאבים הללו בחיים ולא במתים.
הסיפורים המיתולוגיים החשובים והנפוצים ביותר של אנשי האקאן הם סיפורי אננסה העכביש.
מרכזיותם של סיפורים אלה היא כה רבה, עד כי בשפת האקאן היגוד סיפורים נקרא "אננססם" (Anansesem).
הם מספרים על כך שאל השמיים החזיק ברשותו את כל הסיפורים עד שאיש העכביש בא וביקש לקנות אותם ממנו.
התנאי לקנייה היה כליאתם של יצורים מיתולוגיים אחרים ולאחר שאיש העכביש עמד בתנאי זה הוא הפך לאל הסיפורים.
לכן רוב המסורות והסיפורים שעברו מדור לדור, קשורים אליו.
הם מספרים שהוא זה שלימד את בני האדם את סודות עבודת האדמה ובנוסף הוא אחראי על החוכמה, על בריאת השמש, השמים והכוכבים.
כיום ניתן למצוא בתרבות הגאנאית ספרים העוסקים במיתולוגיה זו לצד קומיקס, שירים, סרטים ותוכניות טלוויזיה.
בעקבות שוק העבדים המשגשג והגעתם של עבדים מאפריקה למרכז אמריקה ואל האיים הקריביים – הסיפורים על איש העכביש תופסים מקום מרכזי גם בתרבות זו, בדרך כלל בהקשר של עבדות.
הוא מוצג כמנהיג מהפכות וכמושיע עבדים.
אקאני סימבינה הוא אתלט דרום אפריקאי שיאן אפריקה בעבר בריצת 100 מטר.
סימבינה נולד בקמפטון פארק שבמחוז חאוטנג בדרום אפריקה.
בדצמבר 2012 קבע שיא דרום אפריקה עד גיל 20 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.19 שניות.
הוא השתתף באוניברסיאדת קאזאן (2013) ולא העפיל לריצת הגמר.
ב-2014 סיים שני באליפות דרום אפריקה באתלטיקה בריצת 100 מטר, במשחקי חבר העמים 2014 סיים חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.37 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2015 סיים במקום ה-11 בחצי הגמר בתוצאה של 10.02 שניות.
באותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר באוניברסיאדת קוואנגג'ו בשיא אישי של 9.97 שניות וזכה במדליית ארד עם נבחרת השליחים.
בתחילת 2016 קבע שיא דרום אפריקה של 9.96 שניות.
ביוני אותה שנה זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר באליפות אפריקה באתלטיקה ובמדליית זהב עם נבחרת השליחים.
ביולי 2016 קבע שיא דרום אפריקה בריצת 100 מטר של 9.89 שניות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיים חמישי בגמר ריצת 100 מטר בתוצאה של 9.94 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיים חמישי בתוצאה של 10.01 שניות.
באפריל 2018 זכה במדליית זהב במשחקי חבר העמים בתוצאה של 10.03 שניות ובמדליית כסף בריצת שליחים 100X4 מטר.
הוא ניצח באליפות אפריקה 2018 בריצה 100 מ'.
באליפות אפריקה 2022 הוא זכה במקום השני אחרי פרדיננד אומורווה.
באולימפיאדת טוקיו סיים במקום הרביעי בתוצאה של 9.93 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים חמישי בתוצאה של 10.01 שניות.
באולימפיאדת פריז (2024) סיים רביעי בשיא דרום אפריקה של 9.82 שניות.
הוא זכה עם נבחרת השליחים 4X100 מטר במדליית כסף בשיא אפריקה של 37.57 שניות.
אקאסיה (במקור בספרדית: La malquerida) היא טלנובלה מקסיקנית בכיכובם של השחקנים ויקטוריה רופו, אנדריאנה דיאז וכריסטיאן מייר.
מבוססת על המחזה של חסינטו בנאבנטה.
אקאסיה היא ילדה שמחה ומאושרת, שחיה עם הוריה בחווה המשפחתית.
חייה משתנים באחת כשהיא מאבדת את אביה האהוב בתאונה מצערת, ואמה כריסטינה מגלה שבעלה המנוח שיעבד את החווה כדי לכסות חובות.
בייאושה, כריסטינה מחליטה למכור את החווה ולעבור לגור אצל הוריה, אך תוכניותיה משתנות כאשר עובד חווה בשם אסטבן מציע לה עזרה בהצלת הרכוש שכה יקר לה ולבתה, אחר מאמצים רבים, כריסטינה ואסטבן מצליחים להציל את החווה ואף מתאהבים.
אקאסיה הצעירה, שטרם התגברה על מותו של אביה, מסרבת לקבל את האהבה החדשה של אמה ועוברת לגור עם סבה וסבתה, השנים חולפות ואקאסיה חוזרת לחווה כאישה צעירה ויפה.
הגבר הראשון שהיא פוגשת בחווה הוא אסטבן, שאינו מזהה אותה.
אקאסיה מבהירה לו מיד שהיא הבעלים של החווה ושהיא נוטרת לו טינה על שתפס את מקומו של אביה.
אולם, עם הזמן, המתח והשנאה בין השניים הופכים לתשוקה אסורה וסוערת, שמציבה את אקאסיה במרכזו של משולש אהבה דרמטי כיצד יתמודדו כריסטינה ואקאסיה עם משולש האהבה המסובך שאליו נקלעו והאם גבר אחד יצליח להפריד בין אם ובתה?
כריסטינה (ויקטוריה רופו) כריסטינה היא אישה טובה שאוהבת מאוד את בתה אקאסיה.
כריסטינה הייתה מאושרת לצד בעלה הראשון, אלונסו, ועברה תקופה קשה לאחר מותו, אך היא נישאה שוב לגבר צעיר בשם אסטבן וחייה השתנו לטובה.
למרות הפריחה בחיי האהבה שלה, כריסטינה צריכה להתמודד עם העובדה שבתה לא מקבלת את בעלה, דבר שמעמיד אותה בסיטואציה קשה, שבה היא נאלצת לראות את שני האנשים היקרים לה ביותר מתעמתים.
אקאסיה (אריאדנה דיאז) אקאסיה היא אישה צעירה, יפה ומלאת תשוקה, בעלת אישיות חזקה.
היא סבלה בילדותה בשל מותו הפתאומי של אביה, שאותו היא העריצה.
כאשר אמה החליטה להינשא לאסטבן, רק שנה לאחר מות אביה, אקאסיה סירבה לקבל זאת ועברה לגור עם סבה וסבתה.
כעת, לאחר שגדלה והפכה לאישה, היא חוזרת לאחוזה, כשהיא מוכנה להוכיח לאמה שאסטבן לא באמת אוהב אותה, אלא התחתן איתה רק מתוך אינטרס.
אסטבן (כריסטיאן מייר) אסטבן הוא גבר נאה וחכם, חרוץ ומנהיג מלידה.
הוא היה פועל פשוט באחוזה והפך למנהל שלה כאשר עזר לכריסטינה.
בעקבות נישואיו לכריסטינה, הוא הפך לבעלים של האחוזה.
אסטבן עושה הכול כדי שאקאסיה תחבב אותו ותקבל אותו כאב חורג, אך גם מתחיל לחוש כלפיה רגשות אסורים, שיעמידו את האושר שלו עם כריסטינה בסכנה.
אלחנדרה (אפריקה סאבלה) אלחנדרה עברה לעיר הבירה בעקבות דנילו, שהבטיח לה עבודה במפעל וטיפול רפואי טוב לאחיה החולה.
לדנילו היו תוכניות אחרות עבורה - הוא לקח אותה לבית בושת, אנס אותה ואילץ אותה לעבוד שם, תוך שהוא מאיים להרוג את אחיה.
דנילו שינה את שמה ל"טורקיז" בגלל הטבעת שהוא נתן לה במתנה, בתקופה שאלחנדרה עדיין האמינה שהוא רוצה בטובתה.
חרמן (אוסבלדו דה לאון) חרמן חולם לעבור לעיר הבירה, להצטרף לאקדמיה לאומנויות ולהפוך לצייר, אבל הוא מרגיש שהוא לעולם לא יעז להתעמת עם אביו, שמתנגד למעבר.
הוא מפחד מאביו ומלא טינה כלפיו, אבל במקביל, הוא מקווה לזכות באהבתו.
כאשר חרמן מגלה שנורברטו אינו אביו ושאמו התחתנה איתו כאשר כבר הייתה בהיריון, חייו משתנים לחלוטין.
בעזרת תמיכתה של אלחנדרה הוא מקבל את ההחלטה להקדיש את חייו לדברים שהוא אוהב באמת.
נורבטו ( גיירמו גרסיה קנטו) נורברטו הוא שוביניסט, שחייב להיות כל הזמן בשליטה.
הוא אגרסיבי מאוד בעסקים ושואף להיות הבעלים של האחוזה.
למרות שלנורברטו יש רומנים מזדמנים מדי פעם, הוא אוהב את חוליאנה.
כשהם נישאו, הוא הבטיח לה שיתנהג כאב אוהב לילד שלו ציפתה, אבל למעשה הוא מעולם לא קיבל או אהב אותו באמת.
אוליסס (מאנה דה לה פארה) אוליסס הוא בחור צעיר, חרוץ ואופטימי.
הוא יודע איך להדביק את האנשים מסביבו בהתלהבות שלו.
אוליסס לא נשבר בפני מצוקות ואתגרים, ושונא אי צדק.
אהבתו הגדולה לאקאסיה תגרום לו לעשות הכול כדי לחשוף את אסטבן ולממש את אהבתו עם אקאסיה.
גנרל אקארד פון גבלנץ , היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
פון גבלנץ נולד ב-26 בינואר 1891 בקניגסברג, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית.
בשנת 1910 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה).
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם עם יחידתו בקרבות השונים, ואף נפצע כמה פעמים.
ב-18 באוגוסט 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, ובסוף 1916 הועבר לדיוויזיית המשמר ה-2. בקיץ 1918 הוא צורף למטה הכללי הגרמני, וב-18 באוגוסט אותה שנה הוא הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה הצטרף פון גבלנץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-31 במרץ 1928 הוא נסע לרוסיה למשך שנה, וב-1 בפברואר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור.
בתחילת 1932 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-9, וב-1 באפריל 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-29, וב-1 באפריל 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 בדצמבר 1935 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-18, ובמרץ 1937 נולד בו.
ב-1 באוגוסט 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובאותו החודש נולדה בתו.
בסוף נובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד אגד הרגלים ה-5, וב-1 במאי 1939 הוא מונה למפקד אגד הרגלים ה-4, לאחר שאף כיהן תקופה מפקד העיר פראג.
עם פרוץ המלחמה מונה פון גבלנץ מפקד "חטיבת נצה", אשר הפכה לאחר מכן לדיוויזיה ה-301, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה הרביעית, אולם כעבור כמה ימים מונה למפקד העיר ברומברג.
ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-32, אולם כעבור חודשיים הוא מונה ב-1 בדצמבר למפקד הדיוויזיה ה-7, שאותה הוביל באביב 1940 במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית.
ב-1 באוגוסט 1940 הועלה פון גבלנץ לדרגת גנרל לוטננט, וב-15 באוגוסט הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה הרביעית, ואף לחם עמה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק ובמהלך הקרב על מוסקבה.
ב-16 בינואר 1943 הועבר פון גבלנץ לעתודת המילואים, ובאמצע מרץ 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-404. ב-1 ביולי 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-232, ולחם עמה בחזית האיטלקית עד סוף המלחמה.
בשנת 1947 שוחרר פון גבלנץ מהשבי והוא התגורר בריינבאך, שם חי עד מותו ב-17 בדצמבר 1978.
אצרתריום (שם מדעי: Aceratherium) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הקרנפיים, אשר חי באירואסיה ובעיקר באירופה במהלך המיוקן.
הוא הוגדר ב-1883 ובסוג נכללו 3 מינים שונים.
פירוש שמו הוא: "הבהמה חסרת הקרן".
קרנף זה שונה מהקרנפים החיים כיום, והוא השתייך לתת-המשפחה הקדומה Aceratheriinae, בה מצויים גם האצרורינוס (שבעבר נחשב למין שלו), הטלאוצרס והכילותריום, הקרויה על שמו.
הוא הגיע לאורך 2.5 מטרים, לגובה 120 סנטימטרים ולמשקל של 1 טון, דומה מעט לקרנף סומטרה המודרני.
הגולגולת הגיעה לאורך 45–58 סנטימטרים והייתה חסרת קרניים, אך בעלת לסת ארוכה עם ניבים קדמיים בלסתותיו העליונות, ובעיקר התחתונות שאולי שימשו להגנה ואולי גם לחפירה והאף הקצר אולי נראה כמו חדק.
המבנה של הקרנף היה מאוד נמוך וייתכן שהוא רעה בביצות ובבריכות בדומה להיפופוטם.
בניגוד לקרנפים המודרניים קרנף זה היה בעל מעט שיניים קצרות, כך שהוא ניזון רק מעלים וענפים של עצים ושיחים, מה שאפשר לו לחיות רק באזורים לחים יחסית.
אצלנו בכפר טודרא הוא משיריה הבולטים והמצליחים של להקת הברירה הטבעית שחובר בידי יהושוע סובול והולחן בידי שלמה בר, סולן הלהקה, עבור ההצגה "קריזה" (מאת איציק ויינגרטן) שהועלתה בתיאטרון חיפה בשנת 1976. השיר נכלל באלבום אלי שורשים של הברירה הטבעית.
השיר מתאר חגיגה שהייתה נערכת לילדים בכפר טודרא שבמרוקו כשהתחילו ללמוד קרוא וכתוב: הם היו מקבלים לוח עליו האותיות היו מצוירות בדבש, ומלקקים אותן כדי לסמל ש-"הייתה התורה שבפה מתוקה כמו טעם של דבש".
השיר עצמו כתוב בצורה סיפורית, ללא חרוזים וללא קצב קבוע; ולדברי יהושוע סובול כך הוא שמע בשנת 1976 על המנהג מאישה, אותה ראיין בטירת כרמל.
חגיגות דומות עם תחילת לימוד הקריאה התקיימו (ומתקיימות) בעדות נוספות.
כפר טודרא (תודגא בתעתיק מערבית) מוכר יותר כטינריר (تنغير, תנגיר בתעתיק מערבית), עיירה המונה מעל 40,000 איש בהרי האטלס, שהנהר טודרא חוצה אותה, ושמשמשת כבירת פרובינציית טינריר.
לשיר ביצועים נוספים מלבד זה של הברירה הטבעית, וביניהם של דוד ד'אור, של גליקריה ושל שלומית הגואל ורמי ברוך מתוך הפרק "אור החיים" בתוכנית "קשת וענן".
לשיר חובר ריקוד על ידי אבי פרץ בשנת 2001.
אַקַאקִי דֶווַאדזֶה (בגאורגית: აკაკი დევაძე; נולד ב-28 בנובמבר 1971 בטביליסי) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת השוער.
דוואדזה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1989 בקבוצת דילה גורי מליגת העל הגאורגית.
בעונת 1989–1990 שיחק בקבוצת דינמו טביליסי וזכה איתה באליפות.
בעונת 1993–1994 סיים עם קבוצת קולחתי 1913 פותי כסגנית האלופה.
בשנת 1995 זכה דוואדזה בתואר "כדורגלן השנה הגאורגי", בזמן ששיחק בקבוצת רוסטוב מהליגה הרוסית.
בעונת 1996–1997 הגיע דוואדזה לישראל וחתם לעונה אחת בקבוצת הפועל טייבה מהליגה הלאומית.
הוא שיחק בה עונה אחת, ובסיומה ירדה הקבוצה לליגה הארצית.
בעונות 1997–1999 שיחק במכבי עירוני אשדוד כשוער ראשון.
בעונה הראשונה הקבוצה הייתה רחוקה ממאבקי התחתית, ובגביע המדינה הגיעה עד לשלב חצי הגמר.
בעונה השנייה נקלעה הקבוצה למאבקי התחתית לקראת סוף העונה, והבטיחה את מקומה בליגה במחזור האחרון.
בשנת 2000 חזר למולדתו ושיחק במספר קבוצות בעיר טביליסי.
קבוצתו האחרונה הייתה "מגלבי" מהעיר זוגדידי.
לאחר מכן פרש ממשחק, בגיל 37.
אליפות הליגה הגאורגית: (1) 1990
אצרורינוס (שם מדעי: Acerorhinus; מילולית: "קרנף חסר קרן") הוא סוג נכחד של קרנף, שחי באסיה במהלך המיוקן לפני 13.6 עד 7 מיליון שנה מזמננו.
הוא תואר מממצאים לאורך אסיה לרבות בסין, בטורקיה וגם ביוון בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ בשנת 1832. סוג זה הכיל מין יחיד - Acerorhinus zernowi.
האצרורינוס היה קרנף מתת-המשפחה Aceratheriinae, המאופיינת בכך שמיניה היו חסרי קרניים, ובמקומם היו להם ניבים בולטים מלסתם התחתונה, שכנראה שימשו למלחמה ולהגנה.
תת-משפחה זו נכחדה לחלוטין ואין לה מינים קיימים.
האצרורינוס סווג לעיתים למין של אצרתריום שהתקיים באותו הזמן, אך כיום רואים בו סוג נפרד תקף.
קרנף זה הגיע לאורך 25 מטרים ולמשקל של מעל 1 טון.
בשונה מהקרנפים המודרניים הוא היה בעל שיניים מותאמות לאכילת עלים ולא עשבים.
הוא נכחד במשך המיוקן, ככל הנראה עקב שינויי אקלים והתייבשות של האזור בו חי.
אקא היא עיירה במחוז סוס מאסה במרוקו.
על פי מפקד האוכלוסין של 2004 היו בה 7,102 תושבים.
הוא מכיל מבנים ישנים כמו בניין מוהדין (הידוע במקום בשם Lalla Baitollah) בקסבט-סידי עבדאללה בן מ'בארק.
בכפר קטן ליד אקא נמצא קבר הצדיק רבי יששכר בעל המעיין.
המעיין סמוך לקבר, נובע כל השנה ומהווה מקור מים לשדות ולעצים באזור אקא.
אקא עשויה להיות זהה לוואקא שבה, על פי מסורות מסוימות, התיישבו היהודים הראשונים שהיגרו למרוקו.
אקאש מישרה (בהינדי: आकाश मिश्रा; נולד ב-27 בנובמבר 2001 בבלרמפור שבאוטר פרדש, הודו) הוא כדורגלן הודי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מומבאי סיטי מליגת העל ההודית ובנבחרת הודו.
מישרה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אינדיאן ארוס מה-I-League.
ב-16 באוקטובר 2020 חתם מישרה על חוזה לשלוש שנים בהיידראבאד מליגת העל ההודית.
הוא ערך 62 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
בעונת זכה עם המועדון באליפות הודו.
ב-19 ביוני 2023 חתם מישרה על חוזה לחמש שנים במומבאי סיטי מליגת העל ההודית.
ב-25 במרץ 2021 ערך מישרה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הודו, בתיקו 1-1 נגד נבחרת עומאן במשחק ידידות.
אקאצוקי (ידוע גם כ-Venus Climate Orbiter (VCO), Planet-C) היא הגשושית לכוכב הלכת נוגה מטעם הסוכנות החלל היפנית.
היא שוגרה במאי 2010. מטרת הגשושית היא לחקור אטמוספירה של נגה.
נכון לנובמבר 2023 הגשושית פועלת ומעבירה מידע.
הגשושית מיועדת לחקר אטמוספירה של נגה מגובה שונה.
השיגור היה מתוכנן ל-18 במאי ונדחה עקב תנאי מזג אוויר באתר השיגור.
הוא בוצע ב-20 במאי 2010 ממרכז החלל טנגשימה.
באותו שיגור היו מספר חלליות נוספות לרבות "איקרוס)".
משקל הגשושית כ-500 ק"ג והיא נושאת 5 מצלמות.
פאנל סולארי מספק כ-700 ו"ט בתנאי נגה.
ב-דצמבר 2010 הגשושית הגיע לסביבות היעד ומדחף שלה התחיל לעבוד במטרה לעבור למסלול המתוכנן סביב נגה.
עקב בעיית תקשורת ותקלה במדחף התמרון לא הצליח וגשושית עברה למסלול לא מתוכנן עם זמן הקפה של 203 ימים.
לאחר ניתוח המצב התברר שניתן להעביר את הגשושית במסלול קרוב למקורי בדצמבר 2015. תיקוני מסלול החל במהלך קיץ 2015 והסתיימו ב-9 בדצמבר.
במאי 2016 החלה עבודה שגרתית של מצלמות הגשושית.
משך פעולה מתוכנן היה כשנתיים.
תקופה זו הוארכה מספר פעמים.
נכון לסוף 2023 העברת נתונים נמשכת.
בתקופת פעילות מכשירי ומצלמות הגשושית העבירו נתונים רבים על מצב האטמוספירה של נגה.
אקאליזה קזה גארה היא פעילת טכנולוגיות מידע ויזמית מרואנדה.
גארה פעילה בהנגשת התחום לנשים וזכתה בפרסים מממשלת רואנדה ומאיגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי על פעילותה.
גארה הקימה חברת ייעוץ טכנולוגי ועיצוב אתרים כמו גם סטודיו לאנימציה.
היא תוארה כ"אחת מהנשים הרואנדיות הבודדות שעשו צעדים משמעותיים לינוי פני הטכנולוגיה במדינה" והיא חברת קהילת המעצבים הגלובלית של הפורום הכלכלי העולמי.
אקאליזה קזה גארה נולדה באוגנדה וחיה בתקופות שונות בחייה בדרום אפריקה, קניה, ארצות הברית, צרפת, שווייץ ואיטליה.
יש לה תואר ראשון בטכנולוגיה ועיצוב של מולטימדיה מאוניברסיטת קנט בקנטרברי, אנגליה.
עם סיום התואר השתקעה גארה בקיגאלי בירת רואנדה והתקבלה לעבודה ראשונה ב־2009 בעקבות מכרז תחרותי לעיצוב אתר למזכירות בניית הקיבולת של הסקטור ציבורי בממשלה.
גארה היה אז בת 23 ונאלצה להשאיל מחשב נייד מהלקוח כדי להשלים את המשימה.
גארה הקימה את חברת המולטימדיה "שייקינג סאן" כדי לגייס לקוחות נוספים בתחומי העיצוב הגרפי, עיצוב האתרים והכשרת רואנדים צעירים בתחומים הללו.
החברה עיצבה אתרים למשרד התכנון הפיננסי והכלכלי ולמשרד המשאבים הטבעיים של רואנדה.
מאז ספטמבר 2012 גארה עבדה כמנטורית ב־kLab, ארגון שמספק תמיכה ומנטורינג טכנולוגיים לתושבי קיגאלי, והייתה פעילה ב־ICT רואנדה שמאגדת נשים שמתמחות בתחומי טכנולוגיות מידע ותקשורת ומקדמת את התחום כמסלול קריירה לנשים.
גארה היא חברה בהאב של קהילת המעצבים העולמית של הפורום הכלכלי העולמי בקיגאלי.
בשנת 2012 היא קיבלה את פרס הנשים היזמות הבולטות במידע, תקשורת וכלכלה דיגיטלית מטעם משרד הנוער והמידע, התקשורת והכלכלה הדיגיטלית.
באותה שנה היא הייתה אחת מארבע יזמיות רואנדיות שהוכרו כבולטות בתחומן על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי.
היא הייתה חלוצה בשימוש בהאשטאג RwOT# (רואנדים בטוויטר).
בשנת 2013 מינתה מיקרוסופט את גארה כנציגת נוער למזרח אפריקה, מינוי ראשו של אדם מרואנדה לתפקיד.
היא שימשה אחת מארבע חברי מועצת הנוער המייעצת ליוזמת 4Africa של מיקרוסופט.
גארה ייסדה את סטודיו האנימציה יאמבי.
פרויקט האנימציה הראשון שביצעה גארה ב־2014 היה סדרה של סיפורים חינוכיים לילדים.
נכון לשנת 2024 האתר של סטודיו יאמבי אינו פעיל.
ב-2018 צירף מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש את גארה פאנל הגבוה לשיתוף פעולה דיגיטלי.
לדבריו של גוטרש "טכנולוגיות דיגיטליות תורמות משמעותית למימוש מטרות של פיתוח בר-קיימא והן חוצות גבולות בין לאומיים בצורה ייחודית.
לפיכך, שיתוף פעולה חוצה תחומים וחוצה גבולות הוא קריטי למימוש הפוטנציאל החברתי והכלכלי של טכנולוגיות דיגיטליות, להקטנת הסיכונים הכרוכים בהן ולצימצום תופעות לוואי בלתי צפויות."
גארה מתוארת כ"אחת מקומץ נשים רואנדיות צעירות שעשו צעדים משמעותיים בשינוי פני הטכנולוגיה במדינה".
היא לקחה חלק בקורסים "שלום דרך עסקים" ו"אקדמיה למנהיגות בתחרותיות ושגשוג" במכון קובה למחשוב.
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קנט.
חברת ועדת הייעוץ 4Africa של מיקרוסופט.
חברת פאנל מזכ"ל האו"ם לשיתוף פעולה דיגיטלי.
אצלנו בפסנתר היא קלטת ילדים משירי נעמי שמר ובהשתתפות שמר עצמה, שהופקה על ידי "קלסיקלטת", ים הפקות ואולפני הבירה ירושלים בשנת 1993.
שמר נתנה את הסכמתה להפקת הקלטת לאחר פנייה מהמפיקות דנה כהן ורחל ארגמן, ושמר הייתה זו שחיברה ביניהן לבין הבמאית צביה הובמרמן ולמעבד עדי רנרט.
השיר "הכל פתוח" נכתב על ידי שמר במיוחד עבור הקלטת, וביצוע הבכורה שלו היה של משתתפי הקלטת מיקי קם, חיים צינוביץ' ורינת גבאי, ובמהלך השיר מיקי קם וחיים צינוביץ' הצטלמו עם שמר והפסנתר על גבי משאית שנוסעת בשכונת רמת חן ברמת גן.
הקלטת יצאה לוידאו, ובהמשך הופקה גם בפורמט DVD והייתה זמינה ב-HOT VOD Young ועד היום ב-yes VOD KIDS וב-FreeTV.
שירים מתוך הקלטת משודרים בערוצי הילדים בכבלים ובלווין.
השיר "לטיול יצאנו" (הטיול הקטן), שמופיע בדיסק השירים הנלווה לקלטת, לא נכלל בקלטת עצמה.
הוא מגיע לביתה של מיקי קם, ומושך אליו ילדים (ואת רינת גבאי) המגיעים לבקר.
בתוך הפסנתר מתגורר יצור דמיוני בשם להד"ם (חיים צינוביץ), שמזמין את הילדים להיכנס לתוך הפסנתר, עד שאחד ההורים (משה בקר) מגיע לחפש את בנו.
מיקי קם - בתפקיד עצמה
רינת גבאי - בתפקיד עצמה
משה בקר - אבא של גיא
נעמי שמר - בתפקיד עצמה
רונה לי שמעון - ילדה
"אצלנו זה ככה" הוא סינגל משותף של הזמרים הישראלים יסמין מועלם ובן צור.
השיר יצא לאור ב-25 באוגוסט 2025, ונכתב והולחן על ידי מועלם, צור, אבי אוחיון, אופיר כהן ושמעון יחיא.
הרעיון לשיר נולד בעקבות מפגש מקרי ברשתות החברתיות.
מועלם סיפרה כי נחשפה לשירו של בן צור, "אבא", דרך סטורי באינסטגרם, ומיד נשבתה בקסמו.
לדבריה, "לא עברה חצי שנייה מהרגע ששמעתי את הקול שלו ולחצתי לראות מי זה ומה זה השיר היפה הזה".
ההתרשמות הראשונית הובילה לקשר מקצועי ולשיתוף פעולה שנולד מתוך הערכה הדדית בין השניים.
צור, מצדו, סיפר כי עקב אחר יצירתה של מועלם לאורך השנים, והדגיש את השפעתה עליו: "הקלילות, הקול והטקסטים שפוגעים ישר בלב – הכל השראה בשבילי".
את השיר הפיקו אבי אוחיון, אופיר כהן ושמעון יחיא.
מועלם ציינה כי תהליך העבודה על השיר התנהל מתוך "זרימה ופשטות", כשהמטרה הייתה ליצור שיר כן ונוגע ללב.
צור הוסיף כי מדובר ביצירה שנוצרה "ישר מהבטן", וכי הוא מאמין שהשיר יצליח לרגש קהל רחב.
מילות השיר עוסקות במורכבות הרגש האנושי ובקבלת הפגמים והיופי שביחסים בין אנשים.
השורה החוזרת "לב זהב אבל שביר, כן אצלנו זה ככה" הפכה לסמל השיר, ומשלבת פגיעות עם עוצמה רגשית.
המילים "ילד מפוזר תמיד הולך על הקצה" מדגישות את ההיבט האנושי, בין רוך לחוסר יציבות.
מבחינה מוזיקלית, השיר משלב אלמנטים של פופ עכשווי עם נגיעות של מוזיקה רוחנית, בדומה לסגנון המזוהה עם צור.
הלחן מבוסס על הרמוניות עדינות וקצב מאופק, היוצר תחושת קרבה ואינטימיות.
המבקרים הדגישו את החיבור האורגני בין שני הקולות, קולה הצלול והמרגש של מועלם לצד הגוון המחוספס והאמוני של צור, כמרכיב המרכזי בהצלחת השיר.
העיתונאי עינב שיף מ"ידיעות אחרונות" ציין כי השיר מסמן שינוי בגישה של שני היוצרים כלפי נושאי אמונה ודת.
לדבריו, בניגוד לשיריהם הקודמים שבהם האל תפס מקום מרכזי, ב"אצלנו זה ככה" הוא נדחק לשוליים, ומופיע רק בהקשרים אישיים, כמי ש"יודע מה הדובר רוצה מעצמו" וככתובת לפריקת כעסים.
שיף הגדיר זאת כ"כמעט כפירה בעיקר" אך ציין כי דווקא בכך טמון רענון מפתיע בז'אנר האמוני.
עוד הוסיף כי השיר מצליח להציג דינמיקה אמיתית של דואט, אף על פי שאינו שיר אהבה קלאסי.
הוא תיאר את השניים כשני אנשים מבולבלים עם חלומות ופחדים, ומצא בכך את נקודת האיחוד ביניהם.
מבחינה מוזיקלית, שיף שיבח את הלחן של מועלם, צור, אוחיון, כהן ויחיא, ואת ההפקה של כהן ויחיא, שתיאר כ"קליטה ומנחמת כמו סיטקום משנות ה-90".
לדעתו, השילוב בין פסנתר מלנכולי, כלי פריטה אקוסטיים פשוטה ומבנה שיר המזכיר דואטים קלאסיים של סוף המאה ה-20, הופך את השיר ל"מאוחר אך מלא בסטייל".
אֶקְדָּח הוא כלי ירייה עם קנה קצר באופן יחסי, הניתן להפעלה ביד אחת.
האקדחים הנפוצים ביותר הם חצי-אוטומטיים, אך ישנם גם אחרים בשוק, כגון אקדח תופי.
המילה "אקדח" מופיעה בספר ישעיהו, ומתוארת כאבן חן אדומה:
אליעזר בן-יהודה התנגד לחלופה "קנה רובה", ועל כן החליף את החלופה במילה "אקדח".
במאמר בעיתונו "הצבי" בדצמבר 1896 נימק:
האקדח קטן יותר מכלי ירייה אישיים אחרים, כגון רובה סער ותת-מקלע והמשתמש בו אוחז בו בנקודה אחת בלבד (בניגוד למשל לחמש נקודות האחיזה של רובי הסער - ידית אחיזה, מחסנית, אחז הקנה, שקע הכתף של הקת ומשטח הלחי של הקת).
מכאן נובעים יתרונותיו וחסרונותיו של האקדח על כלי ירי אישיים אחרים: קשה יותר לייצב אותו בעת הירי ולכן הטווח היעיל שלו קצר יותר (עשרות מטרים במקום מאות מטרים), אך קל יותר לשאת אותו וקל יותר להחביא אותו בבגדי האדם שנושא אותו.
באימוני הירי באקדח, ניתנת תשומת לב למהירות השליפה וירי הכדור הראשון.
בטווח קצר מאוד ניתן לירות באקדח ללא שימוש בכוונות.
בדומה לרובי הסער ובניגוד לתתי-המקלע, מנגנון הפעולה של האקדח הוא מכנס סגור.
הדבר מתבטא בקצב אש נמוך יותר מזה של תת-המקלע אך בבטיחות גבוהה כמו של רובה הסער.
קצב אש של תת-מקלע אינו דרוש לאקדח משום שכמות התחמושת שלו מוגבלת.
בעבר, הבדל נוסף בין מרבית כלי הירי האחרים לבין האקדח הוא שהפטיש המכה בנוקר הוא חיצוני וחשוף ברבים מהאקדחים.
כיום, מנגנון הירי במרבית האקדחים פועל באמצעות הנוקר, ללא פטיש שמכה עליו, ראה דוגמת גלוק ואחרים.
מקורו של האקדח ב, אז היה עם בריח גלגל.
עם הופעת בריח הצור (flintlock) הופיעו אקדחי בריח צור, שזכו לפופולריות רבה בתקופתם ודחקו את החרב כנשק העיקרי לדו-קרב.
הצורך ליותר מירייה אחת גרם להמצאת אקדחים בהם יש מספר קנים או שלקנה מחובר כידון רובה או להב גרזן.
במהלך המאה ה-19, עם הופעת מערכת הפטיש והנוקר המודרנית, החלה זו להחליף בהדרגה את בריח הצור.
בתחילה הופיעו האקדחים התופיים, להם תוף שהכיל לרוב חמישה-שישה כדורים.
בעת דריכת הפטיש לאחור, מסתובב התוף ומביא את הכדור הסמוך אל מול הצינור המוביל לקנה, מוכן לירי.
עם הזמן, פותחו גם אקדחים בעלי מחסניות, אשר לרוב מוקמו בקת האקדח והכילו הרבה יותר כדורים.
אקדח תופי הוא אקדח שבו הכדורים נמצאים בתאים גליליים הערוכים בהיקפו של "תוף" המסתובב מאחורי הקנה, כך שבכל תא ממתין כדור אחד.
בתוף ישנם בדרך כלל 5–8 תאים, כשלרוב מדובר ב-6 תאים בתוף.
אקדחים תופיים הומצאו במאה ה-19 והם כלי הנשק הראשונים שיכלו להכיל מספר כדורים מוכנים לירי, בניגוד לכלי הנשק של אותה תקופה שבהם נטען כל כדור בנפרד.
אקדחים אלו, בשל צורת ההזנה שלהם, מסוגלים לירות כדורים ותחמישים מוגברים (תחמושת "מגנום"), כלומר - תחמושת שבה התחמיש (אבק השריפה) רב יותר, וצורת הכדור מיוחדת, וגורמת לפגיעה בצורות שונות - היעילות יותר מכדורים רגילים.
למשל: כדורים שבקליע שלהם נמצאות עשרות כדוריות ברזל קטנות, שעטופות בציפוי פלסטיק הדומה בצורתו לקליע - המאפשר לירות את כדוריות הברזל באופן מדויק למטרה, משום שצורתו האווירודינמית אינה שונה משל קליעים אחרים.
כשהכדור פוגע במטרה, הוא מתפזר ופוגע ברדיוס רחב (על אותו עיקרון של תחמושת Shotgun).
כדור כזה לא יוכל להיות מוזן במחסנית של אקדח חצי אוטומטי, משום שהוא גדול יותר וארוך יותר.
לכן, לאקדח תופי יש יתרון גדול על פני אקדח חצי אוטומטי המוזן במחסנית מבחינת היכולת שלו לתת מענה לבעליו בנשיאת סוגים מיוחדים של תחמושת.
אקדחים חצי אוטומטיים הם בעלי טעינה אוטומטית של תחמושת מתוך מחסנית.
הראשון שבהם היה אקדח המאוזר הגרמני שיועד לפרשים.
אקדח מפורסם אחר היה הקולט M1911. באקדחים מודרניים אלו קיים מנגנון המנצל את רתע גזי הירייה לפליטת התרמילים הריקים וטעינת כדור מהמחסנית לירייה הבאה.
המחסנית מכילה בדרך כלל 8–17 כדורים וקפיץ שלוחץ את הכדורים כלפי מעלה.
הלחיצה על ההדק במצב זה היא קשה וארוכה יותר ולכן מביאה להפחתת דיוק הירי אצל מפעיל שאינו מיומן.
ישנם אקדחים שמאפשרים שימוש בשתי השיטות: כאשר הפטיש דרוך הם מתנהגים כבעלי פעולה יחידה וכאשר הפטיש אינו דרוך הם מתנהגים כבעלי פעולה כפולה.
סוג שלישי, הנפוץ ביותר באקדחים הנמצאים בשימוש צבא, משטרה והגנה עצמית, הוא ירי נוקר (Striker Fire) בו לאחר הדריכה הלחיצה על ההדק מזיזה את הנוקר אחורה ובנקודה מסוימת הוא משתחרר ומכה בפיקת הכדור.
אקדחים לירי ספורטיבי מתוכננים בהתאם לדרישות הספורט הספציפי.
אקדחים כאלה עשויים לא להתאים לנשיאה לצורך הגנה עצמית או לשימוש משטרתי וצבאי.
כך למשל מתכנני אקדח ספורטיבי עשויים להעדיף דיוק מקסימלי, על חשבון אמינות בתנאי שדה.
התעשייה הצבאית/תעשיות נשק לישראל / בול ארמורי (ישראל)
סמית' אנד וסון (ארצות הברית)
FN ובפרט FN בראונינג (בלגיה)
הכדור הנפוץ ביותר להגנה עצמית, משטרה וצבא הוא 9x19 מ"מ פרבלום.
אקדח תֻּפִּי הוא אקדח שבו התחמושת מאוחסנת בתוך תוף.
לרוב יהיו בתוף האקדח שישה כדורים, אך יש דגמים עם חמישה וכן עם 10 כדורים ויותר.
אקדח תופי הוא פיתוח של אקדחים רב-קניים.
אחד האתגרים בפיתוח כלי נשק היה משך הזמן הארוך שנדרש לטעינה מחדש לאחר שנורה כדור או פגז.
הנשק חסר תועלת בזמן שהיורה טוען אותו, מה שחושף את היורה להתקפה של יריבו.
כדי להתמודד עם האתגר פותחו מספר גישות, והמוקדמת בהן הייתה כלי נשק מרובי קנים.
זה איפשר לירות שתי יריות או יותר לפני שנדרשה טעינה נוספת.
פיתוח נוסף של גישה זאת הוליד כלי נשק עם מספר קנים שהסתובבו סביב ציר אחד.
אקדח 'בריח פתיל מסתובב' עם שלושה קנים תועד בעיר ונציה בשנת 1548 לכל המאוחר.
בסין, לקראת סוף המאה ה-16, המציא ז'או שי-ז'ן את "חנית אקדח המוסקט בעלת חמישה קנים".
בערך באותו זמן יוצרו בגרמניה דגמים מוקדמים ביותר של מה שמכונה כיום "אקדח תופי".
לכלי נשק אלה יש קנה אחד, והתחמושת - אבקת שריפה וכדור - מאוחסנת בגליל מסתובב.
זמן קצר לאחר מכן החלו יצרני נשק אירופיים רבים לייצר אקדחים תופים בתצורות ועיצובים שונים.
עם זאת, כלי נשק אלה היו מסובכים, קשים לשימוש ויקרים למדי ולכן לא זכו לתפוצה נרחבת.
בתחילת המאה ה-19 היו פופולריים אקדחים מרובי קנים שנקראו "קופסאות פלפל".
אלה, במקורם, היו אקדחים נטעני-לוע (כלומר שטעינת אבקת השריפה והכדור מבוצעים מקדמת הקנה).
בונה הנשקים הבלגי מריאט פיתח בשנת 1837 אקדח חסר פטיש עם הדק-טבעת וקנים שניתנים להסרה, והעיצוב הזה זכה לכינוי "מטחנת פלפל".
יצרן הנשק האמריקני סמואל קולט רשם בשנת 1836 פטנט על אקדח תופי.
קולט טען שהגה את הרעיון לאקדח הזה בעת שהיה בחוף הים, וזאת בהשראת כנן עם מנגנון ראצ'ט.
גרסה של מנגנון זה שימשה את קולט באקדחיו כדי לסובב את הגליל על ידי טריקת הפטיש, והוא סיפק דרך אמינה וניתנת לשחזור לטעינת הכדורים.
זה גם ייתר את הצורך לסובב את הגליל באופן ידני.
אקדח התופי הפך לפופולרי לא מעט בזכות כישוריו של סמואל קולט כאיש מכירות, אבל הוא השפיע על תעשיית הנשק גם בדרכים נוספות.
איכות הבנייה של אקדחי קולט הייתה לשם דבר, ומפעליה בארצות הברית ובאנגליה הכשירו דורות של יצרני כלי נשק ומכונאים אחרים שהשפיעו על ייצור הנשק במחצית המאה הבאה.
בכל לחיצה על ההדק מתבצעות הפעולות הבאות:
הפטיש, שבקצהו נוקר, נדרך לאחור;
במקביל התוף מסתובב והתא הבא (שבתוכו הכדור) מתמקם מאחורי הקנה ומול הפטיש והנוקר;
הפטיש משתחרר, נופל קדימה והנוקר מכה בפיקת התרמיל;
הפיקה הנקורה מציתה את אבק השריפה שבתוך התרמיל ועקב כך הקליע נלחץ לתוך הקנה ונורה מקצהו.
צורת פעולה זו של מנגנון הירי, שבה לחיצה על ההדק מבצעת את שתי הפעולות, דריכת הפטיש לאחור והפלתו קדימה, נקראת "פעולה כפולה".
"פעולה כפולה" היא צורת ההפעלה השלטת באקדחים תופיים.
יתרונותיה הם מוכנותו התמידית של הנשק לירי, מבלי שיהיה צורך לדרוך אותו לפני כן, הקטנת הסיכון לפליטת כדור והעובדה כי התרמיל הריק נותר באקדח ולא נפלט לרצפה.
חסרונה הוא שהשיטה מסורבלת ומקשה על הדיוק, מאחר שהכוח שנדרש לשלב הדריכה של הפטיש מקשה על שמירת הכוונת על המטרה.
באקדחים תופיים, שבהם מנגנון הירי פועל ב"פעולה כפולה", ניתן לבצע את פעולות 1 ו-2 לפני הירי על ידי משיכה ידנית של הפטיש לאחור עד לעצירתו ואז להמתין לרגע שבו נדרש לירות.
במצב זה, הירייה מתבצעת על ידי לחיצה קלה ועדינה על ההדק, ובכך ניתן לדייק יותר בירי הכדור הראשון.
צורת פעולה של מנגנון הירי, שבה חובה קודם לדרוך את הפטיש לאחור לפני כל ירייה, ולחיצה על ההדק גורמת רק לנפילת הפטיש קדימה, נקראת "פעולה בודדת".
בעבר היו אקדחים תופיים שיכלו לבצע ירי ב"פעולה בודדת" בלבד, אולם כיום מנגנון הירי ברובם המוחלט של האקדחים התופיים פועל בעקרון "הפעולה הכפולה".
בהשוואה לאקדח מוזן מחסנית, לאקדח התופי כמה חסרונות:
מיעוט כדורים בתוף לעומת אקדח מוזן מחסנית.
זהו חסרונו המרכזי והוא בא לידי ביטוי בתחומי האבטחה ואכיפת החוק.
מיעוט הכדורים הזמינים לירי ברצף אחד פוגע משמעותית ביכולתו של היורה לפגוע בגורם המאיים שמולו ולנטרלו גם אם פגע בו.
כדי לטעון מחדש אקדח תופי יש לפתוח אותו, להוציא את התרמילים הריקים מהתאים ואז לשוב ולטעון כל תא בכדור חדש.
בהשוואה לכך, באקדח מוזן מחסנית כל שיש לעשות הוא להוציא את המחסנית הריקה באקדח ולהכניס מחסנית מלאה.
לחיצת הדק קשה (באקדח תופי שמנגנון הירי שלו פועל ב"פעולה כפולה") או, לחלופין, דרישה לביצוע שתי פעולות בכל ירי (באקדח תופי שמנגנון הירי שלו פועל ב"פעולה בודדת").
בשל מבנהו, המחייב את סיבוב התוף בין כל ירייה, קיים מרווח זעיר בין השפה הקדמית של התוף לבין הקנה.
לכן, בזמן הירי נפלטים חלק מגזי הבעירה של אבק השריפה שבכדור דרך מרווח זה ותורמים לרעש הירי.
מכאן שהתקנת משתיק קול בקצה הקנה, כפי שנעשה באקדחים מוזניי מחסנית, איננה מחרישה את קול הירי בצורה מספקת.
כדי להתמודד עם בעיה זו פותחו מספר מצומצם מאוד של אקדחים תופיים הניתנים להחרשה.
עוצמה מופחתת ביחס לכמות החומר הנפץ ההודף, מאותה הסיבה הנ"ל, פליטת חלק מגזי ההדף דרך המרווח בין התוף לבין הקנה מקטינה את עוצמת הירי.
לעומת חסרונות אלה, יש לאקדח התופי גם כמה יתרונות:
מנגנון ירי אמין והיעדר מעצורים כתוצאה מגריפה או פליטה לקויות של הכדור.
בהשוואה לאקדח מוזן מחסנית, שבו מנגנון הירי מורכב יותר והאקדח חשוף למעצורים בירי בגלל הצורך לפנות מבית הבליעה תרמיל ריק ולגרוף מהמחסנית כדור חדש, הרי שמנגנון הירי של אקדח התופי פשוט להפליא ומכאן שהוא מועד פחות לתקלות.
יתרון זה היה בעבר משמעותי יותר, אולם כיום מנגנוני הירי של אקדחים מוזני מחסנית שופרו והפכו אמינים מאוד, כך שמשקלו של יתרון יחסי זה פחת.
בגלל מבנהו, ניתן להטעין באקדח תופי כדורים בעלי תרמיל ארוך, כלומר תחמושת חזקה יותר, כגון תחמישי המגנום לסוגיהם והספיישל.
תחמושת חזקה יותר משמעה כוח עצירה רב יותר, דיוק וטווח.
בטיחות רבה יותר בזמן אחסון וטיפול בנשק.
לחיצת ההדק הקשה, שהיא אחד ממאפייני האקדח התופי, מפחיתה משמעותית את הסיכון שהאקדח יפלוט כדור עקב לחיצה בהיסח הדעת על ההדק, בזמן טיפול בנשק או טלטולו ממקום למקום.
טיפול מהיר במעצור כתוצאה מתחמיש עקר.
תחמיש עקר הוא כדור שעקב פגם ביצורו או באחסונו איננו יורה את הקליע שלו כאשר הפיקה ננקרת.
באקדח מוזן מחסנית הטיפול במעצור כזה כולל יציאה מתמונת כוונות, דריכה חוזרת של הנשק, כניסה מחדש לתמונת כוונות ולחיצה על ההדק.
באקדח תופי הטיפול הוא פשוט לחיצה חוזרת על ההדק, כך שהכדור הבא בתוף נורה.
שיטות יצור, בקרת איכות והבטחת איכות מודרניות בתהליך יצור תחמושת לאקדחים, הביאו לעליה משמעותית באמינות התחמושת ולכך שמעצור עקב תחמיש עקר הוא מאורע נדיר.
לכן, גם יתרון זה משמעותי היום פחות.
גמישות בתכנון מבנה ומיקום הקת.
מאחר שגודל הקת אינו מוגבל על ידי מידות המחסנית ומיקומה אינו קשור למיקום מנגנון הירי, ניתן לעצב קת בתכנון ארגונומי יותר או לבעלי כף יד קטנה או אצבעות קצרות.
עקב פשטות מנגנון ההפעלה ומיעוט החלקים של אקדח תופי, קל יותר לנקות אותו לאחר הירי ולהחליף חלקים שנפגמו.
לקלות הניקוי תורמת גם העובדה כי בניגוד לאקדח מוזן מחסנית כדוגמת "עיט המדבר" אין החזרה של חלק מגזי השריפה שנוצרים בירי, לצורך הפעלת מנגנון האקדח ולכן הצטברות הפיח קטנה יותר.
פשטות המנגנון ומיעוט החלקים מביאים גם לכך שעלות היצור, ועקב זאת גם עלות הקניה, של אקדח תופי נמוכה ביחס לאקדח מוזן מחסנית מקביל.
גמישות רבה יותר בתכנון מבנה האקדח.
מנגנון הירי של האקדח התופי אינו מסתמך על רתע או החזרת גזים בזמן הירי, כדי לפעול.
לכן, קל יותר לתכנן אקדח תופי כך שניתן יהיה להחליף בו בין קנים באורכים או במאפיינים שונים.
תפעול אקדח מוזן מחסנית מצריך שתי ידיים, כדי לטעון מחסנית חדשה וכדי לדרוך את הצינה.
לעומת זאת, תפעול האקדח התופי מתבצע באמצעות יד אחת בלבד.
עובדה זו מקבלת משנה חשיבות במצב בו בזמן חילופי אש, נפגעת ידו הדומיננטית של היורה והוא נאלץ להמשיך להגיב בירי תוך שימוש ביד אחת בלבד.
באקדח תופי נהוג לסמן את הקליבר באינץ' (2.54 ס"מ).
סוגי התחמישים הנפוצים באקדחים תופיים: