tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט היה מועמד, אך שוב הפסיד לטובת רוג'ר ראביט את פרס סטורן לסרט הפנטזיה הטוב ביותר ופרס הוגו על ההופעה הדרמטית הטובה ביותר.
ג'ורג' לוקאס ובוב דולמן היו מועמדים לפרס פטל הזהב על התסריט הגרוע ביותר.
בילי בארטי היה גם כן מועמד לפרס זה, בקטגוריה "שחקן המשנה הגרוע ביותר".
בנובמבר 2001 הפיצה פוקס המאה ה-20 מהדורה מוגבלת של הסרט על גבי DVD.
המהדורה כללה ערוץ פרשנות אודיו מאת ווריק דייוויס וכן שתי גרסאות של כתבות "מאחורי הקלעים" (Making of).
דייוויס מאשר כי היו סצנות אשר ירדו מן הסרט בשלב העריכה, הכוללות קרב בעמק, וילו נלחם בילד שהופך לכריש וכן הרחבה לסצנת הדו-קרב בין שתי המכשפות.
על אף שסצנות אלו נחתכו מן הסרט, הן עדיין מופיעות בגרסת הקומיקס של הסרט, שהפיצה מארוול קומיקס.
לוקאס תיאר את דברי הימים של טרילוגיית "מלחמת הצללים" - אירועים שהתרחשו לאחת תום עלילת הסרט.
הוא שכר את הסופר כריס קלרמונט, שיהפוך אותם לסדרת ספרים.
האירועים המתוארים בסדרת הספרים מתרחשים כ-15 שנה לאחר האירועים שבסרט המקורי, וכוללים את אלורה דנן, כעת נערה בגיל העשרה, כדמות הגיבורה הראשית.
מאז שיצא הסרט לאקרנים בשנת 1988, לוקאס ודייוויס אמרו באפריל 2005 כי נשקלת יצירתה של סדרת טלוויזיה, אשר תשמש בפועל כסרט המשך.
ביוני 2008 חזר דייוויס והביע את תקוותו כי הסרט יזכה לסרט המשך על המסך הגדול.
ב-2022 עלתה סדרת טלוויזיה של דיסני+ באותו שם המתרחשת 20 שנה לאחר עלילת הסרט.
קיימת התייחסות נרחבת אל הסרט (ואל הכישלון המסחרי המיוחס לו) בסדרה הקומית של ערוץ BBC Two "החיים קצרים מדי", בה מככב וורוויק דייוויס.
בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Eastbound and Down" של רשת HBO (בפרק השני של עונה 3), קני פאוורס הלוחמני מניח לבנו התינוק לצוף במורד נחל, ומיד משווה זאת ל"תינוק של וילו".
וינג צ'ון קונג פו ובקיצור וינג צ'ון (詠春/咏春) היא אמנות לחימה סינית שנוסדה ככל הנראה במאה ה-17. לפי רוב הגרסאות המקובלות להיסטוריה של אמנות לחימה זו, היא נקראת על שם האישה שייסדה אותה, ים וינג צ'וּן ("האביב היפה").
גרסה אחרת, נפוצה פחות, גורסת כי השיטה נקראה על שם אולם אימונים במנזר הבודהיסטי שבו פותחה השיטה.
ההיסטוריה של שיטת וינג צ'ון קונג פו הועברה בעל-פה, וקיימות לה גרסאות רבות שלא מתיישבות זו עם זו.
לפיכך, יש לציין כי עצם סיפור ייסודה של השיטה אינו אמין, ואין לו סימוכין היסטוריים ברורים.
עם זאת, רוב הגרסאות מציינות שתי דמויות מרכזיות בפיתוחה של האמנות: האחת היא נזירה בודהיסטית בשם אינג מוּי (伍枚), והאחרת היא יִם וִינג צ'ון (严咏春), על שמה נקראת השיטה.
אינג מוי, על-פי כמה מקורות, התמחתה תחילה באמנות הלחימה אגרוף-פרח השזיף (מקור השם בכך שלשם פיתוח שיווי המשקל והיכולת האקרובטית היו הלוחמים בה נוהגים להתאמן בראש מוטות עצי שזיף שנעצו בקרקע).
על רקע פלישתם לסין ב-1644 של המאנצ'ורים, ביקשו נזירי מנזר שאולין לפתח אמנות לחימה חדשה, שתאפשר הכשרה של לוחמים רבים בזמן קצר, ותחליף את אמנות הלחימה שהייתה נהוגה במנזר, שחייבה תקופת אימונים ארוכה (מסורת שבעל-פה גורסת: כעשרים שנה).
נטען כי לאחר פשיטתם של המאנצ'ו על מנזר שאולין, ששימש אז מקלט למורדים סינים, הייתה אינג-מוי אחת מחמשת מפתחי השיטה החדשה ששרדו.
לאחר החרבת המנזר פגשה אינג-מוי במסעותיה את יִם וינג צ'ון ("האביב היפה", בסינית).
ים וינג צ'ון ואביה סבלו אז מנחת זרועו של ראש כנופיה מקומי, שניסה לאלץ את הנערה להינשא לו.
אינג מוי, שביקשה לעזור להם, הבטיחה כי תוך שנה תוכל להכשיר את ים וינג צ'ון כלוחמת שתוכל להביס את ראש הכנופיה, שהתמחה בסגנון הקונג-פו "טופר-הנשר".
ים וינג צ'ון, נטען, אכן הצליחה לנצח באותו קרב, ולאחר מכן המשיכה בפיתוח האמנות ובייעולה.
היא נישאה לשחקן התיאטרון הנודד לִיאוֹנג בּוּק צַ'או (מקורות היסטוריים מסוימים טוענים כי התיאטרון שלו שימש מסווה למחתרת שנלחמה בכיבוש המאנצ'ו).
תלמידים שאספו השניים במהלך נדודיהם הפיצו את השיטה ברחבי סין.
בדורות האחרונים עברה השיטה מלִיאוֹנג לַאן קוַואי אל וֹונג וַוה בּוֹ, ממנו אל לִיונג לִי טַאי, ממנו אל לִאוּנג צַ'אן, ממנו אל צַ'אן וַה שוּאֶן וממנו אל יִפּ קַאּי מַאן, מייסד הזרם המכונה כיום "וינג-צ'ון הונג-קונגי", כדי להבדילו מן הזרם הווייטנאמי, הפופולרי גם הוא.
בתי הספר השונים המתאמנים כיום בזרם ההונג-קונגי התפצלו מבית הספר של יפ קאי מן, שהיגר מסין להונג קונג ב-1949, בעקבות המהפכה הקומוניסטית, שאסרה על השימוש באמנויות לחימה.
יפ קאי מן התפרסם במערב גם בזכות היותו הסיפו ("אב רוחני", בסינית) של ברוס לי, שהתאמן בווינג-צ'ון קונג-פו ופיתח את אמנות הלחימה שלו בהתבסס גם עליה.
ווינג צ'ון פותחה כאמנות של הגנה עצמית, שבה מגיבים לאיום יזום.
"קו המרכז" נתפס כחלק המובהק ביותר של מערכת הווינג צ'ון, שכן תקיפות רבות מתמקדות במרכז הגוף, ורבות מנקודות הפגיעה הקטלניות נמצאות לאורכו.
על ידי הגנה על קו המרכז והתקפה ממנו, למתרגל הווינג צ'ון יש יתרון טוב בהגנה עצמית.
למעשה, הצורה חשובה יותר מהחוזק, היא מיועדת לכסות שטח רחב, להתקפל בלחץ קיצוני, ולעולם לא מאפשרת לזרוע להילכד.
ווינג צ'ון קונג פו מבוסס על העיקרון דאואיסטי של 'הדרך האמצעית': הצלחה מבוססת על איזון הרמוני בין מהירות, כוח, וכושר, כאשר שום איכות אינה חשובה יותר מהאחרות.
חלק מהעוסקים בווינג צ'ון מאמינים שהאדם עם מבנה הגוף הטוב יותר ינצח.
עמידת ווינג צ'ון נכונה היא כמו חלק מבמבוק, יציב אבל גמיש, מאובן אך מניב.
מבנה זה משמש גם להסיט כוחות חיצוניים או להפנות אותם.
היציבות קשורה גם למבנה, מכיוון שמתרגל עם יציבה טובה יתאושש מהר יותר מהתקפה עמוקה והיציבות תישאר.
וינג צ'ון מאמן את המודעות של תנועת הגוף עצמו שמופקת בשריר, בגיד, ובמקור המפרק.
ביצוע צורות של וינג צ'ון כגון צ'אם קיו ובובת העץ משפרות במידה עצומה את הפרופריוספציה.
העדפה גבוה בוינג צ'ון, מבנה עמידה צר, עם שמירה של המרפקים קרוב לגוף.
בתוך העמדה, זרועות ממוקמות לאורך האיברים החיוניים של קו האמצע.
הסטה או מפנה מתבצעת באמצעות העקבים, כדורים או באמצע כף הרגל בהתאם להשתלשלות.
כל ההתקפות וההתקפות המתפרצות פותחו מהבסיס הזה, בסיס מאוזן.
לעיתים נדירות הוינג צ'ון עושה פשרות במבנה להשיג יותר כוח התקפי בגלל הסברה שייווצר פתח הגנתי שיוכל להיות מנוצל.
המבנה נתפס כחשוב, לא רק מטעמי הגנה, אלא גם עבור התקפה.
מתי שהעוסק במקצוע יעיל "מושרש", מיושר כדי להיות צמוד בחוזקה כנגד הקרקע, הכוח של המכה הזאת ככל הנראה יהיה הרבה יותר הרסני.
בנוסף, הפרקטיקה של "שיקוע" היריב כדי להתייצב בצורה יעילה יותר כנגד הקרקע מסייעת לספק כוח גדול ככל האפשר.
עדינות (דרך רגיעה) וביצוע טכניקות באופן רגוע, מהווים את הבסיס בווינג צ'ון.
מתח מפחית את מהירות האגרוף ואת כוחו.
השרירים פועלים בזוגות בניגוד זה לזה (למשל שרירים בולטים).
אם הזרוע מתוחה, לא ניתן להשיג את המהירות מרבית של האגרוף כשהשרירים מנוגדים לסיומת הזרוע.
בוינג צ'ון, היד צריכה להיות רפויה לפני תחילת תנועת האגרוף.
מתיחה של שריר לא נחוץ תבזבז אנרגיה ותגרום לעייפות.
דריכות, זרועות נוקשות פחות גמישות ורגישות במהלך לפיתה וצ'אי סאו.
מתח, גפה נוקשה מספקת ליריב התמודדות קלה לדחוף או למשוך, בעוד גפה משוחררת פחות עוזרת ליריב לפעול.
רפוי, אך מפוקס, לאפשר לגפה את האפשרות לחוש ב"חורים" או חולשה במבנה היריב (ראה סעיף רגישות).
עם התקדמות נכונה ה"חורים" העלה התקבל נתיב לתקיפת היריב.
מאבק שרירים מפחית קרב של מי חזק יותר.
מינימום כוח פראי בכל תנועה הופכת שוויון לעימות עם כוח לא ברור.
זה במידה רבה רוחו של הסיפור של אינג מוי.
וינג צ'ון (סרט) – סרט פעולה, הרפתקאה ואמנויות לחימה-סיני משנת 1994, בכיכובו של דוני ין ומישל יאו.
ייפ מאן – סדרת סרטי דרמה ופעולה-סינית זוכת פרסים בכיכובו של דוני ין, על אורח חייו של ייפ מאן.
האגדה קמה לתחייה: ייפ מאן – סרט דרמה ואמנויות לחימה-סיני זוכה פרסים משנת 2008, בכיכובו של דוני ין.
האגדה נולדה: ייפ מאן – סרט דרמה, פעולה ואמנויות לחימה-סיני משנת 2010, בכיכובו של אייפי צ'אן וסאמו האנג.
ייפ מאן 2: אגדת המאסטר – סרט דרמה ואמנויות לחימה-סיני זוכה פרסים משנת 2010, בכיכובו של דוני ין וסאמו האנג.
ייפ מאן: הקרב האחרון – סרט דרמה, פעולה ואמנויות לחימה-סיני משנת 2013, בכיכובו של אנתוני וונג צ'או סאנג ואייפי צ'אן.
ייפ מאן 3 – סרט דרמה, פעולה ואמנויות לחימה-סיני מצליח וזוכה פרסים משנת 2015, בכיכובו של דוני ין ומייק טייסון.
ייפ מאן 4 – סרט דרמה, פעולה ואמנויות לחימה-סיני עתידי, בכיכובו של דוני ין וסקוט אדקינס.
גראנד מאסטר – סרט דרמה, פשע ואמנויות לחימה-סיני זוכה פרסים משנת 2013, בכיכובו של טוני לאונג צ'יו-וואי וג'אנג דזה יי, על אורח חייו של ייפ מאן.
וויניליב (באוקראינית: Войнилів, בפולנית: Wojniłów, ברוסית: Войнилов) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וויניליב נזכרת לראשונה בשמה בשנת 1443, ובמחצית המאה ה-16 קיבלה זכויות עיר.
בשנת 1676 נערך בסמוך לעיירה קרב גדול בין גייסות הטורקים ובין גייסותיו של יאן סובייסקי.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכלל היישוב בשטחי אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
קהילה יהודית מאורגנת מתועדת בעיירה מסוף המאה ה-17. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי העיירה כתוצאה מהכיבוש הרוסי.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי.
בשנים אלה נמנו בעיירה 944 יהודים, כשליש מתושביה.
באביב 1942 גירשו הגרמנים את כל יהודי היישוב לסטינסלאבוב, ושם נרצחו באתר ההרג טחנת רודולף.
וינר היא תוכנית הימורי ספורט ישראלית באחריות הטוטו.
במסגרת תוכניות ההימורים צריך לנחש תוצאות של משחקי ספורט מענפים שונים: כדורגל, כדורסל, טניס ועוד.
ההשתתפות בהימורי הווינר היא מגיל 18 ומעלה.
באוקטובר 2000 ועדת הכספים אישרה תקנות חדשות של המועצה להסדר ההימורים בספורט, להסדרת ביצוע הימורים במערכת זמן אמת באמצעות מסופים בתחנות הקבלה, שיהיו קשורים למחשב מרכזי, זאת במקום טפסי נייר.
זמן קצר אחר כך, במרץ 2001, ועדת הכספים גם אישרה לקיים משחקי הימורים יומיים ולהציע משחקים חדשים בשיטות הימור חדשות, בדומה לשיטות הפעולה של סוכנויות ההימורים הבריטיות.
התקנות אפשרו הימורים יומיים על משחקים ותחרויות בענפי הכדורגל והכדורסל וכן בענפי ספורט נוספים.
ההימורים שנעשים על בסיס יחס הימור קבוע, או משתנה, כאשר גובה ההימור נקבע על ידי המשתתף וכפועל יוצא ממנו גם גודל הפרס.
עד אז הפעילה המועצה להסדר ההימורים בספורט רק את תוכנית הספורטוטו השבועית (לימים הוינר 16), באמצעות טפסי נייר שנשלחו לעיבוד ממוכן במשרד הראשי של טוטו.
ב-20 במרץ 2002 הפעילה לראשונה המועצה את "הווינר" (לימים הווינר ליין) כתוכנית הימורי ספורט יומית.
המשחקים היומיים של "הווינר" הציעו תחילה הימורים על סכומים קטנים יחסית, מ-10 שקלים ועד 1,210 שקל לטופס, וזכיות בסכומים של עד 250 אלף שקל, על 60 משחקי כדורגל וכדורסל: בליגות ישראליות, בליגות אירופה וגביעי אירופה.
הטוטו הודיעה באותה עת כי המטרה היא להציע אלטרנטיבה להימורים בלתי חוקיים בספורט בישראל באמצעות האינטרנט, שהיקפם נאמד אז במיליארד שקל בשנה.
המועצה להסדר הימורים בספורט השקיעה כשלושה מיליון דולר בפרסום "הווינר", ותוך חצי שנה גרף הכנסות של 160 מיליון שקל, אם כי במקביל ירדה ההכנסה ממשחק הימורים השבועי המסורתי של "הטוטו", וסך ההכנסות הכולל.
היקף ההכנסות של "הווינר" עלה בשנים הבאות וב-2005 היו כ-70% מסך כל ההכנסות של המועצה להסדר ההימורים בספורט, וב-2010 כבר היו 90%.
בשנת 2012 איחדה המועצה להסדר ההימורים את כל תוכניות ההימורים שהיא מפעילה תחת השם וינר.
בתובענה ייצוגית נגד המועצה להסדר הימורים נטען שהמועצה עורכת שינויים בתכנייה ביחס ליחסי זכייה ללא עדכון כנדרש, ובמסגרת הסכם פשרה הוחלט ביולי 2020 שכספי פיצויים מתביעה זו יועברו למאבק וטיפול בהתמכרות להימורים.
משחק הימורים שבועי בו יש לנחש 16 תוצאות של משחקי ליגת העל בנוסף למשחקים מליגות זרות מובילות.
הפרסים במשחק זה מחולקים בין הזוכים בפרסים השונים (12–16 ניחושים נכונים) לפי מפתח קבוע.
הפרס הראשון מצטבר משבוע לשבוע עד לזכייה (למעט בפגרת הקיץ בה לרוב אין זוכים הפרס הראשון קבוע ועומד על 5 מיליון שקלים).
בשנת 2013 התווסף משחק נוסף לטופס (הפלוס - 17 במספר), עליו היה ניתן לבחור להמר ולזכות בעשרה מיליון שקלים נוספים אם המנחש ניחש נכון את שאר 16 התוצאות, אך לאחר כמה חודשים ביטלה המועצה את משחק הפלוס.
משחק ההימורים השבועי הושק תחת השם "הספורטוטו" בדצמבר 1957, על ידי הוועד האולימפי בישראל, ההתאחדות לכדורגל בישראל והתאחדות הספורט.
בתחילה היה צורך לנחש רק 12 תוצאות של משחקי כדורגל כדי לזכות בפרס הראשון.
בשנת 1968 עבר "הספורטוטו" לניהולה "המועצה להסדר ההימורים בספורט".
במהלך השנים הוגדל מספר המשחקים אותם יש לנחש כדי לזכות בפרס הראשון, זאת כדי להקטין את הסיכוי לזכייה בפרס הראשון, וכך להציג פרסים גדולים יותר, שימשכו יותר מהמרים.
בינואר 1999 גדל המספר ל-16 משחקים.
באוגוסט 2010 ב"טוטו" הוחלט שיהיה צריך לנחש רק 15 משחקים, אך לאחר עונה שוב גדל המספר ל-16 משחקים.
תוכנית הקיימת מספר פעמים בשבוע שבה המשתתף מתבקש לנחש 15 תוצאות מליגות שונות בעולם, בדומה לווינר 16. הפרס משתנה מתוכנית לתוכנית.
תוכנית שבועית שבה המשתתף מתבקש להמר על תוצאת המחצית ב-14 תחרויות הראשונות מהווינר 16. הפרס מצטבר משבוע לשבוע ומחולק בין הזוכים.
תוכנית שבועית שבה המשתתף מתבקש להמר 7 תחרויות מתוך 33 שיסתיימו בתוצאת תיקו.
הפרס הראשון עומד על מיליון שקלים.
בתוכנית הווינר ביג על המשתתף לנחש את התוצאה המדויקת בכל שלושת המשחקים שבתוכניה.
בווינר ליין (Winner LINE) ניתן להמר על ניצחון קבוצה מסוימת או על נתונים סטטיסטיים, כמו מספר הקרנות, כמות השערים שנכבשו או הסלים שנקלעו, הקבוצה הראשונה שספגה כרטיס צהוב והקבוצה שהובילה במחצית המשחק.
בווינר ליין ניתן להמר על משחקי כדורגל, כדורסל, כדור יד, טניס ועוד מליגות שונות ברחבי העולם.
כל תחרות מקבלת יחס זכייה משלה לפי ההסתברות שמעניק לו מלכתחילה מפעיל המשחק, בסוף כל יחסי הזכייה מוכפלים בסכום שהושקע בהימור (מחיר הטופס) וכך נקבע סכום הזכייה.
סכום הזכייה הוא קבוע ולא קשור בהצלחת או בכישלון מהמרים אחרים.
הפירוש המילולי של וינר (מאנגלית לעברית) הוא מנצח, והוא משמש כסלנג בשפה העברית.
ירוזלסקי נולד למשפחת אצולה פולנית.
הוא גדל באחוזת המשפחה ליד ויסוקי (מחוז ביאליסטוק) ולאחר מכן בפנימייה קתולית בוורשה.
בעת שהיה נער, ובעקבות הסכם ריבנטרופ מולוטוב, ברחה משפחתו לליטא.
הם גורשו משם לחלק האסיאתי של ברית המועצות, שם מת אביו מהעדר טיפול רפואי הולם.
כשהסובייטים החלו בגיוס גולים פולנים לצבאם, ביחידה בפיקודו של זיגמונט ברלינג, היה ירוזלסקי מראשוני המצטרפים.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה השתתף בכיבוש ברלין.
עם תום המלחמה היה אחראי על יחידות שדיכאו בכוח פעילים אנטי-קומוניסטים באזור סוויטוקז'יסקי.
בשנת 1947 לקראת יציאה ללימודים באקדמיה הצבאית במוסקבה, הוא הצטרף למפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית (המפלגה הקומוניסטית לשעבר).
בשנת 1950, שב לפולין לאחר שלוש שנות לימוד.
הוא התקדם במהרה בשורות הצבא והמפלגה והיה לחבר הוועד המרכזי ב-1964. הוא כיהן כסגן שר ההגנה ובאפריל 1968 מונה לתפקיד שר ההגנה, בעקבות טיהור נרחב בשורות הצבא הפולני, שלא נעדרו מממנו מוטיבים אנטישמיים, שבמהלכו הודח שר ההגנה מריאן שפיכאלסקי.
כשר ההגנה, היה ירוזלסקי אחראי ליחידות הצבא הפולני שהשתתפו בדיכוי האביב של פראג ולאלו שדיכאו באכזריות את המהומות בערי החוף גדנסק, גדיניה, אלבג ושצ'צ'ין בדצמבר 1970. ירוזלסקי טען שלא הוא נתן את הוראות הדיכוי שניתנו תחת עקיפתו וסירב להתנצל על ההרג באזרחים שלטענתו לא היה אחראי לה.
בסוף 1970 היה מעורב בהדחת ולדיסלב גומולקה מתפקיד מזכ"ל המפלגה.
ירוזלסקי מונה לראש ממשלת פולין בפברואר 1981, בתקופה שבה "סולידריות" של לך ואלנסה החלה לצבור אהדה בציבור הפולני.
ב-13 בדצמבר 1981 הכריז ירוזלסקי על ממשל צבאי בפולין ("stan wojenny", בתרגום ישיר "מצב מלחמה").
אזרחים ופעילי אופוזיציה רבים חשו כי ירוזלסקי מתנהג כעריץ בניגוד לחוקה הקומוניסטית, כדי לשמר את כוחו ולחנוק את ניצני ההתנגדות לקומוניזם, אך הוא טען כי ברצונו להגן על פולין מפלישה סובייטית נוסח הונגריה וצ'כוסלובקיה.
עדויות היסטוריות שפורסמו בתקופתו של הנשיא בוריס ילצין, מעידות כי ברית המועצות מעולם לא התכוונה לפלוש לפולין ואף השיבה ריקם את בקשותיו של ירוזלסקי לסיוע צבאי ב-1981, בהשאירה את בעיית "סולידריות" לפולין עצמה.
הנסיבות המדויקות להכרזת הממשל הצבאי עדיין נחקרות כיום על ידי קבוצת היסטוריונים עצמאיים במכון לזיכרון לאומי (Instytut Pamięci Narodowej, IPN).
עלייתו של מיכאיל גורבצ'וב למנהיגות ברית המועצות הפשירה גם את יחסו של ירוזלסקי ל"סולידריות", ובכינוס המפלגה בדצמבר 1988 הוחלט לפתוח בשיחות פשרה עם הארגון.
השיחות, שנערכו ב-94 פגישות מ-6 בפברואר ועד 15 באפריל שינו מן הקצה אל הקצה את מבנה החברה והממשל בפולין.
הוסכם על בחירות שבהן "סולידריות" תוכל להשתתף באופן חוקי.
בבחירות אלו, הקומוניסטים (להם הובטחו 65% משוריינים מהמושבים בסיים) לא זכו ברוב, ומתוך 100 המקומות לבחירה חופשית זכתה "סולידריות" ב-99. ירוזלסקי היה המועמד היחיד של המפלגה הקומוניסטית לנשיאות, וזכה בהפרש של קול אחד בלבד באספה הלאומית בתפקיד זה.
למרות שירוזלסקי ניסה לצרף את "סולידריות" לקואליציה רחבה, ואלנסה סירב לכך וירוזלסקי מצא כי עליו להתפשר עם הקו של ואלנסה, מה שהביא להתפטרותו של ירוזלסקי מתפקידו ב-1990 לטובת ואלנסה.
במקביל, הואשם במספר פשעים שאותם ביצע בעת שהיה שר ההגנה.
במאי 2005 העניק נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין מדליית הוקרה לירוזלסקי.
נשיא צ'כיה, ואצלב קלאוס, ביקר צעד זה וטען כי ירוזלסקי מסמל עבורו את כוחות ברית ורשה שפלשו לארצו ב־1968. ירוזלסקי אמר כי הוא מתנצל, וכי הפלישה לצ'כוסלובקיה הייתה "טעות פוליטית ומוסרית גדולה".
וויצ'י ריו (上地流, Uechi-Ryū) הוא סגנון קראטה אוקינאווי מסורתי אשר הובא לאוקינאווה מאזור פוג'יין בסין על ידי קנבון וויצ'י (上地完文; 1877-1948), שלמד אצל מורה לקונג פו בשם צ'ו טסו הו.
שמו של הסגנון אותו למד קנבון וויצ'י בסין הוא "פאן גיי נון", או "פא יי רואן", והוא משלב את סגנונות העגור, הטיגריס והדרקון של קונג פו.
מילולית, משמעות המילה פאן גיי נון היא "חצי קשה, חצי רך" והיא מתייחסת לאופי הסגנון, גישתו לאימונים, והטכניקות המרכיבות אותו.
לאחר מותו של קנבון וויצ'י, שינה בנו קאניי וויצ'י את שם הסגנון ל"וויצ'י ריו", מיפנית: "הדרך של וויצ'י".
קנבון וויצ'י מייסד השיטה, נולד למשפחה של סמוראים ב-5 במאי 1877 בצפון אוקינאווה, וגדל בכפר אמני הלחימה איטומי.
בגיל 20, כדי להימנע מגיוס לצבא היפני, ובעידודו של מורה זקן לאמנויות לחימה, נסע לדרום סין, למחוז פוג'יין, במטרה ללמוד צ'ואן פה (אגרוף סיני, או אמנויות לחימה סיניות, שמוכרות לעיתים בשם "קונג פו").
במהלך חיפושיו, הוא הגיע לבית ספר סודי של סגנון "פאן גיי נון", אשר נהוג לחשוב כי תפקד כאחד מבסיסי המחתרת המרכזיים של ההתנגדות הסינית למשטר המנצ'ורי, ואשר היה ממוקם ליד מנזר השאולין הדרומי.
שמו של המאסטר בבית הספר היה צ'ו טסו הו או ביפנית שו שי ווה, אמן לחימה מפורסם בסין ובטאייוון.
שו שי ווה סירב תחילה לקבל את וויצ'י לבית ספרו, אך לבסוף הסכים, לאחר שוויצ'י טיפל בכאב ראש אשר תקף אותו באמצעות צמחי מרפא.
וויצ'י למד תחת שו שי ווה, במשך 13 שנים, שבסופן היה הזר הראשון שלימד בסין אמנות זו בבית ספרו בעיירה ננצ'ון.
במהלך שהותו בסין למד שלוש קאטות:
סאייסאן - 13 דרכים לתקוף ולהגן
סאנסייאריו - 36 דרכים לתקוף ולהגן
לאחר שתלמידו הבכיר היה מעורב בקטטה בה הרג את שכנו, נתקל וויצ'י ביחס רע מצד תושבי העיירה, ולכן סגר את בית ספרו, חזר לאוקינאווה והתחתן.
שנה מאוחר יותר נולד בנו הבכור, קאניי.
4 שנים לאחר הולדת בנו, עזב וויצ'י את אוקינאווה ליפן, כדי לחפש פרנסה.
הוא התיישב בוואקאימה, ושם ב-1925, לאחר 15 שנים בהן לא לימד, חזר ללמד את אמנות ה"פאן גיי נון" למספר תלמידים, בהם תלמידו הבכיר וחברו הטוב ביותר, סאיריו שינג'ו, ובנו הבכור, סאיהו, שאיתו ועם משפחתו התגורר.
ב-1927, הצטרף אליו בנו קאניי אשר עבר לגור איתו בוואקאיאמה, שם למד קאניי תחת אביו כ-10 שנים שבסופן פתח מכון משלו באוסקה.
ב-1941 קודם קאניי לדרגת מאסטר על ידי אביו קנבון וחזר לאוקינאווה, שם החל ללמד פאן גיי נון בחצר ביתו.
ב-1948 נפטר קנבון וויצ'י ממחלה, כאשר משפחת שינג'ו וחברו הטוב סייריו לצדו.
קאניי וויצ'י, לאחר מות אביו, פתח מכון בפוטנמה שבאוקינאווה, אשר היה פתוח לציבור הרחב, ומטרתו להפיץ את אמנות הלחימה של אביו.
לפיכך הוא שינה את שם האמנות ל "וויצ'י ריו", "דרכו של וויצ'י".
סאיהו שינג'ו, לאחר חזרתו לאוקינאווה, פתח מכון משלו שבו החל ללמד וויצ'י ריו.
סאיהו נודע כ"איש החזק של וויצ'י ריו".
לאחר מותו ב-1981, ירש את המכון בנו הבכור, קיוהדה שינג'ו, והקים את "הקאן יו קאי" ("קבוצת האגרוף החזק של סאיהו").
שינג'ו בעצמו עלה לגדולה לאחר שזכה תשע שנים ברציפות בתואר "אלוף אוקינאווה בקראטה", ובעקבות כך זכה להופעות רבות בתוכניות טלוויזיה בינלאומית.
הסגנון מורכב מ-8 קאטות, 3 עיקריות אשר הגיעו מסין עם קנבון וויצ'י, ועוד חמש אשר נוספו לאחר מותו, על ידי בנו קאניי, ואשר בנויות על שלוש הקאטות העיקריות וטכניקות מתוכן:
קנשו (נקראה בעבר דייני סאייסאן)
בשנת 2009 פתח שי חי סניף של ארגון הקניוקאי וייצ'י ריו בישראל (תחת קיוהידה שינג'ו סנסאי), ובשנים שלאחר מכן פתחו סניפים כמה מתלמידיו.
בשנת 2010 יצא לאור הספר "36 פסגות הרים" מאת חי, בו מתוארים עקרונות הסגנון בהרחבה.
באותו ספר ביקר חי בין השאר את "תרבות תוכניות הריאליטי הרדודות", אשר באחת מהן - האח הגדול - השתתף מספר שנים לאחר מכן.
במסגרת השתתפותו של שי חי בתוכנית האח הגדול עונה 7 בשנת 2016, הוצג הסגנון בטלוויזיה, דבר שהוביל לתשומת לב ציבורית משמעותית לקיומו של הסגנון ומורהו בישראל מחד (אף הביא ליצירתה של קבוצת מעריצים גדולה), ומאידך גם גרר ביקורת ודיון בנושא אמות המוסר הראויות למורה לקראטה.
במאי 2016 הודיע שי חי על סגירת הסניף המרכזי בהרצליה, ותלמידו אורי אלישר המשיך ללמד אחריו בגבעתיים.
בשנת 2020 פתח שי חי שוב את המכון המרכזי בהרצליה ומלמד מספר תלמידים מצומצם בדרך המסורתית.
ווֹיצֶ'ך תומאש שְׁצֶ'נְסְנִי (בפולנית: Wojciech Tomasz Szczęsny; נולד ב-18 באפריל 1990 בוורשה) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת השוער בברצלונה מהלה ליגה.
כשהיה נער החל שצ'נסני להתאמן במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל אגריקולה ורשה.
כאשר היה בן 15 מאמן השוערים של קבוצת הפאר הפולנית לגיה ורשה התרשם משצ'נסני והוא הצטרף למועדון.
בשנת 2006 הגיע שצ'נסני לאנגליה והצטרף למחלקת הנוער של ארסנל.
ב-22 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן מקצועני, במשחק מול וסט ברומיץ' אלביון במסגרת גביע הליגה.
בנובמבר הושאל שצ'נסני לחודש אחד לקבוצת ברנטפורד מהליגה השלישית.
במשחקו השני במועדון הציל בעיטת עונשין, ובמשחקו החמישי בקבוצה נבחר לשחקן המצטיין במשחק.
בדצמבר הוארכה השאלתו של שצ'נסני לחודש נוסף, ובינואר הוארכה השאלתו עד תום עונת .
בעונת חתם שצ'נסני על חוזה חדש בארסנל וערך את הופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת.
ב-13 בדצמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 0–1 למנצ'סטר יונייטד, כאשר פתח בהרכב של ארסנל בעקבות פציעתם של שני השוערים הבכירים בקבוצה, מנואל אלמוניה ולוקאש פביאנסקי.
ב-16 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–2 על ברצלונה, ובסך הכול ערך בעונה זו 24 הופעות בכל המסגרות.
בעונת הפך לשוער הראשון של ארסנל, ופתח בהרכב הקבוצה בכל 38 משחקי הליגה.
בתחילת העונה שלאחר מכן סבל מפציעה, אך בנובמבר 2012 חזר להרכב הקבוצה.
בעונת החמיץ משחק ליגה אחד, וב-16 משחקים שמר על רשת נקייה, וכן זכה עם הקבוצה ב וגם זכה בפרס כפפת הזהב בפרמייר ליג יחד עם פטר צ'ך.
ב-29 ביולי 2015 הושאל לעונה אחת לרומא.
בסוף עונת הוארכה השאלתו לעונה נוספת.
ב-19 ביולי 2017 חתם ביובנטוס לארבע שנים.
ב-27 באוגוסט 2024 הודיע על פרישה מכדורגל, אך ב-2 באוקטובר חזר בו וחתם בברצלונה בעקבות פציעתו של מארק-אנדרה טר שטגן.
לשצ'נסני ארבע הופעות במדי נבחרת פולין עד גיל 20, ושבע הופעות במדי הנבחרת עד גיל 21. ב-18 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול , כשהחליף במחצית את תומאש קושצ'אק.
בפברואר 2011 פתח לראשונה בהרכב הנבחרת, במשחק מול .
הוא היה חלק מסגל הנבחרת ליורו 2012, ובמשחק הפתיחה הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-69.
ווינרס (Winner's) בית מכירות פומביות בע"מ הוא בית מכירות פומביות בירושלים.
בית המכירות עוסק במכירת כתבי יד, ספרים עבריים עתיקים, מסמכים היסטוריים, מפות, חפצי יודאיקה, אמנות יהודית, מטבעות, שטרות ועוד.
בית המכירות נותן שירותי שמאות והערכה ללא תשלום.
לפני המכירות ניתן לצפות בפריטים.
בעבר, בית המכירות ווינרס עסק באופן מסורתי ביודאיקה.
לאור הביקוש הרב, בשנת 2015 החל בית המכירות לעסוק גם בנושאים כללים רחבים ולערוך מכירות ייעודיות, כגון נומיסמטיקה, מפות עתיקות ועוד, וכן מכירות "Unlimited" המכילות פריטים מנושאים מגוונים שאין להם קשר ישיר ליהדות, כגון אמנות, חפצי אמנות, כלי כסף וזהב, ספרים נדירים, מדליות, ארכאולוגיה, ועוד.
מכירת היודאיקה מתחלקת לרוב לכמה נושאים מרכזיים:
ספרים עתיקים וספרי קודש - ספרי קודש מראשית תקופת הדפוס, מהדורות נדירות ואף יחידאיות, ספרים מיוחסים לאדמו"רי החסידות ולצדיקים, מהדורות ראשונות של ספרים נדירים ועוד.
כתבי יד - חידושי תורה רבניים שטרם פורסמו מגדולי הרבנים, כתבי יד תימניים, מכתבי רבנים חשובים, שירים ופרוזה, יומנים אישיים ועוד.
קבלה וחסידות - קמיעות וסגולות, ציורים קבליים, ספרי קבלה נדירים, ספרי חסידות במהדורות ראשונות וכתבים חשובים.
הגהות ואוטוגרפים של אדמו"רים ורבנים חשובים, מנהיגי ציבור, ראשי ממשלה כגון דוד בן-גוריון ומנחם בגין.
אדמו"רים, מדענים כגון אלברט איינשטיין ועוד.
רימונים לספר תורה הממחישים את היצירה היהודית ביהדות אירופה, יהדות תימן, יהדות מרוקו, יהדות ארצות הברית וישראל.
כלי כסף - הממחישים את התפתחות האמנות היהודית ברחבי העולם: צפון אפריקה, אירופה, יהדות תימן, יהדות מרוקו ועוד.
תשמישי קדושה כגון גביעי קידוש ופמוטים ופריטים מיוחדים כגון קופסאות סיגריות, טבק ועוד.
מגילות אסתר - מיניאטוריות, על קלף, מאוירות ואף הדפסות אמנותיות.
הגדות של פסח - מהגדות אמנותיות ייחודיות, מהדורות נדירות ביותר, הגדות קיבוציות, מימי השואה ועוד.
אמנות בצלאל - דוגמאות מבית המלאכה של "בצלאל ירושלים" מראשית דרכה, עבודותיהם של בוריס שץ, זאב רבן, מאיר גור אריה ועוד.
ציונות - פריטי ציונות היסטוריים כגון ניסיונות הראשונים להתיישבות, העלייה הראשונה, הגדודים העבריים, מכתבים והתכתבות בין מנהיגים ציוניים, ארכיונים אישיים, חתימות ותמונות של מנהיגי ומשוררים ציוניים כגון הרצל ולאה גולדברג, הדפסות ראשונות, שטרות וחוזים מימי המנדט הבריטי, מכתבים רבניים אודות ההתיישבות ושאלות הלכתיות שעלו כגון פולמוס השמיטה ועוד.
כרזות - כרזות, מודעות ופרסומים היסטוריים בנושאי יהדות כגון אנשי המחתרות, קק"ל, ציונות בראשית דרכה, קבלת פני רבנים, לוויות של אדמו"רים, פולמוסים ועוד.
לוחות שנה - מהלוחות השנה הראשונים, חלקם בכתב יד (מתימן וארצות המזרח, אירופה ועוד) ועד ללוחות שנה עם קשר היסטורי כגון לוחות ציוניות, קק"ל ועוד.
מפות - מפות עתיקות של ארץ ישראל וסוריה, תחריטים החל מהמאה ה-16, ספרי מסעות ראשונים לארץ הקודש עוד.
המכירות מתקיימות אחת לחודשיים-שלושה, ומתנהלות בהיקף בינלאומי, עם קונים ומוכרים מכל רחבי העולם.
לפני כל מכירה מודפס קטלוג העוסק בפריטים הנמכרים.
הקטלוגים מועלים לאתר לפני המכירה, בעברית ובאנגלית, על מנת לאפשר ללקוחות לעיין בפריטים ולהציע עליהם הצעות פרטיות לפני המכירה.
בזמן המכירה עצמה ניתנות ללקוח כמה דרכים להשתתף במכירה: הגעה עצמית למכירה החיה על מנת לחוות את אווירת המכירה, השתתפות מהבית דרך אתר החברה או בדרך תקשורת טלפונית עם נציג החברה היוצר קשר בזמן אמת.
בית המכירות פועל לפי שיטת המכירה האנגלית המקובלת בשוק, בהתאם לתנאים המופיעים בחוזה המכירה.
עם צאתו של הקטלוג הרשמי נקבע מועד למכירה הקרובה.
לפני המכירה ניתנת האפשרות ללקוחות להגיש הצעה (bid) עבור הפריט, שלא יפחת ממחיר הפתיחה שנקבע מראש.
המערכת שומרת ללקוח את המחיר שהוא מוכן לשלם, ומייצגת אותו אל מול המתחרים, כאשר היא תעלה בהדרגה את מחיר ההצעה שלו עד לגובה המחיר המקסימלי שהלקוח קבע מראש.
המכירה מנהלת במקום שנקבע מראש ומתנהלת במקביל ובאופן מסונכרן עם הלקוחות במקום, בטלפון ובאינטרנט ובהתאם להצעות שניתנו מראש על כל פריט.
בזמן המכירה עצמה, מנהל המכירה מעדכן את הקהל הלקוחות במחיר הנוכחי של הפריט כולל הצעות מוקדמות והוא פותח אותו לתחרות נוספת.
סיום המכירה נקבע עם הקשת הפטיש על ידי המוכר והמנצח הוא לפי קביעת מנהל המכירות בלבד.
על מחיר הפטיש מתווסף עמלת קנייה בתוספת מע"מ בהתאם לאחוזים שנקבעו ופורסמו מראש על ידי בית המכירות.
התעניינות הציבור בפריטים המיוחדים מביאה לתחרות גדולה.
בשנת 2017 עמדה ווינרס בעין סערה תקשורתית סביב מכירת חפציו של הקומיקאי ספי ריבלין אך לבסוף השיבה את הפריטים למשפחתו.
הנושא עורר דיון ציבורי סביב הסוגיה האתית של מכירת חפצי מנוח ללא ידיעת משפחתו.
בתאריך 10 ביוני 2017 הציג בית המכירות 6 מכתבים של פרופ' אלברט איינשטיין לידידו דייוויד בוהם, שבהם התייחס בין היתר למצב מדינת ישראל.
המכתבים נמכרו בלמעלה מ-750,000 ש"ח ודבר מכירתם בווינרס זכה לתהודה בינלאומית רחבה ולפרסום במאות כלי תקשורת ברחבי העולם.
ב-25 באוקטובר 2017 נמכרו בבית המכירות 4 מכתבים של אלברט איינשטיין, ובהם משפט שכתב בשנת 1922 על פתק בהיותו במלון בטוקיו על ערכם של חיים רגועים וצנועים.
הפתק נמסר כתשר לנער שליחויות במלון, לאחר שנודע לו על זכייתו של איינשטיין בפרס נובל לפיזיקה.
הפתק נמכר בסכום של 1.3 מיליון דולר.
זהו הפריט היקר ביותר מסוגו שנמכר עד אז בישראל במכירה פומבית.
ב-24 ביולי 2019 נמכרו בבית המכירות שש מחברות של המלומד המסתורי מר שושני תמורת 20,740 דולר.
וויסלוויצה (בפולנית: Wojsławice, נהגה: ווֹיסלוויצה) הוא כפר במחוז חלם שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וויסלוויצה נזכר כיישוב אצולה בתעודות מהמאות ה-14 וה-15, ובאמצע המאה ה-15 קיבל זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בשנת 1869. במהלך מלחמת העולם הראשונה התרחש באזור הכפר קרב בו נהרגו כ-1,400 חיילים רוסים וגרמנים.
בפרעות ת"ח ות"ט נמלטו מהכפר יהודיו, ובכך ניצלו רובם.
בשנים שלאחר מכן, הוטלו על יהודי היישוב מיסים גבוהים.
בשנת 1760 הופצה נגד יהודי היישוב עלילת דם, בה הואשמו ברצח נער נוצרי לשם הכנת מצות מדמו.
בעקבות זאת, הוצאו להורג בעינויים קשים נכבדי הקהילה, לרבות רבה.
מהמאה ה-18 פעלו בכפר חסידויות שונות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי היישוב הקוזקים, תוך ביצוע מעשי שוד ואונס, ובסוף שנת 1918 פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בכפר, לצד פעילות של אגודת ישראל.
בשנים אלה נמנו בכפר כ-900 יהודים, קרוב למחצית מתושביו.
בשנות השלושים סבלו יהודי הכפר מקריאות לחרם מצד שכניהם הפולנים.
ב-11 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו בלקיחת יהודים לעבודות כפייה קשות ומשפילות, כאשר כ-100 יהודים מהיישוב מתו כבר בשבועות הראשונים לכיבוש.
בהמשך, הוחרמו עסקי היהודים בכפר, והוטלו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד, תוך ריכוז היהודים בגטו סגור, אליו צורפו בסוף שנת 1941 יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
בינואר 1942 גורשו כמה עשרות זקנים מהגטו לולודבה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה סוביבור.
באוקטובר 1942 גורשו כ-1,200 היהודים שנותרו בגטו לסוביבור ולמחנות נוספים, כאשר המסתתרים נרצחו במקום.
יהודים מעטים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה, נרצחו ברובם בידי פולנים או הוסגרו לגרמנים.
באוגוסט 2021 התגלה בחצר בית פרטי בכפר קבר אחים ובו 60 גופות של יהודי המקום, ומתוכם 20 גופות של ילדים.
וויצ'ך סאוויצקי (בפולנית: Wojciech Sawicki, נולד ב-20 במרץ 1955) הוא פוליטיקאי פולני ממוצא יהודי.
כיהן כמזכיר הכללי של הסנאט של פולין בשנים 1990–1996 ומילא אז תפקיד חשוב במעברה של פולין מהקומוניזם לדמוקרטיה.
מכהן כיו"ר מזכירות האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה החל מפברואר 2011.
נולד ב-1955 בוורשה, לאב יהודי ולאם קתולית.
הורי אביו נרצחו על ידי הנאצים בגטו לבוב, והאב עצמו ניצל בזכות משפחה פולנית שהסתירה אותו.
וויצ'ך סאוויצקי גדל כקתולי, ורק שנים לאחר בגרותו גילתה לו אמו את סודו של אביו.
למד באוניברסיטת ורשה מדעי המחשב וסיים ב-1978 תואר שני (MSc).
עבד כמתכנת ואחר כך כמנהל מחלקה במרכז המחשוב של תעשיית החשמל הפולנית, בשנים 1977–1990 ובמקביל גם כמרצה באקדמיה הפולנית למדעים.
הצטרף לתנועת סולידריות והיה יו"ר התנועה במרכז המחשוב של תעשיית החשמל בעת ההתקוממות של "סולידריות" כנגד המשטר הקומוניסטי החל מ-1980. במקביל הצטרף ב-1979 ל"מועדון האינטליגנציה הקתולית", שהיה למעין מפלגת אופוזיציה רשמית בתקופת המשטר הקומוניסטי בפולין.
סאוויצקי היה שנים אחדות סגן נשיא הקבוצה והגזבר שלה.
כשדוכאה "סולידריות" בראשית שנות השמונים, הצטרפה אליה קבוצתו של סאוויצקי והפכה לבעלת ברית במאבק נגד המשטר.
בפברואר 1990, כחצי שנה לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי והפיכתה של פולין לדמוקרטיה, מונה סאוויצקי לתפקיד המזכיר הכללי של הבית העליון שהוקם מחדש, הסנאט של הפרלמנט הפולני הדמוקרטי.
הוא היה הראשון שמונה לתפקיד זה, וכיהן בו במשך כשש שנים (1990–1996), מספק ייעוץ מנהלי, פוליטי וחוקי לגופים השונים של הסנאט.
בשנתיים האחרונות (1995–1996) כיהן גם כסגן נשיא "האגודה הבינלאומית של מזכירי הפרלמנטים בעולם".
ב-1996 הצטרף למועצת אירופה, כמנהל המחלקה לשירותים כלליים של האספה הפרלמנטרית.
במסגרת זו היה האחראי על תוכנית שיתוף הפעולה הבין-פרלמנטרי ועל תיאום עבודת הוועדות.
ב-2002 קיבל את צלב הכבוד (Krzyż Zasługi) הפולני, מזהב, אחד העיטורים הפולניים האזרחיים הגבוהים ביותר.
ב-2006 היה לסגן מזכ"ל האספה הפרלמנטרית, וכעבור חמש שנים, ב-2011, נבחר על ידי האספה הפרלמנטרית למזכיר הכללי שלה.
לקראת סוף 2015 נבחר לתקופת כהונה שנייה בתפקיד זה, שאמורה להסתיים ב-31 בינואר 2021. כיהן במקביל (1996 - 2011) גם כמנהל משותף של "המרכז האירופי למחקר ותיעוד פרלמנטרי".
וויצ'ך ז'ורק (בפולנית: Wojciech Hubert Żurek; נולד בשנת 1951, ביילסקו-ביאלה) הוא פיזיקאי פולני-אמריקאי, מומחה בתחום פיזיקה קוונטית.
וויצ'ך ז'ורק סיים את לימודיו בבית הספר בעיר ביילסקו-ביאלה שבה נולד, והחל ללמוד באוניברסיטת קרקוב למדע ולטכנולוגיה אותה סיים בשנת 1974. הוא עבר לארצות הברית וסיים את הדוקטורט באוניברסיטת טקסס באוסטין.
עבד במשך שנתיים במכון הטכנולוגי של קליפורניה עד שעבר למעבדה הלאומית לוס אלמוס.
בלוס אלמוס הוא קודם לראש תחום אסטרופיזיקה תאורטית ובשנת 1996 מונה לעמית חטיבת התאוריה.
בשנים האחרונות הוא עובד במכון למחקר בטורונטו, קנדה.
מחקריו מתרכזים בתחומים שונים של פיזיקה קוונטית.
הוא היה שותף לגילוי תופעת קיבל-זורק והוכחת משפט האי-שכפול.
על הישגיו זכה במספר פרסים:
2009 - מדליית סמולוחובסקי , הפרס הגבוה של ארגון פיזיקאים פולני
2010 - תואר פרופסור כבוד של אלברט איינשטיין באוניברסיטת אולם
2012 - עיטור Polonia Restituta, מהגבוהים בפולין
2014 - מדליית לוס אלמוס, הפרס הגבוה ביותר של מעבדת לוס אלמוס
וויצ'ך גרסון (בפולנית: Wojciech Gerson; 1 ביולי 1831 – 25 בפברואר 1901) היה צייר פולני, שפעל בפולין, ונחשב לנציג בולט של האסכולה הפולנית בציור.
וויצ'ך גרסון נולד בוורשה שאז הייתה תחת שליטה של האימפריה הרוסית.
בשנת 1844 הוא התחיל ללמוד ציור באקדמיה לאמנויות בעיר וסיים אותה בהצטיינות בשנת 1850. בשנת 1853 הוא קיבל מלגה להמשך לימודים באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1855 עם קבלת מדליית כסף.
בהיותו בוורשה גרסון הקים אגודה לאמנויות בשנת 1860. הוא התחיל ללמד ציור בשנת 1865 וקביל תואר פרופסור באקדמיה לאמנויות בוורשה בשנת 1872. הוא לימד באקדמיה עד לשנת 1896. בתקופה זו הוא לימד ציירים פולנים רבים לרבות שמעון בוכבינדר ואנה בילינסקה.
בנוסף לציור גרסון היה פעיל בתחום אדריכלות וביקורת אמנויות.
הוא ידוע בעיקר על ציוריו לנושאים היסטוריים.
חלק מיצירות וגרסון נשדדו במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים ולא נמצאו עד היום.
וויצ'ך ריכלביץ' (בפולנית: Wojciech Rychlewicz; 3 באפריל 1903, מיילניקובצה ליד נמירוב [כיום באוקראינה] - 8 בדצמבר 1964, לונדון) היה דיפלומט פולני.
בשנים 1938–1941 עמד בראש הקונסוליה הכללית של הרפובליקה הפולנית באיסטנבול.
בתקופת השואה במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה מעורב בהנפקת מסמכים כוזבים לפליטים יהודיים מפולין, מה שאפשר להם להגר לדרום אמריקה ולארץ ישראל.
ריכלביץ' נולד ב-1903 במשפחה אמידה להורים משכילים.
כשהחלה מלחמת האזרחים ברוסיה לאחר מהפכת אוקטובר ועליית הבולשביקים לשלטון, הוא עבר עם משפחתו ללטביה, שם שהה עד 1919. כשהבולשביקים תקפו גם שם, נמלט לוורשה, ובגיל 16 הצטרף לצבא הפולני.
בהיותו כבן 16–17 לחם בשלב הראשון של המלחמה הפולנית-סובייטית.
ב-1920 התיישב בווילנה והשלים את לימודיו התיכוניים.
את בחינות הבגרות עבר באוקטובר 1923. בשנים 1924–1926 למד הנדסת מים באוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה, ובשנים 1926–1931 למד ב.
מינויו כנספח לקונסול הכללי של פולין באיסטנבול ב-1936 היה קשור כנראה לשירות במודיעין הצבאי הפולני.
הערפל סביב קורות חייו בשנים שלאחר לימודיו באוניברסיטה מאשש סברה זו.
ב-1937 הוא מונה לעמוד בראש הקונסוליה, אם כי לא מונה רשמית כקונסול הכללי.
הוא מילא את התפקיד עד 1941, ואז החליט להתגייס שוב לצבא הפולני.
הוא הפליג מנמל מרסין לארץ ישראל בשליחות צבא פולין.
נכדתו, אנה ויטי, לא יודעת מה הניע אותו לחזור לצבא ומה בדיוק עשה בארץ ישראל.
לדבריה, "המשפחה נהגה לומר שהוא פשוט נגרר תמיד אחרי סבתא שלי, והיא הייתה מנהלת בית הספר בעין כרם בפלשתינה".
ב-1946, לאחר שהות קצרה בווינה שבמהלכה טיפל בפליטים פולנים, עברו ריכלביץ' ואשתו ללונדון, שם עסק במלונאות.
טורקיה שימשה ארץ מעבר עבור הפליטים היהודים מהאזורים הכבושים על ידי גרמניה, אבל יישמה מדיניות אפליה רשמית נגד יהודים ומיעוטים לא מוסלמיים אחרים, כך שאפשרה רק ל־200 פליטים יהודים להישאר בשטחה בו זמנית.
אשרות כניסה למדינה ניתנו רק לאנשים שהיו בעלי אשרה ליעד אחר.
כדי להיכנס לשטח טורקיה כתחנת מעבר לארץ ישראל, היו הפליטים שהגיעו מפולין צריכים להציג אשרות מעבר לסוריה וללבנון ואשרת כניסה לארץ ישראל, וכן אישור שיש ברשותם סכום כסף השווה ל-300 לירות טורקיות.
מייד כשכבשה גרמניה את צרפת ביוני 1940, הפסיקו השלטונות הצרפתיים בסוריה ובלבנון להעניק אשרות מעבר לארץ ישראל דרך סוריה ולבנון.
הקונסוליה הפולנית באיסטנבול, שבראשה עמד ריכלביץ', הנפיקה תעודות פיקטיביות ליהודים שהעידו שהם נוצרים, כדי שיוכלו להתגבר על קשיי ההגירה לדרום אמריקה, וגם כדי לעקוף את הגבלות העלייה שהטילו שלטונות המנדט הבריטי על יהודים.
המסמכים הפיקטיביים שימשו גם תעודות יושר, שכן נכללו בהם המלצות שלפיהן מדובר באנשים ישרים ומוכרים לקונסוליה, בעלי מקצועות חשובים ובעלי הון.
ככל הידוע, ריכלביץ' לא קיבל תמורה כספית עבור הנפקת התעודות ודאג לדווח על כל הנפקה לממשלה הפולנית הגולה.
בפני הפליטים היהודים, שהשיגו מהבריטים אשרות הגירה לפלשתינה, כיהודים או כנוצרים, עמדו בחודשים הראשונים למלחמה שלושה מסלולים אפשריים לנסוע מטורקיה לארץ ישראל: ברכבת מאיסטנבול לטריפולי שבלבנון, ומשם במכונית לחיפה; ברכבת מאיסטנבול לחלב שבסוריה, ומשם במכונית לחיפה; או בדרך הים, באונייה מעיר הנמל הטורקית מרסין.
מדי שבוע הפליגו ממרסין שתי אוניות בקו לחיפה.
בריטניה, ששלטה בארץ ישראל, הייתה בעלת ברית ראשונה במעלה של הממשלה הפולנית הגולה בלונדון, ולכן היה חשוב לפולנים להתחשב בה ולתאם איתה כל מהלך.
ב־2 ביולי 1940 דיווח קונסול פולין בביירות, קארל באדר, לקונסוליה הפולנית באיסטנבול, כי צרפת מונעת מעבר יהודים מטורקיה לסוריה, בדרכם לארץ ישראל.
הוא ציין כי הבריטים ניסו לשכנע את הצרפתים לאפשר ליהודים לעבור כפליטים פולנים, אך ללא הצלחה.
לדבריו, הצרפתים מערימים קשיים דומים גם על אנשי צבא פולנים.
כעבור שבועיים שלח הקונסול הפולני באיסטנבול, ריכלביץ', הודעה לקונסול הפולני בביירות: "בזמן האחרון הקונסוליה הצרפתית באיסטנבול הפסיקה לחלוטין להנפיק אשרות מעבר לפלשתינה דרך סוריה.
זה גרם למצב קשה באיסטנבול.
יש כאן כ־100 פולנים אנשי צבא לשעבר, ומספר גדול עוד יותר של מהגרים אזרחיים, רובם יהודים, בעלי סרטיפיקטים לפלשתינה.
בגלל עמדת הצרפתים, כולם חייבים להישאר באיסטנבול, תחת איום של גירוש מטורקיה.
הקונסול מתבקש לפנות לרשויות הצרפתיות בסוריה ולקבל אישור למעבר אזרחים פולנים לפלשתינה דרך סוריה.
המשרד שלי מתחייב שאיש מהם לא יישאר בסוריה.
כדי להמחיש טוב יותר את הקשיים שנובעים מעמדת צרפת, אני מיידע שגם השליח הדיפלומטי שלנו, שעובר עם דואר דיפלומטי לפלשתינה, לא קיבל אשרת מעבר".
במברק מ־13 באוגוסט 1940 מדווח קונסול פולין בתל אביב, הנריק רוזמרין - עורך דין יהודי, עיתונאי, פוליטיקאי ופעיל ציוני נלהב - לעמיתו ריכלביץ' על הגעתו הצפויה של חיים ברלס, נציג ועד ההצלה של הסוכנות היהודית, לטורקיה.
הוא מציין: "הוא בא כדי לפתור עניינים הקשורים גם ליהודים פולנים.
מסמך מ־1942, שנשלח משגריר פולין באנקרה לממשלה הגולה בלונדון, מצטט דו"ח שקובע כי בין השנים 1939 ל־1942 הגיעו מטורקיה לארץ ישראל יותר מ־5,000 פליטים פולנים, ובהם לא יהודים.
השגריר החדש של פולין בטורקיה, יאקוב קומוך, אומר: "למיטב ידיעתנו, כל מי שקיבל את המסמכים שהנפיק הקונסול ריכלביץ' ניצל.
הוא לקח על עצמו סיכון גדול, כי מדובר היה בזיוף מסמכים.
אנחנו יודעים ש־4,400 פליטים יהודים עברו מטורקיה לפלשתינה ב־1941 בלבד.
הייתה גם קבוצה קטנה של פליטים ללא אשרות כניסה, שהועברה למרמריס ולבודרום שבטורקיה, ומשם לארץ ישראל באופן בלתי לגאלי, בספינות קטנות.
הקונסול הכללי הפולני בירושלים כתב לקונסול באיסטנבול שחלק מהאנשים 'שכחו' את הדרכונים שלהם אצלו באיסטנבול'.
כך הבנו שחלק מהאנשים שקיבלו את אישורי הנצרות הפיקטיביים הגיעו לפלשתינה.
לא ברור אם השגריר הפולני בטורקיה, מיכאל סוקולנייצקי, היה מעורב במבצע.
אבל היו חילופי מכתבים בין הקונסוליה לחיים ברלס".
מועמדות לאות חסידי אומות הועלם
מוסד "יד ושם" הודיע כי התקבלה פנייה בעניין הענקת אות חסיד אומות העולם לוויצ'ך ריכלביץ', והנושא נמצא בבדיקת העובדות ההיסטוריות, בבדיקות ארכיוניות לאיתור חומרים שיכולים לסייע, ובבדיקות נוספות.
וויסקי ודמעות הוא אלבומו השני של הראפר הישראלי אביחי נפתלי.
האלבום יצא לאור ב-15 בספטמבר 2022, כאשר הוא מורכב מ-10 שירים, ואורכו 29 דקות ו-11 שניות.
אלבום זה מוקדש לזכר חברו, נועם "נומי" כהן אשר נהרג בתאונת אופנוע כשנה קודם לכן.
מתוך האלבום יצאו כסינגלים "השקיעות של יפו", "ער", "מה יהיה" ו"אלפא (בן שלי)".
באלבום זה, מתארחים אומנים כמו רון כהן, נעה שאואט ותום גוטמן, הלא הוא טיאובי.
כל שירי האלבום הופקו על ידי אביחי נפתלי, שהיה אחראי גם על מרבית הלחן והמילים, אף על פי שהיו שותפים בו אומנים אחרים לכתיבה והלחנה כמו רון כהן, נעה שאואט וטיאובי בשירים בהם השתתפו ואלמוג יצחק בשיר "לא נרגע".
בשנת 2021, נפתלי החל לעבוד על יצירת אלבום שני, כאשר ב-19 בספטמבר של אותה השנה יצא הסינגל הראשון, "השקיעות של יפו".
ב-7 בנובמבר, הסינגל השני, "ער", יצא לאור לצד וידאו קליפ בסגנון אנימציה, אותו הפיק שגיא קמעו; נפתלי החליט להקדיש שיר זה לזכרו של הראפר נועם "נומי" כהן.
הסינגל הבא, שנקרא בשם "מה יהיה", יצא לאור בשיתוף פעולה עם רון כהן ב-11 באוגוסט 2022. כמו כן, בעת הוצאת הסינגל, נחשף שם אלבומו הקרוב של נפתלי, "וויסקי ודמעות".
הסינגל הרביעי והאחרון באלבום, "אלפא (בן שלי)", יצא כעשרה ימים לפני תאריך שחרורו הרשמי של האלבום ביחד עם וידאו קליפ, שהופק אף הוא על ידי שגיא קמעו.
בנוסף לכך, באותו היום הודיע ברשת החברתית פייסבוק על מופע השקה לאלבום אשר יתקיים בלבונטין 7 בתל אביב ב-22 באוקטובר.
ב-15 בספטמבר 2022, האלבום שוחרר במלואו בפלטפורמות השונות.
כמו כן, נפתלי הודיע שהאלבום "וויסקי ודמעות" מוקדש כל כולו לנועם "נומי" כהן.
וויצ'ך זרמבה (; נולד ב-30 בנובמבר 1988) הוא מדען מחשבים אמריקאי ממוצא פולני, חבר צוות מייסד של OpenAI, שם הוא מוביל את צוותי המחקר והשפה של Codex .
הצוותים עובדים באופן פעיל על בינה מלאכותית שכותבת קוד מחשב ועובדים על גרסאות חדשות ל- GPT-3. המשימה של OpenAI היא לבנות בינה מלאכותית בטוחה (AI), ולהבטיח שהיתרונות שלה יחולקו בצורה שווה ככל האפשר.
בגיל צעיר זכה בתחרויות מקומיות ובפרסים במתמטיקה, מדעי המחשב, כימיה ופיזיקה.
בשנת 2007 ייצג זרמבה את פולין באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית בווייטנאם, וזכה במדליית כסף.
זרמבה למד באוניברסיטת ורשה ובאקול פוליטכניק מתמטיקה ומדעי המחשב, וסיים ב-2013 שני תארים שניים במתמטיקה.
לאחר מכן הוא החל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ניו יורק (NYU) בלמידה עמוקה תחת יאן לקון ורוב פרגוס.
זרמבה סיים את לימודיו וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 2016.
בשנת 2008 במהלך לימודי התואר הראשון שלו, הוא עבד ב- NVIDIA בעידן שלפני הלמידה העמוקה.
הדוקטורט שלו התחלק בין Google Brain שבו בילה שנה, לבין מחקר בינה מלאכותית של פייסבוק.
הדוקטורט שלו מתמקד בהתאמת יכולות של רשתות עצביות מלאכותיות עם הכוח האלגוריתמי של מחשבים הניתנים לתכנות.
בשנת 2015 הפך זרמבה לאחד מהמייסדים השותפים של OpenAI, חברת מחקר בבינה מלאכותית (AI).
מטרת הפרויקט היא ליצור בינה מלאכותית בטוחה.
הוא עובד כמנהל מחקר רובוטיקה.
זרמבה יושב במועצה המייעצת של Growbots, חברת סטארט-אפ מעמק הסיליקון שמטרתה להפוך תהליכי מכירה לאוטומטיים באמצעות למידת מכונה ובינה מלאכותית.
רשום בין הפולנים המשפיעים ביותר מתחת לגיל 30, המהדורה הפולנית של מגזין פורבס 2017
מדליית כסף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית ה-48, וייטנאם
וויצ'ך נוביצקי (בפולנית: Wojciech Nowicki; נולד ב-22 בפברואר 1989) הוא אתלט פולני, אלוף אולימפי (טוקיו 2020), פעמים סגן אלוף עולם (יוג'ין 2022 ובודפשט 2023) ושלוש פעמים ברציפות אלוף אירופה (ברלין 2018,מינכן 2022 ורומא 2024) ביידוי פטיש.
נוביצקי נולד וגדל בביאליסטוק שבפולין.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 78.55 מטר, אחרי בן ארצו פאבל פאיידק (80.88 מטר) ודילשוד נזרוב מטג'יקיסטן (78.55 מטר).
באליפות אירופה שנערכה ביולי באמסטרדם שבהולנד זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 77.53 מטר, אחרי פאבל פאיידק (80.93 מטר) ואיוואן ציחאן מבלארוס (78.84 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט זכה במדליית ארד בתוצאה של 77.73 מטר, אחרי דילשוד נזרוב (78.68 מטר) ואיוואן ציחאן (77.79 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 78.03 מטר, אחרי פאבל פאיידק (79.81 מטר) וואלרי פרונקין, שהשתתף כאתלט נייטרלי מורשה (78.16 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 80.12 מטר, לפני פאבל פאיידק (78.69 מטר) ובנצה האלאס מהונגריה (77.36 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 77.69 מטר, לאחר ערעור, יחד עם בנצה האלאס (78.18 מטר), ואחרי פאבל פאיידק (80.50 מטר) וקוונטין ביגו מצרפת (78.19 מטר).
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 82.52 מטר, לפני אייווינד הנריקסן מנורווגיה (81.58 מטר) ופאבל פאיידק (81.53 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, זכה במדליית כסף בתוצאה של 81.03 מטר, אחרי פאבל פאיידק (81.98 מטר) ולפני אייווינד הנריקסן (80.87 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 82.00 מטר, לפני בנצה האלאס (80.92 מטר) ואייווינד הנריקסן (79.45 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של (81.02 מטר), אחרי אית'ן קצברג מקנדה (81.25 מטר) ולפני בנצה האלאס (80.82 מטר).
באליפות אירופה שנערכה ביוני ברומא שאיטליה זכה במדליית זהב פעם שלישית ברציפות ביידוי פטיש בתוצאה של 80.95 מטר.
לפני בנצה האלאס (80.49 מטר) ומיכאילו קוחאן מאוקראינה (80.18 מטר).
באולימפיאדת פריז סיים במקום שביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.42
וויצ'ך סדורסקי (בפולנית: Wojciech Sadurski; נולד ב-5 ביוני 1950) הוא חוקר משפט חוקתי אוסטרלי ילין פולין.
נכון לשנת 2023, הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת סידני ופרופסור במרכז לאירופה באוניברסיטת ורשה.
מומחה בעל שם עולמי לחקר הפופוליזם ושחיקת הדמוקרטיה.
סדורסקי נולד ב-5 ביוני 1950 בוורשה; אביו היה חקלאי.
סדורסקי היגר לאוסטרליה ב-1981 ומחזיק באזרחות כפולה.
לפי סוכנות הידיעות Associated Press, סדורסקי הוא "פרופסור למשפטים בעל שם בינלאומי".
הוא כתב מספר ספרים על משפט חוקתי ושימש כפרופסור אורח בבית הספר למשפטים של ייל, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק, בית הספר למשפטים קרדוזו ואוניברסיטת טרנטו.
תחילה הוא קיבל קביעות במחלקה למשפטים באוניברסיטת סידני, ולאחר מכן תחת אליס ארה-סון טיי.
בין השנים 1999 ל-2009 הוא היה פרופסור במכון האוניברסיטה האירופי בפירנצה, ובין 2003 ל-2006, דיקן הפקולטה למשפטים של המכון האירופי האוניברסיטאי.
החל משנת 2020, הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת סידני באוניברסיטת יל בארצות הברית ופרופסור במרכז לאירופה באוניברסיטת ורשה.
מאז 2011, הוא משמש כיושב ראש הוועדה המייעצת האקדמית של קהילת הדמוקרטיות.
בשנת 2019 פרסם סדורסקי ספר בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד שכותרתו "ההתמוטטות החוקתית של פולין".
הספר תורגם לפולנית על ידי אנה וויצ'יק.
המהדורה הפולנית יצאה לאור באוקטובר 2020. ספר נוסף בשם "מגפת הפופוליסטים" יצא ב-2022 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
בספרו זה הוא מונה סדרת צעדים בהם נוקט האוטוקרט כדי להנציח את שלטונם - השלב הראשון הוא השתלטות על מערכת המשפט.
שלבים נוספים הם השתקת התקשורת העצמאית, השתלטות על השרות הציבורי ומינויי מקורבים נאמנים ולעיתים קרובות בלתי כשירים לתפקיד הציבורי, והגדרת היריב הפוליטי כאויב העם והסתה נגדו ועוד.
הוא מסביר כי מנהיגים אלה לומדים זה מזה על פעולות אלו.
ניתן לנצח את הפופוליזם הסמכותני אך הדבר תלוי במידה בה הצליחו השליטים לשנות את המערכת באופן שתנציח את שלטונם באמצעות שלבים אלו.
סדורסקי הוא מבקר בולט של מפלגת חוק וצדק (PiS) בפולין, אותה הוא מתאר כאוטוקרטית וסמכותנית.
נגד סדורסקי הוגשו שלוש תביעות על ידי מפלגת השלטון והמזוהים עמה.
לדבריו, התיקים "מונעים באופן מוחלט וחד משמעי ממניעים פוליטיים.
יתרה מכך, אני מאמין שהם מתואמים ומסונכרנים".
מפלגת חוק וצדק הגישה תביעות דיבה דיבה גם נגד מבקרים אחרים של הממשלה.
חבר בוועדת המשמעת של בית המשפט העליון בפולין פתח בחקירה נגד סדורסקי באוניברסיטת ורשה משום שכינה את חברי ועדת המשמעת "לוזרים".
המפלגה תבעה את סדורסקי משום כינה אותה "קבוצת פשע מאורגנת" שקישרה את עצמה עם נאו-נאצים, בהתייחס לצעדת יום העצמאות הלאומי 2018 שהייתה בה השתתפות משמעותית של הימין הקיצוני.
סדורסקי הגיב, "מפלגת השלטון נהנית מכוח כמעט בלתי מוגבל ומהטבות חומריות רחבות מאוד.
חסר לה רק דבר אחד - הזכות להשתיק את מבקריה.
התביעה הזו היא ניסיון להשתלט גם על הזכות הזו".
הוא ציין כי "השתמשתי במונח קבוצת פשע מאורגן כמטאפורה כדי לתאר פעולות הדורשות סנכרון ותיאום בין ישויות פוליטיות וממלכתיות שונות, אשר על פי החוקה צריכות להיות נפרדות זו מזו, אך לדעתי הובילו לפעולות מתואמות שהובילו להפיכת השיטה הדמוקרטית לשיטה אוטוריטרית".
הוא גם טען שאם יפסיד בתביעה, "זה יאשר באופן פרדוקסלי את נכונות האבחנה שלי".
במשפט נכחו עשרות עיתונאים, חברי אופוזיציה ופעילי זכויות אדם.התיק נדחה על ידי בית המשפט אך המפלגה ערערה על פסק הדין.
המקרה השלישי כרוך בהתייחסותו של סדורסקי לתקשורת " גבלסיאנית " לאחר ההתנקשות בפאבל אדמוביץ'.
למרות שלא הוזכרה בשמה על ידי סדורסקי, הגישה נגדו חברת התקשורת הממשלתית Telewizja Polska תביעות פליליות ואזרחיות בגין לשון הרע.
החל מאוקטובר 2020, התיק אמור היה להידון בדצמבר 2020. (לפי הערכת כתבים ללא גבולות משנת 2020, "שיח מפלגתי ודיבורי שטנה הם עדיין הכלל המקובל בתקשורת שבבעלות המדינה, שהפכו לשופרי תעמולה ממשלתיים")
מאות פרופסורים למשפטים חתמו על מכתב תמיכה בסדורסקי, וקבעו כי "קיים מסע הטרדות מתואם של מפלגת השלטון הפולנית נגד אקדמאי ידוע ומכובד שברור שנגע בעצב חשוף בביקורת החזקה שלו על המצב במדינתו".
על פי מכתב התמיכה, לתיקים יש סיכוי הצלחה מעטים במידה ויוגש ערעור לבית הדין האירופי לזכויות אדם או לבית משפט של האיחוד האירופי, מכיוון שחופש הביטוי מובטח באמנות שפולין היא חלק מהן.
שאלות לגבי המקרה של סדורסקי הועלו בפרלמנט האירופי ובפרלמנט ההולנדי.
גם המכון לזכויות אדם של לשכת עורכי הדין הבינלאומית קרא לבטל את ההאשמות נגד סדורסקי.
שופט בית המשפט העליון האוסטרלי לשעבר, מייקל קירבי, הגיב בנוגע לכך: "על אזרחי פולין, כולל פרופסור סדורסקי, להיות בכל עת בעלי יכולת לבקר את הממשלה ללא חשש מגמול או מאסר".
חוקרים בסיכון מאפיינים את העמדתו לדין של סדורסקי כ"תגמול לכאורה על מימושה של הזכות לחופש הביטוי בדרכי שלום" וקובעים כי דיכוי המדינה את חופש הביטוי גורם ל"אפקט צינון על החופש האקדמי בפרט ומערער את החברה הדמוקרטית בכלל".
וויסקי בר מוזיאון הוא בר ויסקי הממוקם במרתפי המבנה ששימש כיקב של שרונה בתל אביב .
הוויסקי בר מוזיאון הוא אחד מחמשת אוספי הוויסקי הגדולים בעולם, הוא מכיל מעל 1500 סוגי ויסקי שכמעט כולם מיועדים לטעימה ושתייה, ולא לתצוגה בלבד, למעט כמה בקבוקי אספנות.
את ההשראה להקמת המקום קיבל רן דור-חי, אחד מהבעלים, מה- באדינבורו.
הוא ואמיר עדן, שותף נוסף בבעלות, ביקרו במתחם היקב בשרונה, התלהבו, והחליטו להקים בו את המקום שלהם.
הם שכרו את האתר וביצעו שיפוץ, שהושפע ממגבלות שימור מבנים חריפות, וארך כשלוש שנים, במהלכם גם רכשו את מלאי בקבוקי הוויסקי הראשון.
אותה עת יובאו לארץ כשלוש מאות סוגי ויסקי והם החליטו על מלאי פתיחה של אלף סוגים.
הם מינו כאוצר את גרישה קומושוילי, המשמש גם כמנהל המקצועי של המקום.
הבקבוק הנדיר ביותר באוסף הוא מקאלאן שנת 1940 והיקר ביותר גלנמורנג'י פרייד (Glenmorangie Pride), משנת 1978, מחיר מנת ויסקי בת 25 מ"ל ממנו מעל 2,000 ש"ח.
המסעדה הפועלת במקום היא בהשגחת כשרות צהר.
בשנת 1871 נוסדה שרונה כארבעה קילומטרים מצפון לעיר יפו על ידי מתיישבים טמפלרים שהיגרו מדרום גרמניה לארץ ישראל והתבססו על חקלאות, ובין השאר גידלו ענבי יין.
את היקב בנה יוהאן למלה לפי תכנון האדריכל תיאודור זנדל, ב-1891 בחלקה הדרומי של המושבה.
למבנה המוארך, הבנוי מאבן כורכר, שני גמלונים בגג הרעפים וחלונות עגולים דרכם חדר אור.
בחצר מול הבניין פרקו עגלות את הענבים שנבצרו בכרמי שרונה.
מתחת ליקב נחפרו שני מרתפים, בהם יושן היין בחביות עץ גדולות.
ייצור היין היה הענף החקלאי המרכזי בשרון עד תחילת המאה ה-20 והיקב ייצר לא פחות מ-50 אלף ליטר יין בשנה.
היין שיוצר נשלח בעיקר לגרמניה, שם זכה להצלחה רבה בשם מותג "יין מארץ הקודש".
בשנת 1891 נבנה ביישוב מבנה היקב הראשון וכעבור כעשר שנים נבנה מבנה נוסף ממערב לו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ירד ייצור היין, והוא הוחלף במידה רבה בנטיעת מטעי תפוזים.
מבנה היקב שימש בתקופות שונות כמפעל לייצור אלכוהול וכבית דפוס עד שגורשו הטמפלרים מישראל במלחמת העולם השנייה.
מנהרה תת-קרקעית, שהתגלתה רק ב-2009, חיברה את היקב למרתפי המזקקה בה מולאו הבקבוקים.
במבנה זה הונחו יסודות חיל האוויר הישראלי.
במלחמת העצמאות הועברו למרתפי היקב במבצע חשאי 20 מטוסים ישנים, מהם הורכבו 14 מטוסי אוסטר אוטוקרט ("פרימוס"), תוך שימוש בצינורות ברזל, מוטות עץ ויריעות בד.
גם הספיטפייר, מטוס הקרב הראשון של חיל האוויר, הורכב בחצר היקב.
בשנים שלאחר מכן פעלה כאן ההוצאה לאור של משרד הביטחון.
בדצמבר 2023 הונצח היקב על בול דואר ישראל ובאתר הדואר נמצא הסבר קצר על ההיסטוריה של היקב.
חברת ווינצסטר ריפיטינג ארמס קומפני הייתה אחת מיצרניות כלי הירייה החשובות והמשפיעות ביותר בתולדות תעשיית הנשק המודרנית, והייתה גורם מרכזי בהתפתחותם של נשק בעל מנגנון טעינה חוזרת במחצית השנייה של המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20.
החברה נוסדה בשנת 1866 בעיר ניו הייבן שבקונטיקט ארצות הברית על ידי התעשיין האמריקאי אוליבר פישר ווינצ'סטר, על בסיס נכסיה והידע הטכנולוגי של חברת "וולקניק ריפיטינג ארמס" , ופעלה במשך יותר ממאה שנה כיצרנית מובילה של רובים וכלי נשק קלים לשימוש אזרחי, צבאי ומשטרתי.
מוצרי החברה הפכו לסמלים איקוניים של המערב הישן של אמריקה ושל תרבות המערב הפרוע.
ווינצ'סטר הייתה חלוצה בפיתוח וביישום מנגנוני טעינה חוזרת יעילים המבוססים על פעולת מנוף.
החברה גם תכננה וייצר תחמושת מודרנית וניצלה את המעבר מכלי נשק נטעני לוע ותחילת השימוש בכדורים משולבים עם תרמיל ופיקה לשילוב של עם מנגנוני ירי מהירים.
אף שהצבא האמריקאי אימץ רק באופן מוגבל רובים מתוצרת החברה, מוצרי ווינצ'סטר מילאו תפקיד חשוב במלחמות האינדיאנים והפכו לחלק בלתי נפרד מההיסטוריה החומרית והתרבותית של ארצות הברית.