tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנוח אסא (16 ביולי 1948 סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה – 10 במאי 2016, בת ים, ישראל), היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת המגן בקבוצת מכבי יפו.
מנוח אסא נולד בסופיה בירת בולגריה למשה ורוזה.
בגיל שלושה חדשים עלתה משפחתו במסגרת העלייה ההמונית לישראל והתיישבה ביפו, סמוך לפרדס דג'אני אשר בתחומו הוקם "מגרש הפחים" של מכבי יפו.
ב-1958 הצטרף לראשונה לאימוני קבוצת הילדים של מכבי יפו וזאת ללא ידיעת הוריו.
בשלהי עונת 1964/1965 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת ומשחקו הראשון היה ב-25 במאי 1965 מול שמשון תל אביב.
בשלהי 1966 זומן לסגל הרחב של נבחרת הנוער בכדורגל.
בעונת 1970/1971 שיחקה מכבי יפו בליגה א' שהייתה הליגה השנייה בישראל.
במשחק העלייה לליגה הלאומית בישל אסא למשה אוננה, את שער הניצחון על הפועל רמת-גן.
אסא שיחק בשורות הקבוצה עד לסיום עונת 1973/1974, ומשחקו האחרון היה ב-2 בפברואר 1974 מול בית"ר ירושלים.
הוא הופיע ב-92 משחקי ליגה בליגה הראשונה ובהם כבש שער אחד.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, השתלב אסא בעסקי המשפחה.
הוא התגורר בבת-ים, היה נשוי ליפה, אב לשלושה ילדים וסב לנכדים.
מנוח אסא הלך לעולמו ב-2016 והובא למנוחות בבית עלמין גני אסתר בראשון לציון.
מנואל קליאנו (בפורטוגזית: Manuel Keliano; נולד ב-16 בינואר 2003 בלואנדה שבאנגולה) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אחמט גרוזני מליגת העל הרוסית ובנבחרת אנגולה.
משחקו הראשון של קליאנו בקבוצת פרימיירו דה אגוסטו מליגת העל האנגולית.
ב-19 ביולי 2023 חתם על חוזה לשלוש שנים באסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-19 באוגוסט 2023 ומשחקו הראשון במועדון, בהפסד 0–2 לבנפיקה ליסבון במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2023/2024.
ב-5 ביולי 2025 חתם על חוזה ל-4 שנים באחמט גרוזני מליגת העל הרוסית.
ב-20 בינואר 2023 היה משחקו הראשון בנבחרת אנגולה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת מאוריטניה במסגרת אליפות האומות האפריקאיות .
מנוהר לאל קהטר (בהינדי: मनोहर लाल खट्टर; נולד ב-5 במאי 1954) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כשר האנרגיה וכשר השיכון ואורבניזציה בממשלת מודי השלשית.
כיהן כראש השרים של הריאנה מטעם מפלגת העם ההודית.
מנוהר לאל קהטר נולד ב-5 במאי 1954 ב באיחוד מדינות פטיאלה ופנג'אב המזרחית (היום בהריאנה) למשפחה פנגאבית-הינדואית.
אביו, הרבנס לאל קהטר, היה בעל חנות שהיגר מפנג'אב הפקיסטית לאחר חלוקת הודו ב-1947.
לפני שקהטר הצטרף כפרנך בראשטריה סוויאמסווק סאנג ב-1980, הוא הפעיל חנות בדלהי.
ב-1994 הצטרף קהטר למפלגת העם ההודית.
מ-2000 עד 2014 שימש מזכיר ארגוני ראשי של המפלגה בהריאנה.
בתקופה זו היה מעורכי , ביטאונה הרשמי של המפלגה בהריאנה, עד 2010.
כאסטרטג ידוע, מונה לראש ועדת הבחירות של מפלגת העם ההודית בהריאנה לפני הבחירות ללוק סבהה ב-2014. המפלגה זכתה ב-9 מתוך 10 המושבים במדינה.
לאחר הבחירות ל באוקטובר 2014, בהם נבחר לראשונה לאספה, מונה לראש השרים של המדינה.
בבחירות לאספה המחוקקת של הריאנה באוקטובר 2019 קיבלה מפלגת העם ההודית 41 מושבים מתוך 90 והקימה ממשלת קואליציה, וקהטר הושבע בשנית לראש השרים.
ב-12 במרץ 2024, בעקבות חוסר הסכמה בין מפלגת העם ההודית לשותפתה הקואליציונית, , על חלוקת מושבים לקראת הבחירות ללוק סבהה התפטר קהטר מתפקידו כראש השרים.
מפלגת העם ההודית הודיעה כי נייב סינג ימלא את מקומו כראש השרים.
יום לאחר מכן התפטר קהטר מהאספה המחוקקת של הריאנה.
קהטר התמודד מטעם מפלגת העם ההודית בבחירות ללוק סבהה ב־2024. הוא נבחר ללוק סבהה, ומונה לשר האנרגיה ושר השיכון והאורבניזציה בממשלת מודי השלישית שהוקמה בעקבות הבחירות.
מנוהר גאג'אנאן ג'ושי (במראטהית: मनोहर जोशी; 2 בדצמבר 1937 – 23 בפברואר 2024) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כראש השרים של מהאראשטרה וכיושב ראש הלוק סבהה.
מנוהר ג'אג'אנאן ג'ושי נולד ב־2 בדצמבר 1937 בנשיאות בומביי שבהודו הבריטית (היום במהאראשטרה, הודו).
הוא קיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מ בבומביי.
בתחילה היה ג'ושי פעיל בראשטריה סוויאמסווק סאנג, ולאחר מכן עבר לשיוו סנה.
קודם כניסתו לפוליטיקה היה מורה.
ב־1968 נבחר ג'ושי למועצה העירונית של בומביי מטעם השיוו סנה, וב־1972 נבחר מטעמה ל.
ב־1990 נבחר לראשונה ל, והיה מנהיג האופוזיציה באספה ממרץ 1990 עד דצמבר 1991. תביעתו של לתפקיד גרמה לפיצול במפלגה, כשבהוג'באל פרש והצטרף ל.
ג'ושי מונה לראש השרים של מהאראשטרה ב־1995 לאחר שקואליציה של השיוו סנה ומפלגת העם ההודית ניצחה בבחירות ל.
הוא כיהן בתפקיד עד לפברואר 1999, כשהוחלף בידי נריאן רנה מטעם מפלגת העם במסגרת הסכם רוטציה.
בבחירות לוק סבהה ב־1999 נבחר ג'ושי לחבר הלוק, ומונה לשר התעשייה הכבדה ומפעלים ציבוריים בממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי.
בבחירות ללוק סבהה ב־2004 הובס ג'ושי.
באפריל 2006 נבחר לרג'יה סבהה, וכיהן בו כהונה אחת, עד לאפריל 2012, בעקבות החלטת השיוו סנה שלא להעמידו לכהונה נוספת מטעמה.
לאחר מות מייסד השיוו סנה באל טהקרי בנובמבר 2012 הסתכסך ג'ושי עם בנו ויורשו בהנהגת המפלגה אודהב טהקרי, ובעקבות כך פרש מפעילות פוליטית.
ג'ושי היה נשוי לאנאגה ג'ושי, שנפטרה ב־2020. לזוג נולדו בן ושתי בנות.
מנואלה "מנו" שווזיג היא פוליטיקאית גרמנייה (SPD).
מכהנת כיושבת ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במקלנבורג-מערב פומרניה וכראש ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה מאז יולי 2017. בנוסף, מכהנת כנשיאת הבונדסראט מאז נובמבר 2023.
הייתה חברה בממשלת מרקל השלישית כשרה הפדרלית למשפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער.
מאז ינואר 2019, היא אחת משני יושבי ראש ועדת הגישור של הבונדסטאג והבונדסראט.
מחויבותה לפרויקט הנורד סטרים 2 והשתתפותה בקרן מקלנבורג-מערב פומרניה לאקלים והגנת הסביבה זכו לביקורת מאז המתקפה הרוסית על אוקראינה ב-2022.
נולדה בשם מנואלה פרנצל בסילאו, כיום בחבל מרקיש-אודרלנד שבמדינת ברנדנבורג.
אביה היה מנעולן ואמה עבדה כפקידה.
ב-1990 היא שיחקה בתפקיד משנה בסרט הנוער "אהבה אסורה" (Verbotene Liebe) שביים הלמוט דזיובה מטעם קרן הקולנוע המזרח גרמנית.
לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים ב-1992 החלה לעבוד ברשות המיסים של ברנדנבורג.
בשנת 1995 סיימה את לימודיה בכלכלה באוניברסיטת ברנדנבורג שבקניגס ווסטרהאוזן.
בשנת 2000 עברה מנואלה שווזיג לרשות המס בשוורין, שם עבדה כחוקרת מס.
בשנת 2002 החלה לעבוד במשרד האוצר של מקלנבורג-מערב פומרניה.
שווזיג הצטרפה ל-SPD בשנת 2003. באותה השנה התקבלה כחברה בהנהלת ה-SPD בשוורין וב-2005 החלה את תפקידה כחברה במועצת המנהלים של SPD מקלנבורג-מערב פומרניה.
משנת 2004 עד 2008 הייתה שווזיג חברה במועצת העיר שוורין מטעם ה-SPD, ומאוקטובר 2007 עד אוקטובר 2008 אף כיהנה כיושבת ראש המפלגה המקומית.
ב-6 באוקטובר 2008 מונתה שווזיג כשרת הרווחה והבריאות במקלנבורג-מערב פומרניה.
ב-30 ביולי 2009, החלה לעבוד כיועצת של פרנק וולטר שטיינמאייר לבחירות לבונדסטאג לשנת 2009 כיועצת האחראית על תחום המשפחה והרווחה.
ב-13 בנובמבר 2009, מונתה כאחת מסגני היושב ראש הפדרליים של ה-SPD.
בבחירות ללנדטאג של מקלנבורג-מערב פומרניה בשנת 2011, זכתה במנדט ישיר במחוז הבחירה שלה וב-25 באוקטובר באותה השנה מונתה לשרת העבודה, השוויון והרווחה.
ב-27 במאי 2013 חזרה לעבוד כיועצת לקראת הבחירות לבונדסטאג לשנת 2013, הפעם תחת פיר שטיינבריק.
היא הייתה אחראית לנושאים של נשים, משפחה, שיקום גרמניה המזרחית, דמוגרפיה, והכלת השונה.
מ-17 בדצמבר 2013 עד 2 ביוני 2017, היא הייתה השרה הפדרלית לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער.
במהלך כהונתה, בשנת 2017, התקבל חוק שקיפות השכר, שווזיג הייתה המקדמת העיקרית של חוק זה.
ב-2 ביולי 2017, לאחר התפטרותו של ארווין סלרינג עקב מחלה, מונתה כיושבת ראש ה-SPD במקלנבורג-מערב פומרניה.
ב-4 ביולי 2017, נבחרה לראשות ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה עם קואליציה של ה-SPD יחד עם ה-CDU, ובכך נהייתה לאישה הראשונה המכהנת כראש ממשלת מקלנבורג-מערב פומרניה והחמישית בתפקיד זה מאז שגרמניה אוחדה מחדש.
ב-3 ביוני 2019, בעקבות התפטרותה של אנדריאה נאלס, היא לקחה על עצמה את תפקיד היושב ראש הפדרלי בפועל של ה-SPD, יחד עם מלו דרייר ות'ורסטן שייפר-גימבל, היא התפטרה מהתפקיד ב-10 בספטמבר 2019 בעקבות מחלת הסרטן שהתפרצה אצלה.
במרץ 2021 מפלגת הפיראטים הגישה תלונה למשרד הסדר הציבורי בעקבות מסיבת עיתונאים שהתקיימה בחנות אופנה בשוורין בה הציגה שווזיג אפליקציה חדשה.
לפי טענת מפלגת הפיראטים, שווזיג הפרה בכך את תקנות הקורונה של המדינה באותה העת.
על פי התקנות, 6 אנשים בלבד רשאים להיות בחנות בגודל זה, אך במסיבת עיתונאים זו נכחו לפחות 20 אנשים.
בנוסף לשווזיג, הוגשו תלונות גם על שר האנרגיה והתשתיות כריסטיאן פגל, על ראש עיריית שוורין ריקו באדנשיר, ועל כל הנוכחים בחנות.
תלונה זו נדחתה לבסוף מכיוון שלפי שמסיבות עיתונאים פוליטיות הוחרגו מהחוק על מגבלות הקורונה.
בבחירות ללנדטאג ב-2021, ה-SPD בראשות שווזיג קיבלה 39.6 אחוזים מהקולות, עלייה של תשעה אחוזים מהבחירות הקודמות.
לאחר הקמת קואליציה של ה-SPD והדי לינקה, שווזיג נבחרה מחדש לראשות הממשלה עם 41 מתוך 79 קולות.
ב-28 באוקטובר 2022 היא נבחרה לסגנית נשיא הבונדסראט.
ב-20 באוקטובר 2023 נבחרה שווזיג לנשיאת הבונדסראט והיא האישה השלישית המכהנת בתפקיד זה.
בשנת 2009, תמכה שווזיג ביוזמה של אורסולה פון דר ליין, השרה הפדרלית לענייני משפחה, לחסום אתרים עם תוכן פורנוגרפי העוסק בילדים.
בראיון באוגוסט 2009, מתחה שווזיג ביקורת על הגישה הקודמת של הממשלה כ"משחק תקוע" שמעכב התקדמות בהגנה על הילדים.
מבקריה האשימו אותה בכך שהיא דוגלת בצנזורה מחמירה מדי בתואנת שווא של הגנה על ילדים.
זכות חזרה לעבודה מלאה ולשעות עבודה משפחתיות
בינואר 2014 במהלך ראיון לבילד, שווזיג הציגה הצעת חוק בשם "הורים פלוס".
היא הציעה ששני ההורים יפחיתו את שעות העבודה שלהם בכ-20 אחוזים ויקבלו פיצוי חלקי ובונוס שותפות הממומן מהכנסות ממסים.
היא הסבירה כי "על המשק להתגמש ויש לתת הזדמנויות קריירה טובות גם להורים שמצמצמים את שעות העבודה שלהם למען המשפחה".
הצעתה הוצגה בתקשורת כשבוע עבודה של 32 שעות ואף נתמכה על ידי הדוח שהציג המכון הגרמני לכלכלה (DIW) .
דובר הממשלה, שטפן זייברט, לימים שגריר גרמניה בישראל, ציין כי הממשלה תתרכז ביישום קצבת "הורים פלוס" אך דחה את הטענה כי הקצבה תישען על גביית מיסים מורחבת.
כשרת המשפחה, שווזיג ניסתה לקדם את הרחבת הזכויות לכיסוי עלויות של הזרעות מלאכותיות וטיפולי פוריות על ידי קופות החולים גם לזוגות לא נשואים שחיים יחד במשך זמן רב.
היא "מתכננת להרחיב את התמיכה הכספית לטיפולי פוריות ", שווזיג הסבירה כי היא "לא יכולה להבין למה מקשים כל כך על זוגות שלא רוצים יותר מילד".
לטענתה, יותר משישה מיליון בני אדם בגרמניה הם חשוכי ילדים באופן בלתי רצוני.
שווזיג פעלה להשגת הגנות טובות יותר נגד אלימות שהופנתה כלפי ילדי פליטים וניסתה להנהיג תעודות אזרחות טובה לאזרחים המסייעים לפליטים.
היא התבטאה נגד הגבלות על איחוד משפחות, שכן לטענתה ילדים מקלים על ההתערבבות בחברה.
ב-1 ביולי 2014 הגישה שווזיג את התוכנית "הדמוקרטיה חיה!
פעילות נגד קיצוניות ימנית, אלימות וחוסר אנושיות" (Demokratie leben!), רמז למוטו של הקנצלר וילי ברנדט, "העז להיות יותר דמוקרטי".
כחלק מתוכנית זו יתקיימו סמינריונים נגד אנטישמיות.
תוכניתה של קודמתה כריסטינה שרודר נגד הקיצוניות השמאלנית בוטלה.
שווזיג הסבירה כי בעיית הקיצוניות השמאלנית הייתה "הגזמה פראית" ללא הצעת פתרון יעיל.
בנוסף, לטענתה התוכנית "העמיקה את השסע".
שווזיג קיבלה את החסות של "קונגרס הרופאים הגרמניים להומאופתיה" בשנת 2019. על כך היא זכתה לביקורת מהאגודה הרפואית של מקלנבורג-מערב פומרניה.
בשנת 2020 קראה שווזיג לחוקק מחדש את החוק להסדרה של מעקבי תקשורת ואמצעי חקירה סמויים אחרים, זאת למרות שבית המשפט החוקתי הפדרלי קבע בשנת 2010 כי חוק זה איננו חוקתי.
היא הצדיקה את מהלך זה כחלק ממאבקה נגד פורנוגרפיית ילדים ופשעי ימין קיצוני.
הנתונים שהציגה התבררו מאוחר יותר כשגויים.
בשנת 2014 סייעה שווזיג בהגשת הצעת חוק המחייבת מכסות חובה לנשים במועצות הפיקוח של החברות המובילות בגרמניה.
ב-2015 הציגה חוק שיקדם את השוואת שכר הנשים לזה של מקביליהן הגברים.
בשנת 2016 השיגה שווזיג בהצלחה שינויים בחקיקה להגנה על יולדות בגרמניה על ידי הרחבת החוקים כך שיכללו קבוצות נשים שאינן מכוסות במפורש (כולל סטודנטיות, נשים העובדות כמתמחות ונשים העוסקות בהכשרה מקצועית).
לצד דיטמר ווידקה, שווזיג הייתה גורם מרכזי בבחירה של הבונדסראט באינס הרטל כשופטת הראשונה ממזרח גרמניה בבית המשפט החוקתי הפדרלי.
שווזיג דוחה את המונח "מדינה לא צודקת" עבור גרמניה המזרחית כי הוא "גורם לזה להיראות כאילו כל החיים היו לא צודקים.
אבל אנחנו צריכים לתת יותר כבוד להישגים של מזרח גרמניה".
עם זאת, היא מודה שהמדינה פעלה כדיקטטורה.
המחלוקת סביב הנורד סטרים 2
שווזיג ספגה ביקורת תקשורתית ב-2021 כשהקימה את "קרן מקלנבורג-מערב פומרניה להגנת הסביבה והאקלים".
שווזיג נימקה את תמיכתה בקרן בכך שקידום פרויקטים סביבתיים "חשוב להרבה אנשים בארצנו".
בנוסף להגנת הסביבה, מטרת הקרן כללה את השלמת הנורד סטרים 2. הקרן, שבעליה הוא התאגיד הרוסי גזפרום, הוקמה כדי לעקוף סנקציות אפשריות מארצות הברית.
במקרה זה, הקרן עצמה הייתה יכולה לפעול כ"מתווך" ולספק את חומרי בנייה נדרשים.
על פי דיווחים, הקרן קנתה במיוחד למטרה זו ספינת משא במשקל 5,600 טון, שהייתה מעורבת ישירות בבניית נורד סטרים 2. יושב ראש מפלגת הירוקים במקלנבורג-מערב פומרניה, הארלד טרפה, האשים את הממשלה בשמירה על "קשר כנוע לרוסיה".
חבר הפרלמנט מטעם הירוקים, ריינהרד בוטיקופר, תיאר את גישתה של שווזיג כ"מוטלת בספק לחלוטין".
לאחר שנשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכיר ב"רפובליקות העממיות" של דונייצק ולוהנסק בפברואר 2022, שווזיג צייצה בטוויטר: "ממשלת רוסיה הפרה את החוק הבינלאומי.
אני רואה את הסכסוך הזה בדאגה הגדולה ביותר".
כאשר שווזיג פרסמה בטוויטר תמונה של הלנדטאג מואר בצבעי אוקראינה, האשים אותה אנדרי מלניק, שגריר אוקראינה בגרמניה, בצביעות.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, כתבה שווזיג בהצהרה כי "הפלישה הרוסית [...] הייתה מתקפה אכזרית על מדינה שכנה, הפרה ברורה של החוק הבינלאומי ואינה ניתנת להצדקה בשום דבר".
שווזיג דחתה תחילה את הצעת ה-CDU להשתמש בכספי קרן האקלים למטרות הומניטריות באוקראינה כ"פופוליסטית", אך מאוחר יותר תמכה בהצעה.
לבסוף אמרה שווזיג שעצירת הנורד סטרים 2 הייתה טובה והודתה בכך שתמיכתה בקרן הייתה טעות.
בפברואר 2022 נכשלה שווזיג בניסיונה לאסור על חבר הבונדסטאג מטעם ה-CDU, כריסטוף פלוס, להצהיר הצהרות ביקורתיות על מדיניותה בקשר למלחמת רוסיה-אוקראינה בפני בית הדין האזורי של המבורג.
השופטים קבעו כי פלוס הגזים בדעותיו, אך הוא לא חרג מגבולות חופש הביטוי.
האופוזיציה מתחה ביקורת על שווזיג על כך שעלויות המשפט שולמו מאוצר המדינה.
ב-14 באפריל 2022 הקים הפרלמנט של המדינה, בתמיכתן של ה-CDU, ה-FDP והירוקים, ועדת חקירה על התנהלות ממשלת שווזיג בכל הנוגע לנורד סטרים 2 ולקרן.
היא כונתה בידי חברים אחדים ב-CDU "לוביסטית של פוטין", ומומחה מדיניות החוץ של CDU נורברט רוטגן קרא להתפטרותה.
חבר הלנדטאג מטעם ה-CDU, סבסטיאן אהלר, הצהיר: "מנואלה שווזיג הייתה אייקון פרסומי רוסי שנשאר נאמן לנורד סטרים 2 עד ינואר 2022, כאשר פוטין כבר היה חמוש בגבול עד לשיניים".
מנואלה שווזיג מתגוררת עם בעלה סטפן שווזיג בשוורין, יחד יש להם בן יליד 2007 ובת ילידת 2016. ב-31 ביולי 2010, שווזיג, שקודם לכן לא הייתה לה שום זיקה דתית, הוטבלה יחד עם בעלה ובנה והצטרפה עם משפחתה לכנסייה האוונגליסטית הלותרנית של מקלנבורג.
בספטמבר 2019, פורסם כי שווזיג אובחנה כחולה בסרטן השד.
בעקבות כך, ב-10 בספטמבר 2019, היא התפטרה מכל המשרדים הפדרליים אך שמרה על משרדי ראש הממשלה ויושב ראש מפלגת ה-SPD של מקלנבורג-מערב פומרניה.
ב-12 במאי 2020, הודיעה שעברה את הטיפול בסרטן והחלימה.
בתחילת 2021 היא נאלצה לעבור טיפול נוסף למשך שלושה שבועות.
חברה באיגוד להגנת הילד ובחבר הנאמנים של ארגון הסיוע לילדים Plan International Germany.
יו"ר משותף לשעבר של מועצת הנגידים משרד הנוער הצרפתי-גרמני (FGYO).
חברת חבר הנאמנים ביוזמה "כן, אני יכול!" בשיתוף עם דויטשה טלקום.
חברה באספה הכללית של קרן פרידריך אברט.
לשעבר חברה בחבר הנאמנים במוזיאון הגרמני.
חברה בחבר הנאמנים של הפורום הגרמני למניעת פשע (DFK).
חברת מועצת הפיקוח של התיאטרון הממלכתי של מקלנבורג.
הייתה חברה בוועדת הממשל הפדרלי "30 שנים של מהפכה שלווה ואחדות גרמנית" מ-2019 עד 2020.
יושבת ראש הקרן לידידות הגרמנית-רוסית של הבונדסראט החל מ-8 ביוני 2019 עד לפירוקה ב-8 באפריל 2022.
מנואל קוּטִין הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוסטריה קלאגנפורט מהליגה האוסטרית השנייה.
קוטין החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של סטוקנבוי.
בשנת 2001 עבר לדראוטל, וב-2004 חזר לסטוקנבוי.
בעונת 2007/08 עבר לאקדמיה של גראצר אק, ולאחר עונה אחת בגראצר עבר בעונת 2008/09 לאקדמיה של אוסטריה וינה.
באפריל 2009 עבר לאקדמיה של אדמירה ואקר מדלינג.
במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של אדמירה בליגה האזורית.
בעונות 2009/10 ו-2010/11 ערך מספר הופעות מוגבל בקבוצת המילואים.
באפריל 2012 היה לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2011/12 ערך 15 הופעות בליגה האזורית, אך לא שיחק בקבוצה הבוגרת.
בעונת 2012/13 ערך 8 הופעות בליגה האזורית ונשאר ללא הופעות בקבוצה הבוגרת.
באוקטובר 2013 ערך לבסוף את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, במשחק נגד שטרום גראץ.
מכאן ואילך הפך קוטין לשוער הראשון של הקבוצה וערך 22 הופעות עד לסוף העונה.
עם זאת, בעונת 2014/15 איבד את מקומו בהרכב, תחילה לאנדראס לייטנר ולאחר מכן ליורג זיבנהנדל שנרכש בנובמבר 2014. למרות זאת, קוטין הפך לשוער שני ולא לייטנר.
בעונת 2014/15 ערך 8 הופעות בבונדסליגה.
בעונת 2015/16 שימש כשוער שני לזיבנהנדל וערך משחק אחד בליגה ושלושה משחקים בגביע מול קבוצות חובבניות.
ביולי 2016 עבר זיבנהנדל לגרמניה וקוטין חזר להיות השוער הראשון.
לאחר יכולת חלשה הוא הוחלף בספטמבר 2016 על ידי אנדראס לייטנר ולא חזר להרכב.
לאחר עונת 2018/19 עזב את אדמירה לאחר למעלה מעשר שנים ועבר לוולפסברג, שם חתם על חוזה לשנתיים.
בוולפסברג שימש כשוער שני לאלכסנדר קופלר.
בעונה הראשונה שלו ערך 4 הופעות בבונדסליגה.
במאי 2020 חוזהו הוארך בשנה נוספת.
לאחר עונת 2021/22 עזב את וולפסברג.
לאחר מספר חודשים ללא קבוצה, עבר בסוף ספטמבר 2022 לשווייץ וחתם בגראסהופרס ציריך.
בגראסהופר שימש כשוער מחליף ולא ערך אף הופעה.
לאחר תום חוזהו עזב את ציריך בינואר 2023. לאחר חצי שנה ללא קבוצה חזר לציריך בעונת 2023/24.
מנואל פריגו (באיטלקית: Manuel Frigo; נולד ב-18 בפברואר 1997) הוא שחיין איטלקי, סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד אולימפית (פריז 2024), 3 פעמים ברציפות סגן אלוף עולם (פוקואוקה 2023, דוחה 2024 וסינגפור 2025), אלוף עולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022) ושיאן עולם בעבר במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
באולימפיאדת טוקיו הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם אלסנדרו מירסי, תומאס צ'קון ולורנצו צצרי בתוצאה של 3:10.11 דקות, אחרי ארצות הברית (3:08.97 דקות) ולפני אוסטרליה (3:10.22 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.63 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2022 הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם אלסנדרו מירסי, תומאס צ'קון ולורנצו צצרי בתוצאה של 3:10.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:09.34 דקות) ואוסטרליה (3:10.80 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן בסוף יולי 2023 הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם אלסנדרו מירסי, לורנצו צצרי ותומאס צ'קון בתוצאה של 3:10.49 דקות, אחרי אוסטרליה 3:10.16 דקות ולפני ארצות הברית 3:10.81 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.79 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.45 שניות ובמקום תשיעי במשחה שליחם 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:33.54 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.41 שניות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם אלסנדרו מירסי, לורנצו צצרי ופאולו קונטה בונין בתוצאה של 3:12.08 דקות, אחרי הרפובליקה העממית של סין (3:11.08 דקות) ולפני ארצות הברית (3:12.29 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 48.25 שניות ובמקום חמישי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:24.40 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.06 שניות.
באולימפיאדת פריז הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם אלסנדרו מירסי, תומאס צ'קון ופאולו קונטה בונין בתוצאה של 3:10.70 דקות, אחרי ארצות הברית (3:09.28 דקות) ואוסטרליה (3:10.35 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.06 שניות.
מנואל פרננדס קביירו (בספרדית:Manuel Fernández Caballero, 14 במרץ 1835 - 26 בפברואר 1906) הוא מלחין ספרדי, מהמצליחים במאה ה-19, שנודע במיוחד כיוצר סרסואלות.
הוא הלחין יצירות מכוננות בסוגת "חנרו צ'יקו" הצעירה יותר של הסרסואלה.
זכה להערכה גם הסאינטה El duo de la Africana וה חוטה No cantes más La Africana שנותרה דוגמה קלאסית לדואט של סרסואלה.
הסרסואלות שלו כללו גם שירים ומחולות מאמריקה הלטינית..פרננדס קביירו כתב גם מוזיקה כנסייתית וכן שירים סאלוניים.
הוא נולד ב-1835 בעיר מורסיה, כצעיר מבין שמונה עשר אחים ואחיות, לאם ילידת מדריד ולאב ממוצא אסטורי, שנפטר לפני לידת בנו.
בגיל חמש הוא שר במקהלת המנזר האוגוסטיני בעירו.
את שיעורי המוזיקה הראשונים קיבל פרננדס מדודו חוליאן חיל, שהיה מוזיקאי צבאי ומנהל תזמורת התיאטרון.
אחר כך הוא למד כינור, פסנתר והרמוניה אצל חוסה קאלבו, ולמד לבד נגינה בפיקולו, קלרנית, קורנטין (סוג קטן של קורנית), טרומבון ואופיקלאידה.
בעזרת הפיקולו, שהתאים יותר לידיו הקטנות, הוא הצליח להצטרף לתזמורת עוד בהיותו בן 7. בשנת 1845 עבר לגור במדריד עם אמו, והמשיך את לימודי המוזיקה אצל גיס אחר שלה: רפאל פאלאסון.
בשנה שלאחר מכן הוא חזר למורסיה, ופרסם בגיל 11, את יצירותיו הליריות הראשונות.
בשנת 1850 הוא התקבל לקונסרבטוריון של מדריד, שם למד ליווי בפסנתר אצל אנטוניו אגואדו, פסנתר אצל פדרו אלבניז, כינור אצל חוסה וגה והרמוניה אצל אינדלסיו סוריאן פואנטס.
אחרי מותו של האחרון למד הרמוניה, וקונטרפונקט, פוגה והלחנה אצל הילריון אסלאווה.
ב-1856 וב-1857 תחת הדרכתו של אסלאווה זכה לפרס הראשון להלחנה בקונסרבטוריון
בשנת 1853 הוא ניגן ככינור ראשון בתיאטרון המלכותי.
הוא זכה בתחרות למשרה של קפלמייסטר בסנטיאגו דה קובה אך לא קיבל את התפקיד מכיוון שטרם מלאו לו עשרים.
באותה שנה הוא החל את הקריירה שלו כמנצח תזמורת תיאטרון, ועבד בתיאטרון דה ואריידאדס, שעבורו הלחין פנטזיות, קפריצ'י ומוזיקת ריקודים, ובתיאטרון לופה דה וגה שם התחיל את הקריירה גם במלחין סרסואלות.
באחרון הוא ניצח בבכורה על הסרסואלה הראשונה שלו: "שלוש אמהות לילדה" (Tres madres para una hija ( (1854)
ניצח גם בתיאטרון סירקו ואספניול.
עד 1864 הוא הלחין למעלה מ-30 סרסואלות, ביניהן La jardinera - "הגננית" (1857) וחלקן בשיתוף פעולה עם קריסטובל אודריד.
באותה שנה, עקב קשיי פרנסה, הוא החליט להקים להקת סרסואלות משלו ולהפליג לקובה.
הוא התגורר בקריביים במשך שבע שנים, לסירוגין בהוואנה ובמטאנסס, וחילק את זמנו בין הפקות והצגות מופעי סרסואלות לבין מתן שיעורים פרטיים בפיתוח קול, כינור, פסנתר, הרמוניה והלחנה.
בשנת 1871, בעקבות התנועות המהפכניות שפרצו בקובה, החליט קביירו לחזור לספרד, והפך שם תוך שנים אחדות לאחד המלחינים המוכרים ביותר בזירת המוזיקה של מדריד.
הוא הלחין סרסואלות מכל הסגנונות; "חנרו צ'יקו", סרסואלה גראן (בשלוש מערכות) ומופעי בופו, ובתחום האחרון הוא הלחין את היצירה היחידה שנותרה ברפרטואר: לוס סברינוס דל קפטן גראנט Los sobrinos del capitan Grant (1877), המבוססת על הרומן "בניו של קפטן גראנט" מאת ז'ול ורן.
שנה קודם לכן, התקיימה הבכורה את סרסואלה גראן שלו "לה מרסייז", המבוססת על ליברית מצוינת מאת מיגל ראמוס קאריון.
ההצלחה הייתה מדהימה, עד כדי כך שהתלהבות הקהל גרמה למלחין להתעלף.
ליצירה זאת, המבוססת על אפיזודה של המהפכה הצרפתית, הייתה קריירה בינלאומית קצרה כאשר היא בוצעה בכמה ערים איטלקיות.
ב-1882 ניצח פרננדס על 24 קונצרטים של תזמורת האיגוד האמנותי-מוזיקלי (Union Artistico-Musical.
ב-1885-1884 פרננדס קביירו ניצח אישית על מופעי הסרסואלות שלו בליסבון, מונטווידאו ובואנוס איירס, וזכה להצלחה רבה .
בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא ניצח בבכורה את אחת מהצלחותיו הגדולות ביותר: El duo de "La Africana" (1893), סרסואלה המבוססת על עלילת קנאה זוגית בקרב זמרי להקת אופרה בחזרות לאופרה האפריקנית ("L'Africaine" ) מאת ג'אקומו מאיירבר.
ההצלחה הייתה כה גדולה עד שנאלץ לכתוב יצירה המוקדשת לחובביה: Los Africanistas (1894).
אחרי 1894 בגלל קטרקט (ירוד) הוא איבד בהדרגה את ראייתו.ונזקק לעזרת מזכיר (גם בנו חואקין וכן המלחין ז'וסה סראנו באו לעזרתו) .
על אף קשיי בריאותו, הוא הפיק שתי הצלחות גדולות נוספות: La viejecita (1897) (הגברת הזקנה) ו-Gigantes y cabezudos (1898), ("הענקים וגדולי הראשים") כאשר האחרונה התאפיינה ב אווירה אראגונית, ושכונתה על ידי מעריצים "פסגת החוטה", בשל המספר הרב של קטעים המבוססים על ריקוד זה.
בשנת האסון הקולוניאלי של 1898 (התבוסה לארצות הברית) הסרוסואלה "Gigantes y cabezudos " שכללה גם שיר מקהלה של חיילים שחזרו לספרד Coro de repatriados, התקבל בהתלהבות מסחררת בבכורה שלה.
ב-1902 ניתוח בעין החזיר לו את הראייה..
כך שיכול היה להקריא באקדמיה את נאום הקבלה שלו על שירי העם הספרדיים..
ב -1904 עבר קביירו ניתוח שלא עלה יפה.
אחרי סבל של שיקום ממושך נפטר במדריד בפברואר 1906.
גופתו נקברה בבית הקברות סנטה מריה במדריד
1891 - נבחר כחבר של האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות סן פרננדו במדריד -.
1903 - אות הצלב הגדול של המסדר האזרחי של אלפונסו השנים עשר
התקבל כחבר במסדר כריסטוס של פורטוגל..
1904 - העיר מדריד חוגגת את שנת היובל לפעילותו בתחום מוזיקת הבמה
פרננדס קביירוס הלחין כמאתיים סרסואלות.
Tres madres para una hija 1854 - שלוש אמהות לבת אחת סרסואלה בשתי מערכות (תחת שם העט פלורנטינו דוריו (Durillo)) - לברית מאת אנטוניו אלוורא דלגראס (Alverá Delgras)
1855 La vergonzosa en palacio - הביישנית בארמון סרסואלה במערכה אחת - לברית מאת לואיס אגילאס (Luis Eguilaz)
1857 Juan Lanas, חואן לאמאס - סרסואלה במערכה אחת, לברית מאת פרנסיסקו קמפרודון -
1857 La jardinera, הגננית - סרסואלה בשלוש מערכות -לברית מאת פרנסיסקו קמפרודון
1858 El vizconde de Letorieres, הוויסקונט לטוריירס, סרסואלה בשלוש מערכות, לברית מאת חוסה מריה גרסיה
1858 Un cocinero, טָבַָּח - סרסואלה במערכה אחת - לברית מאת פרנסיסקו קמפרודון
1859 Frasquito, פרסקיטו - סרסואלה במערכה אחת -לברית מאת ריקרדו דה לה וגה
1861 El caballo blanco, הסוס הלבן - סרסואלה במערכה אחת בשיתוף עם כריסטובל אודריד- לברית מאת קרלוס פרונטאורה
1861 La reina Topacio, - המלכה טופז ' סרסואלה בשלוש מערכות - לברית מאת אמיליו אלוורס
1861 El loco de la guardilla, (המשוגע מעליית הגג) "פאסו" במערכה אחת לברית מאת נרסיסו סרה ( Serra )
1861 El embargo, סרסואלה במערכה אחת - לברית מאת אלמנדוק
1862 Juegos de azar, משחקי מזל - סרסואלה - יחד עם כריטובל אודריד
1864 - 1871 Tres para dos - שלוש עבור שניים (פורסמה בקובה, תאריך לא ידוע)
1872 El primer día feliz, היום המאושר הראשון - סרסואלה בשלוש מערכות -לברית מאת דריו ספסדס (Céspedes)
1873 La gallina ciega, התרנגולת העיוורת - סרסואלה בשתי מערכות - לברית מאת מיגל רמוס קאריון
1875 Las nueve de la noche, תשע בלילה - סרסואלה בשלוש מערכות - לברית מאת חוסה קסארס, בשיתוף פעולה עם גספר גומס טריגו ועם פרנסיסקו במרחו קביירו
1876 La Marsellesa, לה מרסייסה - סרסואלה בשלוש מערכות לברית מאת מיגל ראמוס קאריון
1876 El siglo que viene, המאה הבאה - סרסואלה קומית-פנטסטית בשלוש מערכות, לברית מאל מיגל ראמוס קאריון וקרלוס קואיו
1876 Una jaula de locos,כלוב של משוגעים, מופע רביו פוליטי-עיתונאי, לברית מאת ריקרדו דה לה וגה
1877 Los sobrinos del capitán Grant, בניו של הקפיטן גרנט -, רומן קומי-לירי-דרמטי lírico-dramàtica בארבע מערכות.
לברית מאת מיגל ראמוס קאריון לפי ז'ול ורן
1878 El salto del pasiego, הקפיצה של איש מפסייגו - סרסואלה בשלוש מערכות -לברית מאת לואיס אקילאס (Eguilaz)
1878 Cuba libre,קובה חופשית סאינט בשתי מערכות - לברית מאת פרדריקו חאקס
1884 Los Bandos de Villa-Frita, כרוניקה קומית לירית מלה מנצ'ה במערכה אחת ב מערכה אחת - לברית מאת אדוארדו נווארו גונסלבו
1887 "joquet" (טירת מרגו) Château Margaux " קומי לירי - לברית מאת חוסה ג'קסון -וייאן
1892 Los aparecidos, רוחות הרפאים - סרסואלה קומית במערכה אחת - לברית מאת קרלוס ארניצ'ס וסלסו לוסיו
1892 La revista, הרביו 1892 סרסואלה במערכה אחת - לברית מאת מיגל אצ'גראי
1893 El dúo de "La Africana", הדואט של "האפריקנית" סרסואלה במערכה אחת - לברית מאת מיגל אצ'גראי
1894 Campanero y sacristán,הפעמונאי והשמש - בשיתוף עם מריאנו ארמוסו (Mariano Hermoso) סרסואלה קומית במערכה אחת - לברית מאת אנריקה איוסו ומנואל דה לברה
1895 El cabo primero, רב-טוראי ראשון, סרסואלה קומית במערכה אחת - לברית מאת קרלוס אמיצ'ס וסלסו לוסיו
הסנדק של ננה או הכל בשביל האמנות
בשיתוף פעולה עם מריאנו ארמוסו - סאינט לירי, סאינט במערכה אחת -לברית מאת חוליאן רומאה
1897 La viejecita, הגברת הזקנה - סרסואלה במערכה אחת- לברית מאת מיגל אצ'גראי
1898 Gigantes y cabezudos - ענקים וגדולי ראשים - סרסואלה קומית במערכה אחת - לברית מאת מיגל אצ'גראי
1898 El señor Joaquín, האדון חואקין - קומדיה לירית במערכה אחת - לברית מאת חוליאן רומאה
1900 Los estudiantes, הסטודנטים - סרסואלה קומית במערכה אחת - לברית מאת מיגל אצ'גראי
1901 La diligencia,הדיליז'אנס - סרסואלה קומית במערכה אחת לברית מאת מיגל אצ'גראי
1902 La trapera,המלכודת (בשיתוף פעולה עם מריאנו ארמוסו ) - סרסואלה במערכה אחת - לברית מאת לואיס דה לארה
1906 Maria Luisa, מריה לואיסה - סרסואלה במערכה אחת - לברית מאת מיגל אצ'גראי
1906 La cacharrera,(בשיתוף פעולה עם מריאנו ארמוסו)
סוחרת הגרוטאות, סאינט לירי - לברית מאת מנואל פרננדס קביירו
לברית מאת מנואל פרננדס דה לה פואנטה (בנו של המלחין) ואנטוניו אוסטה (Osete)
1906 El lego de San Pablo בלדה של הקדוש פאולוס לונה, סרסואלה מלודרמטית בשלוש מערכות - הוצגה אחרי מות המלחין, הושלמה על ידי אמאדאו ביבס, באררה, פצ'קו ופאבלו, לברית מאת מנואל פרננד דה לה פואנטה
מנובך מרדכייביץ' דדשב היה משורר סובייטי ממוצא יהודי ההרים.
מנובך דדשב נולד למשפחה ענייה בעיר דרבנט בשנת 1913. הוא עבד בעיתון "העומל", תחילה כמחלק מכתבים ולאחר מכן כעובד ספרותי.
באותו עיתון פרסם את שיריו הראשונים.
דדשב למד באוניברסיטאות בבאקו ובמוסקבה.
אסף ותרגם לרוסית את הפולקלור של עמי הקווקז.
כמו כן תרגם שירה רוסית לשפת הג'והורי.
בין התרגומים שנותרו בלתי־גמורים נמנה "יבגני אונייגין" מאת אלכסנדר פושקין, שעליו עבד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה יצא דדשב לחזית כלוחם מתנדב.
במהלך המלחמה המשיך לכתוב שירים וסיפורים, אשר פורסמו בעיתון "פראבדה הדגסטנית".
בשנת 1943, בקרב סמוך ללוהנסק, נפצע סגן בכיר דדשב באורח קשה ומת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
הוא נקבר בלוהנסק בקבר אחים בפארק הקרוי על שם "9 במאי".
דדשב עוטר במדליות "על אומץ לב" ו"על הגנת סטלינגרד".
שיריו של דדשב פורסמו באנתולוגיה של משוררי יהודי ההרים, ב"פירות אוקטובר" ובאלמנך הג'והורי.
דדשב הקדיש את שירו "שני מכתבים" (בג'והורי: Du komz) לנושא שחרור האישה.
בשנת 1969 פרסמה הוצאת הספרים של דאגסטן, לאחר מותו, קובץ שירים בשם "להבת אוקטובר".
מדליית "על אומץ לב" (רוסיה)
מנומטר הוא מכשיר למדידת לחץ.
למדידת הפרשי לחץ סטטי משתמשים במנומטרים שונים.
המנומטר הפשוט בנוי בדרך כלל מצינורית שקופה בצורת U המלאה עד מחציתה בנוזל מדידה (בדרך כלל כספית) צבעוני.
נוזל המדידה צריך להיות בעל צפיפות שונה מזו של הנוזל המפעיל את הלחץ.
שני הנוזלים אינם נמסים אחד בשני.
הם צריכים להיות בעלי צבע שונה.
ניתן למדוד הפרש לחצים בעזרת מנומטר לפי הנוסחה:
כאשר הוא הפרש הלחצים, ו־ הן צפיפויות הנוזלים, היא הפרש הגבהים בין עמודות הנוזל בצינור ו־ היא תאוצת הכובד.
מְנוּחָה הוא מושב בחבל לכיש השייך למועצה אזורית לכיש.
אוכלוסיית המושב כוללת כ-600 תושבים, ביניהם חילונים, מסורתיים ודתיים.
המושב הוקם בינואר 1953 על ידי עולים מכורדיסטן ממעברת קסטינה, שהיוו את הרוב, ומעולים מפרס ממעברת זרעין.
שם המושב ניתן לו ביחד עם היישוב נחלה על שם הארגון הציוני מנוחה ונחלה שהקים את המושבה רחובות.
הרב שבתאי בן חיים כיהן כרב היישוב משנת 1955, וכן כרבו של חבל לכיש.
הרחבת המושב נבנתה על חורבות הכפר הערבי ג'סר, שתושביו ברחו בעת מלחמת העצמאות.
באזור עברה הרכבת העות'מאנית למצרים.
במושב פועלות מסגרות לגיל הרך.
ילדי המושב מתחנכים בבית הספר האזורי או לחלופין בקריית גת.
בני הנוער לומדים אף הם בקריית גת או בכפר מנחם.
מנוחה ונחלה הייתה חברה להתיישבות שנוסדה בז' באדר תר"ן (1890) על ידי קבוצה של חובבי ציון, בוורשה שבפולין בראשות אליהו זאב לוין אפשטיין וזאב גלוסקין, אשר היו נציגיה בארץ במטרה להקים בארץ ישראל מושבה שלא תהיה תלויה בתמיכת הברון רוטשילד, כלומר, מושבה עצמאית מבחינה כלכלית, פוליטית וחברתית.
חברי האגודה קנו 10,600 דונם מאדמות דרומית לראשון לציון, מידי יהושע חנקין, שקנה אותה מידי אנטון רוק, סוחר ערבי נוצרי מיפו, והקים את המושבה רחובות יחד עם אבות הרעיון: אהרן אייזנברג, יהושע חנקין, אברהם יהושע דונדיקוב ולוין אפשטיין.
לאחר התבססות המושבה רחובות, עלו רוב חברי האגודה לארץ ישראל.
שם החברה נגזר מפסוק מספר דברים: .
אחד מהרחובות המרכזיים בעיר הוא 'רחוב מנוחה ונחלה' (נהגה בדרך כלל במלעיל), על שם החברה.
תחילתה של האגודה בשנת 1889 בוורשה כאגודה של חובבי ציון וחבריה נמנו עם שכבה חברתית-כלכלית של מעמד בינוני.
רובם היו סוחרים ואנשי עסקים.
הבולטים שבהם הצטרפו לאגודת הסתרים "בני משה", שאחד העם היה מנהיגה הרוחני.
אופי התיישבותם של חברי האגודה עוצב במושגים של השקעה בחקלאות-מטעים ולא בעבודת כפיים כמו רוב העולים באותה התקופה.
תוכניתם הייתה לחכות עד שהמטעים יניבו פרי ויבטיחו הכנסה נאותה ורק אז לעלות ולהתיישב.
עד אז יעובדו המטעים בידי נציגי האגודה.
אנשי האגודה שאפו לעצמאות ולאי תלות בפקידות הברון רוטשילד.
כתלמידיו של אחד העם הם הושפעו מביקורתו הקשה על המושבות ושאפו להיות נקיים מליקויי האפוטרופסות.
משום היותם כאמור, בעלי אמצעים ניכרים, הם האמינו ביכולתם להתבסס ולשגשג בכוחות עצמם.
עוד מראשיתה של "מנוחה ונחלה" שימשה הדת מרכיב בולט בה, ואחר כך אף התבררה השפעתה הרבה.
בין המייסדים היו דתיים שמרנים, כמו העשיר והנדבן יעקב ברוידא, שתמך בחברי האגודה שהיו מעוטי יכולת, כך גם הרבנים שמואל מוהליבר ויצחק פייגנבוים שלקחו חלק נכבד בפעילות האגודה.
מנגד היו אחרים, אמנם שומרי מסורת, אבל בעלי גישה כללית - חילונית.
אליהו זאב לוין אפשטיין, ממייסדי "מנוחה ונחלה", קיבל עליו את תפקיד מנהל המושבה לפי חוזה מיוחד והיה כפוף להנהגה בוורשה.
הנהגתו את המושבה כללה סמכות פורמלית נרחבת, זאת בשונה מייתר מנהיגי המושבות באותה תקופה.
פעילותה של האגודה וראשיתה של המושבה רחובות
האגודה העסיקה מאות פועלים יהודיים בעבודות ההכשרה והנטיעות הראשונות, וכשנתיים הייתה רחובות המרכז החשוב ביותר בארץ של פועלים יהודיים.
בניגוד לשיטה בה נקטו פקידי הברון, ששילמו שכר שווה לכל פועל, נעשה ברחובות ניסיון לשלם לכל פועל על פי תפוקתו, שיטה שלפי לוין אפשטיין הוזילה בצורה ניכרת את עלויות הכשרת הקרקע.
האגודה הקימה בתקופת ההכשרה מטבח לפועלים (תרומתם של חובבי-ציון) וצריפים למגורי הפועלים.
כמו כן העניקה האגודה שירותי בריאות חינם לכל הפועלים, בכללם הערבים.
איכרי רחובות לא עסקו בגידול תבואות, אלא הסתפקו בהכנסות הצפויות ממכירת ענביהם.
ב-1895 החלו הכרמים לשאת פרי והנהלת האגודה פנתה לברון בבקשה שיקבל את ענביהם ליקב בראשון לציון.
הברון הסכים בתנאי שישווקו את יינותיו ברוסיה.
כך קיבלה האגודה זכות מונופול על שיווק יינות ראשון לציון ברוסיה אותה מימשו באמצעות חברת "כרמל" שהקימו לצורך זה.
בשנת 1897 הוחלט לפרק את אגודת "מנוחה ונחלה" ולחלק בין חבריה את החלקות שעובדו במשותף.
כדי למנוע קיפוח של חברים, קיבל כל אחד את חלקו הן באדמה טובה והן באדמה קשה (זיבורית), התחשבו בכל אחד ולתפקיד הבורר במחלוקות שעלו התמנה ברוידא, גם לאחר התפרקותה המשיכו חברי האגודה לשמור על קשר אחד עם השני, תוך דיווח הדדי והשפעתם על הכלל.
משה סמילנסקי, רחבות, ששים שנות חייה, תר"ן-תש"י, המועצה המקומית רחבות ליד "דביר" תש"י.
זאב ענר, סיפורי מושבות, סיפורן של חמישים ושתים המושבות בא"י, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1995. ע' 218 - 223.
מנוחה נכונה הוא רומן על רקע חיי הקיבוץ בישראל של אמצע שנות השישים (1967-1965), פרי עטו של עמוס עוז.
הספר יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1982. זוכה פרס ברנשטיין לשנת 1983.
כנהוג אצל עוז, מתרחש הספר במקום דמיוני אך מוחשי עד מאוד.
אף-על-פי שקיבוץ גרנות בו מתרחש הסיפור לא היה קיים מעולם, מכניס בו עוז ריחות ומגעים מוכרים כל-כך, עד שאנו משתוממים כי אין היישוב מופיע בגאזטירים.
מלאכה דומה עושה עוז בספרו אל תגידי לילה (כתר, 1994), בתארו בקווים עדינים אך רבי-עוצמה עיירה בנגב מוכרת עד להטריד אך חסרת-שם.
יולק ליפשיץ – מזכיר הקבוץ, חבר מפלגה ושר לשעבר.
חוה ליפשיץ – אשתו המרירה.
יונתן ליפשיץ – בנם, בן הדור השני ל'אבות המייסדים'.
רימונה ליפשיץ – אשתו החולמנית.
עזריה גיטלין – צעיר אידיאליסט המבקש למצוא את מקומו בקבוץ.
סיפור העלילה המורכב, המתאר למעשה את חיי הקיבוץ לאורך שנתיים, נע סביב משפחת ליפשיץ ואורחם עזריה.
יולק הוא מזכיר הקיבוץ, מבני הדור שבנה במו ידיו את הקיבוץ מתוך אמונה ואידאולוגיה.
הוא מוצג כעת לפנינו בזקנתו ובנרגנותו, מלא צידקה ודורסנות, ניצב משתומם, מלגלג, מיואש ובז לדור החדש והנרפה.
אותו דור חדש, אבוד, אינו מבין מהותה של אותה ציפייה ממנו, קורס תחת משא המיתיות שנושאים עמם הוריו הדינוזאורים.
אותו דור מיוצג על ידי בנו של יולק, יונתן, הגומר אומר לנטוש את הקיבוץ ואת אשתו, רימונה, שגם היא איננה עשויה מאותו חומר שהקים חומות ומגדלים באישון לילה, שקועה בחלומותיה ובאינטראקציה מטושטשת עם הסובב אותה.
חוה, אשתו של יולק, אותה אנו פוגשים לאחר עשורים ארוכים של חיים בצלו הארוך של חבר המפלגה, עשורים ארוכים ושקטים בהם אגרה ואספה עליו רעל שמטריף את דעתה.
הדמות אשר מניעה את העלילה היא עזריה גיטלין, זר שמגיע אל הקבוץ בגפו, בראשו רעיונות וחלומות ובפיו דברים רבים.
אישיותו הפטפטנית, הנלעגת לעיתים, הקדחתנית והתמימה בו זמנית, הכמהה לרצות והמורדת, מייצגת את צדו השני של הדור הצעיר, דורו של יונתן ליפשיץ.
הדמות התוססת, הנדמית בתחילה כקריקטורה, נחשפת אט-אט ומורכבותה וסתירותיה מפעימים אותנו הקוראים.
מעניין במיוחד יחסו של יולק לעזריה.
על-אף שהוא, עזריה, מייצג כביכול את התכונות שהיה רוצה לראות יולק בבנו (נאמנות לרעיון הקיבוצי, חזון וכיוצא בזה), ניכר כי דברים רבים אחרים עומדים ביניהם.
על-אף ייחודן, ניתן לשייך את הדמויות בספר לאבות-טיפוס המופיעים בספריו של עוז שוב ושוב.
יולק נושא עמו מקווי דמותם הדרקוניים של גיבורי אל תגידי לילה וקופסה שחורה, רימונה החולמנית שייכת לאותה דמות נשית עדינה שנקלעה אל בין גברים חזקים ומפגרים-רגשית (מיכאל שלי).
אף דמות הישראלי המצליח בחוץ-לארץ, המופיעה בצורת ד"ר אלכס גדעון בקופסה שחורה, נוכחת כאן בזעיר אנפין בדמותו של טרוצקי הגולה במיאמי, אשר עוצמתו הכלכלית הופכת אותו, למורת הרוח, לאדם שנאלצים להזדקק לו.
דמות הצעיר הלוחמני גלומה באודי, הסוחב מזכרות מחורבות הכפר הערבי הסמוך, הנושא את השם החמקמק שיח'-דאהר, שכרגיל, אף שהוא מוכר לנו עד מאוד, במפה איננו קיים.
גם כאן, כבקופסה שחורה, מושלכים הקוראים הישר אל לב-ליבה של מערכת יחסים ותיקה, גדושת מטענים ומרירויות, סתורת אהבה-שנאה בין שני בני-זוג.
כרגיל, כוחו של עוז בתיאור דמויותיו החיות לנגד עינינו, המלאות, המורכבות, שאף אם נדמה לנו לרגע שהן קיימות כדי לייצג דבר-מה, מתברר לנו כי אין הן קיימות כדי לשרתנו.
הן שם משום שזהו מקומן.
חיי הקיבוץ מוצגים בספר באור ביקורתי אך זהיר.
תמונת חיי הקהילה הממושכים, הצפופים, הרוויים רעל – תמונה אשר מוכרת לנו כיום (וזכתה לאחרונה לתצוגה נוקבת בסרטו של דרור שאול אדמה משוגעת), לא הייתה אופיינית בראשית שנות השמונים.
זהו גם סיפור על הטרגדיה הנצחית של מהפך-הדורות.
גדולתו ביכולתנו, הקוראים, להבין את שני המחנות, להיות מסוגלים להזדהות ולרחם גם על קשיי-הלב, החלשים, הטועים.
הספר מציג את שינוי הערכים שעבר על חלקים בציבור הישראלי, בעיקר בקרב הדור הצעיר, החל משנות השישים, כאשר הערכים הקולקטיבים של העבר פינו מקום לדגש רב יותר על הפרט וצרכיו להגשמה אישית.
בסופו של הספר מקדיש עוז הערה: "בשנת 1959 הופיע רומן מאת דוד מלץ, על רקע חיי הקיבוץ, "השער נעול" שמו; חוטים אחדים קושרים את ספרי זה אל ספרו של מלץ; ודאי כבר היו דברים מעולם."
על כריכתו העברית של הספר הציור 16 בספטמבר מאת הצייר הבלגי רנה מגריט.
הספר תורגם לאנגלית, גרמנית, הולנדית, סינית, ספרדית, פינית, צרפתית, שוודית, איטלקית (על ידי אלנה לוונטל) ופולנית.
עובד למחזה על ידי פנינה גרי והוצג בפסטיבל עכו ב-1992.
מנוחה נכונה לכולם היא עמותה לקבורה אזרחית בישראל - קבורה שאינה כפופה לכללי דת כלשהי.
במקביל אליה פועלות בישראל עמותות אחדות לקידום קבורה אזרחית ביישובים שונים: "מנוחה נכונה - פתח תקווה", "מנוחה נכונה - נס ציונה" וכו'.
העמותה הוקמה ב-1986 על ידי בועז מואב במטרה לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את השקפת עולמו, אמונתו ורצונו, ובסמוך למקום מגוריו.
שם העמותה שאוב מתפילת האשכבה "אל מלא רחמים".
בעקבות מאמציה נחקק ב-1996 חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית.
בשנת 1999 החלה העמותה להפעיל בבאר שבע את בית העלמין החילוני הראשון.
ומאז שנת 2006 פועלת חלקה אלטרנטיבית של מנוחה נכונה גם בקריית טבעון.
בחודש מאי 2009 התחיל לפעול בית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא, זהו בית העלמין האזרחי הציבורי הראשון ברשות מקומית במרכז הארץ.
בשנת 2012 שינתה העמותה את שמה ל"מנוחה נכונה לכולם", יוזם שינוי השם היה מר שלום נוי, מקים בית העלמין האזרחי ויו"ר העמותה באותה עת, אשר פעל בכנסת ובערכאות משפטיות להקמת בתי עלמין אזרחיים בכל רחבי ישראל.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם עמותות מקומיות כעמותת גג לבתי עלמין אזרחיים בכל הארץ.
על בסיס שינוי השם ובמטרה לשנות את מדיניות העמותה, הוגשה עתירה על ידי עיריית כפר סבא וחברה קדישא המקומית נגד עמותת מנוחה נכונה לכולם.
לאחר כשמונה שנים פסק בית המשפט בסוף שנת 2020 כי אין בכוונתו להתערב בנושא.
מנכ"לית העמותה היום היא ברכה לוי, ויו"ר העמותה הוא ערן גרינברג.
העמותה פועלת על פי הקווים המנחים הבאים:
אין לכפות אמונות ומנהגי קבורה על הנפטר ועל משפחתו.
יש לנהוג בסובלנות כלפי כל זרם דתי וכל זרם חילוני באשר הוא.
אלה המעוניינים בטקס חילוני או דתי, בנוסח כלשהו, ראויים לקיום טקס על פי רצונם.
איתור שטחי קבורה, לתכנון בתי עלמין ולהפעלת שירותי קבורה אזרחית בכל הארץ.
עריכת הלוויה בהתאם לרצון הנפטר וקרוביו.
העמותה אינה שוללת טקסי קבורה דתיים ומאפשרת למעוניינים בכך להיקבר בחלקה המיועדת ליהודים בלבד.
"מנוחה נכונה כפר סבא" הוא בית עלמין אזרחי יהודי, המופעל על ידי העמותה.
בית העלמין החל לפעול במאי 2009 במזרח העיר כפר סבא.
מנולאקה קוסטאקה יֶפּוריאנו (ברומנית: Iepureanu או Manolache Costache Epureanu; 1823–1880) היה פוליטיקאי רומני, נבחר כנציג המפלגה השמרנית פעמיים כראש ממשלת רומניה.
מנולאקה (או אמנואיל) קוסטאקה יפוריאנו נולד בעיר ברלאד בחבל מולדובה.
למד בהיידלברג, בברלין, גטינגן ויינה, שבה סיים את הדוקטורט למשפטים בשנת 1839.
בחזרתו למולדתו השתתף בתנועת האופוזיציה נגד השליט מיכאיל סטורדזה שהכינה את אירועי 1848 במולדובה.
נעצר ונשלח בליווי צמוד, יחד עם עוד חמישה מהפכנים, לטורקיה.
אולם בדרך, בגאלאץ, הצליח להימלט.
כבר בשנת 1849 חזר למולדובה.
השתתף באופן פעיל במאבק למען איחוד שתי הנסיכויות הרומניות, זאת בתוקף תפקידו כחבר הדיוואן (ועד) האד הוק של מולדובה (1857) וכחבר באספה הבוחרת (1858).
הקריירה הפוליטית שלו פרצה עם בחירת הקולונל אלכסנדרו יואן קוזה לראשות שתי הנסיכויות הרומניות גם יחד, כשעדיין הממשלות נשארו נפרדות.
בין 27 באפריל 1859 - 5 בינואר 1860 יפוריאנו התמנה לראש ממשלת מולדובה.
מדיניותו כללה צעדים ראשונים לקראת הסרת פריבילגיות, הלאמת נכסי המנזרים הנקראים chinovii.
מודרניזציה של הצבא, כולל הקמת גדוד של הנדסה קרבית.
כמו כן ניסה להקים בנק לאומי ובנק לאשראי.
בין 14 ביולי 1860 - 14 באפריל 1861 היה למולדבי היחיד בראש ממשלת ולאכיה.
בשנת 1866 עמד בראש הממשלה שהחליטה להזמין נסיך זר על מנת להמליכו ברומניה.
בין אוקטובר 1872 למרץ 1873 כיהן כשר המשפטים בממשלה השמרנית של לסקר קטרג'יו.
בהמשך עבר לשורות האופוזיציה הליברלית.
בשנת 1876 התמנה לראש ממשלה, הפעם מטעם הליברלים.
מאוחר יותר הצטרף בחזרה למפלגה השמרנית.
נפטר בשלאגנבאד בדוכסות נסאו בגרמניה.
(סוגיית התושבים מבחינת התקנון האורגני)
מנוחה גלבוע (20 במרץ 1926 – 3 בינואר 1998) הייתה פרופסור בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
מנוחה גלבוע נולדה בירושלים, למדה בבית הספר הריאלי בחיפה.
שירתה כחיילת במלחמת העצמאות וטיפלה במשפחות הנפגעים בצה"ל.
למדה בבית המדרש למורים בתל אביב.
למדה לתואר הראשון בחינוך וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים.
למדה לתואר שני ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
הגישה את עבודת המאסטר ב-1967 בנושא "טיפולוגיה של גבורי יוסף חיים ברנר".
עשתה את הדוקטורט, אותו הגישה בשנת 1972, בהנחייתו של פרופ' גדליה אלקושי תחת הכותר: "בחינת הביקורת הספרותית של דוד פרישמן וההשפעות עליה מבית ומחוץ".
החל מ-1962 לימדה במוסדות שונים להכשרת מורים: בית ברל, סמינר הקיבוצים, מכללת הדסה.
החל מ-1972 לימדה בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
כתבה ספרי שירה וכתבה גם ספרי סיפורת לילדים ונוער.
אחד מילדיה הוא הקרימינולוג מאיר גלבוע.
באינמקום / מנוחה גלבוע ; ציירה: שוש חפץ.
גנים תלויים / מנוחה גלבוע .
בין ריאליזם לרומאנטיקה: על דרכו של דוד פרישמן בביקורת, אוניברסיטת תל אביב, רשות המחקר; הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ה
מבנים ומשמעויות: עיונים בסיפור ההשכלה, עקד, [1977]
ניצני העיתונות העברית 1691-1856, המכון לחקר הספרות העברית ע"ש בנציון כ"ץ, אוניברסיטת תל אביב, 1977
לקסיקון העיתונות העברית במאה XIX, בית הספר למדעי היהדות ע"ש רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, 1986
פצעי זהות: עיונים ביצירתו של חנוך ברטוב, פפירוס, 1988
המהלך החדש ומחוצה לו בספרות העברית, המכון לחקר הספרות העברית ע"ש בן-ציון כץ, בית הספר למדעי היהדות ע"ש ח' רוזנברג, הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת תל אביב, 1991
לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, מוסד ביאליק, בשיתוף בית-הספר למדעי היהדות ע"ש חיים רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ב
על ספרות ילדים ונוער, רשפים, 1994
חלומות הזהב ושברונם: ספרות ואידאולוגיה ביצירת בנימין תמוז, הקיבוץ המאוחד, 1995
לאה גולדברג: מדריך למורה / עריכה: מנוחה גלבוע, ירדנה הדס, י' שקד.
אל תבוזו לגנב / מאת א"ה"ל (אריה הלל ליבשיץ); ההדירה לפי כתב היד של המחבר וצירפה מבוא והערות מנוחה גלבוע.
תל אביב: מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, פפירוס, תש"ם 1980
סיפורים / בן אביגדור: ליקטה וצירפה מבוא והערות מנוחה גלבוע, תל אביב: ד.
שירי שפת קודש: (מבחר) / אד"ם הכהן: ההדירו והוסיפו מבוא והערות מנוחה גלבוע ויהודה פרידלנדר.
ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ז 1987 (ספריית "דורות": 57)
דוד פרישמן: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו / ליקטה וצירפה מבוא וביבליוגרפיה: מנוחה גלבוע.
תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988
עמנואל רסוליס דבה פריניטו היה משורר וזמר יווני שנמנה עם מחדשי הרמבטיקו.
היה מוכר בשם הבמה: מנוליס רסוליס.
רסוליס כתב שירים לגדולי הזמרים היוונים, ביניהם חאריס אלקסיו, פפזוגלו, יורגוס דאלארס ועוד.
בין שיריו המפורסמים: "זיליה מו", "אולה סה ת'ימיזון", "אי מנגס זדני פרחונפיה" "פותה בוז'ס".
רסוליס נולד בהרקליון שבכרתים ושם גדל.
שר במקהלת הקתדרלה של הקדוש הפטרון של הרקליון, אגיוס מינאס(אנ').
חוויה זו השפיע עליו מבחינה אסתטית ואידאולוגית.
אביו היה צורף ושען, רסוליס היה עוזרו בילדותו.
מגיל צעיר הוא נכנס לארגון הנוער של השמאל; אביו בילה שנים בכלא האיטלקי ודודו גורש למחנה הריכוז מאוטהאוזן, שניהם בגלל השתייכותם ופעילותם במפלגות וארגוני שמאל.
רסוליס השלים את לימודי התיכון, באתונה למד בימוי וקולנוע, והחל כותב שירה ותסריטים, שר בתפקיד חובב במועדוני המוזיקה של הפלאקה, עבד בעיתון השמאל "שינוי דמוקרטי", והשתתף במאבקים של ארגוני סטודנטים מזוהי שמאל.
רסוליס הופך להיות מזוהה עם האוונגרד התרבותי של התקופה.
ב-21 באפריל 1967 הוא נעצר על ידי החונטה ומוחזק במעצר.
הוא עוזב ללונדון, שם הוא יישאר שש שנים.
בלונדון, הוא מתעצב מבחינה אידאולוגית תוך כדי השתתפות מאבק נגד החונטה, אך גם בתנועה הטרוצקית.
הוא שיתף פעולה עם ונסה רדגרייב, שהייתה פעילה גם בתנועה.
בלונדון הוא כותב את ספריו הראשונים והופך לעורך שותף של עיתון סוציאליסט .
במשך שש שנים הוא מכר את העיתון הזה בפינות הרחוב.
הוא לקח קורסים בכלכלה פוליטית ופילוסופיה.
השתתף במאבקים של איגודי העובדים.
במאי 1968 הוא משתתף בהתקוממויות הסטודנטים הגדולות בפריז ונפצע קשה.
הוא הועסק במפעל השוקולד של מארקס אנד ספנסר.
ביוני 1973, בלונדון נולדת בתו, לה הוא נותן את השם "נטלי", לכבוד אשתו של טרוצקי.
ב-1974, זמן קצר לאחר האירועים באוניברסיטה הפוליטכנית של אתונה, הוא חוזר לאתונה, ושם, מחשש מעצר על ידי המשטרה החשאית, הוא מסתתר.
לאחר האירועים בקפריסין בקיץ 1974 ונפילת החונטה, הוא ממשיך בפעילותו הפוליטית.
הוא מועסק במספנות בפרמה (אנ'), שם, בשל הסיכון היומי להיהרג בשל חוסר פיקוח על בטיחות פועלי המספנות ובשל השפעות סביבתיות הרסניות, הוא הופך לחבר בוועדת השביתה וממלא תפקיד מוביל בתנועת הפועלים.
אחרי הזמנה של חברו, מאנוס לואיזוס (אנ'), הוא שר באלבוםTa Negrika יחד עם מריה פאראדורי.
הוא מתחיל להסתגל למציאות היוונית החדשה ונמשך לשירה היוונית.
הוא מתפטר מהמפלגה בשל עוינות חבריו לשעבר.
מתוך התבוננות בחוסר רציונליזם מסוים הוא ממקד את האנרגיות שלו על מחקר של פילוסופיות מזרחיות.
הוא מפרסם את אושו ביוון על ידי פרסום ספרו: "הרמוניה נסתרת - שיחים על אמירות הרקליטוס".
רסוליס הוא שיתף פעולה עם אמנים ישראלים, ביניהם יהודה פוליקר, שיחד אתו הוציא את הדיסק "חומוס סאפיינס".
כמו כן שיתף רסוליס פעולה עם להקת הרמבטיקו הישראלית פרח אדום ועם סולן הלהקה תומר כץ.
במהלך חודש מרץ 2011 נמצא האמן מת בדירתו שבסלוניקי באופן מסתורי.
מֶנוֹיְטיוֹס (יוונית: Μενοίτιος) הוא שמם של מספר דמויות במיתולוגיה היוונית.
הידוע בהם הוא הטיטאן בנם של יאפטוס ואסיה (המכונה גם קלימנה), ואחיהם של פרומתאוס ("החושב מראש") של אפימתאוס ("החושב לאחר מעשה") ושל אטלס.
פירוש שמו ביוונית הוא הלחם של המילים "כוח" או "עוצמה" עם "נדון לאבדון" או "גורל אומלל".
מנויטיוס לא ידוע כמו בני יאפטוס האחרים שהתפרסמו בזכות מעשיהם, כגון: אטלס המחזיק את העולם, אפימתאוס שיצר את החיות כאשר ניסה ליצור את בני האדם ופרומתאוס שיצר את בני האדם.
לפי הסיודוס הוא היה בעל היבריס ועל כן הוכה בברק על ידי זאוס והושלך לטרטרוס עם שאר הטיטאנים.
אביו של פאטרוקלוס ידידו של אכילס
רועה עדריו של האדס אשר הודיע לגריאון על גנבת עדריו על ידי הרקולס
מנוחה בקרמן (נולדה בשנת 1954) היא סופרת ועורכת דין ישראלית חרדית.
פרסמה סיפורים גם בשם העט ב.
נולדה בישראל לרב דב צבי רוטשטיין ולדבורה שקול, בתו של הרב ישראל יצחק שקול.
בהיותה בת תשע עברה להתגורר בחו"ל עם משפחתה למשך שש שנים.
בשנת 1981 הוציאה לאור את ספרה הראשון, "ילדי שי מגלים תושיה", הספר הראשון בסדרת "ילדי שי".
הספר היה יוצא דופן בספרות החרדית, שקהל קוראיה לא היה רגיל לסוגה הזאת, והפך לרב-מכר בציבור החרדי.
מאז הוציאה עשרות ספרים לכל הגילאים.
בקרמן כתבה גם ארבעה ספרים למבוגרים.
בספריה היא נוגעת לעיתים גם בנושאים רגישים, בהם כאלה הנחשבים טאבו בעולם החרדי: גירושין, מוות, אימוץ, חזרה בתשובה, שידוכים, נישואי תערובת, סחר בנשים והתמכרות לסמים.
בשנת 2007 התקבלה ללשכת עורכי הדין, ופתחה משרד עורכי דין עצמאי.
הספרים לילדים כוללים מספר סדרות:
הספרייה שלי – עולם של מידות וידע – כולל 30 ספרים לגילאי 3-7. שמות הגיבורים: דינה-די, שולי ומולי, ומיכאל.
אלו ספרים אלבומיים, מעוטרים בציורים, כתובים בצורה קלה, בעלי מסר חינוכי.
בסדרה נכלל גם הסיפור כפר העצבניה.
מרגיש לי - 12 ספרים לגילאי 4-7. לילדי הגן, בכתב גדול וברור.
חינוך עם חיוך – סדרה בת 15 ספרים לגילאי 4-8, כתובים בחרוזים ובהומור, עם מסר חינוכי, שלוה בחוה הוא אחד הספרים המפורסמים בסדרה זו.
הספרייה הקטנה – 30 ספרים לגילאי 4-8, בפורמט קטן, המיועדים לילדים שזה עתה רכשו את מיומנות הקריאה.
הספרייה לפעוטות – 6 ספרים קשיחים לתינוקות בגילאי 0-3.
אוצר קטנטן – 12 ספרים קשיחים לתינוקות בגילאי 0-3.
סדרת "ילדי שי" לבני הנוער מונה 12 ספרים.
הסדרה נחשבת פופולרית בציבור החרדי ויצאה לאור בכמה מהדורות.
במותה נתנה לי את חיי: התפרסם במקור בהמשכים במוסף "יתד נאמן" לנשים.
תמצית העלילה: חני גרינברג, בתם הבכורה של משפחה חרדית ליטאית עומדת להתארס עם בחור ישיבה חרדי.
מעט לפני האירוסים מגלה חני שאמה האמיתית היא אישה לא יהודייה מלונדון שילדה אותה מחוץ לנישואים והחליפה אותה, בשיתוף פעולה עם המיילדת, עם בתם של זוג חרדי שנפטרה בלידה, ללא ידיעת הזוג, מה שאומר שהיא גויה.
השידוך מתבטל, והידיעה מכניסה את המשפחה למשבר.
הספר מתאר את לבטיה של חני באשר לגיור והאם ברצונה לשמור תורה ומצוות.
שולינקה – ילדה קטנה של אמא
שולינקה – ילדה גדולה של אבא
הרבנית מנוחה רחל סלונים (שניאורסון) (י"ט בכסלו ה'תקנ"ט, 27 בנובמבר 1798 - כ"ד בשבט ה'תרמ"ח, 6 בפברואר 1888) הייתה בתו של האדמו"ר האמצעי מחסידות חב"ד.
היא מכונה "אם היישוב היהודי בחברון" ו"סבתא".
מנוחה רחל נולדה לרבי דובער שניאורי, בנו של רבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון מחב"ד.
היא נולדה ביום שבו שוחרר רבי שניאור זלמן מבית הסוהר.
הוא התבשר שנולדה לו נכדה והעניק לה את השם מנוחה רחל.
רחל, על שם בתו שנפטרה קודם לכן, ומנוחה, משום שאמר: "מנוחה תהיה לנו".
בעלה היה הרב יעקב כולי סלונים.
בשנת תקע"ה (1815) שלח אביה קבוצות חסידים כדי לחזק את היישוב היהודי בחברון ולייסד את קהילת חב"ד בחברון.
הוא יזם את קניית בית הכנסת הקטן שליד בית הכנסת אברהם אבינו וחלקות נוספות במקום.
לאחר פטירת אביה קיבל גיסה, הצמח צדק, את נשיאות חב"ד.
בעצתו עלתה לשם גם סלונים בשנת תר"ה (1845) עם משפחתה.
התגוררה במבנה המוכר כבית שניאורסון.
היישוב היהודי בחברון היה קטן ומשפחת סלונים תפסה בו מקום מרכזי.
הרבנית מנוחה רחל התפרסמה כבעלת מופתים ורבים באו לבקש את ברכתה.
מסופר כי אף תושבי חברון הערבים ביקשו את ברכותיה, והיא התנתה אותן בכך שהם לא יפגעו בשכניהם היהודים.
הרבנית מנוחה רחל נפטרה בכ"ד בשבט ה'תרמ"ח, ונטמנה בבית העלמין העתיק בחברון.
ציון קברה נהרס בידי ערבים אחרי פרעות תרפ"ט.
מקומו זוהה על ידי פרופ' בן ציון טבגר, שבנה מחדש את תל האבנים מעל קברה.
הקבר שוקם על ידי מחדשי היישוב היהודי בחברון, בתרומתו של יוסף יצחק גוטניק וביוזמת איגוד צאצאי רבנו הזקן.
בשנת ה'תשמ"ב יזם הרב שמואל אלעזר היילפרין ראש ישיבת תורת אמת חב"ד בירושלים ויו"ר איגוד צאצאי רבינו הזקן את חידוש העלייה לקברה ביום השנה לפטירתה, ומאז בכל שנה עולים מאות מחסידי וחסידות חב"ד לקברה.
ישנה גם תופעה של נתינת שמות לבנות על שמה.
בניה ובנותיה: הרב יהודה לייב, הרב לוי יצחק, הרב מרדכי דובער, שטערנא ריזה קזרנובסקי, רוזה מינא אפרת, שרה פרידא ריבלין.
"מנוחת צהריים" (1926) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הישראלי נחום גוטמן.
הציור מתאר פלאחים ערבים בשדה ונחשב לאחת היצירות החשובות באמנות הישראלית.
החל משנת 1983 מצוי הציור באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
במרכז הציור נראות דמויותיהם של שני פלאחים ערבים בשדה.
הדמות הגברית ישנה, שוכבת על גבה ומכסה את עיניה במטפחת מנוקדת.
תווי הפנים שלה מודגשים מאוד, כמעט כבאיור או בקריקטורה.
מאחוריה יושבת דמות נשית, לבושה שמלה בצבע תכלת.
היא מפנה את פניה הצידה.
ברקע נראות דמויות נוספות, תיאור נוף של השדה, וכן תיאור של אזור ירוק, מעין בוסתן.
סגנון הציור מושפע מן האמנות הפוסט-אימפרסיוניסטית ומסגנונם של אנרי רוסו, פול גוגן ואחרים, בעיקר התיאור האתנוגרפי של הדמויות וסקאלת הצבעים החמה של הציור.
הדמויות הכבדות מתוארות בקו גס וכללי.
ניתוח של הקומפוזיציה עשוי אף להצביע על קשר בין הגוף הכבד של הפלאחים לבין תיאור הנוף.
בעיקר מתבטא הדבר בדמיון שבין רגלי הגבר לבין ערמות החציר או הגבעות.
מנוחה פוקס (נולדה ב-1962) היא סופרת ותסריטאית חרדית ישראלית.
פוקס נולדה בירושלים לרב אלעזר חבצלת-ברנדווין.