tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן סיווג חדש בשם "מצבים הקשורים לבריאות מינית", ושם הנושא מופיע בשם "Gender incongruence".
חלק ניכר מהתמיכה של אנשי מקצוע בשמירת הזהות הטרנסג'נדרית כהבחנה בריאותית ב-DSM וב-ICD נובע מכך שהדבר מסייע לנושאים מעשיים כמו מתן כיסוי ביטוחי לשירותי ייעוץ, טיפולים רפואיים וביצוע של מחקרים בתחום.
רוב מערכות המשפט ברחבי העולם מכירות בשתי הזהויות המגדריות המסורתיות, אישה וגבר, אבל נוטות לא לכלול זהויות מגדריות או ביטויים מגדריים אחרים.
עם זאת ישנן מדינות שמכירות על פי חוק מגדר שלישי.
כיום יש הבנה רחבה יותר של מגוון הזהויות מחוץ לקטגוריות הטיפוסיות של "גבר" ו"אישה", וסיווגים אחרים נכנסים בשנים האחרונות.
מבחינה רפואית וחברתית, המונח "טרנסקסואליות" מוחלף במונחים הנוגעים לזהות מגדרית או לדיספוריה מגדרית, ומונחים כמו אנשים טרנסג'נדרים, גברים טרנסג'נדרים ונשים טרנסג'נדריות מחליפים את הקטגוריה של אנשים טרנססקסואלים.
שינויים אלה מעלים סוגיות משפטיות רבות בעיקר בתחום של דיני משפחה בתחומים כמו נישואים ושאלות הנוגעות ליכולת של טרנסג'נדר להנות מזכויות ביטוח או ביטוח לאומי של בן הזוג.
דרגת ההכרה המשפטית שניתנת לטרנסג'נדרים שונה מאוד בין מדינות.
מדינות רבות מכירות כיום בשינוי מגדר על ידי מתן אישור לשנות את המונח "מין" בתעודת הלידה.
חלק מהטרנסג'נדרים עוברים ניתוח להתאמה מגדרית או טיפול הורמונלי.
במדינות רבות טיפולים אלה הם דבר נדרש כדי לקבל הכרה משפטית.
בחלק מהמדינות, ההיבטים המשפטיים קשורים בצורה ישירה לסוגיות רפואיות, כלומר אותם גופים רפואיים או רופאים מחליטים האם אדם כלשהו יכול להמשיך הלאה בטיפול הרפואי והתהליכים שנלווים לכך מקיפים את שתי הסוגיות באופן אוטומטי.
מספר מדינות מכירות מבחינה משפטית בחלוקה לא-בינארית של מגדר או במגדר שלישי.
בחלק מהמדינות הגדרות כאלה זמינות רק לאינטרסקס שנולדו עם מאפייני מין שלא מתאימים בהכרח להגדרות טיפוסיות של זכרים ונקבות.
במדינות אחרות הגדרות אלה זמינות גם לאנשים עם זהות מגדרית שונה מהמין ששויך להם בלידה.
כמה חברות לא-מערביות זיהו זה מכבר טרנסג'נדרים או אנשים לא בינאריים כ"מגדר שלישי", אם כי דבר זה לא תמיד כולל הכרה משפטית.
מבין המדינות המערביות, אוסטרליה היא כנראה המדינה הראשונה שהכירה בסיווג שלישי, בעקבות המקרה של אלכס מקפארליין (Alex MacFarlane) בשנת 2003. בשנת 2014 בית המשפט באוסטרליה הכיר בפעילה הטרנסית נורי מיי-וולבי (Norrie May-Welby) כבעלת מין לא-מוגדר.
בשנת 2014 הכריז בית המשפט העליון בהודו כי טרנסג'נדר הוא "מגדר שלישי" בחוק ההודי.
בארצות הברית, בית משפט באורגון קבע בשנת 2016 כי ג'יימי שופ (Jamie Shupe) יכול לשנות את המגדר שלו למגדר לא בינארי.
בשנת 2012 העביר הקונגרס בארגנטינה את "חוק המגדר" (Ley de Género) שמאפשר לאנשים מעל גיל 18 לשנות את רישום המגדר שלהם בתעודת הזהות, על בסיס של הצהרה כתובה בלבד.
ארגנטינה היא המדינה הראשונה שאימצה מדיניות של זיהוי מגדרי המבוססת רק על האוטונומיה של הפרט, ללא דרישה לדיאגנוזה מצד שלישי.
ארגון HRC מציין מספר אתגרים הנוגעים לזכויות אדם של טרנסג'נדרים הנובעים מאפליה, סטיגמות ואי-שוויון מערכתי.
אפילו בארצות הברית קיומה של אפליה בעבודה על רקע מגדר הוא דבר נפוץ.
החוק הפדרלי אוסר על אפליה כזו, אולם רק 18 מדינות בארצות הברית (נכון לשנת 2014) אוסרות על אפליה בתעסוקה ובדיור על בסיס מגדר.
ורק 15 אוסרות על אפליה מגדרית בתחום החינוך.
מחסור זה בהגנה משפטית, מתרגם לעיתים קרובות לאבטלה ועוני.
סקר של הארגון מצא כי 15% מבין הטרנסג'נדרים בארצות הברית חיים בעוני קשה (הכנסה של פחות מ-עשרת אלפים דולר בשנה) ובקרב שחורים נתונים אלה מגיעים ל-34%.
טרנסג'נדרים בארצות הברית עדיין חשופים לסטיגמות שמבוססות על יותר ממאה שנה של ייצוגם כחולי נפש, סוטים מבחינה חברתית או תוקפניים מבחינה מינית.
דברים אלה יוצרים תופעות חברתיות כמו דחייה מצד חברים ובני משפחה, ניצול טרנספוביה על ידי פוליטיקאים ולאלימות מצד אנשים שונים.
לדוגמה, 13 נשים טרנסיות נרצחו בשנת 2014. לפי מחקר משנת 2013, 72% מבין הקורבנות של רציחות על רקע פשעי שנאה נגד להט"בים ונשאי HIV, היו נשים טרנסיות.
אנשים רבים בקהילה הטרנסית בארצות הברית דיווחו על חסמים שונים בקבלת טיפול רפואי כאשר חלק מהקושי נובע מהטיה נגדם.
כמו כן קיים מחסור במסמכי זהות בין טרנסג'נדרים, דבר שיכול להשפיע על התנהלות בחיי היומיום כמו רישום למוסדות חינוך, טיסות, גישה לדיור חירום ושירותים חיוניים אחרים הדורשים זיהוי.
הנראות של דמויות טרנסיות חיוביות בתקשורת ובחברה מקלה על כלל חברי הקהילה, אבל טרנסג'נדרים עדיין נתונים לסיכונים שונים, במיוחד כאלה שהם חלק מקהילות עניות או בשולי החברה.
בישראל הממשלה התירה לשנות את רישום המין בתעודת הזהות, אבל תוך חיוב ביצוע של ניתוח להתאמה מגדרית.
בשנת 2015 עתרו לבג"ץ שתי טרנסג'נדריות (אחת מהן היא רונית לירן־שקד) כנגד משרד הפנים בדרישה לבטל את הדרישה לניתוח כתנאי מקדים לשינוי הרישום.
בתגובה הודיע פרקליטות המדינה כי ניתן יהיה לשנות את המין הרשום בתעודת הזהות ללא צורך בביצוע ניתוח.
לפי המתווה שהוצע, ועדת מומחים של משרד הבריאות, תקבע את הקריטריונים שיגדירו שינוי סעיף מין ללא ניתוח.
בעקבות זאת, ההלכה אוסרת ניתוחים לשינוי מין וכן אוסרת על לבישת בגדי המגדר האחר.
אף על פי שפוסקים אחדים דנו באפשרות התאורטית שמינו של אדם ישתנה באופן נסי, הניתוחים הקיימים להתאמת מגדר באמצעות יצירת איבר מין מלאכותי אינם משנים את מגדרם ההלכתי.
עם זאת, ניתוחים המבוצעים באינטרסקס (המכונה בספרות הרבנית אנדרוגינוס) ומאבדים את אחד מאיברי מינו תוך השארת איבר המין הזכרי או הנקבי הטבעי, מועילים לשינוי המגדר ההלכתי.
בשנים האחרונות גדל היקף הספרות והפעילות בנושא, בעיקר ביהדות המודרנית בארצות הברית.
הברית החדשה מתבטאת בעמימות רבה יותר מהתנ"ך לגבי טרנסג'נדריות.
בנצרות, בספר הברית החדשה יש התייחסות נרחבת לנושא כריתת אברי המין ושם הדבר נאסר לחלוטין.
לקטכיזם של הכנסייה הקתולית, אין דוקטרינה מקיפה או ספציפית לטרנסג'נדרים.
עם זאת, באופן מסורתי הכנסייה משווה את המגדר של אדם עם האנטומיה החיצונית שלו.
ישנם זרמים נוצריים המקבלים את הטרנסג'נדריות כגון אוניברסליזם אוניטריאני.
בשנים האחרונות יש עוד זרמים בנצרות שמקבלים טרנסג'נדרים כחברים וככמרים.
בשנת 2003 הזרם United Church of Christ החליט על קבלת טרנסג'נדרים.
בשנת 2005 הפכה שרה ג'ונס (Sarah Jones) להיות הכומרית הטרנסית הראשונה בכנסייה האנגליקנית.
לשיטת מנהיגי העולם המוסלמי-שיעי (בעיקר באיראן) הטכנולוגיה הנוכחית מספקת כדי לשנות את מינו של אדם, אם אכן חל היפוך במצבו ההורמונלי, האסתטי והסוציאלי.
הם מגלים סובלנות רבה יחסית כלפי אנשים טרנסג'נדרים, אך מצד שני הומוסקסואלים נרדפים עד כדי עונשי מוות, לכן תיתכן הפעלת לחץ עליהם לעבור שינוי מגדרי, על-מנת להתיר להם את הזוגיות הנבחרת שלהם.
הבודהיזם, הדת השלטת במזרח אסיה, היא נייטרלית ביחס לנושא זה.
היא אינה מעודדת או מחרימה טרנסג'נדריות.
בתאילנד קיים מושג בשם קתאוי שמתאר בדרך כלל נשים טרנסג'נדריות וזכרים המתלבשים ומתנהגים כמו נשים.
הם מכונים גם "סאו" או "פואיינג", "פארפט סונג" (סוג שני של אישה) או "פט טהי סאם" (המין השלישי).
הדת ההינדית וכן הסיקית, לא אוסרות טרנסג'נדריות מכל סוג שהוא, ובתרבויות אלו קיימים מיתוסים דתיים המתייחסים לבני המגדר השלישי וכן קהילות שבנותיהן נקראות היג'רות ובהן בעלות זהות מגדרית נשית שנולדו כזכרים.
מעט מאוד טרנסג'דרים מחוץ לארון זכו לשמש בתפקידים ציבוריים, ברחבי העולם.
מקרים בודדים אלה יובאו להלן.
ג'ורג'ינה בייר מניו זילנד הייתה הטרנסקסואלית מחוץ לארון הראשונה בעולם שכיהנה כראש עירייה, קרטרטון (1995–1999), וכן הראשונה שכיהנה כחברת בית נבחרים (1999–2007).
איה קאמיקאווה מיפן, נבחרה באפריל 2003 לכהונה של ארבע שנים במקום שישי מבין 72 מתמודדות ומתמודדים שהתמודדו על 52 מושבים במועצת העיר של הרובע המאוכלס ביותר בטוקיו.
בכך הייתה לטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה שכיהנה בתפקיד ציבורי ביפן.
בשנת 2007 היא נבחרה למושב שני, הפעם במקום שני.
יולאדה סואניוט מתאילנד נבחרה במאי 2012 לתפקיד המפקחת הכלכלית של מחוז נאן שבצפון תאילנד, והפכה לפוליטיקאית הטרנסג'נדרית הבכירה ביותר בארצה.
אודרי טאנג מטאיוון ב-2016 היא מונתה לשרת הדיגיטל בממשלתו של לין צ'ואן, מה שהפך אותה באופן רשמי לטרנסג'נדרית הראשונה בממשלת טאיוואן.
פטרה דה סוטר מבלגיה היא השרה הטרנסג'נדרית הראשונה באירופה, המשמשת גם כסגנית ראש ממשלת בלגיה, מ-1 באוקטובר 2020.
רייצ'ל לוין מארצות הברית שימשה כרופאה הכללית של פנסילבניה (2015–2017) ומזכירת הבריאות של פנסילבניה (2017–2021) וכיום מכהנת כעוזרת מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית ובכך תהפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שמכהנת בתפקיד פדרלי שעבר אישרו של הסנאט.
ג'יימי ווליס הוא חבר פרלמנט בריטי מהמפלגה השמרנית הבריטית מאז בחירות 2019. במרץ 2022, הוא יצא מהארון כטרנס, או כאדם שרוצה להיות טרנס, והפך בכך לחבר הפרלמנט הבריטי הטרנס הראשון.
ווליס העיד כי הוא חש כך מאז שהיה ילד צעיר מאוד.
ווליס לא רצה לצאת מהארון בזמן כהונתו הפוליטית אולם נדחף לכך בשל אירועים חיצוניים.
אדם זר ניסה לסחוט אותו ושלח אליו ואל משפחתו תמונות עם ודרישה לתשלום של 50 אלף פאונד, אדם זה נתפס ונשפט לכמעט 3 שנות מאסר.
ווליס קיווה שהוא יוכל להמשיך בחייו ללא שינוי.
אולם באפריל 2020 נפגש עם אדם שהכיר באינטרנט, וזה אנס אותו.
בעקבות האונס הוא סובל מדיכאון ומפוסט טראומה, ואלו גרמו לו לנוס מתאונת דרכים אליה נקלע.
בעקבות זאת הוא החליט לספר על הזהות המגדרית שלו בפומבי.
ווליס סיפר על התמיכה הגדולה שקיבל מחברי המפלגה השמרנית לאחר החשיפה.
בספורט קיימת תפיסה תרבותית דיכוטומית לגבי מין ומגדר לפיה נשים הן נקבות וגברים הם זכרים.
ספורטאים טרנסג'נדרים מאתגרים את החלוקה הבינארית בספורט, ומאלצים את עולם הספורט לבחון מחדש את הנחות היסוד שלו על מין ומגדר, ולגבש עקרונות העוסקים בשילובם ובהדרתם.
התפיסה הבינארית מציבה מגבלות גדולות להשתתפות ספורטאים טרנסג'נדרים בספורט, שהתמודדו בעבר עם הדרה גלויה מגופי הספורט, אולם בזכות ביקורת גוברת מהקהיליה המדעית ומגורמים נוספים, החלו גופי הספורט לגבש עקרונות העוסקים בזכאותם של ספורטאים אלו להתחרות.
ההתנגדות לשילוב אנשים טרנסג'נדרים בספורט נשענת בעיקר על ערך ההוגנות, ולפיה שילובם פוגע בעקרון המשחק ההוגן בטענה שיש להם מאפיינים המעניקים להם יתרון לא הוגן מול היריבים שלהם.
התמיכה לשילוב אנשים טרנסג'נדרים בספורט נשענת בעיקר על ערך שוויון ההזדמנויות ואי האפליה תוך ביטול הטענה ליתרון לא הוגן.
באוקטובר 2003, הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי הבינלאומי התכנסה בסטוקהולם כדי לגבש מדיניות לשילוב ספורטאים טרנסג'נדרים.
המדיניות שהתגבשה זכתה לכינוי 'הסכם סטוקהולם' , והיא נכנסה לתוקף בשנת 2004, לקראת אולימפיאדת אתונה.
הסכם סטוקהולם נחשב להסכם חלוצי בתחום שילוב אנשים טרנסג'נדרים בספורט, ולפני כינונו, טרנסג'נדרים לא הורשו להשתתף בתחרויות אולימפיות במגדר עמו הם מזוהים.
ההסכם עורר תשומת לב ציבורית רבה וזכה לתגובות מעורבות.
הוועדה החליטה שכדי שספורטאי טרנסג'נדר יתחרה במגדר עמו הוא מזוהה עליו לעמוד בתנאים הבאים:
ספורטאי או ספורטאית שעברו ניתוח להתאמה מגדרית לפני גיל ההתבגרות, יכולים להתחרות עם המגדר עמו הם מזוהים ללא תנאים.
ספורטאי או ספורטאית שלא עברו ניתוח להתאמה מגדרית לפני גיל ההתבגרות, חייבים לעמוד בתנאים הבאים על מנת להתחרות במגדר עמו הם מזוהים:
על הספורטאים לעבור את הניתוח לפחות שנתיים לפני מועד התחרות.
על הספורטאים להיות מוכרים בחוק של מדינתם במגדר עמו הוא מזוהים.
על הספורטאים להיות תחת טיפול הורמונלי לתקופת זמן שתקטין ככל הניתן את היתרון שעשוי להיות להם (ההמלצה היא לתקופה של שנתיים לפני מועד התחרות).
בתנאי זה, כל מקרה ייבחן לגופו, ולרופא מטעם הוועד האולימפי יש את הסמכות לנקוט בכל האמצעים הנדרשים כדי לקבוע את המגדר של הספורטאים.
מדיניות זו ספגה ביקורת רבה בטענה שהיא מפלה ספורטאים טרנסג'נדרים ומקשה עליהם להתחרות משום שהיא מחייבת הכרה בחוק עם המגדר עמו הם מזוהים, ניתוח להתאמה מגדרית וטיפולים הורמונליים לתקופה של שנתיים.
בשנת 2015, ניסח הוועד האולימפי מדיניות חדשה לשילוב אנשים טרנסג'נדרים.
גברים טרנסג'נדרים יכולים להתחרות במגדר עמו הם מזוהים ללא שום מגבלה.
נשים טרנסג'נדריות שמעוניינות להתחרות בקטגוריית הנשים חייבות לעמוד בתנאים הבאים:
על הספורטאית להצהיר כי היא מזוהה עם המגדר הנשי.
הצהרה זו לא יכולה להשתנות לשנתיים לפחות.
רמות הטסטוסטרון של הספורטאית חייבות להיות מתחת לרמת הטסטוסטרון הזכרית הטיפוסית (מתחת ל-10 ננומול לליטר) לתקופה של לפחות 12 חודשים בטרם מועד התחרות.
רמת הטסטוסטרון של הספורטאית חייבת להישאר מתחת ל-10 ננומול לליטר לאורך כל התקופה בה היא מתחרה.
בשנים האחרונות יש יותר ייצוג לדמויות טרנסיות בתקשורת ההמונים כולל סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
הסטיגמות לגבי טרנסג'נדרים יכולה להשפיע על רעיונות, דעות והחלטות בנושא.
היבטים אלה הן בעלי השפעה על התהוות רעיונות למי שיש לו מעט ידע על אנשים טרנסים.
מחקרים מצאו כי צפייה בדמויות טרנסיות שונות בטלוויזיה ובסיפורים שיפרו את היחס של הצופים ביחס לאנשים טרנסים וביחס לסוגיות פוליטיות.
סיפורה של כריסטין יורגנסן הוא סרט ביוגרפי-עלילתי משנת 1970, המבוסס על חייה של האישה הטרנסקסואלית הראשונה שהתפרסמה בארצות הברית, כריסטין יורגנסן.
באותה שנה יצא גם הסרט העלילתי מיירה ברקינרידג' המתבסס על רומן באותו שם מאת גור וידאל.
בשנת 1990 יצא הסרט התיעודי פריז בוערת שתיעד את "תרבות הנשפים" בעיר ניו יורק ושל הקהילות הטרנסג'נדריות, האפרו-אמריקאיות, הלטינו והגיי שהיו מעורבות בתרבות זו.
בשנת 1992 הוקרן הסרט משחק הדמעות שעוסק ביחסים בין גבר לבין אשה טרנסית על רקע הטרור באירלנד.
אחת מ-3 הדמויות הראשיות בסרט הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר שיצא בשנת 1994, היא טרנסית בשם ברנדט בסינג'ר.
הסרט השיג מעמד של סרט פולחן בקרב קהילות להט"ב.
בשנת 1998 זכתה הזמרת דנה אינטרנשיונל באירוויזיון עם השיר "דיווה" כאשר ייצגה את ישראל, בזכייה השלישית בתולדות ישראל בתחרות, והייתה הזמרת הטרנסג'נדרית הראשונה שהשתתפה באירוויזיון וגם זכתה בו.
בעקבות הזכייה פצחה בקריירה בינלאומית מצליחה.
סיפור חייה זכה לתהודה רבה בישראל וברחבי העולם.
בשנת 1999 ביים פדרו אלמודובר את הסרט הכל אודות אמא שעוסק בחיפוש של אשה אחר בעלה לשעבר שהפך לאישה טרנסקסואלית, ולא ידע על הולדת בנו ועל חייו.
הנושא הופיע גם בסרטים אחרים של אלמדובר.
סרט הדרמה העצמאי בנים אינם בוכים שיצא בשנת 1999, מבוסס על סיפור חייו של ברנדון טינה, גבר טרנסג'נדר שנאנס ונרצח על ידי חבריו, על רקע טרנספוביה.
הסרט טראנסאמריקה הוא דרמה קומית להט"בית עצמאית משנת 2005. הסרט שהיה מועמד לפרס האוסקר מספר את סיפורה של אישה טרנסקסואלית, אשר יוצאת למסע ביחד עם בנה האבוד.
הסדרה פוזה שיצאה בשנת 2018 מכילה צוות טרנסג'נדרי הגדול ביותר אי פעם לסדרת טלוויזיה מתוסרטת.
בשנת 2017 הסרט הצ'ילאני "אישה פנטסטית" זכה באוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט הבלגי "נערה", על רקדנית בלט בת 15 שנולדה בגוף זכרי, זכה לארבעה פרסים בפסטיבל "קאן", כולל "הדקל הגאה" ופרס לשחקן הראשי ויקטור פולסטר.
ג'אז ג'נינגס שנולדה בשנת 2000 היא יוטיוברית, אישיות טלוויזיונית פעילת זכויות להט"ב ופעילה חברתית מארצות הברית.
היא זוהתה כזכר בליתדה, אך הוריה ציינו כי לג'נינגס היה ברור שהיא בת מהרגע שהיא יכלה לדבר.
בשנת 2007, בהיותה בגיל שש, היא זכתה לפרסום לאומי בארצות הברית בעקבות ראיון עם ברברה וולטרס ששודר בתוכנית 20/20, מה שהוביל לראיונות והופעות אחרות.
ג'נינגס מארחת סדרת סרטוני יוטיוב על חייה, שכותרתה "I Am Jazz" ומככבת בסדרת הטלוויזיה של TLC, I Am Jazz, המתמקדת בחייה עם משפחתה כנערה וכצעירה טרנסג'נדרית.
בשנת 2009 יצא הסרט הישראלי נמס בגשם שמתאר הורות לילדה טרנסג'נדרית.
ובשנת 2018 יצא הסרט הנשף.
בסרט מככבת סתיו סטרשקו בהופעת בכורה קולנועית כשחקנית, עליה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
על אף ההבדל בין זהות מגדרית לנטייה מינית, באופן היסטורי קהילות של הומואים, לסביות וביסקסואלים היו מקבלות כלפי אנשים מגוונים מגדרית.
אוכלוסיות אלו סבלו ועודן סובלות מאפליה ומטרנספוביה מצד החברה על רקע דומה, ומכאן התאגדותן יחד תחת הקהילה הגאה.
במסגרת קהילה זו קיימת תת-קהילה טרנסג'נדרית, אשר מתמודדת עם קשיים שחלקם בעלי אופי שונה מקשיי הקבוצות האחרות בקהילה הגאה.
בישראל פועלים מספר ארגונים שמטרתם תמיכה וקידום שוויון זכויות לאנשים טרנסג'נדרים ולבני משפחותיהם, בנוסף לארגונים רבים בקהילה הגאה המקיימים פעילות ייעודית לקהילה הטרנסית.
מעברים - שינוי בר קיימא לקהילה הטרנסית - ארגון הפועל למען קידום תהליכים רחבים לחופש מגדרי ושינוי חברתי לחברות וחברי הקהילה הטרנסג'נדרית ומעניק תמיכה וסיוע לחברי~ות הקהילה בעניינים שונים.
פרויקט גילה להעצמה טרנסית - ארגון חברתי לתמיכה, סיוע והעצמה בקהילה הטרנסג'נדרית.
ברית הלביאות - ארגון של משפחות לילדים~ות ונוער טרנסג'נדר ומגוון מגדר.
כרצונו - טרנסיות~ים דתיות~ים וחברים~ות - ארגון לאנשים טרנסג'נדרים דתיים.
טרנסיות ישראל - ארגון של נשים טרנסג'נדריות למען נשים טרנסג'נדריות.
טרנסילבניה (ברומנית: Transilvania או Ardeal, בהונגרית: Erdély, בגרמנית: Siebenbürgen, בניב הסקסונים הטרנסילבנים: Siweberjen, ביידיש: זיבענבערגן, בטורקית: Erdel, בסלובקית: Sedmohradsko או Transylvánia, בפולנית: Siedmiogród) היא אזור היסטורי המשתרע בחלקה המערבי והמרכזי של רומניה.
תולדותיה היו קשורות בעת העתיקה לממלכת דאקיה ולאחר מכן למשך כאלף שנה, עד 1918, לממלכת הונגריה על גלגוליה.
ההתייחסות הראשונה לטרנסילבניה בכתובים הייתה ב-1075 במסמך שנכתב בשפה הלטינית ובו היא מכונה "אולטרה סילואם" (Ultra silvam) שפירושו "מעבר ליער", שאחר כך שונה לשם "טרנס-סילבניה", שהתקצר ל"טרנסילבניה" שמשמעותו זהה.
השם הגרמני זיבנבירגן (Siebenbürgen) שמשמעותו "שבע ערים" מתייחס לערים שהקימו הסקסונים הטרנסילבנים באזור.
שם זה עבר בתרגום גם לשפות פולנית וסלובקית.
השם הרומני "ארדיאל" (Ardeal) נגזר קרוב לוודאי מהשם ההונגרי "ארדֵי" (Erdély) שקשור למילה ההונגרית erdő שמובנה "יער", כשלביטוי "az erdőn túl" משמעות זהה ל"טרנסילבניה" או "אולטרה סילואם", דהיינו, "מעבר ליער".
יש המקשרים בין השם ארדיאל ובין "ארץ ארדיל" המוזכרת באיגרת של יוסף הכוזרי לחסדאי, שם מוזכר שיש בארץ זו כסף וזהב, ובארדיאל אכן יש מחצבים של כסף וזהב.
אזכור זה קדם בהרבה לכל האזכורים ההונגריים.
ספקולציה ממקור רומני מחברת בין שתי מילים רומניות Aur-deal זהב-גבעה, שוב בהתבסס על כך שיש מחצבי זהב במקום.
טרנסילבניה מכילה בימינו את המחוזות מרמורש (Maramureş), באנאט (Banat), קרישאנה (Crişana) וארדיאל (טרנסילבניה ההיסטורית), המרכיבים את החלקים המערביים והמרכזיים של רומניה.
טרנסילבניה גובלת באוקראינה בצפון, הונגריה במערב, וסרביה בדרום מערב.
רוב שטחה הוא רמה גבוהה, המוקפת על ידי חלק משרשרת הרי הקרפטים והמשתפלת לקראת המישור הפאנוני.
את רמת טרנסילבניה, שגובהה הממוצע 300 - 500 מטר, מנקזים הנהרות מורש, סומש, קריש, אולט ופלגים נוספים של הדנובה.
העיר העיקרית היא קלוז', וערים נוספות הן טימישוארה, בראשוב, אורדאה, סיביו, וטרגו מורש, סאטו מארה (סאטמר) ואלבה יוליה, הבירה הקודמת.
טרנסילבניה היא אחד האזורים המפותחים ביותר ברומניה מבחינה כלכלית.
היא עשירה במשאבי טבע, בייחוד עצים פחם עץ, ברזל, עופרת, מנגן, זהב, נחושת, גז טבעי, מלח וגופרית.
יש בה תעשייה נרחבת של פלדה, כימיה, וטקסטיל.
מקצועות חשובים נוספים הם גידול בעלי חיים, חקלאות, ייצור יין וגידול פירות.
טרנסילבניה מספקת 35% מהתל"ג של רומניה, וההכנסה לנפש בה היא כ-11,500$, כ-10% גבוה יותר מהממוצע ברומניה.
בטרנסילבניה נמצאת העיירה בורסק הידועה במים המינרלים שלה.
על פי מפקד שנערך ב-2002 גרו בטרנסילבניה 7,221,733 איש, רובם רומנים, אך קיים בה גם מיעוט הונגרי גדול (1,415,718), ומיעוטים קטנים של צוענים, גרמנים, סרבים ואחרים.
לפני השואה התגורר בה גם מיעוט יהודי משמעותי.
היסטוריה קדומה: טרנסילבניה כמרכז דאקיה
בכתבי הרודוטוס מופיע תיאור של עם ה"אגאתירסי" שחיו במאה ה-5 לפנה"ס בטרנסילבניה.
ממלכת דאקיה התקיימה לפחות מתחילת המאה ה-2 לפנה"ס תחת המלך אורולס.
לשיא התפשטותה היא הגיעה תחת המלך בורביסטה שחי בזמנו של יוליוס קיסר ונחשב למלכה הגדול ביותר של דאקיה.
האזור שכיום הוא טרנסילבניה היה המרכז הפוליטי של דאקיה.
הדאקים (תושבי דאקיה) מוזכרים בתקופת שלטונו של אוגוסטוס כמי שאולצו להכיר בעליונותה של האימפריה הרומית.
עם זאת, הם לא הוכנעו ובתקופות מאוחרות יותר ניצלו כל הזדמנות על מנת לחצות את הדנובה הקפואה בחורף על מנת להחריב את הערים הרומאיות בפרובינקיה הרומאית החדשה מואסיה (כיום שטחים בסרביה ובבולגריה).
הדאקים בנו כמה ערים מבוצרות חשובות, ביניהם סרמיזג'טוסה בירתה של ממלכת דאקיה המאוחרת (כיום במחוז חונדוארה שבטרנסילבניה).
התפשטותה של האימפריה הרומית לתוך הבלקן הובילה לעימות גלוי בין הדאקים לרומא.
בין 85 ל-89 התנהלו כמה קרבות בין הדאקים לרומאים בזמן שלטונו של דקבלוס.
לאחר שנחלו שתי מפלות הצליחו הרומאים לזכות ביתרון סמלי, אך כרתו שלום עקב תבוסתו של דומיטיאנוס לשבטי המרקומנים.
הדאקים נותרו חופשיים והקיסר הרומאי הסכים לשלם מס שנתי לדאקים.
בשנים 101–102 החל הקיסר טראיאנוס במסע מלחמה כנגד הדאקים (המלחמות הדאקיות) שבסופו הובאה סרמיזג'טוסה תחת מצור וחלק מהמדינה היה תחת כיבוש.
דקבלוס הושאר כמלך בן חסות תחת פרוטקטורט רומאי.
שלוש שנים אחר־כך מרדו הדאקים והשמידו את חיל המצב הרומאי בדאקיה.
המערכה השנייה (105–106) הובילה להתאבדותו של דקבלוס והפיכת חלקים מדאקיה לפרובינקיה הרומאית דאקיה טראינה.
ההיסטוריה של מלחמות דאקיה מתוארת בכתביו של ההיסטוריון דיו קסיוס, אך תיאור עדיף מופיע על עמוד טראיאנוס ברומא.
ימי הביניים המוקדמים: מדאקיה לנדידת העמים הגדולה
הרומאים ניצלו את מכרות הזהב בפרובינקיה הדאקית בצורה נרחבת, תוך שהם בונים דרכי גישה ומבצרים כדוגמת אברוּד (Abrud).
לאזור הובאו מתיישבים מתרקיה, מואסיה, מקדוניה, גליה, סוריה ופרובינקיות רומאיות נוספות.
ערים כדוגמת אפּוּלוּם (Apulum כיום אלבה יוליה) ונאפּוֹקה (כיום קלוז') התפתחו לקולוניות.
הדאקים התמרדו תדיר, כשהמרידה הגדולה ארעה עם מות טראיאנוס.
לאחר עימותים חוזרים עם הממשל הרומאי הורשו בסופו של דבר עממים כדוגמת הסרמניטים להתיישב בפרובינקיה דאקיה טראיאנה.
במהלך המאה ה-3 לחץ גובר מצדם של שבטי הדאקים החופשים (קרפיאנים) ושבטים גותים אילצו בסופו של דבר את הרומאים לנטוש את דאקיה טראיאנה.
ב-271 פינה הקיסר הרומאי אורליאנוס את המנהל הקיסרי וארגן מחדש את הפרובינקיה החדשה דאקיה אורליאנה בתוך הפרובינקיה מואסיה, כשהוא מפנה את האזרחים הרומאים מהעיירות והכפרים של דאקיה טראיאנה ומיישבם מחדש.
הפרובינקיה לשעבר דאקיה טראיאנה נשלטה על ידי הגותים והקרפיאנים עד שהם הוחלפו בתורם על ידי ההונים ב-376. ההונים תחת הנהגתו של אטילה קבעו את בסיסם במישורי פאנוניה עד למותו של אטילה ב-453.
קשה לקבוע בוודאות את ההיסטוריה של טרנסילבניה בתחילת ימי הביניים בשל המחסור בעדות כתובה או ארכאולוגית.
מכאן שיש תאוריות סותרות לגבי תקופה זו.
קיימות שתי תאוריות שונות, בהתאם לשאלה האם הרומנים היו בטרנסילבניה בזמן נדידת העמים הגדולה.
לאחר שהאימפריה של אטילה התפוררה, שלטו בשטחה של טרנסילבניה שרידים של קונפדרציות (אלאנים, לומברדים) של ההונים של אטילה והגפידים.
אף מעצמה אזורית לא השתלטה על האזור למשך זמן, עד שהאווארים שמוצאם מסקיתיה ביססו את שליטתם הצבאית.
אך הנסיכות האווארית הובסה בידי הבולגרים בפיקודו של החאן קרום בתחילת המאה ה-9, וטרנסילבניה יחד עם מזרח פאנוניה שולבה באימפריה הבולגרית הראשונה.
בשנת 894 נכבשו טרנסילבניה והמישורים שממערב לה בידי צבאות המדיארים שהביסו את האימפריות המוראבית והבולגרית בהתקפות נפרדות.
ואז ב-895 או תחילת 896 נטש שארית העם המדיארי את מולדתו ההיסטורית שבשפלת הדון לאחר שהובסו ביד הפצ'נגים (שבט טורקי) והבולגארים ועברו למישורי פאנוניה דרך המעברים בהרי הקרפטים.
היסטוריונים רומנים מאמינים לדיווח המופיע ב"גסטה הוּנגרוֹרוּם" (Gesta Hungarorum), תיאור היסטורי מהמאה ה-12. על פי דיווח זה, בזמן הכיבוש ההונגרי התקיימו בטרנסילבניה ובאזורים הסמוכים כמה מדינות קטנות.
על פי הגסטה כוחותיהם של הדוכסים "ג'לו" (Gelu), "גלאד" (Glad), ו"מנומורוט" (Menumorut) הובסו על ידי המדיארים.
במהלך המאה ה-10 נשלטה טרנסילבניה בידי שושלת של נסיכים שהיו מכונים בידי מקורות בני זמנם "גיולה" (Gyula).
גיולה אלה היו צאצאים של מנהיג אחד משבעת השבטים המדיארים, ושלטו באופן עצמאי מבלי לקבל את מרותה של שושלת ארפאד.
העובדה כי בטרנסילבניה היה שלטון מדיארי בתקופה זו קיבלה אישוש על ידי מקורות ארכאולוגיים.
בשנת 952 לערך כרת גיולה ברית שלום עם הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס, שממנו קיבל את התואר פטריקיוס.
הוא הוטבל לנצרות בקונסטנטינופול ובחזרתו לטרנסילבניה הוא בנה את הכנסייה הראשונה באזור.
הוא אף הביא עמו מיסיונר – נזיר יווני בשם הירוטאוס שהוסמך כבישוף של טורקיה (Turkia שמה הביזנטי של הונגריה).
קשרי מסחר עבותים נקשרו בין טרנסילבניה והאימפריה הביזנטית והם עזרו להפיץ את הנצרות.
ב-978 מיסיונרים מהוותיקן הקימו כנסייה במבצר במקום בו שוכנת כיום העיר אורדאה.
ימי ביניים מאוחרים: טרנסילבניה כחלק מממלכת הונגריה
בשנת 1000, אישטוואן, נסיך הונגריה נשבע אמונים לרומא, אימץ את הדת הקתולית כדת המדינה, והפך למלך אישטוואן הראשון של הונגריה.
גיולה, שליט טרנסילבניה שהיה דודו מצד אמו של אישטוואן עורר את זעמו של אישטוואן בכך שנתן מקלט ליריביו.
סיבה נוספת לטינה של אישטוואן כלפי גיולה הייתה המונופול על מכרות המלח בעלי החשיבות הכלכלית של טרנסילבניה.
ב-1003 פלש צבאו של אישטוואן לטרנסילבניה וגיולה נכנע ללא קרב.
כיבוש זה איפשר את החלוקה של טרנסילבניה למחוזות קתוליים שהסתיימה ב-1009, כשהבישוף של אוסטיה ביקר את אישטוואן כנציג האפיפיור ויחדיו הם אישרו את החלוקה למחוזות בישופות ואת גבולותיהם.
שלטונם של מלכי הונגריה על טרנסילבניה התגבש במאות ה11 וה-12.
במאה ה-12 ובמאה ה-13 יושבו אזורים בדרום ובצפון מזרח טרנסילבניה בידי מתיישבים גרמנים הקרויים (אז ועתה) סקסונים.
שמה הגרמני של טרנסילבניה זיבנבורגן הוא על שם שבע ערים מבוצרות שהוקמו על ידי הסקסונים.
ההשפעה הגרמנית הפכה מוחשית יותר במאה ה-13 כשהמלך ההונגרי אנדראש השני קרא לעזרתם של אבירי המסדר הטבטוני על מנת להגן על טרנסילבניה בפני פלישת הקומנים (שבט טורקי), ופלישת המונגולים שבאה בעקבותיהם (1241).
הקומנים המירו את דתם לנצרות קתוליות, ואחרי שהובסו ביד המונגולים הם חיפשו מחסה בטרנסילבניה.
ארז'בת (Erzsebet), נסיכה קומנית נישאה לאישטוואן הרביעי ב-1254.
הממשל בטרנסילבניה היה בידיו של ווֹיווֹד (voievod מילה סלאבית שפירושה מושל מחוז) שבאמצע המאה ה-13 שלט על כל האזור.
לאחר דיכוי (1437) מרד האיכרים (מרד בובלנה – Bobâlna) בוסס השלטון על איחוד שלושת הלאומים (Unio Trium Natiorum), איחוד שנעדרו ממנו הרומנים האתניים.
החברה הייתה מחולקת בין שלושה לאומים בעלי זכויות, המדיארים, הסקלרים (מדיארים אתניים אשר אינם נמנים עם אלה שהוביל ארפאד אל הונגריה) והסקסונים.
עם זאת, לאומים אלה שקפו חלוקה חברתית ודתית ולא חלוקה אתנית.
על אף שהמעמד חסר הזכויות של הצמיתים כלל בעיקר רומנים, הוא כלל גם אנשים ממוצא סקסוני, סקלרי ומדיארי.
מצד שני כמה רומנים אתניים הצליחו לחדור למעמד האצולה לאחר שהמירו דתם לקתוליות.
דמות מרכזית שבלטה בהיסטוריה של טרנסילבניה במאה ה-15 הייתה יאנוש הוניאדי (ברומנית יון קורבין מחונדוארה), שהיה ממוצא רומני.
הוניאדי שהיה בנו של וויצ'קו (ואיק) נסיך ולאכי זכה במספר אחוזות ומושב במועצה המלכותית עקב שירותיו למלך הונגריה זיגמונד.
הודות לתמיכתו במועמדותו של ולדיסלב השני, מלך פולין לכס המלוכה ההונגרי הוא קיבל ב-1440 פיקוד על מצודת בלגרד ואת משרת מושל טרנסילבניה.
מסעותיו הצבאיים כנגד העות'מאנים קידמו את מעמדו כמושל הונגריה מ-1446 והכרה אפיפיורית בו כנסיך טרנסילבניה (1448).
כשעיקר הצבא ההונגרי והמלך לאיוש השני נטבחו על ידי העות'מאנים בקרב מוהאץ' (1526) ניצל יאנוש זאפויה, שליט טרנסילבניה את כוחו הצבאי והעמיד עצמו כראש המחנה ההונגרי הלאומי, שהתנגד לכך שפרדיננד מאוסטריה (מאוחר יותר הקיסר פרדיננד הראשון) ירש את כס המלוכה ההונגרי.
כיאנוש הראשון הוא נבחר למלך הונגריה, בעוד שמחנה אחר הכיר בזכותו של פרדיננד.
בעימות שהתפתח עקב כך קיבל זפוליה את תמיכתו של הסולטאן סוליימן הראשון, שלאחר מותו של זפוליה (1540) כבש את מרכז הונגריה בתואנה שבא להגן על בנו של זפוליה, יאנוש השני.
הונגריה הייתה מחולקת לשלושה חלקים: מערב הונגריה, תחת השלטון האוסטרי; מרכז הונגריה תחת שלטון טורקי וטרנסילבניה העצמאית למחצה, שבמשך מאתיים השנים הבאות הייתה לסירוגין תחת השפעה טורקית או אוסטרית.
טרנסילבניה הייתה עתה מחוץ לתחום השליטה הדתית הקתולית, ולכן פרחו בה מגמות לותרניות וקלוויניסטיות.
ב-1563 מונה גיאורגיו בלאנדראטה כרופא החצר, ורעיונותיו הדתיים הרדיקליים השפיעו בהדרגה הן על המלך הצעיר יאנוש השני והן על הבישוף הקלוויניסטי פרנסיס דוד ובסופו של דבר גרם להמרת דתם לאמונה האוניטארית.
בוויכוח פומבי רשמי גבר פרנסיס דוד על הקלוויניסט פטר מליוס ועקב כך אושר ב-1568 הצו של טורדה (Turda) המאשר את חופש הפולחן הדתי האישי (החוק הראשון המקנה חופש דת באירופה הנוצרית).
משפחת באטורי שעלתה לשלטון לאחר מותו (1571) של יאנוש השני, שלטה בטרנסילבניה כנסיכים תחת הטורקים, ולזמן קצר תחת הריבונות של בית הבסבורג עד 1602. סטפאן באטורי, הונגרי קתולי, התחייב לשמור על חופש הדת שהובטח בצו טורדה, אך פירש התחייבות זו באופן מוגבל יותר ויותר.
בסוף תקופת שלטון באטורי התפתח עימות בן ארבעה צדדים בטרנסילבניה שכלל את האוסטרים, הטורקים והנסיך הרומני מיכאי האמיץ (ברומנית Mihai Viteazul) שליט מונטניה.
מיכאי האמיץ השתלט על טרנסילבניה ב-1599, לאחר קרב סלימבר שבו הביס את צבאו של אנדרה באטורי.
במאי 1600 הוא השתלט גם על מולדובה ואיחד בפעם הראשונות את שלוש הנסיכויות מונטניה, מולדובה וטרנסילבניה, שבהם היה רוב רומני.
בין השנים 1604 - 1606 הוביל איל ההון ושליט מחוז ביחאר, אישטוואן בוצ'קאי מרד מוצלח כנגד השלטון האוסטרי.
בוצ'קאי נבחר כנסיך טרנסילבניה ב-5 באפריל 1603, ונסיך הונגריה חודשיים מאוחר יותר.
שני ההישגים העיקרים של תקופת שלטונו הקצרה של בוצ'קאי (הוא מת ב-29 בדצמבר 1606) היו משנת (23 ביוני 1606) ושביתת הנשק של זסיטואטורוק (Zsitvatorok) (נובמבר 1606).
בשלום וינה השיג בוצ'קאי חופש דת ואוטונומיה מדינית, החזרת כל האחוזות שהוחרמו, ביטול כל פסקי הדין המוטים וחנינה מלאה לכל ההונגרים בשטחה של הונגריה, מלבד ההכרה בריבונותו כנסיך עצמאי של טרנסילבניה המורחבת.
חשובה לא פחות הייתה שביתת הנשק של זסיטואטורוק שנמשכה עשרים שנה ושבוצ'קאי ניהל את המשא ומתן שהוביל לחתימתה בין הסולטאן לקיסר.
תור הזהב של טרנסילבניה היה תחת יורשיו של בוצ'קאי במיוחד גאבור בתלן וג'רג' ראקוצי הראשון.
גאבור בתלן ששלט מ-1613 עד 1629 סיכל את כל מאמציו המתמשכים של הקיסר לדכא את נתיניו או לעקוף את סמכותו, וזכה לתהילה באירופה כמגן הרעיון הפרוטסטנטי.
שלוש פעמים הוא ערך מסעות מלחמה כנגד הקיסר, פעמיים הוא הוכרז מלך הונגריה ובשלום ניקולסבורג (31 בדצמבר 1621) הוא השיג עבור הפרוטסטנטים אישור של חוזה וינה, ועבור עצמו שבעה מחוזות נוספים בצפון הונגריה.
אף יורשו של בתלן, ג'רג' ראקוצי הראשון נחל הצלחות.
הישגו העיקרי היה שלום לינץ (16 בספטמבר 1645), הניצחון המדיני האחרון של הפרוטסטנטיות ההונגרית, שבו אולץ הקיסר לאשר שוב את סעיפי החוזה של שלום וינה.
גאבור בתלן וג'רג' ראקוצי הראשון תרמו רבות לחינוך ולתרבות, ותקופתם קרויה בצדק תור הזהב של טרנסילבניה.
הם העתירו כסף על ייפוייה של בירתם אלבה יוליה (בהונגרית Gyulafehervár) שהפכה מעוז הפרוטסטנטיות במזרח אירופה.
בזמן שלטונם הייתה טרנסילבניה אחת הארצות האירופיות היחידות שבהם חיו בסובלנות הדדית קתולים, קלוויניסטים, לותרנים, ואוניטארים.
עם זאת, נשלל שוויון זכויות מרומנים אורתודוקסים.
למרות מאמציו של הבישוף היווני-קתולי אינוצ'נטי מיקו-קלין לא קוימה גם ההבטחה לתת מעמד של לאום לאותם רומנים שהמירו את דתם לקתוליות.
לאחר תבוסת העות'מאנים בשערי וינה ב-1683 החלו שליטי בית הבסבורג לכפות בהדרגה את מרותם על טרנסילבניה העצמאית לשעבר.
מלבד חיזוק השלטון והממשל המרכזיים, קידמו האוסטרים את הכנסייה הקתולית, הן ככוח מאחד, והן ככלי לצמצם את השפעת האצולה הפרוטסטנטית ולהחליש את האחוזות על ידי יצירת עימות בין גורמים פרוטסטנטיים וקתולים.
בנוסף הם ניסו לשכנע אנשי כהונה אורתודוקסים להצטרף לכנסייה היוונית-קתולית שאומנם שמרה על הפולחן והמנהגים האורתודוקסים אך קיבלה על עצמה ארבעה עיקרים של הדוקטרינה הקתולית והכירה בסמכות האפיפיור.
ב-1699 ו-1701 הכיר הקיסר לאופולד הראשון בכנסייה היוונית-קתולית הרומנית בטרנסילבניה או "הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא" כבעלת זכויות שוות עם הכנסייה הרומית-קתולית.
רבים, אם כי רק חלק מבין הכמרים האורתודוקסים הרומנים הצטרפו לכנסייה החדשה.
ב-26 בינואר 1699, נחתם הסכם קרלוביץ, שעל פיו הועבר השלטון בטרנסילבניה מהאימפריה העות'מאנית לאוסטריה.
מ-1711 ואילך התהדקה השליטה האוסטרית בטרנסילבניה והנסיכים של טרנסילבניה הוחלפו על ידי מושלים אוסטרים.
ההכרזה של טרנסילבניה ב-1765 כנסיכות גדולה הייתה אקט רשמי בלבד.
לחץ השלטון הבירוקרטי האוסטרי שחק בהדרגה את העצמאות המסורתית של טרנסילבניה.
ב-1791 פנו הרומנים בעצומה לקיסר לאופולד השני להכרה בהם כלאום הרביעי של טרנסילבניה ולקבלת חופש דת, אך בית המחוקקים (הדיאט) הטרנסילבני דחה את דרישותיהם והחזיר בכך את הרומנים למעמדם הקודם.
בתחילת 1848 ניצל בית המחוקקים ההונגרי את ההזדמנות שנוצרה עקב מהפכת אביב העמים על מנת לחוקק תוכנית רפורמה מקיפה, הקרויה חוקי אפריל, ביניהם נכלל סעיף הקורא לאיחוד טרנסילבניה עם הונגריה.
בתחילה תמכו הרומנים של טרנסילבניה במהפכה כשהם מאמינים כי ירוויחו מהרפורמות הליברליות.
עם זאת, עמדתם השתנתה עקב התנגדותם של אצילי טרנסילבניה לרפורמות כדוגמת שחרור הצמיתים, וכישלונם של המנהיגים המהפכניים ההונגרים להכיר בשאיפות הלאומיות הרומניות.
באמצע מאי של אותה שנה קיבל בית הנבחרים הרומני בבלאז' (Blaj) סדרת החלטות הקוראות לייצוג יחסי של רומנים בבית המחוקקים הטרנסילבני ולשים קץ לדיכוי האתני.
הסקסונים היו מוטרדים מן ההתחלה מרעיון האיחוד עם הונגריה, כשהם חוששים מאיבוד זכויותיהם המסורתיות.
כאשר התכנס בית המחוקקים הטרנסילבני להצבעה ב-29 במאי עברה החלטת האיחוד למרות התנגדותם של הנציגים הסקסונים.
ב-10 ביוני אישר הקיסר את הצבעת האיחוד של בית המחוקקים הטרנסילבני.
הוצאות להורג, מאסר המנהיגים המהפכנים ותופעות נוספות שבאו בעקבות האיחוד הקשיחו את עמדתם של הסקסונים.
בספטמבר 1848 גינה בית הנבחרים הרומנים בבלאז' את האיחוד עם הונגריה וקרא למרד מזוין בטרנסילבניה.
המלחמה פרצה בנובמבר כשכוחות רומנים וסקסונים בפיקוד אוסטרי נאבקים בהונגרים בפיקודו של הגנרל הפולני יוזף זאכריאש בם.
תוך ארבעה חודשים הצליח בם לגרש את האוסטרים מטרנסילבניה.
עם זאת ביוני 1849 נענה הצאר הרוסי ניקולאי הראשון לקריאתו של הקיסר פרנץ יוזף ושלח צבא רוסי לטרנסילבניה.
לאחר כמה הצלחות ראשונות כנגד הצבא הרוסי הובס צבאו של בם בקרבות טימישוורה ב-9 באוגוסט, שאחריהם נכנעו ההונגרים.
אחרי דיכוי המהפכה אכפה אוסטריה משטר דיכוי על הונגריה ושלטה על טרנסילבניה ישירות באמצעות מושל צבאי.
שוב הפכה הגרמנית לשפה הרשמית.
אוסטריה בטלה את איחוד שלושת הלאומים והעניקה אזרחות לרומנים.
על אף שהממשל האוסטרי חילק אדמות לצמיתים לשעבר הספיקו אדמות אלו בקושי רב למחייתם.
תנאי המחיה הקשים אילצו משפחות רומניות רבות לחצות את הגבול לוולאכיה ומולדובה על מנת לחפש חיים טובים יותר.
בפשרה של 1867 שהביאה להקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית (אאוסגלייך – Ausgleich) בוטל המעמד המיוחד של טרנסילבניה והיא הפכה לפרובינציה בשליטה הונגרית.
על אף שמלך רומניה פרדיננד הראשון היה נצר לבית הוהנצולרן (ליתר דיוק הוהנצולרן-זיגמרינגן), סרבה רומניה להצטרף למעצמות המרכז ונשארה נייטרלית כשהחלה מלחמת העולם הראשונה.
ב-1916 הצטרפה רומניה למדינות ההסכמה בתמורה להכרתן בזכויות הרומניות על טרנסילבניה.
ב-27 באוגוסט 1916 הכריזה רומניה מלחמה על מעצמות המרכז וצבאה חצה את הרי הקרפטים ופלש לטרנסילבניה, ובכך הכריח את מעצמות המרכז להילחם בחזית נוספת.
מתקפת נגד בולגרית-גרמנית החלה חודש אחר־כך בדוברוג'ה ובקרפטים ואילצה את הצבא הרומני לסגת בחזרה לרומניה באמצע אוקטובר, ובסופו של דבר הביאה לכיבוש בוקרשט.
יציאת רוסיה מהמלחמה במרץ 1918 (חוזה ברסט-ליטובסק) הותירה את רומניה לבדה במאבק במזרח אירופה, ולכן התנהל משא ומתן לחתימת הסכם שלום בין רומניה לגרמניה במאי 1918. עם זאת, חוזה בוקרשט לא עבר אשרור ברומניה.
באוקטובר 1918, כשכבר החל להסתמן ניצחונן של מדינות ההסכמה והאימפריה האוסטרו-הונגרית החלה להתפורר, גינתה הממשלה הרומנית את החוזה ונכנסה מחדש למלחמה.
הצבא הרומני התקדם עד הנהר מורש בטרנסילבניה.
במקביל החלו עמים באימפריה לשעבר להכריז על עצמאותם.
מנהיגי המפלגה הלאומית הרומנית של טרנסילבניה נפגשו וניסחו הצעת החלטה הקובעת את זכות ההגדרה העצמית של תושביה הרומנים של טרנסילבניה על פי תוכנית ארבע עשרה הנקודות של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון והכריזו על איחוד טרנסילבניה עם רומניה.
בנובמבר הודיעה המועצה הלאומית המרכזית הרומנית (שייצגה את כל הרומנים בטרנסילבניה) לממשלה בבודפשט כי השתלטה על 23 מחוזות בטרנסילבניה וחלקים משלושה נוספים.
אספת המונים ב-1 בדצמבר 1918 באלבה יוליה העבירה החלטה הקוראת לאיחוד כל הרומנים במדינה אחת.
המועצה הלאומית של הגרמנים מטרנסילבניה אישרה את ההצהרה, וכך עשתה את המועצה השוואבית מבאנאט.
בדצמבר 1918 חצה הצבא הרומני שהיה מוצב מעבר לנהר מורש בטרנסילבניה את אזור ההפרדה והתקדם לקלוז' ואחר כך לסיגטול מארמאטיי, לאחר שרומניה פנתה לקבלת אישור לפעולה מהמעצמות שישבו בוורסאי, בתואנה של הצורך להגן על הרומנים של טרנסילבניה.
בפברואר 1919, הובילה האלימות הגואה באזור – הניסיונות של הבולשביקים לייצא את המהפכה הקומוניסטית להונגריה – ליצירת אזור חיץ נייטרלי בין רומניה להונגריה.
ראש הממשלה של הרפובליקה העצמאית של הונגריה התפטר במרץ 1919, בשל סרובו להכיר בחוזה ורסאי שהעביר את טרנסילבניה לריבונות רומניה.
כשהמפלגה הקומוניסטית של הונגריה בראשות בלה קון הגיעה לשלטון במרץ 1919, היא הכריזה על הקמת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה והבטיחה כי הונגריה תזכה שוב בכל השטחים שהיו בשליטתה בזמן האימפריה האוסטרו-הונגרית, והחליטה לתקוף את צ'כוסלובקיה ורומניה.
הצבא ההונגרי החל במתקפה בטרנסילבניה באפריל 1919 לאורך הנהרות סומש, קריש ומורש.
מתקפת נגד רומנית דחפה את הכוחות ההונגרים עד לנהר טיסה במאי.
מתקפה הונגרית נוספת ביולי חדרה לעומק של 60 ק"מ מאחורי הקווים הרומנים, עד שנעצרה על ידי מתקפת נגד רומנית, שהובילה בסופו של דבר לכיבוש הבירה ההונגרית בודפשט באוגוסט, ולסופה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
הצבא הרומני נסוג מהונגריה בין אוקטובר 1919 ומרץ 1920.
חוזה ורסאי שנחתם רשמית ביוני 1919, הכיר בריבונות רומניה על טרנסילבניה.
חוזה סן-ז'רמן (1919) וחוזה טריאנון (שנחתם ביוני 1920) פירטו את מעמדה של טרנסילבניה והגדירו את הגבול החדש בין המדינות הונגריה ורומניה.
המלך הרומני פרדיננד הראשון והמלכה מריה הוכתרו באלבה יוליה ב-1922.
באוגוסט 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, העניק היטלר את חצייה הצפוני של טרנסילבניה להונגריה על פי תכתיב וינה.
חוזה פריז (1947) בסוף מלחמת העולם השנייה ביטל את בוררות וינה ומחציתה הצפונית של טרנסילבניה הושבה לרומניה.
הגבול עם הונגריה שנקבע לאחר מלחמת העולם השנייה בחוזה פריז היה זהה לזה שנקבע ב-1920.
חייהם של המיעוטים תחת השלטון הרומני הקומוניסטי היו קשים ורבים העדיפו להגר מחוץ לרומניה.
הדוגמה הבולטת ביותר היא הטרנסילבנים הסקסונים.
בשנת 2005, לאחר גל הגירה ששיאו היה בתקופת ניקולאה צ'אושסקו חיו בטרנסילבניה פחות מ-60,000. שמונה מאות שנה של קיום, כמעט ונמחקו במהלך דור אחד.
(בסוגריים תעתיק שם המקום ברומנית/הונגרית/גרמנית)
בראשוב (Kronstadt/Brassó/ Braşov) העיר ופויאנה ברשוב – אתר סקי.
הכפרים עם הכנסיות המבוצרות בטרנסילבניה.
אזור מרמורש (Maramuresch/Máramaros/ Maramureş) – אתר מורשת עולמית, כנסיות העץ במרמורש.
המצודות הדאקיות של הרי אורשטיה (סרמיסג'טוזה).
מערת הדובים (Peștera Urșilor) - מערה באורך 1.5 ק"מ בהרי הקרפטים.
טרנסילבניה מפורסמת בעולם המערבי כביתו של הרוזן דרקולה, הגיבור הראשי של רומן מפורסם בעל אותו שם מאת ברם סטוקר.
טרנסלוקציה כרומוזומלית או התקה כרומוזומלית (Chromosomal Translocation) היא החלפה של מידע גנטי בין כרומוזומים שונים (לא הומולוגיים).
ניתן לאבחן תופעה זו באמצעות בדיקת קריוטיפ.
טרנסלוקציה היא סוג של מוטציה והיא מהחריגות הכרומוזומליות הנפוצות ביותר בקרב בני אדם.
יש הטוענים כי אחד מכל 600 אנשים הוא נשא של טרנסלוקציה כלשהי.
ישנן גם טרנסלוקציות שנוצרות באדם בוגר או כחלק מתופעת פסיפס.
ישנם שני סוגים של טרנסלוקציה: הדדית / רציפרוקאלית (Reciprocal) בה המעבר בין הכרומוזומים מתבצע באמצעם וטרנסלוקציה רוברטסונית (Robertsonian) בה המעבר נעשה בנקודה המרכזית של הכרומוזום (צנטרומר) ולמעשה כרומוזום שלם "נדבק" לכרומוזום אחר.
טראנסלוקציות יכולות להיות מאוזנות, כלומר שכמות החומר הגנטי נשארת זהה במהלך ההחלפה או לא מאוזנות, כלומר שכמות החומר הגנטי גדלה או קטנה כתוצאה מההחלפה.
במהלך תקופת ההריון ניתן לגלות תופעה זו על ידי בדיקת מי השפיר או בדיקת סיסי שליה שבמסגרתן נעשה קריוטיפ לעובר.
אם מתגלה טרנסלוקציה בעובר, מבצעים גם להורים קריוטיפ כדי לבדוק אם אחד מהם הוא נשא של טרנסלוקציה.
אם הטרנסלוקציה התקבלה בתורשה מאחד ההורים, והורה זה בריא, גם הצאצא צפוי להיות בריא.
נשאים של טרנסלוקציה הם בעלי סיכוי יותר גבוה ללדת ילדים בעלי פגם גנטי משמעותי.
מסיבה זו עליהם לעבור תהליך של ייעוץ גנטי לפני ההריון.
במקרים מסוימים ניתן לאבחן גנטית פגמים אלו בעובר עוד טרם השרשתו ברחם באמצעות טכניקות אבחון גנטי טרם השרשה (PGD - Preimplantation Genetic Diagnosis).
טרנסלוקציה רוברטסונית יכולה להתרחש רק בכרומוזומים 13, 14, 15, 21 ו-22. ייחודם של כרומוזומים אלו הוא בכך שיש להם רק "זרוע אחת" בניגוד לשאר הכרומוזומים שמורכבים מזרוע קצרה וזרוע ארוכה.
כאשר טרנסלוקציה כזו מתרחשת, אחד מהכרומוזומים הללו "נדבק" לכרומוזום אחר וכך נוצר כרומוזום שמכיל את החומר הגנטי של שני כרומוזומים אצל אדם תקין.
לנשאים של טרנסלוקציה רוברטסונית יש למעשה רק 45 כרומוזומים, כרומוזום אחד פחות משאר האוכלוסייה.
כשלעצמה, טרנסלוקציה רוברטסונית בדרך כלל אינה מסוכנת לנשא שלה, בייחוד כאשר היא התקבלה בתורשה מאחד מההורים.
אולם, שתי תופעות עלולות להתרחש אצל נשאים:
דיזומיה חד הורית (UPD - Uniparental Disomy) כאשר שני עותקים של החומר הגנטי מגיעים מאותו הורה.
במצב זה גנים מסוימים יכולים לא להתבטא או להתבטא יתר על המידה.
בכרומוזומים מסוימים תורשה חד הורית גורמת למחלות כגון תסמונת אנגלמן ותסמונת פראדר וילי (שניהם כתוצאה מ-UPD בכרומוזום 15).
כאשר אחד מההורים הוא נשא של טרנסלוקציה כרומוזומלית, יש סיכוי של 50% לפגמים גנטיים (טריזומיה ומונוזומיה) בעובר, ב-25% העובר יהיה גם הוא נשא וב-25% העובר לא יהיה נשא.
תסמונת דאון עלולה להתרחש כאשר אחד ההורים הוא נשא של טרנסלוקציה רוברטסיאנית בה מעורב כרומוזום 21.
במקרים רבים אין כל משמעות מעשית לנשאות של טרנסלוקציה רוברטסיאנית.
אחד מכל 1,300 אנשים הוא נשא של טרנסלוקציה רוברטסיאנית בכרומוזומים 13 ו-14. שכיחות זו הופכת את התופעה לאחד מהפגמים הכרומוזומליים הנפוצים ביותר.
לסוג כזה של טרנסלוקציה יש מעט מאוד תופעות UPD וכאשר נגרמים פגמים גנטיים בכרומוזומים אלו, מתרחשת הפלה בשלב מאוד מוקדם של ההריון (לפני השרשתו ברחם).
טרנסלוקציה רציפרוקאלית / התקה הדדית
טרנסלוקציה רציפרוקאלית או התקה הדדית היא מעבר של חומר גנטי בין כרומוזומים לא הומולוגיים).
מחקרים שונים מצביעים על שכיחות של אחד לבין 600 ל-900 אנשים באוכלוסייה הכללית.
בדרך כלל מדובר בתופעה לא מזיקה אולם לעיתים ההעתקה גורמת לשינוי הרצף הגנטי.
צאצאיהם של נשאים של טרנסלוקציה רציפרוקאלית הם בעלי סיכון יותר גבוה לפגמים גנטיים ולכן הנשאים נדרשים לייעוץ גנטי לפני כניסה להריון.
בניגוד לטרנסלוקציה הרוברטסיאנית שהיא בדרך כלל תורשתית, הטרנסלוקציה הרציפרוקאלית נוצרת בדרך כלל באופן ספונטני בעת ההתעברות.
ישנה מוסכמה לגבי דרך הכתיבה לתיאור טרנסלוקציה.
בכתיבה זו נעשה שימוש בצורת התיאור הבאה: t(A;B)(p1;q2) כאשר A,B הם מספרי הכרומוזומים שבהם בוצעה הטרנסלוקציה ו-p1 ו-q2 מייצגים את המיקומים על גבי הכרומוזום בהם קרתה ההעתקה.
המיקומים מובאים במרחקי סנטימורגן על גבי זרוע הכרומוזום.
לצד סימון זה מופיע בדרך כלל מספר הכרומוזומים (46 באופן תקין ו-45 לטרנסלוקציה רוברטסיאנית) ומין העובר (XY - זכר, XX - נקבה).
לעיתים מוחלפת ה-t ב-dic לציון טרנסלוקציה רוברטסיאנית דיסנטרית.
לדוגמה: 45,XX,t(13;14)(p10;p10) מציין טרנסלוקציה רוברטסיאנית מאוזנת בין כרומוזום 13 ל-14 אצל נקבה.
מציין טרנסלוקציה רציפרוקאלית בין כרומוזומים 5 ו-8 אצל זכר.
היא אחת הסיבות לאנאפלואידיה בעולם החי.
הטרנסלוקציה קרויה על שם גנטיקאי החרקים האמריקאי ו.
רוברטסון, אשר תיאר אותה לראשונה בחגבים ב-1916.
טרנסלוקציה זו נקראת גם "טרנסלוקציה של זרוע-שלמה" (בתרגום חופשי) וטרנסלוקצית איחוי צנטרי.
היא נכנסת לקטגוריית הטרנסלוקציות הכרומוזומליות.
טרנסלוקציה רוברטסונית היא טרנסלוקציה לא הדדית בה שני כרומוזומים אקרוצנטרים הומולוגיים או לא הומולוגיים נשברים בצנטרומרים שלהם, ולאחריה הזרועות הארוכות מתחברות דרך צנטרומר אחד.
גם הזרועות הקצרות מתחברות ליצירת התוצר המשלים, אשר לרוב מכיל גנים לא חיוניים ובדרך כלל אובד תוך מספר חלוקות תא.
בבני אדם, כאשר בטרנסלוקציה רוברטסונית מתחברות הזרועות הארוכות של כרומוזום 21 עם 14 (או 15), הנשא ההטרוזיגוט הוא נורמל-פנוטיפית (כלומר ביטוי התכונות נורמלי) כיוון שלא חל איבוד של המידע הגנטי ויש שני עותקים של כל הכרומוזומים והגנים החיוניים, וזאת למרות שמספר הכרומוזומים הכללי הופחת באחד ל-2n-1 במקום 2n הנורמלי.
לאדם בעל טרנסלוקציה רוברטסונית אחת יהיו 45 כרומוזומים ולא יופיעו בעיות בריאותיות כיוון שאין איבוד של חומר גנטי, אם שני הורים עם 45 כרומוזומים מולידים ילדים הם יכולים להיות בעלי 44 כרומוזומים אך בעיות גנטיות עלולות להופיע בצאצאיו במידה וירשו כרומוזום בעל מידע גנטי עודף או חסר.
טרנסלוקציה רוברטסונית היא הסוג הנפוץ ביותר של שינויי כרומוזומים שמתרחשים אצל בני אדם: אחד מכל 1000 בני אדם נולד עם טרנסלוקציה רוברטסונית..
היא אפשרית בחמישה זוגות כרומוזומים הומניים והם - 13, 14, 15, 21 ו-22. טרנסלוקציות רוברטסוניות הכי תדירות הן בין כרומוזומים 13 ו14, כרומוזומים 14 ו21, כרומוזומים 14 ו15.
טרנסלוקציה רוברטסונית היא התהליך שיצר כרומוזום 2 האנושית (ושנשארה כשני כרומוזומים של שימפנזות מס' 12 ו-13) שהפריד את המין שלנו משאר מיני הומינואידים שלא מסוג אדם לפני בין 4.5 ל-2.5 מיליוני שנים..
טרנסלוקציה רוברטסונית מאוזנת לא גורמת להוספת או הפחתת החומר הגנטי או לבעיות בריאותיות.
בצורתה הלא מאוזנת, היא גורמת לחסרים או תוספות מסוגים שונים במהלך מיוזה ובמקרה של טריזומיות היא גורמת לכך שיהיו בתא שלושה עותקים של הזרוע הארוכה של כרומוזום.
אם עובר אדם שעבר אותה לא הופל טבעית גורם לטריזומיה 13 (תסמונת פטאו) או טריזומיה 21 (תסמונת דאון) (2.5-4% של כלל הופעות התסמונת), מונוזומיות, טריזומיות וטטראזומיות אחרות.
טְרַנְסוּבְּסְטַנְצִיאַצְיָה (מלטינית: Transubstantiatio) היא השינוי של הישויות לחם ויין לבשרו ודמו של ישו במהלך טקס האוכריסטיה.
לפי הכנסייה הקתולית, בעוד שהאופן שבו הלחם והיין מיוצגים לא משתנה במהלך הטקס, המהות שלהם משתנה.
האמונה בטרנסובסטנציאציה מבוססת על פירושה של הכנסייה לדבריו של ישו בסעודה האחרונה:
בעוד שהמילה "טרנסובסטנציאציה" עצמה לא מופיעה בכתבי קודש הנוצריים, המאמינים בתאולוגיה טוענים שהיא נרמזת בברית החדשה.
הנצרות האורתודוקסית, הנצרות האוריינטלית והנצרות הקתולית, המייצגות כשני שלישים מהנצרות, מאמינות שהמרכיבים בטקס האוכריסטיה — הלחם והיין — אכן הופכים לגופו ודמו של ישו.
את התמיכה לכך הן מוצאות בבשורות הסינופטיות ובאיגרת הראשונה אל הקורינתים.
הן מדגישות שבהקשר שבו אמר ישו את הדברים הלחם והיין היו נראים, ולכן כוונתו לא הייתה סימבולית.
בניגוד לרפורמטורים האחרים, שטענו כי המשמעות של טקס האוכריסטיה סמלית בלבד, קיבל מרטין לותר את עקרון ה"נוכחות הממשית" של ישו, אך טען כי ממשויות גופו ודמו מתקיימות ביחד עם הממשות של הלחם והיין.
דוקטרינה זו, אשר פותחה על ידי התאולוג הימי-ביניימי ג'ון דנס סקוטוס, נקראה "קונסובסטנציאציה".
לותר ראה את דוקטרינת הקונסובסטנציאציה מתאימה יותר לעקרון האינקרנציה (התגלמות).
הנוצרים האורתודוקסים והקתולים לא רואים צורך להוכיח את האמונות שלהם דווקא מתוך פשט הביבליה, מכיוון שהמסורת שבעל-פה של הכנסייה נחשבת למקודשת כמו הכתוב.
זאת בניגוד לפרוטסטנטים, המסתמכים רק על הטקסט.
טרנסמדיה הוא מונח אשר מתאר יצירת סיפור תוך שימוש ביותר מפלטפורמת תקשורת אחת.
הכוונה למשל לסיפור אשר מסופר בו זמנית דרך סרטי קולנוע, אתרי אינטרנט, משחקי מחשב וסדרות טלוויזיה.
הסיפור יכול להיות מסופר בכמה שלבים אשר לעיתים נגישים לקהל בו זמנית ולעיתים נבנים לאורך זמן.
על מנת לקבל את התמונה המלאה על העולם או על חיי הדמויות הקהל חייב לעקוב אחרי הנרטיב לאורך פלטפורמות שונות.
בטרנסמדיה, להבדיל משיווק של מוצר בצורות מדיה שונות בו זמנית, נוצר נרטיב אחיד שבו כל פיסת מידע מעשירה את המידע שנצבר לפני כן.
לעומת זאת בשיווק מסורתי יותר בו עבור סדרת טלוויזיה, למשל, נוצר אתר אינטרנט אשר שם ניתן להוריד תמונות או קטעי קול מהסדרה.
במקרה כזה האתר לא מוסיף לנרטיב הקיים, בעוד שבמידה שהיה מדובר בטרנסמדיה האתר היה מציע סצנות מהסדרה אשר לא שודרו בטלוויזיה ומרחיבות את עולם הסדרה.
או כדוגמת יצירת משחק מחשב אשר משלים או מרחיב סיפור אשר סופר בסרט קולנוע.
החלק העיקרי בטרנסמדיה הוא שיתוף הצופה בצורה פעילה.
הצופה הופך למקור תוכן לכן ישנה חשיבות לסוג המדיה אשר בה נעשה שימוש ולא רק לתוכן עצמו.
דוגמה לפרויקט טרנסמדיה היא יצירתו של טים קרינג, Conspiracy for Good.
התחלת הפרויקט הייתה במשחק ולאחר מכן היו אירועים לקהל במיקומים פיזיים כגון רחובות לונדון, כאשר המשתתפים עשו שימוש נרחב במכשירי סלולר כחלק מהפעילות.
המטרה הייתה לגרום לקהל ללכת אחרי התוכן ולהיות אקטיביים לניסיון למצוא את החלק הבא בפאזל של הסיפור.
על פי החוקר הנרי ג'נקינס פרויקטים של טרנסמדיה מוצלחים חלקית מפני שהם מערבים את הקהל ומאפשרים לו לקחת חלק פעיל ביצירת הנרטיב.
אולם, בו זמנית ג'נקינס טוען שקשה לעקוב אחרי השינויים הדינמיים של הטכנולוגיה ושל התרבות ולכן לא מנסה לעשות זאת.
כתיבת מחקר תיארך זמן רב ולא ניתן לעקוב אחר השינויים הרבים והדימויים לאורך הכתיבה ולכן מאמין באיחוד.
מאחד את התרבות הפופולרית האמריקאית וההשפעה על יחסי קהל- מפיק תוכן- תוכן (הסיפור עצמו) דרך מספר נקודות מבט:
יוצרים המחפשים דרך ביטוי חדשה.
יצירת קהילות בלתי פורמליות ללימוד על ידי מחנכים.
אקטיביסטיים המחפשים להשמיע את כולם ולשנות בתחום הפוליטי.
קהילות של אנשים שאוהבים סיפורים ומשחקים.
ההתלכדות נעשית בשלוש דרכים שונות:
מדיה: התלכדות של מספר גורמי מדיה יחדיו למטרות שונות ומשותפות.
בעיקר על מנת להקל על הצורך ולהכניסו לעולם שכולו טכנולוגיה כדוגמת מדפסת המשמשת גם כסורק, מכונת צילום ומכשיר פקסמיליה.
מכשירי סלולר המשמשים גם לגלישה באינטרנט ושיחות וידאו.
דברים אלו גורמים לאדם לצרוך מדיות כל הזמן.
התערבות השתתפותית: השפעת הצופה על עיצוב התוכן עצמו- אסתטיקת המדיה.
הצופה מקבל את המידה, מעצב מחדש בצורה הנוחה לו ומפיץ כגון טוקבקים או מסר חברתי המועבר בעזרת סרטונים במדיות השונות.
ספר בהפצה דיגיטלית נותן את החופש לכתוב ללא עריכה וללא מוציא לאור בעיצוב אישי וחשוב מכל, זמין לכל החפץ בכך.
אינטליגנציה קולקטיבית: שיתוף אנשים בידע פרטי.
ישנם מחזאים שאינם מצליחים להעלות את המחזה שכתבו ולכן מפרסמים אותו להשגת מימון ובתמורה לנתינת קרדיט, אחוזים ועוד.
שילוב המדיות השונות לא "הרס" את המדיות שקדמו לו ואינו מבטל מדיה אחת את השנייה אלא כולן ביחד משיגות יחדיו את המטרה הרצויה.
טרנסדנוביה (בהונגרית: Dunántúl - דונאנטול, בלטינית: Transdanubia, בגרמנית: Transdanubien, בקרואטית: Prekodunavlje או Zadunavlje) הוא שם היסטורי למערב הונגריה ממערב לדנובה.
לכן משמעות השם הוא - "מעבר לדנובה", כלומר מעבר לגדה המערבית של הדנובה.
החבל גובל עם סלובקיה בצפון, עם אוסטריה במערב למרגלות הרי האלפים, עם סלובניה בדרום-מערב, באמצעות הנהר מורה ועם קרואטיה בדרום, באמצעות הנהרות מורה ודראווה.
הגבול המזרחי הוא בתוך הונגריה - הגדה המערבית של הדנובה.
החבל המצוי מעבר לגדה השנייה, המזרחית, של הדנובה, קרוי בלטינית ציסדנוביה (Cisdanubia), אך המונח כמעט שאינו בשימוש.
באופן היסטורי הוא ציין במיוחד של אותם חלקים של ממלכת הונגריה שנמצאו מצפון לדנובה, ושנודעו בגרמנית כ-Oberungarn - "הונגריה העליונה", והזהה בקווים כלליים בימינו לסלובקיה.
טרנסדנוביה כוללת 9 מחוזות של הונגריה:גיור-מושון-שופרון, קומארום-אסטרגום, פייר, וספרם, ואש, זאלה, שומוג', טולנה, באראניה ובסנוף החלק של פשט הנמצא ממערב לדנובה ושנודע בימי הביניים כמחוז פיליש.
היישוב המאוכלס ביותר באזור הוא העיר פץ'.
במרכז טרנסדנוביה נמצא אגם בלטון.
חלקו הצפוני-מרכזי של טרנסדנוביה מכונה "טרנסדנוביה המרכזית" (בהונגרית: Közép-Dunántúl).
אזור זה כולל בתוכו את המחוזות קומארום-אסטרגום, פייר ווספרם.
מרכז החבל נמצא בעיר סקשפהרוואר.
בעוד שהגבולות הצפוניים, המזרחיים והדרומיים צוינו באופן ברור על ידי נהרות דנובה, דראווה ומורה, הגבול המערבי היה תמיד זהה לגבול הפוליטי הווירטואי של הונגריה.
לפני הסכם טריאנון משנת 1920 גם חבלי בורגנלנד, פרקמוריה ומג'ימוריה היו חלק אינטגרלי מטרנסדנוביה.
שם שלושה כפרים - רוסובצה, יארובצה וצ'ונובו השתייכו להונגריה ולטרנסדנוביה לפני חוזה פריז משנת 1947.
מכיוון שטרנסדנוביה הוא מושג גאוגרפי הונגרי במהותו השטחים שצוינו הפסיקו להיחשב לחלק ממנה מן הרגע שסופחו למדינות השכנות.
טרנסילבניה (ברומנית: Transilvania) הייתה אוניית נוסעים רומנית, שהפליגה עם תיירים בים השחור, בים התיכון, בים סוף ובאוקיינוס ההודי.
טרנסילבניה הובילה עולים חדשים שעלו לארץ ישראל לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה ובהמשך למדינת ישראל.
טרנסילבניה הייתה אוניית פלדה באורך 132 מטר, רוחב 17.6 מטר, גובה 8.5 מטר ומשקל נטו 5,160 טונות.
לספינה היו שלושה סיפונים, שני מנועי דיזל, 12 צילינדרים, שני מדחפים ועוצמה של 23,000 כוחות סוס.
הספינה הייתה מיועדת להובלת 412 נוסעים, אך בהובלת עולים חדשים צופפו על סיפוניה עד אלפיים נוסעים.
בתחילת שנת 1936 יזם השירות הימי הרומני שני מכרזים פומביים, האחד ב-30 בינואר והשני ב-15 בפברואר, לבניית שתי אוניות נוסעים זהות.
שש פירמות העוסקות בבניית אוניות, מחמש ארצות שונות, הגישו הצעות ולאחר בדיקת ההצעות נמצא שהפירמה Burmeister et Wain מקופנהגן הגישה את ההצעה הזולה ביותר, 114 מיליוני לאי לספינה וזכתה במכרז.
"טרנסילבניה", האונייה הראשונה, הורדה למים ביום 11 בפברואר 1938 וב-11 ביוני הסתיימו עבודות הפנים והוחלף הדגל הדני בדגל רומני.
ב-17 ביוני הפליגה האונייה, תחת פיקודו של רב החובל אלכסנדרו שטיוביי ועגנה בקונסטנצה ב-26 ביוני.
החנוכה הרשמית של האונייה התקיימה ב-8 בספטמבר, בנוכחות קרול השני, מלך רומניה ובנו מיכאי.
בשנות ה-20 הגיעה לנמל חיפה אנייה אנגלית בשם "טרנסילבניה".
לאחר שתי הפלגות בים השחור, ב-21 וב-22 באוגוסט, ב-13 בספטמבר 1938 הפליגה טרנסילבניה לראשונה בקו הקבוע שלה: קונסטנצה, אלכסנדריה, חיפה, ביירות, פיראוס, איסטנבול וחזרה לקונסטנצה.
בסרביה, האונייה התאומה, הצטרפה לקו ההפלגות באוקטובר.
שתי הספינות, שהיו המודרניות ביותר באותה תקופה באזור, משכו אליהן את הנוסעים הפוטנציאליים וגרמו לספינות אחרות, ששטו בקווים אלה, לעבור למקומות אחרים.
שתי הספינות התאומות, הצבועות לבן, כונו בשם "הברבורים הלבנים של הים השחור".
פרוץ מלחמת העולם השנייה הוריד בצורה חדה את תנועת הנוסעים והסחורות וגרם לשינוי בקווי ההפלגה של הספינות.
הצטרפות רומניה למלחמה גרם לעצירת הספינות באיסטנבול, שם שהו במהלך המלחמה עם צוות תחזוקה בלבד ותוך תשלום מיסי נמל.
בסיום מעורבות רומניה במלחמה שוחררו האוניות במהלך אוקטובר 1944. האונייה "בסרביה" עברה לבעלות של ברית המועצות (שמה שונה ל"אוקראינה") לפי תנאי הפסקת האש שבין רומניה וברית המועצות, תנאים שכללו תשלום פיצויי מלחמה.
"טרנסילבניה" העבירה מברית המועצות לרומניה שבויי מלחמה רומנים ולאחר מכן חזרה לשוט במסלול מרומניה לים התיכון, בה הגיעו עולים בעלי סרטיפיקטים מרומניה לארץ ישראל.
בשנים 1946–1947 המשיכה האונייה בהפלגה עד מרסיי.
באוקטובר 1945 התקיימה הפלגה בה הביאה טרנסילבניה מעל אלף עולים לארץ ישראל.