tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגירוש בוצע באכזריות על ידי שוטרים בולגרים שהכו, אנסו נשים ובזזו את רכוש המגורשים.
את מכסת 20,000 המגורשים יועד להשלים מקרב בני קהילת יהודי "בולגריה הישנה".
ב-6 במרץ נודע ליהודי קיוסטנדיל על כוונת הגירוש למזרח.
מנהיגי הקהילה היהודית פנו לנכבדי העיר בבקשת סיוע.
ב-8 במרץ יצאה לסופיה משלחת בראשות חבר הפרלמנט פטר מיכאלב ואליו נלוו איוואן מומצ'ילוב, אסן סויצ'מזוב וולדימיר קורטב שגמרו אומר לבטל את החלטת הגירוש.
עם הגיעם לסופיה פנו לפשב בן עירם, תיארו את המצב בקיוסטנדיל וביקשו את עזרתו.
למחרת נפגשו פשב ו-4 חברי המשלחת מקיוסטנדיל עם פטר גברובסקי שר הפנים הבולגרי.
שר הפנים הכחיש את דבר הגירוש המיועד ופשב תקף אותו בחריפות ומסר לו שיש עדויות רבות שסותרות את דבריו.
פשב טען בפני גברובסקי שהוא מפר את החוק הבולגרי, שכן לא התקבלה כל החלטת ממשלה על גירוש היהודים מ"בולגריה הישנה" ומדובר במחטף.
ולדימיר קורטב מנהיג הארגון המהפכני המקדוני איים על גברובסקי בנקיטת צעדים אלימים מצד ארגונו אם יבוצע הגירוש.
בשלב זה, הודה שר הפנים שב-10 במרץ מתוכנן מבצע גירושם של יהודי "בולגריה הישנה" ולאור הטענות החוקתיות שהעלו חברי המשלחת הוא מוכן להשעות את ביצוע צו הגירוש.
גברובסקי התקשר למושל קיוסטנדיל והודיע לו לא לבצע את הגירוש,
לאחר דחיית הגירוש כתב נספח הגסטפו לסופיה קרל הופמן למפקדתו:
ב-9 במרץ בשעות הערב, לאחר לחץ כבד גם מצד ראשי הכנסייה האורתודוקסית המטרופוליטנים סטפן וקיריל, דחה המלך את צו הגירוש הכללי ללא תאריך יעד.
בסופיה גופא לא נערכה כל אקציה, אך המידע לערי השדה הגיע רק למחרת.
וכך, ב-9 במרץ בשעות אחר הצהריים התדפקו שוטרים בולגרים על דלתות בתי היהודים בערי השדה והורו להם להכין חבילות לקראת גירוש, עם שני פריטי לבוש מכל סוג.
בחלק מערי הממלכה כגון פלובדיב נערכו אקציות ב-10 במרץ לפנות בוקר.
היהודים נכלאו במוסדות ציבור ושוחררו בשעות הבוקר המוקדמות.
פשב לא הסתפק בתשובתו של גברובסקי על השעיית הגירוש וב-17 במרץ החתים 43 חברי פרלמנט מסיעת הרוב ובכללם ראשי הממשלה לשעבר אלכסנדר צאנקוב וגאורגי קיוסאיבנוב, על מכתב בו פנה לראש הממשלה בוגדאן פילוב.
פילוב ענה לפשב שמדובר בניסיון המרדה בחסות "היהודים המזיקים" והוא ישא בתוצאותיו.
ב-26 במרץ הודח פשב מתפקידו כסגן יושב ראש הפרלמנט בלחץ הממשלה הבולגרית.
ב-9 בספטמבר 1944 נכבשה בולגריה על ידי הצבא האדום וברחבי הממלכה פרצה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית.
בו ביום נעצר דימיטר פשב והואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים.
חבריו, בני הקהילה היהודית מקיוסטנדיל העידו לטובתו וציינו את פעילותו להצלתם, תוך שעורך דין יהודי מגן עליו במהלך משפטו.
פשב ניצל מגזר דין מוות, נידון ל-15 שנות מאסר ושוחרר לאחר שנת מאסר אחת שבמהלכה הידרדר מאוד מצב בריאותו.
מנהיגי הקהילה היהודית המשיכו להפגש עמו גם לאחר עלייתם לישראל ואף לתמוך בו כלכלית.
בינואר 1973, העניקה מדינת ישראל לדימיטר פשב את התואר חסיד אומות העולם.
פשב הוא אחד מ-20 אזרחי בולגריה להם הוענק תואר זה במהלך השנים, בהם פוליטיקאים וראשי הכנסייה הבולגרית המטרופוליט סטפן והמטרופוליט קיריל.
כשנשאל על חלקו בהצלת יהודי בולגריה השיב פשב:
ב-25 בפברואר, שבועות אחדים לאחר הטקס הלך פשב לעולמו והוא בן 79 שנים.
ב-25 בפברואר 2000, נחנכה במועצת אירופה אנדרטה מארד להנצחתו של דימיטר פשב והיא מוצגת דרך קבע בארמון אירופה בעיר שטרסבורג.
בסופיה ובקיוסטנדיל ישנם רחובות הנושאים את שמו של פשב וביתו של פשב בקיוסטנדיל הפך לאתר הנצחה.
בשנת 2003 הדואר הבולגרי הוציא בול עם דמותם של פשב וסטפן הראשון.
ביפו נקראה כיכר המזרקה (לשעבר כיכר העירייה) בשדרות ירושלים על שם דימיטר פשב וכן נקרא על שמו רחוב בעיר.
דימיטרובגראד (בבולגרית: Димитровград) היא עיר בדרום בולגריה, השנייה בגודלה במחוז חאסקובו, סמוכה לגבולות יוון וטורקיה וממוקמת 220 קילומטרים דרומית מזרחית לבירה סופיה ו-16 קילומטרים מבירת המחוז חאסקובו.
ב-10 במאי 1947 החלו העבודות להקמת העיר וב-2 בספטמבר הכריזה רשמית הממשלה הקומוניסטית בבולגריה על הקמתה של דימיטרובגראד.
השלמת בנייתה נמשכה שנים אחדות, תוך איחודם של 3 כפרים לתוכה.
העיר נבנתה על ידי 50,000 פועלים מ-963 יישובים בבולגריה, שרוכזו בגדודי עבודה.
במסגרת התכנון הכלכלי הריכוזי שהנהיג המשטר הקומוניסטי יועדה העיר להיות מרכז תעשייתי אזורי.
בראשית שנות ה-80 הגיעה דימיטרובגראד לשיא גודלה, עת מנתה אוכלוסייתה כ-80,000 נפשות.
בראשית שנות ה-90 לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי בבולגריה, נקלעה המדינה למשבר כלכלי חריף ובכלל זה בענפי התעשייה השונים.
חלה צניחה בכמות האוכלוסין בעיקר בשל הגירת עבודה.
שמה של העיר ניתן לה, להנצחתו של גאורגי דימיטרוב מנהיג המפלגה הקומוניסטית ובולגריה, שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בעידן הקומוניסטי הייתה דימיטרובגראד מרכז תעשייה כימית וייצור מלט, שהובילו לזיהום אוויר כבד באזור.
לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי התפתחו ענף החקלאות ותעשיות מוצרי צריכה, טקסטיל, מוצרי עור, עיבוד מזון וטבק.
כמו כן בעשור הראשון של המאה ה-21 התפתח ענף התיירות, בעיקר תיירות אקולוגית לשלושת הפארקים והאגמים המצויים בסביבות דימיטרובגראד.
כמו כן בעיר מספר מוזיאונים.
מקצת מתושבי העיר מועסקים בתאגיד האנרגיה "מריצה" המפעיל באזור תחנות כוח לייצור חשמל מפחם.
בעיר הוקם מרכז ספורט הכולל מגרשי כדורסל וכדורעף ובריכת שחייה.
בנוסף, קיימים בדימיטרובגראד 4 מגרשי טניס ואצטדיון כדורגל אחד.
ד"ר דימיטר חריסטוב פרוטיץ' (בבולגרית: Димитър Христов Протич; 15 בספטמבר 1874, ולס, האימפריה העות'מאנית - 27 ביולי 1945 סופיה, ממלכת בולגריה) היה משפטן בולגרי שכיהן כנשיא בית המשפט העליון הבולגרי ובהמשך כממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות.
פרוטיץ' ניסח את הצעת החוק לביטול החוק להגנת האומה על כל תקנותיו והרחבותיו והיא אושרה בפרלמנט הבולגרי ב-30 באוגוסט 1944.
פרוטיץ' הוסמך למשפטים באוניברסיטת היידלברג ובהמשך הועסק כקצין שיפוט צבאי, כנוטריון וכנשיא בית המשפט המחוזי בקיוסטנדיל.
מאוחר יותר מונה לשופט בבית המשפט העליון לערעורים הבולגרי ובין ה-16 במאי 1938 ל-19 בספטמבר 1942כיהן כנשיאו.
נסיבות ביטול החוק להגנת האומה
ב-1 ביוני 1944 מונה איוון בגריאנוב לתפקיד ראש ממשלת בולגריה.
בגריאנוב היה פרו-מערבי והחל במשא ומתן חשאי עם נציגי בעלות הברית המערביות.
מספר ימים לאחר מינויו, נפגש עם מנהיגי הקהילה היהודית ובראשם ויטלי חיימוב.
בגריאנוב הצהיר על כוונתו לבטל את החוק להגנת האומה וציין כי התהליך ייעשה בזהירות מאחר שעדיין קיימת נוכחות צבאית גרמנית בממלכה.
בגריאנוב ביקש מראשי הקהילה לציין בפניו מועמד המקובל עליהם לכהונת הממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות והם המליצו על דימיטר פרוטיץ'.
בגריאנוב פיטר את היושב המכהן חריסטו סטומאנייקוב ומינה את פרוטיץ' תחתיו.
נציגי הקהילה נועדו עם פרוטיץ' כדי לגבש חלופות לביטול כל ההגבלות שהוטלו על בני הקהילה.
סוכם שהיקפן של התקנות והמגבלות במסגרת החוק המקורי ואלו שהוספו עליו, מחייב ברוב המקרים חקיקה מתקנת בפרלמנט הבולגרי.
באמצעות צווים מיוחדים בוטלו חלק קטן מההגבלות כגון חובת ענידת כוכב צהוב שבוטלה ב-27 ביולי.
פרוטיץ' הכין את טיוטת החוק לביטול החוק להגנת האומה ונקלע לעימות מול שר הפנים הבולגרי הפרופסור אלכסנדר סטאנישב (Александър Станишев), שטען כי החוק מקל מדי עם יהודי בולגריה ותבע לערוך בו שינויים.
בגריאנוב הכריע לטובת דימיטר פרוטיץ', וב-30 באוגוסט אישר הפרלמנט הבולגרי את החוק שניסח פרוטיץ'.
למחרת היום התפטר בגריאנוב ופרסום החוק ברשומות נדחה.
ב-4 בספטמבר 1944 פרסם ממשלו של קונסטנטין מוראבייב את החוק החדש ברשומות הממלכה ובכך בוטל רשמית החוק להגנת האומה.
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה בחסות הצבא האדום שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית.
קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו מונה קימון גאורגייב לראשות הממשלה.
בהמשך הוקם בית משפט מיוחד לשפיטת נציגי המשטר הקודם אשר הואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים.
ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג עשרות פוליטיקאים, אנשי צבא ועיתונאים לאחר שהורשעו בבגידה ובשיתוף פעולה עם הנאצים ובהם ראש הממשלה לשעבר איוון בגריאנוב ושר הפנים בממשלתו אלכסנדר סטאנישב.
הממונה על הקומיסריון שקדם לפרוטיץ', חריסטו סטומאנייקוב נידון לחמש שנות מאסר.
דימיטר פרוטיץ' לא היה בין הנשפטים והוא הלך לעולמו בסופיה, ביולי 1945 והוא בן 71 שנים.
דימיטרי גרבובסקי (באוקראינית: Дмитро Грабовський; 30 בספטמבר 1985 - 23 בינואר 2017) היה רוכב אופניים וטריאתלט ישראלי-אוקראיני.
גרבובסקי נולד ב-1985 באוקראינה והתאמן שם ברכיבת כביש.
הוא ניצח בבריחת יחיד במרוץ הכביש לרוכבים עד גיל 23 באליפות העולם ב-2005 שנערכה במדריד.
באותה אליפות הוא סיים שני במרוץ נגד השעון בקטגוריית הגיל שלו וסומן כאחד מרוכבי העתיד בדבוקה המקצועית.
הוא הוחתם ב-2007 על ידי הקבוצה הבלגית קוויק סטפ, אחת מהקבוצות הבולטות בדבוקה.
דרכו לא צלחה בקבוצה הבלגית וב-2008 הוא הוחתם על ידי הקבוצה האיטלקית-אוקראינית ISD.
במסגרתה השתתף בג'ירו ד'איטליה ב-2009 וסיים במקום ה-67.
בשנת 2013 עלה לישראל ועבר להתגורר עם הוריו בערד.
התחיל להתאמן בקבוצת "דינאמו רייסינג" בהנחיית ויקטור קיטייב, שהיה מאמן נבחרת ישראל באופני כביש בשנים 2013-2011.
ונחשב לרוכב הטוב בישראל בזמן הזה.
בשנת 2014 התחרה כחלק משלשה (כל אחד מבצע מקצוע אחר) בישראמן נגב וביצע את הזמן רכיבה המהיר ביותר שבוצע על המסלול אי פעם 90 ק"מ בזמן של 2:20 שעות.
בנוסף החל לעשות הסבה לתחום הטריאתלון ועבר להתאמן אצל תום מרמרלי (אלוף ישראל באיש ברזל בשנים 2012-2014) בקבוצת TRIHARD.
בשנת 2015 התחרה דימיטרי במקצה החצי ישראמן וניצח בקטגוריית הישראלים בפער של 30 דקות כאשר הוא קובע זמן כללי של 4:40 וזמן רכיבה של 2:33 שעות.
נפטר בגיל 31 מדום לב בינואר 2017.
2002 – אלוף אירופה לנוער באופני מסלול, תחרות Team Pursuit (עם ויטאלי קונדרוט, ודים מטסקו, ואנדריי בוצ'קו).
2003 – אלוף אוקראינה לנוער – מרוץ כביש
2003 – מקום 3 באליפות העולם לנוער באופני מסלול, תחרות Points.
2003 – אלוף אירופה לנוער באופני מסלול, תחרות Scratch.
2003 – סגן אלוף העולם לנוער במרוץ "נגד השעון" המילטון קנדה
2004 - אלוף אירופה עד גיל 23 (U23) באופני מסלול, תחרות Team Pursuit (עם ולדימיר דיודה, מקסים פוליצ'וק וויטאלי פופקוב).
2010 - חולצת "מלך ההרים" במירוץ טיראנו אדריאטיקו
2013 - אלוף המכביה (תחת דגל אוקראינה).
2015 - מנצח חצי ישראמן נגב (טריאתלון).
דימיטרי טיביוס ומייקל טיביוס, המוכרים בשם הבמה "דימיטרי וגאס ולייק מייק" , הם צמד תקליטנים בלגים ממוצא יווני ומפיקים מוזיקליים בסגנונות אלקטרו-האוס, ביג רום האוס ופרוגרסיב האוס.
דימיטרי טיביוס נולד ב-17 במאי 1982 ואחיו, מייקל טיביוס נולד ב-2 בדצמבר 1986, להורים בלגים ממוצא יווני.
דימיטרי החל את צעדיו הראשונים במוזיקה בגיל 14 ובשנת 1999, עזב את בלגיה לטובת סיבוב הופעות ברחבי אירופה.
בשנת 2003 הפך לרזידנט במועדונים גדולים באיביזה וכך הפך ל-DJ פופולרי בקהילת המוזיקה האלקטרונית.
כעבור 3 שנים חבר לאחיו מייקל (לייק מייק) והקימו את הצמד DMN שהפך במהרה ל-"דימיטרי וגאס ולייק מייק".
בשנת 2010 הופיעו לראשונה בפסטיבל Tomorrowland ואף יצרו את המנון הפסטיבל לאותה שנה ביחד עם הצמד דאדה לייף.
בשנת 2011 הקימו הצמד את חברת התקליטים "Smash The House".
בשנת 2013 דורגו במקום השישי ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2014 עלו למקום השני וביום שישי ה-16 באוקטובר 2015 זכו במקום הראשון.
ב-14 בינואר בשנת 2014 הקימו צמד האחים דימיטרי וגאס ולייק מייק בשיתוף עם סטיב איוקי את ההרכב "3 Are Legend"
הצמד ידוע בעיקר בזכות הרזידנט הקבוע שלהם בפסטיבל Tomorrowland.
הצמד מופיע בבמה הראשית מדי שנה ומפיק את ההמנון השנתי לפסטיבל כבר משנת 2010. בנוסף לכך, הצמד עורך את המוזיקה לסרטוני ה-Aftermovie של הפסטיבל.
בשנת 2019, השתתפו בשיר "Instagram", של נאטי נטשה, דייוויד גטה, אפרו ברוס ודדי יאנקי.
דימיטרה גלני (, נולדה ב-14 בנובמבר 1952 באתונה) היא זמרת-יוצרת יווניה בסגנונות "לאיקו", "אנטכנו", "הגל החדש" וכו' ומלחינה בתחום המוזיקה הקלה והמוזיקה לסרטים.
דימיטרה גלני נולדה באתונה במשפחה שוחרת מוזיקה שמוצאה בפרווזה בחבל אפירוס.
אביה למד אמנות ופיתוח קול, וסבה היה זמר כנסייה באפירוס.
מגיל 10 למדה נגינת גיטרה ותורת המוזיקה בקונסרבטוריון היווני למוזיקה ואמנויות של אתונה.
הקריירה המוזיקלית שלה התחילה ב-1968 כשהייתה בת 16.
שיריה הראשונים, עם לחנים מאת דימוס מוציס ומילים מאת ניקוס גאצוס נכללו באלבומה "אנא חמויילו" (חיוך אחד),
מאוחר יותר, בשנת 1971 לקחה גלני חלק באלבום של מאנוס חג'ידאקיס "טיס יס טו חריסאפי", שבו שישה מתוך תריסר שירים מושרים על ידה.
באותה שנה הוציאה לאור אלבום אישי ראשון תחת הכותרת "דימיטרה גלני".
המשיכה אחר כך, בשנות ה-1980-1970 לשתף פעולה עם מלחינים יוונים ידועים של התקופה כמו חאג'ידקיס, דימוס מוציס, מאנוס לאויזוס, סטברוס קסרחקוס יאניס ספנוס, כריסטודולוס חאלאריס, ואסיליס ציצאניס, מיקיס תאודוראקיס, אלני קאראינדרו ואחרים.
גם המילים לשירים שביצעה היו מאת פזמונאים חשובים כמו לינה ניקולופולו, קוסטס טריפוליטיס, קוסטס וירבוס, לפטריס פפדופולוס, מאנוס אלפתריו, פאראסקווס קאראסולוס ומאת משוררים ידועים מבעבר ובהווה כמו - ניקוס גאצוס, קוואפיס, ניקוס קאוואדיאס, אליטיס, פאלאמס.
גלני הקליטה כ 80 דיסקים ובהם לא מעט שירים שזיכו אותה בהצלחה.
הרפרטואר שלה רחב וכולל משירים בהשראה עממית ושירים ביזנטיים ועד מוזיקת פופ.
בשנת 2011 הוציאה לאור אלבום עם הקלטות חיות ניסיוניות יחד עם הזמר וסיליקוס, איש להקת הגל החדש היווני Raining Pleasure.
ב-2012 יצא לשווקים אלבום עם הקלטה משותפת שלה בתיאטרון פאלאס עם חאריס אלקסיו לכבוד מלאת שלושים שנה למופען של השתיים ב-1981 -Τα τραγούδια της χθεσινής μέρας (שירי היום של אתמול - טא טרגודיה טיס חתסיניס מראס)
בעשורים האחרונים של פעילותה עסקה במידה רבה בהלחנת פסקולים לסדרות טלוויזיה ולסרטים יווניים וזכתה בפרס אריון על השיר "טראוואס סקנדאלי" ובפרס פרוסופה על הפסקול לסרט "תקסים".
דימיטרה גלני השתתפה חלקית או באופן מלא באלבומים הבאים:
Το ναυτικό μας 1970 - טו נאבטיקו מאס (חיל הים שלנו)
Η φάτνη 1970 אי פאטני (מקום הלידה של ישו)
Της γης το χρυσάφι 1971 טיס גיס טו כריסאפי (זהב האדמה)
Το χέρι του ήλιου 1971 טו חרי טו איליו (חלקת שמש)
Η κόκκινη κλωστή 1972 אי קוקיני קלוסטי (החוט האדום) (לחנים - לוקיאנוס קילאנדוני, מילים:ניקוס גאצוס)
Έχει ο θεός 1973 אכי או תאוס (יש אלהים) - (לחנים:יורגוס חדזינאסיוס, מילים:יאניס לוגותטיס)
Μέρες αγάπης 1973 מרס אגאפיס (ימי אהבה)
Τα ωραία του Τσιτσάνη 1973 טא אויאה טו ציצאני (שיריו היפים של ציצאניס)
Σταθμός μηδέν 1974 סטאתמוס מידן (התחנה אפס)
Εσύ και εγώ (Ψυχή και σάρκα) 1974 -אסי קה אגו (פסיכי קה סארקה) (אתה ואני) (נשמה ובשר)
Ακολουθία 1974 אקולותיה (עבודת קודש)- (לחנים:כריסטודולוס חאלאריס)
Χρυσός δίσκος 1974 - כריסוס דיסקוס (דיסקוס הזהב)
Ο κάμπος 1974 - או קמבוס (המישור)
Τα παιδικά 1974 טה פדיקה (שירי ילדים)
Αποχαιρετισμός 1974 אפוחרטיזמנוס (פרידה) דיסק משותף עם מנוליס מיציאס, לחנים מאת קוקוטוס לינוס
Σκοπευτήριο 1975 סקופבטיריו (מטווח) (לחנים:ואסיליס ציצאניס, מילים:קוסטס וירבוס) אלבום משותף עם ויקי מוסכוליו, ליזטה ניקולאו ועם ציצאניס
Δροσουλίτες 1975 דרוסוליטס ("אנשי הטל") לחנים:כריסטודולוס חאלאריס, מילים:ניקוס גאצוס, אלבום משותף עם כריסנתוס תאודורידיס
Λεπτομέρειες 1975 לפטומריאס (פרטים) - שירי פולק, לחנים:קסרחאקוס, ספאנוס, דימוס מוציס, סבולופולוס, לוקיאנוס קילאנדוניס, לאונדיס, חאחאריס; מילים:ניקוס גאצוס, מנוס אלפתריו, יאנוס קקולידיס
Η συμφωνία της γιάλτας και της πικρής αγάπης τα τραγούδια 1976 אי סימפוניה טיס יאלטס קה טיס פיקריס אגאפיס טה טרגודיה (הסכם יאלטה ושירי האהבה המרה) לחנים:סטברוס קסרחאקיס, אלסום משותף עם סטברוס פראמאס, ניקוס קיסלוריס, מילים:גאצוס, פבלוס מאטסיס, ונגליס גופס, יורגוס סקורטיס, מטתאוס מודס
Λεύκωμα 1976 לבקומה - (חלבון ביצה) שירי אנדכנו (לחנים ומילים:יורגוס חדזינאסיוס), משותף עם ויקי מוסכוליו
Μ'αγαπούσες θυμάμαι 1978 מ'אגאפוסס תימאמה (אהבת אותי, אני זוכרת), לחנים:פאנוס פלארס, מילים:אנדוניס ורדיס
14 Χρυσές επιτυχίες Νο 1 1978 כריסס אפיטיכיאס א' (להיטי זהב)
Εικόνες 1979 איקונס (תמונות) לחנים:יורגוס חדזינאסיוס
Για μια μέρα ζωής 1980 יא מיה מרה זואיס (ליום אחד בחיים) לחנים:מאנוס לואיזוס, מילים:פונדס לאדיס - יחד עם מאנוס לואיזוס
Τα τραγούδια της χθεσινής μέρας 1981 טה טרגודיה טיס כטסיניס מראס (שירי אתמול) אלבום משותף עם חאריס אלקסיו - לחנים מאת פנדליס לאוסיס, יאניס מרקופולוס, מאנוס חאג'ידקיס, מנוליס לואיזוס, מיקיס תואודרקיס, עממיים ; מילים מאת ג.
כרונאס, לפתריס פפדופולוס, מנוס אלפתריו, מ.
Η τιμή της αγάπης 1984 אי טימי טיס אגאפיס
Μάνος Λοίζος: Αφιέρωμα 1985 מאנוס לואיזוס:אפיארומה
Καλή ακρόαση 1986 קאלי אקרואסי
Στη λεωφόρο της αγάπης 1987 סטי לואפורו טיס אגאפיס
Σταύρος Ξαρχάκος: Συναυλία 1988 סטברוס קסרחאקוס: סינאווליה
Εξ επαφής 1988 אקס אפאפיס
Ο μικρός επιτάφιος 1992 או מיקרוס אפיטאפיוס
Ένα γελαστό απόγευμα 1994 אנא יילאסטו אופייבמה
Μπάρκο ψυχής 1999 בארקו פסיכיס
Γλυκόξινο κρασί 1999 גליקוזינו קראסי
Δημήτρης Υφαντής: Μια ζωή μες στην άλλη 2000 דימיטריס איפאנדיס:מיה זואי מה סטין אלי
Η συνάντηση 2001 אי סינאנדיסי
Επι σκηνής 2004 אפי סקיניס
Μοσχολιού 2006 דה קסרו פוסו ס'אגאפו/סינאווליה ספיירומה סטי ו.
דימיטרי פאייה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
פאייה נולד בסן-פייר הנמצאת באי ראוניון שבאוקיינוס ההודי, הנמצא תחת שלטון צרפת.
פאייה התחיל את הקריירה שלו בסן-פיליפ המקומית.
כילד צפו לו מאמניו עתיד מזהיר ובגיל 9 עבר לשחק בסן-פיירויס שנחשב למועדון המוביל באי.
אחרי שנה אחת בלבד פאייה עבר לצרפת והצטרף לקבוצת הילדים של לה הבר.
במהלך תקופתו בצרפת, טענו מאמניו של פאייה כי הוא לא משקיע ולכן בשנת הוא חזר לראוניון ושיחק עבור א.ס.
בינואר חזר לצרפת כאשר חתם בנאנט לשנתיים והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
אחרי שהרשים בקבוצת המילואים, בדצמבר הצטרף לקבוצה הראשונה.
ב-19 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק ליגה נגד בורדו שנגמר בתיקו 0-0. פאייה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד מץ.
אך ב-4 בפברואר ערך את הופעתו האחרונה לעונה זו והוא חזר לקבוצת המילואים להמשך העונה.
למרות זאת, בקיץ פאייה חתם על חוזה חדש ל-3 שנים במועדון וביסס את מקומו בקבוצה הראשונה.
בסיום העונה ירדה נאנט לליגה השנייה לראשונה מאז 1963.
בקיץ חתם בסנט אטיין ל-4 שנים והוא העדיף אותה על פני סושו.
נאנט קיבלה עבורו 4 מיליון אירו.
ב-4 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד מונקו.
בעונתו הראשונה בסנט אטיין, פאייה התקשה לשחזר את יכולתו הטובה ולא הבקיע או בישל אף שער.
לפני תחילת עונת ענד את סרט הקפטן במשחק ידידות שנערך נגד נבחרת ראוניון, בה נולד.
ב-29 בספטמבר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד בורדו.
ב-18 בספטמבר 2008 הבקיע במסגרת מוקדמות גביע אופ"א במשחק בו ניצחה סנט אטיין את הפועל תל אביב, שהיה גם משחק הבכורה שלו במסגרת אירופית.
פאייה כבש גם בניצחון 1–3 נגד פ.צ.
קופנהגן ובניצחון 2–5 נגד אולימפיאקוס במסגרת שלב ההצלבה.
בדצמבר הבקיע את שער הניצחון נגד לה הבר, שוויתרה עליו בצעירותו.
ב-24 בינואר 2010 הוא כבש צמד שערים בניצחון 1–4 על לוריאן, שהיו גם השערים היחידים שלו בליגה באותה עונה.
שבועיים לאחר מכן הוא הבקיע את שער הניצחון נגד ואן במסגרת הקופה דה פרנס.
ב-18 במאי 2010 פאייה היה מעורב בעימות פיזי עם חבריו לקבוצה יוהאן בנאלואנה ובלז מטווידי בסיום המחצית הראשונה בהפסד 0–1 נגד טולוז אחרי שטענו בפניו כי הוא לא התאמץ במהלך המחצית הראשונה.
פאייה התנצל על המקרה זמן קצר לאחר התקרית.
את עונת התחיל פאייה עם 7 שערים בחודשיים הראשונים של תחילת הליגה.
ב-29 באוגוסט 2010 הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 1–3 נגד לאנס.
פאייה הבקיע בבעיטה חופשית את השער היחיד בניצחון 0–1 נגד אולימפיק ליון שביסס את קבוצתו במקום הראשון בליגה.
פאייה אף נבחר לכדורגלן חודש ספטמבר של הליגה.
בינואר הגישה פריס סן-ז'רמן הצעה על השחקן, אך סנט אטיין דחה את ההצעה.
עקב כך פאייה החליט שלא להופיע לאימוני הקבוצה, אך ראשי המועדון שלחו אותו להתאמן עם קבוצתו המילואים.
ב-12 בפברואר חזר לשחק בקבוצה הראשונה במשחק הליגה נגד ליון.
פאייה סיים את העונה כמלך שערי הקבוצה בליגה עם 13 שערים.
ב-28 ביוני 2011 פאייה חתם על חוזה ל-4 שנים תמורת 9 מיליון אירו.
ב-27 ביולי 2011 פאייה ערך את הופעת הבכורה שלו בליל בהפסד 4–5 לאולימפיק מרסיי במסגרת הסופר קאפ.
ב-6 באוגוסט פאייה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק הליגה נגד נאנסי.
ב-15 באוקטובר פאייה הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון בניצחון 1–3 על אוסר.
כעבור שלושה ימים, פאייה ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק במסגרת ליגת האלופות בו הפסידה ליל 0–1 לאינטר מילאנו.
פאייה סיים את עונתו הראשונה בליל עם שישה שערים, שישה בישולים ואף פתח ב-23 משחקים מתוך 38 בליגה.
בקיץ נמכר אדן הזאר לצ'לסי ופאייה הצליח לבסס את מעמדו כשחקן הרכב ראשון בקבוצה.
פאייה סיים את הסיבוב הראשון של הליגה כמלך הבישולים של הליגה עם 7 בישולים ב-19 משחקים.
פאייה סיים את העונה עם 12 שערים וכמלך הבישולים של הליגה עם 12 בישולים ביחד עם מתייה ולבואנה כאשר הוא שיחק בכל משחקי הליגה של ליל.
ב-18 במאי 2013 פאייה נכלל בנבחרת העונה של הליגה.
ב-27 ביוני 2013 פאייה חתם באולימפיק מרסיי תמורת 11 מיליון אירו.
ב-11 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מרסיי נגד גנגאן בה גם הבקיע בדקה ה-4 וה-18 של המשחק שנגמר בניצחון 1–3 לטובת מרסיי.
בסיום העונה האריך את חוזהו לשנתיים נוספות במועדון.
בעונת פאייה רשם 16 בישולים במסגרת הליגה כאשר רק ליונל מסי מברצלונה בישל יותר ממנו מכל שחקן המשחק באחת מחמש הליגות הטובות של אירופה (ספרדית, איטלקית, אנגלית וגרמנית).
בסיום העונה נכלל פעם נוספת בנבחרי הליגה לעונה.
ב-26 ביוני 2015 פאייה חתם בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג ל-5 שנים עם אופציה לשנה נוספת תמורת 10.7 מיליון פאונד.
ב-9 באוגוסט פאייה ערך את הופעת הבכורה שלו בווסטהאם נגד ארסנל שנערך באצטדיון האמירויות.
פאייה בישל את אחד השערים לאחר הגבהה לראשו של צ'ייקו קויאטה.
שישה ימים לאחר מכן הוא הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה בהפסד 1–2 ללסטר סיטי.
ב-14 בספטמבר 2015 פאייה הבקיע צמד בניצחון 0–2 נגד ניוקאסל יונייטד.
ב-7 בנובמבר נפצע פאייה בקרסול במהלך משחק הליגה נגד אברטון, יומיים לאחר מכן התברר כי הוא ייעדר 3 חודשים.
בפברואר פאייה חתם על חוזה חדש ל-5 וחצי שנים ואף ירוויח 125 אלף פאונד בשבוע.
ב-13 במרץ פאייה הבקיע בבעיטה חופשית במהלך רבע גמר גביע ה-FA נגד מנצ'סטר יונייטד וקיבל לא מעט מחמאות.
פאייה זכה בתואר כדורגלן השנה של וסטהאם, ואף היה מועמד לפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית, אך לא זכה בתואר.
תקופתו בווסטהאם הסתיימה בסכסוך עם המועדון, כשפאייה ביקש להשתחרר ואילו הנהלת המועדון לא הייתה מעוניינת בשחרורו.
כמחאה, פאייה לא התאמן עם הקבוצה עד אשר החליטו לאפשר לו לעזוב את הקבוצה.
ב-29 בינואר 2017 פאייה חזר לאולימפיק מרסיי וחתם לארבע וחצי שנים עבור 25 מיליון פאונד.
ב-13 באוגוסט 2023 הודיעה ואשקו דה גמה הברזילאית על הצטרפותו של פאייה לקבוצה.
פאייה אמנם נולד בראוניון, אך בחר לייצג את צרפת.
פאייה שיחק בצעירותו בנבחרת הצעירה של צרפת בה הבקיע 4 שערים ב-11 משחקים, אך לא השתתף עימה בטורניר בינלאומי כלשהו.
ב-9 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת בניצחון 0–2 נגד , כאשר עלה מהספסל בדקה ה-86 במקומו של קארים בנזמה ובישל את השער השני ליואן גורקוף.
ב-7 ביוני 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד בו הפסידה צרפת 3–4. במרץ זומן לסגל הנבחרת אחרי 9 חודשים מחוץ לסגל.
במהלך משחק החזרה של לנבחרת, פאייה היה מהמצטיינים במשחק בו ניצחה צרפת את 2-3 כאשר הגיע ל-6 מצבים יותר מכל שחקן אחר ועלה ל-89 נגיחות.
ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע בכדור חופשי ממרחק של 30 מטרים בניצחון 4–2 נגד .
פאייה נכלל בסגל הנבחרת הצרפתית לקראת יורו 2016. במשחק הפתיחה של היורו, נגד , נבחר פאייה לשחקן המצטיין, לאחר שבישל לאוליבייה ז'ירו והבקיע בעצמו את שער הניצחון.
במשחק השני, מול , הבקיע את השער השני בניצחון 2–0.
במשחק רבע הגמר מול , כבש פאייה את השער השלישי ובישל את השער החמישי, שוב לז'ירו, בניצחון 2–5. במשחק הגמר ב-10 ביולי, במהלך ניסיון לזכות בכדור, התנגש בכריסטיאנו רונאלדו, אשר נאלץ לנטוש את המשחק לאחר 25 דקות בלבד.
פאייה הוחלף מאוחר יותר, ו זכתה ביורו לאחר שער שהובקע בתוספת הזמן.
ליגת העל של ראוניון: ,
נבחרת העונה בליגת העל הצרפתית: ,
דימיטרי קונסטנטין בַּראמכּי (Dimitri Constantine Baramki, בערבית: ديمتري برامكي; 1909, ירושלים – 1984, קליפורניה, ארצות הברית) היה ארכאולוג פלסטיני ששימש בשנים 1938–1948 כמפקח העתיקות הראשי במחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי.
משנת 1952 ועד לפרישתו היה אוצֵר המוזיאון הארכאולוגי באוניברסיטה האמריקנית בביירות שבלבנון וכיהן בה כפרופסור לארכאולוגיה.
דימיטרי בַּראמכּי נולד בירושלים, אז באימפריה העות'מאנית, למשפחה ערבית נוצרית אורתודוקסית.
למד בבית הספר סנט ג'ורג' .
ב-1929 החל בעבודתו במחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי כמפקח עתיקות.
ב-1934 סיים לימודים אקדמיים כאקסטרן באוניברסיטת לונדון.
בשנים 1938–1948 כיהן כמפקח עתיקות ראשי במקומו של רוברט המילטון, שמוּנה למנהל המחלקה.
במשך שנות עבודתו בארץ ישראל פרסם בַּראמכּי מאמרים לרוב, בעיקר בכתב העת של מחלקת העתיקות (QDAP), על אתרים שונים – מקברים של תקופת הברונזה ועד כנסיות ביזנטיות.
אתרי פעולתו המועדפים היו באזור יריחו.
מ-1934 ועד 1948 ניהל חפירות וחקירות בח'רבת אל-מפג'ר.
בַּראמכּי מצא במקום את כתובת הגרפיטי המזכירה את השאם אבן עבד אל-מלכ ובהתאם לכך תיארך את בנייתו של הארמון (קביעה שנדחתה בהמשך המחקר) לשנות שלטונו (724–743), בהקבלה לקסר אל-חייר אל-ע'רבי שבסוריה, וכינה אותו "ארמון הִשׁאם".
התזה לתואר דוקטור של בַּראמכּי, שהוגשה ב-1953 לאוניברסיטת לונדון, עסקה באדריכלות האומיית והסתמכה על ממצאי חפירותיו בח'רבת אל-מפג'ר.
במסגרת עבודתו באזור יריחו גילה בַּראמכּי ב-1936 את בית הכנסת שלום על ישראל.
בסיום המנדט הבריטי במאי 1948 ניהל דימיטרי בַּראמכּי במשך תקופה קצרה את מוזיאון רוקפלר.
דוּבר על מינויו לראש מחלקת העתיקות של הגדה המערבית מטעם ממשלת ירדן, אך הוא מצא את מקומו בבית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים כיועץ וכספרן.
ב-1950 וב-1951 המשיך בחפירותיו באזור יריחו במשלחתו של האמריקני ג'יימס קֶלסוֹ.
ב-1952 הוזמן בַּראמכּי לשמש כאוצֵר המוזיאון הארכאולוגי באוניברסיטה האמריקאית בביירות שבלבנון ובה לימד עד לפרישתו ב-1975.
בשנת 1969 פרסם בַּראמכּי את ספרו על "האמנות והאדריכלות בארץ-ישראל מימי קדם ועד התקופה העותמאנית".
הספר, שראה אור בהוצאת מרכז המחקר של אש"ף בביירות, הוגדר כ"חיבור -פוליטי".
בַּראמכּי נישא לוויולט לבית חמיס.
בסוף חייהם חי הזוג בקרבת בנם בהנטינגטון ביץ', מחוז אורנג', קליפורניה.
דימיטרי פיטרס הוא ג'ודוקא גרמני יליד רוסיה.
מדליסט ארד מאולימפיאדת לונדון 2012.
פיטרס נולד ברוסיה בשנת 1984 ועבר עם משפחתו לגרמניה בשנת 1992, בגיל 11 החל להתאמן בג'ודו.
באליפות אירופה 2006 שנערכה בפינלנד, זכה פיטרס במדליית ארד לאחר שניצח את אריק זאבי הישראלי בקרב על המדליה.
באליפות העולם 2013 זכה פיטרס במדליית ארד לאחר שניצח יריב מאוזבקיסטן, שנתיים לאחר מכן באליפות העולם 2015, הוא זכה שוב במדליית ארד לאחר ניצחון על לוקאש קרפאלק הצ'כי.
ב-2 באוגוסט 2012, באולימפיאדת לונדון 2012 הגיע לחצי הגמר והפסיד לטגיר חאיבולאייב הרוסי, בקרב על הארד ניצח את רמזידין סאידוב מאוזבקיסטן וזכה במדליה.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2013 גראנד פרי אבו דאבי איחוד האמירויות 2014 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות 2015 גראנד פרי זאגרב 2016 גראנד פרי דיסלדורף
דימיטרי טיומקין (נולד ב-25 במרץ 1977 בריאזן, אז בברית המועצות) הוא שחמטאי יהודי סובייטי-ישראלי-קנדי בדרגת רב-אמן.
נכון לאוקטובר 2018, מדורג במקום ה-12 בקנדה לפי מד כושר.
הוא עלה לישראל מברית המועצות לשעבר בשנת 1991. בשנת 1997 הוא זכה באליפות ישראל לנוער ובאליפות אירופה לנוער.
בשנת 1998 הוא הגיע לשלב חצי גמר באליפות ישראל.
בתחילת המאה ה-21 הוא היגר לקנדה.
בשנת 2004 הוא חלק את המקום ה-3–6 באליפות קנדה.
בשנת 2004 השתתף טיומקין באולימפיאדת שחמט:
דימיטרובגראד היא עיר ברוסיה הממוקמת במחוז אוליאנובסק.
נקראת על שמו של גאורגי דימיטרוב שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית הבולגרית.
ההתיישבות זה החלה באמצע השני של המאה ה-17 בעקבות הקמת קו הגנתי אשר נועד להגן על תושבי מערב רוסיה כנד פשיטותיהם של שבטים נוודים.
המתיישבים מביאים איתם את שמותיהם של המקומות הגאוגרפיים מהם הם מגיעים וכך היישוב החדש מקבל את שמו של הכפר הטטרי מלקס.
במאה ה-18 התפתחה תעשיית אלכוהול ביישוב והוקמו מספר מפעלים כאלו על ידי יזמים מקומיים, אך יותר מאוחר הועברו לבעלות המדינה וזו בתורה איחדה אותם למפעל אחד.
כמו כן החלו להתפתח תעשיות נוספות, הוקמה טחנת רוח, מפעל עורות ואחרים.
ב-1910 הוקמה תחנת רכבת אשר תרמה להתפתחות תעשיית העץ במקום.
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה הייתה העיר במרכז העניינים.
במרץ 1917 נבחר ועד העובדים והחיילים הראשון אשר החליף את מועצת העיר וראש העיר סולק מתפקידו.
בין מרץ לאוקטובר 1917 בעיר שלטו מועצת השלטון העממי ומועצת הפועלים.
בסוף שנת 1917 הבולשביקים עלו לשלטון בעיר.
בזמן המלחמה הייתה דימיטרובגראד לתקופה מסוימת המרכז של גוברניית סמרה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתפו כעשרים אלף מבני ובנות העיר במאמץ המלחמתי, כל שישי מתוכם נהרג.
דימיטרי אובצ'ארוב הוא שחקן טניס שולחן גרמני ממוצא אוקראיני, אשר מדורג 12 בעולם על ידי פדרציית טניס השולחן הבינלאומית (ITTF).
אובצ'ארוב דורג על ידי מגזין טיים כאחד מחמישים המשתפרים של 2008.
אובצ'ארוב נישא בשנת 2013 לטניסאית השולחן השוודית ג'ני מלסטרום.
דימיטרי לאונידס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ליאונידס נולד ברובע ברנט בלונדון בן לאב קפריסאי-יווני ולאם אנגלייה.
הוא ממוצא וולשי דרך אמו.
יש לו שלוש אחיות: סטפני וג'ורג'ינה, שתיהן שחקניות, והלנה, מורה.
לאונידס הופיע לראשונה בסרט בשנת 1997, כניצב בסרט של הבמאי צ'ארלס סטארידג', "סיפורי פיות".
תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה לילדים "Grange Hill" בשנת 2001, בה שיחק בארבע עונות תחת השם שיין לאונידס.
בשנת 2009 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Tormented", ובשנת 2010 הוא הופיע בסרט "סנטוריון" בכיכובו של מייקל פאסבנדר.
לאונידס התארח בסדרות טלוויזיה רבות בהן "סינבד" ו-"דוקטור הו".
בשנת 2013 הוא לוהק על ידי ג'ורג' קלוני לתפקיד בדרמה ההיסטורית ציידי האוצרות, שהוקרנה בשנת 2014.הדמות אותה מגלם לאונידס, "סם אפשטיין" מבוססת על דמותו של הארי אטלינגר.
בסרט מככבים קלוני עצמו, מאט דיימון, ביל מוריי וקייט בלאנשט.
הוא שיחק בסרטו של הבמאי ג'ון סטיוארט, "רוזווטר".
בעקבות משחקו בסרט המגזין Screen International בחר בו כאחד מכוכבי המחר.
בשנת 2015, ללאונידס היה תפקיד קצר במיני סדרה "להרוג את ישו".
לאחר מכן הופיע בסרט האקשן "Renegades" ובקומדית האימה "Kill Ben Lyk".
מ-2017 עד 2019, הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "ריביירה".
לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה "התאמה מושלמת".
שנה כותרתתפקיד הערות 1997סיפורי פיותניצב 2009מעונה אלכס 2010סנטוריון ליאונידס 2012Animalsמארק 2014ציידי האוצרות סם אפשטייןדמות המבוססת על דמותו של הארי אטלינגררוזווטר (אנ') דאבוד 2017מורדים (אנ') ג'ק פורטר 2018Kill Ben Lyk רוברטו
שנה כותרתתפקיד הערות 2010מבעד לזכוכית אפלהמקס
דימיטר קובצ'בסקי (במקדונית: Димитар Ковачевски; נולד ב-1974) הוא כלכלן ופוליטיקאי מקדוני, המכהן כראש ממשלת מקדוניה הצפונית מ-16 בינואר 2022. קודם לכן כיהן גם כסגן שר האוצר.
קובצ'בסקי נולד ב-1974 בעיר קומאנובו בצפון המדינה (בעת שהייתה חלק מיוגוסלביה).
אביו, סלובודן קוב'צבסקי , היה ראש עיריית קומאנובו בשנים 2000–2005 והשגריר המקדוני הראשון במונטנגרו לאחר שקיבלה את עצמאותה ב-2006. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בעיירה ווטרוויל במדינת מינסוטה בארצות הברית.
הוא קיבל תואר ראשון ושני בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת סקופיה וב-2008 הוא השלים דוקטורט בפקלוטה לכלכלה של אוניברסיטת מונטנגרו .
ב-2012 החל ללמד כלכלה באוניברסיטאות שונות במקדוניה וקיבל דרגת פרופסור חבר באוניברסיטת אמריקן קולג' סקופיה ב-2018.
במקביל ללימודיו הוא החל לעבוד בחברות טלקומונקיציה שונות כמו מקדונסקי טלקום ו-A1 מקדוניה , בהן הגיע לתפקידי ניהול.
ב-2018 הוא היה בין מקימי חברת הזנק לאנרגיה מתחדשת והיה חבר בהנהלתה עד 2020.
מלבד מקדונית, קובצ'בסקי דובר גם אנגלית וגרמנית.
קובצ'בסקי הפך לחבר במפלגת האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה ב-1994.
ב-2020 הקים זוראן זאאב את ממשלתו השנייה והוא מינה את קובצ'בסקי לסגן סר האוצר, מינוי שאושר באספת מקדוניה הצפונית , הפרלמנט המקדוני, ב-23 בספטמבר 2020.
בנובמבר 2021, לאחר כישלונה של מפלגת האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה בבחירות המקומיות, זאאב הודיע על כוונתו להתפטר מראשות הממשלה והמפלגה.
בדצמבר קובצ'בסקי ניצח בבחירות על ראשות המפלגה בפער גדול מול שני המתמודדים האחרים, ובהמשך הקים ממשלה חדשה ומונה לראש הממשלה ב-16 בינואר 2022.
דימיטר איוואנוב שישמנוב (בבולגרית: Димитър Иванов Шишманов; 19 בנובמבר 1889, סופיה, נסיכות בולגריה – 1 בפברואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה סופר, דיפלומט, ופוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כמזכיר הכללי וסגן שר החוץ ובהמשך, בין השנים 1943–1944 כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של דוברי בוז'ילוב.
ב-1942, בעת כהונתו כסגן שר החוץ נתן שישמנוב אישור בשם ממשלת בולגריה לגסטפו לגרש למחנות ההשמדה יהודים בעלי נתינות בולגרית המתגוררים בגרמניה הנאצית ובארצות הנתונות לשליטתה.
אביו איוואן שישמנוב היה דיפלומט וכיהן כשגריר בולגריה לרפובליקה העממית של אוקראינה, ואימו לידיה שישמנובה הייתה סופרת, עיתונאית ומתרגמת נודעת.
דימיטר שישמנוב רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת ז'נבה.
בין השנים 1932–1935 כיהן כראש המחלקה המשפטית במשרד הפנים של בולגריה.
בתקופה זו התפרסמו מספר מחזות וסיפורים קצרים אשר כתב.
מ-1935 ועד 1940 כיהן כשגריר בולגריה לממלכת יוון ובהמשך בין 1940 - 1943 כיהן כמזכיר הכללי וסגן שר החוץ בממשלתו של בוגדאן פילוב.
באוקטובר 1943 התמנה לשר החוץ בממשלתו של דוברי בוז'ילוב וכיהן עד יוני 1944 עת התפטר בוז'ילוב.
בעת כהונתו כסגן שר החוץ עלתה שאלת גורלם של יהודים נתיני בולגריה שאינם מתגוררים בשטחה.
בחילופי מכתבים מיוני 1942 בין המשרד הראשי של הגסטפו בברלין לשגריר הגרמני בסופיה אדולף בקרלה, מצוין כי הושג הסכם עקרוני בעל פה בין בולגריה לגרמניה לפיו לא תעמוד אף אחת מהממשלות על זכויות יהודים שהיו בעבר נתיני אחת המדינות ומתגוררים בשטחים הנתונים לשליטתן.
מצוין שבעוד שאת היהודים אזרחי בולגריה המתגוררים בשטחה לא ניתן כרגע להגלות מזרחה בשל סיבות לוגיסטיות, הרי שקיימת דחיפות שהיהודים בעלי נתינות בולגרית המתגוררים בגרמניה ובארצות הנתונות לשליטתה, יגורשו לאלתר.
בקרלה השיב שהמזכיר הכללי של משרד החוץ דימיטר שישמנוב הודיע לו שממשלת בולגריה מוכנה לחתום מיידית על הסכם כתוב ברוח הדברים, וכי ממשלת בולגריה מאשרת לגרש יהודים בעלי נתינות בולגרית המתגוררים בגרמניה ובארצות הנתונות לשליטתה.
בשלהי 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה נעצר שישמנוב והועמד לדין במסגרת "משפטי העם" בבית הדין העממי שהוקם לשפיטת בכירי הממשל הקודם ומשתפי פעולה עם הנאצים.
שישמנוב נמצא אשם והוטל עליו עונש מוות.
הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים בשטח בית הקברות המרכזי בסופיה ב-1 בפברואר 1945. ב-1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את פסק הדין של בית המשפט העממי בשל אי סדרים בהליכים המשפטיים, וזיכה את שישמנוב מכל אשמה.
דימיטרי כריסטופר פולקייה הוא כדורגלן גוואדלופי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה ובנבחרת גוואדלופ.
פולקייה נולד בסרסל, איל-דה-פרנס ובגיל צעיר חזר עם משפחתו לגוואדלופ בה גדל.
פולקייה התחיל לשחק כדורגל במועדונים מקומיים בגוואדלופ ובגיל 14 הצטרף לאקדמיה של סטאד רן.
בעונת נבחר לשחקן המצטיין של האקדמיה.
ב-2 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה בהפסד 2-0 נגד ליל.
ב-15 בדצמבר ערך את הופעתו הראשונה בזירה האירופית בהפסד 3-1 לאתלטיקו מדריד.
ב-11 במאי 2013 הורחק בהפסד 4-1 לוולאנסיין אחרי שקיבל שני צהובים תוך שלוש דקות.
ב-27 באוגוסט 2013 הושאל לגרנדה.
ב-25 במאי 2014 גרנדה רכשה את פולקייה שחתם לחמש שנים תמורת 2 מיליון אירו.
ב-24 באוקטובר 2015 הוא כבש שערו היחיד בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ריאל בטיס.
ב-25 באוגוסט 2017 חתם בשטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
ב-23 באוגוסט 2018 הושאל לחטאפה.
ב-27 באוגוסט 2019 פולקייה ערך את הופעת הבכורה שלו בווטפורד בניצחון 0-3 נגד קובנטרי סיטי.
ב-30 באוגוסט 2021 פולקייה חתם על חוזה לארבע שנים בוולנסיה תמורת 2.5 מיליון אירו.
בצעירותו, פולקייה שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת ואף זכה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2013 לאחר דו-קרב פנדלים נגד אורוגוואי, בו גם פולקייה כבש.
ב-19 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גוואדלופ בהפסד 6-0 ל.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2013
דימיטרי ז'אן סילבן ברטו הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת השוער.
ברטו גדל במחלקות הנוער של אווניר קסטריוט ומונפלייה.
בשנת 2014 החל לשחק בקבוצת המילואים של מונפלייה.
ב-24 בינואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 4-3 על לוריאן במסגרת הגביע הצרפתי לעונת .
ב-20 בינואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בתיקו 0-0 נגד סטאד רן במסגרת המחזור ה-21 לעונת 2018/2019.
ברטו היה חלק מסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וכן נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו באותה השנה.
ב-17 באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אנגולה במשחק ידידות.
דימיטר צאנצ'ב צאנצ'ב (בבולגרית: Димитър Цанчев Цанчев, נולד ב-28 בספטמבר 1966, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא דיפלומט בולגרי אשר כיהן בין השנים 2021–2025 כשגריר האיחוד האירופי בישראל.
אביו צאנקו צאנצ'ב היה צלם קולנוע נודע, ודימיטר השתתף בילדותו במספר תפקידי ניצב בסרטים שצילם אביו.
הוא רכש תוארי מוסמך אוניברסיטה במזרחנות ובמשפטים בהצטיינות יתרה באוניברסיטת סופיה והתמחה בחוק הבין-לאומי ויחסים בין-לאומיים.
בין השנים 1992–1993 הועסק כעורך ברדיו בולגריה.
ב-2021 מונה לשגריר האיחוד האירופי בישראל.
צאנצ'ב דובר עברית שוטפת והפגין לאורך הקריירה עמדות פרו-ישראליות מובהקות.
בריאיון לעיתונות אמר צאנצ'ב בתפקידו כסגן שר החוץ הבולגרי, שבולגריה גאה להיות הראשונה שמגישה סיוע לישראל, וכי הבולגרים זוכרים היטב את פועלו של הרב גבריאל אלמושנינו להצלת העיר סופיה ב-1878, לאחר שהעות'מאנים הנסוגים הציתו בה אש.
מאז טבח שבעה באוקטובר סייר צאנצ'ב מספר פעמים ביישובים שנפגעו במתקפה, נפגש עם תושבים ועם ראשי יישובים שונים והביע תמיכה בהם.
כך עשה גם במהלך מבצע עם כלביא.
ביולי 2025 התמנה צאנצ'ב לשגריר המיועד של האיחוד האירופי במרוקו, בספטמבר סיים את תפקידו בישראל ובמקומו התמנה מייקל אנתוני מאן.
במוזיקה, דימינואנדו (Diminuendo) הוא סימן דינמיקה שהוראתו להחליש את עוצמת הנגינה בהדרגה.
היפוכו של הדימינואנדו הוא הקרשנדו.
יש שתי דרכים לסימון הדימינואנדו:
- על ידי כתיבת .dim.
- על ידי סימון "מזלג" רחב, ההולך ונהיה צר (סימן הדימינואנדו, בדומה לתווים עצמם, נקרא משמאל לימין).
כאשר כותבים .dim, ההוראה היא לכיוון הדינמי הכללי של המשפט המוזיקלי כולו.
לעומת זאת, התייחסות ה"מזלג" היא לקטעים ספציפיים קצרים: אורך ה"מזלג" כאורך הקטע המוזיקלי שמתחתיו הוא מסומן ואליו בלבד הוא מתייחס.
לדימינואנדו אותה המשמעות כמו המונח "דקרשנדו" (Decrescendo).
דימיטריה קנטמיר (ברומנית: Dimitrie Cantemir, ברוסית: Дмитрий Кантемир; 26 באוקטובר 1673 - 1 באוקטובר 1723) היה נסיך מולדובה, היסטוריון, פילוסוף, גאוגרף, מלחין, מוזיקולוג ומזרחן.
אביו, קונסטנטין קנטמיר, בעל שורשים טטריים (מקור שם המשפחה קנטמיר, או חאן טמיר, הוא טטרי) היה נסיך מולדובה בין השנים 1685–1693, ואמו, אנה בנטאש, הייתה אישה מלומדת ממעמד האצולה.
חינוכו של קנטמיר התחיל בבית אביו, ובגיל 15 נלקח לאיסטנבול כערובה לנאמנותו של אביו לסולטאן העות'מאני.
שם המשיך בלימודיו באקדמיה הפטריארכית היוונית.
קנטמיר שהה בחצר הסולטאן 22 שנים, וב-1710 העלוהו הטורקים לשלטון במולדובה.
הוא הצהיר אמונים לסולטאן אך בלבו שאף להשתחרר מעול הטורקים וחלם לאחד את נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה/מונטניה לממלכה אחת תחת שרביטו.
באפריל 1711 כרת קנטמיר ברית חשאית עם רוסיה מתוך אמונה שקרנה של האימפריה העות'מאנית נמצאת בשקיעה.
במלחמה שפרצה באותה שנה בין רוסיה וטורקיה עבר קנטמיר בגלוי לצד הרוסים.
לאחר ניצחון הטורקים נמלט עם משפחתו לרוסיה, חי בחצר הצאר פיוטר הגדול ושימש כיועצו.
ב-1714 נבחר לחבר האקדמיה של ברלין והיה בין מייסדי האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג.
הוא מת בשנת 1723 בחרקוב.
ב-1935 הובאו עצמותיו למולדובה שברומניה והוטמנו בכנסייה המלכותית טראי ירארחי (Trei Ierarhi) בעיר יאשי.
ילדיו של קנטמיר היו לדמויות מוכרות בהיסטוריה הרוסית.
בנו אנטיוך (1708-1744) היה שגריר רוסיה בלונדון ובפריז ומשורר ידוע בתקופתו.
הבן האחר, קונסטנטין (1703-1747), נמנה עם הקושרים נגד הצארינה אנה, והוגלה לסיביר.
דימיטריה קנטמיר היה אינטלקטואל רב גוני ברוח הרנסאנס ואחד האנשים המלומדים של תקופתו.
יצירתו המדעית-ספרותית הייתה רבת היקף.
בתחום ההיסטוריה, חיבורו החשוב ביותר הוא "Incrementa atque Decrementorum aulae Othomanicae" ("צמיחתה ושקיעתה של החצר העות'מאנית") ונחשב לחיבור המקיף הראשון על ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית.
הספר נכתב בלטינית ב-1716 ויצא לאור באנגלית (1734), בצרפתית (1743), בגרמנית (1745) ונותר ספר יסוד בתולדות טורקיה, עד אמצע המאה ה-19.
"Descriptio Moldaviae" ("תיאור מולדובה") נכתב ב-1716 לפי בקשת האקדמיה למדעים בברלין.
זוהי המונוגרפיה הגאוגרפית-היסטורית הראשונה של מולדובה.
בספר יש תיאורים אתנוגרפיים וכלכליים חשובים.
היצירה נכתבה בלטינית והופיעה בגרמנית ב-1769–1770 ושוב ב-1771. ב-1789 הופיע התרגום הרוסי.
המחבר ערך גם מפה מפורטת של מולדובה, וצירף אותה לחיבורו.
היא נחשבת למפה המדעית הראשונה של האזור.
ספר נוסף, המהווה את ההיסטוריה הביקורתית הראשונה של מולדובה וולאכיה/מונטניה, מנסה להתמודד עם שאלת מוצא העם הרומני ולהוכיח את אחדותו האתנית.
לצד היותו מלחין ומבצע מוכשר של מוזיקה מזרחית-טורקית, קנטמיר היה גם אחד התאורטיקנים הבולטים שלה: ספרו "Kitâbu 'Ilmi'l-Mûsikí alâ Vechi'l-Hurûfât" ("הספר על מדע המוזיקה דרך האותיות") דן בהיבטים התאורטיים השונים של המוזיקה הטורקית.
הספר מכיל בתוכו יצירות אחדות שהולחנו על ידי המחבר וגם יצירות שונות של מלחינים אחרים.
קנטמיר המציא גם שיטת רישום של המוזיקה המזרחית באמצעות האלפבית הטורקי, המצאה אשר תרמה לשימורן של יצירות מוזיקליות רבות עד ימינו.
הוא כתב גם חיבור על תולדות המוזיקה של המזרח הקרוב אשר לא נשתמר.
הרומן "Istoria Ieroglifică" מ־1705 הוא סאטירה אלגורית על האריסטוקרטיה של תקופתו בו הגיבורים הראשיים מיוצגים באמצעות חיות.
("הדיואן או ויכוח החכם עם העולם או דין בין הגוף והנפש") עוסק בוויכוח הנצחי בין הרוח לחומר.
במהלך השנים ברומניה ובברית המועצות צולמו כמה סרטים על חייו של קנטמיר.
במולדובה על שמו נקרא עיר.
בשנת 2002 הסופרת אליזה קמפוס פרסמה רומן על חייו.
דימיטריס חַדְזִיס (וכן חאג'יס, ביוונית: Δημήτρης Χατζής; ) היה סופר יווני.
חַדְזִיס נולד בעיר יאנינה שבצפון־מערב יוון וחי בה את רוב שנות ילדותו.
לאחר חמש שנים שבילה באתונה (1925-1930) חזר לעיר הולדתו וקיבל על עצמו עריכת מקומון.
לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת אתונה נקטעו מחמת קשיים כלכליים, ושנה אחרי הצטרפותו למפלגה הקומוניסטית (1935) נעצר והוגלה למשך חודשים אחדים לאי פולגנדרוס.
בין 1941 לבין 1944 נטל חלק במחתרת שפעלה נגד הכיבוש הנאצי, ובשנים 1948 ו־1949 השתתף במלחמת האזרחים ביוון לצד כוחות השמאל ששאפו לכונן במדינה דמוקרטיה עממית.
בין השנים 1949 ו־1974 חי חדזיס כגולה פוליטי ברומניה, בגרמניה המזרחית, בצרפת ובהונגריה ועסק בלימודי ביזנט, בכתיבת דוקטורט ובהוראת ספרות יוונית.
עם שוב הדמוקרטיה ליוון חזר למולדתו, ובמשך זמן־מה לימד תרבות יוונית באוניברסיטת פּטרס.
בשנות חייו האחרונות ייסד וערך את כתב־העת "המנסרה", שהציג לקהל הקוראים היווני טקסטים ממיטב הספרות העולמית בת־זמנו.
יצירתו הספרותית מסתכמת בארבעה ספרים שכתב במהלך ארבעת עשורי חייו האחרונים:
הקובץ "סופה של עירנו הקטנה" ראה אור בעברית בתרגום יעקב שיבי בהוצאת כרטא בשנת 2003.
נוסחת המבנה שלו: CH3PO(OCH3)2. נקודת ההתכה שלו היא 50°C- ונקודת הרתיחה שלו היא 181°C.
במגע עם מים עובר החומר הידרוליזה באיטיות.
שימושו המסחרי העיקרי של הדימתיל מתילפוספונט הוא כחומר מעכב בעירה.
שימושים מסחריים אחרים של החומר הם כתוסף הצתה מוקדמת לבנזין, מונע קצף, מרכך פלסטי (פלסטיסיזר, מייצב, חומר אנטי סטטי, תוסף לממסים, ולנוזלים הידראוליים לטמפרטורות נמוכות.
החומר יכול לשמש כזרז וכמגיב בסינתזה אורגנית, מאחר שהוא יכול ליצור תרכובת יליד ריאקטיבית ביותר.
ביקף הייצור השנתי של החומר בארצות הברית משוער בין כ-100 ל-1000 טון קצר.
דימתיל מתילפוספונט אינו מסווג כרעל, אך הוא מזיק אם נשאף, נבלע או נספג דרך העור; על פי אמנת הנשק הכימי מסווג החומר כ-schedule 2 chemical כיוון שהוא יכול לשמש בסינתזה של גז העצבים סארין.
הוא יכול לשמש כמדמה לתרגולי הכשרת סארין ולכיול גלאים.
דימתיל מתילפוספונט נודע בשמות רבים נוספים:
ב-4 באוקטובר 1992, כ-190 ליטר של דימתיל מתילפוספונט, יחד עם חומרים אחרים, השתחררו בהתרסקות טיסת אל על 1862 בביילמר, אמסטרדם.
דימתיל סולפוקסיד (dimethyl sulfoxide; בראשי תיבות: DMSO) הוא תרכובת אורגנית קטנה המשמשת את האדם כממס אורגני יעיל במיוחד.
DMSO התגלה בשנת 1866 על ידי הכימאי הרוסי אלכסנדר מיכיאלוביץ זייצב לאחר חמצון דימתילסולפיד על ידי חומצה חנקתית.
הוא דיווח על התגלית כבר בשנת 1867, אך לא הייתה התעניינות רבה בחומר עד שבשנת 1958 התגלתה תכונת ההמסה שלו.
אנזים דימתיל סולפוקסיד רדוקטז המכיל מוליבדניום המזרז חיזור של דימתיל סולפוקסיד לדימתיל סולפיד.
DMSO מורכב משתי קבוצות מתיל (CH3) הקשורות לקבוצת סולפוקסיד (S=O).
נקודת ההתכה של DMSO היא 18.5 מעלות צלזיוס ונקודת הרתיחה - 189 מעלות.
התרכובת מתחילה לבעור ב-95 מעלות, והיא רעילה למדי וגורמת לגירוי העיניים, העור ומערכת הנשימה.
DMSO משמש בתעשייה הכימית כממס בתגובות כימיות רבות וכן כממס של חומרים לקראת בדיקתם בשיטות אנליטיות שונות, כגון NMR.
בנוסף משמשת התרכובת כמסיר צבע וכחומר ניקוי בתעשיית האלקטרוניקה.
DMSO מסוגל לחדור בקלות דרך ממברנת התא ביצורים חיים ולשאת עמו תרכובות המומסות בו.
ברפואה מנוצלת תכונה זו לשם הקלת הספיגה של תרופות בגוף, ומספר תרופות ניתנות בתוספת DMSO.
בנוסף משמש לעיתים DMSO כתרופה אנטי-דלקתית.
בביולוגיה המולקולרית משתמשים ב-DMSO על מנת להחדיר תרכובות שונות לתאים; במיוחד מדובר בהחדרת DNA זר לתאי חיידקים לשם שכפולם (תהליך הקרוי טרנספורמציה).
DMSO מסוגל גם לעיתים לשפר את יעילותן של תגובות PCR; התרכובת מקלה על הפרדת שני גדילי ה-DNA בשלב הראשון של ה-PCR.
דימטריה גיקה (ברומנית: Dimitrie Ghica; 31 במאי 1816 – 15 בפברואר 1897) היה פוליטיקאי רומני ששימש כראש ממשלת רומניה בין השנים 1868 עד 1870. גיקה היה בנו של גריגורה דימיטריה גיקה שהיה שליט ולאכיה, גיקה נבחר לראשות הממשלה כנציג המפלגה השמרנית הרומנית.
דימיטריה אלכסנדרו סטורדזה (ברומנית: Dimitrie Alexandru Sturdza; ) היה מדינאי רומני מסוף המאה ה-19, במהלכם שימש כראש ממשלת רומניה ארבע פעמים.
סטורדזה נולד ב-10 במרץ 1833, בכפר מיכלאושן שבמחוז יאשי, רומניה.
הוא למד במוסד האקדמי "מיכאלאנה" ביאשי והמשיך את לימודיו בגרמניה.
לאחר לימודיו השתלב בפוליטיקה ונהפך למזכירו האישי של הנסיך אלכסנדרו יואן קוזה.
בשלב מסוים החל להתנגד לשלטונו של הנסיך קוזה וב־1866 חבר ליון ברטיאנו ואחרים שפעלו להדחתו.
בשנת 1899 נבחר סטורדזה לעמוד בראשות המפלגה הליברלית, לאחר ששימש כשר החוץ בממשלה הליברלית.
סטורדזה מילא שורה של תפקידים בממשלות השונות ואף נבחר ארבע פעמים כראש ממשלת רומניה:
לכהונתו האחרונה כראש ממשלה בשנת 1907, נקרא על ידי קרול הראשון, מלך רומניה, זאת בעקבות מרד האיכרים שפרץ בחודש מרץ באותה השנה.
על אף עמדותיו הליברליות, סטורדזה היה לאומן ואימץ את מדיניות מפלגתו האנטי-יהודית.
הוא תמך במדיניות האפליה כנגד ה"לא-רומנים" ובמניעת השתלטותם על עמדות מפתח.
סטורדזה תמך ברעיונו של בנימין זאב הרצל - הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל: :.
לפי שלמה אבינרי, דבריו אלה נבעו ממניעים אחרים ולא מאהבת העם היהודי.
סטורדזה נפטר ב-21 באוקטובר 1914 בבוקרשט בבית חולים לחולי נפש.
בנו, אלכסנדרו סטורדזה, היה קולונל בצבא הרומני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא ערק (בשנת 1916) אל שורות הגרמנים.
דין הוא כינוי לכלל הנורמות המשפטיות החלות במערכת משפטית מסוימת, או לגבי שאלה משפטית מסוימת.
כך, למשל "הדין האנגלי" כולל את כלל הנורמות החוקיות החלות בתחום השיפוט של הממלכה המאוחדת, ו"הדין בשאלת הארנונה העירונית" כולל את החוקים, התקנות, הצווים פסקי הדין המהווים תקדים בנושא, והמנהג אם הוא קיים.
הגדרות מצומצמות יותר למונח "דין" בחוק הישראלי, ישנן בסעיף 1 לחוק הפרשנות שלפיו:
"דין" - כל אחד מאלה:
2. דינים דתיים - בין שבעל פה ובין שבכתב - כפי תקפם במדינה;
אקט של הפרלמנט הבריטי או דבר המלך במועצתו או חלק מהם, או תקנות לפיהם, ודיני המשפט המקובל ועקרוני היושר של אנגליה, כפי תקפם במדינה;
דינים עות'מאניים כפי תקפם במדינה;
וכן בסעיף 1 לפקודת הפרשנות שלפיו:
"'דין' - לרבות כל אחד מאלה:
2. אקט של הפרלמנט הבריטי או חלק ממנו, ודבר המלך במועצה או חלק ממנו, בין שניתנו לפני תחילת תקפה של פקודה זו ובין שניתנו לאחריה, וכפי תקפם בארץ ישראל לפני הקמת המדינה או כפי תקפם במדינה;
3. צווים, תקנות, כללים, חוקי עזר, מנשרים, הוראות, הודעות וכל מסמך אחר, שניתנו מכוח "דין" כמשמעותו בפיסקה (2) של הגדרה זו, בין לפני תחילת תקפה של פקודה זו ובין לאחריה, ואינם בגדר חיקוקים, וכפי תקפם בארץ ישראל לפני הקמת המדינה או כפי תקפם במדינה;
4. דינים עות'מאניים, דינים דתיים בין שבכתב ובין שבעל פה, דיני המשפט המקובל ועקרוני היושר של אנגליה, כפי תקפם בארץ ישראל לפני הקמת המדינה או כפי תקפם במדינה;"
הגדרות אלה הן הגדרות טכניות ומצומצמות השונות במקצת מן השימוש הנרחב יותר המקובל במילה בתאוריה המשפטית, וייעודן לפרש חיקוקים המשתמשים במילה דין, כגון סעיף 57ב לפקודת הראיות לפיו "כל דין הוא מן המפורסמות שאינן צריכות ראייה", כאשר הכוונה היא שאת חוקי הכנסת, למשל, אין בעל דין צריך להוכיח.
דימפנה הקדושה (אנגלית ואירית: Dympna, Dimpna, Dymphna) היא קדושה בנצרות, שהייתה בתו של ראש שבט אירי פגאני במאה ה-7 ואשתו הנוצרייה, ובהתבגרה בחרה גם היא באמונה הנוצרית ומתה על אמונתה.
דימפנה היא הפטרונית של העיר חל במחוז אנטוורפן בבלגיה.
היא גם הקדושה-המגינה על המטפלים בהפרעות נפשיות.
יום חגה הוא ה-15 במאי.
בעיירה חל, שבה ישבה, התפתחה צורת טיפול ייחודית בנפגעי נפש, שבמסגרתה החולים משולבים במשפחות מאמצות בעיר כל חייהם, שיטה שבשרה את תנועת האנטי פסיכיאטריה וקדמה לה במאות שנים.
אין עדויות היסטוריות מוצקות לקיומה של דימפנה.
על פי המסורת הנוצרית, היא נולדה בקלוכר, שבמחוז טיירון לראש שבט אירי.
לאחר מות אימה, אביה סירב להתנחם, עד שהבחין בדמיון בין דימפנה לאימה המנוחה.
דימפנה, שסירבה לגילוי עריות עם אביה, נמלטה לאזור אנטוורפן, שם יסדה בית חולים שטיפל בחולים ועניים.
אביה אותה וערף את ראשה.
לאחר מותה החל פולחן במקום שבו, על פי המסורת הנוצרית, קבורים שרידיה.
היא הוכרזה כקדושה בשנת 620.
במאה ה-15 נשרפה הכנסייה המקורית שנבנתה עבורה, ובמקומה הוקמה כנסייה שעומדת שם עד היום.
בעיירה חל, שבה ישבה, התפתחה צורת טיפול ייחודית בנפגעי נפש.
החולים הובאו לעיירה על ידי קרוביהם ועברו לגור בה, כשהם משתלבים במשפחה מקומית.
רובם נשארו במשפחה כל חייהם.
בניגוד מהנהוג ברחבי אירופה, שבה נכלאו חולים במוסדות סגורים דמויי בתי כלא, וסבלו מהתעללות ושלילת אנושיותם, מוסדות סגורים לא היו נהוגים בעיירה והחולים השתלבו בעבודה ובחיי העיירה כמיטב יכולתם, תוך הפגנת סובלנות של אנשי העיירה להתנהגויות שונות מהמקובל.
דימיטריס כריסטופיאס היה מדינאי קפריסאי, מנהיג המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד (AKEL), אשר כיהן בשנים 2008–2013 כנשיא קפריסין.
כריסטופיאס אף שימש בין השנים 2001–2008 יושב ראש בית הנבחרים של קפריסין.
כריסטופיאס נולד ב-29 באוגוסט 1946 בכפר דיקומו שבחבל קירניה, על חופו הצפוני של האי.
(הנמצא כעת בשליטה טורקית, במסגרת "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין").
כבר כנער החל להיות מעורב בפעילות פוליטית בחוגי השמאל ושימש במספר תפקידים בתנועת הנוער של מפלגת AKEL (המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד קפריסין), שהיא המפלגה הקומוניסטית הקפריסאית.
אביו, בנאי במקצועו אשר הלך לעולמו בשנת 1987, היה פעיל בארגוני עובדים.
בעת לימודיו בבית ספר התיכון ללימודי מסחר בניקוסיה, הוא נהג לעבוד בחופשות עם אביו, ניסיון שהגביר הזדהותו עם מעמד הפועלים.
בגיל 14 הוא הצטרף לארגון תלמידי התיכון הפרוגרסיביים (PEOM) ובגיל 18 הצטרף לתנועת הנוער של מפלגת AKEL.
בשנת 1969, בקונגרס החמישי של תנועת הנוער, הוא נבחר לוועד המרכזי.
בין השנים 1969 - 1974 הוא למד בברית המועצות, במכון למדעי החברה של האקדמיה למדעי החברה במוסקבה וסיים לימודיו בתואר דוקטור במדעי ההיסטוריה.
במוסקבה פגש באשתו אלסי חירטו, עימה התחתן בשנת 1972.
עלייתו בהיירארכיה של המפלגה הייתה יחסית מהירה.
בשנת 1974 הוא נבחר למזכיר ארגוני של תנועת הנוער (EDON) של מפלגת AKEL ובשנת 1977 למזכיר הכללי של התנועה.
הוא החזיק במשרה זו עד לשנת 1987.
בשנת 1976 הוא נבחר לוועד המחוזי של מחוז ניקוסיה-קירניה של מפלגת AKEL ובשנת 1982, בקונגרס ה-15 של המפלגה, הוא נבחר לוועד המרכזי של המפלגה.
ביולי 1986 הוא נבחר כחבר מחליף ללשכה המדינית של הוועד המרכזי במפלגה ובקונגרס ה-16, בנובמבר 1986, הוא נבחר לחבר קבוע בלשכה המדינה.
עם סיום תפקידו בתנועת הנוער של המפלגה, בשנת 1987, הוא נבחר לחבר המזכירות של הוועד המרכזי במפלגה.
באפריל 1988, בעקבות מותו של המנהיג ה"מיתולוגי" של המפלגה, אזקיאס פאפאיואנו, כריסטופיאס נבחר ליורשו כמזכיר הכללי של הוועד המרכזי במפלגה, משרה בה הוא החזיק עד שנת 2008.
בשנת 1991 נבחר כריסטופיאס לחבר בבית הנבחרים של קפריסין.
הוא שב ונבחר למשרתו זו בבחירות בשנת 1996 ובשנת 2001. ב-7 ביוני 2001 הוא נבחר לנשיא בית הנבחרים, משרה אליה שב ונבחר בשנת 2006. בתוקף תפקידו במפלגה ובבית הנבחרים, הוא היה חבר במועצה הלאומית, גוף מייעץ לנשיא הרפובליקה.
הסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות קפריסין בשנת 2008 התקיים ב-17 בפברואר והן הסתיימו בפער קטן בין שלושת המועמדים המובילים לנשיאות.
כריסטופיאס, שנתמך גם על ידי התנועה למען סוציאל-דמוקרטיה, היה השני במניין הקולות עם 33.3% אחרי המועמד השמרן, שר החוץ לשעבר, קאסולידיס עם 33.5% ושלישי היה טסוס פפדופולוס, הנשיא היוצא.
שני הראשונים במירוץ עלו לסיבוב בחירות שני, אשר התקיים ב-24 בפברואר, ובו קיבל כריסטופיאס את תמיכתו של טסוס פפדופולוס וניצח עם 53.7% מקולות הבוחרים.
לאחר הצלחתו בבחירות הבטיח כריסטופיאס לחדש את השיחות למציאת פתרון לאיחוד האי.
בעימות טלוויזיוני שנערך יומיים בטרם בחירתו, ביטל כריסטופיאס האשמות כאילו בדעתו להפוך את קפריסין לקובה שנייה.
בהצהרותיו נמנע מלהכריז עצמו קומוניסט.
הדגיש רק כי מפלגתו נאבקת למען צדק חברתי.
כריסטופיאס הבטיח כי ימשיך להנהיג בקפריסין מדיניות שוק חופשי.
במסגרת נסיונותיו למציאת פתרון לסכסוך עם הקהילה הטורקית בקפריסין והשגת האיחוד מחדש של האי, כריסטופיאס נפגש מספר פעמים עם מנהיג הטורקים בצפון קפריסין, מהמט עלי טלאט.
על אף שמפלגת AKEL נטתה באופן מסורתי לצדד בפלסטינים על פני ישראל, נקט כריסטופיאס בגישה מאוזנת ולצד התמיכה הפומבית בפתרון שתי המדינות, היחסים עם ישראל השתפרו משמעותית תחת שלטונו והסכמים רבים בתחום הסחר, הביטחון והגז נחתמו בין המדינות.
בהתחלת הקדנציה הנשיאותית שלו התחיל כריסטופיאדיס שיחות עם מהמט עלי טאלאט בנוגע לאיחוד מחדש של קפריסין על בסיס מדינה פדרלית דו-אזורית, אבל ניצחון הלאומנים הטורקים בצפון קפריסין בשנת 2009 הוריד עוד יותר את הסיכויים להסכמת הקפריסאים היוונים לתוכנית כזאת.
ב-28 ביולי 2011 ממשלתו הצטרכה להתפטר עקב לחץ פוליטי וציבורי בעקבות הפיצוץ בבסיס הימי אוונגלוס פלורקיס.
ההשלכות הכלכליות של האירוע הביאו את המדינה לשקול פנייה אל האיחוד האירופי לשם חילוץ מהמצב.