tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוידוביץ' חזר לשער בעונת בה שברה מכבי חיפה את בצורת 7 השנים הרעות וזכתה באליפות עם אברהם גרנט כמאמן ויוסי בניון.
דוידוביץ' הציג יכולת טובה בשער וחיפה סיימה עם 28 שערי חובה בלבד, המספר הנמוך ביותר בליגה באותה עונה.
בסוף העונה, דוידוביץ' שוב נפצע קשה.
נבחרת ישראל שיחקה מול נבחרת ספרד, ובמשך כל המחצית הראשונה עמד דוידוביץ' בגבורה בפני התקפות אינטנסיביות של הספרדים, שכללו מלבד בעיטות ונגיחות לשער גם כניסות אגרסיביות ואלימות בשוער.
לקראת סוף המחצית יצא דוידוביץ' משערו על מנת להרחיק כדור וניסה לעבור שחקן ספרדי, אך סובב את ברכו ונאלץ להתחלף.
הפציעה בברך התבררה כקשה ביותר ודוידוביץ' עבר ניתוח ושיקום באיטליה.
הוא החמיץ את רוב עונת בה זכתה מכבי חיפה באליפות נוספת עם השוער המחליף דודו אוואט.
באימון למשחק מוקדמות ליגת האלופות בעונת מול קבוצת בלשינה מבלארוס, נפצע דוידוביץ' שוב.
הוא שיחק את המשחק נגדה עם משככי כאבים אך התברר שמדובר בפציעה חוזרת ברגל שבה נפצע מול ספרד, וששוב קרע את הרצועה הצולבת.
דוידוביץ' שוב עבר ניתוח ושיקום ארוך, ואילו דודו אוואט שוב הוזעק כדי למלא את מקומו.
אוואט זכה לשחק במקומו של דוידוביץ' עם חיפה בשלב הבתים בליגת האלופות אך בליגה הציג יכולת לא טובה, כאשר ביצע מספר רב של טעויות שעלו לחיפה בנקודות והשרו חוסר ביטחון בקבוצה.
דוידוביץ' חזר בשבועות האחרונים כדי לייצב את ההגנה, אך זה היה מאוחר מידי וחיפה הפסידה את האליפות למכבי תל אביב בגלל הפרש שערים נחות.
בעונת חזר דוידוביץ' לכושר משחק מלא ועזר למכבי חיפה לזכות באליפות תחת הדרכתו של המאמן רוני לוי.
בפתיחת העונה, ב-6 בנובמבר, עמד דוידוביץ' בשער במשחק במסגרת הסיבוב הראשון בגביע אופ"א מול האימפריה הספרדית ולנסיה.
דוידוביץ' הציג הופעה מצוינת ושמר על שער נקי מול התקפות מסוכנות של הספרדים.
בכלי התקשורת זכה דוידוביץ' לשבחים (העיתונות הספרדית הדביקה לו את הכינוי "התמנון") ולציונים גבוהים ביותר, מעריב נתן לו 9.5 ואילו ידיעות אחרונות נתן לו ציון 10 נדיר, ההופך את דוידוביץ' לאחד מכדורגלנים ישראלים בודדים, בהם אלי אוחנה, שביט אלימלך ואייל ברקוביץ', שזכו לקבל את הציון הזה.
משחק זה היה השיא בעונה גדולה של דוידוביץ', בה זכה בתואר כדורגלן העונה של מעריב בנוסף לאליפות.
בעונת זכה דוידוביץ' באליפות נוספת עם חיפה.
באמצע העונה נפצע דוידוביץ' והוחלף ב-8 משחקים על ידי השוער תום אלמדון, שקודם מהנוער של חיפה.
דוידוביץ' שיחק גם כשוער ראשון ברוב משחקי נבחרת ישראל, והיה אחד מהאחראים לניצחון 2–1 על נבחרת קפריסין בחוץ במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, אחרי שעצר בעיטת עונשין מכריעה.
משחק זה שמר על סיכויי הנבחרת להעפלה למונדיאל, אך לבסוף היא לא הצליחה לעשות זאת.
בפתיחת עונת ביצע דוידוביץ' טעות קשה במשחק מוקדמות ליגת האלופות מול מאלמה, שמנעה מקבוצתו להעפיל לטורניר.
במהלך חלון ההעברות של העונה הוזמן למבחנים בקבוצת סנדרלנד מהפרמייר ליג ועבר בה בדיקות רפואיות אך עם זאת, החליט להיענות להצעתו של יעקב שחר לחוזה משודרג ובסוף שב ארצה לקבוצה.
הוא היה שותף בעונה זו לאליפות שלישית ברציפות של חיפה.
בעקבות הגעתו של ארקדי גאידמק לבית"ר ירושלים והגעתו המשוערת של לב לבייב להפועל תל אביב החלו גישושים מצד הקבוצות לגבי צירופו של דוידוביץ' אליהן, כשבנוסף, במהלך העונה חתם שוער המשנה תום אלמדון ל-5 שנים נוספות בקבוצה.
לבסוף חתם גם דוידוביץ' על חוזה לארבע שנים בקבוצה.
בקמפיין מוקדמות יורו 2008 איבד דוידוביץ' לדודו אוואט את מקומו כשוער הראשון של נבחרת ישראל, אך המשיך להיות חבר בסגל הנבחרת כשוער משנה ופתח בשער במספר משחקים.
בינואר 2007, במהלך עונת , דוידוביץ' הורחק לראשונה בקריירה, אחרי שלכאורה נגח בשמעון אבו חצירא, שחקן הפועל פתח תקווה.
אף על פי שדוידוביץ' נחשב לשחקן הוגן והכחיש שנגח בשחקן, בית הדין של ההתאחדות הטיל עליו עונש הרחקה כבד.
באוקטובר 2007 מונה דוידוביץ' לכהן כקפטן של מכבי חיפה, יחד עם יניב קטן ואלון חרזי, וזמן קצר לאחר מכן האריך את חוזהו במועדון עד ל-2012. בדצמבר אותה שנה הוא זכה עם מכבי חיפה בגביע הטוטו לאחר ניצחון במשחק הגמר על בני סכנין.
דוידוביץ' פתח את עונת עם יכולת טובה, אך נפצע במהלכה ל-3 חודשים והוחלף בשער בידי אמיר אדרי.
הוא חזר לשחק בסוף ינואר 2009, ולאחר חזרתו הציג יכולת טובה בשער ומיעט לספוג, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות.
ב-19 באפריל 2009 ערך דוידוביץ' את הופעתו ה-300 במדי מכבי חיפה, ובכך שבר שיא אישי וקבוצתי, שכן עד אז, אף שוער במכבי חיפה לא הגיע למספר הופעות שכזה.
כמו כן, נכנס דוידוביץ' לרשימת 10 השחקנים בעלי המספר הרב ביותר של הופעות במדי הקבוצה.
בפתיחת עונת סייע דוידוביץ' למכבי חיפה להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר מספר כישלונות של הקבוצה לעשות זאת בשנים קודמות.
בכך הייתה זו הופעתו הראשונה במפעל, לאחר שבהעפלתה הקודמת של חיפה ב-2002 לא יכול היה לקחת חלק בשל פציעה.
בשנת 2010 שבר דוידוביץ' את שיאו בשמירה על שער נקי, ולא ספג גול במשך 954 דקות ברציפות והוא היה רחוק רק עוד 50 דקות מקביעת שיא חדש (השיא שייך עדיין לגיורא אנטמן בעת שהיה שוער של מכבי חיפה, ששמר על רשת נקייה במשך 1003 דקות).
בסיום אותה עונה, ספג דוידוביץ' רק 16 שערים ב-35 מחזורים (ובכך שבר את שיא ספיגת השערים למשחק: 0.46), למרות זאת חיפה הפסידה את האליפות להפועל תל אביב בגלל הפרש שערים.
עם סיום העונה בליגת העל, הודיע דוידוביץ' על פרישתו מנבחרת ישראל, זאת בעקבות התעקשותם של ראשי הנבחרת לזמנו לסגל השחקנים למחנה האימונים של הנבחרת ימים ספורים לאחר סיום הליגה.
דוידוביץ' סירב לקחת חלק במחנה האימונים בטענה שהוא זקוק למנוחה עקב פציעה.
משלא הגיעו הצדדים לפשרה, הודיע על פרישה.
בסוף העונה התראיין דוידוביץ' למעריב ותקף את הקפטן יניב קטן על כך שהזמין את אריק בנדו להניף איתו את צלחת האליפות ולא אותו.
הראיון יצר מתיחות קשה בין השניים.
מאוחר יותר התנצל דוידוביץ' בפני המועדון ומאוחר יותר עשה "סולחה" עם קטן.
בעונת 2011/2012 החתימה חיפה את השוער הסרבי בויאן שראנוב, במטרה להכשירו כמחליף לדוידוביץ' הוותיק.
במשחקי מוקדמות ליגת האלופות פתח דוידוביץ' וגילה יכולת טובה, אך בעקבות ההדחה מול ראסינג גנק, איבד את מקומו בהרכב הפותח לשראנוב.
בליגה פתח שראנוב ברוב המשחקים, דבר שגרם למרמור אצל דוידוביץ'.
המתח הגיע לשיא כאשר במשחק מול בני יהודה תל אביב בליגה, דוידוביץ' סירב לכאורה לחמם את שראנוב לפני המשחק.
עם שראנוב, הציגה חיפה חוליית הגנה חלשה וספגה שערים רבים.
כדי לייצב את ההגנה החזיר המאמן אלישע לוי את דוידוביץ' להרכב הפותח במשחק מול הפועל רמת השרון, והוא סייע לה לסיים את העונה במקום החמישי לאחר שחיפה הדרדרה עד למקום העשירי, וכן העפיל עמה לגמר גביע המדינה, שם פתח בהרכב בהפסד קבוצתו 2–1 להפועל תל אביב.
בסוף העונה היו חילוקי דעות בין דוידוביץ' לקבוצה בעניין חוזה לעונה הבאה, אך לבסוף הגיעו להסכמה ודוידוביץ' חתם לעונה נוספת.
בעונת 2012/2013 נפצע דוידוביץ' בידו והושבת לרוב חלקי העונה.
ב-16 במאי 2013 הודיע דוידוביץ' על פרישה ממשחק פעיל, וזאת לאחר 19 שנים במועדון.
משחקו האחרון היה ב-18 במאי מול הפועל תל אביב באצטדיון קריית אליעזר, שבו מכבי חיפה ניצחה 3–2 את הפועל תל אביב.
לפני המשחק ערכה מכבי חיפה טקס פרידה מדוידוביץ'.
דוידוביץ' לבש את חולצת המשחק של שחקני השדה בצבע ירוק, בניגוד למקובל, וכשהוחלף סמוך לסיום ירד מהמגרש כשהוא נישא על כתפיו של דקל קינן.
במשחק זה פרש ממשחק פעיל גם וואליד באדיר שהיה קפטן הפועל תל אביב שנים רבות ושיחק גם במכבי חיפה והשניים זכו לתשואות מקהלי שתי הקבוצות.
ב-2013 נבחר לשאת את הלפיד במשחקי המכביה.
ב-5 באוקטובר 2013 מונה דוידוביץ' למאמן השוערים של הנבחרת הצעירה של ישראל.
כמו כן, משמש כמאמן השוערים של קבוצת הנוער של מכבי חיפה.
עם בחירתו של אלישע לוי למאמן נבחרת ישראל בכדורגל, מונה דוידוביץ' ב-17 במאי 2016 למאמן השוערים של הנבחרת הבוגרת.
ב-4 ביוני 2017 מונה דוידוביץ' למאמן השוערים של הקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה והחליף בתפקיד את מאמנו לשעבר גיורא אנטמן.
ב-25 בינואר 2018 הוחלף על ידי ארנו ואן זוואם ההולנדי ועבר להיות מאמן השוערים הראשי של מחלקת הנוער והאקדמיה לכדורגל של מכבי חיפה.
ב-20 ביוני 2021 עזב את המועדון, ועבר לשמש כמאמן שוערים בקבוצת הפועל תל אביב.
ב-24 בדצמבר 2024 מונה דוידוביץ' למאמן השוערים של מכבי בני ריינה מליגת העל ובנוסף של מועדון ספורט קריית ים.
לאחר עונה נשאר רק בקריית ים.
ציון 10 בידיעות אחרונות עבור המשחק נגד ולנסיה שהסתיים ב-0–0 בעונת
בעונת שמר דוידוביץ' על שער נקי 954 דקות ברציפות
בעונת ספג דוידוביץ' רק 16 שערים ב-35 משחקים, שיא של 0.46 שערים למשחק, היה השיא הנמוך ביותר בישראל עד שנשבר על ידי דניאל טננבאום ממכבי תל אביב ב-2020.
במהלך הקריירה שלו הדף דוידוביץ' 25 פנדלים: 15 בליגה ו-10 בגביע
דוידוביץ' שמר על רשת נקייה ב-172 משחקים.
ממוצע ספיגת השערים שלו: 0.77 שערים למשחק
386 הופעות ליגה במדי מכבי חיפה, שיא מועדון עבור שוער ומקום חמישי בטבלת שיאני הופעות הליגה של מכבי חיפה
דוידוביץ' נשוי לאביטל ואב לארבעה ילדים.
נִיר דָּוִד (תֵל-עָמָל) הוא קיבוץ בעמק בית שאן, השייך למועצה אזורית עמק המעיינות.
היה ליישוב הראשון בסדרת יישובי חומה ומגדל והיה לקיבוץ הראשון וליישוב העברי הראשון שהוקם בעמק בית שאן.
ב-10 בדצמבר 1936 הוקם הקיבוץ כשהוא נושא את השם "תל עמל".
במאי 1937 שונה שם היישוב ל"ניר דוד", על שמו של דוד וולפסון, שכיהן כנשיא השני של ההסתדרות הציונית.
זאת בעקבות תרומה כספית של צאצאיו של וולפסון, אשר שימשה לבניית חדר האוכל בקיבוץ.
עם זאת, האזכור המקורי לשמו של הקיבוץ הוא במקרא בספר מלכים א', פרק י"א, פסוק ל"ו: .
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 הושב לשם הקיבוץ שמו הקודם, "תל עמל", והוא נקבע כ"ניר דוד (תל-עמל)".
ראשוני הקיבוץ היו ממייסדי תנועת השומר הצעיר בארץ ישראל ומבוגריה הראשונים.
עם גרעין מייסדי הקיבוץ נמנו שמואל שריג, נפתלי גולומב, פרץ מרחב, אברהם יפה ושלמה גור.
בשנת 1932 הם הקימו בין שכונת בורוכוב בגבעתיים לשכונת נחלת יצחק את קיבוץ ארצישראלי א'.
בשנת 1933 הצטרפו אליהם חברי קיבוץ מסד שעלו מגליציה שבפולין.
הגרעין המאוחד נקרא "תל-עמל" וחבריו קיבלו הכשרה בחדרה, ברמת גן, בחיפה, בקיבוץ מרחביה וביישובים נוספים.
בשנת 1934 שלח הקיבוץ לבקעת בית שאן קבוצת חורשים לעבודה בהכשרת אדמות עבור קרן קיימת לישראל.
חברי תל-עמל שנשלחו למקום נדהמו מן העזובה, ופנו למחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית שנענתה באהדה, אך באזהרה מפני תקוות מופרזות, שכן עוד לא גויסו הכספים לקניית הקרקעות, וגם הבדואים ששכנו באזור הקשו על גאולת קרקע משמעותית, במכרם חלקות קטנות ומפוזרות.
חברי הקיבוץ התגייסו לגיוס הכספים עבור רכישת הקרקעות, ושכנעו את אנשי הפדרציה הציונית בדרום-אפריקה לתרום.
אלה התנו תנאי, שהיישוב הראשון בבקעת בית-שאן ייקרא על שמו של דוד וולפסון, נשיאה השני של ההסתדרות הציונית.
חיים שטורמן ומשה גולדנברג עסקו ברכישת הקרקעות כנציגי הקק"ל מול הבדואים, בדחיפתו של יוסף ויץ.
עד פרוץ המרד הערבי הגדול עיבדו חברי תל עמל אדמות אלה, אשר הועברו מאוחר יותר ליישובים שעלו על הקרקע בבקעת בית שאן.
בשנת 1935 עבר הקיבוץ לבית אלפא, שם שהה עד לעלייה על הקרקע.
כשלושים מבין מאה חברי הקיבוץ עסקו בניסויים חקלאיים באדמות המיועדות לקיבוץ וניסו למצוא גידולים ושיטות עיבוד המתאימים לאדמות הסיד המלוחות והשחונות.
שבעים החברים האחרים התפזרו בארץ כפלוגות עבודה שעסקו בעבודות בנייה, סלילת כבישים, קידוח בארות, חפירת בורות לעמודי חשמל ואחרות.
באוגוסט 1935 משה שרת, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, לחץ ותבע לזרז את ההתיישבות באזור עמק בית שאן.
באפריל 1936, שרפו ערביי העמק את שדה החיטה ואת האוהלים באתר ההתיישבות.
עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 החלו התנכלויות לעובדים בשדות, הוצתו יבולים ורכוש, הגישה לשדות הפכה מסוכנת ואנשי תל עמל חששו מאבדן אדמותיהם.
ועדה של חברי הקיבוץ בראשותו של שלמה גור גיבשה תוכנית להקמת ישוב מבוצר תוך יום.
עיקריה של התכנית היו: הכנה מראש של חלקי מבנים, מגדל וחומות מעץ; העברתם בסתר אל המקום המיועד והקמתם בעזרת מתנדבים מישובי הסביבה.
התכנית קיבלה את אישור מטה ההגנה והשיטה נוסתה לראשונה בתל עמל.
החידוש העיקרי בתוכניתו של גור היה דווקא מהירות ההקמה, שכן היה צורך להעמיד הכל ביום אחד, בטרם יתעוררו פרעות מצד הערבים או הבריטים.
לכן, כל המרכיבים, כולל הקירות, החצץ והמגדל, הוקמו מספר ימים קודם לכן בחצר קיבוץ בית אלפא.
בבוקר העלייה לקרקע הם הועמסו, מפורקים, על-גבי משאיות ויצאו לכיוון תל-שוק.
ביום כ"ו בכסלו ה'תרצ"ז, 10 בדצמבר 1936, בחג החנוכה, נערך מבצע העלייה על הקרקע.
השתתפו בו כ-130 איש, מהם 100 חברי הקיבוץ וכ-30 נוטרים מיישובי עמק יזרעאל המזרחי.
עם עלות השחר יצאו האנשים והציוד בשיירה מבית אלפא אל אתר היעד.
לאחר הגעתם נפרק הציוד והחלה הקמתם של החצר והמבנים.
עד רדת החשכה הסתיימה בנייתם של חצר בגודל 35X35 מטר המוקפת בחומת עץ כפולה עם מילוי חצץ, עמדות ממוגנות בשתיים מפינות החומה, מגדל תצפית וקשר, וצריפים המיועדים למגורים, לחדר האוכל ולאחסון הציוד.
בלילה נשארו במקום 35 חברים, בשל המקום המוגבל, והשאר חזרו לבית אלפא.
ב-16 בדצמבר 1936, שישה ימים לאחר המבצע, ביקרו יוסף ויץ ואברהם הרצפלד בתל-עמל.
באביב 1937 אימצו מוסדות היישוב את השיטה והיא הפכה לאסטרטגיה התיישבותית.
עד סוף 1939 הוקמו עשרות ישובי "חומה ומגדל" נוספים.
ניר דוד הוא היישוב העברי הראשון שהוקם בבקעת בית שאן ולכן לא היה ניסיון קודם בהתמודדות עם תנאי הסביבה (אדמה דלה ומלחה, מים מלוחים, אקלים קשה, שחון ומועט גשמים).
בשנים הראשונות שימש הקיבוץ כתחנת ניסיונות בפיתוח ענפי המטעים, השלחין והמדגה.
לאחר המאורעות השתפר מצב הביטחון והקיבוץ התרחב מעבר לגבולות המחנה.
בשנת 1944 הוקם בקיבוץ המוסד החינוכי גלבוע.
לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בקיבוץ כמאה מחברי תנועת השומר הצעיר מפולין ומרוסיה, חברי גרעיני ההכשרה "בחזית" ו"במנהרה".
במהלך השנים נקלטו בקיבוץ חברות נוער וכן קבוצות מצ'כוסלובקיה, מאיטליה, משווייץ, מארגנטינה, מאוסטריה וממקומות נוספים.
בשנת 1952 הוקם מפעל "מוצרי מתכת ניר דוד" העוסק בייצור ושיווק ציוד לחקלאות ולגינון.
בשנת 1985 הוקם מפעל "נירעותק" לציפוי נייר העתקה.
בשנת 1989 עבר הקיבוץ מלינה משותפת ללינה משפחתית.
בשנת 1992 נפתח ענף התיירות.
בשנת 1993 נחנך בסמוך לקיבוץ מרכז חינוכי ושיחזור של אתר "חומה ומגדל".
בספטמבר 2003 הופרט חלק גדול מהשירותים והקיבוץ עבר להתנהל לפי "המודל המשולב".
בשנת 2008 נבנתה הרחבה קהילתית.
בשנת 2009 נערכו שינויים נוספים באורחות החיים והופעל מודל "רשת ביטחון".
חקלאות בקיבוץ מדגה, גידולי שדה, מטעים ולול הודים.
בקיבוץ פועלת המעבדה המרכזית לבריאות דגים, ששמואל שריג, ממקימי היישוב, נמנה עם מקימיה.
הקיבוץ היה חלוץ בגידול דגים בבריכות.
תעשייה בקיבוץ מפעלי תעשייה: "נירעותק" – מפעל לנייר כימי ו"מוצרי מתכת ניר דוד" מפעל למוצרי מתכת (מכסחות דשא וכלי גינון).
תיירות לאורך נחל עמל נבנו צימרים, ובסמוך לקיבוץ נמצאים הגן גורו וגן השלושה.
במקום הוקם שחזור של תל עמל, על החומה שהקיפה אותה והמגדל שבה.
בין בתי הקיבוץ זורם נחל עמל (המכונה "האסי"), וממערב לקיבוץ נמצא גן השלושה (ה"סחנה"), שבו המעיין ממנו נובע הנחל.
גן השלושה היה שייך לשטח הקיבוץ מאז שנת 1936, ופותח על ידי החלוצים והחברים.
בתוך שטח הקיבוץ עוברים ארבעה גשרים בין שתי גדות הנחל.
החל מ-2012 מתנהל המאבק על נחל האסי, מאבק ציבורי למען מתן גישה חופשית לציבור למשאב טבע ציבורי, העובר בשטח הקיבוץ ניר דוד.
בין מזכירות הקיבוץ לנגריה, חולשת שדרת דקלים מסוג תמר קנרי שנשתלו בשנת 1938 על ידי בוגרי בית הספר החקלאי "מקווה ישראל", שהיו חלק ממייסדי הקיבוץ.
השתילים נתרמו על ידי מנהל מקווה ישראל, אליהו קראוזה.
"המגדל הראשון" מאת נתן אלתרמן, 1939
"האסי שלנו" מאת יפה קרינקין, 1946
"עורו אחים ונעלה" מאת אברהם שלונסקי ומן המקורות, 1955
בסוף הפרק ה20 בעונה ה-33 של הסדרה "משפחת סימפסון" מופיעה תמונה מצוירת של ניר דוד בליווי הטקסט: "a kibbutz in Israel" (קיבוץ בישראל).
לאחר מכן יש סצנה שבה חבר קיבוץ דתי בשם נהוראי משוחח עם אחת הדמויות.
שלמה גור - הוגה רעיון "חומה ומגדל" ומפקד חיל המדע.
אברהם יפה - ממקימי הקיבוץ, כובש בית שאן, אלוף בצה"ל, חבר כנסת, ממייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה ומנהל רשות שמורות הטבע, מקים החי בר.
פרץ מרחב - פעיל ציוני, פובליציסט וסופר, בכיר בתנועת מפ"ם.
נפתלי גולומב - פעיל מטעם ההגנה במבצע העלאת יהודי מדינות ערב לארץ ישראל בדרכי היבשה.
שמואל שריג - ממובילי ענף הדגה בישראל.
לאה אלתרמן-להב - אשת חינוך ואחותו של נתן אלתרמן.
מינקה לוז (מרים הורוביץ) - למדה באוניברסיטה העברית בירושלים מדעי הטבע וביולוגיה, אך לא סיימה את לימודיה בגלל הלחץ בקיבוץ.
במהלך לימודיה היא התחברה לפרופ' גדעון מר.
עבדה במשרד הבריאות כמדבירת יתושים וקדחת.
גולת הכותרת של עבודתה הייתה לוחמה אנטי-מלרית.
היא עסקה בריסוס הביצות, יבוש מקורות המים ופיקחה על התנהגות מונעת של החלוצים ואוכלוסיית הבדואים מסביב.
היא גם חקרה, ערכה ניסויים ונהייתה ממש מומחית בתחום.
הערבים באזור באותה התקופה העריכו את עשייתה ומתוך כבוד קראו לה "סיט מריאם דוקטור אלנמוס" (בעברית: "גברת מרים דוקטור ליתושים").
בעבודתה זו גילתה זן חדש של יתושים שנקרא על שם קיבוצה "אנופלס תל עמליס".
בקיץ 1984 נעלמה באזור בריכות הדגים של הקיבוץ ועקבותיה לא נודעו.
גלי להב - שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
חיותה מרצביאק - שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
פרופ' מיכל פלגי - ממייסדות שדולת הנשים בישראל, ראש "המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי" באוניברסיטת חיפה.
ערן להב- בן ללאה אלתרמן-להב ואח לגלי להב.
מראשוני שייטת 13 ומקימי יחידה 707 אשר הפכה בהמשך ליחידה למשימות תת-מימיות.
זוכה פרס מפעל חיים בתחום הדיג.
ניר ברגמן (נולד ב-8 באוגוסט 1969) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ברגמן נולד בשכונת נווה שאנן שבחיפה, וגדל בכפר עין הוד.
בשנת 1993 החל ללמוד קולנוע בבית הספר סם שפיגל.
במהלך לימודיו ביים וכתב סרט קצר בשם "יומית" (1997) וסרט קצר נוסף בשם "סוסי ים" (1998), המספר את סיפורה של משפחה מפורקת.
הסרט מטפל במרכיבים אוטוביוגרפיים מחייו של ברגמן.
"סוסי ים" זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם בפסטיבלים בפולין, במינכן וביוון.
לאחר מכן נבחר הסרט בתחרות מיוחדת, בה שימשו כשופטים גם פול ניומן ופדרו אלמודובר, כסרט הטוב ביותר שנוצר אי-פעם במסגרת סם שפיגל.
במסגרת לימודיו הפיק וצילם מספר סרטים.
בשנת 1998 סיים את לימודיו.
בשנת 2000 החל לכתוב לסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "לתפוס את השמיים".
בשנת 2002 ביים וכתב את הסרט "כנפיים שבורות".
הסרט, המספר על משפחה מפורקת חסרת דמות אבהית, הוא בעצם גרסה מורחבת ומפותחת יותר של "סוסי ים".
במרכז העלילה עומדות דפנה (אורלי זילברשץ בנאי) ומאיה (מאיה מרון) אולמן, אם ובת המנסות להציב את משפחתן, האבלה על מות האב, על רגליה.
בעודן ממלאות יחד את תפקיד האם, חוות השתיים תהפוכות רגשיות משמעותיות.
"כנפיים שבורות" זכה בפרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין היוקרתי, בפסטיבלים בטוקיו, בארצות הברית, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבל קאן שבצרפת, שרובם הוענקו לברגמן עצמו.
בטקס פרס אופיר באותה שנה, גרף תשעה פרסים, ביניהם עבור המשחק (מרון ובנאי), הצילום, העריכה, התסריט והבימוי עבור ברגמן עצמו.
הסרט הוקרן בבתי קולנוע בארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת ו-20 מדינות נוספות.
בשנת 2003 החל לביים ולכתוב את סדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי", בכיכובם של אריה אליאס ושרה פון שוורצה.
בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה זכתה הסדרה במספר פרסים.
ב-2005 ביים וכתב, ביחד עם צוות של במאים ותסריטאים, ביניהם חגי לוי (שהיה יוזם הסדרה והמפיק שלה) ואורי סיון, את סדרת הטלוויזיה "בטיפול", בכיכובו של אסי דיין.
ברגמן כתב וביים את פרקיה של איילה (מאיה מרון), נערה החווה קשיים אישיים המובילים לניסיון התאבדות.
באותה שנה, 2005, התמנה לראש מחלקת הדרמה של ערוץ ישראל 10.
ברגמן היה אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות לשנת 2007. בשנת 2007 כתב וביים את הסדרה "להוציא את הכלב", אשר שודרה ב"הוט 3".
בשנת 2009 ביים את סדרת הדרמה "מגדלים באוויר", ששודרה בערוץ 10.
ב-2010 זכה סרטו "הדקדוק הפנימי" בפרס חג'ג' בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס "סאקורה גראנד פרי" בפסטיבל הבינלאומי של טוקיו.
בשנת 2014 יצא להקרנות בבתי הקולנוע סרטו "יונה", על חיי יונה וולך.
התסריט נכתב ביחד עם דיתה גרי, בבימוי ברגמן.
בסרט משתתפים נעמי לבוב, מיכאל מושונוב, שלום מיכאלשווילי, תום חגי, איתמר רוטשילד ועוד.
בשנת 2017 יצא לאקרנים סרטו "להציל את נטע" המבוסס על ספרו של ערן בר־גיל - "ברזל", בהשתתפותם של בני אבני, רותם אבוהב, נטע ריסקין, עירית קפלן ונעמה ארלקי.
בשנת 2019, זכתה הסדרה "רק להיום" אותה יצר וביים בפרס חבר השופטים בפסטיבל Séries Mania בצרפת.
בשנת 2020 יצא סרטו "הנה אנחנו" אשר גרף ארבעה פרסי אופיר, בין היתר את פרס הבמאי הטוב ביותר.
הסרט הוזמן להשתתף בפסטיבל קאן, אך הפסטיבל בוטל.
בשנת 2023 ביים עבור ערוץ כאן 11 את סדרת הדרמה הקומית שישה אפסים, שנכתבה על ידי נויה אורן, בהשתתפות רוני דלומי, שני קליין, עופר חיון, לאורה ריבלין, שלמה בראבא, אלישע בנאי, ורותם קינן.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע.
ב-2 בדצמבר 2024 פורסם כי הסדרה נמכרה לנטפליקס ותשודר למנוייה בארצות הברית, אמריקה הלטינית ואירופה.
בשנת 2024 זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל "בלאק נייטס" בטאלין בירת אסטוניה על סרטו פינק ליידי.
אחותו הגדולה רונית הייתה סולנית להקת פלסטיק ונוס.
ניר ברקת (נולד ב-19 באוקטובר 1959, י"ז בתשרי ה'תש"ך) הוא שר הכלכלה והתעשייה וחבר הכנסת מטעם מפלגת "הליכוד".
כיהן כראש עיריית ירושלים בשנים 2008–2018 וקודם לכן פעל כיזם וכמשקיע היי-טק.
ניר ברקת הוא בנם הבכור של שולמית (שולה), מדריכת ריקודי עם, וזלמן ברקת (בנקוביץ), פרופסור לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מצד אבי אביו שניאור זלמן, הוא נצר לחסידי חב"ד.
ברקת נולד בתל אביב, ובהיותו בן שבועיים חזרה עמו אמו לביתה בירושלים.
בהמשך, גדל בשכונת גבעת המבתר שבירושלים.
ב-1977 התגייס לצה"ל, התנדב לחטיבת הצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בזמן המסלול השתתף במבצע מנורה, תחת פיקודו של המ"פ אריה נייגר וסגנו אלעזר שטרן.
ברקת הוביל את הכוח בדרכו לפינויו על ידי מסוק, זיהה מחבל שארב לכוח והרגו.
עם סיום הקורס שב ברקת לצנחנים כמפקד מחלקה בפלוגה המסייעת של הגדוד, ונפצע במבצע מוביל בלבנון, בעת שהסתער על מחבל שהרג את מפקדו, המ"פ .
בהמשך שימש ברקת כמפקד פלוגה בגדוד 890, בין היתר במלחמת לבנון הראשונה.
ב-1983, לאחר שש שנות שירות, השתחרר מצה"ל.
בשירות המילואים פיקד במשך שבע שנים על פלוגה בגדוד 7008 שבעוצבת חצי האש, בין היתר במהלך האינתיפאדה הראשונה, והגיע לדרגת רב-סרן.
ברקת הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא למד באוניברסיטה זו לתואר שני במנהל עסקים, אך לא השלים את התואר.
ב-1988 הקים ברקת יחד עם אחיו אלי, יובל רכבי ועמרי מן את קבוצת ההיי-טק "BRM" (ראשי תיבות באנגלית של ברקת, רכבי, מן) שהייתה מהראשונות בעולם לפתח תוכנת אנטי וירוס, והתמודדה מול וירוס המחשב "ירושלים".
עם השנים הפכה "BRM" לבית גידול עבור עסקים אחרים בתחום והשקיעה בחברות שונות.
ב-1993 השקיעה כ-400 אלף דולר בחברת "צ'ק פוינט", תמורת 50% ממניות החברה.
בשנת 1995 השקיעה החברה ב"בקווב" (BackWeb) שהונפקה ב-1999, טרם התפוצצות בועת הדוט-קום, לפי שווי של 420 מיליון דולר, אך לבסוף נסגרה.
ברקת כיהן כיו"ר החברות בשנותיהן הראשונות.
"צ'ק פוינט" הפכה לאחת מחברות אבטחת המידע המובילות בעולם, והשקעת "BRM" הניבה רווחים של מאות מיליוני דולרים, וממנה רוב ההון של ברקת.
דרך חברת החזקות שבבעלותו לברקת השקעות בעסקים רבים, בהם מיטב דש השקעות.
מאז בחירתו לכנסת השקעותיו אלה מנוהלות בנאמנות על ידי אחיו אלי ברקת (בניגוד להחלטת ממשלה משנת 2003 האוסרת על מינוי קרוב משפחה כנאמן לפעילות עסקית של שר).
על פי דירוג "פורבס ישראל", ב-2021 הוערך הונו הכולל ביותר מ-1.3 מיליארד שקל, מה שהפך את ברקת לחבר הכנסת המיליארדר הראשון והפוליטיקאי העשיר בישראל.
כניסתו של ברקת לחיים הציבוריים החלה בתהליך הדרגתי בו היה מעורב בקידום ופיתוח פרויקטים בתחום החינוך, הקהילה והחברה.
ברקת ואשתו בברלי היו ממייסדי האתר החינוכי "סנונית", לעידוד שימוש במחשבים ולמידה מקוונת, וייסד את העמותה המפעילה את האתר, והוא מכהן כחבר מועצת המנהלים של העמותה.
הוא קידם את הקמת "הפרויקט ההוליסטי", יצירת מנהיגות מקומית ופיתוח ארגונים קהילתיים בשכונות ירושלים.
ברקת היה ממייסדי "IVN", רשת הון סיכון אשר נוסדה ב-2001 על ידי קבוצת אנשי היי-טק ישראליים ואמריקאיים במטרה לייצר בישראל סביבה עסקית פלורליסטית המבוססת על סיוע ושיתוף פעולה, על ידי עידוד יוזמות מקוריות וחדשניות.
ברקת השתתף כמשקיע בעונה השנייה של התוכנית "הכרישים" ששודרה בערוץ 10.
תרשים האחזקות של ניר ברקת ביולי 2023
ניר ברקת בע"מ (אלי ברקת 99%| בוורלי ברקת 1%)
(99%) ב.נ אחזקות וסטודיו (לשעבר ניר ברקת אחזקות) בוורלי ברקת (1%)
המאור הגדול מערכות סולריות (20%)
8% דריל ל.ס נוירומרקטינג ישראל
בינואר 2003 פרש מכל תפקידיו ועיסוקיו העסקיים והחל במסע בחירות לראשות עיריית ירושלים בראש סיעת "ירושלים תצליח".
בבחירות לראשות העירייה התמודד ברקת מול אורי לופוליאנסקי וזכה ב-43 אחוזי תמיכה, אך כשל במטרתו הראשית – לזכות בראשות העירייה.
סיעתו הפכה לשנייה בגודלה במועצת העיר עם שישה מנדטים, אחרי "יהדות התורה", שזכתה בתשעה מנדטים.
לאחר הבחירות שימש כחבר מועצה וכיו"ר האופוזיציה, כיהן כחבר בוועדת החינוך העירונית, בוועדת הכספים ובוועדה המחוזית לתכנון ובנייה.
היה מעורה ומעורב במספר רב של פעילויות ויוזמות חדשות בעיר בתחומי הכלכלה, החינוך, סטודנטים וצעירים ותכנון עירוני.
בנובמבר 2006 פרשו שלושה חברים, המהווים מחצית מסיעתו של ברקת, ויצרו סיעה חדשה בעירייה, תוך ביקורת על התנהלותו בה.
בעודו חבר מועצה, הקים את עמותת "סטארט אפ ירושלים", שפעלה לעידוד יצירת מקומות תעסוקה וצמיחה בעיר בתחומים בהם לירושלים יתרון תחרותי.
כמו כן היה בין המקימים של עמותת "רוח חדשה", ארגון אשר רואה בסטודנטים וצעירים משאב מרכזי לצמיחה עתידית של ירושלים, ופועל לחברם לעיר.
מאז, מכהן ברקת כנשיא-כבוד של העמותה.
הוא כיהן גם כחבר הוועד המנהל של הרשות לפיתוח ירושלים, של מט"י (מרכז טיפוח יזמות) ירושלים ושל ארגון הגג של המגזר ההתנדבותי.
כמו כן מונה לוועדה לבחינת סל שירותים ברשויות המקומיות של משרד הפנים ולחבר ומ"מ יו"ר הוועדה הלאומית לטכנולוגיית המידע.
בבחירות לכנסת ה-17 היה ברקת ראש מטה מפלגת "קדימה" במחוז ירושלים.
בבחירות המוניציפליות בנובמבר 2008 נבחר ברקת לראש עיריית ירושלים, לאחר שזכה ב-52 אחוזים מהקולות, מול 43 אחוזים של המתחרה העיקרי, מאיר פרוש.
סיעתו של ברקת, "ירושלים תצליח", זכתה ב-6 מנדטים ונשארה הסיעה השנייה בגודלה במועצת העיר אחרי "יהדות התורה" עם 8 מנדטים.
לבקשתו של ברקת, משכורתו כראש העירייה הייתה שקל אחד לשנה.
ערב הבחירות לכנסת ה-19 הודיע על תמיכתו בראש הממשלה בנימין נתניהו.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 נבחר לתקופת כהונה שנייה בראשות עיריית ירושלים, לאחר שזכה ב־51.91% מהקולות, לעומת משה ליאון שזכה ב־44.58% מהקולות.
סיעתו נחלשה ל-4 מנדטים והייתה לשלישית בגודלה.
בספטמבר 2014 פרסם מבקר המדינה, יוסף שפירא, כי סיעתו של ברקת, "ירושלים תצליח", סיימה את מערכת הבחירות לראשות העירייה בגירעון של 10 מיליון ש"ח.
בעקבות כך, ברקת נקנס בכ-407 אלף ש"ח.
ב-22 בפברואר 2015 דקר מחבל פלסטיני בן 18 צעיר חרדי בכיכר צה"ל בירושלים.
ברקת ומאבטחו האישי השתלטו על המחבל.
בדצמבר 2015 התפקד ברקת ל"ליכוד" והודיע כי אין בכוונתו להתמודד נגד בנימין נתניהו על ראשות "הליכוד".
ברקת ביקר את נתניהו על מינויו של השר זאב אלקין לשר לענייני ירושלים וטען כי זהו בזבוז כספים וכן הפרת ההבטחה של נתניהו שהתיק יישאר אצלו.
ביולי 2017 הגיע ברקת להסכם עם "דגל התורה" בנוגע לאופי של שכונות מעורבות של חרדים וחילונים בירושלים.
במרץ 2018 הודיע כי לא יתמודד לקדנציה שלישית כראש העירייה, וכי יתמודד על מקום ברשימת "הליכוד" לכנסת ה-21. ב-4 בדצמבר 2018 סיים את תפקידו כראש העירייה.
בפברואר 2019 התמודד בפריימריז של "הליכוד" ונבחר למקום התשיעי ברשימת המפלגה לכנסת ה-21, במסגרת תפקידו כח"כ ביקש לוותר על שכרו ולהשתכר שקל אחד בשנה בלבד, אך בקשתו נדחתה על ידי חשב הכנסת.
באוקטובר 2019 פרסם ברקת ספר אוטוביוגרפי בשם "רץ למרחקים ארוכים" בהוצאת "ידיעות ספרים".
ברקת נבחר גם לכנסת ה-22 ולכנסת ה-23. במהלך מערכת הבחירות הודיע ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שברקת יהיה שר האוצר בממשלה שתקום לאחר הבחירות, אולם בסופו של דבר התפקיד ניתן לישראל כ"ץ.
ברקת העדיף שלא לקבל תפקיד שר שסבר כי הוא מיותר.
בנובמבר 2021 פייק ריפורטר חשפו כי רשת פרופילים מזויפת בפייסבוק קידמה את ברקת.
לאחר הפרסום דווח כי הרשת הצטמקה דרמטית.
בבחירות המקדימות של הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודד ונבחר למקום השמיני ברשימה ונכנס לכנסת.
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה ברקת לתפקיד שר הכלכלה.
באפריל 2023 הגיע להבנות עם מקבילו ההודי פיוש גויאל על שילוב עובדים הודים בענפי הבנייה והסיעוד בישראל.
ב-4 במאי 2023 הודיע ברקת על הקמת נספחות כלכלית במרוקו.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 תמך בעקביות בעמיחי בן שלוש שהתמודד על תפקיד ראש עיריית עכו ברשימה עצמאית, בעוד שמרבית חברי הליכוד תמכו במתחרהו.
לאחר שבן שלוש זכה בבחירות ברוב קטן פורסם תחקיר בחדשות 12 בו נטען שניצחונו של בן שלוש הושג בעזרת שוחד בחירות בהיקף של מיליוני שקלים, ובמרץ 2025 הוא נעצר על ידי משטרת ישראל.
באוקטובר 2024 קרא ברקת לפירוק מינהל מקרקעי ישראל בכדי להקל על יוקר המחיה ולהוריד את מחירי הקרקעות בפריפריה למחיר השווה לכל נפש ואמר שהוא פועל כשר לבצע זאת.
בתקופת כהונת הביע ביקורת חריפה כלפי קטר והתבטא נגדה במספר ראיונות.
הוא כינה את קטר "אויב גדול של מדינת ישראל" ו"ג'יהאדיסטים, זאב בעור של כבש".
ברקת טען שהוא מקדם חקיקה שתגדיר את קטר כמדינה תומכת טרור ותמנע קשרים כלכליים עימה.
במקביל, בדצמבר 2025 חידש משרדו צו המאפשר ייבוא סחורות לישראל ממדינות ללא יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ישראל, לרבות קטר.
ברקת טען כי בשל חברותה של קטר בארגון הסחר העולמי, מדינת ישראל מחויבת לתת לה אפשרות לייבא לישראל.
בינואר 2026, השיק ברקת את תוכנית "הסל של ישראל", שמטרתו הפחתת יוקר המחיה, הגברת התחרות בענף הקמעונאות והעצמת כוחו של הצרכן הישראלי.
במסגרת המיזם, נאמר כי משרד הכלכלה יוביל הליך תחרותי פתוח בין רשתות קמעונאות ארציות, שבמסגרתו תיבחר רשת אחת שתתחייב למחיר הנמוך ביותר עבור סל של 100 מוצרים הנמכרים ביותר בישראל, תמורת קמפיין פרסומי בשווי 50 מיליון שקל מכספי תקציב המדינה.
בפועל הרשתות הגדולות לא הצטרפו לתוכנית.
התוכנית ספגה ביקורת רחבת היקף, בטענה שהיא צפויה לחזק את המונופולים בשוק ותזיק לבריאות הציבור כיוון שלמעלה ממחצית המוצרים שבסל הורכב ממוצרים מזיקים, עליהם מוטבעת מדבקה המתריעה מפני סוכר, נתרן או שומן רווי בכמות גבוהה.
באותו חודש הגיש ברקת תביעת דיבה בסך 12 מיליון ש"ח נגד חדשות 12 והכתב עמרי מניב בעקבות תחקיר שפורסמו אודותיו ובו נטען כי משרד הכלכלה בראשותו מסייע למקורביו העסקיים והאישיים, תוך רכישת כוח פוליטי ותקשורתי ומתן הקלות רגולטוריות לחברות המפרסמות באותם גופי מדיה של מקורביו.
כן הודיע על הקמת קרן שתיאבק בחדשות 12, בראשות משה כהן־אליה, פרשן מערוץ 14.
ברקת נשוי לבברלי, אמנית ילידת דרום אפריקה.
השניים הורים לשלוש בנות ומתגוררים בשכונת בית הכרם בירושלים.
לברקת שני אחים: ערן ואלי.
אלי וניר (יחד עם יובל רכבי) הם בעלי חברת "BRM" ומחזיקים כ-28% ממניות בית ההשקעות "מיטב דש".
אחיו, אלי, נשוי לאלונה ברקת.
עמדותיו הפומביות של ברקת, כפי שהציג אותן במסגרת מסע הבחירות לעיריית ירושלים, שייכות למרכז-ימין הפוליטי.
ברקת מספר בספרו שניסה לדחות את ביצוע תוכנית ההתנתקות באמצעות גישור בין רבנים בכירים לראש הממשלה אריאל שרון.
בשנת 2007 ברקת הצטרף ל"קדימה", מתוך נאמנות לשרון.
לדבריו, עשה זאת לאחר ששרון התחייב בפניו שמעתה יחזק את ההתיישבות ביהודה ושומרון אך בתחילת שנת 2008 הודלפה לברקת תוכנית של חיים רמון, מבכיריה של "קדימה", לחלוקתה של ירושלים.
ברקת ראה בכך סטייה מהדרך שבה האמין והודיע על פרישתו מ"קדימה".
בשנת 2008, עת כיהן כיו"ר האופוזיציה בעיריית ירושלים, הצטרף לסיור עם פעילי ימין המזוהים עם ההתיישבות היהודית בירושלים, בהם דוד בארי, יו"ר עמותת אלע"ד, ואריה קינג, יו"ר הקרן לאדמות ישראל.
הסיור היה בשטחי "שער המזרח", אזור שפעילי הימין דרשו שתבנה בו שכונה שתחבר את הגבעה הצרפתית לשטחי E-1 שממזרח לירושלים.
בחלוף כשישה חודשים (תחילת 2009), כאשר היה ראש העירייה, החל לקדם תוכנית להקמת מטמנת עפר ופסולת בניין, באותו מקום שבו הצהיר חודשים ספורים לפני כן שבכוונתו להקים בשער המזרח שכונה לסטודנטים.
הוא טען שחיים רמון מנהל מגעים לחלוקת העיר והתנגד לכך בתוקף.
בשנת 2012 פרסם ברקת את תוכניתו למסירת שכונות ירושלמיות לניהול של הרשות הפלסטינית.
יוזמה זו של ברקת כראש עירייה, ספגה גינויים מהצד הימני הפוליטי.
בשנת 2012 החל לקדם בניית 300 יחידות דיור בשכונה היהודית קדמת ציון דרומית מזרחית לעיר העתיקה.
בשנת 2014 ברקת קידם את תוכנית ערב א-סוואחרה, שכללה בנייתן של כ-7,000 יחידות דיור לתושבי ג'בל מוכבר וערב א-סוואחרה.
את התוכנית קידם האדריכל סינן עבד אל-קאדר, אדריכל ידוע, שבעברו (בין 2004–2007) השתתף בתכנון שכונת ערב א-סוואחרה יחד עם עמותת המתכננים "במקום".
על רקע מהלכיו של ברקת לקידום תוכנית מתאר זו, עתרו לבית המשפט מספר גורמי ימין ובכללם עמותת עטרת כהנים ואריה קינג, חבר הקואליציה של ברקת.
במהלך היותו חבר כנסת, פרסם את "תוכנית העתיד ליהודה ושומרון" הכוללת הגדלת מספר התושבים היהודים (מתנחלים) ביהודה ושומרון ל-2 מיליון, הקמת 23 אזורי תעשייה ופיתוח התיירות דרך שביל סיפורי התנ"ך.
"רץ למרחקים ארוכים", הוצאת ידיעות ספרים, 2019
ניר אלון (נולד בישראל 1964) הוא אמן ישראלי החי ופועל באירופה.
אלון למד בין השנים 1988-1992 במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים.
בשנת 1996 זכה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד החינוך והתרבות.
ב-1998 השתתף בתערוכת חילופין בין גרמניה וישראל.
ב-2001 זכה במלגת שהייה בהמבורג שבגרמניה, ומאז הוא חי ועובד בה.
עיקר עבודתו של אלון היא בתחום האינסטליישן (מיצב).
בעבודתו משתמש אלון בחפצים כגון
רהיטים, מנורות וכבלי חשמל, ובונה את הצבותיו ישירות למקום התצוגה.
בעבודותיו מטפל אלון במצבי חוסר יציבות.
אלון הציג תערוכות יחיד בתל אביב, ירושלים, שוורין, בון, מנהיים, פרנקפורט והמבורג, וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות נבחרות.
עבודותיו נמצאות באוספי מוזיאונים ואוספים פרטיים וציבוריים בישראל, גרמניה, איטליה וארצות הברית.
בשנת 2019 חתם על עצומה בעד הסופרת הבריטית-פקיסטינית קמילה שמסי, לאחר שנשלל ממנה פרס נלי זק"ש הגרמני לספרות עקב עמדותיה האנטי-ישראליות, ובהן תמיכה ב-BDS.
עקבות תרבותיות - מלכודות טריוויאליות - גלריית המחלקה לאמנות, אקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
נוסע ללא מטען - המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
דגם חיקוי מעוות - גלריה "שלוש", תל אביב.
איך להיות אמן (א-ת) – הצבה בחצר מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
ניר הוד (נולד ב-1970 בישראל), הוא אמן ישראלי המתגורר בניו יורק ובתל אביב.
בעבודותיו הראשונות שהוצגו בתערוכות מרכזיות (כמו "אנטי-פאתוס" (1993) במוזיאון ישראל) הציג הוד דיוקנאות עצמיים עמוסי קיטש, בתחפושת של חיילות צה"ל חינניות וחובשות רחמניות.
קיטש, שהיה בעל נוכחות ביקורתית בשדה התרבותי של תחילת שנות התשעים.
עיסוקיו המרכזיים הם ביופי, במוות, בשכול ובאהבה.
עיסוקים אלה עוררו ביקורת לא מעטה לאור שפע הקיטש שבא לידי ביטוי בעבודותיו בנושאים אלה.
הוד הציג תערוכות רבות בישראל ומחוצה לה והשתתף בתערוכות קבוצתיות של אמנים ישראליים שונים.
הוציא לאור ספר עם מבחר מעבודותיו, ופסל שעיצב ממאות תקליטורים מזויפים הוצג בגן מאיר בתל אביב, כחלק מהמאבק של הפדרציה הישראלית למוזיקה בתעשיית הקלטות והדיסקים המזויפים.
ציורו "החיילות" מ-1993, בו נראה הוד בבגדי חיילת, נמכר במכירה פומבית של סותבי'ס בניו יורק (שנערכה במרץ 2006) ב-48 אלף דולר.
ב-1999 ניסה הוד את כוחו גם כזמר.
בשיתוף המוזיקאי ירון בכר יצא אלבומו "מכתבים אחרונים לאנה", ששילב בין מוזיקה מלודית מאוד לבין רוק אלקטרוני.
האלבום כלל שירי אהבה שכתב והלחין הוד לצד קטעי קריאה בנושא רומנטיקה.
השירים הבולטים בו היו "המכחול שבלב", "אלוהים שלך", "ירח בוונציה" ו"אוהב אותך", שלו בוים קליפ שנכלל כרצועת מולטימדיה באלבום.
בשנת 2025 רכש בית האופנה Dior יצירה של ניר הוד המוצגת בחנות הדגל שלו בשדרה החמישית.
הוד נשוי לסטפני ולהם בן.
מתגוררים בפארק צמרת בתל אביב-יפו.
ניר ברעם (נולד ב-2 ביוני 1976) הוא סופר, עורך ספרותי ופובליציסט ישראלי.
חתן פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2010.
ברעם נולד וגדל בשכונת בית הכרם בירושלים, בוגר התיכון ליד"ה.
הוא בנו של השר וחבר הכנסת לשעבר עוזי ברעם ונכדו של השר לשעבר משה ברעם.
אמו רות נפטרה מסרטן כשהיה בן 19. בעל תואר ראשון בספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב.
ברעם היה נשוי לתמר, ולהם בן.
שניהם חשודים ברציחתו של מנהיג ארגון הקבצנים של תל אביב.
אחת הפרשנויות לספר היא שברגע שמחזיר החלומות החל להחזיר חלומות לתושבי העיר תל אביב הוא הזמין סופה קשה המאיימת להחריב את העיר.
הרומן משלב בין קטעים ריאליסטים כמו תיאור ילדותו של מחזיר החלומות בשכונה הבורגנית בית הכרם שבירושלים, ואלמנטים עתידניים ופנטסטים.
בשנת 2010 ראה אור "אנשים טובים", ספרו הרביעי, בהוצאת "עם עובד".
זהו רומן רחב יריעה, המושפע במבנהו מן הרומן האירופי הקלאסי, ומתמקד בהתנהגותם של אנשים רגילים בימי מלחמת העולם השנייה.
"אנשים טובים" מגולל את סיפורם של חוקר השווקים תומאס הייזלברג מברלין, מניפולטור בעל כישרון רב בהמצאת מודלים לחקר הפסיכולוגיה של עמים שונים באירופה, והצעירה אלכסנדרה וייסברג מלנינגרד, בת למשפחת אינטלקטואלים הנחשדת בסיוע לגורמי האופוזיציה.
במהלך הספר מחליטים תומאס ואלכסנדרה לשתף פעולה עם המשטרים בארצותיהם ובמהרה עולים לגדולה: תומאס במשרד החוץ הנאצי (כהוגה "מודל האדם הפולני") ואלכסנדרה במשטרה החשאית הסובייטית (כעורכת הודאות של נאשמים).
אך בעודם אחראים, מתוקף תפקידם, למעשים מזוויעים, השניים עדיין מאמינים שהם עושים את הרע במיעוטו.
"אנשים טובים" עורר פולמוס רחב בישראל, היה לרב מכר, ונבחר לרשימה הקצרה של פרס ספיר לשנת 2010.
ברעם עורך את סדרת 972 בהוצאת "עם עובד".
סדרה זו עוסקת בספרי עיון מנקודת מבט ביקורתית.
שני הספרים האחרונים שראו אור בסדרה הם ספריהם של גלעד צוקרמן העוסק בשפה הישראלית, וספרו של יהודה שנהב העוסק בתודעת השמאל הישראלי.
בנוסף, עורך ברעם את סדרת הקלאסיקה ב"עם עובד", ששמה לה מטרה להוציא ולערוך מחדש קלאסיקות מערביות ספרותיות.
ברעם כתב במוסף "ספרים" של העיתון "הארץ" וראיין אנשי ספרות שונים.
ב-2018 יצר ברעם סרט דוקומנטרי בהשראת ספרו "הארץ שמעבר להרים", יחד עם הבמאי מיכאל אללו.
הסרט שודר בערוץ הוט 8, וזכה בפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר לשנת 2018. בסרט יצא ברעם למסע בגדה המערבית ובמזרח ירושלים, בהן לא ביקר מזה שנים, פגש וריאיין פלסטינים, אנשי פת"ח וחמאס, וכן ישראלים מתנחלים, והאזין לעמדותיהם ביחס לפתרון אפשרי לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ברעם מזוהה עם מחנה השמאל הן בתחום המדיני והן בתחום החברתי.
הוא כותב לעיתים טורי דעות, בין השאר בעיתון הארץ, ומרבה להופיע בתקשורת ולהציג את עמדותיו.
בקיץ 2006 היה ברעם אחד מיוזמי עצומת הסופרים הצעירים יחד עם דודו בוסי, יחזקאל נפשי, מתי שמואלוף, שמעון אדף ואחרים, שיצאו בקריאה להפסיק את הלחימה במהלך מלחמת לבנון השנייה.
אחת ממטרות העצומה הייתה לצאת נגד מה שנתפס בעיניהם כסופרים השייכים לממסד ותומכים בהמשך הלחימה, ולהשמיע קריאה "רעננה" של הדור הספרותי הצעיר.
ברעם היה ממקימי "התנועה החדשה", גוף פוליטי שמאלני שהוקם למטרת איחוד עם מפלגת מרצ, אולם לאחר מכן נסוג מתמיכתו וטען שתמיכת התנועה החדשה-מרצ במבצע עופרת יצוקה מהווה כישלון מוסרי, והטיל ספק ביכולתה להביא את השינוי בפוליטיקה שעליו הכריזו בעת הקמת המפלגה.
ספרי לי סיפור אהבה סגול (זמורה ביתן, 1998).
ילדי נשף התחפושות (זמורה ביתן, 2000)
מחזיר החלומות (הוצאת כתר, 2005).
אנשים טובים (עם עובד 2010)
הארץ שמעבר להרים (עם עובד, 2016)
העולם הוא שמועה (ידיעות ספרים, 2021)
תהודות זהות: הדור השלישי כותב מזרחית בעריכת מתי שמואלוף, נפתלי שם-טוב וניר ברעם, 2007.
זרקאלו: יצירה רוסית עכשווית בשיח הישראלי בעריכת אירינה ורובל-גולובקינה וניר ברעם, 2005.
הנדון: אשכנזים, מאת מרב רוזנטל-מרמורשטיין, בעריכת ניר ברעם, 2005.
בכל העניין המזרחי יש איזה אבסורד, מאת דרור משעני, בעריכת ניר ברעם, 2006.
ההיסטוריון, הזמן והדמיון: מאסכולת האנאל ועד הרוצח הפוסט-ציוני, מאת שלמה זנד, בעריכת ניר ברעם ונעה גרינברג, 2004.
אדוני התרבות: אנטומיה של יצרני תרבות ישראלים, עורכי הספר: נעה גרינברג וניר ברעם, 2003.
ישראלית שפה יפה מאת גלעד צוקרמן, בעריכת ניר ברעם ומאיה פלדמן, 2008.
במלכודת הקו הירוק, מאת יהודה שנהב, בעריכת קרן דותן וניר ברעם, 2010
תיהנו מהסימפטומים: הוליווד על ספת הפסיכולוג , מאת סלבוי ז'יז'ק (תרגמה מאנגלית: רוני ידור), בעריכת ניר ברעם, הוצאת מעריב, 2004.
ניר בן ארצי (נולד בשנת 1957) הוא מנהיג רוחני המתגורר במושב תלמים ומפעיל את עמותת "תאיר נרי".
בן ארצי עוסק בקבלה ומרבה לדבר על גאולה, וטוען שהוא מחזיק ביכולות על-טבעיות.
בן ארצי נולד במושב תלמים למשפחה שעלתה לישראל מהאי ג'רבה שבתוניסיה.
אביו שינה את שם המשפחה מבוכריץ לבן ארצי כיוון שהשם בוכריץ הזכיר ניב גרמני והוא ביקש שם עברי וציוני.
הוא למד בבית הספר במושב, ולאחר מכן בפנימייה הדתית בכפר בתיה, אך לא השלים את לימודיו התיכוניים.
שירת בצבא זמן קצר, השתחרר בגיל 19 והתחתן עם איריס.
בן ארצי התפרסם במחצית השנייה של שנות התשעים כשהיה נהג טרקטור בנווה דקלים.
בהמשך עבר לעבוד בחנות למוצרי טבע באשקלון.
הוא צבר חסידים שהעריצו את יכולותיו והקים ב־1998 את עמותת "תלמי גאולת עם ישראל", והחל להטיף לגאולה המתקרבת.
כמה רבנים יצאו נגד בן ארצי, ובהם הרב אליהו בקשי דורון, הרב בן ציון מוצפי, הרב יגאל קמינצקי והרב יוסף קאפח.
הרב שלמה אבינר פרסם ספר המזהיר מפני "אדמו"רים מזויפים" הרומז לבן ארצי אך איננו מזכיר את שמו במפורש.
רבנים אחרים תמכו בו, בהם הרב שמואל אליהו הרב מאיר מזוז, רב שכונת רמת-אשכול בירושלים והרב יוסף ישר רבה של עכו ועוד.
ביולי 1999 הגיש בן ארצי תביעה בבית הדין הרבני הגדול נגד הרב אבינר על סך מיליון ש"ח באשמת הוצאת דיבה.
הרב אבינר הגיש עם הרב יגאל קמינצקי תביעת נגד על סך 2.7 מיליון ש"ח לאותה ערכאה ובו הואשם בן ארצי בהתחזות למשיח, מעשים מגונים, הונאה, סחיטה ועבירות נוספות.
בפברואר 2000 הגיעו שני הצדדים לפשרה בפני בית הדין ובה סוכם על כמה סעיפים האוסרים על בן ארצי להתחזות למשיח ולהתערב בעניינים שאינם ממקצועו (כגון רפואה וחיי נישואים).
ערעור של בן ארצי לבית הדין לא התקבל.
בשנת 2005 הפסיק בן ארצי להיראות בציבור ומאמיניו קיבלו מסרים בשמו, לכאורה, דרך מנהלי העמותה.
ביום 4 באוגוסט 2008 הופיע בן ארצי וטען כי מנהלי העמותה שלו ובעלי השליטה בכספיה (שמואל שוקרון, שמעון קטורזה, צבי ויצמן ומיכה פטיטו) חטפו אותו וכלאו אותו במשך שלוש שנים.
לטענתו הם כלאו אותו במספר דירות בטבריה, בתנאים גרועים, הורו לחסידיו הוראות מומצאות בשמו וכעת הם מחזיקים בכספי העמותה ובנכסיה.
לדבריו הם הכריחו אותו לפברק מכתב שבו הוא מייחס לעצמו סטיות מיניות והפרעות נפשיות.
לגרסת מנהלי העמותה, ביקש בן ארצי עזרה מהם על מנת להתמודד עם מחלת נפש קשה ממנה סבל בלי להיחשף לציבור.
המנהלים עזרו לו להסתתר והעלימו את הידיעה כדי שלא להסב נזק לעמותה ולפעילות הציבורית שסביבה.
מנהלי העמותה פרסמו קטעים לכאורה ממכתביו של בן ארצי, המתארים מעשי פדופיליה, ניצול מיני של חברי הקהילה וזואופיליה.
בפברואר 2013 הורשעו הארבעה בבית המשפט המחוזי בבאר שבע בעסקת טיעון בעבירה של קבלת דבר במרמה.
על כל אחד מהם הוטלו חמישה חודשי עבודות שירות, מאסר על תנאי ופיצוי לבן ארצי בסך 10,000 ש"ח כל אחד.
ביולי 2015 נתן בית המשפט המחוזי בבאר שבע תוקף של פסק דין להסכם פשרה שלפיו ישלמו שלושה מן החוטפים (שמו של פטיטו נמחק מהתביעה) פיצוי של 700 אלף ש"ח לתלמידי ניר בן ארצי, אשת העסקים רעיה שטראוס ואיש העסקים אברהם משה מרגלית מבעלי אושר עד.
כמו כן נקבע כי עליהם למסור מכתב חרטה על כך שקיבלו מהתובעים תרומות ניכרות על סמך מסרים מזויפים שמסרו להם בשמו של בן ארצי.
פרשת ההיעלמות שימשה השראה לסרט הקולנוע הישראלי "פלאות" (2013).
מוסדותיו של בן ארצי במושב תלמים כללו מפעל חסד, ישיבה גבוהה, מכון לחוזרים בתשובה, מכון להכשרת רבנים, מדרשה תורנית לנשים, גני ילדים ובית ספר.
ברחבי הארץ החזיקה העמותה עוד כעשרה בתי מדרש.
לעמותה, שהופעלה באמצעות שמואל שוקרון, שמעון קטורזה, מיכה פטיטו וצבי ויצמן, נתרמו מיליוני שקלים מדי שנה על ידי בעלי הון המקורבים לבן ארצי.
בשנת 2012 העריך העיתון פורבס כי שווי מוסדותיו הוא כמאה מיליון ש"ח.
על חוג מקורביו נמנו אישים כמו רעיה שטראוס, גליה אלבין ופרופסור יעקב נאמן.
לאחר חשיפת פרשת היעלמותו, הוציאו מנהלי העמותה את בן ארצי מהשותפות בה, והפסיקו את התקציבים לישיבותיו במושב תלמים ובטבריה.
בשל חשיפת שחיתויות לכאורה בניהול העמותה, שופטת בית המשפט בבאר שבע קבעה בחודש מרץ 2009 שיש להטיל הגבלות על הוצאות הכספים, ויש למנות חוקר שיחקור את התנהלותה.
במקביל, הוקמה על ידי בן ארצי ותומכיו העמותה "תאיר נרי" התומכת בישיבה בתלמים.
במרץ 2025 פורסם כי בן ארצי "מנבא" שגוש הימין ישיג בבחירות הקרובות 80 מנדטים ואמר "אם הממשלה תלך עם החוקים שהם מעבירים ולא תפחד מהמחאות ומהביקורות, יהיו לה ניסים ונפלאות והיא תקבל 80 מנדטים בבחירות הבאות".
ניר דנאי הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה שהתמחה בסגנון הגב.
ניר דנאי התאמן בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכה דנאי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:19.34 דקות, אחרי יורם כוכבי אף הוא ממכבי תל אביב שקבע שיא ישראלי חדש של 2:14.04 דקות (שיפור לשיא של אבי כרמל שעמד על 2:15.22 דקות) ויזהר שנהר (2:16.52 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכה דנאי בשתי מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:13.29 דקות, לפני טל משקיף שקבע שיא ישראלי חדש לבני 16 בתוצאה של 2:13.54 דקות ודרור גרינברג מהפועל גלבוע (2:16.05 דקות), שיפור לשיא הישראלי של יורם כוכבי (2:14.04 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.40 דקות, 4 מאיות השנייה לאט יותר ממשקיף שקבע שיא ישראלי חדש לבני 16 ו-18 בתוצאה של 1:02.36 דקות ולפני השיאן הישראלי, שנהר (1:02.98 דקות) שקבע בשלב המוקדמות את התוצאה המהירה בתחרות, 1:01.95 דקות, 3 מאיות השנייה איטי משיאו הישראלי.
לאחר מכן, כשחיין ראשון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב קבע דנאי שיא ישראלי חדש לבני 18 בתוצאה של 1:02.22 דקות.
ניר ביטון (נולד ב-30 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הקשר האחורי והבלם וכיום מאמן מועדון ספורט אשדוד.
הוא זכה ב-21 תארים קבוצתיים (18 עם סלטיק הסקוטית), בהם תשע אליפויות, דבר ההופך אותו לכדורגלן המעוטר ביותר בישראל.
ביטון גדל במחלקת הנוער של מ.
אשדוד, וב-25 באפריל 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק נגד בית"ר ירושלים, כאשר נכנס כמחליף בתחילת המחצית השנייה.
את שערו הראשון בליגת העל כבש ב-20 בפברואר 2010, בניצחון 5–2 על הפועל באר שבע.
ביולי 2012 זומן ביטון ליטול חלק במחנה האימונים של אלופת אנגליה, מנצ'סטר סיטי, ונטל חלק במספר משחקי הכנה במועדון, תוך שהוא מציג יכולת טובה.
וכבר היה מוכן עם חוזה בקבוצה.
אך מעברו למועדון לא יצא לפועל בעקבות וטו שהטילו בעלי המועדון האמירטיים (בעת שהמדינה לא הכירה במדינת ישראל), עקב פרסומים בתקשורת האנגלית, על כך שביטון היה חייל בצה"ל באותה תקופה.
לאחר מכן, ביטון חזר לעונה נוספת במ.ס.
אשדוד, ובסך הכל ערך 121 הופעות במדי הקבוצה, בהן כבש 14 שערים.
ב-30 באוגוסט 2013 חתם ביטון לארבע שנים בקבוצת סלטיק, אלופת ליגת העל הסקוטית.
ב-18 בספטמבר 2013, ערך ביטון את הופעת הבכורה שלו במדי סלטיק, במשחק מול מילאן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
בסך הכל ערך בעונתו הראשונה במועדון 19 הופעות בכל המסגרות וזכה עם הקבוצה באליפות.
ב-13 באוגוסט 2014 כבש ביטון את שער הבכורה שלו במדי סלטיק, בניצחון 3–0 על סט.
ג'ונסטון במסגרת המחזור השני של הליגה הסקוטית.
עד תום עונה זו כבש ביטון בסך הכל שני שערים וזכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
ב-2 בנובמבר 2015 האריך ביטון את חוזהו בסלטיק עד לשנת 2020. בעונת כבש חמישה שערי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, ובעונת כבש שער אחד וזכה עם הקבוצה בטרבל – אליפות, הגביע הסקוטי וגביע הליגה.
בתחילת עונת ערך ביטון 14 הופעות ליגה ולא כבש, אך בפברואר 2018 נפצע ולא שיחק יותר עד תום העונה, בה זכה עם הקבוצה באליפות חמישית ברציפות.
בינואר 2019 שב ביטון למגרשים לאחר כמעט שנה שלא שיחק, ובתום העונה השלים זכייה בטרבל נוסף עם הקבוצה.
ביטון שימש לסירוגין כקפטן במדי סלטיק הסקוטית.
ב-30 ביוני 2022 חתם ביטון לשנתיים במכבי תל אביב.
את משחק הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-28 ביולי 2022, במשחק נגד זירה האזרית במסגרת סיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג.
תחת רובי קין ביטון הפך לשחקן הרכב במרבית המשחקים בסיבוב הראשון של עונת 2023/2024. במחזור ה-11 נפצע במהלך המשחק מול קבוצת בית"ר ירושלים.
בהמשך אובחן קרע ברצועה הצולבת שהשביתה אותו עד לסיום העונה.
ב-8 בינואר 2025 שוחרר ביטון ממכבי תל אביב וחתם לשנה וחצי במ.ס.
והחל לאמן את הקבוצה לאחר פיטוריו של חיים סילבס ב-12 בינואר 2026.
לזכותו של ביטון חמש-עשרה הופעות בנבחרת הנוער עד גיל 19 של ישראל, וכן עשרים-ושתיים הופעות ושני שערים בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של ישראל.
לאחר כניסתו של לואיס פרננדס לתפקיד מאמן נבחרת ישראל הבוגרת, זומן ביטון לסגל הנבחרת לקראת שני משחקי ידידות בדרום אמריקה.
את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ערך ביטון ב-26 במאי 2010 במשחק נגד נבחרת אורוגוואי, כאשר עלה כמחליף במחצית השנייה.
ארבעה ימים לאחר מכן פתח ביטון בהרכב הנבחרת במשחק נגד נבחרת צ'ילה.
במקביל המשיך לשחק בנבחרת הצעירה, וב-10 בנובמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון במדיה, בניצחון 2–1 על צרפת.
ביוני 2013 נכלל בסגל הנבחרת הצעירה לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל, וכבש שער במשחק מול נורווגיה.
לאחר מכן, ביטון נאלץ להחליף את הפוסט בתמונה נייטרלית של כדור הארץ עם המסר "שלום עולמי", מה שלא הפסיק את המחאה נגדו מצדם.
ב-2014 נישא לבת זוגו, בר שמעון, ולהם שתי בנות ובן.
ניר דבורי (נולד ב-30 בינואר 1972) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ראש הדסק לענייני צבא וביטחון של חברת החדשות של קשת 12.
דבורי נולד למשפחת חקלאים מקיבוץ אילון.
עם גיוסו לצה"ל התנדב למסלול הלוחמים ביחידה 669, אך לא סיים את מסלול ההכשרה בעקבות ויכוח עם מפקדו.
הוא בוגר בית הספר לעיתונאים "כותרת" בתל אביב.
בשנת 2002 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2, ועבד במשך שלוש שנים כתחקירן של "אולפן שישי".
ב-2005 עבר לתפקיד כתב צבאי.
אחת מחשיפותיו זיכתה אותו בעמדת שמירה על שמו בבסיס הקריה, לאחר שחשף את מחדלי השמירה בבסיס.
ב-2014, בתום מבצע צוק איתן, פרסם העיתון "גלובס" סקר שערך עבורו מכון TRI, בו נמצא דבורי כ"כתב שתפקודו נתפס כמוצלח ביותר" במהלך הדיווחים על המבצע.
בחודש יוני 2021 הועברה ביקורת על השתתפותו בפרסומת לחברת התעשייה הביטחונית "CyberBee", בה השקיע, ונטען כי השתתפותו בפרסומת נוגדת את האתיקה העיתונאית.
באוגוסט 2023 מונה לראש הדסק לענייני צבא וביטחון של חברת החדשות.
ב-7 באוקטובר 2023 היה הראשון שדיווח על מתקפת הפתע של חמאס.
המתקפה החלה בשעה 06:29 בבוקר, והוא פרץ לשידור בשעה 06:45, כרבע שעה לאחר תחילת המתקפה.
ב-2025 יצא לאור, בהוצאת כנרת, זמורה, דביר, ספרו "משַדר מלחמה - הסודות של מקבלי ההחלטות במלחמת שבעה באוקטובר".
בדצמבר 2025 נחשף שבמהלך מלחמת חרבות ברזל דבורי שידר ידיעות מפוברקות הקשורות בקטאר, כחלק מפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר וללא הצלבת מקורות.
דבורי הגיב ואמר כי: "כל הפרסומים שצוטטו היו מתוך מידע שקיבלתי מדוברו הצבאי של רוה"מ בזמן מלחמה בענייני המלחמה.
לא העליתי על דעתי שאנשי נתניהו משרתים את קטאר תמורת תשלום".
הוא נשוי לשגית ואב לשלושה.
ניר גלעד (נולד ב-6 באפריל 1957) הוא מנהל ישראלי, כיהן כיושב ראש דירקטוריון כימיקלים לישראל (כיל), כנשיא ומנכ"ל החברה לישראל.
שימש בתפקידים רבים במשרד האוצר, מרפרנט באגף התקציבים ועד החשב הכללי.
גלעד נולד וגדל בקיבוץ יזרעאל.
את שירותו הצבאי מילא בסיירת שקד כלוחם וקצין מודיעין.
במילואים שירת כקצין מודיעין במערך הלוחם והשתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרור מהשירות הצבאי ניהל חברה חקלאית שעסקה בגידול תפוחי אדמה ואבטיחים.
בשנת 1986 עבר למשרד האוצר ושירת במגוון תפקידים באגף התקציבים מרפרנט עד למשנה לראש אגף התקציבים.
במסגרת תפקידיו באגף התקציבים היה אחראי על משרד הביטחון, משרד החוץ, המנהל האזרחי והמשרד לביטחון פנים.
במהלך כהונתו הוביל תוכניות הבראה למספר חברות ביטחוניות, ואת התהליכים להפיכת יחידות הסמך תע"ש ורפא"ל לחברות ממשלתיות.
כן שימש נציג משרד האוצר בוועדות אזרחיות וכלכליות במהלך שיחות השלום עם ירדן והרשות הפלסטינית בשנות ה-90. בשנים 1999 עד 2003 כיהן כחשב הכללי.
בתקופתו כחשב הכללי, ביצעה המדינה שתי עסקות עם החברה לישראל: רכישת 26% ממניות בז"ן תמורת 568 מיליון שקל (למרות שהמדינה הייתה בפועל הבעלים של החברה), ומכירת יתרת אחזקות המדינה ב"צים" לחברה לישראל.
העסקות האלה ספגו ביקורת רבה, והביקורת התעצמה לאחר שגלעד הצטרף לחברה לישראל ב-2006.
בשנים 2004 עד 2006 כיהן כמשנה למנכ"ל מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים, מנכ"ל מגדל ניהול השקעות 2001 ויו"ר מגדל שוקי הון.
לאחר מכן מונה למשנה למנכ"ל החברה לישראל, וביוני 2007 מונה למנכ"ל החברה, וכיהן בתפקיד זה עד ל-7 בינואר 2015.
בשנת 2006 הצטרף לדירקטוריון של חברת כימיקלים לישראל (כיל), ובשנת 2008 מונה ליו"ר הדירקטוריון.
במרץ 2016 פורסם שבכוונתו לפרוש מתפקיד יו"ר דירקטוריון כיל תוך כחצי שנה.
כיהן גם כיו"ר דירקטוריון צים, איי.סי פאואר ואיי.סי.
גרין אנרג'י שבשליטת החברה לישראל.
כמו כן שימש דירקטור בחברת "קורוס" שבשליטת הקבוצה.
בפברואר 2019 מונה ליו"ר חברת הביטוח "מגדל".
לגלעד תואר ראשון בכלכלה ומינהל חקלאי עם התמחות במתמטיקה וסטטיסטיקה מטעם הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים; תואר שני במינהל עסקים עם התמחות במימון מאוניברסיטת בר-אילן.
גלעד הוא גם יו"ר אגודת הידידים של בית החולים סורוקה בבאר שבע, דירקטור במרכז הבינתחומי הרצליה, חבר הוועד המנהל בתוכנית עתידים ושותף בתוכניות קידום הנגב והגליל "דרומה" ו"צפונה".
ניר גייסט (נולד ב-18 בספטמבר 1988) הוא יזם ישראלי, מומחה לסייבר ואבטחת מידע.
הוא מייסד חברת ניוטרון אבטחת מידע ומנהל טכנולוגיות ראשי (CTO) שלה.
בשנת 2005 החל לפתח את טכנולוגיית Paranoid, שהיוותה את הבסיס להקמת החברה.
גייסט נולד בקיבוץ שדה נחום וגדל בו עד גיל 14, אז עברו הוריו להרצליה.
בשנת 1994, בהיותו בן 6, הרכיב את המחשב הראשון שלו מגרוטאות שמצא, ובשנת 1997 הקים יחד עם אחיו, עופר גייסט, מעבדת מחשבים שסיפקה שירותי תמיכה ותיקון לחברי הקיבוץ.
זמן קצר אחר כך הפכה לחברה לשירותי אחסון לגלישה באינטרנט ושירותי תמיכה טכנית.
אז קיבלה את שמה ניוטרון , שמלווה את החברה עד לגלגולה הנוכחי.
בשנת 1998, כשהוא בן 10, החל את לימודיו בטכניון באופן עצמאי, והתמקד בלימודי הנדסה מתארים שונים.
באותן שנים נחשב לסטודנט הצעיר בישראל.
במקביל, החל לפרוץ לאתרים גדולים, דבר שהוביל אותו לספק שירותי אבטחת מידע לבנקים הגדולים בישראל.
בשנת 2004 הקים את אתר בלקליסט - blacklist, אתר שסייע לגולשים להסיר את עצמם מרשימות תפוצה של ספאמרים (דואר זבל).
בשנת 2005, כשהוא בן 16, סיפק שירותי ייעוץ בנושא אבטחת מידע לחברת מיקרוסופט, שבעקבותיהם הוזמן לייצג את החברה בוועדות הכנסת לנוער בנושא אינטרנט ומדיה.
בתקופה זו ייעץ ישירות גם לביל גייטס וסטיב באלמר בענייני אבטחת מידע..
בסוף 2005 החל לפתח את טכנולוגיית Paranoid, ובמקביל פרש מלימודיו בתיכון אלון ברמת השרון, כשהוא בן 17. בשנת 2006 טס עם אחיו לבוקרשט שברומניה, שם השתקע במשך שנתיים ופיתח את אב הטיפוס של Paranoid.
עם חזרתו לארץ ב-2008, החל לאתר משקיעים לפיתוח הטכנולוגיה.
באותה השנה בנה גייסט תוכנית לימודים לתיכון עירוני י"ד בתל אביב, אשר התמקדה בחינוך והעשרה בתחום אבטחת המידע והאקינג, והועברה על ידי גייסט בעצמו לתלמידי התיכון.
ניר גלילי (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל בדימוס ומנכ"ל ישראלי.
סיים את שירותו בצה"ל בדרגת תת-אלוף.
שירת בחיל השריון כמפקד חטיבה 500 וכמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
לאחר מכן היה מנכ"ל שלמה Sixt וסונול.