tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם נמצא קהלה קדושה של יהודים עשירים, נדיבים ובעלי טובות.
הם עושים מסחר גדול בשמן ויין, אשר ישלחו למרחקים.
יש להם בית כנסת ישן ובית מדרש והם מחזיקים מספר רב של תלמידי חכמים.
קברי שמעיה ואבטליון ישנם שם, וגם קברי אדרמלך ושראצר אבות אבותיהם, שהם בני סנחריב ושהתגיירו במקום הזה.
מצבותיהם יפות ועתיקות והן מאבני גזית.
גם קברים עתיקים ומערות רבות המכילות קברים עתיקים יש למצוא בגוש חלב.
איש שלום מזכיר גם הנוסע א.
במאות השנים האחרונות היו יהודים בכפר, אשר עסקו בחקלאות ובמסחר.
באמצע המאה ה-19 היו עוד יהודים בעלי קרקע בכפר.
בשנת 1885 כמעט נרכשה אדמה באזור על ידי רבי שמואל מוהילבר עבור חובבי ציון.
במהלך השנה, השקיעו עשרות יהודים מפולין כספים לרכישת חלקות בכפר.
אך בסוף אותה שנה בוטלה הקנייה.
רבי מאיר בעל הנס ורבי יצחק מגוש חלב
בספר יחוס הצדיקים שנדפס במנטובה בשנת ה'שכ"א (1560 או 1561) נרשם לראשונה קבר חדש בגוש חלב עם אדם עלום: רבי מאיר בעל הנס, ובפרק על טבריה רשם בהרחבה על קבר התנא רבי מאיר בטבריה.
שם זה "בעל הנס" התגלגל אל ספר ביידיש בשם "אליר לייא גשיכטי" (= תולדותיך לאה) ובו נתווסף תיאור קבר "רבי יצחק מגוש חלב" בגוש חלב.
במחקריו חשף הרב י"ל מימון שהייתה זו הפעם הראשונה בה הופיע הביטוי "בעל הנס", ובפרט בהקשר לאדם ושמו מאיר.
החוקר הרב אשר ישעיה זליג מילר הראה ששמות אלו הועתקו לספר "סדר הדורות" (ובו נכתב ש"מאיר בעל נס" זה אינו מוּכָּר למחבר).
הספר סדר הדורות היה בעל תפוצה גבוהה, ועמו הודפסו הגהות והערות של חוקרים לאורך הדורות, ומכאן זכה התואר "בעל הנס" לעיון רב.
עם זאת, לדברי מילר, יחוס התואר "בעל הנס" לתנא רבי מאיר הופיע כבר בציטוט מכתב משנת תק"ד (סביבות 1744).
תואר זה הופיע בספר מודפס לראשונה בשנת תקנ"ד (הספר כתר שם טוב, 1794~).
על פי מחקרים אלו תיתכן אחת משתי אפשרויות:
הכינוי "רבי מאיר בעל הנס" - הוא אכן כינויו של התנא רבי מאיר, ובספר יחוס צדיקים טעו והזכירו את קברו בגוש חלב בנוסף על הקבר המיוחס לו בטבריה (אף שעל פי התלמוד רבי מאיר נפטר באסיה הקטנה)
"רבי מאיר בעל הנס" הוא אדם נוסף (המזוהה עם אחד מבעלי התוספות) שאכן קבור בגוש חלב, ואינו התנא רבי מאיר.
סמוך לכניסה לכפר מצוי הקבר המיוחס לשמעיה ואבטליון.
אבטליון היה אב בית דין בסוף תקופת הזוגות.
חברו של שמעיה, שהיה נשיא הסנהדרין.
עולי רגל כבר מימי הביניים נהגו לעלות על קברם.
גם מקובלי צפת נהגו כן.
האר"י הקדוש נהג לבקר בקברים.
זאב וילנאי מביא בשם "עמק המלך" ושבחי האר"י הקדוש" שני סיפורים מפי תלמידיו:
בשנת 1572 הלך הרב להשתטח על ציון שמעיה ואבטליון..
כדי לשאול אותם רז מרזי התורה.
שכן היה דרכו תמיד כל זמן שהיה מצטרך לדבר עם נביא או תנא אחד, היה הולך על קברו ומשתטח עליו בפישוט הידיים והרגלים ושם פיו על פיו"
ופעם אחת שהאר"י בעמדו על ציון שמעיה ואבטליון והתלמידים עמו ואמר אל התלמידים: בני!
תדעו ששמעיה ואבטליון צוו לי לאמר לכם שתתפללו על משיח בן יוסף שלא ימות...
ומרוב טפשותינו לא היה דעת לשאול אותו מי הוא משיח בן יוסף, ולא עמד אלא ימים מועטים ונתבקש רבנו בישיבה של מעלה, ונודע לנו למפרע שהוא היה משיח בן יוסף ומרוב ענוותו לא רצה לגלות את עצמו.
לרגלי הכפר, נמשך לצפון-מזרח כביש לאורך נחל גוש חלב.
כביש זה מסתיים בדרך ובשביל.
כעבור כמחצית ק"מ מצוי כרם זיתים ובו שרידי בית כנסת קדום.
בשנת 1905 ערכו היינריך קוהל וקרל וטצינגר חפירה ארכאולוגית ראשונה במקום, במסגרת הסקר המקיף שלהם על בתי הכנסת העתיקים שבגליל.
סקירת השרידים העלתה שמדובר בבית מרובע, בעל פתח אחד, לדרום - דהיינו לכיוון ירושלים.
במקום נמצא משקוף ובו תבליט עיט פרוש כנפים המחזיק מקלעת במקורו.
בתוך האולם טורי עמודים מקבילים, במקביל לשלושת הקירות, כמקובל בבתי הכנסת הגליליים.
על העמוד הדרומי בטור המזרחי חקוקה כתובת הקדשה בארמית: "יוסה בר נחום עבד האדן תאה לה ברכתה" (תרגום: יוסה בן נחום שעשה זה העמוד, תהיה לו לברכה).
ככל הנראה זוהי כתובת הקדשה שבאה לייחס את העמוד לתורם.
בית הכנסת בגוש חלב שונה במעט מרב בתי הכנסת הגלילים אולי זה משום שבשתי הפעמים שבית הכנסת נחפר נלקחו חלק מהאבנים.
בנין בית הכנסת נבנה ככל הנראה בסוף המאה השלישית, כיוונו צפון – דרום, ובמרכזו אולם תפילה שאורכו כמעט 14 מטר ורוחבו כמעט 11 מטר, משלושת צדדיו יש מרחבים צרים וארוכים.
בין המרחב המערבי לבין האולם יש פתח.
במרחב זה נמצא כד חרס ובתוכו מטמון שהכיל 1943 מטבעות מהמאה הרביעית והחמישית לספירה רובם מטבעות צוריים.
הפתח עשוי ממזוזות מגולפות גדולות, שעליהן מונח משקוף יוצא דופן.
בצדו החיצוני הפונה לכיוון דרום יש גילוף של "קשקשים".
בחלק התחתון, מעל לראשי האנשים הנכנסים יש תבליט גבוה ויפה של נשר שעטרה את הפתח.
בשלב השני של בניין שחודש במאה ברביעית לספירה נבנתה בימה קטנה על הבימה הנזכרת.
הבניין נהרס או נפגע בשנת 551.
ייתכן שאין קשר בין גוש חלב שעל ההר (שמאוחר יותר הפך לגוש חלב) לבין יישוב זה שנבנה צמוד לנחל, שכן הבדלי הגובה ביניהם גדולים, ואין ביניהם בינוי רצוף.
היישוב הקרוב לנחל נהנה ממעיין קטן, שנובע מצפון מערב לו.
ייתכן שהמקום היה ישוב-בת של היישוב גוש חלב והפך ליישוב עצמאי.
במדרון המערבי של הכפר נחשף בשנת תשל"ג (1973) בית קבורה, בנוי היטב, כאשר אבניו תואמים זה את זה.
הוא מצוי בדרום חצר, אשר ממנו מסתעפים פתחים למערות קבורה.
מן החצר המרוצפת באים אל אולם כניסה מקומר, וליד קירותיו בנויים ספסלי אבן.
הדלת מאבן למערת הקבורה מצוי במקומו ויש בו מקום לידית מברזל ומקום לבריח.
למערה כיפה מקומרת וחצובים בה עשרה כוכי-קבורה - חמישה בכל צד.
על קירותיה חרותות שושנות וכן עיגולים וקווים אשר משמעותם אינה ברורה לחופרים.
על הרצפה נמצאו נרות חרס ובקבוק זכוכית.
מעל אולם הכניסה מצוי חדר ללא גג ובו ארון קבורה סרקופג כפול.
בארון נמצאו 15 שלדים, תכשיטים וכלים עתיקים מזכוכית, זהב וברונזה.
הסגנון האדריכלי הוא מהמאות ה-2 וה-3. זמן המנחות שנמצאו - המאה ה-4.
גוש דן הוא שמו המקובל של אגד הערים שבמרכזו תל אביב-יפו, ושמהווה את הטבעות הפנימיות של מטרופולין תל אביב, ולפעמים מתייחס למטרופולין כולה.
בכל הגדרה, גוש דן הוא השטח העירוני וריכוז האוכלוסייה הגדול בישראל.
מקור השם הוא בשבט דן, אשר נחלתו הייתה באזור גוש דן המודרני.
קיימות מספר הגדרות לשטחו של גוש דן:
תל אביב והרשויות הגובלות בה.
לדוגמה מחוז תל אביב של משרד הפנים.
הגדרה מרחיבה ונפוצה יותר, הכוללת גם ערים נוספות שקשורות ברצף עירוני לתל אביב כדוגמת פתח תקווה וראשון לציון, או אף כדוגמת לוד ורמלה הגם שהרצף לא הדוק לחלוטין.
הגדרתה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה המבוססת על מפקד האוכלוסין של 2008 והגדרות חדשות מ-2012, הכוללת את מחוז תל אביב, מחוז המרכז, וכן אזור אשדוד וחלק מאזור מלאכי שבנפת אשקלון במחוז הדרום.
לחוד מכל ההגדרות והתיחומים הפורמליים, בשיח היום-יומי המקובל בישראל רווחת יותר ויותר ההחלפה של המונח "גוש דן" במונח "מרכז הארץ", או בקיצור "המרכז", אף כי הוא נמצא מצפון למרכז הגאוגרפי של ישראל.
התייחסות זו נובעת ממרכזיותו הכלכלית והדמוגרפית של הגוש.
בכך, השפה המקובלת מבטאת הבחנה סוציולוגית ותודעתית יותר מאשר גאוגרפית-טכנית, בין חלקי הארץ.
ניתן לחלק את שטח גוש דן לארבע טבעות.
בהיעדר הגדרה מוסכמת ובהתחשב באופי המורכב של הקשרים בין קצות המטרופולין למרכזה, ייתכנו וריאציות בהגדרת הגבולות שבין המעגלים.
להלן מוצגות הערים בכל אחת מהטבעות לפי הגדרת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה:
הערים: בת ים, חולון, אור יהודה, רמת גן, קריית אונו, גבעתיים, בני ברק, רמת השרון, הרצליה.
המועצות המקומיות: אזור, כפר שמריהו.
הקיבוץ גליל ים השייך למועצה האזורית חוף השרון.
בית הספר החקלאי מקוה ישראל.
הערים: ראשון לציון, נס ציונה, רחובות, באר יעקב, רמלה, לוד, יהוד-מונוסון, גני תקווה, גבעת שמואל, פתח תקווה, הוד השרון, כפר סבא, רעננה, ראש העין.
המועצות המקומיות: סביון, בית דגן.
ישובים במועצות האזוריות: שדות דן, דרום השרון.
הערים: אשדוד, נתניה, יבנה, קריית מלאכי, מודיעין-מכבים-רעות, אלעד, אריאל, כפר קאסם, טייבה, טירה, כפר יונה.
המועצות המקומיות: מזכרת בתיה, קריית עקרון, גדרה, גן יבנה, שוהם, אורנית, אלקנה, שער השומרון, אלפי מנשה, קרני שומרון, כוכב יאיר-צור יגאל, קדימה-צורן, אבן יהודה, תל מונד, פרדסיה.
ישובים במועצות האזוריות: גן רווה, חבל יבנה, גדרות, ברנר, נחל שורק, גזר, חבל מודיעין, שומרון, דרום השרון, לב השרון, עמק חפר, חוף השרון.
בסה"כ מונה המטרופולין בהגדרת הלמ"ס 302 יישובים.
לפי ההגדרה המרחיבה משתרע גוש דן לאורך של כ-90 ק"מ מדרום לצפון ולרוחב של עד 20 ק"מ.
שטחו המצטבר (בצירוף מחוזות תל אביב, והמרכז ונפת אשדוד של מחוז דרום) הוא כ-1,500 קמ"ר.
גוש דן ממוקם במרכז שפלת החוף של ישראל ותופס את מרבית שטחו של השרון וחלק ניכר מהשפלה הפנימית.
שטחו מישורי ומשתפל בהדרגה מהים לעבר הרי יהודה והשומרון.
מספר נחלים חשובים זורמים בשטחו אל הים: נחל אלכסנדר, נחל פולג, נחל הירקון ויובלו העיקרי נחל איילון וכן נחל שורק.
נתוני האוכלוסייה בגוש דן לשנת 2021:
לגוש דן אין מסגרת שלטונית או ארגונית מרכזית בעלת מעמד משפטי.
עם זאת הוקמו איגודים של מספר רשויות מקומיות בגוש דן לצרכים שונים:
איגוד ערים דן לביוב – מתחזק קווי ביוב שעוברים לאורך גוש דן ומנקזים את הביוב לאתר השפד"ן בין ראשון לציון לפלמחים.
חירייה – איגוד ערים דן לתברואה – תחזק במשך שנים את אתר חיריה, עד שנסגר בשנת 1998. מאז מתחזק הארגון את מתקני האיסוף שפועלים בחיריה וומבצע חלק מפעולות השיקום בהר האשפה חירייה.
בשנת 1995 הוקם איגוד ערים שהיה אמור לפעול למען הקמת הרכבת התחתית של תל אביב אולם הממשלה השתלטה על פעילות זו כשהקימה את החברה הממשלתית נת"ע.
חברת נתיבי איילון – חברה שבעבר הייתה בבעלות משותפת של ממשלת ישראל ועיריית תל אביב, המטפלת בעיקר בפרויקטים תחבורתיים בציר האיילון.
החברה הקימה את נתיבי איילון – עורק תחבורה מהיר וראשי העובר לאורך תוואי נחל איילון (שהוסדר לצורך כך, בין 2 הנתיבים הנגדיים).
בתוואי זה עוברת גם מסילת רכבת ולאורך התוואי נמצאות 4 תחנות רכבת.
בגוש דן מספר צירי תנועה אורכיים חשובים (מדרום לצפון):
כביש 2 – "כביש החוף", מתל אביב צפונה להרצליה, נתניה, חדרה והלאה לכיוון חיפה.
כביש 20 – "נתיבי איילון" הנמתחים ממחלף שפיים שם הם מתפצלים מכביש החוף עד לראשון לציון ומחלף חולות, שם הם מתחברים לכביש 4.
כביש 4 – "כביש גהה"/"כביש תל אביב–אשדוד" העובר בין בני ברק ורמת גן לקריית אונו ופתח תקווה וגם בראשון לציון ויבנה
כביש 40 – מכפר סבא, דרך פתח תקווה, יהוד ולוד לכיוון רחובות ודרומה לעבר באר שבע.
כביש 6 – ("כביש חוצה ישראל") לאורך הקו הירוק וגבולו המזרחי של גוש דן.
כביש 412 – כביש יהוד-רחובות, דרך ראשון לציון.
כביש 42 – כביש המוביל ממחלף גן-רווה בראשון לציון עד לאשדוד, דרך יבנה.
כביש 44 – כביש המוביל מפאתי בית שמש באזור אשתאול עד חולון דרך רמלה ובית דגן.
צירי הרוחב החשובים בגוש דן (ממערב למזרח):
כביש 7 וכביש 41 – כבישי הרוחב מאשדוד לצומת גדרה והלאה לכיוון כביש 6.
כביש 441 – מכביש 412 בראשון לציון, עובר דרך מחלף ראשון לציון עד לחוף הים דרומית לבת ים.
כביש 1 – כביש תל אביב–ירושלים.
כביש 431 – כביש מהיר ראשון לציון-מודיעין המחבר בין כל כבישי האורך המהירים (1, 4, 6, 20), כשהוא עובר דרך רמלה ונס-ציונה.
כביש 461 – מכונה גם "דרך לוד"; מהיציאה מגבול רמת גן-תל אביב ועד צפונית לנמל התעופה בן-גוריון.
כביש 471 – ממחלף בר-אילן, דרך קריית אונו ופתח תקווה ועד מחלף נחשונים בכביש 6.
כביש 481 – מצומת סגולה דרך רחוב ז'בוטינסקי בפתח תקווה, בני ברק ורמת גן ועד לתל אביב.
כביש 5 – כביש הטבעת הצפוני של מרכז גוש דן, ממחלף גלילות דרך מחלף מורשה והלאה למחלף קסם, ראש העין ואריאל.
כביש 531 – ממחלף חורשים לנתיבי איילון סמוך לרשפון, דרך ערי דרום השרון.
כביש 541 וכביש 55 – חוצים את השרון ממחלף הסירה עד צומת רעננה והלאה דרך כפר סבא לכיוון אלפי מנשה.
כביש 57 – מנתניה מזרחה.
גוש האירו הוא כינוי לאיגוד כלכלי ומוניטרי של 21 מדינות אירופאיות החברות האיחוד האירופי בהן האירו מהווה את ההילך החוקי.
הבנק המרכזי האירופי הוא הסמכות המוניטרית העליונה של גוש האירו, ובראשו עומדת כריסטין לגארד.
אלו המדינות החברות בגוש האירו כיום: אוסטריה, בלגיה, קפריסין, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, לוקסמבורג, מלטה, הולנד, פורטוגל, סלובניה, סלובקיה, ספרד, לטביה, ליטא, קרואטיה ובולגריה.
מתוך 6 מדינות הנוספות החברות באיחוד האירופי, 5 מחויבות על פי אמנת מאסטריכט להצטרף לגוש האירו, כאשר יעמדו בדרישות הכניסה.
דנמרק אינה מחויבת להצטרף על אף חברותה באיחוד.
4 מדינות זעירות – אנדורה, מונקו, סן-מרינו וקריית הוותיקן הגיעו להסכם עם האיחוד האירופי המאפשר להן להשתמש באירו כמטבע הרשמי במדינה.
הסכם זה אינו מקנה להן את הזכות להיות חלק מגוש האירו ואין להן ייצוג בהנהלת הבנק המרכזי האירופי.
בעוד המדיניות המוניטרית נקבעת על ידי הבנק המרכזי האירופי, למדינות החברות בגוש האירו אין ממשלה מאוחדת, משרד אוצר מאוחד או מדיניות פיסקלית מחייבת.
אולם, משבר החוב האירופי הביא לפעולה מתואמת של המדינות העיקריות החברות בגוש האירו ויצירת מנגנון היציבות הפיננסית האירופית.
אחד הקריטריונים המרכזיים להצטרפות היה ששיעור הגירעון התקציבי מתוך התוצר המקומי של המדינה יהיה פחות מ-3%.
ב-1 בינואר 1999 הפך האירו למטבע המרכזי במדינות אלה.
ארבע מדינות האיחוד האירופי שלא הצטרפו לגוש האירו בעת הקמתו היו הממלכה המאוחדת, שהתנגדה לאמנת מאסטריכט וקיבלה פטור מהצטרפות; דנמרק, שלא אישרה את אמנת מאסטריכט תחילה במשאל עם, וקיבלה פטור מהצטרפות לאירו; שוודיה, שביקשה לא להצטרף באותה עת מסיבות כלכליות; ויוון שלא עמדה בקריטריונים להצטרפות.
הממלכה המאוחדת התנגדה בהמשך גם לצעדים כלכליים נוספים שביקש האיחוד לקדם, במקביל להשקת האירו, כולל מדיניות אחידה לגבי שיעורי מיסי היחידים והחברות, מאבק בהלבנת הון, ויישום תקנים אחידים בכלכלה האירופית.
לטענתה, צעדים אלו היו פוגעים במעמד של לונדון כמרכז פיננסי בין-לאומי.
לונדון באותה עת הפכה למרכז בין-לאומי להלבנת הון, בעיקר עבור אוליגרכים רוסים.
עם השנים הצטרפו לגוש האירו גם יוון, סלובניה, קפריסין, מלטה, סלובקיה, אסטוניה, לטביה ליטא, קרואטיה ובולגריה:
חלק מהטריטוריות הצרפתיות שמעבר לים אימצו את האירו כהילך החוקי:
ל-4 מדינות הסכם רשמי עם האיחוד האירופי בהקשר לשימוש באירו:
מדינות ואזורים בהם האירו משמש הילך חוקי דה פקטו ללא הסכם עם האיחוד האירופי:
כיום ישנן 6 מדינות שחברות באיחוד האירופי אך האירו לא משמש בהן כמטבע המרכזי.
על מנת להצטרף לגוש האירו כל מדינה חייבת לעמוד במשך שנתיים במנגנון שער החליפין האירופי השני (ERM II) שכולל תיאום בין שער החליפין המקומי לשער האירו.
נכון ל-2022, הבנקים המרכזיים של דנמרק ובולגריה פועלים בהתאם למנגנון שער החליפין האירופי.
משאל עם לא מחייב על אימוץ האירו נערך בשוודיה ב-14 בספטמבר 2003. הרוב (55%) הצביע נגד אימוץ האירו, ולפיכך החליטה שוודיה בשנת 2003 שלא לאמץ את האירו לעת עתה.
אילו היה הרוב מצביע בעד, הייתה שוודיה מאמצת את האירו ב-1 בינואר 2006. שוודיה מחויבת על פי אמנת מאסטריכט להיכנס לגוש האירו כשתעמוד בתנאים המקדימים לכך, אך היא טוענת שהצטרפות למנגנון שער החליפין האירופי, שהיא אחד הקריטריונים להצטרפות, היא וולונטרית, וכך נמנעת מלעמוד בקריטריונים.
ביולי 2022 אושר צירופה של קרואטיה בתור החברה ה-20 בגוש האירו, אשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2023.
המדיניות המוניטרית בכל מדינות הגוש האירופי, מנוהלת על ידי הבנק המרכזי האירופי (ECB) ונציגי המדינות בהן האירו משמש כמטבע המרכזי (Eurosystem).
על מנת לתאם בין המדינות החברות באיחוד האירופי שאימצו את האירו לבין המדינות שלא אימצו, הוקם גוף המאחד בתוכו את כל 27 מדינות האיחוד האירופי (ESCB) ובו מתבצע התיאום בין הבנקים המרכזיים של המדינות החברות.
גוש האירו מיוצג פוליטית על ידי שרי האוצר של המדינות החברות (Eurogroup).
יום לפני התכנסות המועצה הכלכלית–פיננסית האירופית (אקופין) נוהגים להיפגש שרי האוצר של גוש האירו.
כאשר דנים במועצה בנושאים הקשורים לאירו בלבד, זכות ההצבעה נתונה לקבוצה זו בלבד.
באפריל 2008, בעת שעמד בראש קבוצת שרי האוצר של מדינות גוש האירו (Euro Group), הציע ראש ממשלת לוקסמבורג ז'אן-קלוד יונקר כי יהיה ייצוג יחיד עבור גוש האירו בקרן המטבע העולמית (IMF) ובכך, לשנות את המצב הנוכחי בו כל מדינה מייצגת את עצמה.
יונקר טען כי פיצול זה יוצר חוסר תיאום ומבוכה בין החברות.
הצעה רשמית להנהיג ייצוג מאוחד הועלתה ב-2015, עם תאריך יעד למימוש ההצעה ב-2025. עם זאת, חלק מהמדינות החברות אינן רוצות לוותר על דרך הייצוג הנוכחית, ועתיד התוכנית אינו ברור.
כל מדינה מנהלת בעצמה את המדיניות הפיסקלית.
ישנם קווים מנחים וקיים תיאום בין המדינות בגוש האירו.
לטובת יציבות האירו, נדרשות חברות הגוש לכבד את האמנה ליציבות וצמיחה (SGP) המגבילה את החוב הלאומי לעד 3% מהתל"ג השנתי.
מדינות רבות בגוש עברו על הנחיה זו במשך השנים.
הניהול הפיסקלי העצמאי של כל מדינה עלה לדיון מחודש לאחר המשבר הכלכלי והיקלעותן של מספר מדינות בגוש האירו, ובראשן – משבר החוב של יוון – שהגיעה למצב של כמעט "חדלות פרעון".
האינטרס של גוש האירו הוא לשמור על יציבות המדינות החברות בה, על מנת לשמור על יציבותו הכללית שלו.
ניהול מדיניות פיסקלית לא-אחראית מצד אחת מהמדינות החברות בה – עלולה להשפיע על מדינות אחרות בגוש האירו.
היסטוריה של התהליך – לוח הזמנים
1946 – וינסטון צ'רצ'יל נואם באוניברסיטת ציריך בזכות הקמת "ארצות הברית של אירופה" אשר תביא תקווה לשיפור ברמת חייהם של מאות מיליונים.
1951 – יסוד קהילת הפחם והפלדה האירופית (ECSC); בהשתתפותן של בלגיה, צרפת, גרמניה, הולנד, לוקסמבורג ואיטליה.
1957 – חתימת אמנת רומא ליצירת הקהילה הכלכלית האירופית (EEC).
1992 – 7 בפברואר, חתימת אמנת מאסטריכט ליצירת האיחוד האירופי ומטבע אחיד,
1993 – 1 בינואר, השקת השוק האירופי האחיד
1995 – 16 בדצמבר, נקבע שמו הרשמי של המטבע האירופי (תחילית של המילה אירופה בשפות השונות: יורו, אירו, אוירו, וכדומה)
1996 – 13 בדצמבר, במהלך פסגת דבלין אושרה "אמנת היציבות" המטילה עונשים כלכליים על מדינות שיעברו את מגבלות הגירעון לאחר החלת היורו.
מגובשות תוכניות למנגנון חליפין חדש, שהיורו במרכזו.
מכון המטבע האירופי חושף את עיצוב שטרות היורו.
1999 – 1 בינואר, השקת המטבע האירופי ב-11 מדינות במקביל למטבעות הלאומיים, ליצירת האיחוד המוניטרי הגדול בהיסטוריה.
2000 – דנמרק עורכת משאל עם בנוגע להצטרפות לגוש היורו, המסתיים בהחלטה שלילית של 53% מהמצביעים.
2001 – יוון מצטרפת למרחב האירו ומאמצת את המטבע החדש לאחר 2600 שנה של שימוש במטבע הלאומי שלה, הדרכמה.
2002 – 1 בינואר, היורו מחליף באופן רשמי את המטבעות הלאומיים.
2003 – שוודיה עורכת משאל עם בנוגע להצטרפות לגוש היורו, המסתיים בהחלטה שלילית.
2007 – סלובניה מצטרפת לגוש היורו.
2008 – מלטה וקפריסין מצטרפות לגוש היורו.
2009 – סלובקיה מצטרפת לגוש היורו.
המטבע נמצא בשימוש ישיר של 332 מיליון בני אדם, ושל 175 מיליון נוספים אשר מטבעותיהם מוצמדים ליורו.
כשליש מעתודות המט"ח בעולם נקובות ביורו.
17 כלכלות גוש היורו מהוות את הכלכלה השנייה בגודלה בעולם.
משבר החובות האירופי מתחיל רשמית בחודש נובמבר כתוצאה ממשבר החובות של דובאי.
ראש ממשלת יוון מודיע בדצמבר כי כלכלת ארצו נמצאת במצב חמור.
יוון הופכת למדינה הראשונה בגוש היורו הנזקקת לחילוץ פיננסי.
חבילות חילוץ נוספות מוענקות לאירלנד ולפורטוגל.
2011 – אסטוניה מצטרפת לגוש האירו
2019 – 27 בינואר הופסקה הנפקת שטרות בערך של 500 אירו, עקב החשש שהם משמשים בעיקר סוחרי סמים ומלביני כספים, בשל ערכם הגבוה, חשש שעלה עוד בזמן השקת המטבע.
הבנק המרכזי האירופי מודיע על התחלת התהליך להפקת מטבע אירו דיגיטלי אשר ישמש בעתיד כהילך חוקי נוסף במדינות גוש האירו במקביל להמשך שימושו של מטבע האירו הפיזי כרגיל.
עם השקת המטבע וביטולם של אחד-עשר מטבעות אירופיים, היה חשש שהשקל יעמוד מול מתקפות ספקולטיביות של סוחרי מט"ח בין-לאומיים, שאפשרויות המסחר שלהם פחתו, ושהדבר עלול לפגוע קשות ביציבות השקל והמחירים בישראל.
עקב כך עלו רעיונות בישראל להחליף את מטבע השקל חדש בדולר אמריקאי, או באירו.
בנק ישראל אמד בצורה כמותית את היתרונות והחסרונות הגלומים במהלך אפשרי של ויתור על השקל הישראלי, הצטרפות לגוש האירופי ואימוץ האירו.
מסקנתם של עורכי המחקר היא כי החיסכון כתוצאה מהצטרפות לגוש האירו זניח.
בנק ישראל מחזיק ברזרבות של מט"ח כאשר כ-65% מהרזרבות מוחזקים בדולרים וכ-30% באירו.
בנובמבר 2004, בכנס שערך בנק ישראל לכבוד שנת היובל שלו, נערך דיון בין כלכלנים ישראלים, והדעה הרווחת בדיון הייתה שהצטרפות ישראל לגוש האירו או הדולר אינה ריאלית.
גוש התיישבות הוא מקבץ של יישובים אחדים באזור מסוים, עד כמה שאפשר הומוגניים מבחינת התנועה המיישבת או צורת היישוב.
המתכננים של ההתיישבות היהודית בארץ ישראל משנות ה-30 של המאה ה-20. ראו בכך בעיקר יתרונות ביטחוניים, מוסדיים, חברתיים וכלכליים.
דוגמה לגוש התיישבות קלאסי, שתוכנן מתחילתו בתור שכזה, הוא חבל לכיש שהוקם בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ניתן לראות את התממשות החשיבות של גוש התיישבות בהימצאות קבוצת היישובים היהודיים באזור שכונה אצבע הגליל בשנות ה-30 של המאה ה-20. החלטת חבר הלאומים על מתן המנדט הבריטי על ארץ ישראל ומנדט צרפתי על סוריה העלתה את השאלה היכן יעבור הגבול בין שתי הארצות.
בטרם הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל בימי השלטון העות'מאני היו ארץ ישראל וסוריה מחוז שלטוני אחד – הוואלי של דמשק.
כאשר חבר הלאומים קבע כי המנדט על סוריה יהיה בידי צרפת ואילו המנדט על ארץ ישראל יהיה בידי בריטניה, הועלה הצורך לקבוע את הגבול בין שתי מדינות.
היות שאין תוואי טבעי לגבול הצפון של ארץ ישראל, נקבע קו ישר לגבול, צפונית לאגם החולה שכונה על שם אלה שתוו אותו הסכם סייקס–פיקו.
לפי תוואי זה היישובים היהודיים בצפון "אצבע הגליל" – מטולה, כפר גלעדי ותל חי, היו אמורים להיכלל במדינת סוריה.
על רקע זה פרצו אירועי תל חי בשנת 1920. אף על פי שאירועי תל-חי גרמו למתנדבים רבים לנוע צפונה, נפילת תל-חי ונטישת מטולה וכפר גלעדי שבאו בעקבותיה, הייתה לעובדה.
מן היישובים היהודיים בפינת הצפון נותרו רק קברים ומבנים חרוכים.
בסוף שנת 1920 נמסר האזור לשליטה בריטית ושלושת היישובים יושבו מחדש כבר בסתיו 1920. בשנת 1924 תוקן הגבול בין המנדט הבריטי והצרפתי ובכך חזרו היישובים לחיק המנדט הבריטי וגוש היישובים הפך לעובדה.
במטרה לחזק את האחיזה היהודית בגבול הצפוני, הוחלט על רכישת קרקעות בצפון עמק החולה ליד גבול הצפון.
בשנים 1939–1943 הוחלט להקים חמישה יישובים, ליד הגבול הצפוני של ארץ ישראל, באזור המכונה אצבע הגליל.
היישובים נקראו בשם מצודות אוסישקין, לכבודו נשיא ההסתדרות הציונית, מנחם אוסישקין.
הכוונה המקורית בהקמתם הייתה הגנה על גבול הצפון.
כל "מצודה" ניתנה לתנועה מיישבת אחרת: השומר הצעיר הקים את דן, הקיבוץ המאוחד את דפנה, העובד הציוני את שאר ישוב, תנועת המושבים את בית הלל, והפועל המזרחי את מושב נחלים.
השיתוף בין היישובים היה ביטחוני וכלכלי.
אך היה צורך בשיתוף חברתי, ומושב נחלים של הפועל המזרחי (ששכן במקום שבו נמצא כיום קיבוץ הגושרים), שלא עמד בציפיות שאר היישובים, נאלץ לעזוב את המקום.
גושים אחרים בטרם הקמת המדינה
כאשר נרכש שטח אדמה רצוף, כמו על ידי יהושע חנקין בעמק יזרעאל, הוחלט על הקמת שורה של יישובים בגוש אחד.
כאמור, המניע הראשוני היה ביטחוני, אך לא פחות היה הרצון לארגן מוסדות ייצור ושיווק שיתופי, מטרה שלמענה נדרש מספר מספיק של יישובים חקלאיים.
כך הוקם הגוש המערבי של מושבים כמו נהלל וגוש מזרחי של קיבוצים כמו עין חרוד.
עם זאת קיבוצים ומושבים היו בשני הגושים.
במסגרת זו הוקם גם גוש ההתיישבות של בקעת עמק הירדן.
הניסיון של התיישבות דתית בנחלים אשר במצודות אוסישקין הביא את ראשי תנועת ההתיישבות של הפועל המזרחי למגמה להקים גושי התיישבות נפרדים של יהודים דתיים.
אחת המטרות הייתה האפשרות להקים במסגרת הגוש מוסדות חינוך אזוריים דתיים, עם מספר תלמידים סביר בכל כיתה.
כך הוקם הגוש הדתי בדרום עמק בית שאן ובגוש עציון – בטרם הקמת המדינה.
גוש יישובים נוסף הוקם בנגב, במוצאי יום הכיפורים, הלילה שבין ה-5 ל-6 באוקטובר 1946, במסגרת מבצע הקמת 11 הנקודות.
במסגרת ה"נקודות" הוקם גוש יישובים דתי שכלל את היישובים סעד, תקומה, בארות יצחק וכפר דרום.
הקמת גושי התיישבות בתקופה שלאחר הקמת המדינה היה כבר עניין של מדיניות מנהלית.
דוגמה לכך הוא חבל לכיש.
תכנון ההתיישבות המרוכז בחבל החל בראשית שנות ה-50. בשנת 1953 הוחלט ליישב את חבל הארץ מדרום לפרוזדור ירושלים עד צפונית לנגב הצפוני ובין הרי יהודה במזרח ובין שפלת החוף במערב.
במרכזו הוקמה העיר קריית גת.
בשנים 1955–1961 הוקמו בו 20 יישובים, בנוסף לשלושת הקיבוצים שכבר היו במערבו של החבל: גת, גלאון וכפר מנחם.
באזור היו כפרים ערביים נטושים (מלבד יישוב קטן שנותר בתל אל סאפי ליד הקיבוץ כפר מנחם).
הוא שימש למעבר מסתננים מהר חברון לרצועת עזה.
באזור תוכננו גושי התיישבות אחדים, בין השאר במטרה להגביר את ביטחון היישובים היהודיים מסביב לחבל המתוכנן, שסבלו רבות מהמסתננים.
בכל גוש הוקמו מושבים אחדים ומרכז קהילתי, כמו מרכז נהורה, ובלב החבל נוסדה עיר חדשה קריית גת.
מתכנן החבל היה לובה אליאב ומשרדי התכנון של החבל היו באשקלון.
משם יצאו הוראות ביצוע מפורטות מתי לבנות בית, איך להקים מוסד ציבורי והיכן תוצב כל קבוצת מתיישבים.
ההצלחה של החבל נמדדה בכך שרוב תושביו השתלבו בחיי העבודה מיד עם הגיעם ארצה.
חלקם הגיעו ליישובים ישירות מנמל חיפה, לאחר שהגיעו ארצה ממדינות צפון אפריקה.
הקמתו של חבל לכיש שימשה דוגמה בין-לאומית להקמת חבלי התיישבות ובין השאר נוסתה באיראן.
בצורה זו הוקמו גושי התיישבות נוספים ברחבי ישראל.
גושי ההתיישבות שהוקמו לפני קום המדינה ובשנותיה הראשונות היוו את הבסיס להקמת המועצות האזוריות הראשונות.
ברצועת עזה יזמה ממשלת ישראל את הקמתו של גוש קטיף, כדי ליישב בצורה מאורגנת, בין השאר את מפוני חבל ימית (שהיה גם הוא גוש התיישבות).
בשנת 1979, לאחר חתימת הסכמי קמפ-דייוויד, הוקם מושב שיתופי ראשון בחבל – המושב עצמונה.
בשנת 1982 התארגנו קבוצות של בני מושבים מהדרום ומהשרון שרצו להקים לעצמם יישוב ואף הם הקימו מושבים.
כמו במקרים רבים, הגוש חפף את תחום השיפוט של המועצה האזורית חוף עזה, שהוקמה בשנת 1978. המניע להקמת הגוש היה ביטחוני, מימוש תוכנית חמש האצבעות, שהגה יצחק רבין לאחר מלחמת ששת הימים וכלכלי – מציאת פתרון התיישבותי למפוני חבל ימית ובני מושבים ואחרים.
במאי 1983 הוקם המרכז האזורי שתוכנן להיות היישוב העירוני של החבל ונקרא נוה דקלים.
אף על פי שמדובר בגוש התיישבות, במשרד השיכון ראו את נוה דקלים כיישוב עירוני.
המשרד סבר שהיישוב העירוני ייהפך לעיר וכך תכנן אותו.
הפיתוח הכלכלי של החבל, כמו בגושי התיישבות אחרים, היה בידי חברה כלכלית שהבעלות עליה הייתה בידי משקי הגוש, וכך הוקמה בשנת 1980 "החברה לפיתוח חבל קטיף" שהציבה לעצמה מטרה לפתח בחבל קטיף את ענפי התיירות, החקלאות, התעשייה ועוד מספר ענפי פיתוח כגון המחלקה לבנייה, אחזקה ויזום והנהלת חשבונות.
בעת הפינוי של הגוש, באוגוסט 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות, היו בו 17 יישובים, מושבים חקלאיים דתיים, המסונפים לתנועה המיישבת, תנועת המושבים של הפועל המזרחי, כדוגמת גושי התיישבות אחרים של תנועות מיישבות.
עם ההתקדמות, בשנות ה-90, בתהליך המדיני בין ישראל והרשות הפלסטינית, המושג גוש התיישבות ביטא קיבוץ של מספר רב של התנחלויות גדולות, בהן ערים, המובדלות מההתנחלויות המבודדות והקטנות.
גושי ההתיישבות, על פי תפיסתו של ראש הממשלה יצחק רבין ערב חתימת הסכם אוסלו ב', היו אמורים להישאר בתחומי מדינת ישראל, גם לאחר חתימת הסכם הקבע עם הפלסטינים ויסוד מדינה פלסטינית.
במסגרת ועידת קמפ דייוויד כלל הצוות הישראלי את גוש אדומים, גוש עציון, גוש אריאל, גוש טלמונים ואזור בנימין בקטגוריה של גושי התיישבותשישראל מעוניינת לכלול בתחומה לאחר הקמת מדינה פלסטינית.
לנוכח ההתנגדות הפלסטינית לעמדות הישראליות ולאחר משא ומתן פרטני וממושך בטאבה בינואר 2001, הסכימו הפלסטינים לגושי התיישבות מצומקים, הכוללים את אריאל, קרני שומרון, ביתר עילית וגוש עציון, אך ללא מעלה אדומים, אפרת וגבעת זאב.
הסכמת הפלסטינים להכללת גושי התיישבות בישראל, הותנתה ב"חילופי שטחים" שבתוך הקו הירוק לפלסטין, כגון שטחים בחולות חלוצה או מזרח חבל לכיש.
בשנת 2004 שיגר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לראש הממשלה אריאל שרון מכתב ובו הצהיר כי עמדת ארצות הברית היא שבכל הסדר קבע ישראלי-פלסטיני יש להתחשב במציאות הדמוגרפית שנוצרה בשטח מאז מלחמת ששת הימים וכי אין לצפות שישראל תיסוג באופן מלא מכל שטחי יהודה ושומרון.
אריאל שרון ראה במכתב הנשיא בוש הישג ישראלי הנובע מהחלטת ממשלת ישראל על תוכנית ההתנתקות.
עם יסודה של מפלגת קדימה גיבש המועמד לראשות הממשלה אהוד אולמרט, את תוכנית ההתכנסות הכוללת נסיגה משמעותית ישראלית מהשטחים, אך תוך סיפוחם של גוש אריאל, גוש אדומים וגוש עציון לישראל.
פרסומים בעיתון "ידיעות אחרונות" מיוני 2006 טענו שחבר הכנסת עתניאל שנלר ממפלגת קדימה משרטט את קווי הנסיגה הישראלית, כך שלישראל יסופחו גם גוש קדומים-קרני שומרון וכן קריית ארבע.
אולם פרסום נוסף מספטמבר 2007 של העיתונאים נחום ברנע ושמעון שיפר מאותו עיתון, קבע שהשר חיים רמון, בשיחותיו עם הפלסטינים, סיכם על הכללת מעלה אדומים ואריאל בתחומי ישראל כגושי התיישבות, אך לא על הכללתם של קרני שומרון, עפרה ובית אל.
רשימת הגושים, מהגדול לקטן בשיא גודלם:
+גושיישוביםמתוכם: עריםחבל ארץמחוזהיישוב הגדולאוכלוסייהשנת הקמהחלק מגושפירוטגוש דן30224מישור חוף יהודהתל אביבתל אביב-יפו4,156,9001909מטרופולין תל אביבריכוז האוכלוסייה הגדול בישראל.
נקרא על שם נחלת שבט דן.הקריות64עמק זבולוןחיפהקריית אתא251,5981925מטרופולין חיפהאגד ערים בצפון מפרץ חיפה ומטרופולין חיפה.חבל לכיש481השפלההדרוםקריית גת95,7981939 -הוקם בשנות ה-50. נקרא על שם העיר העתיקה לכיש.צח"ר31הגלילהצפוןצפת53,743 -כולל את היישובים צפת, חצור הגלילית וראש פינה.
מרכזי מאוד באזורו.גוש אדומים81מדבר יהודהיהודה ושומרוןמעלה אדומים51,8191975מטרופולין ירושליםנמצא בין ירושלים ליריחו.
מהווה רצף טריטוריאלי מירושלים אל ים המלח.גוש אריאל1השומרוןיהודה ושומרוןאריאל -נמצא בין הקו הירוק לעיר אריאל.
מרוב שטחו ניתן לראות חלקים גדולים ממישור החוף.גוש עציון29 -יהודהיהודה ושומרוןאפרת39,0541927מטרופולין ירושליםגוש יישובים יהודיים בין ירושלים לחברון, בדרום ירושלים רבתי.גוש קנה7 -השומרוןיהודה ושומרוןקרני שומרון21,0431976גוש אריאלגוש יישובים יהודיים סביב נחל קנה, במרכז השומרון.גוש מערבא8 -השומרוןיהודה ושומרוןבית אריה-עופרים19,8191983גוש אריאל (למעט בית אריה-עופרים)מהווה את המרכז הגאוגרפי של גוש אריאל.
הגוש מתוח בצורת צפון–דרום.יישובי המזלג5 -הרי ירושליםירושליםצור הדסה14,5301950מטרופולין ירושליםנמצא בין בית שמש לירושלים, באזור ירוק ומיוער.
יישוביו חילוניים-דתיים ונחשבים לאמידים.גוש שער שומרון4 -השומרוןיהודה ושומרוןשערי תקווה13,2361977גוש אריאל, גוש דןנמצא בשער השומרון מכיוון גוש דן, ומכאן שמו.
צופה על גוש דן.גוש שילה14 -בנימיןיהודה ושומרוןשילה13,0001978 -בגב ההר, מערבית לבקעת הירדן.
מצויים בו אתרים היסטוריים כגון שילה המקראית.חבל עדולם15 -השפלהירושליםנחושה10,4301957 -בין בית שמש לבית גוברין ומצפון לחבל לכיש.
נוסד מתוך כוונה לסתום פרצה בגבול ישראל–ירדן.חבל אשכול32 -עוטף עזההדרוםבארי10,000 -במשולש הגבולות עם ישראל–רצועת עזה–מצרים, מנוהל בעיקר על ידי מועצה אזורית אשכולחבל מיתרים3 -יהודההדרוםמיתר12,2851980מטרופולין באר שבעממוקם בדרום חבל יהודה, על גבול הנגב, וקצה הצפוני של מטרופולין באר שבעגוש קטיף16 -חבל עזההדרוםנוה דקלים8,900 (לפני ההתנתקות)1973 -שכן לחוף הים התיכון.
חלק מההגדרות כוללות בתוך הגוש גם את כפר דרום.חבל תפן8 -הגלילהצפוןכפר ורדים8,3441981בגליל המערבי העליון.
מקור השם תפן הוא חדש, והוא צורה עברית לשמה הערבי של חורבת תפן 'חרבת א-טופאניה'.גוש טלמונים7 -בנימיןיהודה ושומרוןטלמון7,4471983 -שוכן צפונית–מערבית לרמאללהחבל ימית161סיניהדרוםימית1967 -בירתו תוכננה לגדול ולאכלס כחצי מיליון איש.
פונה במסגרת הסכם השלום עם מצרים, בפינוי חבל ימית.תענכים13 -עמק יזרעאלהצפוןרם און6,1361953 -נמצא בדרום עמק יזרעאל, בין עפולה לג'נין.
מחולק ל-3 חלקים המונים 4 יישובים כל אחד, וחלק רביעי, רם-און.יישובי חורשים4 -השרוןהמרכזמתן5,6291949גוש דןנמצא בשרון, בגבולו עם השומרון.
נתחם בכביש 6 במזרח.חבל שלום11 -עוטף עזההדרוםנווה5,3001956חבל אשכולבמשולש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה.
החל להתפתח החל מסוף שנות ה-70 בעיקר עבור מפוני חבל ימית.גוש חיספין4 -רמת הגולןהצפוןחיספין4,7981968 -גוש דתי בדרום–מזרח רמת הגולן.
לפעמים נכלל המושב נטור בהגדרת הגוש.גוש יקיר3 -השומרוןיהודה ושומרוןיקיר4,7701981גוש קנה, גוש אריאלגוש יישובים יהודיים בשומרון, מדרום לנחל קנה.
ממוקמים בצמידות על גבעה אחת.יישובי השרשרות5 -הנגב הצפוניהדרוםמעגלים3,5151949 -גוש מושבים דתיים מדרום לנתיבות בשטח מועצה אזורית שדות נגב.גוש מעון-כרמל11 -הר חברוןיהודה ושומרוןסוסיא3,3621981חבל יתירגוש יישובים ומאחזים דתיים על הר חברוןגוש שקד4 -השומרוןיהודה ושומרוןחיננית3,1951977 -נמצא בקצה הצפון–מערבי של השומרון, על גבול הקו הירוק.
ממוקם על רכס אמיר.חבל צוחר7 -עוטף עזההדרוםצוחר2,6951973חבל אשכולרוב היישובים הוקמו לפני ההקמה הרשמית של גוש ההתיישבות.גוש מכמש7 -בנימיןיהודה ושומרוןמעלה מכמש2,5881981מטרופולין ירושליםממוקם צפונית לגוש אדומים.
כלל היישובים בו הם מאחזים, פרט למעלה מכמש.קבוצת ביכורה4 -עמק בית שאןהצפוןתל תאומים1,9311951 -5 קילומטרים צפונית לקו הירוק באזור עמק בית שאן ומעבר הבקעה.
נמצא בדרום העמק.מושבי יחדיו3 -הנגב הצפוניהדרוםתדהר1,7561953 -גוש קטן הנמצא בין נתיבות, אופקים ורהט, על כביש 25.התוחמת הצפונית3 -חבל עזההדרוםניסנית1,580 (לפני ההתנתקות)1982 -נמצא בקצה הצפוני של חבל עזה.
פונה במסגרת תוכנית ההתנתקות.פתחת ניצנה5 -הנגבהדרוםניצנה1,2351980 -על גבול ישראל–מצרים.
גוש השטרלינג הוא קבוצת המדינות ושטחי החסות של הכתר הבריטי שבהן משמשת הלירה שטרלינג הבריטית הילך חוקי או שבהן נהוגים מטבעות לאומיים הצמודים לליש"ט.
ההצמדה לליש"ט מבוצעת הלכה למעשה באמצעות מועצת מטבע.
שורשיו של גוש השטרלינג נעוצים עוד בימי אליזבת הראשונה, כאשר תבוסת הצי הספרדי מול חופי אנגליה סללה את הדרך להתבססות האימפריה הבריטית.
במהלך שלטונה של אליזבת הראשונה חלו שינויים גאו-פוליטיים נוספים שהביאו להרחבת השפעתה של אנגליה ברחבי העולם ובכללם: סיפוח סקוטלנד ואירלנד לממלכה המאוחדת, וכתוצאה מכך התחלת השימוש במטבע האנגלי כהילך חוקי במדינות אלה; פרישת אנגליה מהכנסייה הקתולית, שהחלה עוד בימי הנרי השמיני, ושחרורה סופית מעול הציות לכס הקדוש.
בה בעת, התרחב הצי האנגלי והשתכלל (בין היתר מכיוון שהצי הספרדי המובס לא היווה עוד איום משמעותי), כך שהוא אפשר לבריטניה להכפיף למרותה שטחי חסות חדשים ולהקים מושבות כתר חדשות.
מגמה זו הואצה במאות ה-17 עד ה-19, שבמהלכן הרחיבה בריטניה את תחום שליטתה באזורים נוספים: אמריקה, אסיה, אוסטרליה, אפריקה והמזרח התיכון.
במקביל להרחבת שטחי החסות הבריטיים, הכריז הפרלמנט הבריטי ב-1816 על רפורמה מוניטרית – The Recoinage Act – שכללה את ביטול הגינאה והחלפתה בסובריין – מטבע זהב בשווי לירה שטרלינג אחת.
הרפורמה קיבעה את ערכה של הליש"ט כשוות־ערך ל-7.32 גרם זהב טהור, שהם 20 שילינגים או 240 פני.
הרפורמה הונעה בין היתר מהרצון להקל על המסחר הבינלאומי הענף בין בריטניה למושבות הכתר.
לשם כך, נקבעה הליש"ט כמטבע הייחוס הבינלאומי, כלומר, מאזני סחר חוץ ויתרות מטבע חוץ ננקבו בליש"ט או במטבעות מקומיים שהוצמדו לליש"ט.
גם מדינות שלא היו כלולות בגוש השטרלינג, כמו איטליה וצרפת, הנהיגו יחס המרה קבוע בין המטבע הלאומי שלהן לליש"ט כשבפועל, יחס ההמרה נגזר משווי תכולת הזהב או הכסף בכל אחד מהמטבעות כאמור.
כל עוד בבריטניה התקיים בסיס הזהב, יחסי ההמרה בין המטבעות השונים ברחבי האימפריה הבריטית נגזרו מתכולת הזהב והכסף שבהן.
בעקבות השפל הגדול, השעתה בריטניה את בסיס הזהב ב-1931. כתוצאה מכך, חדל הזהב לשמש תקן בינלאומי לקביעת שווי מטבעות, ומדינות רבות הצמידו את המטבע שלהן לליש"ט במסגרת מועצת מטבע.
מדינות אלה היוו את גוש השטרלינג.
הליש"ט נבחרה כמטבע הייחוס מאחר שהיא הייתה מטבע היתרות המוביל באותה עת, בדומה לדולר האמריקאי בימינו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חוקקו מדינות גוש השטרלינג חוקים שקיבעו את מעמד הליש"ט כמטבע הייחוס.
מטרתן הייתה כפולה – להבטיח את יציבות הליש"ט ולהבטיח את יציבות המטבעות המקומיים שלהן.
הסכם ברטון-וודס, ביולי 1944, שימר את הסטטוס־קוו וקבע יחס המרה מוגדר בין מטבעות גוש השטרלינג לדולר האמריקאי – שווי הליש"ט נקבע על 2.80 דולר.
הסדר זה שרד עד 1971, אז ביטל נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, את הצמדת הדולר האמריקאי לבסיס הזהב (בהסכם ברטון-וודס נקבע שוויו של הדולר על כ-1/35 של אונקיית זהב).
נטישת בסיס הזהב היוותה למעשה פרישה חד-צדדית של ארצות הברית מהסכם ברטון-וודס, אך היא אפשרה לפחת את הדולר כלפי הזהב ובכך למנוע הידלדלות מסוכנת של יתרות הזהב הפדרליות.
הסכנה ליתרות נבעה מכך שארצות הברית שקעה בגירעונות עצומים עקב מלחמת וייטנאם, שאותם מימנה בהדפסת דולרים.
מדינות זרות שאגרו דולרים האמינו כי יוכלו להמיר אותם לזהב בכל עת, אך כשהשגריר הבריטי בוושינגטון ביקש להמיר מיליארדי דולרים לזהב ב-1971, נאלצה ארצות הברית לסרב והיא ביטלה את בסיס הזהב.
בניגוד לדעה רווחת, הדולר האמריקאי אינו מגובה כיום ביתרות זהב, סחורות או מטבעות אחרים, וערכו נקבע עלי-ידי כוחות השוק והמדיניות המוניטרית של הבנק הפדרלי.
ביטול בסיס הזהב הביא להתייקרות ניכרת ומהירה של הזהב.
פיחות הדולר הוביל לאפקט דומינו: בריטניה פיחתה את הליש"ט ב-1972 מכיוון שכבר לא הייתה עוד כבולה להסכם ברטון-וודס.
פיחות הליש"ט הוביל לפרישה של מדינות רבות מגוש השטרלינג, ובהן אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, הודו, ירדן, קפריסין ומדינות המפרץ הפרסי, אשר בתורה הביאה לצמצום משמעותי של הגוש, אם כי לא לביטולו לחלוטין – סינגפור, אירלנד והונג קונג המשיכו להצמיד את המטבעות שלהן לליש"ט.
בשנת 1979, עם השיפור במצבה הכלכלי, ביטלה בריטניה את המגבלות שחלו על המרת הליש"ט, והליש"ט הפכה למטבע בר המרה שערכו נקבע בשוקי המטבע לפי היצע וביקוש.
בכך התפרק למעשה גוש השטרלינג, ונותרו בו מספר מצומצם של חברות: מדינות הממלכה המאוחדת וחלק מהמושבות ומשטחי החסות הבריטיים.
נכון לשנת 2020, מלבד הממלכה המאוחדת, שבהן הליש"ט של בנק אנגליה היא הילך חוקי, בסקוטלנד ובצפון אירלנד נוהגים בנקים מקומיים להנפיק שטרות כסף הנקובים בליש"ט.
בטריטוריות ושטחי חסות אחרים של הממלכה המאוחדת נהוג הסדר דומה, ולפיו מונפקים שטרות ומטבעות מקומיים הנקובים בליש"ט במסגרת של מועצת מטבע.
טריטוריות ושטחי חסות אלה כוללים את איי התעלה, האי מאן, גיברלטר, איי פוקלנד, סנט הלנה ואיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
ב-1927 נחקק דבר המלך במועצה על מטבעות פלשתינה (א"י), ויצר את הבסיס החוקי למטבע ארץ-ישראלי.
לאחר תאריך זה הנפיקו שלטונות המנדט לראשונה שטרות ומטבעות הנקובים בלירה ארץ ישראלית (לא"י).
הלא"י הוצמדה ללירה שטרלינג במסגרת של מועצת מטבע ביחס ההמרה של 1:1. כך, הייתה הלא"י חלק מגוש השטרלינג.
הוועד הלאומי החל בתכנון הנפקת מטבע חדש, עוד לפני הכרזת העצמאות.
ב-17 באוגוסט 1948 נחקקה פקודת המטבע בה נקבע כי הלירה הישראלית מחליפה את הלא"י.
בפברואר 1949 בריטניה הזמינה את מדינת ישראל להצטרף לגוש השטרלינג, אך ישראל לא נענתה להצעה.
בנוסף לארץ ישראל, ארצות נוספות במזרח התיכון שהיו בשליטה או תחת השפעה בריטית היו חלק מגוש השטרלינג.
אמירות עבר הירדן השתמשה גם בלירה ארץ ישראלית, ולכן הוצאה באופן רשמי מגוש השטרלינג, ב-22 בפברואר 1948 יחד עם ארץ ישראל המנדטורית.
עם זאת היא מיד החלה במשא ומתן להצטרף מחדש לגוש.
המטבע החדש שהנפיקה, הדינר ירדני, היה חלק מגוש השטרלינג עד התפרקותו של הגוש ב-1979. עם זאת שער הדינר הוצמד לשער השטרלינג, ושמר על שער חליפין גבוה (החל משנות ה-2000 הוצמד הדינר לשער הדולר).
מצרים עזבה את גוש השטרלינג ב-1947
עיראק – לאחר סיום הכיבוש הבריטי בעיראק החליטה להישאר בגוש, אך עזבה אותו ב-1959.
מדינת החסות עדן (דרום תימן)
לוב גורשה מגוש השטרלינג ב-1979.
גוש טלמונים (גם: גוש דולב-טלמונים) הוא גוש התנחלויות הנמצא בשומרון, במערב חבל מועצה אזורית מטה בנימין, ומכיל את ההתנחלויות דולב, נחליאל, טלמון, נריה, חרשה, כרם רעים ושדה אפרים ואת המאחזים חורש ירון ושכונת זית רענן, ומספר חוות חקלאיות.
הגוש ממוקם כ־3 ק"מ צפונית־מערבית לרמאללה, 12 ק"מ מצפון-מזרח למודיעין, וכ־20 ק"מ מצפון לירושלים, באזור צפון־מערב הרי יהודה וגובהו נע בין 560 ל־770 מטרים מעל פני הים.
עקב מיקומו הגבוה, ניתן לצפות ממנו על רצועת החוף של מדינת ישראל, מעזה בדרום ועד חיפה בצפון, ובתוכה גוש דן.
ההתנחלות הראשונה שהוקמה באזור הייתה דולב בשנת 1983 עם עליית חמש המשפחות הראשונות, ואחריהן עוד 12 משפחות שהיוו את הגרעין הראשוני לביסוס ההיאחזות בקרקע.
כשנה לאחר מכן בשנת 1984, עלו לקרקע ראשוני המתיישבים של ההתנחלות נחליאל.
בשנת 1989, הוקמה ההתנחלות טלמון על ידי מועצת יש"ע במסגרת מבצע "להכניס שמינייה לאש"ף", שמטרתו הייתה להקים שמונה יישובים חדשים.
כשנתיים לאחר הקמת טלמון, בשנת 1991 הוקמה ההתנחלות נריה (שנקראה תחילה טלמון ב' או טלמון צפון ונחשבה פורמלית כחלק מטלמון, ומכאן הכינוי "טלמונים"), וכ-6 שנים לאחר מכן בשנת 1997 הוקם המאחז חרשה, השייך אף הוא לטלמון.
בסקר של המטה הלאומי בליכוד משנת 2011 כונה האזור בשם "גוש עוטף נתב"ג".
לאחר מכן הפך כינוי זה לנפוץ בקרב חברי הכנסת ושרים מהצד הימני של המפה הפוליטית, ככל הנראה כדי לקדם שינוי תודעתי ציבורי ביחס לאזור, על ידי הצגת העובדה שניתן מהיישובים הנ"ל לצפות על נתב"ג.
למרות המרחק האווירי, גוש היישובים הזה רחוק יחסית מנתב"ג (כ-25 ק"מ).
כביש הגישה המקורי לירושלים עובר דרך הכפרים דיר אבזיע, עין עריכ, וביתוניא ומשם לגבעת זאב ולירושלים.
סגירת הכביש פגעה במרקם חייהם של התושבים.
בעקבות הקמת חוות "בית קרניים", בשנת 2025, בשטח שבין גוש טלמונים לכביש 443 נבלמה רצף ההתיישבות הפלסטינית באזור, וחודשה תנועת ישראלים בציר שנחסם לפני כ-25 שנה בכדי להגיע לירושלים ובחזרה .
בכל יישוב ישנם מעונות יום וגני ילדים.
הבנים של יישובי הגוש לומדים בבית ספר יסודי ביישוב טלמון ובתלמוד תורה לבנים בנריה "נוהג כצאן יוסף", ואילו הבנות לומדות בבית ספר יסודי בהתנחלות דולב.
כמו כן, ביישוב נריה קיים תלמוד תורה בית ספר (תתמ"ד) לבנות וגם אולפנה, ובנחליאל בית־ספר ממלכתי-חרדי לבנות.
בדולב נמצאת אולפנה המיועדת לקלוט בנות ממשפחות מצוקה.
הבנות מתחנכות באולפנה, כאשר לכל בת מוצמדת משפחה מלווה העוזרת לה בחיי היום-יום.
אולפנת דולב זכתה בשנת 2007 בפרס החינוך הארצי, בזכות הצלחתה לממש הלכה למעשה את חזונה: הוצאת התלמידה ממעגל הרווחה והמצוקה ובניית זהות עצמית יציבה בהמשך דרכה.
ביישוב חרשה פועלת "ישיבה לצעירים חרשה", ישיבה קטנה-תיכונית תורנית.
בנחליאל פועלת הישיבה הקטנה "ישועת מרדכי" וגם ישיבה גבוהה בראשות הרב גיורא ברנר.
גוש בחזה הוא בליטה מקומית בבית החזה, אשר מרגישה שונה מהרקמה הסובבת.
בנוסף, כאבים בחזה, הפרשות מהפטמה או שינויים בעור יכולים להתרחש כתוצאה מהתפתחות הגידול.
ממצאים מדאיגים יכולים לכלול גידולים אשר מרגישים קשים, לא זזים בקלות, בעלי צורה לא מוגדרת או מעוררים תחושה שהם מחוברים בחוזקה לרקמה המקיפה.
הסיבות להופעת גידולים בחזה יכולות להיות שינויים פיברוציסטיים, פיברואדנומה, זיהום בשד, ציסטה חלבית וסרטן השד.
סרטן השד מהווה כ-10% מכלל גידולי החזה.
האבחנה היא בדרך כלל על ידי בדיקה, דימות רפואי ולקיחת ביופסיה מהרקמה.
ביופסיה זו מתבצעת על ידי החדרת מחט חלולה ודקה לתוך הרקמה הנגועה ולקיחת דגימה אשר תיבדק לאחר מכן מתחת למיקרוסקופ.
הטיפול יכול לנוע החל מתרופות פשוטות לשיכוך כאבים ועד הסרת הגידול בניתוח.
חלק מהגידולים יכולים לעבור גם ללא טיפול.
גידולים בחזה נפוצים מאד והם אחת התלונות הקשורות לשד השכיחות ביותר בקרב נשים.
+נשים המחפשות הערכה לגוש בחזה ממצאים אחוזים שד פיברוציסטי 40% ללא מחלה 30% פיברואדנומה 7% סוגים אחרים של שד פיברוציסטי 13% סרטן השד 10%
ציסטת השד היא שק לא-סרטני, נוזלי בשד.
הם בדרך כלל מרגישים חלקים או גמישים מתחת לעור ויכולים להיות די כואבים או לא לגרום כאב בכלל.
ציסטות נגרמות על ידי ההורמונים השולטים במחזור החודשי ונדירות אצל נשים מעל גיל 50.
ציסטה חלבית היא ציסטה לא-סרטנית, שק סגור או ציסטה מתחת לעור הנגרמת על ידי תעלות סתומות באזור של זקיק השיער.
גירוי הורמונלי או פציעה עלול לגרום להם לגדול אך אם לא מתגלים סימפטומים, טיפול רפואי אינו נדרש.
אבצס השד הוא כיס לא-סרטני של זיהום בתוך השד.
אבצסטי השד יכולים להיות די כואבים ולגרום לעור מעל השד להפוך אדום או להרגיש חם או מוצק.
אבצס השד שכיח ביותר אצל נשים מניקות.
אדנומות הם גידולים חריגים לא סרטניים של רקמת בלוטת השד.
הצורה השכיחה ביותר של גידולים אלה, פיברואדנומות, מופיעה לרוב אצל נשים בגילאי 15–30 ובנשים ממוצא אפריקאי.
צורתם בדרך כלל עגולה, בעלת גבולות חלקים והם קשים למגע.
גידולי אדנומות לא מקושרים לסרטן השד.
פפילומות אינטראדקטאליות, הם גידולים דמויי יבלות בצינורות השד.
גידולים אלו מורגשים בדרך כלל מתחת לפטמה ויכולים לגרום להפרשות דם מהפטמה.
בקרב נשים בגיל המעבר עלול להופיע גידול אחד, בעוד שבנשים צעירות יש סבירות יותר גבוהה להופעת מספר גידולים, בשד אחד או בשניהם.
סרטן השד בדרך כלל מתבטא בגוש נוקשה שצורתו חריגה ולא ברורה, והתחושה היא כי הגוש מחובר לעור או לרקמה בפנים השד.
סרטן השד יגרום לכאבים רק במקרים נדירים ויכול להתפתח בכל אזור בחזה ובפטמה.
נמק שומן זהו מצב שבו תאי השומן הנורמליים של השד הופכים לגושים עגולים.
הסימפטומים יכולים לכלול כאב, מוצקות, אדמומיות או חבלות.
נמק שומן בדרך כלל נעלם ללא טיפול, אך יכול ליצור רקמה צלקתית קבועה שעשויה להופיע כחריגות בממוגרפיה.
ליפומה היא גוש לא-סרטני של רקמת שומן רכה למגע, בדרך כלל ניתנת לטלטלה ואינה מכאיבה.
המטומות וסרומות בחזה עלולות להיראות כמו נפיחות מקומית של השד.
סרומות הן סיבוך שכיח של ניתוח שד.
המטומות, יכולות להופיע גם לאחר ניתוח שד או פגיעה בחזה, או לעיתים רחוקות יותר, להופיע באופן ספונטני בחולים עם קואגולופתיה (בעיה במנגנון קרישת דם).
גושים בחזה מתגלים לעיתים קרובות במהלך בדיקה עצמית של השד או במהלך בדיקה שגרתית.
אם מבחינים בגוש ייחודי בחזה, דרך הפעולה הטובה ביותר היא לקבוע אבחון אצל רופא אשר יכול לאבחן בצורה הטובה ביותר את סוג הגוש ולהחליט על אסטרטגיית טיפול.
אנשים צריכים לוודא כי הרשומות הרפואיות של כל מחלות הקשורות לשד נשמרות,מכיוון שזה מקל על אבחון במקרה של מופע חוזר או מעקב.
טיפול בגושים בחזה משתנה ותלוי בסוג הגידול.
ציסטות שד סטנדרטיות ואבצסטים דורשים טיפול בניקוז, ואילו ציסטות חלביות וגושי שומן דורשים הסרה באמצעות הליך כירורגי.
קיימות מספר שיטות לטיפול בפיברואדנומה: "לחכות ולראות" כיצד היא מתפתחת, ניתוח ופעולות כירורגיות פולשניות מינימליות.
השיטה של "לחכות ולראות" מתאימה לחלק קטן מסוגי הפיברואדנומות, וכרוכה בשגרה של ביקורות כל חצי שנה עד שנה.
ניתוח היא השיטה העתיקה והנפוצה ביותר להסרת פיברואדנומות, אבל יש לה מספר חסרונות.
ניתוח דורש לרוב הרדמה כללית ושהייה ממושכת בבית החולים.
בנוסף עלול להשאיר צלקות משמעותיות באזור החתך שהתבצע.
האלטרנטיבה של פעולות כירורגיות פולשניות מינימליות כוללת ביופסיה וקריוסורגיה (שימוש בקור קיצוני כדי להרוס רקמות לא נורמליות או חולות).
הסרת הגידול באופן הדרגתי בעזרת ביופסיה, מתבצעת באמצעות מכשיר ואקום.
הליך זה עשוי להיות יעיל, אך לעיתים קרובות לא יסיר את כל הגידול ולכן עלול לעודד צמיחה מחודשת.
בשיטת הקריוסורגיה, גישוש מונחה אולטראסאונד מוחדר לגידול דרך חתך קטן בשד.
בעזרת טמפרטורה קרה קיצונית מקפיאים את הנגע, אשר בסופו של דבר נהרס ונספג מחדש לגוף.
גוש העצמאות הבלארוסי היא אחת משלוש קואליציות האופוזיציה הגדולות בבלארוס.
הקואליציה הוקמה בשנת 2009 כחלופה לכוחות הדמוקרטים המאוחדים של בלארוס.
בכוונת הגוש לבחור מועמד יחיד להביס את אלכסנדר לוקשנקו, הנשיא הסמכותי שמכהן מאז 1994.
בגוש העצמאות הבלארוסי יש 8 מפלגות.
חברים חדשים מתקבלים בגוש העצמאות רק אם הם מוסכמים על ידי כל החברים בגוש.
זו הייתה הסיבה שתנועת הקואליציה האירופית לא הוכנסה לגוש העצמאות.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2010 היו לגוש העצמאות מעל 500 מועמדים, קמפיינים משמעותיים התנהלו על ידי אלס להבינץ, זמיצר באביצקי, מקסים הובארביץ', טטיאנה קושינאבה ועוד כמה אחרים.
מבין כולם, רק 3 מועמדים של הדמוקרטיה הנוצרית ניצחו בבחירות במחוזותיהם.
גוש השינוי (או גוש מתנגדי נתניהו) הוא כינוי תקשורתי ובפוליטיקה הישראלית לקבוצת מפלגות מכל קצוות הקשת הפוליטית בישראל אשר מתוארות ככאלו שמטרתן העיקרית היא יצירת גוש חוסם לבנימין נתניהו.
שיקולים טקטיים של מפלגות הגוש החלו להיות רלוונטיים במיוחד במשבר הפוליטי הישראלי שהחל בשנת 2019, בו התקיימו מספר סבבי בחירות בזה אחר זה לאחר שאף מועמד לא הצליח להרכיב ממשלה בגלל יצירה נגדית של גושים חוסמים, וקיומן של מפלגות שאינן מוכנות לשבת בממשלה עם אף מועמד, דוגמת הרשימה המשותפת.
המפלגות בגוש השינוי אינן מתאפיינות בעמדות פוליטיות דומות, ולמעשה חלק מהמפלגות שנכללות בגוש הן ניגודים מוחלטים זה לזה, כך ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן לצד רע"מ בראשות מנסור עבאס.
אף על פי שחלק מראשי המפלגות הצהירו כי לא יישבו בממשלה עם חברים אחרים בגוש, לבסוף כאשר נתניהו שוב לא הצליח להקים ממשלה, החליטו הצדדים להפר את הבטחותיהם, ולשבת זה עם זה בממשלה כדי להחליף את נתניהו.
ממשלת ישראל השלושים ושש, המכונה גם ממשלת השינוי, ובראשה נפתלי בנט ויאיר לפיד, היא הממשלה שהקימו חברי הגוש, לאחר שתי מערכות בחירות בהן הניסיון להרכבת ממשלה לא צלח עבור אף אחד מהצדדים ולאחר שממשלת נתניהו-גנץ כשלה בהעברת תקציב המדינה.
סיעת ימינה וראש הממשלה בנט לא מיצבו את עצמם כחלק מגוש השינוי לפני הבחירות, והתבטאו כי עדיפותם הראשונה היא ממשלת ימין בראשות נתניהו, אולם לאחר שנתניהו לא הצליח להקים ממשלה, הסכימה ימינה להצטרף להקמת ממשלה עם מפלגות גוש השינוי.
מפלגות הגוש בממשלת ישראל השלושים ושש
יש עתיד בראשות יאיר לפיד
מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד הייתה לאחת מהחברות הראשונות בגוש כשהצטרפה לרשימת כחול לבן בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
לאחר פירוק כחול לבן על רקע כניסתו של בני גנץ לממשלת חילופים בראשות נתניהו הפכה יש עתיד (יחד עם תל"ם) למפלגה הגדולה בגוש, עם 17 מושבים בכנסת.
על כן, כשנתניהו לא צלח בהקמת ממשלה לאחר ניצחונו היחסי בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוטל המנדט להרכבת הממשלה על לפיד.
לפיד הכריז כי עלה בידו להרכיב ממשלה בצורת ממשלת חילופים שיעמוד בראשה תחילה נפתלי בנט עם מפלגתו ימינה, שהיא בעלת 7 מנדטים בלבד.
כחול לבן בראשות בני גנץ
כחול לבן היא המפלגה השנייה בגודלה בגוש כיום, והמפלגה שהייתה המרכזית בו מאז התהוותו ב-2019 ועד פירוקה ב-2020. בני גנץ, יו"ר המפלגה, היה הראשון שהבטחת הבחירות המרכזית שלו הייתה להחליף את בנימין נתניהו ויהי מה.
במשך שלוש מערכות בחירות הייתה המפלגה לחזקה והדומיננטית ביותר בגוש, עם למעלה מ-30 מנדטים בכל מערכת בחירות.
אלא שלאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הסכים גנץ לשבת תחת נתניהו בממשלת רוטציה שבה נתניהו יישב ראשון, כדי למנוע בחירות רביעיות במדינת ישראל וגם בשל התפשטות מגפת הקורונה בישראל שהצריכה לדעתו שלטון יציב.
בכך שחתם על ההסכם עם נתניהו הפר את הבטחות הבחירות שלו, והדבר הוביל כעס רב בציבור הבוחרים ומצד מפלגות הגוש הנוספות.
לאחר הכניסה לממשלה ניתקו יאיר לפיד ומשה יעלון את מפלגותיהם מן הרשימה, ובכך פירקו אותה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע זכתה כחול לבן ל-8 מנדטים.
כחול לבן הייתה חלק מ-"ממשלת השינוי" ובני גנץ כיהן כשר הביטחון; בנוסף כיהנו בממשלה מטעם כחול לבן פנינה תמנו-שטה כשרת העלייה והקליטה, חילי טרופר כשר התרבות והספורט ואורית פרקש-הכהן כשרת המדע והטכנולוגיה.
העבודה בראשות מרב מיכאלי היא מפלגה החברה בגוש השינוי.
מאז התהוותו ב-2019, החליפה מפלגת העבודה שלושה יושבי ראש.
הראשון שבהם הוא אבי גבאי שניצח את עמיר פרץ בפריימריז לראשות המפלגה.
אולם גבאי נחשב ככישלון למפלגה, לאחר שהיא צנחה בראשותו מ-19 מנדטים (בתוך מסגרת "המחנה הציוני") ל-6 בלבד.
יש המאשימים את התרסקות המפלגה בבחירות אלו בניסיונו של גבאי למשוך בוחרים מן הימין, בעוד שרבים ממצביעי השמאל של העבודה עברו למפלגת כחול לבן.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וארבע, עלתה מהמפלגה מ-3 מנדטים (בכנסת היוצאת) לכ-7 מנדטים.
במשא ומתן הוחלט שמיכאלי תמונה לשרת התחבורה והבטיחות בדרכים, עמר בר-לב ימונה לשר לביטחון פנים ונחמן שי יהיה שר התפוצות.
ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן
ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן היא אחת מהמפלגות השלישיות בגודלן בגוש השינוי עם 7 מנדטים.
בתחילה ליברמן הצהיר כי לא יישב עם המפלגות הערביות בגוש מתנגדי נתניהו אך גם סירב להיכנס לממשלה בראשות נתניהו לטענתו בשל סוגיות דת ומדינה, וכך הפך את עצמו ל"לשון מאזניים".
לבסוף נאלצה ישראל ביתנו לחבור לגוש השינוי, ובו גם למפלגות הערביות, כדי להחליף את נתניהו, זאת לאחר שטען שנתניהו הכשיר את שיתוף הפעולה עימן.
בתמורה זכה הוענק לליברמן משרד האוצר; בנוסף מכהנים בממשלה מטעם ישראל ביתנו עודד פורר כשר החקלאות ופיתוח הכפר וכשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, אלי אבידר כשר במשרד ראש הממשלה וחמד עמאר כשר במשרד האוצר.
תקווה חדשה בראשות גדעון סער
מפלגת תקווה חדשה בראשות גדעון סער, שהיה עד דצמבר 2020 חבר כנסת מטעם הליכוד.
סער אף התמודד שנה לפני כן בבחירות לראשות המפלגה מול ראש ממשלת ישראל ויו"ר הליכוד, בנימין נתניהו אך הפסיד לו.
לקראת נפילתה של ממשלת ישראל השלושים וחמש בעקבות אי העברת תקציב המדינה, הכריז סער כי הוא פורש מהליכוד ומקים מפלגה חדשה.
סער נימק את החלטתו בכך שלטענתו, הליכוד הפכה לכלי עבור האינטרסים האישיים של העומד בראשה ורמז למצבו המשפטי של נתניהו, הוא אף הצהיר כי הוא חושב שצו השעה, הוא להחליף את נתניהו.
עם זאת, על אף שהצהיר מספר פעמים כי יתנגד לממשלה בראשות נתניהו, גם אם זו תהיה ממשלה ימין, סער הבטיח כי לא ישב עם מפלגת רע"ם ושאין בכוונתו להמליץ על יאיר לפיד לראשות הממשלה.
על אף הבטחות האלו, לאחר הבחירות, בהן זכה ב-6 מנדטים, החל סער לנהל משא ומתן עם מפלגת יש עתיד בראשות לפיד.
בסבב השני לקבלת המנדט להרכבת ממשלה מפלגת תקווה חדשה אף המליצה על יאיר לפיד לנשיא המדינה.
בסוף המשא ומתן הוחלט שסער יקבל את משרד המשפטים וסגניתו, יפעת שאשא-ביטון תמונה לשרת החינוך.
בנוסף מכהנים בממשלה מטעם תקווה חדשה יועז הנדל כשר התקשורת וזאב אלקין כשר הבינוי והשיכון, כשר לענייני ירושלים וכשר המקשר בין הממשלה לכנסת.
מפלגת מרצ היא אחת מהמפלגות הקטנות ביותר בגוש השינוי.
מפלגת מרצ רצה במהלך המשבר הפוליטי הישראלי תחת מספר איחודים.
הראשון שבהם, היה במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, אז מפלגת מרצ חברה להמפלגה הירוקה בראשות סתיו שפיר ולישראל דמוקרטית בראשות אהוד ברק ורצו תחת רשימת המחנה הדמוקרטי, מספר ימיים לאחר ההכרזה על האיחוד בין המפלגות והקמת "המחנה הדמוקרטי" ובבחירות קיבלה המפלגה כ-5 מנדטים.
מספר שבועות לאחר הבחירות, האיחוד התפרק ולאחר שהוכרזו הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, מרצ חברה לרשימת העבודה-גשר ואיתן הקימה את העבודה-גשר-מרצ.
בבחירות העבודה-גשר-מרצ קיבלה כ-7 מנדטים, ולאחר הבחירות כל אחת מהסיעות התפצלו ומרצ נשארה באופוזיציה עם כ-3 מנדטים בלבד מתוך ה-7 של האיחוד.
עם זאת, בבחירות לכנסת העשרים וארבע הצליחה המפלגה כאשר היא רצה לבד, לגרוף כ-6 מנדטים.
לאחר היוודע תוצאות הבחירות, דרשה המפלגה במהלך המשא ומתן את משרד החינוך ליו"ר המפלגה, ניצן הורוביץ.
בסופו של דבר, המפלגה קיבלה 3 משרדים: את משרד הבריאות לניצן הורוביץ, את המשרד להגנת הסביבה לתמר זנדברג ואת המשרד לשיתוף פעולה אזורי לעיסאווי פריג'.
הצטרפות ימינה לקואליציה עם גוש השינוי
לפני הבחירות לכנסת העשרים וארבע בתחילה בנט הצהיר כי לא יישב עם יאיר לפיד כראש ממשלה אפילו לא ברוטציה, ושעדיפותו הראשונה היא ממשלת ימין בראשות נתניהו, ומצד שני הודיע שבכוונתו להקים ממשלה בראשותו ולמנוע בחירות חמישיות בכל מחיר.
אחרי הבחירות הודיע בנט כי יפעל להקמת ממשלה בראשותו ובראשות יאיר לפיד ובד בבד יפעל להקים ממשלת ימין בראשות נתניהו, אולם לאחר שנתניהו לא הצליח להקים ממשלה, הסכימה ימינה להצטרף להקמת הממשלה השלושים ושש עם מפלגות גוש השינוי.
ימינה הייתה מפלגה, שניסתה למצב את עצמה ככזו שיכולה לשבת עם כל הגושים, ושאינה חלק מגוש השינוי, אך אף על פי כן, יש הרואים בה חלק מגוש השינוי.
לאחר נפילת הממשלה השלושים ושש והתפרקות המפלגה, איילת שקד ממשיכת דרכו של בנט בראש הרשימה, הצהירה על נכונותה לשבת עם נתניהו בכל מתכונת אפשרית.
גוש מערבא הוא גוש התנחלויות הנמצא בשומרון, במערב שטחה של מועצה אזורית שומרון ומכיל את ההתנחלויות ברוכין, עלי זהב, לשם, שחרית ופדואל.