tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כהכנה למבצע "ארי הים", הפלישה לאי הבריטי, נדרש הצי האווירי של גרמניה הנאצית להתכונן להעברת כוחות ומטען רב על מנת שתוכנית הפלישה תצליח.
ולכן יצא מכרז לבניית כלי טיס גדול להובלת לוחמים ומטען.
במכרז התחרו שתי היצרניות המרכזיות של הצי האווירי מסרשמיט ויונקרס.
יונקרס הציעה את הג'ו 322 (ממוטה) - שהיה דאון בעל כושר נשיאה של מעל 100 חיילים על ציודם, אולם יכולת ההטסה של הדאון הייתה נמוכה עם קשיים בניהוג ויציבות (עיצובו ככנף גדולה פגע קשות ביכולת השליטה במהירויות נמוכות), ובנוסף נדרשה תחזוקה גבוהה מכיוון שהדאון מורכב מחומרים רבים ומגוונים.
מסרשמיט פיתחה את ה-312 Gigant שהיה בעל יכולת נשיאה מועטה במקצת משל היונקרס גו' 322, אך לעומתו העיצוב היה מוצלח יותר, בשל תצורת גוף הדאון - שהוא מוגבה, וכן על ידי יצירת כנף עילית לדאון, מה שהקנה יציבות גבוהה לדאון במהירויות הנמוכות.
הדאון נבנה ממספר חומרים קלים, תוך שילוב צינורות פלדה מרותכות, עץ ובדים.
תא הטייס מוגבה מגוף המטוס ורק טייס אחד נצרך להטסתו.
הדאון של מסרשמיט זכה במכרז והועבר לשימוש הצי האווירי בשנת 1942.
הגישה לטעינת הדאון הייתה דרך דלתות גדולות בחרטום או בדלתות משני צידיו של גוף הדאון.
משקל הנשיאה המרבי היה 22,000 ק"ג וכן היה מותאם בגודלו לקרונות הנשיאה של הרכבות הגרמניות (מה שייעל את הפריקה/טעינה).
הדאון בתחילה נגרר על ידי יונקרס ג'ו 90 ומאוחר יותר על ידי שלושה מסרשמיט BF110.
צורת ההמראה הזאת, המורכבת ממספר מטוסים במקביל, היוותה גורם סיכון גבוה לתאונה אווירית שאכן התרחשה ב-1941. לשם המראה, בנוסף לגרירה, השתמש הדאון במנועי האצה רקטיים נפיצים ובגלגלי עזר, בעוד לנחיתה השתמש במגלשיים.
במהלך המלחמה הדאון עבר מספר שינויים, ולתא הטייס נוספו מקומות עבור טייס משנה ואלחוטן.
הפגיעות לאש מהקרקע ולמטוסי יירוט של מדינות הברית היוו בעיה מתמדת במהלך הפעילות המלחמתית ובנוסף התאמת שדות נחיתה, המראה, וכלים לטיפול בדאון - הגבילו מאוד את השימוש בדאון.
בתחילת שנת 1942 הועברו 32 היחידות שנמסרו לידי הצי האווירי לחזית המזרחית, לקראת מבצע "הרקולס" המתוכנן (הפלישה למלטה), במבצע תוכנן שימוש בצי של דאונים לפלישה אווירית.
התוכנית לבסוף ננטשה בשל מחסור במטוסי הגרירה ואתרי נחיתה מתאימים.
בשנת 1943 חזר הדאון שוב לחזית המזרחית ברוסיה לצורך שימוש במבצע מתוכנן שנועד להקל על הארמייה השישית הנצורה בסטלינגרד, אך עד שהגיעו לקו החזית, לא נותרו שדות תעופה מתאימים והדאונים נשלחו חזרה לגרמניה.
לאחר ביטול הפעולה בסטלינגרד, לקחו את הדאונים לטובת הסבה לגרסה ממונעת ה־Me323, מטוס המטען היבשתי הגדול ביותר של מלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה תוכנן להשתמש בדאון זה לטובת הנחתת ציוד לכיבוש סיציליה, אולם רעיון זה ננטש גם הוא, בשל היעדר אתרי נחיתה מתאימים.
הדאון שימש להעברת ציוד ללוחמי קורפוס אפריקה בשלהי 1942 אולם היה פגיע לאש הקרקע והאוויר של צבאות הברית, והשימוש בו פחת.
במהלך המלחמה הוסב הדאון למטוס התובלה Me 323 Gigant.
מסרשמיט KR200 היא מכונית מיקרו בתצורת תלת-אופן מתוצרת יצרנית מטוסי הקרב מסרשמיט אשר יוצרה בגרמניה בין השנים 1955–1964.
מסש (בהונגרית: Meszes) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
מסרשמיט Me 163 "קומט" היה מטוס יירוט גרמני, מוּנָע־רקטית, שעוצב ותוכנן על ידי אלכסנדר ליפיש בחברת מסרשמיט, בגרמניה הנאצית.
זהו כלי הטיס הקרבי המוּנָע־רקטית היחידי שאי פעם היה מבצעי, וכלי הטיס המאויש הראשון מכל סוג שהוא, שעבר את המהירות של 1,000 קמ"ש בטיסה אופקית.
ביצועיו והיבטי עיצובו היו חסרי תקדים.
טייס הניסוי הייני דיטמאר הגיע למהירות של 1,130 קמ"ש בתחילת יולי 1944, שיא מהירות טיסה לא רשמי, שלא נשבר על ידי כלי טיס מוּנָעי טורבו־סילון במשך כמעט עשור.
יותר מ-350 מטוסי "קומט" נבנו, אך המטוס הוכיח עצמו כלא חיוני בתפקידו הייעודי הצר כמיירט, בהשמידו בין 9 ל-18 ממטוסי בעלות הברית, בהשוואה ל-10 אבדות כלי טיס.
מלבד אבדות כלי טיס בפעילות מבצעית, מטוסים רבים נוספים אבדו וטייסים רבים נהרגו במהלך מבחני כלי הטיס, ובזמן טיסות אימון.
מסרגה היא כלי המשמש לסריגה ובעזרתו ניתן ליצור סריגים.
מסרגות הן מעין מוטות צרים וארוכים, בעלי קצה חד (אך קהה יותר מחוד המחט).
קיימות גם מסרגות קרס , המשמשות לסריגה במסרגה אחת (Crochet).
מטרת המסרגות כפולה: החלק הארוך משמש להחזקת ה"עיניים" הפתוחות, כדי למנוע מהן מלהיפרם, והקצוות המחודדים משמשים ליצירת "עיניים" חדשות.
"עין" חדשה נוצרת לרוב באמצעות הכנסת הקצה המחודד דרך "עין" פתוחה, תפיסת לולאה מהצמר ומשיכתה דרך "העין" הקיימת.
כך "העין" המקורית "נסגרת" ולא נפרמת ואפשר להוריד אותה מהמסרגה, כאשר "העין" החדשה תופסת את מקומה על המסרגה.
על ידי הכנסת המסרגה מכיוונים שונים לתוך "העיו" הפתוחה, נוצרות "עיניים" בעלות צורה שונה, המאפשרות יצירת דוגמאות סריגה שונות.
"העיניים" הבסיסיות נקראות "עיניים ימניות" ונראות כמו טורים ושורות של V.
"עיניים שמאליות" נראות כמו שורה של נקודות בולטות.
גודל העין מושפע מעובי החוט ומקוטר המסרגה שבעזרתה היא נוצרה, כי הקוטר משפיע על אורך הלולאה הנמשכת דרך העין הקודמת.
לכן על מסרגות גדולות ייוצרו עיניים גדולות, וכדי ליצור עיניים קטנות יש צורך במסרגות קטנות.
אורך המסרגה קובע כמה עיניים היא יכולה להחזיק בבת אחת.
קיימות שלוש שיטות ליצירת קוטרי המסרגות: האירופית, הבריטית והאמריקאית.
בישראל נהוג לציין את גודל המסרגה על פי השיטה האירופית שמודדת את קוטר המסרגה במילימטרים.
כיוון שלא תמיד אפשר להבחין בעיניים מהו קוטר השיפוד, משמשים במד-מסרגות (Needle Gauge) - לוחיות מפלסטיק או מתכת שבהן יש חורים בכל הגדלים עם הציון ס"מ או אינץ, משחילים את המסרגה בחורים וכך אפשר לבדוק מהו קוטר המסרגה.
מסיבות היסטוריות, יש כמה מידות לקוטר השיפודים, בשיטה האירופית- שסימנה (ISR) [הנקראת גם בין לאומית] או metric היא במ"מ .
השיטה האנגלית - שסימנה (UK) או British היא באינצים והשיטה האמריקאית שסימנה (USA) או American גם היא באינצים אבל נמדדת ומסומנת באופן שונה.
בספרי סריגה שונים ועל המרשתת, אפשר למצוא לוחות המרה של מידות המסרגות משיטה אחת לאחרות.
לפני שמתחילים לסרוג על פי דוגמה, רצוי ל לבדוק מהי מידת השיפוד בדוגמה ומה מידת השיפוד שבידי הסורג/ת.
סוג המסרגות המוכר והנפוץ ביותר הוא המסרגות הישרות, המכונות גם מסרגות שיפודים.
מסרגה ישרה היא מוט ישר וארוך, מחודד בקצה אחד ובעל בליטה בקצה השני המונעת מהעיניים ליפול.
מסרגות כאלו נמכרות ומשמשות בזוגות, ואורכן נע לרוב בין 25 ל-40 ס"מ.
כיוון שהסריגים גמישים, ניתן לדחוס את העיניים על המסרגה ולסרוג פריט רחב יותר מהמסרגה.
סריגת העיניים החדשות מתבצעת רק מהקצוות המחודדים.
מסרגות גרביים הוא השם הנפוץ בעברית למסרגות ששני קצותיהן מחודדים, מה שמאפשר לסרוג משני צדדיהן.
הן לרוב נמכרות ומשומשות בסטים בני ארבע או חמש מסרגות, ומשמשות לרוב לסריגה במעגל.
הן משמשות לרוב ליצירת סריגים גליליים בקוטר קטן יחסית, כמו שרוולים, צווארונים או גרביים, ומכאן שמן.
שלוש או ארבע מהמסרגות משמשות להחזקת העיניים בעיגול ועם הרביעית או החמישית, סורגים את השורות החדשות.
מסרגות הגרביים הנפוצות בשוק קצרות יותר מהמסרגות הישרות, ואורכן נע לרוב בין 13 ל-20 ס"מ, אם כי קיימות כיום גם מסרגות גרביים ארוכות יותר.
מסרגת צמות גם היא מסרגה בעלת שני קצוות מחודדים.
אלו מסרגות קצרות מאוד שנועדו להחזקת מספר עיניים מצומצם לצורך יצירת דוגמת צמה בסריג.
במרבית מסרגות הצמות יש עיקול בצורת האות U, מה ששומר על העיניים מליפול בזמן השימוש במסרגות הרגילות.
מסרגות עגולות מורכבות משני קצוות מחודדים, ישרים וקשיחים, המחוברים ביניהם בכבל גמיש (העשוי לרוב מניילון או תיל מצופה).
ניתן להשתמש בהן ליצירת סריגים שטוחים או לסריגה במעגל.
אורך הקצוות הקשים נע לרוב בין 10 ל-13 ס"מ, ועם הכבל אורך מסרגה עגולה נפוצה יכול לנוע בין 23 ל-150 ס"מ.
בחלקן הקצוות והכבל מחוברים באופן קבוע, ובחלקן ניתן לנתק את הקצוות והכבל ולהרכיב מסרגה כמעט בכל אורך ועובי מחלקים בודדים.
ביצירת סריג שטוח עם מסרגה עגולה, שני הקצוות משמשים כמו שתי מסרגות נפרדות, עם סיבוב הסריג בסיום כל שורה כפי שמתבצע בסריגה שטוחה בשתי מסרגות ישרות.
לשימוש במסרגה עגולה יש כמה יתרונות, כמו חלוקת משקל הסריג בצורה נוחה יותר (כשהוא מונח על הכבל ועל הברכיים בזמן הסריגה, ולא נתלה על המסרגות הישרות ומונף בכל תנועה), או ביטול האפשרות לנפילת עיניים מהקצה האחורי של מסרגת גרביים והצורך להחליף בין המסרגות.
מסרגות עגולות הן גם ארוכות יותר מישרות, כי השימוש בכבל ארוך וגמיש נוח ונעים בהרבה מהשימוש במסרגות קשיחות וארוכות מאוד.
בעזרת מסרגות עגולות ניתן ליצור סריגים גליליים רחבים יותר מאשר במסרגות גרביים.
הן מאפשרות, למשל, סריגת גוף הסוודר והשרוולים כגליל ללא תפרים, במקום סריגת החזית והגב בנפרד ותפירתם יחד.
מסרור בארזאני (בכורדית: مهسروور بارزانی /Mesrûr Barzanî; נולד ב-2 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי כורדי המכהן כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית החל מיוני 2019. הוא גם קנצלר מועצת הביטחון של אזור כורדיסטן.
הוא הושבע לתפקיד ראש הממשלה התשיעי של כורדיסטן העיראקית ב-10 ביוני 2019, לאחר שקיבל 87 קולות מתוך 97 מחוקקים בפרלמנט של כורדיסטן העיראקית.
בארזאני, שנולד ב-1969 למסעוד בארזאני, לימים נשיא כורדיסטן העיראקית, הצטרף ללוחמי ההתנגדות הכורדית, המכונים פשמרגה, ב-1985 בגיל 16. הוא היה שותף פעיל בקרב חוואקורק נגד צבאו של סדאם חוסיין ב-1988. הוא גם השתתף במרד 1991 נגד סדאם חוסיין לאחר מלחמת המפרץ הראשונה.
למרות ילדות לא סדירה זו לאור האופי הסוער של ההתנגדות הכורדית, הצליח ברזאני להשלים את לימודיו התיכוניים באיראן.
לאחר התבססות השקט בכורדיסטן העיראקית ב-1992, נסע בארזאני ללונדון לקורס בן שנה באנגלית.
לאחר שסיים אותו בהצלחה, הוא המשיך לקבל תואר ראשון בהצטיינות בלימודים בינלאומיים באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די.
במהלך שהותו בוושינגטון, בארזאני היה פעיל להגברת ההכרה במצב הכורדי באמריקה.
ב-1998 חזר בארזאני לכורדיסטן העיראקית ונבחר על ידי הקונגרס ה-12 של המפלגה הדמוקרטית הכורדית לוועד המרכזי.
מאוחר יותר באותה שנה הוא הפך לחלק מהנהגת המפלגה הדמוקרטית הכורדית לפני שמונה למנהל הכללי של סוכנות ההגנה והמודיעין.
בשנת 2010, הוא קיבל את הקולות הגבוהים ביותר של הקונגרס ה-13, נבחר מחדש למועצת המנהיגות ולאחר מכן נבחר לאחד מחברי הפוליטביורו של המפלגה.
בשנת 2012, הוא מונה על ידי אביו, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני, כקנצלר מועצת הביטחון של כורדיסטן העיראקית.
תחת הפיקוח שלו, ניתן לנשים להצטרף לשירותי הביטחון הכורדים.
הוא היה מבקר קולני של רבות מההצעות שנמצאו ב-Iraq Study Group, וחיבר מאמר של הוושינגטון פוסט בנושא.
בראיון בינואר 2010 לקרן ג'יימסטאון, אמר בארזאני כי החוקה העיראקית הציגה פתרון ברור למעמדה של העיר כירכוכ ואזורים אחרים שנויים במחלוקת.
במאי 2016, פרסם ברזאני מאמר בוושינגטון פוסט בו קרא להיפרדות 'ידידותית' של כורדיסטן העיראקית מעיראק.
הוא כינה את עיראק "כישלון רעיוני, שכופה עמים עם מעט במשותף לחלוק עתיד לא ברור", והכריז על פתיחת דיונים עם ממשלת עיראק לקראת משאל עם.
בשנת 2005 הקים באראזני את קרן הצדקה הברזאנית, (Barzani Charity Foundation-BCF), ארגון צדקה ללא מטרות רווח המספק סיוע לעקורים פנימיים, לפליטים כמו גם למקומיים פגיעים, ומתבססת על חייו, מאבקו ועקרונותיו של סבו מוסטפא בארזאני.
בארזאני, כראש מועצת הביטחון של כורדיסטן העיראקית, היה דמות בולטת בקואליציה הבינלאומית נגד דאעש.
מועצת הביטחון שלו, והכוחות המיוחדים המובחרים שלה, מסופחים למחלקת הלוחמה בטרור (CTD), שהובילה תקיפות אוויריות ממוקדות נגד בכירי דאעש בעיראק ובסוריה, ומשימות חילוץ של בני ערובה.
האוניברסיטה האמריקאית של כורדיסטן (AUK)
בארזאני מכהן כיו"ר מועצת הנאמנים של האוניברסיטה האמריקאית של כורדיסטן (AUK).
הוא הניח את אבן הפינה של הפרויקט במהלך טקס במחוז דהוכ בדצמבר 2013.
לאחר ישיבת הנהגת המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית ב-3 בדצמבר 2018, מינה דובר המפלגה, מחמוד מוחמד, את בארזאני לתפקיד ראש הממשלה.
ביוני 2019, מסור ברזאני נבחר רשמית לראש ממשלת כורדיסטן העיראקית.
מסרק הכינים מלכיש הוא מסרק עשוי שנהב שהתגלה בלכיש, ונושא כתובת כנענית מתקופת הברונזה התיכונה או המאוחרת, שעניינה משאלה שהמסרק יסלק כינים.
המשפט המופיע בכתובת הוא המשפט השלם העתיק ביותר שהתגלה כתוב באלפבית, הגם שיש המסתייגים מהקריאה המוצעת.
המסרק התגלה בחפירת שכבה ארכאולוגית המתוארכת לתקופת הברזל, אך צורת האותיות החרוטות עליו מקדימה את יצירתו לתקופת הברונזה המאוחרת.
שיני המסרק נשברו בעת העתיקה, אך בין בסיסיהן ששרדו נמצאו שאריות כינים.
האותיות חרוטות בחריטות זעירות, והחוקרים הבחינו בהן רק חמש שנים לאחר גילוי המסרק בחפירה.
חלק מאותיות הכתובת ידועות היטב מכתובות כנעניות קדומות אחרות, בעוד אחדות מהאותיות פוענחו באמצעות השוואה לאלפביתים שהשתלשלו מהכתב הכנעני, כגון האלפבית האוגריתי והכתבים הדרום-ערביים העתיקים.
הטקסט עצמו, כפי שפוענח על־ידי מפרסמי המסרק הראשונים, נושא מאפיינים לשוניים העשויים לשפוך אור על קדמות השפות השמיות הצפון־מערביות.
חוקרים שונים העלו סברות שונות בנוגע למטרת הכתובת.
לכיש הייתה עיר־מדינה כנענית מרכזית באלף ה־2 לפנה"ס.
התגלו בה שלושה מסרקים בנוסף למסרק עם הכתובת: אחד התגלה בקבר ומתוארך לתקופת הברונזה המאוחרת, ושניים נוספים מתוארכים למאה ה־12 לפנה"ס.
מסרקים בעת העתיקה נוצרו מעץ, מעצם או משנהב.
מסרקי שנהב מתקופת הברונזה המאוחרת נמצאו בלבנט בלכיש, בגזר, במגידו, באוגרית ועוד, וכן בכתיון וב שבקפריסין ובאיטליה, ומתקופת הברזל בעקרון ובאשקלון.
חלקם נשאו סצנות אמנותיות, אך לא נשאו כתובות.
מכיוון שלא היו פילים בכנען, יובאו מסרקי השנהב מארצות אחרות, ככל הנראה ממצרים (שם הם היו ידועים עוד מהתקופה הטרום־שושלתית).
המסרק יוצר כנראה במצרים או במקום אחר באפריקה, ויובא כמוצר מוגמר לכנען, או שיוצר בכנען מחומר גלם שיובא מאפריקה, על־ידי בעל מלאכה מקומי, שאולי הייתה לו הכשרה מצרית בגילוף שנהב.
צורת המסרק, שאינה מעידה על תכנון פני שטח ייעודים לכיתוב, וכן הפער בין רמת הגימור הגבוהה של המסרק לצורת החיתוך הלא אחידה של האותיות, מעידה, לפי מנדל, על חריטת הטקסט לאחר יצירת המסרק, ככל הנראה בנפרד מתהליך הייצור עצמו.
עם זאת, מנדל הציעה שייתכן שייצור מדויק של המסרק נדרש לתפקודו התקין, בעוד שלכתיבת הטקסט עצמו לא נדרשה עבודה קפדנית במיוחד.
הכתובת הקדומה על מסרק השנהב מצטרפת לשורת כתובות קדומות נוספות שהתגלו בלכיש, ומהוות עדות למרכזיותה של לכיש בהיסטוריה המוקדמת של האלפבית.
המסרק התגלה במסגרת המשלחת הארכאולוגית הרביעית לתל לכיש, שהתקיימה בשנים 2013–2017, בעונת החפירות יוני–יולי 2016. המשלחת מומנה על־ידי המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים והמכון לארכאולוגיה ב, והובילו אותה יוסף גרפינקל, מייקל ג'.
אף על פי שלאחר גילויו המסרק נחקר ונבדק בבדיקות שונות, רק בדצמבר 2021 הבחינה ד"ר מדלן מומצ'וגלו בכתובת החרוטה עליו.
ב־2022 פורסמה לראשונה הכתובת במאמר אקדמי מאת דניאל ויינשטוב, מומצ'וגלו, הייזל, קתרין הסלר, מרים לביא, רבקה רבינוביץ, יובל גורן, וגרפינקל.
המסרק, יחד עם מספר כלים שלמים, נמצא בבור שנחפר בשכבה II, המתוארכת לתקופת הברזל.
לאור הצורה המוקדמת של האותיות הכתובות עליו, ניכר שהמסרק מוקדם לתקופת השכבה שבה נמצא, אולם, למקום גילויו ישנה משמעות, שכן זהו החלק הגבוה ביותר באתר, ששימש למקדשים ולארמונות החל מתקופת הברונזה התיכונה עד התקופה הפרסית.
מסרק שנהב הוא חפץ יוקרתי שניתן לצפות שיימצא בהקשר כזה.
ייתכן שהכתובת על המסרק לא נחרטה בלכיש, שכן הוא חפץ קטן ונייד שיכול היה להתגלגל ממקום למקום; עם זאת, מהיותו חפץ שנהב (מאפיין מצרי) עם כתב כנעני, סביר שהכתובת נחרטה באזור שהייתה בו נוכחות תרבותית מצרית וכנענית.
המסרק עשוי משנהב פיל, רוחבו 3.66 סנטימטרים וגובהו (ללא החלקים משיני המסרק שלא שרדו) 2.51 ס"מ.
למסרק שיניים משני צידיו, בדומה למסרקים אחרים מהעת העתיקה.
בצד אחד שש שיניים עבות ששימשו להתרת קשרים בשיער, ובצד השני 14 שיניים דקות ששימשו להסרת כינים וביציהן.
שיני המסרק נשברו בעת העתיקה, ורק בסיסיהם נראים כיום.
אחת מפינות המסרק נפגעה במהלך החפירה.
בין השיניים הדקות נמצאו שרידי כינות ראש.
בבדיקות לא הורסות זוהה שנהב פיל בוודאות כחומר הגלם של המסרק.
הכתובת החרוטה על המסרק מורכבת מ־17 אותיות בגודל 1–3 מ"מ, היוצרות שבע מילים.
רוב האותיות שרדו, למעט אות 13 שנשחקה כליל ואות 14 ששרדו ממנה חלקים בודדים.
השורה הראשונה של הכתובת נכתבה מימין לשמאל, והשורה השנייה נכתבה משמאל לימין, אך ב־ לשורה הראשונה, כך שהחלק העליון של האותיות בשורה השנייה משיק לחלק העליון של האותיות בשורה הראשונה (ולא לחלק התחתון שלהן, כמקובל בימינו), וכך שתי השורות מתחילות באותו צד של המסרק, ולא בצדדים מנוגדים כבשיטת הבוסטרופידון.
אות אחת, האחרונה בכתובת, כתובה מתחת לשורה השנייה.
הגם שסימנים להפרדה בין מילים נוצרו בשלב מוקדם יחסית של האלפבית הכנעני, כתובת המסרק לא כוללת סימנים כאלה, ונראה שנכתבה קודם ליצירתם.
הכתובת על המסרק פוענחה על־ידי מפרסמיה כך (סוגריים מרובעים מציינים השלמה):
מדה ריצ'י, אפיגרפית שפרסמה מאמר על המסרק ב־2023, הסתייגה מחלק מפענוחיהם, וקראה את הכתובת כך (X מסמלת אות לא מפוענחת; סימן שאלה משמעו שהפענוח מוטל בספק):
אותיות המוכרות מכתובות כנעניות אחרות
האות הראשונה מזוהה כיו"ד, ובה החלק המסמל את האגודל גדול בצורה לא פרופורציונלית לשאר היד.
יו"דים כאלה ידועות מסרביט אל־ח'אדם ומחרס מתל נגילה (המתוארך לתקופת הברונזה התיכונה או המאוחרת).
האות השנייה היא ת"ו בצורת x.
האות השלישית היא שי"ן בצורת w.
האות הרביעית מורכבת מקו אנכי, שממרכזו יוצאים שני קווים אלכסוניים, לכיוון ימין־מטה ולכיוון שמאל־מטה.
אות זאת דומה מעט לאות כ"ף בכתבים כנעניים קדומים, כגון זה מעזבת צרטה וכאלה מסיני, אלא ששם הקווים לרוב פונים מעלה, ולעיתים רחוקות פונים לצדדים, אך לעולם לא מטה, ולכן לא סביר לזהות אות זאת ככ"ף.
הגם שלאות זאת אין מקבילה בקרב האותיות הכנעניות המוכרות עד כה, יש לה מקבילה בכתב דרום־ערבי עתיק (חי"ת – 𐩢), שמקורו בכתב הכנעני.
בניגוד לאות חי"ת מכתובות כנעניות, שעד כה התגלתה רק בצורה מלבנית (𐤇), באלפביתים ה, , ו האות חי"ת היא בצורת קלשון תלת־שיני ללא כיוון קבוע (לעיתים פונה מעלה, לעיתים מטה, ולעיתים לצדדים).
מאחר שצורה זאת מופיעה בווריאנטים רבים של האלפביתים הערביים, למן הכתובות הקדומות ביותר, ייתכן שמקורה באות כנענית.
מפרסמי המסרק הציעו שמקור צורת האות הזאת במילה השמית "חץ", שכן צורת האות דומה לחץ וקשת.
ייתכן שאף צורת האות האוגריתית חי"ת (𐎈) מקורה באבטיפוס זה, אולם מפרסמי המסרק היו זהירים במסקנתם זאת.
ריצ'י התייחסה בהסתייגות לפירוש זה של האות, בשל הסבירות הנמוכה של הקשר האלפביתים הדרום־ערביים לזה הכנעני בלי צורות ביניים, והציעה שייתכן שמדובר באות כ"ף.
האות החמישית מורכבת מעיגול וקו אלכסוני החוצה את תחתיתו; ככל הנראה, הכוונה המקורית הייתה שהקו יחצה את החלק הפנימי של העיגול, וקו אלכסוני נוסף מאונך לו לא נחרט, ככל הנראה בשל היעדר מקום.
מדובר, אם כן, בצורה פגומה של האות טי"ת.
ריצ'י ציינה שהקו הפנימי עשוי להיות מקרי ולא קשור לכתובת, ושהאות טי"ת בכתובות קדומות כמעט תמיד כוללת שני קווים מאונכים ורק לעיתים נדירות כוללת קו אחד בלבד.
האות השישית מופיעה כקו אנכי ארוך שאליו מחוברים שני קווים אלכסוניים מקבילים; אולם, הקו האנכי חרוט עמוק ועבה יותר משאר החריטות המרכיבות את האותיות בכתובת, והוא חוצה שתי שורות, ולכן נראה שאיננו שייך לכתובת.
שני קווים אלכסוניים מקבילים מוכרים כאות דֿ (ḏ) מכתובות מסיני.
ריצ'י סבורה שקווים בעלי עובי דומה התפרשו כמרכיבים אותיות אחרות בכתובת, ולפיכך, היא טוענת שההבדל בין האות השישית לאות הראשונה (יו"ד) מבוסס על הניתוח הבלשני של הכתובת בלבד.
האות השביעית (כמו האות העשירית) היא עיגול לא שלם, המוכר כאחת הצורות של למ"ד מכתובות בסיני (צורה זאת חסרה את הקו המפותל הנמצא בצורת הלמ"ד בכתובות אחרות, כגון מלכיש ומבית שמש).
לצורה זאת מקבילות גם בכתובות מתקופת הברזל.
האות השמינית (כמו האות ה־16) דומה לאות קו"ף שנמצאה בכתובות מסיני, ומזכירה בצורתה את מקור שם האות: קוף, המורכב מעיגול קטן המייצג את הראש, עיגול גדול המייצג את הגוף, וקו המייצג את הזנב.
צורת הקו"ף שעל המסרק נראית מוקדמת לצורה שנמצאה בסיני, שכן הצורה הסינאית חסרה את הקו המייצג את הזנב (למעט, אולי, מופע אחד מסרביט אל־ח'אדם).
למעט כתובת המסרק, האות קו"ף לא ידועה מכתובות כנעניות מחוץ לסיני בתקופת הברונזה.
האות התשיעית מורכבת משלושה קווים אלכסוניים מחוברים, ומפוענחת כמ"ם.
האות מ"ם נוצרה כייצוג לגלי המים, וכתוצאה מכך, אין קביעות במספר הגלים המרכיבים אותה – מספר הגלים משתנה לעיתים באותה כתובת ממש.
מספר הגלים התייצב, ככל הנראה, במאה ה־11 לפנה"ס בלבד ב.
ייתכן שבכתובת המסרק, מספר הקווים הנמוך נובע מהיעדר מקום, שכן האות התשיעית נמצאת בקצה המסרק, בסוף השורה הראשונה.
ריצ'י הדגישה שלאות מ"ם בת שלושה קווים אין מקבילה בכתובות אלפביתיות קדומות, והעדיפה לזהות את האות כנו"ן.
האות העשירית דומה לאות השביעית, ומפוענחת גם היא כלמ"ד.
האות ה־14 ניזוקה קשות, ומפרסמי המסרק פענחו מהחלקים ששרדו את האות ו"ו.
האות ה־15 היא האות זי"ן: צורתה כלהב גרזן, לפי משמעות המילה "זין" (כלי נשק).
האות נדירה בכתובות כנעניות קדומות, ומצויה מחוץ למסרק רק במופע פגום מסרביט אל־ח'אדם ובאוסטרקון מעזבת צרטה.
האות ה־16 דומה לאות השמינית, ומפוענחת גם היא כקו"ף.
האות ה־11 – אות כנענית לא מוכרת
האות ה־11 לא דומה לאף אות כנענית ידועה, למעט דמיון מסוים לאות אחת מסרביט אל־ח'אדם.
הדבר הוביל את מפרסמי המסרק להסיק שהאות מייצגת עיצור פרוטו־שמי שהתקיים בלשונם של ממציאי הכתב הכנעני, אך במהרה נעתק לעיצור אחר והאות שייצגה אותו נזנחה.
עיצורים כאלה, שהאותיות הכנעניות הקדומות שלהן ידועות לנו, הם: דֿ (ḏ), שנעתקה ל־ז בניבים שמיים צפון־מערביים מסוימים ול־ד בניבים אחרים; חֿ (ḫ), שנעתקה ל־ח (ḥ); תֿ (ṯ), שנעתקה ל־ש; ואולי גם עֿ (ǵ), שנעתקה ל־ע.
העיצורים שלא ידוע לנו אם יוצגו באותיות הם ḍ, ẓ ו־ś.
ייתכן שהיעדר הייצוג נובע מכך שבעת המצאת האלפבית, העיצורים כבר התמזגו לעיצורים אחרים (ḍ ו־ẓ ל־צ (ṣ) ו־ś ל־ס (s) או ל־ש (š)), וייתכן שהוא נובע מכך שמאגר המילים המופיעות בכתובות כנעניות קדומות כה מצומצם שהוא לא מכיל מילים עם עיצורים אלה.
האות ś בשניים מענפי הכתב הדרום־ערבי העתיק – (שנחשב לעתיק מבין ענפי הכתב הדרום־ערבי העתיק) והענף התימאי – מגלה דמיון לאות ה־11 שבמסרק השנהב.
בהקשר זה ציינו המפרסמים שבכתובות הכנעניות הקדומות הידועות לנו לא נמצאה מילה עם העיצור ś, ועובדה זאת מסבירה מדוע לא התגלתה אות זאת עד עתה.
הסיבה שאות זאת לא נשמרה בכתב העברי הקדום, אף שהוא שימש לכתיבת עברית עתיקה שכן שמרה על העיצור ś, היא שהכתב העברי הקדום אומץ מהכתב הפיניקי, ששימש לכתיבת פיניקית שלא שמרה על העיצור ś.
העברים הקדומים השתמשו באות שי"ן הקיימת לכתיבת עיצור זה, כמו שהשתמשו באותיות אחרות לכתיבת עיצורים אחרים שהשתמרו בלשונם אך לא השתמרו בפיניקית ולא הופיעו באלפבית הפיניקי.
תמיכה במסקנת מפרסמי המסרק נמצאת באלפבית האוגריתי.
האות האוגריתית הנושאת את צורת הסמ"ך הכנענית (𐎝) לא נמצאת במיקום הרגיל של האות סמ"ך בסדר האלפבית (לפני עי"ן), אלא בסוף האלפבית, כאות נספחת.
לפני העי"ן מופיעה אות (𐎒) שהגייתה הייתה ס, אך היא שונה לחלוטין בצורתה מהסמ"ך הכנענית.
לרוב, האות הנספחת 𐎝 לא מייצגת עיצור שונה מהעיצור של האות הרגילה (והנפוצה יותר) 𐎒, ובמילים עם העיצור ś בפרוטו־שמית מופיעה האות 𐎌 המייצגת את העיצור š (שׁ ימנית).
אולם, לעיתים נראה שיש לאות הנספחת מטען פונולוגי שונה מעט: בכמה מקרים, היא מופיעה במקום שבו האות תֿ אמורה להופיע, ולפחות במקרה אחד האות תֿ מופיעה במקום שבו האות ס, אטימולוגית ś, אמורה להופיע; האות הנפוצה יותר 𐎒 מופיעה באוגריתית לעיתים במילים עם העיצור ś בפרוטו־שמית, ולא 𐎌.
את התופעות האלה הסבירו מפרסמי המסרק בתהליך בן שלושה שלבים:
האלפבית האוגריתי נוצר בהשראת האלפבית הכנעני שהכיל שלוש אותיות לעיצורים ס (s), שׁ (š) ו־שׂ (ś) – הראשון בהשראת הסמ"ך הכנענית בעלת שלושה קווים אופקיים ואחד אנכי (𐤎), השני בהשראת השי"ן הכנענית בצורת w (𐤔), והשלישי קיבל אות בצורה דומה למשולש (𐎒).
בהמשך, העיצור ś נעתק ונטמע בעיצור אחר, בעיקר ב־š אך לעיתים גם ב־s, והאות המשולשת 𐎒 עברה לייצג את העיצור s, יחד עם האות 𐎝 שייצגה s גם בשלב הקודם.
בשלב זה, האות המשולשת 𐎒 חיזקה את מעמדה כאות הראשית המייצגת את העיצור s, ותפסה את מקום האות סמ"ך בסדר האלפבית, ככל הנראה משום שסדר האלפבית הועבר בעל־פה.
האות 𐎝 שייצגה s מההתחלה נדחקה לסוף כאות נוספת שמייצגת את העיצור s, כמו שהשתי האותיות הנוספות המייצגות אִ (𐎛) ו־אֻ (𐎜) נדחקו לסוף בעוד האות המייצגת אַ (𐎀) שמרה על מיקום האות אל"ף בסדר האלפבית.
התהליך לא היה עקבי, ואולי אף ייצג הבדלי ניבים, לכן המצב הסופי כולל חריגות כגון שימוש באות המשולשת 𐎒 לייצוג העיצור המקורי שלה כאות היסטורית.
אשר לזיהוי המקור הפיקטוגרפי של האות, מפרסמי המסרק הציעו לזהות אותו כנחש, הקרוי במקרא לעיתים שׁרף (למשל ), או כשׂליו, או בסבירות נמוכה יותר, כשׂיח, או גפן מטפס: שָׂרֹק/שׂרֵקָה/שָׂרִיג.
ריצ'י סבורה שזיהוי האות מבוסס על מקבילות רחוקות מאוד, ומעדיפה לזהותה כ־ś לאור מקבילה מכתובות ואדי אל־הול הפותחת את המילה "שׂמחֿכ" (כלומר "שמחתך"), וצורתה מבוססת על צורת השמש (ששמה משוחזר ).
מאחר שהמסרק נמצא בהקשר מתקופת הברזל 2 המאוחר בבירור במאות שנים ממקורו, והניסיונות לתארכו באמצעות באמצעות פחמן־14 נכשלו עקב השתמרות גרועה של הפחמן, יש לתארכו בניתוח פלאוגרפי.
לשם כך לא ניתן להשתמש באותיות כגון ש"ין, מ"ם או ת"ו, שלא השתנו מאות שנים, או באותיות שאין להן מקבילות בכתובות אחרות; האותיות המשמשות לתארוך זה הן יו"ד, למ"ד, זי"ן וקו"ף.
בכתובת המסרק, אותיות אלה דומות למקבילותיהן מסרביט אל־ח'אדם, וחסרות התפתחויות מאוחרות יותר שמופיעות בכתובות המתוארכות למאות ה־13 וה־12 לפנה"ס.
עם זאת, התארוך של כתובות סרביט אל־ח'אדם שנוי במחלוקת חריפה: עד תחילת המאה ה־21, תוארכו הכתובות לסביבות 1500 לפנה"ס, אך בתחילת המאה ה־21 בנימין זאס תארך את הכתובות לסביבות 1300 לפנה"ס, בעוד אורלי גאולדוואסר ואמיל פואש תארכו את הכתובות למאה ה־19 לפנה"ס.
הכתובת הכנענית הפיקטוגרפית היחידה עם תארוך מבוסס היא כתובת על פגיון שנמצא בקבר בלכיש, ומתוארך לסוף תקופת הברונזה התיכונה, 1700–1500 לפנה"ס.
מסרק השנהב לא יכול להיות מוקדם בהרבה, שכן לכיש לא הייתה מיושבת בחלק המוקדם של תקופת הברונזה התיכונה (2000–1800 לפנה"ס לערך).
תארוך רדיומטרי של המסרק נכשל.
המילה הראשונה בכתובת היא "יתש".
הפועל הוא צורת איווי בגוף שלישי מהשורש נ־ת־ש (ה־נ נטמעה ב־ת בהידמות) שמשמעו בעברית "להסיר", והוא מכוון לאנשים, חיות, צמחים, מבנים וחפצים.
למילה השנייה, "חט", אין מקבילה בשפה שמית כלשהי או במצרית עד התקופה ההלניסטית, אך יש לה מקבילה מעברית רבנית מהתקופה הרומית – "חט" או "חיט", המציינת סוג מסוים של שיני חיות – ואיתה מפרסמי המסרק הציעו לזהות את המילה שעל המסרק.
מאחר שהמסרק עשוי משיני פיל, ההקשר ברור; כתובת המסרק מוכיחה מקור שמי צפון־מערבי קדום למילה "חט" בעברית רבנית, שעד כה הייתה חידה לקסיקוגרפית.
עוד קודם לגילוי המסרק היה ידוע שעברית רבנית שימרה שורשים שמיים קדומים רבים שנעדרו מהעברית המקראית.
השיום המטונימי של המסרק על־שם החומר שממנו הוא עשוי הוא פרקטיקה מוכרת מהמקרא, כגון התייחסות לחפצים עשויים ברזל בשם "ברזל" (, ).
בקינג, שהסכים עם רוב הפרשנויות של מפרסמי המסרק, חלק על פרשנות זאת.
הוא ציין שהתרגום של המילה הרבנית "חיט" איננה בהכרח שן חיה אלא אולי "חניכיים", "שן חותכת", או "חוט".
הוא הציע לפרש לפי השורש ח־ט־ט, המופיע בפועל בכתובת נבטית במשמעות "חרט", כך שבכתובת המסרק "חט" שם עצם שמשמעו "חריטה".
המילה השלישית היא "דֿ", כלומר "זה", מילה שהשתמרה בצורתה המקורית בערבית, נעתקה לעברית כ"זה" ולארמית כ"ד"/"דא", ובאוגריתית מופיעה לעיתים בצורתה המקורית ולעיתים במעתק ל"ד".
לאחר המילה "דֿ", באה אות השימוש "ל", אשר לפי מפרסמי המסרק סברו שהיא משמשת בתפקיד nota objecti (בדומה למילית את).
לאור הופעת האות למ"ד בתפקיד nota objecti בכתובת קדומה זאת, בשירת דבורה ובכתובים מימי בית ראשון, הציעו מפרסמי המסרק שהשימוש באות למ"ד בתפקיד זה איננו נוהג ארמי בלבד אלא תופעה שמית צפון־מערבית קדומה.
בקינג הסתייג מפרשנות האות "ל" כ־nota objecti בשל היעדרה מאוגריתית ופיניקית בתפקיד זה, והעלה שלוש אפשרויות דקדוקיות אחרות, אך סיכם שהצעת מפרסמי המסרק היא הסבירה ביותר בשל ההקשר הטקסטואלי.
אות השימוש "ל" צמודה למילה "קמל", שמשמעה "כינה".
המילה מופיעה בערבית ("קמלה"), ארמית ("קמל" בכתובות ספירה, ומאוחר יותר קלם, קלמא, קלמה וקלמתא), באכדית (במעתק ה־q (ק) ל־k (כ): kalamtu) ובסבאית (הן בצורה "קמל" והן בצורה "קלם") במשמעות זאת, אך עד כה לא מוכרת מטקסטים אוגריתיים, פיניקיים או עבריים קדומים.
לאחר המילה "קמל" באה המילה "שׂע[ר]" שמשמעה כבעברית ובכל השפות השמיות, שיער.
המילה האחרונה בכתובת היא "זקת", כלומר זָקָן.
יש שני שורשים שמיים דומים מאוד לרעיון של סנטר, זקן, ובהרחבה סמנטית, "איש זקן": השורש דֿ־ק־נ (ḏqn), הוא השורש הנפוץ יותר, והשורש ז־ק־ת (או ז־ק עם ת צורנית).
השורש *דֿ־ק־נ נשאר בצורת דֿ־ק־נ בערבית ובאוגריתית, ונעתק לשורש ז־ק־נ בעברית ובפיניקית ולשורש ד־ק־נ בארמית (ייתכן שהכתיבים השונים בעברית ובארמית לא נבעו בתחילה מהגייה שונה, אלא מהיעדר אות לעיצור דֿ בכתב ששימש את דוברי השפות).
השורש ז־ק־ת מופיע באכדית בניב הבבלי הקדום, בבבלית סטנדרטית ובנאו־אשורית בצורה במשמעות "סנטר", וייתכן שמופיע גם בארמית: בסורית בצורה "זיק" ו"זיקא" (סנטר), ובמנדאית בצורה "זיקנא" (זקן), אך אלה אינן הופעות ודאיות.
ייתכן אף שלשני השורשים האלה מקור דומה.
המילה המופיעה על המסרק יכלה להיווצר מהצורה "דֿקנת" (צורת נקבה ל"דֿקן" = זקן), שבה ה־נ עברה הידמות ל־ת, אך מאחר שיש בכתובת הפרדה בין דֿ ל־ז, מפרסמי המסרק סברו שמקור המילה בשורש ז־ק־ת.
לאור הסתייגויותיה מחלק ניכר מהקריאות של מפרסמי המסרק, ריצ'י סבורה שלא ניתן לזהות מילה שלמה אחת בכתובת.
מבחינה דקדוקית, המשפט מציג סדר מילים של פועל ווליטיבי – נושא – מושא, הנפוץ מאוד בשמית צפון־מערבית, לרבות עברית מקראית ו"כנענו־אכדית" ובניגוד לאכדית סטנדרטית שבה הפועל מגיע בסוף המשפט.
צירוף הסמיכות "קמל שׂע[ר ו]זקת" בנוי מנסמך אחד ומשני סומכים, מבנה הנפוץ גם בעברית מקראית.
הנושא המיודע "חט דֿ" והמושאים המיודעים "שׂע[ר ו]זקת" חסרי תווית יידוע, כרגיל בעברית מקראית ארכאית ושירית ובאוגריתית.
נראה שהמסרק יכול היה למלא את תפקידו – סילוק כינים – גם בלי הכתובת.
לכן, סביר להניח שהכתובת נועדה להפוך אותו ליעיל יותר בתפקיד זה.
הדבר מודגש על־ידי גודל הכתובת: הכתובת הקטנטנה לא הייתה מכוונת לקהל קוראים מסוים, אלא לחפץ שעליו היא נחרטה ולשיפור תפקודו.
הפרשנות של בקינג, שלפיה המילה "חט" לא מתייחסת למסרק אלא לכתובת החרוטה עליו, הביאה אותו למסקנה שכותב הכתובת קיווה שהחריטה (ה"חט") תסלק כינים, וייחס לכתובת עצמה יכולות רפואיות־מאגיות.
מרצ'נט רואה בכתובת דוגמה עתיקה להשתובבות בכתיבה, וסבר שהכתובת משמשת כהערה על ענייני היגיינה יום־יומית.
ריצ'י, שסבורה שלא ניתן להעלות מהכתובת פרשנות לשונית כלשהי, משערת שייתכן שהכתובת נועדה להעלות את ערכו של המסרק, ובכלל לא היה בכוונת חורטיה ליצור כתובת קריאה מבחינה לשונית.
באסטרונומיה ובאסטרופיזיקה מסת שמש (או מסה סולרית) היא יחידת מידה למסה של עצמים כבדים כגון כוכבים.
מסת שמש אחת היא מסתה של השמש, המוערכת ב-1.9891x1030 קילוגרם.
לדוגמה, מסתו של כוכב הלכת צדק היא כאלפית מסת שמש.
מסת השמש היא כ-332,946 מסות ארץ (כלומר מסות של כדור הארץ).
הכוכב המסיבי ביותר שנצפה עד כה הוא R136a1 ומסתו 265 מסות שמש.
את המסה של השמש מעריכים בעזרת ההשפעה הכבידתית שלה על תנועת העצמים האחרים במערכת השמש.
בתלות בערכו של קבוע הכבידה: .
כך, בהתבסס על אורך שנת ארץ ובמרחקו של כדור הארץ ניתן להגדיר מסת שמש אחת כ:
השמש אמנם מקרינה אנרגיה ומאבדת מסה בקצב של כארבעה מיליון טון מדי שנייה, אבל עובדה זו לא תגרום לשינוי משמעותי ביחידת המידה במהלך מיליוני השנים הקרובות, היות שרוח השמש נושאת עמה רק כ- ממסת השמש בשנה.
האדם הראשון שניסה לאמוד את מסת השמש היה אייזק ניוטון.
בספרו, "פרינקיפיה", הוא העריך שהיחס בין מסת השמש למסת כדור הארץ הוא 1/28,700. מאוחר יותר הוא קבע כי אומדן זה היה מבוסס על ערך שגוי של היסט השמש, בו השתמש כדי להעריך את המרחק בין כדור הארץ לשמש (יחידה אסטרונומית אחת).
בעקבות כך הוא שינה את התוצאה והשיג יחס של 1/169,282, ופרסם זאת במהדורה השלישית של "פרינקיפיה".
כיום, שימוש בערך הנוכחי של היסט השמש מראה שהיחס הנכון בין המסה של השמש לזו של כדור הארץ הוא 1/332,946.
מסת המנוחה של גוף היא המסה עבור צופה שמהירותו שווה למהירות הגוף ועבורו הגוף נמצא במנוחה.
בהתאם לחוק שקילות המסה והאנרגיה עבור מערכת שאינה בתנועה - - מסת המנוחה של גוף שווה לסך כל האנרגיה של הגוף חלקי c2.
במקרה של מערכת נחה המכילה יותר מחלקיק אחד, החלקיקים ינועו אחד ביחס לשני במערכת המנוחה ואינטראקציות שמקורם בכוחות היסוד יפעלו ביניהם.
סכום האנרגיות הקינטיות של החלקיקים הוא הנמוך ביותר במערכת המנוחה, ועם זאת, האנרגיה הקינטית של החלקיקים והאנרגיה הפוטנציאלית של שדות הכח יגדילו את האנרגיה של הגוף הכולל אל מעל לסכום מסות המנוחה של החלקיקים הבודדים.
מסת המנוחה של הגוף הכולל תהא על כן גדולה מסכום מסות המנוחה של החלקיקים הבודדים.
מסת המנוחה של חלקיקים הנעים במהירות האור בריק, כמו פוטונים, היא אפס.
המרה של מסת מנוחה לאנרגיה
המרה של מסת מנוחה לאנרגיה עשויה להתבצע בתהליך היתוך גרעיני (מיזוג של חלקיקים) או של ביקוע גרעיני (פיצול חלקיק).
תהליכים אלו מתרחשים בטבע באופן ספונטני וניתן גם לבצעם בצורה מלאכותית.
כורים גרעיניים ונשק גרעיני עושים שימוש בהמרה של מסת מנוחה לאנרגיה על ידי ביקוע גרעיני.
במכשירים אלה, חלקיק מורכב – לרוב גרעין של אורניום או פלוטוניום – מפוצל לשני חלקיקים קטנים יותר שמסת המנוחה הכוללת שלהם קטנה מזו של החלקיק המורכב.
ההפרש במסת המנוחה, של לפני ואחר הפיצול, הופך לאנרגיה הקינטית של שני התוצרים הקטנים יותר, ומהווה את מקור האנרגיה של המכשיר.
תופעה זו עשויה להתרחש באופן ספונטני בכורים גרעיניים טבעיים (למשל של אורניום), אך היא נדירה למדי.
פצצת מימן (פצצה תרמו-גרעינית) עושה שימוש בדרך ההפוכה; באמצעות היתוך של גרעיני מימן יוצרים הליום, שלו מסת מנוחה קטנה יותר משל גרעיני המימן.
שוב, בהתאם לחוק שימור האנרגיה, ההפרש בין מסת המנוחה התחילית לסופית משתחרר כאנרגיה.
בטבע מתקיימים תהליכים אלו כל הזמן - האנרגיה התרמו-גרעינית, המשתחררת בעת היתוך גרעיני, היא מקור 'הדלק' של כוכבים, הבעירה הגרעינית המאירה אותם.
בפיזיקת חלקיקים, מסת המנוחה , שווה למסה של חלקיק במערכת הנמצאת במנוחה, וניתן לחשבה לפי האנרגיה והתנע של החלקיק, כבכל מערכת אחרת, על ידי משוואת היחס בין אנרגיה (E) ותנע (P):
או ביחידות מידה טבעיות כאשר c=1:
מסת מנוחה זו זהה בכל מערכות הייחוס.
ממשוואה זו ניתן להבין כי מסת המנוחה היא בעצם מידה פסאודו-אוקלידית של 4-וקטור התנע-אנרגיה, המחושב באמצעות הגרסה הייחסותית של משפט פיתגורס בה הסימון של מימד המרחב וזה של מימד הזמן נבדלים.
גודל זה נשמר תחת כל boost או סיבוב לורנציאניים בארבעת הממדים.
במכניקת הקוונטים, מהווה מסת המנוחה פרמטר במשוואת דיראק הייחסותית עבור חלקיק אלמנטרי.
אופרטור הקוונט של דיראק מקביל ל-4-וקטור התנע של חלקיק.
מאחר שמסת המנוחה נגזרת מגדלים הנשמרים במהלך דעיכת או התפרקות חלקיק, היא מחושבת באמצעות האנרגיה והתנע של תוצרי הדעיכה או הפירוק של חלקיק יחיד - אלו שווים למסה של החלקיק שדעך/התפרק.
המסה של מערכת חלקיקים ניתנת לחישוב מן הנוסחה הכללית:
כאשר: היא מסת המנוחה של מערכת החלקיקים, ושווה למסה של החלקיק שדעך; : הוא סכום האנרגיות של החלקיקים; ו- הוא וקטור הסכום של תנע החלקיקים (הכולל גם את גודל וגם את כיוון התנע);
הקשר בין מסת המנוחה של גוף לבין המסה היחסותית שלו מוגדר על ידי הביטוי:
מִסְתַּעַרְבִים הוא כינוי לאנשי כוחות הביטחון המסווים את עצמם כערבים על מנת להיטמע בקרב אוכלוסייה ערבית טיפוסית, בדרך כלל לצורך השגת מטרות ביטחוניות כלשהן.
בישראל יש מספר יחידות מסתערבים המשתייכות לגופי ביטחון שונים.
לא כל פעילותן של היחידות המסוערבות נעשית תחת תחפושת חשאית.
גם בפעילויות בהן משתמשים בהתחפשות ובהיטמעות, משמשים חלקים נרחבים מהיחידה הלוחמת ככוחות גיבוי שנכנסים לפעולה רק לאחר היחשפות הכוחות - ומשכך, אינם מתחפשים.
מקור המילה בערבית, שורש ע-ר-ב בבניין עשירי.
שם זה ניתן לעדת המסתערבים היהודים שחיו בארצות ערב ולא נבדלו משכניהם.
פירושו היטמעות בין הערבים בלבוש, שפה ואורח חיים.
המחלקה הסורית - יחידה של ההגנה שפעלה בסוריה ובלבנון בתקופת מלחמת העולם השנייה
המחלקה הערבית - יחידה של הפלמ"ח אשר אנשיה ביצעו פעולות הסתערבות שונות משנת 1943 עד 1950.
סיירת שקד - יחידה מובחרת של צה"ל, שבמסגרתה פעלו גם מסתערבים ברצועת עזה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
יחידת חרמ"ש - יחידת מסתערבים של צה"ל שפעלה ביו"ש וברצועת עזה (אלון,אשחר - שהוכשרו על ידי בית הספר ללוטר במתקן אדם ימ"ס עזה) עד 1995.(ימס ברדלס)לוחמים לבשו כומתה שחורה ונעלי קומנדו /הייטק) שמה וסמליה הועברו לחרוב בחטיבת כפיר.
יחידת שמשון - יחידת מסתערבים של צה"ל שפעלה ברצועת עזה מ-1987 עד 1996. שמה וסמליה הועברו לגדוד בחטיבת כפיר.
יחידת רימון - יחידה מובחרת בצה"ל, אשר פעלה לסירוגין משנת 1970 עד 2005 ותפקידה העיקרי היה לחימה בטרור הפלסטיני בעזה.
יחידת מתיל"ן ירושלים של מג"ב - פעלה משנת 1996 ועד לשנת 2012 עסקה בין היתר בפעילות מסועורבת ומוזגה עם ימ"ס ירושלים.
/ סיירת מטכ"ל – יחידה באגף המודיעין שמפעילה גם מסתערבים.
/ יחידת דובדבן – יחידת המסתערבים של פיקוד המרכז וחטיבת הקומנדו הפועלת משנת 1984.
/ ימ"ס – יחידות המסתערבים של משמר הגבול הפועלות משנת 1991. כוללות את ימ"ס ירושלים, ימ"ס איו"ש, ימ"ס דרום וימ"ס סיני.
/ הגדעונים – יחידת מסתערבים משטרתית, שחלק הארי מפעילותה הוא מודיעין משטרתי.
/ ימ"מ – יחידה מיוחדת ללוחמה בטרור של מג"ב שבין היתר מפעילה צוות מסתערבים.
יחידה 504 – יחידת מודיעין אנושי (יומינט) של צה"ל.
שב"כ – יחידה מבצעית של לוחמים שמבצעת פעילות חשאית בשטחים עוינים.
המחלקה הסורית הייתה יחידת המסתערבים הראשונה של ההגנה, ופעלה במסגרת הפלמ"ח ובשיתוף פעולה עם ה-SOE הבריטי בשנים 1941-1943, ימי מלחמת העולם השנייה.
לאחר פירוק המחלקה הסורית נוסדה המחלקה הערבית, שנודעה גם בכינויה "מחלקת השחר" או "המסתערבים".
היא החלה את דרכה כיחידה של הפלמ"ח ובהמשך הייתה יחידה במחלקת המודיעין של צה"ל בשם שירות מודיעין 18. אנשיה עסקו בריגול וחבלה בקרב ערביי ישראל ובמדינות השכנות.
יצחק נבון הקים יחידת מסתערבים ב-1946. כשהיה בן 25, הוטל על יצחק נבון לשמש ראש המחלקה הערבית של הש"י, שירות הידיעות של ה'הגנה', באזור ירושלים, שהשתרע מחברון בדרום עד רמאללה בצפון, ומיריחו במזרח עד לטרון במערב.
נבון הפעיל מודיעים יהודים וערבים, אך המרחב הגדול שהיה נתון לאחריותו היה מעל כוחותיו של אדם אחד.
לפיכך, כעבור שנה הוא קיבל עוזר.
נבון אף הקים יחידת מסתערבים קטנה.
עם פרוץ הקרבות אחרי 29 בנובמבר 1947, נסתם כמעט לחלוטין מאגר המידע שסיפקו המודיעים הערבים, שחששו להגיע לפגישות.
כך החלה התקופה השנייה בפעילות מחלקת המודיעין, שבמהלכה נאסף המידע המודיעיני בעיקר מהאזנה לטלפונים של מפקדות הערביות.
קרבות קשים בירושלים, דוגמת הקרב על מנזר סן סימון באפריל 1948 והקרב על מחנה אלנבי במאי 1948, הוכרעו הודות למידע שהגיע לאנשי המחלקה אשר האזינו לתשדורות שהחליפו הערבים.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 הופעלה יחידת מסתערבים בשב"כ, שהוקמה בשנת 1952 על ידי שמואל מוריה, ובהוראת איסר הראל.
הראל ביקש כי תהיה זו יחידה של צעירים שייטמעו באוכלוסייה הערבית כסוכנים רדומים, ויחיו בקרבה לאורך זמן, לשם הפעלתם בעתיד, לכשיידרש הדבר.
מוריה גייס ליחידה כמה עשרות צעירים, רובם עולים חדשים ממדינות ערב.
הכשרתם של הסוכנים נמשכה כשנה, בה התאמנו והתגוררו בבסיס הדרכה ברמלה ונשלחו לעבודה במפעלים שונים בארץ, שם למדו ערבית פלסטינית ודרכי התנהגות מקומיים.
בתום שנה של הכשרה הוחדרו המסתערבים, בזהותם החדשה, לישובי הערבים בישראל.
מרביתם נישאו לנשים מוסלמיות שלא היו מודעות לזהותם האמיתית.
בשנת 1964, כשפורקה היחידה, הוחלט לגלות את הסוד לבני משפחותיהם הערבים וליישב את המשפחות מחדש בסביבה יהודית בישראל.
הדבר נפל כתדהמה על הנשים.
על פי בקשת השב"כ הקים הרב הראשי לצה"ל, האלוף שלמה גורן, בית דין של שלושה רבנים בראשותו, שהציעו לנשים להתגייר בהליך מהיר, אך לא כל הנשים הסכימו לכך.
ההחלטה לפרק את היחידה התקבלה לאחר שראשי השב"כ והמוסד הבינו שהיא איננה מביאה תועלת רבה.
מיכאל בר-זוהר ונסים משעל כותבים על כך בספרם "לוחמות המוסד":
בעקבות האינתיפאדה הראשונה הוקמו מחדש יחידות מסתערבים בצה"ל ומשמר הגבול.
תפקידיהם כללו איסוף מודיעין, מעצר וחיסול מחבלים, לוחמה בטרור וטיפול בהפרות סדר.
בצה"ל הוקמו יחידת דובדבן שפועלת ביהודה ושומרון ויחידת שמשון שפעלה ברצועת עזה.
במשמר הגבול הוקמו 3 יחידות מסתערבים (ימ"ס): ימ"ס ירושלים, ימ"ס איו"ש וימ"ס דרום (לשעבר ימ"ס עזה)בנוסף הוקמה יחידת מתיל"ן ירושלים שלימים מוזגה עם ימ"ס י-ם.
במשטרת ישראל הימ"מ ויחידת הגדעונים מפעילות גם הן מסתערבים.
יחידות המסתערבים נחשבות ליחידות עילית מצטיינות.
היחידות והלוחמים שבהן זכו לצל"שים ועיטורים רבים, הן מטעם צה"ל והן מטעם המשטרה.
מסת פלאנק היא יחידת מידה פיזיקלית השייכת למערכת יחידות פלאנק.
מסת פלאנק מגדירה את סדר הגודל של המסה המינימלית, שעבורה יש לקחת בחשבון גם אפקטים כבידתיים ולא רק אפקטים קוונטיים.
מכאן חשיבותו של גודל זה בתאוריות של כבידה קוונטית.
ערכה של מסת פלאנק הוא:
לצורך המחשה, ניתן לציין שמסתו של מטיל ברזל בעל נפח של היא מסת פלאנק.
מאידך, מסת פלאנק גדולה בעשרות סדרי גודל ממסתם של החלקיקים היסודיים המוכרים כיום.
הגדרות שונות של מסת פלאנק
אחת היחידות הבסיסיות במערכת יחידות פלאנק
פעמיים המסה המינימלית של חור שחור, בהתאם לעקרון אי הוודאות
המסה שעבורה אורך גל קומפטון שווה לרדיוס שוורצשילד מוכפלת ב-
סדר הגודל של מסת גוף מינימלית, שעבורה יש לקחת בחשבון גם את כוח הכבידה, ולא רק את כוחות היסוד האחרים
פיתוח הנוסחה למסה מינימלית של חור שחור
עקרון אי הוודאות קובע שבכל מדידה קיימת אי ודאות מסוימת.
אם אי הוודאות במדידת מסה של גוף שווה למסת הגוף עצמו, אז אין לנו דרך להיות בטוחים שהגוף קיים.
על ידי השוואה בין מסת חור שחור לאי הוודאות במדידתה, נוכל למצוא את המסה המינימלית של חור שחור כלשהו.
עקרון אי הוודאות קובע שמכפלת אי הוודאות באנרגיה באי הוודאות בזמן היא מסדר גודל של מחצית קבוע דיראק:
הקשר בין אי הוודאות באנרגיה ובין אי הוודאות במסה הוא:
אי הוודאות במדידת אות בתוך מרחב בגודל של חור שחור היא מסדר גודל של:
רדיוס שוורצשילד של החור השחור קשור למסתו בעזרת הנוסחה:
כאשר G הוא קבוע הכבידה.
לאחר הצבת אי הוודאות באנרגיה ובזמן, עקרון אי הוודאות ייראה כך:
על פי משוואה זו, מסת חור שחור נמוכה יותר גוררת אי ודאות גדולה יותר במדידת המסה.
אם נדרוש שהמסה ואי הוודאות במדידתה יהיו בנות אותו סדר גודל, אז נקבל את המסה המינימלית של חור שחור:
תנע פלאנק ואנרגיית פלאנק הם שני גדלים שנוח להגדיר אותם בעזרת מסת פלאנק.
לצורך השוואה, במאיץ LHC ניתן להגיע כיום (2011) עד לאנרגיות בסדר גודל של בלבד, ומתקן שיאיץ חלקיקים עד כדי אנרגיית פלאנק רחוק מאוד ממימוש.
בשנת 1998 הוצעה תאוריה מקורית של ממדים נוספים גדולים, המוכרת גם בתור מודל ADD על שם מחבריה.
על פי מודל זה, קיימים ממדי מרחב נוספים מלבד שלושת הממדים המוכרים מחיי היום-יום.
הממדים הנוספים הם קומפקטיים וגודלם יכול להגיע עד לסדר גודל של עשירית המילימטר.
בכך מיוחד מודל זה יחסית למודלים מתחרים, בהם הממדים הנוספים קטנים משמעותית.
אם נסמן את מסת פלאנק בעולם ארבע-ממדי (שלושה ממדי מרחב וממד זמן אחד) בתור , אזי בעולם ממדי, שבו גודלם של הממדים הנוספים הוא , מסת פלאנק תהיה מסדר גודל של:
אם הממדים הנוספים גדולים מספיק, אז ייתכן מצב שבו מסת פלאנק החדשה () קטנה באופן משמעותי ממסת פלאנק המקורית (), וגודלה יכול להיות קטן עד כדי: .
הואיל ומסת פלאנק מגדירה את סדר הגודל למסה מינימלית של חורים שחורים, מודל ADD מאפשר את יצירתם של חורים שחורים זעירים במאיצי חלקיקים עתידיים.
גילוי חורים שחורים זעירים ומדידה של מסת פלאנק נמוכה יכולים להוות אישוש למודל ADD.
מסת־אם או מטריקס של סלע היא מונח בגאולוגיה המתאר את מסת החומר הבנוי מגרגירים דקים שבו משובצים גרגרים (או גבישים) גדולים בהרבה.
מסת־האם של סלע יסוד בנויה מגבישים זעירים, לעיתים מיקרוסקופיים, שבהם משובצים גבישים גדולים בהרבה המכונים פנוקריסטים.
מרקם פורפירי זה מאפיין מצב שבו המגמה מתקררת בכמה שלבים.
לדוגמה, באנדזיט פורפירי משובצים פנוקריסטים גדולים של פלגיוקלז במסת־אם דקת־גרגיר.
בדרום אפריקה כורים את רוב היהלומים מתוך מסת־אם של קימברליט, סלע דמוי חרסית שעברה בליה, המכונֶּה "קרקע צהובה".
מסת־האם של סלעי משקע הוא חרסית דקת־גרגיר או טין שבו משובצים גרגרים גדולים יותר.
קונגלומרט וברקציה הם שני סוגים של סלעי משקע השייכים לקבוצת הגודל המכונה רוּדיטים, שבה גודל הגרגר גדול מ-2 מילימטר.
סלעים אלו נהוג למיין בכמה שיטות, כשאחת מהן היא על פי אחוז מסת־האם מכלל הסלע.
לשיטה נוספת למיון סלעים אלה, המתבססת על יחסי הגודל שבין השברים הבונים את הסלע, יש קשר ישיר לאחוז מסת־האם בסלע.
אם כל השברים הם באותו גודל הסלע נקרא ממוין היטב (well-sorted), ואם יש גדלים רבים הוא ממוין רע (ill-sorted).
בדרך כלל סלע ממוין היטב יכיל מעט מסת־אם, בעוד שאחוז מסת־האם בסלע ממוין רע יהיה גבוה יותר.
מסתמי הלב הם שסתומים חד-כיווניים הנמצאים בלב ותפקידם להבטיח זרימה חד כיוונית של הדם בתוך חללי הלב וממנו החוצה ובכך לאפשר את עבודתו התקינה של מחזור הדם.
המסתמים נפתחים ונסגרים כתוצאה מהפרשי לחצים משני צדדיהם ולא באמצעות פעולת שריר.
שני מסתמי עליות-חדרים (נקראים גם מסתמי מפרש)- atrioventricular) av) האחד בין העלייה הימנית לחדר הימני (המסתם התלת-פסיגי), והשני בין העלייה השמאלית לחדר השמאלי (המסתם הצניפי).
הם נפתחים כדי לאפשר זרימת דם מהעלייה לחדר, ונסגרים כדי למנוע זרימת דם חזרה מהחדר לעלייה.
שני מסתמים דמויי ירח (נקראים גם מסתמי כיס)- semilunar) sl) שנמצאים ביציאה משני חדרי הלב, מסתם עורק הריאה ביציאה מהחדר הימני לעורק הריאה, ומסתם אבי העורקים ביציאה מהחדר השמאלי לאבי העורקים.
הם נפתחים כדי לאפשר זרימת דם לעורקים, ונסגרים כדי למנוע זרימת דם חזרה מהעורקים לחדרי הלב.
בזמן הרפיית הלב (דיאסטולה), מתמלאים חדרי הלב, מסתמי העליות-חדרים נפתחים והמסתמים דמויי הירח נסגרים.
בזמן התכווצות הלב (סיסטולה) מוזרם הדם לאבי העורקים ולעורק הריאה וחדרי הלב מתרוקנים.
בשלב זה נסגרים מסתמי העליות-חדרים ונפתחים המסתמים דמויי ירח.
נקישות הסגירה של מסתמי הלב הם הקולות הנשמעים במהלך פעימות הלב.
מסתמי העליות-חדרים מכונים גם מסתמי מפרשים, בשל צורתם המיוחדת.
אלו מסתמים חד-כיווניים גדולים המורכבים ממעין עלים דמויי חרמשים, שמונעים זרימה חוזרת מהחדרים לעליות במהלך הסיסטולה (התכווצות) החדרים.
הם מעוגנים לקיר החדר על ידי גידים שמייצבים את המסתם למקומו.
אלו מחוברים לשרירים הגורמים למתח בגידים כדי להחזיק את המסתם במקומו ומונעים ממנו להיפתח לכיוון הלא נכון (אין להם קשר לפתיחה או לסגירה של המסתם הנגרמת מהפרשי לחצים משני צדי המסתם).
המסתם הצניפי (המסתם המיטרלי) נמצא בצדו השמאלי של הלב בין העלייה השמאלית לחדר השמאלי.
הוא מונע מהדם לזרום חזרה מהחדר השמאלי לעלייה השמאלית.
המסתם הצניפי נפתח על ידי לחץ המצטבר בעלייה השמאלית בזמן התכווצות העלייה, ומאפשר לדם לזרום מהעלייה לחדר השמאלי.
בסוף התכווצות העלייה נסגר המסתם כדי למנוע מהדם מלזרום חזרה מהחדר לעלייה.
משום שהוא נמצא בצד שמאל של הלב, עליו להתמודד עם כוחות ולחצים חזקים.
משום כך הוא בעל שני חרמשים בלבד, ולפיכך הסיכוי שמשהו ישתבש בו נמוך יותר.
סיבוך נפוץ של קדחת ראומטית גורם להתעבות או להיצרות המסתם הצניפי.
המסתם התלת-פסיגי (המסתם הטריקוספידלי) נמצא בצדו הימני של הלב בין העלייה הימנית והחדר הימני.
המסתם התלת-פסיגי, בדומה למסתם הצניפי, נפתח על ידי לחץ המצטבר בעלייה הימנית בזמן התכווצותה, ומאפשר לדם לזרום לחדר הימני.
בסוף התכווצות העלייה נסגר המסתם כדי למנוע מהדם לזרום חזרה מהחדר הימני לעלייה.
מסתמי הכיסים - האאורטלי והפולמונרי
מסתמי הכיסים הם מסתמים דמויי סהר הנמצאים בפתחו של עורק הריאה ובפתחו של אבי העורקים.
מסתמים אלו אינם בעלי מערכת תמיכה של גידים ושרירים שקיימת במסתמי העליות-חדרים, והם דומים בכך למסתמים שמצויים בוורידים.
מסתמים אלה הם חד-כיווניים, וכשהם פתוחים הם מאפשרים לדם לזרום מהלב לעורקים, וכשהם סגורים הם מונעים מהדם לזרום חזרה מהעורקים אל הלב.
מסתם אבי העורקים (המסתם האאורטלי) נמצא בין החדר השמאלי לאבי העורקים.
המסתם הוא עגול, יש בו שלושה עלים, ומבנהו ופעולתו הם דמויי צמצם במצלמה.
בזמן סיסטולה של החדרים עולה הלחץ בחדר השמאלי, וכשהלחץ בו גבוה מהלחץ באבי העורקים נפתח המסתם ומאפשר לדם לזרום מהחדר השמאלי לאבי העורקים.
בסיום הסיסטולה, צונח הלחץ בחדר השמאלי במהירות והלחץ הגבוה יותר באבי העורקים גורם למסתם להיסגר.
מסתם אבי העורקים תורם לרכיב A2 של קול הלב השני (S2).
מסתם עורק הריאה (המסתם הפולמונרי) נמצא בין החדר הימני לעורק הריאה וגם לו שלושה עלים.
בדומה למסתם אבי העורקים המסתם נפתח בזמן סיסטולה של החדרים כשהלחץ בחדר הימני גבוה מהלחץ בעורק הריאה, ובסיום הסיסטולה בחדרים, כשהלחץ בחדר הימני יורד בחדות, הלחץ הגבוה יותר בעורק הריאה גורם למסתם להיסגר.
מבנה לא תקין של מסתמי הלב (מחלות מולדות או נרכשות, עקב התפתחות מבנית לקויה, מחלה, טראומה או שיקוע סידן בגילים מבוגרים) מסתמי הלב עלולים להיפגם גם כתוצאה ממחלות שונות - למשל, מזיהום שגורם החיידק סטרפטוקוקוס A.
פגיעה במסתמים היא אחד הסיבוכים שעלולים להתלוות לדלקת גרון שמקורה בסטרפטוקוקוס A.
סיבות אפשריות נוספות לפגיעה במסתמי הלב, הן, בין היתר, מחלת לב איסכמית, לחץ דם גבוה והתנוונות של המסתם עם העלייה בגיל.
הפתולוגיה פוגמת ביכולת להבטיח זרימה חד-כיוונית ויעילה של הדם.
מסתם לא תקין עלול שלא להיסגר כיאות, ובכך לאפשר חזרה חלקית של הדם נגד כיוון הזרימה הרצוי, או שלא להיפתח כיאות ובכך להקטין את נפח הדם העובר דרכו.
בין שאר הדברים, תופעות אלו מקטינות את יעילות מחזור הדם בביצוע חילוף החומרים בריאות ועשויות לבוא לידי ביטוי, בין יתר הדברים, בהתעייפות מהירה ולא אופיינית, שינויים בקצב הלב, קוצר נשימה, כאבים בחזה, דפיקות לב מואצות ובצקות ברגליים.
סוגים של בעיות במסתמי הלב
קיימים שלושה סוגים עיקריים של בעיות במסתמי הלב:
רגורגיטציה: אי ספיקה ודליפה חוזרת של דם מהמסתם - דליפת דם חוזרת מהמסתם, המכונה בשפה המקצועית "רגורגיטציה" (Regurgitation) ומתבטאת באי ספיקה של המסתם תוך זרימה חוזרת של דם גם באופן הפוך.
מצב זה, אשר עלול להתפתח על רקע התנוונות (דגנרציה), אופייני במסתם האאורטלי ומוביל לזרימה חוזרת של דם מחומצן מאבי העורקים ללב במקום לכיוון ההפוך – לאיברי הגוף.
כמו כן, מצב זה עשוי להיגרם על רקע 'צניחת מסתם' – כשכנפי המסתם צונחות אחורה, סיבוך שמאפיין בעיקר את המסתם המיטרלי המוביל לזרימה חוזרת של דם מהחדר השמאלי לעלייה השמאלית.
רגורגיטציה של המסתם האאורטלי ורגורגיטציה של המסתם המיטרלי הן בין מחלות המסתמים הנפוצות יותר.
רגורגיטציה של המסתם האאורטלי מתפתחת בשיעורים שהולכים וגדלים עם העלייה בגיל, ומגיעה לשכיחות של מעל ל-10% בגילי 55 ומעלה.
מצב זה מתפתח על רקע ניוון (דגרנציה) של עלי המסתם, שגורם לכך שהדם שמוזרם לאבי העורקים חוזר חזרה לחדר השמאלי ומוביל להתרחבותו ולפגיעה בתפקודו.
מחלה זו דורשת ניתוח מהיר לפני התפתחות סיבוך בלתי הפיך בשריר הלב.
גם רגורגיטציה של המסתם המיטרלי היא מחלה שמתפתחת בעיקר עם העלייה בגיל על רקע התנוונות (דגנרציה) והתפתחות דליפה, ושכיחותה נאמדת במעל ל-9% מהאוכלוסייה מעל גיל 75.
סטנוזיס: היצרות של המסתם - היצרות של המסתם, המכונה בעגה המקצועית "סטנוזיס" (Stenosis), מתרחשת כשכנפי המסתם מתעבות, מתקשות או לעיתים אף מתאחות יחד, באופן שמונע פתיחה הולמת של המסתם, ומונע זרימה של כמות תקינה של דם דרך המסתם.
סטנוזיס של המסתם האאורטלי והיצרות (סטנוזיס) של המסתם המיטרלי הן בין מחלות המסתמים הנפוצות יותר.
סטנוזיס של המסתם האאורטלי מופיעה בקרב 12.4% מהמבוגרים מגיל 75 ומעלה ומתפתחת בעיקר על רקע שינויים הסתיידותיים במסתם עם העלייה בגיל שגורמים לכך שעלי המסתם נדבקים זה לזה.
סטנוזיס של המסתם המיטרלי נגרמת בעיקר על רקע זיהום מסוג קדחת שגרונית והתפתחות מחלת לב ראומטית.
היצרות של המסתם המיטרלי מהווה גם את מחלת המסתמים השכיחה ביותר שעלולה להתפתח בקרב נשים הרות.
אטרזיה: זרימת דם לא תקינה על רקע מום מולד - התפתחות לקויה של המסתם, המכונה בשפה המקצועית "אטרזיה" (Atresia) ומתרחשת בשלב העוברי על רקע מום מולד, ומתבטאת בפתח לא תקין של המסתם המונע זרימת דם תקינה דרכו.
סיבוך זה נחשב לנדיר ביותר.
מסת"ב (ראשי תיבות של מספר ספר תקני בין־לאומי) הוא המונח העברי ל־ISBN (ראשי תיבות של International Standard Book Number), שהוא קוד מזהה בין־לאומי, ייחודי למהדורה של ספר.
בדרך כלל הוא מודפס על כריכתו האחורית של הספר, בספרות ובברקוד, כך שניתן לקרוא אותה בקופה רושמת באמצעות קורא ברקוד.
כאשר ספר יוצא בשני סוגי כריכות, כריכה קשה וכריכה רכה, מקבל כל סוג מסת"ב משלו.
הקוד משמש בעיקר בקטלוגים מסחריים ובקטלוגים של ספריות.
השיטה נוצרה בבריטניה בשנת 1966 על ידי רשת חנויות הספרים WH Smith, וכונתה בתחילה SBN) Standard Book Number).
השיטה אומצה כתקן בין־לאומי ISO 2108 בשנת 1970. מזהה דומה, ה־ISSN) International Standard Serial Number), משמש לזיהוי כתבי עת.
בארבעים שנותיו הראשונות כלל המסת"ב עשר ספרות, והחל מ־1 בינואר 2007 הוא הוגדל ל־13 ספרות.
במסת"ב 10, הספרות מפוצלות לארבע קבוצות.
במסת"ב 13 נוספת בתחילת המספר קבוצה בת 3 ספרות.
שפת המדינה אליה משתייך המו"ל:
0 – ספרים היוצאים לאור בארץ דוברת אנגלית (בריטניה, ארצות הברית, קנדה וכו')
965 – ספרים היוצאים לאור בישראל
מספר סידורי לכותר אצל המו"ל
ספרת ביקורת (זו יכולה להיות לעיתים גם האות X).
במסת"ב 10: 10 פחות השארית של החישוב הוא סיכום של מכפלת כל ספרה במיקומה היחסי, מחולקת ב-11. אם תוצאת החישוב היא 10 אז ספרת הביקורת תהיה X
במסת"ב 13: 10 פחות השארית של סכום מכפלת כל ספרה במיקום אי זוגי ב-1 ובמיקום זוגי ב-3, מחולקת ב-10
בכל מדינה יש נציג האחראי על הקצאת המסת"ב, המהווה נציג של סוכנות ISBN העולמית, הממוקמת בלונדון.
בישראל נעשה הדבר על ידי המרכז לספריות וספרות בישראל.
הנציג מקצה לכל מו"ל מספר מזהה, ואת המספר הסידורי של הכותר נותן המו"ל בעצמו.
השימוש במסת"ב אינו מחייב, והמספרים ניתנים תמורת תשלום.
יש מו"לים שמעדיפים לא לרכוש מספרים אלו.
המרכז לספריות וספרות בישראל הוא הנציג הבלעדי של הארגונים הבין־לאומיים לאספקת מספרים לפי התקן הבין־לאומי: ISBN לספרים ו־ISMN ליצירות מוזיקליות.
בענף המו"לות הישראלי נפוץ השימוש גם בקוד אחר, הקרוי "דאנאקוד", והוא אינו קשור למסת"ב.
מערכות", שהוקמה ב־1981, מנהלת ומקצה קודים אלה תמורת תשלום.
לצד הקוד כתוב במילים "מסת"ב", "ISBN" או "דאנאקוד", כדי להסיר ספק באשר לסוגו.
באמצעות הקוד האחיד מתאפשר שיתוף מידע בין מוציאים לאור לגופים אחרים העוסקים בסחר בספרים.
בנוסף, יוצרת החברה קטלוג ספרים עבריים בו משתמש כל גוף המעוניין בו, בין אם הוא מסחרי או לא.
גם הספרייה הלאומית משתמשת במאגר שנוצר על ידי החברה כדי לקבל פרטים ראשוניים על הספרים העבריים החדשים היוצאים לאור.
מסתרי ארבעת הגדולים הוא ספר מתח שנכתב על ידי אגתה כריסטי וראה אור בשנת 1927. גיבורו הראשי של הספר הוא החוקר הרקול פוארו.
הסיפור כולו מתואר לא מבעד לעיני הגיבור (פוארו) אלא מבעד לעיני ידידו, הייסטינגס.
זהו אחד הידועים שבספרי המתח שנכתבו על ידי אגתה כריסטי, מתוך 80 ספריה שתורגמו לעברית.
בספר מסתרי ארבעת הגדולים מתואר ארגון פשע שמנהיגיו הם ארבעה אנשים הידועים בכינוי "ארבעת הגדולים".
הראשון ביניהם, "מספר אחת", הוא סיני בשם לי צ'אנג יאן, מנהיג פוליטי בסין (כמובן, אדם דמיוני).
הוא נחשב למוחם של ארבעת הגדולים.
"מספר שתיים" הוא אמריקאי עשיר, וסימנו הוא $ – כסימן הדולר האמריקאי.
"מספר שלוש" היא אישה צרפתייה, ואילו "מספר ארבע" הוא "המשחית" – אדם שאינו משתמש בשמו ומסוגל ללבוש כמעט כל צורה ודמות שהיא.
אדם זה הוא רוצח מתוחכם ביותר.
כאשר מיארלינג, איש השירות החשאי שסברו שנעלם, מוסר לחוקר הרקול פוארו את המידע שברשותו על ארבעת הגדולים (ונרצח על ידי "מספר ארבע") פותח פוארו בחקירה שמטרתה לגלות מיהם "ארבעת הגדולים" ומהם תוכניותיהם.
הספר נדפס בעברית בשנת 1960 בהוצאת מ.
מזרחי, ותורגם על ידי ג.