tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 2009 רכשה 17% מקבוצת פולקסווגן, תמורת יותר מ-10 מיליארד דולר, ובמקביל סייעה לקבוצת פולקסווגן להשתלט על חברת פורשה.
במאי 2010 חברה-בת של הרשות רכשה את בית הכלבו היוקרתי הרודס בלונדון, כולל מתחם דירות היוקרה הסמוך בשכונת נייטסברידג', תמורת יותר מ-1.5 מיליארד ליש"ט.
בדצמבר 2010 רכשה בשיתוף עם "Colony Capital" ו-"Tutor-Saliba Corporation" את אולפני מירמקס מדיסני, במרץ 2016 נמכרו האולפנים לחברת שידור קטרית.
בפברואר 2009 הפכה ממשלת צרפת את רשות ההשקעות של קטר לשותפה אסטרטגית, נתנה לה פטור ממס רווחי הון בצרפת, ומכרה לה נתחים בשורה של תאגידים צרפתיים כולל ב: Total, EADS Technip, Air Liquide, Vinci, GDF Suez, Veolia, Vivendi Royal Monceau, France Telecom ו-Areva.
בסוף 2012 השלימה את רכישת קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן.
במאי 2012 רכשה 3% משל והצהירה כוונה להגדיל חלקה ל-7%.
חברה השותפה עם ממשלת קטר להפקת גז בקטר עצמה.
בדצמבר 2019, הודיעה הרשות על הגדלת היקף ההשקעות של בתחום הטכנולוגיה.
בין השאר השקיע בחברת "קומפאס" של היזם הישראלי אורי אלון.
באוגוסט 2023, רכשה הקרן את מלון פארק ליין היוקרתי בניו יורק מסטיב ויטקוף ושותפיו תמורת 623 מיליון דולר.
הרכישה התבצעה לאחר שהתוכנית של ויטקוף ושל שותפו איש העסקים המלזי ג'ו לואו להפוך את המלון, אותו רכשו תמורת 654 מיליון דולר, למגדל דירות יוקרה לא יצאה לפועל.
העסקה הסתבכה לאחר שלואו נחשד במעילה של מיליארדים בכספי קרן העושר של מלזיה.
ב-2017 הורה משרד המשפטים האמריקני לויטקוף ולשותפיו למכור את הנכס.
רשות הרבים - הפורום הירושלמי לארגוני יהדות ישראלית, הוא ארגון-גג המאגד למעלה משלושים ארגונים ירושלמים משדה ההתחדשות היהודית-הישראלית.
הפורום מגדיר את מטרתו כ-חיזוק הקולות הפלורליסטיים בירושלים וקידום התרבות היהודית לגווניה בעיר.
הפורום נוסד בשנת 2011 ובשנת 2017 נרשם כעמותה.
יושב ראש הוועד המנהל של הפורום הוא גיא גרדי והמנהלת הכללית היא עינבר בלוזר שלם.
בין הארגונים הבולטים החברים בפורום ניתן למנות את: התנועה המסורתית, מכון שלום הרטמן, מכון שכטר, בית מדרש אלול, הישיבה החילונית בירושלים, התנועה הרפורמית, גשר, בית פרת, כל ישראל חברים, הלל, קהילות שרות, הלו"ז העברי, משיב הרוח, קולך, נאמני תורה ועבודה ועוד.
בין מטרות 'רשות הרבים' נמנות:
לשמש כאיגוד ארגוני יהדות-ישראלית באזור ירושלים.
לרכז, לקיים ולהעצים את פעילות ארגוני יהדות-ישראלית וחזונם המשותף בנושאי יהדות, עמיות, ישראליות, תרבות, אומנות וזהות יהודית וישראלית.
לקיים פעילות חברתית וציבורית לכל הגילאים והמגזרים בירושלים ודרכה לישראל והתפוצות.
לפתח ולבצע תוכניות במערכת החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי בירושלים, בנושאי יהדות-ישראלית.
לנהל ולתפעל את 'בית רשות הרבים' בירושלים לאור עקרונות הפורום.
הפורום נוסד בשנת 2011, מתוך מטרה לאחד ולחזק את הקולות והארגונים היהודיים הפלורליסטיים והמתונים בירושלים, פרי יוזמתן של רוני יבין ורחל עזריה.
הוא נוסד על ידי מנהלי ומנהלות ארגונים בירושלים, וכן פעילות ופעילים חברתיים בשדה ההתחדשות היהודית בעיר.
בין מייסדיו נמנים: חלי טביבי ברקת, אלי ברקת, רֹני יבין, רחל עזריה, אז חברת מועצת עיריית ירושלים.
אליהם הצטרפה עינבר בלוזר שלם, כיום המנהלת הכללית של הפורום.
הפורום מונה כ-38 ארגונים, המחזיקים בתפיסות עולם מגוונות ופועלים בתחום היהדות הישראלית בערוצי פעולה שונים: חינוך, תרבות, סינגור ואקטיביזם, במגוון אסטרטגיות ושיטות עבודה.
הפורום עוסק באיגום משאבי השטח בירושלים ובאיחוד כוחות מגוונים לצורך השמעת קול משותף.
בשנת 2017 נרשם הפורום כעמותה.
בשנת 2015 קיבל הפורום לראשונה תמיכה עירונית.
בשנה זו הוכנסה בתקציב עיריית ירושלים שורת תקציב שמטרתה לתמוך בפעילות של ארגוני התחדשות יהודית.
את המהלך הוביל חבר מועצת העירייה, חנן רובין שזכה בתחילה להתנגדות מצד גורמים חרדיים.
בשנת 2018 הוקם 'בית רשות הרבים' - בית עמותות בשכונת קריית היובל בירושלים.
הבית כולל משרדים של ארגוני הפורום, חללי פעילות וגינה שיתופית לשימוש תושבי השכונה, ומתקיימים בו אירועים שונים.
בשנת 2019 הקים הפורום את 'המנבטה' - חממת יוזמות לחדשנות יהודית-ישראלית, בשיתוף מרכז ספיר.
בחממה התקיימו עד כה שני מחזורים.
בשנת 2022 נפתח מחזור של 'פבריקה' - חממת יוזמות לדוברי וחושבי רוסית בשדה היהדות הישראלית, בשיתוף ארגון 'בינה'.
הפורום מארגן ושותף באירועי תרבות ולימוד שונים במרחב הציבורי בירושלים, המתקיימים סביב מעגל השנה.
פרויקט 'זאת ירושלים' המתקיים ביום ירושלים בשיתוף פעולה עם עיריית ירושלים, המינהל הקהילתי 'גינות העיר' ושותפים נוספים.
במסגרת הפרויקט מושם דגש על סובלנות ורב-גוניות בירושלים, ומתקיימים בעיר אירועי תרבות, אקטיביזם וסובלנות.
'מפת שבועות': מפה מודפסת ומקוונת המאגדת את כל תיקוני ליל שבועות ברחבי ירושלים.
פרויקט 'בבנין': מטרתו בינוי קהילה וקידום ערבות הדדית סביב בניני מגורים, בשיתוף עיריית ירושלים.
בשנת 2021 זכה הפרויקט ב'פרס השלטון המקומי ומפעל הפיס'.
לפי דו"חות העמותה, הכנסותיה לשנת 2022 עמדו על 2,299,202 ש"ח שנתקבלו בעיקר מ'שירותים כללי' ומ'תרומות' וההוצאה הגדולה ביותר הייתה 'הוצאות לפעילות'.
רשות הפארקים של קנדה הידועה גם כ"פארקי קנדה" או "פארקס קנדה" היא רשות של ממשלת קנדה, תחת המשרד לאיכות הסביבה של ממשלת קנדה.
מטרת הרשות היא להגן ולשמר על אתרי טבע בעלי חשיבות לאומית של קנדה, וכן לעודד מודעות ציבורית (באמצעות הנאה ופנאי של הציבור) לשמירה על אתרי טבע אליה, על מנת להגן עליהם כיום ולמען הדורות הבאים.
הרשות מנהלת 42 פארקים לאומיים, 4 שמורות טבע ימיות לאומיות, 171 אתרים היסטוריים לאומיים (מתוך יותר מ-970 אתרים היסטוריים לאומיים), 9 תעלות ונתיבי מים היסטוריים, פארק לאומי אורבני אחד, ואתר מורשת לאומי אחד.
הרשות מנהלת את מרשם האתרים ההיסטוריים של קנדה; בנוסף הרשות מנהלת 5,000 אזורים מוגנים אשר יכולים להפוך בעתיד לשמורות טבע או פארקים לאומיים - בשטח כולל של 1,000,000 קמ"ר (10% משטחה היבשתי של קנדה, ו-1% משטחה הימי).
הרשות עובדת עם המועצה הלאומית לאתרים היסטוריים ומונומנטים של קנדה, הממליצה על אתרים, אירועים ואנשים בעלי חשיבות היסטורית לאומית (סה"כ מעל 1,500), לשר לאיכות הסביבה ולשינויי אקלים.
תפקידי והתחיבויות הרשות מוסדרים באמנת רשות הפארקים של קנדה.
ברשות עובדים כ-5,566 עובדים, ומשרדי הנהלתה מצויים בעיר גאטינו שבפרובינציית קוויבק.
רשות פארקי קנדה הוקמה ב-19 במאי 1911, כמחלקה של משרד הפנים של הדומיניון של קנדה - והייתה מחלקת הפארקים הלאומיים הראשונה בעולם.
הרשות הוקמה בשנת 1998, תחת המשרד להגנת הסביבה של קנדה.
קודם לכן, בין השנים 1966–1978 היו "פארקי קנדה" תחת המשרד לענייני אינדיאנים של קנדה (משרד בממשלת קנדה), ובין 1979–1994 היו פארקי קנדה תחת המשרד למורשת קנדה (משרד בממשלת קנדה), בשנת 1994 עברו פארקי קנדה למשרד להגנת הסביבה, אשר הקימה את הרשות הממשלתית.
פארקי קנדה מעסיקים שומרי פארקים (Park Wardens), המבצעים פעולות אכיפה, כדי להבטיח את שלומם של המבקרים בפארקים הלאומיים, ולוודא ציות לחוקי הגנת הסביבה.
לשומרים סמכויות נרחבות (הם נושאים נשק, ובסמכותם להפעיל כוח על מנת לעצור מפירי חוק).
רשות ההשקעות של אבו דאבי היא קרן עושר ריבונית שבבעלות אמירות אבו דאבי (שבאיחוד האמירויות הערביות), מקרנות ההשקעה הגדולות בעולם.
היא מנהלת את יתרות הנפט של האמירות, המוערכות בכ-875 מיליארד דולר.
התיק שלה גדל בקצב שנתי של כ-10%.
הקרן חברה בפורום הבינלאומי של קרנות עושר ריבוניות וחתומה על עקרונות סנטיאגו בנושא שיטות עבודה מומלצות בניהול קרנות עושר ריבוניות.
הרשות מעולם לא פרסמה כמה נכסים יש לה, אך ההערכות הן בין 800 מיליארד דולר לכ-875 מיליארד דולר.
מכון קרן העושר הריבונית מעמיד את הנתון על 580 מיליארד דולר.
בשנת 1967 הקימה אמירות אבו דאבי את מועצת ההשקעות הפיננסיות שפעלה במסגרת משרד האוצר שלה והייתה אחראית על ניהול הכנסות הנפט העודפות של האמירויות.
עם זאת, בשנת 1976 קיבל השייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, הנשיא המייסד של איחוד האמירויות הערביות ומנהיג אבו דאבי את ההחלטה להקים במקום זאת את רשות ההשקעות ולהפריד אותה מהממשלה כארגון עם ניהול עצמי.
המטרה הייתה להשקיע את העודפים של ממשלת אבו דאבי בסוגי נכסים שונים, עם סיכון נמוך.
בשנת 2008 הייתה הרשות יושבת-ראש של קבוצת העבודה הבינלאומית המונה 26 קרנות עושר ריבוניות שהפיקו את "העקרונות והפרקטיקות הכלליות המקובלות של קרנות עושר ריבוניות" (המכונים 'עקרונות סנטיאגו').
עקרונות אלה נוצרו כדי להוכיח למדינות הבית ווהמושקעות ולשווקים הפיננסיים הבינלאומיים כי לקרנות עושר ריבוניות יש מסגרות פנימיות חזקות ושיטות ממשל וכי השקעותיהן נעשות רק על בסיס כלכלי ופיננסי.
הרשות משקיעה בכל השווקים הבינלאומיים - מניות, הכנסה קבועה ואוצר, תשתיות, נדל"ן, הון פרטי והשקעות אלטרנטיביות (קרנות גידור ויועצי סחר בסחורות - CTA).
התיק הגלובלי שלה מחולק לתתי קרנות המכסות סוג נכס ספציפי.
לכל סוג נכסים יש מנהלי קרנות משלו ואנליסטים פנימיים המכסים אותו.
כמעט כל סוג נכסים מנוהל באופן פנימי וחיצוני.
בסך הכל בין 70% ל-80% מנכסי הרשות מנוהלים בחוץ, ובמהלך השנים האחרונות הקרן הפכה למבוזרת יותר, לאור מבנה ההתחייבות הייחודי שלה.
רשות ההשקעות היא רוכשת גדולה של נדל"ן מוסדי בארצות הברית באמצעות גופי משנה שונים.
לעיתים קרובות היא קונה בעלות ריבית חלקית עם מנהלי נדל"ן מובילים.
הרשות משקיעה גם בפרויקטים של פיתוח כולל קניונים.
רבות מההשקעות פחתו באופן משמעותי מאז שהשקעות בוצעו בשיאי השוק ב-2007 וב-2008 ואיבדו מערכן.
ההשקעה בשווי מיליארד דולר בסיטיגרופ איבדה כ-90% מערכה נכון ל-26 בנובמבר 2009, שנתיים לאחר שרכשה חלק נכבד בבנק.
השקעותיה בנדל"ן גלובלי בפסגת השוק בשנת 2008 ירדו משמעותית גם בערכן.
אף שהיא מדברת על הצלחתה ארוכת הטווח בהפקת תשואות, העובדה שהיא התקרבה למדד ומנהלת את מרבית קרנותיה באמצעות מנהלי קרנות צד שלישי חיצוניות מלמדת כי סובלנותה ללקיחת סיכונים פוחתת מאוד עם השנים.
בשנת 2006, בין 70% ל-80% מנכסי הרשות נוהלו בחוץ כשבשנת 2005 רכשה רשות ההשקעות 51 מניות פטנט של חברת Massar מחברת החשמל של אבו דאבי, חברת בת של רשות המים והחשמל באבו דאבי.
ב-27 במאי 2013 פרסמה הרשות את סקירת 2012 שלה, עם סקירה על פעילותה בשנה האחרונה וכן הסבר על גישתה להשקעה - אסטרטגיה, ממשל וניהול סיכונים.
חברי הדירקטוריון מכהנים לתקופה של שלוש שנים, וניתן לחידוש.
הם ממונים על פי צו של האמיר:
ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, יושב ראש (נשיא איחוד האמירויות ושליט אבו דאבי)
סולטן בן זאיד אאל נהיאן, נציג נשיא המדינה (איחוד האמירויות הערביות)
מוחמד בן זאיד אאל נהיאן, (נסיך הכתר של אבו דאבי וסגן המפקד העליון)
מנסור בן זאיד אאל נהיאן, סגן ראש הממשלה ושר לענייני נשיאות (איחוד האמירויות הערביות)
חמד בן ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, מנכ"ל (במקום אחיו המנוח אחמד בן זאיד אל נהיאן)
מוחמד בן ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, חבר המועצה המבצעת (אבו דאבי)
מוחמד הברוש אל סווידי, ראש מחלקת האוצר (אבו דאבי)
חאמד מוחמד אל הור אל סווידי, מחלקת האוצר (אבו דאבי)
רשות המאגר הביומטרי הלאומי היא ארגון ממשלתי, שאחראי על ניהול המאגר הביומטרי.
הרשות פועלת מתוקף חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע מדצמבר 2009.
בראשות הארגון עומד אברהם מינס.
ביוני 2019 פורסם כי הרשות הסתירה ולא דיווחה על שתי תקריות בנוגע לאבטחת מידע (שקרו בשנים 2017–2018) בניגוד לחוק.
כחודשיים לאחר מכן נדחתה בבית המשפט הגבוה לצדק עתירה של התנועה לזכויות דיגיטליות והתנועה לחופש המידע כנגד הרשות בנוגע לשני מכרזים שניהלה.
באתר הרשות מוגדר ייעוד הרשות, בהתאם לחוק:
הפקת נתוני זיהוי ביומטריים מאמצעי זיהוי ביומטריים.
הבטחת זמינות, שרידות וגיבוי המאגר הביומטרי ונתוני המאגר.
ניהול, תפעול שוטף ואחזקת המאגר הביומטרי ונתוני המאגר.
שמירה על פרטיותם של תושבי מדינת ישראל אשר מידע ביומטרי שלהם כלול במאגר.
מתן מענה לפניות בתהליכי הנפקת תיעוד ומתן מענה לפניות אימות נתונים מצד גורמי הביטחון.
רשות המטרו היא רשות ממשלתית בישראל האחראית על קידום הרכבת התחתית של גוש דן, הרשות היא בעלת "סמכות-על" שתמנע עיכובים ובירוקרטיה בהקמת המטרו בגוש דן.
רשות המטרו הוקמה בכפוף למשרד התחבורה.
רשות המטרו תהיה עצמאית בהפעלת סמכותה לשם מילוי תפקידיה ותפעל בהתאם למדיניות הממשלה.
לרשות המטרו יהיו מועצה מאסדרת, ועדה מנהלת ומנהל.
תפקידי רשות המטרו, למעט התפקידים שיוחדו למועצה המאסדרת, לוועדה המנהלת או למנהל, יבוצעו בידי המנהל באמצעות עובדי הרשות.
רשות המטרו תקדם ותנהל מטעם הממשלה את מיזם המטרו, ובכלל זה תפעל לטובת קידומו כמיזם בעל חשיבות לאומית.
רשות המטרו תתקשר בהסכם עם חברה ממשלתית או חברה בת ממשלתית, אחת או יותר, לצורך ביצוע פעולות לקידום מיזם המטרו (בחוק זה- חברה מבצעת).
עובדי רשות המטרו הם עובדי מדינה.
שר האוצר ושר התחבורה רשאים להורות, בהודעה שתפורסם ברשומות, כי רשות המטרו תקדם ותנהל מיזמים נוספים בתחום התחבורה היבשתית להסעת המונים; כן רשאית הממשלה להטיל על רשות המטרו תפקידים נוספים בתחום התחבורה היבשתית על רשות המטרו.
במאי 2020 החליט להקים שר האוצר, ישראל כ"ץ מטה תחבורה אשר ירכז פרויקטים לאומיים גדולים בתחום התשתיות והתחבורה, בין הפרויקטים ניתן למנות את המטרו בגוש דן ומסר קווי רכבת קלה חדשים.
עם זאת, לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-36 וכניסתו של אביגדור ליברמן לתפקיד שר האוצר, החליט האחרון לבטל את המטה בגלל חשש לכפל סמכויות עם שאר משרדי הממשלה.
ביולי 2021, עלה לאוויר מחדש הרעיון להקמת רשות ייעודית שתעסוק בהקמת המטרו, הוחלט להקים את "רשות המטרו" שתהיה בעלת "סמכות-על" שתמנע עיכובים ובירוקרטיה בהקמת המטרו בגוש דן.
כך למשל, במקרה שרשות מקומית תבקש להוציא צו מניעה לעבודות של המטרו בשטחה, היא תיאלץ לבקש אישור מהרשות.
באוקטובר 2021 אושר "החוק להקמת רשות המטרו" שכלל בין היתר גם מס והיטל על בעלי נכסים הסמוכים לתוואי המטרו בסך של כ-75% מהשבחת הנכס, וזאת במטרה לממן את המיזם, שהוא מיזם התשתיות היקר ביותר בתולדות מדינת ישראל.
רשות ההשקעות הייתה יחידה ממשלתית בישראל שפעלה בשנים 1960–1986.
הקמה ושיוך לשני משרדי ממשלה
רשות ההשקעות הוקמה בשנת 1960 ולראשה מונה צבי דינשטיין.
היא נקראה בתחילה "הזרוע השלישית", עקב היותה זרוע נוספת של ישראל לגיוס הון מחו"ל בנוסף ל"בּוֹנְדְּס".
משרד רשות ההשקעות היה משותף למשרד האוצר ולמשרד המסחר והתעשייה.
לרשות היו משרדים בארץ, בתל אביב ובחו"ל, בארצות הברית ואירופה.
במשך שנות ה-60 ותחילת ה-70 התנהלו ויכוחים תקופתיים על מיקום המשרד בין משרדי האוצר והתעשייה והמסחר.
עם הזמן נפרדה היחידה ממשרד המסחר והתעשייה והפכה ליחידה במשרד האוצר.
בשנת 1975 הוחלט במשרד האוצר על חיזוק רשות ההשקעות על ידי מינוי אביגדור ברטל, יו"ר בתי הזיקוק כמנהל הרשות.
עם פרישתו בשנת 1977 התמנה רפי בנבנשתי למנהל הרשות.
בתקופתו היחידה הייתה בנויה ממשרד ראשי בירושלים, משרד בתל אביב ומשרדים אזוריים בארצות הברית ואירופה.
חלק מהנציגויות הכלכליות בחו"ל כמו: בריטניה, צרפת, וגרמניה היו מתואמות בנושאי השקעות על ידי רשות ההשקעות.
ברשות עבדו כ־30 עובדים מהם 10 בארץ וכ-20 בחו"ל.
מנהל רשות ההשקעות פעל במשותף עם מנהל מרכז ההשקעות במשרד המסחר והתעשייה (במסגרת מִנהלת מרכז ההשקעות) שעסק בעיקר בניהול מערכת תמריצי ההשקעות לפי החוק לעידוד השקעות הון – 1950 (מענקים והקלות במס).
בשנים 1977–1978 גובשה מדיניות שיווק נמרצת של ישראל כמקום מועדף להשקעות ובמיוחד להשקעות עתירות מדע.
המדיניות הייתה מבוססת על ההכרה שלישראל יתרון יחסי בתחום כוח אדם מקצועי ברמה גבוהה, מסורת של השקעות בתחומי המדעים והטכנולוגיה המתקדמת, הסכמי סחר עם ארצות הברית ואירופה המאפשרים חדירה קלה לשווקים הגדולים בעולם ומערכת תמריצי השקעות מתקדמת המתחרה בתמריצים המוצעים על ידי מדינות אחרות כמו אירלנד ואחרות.
מדיניות השיווק כללה השקעות נרחבות בפרסום כולל: חוברות תדמית, חוברות מידע, מוספים בעיתונים כלכליים מובילים, סרטים, כנסים וועידות כלכליות.
מדיניות השיווק הודרכה על ידי מחקרי שוק בהם אתרו המפעלים בחו"ל (במיוחד בארצות הברית) שבהם כדאי להשקיע מאמצי שיווק ואיתור עובדים ישראלים בחברות כדי להסתייע בהם במאמצי השיווק של ישראל.
הנציגים הישראליים בחו"ל פנו לחברות, הציגו בפניהם את חומרי הפרסום והזמינו אותם לביקורים בישראל.
נציגי החברות שביקרו בישראל זכו לטיפול צמוד של נציגי הרשות בישראל.
אנשי הרשות ליוו את תהליך קבלת ההחלטות של החברות ודאגו להשיג את האישורים הנדרשים להקמת מפעלים בישראל.
גם לאחר הקמת המפעלים היה ליווי של המפעלים לאתר בעיות בפעילותם.
מדיניות השיווק והטיפול הצמוד במשקיעים הביאו לגידול ניכר של השקעות במיוחד מארצות הברית.
בין הענפים שזכו להצלחה גדולה היה ענף המוליכים למחצה (סמי קונדקטורים) .
בתחילת שנות ה־80 החליטו החברות אינטל ונשיונל סמי קונדקטורס להקים מפעלים ליצור המוליכים למחצה בישראל.
חברת מוטורולה שקלה גם היא להקים מפעל בישראל אך לא מימשה את כוונותיה בגלל משבר בענף באמצע שנות ה־80. השקעות חברות אלה הביאו להשקעות של עשרות חברות נוספות בתחומים מגוונים (ראה נספח פעולות רשות ההשקעות).
בנוסף לפעולות בתחום תעשיות עתירות מדע פעלה הרשות ביזום השקעות מדרום אפריקה בתחום מבני תעשייה ומלונות והשקעות מקנדה וארצות הברית במרכזי קניות גדולים במתכונת המקובלת בחו"ל.
רשות ההשקעות עסקה גם בעידוד ההשקעות במחקר ופיתוח במיוחד מארצות הברית במסגרת ארגון המשותף לישראל ולממשלת ארצות הברית והשקעות פרטיות במסגרת שותפויות מוגבלות.
בסוף שנת 1984 סיים רפי בנבנשתי את תפקידו כמנהל רשות ההשקעות.
בשנת 1986 המשרד אוחד עם היחידה לקשרים בינלאומיים במשרד האוצר וחדל לתפקד כיחידה נפרדת.
הרשות מפעילה 2 תחנות רדיו (Radio Kosova 1 ו-Radio Kosova 2) ו-4 ערוצי טלוויזיה (RTK 1, RTK 2, RTK 3 ו-RTK 4).
כיום נמצאת תחת בעלותה של ממשלת קוסובו.
רשות השידור משתפת פעולה עם איגוד השידור האירופי מאז הקמתו.
עם זאת, היא עדיין לא חברה באיגוד על אף מאמציה להצטרף לאיגוד.
על פי האיגוד, הסיבה לכך היא בכך שקוסובו אינה חברה באיגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי או במועצת אירופה, ששתיהן תנאי הכרחי להצטרף לאיגוד.
קוסובו נמצאת בתהליכים להצטרף למועצת אירופה.
אחד המניעים של RTK להצטרף לאיגוד הוא ההשתתפות בתחרות הזמר של האירוויזיון, שאליו מנסה להצטרף מאז 2014.
בשנת 2023, רשות השידור החלה במאמציה להטמיע את עצמה באירוויזיון על ידי אירוח תחרות שירים שנתית בשם פסטיבלי אי קנגס (Festivali i Këngës).
רשות מקומית היא גוף העוסק בניהול העניינים המקומיים של יישוב או קבוצת יישובים.
עם השירותים שמעניקה רשות מקומית לתושביה נמנים תכנון היישוב ומתן היתרי בנייה בו, רישוי עסקים, הפעלת מערכת החינוך, ניקוי הרחובות ופינוי פסולת, אירועי תרבות, כבאות ועוד.
ברוב מדינות העולם, הרשות המקומית היא היחידה המנהלית הקטנה ביותר של המדינה המנוהלת על ידי מנהיגים נציגי ציבור הנבחרים בבחירות דמוקרטיות.
צורות של רשויות מקומיות בעולם
מספר התושבים המקובל ברשות מקומית יכול להשתנות מאוד מרשות לרשות וממדינה למדינה.
כך, למשל, עיריית ירושלים היא רשות מקומית ששירתה בשנת 2011 כ-801,000 תושבים, ומנגד בצבר הרשויות המקומיות השווייצריות, שקרוי "הלוזאנאים המערביים" יש 71,838 תושבים, שנחלקים בין שמונה רשויות מקומיות.
באחת הרשויות האלו היו בדצמבר 2014 רק כ-670 תושבים.
בישראל נהוגה חלוקה לרשויות מקומיות, ונכון ל-2023 היו בישראל 258 רשויות מקומיות, כולל עיריות, מועצות מקומיות, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות תעשייתיות.
במודל השוודי ניתנה לעיריות אוטונומיה נרחבת והעיריות (כולל "הנהלת המחוז") אחראיות על תחומים רבים; השירותים החברתיים, מערכות החינוך, הדיור, הבנייה, תחבורה, בריאות הציבור, חלוקת סמארטפונים בחינם לילדות וילדים שהיגרו מדנמרק הענייה.
בסמכות העיריות לבצע שינויים במיסוי של תושביהם, כדי שיוכלו לפעול כנדרש בתחומים שבאחריותם.
במודל השוודי לשלטון המדינתי תפקיד לפקח על פעילות העיריות, אך אין לו סמכות לבטל את החלטותיהן.
ברבות ממדינות אירופה נהוג המושג "קהילה" (מלטינית – "Communis") לכינוי עבור יחידה שלטונית מקומית, שהיא ארגון פוליטי שנבחר במישרין בידי התושבים.
כך באיטליה (Comune), בנורווגיה ובדנמרק (Kommune), בגרמניה – Gemeinde, ובאחרות.
בארצות מערביות שונות, כצרפת, נעשית הבחנה בין הסטטוס של הרשות המקומית – כיחידה טריטוריאלית, לגוף המנהל אותה; כך, לצורך תיאור הסמכות השלטונית המופקדת על הקהילה, רווח השימוש במושג המוּנִיקִיפֶּה הלטיני, שבמקורו התייחס לערים הרומיות שבהן התושבים הוכרו כאזרחי האימפריה.
היום המוניקיפ הוא הדרגה המינהלית הנמוכה הקיימת (לרוב תחת מחוזות) וכולל, למעשה, את מוסדות העירייה.
בברזיל, לדוגמה, המוניסיפיו נמצא תחת החלוקה למדינות, ונושא רק בשתי סמכויות – הביצועית והתחיקתית-מקומית.
ברחבי העולם קיימת חלוקה לשני מודלים עיקריים במערכת היחסים בין הרשות המקומית לשלטון המרכזי: בקבוצה אחת הכוללת, בין היתר, את גרמניה, שווייץ ואוסטריה, מותר לרשויות המקומיות לפעול בכל תחום שהחוק לא אוסר עליהן לעסוק בו, כלומר "כל מה שלא אסור בפירוש – מותר".
קבוצת שנייה הכוללת, בין היתר, את בריטניה, ישראל ומדינות רבות קולוניאליות-לשעבר, חלים על הרשות המקומית כללי המינהל שקובעים שאין לרשות כוח זולת סמכות שהוענקה לה במפורש.
לפי אלעד מלכה (מנכ"ל האגודה לזכות הציבור לדעת ולשעבר חבר מועצת העיר ירושלים), למשטרים קולוניאליים היה אינטרס מובהק לצמצם את סמכותם של הרשויות המקומיות, מכיוון שהאינטרס של המקומיים אשר יוצג בידי נבחרי הרשויות המקומיות היה מנוגד לאינטרס של המעצמה הקולוניאלית ששלטה בשלטון המרכזי.
לפי הגישה הליברלית המעדיפה מינימום התערבות של השלטון בחירות הפרט, קיים יתרון להתערבות של רשות מקומית הקרובה יותר ל'אזרח הקטן' ושכוח ההשפעה שלו עליה גדול יחסית, לעומת התערבות של רשות ארצית.
רשות השידור הייתה רשת השידור הממלכתית של מדינת ישראל.
רשות השידור פעלה מתוקף חוק רשות השידור שנחקק בשנת 1965, אשר מאפשר שידור ציבורי ממלכתי בטלוויזיה וברדיו.
המנכ"ל הראשון של רשות השידור היה חנוך גבתון.
מאז הוקמו גופי שידור רבים נוספים, והרשות מצאה את עצמה כגוף שידור אחד מני רבים ובתחרות קשה עם גופי תקשורת מסחריים.
ב-29 ביולי 2014 אישרה הכנסת את חוק השידור הציבורי, התשע"ד-2014, ובו פרק המורה על סגירת רשות השידור והקמת תאגיד שידור חדש בשם "תאגיד השידור הישראלי".
בהתאם לחוק רשות השידור הפסיקה את שידוריה ב-14 במאי 2017, ולמעשה כבר ימים אחדים קודם לכן נפסקו מרבית שידורי האקטואליה של הרשות.
היישות המשפטית של רשות השידור פעלה עד שנת 2022 במסגרת החזרת חובות האגרה לקופת המדינה.
רשות השידור הפעילה את שידוריה בטלוויזיה וברדיו, ובהמשך גם באינטרנט.
מתוקף היותה רשות השידור הציבורית היחידה בישראל, היא הייתה החברה הישראלית היחידה באיגוד השידור האירופי, ומתוקף כך נהנתה מההסכמים להחלפת חומרים טלוויזיוניים הקיימים בין כל גופי השידור האחרים החברים באיגוד.
על פי חוק רשות השידור, ועדת גלי צה"ל של מליאת הרשות אחראית לפקח על השידורים הלא צבאיים של תחנות גלי צה"ל.
שידורים אלה מהווים למעלה מ-90% משידורי גלי צה"ל.
במאה ה-21, בשל מצבה הרעוע של הרשות, לא התכנסה ועדה זו באופן סדיר.
רשות השידור הייתה כפופה לביקורת של מבקר המדינה ובמסגרת פעילות הממשלה ממונה שר שתפקידו לפקח על ביצוע חוק רשות השידור.
הערוץ הראשון - ערוץ טלוויזיה בו שובצו גם שידורים של הטלוויזיה החינוכית בחלק משעות היום.
החל מ-2010 שידורי רשות השידור עברו בהדרגה לאיכות HD.
ערוץ 33 - ערוץ בשפה הערבית עבור אוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, שבעברו שידר גם את השידור החי מהכנסת (לפני עליית ערוץ 99), ותכנים נוספים בעברית.
ערוץ 2 הניסיוני - מספר שנים מתוך שבע שנות שידורי הניסיון של ערוץ 2, נוהלו על ידי רשות השידור.
ערוץ המזרח התיכון - ערוץ לווייני ששידר תכנים בשפה הערבית, שידר בין 2001 ל-2004. שודר באפיק 34 בכבלים.
תחנות הרדיו של קול ישראל:
רשת א' - שידרה תוכניות מגוונות בנושאי תרבות, אמנות, ספרות ושירה, מסורת, פולקלור, היסטוריה וייעוץ מומחים.
רשת ב' - שידרה בעיקר אקטואליה.
רשת ג' - שידרה מוזיקה ישראלית פופולרית מכל הסוגים.
רשת ד' - שידרה בשפה הערבית לאוכלוסייה הערבית-ישראלית במדינת ישראל.
רשת ה' - שידרה בשפה הפרסית.
88FM - שידרה מוזיקה מגוונת, אקלקטית ואלטרנטיבית מכל הז'אנרים.
קול המוסיקה - שידרה מוזיקה קלאסית.
רק"ע (רשת קליטת עלייה) - שידרה במספר שפות זרות שאינן שפות רשמיות בישראל.
רשת מורשת - שידרה תוכניות תרבות ואקטואליה מזווית יהודית מסורתית, וכן מוזיקה חסידית.
לפי חוק רשות השידור התשכ"ה הרשות "תקיים את השידורים כשירות ממלכתי".
החוק קבע את תפקידיה, ובהם שידור תוכניות חינוך, בידור ומידע בשטחי המדיניות, החברה, הכלכלה והמשק, התרבות, המדע והאמנות במגמה לשקף, בין השאר, את חיי המדינה, מאבקה, יצירתה והישגיה ואת חייהם ונכסי תרבותם של כל חלקי העם.
לפי החוק, על הרשות להבטיח כי בשידורים יינתן מקום לביטוי של ההשקפות והדעות השונות הרווחות בציבור.
מימון רשות השידור נעשה באמצעות גביית אגרת הרדיו והטלוויזיה, שידור פרסומות, שידור חסויות, שידור תשדירי שירות ובהשלמה תקציבית של הממשלה.
אגרת הטלוויזיה הוטלה על כל משק בית בעל מקלט טלוויזיה, ונגבתה באמצעות אגף הגבייה של רשות השידור.
אגרת הרדיו הייתה מוטלת על כל משק בית שבו מקלט רדיו, ובהמשך צומצמה רק לבעל רכב מנועי ונגבתה באמצעות אגרת הרישוי לרכב.
בשנת 2014, גובה אגרת הטלוויזיה היה 345 ש"ח לשנה וגובהה של אגרת הרדיו הוא 136 ש"ח לשנה.
שנת 2014 הייתה השנה האחרונה שבה נגבתה אגרת הטלוויזיה ונכון לשנת 2016 גובה אגרת הרדיו עמד על 153 ש"ח.
לאורך השנים נחשפו משכורותיהם של עובדי רשות השידור והעובדה כי קיימים עיתונאים וטכנאים שכלל אינם מגיעים לעבודה ואפילו אינם מחתימים כרטיס נוכחות, אך זוכים למשכורות עתק.
ראשית שידורי הרדיו בעברית בארץ הייתה בקול ירושלים, השידור העברי בשירות השידור הארץ–ישראלי המנדטורי שהחל לשדר ב-30 במרץ 1936 והיה באחריות ממשלת המנדט.
עם הקמת המדינה ב-1948, הפכו "קול ירושלים", יחד עם תחנת השידור של ההגנה ל"קול ישראל".
שירות השידור, שבהמשך הדרך היה הבסיס להקמת רשות השידור, היה שם נרדף לקול ישראל בתחילת דרכה של המדינה, ושני הכינויים התקיימו במקביל בהתייחסם לאותו הארגון האמון על השידורים בישראל.
שירות השידור התקבל לאיגוד השידור האירופי בשנת 1957. במחאה על כך, פרשו איגודי השידור של סוריה ומצרים מהחברות באיגוד השידור האירופי.
מאז 1965 פעלה רשות השידור מתוקפו חוק רשות השידור שהתקבל בכנסת ב-6 ביוני 1965. ליושב הראש הראשון של הוועד המנהל של הרשות מונה חיים יחיל.
ב-2 במאי 1968 החלה רשות השידור לשדר באופן קבוע שידורי טלוויזיה.
באפריל 1969 החליטה מליאת רשות השידור לשנות את שמם של שידורי הטלוויזיה הישראלית ושל קול ישראל לשם אחד: "שידורי ישראל", ולאחר עשור החליטה המליאה להפוך החלטה זו, אך השימוש במונח "שידורי ישראל" המשיך במידה הולכת ופוחתת עד אמצע שנות השמונים.
בשנת 1981 הוחלט על העברת שידורי הטלוויזיה הישראלית לצבע, זאת לאחר שהטלוויזיה הישראלית שידרה רק בשחור לבן, למעט מספר שידורים יוצאי דופן, כמו ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל או תחרות אירוויזיון 1979. המעבר התבצע החל מ-1983.
במשך שנים רבות פעלה רשות השידור כמונופול בתחום שידורי הטלוויזיה בישראל, וכמעט מונופול בתחום שידורי הרדיו (מלבדה פעלה בתחום זה תחנת גלי צה"ל).
פתיחת הטלוויזיה בכבלים בשנת 1992 ולאחר מכן ערוצי הטלוויזיה המסחריים (ערוץ 2 וערוץ 10), וכן הוספת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והרדיו האזורי כגופי שידור נוספים, מסחריים ובלתי תלויים ברשות השידור, הביאו לביטולו של המעמד הייחודי של הרשות, ולהפיכתה להיות אחד מגופי השידור, מבין תחנות וערוצים רבים המוצעים לקהל הישראלי.
שיעורי הצפייה (רייטינג) בשידורי רשות השידור נמוכים בצורה ניכרת מאלו של הערוצים המסחריים וערוצי הכבלים והלוויין.
גם בתחום הרדיו נפרץ המונופול, תחילה על ידי תחנות רדיו פיראטיות ("קול השלום" בשנת 1973 וערוץ 7 בשנת 1988), ואחר כך על ידי תחנות רדיו אזוריות.
במשך השנים חלה הידרדרות חמורה במעמדה ובתפקודה של הרשות.
בחודש יולי 2007 אישרה מליאת הרשות תוכנית כוללת לשינוי ארגוני בה שיאפשר שידור ציבורי ברמה נאותה ובאמצעים סבירים.
במסגרת הרפורמה פרשו מתפקידם אישים בולטים בשידורי הרשות, דוגמת דליה מזור.
בשנת 2010 יצא לאקרנים "המדריך למהפכה", סרט דוקו-אקטיביסטי, בו הבמאי דורון צברי נאבק למען הבראת הערוץ הראשון באמצעות שינוי בחקיקה שיפריד את השידור הציבורי מהמערכת הפוליטית.
הקמת תאגיד השידור הישראלי ופירוק רשות השידור
ב-29 ביולי 2014 אישרה הכנסת את חוק השידור הציבורי, התשע"ד-2014, ובו פרק המורה על סגירת רשות השידור.
אחד מסעיפי החוק החדש קובע שרבע מעובדי הגוף החדש יגיעו מרשות השידור ומהטלוויזיה החינוכית.
בתחילת אוגוסט מונה פרופ' דוד האן לכונס הנכסים של הרשות.
מיכאל מירו עזב אז את ניהול רשת ב' ואיילה חסון מונתה למנהלת חטיבת החדשות של הערוץ הראשון.
בניהולם של ויזנטל וחסון בוצעו מהלכים שהביאו לשינויים רבים ברשות השידור - הן במתכונת השידורים והן בזהות מגישי התוכניות, בטלוויזיה וברדיו: אושרו לשידור התוכניות "היהודים באים" ו"לאטמה", ולעומת זאת, בוטלו שידורים בעברית בערוץ 33 (שבע שעות יומיות שכללו מהדורת חדשות מדי שעה) ובוטל שידורה של מהדורת החדשות באנגלית בערוץ הראשון.
נוסף על כך, מהדורת "מבט" בערוץ הועברה לשעה 20:00 והוארכה לשעה.
גם מהדורת החדשות במוצאי שבת ותוכנית האקטואליה היומית של גאולה אבן הוארכו מחצי שעה לשעה.
ברשת ב' הופסק שידור תוכניתו של יוני בן מנחם, אשר ספגה ביקורת ממבקר המדינה על עצם קיומה במקביל להיותו של המגיש מנהל ברשות.
במרץ 2015 מונה אלדד קובלנץ לעמוד בראש תאגיד השידור הציבורי החדש.
כמו כן, התאריך הראשון שנקבע לפרק את הרשות (ב-31 במרץ 2015) נדחה, והוחלט לפרק את הרשות עד אוקטובר 2015. ב-14 ביולי 2015 החל תהליך דחייה נוספת, עד ל-31 במרץ 2016. אך למרות זאת, שובצו החל מסוף ינואר סדרות חדשות (כמו "שטיסל") שצפויות להסתיים כחודש לאחר אותו תאריך.
ב-28 ביולי 2015 שודרה בפעם האחרונה בערוץ הראשון התוכנית "פוליטיקה" עם עודד שחר שהייתה משודרת בגלגולים שונים משנת 1992.
בספטמבר 2015 עלה לאוויר האתר הרשמי של תאגיד השידור הישראלי ובו מכרזים לאיתור סמנכ"לים ולמיתוג.
בו בזמן החלה בניית הדירקטוריון הגוף החדש.
בסוף ספטמבר כונס הנכסים דוד האן מינה את שמעון אלקבץ לעורך ראשי במקום ויזנטל ואת ברי בר-ציון למפרק רשות השידור במקום עופרית כהנא
עד סוף אוקטובר 2015 פרשו כ-300 עובדי הרשות.
ביניהם: ענת דוידוב, בני דודקביץ', רויטל עמית, איתי ורד, דודי נסים, יעל איילון, עומר ריטה, וצוותי ההפקה של "הכל דיבורים" ו"סדר יום".
מאוחר יותר פרשה גם איילה חסון, שהייתה בין היתר מנהלת חטיבת החדשות ומגישת "יומן", ועברה להגיש את המהדורה המקבילה בערוץ 10.
בפברואר 2016 נודע כי הערוץ הראשון סירב להשתתף במכרז למשחק המרכזי בליגת העל בכדורסל עקב חוסר ודאות בעניין הסגירה, והמשחק הועבר לערוץ 5.
ב-8 במרץ 2016 נדחתה סגירת רשות השידור פעם נוספת, ל-1 באוקטובר 2016.
בחודש מרץ 2016 הוחלט להעביר את האולפנים החדשים אל הגן הטכנולוגי של הר חוצבים בירושלים, אך לאחר מכן הועברו למודיעין בשיתוף פעולה עם ערוץ 9 ויועברו בשנים הקרובות לירושלים, זאת לאחר דרישות העירייה והממשלה.
סניף הרדיו הוקם בתל אביב.
ב-27 ביולי 2016 נודע כי תאגיד השידור רכש מבנה קבע באזור התעשייה גבעת שאול בירושלים.
במאי 2016 החל התאגיד בהפקה של שידורי ניסיון, המוצגים בדף הפייסבוק שלו, תחת שם זמני - "התאגיד".
מספר עדכונים על תהליכי ההתארגנות וההקמה בדף טוויטר.
ב-9 במאי 2017 החלו להיפסק שידורי הרשות בהדרגה.
באותו יום שודרה מהדורת מבט האחרונה והסתיימו שידורי האקטואליה של הערוץ הראשון.
ב-10 במאי הסתיימו שידורי האקטואליה של רשת ב' למעט מבזקי חדשות שעתיים וכן שידורי ערוץ 33. ב-11 במאי הסתיימו שידורי רשת ג'.
בלילה שבין ה-13 ל-14 במאי הסתיימו שידורי הערוץ הראשון לאחר שידור גמר האירוויזיון, אם כי למחרת בבוקר שידורי הטלוויזיה החינוכית בו שודרו כסדרם וננעלו בתוכנית "ערב חדש".
ב-14 במאי בשעה 23:00 שודר המבזק האחרון של קול ישראל ברשות ושידורי הרשות נחתמו עם סיום שידורי תחנת 88FM.
במהלך הלילה שבין 14 ל-15 במאי עד השעה 06:00 בבוקר הושמעה מוזיקה בכל תחנות הרדיו של קול ישראל ובטלוויזיה הוקרנה שקופית המבשרת על סגירת הרשות ותום שידוריה.
בשעות הבוקר הוחלפה השקופית של הרשות בשקופית של תאגיד השידור שבשרה על פתיחת השידורים בשעה 17:00.
בתחילת תהליך הקמת תאגיד כאן, עמדה מצבת עובדיה של רשות השידור על כ-1600. עד לסיום השידורים ירדה מצבת כוח האדם לכ-1100 עובדים, אשר פוטרו עם תחילת שידורי תאגיד כאן.
לטובת פעילויות פירוק רשות השידור והטיפול בנכסיה הועסקו מחדש כ-90 מעובדיה של רשות השידור.
חלק ממתחמי רשות השידור הועברו לשימושו של תאגיד כאן, ואילו אחרים עברו תהליך של פירוק נכסים ומכירה.
בין השאר הוצאו ממתחמי הרשות כ-600 אלף תקליטים, ונגבו כ-200 מיליון מתוך כ-600 מיליון שקל חובות אגרה של הציבור.
עד אמצע חודש אוגוסט 2017, חלקים מאתר רשות השידור המשיכו לפעול, והחל מה-20 באוגוסט 2017 כתובת אתר רשות השידור מפנה באופן אוטומטי לאתר תאגיד השידור הישראלי "כאן".
ערוץ היוטיוב של רשות השידור הועבר לתאגיד כאן ושם הערוץ ביוטיוב שונה לערוץ "כאן 11", כשם ערוץ הטלוויזיה.
ערוץ הטוויטר של רשת ב' הועבר גם הוא לתאגיד כאן, והפעילות בו המשיכה באופן שוטף.
משרד מבקר המדינה בדק מפברואר ועד ספטמבר 2010 את הליכי מינוי מוסדות הרשות ואת קביעת תקציבה, מינוי בכירים והעסקת אנשי תקשורת בכירים, ומצא באלה ליקויי התנהלות חמורים.
המבקר מצא ליקוי חמור בהתנהלותו של מנכ"ל הרשות מוטי שקלאר בנושא העסקת עיתונאי, אליו התחייב בעל-פה שתוכניתו תופק.
כמו כן המבקר בדק את הליכי מינוי חברי מליאת הרשות והביע חשש שהשיקולים למנויים לא היו נקיים מהשפעות פוליטיות.
בנוסף נמצאו ליקויים בתפקודו של הוועד המנהל וליקויים גם בהליכי מינוי מליאת השידור.
עוד ביקר מבקר המדינה בחריפות את אופן תפקודם של הנהלת הרשות ומוסדותיה במשך שנים בנושא וכתב כי הדבר "הביא להיווצרות תרבות ארגונית פסולה שסטתה באופן ברור מדרך המלך של המינהל התקין".
כך לדוגמה מאז שנת 2006 לא אויש תפקיד מנהל הטלוויזיה בעברית במכרז, והמבקר מצא ליקויים בהליכי קבלת ההחלטות בנושא.
מינויים ללא מכרז נעשו גם בקרב עובדי המטה.
מאז 1995, היה קיים ברשות השידור תפקיד אומבודסמן שפרסם מדי שנה דו"חות ביקורת.
אולפן 88fm ביום האחרון לשידורי התחנה
רשות ניירות ערך היא רשות סטטוטורית בישראל העוסקת בשמירת עניינו של ציבור המשקיעים בניירות ערך.
הרשות הוקמה ופועלת על פי חוק ניירות ערך, התשכ"ח - 1968.
יו"ר הרשות וחבריה מתמנים בידי שר האוצר.
מקצת מן החברים ממונים מקרב הציבור ומקצתם מקרב עובדי המדינה (סעיף 3(א) לחוק ניירות ערך).
הרשות מעסיקה רואי חשבון, משפטנים, כלכלנים ועובדי מנהל.
הרשות ייסדה, יחד עם לשכת רואי חשבון בישראל, את המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות, ומשמשת שותפה שווה בו.
במסגרת תפקידה מטפלת הרשות בתחומים הבאים:
תשקיף הוא מסמך הנותן גילוי מלא של כל מידע החשוב למשקיע השוקל לרכוש את ניירות הערך שהתאגיד מציע לציבור.
התשקיף כולל, בין היתר, תיאור של ניירות הערך המוצעים, תיאור של עסקי החברה ואת דוחותיה הכספיים.
הסדרת הפעילות של ענף קרנות הנאמנות ופיקוח עליו
במסגרת זו מעניקה הרשות היתרים לפרסום תשקיפים שעל פיהם מציעות קרנות נאמנות את יחידותיהן לציבור, על פי החובה בחוק ניירות ערך.
תשקיף קרן כולל, בין היתר, פרטים אודות הצעת היחידות, תיאור של החברה המנהלת את נכסי הקרן והנאמן לקרן, מדיניות ההשקעות של הקרן, נתונים אודות הרכב נכסי הקרן ותשואת הקרן יחסית למדדי ניירות ערך רלוונטיים, עלויות הכרוכות בניהול הקרן, דו"חות כספיים של הקרן ועוד.
תוקפו של תשקיף של קרן פתוחה הוא לתקופה שאינה עולה על 21 חודשים מיום פרסומו, ולפיכך כדי להבטיח רציפות בהצעת יחידות קרן נאמנות לציבור על מנהל הקרן לפרסם תשקיף לפחות אחת לשנה.
מעקב אחר דוחות שוטפים שכל תאגיד חייב להגיש
כדי לעדכן את המשקיעים בהתפתחויות לאחר שניירות הערך כבר נסחרים על התאגיד לפרסם, פעם בשנה, דוח תקופתי הכולל דוחות כספיים, דוח הדירקטוריון על מצב ענייני התאגיד ומידע נוסף.
על התאגיד לפרסם פעם ברבעון דוחות רבעוניים, הכוללים דוחות כספיים ודוח דירקטוריון וכן עליו לפרסם דוח מידי סמוך לאחר התרחשותם של אירועים מסוימים ובהם כאלו שלהם יכולה להיות השפעה מהותית על התאגיד או על מחירי ניירות הערך שלו.
במקביל, עוסקת הרשות במעקב אחר דיווחים שוטפים של קרנות נאמנות.
כדי להביא מידע זה מהר ככל האפשר לידיעת המשקיעים, פתחה הרשות את מערכת מגנא - מערכת גילוי נאות אלקטרונית, שבמסגרתה מוצגות הודעות של התאגידים באתר האינטרנט של הרשות, מיד עם קבלתם מהמדווחים.
מעקב אחר מפרטים של הצעות רכש
הצעת רכש היא כלי העומד בפני אדם הרוצה לרכוש מהציבור ניירות ערך של תאגיד, אם לצורך יצירת או הגדלת החזקות (אפילו עד כדי מאה אחוזים) ואם לצורך השתלטות על התאגיד.
פיקוח על ניהולה התקין וההוגן של הבורסה לניירות ערך וזירות מסחר
במסגרת זו מתבקשת הרשות על ידי הבורסה לניירות ערך לבחון הצעות לתיקון תקנון הבורסה המוצעות על ידה ולהמליץ בפני שר האוצר וועדת הכספים של הכנסת לאמץ את אותם תיקונים הנראים לרשות כראויים וכן לאשר הנחיות ותיקונים בהן.
המחלקה לפיקוח על הבורסה וזירות הסוחר מרכזת את נושאי הפיקוח והבקרה של רשות ניירות ערך על ניהולה התקין וההוגן של הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
סמכויות המחלקה נובעות מהוראות חוק ניירות ערך, התשכ"ח – 1968 תוך התמקדות בהוראות פרק ח' של החוק הדן בסמכות הפיקוח של הרשות לעניין קביעת הוראות תקנון הבורסה והנחיותיה וחובת הפיקוח המוטלת עליה כאמור לעניין ניהולה התקין וההוגן של הבורסה.
המחלקה פועלת להבטחת קיומו של פיקוח על מסלקת הבורסה כהגדרתה בסעיף 50א.
לחוק, על מנת לוודא את יציבותה ויעילותה.
לצורך כך בוחנת המחלקה, בין היתר, את עמידתה של המסלקה בחובות ובדרישות המוטלות על מערכת תשלומים על פי סטנדרטים בינלאומיים.
כמו כן, המחלקה תוודא כי הפיקוח של הבורסה על פעילות חבריה, יתבצע תוך התמקדות בנושאים המהותיים, באמצעות שיטות וכלי ביקורת מתאימים, במטרה לצמצם כשלים וסיכונים הגלומים בפעילות החבר.
המחלקה פועלת גם להסדרה ולפיקוח של זירות סוחר לחשבונן העצמי, מכוח תקנות ניירות ערך (זירת סוחר לחשבונו העצמי), התשע"ד – 2014.
רישוי מנהלי תיקים, יועצי השקעות ומשווקי השקעות
הרשות מחויבת לנהל פיקוח על מילוי חובותיהם וטיפול בעבירות משמעת.
במסגרת הרישוי, עורכת הרשות בחינות מקצועיות, מטפלת בבקשות לקבלת פטור מבחינות, מרכזת את רישום המתמחים ומפקחת על ההתמחות.
במסגרת הפיקוח על בעלי רישיון, מרכזת המחלקה את הדיווחים של בעלי רישיון לרשות, מפקחת על מילוי חובותיהם בהתאם לחוק ומטפלת בחשדות לעבירות משמעת שהוגדרו בחוק.
הרשות מוסמכת לערוך חקירות בעבירות על חוק ניירות ערך, חוק השקעות משותפות בנאמנות, חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות ובניהול תיקי השקעות ובעבירות על חוקים נוספים מקום שהן כרוכות בעבירות על חוקים אלה.
לרשות לניירות ערך ישנה סמכות חקירתית בדומה למשטרה ומתפקידה לעצור ולחקור עבריינים העוסקים בפעילות לא חוקית בבורסה לניירות ערך כגון הרצת ני"ע, מניפולציה בני"ע והנעת אחרים לבצע פעילות לא חוקית בני"ע הנסחרים בורסה.
הגוף האחראי ברשות לבצע פעולות אלה הוא ועדת האכיפה המנהלית של הרשות לני"ע.
בשל מורכבותו והתמשכותו של ההליך הפלילי, הוחלט בתחילת שנת 2011 על יצירת מנגנון אכיפה מנהלית אשר נועד לטפל בהפרות של חוקי ניירות ערך אשר היסוד הנפשי הנדרש בהן הוא של רשלנות לכל היותר.
קבלת סמכות זו גררה ביקורת הן בטענה של הפרת עיקרון הפרדת הרשויות והן על גובה הקנסות היכולים להיות מוטלים הן על החברה והן על מנהל הכספים או מנהל החברה באופן אישי.
מנגנון זה מופעל תדיר על ידי הרשות, ונוטה להסתיים לרעת הגורם עליו מופעלת האכיפה.
מחלקת ארגון, כספים ומשאבי אנוש
מחלקת מחקר, פיתוח, וייעוץ כלכלי אסטרטגי
מחלקת חקירות, מודיעין ובקרת מסחר
המחלקה לפיקוח על הבורסה וזירות סוחר
יושבי ראש רשות ניירות ערך
רשות חסות הנוער היא אחת מיחידות מינהל סיוע לבתי משפט ותקון במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
רשות חסות הנוער אחראית על טיפול חוץ ביתי סמכותי-כופה במתבגרים המצויים במצבים של סיכון מוגבר, עבריינות וסטייה חברתית.
הרשות מטפלת בבני נוער המצויים בקצה הרצף הטיפולי-חינוכי במדינת ישראל, לאחר שכל ניסיונות הטיפול הקודמים נכשלו.
מתבגרים אלו נמצאים במצבי סיכון, ומופנים לטיפול במעונות רשות חסות הנוער.
הרשות פועלת מכוח חוק והמושמים בה נמצאים בצו בית משפט או בהחלטה של ועדת תכנון, טיפול והערכה, לאור החוק, ועשויים לשהות במעונות חלף מעצר או מאסר.
הרשות מפעילה רצף של 68 מסגרות חוץ ביתיות, הכוללות מעונות נעולים ממשלתיים, פנימיות, הוסטלים כוללניים, הוסטלים שילוביים, קורות גג, קהילות טיפוליות, חלופות מעצר מוסדיות ודירות המשך, בהם משולבים הקטינים בהתאם לצרכיהם, ועוברים בין המסגרות לפי תוכנית המרחבים התפיסתיים-טיפוליים.
הרשות ממשיכה ללוות את בוגריה במסגרת תוכנית מחסות לעצמאות, לשם השתלבות מחודשת באופן מיטיב בחברה.
תקנות חסות הנוער (מעונות), תשט"ו-1955, מבססים את מעמדה החוקי של רשות חסות הנוער, בהסתמך על פקודת העבריינים הצעירים, 1937, שהייתה בתוקף מתקופת המנדט הבריטי וחלק ממעונות הרשות הוקמו עוד תחת שלטון הבריטים.
על כן, בשנת 1978 תוקן חוק הנוער (טיפול והשגחה) (סעיף 3, תיקון 6) כך שתתקיים האפשרות להורות על החזקת קטין במעון או במעון נעול כמשמעותם בחוק הנוער שפיטה, (ענישה ודרכי טיפול).
בעבר, כלל מעונות הרשות היו מופעלים ישירות על ידי הרשות, באמצעות עובדי מדינה.
לאחר משבר האינפלציה בישראל בשנות ה-80, וההחלטה להעביר את השירותים החברתיים למיקור חוץ - מרבית מעונות הרשות (למעט המעונות הנעולים) עברו להפעלה חיצונית מכרז באמצעות מכרזים עליהם מתמודדים מעת לעת עמותות וחברות.
יש לציין כי במקביל באותו הזמן התחוללה סערה ציבורית סביב בג"ץ הפרטת בתי הסוהר שהוגש ב-2005 כנגד רצון המדינה להעביר למיקור חוץ בית סוהר - עתירה אשר התקבלה.
בשנת 2006, התקבלה החלטת המשך בממשלת ישראל השלושים ואחת להקים ועדה בין משרדית לבחינת המודל המיטבי להפעלת המעונות במיקור חוץ.
בהתאם להחלטת ועדה זו, המעונות הממשלתיים הנעולים עברו להפעלה במודל משולב - הכולל עובדי מדינה המנהלים את המעון ומפקחים על הפעילות השוטפת של עובדים במיקור חוץ של מפעילים חיצוניים שונים.
בהתאם, במעון ממשלתי יהיו לכל הפחות שישה מפעילים חיצוניים, כולל מפעילים חינוכיים, טיפוליים, אחזקה, ניקיון, פעילויות פנאי, מטפלים אלטרנטיביים, הסעדה, שנת שירות ועוד.
במקביל, התקיימו ברשות יחסי עבודה עכורים וקשים במטה רשות חסות הנוער ובמעונות הממשלתיים, דבר שהשפיע לרעה על כלל הפעילות, והביא להקמתה של ועדת בדיקה שכללה המלצות אישיות כנגד חמישה בעלי תפקידים, וביקורת חריפה על רבים נוספים.
המלצות ועדת הבדיקה התקבלו על ידי אהוד אולמרט, ששימש באותה העת גם כראש ממשלת ישראל וגם כשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
בשנת 2007, ביקש משרד האוצר, למרות ההתנגדות הפוליטית, להמשיך במהלכי ההפרטה על ידי שימש בחוק ההסדרים.
אך לאחר דיון נוסף הוסכם לבצע פיילוט, במסגרתו יועברו שני מעונות בלבד תהליך של מיקור-חוץ לעמותות ציבוריות תוך ליווי מחקרי, פיקוח הדוק ושמירה על זכויות החוסים והעובדים.
ב-2008, לאחר שרשימת ההמתנה למעונות הנעולים הגיעה ל-540 ממתינים - מבקר המדינה התייחס בדו"ח חריף למצב הרעוע ברשות, כשהוא קורא לרשות ולמשרד הרווחה לפעול לתיקון הליקויים.
בשנת 2013 התקיים דיון בוועדה לזכויות הילד בנושא "המחסור החמור במעונות נעולים של חסות הנוער", כאשר בשלב זה היו כ-400 ממתינים להשמה במעונות.
בשנת 2015 השלימה הרשות את העברת כלל המעונות הממשלתיים (תשעה נכון למועד זה) להפעלה באמצעות מיקור חוץ.
בשלב זה המתינו למעונות כ-370 נערים ונערות.
בשנת 2017, לאחר חילופי בעלי תפקידים נוסף בהנהלת הרשות ומשרד הרווחה, הודיע משרד הרווחה על רפורמה מקיפה ברשות, ובהתאם פורסם מכרז חדש להפעלת המעונות הנעולים, הקובע כי שכר המינימום של מדריך יעמוד על 30% לפחות מעל לשכר המינימום בישראל.
במקביל הודיע שר הרווחה חיים כץ על רצונו להלאים את המעונות ולהחזירם להפעלה באמצעות עובדי מדינה, מהלך שנבלם בסופו של דבר על ידי משרד האוצר.
במרבית המעונות במכרז החדש זכתה חברת דנאל, כאשר החלפת עמותת ענ"ב (שהפעילה בלעדית את המעונות החל מעת הפרטתם) בראשית 2018 לוותה במאבק עובדים חריף ובהשבתת המעונות.
ביולי הודיע משרד הרווחה כי כוח האדם במעונות אויש, תפוסת המעונות מלאה וכי הרשות החלה בהרחבת כושר התפוסה במעונות.
במקביל, לאור הרצח בפנימיית 'כנף של אהבה' של הרשות, הוקמה ועדת בדיקה ולאור ממצאיה הוחלט לסגור את הפנימייה.
עמותת 'לחן' שהפעילה גם את פנימייה זו, לא הצליחה להתאושש כלכלית מהאירוע ופשטה את הרגל, תוך שהיא סוגרת במהלך 2019 גם את פנימיות 'לחן זיתן' ו'לחן טל מנשה' שהפעילה עבור הרשות.
תפקידיה של רשות חסות הנוער
ייעוד רשות חסות הנוער הוא לשמש כגורם המרכזי בישראל המומחה בפיתוח והפעלת רשת מענים ופתרונות מגוונים וייחודיים בחינוך, שיקום וטיפול חוץ-ביתי סמכותי לבני נוער במצבי סיכון וסכנה הנמצאים בקצה הרצף ומופנים לחסות על פי החוק או בצל החוק.
בהתאם, הוגדרו תפקידה של הרשות:
מתן רשת מענים חוץ ביתיים סמכותיים לבני נוער במצבי סיכון וסכנה.
אבחון והתערבות קצרת טווח במצבי משבר וסכנה.
הפעלת מסגרות המספקות קורת גג כתחליף לחיים ברחוב.
יצירת פתרונות ומענים מותאמים לאוכלוסיות ייחודיות, כגון: חלופות מעצר, שילוב בריאות הנפש וכדומה.
פיתוח מיומנויות ותוכניות טיפול וחינוך ייחודיות לבני נוער השוהים במסגרות החסות - באמצעות תוכנית היל"ה.
הפעלת תוכניות הוראה מקיפות והכשרה מקצועית לבני הנוער במעונות.
קביעת מדיניות פיקוח ובקרה על מכלול השירותים הניתנים במעונות.
פיתוח כוח אדם למתן מכלול שירותים לבני הנוער במעונות.
ביצוע מעקב ומתן ליווי וסיוע לבוגרים בהשתלבות בקהילה.
קיום יחסי גומלין עם גורמי הטיפול בקהילה.
הרשות מפעילה רצף של הרשות היא הגורם המרכזי בישראל, המפתח ומפעיל רשת מגוונת של מסגרות לחינוך, לשיקום ולטיפול חוץ-ביתי סמכותי, למתבגרים במצבי סיכון קיצוניים.
בני הנוער המטופלים בידי הרשות מופנים על פי החוק או בצל החוק, בעיקר לאורם של שני חוקי הנוער:
חוק הנוער שפיטה, ענישה ודרכי טיפול - עבור קטינים המעורבים בפלילים, ומטופלים על ידי קצין מבחן בשירות המבחן לנוער.
חוק הנוער (טיפול והשגחה) - עבור קטינים בסיכון בליווי של עובד סוציאלי לחוק הנוער, או בליווי של עובד סוציאלי, בהתאם להחלטת ועדת תכנון, טיפול והערכה בצל החוק.
במרבית המקרים, ההשמה ברשות היא תחת צו שיפוטי, הניתן בבית משפט לנוער במסגרת ההליך הטיפולי של הקטין.
עם זאת, מתאפשרת במקרים חריגים השמה במסגרות החסות גם שלא תחת צו שיפוטי, זאת למעט מסגרות קורת גג שאליהם מתאפשרת קליטה חירומית ללא צורך בצו שיפוטי.
ההפנייה נעשית על ידי הגורם המטפל באופן דיגיטלי, ולאחר בחינת החומרים על ידי מפקחי ההשמה, ובתיאום עם הגורם המפנה, הקטין יופנה לראיון ובדיקת התאמה באחת המסגרות.
יש לציין כי במקרים רבים בני הנוער עוברים בין המסגרות והמרחבים הטיפוליים.
לרשות מגוון פתרונות חינוכיים וטיפוליים המיועדים לתת מענה על מגוון צורכי האוכלוסייה המטופלת על ידה.
המטרה היא לצייד את החניכים ביכולות ובמיומנויות להשתלבות נורמטיבית בקהילה.
הרשות שואפת למצוא פתרונות מותאמים וייחודיים לבעיות ולאוכלוסיות שונות.
הרשות מפעילה מערך של 68 מעונות הכוללים:
מעון נעול הוא מסגרת פנימייתית כוללנית, המוקף חומה ועשוי להכיל בני נוער המצויים במצבי סיכון קיצוניים, משתמשים בחומרים פסיכו-אקטיביים, פגיעות עצמיות, הרגלי בריאות והגיינה לקויים ומפגינים תפיסות והתנהגויות אנטי סוציאליות.
במעונות הנעולים קיימים מבני 'מגן', ומבני 'קידום', כאשר הטיפול מבוסס על תוכנית השלבים והתקדמות בין המרחבים התפיסתיים-טיפוליים.
מעונות אלו מופעלים במודל משולב, הכולל שדרה ניהולית של עובדי מדינה המנהלים את המעון ומפקחים על הפעילות השוטפת של עובדים במיקור חוץ של מפעילים חיצוניים שונים.
בהתאם, במעון ממשלתי יהיו לכל הפחות שישה מפעילים חיצוניים, כולל מפעילים חינוכיים, טיפוליים, אחזקה, ניקיון, פעילויות תרבות ופנאי, מטפלים אלטרנטיביים, שירותי הסעדה, שנת שירות (בחלק מהמעונות, באמצעות תנועת הצופים) ועוד.
התקציב שעמד לטובת תפעול תשעת המעונות הממשלתיים (לא כולל תקצוב עובדי המדינה) בשנת 2019 על סך של 123 מיליון ש"ח.
מעון גילעם - מעון נעול לנערים סמוך לקריית אתא.
מעון מצפה ים - מעון נעול לנערים בהרצליה.
מעון אל בוסתאן - מעון נעול לנערות מהחברה הערבית בג'וליס.
מעון נוף הרים - מעון נעול לנערים מהחברה הערבית בירכא.
מעון בית הנער - מעון נעול לנערים בלב השרון.
מעון מסילה - מעון נעול לנערות באורה.
מעון אחווה - מעון לנערים מהמגזר הערבי בעכו.
מעון אבחוני הוא מעון נעול קצר טווח (שלושה חודשים) שנועד לבחון את כוחותיהם, קשייהם וצורכיהם של בני הנוער במגוון תחומי החיים: התנהגותי, לימודי, תעסוקתי, רגשי או נפשי, משפחתי וחברתי.
מטרת האבחון היא לסייע בהבניית תוכנית טיפול המשכית בעבור בני הנוער.
כמו כן, המעון משמש למתן מענה בזמן משבר קיצוני המצריך התערבות קצרת טווח במתודה מותאמת של עבודה טיפולית סמכותית כופה.
חלק מבני הנוער המופנים למעונות החסות עוברים הליך של אבחון והתארגנות טרם קליטתם במעונות ארוכי טווח.
בסיום השהות משולבים בני הנוער בתוכניות מותאמות בקהילה או במסגרות חוץ ביתיות המותאמות לאפיוניהם וצורכיהם.
מעון צופיה - מעון נעול אבחוני לנערות סמוך ליבנה.
מעון נווה חורש - מעון נעול אבחוני לנערים בחדרה.
יתר מעונות הרשות מופעלות במיקור חוץ, באמצעות מפעילים חיצוניים הזוכים במכרזי הפעלה לתקופות קצובות, בהתאם לחוק חובת המכרזים.
המפעילים מתוגמלים עבור בני הנוער השוהים במעונות לפי תעריף מוסכם, המתעדכן מעת לעת בהתאם למדד והסכמי השכר במשק ומפקחי מינהל סיוע לבתי משפט ותקון בוחנים את תפקוד ותפעולם המסגרות באופן שוטף.
תקציב הפעלת המסגרות באמצעות מפעילים חיצוניים בשנת 2019 עמד על סך של 116 מיליון ש"ח.
מסגרות אלו כוללות פנימיות, הוסטלים כוללניים, הוסטלים שילוביים, קורות גג, קהילות טיפוליות, חלופות מעצר מוסדיות ודירות המשך.
פנימייה היא מסגרת הפועלת במרחב הקידום והשילוב.
הרשות מפעילה במיקור חוץ 13 פנימיות, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-25 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 24 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול ועובדים סוציאליים, מטפלים אלטרנטיביים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, אחיות מדריכים וצוות תפעולי.
התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל הפנימייה עבור חודש שהות לנער עומד על 14,202 ש"ח.
פנימיות המופעלות כיום במימון הרשות: מחול תימורה, נירים, הבית בעמק, גינת עדן, דרך הלב - חיצים, יפתח, בית השנטי, שנטי במדבר, בני דוד, עלמה, כפר בית רות, פנימיית דארנא, בית אופיר.
הוסטל כוללני הוא מסגרת הפועלת במרחב הקידום והשילוב, כאשר מרבית הפעילות מתקיימת בתוך המסגרת, לרבות תוכנית הלמידה באמצעות תוכנית היל"ה.
הרשות מפעילה במיקור חוץ 7 הוסטלים כוללניים, כאשר בכל ממסגרת ישנם כ-14 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי.
התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל ההוסטל עבור חודש שהות לנער עומד על 12,298 ש"ח.
הוסטלים כוללניים המופעלים כיום במימון הרשות: אלפנאר, אמאן, בית קשת, בן גלים, חברותא, טבריה, וניגונים.
הוסטל שילובי הוא מסגרת הפועלת במרחב השילוב, כאשר מרבית הפעילות מתקיימת מחוץ למסגרת, תוך שילוב מחדש בקהילה לקראת סיום תהליך השיקום.
הרשות מפעילה במיקור חוץ 15 הוסטלים שילוביים, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-13 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי.
התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל ההוסטל עבור חודש שהות לנער עומד על 11,773 ש"ח.
הוסטלים שילוביים המופעלים כיום במימון הרשות: אורנים, אלראד, בית אושרית, בית עלם, בית אשל, בית דקל, בית השחף, בית לילך, גלי ים, דולפין, הבית בארנונה - בית הצייר, חמלה, נאות אביב, נאות הדר, ונוה גת.
קורת גג היא מסגרת הפועלת במרחב התערבות במשבר, כאשר המסגרת קולטת את הקטין באופן חירומי ומידי, ופועלת כדי ליצור קשר עם הוריו או לחלופין עם עובד סוציאלי לחוק הנוער, כדי לתת לקטין מענה ארוך טווח.
השהות בקורות הגג היא לתקופה של שלושה חודשים וממנה בני הנוער חוזרים לקהילה - או ממשיכים למסגרות חוץ ביתיות אחרות, ברשות או בפנימיות אחרות.
הרשות מפעילה במיקור חוץ 7 קורות גג, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-14 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי.
התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל קורת הגג עבור חודש שהות לנער עומד על 14,271 ש"ח.
קורות גג המופעלות כיום במימון הרשות: בית דרור, אתנחתא, מבשר טוב, איילת השחר, בראשית, מקום אחר והבית ברחוב חיים.
קהילה טיפולית היא מסגרת הפועלת לפי תוכנית שנים עשר הצעדים לשם גמילה מהתמכרות בקרב קטינים המשתמשים בחומרים שונים, כולל אלכוהול וסמים.
משך הטיפול בקהילות הוא כשנה וחצי.
הרשות מפעילה במיקור חוץ 2 קהילות טיפוליות, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-25 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 36 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, פסיכולוג, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי.
התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל הקהילה הטיפולית עבור חודש שהות לנער עומד על 13,569 ש"ח.
קהילות טיפוליות המופעלות כיום במימון הרשות: מלכישוע.
חלופת מעצר מוסדית היא מסגרת כוללנית אשר בה שוהים קטינים במקום לשהות בבית מעצר.
בהתאם לחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), ולהמלצות קצין מבחן, ניתן לשלב קטין כחלופת מעצר במסגרות חלופיות רבות (כולל מעצר בית בבית המשפחה, או השמה בצו פיקוח מעצרים במסגרת חוץ ביתית מוכרת (של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, פנימיות עליית הנוער של משרד החינוך ועוד)).
עם זאת, חלופות המעצר המוסדיות ממוקדות בטיפול בקטינים בטווח הקצר לשם אבחון והתארגנות מחודשת, או שילוב במסגרת המשך.
תקופת השהות בחלופת המעצר המוסדית מוגבלת לשלושה חודשים.
הרשות מפעילה במיקור חוץ 3 חלופות מעצר, כאשר בכל מסגרת ישנם כ-14 אנשי צוות רב מקצועיים לכל 16 קטינים, הכוללים מנהל, רכז טיפול, מטפל אלטרנטיבי, עו"ס, פסיכיאטר, אחות, מדריכים וצוות תפעולי.
התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל קורת הגג עבור חודש שהות לנער עומד על 15,899 ש"ח.
חלופות מעצר מוסדיות המופעלות כיום במימון הרשות: מגן דוד, בית שחר.
דירת המשך היא דירה עצמאית (ל-5 דיירים) המיועדת לבוגרי מעונות חסות הנוער, בגילים 18 עד 24 שנים, חסרי עורף משפחתי, מכל רחבי הארץ המסוגלים לנהל אורח חיים עצמאי.
במסגרת מגוריהם במקום זוכים המשתתפים בהכוונה, ליווי ותמיכה לצורך השתלבותם חזרה בקהילה.
התכנית כוללת הפעלה במיקור חוץ עבור הרשות של 12 דירות המשך, בליווי כוח אדם מקצועי הכולל מנהלת ארצית, רכזים מחוזיים, עו"ס ואם בית המבקרים בדירה מעת לעת לשם ליווי השוהים בדירה.
התשלום המועבר על ידי הרשות למפעיל דירות ההמשך עבור חודש שהות לבוגר עומד על 4,402 ש"ח.
בנוסף, הרשות משלבת את בוגריה גם ב-50 הדירות הקיימות במסגרת תוכנית גשר לעצמאות של מינהל סיוע לבתי משפט ותקון המיועדות לצעירים בסיכון חסרי עורף משפחתי.
ברשות חסות הנוער ארבעה מרחבים תפיסתיים-טיפוליים:א.
מרחב השילוב (פתוח בקהילה) ד.
מרחב התערבות במשבר (טיפול קצר מועד והסתכלות)
הרשות פועלת כרשת המאפשרת ניוד בין המרחבים הטיפוליים השונים, בהתאם למצבו הנתון של המתבגר וצרכיו.
כמו כן, המתבגר עשוי להיות באותו המעון ולהתקדם בשלבים טיפוליים, כך שהמעבר המרחבי הוא מעבר טיפולי.
כך נערה במעון נעול יכולה להיות למספר חודשים בקבוצת מגן נעולה, לעבור ממנה לקבוצת קידום במעון, ובהמשך אף לצאת מהמעון להשתלבות מחודשת בקהילה.
לעומת זאת, ייתכנו מצבים בהם המעבר בין המרחבים התפיסתיים יהיה גם מעבר פיזי, כגון מעבר ממעון נעול לפנימייה, או מפנימייה להוסטל, כחלק מהתקדמות בתהליך הטיפולי - או מעבר מהוסטל למעון נעול, כחלק מהתדרדרות בתהליך הטיפולי.
"המגן" – המרחב הנעול הוא המסגרת הקיצונית ביותר מבחינת ההרחקה מהחברה.
מעונות אלו מופעלים כמעונות ממשלתיים.
מרחב "הקידום" מהווה קהילה טיפולית בה תנאי החיים אינם מבוססים על הסביבה הפתוחה, אך נגזרים ממנה ונמצאים בזיקה אליה.
הקשר עם הקהילה קיים, אך מבוקר ומותאם למתבגר/ת.
מעונות אלו מופעלים כמעונות ממשלתיים ובאמצעות מפעילים חיצונים המפעילים פנימיות כוללניות.
מרחב "השילוב" הוא מסגרת פתוחה, שממוקמת בבית מגורים בקהילה הפתוחה.
המתבגרים במרחב זה מסוגלים לנהל אורח חיים עצמאי יחסית, אם כי הם עדיין נמצאים בפיקוח לאורך כל היום.
במהלך היום הם משולבים במערכות הקהילתיות – בית ספר, עבודה מתנ"ס וכו'.
למרחב זה מגיעים מתבגרים ממרחבי "המגן" ו"הקידום" לאחר תהליך טיפול ממוקד, או ישירות מהקהילה.
מעונות אלו מופעלים על ידי מפעילים חיצוניים ועמותות, המפעילים הוסטלים כוללניים והוסטלים שילוביים.
מרחב זה כולל מעונות מסוגים שונים: נעולות סגורות וקהילתיות.