tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאמר זה מבקש להצביע על מעשה השחזור הטלוויזיוני של הטראומה הקולקטיבית כמעשה קונבנציונלי בו משמשים בערבוביה ובו-זמנית שני מאמצים, לכאורה קוטביים: האחד – תיעודי, חוקר, מפרק, "עובדתי".
השני – עלילתי, פרשני, נשגב, פואטי, קרנבלי וחוצה גבולות, "גדול מהחיים".
לשתי צורות הטיפול, המנוגדות לכאורה, השלכות אפשריות על עיצובה של הטראומה בזיכרון הקיבוצי.
מאמר זה עוסק בייצוג הקולנועי והטלוויזיוני של הלהקות הצבאיות בישראל.
על פי המאמר, ייצוגן של הלהקות הצבאיות מטפח מחד מיליטריזם ורגשות לאומיים ומאידך מעצב מבט נוסטלגי, סלחני ואף אירוני על התופעה.
נראה כי ייצוג זה של הלהקות ממחיש את האופן בו אמצעי התקשורת הישראלים מתפקדים כמנגנונים הגמוניים המנרמלים לכאורה את הטראומה וזאת תוך הצגתה במעטה אסתטי תמים.
טראומה, אשמה ומחילה: המְעַוֵּל כעד בשיח של הקונפליקט בטלוויזיה ובקולנוע הישראליים (2013)
מאמר זה שנכתב על ידי ד"ר דן ערב וד"ר דוד גורביץ' עוסק בייצוגים הקולנועיים והטלוויזיוניים של דמות המְעַוֵּל (דמות המקרבן), בהקשרו של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
תוך עיסוק במספר מקרי מבחן כגון "Z32" של אבי מוגרבי, ו"ואלס עם באשיר" של ארי פולמן ויצירות טלוויזיוניות דוגמת "עדויות" של אידו סלע והסדרה התיעודית "תקומה" מדגיש המאמר את אופייה "האסתטי" של העדות ואת הבעייתיות של שיח הסליחה והמחילה ביצירות שבמרכזן הודאה באשמה וכמיהה להיטהרות.
מאמר זה מציג את המדיום הטלוויזיוני כגורם מרכזי ביצירתה של תרבות הטראומה.
המדיום נבחן כאן בתפקידו הכפול: מחד, כמנגנון המעודד טראומטיזציה הנובעת מאופיו הייחודי ומחוויית הצפייה אותה הוא מייצר אצל צרכניו, ומאידך - כגורם בעל תפקיד מרכזי בתהליכי עיבודה של הטראומה במישור הלאומי והחברתי.
גיבור תרבות היא תוכנית רדיו והסכת (פודקאסט) המשודרים ברשת כאן תרבות (תאגיד השידור הישראלי).
בעריכתו של העיתונאי יונתן גת משוחחים מדי תוכנית ד"ר דוד גורביץ' וד"ר דן ערב על גיבורי תרבות נערצים ובזויים, פורצי דרך ושנויים במחלוקת, מן העבר וההווה, מרחוק ומקרוב.
התוכנית גיבור תרבות נולדה בתחנת הרדיו קול הקמפוס בנובמבר 2009, כתוכנית נלווית לאנציקלופדיה של הרעיונות אותה כתבו דוד גורביץ ודן ערב באותן שנים.
במהלך 111 התוכניות ששודרו בתחנת רדיו סטודנטיאלית זו, עסקה התוכנית, אז בהגשת גורביץ' וערב, בגיבורי תרבות ובתופעות חברתיות שונות כשמדי תוכנית מתארח באולפן סופר או משורר.
תוכניות מיוחדות הוקדשו למחאה החברתית של שנת 2011. תוכנית מיוחדת על מצב הפליטים בתל אביב שודרה מניידת השידור של התחנה שמוקמה בגינת לוינסקי.
רוב רובן של התוכניות שודרו בשידור חי.
במאי 2017, עם תחילת שידורי כאן תרבות, חזרה "גיבור תרבות" אל גלי האתר ואל מרחבי הרשת.
בראש השנה תשע"ט (ספטמבר 2018) בחר אתר mako את גיבור תרבות לפודקאסט הטוב בישראל.
פרויקט שוטטות הוא מיזם פילוסופי-גאוגרפי; תיעוד וירטואלי של 20 ימי שוטטות פיזית ופילוסופית ב-20 רובעי פריז.
הפרויקט בוצע בקיץ 2014 ובקיץ 2015. תכליתו לבחון את המתח שבין הצורך בשליטה, בסדר, בחשיבה רציונלית ובהגיון תועלתני לבין התשוקה המשוטטת שעיקרה ערעור על הגיון תכליתי.
תיעוד השוטטות מבוסס על קטעי כתיבה, תצלומי סטילס, צילומי וידאו והקלטת תנועה באפליקציית GPS.
בשנת 2004 ערב ערך את "יורים ושרים", סדרה תיעודית-היסטורית בת ארבעה פרקים אודות תופעת ההלהקות הצבאיות בישראל.
הסדרה בוימה על ידי ארז לאופר, הופקה על ידי עדן הפקות ושודרה בערוץ 2 - טלעד.
סדנת ספוט פעלה במסגרת בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למנהל, בין השנים 1999–2016. זו הייתה סדנת מצטיינים לימודית שהתמחתה ביוזמה ופעילות תקשורתית ופרסומית בתחום של תמורות חברתיות.
בראשיתה ספוט התמקדה בהפקת תשדירי פרסומת ללקוחות מסחריים (דוגמת דיזל, תנובה, ושטראוס).
מאז המחזור החמישי (2004-2003), עסקה הסדנה בפעילות חברתית ביחד עם ארגונים חברתיים.
במהלך השנים הסדנה הפיקה קמפיינים במגוון ערוצי מדיה ושיטות.
הסדנה בוצעה בסיוע של גורמים שונים ממגזרי ההפקה, השיווק והחברה.
במסגרת הסדנה נוצרו קמפיינים עבור לקוחות שונים, ביניהם: תנו לחיות לחיות, אביב לניצולי שואה, איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, מחסום ווטש, רופאים לזכויות אדם, האגודה לזכויות האזרח בישראל, אדם טבע ודין ומגמה ירוקה.
בנוסף לכך הוקמו במסגרת הסדנה פרויקטים עצמאיים להמשתרבוס (משטרת תרבות האוטובוסים) וסל"ק (סטודנטים למען קולנוע).
מתוך הסדנה יצאו 251 בוגרים, שחלק גדול מהם מחזיק כיום בתפקידים בתעשיית התקשורת ובארגונים חברתיים שונים בישראל.
דן ערב הנחה את סדנת ספוט; ביחד איתו פעלו שקמה שרון, בוגרת הסדנה, ששימשה כפלנרית במספר משרדי פרסום וכיום היא מנהלת של מותג בינלאומי מחוץ לישראל; ערן שפירא, במאי ומרצה בבית הספר לתקשורת (עד 2005) ועמית משיח (עד 2010), כיום מנכ"ל מקאן תל אביב.
חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 2003. עסק בפיתוח מערכות טילים מגוונות במסגרת מיזמים בתעשייה הצבאית, ברפאל, בתעשייה האווירית ובמשרד הביטחון.
פרץ השלים תואר ראשון ושני בטכניון וב־1971 קיבל תואר דוקטור במדעים מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, ארצות הברית.
במסגרת עבודתו בתעשייה האווירית במפעל מלמ שימש פרץ כראש פרויקט החץ.
פרץ כיהן כסמנכ"ל מו"פ בתעש מערכות במשך 14 שנה, וחלק מפעילותו עסקה בפיתוחים הקשורים לטיל נגד טילים, עוקץ פלדה, והחץ.
פרץ שימש כראש מנהלת פיתוח טילים (מנפ"ט) במשרד הביטחון.
מנהלת פיתוח טילים במשרד הביטחון אחראית על פרויקטים ארוכי טווח שבהם מעורבות מנהלת פיתוח אמצעי לחימה ותשתיות (מפא"ת) במשרד הביטחון והתעשיות הביטחוניות הישראליות.
מנפ"ט היא במעמד של אגף במשרד הביטחון.
פרץ זכה בפרס דוד ישראל הבינלאומי למצוינות בפיתוח טילים המוענק על ידי מנהלת ההגנה מפני טילים של ארצות הברית, האיגוד המקצועי של מהנדסי האווירונאוטיקה והחלל האמריקאי והנהלת הכנס הבינלאומי להגנה נגד טילים בליסטיים.
בשנת 2003 זכה פרץ בפרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח טיל החץ.
דן עמירם (נולד ב-6 ביולי 1977) הוא הדקאן ופרופסור מן המניין בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב, המופקד על קתדרת שוק ההון ומוסדות פיננסיים ע"ש ג'וזף ספרא, ראש מסלול הפינטק בפקולטה, חבר בדירקטוריונים של מספר חברות בעבר ובהווה ובמיוחד יו"ר של וישור-איילון.
באפריל 2022 נבחר לדיקאן הבא של הפקולטה לניהול.
דן עמירם נולד בבאר שבע, למד בבית הספר היסודי מעיין ובתיכון מקיף ג' שבעיר.
בצבא שירת בתפקידי פיקוד ומטה והוא רס"ן במילואים.
לאחר שירותו הצבאי החל עמירם לימודי תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות והמשיך מיד לאחריהם לתואר שני בכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון.
במהלך תקופה זו הוסמך כרואה חשבון בישראל.
תוך כדי לימודיו הצטרף עמירם כמתמחה למשרד קסלמן וקסלמן (חלק מפירמת PriceWatehouseCoopers העולמית) ומשם עבר לעבוד בצוות הכספים של אדמה (לשעבר מכתשים אגן).
בשנת 2007 יצא ללימודי תואר שלישי במנהל עסקים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, בארצות הברית.
שם קיבל את הדוקטורט בשנת 2011, בנושא "הפסד בהינתן כשל בחוזי חוב" (Debt Contracts and Loss Given Default).
באותה שנה החל עמירם לעבוד כפרופ' משנה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה בניו-יורק.
בשנת 2016 קיבל שם דרגת פרופ' חבר והתמנה לראש הקתדרה על שם פיליפ ה.
בעת שהותו בניו יורק החל עמירם לייעץ לחברות בינלאומיות, למוסדות פיננסיים ולגופים ממשלתיים ומונה לחבר במועצות המנהלים של חברות שונות.
בשנת 2017 הגיע עמירם לאוניברסיטת תל אביב כפרופסור אורח, וב-2018 הצטרף רשמית לאוניברסיטה, בדרגת פרופסור מן המניין, ומונה לסגן הדקאן בפקולטה לניהול על שם קולר, לראש מסלול הפינטק בפקולטה ולראש המכון למחקר ביישומי הבלוקצ'יין.
בשנת 2019 הוצע לעמירם לכהן כמשנה לנגיד בנק ישראל.
בשנת 2020 הופקד עמירם על הקתדרה לשוקי הון ומוסדות פיננסים באוניברסיטת תל אביב, שהוכרזה על ידי האוניברסיטה ב-2021 כקתדרת שוק ההון ומוסדות פיננסיים ע"ש ג'וזף ספרא.
בשנת 2021 מונה לחבר במועצת המנהלים של ווישר גלובלטק.
באותה שנה סייע, ביחד עם שותפים, בייסוד חברת סייטקטיק לטכנולוגיות וניהול משברי סייבר.
ביולי 2022 נכנס עמירם לתפקיד דקאן הפקולטה לניהול על שם קולר באוניברסיטת תל אביב.
עמירם מתגורר בבאר שבע, נשוי לפרופ' מרים עמירם מהמחלקה להנדסה ביוטכנולוגית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ואב לבן ולבת.
פרופ' עמירם מתמחה במחקר בשוקי ההון, בבנקים ובמוסדות פיננסים אחרים.
מחקריו של עמירם מתמקדים בסיבות ובתוצאות של אי-שלמויות בשוקי ההון והחוב ברחבי העולם הנוצרות על ידי אינפורמציה אסימטרית, מיסוי ומשפט עסקי.
עמירם פרסם מחקרים בכתבי עת במימון ובחשבונאות בתחום חוזי חוב, בנקאות, שכר מנהלים, מיסוי בינלאומי, השקעות בינלאומיות, פשיטות רגל והונאות פיננסיות.
מחקריו מראים כיצד מידע, מיסוי וחוקים כלכליים משחקים תפקיד מרכזי בתהליכי קבלת ההחלטות של משקיעים, מנהלים ומוסדות פיננסים.
עם שובו לישראל ב-2017, מונה עמירם לחבר במועצת המנהלים של בנק מרכנתיל וליו"ר ועדת ניהול הסיכונים של הבנק.
עמירם מכהן כיו"ר הוועדה המייעצת של האומות המאוחדות לענייני בקרה פנימית שהוקמה בשנת 2017. תפקידה של הוועדה, המורכבת ממומחים בניהול סיכונים ובקרה פנימית, הוא לייעץ למזכירות הכללית של האו"ם כיצד יש לתכנן וליישם תהליכי בקרה על הפעילות האופרטיבית של הארגון, התהליכים הפיננסים בו ותהליכי הציות על פי המסגרת של COSO.
פרופ' עמירם יעץ ומייעץ לגופים ממשלתיים, תאגידים ומוסדות פיננסים בנושאים של ניהול סיכונים, סיכונים וטיפול בהונאות, ייעוץ לגבי אסטרטגיות מסחר, הערכות שווי ועוד.
עמירם משמש גם כדירקטור באגודה הישראלית למעריכי שווי.
עמירם זכה בפרסים והוקרות במחקר והוראה.
בין היתר ב-2017 הוענקה לו מדליית ויילדמן עבור "מחקר שפורסם בחמש השנים האחרונות, שתרם את התרומה המשמעותית ביותר לקידום תחום החשבונאות".
עמירם זכה גם בפרס הצטיינות בהוראה מטעם הפקולטה לניהול, אוניברסיטת תל אביב ובפרס המרצה מצטיין מבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה.
מחקריו של פרופ' עמירם סוקרו על ידי גופי תקשורת כמו "וול סטריט ג'ורנל" ו"פורבס".
עמירם גם מרואיין בנושאים בהם הוא מתמחה, כמו הבקרה הפנימית בהונאה של ולס פארגו עבור "הניו יורק טיימס", או הטיפול בירידת ערך נכסים של אקסון מוביל עבור "וול סטריט ג'ורנל".
דן עמיר (נולד ב-4 במרץ 1933, ה' באדר תרצ"ג) הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, רקטור האוניברסיטה בשנים 1993–1997.
דן עמיר נולד ב-1933 לרבקה (לבית זבודניק) וישראל (זבלודובסקי) עמיר - אז פועל חקלאי ומפקד "ההגנה" בהרצליה, ולימים מפקד חיל האוויר הראשון.
סיים בית ספר עממי בהרצליה.
בשנות הלימודים תש"ז-תש"ח למד בגימנסיה רחביה בירושלים, ובתש"ט-תש"י – בתיכון עירוני א' בתל אביב.
בקיץ 1950 התגייס לצה"ל, עם גרעין התנועה המאוחדת מקן צפון בתל אביב, שיצא להכשרה במסגרת הנח"ל בקיבוץ מעין ברוך שבאצבע הגליל.
בתום השירות הצבאי הצטרף למשק.
ב-1952 נשלח להדרכה בקן ימיה של התנועה בתל אביב.
לאחר ההדרכה, חזר לעבודתו במשק כרפתן.
בשנת תשט"ו (1954/5) עזב את הקיבוץ כדי ללמוד באקדמיה למוסיקה בתל אביב.
לאחר שנה החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל המשיך את לימודי המוזיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
(במתמטיקה כמקצוע ראשי, פיזיקה וסטטיסטיקה כמקצועות משניים), והמשיך בלימודי המתמטיקה לתואר השלישי.
את עבודת הדוקטור באנליזה פונקציונלית כתב בהדרכת פרופ' אריה דבורצקי.
ב-1963 קיבל תואר Ph.D, וזכה במלגת פולברייט לבתר-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בתקופת לימודיו האקדמיים שירת במילואים בחטיבת קרייתי והשתתף במבצע סיני.
ב-1959 השתתף באליפות ישראל בשחמט, ולמרות חוסר ניסיונו טיפס עד שלב הגמר, וסיים במקום השישי.
בסתיו 1956, לאחר שנתיים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שב לישראל ומונה כמרצה בפקולטה למתמטיקה בטכניון.
כעבור שנתיים הצטרף לחוג הצעיר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב ונטל חלק פעיל בעיצובו.
הוא כיהן בתפקידים שונים בחוג, וכשזה התרחב ב-1979 לבית הספר למדעי המתמטיקה, היה ראשו הראשון.
כראש בית הספר פעל רבות לקידומו ליחידה בעלת מוניטין בעולם.
גורם רב חשיבות להתקדמות היוצאת מן הכלל של המתמטיקה באוניברסיטת ת"א היה קליטת המתמטיקאים היהודים מברית המועצות.
הסנוניות הראשונות הגיעו כבר בתחילת שנות ה-70, בעיקר בזכות נשיא האוניברסיטה, יובל נאמן, שהיה פעיל מאוד למען המדענים היהודים בברית המועצות והיה יו"ר ועד המדענים במועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות.
בהמשך שנות ה-70 קלטה כך אוניברסיטת תל אביב מספר מתמטיקאים עולים בכירים בעלי שם.
עמיר נתפס כבר אז לעניין הקליטה המדעית והחברתית של המתמטיקאים העולים ובזמן היותו ראש בית הספר הקים לידו את המכון המתמטי כדי שישמש מקום קליטה ראשוני לעולים ויוכל להציע בית מדעי ראשון בישראל למתעניינים בעלייה.
ב-1982 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין וב-1985 החל לכהן כדקאן הפקולטה למדעים מדויקים.
השנים הראשונות לכהונתו היו שנות התאוששות והתרחבות לאחר הקיצוצים שבאו בעקבות המשבר התקציבי החמור של שנות השמונים הראשונות, ואילו השנים האחרונות עמדו בסימן גל ההגירה המתחדשת ומתעצמת מחבר המדינות.
הקליטה המוצלחת באוניברסיטת תל אביב של עולי שנות השבעים במתמטיקה ובפיזיקה, אליהם נוספו בשנות השמונים עוד מספר מתמטיקאים בכירים, היוותה בסיס לפעילות נמרצת של עמיר בהזמנת מדענים יהודים בכירים מארצות חבר העמים וקליטתם בפקולטה.
בזכות הפעילות והמעורבות שלו בקליטה זו, הוזמן להשתתף כחבר במספר גופים שפעלו למען העלייה.
בין השאר, התבקש על ידי עמותת "קלט" להכין תוכנית אב לקליטת הגל הצפוי של מדענים עולים.
תוכנית זו - לקליטת 2,000 מדענים עולים מתוך גל עלייה ראשון צפוי של כ-100,000, הוצגה בפני פורומים שונים, ובמיוחד אומצה על ידי ועד המדענים שליד המועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות והתקבלה על ידי קבינט הקליטה.
לאחר שנאמן התמנה לשר המדע, החליף אותו עמיר כיו"ר הוועד.
לאור הפעילות הנמרצת של הפקולטה למדעים מדויקים בנושא הקליטה, החליטה האוניברסיטה ב-1990 למנות דקאן מיוחד לקליטה ודן עמיר מילא גם תפקיד זה, במקביל לתפקידו כדקאן הפקולטה, והמשיך בו גם לאחר שמונה, באותה שנה, כסגן רקטור.
הפעילות הנמרצת של האוניברסיטה בקליטת המדענים שימשה דוגמה למוסדות האקדמיים האחרים בישראל, ובתשנ"ב הקים ועד ראשי האוניברסיטאות ועדה בין-אוניברסיטאית לנושא הקליטה ועמיר מונה ליו"ר הוועדה.
מאז שימש בתפקיד המרכזי בכל נושאי קליטת המדענים בישראל.
בראשית 1993, כאשר מונה הרקטור איתמר רבינוביץ' לשגריר ישראל בארצות הברית, החליף אותו עמיר כרקטור אוניברסיטת-תל אביב, אך המשיך גם להקדיש זמן ומאמץ לענייני העלייה.
שנות כהונתו כרקטור היו, בהיבטים רבים, תור הזהב של האקדמיה בישראל בכלל ושל אוניברסיטת תל אביב בפרט.
העלייה הגדולה והזינוק הכלכלי של המדינה בשנות ה-90 לווו בהתרחבות חסרת תקדים של מערכת ההשכלה הגבוהה וזינוק משמעותי של המדע בישראל.
בנוסף לביסוס והרחבת הקיים, נפתחו באוניברסיטה תוכניות ויחידות חדשות כמו בית הספר לארכיטקטורה, החוג לתקשורת, החוג ללימודי מזרח אסיה, המכון לחומרים, היחידה לביולוגיה מבנית, מרכזי הציוד הבין-מחלקתיים ועוד.
עמיר שאף לקדם לא רק את ממד העומק של ההשכלה והמחקר, אלא גם את הממד הרוחבי, ואחת הפעולות שיזם הייתה סדרת הרצאות הרקטור לציבור הרחב.
בנוסף לענייני אוניברסיטת תל אביב וקליטת העלייה, היה עמיר גם שותף פעיל בהרחבת וביסוס מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל.
הוא היה בין יוזמי הקמת מכללת תל אביב-יפו, ומאז הקמתה ב-1990 חבר בוועד המנהל, בהנהלה ובחבר הנאמנים שלה.
כמו כן היה חבר בחבר הנאמנים ובמועצת המנהלים של המרכז לחינוך טכנולוגי בחולון, במועצה המייעצת למכללת תל-חי, בחבר הנאמנים של המכללה להנדסה בתל אביב, ובאגודת הידידים של בית ספר רימון לג'אז ולמוזיקה בת-זמננו, וסייע בהקמת ובביסוס האקדמי של כמה מוסדות נוספים.
לאחר פרישתו לגמלאות (באוקטובר 2001) קיבל על עצמו להיות יו"ר המועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות, שהפכה, עם תום גל העלייה של שנות ה-90, לעמותת סל"ע (סיוע לעולים במצבי מצוקה).
כמו כן המשיך בפעילותו באוניברסיטה במספר רב של ועדות ומשימות מיוחדות.
הוא השתתף בוועדות פרס רבות (בהן פרס וולף), והיה חבר בוועדות מלגות אלון ומלגות 'מעוף' של ות"ת.
בנושא אחרון זה – של קידום ההשכלה הגבוהה במגזר הערבי, פעל גם כחבר בוועדה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, ואחר כך – כיו"ר ועדת היגוי מטעם ות"ת.
ב־2003 החל לעסוק בחינוך המתמטי: נמנה עם מייסדי העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל, חבר ועדת התוכנית במתמטיקה לחטיבת הביניים, ובשנים 2004–2008 - יו"ר ועדת המקצוע להוראת המתמטיקה במשרד החינוך, ועוד.
ב-2009 כתב (יחד עם ד"ר פיליפ סלובוצקי ואנה פוליאק) ספר לימוד במתמטיקה לחטיבת הבינים, בגישה המשלבת את לימודי הגאומטריה והאלגברה.
בין שאר פעילויותיו בנושאי חינוך וחברה, היה חבר בוועדה היוזמת של עמותת "בשער – קהילה אקדמית למען החברה" ועורך עמית של כתב העת "מקום למחשבה – בשער".
בעירו, הרצליה, פעל בוועדות רבות, כולל ועדת החינוך העירונית, הוועד המנהל של "קרן הרצליה החדשה" ודירקטוריון בית ההורים העירוני, בשנים 2007–2012 ניהל את מכללת הגמלאים בעיר.
ב-2016 הוענק לו תואר "יקיר העיר".
פרסום בכתב-עת מקצועי לא מתמטי:
לאחר גיל 80 החל לכתוב על חוויותיו ועל נושאים שבהם עסק.
ספרים אלו, שיועדו במיוחד לבני משפחה וידידים, הודפסו במספר עותקים מצומצם.
בן המקום - זיכרונות ילדות ונעורים מארץ-ישראל דאז (2016)
שלושה וארבעה - עלומים והתבגרות בישראל הקטנה (2017)
בפאתי מערב וקצוי מזרח - שנים ראשונות לאחר הדוקטורט (2017)
וזאת הברכה - דברים באירועים אוניברסיטאיים בשנים 1981–2005, 2018
כיתרון האור מן החושך – דברים שנאמרו או נכתבו על ראציונליות, מדע ודת, 2018
תנ"ך, חשבון והיסטוריה – הרצאות על נושאים במורשתנו התרבותית, 2018
חידת צ'רניאחובסקי - סיפורו של חיפוש שורשיו של הגנרל המהולל (2018)
גיחוך ללא חתול - חברי ורעי בילדותי ובנעורי: פינוקיו, פו, עליזה ואחרים (2019)
למען אחינו ועמיתינו – המאבק לעליית וקליטת המדענים (2020)
תמרורים - התבטאויות על בעיות אקטואליה (2021)
שנות דור ודור, חלק א - היסטוריה משפחתית של לאה (לבית נויבואר) וזיגי (שמעון) גיטר (2022)
שנות דור ודור, חלק ב - היסטוריה משפחתית של ישראל ורבקה זבלודובסקי-עמיר (2024)
נשוי לביוכימאית ד"ר עדינה עמיר (בתם של לאה (לבית נויבואר) ופרופ' שמעון גיטר), גמלאית המכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה.
ילדיהם הם המוזיקאי אייל צליוק-עמיר (יליד 1967), חוקר המיקרוביום ואחד ממייסדי מיראביליס ד"ר אמנון עמיר (יליד 1973) והמתמטיקאי פרופ' גדעון עמיר (יליד 1975).
אחותו, זיוה עמיר (1930–1984), הייתה אמנית וחוקרת פולקלור.
דן עזריה (נולד ב-29 באוגוסט 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר.
עזריה גדל ברמת גן והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל רמת גן, ממנה עבר למחלקת הנוער של הכח עמידר רמת גן.
בגיל 17 חזר להפועל רמת גן ושיחק שנה וחצי בקבוצת הנוער של המועדון, עד שעבר בינואר 2014 להפועל קריית אונו מליגה ב'.
ב-7 בפברואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–3 על מכבי השרון נתניה, אך בתחילה שיחק בעיקר בקבוצת הנוער של המועדון.
בעונת 2014/2015 הפך לשחק הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת וכבש שמונה שערי ליגה, ובעונה שלאחר מכן כבש חמישה שערים.
בקיץ חתם בסקציה נס ציונה מליגה א' דרום, במדיה ערך 25 הופעות בליגה וכבש שני שערים.
באוגוסט חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, ובעונת 2017/2018 ערך 34 הופעות ליגה.
בעונת 2018/2019 שותף ב-16 משחקי ליגה, ובמחזור האחרון בישל את שער העלייה של כפר סבא לליגת העל, אותו כבש עומר פדידה בניצחון 2–3 על הפועל עפולה.
ב-25 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 להפועל חיפה, ובסך הכול ערך 25 הופעות בליגת העל בעונת 2019/2020, וכבש שני שערים בגביע הטוטו.
ב-12 באוקטובר 2020 חתם בהפועל תל אביב.
ב-9 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–1 על הפועל חדרה.
ב-27 ביולי 2021 חתם בהפועל כפר סבא, אליה חזר לקדנציה שנייה.
ב-3 בפברואר 2022 חתם בבית"ר ירושלים.
ב-27 בנובמבר 2024 חתם בהפועל חדרה.
ב-24 בנובמבר 2025 חתם במועדון ספורט קריית ים.
דן (דני) פסח הוא קצין צה"ל בדימוס דרגת תת-אלוף.
שירת כטייס מסוקים וכטייס קרב בחיל האוויר, פיקד על בסיס נבטים ועל בסיס חצרים.
פסח שירת כטייס בחיל האוויר.
במחצית הראשונה של שנות השישים עבר קורס טיסה במסוקים בבית הספר לטיסה של צבא ארצות הברית בפורט ראקר שבאלבמה.
הוא הוכשר כטייס סופר פרלון ושירת כקצין ההדרכה הראשון של טייסת 114 שהוקמה ב-1966. במלחמת ששת הימים השתתף בפעולות חילוץ וסיוע, והיה ממחלצי מפקד טייסת 116 יהונתן שחר שמטוסו הופל בגזרה המצרית.
לאחר המלחמה השתתף בחילוץ הנפגעים מטיבוע המשחתת אילת.
במבצע הלם ב-1968, חילץ מעומק מצרים את כוח סיירת צנחנים בפיקודו של מתן וילנאי.
בהמשך שירותו שירת כטייס סקייהוק, הוא שימש סגן מפקד טייסת 115 במלחמת ההתשה.
בתחילת 1973 מונה למפקדה הראשון של טייסת 140 שהוקמה כטייסת קרב וטייסת קורס האימון המבצעי שהפעילה מטוסי סקייהוק.
הוא שימש מדריך ראשי בבית הספר לטיסה, סגן מפקד בסיס עציון, מפקד בסיס נבטים, מפקד בסיס חצרים, מפקד היחידה לשיתוף פעולה וראש מטה פיקוד הצפון.
מכתב שכתב למשורר יהונתן גפן, הופיע בספר "על הקרשים" מאת גפן, שבו הביע פסח את הערכתו להופעה של גפן אל מול היחידה שפיקד עליה פסח.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש מנהל מפעל של חברת עלית בנצרת עילית ומנהל פרויקטים בקבוצת שטראוס.
למשך תקופה קצרה בסוף 2003 כיהן כמנהל תיכון בליך ברמת גן.
דניאל טימותי קילדי הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת מישיגן בין השנים 2013–2025. קילדי, חבר המפלגה הדמוקרטית, היה טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית מנכ"ל של מוסד ללא כוונת רווח ובשנים 1984–2009 מילא תפקידים ציבוריים במחוז ג'נסי.
ב-2012 נבחר להחליף את דודו דייל קילדי, שייצג את מחוז הקונגרס החמישי בכלל, ואת העיר פלינט בפרט, בקונגרס במשך 36 שנה.
קילדי נולד באוגוסט 1958 בפלינט שבמישיגן.
הוא למד בבית הספר התיכון צפון פלינט ובאוניברסיטת מרכז מישיגן.
בשנת 2008 השלים את לימודיו בקורס של אוניברסיטת מרכז מישיגן וקיבל תואר ראשון בפיתוח קהילתי.
הוא למד קורסים בפילוסופיה ובניהול קהילתי.
בגיל 18 היה קילדי לאחד מנבחרי הציבור הצעירים ביותר בארצות הברית כשנבחר למועצת החינוך של פלינט בשנת 1977. ב-1984 נבחר קילדי לכהונה במועצת הנציבים של מחוז ג'נסי, שם שירת במשך תריסר שנים מהן חמש כיושב ראש.
כיושב ראש המועצה הוביל קילדי את המאמץ להקים את רשות נמל התעופה הבינלאומית בישופ, השוכן בפלינט.
בשנת 1991 התמודד לראשות העיר פלינט.
הוא היה אחד מארבעת המועמדים שקראו תיגר על ראש העיר המכהן מת'יו קולייר בבחירות המקדימות הלא-מפלגתיות ב-6 באוגוסט.
חבר מועצת העיר וודרו סטנלי סיים ראשון עם 24% מהקולות, ראש העיר קולייר התייצב אחריו במקום השני עם 23% מהקולות, והעפיל ליום הבחירות הכלליות בנובמבר.
קילדי סיים שלישי עם 18%.
ב-1996 נבחר קילדי לגזבר מחוז ג'נסי.
כגזבר, פיקח פיקח על דירוג האשראי של המחוז והנהיג חמישה שדרוגים של דירוג איגרות חוב במחוז.
ב-2002 ייסד קילדי בנק מחוזי בשם "Land Bank", מוסד ראשון מסוגו במישיגן המוקדש לטיפול בבליה עירונית בערים כמו פלינט.
בנק זה סייע בניקוי מבנים נטושים בפלינט.
הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, מוסדות ללא כוונות רווח וקבוצות חשיבה פנו לקילדי בבקשה להרחיב את עבודתו לחמישים ערים שנדרשו לטיפול במבנים נטושים ולא-מאוכלסים, לפי זיהוי של מכון ברוקינגס – בהן דטרויט, בולטימור, ממפיס, פיטסבורג ופילדלפיה.
דודו של קילדי, דייל קילדי , ייצג בבית הנבחרים של ארצות הברית את מחוז הקונגרס החמישי של מישיגן בשנים 1977–2013. ביולי 2011 הודיע דייל קילדי כי יפרוש מהקונגרס.
אחיינו, דן קילדי, הכריז על מועמדותו לבית הנבחרים ב-1 בנובמבר.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית נבחר קילדי ללא מתנגדים.
בבחירות הכלליות בנובמבר 2012 הוא ניצח את חבר בית הנבחרים המדינתי ומועמד המפלגה הרפובליקנית ג'ים סלזאק ברוב של 65% מהקולות.
בינואר 2013 מונה קילדי בידי מצליף סיעת המיעוט סטני הוייר לעוזר מצליף הסיעה הדמוקרטית.
חבריו למפלגה שנבחרו בבחירות 2012 לכהונה ראשונה בחרו בקילדי לשמש כנציגם בוועדת ההיגוי והמדיניות של הסיעה.
בספטמבר 2016 דחף קילדי את הקונגרס לאשר מימון לסיוע במשבר המים בפלינט.
הקונגרס ה-114 של ארצות הברית העביר אמצעי מימון שסיפקו סיוע הומניטרי בן 170 מיליון דולר אמריקני לקהילות במחוזו של קילדי, בהן העיר פלינט שנזקקה לשיפורי תשתית המים שלה.
באפריל 2018 ייסד קילדי ביחד עם ג'ארד הופמן, ג'יימי רסקין וג'רי מקנרני את "שדולת המחשבה החופשית בקונגרס", קבוצה של מחוקקים דמוקרטים התומכים בהפרדת הדת מהמדינה ובהתנגדות לאפליה של אתאיסטים, אגנוסיטיים, אנשי דת וחסרי דת.
ב-16 בנובמבר 2023 הודיע קילדי כי לא יתמודד בבחירות 2024 ועל פרישתו מהחיים הפוליטיים, לאחר שאובחן כחולה במחלת הסרטן.
בבחירות אלה נבחרה קריסטן מקדונלד ריווט, חברת הסנאט של מישיגן, להחליפו.
דן פאר (נולד ב-19 ביולי 1972) הוא אימונו-ננוטכנולוג ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב, המכהן כסגן נשיא האוניברסיטה למחקר ופיתוח וכראש המרכז לרפואה תרגומית.
פאר הוא מומחה עולמי לתחום הננו-רפואה.
ב-2023 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית האמריקאית להנדסה וב-2024 נבחר כעמית האקדמיה הלאומית האמריקאית לממציאים.
פאר נולד ברחובות וגדל בראשון לציון.
בצעירותו השתתף בפעילויות נוער שוחר מדע במכון ויצמן בהובלתו של שלהבת פריאר, והשלים את לימודיו בתיכון עמית עמל.
בשנת 1998 השלים תואר ראשון בביולוגיה, ובשנת 2000 השלים תואר שני בביוכימיה, בהנחיית פרופ' רמונה מרגלית.
מיד לאחר מכן החל בלימודי תואר שלישי בביופיזיקה, אף הוא בהנחיית פרופ' רמונה מרגלית.
במהלך לימודיו אלה, שהה בהשתלמות במעבדותיהם של חתן פרס נובל פרופ' סזר מילשטיין באוניברסיטת קיימברידג' ושל פרופ' רוברט לנגר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
את עבודת הדוקטור הגיש בשנת 2004.
לאחר מכן יצא פאר לבוסטון, מסצ'וסטס, והיה לעמית בתר-דוקטורט במכון לחקר מחלות שקשורות לתאי מערכת החיסון (Immune Disease Institute) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, בהנחיית הפרופסורים מוטומו שימאוקה וטימותי ספרינגר (אנ').
בעת שהייתו שם, שארכה ארבע שנים, הוא רכש את השכלתו בתחום האימונולוגיה.
בשנת 2008 שב פאר לישראל ומונה למרצה בכיר במחלקה לאימונולוגיה וחקר התא בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2011 מונה לפרופסור חבר במחלקה זו, וכן לפרופסור נלווה במחלקה לננו-רפואה במכון המחקר של בית החולים המתודיסטי ביוסטון, טקסס.
שנה לאחר מכן, מונה למנהל קרן הלמסלי למחקר ננוטכנולוגי וכן למנהל הקונסורציום הננו-רפואי הלאומי בישראל.
בשנת 2014 נבחר פאר לחבר באקדמיה הצעירה הישראלית וכיהן בה עד 2018. ב-2015 מונה לחבר בוועד הרפואה התרגומית של קרן קנת ריינין (אנ').
עוד באותה שנה קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 2016–2020 כיהן כראש המרכז לחקר הביולוגיה של הסרטן באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2017 מונה למייסד תוכנית ספארק ולראש המרכז לרפואה תרגומית, שעניינו הוא פיתוחים בתחום התרופות, משלב המחקר האקדמי ועד לשלב הראשוני של הניסויים הקליניים.
כמו כן, בשנים 2019–2020 כיהן פאר כסגן דקאן למחקר בפקולטה למדעי החיים.
באוקטובר 2020 מונה פאר לסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב למחקר ופיתוח, ובשנת 2021 נכנס לתפקידו כיושב ראש חברת "רמות", חברת המסחור של אוניברסיטת תל אביב, כמו גם ליושב ראש חברת המיזמים האוניברסיטאית TAU Ventures.
ב-2023 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית.
כמו כן, הוא חבר באגודה האמריקאית לחקר התא מאז 2002 וחבר באגודה האמריקאית לקידום המדע מאז 2008.
פאר הוא מחלוצי השימוש במולקולות RNA.
המעבדה שלו הייתה הראשונה בעולם להדגים הובלה מערכתית של מולקולות mRNA, שהיא בעלת יישומים רבים, ובהם חיסונים, השתקה של גנים, עלייה בביטוי גנים וחלבונים תרופתיים, ועריכה של גנים.
פאר ומעבדתו פיתחו מולקולות שומן חדשות הנושאות מולקולות mRNA וסוגים נוספים של מולקולות RNA, חלקן מוסחר למספר חברות (כולל לחברת ביונטק).
פאר עוסק בפיתוח חיסונים ותרופות למחלות מעי דלקתיות, סרטני דם, מוח ושחלה ובמחלות גנטיות נדירות, כמו גם בפיתוח נשאי תרופות ננומטריים בעלי יכולת הכוונה סלקטיבית לתאי מטרה שנושאים את אותן מולקולות RNA.
ברבות השנים פרסם למעלה מ-150 מאמרים, ביניהם המאמר המצוטט ביותר בתחום הננו-רפואה.
הוא המדען השני המצוטט ביותר בתחום תרפויטיקת RNA וכן הוא נמנה עם ה-0.4% העליונים של הפרסומים העולמיים בתחום הננוטכנולוגיה.
כמו כן כתב מספר ספרים, ומכהן כעורך של שלושה כתבי-עת חשובים בתחום של מערכות להובלת תרופות, כחבר בפאנל המדעי של 15 כתבי-עת נוספים וכיועץ מדעי בכמה חברות הזנק וחברות פארמה גדולות בישראל ומחוצה לה.
לפאר קרוב ל-130 פטנטים שחלקם מוסחרו ונמצאים בשלבים שונים של ניסויים קליניים ואחד נמצא בשלבי רישום של תרופה ביולוגית חדשה.
חבר בתוכנית AAAS לחוקר צעיר מצטיין (2000)
פרס וולף לתלמידי דוקטורט (2003)
עמית צ'רצ'יל באוניברסיטת אוקספורד (2004)
פרס פייזר לתלמידים בתר-דוקטוריים בתחום גילוי והובלת תרופות (2006)
מלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים (2008)
עמית מארי קירי של האיחוד האירופי (2009–2013)
פרס החדשנות של קרן קנת ריינין (2010)
חבר בוועדה המנהלת של האקדמיה הצעירה הישראלית (2014–2018)
נשיא האגודה הישראלית למתן מבוקר של ביו-חומרים (2014–2016)
פרס החדשנות ופרס "החדשות שלא סופרו" (2014)
הזוכה הראשון בתוכנית ישראל-בריטניה למדע וטכנולוגיה (2015–2016, Professorship אוניברסיטת אוקספורד)
פרס Nanos על מפעל חיים ותרומה משמעותית בתחום הננו-רפואה (2017)
פרס החדשנות של חברת ביונטק (2019)
פרס ליטוין למחקר פורץ דרך מטעם האגודה האמריקאית לקרוהן וקוליטיס (2020)
חבר בתוכנית המדענים המצטיינים של חברת התרופות רוש (2021)
פרס המחקר המצוין בתחום העריכה הגנומית מטעם חברת Genescript בע"מ (2021)
חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית להנדסה (2023)
חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית לממציאים (2024)
דן עופרי (נולד ב-18 במרץ 1951) הוא קריין ושדרן רדיו ישראלי.
דן נולד בראשון לציון להורים שורדי שואה שעלו ארצה ערב הקמת המדינה מהונגריה.
עופרי התחנך בראשון לציון והיה חבר תנועת הצופים.
את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים.
עופרי החל את עבודתו כקריין בקול ישראל בשנת 1974 לאחר שסיים קורס קריינים שאליו הגיע במקרה.
איתו סיימו את הקורס עודד בן-עמי, מנחם פרי, מלאכי חזקיה, בני הנדל, ענת שרן וברוריה זימרון.
לאחר שנת עבודה עזב את הרדיו והיה בין השאר, שליח עליה באוסטרליה.
בשנת 1986 חזר לקול ישראל.
במהלך השנים היה קריין מהדורות חדשות, הגיש תוכניות רבות ברשתות השונות של קול ישראל.
ברשת ג' – "אדום עתיק", "פזמונהמון", "מצעד המרגנית", "ציוניוני הדרך", "לילות משי כחול לבן" – (תוכנית שבה הושמעו בקשות של מאזינים לשירים עבריים ישנים), "עוד חוזר הניגון", "ארצנו הקטנטונת" ושידורים חיים.
בנוסף הגיש שידורי מוזיקה קלאסית בקול המוסיקה כולל קונצרטים חיים של תזמורות שונות מתיאטרון ירושלים, מאולם ימק"א ומבנייני האומה, שידורים שונים ברשת מורשת, רשת א', ורשת ב'.
ב-2016 פרש מעבודתו בקול ישראל כשנה לפני סגירת רשות השידור.
עם הקמת תאגיד השידור "כאן" התבקש לחזור ולקריין חדשות, ועשה כך במשך 3.5 שנים עד לפרישתו בסוף 2020.
במשך כל השנים עופרי ניגן באקורדיון וליווה להקות מחול ירושלמיות בסיורים רבים בחו"ל.
משתתף כאחד מהסולנים ב"חבורת שוהם" ב"שיר על טווס הזהב" מאת איציק מאנגר.
קולקה נולד בזלין, צ'כוסלובקיה, בנו של הסופר אריך קולקה ואחיו הצעיר של פרופ' אוטו דב קולקה.
בגיל 13 עבר להתגורר עם משפחתו בפראג.
בין השנים 1955–1959 למד בבית הספר לאמנות פלסטית בפראג.
בין השנים 1959–1961 שירת בצבא צ'כיה ובין השנים 1961–1967 למד פיסול, בית הספר הגבוה לאמנות, פראג.
בין השנים 1966–1968 עבד באולפן הסרטים הממלכתי פראג-בראנדוב ובתיאטרון הלאומי בפראג.
בשנת 1968, לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, ברח לווינה, אוסטריה ושם עבד במכון הלאומי האוסטרי לשימור מוסדות המדינה.
בשנת 1969 היגר לקנדה ולימד פיסול בקולג' לאמנויות בטורונטו.
בסוף שנת 1970 עלה לישראל והתגורר בירושלים.
אחדים מהפסלים שיצר מוצבים ברחבי ירושלים.
קולקה התגורר בירושלים והיה נשוי לחנה אנגלברג-קולקה, שהייתה פרופסור לביולוגיה מולקולרית.
הפלישה (מתערובת עולים חדשים בבית האמנים בירושלים), 1971
1972 – בית האמנים בירושלים
1973 – בית האמן, רח' בלומפלד 10, קריית יובל, ירושלים
1981 – בית האמנים, ירושלים
1986 – מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1969 – תערוכת פראנץ קאפקא, הספרייה הלאומית, ירושלים
1972 – תערוכת הסתיו של אמני ירושלים, בית האמנים בירושלים
1973 – אמני ירושלים למען מלווה מלחמה מרצון חנוכה תשל"ד, בית האמנים, ירושלים
1975 – ציירים ופסלים בעבודות ילדים, הגלריה הקטנה 2, ירושלים
1980 – בית התפוצות, אוניברסיטת תל אביב
מעוף – שכונת גילה, ירושלים, 1975
תקומה – גן תקומה, גבעתיים.
על שם רב-סרן משה וקס שנפל במלחמת יום הכיפורים.
הפסל נעשה על ידי קולקה לפי דגם שעיצב משה וקס ב-1972 בעת לימודיו בטכניון.
בעקבות תערוכה שהוצגה לאחר מותו במוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב בשנת 1986, יצא ספר (קטלוג התערוכה) עם צילומי יצירותיו בגרמנית ובתרגום לעברית ואנגלית: דן קולקה 1979-1938
מייג'ור גנרל דניאל הרמנוס פינאר היה מפקד צבאי דרום אפריקאי במלחמת העולם השנייה.
פינאר נולד בליידיברנד שבמדינת אורנג' החופשית ובצעירותו גדל בנטאל.
בני משפחתו נלחמו נגד הבריטים במהלך מלחמת הבורים השנייה.
הוא חזר לדרום אפריקה וחזר לשורות כוח ההגנה של האיחוד בתום המלחמה.
הוא הוזמן ונשלח לאנגליה להתאמן כמפקד סוללה וכן להשתתף בקורס קציני מטה.
הוא חזר לדרום אפריקה ב-1922 והועלה לתפקיד שליש של ארטילריית השדה של דרום אפריקה.
ב-1930 היה לוטננט-קולונל של חטיבת שירות השדה הראשונה בליידיסמית'.
הוא פיקד על פיקוד מדינת אורנג' בין השנים 1935 עד 1937. תפקידים נוספים שמילא היו בפיקוד צפון טרנסוואל.
כשהחלה המלחמה הוא הועלה לדרגת בריגדיר.
בשנים 1940–1941, במהלך המערכה במזרח אפריקה, פינאר פיקד על חטיבת הרגלים הדרום אפריקאית הראשונה.
הוא לחם בקרבות אל וואק, הג'ובה, קומבולסיה ואמבה אלאגי.
לאחר נפילת אמבה אלגי, נשלחה החטיבה ללוב.
בשנים 1941–1942, במהלך המערכה בצפון אפריקה, לחם פינאר בקרבות סידי רזג וגזאלה.
ב-10 במרץ 1942, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד דיוויזיית הרגלים הדרום אפריקאית ה-1, אותה הוביל בקרב גזאלה, הנסיגה למצרים, ההגנה על אל עלמיין ובקרב אל-עלמיין השני.
הוא זכה פעמיים בעיטור DSO ופעמיים אוזכר בשדרים על שירותו בצפון אפריקה.
הוא תועד על ידי העיתונות לאחר אל עלמיין כאומר, "רומל לא יגיע לאלכסנדריה, הוא לא יכבוש את התעלה, והוא לעולם לא יסעד בקהיר - אלא אם כן כתייר".
במהלך השלבים המוקדמים של מבצע צלבן, החטיבה החמישית של דרום אפריקה הושמדה ב-23 בנובמבר 1941 בסידי רזג.
הפסד זה דרבן את פינאר לא לציית לסדרה של פקודות להתמודד עם האויב במהלך שארית הקרב.
החטיבה הדרום אפריקאית הראשונה של פינאר הייתה ממוקמת 25 מייל דרומית לסידי רזג בטייב אל אסם.
היסטוריונים טענו כי פעולות אלו נחשבות לאי-כפיפות מצד פינאר, שלדעתו נרתע מלחייב את חייליו לאחר אובדן החטיבה הדרום אפריקנית החמישית, תוך שהוא מפברק או מגזים דיווחים על התקפות אויב כהצדקה לפעולות.
עם זאת, למרות שספג בזמנו את כעסם של מפקדים בכירים, הוא לא קיבל נזיפה רשמית.
ב-21 ביוני 1942, דיוויזיית הרגלים הדרום אפריקאית ה-2, עם חטיבות 4 ו-6 תחת פיקודה, נכנעה עם נפילת טוברוק.
ב-20 בנובמבר 1942 הוא קיבל את תואר עמית מסדר האמבט (CB) "בהכרה בגבורה העילאית ובהישגים המפוארים של כוחות הבריטים והדומיניונים ומפקדיהם במבצעים הנוכחיים במזרח התיכון".
ב-19 בדצמבר 1942, מייג'ור גנרל פינאר נהרג בהתרסקות אווירית בקניה בדרכו חזרה לדרום אפריקה.
התרסקות המטוס התרחשה לפנות בוקר בשבת במפרץ קאווירונדו באגם ויקטוריה והרגה אותו ואחד עשר קצינים וחיילים מדרום אפריקה, כולל קולונל פרדריק ת'רון, לוטנננט קולונל אריק ויקרס פריקברג ולוטננט קולונל אריק לופטוס מקנזי.
המטוס התרסק 16 ק"מ (9.9 מייל) משדה התעופה בקיסומו כאשר שילוב של עייפות טייס ותקלה חשמלית במרכב התחתון שלא ניתן היה להגביה, הביא לאובדן מהירות ואי שמירה על גובה והוא עף למים.
הוא הותיר אחריו את אשתו נורמה וילדיו: נליה, בארי ופיי.
פינאר היה ללא ספק אחד המפקדים הצבאיים הכריזמטיים והפופולריים ביותר בדרום אפריקה.
רגימנט חיל רגלים, אולם התצוגה במוזיאון הלאומי להיסטוריה צבאית של דרום אפריקה ופרבר של עיר הולדתו, בלומפונטיין, נקראו מאוחר יותר על שמו.
דן פוגלמן הוא תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
בין התסריטים שכתב נמנים הסרטים "מכוניות", "בולט", "פלונטר" ו"טיפש, מטורף, מאוהב".
כמו כן, יצר את הסיטקום "השכנים", את סדרת הפנטזיה-קומית המוזיקלית "גלוואנט" משנת 2015, את סדרת הדרמה "החיים עצמם" ואת סדרת הדרמה על עולם הבייסבול "פיץ" משנת 2016.
פוגלמן גדל במשפחה יהודית שאותה תיאר כ"משפחה לא מתפקדת באופן חינני" בעיירה ריבר וייל, ניו ג'רזי.
הוא למד בבית הספר התיכון Pascack Valley שבעיירה הסמוכה הילסדייל ולאחר מכן המשיך ללימודים באוניברסיטת פנסילבניה, שם סיים את לימודיו בשנת 1997.
בשנת 2012 כתב את קומדיית הקולנוע אימא מלווה, שהתבססה על מסע חוצה-ארצות שערך עם אמו ג'ויס מניו ג'רזי ללאס וגאס.
בסרט כיכבו ברברה סטרייסנד וסת' רוגן בתפקידי אם ובנה היוצאים למסע דומה.
בשנת 2025 יצר והפיק את סדרת המותחן הפוליטי, "פרדייז" (אנ') שברשתות הולו ודיסני+.
אביו, מרטי, היווה השראה לשמו של אב המשפחה בסיטקום "השכנים", שאותו יצר פוגלמן.
גם אחותו שימשה השראה לדמות הבת במשפחה שבמרכז הסדרה.
פוגלמן נשוי לשחקנית קייטלין תומפסון, המגלמת את מדיסון בדרמת המשפחה "החיים עצמם".
לשניים בן, שנולד בשנת 2020.
ג'ון דניאל קיין הוא גנרל אמריקאי המכהן כיושב ראש המטות המשולבים.
בעבר שימש כמשנה לעניינים צבאיים של מנהל סוכנות הביון המרכזית (CIA) בשנים 2021–2024. שימש כמנהל תוכניות הגישה המיוחדות במשרד עוזר שר ההגנה לרכש ואחזקה מ-2019 עד 2021. שימש כסגן מפקד כוח המשימה המשותף למבצעים מיוחדים – מבצע נחישות טבועה.
לקיין תואר ראשון בכלכלה מהמכון הצבאי של וירג'יניה ותואר שני בלוחמה אווירית מהאוניברסיטה הצבאית האמריקאית בשנת 2005. טייס F-16 בהכשרתו הצבאית.
קיין הוא אב לשתי בנות.
בפברואר 2025 נבחר כמועמד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לתפקיד יושב ראש המטות המשולבים, לאחר פיטוריו של הגנרל צ'ארלס בראון.
המינוי אושר על ידי הסנאט והוא נכנס לתפקידו ב-11 באפריל 2025.
קיין נולד במדינת ניו יורק, אחד משני ילדים לאב ששירת בחיל האוויר ואם אחות טיפול נמרץ במחלקת רפואת ילדים.
הוא השלים תואר ראשון בכלכלה מהמכון הצבאי של וירג'יניה בשנת 1990 במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר.
בעקבות אביו שהיה טייס קרב, שאף קיין לשרת אף הוא כטייס ובשנת 1994 השלים את הכשרתו כטייס F-16 בבסיס שפרד שבטקסס.
את הקריירה הצבאית שלו עשה במסגרת שירות מילואים במשמר הלאומי, במקביל עסק ביזמות בשוק הפרטי כבעל עסק עצמאי לייעוץ וניהול פרויקטים, הקים חברות בתחום ייצור חלקי תעופה וחלל מדויקים, שירותי גימור מתכת וחברת תעופה אזרחית.
במהלך פיגועי 11 בספטמבר שירת בטייסת 121 של המשמר הלאומי והוזנק להגן על שמי וושינגטון די.
במלחמת עיראק הוצב בפיקוד מרכז של ארצות הברית כקצין פרויקט להתמודדות עם טילי הסקאד ואחר כך השתתף בלוחמה במסגרת כנף 410 שהוצבה בירדן.
בשנים 2005–2008 שירת בממשל האמריקאי, תחילה בתוכנית עמיתי הבית הלבן כעוזר למזכיר מחלקת החקלאות, ובהמשך כמנהל בתחום התכנון במועצה לביטחון המולדת.
בשנת 2016 חזר לשירות קבע מלא וקודם לדרגת בריגדיר גנרל.
הוא מונה לעוזר סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית ובמקביל שימש עוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
בנובמבר 2021, קודם קיין לדרגת לוטננט גנרל.
הוא פרש משירות הקבע בדצמבר 2024. לאחר שחרורו הצטרף לחברת "Voyager" העוסקת בתחום בטכנולוגיות הגנה וחלל וכשותף בחברת ההשקעות Shield Capital.
במהלך שירותו צבר מעל 2,800 שעות טיסה, מהן מעל 100 שעות מבצעיות, על מטוסי T-38 טאלון, T-37 טוויט ו-F-16.
ב-21 בפברואר 2025, הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ברשת החברתית Truth Social, כי קיין מועמד להחליף את גנרל צ'ארלס בראון כיושב ראש המטות המשולבים.
בהודעתו תיאר טראמפ את קיין כ.
על פי סוכנות הידיעות Associated Press, קיין אינו עומד בדרישות החוק למינוי לתפקיד, אך בסמכות הנשיא למנותו אם הוא סבור כי הדבר חיוני לאינטרסים הלאומיים.
עם אישור מינויו של קיין על ידי הסנאט ב-11 באפריל, היה קיין הראשון שמונה לתפקיד מבלי שהיה בדרגת גנרל או אדמירל, והראשון שמינויו נעשה לאחר פרישתו.
לאחר אישור מינויו, קיין ערך ביקור פתע בגבול מקסיקו – ארצות הברית, שם נפגש עם כוחות שלקחו חלק במשימת פיקוד הצפון של ארצות הברית לתמיכה בפעילות הגנת הגבולות.
במאי 2025, קיין השתתף בפסגת נאט"ו במטה הארגון בבריסל, שם דן בחיזוק הברית.
ב-21 ביוני 2025, הוא השתתף בפגישה בחדר המצב בבית הלבן במהלך מבצע "פטיש חצות" (Operation Midnight Hammer) כאשר ארצות הברית פתחה בתקיפות אוויריות על מתקני גרעין איראניים.
למחרת, קיין ומזכיר ההגנה פיט הגסת' קיימו מסיבת עיתונאים שבה הסבירו את הפרטים המבצעיים של המתקפה נגד תוכנית הגרעין האיראנית.
למרות שהגסת' אמר שמתקני הגרעין "הושמדו לחלוטין", קיין אמר שמוקדם מדי לדעת את מלוא היקף הנזק, אך הוסיף כי ההערכה המוקדמת הצביעה על "נזק והרס חמורים ביותר".
הוא נכח גם בפגישה בחדר המצב עם הנשיא דונלד טראמפ וגורמים רשמיים נוספים ב-23 ביוני, לאחר שאיראן שיגרה טילים לעבר בסיס חיל האוויר האמריקאי אל-עודייד בקטר.
תדרוך נוסף נערך בבוקר ה-26 ביוני על ידי קיין והגסת', בו נמסר מידע נוסף על המבצע נגד אתר הגרעין פורדו, שלגביו קיין אמר כי תוכנן במשך חמש עשרה שנים, ועל הגנת אל-עודייד מפני תקיפות איראניות.
דן קוטלר (נולד ב-2 במאי 1970, במאונטיין ויו, קליפורניה) הוא שחיין עבר ישראלי-אמריקאי, ששחה עבור UCLA והשתתף עבור ישראל באולימפיאדת 1996 באטלנטה.
קוטלר נולד במאונטיין ויו, קליפורניה ב-2 במאי 1970. הוא יהודי וגדל בסנטה קלרה, קליפורניה.
קוטלר שחה עבור תיכון קופרטינו, שם היה שחיין כל-אמריקאי שלוש פעמים, וכבש את כל אמריקה בכדורמים.
לאחר שהשלים את שנתו הבוגרת בתיכון בגיל 18, הוא השתתף במבחנים האולימפיים באוגוסט 1988 במרכז השחייה של טקסס באוסטין, וקיבל מקום 57 בשחיית 50 מטר חופשי עם זמן של 23.90, רחוק מהמקום השלישי הנדרש כדי להעפיל בתחרות.
קוטלר התחרה עבור UCLA משנת 1988 עד 1992 תחת מאמן היכל התהילה רון באלטור, שם היה 7 פעמים אול אמריקאי.
הצוותים של קוטלר ב-UCLA היו עשרת המתמודדים הרב-שנתיים בתחרות הלאומית של NCAA.
בהיותו אחד מהספרינטרים והשליחים המובילים של ועידת Pac-10 בזמן שהיה ב-UCLA, במשחקי האוניברסיטה העולמית של FISU באנגליה ב-1991, קוטלר היה חבר בנבחרת מדליית הזהב של UCLA ל-400 מטר מעורב.
ב-1990, הוא עזר ל-UCLA לכבוש אליפות במשחה Pac-10 ל-400 מטר מעורב, ולסיים במקום השני במשחה ל-200 מטר חופשי.
קוטלר התמקם במקום הראשון גם במשחה ל-100 מטר חופשי (51.50) וגם ב-100 מטר פרפר (55.20) בפסטיבל האולימפי של 1990. בפסטיבל האולימפי 1989 באוקלהומה סיטי, זכה קוטלר בזהב ב-100 מטר פרפר.
לאחר שסיים את UCLA, קוטלר עבר לישראל בשנת 1994 כדי להתחיל לשחות עבור הנבחרת הלאומית שלה כהכנה לאולימפיאדת 1996 באטלנטה.
באולימפיאדה, קוטלר השתתף במוקדמות למשחה 100 מטר פרפר עם זמן של 55.11 דקות, סיים במקום ה-31 ולא עלה לגמר.
בנוסף, קוטלר השתתף גם במשחה השליחים 4X100 מטר מעורב עם יואב ברוק, איתן אורבך וואדים אלכסייב.
הקבוצה סיממה את המוקדמות במקום השמיני, הגיעה לגמר ולקחה את המקום השמיני.
קוטלר זכה במדליית הכסף במשחה ל-50 מטר פרפר לגברים עם זמן של 24.71 בצרפת ב-2 במרץ 1996 בגביע העולם בשחייה של FINA, וזכה במדליית הארד במשחה ל-50 מטר פרפר לגברים, עם זמן של 24.40 ב-2 באוקטובר 1996 בגביע העולם של FINA.
בשנת 1997 הוא נכנס להיכל התהילה היהודי של דרום קליפורניה.
דן (דני) צבעוני (נולד ב-23 בפברואר 1942) הוא קרדיולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, מנהלה ומייסדה של המחלקה הקרדיולוגית במרכז הרפואי שערי צדק (1992–2013) ולשעבר נשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל (2005–2007).
תחומי מחקרו העיקריים כוללים איסכמיה שקטה, טורסאד דה-פוינְט והכשרה מוקדמת של שריר הלב, והוא מפרסם בכתבי-עת קרדיולוגיים מובילים מאז שנות ה-70.
דן צבעוני נולד בעפולה להוריו ירחמיאל ומרים, שעלו לארץ מפולין ומאוסטריה בשנות ה-30. בילדותו התגורר בקיבוץ מעוז-חיים שבעמק בית-שאן ואחר-כך ברמת-גן.
את לימודי הרפואה השלים ב-1970 בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים.
1970–1975 – התמחות בקרדיולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם.
1976–1978 – עמית מחקר קליני במרכז סידרס-סיני בלוס-אנג'לס, שם פיתח עניין ברפואה התערבותית.
עם חזרתו לארץ, עבד כשנה בבית החולים הדסה כרופא בכיר.
בין השנים 1979–1992 שימש כסגן מנהל חטיבה קרדיולוגית בבית החולים ביקור חולים בירושלים.
יחד עם פרופ' שטרן, הקימו השניים מחלקה מובילה בארץ בתחום הקרדיולוגיה שתרמה רבות למחקר הקרדיולוגי בארץ ובעולם.
ד"ר צבעוני טיפס במהירות בסולם האקדמי ומונה בשנת 1985 לפרופסור מן המניין, ומ-1986 משמש כפרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1992–2014 ניהל וייסד את המערך הקרדיולוגי בשערי צדק.
המחלקה, שהחלה כיחידת לב קטנה בת 5 מיטות, נבנתה ושגשגה והפכה למחלקה קרדיולוגית מובילה בארץ עם 50 מיטות – הגדולה בארץ באותה התקופה ומהגדולות בארץ כיום.
המחלקה הצטיינה בעבודה קלינית מסורה, בפעילות חלוצית בתחום הקרדיולוגיה ההתערבותית, ובתחומי המחקר וההוראה.
למחלקה מעמד בינלאומי נכבד, ורופאיה מציגים עבודות מחקר בכינוסים בינלאומיים.
העבודה הקלינית והמחקרית נעשתה בשיתוף פעולה הדוק עם הנהלת בית החולים בראשותו של פרופ' יונתן הלוי, ועם צוות רופאים מעולים ואחיות מסורות.
עם יציאתו לגמלאות בשנת 2014, קיבל את ניהול המחלקה בהצלחה רבה פרופ' מיכאל גליקסון.
בין השנים 2005–2007 שימש כנשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל.
כחלק מהתפקיד, קידם הכנסת סטנטים משחררי-תרופה לסל הבריאות.
בשנים 2010–2018 היה חבר המועצה הלאומית למניעת מחלות לב במשרד הבריאות, ובמשך כ-20 שנה היה חבר המועצה הלאומית למניעת מחלות לב וכלי דם.
בשנים 2003–2015 היה חבר ועדת סל התרופות במשרד הבריאות.
בנוסף, הוא שירת בוועדות רבות נוספות בתחום הרפואה.
פעילות קלינית וחוות דעת מומחה
צבעוני מופיע ברשימות הקרדיולוגים המצטיינים בארץ זה למעלה מחמש-עשרה שנה.
מאז 2000 משמש כעד-מומחה בבתי-משפט בתיקי רשלנות רפואית, וכיועץ ארצי לקופת-חולים מכבי בתחום הצנתורים.מו כן, הוא ממשיך לכתוב חוות דעת בתחום הקרדיולוגיה.
שנהפרס/אותמעניקנימוק2007פרס יקיר הקרדיולוגיה הישראליתהאיגוד הקרדיולוגיהישגים במחקר ובניהול המחלקה2013אות הצטיינות על מפעל חייםשערי צדק21 שנות ניהול ובניית מרכז הלב הגדול בארץ
פרופ' צבעוני פרסם כ-240 עבודות מחקר שהתפרסמו בעיתונות מובילה בעולם.
תחומי מחקרו העיקריים כוללים איסכמיה שקטה, טורסאד דה-פוינט והכשרה מוקדמת של שריר הלב.
תרומה ייחודית היא תיאור ראשון בעולם (יחד עם פרופ' שטרן) של איסכמיה שקטה – הפרעה בזרימת הדם ללב ללא תעוקת חזה, מצב המחייב טיפול; אבחנה זו מוכרת כיום לכלל הרופאים.
מאמריו על איסכמיה שקטה צוטטו בלמעלה מ-3,000 אזכורים מדעיים עד 2025. פרופ' צבעוני היה הראשון בעולם אשר תיאר את הטיפול במגנזיום בהפרעת קצב מסכנת חיים הנקראת Torsade de Pointes.
הפרעה זו נגרמת במרבית החולים כתוצאה משינוי באק"ג הנגרם על ידי תרופות שונות.
בעקבות השימוש במגנזיום, ניצלו חיי אלפי בני אדם.
טיפול זה מוכר כיום לכל רופא והוא בשימוש בכל חדרי המיון ונותני שירותי חרום ברפואה.
השימוש במספר לא קטן של תרופות הופסק עקב כך שגרמו להפרעת הקצב המיוחדת.
פרופ' צבעוני היה מרצה אורח בכינוסים בינלאומיים רבים ועבודותיו המדעיות מצוטטות במאמרים רבים ביותר.
דן צבעוני נישא ללאה בשנת 1975. נולדו להם ארבעה ילדים: יואב, יאיר, יעל ונורית.
לאה צבעוני הייתה לשונאית וסופרת.
כל ילדיו נשואים ויש לדן 9 נכדים.
דן ולאה התגרשו, ולאה נפטרה בשנת 2022. היום צבעוני נשוי בשנית לניצה, שהיא אמנית, והם נשואים כשלושים שנה.
בנוסף לעבודות הייעוץ בקרדיולוגיה, דן עוסק בפעילות גופנית יומיומית וטיולים עם חברים בארץ ובעולם.
נולד בשם דניאל שימרון, הבכור משלושה ילדים לטובה ואליהו דוזוריץ-שימרון בקיבוץ אשדות יעקב.
אביו היה נגר ואמו מחנכת.
בשנת 1955 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בעת גיוסו שובש שם משפחתו לשומרון.
בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר, במהלכו השתתף בפעולות התגמול, בין השאר בפשיטה על משטרת א-רהווה, מבצע גוליבר – פשיטה על תחנת המשטרה הירדנית בע'רנדל, ובמבצע לולב – פשיטה על משטרת חוסאן.
במלחמת סיני לחם כמפקד כיתה בצנחנים.
לאחר המלחמה השלים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה בגדוד.
בשנת 1959 השתחרר מצה"ל וחזר לעבוד כנהג משאית בקיבוץ עד שנת 1962, בה שב לשירות קבע בצה"ל ושימש כמפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח.
בשנת 1964 שימש סגן מפקד גדוד 202 ובתפקידו זה השתתף בפעולות התגמול שביצע הגדוד, ובהן מבצע צוק סלע – פשיטה על ג'נין ומבצע "יהלום", או ליל הבארות, בו פוצצו 11 בארות ומשאבות מים ליד קלקיליה.
ב-1966 מונה כממלא מקום מפקד הגדוד, לאחר שהמג"ד נהרג בפעולת סמוע.
באותה שנה יצא שומרון ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
במלחמת ששת הימים פיקד על כוח סיור רכוב על ג'יפים, שהיה חלק מאוגדה 84 בפיקוד האלוף ישראל טל, שלחמה בסיני.
הכוח השמיד 6 טנקים T-55, והוביל הסתערות של הכוח שלו וכוחות נוספים על מוצב מצרי באזור קנטרה.
הוא היה הצנחן הראשון שהגיע לתעלת סואץ.
על פועלו באחד מקרבות המלחמה הוענק לו עיטור המופת.
לאחר המלחמה, ביולי 1967, מונה למפקד גדוד 890 עליו פיקד במהלך מלחמת ההתשה בפשיטות בשטח אויב ובמרדפים רבים בבקעת הירדן ובתעלת סואץ.
ואף צוין לשבח על ידי נשיא המדינה, זלמן שזר.
שומרון כיהן ב-1969 כראש ענף מבצעים במטכ"ל, וב-1970 החל לימודים לתואר ראשון בגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב.
במקביל עבר הסבה לשריון ומונה למפקד חטיבה 179.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבה 401 הסדירה החטיבה הוצבה בחזית הדרום, כחלק מאוגדה 252 שהייתה בפיקוד אלברט מנדלר.
באוגדה היו שתי חטיבות שריון: חטיבה 401 וחטיבה 14. אחת החטיבות הוצבה בקו המוצבים, קו בר-לב, והשנייה הייתה בעורף לאימונים וטיפול בטנקים.
שתי החטיבות התחלפו כל שלושה חודשים.
עם פרוץ המלחמה הייתה חטיבה 401 בעורף, במחנות רפידים וביר תמדה.
עם תחילת המלחמה קיבלה החטיבה פקודה לנוע לעבר החלק הדרומי של תעלת סואץ ולחבור למעוזים.
החטיבה ביצעה את הפקודה, אך הצעתו של דן שומרון לפנות את המוצבים נדחתה על ידי מפקד האוגדה.
שומרון ניסה להציל חלק מן הלוחמים שכותרו במעוזים, אך כשל.
החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה וסבלה אבדות כבדות: בסוף היום השני למלחמה נותרו בחטיבה פחות ממחצית הטנקים במצב שמיש ועשרות חיילים נהרגו.
עם זאת, פעולות החטיבה עיכבו את פריסת הגשרים המצריים בגזרת דרום התעלה.
בהמשך הלחימה חצתה החטיבה את התעלה והשתתפה בקרבות לכיתור הארמייה השלישית.
לקראת סיום המלחמה השתתפה החטיבה בכיבוש עדביה, מדרום לעיר סואץ, ובכך הושלם כיתור הכוחות המצריים.
עם תום המלחמה ולאחר הסכם הפסקת האש עם המצרים הוחזרה החטיבה לצד המזרחי של התעלה והוצבה בצומת טסה.
את שומרון החליף אהוד ברק.
בספטמבר 1974 מונה שומרון לקצין חי"ר וצנחנים ראשי ופיקד על אוגדת הקחצ"ר.
בשל הליקויים שהתגלו בחיל הרגלים הפך שומרון לחבר במטה הכללי, כאשר היה עדיין בדרגת תת-אלוף.
במהלך כהונתו תכנן ופיקד על מבצע יונתן ביולי 1976. באוגוסט 1976 מונה למפקד עוצבת הפלדה בסיני.
בפברואר 1978 התמנה שומרון למפקד פיקוד הדרום ומתוקף תפקידו היה אחראי על השלב הראשון של מבצע רמון בו פונה חלקו המערבי של סיני, עד לקו אל-עריש – ראס מוחמד, פינוי שעליו הוחלט במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
בינואר 1982 החליפו חיים ארז בפיקוד הדרום.
במהלך מבצע שלום הגליל ביוני 1982 לא נשא שומרון בתפקיד.
בספטמבר 1983 הקים שומרון את מפקדת חילות השדה (מפח"ש), שהפכה למז"י, מפקדת זרוע היבשה.
שומרון עמד בראשה עד ינואר 1985. בתפקיד זה עסק בגיבוש תורת הלחימה והארגון של חילות השדה ופעולתם בקרב המשולב ביבשה.
בהמשך התמנה לסגן הרמטכ"ל ולראש אג"ם.
ב-19 באפריל 1987 הועלה שומרון לדרגת רב-אלוף ומונה לרמטכ"ל ה-13 של צה"ל.
הוא החליף בתפקיד את משה לוי, וכיהן בתפקידו עד שנת 1991, בה הוחלף על ידי אהוד ברק.
בתקופת כהונתו התמודד צה"ל עם המערכה ברצועת הביטחון בדרום לבנון, ועם האינתיפאדה הראשונה, אשר פרצה בתחילת כהונתו.
בין המבצעים אשר התקיימו במהלך כהונתו היו מבצע הצגת תכלית – ההתנקשות בחייו של אבו ג'יהאד, מבצע עלם חמודות שבו נחטף לישראל השיח' עבד אל-כרים עובייד, מבצע כחול וחום, פשיטה על מפקדת ארגונו של אחמד ג'יבריל ומבצע חוק וסדר – פשיטה על בסיסי מחבלים בעיירה מיידון.
לקראת סוף כהונתו פרצה מלחמת המפרץ.
אף שצה"ל לא התערב בלחימה היה עליו להתמודד עם התקפות טילי הסקאד העיראקיים על העורף האזרחי ועם האיום האפשרי של הפעלת נשק לא קונבנציונלי עיראקי נגד מדינת ישראל.
שומרון צידד בגישה כי אל לישראל להשתתף באופן פעיל במלחמה וגרס כי עליה לגלות איפוק, החלטה שעל פי מחלקת ההיסטוריה של צה"ל התבררה בדיעבד כנכונה.
אחרי שחרורו באפריל 1991 כיהן שומרון כיו"ר התעשייה הצבאית.
שומרון הביע תמיכה במפלגת הדרך השלישית של אביגדור קהלני.
ב-17 באוקטובר 2006 נענה שומרון לבקשת הרמטכ"ל, רב-אלוף דני חלוץ, לחקור את התנהלות המטה הכללי בימי מלחמת לבנון השנייה.
כשהציג את ממצאיו בוועדת החוץ והביטחון בכנסת אמר בין היתר כי "המלחמה נוהלה ללא מטרה" ו"ראש הממשלה נתן הנחיה להפסיק את ירי הרקטות על ישראל, אך הצבא לא תרגם זאת למטרה צבאית."
שומרון נפטר ב-26 בפברואר 2008 בבית החולים איכילוב בתל אביב, לאחר שלקה בשבץ מוחי שלושה שבועות קודם לכן.
שומרון נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
ב-2011 נחנך בכוכב הירדן מצפור על שמו.
על שמו נקרא "מכון כנרת למחקר קשרי חברה, ביטחון ושלום" במכללה האקדמית כנרת.
ב-20 ביוני 2011 נחנך מיצב לזכר דן שומרון בפארק עוצבות השריון בלטרון.
ב-13 ביולי 2011 הוחלט בצה"ל על שינוי שמו של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ל"מחנה שומרון" על שם רא"ל דן שומרון.
באוקטובר 2013 נקרא על שמו רחוב בעיר חולון (סמוך לשד' משה דיין וקריית בן-גוריון).
כמו כן נקראו על שמו רחובות בערים נתניה (מסתעף מרחוב רפאל איתן) והרצליה (מדרום לרחוב הבריגדה היהודית) וכן גם בקריית קריניצי שברמת גן.
בפתח תקווה יש גן גדול על שמו.
דן תיכון (5 בינואר 1937 – 30 בספטמבר 2024) היה פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בשנים 1981–1999 וכיושב ראש הכנסת בכנסת ה-14 בשנים 1996–1999.
דן תיכון (סרדני) נולד בקריית חיים לצילה ולאליעזר תיכון (סרדני), איש העלייה השלישית, שהיה חבר בגדוד העבודה.
למד בבית הספר היסודי "אחדות" בקריית מוצקין ואת לימודיו התיכוניים השלים בשנת 1955. כנער, היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד.
את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת גולני.
תיכון הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתום לימודיו נתמנה למנהל בחברת "דן פרסלין" החברה ב.
בשנת 1965 נבחר לתפקיד מזכ"ל "התאחדות הסוחרים בירושלים" והצטרף כחבר למפלגה הליברלית במסגרת גח"ל.
בשנת 1969, בעת כינונה של ממשלת הליכוד הלאומי, מונה תיכון ליועץ שר המסחר והתעשייה יוסף ספיר (גח"ל) וכממונה על תיעוש אזורי פיתוח, המסחר והמלאכה ואחראי על תיעוש המגזר הלא יהודי.
בשנת 1970, עם נפילת ממשלת הליכוד הלאומי - עזיבת גח"ל את הממשלה, המשיך לכהן בתפקידו ושימש יועץ לשרים פנחס ספיר וחיים בר-לב (המערך).
בנוסף לתפקידיו באותן השנים, יזם וסייע בהקמת פארקים לתעשיות עתירות מדע במת"מ בחיפה, בהר חוצבים בירושלים, במכון ויצמן ברחובות וברמת החייל בתל אביב.
בשנת 1974 פרש ממשרד המסחר והתעשייה והצטרף כשותף ל"הלוי תיכון - משרד לייעוץ כלכלי" יחד עם שלמה (מומו) הלוי.
שלוש שנים אחר כך, מונה למנכ"ל חברת הבנייה הגדולה בישראל, "שיכון ופיתוח" ולאחר מכן נבחר לכהן כיו"ר מועצת המנהלים שלה.
בשנת 1981 נבחר תיכון ל מטעם הליכוד ומאז ועד למועד פרישתו בשנת 1999, נבחר ברציפות כחבר הכנסת מטעם הסיעה.
במרוצת כהונתו כח"כ היה פעיל בוועדות הכנסת: ועדת הכספים (מרכז האופוזיציה והקואליציה), הוועדה לענייני ביקורת המדינה (יו"ר הוועדה), ועדת הכנסת וועדת הפנים.
תיכון עמד בראשות מספר ועדות משנה.
במהלך כהונתו כחבר כנסת היה שותף לחקיקתם של חוקים רבים, ביניהם:
חוק איסוף ופינוי פסולת למחזור (חוק המיחזור) 1993
חוק ביטוח בריאות ממלכתי (1995)
תיקונים חשובים לחוק החברות (חובת פרסום שכר הבכירים בחברות ציבוריות)
חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות ובניהול תיקי השקעות (1995)