tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט עובד לקומיקס ולאלבום פסקול כחלק מקידומו ומשיווקו.
הסרט אופיין ברבים מסימני ההיכר של ג'יימס בונד, ובהם המשקה המנוער אך לא מעורבב , האקדח האישי, ואמרת הכנף "בונד, ג'יימס בונד".
ג'ון סטרנגווייז, מפקד תחנת ה-MI6 בג'מייקה, נרצח יחד עם מזכירתו מרי, על ידי שלישיית מתנקשים שהתחזתה לעיוורים, ולאחר מכן נבזז ביתו.
כאשר מגיעות הידיעות על מותו של סטרנגווייז ל-M, ראש ה-MI6, הוא פוקד על קצין המודיעין ג'יימס בונד לחקור את הנושא, ולקבוע אם הדבר קשור לשיתוף הפעולה של סטרנגווייז עם ה-CIA בפרשה הקשורה לשיבוש שיגורי רקטות מקייפ קנוורל על ידי חסימה אלקטרונית.
כאשר מגיע בונד לשדה התעופה בג'מייקה הוא נתקל באדם הטוען שהוא נהג שנשלח לאסוף אותו, אך בפועל הוא סוכן אויב שנשלח להרוג אותו.
בונד גובר על הסוכן, וזה מתאבד בנשיכת סיגריה המכילה ציאניד.
לאחר ביקור במטה הממשלה, מבקש בונד מהמזכיר הראשי פלידל סמית' לקבוע פגישה עם מי שראו את סטרנגווייז בפעם האחרונה, ובכללם פרופסור דנט.
מאוחר יותר מגלה בונד, במהלך ביקור בביתו של סטרנגווייז, קבלה מדנט ותמונה של סטרנגווייז עם קוורל, אדם שעוד קודם לכן עקב אחרי בונד עת יצא משדה התעופה.
לאחר שבונד מתעמת עם קוורל, עוצר פליקס לייטר (שגם הוא חוקר את פרשת מותו של סטרנגווייז) את בונד, ומגלה לו שקוורל למעשה מסייע ל-CIA.
לייטר מגלה לבונד שה-CIA איתר את אות שיבוש הרדיו לג'מייקה (שהייתה מושבה בריטית עד 1962), ושסטרנגווייז עזר לאתר את מקורו המדויק.
קוורל מגלה שלפני הירצחו של סטרנגווייז אספו השניים דגימות מינרלים מאי בשם קראב קי, שהכניסה אליו אסורה.
בונד מבקר את פרופסור דנט, מברר על הדגימות ועל האי, אבל הוא חושד בתשובותיו כשהוא טוען שהדגימות נבדקו כרגיל.
בעקבות הפגישה נוסע דנט לאי כדי לפגוש את בעליו המתבודד, עבורו הוא עובד, כדי להודיע לו על ביקורו של בונד באי.
דנט מנסה להרוג את בונד אך נכשל, ובונד מצליח לטמון מלכודת לדנט.
בונד גובר על שלושת המתנקשים, ואז גם עוצר את מזכירתו המושחתת של סמית', מיס טארו.
עם הגעתו של דנט תופס אותו בונד, מאיים לירות בו, חושף שהוא שיקר בעניין הדגימות הרדיואקטיביות ובעניין מעורבותו ברצח סטרנגווייז, ואז הורג אותו.
לאחר שבודק את סירתו של קוורל בעזרת מונה גייגר, קובע בונד שסטרנגווייז כנראה חשד ששיבוש הרדיו הגיע מקראב קי, ולכן משכנע את קוורל לשלוח אותו לשם.
למחרת, לאחר שהגיע לאי, פוגש בונד את האני ריידר מלקטת צדפות.
כששומרים חמושים מגיעים בסירה, לוקחים איתם בונד וקוורל את ריידר ומתחבאים בביצה.
עם רדת הלילה נתקלים השלושה בטנק להביור המחופש לדרקון כדי להרתיע את תושבי האי, ובונד הורג את קוורל.
בונד וריידר נתפסים, נלקחים לבסיס נסתר ומטוהרים במהרה מזיהום רדיואקטיבי שנדבק בהם בביצה.
לאחר שהובלו למגורים פרטיים שהוקמו עבורם, הם מאבדים את הכרתם לאחר ששתו קפה מסומם.
אחרי ששבה הכרתם מלווה הזוג לארוחה עם הבעלים של הבסיס, ד"ר יוליוס נו: מדען סיני-גרמני בעל ידיים תותבות עקב חשיפה לקרינה רדיואקטיבית.
בונד מגלה שד"ר נו היה חבר בכנופיית פשע גדולה בסין עד שגנב 10 מיליון דולר בזהב, וכעת הוא עובד עבור הארגון החשאי ספקטר.
שיבוש הרדיו המנוהל על ידי ד"ר נו נועד לשבש את שיגור החלל של תוכנית מרקורי בקייפ קנוורל בעזרת קרן רדיו, ולדבריו יהווה השיגור הוכחה לכוחו של ספקטר.
לאחר שבונד מסרב להצטרף לארגון, פוקד ד"ר נו לקחת את ריידר מהארוחה, ולהכות את בונד ולכלוא אותו.
בונד מצליח להימלט מתאו, מתחזה לעובד בבסיס, וחודר למרכז הבקרה שלו.
בונד מגלה שקרן הרדיו המתוכננת לשבש את השיגור מופעלת על ידי , ומעמיסה עליו עם תחילת השיגור.
ד"ר נו מנסה לעצור את בונד אך נופל לבריכה ומת.
בזמן שאנשי הבסיס מתפנים, משחרר בונד את ריידר, והשניים בורחים מהאי בסירה, רגע לפני שהבסיס נהרס.
לייטר מוצא את הזוג בלב הים לאחר שהדלק בסירתם אזל וספינת הצי המלכותי שעליה הוא נמצא גוררת את סירתם של בונד וריידר בעזרת חבל.
בעוד ריידר מנשקת אותו בלהט, משחרר בונד את החבל ומחבקה.
שון קונרי – ג'יימס בונד, סוכן חשאי בריטי בעל שם הקוד 007 המועסק על ידי ה-MI6.
אורסולה אנדרס – האני ריידר, מלקטת צדפות המתפרנסת ממכירתם לסוחרים במיאמי.
קול דיבורה של אנדרס דובב על ידי ניקי ואן דר זיל, וקול שירתה דובב על ידי .
שתיהן לא קיבלו על כך קרדיט.
ג'וזף ויסמן – ד"ר יוליוס נו, חבר הארגון ספקטר המנסה לחבל בשיגור החלל של תוכנית מרקורי.
ג'ק לורד – פליקס לייטר, חבר ה-CIA שנשלח ליצור קשר עם ג'יימס בונד בזמן שהותו בקינגסטון.
זו הייתה הופעתו היחידה של לורד בתור לייטר.
ברנארד לי – M, ראש ה-MI6.
ג'ון קיצמילר – קוורל, איש מאיי קיימן שהועסק על ידי ג'ון סטרנגווייז כדי ללכת בסתר לקראב קי על מנת לאסוף דגימות סלעים; הוא גם עבד עם פליקס לייטר לפני הגעתו של בונד לג'מייקה.
אנתוני דוסון – פרופסור דנט, גאולוג מקינגסטון העובד בחשאי עבור ד"ר נו.
זנה מרשל – מיס טארו, מזכירתו של מר פליידל-סמית'.
מאוחר יותר מתברר שהיא למעשה סוכנת כפולה שעובדת עבור ד"ר נו.
יוניס גייסון – סילביה טרנץ', אישה הפוגשת בבונד במהלך משחק באקארה במועדון Le Cercle בלונדון.
לואיס מקסוול – מיס מאניפני, מזכירתו של M.
פיטר ברטון – מייג'ור בות'רויד, ראש ענף Q שנשלח על ידי M להחליף את האקדח של בונד.
זו הייתה הופעתו היחידה של ברטון בתור Q.
רג'ינלד קרטר – מר ג'ונס, עוזרו של ד"ר נו שנשלח לאסוף את בונד מנמל התעופה פליסדוס.
איבון שימה – האחות לילי, סוהרת העובדת במפקדתו של ד"ר נו.
מישל מוק – האחות רוז, סוהרת נוספת העובדת במפקדתו של ד"ר נו.
מרגריט לווארס – אנאבל צ'ונג, צלמת העובדת עבור ד"ר נו ונשלחת לעקוב אחר בונד.
לואי בלייזר – פליידל-סמית', המזכיר הראשי בבית הממשלה בקינגסטון.
טימותי מוקסון – ג'ון סטרנגווייז, מפקד תחנת ה-MI6 בג'מייקה.
נרצח על ידי עוזריו של ד"ר נו המתחזים לעיוורים.
קולו של מוקסון דובב על ידי רוברט רייטי.
חברים נוספים בצוות השחקנים כוללים את לסטר פנדרגאסט שגילם את חברו של קוורל, פאס פלר, ויליאם פוסטר-דייוויס בתור ניצב המשטרה דאף, דולורס קיטור בתור העוזרת האישית של סטרנגווייז, מרי טרובלוד, ואנתוני צ'ין בתור צ'ן, אחד מטכנאי המעבדה של ד"ר נו שאליו התחזה בונד.
מופיעים בסצנה המתרחשת במועדון הלילה של פאס פלר.
מילטון ריד, שמאוחר יותר שיחק בסרט "המרגלת שאהבה אותי", מופיע בסרט כאחד משומריו של ד"ר נו.
במקור כתב פלמינג את "ד"ר נו" כמתווה טלוויזיוני עבור המפיק על מנת לקדם את התיירות לג'מייקה.
לאחר שהיוזמה לא צלחה, נפגש פלמינג עם המפיק הקנדי הארי זלצמן ודן עמו על עיבוד קולנועי לספר.
על אף שפלמינג לא היה מאוהדי "דרמות כיור המטבח" (שזלצמן היה ידוע בהפקותיהן), לאחר שצפה ב"מוצאי שבת ובוקר יום א'", מכר לו פלמינג את הזכויות על כל ספרי ג'יימס בונד, פרט ל"קזינו רויאל" ול"כדור הרעם", תמורת 50,000 דולר.
בתחילה התקשה זלצמן במימון הפרויקט.
התסריטאי וולף מנקוביץ הכיר לזלצמן את אלברט ברוקולי, שרצה את הזכויות על ספרי ג'יימס בונד וניסה לקנות אותן מזלצמן.
זלצמן לא רצה לעשות כן, ובמקום זאת הם הפכו לשותפים ליצירת הסרטים.
מספר אולפני קולנוע בהוליווד לא רצו לממן את הסרטים, וטענו שהם "בריטיים מדי" או "מיניים באופן בוטה מדי".
בסופו של דבר קיבלו השניים אישור מיונייטד ארטיסטס להפיק את הסרט כדי שיצא לאקרנים ב-1962. לצורך כך הקימו זלצמן וברוקולי את חברת ההחזקות דנג'אק ואת חברת ההפקות איון הפקות.
השותפות בין ברוקולי לזלצמן נמשכה עד 1975, כאשר במהלך צילומי הסרט "האיש בעל אקדח הזהב" התגברו המתחים בין השניים והובילו לפילוג, וזלצמן מכר את מניותיו בדנג'אק ליונייטד ארטיסטס.
בתחילה רצו ברוקולי וזלצמן להפיק את הרומן השמיני בסדרה, "כדור הרעם" מ-1961, כסרט הראשון בסדרת הסרטים, אך הדבר לא נעשה עקב מחלוקת משפטית מתמשכת בין מחבר התסריט, קווין מקלורי, לבין פלמינג.
כתוצאה מכך בחרו ברוקולי וזלצמן ב"ד"ר נו".
שני המפיקים בחרו תחילה ב לביים את הסרט, אך הוא ביקש שכר גבוה מדי.
בהמשך הם הציעו לגאי גרין, גאי המילטון, ואל גסט וקן יוז לביים את הסרט, אבל כולם דחו את ההצעה.
לבסוף בחרו השניים בטרנס יאנג.
ברוקולי וזלצמן חשו שיאנג יצליח לייצר רושם אמיתי מג'יימס בונד ולהעביר את מהות הדמות מהספר לסרט.
יאנג הטיל בחירות סגנוניות רבות לדמותו של בונד שליוו אותה לאורך כל סדרת הסרטים.
המפיקים ביקשו מימון מיונייטד ארטיסטס, אבל האולפן ישלם רק מיליון דולר.
מאוחר יותר סיפקה הזרוע הבריטית של יונייטד ארטיסטס 100,000 דולר נוספים כדי ליצור את סצנת השיא של הסרט שבה הבסיס של ד"ר נו מתפוצץ.
יתר על כן, כאשר המנהל האמנותי גילה ששמו לא מופיע בקרדיטים, נתן לו ברוקולי עט מוזהב כפיצוי ואמר לו שהוא לא רוצה לבזבז כסף על יצירת הקרדיטים שוב.
ברוקולי שכר במקור את שירותיו של ריצ'רד מייבאום ושל חברו וולף מנקוביץ כדי לכתוב את התסריט לסרט, בין השאר בשל עזרתו של האחרון ביצירת השותפות בין ברוקולי לזלצמן.
הם רצו לשכתב את דמותו של ד"ר נו מכיוון שהם ראו לא יותר מאשר "פו מנצ'ו עם ווי פלדה".
טיוטה ראשונית של התסריט נדחתה מכיוון שהתסריטאים הפכו את הנבל, ד"ר נו, למרמוסט.
מנקוביץ פרש ומייבאום לקח על עצמו לכתוב גרסה שנייה לתסריט, שתתאים יותר לרומן.
בסופו של דבר הוסר שמו של מנקוביץ מהקרדיטים.
ג'והנה הארווד ומחבר המותחנים ברקלי מאתר עבדו אז על התסריט של מייבאום.
טרנס יאנג אמר שהארווד עזרה להתאים יותר אלמנטים לדמות בריטית.
הארווד טענה שתסריטיה ל"ד"ר נו" ול"מרוסיה באהבה" עקבו מקרוב אחר הרומנים של פלמינג.
לאורך כל שנותיה של הסדרה נשארו רק מעטים מהסרטים בה נאמנים באופן מהותי לספר המקור שלהם; ל"ד"ר נו" יש קווי דמיון רבים לרומן והוא עוקב אחר העלילה הבסיסית שלו, אבל יש בו כמה השמטות בולטות.
אלמנטים עיקריים מהרומן שחסרים בסרט כוללים את היאבקותו של בונד עם דיונון ענק ובריחתו מהמתחם של ד"ר נו בעגלת ביצות המוסווית כדרקון – אף על פי שהסרט השתמש בזה כהשראה מאחורי טנק הלהביור המחופש לדרקון שרודף אחרי בונד, האני וקוורל בביצה.
הצגת השיבושים של ד"ר נו בשיגורי נאס"א נוספה בשל התפיסה שארצות הברית מפגרת אחרי ברית המועצות ב.
בנוסף, אף על פי שסדרת הסרטים תהיה קשורה ל, זלצמן וברוקולי הציגו את ספקטר כתחליף לברית המועצות כדי להימנע מלהגיב על המצב הפוליטי הבין-לאומי.
לעיתים מכניסים פרקים ברומן הנשמרים בנרטיב המשתנה של הסרט אלמנטים אבסורדיים לעלילתו.
בריחתו של בונד מתא מעצרו למשל, שבמקור נחשבה לתחבולה של ד"ר נו כדי לבחון את מיומנותו וסיבולתו של בונד, הופכת לפריצה אותנטית בסרט.
עם זאת, לתכונות הנישאות ממסלול המכשולים שעובר בונד ברומן, כמו שטף המים ומשטח הצריבה, אין אזכור הגיוני בתסריט.
אי התאמות אלו חזרו על עצמן בסרטים הבאים בסדרה.
בתחילה ביקשו ברוקולי וזלצמן מקרי גרנט לגלם את ג'יימס בונד, אך הרעיון ירד מהפרק מכיוון שגרנט התחייב לסרט עלילתי אחד בלבד ולא לכמה סרטים.
בעקבות זאת החליטו המפיקים לבקש משחקן אחר שיגלם את הדמות.
ריצ'רד ג'ונסון טען שהיה הבחירה הראשית של הבמאי טרנס יאנג, אבל הוא דחה את ההצעה משום שכבר היה לו חוזה עם מטרו גולדווין מאייר.
שחקנים נוספים שקיבלו את ההצעה היו פטריק מקגוהן, דייוויד ניבן (שמאוחר יותר יככב ב"קזינו רויאל") ורוד טיילור.
ישנן מספר סברות לגבי מי איאן פלמינג רצה אישית שיגלם את הדמות.
לפי הדיווחים פלמינג העדיף את השחקן ריצ'רד טוד.
בנו החורג של פלמינג, פול מורגן, טוען שאביו העדיף את אדוארד אנדרדאון.
באוטוביוגרפיה שלו טען ברוקולי שרוג'ר מור נשקל כבר אז כשחקן פוטנציאלי שיגלם את הדמות, אבל הוא נחשב "צעיר מדי, אולי בעל גוון יפה מדי".
באוטוביוגרפיה של מור הוא טען שמעולם לא פנו אליו לגלם את דמותו של בונד עד 1972, עבור "חיה ותן למות".
בסופו של דבר פנו המפיקים אל שון קונרי בן ה-31 שיגלם את הדמות לחמישה סרטים.
לעיתים קרובות נטען שקונרי זכה בתפקיד לאחר שניצח בתחרות שנערכה כדי "למצוא את ג'יימס בונד".
על אף שהטענה אינה נכונה, התחרות עצמה אכן נערכה ושישה פיינליסטים נבחרו ונבדקו על ידי ברוקולי, זלצמן ופלמינג.
הזוכה בתחרות היה דוגמן בן 28 בשם פיטר אנתוני, שלפי ברוקולי היה בעל איכות כמו זו של גרגורי פק, אולם אנתוני לא הצליח להתמודד עם התפקיד.
לאחר שיצא מפגישה אליה הוזמן כדי לפגוש את ברוקולי וזלצמן, הבחינו האחרונים בהליכתו של קונרי אל מכוניתו והסכימו ללא כחל וסרק שהוא האדם המתאים לגלם את הדמות.
לאחר הבחירה בקונרי הכיר לו טרנס יאנג את המסעדות המפוארות, בתי הקזינו והנשים בלונדון.
ליהוקו של קונרי לתפקיד הוכרז ב-3 בנובמבר 1961.
בתחילה לא היה פלמינג מרוצה מבחירתו של קונרי לתפקיד, אך לאחר שבכורת הסרט נחלה הצלחה רבה שינה את עמדתו לטובה.
קונרי לקח את תפקידו ברצינות וכמעט נהרג בסצנת מרדף מכוניות.
ג'ולי כריסטי נחשבה לשחקנית אפשרית שתגלם את נערת הבונד הראשונה, האני ריידר, אך הרעיון נזנח מכיוון שהמפיקים חשו שהיא איננה חושנית מספיק.
מרטין בסוויק נדחתה גם היא בשל חוסר ניסיונה כשחקנית וגבריאלה ליקודי נדחתה בשל היותה צעירה מדי.
שבועיים בלבד לפני תחילת צילומי הסרט נבחרה אורסולה אנדרס לגלם את דמותה של ריידר לאחר שהמפיקים ראו תמונה שלה שצולמה על ידי בעלה של אנדרס דאז, .
קירק דאגלס שכנע את אנדרס להיענות בחיוב להצעה לגילום הדמות במהלך מסיבה שערך דרק.
עקב מבטאה הגרמני הכבד של אנדרס, דובבו המפיקים את דמותה.
קול דיבורה דובב על ידי ניקי ואן דר זיל וקול שירתה על ידי .
איאן פלמינג רצה שחברו נואל קאוורד יגלם את דמותו של האנטגוניסט הראשי בסרט, יוליוס נו, אך קאוורד השיב להצעה: "לא!
פלמינג חשב שבן דודו החורג, כריסטופר לי, יהיה מועמד טוב לגילום הדמות, אם כי בעת שפלמינג התכוון להציע אותו למפיקים, הם כבר בחרו בג'וזף ויסמן לגלם את הדמות.
הארי זלצמן בחר בוויסמן בזכות הופעתו בסרט "סיפור בלשי" משנת 1951 והוא אופר באיפור מיוחד כדי לעורר את המורשת הסינית של הדמות.
השחקן השוודי מקס פון סידוב קיבל גם הוא הצעה לגלם את הדמות, אך דחה אותה.
מאוחר יותר גילם את דמותו של ארנסט סטאברו בלופלד ב"לעולם אל תאמר לעולם לא".
ג'ק לורד נבחר לגלם את דמותו של פליקס לייטר, על אף שדמותו לא מופיעה ברומן.
זו הייתה הופעתו היחידה של לורד בתור לייטר, שכן הוא ביקש העלאה בשכרו וחיוב טוב יותר כדי לחזור לגלם את לייטר ב"גולדפינגר", אז הוחלף בידי סס לינדר.
צוות השחקנים כלל גם מספר שחקנים שיהפכו בעתיד לעמודי התווך של הסרטים העתידיים, דוגמת ברנארד לי, שגילם את M במשך עשרה סרטים נוספים בסדרה, ולואיס מקסוול, שגילמה את מזכירתו של M מיס מאניפני בארבעה עשר סרטים בסדרה.
מקסוול קיבלה את התפקיד לאחר שהחלה לחפש תפקידים בקולנוע כדי לפרנס את משפחתה כאשר בעלה פיטר מאריוט לקה בהתקף לב חמור והיה שרוי בסכנת מוות.
לי נבחר בשל היותו "דמות אב טיפוסית" ומקסוול לאחר שפלמינג חשב שהיא מתאימה לתיאור שלו את מיס מאניפני.
למקסוול הוצע בתחילה לבחור בין התפקיד של מיס מאניפני לבין זה של סילביה טרנץ', והיא בחרה במיס מאניפני מכיוון שלדעתה התפקיד של טרנץ', שכלל הופעה בלבוש לא צנוע ומיני מדי.
יוניס גייסון לוהקה לתפקיד סילביה טרנץ' ותוכנן שהדמות תהיה בת זוגו של בונד לאורך שישה סרטים, על אף שהופיעה רק בסרט זה ובזה שבא אחריו, "מרוסיה באהבה".
את התפקיד העניק לה הבמאי טרנס יאנג, שעבד איתה בסרט קודם שביים והציע לה את התפקיד.
יאנג אמר לה "את תמיד מביאה לי מזל בסרטים שלי", אם כי סיבה נוספת לליהוקה לתפקיד הייתה דמותה החושנית.
תפקיד אחד שלא ניתן לשחקן עתידי קבוע היה מייג'ור בוטרויד, ראש ענף Q, שניתן לפיטר ברטון.
ברטון לא יכול היה לגלם את הדמות בסרט הבא, "מרוסיה באהבה", והוא הוחלף על ידי דזמונד לואלין.
אנתוני דוסון, שגילם את דמותו של פרופסור דנט, פגש את טרנס יאנג בעת שעבד כשחקן תיאטרון בלונדון, אבל עד לצילומי הסרט עבד כטייס וכמרסס אווירי בג'מייקה.
בהמשך גילם דוסון גם את דמותו של ארנסט סטאברו בלופלד, ראש ארגון ספקטר, בסרטים "מרוסיה באהבה" ו"כדור הרעם", אף על פי שפניו מעולם לא נראו בסרטים וקולו דובב על ידי השחקן האוסטרי , שלא קיבל על כך קרדיט.
זנה מרשל, שגילמה את דמותה של מיס טארו, נמשכה בעיקר על ידי האלמנטים ההומוריסטיים של התסריט, ותיארה את דמותה כ"אישה פתיינית קטנה ומושכת, ובו בזמן הייתי מרגלת, אישה רעה".
התפקיד נועד במקור למרגריט לווארס, לשנת 1961 שעבדה בנמל התעופה בקינגסטון, אך היא דחתה אותו בשל דרישותיו.
הסרט מתרחש בלונדון, ג'מייקה ובקראב קי, אי בדיוני ליד ג'מייקה.
שלב הצילומים החל בנמל התעופה פליסדוס בקינגסטון ב-16 בינואר 1962. הצילומים נערכו גם כמה מטרים מאחוזתו של פלמינג, גולדן איי, והוא צפה בקביעות בצילומי הסרט עם חבריו.
צילומי הלוקיישן נערכו בעיקר ב וסצנות נוספות צולמו ברצועת פליסדו ובפורט רויאל שבסנט אנדרו .
ב-21 בפברואר עזב צוות ההפקה את ג'מייקה עקב שינוי במזג האוויר.
ב-30 במרץ 1962, לאחר 58 ימי צילום, הושלם שלב הצילומים העיקרי.
הסצנה שבה מטפסת טרנטולה על גופו של בונד צולמה בתחילה על ידי הצמדת מיטה לקיר שמעליה הונח שון קונרי, כשמגן זכוכית מפריד בינו לבין הטרנטולה.
יאנג לא אהב את התוצאות הסופיות ועל כן שולבו הסצנות בצילומים חדשים שבהם הטרנטולה מטפסת על גופו של הפעלולן בוב סימונס.
סימונס, שלא קיבל על כך קרדיט בסרט, אמר כי הסצנה הייתה הפעלול המפחיד ביותר שביצע אי פעם.
סצנה אחרת אמורה הייתה להציג את האני ריידר קשורה ומותקפת על ידי סרטנים, אך מכיוון שהם נשלחו קפואים מהאיים הקריביים הם זזו באיטיות במהלך הצילומים והסצנה שונתה.
סימונס שימש גם כוריאוגרף הקרב של הסרט, כשהוא משתמש בסגנון לחימה מחוספס.
הסצנות האלימות בסרט זה, שכללו גם את בונד יורה בדנט בעזרת אקדחו (עליו הורכב משתיק קול), גרמה למפיקים לעבד את הסרט על מנת שיקבל דירוג "A" מהמועצה הבריטית לסיווג סרטים – המאפשר לקטינים לצפות בסרט בליווי מבוגר.
כשבונד נמצא בדרכו לארוחת הערב עם ד"ר נו הוא נדהם לראות את דיוקן הדוכס מוולינגטון של גויה.
הציור נגנב מהגלריה הלאומית בלונדון על ידי גנב חובב בן 60, מעט לפני תחילת הצילומים.
קן אדם יצר קשר עם הגלריה הלאומית בלונדון כדי להשיג שקופית של הדיוקן וצייר עותק שלו במהלך סוף השבוע, לפני שהצילומים החלו ביום שני הבא.
עורך הסרט פיטר האנט השתמש בשיטת עריכה חדשנית, שעשתה שימוש נרחב בחיתוכים מהירים, בתנועה מהירה ואפקטים קוליים מוגזמים בסצנות האקשן.
האנט אמר שכוונתו הייתה "לזוז מהר ולדחוף אותו לאורך כל הזמן, תוך מתן סגנון מסוים", והוסיף כי הדבר יעזור לצופי הסרט לא להבחין בבעיות בכתיבה.
כשמעצב כתוביות הפתיחה, , יצר אותן, היה לו רעיון לקטע הקדמה שהופיע מאז בכל הסרטים הבאים בסדרה, רצף קנה האקדח .
הרצף צולם בספיה על ידי הצבת מצלמת חור סיכה בתוך קנה אקדח שקוטרו 0.38, כשבוב סימונס מגלם את ג'יימס בונד.
בינדר עיצב גם כתוביות פתיחה ראשיות מסוגננות במיוחד, שחזרו על עצמן בסרטים הבאים בסדרה (של חברת איון הפקות).
תקציבו של בינדר להפקת כתוביות הפתיחה היה 2,000 ליש"ט (53,894 ליש"ט במונחים של 2023).
ברוקולי אהב את עבודתו של המלחין מונטי נורמן בעולם התיאטרון, ולפיכך עליו הוטלה המלאכה ליצור את פסקול הסרט.
נורמן הסכים ליצור את פסקול הסרט רק לאחר שזלצמן התיר לו לנסוע יחד עם צוות ההפקה לג'מייקה.
הקומפוזיציה המפורסמת ביותר בו היא שיר הנושא של הסרט, המושמע בעת רצף קנה האקדח ובעת כתוביות הפתיחה.
ג'ון בארי, שלימים יפיק את הפסקולים לאחד עשר הסרטים הבאים, עיבד את שיר הנושא, אך לא קיבל על כך קרדיט.
לא אחת נטען כי בארי, ולא נורמן, הוא זה שהלחין את שיר הנושא.
טיעון זה היה נושא לשני תיקים משפטיים, שהאחרון בהם נידון ב-2001, ונקבע כי נורמן הוא המלחין.
שיר הנושא תואר על ידי דייוויד ארנולד, שיצר את הפסקולים של חמישה סרטים בסדרה, כ"מייצג כל דבר בדמות [ג'יימס בונד] שהיית רוצה: זה [שיר הנושא] היה שחצני, מטורף, בטוח, אפל, מסוכן, מרמז, ארוטי, בלתי ניתן לעצירה.
והוא עשה את זה בתוך שתי דקות."
המוזיקה לסצנת הפתיחה של הסרט היא גרסת קליפסו לשיר הילדים , המכילה מילים חדשות המשקפות את כוונותיהם של שלושת המתנקשים בג'ון סטרנגווייז שגויסו על ידי ד"ר נו.
שירים בולטים נוספים הם "Jump Up" והקליפסו הג'מייקני המסורתי "Under the Mango Tree", המבוצע על ידי דיאנה קופלנד (אז אשתו של נורמן), שדיבבה את קול שירתה של האני ריידר.
הלהקה ביירון לי והדרקונארים הופיעה בסרט כשביצעה את השיר "Jump Up".
אלבום הפסקול המקורי הופץ על ידי חברת התקליטים של יונייטד ארטיסטס בשנת 1963, וכן מספר גרסאות כיסוי של שיר הנושא של הסרט הופצו על ידי חברת קולומביה רקורדס.
סינגל משיר הנושא של הסרט נכנס למצעד הסינגלים הבריטי בשנת 1962 והגיע למיקום שיא (13) והחזיק בו במשך אחד עשר שבועות.
ארנסט רנגלין ו, שהיו שותפים ליצירת הפסקול, תבעו את איון הפקות בגין שכרי טרחה שלא שולמו.
שני המקרים הסתיימו בפשרה ושנה לאחר מכן הופיעו מלקולם ולהקתו בבכורת הסרט בקינגסטון.
כבר בסוף 1961 החלו אולפני יונייטד ארטיסטס לקדם קמפיין שיווקי לקראת הסרט, והפצת דמותו של בונד באמריקה הצפונית.
העיתונים שיווקו מארז של ספרי ג'יימס בונד, וכן חוברת המפרטת על דמותו של בונד ותמונה של אורסולה אנדרס.
איון הפקות ויונייטד ארטיסטס עשו עסקאות רישוי שכללו קשרי מסחר עם חברות משקאות, טבק, בגדי גברים ומכוניות.
הקמפיין התמקד גם בשמו של איאן פלמינג בשל הצלחתם המעטה של הספרים.
לאחר שהסרט הצליח באירופה ערכו שון קונרי וטרנס יאנג סיור חוצה מדינות בארצות הברית במרץ 1963, שכלל הקרנות מוקדמות של הסרט ומסיבות עיתונאים.
שיאו של המסע היה בכורה של הסרט בקינגסטון (שם צולם רוב הסרט), שסוקרה על ידי כלי תקשורת רבים.
חלק מהקמפיין הדגיש את המשיכה המינית של הסרט, עם יצירות האמנות של כרזתו, שעוצבה על ידי מיטשל הוקס, שבהן נראה קונרי כשמאחוריו ארבע נשים בלבוש מינימלי.
הקמפיין כלל גם את הסמליל של ג'יימס בונד שעיצב .
בכורת הסרט נערכה ב-5 באוקטובר 1962 בביתן לונדון, ושלושה ימים אחר כך הוא כבר הוקרן בכל רחבי הממלכה המאוחדת.
הסרט הופץ לשאר הממלכה המאוחדת בשלושת הימים שלאחר מכן.
הבכורה באמריקה הצפונית נערכה ב-8 במאי 1963 בכ-450 בתי קולנוע ב ובדרום-מערב ארצות הברית.
ב-29 במאי הגיע הסרט לניו יורק וללוס אנג'לס.
עם יציאת הסרט לאקרנים הוא קיבל תגובות מעורבות.
מגזין "טיים" כינה את בונד "נבל אידיוטי" ו"מרשמלו גדול ושעיר" ש"כמעט תמיד מצליח להיראות טיפשי במקצת".
סטנלי קאופמן מה"ניו ריפבליק" כתב כי הוא לא אהב את הופעתו של קונרי בסרט ואת הרומנים של פלמינג.
הסרט ספג גינויים מצד קריית הוותיקן בגלל אכזריותו של בונד והתוכן המיני בסרט, בעוד הקרמלין טען כי "בונד הוא התגלמות הרוע הקפיטליסטי".
שתי הביקורות העלו את המודעות לסרט בקרב הקהל.
בשנים שלאחר יציאתו של הסרט לאקרנים הוא החל לצבור פופולריות.
ב-1999 דורג במקום ה-41 ברשימת 100 הסרטים הבריטיים המובילים של מכון הסרטים הבריטי.
מאה גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי, הגיע ג'יימס בונד למקום השלישי.
הוא הגיע גם למקום ה-11 ברשימה דומה של המגזין "אמפייר".
באתר Rotten Tomatoes מחזיק הסרט בדירוג של 95% על סמך 63 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.8/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר אומר: "עם שפע מההומור, האקשן והריגושים האסקפיסטיים שהסדרה הייתה ידועה בהם, ד"ר נו פותח את זיכיון ג'יימס בונד בסטייל."
בממלכה המאוחדת הוקרן הסרט ב-168 בתי קולנוע, הכניס 840,000 דולר תוך שבועיים והפך לסרט החמישי הרווחי ביותר בממלכה המאוחדת והצליח מסחרית גם בשאר אירופה.
הסרט גרף 6 מיליון דולר באירופה, מה שהפך אותו להצלחה כלכלית.
הרווח הכולל של ד"ר נו בכל העולם עמד על 59.6 מיליון דולר.
IGN הגדיר אותו כסרט השישי הטוב ביותר אי פעם מסדרת סרטי ג'יימס בונד, "אנטרטיינמנט ויקלי" מיקם אותו במקום השביעי ונורמן וילנר מ-Msn במקום ה-12. נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי, שהעריץ את ספרי ג'יימס בונד, ביקש לערוך הקרנה פרטית של הסרט ב, ואכן כך היה.
בשנת 2003 הגיעה הסצנה שבה מגיחה האני ריידר מהים בביקיני לראש רשימת "מאה הסצנות הסקסיות ביותר בתולדות הקולנוע" של ערוץ 4. שנתיים קודם לכן, ב-2001, נמכר הביקיני במכירה פומבית תמורת 61,500 דולר.
"אנטרטיינמנט ויקלי" ו-IGN דירגו את ריידר במקום הראשון בדירוג עשר נערות הבונד.
הצגתו של ג'יימס בונד בסרט
דמותו של ג'יימס בונד הוצגה בסצנה שבה מתרחש משחק פוקר במועדון לילה, שבו השתתפה גם סילביה טרנץ'.
הצגתו של בונד במועדון הלילה היוקרתי מבוססת על ההצגה של בונד ברומן הראשון של פלמינג, "קזינו רויאל".
פלמינג בחר דווקא במועדון הלילה מכיוון ש"מיומנות בהימורים וידע כיצד להתנהג בקזינו נתפסו כתכונות של ג'נטלמן".
במהלך המשחק שואלת טרנץ' את בונד מה שמו, והוא עונה "בונד, ג'יימס בונד".
בעת שקונרי אומר שורה זו מתנגן ברקע שיר הנושא של הסרט ויוצר קישור בין המוזיקה לדמות.
לאחר עליית הסרט לאקרנים הפך הציטוט "בונד, ג'יימס בונד" לאמרת כנף שנכנסה ללקסיקון התרבות הפופולרית המערבית.
בסקר משנת 2001 נבחר בחרו צופי קולנוע בריטים בציטוט ל"אמירה האהובה ביותר בקולנוע".
באוקטובר 1962 התפרסם בבריטניה עיבוד קומיקס לסרט שכתב נורמן ג'יי נודל, כחלק מסדרת האנתולוגיה .
מאוחר יותר, בינואר 1963 הוא הודפס מחדש בארצות הברית על ידי DC קומיקס כחלק מסדרת האנתולוגיה .
זו הייתה הופעתו הראשונה של ג'יימס בונד בחוברת קומיקס אמריקאית.
החוברת צונזרה על רקע גזעני – צבע העור של דמויות שחורות שונה ללבן – וקטעי דיאלוג שנחשבו לפוגעניים נכתבו מחדש.
"ד"ר נו" היה הראשון מבין 25 סרטי ג'יימס בונד שהופקו על ידי איון הפקות, שהכניסו יותר מ-5 מיליארד דולר, והיא אחת מסדרות הסרטים הרווחיות ביותר אי פעם.
ההערכה היא שמאז יציאתו של "ד"ר נו" לאקרנים ראתה רבע מאוכלוסיית כדור הארץ לפחות סרט אחד של ג'יימס בונד.
"ד"ר נו" השיק גם ז'אנר מצליח של סרטי ריגול שזכה לשגשוג בשנות ה-60. איגוד מפיצי הסרטים בבריטניה קבע שאי אפשר להפריז בחשיבותו של הסרט לתעשיית הקולנוע הבריטית, שכן הוא ויתר הסרטים בסדרה "מהווים את עמוד השדרה של התעשייה".
סדרת הטלוויזיה , שהופקה ושודרה ב-NBC, נחשבת ל"חיקוי הטלוויזיוני הראשון" של ג'יימס בונד.
סגנון סרטי ג'יימס בונד, שהושפע בעיקר ממעצב ההפקה של "ד"ר נו", קן אדם, הוא אחד מסימני ההיכר של סדרת הסרטים.
את השפעת עבודתו של אדם על מקום המסתור של ד"ר נו ניתן לראות בסרט אחר שהוא היה שותף להפקתו, "דוקטור סטריינג'לאב".
כסרט הראשון בסדרה, מספר מרכיבים ב"ד"ר נו" תרמו לסרטים הבאים בסדרה, כולל נעימת הנושא ורצף קנה האקדח בקליפ הפותח, שגרסאות שונות שלהם הופיעו בכל הסרטים הבאים.
אלמנטים אלה הופיעו גם בסרטי פרודיה.
בסרט הפרודיה הראשון, משנת 1964, מספר סוכנים ובכללם צ'רלי בינד ודפני האניבוט גוברים על הנבל, ד"ר קרואו.
מכירות הרומנים מאת איאן פלמינג עלו בחדות לאחר עלייתם לאקרנים של "ד"ר נו" ושל הסרטים הבאים.
בשבעת החודשים שלאחר הפצת הסרט נמכרו 1.5 מיליון עותקים של הרומן.
הסרט השפיע על אופנת הנשים, כאשר הביקיני שלבשה אורסולה אנדרס בסרט "לא גרם רק למכירות של בגדי ים בעלי שני חלקים להרקיע שחקים, הוא גם הפך את אנדרס לידוענית בין-לאומית".
אנדרס עצמה הודתה ש"הביקיני הפך אותי להצלחה.
עקב השתתפותי ב"ד"ר נו" קיבלתי את החופש לבחור בתפקידים עתידיים [בקולנוע] ולהיות עצמאית מבחינה כלכלית".
נטען כי השימוש בבגדי ים בסרט הוביל ל"השפעה הגדולה ביותר על ההיסטוריה של הביקיני".
באוגוסט 2012 קבעה איון הפקות את 5 באוקטובר 2012 כ"יום ג'יימס בונד העולמי", חמישים שנה לאחר עליית "ד"ר נו" לאקרנים.
במסגרת היום נערכו אירועים מיוחדים דוגמת פסטיבל סרטים שבו הוקרנו סרטי ג'יימס בונד, הקרנת סרט תיעודי על סדרת הסרטים, מכירה פומבית מקוונת למען צדקה ואירועים נוספים שנערכו ב ובפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.
קונצרט מוזיקה חגיגי נערך בלוס אנג'לס, במקביל לאירועים בניו יורק.
ביום יציאתו לאור של "Skyfall", שיר הנושא של סרט ג'יימס בונד מ-2012 בעל אותו השם; יצא השיר לאור בשעה 0:07 (שעון הממלכה המאוחדת).
בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!" נעשתה גרסה פרודית על ד"ר נו.
הד"ר, שגולם שם על ידי מוני מושונוב, היה מדען מרושע שעסק בבוטניקה.
בתוכנית הטלוויזיה "מתי בלש מתמטי" שמו של הנבל בסדרה היה "ד"ר לא" (שם מעוברת של ד"ר נו) וגולם שם על ידי דובי גל.
ד"ר סבייטסו היא תוכנת בינה מלאכותית וסינתזת דיבור שיצאה לאור בשנת 1991, ונוצרה על ידי חברת Creative Labs.
התוכנה הייתה סימולציה של פסיכולוג שניהל דיאלוג עם המשתמש.
התוכנה יועדה למחשבים אישיים מבוססי מערכת ההפעלה MS-DOS.
Creative Labs הפיצה את ד"ר סבייטסו יחד עם כרטיסי הקול של החברה בשנות ה-90 המוקדמות.
שם התוכנה הוא ראשי תיבות באנגלית של המשפט "מפעיל טקסט-דיבור מבוסס בינה מלאכותית וכרטיס קול" (Sound Blaster Artificial Intelligent Text to Spech Operator).
התוכנה לא ידעה לנהל אינטראקציה מורכבת עם המשתמש, ורוב הקלטים האפשריים נענו בתשובות כגון "מדוע את/ה מרגיש/ה ככה?".
כאשר המשתמש הקליד משפט שהתוכנה לא הבינה, התוכנה ענתה לעיתים קרובות "זו לא הבעיה שלי".
בנוסף ידעה התוכנה לחזור בקול רם על קלט המשתמש שהופיע לאחר המילה "תגיד" (Say).
אם המשתמש קילל את התוכנה או התבטא בצורה מעליבה, התוכנה הייתה "קורסת" ומאתחלת את עצמה.
בתחילת כל שיחה הציג עצמו ד"ר סבייטסו כך:
שלום [שם משתמש], שמי הוא דוקטור סבייטסו.
אני כאן כדי לעזור לך.
אמור בחופשיות כל מה שתרצה, השיחה שלנו תישאר פרטית לחלוטין.
ובכן, ספר לי על הבעיות שלך.
התוכנה נבנתה כדי להדגים את יכולות הדיבור הסינתתי של כרטיסי הקול של Creative Labs, אף שאיכות הקול שלהם הייתה רחוקה מלהיות כמו-אנושית.
לתוכנה הייתה גרסה נוספת שרצה על מערכת ההפעלה חלונות של חברת מיקרוסופט, ונקראה "התוכי פרוֹדי" (Prody Parrot); לגרסה זו היה ממשק משתמש גרפי עשיר יותר.
ד"ר סטון (ביפנית: ドクターストーン; בתעתיק לעברית: דוֹקְטור סְטוֹן; מסוגנן כ-Dr.STONE) היא סדרת מאנגה יפנית, שנכתבה על ידי רייצ'ירו אינאגאקי ואוירה על ידי האמן הדרום קוריאני בויצ'י.
המאנגה פורסמה במגזין הפופולרי שונן ג'אמפ השבועי בהוצאת Shueisha מאז מרץ 2017, ועד מרץ 2022. הצ'אפטרים של המאנגה נאספו בעשרים וחמישה כרכי טנקובון החל ממרץ 2022. עלילת המאנגה עוקבת אחר מתבגר גאון בשם סנקו אישיגאמי, המתכנן לבנות מחדש את הציוויליזציה לאחר שהאנושות התאבנה באופן מסתורי למשך 3,700 שנה.
Viz Media הם המפיצים של המאנגה בצפון אמריקה.
Shueisha מפרסמים את המאנגה באנגלית באתר ובאפליקציה Manga Plus מאז ינואר 2019.
בעקבות הפופולריות הרבה של המאנגה, נוצר עיבוד אנימה של המאנגה על ידי סטודיו האנימציה TMS, ששודר מיולי עד דצמבר 2019. העונה שנייה, "מלחמת האבן" שודרה מינואר עד מרץ 2021. עונה שלישית שודרה מאפריל 2023 עד דצמבר, ועונה רביעית התחילה בינואר 2025 ועתידה להסתיים ב-2026.
נכון לאפריל 2021, המאנגה של ד"ר סטון מכרה למעלה מ-10 מיליון עותקים.
בשנת 2019, המאנגה של ד"ר סטון זכתה בפרס המאנגה ה-64 של שוגאקוקאן עבור קטגוריית שונן.
המאנגה זכתה לתשבחות מצד מדענים על היותה יחסית מדויקת מדעית.
הסדרה מתחילה באפריל 5738 לספירה.
באותו זמן עברו כבר מעל ל-3,700 שנה מאז שהבזק ירוק מסתורי גרם לכל בני האדם להפוך לאבן.
גאון צעיר בן 15 בשם סנקו אישיגאמי יוצא מהאבן שהיה כלוא בה לאחר 3,700 שנה, ומוצא את עצמו בעולם שבו כל עקבות לציוויליזציה האנושית נשחקו על ידי הזמן.
סנקו מקים מחנה בסיסי ומתחיל לחקור את בני האדם המאובנים במטרה להבין מה גרם להתאבנות, כמו גם תרופה שתעזור להוציא עוד אנשים מכלא האבן שלהם.
לאחר שישה חודשים, חברו של סנקו מבית הספר, טייג'ו אוקי, משתחרר מהאבן, וסנקו לומד שהתעוררותם התאפשרה באמצעות חומצה חנקתית שנטפה עליהם במערה שאליה הם נסחפו.
עם הגילוי הזה הם מפתחים תרכובת שתאפשר להם להחיות אנשים אחרים באופן מיידי.
הם מתחילים בהחייאת אמן לחימה מפורסם בשם צוקאסה שישיו וחברתם לכיתה יוזוריהא אוגאווה (שטייג'ו מאוהב בה בסתר) במטרה לבנות מחדש את הציוויליזציה עם דגש על מדע.
צוקאסה חושף בסופו של דבר שהוא מתנגד לרעיון של סנקו להקים ציוויליזציה על בסיס מדע, מתוך אמונה שהעולם הישן נגוע ואין לשחזר אותו.
במקום זאת, הוא רוצה להקים סדר עולמי חדש המבוסס על כוח ועוצמה, שנשלט על ידי הצעירים.
צוקאסה נהפך למאמין במטרתו בצורה כה חזקה עד כדי השמדת כל המבוגרים המאובנים שהוא נתקל בהם בכדי למנוע מהם להפריע למטרותיו.
לאחר שסחט את הנוסחה של שיקוי ההחייאה מסנקו, צוקאסה מנסה לרצוח אותו.
מתוך אמונה שהוא הרג בהצלחה את סנקו, צוקאסה עוזב את המקום על מנת להתחיל להקים פלג משלו בעולם האבן.
לאחר שהתאושש מניסיון הרצח, סנקו מגלה שבט של אנשים שכבר חיים על פני כדור הארץ ורואה בכך הזדמנות ליצור את ממלכת המדע שלו.
אנשי השבט מהססים, אך בסופו של דבר לומדים את היתרונות שהמדע יכול להביא להישרדותם.
עם הזמן, סנקו נהיה מהימן יותר על ידי השבט.
יחד עם בני בריתו וחבריו החדשים, ממלכת המדע של סנקו נערכת למלחמה כנגד האימפריה של צוקאסה, ובסופו של דבר מנצחת.
בסוף העונה השנייה, חברי ממלכת המדע נערכים לשיט אל יבשת אמריקה, לעבר מקור ההתפרצות של קרן ההתאבנות.
עונה שלישית הם יוצאים למסע איסוף חומרים בעקבות התיבה שהאסטרונאוטים השאירו, כאשר באותו אי תוקפים אותם עם קרן ההתאבנות ובסופו של דבר הם מצליחים להביס את המנהיג המרושע ולצרף את אותו אי לבעל ברית של ממלכת המדע.
בסוף העונה הם מקבלים תשדורת ואחרי פענוח הם מבינים שזה מגיע מהירח, ולכן הם מנסים להחזיר כמה שיותר אנשים כדי לבנות מעצמה עולמית שבעזרתה יוכלו להגיע לירח כדי לברר מיהו איש ה'Y' (כך הם קוראים לו בסדרה) שמנסה לפגוע בהם.
בעונה הרביעית ממה שיצא עד כה - הם יוצאים למסע שיט ליבשת אמריקה בשביל למצוא תירס על מנת שיהפכו אותו לאלכוהול ובעזרתו יוכלו להכין הרבה מהנוזל שמשחרר אנשים מההתאבנות.
הם מגלים שעוד מדען מטורף הצליח להשתחרר מההתאבנות ובנה מעצמה רצינית, אבל כשהוא מגלה אותם הוא מנסה לחסל את סנקו והם פוגעים בו קשות, אבל לבסוף בעזרת תכסיסים וטקטיקה נכונה, הם מצליחים לחטוף את המדען 'זנו' וגורמים לאנשים שנשארו להסכים להצטרף אל הפרויקט השאפתני שלהם להחזיר את האנושות ולבנות חללית.
המאנגה נכתבה על ידי רייצ'ירו אינגאקי ואוירה על ידי בויצ'י.
המאנגה של ד"ר סטון הושקה בגיליון ה-14 של מגזין שונן ג'אמפ השבועי ב-6 במרץ 2017. המאנגה הייתה אחת ממספר הצעות שונות למאנגות שהגיש אינגאקי לעורך של המגזין, שבחר בה כי סקרן אותו לדעת איך היא תתפתח.
שאינגאקי שהיה מעריץ של האמנות של בויצ'י, שחיפש באותו זמן מאנגה לעבוד עליה, פנה אליו בערך כשסיים את הסטוריבורד לצ'אפטר ה-3 של המאנגה.
Viz Media הודיעו בפאנל שלהם בכנס האנימה Anime Boston, על רישיון ההפצה שלהם למאנגה, והכרך הראשון פורסם בספטמבר 2018. Shueisha החלו לפרסם את המאנגה באנגלית באתר ובאפליקציה Manga Plus בינואר 2019.
ספין-אוף בן 9 פרקים, ד"ר סטון אתחול: ביאקויה, פורסם במגזין שונן ג'אמפ בין ה-28 באוקטובר ל-23 בדצמבר 2019. אוסף של כרכי טנקובון פורסמו ב-4 במרץ 2020.
עיבוד אנימה הוכרז בגיליון ה-51 של מגזין שונן ג'אמפ ב-19 בנובמבר 2018. הסדרה הונפשה על ידי סטודיו TMS, עם שיניה איינו כבמאית, יויצ'ירו קידו כתסריטאי ויוקו איוואסה כמעצב הדמויות.
טטסויה קאטו, היראוקי צוצומי ויוקי קנסקה הלחינו את המוזיקה לסדרה.
הסדרה שודרה מ-5 ביולי עד 13 בדצמבר 2019 בערוץ הטלוויזיה Tokyo MX ובערוצים אחרים.
האנימה שודרה במשך 24 פרקים.
שיר הנושא הראשון הוא "בוקר טוב עולם!" (!Good Morning World), ונעימת הסיום הראשונה של הסדרה היא "חיים" (Life) מאת Rude-α.
שיר הנושא השני הוא "סנגנשוקו" (Sangenshoku), ונעימת הסיום השנייה של הסדרה היא "יומה נו יונה" (Yume No Youna).
עונה שנייה של עיבוד האנימה הוכרזה לאחר סיום העונה הראשונה.
העונה השנייה התמקדה בסיפור "מלחמות האבן" מהמאנגה.
העונה השנייה, ד"ר סטון: מלחמות האבן, שודרה בין התאריכים 14 בינואר עד 25 במרץ 2021. העונה רצה במשך 11 פרקים.
שיר הנושא של העונה השנייה הוא "ראקואן" (Rakuen), ונעימת הסיום של העונה השנייה היא "קו?" (Koe?).
עונה שלישית לסדרת האנימה הוכרזה לאחר פרק הסיום של העונה השנייה.
הסדרה מופצת ברחבי העולם על ידי קראנצ'ירול (חוץ מאסיה).
Medialink מחזיקה ברישיון ההפצה לסדרה בדרום מזרח אסיה, ומשדרת אותה ב-iQIYI.
הדיבוב באנגלית של האנימה שודר ברצועת השידור Toonami ב-Adult Swim ב-25 באוגוסט 2019. ד"ר סטון: מלחמות האבן הוקרנה בבכורה ב-Toonami ב-16 במאי 2021.
בדצמבר 2020 הוכרז כי משחק מובייל המבוסס על הסדרה ייצא לחנויות האפליקציות בשנת 2021. המשחק יפותח על ידי Poppin Games Japan ויהיה משחק אסטרטגיה עם אלמנטים של משחקי עולם פתוח ומשחק תפקידים.
בנובמבר 2019, קראנצ'ירול דירגו את ד"ר סטון כאחת מ-"25 האנימות הטובות ביותר של שנות ה-20".
גם IGN דירגו את ד"ר סטון בין סדרות האנימה הטובות ביותר בשנות העשרה.
ד"ר סטון הייתה סדרת האנימה השמינית הנצפית ביותר בנטפליקס ביפן בשנת 2019.
גאדג'ט צושין ציינו את המשפט הידוע של סנקו "עכשיו זה מרגש אותי!" ("!Now this excites me") ברשימת מילות המפתח של אנימה לשנת 2019.
ד"ר מוות היא סדרת פשע אמיתי אמריקאית, שנוצרה על ידי פטריק מקמנוס, המבוססת על פודקאסט באותו שם.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-Peacock ב-15 ביולי 2021. ביולי 2022, הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה לשידור ב-21 בדצמבר 2023.
עונה 1 מציגה את סיפורו של כריסטופר דנטש , נוירוכירורג אמריקאי שהורשע לאחר שהטיל מומים במטופליו, והרג שניים מהם.
בעונה מככב ג'ושוע ג'קסון בתפקיד הראשי.
עונה 2 מציגה את סיפורו של המנתח והחוקר השווייצרי-איטלקי פאולו מקיאריני , שהורשע לאחר שערך ניסויים במטופליו.
בעונה מככב אדגר רמירס בתפקיד הראשי.
ג'ושוע ג'קסון בתור כריסטופר דנטש
גרייס גאמר בתור קים מורגן
כריסטיאן סלייטר בתור רנדל קירבי
אלק בולדווין בתור רוברט הנדרסון
אנה-סופיה רוב בתפקיד מישל שוגהארט
פרד להנה בתור דון דנטש
הוברט פון-דו ז'ור בתור ג'וש בייקר
מריאן פלנקט בתור מדלין בייר
גריינג'ר היינס בתור ארל בורק
קלסי גראמר בתור ד"ר ג'פרי סקדן
דומיניק ברג'ס בתפקיד ג'רי סאמרס
מולי גריגס בתור וונדי יאנג
לילה רובינס בתור איימי פיל
דאשיאל איבס בתור סטן נובאק
ג'ניפר קים בתור סטפני וו
קלי קירקלין בתור דורותי בורק
מרסלין הוגו בתור רוז קלר
קארי פרסטון בתור רובי מקלנג
אדגר רמירס בתור פאולו מקיאריני
מנדי מור בתור בניטה אלכסנדר
אשלי מדקוויי בתור ד"ר אנה לסברי
גוסטף המרסטן בתור ד"ר אנדרס סוונסון
לוק קירבי בתור ד"ר נתן גאמלי
ג'ודי רייס בתור קים ורדי
ריטה וולק בתפקיד יוליה טוליק
ג'ק דוונפורט בתפקיד נילס הדלי
פמי אולאגוקה בתור אנדמריאם ביין
ד"ר לק הייתה רשת גלידריות ישראלית.
בשיאה הייתה מהגלידריות המובילות בישראל והפעילה 22 סניפים ברחבי הארץ מצמח בצפון ועד אילת.
הרשת נודעה באיכות הגלידה שהייתה בין הראשונות משמנת ולא משומן צמחי.
רשת הגלידריות ד"ר לק נוסדה בשנת 1986 בידי רופא השיניים דני כותני ושותפו העסקי אביב ארן.
כותני שעבד במקצוע במשך כ-9 שנים החליט לפתוח חנות לממכר גלידה, ללא ניסיון קודם בתחום ועבד בתחילה במשך חצי שנה בחנות של משפחת חינאווי בשוק הפשפשים עד שפתח חנות משלו.
החברה הפעילה אז חנות ביפו ומפעל צמוד, כאשר מוצרי החנות שווקו במסעדת התרווד הוורוד של צחי בוקששתר, "קרן" של חיים כהן ולישראל אהרוני.
ב-2005, נפתח סניף הדגל של החברה בנמל תל אביב.
סניף החברה בקפריסין נסגר בהמשך אותה השנה בעקבות ירידה בהכנסות, בין השאר לאור התרסקות טיסה 522 של הליוס איירווייז באי.
בשנת 2013 פעלו ברשת 22 סניפים, מתוכם 17 בזכיינות ושישה דוכנים בתחנות רכבת ישראל.
באותה השנה נפתח לראשונה סניף בנצרת המיועד למגזר הערבי ופותח טעם מקומי בשם "פחפינה" - שייק פירות וגלידה מעורב עם בוטנים.
לרשת מפעל ייצור בראשון לציון המשווק גלידות ומוצרים נלווים לשוק המוסדי, והכנסותיו מהוות כ-25% מרווח החברה.
בשנת 2019 ביקשה החברה למכור את 8 הסניפים שנותרו ולאשר הסדר נושים לאחר שנקלעה לחובות בסך כ-3.5 מיליון שקל.
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולחללי פעולות האיבה
היום התשעה עשר של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
בשנה שה' באייר חל ביום שישי יחול ביום זה יום העצמאות
ה'תש"ח (13 במאי 1948) – נפל גוש עציון במלחמת העצמאות
ה'תשנ"ט – הוקם המאחז מגרון במזרח בנימין
ה'תקס"א – רבי אברהם שאג-צוובנר, מתלמידי החתם סופר, רב וראש ישיבה בקוברסדורף שבשבע קהילות ובסוף ימיו בירושלים.
ה'תרע"ג – הרב פרופ' בנימין זאב בנדיקט, רבן של האג ושל שכונת אחוזה בחיפה, דרשן, פוסק וחוקר מדעי היהדות.
ה'תרצ"ח – הרב משה צוריאל, ר"מ ומשגיח, מהדיר ומחבר ספרים במחשבת ישראל.
ה'תש"ח – הרב אלי סדן, מייסדה וראשה של מכינה קדם צבאית בני דוד.
ה'תש"ט – אורציון ברתנא, סופר, משורר וחוקר ספרות ישראלי.
ה'שצ"ד – יעקב ב"ש, ראש הקהל של יהדות פראג, אביר, ויהודי החצר של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
ה'תנ"ח – רבי יעקב ששפורטש מאמסטרדם, מגדולי הלוחמים בשבתאי צבי (נולד ב-ה'ש"ע).
ה'תרנ"ב – רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, רב בבריסק ובסלוצק שבליטא ומחבר ספרי "בית הלוי" (נולד ב-ה'תק"פ)
ה'תשט"ז – נחום ויינשטיין, ממייסדי תל אביב, שוחט ובודק והמוהל הראשון בתל אביב.
ה'תשכ"ח – הרב שמחה הלוי, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה.
ה'תשמ"ד – רבי שמואל אליהו טאוב, האדמו"ר השלישי בשושלת מודז'יץ (נולד ב-ה'תרס"ה)
ה'תשס"ח – שמואל כץ, חבר הכנסת מטעם חרות (נולד ב-ה'תרע"ה)
ה'תשע"ז – שלמה פפנהיים, מעסקני העדה החרדית, מייסד "בית לפליטות" ואת בית ההחלמה ליולדות בקריית יערים.
ג' באייר – ה' באייר
ה'קנ"א – גזירות קנ"א: פרעות נגד היהודים בטולדו ובברצלונה; יהודים רבים עוזבים
ה'תשכ"ה – דוד בן-גוריון, יוסף אלמוגי, שמעון פרס וחנה למדן מודחים ממפלגת מפא"י בגלל הקמת מפלגת רפ"י
ה'תשס"ג – ועדת אור לחקר אירועי אוקטובר 2000 מציגה את מסקנותיה, הכוללות מסקנות אישיות נגד שלמה בן עמי, יהודה וילק ואליק רון, וביקורת על ראש הממשלה דאז, אהוד ברק
ה'תרמ"א – אליעזר זיגפריד הופיין, בנקאי ועסקן ציבור: מנכ"ל בנק אנגלו– פלשתינה (ולימים בנק לאומי לישראל) ויו"ר מועצת המנהלים שלו: מאדריכלי כלכלת היישוב והמדינה
ה'תרצ"א – רבי חי יצחק טברסקי, היה האדמו"ר מרחמסטריווקה בארצות הברית (נפטר ה'תשפ"ג)
ה'תרצ"א – הרב ברוך דב פוברסקי, ראש ישיבת פוניבז' וחבר מועצת גדולי התורה
ה'תשי"ד – הרב יוסף יצחק אהרונוב, היה יושב ראש אגודת חסידי חב"ד בישראל וצעירי אגודת חב"ד בישראל
ה'תשכ"ב – ירמי קפלן, זמר רוק ומתופף ישראלי
ה'תל"א – רבי משה רבקש, רב בוילנא ומחבר "באר הגולה", מנושאי הכלים של השולחן ערוך.
ה'תקצ"א – רבי יהודה אריה לייב תאומים, רבה של ברודי שבגליציה ומחבר שו"ת גור אריה יהודא.
ה'תרנ"א – הירש (צבי) היינריך גרץ – מגדולי ההיסטוריונים של עם ישראל וחוקר מקרא, מפעל חייו "תולדות היהודים מן הזמנים הקדומים ביותר ועד ימינו".
ה'תרנ"ד – הרב משה עידאן - רב, דיין ומקובל נודע.
פעל באי ג'רבה ובעיר גאבס שבתוניסיה.
ה'תרפ"ו – רבי מאיר שמחה הכהן מדווינסק, בעל "משך חכמה" ו"אור שמח".
ה'תשמ"ו – הרב יצחק ידידיה פרנקל, הרב הראשי לתל אביב-יפו.
ה'תשנ"ד – הרב אלתר הילביץ, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית
ה'תשנ"ד – רבי ידידיה מונסונייגו, הרב הראשי למרוקו.
ג' באלול – ה' באלול
היום הרביעי של עשרת ימי תשובה
בשנה שחל ג' בתשרי בשבת, נדחה צום גדליה ליום זה
ה'תרצ"ט – נחתם הסכם מינכן: מנהיגי אנגליה, צרפת, גרמניה הנאצית ואיטליה חותמים על הסכם המאפשר לגרמניה לספח את חבל הסודטים שבצ'כוסלובקיה
ה'ת"ש – ברית המועצות פולשת לפולין
ה'תש"ך – הכרמלית, הרכבת התחתית של חיפה, מתחילה לפעול
ה'תשנ"ו – נחתם הסכם אוסלו ב'
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בד' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה.
אם ראש השנה חל בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו.
אם ראש השנה חל ביום חמישי בשנת בר המצווה, תיפול שבת בר המצווה ביום כיפור, ואז דוחים את הקריאה בתורה לסוכות.
ה'תרמ"ט – הרב נח גד וינטרוב מחבר ספרים
ה'תש"ך – הרב חיים שלמה דיסקין, רבה הראשי האשכנזי של קריית אתא, ושליח חב"ד הראשי במקום.
ה'תשל"א – מרדכי כהנא, קצין צה"ל
ה'תשל"ד – מיקי בוגנים, מעצב שיער, איש אופנה ומנחה טלוויזיה ישראלי
ה'תק"ח – רבי צבי הירש ביאלה, רב וראש ישיבה אשכנזי-פולני.
רבן של ביאלה והלברשטאדט ומחבר שו"ת עטרת צבי וספרי "כוס ישועות" על התלמוד הבבלי (נולד בערך בשנת ה'ת"ל).
ה'תקפ"א – הרב אברהם דנציגר, מחבר החיי אדם (נולד ב-ה'תק"ח)
ה'תקצ"א - רבי משה טוביה מזונטהיים רבה של הנאו, ומגדולי רבני יהדות גרמניה בתקופתו (נולד כ"ח בטבת ה'תקי"ג)
ה'תרל"ט – הרב יהודה בן שלמה חי אלקלעי, ממבשרי הציונות
ג' בתשרי – ה' בתשרי
פרשת בר המצוה של ילד שנולד ד' ניסן היא בחלק מהשנים הפשוטות פרשת ויקרא, אך בשנים פשוטות מקביעות (הכז, בשה וגכה) פרשת בר המצוה היא פרשת צו.
בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת מצורע, אבל בשנים מקביעות (זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת תזריע
קורבן אליצור בן שדיאור נשיא שבט ראובן
ה'תרפ"ב – מונחות אבני פינה לערים רעננה וגבעתיים
ה'תש"ח – פורעים ערבים תקפו את שיירת הדסה, שיצאה מירושלים היהודית בדרכה להר הצופים הנצור, ורצחו 79 יהודים, בהם עובדי רפואה של בית החולים הדסה, עובדי האוניברסיטה העברית, אנשי ההגנה מגיני ההר, חולים, מבקרים ואזרחים
ה'תש"ט – ברודוס נחתם הסכם שביתת הנשק בין ישראל לירדן, בתום מלחמת העצמאות
ה'תשס"א – בפיגוע התאבדות בתחנת דלק "השלום" בכפר סבא נרצחים שני אנשים
ה'תשע"ט – הבחירות לכנסת העשרים ואחת
ה'תרנ"ט – עקיבא ארנסט סימון, הוגה דעות ומרצה לחינוך באוניברסיטה העברית, זוכה פרס ישראל (נפטר ה'תשמ"ח)
ה'תרס"ח – רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר השלישי מסטרופקוב, ומייסד חסידות סטרופקוב בארץ ישראל (נפטר בה'תשנ"ה).
ה'תשט"ו – ישראל אייכלר, פוליטיקאי ישראלי
ה'תשמ"א – עפר שכטר, שחקן, בדרן ודוגמן ישראלי
ה'תשמ"ב – ברוך דגו, כדורגלן ישראלי
ה'תרנ"ה – רבי יוחנן טברסקי, מייסד שושלת רחמסטריווקא
ה'תרס"ז – רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י, מחבר הספר, יפה לעיניים, יפה תלמוד, יפה ללב, ראב"ד אזמיר
ה'תש"ג – רבי אברהם יהושע העשיל, האדמו"ר השישי מאפטא-זינקוב.
ג' בניסן – ה' בניסן
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בד' אב היא פרשת דברים.
ימי בין המצרים והיום הרביעי של תשעת הימים שלפני תשעה באב, בימים אלה נהוג לפי מנהג יהודי אשכנז שלא לאכול בשר ולא לשתות יין כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש
שקילת התרומה לבית המקדש השני בעליית עזרא הסופר
תחילת בניית חומות ירושלים בימי נחמיה, בראשית שיבת ציון (לפי המקרא והמסורת היהודית)
ה'תרנ"א – שמואל דיין, חבר הכנסת (נפטר ב-ה'תשכ"ח)
ה'תרנ"ט – ד"ר יום-טוב לוינסקי, מורה וסופר ישראלי
ה'תרע"ט – פרימו לוי, סופר יהודי-איטלקי וכימאי (נפטר ב-ה'תשמ"ז)
ה'תש"ח – הרב אלעזר אבוחצירא, רב מקובל ממשפחת אבוחצירא (נרצח בה'תשע"א)
ה'תשל"ה – אנסטסיה מיכאלי, חברת כנסת ממפלגת ישראל ביתנו
ה'תש"ם – בועז טופורובסקי, חבר כנסת מטעם יש עתיד
ה'ש"ף – רבי מנחם עזריה מפאנו רב פוסק ומקובל תלמיד הרמ"ק (נולד ב-ה'ש"ח)
ה'תקצ"א – רבי מנשה מאיליה, תלמיד הגר"א, ממבשרי תנועת ההשכלה (נולד ב-ה'תקכ"ז)
ה'תרמ"ד – הרב אלכסנדר סנדר קפלן – רב בווילקומיר ובקופישוק, מחבר "שלמי נדרים" על מסכת נדרים (נולד בה'תקע"ה בערך).
ה'תרע"ה – דניאל ליפשיץ, ממייסדי העיר פתח תקווה, ותכנן את בית הכנסת הגדול "בית יעקב" (נולד ב-1850)
ה'תרצ"ה – רבי רפאל אנקווה, הרב הראשי הראשון של מרוקו (נולד ב-ה'תר"ח)
ה'תש"א – רבי בן ציון הלברשטאם האדמו"ר מבאבוב (נרצח בשואה) (נולד ב-ה'תרל"ד)
ה'תשמ"א – יעקב שבתאי, סופר ומחזאי ישראלי (נולד ב-ה'תרצ"ד)
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בד' חשוון היא פרשת לך לך, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום שלישי או חמישי, או פרשת נח אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני או שבת.
ה'תרמ"ג – יצא לאור בברלין שבגרמניה ספרו של יהודה לייב פינסקר "אוטואמנציפציה!"
ה'תשי"ח – השלכת הרימון בכנסת: רימון יד נזרק אל עבר שרי הממשלה.
השר משה שפירא נפצע קשה, ראש הממשלה דוד בן-גוריון והשרה גולדה מאיר נפצעו קל
ה'תשכ"ו – הסופר שמואל יוסף עגנון מקבל פרס נובל לספרות
ה'תשמ"ד – הוקמה ההתנחלות עתניאל
ה'תר"ס – יעקב דורי, ראש המטה הכללי הראשון של צבא הגנה לישראל (נפטר ב-ה'תשל"ג)
ה'תרע"ט – יגאל אלון, מפקד הפלמ"ח, מראשי תנועת העבודה, שר בממשלות ישראל ומ"מ ראש הממשלה (נפטר ב-ה'תש"ם)
ה'תש"א – דניאל שפרבר, רב, חוקר יהדות ותלמוד פרופסור באוניברסיטת בר-אילן
ה'תש"ם – ציון ברוך, שחקן ישראלי וחבר ב"מה קשור"
ה'תרפ"ג – הרב יואב יהושע וינגרטן, רב בקינצק שבפולין, מחבר שו"ת "חלקת יואב" (נולד ב-ה'תר"ה)
ה'תשכ"ח – רבי יעקב הלברשטאם, מייסד חסידות טשאקאווא
ג' בחשוון – ה' בחשוון
פורים שני בקהילה היהודית בטבריה
החתם סופר כותב שיום זה הוא יום שמחה, לפי ביאורו שא' בכסלו שקול כנגד יום כיפור, ולפיכך יום זה מכוון כנגד חג הסוכות ולכן יש לתת צדקה ביום זה.
– בעקבות השאלה האם יש להמשיך לצום בתשעה באב לאחר התחלת בניין בית המקדש השני, מתנבא זכריה הנביא כי העיקר אינו הצום אלא תיקון החטאים שהביאו לחורבן, אך מוסיף כי לעתיד לבוא יהפכו הצומות לימי שמחה.
ה'תק"ג – הסרת המצור שהטיל על טבריה סולימאן אל-עדאם ואלי דמשק.
לזכר המאורע קבעו יהודי טבריה פורים שני.
ה'תשס"ו – 5 הרוגים ו-54 פצועים בפיגוע התאבדות שביצע מחבל מתאבד בקניון השרון שבנתניה
ה'תש"ו – זבולון אורלב, חבר הכנסת
ה'תשי"ג – עודד בן עמי, עיתונאי ישראלי.
ה'תשט"ו – ג'ואל כהן, במאי, מפיק ותסריטאי אמריקאי
ה'תשל"א – רון שחר, דוגמן ומנחה טלוויזיה ישראלי
ה'תקע"א – רבי יוסף מייא, אב"ד ומרא דאתרא בברסלאו, ומדפיס עברי.
ה'תרל"ח – רבי יעקב דוד קאליש, מייסד חסידות אמשינוב (נולד ב-ה'תק"ע)
ה'ת"ש – הרב נחום ווידנפלד, רב בדומברובה שבגליציה ומחבר שו"ת "חזון נחום" (נולד ב-ה'תרל"ה)
ה'תש"ה – חביבה רייק, פרטיזנית יהודייה, מצנחני היישוב, אשר הוצאה להורג על ידי הגרמנים (נולדה ב-ה'תרע"ד)
ה'תשל"ו – ד"ר אברהם יעקב ברור, רב, גאוגרף והיסטוריון ישראלי (נולד ב-ה'תרמ"ד)
ה'תשנ"ה – הרב רפאל כדיר צבאן, זקן רבני תוניס, רב העיר נתיבות וחבר מועצת הרבנות הראשית (נולד ב-ה'תר"ע)
ה'תשע"ט – סא"ל מחמוד ח'יר א-דין, נהרג במהלך מבצע סודי בח'אן יונס
ג' בכסלו – ה' בכסלו
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בד' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש.
אבל אם בר המצוה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת מקץ.
ביהדות פראג נהגו לומר ביום זה סליחות.
ה'תס"ב – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תק"ה – פרצו פרעות ביהודי פראג, שהואשמו בסיוע לכוחות פרוסיה לכבוש את העיר כמה חודשים קודם לכן, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
ה'תרנ"ד – תחילת הקמתה של מסילת רכבת העמק
ה'תר"ה – רבי נפתלי הורוביץ, האדמו"ר השלישי ממעליץ
ה'תרמ"ז – ישראל רוקח, ראש עיריית תל אביב, חבר הכנסת ושר מטעם הציונים הכלליים (נפטר ה'תשי"ט)
ה'תרנ"ח – הרב יהושע פישל זקס, רב ואיש חינוך מאנשי היישוב הישן בירושלים (נפטר ה'תשמ"א).
ה'תשכ"ד – טל פרידמן, שחקן, מדבב ומוזיקאי ישראלי
ה'תשכ"ו – אמיר בן-דוד, עיתונאי, תסריטאי ומוזיקאי ישראלי
ה'תקנ"ד – סרף בר (נפתלי הרץ סרף בר מֶדֶלסהיים), פרנס יהודי צרפתי, הפקיד הראשי לענייני יהודים באלזס.
ה'תקצ"ט – רבי שמואל ברנשטיין, רבה של אמשטרדם
ה'תרל"ג – רבי יהושע אייזיק שפירא (ר' אייזל חריף), אב"ד סלונים (נולד ה'תקס"א)
ה'תר"ם – רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון, האדמו"ר מליאדי, בנו השלישי של הצמח צדק מלובביץ' (נולד ה'תקע"ד)
ה'תרנ"א – רבי גרשון העניך לינער, האדמו"ר השלישי של חסידות איזביצה ראדזין.
נודע כ"בעל התכלת" על-שם יוזמתו החלוצית לחידוש השימוש בתכלת בציצית (נולד ה'תקצ"ט)
ה'תרצ"ג – רבי חיים שאול הכהן דוויק, רבה הראשי של ארם צובא שבסוריה וראש ישיבת המקובלים רחובות הנהר בירושלים (נולד ה'תרי"ח)
ה'תרצ"ו – רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג, שופט עליון בבריטניה ומשנה למלך בהודו.
ה'תשנ"ד – עמנואל עמירן, מלחין ישראלי (נולד ה'תרס"ט).
ה'תשל"ה – יעקב גרי, שר בממשלת ישראל (נולד ה'תרס"א).
ה'תשס"ב – רבי משה בלוי, רב פרדס כץ תל גיבורים והסביבה, מחבר ספרים: משנת משה, זיכרון שלום, נפש ברכה.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בד' שבט היא, ברוב השנים, פרשת בא.
אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השא או השג) פרשת בר המצוה היא פרשת בשלח.
פורים מסטיסלב – לזכר הצלת יהודי מסטיסלב מהקוזאקים בשנת ה'תק"ד.
ד'תתקי"ט – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תש"ה – תחילת פינוי מחנה ריכוז אושוויץ – 58,000 אסירים נשלחים לצעדת מוות.
ה'תשס"ב – פיגוע ירי באולם השמחות ארמון דוד בחדרה, בו נהרגו שישה ונפצעו עשרות אנשים.
(לפי המסורת היהודית, בקירוב) – אשר, בנו העשירי של יעקב אבינו.
ה'תרל"ה – ישי שור, מתמטיקאי יהודי שפעל בגרמניה.
ה'תרס"ב – הרב חיים מרדכי אייזיק חדקוב, מבכירי חסידות חב"ד.
ה'תרס"ה – הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג ומייסד מפעל הש"ס.
ה'תש"ח – אבישי ברוורמן, פרופסור לכלכלה שר וחבר הכנסת.
ה'תשל"א – אסף אמדורסקי, זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ה'תקס"ז – רבי משה לייב מסאסוב, אדמו"ר חסידי.
ה'תק"ע – רבי אברהם הכהן מקליסק, מתלמידי המגיד ממזריטש ומראשי עליית החסידים לארץ ישראל.
ה'תרמ"ז – רבי מנחם נחום טברסקי, בנו של המגיד מטוריסק והאדמו"ר מטריסק-בריסק.
ה'תרע"ב – יוסף ויתקין, מחנך, ממבשרי העלייה השנייה ותנועת העבודה הציונית.
ה'תר"ף – אמדאו מודיליאני, צייר יהודי ממוצא איטלקי.
ה'תרפ"ג – רבי אברהם דב פופל, רבה של מריאמפול, חבר הסיימאס ויו"ר אגודת ישראל בליטא.
ה'תרצ"ב – הרב רחמים מלמד כהן, מחבר "כיסא רחמים" ורבה של קהילת יהדות פרס בירושלים.
ה'תשכ"ו – הרב יחיאל יעקב וינברג, רב ופוסק, ראש בית המדרש לרבנים בברלין, מחבר שו"ת שרידי אש.
ה'תשמ"ד – רבי ישראל אבוחצירא, המכונה "באבא סאלי", מקובל מרוקאי.
ה'תשע"ה – הרב דוד זאובר, ראש בית הכנסת הגר"א תל אביב
ה'תשס"ז – אהרן אוזן, שר וחבר הכנסת ישראלי, ממיסדי תמ"י.
ה'תשפ"ב – יורם טהרלב, סופר ומשורר ישראלי (נולד בכ"ב בשבט ה'תרצ"ח)
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בד' אדר א' או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, היא ברוב השנים פרשת תרומה.
אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת תצוה.
עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת ויקרא.
ה'ס"ז – קבורתו של מהר"ם מרוטנבורג בבית הקברות היהודי בוורמייזא, כ-14 שנים לאחר שנפטר בהיותו בכלא וקבורתו נאסרה.
ה'תרצ"ד – ראשוני עליית הנוער עלו ארצה ונקלטו בעין חרוד
ה'תרצ"ז – נוסדה חברת מקורות
ה'ת"ש – האוניה "סקריה" של בית"ר הגיעה לחיפה ו-2,400 מעפילים שהיו על סיפונה נעצרו
ה'תש"א – מוצא הצו המורה על הקמת גטו קרקוב
ה'תש"ט – מלחמת העצמאות: תחילת מבצע עובדה, פתיחת הדרך לאילת
ה'תשנ"ב (אדר ב') – סיעות רצ, מפ"ם ושינוי מקימות את מרצ
ה'תשנ"ז (אדר ב') – שבע תלמידות מבית שמש נרצחו באי השלום בנהריים בידי חייל ירדני
ה'תרכ"ד (אדר א') – ישראל זנגוויל, סופר יהודי אנגלי ופעיל ציוני (נפטר בה'תרפ"ו)
ה'תרמ"א (אדר א') – הרב משה אוירבך, ממקימי החינוך הדתי המודרני בארץ ישראל, רב בבית המדרש לרבנים בברלין והיסטוריון (נפטר בה'תשל"ו)
ה'תרס"ה (אדר א') – הרב שמואל אליהו טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל (נפטר בה'תשמ"ד)
ה'תש"ה – אלי אלאלוף, חתן פרס ישראל על מפעל חיים וחבר כנסת מטעם מפלגת כולנו (נפטר בה'תשפ"ו)
ה'תש"ו (אדר א') – אמנון דנקנר, עיתונאי, פובליציסט וסופר ישראלי.
ה'תשכ"ד – שמואל בן עטר, עיתונאי חרדי, סופר, מרצה, ושדרן רדיו
ה'תשמ"ד (אדר א') – הרב איתם הנקין, חוקר תורני, היסטוריון, ומחבר ספרי הלכה.
ד'רס"ו – רב אחאי בר הונא, מחכמי הסבוראים (איגרת רב שרירא גאון)
ה'תצ"א (אדר א') – רבי אליהו מפולדא, מחבר פירוש נודע על התלמוד הירושלמי
ה'תר"ע (אדר א') – אליעזר גורדון, ראש ישיבת טלז ורב העיר טלז (נולד ב-ה'תר"א)
ה'תשמ"ה – יעקב אליאב, איש אצ"ל וממייסדי הלח"י (נולד ב-ה'תרע"ז)
ה'תשנ"ב (אדר ב') – מנחם בגין, ראש הממשלה השישי של מדינת ישראל (נולד ב-ה'תרע"ג)
ה'תשס"ה (אדר א') – סילביה רפאל, לוחמת מוסד (נולדה ב-ה'תרצ"ז)
ה'תשס"ה – בארי גוראריה, נכדו היחיד של האדמו"ר הריי"צ מחב"ד ליובאוויטש
יום טוב במגילת תענית על ביטול ספר הגזרות, ספר חוקים צדוקי.
ה' אלפים – משפט פריז, בדבר אשמתם של היהודים על הכתוב בתלמוד
– כליאתו של גדול חכמי אשכנז בדורו, רבי מאיר בן ברוך (המהר"ם מרוטנברג) שהיה בדרכו לארץ ישראל על ידי הקיסר רודולף הראשון
ה'תש"א – תחילת פרעות יאשי שנמשכו כשלושה ימים
ה'תשכ"ג – לוי אשכול מתמנה לראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל, ומציג את ממשלת ישראל האחת עשרה בפני הכנסת.
ה'תשל"ז – מנחם בגין מציג את ממשלת ישראל השמונה עשרה בפני הכנסת, ומתחיל לכהן כראש ממשלת ישראל.
ה'תשפ"א – נפתלי בנט ויאיר לפיד מציגים את ממשלת ישראל השלושים ושש בפני הכנסת, ומתחילים לכהן כראש ממשלת ישראל וכראש ממשלת ישראל החלופי, בהתאמה.
ה'תרנ"ג – הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, רב הכותל הראשון (נפטר ב-ה'תש"ח)
ה'תרנ"ט – פריץ אלברט ליפמן, ביוכימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (נפטר ב-ה'תשמ"ו)
ה'תר"ץ – ר' מרדכי אליפנט, ראש ישיבת איתרי
ה'תרצ"ה – שבח וייס, יושב ראש הכנסת בכנסת ה-13
ה'תרצ"ו – משה טימור, עתונאי, שדר רדיו ושחקן ישראלי
ה'תש"ך – חנה אזולאי-הספרי, שחקנית ישראלית
ה'תשכ"ט – יובל סמו, שחקן וקומיקאי ישראלי
ה'תשל"ז – הרב חיים אידלס דיין ומקובל.
ה'תשל"ט – יהודה לוי, שחקן ודוגמן ישראלי
– רבנו תם, ראש בעלי התוספות, גדול הדור ביהדות צרפת ואשכנז, פרשן תלמוד, פוסק, וכן פייטן ומדקדק.