tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לעבודתו באסטי אורגן, היה פולר הבעלים והמפעיל של בית מלאכה משלו.
עסק זה נחל הצלחה והוא נודע כיצרן של מקצועות ושל מכונות תפירה.
ההמצאות שפולר המציא ושיפר בבית המלאכה שלו כללו מאווררים, מסנני אבק, מכשירים לבדיקת מצבם של שכבת המצע של מסילות ברזל, של מצמדי קרונות הרכבת, מנועים הידראולים, ומכשירים לייבוש גזעי עצים..
פעילויותיו העסקיות הנוספות כללו שירות כחבר מועצות המנהלים של בנק החסכונות של ברטלבורו ושל החברה הלאומית לביטוחי חיים.
פולר גם היה מחזיק מניות בחברת הרכבות ברטלבורו ווייטהול, ושמיש כמבקר החברה מטעם מחזיקי המניות.
ביוני 1863, במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, התגייס פולר לצבא האיחוד.
בדצמבר 1864 הוא הצטרף לפלוגה A של הרגימנט ה-12 של המיליציה של ורמונט, שבמהלך המלחמה ביצע משימות בתחומי המדינה.
הוא התגייס כטוראי, קודם מידית לדרגת סמל, והמשיך בשירותו עד לתום המלחמה.
ב-1873 מונה פולר לדרגת ייצוג של קולונל במטהו של המושל ג'וליוס קונברס.
ב-1874 ארגן פולר סוללה ארטילרית קלה.
יחידה זו צוידה ומומנה על ידו עד שהיא צורפה ב-1875 אל המשמר הלאומי של ורמונט כפלוגה C של הרגימנט הראשון, ופולר פיקד עליה כקפטן.
כתוצאה מפעילותו, המשמר הלאומי של ורמונט היה הראשון שהצטייד בארטילריית שדה.
היחידה נודעה בשל יעילותה ודייקנותה, וזכתה בתחרויות תותחנות רבות.
פולר עסק גם באסטרונומיה, ובנה מצפה כוכבים משל עצמו, מעמד משווני וספרייה.
הוא היה אחד המייסדים של אוניברסיטת שאו המוסד האקדמי הראשון לאפרו-אמריקאים בקרוליינה הצפונית.
פולר שימש כחבר בחבר הנאמנים של הספרייה החופשית של ברטלבורו, והיה נשיא מועצת הנאמנים של אקדמיית ורמונט.
כתוצאה מפועלו לפיתוח סמן גובה הצליל, הוא החל לאסוף קולנים נדירים ובעלי ערך.
פולר היה חבר באגודה האמריקאית למהנדסים מכניים , האגודה האמריקאית לקידום המדע , החברה האסטרונומית של הפסיפיק , ואגודת מהנדסי החשמל.
הוא היה נשיא סניף ורמונט של בני המהפכה האמריקאית, וחבר במכון לשירות צבאי של ארצות הברית .
פולר היה חבר בבונים החופשיים, אבירי ההיכל , המסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן, ובמסדר המתוקן של הגברים האדומים .
הוא היה פעיל בכנסייה הבפטיסטית ושימש כיושב הראש של הוועידה הבפטיסטית של ורמונט, בנוסף לשירותו כמפקח הראשי על בית הספר של יום ראשון בכנסייה הבפטיסטית של ברטלבורו.
פולר קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטת ורמונט ב-1893, ומאוניברסיטת נורוויץ ב-1895. אולם פולר באקדמיית ורמונט קרוי על שמו.
כאיש המפלגה הרפובליקנית שימש פולר בכמה משרות בממשל המקומי, כולל מעריך שומה ושופט שלום.
בשנים 1880–1882 הוא ייצג את מחוז וינדהאם בסנאט של ורמונט.
במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא היה יושב ראש ועדת הכספים, שבה הוא הוביל את העברת החוק לרפורמה בחוקי המיסוי של ורמונט.
הוא גם היה חבר בוועדה לענייני צבא ובוועדה לרכבות.
ב-1886 נבחר פולר כסגן מושל ורמונט, וכיהן בתפקיד עד 1888. בסיום מושב בית המחוקקים של 1886, קיבלו הסנאטורים החלטה פה אחד לשבח את פולר על הנימוס וההגינות שהיו מנת חלקו בתפקידו כנשיא הסנאט.
ב-1892 נבחר פולר כמועמד הרפובליקנים לתפקיד מושל ורמונט.
הוא ניצח בבחירות הכלליות וכיהן בתקופת כהונה אחת של שנתיים כפי שהיה אז מקובל על פי כלל ההרים של המפלגה הרפובליקנית.
כמי שהיה פעיל בתנועת "הכבישים הטובים" (good roads) בסוף המאה ה-19, תקופת כהונתו של פורל עמדה בסימן תחילת המאמצים לפקח לראשונה על סלילת הכבישים ותחזוקתם.
כמושל, פיקח פולר גם על השתתפותה של ורמונט בתערוכה העולמית של שיקגו ב-1893, ונסע לשם כדי לבקר בביתן של המדינה.
פולר התגורר בבית שהיה בנוי בסגנון ויקטוריאני ושאותו הוא כינה "פיין הייטס" (Pine Heights).
לימים פותח המבנה כמעון לקשישים בשם עדן פארק.
לאחר תום כהונתו כמושל, שב פולר לעבודתו באסטי אורגן.
לוי פולר נפטר בברטלבורו ב-10 באוקטובר 1896. מותו יוחס לעבודת יתר ולאנמיה ממנה סבל.
הוא נטמן בתחילה בבית הקברות פרוספקט היל שבברטלבורו, וב-1900 הועברה קבורתו לבית הקברות מורנינגסייד.
לויד צ'דלי אלכסנדר היה סופר ילדים אמריקאי.
הוא כתב מעל 40 ספרים, רובם רומני פנטזיה לילדים ולנוער.
יצירתו הידועה ביותר היא סדרת הפנטסיה על פרידיין.
שני הספרים הראשונים בסדרה יצרו את הבסיס לסרט הנפשה של חברת וולט דיסני "הקדירה השחורה".
הספר האחרון בסדרה, "המלך העליון" זכה במדליית ניוברי, פרס לספרות ילדים, לשנת 1969. ספרים אחרים של אלכסנדר זכו גם הם בפרסי ספרות בהם פרס הספר הלאומי בארצות הברית ופרס הספר האמריקאי.
אלכסנדר נולד במחוז פילדלפיה במדינת פנסילבניה בשנת 1924 וגדל בפרבר של דקרסל היל.
אביו היה סוחר מניות בבורסה והמשפחה הושפעה באופן משמעותי מהשפל הגדול.
לפי אלכסנדר, הוריו לא קראו ספרים ורק קנו אותם מצבא הישע כדי "למלא את המדפים".
כבר בגיל 15 החליט אלכסנדר להיות סופר והדבר עורר התנגדות גדולה מצד הוריו.
הוא סיים את בית הספר התיכון של דרבי בשנת 1940, ועבד כשליח בבנק.
הוריו שלחו אותו לקולג' הברפורד במורד הרחוב מביתם, אם כי אלכסנדר עזב את המקום לאחר סמסטר אחד.
אלכסנדר חיפש הרפתקאות והתגייס לצבא ארצות הברית כדי להילחם במלחמת העולם השנייה.
במלחמה הוא הפך למש"ק, במודיעין ובמודיעין מסכל.
במהלך שירותו הוא התאמן בוויילס שבבריטניה, והמקום הפך לימים לרקע מרבים מסיפוריו.
לאחר מכן הוא שהה באוניברסיטת פריז שם הכיר את ג'נין דני.
בתו, מדלין קהליל מתה בשנת 1990.
לויד אלכסנדר נפטר בגיל 83, בשנת 2007, שבועיים לאחר מותה של אשתו, לה היה נשוי 61 שנים.
הוא נקבר בבית הקברות ארלינגטון דרקסל היל, פנסילבניה.
ספר השלושה, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
היורה השחורה, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
טירת ליר, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
טרן הנודד, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
המלך העליון, תרגום: אורי בלסם, זמורה ביתן (מרגנית), 1986
החתול שרצה להיות איש, תרגום: יעל ענבר, זמורה ביתן (מרגנית), 2001
שתי פרשיות חייו הראשונות של לוקאס קאשה, תרגום: אתי פז, זמורה ביתן (מרגנית), 1987
לוֹיְד סְטוֹוֶל שֵׁפְּלִי היה מתמטיקאי וכלכלן אמריקאי, שתרומותיו העיקריות למדע נעשו בתחומי הסטטיסטיקה ותורת המשחקים.
חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2012 במשותף עם אלווין רות.
שפלי נולד ב-2 ביוני 1923 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.
אביו היה האסטרונום הרלו שפלי.
שפלי החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד ובמהלך מלחמת העולם השנייה גויס לצבא האמריקאי ושירת בין השנים 1943 ל-1945. הוא הוצב כחזאי מזג אוויר בבסיס אמריקאי במערב סין, משם הפציצו האמריקאים את יפן.
ב-1944 זכה לעיטור כוכב הארד על פיצוח קוד סובייטי שאפשר איסוף אינפורמציה אודות מזג האוויר בסיביר (לפי דיווחים אחרים מדובר היה בקוד יפני).
לאחר תום המלחמה חזר שפלי ללמודיו בהרווארד וסיים בשנת 1948. בשנת 1953 קיבל שפלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון, כאשר עבודת הדוקטורט והפוסטדוקטורט שלו הציגו את עקרונות ערך שפלי.
בתקופה זו המציא יחד עם חבריו ללימודים ג'ון נאש, מרטין שוביק ומל האוזנר משחק המדמה מיקוח בשם So Long Sucker ("להתראות פראייר").
לאחר לימודיו הועסק על ידי תאגיד ראנד שהיה למקום מרכזי בחקר תורת המשחקים.
הוא עסק בין היתר בניתוח המלחמה הקרה ומרוץ החימוש בהתבסס על תורת המשחקים של תחרות ארוכת טווח.
משנת 1981 ולתוך העשור השני של המאה ה-21 כיהן שפלי כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ערך שפלי המהווה את אחד הפתרונות המרכזיים במשחקים שיתופיים (פתרון משמעו שיטה לחלוקת רווחים בין השחקנים) ושימושיו כמדד להשפעה של כל חבר על תהליך קבלת ההחלטות (מדד הכוח של שפלי ושוביק).
הגדרת בעיית השידוך היציב ומשפט גייל-שפלי, המראה כי לכל בעיית שידוכים ניתן למצוא שידוך יציב.
הוכחת המשפט היא קונסטרוקטיבית ומציעה אלגוריתם לפתרון הבעיה.
משפט שפלי-בונדרבה שקובע תנאי הכרחי ומספיק כדי שהליבה של משחק שיתופי לא תהיה ריקה.
הגדרת משחקי פוטנציאל (עם דב מונדרר) בהם התמריץ של כל השחקנים לשינוי האסטרטגיה שלהם ניתן לביטוי כפונקציה גלובלית אחת (פונקציית הפוטנציאל).
במשחקים אלה יש שיווי משקל נאש טהור, דהיינו אין הכרח להשתמש באסטרטגיה מעורבת.
חלק ממחקריו על הליבה של משחקים שיתופיים נעשו עם מיכאל משלר.
מחקריו של שפלי, ביחד עם ישראל אומן, בנושא משחקים לא-אטומיים ותנאי תחרות ארוכי טווח, נחשבים לאבני פינה בתורת הכלכלה.
יחד עם אומן הוכיח גם את הגרסה האינסופית של המשפט העממי.
שפלי זכה במספר פרסים, בהם פרס ג'ון פון נוימן של האגודה לחקר ביצועים ודוקטורט לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית.
ב-2012 נבחר כחתן פרס נובל לכלכלה במשותף עם אלווין רות שעבודותיו עסקו ביישומים של בעיית השידוך היציב.
שפלי הוא מחתני פרס נובל המבוגרים ביותר אי פעם (המבוגר ביותר הוא ליאוניד הורביץ שהיה בן תשעים עם קבלת הפרס).
לויד פרנסיס בייקון , שחקן קולנוע, תיאטרון ומופעי וודוויל ובמאי קולנוע אמריקני.
בייקון החל את צעדיו הראשונים בתעשיית הראינוע, בשנת 1914. במהלך שלוש השנים שלאחר מכן הופיע בתפקידים משניים בסרטים קצרים שהיו בעיקר קומדיות, אשר מתוכם 12 סרטים קצרים בהשתתפות צ'ארלי צ'פלין ובניהם ב"הקבצן" (1915) ו"רחובות נוחים" (1917).
בארבע השנים הראשונות כבמאי הוא ביים סרטי קומדיה קצרים.
בייקון קנה לו שם של במאי מסחרי, אחד שיודע לקלוע לטעם הקהל, על חשבון אמירה אומנותית ואישית שלו עצמו.
הוא ביים מעל 100 סרטים באורך מלא, שחלקם הגדול הוא קומדיות עתירי כוכבים.
בין סרטיו המפורסמים נמנים "רחוב 42" (1933), שהיה מגדולי הסרטים המוזיקליים של אולפני "האחים וורנר", בו כיכבה ג'ינג'ר רוג'רס, שהופיעה בעוד מספר סרטים בבימויו.
סרטו משנת 1928, "The Singing Fool", בו כיכב אל ג'ולסון היה לאחד הסרטים המצליחים ביותר של אולפני "האחים וורנר" בכל הזמנים.
אחיו הוא השחקן ארווין בייקון, שכיכב בלמעלה מ-500 סרטים באורך מלא, סרטים קצרים, וסדרות טלוויזיה.
כריסטופר צ'ארלס לויד הידוע כלויד בנקס הוא ראפר אמריקאי, החבר בקבוצת ההיפ-הופ ג'י יוניט.
בנקס נולד בבולטימור, מרילנד וגדל בשכנות ג'מייקה הדרומית בקווינס, ניו יורק.
הוריו היו צעירים ולא נשואים.
אמו הייתה פורטוקנית ואביו אפרו-אמריקאי.
במשך תקופת ילדותו אביו היה בכלא ואימו עבדה ברוב שעות היממה והוא היה צריך לטפל באחיו הקטן.
לויד בנקס גר קרוב ל-50 סנט וטוני יאיו והתחיל לכתוב שירי ראפ בגיל צעיר.
הוא פרסם את שיריו בקלטות.
בספטמבר 2001 הוא נורה 2 פעמים בזמן קרב יריות שהתחולל בשכונתו.
50 סנט הקים את ג'י יוניט ביחד עם בנקס, טוני יאיו ויאנג באק.
50 סנט הקים את חברת התקליטורים ג'י יוניט שכללה את שלושת חבריו.
חברת התקליטורים ג'י יוניט הוציאו את האלבום Beg For Mercy שמכר כ-4 מיליון עותקים ברחבי העולם ונחשב כהצלחה בינונית.
באלבום השתתפו בנקס, 50 סנט ויאנג באק.
לפני הקלטת הדיסק טוני יאיו נשלח לכלא בגלל החזקת נשק ללא רישיון, הוא השתחרר שנתיים אחר כך על תנאי.
לויד בנקס הוציא 3 אלבומים והוא מתכנן אלבום רביעי.
לויד בנקס מוציא שירי הקנטות רבים עם ג'י יוניט, בין הנעלבים כוללים: ג'ה רול, דה גיים, פאט ג'ו ונאז.
לויד ורנט ברידג'ס, ג'וניור היה שחקן אמריקאי אשר כיכב במספר סדרות טלוויזיה והופיע בלמעלה מ-150 סרטים עלילתיים.
ברידג'ס ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמייק נלסון ב-"Sea Hunt", סדרת הטלוויזיה האמריקאית הפופולרית ביותר בשנת 1958. ברידג'ס הוא אביהם של השחקנים בו ברידג'ס וג'ף ברידג'ס.
ברידג'ס נולד בסן ליאנדרו, קליפורניה, בנו של הארייט אוולין (לבית בראון) ולויד ורנט ברידג'ס, האב, שהיה מעורב בעסקי המלונאות בקליפורניה, וכן היה בעברו הבעלים של אולם קולנוע.
ברידג'ס סיים לימודיו בבית ספר תיכון בשנת 1931. לאחר מכן למד מדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ברידג'ס הופיע לראשונה על בימת ברודוויי בשנת 1939, בהפקה של המחזה "אותלו" מאת שייקספיר.
בשנת 1941 הוא הצטרף לסרטי קולומביה, שם הוא שיחק תפקידים קטנים בסרטי קולנוע ובסרטים קצרים.
הוא עזב את קולומביה על מנת להתגייס אל משמר החופים האמריקני ועם תום מלחמת העולם השנייה שב לקריירת המשחק.
במשך תקופה קצרה בשנת 1950 הופיע שמו ברשימה השחורה של הוליווד, לאחר שהודה בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית שהיה חבר ב"מעבדת שחקנים", ואף מסר שמות של חברים-למקצוע, קבוצה בעלת קשרים למפלגה הקומוניסטית.
הוא חזר לעבוד לאחר שזוכה על ידי ה-FBI, וזכה להצלחה גדולה בטלוויזיה.
ברידג'ס זכה לביקורות אוהדות מצד העיתונות בשנת 1956, עבור תפקידו המרגש בתוכנית הטלוויזיה "The Alcoa Hour", בפרק בשם "Tragedy in a Temporary Town", אותו ביים סידני לומט.
במהלך הופעתו בתוכנית, אשר הועברה לצופים בשידור חי, ברידג'ס מעד בלשונו, ואמר בשוגג מילים גסות, בעודו מאלתר.
על אף התלונות הרבות בעקבות המילים הגסות, זכה הפרק בפרס טלוויזיה ע"ש רוברט שרווד, בעוד כמה אנשי דת יצאו להגנתו של ברידג'ס.
על תפקידו בפרק זה, קיבל ברידג'ס מועמדות לפרס אמי.
על פי דיווחים, ג'ין רודנברי, מפיק שעבד עם ברידג'ס על "Sea Hunt", הציע לברידג'ס את התפקיד של קפטן קירק בסדרה "מסע בין כוכבים", בטרם ויליאם שטנר זכה בתפקיד.
בנוסף, היה שחקן קבוע בצוות שחקני תוכנית המערבונים של רוד סרלינג "The Loner" (שנמשכה עונה אחת בלבד, 1965-1966; ברידג'ס פרש מן הסדרה בעקבות מחלוקת על האלימות הרבה שבה), וכן בשני פרויקטים כושלים ברשת NBC - המיני-סדרה "נמל התעופה הבינלאומי סן פרנסיסקו נמל התעופה" (1970-1971) וכן הסדרה המשטרתית "ג'ו פוסטר" (1975-1976).
מאוחר יותר הוא הופיע ב"בובות של נייר" (1984) ו"חדשות הבירה" (1990), שתיהן עבור רשת ABC, וכן ב-"לב המערב" (1993-1994), הפעם עבור CBS, מערבון-קומי שעלילתו מתרחשת בחווה בנבדה.
בסדרה השתתף בנו בו ברידג'ס, יחד עם הארלי ג'יין קוזאק בתפקיד "אליסון הארט" - אשתו של בו, שון מוריי בתפקיד "זיין גריי הארט" - בנם הבכור.
ברידג'ס גילם תפקידים משמעותיים במיני-סדרות, בהן "שורשים", "איך המערב ניצח", "הכחול והאפור" ו-"בטלסטאר גלקטיקה".
במשך יותר מ-45 שנים, ברידג'ס היה כוכב אורח קבוע על סדרת הטלוויזיה.
הוא קיבל מועמדות שנייה לפרס אמי, ארבעה עשורים אחרי המועמדות הראשונה שלו, כאשר הוא היה מועמד לפרס בשנת 1998 עבור תפקידו כאיזי מנדלבאום בתוכנית "סיינפלד".
הוא התחיל בתור שחקן שכיר בסרטי קולומביה, עם הופעות בסרטים קלאסיים כגון "הליכה בשמש", "בצהרי היום", "ליטל ביג הורן", ו"סהרה".
לקראת סוף הקריירה שלו, הוא המציא את עצמו מחדש והפגין כישרון קומי מחונן בסרטים פרודיים כמו פרודיה "טיסה נעימה", "לרקוד עם טייסים", ו-"ג'יין אוסטן של המאפיה".
הוא גילם את תפקיד "הנשיא" בסרט "לרקוד עם לוחמים".
ברידג'ס פגש את אשתו, דורותי ברידג'ס (סימפסון במקור; 1915-2009) במהלך לימודיו באוניברסיטה, והם נישאו בשנת 1938 בעיר ניו יורק.
נולדו להם ארבעה ילדים: בו, ג'ף, לוסינדה וגארט.
כחבר בממשלה העולמית, ברידג'ס אמר פעם, "ההרס שנגרם על ידי המלחמה ועל ידי זיהום הסביבה שלנו אינו יודע גבולות.
רק ממשלה עולמית אפקטיבית יכול לספק חוק שיהיה לו את הכוח המספיק לשלוט על הכוחות ההרסניים האלה".
כמו כן, ברידג'ס היה מעורב במספר ארגונים, בהם "American Oceans Campaign" וכן "Heal the Bay".
ב-10 במרץ 1998 ברידג'ס מת מסיבות טבעיות, בגיל 85. לאחר מותו נשרפה גופתו, והאפר שלו ניתן למשפחתו.
הוא היה נשוי לדורותי ברידג'ס (סימפסון במקור; 1915-2009), משנת 1938 עד יום מותו.
פרק בסדרת הטלוויזיה "סיינפלד" בשם "הצריבה" ("The Burning") משנת 1998 הוקדש לזכרו, לאחר שהופיע בסדרה בעבר בתפקיד אורח בשני פרקים, בדמותו של איזי מנדלבאום.
סרט הקולנוע האחרון שבו השתתף, "טעות בסנדק" ("!Mafia"), הוקדש לו.
רשימה חלקית מאוד של הופעותיו הקולנועיות:
תחנת זמן זורחת: זו מתנה (1990) - סרט טלוויזיה של PBS
רשימה חלקית מאוד של הופעותיו הטלוויזיוניות:
לויד ברינגטון לה ביץ' היה אתלט פנמי, בעל 2 מדליות ארד אולימפיות בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, ובכך היה לאתלט הראשון מפנמה שזכה במדליה אולימפית, מתוך שניים, אירווינג סלדינו האתלט השני שזכה במדליית אולימפית וכן שיאן עולם בריצות אלו.
לה ביץ' נולד בפנמה סיטי להורים מהגרים מג'מייקה.
בהיותו תלמיד בבית הספר משפחתו חזרה לג'מייקה.
אחיו הצעיר, ביירון, אף הוא אתלט אולימפי בעבר.
בהמשך הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה לה ביץ' במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-15 במאי 1948 השווה לה ביץ' בריצת 100 מטר את השיא העולמי של ג'סי אוונס בתוצאה של 10.2 שניות.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקומפטון, קליפורניה הוא קבע שיא עולם חדש בריצת 200 מטר.
בשנת 1957 פרש לה ביץ' מספורט תחרותי ובשנת 1999 נפטר בבית חולים בניו יורק.
לויד פרדנדאל (באנגלית - Lloyd Fredendall; 28 בדצמבר 1883 - 4 באוקטובר 1963) היה איש צבא אמריקאי הידוע בשל לחימתו בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
פרדנדאל נולד ב-28 בדצמבר 1883 בשאיין, ויומינג, לאירה פרדנדאל שהיה חייל במלחמת ארצות הברית–ספרד, ומונה לשריף של העיירה לאראמי.
בשנת 1907 התגייס פרדנדאל לצבא ארצות הברית, והצטרף כלוטננט משנה לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית.
לאחר שירות בפיליפינים ובעוד מקומות, שבמהלכם הועלה לדרגת קפטן, נשלח פרדנדאל לצרפת כחלק מחיל המשלוח האמריקני.
פרדנדאל שירת ברגימנט הרגלים ה-28, ואף הועלה לדרגת לוטננט קולונל, אולם לא השתתף באופן מעשי בלחימה.
לאחר המלחמה מילא פרדנדאל תפקידי מטה והדרכה שונים, וב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת קולונל.
ב-1 בדצמבר 1939 הועלה פרדנדאל לדרגת בריגדיר גנרל, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-4.
בשנת 1941 מונה פרדנדאל למפקד הקורפוס ה-9, ובשנת 1942 נבחר לפקד על כוח המשימה המרכזי בצפון אפריקה.
פרדנדאל פיקד על כוח המשימה המרכזי שנחת בחופי אלג'יריה במסגרת מבצע לפיד ב-8 בנובמבר 1942, במהלך השלבים הראשונים של המערכה בתוניסיה פיקד פרדנדאל על הקורפוס ה-2. במסגרת זו נחלו כוחותיו של פרדנדאל תבוסה בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943, אך הסבו אבדות קשות לקורפוס אפריקה הגרמני בפיקודו של הפילדמרשל ארווין רומל.
לאחר התבוסה החליף אותו דווייט אייזנהאואר בגנרל ג'ורג' פטון.
עם זאת, עם שובו לארצות הברית זכה לקבלת פנים של גיבור, הועלה לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הארמייה השנייה של ארצות הברית, שעסקה בעיקר באימון הכוחות האמריקאיים לקראת הפלישה לנורמנדי.
ב-31 במרץ 1946 פרש פרדנדאל מהצבא, וב-4 באוקטובר 1963 מת בביתו שבסן דייגו, קליפורניה.
לויד'ס של לונדון , הידוע בדרך כלל בשם "לויד'ס", הוא שוק ביטוח וביטוח משנה הממוקם בלונדון.
בניגוד לרוב מתחרותיו בענף, הוא אינו חברת ביטוח אלא גוף תאגידי המנוהל על פי "חוק לויד'ס 1871" וחוקים נוספים.
הוא פועל כשוק הדדי-חלקי שבתוכו מספר רב של גופים פיננסיים, המקובצים בתאגידים, המתאחדים כדי לאגד ולפזר את הסיכון שאותו הם מבטחים.
חתמים אלה, או "חברים", הם אוסף של תאגידים ואנשים פרטיים כאחד, והם מכונים באופן מסורתי "שמות" ("Names").
לויד'ס של לונדון פועל מבניין לוידס הממוקם בסיטי של לונדון הוא אחד הסמלים הארכיטקטוניים של לונדון.
תכנן את בניין לוידס ריצ'רד רוג'רס, מהאדריכלים המפורסמים ומכוכבי הארכיטקטורה הגדולים של בריטניה.
סגנונו בבניין הזה זכה לתואר "אדריכלות האינסייד אאוט", שכן הוא הוציא אל מחוץ לבניין את כל המערכות שלרוב נמצאות בתוכו - צינורות, תעלות אוורור, מערכות מיזוג, כבלי חשמל, מעליות ועוד.
לויד קרייג בלנקפיין (בשם מלא באנגלית: Lloyd Craig Blankfein; נולד ב-20 בספטמבר 1954) הוא עורך דין יהודי-אמריקאי, המשמש כמנכ"ל בנק ההשקעות גולדמן זקס משנת 2006.
נולד בשנת 1954 למשפחה יהודית ברובע הברונקס, למד משפטים באוניברסיטת הרווארד, וקיבל תואר Juris Doctor במשפטים בשנת 1978.
התחיל את עבודתו המשפטית בחברת עורך דין "Proskauer Rose", ולאחריה בחברת "Donovan, Leisure, Newton & Irvine".
בשנת 1981 הצטרף לבית מסחר בשם "J.
Aron & Co", שהיה בבעלות בנק ההשקעות גולדמן זקס.
בין השנים 1994 ו- 1997 עמד בראש מחלקת המטבע והסחורות בבנק ההשקעות.
בשנת 2002 מונה לסגן יושב ראש בנק ההשקעות, ובשנת 2006 מונה להיות יושב ראש ומנכ"ל הבנק, לאחר שקודמו, הנרי פולסון, מונה לשר האוצר האמריקאי.
הוא כיהן כמנכ"ל ויו"ר עד שנת 2018, ומאז 2019 הוא משמש כיו"ר בכיר של הבנק.
בשנת 2009 זכה לתואר "איש השנה" של המגזין פייננשל טיימס.
מנגד, מגזין פורבס תיאר אותו כ"אחד המנכ"לים השערורייתיים של שנת 2009".
בשנת 2011 העיד בפני ועדת החקירה לבחינת המשבר הפיננסי בארצות הברית ובפני הקונגרס האמריקאי, ושם טען כי לא היה זה מתפקיד הבנק ליידע את לקוחותיו כי הוא מהמר נגד השקעותיהם.
באותה השנה נפתחה נגד הבנק חקירה על ידי רשות ניירות ערך האמריקאית, והסנאטור קארל לוין אף טען כי בלנקפיין הטעה את הקונגרס.
בסופו של דבר החקירה התמוססה, כמו חקירות דומות נגד בנקאים אחרים.
בלנקפיין מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית, ותרם כספים למסע הבחירות של הילרי קלינטון בשנת 2007 וכן לזה של ברק אובמה ב-2008.
לויד ג'יימס אוסטין השלישי הוא גנרל אמריקאי בדימוס, שכיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בין השנים 2021–2025. בתפקידו האחרון בצבא ארצות הברית פיקד על פיקוד מרכז של ארצות הברית.
אוסטין נולד וגדל במוביל שבאלבמה.
הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הירשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט.
בשנת 1975 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא.
אוסטין עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר.
לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה ברגימנט החי"ר ה-7 של הדיוויזיה השלישית.
לאחר מכן שימש במספר תפקידי פיקוד ומטה בדיוויזיה המוטסת ה-82 ובכלל זה כמפקד פלוגה, קצין אג"ם חטיבתי וכמפקד הגדוד ה-2 ברגימנט המוצנח ה-505 וכמפקד חטיבה בדיוויזיה.
לאחר מכן שימש כעוזר מפקד דיוויזיית החי"ר ה-3 ולחם במלחמת עיראק.
על האופן שבו פיקד מלפנים על כוחות החוד של הדיוויזיה, במהלך נתיב הקרבות לבגדד, עוטר בכוכב הכסף.
לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה ההררית ה-10. בשנת 2006 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18. ב-2008 מונה למנהל המטות המשולבים וב-2010 מונה למפקד הכוחות בעיראק.
בתפקידו הבא שימש כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית, ובשנת 2013 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ב-5 באפריל 2016 פרש מהשירות הצבאי.
לאחר פרישתו מונה לדירקטור בחברות ריית'יאון, נוקור וטנט הלת'קר .
בדצמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי בחר באוסטין לשמש כמזכיר ההגנה בממשלו העתידי.
אוסטין הוא האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד זה.
ב-22 בינואר 2021 אושרה מועמדותו ב, והוא הושבע לתפקידו באותו היום.
ב-13 באוקטובר 2023 הגיע אוסטין לביקור רשמי בישראל בשל מלחמת חרבות ברזל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט.
במהלך ביקור זה אמר על החמאס כי מעשיו "מגעילים" והוסיף שמעשי החמאס "גרועים יותר ממעשיו של דאעש".
לויד מילרד בנטסן הבן היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית ה-69, כסנאטור מטעם מדינת טקסס וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988.
בנטסן נולד ב-11 בפברואר 1921 במישן, טקסס ללויד מילרד בנטסן האב, איש עסקים ממוצא דני, ולעדנה רות קולבת'.
בשנת 1942 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין.
לאחר שסיים את לימודיו, גויס בנטסן לחיל האוויר של ארצות הברית, שירת במהלך מלחמת העולם השנייה וקיבל את צלב התעופה המצוינת לאחר שהמטוסים שהטיס, מפציצים כבדים מדגם B-24 ליברייטור, הופלו פעמיים.
מאוחר יותר במהלך המלחמה הועלה לדרגת מייג'ור.
את שירותו הצבאי סיים בדרגת קולונל.
בשנת 1946, לאחר שסיים את שירותו הצבאי, כיהן כשופט בטקסס עד 1948, אז נבחר להיות חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
נבחר מחדש פעמיים וכיהן בתפקיד עד 1955.
לאחר שעזב את תפקידו בבית הנבחרים, עבד בתפקידים שונים בשוק ההון.
בשנת 1970 חזר לפוליטיקה, ונבחר לכהן כסנאטור, ונבחר מחדש שלוש פעמים.
בשנת 1988, ניצח מייקל דוקאקיס בבחירות המקדימות והיה מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד נשיא ארצות הברית, ובחר בבנטסן למועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
בבחירות ניצח מועמד המפלגה הרפובליקנית.
בשנת 1992 מינה אותו ביל קלינטון, לאחר שזכה בבחירות לנשיאות של אותה השנה, לתפקיד מזכיר האוצר של ארצות הברית, בו כיהן עד דצמבר 1994, אז פרש מהחיים הפוליטיים.
בשנת 1998 עבר בנטסן שבץ מוחי.
ב-23 במאי 2006 נפטר בנטסן בביתו שביוסטון, טקסס בגיל 85, ונקבר בבית הקברות פורסט פארק לאונדייל שביוסטון.
לויד נולאן היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
נולאן נולד בסן פרנסיסקו ושירת בצי המסחרי של ארצות הברית.
לאחר מכן הצטרף ללהקת שחקנים בקייפ קוד והופיע במספר הפקות בברודוויי.
ב-1935 עבר להוליווד שם חתם חוזים עם סרטי פרמאונט ופוקס המאה ה-20. הוא השתתף בכ-160 הופעות בקולנוע ובטלוויזיה, בעיקר בסרטים שהוגדרו כ-בי מובי ובעיקר בתפקידים של רופא, בלש ושוטר.
סרטו הראשון היה "G Men" לצידו של ג'יימס קאגני (1935).
מסרטיו הרבים יש לציין את סרט המלחמה "Bataan" לצידו של רוברט טיילור (1943), בתור שוטר ב"אילן גדל בברוקלין" לצידה של דורותי מקגוויר (1943), בתור חוואי סוסים ב"הדשא הירוק של ויומינג" (1948), בתור רופא ב"פייטון פלייס" לצידה של לנה טרנר (1957) איתה הופיע גם בסרט "דיוקן בשחור" (1960).
השתתף במספר סרטים בלשיים בתור הבלש הפיקטיבי Michael Shayne.
כן השתתף בתפקידים קטנים בסרטים "Ice Station Zebra" (1968), "נמל תעופה", "רעידת אדמה" (1974) ועוד.
סרטו האחרון היה "חנה ואחיותיה" של וודי אלן (1985).
בטלוויזיה השתתף בעשרות סדרות ותוכניות כמו "בוננזה", "Martin Kane, Private Eye", "McCloud", "Ellery Queen ", "מקמילן ואשתו" ועוד.
ב-1955 השתתף בתיאטרון ובעיבוד לטלוויזיה של המחזה "The Caine Mutiny Court-Martial" בו גילם את דמותו של קפטן קוויג (אותו גילם המפרי בוגרט בסרט "המרד על הקיין").
על תפקידו זה בטלוויזיה זכה בפרס אמי.
נולאן מת מסרטן הריאות בגיל 83 ב-1985.
לויה ג'ירגה (בפשטו: لويه جرګه; באופן מילולי: "האספה הגדולה") הוא כינוי לסוג מיוחד של אספת מנהיגים רוחניים , שאמונה בעיקר על בחירת ראש מדינה חדש במקרה של מוות פתאומי, אימוץ חוקה חדשה, או כדי ליישב בעיה לאומית או אזורית.
הלויה ג'ירגה היא מנהג קדום והיא משמשת בעיקר את השבטים הפשטוניים, אבל גם קבוצות אחרות שהושפעו מהפשטונים (למשל האפגנים) משתמשות בה, במידה פחותה.
החלטות הלויה ג'ירגה מתקבלות תוך כדי התייעצות בין הנציגים ומתוות דרכי פעולה כלליות, דבר שאפשר פרשנות מקומית להחלטות וחופש פעולה באזורים שונים.
האסיפות אינן מתרחשות במועד קבוע, אלא מתכנסות כאשר מתעוררות בעיות או מחלוקות.
הלויה ג'ירגה אינה מוגבלת בזמן, ולעיתים הפגישות מתארכות כיוון שההחלטות יכולות להתקבל רק פה אחד, והצגת הטיעונים עשויה להימשך מספר ימים.
הנושאים הנידונים בלויה ג'ירגה מגוונים, ויכולים לכלול אסונות טבע, מדיניות חוץ, הכרזת מלחמה, אשרור סמכותם של מנהיגים והצגת רעיונות וחוקים חדשים.
ידוע כי באפגניסטן התקיימה הלויה ג'ירגה לפחות מאז תחילת המאה ה-18, אז עלו לשלטון השושלות ההותכית והדוראנית.
השבטים האריים הקדומים השתמשו בשיטה שלטונית בעלת שתי אסיפות: סימיטה (simite) וסבהא (sabhā).
הסימיטה (הפסגה) כללה את הזקנים ואת ראשי השבטים.
המלך הצטרף גם הוא לאסיפות הסימיטה.
אספת הסבהא הייתה מעין מועצה כפרית.
להלן רשימה חלקית של כינוסי הלויה ג'ירגה באפגניסטן:
1707 או 1709 — מירווייס הותכ כינס את הלויה ג'ירגה בקנדהר בשנת 1707, או לפי דיווחים אחרים, במנג'ה בשנת 1709.
אוקטובר 1747 — נציגים אפגניים שהשתתפו באספה בקנדהאר בחרו באחמד שאה דוראני למנהיג החדש.
ספטמבר 1928 — המלך אמאן אללה כינס בפע'מן כדי לדון ברפורמות שונות.
ספטמבר 1930 — מוחמד נאדר שאה כינס ג'ירגה כדי לאשרר את עלייתו לשלטון.
1941 — מוחמד זאהר שאה מכנס אספה כדי לדון בסוגיית הנייטרליות של אפגניסטן במהלך מלחמת העולם השנייה.
1947 — הפשטונים מכנסים אספה כדי לדון בהצטרפותם לפקיסטן או להודו.
26 ביולי 1949 — יחסי אפגניסטן ופקיסטן מגיעים למשבר בגלל מחלוקת על קו דורנד.
האספה הכריזה שאינה מכירה בקו הגבול.
ספטמבר 1964 —מוחמד זאהר שאה מכנס אספה הכוללת כ-450 נציגים כדי לאשר את החוקה החדשה.
יולי 1974 — פגישה עם נציגים פקיסטנים כדי לדון בקו דורנד.
ינואר 1977 — האספה מאשרת את החוקה של מוחמד דאוד ח'אן ומאפשרת משטר חד-מפלגתי באפגניסטן.
אפריל 1985 — האספה מאשררת את החוקה החדשה של הרפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן.
ספטמבר 2001 — מתכנסות ארבע אסיפות נפרדות של הלויה ג'ירגה, כדי לדון בסופו הצפוי של משטר הטליבאן:
הראשונה התכנסה ברומא בהובלת מוחמד זאהר שאה ושיקפה את האינטרסים של הפשטונים המתונים באפגניסטן.
השנייה התכנסה בקפריסין בהובלת הומאיון ג'ריר, חבר המפלגה האסלאמית בראשות גולבדין חכמתיאר.
השלישית התכנסה בגרמניה ובסופה נחתם הסכם בון.
ההסכם נערך בחסות האו"ם וסלל את הדרך לכינון חוקת אפגניסטן בעתיד.
באספה הזו השתתפו גם שלוש נשים.
13 ביוני 2002–13 ביולי 2002, - הלויה ג'ירגה בהנהגת חמיד כרזאי התכנסה בפאתי קאבול.
השתתפו בה 1600 נציגים ובסיומה נקבעה ממשלת מעבר זמנית.
דצמבר 2003 — האספה מתכנסת כדי לדון בחוקה החדשה.
25% מכלל המשתתפים היו נשים.
2006 — הנשיא חמיד כרזאי ונשיא פקיסטן מכנסים אספה כדי להביא לסיום הסכסוך על מתקפות הגבולות.
דצמבר 2009 — הנשיא הנבחר חמיד כרזאי ככנס לויה ג'ירגה כדי לדון בהתקוממות המחודשת של הטליבאן.
אנשי הטליבאן הוזמנו להשתתף באספה.
יוני 2010 — 1600 נציגים מתכנסים בקאבול לשיחות שלום עם ארגון הטליבאן.
17 בנובמבר 2013 — כ-2500 נציגים משתתפים בלויה ג'ירגה בקאבול כדי לאשר את נוכחותם של כוחות צבא ארצות הברית לאחר 2014.
באפריל 2006, ראש ממשלת בלוצ'יסטן לשעבר, תאג' מוחמד ג'מאלי, הציע לארגן פגישה של הנשיא פרבז מושארף ולויה ג'ירגה בעניין השלום בבלוצ'יסטן.
האספה התכנסה בקלאת בספטמבר 2006 כדי להכריז כי העניין ידון בבית הדין הבינלאומי בנוגע לריבונותם ולזכויותיהם של עמי בלוצ'יסטן.
לויטננט היא דרגת הלוטננט הזוטרה בדרגות הכוחות המזוינים של גרמניה (בונדסוור), אוסטריה, ושווייץ.
היא שוות ערך לדרגת לוטננט משנה בצבא הבריטי ובצבא ארצות הברית, והיא מדורגת כ-OF-1b בנאט"ו.
אפשר להשוותה כשוות ערך לדרגת סגן משנה בצה"ל.
המונח הגרמני שמשמעותו "סגן", מקורו מגרמנית תיכונה גבוהה "מקום איכסון", אשר נגזר מהמילה הצרפתית "מפקח" בסביבות 1500. ברוב הצבאות דוברי הגרמנית היא דרגת הקצונה הנמוכה ביותר, ובבונדסוור קיימות שתי דרגות לויטננט OF1b ואובר-לויטננט OF1a.
כמה כוחות מזוינים אחרים (כגון צבא העם הלאומי) החזיקו בדרגה נמוכה יותר של אונטר-לויטננט (OR1c).
משנת 1500 עד אמצע המאה ה-17 נקבעה דרגת לויטננט לסגנו של כל מפקד, וכך ברמת הצבא נקבעה דרגת גנרל-לויטננט, ברמת הגדוד נקבעה דרגת אוברסט-לוטננט, וברמת הפלוגה נקבעה דרגת לויטננט כסגנו של האופטמן.
עם הקמת צבאות הקבע במחצית השנייה של המאה ה-17, נקבע המונח לויטננט כמגדיר את דרגתו של הקצין הזוטר ביותר.
במאה ה-18 ובמאה ה-19, שירתו לויטננטים כמפקדי מחלקה, וכונו "לויטננט ראשון" ו"לויטננט משנה", אולם ב-1 בינואר 1899 שינתה האימפריה הגרמנית את הדרגות הללו לאובר-לויטננט ולויטננט.
דרגת לויטננט (OF1b-דרגה) הייתה בשימוש כוחות הצבא הגרמני מאז 1899.
בבונדסוור כיום "לויטננט" (OF1b-דרגה) בדרך כלל ממונה למפקד מחלקה.
עם זאת, דרגת "לויטננט" יכולה להינתן גם לקצין זוטר, בעת שהוא לומד באוניברסיטה הפדרלית של הכוחות המזוינים או בעת הכשרה או אימון אחר.
בגרמניה לויטננט (בקצרה: Lt / ברשימות מופיע גם: L) היא דרגת הקצונה הזוטרה ביותר.
הדרגה השווה לה בחיל הים הגרמני היא לויטננט צור זה.
דרגות כתף "לויטננט" / "לויטננט צור זי" (OF-1b)מדי שירות(הגרסה הבסיסיתיגרטרופה)מדי שדה(יגרטרופה)מדי שדה(יחידות לוגיסטיקה)מדי שדה(שירותי הרפואה)מדי שירות(הגרסה הבסיסית)מדי שדהמדישדה(שירותי הרפואה)דרגתכתףדרגתכתף(שירותי הרפואה)פסי שרוולMountingloop
בצבא העם הלאומי (NPA) OF1b-דרגת "לויטננט" הייתה הדרגה השנייה הנמוך ביותר בדרגות הקצונה, עד 1990.הדרגה המקבילה לדרגה זו של הפולקסמרינה הייתה לויטננט צור זה.
ההתייחסות של הכוחות המזוינים של ברית המועצות ושאר הכוחות המזוינים של ברית ורשה לדרגה זו הייתה פשוט "לויטננט".
בגרמניה הנאצית, הדרגה באס אס ובוואפן אס אס של אונטר-שטורמפיהרר, הייתה נחשבת שוות ערך ללויטננט בצבא הגרמני.
עם זאת, באס אה הדרגה שוות הערך ללויטננט הייתה שטורמפיהרר.
באוסטריה דרגת לויטננט היא הדרגה השנייה הנמוכה ביותר, והיא דרגת קצונה.
התנאים לקבלת הדרגה הם סיום לימודים בתיכון, וסיום האקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט עם 180 נקודות זכות.
הקריירה במיליציה בנויה בצורה שונה, ודורשת התנדבות למשך שנה כמו גם מספר קורסים, סמינרים, תרגילי גמר במשחקי המבחן.
לאחר שירות כולל של חמש שנים הקידום לדרגת "לויטננט" הוא אפשרי.
כמו כן הדרגה קיימת גם בשורות המשטרה הפדרלית ובשומרי בתי הכלא.
עד 1918 דרגת לויטננט (בהונגרית: Hadnagy) הייתה הדרגה הנמוכה ביותר בצבא האוסטרו-הונגרי, והיא הייתה שוות ערך לדרגות Assistenz-Arzt ו-Leutnant-Rechnungsführer.
+דרגת לויטננט בצבא האוסטרו-הונגריתיאורדרגהדרגותגרמניתהונגריתכיתההצבאחי"ר הררידרגות קצונה זוטרותLeutnant גם:
בצבא שווייץ לויטננט (Lt; lieutenant, tenente) היא דרגת קצונה (קוד נאט"ו: OF-1b).
בניגוד למה שהיה נהוג בצבא-95 לויטננט / מפקד המחלקה אולי לא יקודם לדרגת אובר-לויטננט באופן אוטומטי.
עם זאת, הוא נשאר בדרגת לויטננט במהלך שני הישנות קורסים.
במשימות האו"ם ונאט"ו "שותפות למען השלום" בעל דרגת לויטננט יוגדר באנגלית כלויטננט משנה (2Lt), קוד נאט"ו: קוד OF-1b.
לויד דניאל פירס הוא מאמן כדורסל אמריקאי.
פירס נולד וגדל בעיר סן חוזה שבקליפורניה, ובשנת 1994 החל ללמוד באוניברסיטת סנטה קלרה המקומית.
בארבע שנותיו באוניברסיטה שיחק בקבוצת הכדורסל שלה, בה שיתף פעולה עם שחקן היכל התהילה לעתיד סטיב נאש.
בין השנים 1998–2002 שיחק כדורסל מקצועי במקסיקו, באוסטרליה, בגרמניה ובטורקיה.
בשנת 2002 פרש ממשחק פעיל והחל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנטה קלרה.
לקראת עונת צורף לצוות האימון של קבוצת קליבלנד קאבלירס, כאחד מעוזריו של המאמן מייק בראון, ובשלוש עונותיו בקבוצה רשמו הקאבלירס מאזן כולל של 172 ניצחונות ו-74 הפסדים (69.9%) אך לא הצליחו להעפיל לגמר ה-NBA.
בעונת שימש כעוזרו של קית' סמארט בגולדן סטייט ווריורס, אשר סיימה את העונה עם מאזן ניצחונות שלילי 36–46. בשתי העונות הבאות היה עוזר מאמן בממפיס גריזליס, תחת ליונל הולינס, והיה שותף להעפלתה הראשונה אי פעם לשלב גמר המערב בעונת .
בשנת 2013 מונה לעוזרו של ברט בראון, המאמן הנכנס של פילדלפיה 76', בעת שהקבוצה נכנסה לתקופה של בנייה מחדש.
לאחר 4 עונות בתחתית הליגה, הציגה פילדלפיה שיפור ניכר בעונת כאשר ניצחה 52 משחקים והעפילה לשלב חצי גמר המזרח.
ב-11 במאי 2018, יום הולדתו ה-42, מונה למאמנה הראשי של קבוצת אטלנטה הוקס.
לויד פיליפס היה מפיק קולנוע ניו זילנדי, אשר זכה בטקס פרסי אוסקר ה-53 בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר על הפקת הסרט "The Dollar Bottom".
פיליפס נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה בשנת 1949 וגדל בניו זילנד, שם למד בבית הספר לבנים של אוקלנד.
הוא החל את הקריירה שלו בתור צלם עיתונות, דבר שהקנה לו כניסה לבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה שנמצא באנגליה, בו למד בשנות ה-70.
בתחילת שנות ה-80 החל פיליפס להפיק סרטים, כאשר הסרט הקצר "The Dollar Bottom" שהפיק זכה בטקס פרסי אוסקר ה-53 בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר, מה שהפך אותו לניו זילנדי הראשון שזוכה בפרס אוסקר.
בעקבות הזכייה בפרס היגר פיליפס לארצות הברית והתגורר במאליבו שבמדינת קליפורניה.
בהמשך הפיק את הסרטים "Battletruck" משנת 1982 ו"נייט והייז" משנת 1983.
בשנת 2009 הוצגו תמונות שצילם בתערוכה בברלין, ובהמשך הפיק את הסרטים "התייר" (2010) ו"איש הפלדה" (2013).
פיליפס פרסם יומן תמונות לכל אחד מהפרויקטים הקולנועיים שהפיק.
ב-25 בינואר 2013, בהיותו בן 63, חווה פיליפס התקף לב בביתו ומשם פונה ל-Cedars-Sinai Medical Center שקבע את מותו.
כמה חודשים לפני מותו, דרור שאול יצר עם פיליפס קשר על מנת שיפיק סרט שכתב.
בסרט "איש הפלדה" שהפיק ויצא לאחר מותו, נמצאת הקדשה לזכרו בכתוביות הסיום.
אלמנתו בו סנט קלייר, שגם עסקה בהפקת סרטים, נפטרה ב-9 בינואר 2016.
מייג'ור גנרל לויד דוידסון בראון היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית, שפיקד על הדיוויזיה ה-28 במלחמת העולם השנייה.
לויד בראון נולד בשרון, ג'ורג'יה ב-28 ביולי 1892. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של אוגוסטה, האקדמיה של מחוז ריצ'מונד בשנת 1908, ובאוניברסיטת ג'ורג'יה ב-1912. הוא היה חבר באחוות דלתא, תטא ופי בטא קפא, ולאחר לימודיו הועסק כמדריך באקדמיה הצבאית בג'ורג'יה.
בשמת 1917, באותה שנה שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, קיבל בראון את דרגת קצונה בצבא ארצות הברית כלוטננט משנה, והוקצה לרגימנט הרגלים ה-26. במהלך המלחמה הוא שירת בחזית המערבית כמפקד פלוגה 'G', גדוד 2, רגימנט הרגלים ה-61, הדיוויזיה ה-5 של חיל המשלוח האמריקאי (AEF).
לאחר המלחמה הוא מילא כמה תפקידי ייעוץ ומטה ברגימנט הרגלים ה-45 בפיליפינים, ולאחר מכן ברגימנט הרגלים ה-131 בשיקגו, ואף סיים בהצלחה כמה קורסים במכללות הצבאיות.
בתחילת מלחמת העולם השנייה שירת בראון במטה משרד המלחמה, ולאחר מכן שימש עוזר הרמטכ"ל בפעולות הדרכה במטה כוחות היבשה.
במהלך תפקידו הוא הואשם בעידוד החלפת קציני המשמר הלאומי בקציני הצבא הסדיר, על ידי הערכת ביצועים שלישית על קציני המשמר הלאומי.
בשנת 1942 הוא מונה לעוזר מפקד הדיוויזיה ה-102 בדרגה זמנית של בריגדיר גנרל.
בפברואר 1943 הוא קיבל דרגה זמנית של מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-28 במקום עומר בראדלי, שמונה לעוזרו של המפקד העליון של בעלות הברית, דווייט אייזנהאואר במערכה בצפון אפריקה.
בראון הוביל את הדיוויזיה במהלך האימונים בארצות הברית, ובאוקטובר 1943 הפליגה הדיוויזיה לבריטניה.
כוחות הדיוויזיה התאמנו שם עד סוף יולי 1944, ולאחר מכן נשלחו לצפון צרפת לקחת חלק במערכה בנורמנדי, ועם נחיתתם השתתפו בקרבות מבצע קוברה, בניסיון לפרוץ את המבוי הסתום בנורמנדי.
בשל הביצועים הגרועים של הדיוויזיה, וחוסר הצלחתה בקרבות נגד הוורמאכט, הדיח צ'ארלס קורלט, מפקד הקורפוס ה-19, בתמיכתו של עומר בראדלי, את בראון, ומינה במקומו את ג'יימס אדוארד וורטון, אשר נהרג עד מהרה על ידי צלף, והוחלף על ידי נורמן קוטה.
בראון חזר לדרגת הקבע שלו בדרגת קולונל ושירת במגוון משימות מטה, לרבות מנהל בסיס ההדרכה לחיילי הרגלים עד פרישתו בשנת 1948. בשנת 1949 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, וב-17 בפברואר 1950 הוא מת בביתו בוושינגטון, ג'ורג'יה.
לויד ניל הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA בין השנים 1972–1979. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 11.1 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן הטרייל בלייזרס, ובמרץ 1979 הפרישה הקבוצה את גופייתו, עם המספר "36".
ניל נולד וגדל בעיר טלבוטון שבג'ורג'יה, ובשנת 1968 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של טנסי.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיתף פעולה עם טראק רובינסון, רשם ממוצעים של 24.1 נקודות ו-17.9 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1972 נלקח ניל בבחירה ה-31, על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 13.4 נקודות והוריד 11.8 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונת סייע לפורטלנד לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשקלע 6.8 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של ביל וולטון ומוריס לוקאס.
בסיום עונת פרש ניל ממשחק לאחר 7 עונות, בגיל 28.
במרץ 1979 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של ניל, עם המספר "36", ובהמשך זכו לכבוד זה שישה שחקנים נוספים מקבוצת האליפות של עונת 1977. הפרשת גופייתו של ניל, כמו גם אלו של חבריו לקבוצה בוב גרוס, דייב טוורדזיק ולארי סטיל, נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
סמאקר נולד בלנקסטר שבפנסילבניה, בנם של דניאל וארי סמאקר.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון מנוטי שבלנקסטר ב-1981, למד סמאקר במכללת עמק לבנון ובמכללת פרנקלין ומרשל.
במשך 25 שנה שימש כנשיא "חברת סמאקר" (Smucker), ארגון לבנייה מסחרית בבעלות משפחתית.
בטרם שירת שתי תקופות כהונה כמפקח עירוני בעיירה וסט לאמפטר (West Lampeter Township), היה סמאקר חבר בוועדת התכנון העירוני של היישוב.
בשנת 2008, לאחר שגיב ארמסטרונג המכהן, החליט לפרוש אחרי 23 שנה בסנאט של פנסילבניה, נכנס סמאקר לבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית וגרף 47% מהקולות תוך שהוא גובר על ארבעה יריבים אחרים.
בבחירות הכלליות הוא ניצח את יריבו חבר מועצת העיר לנקסטר ומועמד המפלגה הדמוקרטית, חוסה א.
ב-8 בנובמבר 2016 ניצח סמאקר את כריסטינה הרטמן במירוץ להחלפתו של ג'ו פיטס בקונגרס של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 2017, עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית, סמאקר הושבע לתפקידו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-16 של פנסילבניה.
לקראת בחירות 2018, הורה בית המשפט העליון של פנסילבניה על מפה חדשה של מחוזות הקונגרס במדינה.
בעקבות זאת, מחוזו של סמאקר נספר מחדש כמחוז ה-11. המחוז היווה רסיסים ממחוז לנקסטר ששכן בעבר במחוז הקונגרס השביעי, תוך שהוא מאבד את חלקיו במחוזות צ'סטר וברקס.
כדי לפצות על אובדן האוכלוסייה, בוסס המחוז במערב המדינה ונספח אליו רוב החלק המזרחי והכפרי יותר של מחוז יורק.
מחוז הקונגרס ה-16 הישן היה אחד המחוזות הרפובליקניים ביותר בפנסילבניה, אך המגמה הדמוקרטית במחוזות הסמוכים יותר לפילדלפיה הביאה את המרוצים לנשיאות ארצות הברית לצמודים במיוחד.
ג'ון מקיין זכה במחוז זה עם 51 אחוז מהקולות בבחירות 2008, ואילו מיט רומני זכה בו עם 52% בבחירות שלאחר מכן.
דונלד טראמפ רשם בבחירות לנשיאות ב-2016 תוצאה דומה לזו של מקיין.
על פי העיתונאי נייט קון מ"הניו יורק טיימס", שינויים אלה הותירו את סמאקר בעמדת נחיתות ביחס לבחירות הקודמות בהן התמודד.
חרף השינויים הדמוגרפיים במחוזו, נבחר סמאקר לתקופת כהונה שנייה עם 59% מקולות הבוחרים.
לויטננט צור זי, בקצרה: Lt zS או LZS, היא דרגת הקצונה הנמוכה ביותר בצי הגרמני.
הדרגה מדורגת כ-OF1 בנאט"ו, שוות ערך ל-Ensign בצי ארצות הברית, ולוטננט משנה בפועל בצי המלכותי הבריטי.
הדרגה הוצגה בצי הקיסרי הגרמני על ידי שינוי שם הדרגה הקודמת של לויטננט משנה ב-1890. בתוך הצי קצינים בדרגה זו נקראו פשוט בשם הר לויטננט.
כדי להבדיל בין קציני ים לקציני צבא, נוספה בתקשורת הרשמית הסיומת zur See (בים), לעיתים מקוצרת ל-z.S.
הדרגה שימשה מאז את הרייכסמרינה, הקריגסמרינה והצי הגרמני.
קנדה - ממלא מקום סגן משנה
ספרד - אלפרס דה פראגאטה
לויד אָלטון דוגט השני הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת טקסס, ברציפות מאז 1995. במהלך כהונתו ייצג ארבעה מחוזות שונים, כולם חולשים על חלקים מבירת טקסס אוסטין.
דוגט, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כחבר הסנאט של טקסס בשנים 1973–1985 וכשופט בבית המשפט העליון של טקסס.
דוגט נולד באוסטין, בנם של אליס פולין (פרידנפלד) ולויד אלטון דוגט.
סבו וסבתו מצד אמו היו שוודים.
דוגט השלים את לימודיו הגבוהים עם תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין.
במהלך שנתו האחרונה כסטודנט היה נשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה.
ב-18 באוגוסט 1973 החל את כהונתו בסנאט של טקסס כנציג מחוז הבחירה ה-14. במהלך 1984 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד בפער גדול לסנאטור המכהן פיל גראם מהמפלגה הרפובליקנית.
בעקבות זאת עזב את הסנאט המדינתי ב-8 בינואר 1985.
בשנת 1989 התמנה לשופט בבית המשפט העליון של טקסס, במקביל לעבודתו כמורה מן החוץ בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין.
בבחירות 1994 נבחר דוגט לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-10 של טקסס, לאחר שג'.
פיקל שכיהן מזה 32 שנה פרש מהחיים הפוליטיים.
הוא היה אחד הדמוקרטים הבודדים שזכו במושב פתוח בניצחון הרפובליקני הגדול בבחירות אמצע אלה.
בהתמודדות לכהונה שנייה ב-1996, דוגט ניצח את המועמדת הרפובליקנית תרזה דוגט, שבמקרה חלקו את אותו שם משפחה.
הייתה זו הפעם השנייה ברציפות בה ניצח מועמדת אפרו-אמריקאית מהמפלגה הרפובליקנית.
במחזורי הבחירות שלאחר 1996 זכה דוגט בעקביות בסביבות 85% מהקולות, מול יריבים ליברטריאנים בלבד.
מחוז הקונגרס העשירי, שבעבר יוצג בידי לינדון ג'ונסון, היה זה מכבר מעוז דמוקרטי ליברלי בטקסס שהלכה ונהייתה רפובליקנית ושמרנית.
דוגט, שתואר כ"מין בסכנת הכחדה", היה אחד משלושת הדמוקרטים היחידים במשלחת טקסס לקונגרס שהיו גברים לבנים בקונגרס ה-113 (האחרים היו ג'ין גרין ובטו או'רורק).
מאז פרישתם של גרין ואו'רורק בבחירות 2018, דוגט הוא הדמוקרט הלבן היחיד המייצג את טקסס בקונגרס.
הוא אחד הדמוקרטים הליברלים ביותר בדרום ארצות הברית, ואחד האנשים הליברליים ביותר שייצגו את טקסס בקונגרס.
דייוויד הוקינגס מ-"Roll Call" תיאר את מדיניות המס והסביבה שלו כ"פרוגרסיביות שרירית".
בבחירות שנערכו בשנת 2023 שינו גבולות של אזור בחירה שהוא זכו בו ובמקום נבחר גרג קסר.
דוגט זכה לכהונה נוספת באזור אחר.
לוידה אנטוניו אוגוסטו (בפורטוגזית: Loide António Augusto; נולד ב-26 בפברואר 2000 בלואנדה שבאנגולה) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ריזספור, בהשאלה מואשקו דה גמה ובנבחרת אנגולה.
אוגוסטו גדל במחלקות הנוער של אסקולה דה פוטבול דו זנגו וספורטינג ליסבון.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של ספורטינג ליסבון.
ב-15 ביולי 2021 חתם בפארנסה מהליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך שמונה הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-20 ביוני 2022 חתם על חוזה לשנתיים במפרה מהליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך 22 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.
ב-4 ביולי 2023 חתם על חוזה לארבע שנים באלניהספור מליגת העל הטורקית.
ב-27 בפברואר 2025 חתם לשלוש שנים ואשקו דה גמה הברזילאית.
ב-25 במרץ 2021 ערך אוגוסטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בהפסד 1-0 לנבחרת גמביה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. ב-29 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת גבון גם כן במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
ג'ורג' לויד ספנסר היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו.
כחבר המפלגה הדמוקרטית, הוא ייצג את המדינה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1941 עד 1943.
לויד ספנסר נולד בסרקוקסי, מיזורי ב-27 במרץ 1893, ועבר לאוקולונה, ארקנסו ב-1902. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובבית הספר פדי בהייטסטאון, ניו ג'רזי, ולאחר מכן למד במכללת הנדרסון בארקדלפיה, ארקנסו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ספנסר בצי ארצות הברית.
בשנים 1931 עד 1943 שירת כלוטננט קומנדר בעתודת הצי של ארצות הברית.
הוא עבר להתגורר בהופ, ארקנסו ב-1921 ופיתח קריירה בבנקאות ובחקלאות.
ספנסר מונה כחבר הסנאט של ארצות הברית ב-1 באפריל 1941, כדי לסיים את כהונתו שטרם הסתיימה של הסנאטור ג'וזף טיילור רובינסון.
הוא שירת עד 3 בינואר 1943, ולא עמד לבחירות, והעדיף לשוב לצי לשירות במלחמת העולם השנייה.
הוא כיהן כמנהל חברת הגז ארקנסו-לואיזיאנה בשריבפורט, לואיזיאנה וכנציב מחוז המים של דרום מערב ארקנסו.
הוא כיהן גם כסגן נשיא ארקנסו של אגודת עמק הנהר האדום.
ספנסר שימש גם כיו"ר הדירקטוריון והנשיא של First National Bank of Hope, ארקנסו.
לויד ספנסר מת בהופ, ארקנסו ב-14 בינואר 1981, ונקבר בגני רוזהיל בהופ.
לויטרסהאוזן היא עיירה ורשות מקומית במחוז אנסבך , בבוואריה, גרמניה.
היא שוכנת על גדות הנהר אלטמול, 12 ק"מ מערבית לאנסבך.
לויטרסהאוזן נוסדה ככל הנראה על ידי מתיישבים פרנקים סביב שנת 800. בפעם הראשונה היא מוזכרת בתעודה של הקיסר אוטו השלישי בשם "Liuthereshusunin" בשנת 1000.
ב-19 באפריל 1945, הכפר נהרס כמעט לחלוטין על ידי מטוסי קרב-מפציצים של בעלות הברית.
בלויטרסהאוזן יש מועדון ספורט, הנקרא TV 1862 Leutershausen.
כפי שנאמר בשמו, המועדון הוקם בשנת 1862 ומאז מארגן אירועי ספורט באצטדיון המקומי ומספק אימונים בשבע דיסציפלינות שונות, כאשר הגדולה ביותר היא כדורגל ואתלטיקה.
נוסף על כך, ישנם מחלקות טניס שולחן, טניס, התעמלות, טריאתלון ומשחקי כדור.
ביוני 2012 התקיים סוף שבוע חוגג לרגל מלאת 150 שנה להקמת TV Leutershausen, שכלל את תחרות האתלטיקה המסורתית Maikränzchen וצפייה ציבורית בטורניר יורו 2012.
בניין בית המשפט המחוזי ההיסטורי
ליוטרסהאוזן שיקמה את אחד מבתי הכנסת שנבנה לפני מלחמת העולם השנייה ונהרס במהלך המלחמה.
גוסטב וייטהד, חלוץ תעופה גרמני-אמריקאי
פאולה קיסינג'ר (לבית שטרן), אמו של שר החוץ האמריקאי וחתן פרס נובל הנרי קיסינג'ר
לויד קרואו סטארק היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-39 של מדינת מיזורי בין השנים 1937–1941. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
סטארק נולד בעיר לואיזיאנה שבמיזורי, בנם של קלרנס מקדואל ולילי קרואו סטארק.
בשנת 1908 השלים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית.
לאחר שירות בן ארבע שנים כקצין בצי ארצות הברית, שב סטארק לעסק המשפחתי שלו "משתלת האחים סטארק", שם כיהן כסגן נשיא וכמנהל כללי.
במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בדרגת מייג'ור בצבא ארצות הברית, ולחם בשדות הקרב של צרפת, לרבות במתקפת מז-ארגון בשנת 1918.
סטארק החל את דרכו הפוליטית בשנת 1928 כאשר עמד בראש מערכה ציבורית לגיוס איגרות חוב לבניית כבישים במדינת מיזורי.
ב-3 בנובמבר 1936 נבחר סטארק למושל מיזורי מטעם המפלגה הדמוקרטית, הוא גבר על יריבו, מועמד המפלגה הרפובליקנית ג'סי בארט, עם 57.06% מקולות הבוחרים.
לאחר הבחירות בשנת 1936 התרחק סטארק מטום פנדרגסט, מנהיג המפלגה הדמוקרטית במיזורי.
מהלך זה נחשב בעיני רבים כנקודת המפנה בנפילת כוחו של פנדרגסט - עד אותה עת החזיק פנדרגסט בכוח רב עד שהמושל נחשב כמי שנמצא למעשה תחת חסותו, והמעון הרשמי של המושל כונה בזלזול "הבקתה של הדוד טום".
סטארק, שבעבר זכה לתמיכתו של פנדרגסט, פנה נגדו בגלוי כאשר חקירות רבות נפתחו בעקבות זיופים וחריגות בבחירות של 1936. פנדרגסט הורשע לבסוף בהעלמת מיסים.
הוא כיהן כמושל בין השנים 1937 ל-1941, והיה ציר בוועידה הדמוקרטית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1940. במהלך כהונתו ייסד סטארק את מרכז הסרטן ע"ש אליס פישל, ביטל מגבלות סחר בין-מדינתיות, העביר חוק לארגון מחדש של כוחות המשטרה, והנהיג שיטת מינוי מבוססת כישורים לעובדי המדינה.
סטארק ניהל יריבות פוליטית עזה עם הארי טרומן, כאשר בשנת 1940 התמודד מולו על מקום בסנאט של ארצות הברית.
יריבותם החריפה כאשר סטארק והתובע מוריס מ.
מיליגן , שחשף את שחיתות מכונת השלטון של טום פנדרגסט בקנזס סיטי, פיצלו את קולות המתנגדים לפנדרגסט בבחירות המקדימות הדמוקרטיות, מה שאפשר לטרומן לנצח.
אף שהפסדו לטרומן סימן את קץ הקריירה הפוליטית שלו, המשיך סטארק לנהל את המשתלה המשפחתית שלו והשפיע על קריירות פוליטיות של אחרים, בהם קלרנס קנון וסטיוארט סימינגטון.
כהונתו של סטארק כמושל התארכה בשישה שבועות עקב המשבר שנוצר לאחר הבחירות השנויות במחלוקת למשרת המושל בשנת 1940, אשר זכו לכינוי "גנבת המושלות הגדולה".
תומכיו של פנדרגסט ניסו לבטל את ניצחונו הדחוק של פורסט דונל הרפובליקני באמצעות חקיקה שתאפשר ספירה חוזרת מוטה לטובת הדמוקרטים.
סטארק התנגד ליוזמה זו והטיל וטו על החלטות האספה הכללית של מיזורי.
לבסוף פסק בית המשפט העליון של מיזורי לטובת דונל, והוא הושבע לתפקיד ב-26 בפברואר 1941, באיחור של שישה שבועות.
סטארק נפטר ב-17 בספטמבר 1972 בקלייטון שבמיזורי.
לֶוִין קִיפְּנִיס (17 בנובמבר או 6 בדצמבר 1889, י"ג בכסלו תר"ן) (או 1 באוגוסט 1890, ט"ו באב ה'תר"ן או 17 באוגוסט 1894, ראו להלן), האימפריה הרוסית – 20 ביוני 1990, כ"ז בסיון ה'תש"ן, תל אביב) היה סופר ומשורר ילדים ישראלי, שכתב בעיקר בעברית וכן ביידיש.
חתן פרס ישראל לספרות ילדים לשנת תשל"ח (1978).
קיפניס נולד בעיירה אוּשוֹמִיר (Ушомир) שבפלך ווהלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), לפסח קיפניס ורחל לבית ברויזמן, במשפחה בת 10 ילדים.
בתעודת הזהות שלו וגם על מצבתו רשומה שנת לידתו 1894, אך נמצאו עדויות בכתב ידו לפיהן תאריך לידתו הוא 1 באוגוסט 1890. זאת ניתן לראות במכתב לבית הספר "בצלאל" ובו הוא כותב את גילו עם התאריך, ובהקדשה של תמונה לדודו בה הוא כותב את גילו עם התאריך.
במועד כלשהו הוריד מגילו ארבע שנים, מסיבה שאינה ידועה.
אביו, שהיה שליח ציבור, שלח את לוין קיפניס ללמוד בחדר, שאותו לא אהב בגלל החינוך הנוקשה.
מגיל צעיר ניסה את כוחו באמנות, בציור ובחיתוך עץ.
אביו שראה את הפוטנציאל עודד אותו ללמוד כתב סת"ם.
לעזרת כלכלת המשפחה כתב קיפניס מזוזות.
את צעדיו הראשונים בתחום הכתיבה עשה בעיתון שהוציא בסביבות גיל הבר מצווה: 'פרחי לוי'.
הפרסום הראשון בעיתון של ממש היה של שירו "הילד החולה" בעיתון הילדים 'הפרחים' ב-1910 (תר"ע).
קיפניס הקים בעיירת הולדתו "חדר מתוקן", הקים ספרייה עברית וביים מחזות ילדים שכתב.
בשנת 1913 (תרע"ג) עלה לארץ ישראל והשתלם בלימודי אמנות ב"בצלאל".
מצוקת התכנים לילדי הגן הביאה אותו לכתוב שירים המותאמים לצורכי החינוך לטף בארץ ישראל, שהראשון בהם היה "חנוכייה ספרי נא לי מעשיה".
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה קיפניס שותף להקמת הוצאת "ספרייה קטנה לילדים" ביפו, שבהּ גם ראו אור סיפוריו הראשונים לילדי הגן, וזאת במקביל לעבודות כפייה בחקלאות שבהן הועסק על ידי הצבא העות'מאני.
בתום המלחמה עסק בהוראת ילדי התימנים בחדרה, ולאחר שנה שב לירושלים לפי הזמנת "בצלאל" על מנת לכתוב ולערוך תכנים לילדי הגן.
במסגרת זו הוציא קובצי סיפורים ושירים לגננות, וערך את 'גננו', כתב העת הראשון בארץ ישראל לגננת העברייה.
בשנת 1921 קיבל על עצמו ניהול בית יתומים בצפת, וב-1922 נסע להשתלם באמנות בברלין בירת גרמניה, שם פרסם שלושה ספרים בגרמנית.
בשנת 1923 שב ארצה והחל ללמד בבית מדרש למורים וגננות "לוינסקי".
ב-1924 (תרפ"ד) נישא למרים לובמן, בת ראשון לציון (בתו של דב חביב לובמן), ולזוג נולדו שני ילדים - שי וניצה.
המשפחה התגוררה במשך עשור בתל אביב, ואז הוחל בבניית בית עבורם בראשון לציון.
ואולם כאשר נסתיימה הבנייה, ב-1935, חלתה מרים בדלקת ריאות ונפטרה.
לאחר פטירתה התגוררה המשפחה בבית החדש במשך שנה, שאחריה שבו לתל אביב.
בהמשך נשא שם לוין את דבורה קרסנוב, גננת-מורה.
לשניים נולדו שני ילדים, טל קיפניס (שנישא לחנה ליליין, נכדת אפרים משה ליליין) ונטע אדלמן.
בשנת 1928 הקים קיפניס תיאטרון לילדים, שאותו ניהל 25 שנה וכתב לו הצגות רבות, תוך שאינו מזניח את תחומי היצירה האחרים הרבים שלו, וכן הוציא לאור שבועונים, שנתונים ומערכי לימוד רבים.
בשנת 1956 פרש מהוראה, והתמסר לכתיבה ופרסום.
הוא היה פעיל כסופר במשך זמן שיא של 80 שנים רצופות – מ-1910 ועד 1990.
יצירותיו ראו אור חוץ מעברית גם בשפות אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית, ערבית ויידיש.
לוין קיפניס נטמן בבית העלמין קריית שאול.
רעייתו דבורה נפטרה בשנת 2001 ונטמנה לצידו.
בשנת 1982 הוקם על ידי משפחת קיפניס במכללת לוינסקי לחינוך מרכז לוין קיפניס, המיועד לשוחרי ספרות הילדים והנוער.
הוא מעניק שירותים לחוקרים, לתלמידי מחקר, למורים, לסטודנטים ולשוחרי ספרות ילדים ומאפשר עיון באוספים ארכיוניים.
ב-7 ביוני 1995, הנפיק דאר ישראל סדרה של 3 בולי דאר שהוקדשה לספרי ילדים.
אחד מבולי הסדרה הוקדש לספר "המטריה הגדולה של אבא" שחיבר לוין קיפניס.
על גבי הבול מופיע איור מתוך הספר שאיירה פזית מלר - דושי.
מעצב הסדרה היה רונן גולדברג.
החל משנת 2018 מוצג במרכז קיפניס אוסף של 200 מקראות שתרם אליהו הכהן בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
על שמו נקראים רחובות בבאר שבע ובתל אביב.
ביוני 2013 כתבו המלחין משה זורמן והמחזאי יוני להב את המחזמר מלך הילדים, על חייו של לוין קיפניס, מהחדר האפל לפרס ישראל.
יצירתו של קיפניס משתרעת על פני כ-800 סיפורים, 600 שירים וכמאה ספרים לילדים.
כתיבתו מאופיינת בסגנון קליל ושמח, נטול פאתוס ובה בעת בעל עושר ואסתטיקה.
הוא הרבה להעניק ביצירותיו מסרים של עזרה לזולת והתנדבות למען האחר, כמו בסיפוריו המפורסמים "אליעזר והגזר" אודות שיתוף פעולה של מספר אנשים בהוצאת גזר ענק מהאדמה ו"נרקיס מלך הביצה", על הנרקיס שהיה היחיד שהסכים להשאיל את עצמו לרפא את מלך הצפרדעים ועל כך קיבל את כתרו.
עוד מסיפוריו הידועים: "המטריה הגדולה של אבא", "אגוז של זהב" (סיפור על שני ילדים ואגוז מופלא לפסח), "שלושת הפרפרים" ו"מנורה וענפי זית" (אלגוריה על סמל המדינה).
שירים מוכרים נוספים שכתב היו "רקפת", "שיר המסכות", "גינה לי", "שיר הרעשן", "מי יבנה בית", "המעפילים" ("העפילו") ו"ילד פלא".
השיר "מלפפון" הוא השיר היחידי לו חיבר קיפניס מילים ומנגינה.
השיר האחרון שכתב קיפניס היה "אסיף" שהלחינה נורית הירש ועיבד גיל אלדמע.
קיפניס גם תרגם מספרות העמים: יו לופטינג, קרלו קולודי, קולומבוני, קמינסקי, ממשלי איזופוס ולה פונטיין, ממעשיות שארל פרו, כיפה אדומה של האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן ועוד.
מעשה בתפוח שהלך לשוח (1916)
מעשה באפרוח שהלך לבקש אם אחרת (1923)
מעשה בוורד של נייר (1928)
הנמר שהלך להפוך חברבורותיו (1928)
גן-גני (1949. עם ימימה אבידר-טשרנוביץ)
גן-גנון (1949. עם ימימה אבידר-טשרנוביץ)
המטרייה הגדולה של אבא (1964)
דורון חוגג בתל אביב (1966)
מילי והכלבלב שלה תתחדש (1972)
נורית מחכה ליום השבת (1976)
לויס ליין היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Action Comics #1 מיוני 1938, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר.