tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שני להיטים מן התקליט, "Runaway Boys" ו-"Rock This Town" הגיעו, כבר בסוף 1980, למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי והשיר "Stray Cat Strut" הגיע למקום ה-11. הלהקה שילבה בחומר לאלבום גם חידושים לשירי אמני רוקבילי ותיקים דוגמת אדי קוקרן וג'ין וינסנט, אך עיקר כוחה היה בשיריה המקוריים.
סגנון הלהקה הושפע ממוזיקת הפאנק ושיריה המקוריים של הלהקה היו אגרסיביים ופרועים יותר משירי הרוקבילי המסורתיים.
אחד משירים אלו היה השיר הפוליטי "Storm The Embassy".
שיר מיליטנטי זה נכתב בתגובה לפלישה הסובייטית לאפגניסטן ולמשבר בני הערובה באיראן והטיף, כפי שניתן להבין גם משמו, להסתערות על שגרירות איראנית.
שני אלמנטים ייחודיים בהופעות הלהקה היו נגינת הקונטרבס של לי רוקר אשר נהג לרקוד יחד עם כלי הנגינה המסורבל והנגינה על התופים של סלים ג'ים פנטום אשר תופף בעמידה במשך כל ההופעה כשהוא מנגן על מערכת תופים בסיסית ביותר אשר כללה רק תוף סנר, קראש ותוף בס.
בנוסף, סגנון הלבוש, התסרוקות וכתובות הקעקע שכיסו את זרועותיהם, היו כולם ייחודיים באותה תקופה ויחד עם המלל השובניסטי והנהנתני של השירים, הביאו גם לא מעט ביקורת, זלזול והתעלמות מהמוזיקה הייחודית של הלהקה.
תקליטה השני של הלהקה, "Gonna Ball", יצא אף הוא בשנת 1981. אלא שהפעם גם הביקורות וגם ההצלחה המסחרית היו פושרות בהרבה.
חברת התקליטים החליפה את דייב אדמונדס כמפיק ופנתה ללהקה להפיק את התקליט בעצמה, בעזרתו של היין הובן.
כאמור, התקליט לא הצליח במיוחד באנגליה והלהקה, אשר נפגעה גם מהביקורת על התקליט, החליטה לחזור לארצות הברית.
עם שובה לארצות הברית, חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים EMI America וב-1982 יצא אלבום הבכורה שלהם בארצות הברית "Built for Speed" אשר הכיל להיטים משני תקליטיהם שיצאו בבריטניה.
האלבום זכה להצלחה מסחרית ושני הלהיטים "Rock This Town" ו-"Stray Cat Strut", אשר זכו לקידום מכירות באמצעות קליפים בערוץ הטלוויזיה MTV, הגיעו לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי.
כמו בבריטניה, כך גם בארצות הברית, תקליטם השני הצליח פחות מהראשון ורק השיר "(She's) Sexy + 17" הגיע לעשרת הגדולים.
גם השיר "I Won't Stand in Your Way" זכה להצלחה, אם כי פחותה.
שיר זה היה שיר שקט בסגנון הדו-וופ, סגנון אשר תפס מקום קבוע, בצורה של שיר או שניים, בכל תקליטי הלהקה.
בהמשך הדרך החלו להיווצר עימותים בין חברי הלהקה.
סלים ג'ים פנטום זכה לפרסום כאשר נישא לשחקנית-דוגמנית בריט אקלנד ובריאן סצר פנה לעיסוקים צדדיים כנגן ליווי של בוב דילן, סטיבי ניקס ורוברט פלאנט.
ב-1984 פרק סצר את הלהקה כשחבריה מטיחים האשמות הדדיות זה בזה.
קריירה לאחר הפירוק ואיחודים מחודשים של הלהקה
לאחר הפירוק, התאחדה הלהקה שנית ב-1986 להקלטת אלבום ולאחר מכן התאחדה מספר פעמים נוספות לצורך הופעות ולהקלטת אלבומים נוספים שלא נחלו הצלחות גדולות.
לאחר קריירת סולו שלא זכתה להצלחה גדולה ולאחר שכתב את הפסקול לסרט "לה במבה" (1987), הקים בריאן סצר ב-1990 את התזמורת של בריאן סצר אשר ניגנה מוזיקה בסגנון הסווינג וניסתה לשחזר את ימיהן הטובים של הביג בנדס.
לי רוקר וסלים ג'ים פנטום יצאו גם הם לקריירות סולו ואף הקימו צמד אשר נקרא "Swing Cats".
הסטרייקר היא משפחה של כלי רכב צבאיים המבוססים על נגמ"ש אופני (8 על 8) קל.
הסטרייקר פותח על ידי חטיבת היבשה של חברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית וכרגע נמצא בשירות צבא ארצות הברית וקנדה.
הסטרייקר מבוסס על הרק"מ הקל LAV III הקנדי, שמבוסס על הנגמ"ש Mowag Piranha.
מספר נגמ"שי סטרייקר נקנו על ידי צה"ל למטרות ניסויים אך לבסוף לא בוצע רכש שלהם.
הסטרייקר נקרא על שם שני חללים אמריקנים: טוראי-ראשון (מומחה) רוברט סטרייקר (Spc.
Stryker) שקיבל מדליית כבוד על פעולתו במלחמת וייטנאם, וטוראי-ראשון סטוארט סטרייקר (Pfc.
Stryker) שקיבל ציון לשבח במלחמת העולם השנייה.
הסטרייקר הוא נגמ"ש אופני שפותח על בסיס הנגמ"ש הקנדי הקל LAV III והנגמ"ש האופני Mowag Piranha שפותח על ידי החברה Swiss Mowag corporation.
חברה זו נרכשה על ידי חטיבת היבשה של ג'נרל דיינמיקס שאמצה את הפיתוח והמשיכה לשכללו.
צבא ארצות הברית הוציא מכרז לפיתוח נגמ"ש אופני קל ומתקדם שיענה על הדרישות הבאות:
יהיה ניתן להעבירו ממקום למקום במטוס C-130 הרקולס.
יהיה ניתן לפרוש אותו בשטח מהר.
יהיה מצויד באמצעי תקשורת, שליטה וניהול קרב מתקדמים.
יהיה אופני - (1) כדי לא לפגוע בתשתיות המקומיות (כבישים) באזורים בהם הוא יפעל.
(2) להוזיל את עלויות האחזקה והתפעול.
יהיה מודולרי ויהווה בסיס לסדרת רק"מ מגוונת, לרבות רכבי הנדסה, רכבי נ"ט ומערכת תותח קל מתנייע.
ההצעה שהגישה חטיבת היבשה של ג'נרל דיינמיקס זכתה במכרז ופיתוח הסטרייקר הושלם ב-2003, בדיוק בזמן למלחמה של ארצות הברית בעיראק.
חטיבת הסטרייקרים (Stryker Brigade Combat Team) הוא רעיון חדש יחסית ומבוסס על דוקטרינת Brigade Combat Team שפיתח צבא ארצות הברית ועיקרה חטיבה הומוגנית של כלים המקושרים זה לזה באופן דיגיטלי וחולקים במידע ובמטרות.
דור חדש של אלקטרוניקה, מחשבים וציוד תקשורת אפשר ליצור חטיבה שלמה של נגמ"שי סטרייקר, המקושרים ביניהם באופן דיגיטלי ברשת שליטה ובקרה (C4I) של צבא.
היתרון במבנה זה היא היכולת של הכלים לחלוק ביניהם מידע ומודיעין קרבי, להימנע מאיומים ולחלק מטרות בצורה יעילה.
לדעת מומחים צבאיים, החיבור לרשת משותפת מגדיל את היעילות והקטלניות של החטיבה (בצה"ל קיים כיום פרויקט דומה - תוכנית צי"ד, אך ללא סטרייקרים).
את התוכנית דחף גנרל אריק שינסקי, ראש המטה של צבא ארצות הברית.
הסטרייקרים הראשונים נפרשו בעיראק בסוף 2003 ומהר מאוד התגלו כפגיעים מדי לרקטות נ"ט שירו החמושים העיראקים ובפרט ל-RPG-7 הוותיק, אשר בראשו מותקן רש"ק מטען חלול חודר שריון (HEAT).
כתוצאה מכך, הוצאו רכבי סטרייקר רבים משירות עד שהותקן עליהם מיגון "כלוב" - מעטפת של סורגי פלדה המקיפה את הכלי במטרה להגן כנגד רש"ק מטען חלול (בעגה של החיילים האמריקנים נקרא המיגון "קרינולינה", Slat armor או Catcher's Mask על שום דמיונו למסכה של התופס בבייסבול).
הכלוב גורם למטעני חלול להתפוצץ במגע איתו ובמרחק מה מדפנות הרכב ובכך מפחית את יעילותם (שכן דרך הפעולה של מטען חלול מחייבת פגיעה במיגון העיקרי).
התקנת מיגון זה הפחיתה את האבדות של צוותי הסטרייקרים מרקטות נ"ט, אך הסטרייקר עדיין נחשב לרכב פגיע עם מיגון לא מספק, בפרט כנגד מטעני צד ומטעני גחון.
למרות חסרונות אלה, הסטרייקר זכה לביקורות חיוביות מהחיילים ששירתו עליו, ונחשב לעמיד יותר מאשר מכלי רכב אחרים, כגון ה-HMMWV שמיגונם קל יותר.
תובת הסטרייקר תוכננה להיות מודולרית, כך שיהיה ניתן להסיר ולהתקין בקלות מגוון רב של אמצעים ועזרים: החל ממיגון ומערכות אלקטרוניות, עבור בחימוש וכלי נשק שונים, וכלה בכלים ייעודיים כגון תותח או אמצעים הנדסיים.
שתי התובות העיקריות שנבנו הן תובת החי"ר ותובת התומ"ת .
תובת ה-MGS כבדה יותר על מנת לתמוך בתותח 105 מ"מ מחורק-קנה מדגם M68A1 (תותח זה שימש בטנק M1 אברהמס המקורי).
הסטרייקר קיים כיום בתצורות הבאות:
M1126 - נגמ"ש, חמוש במקלעי מאג 7.62 מ"מ ומדוכות רימוני עשן
M1127 - נגמ"ש סיור, מצויד באמצעי תצפית וחמוש במקלעי מאג 7.62 מ"מ ומדוכות רימוני עשן
M1128 - משחית טנקים, חמוש בתותח M68A1 מחורק קנה בקליבר 105 מ"מ
M1129 - מרגמה כבדה מתנייעת, חמוש במרגמה 120 מ"מ תוצרת סולתם
M1131 - נגמ"ש לחימה, מצויד בעמדת RCWS וחמוש במקלע 0.5 או במקל"ר בנוסף למקלעי מאג ומדוכות רימוני עשן
M1133 - נגמ"ש פינוי רפואי
M1134 - צייד טנקים, חמוש בשני משגרי טילי נ"ט מדגם TOW ומקלע מאג
כל התצורות הללו מתבססות על שתי תובות בסיסיות ולכן בעלות חלקים רבים משותפים, דבר המקל מאוד על תחזוקת צי הרק"מ ומאפשר העברת חלקי חילוף בין הכלים.
בכל הדגמים, הצמיגים הם צמיגי אל-תקר (run-flat) המאפשרים לסטרייקר לנסוע גם אם הצמיג נפגע מאש אויב.
- בשימוש צבא ארצות הברית והמשמר הלאומי של הצבא.
סך של 4,466 רכבי סטרייקר נמסרו עד לסיום הייצור ב-2014. נכון לשנת 2024 קיימות שמונה חטיבות סטרייקר.
- מכירת 54 רכבי סטרייקר אושרה על ידי ארצות הברית בשנת 2021 בעלות כוללת של 210 מיליון דולר (מתוכם 30 מיליון דולר נתרמו).
- 189 סטרייקרים, כולל 20 רכבי כיתת מהנדסים מסוג M1132 נמסרו ממרץ 2023 ואילך.
ה-M1296 סטרייקר נבחר לתוכנית להחלפת נגמ"שי לחימה של בולגריה שתחליף את ה-BMP-1 בכוחות היבשה הבולגריים.
משרד החוץ האמריקאי אישר מכירה פוטנציאלית של 183 סטרייקר לחימה תמורת 1.5 מיליארד דולר.
ב-9 בנובמבר 2023 אישרה האספה הלאומית הבולגרית רכישת 183 סטרייקרים ו-15 משאיות HEMTT.
– קנדה רכשה 66 סטרייקרים ב-2003, היו אמורים להיכנס לשירות ב-2010. בשנת 2006, הכוחות הקנדיים ביקשו מממשלתם לבטל את הרכישה.
כי הסטרייקר שכלול טילי טאו נועד במקור לשמש ב"יחידת ירי בכינון ישיר".
הסטרייקר היה אמור לחליף את טנקי לאופרד 1 היוצאים משירות.
אך התועלת של הטנקים כפי שהוכח בעיראק ופריסה מהירה של טנקי לאופרד 2 הקנדיים לאפגניסטן, גרמו לקנדה להודיע על ביטול העסקה ורכישת עודפי לאופרד 2 מהולנד .
- צה"ל רכש 3 סטרייקרים לצורכי ניסויים.
פותחו כמה דגמים שכללו הוספת אמצעי תצפית מוגנים, עמדת נשק RCWS ואת מערכת ההגנה מפני טילי נ"ט "מעיל רוח" של חברת רפא"ל.
היה רעיון להצטייד בסטרייקר כנגמ"ש החי"ר הראשי של הצה"ל אך הוא נשלל עקב ליקויים רבים שנתגלו בסטרייקר ובפרט חוסר היתרון המהותי שלו על ה-M113 הזחלי במיגון.
סטרייט אדג' (Straight edge, SxE, sXe או אדג') הוא סגנון חיים, או במובן אחר תנועה חברתית, המשויכת לזרם ההארדקור פאנק במוזיקה.
האנשים המשויכים לתנועה, המכונים "סטרייט אדג'רים", נמנעים מטבק, אלכוהול וסמים.
בנוסף, רבים מהם נמנעים מקפאין ומהפקרות מינית ודוגלים בשוויון ובצמחונות או בטבעונות.
על אף העובדה שרבים מעקרונותיה של תנועת הסטרייט אדג' מקורם בתקופות מוקדמות יותר, מקור השם עצמו בשיר "Straight edge" של להקת מינור ת'רט, שהוקלט בשנת 1981. המילים לשיר, שנכתבו על ידי סולן הלהקה, איאן מק'קיי, מביעות מחאה בנוגע לשימוש בסמים פסיכואקטיביים בקרב להקות רוק.
פזמון השיר מורכב מהמשפט "I've got the straight edge" שחוזר מספר פעמים.
השיר הוא באורך של כ46 שניות בלבד.
איאן מק'קיי הסביר את המשפט באמרו שבכך שהוא נמנע משימוש באלכוהול ובסמים, יש לו יתרון על אלו שכן משתמשים בהם.
המילה "Edge" היא מילת סלנג שמשמעותה "יתרון".
למרות שהתנועה אינה משויכת בצורה רשמית לאף תפיסה חברתית או פוליטית, רבים מחבריה מזדהים עם אנרכיזם, סוציאליזם, אתאיזם, מודעות לאיכות הסביבה, צמחונות, טבעונות ותנועות אקולוגיות שונות.
"יום האדג' הבינלאומי" נחגג ב-17 באוקטובר.
סטרייט אדג'ר מפורסם הוא המתאבק פיליפ ברוקס הידוע בדמותו CM פאנק, שמתאבק בארגון WWE.
האות X הוא הסימן המוכר ביותר של זרם הסטרייט אדג', ופעמים רבות הוא מסומן על גב שתי כפות הידיים, אולם הוא גם יכול להיות מסומן על חלקי גוף אחרים.
ניתן למצוא את הסימן פעמים רבות גם על פרטי לבוש.
ה-X שימש כאזהרה לברמנים בהופעות שלא יגישו משקאות אלכוהוליים לחברי הלהקה שנמנעים מכך.
מאוחר יותר הדבר הפך לאופנה בקרב צעירים שרצו להיכנס להופעות אך לא לשתות אלכוהול שמוגש בהופעות.
בשנת 1980 הוציאה לאור להקת "The Teen Idles" תקליט הנקרא "Minor Disturbance" כאשר עטיפת התקליט הייתה שתי ידיים עם X שחור מסומן על גבן.
הסימן הפך במהרה לחלק בלתי נפרד מזרם הסטרייט אדג'.
סטריכנין (Strychnine; מוכר בכינוי "רעל עכברים") הוא אלקלואיד גבישי רעיל מאוד (LD50 = 10 mg/kg), המשמש כחומר הדברה, במיוחד נגד בעלי חוליות קטנים, כמו מכרסמים (למרות שהשימוש בו נמצא במגמת ירידה).
סטריכנין גורם לעוויתות שרירים ובסופו של דבר למוות עקב חנק או תשישות.
המקור הנפוץ ביותר לסטריכנין הם צמחים מהסוג סטריכנוס (המקור לשם התרכובת), ובעיקר מזרעי העץ Strychnos nux vomica, שמקורו בדרום-מזרח אסיה.
סטריכנין הוא גם אחד החומרים המרירים ביותר הידועים לאדם.
ניתן לזהות את טעמו בריכוזים נמוכים עד כדי חלק אחד למיליון (1ppm).
סטריכנין פועל כחוסם בקולטן הגליצין (GlyR), הרגיש לסטריכנין; קולטן זה הוא תעלת כלוריד בעלת שער ליגנד, המצויה בחוט השדרה ובמוח.
הרעלת סטריכנין יכולה להיות קטלנית בבני אדם.
הרעל יכול לחדור לגוף בנשימה, בליעה, או ספיגה דרך העיניים או הפה.
ההרעלה גורמת לסימפטומים דרמטיים ומכאיבים במיוחד, ולכן משמשת לעיתים קרובות כמרכיב עלילתי בספרות ובקולנוע.
הסימפטומים הראשונים מופיעים כעשר עד עשרים דקות לאחר החשיפה, אז מתחילות התכווצויות שרירים החל בראש ובצוואר.
ההתכווצויות מתפשטות לכל שרירי הגוף, עם עוויתות כמעט רציפות, המוחמרות עם כל גירוי, קל ככל שיהיה.
חומרת ותכיפות העוויתות מתגברות, עד לקישות עמוד השדרה.
המוות נגרם בדרך כלל עקב חנק, הנגרם על ידי שיתוק המסלולים העצביים האחראים לנשימה; או עקב תשישות, הנגרמת על ידי העוויתות הבלתי פוסקות.
הנפגע מת בדרך כלל בתוך שעתיים עד שלוש שעות מרגע החשיפה.
ברגע המוות הגוף "קופא" מייד, אפילו באמצע עווית.
אין תרופת נגד פרטנית לסטריכנין.
הטיפול בהרעלה כולל החדרה דרך הפה של פחם פעיל, במטרה לספוח רעל שעוד לא נספג בגוף, ונותר במערכת העיכול.
הנפגע מקבל חומרים נוגדי עוויתות, כמו פנוברביטל או דיאזפאם, וחומרים להרפיית שרירים, כמו דנטרולן, כדי להיאבק בקשיחות השרירים.
עד שנת 1934, הקודקס הפרמקופי הבריטי המליץ על תמצית מהצמח "רוש עקוד" (Conium maculatum) כטיפול להרעלת סטריכנין; החומרים בצמח זה רעילים ביותר, אך פעילותם המשתקת הפוכה לפעילות המעוררת של סטריכנין, ולכן יכולה לנגוד אותו.
עם זאת, כיום לא משתמשים בצמח למטרה זו, עקב רעילותו הגבוהה (שימש, לדוגמה, להוצאתו להורג של סוקרטס).
מנות קטנות של סטריכנין שימשו בעבר כתרופה, כמעורר, משלשל, או חומר נגד חוליי קיבה אחרים.
לסטריכינין אכן אפקט מעורר במנות קטנות, אך עקב רעילותו הגבוהה הוא נזנח לאחר מציאת אלטרנטיבות בטוחות יותר.
המנה לשימוש רפואי הייתה "1/60 גרעין עד 1/10 גרעין", בין 1.1 מיליגרם ל-6.4 מיליגרם.
בדרך כלל המנה המרבית הייתה 3.2 מיליגרם, מחצית מ"מנה מלאה".
מחצית גרעין (32 מיליגרם) נחשבה למנה קטלנית, למרות שידועים מקרי מוות עקב 5 מיליגרם סטריכנין בלבד.
הטיפול בהרעלת סטריכנין בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היה מתן חומצה טאנית , הגורמת לשיקוע הסטריכנין כמלח טנט לא מסיס, והרדמת החולה בכלורופורם עד לשכיכת השפעות הרעל.
הרעלת סטריכנין בבעלי חיים נגרמת בדרך כלל עקב עיכול פתיונות המיועדים למכרסמים.
פתיונות אלה פוגעים לעיתים קרובות גם בכלבים, שהמנה הקטלנית עבורם היא כ-0.75 מיליגרם לקילוגרם משקל גוף.
השפעת הסטריכנין על בעלי חיים דומה להשפעתו על האדם, והטיפול דומה גם הוא.
השימוש בסטריכנין למטרה זו נמצא במגמת ירידה, ומאז 1990 רוב הפתיונות הנמכרים בארצות הברית מכילים אבץ פוספיד במקום סטריכנין.
לפתיונות אלה ריח חזק של פוספין, המשוחרר לאוויר בתהליך הידרוליזה.
ריח זה מושך מכרסמים, אך דוחה חיות רבות אחרות; עופות אינם רגישים לריח זה.
פתיונות אלה מיוצרים בדרך כלל בצורת אבקה שחורה, המכילה 75% אבץ פוספיד, ו-25% אנטימון אשלגן טרטרט, שהוא סם הקאה, המיועד למקרה שהחומר ייבלע בטעות על ידי בני אדם או חיות בית.
בשנת 1874 מתה אנה רקוביצ'ה, אשתו של הממציא והרופא הרומני המפורסם קרול דה וילה, כתוצאה ממתן סטריכנין במקום כינין על ידי הרופא המשפחתי.
סטרייט ולעניין היא קומדיית מצבים, מבית היוצר של הערוץ הראשון, שהופקה ושודרה בין השנים 1993–1994. הסדרה הייתה סדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה אשר הציגה דמות של הומוסקסואל בפריים טיים.
העלילה התרחשה בתל אביב והתמקדה בשניים החולקים דירה, שירי (כנרת טריפון) ורוני (רפי ויינשטוק), מעצב גרפי מצליח, שבו שירי מתאהבת למרות נטיותיו המיניות, ובחבריהם ליאורה, מנשה כצנלסון וסמדרה המתגוררים באותו הבניין.
הסדרה קיבלה את השראתה מקומדיית המצבים האמריקנית "שלושה בדירה אחת".
דמותו של השכן מנשה כצנלסון (אבי יפה) כתלמיד כיתה ו הופיעה מאוחר יותר בסדרה "בצפר".
בשנת 2012 שודרה הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ הראשון, ומפעם לפעם שודרה גם ברצועת השידורים הלילית של הערוץ הראשון.
לאחר שסיימה את לימודי המשחק והכתיבה באוניברסיטת תל אביב, פנתה כנרת טריפון לכתיבת הפיילוט לסדרה "סטרייט ולעניין", שנקראה תחילה "יוצאים מהכלים".
הפיילוט לסדרה צולם בקיבוץ יגור, ובו השתתפו רפי ויינשטוק ואיילת זורר.
טריפון נעזרה במפיק מיכה שרפשטיין כדי לערוך את הפיילוט ולפנות לערוץ הראשון.
הערוץ החליט לשלב את הסדרה בלוח שידוריו, ולפרויקט צוות ערן ריקליס כבמאי, לאחר שעבד עם שרפשטיין בסרט "זוהר".
כשהוחלט על תחילת הצילומים, זורר הייתה בארצות הברית ועל כן הוחלפה בדבי קליידר-ברושי, ורפי ויינשטוק הוטס מאוסטריה לאחר שהחל לשחק שם בתפקיד הראשי בהפקה של "ישו כוכב עליון".
לסדרה הופקו שתי עונות ו-19 פרקים סה"כ.
סטריט פייטר (ביפנית: ストリートファイタ, באנגלית: Street Fighter, מוכרת בישראל גם כ"לוחם רחוב") היא סדרת משחקי לחימה מחברת קאפקום המיוצרת החל משנת 1987. סדרת המשחקים מחזיקה מעמד עד היום, ואף יצאו על-פיה קומיקס ומספר סרטי קולנוע הודות להצלחתה.
הצלחת המשחק השני והנמכר ביותר בסדרה, סטריט פייטר 2, שיצא ב-1991, השפיעה על הפופולריות של ז'אנר משחקי הלחימה.
דמותו של אקומה מסדרת המשחקים ממוקמת במקום ה-43 ברשימת 100 הנבלים הגדולים ביותר במשחקי וידאו, לפי IGN.
בשנת 2025, מגזין רולינג סטון דירג את המשחק "Street Fighter II" במקום ה-14 ברשימת 50 משחקי הוידאו הגדולים בכל הזמנים.
במשחק הראשון מסייר ריו, לוחם יפני, בין חמש מדינות שונות ונלחם בעשרה לוחמים בתורם.
במצב שני שחקנים, הדמות השנייה הוא קן מאסטרס, חברו הטוב של ריו.
רוב הדמויות ממשחק זה לא הופיעו במשחקים חדשים יותר.
במשחק השני (1990 – 1991) התווספו לריו וקן שישה לוחמים שונים: צ'ון לי, זנגיף, בלנקה, הונדה, גייל ודאהלסים.
לבוס האחרון מהמשחק הקודם, סאגאת, התווספו עוד שלושה: בלרוג, וגה ובייסון (שהופך לנבל העיקרי בסדרה).
גרסאות מורחבות שונות יצאו למשחק השני:
ההרחבה הראשונה נקראת "סטריט פייטר 2: גרסת האלופים" (1992) ההרחבה כוללת אפשרות לשחק עם ארבעת הבוסים בנוסף ללוחמים הרגילים ומאפשרת לשני שחקנים לבחור באותה הדמות.
בהרחבה השנייה, "סטריט פייטר 2 טורבו: הייפר פייטינג" (1992), המשחק נעשה מהיר יותר ולדמויות נוספו מהלכים נוספים.
ההרחבה השלישית, "סופר סטריט פייטר 2" (1993), יצאה למערכת הארקייד CPS-2 ומכילה גרפיקות ומוזיקה משופרות.
בהרחבה זו נוספים ארבעה לוחמים חדשים: קאמי, די ג'יי, הוק ופיי לונג.
בהרחבה הרביעית בסדרה, "סופר סטריט פייטר 2 טורבו" (1994), התווספו ללוחמים תנועות "סופר", שעושות יותר נזק.
בנוסף גם נוסף לוחם סודי חדש: אקומה.
שהפך לאחת הדמויות הפופולריות בסדרה.
ההרחבה החמישית, "הייפר סטריט פייטר 2: גרסת יום השנה" (2003), יצאה לפלייסטיישן 2 ולזמן מוגבל בארקייד, והיא המשחק האחרון שיצא למערכת הארקייד CPS-2. ההרחבה מציינת את חגיגות 15 השנים לסטריט פייטר, וניתן לשחק בה ב-5 הגרסאות הקודמות של המשחק.
ההרחבה השישית, "סופר סטריט פייטר 2 טורבו רמיקס HD", שיצאה בשנת 2008, היא חידוש של "סופר סטריט פייטר 2 טורבו" שיצאה ל-פלייסטיישן 3 ולאקס-בוקס 360, המחדשת את הגרפיקות של המשחק.
ההרחבה השביעית "אולטרה סטריט פייטר 2: המתמודדים האחרונים" יצאה לנינטנדו סוויץ'.
ניתן לשחק במשחק בגרפיקות של "סופר סטריט פייטר 2" או בגרפיקות העדכניות של "רמיקס HD".
המשחק מציג 3 דמויות חדשות - ריו המרושע, קן האלים ושין-אקומה.
המשחק מציג מצב משחק חדש, "דרך ההאדו", משחק בגוף ראשון שבו השחקן משתמש בחיישני התנועה של שלטי הסוויץ' כדי לבצע מהלכים.
באופן בלתי צפוי, המשחק השני זכה לפופולריות הרבה יותר גדולה מהמשחק הראשון באולמות הארקיד ובקונסולות, והפך את סטריט פייטר לזיכיון מדיה.
בניגוד לפופולריות של המשחק הראשון, הפופולריות של המשחק השני, הייתה בסדר גודל שכמוהו לא נראה מאז תור הזהב של משחקי הארקייד בשנות השמונים עם המשחקים Space Invaders ופק-מן, ולמעשה גרמה לתחייה מחודשת של מכונות הארקייד.
סטריט פייטר II הוא המשחק הראשון שכלל מערכת של קומבואים, היכולת לתזמן מתקפה אחרי מתקפה אחרת כך שהיריב לא יוכל להגן או להתחמק.
הם התגלו במקרה במהלך הפיתוח, ולמרות זאת, הוחלט להשאיר אותם במשחק הסופי.
לבסוף, הקומבואים על ידי השחקנים והפופולריות אשר צמחה בעקבות זאת, גרמה ליישומה של מערכת קומבואים במשחקי לחימה רבים אחרים.
ב-1995 התחילו לצאת משחקי "סטריט פייטר אלפא" הכוללת שלושה משחקים בסדרה, בהם הגרפיקה הייתה מפורטת יותר, וגלריית הלוחמים מגוונת יותר.
בסדרה זו הופיעו גם דמויות מסדרת המשחקים "פיינל פייט".
במשחק השלישי ניתן היה לבחור בין 3 סגנונות משחק:
Aism- דומה לזה ב"סופר 2 טורבו".
לכל שחקן יש רמה אחת של כח-סופר.
Xism- יש לכל שחקן 3 רמות של כח-סופר, וניתן לעשות תנועות סופר בדירוג 1–3.
Vism- כל שחקן יכול לייצר בעצמו את הסופרים תוך כדי תנועות מואצות.
עלילות "סטריט פייטר אלפא" מתקיימות בין המשחק הראשון לשני.
ולכן הרבה פרטים בלתי פתורים מהמשחק הקודם מקבלים הסבר.
למשל איך בייסון הפך לנבל ומה המטרות שלו, מה באמת קרה לאבא של צ'ון לי ועוד.
סדרת "סטריט פייטר EX" כללו שלושה משחקים (+ גרסה מורחבת למשחק השני).
המשחקים בסדרה זו מוצגים בגרפיקות תלת-מימד.
רוב הלוחמים במשחק זה הם ייחודיים לסדרה ולא הופיעו במשחקים מאוחרים יותר.
לא ידוע מתי בדיוק התקיימה הסדרה הזו בקו העלילה המרכזי.
המשחק יצא למערכת הארקייד CPS-3, ולכן הוא מכיל גרפיקות משופרות מהמשחק "סטריט פייטר 2" ועדכוניו.
משחק זה הציג דמויות חדשות, ורק ריו, קן, צ'ון לי ואקומה חוזרים מהמשחקים הקודמים.
3 משחקים יצאו בסדרה: "סטריט פייטר 3: הדור החדש", "סטריט פייטר 3: התנגשות שנייה", ו-"סטריט פייטר 3: מתקפה שלישית".
המשחק יצא בקיץ 2008 לארקייד.
הסיפור מתרחש בין המשחק השני לשלישי ויש בו גם דמויות חדשות כמו ק.
וייפר, אל פוארטה, רופוס ואייבל.
במשחק עשו שילוב בין דו־ממד לתלת־ממד.
יצא בתחילת 2009 למחשב ולקונסולות ה-Xbox 360 ולפלייסטיישן 3. בשנת 2010 יצא השדרוג "סופר סטריט פייטר 4" וגרסת שיפור ב-2011, ובשנת 2014 יצא השדרוג הנוסף "אולטרה סטריט פייטר 4"
המשחק יצא לאור בפברואר 2016 לפלייסטיישן 4 ול-Microsoft Windows.
אל משחק זה הצטרפו מספר דמויות חדשות: נקאלי, ראשיד, אביגיל (דמות מ-"Final Fight" ), אד, קולין, מנאט, פ.א.נ.ג.
יצא לאור ב-2023 לפלייסטיישן 5, למחשב ול-Xbox serie x/s.
מוד חדש- סיור עולמי, בו אפשר ליצור גיבור שיסייר במדינות שונות מעולם המשחק.
תראשר דמנד, הבוס הראשון מהמשחק "Final fight" מ-1989, חוזר כאן כבוס, כולל השריקה המפורסמת לחברי כנופייתו.
בוס אחרון: יוהאן פטרוביץ'/ז'אן פיליפ (J.P), ספונסר רוסי-צרפתי.
שחקנים אורחים: טרי בוגארד ומאי שירנוי ממשחקי SNK ומנגינות הרקע הקבועות שלהם.
בנוסף, גרסה חדשה לשלב ישן- הסניף של "פאו פאו קפה" בפלורידה.
בסדרה זו יצאו כמה משחקים:
סטריט פייטר נגד אקס-מן: שמונה שחקנים מכל קבוצה, ואפוקליפסה כבוס.
בגרסה מאוחרת יותר ניתן לבחור גם את אקומה גואוקי.
במשחק זה ניתן לייצר סופר כפול- של שני שחקנים יחד.
קאפקום נגד מארוול: חמישה משחקים באותו סגנון, רק שהפעם דמויות נוספות של חברת הקומיקס הוספו.
הראשון ("מארוול סופר הירוס נגד סטריט פייטר") יצא בשנת 1997 למכונות הארקייד ולקונסולת "סגה סאטורן" בלבד.
השני ("מארוול נגד קאפקום") יצא בשנת 1998 למכונות הארקייד ולסוני פלייסטיישן.
השלישי ("מארוול נגד קאפקום 2") יצא בשנת 2000 לסוני פלייסטיישן 2. הרביעי ("מארוול נגד קפקום 3") יצא בשנת 2011 לסוני פלייסטיישן 3 ולאקס בוקס 360. בשנת 2012 יצאה הרחבה למשחק המכילה יותר דמויות וזירות.
החמישי ("מארוול נגד קאפקום אינפיניט") יצא בשנת 2017 לסוני פלייסטיישן 4, לאקסבוקס וואן ולמחשב האישי.
קאפקום נגד SNK: שלושה משחקים בהם שאר הלוחמים הם של חברת SNK.
המשחק הראשון יצא לארקייד (מכונת "Naomi"), לדרימקאסט ולפלייסטיישן.
המשחק השני יצא לפלייסטיישן 2 ובו ישנה אפשרות לבחור משישה סגנונות משחק, כששלושה מהם הם מהמשחק "סטריט פייטר אלפא 3".
שני המשחקים הראשונים פותחו על ידי קאפקום והשלישי פותח על ידי SNK.
במשחק הראשון השלבים הם גרסאות חדשות לשלבים מפורסמים מהמשחקים: הפגודה של ריו, הרכבת של טרי בוגרד על רקע דרום דקוטה, מקדש בודהה של סגאת בתאילנד, "פאו פאו קפה" במקסיקו של חבורת "art of fighting", מגדל גיס בפלורידה של גיס האוורד ועוד.
בגרסאות הקונסולות ניתן לבחור את הנעימות המקוריות של השלבים מהמשחקים של שנות ה-90.
קאפקום נגד טטסונקו: משחק שממשיך את סגנון הקרב של "קאפקום נגד" והפעם הוא מכיל דמויות מחברת האנימציה היפנית טטסונקו.
המשחק יצא בלעדי ל-Wii, בגרסה האנגלית של המשחק ייתכנו שינויים בדמויות לדמויות יותר מוכרות מכיוון שהם מוכרות בעיקר ביפן ולא מוכרות במערב.
סטריט פייטר נגד טקן: משחק שניים על שניים שמאחד בין הלוחמים מהיקום של סטריט פייטר ללוחמים מהיקום של טקן.
הדמויות מעוצבות בעיצוב של סטריט פייטר והמשחקיות היא של סטריט פייטר.
המשחק הופק על ידי Capcom ויצא במרץ 2012 ל-Xbox 360, פלייסטיישן 3, מחשב אישי ו-PS Vita.
טקן נגד סטריט פייטר: טקן נגד סטריט פייטר המכונה גם כ-"Tekken VS Street Fighter" הוא משחק שהיה אמור לצאת לאור על ידי נאמקו אך הפיתוח של המשחק הופסק.
גם המשחק הזה היה אמור לאחד בין לוחמי טקן ללוחמי סטריט פייטר.
ההבדל הוא שכל הלוחמים מעוצבים בעיצוב של משחקי טקן וכך גם המשחקיות.
הדמויות היחידות שנחשפו מהמשחק היו ג'ין קאזמה, פול פיניקס, נינה ויליאמס ולילי רוצ'פוט (מסדרת טקן) וריו, קן, צ'ון לי ואינגריד (מסדרת סטריט פייטר).
סטריט פייטר 1: ריו (יפן), קן מסטרס (ארצות הברית), ג'ן (סין), לי (הונג קונג), בירד (בריטניה), ויקטור סאגאת (תאילנד), ועוד
סדרת סטריט פייטר 2: אדמונד הונדה (יפן), קרלוס/ג'ימי בלנקה (ברזיל), ויליאם פ.
גייל (ארצות הברית), צ'ן לי זאנג (סין), זנגיף (ברית המועצות/רוסיה), דאלסים (הודו), וגה (ספרד), מר ביסון (שאדולו), קאמי וייט (בריטניה), DJ (ג'מייקה), פיי לונג (הונג קונג), "נץ רעם" (T.
סדרת סטריט פייטר אלפא: גאי, רולנטו, סודום, מאקי, קודי (ארצות הברית, (ממשחקי "פיינל פייט"), דן היביקי (הונג קונג), צ'ארלי, ג'ולי, ג'וני, קרין, אינגריד, ריינבו מיקה, רוז (איטליה), סאקורה, יון (יפן), איגל (אנגליה)
סדרת סטריט פייטר 3: אלכס (ארצות הברית, דודלי (אנגליה), אלנה (קניה), הוגו (גרמניה), איבוקי (יפן), מקוטו, נקרו (רוסיה), אורו, שין (ברזיל), קיו, רמי, טוולב, אוריאן, ינג, גיל ("הים התיכון" אם כי הרקע נראה אי יווני), פויז'ן, אפי.
סדרת סטריט פייטר EX: אלן, בלאיר, סי ג'ק, דרון, די דארק{גרמניה, שמו האמיתי הולגרת}, גרודה, הוקוטו{יפן}, קאירי{יפן}, פולום פורנה{ערב הסעודית}, סקולומאניה, ארי, נאנאסה, שרון, וי רוסו, האיטה, אקה, קיקלויד בטה, קיקלויד אלפא, שאדובגיסט
סדרת סטריט פייטר 4: אייבל (צרפת), קרימסון ווייפר, רופוס (ארצות הברית), אל פוארטה (מקסיקו), סת', גאוקן
סדרת סטריט פייטר 5: לאורה (ברזיל), נקאלי (מקסיקו), ראשיד
בשנת 1994 יצא סרט המבוסס על השחקנים של "סופר סטריט פייטר 2".
הסרט יחסית הצליח בציבור ומסביב לעולם אבל כשל אצל רוב המעריצים והמבקרים.
עלילה: מלחמת האזרחים בשאדאלו (מדינה דמיונית בדרום-מזרח אסיה) נגמרה.
בנות הברית מנסות להשליט סדר, כשלפתע מטוס ובו עשרות אזרחים ושלושה חיילים נחטף למקום לא ידוע.
אזור זה נשלט על-ידי הדיקטטור, מ.
ביסון, שמסרב לקבל את מרות בנות הברית.
צבא בנות הברית, בפיקודו של אלוף-משנה גייל, מנסים למצוא את מחבואו.
שחקנים: ז'אן-קלוד ואן דאם (ויליאם פ.
גייל), קיילי מינוג (קאמי וייט), ראול ג'וליה (מ.
הסרט אחרון בו השתתף לפני שמת), דאמיאן צ'פה (קן מסטרס)
במרץ 2008 החלו צילומים לסרט מחודש על הסדרה המבוסס על דמותה של צ'ון לי, "Street Fighter: The Legend of Chun-Li".
הסרט יצא לאקרנים ב-28 בפברואר 2009.
הסרט קיבל תגובות חריפות יותר מהסרט הקודם וכשל בקופות.
עלילה - העלילה עוקבת אחרי צ'ון לי מאז היותה ילדה שאומנה על ידי אביה באמנויות לחימה וממשיך לאחר שהוא נחטף על ידי בייסון וצ'ון לי מחליטה להתמודד נגדו ולשחרר את אביה.
שחקנים - קריסטין קרוק (צ'ון לי), מייקל קלארק דאנקן (באלרוג), כריס קליין (צ'ארלי נאש), רובין שאו (גן), ניל מקדונו (מ.
סטרייד הוא ז'אנר במוזיקה המנוגן על פסנתר, אשר התפתח בהארלם, ניו יורק בשנות העשרים.
הסגנון יורש רבים ממאפייני סגנון הראגטיים.
בסגנון, כמו גם בסגנונות פסנתר נוספים מאותה תקופה, חשיבות רבה ליד שמאל בנגינה.
אבות הסגנון הם הפסנתרנים לוקי רוברטס, ג'יימס פ.
מאפייניו הברורים ביותר של הסגנון הם כאמור ביד השמאלית של הפסנתרן; היא מנגנת בס כל רבע, ונותנת את הבסיס הקצבי וההרמוני של היצירה.
בניגוד לסגנונות כמו ראגטיים ובוגי ווגי התפקיד של יד שמאל חופשי מאוד, היא יכולה לנגן אקורדים בפעימה השנייה והרביעית של התיבה, היא קופצת מרווחים גדולים יותר, והתפקיד שלה יכול להיות הרבה יותר מלודי.
ניתן לראות הרבה השפעה של התפתחות הג'אז, והנגינה מאלתרת הרבה יותר.
כמו כן, להרבה קלאסיקות של הראגטיים כמו מייפל ליף ראג נגני הסטרייד החליפו את המלודיה בסדרה של ריפים והפכו את תפקיד יד שמאל למלודי יותר.
במשך הזמן התחילו להופיע גם בלו נוטס, ותפקידי הבס החלו להעשות לפעמים באוקטבות מקבילות או לסגנונו של ואלר גם במרווחים מקבילים אחרים.
גם ליד ימין תפקיד מהותי בצליל הייחודי של הסגנון.
לרוב, במקום לנגן מלודיה, יד ימין למעשה מאלתרת על ההרמוניה של השיר, ויוצרת ריפים שונים על כל אקורד, כמו כן היא תשתמש במוטיבים מקונטרפונקט.
ישנם סימני היכר של הסגנון כגון "קריסה לטרצות" כששני קולות נכנסים לתוך הטרצה של האקורד משני הצדדים.
בתקופה ההיא הסגנון עדיין נקרא ראגטיים ואת ההפרדה עשו רק מאוחר יותר.
אחד הגורמים להתפתחות הזו שלו הייתה תרבות המועדונים בניו יורק שבה הפסנתרנים היו צריכים לנגן שעות על גבי שעות, מול קהל, ולהישאר מעניינים וחדשים.
לאט לאט הם שינו את המלודיות, הם פיתחו את הבס, הם חיפשו טכניקות שילהיבו את הקהל.
הנגנים עצמם היו לרוב נגני ראגטיים שהושפעו ממוזיקת הסווינג.
כדי לנגן את הסגנון חייבת להיות לנגן שליטה וירטואזית בטכניקה, ולמעשה לעיתים היו נגני סטרייד מתחרים ביכולות הטכניות שלהם בתחרויות שמשכו קהל רב.
בין הנגנים המפורסמים של הסגנון ניתן למנות את: לוקי רוברטס, ג'יימס פ.
ג'ונסון, פאטס ואלר, וילי "האריה" סמית', ג'לי רול מורטון, ארט טאטום, דונלד לאמברט ועוד.
סטרים ליין הוא זרם אדריכלי ועיצובי בתקופת האר דקו המאוחרת, אשר הגיח בשנות ה-30 של המאה ה-20. העיצוב הארכיטקטוני הדגיש צורות אווירודינמיות קמורות, קווים אופקיים ארוכים והכיל לעיתים אלמנטים מעולם הספנות.
בתחום העיצוב התעשייתי, הוא שימש בתכנון טלפונים, טוסטרים, אוטובוסים, קטרים, מכשירי חשמל ומכשירים אחרים ליצירת רושם אלגנטי ומודרני.
בצרפת הוא נקרא "סגנון paquebot", או "סגנון אוניות קו אוקייניות", והוא הושפע מעיצובה של האונייה האוקיינית היוקרתית, SS Normandie , שהושקה ב-1932.
עם ההתקדמות והקושי ההולך וגדל בתקופת השפל הגדול של שנות ה-30, האמריקאים החלו לפתח צד חדש בסגנון האר דקו.
רעיון שהגו לראשונה מעצבים תעשייתיים של קווים מעוקלים וזורמים, שהסירו את הקישוטיות מעיצוב האר דקו לטובת תפיסת הקו האווירודינמי של תנועה ומהירות, שהתפתחה מתוך חשיבה מדעית.
הצורות הגליליות והחלונות האופקיים הארוכים באדריכלות הושפעו כנראה גם מהקונסטרוקטיביזם, ומאמני האובייקטיביות החדשה , תנועה הקשורה לורקבונד הגרמני.
דוגמאות לסגנון זה כוללות את מוסהאוס משנת 1923, השחזור של פינת בניין משרדים בברלין ב-1923 על ידי אריך מנדלסון וריצ'רד ניוטרה.
הסטרים ליין היווה באותה עת ראי של תקופה כלכלית קשה; זוויות חדות הוחלפו בקימורים אווירודינמיים פשוטים, וקישוט הוחלף בבטון חלק וזכוכית.
אחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לשילוב ישיר של תאורה כחלק ממבנה שתוכנן ועוצב בסגנון הסטרים ליין היה חדר האוכל במחלקה הראשונה של ה-SS Normandie.
הוא הואר על ידי נורות חשמל והאור הופץ מתוך 12 עמודי קריסטל לליק ו-36 עמודים תואמים נוספים הותקנו על הקירות.
במבואת הכניסה של מלון סטרנד פאלאס (1930), שחפציו הועברו לשימור (לפני שיפוץ המבנה) למוזיאון ויקטוריה ואלברט במהלך 1969, הוצג אחד השימושים הראשונים בזכוכית ארכיטקטונית מוארת פנימית, שהיוו את חלל הפנים המודרני הראשון שנשמר והוצג במוזיאון.
סטרים ליין הופיע לרוב בבניינים הקשורים לתחבורה ותנועה, כגון תחנות אוטובוס ורכבת, טרמינלים בנמלי תעופה, בתי קפה בצד הדרך ומבני נמלי ים.
היו לו מאפיינים המזוהים עם האדריכלות המודרנית, לרבות כיווניות והדגשת האופקיות, פינות מעוגלות, שימוש בקירות לבני זכוכית או חלונות צוהר, גגות שטוחים, חומרים מצופים כרום וחריצים או קווים אופקיים בקירות.
לעיתים קרובות בניינים אלו נצבעו בצבע לבן או בצבעי פסטל בגוונים בהירים מאופקים.
דוגמה לסגנון זה היא בית המרחץ של פארק אקווטיק ברובע ההיסטורי Aquatic Park, בסן פרנסיסקו.
הוא החל להיבנות בשנת 1936 על ידי מינהל קידום העבודות, וכולל את הקווים האופקיים הייחודיים, המעקה הקלאסי לפינות מעוגלות וחלונות מסוגננים, הדומים לאלמנטים של ספינה.
הפנים משמר הרבה מהעיטור והפרטים המקוריים, כולל ציורי קיר של האמן ותאוריטיקן הצבעים הילרי הילר.
האדריכלים האמונים על תכנונו היו ויליאם מוסר ג'וניור וויליאם מוסר השלישי.
הוא משמע כיום כמרכז האדמיניסטרטיבי של הרובע ההיסטורי Aquatic Park.
מלון נורמנדי בסן חואן, פוארטו ריקו, שנפתח במהלך 1942, בנוי בצורה המסוגננת של אוניית האוקיינוס SS Normandie, ומציג את השלט המקורי של הספינה.
ה-Sterling Streamliner Diners בניו אינגלנד היה דיינר שעוצב כקרון רכבת בסגנון הסטרים ליין.
אף על פי שבתים פרטיים בסגנון סטרים ליין לא כל כך נפוצים בהשוואה למבני מסחר, קיימים בנייני מגורים כאלו.
בית Lydecker בלוס אנג'לס, שנבנה על ידי הווארד Lydecker, הוא דוגמה לעיצוב סטרים ליין באדריכלות מגורים.
בישראל, דוגמה לעיצוב זה הוא בית האונייה בדרום תל אביב.
בפיתוח עירוני, אלמנטים של הסגנון שימשו לעיתים בבניית בתים טוריים שלאחר המלחמה ברובע Sunset בסן פרנסיסקו.
בצרפת נקרא הסגנון Paquebot, כלומר אוניית אוקיינוס.
הגרסה הצרפתית נוצרה בהשראת ההשקה של אוניית האוקיינוס SS Normandie ב-1935, שהציגה חדר אוכל בסגנון אר דקו עם עמודי קריסטל לליק .
בניינים שתוכננו בגרסאות שונות של הסגנון הופיעו בבלגיה ובפריז, דוגמה בולטת הוא הבניין בשדרות ויקטור 3 ברובע ה-15, שתוכנן בידי האדריכל פייר פטו.
פטו, נחשב לאחד ממייסדי סגנון האר דקו.
הוא עיצב את הכניסה לביתן האספנות בתערוכה לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות ב-1925, הנחשבת למקום הולדתו של הסגנון.
הוא גם עיצב את החללי הפנים של שלוש ספינות האוקיינוס, איל-דה-פרנס (1926), SS L'Atlantique (1930) ו-SS נורמנדי (1935).
הבניין של פטו בשדרת ויקטור חסר את הקווים המתעקלים של הגרסה האמריקאית של הסגנון, אבל היה לו "קשת" צרה בקצה האחד, מאחר שצורת המגרש עליו נבנה היה צר, מרפסות ארוכות כסיפון ספינה, ושורה של מבנים בולטים כארובות עשן על הגג.
בבניין דירות נוסף בפריז, שנבנה בשדרת פול-דומייר 1 ברובע ה-16 בשנת 1935, עוצבו סדרת דירוגים הנראים כאוניית אוקיינוס.
בניין פלאגי נבנה בכיכר פלאגי באיקסל (בריסל), בלגיה, בשנת 1938, בסגנון paquebot, וקיבל את הכינוי "Packet Boat" או "פאקבוט" (paquebot).
הוא תוכנן על ידי ג'וזף דיונגרה , ונבחר כעיצוב המנצח בתחרות אדריכלית ליצירת בניין שיכיל את המטה (לשעבר) של המכון הלאומי הבלגי לשידורי רדיו (INR/NIR).
הבניין שופץ מן היסוד, ובשנת 2002 נפתח מחדש כמרכז תרבות המכונה Le Flagey.
האירוע המכונן של סגנון העיצוב המודרני, סטרים ליין, בארצות הברית היה התערוכה העולמית של שיקגו בשנים 1933–1934, שהציג את הסגנון לקהל הרחב.
המכוניות החדשות אימצו את הקווים החלקים של ספינות האוקיינוס וספינות האוויר, ויצרו רושם של יעילות, דינמיות ומהירות.
הגרילים והשמשות נטו לאחור, המכוניות היו נמוכות ורחבות יותר, והן עוצבו בצורת מעוקלות, חלקות ובדגש על קווים אופקיים.
דוגמאות כוללות את הקרייזלר איירפלו והסטודיבייקר לנד קרוזר משנת 1934. המכוניות כללו גם חומרים חדשים, כולל פלסטיק בקליט, פורמייקה, זכוכית אטומה ויטרולייט, פלדת אל חלד ואמייל, שהעניקו מראה חלק וחדשני.
בשנים 1939 ו-1941, השיקו גם קרייזלר וגם ג'נרל מוטורס, בהתאמה, טנדרים ומשאיות, בעלי עיצוב מובהק ודומה בסגנונות האר דקו והסטרים ליין, תחת שמות מותגים שונים.
דוגמאות מאוחרות אחרות כוללות את מכונית הסדאן נאש אמבסדור "Airflyte" משנת 1950 עם קווי פגוש נמוכים הייחודיים לה, כמו גם המכוניות של הדסון בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, כדוגמת הקומודור , ש"עוצבו בסגנון סטרים ליין ייחודי להן - מכוניות כבדות ומסיביות.
כלי טיס, כלי שיט ורכבות
סגנון הסטרים ליין הפך לפרקטיקה נרחבת של עיצוב עבור כלי טיס, קטרים, קרונות וכלי שיט.
סגנון הסטרים ליין נחשב למנוגד לפונקציונליזם, שהיה סגנון עיצוב מוביל באירופה במקביל לו.
אחת הסיבות לעיצובים הפשוטים בפונקציונליזם הייתה להוזיל את עלויות הייצור של הפריטים, מה שהופך אותם לנגישים למעמד הפועלים האירופי הגדול.
סטרים ליין ופונקציונליזם מייצגים שתי אסכולות שונות בעיצוב תעשייתי מודרניסטי.
סְטְרֵיְיט אַקְטִינְג (מאנגלית: Straight-acting; בתרגום חופשי: "התנהגות סטרייטית" או "לשחק סטרייט") הוא מונח בסלנג להט"בי לתיאור הומוסקסואל כאשר הוא נושא סממנים חיצוניים והתנהגותיים גבריים הנחשבים אופייניים לגבר הטרוסקסואל.
הביטוי נפוץ יותר ביחס להומואים וביסקסואלים, אך משמש לעיתים גם לתיאור לסביות ונשים אשר התנהגותן תואמת צורת התנהגות והופעה נשית הטרוסקסואלית.
המונח נשען על סטריאוטיפ המייחס להומוסקסואלים התנהגות טיפוסית המאופיינת בסממנים חיצוניים כגון לבוש, אופן דיבור ושפת גוף המצטיירים כ"נשיים", והשונה באופן מהותי מהתנהגותם של הטרוסקסואלים.
על רקע זה, הצבעה על אדם כ"סטרייט אקטינג" מאפשרת להוציאו מכלל זה, ולהעיד עליו שהוא נבדל מהטרוסקסואלים אך ורק בהעדפתו המינית.
כלומר, אדם אשר לא ניתן, לכאורה, להבחין כי הוא הומו, משום שאינו נוהג על פי הסטריאוטיפ.
השימוש בביטוי נפוץ בעיקר באתרי הכרויות המשמשים את קהילת הלהט"ב, ובמקרים רבים משתמשים בו גברים המעוניינים להעיד על עצמם שאינם בעלי סממנים נשיים, או כי הם מתעניינים בגברים גבריים ולא נשיים.
תיוג עצמי בתור "סטרייט אקטינג" יכול לנבוע ממניעים חברתיים, ולא רק אישיים.
הפסיכולוג האמריקאי הרולד קודן הציע כי הומואים מתייגים עצמם ככאלה מחשש להומופוביה, ומכיוון שהחברה נוטה לקבל יותר בקלות הומוסקסואלים גבריים מאשר נשיים.
בשימוש מאוחר במונח, "סטרייט אקטינג" יכול לתאר גם התנהגות זמנית (בשונה מתיאור טיפוס) אשר נוקט בה הומוסקסואל כאשר הוא נמצא בסביבה שבה הוא מעוניין להישאר בארון.
רבים בקהילת הלהט"ב מתנגדים לשימוש בביטוי ואף מותחים ביקורת על אלו שבוחרים לתאר את עצמם באמצעותו.
הטעמים לביקורת זו יכולים להיות שונים.
לעיתים נסמכת הביקורת על הטענה כי לעיתים קרובות מתלווה לשימוש בביטוי סלידה מהומוסקסואלים שהתנהגותם נחשבת לנשית.
במקרים אחרים היא נסמכת על הטענה כי הביטוי אינו מכיר בגוונים הרבים של התנהגות הומוסקסואלית ויוצר הפרדה דיכוטומית בין התנהגות "גברית" ו"נשית".
המונח "סטרייט אקטינג", כאשר נאמר כביקורת, מתאר גם גברים המשקיעים מאמץ להסוות מסביבתם את היותם הומואים, ואף נמנעים מהימצאות בקרבת הומואים אחרים שאינם "גבריים".
במקרו-כלכלה, סְטֵרִילִיזַצְיָה (מכונה גם עיקור) מתייחסת לפעולת הבנק המרכזי בשוק פתוח שמטרתה לנטרל השפעות של שוק הכסף על שוק המטבע העולמי.
ברוב המקרים מבצע הבנק המרכזי פעולה זו על מנת לנטרל השפעות פוגעות של תנועות הון נכנסות כמו ייסוף שער החליפין, אובדן תחרות בייצוא ואינפלציה.
באופן כללי, הסטריליזציה מתייחסת לכל מדיניות מוניטרית שמבקשת להותיר את כמות הכסף במשק ללא שינוי במהלך זעזועים כלכליים או שינויים אחרים, כולל תנועות הון יוצאות.
לשם דוגמה, נניח כי ערך המטבע של מדינה מסוימת ירד (במדינה משטר שער חליפין נייד).
על מנת למנוע זאת, הבנק המרכזי של אותה מדינה מחליט להעלות את ערך המטבע על ידי יצירת ביקוש מלאכותי למטבע המקומי בשוק מטבע החוץ.
הדבר נעשה באמצעות שימוש ביתרות המט"ח של הבנק המרכזי לקניית מטבע מקומי.
הביקוש המתואר אכן גורם לעצירת ירידת ערך המטבע המקומי, אך יוצר גרעון במאזן התשלומים עקב ירידת שער החליפין.
שער החליפין הנמוך יותר במונחי מטבע מקומי מגדיל את הייבוא, אך מקטין את הייצוא.
הגרעון במאזן התשלומים גורם לירידה בכמות הכסף במשק.
לכן, במטרה לקזז את ההשפעה השלילית הזו של ירידה בכמות הכסף הנזיל, הבנק המרכזי יבצע פעולות בשוק הפתוח שיגרמו להגדלת כמות הכסף במשק.
פעולות אלו של קניית איגרות חוב מקומיות באמצעות מטבע מקומי "ינטרלו" את ההשפעות השליליות של הפעולות בשוק המט"ח.
סטרייף הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #87 ממרץ 1990, ונוצרה על ידי הכותב לואיס סימונסון והמאייר רוב לייפלד.
סטרייף הוא האלטר אגו של נייתן סאמרס, שיבוט שנוצר מהתבנית הגנטית של נייתן כריסטופר סאמרס, בנם של סקוט סאמרס ומדלין פריור-סאמרס ממציאות חלופית.
כאשר אפוקליפס האלמותי מדביק את הרך הנולד בווירוס טכנו-אורגני, אישה מהעתיד הרחוק מופיעה בפני סייקלופס וג'ין גריי ומציגה את עצמה בשם אסקאני.
היא מודיעה להם כי היא יכולה להציל את הילד, וזאת על ידי שיבוטו ועצירת התקדמות הווירוס.
אפוקליפס וכוחותיו מתקיפים את מקום מושבה וחוטפים את השיבוט.
אפוקליפס מגדל אותו כילדו שלו, ומתכוון להשתמש בגופו כמארח.
כאשר הוא מנסה להעביר את ישותו אליו, הוא מגלה כי סטרייף למעשה שיבוט, ואין הוא מתוכנן להכיל את ישותו של אפוקליפס.
בבגרותו, דעתו של סטרייף נטרפה עליו והוא נשבע לנקום במי שאותם חשב להוריו האמיתיים (סייקלופס וג'ין גריי) ובאפוקליפס.
הוא האנטגוניסט הראשי בקשתות הסיפור "שירת התליין" משנת 1992, ו"מלחמת המשיח" של שנת 2009.
גיימס באקלי סטרינגר דייוויס היה שחקן קולנוע בריטי.
דייוויס נולד בבירקנהד, צ'שייר אנגליה.
ב-1945 התחתן עם מרגרט רתרפורד.
סטרינגר היה ידוע בשל הופעותיו כשחקן משנה בסרטים שונים וסדרות טלוויזיה, בהם לעיתים קרובות גילם את תפקיד הג'נטלמן האנגלי המבוגר.
אשתו התעקשה תמיד שיינתן לו תפקיד קטן בכל סרט בו השתתפה, כך הוא הופיע לצידה במספר סרטים כולל ב-4 עיבודי קולנוע לספרי אגתה כריסטי כאשר אשתו מגלמת את דמותה של גברת מארפל.
דייוויס היה נשוי לשחקנית מרגרט רתרפורד והוא הלך לעולמו ב-1973 בשלפונט סיינט גיילס בבקהאמפשיר כשנה לאחר מותה של רעייתו.
רתרפורד ודייוויס נקברו בבית הקברות של כנסיית ג'יימס הקדוש בבקהאמפשיר.
חברת אהרן סטרֶייט, שמוצריה משווקים תחת המותג סטריֶיט'ס היא חברת מזון כשר אמריקאית שבסיסה בניו יורק סיטי.
החברה, שבבעלות משפחת סטרייט, ידועה בעיקר בשל המוצר הנמכר ביותר שלה, "מצות סטרייט".
החברה מחזיקה כ-40% משוק המצות בארצות הברית והיא המתחרה העיקרית בתחום זה של חברת מנישביץ.
החברה נוסדה ברחוב פיט שבלואר איסט סייד של ניו יורק בשנת 1916 על ידי אהרן סטרייט (שטרַייט), מהגר יהודי מאוסטריה.
בשנות פעילותה הראשונות ייצרה החברה מצות יד, ובשנת 1925 הפכה לחברה רשמית ועברה לרחוב ריווינגטון .
עם הצלחת שיווק המצות, רכש סטרייט גם את הבניינים הסמוכים, והחברה פועלת גם ב בקומפלקס בן 4,400 מ"ר בלב מנהטן.
מתחם החברה לצד מוסדות מזון היסטוריים אחרים: "המעדנייה של כץ" ומאפיית הקניש של יונה שימל, נשארו כשרידים להיסטוריה היהודית של הלואר איסט סייד.
החברה עשתה מאמצים להתאים את עצמה לתהליך הג'נטריפיקציה שעובר האזור כולו, בשלב מסוים נבחנה אפשרות להקמת בית קפה או פאב שיגישו גם מצות, ולהשתלב במגמה החדשה של החיים ברובע.
מפעל המצות של החברה מייצר בממוצע 16,000 פאונד מצות בכל יום.
המפעל פועל 20 שעות ביממה.
תנאי הכשרות מחמירים ועד שלב ההוצאה מהתנור, מותרת הגישה לבצק רק ליהודים שומרי שבת.
התהליך כולו מתנהל תחת השגחתם של משגיחי כשרות, בהקפדה על דרישות ההלכה כמו משך זמן האפייה.
ב-2007 פורסם כי שטח המפעל יימכר תמורת 25 מיליון דולר, ייהרס, ובמקום יבנו דירות יוקרה.
סטרייק היא סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על סדרת ספרי המתח "קורמורן סטרייק" מאת ג'יי קיי רולינג, שכתבה את סדרת הספרים בשם העט רוברט גלבריית'.
הסדרה שודרה לראשונה ב-27 באוגוסט 2017, תחת הפצת רשת הטלוויזיה הבריטית "BBC", לאחר ששודרה לראשונה ב-10 באוגוסט במכון הסרטים הבריטי.
בסדרה מככבים בתפקידים ראשיים טום ברק כקורמורן סטרייק, יוצא צבא שהשתחרר משירותו הצבאי לאחר שנפצע ונאלצו לקטוע את רגלו וכעת מתפרנס כבלש פרטי, והולידיי גריינג'ר כרובין אלקוט, מזכירתו הזמנית של סטרייק שמתחילה לקחת חלק פעיל יותר בחקירותיו ואף להתקרב אליו.
ליהוקו של ברק כסטרייק אושר בשלבי שנת 2016, יחד עם אישור רשמי שגריינג'ר לוהקה לדמותה של רובין.
בתחילת שנת 2017, אושר שהשחקן קר לוגאן יגלם את דמותו של מת'יו, ארוסה של רובין.
בעונה הראשונה הסדרה הציגה את שלושת העיבודים לשלושת הרומנים שפורסמו - "קריאת הקוקייה", "תולעת משי" ו"דרך הרשע".
בישראל, הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-7 במרץ 2018 ב-HOT, סלקום tv ו-yes.
הסדרה מספרת את סיפורו של קורמורן ב.
סטרייק, חייל שהשתחרר מהצבא לאחר שאיבד את רגלו באפגניסטן והפך לבלש פרטי המנהל משרד חקירות קטנטן בלונדון.
המלחמה הותירה את סטרייק כשהוא פגוע נפשית ופיזית, אך האינטואיציה הייחודית והחריפה שלו – בנוסף לניסיונו כחוקר צבאי – הופכים אותו לבעל הבחנה חדה ובעל יתרון משמעותי.
בעזרתה של מזכירתו הנאמנה, רובין אלקוט, סטרייק צולל אל תיקים מורכבים ומוזרים שמותירים את המשטרה חסרת אונים ויכולת.
פרקי "קריאת הקוקייה" הופצו על גבי DVD ב-27 בנובמבר 2017.
<font color="black"> מספר פרק <font color="black"> שם הפרק <font color="black"> בימוי <font color="black"> כתיבה <font color="black"> תאריך שידור מקורי <font color="black"> רייטינג 1 פרק 1 מייקל קילור בן ריצ'רדס 27 באוגוסט 2017 8.89 2 פרק 2 28 באוגוסט 2017 8.28 3 פרק 3 3 בספטמבר 2017 8.18
פרקי "תולעת משי" הופצו על גבי DVD ב-19 בפברואר 2018.
פרקי "דרך הרשע" הופצו על גבי DVD ב-16 באפריל 2018.
טום ברק – קורמורן סטרייק
הולידיי גריינג'ר – רובין אלקוט
קר לוגאן – מת'יו קנליף
נטשה או'קיף – שרלוט קמפבל
קיליאן סקוט – המפקח אריק וורדל
שאגון ילדה – המפקח ריצ'רד אנסטיס
הביקורות על עיבוד הרומן "קריאת הקוקייה" לסדרה היו לרוב חיוביות.
האתר "Digital Spy" שיבח את הופעותיהם של ברק וגריינג'ר, והגדיר את ביצועיו של ברק כסטרייק כ"התגלות".
כריסטופר סטיבנס מ"דיילי מייל" נתן לפרק הראשון ביקורת חיובית, ושיבח את הופעותיהם של ברק ושל גריינג'ר וכן את הופעתו של מרטין שו כטוני לנדרי, ואמר ש"כרובין התוססת, העלמה גריינג'ר מאזנת את אישיותו האבלה [של סטרייק] עם המון אנרגיה ותזזיות".
עם זאת, סטיבנס היה ביקורתי בעיקר כלפי חוסר הרגישות כלפי נכותו של סטרייק.
כמו כן, גם עיבודו של "תולעת משי" קיבל ביקורות חיוביות, כשהמבקרים שוב שיבחו את הופעותיהם של ברק וגריינג'ר.
עם זאת, העיבוד הטלוויזיוני ספג ביקורת על כך שהוא מתאר בצורה גרפית את התאבדותה של אלספת פאנקורט, סצנה שאינה קיימת בספר.
תאריך שידור הפרק נפל על יום ההתאבדות הבינלאומי באותה השנה, מה שגרם לחלק מהצופים לטעון שהסצנה המדוברת לא הייתה מלאה מספיק רגישות לנושא.
סטרימינג בשידור חי (או הזרמת מדיה בשידור חי) מתייחס להזרמת מדיה מקוונת המוקלטת ומשודרת בו זמנית בזמן אמת.
לעיתים קרובות מכנים אותו פשוט כסטרימינג (בעברית: הזרמה), אולם מונח מקוצר זה הוא דו משמעי בגלל העובדה ש"סטרימינג" עשוי להתייחס לכל מדיה שנמסרה ומושמעת בו זמנית מבלי צורך בהורדת קובץ לחלוטין.
מדיה שאינה חיה כמו VOD, ולוגים וסרטוני YouTube מוזרמים מבחינה טכנית, אך לא מוזרמים בשידור חי.
שירותי זרם חי מקיפים מגוון רחב של נושאים, החל במדיה חברתית וכלה במשחקי וידאו.
פלטפורמות כמו פייסבוק לייב, פריסקופ, קואישו ו-17 כוללות הזרמת מבצעים מתוכננים ואירועי סלבריטאים, כמו גם סטרימינג בין משתמשים, כמו גם בסרטוני וידאו.
אתרים כמו Twitch.tv הפכו לשוק פופולרי לצפייה באנשים שמשחקים משחקי וידאו, כמו למשל ב-eSports, Let's Play בסגנון משחק, או speedrunning.
אינטראקציה של משתמשים באמצעות חדרי צ'אט מהווה מרכיב עיקרי בהזרמה בשידור חי.
פלטפורמות כוללות לרוב את היכולת לדבר עם השדרן או להשתתף בשיחות בצ'אט.
דוגמה קיצונית להתממשקות הצופים היא הניסוי החברתי Twitch Plays Pokémon, בו הצופים משתפים פעולה כדי להשלים משחקי פוקימון על ידי הקלדת פקודות המתאימות לתשומות הבקר.
בנוסף, הזרמת סטרימינג בשידור חי משתמשת בפרוטוקלי תקשורת הנותנים עדיפות למהירות השידור, גם במחיר של פגיעה באיכות התמונה המועברת.
בתחום המדיה החברתית המונח "מדיה חיה" מתייחס למדיה חדשה המשתמשת בטכנולוגיות מדיה זורמת לצורך יצירת רשתות של מולטימדיה חיה המשותפת בין אנשים, חברות וארגונים.
משווק המדיה החברתית בריאן קרמר מתאר סטרימינג בשידור חי כ"כלי שיווקי ותקשורת מפתח זול המסייע למותגים להגיע לקהל המקוון שלהם." משתמשים יכולים לעקוב אחר הווידאו החי של חבריהם "שיתופי" כמו גם "שיתופים" הקשורים לתוכן או לפריטים ספציפיים.
ניתן לשתף מדיה חיה דרך כל אתר או יישום אינטרנט; לפיכך, כאשר אנשים גולשים באתר ספציפי, הם עשויים למצוא זרמי מדיה חיה הרלוונטיים לתוכן שהם מחפשים.
מדיה חיה יכולה לכלול סיקור של אירועים שונים כמו קונצרטים או סיקור חדשותי חי שנצפה באמצעות דפדפן אינטרנט או אפליקציות כמו סנאפצ'ט.
ג'יימס הארדן וטרולי קידמו את משחק האולסטאר של ה-NBA הקרוב באמצעות סנאפצ'אט.
במרץ 2015 השיקה טוויטר אפליקציית סטרימינג בשידור חי בשם Periscope.
בדרך כלל המשתמשים יראו היפר קישור המחובר לשידור שלהם, ומכוון אנשים לכרטיסייה חדשה.
באמצעות Periscope, סרטונים מופיעים בשידור חי על ציר הזמן.
אם המשתמש אישר לאתר לשתף מידע, אחרים יכולים לראות מאין המשתמש זורם.
במהלך השידור משתמשים יכולים להגיב, לדבר עם השדרן או לשאול שאלות.
קיוון בייקפור, מנכ"ל פריסקופ, דיק קוסטולו וג'ק דורסי, מנכ"ל טוויטר, כולם חלקו מטרה משותפת – להמציא משהו שימזג את שתי הקבוצות לאחת במקום כשותפים.
הצוות רצה להעניק לאנשים נגישות רבה יותר גם לטוויטר וגם לפריסקופ.
הפתרון שלהם היה שילוב של סטרימינג חי וטוויטר.
פייסבוק הציגה שירות הזרמת וידאו, Facebook Watch לאנשים מסוימים באוגוסט 2016, ולציבור בינואר 2017. פייסבוק לייב מאפשרת למשתמשי פייסבוק לכלול "תגובות" משלהם כשמישהו משדר.
יוטיוב נרכשה על ידי גוגל בשנת 2006, והצמד הודיע לאחר מכן על אפליקציית הסטרימינג החיה שלהם.
כמו פריסקופ, משתמשים יכולים להגיב לשידור.
שלא כמו פריסקופ, ניתן לשמור זרמים חיים ביוטיוב וכל משתמש יכול לגשת אליהם דרך האפליקציה.
ראש מוצר הצרכנים של יוטיוב, מנואל ברונשטיין הצהיר כי סטרימינג בשידור חי מעניק ליוצרים אפשרות "למעשה ליצור חיבור אינטימי יותר עם מעריציהם."
Lifestreaming, או Lifecasting, כרוך שידור רציף של אירועי היומיום בחייו של אדם.
ג'סטין קאן ייסד את Justin.tv כאתר להמשך חייו המתמשך, וזוכה בזכות הפופולריות של הסגנון.
וויל פרטין מ"רולינג סטון" תיאר את מזרים החיים כמי ש"הזרים כמה שעות מחייו ההתרחשות הבולטים כמעט בכל יום ויום."
הם משמשים לפרסום זרמים ביוטיוב, פייסבוק, פריסקופ ו-Twitch.tv, בין היתר.
סטרימינג בשידור חי של משחקי וידאו צבר פופולריות במהלך העשור השני של המאה ה-21. דייוויד מ.
אוולט התייחס ל-Twitch.tv כ-"ESPN של משחקי הווידאו".
האתר הוליד וצמח להאפיל על Justin.tv, ונרכש על ידי Amazon.com בסוף 2014 תמורת 970 מיליון דולר.
אתרי הזרמת אחרים אוריינטציה משחקי הווידאו כוללים את Smashcast.tv, אשר הוקמה לאחר מיזוג של Azubu ו-Hitbox.tv, ואת השירות מבוסס קוריאה הדרומית afreecaTV.
בשנת 2015, YouTube השיקה את YouTube Gaming – אתר משנה ואפליקציה מוכוונת למשחקי וידאו שנועדה להתחרות עם Twitch.
דוגמה לאירוע מוזרם חי בשידור חי הוא Games Done Quick, מרתון מהירות צדקה המתארח ב-Twitch.
הצופים מעודדים לתרום תמריצים במהלך הזרם כמו שמות של דמויות בריצה, שהרצים ינסו לאתגרים קשים יותר או לזכות בפרסים.
למעלה מ-10 מיליון דולר גויסו במשך שישה עשר מרתונים.
סטרימרים מקצועיים יכולים לייצר הכנסות ניתנות למימוש מנויי הצופים ותרומות, כמו גם מפרסומות פלטפורמה וחסויות מארגוני eSports, ולעיתים קרובות מרוויחים הרבה יותר מזרם מאשר מזכיות בטורניר.
הקהלים של טורנירי המשחקים המקצועיים הם בעיקר צופים בזרם חי בנוסף לקהלים חיים בתוך מקומות.
The International 2017, טורניר Dota 2 עם מאגר הפרסים הגדול ביותר בהיסטוריה של eSport, מוזרם בעיקר דרך Twitch, עם שיא של למעלה מחמישה מיליון צופים במקביל.
מקרים רבים של פשעים כמו אונס ותקיפה, יחד עם התאבדויות, הוזרמו בשידור חי, ולא הותירו זמן רב עד למנהלים להסיר את התוכן הפוגע.
בנוסף, סטרימינג בשידור חי לקהלים גדולים טומן בחובו את הסיכון כי הצופים עשויים לבצע פשעים מרחוק וגם באופן אישי.
מייסד שותף של Twich, ג'סטין קאן היה יעד תכוף להחלפה.
אירוע שאירע באפריל 2017 בשדה התעופה הבינלאומי של הפניקס סקיי הארבור כאשר צופה הזעיק איום פצצה וכינה את הנחל כאשם, כשהוא סגר את שדה התעופה באופן זמני.
הם עשויים להיות גם קורבן להטרדה מאיימת כמו אצל ידוענים אחרים; לדוגמה, נער הופיע ללא הזמנה לביתו של מזרים וביקש לגור איתו לאחר שחסך לטיסה טרנס-יבשתית לכיוון אחד.
מזרים אמריקני ממוצא טאיוואני נפל קורבן למסע הטרדות משוכלל וממוקד על ידי מזרים טאיוואני, שתואם באמצעות קבוצת פייסבוק פרטית עם 17,000 חברים "שפעילותם הייתה מעקב אחר מקום הימצאו", איומי מוות "והפצת מספר הטלפון והכתובת של הוריו בארצות הברית".
Twich הגיבה בכך שהשעתה זמנית את המזרים שהוטרד.
סטרייטוושינג הוא שמה של תופעה בה מתארים דמויות ספרותיות להט"ביות כהטרוסקסואלים או התעלמות ממידע היסטורי על נטייתם המינית של אישים היסטוריים על מנת להתאימם לאידיאלים ההטרונורמטיבים.
סטרייטוושינג נמצאת באופן בולט ביותר בסיפורת, במיוחד בטלוויזיה ובקולנוע, לפיה דמויות שהוצגו בחומר המקור כהומוסקסואליות, כביסקסואליות או א-מיניות הוצגו, באופן מכוון, כהטרוסקסואליות.
סטרייטוושינג היא מונח עכשווי יחסית אשר גדל בשימוש ובהכרה בשנים האחרונות.
למרות הגברת הנוכחות וההכרה בטלוויזיה האמריקאית, דמויות קוויריות וסיפורים קווירים עדיין נתונים לדוגמאות אמפיריות של סטרייטוושינג.
ההצדקות הנפוצות לסטרייטוושינג כוללות, בין היתר,
מבחינה אטימולוגית, סטרייטוושינג נגזרת מהמונח וייטוושינג , אשר רומז ל-
סטרייטוושינג שונה מ-"הוורדת פנים", כאשר משתמשים בשחקנים סטרייטים לשחק תפקידים של דמויות להט"ביות.
אנה קיגנ, מ-Time Out, השוותה בין "הוורדת פנים" להשחרת פנים.
פעילים להט"בים העלו דאגה מהסרט ברונו, בו השחקן הסטרייטי סשה ברון כהן גילם את תפקידו של גבר הומוסקסואלי כדי .
דרגוס מאניה הבחין בין שינוי דמות קווירית בסיפורת לדמות סטרייטית:
חיטוב ההיבטים הקווירים של דמות להט"בית כדי להפוך את הדמות למקובלת יותר על הקהל ההטרוסקסואלי.
הסרת רפרנטים קווירים מכרזות שיווק או מכריכות DVD.
שינוי התיאור של תרבויות או חברות קוויריות שלמות לגרסה הטרוסקסואלית.
בסיפורת, הנוהג של סטרייטוושינג מצוין במיוחד בתסריטים המבוססים על ספרי קומיקס.
הדמות מאקס-מן, מיסטיק, מתוארת כביסקסואלית בספרי הקומיקס, אך בסרטים היא מוצגת כסטרייטית.
בתוך ספרי הקומיקס שפורסמו על ידי מארוול קומיקס, הייתה למיסטיק מערכות יחסים רומנטיות עם דמויות גבריות ונשיות.
מערכת היחסים הבולטת ביותר שלה הייתה עם דסטיני , .
בתוך סדרת הסרטים של האקס-מן, לדמות מיסטיק, שגילמה השחקנית ג'ניפר לורנס, לא היה מערכת יחסים או עניין כלשהו בדמות נשית אחרת.
הסרט הדרמה האמריקאית מ-2015, Stonewall , הואשם בסטרייטוושינג ובנוהג הקשור ל-"שטיפת שיניים", על כך שלא כלל ייצוג של שני הפעילים השחורים והטרנסיים שגרמו למהומות סטונוול.
סדרת הטלוויזיה הדרמה-מוזיקלית, Rise , ספגה לביקורת על כך ששינתה את בסיס ההפקה, בעיר נהיה פתאום לגבר סטרייט; המגזין אאוט כינה את הסדרה כ-.
במאמר "משחק החיקוי וה-'סטרייטוושינג' בסרטים" , שנכתבל סטיוארט ריצ'רד, נכתב גם הביקורת על הסרט "משחק החיקוי".
באותו מאמר, ריצ'רדס קבע כי סדרת מלחמת העולם השנייה , להראות אותו כ-.
הוא גם אמר שהסרט נהיה , ובו גם מתואר יחסים רומנטיים עם ג'ואן קלארק (קירה נייטלי).
הדמות ג'ון קונסטנטין, בגילומו של השחקן מאט ראיין, מסדרת הטלוויזיה קונסטנטין, ספגה ביקורת רבה על כך שלא הציגה את אותה מיניות כמו שנכתבה במקור בסדרת הקומיקס של DC, "קונסטנטין: הלבלזר".
מנהלי הטלוויזיה החליטו כי לא צריך לכלול את הביסקסואליות של ג'ון קונסטנטין בתוכנית הטלוויזיה והוא תואר כגבר סטרייט.
עם זאת, כאשר ריאן חזר לגלם את התפקיד בסדרת הטלוויזיה האמריקאית, אגדות המחר, הדמות הוצגה כביסקסואלית.
סדרת הטלוויזיה האמריקאית, ריברדייל, ספגה ביקורת על תיאורם של אחת הדמויות הראשיות, ג'אגהד ג'ונס (בגילומו של השחקן האמריקאי קול ספארוס) כדמות גברית סטרייטית.
בראיון ל-comicbook.com, מחבר ספר הקומיקס ג'אגהד , צ'יפ זדארסקי, הצהיר כי כתב את ג'אגהד כדמות א-מינית.
משחקי ווידאו, כמו וורלד אוף וורקראפט של היצרנית Blizzard Entertainment, מתאימים לקהל הקווירי מטבעם, מאחר שבמשחק, ניתן לשנות, לפי התאמתו האישית של השחקן, את המגדר ואת הנטייה המינית של הדמות.
כאן, האפשרות לשחק דמות ראשית לא סטרייטית היא התפתחותית.