tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנגד, הם הפסידו ב-12 בדצמבר 2015 לסירברוס (איליה דרגונוב ורוברט דרייסקר) וכתוצאה מכך איבדו את חגורות האליפות.
וולטר וחברו לקבוצת רינגקמפף, טימותי טאצ'ר, ניצחו את מאסיב פרודקט (דייוויד סטאר ויורן סימונס) וזכו באליפות הזוגות ב-8 באוקטובר 2017. הם החזיקו בחגורות האליפות במשך 154 ימים עד שהפסידו אותם לדה מאק וג'ון קלינגר ב-11 במרץ.
זכייה רביעית של וולטר בתואר זה הגיעה ב-3 באוגוסט 2019 ביחד עם איליה דרגונוב, עד שהפסידו את התואר ל-Aussie Open (קייל פלטשר ומארק דייוויס) ב-13 בספטמבר.
בנוסף לכך, הוא מאמן ראשי באקדמיה להיאבקות של wXw.
ב-24 במאי 2015, וולטר ערך את הבכורה שלו בארגון תחת שם הבמה ביג דאדי וולטר, כשלקח חלק בטורניר ה-Super Strong Style 16 לשנת 2015. לעומת זאת, הוא הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי ראמפייג' בראון.
ב-29 בנובמבר באירוע "פרק 23", השניים נפגשו לקרב נוסף ביניהם, ושוב וולטר הפסיד.
בנוסף לכך, הרגע הזכור יותר מקרב זה הוא הרגע שבו הזירה קרסה לאחר שבראון הוטח אל פינת הזירה.
וולטר השתתף בטורניר ה-Super Strong Style 16 של השנה הבאה, כשהפעם הוא הצליח להגיע עד לשלב רבע הגמר, לפני שהודח על ידי כריס הירו.
כמו כן, וולטר השתתף בטורניר אחר אשר קבע את אלוף Progress Atlas הראשון, כשאת טורניר זה הוא סיים עם 2 נקודות.
ב"פרק 47", רינגקמפף (וולטר, אקסל דייטר ג'וניור וטימותי טאצ'ר) איתגרו את קבוצת בריטיש סטרונג סטייל (פיט דאן, טרנט סבן וטיילר בייט) לקרב שלושה נגד שלושה על כל חגורות האליפות שבהם החזיקו קבוצת הבריטיש סטרונג סטייל.
עם זאת, קבוצת רינגקמפף הפסידו ולא הצליחו לשים ידם על חגורות האליפות.
לאחר מכן, וולטר ניצח את מאט רידל וזכה באליפות Progress Atlas במסגרת "פרק 51".
הוא הפסיד את התואר לאותו רידל כחודש לאחר מכן.
מנגד, הוא הצליח לזכות בתואר זה בפעם השנייה בקריירה ב"פרק 55", כשגבר על מאט רידל וטימותי טאצ'ר בקרב משולש.
וולטר החליט לוותר על אליפות זו במהלך הטורניר ה-Super Strong Style 16 לשנת 2018, על מנת להשיג את אליפות העולם של Progress, שבה החזיק באותה התקופה טראוויס בנקס.
הוא צלח במשימתו, כשניצח את אותו בנקס ב"פרק 74".
במהלך הטורניר ה-Super Strong Style 16 לשנת 2019, וולטר ניצח את טרנט סבן בקרב אליפות נגד אליפות וזכה באליפות Progress Atlas בפעם השלישית בקריירה.
ב-21 ביולי, אליפות Progress Atlas יצאה מפעילות, מה שגרם לוולטר להיות האלוף האחרון שאחז בתואר זה.
ב"פרק 95", וולטר הפסיד את אליפות העולם המאוחדת של Progress לאחר שאדי דניס פדה את ההזדמנות שלו להתחרות על תואר זה, כשניצח את מארק אנדרוז במסגרת "פרק 76".
קרב זה היה קרב משולש אשר כלל בנוסף את דייוויד סטאר.
וולטר ערך את הבכורה שלו בארגון Evolve במסגרת האירוע ה-90, שנערך ב-11 באוגוסט 2017 ובו הגן על אליפות Progress Atlas נגד פרד יהי.
למחרת, וולטר איתגר ללא הצלחה לאליפות ה-WWN בקרב מרובע שכלל את מאט רידל, קית' לי וטרייסי ויליאמס.
הוא שוב איתגר ללא הצלחה לאותו התואר ב-9 בדצמבר 2017 כאשר הוא הפסיד לקית' לי במסגרת אירוע מספר 96 של הארגון.
וולטר ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות PWG במסגרת טורניר "הקרב של לוס אנג'לס" 2017, שבו הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי קית' לי.
בלילה הראשון של האירוע All Star Weekend 13 הוא הפסיד לריקושט.
בלילה השני, הוא רשם את ניצחון הבכורה שלו בארגון, כשניצח את זאק סברה ג'וניור; קרב שזכה לציון חמישה כוכבים מטעם העיתונאי של מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר.
בינואר 2018, הוא וחברו לקבוצת רינגקמפף, טימותי טאצ'ר, כשלו בניסיונם לזכות בחגורות אליפות הזוגות של PWG לאחר שהפסידו ל-Chosen Bros (ג'ף קוב ומאט רידל).
ב-21 באפריל, וולטר ניצח את קית' לי וג'ונה רוק בקרב משולש והפך לאלוף העולם של PWG.
ב-19 באוקטובר, הוא הפסיד את התואר לג'ף קוב.
נודע שוולטר יתווסף לקרב על אליפות האינטרנט של Defiant בין דייוויד סטאר לטראוויס בנקס באירוע Lights Out.
לעומת זאת, בנקס לא היה יכול להתחרות בקרב עקב פציעה בכף הרגל.
במקום, וולטר ניצח את סטאר כדי להפוך לטוען לכתר לאליפות של בנקס.
באירוע No Regrets, הקרב ביניהם הסתיים בתיקו.
ב-2 ביוני, וולטר ניצח את בנקס וזאק סברה ג'וניור וזכה באליפות האינטרנט של Defiant.
ב-30 בדצמבר, וולטר הפסיד את התואר למרטין קירבי.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool, שנערך ב-12 בינואר 2019, וולטר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-WWE, לאחר שפיט דאן הגן בהצלחה על אליפות בריטניה נגד ג'ו קופי.
ב-2 בפברואר, וולטר ערך את קרב הבכורה שלו ב-NXT UK, בניצחון על ג'ק סטארז.
באירוע NXT TakeOver: New York, שנערך ב-5 באפריל, וולטר גבר על פיט דאן והפך לאלוף בריטניה החדש; ניצחון זה קטע תקופת כהונה של 685 ימים מצידו של פיט דאן.
ב-1 במאי, וולטר רשם הגנה מוצלחת על התואר, כשניצח את ג'ורדן דבלין.
ב-22 במאי, וולטר ניצח את פיט דאן בקרב החוזר ביניהם והגן בהצלחה על התואר לאחר התערבות מצידם של האיחוד האירופי (פביאן אייכנר ומרסל ברטל), צעד שהפך אותו לדמות הרעה וכתוצאה מכך איחדו את קבוצת רינגקמפף, רק תחת שם חדש, אימפריום.
ב-12 ביוני, אימפריום ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את פיט דאן, טיילר בייט וטרנט סבן לאחר התערבות של אלכסנדר וולף, שהצטרף לקבוצת אימפריום.
ב-26 ביוני, וולטר רשם הגנה מוצלחת על התואר נגד טראוויס בנקס.
ב-24 ביולי, וולטר ניצח את טרנט סבן כתוצאה מהחלטת שופט בקרב שאינו היה על התואר.
ב-9 באוקטובר בתוכנית NXT, וולטר ניצח את קושידה בקרב שאינו היה על התואר.
ב-11 בנובמבר בתוכנית Raw שנערכה על אדמת מנצ'סטר, אנגליה, וולטר נענה בחיוב לאתגר הפתוח שסת' רולינס הציב בפני מתאבקי הארגון והשניים התחרו ביניהם בקרב שהסתיים ללא הכרעה עקב פסילה מצד חבריו של וולטר לקבוצת אימפריום.
הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) וקווין אואנס נחלצו לעזרת רולינס וכתוצאה מכך נקבע קרב ארבעה נגד ארבעה בין הקבוצות.
בקרב זה, חברי קבוצת אימפריום נחלו הפסד.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool II, שנערך ב-12 בינואר 2020, וולטר הגן בהצלחה על התואר נגד ג'ו קופי; לאחר הקרב, קבוצת אימפריום חגגה את ניצחונו של וולטר בזירה עד לרגע שבו קבוצת The Undisputed Era (אדם קול, בובי פיש, קייל אוריילי ורודריק סטרונג) הגיעה לפתע ותקפה את אימפריום.
ב-5 במרץ, וולטר רשם הגנה מוצלחת על התואר נגד דייב מסטיף.
ב-15 באוקטובר, וולטר ואלכסנדר וולף הפסידו בקרב זוגות לאיליה דרגונוב ופיט דאן.
שבועיים לאחר מכן, וולטר גבר על דרגונוב וכתוצאה מכך שמר בהצלחה על התואר.
ב-14 בינואר 2021, וולטר רשם הגנה מוצלחת נוספת על תוארו, הפעם נגד אלוף גביע המורשת של NXT UK, איי-קיד.
ב-24 במרץ בפרק של התוכנית NXT, וולטר ניצח את דרייק מאבריק בקרב זריז שאינו היה על תוארו.
זמן קצר לאחר מכן, תומאסו צ'אמפה צעד לזירה ואיתגר אותו לקרב על האליפות באירוע NXT TakeOver: Stand & Deliver, זאת לאחר שחברי קבוצת אימפריום ניסתה לצרף במהלך השבועות הקודמים את שותפו של צ'אמפה, טימותי טאצ'ר, לשורותיה.
וולטר תחילה סירב, אך לאחר שצ'אמפה יזם תקיפה מצידו על וולטר, שנהדפה על ידי אייכנר וברטל, וולטר נענה בחיוב לאתגר וכתוצאה מכך הקרב ביניהם הפך רשמי ללילה הראשון של האירוע.
באירוע NXT TakeOver 36, שנערך ב-22 באוגוסט, וולטר הפסיד את חגורת אליפות בריטניה של NXT לאיליה דרגונוב, הפסד שקטע תקופת כהונה של 870 ימים כאלוף.
בפרק הספיישל NXT New Year's Evil, שנערך ב-4 בינואר 2022, אימפריום הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לרידל ו-MSK (נאש קרטר ווס לי).
ב-13 בינואר בפרק של התוכנית NXT UK, וולטר גבר על ניית'ן פרייזר.
ב-18 בינואר בפרק של התוכנית NXT 2.0, וולטר גבר על רודריק סטרונג; לאחר הקרב, וולטר הודיע שמעתה ואילך הוא יוכר בשם במה חדש, גונתר.
ב-1 במרץ בפרק של התוכנית NXT 2.0, גונתר ניצח את סולו סיקואה.
באירוע NXT Stand & Deliver, שנערך ב-2 באפריל, גונתר ניצח את אל.
בפרק העוקב של התוכנית NXT 2.0, גונתר כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-NXT לאחר שהפסיד לאלוף הטרי, ברון ברייקר.
ב-10 ביוני בפרק של התוכנית סמאקדאון, גונתר גבר על ריקושט וכתוצאה מכך זכה באליפות הבין יבשתית.
כמו כן, גונתר שמר על תוארו בקרב החוזר בין השניים שבועיים לאחר מכן.
ב-12 באוגוסט, גונתר גבר על שינסקה נקאמורה והגן על חגורת האליפות בהצלחה.
באירוע Clash at the Castle, שנערך ב-3 בספטמבר, גונתר ניצח את שיימוס והגן בהצלחה על האליפות הבין יבשתית.
בקרב החוזר בין השניים, שהתקיים ב-7 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון, גונתר ניצח את שיימוס ושמר על תוארו פעם נוספת.
ב-16 בדצמבר, גונתר רשם הגנה מוצלחת נוספת על התואר, הפעם מול ריקושט.
קרב השנה (2020) - נגד איליה דרגונוב
הישגים בארגון ההיאבקות Defiant Wrestling
אליפות האינטרנט של Defiant (פעם אחת)
אליפות הזוגות של EWP (פעם אחת) - עם מייקל קובאץ'
הישגים בארגון ההיאבקות Fight Club: Pro
אליפות הזוגות של GSW (פעם אחת) - עם רוברט דרייסקר
אליפות צפון אירופה של PWF (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-14 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
אליפות הזוגות של wXw (4 פעמים) - עם רוברט דרייסקר (1), זאק סברה ג'וניור (1), טימותי טאצ'ר (1) ואיליה דרגונוב (1)
טורניר אליפות הזוגות של wXw (2015) - עם זאק סברה ג'וניור
ליגת הזוגות העולמית (2017) - עם טימותי טאצ'ר
גונתר שטיינר (באיטלקית: Guenther Steiner, נולד ב-7 באפריל 1965) הוא מהנדס רכב איטלקי-אמריקאי.
שטיינר נולד באיטליה ומתגורר בארצות הברית.
שימש בעבר כמנהל הפעילות בקבוצת יגואר וכמנהל טכני בקבוצת רד בול וכמנהל קבוצת הפורמולה 1 האס.
שטיינר נולד במראנו שבצפון איטליה.
הוא למד הנדסה, אך לא סיים את התואר.
לאחר שירות בצבא עבר לבלגיה, שם החל לעבוד כמכונאי בקבוצת מאזדה שהתחרתה באותו הזמן באליפות העולם בראלי.
בשנת 1988, לאחר שנתיים בתפקיד, עבר לעבוד כסגן מנהל בקבוצת Top Run האיטלקית.
בין השנים 1991–1996 שימש כמנהל הטכני בקבוצת Jolly Club.
בשנת 1997 ניהל את קבוצת פרודרייב וזכה עימה באליפות אירופה בראלי.
שנה לאחר מכן גויס לעבודה בקבוצת אם-ספורט כמנהל פרויקט.
בשנת 2000 קודם לתפקיד מנהל ההנדסה ועבד עבור קבוצת פורד לצד קולין מקריי וקרלוס סאינס.
בשנת 2001 מונה ניקי לאודה למנהל קבוצת יגואר בפורמולה 1. לאודה מינה את שטיינר למנהל בקבוצה.
במסגרת תפקידו היה אחראי על הצד ההנדסי בקבוצה, לצידו של ג'ון אליסון, שניהל את הצדדים האדמיניסטרטיביים.
שטיינר הוביל תהליך של ארגון מחדש בקבוצה והביא לקיצוץ בעלויות.
בעונת 2002 צברה הקבוצה רק 8 נקודות.
בעקבות כך פוטר לאודה מתפקידו, יחד עם 70 עובדים נוספים, ביניהם שטיינר.
הנהלת הקבוצה החדשה הציעה לו תפקיד, אך הוא סירב להצעה.
בנובמבר 2003 הצטרף כמנהל טכני למרכז הפיתוח של אופל.
חברת רד בול רכשה את קבוצת יגואר בנובמבר 2014 והציעה לשטיינר לשוב לקבוצה.
ההחלטה של אופל לפרוש מאליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) בסוף שנת 2005 שכנעו אותו להצטרף לקבוצה החדשה.
שטיינר פעל לצידו של כריסטיאן הורנר במהלך עונת 2005. לאחר הצטרפותו של אדריאן ניואי לקבוצה הציע הבעלים, דיטריך מאטשיץ, לשטיינר לעבור לארצות הברית על מנת לסייע בהקמת קבוצת נאסקאר.
שטיינר עבר עם משפחתו למורסוויל, קרוליינה הצפונית ונשאר לגור במקום גם לאחר שעזב את רד בול באפריל 2008.
לאחר הפרישה מקבוצת רד בול הקים שטיינר את חברת Fibreworks Composites.
יוג'ין האס, שביקש להקים קבוצת פורמולה 1, על בסיס שלדה קיימת, גייס את שטיינר לסייע לו.
שטיינר יצר את הקשר עם חברת דלארה שסיפקה את השלדה למכונית ועם קבוצת פרארי על מנת שזאת תספק את המנוע.
באפריל 2014 מונה רשמית למנהל קבוצת האס.
הקבוצה החלה להתחרות בשנת 2016 וצברה 8 נקודות במרוץ הבכורה.
את עונת הבכורה סיימה הקבוצה במקום השמיני באליפות היצרנים עם 29 נקודות, שכולן הושגו על ידי רומן גרוז'אן.
שטיינר זכה לפרסום רב בעקבות השתתפותו בתוכנית "פורמולה 1: המרוץ לניצחון" של נטפליקס.
בעונת 2023 הקבוצה סיימה את העונה במקום האחרון באליפות היצרנים עם 12 נקודות בלבד.
בעקבות כך בתחילת ינואר 2024 החליט האס על סיום תפקידו של שטיינר באופן מיידי.
את מקומו כמנהל הקבוצה תפס אייאו קומאטסו, ששימש כמנהל ההנדסה בקבוצה.
גונתר ורנר האנס ראמין היה נגן עוגב, מנצח, מלחין ומחנך גרמני במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ראמין, בן לכומר, נולד בקרלסרוהה, גרמניה.
בגיל 12 התקבל למקהלת הנערים סנט תומאס המהוללת של כנסיית תומאס בלייפציג, על ידי מי שהיה אז הממונה על השירה בכנסייה, גוסטב שרק.
באותה עת היה קארל שטראובה, נגן העוגב, המנצח, המוציא לאור והתומך במוזיקה של מקס רגר, עוזרו של שרק, והוא נתן דעתו על כישרונו של ראמין כנגן עוגב ומלחין.
בהמשך, כששטראובה קיבל עליו את משרת הממונה על המוזיקה בכנסיית תומאס, היה ראמין לעוזרו וממלא מקומו בשעת הצורך כמנצח מקהלה ומנהל.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ראמין לשירות צבאי; אף על פי כן, הצליח לעמוד בהצטיינות בכל בחינותיו בקונסרבטוריון של לייפציג בינואר 1917 וב-30 במאי 1918 הודיע לו שטראובה במכתב לחזית על בחירתו לנגן עוגב בכנסיית תומאס.
ראמין שב מן המלחמה ונכנס לתפקידו, משרה בה החזיק במשך עשרים ושתיים שנים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ראמין בנה קריירת ביצוע מצליחה כנגן עוגב קונצרטי; עם זאת, בשנות ה-30' הקדיש את זמנו יותר ויותר לניצוח.
הוא קיבל עליו את ניהול התאחדות המורים לשירה (Lehrergesangsverein) בלייפציג ב-1923 ועבד בקביעות עם מקהלת הגוונדהאוס.
בשנת 1935 התמנה למנצח המקהלה הפילהרמונית שליד הפילהרמונית של ברלין, מינוי שהעצים את פרסומו.
הוא היה נגן העוגב בעצרת המפלגה הנאצית בנירנברג ב-1936, שם ניגן בעוגב שנבנה במיוחד לתכלית זו, הגדול ביותר בגרמניה באותו זמן.
בראש השנה האזרחית 1940 התמנה ראמין למנצח מקהלת תומאס בכנסיית תומאס, כמחליפו של קארל שטראובה, משרה בה החזיק עד מותו.
לאחר מינוי זה, הקדיש ראמין את זמנו לביצוע היצירות הכוראליות של באך, והקנה לו ולמקהלה תהילה בינלאומית בשני קונצרטים ברוסיה 1953 ובדרום אמריקה 1955. שנה לאחר סיור זה, האחרון בחייו, לקה ראמין באירוע מוחי פתאומי ומת ב-27 בפברואר 1956.
כמה מהקלטותיו של ראמין יצאו מחדש על תקליטורים.
הידועה ביותר בהן היא הגרסה רבת-השבחים (אם כי מקוצרת מאוד) שלו מ-1941 למתאוס פסיון של באך, עם הסולנים קארל ארב, טיאנה למיץ וגרהרד היש.
ראמין היה פעיל גם כמורה לעוגב.
בין תלמידיו הנודעים כריסטוף אלברכט, קארל ריכטר, האנס-מרטין שניידט והלמוט ואלכה.
גונתר פרידריך וילהלם לודוויג פאנקה היה איש אס אס גרמני, שכיהן בין היתר כמפקד האס אס ומפקד המשטרה של דנמרק.
פאנקה נולד בגנייזנו, מחוז פוזן, האימפריה הגרמנית.
הוא שירת במלחמת העולם הראשונה כקצין בחזית בדרגת לויטננט.
הוא הצטרף למפלגה הנאצית ב-1 באוגוסט 1930, וכחבר ב-SS ב-1 ביוני 1931. ב-12 בספטמבר 1938 מונה למנהל המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס, תפקיד שהחזיק עד ל-9 ביולי 1940.
פאנקה מונה בשנת 1939 לקשר בין מפקדת הפיהרר ליחידות גולגולת המת ולאיינזצגרופן.
מאוקטובר 1943 עד תום המלחמה שירת כמפקד המשטרה והאס אס של דנמרק.
ב-20 באפריל 1944 העולה לדרגת אוברגרופנפיהרר.
במהלך תפקידו בדנמרק הוא נתקל בסירוב של המשטרה הדנית להילחם בכוחות התנגדות או להגן על מפעלים מפני חבלה.
הוא הורה על מעצר של כ-10,000 שוטרים שהקיפו את המשטרה הארצית כולה ושלח אותם למחנה הריכוז בוכנוואלד.
כ-1,700 נעצרו, כשהיתר ברחו בעת הלכידה.
לאחר המלחמה הוא נאסר על ידי השלטונות הדנים.
לאחר 8 שנות מאסר בדנמרק, שוחרר פאנקה בשנת 1953. נפטר ב-17 באוגוסט 1973 בהמבורג.
גונתר חייב למות הוא סרט פעולה קומי מוקומנטרי אמריקאי משנת 2017, שכתב וביים טרן קילם בסרט הביכורים שלו כבמאי.
קילם גם משחק בתפקיד הראשי, ולצידו ארנולד שוורצנגר, בובי מויניהן, האנה סימון וקובי סמולדרס.
במרכז העלילה צוות של מתנקשים שחברו יחד להרוג, כל אחד ממניעיו הוא, את המתנקש הטוב בעולם המכונה "גונתר", שמתעתע בהם.
הסרט הופץ למספר מצומצם של בתי קולנוע בארצות הברית ב-20 באוקטובר 2017, ולצפייה ביתית כעבור יומיים.
בלייק האמון הוא מתנקש מקצועי המתכנן להרוג את מי שנחשב למתנקש הטוב בעולם המכונה "גונתר", שאיש מעולם לא ראה אותו, ושמו האמיתי ומקום הימצאו לא ידועים.
אם יצליח, יהפוך בלייק לטוב בעולם, וכדי להוכיח זאת, הוא שוכר צלם וצלמת, נייט וקימי, לתעד את המבצע.
למעשה, לבלייק יש מניע רומנטי אישי להרוג את גונתר: בת זוגו של בלייק במשך ארבע שנים, ליסה מק'קלה, עזבה אותו למען גונתר.
ליסה היא מתנקשת שפרשה מפעילות וכיום היא מארגנת מסיבות פיסול ארוטי לנשים.
על אף שהקשר בין ליסה לגונתר היה קצר, בלייק לא התגבר על אהבתו הנכזבת, והוא נושא איתו תיבת סיגריות ממתכת שליסה נתנה בעבר במתנה.
בצוות של בלייק חברים דונלד "דוני" פיזנאוסקי, מומחה חבלה; סנאא פֵּרוּזָה, צלפת איראנית, בתו וממשיכת דרכו של המתנקש האגדי רחמת פרוזה; גייב בילס, האקר המשמש כקצין המודיעין של הצוות ומכונה "המחשב האנושי"; אשלי, מתנקש קשיש והמנטור של בלייק.
לצוות מצטרף בהתנדבות גם מקס פאליין, שותפו לשעבר של בלייק, אחרי שנודע לו מה קרה לאשלי.
הצוות מתכנס במחסן סודי, ולפני שמקס מספיק להציג מידע לגבי מיקומו של גונתר, גונתר יורה בו ברובה צלפים מגג של האנגר.
יונג משליך לעברו בקבוקון עם רעל, גונתר מגיב בירי בזוקה, ונעלם.
כעת ברור שגונתר יודע שהם מחפשים אותו.
שניות אחרי שאשלי יוצא מבית החולים, הוא לוקה בהתקף לב נוסף וחוזר לאשפוז.
למרות זאת, בלייק מתעקש להוציא את תוכניתו אל הפועל.
התוכנית היא לזייף הזמנת התנקשות מגונתר כדי לשלוף אותו ממחבואו.
היעד כביכול הוא שניידר פייזמרק, סוחר נשק בשוק השחור במיאמי.
כאשר גונתר מאשר את החוזה, החבורה קונה מלאי כלי נשק אצל סוחר מפוקפק בשם שיאן.
הם מגיעים למיאמי בכיסוי של נופשים ומציבים מארב בבניין המשרדים של פייזמרק.
גונתר מחסל את היעד בטרם יאתרו אותו, ותוך כדי מרדף, גונתר הורג את עיזאת באמצעות היד הרובוטית של עיזאת עצמו ומתחמק, אך סנאא מצליחה לפצוע אותו.
יונג מקבל מידע סודי שגונתר מגיע לטיפול במרפאה מחתרתית.
הם מגיעים לשם ודוני מטמין פצצה במכונית של גונתר, אך לא מצליח להפעיל אותה.
לעומת זאת, מתברר שגונתר מילכד את כל המכוניות ברחוב, והן מתפוצצות בזו אחר זו.
הם ניגשים לבדוק את התקלה, פותחים את תא המטען, ומתוכו קופץ נחש ארסי שמכיש את יונג למוות.
מכונית אחרת אוספת את גונתר, אך הם מצליחים לפגוע בה, והמכונית עולה באש.
אחרי שבמכונית נמצאות שתי גופות, הם חוגגים את ניצחונם בפאב.
בלייק מפלרטט עם טריש המוזגת, וכשהם חוזרים לדירת המסתור שלהם, הוא לוקח את טריש לחדרו.
דוני וסנאא מבלים את הלילה יחד בחדרה של סנאא.
באישון לילה פורץ לדירה רחמת, אביה של סנאא, אחרי שקיבל מסרון מבלייק שהלשין על דוני שחילל את כבודה של סנאא.
בלייק, ואחריו גייב, מכחישים שהם שלחו את המסרון.
בלייק חושד בתאומים בלקלאקובה, אך מוצא אותם מתים בחדרם.
החבורה מבינה שגונתר בחיים, והוא זה ששלח את המסרון לרחמת והרג את התאומים.
דוני בורח מרחמת שרודף אחריו, וסנאא רודפת אחרי רחמת כדי שלא יהרוג את דוני.
בלייק חוזר לביתו חפוי ראש עם גייב שנשאר נאמן לו, אך מוצא שאנשי FBI פשטו על הדירה בעקבות הלשנה של גונתר.
זעמו של בלייק מתעורר על שגונתר הפר את כללי האתיקה שלפיהם מתנקש לא מסגיר מתנקש אחר לשלטונות.
הוא והצלמים נאלצים ללון בביתו של גייב.
למחרת, דוני מתקשר לבלייק, פוגש אותו ומודיע שהוא מאוהב בסנאא ופוחד מרחמת שמתנהג כמו "כלב ציד איראני", ולכן דוני פורש מהמקצוע, ומוכיח את בלייק על חבריהם שמתו בגלל הגחמה שלו.
רחמת מופיע ורודף אחרי דוני כשהוא מנופף בחרב, ואחריו רצה סנאא לעצור בעדו.
בלייק מודה שהמשימה נכשלה, והמניע שלו היה רומנטי, קטנוני ומיותר.
הוא בא לביתה של ליסה ונותן לה חבילת מכתבים שהוא כתב לה אך לא שלח, כי חשש שהמכתבים יובילו מישהו לפגוע בה.
אשלי מתקשר ומבקש שבלייק יבוא לקחת אותו מבית החולים.
בלייק בא, ובעודו מבכה בדמעות את כישלונו, אשלי מת מהתקף לב שלישי, בן 104 במותו.
גייב ודוני באים להלוויה לנחם את בלייק.
הקבר של אשלי מתפוצץ והמצבה מתעופפת והורגת את גייב.
רחמת מופיע שוב עם החרב, סנאא רודפת אחריו ומספרת לתדהמת כולם שהיא בהריון מדוני.
בלייק השבור מודה בכישלונו ושב לביתו.
ליסה, שרחמיה נכמרו עליו, באה ונותנת לבלייק את כתובתו של גונתר המתגורר בעיר נידחת בשם מאמות' בקליפורניה .
בלייק מתעודד, אורז תיק עם כלי נשק, משאיר הודעה קולית לדוני, פורץ לביתו של גונתר עם הצלמים, ומתנהל ביניהם קרב יריות.
דוני וסנאא מפתיעים ומצטרפים אליו, והשלושה עם הצלמים נתקלים בצוות צילום אחר, חמוש בנשק.
גונתר מופיע ונוצר תיקו מקסיקני.
גונתר מכניס את ליסה ומסביר שהוא חטף אותה, ואם בלייק יהרוג אותו, הצלמים של גונתר יהרגו את ליסה.
הוא מספר עוד, שאחרי שגילה שבלייק ואנשיו מנסים להרוג אותו, הוא התחיל לצלם סרט תיעודי המציג את האירועים מנקודת הראות שלו, וכיצד הצליח לתעתע בהם.
כך, גונתר התחפש לבלייק בעת האירוע במיאמי ובלבל אותם, והוא היה גם שיאן סוחר הנשק וגם טריש מהפאב, שבלייק שכב איתה.
גונתר מציע לבלייק ברירה: לפרוש מיד ולפתוח דף חדש, או למות.
בלייק מתנפל עליו, גונתר יורה בו אך תיבת הסיגריות שבכיס חולצתו מצילה את בלייק.
ליסה מוציאה את הנשק מידיו של גונתר והורגת את הצלמים שלו.
במאבק ביניהם, גונתר גובר על בלייק אך נעלם כאשר נשמעות סירנות של ניידות המשטרה.
כעבור שנה, דוני נשוי לסנאא אחרי שרחמת אילץ אותו באיומים להתאסלם, הם הורים לתינוקת, ורחמת הוא סב מאושר.
ליסה נישאה לדייוויד, בעל עסק לדירות נופש.
בלייק נעלם ומקום הימצאו לא נודע.
גונתר פרש לאוסטריה מולדתו אחרי שלא הצליח למצוא את בלייק.
נייט וקימי מוצאים אותו ומצלמים ראיון.
גונתר מגלה ששמו האמיתי הוא רוברט בנדיק, ומספר שהוא התחפש לאישה ושידך את דייוויד לליסה, כדי לפגוע בבלייק.
כעת, גונתר מנהל גינה קהילתית לגמלאים, מאמן קבוצת הוקי שדה של נערות, והוא גם זמר קאנטרי, וכבר הפיץ באינטרנט את הסינגל הראשון שלו תחת שם הבמה "קורד בילמונט".
במהלך הראיון מופיע בלייק ויורה בגבו של גונתר, אך מתברר שגונתר חגר חגורת נפץ שמתפוצצת והורגת את בלייק, נייט וקימי.
בסצנה שאחרי כתוביות הסיום נכנסים שוטרים לחצר ביתו של גונתר, ומוצאים את המצלמה.
משטרת אוסטריה עורכת מסיבת עיתונאים ומודיעה שהפיצוץ היה חלק מסכסוך בעולם התחתון, ולא פיגוע טרור.
אחד העיתונאים שואל לגבי מצלמה שנמצאה בזירת הפיצוץ.
את כתוביות הסיום מלווה שיר ארוטי בסגנון קאנטרי בשם "Earthquake Love", בביצועו של "קורד בילמונט" (בכתוביות התרגום לעברית, שם השיר תורגם: "אהובתי היא רעידת אדמה").
הסרט צולם במהלך יולי 2016 ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה.
על תחילת הצילומים נמסר בפסטיבל הקולנוע בקאן במאי באותה שנה, בשם "Why We're Killing Gunther", ובשם זה הוא הופץ לצפייה ביתית.
לבתי הקולנוע הופץ הסרט ב-22 באוקטובר 2017 בשם "Killing Gunther" (בתרגום חופשי: "הורגים את גונתר").
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט 48% דעות חיוביות בשקלול של 23 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.7 מתוך 10. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון 53 על בסיס שבע ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות".
כשר התכנון בממשלתו של הנשיא וויקטור פז אסטנסורו, דה לוסדה השתמש ב"טיפול בהלם", בשנת 1985 כדי לחתוך את ההיפר-אינפלציה מ-25,000% לפחות מ-10% תוך פחות מ-6 שבועות.
נבחר פעמיים לנשיא בוליביה, בשתי הפעמים כמועמד ה-MNR.
במהלך כהונתו הראשונה (1993–1997) הוא יזם סדרה של רפורמות חברתיות, כלכליות וחוקתיות.
שנבחר לקדנציה שנייה בשנת 2002, הוא נאבק במחאות ובהפגנות.
באוקטובר 2003, הקשורים לסכסוך הגז בבוליביה.
על פי דיווחים רשמיים, 59 מפגינים, 10 חיילים ו-16 שוטרים מתו בעימותים.
כתוצאה מההתנגשויות האלימות התפטר סאנצ'ס דה לוסדה ועזב לגלות בארצות הברית.
במרץ 2006 התפטר מהנהגת ה-MNR.
ממשלתו לשעבר של אבו מוראלס ביקשה, ללא הצלחה, את הסגרתו מארצות הברית כדי לעמוד למשפט על אירועי 2003. המרכז לזכויות חוקתיות, שייצג את הקורבנות, ביקש פיצויים בגין הוצאה להורג ללא משפט, בתביעה נגדו בארצות הברית במסגרת חוק נזקי זרים.
בשנת 2014, בית המשפט המחוזי האמריקני בפלורידה קבע כי התיק יכול להמשיך על פי חוק הגנת קורבנות עינויים (TVPA).
המשפט, שהחל ב-5 במרץ 2018 והסתיים ב-30 במאי 2018, מצא כי סאנצ'ס דה לוסדה ושר הביטחון לשעבר קרלוס סאנצ'ס ברזיין אינם אחראים למותם של האזרחים, לאחר שהשופט הכריז כי אין "ראיות מספיקות" לכך.
אף על פי כן, ב-3 באוגוסט 2020, בית המשפט לערעורים ביטל את פסק הדין הזה.
גונתר בורשטיין היה ממציא, מהנדס וקצין בצבא האוסטרו-הונגרי.
גינתר אדולף בורשטיין (Günther Adolf Burstyn) נולד בבאד אסוזה, שטיירמרק, האימפריה האוסטרו-הונגרית, אולם במהלך חייו שינה את שמו לגונתר (Gunther).
בורשטיין נולד לחיים מפקח על מערכת הרכבות המקומית, ויוליה שעסקה בעיתונות (מבית הופמן).
אביו בא ממשפחה יהודית מלבוב, אבל התנצר כקתולי יחד עם בת זוגו ושינה את שמו לאדולף..
בורשטיין למד בגימנסיה ובסיום לימודיו עבר לבית ספר טכני לצוערים של הצבא האוסטרו-הונגרי אותו סיים ב-1899, ולאחריו שירת בחטיבת הרכבות והטלגרף ליד וינה.
ב-1900 הועלה לדרגת לויטננט ושנתיים לאחר מכן הועבר לחיל הים וקיבל פיקוד על מבצר בפולה.
בעת שירותו התנסה בשייט בסירת טורפדו, התנסות שנתנה לו השראה לתכנן כלי-רכב יבשתי דומה: רכב מהיר, ממוגן, ובעל כושר לשאת תותח.
ב-1904 בורשטיין חזר ללמוד בפוליטכניון בווינה, ולאחר לימודיו הועלה לדרגת אובר-לויטננט ושירת במטה הכללי.
בביקור בתערוכת המכוניות הראשונה בווינה ב-1905, בורשטיין התרשם ממכונית משוריינת של חברת דיימלר האוסטרית.
בהשראתו ובהשראת סירת הטורפדו, החל לעצב רכב משוריין שנע באמצעות זחלים.
בשנת 1911, בעודו משרת כהאופטמן (סרן), בורשטיין ייצר ורשם פטנט על העיצוב הראשון של רכב לחימה חוצה-ארץ עם צריח אקדח מסתובב: הטנק.
עיצוב זה נעשה על בסיס טרקטור חקלאי אמריקאי.
הוא כינה את הטנק שלו Motorgeschütz (בתרגום חופשי: "אקדח מנועי").
תכנון הטיוטה שלו, מתקדם יותר מכמה מתכנוני הטנקים של מלחמת העולם הראשונה, נדחה הן על ידי אוסטריה-הונגריה והן על ידי האימפריה הגרמנית ואף פעם לא הופק אב-טיפוס.
מאוחר יותר הוא ביקש לרשום פטנט על העיצוב שלו, אך נאמר לו שהוא עלול להפר את הפטנטים הקיימים, ולכן הוא ביטל את כל התוכניות לעשות זאת.
הרכב שתכנן היה באורך 3.5 מטר, רוחבו 1.9 מטר וגובהו 1.9 מטר.
הטנק היה חמוש בתותח קל מהיר (בקוטר 30–40 מ"מ) ובעל מהירות של 29 קמ"ש בדרכים סלולות ומהירות של 8 קמ"ש בתנאי שטח.
ניתן היה להרים ולהוריד את ארבעת גלגלי העזר; החלק האחורי יוכל לסייע במתיחה בעוד שהזוג הקדמי יכול לשמש להיגוי.
הרכב נחזה כמשמש לתקיפת קני התותחים של האויב ותומך בהתקפות חי"ר, כמו גם לתקיפת עמדות ארטילריה של האויב.
בפרוץ המלחמה שירת בגליציה וניהל שם את מערך הרכבות בהצלחה, ועוטר בארבעה עיטורים שונים של הקייזר.
את המלחמה סיים בדרגת מיור, ועם התמוטטות הקיסרות עבר לשרת בצבא הרפובליקה האוסטרית.
בשנת 1921 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט (סגן אלוף), שירת במוזיאון ההיסטורי של הצבא ואחר כך הועבר למשרד הביטחון.
ב-1934 פרש בשל מחלת עיניים.
בורשטיין עבר לקורנויבורג שעל יד וינה המשיך את תכנון טנקי המערכה גם לאחר סיום שירותו.
הוא עסק בשיפור הצריח של הטנק ושיפור התותח שלו, וקידם את הטקטיקה של לוחמת השריון, ופרסם עבודות מחקר הרלוונטיות עד היום.
פרסומיו זכו להערכה רבה בעיקר בקרב מפקדי השריון הגרמנים, ביניהם היינץ גודריאן.
בתחילת מלחמת העולם השנייה תמך בורשטיין במפלגה הנאצית, ועל אף שנחשב יהודי לפי חוקי נירנברג, הוענק לו תואר של ארי לשם כבוד.
ב-31 במרץ 1941 הצליח בורשטיין להציג באופן אישי את חידושי הטנקים שלו בפני אדולף היטלר.
על רעיונותיו וייעוצו הוענק לבורשטיין צלב ההצטיינות במלחמה דרגות ראשונה ושנייה עם חרבות.
לקראת סוף המלחמה באפריל 1945, כשאשתו גוססת וכושר ראייתו הלך והתדרדר, בורשטיין התאבד בקורנויבורג, אוסטריה תחתית, בטרם נפלה בידי הצבא האדום.
ב-1910 התחתן עם גבריאלה וואגנר ונולדו להם שני ילדים, אחד מהם נפל בקרבות החזית המזרחית.
גונסקירכן היא עיירה אוסטרית במדינת אוסטריה עילית.
כ-11 אחוז משטחה של הרשות המקומית הם יערות, ו-78 אחוז הם שטחים חקלאיים.
מטה יצרנית מנועי הבעירה הפנימית רוטקס יושב מאז שנת 1947 בגונסקירכן.
במהלך מלחמת העולם השנייה נמצא בכפר אחד ממחנות המשנה של מחנה הריכוז מאוטהאוזן-גוזן.
בדצמבר 1944 החלה הבנייה של מחנה גונסקירכן.
המחנה תוכנן לשכן כמה מאות עובדי כפייה.
עם פתיחת המחנה באפריל 1945, אלפי אסירים שפונו בצעדות מוות ממאוטהאוזן החלו להציף את גונסקירכן.
בתנאים צפופים אלה, מחלות כמו טיפוס ודיזנטריה התפשטו במהירות באוכלוסיית המחנות הרעבה והחלשה.
400 אסירים היו אסירים פוליטיים.
היתר היו יהודים מהונגריה שהגרמנים אילצו לצעוד ברגל מהונגריה לאוסטריה, שם היו אמורים לעבוד עבודות כפייה.
כ-17,000 יהודים הונגרים עברו במחנה גונסקירכן.
ב-4 במאי 1945 שחררו את גונסקירכן כוחות דיוויזיית חי"ר 71 וגדוד טנקים 761 (גדוד בהפרדה גזעית - גדוד של חיילים אפרו-אמריקאים).
כשנכנסו כוחות למחנה הם שמעו ששומרי האס אס נמלטו מהמחנה זרוע הגופות ימים לפני כן.
במחנה היו עדיין כ-15,000 אסירים.
בחודשים שלאחר השחרור מתו כ-1,500 אסירים לשעבר כתוצאה מיחס הנאצים.
חלקם נפטרו כתוצאה מהאוכל העשיר שלקבלו מהחיילים האמריקאים שהמערכות שלהם לא יכלו לסבול.
הם נקברו בבית העלמין הקרוב בולס וקיימים מפות של הקברים באתר של Jewishgen.
אחד מחיילי דיוויזיית החי"ר ה-71 סיפר על רשמיו הראשונים מגונסקירכן: כשנכנסנו למחנה, השלדים החיים עדיין הצליחו להסתובב סביבנו ואף על פי שרצינו לנסוע רחוק יותר למקום, הקהל הלוחץ לא נתן לנו.
אין זה מוגזם לומר שכמעט כל אסיר היה מטורף מרעב.
המראה של אמריקאי הביא אותם לצהלות, גניחות וצרחות.
אנשים הצטופפו לגעת באמריקאי, לגעת בג'יפ, לנשק את זרועותינו - אולי רק כדי לוודא שזה נכון.
האנשים שלא יכלו ללכת זחלו לעבר הג'יפ שלנו.
אלו שלא הצליחו אפילו לזחול נשענו על מרפק, ואיכשהו, דרך כל הכאב והסבל שלהם, גילו דרך עיניהם את הכרת התודה, את השמחה שחשו עם בוא האמריקנים.
- קפטן ג'יי די פלטצ'ר.
החיילים האמריקאים דרשו מיד אספקה והובלה של מזון ומים לאסירים מהעיר המקומית.
דיוויזיית הרגלים ה-71 הוכרה כיחידה משחררת על ידי המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית ומוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בשנת 1988.
גונסאלו מתיאס ראמוש (בפורטוגזית: Gonçalo Matias Ramos; נולד ב-20 ביוני 2001 באולהו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת פורטוגל.
ראמוש גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-21 ביולי 2020 שיחק את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהבקיע צמד שערים לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-85 בניצחון 0–4 על דפורטיבו אבס במסגרת המחזור ה-33 בליגה לעונת .
ב-7 באוגוסט 2023 הושאל לפריז סן-ז'רמן לעונה אחת עם אופציית רכישה.
ב-24 בספטמבר 2023 הבקיע לראשונה ב-ליג 1, צמד שערים בניצחון 0–4 על אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-5 לעונת 2023/2024 בליג 1.
ב-22 בנובמבר הודיעה הקבוצה על רכישתו בהתאם להסכם ההשאלה וראמוש חתם על חוזה עד 2028.
ראמוש היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, בו הפסידה נבחרתו בגמר.
ב-17 בנובמבר 2022 שיחק את המשחק הראשון שלו בנבחרת פורטוגל, בניצחון 0–4 על נבחרת ניגריה במשחק ידידות לקראת מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ב-6 בדצמבר 2022 שיחק את המשחק הראשון שלו במונדיאל, במשחק שמינית הגמר של פורטוגל מול נבחרת שווייץ שהסתיים בניצחון 6–1 לטובת פורטוגל.
באותו משחק כבש שלושער ובישל שער אחד.
גונסאלו ז'ורדי פלאטה חימנס (בספרדית: Gonzalo Jordy Plata Jiménez; נולד ב-1 בנובמבר 2000 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פלמנגו ובנבחרת אקוודור.
פלאטה החל לשחק במחלקת הנוער של ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו בשנת 2011, ובשנת 2012 עבר אל מחלקת הנוער של אינדפנדיינטה של ואיה.
ב-6 באוגוסט 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–2 לברצלונה ספורטינג קלוב במסגרת המחזור השלישי בליגת העל האקוודורית לעונת .
ב-10 בנובמבר הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון, בניצחון 1–3 על דלפין במסגרת המחזור ה-18. הוא ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון.
במהלך חלון ההעברות החורפי בעונת חתם פלאטה בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-31 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לריו אבה במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת .
ב-21 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–4 על פורטימוננסה במסגרת גביע הליגה הפורטוגלית.
ב-23 בפברואר 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–2 על בואבישטה במסגרת המחזור ה-22. בשתי העונות הראשונות שלו במועדון הוא ערך 30 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל פלאטה למשך עונה לריאל ואיאדוליד מהליגה הספרדית השנייה.
ב-18 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לז'ירונה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת .
ב-5 בספטמבר 2019 ערך פלאטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 0–1 על נבחרת פרו במשחק ידידות.
ב-10 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת בוליביה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור לטורניר קופה אמריקה 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
גונֶריל היא דמות במחזה הטראגי "המלך ליר" (1605), מאת ויליאם שייקספיר.
היא הבכורה מבין שלוש בנותיו של המלך ליר.
גונריל, יחד עם אחותה, ריגן, נחשבת לדמות מרושעת הרודפת אחר כוח, ומנסה להפיל את אביה הזקן מכס המלכות של בריטניה.
שייקספיר ביסס את דמותה על גונורילה, פרסונה שתוארה בכרוניקה הפסאודו-היסטורית, "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (סביבות שנת 1136) מאת ג'פרי ממונמות', בתור הבכורה מבין שלוש בנותיו של המלך הבריטי ליר, לצד ריגן וקורדיליה (מקורה של הדמות קורדליה) ובתור אימו של מארגאנוס.
גונריל נשואה לדוכס אולבני (שם ארכאי לסקוטלנד), והיא בתו הבכורה של המלך ליר.
היא אחת הנבלים העיקריים במחזה.
בתמונה הראשונה, אביה מבקש מכל אחת מבנותיו להצהיר על אהבתן אליו תמורת חלקן בממלכה.
הנאום של גונריל, אפילו שהיה מלא חנופה, לא היה אמיתי וכן, משום שהיא רק ניסתה לצבור עוד כוח.
המלך ליר מגרש את בתו הצעירה קורדליה, מפני שלא התחנפה אליו כמו אחיותיה, גונריל וריגן.
ליר מחליט לשהות חצי שנה בטירה של גונריל ולאחר מכן חצי שנה בטירה של ריגן.
לגונריל לא באמת אכפת מאביה הזקן, ולכן היא מנחה את המשרתים שלה להזניח אותו, כדי שכך אולי יהיה מתוסכל מספיק כדי להתעמת איתה, ואולי אפילו יעזוב.
היא מאמינה שאביה הוא זקן משוגע, ואומרת, "זקן דומה לילד" (מערכה ראשונה, תמונה שלישית) ויש להעמידו במקומו באמצעות נזיפות בנוסף לחנופה.
ליר מגיע לטירתה של גונריל בליווי 100 אבירים רועשים והוללים.
גונריל דורשת מאביה לשלוח את חלקם חזרה ולהשאיר רק את אלו המנומסים.
ליר מתפרץ בכעס, ויוצא אל טירתה של ריגן.
במערכה השנייה, גונריל פוגשת את ריגן וליר בביתו של האלוף מגלוסטר.
שם היא עומדת לצידה של אחותה כנגד אביה, מה שמעורר בליר זעם רב, והוא יוצא אל סופת הברקים המשתוללת בחוץ.
גונריל וריגן מורות על סגירת הדלתות בפני ליר.
במערכה השלישית, גונריל מגלה שגלוסטר עזר לליר להימלט לדובר, כדי לנהל פגישות עם הצבא הצרפתי הפולש, ומציעה שדוכס קורנוול יעקור את עיניו של גלוסטר.
גונריל מפתחת עניין רומנטי באדמונד (בנו הממזר של גלוסטר), וחושבת שהוא יותר גברי מבעלה הפחדן אולבני.
אולבני נגעל ממעשיה של גונריל, מגנה ומאשים אותה, אך היא ממשיכה לפקפק בגבריותו.
במערכה האחרונה, בזמן שהכוחות הבריטים נאבקים בצבא הצרפתי (בהנהגתה של קורדליה), גונריל מגלה שריגן מחזרת אחר אדמונד, ולכן היא מרעילה אותה (מחוץ לבמה) כדי להבטיח שריגן לא תתחתן איתו.
לאחר מותה של ריגן, גונריל מתאבדת.
ההתאבדות אינה אופיינית לה, משום שלכל אורך המחזה הוצגה כאישה אנוכית, ולכן אין הסבר ברור למעשה זה, אך נרמז כי הסיבה היא שילוב של סיכול תוכניותיה והודאה בכך שהרעילה את ריגן.
גונריל היא אישה אכזרית וערמומית.
תכונות אלה מתגלות במערכה הראשונה.
מכיוון שלא היה לו יורש זכר, ליר היה מוכן לחלק את ממלכתו בין שלוש בנותיו, בתנאי שיכריזו על אהבתן כלפיו.
גונריל ידעה שתגובתה תקרב אותה לכס המלכות, ולכן הצהירה: "אבי, עזה אהבתי עד אין הביע..." (מערכה ראשונה, תמונה ראשונה) היא משקרת לאביה ללא שום הסתייגות.
אופייה הזדוני מתחיל להיחשף כאשר ליר מבקש ממנה להתארח אצלה ואצל בעלה.
היא אומרת לו לסלק את אביריו ומשרתיו משום שהם רבים ורועשים מדי.
ליר זועם בגלל חוסר הכבוד שהיא מפגינה כלפיו, מקלל אותה ועוזב.
גונריל, אשתו של דוכס אולבני, מנהלת מערכת יחסים אינטימית עם אדמונד.
היא כותבת פתק המעודד את אדמונד לרצוח את בעלה ולשאת אותה לאישה, אך הפתק מתגלה.
במערכה האחרונה, גונריל מרעילה את ריגן, לאחר שגילתה שגם ריגן חושקת באדמונד, וכשאדמונד נפצע וגוסס מפצעיו, גונריל מתאבדת.
בטקסט לא צוין במפורש מהן הסיבות לשנאתה של גונריל את אביה.
הסופר סטיבן ריד שיער שגונריל, בתור בת בכורה, שונאת את אביה משום שהוא מעדיף את קורדליה על פניה.
ריד טוען: "דחייתו של ליר את קורדליה, מעוררת בריגן ובגונריל זיכרונות מעומעמים מעברן ומרירות מודחקת שנוצרה מתוך הדחייה שלו כלפיהן, מרירות שלעולם לא הצליחו לבטא או להשלים איתה."
מחנה הריכוז גונסקירכן הידוע רשמית בשם Wels II, היה אחד מתתי המחנות הקטנים יותר של מחנה הריכוז מאוטהאוזן בגרמניה הנאצית בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
למרות שלא הוקם כמחנה עבודת כפייה או מחנה השמדה, הוא עדיין גבה אלפי קורבנות במהלך קיומו הקצר.
המחנה היה ממוקם במחוז אוברדונאו (Oberdonau), כלומר במחוז דנובה העילית ברייך השלישי (כיום באוסטריה בשם אוסטריה עילית), ליד העיירה ולס, דרומית מערבית ללינץ, בין העיירה גונסקירכן לבין אדט שבלמבך.
שטחו היה מכוסה ביער אורנים צפוף, ומכאן כונה גם "ולדאגר"; (Waldlager), כלומר "מחנה יער" והיה מוקף בגדרות תיל ובמגדלי שמירה.
Wels II, תת-המחנה האחרון של מערכת מחנות הריכוז מאוטהאוזן, נוסד ב-27 בדצמבר 1944, ובהנחייתו של אוגוסט אייגרובר הגאולייטר (מנהל מחוז) של דנובה העילית.
המחנה החל להיבנות על ידי 500 אסירים.
הוא נפתח רשמית ב-12 במרץ 1945. מספר העצורים בתחילת אפריל היה 2020. כאשר הופעל ב-13 באפריל 1945, הושלם ה"מחנה היער" רק באופן חלקי, למשל לא נבנתה מערכת מים.
השימוש בו הוצדק בסופו של דבר על ידי המצב הצבאי הגרמני.
עקב התקדמות הכוחות הסובייטים, הגרמנים העבירו תחילה מערבה את השבויים שנותרו בחיים באושוויץ ובמחנות ריכוז אחרים, כולל מאוטהאוזן והסביבה.
מסוף מרץ, בנו עובדי כפייה יהודים-הונגרים חלקים מסוימים של מה שנקרא "עמדת ההגנה של הרייך הגרמני".
אלה היו בעיקר מה שנקרא יהודים "מושאלים" וכללו המוני יהודים הונגרים שנמסרו ל-SS על ידי ההונגרים באמצעות צעדות מוות בודפשט-הדיישהאלום (סתיו 1944) וכן כללו האסירים גם אנשי שרות העבודה לשעבר (עובדי כפייה של יהודים הונגרים עבור הצבא ההונגרי שכבר התפרק אז).
עד מהרה התמלא באסירים "מחנה האוהלים" (Zeltlager) של המחנה הראשי במאוטהאוזן, שהוקם בדצמבר 1944. יהודים אלה עברו עינויים קשים עד לשם.
ב-14 באפריל 1945 החליטה הנהגת המחנה לשלוח את החדשים שהגיעו למאוטהאוזן למחנה גונסקירכן.
הראשונים, 5,000 איש בערך, יצאו ב-16 באפריל בצעידה ממאוטהאוזן.
הקבוצה השנייה ב-26 באפריל, השלישית ב-28 באפריל (לפי מקורות אחרים, הצעדות הגיעו למחנה ב-16, ב-18 וב-24), כולם ברגל.
המסע הארוך של 55 ק"מ מהמחנה הראשי נערך בשלושה, שלושה וחצי ימים, עם מעט מאוד מזון.
הסוהרים שליוו את הצעדות ירו במקום באסירים שהתמוטטו מעייפות.
קבוצות עבודת כפייה נשלחו גם ישירות לגונסקירכן מבלי להגיע תחילה במאוטהאוזן.
בסוף אפריל, אוכלוסיית הכלואים במחנה מוערכת בעשרת אלפים והיא כללה על פי רוב יהודים הונגרים.
סבולץ' סיטה, החוקר ההונגרי בנושא, מחשיב את 15 000 האנשים שפרסם החוקר האוסטרי הנס מרשאלק כמוגזמים).
ביער האורנים נבנו 13 צריפים בשטח של 800 מ"ר כל אחד.
לפי מקור אחר, באפריל עמדו רק 6–7 צריפים גמורים למחצה (עם רצפות קרקע ואבן) ושני צריפי עזר נוספים.
מגורשי הקבוצות שהגיעו בזה אחר זה נדחסו לתוך צריפים אלה, ובהם גם יותר מאלף נשים וילדים.
תנאי החיים היו גרועים במיוחד.
האסירים ישבו על האדמה הבוצית שהייתה מכוסה במחטי אורן או שכובים זה על גבי זה בצריפים.
פעם ביום הביאה משאית כיבוי את מי השתייה למחנה כ-1,500 ליטר בלבד והוא חולק פעם ביום ממכל זמני.
הפרות של כללים נענשו לעיתים על ידי מניעת מי שתייה.
במחנה הייתה מערכת אחת בלבד של בתי שימוש (20 תאי מחראות) והאסירים נאלצו לעמוד בתור שעות, מה שגרם לסבל במיוחד לאנשים הרבים עם מחלות קיבה, דיזנטריה וטיפוס.
כל מי שיצא מהקו כדי להקל על עצמו נורה למוות מייד.
כבר לא הייתה עבודת כפייה במחנה, גם לא קרמטוריום וגם לא הוצאות להורג המוניות.
רובם המכריע של האסירים מתו כתוצאה מרעב, צמא, מחלות, חוסר טיפול מינימלי ותשישות.
המתים נקברו תחילה בקברי אחים, אך בסופו של דבר הגופות כבר לא נקברו והיו מוטלות על הארץ בכל מקום.
חיילים אמריקאים פינו את אזור וולס מהגרמנים ב-5 במאי 1945, אך נכנסו למחנה גונסקירכן יום קודם לכן.
שומרי האס אס ברחו עד אז.
בזמן השחרור, האמריקאים תיעדו 5,419 ניצולים.
ההערכה היא שביום (או בימים) לפני הגעתם, 3,000 איש כבר עזבו (ברחו) את שטח המחנה.
מניין המתים בשלושת השבועות של קיום המחנה היה כנראה כ-4,000 עד שחרורו.
לאחר שחרור המחנות של אוסטריה עילית, צוותי הבריאות של ארצות הברית עשו רבות כדי לטפל ולהבריא את האנשים השבורים פיזית ונפשית על ידי הקמת מחנות חולים ואספקת מזון ותרופות בכמויות גדולות.
לא ניתן היה להציל רבים מהם.
רוב האסירים החולים של גונסקירכן הושמו בבתי החולים הזמניים של העיירות הרשינג וולס.
בין הסופרים היהודים-הונגרים נפטרו בהרשינג אנדור אנדרה גלרי זולטן קרמנדי.
הסופרים גזה הגדוש ואנדרה וסי, וכן דוד לייטנר, היו בין ניצולי גונסקירכן.
גונסאלו אריאל מונטייל (בספרדית: Gonzalo Ariel Montiel; נולד ב-1 בינואר 1997 בגונסאלס קטאן שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן ימני בקבוצת ריבר פלייט מליגת העל הארגנטינאית ובנבחרת ארגנטינה.
מונטייל גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט מליגת העל הארגנטינאית.
ב-30 באפריל 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ולס סארספילד במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 72 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-13 באוגוסט 2021 חתם מונטייל על חוזה לשלוש עונות בסביליה מהלה ליגה.
ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד רד בול זלצבורג במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2021/2022. ב-22 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 1–3 על ולנסיה במסגרת המחזור השישי לעונת 2021/2022. בעונתו הראשונה במועדון ערך 18 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-31 במאי 2023, כבש את הפנדל האחרון בשלב הפנדלים בגמר הליגה האירופית, מה שהביא לניצחונה של סביליה ולזכייתה בגביע.
ב-23 באוגוסט 2023 הושאל לנוטינגהאם פורסט לעונה אחת.
ב-13 בינואר 2025 חזר לאחר 4 שנים לריבר פלייט וחתם לארבע עונות.
ב-22 במרץ 2019 ערך מונטייל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בהפסד 1–3 לנבחרת ונצואלה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ארגנטינה שזכה בקופה אמריקה 2021, ואף שיחק בניצחון 0–1 על נבחרת ברזיל בגמר.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022. כבש את הפנדל האחרון בשלב הפנדלים בגמר גביע העולם, מה שהביא לניצחונה של ארגנטינה ולזכייתה השלישית בגביע העולם.
גונסאלו חוליאן מלרו מאנסנארס (בספרדית: Gonzalo Julián Melero Manzanares; נולד ב-2 בינואר 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בלגנס.
מלרו, שנולד במדריד, הצטרף לקבוצת הנוער של ריאל מדריד ב-2004, בגיל עשר, לאחר שהחל את דרכו בזונה נורטה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כבוגר עם הקבוצה השלישית של המועדון של בעונת 2013/14, לאחר שירדה לליגה השלישית בספרד.
ביולי 2014 מלרו עלה לקבוצת המילואים, כעת גם בליגה השלישית.
ב-30 בינואר של השנה שלאחר מכן, לאחר שזינדין זידאן, המאמן דאז, בקושי השתמש בו, הוא עבר לפונפרדינה מהליגה השנייה בספרד בחוזה לשנתיים וחצי.
מלרו ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-15 בפברואר 2015, כשנכנס כמחליף במקומו של פאבלו אינפנטה במחצית השנייה בהפסד ביתי 2-1 מול נומנסיה.
הוא כבש את שערו המקצועי הראשון ב-27 בפברואר של השנה שלאחר מכן, בהפסד חוץ 4-2 מול בילבאו.
ב-27 ביולי 2016, לאחר ירידת הליגה של פונפה, מלרו חתם על חוזה לשנה עם הואסקה מהליגה השנייה בספרד.
ב-10 בדצמבר הוא כבש צמד בניצחון 5-2 ביתי של על מורסיה.
מלרו היה שחקן פותח בלתי מעורער במהלך עונת 2017/18, וכבש 17 שערים, שיא הקריירה שלו לעונה אחת, כאשר קבוצתו העפילה ללה ליגה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה ב-19 באוגוסט 2018, כששיחק את מלוא 90 הדקות בניצחון חוץ 2-1 מול אייבר.
ב-3 ביולי 2019, לאחר שהואסקה ירדה חזרה לליגה השנייה, חתם מלרו על חוזה לארבע שנים עם לבאנטה שעדיין הייתה בליגה הראשונה.
ב-1 בספטמבר 2022, לאחר שלבאנטה ירדה ליגה, חתם מלרו על חוזה לארבע שנים עם אלמריה, אחת העולות החדשות ללה ליגה.
גונץ היא סדרת לווייני תקשורת שפותחה ברוסיה על בסיס סדרת לווייני תקשורת צבאית סובייטית סטרלה.
מטרת המערכת היא העברת נתונים לאזורים מרוחקים בהם רשת סלולרית אינה מתפקדת, העברת נתונים של מערכת גלונאס וכיוצא בזה.
הצרכנים העיקריים של המערכת הם מוסדות ממשלה וחברות ממשלתיות.
לשימוש במערכת נדרשת התקנת טרמינל אצל צרכן.
בשנת 1989 ביוזמת "מערכות המידע הלווייניות רשטניוב", מתכנני מערכת "סטרלה", החלה הסבה לווייני מערכת "סטרלה" לצרכים אזרחיים.
בשנת 1994 לוויינים אלו נכללו בתוכנית של רוסקוסמוס והוחלט לנצל לצרכים אלו 12 לוויינים שהיו מיועדים למערכת "סטרלה" שטרם שוגרו.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1996. כל שיגור כלל 3 לוויינים.
בשנת 2005 החלו שיגורים של לווייני הדור השני "גונץ M".
משקל לוויין של הדור הראשון היה 240 ק"ג ושל הדור השני 280 ק"ג.
לוויין של הדור השני צויד במדחף לעדכון מסלול ומערכת העברת נתונים משודרגת.
לווייני הדור הראשון שוגרו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר ציקלון 3. לוויינים של הדור השני משוגרים מאותו מקום בעזרת משגרים שונים.
בתכנון המערכת הייתה צריכה לכלול 24 לוויינים.
המערכת לא הגיע לשלב זה של פיתוח וכיום, בקיץ 2023 היא כוללת 18 לוויינים.
הדבר גורם לעיקובים בהעברת הנתונים באזורים טרופיים, אך ביתר האזורים ובעיקר בצפוניים תפקוד תקין.
עד לשנת 2025 מתוכנן לשגר עוד 9 לוויינים, כולל לוויין ראשון מהדור השלישי.
מערכת בקרה של המערכת כוללת תחנות במוסקבה, יוז'נו-סחלינסק ומחוז קרסנויארסק.
גונתר תאודור ניהאטמר היה אורניתולוג גרמני ששירת במהלך מלחמת העולם השנייה עם הוואפן-אס-אס הנאצי במקומות שונים כולל מחנה הריכוז אושוויץ, שם ערך מחקרים על ציפורים.
ניטהאמר נולד בוולדהיים, בנו השמיני של קונראד ניטהאמר, יצרן נייר (הבעלים של מפעלי הנייר קובלר וניטהאמר) ופוליטיקאי.
לאחר שסיים לימודי זואולוגיה באוניברסיטת טיבינגן ב-1927 הוא עבר ללייפציג ב-1929 ולאחר מכן עבד על האנטומיה של זפק העופות תחת יוהאנס מייזנהיימר.
האנס קומרלוווה, גם הוא בלייפציג, הפגיש אותו עם ארווין שטרסמן שנתן לו את המשימה לכתוב מגדיר לציפורי גרמניה, ה-Handbuch der Deutschen Vogelkunde.
פרסום הכרך הראשון הוביל אותו לתפקיד אוצר במוזיאון קניג בבון בשנת 1937 והוא המשיך לעבוד על שני הכרכים הנותרים, כשהאחרון יצא לאור ב-1942. ב-1937 הצטרף ניטהאמר למפלגה הנאצית (מספר 5613683) ובתחילת 1940 התנדב בלופטוואפה כיוון שהיה לו רישיון טייס.
הוא נדחה מפאת גילו, ולאחר מכן ניסה להצטרף לוורמאכט שסירב אף הוא לצרף אותו לשורותיו.
לאחר מכן הצטרף ליחידה החמושה הוואפן אס-אס במאי 1940. הוא הוצב באורניינבורג וזמן קצר לאחר מכן הועבר למחנה הריכוז אושוויץ, שם הוצב בשער G כחלק מצוות האבטחה.
מול שער G היה בור חצץ שבו נהרגו בשגרה אסירים.
הוא הגיש בקשה לתפקיד חלופי למפקד המחנה רודולף הס ולקראת מרץ 1941 הוטלה עליו "חובה צפרית מיוחדת" בסמוך וניטהאמר החל לפרסם מחקרים על חיי הציפורים באזור אושוויץ.
בסביבת האזור היו בריכות דגים רבות שהיו בהן סוללות עשויות מאפר של אסירים שרופים.
ניטהאמר צד ברווזים בקרבת מקום, אותם חלק עם הס ובנו קלאוס.
אסיר בשם גרמבוקי עזר לו בהכנת דגימות.
מסוף 1941 מונה לזואולוג במחלקה למדע בוורמאכט בהמלצתו של פריץ פון ווטשטיין.
הוא לקח חלק באננארבה כדי לתמוך בחקר תורת הגזע הנאצית.
בשנת 1942 הוא הועבר ליחידה K בראשות שטורמבאנפיהרר ארנסט שפר.
ב-1 במאי 1944 הוא הועלה לדרגת אוברשטורמפיהרר ומ-22 באפריל עד 8 במאי 1945 שירת במבצעי קרב עם דיוויזיית הרגלים ה-269. כאשר כוחות הברית השתלטו על האזור, הוא ברח בלבוש אזרחי על אופניים השייכים לריצ'רד היידר (1884–1984).
בתחילת פברואר 1946 התייצב במחלקת אבטחת שדה 320 הבריטית בבון ונעצר.
ניטהאמר נידון לשמונה שנות מאסר אך עונשו נשקל מחדש והופחת לשלוש שנים.
הוא נכלא בכלא מוקוטוב בוורשה ושוחרר בנובמבר 1949.
ניטהאמר הפך לראש המחלקה לאורניתולוגיה במוזיאון קניג ב-1950 והפך לפרופסור ב-1951 ופרש ב-1973 לבון.
הוא מת מאי-ספיקת לב בזמן ציד ב-14 בינואר 1974. עברו הנאצי של ניטהאמר הושתק בתקופתו במערב גרמניה אם כי היה ידוע מפרסומיו.
ניטהאמר היה נשוי לרות לבית פילצר ואחד מארבעת בניהם, יוכן הפך לממלוג בעל שם.
ארנו סורמינסקי ביסס את הרומן שלו "Die Vogelwelt von Auschwitz" משנת 2008 על מחקריו האורניתולגיים של ניטהאמר בסביבות אושוויץ.
מספר תת-מינים של ציפורים נקראו על שמו, כולל:
בנוסף, סוג של עש פירלידי נקרא על שמו: Niethammeriodes .
גונסלו רודריגס מרטין-גרניסו (בספרדית: Gonzalo Rodríguez Martín-Granizo; 25 בינואר 1928 - 16 בדצמבר 1990) היה אדמירל ספרדי, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1990–1992.
מרטין-גרניסו נולד בלאון ב-25 בינואר 1928. ב-1946 הוא התגייס לצי הספרדי ולמד בבית הספר הצבאי הימי.
חמש שנים לאחר מכן, הוא סיים את לימודיו, והחל לשרת בדרגת לוטננט משנה.
הוא שרת על סיפון ספינות שונות, ושימש כמרצה בבית הספר הימי.
ב-25 בנובמבר 1986 הוא מונה לראש מטה ההגנה המשותף (תפקיד המקביל לסגן הרמטכ"ל).
ב-29 בדצמבר 1987 הוא קודם לתפקיד מפקד הצי הספרדי.
ב-18 במאי 1990 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
בתפקידו, הוא הוביל מודרניזציה של הצבא הספרדי, והידק את שיתוף הפעולה שלו עם נאט"ו.
הוא נפטר ב-16 בדצמבר 1990 משבץ מוחי.
גונסאלו פייו (בפורטוגזית: Gonçalo Feio; נולד ב-17 בינואר 1990 בליסבון שבפורטוגל) הוא מאמן כדורגל פורטוגזי המאמן את קבוצת דנקרק מהליגה הצרפתית השנייה.
פייו שיחק במחלקות הנוער של בנפיקה ליסבון ובלננסש.
פייו החל את קריירת האימון שלו במהלך לימודיו באוניברסיטת ליסבון.
כסטודנט בשנה הראשונה, זכה בתחרות שאורגנה על-ידי האוניברסיטה בנושא אימון כדורגל לנוער.
כחלק מהפרס, הוצעה לו התמחות במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון, שם עבד עם הקבוצות עד גיל 8 ועד גיל 10. במשך עונה אחת הוא שימש גם כעוזר מאמן בקבוצה עד גיל 15 של המועדון.
בשנת 2010 הגיע לפולין כחלק מחילופי סטודנטים בין אוניברסיטאות ליסבון וורשה.
תחילה, על-מנת לממן את שהותו בפולין, עבד כמורה לשפה.
בחודש נובמבר 2010 הצטרף למחלקת הנוער של לגיה ורשה, ועבד בחלק מקבוצות מחלקת הנוער כמאמן ראשי וכעוזר מאמן.
בשנת 2014 הצטרף לצוות הקבוצה הבוגרת של המועדון, תחילה כמנתח מידע ובהמשך כעוזר מאמן, תחת המאמנים הראשיים הנינג ברג וסטניסלב צ'רצ'סוב.
בחודש נובמבר 2015 עזב את לגיה ורשה.
בשנת 2016 עבר פייו לויסלה קרקוב, שם שימש כמאמן נוער ובהמשך כעוזר מאמן.
בשנת 2019 עבר לסקודה קסנתי מליגת העל היוונית, גם שימש כעוזר מאמן.
בשנת 2020 חזר לפולין ושימש כעוזר מאמן בראקוב צ'נסטוחובה תחת המאמן הראשי מארק פאפשון.
הוא עזב את המועדון בשל עימות פיזי עם מנהל הקבוצה קאמיל וסקובסקי.
ב-19 בספטמבר 2022 קיבל פייו את משרת האימון הראשי הראשונה שלו בקבוצה בוגרת, כשמונה למאמנה הראשי של מוטור לובלין.
בעת מינויו של פייו הייתה הקבוצה מדורגת בתחתית הליגה הפולנית השלישית, ולבסוף ניצחה בפלייאוף ההעפלה לליגת המשנה הפולנית וחזרה לליגה לאחר היעדרות של 13 שנים.
ב-5 במרץ 2023, לאחר משחק ליגה נגד גאקאאס קטוביצה, העליב פייו את קצינת העיתונות של מוטור לובלין פאולינה מאצ'אז'ק, מה שהוביל לעימות עם יו"ר המועדון פאבל טומצ'יק, במהלכו פייו תקף אותו עם מגש שולחני.
טומצ'יק טופל בבית חולים, וזמן קצר לאחר התקרית עזב את המועדון, יחד עם מאצאז'ק.
בעלי מוטור לובלין, זביגנייב יאקובס, הגן על פייו במסיבת עיתונאים שנערכה יומיים לאחר מכן.
ועדת המשמעת של התאחדות הכדורגל הפולנית קבעה לפייו עונש על תנאי לשנה של הרחקה לשנתיים וקנס כספי, והורתה לו לפרסם התנצלות בכתב הן למאצ'אז'ק והן לטומצ'יק.
פייו עזב את מוטור לובלין בחודש מרץ 2024, למרות הצלחתה של מוטור לובלין בעונתה הראשונה בליגת המשנה הפולנית.
בעת עזיבתו, הקבוצה הייתה ממוקמת במקום חמישי בליגה.
ב-10 באפריל 2024 חתם פייו כמאמנה של לגיה ורשה מליגת העל הפולנית עד לתום עונת .
גוסטאבו אדולפו דודאמל ראמירס (בספרדית: Gustavo Adolfo Dudamel Ramirez; נולד ב-26 בינואר 1981) הוא מנצח ונצואלני.
כיום הוא משמש כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס ומנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של פריז.
הוא למד מוזיקה מגיל צעיר והחל לנגן בכינור בגיל 10. כעבור זמן קצר החל ללמוד קומפוזיציה.
הוא למד בקונסרבטוריון חסינטו לארה ומורהו לכינור שם היה חוסה לואיס חימנס.
משם המשיך ללימודים אצל חוזה פרנסיסקו דל קסטיו באקדמיה הלטינו-אמריקאית לכינור.
בגיל 12 החל לנגן ככנר ראשי בתזמורת הנוער של ברקיסימטו ובגיל 13 גם ניצח עליה כמחליף מזדמן למנצח, שחלה.
בצורה מסודרת החל ללמוד ניצוח בשנת 1996, אצל חוסה אנטוניו אבראו, והתמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית ע"ש סימון בוליבר של ונצואלה בשנת 1999. עם התזמורת הוא יצא למסע קונצרטים בינלאומי בסיציליה, רומא, ברלין, מינכן ווינה, ובמקומות נוספים.
אחרי שזכה בתחרות ניצוח על שם גוסטב מאהלר בשנת 2004, השתתף בכיתת אמן של קורט מאזור בלונדון.
שמו החל להתפרסם והגיע לידיעתם של מנצחים כמו סר סיימון ראטל וקלאודיו אבאדו, שנענה להזמנות לנצח על תזמורת סימון בוליבר בוונצואלה.
דודאמל ניצח לראשונה על תזמורת פילהרמוניה ועל התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, בין השאר, בשנת 2005, וכן חתם על חוזה עם חברת ההקלטות דויטשה גראמופון.
בשנת 2006 הופיע עם עוד תזמורות ברמה בינלאומית, בהן התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול.
הוא הוזמן לכהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של גטבורג משנת 2007 ועד שנת 2012.
ביולי 2006 ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בפסטיבל ספולטו באיטליה.
היה זה המפגש השני שלו עם התזמורת, לאחר ששנה קודם לכן החליף את זובין מהטה בניצוח על הסימפוניה החמישית של מאהלר.
התזמורת התפעלה מגישתו הרעננה והנלהבת.
דודאמל התבקש להחליף את זובין מהטה, ששבר את רגלו, בסדרת קונצרטים מיצירות מאהלר.
הוא ניצח על התזמורת גם בחגיגות השבעים להיווסדה, בדצמבר 2006, יחד עם לורין מאזל, קורט מאזור, ואלרי גרגייב וזובין מהטה.
הפילהרמונית של ניו יורק הודיעה כי דודאמל יהיה מנהלה המוזיקלי החדש של התזמורת מהעונה 2026/7. דודאמל יבוא במקומו של המנצח יאפ ואן זביידן שהחל את תפקידו לפני כשש שנים.
במקביל דודאמל יסיים את מינויו כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
ב-14 השנים האחרונות הפך אותה לאימפריה תרבותית ולאחת התזמורות החדשניות והמצליחות ביותר מבחינה כלכלית בארצות הברית.
גוסטאבו דודאמל בא ממשפחה מוזיקלית.
אביו היה נגן טרומבון בתזמורת סימפונית ואמו הייתה זמרת סופרן.
הוא נשא לאישה את חברתו משנים, אלואיסה מאטורן, בשנת 2006, בקראקס.
תזמורת הנוער הלאומית סימון בוליבר חברה לסקולה קנטורום לשוות לאירוע אופי של חגיגה מוזיקלית מיוחדת במינה.
החתונה נערכה בקתדרלה באוניברסיטה הקתולית במונטאלבאן, פרוור של קראקס.
מאטורן, ילידת ונצואלה, היא רקדנית בלט ושואפת לקדם את הקריירה שלה כסופרת פוליטית בשנים הבאות.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2024פרס גראמיהביצוע התזמורתי הטוב ביותרAdès: Danteהמקבץ הקלאסי הטוב ביותרFandangoההלחנה הקלאסית העכשווית הטובה ביותרAdès: Danteפרס גראמי הלטיניהאלבום הקלאסי הטוב ביותרFandangoההלחנה העכשווית הקלאסית הטובה ביותר"Fandango"2025האלבום הקלאסי הטוב ביותרGabriela Ortiz: Revolución Diamantina
גוסט דוג: דרכו של סמוראי הוא סרט קולנוע בסגנון דרמת פשע משנת 1999 בכתיבתו ובימויו של ג'ים ג'רמוש.
הסרט מתרחש בעיר בדיונית בארצות הברית בסוף שנות ה-90. פורסט ויטאקר מגלם את הדמות הראשית: "גוסט דוג", רוצח שכיר מטעם המאפיה החי את חייו בבדידות ועל-פי קוד התנהגות הסמוראים, אשר מוצג בסרט באמצעות ספרו של יאממוטו צונטומו, הגאקורה ("ספר הסמוראי").
גוסט דוג הוא טיפוס מסתורי, זאב בודד אשר מתגורר בגפו על גג בניין בשכונה ישנה, מוקף בלהקות יונים אשר הוא דואג להן מדי יום ביומו.
הוא מושפע במיוחד מתרבות הסמוראי ומציג עצמו כ"נושא הכלים" או כ-"סמוראי משרת" של לואי, מאפיונר מקומי אשר הציל את חייו של גוסט דוג בילדותו.
לואי, אשר מאז ומתמיד השתמש בכישוריו של גוסט דוג לטובתו, מורה עליו לרצוח אדם השוכב עם בתו של בוס המאפיה, וארגו.