tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהתחשב בהיותו אי געשי, האי איוו ג'ימה שטוח באופן יוצא דופן.
סוריבאצ'י הוא המאפיין הגעשי הבולט היחיד, שכן הוא רק כיפה מתחדשת (מרכז שהתרומם) של קלדרה געשית שקועה גדולה שקוטרה 9 קילומטרים.
האי מתרומם בהדרגה ב-700 השנים האחרונות.
צוות הסקר של קפטן קוק נחת ב-1779 על חוף שכיום נמצא בגובה של 40 מטרים מעל פני הים.
רמת מוטו-יאמה בחצי הצפון-מזרחי של האי בנויה מטוף שמקורו תת-מימי המכוסה במשקעי אלמוגים.
התרוממות זו מתרחשת בקצב משתנה בין 10 ס"מ ל-80 ס"מ לשנה, כשהממוצע הוא 20 ס"מ לשנה.
לאיוו ג'ימה יש היסטוריה של פעילות געשית כמה פעמים בשנה.
פומרולות (מעשנות) רבות שוכנות לאורך ציר שכיוונו צפון-מזרח – דרום-מערב.
התפרצויות פריאטיות התחוללו במהלך ההיסטוריה מלועות בצידו המערבי והצפון-מערבי של האי.
ב-1957 יצרה התפרצות קיטור מכתש בקוטר של 35 מטרים ובעומק של 15 מטרים סמוך לשדה תעופה נטוש.
הפעילות האחרונה נרשמה במאי 2012 וכללה התפרצות של פומרולות, ושינוי צבע של מי הים הקרובים.
אין באי מקורות מים טבעיים, והתושבים היפנים נהגו לאגור מי גשמים.
האמריקנים שפלשו לאי קדחו בקושי רב כמה בארות, משום שהחום, שמקורו געשי, עולה במהירות ככל שמעמיקים מתחת לפני השטח והוא פגע בציוד הקידוח.
טמפרטורת המים שנשאבו מהבארות נעה בין C° 40 ל-C° 81, ותכולת המינרלים בהם יחסית גבוהה, אבל הם ניתנים לשתייה.
הצמחייה הטבעית דלה, בעיקר שיחים הצומחים בחלק הצפוני.
בחלק הדרומי, ששכבתו העליונה היא אפר געשי שחור, כמעט ולא צומח דבר.
האי היה בית גידול לרלית המכונה "רלית איוו ג'ימה" (Poliolimnas cinerea brevipes) שנכחדה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
80 קילומטרים צפונית לאיוו ג'ימה שוכן האי "קיטה איוו טאו" (北硫黄島 – איוו ג'ימה צפון) ו-59 קילומטרים דרומית לו שוכן האי "מינאמי איוו טאו" (南硫黄島 – איוו ג'ימה הדרומי).
שלושת האיים מהווים את קבוצת איי וולקנו של ארכיפלג אוגסווארה.
דרומית ל"מינאמי איוו טאו" שוכנים איי מריאנה.
האי נתגלה על ידי הספן הספרדי ברנרדו דה לה טורה (Bernardo de la Torre) ב-1543. יפן סיפחה את האי ב-1877. האי יושב ב-1889, ושולב במנהל היפני ב-1891.
לפני מלחמת העולם השנייה נוהל האי ככפר (村 – מוּרה) איוו טוֹ, כחלק מטוקיו, כמו בימינו.
מפקד אוכלוסין שנערך ביוני 1943 דיווח כי באי מתגוררים 1,018 תושבים (533 זכרים ו-485 נקבות) ב-192 בתי אב בשישה יישובים.
באי היה בית ספר יסודי, מקדש שינטו, ושוטר אחד בלבד.
פעם בחודש ביקרה באי ספינת דואר מהאי האהאג'ימה, ומדי כמה חודשים ביקרה באי אונייה של חברת הספנות ניפון יוסן (日本郵船株).
כלכלת האי נסמכה על כריית גופרית, גידול קנה סוכר ודיג.
בהיותו אי מבודד באמצע האוקיינוס השקט, שאמצעיו הכלכליים מוגבלים מאוד, נאלצו התושבים לייבא את כל האורז ומוצרי הצריכה מאיי הבית.
כבר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה היה מחנה של חיל מצב של הצי הקיסרי היפני בחלקו הדרומי של האי איוו ג'ימה.
המחנה היה מחוץ לתחום עבור האוכלוסייה האזרחית של האי, שבלאו הכי לא היה בינה לבין אנשי הצי מגע, למעט לצורכי מסחר.
במהלך 1944 היה תגבור צבאי מסיבי של איוו ג'ימה.
ביולי פונתה האוכלוסייה האזרחית בכוח, ומאז לא התגוררו באי אזרחים באורח קבע.
במלחמת העולם השנייה שימש האי בסיס לכוחות יפנים במגננה על האיים העיקריים של יפן.
על הכוחות האמריקאים היה לכבוש בסיסים כאלה כדי שישמשו בסיסים עבור הפלישה המתוכננת לאיי הבית של יפן (שלא התקיימה בסופו של דבר בעקבות כניעתה של יפן אחרי הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי).
הפלישה האמריקנית לאי החלה ב-19 בפברואר 1945 ונמשכה עד 26 במרץ 1945. בתוך שבוע השתלטו האמריקאים על הר סוריבאצ'י, אבל הלחימה עד כיבוש האי כולו נמשכה עוד כחודש, כאשר המגינים היפנים שהתבצרו במנהרות נסתרות יצאו מדי פעם להתקפות נגד וגרמו לכוחות הפולשים אבדות קשות.
תצלום הנפת הדגל האמריקאי על הר סוריבאצ'י לאחר כיבושו הפך לחלק בלתי נפרד ממורשת הקרב בארצות הברית.
אנדרטה בדמות הצילום משקיפה על בית הקברות הלאומי ארלינגטון סמוך לוושינגטון.
גם עם סיום הלחימה נותרו חיילים יפנים שהתחבאו במערות ויצאו מדי לילה לחפש אספקה.
בהדרגה נכנעו כולם, כששני החיילים היפנים האחרונים נכנעו שש שנים לאחר גמר הלחימה.
לאחר המלחמה נשאר האי תחת כיבוש אמריקאי עד לשנת 1968, שבה הוחזר ליפנים.
ב-19 בפברואר 1985, ביום השנה ה-40 לנחיתת כוחות ארצות הברית באי, נאספו חיילים לשעבר משני הצדדים למפגש שכונה כינוס של כבוד (Reunion of Honor).
המפגש נערך בקרבה לנקודת הנחיתה של חיל הנחתים האמריקני באי.
במהלך טקס הזיכרון נחשף לוח גרניט שעליו נחקקה הכתובת:
הכתובת חקוקה משני צדי הלוח כשהכתובת באנגלית פונה לחופים במקום שבו נחתו הכוחות האמריקנים, והכתובת ביפנית פונה כלפי פנים האי שם הגנו הכוחות היפנים על עמדותיהם.
המפגש נערך שוב לפני לוח ההנצחה ביום השנה ה-50, במרץ 1995, ביום השנה ה-55 בשנת 2000, וביום השנה ה-60, במרץ 2005. מאז 2010 המפגש נערך מדי שנה, למעט שנת 2011, בשל רעידת האדמה וקורבנות הצונאמי בעקבותיה.
כוח ההגנה העצמית הימי של יפן (חיל הים היפני.
JMSDF בראשי תיבות של שמו באנגלית) מפעיל שדה תעופה באי (קוד יאט"א IWO), לשעבר שדה התעופה North Field, שהיפנים בנו במקור והאמריקנים שיפרו במהלך המלחמה.
אורך המסלול 2,650 מטרים ורוחבו 60. כיוונו 07/25. ה-JMSDF אחראי לתחזוקה, בקרה אווירית, תדלוק ומשימות הצלה.
גם כוח ההגנה העצמית האווירי של יפן (חיל האוויר היפני) משתמש בבסיס.
כוח ההגנה העצמית הקרקעי של יפן (צבא יפן) אחראי על סילוק פצצות ומחזיק חיל מצב של 400 חיילים על האי.
שני שדות תעופה נטושים ממלחמת העולם השנייה נמצאים בסמוך, שדה התעופה, Central Field, מדרום לשדה תעופה נוכחי, ושדה תעופה יפני שלא הושלם מצפון לבסיס, ששופר לאחר פלישת האמריקנים לאי.
בנוסף מחזיק הצי האמריקני על האי מתקן תקשורת על שטח של 6,600 דונם שאינו בשימוש, ומשמר החופים האמריקני הפעיל באי עד 1993 משדר ניווט מסוג LORAN-C.
הגישה של אזרחים לאי מוגבלת לאלו המשתתפים בטקסי הזיכרון לחללים האמריקנים והיפנים, עובדי בנייה המתחזקים את שדה התעופה ועובדים של הסוכנות המטרולוגית של יפן.
החיילים היפנים המוצבים על האי רושמים את כתובתם לצורכי הצבעה, מיסים וביטוח לאומי באייסה שבמחוז קנאגאווה או בסאיאמה שבמחוז סאיטאמה.
רשמית, אין אוכלוסייה על האי.
איוו פוגורליץ' (Ivo Pogorelić; נולד ב-20 באוקטובר 1958) הוא פסנתרן קרואטי.
פוגורליץ' נולד בבלגרד, יוגוסלביה, לאב נגן קונטרבס שעסק בהלחנה וניצוח, ובגיל 7 החל ללמוד פסנתר.
כעבור חמש שנים, בהיותו בן 12, נשלח ללמוד בקונסרבטוריון היוקרתי על שם צ'ייקובסקי במוסקבה, רוסיה.
שם למד עוד חמש שנים.
ב-1976 החל ללמוד אצל הפסנתרנית אליזה קדרדזה, ילידת גאורגיה, שהעבירה לו את המסורת של אסכולת ליסט - זילוטי.
ב-1980 המורה, המבוגרת ממנו ב-17 שנים, נפרדה מבעלה המדען והייתה לאשתו של הפסנתרן והמפיקה המוזיקלית שלו, עד מותה ב-1996. לאחר מותה הפסיק פוגורליץ' להופיע למשך מספר שנים, והקדיש את זמנו לעיצוב תכשיטים.
בתחילת שנות ה-2000 חזר לבמת הקונצרטים.
בשלהי שנות ה-70 כבר החל פוגורליץ' להתפרסם ואף זכה בכמה פרסים יוקרתיים בתחרויות, אך פרסומו הבינלאומי בא לו דווקא בתחרות ממנה הודח.
בתחרות על שם שופן שהתקיימה בוורשה, ב-1980, הדיחו אותו השופטים בסיבוב השלישי.
לאחר ההחלטה על ההדחה, פרשה מחבר השופטים מרתה ארחריץ' תוך שהיא זועקת: "מה אתם עושים?
האירוע האפיל על התחרות כולה וזכה לפרסום עולמי, שבמרכזו עמד "הפסנתרן שלא זכה בפרס".
הפרשנויות שלו ליצירות מוזיקליות, נחשבות משנות סדרי עולם, הן ייחודיות עד קיצוניות, ונדמה למאזין כי הוא מתעלם לגמרי ממסורות הביצוע שהיו מקובלות לאורך השנים.
בדרכו שלו הוא יכול לנגן את הקונצ'רטו מס' 2 של רחמנינוב במשך 50 דקות בעוד שיצירה זו מוכרת במרבית הביצועים המקובלים ב-30 דקות בלבד.
המבקרים ושוחרי המוזיקה הקלאסית נחלקים ביחסם לפרשנויות המוזיקליות שלו.
יש הרואים בנגינתו החייאה ומתן כיוון חדש למוזיקה, ויש הרואים בביצועיו תיאטרליות מזויפת אשר הורסת את היצירות עד יסודותיהן.
בישראל, ביקר לראשונה ב-1986, ומאז הוסיף וביקר בה פעמים אחדות לסדרות של קונצרטים.
ב-1986 ייסד בקרואטיה קרן לקידום קריירה של נגנים צעירים מארץ מולדתו.
ב-1998 מונה ל"שגריר של רצון טוב" מטעם אונסק"ו, כיום איננו מחזיק במינוי זה (נכון כבר ל-2009).
בין 1987 ו-1997 התקיים בגרמניה "פסטיבל איוו פוגורליץ'" שמטרתו לקדם נגנים צעירים באמצעות נגינה משותפת עם נגנים בעלי שם.
בדצמבר 1993 ייסד את "תחרות סולו פסנתר בינלאומית" בשיתוף פעולה עם אולם AMBASSADOR FOUNDATION בפסדינה, קליפורניה.
מטרת התחרות לעזור למוזיקאים צעירים לקדם את הקריירה שלהם, ולשם כך מוענק כפרס ראשון סך של 100 אלף דולר.
תחרות זו התקיימה עד עתה פעם אחת בלבד: בלוס אנג'לס בשנת 1993. בנוסף, הוא מקיים פסטיבלים לכישרונות צעירים, וכן הקים קרן למימון הקמת בית חולים בסרייבו.
איוב ת'אבת היה פוליטיקאי לבנוני פרוטסטנטי.
ת'אבת נולד בביירות למשפחה מרונית ששורשיה בבחמדון, אך הוא עצמו המיר את דתו לפרוטסטנטיות.
הוא למד באוניברסיטה הסורית פרוטסטנטית בביירות.
בשנת 1905 הוא היגר לארצות הברית בה למד רפואה ועבד במשך מספר שנים.
בשובו לביירות הוא היה לפעיל מרכזי בתנועת הרפורמה אל-גמיעה אל-איסלמיה ואף מונה למזכיר הארגון.
בשנת 1913 הוא שהה בפריס ויצר קשרים עם שלטונות צרפת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שהה בארצות הברית ופעל בהסברה למען צרפת בקרב יוצאי לבנון.
ת'אבת היה מתומכי הפן ערביות ועל פעילותו נגד האימפריה העות'מאנית הוא נדון למוות בהיעדרו שלוש פעמים.
ת'אבת הטיף לסילוק הטורקים והקמת אוטונומיה ערבית בחסות המעצמות.
אחרי המלחמה נבחר ת'אבת לפרלמנט כנציג המיעוטים.
בשנת 1926 הוא כיהן בסנאט הלבנוני ופעל עם אמיל אדה להחליף את ראש הממשלה אוגוסטה אדיב פשה במוחמד אל-ג'יסר.
בשנת 1928, בלחצו של הנציב העליון הצרפתי, אוגוסטה הנרי פונסוט, מונה ת'אבת לשר הפנים והבריאות.
פונסוט ביקש בכך לפצות את ת'אבת על נאמנותו וגם קיווה שת'אבת יבצע רפורמות נדרשות בצמצום הבירוקרטיה.
בתחילה, הממשלה אכן פעלה לצמצום הבירוקרטיה דרך פיטורי עובדים.
אולם העובדים שפוטרו היו בעיקר מוסלמים או כאלו שהיו מזוהים עם יריבים פוליטיים, מה שהביא ביקורת רבה על הממשלה.
בבחירות של 1929 הפסיד ת'אבת את מושב המיעוטים בפרלמנט לעבדאללה איסהק הארמני.
במפקד שהתקיים בלבנון בשנת 1932 נרשם ת'אבת כחסר דת.
ת'אבת המשיך לכהן כשר, ובאוגוסט 1934 הוא היה אחד מארבעת המועמדים לנשיאות לבנון.
הוא נחשב לפופולרי בקרב נוצרים ומוסלמים, אולם היותו פרוטסטנטי הציגה את סיכוייו כנמוכים.
בנובמבר 1934, לאור התפטרותו של שארל דבאס היה אחד משני המועמדים להחליפו כיושב ראש הפרלמנט, אך הוא ויתר על המשרה שנמסרה לפייטרו טראד.
ב-30 בינואר 1936, מונה על ידי אמיל אדה למזכיר המדינה, וכיהן בתפקיד זה עד ל-5 בינואר 1937. במרץ 1943 מונה ת'אבת לנשיא לבנון הזמני ולראש ממשלה זמנית בת שלושה חברים לצורך קיום בחירות חדשות.
ת'אבת ניסה לעכב את קיום הבחירות, אולם נאלץ לבסוף לקבוע מועד ביוני 1943 מועד לבחירות.
לקראת הבחירות, קבע ת'אבת שבפרלמנט יהיו 32 מושבים לנוצרים ו-22 למוסלמים, חלוקה שנתנה לנוצרים המרונים רוב בפרלמנט.
קביעה זאת נעשתה על ידי הכללה של אזרחים לבנונים שהגרו ממנו, שהיו ברובם הגדול נוצרים, בתוך בעלי זכות הבחירה.
קביעה זאת עוררה תרעומת רבה מצד המוסלמים, והגנרל הבריטי ספירס, שצידד במוסלמים הביא להחלפתו של ת'אבת, ביולי 1943. בבחירות התמודד במסגרת "הגוש הלאומי" של אמיל אדה.
הוא נבחר לפרלמנט במחוז ביירות והיה לאחד מראשי האופוזיציה.
בתחילת 1944 בדיון על הסכם מכס עם סוריה, תמך בהסכם נגד עמדתם של עמיתיו הלאומיים, בטענו שההסכם השיג את מה שניתן.
במרץ 1945, בעקבות הקמת הליגה הערבית, נפגש עם אמיל אדה ואלפרד נקאש לדון בדרכים לשמור על עצמאות לבנון.
ת'אבת נפטר בביירות בפברואר 1947 בעת שכיהן כציר בפרלמנט הלבנוני.
איוואן אַבָּאזָאסְדזֶה (בגאורגית: იოანე აბაზასძე) היה אציל גאורגי בן המאה ה-11 מבית אבאזאסדזה, שהיה האריסתווי ("דוכס") של כארתלי בתקופת שלטונו של בגרט הרביעי .
בתקופת ילדותו של המלך בגרט מונתה אימו, מרים מווַסְפּוּרַקַאן לעוצרת הממלכה.
בתקופה זו מילא אבאזאסדזה מקום חשוב בממשלת האצולה האריסטוקרטית של הממלכה.
לצד ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי משושלת ליפריטים.
בשנת 1030 הוא סייע להביס אל-פאדי איבן מחמוד , אמיר גנג'ה משושלת שאדאדיד , ובשנת 1032, סייע בלכידתו של ג'עפר השלישי אבן עלי , אמיר טביליסי, שהגאורגים נישלו ממצודת בִּירְתְּווִיסִי .
בתקופת כהונתו בממשלת האצולה האריסטוקרטית של המדינה קידם אבאזאסדזה את עמדות האצולה הגבוהה שבגראט ניסה להגביל את השפעתה כאשר קיבל על עצמו את מלוא השלטון.
אף על פי שמילא תפקיד בכיר בממשלה, עוררו הוויתורים של בגרט לדוכס החזק ליפריט קנאה בקרבו.
על פי הויטה של גיאורגי אָתוֹנֶלִי מאת גיאורגי הקטן, איוואן וארבעת אחיו התארגנו כאופוזיציה למלך וזממו להרוג אותו.
אולם, בגראט הצליח ללכוד אותם, להשליך אותם לכלא ולשלול מהם את תואריהם.
איוואמי גינזאן (ביפנית: 石見銀山) הוא מכרה כסף בעיר אודָה, במחוז שימאנה, באי הונשו שביפן.
המכרה ו-13 אתרים נוספים הקשורים בכריית כסף, ייצורו ובהובלתו נוספו לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2007 ומשתרעים על שטח כולל של 442 הקטאר.
המכרה נפתח בשנת 1526 על ידי סוחר יפני בשם קאמיָה ג'וטֵיי, ושיא תפוקתו הייתה בתחילת המאה ה-17, כאשר נכרו בו כ-38 טון כסף בשנה, שהיוו כשליש מהתפוקה העולמית.
בכסף מהמכרה השתמשו בעיקר להטבעת מטבעות, ועל כן היה נושא למלחמות מרובות, עד אשר שוגונות טוקוגאווה נטלה את השליטה עליו, לאחר הניצחון בקרב סקיגהארה, בשנת 1600. לאחר מכן תוחם המכרה בגדרות ונחסם על ידי עצי אורן.
טירת יאמָבּוּקי נבנתה בלב מתחם זה.
כריית כסף מהמכרה הופסקה במאה ה-19 בשל אי עמידה בתחרות עם מכרות אחרים.
חלקים מהמכרה נמצאים עדיין במצב טוב וממשלת יפן הכריזה על המקום כאזור שימור מיוחד בשל קיבוץ מבנים היסטוריים.
הממשלה אף בקשה להכיר במכרה כאתר מורשת עולמית, והצליחה בכך בשנת 2007, אף על פי שהערכת הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים לא מצאה באתר זה "ערך עולמי יוצא דופן".
אויאמה איוואו (ביפנית: 大山巌; 10 באוקטובר 1842 - 10 בדצמבר 1916) היה פילדמרשל בצבא יפן, גנרו ואחד המייסדים של צבא יפן הקיסרית.
אויאמה נולד בקגושימה למשפחת סמוראים בהאן סצומה.
כבן חסותו של טושימיצ'י אוקובו היווה חלק מהמאמצים להפלת שוגונות טוקוגאווה ובכך שיחק תפקיד מרכזי ברסטורציית מייג'י.
שירת כמפקד החטיבה הראשונה במהלך מלחמת בושין.
בקרב אייזו, היה מפקד כוחות הארטילריה של כוחות הצבא היפני הקיסרי שהוצבו בהר אודה.
במהלך המצור, נפצע מירי של כוחות גרילה.
בשנת 1869, ג'ון ויליאם פנטון, מנצח הלהקה צבאית הבריטית, שעבד אז ביוקוהמה, סיפר לחברי הלהקה הצבאית היפנית על ההמנון לאומי הבריטי, אלוהים, נצור את המלך, והדגיש את הצורך בהמנון לאומי עבור יפן.
חברי הלהקה ביקשו מאויאמה, שהיה בקיא בספרות יפנית וסינית, לחבר מילים עבור מה שהיה לימים ההמנון היפני, הקימי גא יו.
ב-1870 נשלח איוואו ללמוד באקדמיה הצבאית בסן סיר שבצרפת והיה המשקיף היפני הרשמי במלחמת צרפת–פרוסיה.
כמו כן, שהה שלוש שנים בז'נבה במהלכן למד שפות וביניהן רוסית ברמה גבוהה.
אויאמה הוא היפני הראשון המתועד שרכש ממוצרי לואי ויטון לאחר שקנה מזוודות במהלך שהותו בצרפת.
לאחר שקודם לדרגת מייג'ור גנרל, שב לצרפת והמשיך את לימודיו.
לאחר שובו ליפן, עסק בהקמת הצבא היפני הקיסרי, שלאחר זמן קצר עסק בדיכוי מרד סצומה, למרות שאויאמה ואחיו הבכור היו בני דודים של טקמורי סאיגו.
במלחמת סין–יפן הראשונה מונה אויאמה למפקדה בפועל של היחידה שנחתה בחצי האי ליאודונג ונלחמה בפורט ארתור.
עבור הישגיו הצבאיים הוענק לאויאמה התואר מרקיז ולאחר מכן קיבל את דרגת הפילדמרשל.
במלחמת רוסיה–יפן מונה כמפקד הכוחות היפנים במנצ'וריה.
לאחר ניצחונה של יפן במלחמה קיבל את תואר קזוקו קושאקו מהקיסר מייג'י.
אויאמה כיהן כשר המלחמה היפני וכרמטכ"ל צבא יפן.
אויאמה כיהן גם כשומר חותם יפן.
אויאמה, שדיבר וכתב בכמה שפות אירופאיות באופן שוטף, חיבב גם ארכיטקטורה בסגנון אירופי.
במהלך כהונתו כשר המלחמה, בנה בית בטוקיו שעוצב לפי מודל של טירה גרמנית.
למרות שהיה מרוצה מהעיצוב, אשתו לא אהבה זאת כלל ודרשה שחדר הילדים יעוצב בסגנון יפני, על מנת שילדיו לא ישכחו את מורשתם היפנית.
אשתו של אויאמה, הייתה אחת הנשים הראשונות שיצאו ללמוד מחוץ ליפן בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19. היא שהתה בארצות הברית מספר שנים וסיימה בשנת את לימודיה בוואסר קולג' ב-1882.
בשנת 1906 הוענק לאויאמה אות מסדר ההצטיינות בידי המלך אדוארד השביעי.
עיטורים נוספים שזכה להם הם אות מסדר דיית הזהב דרגה ראשונה ואות מסדר החרצית.
אויאמה נפטר בגיל 75 בשנת 1916. אויאמה היה איש גדול מבחינה פיזית ואכל ארוחות גדולות מאוד.
כיום מייחסים את מותו לסיבוכים של מחלת הסוכרת.
איוו יוסיפּוביץ' (בקרואטית: Ivo Josipović, נולד ב-28 באוגוסט 1957) הוא פוליטיקאי קרואטי, שכיהן כנשיא קרואטיה מ-19 בפברואר 2010 עד 19 בפברואר 2015. הוא החליף את סטייפן מסיץ' והוחלף על ידי קולינדה גרבר-קיטרוביץ'.
יוסיפוביץ' הוא משפטן ומלחין במקצועו.
הוא למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת זאגרב, סיים שם לימודיו ועבר את בחינות לשכת עורכי הדין ב-1980. הוא סיים לימודי תואר שני במשפט פלילי ב-1985 ודוקטורט בקרימינולוגיה ב-1994.
בסיבוב השני של הבחירות שנערך ב-10 בינואר 2010 קיבל יוסיפוביץ' 60.3 אחוזים מקולות הבוחרים.
הוא התמודד מול חבר מפלגתו לשעבר, מילאן בנדיץ'.
בסיבוב הראשון, שנערך ב-27 בדצמבר 2009, הוא קיבל את מרב הקולות מבין המתמודדים, 32.4%, אך לא את הרוב המוחלט הדרוש.
הוא נשוי לטטיאנה ולזוג בת (נולדה ב-1991).
איוו ג'ימה הדרומי (יפנית 南硫黄島 מילולית, אי הגופרית הדרומי.
שמו הרשמי הוא "מינאמי איווֹ-טוֹ"), הוא אי געשי לא מיושב בשליטת יפן.
האי הוא האי הדרומי ביותר באיי בונין, ומשתייך לקבוצת איי וולקנו יחד עם איוו ג'ימה ועם קיטה איוו ג'ימה.
למרות גיל הארכיפלג בו האי נמצא (כ-48 מיליון שנה), על פי ניתוחי סלעים מהאי, גילו לא יותר מכמה מאות אלפי שנים.
האי נתגלה באוקטובר 1543 על ידי הספן הספרדי ברנרדו דה לה טורה על סיפון ספינת הקאראק סן חוואן דה לטראנו.
ב-18 ביוני 2007 שונה שם האי לשם "מינאמי איוו-טו" על ידי הממשל היפני.
למרות זאת, שם זה נותר רשמי בלבד ולרוב לא שגור.
אִיּוֹב הוא דמות מקראית, אשר סיפורו האישי מסופר בראשית ספר איוב בפרקים א'-ב', המהווים פתיחה לספר, ובסופו בפרק מ"ב, ז'-י"ז.
יש הטוענים כי איוב הוא שם ספרותי-טיפולוגי, שניתן על ידי המחבר המקראי לאיוב.
לשיטתם שמו נגזר מן השורש א-י-ב, שמשמעו: לשנוא ולהתנגד.
פירוש השם אם כך הוא: השנוא כלומר זה הדחוי.
נראה כי איוב הוא שם ממוצא שמי מערבי.
ייתכן גם כי שמו הוא קיצורו של השם, (Ayya-abu) שמשמעו: איה האב?
שזהו צורה של שם תאופורי.
שם זה היה רווח באלף השני לפני הספירה, במרכזים שמיים מערביים כמו אללח'.
השם נזכר גם בתקופת מכתבי אל-עמארנה כשמו הפרטי של מלך העיר פִּחִלִם (piḫilim) (אותה זיהה הארכאולוג בנימין מייזלר עם העיר הקדומה פחל ששמה מופיע כבר ברשימתו של פרעה תחותמס השלישי, ובאסטלת פרעה סתי הראשון מבית שאן).
בכתבי המארות השם מופיע בצורתו הקדומה: "אַיָב" והשמות: "איבן, כושר, וזבלן" נזכרים כשמות ראשי העיר או השבט "סותו", לפיכך ניתן להסיק כי השם איב היה ידוע לשבטי השמיים המערביים בסוריה ובכללם שבטי ישראל עוד לפני מסעות כבוש הארץ המתוארים בספר יהושוע.
זיהוי שמו של איוב כיובב מצוי בסוף תרגום השבעים לספר ובספר החיצוני דברי איוב.
בספר איוב מוצגות שתי דמויות של איוב השונות זו מזו.
בסיפור המסגרת הפותח את ספר איוב מציג המחבר המקראי את איוב כאיש תם וצדיק, אשר מקבל עליו את הדין ואת הייסורים והסבל הרב שנפלו בחלקו.
בחלק זה של הסיפור איוב שם את מבטחו באל.
אלוהים גומל לו בכך שהוא מכפיל את רכושו ומברך אותו.
איוב מת בשיבה טובה כאיש מאושר.
לעומת זאת בחלקו הפיוטי של הספר מדגיש המחבר המקראי את ביקורתו של איוב על אלוהים.
הוא חוזר ומתלונן על ייסוריו ומאשים את האל על ייסוריו הרבים ודורש משפט צדק.
הגמרא, מנסה לפתור את הבלבול השורר לגבי דמותו, אם כי גם שם ניתן למצוא דעות שונות ואף קוטביות.
על-פי ספר דברי איוב, המשתייך לספרים החיצוניים, אשתו של איוב נקראה סיטיס.
על-פי הספר אשתו מתה כחלק מהניסיונות שהועמד בהם, ולאחר מכן נשא לאישה את דינה, בת יעקב ולאה: ואתם משפחה נבחרה כבודה מזרע יעקב אבי אמכם: אני מבני עשו אחי יעקב אשר בתו היא דינה אמכם וממנה תולדותיכם (א, ד'-ה').
במדרש רבה נדרש כך: .
נישואין בין דינה ואיוב ממשיכים את הקרבה בין יעקב לעשיו לדורות הבאים ובכך מעצימים את דמותו של איוב כגיבור עצמאי וצדיק ושיוך דמותו לבת ישראל מעניק לספר לגיטימציה בין ספרי הקאנון.
בסוף סיפורי איוב, מסופר כי אשתו יולדת לו שבעה בנים ושלוש בנות.
ה' מברך את איוב, משיב לו את רכושו ונולדים לו שבעה בנים ושלוש בנות, ימימה, קציעה וקרן הפוך.
איוב, איש תם, ישר וירא אלוהים.
מסופר עליו כי היו לו שבעה בנים ושלוש בנות ועושר רב.
"בני האלוהים" וגם השטן, (איוב א:6) מגיעים להתייצב מול אלוהים.
ה' מפנה את תשומת לבו של השטן לאיוב הצדיק.
השטן מצידו טוען, שאיוב צדיק רק כי ה' נתן לו עושר רב.
השטן ממשיך וטוען כי אם יילקח ממנו כל העושר הזה הוא יקלל ולא יברך: .
ה' מאשר לשטן לפגוע בכל אשר לאיוב, אך לא בגופו.
אצל איוב מופיע שליח ומודיע שעדרי הבקר שהיו לו, נגנבו.
לאחר מכן שליח נוסף מופיע אצל איוב ומודיע לו, שעדרי הצאן הושמדו.
השליח השלישי מודיע, שעדרי הגמלים נחטפו, ואז מגיע השליח הרביעי ומודיע, כי עשרת ילדיו של איוב ששהו בבית אחיהם הבכור, מתו.
איוב קם ממקומו, קורע את בגדיו ואומר :
בהתכנסות השנייה אצל האלוהים באו המלאכים להתייצב אצל ה' וגם השטן בתוכם.
ה' פונה לשטן : והשטן עונה כי איוב נשאר צדיק וירא אלוהים, מפני שה' לא הרשה לו לפגוע בגופו.
ה' מתיר לשטן לפגוע בגופו של איוב, אבל "אך את נפשו שמר" (איוב ב',ו').
איוב לוקה במחלת השחין הוא מתיישב על ערמת אפר, ולוקח לו שבר חרס להתגרד בו כדי להקל על ייסוריו.
אשת איוב מציעה לו "לברך" את אלוהים (לקלל בלשון סגי נהור) ואיוב מסרב להצעתה.
שלושת רעי איוב, אליפז, בלדד וצופר באים לבקרו כאשר השמועה על מצבו מגיעה אליהם.
הם באים לנחם אותו ויושבים במחיצתו שבעה ימים.
איוב מקלל את מזלו ואת יום לידתו ומייחל למוות.
הוא אומר לו כי בעבר היה זה איוב שניחם אנשים אחרים, אז מדוע עכשיו שזמן אסונו שלו, הוא מתלונן?
הוא רומז לאיוב כי ייתכן שהאסון שנקרה לפתחו הוא גמול על חטא שעשה בעבר.
לאחר דברים אלו פותחים רעיו בדיון, שבו איוב עונה, וכל אחד מרעיו עונה בתורו.
איוב נשאר בשלו וטוען כי לא חטא.
מנגד רעיו טוענים ונשארים איתנים בדעתם שאיוב חטא.
הם טוענים כי ה' תמיד גומל לצדיקים רק טובות, ועונשים כבדים מקבלים אלו הרשעים.
איוב כעס על התוכחות של חבריו וראה בהם דברי הבל הנובעים מחנופה לאלוהים.
לדוגמה: בפרק י"ג הוא אומר: "אולם אני אל שדי אדבר והוכח אל אל אחפץ.
ואולם אתם טופלי שקר, רופאי אליל כולכם"...
"הן יקטלני לו איחל, אך דרכיו על פניו אוכיח.
גם הוא לי לישועה, כי לא לפניו חנף יבוא." איוב חותם את דבריו בקורות אותו בעבר ובעקרונות לאורם הוא מנהל את חייו.
איוב מגיע למסקנה כי חכמת האדם היא לא אחרת מאשר יראת האל.
לדידו יראת אלוהים מובילה כל אדם לסור מן הרע ולקיים מצוות.
איוב מתאר בפני שומעיו כיצד עיקרון זה הנחה אותו כל ימי חייו עד עתה.
לאחר שאיוב מסיים את דבריו.
לאחר הדיון הזה מצטרף אליהוא בן ברכאל הצעיר ונושא את דבריו.
הוא טוען כי אם האדם יידע להקשיב הוא ישמע את דברי האלוהים.
דברי ה' באים בכל מיני צורות גם של סבל כמו במחלה או אף בחלום.
לשיטתו על האדם להקשיב לדברי ה'.
איוב ביקש פעמים רבות תשובות מה'.
ה' אחראי לבריאת העולם ומורכבותו.
איוב מתפעם מדברי האל, אך אינו שואל מדוע בא עליו כל הסבל וה' בדבריו אינו מסביר זאת.
לאחר הדברים האלה פונה ה' אל אליפז ואל רעיו ואומר: מפסוק זה נובע כי אלוהים "רווה נחת" דווקא מההתרסה של איוב כלפיו, ולא מדברי חבריו ("חנופה" בלשון איוב) שניסו להצדיק את האל.
לאחר מכן ה' משיב לאיוב את הונו.
מסופר כי לאיוב נולדו שבעה בנים ושלוש בנות: ימימה, קציעה וקרן הפוך וברשותו גם רכוש רב.
איוב נפטר בשיבה טובה כשהוא זוכה לראות את ארבעת דורות ההמשך.
יש הטוענים כי ארץ עוץ נקראת על שם עוץ בן נחור.
לדעת חוקרים, ארץ עוץ נמצאת בארם, וזאת לפי הכתוב בספר בראשית עוץ הוא מבני ארם.
אחרים טוענים כי מיקומה של ארץ זו באזור פדן ארם, על יד נהר פרת, וזאת גם משום שמוצאם של בני נחור היה מחרן ועוץ היה בכורו של נחור.
מנגד יש הסבורים, שארץ עוץ עליה מסופר בספר איוב היא אדום, וזאת כי מוצא רעי איוב הוא מאדום.
על ארץ עוץ נרמז בלוח העמים.
שמה הסמלי הסמוי של ארץ זו, נרמז אף בשם "עוץ" ובזיקה למילה "עצה" .
גם פירוש המצודות טוען כי
ב מוזכרים שלושה צדיקים שאינם יהודים: נח (שהוכר, ככל הנראה, מאגדות מבול בכל הלבנט), דנאל (המזוהה עם דנאל האוגריתי מעלילת אקהת) ואיוב, שככל הנראה הוכר גם בקרב עמי הלבנט בצורות שונות של אגדה.
בתלמוד הבבלי מסכת בבא בתרא ישנם כמה דפים העוסקים באיוב, בדמותו ובתקופתו.
איוב הוא דמות שנויה במחלוקת בחז"ל.
הוא נתפס על פי רוב לא כיהודי, אבל אדם שהקב"ה אוהב מאד, מה שמערער כביכול על רעיון העם הנבחר.
ישנה אמירה לפיה "גדול הנאמר באיוב יותר ממה שנאמר באברהם", ומאידך אמירה שקיבל את שכרו בעולם הזה כדי "לטורדו מן העולם הבא".
התנאים נחלקו אם איוב עשה את מעשי הצדקות שלו מאהבה, או רק מיראה.
חז"ל גם עסקו רבות בשאלת המסגרת הכרונולוגית של הספר ובשאלה מתי חי איוב.
בין שלל הדעות, הנעות בין ימי אברהם או יעקב, דרך ימי משה, ימי דוד ועד ימי אחשוורוש או שיבת ציון, נזכרה גם דעה ש"איוב לא היה ולא נברא אלא משל היה".
דעה זו היא השיטה היחידה שהתלמוד דוחה, בטיעון שאילו מדובר במשל לא היה צורך בפרטים הביוגרפיים ובשמות המקומות, ולמרות זאת, היא אומצה בידי כמה מן הפרשנים בימי הביניים.
בסדר עולם רבה, פרק ג' נכתב כי איוב חי 210 שנים ותקופת חייו מקבילה לגלות מצרים.
הוא נולד בשנה שבה בני ישראל ירדו מצרימה ומת בשנה שבה בני ישראל יצאו ממצרים.
איוב דאוד (בסומלית: Ayuub Daaud, בערבית: ايوب داؤود; נולד ב-24 בפברואר 1990 במוגדישו שבסומליה) הוא כדורגלן עבר סומלי אשר שיחק בעמדת החלוץ.
דאוד נולד במוגדישו שבסומליה, ובגיל 5 עבר יחד עם משפחתו לקונאו שבאיטליה.
הוא החל לשחק באקדמית הנוער של קונאו המקומית, ובגיל 10 החל לשחק באקדמית הנוער של יובנטוס.
ב-9 בפברואר 2009 הבקיע שני שערים במדי קבוצת הנוער של יובנטוס בניצחון 2-0 על קבוצת הנוער של מכבי חיפה במסגרת טורניר ויארג'יו , טורניר כדורגל יוקרתי לנוער.
הוא היה מלך השערים של הטורניר באותה עונה, עם 20 שערים.
ב-14 במרץ 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של יובנטוס, כשהחליף את סבסטיאן ג'ובינקו בדקה ה-87 בניצחון 4-1 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור ה-28 בסרייה א'.
ב-1 באוגוסט 2009 הושאל דאוד לקרוטונה, ששיחקה בסרייה ב'.
ב-21 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-0 לסאסואולו במסגרת המחזור הראשון בליגה.
לאחר חצי שנה ו-11 הופעות ללא שערים בקרוטונה, הושאל דאוד ללומצאנה מהליגה האיטלקית השלישית.
הוא שיחק במועדון במשך חצי עונה בה הבקיע שער אחד ב-11 הופעות, וזכה עם הקבוצה בקופה איטליה סרייה C.
בעונת הושאל לקוסנצה, גם היא מהליגה האיטלקית השלישית, וערך 14 הופעות, בהן הבקיע 2 שערים.
בחצי השני של העונה הושאל לגוביו, קבוצה נוספת מהליגה האיטלקית השלישית, ועזר לה להעפיל לסרייה ב', עם 4 שערים ב-11 הופעות.
בחודש נובמבר 2011 שוחרר דאוד מיובנטוס.
לאחר שחרורו מיובנטוס חתם דאוד בקייאסו מהליגה השווייצרית השנייה.
ב-22 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-71 בתיקו 0-0 נגד לוגאנו במסגרת המחזור התשיעי בליגה.
הוא הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-90 באותו משחק.
ב-3 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-89 בהפסד 3-2 לויל 1900 במסגרת המחזור ה-15 בליגה.
בסך הכל ערך 9 הופעות במועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-28 באוגוסט 2013 עבר דאוד לבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית בהעברה חופשית.
ב-21 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-38 בהפסד 2-0 לדיושג'ר במסגרת המחזור השמיני בליגה.
ב-28 בספטמבר 2013, בהופעתו השנייה בליגה, הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים מבעיטות עונשין בניצחון 2-1 על סומבטהי האלאדס במסגרת המחזור התשיעי.
ב-23 ביולי 2015 שוחרר דאוד מהמועדון.
דאוד החל לשחק בנבחרת סומליה בשנת 2011.
איוב ח'אן נולד ב-14 במאי 1907 ברהאנה, כפר באזור מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה.
מוצאו במקור משבט הטרין (ترین), שבט הפתאנים שהשתרע באזור האזארה.
הוא היה בנו הראשון של אשתו השנייה של מיר דאד, ריסאלדאר מייג'ור בגדוד פרשים של צבא הודו הבריטית.
הוא למד בבית ספר בסרי סאלח, שנמצא במרחק של כ-4 ק"מ מכפרו.
הוא המשיך ללמוד בקולג' ותוך כדי המשך הלימודים שם, הוא התקבל למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בהמלצת הגנרל אנדרו סקין.
הוא לא השלים את לימודי התואר ויצא לבריטניה הגדולה.
ח'אן דבר אורדו, אנגלית ופשטו.
לאחר שלמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ח'אן לחם במלחמת העולם השנייה כקולונל בצבא הודו הבריטית.
הוא בחר להשתייך לעם הפקיסטני והצטרף לכוחות המזוינים שלהם עם ייסודה של פקיסטן לאחר חלוקת הודו ב-1947. הוא כיהן כראש מטה הפיקוד המזרחי הפקיסטני במזרח-בנגל והיה למפקד הצבא הילידי הראשון של פקיסטן, לאחר שב-1951 ראש הממשלה דאז ליקאת עלי ח'אן ביצע קידום שנוי במחלוקת לכמה קצינים בכירים.
בשנים 1953-1955 שירת בממשלה האזרחית כשר ההגנה ושר הפנים, ותמך בהחלטתו של איסקנדר מירזה להטיל ממשל צבאי נגד ממשלתו של ראש הממשלה פארוז ח'אן נון ב-1958. כעבור שבועיים הוא השתלט על הנשיאות מידיו של מירזה לאחר התמוטטות היחסים האזרחיים-צבאיים בין הצבא בין לנשיא.
לאחר מינויו של הגנרל מוסה חאן לראש צבא ב-1958, מדיניותו נטתה לכיוון עם ארצות הברית, אשר באה לידי ביטוי בהקצאת הגישה האמריקנית למתקנים צבאיים בתוך פקיסטן, בדגש על בסיס חיל האוויר מחוץ לפשאוור, ממנו יצא מטוס הריגול U-2 לברית המועצות.
היחסים עם הרפובליקה העממית של סין השכנה התחזקו אך היחסים עם ברית המועצות ועם הודו התדרדרו ב-1962 וב-1965 בהתאמה.
נשיאותו ידעה את המלחמה עם הודו ב-1965, שהסתיימה עם התערבות ברית המועצות, אשר סייעה לחתור להסכם בין שתי המדינות.
בחזית הפנימית, הובלה מדיניות ההפרטה והתיעוש, שהפכה את כלכלת המדינה לאחת מהמשקים הגדולים ביותר באסיה.
במהלך כהונתו נבנו מספר תשתיות, שכללו השלמת תחנות הידרואלקטריות, סכרים ומאגרי מים, והגהת תוכנית חלל תוך צמצום ההרתעה הגרעינית.
ב-1965 נכנס איוב ח'אן למירוץ לנשיאות כמועמדה של הליגה המוסלמית של פקיסטן מול פאטימה ג'ינה הפופולרית והלא-מפלגתית, ונבחר מחדש לכהונה שנייה.
הוא ניצב בפני טענות בדבר הונאות אלקטורליות נרחבות, רציחות פוליטיות מוסמכות בקראצ'י, ופוליטיקה רבה בהסכם השלום הלא פופולרי עם הודו, אשר פקיסטנים רבים ראו בו פשרה מביכה.
ב-1967, הוא איבד מתמיכתו כאשר ההפגנות ברחבי המדינה בהנהגת זולפיקר עלי בהוטו תפסו תאוצה והובילו לעליית מחירי המזון ומוצרי הצריכה, ונסק בצורה דרמטית עם ההתקוממות העממית במזרח פקיסטן בשנת 1969. הוא נאלץ להתפטר כדי למנוע עוד מחאות.
הוא נלחם למשך זמן קצר במחלה ומת בשנת 1974.
מיוחסים לו תנופה כלכלית מדומה ומה שתומכיו מכנים "עשור ההתפתחות", אך נמתחה עליו ביקורת על תחילתה של החדירה הראשונה של סוכנויות המודיעין לפוליטיקה הלאומית, ריכוז עושר באוליגרכים מושחתים, ומאוחר יותר פירוק אחדותה של האומה שהביאה להיווסדה של בנגלדש.
"איוב ורעיו" הוא תחריט מאת הצייר הישראלי נחום גוטמן.
ההדפס "איוב ורעיו" הוא חלק מסדרה בת שבעה הדפסים שיצר נחום גוטמן בעת שהותו באירופה, בין השנים 1925-1920. ההדפסים נוצרו בטכניקה של תחריט יבש והם מתמקדים בדמותו של איוב המקראי.
בשנת 1979 בקירוב ביקש גוטמן להדפיס מחדש את העבודה, כיוון והעותקים שהיו ברשותו היו במצב לא טוב.
ההדפסה המחודשת נעשתה בסדנת ההדפס ירושלים מלוח ההדפסה המקורי שיצר גוטמן.
באותה תקופה הודפסו מחדש בסדנה עוד קבוצה גדולה של הדפסים פרי יצירתו של גוטמן.
בהדפס זה מופיעים שלושת רעי איוב - אליפז התימני, בלדד השוחי וצופר הנעמתי - כשהם יושבים על הארץ.
הם מוצגים בתנוחות של דיבור ושל הקשבה ומחשבה.
לפניהם שוכב איוב על בטנו כשמתחתיו פרוש בד או מחצלת וכן כד מים.
גוטמן מחלק את התיאור למישור קדמי, בו נמצאות הדמויות, שמאחוריהן כמה תרנגולות, ולמישור אחורי מרוחק, ובו מתואר נוף מדברי ובו עיזים, גבעה וכמה פרטים נוספים.
איוון סרגייביץ אובליאקוב הוא כדורגלן רוסי, המשחק כקשר בצסק"א ובנבחרת רוסיה.
הוא משחק בעיקר כקשר מרכזי, אבל הוא יכול לשחק גם כקשר התקפי וקשר צד.
הוא התחיל את הקריירה בקבוצת הילדים של מועדון פורטונה, שהוקם על ידי אביו באי וינדין שבמחוז לנינגרד.
לאחר מכן התקבל לבית הספר לכדורגל של מועדון הפאר זניט סנקט פטרבורג, איוואן בלט בטורניר לזכר גרנאטקין והבקיע שם שני שערים.
הוא התאמן עם קבוצת הנוער של זניט ועם קבוצת המילואים זניט-2 סנקט פטרבורג ואף צורף למחנה האימונים של דינמו סנקט פטרבורג.
אך לבסוף ב-28 ביוני 2016 הוא חתם במועדון הכדורגל הבשקירי אופה.
ב-31 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אופה בליגת העל הרוסית בכדורגל, כשהחליף בדקה ה-77 את איגור בזדנג'ניך, במשחק הראשון של אופה לעונת 2016/2017 בליגת העל הרוסית בכדורגל בו הפסידו 0-2 נגד אורל.
ב-9 באפריל 2017 אובליאקוב הבקיע את הגול הראשון שלו בקריירת המועדונים בהפסד ביתי 1-3 לספרטק מוסקבה.
בעונה שלאחר מכן, אובליאקוב הבקיע 2 גולים ב-20 משחקים, ועזר לאופה לסיים במקום השישי, המיקום הגבוה ביותר של אופה בליגה עד כה.
ב-26 ביולי 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתחרויות המועדונים של אופ"א, שם גם כבש את שער הניצחון בניצחון 2-1 על המועדון הלוקסמבורגי פרוגרס נידרקורן.
ב-31 באוגוסט 2018 חתם בצסק"א מוסקבה על עסקה לחמש שנים תמורת 4 מיליון אירו.
ב-1 בספטמבר עשה את הופעת הבכורה בצסק"א, כשהחליף בדקה ה-61 את אילזט אחמטוב, במשחק ניצחון של 4-0 נגד אורל.
ב-23 במאי 2019, אובליאקוב שיחק לראשונה בנבחרת רוסיה במשחקי מוקדמות יורו 2020 נגד סן מרינו וקפריסין.
שנה וחצי לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרים במשחק ידידות נגד מולדובה ב-12 בנובמבר 2020. ב-18 בנובמבר 2020, אובליאקוב ערך את הופעת הבכורה התחרותית שלו כמחליף במחצית של אנטון מירנצ'וק בהפסד 0-5 לסרביה בליגת האומות.
+הופעות וגולים בנבחרת רוסיה לפי שנהתאריךמולתוצאהטורנירשערים12 בנובמבר 20200:0משחק ידידות018 בנובמבר 20200:5ליגת האומות 2020/20210סך הכל0
סה"כ: 2 משחקים, 0 שערים, 0 ניצחונות, תיקו אחד והפסד אחד.
איוואן (בהונגרית: Iván) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
באיוואן חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות:
איוב מוסאלם יעקוב מוסאלם היה ראש עיריית בית לחם בתקופת השלטון הירדני משנת 1958 ועד 1962.
מוסאלם נולד בבית לחם למשפחה נוצרית קתולית.
בימי המנדט הבריטי הוא היה עורך של מספר עיתונים בערבית.
בשנת 1935 היה בין מייסדי מפלגת "חזב אל ג'יהאד" שהוקמה על ידי תושבים מבית לחם ובין מטרותיה היו "לשרת את המולדת, ולעבוד לשם התקדמותה הרוחנית וחכלכלית ולשם חופשתה הפוליטית ...
להשכין אחדות בין חלקי האומה בארץ ותלחם בנטיות העדתיות, ותשליט את השכל על הרגש ותטפל בדברים ממשיים המביאים תועלת למולדת ולאומה.
תעמוד בפני כל מי שיפנע בזכיות בני הארץ הנמצאים בה ובארצות הנכר ותעזור לכל מהגר הרוצה לשוב למולדתו.".
ב-11 בפברואר 1936 נאם בכנס היסוד של פלוגות הנוער הערבי (אל-פותווה) שנוסדו על ידי המפלגה הערבית הפלסטינית והציג כדגם לפעולה את נוער היטלר ואת הנוער של מוסטפא כמאל אטאטורק.
באפריל 1936 הוזכר שמו כאחד ממובילי השביתה שתחה את המרד הערבי הגדול.
בשנים 1958-1962 הוא היה ראש עיריית בית לחם.
הוא כיהן כחבר הפרלמנט של ירדן , בשנת 1963 מונה לשר הפיתוח והבינוי בממשלת ירדן ונשיא האגודה הערבית לשיקום, בית לחם ובית ג'אלה.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 היה בין אנשי הציבור המתונים בגדה המערבית, ותמך בקיום הבחירות לרשויות המקומיות בגדה המערבית (1976) תחת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים.
במרץ 1968, הוזמן לנאום בוועידה של מפלגת מפ"ם.
במאי 1968 הוא קרא לישראל לאפשר בחירת נציגות של תושבי יהודה, שומרון וחבל עזה שתוכל לנהל שיחות שלום עם ישראל ללא מעורבות מדינות ערב.
הוא התמודד בבחירות לראשות עיריית בית לחם ב-2 במאי 1972 בראשות רשימה שהקים בשם "החזית לפיתוח בית לחם", ונחשב למועמד המוביל.
אולם יריבו, אליאס פריג' הנוצרי אורתודוקסי, זכה כמוהו בארבעה מתוך תשעה מושבים והצליח להרכיב קואליציה עם מועמד עצמאי וכך זכה בתפקיד.
מוסאלם המשיך להתגורר בבית לחם כל חייו ונפטר בעיר בשנת 2001. בנו, אדנן מוסאלם, הוא פרופסור למדע המדינה והיסטוריה באוניברסיטת בית לחם.
איוואן (בקירילית: Иван או Іван) הוא שם פרטי סלאבי, גרסה של השם היווני Iōánnēs (יוהאן) מעברית יוֹחָנָן Yôḥānnān.
השם פופולרי ברוסיה, אוקראינה, סרביה, סלובניה, בולגריה, קרואטיה, בלארוס, צפון מקדוניה ומונטנגרו והפך פופולרי יותר במדינות דוברות בשפות רומיות מאז המאה ה-20.
איוואן הוא האיות הלטיני הסלאבי הנפוץ, ואילו האיות הקירילי הוא כפול: בבולגרית, רוסית, מקדונית, סרבית ומונטנגרית הוא Иван, ואילו בבלארוסית ובאוקראינית זה Iван.
האיות הסלאבי (או הקירילי העתיק) של הכנסייה העתיקה הוא Їωан.
זהו קרוב משפחה סלאבי לשם הלטיני יוהנס, המקביל לג'ון האנגלי.
גרסה הסלאבית זו של מקורה מן הברית החדשה ביוונית ( Iōánnēs) ולא מהלטינית Io (h) annes.
השם היווני נגזר בתורו מעברית יוֹחָנָן.
השם נגזר בסופו של דבר מהשם העברי המקראי יוחנן.
פטרונימיות נפוצות הנגזרות מהשם הן איוואנוביץ' (סרבו-קרואטית), איוואנוב (רוסית ובולגרית) ואיוואנוביץ' (רוסית, משמשת בשם אמצעי), המקבילים ל"בן של איוון".
השם נפוץ בקרב רוסים, אוקראינים, סרבים, בולגרים, קרואטים, בלארוסים, מקדונים, מונטנגרים ובמידה קטנה יותר צ'כים וסלובקים.
איוואן הוא השם הגברי הנפוץ ביותר בבולגריה (נכון לשנת 2013) ובקרואטיה (נכון לשנת 2013).
זהו אחד השמות הנפוצים ביותר (בין מאה המובילים) בקרואטיה, עם למעלה משלושים אלף שמות שם.
השם איוואן היה הפופולרי ביותר בשנים 1930 עד 1940. שנת השיא הייתה 1930 והיה הפחות פופולרי בשנים 2003 עד 2013.
מאז המאה ה-20 הוא הופך פופולרי יותר בעולם דובר הרומאנית: איטלקית (גם הצורה המקורית וגם הגרסה האיטלקית, Ivano), ספרדית (Iván) ופורטוגזית (Ivã לעיתים).
איוואן שימש מדי פעם גם מפלגות שונות במהלך מלחמת העולם השנייה כשם כללי לסובייטים.
צורות נקבה שלו הם איוואנה (בעיקר בדרום מזרח יוגוסלביה), בעוד איוונקה ואיווה הן צורת הקטנה.
צמצומים זכרים דרום-סלאביים (כולל היסטוריים) הם איוואניש, איוואנקו, איוואנצ'ה, ועוד.
ראזי מֻחַמַּד אָיוּב חָ'אן (בפרסית/דארי: غازی محمد ایوب خان, בפשטו: غازي محمد ايوب خان) נודע בכינויים המנצח על מיוונד והנסיך צ'ארלי האפגני, היה אמיר אפגניסטן משושלת ברקאזי בין השנים 1879–1880. איוב ח'אן היה מגדולי המצביאים האפגנים לדורותיהם.
הוא ידוע בעיקר על פועלו במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, שם הנהיג את הצבא האפגני השבטי והביס את צבא הודו הבריטית בקרב על מיוונד.
איוב ח'אן נולד בשנת 1857, בנו השני של שיר עלי ח'אן, בנו השלישי של דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן, שליט האמירות האפגנית ומייסד שושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם).
איוב כאביו היה מקורב אל ההנהגה השבטית הצבאית.
עם ירושת הכתר בידי אביו החלו מאבקי כוח ממושכים ואיוב גדל וחונך בתור לוחם ופרש מילדותו.
מרידות רבות קמו בעת שלטון אביו ומיומנותו של איוב כמצביא התחזקה מכל הפלת מרד.
איוב לא היה הבכור ממניו של אביו אך היה החביב עליו.
בשנת 1874, אחיו הבכור של איוב, מוחמד יעקוב ח'אן, מרד באביו ונאסר על פועלו.
אירוע זה הבטיח את הפיכתו של איוב ליורש עצר והוא עם הזמן חיזק את קשריו הפוליטיים לקראת ירושת הכתר.
בנובמבר 1878 דרשו דיפלומטים בריטים מן הראג' הבריטי כניסה לאפגניסטן לשוחח עם שיר עלי ח'אן על היחסים בין אפגניסטן והאימפריה הבריטית.
באותה העת התרחש המשחק הגדול; מאבק השפעה בין בריטניה והאימפריה הרוסית על גבי מרכז אסיה, הבריטים פעלו להפוך את אפגניסטן למדינת חסותם שתשמש כחוצץ בין האימפריה הרוסית והראג' הבריטי.
שיר עלי, ביודעו על התוכנית הבריטית, מנע את כניסת הדיפלומטים, פעולה שהביאה את צבא הודו הבריטית לפלוש לתוך אפגניסטן ולהתחיל במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
בעת החלה המלחמה, איוב ח'אן פעל בתפקיד מושל הראת והגן על הגבול הצפוני עם השושלת הקאג'ארית והאימפריה הרוסית.
היה על איוב ח'אן לנוע בראש כוחותיו ולגייס עוד כוחות לעבר דרום-מזרח אפגניסטן כדי להתמודד נגד הבריטים.
בזמן זה הבריטים כבשו את הבירה האפגנית קאבול ושיר עלי נסג צפונה למזאר-י שריף לדרוש תמיכה צבאית מהאימפריה הרוסית אך נפטר קודם לכן עוד בפברואר 1879. אחיו של איוב, יעקוב מוחמד ח'אן, הפך לאמיר דה יורה מכיוון ששיר עלי לא מינה יורש עצר רשמי.
איוב וידא את ירושתו לכתר בכך שהשיג תמיכה כמעט מוחלטת מחצר המלוכה.
יעקוב מוחמד ח'אן ירד מתפקידו באוקטובר 1879 ואיוב ח'אן הפך לאמיר אפגניסטן הרשמי.
איוב ח'אן, כעת בראש צבא שבטי המחולק בין רגלים ופרשים, שינה כיוון תנועה לעבר העיר המרכזית קנדהאר, מקום תנועת הכוחות הבריטים לעברו.
הכוחות הבריטים היו מצוידים באספקה מועדפת והייתה להם עליונות טכנולוגית על האפגנים.
למרות זאת, הכוחות האפגנים ניצחו ופגעו קשות בבריטים במהלך הקרב על מיוונד.
האפגנים בעצמם ספגו יותר מ-2,000 הרוגים אך הדבר לא מנע את פרסומו של איוב ח'אן הודות לקרב.
האפגנים נסוגו אל קנדהאר עצמה ובמהלך הקרב על העיר היה עליהם להיכנע לכוחות הבריטים שאגפו אותם.
אפגניסטן הפכה למדינת חסות בריטית אך הממשל הבריטי לא סמך לגמרי על נאמנותו של איוב ח'אן לכתר הבריטי.
שיר עלי הגלה את בן אחיו הבכור, עבד א-רחמן ח'אן, מחשש שיאתגר את טענתו לכתר האפגני.
במאי 1880, המושל הכללי של הודו, רוברט בולוור, רוזן ליטון, יצר קשר עם עבד א-רחמן ששהה באותה העת באמירות בוכרה וביחד הכוחות הבריטים הדיחו את איוב ח'אן בהפיכה צבאית והסדירו לבסוף את עבד א-רחמן על הכתר.
איוב ח'אן התכונן להתמודד עם תביעתו של עבד א-רחמן לאמירות.
ביוני 1881, הוא צעד בראש צבא תומכים מהראת וכבש את קנדהאר, שהבריטים נטשו אותה, ולקח אותו מתומכו של עבד א-רחמן.
אך האחרון הגיב מיד, לא רק על ידי כיבוש העיר מחדש אלא גם בכך שאחד מנאמניו, עבד אל-קודודוס, כבש את הראת בהיעדרו של איוב ח'אן.
כתוצאה מכך נאלץ איוב ח'אן לצאת לגלות בשושלת הקאג'ארית.
גלות זו התאפיינה בלפחות שלושה ניסיונות הפיכה בהם פעל לחזור להראת.
לבסוף בשנת 1888, שוכנע איוב ח'אן לעבור עם קומץ תומכיו להודו בחסות בריטית.
בזמן שהותו בהודו הבריטית הוא היה מעורב לפחות בקנוניה אחת להפלת עבד א-רחמן עד למותו בשנת 1914. כיום, על פועלו נגד הבריטים הוא נודע בתור "הגיבור הלאומי של אפגניסטן".
ד"ר איוב לוקמאן נהוראי (בפרסית: میرزا لقمان نهورایی; 1886, כאשאן – 1950), היה פוליטיקאי ונציג יהודי בפרלמנט האיראני בתקופת שלטונו של רזא ח'אן, בין השנים 1909–1925 ו-1927–1943. דבר שלוש שפות: פרסית, עברית וצרפתית.
נהוראי נולד בשנת 1886 בכאשאן שבאיראן.
הוא למד רפואה אצל אביו.
לאחר שסיים את בית הספר לרפואה של דאר אל-פונון הוא החל לעבוד בטהראן.
זמן קצר לאחר מכן, הוא הפך לסגן נשיא הוועד היהודי של טהראן ובהמשך הפך לנשיא של הוועד.
נהוראי נלחם להשגת זכויות משפטיות בסיסיות ליהודים בזמן כהונתו במג'לס.
הוא השיג חופשות בחגים היהודיים לקציני צבא יהודים; שינה את חוקי הירושה שהפכו את ה"ג'דיד אל-אסלאם" (מתאסלם חדש) ליורש הבלעדי של משפחתו הלא-מוסלמית; ושיתף פעולה עם נציגים זורואסטרים וארמנים במאבק לבטל את החוק שדרש רישום נישואין וגירושין במשרד ממשלתי, מה שאפשר למיעוטים הדתיים לנהוג לפי מנהגיהם הקהילתיים.
איובה קוסיה הוא כדורגלן ליברי-הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בירחוסט מליגת העל הבלגית ובנבחרת ליבריה.
קוסיה נולד באלמרה שבהולנד, וגדל במחלקות הנוער של אוטרכט ושל אלמיירה סיטי.
בחודש אוגוסט 2021 חתם בנאק ברדה מליגת המשנה ההולנדית.
ב-8 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד פנלו במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-3 בספטמבר 2021 ערך קוסיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה, בהפסד 2-0 לנבחרת ניגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
איוב פאל (במקור אישטוואן מרקוס פוסל, בהונגרית: Paál Jób; טטה, 12 בספטמבר 1888 – בודפשט, 25 במרץ 1962) היה עיתונאי, כתב יהודי-הונגרי.
אישטוואן מרקוס פוסל נולד במשפחה יהודית כבנם של גוסטב פוסל (1851–1925) גזבר עמותת סיוע וצדקה, חבר במערכת העיתון Neues Politisches Volksblatt (עיתון בשפה הגרמנית שנוסד בשנת 1877 על ידי פאל טנצר, חבר מועצת העיר בודפשט.
הגיליון הראשון הופיע ב-15 באוקטובר 1877) ושל אילונה וייסמאייר (1863–1944).
הוא התגורר בעיקר בבודפשט ועבד בעיתונים אוסטרים, הונגרים, גרמנים, צ'כוסלובקים ואמריקאים.
פאל עבד גם בעיתון במחוז צ'ונגראד בשם "דרום הונגריה".
בשנות העשור השני של המאה ה-20 היה כתב קבוע בבודפשט של כמה יומונים בהונגריה מחוץ לבודפשט.
בין כתביו הידועים ביותר נכללים הראיונות שלו על הטרגדיה של פרשת מאיירלינג, שהודפסו גם בעיתונות הבינלאומית, והראיון שלו עם המחזאי היהודי-אוסטרי ארתור שניצלר, שהתקיים בקיץ 1931 בזמרינג.
לפעמים עבד כאיש מכירות עבור משרדי פרסום, מה שאומר שביקר בפירמות כדי להשיג מודעות לעיתונים.
הוא הוזמן גם על ידי מלונות, שעליהם כתב ביקורות חיוביות בעיתונות ההונגרית.
לעיתים קרובות שהה בבאדן ליד וינה.
לא היה לו בית קבוע, הוא גר במקום שפשוט לא הייתה העונה (כי היה הרבה יותר זול).
בחורף באופטיה או בוונציה, בקיץ בהרי הטטרה הגבוהים ובהרי האלפים האוסטרים.
בשל האנשלוס איבד יותר ויותר את הנושאים ואת המשימות באזורים דוברי גרמנית.
מסיבה זו הופיעו כתביו ודיווחיו באזורים בשפה הונגרית, כגון בעיתוני טרנסילבניה ובעיתונים צ'כוסלובקים.
בשילוב עבודתו כעיתונאי וניסיונו כאיש מכירות פרסום, יצר מערכת כמעט ללא מזומנים.
כתמלוגים למאמריו, הוא קיבל שטח פרסום מהעיתונים שמכר הלאה.
הוא החליף את שטחי הפרסום בשהייה בבתי מלון, במסעדות, בבוטיקים ובמקומות לינה אחרים ואף במזון ובבגדים.
לאחר מות אשתו התגורר באופן קבוע במלון קורווין בבודפשט.
איוב פאל היה שם האמן שלו, בו השתמש לראשונה בפרסומיו בסביבות 1906 במקום שם המשפחה שלו ממוצא גרמני-פולני, פוסל, חיפש שם הונגרי.
מכיוון שפאל (Pál) נראה לו פשוט מדי, הוא בחר בגרסת פאל (Paál), שם ששימש אז גם משפחת אצולה הונגרית בטרנסילבניה.
הוא הצליח הבנידודיו לשרוד את השואה ובשנת 1946 שינה רשמית את שמו לשם האמן שלו.
בנובמבר/דצמבר 1911 נשא את סרינה פוסל (1888–1935), ממנה נולד בנו, יאנוש פאל (1916–?), שהפך לרופא ולפסיכואנליטיקאי.
נכדו גאבור פאל הוא עיתונאי וסופר גרמני.
קברו, ביחד עם אשתו, נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (17 א- 5–31).
איוה כפרי (נולדה ב-1981) היא אמנית ישראלית, המתמחה בציורים מופשטים ועבודות חומרים (כגון טפטים, ספריי, צבע אקרילי, נייר ופרספקס).
זוכת פרס רפפורט לאמן הצעיר לשנת 2013.
איוה כפרי נולדה בתל אביב.
כפרי אומרת כי היא תמיד ציירה ויצירה תמיד הייתה חלק משמעותי בחייה.
היא החלה ללמוד בשנת 2002 באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר אשר מכונה בקצרה ENSBA, ולאחר שקיבלה משם תואר שני, החלה ללמוד במכללת האנטר, שם גם השיגה מלגה ב-2005.
כפרי הציגה במשך השנים את יצירותיה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
נכתב עליה במקומות רבים כי יצירתה ייחודית ומקורית והיא הופכת את הציור לחוויה בחלל ומרחיבה את גבולותיו מתוך שימוש חדש בחומרים חדשים.
במהלך לימודיה במכללת האנטר עזבה כפרי את ז'אנר ציורי הקנווס לטובת ציורי מיצבים ועוד.
ב-2013 זכתה בפרס על שם רות וברוך רפפורט לאמניות צעירות, טקס חלוקת הפרסים נערך ב-13 במרץ במוזיאון תל אביב לאמנות וכפרי זכתה ל-30 אלף דולר לצייר צעיר עד גיל 40. הנימוקיהם לזכייתה היו:
הקיר, עשור לפרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר/בכיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, אולם יוסף ורבקה מאירהוף הבניין הראשי, 2007.
Multiplane, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, גלריות ז'נט אסיא, הבניין הראשי, 2014.
תערוכת יחיד, גלריה רו-ארט, תל אביב, 2013.
המשכיות, גלריה רו-ארט, תל אביב, 2017.
איוואד (בהונגרית: Ivád) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באיוואד מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-14, הוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1311 והכנסייה המקומית נבנתה בשנת 1803.
שבעה יהודים חיו באיוואד בשנת 1840 ושניים בלבד בשנת 1880.
איוב אל-כעבי הוא כדורגלן מרוקאי בעמדת החלוץ באולימפיאקוס ובנבחרת מרוקו.
אל-כעבי נולד בקזבלנקה וגדל בשכונת אל-באייה.
אל-כעבי התחיל את הקריירה שלו בגיל 16 כאשר הצטרף לראסינג קזבלנקה.
תחילה שיחק כמגן שמאלי, אך כאשר הצטרף לקבוצה הבוגרת הפך לחלוץ.
בעונת סיים כמלך שערי הליגה השנייה עם 25 שערים.
בקיץ אל-כעבי חתם בנהדאת ברקאן, עמה זכה בגביע בסיום העונה.
בשנת , אל-כעביחתם בחביי צ'יינה פורצ'ן מליגת העל הסינית תמורת 6.5 מיליון אירו, בה שיחק עם אסקיאל לאבצי וחאבייר מסצ'ראנו.
ב-2 באוגוסט, אל-כעבי כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון נגד בייג'ינג גואואן.
ביולי , אל-כעבי הושאל לווידאד קזבלנקה.
בספטמבר חזר לקדנציה שלישית בווידאד כשחקן חופשי.
את עונתו היחידה במועדון, סיים עם 18 שערים.
בשנת , אל-כעבי חתם לשנתיים בהטאייספור מליגת העל הטורקית.
ב-23 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לגלאטסראיי.
ב-28 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-5 נגד אלניאספור.
ב-27 בפברואר 2022 הבקיע שלושער בניצחון 2-5 נגד ייני מלאטיספור.
ב-6 באוגוסט 2023 אל-כעבי חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-13 בינואר 2018 אל-כעבי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו במשחק נגד וכבש בו צמד.
4 ימים לאחר מכן כבש שלושער בין-לאומי ראשון במשחק נגד .
במאי נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
אל-כעבי זכה פעמיים עם הנבחרת באליפות האומות האפריקאיות וסיים כמלך שערי הנבחרת (5 שערים) במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות מונדיאל 2022.
כדורגלן העונה של נהדאת ברקאן:
כדורגלן האליפות של אליפות האומות האפריקאיות:
מלך שערי אליפות האומות האפריקאיות: (9 שערים)
מלך שערי ליגת העל המרוקאית: (18 שערים)
מלך שערי הליגה המרוקאית השנייה: (25 שערים)
איוב כיוף (נולד בשנת 1984) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש כראש מחלקת המבצעים במטה הכללי (רמ"ח המבצעים) ומיועד לפקד על חטיבת גולני.
שימש בעבר כמפקד חטיבת מנשה, מפקד יחידת שלדג ומפקד סיירת גולני.
ב-5 במרץ 2025 סוכם כי ימונה לתפקיד ראש מחלקת המבצעים באגף המבצעים במטכ"ל.
ב-15 בספטמבר 2025 הוחלט על מינויו העתידי למפקד חטיבת גולני.
למד בבית הספר היסודי במקום מגוריו, ובהיותו בכיתה ו' עבר לבית הספר הריאלי שבחיפה.
בתיכון הצטרף ל, אותה סיים בשנת 2003 והתגייס לצה"ל ליחידת שלדג.
השלים את הכשרת מסלול הלוחם ביחידה, ויצא לקורס קציני חי"ר.
שימש בתפקיד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בהמשך עבר לחטיבת גולני ומונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 13. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה מסייעת בגדוד 13. בהמשך חזר ליחידת שלדג ומונה למפקד פלגה מבצעית ביחידה.
לאחר מכן מונה למפקד פלגת המבצעים המיוחדים ביחידה.
לאחר לימודים מונה לסגן מפקד גדוד 12. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
ביולי 2019 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד סיירת גולני, ושירת בתפקיד עד 16 ביולי 2021. בספטמבר 2021 מונה למפקד יחידת שלדג, תפקיד אותו מילא עד 17 באוגוסט 2023. ב-20 בספטמבר 2023 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת מנשה, עליה פיקד במלחמת חרבות ברזל.
בדצמבר 2024 נפצע באורח בינוני בפיצוץ מטען על רכב ממוגן מסוג דוד בו נסע בעת מבצע בטולכרם.
ברכב נסע גם מפקד אוגדת איו"ש יקי דולף שלא נפגע.
בספטמבר 2025 הרמטכ"ל הכריז על מינויו של אל"ם איוב כיוף כמפקד חטיבת גולני החדש.
כיוף נשוי לסאלי ואב לשלוש.
בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ממכללת שנקר, בנוסף, בעל תואר שני ביחסים בין לאומיים מאוניברסיטת חיפה.
בן דודו הוא שריף כיוף, שוערה הנוכחי של מכבי חיפה.
איוב אמראווי הוא כדורגלן צרפתי-מרוקאי, המשחק בקבוצת ניס מהליגה הצרפתית.
הוא זומן לנבחרת מרוקו עד גיל 20 במרץ 2022, ורשם הופעה אחת ב-29 במרץ 2022 בתיקו 2–2 עם רומניה.
איוב בועדי הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ליל מליגת העל הצרפתית.
בועדי נולד בצרפת למשפחה ממוצא מרוקאי.
הוא גדל במחלקת הנוער של AFC קריי, ובאוגוסט 2021 הצטרף למחלקת הנוער של ליל.
ב-21 באוגוסט 2023 חתם על חוזה מקצועני ראשון לשלוש שנים במועדון.
ב-5 באוקטובר 2023 ערך בוועדי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ליל, בתיקו 0-0 נגד קלאקסוויק במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של הקונפרנס ליג לעונת 2023/2024, ובגיל 16 ושלושה ימים הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שעורך הופעת בכורה במפעלים האירופיים, ולשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שמשחק עבור ליל.
ב-22 באוקטובר הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ליגת העל הצרפתית, כששיחק בניצחון 1-0 על ברסט במסגרת המחזור התשיעי לעונת 2023/2024. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה בעונה זו.
ב-17 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 2-0 לספורטינג ליסבון במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2024/2025.
איוואג'ו היא מיני סדרה מונפשת שהופקה על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני בשיתוף עם Kugali Media, שנמצאת בבריטניה ופועלת באפריקה.
הסדרה נוצרה על ידי אולופיקאיו אדאולה והלימה האדסון ובוימה על ידי אולופיקאיו אדאולה עבור הזרמת המדיה "דיסני+".
זוהי הסדרה המקורית והארוכה הראשונה של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
הסדרה שודרה בבכורה בדיסני+ ב-28 בפברואר 2024 בכל רחבי העולם.
הטריילר לסדרה יצא ב-13 בפברואר 2024.
שני חברים בניגריה העתידנית, מגלים את הסודות והסכנות הטמונים בעולמותיהם השונים.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתבודהפמי בראנץ'קולהסיג'י סואטאןטונדהדאיו אוקנייאוטיןורושה אופיהטולהסימיסולה גבאדאמוסיגודספאוארטויין אושינייקה
מספר פרק שם הפרק באנגלית שם הפרק בעברית תאריך שידור מקורי1Iwájúאיוואג'ו28 בפברואר 20242Bodeבודה3Koleקולה4Tundeטונדה5Otinאוטין6Tolaטולה
ג'ניפר לי, מנהלת הקריאייטיב הראשית של "אולפני ההנפשה של וולט דיסני", קראה מאמר ב-BBC על Kugali Media, חברה בריטית שהוקמה על ידי אמנים אפריקאים, שבה נאמר שהם רוצים "לבעוט לדיסני בתחת".
מונעת מסקרנות בעקבות שאיפת החברה ליצור ולספר סיפורים אפריקאיים, פנתה אליהם ג'ניפר לי במטרה לפתח יחד מיני סדרה באורך מלא עבור שירות הזרמת המדיה של חברת וולט דיסני, "דיסני+".
המפיקים תכננו בהתחלה ליצור סדרת סרטונים קצרים, אך "כל רעיון היה ארוך מדי בשביל קצרים", ולכן בחרו ליצור מיני סדרה במקום.
ב-10 בדצמבר 2020 הכריזה ג'ניפר לי כי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ו-Kugali Media ישתפו פעולה בהפקת סדרת אנימציה מקורית חדשה עבור דיסני+, שתיקרא "איוואג'ו".
זוהי סדרת האנימציה המקורית הראשונה והארוכה של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שכן רוב הפרויקטים הטלוויזיוניים של דיסני - מקוריים או מבוססי מותגים קיימים - מופקים על ידי Disney Television Animation.
ג'ניפר לי תיארה את שיתוף הפעולה בין שתי החברות כ"שיתוף פעולה ראשון מסוגו".
בפברואר 2021, ציינו אנשי צוות Kugali Media כי הסדרה אינה דומה ל-"עולם של וואקנדה".
מנכ"ל החברה, זיקי נלסון, אמר שהם "לקחו עיר אפריקאית אמיתית" (לאגוס, ניגריה) ומצאו דרכים להתאים אותה באמצעות הדמיון שלהם.
חמיד איברהים, מנהל הקריאייטיב, הבהיר שאולפני האנימציה של וולט דיסני נתנו להם "להיות מי שאנחנו ולהישאר נאמנים לעצמנו", תוך שיתוף פעולה עם דיסני עם "מידה מסוימת של אוטונומיה וחופש יצירתי".
אתר SYFY ציין כי שיתוף פעולה זה עשוי "לפתוח דלתות לשיתופי פעולה נוספים ברחבי העולם לאחר המגפה".
טולוואלאקין "טולו" אולובופוייקו, מנהל הטכנולוגיה הראשי של החברה, משמש כיועץ יצירתי ומפיק ייעוץ בסדרה, ונלסון עשה את הסטוריבורד.
ביוני 2021, כשנלסון חתם בחברת ניהול כישרונות, הוא הוסיף כי "לספר סיפורים דרך אמנות ואנימציה" היה חלום חייו.
ב-2021, בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, אמר אולובופוייקו שהסיפור נוצר בהשראת העיר לאגוס, ניגריה, משום שלאגוס היא "בירת התרבות של ניגריה" ובשל התחושה הייחודית והמיוחדת שיש לאזורים המרכזיים והאיים שלה, תחושה שהצוות היצירתי חש כי מספקת "בסיס מעניין לסיפור".
נלסון הוסיף שהסדרה תהיה "הזדמנות לתת לאנשים מבט הוליסטי יותר על ניגריה", אף שהיא "עיר מוזרה אך נפלאה".
המפיקים שיתפו פעולה עם מספר מדינות במסגרת הסדרה.
מרלון וסט, מנהל האפקטים הוויזואליים, ציין שחברי הצוות גויסו ממחלקות שונות, בעוד נטלי נוריגאט, ראשת צוות הסטוריבורד, תיארה את קיומו של "חדר סיפור וירטואלי" שהורכב גם מעובדי Kugali וגם מעובדי וולט דיסני כ"דרך נהדרת להכניס אנשים חדשים".
לי וביירון האוורד שימשו כמפיקים הראשיים של הסדרה, בעוד כריסטינה צ'ן הפיקה את הסדרה.
את הסדרה כתבו אולופיקאיו אדאולה והלימה האדסון.
אולופיקאיו אדאולה וצוות Kugali הגו לראשונה את הסיפור הכולל, את קווי העלילה של הדמויות ואת פרקי הסדרה, תוך כדי קבלת חופש יצירתי מוחלט מדיסני, שאפשר להם לשלב נושאים אפלים יותר בסיפור.