tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחילה היה עוזרו של העורך אהוביה מלכין ובשנת 1987 מונה לעורך הראשי של מדור "ספריית אופקים" – סדרת ספרי העיון בהוצאת הספרים עם עובד שהחלה לצאת לאור בנובמבר 1969. בשנת 2023 פרש לגמלאות ואת מקומו כעורך הראשי של מדור "ספריית אופקים" ירש ד"ר אבי שילון.
נשוי לעיתונאית כרמית גיא ואביו של אורי שאלתיאל.
1985–1986 - עמית הרצל, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים
1987 - פרס יעקב טלמון לתלמידי דוקטורט מצטיינים
פנחס רוטנברג: עלייתו ונפילתו של 'איש חזק' בארץ ישראל, 1942–1879, תל אביב: עם עובד, 1990.
פרקים בתולדות ירושלים בזמן החדש, ספר זיכרון ליעקב הרצוג, ירושלים: יד יצחק בן-צבי ומשרד הביטחון, 1981.
יהודים בתנועות מהפכניות: קובץ מאמרים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1982 .
מילון פונטנה למחשבה מודרנית, תל אביב: עם עובד, 1987.
המאה העשרים, היסטוריה מצולמת, תל אביב: עם עובד, 1990 .
דוד בן-גוריון ראש הממשלה הראשון מבחר תעודות (1963-1947), (סדרת הנצחה לזכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה) ימימה רוזנטל, גנזך המדינה, תשנ"ז.
אירופה המהוללת והמקוללת: מסה על יהודים, ישראלים, אירופה ותרבות המערב / מאת יעקב שביט, יהודה ריינהרץ.
אישיות ושלטון: מעצביה ומהרסיה של אירופה המודרנית.
אליזבת' קלייר "אלי" קמפר היא שחקנית, קומיקאית ומדבבת אמריקאית.
נודעת בעיקר בשל תפקידה בתור ארין האנון בסדרה הקומית "המשרד" בגרסתה האמריקאית, וכן בזכות תפקידה בתור קימי שמידט בסיטקום "קימי שמידט".
קמפר נולדה בקנזס סיטי, מיזורי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית אדוקה.
בתם השנייה מתוך ארבעה ילדים, של דורות'י אן "דוטי" (לבית ג'אנארוני) ושל דייוויד וודס קמפר, מנהל חברת החזקות הבנק Commerce Bancshares, Inc.
אחותה הצעירה, קארי קמפר, היא תסריטאית שכתבה פרקים אחדים לסדרה הקומית "המשרד", בגרסתה האמריקאית.
הן נכדותיו של מילידרד ליין קמפר שעל שמה קרוי מוזיאון מילדרד ליין קמפר השוכן באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
קמפר גילתה את אהבתה למשחק ולקומדיה כאשר למדה בבית ספר ג'ון בורגס.
אחד ממוריה בבית הספר היה כוכב הסדרה "מד מן", ג'ון האם.
בשנת 2002 סיימה את לימודיה באוניברסיטת פרינסטון שם למדה לתואר ראשון בחוג ללימודי אנגלית, והצטרפה אל ההרכב הקומי מוזיקלי "מועדון משולש פרינסטון".
קמפר שיחקה בנבחרת הוקי שדה של האוניברסיטה והייתה חלק מהקבוצה שהגיעה לגמר התיכונים בשנת 1998.
לאחר ששיחקה כשנה פרשה על מנת להקדיש את עצמה לתיאטרון.
לאחר מכן היא למדה לתואר שני בספרות אנגלית בווסטר קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
קמפר התגלתה לראשונה בשלוש הופעות אורח בתוכנית האירוח של קונאן או'בראיין.
ב-2009 לוהקה קמפר לסדרה הקומית המוקומנטרית "המשרד" בגרסתה האמריקאית ברשת NBC - לתפקיד פקידת הקבלה של המשרד ארין האנון.
מאז -2010 הופיעה גם בתפקידים זוטרים כגון בסרט הקומדיה "Get Him to the Greek", בתור חברתו לעבודה של אהרון גרין (ג'ונה היל) ובדרמה מקום אחר.
ב-2011 שיחקה קמפר בסרט הקומדיה "מסיבת רווקות" ,בתפקיד בקה חברתה של הכלה ליליאן (מאיה רודולף).
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הדרמה "התבגרות מאוחרת" בכיכובן של קירה נייטלי וקלואי גרייס מורץ.
בשנת 2015 החלה לשחק בתפקיד הנשי המרכזי בסדרה הקומית של טינה פיי "קימי שמידט"; שנוצרה ששודרה בנטפליקס במשך ארבע עונות; עבורו הייתה קמפר מועמדת לשני פרסי אמי.
ב-2018 העניקה את קולה להקלטת ספר הילדים "יום בחייו של מרלון באנדו".
בנוסף בשנת 2018, פרסמה קמפר את ספרה האוטוביוגרפי "My Squirrel Days" בהוצאת צ'ארלס סקריבנר ובניו, שקיבל בעיקר ביקורות חיוביות.
ב-2011 התארסה עם התסריטאי והמפיק היהודי-אמריקאי מיכאל קומן, השניים נישאו ב-7 ביולי 2012 ולהם שני בנים.
+שנהסרטתפקידהערות2009Mystery Teamג'יימיCayman Wentבחורה בבר2010תביא אותו כמו גברעובדת-שותפהאי שםקלייר2011מסיבת רווקותבקה2012רחוב ג'אמפ 21מיס גריגס2013חשבון משותףפלו2014התבגרות מאוחרתאליסוןסקס טייפטסבאים ביחדקארן2016החיים הסודיים של חיות המחמדקייטידיבוב2017סרט לגו באטמןפיליפדרדסים: הכפר האבודדרדסית בלוסום2019החיים הסודיים של חיות המחמד 2קייטי2020בא בדוב: הסרטלוסיחיה בסרטג'נה ג'ונס2021שכחתי שאין כמו בביתפאם2023מבוא לאושרהלן קרפנטר
+שנהסדרהתפקידהערות2007לייט נייט עם קונאן או'בריאןדנה / נערת אייפון2 פרקים2009, 2010דברים חשובים עם דמיטרי מרטיןאליסון / פלישיה2 פרקים2013-2009המשרדארין האנוןתפקיד חוזר (עונה 5)
תפקיד ראשי (עונות 9-6); 107 פרקים2012NTSF:SD:SUV::פיצפטריקפרק: "Whack-a-Mole"רובוט צ'יקןטרייסידיבוב; פרק: "Crushed by a Steamroller on My 53rd Birthday"2013-2012מינדיהת'ר3 פרקים2018-2013הנסיכה סופיה הראשונהקראקלדיבוב; 10 פרקים2014אבא אמריקאיג'נהדיבוב; פרק: "Introducing the Naughty Stewardesses"Comedy Bang!
אלכסנדרה רוז "אלי" רייזמן היא מתעמלת עבר יהודייה-אמריקאית, פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016) בתחרות הקבוצתית, אלופה אולימפית בתרגיל הקרקע (אולימפיאדת לונדון 2012), בעלת 6 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב, ואלופת העולם (2011 ו-2015) בתחרות הקבוצתית.
רייזמן נולדה בנידהם, מסצ'וסטס שבארצות הברית, להורים יהודיים.
אימה היא לין (לבית פייבר), מתעמלת בצעירותה, ואביה הוא ריק רייזמן.
היא הבכורה מבין ארבעה אחים ואחיות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל הקרקע (14.716 נק') ובמקום 13 בתחרות קרב-רב אישי (55.699 נק').
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 2011 זכתה רייזמן ב-2 מדליות, 1 זהב ו-1 ארד.
באולימפיאדת לונדון הייתה רייזמן חלק מ"החמישייה העוצמתית" וזכתה ב-3 מדליות: 2 זהב, ו-1 ארד.
את תחרות הקרב-רב אישי סיימה במקום הרביעי, בתוצאה של 59.566 נקודות, זהה לזו של אליה מוסטפינה מרוסיה שלבסוף זכתה במדליית הארד לאחר שובר שוויון (במוקדמות דורגה רייזמן שנייה בתוצאה של 60.391 נקודות).
במדליית ארד זכתה בתרגיל הקורה (15.066 נקודות), אחרי דנג לינלין (15.600 נקודות) וסוי לו (15.500 נקודות), שתיהן מסין.
רייזמן ביצעה את תרגיל הקרקע שלה למנגינת "הבה נגילה" והקדישה אותו לנפגעי טבח הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן וזאת כאקט מחאה על ההחלטה של הוועד האולימפי לא לקיים דקת דומייה לזכר הנרצחים וזאת חרף קמפיין ציבורי רחב שקרא לעשות כך.
על תרגיל זה זכתה רייזמן במדליית זהב, לאחר שקיבלה ציון של 15.600 נקודות, ובכך הביסה את קטלינה פונור מרומניה (15.200 נקודות) ואת אליה מוסטפינה מרוסיה (14.900 נקודות).
בשל הישגיה, ב-2013 הוענק לה הכבוד להדליק את הלפיד בטקס הפתיחה של המכביה התשע-עשרה שנערכה בישראל.
באליפות העולם שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד בשנת 2015 היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית (181.338 נק'), לפני הרפובליקה העממית של סין (176.164 נק') והממלכה המאוחדת (172.380 נק').
בתרגיל קרקע היא קיבלה תוצאה של 15.075 נק' (התוצאה השנייה בטיבה בתחרות הקבוצתית, אחרי סימון ביילס) ובתרגיל הקורה תוצאה של 14.266 נק' (התוצאה החמישית בטיבה בתחרות הקבוצתית).
בשני מקצועות אלה תוצאות שקבעה יכלו לזכות אותה בשתי מדליות ארד בתחרות האישית.
לאחר שנת הפסקה החליטה רייזמן לחזור להתאמן לאולימפיאדה נוספת, והעפילה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
היא זכתה בשלוש מדליות: 1 זהב ו-2 כסף.
בתחרות הקבוצתית זכתה במדליית זהב ביחד עם לורי הרננדז, גבי דאגלס, סימון ביילס, ומדיסון קושיאן, בתוצאה של 184.897 נקודות, לפני רוסיה (176.688 נקודות) וסין (176.003 נקודות).
היא התחרתה בשלושת המכשירים החזקים שלה: קפיצות (15.833 נקודות), קורה (15.000 נקודות) וקרקע (15.366 נקודות), ובכך הפכה לאמריקאית הראשונה (ביחד עם גבי דאגלאס) שזכתה ב-3 מדליות זהב בהתעמלות במשחקים האולימפיים.
בתחרות הקרב-רב אישי זכתה במדליית כסף, בתוצאה של 60.098 נקודות, אחרי סימון ביילס (62.198 נקודות) ולפני אליה מוסטפינה (58.665 נקודות).
בתרגיל הקרקע זכתה במדליית כסף, בתוצאה של 15.500 נקודות, אחרי סימון ביילס (15.966 נקודות) ולפני איימי טינקלר (14.933 נקודות).
בשנת 2018 חשפה רייזמן שבמהלך אימוניה, גם היא הותקפה מינית על ידי רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית לארי נאסר.
נאסר הורשע בשורה של מעשים מגונים ותקיפה מינית של עשרות מתעמלות צעירות במשך שנים, ועל החזקת פורנוגרפיית קטינים, עברות בגינן נגזרו עליו עד 175 שנות מאסר.
על כך זכתה יחד עם חברותיה בפרס "ארתור אש" למעשי אומץ וגבורה בתחום הספורט.
אליסון בריית'וויט קונדי היא סופרת אמריקאית רבת מכר.
אלי קונדי למדה באוניברסיטת בריגהאם יאנג וקיבלה מלגה בלימודי אנגלית.
היא לימדה אנגלית בבית ספר תיכון ביוטה ובצפון מדינת ניו-יורק.
כיום מתגוררת קונדי עם בעלה ושלושת ילדיה בסולט לייק סיטי, יוטה.
Crossed - הפריצה - 1 בנובמבר 2011
Reached- המפנה - נובמבר 2012
אליעזר (אלי) רהב (נולד ב-23 בדצמבר 1940) הוא קצין לשעבר בחיל הים.
בתפקידו הבכיר ביותר בחיל היה ראש מספן הים בדרגת תת-אלוף.
לאחר השירות עסק בעבודות תשתית בנמלי ים ובהמשך היה לחוקר המורשת הימית של חיל הים.
רהב נולד למשפחה שהגיעה למושבה רחובות בתחילת המאה ה-20. אביו, דב ליטמן, היה נגר עצמאי ובצעירותו ספורטאי בתחום אתלטיקה קלה בארגון הפועל; אמו, הוני לבית וורטיצקי זלצר, הייתה עקרת בית.
רהב (שנקרא אז "אליעזר ליטמן") התחיל ללמוד בבית חינוך לילדי עובדים.
בכיתתו למדו גם עמוס כץ, לימים תת-אלוף, קצין שריון ראשי ובעל עיטור המופת, ועמוס כרמל, לימים עיתונאי בדבר ובידיעות אחרונות.
כאשר בית החינוך עבר למשכנו החדש בצד הרחוק של המושבה, עבר רהב לבית הספר העממי, שלימים נקרא ע"ש משה סמילנסקי, מנהלו הראשון.
בעת שמרבית חברי הכיתה הצטרפו ל"מכבי", רהב בחר להצטרף לתנועה המאוחדת ולארגון הספורט "הפועל".
בחופשות הקיץ הצטרף למשפחת ישראלי ולחברת הנוער בקבוצת כנרת.
אם המשפחה, חיה ישראלי, הייתה דודתה של אמו.
רעיון ההגשמה הקיבוצית ליווה אותו אך לא מומש.
מתוך סקרנות לעולם הגדול נרשם לבית הספר הימי שבאותה עת (1954) ועבר מחיפה לעכו.
רהב התקבל אף על פי שסבל מבעיית שמיעה בשל התפוצצות מטוס מצרי מעל רחובות ביוני 1948, שכתוצאה ממנה נפגע רהב באחת מאזניו.
הוא הצליח להסתיר את הבעיה ונמנה עם 45 שהתקבלו, מבין 200 מועמדים.
הלימודים בבית הספר ארכו ארבע שנים בהן שקד סגל בית הספר, בניהול רב חובל אנריקו לוי, מפקד הקדטים יהודה קלאוז, המורה לשיט עמנואל קלמפרר ואחרים, להחדיר לתלמידיו הרגלי סדר, עבודת צוות, ומסירות לשירות הימי.
בנוסף לרכישת המקצוע הימי עמד רהב גם במבחנים לתעודת בגרות.
עם סיום הלימודים בשנת 1958 התגייס רהב, עם כל המחזור, לקורס קצינים בבה"ד 1, אז במחנה סירקין.
בסיום הקורס עברו הבוגרים לבסיס ההדרכה של חיל הים, והחלו בקורס חובלים (מחזור ז').
באוקטובר 1959 הוסמך רהב כקצין ים.
תפקידיו הראשונים היו על משחתות חיל הים.
תחילה הוצב במשחתת אח"י אילת, במחלקת טורפדו ונגד צוללות.
לאחר שנה בתפקיד נשלח לקורס קציני בצי המלכותי הבריטי בפורטלנד.
לקראת נסיעתו נדרש, כמקובל באותם ימים, לעברת את שם משפחתו.
תוך חצי שעה היה עליו למסור את בחירתו.
ישב על הרציף בכניסה לנמל ובעודו חושב, חלפה למולו הצוללת אח"י רהב (צ-73).
כך בחר להחליף את שמו ל"רהב".
בקיץ 1960 יצא רהב לאנגליה עם עוד שני קצינים: סגן צבי פז וסרן יוסף הררי החניך הבכיר.
הקורס נערך בדרום אנגליה בבסיס של הצי המלכותי הבריטי.
החומר המקצועי כלל גם שליית מוקשים.
עם שובו הוצב במשחתת אח"י חיפה, אשר לא נשאה טורפדו, כמפקד מחלקת טנ"ץ.
לאחר תפקיד זה עבר לשירות בטרפדות.
רהב הוצב כמפקד טרפדת באילת מסוף 1961 ועד אמצע 1965, ואז הוצב לפלגת הטרפדות בחיפה כמפקד טרפדת ט-204. במרץ 1966 קודם לדרגת סרן, ומונה לסגן מפקד פלגה 914.
בתפקיד זה גיבש יחד עם מפקד הבסיס, אל"ם יצחק גזית, את העיקרון כי בכל פעם שספינה יוצאת לים היא תהיה כשירה לקרב.
המוכנות מתבטאת לא רק בכשירות מערכות ההשטה, הניווט ואמצעי הלחימה, אלא גם במודעות הצוות לכוננות לחימה וסגל הבסיס לאחריות על השילוח.
עיקרון זה הנחה את רהב בכל תפקידיו.
במלחמת ששת הימים פיקד רהב על כוח טרפדות שפעל בים התיכון.
מיד לאחר המלחמה התארגן חיל הים לסיורים לאורך חופי חצי האי סיני, לצורך אבטחת החוף.
לאחר המלחמה החלו ספינות מכמורת ישראליות לפקוד את חופי סיני העשירים בדגה, שהיו סגורים בפניהן לפני המלחמה.
גם הדייגים המצריים לא השלימו עם אובדן אזורי הדיג והמשיכו לדוג באזור.
בתחילת יולי 1967 התברר לישראל שחיל הים המצרי מבצע סיורים ליליים חשאיים של כלי שיט מלחמתיים מול חוף סיני מעבר לקו הפסקת האש ועד סמוך לאל עריש.
נוכחות מצרית חמושה, מזרחית לקו הפסקת האש, סיכנה את ספינות הדיג הישראליות ואת כוחות צה"ל בסיני.
בתגובה לסיורים הליליים המצריים לאורך חופי סיני החליט מפקד חיל הים, האלוף שלמה אראל, לשנות את שגרת הסיורים ולקיימם בשעות החשיכה, ולהפוך אותם למעשה למארב.
ב-11 ביולי 1967 הביא סיור מסוג זה לתוצאות, כאשר כוח של שתי טרפדות (אח"י "דיה", ט-204, ואח"י "איה", ט-203) בפיקוד רהב, בליווי המשחתת "אח"י אילת" בפיקוד סא"ל יצחק שושן, נתקלו בשתי ספינות טורפדו מצריות מול חופי רומני, בצפון סיני.
בקרב שהתפתח, שנודע בשם "קרב רומני", הוטבעו שתי ספינות הטורפדו המצריות, האחת על ידי הטרפדות והשנייה על ידי המשחתת.
לאחר המלחמה קיבל רהב הודעה שהוא מתוכנן לשמש כקצין נשק בספינה השלישית אח"י מזנק בתקן סרן.
רהב שבתפקידו כסגן מפקד פלגת הטרפדות לא נראה שיחזור להיות בתפקיד שאינו פיקוד על ספינה.
כמו כן היה בתקן רס"ן והמשמעות הייתה ירידה בדרגה.
מפקד חיל הים אברהם בוצר חזה שלא ימצאו קציני ים ותיקים בכמות מספקת לאיוש כל הספינות בבנייה ושינה את התקן למפקדי ספינת טילים מדרגת סא"ל לדרגת רס"ן.
ב-15 ביולי 1968 מונה רהב למפקד אח"י חיפה, החמישית בסדרת סער 2, שהייתה עדיין בבנייה.
רהב נשלח למספנה בשרבור שבצרפת כדי להצטרף לאח"י אילת (סער 2) בפיקוד אלי לוי, ושימש בה כקצין משמרת גשר בהפלגה משרבור לישראל.
נתיב ההפלגה כלל שלושה קטעים של כ-1,000 מיל ימי – במהירות 30 קשר, עם כניסה לתדלוק בגיברלטר ובאוגוסטה סיציליה.
ההפלגה עברה ללא חוויות מיוחדות.
רהב חזר לאח"י חיפה (סער 2) בשרבור בחודש האחרון ערך את ניסויי הים של הספינה ולמד לתמרן איתה.
יציאת אח"י חיפה (סער 2) משרבור נעשתה לפי כללי הימאות הטובה והנהלים המחייבים.
כולל פגישת פרידה אצל האדמירל הצרפתי מפקד הזירה.
להפלגה הצטרף רס"ן יעקב ניצן שתוכנן לפקד על אח"י עכו, אך במפרץ ביסקאיה נתקלה הספינה בגלי עומק גבוהים והתקשתה להתקדם על הנתיב.
לא ניתן היה להפליג ב-30 קשר בגלל חבטות בתחתית.
בהקטנת המהירות התחפר חרטום הספינה ומים שטפו בעוצמה את הסיפון וכופפו את מגן הגלים.
רהב החליט להיכנס לנמל לוריין (ברטאן) בכוונה להמתין יממה ולתת לים להירגע.
מפקד השייטת הדר קמחי הגיע למקום, העריך את המצב וקבע להקדים את היציאה.
לאחר כ-8 שעות המשיך בהפלגה.
הים היה גבוה אך ניתן היה להתקדם וכך הגיעה הספינה לגיברלטר.
לאחר מנוחה של יממה יצאה לדרך לנמל אוגוסטה שם התקבלה הספינה בחביבות על ידי הצי האיטלקי והמשיכה לנמל חיפה.
באח"י חיפה (סער 2) הותקנה לראשונה מערכת טילי גבריאל.
ב-19 בפברואר 1969, בעת האימונים הראשונים בהפעלת תותח 40 מ"מ שהיה מוצב על הספינה אירעה תאונה קטלנית שבה נהרג טוראי .
רהב הלך אישית להודיע למשפחה והביא את האב לראות בדיוק את המקום בו התרחשה.
רהב נשלח לדווח לרמטכ"ל, רב-אלוף חיים בר-לב, בהנחה שיודח מפיקוד.
הרמטכ"ל הביע את חוסר שביעות רצונו המוחלט, אך בהמלצת מפקד חיל הים אלוף אברהם בוצר, החליט בר-לב להשאיר את רהב בפיקוד על אח"י חיפה (סער 2).
בספטמבר 1970 מונה כמדריך ראשי בבסיס ההדרכה של חיל הים.
חיל הים היה בעיצומו של תהליך קליטת ספינות הטילים החדשות, ורהב היה אחראי על החלפת נושאי ההכשרה – מנושאים שעסקו בעיקר בהפעלת משחתות, למקצועות ספינות הטילים.
בסיס ההדרכה של חיל הים קלט את השיטות החדשות שפותחו אז במחלקת ההדרכה להגדרת מטרות אופרטיביות להדרכה.
רהב ערך ביקורים בכל בסיסי ההדרכה של צה"ל, ואימץ נהלים שונים שהתקיימו בהם.
הבטיח למארחים כי ישתמש בכל מה שילמד ומודה להם מלכתחילה על כך.
במקביל לתפקיד המדריך הראשי למד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת חיפה וסיים את לימודיו בהצטיינות.
ב-12 ביוני 1972 מונה למפקד פלגת ספינות הטילים מדגם סער 4, והועלה לדרגת סא"ל.
הוטלה עליו המשימה לקלוט את שתי הספינות החדשות, אח"י רשף ואח"י קשת, שנבנו באותה עת במספנות ישראל, ולהביאן לכשירות מבצעית.
שתי הספינות תוכננו לבסיס חיל הים בים האדום, בהפלגה סביב יבשת אפריקה.
לשם לימוד התנאים באוקיינוס ההודי נשלח רהב בנובמבר 1972 לדרום אפריקה והפליג מנמל דרבן (דרום אפריקה) באוניית צים 'א.מ.
הספינות תוכננו לצאת לדרכן ב-15 באוקטובר 1973. המלחמה שפרצה ב-6 באוקטובר גרמה לכך שנשארו בים התיכון והביאו תועלת רבה.
בנוסף לתפקידו בהשלמת בנייתן של הספינות החדשות, שולב רהב בפעילות שייטת ספינות הטילים, בפיקודו של אלוף-משנה שבתאי לוי (לימים תת-אלוף וסגן מפקד חיל הים).
בליל 7 בספטמבר 1972 יצא רהב כמפקד מחליף על ספינת סער 3 אח"י חנית לסיור מניעה מול חוף דרום לבנון.
במכ"ם התגלתה מטרה קטנה, וכאשר התקרבה אליה הספינה הישראלית כדי לזהותה נורתה מן הסירה רקטת RPG-7 שפגעה בתורן.
המטרה התגלתה כסירת מחבלים שהייתה בדרכה לביצוע פיגוע בשטח ישראל.
רהב הרחיק את "אח"י חנית" מטווח נשק המחבלים.
נערך מחדש בחסות החשיכה, פתח באש והשמיד את הסירה על כל אנשיה.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה הופעל תותח אוטו מלרה 76 מ"מ בקרב לילי בהכוונת מכ"ם.
הייתה זו התגובה המיידית של חיל הים לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שהתרחש יומיים קודם לכן.
במבצע אביב נעורים, שהתקיים בליל 9 באפריל 1973, הופעלו כל ספינות השייטת.
רהב נקרא לפקד על זוג ספינות אח"י אילת בפיקוד אילן שדה ואח"י חרב בפיקוד שמואל פרס, שמשימתן הייתה הורדת לוחמי סיירת מטכ"ל בפיקוד אהוד ברק, בסירות גומי, בפיקוד דני אבינון.
ואיסופם לאחר שפשטו על בתי מנהיגי המחבלים בביירות.
רהב ביצע אישית את תזמון פעילות סירות הגומי.
שהגיעו לחוף בו זמנית עם חזרת הפושטים ופינו אותם ללא המתנה והשהיה.
במלחמת יום הכיפורים היה רהב מפקד פלגה בשייטת ספינות הטילים בדרגת סגן-אלוף.
הפלגה בפיקודו כללה את שתי ספינות הטילים מסדרת סער 4. צוותי ספינות פלגת סער 4 ניצלו את השהות במספנה לאימונים רבים.
בקרב לטקיה הייתה אח"י רשף ראשונה לפגוע בתותחים בטרפדת סורית וראשונה לפגוע בטילים בשולת מוקשים.
בקרב דמיאט הייתה אח"י קשת הראשונה לפגוע בטילים בספינת אוסה (ספינה) מצרית.
ספינות הסער 4 שפעלו יחדיו הדליקו את מכלי הבניאס והמשיכו לפעול היטב לכל אורך המלחמה.
רהב פיקד על "אח"י קשת" ו"אח"י אילת" בקרב פורט סעיד, ועל אח"י רשף ואח"י קשת בקרב דמיאט.
בקרב זה הוטבעו שלוש ספינות טילים של המצרים.
ספינות הטילים השיגו שליטה ימית מלאה בזירת הים התיכון וניצלו אותה גם לצורך הפגזת מתקני חוף שונים, ובהם הפגזת מתקני הדלק בחוף בניאס, על ידי כוח של כמה סטי"לים ובהם הפלגה בפיקודו של רהב.
משימה חשובה של חיל הים במהלך המלחמה הייתה אבטחת נתיבי הים לישראל.
ספינות סער 4 שהיו בעלות הטווח הרחוק ביותר נשלחו למרכז הים התיכון כדי להגן על אוניות הסוחר שהפליגו לישראל.
עצם הופעתן של הספינות, שהוכיחו את יכולתן בקרבות הטילים, באזור סיציליה, הרתיעה את המצרים, ומשחתת מדגם סקורי שהייתה באזור התרחקה ללוב.
ב-27 ביוני 1974 הועלה רהב לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד שייטת ספינות הטילים.
הוא שימש בתפקידו זה עד 30 במרץ 1976. השייטת הייתה באותה תקופה במיטבה, לאחר ההצלחות במלחמת יום הכיפורים, וזכתה לביקורם של אורחים רבים מישראל ומחוצה לה.
עיקר פעילותו של רהב כמפקד שייטת הייתה יישום לקחי קרבות הטילים ומעקב אחר קליטת ספינות הטילים בזירת ים סוף.
וכן ערכו מבצעים משולבים עם שייטת 13 כנגד המחבלים.
עם סיום תפקידו יצא רהב עם הספינות, אח"י תרשיש (סער 4) ואח"י יפו (סער 4), למבצע פעמון החירות – הפלגה לארצות הברית, שחגגה אז את יובל 200 השנים להיווסדה.
הספינות שטו בהפלגה מהירה עם עצירה לתדלוק בגיברלטר וברמודה.
הופעת ספינות סער בארצות הברית הייתה אטרקציה וחוללה עניין רב.
הציים זכרו את קרבות הטילים במלחמת יום הכיפורים.
רהב ניצל כל הזדמנות לעשות רושם טוב על המארחים.
לאחר סיום הביקור בארצות הברית ערכו הספינות ביקור בנמל קרטחנה בקולומביה, להצגת היכולת לציי דרום אמריקה.
מאוחר יותר נרכשו מספר ספינות סער על ידי הצי הצ'ילאני ומופעלות בו עד היום.
רהב המשיך עם הספינות בדרך חזרה עד גיברלטר, שם מסר את הפיקוד לרס"ן שאול חורב.
משם טס למכללת המלחמה של הצי בניופורט, רוד איילנד, לשנת לימודים.
עם שובו של רהב לישראל מונה לראש מחלקת אמצעי לחימה במפקדת חיל הים.
המחלקה האחראית על הגדרת הצורך והאפיון של האמצעים בשימוש בחיל ופיתוח מערכות הנשק העתידיות.
נקבעו נהלים ונעשתה הקפדה שכל ציוד לחימה המובא לשימוש החיל יקבל הגדרה של צורך מבצעי ואפיון.
בתפקיד זה שימש רהב מיולי 1977 עד ינואר 1979.
ב-2 בפברואר 1979, הועלה רהב לדרגת תת-אלוף וקיבל את הפיקוד על בסיס חיפה.
רהב הנהיג בו שורה ארוכה של שיפורים, שנבחנו במעקב יום-יומי על פי דיווחי היציאה של הספינות לים, על פי העיקרון
בצד העבודה הארגונית והניהולית, התברר מיד כי הלחימה במחבלים תהיה המשימה העיקרית.
ב-22 באפריל 1979 חדרו מחבלים לנהריה ורצחו שוטר, אב ותינוקת.
ועדת החקירה של מצ"ח מצאה שכל הכוחות היו עירניים ועשו ככל יכולתם, אך לא הצליחו למנוע את החדירה; זאת, משום שבליל החדירה שררו תנאים שלא איפשרו לתצפיות מערך הגילוי, בטכנולוגיה שהייתה אז, להבחין בסירת הגומי של המחבלים.
האירוע הקשה היה זרז לשדרוג מערכות כללי בבסיס חיפה וכולם נרתמו להתחדשות ושיפורים מחויבים: חשיבותו של קצין המודיעין הזירתי הועלתה לרמה של מפקד פלגה.
נעשו שינויי מיקום של מפקדות הפלגה הטכנית והתחזוקה, הוקם מוקד טכני לוגיסטי וכלי הרכב שהקצבתם לבסיס נעשתה לפי תנאי שירות חולקה בשעות העבודה לשימוש הפלגה הטכנית.
נוספה תצפית מכ"ם בראס ביאדה מעבר לגבול לבנון ותצפית נוספת בחוף נחשולים שסגרה את הפער במרכז קטע החוף בין חיפה לחדרה.
המאמצים נשאו פרי: בעת כהונתו של רהב הצליחו כוחות הבסיס למנוע תשעה ניסיונות חדירה של מחבלים מהים.
מערך הגילוי החופי, סיורי הדבורים וספינות הטילים, הצליחו לסכל את כל החדירות ולשמור על הביטחון השוטף בחוף.
בתקופת פיקודו של רהב זכה בסיס חיפה לארח ביקורים של כלי שיט מציים ידידותיים רבים.
ביקור חשוב במיוחד היה אירוח אוניות הצי המצרי שליוו את אנואר סאדאת בביקורו השני בארץ (4–7 בספטמבר 1979).
בסוף שנת 1979 קלט בסיס חיפה מחדש שש ספינות טילים אשר פינו את בסיס מפרץ שלמה.
לקראת יום העצמאות נעשה דירוג הצטיינות שבו השתתפו כל החיילים.
הנבדקים שעברו את ההישג הנדרש קיבלו תעודות הוקרה ממפקד הבסיס.
בעל הניקוד הגבוה ביותר נשלח כחייל מצטיין לבית הנשיא.
בסיס חיפה זכה לשבחים על כי הכפיל את מספר "נערי רפול" – מקא"ם – שנקלטו בהצלחה בבסיס חיפה.
בפיקוד על הבסיס נעזר רהב בהפעלת תיבת דואר שבה כל איש צוות יכול היה להעלות טרוניות, השגות וגם הצעות לשיפור, ישירות למפקד הבסיס.
אחד המכתבים הגיע ממוכמת שהפעילה את המעקב על צי הסוחר ולא יצאה לחופשות.
המעקב נעשה על לוח שעמד במרתפי בנין רשות הספנות בחיפה.
המוכמת יצאה לכל החופשות המגיעות לה והמעקב נעשה על לוח שהועבר למוקד השליטה של הבסיס.
ב-18 במאי 1981 מונה רהב לראש מספן הים, המספן האחראי לפעילות המבצעית, לפעילות האימונים, להדרכה ולפעילות השוטפת של חיל הים.
בתפקיד זה ניהל את פעולות חיל הים במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
במלחמה זאת הופעל חיל הים במלוא עצמתו, למשך זמן ארוך.
החיל עמד היטב בכל המשימות שהוטלו עליו: ספינות הסער בודדו את זירת לבנון מהתערבות סורית, הנחתות העבירו רכב משוריין להנחתה בחופי לבנון תוך איגוף התנגדות המחבלים בצור ובצידון, ואף הנחיתו כוחות מצפון לביירות.
תותחי ספינות הסער הנחיתו אש על מוצבי מחבלים בחוף בהיענות מהירה לדרישת הכוחות בחוף ובמדויק.
צוללות תצפתו על הנמלים וכוחות שייטת 13 פשטו מהים.
חיל הים היה מוכן היטב לפעילות המבצעית, וביצע באופן מלא את כל הפעילות המבצעית ודרישות שיתוף הפעולה עם כוחות הקרקע, ואף הקדים אותן.
רהב השתתף בניהול הלחימה עד חודש ספטמבר 1982. אך לא הצליח לקיים הרמוניה עם מפקד חיל הים שדרש את העברתו.
באוקטובר 1982 סיים את תפקידו כראש מספן הים ועבר למכללה לביטחון לאומי, כמדריך ותלמיד בו-זמנית.
ריכז את נושא כלכלת ישראל.
רהב ניצל את התקופה במכללה למחקר היסטורי של תוכנית בניין הכוח הימי, "ספינות הסער", שמימושה הביא לניצחון בקרבות הטילים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
באוגוסט 1985 מאחר שלא קיבל את הפיקוד על חיל הים, פרש רהב לגמלאות.
ייעוץ ביטחוני – עם שחרורו החל רהב לפעול במסגרת עצמאית.
לאחר תקופה קצרה בסיוע לשיווק של מערכות אמל"ח לציים בעולם.
עבודות ימיות – בשנת 1992 עבר לתחום עבודות נמלים.
נרשם כחברה קבלנית, תיקן רציפים, הציב מצופים, הפעיל אניית מחפר לתחזוקת עומקי המים בנמלים ופרויקטים אחרים.
עמותת בוגרי קציני ים – בשנת 2006 נבחר רהב כיו"ר עמותת הבוגרים של בית הספר לקציני ים עכו, ופעל בה יחד עם חברו רב חובל צבי מריאנסקי.
העביר החלטה לראות בכל הבוגרים כחברי העמותה.
ביטל את הצורך בתשלום דמי חבר.
רהב מילא תפקיד יו"ר העמותה עד חודש ספטמבר 2014 שאז מסר את הניהול לתא"ל מיל' רפי אפל אך המשיך להיות בקשר קרוב עם הבוגרים וסגל בית הספר.
מורשת ימית – העיסוק במורשת הימית נעשה עיסוק עיקרי.
ותרומתו באה לידי ביטוי בתרומה משמעותית לערכים הנוגעים לזירה הימית בוויקיפדיה העברית.
אתר ימאים - כדי להשלים מידע ולתת ביטוי לסיפורים הרבים הרווחים אצל הימאים הקים את אתר המורשת הימית.
אשגר שבועי - כדי להנגיש את נושאי המורשת מקפיד רהב להפיק מדי שבוע אשגר סיפורים מהים ותאריכים למזכרת.
ולהפיצו בדאר אלקטרוני בין המעוניינים בכך.
בשנת 1962 נישא לשולמית ממשפחת ווליניץ, ממנה יש לו שני בנים.
ב-1977 נישא בשנית לאפרת, ממנה נולדה לו בת.
באפריל 1985 אימצו השניים תאומות.
שתיהן שירתו בחיל הים, וכיכבו בסרטה של נילי טל, "הנערות מברזיל".
אפרת רהב נפטרה בדצמבר 1999. בשנת 2004 נישא רהב לאלנה לבית פידאייב, שהביאה עימה בן ובת.
ספינות סער – עקרונות בנין הכוח הימי, המכללה לביטחון לאומי, נובמבר 1984
מדריך אימון לציוד הצלה באניה, הוכן לפי הזמנת חברת צים, בבקרה של רשות הספנות והנמלים, מאי 1989.
ברכות לשלמה אראל בן תשעים, ותשובת אלוף שלמה אראל באתר משמר המורשת הימית נובמבר 2010
קרב פורט סעיד במלחמת יום הכיפורים, מאמר במערכות גיליון 449 יוני 2013.
מלחמת ששת הימים ניתוח פעולת פורט סעיד 1967 באתר מורשת חיל הים: אוגוסט 2013.
לחימה ימית במלחמת יום הכיפורים, פרק י"ד בספר ניצחון בסבירות נמוכה עורך מיכאל ברונשטיין, הוצאת שרידות, אפי מלצר בע"מ, 2017, עמ' 408–431.
ספינות הסער כוח לוחמת השטח של חיל הים במסגרת "הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2020/2019" של המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית ינואר 2020, עמ' 313–329.
אלי קרן אסף (נולדה ב-17 במאי 1990) היא שחקנית ישראלית לשעבר.
קרן-אסף היא בתם של גבי קרן וד"ר קובי אסף, מומחה לשפת גוף.
היא אחותה למחצה של השחקנית ורד פלדמן.
כאשר הייתה בת שמונה, דיבבה בתוכנית "שמורת הזהב".
היא למדה בתיכון עירוני ה' (תל אביב).
את שירותה בצה"ל עשתה כתצפיתנית בחיל האיסוף הקרבי.
משנת 2003 השתתפה בקומדיית המצבים "הפיג'מות" של ערוץ הילדים, בתפקיד רוני מנדלבאום, בתו של גרי מנדלבאום (יניב פולישוק).
בשנת 2005 גילמה את דמותה של שירה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "לתפוס את השמים".
בשנת 2006 גילמה את שרית בסדרת הנעורים "ראש גדול", ששודרה ב-Yes.
ב-2010 שיחקה בספין אוף של הסדרה "הפיג'מות", "מנדלבאום בלש פרטי".
בשנת 2012 שיחקה בסדרה "גאליס", בתפקיד אלדד פייר, שחקנית מהפסטיכף.
בשנים 2013–2016 שיחקה בסדרת הנעורים "החממה" של ערוץ ניקולודיאון (yes), את דמותה של איימי בלום.
ב-2013 שיחקה בסדרה "שולחן לשישה" בערוץ 10.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "נדיה - שם זמני", בבימויה של טובה אשר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקצר "קצות האצבעות", בכתיבה ובימוי של ניצן פרבשטין.
בנובמבר 2019 נולד בנה הבכור.
כיום קרן-אסף היא מאמנת אישית.
שנהסדרה/סרטתפקיד2003–2015הפיג'מותרוני מנדלבאום2005לתפוס את השמייםשירה2006ראש גדולשרית2009–2010מנדלבאום בלש פרטירוני מנדלבאום2012גאליסאלדד פייר שחקנית מהפסטיכף2012–2016החממהאיימי בלום2013שולחן לשישהאוסי2015נדיה - שם זמנייעלי2016קצות האצבעותתום
אליעזר (אלי) קנר (נולד ב-7 באוקטובר 1948) הוא במאי מפיק ועורך סרטים ישראלי.
בין עבודותיו הפילמאיות 3 סרטים עלילתיים שהוקרנו בבתי קולנוע ולמעלה מ-3500 כתבות ניוז לטלוויזיה הצרפתית פראנס 2. נשיא מועדון רוטרי ירושלים 2011–2012.
אלי קנר נולד ב-1948 לאחר סיום מלחמת העצמאות.
בעת המצור על ירושלים מצאו אימו (שאף היא נולדה בעיר העתיקה בירושלים) ההרה ואביו מחסה במנזר המצלבה.
למד בגימנסיה רחביה, התחיל קורס טיס עם הגיוס, שירת בגדוד איכון בתותחנים, למד באוניברסיטה העברית פסיכולוגיה ותיאטרון.
מצטיין דיקן בעת לימודיו ורכז התרבות של הסתדרות הסטודנטים, כתב בכיר בפי האתון.
תואר מאסטר בקולנוע מאוניברסיטת בוסטון בארצות הברית שם זכה במלגה מאיגוד במאי אמריקה בעקבות סרט קצר שביים.
עם סיום לימודיו בבוסטון ובעזרת המלגה הפיק וביים ב-1974 את סרטו העלילתי הראשון "נפילה" שקיבל ביקורות חיוביות מאוד בהבוסטון גלוב ובלוס אנג'לס טיימס.
הסרט זכה בפרס צילום מאיגוד צלמי אמריקה בלוס אנג'לס.
עבר להוליווד שם ערך סרטים עבור במאיות של American Film Institute ומאוחר יותר הקים סטודיו לפוסט-פרודקשן.
בשנת 1983 ביים את סרטו העלילתי השני "החדר השחור" בכיכובם של Stephen Knight ו-Cassandra Gava.
בשנת 1984 חזר לישראל מתוך כוונה לפרוש מעשיית סרטים והקים בשכונת תלפיות את מלון הדירות הראשון בירושלים, שם קיבל אות "תיירן מוכר" ממשרד התיירות.
בשנת 1989 יצר קנר תוכנית למבט שני בהנחיית מיכאל קרפין בערוץ הראשון בשם "אין כלכלה חופשית", שיצאה כנגד הבירוקרטיה הסוציאליסטית שכה אפיינה את ישראל עד אז.
התוכנית זכתה לביקורות נלהבות מהדה בושס בעיתון הארץ ומסימה קדמון בעיתון מעריב.
בשנת 1990, לאחר שנעשה שותף במשרד הפרסום הירושלמי "שיטה" בו הקים מחלקה לסרטי פרסום ותדמית ואף הפיק סדרה על אתרים נוצרים בשם VISIONS OF THE HOLYLAND שנמכרה בכל העולם הנוצרי, החל קנר את התקופה ה"מיסטית" בקריירה הפילמאית שלו בהפקה של "אזוטריקה ג'רוזלם", שעסקה בהילינג ובצ'נלינג בהשתתפות פיליס שלמר.
פרק מן הסדרה הוקרן בינואר 1992 בפסטיבל הסרטים בעיר טור בצרפת.
בבמחנה כינה העיתונאי איתן בר יוסף את קנר "שגריר אטלנטיס בישראל".
בשנת 1992 החל קנר להפיק את "המימד השישי" בערוץ 2 (הזמני), תוכנית שבועית שעסקה במיסטיקה ורפואה אלטרנטיבית בהנחיית השחקן עודד תאומי ביחד עם יחצנית לא מוכרת, לימים הסופרת שפרה הורן.
הייתה זו הפעם הראשונה בישראל שבה התייחסו לנושאים האלה ברצינות חיובית ולא בלעג ובקריצה.
התוכנית זכתה לפופולריות רבה בכל רחבי הארץ.
בשנת 1994 ביים קנר סרט קצר עבור שירות הסרטים הישראלי "גשר לחלום" שנכתב על ידי חיים אידיסיס ולוהק על ידי רודיקה אלקלעי בהשתתפות דובי גל, עודד מנשה ואורנה פיטוסי.
הסרט הוקרן בבתי ספר ברחבי הארץ.
שיתוף הפעולה הזה הוליד את סרטו העלילתי השלישי של קנר "מי האבא?" בהשתתפות דובי גל, ניצה שאול, אורי בנאי ומריה אובנוב שאותו הפיק וביים ב-1996. הסרט הוקרן בפסטיבל שאנגחאי בסין ב-1997 וזכה לשבחים.
בשנת 2003 כתב קנר ספר על החיים בהוליווד בשם "אגם גדול דגים קטנים" תחת שם העט ג'ו שרמן בהוצאת סיטרא אחרא (אביה בן דוד).
במשך כל אותן שנים, החל מ-1988 ועד 2011 עבד קנר בטלוויזיה הצרפתית, בשלוחה הירושלמית של התחנה הממלכתית הצרפתית פראנס 2, כעורך חדשות לצידו של הכתב שארל אנדרלן.
בין הכתבות שערך– מותו של מוחמד א-דורה, רצח רבין, הפלישה הישראלית לרמאללה וג'נין באינתיפאדה שנייה ומלחמת לבנון השנייה.
בסך הכל ערך קנר במשך שנותיו בפראנס 2 למעלה מ-3500 כתבות.
בחודש יולי 2011 נבחר קנר לנשיא מועדון רוטרי ירושלים.
מתגורר בירושלים, אב לדפנה ונורית.
אחיו הוא המוזיקאי אבנר קנר.
אלי שוראקי הוא במאי ותסריטאי צרפתי-יהודי.
נולד ברובע ה-19 בפריז למשפחה יהודית ממוצא צפון אפריקאי.
הוא התגייס לצבא והפך לכוכב של נבחרת הכדורעף של צרפת.
הוא החל את הקריירה שלו בקולנוע בתור עוזר לבמאי קלוד ללוש.
סרטו הראשון באורך מלא, "האהבה הראשונה שלי" יצא בשנת 1978.
ב-2006 יצא הסרט ירושלים, ירושלים בבימויו של שוראקי, המבוסס על ספר באותו השם.
אלי (אליעזר) רייטר (נולד ב-27 במאי 1960) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל.
אלי (אליעזר) רייטר נולד וגדל בבאר שבע.
הוא בנם של יהודית ואריה רייטר, שעלה לישראל מרומניה והיה לסמנכ"ל בבנק המזרחי וחבר המועצה הדתית בעיר.
רייטר הוא בוגר ישיבת בני עקיבא אהל שלמה.
לאחר שנת לימודים בישיבת כרם ביבנה התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון בחטיבה 500. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים.
שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל, ובהם מפקד פלוגה בחטיבה 500, ולחם במלחמת של"ג.
בהמשך, שימש כמפקד גדוד 433 "גור" בחטיבה 500, כמפקד חטיבה 640 וכמפקד חטיבה 401. לאחר מכן שימש כראש חטיבת תורה, הדרכה ואימונים במפקדת זרוע היבשה, וכמפקד קורס קציני שריון.
בשנת 2004 מונה למפקד עוצבת געש בדרגת תא"ל.
שירת כמפקד האוגדה במלחמת לבנון השנייה.
בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כראש חטיבת תורה והדרכה באגף המבצעים.
בפברואר 2015 מונה לראש מהלת מערכות אש מתקדמות בתעש מערכות.
בפברואר 2016 מונה לממלא מקום מנהל חטיבת האש בחברה.
מונה לתפקיד סמנכ"ל תעש ומנהל חטיבת האש בחברה.
אלי (אליהו) רוזנברג (6 במאי 1928; ט"ז באייר ה'תרפ"ח – 9 במאי 2020; ט"ו באייר ה'תש"ף) היה גאולוג ויזם ויועץ בתחום קידוחי גז מסחריים בישראל, בים התיכון ובעולם.
מראשוני הגאולוגים בתחום האנרגיה בישראל וחלוץ גילויי הגז המסחרי בים התיכון.
רוזנברג נולד בברלין, שבגרמניה, לשולמית (לבית הורביץ) ולנחום רוזנברג.
נכדו של מיכאל הורביץ, ציר בקונגרס הציוני הראשון ונינו (מצד אביו) של חיים קאהן, בעליה של ענקית הנפט האירופית NITAG (מיסודם של האחים אלפרד ולודוויג נובל).
ב-1933, עם עליית היטלר לשלטון, כשהיה בגיל חמש, עלה ארצה עם בני משפחתו.
כנער התגייס לשורות ההגנה וב-1946–1947 שירת בקיבוץ דן כנוטר במשטרת היישובים העבריים.
ב-1947 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים מתמטיקה, פיזיקה וגאולוגיה.
ב-1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, הפסיק את לימודיו והתגייס לצה"ל.
שירת ב"פלוגת הסטודנטים" של חטיבת עציוני בחזית ירושלים ואחר כך הצטרף כחבלן לגדוד 51 של חטיבת גבעתי.
הוא נטל חלק בפעולותיה בחזית הדרום עד תום המלחמה, ובכללן המערכה הקשה והממושכת על כיבוש משטרת עיראק סווידאן, נוכח התנגדות ממושכת של הצבא המצרי שהתבצר בה ובמשלטים שבקרבתה.
לאחר שחרורו מהצבא החליט לעשות את הגאולוגיה לתחום עיסוקו הראשי, ולכן נסע לשווייץ ולמד בציריך באוניברסיטת ציריך וב"בית הספר הטכני הגבוה הפדרלי" (ETH Zurich) גאולוגיה והתמחה במינרלוגיה, פטרוגרפיה פליאונתולוגיה וכימיה.
ב-1957 סיים את המסלול הישיר של לימודי הדוקטורט עם הגשת עבודת התיזה בנושא "הגאולוגיה של הרי נפתלי, הגליל העליון".
לאחר שובו לישראל, שימש ד"ר רוזנברג כגאולוג בחברה הממשלתית "מחצבי ישראל" (שהשתלבה לימים בחברת "כימיקלים לישראל" - כי"ל), ונשלח מטעמה לעסוק כשנה בחקר מחצבים בקפריסין.
ב-1958 הצטרף לחברת הנפט הישראלית נפטא כגאולוג נפט וגז, לימים התמנה לגאולוג הראשי של החברה והיה שותף לגילוי ולפיתוח של שדות הגז "זוהר", "כידוד", "קנאים" ו"גורים".
ב-1969 הפך ד"ר רוזנברג ליועץ גאולוגי עצמאי של חברות נפט בישראל (לפידות, חיפושי נפט וחברת הנפט הלאומית) וממדינות נוספות, שפעלו בים הצפוני, בארצות הברית, בקנדה, באקוודור ועוד.
בעיקר שימש מאז כיועץ הגאולוגי הראשי של חברת "דלק קידוחים" והיה יועץ החברה במהלך תגליות הגז הגדולות בים התיכון.
ב-1975 היה נציג חברת הנפט הלאומית במשלחת המדינית-צבאית של ישראל בשיחות על החזרת שדות הנפט בסיני למצרים וההסדרים הקשורים לעניין זה, במסגרת המשא ומתן על הסכם הביניים בין ישראל למצרים.
בשנות השמונים של המאה העשרים נטל חלק בפעילויות מגוונות בתחום חיפושי מקורות אנרגיה.
הוא היה שותף להקמת החברות "ישראמקו" ו"יואל", היה מעורב בהבאת קבוצת ארמנד האמר (מבית Occidental Petroleum) ולשילוב מומחיה בעבודת חיפושי הנפט ביבשה ובים ושימש כמנהל הקידוחים של שלוש חברות אלה ושל "דלק".
הוא יזם את הקידוחים הימיים מול חופי אשדוד, "ים-1" ו"ים-2".
בקידוח ים-2 נמצא נפט מאיכות מעולה, אך הוא לא הוגדר כבעל פוטנציאל כלכלי, אם כי היה ההוכחה הראשונה לכך, שב"מדף היבשת" שלחופי ישראל נמצאים מאגרי נפט.
פעולתו החלוצית המשמעותית ביותר הייתה ב-1989, בייזום הקמתה של "שותפות מוגבלת לחיפושי נפט" (יחד עם ד"ר דוד כהן וגדעון תדמור) - חברת "אבנר חיפושי נפט", שנקראה בראשי התיבות של שמו (אליהו בן נחום רוזנברג).
הוא התמנה למנכ"ל משותף ולגאולוג הראשי ובעל הסמכות המקצועית הבלעדית.
במקביל המשיך לשמש כיועץ הגאולוגי של חברת "דלק".
במסגרת עבודתו המקצועית ב"אבנר" העריך רוזנברג כי באזורים גאולוגיים מסוימים בים התיכון, בקרבת חופי ישראל, מצוי גז.
הוא החליט על ביצוע קידוח בשדה "נועה", שדה הגז המסחרי הימי הראשון, שאותו קרא על שם בתו הצעירה.
קידוחי "נועה" וקידוחי "מרי" הכלכליים שבאו אחריהם בוצעו במסגרת מיזם משותף (Joint Venture), שותפות ים תטיס, שאת הקמתה יזם ב-1999 (עם "דלק" ו"סאמדאן" [Samedan] - שהפכה לימים לנובל אנרג'י).
שותפות זו פועלת עד היום בתחום מאגרי הגז באזור.
באוקטובר 2015 אישר משרד האנרגיה והתשתיות לקבוצה שיזם והקים רוזנברג לחדש את הקידוח בשדה "חלמיש 1", באזור חתרורים שבנגב, בין אזור ערד לים המלח.
באתר זה מצא רוזנברג נפט כבר ב-1995, אבל הקידוח נסגר משיקולי אי-כדאיות כלכלית באותה עת.
במאי 2016 פרסם מעריך חיצוני (Dunmore Consulting) דו"ח המצביע על 100% של ודאות גאולוגית להימצאות נפט באתר "חתרורים", בהיקף של בין 7 ל-11 מיליון חביות.
רוזנברג החזיק באמצעות חברה בשליטתו ב-2.5% מרישיון חתרורים.
ד"ר רוזנברג היה מעורב בפעילויות בינלאומיות שונות בתחום חיפושי מקורות אנרגיה באירופה ובאמריקה.
היה לו חלק במעורבות ישראל במאגר הימי הקפריסאי אפרודיטה (באזור "בלוק 12"), שהולידה שיתוף פעולה בתחום הגז בין ישראל לקפריסין.
בד בבד עם עיסוקו המקצועי, שימש ד"ר רוזנברג במשך כ-20 שנים כמרצה בכיר ומרצה-אורח של סטודנטים לתואר מוסמך ודוקטור בחוג לגאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובחוג לאסטרופיזיקה של אוניברסיטת תל אביב, בתחומי המינרלוגיה, גאולוגיה של נפט, ופיענוח רישומים חשמליים-לוגיים (Interpretation of Electric Logs).
הוא הכשיר דורות רבים של גאולוגים וגאופיזיקאים.
לפי בקשת הפרופ' ישעיהו ליבוביץ ויעקב בן-תור כתב את הסקירה הגאולוגית של הערך נפט באנציקלופדיה העברית.
ד"ר רוזנברג זכה ב-2010 ב"אות השנה" מטעם "ועידת האנרגיה והעסקים של ישראל" על תרומתו למשק האנרגיה.
נפטר ב-9 במאי 2020. היה נשוי למרים (בת חיים ושרה כהנא, נולדה בתל אביב בכ"ג באדר א' תרפ"ט, 5 במרץ 1929, נפטרה ב-ח' באב תשפ"א, 17 ביולי,2021; אחותה של כלת פרס ישראל לספרות עמליה כהנא-כרמון).
אלי רוה (נולד ב-1945) הוא סופר ומשורר ישראלי.
אביו ברח מגטו ורשה לרוסיה בראשית שנת 1940, אמו גרה בויזנה במחוז ביאליסטוק, פולין; במלחמת העולם השנייה הגיעו שני הוריו בנפרד להרי אורל, רוסיה, שם אלי נולד.
כשאלי היה בן שישה חודשים חזרו לעיר לגניצה בפולין, שם גדל.
הוא עלה לישראל בשנת 1957 והתיישב עם משפחתו בפתח תקווה,
בה הוא מתגורר עד היום.
אלי הוא הבכור, ולו אח ושתי אחיות.
אלי למד בבית הספר פיק"א ואחר כך בפנימיית כפר הנוער ניצנים, אביו עבד כחייט וכל המשפחה התגוררה בחנות, שגם שימש את האב לעבודתו כחייט.
סיים כתה ט' ובהיותו בן 15 הלך לעבוד כדי לעזור לפרנסת המשפחה.
עד הצבא עבד כשוליית צבע ומשנת 1974 ועד היום עובד כצבע באופן פרטי.
בצבא שירת כחבלן בהנדסה קרבית ובכך המשיך בשירות המילואים שלו.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית המצרית ושירת שישה חודשים בראס סודר.
ב-1979 התפרסמו שיריו הראשונים, ועל כך הוא מספר:
הוא התחיל לקרוא בערבים ספרי ילדים רבים והשתתף בסדנה לספרות ילדים.
בינה אופק, עורכת המוסף לילדים צילצלה אליו והזמינה אותו לכתוב סיפורים.
במשך השנים פרסם למעלה מארבע מאות סיפורים בכל עיתוני הילדים.
הוא כתב שירים על חגים, שלח אותם להוצאות, כולן החזירו לו את כתבי היד, פרט להוצאת מסדה שהחליטה לפרסמם כספר בשם "חג בלב", אשר הופץ בכ-17,000 עותקים.
הספר ראה אור ב-1984, כשהיה בן 39 ורוה זכה עליו בפרס משרד החינוך.
שיריו מפורסמים בעשרות אנתולוגיות ומקראות לימוד לבתי הספר.
עד לשנת 2014 פרסם רוה 42 ספרים, 40 לילדים ונוער ושניים – ספר שירה מצולם ורומן.
הוא הוציא לאור דיסק-קלטת, בו רוחמה רז שרה 14 שירים מתוך ספרו "ספינה משוקולד", בהלחנת רוברט ניסנסון.
רוה כתב ביקורות על ספרי ילדים ב"מאזנים".
הוא פעיל באגודת הסופרים העבריים ובסומליו"ן – ארגון סופרי ילדים ונוער.
משנת 2010 הוא יושב בוועד של פרס היצירה לסופרים ומשוררים.
הנחה סדנאות לכתיבה יוצרת והיה סופר אורח.
שנתיים הדריך בפרויקט של המחלקה הפדגוגית במפעל "סיפור נולד".
ובמשך שלוש שנים השתתף בפרויקט סופר אורח.
במשך כחמש עשרה שנה הדריך בספריית רמלה וביחד הוציאו עשרות חוברות ושלושה ספרים.
הוא לקח חלק בפרויקטים "סיפור נולד" ו"סופר אורח" של משרד החינוך והופיע ב"מפגש עם סופר" במסגרת סל תרבות ארצי.
רוה נשוי מאז 1969 לחיה, ולהם שלושה ילדים.
חלק מכתבי היד של רוה - שירים וסיפורים - נמצא בארכיון מרכז לוין קיפניס לספרות ילדים שבמרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט.
אלי רוזיק רוזן (12 ביוני 1932 – 30 בינואר 2017) היה פרופסור בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
היה ראש החוג ודיקן הפקולטה לאמנויות.
אלי רוזיק נולד בבאיה בלנקה, ארגנטינה, לבנימין וקטלינה רוזיק, בשנת 1932. הוריו היו מהגרים יהודים ממחוז ווהלין.
הוריו היגרו לארגנטינה ב-1924. הם עסקו במסחר קמעונאי, ועלו ארצה ב-1954. רוזיק היה האח הצעיר לישראל ולרוזה.
רוזיק היה חבר בתנועת הנוער דרור החלוץ הצעיר.
במסגרת התנועה המחיז וביים את הסיפור "חדווה ואני" מאת אהרן מגד.
הוא עלה ארצה במחצית הראשונה של שנת 1953, עם גרעין של התנועה, שנשלח להשלמה לקיבוץ כפר סאלד.
במשק זה עבד בתור רועה צאן.
עזב את הקיבוץ בסוף שנת 1954, עבד למחייתו בחיפה ובתל אביב בעבודות שונות, והכין עצמו ללימודים אוניברסיטאיים.
היה נשוי ואב לשתי בנות, גלי (מאשתו הראשונה, שרה קמין) ופרופ' מאיה שולדינר (מאשתו עטרה לבית מינץ).
רוזיק למד בבית הספר היסודי מס' 6 במאר דל פלאטה, ובבית הספר התיכון העיוני באותה העיר.
קבל תעודת בגרות בשנת 1950.
הוא למד באוניברסיטה העברית בחוגים לספרות עברית וסוציולוגיה לקראת התואר ב.א., אותו קיבל בשנת 1964; ובחוג לספרות השוואתית לקראת התואר מ.א., אותו קיבל בשנת 1968. נושא התזה למ.א.: "הפואטיקה של פייר קורניי", בהדרכת פרופ' לאה גולדברג.
רוזיק קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1974. נושא התזה: "היסודות הפיגורטיביים בדרמה הספרדית – לופה דה וגה, קלדרון דה לה ברקה ופדריקו גארסיה לורקה", בהדרכת פרופ' משה לזר.
עבודה זאת סללה את הדרך לתורת הפיגורות הלא-מילוליות, שרוזיק גיבש בהמשך עבודתו המחקרית.
בהפקות אלה הוא חקר את התקשורת המילולית בין הבמאים לשחקנים וביטויים של דיאלוגים אלה במשחקם על הבמה.
באותה שנה השתלם בלימודי שקספיר באוניברסיטת לונדון.
שנה זאת הייתה מכרעת באשר לכיוון המחקר של רוזיק, ובעיקר בהתמקדותו בשאלת התיאטרון כמדיום לא-מילולי.
בשנה האקדמית 1980-81 ד"ר רוזיק יצא לשבתון ולמד במחלקות לבלשנות ופילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ארצות הברית.
הוא השתלם בפילוסופיה של הלשון, במיוחד בתורת פעולות הדיבור (speech act theory) אצל פרופ' ג'ון סרל (Searle), ובבלשנות כללית אצל הפרופסורים ג'ורג' לייקוף וצ'ארלס פילמור (Fillmore).
בשנה זאת רכש את הכלים הדרושים לפיתוח גישה מדעית למדיום התיאטרוני.
בשנת 1989-90 השתתף במחקר על מיומנויות משחק, בהדרכתו של פרופ' פטריס פאוויס (Patrice Pavis), באוניברסיטת פריז VIII: המרכז האוניברסיטאי הנסיוני ונסן - סן דני.
בין השנים 1958 ל-1973 לימד בבתי ספר תיכונים שונים, כולל הגימנסיה העברית רחביה; ניהל בית ספר תיכון דו-שנתי בנגב; וכן ניהל מיזם חינוכי-מחקרי בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, ירושלים, במשך שש שנים.
נושא המחקר: פיתוח של אינטליגנציה בגיל בית הספר התיכון.
בשנים 1969-80 היה חבר בסגל ההוראה של החוג ללימודים ספרדיים ולטינו-אמריקאים באוניברסיטה העברית, ירושלים.
בשנת 1974 הצטרף לסגל ההוראה של החוג ללימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1977 נתמנה למ"מ ראש החוג ללימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב; ובשנת 1979, עם קבלת הדרגה מרצה בכיר, נתמנה לראש חוג.
בשנת 1990 הועלה לדרגת פרופסור חבר; ובשנת 1994 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנים 1994-6 כיהן בפעם שנייה כראש חוג ללימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובשנים 1996–2000 כדקאן הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
בתוקף תפקידו זה גם שימש כחבר בסנאט של אוניברסיטת תל אביב ובוועדה המרכזת של האוניברסיטה.
בשנת 2000 רוזיק יצא לגמלאות בדרגת פרופסור אמריטוס.
וכן, באותה שנה שנת לימד סמסטר אחד באוניברסיטה הבינלאומית בוונציה.
בשנים 1983–1986 כיהן כנספח תרבות בשגרירות ישראל בלונדון לבריטניה הגדולה.
בשנים 1993–1999 שימש חבר בוועד המנהל של הפדרציה הבינלאומית לחקר התיאטרון (IFTR).
בשנת 1988 יזם את הקמת החברה הישראלית לחקר התיאטרון ושימש כנשיאה הראשון.
בשנת 1991 יזם את הקמתה של קבוצת המחקר הבינלאומית לחקר הביצוע הבימתי כטקסט העיקרי של התיאטרון, במסגרת הפדרציה הבינלאומית לחקר התיאטרון (IFTR).
בשנים 1995–1998 היה חבר במועצה הלאומית לתרבות ואמנות.
משנת 2001 הוא שימש כחבר ההנהלה של תיאטרון החאן, ירושלים.
שורשי התיאטרון – חשיבה מחדש על ריטואל ותאוריות מקור אחרות (2002), (אנגלית)
ספרו החשוב ביותר של רוזיק שראה אור בשנת 2002 בהוצאת אוניברסיטת איווה, תורגם לפולנית ויצא לאור ב-2012; ותרגומו לספרדית יצא לאור ב-2014.
1. רוזיק מבקר את כל התאוריות על היווצרות התיאטרון מן הפולחן ומנסה להוכיח שאין להן ביסוס מדעי והן בגדר אידאולוגיה של התיאטרון.
2. במקומן מציע רוזיק תאוריה על היווצרות המדיום התיאטרוני מתוך צורת החשיבה הפרה-לשונית של האדם.
תאוריה זו מתבססת על הגותם של הוגים וחוקרים שונים, בהם ניטשה, פרויד וסוזן לנגר.
יצירת המשמעות התיאטרונית – התאוריה והמתודולוגיה של ניתוח המופע (2008), (אנגלית)
הספר עוסק במדיום התיאטרוני – שיטת חשיבה ושיטת תקשורת, שהיא בעיקרה דימויית ופועלת על בסיס הטבעת דימויים בחומר ותיווך הלשון.
בתיאטרון הדימויים מוטבעים בגופם וקולם של שחקנים בשר ודם, המבצעים אותם.
כמו כל מדיום דימויי, התיאטרון יכול לצרף דימויים וליצור היגדים, גם ליטרליים וגם מטפוריים, בדומה ללשון.
גם מוסכמות הבמה, המפצות על מגבלות המדיום, הם דימויים המוטבעים בחומר, כי אחרת לא ניתן היה לתקשר אותם לצופים.
מדיום התיאטרון הוא נייטרלי ביחס לעלילות שהוא מספר.
חשיבה מטפורית – חקר המטפורה הלא-מילולית באמנויות ושורשיה הארכאיים (2008), (אנגלית)
הספר עוסק במטפורה כמביאה לידי ביטוי צורת חשיבה ייחודית.
רוזיק סבור ששורשי המטפורה בחשיבה הפרה-לשונית.
החלומות חולמים לפי השיטה הזו – בדימויים מטפוריים.
לדעתו של רוזיק, הטקסט של התיאטרון הוא ההצגה, שבכוח מהווה מטפורה למצב נפשו של הצופה בעת ההצגה.
רוזיק מנתח שורה של יצירות בימתיות בהתאם לשיטה זו.
החשיבה הבדיונית – הפואטיקה והרטוריקה של היצירה הבדיונית בתיאטרון (2009), (אנגלית)
הספר מציע כללים לניתוח הנראטיבים של התיאטרון, ומסביר איך הם בנויים וכיצד הם משקפים את התייחסות הצופים אליהם.
כמה מהפרקים מוקדשים לניתוח יצירות על פי הכללים המוצעים בספר.
האמנויות הבדיוניות – מסע תאורטי מהתיאטרון לאמנויות (2011), (אנגלית)
רוזיק מיישם את התאוריה של התיאטרון לגבי כל האמנויות, המסוגלות לספר סיפורים והמצרפות את עקרונות החשיבה הבדיונית והמדיום הדימויי/האיקוני.
רשימת אמנויות אלה כוללת תיאטרון, אופרה, בלט פיגורטיבי, רומן גרפי, רומן מצולם, תיאטרון בובות, תסכית רדיו, קולנוע, טלוויזיה וכדומה.
הספר בודק גם איך אמנויות אלה מגלמות מחשבות, מה המבנה הרטורי שלהן, ובמיוחד, איך הן מצליחות לשכנע את הנמענים לקבל מחשבות אלה.
רוזיק גם מנתח יצירות מאמנויות שונות, בהתאם לעקרונות המשותפים לאמנויות אלה.
קומדיה – מבוא ביקורתי (2011), (אנגלית)
הספר מהווה מבוא ביקורתי לתאוריה של הקומדיה.
רוזיק סוקר את התאוריות הרבות על הקומדיה, עומד על הבעיות שמעלה כל אחת מהן, ומציג תאוריה משל עצמו.
הוא סוקר את המחזות הקומדיים והקומיים לדורותיהן, החל מהקומדיה הקלאסית ועד לקומדיה המודרנית; כולל ניתוח של קומדיות למיניהן ושל מדיומים שונים; למשל – הוא דן במחזה "הלילה השנים עשר" מאת שייקספיר בתיאטרון ובקולנוע.
הדרמה והתיאטרון היהודים – מאי-הסובלנות הרבנית לליברליות חילונית (2013), (אנגלית)
הספר סוקר את התיאטרון היהודי החל מספר איוב, בו הוא רואה טרגדיה המסופרת לפי הכללים של המחזאות היוונית, שעבר שינויים בתוך התרבות היהודית, על ידי הוספה של מבוא, סיום ויצירת מסגרת אחרת לסיפור.
הוא ממשיך במחזה שנכתב ביוונית במצרים ההלניסטית במאה השנייה לפנה"ס בשם אקסגוג (Exagoge; כלומר, "אקסודוס" ביוונית ו"יציאת מצרים" בעברית) בידי המחזאי יחזקאל.
אחר-כך הוא דן ביצירות שנכתבו על ידי יהודים החל מהמאות ה-16-15, בכלל זה המחזה "מלכת אסתר" של פליפה גודינס, מומר יהודי מהמאה ה-17; והמחזה "צחות, בדיחותא דקידושין", שנחשב למחזה העברי הראשון, פרי עטו של המחזאי/הבמאי היהודי בן המאה ה-17 בשם יהודה סומו.
הוא ממשיך בהתהוות ה"פורים שפיל" ביהדות אשכנז ושל ה"פורים רבי", שהן הופעות תיאטרוניות; וביצירת התיאטרון היהודי ביידיש על ידי אברהם גולדפדן.
לבסוף הוא בוחן את התיאטרון הישראלי בן ימינו מבחינת הנושא הנדון בספר – בימויים של רנה ירושלמי, מחזה של נסים אלוני והמחזה "יסורי איוב" של חנוך לוין.
אורינות לא מילולית – החשיבה הדימויית (2014), (עברית)
הספר מיועד להדרכת מורים בהקניית אוריינות לא-מילולית ברמת בתי הספר היסודי והתיכוני.
הוא דן בעקרונות העומדים ביסוד טקסטים מסוג זה ומדגים עקרונות אלה בעשרות רבות של דוגמאות.
הספר נתרם לעמותת תלל"ים - עמותה שעוסקת בהוראה עבור ילדים המרותקים למיטותיהם בשל מחלה ממושכת והלומדים בבית ספר וירטואלי ממוחשב, כל זמן שהם חולים.
העמותה לקחה על עצמה את הכשרת התלמידים החולים להתמודדות עם התרבות הדימויית/הלא-מילולית הרווחת בימינו.
הספר יצא גם בהוצאה מקוונת ב-2013.
מדעי (העזר של) התיאטרון – פניה לגישה בינתחומית בחקר התיאטרון (2014), (אנגלית)
רוזיק סוקר גישות מדעיות שונות, ובוחן את אפשרויות יישומן בחקר התיאטרון.
הספר מקדם גישה רב-תחומית למחקר התיאטרוני.
אחת התזות אותה פיתח רוזיק במהלך השנים הייתה הגישה המדעית לתיאטרון, זאת בניגוד לגישה האינטואיטיבית הרווחת.
12. אוריינות לא מילולית – החשיבה הדימויית.
ירושלים: עמותת תללי"ם, 2013. מהדורה מקוונת
15. אוריינות לא מילולית – החשיבה הדימויית.
בין היתר, רוזיק גם עסק בעריכת ספרים, כתבי עת מקצועיים וכדומה.
5. גד קינר, פרדי רוקם ורוזיק (עורכים), הקאמרי: תיאטרון של זמן ומקום : עיונים בתולדות התיאטרון.
אלי ז'וזף קרטן היה מתמטיקאי צרפתי שנודע בזכות עבודתו המרכזית על תאוריות חבורות לי והשלכותיהן הגאומטריות.
תרם רבות גם לפיזיקה מתמטית, גאומטריה דיפרנציאלית ותורת החבורות.
בנו, אנרי קרטן, היה אף הוא מתמטיקאי חשוב.
קרטן נולד בכפר במחוז איזר שבחבל רון-אלפ שבצרפת, בנו של נפח.
למד בתחילה בתיכון בפריז ולאחר מכן החל ללמוד באקול נורמל סופרייר בשנת 1888 וקיבל את תואר הדוקטורט ב-1894. לאחר מכן החל ללמד באקדמיה בליאון ובמונפלייה וב-1903 באוניברסיטת נאנסי.
ב-1909 החל ללמד בסורבון, ומונה לפרופסור שם ב-1912, תפקיד בו החזיק עד פרישתו ב-1940.
על פי דבריו עצמו, עיקר עבודתו של קרטן התרכזה בתאוריות קבוצות לי (186 מאמרים שהתפרסמו בין השנים 1893 - 1947).
הוא החל בהנחת היסודות על מרכיבי קבוצת לי פשוט, כשהוא מחבר את עבודותיהם של פרידריך אנגל ווילהלם קילינג.
קרטן הציג לראשונה את הרעיון של חבורה אלגברית, נושא שלא פותח בצורה רחבה לפני שנת 1950. בנוסף הוא פיתח את ההבנה הכללית של תבנית דיפרנציאלית אנטי-סימטרית.
אלי שטיין אבן (נולד ב-4 באוקטובר 1947) הוא קצין בחיל החימוש בדימוס שהשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
כיהן כשנה כמנכ"ל מכון התקנים הישראלי.
שטיין אבן הוא בוגר בהצטיינות בהנדסת חשמל של הטכניון.
התגייס לצה"ל לפני מלחמת ששת הימים, סיים קורס קצינים בהצטיינות, ולאחר 28 שנים בשירות, השתחרר בדרגת אלוף-משנה.
בין תפקידיו, כיהן כקצין פרויקטים במשלחת בניו-יורק, ובתפקידו האחרון, כראש מחלקת פיתוח מערכות נשק.
לאחר שחרורו מצה"ל, התמנה לסמנכ"ל חברת יהודה רשתות בע"מ.
בשנת 2008 מונה למנכ"ל יהודה פלדות בע"מ, חברה מובילה ליצור פלדה.
לאחר פרישתו מהתפקיד בשנת 2015, מונה למנכ"ל מכון התקנים הישראלי.
זמן קצר לאחר מכן, נפסל מינויו, אך הוא מונה-מחדש לאחר מכן.
שטיין חבר נשיאות בהתאחדות התעשיינים במשך שתי קדנציות בין השנים 2008–2014. כמו כן, הוא חבר הנהלת אגף המתכת משנת 2008.
"אלי" קנדריק היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מגילום דמותה של אנה פרנק במיני-סדרה מ-2009 "יומנה של אנה פרנק" של ה-BBC, איווי מוריס בסדרה "על אדונים ומשרתים" מ-2010, ובתפקיד מירה ריד בסדרה "משחקי הכס" של HBO.
היא למדה בבית הספר בננדן שבקנט ושיחקה בתיאטרון הלאומי לנוער .
באוקטובר 2009 החלה ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג'.
קנדריק שיחקה בפרק בסדרה "להעיר את המתים" (2004), בסדרה "רופאים" (2004), בסרט הטלוויזיה "החשוד העיקרי" (2006), בסדרה "לואיס" (2007) ובסרט הקולנוע "לחנך את ג'ני" מאת ניק הורנבי, ושהוקרן לראשונה ב-2009 בפסטיבל סאנדנס.
ב-2009 גילמה קנדריק את דמותה של אנה פרנק במיני-סדרה "יומנה של אנה פרנק".
היא אמרה שהגישה שלה לגילום אנה פרנק הייתה "לקלף את כל שכבות ההערצה ולחשוב על הדמויות כבני אדם רגילים".
היא קיבלה שבחים על כך שבהופעתה "הביאה ריאליזם רענן לדמות שהיא סמל".
הופעת הבכורה של קנדריק על במת התיאטרון הייתה ב-2009 בתפקיד יוליה בהפקה של המחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון שייקספיר גלוב.
בדצמבר 2010 שיחקה בתפקיד המשרתת איווי מוריס בגרסה המחודשת של סדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים".
היא לא חזרה לשחק בעונה השנייה של הסדרה ששודרה ב-2012.
ב-2011 השתתפה קנדריק בעיבוד רדיופוני של BBC Four לרומן "החיים והגורל".
ב-2012 שיחקה בתפקיד אליסון בפרק "Puppy Love" בסדרה "כמעט אנושיים".
ב-2013 חזרה וגילמה את הדמות בפרק האחרון של הסדרה "The Last Broadcast".
ב-2012 לוהקה קנדריק לתפקיד מירה ריד בעונה השלישית של הסדרה "משחקי הכס".
ב-2013 הופיעה במחזה "In the Republic of Happiness" ובמחזה "The Low Road" בתיאטרון רויאל קורט.
היא שיחקה בתפקיד קונסטנס בסיטקום "Chickens" של SKY1, וגילמה את הדמות הלן בסדרת הטלוויזיה "עברייני על".
2017-2016 משחקי הכס Game of Thrones מירה רידסדרת טלוויזיה (16 פרקים) 2013 Chickens קונסטנס סדרת טלוויזיה (פרק אחד) עברייני על Misfits הלןסדרת טלוויזיה (5 פרקים) 2016 Whisky Galore!
קטריונה מקרון סרט באורך מלא 2018 Press ליאונה מנינג-לינד סדרת טלוויזיה (6 פרקים) יריד ההבלים Vanity Fair ג'יין אוסבורן מיני-סדרה 2020קוברה Cobra סטפני לודג' סדרת טלוויזיה (6 פרקים) McDonald & Dodds אלי קרורט פרק: "The Fall of the House of Crockett"2024Bonus Trackדונה באטון
אליהו (אלי) יוסף שוסהיים (1941 – כ"ט בסיוון תשפ"א, 9 ביוני 2021) היה יושב ראש אגודת אפרת, מייסד בית החולים הסיעודי נווה שמחה בירושלים, ומנהלו עד שנת תשמ"ג (1983), יושב ראש הוועדה הבין־משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל וזוכה פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 לשנת 2013.
שוסהיים נולד בארגנטינה בעיר בואנוס איירס, לשמשון ורחל שוסהיים, שנמלטו מפולין לפני מלחמת העולם השנייה.
בשנת תשכ"ג (1963), לאחר שהשלים את לימודי הרפואה והתמחה בכירורגיה כללית, עלה ארצה.
עבד בבית החולים שערי צדק ולאחר מכן בהדסה עין כרם.
במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא בתעלה ובמצרים וניהל שם בית חולים שדה.
בשנת תשל"ה (1975) הקים את בית החולים הסיעודי נווה שמחה בירושלים, וניהל אותו עד שנת תשמ"ג (1983).
משנת תשכ"ח (1978) ועד יומו האחרון שימש כיושב ראש הוועדה הבין־משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל.
בשנת תשל"ז (1977) הצטרף לאגודת אפרת, הפועלת לשכנוע נשים יהודיות להימנע מביצוע הפלה מלאכותית בעיקר על רקע כלכלי, ולאחר זמן קצר הועמד בראשה.
במסגרת תפקידו זה, בו שימש עד יום פטירתו, נודע בהופעותיו הציבוריות.
בשעת ההספדים נמסר כי בזכותו נצלו למעלה מ-79,000 ילדים.
בשנת 2013 זכה בפרס ירושלים מטעם ערוץ 7.
שוסהיים פרסם מאמרים הנוגעים לענייני הלכה ורפואה.
מאמריו פורסמו באסיא ובכתבי עת תורניים נוספים.
במאמר שפרסם בעיתונות החרדית על נזקי העישון פנה לרב אליעזר יהודה וולדנברג, עמו עמד בקשרים הדוקים, על מנת שיאסור את העישון על פי ההלכה.
בעקבות פנייתו פסק הרב: "יש לאסור את העישון על פי דין תורה".
כרופא טיפל ברבנים שונים, דוגמת הרב אריה לוין, המקובל הרב יצחק כדורי, האדמו"רים מגור ה"בית ישראל",, ה"לב שמחה", "פני מנחם", הרב אליעזר יהודה ולדנברג, הרב יוסף שלום אלישיב, הגאב"ד העדה החרדית רבי ישראל משה דושינסקי, הרב מרדכי אליהו, האדמו"ר מבעלז ישכר דב רוקח ועוד.
היה מקורב לרב עובדיה יוסף.
שימש כרופאם האישי של ראשי ישיבת מרכז הרב הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא, ועוד כארבעים מגדולי ישראל.