tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחקר זה סימן את תחילת התעניינותו בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה של התיירות.
בהמשך בשנת 1973 חקר את השבטים ההרריים בתאילנד ומחקר זה העמיק את התעניינותו בנושאים רבים ומגוונים הקשורים בתיירות ובחברה בתאילנד.
נושא התיירות נשאר מרכזי בכתיבתו, ובו הוא נחשב אחד החוקרים החשובים ביותר בעולם הפועלים בתחום זה.
עם זאת, הוא עוסק גם בנושאים חברתיים נוספים.
כהן היה אחד המייסדים של האגודה הבין-לאומית לחקר התיירות (International Academy for the Study of Tourism) והוא עצמו חבר האגודה משנת 1988.
בשנת 2012 העניק ארגון התיירות העולמי של האומות המאוחדות (UNWTO) לכהן, פרס יוקרתי על הצטיינותו במחקר, ביצירת ידע ובהפצת ידע בתחום התיירות.
כהן הדריך במהלך השנים עשרות תלמידים בעבודות המ.א.
רבים מתלמידיו המשיכו במחקר בתחומי הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה של התיירות.
כהן פרסם, במשך כחמישים שנה, יותר מ-250 ספרים, מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים.
אריק טולסקי הוא מנהל הוקי קרח ומדען אמריקאי ומשמש כמנכ"ל עבור קרוליינה הוריקנס בליגת ההוקי הלאומית.
טולסקי הוא בעל תואר ראשון בכימיה ופיזיקה מאוניברסיטת הרווארד.
לאחר שהשלים דוקטורט לפילוסופיה בכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, הוא עבד במשך שנתיים במחקר לאחר הדוקטורט במעבדת המחקר של צי ארצות הברית.
לאחר מכן עבד במשך עשר שנים בננוטכנולוגיה, כולל בחברות בעמק הסיליקון, כגון Life Technologies ו-QuantumScape.
הוא מחזיק ב-27 פטנטים בארצות הברית נכון לשנת 2024.
ב-2011, בזמן שעבד בננוטכנולוגיה, טולסקי החל לכתוב בלוג לברוד סטריט הוקי עבור אוהדי פילדלפיה פליירס.
דרך רשת בלוג לספורט, הוא השיק את הבלוג ל-Outnumbered.
טולסקי סיפר על עבודתו על מדדי החזקת כדור, והגיע למסקנה שטקטיקת ההשלכה והרדיפה אינה יעילה והסביר כיצד לשחק בצורה יעילה יותר.
למרות שלא קיבל הצעות עבודה לאחר הכנס, קבוצות החלו לאמץ את שיטתו באופן ש"לא סביר" שנעשה במקרה.
לאחר פרסום עבודתו באינטרנט, החל טולסקי לבצע פרויקטים שונים של ייעוץ עבור קבוצות NHL.
פרויקט הייעוץ הראשון שלו היה עם נאשוויל פרדטורס במהלך 2012 לאחר לעונה.
בעונת 2015, הוא נשכר על ידי קרוליינה הוריקנס כמנתח במשרה חלקית ועבד כיועץ מרחוק במשך 20–25 שעות בשבוע.
הוא קודם למנתח במשרה מלאה ב-2015, ועבר לראלי.
הוא מונה לראש מחלקת מנתחי ההוקי ב-2017, וב-2018 קודם לתפקיד סגן נשיא לניהול ואסטרטגיה של הוקי.
בינואר 2021, טולסקי קודם לתפקיד עוזר מנכ"ל.
בעוד טולסקי נשאר עם ההוריקנס, הוא התראיין לתפקיד המנכ"ל על ידי שיקגו בלאקהוקס ב-2022 ופיטסבורג פינגווינס ב-2023. ב-24 במאי 2024, טולסקי מונה לתפקיד המנכ"ל הזמני של ההוריקנס לאחר התפטרותו של דון וואדל, ששימש שש שנים בתפקיד.
במהלך הראשון שלו בתפקיד, הוא החתים מחדש את החלוץ ראיין סוזוקי להארכת חוזה לשנה, לפחות בליגה.
ב-18 ביוני הודיעו ההוריקנס כי טולסקי התקבל לעבודה רשמית כמנכ"ל קבוע.
טולסקי נולד בפורט הורון במישיגן.
הוא עבר לפילדלפיה בגיל ארבע והפך לאוהד הפיליס והפליירס.
כילד, הוא בעיקר העריץ בייסבול.
אריה (אריק) לביא (9 במרץ 1927 – 29 ביוני 2004) היה זמר, קומיקאי ושחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
לביא נולד בארפורט שבגרמניה בשם ליאו אלכסנדר האובן .
הוא נולד לאדית האובן, אם חד-הורית צעירה בת 19. אביו, זלמן קיבמן, היה סטודנט לרפואה מריגה שבלטביה שנטש אותו ואת אימו לפני שנולד, ונפטר ב-1934 בגיל 30. אדית התחתנה עם איש לגיון צרפתי בשם פרנק אינזלסבכר והוא העניק לו את שם משפחתו.
ליאו אלכסנדר אִינְזֶלְסְבָּכֶר עלה לארץ ישראל בשנת 1936, כשהיה בן תשע, יחד עם קרובי משפחה רחוקים (ללא הוריו) ולמד בכפר יהושע.
בשנת 1945 התגייס למשטרת היישובים העבריים בבסיס קריית-חיים.
בתקופה זו בהיותו נוטר, החל אריק לביא את הקריירה המוזיקלית שלו בהופעות בבית הקפה של חוף "גליה" בקריית ים.
הקריירה הבימתית העשירה שלו, שנמשכה עשרות שנים, החלה בשנות ה-50 במשחק בתיאטרון הקאמרי ובהרכב "שלושת המיתרים" (טריו ערבה), שהתמחה בשירי רועים.
לאחר מכן החל בקריירת סולו.
במהלך הקריירה הקליט לביא מאות שירים, הופיע על הבמה בשיריו ושיחק בהצגות, במחזות זמר ובסרטים.
בנוסף לשירי ארץ ישראל, היה לביא מהזמרים הראשונים שהחלו לשיר שירי פופ.
בין שיריו המוכרים: "הסלע האדום" (אשר נאסר להשמעה בשנות החמישים, לאחר שנטען כי הוא עודד יציאת צעירים לפטרה בירדן), "שיר הקטר", "שיר ההד", "שיר סתיו" ("כל הנחלים הולכים לים"), "זה קורה", "נועה", "ניגון עתיק", "אני אשיר לך שיר" ועוד.
לביא גם חידש שירים עבריים ישנים, בהם שירי פלמ"ח לתקליטו "הפרוטה והירח" אותו הקליט עם שלישיית שוקולד מנטה מסטיק, שירי תנועות הנוער (היה חלק מהלהקה אשר יצרה את האלבום "משירי תנועות הנוער" שיצא ב-1974) ושירים נוספים כמו "יש לי כנרת", "את חכי לי ואחזור" ו"אני מאמין" ("שחקי שחקי").
לביא הופיע רבות בפני החיילים במלחמות ישראל.
בתקופת ההמתנה למלחמת ששת הימים נרתם לעידוד רוח העם ושר את הפזמון "נאצר מחכה לרבין" למילים של חיים חפר.
לאחר סיום הקרבות הקליט את השיר "שוב לא נלך" (ראי רחל ראי) שביטא את תחושת הניצחון במלחמה והפך ללהיט גדול.
לאחר מלחמת יום הכיפורים הקליט את "שיר הוא לא רק מילים" ובזמן מלחמת לבנון הראשונה שר את "האביר", שניהם שירי מחאה כנגד מלחמות ולמען השלום.
בסוף 1982 הוציא את האלבום "קרוב לפנות בוקר", בו כתב את רוב מילות השירים, עם לחנים של אילן מוכיח, דורלי חזון, דוד קליימן ושלמה ארצי.
בסוף 1988 הוציא את האלבום הכפול "כל החלומות", כשאת שיר הנושא "כל החלומות" (אותו כתב ללחן של דוד קריבושי) ביצע בדואט עם בתו נועה.
רוב האלבום הוקלט בהופעה חיה וכלל כמה מלהיטיו הגדולים במשך השנים.
ב-1990 הוציא את האלבום "אורח של הזמן הבורח" בו בלטו שיר הנושא, וגרסתו ל"באה מנוחה ליגע" (שיר העמק).
לביא עצמו הפיק מוזיקלית ביחד עם גיא מרוז.
בשנת 1998 הוציא אלבום אוסף, "המיטב", המכיל את מיטב להיטיו.
אלבומו האחרון היה "אריק לביא – בדרכי שלי: הקלטות נדירות".
את האלבום, המכיל הקלטות נדירות משנות ה-70, הספיק לביא לערוך לפני מותו בשנת 2004. שיר הנושא שלו הוא גרסה לשיר "My Way" של קלוד פרנסואה הצרפתי שנודע במיוחד בגרסה של פרנק סינטרה, אותו תרגם לביא בעצמו על פי סיפור חייו.
השיר האחרון שהקליט לביא היה "קוטפי הקפה" בגרסה אלקטרונית, יחד עם להקת "היונים" (באלבום "אז היה אז").
בתיאטרון השתתף אריק לביא בין השאר בהצגות "הוא הלך בשדות", "עוץ לי גוץ לי", "אופרה בגרוש", "המלך ואני" "גבירתי הנאווה", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "הקוסם" ו"אירמה לה דוס" (הן בישראל והן בברודוויי).
בשנת 1963 העלה יחד עם אשתו, השחקנית שושיק שני, את הצגת הבידור המצליחה "הוא והיא" מאת אפרים קישון על הקשיים בחיי זוג נשוי.
בראשית שנות ה-70 שהה בארצות הברית, שם הופיע עם שני במחזמר "לחיות עוד קיץ ולעבור עוד חורף".
לאחר שובם של הזוג ארצה, העלו הצגה נוספת של קישון, "הו, הו יוליה", איתה הופיעו גם בגרמניה המערבית.
בקולנוע הוא שיחק בסרטים רבים, בהם: "מבצע יונתן", "השגעון הגדול", "המובטל בטיטו", "עליזה מזרחי", "סוסעץ", "גבעה 24 אינה עונה", "חור בלבנה", "מרגו שלי", "אודות המוניטין" ואחרים.
בינואר 1957 נישא לביא לשושנה שני (שפרונג), שחקנית.
השניים שהו יחד כארבע שנים בארצות הברית בתחילת שנות ה-60 ושוב בתחילת שנות ה-70, שם נולדה גם בתם הצעירה, יעל.
בשנת 2004 נפטר לביא ממחלת לב קשה בבית החולים בילינסון בפתח תקווה.
הוא נטמן בבית העלמין ירקון.
השאיר אחריו את אשתו, שושיק שני ושתי בנותיו.
נועה לביא, שחקנית בעברה וכיום מרצה לסוציולוגיה וחוקרת טלוויזיה במכללה האקדמית תל אביב-יפו, ויעל לביא, שעוסקת בעיתונות, בימוי ודוקומנטציה.
מכללת BPM למוזיקה והפקה מעניקה מלגה על שמו, לצורך הנצחת מורשתו המוזיקלית.
ביוני 2014, במלאת עשר שנים לפטירתו, במסגרת מיזם הנצחת אמנים של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתם של אריק לביא ושושיק שני ברחוב בזל 38.
בשנת 2017 ביימה בתו, יעל לביא, סרט תיעודי על חייו בשם "למה לא אמרת לי?"
היישובים רעננה, הרצליה, נתניה, חולון, כפר סבא, רמלה, ובית אריה קראו רחוב על שמו.
ב-22 במאי 2009, הנפיק השירות הבולאי של דואר ישראל סדרה של 12 בולי דואר על "מוזיקה ישראלית"; בסדרה זו הוקדש בול לזכרו של אריק לביא, ועליו מופיע דיוקנו.
על השובל, כיתוב של מילות הפתיחה של הלהיט "שיר הקטר" ששר לביא: "בתחנה בבאר שבע עמד קטר".
אריק לואי בולס היה מפקדה הראשון של הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית (בתקופת פעילותה בארץ ישראל), אשר תחת פיקודו לקחה חלק בין היתר בקרב על הבליטה והופעלה נגד היישוב בתקופת המאבק להקמת מדינת ישראל.
אריק לואי בולס נולד לגנרל הבריטי ממוצא בלגי לואי ג'ין בולס, מי שהיה ראש המטה של הגנרל אלנבי וזכור בהיסטוריה של ארץ ישראל כמי שהחתים את הנציב העליון הראשון הרברט סמואל, עם כניסתו לתפקידו, על קבלה האומרת כי קיבל מידי הגנרל "ארץ ישראל אחת" ("one Palestine").
התחנך בלנסינג קולג' ולאחר מכן ב.
ב-1924 התגייס ל ושרת בין היתר בהונג קונג, שנחאי ובמלטה.
בשנת 1940 היה בולס רב-סרן בצבא הבריטי ובמהלך המלחמה הגיע לדרגת גנרל.
בשנת 1944 נתמנה למפקד החטיבה ה-185, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-3 בחזית מערב אירופה.
ב-8 בדצמבר 1944 נתמנה למפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, עוצבת צנחנים שלחמה בנורמנדיה ובפלנדריה.
עם תום מלחמת העולם השנייה, התחדש המאבק של היישוב נגד שלטונות המנדט הבריטי.
בספטמבר 1945 הובאה הדיוויזיה השישית לארץ ישראל.
הבריטים הפעילו את חיילי הדיוויזיה השישית בפעולות מקיפות נגד היישוב, הן בימי תנועת המרי העברי והן לאחריהם; השבת השחורה ב-29 ביוני 1946, מבצע כריש (Shark Operation) ב-30 ביולי 1946, שבו הוטל עוצר כללי על העיר תל אביב ובוצעו בה חיפושים ומעצרים (בין היתר נעצר מפקד לח"י יצחק יזרניצקי (שמיר)).
הדיוויזיה השישית ביצעה פעולות רבות בכל רחבי הארץ, הטלות עוצר, הצבות מחסומים, חיפושי נשק בקיבוצים ומעצר אנשי המחתרות.
כצנחנים חבשו חיילי הדיוויזיה השישית כומתות אדומות, ובשל כך הדביקו להם אנשי היישוב את הכינוי "כלניות".
השיר "כלניות" למלים של נתן אלתרמן וללחן של משה וילנסקי, שהושר באותה עת, שהיה למעשה שיר אהבה לארץ ישראל ולנופה, הפך למעין המנון המאבק בכלניות הבריטיות.
בשיא תקופת המאבק לא נמצא הגנרל בולס בארץ.
הוא יצא את הארץ במרץ 1946 וחזר לארץ להמשך מילוי תפקידו כמפקד הדיוויזיה השישית בינואר 1947. בתקופת העדרו מן הארץ מילא, באופן זמני, את תפקיד מפקד הדיוויזיה השישית הגנרל ארצ'יבלד ג'יימס האלקט קסלס שהפעיל את הדיוויזיה בפעולות התוקפניות נגד היישוב.
בין היתר פיקד הגנרל קסלס אישית על מבצע "כריש" כנגד תל אביב, העיר העברית הגדולה ביותר באותה עת, שהייתה המרכז התרבותי, המסחרי והביטחוני של היישוב.
בולס שירת כמפקד הדיוויזיה השישית עד ל-19 ביולי 1947, מועד שבו הועבר מאבקו של היישוב לשלב המדיני והגיעה לארץ ועדת החקירה של האו"ם לעניין ארץ ישראל והחל התהליך שבהמשכו קיבלה עצרת האו"ם את תוכנית החלוקה ובהמשכו הוקמה מדינת ישראל.
במקומו של בולס כמפקד הדיוויזיה השישית בא הגנרל יו צ'ארלס סטוקוול.
אריק לורנס לייבלי הוא שחקן עבר אמריקאי.
אחיה הגדול של בלייק לייבלי.
אריק לייבלי נולד באטלנטה, ג'ורג'יה ב-31 ביולי 1981 למשפחה שעוסקת בתעשיית הבידור.
יש לו שלוש אחיות, בלייק, לורי ורובין, וכמו כן אחיו הגדול ג'ייסון שיחק בסרט "חופשה מטורפת באירופה" (1985).
כאשר לייבלי היה תינוק הוא הופיע בסרטו הראשון, "סערת מוחין" (1983), אשר היה סרטה האחרון של נטלי ווד.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר לייבלי לניו יורק כדי ללמוד צילום, התשוקה הראשונה שלו.
באותה תקופה הוא דגמן לאברקרומבי אנד פיץ'.
כאשר היה בן 13 הופיע לייבלי בתפקיד אורח בסדרה "צער גידול בנות".
לאחר מכן, הוא חזר ללוס אנג'לס בסוף שנות ה-90 והופיע בתפקיד קטן באמריקן פאי (1999).
הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "So Weird" מ-2000 ועד 2001. הוא למד לנגן בגיטרה בשביל התפקיד שלו בסדרה.
ב-2003, הופיע לייבלי בקומדיית המצבים, "A Minute With Stan Hooper".
בנוסף, שיחק לייבלי בסדרה "Modern Men" ממרץ עד חודש מאי 2006, ובמקביל שיחק בסרט "אפקט הפרפר 2" את הדמות הראשית, ובסרט האימה "הזן" לצד מישל רודריגז.
ב-2008 שיחק במותחן הפעולה "חורף מסוכן" לצד קלאן לוץ.
ב-2009, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה 24 ובסרט הסדרה 24: גאולה.
בשנת 2012 התארח בסדרה "רשימת הלקוחות" בכיכובה של ג'ניפר לאב יואיט.
ב-2013 השתתף בסרטו של טיילר פרי, "חג המולד של מדיאה".
אריק מוסמבאני הוא שחיין חובבן מגינאה המשוונית, שהשתתף כשחיין באולימפיאדת סידני.
מאז השתתפו הוא נחשב לסמל לספורטאי חובבן שמגיע למשחקים האולימפיים, להשתתפות סמלית, ומשיג תוצאות איטיות במיוחד.
מוסמבאני, המכונה גם "אריק הצלופח", לא נדרש להשיג את הקריטריון האולימפי על מנת להשתתף באולימפיאדה.
הוא זכה בכרטיס חופשי לתחרות השחייה, שהוועד האולימפי נותן למדינות שאין בהן ספורטאים העומדים בקריטריונים מקצוענים, אלא למען ההשתתפות בלבד.
וגינאה המשוונית היא אחת מהן.
מכיוון שאין שחיינים מקצוענים במדינה, והיא קיבלה תקן לשחיין, ונרשם רק אדם אחד, מוסמבאני בעצמו.
שבעצם היה דייג שטען שיש לו יכולות שחיה.
הוא התאמן בבריכה של בית מלון, באורך של פחות מבריכה חצי אולימפית, במשך שעתיים ביום בלבד.
ונתקל בבריכה אולימפית לראשונה רק בתחרות עצמה.
באולימפיאדה, התמודד מוסמבאני במשחה ל-100 מטר חופשי.
מול יריבים, מניז'ר ומטג'יקיסטן, שנפסלו עקב זינוק מוקדם.
בעוד את 50 המטרים הראשונים עשה ב-40.97 שניות, את החצי השני של המקצה עשה בקושי רב, שבה נראה שהוא מתאמץ שלא לטבוע.
לשם השוואה, שיא העולם שקבע הזוכה במדליית הזהב, פיטר ואן דן הוחנבאנד, היה זמן מהיר כמעט פי שניים וחצי - 47.84 שניות.
למעשה, הזמן שקבע מוסמבאני היה איטי אף משיא העולם במרחק הכפול, 200 מטר, שעמד באותה העת על 1:43.86 דק'.
מוסמבאני הפך לגיבור בעקבות הופעתו, בשל כוח הרצון והמאמץ שהשקיע.
שחייני צמרת כאיאן ת'ורפ ולני קרייזלברג בירכו אותו באומרם שרוח ההשתתפות זה בדיוק מה שהאולימפיאדה אמורה להביע.
מוסמבאני התכוון להשתתף גם באולימפיאדת אתונה ב-2004. הוא התאמן ושיפר את שיאו האישי והעמידו על פחות מ-57 שניות, אך בסופו של דבר לא נטל חלק במשחקים האולימפיים, בשל בעיות בהשגת ויזה.
במרץ 2012 החל לשמש כמאמן שחייה לנבחרת הלאומית של גינאה המשוונית.
אריק להב ליבוביץ (נולד ב-12 בינואר 1963) הוא עורך סרטים בתחום העלילה הדוקומנטרי וסדרות טלוויזיה.
זכה בארבעה פרסי אופיר בקטגוריית העריכה הטובה ביותר, בשני פרסי העריכה הטובה בפסטיבל דוקאביב, והיה מועמד לפרס העריכה הטובה של האקדמיה האירופית ומועמדות לפרס אמי של העריכה הדוקומנטרית.
בשנת 2019 כתב את הספר "הטופוגרפיה של העריכה"
"לבנון" (זוכה אריה הזהב פסטיבל ונציה) בבימוי שמוליק מעוז (עליו היה מועמד סופי לפרס האוסקר האירופי בעריכה)
"ביקור התזמורת", "המסע הארוך", "ההתחלפות" בבימוי ערן קולירין.
"מקום בגן עדן" בבימוי יוסי מדמוני
"המנגליסטים", "מלנומה אהובתי" בבימוי יוסי מדמוני ודוד אופק
"תיאום כוונות" בבימוי איל חלפון.
"סיפורי בית קפה" בבימוי עמית ליאור
"להציל את נטע" בבימויו של ניר ברגמן.
"שש פעמים" - על עריכתו בסרט זה הוא היה מועמד לפרס אופיר 2013 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"הרחק מהיעדרו" בבימוי קרן ידעיה
"אפס ביחסי אנוש" - עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר לשנת 2014 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"היורד למעלה" - עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר 2015 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"פוקסטרוט" - עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר לשנת 2017 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"הבלתי רשמיים" - עריכתו בסרט זה זיכתה אותו בפרס אופיר לשנת 2018 בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
"שקרים לבנים" בבימויו של יצחק רובין (1999).
"מלחמת 90 הדקות" בבימויו של אייל חלפון (2016).
"גולדה" בבימויו של גיא נתיב (2023).
"לרוץ על החול" בבימויו של אדר שפרן.
"בת ים ניו יורק", "טייק אוויי" ו"עלילות דוד" בבימוי יוסי מדמוני ודוד אופק.
"להרוג את הסבתא", יוצרים יוסי מדמוני, ליאור שפר ודוד אופק
"מלנומה אהובתי", בבימוי יוסי מדמוני ודוד אופק
"החמישייה הקאמרית" בבימוי איתן צור.
"פלפלים צהובים" בבימוי קרן מרגלית.
"ההרוג ה-17" (עליו זכה בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב) בבימוי דוד אופק.
"החברה הגרועה בעולם" בבימוי רגב קונטס
"המורה אירנה" בבימוי איתמר חן (עליו זכה בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב)
"לאהוב את סופיה" בבימוי אוהד יתח (עליו זכה בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב)
"ילדי היטלר" בבימוי חנוך זאבי
"האגדה על ניקולאי וחוק השבות" בבימוי דוד אופק.
"בשבילי הם טובים מהביטלס" בבימוי יוני ציגלר
"צ'לרי בגדאד" בבימוי איל חלפון
"הזירה" בבימוי מויש גולדברג ויונתן גורפינקל
"חמישה ימים" בבימוי יואב שמיר.
אריק לונדין (בשוודית: Erik Lundin; 2 ביולי 1904 - 5 בדצמבר 1988) היה שחמטאי שוודי שהיה אלוף שוודיה בשחמט 11 פעמים ואלוף ארצות הצפון שלוש פעמים.
בשנת 1928 לונדין ניצח בתחרות אוסלו, הגיע למקום החמישי בתחרות הלסינגבורג, חלק מקום 2–3 בתחרות סטוקהולם (ניצח: ריצ'רד רטי).
בשנת 1929 הגיע לונדין למקום השני בתחרות גטבורג (אליפות הצפון - ניצח: גדעון סטולברג) והגיע למקום השלישי בתחרות בעיר וסטרוס.
בשנת 1930 הגיע למקום השביעי בתחרות סטוקהולם (ניצח: יצחק קשדן).
בשנת 1931 חלק לונדין מקום 1–3 עם סאלו פלור ויסטה סטולץ בתחרות גטבורג.
בשנת 1932 חלק מקום ראשון עם סטולברג בתחרות קארלסקרונה.
בשנת 1933 ניצח דו-קרב מול רודולף שפילמן +1 -0 =5 בסטוקהולם.
בשנת 1934 לונדין ניצח בתחרות סטוקהולם והגיע למקום השני בתחרות קופנהגן (אליפות הצפון - ניצח: אהרון נימצוביץ').
בשנת 1935 הגיע שני, אחרי אלכסנדר אלכין בתחרות ארברו.
בשנת 1936 הגיע למקום הרביעי בתחרות מרגייט (ניצח: פלור), ניצח בתחרות אוסטנד ובאליפות הצפון שהתקיימה בהלסינקי.
בשנת 1937 הגיע למקום השביעי בתחרות סטוקהולם (ניצח: ראובן פיין), לונדין ניצח באליפות הצפון שהתקיימה בקופנהגן וניצח בדו-קרב על תואר אלוף הצפון מול אריק אנדרסן 3.5-2.5.
בשנת 1938 ניצח לונדין בתחרות קאלמאר, חלק מקום 2–3 עם הנריק קרלסון אחרי סטולברג באליפות הצפון שהתקיימה בעיר ארברו.
בשנת 1939 הגיע למקום הרביעי באליפות שוודיה (ניצח: סטולברג) וחלק מקום ראשון עם סטולברג באליפות הצפון שהתקיימה באוסלו.
במהלך מלחמת העולם השנייה ניצח לונדין באליפות שוודיה שהתקיימה בגטבורג בשנת 1941. הוא חלק מקום 2–3 עם אלכין באליפות אירופה השנייה שהתקיימה במינכן (ניצח: שטולץ).
בשנת 1942 חלק מקום 3–4 עם שטולץ בתחרות סטוקהולם (ניצחו: פולקה אקסטרם וסטיג לונדהולם).
בשנת 1942 ניצח לונדין באליפות שוודיה שהתקיימה בעיר אסטרסונד.
ב-1943 חלק מקום 2–3 באליפות שוודיה שהתקיימה במאלמה (ניצח: אקנברג).
בשנת 1945 ניצח לונדין באליפות שוודיה שהתקיימה בוויסבי וב-1946 ניצח באליפות שוודיה שהתקיימה במוטאלה, וחלק מקום 8–9 בתחרות גרוניגן (ניצח: מיכאל בוטביניק).
ב-1947 חלק מקום 5–6 בתחרות האזורית בהלסינקי (ניצחו: אירו בוק ושטולץ).
בשנת 1948 הגיע למקום ה-20 בתחרות הבינאזורית בה ניצח דוד ברונשטיין וניצח בבד גשטיין.
בשנת 1951 הגיע למקום השני, אחרי משה צ'רניאק בתחרות וינה.
בשנת 1952 ניצח בתחרות ציריך.
ב-1954 הגיע לונדין למקום השביעי בתחרות מריאנבד (ניצח: לודק פאכמן).
בשנת 1960 ניצח באליפות שוודיה שהתקיימה בקירונה, ובשנת 1961 ניצח באליפות שוודיה שהתקיימה באווסטה.
לונדין חזר וניצח באליפות שוודיה שהתקיימה ב-1964 בגטבורג.
לונדין שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה בתשע אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית (מינכן 1936).
בשנת 1930, באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +10 -3 =4
בשנת 1931, באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +8 -3 =7
בשנת 1933, באולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון, בלוח השלישי השיג תוצאה של +7 -1 =6
בשנת 1935, באולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה, בלוח השלישי השיג תוצאה של +10 -2 =7
בשנת 1936, באולימפיאדה השלישית הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח השני השיג תוצאה של +9 -3 =6
בשנת 1937, באולימפיאדה השביעית שהתקיימה בסטוקהולם, בלוח השני השיג תוצאה של +4 -5 =7
בשנת 1939, באולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס, בלוח השני השיג תוצאה של +10 -5 =1
בשנת 1952, באולימפיאדה העשירית שהתקיימה בהלסינקי, בלוח השלישי השיג תוצאה של +5 -2 =6
בשנת 1954, באולימפיאדה האחת עשרה שהתקיימה באמסטרדם, בלוח השני השיג תוצאה של +4 -5 =6
בשנת 1960, באולימפיאדה הארבע עשרה שהתקיימה בלייפציג, בלוח השני השיג תוצאה של +5 -3 =7
באולימפיאדות אלו זכה לונדין בארבע מדליות: מדליית כסף קבוצתית באולימפיאדה השישית שהתקיימה בורשה, מדליית ארד קבוצתית באולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון, מדליית זהב אישית באולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון ומדליית ארד אישית באולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס.
לונדין ניצח בדו-קרב את דוד ברונשטיין 1.5-0.5 במסגרת דו-קרב בין שוודיה לברית המועצות בשנת 1954, וניצח בהלסינקי 1967 את הייקי וסטרינן במסגרת דו-קרב בין שוודיה לפינלנד בעת שהיה 40 שנים מבוגר מיריבו, באותה שנה ניצח במסגרת דו-קרב בין שוודיה לפולין את בוגדאן פיאטרוסיאק.
לונדין קיבל תואר אמן בינלאומי לשחמט בשנת 1950 וקיבל תואר רב-אמן בשנת 1983 כדי לכבד את פועלו רב השנים.
אריק ולדימר למינג (בשוודית: Eric Valdemar Lemming; 22 בפברואר 1880 - 5 ביוני 1930) היה אתלט שוודי שהשתתף במגוון של ענפים, אלוף אולימפי בעל 7 מדליות מהן 4 זהב, זכה 3 פעמים ברציפות בתואר בהטלת כידון, בחישוב מדליות הזהב מאתונה 1906.
למינג החל את הקריירה האולימפית שלו באולימפיאדת 1900 בפריז בה סיים שלוש פעמים במקום רביעי בקפיצה לגובה, קפיצה במוט וביידוי פטיש ובמקום שמיני בזריקת דיסקוס.
למינג גם סיים במקום האחרון בקפיצה לרוחק ומחוץ לשישייה הראשונה בקפיצה משולשת.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה למינג ב-4 מדליות ביניהם אחת זהב בהטלת כידון ו-3 מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל, משיכת חבל עם נבחרת שוודיה ובפנטאתלון.
באולימפיאדת 1908 בלונדון זכה למינג בשתי מדליות זהב בהטלת כידון ובהטלת כידון בסגנון חופשי.
באולימפיאדת 1912 בסטוקהולם זכה למינג בפעם שלישית ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון.
אריה (אריק) כרמון (נולד בשנת 1943) הוא איש חינוך ומייסד של המכון הישראלי לדמוקרטיה שהוקם בירושלים בשנת 1991, ונשיא המכון עד לשנת 2014. כרמון ייסד את המכון עם איש העסקים האמריקני ברנרד מרכוס (Bernard Marcus), כמרכז חשיבה עצמאי שמטרתו להניע תהליכים לשם קידום הדמוקרטיה והערכים הדמוקרטיים בישראל וחיזוקם.
כרמון למד בתיכון ליד האוניברסיטה, ולאחר שהתגייס לצה"ל שירת בנח"ל המוצנח.
הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בהיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם סיים (בהצטיינות יתרה) את לימודי התואר השני בהיסטוריה.
את לימודי הדוקטורט למד באוניברסיטת ויסקונסין בנושאים היסטוריה של אירופה (ראשי) ולימודי מדיניות החינוך (משני).
עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא "אוניברסיטת היידלברג והנאציונל-סוציאליזם 1935-1930".
במהלך השנים היה מרצה באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב ובית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים) ובעולם (חוקר אורח במכון מקס פלאנק לחקר החינוך (Max Planck Institut für Bildungsforschung) בגרמניה ומרצה אורח ב-UCLA ובסטנפורד).
משנת 1979 ועד היום הוא חבר במועצה הבינלאומית של "יד ושם".
כרמון ייסד את המכון הישראלי לדמוקרטיה והיה נשיאו הראשון במשך 23 שנה.
במהלך תקופה זו, יזם בין השאר את פורום קיסריה להתוויית מדיניות כלכלית לאומית (1992), פרויקט הפריימריז (1992), תוכנית המתמחים בכנסת (1993), הענקת פרס הדמוקרטיה (אשר מוענק מאז שנת 1994), כתב העת "העין השביעית" (1996), פרויקט 'חוקה בהסכמה' (1998) ו'פורום צבא–חברה', שהוא יוזמה משותפת עם עמיתי המכון (2000).
בשנת 2009 הקים את 'הפורום לתיקון שיטת השלטון בישראל' מתוך "תחושה של צורך בהנעת תהליכים אשר יחוללו מפנה משמעותי ביכולות ואופני התפקוד של בית הנבחרים בכלל והאוחזים בהגאי השלטון בפרט", כדבריו.
בראש הפורום עמד נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) מאיר שמגר ומשתתפים בו יושב ראש הכנסת, אקדמאים, שופטים בדימוס, ראשי ציבור ואנשי עסקים.
בשנת 2009 קיבל אריק כרמון בשם המכון הישראלי לדמוקרטיה את פרס ישראל למפעל חיים.
עלות שכרו של כרמון כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה הייתה בולטת בגובהה: בשנת 2007 היא עמדה על 99,000 ש"ח לחודש.
בשנת 2014 פרש מתפקידו כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה, והוחלף על ידי יוחנן פלסנר.
עד 2016 המשיך לכהן כחוקר במכון.
כרמון נשוי לציפה כרמון, אשת עסקים המתמחה ביצוא, ולהם שני בנים ובת.
אריה כרמון, 1980. השואה: נושא לחטיבה העליונה בבית הספר הכללי, ירושלים: משרד החינוך והתרבות.
וולטר אקרמן, אריה כרמון, ודוד צוקר (עורכים), 1985. חינוך בחברה מתהווה: המערכת הישראלית, תל אביב: הקיבוץ המאוחד.
אריק כרמון, 1999. 'מכוני חשיבה למדיניות: המכון הישראלי לדמוקרטיה כדגם', בתוך: דוד נחמיאס וגילה מנחם (עורכים), המדיניות הציבורית בישראל, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה: 95–114.
אריק כרמון, 2018. לדבר ציונות.
אריק הארי טימותי מביוס הוא שחקן אמריקאי.
מביוס נולד בהאריסברג שבפנסילבניה לאליזבת' וקרייג מביוס.
לאחר שנרשם לאוניברסיטה במסצ'וסטס שם נבחר לשחקן הכי דרמטי, החל ללמוד לבסוף בשרה לורנס קולג' בניו יורק.
מביוס נישא לאייבי שרמן בינואר 2006, ולזוג יש שני בנים.
מביוס החל את קריירת המשחק שלו בסרט "ברוכים הבאים לבית הבובות" בשנת 1995. לאחר מכן שיחק בסרטים כמו "אני יריתי באנדי וורהול", ו"לילי טיילור" בשנת 1996. שיחק בסדרת הסרטים העורב.
תפקידו הכי גדול של מביוס בשנות התשעים היה תפקידו של מאט אדיסון בסרט "Resident Evil (סדרת משחקים) שמבוסס על סדרת המשחקים.
בתחילת שנות האלפיים הופיע מביוס בסדרות כמו "שיקגו הופ", "מילניום", "פופולאר" וב "The O.C.".
לאחר מכן כיכב כשחקן קבוע בעונה הראשונה של הסדרה ישנן בנות בתפקיד טים האספל וחזר לכמה פרקים בעונות השנייה והשלישית, מביוס הופיע בסדרה "CSI מיאמי".
בשנת 2000 הופיע מביוס בקליפ "The Best Things" של להקת "FILTER".
בשנת 2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה "עיניים", דרמת פשע מבית ABC, בו גילם את ג'ף מק'אן.
בסדרה שלא צלחה ושידרה רק 4 פרקים (תוך 12), כיכבו בין היתר טים דיילי ולורה לייטון.
משנת 2006 עד 2010 כיכב מביוס בתפקידו של דניאל מיד בסדרת הדגל של חברת ABC, "בטי".
לאחר שהסדרה זכתה להצלחה מביוס הוגדר על ידי מגזין פיפל כאחד הגברים הסקסיים בעולם.
מביוס הופיע בקליפ "We are the Ones" של הזמר "ויל.איי.אם" לתמיכה בברק אובמה.
מביוס גם היה מועמד על תפקידו הקומי בשנים 2007–2008 בטקס "פרס גילדת שחקני המסך".
ב-2011 שיחק מביוס בסדרה "מנודים" לצדו של השחקן ליאם קנינגהם.
ב-2012 ביצע מביוס הופעות אורח בסדרות "רשימת הלקוחות" ו"פרנקלין ובאש".
שנה לאחר מכן ביצע הופעת אורח בסדרת הלהיט של רשת ABC, "סקנדל".
ב-2014 נבחר מביוס כשחקן ראשי בסדרה הקנדית-אמריקאית "מכתבי אהבה", הסדרה החלה ב-20 באפריל כללה 10 פרקים והסתיימה ב-22 ביוני 2014. את דמות זו גילם גם בסדרת הסרטים אשר מבוססת על הסדרה.
עד כה יצאו 11 סרטים בערוץ הולמרק, כאשר הראשון שודר בנובמבר 2014 והאחרון במספר שודר ביולי 2018.
ברוכים הבאים לבית הבובות (1995)
המסע של אוגוסט קינג (1995)
אני יריתי באנדי וורהול (1996)
העיר התחתית של ונציה (2005)
שהדרך פוגשת את השמש (2011)
חתונת חג המולד (2006) – סרט טלוויזיה
לקרוא, לכתוב, להתאהב (2013) – סרט טלוויזיה
אריק סטרק מסקין הוא כלכלן יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2007.
מסקין נולד למשפחה יהודית בעיר ניו יורק.
השלים דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד, ולימד בין השנים 1977 ו-1984 ב-MIT, ובין השנים 1985 ו-2000 בהרווארד.
מסקין התמקד במחקריו בתורת המשחקים, בכלכלת תמריצים ובתאוריות חוזים.
כמו כן, פרסם מאמרים הנוגעים לדינמיקה קבוצתית שזכו לתהודה רבה.
בשנת 2007 זכה בפרס נובל לכלכלה יחד עם עמיתיו רוג'ר מאירסון וליאוניד הורביץ.
אריק סטיבן לנדר הוא ביו-מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, פרופסור לביולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, חבר במכון וויטהאד ומנהל מכון ברוד.
נולד בפלטבוש, ברוקלין בשנת 1957 ולמד בתיכון סטויואסנט (stuyvesant), שם הוא זכה בתחרות ארצית למתמטיקה.
הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון (1978), שם פגש את אשתו ואחר כך עשה דוקטורט במתמטיקה (1981) באוניברסיטת אוקספורד.
הוא חזר לארצות הברית ולימד כלכלה באוניברסיטת הרווארד במשך שמונה שנים ובאותה תקופה החל ללמוד ביולוגיה מולקולרית.
בשנת 1989 מונה לפרופסור לביולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
הוא היה ממקימי מכון וויטהאד למחקר גנטי ומכון ברוד, העוסק בשימוש בידע מהגנום האנושי לצורכי רפואה, שניהם במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 2004 נבחר לרשימת טיים 100, 100 האנשים הכי משפיעים על פי המגזין טיים.
הוא הופיע במספר סרטים תיעודיים אודות גנטיקה ברשת PBS.
הוא היה חבר בוועדה המייעצת לענייני מדע וטכנולוגיה לנשיא ארצות הברית ברק אובמה, וחבר משנת 1997 באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית.
ב-2013 זכה לנדר בפרס הארווי ובפרס פריצת דרך במדעי החיים.
אריה (אריק) מורן (קראוזמן) (נולד ב-10 בינואר 1950) הוא תת-אלוף (מיל) בצה"ל אשר פיקד על חטיבת גבעתי ועל עוצבת האש.
מורן נולד וגדל בקיבוץ שער הגולן.
בשירותו בצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
עם סיום הקורס שב מורן לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד הנח"ל המוצנח.
לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד ובמלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד הפלוגה המסייעת של גדוד הנח"ל המוצנח, ולחם בראשה ברמת הגולן ובחזית הדרום, בטיהור החיץ החקלאי מלוחמי הקומנדו המצרי.
פלוגתו הרגה עשרות לוחמי קומנדו מצריים ולקחה עשרות נוספים בשבי, במספר רב של היתקלויות בטווח קרוב.
באחת מהן נפצע מורן מפגיעת כדור במרפקו.
למרות פציעתו המשיך לפקד על פלוגתו בלחימה.
בין השנים 1977-1975 שימש כמפקד פלחה"ן צנחנים.
לאחר תפקידו זה שימש כסמג"ד בחטיבה ולחם במבצע ליטני.
בשנת 1979 התמנה למפקד גדוד 890 של הצנחנים ופיקד עליו כשנתיים.
תחת פיקודו, השתתפו לוחמי הגדוד במבצע איש דמים ובמבצע מוביל, בו נהרג פקודו, מפקד פלוגת המסייעת, סרן מוקי קנישבך.
כמו כן פיקד על הגדוד בפעילות מבצעית שוטפת בגבול לבנון ובהר דב.
בסיום תפקידו פיקד על פלוגת קורס קציני חי"ר בבה"ד 1. בתפקידו הבא החליף את שאול מופז כסגן מפקד חטיבת הצנחנים, והשתתף בין היתר מבצע צלצל.
במבצע שלום הגליל לחם כסגנו של מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם יורם יאיר, ופיקד על נחיתת הכוחות בשפך נהר האוואלי בלבנון ולקח חלק בלחימה בנתיב הקרבות של החטיבה למן הנחיתה ועד לביירות.
לאחר המלחמה נתמנה למפקד חטיבת הצנחנים "הנשר השחור, בדרגת אל"ם.
בין השנים 1986–1987 היה מפקדה השלישי של חטיבת גבעתי.
תחת פיקודו הונהגה בגבעתי רמת אימונים וכשירות מבצעית גבוהה, והונחה אבן היסוד להפעלתה של מצודת יואב כאתר הנצחה.
בהמשך שימש כמפקד עוצבת האש.
את שירותו הצבאי סיים בדרגת תא"ל.
בהמשך שימש כמדריך במכון לחקר תורת המערכה.
אריק אמיר (1922 – 12 באוגוסט 2008) שהיה מוכר בכינויו אריק מחקה החיות היה חקיין, מנחה ופסל ישראלי.
ב-1941 התגייס לצבא הבריטי ושירת בבריגדה היהודית בחזית איטליה.
ב-1946 נמנה עם מקימי קיבוץ מעיין ברוך.
התפרסם בישראל בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20 כמחקה קולות, במיוחד של בעלי חיים.
נהג להופיע ולהנחות אירועים כגון נשף יום העצמאות, תחרות מר ישראל וכדומה.
ב-1959, עת היה בשיא הפופולריות שלו, שיתף פעולה עם הזמר בני ברמן בשיר "בפונדק קטן" שם חיקה קולות נץ, אופנוע וים.
ב-1964 הקליט קולות ואפקטים לסרט חור בלבנה.
ב-1965 הקליט קולות ואפקטים לסרט מבצע קהיר של מנחם גולן.
בספר "איפה היינו ומה עשינו" מכונה אריק: "טוביה צפיר של הג'ונגל".
פיסל דמויות בעלי חיים מגרוטאות מתכת.
ב-1967 הציג לראשונה מעבודותיו בתערוכה קבוצתית בתל אביב.
בשנות השישים פתח גלריה בבית הקיץ שלו בקריית האמנים צפת, ובה מוצגים פסליו.
במקביל לקריירה הבימתית והאמנותית לימד רתכות בבית הספר מכס פיין בתל אביב.
נפטר ב-12 באוגוסט 2008. הותיר אחריו אישה, חיה, ושתי בנות.
אריק לפקופסקי (מאנגלית: Eric Lefkofsky; נולד בספטמבר 1969), הוא יזם יהודי אמריקאי, מייסד אתר גרופון.
נכון לשנת 2018, הונו מוערך בכ-2.4 מיליארד דולר על פי מגזין פורבס.
אביו ביל הוא מהנדס ואימו סנדי מורה, ויש לו אח ואחות.
ב-1993 השלים בהצטיינות תואר במשפטים מאוניברסיטת מישיגן.
לפקופסקי החל את הקריירה העסקית שלו בתור מוכר שטיחים באוניברסיטה בה למד.
ב-1993, יחד עם חבר מהלימודים, הוא לווה כסף מקרובי משפחה ורכש חברת הלבשה במדיסון, ויסקונסין.
לאחר מכן פקופסקי ושותפו הקימו חברת אינטרנט שהתמחתה במוצרים לקידום מכירות, אשר גדלה במהרה ובשנת 2000 נמכרה עת שלפקופסקי עצמו הפך להיות סמנכ"ל התפעול של חברת האם.
פחות משנה לאחר מכן החברה פשטה רגל, והדבר שהוביל למספר תביעות שהוגשו על ידי בעלי המניות.
זמה מה לאחר מכן לפקופסקי הקים יחד עם כמה שותפים את InnerWorking, שכעבור חמש שנים הונפקה בבורסת נאסד"ק.
ב-2005 הקים עם שותפו הוותיק את חברת Echo Global Logistics שגם כן הצליחה ולבסוף הונפקה בורסה.
בשנת 2006 השניים ייסדו חברה בתחום המדיה וגייסו עבורה השקעות.
ב-2007 השקיע מיליון דולר באתר שלימים הפך להיות גרופון (groupon.com) וכעבור שנתיים השלים גיוס של מיליוני דולרים מקרנות סיכון שונות.
ב-2010 מגזין פורבס דיווח שגרופון הוא האתר עם הצמיחה המהירה ביותר בהיסטוריה, וזמן קצר לאחר מכן הודיע לפקופסקי על השקת קרן השקעות פרטית שתתמקד בעיקר באזור שיקגו.
באותה שנה גוגל הציעה עבור האתר סכום של 6 מיליארד דולר אך העסקה לא יצאה לפועל, ייתכן שעקב ביקורת מהרשויות הפיקוח בארצות הברית.
בשנת 2011 הונפקה מניית החברה, במחיר של 20 דולר למניה.
בשנת 2006 הקים לפקופסקי יחד עם אשתו את קרן לפקופסקי.
הוא לימד עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן, והוציא ספר שעוסק בהשפעת הטכנולוגיה על העסקים כיום הנקרא Accelerated Disruption.
לפקופסקי דבר על הקשר שלו ליהדות בראיון ב-2011.
אריק מנואל לאמלה (בספרדית: Erik Manuel Lamela; נולד ב-4 במרץ 1992 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקיצוני.
לאמלה גדל במחלקת הנוער של הקבוצה הארגנטינאית ריבר פלייט, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-14 ביוני 2009, כנגד טיגרה בטורניר הקלאוסורה 2009. שערו הראשון בקבוצה הגיע כעבור שנה וחצי ב-5 בדצמבר 2010 במשחק נגד אתלטיקו קולון.
ב-6 באוגוסט 2011 הצטרף לקבוצת הסרייה א', רומא עבור סכום העומד על 12 מיליון יורו.
באוקטובר 2011 הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה במשחק מול פלרמו.
הוא סיים את העונה הראשונה שלו בליגה עם 31 הופעות, כשמתוכן הבקיע שישה שערים.
לאמלה התחיל את עונת 2012 בצורה טובה, כאשר הוא מבקיע את שערו הראשון לעונה כבר במחזור השלישי נגד בולוניה, לאמלה לא עצר והמשיך לכבוש, כשהוא מבקיע שבעה שערים ב-שישה משחקים.
לאחר מכן נפצע והושבת למשך חודש, אך חזר והבקיע צמד בניצחון 2–4 על מילאן.
הוא סיים את עונת 2012 עם 32 הופעות במדי הקבוצה, כשמתוכן הבקיע 15 שערים, מה שמציב אותו במקום החמישי בטבלת מלכי השערים של הליגה ובמקום השני בטבלת מלכי השערים של הקבוצה לאחר פבלו אוסבלדו, שסיים עם 16 שערים.
ב-30 באוגוסט 2013 חתם בטוטנהאם הוטספר האנגלית.
את הופעת הבכורה ערך ב-1 בספטמבר כשנכנס כמחליף במשחק ליגה מול ארסנל בו קבוצתו הפסידה 0–1. ב-7 בנובמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על שריף טירספול בליגה האירופית.
במשחק הבכורה שלו בליגה ב-15 באוגוסט כבש צמד בניצחון 0–3 על ראיו ואיקאנו, במשחק השני הוסיף עוד שער בניצחון 0–1 על חטאפה.
ב-14 באוגוסט 2025 הודיע על פרישה מכדורגל.
לאמלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה ב-25 במאי 2011 במשחק מול נבחרת פרגוואי.
אריק ג'יימס מקורמק הוא שחקן, מוזיקאי, תסריטאי ומפיק קנדי-אמריקאי.
מקורמק נולד בטורונטו והחל את קריירת המשחק שלו בהצגות בית הספר התיכון Stephen Leacock Collegiate.
הוא עזב את אוניברסיטת ריירסון ב-1985 לטובת משרה בפסטיבל שייקספיר בסטרטפורד, אונטריו, קנדה, שם השתתף במשך חמש שנים במספר רב של הפקות תיאטרון.
בשנות ה-90 הוא גר בלוס אנג'לס, וגילם מספר תפקידים זוטרים.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1992, בסרט המדע הבדיוני "The Lost World".
מאוחר יותר מקורמק זכה להכרה עולמית כאשר גילם את דמותו של ויל טרומן בסיטקום האמריקאי "ויל וגרייס", שהוקרן לראשונה בספטמבר 1998. הופעתו זיכתה אותו בפרס אמי עבור שחקן מצטיין בסדרה קומית בשנת 2001.
מלבד הופעות בטלוויזיה, הופעת הבכורה של מקורמק בברודוויי הייתה בשנת 2001 בהפקה של "איש המוזיקה".
לאחר מכן, בשנת 2005, כיכב בסרט הקולנוע "The Sisters".
לאחר סיומה של הסדרה "ויל וגרייס" בשנת 2006, מקורמק כיכב בתפקיד ראשי בהפקה של המחזה Some Girl(s) שעלה בניו יורק.
הוא כיכב בטלוויזיה במיני סדרה The Andromeda Strain בשנת 2008, וחזר לטלוויזיה ב-2009, בדרמה של רשת TNT בשם Trust Me, שנמשכה עונה אחת בלבד.
עוד באותה השנה הוא השתתף בסרט המדע הבדיוני Alien Trespass.
כן כיכב במשך שלוש עונותיה בדרמת הפשע "תפיסה" (אנ') של TNT בתפקיד הנוירולוג ד"ר דניאל פירס (2012–2015), וכן מדבב את לאקי בסדרה "כלבי מכלאה" של ערוץ The Hub.
החל משנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה הנוסעים בזמן.
מקורמק נולד בטורונטו, אונטריו שבקנדה, בנם של דוריס, עקרת בית, וקית' מקקורמק, אנליסט פיננסי של חברת נפט.
מקורמק אומר שבזמן שהוא גדל, הוא היה ביישן ולא עסק בספורט.
מקורמק למד בבית ספר תיכון ע"ש סטיבן ליקוק בסקרבורו, אונטריו.
שם, הוא נרשם למגמת תיאטרון והופיע בהפקות בית הספר של Godspell ו-Pippin, והחליט לפתח קריירה במשחק.
מקורמק נזכר כי לאחר הופעתו ב-Godspell, הוא חש שלם בנוגע להחלטתו להפוך לשחקן.
אני זוכר שאחרי ההופעה הראשונה הזו ...
ידעתי איפה אני יכול להשתלב.
זו הייתה ההתחלה של חיי כשחקן.
זה שינה אותי בכך שהמחשבה על כל אפשרות אחרת נעלמה.
מרגע זה - זו לא הייתה שאלה.
ידעתי בדיוק מה אני הולך לעשות.
יש לי מזל, במובן זה".
הוא מודה שהוא אף פעם לא הרגיש "מגניב" כשהיה בגיל ההתבגרות.
"הייתי קצת אאוטסיידר, אבל בשלב מוקדם מאוד גיליתי את התיאטרון, שעזר לי לעבור בשלב מוקדם מאוד, שעזר לי לעבור (את זה)".
לאחר מכן הוא עבר ללמוד במכון ע"ש סר ג'ון א.
מקדונלד בסקרבורו, שם למד יחד עם דייוויד פורניש.
הוא סיים את לימודי התיכון בשנת 1982.
מקורמק נרשם ללימודים בבית הספר למשחק של אוניברסיטת ריירסון שבטורונטו כדי לשפר את המשחק שלו עוד יותר.
הוא עזב בשנת 1985, כמה חודשים לפני שסיים את לימודיו, לטובת תפקיד בפסטיבל שייקספיר שבסטרטפורד, אונטריו, שם המשיך לעבוד במשך חמש עונות.
"זה היה כל מה שרציתי -להיות שחקן קלאסי לשארית החיים שלי, אבל בשנתיים האחרונות שהייתי שם, התחלתי להבין שזה לא בשבילי.
אולי אני לא צריך לגלם את המלט לפני שאמות, אולי העולם יכול, למעשה, להמשיך מבלי שאגלם את המלט".
מקורמק הופיע בהפקות של חלום ליל קיץ, הנרי החמישי, רצח בקתדרלה ושלוש אחיות.
הופעת הבכורה של מקורמק בטלוויזיה הקנדית הייתה בשנת 1986, בסרט The Boys from Syracuse.
מקורמק עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, והופעת הבכורה שלו בטלוויזיה האמריקאית הייתה בשנת 1991, בפרק של סדרת הפשע של רשת CBS Top Cops.
בשנת 1992 הוא הופיע בסרט הקולנוע The Lost World, המבוסס על ספרו של ארתור קונאן דויל באותו השם, וכן כיכב בסרט ההמשך "Return to the Lost World" עוד באותה השנה.
בשנת 1993 הוא קיבל תפקיד חוזר בתור בלש בדרמת הפשע Street Justice.
באותה השנה הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "Double, Double, Toil and Trouble", בתפקיד אביהן של זוג הילדות התאומות מרי קייט ואשלי אולסן.
הוא גילם את דמותו של קולונל פרנסיס קליי מוסבי ב-42 פרקים של סדרות טלוויזיה מסוגת המערבון
"יונה בודדה: סדרת הטלוויזיה" בשנת 1994, ו-Lonesome Dove: The Outlaw Years בשנת 1995. מקורמק ציין כי זה היה "תפקיד פנטסטי".
בריאיון לעיתון הגארדיאן ב-2003 מקורמק חשף כי הלך "פעמיים או שלוש" לאודישנים לתפקיד של רוס גלר בסיטקום "חברים", תפקיד אשר בסופו של דבר הלך לדייוויד שווימר.
בשנת 1995 הוא הופיע בסרט הטלוויזיה The Man Who Wouldn't Die.
בשנת 1997 הוא לוהק לסרט הטלוויזיה Borrowed Hearts, בו גילם איש עסקים אנוכי שלומד לאהוב, ובסרט של HBO Exception to the Rule, בו שיחק דמות של בעל בוגד.
בשנת 1997 היו לו מספר תפקידים קטנים בסדרות קומיות שונות - "Townies", "Veronica's Closet" ו"אלי מקביל".
במקור, מקורמק היה אמור להופיע כשחקן ראשי קבוע בסיטקום "Jenny" של NBC, אך לאחר הפיילוט הוחלט ברשת לחתוך מהעלילה את הדמות שגילם.
פריצת הדרך בקריירה של מקורמק התרחשה כאשר לוהק בשנת 1998 לתפקיד עורך הדין ההומוסקסואל ויל טרומן בסיטקום של NBC "ויל וגרייס".
הסדרה מתמקדת בגבר הומו טוב שלהם ...
נושא (ויל) והחברה הטובה ביותר שלו (גרייס).
מקורמק אמר כי כאשר הגיע לידיו, הוא היה משוכנע שהוא השחקן הנכון לתפקיד.
"בסופו של האודישן, מקס - יוצר ומפיק הסדרה - אמר: 'זה היה מושלם.
רק כדי שתדע, אתה לא צריך להיות יותר הומו מזה'".
הוא הסביר שכאשר קרא את התסריט בפעם הראשונה, "מה שהבנתי מיד היה שזה הייתי אני.
אני מתכוון, נטייה מינית בצד, ויל היה כל כך הרבה כמוני.
הוא מארח נהדר, הוא יחסית מצחיק ויש לו חברים רבים והוא חברההומואים פשוט לא היה באמת דבר גדול".
הסדרה שודרה לראשונה ב-21 בספטמבר 1998 ונצפתה על ידי כמעט 8.6 מיליון צופים אמריקאים.
קהל צופים נאמן התבסס במהירה לסדרה, כאשר מקורמק מקבל ביקורות חיוביות רבות.
ג'ון כרמן (סן פרנסיסקו כרוניקל) ציין כי מקורמק ודברה מסינג עבדו "יפה" ביחד.
גם קיי מקפאדן (סיאטל טיימס) שיבחה את מקורמק.
על הופעתו כוויל טרומן, מקורמק זכה בארבע מועמדויות לפרס אמי (בשנים 2000, 2001, 2003, 2005), שאחד מהם הסתיים בזכייה בפרס (2001), השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרה קומית.
בנוסף, הוא קיבל חמש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
גם כן ב-1998, מקורמק הופיע בסרט קומדיה של סטפן הרק "הקדוש מכולם".
הסרט זכה לביקורות שליליות והיה כישלון כלכלי.
בשנה שלאחר מכן הוא כיכב בסרט "Free Enterprise" (1999), סרט על שני קולנוענים (מקורמק ורייפר וויגל) אובססיביים כלפי השחקן ויליאם שטנר ומסע בין כוכבים.
מבקר קולנוע קווין תומאס (לוס אנג'לס טיימס) כתב כי מקורמק ווייגל "הותירו רושם חזק".
בשנת 2000 מקורמק הופיע בסרט הטלוויזיה של רשת ABC "The Audrey Hepburn Story", בו גילם את דמותו של השחקן מל פרר.
במהלך עונת ברודוויי של 2001 מקורמק גילם בקצרה את דמותו של פרופ' הרולד היל (שימש כמחליף של קרייג ביירקו) בהעלאה מחדש של "The Music Man" על ידי סוזן סטרומן בתיאטרון ניל סיימון.
באוגוסט 2002, כחלק מסדרת הופעות הקיץ של הוליווד בול, הוא שב לגלם את דמותו של היל למשך לילה אחד, בהופעה היחידה שבה הוא ושחקנים אחרים ביצעו מחדש שירים מההפקה הזו.
מקורמק אירח את הפרק הרביעי של עונת 28 בתוכנית המערכונים הקומית סאטרדיי נייט לייב ב-2 בנובמבר 2002. בשנת 2004, היה לו תפקיד חוזר כסאמרס ריי בדרמה הקומית של רשת שואוטיים "מתים במשרה חלקית".
בשנה שלאחר מכן, מקורמק כיכב בסרט The Sisters (2005), המבוסס על מחזהו של אנטון צ'כוב "שלוש אחיות".
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה במסגרת פסטיבל הסרטים טרייבקה בשנת 2005.
העונה השמינית והאחרונה של "ויל וגרייס" הסתיימה עם שידור פרק סיום הסדרה ב-18 במאי 2006. פרק הסיום זכה ל-18 מיליון צופים אמריקאים, ובכך הפך למשדר הבידור הנצפה ביותר בטלוויזיה מזה שש שנים.
לאחר סיומה של הסדרה "ויל וגרייס" במאי 2006, מקורמק כיכב על במת התיאטרון של Lucille Lortel Theatre בניו יורק בהפקת אוף ברודוויי של ניל לביוט, בשם "(s)Some Girl".
בהצגה זו, מקורמק משחק דמות של סופר שמתכוון להתיישב ולהתחתן, אך לפני כן מחליט לבקר בארבע אקסיות שלו.
על הופעתו, מקורמק קיבל ביקורות מחמיאות.
מליסה רוז ברנרדו (אנטרטיינמנט ויקלי) כתבה כי למקורמק ולטירני "יש כימיה מדהימה".
עוד באותה השנה, מקורמק הפיק עבור ערוץ הטלוויזיה Lifetime את הקומדיה "Lovespring International", תוכנית שסובבת סביב שישה עובדים בסוכנות היכרויות בינלאומית הממוקמת בקליפורניה בשם "אליטה בוורלי הילס".
לאחר שהסדרה שודרה לראשונה היא קיבלה יחס אמביוולנטי מצד המבקרים.
מתיו גילברט, מבקר של הבוסטון גלוב, כתב כי הסדרה היא "תרגיל קטן ותוסס של חברת כבלים תוסס בדמויות מוגזמות, טעם רע, סאטירה, ואי-תקינות פוליטית".
הסדרה בוטלה עוד באותה השנה.
בשנת 2008, מקורמק השתתף במיני סדרה של ערוץ הטלוויזיה A&E "The Andromeda Strain", רימייק של סרט הקולנוע משנת 1971 המבוסס על רומן מאת מייקל קרייטון.
במיני סדרה, הוא שיחק דמות בשם ג'ק נאש, כתב טלוויזיה, שנאבק עם התמכרותו לקוקאין.
The Andromeda Strain קיבלה ביקורות מעורבות, בעוד הביצועים של מקורמק זכו לביקורות חיוביות.
ג'ואנה וייס מהבוסטון גלוב כתבה: "נוכחותו של אריק מקורמק, ככתב טלוויזיה עשוי ללא חת, היא יוצאת דופן במיוחד (עם כל כבוד לעיתונאים אמיצים)".
רוברט ביאנקו (USA Today) ציין כי "צוות השחקנים הראשיים כולל את...
אריק מקורמק המסכן, עיתונאי המכור לקוק שמעביר את המחצית השנייה של הסרט במשחק של רמבו במדבר.
בואו נגיד שמקורמק עושה את הטוב ביותר שהוא יכול היה לעשות עם מה שניתן לו, ולהשאיר את זה כך".
ב-5 בספטמבר 2008 מקורמק הופיע בהופעת אורח בעונה השביעית של סדרת הטלוויזיה "מונק", שם הוא שיחק מארח חלקלק של סדרת פשע דוקודרמטית.
בינואר 2009 מקורמק חזר לטלוויזיה בדרמה "Trust Me" של רשת TNT.
בסדרה, שעלילה מתרחשת מסביב למשרד פרסום בדיוני, כיכב מקורמק כמייסון מקגווייר, מנהל הקריאייטיב שזה עתה זכה לקידום במשרד, ומתמודד עם ההתנהגות הבלתי צפויה של החבר הטוב ביותר שלו.
הסדרה עלתה לאוויר ב-26 בינואר 2009, ונצפתה על ידי כמעט 3.4 מיליון צופים.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מאוד, בין השאר מצד טים גודמן (סן פרנסיסקו כרוניקל) שכתב: "...הסדרה יציבה מאוד, באופן מפתיע".
מרי מקנמרה (לוס אנג'לס טיימס) כתבה כי מקורמק וקאוואנה "מצליחים לשמור על הדמויות שלהם באופן ברור וחד, אך במידה נמוכה.
הם הפכים, אך לא באופן גרוטסקי".
בשל רייטינג נמוך, הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2009 מקורמק כיכב בסרט מדע בדיוני בשם "Alien Trespass", בו הוא שיחק את דמותו של טד לואיס, רופא אשר חיזר בשם אורפ משתלט על גופו, לאחר שהתרסק על פני כדור הארץ.
כשנשאל על הפרשנות שלו לדמות, מקורמק ציין כי האינסטינקט הראשון שלו היה להפוך את טד לואיס לזר יותר, שישמע יותר כמו ספוק.
הסרט זכה לביקורות שליליות ולא הצליח מבחינה כלכלית.
במאי 2009 הוא גילם את "El Gallo" בהעלאה מחודשת של המחזמר משנות ה-60 The Fantasticks, בתיאטרון UCLA's Freud Playhouse.
למקורמק היה תפקיד משנה בסרט הקומדיה של ריצ'רד לונקריין "האחד והיחיד", אשר הופץ באוגוסט 2009.
ב-30 בספטמבר 2009, הוא היה כוכב אורח בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" וגילם בעלים של אתר אינטרנט להיכרויות בפרק השני של העונה ה-11 של הסדרה.
בנוסף, היה לי מקורמק תפקיד אורח חוזר בעונה 5 של הסדרה הקומית "כריסטין הישנה", בה שיחק את מושא אהבתה של הדמות אותה מגלמת ג'וליה לואי-דרייפוס, כריסטין.
מקורמק גילם את דמותו של הנוכל קלארק רוקפלר בסרט הטלוויזיה של ערוץ Lifetime "Who Is Clark Rockefeller?" שהוקרן לראשונה ב-13 במרץ 2010. כדי להתכונן לתפקיד, הוא קרא את כל החומר שנכתב על המקרה, לרבות כיסוי כולל של המקרה וריאיון בכלא שנערך עם רוקפלר עצמו.
זכה לביקורות מעורבות, אולם הביצועים של מקורמק זכו לשבחים מצד המבקרים, כבראין לורי (וראייטי), שכתב: " ...גורם הקיטש האמיתי מתגורר בביצועים של אריק מקורמק כמקסים נעים ההליכות, אשר מוסיף אלמנט של גבוה של קאמפ להליכים ".
בחודש אוקטובר 2010 הוא קיבל כוכב ב-"Canada's Walk of Fame".
בחודש אוקטובר 2010 דווח כי מקורמק תפוי לככב בדרמה חדשה של ערוץ הטלוויזיה TNT בשם "Perception", בה ישחק דמות של נוירולוג בשם ד"ר דניאל פירס המפענח מעשי פשע, ועובד עם הממשלה הפדרלית כדי לפתור מקרים תוך שימוש בידע ובדמיון שלו.
"Perception" עלתה לאוויר לראשונה ב-9 ביולי 2012. מקורמק משמש גם כמפיק של סדרה זו.
הוא מדבב את "לאקי" "כלבי מכלאה, שהוקרנה לראשונה ב-10 באוקטובר 2010.
בשנת 2012 כיכב במותחן הפוליטי "קרב סכינים" של הבמאי ביל גאטנטאג.
בשנת 2015 שיחק בעונה השלישית של סדרת הדרמה "מעגל שלם" בתפקיד קן וולת'אם.
מקורמק הקים חברת הפקות משלו בשם Big Cattle Productions כדי לפתח רעיונות לטלוויזיה.
פרויקטי הטלוויזיה שהופקו על ידי החברה כוללים את "Lovespring International" ואת "Imperfect Union".
בשנת 2003 הוא אישר כי הוא יכתוב, יביים ויככב בקומדיה הרומנטית "What You Wish For".
מקורמק הקליט שיר, "The Greatest Discovery", שנכתב על ידי אלטון ג'ון וברני טופין בשנות ה-70, עבור אלבום שיצא בשנת 2006 בשם "Unexpected Dreams – Songs From the Stars".
כמו כן, הוא גם כתב ושר שיר בשם "Living with Grace" עבור הפסקול משנת 2004 של "ויל וגרייס", בליווי מוזיקת פסנתר בביצועו של בארי מנילו.
מקורמק נשוי לג'נט לי הולדן, אותה פגש על הסט של Lonesome Dove, מאז אוגוסט 1997. לשניים יש בן, בשם פיניגן הולדן מקורמק, שנולד ב-1 ביולי 2002 בלוס אנג'לס.
למקורמק יש שני בתי מגורים ― בלוס אנג'לס ובונקובר.
הוא התאזרח כאמריקאי ב-1999, ומאז בעל אזרחות כפולה ― קנדית ואמריקאית.
מקורמק קשור למספרי ארגוני צדקה הפועלים בלוס אנג'לס ובקנדה, לרבות פרויקט Angel Food.
מקורמק זכה בפרס Tribute to the Human Spirit לאור תרומתו להעלאת המודעות בנושא סרטן השד.
במעמד הענקת הפרס הוא שיתף את הקהל כי הקומדיה שלו עזרה לאמו, דוריס מקורמק, כאשר סבלה מטיפולים בסרטן השד שלה.
דוריס התארחה בארוחה חגיגית לגיבורי סרטן שהתקיימה בשנת 2004. מקורמק משמש חבר של כבוד במועצת המנהלים של קרן Multiple Myeloma Research Foundation, שהעניקה לו פרס MMRF Spirit of Hope באוקטובר 2006.
שנה שם התוכנית תפקיד הערות 1991 E.N.G.
אריק סטיוארט מרשל היה מגלה ארצות, שיצא לאנטארקטיקה עם משלחת נמרוד בראשותו של ארנסט שקלטון, בשנים 1907–1909, והיה אחד מקבוצת הארבעה (מרשל, שקלטון, ג'יימסון אדמס ופרנק ויילד, שהגיעו אל קצה הדרום ב- ב-9 בינואר 1909.
אריק מרשל נולד בהמפסטד, סארי.
אחרי סיום לימודיו בעמנואל קולג', קיימברידג', המשיך ללימודי רפואה בבית החולים סנט ברתולומיי, שם הוסמך כרופא.
הוא פגש את שקלטון ב-1906 כששניהם היו אורחים בבית בלונדון.
שקלטון סיפר לו על המשלחת המתוכננת לקוטב הדרומי והציע למרשל לעבור קורס הכשרה במדידה, כדי שיוכל להצטרף למשלחת כרופא, מודד וקרטוגרף נוסף להיותו הצלם הראשי.
מרשל הצטרף לחיל הרפואה המלכותי וגויס בדרגת סגן משנה באפריל 1915. הוא שירת באיפר ובסום במלחמת העולם הראשונה וקיבל אות הצטיינות על שירותו בינואר 1918. הוא סיים את המלחמה בדרגת רב-סרן בפועל.
בסתיו 1918 הוצב מרשל בארכנגלסק בצפון רוסיה כחבר בפלוגת המשלחת הבריטית לצפון רוסיה.
מרשל נשא לאישה את אניד ב-1922. בשנות ה-30' של המאה ה-20 עברה המשפחה לקניה, שם עסק שנים אחדות בחקלאות לפני שובו לאנגליה.
במלחמת העולם השנייה חזר מרשל והתגייס לחיל הרפואה המלכותי והגיע לדרגת סגן-אלוף.
אחרי שהסתיימה המלחמה, הצטרף מרשל למשרד הגמלאות כקצין רפואה.
לאחר פרישתו, עברו הוא ואשתו ליארמות' באי וייט.
הוא היה המלך הראשון של איחוד קאלמאר, כאשר הוא ירש את אמו המאמצת מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק וכן היה אריק הראשון, דוכס פומרניה.
ההתייחסות לאריק מפומרניה בשוודיה בשם "אריק השלושה עשר", היא למעשה ביטוי אנכרוניסטי, שכן הראשון מבין מלכי שוודיה שקרא לעצמו בשם אריק עם מספור מלכותי, היה אריק הארבעה עשר (מלך בשנים 1568-1560), שאימץ את מספורו על פי היסטוריה בדיונית של שוודיה.
גם אם בודקים בתקופות פרהיסטוריות, לא ידוע על מספר כה רב של מלכים בשם אריק לפני נשוא ערך זה, אך ידוע לפחות על שישה.
בעת לידתו נקרא אריק בוגוסלב (Bogusław).
הוא היה בנם של וורטיסלב השביעי, דוכס פומרניה ושל אשתו, מריה ממקלנבורג-שוורין.
סביו של בוגוסלב מצד אביו היו בוגוסלב החמישי, דוכס פומרניה ואשתו השנייה, אדלהייד מבראונשוויג-גרובנהאגן.
סביו מצד אמו היו היינריך השלישי, דוכס מקלנבורג ואשתו, אינגבורג, נסיכת דנמרק.
בנם, אלברכט, היה יריבו של אולף השני, מלך דנמרק, במאבק על ירושת הכתר הדני ב-1375. אינגבורג הייתה בתם של ואלדמר הרביעי, מלך דנמרק ושל אשתו, הדוויג משלזוויג.
סביה מצד אמה היו אריק השני, דוכס שלזוויג ואדלייד מהולשטיין רנדסבורג.
בוגוסלב נולד בעיר דרוובו (Darłowo, כיום בפולין).
הוא היה בנה היחיד של נכדתו היחידה של ואלדמר הרביעי, מלך דנמרק וכן צאצא של מגנוס השלישי, מלך שוודיה ושל הוקון החמישי, מלך נורווגיה.
ב-2 באוגוסט 1387 מת בגיל 17 באופן בלתי צפוי אולף השני שהיה מלך דנמרק מגיל חמש ומלך נורווגיה ממות אביו.
הטענה לכתר השוודי של בוגוסלב התבססה על היותו הנכד של אחינו של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה, שאולץ להתפטר על ידי האצולה השוודית.
לאחר ההתפטרות, הזמינו האצילים השוודים בהנהגתו של בו יונסון את אלברכט, דוכס מקלנבורג, לקחת על עצמו את הכתר השוודי.
אך כאשר ניסה אלברכט לצמצם את מספר האחוזות של חוג האצולה, הם פנו עד מהרה נגדו.
בבעלותו של יונסון היה שטח הקרקעות הגדול ביותר בשוודיה, הוא שלט על כשליש משטח הממלכה והיה האדם העשיר ביותר בשוודיה שלא ממשפחת המלוכה.
יונסון עמד עד מהרה בראש קנוניה להדיח את אלברכט, וזאת בשל הניסיון של אלברכט להגביל את זכויותיהם של האצילים ובשל העובדה שהוא מינה פקידים גרמנים לתפקידים מנהליים חשובים במחוזות שוודיה.
המועצה המלכותית הדנית בחרה במרגרטה כ"הגבירה הכול יכולה של ממלכת דנמרק".
שנה בלבד לאחר מכן, הכריזו הנורווגים על מרגרטה כ"מלכה מולכת" ואלברכט מצא את עצמו נאבק כנגד פלישה מנורווגיה.
ההפוגה שהוא זכה בה הייתה זמנית.
האצולה השוודית גייסה לצידה עד מהרה את עזרת הדנים כדי להדיח את אלברכט מכס המלכות השוודי.
ב-1388 כתבו חלק מהאצילים השוודים מכתב סודי למרגרטה, בו הודיעו לה שאם תוכל לסייע להם להיפטר מאלברכט, יבחרו בה כעוצרת.
מרגרטה לא השתהתה ושלחה צבא לשוודיה כדי שיתקוף את אלברכט ובמקביל ארגנו האצילים השוודים צבא שיגרש אותו מהממלכה.
ב-1389 הובסו כוחותיו של אלברכט בקרב פלקופין בוסטרייטלנד.
אלברכט ובנו אריק נלכדו כאשר סוסיהם שקעו בבוץ והם לא יכלו להימלט.
הם נכבלו בשלשלאות ונשלחו אל המלכה מרגרטה לסקונה, שם נכלא אלברכט בטירת לינדהולמן.
רק ב-1395 הצליחה מרגרטה לגרש את תומכיו של אלברכט מסטוקהולם.
היא חילקה הוראות לשלוש הממלכות למקרה שתמות.
היא ביקשה שהממלכות יאוחדו ושהשלום ישכון ביניהן ובחרה בבן של נכדתו היחידה של אביה, בוגוסלב, להיות יורשה.
בוגוסלב היה נכדה של אחותה של מרגרטה.
ב-1389 הוא הובא לדנמרק כדי שמרגרטה תגדל אותו.
כדי ששמו ישמע בעל צליל נורדי יותר, ניתן לו השם אריק.
ב-8 בספטמבר הוכרז כמלך נורווגיה באספת המעמדות בטרונדהיים.
הוא הוכתר ככל הנראה באוסלו ב-1392. ב-1396 הוא הוכרז כמלך דנמרק ולאחר מכן כמלך שוודיה.
ב-17 ביוני 1397 הוכתר כמלכן של שלוש הארצות בקתדרלה של קאלמאר.
באותה עת, נוסח הסכם איחוד, שהכריז על הקמתה של הישות המדינית שנקראה איחוד קאלמאר.
עם זאת, נותרה המלכה מרגרטה שליטה למעשה של שלוש הממלכות, עד למותה ב-1412.
ב-1402 החלה מרגרטה לנהל משא ומתן עם הנרי הרביעי, מלך אנגליה על האפשרות של ברית בין אנגליה לבין האיחוד הנורדי.
ההצעה התבססה על נישואין כפולים, שבמסגרתם יישא אריק את בתו של הנרי, פיליפה, ובנו של הנרי, נסיך ויילס ומי שיהיה בהמשך הנרי החמישי, יישא לאישה את אחותו של אריק, קתרינה.
הצד האנגלי למשא ומתן שאף שבריתות נישואין אלו יבטיחו את קיומה של ברית הגנה בין שתי הממלכות, שתגרום למעורבות של ברית קאלמאר לצדה של אנגליה במלחמת מאה השנים נגד צרפת.
מרגרטה הובילה מדינות חוץ עקבית של הימנעות מהסתבכות בבריתות מחייבות ובמלחמות זרות.
לפיכך היא דחתה את ההצעה האנגלית.
הנישואין הכפולים לא יצאו בסופו של דבר לפועל, אך ההסכם על נישואיו של אריק לפיליפה הושג בהצלחה.
ב-26 באוקטובר 1406 נשא אריק את פיליפה בת ה-12 בעיר לונד שבשוודיה.
הסכם הנישואין נקשר לברית הגנה רופפת עם אנגליה.
לאחר מותה של פיליפה ב-1430, נשא אריק לאישה את מי שהייתה בת הלוויה של פיליפה, ססיליה.
אריק תואר על ידי מי שלימים היה האפיפיור פיוס השני כבעל "גוף נאה, שיער אדמוני בהיר, פנים סמוקות וצוואר ארוך וצר...
הוא הצליח לבדו, ללא כל סיוע ומבלי לגעת בארכופים, לקפוץ מגב סוסו וכל הנשים נמשכו אליו..."
על פי מקורות מהתקופה, נראה אריק כאדם אינטליגנטי, בעל חזון, אנרגטי וחזק.
כמו כן הוא היה גם בעל קסם אישי ואיש העולם הגדול.
מנגד, נראה שהוא היה בעל מזג חם, חסר חוש דיפלומטי ועקשן להחריד.
כמעט כל תקופת שלטונו של אריק עמדה בסימן העימות המתמשך שלו עם רוזני שאונבורג והולשטיין.
הוא ניסה לקבל בחזרה את שלזוויג, שהיה בבעלותה של מרגרטה, אך הוא בחר במדיניות של לוחמה תחת אפשרות של משא ומתן.
התוצאה הייתה מלחמה הרסנית, שלא רק שהסתיימה ללא כל כיבוש, אך גם הובילה לאובדנם של האזורים בדרום יוטלנד.
במהלך מלחמה זו הוא הפגין מידה רבה של אנרגטיות ויציבות, אך גם מידה ראויה לציון של חוסר פיקחות.
ב-1424, זכה אריק להכרה על ידי זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כשליט החוקי של דרום יוטלנד, הכרה שזכתה להתעלמות מרוזני הולשטיין.
המלחמה הארוכה הייתה עול על הכלכלה הדנית וכן סיכנה את האחדות הנורדית.