tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשירותו הצבאי היה מש"ק בגדוד 50 (נחל מוצנח), קצין בבית הספר למ"כים ומ"פ בגדוד נחל 932.
לאחר שחרורו מהצבא בשלהי 1978 עבד כשנתיים בענפי החקלאות של עין השופט, ובסוף 1980 הצטרף כשליח עין השופט להקמת קיבוץ נטור, שם שימש מרכז משק כשנה וחצי.
משנת 1982 ועד 1986 למד כלכלה לתואר בוגר באוניברסיטת תל אביב, ובסיום הלימודים חזר לקיבוץ לעבוד במטע ולנהל את ענף המזון.
בשנות ה-90 שימש מנהל משאבי אנוש במפעל "מיברג" במשך 9 שנים.
משנת 2000 עד שנת 2004 כיהן כמזכיר ארגוני של קיבוץ עין השופט ומשנת 2004 עד 2008 כיהן כגזבר עין השופט ומנהל הכספים של המפעלים "מיברג", "אלת"ם" ו"מא"ג".
משנת 2008 עד 2013 כיהן כגזבר מועצה אזורית מגידו וכמנכ"ל החברה הכלכלית לפיתוח מגידו.
בסוף שנת 2013 התמודד איציק חולבסקי על תפקיד ראש המועצה האזורית מגידו, ומ-7 בינואר 2014 מכהן בתפקיד זה.
בסוף 2018 התמודד בשנית בבחירות לרשויות המקומיות ונבחר לכהונה נוספת בראשות המועצה.
חולבסקי הודיע ב-2022 על כוונתו להתמודד לתקופת כהונה שלישית בבחירות 2023, ראש המועצה הראשון בתולדות מועצה אזורית מגידו המתמודד על קדנציה שלישית.
בבחירות אלו ניצח יריבו גיל לין עם 45% מקולות המצביעים, בעוד חולבסקי זכה רק בכ-30% מהקולות.
בשנת 2017 הוחלט בקבינט הדיור לספח שטחים שבתחומה של המועצה האזורית מגידו לטובת בנייה ביקנעם עילית.
השטחים שיועדו לסיפוח היו אמורים להיגרע מהמושבים עין העמק ואליקים.
ראש המועצה פתח במאבק נגד החלטה זו כדי למנוע ממנה לצאת אל הפועל ועצר את ההחלטה בעזרת ערעור של השרים זאב אלקין ומירי רגב.
נכון ל-2019 חולבסקי הצליח לבלום את תוכנית הסיפוח המקורית וכעת מתנהל דיון בוועדה הגאוגרפית במחוז חיפה בראשות עמרם קלעג'י על הצעה נגדית של המועצה האזורית מגידו.
בשנת 2019 אושרו העבודות לשדרוג כביש 66 בין צומת היוגב לצומת מגידו, לאחר קשיים סטטוטוריים ואחרים, ולאחר מאבק ארוך של המועצה האזורית מגידו, שהכביש עובר בתחומה.
כביש 66 נחשב לכביש מסוכן, שבו אירעו תאונות קטלניות רבות.
התכנון הראשוני של הרחבת כביש 66 הושלם, וכעת מתנהלים דיונים במשרד התחבורה על הכנסת שדרוג והרחבת הכביש לתוכנית החומש הבאה.
במרץ 2019 הכריזה הוועדה לתכנון ובנייה של מחוז צפון על תוכנית ליצירת שמורת טבע חדשה בתחום המרחב הביוספרי של המועצה האזורית מגידו, בשטח של כ-8000 דונם.
השמורה תנוהל על ידי רשות הטבע והגנים.
המועצה האזורית וקק"ל יהיו שותפים בניהול באמצעות המרחב הביוספרי.
איציק חולבסקי נשוי לג'וזפין ולהם 3 ילדים.
איציק לרנר (נולד ב-28 בנובמבר 1952) הוא במאי קולנוע, מפיק ויוצר דוקומנטרי ישראלי.
איציק לרנר נולד וגדל בעיר התחתית של חיפה, ולמד מכונאות רכב בתיכון מקצועי שפרינצק חיפה.
בשנת 1971 יצא עם גרעין נח"ל לקיבוץ רביבים בנגב ועבד בחקלאות.
במסגרת שירותו הצבאי כטנקיסט בחטיבה 7 השתתף ונפצע בקרבות הבלימה של מלחמת יום כיפור.
בשנת 1978 יצא לשליחות חקלאית באיראן כעובד חברת סולכור, עבד בחווה חקלאית וגידל סלק סוכר.
לרנר חזר לארץ בסוף אותה השנה בעקבות נפילתו של השאה, ערב פרוץ המהפכה האיראנית.
לאחר חזרתו לארץ המשיך להתגורר ולעבוד בקיבוץ רביבים.
בשנת 1987 שימש כרכז חברתי בבית הספר התיכון מעלה הבשור בנגב המערבי.
בעקבות אהבתו לעולם הקולנוע החליט בשנת 1989 לבצע הסבה מקצועית, ונרשם ללימודים בבית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה.
החלטתו הושפעה בין היתר מכך שבגיל 5, היה נוכח על סט הצילומים של סרט הקולנוע אקסודוס אשר צולם בנמל חיפה.
אחד הניצבים בסרט היה אביו, שגילם שוטר בריטי שהוריד את ניצולי שואה מאניית המעפילים.
8 שנים קודם לכן, אביו היה אחד הניצולים באנייה.
במהלך השנה השנייה ללימודי הקולנוע הפיק וביים מגזין וידאו דוקומנטרי שעסק בחיי תושבי מועצה אזורית רמת הנגב.
המגזין שודר בערוץ 2 הניסיוני וסלל את דרכו של לרנר ליצירת סרטים העוסקים באנשים ובתופעות מהפריפריה, וכן בדילמות חברתיות ופוליטיות.
בשנת 1996 הקים את חברת ההפקה סרטי פקדה.
בשנת 2000 יצר את סרטו הארוך הראשון "שקרן מי שמאושר".
הסרט מגולל את סיפורה הטרגי של עינת גבע, בת 17 שצולמה במונולוג חושפני 4 ימים לפני שהחליטה לשים קץ לחייה.
הסרט שודר בתוכנית עובדה, בפסטיבל חיפה ובסינמטק.
בהמשך יצר סרטים נוספים, שהוקרנו בישראל ובפסטיבלים מחוץ לישראל.
בשנת 2009 החל להפיק וליצור סדרות, שהראשונה שבהן היא הסדרה הדוקומנטרית "כן המפקדת" שתיארה את הטירונות בחוות השומר, זכתה לשבחים רבים ולציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
לרנר משמש כמרצה לבימוי דוקומנטרי במספר מוסדות אקדמיים:
משנת 1995 ואילך – משמש כמרצה במכללה האקדמית ספיר, במגמת קולנוע וטלוויזיה.
בין השנים 2007–2010 שימש כמרצה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל בשומרון.
משנת 2014 ואילך – מרצה במכללה האקדמית הדסה ירושלים, במסלול התיעודי של החוג לתקשורת צילומית.
לרנר מתגורר כיום בגן יבנה, נשוי לאיריס ולהם 3 ילדים.
שנה תפקיד שם הסרט תיאור 1997 במאיאנסאראסירים פלסטינים מספרים על מאסרם במחנה העצורים בזמן האינתיפאדה הראשונה.
1998 מפיק חלומות צנועים פסיפסקולנועי העוסק במשבר שפקד את התנועה הקיבוצית.
1999 במאי ומפיק שקרן מי שמאושר 4 ימים לפני שקפצה אל מותה ממצוק הצין, עינת גבע פורשת בפני המצלמה מונולוג מצמרר.
2000 במאי ומפיק בין פלסטין לישראל סיפורה של נבחרת פלסטין בכדורגל בטורניר מוקדמות אליפות אסיה בקטר, כאלגוריה למצבו של העם הפלסטיני.
2002 במאי ומפיק בלב המדבר הירוק סיפורה של הקהילה האנתרופוסופית בכפר רפאל שבנגב, שבתוכה חיים חוסים.
2004 במאי ומפיק שיעור בעקשנות שלושה מובטלים המתקבלים לקורס הפקה טלוויזיונית בדימונה, מספרים על עצמם מול המצלמה.
2004 במאי ומפיק אלמנה חיה סיפורן של עגונות מקהילת יהודי מומביי, הנעזרות ברב גורדון כדי להשיב לעצמן את חירותן.
הסרט הוקרן בערוץ 2 ובמסגרת פסטיבל הקולנוע היהודי בסינמטק בירושלים.
2006 במאי ומפיק הפועלים הקטנים מדהריה סיפורם של נערים מתבגרים הנאבקים לפרנסתם בשוק העירוני בבאר שבע.
הסרט הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום.
2009 במאי משותף עם אורי בורדה אקסודוס - הסיפור האמיתי הסיפור האמיתי של אניית המעפילים אקסודוס, שעליה היו ניצולי שואה שהגיעו לארץ והוחזרו על ידי הבריטים חזרה לאדמת גרמניה.
שנה תפקיד שם הסדרה ערוץ תיאור 2009 במאי ומפיק משותף עם דן סיטוןכן המפקדתערוץ 8מפגש מטלטל בין נערי שוליים לבנות טובים בטירונות מתקנת בחוות השומר.
הסרט הוקרן במגוון פסיבלים ברחבי העולם לרבות פסטיבל הסרטים IDFA, אמסטרדם, הולנד וקיבל ציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי וולג'ין, ירושלים.
2013 במאי, מפיק משותף עם שמי שיינפלדדם קדושערוץ 10על המקומות הכי קדושים ליהדות ולאסלאם, המצויים בלב הקונפליקט.
סרט המבוסס על פרקי הסדרה הוצג בפסטיבל ירושלים.
2014 במאי, מפיק משותף עם ניר טויבשליחי האלערוץ 1סדרה העוסקת במאבקם העיקש של תושבי המאחז הבלתי חוקי חוות גלעד בקרקע.
הסרט המבוסס על הסדרה הוקרן בפסטיבל דוקאביב.
2017 במאימגידוyes דוקועל אסירים וסוהרים בכלא הביטחוני מגידו.
הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל Input בניו יורק.
2019 במאי, מפיק משותף עם איריס לרנרהמעבריםערוץ 11המחסומים קלנדיה ורחל מנקודת מבטם של חיילי המשטרה הצבאית.
2007 – פרס אמנות הקולנוע מטעם משרד החינוך עבור עשייה במשך השנים.
2009 – ציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי - וולג'ין, ירושלים, עבור הסדרה "כן המפקדת".
2014 – פרס היצירה בתחום הציונות עבור הסרט "כן המפקדת".
יצחק (איציק) גץ הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש בעבר מפקד המרכז לאימוני מפקדות אוגדה (מרא"ם) בפיקוד ההכשרות והאימונים וסגן מפקד עוצבת סיני.
קודם לכן שימש מפקד חטיבת ירושלים וראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה, ראש ענף לחימה אורבנית במל"י ומפקד גדוד חרוב.
גץ התגייס לצה"ל, ולאחר שירות כלוחם עבר קורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שימש מפקד מחלקה.
בהמשך שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד נחשון.
לאחר מכן שירת כקצין אג"ם של חטיבת כפיר בין השנים 2012–2013.
גץ נשוי לאושרת ואב לשלושה.
יצחק חיים (איציק) סעידיאן (נולד ב-14 בינואר 1995) הוא פעיל חברתי ששירת בחטיבת גולני.
סעידיאן נלחם במבצע צוק איתן בשנת 2014 והיה אחד הניצולים מאסון הנגמ"ש, ובעקבות כך סבל מהלם קרב.
בשנת 2021 הצית את עצמו מול משרדי אגף השיקום של משרד הביטחון כאות מחאה על היחס והשיקום הרעוע לאנשים אשר מחלתם נפשית ואינה גופנית.
איציק סעידיאן נולד בשנת 1995 וגדל בבאר שבע ללידה ופרשאד סעידיאן, זוג עולים מאיראן שעלו לישראל מטעמים ציוניים.
סעידיאן הוא בן זקונים ולו שני אחים ואחות.
התגייס לצה"ל בשנת 2013. במבצע צוק איתן לחם במסגרת חטיבת גולני מול כוחות חמאס בקרבות בשכונת שג'אעייה בעזה, שם איבד שמונה מחבריו, ביניהם חברו הטוב בן וענונו, באסון הנגמ"ש, ובעקבות כך נגרמה לו טראומה נפשית.
לאחר שחרורו פנה לאגף השיקום במשרד הביטחון, שם הכירו בו כנכה צה"ל, אך קבעו שרק חצי מאחוזי הנכות שלו הם בעקבות שירותו בצה"ל.
בשנים שלאחר מכן הוא נאבק עבור הכרה רחבה יותר.
ההצתה מול משרדי אגף השיקום, והשלכותיה
סעידיאן הצית את עצמו ב-12 באפריל 2021, יממה לפני ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מול משרדי אגף השיקום במשרד הביטחון ברחוב ז'בוטינסקי בפתח תקווה.
הוא פונה לבית החולים שיבא כשמצבו אנוש.
בשבוע שלאחר יום הזיכרון הוקם מול משרדי אגף השיקום מאהל מחאה.
ב-18 באפריל 2021 חזרו נכי צה"ל להפגין.
בהפגנה שנערכה מול בסיס הקריה בתל אביב, הפגינו כ-30,000 איש, לאחר מכן חסמו המפגינים את נתיבי איילון.
באותו היום הוחלט במשרד הביטחון לעשות רפורמה מקיפה באגף השיקום.
בתחילה הייתה "חוק איציק סעידיאן" רפורמה הצפויה לכלול את שיפור איכות השירות לנכי צה"ל, מימוש זכויותיהם ויישום תוכנית שתטפל בהלומי קרב ונפגעי פוסט טראומה.
לאחר מכן, במשך כשבועיים לא התקיימו הפגנות, ולבסוף הוחלט על רפורמת "נפש-אחת" שהגדילה את תקציב אגף השיקום בעוד 1.2 מיליארד שקל.
בעקבות כך, גם במהלך אוגוסט 2021 נחנך בבסיס תל השומר מרכז "קשר עד" – היחידה הארצית של מרכז הקשר החדש של מערך הנפגעים עבור נכי צה"ל ומשפחות שכולות.
ב-16 בינואר 2023 סעידיאן היה אורח בטקס חילופי הרמטכ"לים אביב כוכבי ומחליפו הרצי הלוי, כשהוא הולך על רגליו.
כעבור כשנה מהמקרה, עבר סעידיאן ממחלקת הכוויות, אל מחלקת השיקום בשיבא, שם שהה באשפוז במשך שנה נוספת.
ב-27 באפריל 2023, שתי יממות לאחר יום הזיכרון לחללי צה"ל, שוחרר מבית החולים שיבא לאחר תקופת אשפוז בת כשנתיים.
איציק גבאי (נולד ב־21 באוקטובר 1972) הוא שחקן ישראלי.
איציק מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור דויד המלך בסדרה מיכאלה, איציק שיחק בסדרות הפנימיה, האי, קופה ראשית, פיק אפ ועוד… איציק גבאי סוכנות דנה ליטוין.
בשנים 1990–1992 למד לתואר בוגר אוניברסיטה בלוגיסטיקה, באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1999–2002 למד לימודי משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 1995 שיחק בסרט "לילה לבן".
בשנת 2004 השתתף בטלנובלה "מיכאלה" בתפקיד דוד המלך.
בשנת 2005 כיכב בסדרת הדרמה-הקומית "פיק אפ" ששודרה בערוץ עשר.
הסדרה עוקבת אחרי צוות העובדים והנוסעים בחברת התעופה הישראלית "טרנס".
שיחק בתפקיד נדב לוי, מאבטח ב"טראנס", חבר של שירה (נגה שחר).
באותה השנה גילם את יששכר "עולם מושלם" ששודרה בערוץ הילדים ללקוחות yes.
בנוסף באותה השנה הופיע בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "חדר מלחמה" ששודרה בערוץ 2 שיחק בתפקיד לוחם, חולה סרטן סופני.
בשנת 2006 שיחק בסרט הצרפתי "Dalphin" בתפקיד הנהג העיראקי של דלפין.
באותה השנה גם השתתף בקליפ של סאבלימינל ומירי בן-ארי שנקרא "אדון עולם"."
בשנת 2007 שיחק בסדרה "תיק יהלום" גילם את דמותו של מוטי.
באותה השנה דיבב בסרט "כוורת בסרט" דיבב את קולות רקע.
באותה השנה גם השתתף בקליפ של להקת בית הבובות שנקרא "עד שבאת".
בנוסף באותה השנה גם השתתף בקליפ של" האולטראס שנקרא "יום הולדת לסופרמן"."
בשנת 2009 השתתף בסרט "אצבע אלוהים" בתור חוקר משטרה.
בשנת 2010 השתתף בעונה השלישית של סדרת דרמת הנוער המצליחה "האי" ששודרה בערוץ הילדים בחברת HOT.
שיחק בתפקיד משני גילם את אלכס.
באותה השנה גם השתתף בקליפ "בסוף היום"בביצועו של הזמר" ארז לב ארי.
בשנת 2012 גילם את רני גולדמן בסדרת הדמה "המיוחדת".
בנוסף באותה השנה הופיע בסדרת הטלוויזיה הקומית "דובדבני וקובץ'" ששודרה בערוץ 2 גילם רוח רפאים טורקית.
בשנת 2014 הופיע בסדרת הדרמה האמריקאית "הרודן" שיחק בתפקיד פרמדיק.
בשנת 2015 שיחק את רונן בסדרת הדרמה "רון" ששודרה בחברת הכבלים של yes.
2002 – 2017 – רקדן, יוצר, כוריאוגרף בלהקת תיאטרון מחול "תמי" של נמרוד פריד.
2009 – "איש אישה ורוח זר" תנועה, תיאטרון, וידאו ארט ותאורה בבימוי אורי מורג ויורם כרמי.
2006 – "הנזירים" תיאטרון תנועה, כוריאוגרפיה ומשחק בשיתוף מולי שולמן;
2001 – "רוב היום אני בחוץ"," פסטיבל הרמת מסך, יוסי ברג.
2009 – 2018 – מורה לתיאטרון בתנועה בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין
2010 – 2019 – מעביר סדנאות תנועה בסדנאות התיאטרון של ששי סמוכה
2009 – 2019 – שחקן ומנחה סדנאות בחברת "D THEATRO" – סדנאות חברתיות וערכיות דרך משחקי תיאטרון.
(עבודה עם צבא, משטרה, וגם חברות, נוער וקהילה)
חונך ומשחק בסימולטור בנק לאומי
סימולציות ליחידות צה"ל כהכנה לתעסוקה מבצעית
משחק במופע "לא לשחקנים בלבד", מופע אימפרו קומי בשיתוף הקהל
2011 – מנחה קבוצת אומנים דרוזים בכרמל במסגרת קידום אומנים בפריפריה
2009 – מורה לתנועה בחוגי התיאטרון לנוער של אורנה פורת
2003 – 2006 – מנחה בכיר בהכנה לגיוס לתלמידי כיתות י"ב בחברת אורגד יעדים
2002 – מורה דרמה באגף הנוער בכלא השרון
2001 – מורה חוג דרמה בבית דני שכונת התקווה לכיתות ד'–ו' במסגרת הפרויקט הקהילתי של יורם לווינשטיין
איציק גמליאל (נולד ב-26 באוקטובר 1951, כ"ו בתשרי ה'תשי"ב) הוא אמן ישראלי רב תחומי העוסק בעיקר בפיסול במתכת.
ידוע בזכות גן הפסלים שהקים בערד ויצירותיו במרחב הציבורי של ערים ובגינות פרטיות.
נולד ברחובות להורים יוצאי תימן.
למד בבית הספר ויצו ובבית ספר מקצועי אורט רחובות.
שירת בחטיבת גולני, בין השנים 1969 ל-1972. לאחר שחרורו, עבד כמסגר בחברת אורלייט תעשיות ונלחם במלחמת יום הכיפורים.
לאחר מגורים קצרים ברחובות, עבר הזוג לערד ב-1976.
גמליאל עבד כמסגר כללי עד 1979, ולאחר מכן בחברת "מגל" מפעלי גז לישראל בע"מ עד 1999. באותה שנה פתח מסגריה עצמאית תחת השם "אמן המתכת", בה יצר את יצירותיו האמנותיות.
בשנת 2019, יצא לגמלאות אך המשיך ביצירה אמנותית.
גמליאל הוא אמן אוטודידקט, שפיתח את כישרונו בפיסול ללא הכשרה פורמלית, הפעיל בתחומי אמנות שונים מעל 40 שנה.
גמליאל החל דרכו בציור וצילום, המשיך בפיסול בחמר, ומאז 1999, מתמקד בפיסול במתכת, בעיקר מחומרים ממוחזרים.
יצירותיו מתמקדות בעיקר בבעלי כנף ובעלי חיים.
פסל הגיטרה הקלאסית בכיכר המרכזית בערד, שהוקדש לפסטיבל ערד
אנדרטה ובה חנוכיה בגובה 3 מטר לזכר החייל רון קוקיא שנרצח על ידי מחבלים.
הג'ירפה, שנוצרה מאלפי פיסות מתכת מרוקעות בגובה 6 מטר.
דרקון יורק אש בגובה 4 מטרים.
שיחזור פסל האהבה של הפסלת לאה מיכלסון.
לאחר ה-7 באוקטובר היה גמליאל האמן הראשון שהציב מוניומנט לציון מלחמת חרבות ברזל.
הפסל נוצר לבקשת עיריית ערד והוצב בגן החמישה בכניסה לעיר.
גמליאל הקים בערד את גן הפסלים, המכונה גם "בית האמנות".
הגן משמש כגלריה פתוחה ליצירותיו ומהווה אתר תרבות ותיירות בעיר.
במקום מתקיימים סיורים מודרכים בהם מוצג תהליך היצירה וניתן הסבר על הפסלים.
בשנת 2018 הוכתר גמליאל כיקיר פסטיבל ערד על תרומת פסל ה"גיטרה הקלאסית" שהותקנה בכיכר המרכזית.
בשנת 2020, הוכתר גמליאל כיקיר העיר ערד על תרומתו האמנותית והחברתית לעיר.
מתגורר בערד עם אשתו יפה.
ביתם משמש גם כמקום אירוח המשלב סיורים בגן הפסלים.
איציק לארי (נולד ב-15 באפריל 1964) הוא מנהל ישראלי שמכהן שכיו"ר מפעל הפיס.
קודם לכן כיהן כמנכ"ל עיריית ירושלים וכמנכ"ל המועצה להסדר ההימורים בספורט.
הוא בנם של יעקב ורחל, ויש לו 8 אחים.
הצעיר שבהם, משה לארי, מכהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות.
בשנת 2021 קיבלה אימו את תואר יקירת העיר בית שאן.
הוא תושב ירושלים ומתגורר בשכונת בית הכרם.
את שירותו הצבאי עשה כחשב יירוט ביחידת הבקרה של חיל האוויר, והשתחרר בשנת 1985. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1991–1995 שימש כמנכ"ל וכסמנכ"ל כספים ופיתוח עסקי בגלשן שווקים – חברת כוח אדם ופרסום שפעלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1995–2004 שימש כמנכ"ל חברת אקדמון של האוניברסיטה העברית – רשת קמעונאית בפריסה ארצית למכירת ספרים וציוד משרדי.
בין השנים 2004–2012 שימוש כסמנכ"ל הכספים של המועצה להסדר ההימורים בספורט.
הוא היה אחראי על ניהול מערך הכספים, הדיווח והבקרה הכספית, לרבות הכנת נתונים למשרדי הממשלה ולדיוני ועדות הכנסת.
בנוסף, הוא היה אחראי על בניה וניהול תקציבים, תוך בדיקת כדאיות השקעות בארץ.
בשנת 2011 מונה לארי לתפקיד ממלא מקום מנכ"ל המועצה ובשנת 2012 מונה לתפקיד מנכ"ל המועצה.
בתקופת כהונתו גדלו הכנסות הטוטו ל-3 מיליארד ש"ח.
הצמיחה בהיקפי הפעילות הושגה בין היתר באמצעות הרחבת מערך כוח האדם של הארגון, חתימה על הסכמים בינלאומיים והשקת קטגוריה עסקית חדשה שהניבה הכנסה של כחצי מיליארד ש"ח תוך 3 שנים.
הגידול בהכנסות לווה בהגדלת ההשקעה הישירה בספורט: הטוטו תחת ניהולו הוביל תוכנית מתקנים לאומית רב־שנתית בהיקף 5.5 מיליארד ש"ח, והגדיל את מערך התמיכות השנתי לאיגודים ולקבוצות למעל 600 מיליון ש"ח בשנה.
בנוסף, בתקופת כהונתו נבנתה שדרה ניהולית שמחציתה מאוישת על-ידי נשים.
בשנת 2019 הודיע לארי על סיום תפקידו.
בינואר 2019, עם כניסתו של משה ליאון לתפקיד ראש העיר, מונה לארי לתפקיד מנכ"ל עיריית ירושלים.
במסגרת כהונתו קידם פרויקטים גדולים בתחום התשתיות, לרבות שיפור המערך להסעת המונים והתנעת העבודות של הקו האדום, הירוק והכחול של הרכבת הקלה.
בתחום הדיור הוא קידם את בנייתן של עשרות אלפי יחידות דיור ברחבי העיר ותרם לביסוס מעמדה של ירושלים כמובילה ארצית בהיקף הוצאת היתרי הבנייה.
בתחום התעסוקה הוא קידם מספר פרויקטים שבהם הקמת מתחם תעסוקה חדש בכניסה לעיר והקמת קריית הייטק.
בין השנים 1993–1994 שימש כחבר ועדת ביקורת בחברת איסתא.
בין השנים 2008–2019 שימש כדירקטור וחבר ועדת ההשקעות של חברת נכסי האוניברסיטה העברית.
החל משנת 2024 הוא משמש כדירקטור ויו"ר ועדת כספים בחברת רפאל מערכות לחימה מתקדמות.
באוקטובר 2025 מונה לארי לתפקיד יושב ראש מפעל הפיס, לאחר שוועדת האיתור בראשות מנכ"ל משרד הפנים המליצה על מינויו.
איקאה (IKEA) היא חברה רב-לאומית שנוסדה בשוודיה, שמשווקת בעיקר ריהוט ביתי להרכבה עצמית.
לחברה 460 חנויות ב-62 מדינות.
רוב חנויותיה של החברה פזורות ברחבי אירופה, כששאר החנויות ממוקמות בעיקר בארצות הברית, קנדה, אסיה, המזרח התיכון ואוסטרליה.
בשנת 2004 ביקרו בחנויות איקאה למעלה מ-400 מיליון איש, שהניבו לחברה פדיון של 14.8 מיליארד אירו.
בשנת 2009 הגיעה החברה לרווח של 2.5 מיליארד אירו מתוך פדיון של כ-23 מיליארד אירו.
מייסד איקאה היה אינגוואר קמפראד, שהיה האיש החמישי בעושרו בעולם בעת מותו בינואר 2018, הונו הוערך ביותר מ-72 מיליארד דולר.
הוא הוריש מחצית מהונו למטרות חסד.
איקאה נוסדה בשוודיה בשנת 1943 על ידי אינגוואר קמפראד, בהיותו בן שבע עשרה.
שם החברה נבנה מהאותיות הראשונות של שמו הפרטי, שם משפחתו, שם החווה (אלמְטָריד Elmtaryd) ושם הכפר (אגונאריד Agunnaryd) בהם גדל.
ייתכן וראשי התיבות נבחרו משום שהגייתן קרובה למילה היוונית "בית" (οίκος, אויקוס) והמילה הפינית "נכון" (oikea, אויקאה).
איקאה החלה את דרכה בשוודיה כחנות למכירת עטים, ארנקים, מסגרות תמונה, רגלי שולחן, שעונים, תכשיטים, גרבי ניילון וכל מוצר אחר שקמפראד גילה כי יש צורך בו והוא יכול לספקו במחיר מוזל.
רהיטים שולבו במגוון מוצרי החברה בשנת 1947 ובשנת 1955 החלה איקאה לעצב את רהיטיה בעצמה.
המוטו הבסיסי שלה היה ועודנו עד היום: אספקת רהיטים מעוצבים היטב ובמחיר סביר להמונים.
בתחילה מכר קמפראד את מוצריו מביתו ובאמצעות הזמנות בדואר, אך לבסוף פתח חנות בעיר הסמוכה, אלמהולט (Älmhult).
כאן הוקם גם ה"מחסן" הראשון של החברה, שהפך מודל לחנויות איקאה במקומות אחרים.
ב-23 במרץ 1963 הוקמה חנות איקאה הראשונה מחוץ לשוודיה, באסקר הסמוכה לאוסלו בנורווגיה.
החברה המשיכה לפתוח סניפים בדנמרק, שווייץ ואחר כך בגרמניה.
בשנת 1975 החברה פתחה סניפים באוסטרליה ואחר כך במזרח הרחוק ובקנדה.
בשנת 1983 פתחה החברה חנות ראשונה במזרח התיכון (בערב הסעודית), ובשנת 1985 נפתחה החנות הראשונה של החברה בארצות הברית.
בשנת 2010 פתחה איקאה חנות בבירת הרפובליקה הדומיניקנית, סנטו דומינגו, לראשונה באמריקה הלטינית.
עד לפטירתו של קמפראד ב-2018 הייתה החברה תחת פיקוחו ההדוק, שכן חברת ההחזקות שבבעלות משפחתו מחזיקה בבעלות מלאה על איקאה.
בשנת 2018 החלה מכירת ג'ונגלסקוג שהפכו להיות לצעצועים הפופולריים שנמכרים ברשת.
בשנת 2018 הודיעה איקאה שתפעל להחליף את אריזות הפוליסטירן שלה באריזות מתכלות שעשויות מפטריות תפטיר, כחלק ממאמצי החברה להפחית את הפסולת ולהגביר את המיחזור.
קטלוג איקאה, המציג בתמונה ובטקסט את המוצרים הנמכרים בחנויות איקאה, הופץ מדי שנה במשך 70 שנים, והגיע לתפוצה של למעלה מ-160 מיליון עותקים.
בסוף 2020 הודיעה איקאה על הפסקת פרסום הקטלוג.
בשנת 2021, החברה התחילה לשווק חשמל מאנרגיות מתחדשות למשקי בית בשוודיה.
בשנת 2022 פתחה החברה חנות וקניון ברובע המרסמית' בלונדון.
החברה הודיעה כי תבצע מעבר לחנויות קטנות יותר בתוך ערים.
איקאה ידועה כמשווקת רהיטים בעלי עיצוב מודרני, אשר ברוב המקרים מוצעים למכירה כשהם ארוזים באריזה רבועה, ומורכבים מאוחר יותר על ידי הקונה בביתו.
שיטה זו, לטענת איקאה, מאפשרת לה להפחית בעלויות ההובלה של הרהיטים ובכך לקצץ גם בעלויות הקנייה.
כדי לקצץ בעלויות, נוקטת החברה הליכים של ייצור חכם בהם נעשה שימוש ברכיבים אחידים יחסית, ושימוש רחב ביחידות עץ סנדוויץ'.
בשנים האחרונות מציעה החברה גם מתכונות ריהוט שלם לבית תחת השם "בוקלוק".
מחיריה הנוחים של החברה, איכות המוצרים, והאפשרות הנוחה עבור לקוחות לבחור ברהיט ולהובילו מיידית ובצורה נוחה לביתו התבררו כשילוב נדרש ואהוד על לקוחות ברחבי העולם.
החלטתה של החברה לפתוח רק מספר קטן של חנויות בכל מדינה, הוביל לביקוש שהיה גדול בהרבה מן ההיצע למוצריה ולתופעות הגובלות בהיסטריה המונית עם פתיחתן של חנויות חדשות.
חנויות איקאה, על אף שהן ממוקמות תמיד מחוץ לערים הגדולות, גורמות לעיתים קרובות גם לפקקי תנועה בסביבתן.
חנויות איקאה בנויות לרוב כקופסאות גדולות, שהלקוח עובר בהן בכיוון אחד דרך כמעט כל חלקי החנות עד שהוא מגיע לקופה.
התצוגה מתחילה בחדרי תצוגה לרהיטים וכלי מטבח, ולאחר מכן המחסן בו ניתן לאסוף את החבילות עבור המוצרים ולהמשיך לקופה.
תצוגה זו מאפשרת לאיקאה גם לצמצם במידה ניכרת את צוות המוכרים בחנות, שכן בחירת המוצרים נעשית באופן עצמאי על ידי הלקוחות.
לעיתים, נספחת לחנות גם מסעדה, המגישה לרוב מאכלים שוודיים, שלעיתים קרובות ניתן לרכוש גם בה את מרכיבי המזון בנפרד, להכנה בבית.
צבעי החנויות, צהוב וכחול, מפגינים גם הם גאווה שוודית (אם כי איקאה רשומה כחברה הולנדית), בהיותם צבעי הדגל השוודי, כמו כן, גם הספרים המוצגים כדוגמה בכונניות הם בשפה השוודית.
לרוב החנויות מעוצבות בגישה מוכוונת לקוח.
במרחבי החנות פזורים סלים שניתן לקחת עד לקופה, ועגלות הקניה אינן נעולות באמצעות מטבעות, וניתן לגשת איתן עד לחניה, ואין צורך להחזירן לאחר פריקתן.
במקומות הטעונים הסבר, קיים הסבר מפורט, מדוע דבר מסוים מעוצב או מונח באופן כזה ולא אחר.
כך למשל ישנו שלט הסבר מדוע השלבים התחתונים של סולם שמוצג לדוגמה חסומים באמצעות יריעת פרספקס, וישנו שלט מאיר עיניים המסביר מדוע נדרשים הלקוחות הסועדים במסעדה לפנות את הכלים בעצמם.
איקאה נמצאת בבעלות ומופעלת על ידי מערך מסובך של תאגידים שלא למטרות רווח ולמטרות רווח.
המבנה הארגוני מחולק לשני חלקים עיקריים: תפעול וזכיינות.
אינטר איקאה מערכות בבעלות אינטר איקאה הולדינג, חברה הרשומה בהולנד, שנרשמה בעבר בלוקסמבורג (בשם Inter IKEA Holding SA).
אינטר איקאה הולדינג, מצידה, נמצאת בבעלות קרן אינטרוגו שבסיסה בליכטנשטיין.
בשנת 2016 מכרה INGKA Holding את חברות הבת שלה לעיצוב, ייצור ולוגיסטיקה לחברת אינטר איקאה הולדינג.
ביוני 2013 התפטר אינגבר קמפראד מדירקטוריון אינטר איקאה אחזקות ובנו הצעיר מתיאס קמפראד החליף את פר לודביגסון כיו"ר חברת ההחזקות.
לאחר ארגון מחדש ב-2016, Inter IKEA Holding SA כבר לא קיימת, לאחר שהתאגדה מחדש בהולנד.
מתיאס קמפראד הפך לחבר דירקטוריון בקבוצת אינטר איקאה ובקרן אינטרוגו.
מתיאס ושני אחיו הגדולים, מחזקים בתפקידי ניהול באיקאה, ואחראים על החזון הכללי של התאגיד והאסטרטגיה ארוכת הטווח.
בשנת 2016 פתחה הנציבות האירופית בחקירה בחשד שאיקאה העלימה 1.1 מיליארד דולר במיסים.
הנציבות טענה כי ממשלת הולנד, שם ממוקם המטה הראשי של איקאה, התירה לחברת הרהיטים לרשום רווחים בלוקסמבורג ובליכטנשטיין, שם היא לא משלמת מיסים כלל.
במוקד החקירה תעמוד החלטה של ממשלת הולנד מ־2006, שאפשרה לאיקאה לשלם דמי זיכיון לחברה בת שלה שמאוגדת בלוקסמבורג ובכך להפחית את שומת המס.
אחרי שהנציבות האירופית קבעה שתמרוני מס מסוג זה אינם חוקיים, החברה־הבת מלוקסמבורג מכרה את זכויות הקניין הרוחני שלה על המותג איקאה לחברה־בת אחרת בשם אינטר־איקאה סיסטמס.
החברה הזאת השתמשה בהלוואה מהחברה־האם, שרשומה בליכטנשטיין.
בשלב זה שוב נכנסה לתמונה ממשלת הולנד, שב־2011 התירה למטה הראשי של איקאה להפחית את תשלומי הריבית על ההלוואה מהרווח החייב במס של החברה.
איקאה היא צרכנית וקמעונאית העץ הגדולה בעולם.
בשנת 2015 הצהירה כי היא משתמשת בכ-1% מאספקת העצים העולמית, וישנן הערכות שלפיהן עץ אחד נכרת כל שתי שניות לצורך ייצור רהיטיה.
בנוסף לשימוש המסיבי בעץ, איקאה גם מחזיקה בבעלותה שטחים נרחבים של יערות: כ-550,000 דונם בארצות הברית וכ-1.8 מיליון דונם באירופה.
בינואר 2021 רכשה החברה, באמצעות Ingka Investments, כ-43,867 דונם בג'ורג'יה שבארצות הברית, תוך התחייבות לשימור הקרקע, שיקום יערות ושמירה על בית הגידול של צב הגופר.
מאז 2015 נחשבת איקאה גם לבעלת הקרקע הפרטית הגדולה ביותר ברומניה.
כריתת עצים שאינה בת קיימא
על פי דו"ח הקיימות של איקאה לשנת 2021, 99.5% מכל העץ שהחברה משתמשת בו ממוחזר או עומד בסטנדרטים של המועצה לניהול היערות.
איקאה מצהירה כי "העץ המשמש למוצרי איקאה חייב לעמוד בדרישות הקריטיות שלנו המבטיחות שמקורו אינו (למשל) ביערות שנכרתו באופן בלתי חוקי".
עם זאת, למרות הטענות הללו, איקאה הייתה מעורבת בכריתת עצים שאינה בת קיימא במספר מדינות במזרח אירופה בשנים האחרונות, ביניהן רומניה ואוקראינה.
לפי תחקיר גרינפיס שהתפרסם באפריל 2024, שבעה ספקים המייצרים רהיטים עבור איקאה כורתים עצים בחלק מהיערות העתיקים האחרונים שנשארו באירופה, וביניהם יערות בהרי הקרפטים הרומניים.
כריתת העצים ביערות העתיקים מתרחשת גם באזורים מוגנים.
חברת איקאה ניסתה לראשונה להיכנס לשוק הישראלי בתחילת שנות ה-90. היא ניהלה משא ומתן על הזיכיון עם חברת "כלל סחר" מקבוצת "כלל", אך נסוגה לאחר שהעריכה כי השוק קטן מדי.
בשנת 1997 חידשה את היוזמה ופרסמה מכרז על זיכיון, בו זכתה קבוצה הכוללת את סופר-פארם, קרדן השקעות ו"לאומי ושות'".
סופר-פארם, השותפה הבכירה בקבוצה, פרשה ברגע האחרון, והזיכיון עבר לידי "פישמן רשתות" ורשת "ריבוע כחול".
לפי תנאיו, היה על הזכיינים להקים חנות בגודל 18,000 מ"ר תוך שנתיים, ולייבא את כל המוצרים מאיקאה.
בנוסף נדרש מהם לוותר על זיכיון המתחרה הדנית איי.די.דיזיין, אותו קיבלה שנה קודם.
בנובמבר 1997 נחתם הסכם הזיכיון עם איקאה, שבמסגרתו הועברה פעילות "איי.די.דיזיין" לידי פישמן, שקיבל אופציה לשותפות באיקאה ישראל.
בינואר 1999 הודיעה ריבוע כחול על כוונה להקים את הסניף הראשון בספטמבר 2000 באזור יקום, אך בשל עיכובים והיעדר עמידה בתנאי הזיכיון, עבר הניהול לבני גאון, יו"ר אגודת קו-אופ ריבוע כחול, חברת האם של הרשת.
גאון חתם על הסכם חדש עם איקאה, במסגרתו החזיקה איקאה העולמית ב-25% מהמיזם, והוסכם על הקמת חנות תוך 18 חודשים באזור התעשייה "קריית ספיר" בנתניה.
אולם, פתיחת הסניף עוכבה בעקבות התפטרותו של גאון והתנגדות השר שלמה בניזרי הנוגעת לפעילות בשבת.
בינתיים הודיעה איקאה העולמית על הקפאת השקעותיה בישראל עד להפקעת הזיכיון מידי הקו-אופ.
לבסוף, ב-3 באפריל 2001 נפתח הסניף הראשון של איקאה בישראל.
החנות נחלה הצלחה מסחרית, עם מכירות שנתיות של 323 מיליון שקל בתוך שנתיים ורווח נקי של 28 מיליון שקל.
עם תחילת הפעילות, חלקה של איקאה העולמית (25%) הועברו לאיש העסקים הקנדי אלברט גנאט, דירקטור באיקאה העולמית.
במסגרת פירוק אגודת "קו-אופ ריבוע כחול" ב-2003, הוחלט למכור את זיכיון איקאה, אך המכירה התעכבה עקב חוסר הסכמה עם איקאה העולמית.
לבסוף רכש מתיו ברונפמן את חלקה של קו-אופ במרץ 2005. ביוני אותה שנה רכש גם את חלקו של גנאט מיורשיו.
בשנת 2011 פרצה שרפה בסניף נתניה, אך הוא שוקם ונפתח מחדש ב-2012.
במרוצת השנים חנויות נוספות נפתחו בראשון לציון (2010), בקריית אתא (2014), בבאר שבע (2018) ובאשתאול (2020).
כן נפתחו חנויות קונספט למטבחים בנמל תל אביב (2019) ובפתח תקווה (2022).
היה אף ניסיון לפתוח סניף באשדוד, שנדחה עד אשר בוטל סופית ב-2024. למרות ההצלחה, מחירי איקאה בישראל גבוהים בעשרות אחוזים לעומת סניפים במדינות אחרות בעולם.
בשנת 2008 החלה מכירת בובת "בלוהיי" שזכתה לפופולריות.
עפרונות איקאה הם עפרונות קטנים הניתנים בחינם ללקוחות בחנויות הרשת.
הם משמשים בעיקר לרישום מיקום פריטים בזמן הקנייה.
עיצובם השתנה לאורך השנים, אך מידותיהם נשארו קבועות (7×87 מ"מ).
איקאה מזמינה 5.2 מיליון עפרונות עבור חנויותיה בקנדה.
מעבר לשימוש המסורתי, העפרונות משמשים גם לאומנות, ניתוחים רפואיים וציור מעגלים אלקטרוניים.
ב-2014 פרסמה איקאה פרסומת לעיפרון החינמי שלה, כסאטירה על עיפרון דיגיטלי של אפל.
איציק (יצחק) פֶפֶר (ביידיש: איציק פֿעפֿער; ברוסית: Ицик Фефер, Исаак Соломонович Фефер; 23 בנובמבר 1900 – 12 באוגוסט 1952) היה משורר יידי ועסקן קומוניסטי.
מבכירי המשוררים היהודים בברית המועצות.
הוצא להורג עם קבוצת הרוגי המלכות בברית המועצות בשנת 1952.
איציק פפר נולד בעיירה שפולה שליד קייב (כיום במחוז צ'רקסי באוקראינה) שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשנת 1900. אביו היה מורה שלימד בין היתר גם עברית, ושימש כמורה של בנו (עם כיבוש אוקראינה במלחמת העולם השנייה נרצח האב בידי הנאצים).
פפר החל לעבוד בגיל צעיר וכבר כילד בר-מצווה היה שוליית מדפיסים.
פפר עבד והיה שותפו של שמואל יוסף ברונשטיין, שהיה בעל בית הדפוס שבו עבד.
בעת מלחמת האזרחים באוקראינה, ועד להתייצבות השלטון הסובייטי שם, היה ביחד עם מעבידו/שותפו (ש.י.
ברונשטיין) ממארגני ההגנה היהודית במקום.
בשנת 1917, עם פרוץ המהפכה הרוסית התנדב לצבא האדום ולחם בחזיתות אוקראינה.
לימים, בעת מלחמת העולם השנייה, התגייס שוב לצבא האדום בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1919 הצטרף איציק פפר למפלגה הקומוניסטית והיה בה חבר נאמן עד מותו.
כבר בשיריו הראשונים פאר ושיבח את המהפכה ואת המפלגה.
שיריו התפרסמו במהירות והוא קנה לעצמו מעמד בכיר בין יוצרי היידיש הסובייטים.
הוא כתב שירי תעמולה יחד עם שירי געגועים לעיירה היהודית.
שירי מהפכה בוטים יחד עם שירים ליריים עממיים.
שירי טבע מצד אחד, ושירי תעמולה ושבח לריכוז היהודי בבירוביג'ן.
הוא עסק גם בחקר הספרות, בביקורת ובחדשנות בלשנית, וכן היה משורר ילדים פורה.
אחדים משיריו הולחנו והושרו בברית המועצות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות וראשית ההשמדה ההמונית של היהודים, שינה איציק פפר לגמרי את מהות שירתו.
הוא כתב שירים יהודיים לאומיים וקונן על חורבן יהדות מזרח אירופה.
בשנת 1943 היה בין מייסדי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
הוא היה מן החברים הבולטים בוועד וזכה לצאת למשלחת המפורסמת שלו.
המשלחת שכללה גם את שלמה מיכאלס ואחרים שהתה בדרך כשבעה חודשים, וביקרה בין השאר בארצות הברית ובקנדה.
איציק פפר נעצר לראשונה בשנת 1948, יחד עם עסקנים יהודים רבים, סופרי יידיש, משוררים ואנשי תיאטרון.
הקומוניסט הנאמן נפל קורבן בעצמו: באוגוסט שנת 1952 הוצא להורג עם עשרות סופרים יהודים אחרים במה שנודע לימים כ"ליל המשוררים הנרצחים".
רק בשנת 1957, לאחר תופעת הדה-סטליניזציה טוהר שמו.
שיריו נדפסו מחדש, הן ביידיש והן בתרגום לרוסית.
מיצירתו של איציק פפר ביידיש נדפסו קרוב לשמונים כרכים: שירה, ביקורת, שירי ילדים, מעשיות בחרוזים, שירי עם, שירי שבח לבירוביג'ן ועוד.
שירים בודדים שלו תורגמו לעברית ונדפסו בעיתונות הספרותית ובאנתולוגיות.
בין מתרגמיו לעברית אברהם שלונסקי, שמשון מלצר, משה בסוק, אוריאל אופק ואחרים.
שום כרך משלו לא תורגם לעברית במלואו.
איציק (יצחק) קיפניס (1896, סלובשנה, ווהלין רוסיה (אוקראינה) – 1974, קייב, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) היה סופר, משורר סופר ילדים ומתרגם יידיש סובייטי פורה.
איציק קיפניס נולד ב-1896 בעיירה סלובשנה (Словечно) שבווהלין למשפחת בורסקאים יהודים.
למד ב'חדר' מסורתי, אבל השלים לימודי עברית ורוסית מגיל צעיר.
שיריו הראשונים, בעברית, יידיש ורוסית, נתפרסמו בעיתונות היהודית כשהיה נער בן 12. אחרי מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית השתקע בקייב בירת אוקראינה.
כבר משנות כתיבתו הראשונות לאחר השתלטות הבולשביקים, לא הלך בדרכי האידאולוגיה הקומוניסטית האדוקה.
מאחר שלא אפשרו לו לפרסם שירים הסוטים מהקו הרשמי, החל לכתוב ולפרסם גם סיפורת ביידיש.
בשנות השלושים הוצא מאיגוד הסופרים של אוקראינה בשל נטיות לאומיות, קרי: יהודיות, בכתיבתו.
הוא הותקף על הסטיות ביצירתו, ואף ניסה לחזור למוטב, ולכתוב ברוח המפלגה הקומוניסטית.
בעוד שבברית המועצות הופיעו יצירותיו בתרגום לרוסית, הרי שבפולין ובאמריקה הן פורסמו בלשון כתיבתם, היידיש.
על יצירותיו אלה נהג לחתום בשם יצחק קיפניס.
בשנת 1948 נעצר קיפניס עם סופרים יהודים רבים אחרים.
הוא נכלא והועבר למחנה עבודה בסיביר.
אפשר וזה היה מזלו, כיוון שהסופרים היהודים שהתגוררו בערים הראשיות, נתפסו, נכלאו והוצאו להורג.
הוא שוחרר ממחנה העבודה רק לאחר מותו של סטלין, באמצע שנות החמישים.
הותר לו לחזור לאוקראינה, אך לא להתיישב בקייב הבירה.
במשך כמה שנים התגורר בעיירה בויארקה הסמוכה לקייב.
קיפניס שב לקייב בראשית שנות השישים, ובה גם נפטר בשנת 1974. יצירותיו שבו ונדפסו בברית המועצות, ואף נתרגמו לרוסית.
קיפניס היה גם מתרגם פורה, ועיקר תרגומו היה מסופרי העידן הסובייטי ליידיש.
בין הסופרים הרוסים ושל העידן הסובייטי שתרגם: פרט לקופרין מהקלאסיקה הרוסית, ויקטור שקלובסקי, רוזנוב , יפימוב, אולייניקוב , זולוטובסקי, סרפימוביץ' ועוד רבים.
מסופרי העולם הידועים תרגם מסרוונטס, מארק טוויין, ז'ול ורן, אנטון צ'כוב ואחרים.
בימים הרעים של השלטון הסטליניסטי התפרנסו סופרים מוחרמים רבים מעבודות תרגום.
בשנים האחרונות תורגמו כמה מספרי הילדים המפורסמים שלו לאנגלית.
מיצירותיו תורגם רק מבחר קטן בכרך "בבית ובדרך", תל אביב, 1977.
אקסן, (שירים), מו"ל: קיעוו: ווידערוואוקס, (שירים), 1923.
רוסישע מייסעלאר, מו"ל: סאראבקאפ, קיעוו, 1924.
נינ און טשיקא קעאן דיפאשיסטן | ארטורא קאראטי (סיפור), מו"ל: קולטור-ליגע, קיעוו, 1925.
כאדאשים און טעם: כראניק, מו"ל: קאאפעראטיווער פארלאג קולטור, 1926.
שמייכלען / אסטאפ ווישניא (ספורים), מו"ל: כארקאון: מעלוכא פארלאג פון אוקראינע, 1929.
חדשים און טעג, מו"ל: קלעצקין, ווילנע, 1929.
אונדזער מיידעלע לאנע (סיפורי ילדים), מו"ל: קולטור ליגע, קיעוו, 1929.
דערציילונגען, מו"ל: פארלאג פון אוקראינע, דארקאו-קיעוו, 1930.
דאדל און שאי - כאוי, מו"ל: צענטר אליעזר פעלקער - פארלג, 1930.
אט ווער מיר איז היינט געפלן (שירים), מו"ל: צעטראלעזר פעלקער - פארלאג פון פ.ס.ס.ר, מאסקווע, 1931.
הויף - כאוויירים, מו"ל: קאאפעראטיווער פארלאאג קולטור ליגע, קיעוו, 1932.
דאס ניע הויז (ביחד עם נ' שער), מו"ל: מעלוכישער נאצמינדפאר פארלינג, 1932.
כארערוע נעסטנ, מו"ל: מעלוכע פארלאג פאר די נאציאנאלע מינדערהייטנ אינ אוסר"ר, כארקאוו קיעוו, 1933.
12 דערציילונגען, מו"ל: מעלוכא פארלאג פאר די נאציאנאלע מינדערהייטנ אינ אוס"רר, כארקאוו, 1933.
די פריילעכע יוגנט, ביחד עם מ' העכט סמיון, מו"ל: מעלוכע פארלאג, כארקאו - קיעוו, 1933
פרייד: דערצילונגר פאר קנדער, מו"ל: מעלוכא פארלאג פון וויסרוסטאנד נאצסעקטער, 1935.
אנאמענ וועט שויד זיינ, מו"ל: קינדער פארלא באמ צק.ל.ק.יו.פ.א., 1935.
דוראווס שול, מו"ל: עמעס, מאסקווע, 1937.
יונג און אלט: <מייסעלעכ און דערדיילונדענ>, מו"ל: קינדער פארלוג, אודסה, 1938.
די שטוב: ראמאז אינדריי טיילנ, מו"ל: מעלוכע פארלאג, קיעוו, 1939.
צומ נייעמ לעבן, מו"ל: מעלוכע פארלאג, קיעוו, 1940.
דערדיילונגעד און מייסעס, מו"ל: מעלוכא - פארלג פאר דיי נאציאנאלע מינדעערהיינג אינ אוסר"ר, קייעוו - עואוו, 1940.
אונטערוועגנס: אן אנדערע צערציילונגען, מו"ל: איקוף, ניו-יארק, 1960
זעקס עפל: די קלוגע בינען (ספורים לילדים), יידיש בוק, ווארשע, 1962.
צום לעבן, מו"ל: סאוסטסקי פיאסטעט, מוסקווע, 1969.
חדשים: אן טעג: און אנדערע דערציילונגן, פארללאג, י"ל פרץ, תשל"ג, תל אביב, 1973.
די שטוב און אונטערוועגנס, מו"ל: פארלאג, י"ל פרץ, תשל"ז, 1976.
אונטערוועגנס: ראמאן דערצילונגען, נאוועלן, מו"ל: סאועטסקי, פיסאטעל, מאסקועא, 1979.
יידישע מעשהלעך: פאר קליין און גרויס, מו"ל: קינד און קייט, ירושלים, תשנ"ח, 1997.
החתלתול ששכח איך לבקש אֹכל; כתב עברית: לוין קיפניס; איורים: ה.
(ספרון) ("דאס קעצעלע, וואס האט פארגעסן, ווי מע בעט עסן")
מיגל דה סרוואנטס, דון קישוט, תורגם במשותף עם דוד הופשטיין, תחת הכותרת : "דאן קיכאט דע סערוואנטעס" .
אמיל זולא, דאס געוויסער, מו"ל : קולטור - ליגע, קיעוו, 1929.
גורבונוב, דאס אייז גייט: רומאן, מו"ל: קולטור - ליגע, קיעוו, 1930
יצחק (איציק) קורנפיין (נולד ב-24 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת השוער.
קורנפיין שיחק את רוב שנותיו ככדורגלן במדי קבוצת בית"ר ירושלים, ואף שימש קפטן הקבוצה.
לאחר פרישתו היה מנכ"ל בית"ר ירושלים, וכיהן כמנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים.
קורנפיין גדל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים.
את הופעת הבכורה שלו כשוער בקבוצה בוגרת, עם זאת, ערך דווקא בהפועל טבריה.
כמו כן, שיחק בקבוצות הפועל רמת גן והפועל פתח תקווה, ולאחר מכן החל להתפרסם כשוער בית"ר תל אביב, שם הציג יכולת טובה בין קורות השער ואף נבחר לשוער המצטיין של עונת .
יכולתו בעונה זו גרמה למספר קבוצות לחזר אחר שירותיו, ובשנת 1995 עבר קורנפיין לבית"ר ירושלים ומאז שימש כשוערה הראשון של הקבוצה.
קורנפיין זכה עם בית"ר ירושלים באליפות בעונות , ו-.
הוא גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו ב-23 בדצמבר 1997, ובגביע השלום ברומא ב-10 בספטמבר 2000. כמו כן, היה שותף להישגים עם הנבחרות הצעירות של ישראל (החל מנבחרות הנערים עד הנבחרת הצעירה).
לזכותו של קורנפיין חמש הופעות בנבחרת הבוגרת של ישראל.
בקיץ 2007, לאחר שזכה עם הקבוצה בתואר אליפות שלישי, ולאחר 18 שנים כשחקן פעיל, מתוכן 12 בבית"ר ירושלים, הודיע על פרישה ממשחק.
לאחר פרישתו מונה למנכ"ל בית"ר ירושלים.
קורנפיין עמד מאחורי הקבוצה בעונות המשבר הכלכלי והצליח להעמיד אותה עם התקציב הנדרש, לאחר גיוס ספונסרים למועדון.
בקיץ 2013, לאחר שש שנים בתפקיד, פוטר מתפקידו לאחר העברת הקבוצה לבעלותו של אלי טביב.
קורנפיין למד במגמת מחשבים במכללת אורט בירושלים.
הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ושיווק מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית, במהלכו קיבל הצטיינות דיקן.
מאפריל 2015 עד אפריל 2022 שימש קורנפיין מנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים.
ממאי 2022 מכהן קורנפיין כמנכ"ל של חברת "טרגט מרקט".
הוא נשוי לאתי ולזוג שני בנים ושתי בנות.
הם מתגוררים במושב אורה שבדרום-מערב ירושלים.
קורנפיין הוא פרשן בתוכנית ב"דרך למגרש" המשודרת ברדיו ירושלים.
איצקָה (אברהם) ריז'ינאשווילי (בגאורגית: იცკა რიჟინაშვილი, 12 באפריל 1886 - 17 ביולי 1906) היה מהפכן יהודי גאורגי, שנורה למוות בידי סוכן משטרתי בהיותו בן 20. מספר רחובות בגאורגיה קרויים על שמו.
ריז'ינאשווילי נולד בכותאיסי למשפחה יהודית ענייה ולמד בגימנסיה הריאלית של כותאיסי, שם גם נהיה מעורב בתנועה סוציאל-דמוקרטית.
איצקה ראה בתנועה המהפכנית את הנתיב לשחרור היהדות מהמשטר הצארי, המשטר של הפוגרומים, תחום המושב ונומרוס קלאוזוס, בכל תחומי החיים.
השלטונות עקבו אחריו ואיימו לעצרו.
הוא התחבא, ונסע לגרמניה, בשנת 1904, ללמוד באוניברסיטת לייפציג, שם הוא הצטרף לקבוצה בולשביקית מקומית.
הוא חזר לגאורגיה בשנת 1905, ועזר בהפצת רעיונות המרקסיזם בין חיילי הצבא שהיו מוצבים באימרתי וסמגרלו.
הוא נהרג בהתנקשות על ידי סוכן המשטרה הצארית בכותאיסי בהיותו בן 20 בלבד.
בשנת 1936 פרסם הרצל באזוב מחזה בשם איצקה ריז'ינשווילי על חייו ומותו.
במוזאון ההיסטורי-אתנוגרפי ליהודי גאורגיה הובלטה דמות של ריז'ינאשווילי בפינה שמתחת לכותר "יהודי גאורגיה בתקופת הצאר" בו הודגש, בניגוד למעמדם הירוד של יהודי גאורגיה באותם ימים, פועלם במהפכת 1905. כאשר דמותו של ריזינאשווילי ביניהם הובלטה במיוחד.
האנציקלופדיה גאורגית סובייטית בערך אברם (איצקה) ריז'ינשווילי, כרך 8 עמ' 395
אריה טרקובר (1972), תרבות יהודית בברית המועצות: דיונים בסימפוזיון, עמ' 55
יצחק (איציק) קול (12 בינואר 1932 – 8 ביולי 2007) היה מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
נחשב לדמות מרכזית בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בשנות ה-50 כיהן כראש המועצה האזורית גיזו שבפרוזדור ירושלים.
יצחק (איציק) קול (קולקר) נולד בעיר פתח תקווה והיה בן יחיד לטובה (לבית רוסט), ילידת פולין ושלום קולקר, יליד אוקראינה.
בצעירותו היה חבר פעיל בתנועת השומר הצעיר, למרות שאביו היה איש מפא"י.
קול היה ממייסדי קיבוץ נחשון וכן כיהן כראש מועצה אזורית גיזו.
בקיבוץ שינה את שמו לקול, נישא לנעמי לבית גלס ושם נולדו שני ילדיו.
ב-1960 עזבה המשפחה את הקיבוץ.
מספר שנים מאוחר יותר התגרשו בני הזוג וקול נישא מחדש, התגרש בשנית ונישא פעם שלישית.
בשנת 1960 החל את דרכו בתעשיית הקולנוע, כאשר השתתף בהפקת הסרט "הם היו עשרה" בבימויו של ברוך דינר.
באותה שנה התמנה למנהל האדמיניסטרטיבי של תיאטרון "הקאמרי", על ידי יעקב אגמון ששימש באותה עת מנכ"ל הקאמרי.
בשנת 1967 התמנה למנכ"ל אולפני הרצליה, וכיהן בתפקיד זה כ-11 שנים.
בתקופת מלחמת ששת הימים ובתקופת מלחמת יום הכיפורים היו האולפנים בניהולו מוקד לשידורי הלוויין של רשתות טלוויזיה מכל העולם.
מתוקף תפקידו היה אחראי גם על שידורו בצבע לרחבי העולם של ביקור הנשיא סאדאת בירושלים, בשנת 1977.
בשנת 1981 הפיק את תעמולת הבחירות של המערך בראשות שמעון פרס לרשות הממשלה.
בשנת 1983 התמנה למנכ"ל קבוצת גלובוס גרופ בישראל, וכיהן במקביל גם כחבר מועצת המנהלים של חברת קנון גרופ האמריקאית.
בין השאר, ניהל את הקמת אולפני ג"ג בנווה אילן.
בשנת 1990 הפיק את התוכנית הראשונה שהפיקו חברת הכבלים בישראל, שעשועון בשם "זה מה אין" בהנחיית דודו דותן.
בשנת 1991 עבר ללוס אנג'לס ופעל שם כמפיק עצמאי,
בשנת 1993 עמד בראש קבוצה שהתמודדה במכרז להפעלת ערוץ 2, אך הקבוצה לא זכתה במכרז ופורקה.
בשנת 1994 התמנה לשותף ומנהל בחברת "רול תקשורת ואולפנים".
בשנת 2000 התמודדה רול תקשורת במכרז להקמת ערוץ ערוץ שלישי מסחרי בישראל (שנודעה אחר כך בשם ערוץ עשר, אך לא זכתה בזיכיון.
קול נפטר בכפר סבא בגיל 75 מדלקת ריאות.
השוטר אזולאי (1971, יחד עם אפרים קישון)
מציצים (1972, יחד עם מרגוט קלאוזנר)
עיניים גדולות (1974, יחד עם אורי זוהר)
אני אוהב אותך רוזה (1975, יחד עם משה מזרחי)
עמי ותמי (1987, בהפקת קנון גרופ)
תוכניות טלוויזיה אמריקאיות שביים בישראל
סרטים אמריקאים שצולמו בישראל בהפקתו המקומית
הסרט "השוטר אזולאי" בהפקתו זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, זכה בפרס בפסטיבל הסרטים במונטה קרלו וכן היה מועמד לפרס אוסקר האמריקאי.
כמפיק הסרט התקבל קול כחבר באקדמיה האמריקאית לקולנוע.
הסרט "אני אוהב אותך רוזה" בהפקתו היה אף הוא מועמד לפרס האוסקר.
קול זכה מספר פעמים בפרס כינור דוד, על הפקותיו "מציצים", "זה הסוד שלי", "תשע בריבוע", "שחק אותה" ו"זה מה יש".
יצחק (איציק) קלה (נולד ב-3 במאי 1953) הוא זמר ישראלי ומהבולטים שבז'אנר המוזיקה הים תיכונית.
יצחק קלה נולד בירושלים, למשפחה ממוצא כורדי.
ב-1963 בגיל עשר זוהה הפוטנציאל המוזיקלי הטמון בו על ידי הפייטן, רחמים עמר, שאצלו למד קלה נגינה על מנדולינה, גיטרה, עוד ובוזוקי.
לימים סיפר קלה שאת המנדולינה הראשונה שלו קיבל מידי השר יוסף בורג.
ב-1971 בגיל 18 היה קלה לסולנה של להקת "אור חיים", ושירים של הלהקה אף הושמעו בתחנות הרדיו.
עם זאת, התרחק בהדרגה קלה מן הלהקה, ומספר שנים מאוחר יותר החל להופיע בלעדיה ובליווי נגנים משלו באירועים ובמועדונים.
בשנת 1978 יצא אלבומו הראשון, "על הרי הקסטל", שהכיל שירים כורדיים.
מאז הוציא כ-30 אלבומים נוספים, ביניהם אחד שכלל גרסאות כיסוי לשירים עבריים ידועים.
במהלך הקריירה שיתף פעולה עם כותבים ויוצרים רבים, בהם עוזי חיטמן, אהוד מנור, אביהו מדינה, שלמה כישור, דני שושן, אלי חוג'ה תומר עג'ם ואחרים.
בין שיריו הבולטים נכללים "אבא נשמה", "תביני אותי", "מאמי מאמי", "אני העבד", "רפאני", "למה לא", "אישה יפה", "אני קורא בשמך", "חולפות שנים", "שאלי", "מה קרה לך" ו"מחפש את הדרך".
ב-1981 הוציא בחברת "קוליפון" את אלבומו השני "איציק קלה והכוכבים".
ב-1985 הוציא את האלבום "בחצות הליל", בו בלטו: "איש מגבעתיים", "אימרו שמיים", "את לי ארץ" (לחן: אנריקו מסיאס) וחידושים ל"רגל רוקדת" (במקור: אריס סאן) ו"לבד יושבת" (במקור: חיים משה).
יגאל חרד עיבד את שירי האלבום, וניגן בגיטרה אקוסטית, וביחד עימו השתתפו בהקלטות חברי להקת "ברוש", יהודה קיסר, וקלה עצמו בגיטרה מזרחית, מזי כהן ופנינה בריק (מלהקת סקסטה) בקולות.
שלמה כישור כתב את מרבית שירי האלבום.
באותה שנה הקליט והוציא את אחד מלהיטיו הגדולים "מאמי מאמי", למילותיו של שלמה כישור וללחן טורקי (במקור של הזמר איברהים טטליסס), שיצא במקור כסינגל לרדיו ונכלל לאחר מכן בגרסת הדיסק של האלבום "בחצות הליל" (שנקראה "מאמי מאמי").
ב-1986 הוציא את האלבום "מלאך שלי" (מילים: אלי חוג'ה), שוב בעיבודים של יגאל חרד, ובהשתתפות של להקת "ברוש" בהקלטות (כמרבית הפקותיו של קלה בשנות ה-80), האלבום כלל את השיר "אל נא תלכי" (שמוכר גם בשם "טוב לי איתך).
ב-1987 הוציא את האלבום "כולנו בחפלה", בו בלטו השירים: "הזוהר לארגוב" (מילים: אלי חוג'ה.
לזכרו של הזמר המנוח), "למה לא", "כמו הרוח" (שהיה הלחן המקורי היחיד באלבום, של קלה עצמו) ו"אימי אימי".
אלי חוג'ה, עוזי חיטמן ושלמה כישור כתבו גרסאות עבריות ללחנים זרים, ויגאל חרד עיבד את שירי האלבום.
באותה שנה הוציא קלה גם את האלבום "מכתב אהבה" שכלל את השיר "תמי תני לי צ'אנס", גם כן בעיבודו של יגאל חרד.
ב-1988 הוציא את האלבום "אדם ועולמו", שבשונה מאלבומיו הקודמים - מרביתו הכיל שירים מקוריים.
בין שירי האלבום בלטו 3 שירים שהפכו למזוהים ביותר עם קלה: "אני העבד" (מילים: עוזי חיטמן, לחן: יורם הראל חיימוב), "אמא" ו"קמנג'ה" (מילים ולחן: דני שושן).
עוד תרמו לאלבום היוצרים: אביהו מדינה, שלמה כישור ואבי רן.
חיים חדד עיבד את שירי האלבום, וניגן בקלידים, ועימו השתתפו בהקלטות גם איקי לוי בתופים, רוני בוני בכלי הקשה, מיקי שביב בגיטרה בס, יהודה קיסר בגיטרה מזרחית, אריס נחום, וקלה עצמו בבוזוקי ונגנים נוספים.
ב-1991 הוציא את האלבום "כל עוד נאמין" שהוקלט בשנתיים שלפני הוצאתו.
האלבום כלל את השיר "בלדה לזוהר ארגוב" ("הו חברי"), שהוקלטה לזכרו של זוהר ארגוב המנוח, וכן ביצוע לשיר "שבחי ירושלים".
עיבודי האלבום נחלקו בין אריה ברקוביץ' לאייל מאנה.
אלבום זה נכשל באופן יחסי.
כשנה לאחר מכן, הקליט קלה את הסינגל "בי נשבעתי" למילים של דוד זיגמן
(למעשה זה שירו הראשון שזיגמן כתב) וללחן טורקי.
השיר זכה להצלחה רבה ונכלל באלבום שנשא את שם השיר ובו בלטו השירים "לא היום ולא מחר", "עייף מהחיים", וכן שיר בערבית "טאלו חבאבנא".
יעקב למאי עיבד את שירי האלבום, ניגן בקלידים ובסינטיסייזר ותכנת תופים והשתתף בו נגן "חי" אחד בלבד, הכנר פליקס מזרחי.
בזכות אלבום זה, שב קלה אל קדמת הבמה וזכה להצלחה מחודשת בקרב חובבי הז'אנר.
באותה תקופה הקליט קלה מספר דואטים, בין היתר עם אתי לוי ("עד כלות הנפש" - למילים של דודו ברק וללחן יווני עממי, עיבוד: רובי בן שמעון), וכן עם הזמרת לימור חן ("חומות ומגדלים" - שיר שאורכו לא פחות מ-9 דקות).
ב-1995 הוציא את האלבום "והיא איננה", בו בלטו שיר הנושא (מילים של אהוד מנור ללחן יווני), "חוזר מאהבה" (מילים ולחן: דני שושן), "את לי כחלום" (חידוש לשירו של ג'קי מקייטן), "אלוקיי אל תעזבני" (מילים: אלי חוג'ה.
במקור שיר יווני, "אפורו") וגרסה לפיוט המסורתי "צור משלו אכלנו".
יניב שושן (בנו של הכותב דני שושן) עיבד את שירי האלבום.
בשנת 1996 ביצע את השיר "תפוח האהבה" בדואט עם הזמרת חני מסיקה.
ב-1997 הוציא בחברת ההפקות של אבי גואטה את האלבום "אני קורא בשמך", שהוקלט כולו ביוון עם נגנים מקומיים.
שיר הנושא של האלבום הפך ללהיט גדול במוזיקה המזרחית.
בנוסף בלטו השירים "אייהה", "מי צריך יותר" ו"בואי ונשכח".
עוד כלל האלבום גרסה לשיר "אינתא עומרי" וחידוש לשיר "מה עם הילד", שאת גרסתו העברית הראשונה ביצע חיים משה.
את שירי האלבום כתבו יוש גרנות, אהוד מנור, ודודו ברק.
המוזיקאי היווני דמיטריוס רקיציס עיבד והפיק מוזיקלית את שירי האלבום.
באותן שנים הוציא קלה בין היתר, אלבום שכולו בערבית, בהפקה של פליקס מזרחי, שכלל בין היתר גרסאות כיסוי לשיריו של פריד אל עטרש, וכן את האלבום "שאלי", שהוקלט כולו בסלוניקי.
שיר הנושא בו בוצע בדואט עם אביהו מדינה, ונטה לסגנון יווני-ערבי.
בשנת 2000 חלה עוד תפנית בקריירה של קלה כאשר חבר למעבד הירושלמי תומר עג'ם, יחד הפיקו את האלבום "שמור עלינו" שכלל בין היתר את השיר "ישמח חתני", שהפך להמנון בחתונות וסלל את הדרך אל מחוץ לירושלים להצלחה גדולה של קלה בעשור הבא, עם מספר אלבומים מצליחים בהפקתו.
שאר האלבום למעשה, מורכב מביצועים לשירים ישנים שלו, על העיבודים שהקליט תמיר גל באלבומו "שר איציק קלה" בשנת 1998, בעיבודים של שי ראובני ועלי אורלו.
בין היתר נכללו באלבום זה "אמא", "שנים ללא תקווה", "אל נא תלכי" ו"כמו הרוח".
בספטמבר 2003 הוציא את האלבום "תביני אותי" ששיר הנושא שלו הפך ללהיט, וכלל בין היתר את השיר "אבא נשמה" (מילים ולחן: צדי אור, שלמעשה הקליט את השיר לראשונה, לפני קלה), שנחשב כבר למעל ל-2 עשורים כשיר המזוהה ביותר עם קלה, ואחד מהשירים האהובים ביותר בז'אנר, עם אין ספור גרסאות כיסוי.
כמו כן נכלל באלבום גם "מחפש את הדרך" שנכלל באלבומו הקודם ב-2 גרסאות: גרסת סולו, וגרסת הדואט עם שלומי שבת.
את השירים ללחנים יווניים וטורקיים, כתבו: ארלט ספדיה, אלי חוג'ה, יוסי גיספן, צדי אור ותומר עג'ם.
במרץ 2005 הוציא את האלבום "תסתכלי לי בעיניים" שכלל את "עד יום מותי", "רפאני", "את הפרח שגידלתי", "או שכן או שלא", ו-2 רצועות בונוס: חידוש ל"קול קורא במדבר" (מקור: אהובה עוזרי) ורמיקס ללהיט "מחפש את הדרך".
אילן לב (מי שבעבר ליווה את קלה בהופעתיו על קלידים) ואלי מלמד עיבדו והפיקו מוזיקלית את שירי האלבום, שזכה אז להצלחה רבה.
בשנת 2008 הוציא קלה את האלבום "מתגעגע", שאופיין בסגנון "פופ-ים תיכוני" לצד בלדות שקטות.
האלבום כלל את הלהיט "אישה יפה" (מאמי מאמי) וכן את השיר "רק איתך".
אילן לב ואלי מלמד עיבדו את שירי האלבום.
למרות הקריירה הארוכה והעשירה, קלה מעולם לא התפרסם תקשורתית כמו חיים משה, ישי לוי, זוהר ארגוב ואחרים.
המוזיקה שלו הגיעה בעיקר לאנשים המתמצאים בתחום, עד שהפתיע כאשר הצליח למלא עד אפס מקום את תיאטרון קיסריה באוגוסט 2009.
בשנת 2023 התארח בשיר הזכייה בגביע המדינה בכדורגל 2022/2023 אצל עידן עמדי ביחד עם שלום מיכאלשווילי ואסי ישראלוף.
קלה נשוי לציונה ולהם ארבע בנות ושישה נכדים.
ב-20 בנובמבר 2012 נפצעה אשתו בפיגוע על ידי ארבעה זורקי אבנים פלסטינים סמוך לביתר עילית.
באוקטובר 2023 נפטרה בתו מעיין ממחלת הסרטן, בה לקה עצמו בעבר והחלים ממנה.
ב-11 בפברואר 2024 הוציא קלה שיר בשם "לילדתי מתגעגע" אותו הקדיש לבתו המנוחה ולהרוגי טבח שבעה באוקטובר.
קלה היה מעורב במספר פרשיות מס מול שלטונות מס הכנסה:
בשנת 1987 הגיע קלה להסכם כופר עם מס הכנסה.
בשנת 2000 הורשע בעבירות העלמת מס ונגזרו עליו שלוש שנות מאסר על תנאי וכן הוטל עליו קנס.
במרץ 2008 הורשע בעבירות מרמה, השמטת הכנסות ודיווח כוזב למע"מ, ובספטמבר 2008 גזר עליו בית המשפט שלושה חודשי עבודות שירות, שישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 80 אלף ש"ח.
איקאוניס היא אלה במיתולוגיה הקלטית ובדת הגאלית-רומית.
איקאוניס היא אלת הנהר יון שבגאליה (במחוז יון, בבורגון שבצרפת של ימינו).
כתובת המוקדשת לאלה התגלה באוסר שבבורגון.
איציק שמלי הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר איציק שמלי.
האלבום נמכר החל משנת 2007. באלבום 15 שירים בעלי אורך כולל של למעלה משעה.
באלבום מתארחים אומנים רבים כמו סאבלימינל, שלומי שבת, בוסקילז, גבריאל בטלר, אבי סינגולדה (גיטרות) ועוד.
מי זה בא (עם סאבלימינל)
אני מודה לך (עם שלומי שבת)
זה אני (עם גבריאל בטלר)
יצחק (איציק) שמלי (נולד ב-6 באוקטובר 1980) הוא זמר ישראלי ששר בסגנונות ים תיכוני וההיפ הופ.
בצבא שירת כזמר בלהקת "חיל חינוך" - הלהקה המזרחית הראשונה בצה"ל.
בשנת 2002 השתחרר מהצבא והתחיל להופיע במועדני לילה שונים בעיקר באזור גוש דן, באחת ההופעות פגש את השחקנית אלונה טל שהחליטה לתווך בינו לבין הצמד סאבלימינל והצל.
סאבלימינל ערך לשמלי אודישן קצר והחליט להחתים אותו בלייבל שהקים "משפחת תאקט".
בשנת 2007 הוציא אלבום סולו ראשון העונה לשם "איציק שמלי".
בשנת 2009 יצא אלבומו השני "סיפור אהבה".
בשנת 2011 הוציא שמלי את אלבומו השלישי "החמצן".
בשנת 2013 עזב שמלי את משפחת תאקט.
בשנת 2019 השתתף בעונה השביעית של הכוכב הבא לאירוויזיון, אך החליט לפרוש מהתכנית לאחר שעבר את האודישנים הראשונים.
במרץ 2025 לוהק לסרטו של יהודה גרובייס "התכשיט".
מאז שנת 2009 נשוי ללוטן.
לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים באשדוד.
הרב יצחק (איקא) ישראלי (29 באוגוסט 1931, ט"ז באלול ה'תרצ"א – 30 באוגוסט 2009, י' באלול ה'תש"ע) היה צייר ואיש רוח שחזר בתשובה.
נולד בשם יצחק ישראלי בשכונת מחלול בתל אביב, לאברהם וולקוביסקי-ישראלי, שהיה אורג וחבר הוועד הפועל, ולמרים גרוסמן.
שניהם עולי העלייה השלישית (1921) ב-1936 עברה משפחתו להתגורר בקריית עבודה - אחת השכונות שייסדו את העיר חולון, שם גדל ולמד בבית החינוך לילדי העובדים (ביאליק), לאחר מכן בבית החינוך התיכון בתל אביב, והיה חבר בנוער העובד בקבוצת מעוז.
בגיל 13 התגייס עם חבריו להגנה, לגדודי הנוער ולאחר מכן להחי"ש עד 1948. באותה עת השתלב גם בלימודי חקלאות במקווה ישראל.
עם הקמת צה"ל, הצטרף לגדנ"ע (מחנה עלומים).
כאחד מחלוצי ההתיישבות, היה לחבר בהכשרת גינוסר וממקימי קיבוץ ביר עסלוג', לימים משאבי שדה.
עם הפילוג בתנועה הקיבוצית, עבר עם עוד מספר חברים לקיבוץ חצרים.
בעת חלוקת הארץ למועצות, שויך קיבוץ חצרים למועצה האזורית בני שמעון ואיקא צייר את סמל המועצה.
לאחר מכן, בעקבות רצונו לעסוק בציור, עזב את הקיבוץ ונסע ללמוד ציור בפריז, שם היה מהתלמידים הישראלים הראשונים בבוזאר.
ישראלי החל ללמוד ציור אצל אהרן אבני בעודו תלמיד בבית-הספר, ובהמשך למד גם אצל ליאו רוט, שאת אלבום ציוריו שמר בסטודיו שלו, ואצל פרופסור סורברי באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר בפריז.
לאחר מכן נסע לאיטליה והתגורר בפירנצה למשך מספר חודשים, לצורך השתלמות בעניין אמנויות הרנסאנס והתנסה בציורי פרסקו.
לאחר שובו לישראל, למד אצל יוסף זריצקי אותו הכיר כבר קודם לכן, ובמשך תקופה היה רתוק אליו בכל מסעותיו.
בגיל צעיר, רכש ממנו אוצר מוזיאון תל אביב ציור לתצוגת הקבע במוזיאון.
תערוכת היחיד הראשונה שלו נפתחה בעיר ילדותו חולון במאי 1955. לאחר שהציג בתערוכות כלליות ב-1956 חזר לפריז, עם אבנר חזקיהו ויוסי בנאי.
הוא אייר את ספרו של יצחק אוורבוך אורפז "עשב פרא" שיצא לאור בסוף שנת 1959 ואת הספר חסמבה במסתרי ניו יורק.
בשנות ה-60, עבד בתחום הפרסום אצל אחיו חגי.
בשנת 1954 התמנה למזכיר "ארגון הציירים והפסלים" של איחוד הקבוצות והקיבוצים.
כשחזר לישראל נהג לשבת בכסית ובקפה קליפורניה, שם התרועע עם נתן אלתרמן ואלכסנדר פן, והתחבר עם דן בן אמוץ, עמוס קינן, אורי אבנרי, ז'ק קתמור, דוד גרינברג, הלית ישורון ואחרים.
ישראלי היה נוהג לבקר את טיוטות הספרים של עמוס קינן.
בין פעילויותיו בימי תל אביב:
ממייסדי קבוצת האמנים "העין השלישית", יחד עם דן בן אמוץ, דפנה ערוד, אן טוכמאייר, ז'ק קתמור, דוד גרינברג ואחרים.
הקים את הדיסקוטק הראשון בישראל, והעניק לו את שמו אפרופו, עם סניפים ביפו ובנהריה – 'בריקדה' (שם היה גם מועדון וחוף) ודיסקוטק מזדמן בחמאם של דן בן אמוץ, שהיה גם שותף עמו.
הראשון בישראל, רפי שאולי, הוכשר על ידו ועבד בדיסקוטקים שלו.
קיים עם אחיו חגי בית-דין אלטרנטיבי שקיים דיונים ציבוריים עם חבר מושבעים, תחת הארגון האמריקאי 'בני ברית', והקים ממשלת צללים כאלטרנטיבה לממשלה ולהחלטותיה.
יצירתו 'תיק תק', ששמה ניתן על ידי בן אמוץ, הייתה אסופת ציורים ושירים של מיטב אמני ישראל, אך היא נגנבה ונשאר ממנה רק עותק מודפס.
ביוני 1967 חתם ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין-מור, אייבי נתן, עמוס קינן והדה בושס על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.