tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סלע גיליס הוא הר סלעי בולט מבודד ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
הסלע ממוקם 11 קילומטרים מצפון להר דסינגר.
גובהו של ההר - 1,185 מטרים מעל פני הים.
רכס נפטון (בו ממוקם סלע גיליס) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם אזור הסלע) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1964, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
סלסט אפיפני וייט , הידועה בשם סלסט, היא זמרת ופזמונאית אמריקאית-בריטית.
סלסט אפיפני וייט נולדה בקולבר סיטי שבקליפורניה ב-5 במאי 1994 לאם אנגלייה ולאב ג'מייקני.
לאחר פרידת הוריה, עברה סלסט לממלכה המאוחדת.
כשהייתה סלסט בת 16, אביה נפטר מסרטן הריאות בגיל 49.
סלסט החלה את דרכה בשנת 2014 במתן שירה למפיקים כגון אביצ'י, טיקס ו-Real Lies, תוך כדי שהיא גם פרסמה תוכן עצמי ב-SoundCloud.
היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Daydreaming" תחת חברת התקליטים של לילי אלן, Bank Holiday Records, באוקטובר 2016.
בשנת 2020 הוציאה את הסינגל "Stop This Flame".
באותה שנה זכתה בפרס הכוכב העולה בפרסי המוזיקה הבריטית.
אלבום הבכורה שלה, Not Your Muse, יצא בשנת 2021 והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
באותה שנה, סלסט הייתה גם מועמדת לפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עם השיר "Hear My Voice" מתוך הסרט "משפט השבעה משיקגו".
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד קטן בסרט המלחמה של סטיב מקווין, "בליץ" בתור אניטה סינקלייר.
סלסט אינג (נולדה ב-30 ביולי 1980) היא סופרת אמריקאית.
אינג פרסמה מספר ספרים ובנוסף סיפורים קצרים רבים שהתפרסמו במגוון כתבי עת ספרותיים.
הרומן הראשון של אינג נקרא באנגלית Everything I Never Told You, ראה אור ב-26 ביוני 2014 וזכה בפרס ספר השנה של אמזון ולשבחי המבקרים.
הספר ראה אור בעברית בהוצאת תמיר סנדיק ונקרא כל מה שלא סיפרתי.
סיפור קצר שכתבה בשם Girls at Play זכה ב-2012 בפרס Pushcart וב 2015 בפרס אלכס.
הרומן השני שלה נקרא באנגלית Little Fires Everywhere ראה אור בשנת 2017, ויצא לאור בעברית בהוצאת אחוזת בית בשם שריפות קטנות בכל מקום.
המיני-סדרה שריפות קטנות בכל מקום המבוססת על הספר, עלתה לשידור בשנת 2020. בשנת 2020 גם קיבלה אינג את מלגת גוגנהיים.
באוקטובר 2022 ראה אור הרומן Our Missing Hearts.
הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת אחוזת בית בשם הלבבות האבודים שלנו.
אינג נולדה בפיטסבורג, פנסילבניה להורים שהיגרו לארצות הברית מהונג קונג בסוף שנות ה-60. אביה ד"ר דניאל אינג (נפטר ב-2004) היה פיזיקאי במרכז המחקר גלן של נאס"א.
אימה הייתה כימאית שלימדה באוניברסיטת קליבלנד סטייט.
כשהייתה בת עשר עברה להתגורר בשייקר הייטס אוהיו, עם הוריה ואחותה.
בשנת 1998 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ולאחר מכן עשתה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת הרווארד ותואר שני בכתיבה באוניברסיטת מישיגן שם גם זכתה בפרס עבור סיפור קצר שכתבה: What Passes Over.
בשנת 2012 זכתה אינג בפרס פושרט על סיפור קצר שכתבה ונקרא באנגלית Girls, At Play.
סיפורים קצרים שכתבה פורסמו בעיתונות הכתובה ובאתרי אינטרנט.
רומן הביכורים שלה (שנקרא בעברית "כל מה שלא סיפרתי") הוא מותחן שבמרכזו משפחה אמריקאית באוהיו של שנות ה-70. בהתייחסה לעבודת הכתיבה של הרומן שנמשכה שש שנים, אמרה אינג שהיא נעזרה בחוויות אישיות שלה הקשורות לגזענות, כמו גם חווית של בני משפחה וחברים.
הספר זכה לשבחי המבקרים, בין היתר נכתב על הספר בלוס אנג'לס טיימס: "רומן ראשון מצוין על משפחה, אהבה ואמביציה" וגם זכה בפרסים שונים: הספר הנזכר של השנה ברשימת The New York Times Book Review לשנת 2014 ועוד.
עלילת הרומן השני של אינג שראה אור (שנקרא בעברית "שריפות קטנות בכל מקום") מתרחשת בשייקר הייטס, אוהיו, ובמרכזה שתי משפחות, המאתגרות את הגבולות ואת התרבות של העיר.
הספר עובד למיני-סדרה שעלתה בשירות הסטרימינג הולו בשנת 2020. ריס וית'רספון וקרי וושינגטון הפיקו את הסדרה ושיחקו בה.
עלילת הרומן השלישי שלה ("הלבבות החסרים שלנו") מתרחשת בעולם עתידי בו אמריקה נתנה לגיטימציה לגזענות, במיוחד נגד אנשים ונשים ממוצא אסייתי, וחנקה את חופש הביטוי.
החל משנת 2014, אינג מתגוררת בקיימברידג' (מסצ'וסטס) עם בעלה ובנה.
ב-2018, כאשר הממשלה האמריקאית הפרידה בין הילדים וההורים למשפחות מהגרים לא חוקיים אינג השתמשה בחשבון הטוויטר שלה כדי להתבטא בנושא.
ביחד עם קבוצה של סופרים אחרים היא מכרה זכויות לשמות של דמויות עתידיות בספרים במטרה לגייס כסף עבור משפחות מהגרים.
+שם הספר בעבריתשנת הפרסוםהוצאה לאורשם הספר במקורכל מה שלא סיפרתי2016תמיר סנדיקEverything I never told youשריפות קטנות בכל מקום2019הוצאת אחוזת ביתLittle Fires Everywhereהלבבות האבודים שלנו2023הוצאת אחוזת ביתOur Missing Hearts
סלסט מלוי היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת יוטה.
מלוי, חברת המפלגה הרפובליקנית, עבדה טרם שירותה בקונגרס האמריקאי כיועצת המשפטית הראשית של חבר בית הנבחרים כריס סטיוארט וכסגנית התובע המחוזי במחוז וושינגטון שביוטה.
מלווי נולדה בסידר סיטי שביוטה, וגדלה במבנה יביל עם חמישה אחים בהייקו שבנבדה.
אמה עבדה בחברת "Avon" ואביה היה לוחם אש בהתנדבות.
היא השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון פאהרנגט ואלי השוכן באלאמו.
לאחר מכן עבדה מלוי באוניברסיטת דרום יוטה, שם השלימה לימודי תואר ראשון בחקלאות.
היא בעלת תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט ע"ש ג'.
רובן קלארק של אוניברסיטת בריגהאם יאנג משנת 2015. במשך 11 שנים עבדה כשומרת קרקעות בשירות שימור משאבי הטבע ביוטה.
לאחר לימודי המשפטים שלה עבדה מלוי במחוז וושינגטון שביוטה כסגנית התובע המחוזי, והתמחתה בדיני קרקעות ציבוריים הקשורים למדיניות קרקע ומים.
היא טענה בשם בעלי קרקעות תושבי יוטה בפני ועדת המשנה לפיקוח וחקירות של בית הנבחרים של ארצות הברית.
מלוי המשיכה לעבוד בתחומי זכויות קרקע וחזקה עם איגוד מחוזות יוטה וסניף שירות המים במחוז וושינגטון.
עבודתה כסגנית התובע המחוזי הובילה אותה לממשק תכוף עם כריס סטיוארט, נציג מחוז הקונגרס השני של יוטה בקונגרס, ובשנת 2019 שכר אותה סטיוארט כיועצתו המשפטית בלשכתו המחוזית ובמשרדו בגבעת הקפיטול.
לאחר שכריס סטיוארט הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים בעקבות בעיות הבריאות של רעייתו, הכריזה מלוי ביוני 2023 על התמודדותה אל בית הנבחרים האמריקאי במחוז הקונגרס השני של יוטה.
סטיוארט תמך פומבית במלוי והעניק לה את חסותו בבחירות המיוחדות לאחר ש-13 מתמודדים רצו להחליפו בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
ב-24 ביוני 2023 זכתה מלוי במועמדות מפלגתה בכנס של המפלגה הרפובליקנית ביוטה, אך עדיין נאלצה לעמוד בפני בחירות מקדימות לאחר ששני מועמדים אחרים אספו מספיק חתימות כדי לכפות על המפלגה פריימריז.
ב-6 בספטמבר זכתה בפריימריז זה.
ב-21 בנובמבר אותה שנה ניצבה בפני קת'לין רייבה, חברת הסנאט של יוטה ומועמדת המפלגה הדמוקרטית, וגרפה 57% מקולות הבוחרים.
ב-28 בנובמבר 2023 הושבעה לתפקיד בידי יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית מייק ג'ונסון.
סלסיז הוא נקניק גולמי שמקורו בגראובינדן, שווייץ.
זהו נקניק מיובש או מעושן באוויר ומיוצר במגוון גרסאות שונות.
הוא מבדיל את עצמו מרוב הנקניקים האחרים בפרופיל המלבני שלו.
בשר חזיר משמש כמרכיב הבסיסי.
סלסיז מיוצר גם עם בשר ציד כמו צבאים, יעלים או חזירי בר או עם בשר של חיות משק אחרות כמו בקר, סוס, כבשה/טלה.
סלסיז נלחץ לצורה מלבנית ובדרך כלל מיובש ללא עישון.
את הסלסיז אוכלים בחתיכה אחת או פרוסים יחד עם לחם.
לפעמים הוא גם מבושל בכמה מנות שווייצריות, בעיקר קפונס ו-Plain in Pigna, או משמש כמלווה, במיוחד עבור Maluns (מאכל תפוחי אדמה מהאזור).
יין אדום אזורי הולך טוב עם הנקניק, למשל מה-Bündner Herrschaft.
סלסטין "סיטואיין" אנרי הייתה צרפתייה בת המאה ה-18. ידועה כמי שליוותה את אנדרה-ז'אק גרנרן בטיול בכדור פורח ב-8 ביולי 1798 שהמריא מפארק מונסו שבפריז, צרפת.
היא זכתה להיחשב כאישה הראשונה שהמריאה לאוויר אי פעם, למרות שכמה נשים כבר עלו בכדור פורח לפניה: ב-20 במאי 1784, המרקיזה והרוזנת ממונטלמבר, הרוזנת מפודנס, ומיס דה לגארד יצאו לטיול עם כדור פורח קשור בפריז, ואליזבת טיבל המריאה בכדור פורח לא קשור כבר ב-4 ביוני 1784.
הבלונאי וחלוץ הצניחה אנדרה-ז'אק גרנרן הודיע ב-1798 כי בעלייתו הבאה תלווה אותו אישה צעירה.
למרות שהציבור והעיתונות היו בעד הרעיון של גרנרן, הוא נאלץ להופיע מול פקידי הלשכה המרכזית של המשטרה כדי לנסות להצדיק את הפרויקט שלו.
הדאגה העיקרית שלהם הייתה ההשפעה שעלולה להיות ללחץ האטמוספירי על איברי הגוף הנשי העדין, אם כי נראה שהם היו מודאגים גם מההשלכות המוסריות של גבר ואישה כשהם לבד בכדור ביחד.
כשנשאל לגבי התוצאות הצפויות של הלחץ האטמוספירי ומה יקרה אם האישה תאבד את ההכרה, גרנרן השיב שהוא לא מצפה שמשהו לא נעים יקרה ושהוא יהיה אחראי באופן אישי להתמודדות עם כל תקלה.
המשטרה, שלא הייתה מרוצה מתשובותיו של גרנרן, הוציאה נגדו צו מניעה שאוסר את העלייה בטענה שהצעירה מתחייבת למיזם ללא מושג לגבי התוצאה האפשרית.
גרנרן סירב לקבל את ההחלטה שקיבלה הלשכה המרכזית ופנה להנהלת המחלקה.
לאחר התייעצות עם שר הפנים ושר המשטרה הצו בוטל בסופו של דבר בטענה ש"אין יותר שערורייה בלראות שני אנשים ממינים שונים עולים בכדור פורח, מאשר בלראות אותם קופצים לכרכרה." הם גם הגיעו למסקנה שההחלטה של האישה לצאת לטיול הכדור פורח הוכיחה את ביטחונה בניסוי ומידה של חוסר פחד אישי.
סלסטין אנרי כבר נבחרה על ידי גרנרן להתלוות אליו, ובעקבות הסרת האיסור הוא היה מוכן מיד להמשיך בתוכניתו.
הוא פרסם את דבר ההמראה העתידית בעיתון הפריזאי "L'Ami des Lois".
"סיטואיין הצעירה שתתלווה אלי רוצה כבר להגיע ליום המסע.
אני אעלה איתה מפארק מונסו, בזמן כלשהו בעשרת הימים הקרובים".
ב-8 ביולי 1798 התאספו צופים רבים בפארק מונסו בפריז על מנת לחזות בהמראה.
לכל הדעות אנרי בת ה-21 הייתה צעירה ויפה, והיא וגרנרן הסתובבו בפארק מספר סיבובים לקול תשואות הקהל לפני שנכנסה לסל הכדור בעזרת האסטרונום ז'רום לאלנד.
הטיול בכדור הפורח עבר ללא תקלות, הוא התרומם לגובה 3,000 מטר והמסע הסתיים בגוסנוויל כ-30 קילומטרים מצפון לפריז.
לא קיים תיעוד של מערכת היחסים בין גרנרן לסלסטין אנרי, היכן הוא גייס אותה לטיול או מה היו המניעים שלה לקבל את ההצעה.
ידוע כי גרנרן נתן לה מתנה לאחר הטיול.
בעיתונות הייתה התעניינות נלהבת בנערה הצעירה והיפה במשך כמה ימים, אך תהילתה לא נמשכה זמן רב.
זמן קצר לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 1798, אשתו לעתיד של גרנרן, ז'אן ז'נבייב גרנרן החליפה אותה בהמראות בכדור שלו.
לאחר מכן, הן אשתו והן אחייניתו אליסה גרנרן נודעו בהישגי הצניחה שלהן, וסופי בלנשאר זכתה להתפרסם במעללי הכדור הפורח שלה לבדה, מה שהדיח את תהילתה של אנרי לכדי הערת שוליים בהיסטוריה.
גנרל של דיוויזיה סלסט ז'אן-בפטיסט ויקטור דפרה היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
דפרה נולד ב-6 באוקטובר 1855 בווקואה, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה.
בשנת 1874 התגייס לצבא צרפת, ועם השנים התקדם בסולם הדרגות.
ב-25 במרץ 1906 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-25 במרץ 1909 הועלה לדרגת קולונל.
ב-23 בספטמבר 1909 מונה למפקד רגימנט ארטילריית השדה ה-8, ב-8 באוגוסט 1912 הוא מונה למפקד בית הספר ליישומי תותחנים והנדסה, וב-21 בדצמבר אותה שנה הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מונה דפרה ב-21 באוגוסט 1914 למפקד הארטילריה של הארמייה השלישית, אולם למחרת הועבר למפקד הארטילריה של פלגת הארמייה לורן, וב-26 באוגוסט מונה למפקד הארטילריה של הארמייה השישית.
ב-31 באוגוסט הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-61, ופיקד עליה במהלך הקרב הראשון על המארן והקרב הראשון על האן.
ב-15 בפברואר 1915 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, וב-22 בפברואר מונה למפקד קבוצת דיוויזיות המילואים ה-5. ב-6 באוקטובר 1915 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-7, וב-5 בנובמבר הוא מונה למפקד פלגת הארמייה לורן.
ב-6 באוקטובר 1917 הוצב דפרה בעתודת המילואים, וב-1 במרץ 1940 הוא מת בגיל 84.
סלע יסוד הוא סלע מאגמטי שנוצר מהתגבשות של סלע מותך – מאגמה או לבה – כתוצאה מהתקררותו.
שמם העברי נובע מהיותם של סלעים אלה תוצרים ראשוניים של תהליכים גאולוגיים, ושמם הלועזי – Igneous rocks – נובע מהמילה הלטינית igneus, שמשמעותה: אש.
מקור המאגמה בהתכה של סלעים, המתבצעת בשלוש דרכים:
שחרור לחץ בחלקה העמוק של המעטפת, בו נוצרת מאגמה בזלתית הנפלטת ברכסים מרכז-אוקייניים, בנקודות חמות ובגב קשתות איים.
התכת שטף – שינוי בהרכב הכימי של הסלעים, בעיקר בשל תוספת מים המורידה את נקודת ההתכה.
תהליך זה מתקיים בעיקר באזורי הפחתה.
התכה בעליית טמפרטורה הגורם לשבירת הקשרים בין חלקיקי החומר והפיכתו לנוזל.
מרבית התכת הסלעים מתרחשת בשני התהליכים הראשונים.
סלעי היסוד הנחשפים או נוצרים על-פני השטח מאפשרים הצצה להרכב המעטפת ולתנאים השוררים בה, והצצה נוספת לתהליכים שהתרחשו בעבר באמצעות תיארוכם ביחס לשכבות הסמוכות.
נהוג לחלק את סלעי היסוד לשני סוגים עיקריים, על פי מקום ואופן היווצרותם:
סלע פלוטוני קרוי גם "סלעי תהום" ו"סלע אינטרוסיבי" (Intrusive Rock) – סלע שהתגבש ממאגמה במעטפת כדור הארץ בתהליך איטי, ורק אחר-כך – כתוצאה מתהליכי הרמה ובליה – נחשף על-פני השטח.
התקררותה האיטית של המאגמה מאפשרת צמיחת גבישים גדולים.
גרניט הנוצר בדרך זו מהווה תשתית ליבשות בדמות מסיבים ושילדים.
סלעים פלוטוניים מתגבשים גם בתוך הקרום כמחדרים פלוטוניים דוגמת דייקים, סילים, בתולית ולקולית.
דוגמאות לסלעים פלוטוניים: גרניט, גברו, דיוריט וסיאניט.
חלוקה פנימית של המחדרים מתייחסת לעומק התגבשותם, כאשר גופי חדירה עמוקים הם אלה המתגבשים עמוק מתחת לקרום, ואילו גופי חדירה רדודים המתגבשים קרוב לפני השטח נקראים "סלעי ביניים" (hypabyssal rocks).
סלעי הביניים מוגדרים כאלה הנוצרים באזור הביניים שבין מקום היווצרם של סלעים פלוטוניים בעומק המעטפת לבין מקום היווצרם של סלעים געשיים מעל הקרום.
עם זאת, מאחר שלא ניתן לתחום אזור מדויק ומוגדר בו הם נוצרים, ומאחר וגופי חדירה דומים נוצרים בעומקים שונים – גאולוגים רבים ויתרו על חלוקה זו.
סלע געשי קרוי גם "סלע פרץ", "סלע וולקני" או "סלע אקסטרוסיבי" (Extrusive Rock) – סלע שהתגבש מלבה שפרצה אל מחוץ לקרום במהלך התפרצות געשית מתוך הר געש או מבעד לסדקים בקרום והתקררה במהירות, ועל כן הסלעים מורכבים מגבישים קטנים מאוד ואף אמורפיים.
בין הסלעים הגעשיים נמנים גם סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף ואגלומרט, שנוצרו מהתגבשות טפרה – החומר שנפלט לאוויר מתוך הרי געש ונופל אחר-כך לקרקע.
דוגמאות לסלעים געשיים: בזלת, ריוליט, סקוריה, פומיס ואובסידיאן.
סלעים תת-געשיים הם סלעי יסוד בעלי גבישים בינוניים הנוצרים לא על-פני השטח אלא בעומק רדוד בקרום.
דוגמאות לסלעים תת-געשיים: דיאבז, פורפיר ולמפרואיט – הנחשב גם לסלע געשי וגם לסלע תת-געשי.
מיון סלעי היסוד היה אחד ההיבטים המבלבלים ביותר של הגאולוגיה בתחילת ימיה כמדע.
באותם ימים תואר כל סלע חדש על ידי גאולוג כבעל מאפיינים שונים מאלה של סלעים שתוארו בעבר, כך שניתן היה לתת לו שם ייחודי.
אולם נטייה זו גרמה להרחבה מוגזמת במיון הסלעים, מאחר שסלעים זהים במוצאם ובהרכבם עשויים היו להראות סימני בליה מבלבלים – שלא דמו לסימנים בסלעים אחרים מאותו סוג.
מסיבה זו נחוץ היה לבנות מערכת קריטריונים שתאפשר בחינה ומיון של סלעי יסוד, הן בשטח – במחשופים ובדוגמאות יד – והן במעבדה.
בשנת 1902 הציעה קבוצה של פטרוגרפים אמריקאים לבטל את שיטות המיון המיושנות, שהיו מעורפלות ולא מדעיות, ולפתח במקומן מיון כמותי המבוסס על אנליזה כימית.
הם טענו כי הרכבם הכימי של סלעי היסוד הוא תכונתם החשובה ביותר, וכי חשוב לקדמו לעמדת חשיבות גבוהה.
באותה עת החל מיון של סלעים על-פי הרכב המינרלים, שעד אז היה בשולי המחקר.
בשנת 1911 הציג נורמן לוי בואן את שורת בואן הקרויה על שמו – תרשים המתאר גיבוש מפריט של מינרלים במאגמה בטמפרטורות שונות ואת אופן גיבושם של סלעים שונים ממאגמת-אם אחת.
התרשים של בואן וספרו "האבולוציה של סלעי יסוד" משנת 1928 הניחו את היסוד למחקר הרכב המינרלים של סלעי יסוד.
המאגמות והלבות הבונות סלעי יסוד הן תמיסות מורכבות, שהרכבן הכימי כה מגוון עד שנחוץ היה לתחום קווים שרירותיים על-מנת להבדיל בין הסלעים הנוצרים מהן וליצור קריטריונים ברורים למיונם.
קריטריונים אלה מגדירים סלעים באמצעות צבעם, מרקמם, הרכב המינרלים היוצרים אותם והרכבם הכימי, ושילובם מספק מידע חשוב על התנאים בהם נוצרו.
המיון הראשוני בשטח נעשה על-פי צבע הסלע, הנובע מהרכב המינרלים הבונים את הסלע ובגודל גבישיהם: סלעים המכילים כמות גדולה של פצלת השדה וקוורץ נוטים להיות בהירים, ואילו סלעים המכילים כמות גדולה של אוליבין, פירוקסן ואמפיבול נוטים להיות כהים.
לצורך מיון כזה נבנה "מדד צבע" (colour index), המאפשר לשער את הרכב המינרלים בסלע על-פי צבעו.
עם זאת, צבע הסלע עשוי להטעות כאשר מדובר בסלעים בעלי הרכב מינרלים זהה אך במרקם שונה.
לדוגמה: גרניט הוא סלע בהיר בעל גבישים גדולים המכיל 70%–75% קוורץ וכן פצלת השדה, נציץ ומינרלים נלווים, ואילו אובסידיאן – סלע אמורפי המכיל הרכב מינרלים דומה נראה כזכוכית שחורה.
מיון זה נעשה על-פי גודל הגרגרים – גבישי המינרלים הבונים את הסלע – ובדומה למיון על-פי צבע, גם מיון זה יכול להיעשות בשטח בדוגמת יד או במחשוף גאולוגי.
סלעים בעלי הרכב כימי ומינרלי דומה עשויים להציג מגוון רחב של מרקמים, הנובעים מאופן ומשך התקררות המאגמה.
מיון סלעי יסוד על-פי מרקמם משמש קריטריון חשוב להבחנה בין סלעים פלוטוניים – שגבישיהם נוטים להיות גסים או בינוניים, לבין סלעים געשיים – שגבישיהם נוטים להיות קטנים.
מרקם מהווה קריטריון חשוב בעיקר בסלעים געשיים.
מרכיבים כגון גודל, צורה, כיוון ותפוצה של גרגרי המינרל וכן היחס ביניהם מציינים שלבים בדרכו של הסלע, החל מהגיבוש המפריט וכלה בהתקררות והתגבשות הלבה לסלע.
עם זאת, בסיווג סלעים פלוטוניים מהווה המרקם קריטריון משני מאחר שסלעים אלה מתאפיינים בגבישים גדולים ולרוב נראים לעין.
כמה סוגי מרקם אופייניים לסלעי יסוד:
מרקם פגמטיטי – גבישים גדולים במיוחד – מ-20 מילימטר ומעלה.
סלעים מסוג זה מכונים "סלעים פגמטיטיים".
פגמטיטים נוצרים בהתקררות של מהירה יחסית של מאגמה.
תהליך יצירת הפגמטיט מתחיל לרוב כשמחדר כדייק או סיל חודרים לתוך סלע קר, ללא חשיפה בפני השטח.
סלעים אלה מאפשרים גידול מואץ של גבישים על אף התקררות מהירה יחסית.
מרקם פנריטי – ניתן לראות את הגבישים בסלע בעין בלתי מזוינת.
מרקם זה נובע מהתקררות איטית של מאגמה מתחת לפני השטח.
מרקם אפינטי – סלע שהגרגרים הבונים אותו הם כה דקים עד כי לא ניתן לראותם בעין בלתי מזוינת.
מרקם זה נובע מהתקררות מהירה של המאגמה כתוצאה מחשיפה לאוויר בהתפרצות געשית או מהתגבשות קרוב לפני השטח.
מרקם פורפירי – מרקם המתאפיין בגבישים גדולים הנראים בבירור רב והקרויים לכן פֶנוקריסטים (מיוונית – "גבישים נראים") בתוך מסת אם של גבישים קטנים יותר, שבדרך כלל אינם נראים לעין.
מרקם נקבובי – מרקם המורכב מחללים הנוצרים בשל כליאת בועות גז בעת ההתקררות.
מרקם זגוגי – מעטה חיצוני חלק הנובע מהתקררות מהירה מאוד בפני השטח.
מרקם פירוקלסטי – הסלע מכיל שברים של גבישים וסלעים.
מרקם אחיד – הסלע מכיל גבישים אחידים בגודלם.
קצב התקררות – הגורם העיקרי הקובע את מרקם סלעי היסוד הוא קצב ההתקררות של המאגמה או הלבה.
התקררות איטית מאפשרת צמיחה של גבישים גדולים יותר מאלה המתאפשרים בהתקררות מהירה.
שיעור הפעפוע – תנועתם של אטומים ומולקולות בנוזל אחראית לזמינות המרכיבים הדרושים לבניית גבישים.
קצב ההתגרענות של גבישים חדשים – הקצב בו מתכנסים המרכיבים הבונים את הגביש מבלי להתמוסס קובע האם ייווצרו גבישים חדשים או לא.
שיעור צמיחתם של גבישים – יכולתם של גבישים לצמוח ללא הפרעה בתוך המאגמה או הלבה.
נתון זה מושפע משני קודמיו.
גורמים אלה תלויים רבות בטמפרטורת הנוזל מאחר שהתגרענות גבישית לא תתאפשר בטמפרטורות הקרובות לנקודת ההתכה של המינרל או גבוהות ממנה.
היבט נוסף של המרקם הוא המארג – היחס ההדדי בין הגרגרים והיערכותם הגאומטרית בסלע.
מארג זה תלוי בצורת הגבישים המרכיבים אותו:
אם מרבית הגבישים הם אֵיאוֹהֶדרָליים (Euhedral)– גבישים מפותחים היטב, הם יהיו קשורים היטב בפאותיהם ויצרו מרקם אחיד.
אם מרבית הגבישים הם סבהדרלי (Subhedral) – גבישים שפאותיהם החיצוניות מפותחות באופן חלקי, רק חלק מפאותיהם יהיו קשורות היטב והם יצרו מארג בינוני.
מארג זה אופייני למרקם פנריטי.
אם מרבית הגבישים הם אַנהדרלי (Anhedral) אנהדרלי – גבישים שמישוריהם אינם מפותחים והם מעוותים, הם יהיו קשורים ביניהם בקשרים רופפים ויצרו מרקם הדומה לזה של קוביית סוכר.
מינרלים יוצרי סלע חשובים בסלעי יסוד הם קוורץ, פצלת השדה, פלדשפטואידים, אוליבין, פירוקסן, אמפיבול ונציץ.
נוכחותם והיחסים הכמותיים ביניהם מהווה מרכיב חשוב במיון סלעי יסוד.
מערכת מדויקת יותר למיון מינרלוגי היא דיאגרמת QAPF, שפותחה באיגוד הבין-לאומי למדעי הגאולוגיה (IUGS – International Union of the Geological Sciences), והפכה למקובלת בקרב גאולוגים בעולם מתחילת המאה ה-21, בעיקר למיון של סלעים פלוטוניים אך גם של סלעים געשיים.
באמצעות תרשימים אלה ניתן למיין ולהעניק שם לסלעים בעלי הרכב מינרלוגי ידוע.
האותיות Q, A, P ו-F מייצגות בתרשים את המינרלים קוורץ, פצלת שדה אלקלית, פלגיוקלז ופלדשפטואידים בהתאמה, והתרשים בנוי באופן המייצג את האחוז היחסי של המינרל בסלע.
נוכחות המינרלים בסלע והיחסים ביניהם נובעים מהרכב המגמה.
מיון כזה יכול היה להיות מושלם אם כל המינרלים שיכולים היו להתגבש מתוך המאגמה אכן היו מתגבשים בה, וכך מתרחש בסלעים פלוטוניים המתגבשים לאט.
לעומת זאת, בסלעים געשיים המתגבשים מהר על-פני השטח מופרעת התגבשות המינרלים.
סלעים כאלה עשויים להיות זכוכיתיים או שגבישי המינרלים שהספיקו להתגבש קטנים מכדי להיות מובחנים.
לכן, מערכת מיון כזו, המושתתת באופן בלעדי על נוכחות מינרלים, יכולה להיות בשימוש רק בסלעים פלוטוניים.
אפשר לראות את מגבלותיה של מערכת מיון מינרלוגית כאשר מתבוננים בתרשימים המנתחים סלעים געשיים.
תרשימים כאלה מראים לרוב כי דקיט מכיל כמויות גדולות של פלגיוקלז, כמויות קטנות של קוורץ, סנידין או אלקלי פלדספר, ביוטיט והורנבלנדה – כפי שניתן לראות בדיאגרמת QAPF לסלעים געשיים.
עם זאת, עד כה לא נמצא דקיט המכיל אלקלי פלדספר.
הסיבה להבדל נעוצה בהנחת המוצא של התרשים כי כל המינרלים העשויים להתגבש מתוך המאגמה אכן עושים זאת, ובמקרה זה לא התקיימה התגבשות של אלקלי פלדספר בשל הפרעה הנובעת מקירור מהיר על-פני השטח.
הרכבם הכימי של סלעי יסוד הוא המאפיין העיקרי שלהם המשקף את הרכב המאגמה ממנה נוצרו, ולכן מעניק מידע רב על מקור הסלע.
הרכב המאגמה קובע את המינרלים שיתגבשו בה ואת תכונותיהם.
עם זאת, בלתי-אפשרי לקבוע את ההרכב המינרלי של סלעים רבים, בעיקר געשיים, במחשוף או בדוגמת יד, ולכן מהווה המיון הכימי אמצעי אחרון הנקבע במעבדה.
מיון כימי פשוט מחלק את סלעי היסוד לפי סוג פצלת השדה ונוכחות או היעדר קוורץ ופלדשפטואידים בסלע, ובסלעים נעדרי מינרלים אלה – לפי סוג מינרלי הברזל או המגנזיום.
מאחר שנוכחות קוורץ ופלדשפטואידים בסלע אחד אינה יוצרת קשרים יציבים, סלעים ממוינים לסלעים פלסיים מכילי-קוורץ עתירי-סיליקה ולסלעים מאפיים מכילי-פלדשפטואידים ודלי-סיליקה.
המיון המינרלוגי של סלעי יסוד חשוב לקביעת סוג המאגמה או הלבה שיצרה אותם.
מאחר שחמצן וצורן הם היסודות הנפוצים ביותר בלבה, מוגדרים ההבדלים בהרכבן של לבות מסוגים שונים על-פי תכולת הסיליקה והקוורץ היחסית בהן:
סוג המאגמה/לבה תכולת סיליקהתכולת קוורץ סלעים פלוטוניים סלעים געשיים פלסית 65%< 10%< גרניט ריוליט, טוף, פומיס, אובסידיאן בינונית 55%–65% 10%> דיוריט אנדזיט מאפית 45%–55% 0% גברו בזלת, סקוריה אולטרה-מאפית 45%> 0% פרידוטיט קומטיט, בוניניט
סלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים שאינם מכילים קוורץ מזוהים לרוב על ידי נוכחות מינרלים המתגבשים אך ורק בסביבה דלה או נטולת-סיליקה, דוגמת אוליבין או פלדשפטואידים.
מיון TAS הוא שיטה כימית להבחנה בין סלעים געשיים, המבוססת על היחסים בין המרכיבים האלקליים לבין הסיליקה בסלע.
השם TAS נובע מההגדרת השיטה: Total Alkali versus Silica – סך כל האלקלים לעומת הסיליקה.
תהליכים מגמטיים המובילים ליצירת מאגמה נקראים גם "תהליכי יסוד" ומתרחשים בשלושה שלבים:
התקררות המאגמה עד להתמצקותה ויצירת סלעי יסוד
על-פני השטח קשורים תהליכים אלה באופן הדוק בטקטוניקת הלוחות, מאחר שהם מתרכזים בשולי הלוחות בגבולות פתיחה – דוגמת רכסים מרכז אוקייניים, וגבולות סגירה – דוגמת אזורי הפחתה, אם כי ידועים גם תהליכים מגמטיים פנים-לוחיים – דוגמת נקודות חמות כזו הנמצאת מתחת להוואי.
קיימות שלוש דרכים להתכת סלעים:
סלע מותמר הוא סלע שעבר תהליך שינוי כימי או מינרלוגי עקב תנאים סביבתיים קיצוניים – תהליך של התמרה, שינוי.
תהליכים אלה התרחשו בסביבה מטמורפית (מטמורפוזה, מיוונית: שינוי צורה).
התמרה היא תהליך של שינויים כימיים ומינרלוגיים בסלע קיים (סלע מקור, פרוטולית – protolith) ובמינרלים כתוצאה מתנאים קיצוניים אליהם נחשפו לאחר היווצרותם.
סלעים שהם תוצר של תהליכי התמרה:
גנייס (gneiss) – נוצר מהתמרה של גרניט או של סלעי משקע עשירים בקוורץ ופצלת השדה.
הורנפלס (hornfels) – סלע בעל גבישים בינוניים ומרקם גרגירי הנוצר בהתמרת מגע של סלע חרסיתי או מגמטי כהה בטמפרטורה גבוהה ובלחץ נמוך יחסית.
לווחה (slate) – סלע בעל גבישים מיקרוסקופיים הנוצר בהתמרה בדרגה נמוכה של סלע חרסיתי או של טוף געשי.
מיגמטיט (migmatite) – סלע בעל גבישים בינוניים עד גסים הנוצר בהתמרה בדרגה גבוהה תוך התכה חלקית.
מתאפיין בעיקר במראה של פסים בהירים וכהים כאשר לעיתים קרובות, הפסים מפותלים ומעוקלים.
צפחה (schist) – נוצרת מהתמרת סלעי משקע, בעיקר חרסית ופצלים, בתנאי חום ולחץ מוגברים כתוצאה מקבורה בעומק רב או לחצים טקטוניים.
צפחה ירוקה נוצרת בהתמרה אזורית, בטמפרטורה נמוכה ובלחץ בינוני.
צבעה נובע מנוכחות מינרלים ירוקים כמו מינרלים מקבוצת הכלוריט.
צפחה כחולה נוצרת בהתמרה אזורית, בטמפרטורה נמוכה ובלחץ בינוני.
צבעה נובע מנוכחות מינרלים כחולים כמו גלאוקופן.
קוורציט (quartzite) – לעיתים נוצר בתהליך של התמרה כתוצאה מחימום אבן חול והספגתה בתמיסות צורניות.
שיש (marble) – נוצר בהתמרת מגע של סלעי גיר או דולומיט, שבמהלכה גבישי הקלציט מתגבשים מחדש לגבישים גדולים יותר.
אקלוגיט – סלע שנוצר מסלעים מאפיים כגון בזלת, הנקברים מתחת לשכבות ועוברים תהליכי לחץ וטמפרטורות גבוהים.
מאפיין בולט של סלעים מותמרים הוא הפאצייס (facies) – "פרצוף", צורת הופעתו של סלע, שממנה ניתן להסיק על סביבת ההיווצרות שלו.
לדוגמה: פאצייס צפחות ירוקות – פאצייס של התמרה אזורית בתנאי טמפרטורה נמוכה ולחץ בינוני, תנאים שנוצרו בהם צפחות ירוקות.
פצילות לווחית – מרקם של לוחות דקיקים המאפיין סלעים מותמרים כגון צפחה.
פצילות כזו מתרחשת כאשר גבישים שטוחים ומוארכים של מינרלים כגון נציץ מתגבשים בניצב ללחץ המופעל עליהם.
מרקם לווחי – אופייני ללווחה ולפיליט, מישורי פצילות חלקים.
מרקם צפחתי – אופייני לצפחה, מישורי פצילות מחוספסים בדוגמת פסים.
מרקם גנייסי – אופייני לגנייס, מבנה מפוספס, רצועתי, וחסר מישורי פצילות.
מרקם גרנובלסטי – אופייני לגרנוליט ולסוגים אחדים של שיש וקוורציט.
מרקם הורנפלסי – אופייני להורנפלס.
מרקם מיגמטיטי – אופייני למיגמטיט.
מרקם פורפירי – אופייני למינרלים מותמרים הגדלים על חשבון מסת האם: גארנט, סטאורוליט, קיאניט.
סלעי המקור ההופכים לסלעים מותמרים בתהליך ההתמרה נקראים:
מטא-משקעיים – סלעי המקור הם סלעי משקע.
מטא-געשיים – סלעי המקור הם סלעים געשיים.
מטא-פלוטוניים – סלעי המקור הם סלעים פלוטוניים.
סלע משקע הוא סלע שנוצר על פני כדור הארץ מחומר שמקורו בסלע קודם אחר בתנאים רגילים של טמפרטורה ולחץ.
סלעי המשקע כוללים סלעים נפוצים כגון קירטון, אבן גיר, אבן חול ודולומיט.
התחום בגאולוגיה העוסק בעקרונות ובתהליכים של יצירת סלעי המשקע נקרא סדימנטולוגיה (Sedimentology).
החומר ממנו נוצרים סלעי המשקע מגיע ממקורות שונים:
פירוק של סלע קודם (סלע יסוד, סלע משקע או סלע מותמר) בתהליכי בלייה מכנית או כימית.
חומרי הפירוק מוסעים על ידי המים או הרוח ושוקעים ביבשה או באגמים, או בנהרות, או בים.
חומר הנוצר ושוקע בסביבה מימית בתהליך כימי (כדוגמת הגבס) או ביוכימי (כדוגמת אבן גיר).
חומר שמקורו אורגני כדוגמת פחם או שונית אלמוגים.
חומר בין כוכבי המגיע מהחלל (אבק קוסמי ומטאוריטים).
חלק מסלעי המשקע נוצרים בארבעה שלבים: בלייה, הסעה, השקעה והתקשות וחלקם נוצרים בשלב אחד בלבד: התקשות.
הסעה (transportation) - בשלב זה משמשים הגורמים שסייעו בפירוק הסלעים גם כאמצעי להסעתם: מים (נחלים וזרמי ים) קרחונים ורוח.
השקעה (deposition) – בסופו של דבר שוקעים תוצרי הפרוק על קרקעית הים או על היבשה.
תופעה האופיינית לאזור החוף כאשר משקלם של המשקעים על אדן היבשת גורם לשקיעתו וכך לא משתנה עומקו של הים.
בישראל אנו חווים את שקיעת תוצרי הפרוק בדמות סופות אבק.
מעריכים את כמות האבק השוקע על מדינת ישראל מדי שנה בין מיליון טון לארבעה מיליוני טון.
(בממוצע גובה שכבת האבק ששוקעת על מדינת ישראל היא 0.1-0.2 מ"מ לשנה).
נוהגים לקרוא לשלושת התהליכים: בליה, הסעה ושקיעה בשם הכולל סחיפה או אירוזיה.
החל מהרגע בו מגיעים חומרי הפירוק אל מקום שקיעתם מתרחשים בהם שינויים כתוצאה מלחץ, תגובות כימיות וחדירת תמיסות.
שינויים אלה גורמים לליכוד החומר והקשחתו.
שני מנגנונים עיקריים אחראים ליצירת הסלע.
הידוק (Compaction) – לחץ עמוד המים על המשקע (לחץ הידרוסטטי) או לחץ סלעים (לחץ ליתוסטטי) גורם לסחיטת המים מתוך המשקע.
הלחץ יכול להיות משולב מלמעלה (הידרוסטטי) ומלמטה (ליתוסטטי) בשל כוחות טקטוניים של עלייה אנכית.
לעיתים נלחץ המשקע הרך כנגד גלעין קשה (למשל של שונית).
מילוט (Cementation) – נגרם כשתמיסות החודרות בין גרגירי החומר השוקע מתגבשות ובכך מתקשה כל החומר.
הדוגמאות הנפוצות הן של תמיסות קרבונטיות (גיר) שהופכות דיונות של חול לכורכר, תמיסות סיליקטיות שמלכדות אבן חול קוורצית לסלע קוורציט.
כלל התהליכים המתרחשים אחרי ההשקעה, לפני ההתקשות, במהלכה ואחריה קרויים דיאגנזה (diagenesis).
על פני השטח מהווים סלעי המשקע כ-75% מכלל הסלעים, אך למעשה סלעי המשקע הם רק ציפוי דק המכסה את סלעי היסוד הבונים את קרום כדור הארץ.
מעריכים כי קרום כדור הארץ בנוי מ-95% סלעי יסוד וסלעים מותמרים ו-5% סלעי משקע.
תכונות המייחדות את סלעי המשקע
סלעי משקע נבדלים מסלעי היסוד בשתי תכונות:
שכבתיות – על אף שלעיתים ניתן למצוא שכבתיות בסלעי יסוד (זרמי לבה שהתקשו), תכונה זו מאפיינת בעיקר סלעי משקע.
עובי השכבות יכול לנוע בין כמה מילימטרים לכמה מטרים.
הסיבות להיווצרות השכבות הן פיזיקליות: כוח הכובד ושינויים בקצב השקעת החומר; כימיות: שקיעה של מלחים בתמיסה רוויה; ואורגניות: גידול של אלמוגים.
מאובנים - תופעה שאינה קיימת בסלעי יסוד.
המאובנים משתמרים בסלעי המשקע בכמה צורות: הקליפה החיצונית או השלד, חומר חרסיתי המחליף את גוף בעל החיים או עקבות של בעלי החיים.
הסיבה שמאובנים נוצרים רק בסלעי משקע היא שבניגוד לסלעי יסוד וסלעים מותמרים, סלעי משקע נוצרו בתנאי חום כאלה שלא הרסו את שרידי בעלי החיים.
סלעי משקע מכילים מידע חשוב על העבר של כדור הארץ.
הרכב המשקעים מספק רמזים לגבי הסלע המקורי ממנו נוצרו, ההבדלים בין השכבות מלמדים על תנאי הסביבה בה נוצרו, והמאובנים מספקים מידע על סוג הצמחים ובעלי החיים שהיו קיימים בתקופות שונות.
מקובל לחלק את סלעי המשקע לשתי קבוצות: "סלעים קלאסטיים" ו"סלעים כימיים וביוכימיים"
סלע קלאסטי או גם סלע דטריטי הוא סלע המורכב משברי סלע קודם (קלאסט ביוונית פירושו "שבר", דטריטוס בלטינית גם כן פירושו "שבר"), בעל מרקם הקרוי "מרקם קלאסטי" כלומר גרגירי.
נהוג לחלק את הסלעים הקלאסטיים לארבע קבוצות משנה:
סלעים אפיקלאסטיים – הקבוצה העיקרית והנפוצה ביותר.
סלעים שעברו את כל ארבעת השלבים של יצירת סלע משקע: בלייה, הסעה, השקעה והתקשות.
נוהגים לחלק את קבוצת הסלעים האפיקלאסטיים לשלוש תת-קבוצות:
רוּדיטים או פּסֶפיטים (בלטינית rudites וביוונית psephites) – סלעים קלאסטיים שגודל הגרגיר שלהם גדול מ־2 מ"מ.
קיימים שני טיפוסי סלעים: קונגלומרט הבנוי מחלוקים מעוגלים דבר המעיד על כך שחלוקים אלה עברו הסעה ממושכת ועקב כך פינותיהם התעגלו וברקציה הבנויה משברים זוויתיים המעידים על הסעה קצרה.
אַרניטים או פּסַמיטים (arenites, psammite) – סלעים קלאסטיים שגודל הגרגיר שלהם קטן מ-2 מ"מ וגדול מ-60 מיקרון.
בתת-קבוצה זו מצויה אבן חול.
קיימים סוגים רבים של אבני חול, כגון:
"אבן חול קוורצית" - מורכבת בעיקר מקוורץ (מעל ל-70%).
כיוון שהקוורץ הוא המינרל העמיד ביותר זוהי אבן חול "מבוגרת".
"גריווקה" (greywacke) - אבן חול שנוצרה מהתפרקות של סלעי יסוד וסלעים מותמרים ומכילה כמויות שוות של קוורץ, פצלת השדה וחרסית.
שכבת גריווקה עבה מצויה בסמוך לניקוסיה בירת קפריסין.
"ארקוזה" (arkose) - אבן חול זו נוצרה מהתפרקות של סלעי יסוד חומציים (גרניט) ומאופיינת בכמות של מעל ל-25% פצלת השדה וחרסיות.
כורכר - אבן חול רכה בעלת משקל מרחבי נמוך ותכולת קלציט גבוהה, המצויה בחופי ישראל.
לוטיטים או פליטים (lutitites, pelites) סלעים קלאסטיים בעלי גרגיר עדין הקטן מ-60 מיקרון.
נוהגים להבחין בין אבן טין (Siltstone) שגודל הגרגירים שלה בין 1/16 ל-1/256 מ"מ לחרסית - סלע שגודל גרגיריו קטן מ-1/256 מ"מ.
סלעים קטקלאסטיים – סלעים המורכבים משברי סלעים שנוצרו מחיכוך בין שני גושים.
לדוגמה "טיליט" - הסלע שנוצר מהתלכדות חומרי סחף של קרחונים.
סלעים פירוקלאסטיים – ("פירו" אש ביוונית) – סלעים המורכבים מהתלכדות חלקיקים שמוצאם געשי לדוגמה טוף.
סלעים רזידואליים (סלעים שיוריים) – סלעים שנוצרו מחלקיקי בלייה שלא עברו הסעה אלא התקשו במקום בו התבלו.
קבוצה של סלעים שהושקעו בתוך סביבה מימית (ים או אגם) בדרך כימית או ביוכימית.
בקבוצה זו קיימים כמה סוגי משנה:
סלעי התאדות (אוופוריטים) – נוצרים בעת שאחוז היונים בתמיסה רוויה עובר סף מסוים בשל התאדות המים וכתוצאה מכך מתבצעת שקיעה של מינרלים.
סדר השקיעה נמצא ביחס הפוך למסיסות המלחים במים, כדלהלן:
לסלעים האוופוריטים חשיבות כלכלית רבה.
מלח הבישול משמש למאכל, גבס משמש לבניין ולרפואה, הקרנליט המכיל אשלג משמש לדישון.
לסלעים מסוג זה יש גם ערך עקיף - בהיותם אטומים הם יוצרים מלכודות בהן מתהווים כיסים למאגרי נפט.
סלעי צור – סלעי הצור (flint) מופיעים בצורות מגוונות בגוונים כהים או בהירים (הגוונים הבהירים מכונים בשם חלמיש (chert)).
הצור הוא סלע המורכב מבחינה כימית מסיליקה נקייה (SiO2).
מבנהו הפיזי הוא מגבישים זעירים ביותר (קריפטוקריסטלים) של קוורץ וכלקדון.
משערים כי הצור נוצר בסביבת תמיסה רוויה ביותר של סיליקה.
סלעי ברזל – סלעים נפוצים המתחלקים לכמה קבוצות:
תחמוצות – מכילים את המינרלים לימוניט, המטיט, מגנטיט (בעיקר ברזל וחמצן).
סיליקטים – מכילים את המינרלים גלאוקוניט ושמוזיט (בעיקר ברזל וצורן).
סולפידים – מכילים את המינרלים פיריט ומרכזיט (בעיקר ברזל וגופרית).
קרבונטים – מכילים מינרלים כגון: סידריט (בעיקר ברזל ופחמן).
סלעים קרבונטיים – הסלעים הקרבונטים מהווים כ-20% מכל סלעי המשקע.
בסלעים אלה בולטים המינרליים הקרבונטים (פחמן), בעיקר קלציט ודולומיט.
אבן גיר – סלע בעל תכולה גבוהה של קלציט וגם ארגוניט (לשני המינרלים נוסחה זהה CaCO3) שמקורו בעיקר בפעילות בעלי חיים היוצרים קליפה גירית כדוגמת אלמוגים, אך גם מפעילות אנאורגנית כגון הטרוורטין הנוצר במעיינות חמים או הנטיפים והזקיפים הנוצרים במערות.
קירטון – סלע הבנוי מקלציט דל במגנזיום, ושונה מאבן הגיר בהיותו נקבובי, פריך ורך.
הקירטון עשיר בקליפות אורגניזמים זעירים שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד.
דולומיט – סלע המורכב בעיקר מהמינרל דולומיט (CaMg(CO3)2), סלע הדומה לאבן גיר, אך כהה וקשה ממנה.
הוא נוצר בהשקעה של המינרל דולומיט מתוך תמלחת מרוכזת או בתהליך בו מוחלף המינרל קלציט במינרל דולומיט.
סלע ירח הוא מונח המתאר סלע שנוצר על הירח.
בהשאלה משמש הביטוי לתיאור כל סוג של חומר שמקורו בלבנה שנאסף במהלך המחקר של הירח.
יש שלושה מקורות לסלעי ירח על כדור הארץ:
סלעים שנאספו תוך כדי הטיסות המאוישות לירח של תוכנית אפולו האמריקנית.
דגימות שהוחזרו בטיסות הבלתי מאוישות לירח של תוכנית לונה הסובייטית.
סלעים שהועפו מפני הירח בעת פגיעת מטאוריט ונפלו על כדור הארץ כמטאוריט ממקור ירחי.
במהלך שש טיסות אפולו בהן התבצעה נחיתה על הירח נאספו 2,415 דגימות במשקל כולל של 382 קילוגרם, רובם על ידי טיסות אפולו 15, אפולו 16, ואפולו 17. שלושת רכבי החלל הסובייטיים מסדרת לונה חזרו לכדור הארץ עם 326 גרם נוספים.
מעל 90 מטאוריטים ממקור ירחי נמצאו על פני כדור הארץ (נכון לסוף 2006) ומשקלם הכולל מעל ל-30 קילוגרם.
משלחות אפולו אספו את סלעי הירח בעזרת מגוון כלים, כולל פטישים, מגרפות, כפות דלייה, מלקחיים ו"שפופרות ליבה" (צינורות המוחדרים לקרקע על מנת לאסוף דגימות).
רוב הדגימות צולמו בטרם נאספו על מנת לתעד את המצב שבו נמצאו.
הדגימות הונחו בתוך שקיות דגימה ואלו הונחו בתוך "מכל דגימה לתנאי סביבה מיוחדים" שנועד להגן על הדגימות מפני זיהומים בעת החזרה לכדור הארץ.
מחקרים מדעיים על סלעי ירח
בעזרת מדידות שנעשו בשיטת התיארוך הרדיומטרי התברר כי הסלעים שנאספו מפני הירח הם בדרך כלל עתיקים מאוד בהשוואה לסלעים הנאספים מפני כדור הארץ.
גילם נע בין 3.2 מיליארד שנים בדגימות הבזלת שנאספו במכתשים הגדולים ועד 4.6 מיליארד שנים ברמות הירח, והם מייצגים אם־כך את התקופה הבראשיתית של היווצרות מערכת השמש.
משלחתלירחדגימהשהוחזרהאפולו 1122 קילוגרםאפולו 1234 קילוגרםאפולו 1443 קילוגרםאפולו 1577 קילוגרםאפולו 1695 קילוגרםאפולו 17111 קילוגרםלונה 16101 גרםלונה 2055 גרםלונה 24170 גרם
לדגימות הסלע יש מאפיינים דומים מאוד לסלעים על פני כדור הארץ, בייחוד בכמויות האיזוטופים של החמצן.
אך סלעים שמקורם בירח מכילים פחות ברזל יחסית לסלעים של כדור הארץ, חומרים נדיפים כדוגמת אשלגן ונתרן מצויים בהם בכמויות זעירות ואין בהם בכלל מים.
בין המינרלים החדשים שנמצאו על הירח מצוי ה"ארמאלקוליט", הקרוי על שם שלושת האסטרונאוטים מטיסת אפולו 11 (הראשונה שנחתה על הירח): ארמסטרונג, אולדרין, וקולינס.
סלעי הירח דלים בברזל ודבר זה אישר תחזית מדעית של השערת ההתנגשות הענקית, ובכך סיפקו לה אישוש.
לפי ההשערה הירח נוצר כתוצאה מהתנגשות של גוף גדול בכדור הארץ לפני כ-4.5 מיליארד שנים, שהעיף ממנו חתיכה גדולה שהפכה להיות הירח.
אם תיאוריה זו נכונה, לירח אמור להיות הרכב דומה לזה של קרום כדור הארץ לפני 4.5 מיליארד שנים.
המדידיות על סלעי הירח של משימות תוכנית אפולו הוכיחו את התחזית הזו.
מקום האחסון העיקרי לסלעי הירח מתוכנית אפולו הוא ב"בניין דגימות הירח" שבמרכז החלל ע"ש ג'ונסון ביוסטון שבטקסס.
למטרות גיבוי מאוחסן אוסף קטן של דגימות בבסיס חיל האוויר ברוקס שבסן אנטוניו, טקסס.
רוב הסלעים מאוחסנים בחנקן על מנת לשמור עליהם מפני לחות.
הטיפול בהם מתבצע בצורה בלתי ישירה באמצעות מכשירים מיוחדים.
לסלעי ירח שנאספו במהלך המשלחות לירח אין מחיר.
ב-2002 נגנבה מ"בניין דגימות הירח" כספת שהכילה כמויות זעירות של דגימות מהירח וממאדים.
הדגימות הגנובות אותרו והוחזרו לבעליהם, וב-2003 העריכה נאס"א את ערכם של הדגימות במשפט שנערך לגונבים במיליון דולר לכל 285 גרם של חומר.
סלעי ירח בצורת מטאוריטים שמקורם בירח הם יקרים, מבוקשים על ידי אספנים פרטיים ומתנהל בהם מסחר ער.
כמה מאות דגימות זעירות הורכבו על כן בתוך מכלים וניתנו במתנה לממשלות ולמושלי מדינות בארצות הברית, וכן חלק מדגימות אלה מוצגות בתערוכות (אחת מדגימות אלו הגיעה באופן זמני לתערוכה בישראל).
לפחות אחת מדגימות אלו נגנבה מאוחר יותר, נמכרה ואחר כך הוחזרה לבעליה.
דגימות אחרות נשלחו למוזיאונים נבחרים, ביניהם המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע ומוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון הבירה, "מרכז החלל והקוסמוספרה של קנזס", ומרכז המבקרים במרכז החלל קנדי שם מאפשרים למבקרים לגעת ב"חתיכה מן הירח", למעשה סלע ירח קטן בתוך עמוד בטון המותקן במרכז כספת דרכה עוברים המבקרים.
על פי נאס"א כ-295 קילוגרם מתוך ה-382 קילוגרם המקוריים של דגימות שהובאו מן הירח מצויים עדיין במצבם המקורי בכספת שבמרכז החלל ע"ש ג'ונסון.
מעט אבק ירח נאסף על ידי עובד של יצרנית מצלמות שוודית הסלבלד בעת שניקה את אחת המצלמות לאחר חזרה מטיסה.
סלע קאשל הוא אתר היסטורי במחוז טיפררי באירלנד.
על הסלע נמצא מתחם עתיק מוקף בחומה, הכולל כנסייה, קתדרלה, בית קברות ומגדלים, שהגבוה שבהם מגיע לגובה של 28 מטר.
המקום מכונה גם "האקרופוליס של אירלנד", והסלע מכונה "סלע השטן" כי על פי האגדה השליך אותו השטן כשברח צפונה.
פירוש השם קאשל הוא מבצר בקלטית.
המתחם מתנשא מעל עיירה בשם זה.
רוב המבנים במקום הם מהמאה ה-12 וה-13.
חשיבותו ההיסטורית של האתר היא בכך שבמקום זה הצליח פטריק הקדוש במאה ה-5 לשכנע את המלך הקלטי הפגני לקבל עליו את הנצרות.
בבית הקברות נמצאים צלבים ענקיים מעוטרים.
המקום משמש כיום מוזיאון פתוח.
סלע פלוטוני, קרוי גם "סלע תהום" ו"סלע אינטרוסיבי", הוא סלע יסוד שהתגבש ממאגמה מתחת לפני השטח של כדור הארץ בתהליך של התקררות איטית המאפשרת צמיחת גבישים גדולים.
סלעים פלוטוניים מתגבשים במעטפת כדור הארץ וגם כמחדרים פלוטוניים בקרום דוגמת דייקים, סילים, בתוליתים ולקוליתים.
סלעים פלוטוניים נוצרים מהצטברות גבישי מינרלים שהתגבשו בהתקררות איטית של המאגמה במאגר כלשהו – תא מאגמה או סדק – במעטפת העליונה או בקרום.
גבישים אלה נראים לעין וגודלם יותר מ-5 מ"מ, ובסלעים שהתגבשו קרוב יותר לפני השטח יהיו הגבישים קטנים יותר: בין 1–5 מ"מ.
תהליך היווצרותם של הסלעים הפלוטוניים כולל היווצרות מאגמה, הובלתה והתגבשותה בחלקים שונים של הליתוספירה.
המאגמה היא נתך סלעים הנוצר מהתכה בעליית טמפרטורה, התכה של שחרור לחץ והתכת שטף.
לאחר ההתכה נאגרת המאגמה בתאי מאגמה, שם היא עשויה להתקרר ולהתגבש.
בעודה מותכת חודרת המאגמה לאזורי חולשה במסלע העוטף את המאגר, או שהיא מובלת באמצעות צינורות הזנה אל פני השטח – שם היא נפלטת כלבה מתוך הרי געש.
המאגמה האגורה בתא המאגמה מתקררת עם הזמן ומאבדת חום אל הסלעים המצויים מחוץ למאגר.
התקררות זו מובילה לגיבוש מפריט – שורת תהליכים הדרגתיים של התבדלוּת והתגבשות מינרלים במאגמה, כאשר לכל מינרל נקודת התכה והתגבשות משלו.
באופן זה משתנה הרכבו המינרלוגי והכימי של הנתך וייווצרו ממנו סלעים בהרכבים שונים.
במהלך הגיבוש המפריט נוצרים גבישי מינרלים שצפיפותם שונה.
גבישים בצפיפות נמוכה מזו של המאגמה צפים, ואילו גבישים שצפיפותם גבוהה שוקעים אל תחתית המאגר.
גבישים נוספים צומחים ישירות על הדפנות המתקררות של תא המאגמה.
הצטברות הגבישים בשולי המאגר יוצרת סלעי הצטברות.
כאשר המאגמה נקרשת מתחת לפני השטח, היא יוצרת סלעים פלוטוניים במבנים שונים:
סלעים שכבתיים – סלעים הנוצרים כאשר המאגמה נדחקת לסדקים או מתגבשת על דפנות המאגר, ויוצרת שכבות מקבילות של יריעות קונצנטריות צמיגות וקרות הנמשכות מהדפנות פנימה.
שכבות אלה מורכבות מפסי זרימה הנוצרים בהתגבשות חלקית במהלך הגיבוש המפריט של המאגמה, כאשר בשולי פסי הזרימה נלכדים גבישים הנפרדים מהנתך.
שכבתיות זו מאפיינת בעיקר סלעי הצטברות.
סלעים מסיביים – גושי סלע אחידים בהרכבם שלא ניכר בהם מבנה שכבתי.
סלעים אלה נוצרים מהתגבשות הנתך המגמטי בתוך תאי מאגמה גדולים.
מחדרים פלוטוניים הם סלעים הנוצרים כאשר מאגמה חודרת אל תוך סדקים ומתגבשת בתוכם.
חלוקה פנימית אחת של המחדרים מתייחסת לגודלם ולאופן התגבשותם.
חלוקה פנימית אחרת מתייחסת לעומק התגבשותם, כאשר אלה המתגבשים עמוק מתחת לקרום נקראים "גופי חדירה עמוקים" – דוגמת בתולית, ואילו גופי חדירה רדודים יותר המתגבשים קרוב לפני השטח נקראים "סלעי ביניים" או סלעים תת-געשיים – דוגמת דייק.
מרבית הסלעים הפלוטוניים בכדור הארץ מצויים במעטפת, והרכבם אולטרה-מאפי – דלים בסיליקה ועתירי ברזל ותחמוצות מגנזיום.
סלעים אלה הם פרידוטיט – המורכב מאוליבין ומפירוקסן, ודוניט – המורכב בעיקר מאוליבין.
סלע מעטפת נוסף הוא קימברליט נושא יהלומים.
סלעים פלוטוניים נוספים נוצרים במיקומים טקטוניים שונים:
בגבולות פתיחה מתרחשת התכה של סלע פרידוטיטי מהמעטפת הליתוספירית בעומק רב ובטמפרטורה גבוהה.
הנוזל המגמטי נאגר בתאי מאגמה בבסיסם של רכסים מרכז-אוקייניים, משם חודרת המאגמה לרווח הנוצר בין שני הלוחות המתרחקים זה מזה, ויוצרת דייקים המתקררים באיטיות יחסית.
בגבולות סגירה נוצרת מאגמה בהתכת שטף של סלעי בזלת מקרום אוקייני החודר אל המעטפת מתחת לקרום אחר – אוקייני או יבשתי.
המאגמה נאגרת בתאי מאגמה, משם היא חודרת לסלעי הסביבה.
בהיקפים קטנים נוצרים מחדרים גרניטיים ובהיקפים גדולים נוצר קרום יבשתי גרניטי.
התמצקות של תאי המאגמה יוצרת בתוליתים גרניטיים.
הרכבם הכימי והמינרלוגי של הסלעים הפלוטוניים נובע מתהליכים המתחילים בהתכה של סלעים והיווצרות המאגמה, בגיבוש המפריט המתרחש בה ובהובלתה.
דיאגרמת QAPF היא תרשים המשמש לסיווג סלעי יסוד על-פי המינרלים היוצרים אותם.
האותיות Q, A, P ו-F מייצגות את המינרלים קוורץ, פצלת שדה אלקלית, פלגיוקלז ופלדשפטואידים בהתאמה.
באמצעות תרשים זה ניתן לתת שם מקובל לסלעים בעלי הרכב מינרלוגי ידוע.
הרכבם הכימי של סלעים פלוטוניים הוא המאפיין העיקרי שלהם, והוא משקף את הרכב המאגמה ממנה נוצרו.
מיון כימי פשוט מחלק את הסלעים לפי סוג פצלת השדה ונוכחות או היעדר קוורץ ופלדשפטואידים, ובסלעים נעדרי מינרלים אלה – לפי סוג מינרלי הברזל או המגנזיום.
סלעים פלוטוניים סוג המאגמה תכולת סיליקה תכולת קוורץ צבע גרניט פלסית 65%< 10%<בהיר דיוריט בינונית 55-65% 10%> בינוני גברו, דיאבז מאפית 45-55% 0% כהה פרידוטיט אולטרה-מאפית 45%> 0% כהה מאוד
מרקם של סלעים פלוטוניים נקבע על-פי גודל הגרגרים – גבישי המינרלים היוצרים את הסלע.
מרקמם של הסלעים הפלוטוניים מורכב מגבישים נראים לעין שגודלם יותר מ-5 מ"מ בסלעים שהתגבשו בעומק רב ו-1–5 מ"מ בסלעים שהתגבשו קרוב יותר לפני השטח.
גודל הגבישים נובע בעיקר מהתקררות איטית של המאגמה, המאפשרת את צמיחתם של גבישים גדולים לאורך זמן רב.
לסלעים פלוטוניים שני סוגי מרקם עיקריים:
מרקם גס-גביש – סלעים הבנויים מגבישים שגודלם עולה על 5 מ"מ, אופייני להתקררות איטית מאוד בגופים מגמטיים גדולים
מרקם בינוני-גביש – סלעים הבנויים מגבישים שגודלם 1–5 מ"מ, אופייני להתקררות מהירה יחסית בגופים מגמטיים קטנים
לסלעים פלוטוניים שני סוגי מרקם נוספים:
לעיתים נוצרים בסוף תהליך הגיבוש עורקי קוורץ המורכבים מגבישים גדולים.
מרקם פורפירי – מרקם המתאפיין בגבישים גדולים הנראים בבירור רב והקרויים לכן פֶנוקריסטים (מיוונית – "גבישים נראים") הנתונים בתוך מסת אם של גבישים קטנים יותר, שבדרך כלל אינם נראים לעין.
מוצאם של הפנוקריסטים בהתגבשות איטית מאוד הנסחפים עם המאגמה המותכת, ובעת התקררות מהירה של המאגמה נוצרים סביבם גבישים קטנים.
הסלעים הפלוטוניים העיקריים הם: אנורתוזיט, גברו, גרניט, דוניט, דיוריט, טונליט, מונזוניט, סיאניט, פרידוטיט וקימברליט.
בין סלעים אלה קיימים גם הרכבי ביניים:
קוורץ דיוריט – דיוריט בעל תכולה גבוהה של קוורץ
גרנודיוריט – הרכב ביניים של גרניט ודיוריט
מונזודיוריט – הרכב ביניים של מונזוניט ודיוריט
מונזוגברו – הרכב ביניים של מונזוניט וגברו
מונזוניט – הרכב ביניים של מונזוניט וסיאניט בעל תכולת קוורץ נמוכה מאוד או חסרה
מונזוסיאניט – הרכב ביניים של מונזוניט וסיאניט
מונזוגרניט – הרכב ביניים של מונזוניט וגרניט
סלעים תת-געשיים הם קבוצת ביניים של סלעי יסוד הנוצרים בעומק רדוד בקרום – בין סלעים פלוטוניים לסלעים געשיים.
דיאבז – סלע תת-געשי המקביל לבזלת ולגברו
פורפיר – סלעי יסוד המכילים פנוקריסטים במסת אם זעירת-גביש
למפרואיט – הנחשב גם לסלע געשי וגם לסלע תת-געשי
סלעי התאדות או סלעים אוופוריטים (Evaporites) הם סלעי משקע כימיים הנוצרים בסביבות שונות (אגמים או ים רדוד) כתוצאה מעליית ריכוז המומסים בתמיסה והשקעה של גבישים המגיעים לסף רוויה או בשל התאדות-יתר.
מינרלים שונים שוקעים ככל שעולה הרוויה של התמיסה, נעים מקשי התמס לקלי התמס:
מלחים קלי תמס, בהם מלחי אשלגן ומגנזיום (לדוגמה: אפסומיט - MgSO4, וקרנליט - KCl * MgCl2 * 6 H2O).
בישראל ישנן שתי קבוצות עיקריות של סלעים אוופוריטיים: הפרט התיכון של תצורת מוחילה (גבס ואנהידריט) החשופה במכתש רמון ותצורת סדום (מלח) החשופה בהר סדום.
למינרלים אוופוריטיים שונים חשיבות כלכלית כחומרי גלם לבניה (לדוגמה גבס) או לתעשיית הדשנים (בעיקר מלחי אשלגן).
כמו כן, התכונות הפיזיקליות של סלעים אוופוריטיים (בעיקר מלח וגבס) הופכת אותם לסלעי חיפוי טובים למאגרי הידרוקרבונים דוגמת גז טבעי ונפט.
סלע הצטברות (Cumulate rock), המכונה גם "קומוליט", הוא סלע פלוטוני הנוצר מהצטברות של גבישי מינרלים מתוך מאגמה בתהליך של גיבוש מפריט.
סלעים מסוג זה מרכיבים מחדרים שכבתיים, ועשויים להיפלט אל פני השטח כקסנוליתים במהלך התפרצויות געשיות.
אף שהרכבם של סלעי הצטברות עשוי להיות מגוון, מרביתם אולטרה-מאפיים בהרכבם והם נוצרים באמצעות הצטברות של גבישי אוליבין.
סלעי הצטברות הם תוצר אופייני לשיקוע גבישים מתוך מאגמה מובדלת במאגר – תא מאגמה או מחדר פלוטוני.
הצטברויות אלה מתרחשות בעיקר על רצפת המאגר, אם כי ציפה מאפשרת הצטברות של גבישים גם בגג המאגר.
הצטברויות כאלה נמצאות בעיקר במחדרים ובבסיסם של צינורות לבה אולטרה-מאפיים, בסלעי קומטיט, בזרמי לבה בזלתית עתירת מגנזיום ובכמה מחדרים גרניטיים.
בעת שהמאגמה מתקררת מתגבשים בה תחילה המינרלים שנקודת ההתכה שלהם היא הגבוהה ביותר.
עקב כך חל שינוי בהרכב הכימי של המאגמה הנותרת.
ירידה בריכוז יסוד מסוים או עלייה בריכוז יסוד אחר יגרמו בהכרח ליצירת מינרלים אחרים מתוך אותה מאגמה.
בשלבים השונים של הגיבוש המפריט נוצרים גבישים וסלעים שונים מאוד מבחינה כימית ומינרלוגית ממאגמת-אֵם אחת.
במהלך הגיבוש המפריט נוצרים גבישי מינרלים.
גבישים שצפיפותם גבוהה מזו של המאגמה – שוקעים, וגבישים שצפיפותם נמוכה מזו של המאגמה – צפים.
גבישים צפופים וכבדים – דוגמת אוליבין, אנורתיט, פירוקסן ואמפיבול – שוקעים לתחתית המאגר.
בשולי המאגר יצטברו גבישי המינרלים לסלעים – סלעי הצטברות – מסוגים שונים.
באופן זה נוצר פרידוטיט משקיעת גבישי אוליבין ופירוקסן, וכן סלעים הנוצרים מהצטברות גבישים של מינרל אחד, לדוגמה: אמפיבוליט מהצטברות גבישי אמפיבול ופירוקסניט מהצטברות גבישי פירוקסן.
סוגים של סלעי הצטברות מוגדרים על פי מרקמם, המרכיבים המינרלוגיים הדומיננטיים בהם ואחוז הגבישים במסת האם שלהם:
אדקומולטים (adcumulates) – סלעים המכילים 93–100 אחוזים של גבישים מגמטיים מצטברים במסת אם דקת גביש
מזוקומולטים (mesocumulates) – סלעים המכילים 85–93 אחוזים של גבישים מגמטיים מצטברים במסת האם
אורתוקומולטים (orthocumulates) – סלעים המכילים 75–85 אחוזים של גבישים מגמטיים מצטברים במסת האם
הסלעים מוגדרים על שם המינרלים המצטברים בהם על פי סוגם ותפוצתם בסלע, לדוגמה:
סלע המכיל 50 אחוזים של פלגיוקלז, 40 אחוזים של פירוקסן, 5 אחוזים של אוליבין ו-5 אחוזים מסת אם – הרכבו של גברו, ייקרא "פלגיוקלז-פירוקסן אדקומולטי בתוספת אוליבין".
סלע המכיל 80 אחוזים אוליבין, 5 אחוזים מגנטיט ו-15 אחוזים של מסת אם אוליבינית – הרכבו של פרידוטיט, ייקרא "אוליבין מזוקומולטי".
הגדרה זו משמשת לתיאור סלעי הצטברות ומחדרים שהרכבם אינו אחיד ויש בהם שכבות או הצטברות גבישים נראית לעין.
מאחר שסלעי ההצטברות מובדלים מנתך הורי, אין בהם כדי להסיק את הרכבו הראשוני של הנתך ההורי ממנו נוצרו.
הכימיה של הצבר עצמו מעיד רק על הרכבו של הנתך השיורי הנותר לאחר שלבי גיבוש קודמים.
הכימיה של סלע ההצטברות עשויה להעיד על הטמפרטורה, הלחץ וההרכב הכימי של הנתך השיורי ממנו נוצר.
בנוסף יש להעריך את מספר המינרלים שגבישיהם שוקעו ואת סוגם.
דוגמה: הרכבה השיורי של מאגמה בזלתית שממנה שוקעו אנורתיט ואנסטטיט בהרכבים משתנים יחושב באמצעות הסרת הגורמים המרכיבים את הגבישים המשוקעים.
בדוגמה זו, שיקוע האנורתיט – פצלת השדה של סידן ואלומיניום – מסירה את כמויות הסידן והאלומיניום הנחוצות לגידול הגבישים מהרכב המאגמה השיורית, וזו הופכת להיות דלה ביסודות אלה.
שיקוע האנסטטיט יסיר מגנזיום מן המאגמה השיורית, ההופכת דלה ביסוד זה.
שיקוע המינרלים הופך את המאגמה לעשירה יותר ביסודות אחרים – במקרה זה נתרן, אשלגן, טיטניום וברזל.
בדוגמה זו נוצר סלע גברו שהוא צבר של פלגיוקלז ופירוקסן, והנתך השיורי לאחר ההתגבשות נותר פלסי ועשיר באלומיניום – נתך הנוטה בהרכבו לאנדזיט.
בדוגמה זו, הפלגיוקלז והפירוקסן אינם בהכרח הרכבים טהורים של חברי-קצה, ולכן תוצא הפחתת היסודות עשוי להיות מורכב.
המינרלים עשויים להישקע ביחסים שונים, העשויים לנוע מ-90 אחוזים פלגיוקלז ו-10 אחוזים אנסטטיט עד ל-10 אחוזים פלגיוקלז ו-90 אחוזים אנסטטיט – ועדיין להיות גברו.
תהליך זה משנה את הכימיה של סלע ההצטברות ואת הפחתת היסודות בנתך השיורי.
ניתן לראות כי השפעת היווצרות סלע ההצטברות על הרכבו של הנתך השיורי תלויה בהרכב המינרלים המשוקעים, במספר המינרלים ששוקעו באותה עת וביחס ביניהם.
בטבע נוצרים לרוב סלעי הצטברות משקיעת גבישים של שני מינרלים, אם כי הם עשויים להיווצר מגבישיו של מינרל אחד בלבד ואף משקיעת גבישיהם של 4 מינרלים.
סלעי הצטברות שנוצרו ממינרל יחיד נקראים לרוב על שם המינרל, למשל: צבר של 99 אחוזים מגנטיט ייקרא על שמו – מגנטיטיט (Magnetitite).
דוגמה לכך ניתן לראות במחדר סקארגארד בגרינלנד.
מחדר זה הוא חלק ממשטח בזלת נרחב שנוצר לפני כ-55 מיליון שנים בתחילת האאוקן, בשלבי פתיחתו של האוקיינוס האטלנטי.
המחדר – שעוביו כ-2.5 ק"מ – מראה שכבתיות כימית ומינרלוגית ברורה:
פלגיוקלז (במקרה זה אנורתיט) משתנה מ-66 אחוזים סמוך לבסיס המחדר ל-30 אחוזים סמוך לגג המחדר
אוליבין (במקרה זה פורסטריט) – מ-57 אחוזים סמוך לבסיס המחדר וחסר לחלוטין סמוך לגג המחדר
דרך אחת להסיק את הרכב המאגמה שיצרה את סלע ההצטברות היא לדגום את הכימיה של מסת האם, אולם הרכב כימי זה בעייתי וקשה לדגימה.
לחלופין, ניתן להעריך את הרכב המאגמה באמצעות שיעור הנתונים הכימיים שלה ובאמצעות בדיקתם על דיאגרמת פאזות, תוך שימוש בכימיה של המינרלים.
שיטות אלה פועלות היטב בסלעי הצטברות שנוצרו בתנאים געשיים, דוגמת קומטיט.
עם זאת, חקירת נתוני המאגמה במחדרים שכבתיים אולטרה-מאפיים גדולים בעייתית יותר.
שיטות אלה לוקות בחסר, בעיקר מאחר שהן מחייבות הנחות מוצא שאינן קיימות בטבע.
הבעיה העיקרית היא העובדה שעירוב מאגמה במחדרים אולטרה-מאפיים גדולים – הנובע מהתכת סלעי סביבה, משנה את הכימיה של הנתך לאורך זמן, ולכן דיגום הרכב מסת האם לא יספק תוצאה סבירה.
חישובים של מאזן מסות יציגו סטיות מהטווחים הצפויים ויובילו למסקנה שאכן אירע עירוב מאגמות.
במקרה כזה ניתן לכמת את הממצאים באמצעות ניתוח כימי נוסף.
בנוסף, מחדרים אולטרה-מאפיים גדולים מהווים כמעט תמיד מערכות פתוחות ועשויים להיות נתונים להזרקות סדירות של מאגמה פרימיטיבית חדשה, או להפסד נפח כתוצאה מהובלת מאגמה כלפי מעלה – באמצעות צינורות הזנה או נחילי דייקים.
במקרים כאלה, הניתוח הכימי של המאגמה עשוי להציג רק את קיומם של שני התהליכים – הזרקה והובלה – שהשפיעו על המחדר.
חשיבותם הכלכלית של סלעי הצטברות מיוצגת היטב בשלושה סוגים של משקעי מינרלים הנמצאים במחדרים שכבתיים אולטרה-מאפיים:
מינרלים סיליקטיים מהווים רק לעיתים נדירות הצדקה למיצוי עפרות.
עם זאת, קיימים מחדרי אנורתוזיט המכילים את המינרל הטהור בריכוז גבוה, המשמשים לכרייתו לצורך שימוש בו כחומר חסין אש, לייצור זכוכית ולשימושים שונים כגון במשחת שיניים ובתעשיית הקוסמטיקה.
צברי מינרלים אוקסידיים נוצרים במחדרים שכבתיים כאשר הגיבוש המפריט מתקדם דיו להתיר את גיבושם של סוגי ספינל.
הדבר מתאפשר כתוצאה מהעשרת הנתך בברזל, בטיטניום ובכרום.
תנאים אלה נוצרים בהיפרדות בטמפרטורה גבוהה של אוליבין או פירוקסן עתירי מגנזיום, וכתוצאה מצפיפותם הגבוהה נוצר סלע הצטברות.
כרומיט נוצר לרוב במהלך היפרדות פירוקסן בלחץ נמוך, כאשר הכרום נדחה מגבישי הפירוקסן.
שכבות אוקסידיות אלה יוצרות משקעים מרחביים רציפים המכילים יותר מ-50 אחוזים מינרלים אוקסידיים.
כאשר כמותם של המינרלים האוקסידיים עולה על 90 אחוזים מכלל הסלע, ניתן למיין את הסלע על פי נפח המינרל האוקסידי הבולט, למשל: מגנטיטיט, אילמניטיט או כרומיטיט.
סלעים אלה ייקראו: "מגנטיטיט אורתוקומולטי", "אילמניטיט אורתוקומולטי" ו"כרומיטיט אורתוקומולטי".
צברי מינרלים סולפידיים במחדרים שכבתיים מהווים מקור למחצבים רבים: ניקל, נחושת, מתכות מקבוצת הפלטינה וקובלט.
משקעים מסיביים מעורבים או סלע אם סולפידי-סיליקטי מעורב של פנטלנדיט, כלקופיריט, פירוטיט או פיריט נוצרים לעיתים עם קובלטיט וסולפידים של פלטינה-טלור.
משקעים אלה נוצרים בתנאים קשי תמס בין נתכים סולפידים וסיליקטים במאגמה רוויה בגופרית.
צבירים אלה אינם בדיוק סלע הצטברות, מאחר שהסולפידים אינם משוקעים כמינרלים מוצקים אלא כנוזל סולפידי מסיס.
עם זאת, הם נוצרים באותם תהליכים בהם נוצר סלע הצטברות.
הם מצטברים הודות למשקל הסגולי הגבוה שלהם, ועשויים ליצור שכבות סולפידיות מרחביות.
המינרלים הסולפידיים יוצרים לרוב שכבות-ביניים בסלעי הצטברות סיליקטיים.
הפרדת מינרלים סולפידיים יכולה להתרחש רק כאשר המאגמה רוויה בגופרית.