tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסיום אותה עונה הודיע על כוונתו לעזוב את האוניברסיטה ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2011 נלקח ברקס בבחירה ה-12, על ידי יוטה ג'אז.
לאחר שבשתי עונותיו הראשונות ב-NBA קלע כ-7.1 נקודות למשחק, בעונת ביצע קפיצת מדרגה כשהיה הקלע השני בקבוצתו (אחרי גורדון הייוורד), עם 14.0 נקודות בממוצע למשחק.
ב-13 בינואר 2014 קלע שיא קריירה של 34 נקודות במשחק קבוצתו מול דנוור נאגטס.
על אף יכולתו הגבוהה סיימו הג'אז את העונה במקום האחרון באזור המערבי, עם מאזן ניצחונות 25–57 (30.5%).
באוקטובר 2014 חתם ברקס על הארכת חוזה ביוטה ל-4 עונות נוספות (החל מעונת ), עבור כ-42 מיליון דולר.
ב-22 בדצמבר 2014, כחודשיים לאחר תחילת עונת , נפצע ברקס בכתפו ונאלץ להחמיץ את כל המשך העונה.
באוקטובר 2015 חזר לשחק עבור הג'אז, אך כחודשיים לאחר מכן סבל משבר בשוקית אשר השבית אותו ממשחק ל-50 המשחקים הבאים, עד 6 באפריל 2016.
ב-29 בנובמבר 2018, לאחר כ-7 וחצי עונות ביוטה, נשלח ברקס בטרייד לקליבלנד קאבלירס (יחד עם שתי בחירות דראפט עתידיות), בתמורה לקייל קורבר.
בפברואר 2019, לאחר 34 משחקים בלבד בקליבלנד, הועבר ברקס לסקרמנטו קינגס כחלק מטרייד משולש בו הייתה מעורבת גם יוסטון רוקטס.
לקראת עונת חתם ברקס על חוזה בגולדן סטייט ווריורס.
בפברואר 2020 הועבר יחד עם גלן רובינסון השלישי בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה ל-3 בחירות דראפט עתידיות.
לקראת עונת חתם ברקס על חוזה בניו יורק ניקס.
ב-29 ביוני 2022, הועבר ברקס בטרייד לדטרויט פיסטונס יחד עם חברו לקבוצה נרלנס נואל.
אלק שיין בנג'מין הוא זמר-יוצר אמריקאי.
פרץ ב-2018 עם הסינגל "Let Me Down Slowly", שהגיע לראש מצעדי הפזמונים בלמעלה מ-25 מדינות, עם למעלה מ-843 מיליון השמעות נכון ליולי 2021.
בנג'מין נולד בפיניקס שבמדינת אריזונה שבארצות הברית.
גדל בלונג איילנד, ניו יורק.
ב-22 באפריל 2013, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Head SpaceMixtape 1: America.
ב-2017, השיר של בנג'מין "I Built a Friend" שימש כחומר גיבוי לאודישן לריקודים עכשוויים של המתמודד מריק האנה בעונה 12 של תוכנית המציאות האמריקאית America's Got Talent.
ב-16 בנובמבר 2018, הוציא את המיקסטייפ השני שלו, Narrated for You.
באותה השנה הוציא ביחד עם אלסיה קארה את הלהיט "Let Me Down Slowly".
את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה האמריקאית ערך כשביצע את "Let Me Down Slowly" בתוכנית האירוע שבו מנחה השחקן האנגלי ג'יימס קורדן, "The Late Late Show with James Corden" ב-8 בינואר 2019.
הוא הוציא לאור, ב-29 במאי 2020, את אלבום המוזיקה הראשון שלו, These Two Windows.
האי אלקה הוא אי סלעי ארוך במפרץ בלימל, שמדרום-מערב לאי טריניטי בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 250 מטרים (כיוון מערב-מזרח); ורוחבו של האי 110 מטרים.
האי ממוקם 1.7 קילומטרים מצפון לנקודת אסנסיו; 3.43 קילומטרים דרומית לנקודת בולנס; 2.4 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית לנקודת טיזויין; ו-145 מטרים צפונית - צפון-מזרחית לאי גלארוס.
האי מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
האי נקרא על שם המכמורתן אלקה של החברה הבולגרית Океански риболов – Бургас - מבורגס שבבולגריה, שספינות הדיג שלה דגו במי האי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן, איי אורקני הדרומיים, איי שטלנד הדרומיים וחצי האי האנטארקטי משנת 1970 ועד תחילת שנות התשעים.
הדייגים הבולגרים היו חלוצי תעשיית הדיג באנטארקטיקה בתקופה המודרנית (לאחר תום העידן ההרואי של אנטארקטיקה).
אלק בולגאר (במקור ברויאר, בהונגרית: Bolgár Elek; שמותיו הספרותיים הבדויים שלו היו גאבור בלוג, וילהלם באומן, .B.E, פטר קלמן, קלמן קרקדיארטו, ק.ק., גאשפאר סבני (קושיצה, 3 ביולי 1883 – בודפשט, 26 ביוני 1955) היה עורך דין, היסטוריון, דיפלומט, פרופסור באוניברסיטה הונגרי-יהודי, חבר קבוע באקדמיה ההונגרית למדעים (26 ביוני 1949).
הוא היה מן המרצים בחוג יום ראשון.
בולגאר נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף ברויאר ומגדולנה טייטלבאום.
הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קלוז' בשנת 1906 והצטרף לתנועת העבודה.
בהמשך עבד זמן מה כעיתונאי במספר עיתונים יומיים ושבועונים.
חברותו עם ארווין סבו, איש העיתון "המאה העשרים" ולאחר מכן מנהל ספרייה, קירבה אותו עוד יותר לתנועת העבודה ולשמאל.
ב-29 באוקטובר 1908 הוא נשא לאישה את ארז'בת שטרן, בתם של גוסטב שטרן ותרזה הרצוג.
הם התגרשו בשנת 1914. בשנים 1907 עד 1911 בולגאר התגורר בארצות הברית ובשווייץ.
בארצות הברית הוא ערך את העיתון של "מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה" בשפה ההונגרית בשם "רצון העם" (Népakarat).
בשנת 1910 בברן סיים דוקטורט בפילוסופיה.
בשנה שלאחר מכן חזר להונגריה והחל לעבוד ככותב מצעים למדיניות חברתית, ובהמשך הפך למורה במכללה לאמנויות.
לצד אלה כתב מאמרים בסוציולוגיה, שפורסמו בכמה עיתונים.
בשנת 1918 הצטרף למפלגת הקומוניסטים בהונגריה.
בפברואר 1919 התמנה לחבר המערכת של "העיתון האדום" ("העיתון האדום" היה עיתון קומוניסטי משפטי.
הוא פורסם לראשונה בהונגריה ב־7 בדצמבר 1918, בארבעה עמודים, פעמיים בשבוע, וסוף ינואר 1919, שלוש פעמים בשבוע).
לאחר הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שימש כשגריר בווינה.
במהלך כהונתו התרחש "שוד בנקגאסה", שבמהלכו נחטף בולגאר עם שני עובדי השגרירות (שוד בנקגאסה, או פוץ' בנקגאסה, היה פיגוע פוליטי בשגרירות הונגריה באוסטריה במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919. במהלך השוד נחטפו כמה בני ערובה על ידי קבוצת קציני צבא הונגרים תומכי הוועדה האנטי-בולשביקית ושדדו סכום ניכר של כסף).
לאחר חזרתו להונגריה מונה כסגן קומיסר לענייני חוץ.
כמו כן מונה על ידי המועצה הממשלתית המהפכנית כפרופסור באוניברסיטה וכמנהל המכון לחקר המטריאליזם ההיסטורי.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית היגר לחו"ל.
משנת 1922 במשך 15 שנים השתתף בתנועות מקומיות בווינה ובברלין.
משנת 1937 עבד כפרופסור באוניברסיטת רוסטוב בברית המועצות ועסק בעיקר בסוגיות של היסטוריה דיפלומטית.
הוא שב להונגריה בשנת 1944 בחסות הצבא האדום הסובייטי.
בשנת 1946 התמנה למזכיר המדינה לענייני חוץ של הונגריה (שר החוץ).
בשנים 1947–1949 היה שגריר הונגריה בפראג, ואחר כך בין 1949 - 1951 היה שגריר הונגריה בלונדון.
משנת 1951 ועד מותו היה בתפקיד הוראה באוניברסיטת בודפשט.
הונגרים באמריקה (ניו יורק, 1908);
מערכות הצבעה ובחירות (בודפשט, 1908);
מדיניות גרמניה בהונגריה במסמכים דיפלומטיים גרמניים סודיים : (1937-1942) (בודפשט, חברת הוצאת Szikra, 1947);
סוגיות עקרוניות בהתפתחות הקפיטליזם בארצות הברית לאור הספרות ההיסטורית הסובייטית (בודפשט, 1954);
אלק פאלוש (במקור עד 1903 פרידמן, בהונגרית: Falus Elek; אורושהאזה, 26 בדצמבר 1883 – בודפשט, 17 במאי 1950) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי, אמן, מעצב תפאורות.
אחד הנציגים הבולטים של מאיירי ספרים ההונגרים.
אלק פאלוש למד בבית הספר לציור אומנותי בבודפשט, בכל קיץ צייר במושבת האומנות בבאיה מארה, ואחר כך עבד אצל הצייר והמורה לציור טיוואדר זמפלני במושבת האמנים בסולנוק.
משנת 1904 הוא הציג את עבודותיו בסגנון ארט נובו בהונגריה.
הוא צבר ניסיון בנסיעותיו למינכן, וללונדון, ועבד כמעצב תעשייתי וכמאייר בלונדון.
מאוחר יותר פעל כמעצב פנים בברלין.
בהונגריה הוא משך את תשומת הלב בעיקר עם כרזותיו האומנותיות ועם עטיפות הספרים שצייר/אייר, תוך שימוש מוצלח במוטיבים עממיים הונגריים.
משנת 1909, אייר את כתב העת ניוגט ואת הספרים שהוצאו על ידי המגזין.
הוא היה בין מקימי מושבת האמנים בקצ'קמט (1909) יחד עם ציירים אחרים ממושבת האמנים של באיה מארה ובניהולו של הצייר ההונגרי-יהודי בלה איוואני-גרינוולד.
הוא מונה שם לראש בית המלאכה לאריגת שטיחים.
בהמשך עסק בעיצוב פנים (האודיטוריום של תיאטרון מרכז העיר) ובתכנון ביתנים לתערוכות.
הוא עיצב את התפאורות להצגות תיאטרון הקומדיה של בודפשט כמו לשמשל להצגות פרי עטם של מלכיאור לנדיאל: טייפון ושל פרנץ מולנר: שומר הראש.
גם תכנון עיצובי הקרמיקה ועיצובי השטיחים שלו זכו להצלחות גדולות והוא היה גם מעצב קישוטי בניינים ומעצב פנים פופולרי בחוגי הבורגנות הגבוהה.
יוז'ף קיש: נשירת העלים: פסוקים; שירים עם ציוריו של אלק פאלוש, בודפשט: זינגר וולפנר, 1908.
מלכיאור לנדיאל: טייפון: (דרמה בארבע מערכות), איור אלק פאלוש.
תערוכת זיכרון טיבור פּויה/ אלק פאלוש, ליפוט הרמן, אישטוואן זדור.
אגודת פאל סינאי מרשה (פאלוש היה אחד המייסדים).
האגודה הוקמה ב־12 במרץ 1920, לכיבוד זכרו של הצייר, ולעידוד כישרונות צעירים.
אלק נילאש (בהונגרית: Elek Nyilas; נולד ב-3 במאי 1969) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר.
נילאש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של דונאקשי ובגיל 11 הצטרף לאויפשט.
בשנת , נילאש הצטרף לגודי מהליגה הרביעית בהונגריה, ובשנת נילאש חתם באורושאזה.
בשנת , נילאש חתם בדונקניאר-ואץ.
בשנת , זכה עם הקבוצה באליפות הונגריה.
בקיץ חתם בפרנצווארוש, עליה העיד כי אהד אותה בילדותו.
נילאש, השתתף עם הקבוצה בהופעה ההיסטורית שלה בשלב הבתים של ליגת האלופות, ואף כבש שני שערים במשחקים נגד אייאקס אמסטרדם וגראסהופרס ציריך בהתאמה.
באותה עונה הוא גם זכה עם הקבוצה באליפות הונגריה.
בקיץ , נילאש הושאל למכבי תל אביב, בה שיחק שבעה חודשים.
בקיץ , נילאש חזר לישראל וחתם במ.ס.
אשדוד, במדיה שיחק ארבע עונות, והיה מהכדורגלנים הבולטים בקבוצה.
בקיץ , חזר להונגריה וחתם בגיור.
ב-11 באוקטובר 1995, נילאש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה בהפסד 0–3 ל.
בסך הכל ערך נילאש 14 הופעות במדי נבחרת הונגריה.
אֶלֶק באצ'יק (בהונגרית: Bacsik Elek ; 14 במאי 1926 – 22 בפברואר 1993) היה מוזיקאי ג'אז הונגרי-אמריקאי ממוצא צועני, מבצע מוזיקת ג'אז בגיטרה, כינור וקונטרבס הונגרי-אמריקאי, ממוצא צועני.
לדעתו של אמן הג'אז מארק פוסה באצ'יק "היה הראשון שהשיג פשרה בין הנשמה הצוענית לסגנון האמריקאי".
באצ'יק נולד בשנת 1926 בבודפשט, בנם הורים צוענים:ארפאד באצ'יק וארז'בט לבית פוצ'י,
באצ'יק היה בן דוד של ג'אנגו ריינהארדט.
אביו היה נגן ויולה מוכשר.
באצ'יק למד כינור קלאסי בבית ספר עממי למוזיקה.
ובהמשך למד כאוטודידקט וממוזיקאים אחרים.
אין עדויות שלמד בשלב כלשהו במוסד לחינוך מוזיקלי גבוה.
לפני מלחמת העולם השנייה ניגן בתזמורות צוענים.
בהמשך עבר לנגינת מוזיקת ג'אז בעיקר בכינור וגיטרה.
עם חבריו בתזמורת נמנה גם הפסנתרן גיירג' ציפרה.
באצ'יק נמנה עם חברי הביג בנד של החצוצרן יוז'ף קוויטר ונגן הסקסופון גזה סאבו והקליט לראשונה עם ההרכב הזה בשנת 1943. בהמשך הקליט עוד תקליטים שונים ב-78 סיבובים כשניגן בגיטרה, בכינור, בקונטרבס ובצ'לו בהרכבים שונים, בעיקר בלהקה "פינוקיו" של האקורדיוניסט מיהאי טאבאני.
לצידו התבלט עוד גיטריסט מוכשר, אטילה צולר.
החל מאוקטובר 1946 הופיע באצ'יק לעיתים קרובות בתוכניות הרדיו ההונגרית.
בשנת 1946 ניגן כמה חדשים באוסטריה וב-1948 בשווייץ.
לדבריו התוודע למוזיקת ביבופ בשווייץ.
קנה באותה תקופה את ההקלטות של דיזי גילספי וצ'ארלי פארקר שעשו עליו רושם רב.
כמה מעמיתיו טוענים שבברן הוא ניגן בגיטרה בבנד של הזי אוסטרוולד.
בשנת 1949 אחרי השתלטות המפלגה הקומוניסטית על המדינה, עזב באצ'יק את מולדתו לצמיתות.
בהמשך ניגן למשך שנתיים בלבנון, במסגרת תזמורות הבמה של ארפאד (אורלאי) אוברדורפר, שנודע גם כ"לצאק" וגם בתזמורות ריקודים ולמוזיקה קלאסית.
מוזיקאים איטלקים שהתוועדו אליו בלבנון חילקו לו שבחים ובשנת 1951 הוזמן באצ'יק על ידי רנאטו קרוזונה להצטרף כנגן קונטרבס, אבל לפעמים גם ככנר וגיטריסט, לשלישיית קארוזונה שהפכה על ידי כך לרביעייה.
הוא ניגן בה לצד פיטר ואן ווד וג'ג'ה די ג'אקומו והקליט איתם תקליטים רבים בבית התקליטים פאטה (Pathé).
במילאנו פגש לדבריו לראשונה את דיזי גילספי.
ב-1957 נסע באצ'יק לחצי האי האיברי ושהה כשנתיים בספרד ושבועות אחדים בפורטוגל
בשנת 1959 הגיע באצ'יק לפריז, בה שמח לנגן את הג'אז שאהב.
זכה בהצלחה אף על פי שסגנון הנגינה שלו בגיטרה לא דמה לסווינג סינטי של ג'אנגו ריינהארדט ולנגינתם של הגיטריסטים המנושים המקומיים.
הפסנתרן האמריקאי ארט סימונס שנכח בנגינתו בג'אם סשן פריזאי, הזמין אותו להצטרף לשלישייתו במועדון "מארס קלאב", קרוב לשאנז אליזה שבה נהגו להופיע מוזיקאים אמריקאים שביקרו בצרפת.
קטעי ז'אז כמו Take Five ו-Blue rondo à la turk של דייב ברובק בבעיבודו ובנגינתו הושמעו תכופות ברדיו בצרפת.
כחבר בשלישייתו של לו בנט הוציא באצ'יק בשנת 1960 את האריך נגן הראשון שלו Dansez et Rêvez (רקדו וחלמו).
בהקלטה בולטת הוורסטיליות הרבה שלו ששילבה מקצבי גיטרה שונים וקטעי סולו ייחודיים.
באצ'יק הקליט ב-1962 גם את האלבום הראשון הנושא את שמו
סגנון האלבום התקרב יותר לזה של טל פארלו וג'וני סמית' מאשר למבצעים הצוענים האירופיים.
באותה שנה ייתכן כי היה באצ'יק המוזיקאי האירופי הראשון שניגן סולו בוסה נובה.
באצ'יק הופיע בפסטיבל הג'אז באנטיב-ז'ואן-לה-פן.
שם פגש שוב את דיזי גילספי והקליט בחצי מאלבומו של גילספי Dizzy on the French Rivera (דיזי בריוויירה הצרפתית).
דיזי גילספי ביקש מבאצ'יק לנגן ארבעה מספרים באלבום:Chega De Saudade,One Note Samba.
Here It Is, For the Gypsies את הקטע For the Gypsies ("עבור הצוענים") ביקש דיזי גילספי להקדיש למוזיקאים הצוענים.
בשנות ה-1960 היה באצ'יק מאוד פופולרי בצרפת, בין היתר, בזכות סגנונו ה"שחור".
הקליט או הופיע יחד עם גדולי המוזיקאים האמריקאים כמו דיזי גילספי, ארט סימונס ולו בנט שהוזכרו, קווינסי אדמס, קוונטין ג'קסון, קווינסי ג'ונס, קני קלארק, אריק דיקסון, קלארק טרי, אלווין ג'ונס, לאו רייט, כמו כן עם לאלו שיפרין מארגנטינה, דניאל יומר משווייץ, סטפן גרפלי, ז'ורז' ארווניטאס, גי פדרסן, מישל גודרי הצרפתים.
בימי ראשון הוא הופיע בטלוויזיה לצד כוכבים כמו שארל אזנבור וז'ילבר בקו, לצד הילד הצועני בולו פרה ובאדן פאוול מברזיל.
תמונתו התנוססה על דפי המגזינים הפופולריים כמו "פארי מאץ'".
באצ'יק ניגן בקאן, בפאלם ביץ', ליווה את ז'אן מורו בפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי במונטרה, הקליט עם מישל לגראן והביג בנד שלו, ועבד כמעבד וגיטריסט עם סרז' גינסבורג.
ליווה גם כן את ברברה, קלוד נוגארו, ז'ולייט גרקו, סשה דיסטל, ז'אק איז'לן ואחרים
בסוף 1965 נסע לארצות הברית.
בפברואר ומרץ 1966, הוא ביקר אצל הקהילה הצוענית בניו יורק וערך סיבוב הופעות ככנר ראשון ("פרימאש") של להקת ביהרי ההונגרית-אמריקאית.
בהמשך הקליט עם נגני להקה זו מוזיקה מסורתית צוענית הונגרית (Zigani Ballet בבית ההקלטות Audio Fidelity)
בחזרה לצרפת בקיץ, הוא היה מעבד ומלווה של ז'אן מורו באלבום השנסון של השחקנית מ-1967. פרנסואה ריישנבך יצר סרט תיעודי על עבודתם המשותפת.
בסתיו 1966 היגר באצ'יק דרך קבע לארצות הברית.
הוא סייר למשך כמה שבועות כנגן בוזוקי בלהקתו של הכנר הארמני חראץ' יעקבוביאן, הצטרף שוב כ"פרימאש" ללהקת Zigan Ballet ולאחר מכן נסע ללאס וגאס.
הקליט קטעים מפסקולים של סדרות טלוויזיה וכמה תקליטים ביחד עם מוזיקאים בחוף המערבי של ארצות הברית, כמו טוני בנט, אנדי ויליאמס ואחרים.
זמן מה בשנים 1969 ו-1972 הופיע ככנר וגיטריסט בתזמורתו של אלביס פרסלי.
ב-1972 ניגן מספר פעמים בלהקתו של טומי ויג ובין השנים 1970–1972 הופיע מספר פעמים עם קווינסי ג'ונס, כולל בביצוע הפסקול שיצר אמן זה לסרט "דולרים" (Dollars).
ב-1973 החל לעבוד עם בוב טיל והוציא שני דיסקים ארוכי נגן שבהם ניגן בעיקר בכינור ובכינור חשמלי, לצד ויולה וגיטרה.
באלבום באלבום I Love You, שיצא ב-1973, הוא ניגן בגיטרה לצד הכינור, ואוליבר נלסון הקדיש לו את לחנו "Blues for Elek".
זה היה גם תקליט הג'אז היחיד מחוץ להונגריה שבו הופיעה יצירה הונגרית - ה-Valse Triste (ואלס עצוב) של פרנץ וצ'יי.
בדיסק Bird and Dizzy: Musical Tribute (ברד אנד דיזי:מנחה מוזיקלית) בשנת 1975 ניגן באצ'יק קטעי ביבופ מאת צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי בכינור ובכינור מיוחד שנקרא ויולקטרה שגדולו דומה לכינור אך הוא מכוון באוקטבה נמוך יותר מהכינור, כך שצליליו נשמעים כשל כלי ביניים בין צ'לו ולוויולה.
קטע אחד מהתקליט נבחר על ידי המכון סמית'סוניאן כאחת ההקלטות הג'אז הטובות בכל הזמנים שנוגנו בכינור.
בשני תקליטי הביבופ, שיתף פעולה עם כוכבים כמו אלווין ג'ונס ואחיו, האנק ג'ונס, באקי פיצרלי, אוליבר נלסון, שלי מאן, ווורן מארש.
ב-1974 הוא ניגן בהצלחה רבה בפסטיבל הג'אז של ניופורט, ג'אם סשן לזכרו של דיוק אלינגטון.
האלבומים I Love You וBird and Dizzy: Musical Tribute פתחו בפניו את סצנת בתי הקזינו והמועדונים של לאס וגאס (למשל Duke's ב Paradise Road)) אבל לא הוציאו אותו עדיין מהאלמוניות.
באצ'יק נעלם מהזירה המרכזית של עולם הג'אז למשך חמש עשרה שנה.
בזמן הזה בשנות ה-1970–1980 פעל ככנר ראשי של הזמר ויין ניוטון.
בנוסף לעבודתו במוזיקת הבידור הופיע בטצ'יק בפסטיבלי ג'אז כגיטריסט, כנר, נגן ויולה וצ'לן,
פעם אחת העביר כיתת אמן.
מתקופה זו נותרו כמה הלקטות חובבניות עם נגינתו.
ב-1977 היה ראש מחלקת הכינור של האיגוד הלאומי לחינוך במוזיקת ג'אז.
בשנותיו האחרונות - עד 1990–1991 ניגן בתזמורות צוענים, אחר כך במועדוני ג'אז, ברים ומסעדות בקנדה - בערים קוויבק סיטי ומונטריאול.
בשנים 1988 ו-1989 לקח חלק בפסטיבלי הג'אז הבינלאומיים הראשונים Nuits Bleues ("לילות כחולים") של קוויבק סיטי.
סבל מהתמכרות להימורים, לטבק ולטיפה המרה.
ב-1991 הזמין רדיו קנדה אלבום ג'אז ממנו ומשני אמנים נוספים שבאצ'יק ניגן איתם בשלישייה - הפסנתרן ז'יל ברנאר והקונטרבסיסט פייר קוטה.
העבודה נקטעה בגלל אירוע מוחי עם שיתוק בחצי גוף שאילץ אותו להפסיק לנגן.
עד מהרה אובחן אצלו גם סרטן ריאות שהיה חשוך מרפא.
כעבור מספר חודשי אשפוז הוא גורש מקדנה בעילה של ויזה לא מסודרת.
את שנתיים האחרונות לחייו שהה באצ'יק בגלן אלין, פרבר של שיקגו.
הוא נפטר בשנת 1993, ככל הידוע, בבית החולים באלק גרוב וילג' (Elk Grove Village ) הסמוך.
גופתו נשרפה ואפרו פוזר בבית הקברות איסט דאנדי טווין פיינס.
אלק באצ'יק השאיר בדרום-מערב צרפת בת בשם פסקל רדייר (Pascale Radière) (ילידת 1963), מורה לצרפתית וסופרת, שלא הכירה אותו וגילתה בגיל 46 שבאצ'יק היה אביה.
היא כתבה ביוגרפיה שלו תחת שם העט באלוואל אקל (שם שמשמעותו "רוח ובדידות" בשפת הרומאני).
אלק בא'ציק במדיה אמנותית אחרת
בסרטו התיעודי של פרנסואה ריישנבך על האלבום של ז'אן מורו - chansons nouvelles 12 ניתן לשמוע ולראות את נגינתם של אלא באצ'יק ושל מישל גודרי.
באנציקלופדיית הג'אז של לאונרד פד'ר (Leonard Feather) יש ארבעה ערכים על נגני ג'אז מהונגריה - מתוכם שלושה גיטריסטים:אלק באצ'יק, גאבור סאבו ואטילה צולר
הקלטותיו פורסמו בצרפת במהדורות חוזרות, ויצאו לאור גם הקלטות שלא פורסמו בחייו.
באצ'יק הקליט 4 אלבומים עצמאיים כסולן:
סשן שני - יפ מישל גודרי, קונטרבסיסט, דניאל יומר -תופים:Nuages, Angel Eyes, Godchild and Opus De Funk
Guitar Conceptions (Fontana, 1963) - ניגן בגיטרה חשמלית - בהשתתפותם של מוריס ואנדר (קלידים), גאי פדרסן (קונטרבס), דניאל יומר (כלי הקשה*
במספר האחרון - סמרטיים Summertime - אצל גרפלי, מנגנת שלישיית קוקו בריאוואל, ולא באצ'יק
1966 Zigani Ballet (Audio Fidelity) ניגן ככנר ראשון של להקה צוענית-הונגרית בארצות הברית
''''I Love You (Bob Thiele Music) 1974 - ניגן בכינור, וויולקטרה, קטע בלוז בגיטרה חשמלית- בהשתתפות הנק ג'ונס
Bird and Dizzy: A Musical Tribute (Flying Dutchman) 1975 - מנחה מוזיקלית לצ'רלי פרקר ודיזי גילספי - ניגן בכינור ובווילרקטה
בהשתתפות מד פלורי ווארן מארש
1959:עם תזמורת קני קלארק, אנדי והאחיות ביי - (Métropole) (EP) - עם Al Back (כינור) ו Alexis Backsix (גיטרה)
(לו בנט - מקלדת, אלק באצ'יק - גיטרה, דניאל יומר - תופים)
עם קלארק טרי - 1960 If The Wind Scares You (אם הרוח מפחידה אותך)
1966 -ככינור ראשון (פרימאש) - התזמורת הצוענית ההונגרית עם אישטוואן רבובסקי (ראב) ונורה קובאץ' The Hungarian Gypsy Orchestra: Zigani Ballet
1967:*עם ז'אן מורו- Chansons nouvelles 12 (12 שנסונים חדשים): Jeanne Moreau N°2 – 12 Chansons nouvelles (LP, Disques Jacques Canetti) (מעבד, מלווה) -לחנים מאת סירוס באסיאק, שם בעט: סרז' רזוואני ; ( מפיק:ז'אק קנטי
אלק (בהונגרית: Elek) היא עיר בנפת גיולה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
עד ל הייתה בה קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים באלק נמצא בירידה.
השם של העיר הוזכר לראשונה ב-1232, לאלק הייתה מועצה עצמאית בין בשנים 1950 ו-1990, והיא הוכרזה כ"כפר גדול" בשנת 1970. משנת 1996 הוכרז אלק כעיר.
יהודים ישבו באלק במאה ה-19 וב-1944 נרצחו רבים מהם בשואת יהודי הונגריה.
אלק פיטרס הוא כדורסלן בוסני יליד ארצות הברית המשחק בעמדת הפאוור פורוורד באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
פיטרס שיחק בעמדת הסמול פורוורד בוושינגטון, אילינוי, ונבחר לחמישיית העונה במדינה בשתי העונות האחרונות שלו.
הוא בחר לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ואלפראיסו על פני הצעות מאוניברסיטאות גדולות יותר כמו בוסטון קולג', אוניברסיטת מיזורי ואוניברסיטת טנסי.
פיטרס הפך מיד למוקד ההתקפה של הקרוסיידרס כ, אך לא הצליח להוביל אותם להישגים בולטים.
כ מיצב את עצמו פיטרס ככוכב עם ממוצעים של 16.8 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית העונה הראשונה של אזור ההורייזון ליג.
בטורניר האזורי של 2015 הוא נבחר ל-MVP והצעיד את קבוצתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
בעונת ה שלו צבר פיטרס תשומת לב לאומית.
הוא העמיד ממוצעים של 18.4 נקודות ו-8.4 ריבאונדים למשחק והוביל את הקרוסיידרס לגמר טורניר ההזמנה הלאומי ב-2016, שם הפסידו לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בסיום העונה הוא הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2016, אך הסיר את מועמדותו וחזר לוואלפראיסו לשנת ה ב-2016/17.
לפני תחילת עונת 2016/17 נבחר פיטרס לשחקן קדם העונה בהורייזון ליג.
הוא עבר את רף 2,000 הנקודות בקריירה במשחק ב-28 בדצמבר 2016 נגד שיקגו סטייט.
ב-10 במרץ 2017 עבר פיטרס ניתוח ברגל ימין והחמיץ את ארבעת המשחקים האחרונים בקריירת המכללות שלו.
בתום העונה הסדירה הוא נבחר לשחקן השנה בהורייזון ליג, לאחר שהוביל את האזור עם 23.0 נקודות ו-10.1 ריבאונדים למשחק, והיה אחד משני השחקנים היחידים בחטיבה I שרשמו ממוצעים של 20 נקודות ו-10 ריבאונדים באותה עונה והיחיד בטופ 20 בנקודות וגם ריבאונדים.
פיטרס קלע 2,348 נקודות וקטף 996 ריבאונדים בקריירת המכללות שלו, שניהם שיאי אוניברסיטה.
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר פיטרס במקום ה-54 על ידי פיניקס סאנס.
פיטרס נרשם במדי הסאנס בליגת הקיץ של ה-NBA, הוא בסופו של דבר לא שיחק בעקבות שבר מאמץ ברגל ימין.
הוא חתם רשמית בסאנס ב-18 בספטמבר 2017 על חוזה דו כיווני, בו נקבע שהוא יחלק את זמנו בין פיניקס לקבוצת ליגת הפיתוח שלהם, נורת'רן אריזונה סאנס.
פיטרס ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-18 באוקטובר 2017 נגד פורטלנד טרייל בלייזרס.
ב-23 ביולי 2018 חתם פיטרס בצסק"א מוסקבה הרוסית מהליגה המאוחדת של VTB והיורוליג.
הוא זכה עם הקבוצה ב-VTB עם ממוצע של 6.2 נקודות למשחק.
ב-1 ביולי 2019 הוא שוחרר מהקבוצה.
ב-8 ביולי 2019 חתם פיטרס לשנה באלופת טורקיה וסגנית אלופת היורוליג אנאדולו אפס.
לאחר שהעמיד ממוצע של 4.2 נקודות למשחק הוא עזב את הקבוצה ב-30 ביוני 2020.
ב-4 ביולי 2020 חתם פיטרס בסאסקי בסקוניה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג.
ב-10 ביולי 2022 חתם פיטרס באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
פיטרס שיחק בטים היינס בטורניר ה-TBT בשנת 2020.
סֵר אלק ג'ון ג'פריס הוא גנטיקאי בריטי הידוע בפיתוח טכניקות לטביעות אצבע גנטיות ופרופיל DNA אשר משמשות כיום ברחבי העולם במדעי הזיהוי הפלילי כדי לסייע בעבודת בילוש משטרתית ולפתור סכסוכי אבהות והגירה.
ג'פריס הוא פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת לסטר.
בשנת 1994, הוא נבחר לקבל תואר אבירות על ידי המלכה אליזבת השנייה עבור שירותים לגנטיקה.
ג'פריס נולד למשפחה ממעמד הביניים באוקספורד, שם בילה את שש השנים הראשונות לחייו עד 1956 כשהמשפחה עברה ללוטון, בדפורדשייר.
כשהיה בן שמונה, אביו נתן לו ערכת כימיה.
אביו קנה לו גם מיקרוסקופ פליז מהתקופה הוויקטוריאנית, שבו השתמש כדי לבחון דגימות ביולוגיות.
ג'פריס היה תלמיד בבית הספר לוטון ולאחר מכן במסגרת שנות התיכון המתקדמות במכללת לוטון.
הוא זכה במלגה ללימודים במרטון קולג' באוניברסיטת אוקספורד בתוכנית בת ארבע שנים, שם סיים את לימודיו ב-1971 בהצטיינות יתרה בביוכימיה.
ג'פריס השלים את הדוקטורט שלו בנושא המיטוכונדריה של תאי יונקים מתורבתים, במעבדה לגנטיקה באוניברסיטת אוקספורד.
לאחר שסיים את הדוקטורט, עבר לאוניברסיטת אמסטרדם, שם עבד כעמית מחקר על גנים של יונקים, ולאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת לסטר ב-1977. בלסטר גילה ב-1984 שיטה להצגת שונות בין ה-DNA של פרטים שונים באוכלוסייה והמציא ופיתח את רעיון טביעות האצבע הגנטיות.
ג'פריס אומר שהיה לו "רגע אאוריקה" במעבדה שלו בלסטר לאחר שהסתכל בתמונת סרט הרנטגן של ניסוי DNA ב-10 בספטמבר 1984, שהראה באופן בלתי צפוי הן קווי דמיון והן הבדלים בין ה-DNA של בני משפחתו של טכנאי.
הוא הבין את ההשלכות האפשרי של טביעת אצבע של DNA, המשתמשת בווריאציות במידע הגנטי כדי לזהות פרטים.
השיטה הפכה חשובה בזיהוי פלילי כדי לסייע בעבודת הבילוש המשטרתית, והיא הוכיחה את עצמה גם בפתרון סכסוכי אבהות והגירה.
ניתן ליישם את השיטה גם על מינים לא אנושיים, למשל במחקרי גנטיקה של אוכלוסיות חיות בר.
לפני שהשיטות שלו הפכו למסחריות ב-1987, המעבדה שלו הייתה המרכז היחיד בעולם שביצע טביעות אצבע של DNA, וכתוצאה מכך הייתה עסוקה מאוד וקיבלה פניות מכל רחבי הגלובוס.
שיטת השוואת ה-DNA של ג'פריס הוכנסה לשימוש לראשונה בשנת 1985 כאשר הוא התבקש לסייע בתיק הגירה שנוי במחלוקת כדי לאשר את זהותו של נער בריטי שמשפחתו במקור מגאנה.
המקרה נפתר כאשר תוצאות ה-DNA הוכיחו שהילד היה קרוב לבני המשפחה האחרים.
שימוש ראשון בטביעת אצבע גנטית בחקירה פלילית נעשה כדי לזהות את הרוצח של שתי בנות נוער, לינדה מאן ודאון אשוורת', שנאנסו ונרצחו בנארבורו, לסטרשייר, ב-1983 וב-1986 בהתאמה.
המשטרה עצרה חשוד, ריצ'רד בקלנד, שהתוודה שביצע את אחת הרציחות והכחיש את מעורבותו בשנייה.
המשטרה ביקשה את עזרתו של ג'פריס שהתפרסם בעקבות יישוב טענת הנער המהגר.
הוא קבע כי שתי הרציחות נעשו על ידי אותו אדם וכי לא מדובר בבקלנד.
בעקבות זאת בקלנד שוחרר והמשטרה החליטה לבדוק את כל הגברים בסביבת הקורבנות.
קולין פיצ'פורק, שניסה להתחמק מהבדיקה, זוהה והורשע ברציחתן לאחר שדגימות שנלקחו ממנו התאימו לדגימות זרע שנלקחו משתי הבנות המתות.
זיהוי זה חשוב במיוחד: השלטונות הבריטיים מאמינים שבלעדיו אדם חף מפשע היה מורשע בהכרח.
לא רק שעבודתו של ג'פריס, במקרה הזה, הוכיחה מי הרוצח האמיתי, אלא היא שחררה את ריצ'רד בקלנד, שהיה בתחילה חשוד מרכזי, וכנראה היה מבלה את חייו בכלא אחרת.
ב-1992 נעשה שימוש בשיטותיו של ג'פריס כדי לאשר את זהותה של גופתו של יוסף מנגלה, שמת מטביעה בברזיל ב-1979, על ידי השוואה של DNA שהתקבל מעצם הירך של השלד עם DNA מאשתו ובנו, באופן דומה לבדיקת אבהות.
פרופיל DNA, המבוסס על מעקב על מספר אתרים בעלי שונות גבוהה ב-DNA האנושי (מיקרוסטלייט), פותח גם הוא על ידי אלק ג'פריס וצוותו בשנת 1985, כאשר המונח (טביעת אצבע של DNA) נשמר עבור הבדיקה הראשונית הבודקת אתרים רבים בּוֹ זְמַנִית.
על ידי התמקדות רק בכמה מהמיקרוסטלייט המשתנים מאוד, פרופיל DNA הפך את המערכת ליותר רגישה, ניתנת לשחזור וניתן להשתמש בה במאגרי מידע ממוחשבים.
עד מהרה היא הפכה למערכת ה-DNA הפורנזית הסטנדרטית המשמשת בעבודת תיק פלילי ובדיקות אבהות ברחבי העולם.
הפיתוח של הגברה של DNA על ידי תגובת שרשרת הפולימראז (PCR) אפשר גישות חדשות לבדיקות DNA פורנזיות, ובפרט אוטומציה, רגישות מוגברת מאוד, ומעבר למערכות סמנים חלופיות.
הסמנים הנפוצים ביותר כיום הם מיקרוסטלייטים משתנים, הידועים גם כחזרות טנדם קצרות (STR), שג'פריס ניצל לראשונה ב-1990 במקרה של מנגלה.
פרופיל ה-STR שוכלל עוד יותר על ידי צוות מדענים בראשות פיטר גיל בשירות המדע המשפטי בשנות ה-90, מה שאיפשר את השקת מסד הנתונים הלאומי של בריטניה (NDNAD) ב-1995. עם ציוד אוטומטי ומתוחכם במיוחד, ניתן לעבד מאות דגימות בכל יום.
הסטנדרט של המערכת הנוכחית שפותחה עבור ה-NDNAD מורכב מ־16 מיקרוסטלייטים, בתוספת סמן לקביעת מין.
כוח ההבחנה שלה הוא אחד למיליארד.
על פי החוק הבריטי, כל מי שנעצר באנגליה, בוויילס או בצפון אירלנד פרופיל ה-DNA שלו נלקח ומאוחסן במסד הנתונים בין אם הוא מורשע ובין אם לאו (כללים שונים חלים בסקוטלנד).
המאגר הלאומי בשנת 2020 הכיל מידע DNA של כ-5.6 מיליון אנשים.
ג'פריס התנגד לשימוש הנוכחי בפרופיל DNA, שבו לממשלה יש גישה למסד הנתונים הזה, ובמקום זאת הציע מסד נתונים של כל ה-DNA של האנשים, שהגישה אליו תהיה בשליטת צד שלישי בלתי תלוי.
נבחר לחברה בריטית המלכות ב-1985
נבחר כאביר על שירותיו לגנטיקה
קיבל את פרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי בשנת 2005, יחד עם אדווין סאת'רן, ממציא תספיג DNA.
ג'פריס הכיר את אשתו לעתיד, סו מיילס, במועדון נוער במרכז לוטון, בדפורדשייר, לפני לימודיו באוניברסיטה, והם נישאו ב-28 באוגוסט 1971. לג'פריס יש אח אחד ואחות אחת.
אלק שוורץ (ברומנית: Alexandru "Elek" Schwartz ובצרפתית: Michel Alexandre Schwartz; 23 באוקטובר 1908 - 2 באוקטובר 2000) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי רומני צרפתי.
שוורץ נולד בבאנאט, אז ב וכעת ברומניה, במשפחה יהודית.
הוא נמשך לכדורגל ושיחק, בדרך כלל בתפקיד מגן.
בשנים 1926 - 1930 שיחק בקבוצה היהודית קדימה טימישוארה, בשנים 1930 - 1932 שיחק במועדון האתלטי טימישוארה ולבסוף בקבוצה העיקרית של עירו, ריפנסיה.
בעת שהקבוצה הייתה בצרפת באימוני הכנה, החליט להישאר, כי רצה לשחק כדורגל מקצועני, שלא היה אז ברומניה, אך היה בצרפת.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עזב את עיר הבירה ונשכר כשחקן-מאמן על ידי Étoile des Sports Montluçonnais.
הוא שמר על פרופיל נמוך במהלך המלחמה.
לאחר סיום המלחמה עבר שוורץ לתפקיד המאמן ואימן קבוצות רבות בצרפת, גרמניה, פורטוגל והולנד.
אֶלְקוֹשׁ הוא מושב במועצה האזורית מעלה יוסף ליד העיר מעלות תרשיחא בקרבת הגבול בין ישראל ללבנון.
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן על אתר הכפר הערבי הנטוש דיר אל-קאסי ועל אדמות שהשתייכו לכפר הערבי הנטוש אלמנסורה.
חלק מתושבי המושב התגוררו בבתים הנטושים הישנים עד שנת 1963. למקום הגיעו מעל מאה משפחות של עולים מתימן, אולם עד תחילת 1951 כמחציתם עזבו.
במקומם, התיישבו במקום בשנת 1952 עולים מכורדיסטן משתי חמולות, חמולת קווינה מהעיר כוי סנג'ק וחמולה שנייה מבית וטה.
בשנות ה-50 אירעו קטטות עם ערביי פסוטה על רקע סכסוכי קרקעות, בגלל שקרקעות היישובים היו מעורבים זה בתוך זה.
בשנים הראשונות התפרנסו העולים מגידול טבק.
בנוסף, היו לתושבים לולים ומטעי תפוחים, אפרסקים ושזיפים.
בשנות ה-50 המשיכה העזיבה, אולם בשנת 1959 החלו משפחות לחזור.
בשנת 1960 הפסיקה הסוכנות את עבודות הדחק לתושבי המושב לאחר שנקבע שהמושב הגיע לביסוס.
בסוף 1962 פתחו תושבי המושב בשביתה בטענה שמשקיהם אינם מספיקים למחייתם.
השביתה הסתיימה לאחר כשבועיים באמירה בלתי מתחייבת של הסוכנות לבוא לקראת המתיישבים.
שביתה נוספת התקיימה במאי-יוני 1965, על רקע חובות של המושב והפסקת מתן שירותים לתושבים.
שביתה נוספת התקיימה בשנת 1978.
בשנת 1960 סירבו תושבי המקום לקבל אור מגנרטורים ודרשו חיבור לרשת החשמל הארצית.
בספטמבר 1963 חובר המושב לחברת החשמל, אך הבתים הערביים הישנים לא חוברו לרשת בגלל דרישת הסוכנות לפנות בתים אלו.
בפברואר 1970 נהרגה במושב אישה מפיצוץ של ג'ריקן נפץ תחת בית במושב.
באוגוסט 1970 פוצצו מחבלים מטענים במספר לולים ריקים.
בתנ"ך מוזכר מקום בשם "אלקֹש" בתור מקום מגוריו של הנביא נחום, ויש שהעלו השערה שהשם הערבי "דיר אל-קאסי" שימר את השם הזה, אם כי לא ברור בכלל אם אלקוש המקראית הייתה באזור זה או באזור אלקוש שבעיראק השם אלקוש נגזר מהשפה הארמית וכנראה שמשמעותו אל הקשת (קוש).
אלקו אסקנדריאן הוא כדורגלן עבר אמריקאי.
הוא בנו של הכדורגלן האיראני, אנדרניק אסקנדריאן, ששיחק בקבוצת ניו-יורק קוסמוס מליגת ה-NASL.
לפני שהחל לשחק כדורגל מקצועני, שיחק אסקנדריאן שלוש שנים בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת וירג'יניה.
בשנת 2000, זכה בתואר רוקי השנה של ה-ACC ובשנת 2002, זכה בפרס הרמן אחרי שכבש 25 שערים ובישל ארבעה בישולים לטובת קבוצתו.
בשנת 2003 נבחר אסקנדריאן על ידי די.סי.
בעונתו הראשונה בליגה כבש אסקנדריאן שלושה שערים ובישל שני בישולים ב-23 משחקי ליגה.
בעונה שלאחר מכן, לאחר שמאמן הקבוצה ריי האדסון הוחלף בפיטר נוואק, אסקנדריאן החל לשחק יותר והצדיק את היותו בחירה ראשונה בדראפט.
אסקנדריאן שיחק את משחקו הראשון בגביע ה-MLS ב-14 בנובמבר 2004. הוא סייע לדי.סי.
יונייטד לנצח את קנזס סיטי וויזרס, בכך שכבש שני שערים בארבע דקות, וזכה בתואר ה-MVP של המשחק.
את עונת 2005 סיים אסקנדריאן מוקדם עקב זעזוע מוח.
אלקווין היה מלומד, נזיר, מחנך ותאולוג אנגלי.
אלקווין נולד בממלכת נורת'מבריה ליד העיר יורק שבצפון אנגליה.
למד בבית הספר של מנזר קתדרלת יורק, שנוסד בידי הארכיבישוף מיורק אתלברט.
בית ספר זה נודע כמרכז ללימוד התאולוגיה, הספרות והמדע.
תוכנית הלימודים כללה את שבע האמנויות החופשיות: דקדוק, לוגיקה, רטוריקה, גאומטריה, אריתמטיקה, אסטרונומיה ומוזיקה.
לאחר שסיים את חוק לימודיו הפך אלקווין למורה באותו בית ספר.
ב-781 נשלח על ידי מלך נורת'מבריה לרומא כדי לקבל את אישורו של האפיפיור אדריאנוס הראשון להסמכתו של אינבאלד הראשון כארכיבישוף של יורק.
בדרכו בחזרה פגש בקרל הגדול מלך הפרנקים ששכנע אותו להצטרף לחצרו בעיר אאכן (כיום בגרמניה), שאליה הוזמנו גם מלומדים אחרים, כדי ללמד בבית הספר של ארמון המלך.
בית ספר זה, שנוסד על ידי אבותיו של קרל הגדול, נועד בעיקר ללמד את ילדי חצר המלכות גינוני טקס.
אך המלך שאף לכלול בתוכנית הלימודים גם את שבע האמנויות החופשיות, ובעיקר את לימוד התאולוגיה הנוצרית.
בשנת 782 החל אלקווין את שירותו כמנהל בית הספר של הארמון.
הוא הביא מאנגליה ספרים ומורים, ובהם עוזריו מן העיר יורק.
עד מהרה הפך בית הספר של הארמון למרכז פעיל של לימודים ושל העתקת כתבי יד רומיים עתיקים.
נערכה רפורמה חינוכית שהתפשטה בכל רחבי הממלכה.
נוסדו בתי ספר במנזרים שמהם התפתחו אחר כך האוניברסיטאות הראשונות של אירופה.
התלמידים היו: קרל הגדול עצמו, אשתו, אחותו גיזלה, בניו פפין ולואי (לימים לואי החסיד מלך הפרנקים), מזכירו איינהרד ורבים אחרים.
אלקווין הפך לידידם של המלך, של אנשי חצרו ושל גבירות החצר שכולם היו תלמידיו.
נוטקר המגמגם (Notker Balbulus) מספר שלא נמצא באימפריה הפרנקית מלומד שלא היה תלמידו או תלמיד של תלמידו של אלקווין.
איינהרד, הביוגרף של קרל הגדול, מכנה את אלקווין בספרו, "האיש המלומד ביותר עלי אדמות".
לפי איינהרד, מונה אלקווין ליצור תקן לכתיבה מסוגננת אחידה לשפה הלטינית.
בין 782 ל-796, פיתח יד (hand - ביטוי שמשמעותו סגנון קליגרפי) חדשה וקרא לה על שם פטרונו, הכתב הקרולינגי.
אלקווין החל בנוהג שפשט בין אנשי החצר של קרל הגדול, של שימוש בכינויים תנ"כיים וקלאסיים שהוצמדו להם: קרל הגדול עצמו נקרא "דוד", על שם דוד המלך, ואילו אלקווין קרא לעצמו "פלאקוס" על שם המשורר הרומי הורטיוס, או "אלבינוס", על שם הפילוסוף בן המאה ה-2, אלבינוס .
ב-790 שב אלקווין לאנגליה, אך משלא עלה בידו להשפיע על מלך נורת'מבריה בענייני ניהול הממלכה, חזר לחצרו של קרל הגדול ב-792. משם כתב סדרת מכתבים למלך נורת'מבריה ולבישופים אנגליים.
מכתבים אלה מהווים מקור חשוב להכרת החברה הקרולינגית.
ב-796 נתמנה אלקווין לאב מנזר מרטין מטור (בעיר טור כיום בצרפת).
שם פיקח על עבודתם של נזירים שהעתיקו כתבי יד נוצריים עתיקים ושירה וספרות רומית.
כמעט כל השירה והספרות הלטינית שיש בידינו כיום נשתמרו בזכות עבודה זו שנעשתה על ידי נזירים בתקופה הקרולינגית.
אלקווין הכין מהדורה מתוקנת לוולגטה של הירונימוס.
את הנוסח הסופי שלה הגיש לקרל הגדול כשי לרגל הכתרתו האימפריאלית בשנת 800, ומאז הועתק נוסח זה בעותקים רבים.
אלקווין נפטר במנזר מרטין מטור ב-804.
אַלְקָטֶל-לוּסֶנְט היא תאגיד בינלאומי המספק חומרה, תוכנה ושירותים לספקי שירותי תקשורת ותאגידים מסביב לעולם.
בסיס החברה בצרפת, משרדי ההנהלה הבכירה בפריז ומשרדי ההנהלה של צפון אמריקה נמצאים בניו ג'רזי.
אלקטל-לוסנט הוקמה לאחר מיזוג של חברת אלקטל וחברת לוסנט טכנולוגיות ב-1 בדצמבר 2006.
החברה הוקמה באזור אלזס, והיא עדיין מפעילה מרכז פיתוח באזור שטראסבורג.
בשנת 1991 CGE שינתה את שמה לאלקטל אלשטום ובשנת 1998 לאלקטל.
החברה עברה מספר מיזוגים ורכישות מאז הקמתה.
בשנת 1986 רכשה החברה את חברת ITT ומאז נקראה אלקטל אלשטום.
אלקטל שמרה על מחקר ופיתוח משמעותי בצרפת (באזור פריז, בריטני, ודרום צרפת), אנטוורפן (בלגיה), במבני התפעול של חברת ITT לשעבר, בשטוטגרט (גרמניה), באיטליה (וימרקטה , ג'נובה, ריאטי, טרייסטה, בטיפאליה , בארי, נאפולי, ססטו פיורנטינו ורומא), בהודו (גורגאון, NOIDA וצ'נאיי), ומאז 2000 בשאנגחאי (סין) וב-2005 סנקט פטרבורג (רוסיה).
מאז שנת 1990, נרכשו מספר חברות צפון אמריקאיות – ספטיאל וויירלס, רוקוול טכנולוגיות, DSC תקשורת, קסילן, פאקט אנג'ין, אשורד אקסס, ניוברידג' רשתות, iMagicTV, טימטרה ואידייל – אשר העניקו לאלקטל אחיזה ונוכחות בארצות הברית וקנדה.
אלקטל החזיקה את משרדי ההנהלה בצפון אמריקה בפלנו, טקסס, ומרכז מחקר ופיתוח באוטואה, אונטריו, מאונטיין ויו, קליפורניה, פטאלומה, קליפורניה, סיינט ג'ון, ניו ברנסוויק, קלבאסאס, קליפורניה וראלי, צפון קרוליינה.
מאוחר יותר באותה שנה, חברה אלקטל להקמת עסק חדש עם TCL של סין שנקרא TCL ואלקטל טלפונים ניידים (TAMP).
בשנת 2000 יחידות שקשורות לייצור כבלי חשל אוחדו לחברת בת נקסנס שבמשך הונפקה בבורסה כחברה נפרדת.
אחת מהסיבות העיקריות שחברת AT&T החליטה להפריד את עסקי ייצור הציוד הייתה כדי לאפשר לעצמה להרוויח ממכירה לספקי תקשורת מתחרים; לקוחות אלו הסתייגו מרכישה ישירות ממתחרה.
מעבדות בל הביאו יוקרה לחברה החדשה, כמו כן גם את ההכנסות מאלפי פטנטים.
לוסנט הפכה עם השנים למנייה רווחית לקהילת המשקיעים בסוף שנות ה-1990. ערכה עלה מערך של 7.56 למניה עד ל-84 דולר.
ב-6 בינואר 2000, לוסנט פרסמה אחת מתוך שורה של הודעות על אי עמידה בתחזיות הרבעון, אשר מאוחר יותר התגלה כנתוני חשבונאות ומכירות מפוקפקים.
באוקטובר 2002, כאשר מחיר המניה הגיע ל-55 סנט, הוחזר המנכ"ל הראשון כדי להחיות את החברה.
בשנת 1999, לוסנט רכשה את חברת אסנד תקשורת, יצרנית ציוד תקשורת.
לוסנט ערכה שיחות לקראת רכישת חברת ג'וניפר נטוורקס, אבל החליטה במקום לבנות נתבים בעצמה.
באפריל 2000, לוסנט מכרה את יחידת מוצרי הצרכן לחברת VTech וחברת שירותי טלפון לצרכן.
באוקטובר 2000, לוסנט הפרידה את זרוע המערכות העסקיות שלה לחברה נפרדת בשם אוויה (Avaya), וביוני 2002 נפרדה גם מחטיבת המיקרו אלקטרוניקה לחברה נפרדת בשם אגר סיסטמס.
ב-2002, החלה לוסנט לבצע קיצוצים בתנאי הביטוח הרפואי והפנסיה של עובדיה (כ-125,000 פנסיונרים).
לוסנט טענה כי קיצוצים אלו הכרחיים להישרדותה.
לוסנט פעילה בתחום מיתוג טלפוני, אופטיקה, תקשורת אלחוטית ונתונים.
ב-2 באפריל 2006, אלקטל הודיע על מיזוג עם המתחרה האמריקאי לוסנט.
החברה הממוזגת, אלקטל-לוסנט, הייתה אמורה להשיג הכנסות של כ-25 מיליארד דולר לשנת 2005.
המיזוג הושלם ב-1 בדצמבר 2006. ההנהלה נשארה בפריז.
משרדי הנהלת צפון אמריקה מוקמו במוריי היל שבניו ג'רזי.
ב- 15 באפריל 2015 הודיעה חברת נוקיה כי בדעתה לרכוש את החברה והחל מ-15 בינואר 2016 היא בעלת אלקטל-לוסנט.
אלקטרה אפיקים בע"מ, או בשמה הקודם "אפיקים", היא חברת תחבורה ציבורית ישראלית בבעלות משותפת של "אלקטרה", שרכשה את גרעין השליטה ב-2021, ו"קבוצת אמנון מסילות".
אפיקים הוקמה בשנת 2008 והיא מפעילה קווי אוטובוס באזור הדרום, השפלה, יהודה ושומרון, ובגוש דן.
בשנת 2021 רכשה החברה את חברת "אגד תעבורה".
השירות של החברה החל בספטמבר 2009 כאשר החברה הפעילה את קו 83 מאלפי מנשה אל מסוף רעננה שהופעל בעבר על ידי חברת דן, קווי תלמידים באריאל, וכן חמישה קווים חדשים באריאל.
באוקטובר 2009 קיבלה החברה לידיה את שאר קווי מערב השומרון כשעיקרם שירות בין-עירוני אל גוש דן.
בסך הכל, האשכול כולל כמאה ושישים קווים.
בשנת 2013 רכשה החברה את פעילות התחבורה של חברת ויאוליה (קונקס), ובהדרגה החלה להפעיל את שירותי התחבורה הציבורית שלה.
בספטמבר 2014 זכתה החברה במכרז בקווים שהפעילה חברת ויאוליה (קונקס) (חוץ מקווי טבריה) וביניהם קווי אשכול אשדוד–יבנה–רחובות–תל אביב ויישובי הסביבה, ואשכול בני ברק–ירושלים.
והחלה לתפעל את הזיכיון באוגוסט 2015.
ביולי 2015 סיימה החברה את פעילותה באזור טבריה כאשר חברת סופרבוס החליפה אותה במסגרת אשכול העמקים.
באוגוסט 2015 זכתה החברה במכרז להפעלת קווי תחבורה ציבורית באזור פתח תקווה וראש העין שהופעלו על ידי קווים, אותם החלה להפעיל בהדרגה החל ממאי 2016.
בפברואר 2016 החליפה החברה את אגד כמפעילת קווי יישובי צפון השומרון – ריחן, חיננית, שקד, חרמש ומבוא דותן – חדרה.
ב-6 במאי 2016 החברה החלה להפעיל את קווי ראש העין וקו אחד מקוי פתח תקווה במסגרת מכרז פתח תקווה–ראש העין בו זכתה תשעה חודשים קודם.
ב-12 באוגוסט, החלה להפעיל את מרבית קווי פתח תקווה, ואת שארית הקווים הפעילה החל מ-18 בנובמבר, בנוסף לשני קווים שהופעלו על ידי דן עד אותה העת.
ב-26 ביוני 2016 בוצעה פעימת שינויים לקווים המופעלים על ידי החברה בראש העין ופתח תקווה.
ב-16 בדצמבר 2016 החלה החברה להפעיל את קווי אשדוד העירוניים, לאחר זכיתה במכרז.
החברה החליפה את "אגד תעבורה" אשר הפעילה את הקווים מאז קיבלה אותם "אגד" בסוף העשור הקודם.
בנובמבר 2020 הכניסה החברה כפילוט לשירות בפתח תקווה 8 אוטובוסים חשמליים של חברת האוטובוסים הסינית הייגר שלפני כן השתייכו לחברת דן, כשבתוכניתה לשדרג את צי האוטובוסים החשמליים שלה בעתיד.
במרץ 2020 החלה החברה בפיילוט להפעלת קו מיניבוס חשמלי קטן, גם הוא מתוצרת הייגר.
בתחילת 2021 רכשה אלקטרה מידי משפחת סלע 51% מהמניות של חברת האם של אפיקים "אמנון מסילות" תמורת 74 מיליון ש"ח, והעסקה הושלמה באפריל באותה שנה.
במסגרת העסקה חברת אפיקים שינתה את שמה במהלך השנה ל"אלקטרה אפיקים".
ב-31 בדצמבר 2021 סיימה החברה את פעילותה באשכול שומרון והוחלפה על ידי חברת "תנופה" שזכתה במכרז להפעלת האשכול.
ב-2023 נמצאה כחברת האוטובוסים השיאנית באי-ביצוע נסיעות ובאיחורים לתחנות בדו"ח שביעות הרצון של נוסעי האוטובוס שערך ארגון 15 דקות.
באותה בדיקה עלה גם כי בבחינה מנורמלת של כמות הדיווחים, החברה עמדה במקום השני אחרי מטרופולין.
בפברואר 2024 הודיע משרד התחבורה והבטיחות בדרכים על זכייתה של קבוצת חברות, המורכבת מאלקטרה-אפיקים, לצד אלסטום ומנרב במכרז להקמת התשתית לרכבת הקלה נופית בין חיפה לנצרת ולנוף הגליל.
אלקטרה-אפיקים זכתה גם להפעיל את הקו לכשיפתח.
בינואר 2024 זכתה החברה במכרז של מועצה אזורית גולן להפעלת תחבורה ציבורית בשטחה.
הזכייה בוטלה בידי בית משפט לעניינים מנהליים מרכז בעקבות ניגוד עניינים בין אחד מחברי ועדת המכרזים לחברה.
ב־16 באפריל 2024 סיימה החברה את פעילותה באשכול בני ברק-ירושלים ובמבשרת ציון החברה הוחלפה על ידי חברת "דרך אגד" שזכתה במכרז להפעלת האשכול.
באוקטובר 2018 נחשפה פרשת שחיתות במשרד התחבורה בה נחשדו בעלי החברה, משפחת סלע במתן טובות הנאה לדרור גנון, האמון על מכרזי התחבורה הציבורית תמורת העדפה במכרזים לקבלת רישיונות להפעלה של קווי תחבורה ציבורית.
ארבעה מחברי משפחת סלע נעצרו בתנאים מגבילים למשך כשבוע.
פעילותה החברה מתפרשת על פני מספר אשכולות עיקריים:
אשכול אשדוד–יבנה – שירות עירוני ובין-עירוני בערים הנ"ל, ובכללם שירות אזורי בסביבה זו.
אשכול פתח תקווה–ראש העין – שירות עירוני בפתח תקווה, מספר קווים בגבעת שמואל ושירות עירוני ובין-עירוני בראש העין.
כמו כן, החברה מפעילה מספר אשכולות שהופעלו על ידי "אגד תעבורה" עד מועד רכישת החברה על ידי "אלקטרה-אפיקים":
יישובי בנימין והשומרון – אשכול בין-עירוני מישובי מטה בנימין והשומרון ליעדים מבוקשים, כגון: ירושלים, אריאל ומודיעין כולל מספר קווים פנימים.
קריית ארבע, חברון ויישובי הר חברון – שירות פנימי באזור, ושירות בין-עירוני לירושלים, באר שבע וקריית גת.
בתחילת מאי 2021 רכשה "אלקטרה-אפיקים", את חברת "אגד תעבורה".
מאז הרכישה חברת אגד תעבורה מוגדרת חברת בת נפרדת של אלקטרה אפיקים
בעבר חברת אגד תעבורה הייתה חברת בת של אגד וגם של קבוצת תעבורה.
חברת הבת "אגד תעבורה" נקראת כעת בשם הפורמלי "אלקטרה אפיקים תחבורה" לאחר הרכישה.
אם זאת על האוטובסים המשיכו לשאת את השם "אגד תעבורה" .
צי החברה כולל בין היתר אוטובוסים עירוניים ובין-עירוניים תוצרת וולוו, מאן, מרצדס-בנץ, יוטונג, הייגר ואיסוזו.
חלקם הורכבו בישראל לצד אלו אשר הגיעו מוגמרים מהיצרן.
בן חור אחוות היה מנכ"ל חברת אפיקים עד שנת 2016.
מנכ"ל החברה הנוכחי הוא טל כהן.
אלקו רוסו (ברומנית: Alecu Russo; 17 במרץ 1819 – 5 בפברואר 1859) היה משורר, סופר, מחזאי ומבקר ספרותי רומני, האידאולוג של התנועה המהפכנית ב-1848, בנסיכות מולדובה.
אלקו רוסו נולד בקישינב, בסרביה, במשפחת בויארים בעלת ייחוס עתיק, אך מצב כלכלי לא כל כך טוב.
את ילדותו בילה בין האיכרים, עד 1829, כשאימו מתה במגפת כולרה.
אביו שלח אותו לפנימיה בשווייץ, שם השתלם בצרפתית ולמד גרמנית וכתב את יצירותיו הספרותיות הראשונות, כמעט כולן בצרפתית.
בגיל 17, בהיותו פקיד בעסק מסחרי, בווינה, כתב בצרפתית שני שירי הלל, La mort d'Alibaud ו-Epitaphe d'Alibaud, לכבוד המתנקש בחיי לואי פיליפ, מלך הצרפתים, מתוך שנאת העריצות של המלוכה.
הוא שב לנסיכות מולדובה ומסייר בהריה (יחד עם וסילה אלכסנדרי), תוך חיפוש אחר שירי עם.
הוא קיבל מהשליט עבודה פקידותית בבית המשפט בפיאטרה ניאמץ, השתתף במפגשים הקדם-מהפכנים, שר במקהלה ושיחק בתיאטרון במחזות של וסילה אלכסנדרי.
ההצגות הועלה על הבמה ב-1846. בעקבות הצגת המחזות רותק למנזר סובז'ה ובתקופת שהותו שם כתב את Soveja.
עיתונו של גולה פוליטי ב-1846), שפורסם לאחר מותו.
בכתב העת Albina Românească (הדבורה הרומנית) התפרסם מאמרו "הביקורת של הביקורת" וב-Foaia societăţii pentru literatură şi cultură română (דף החברה לספרות ותרבות רומנית) הופיעו מאמריו על "השירה העממית" ו"דצ'בל ושטפאן הגדול".
לאחר השתתפותו בכינוסים המהפכנים של 1848, ביאשי, הוגלה ויצא להציג את העמדה המהפכנית בווינה.
הוא ניסה לקחת חלק בתנועות המהפכניות בנסיכות ולאכיה ובטרנסילבניה, אך נעצר בקלוז' ושוחרר לווינה.
מווינה הגיע לפריז, שם הכיר את ניקולאה בלצ'סקו ויחד איתו ועם וסילה אלכסנדרי, הוציא לאור את כתב העת România viitoare (רומניה העתידית).
בכתב עת זה פורסמה יצירתו החשובה, Cântarea României (שירת רומניה), אך תוך הצגתה כיצירה של נזיר לא נודע מהרי מולדובה.
ב-1851 שב למולדובה ושב לפרסם בכתבי עת, תחילה תחת שם העט Terenţie Hora (טרנציה חורה) ובהמשך בשמו האמיתי.
כתיבתו דילגה בין הצרפתית ובין הרומנית ולצד יומנים על מסעותיו בהרים, בצרפתית (פורסמו לאחר מותו) כתב ברומנית את Amintiri (זכרונות) ואת Cugetări (מחשבות).
כתיבתו ההגותית מתפלמסת עם חסידי הזרם הלטיני ומשתמשת באירוניה מעודנת.
אלקטזיה (בלועזית: alactasia) היא תסמונת גנטית מולדת המאופיינת על ידי ספיגת לקטוז לקויה עקב העדר מוחלט של לקטאז.
אלקטזיה היא חסר מולד של אנזים הלקטאז האחראי על הידרוליזה – פירוק של הלקטוז (דו סוכר הנמצא בחלב יונקים).
אצל עוברים בריאים, שאינם סובלים מאלקטזיה, כבר בשבוע השמיני להיריון ניתן לזהות את אנזים הלקטאז.
אפשר להבחין בעלייה בפעילות שלו עד השבוע ה-34, ופעילות שיא בלידה.
ואחר כך חלה ירידה בתקופה שלאחר הגמילה מההנקה.
כך שהסוכר הוא מקור אנרגיה חיוני ביותר לצמיחת והתפתחות התינוק.
לעומת זאת, אצל תינוקות הסובלים מאלקטזיה יש גן אחר השונה מגן הלקטאז, הנמצא קרוב אליו ועל אותו כרומוזום, אשר אחראי לפגם.
תופעה זו נשארת לכל החיים.
אבחון האלקטזיה מתבסס בעיקר על התסמינים החדים שנצפים בשבועות הראשונים אחרי הלידה, הכוללים שלשולים מתמשכים המובילים למראה דומה של בעלי הפרעות בתזונה יחד עם סימני התייבשות.
במטרה לקבל אבחון חד משמעי עורכים בדיקה גנטית ומחפשים את הגן האחראי על פגם זה.
לאבחנה מוקדמת, צריך לבדוק נוכחות אנזים הלקטאז לעובר בשבועות המתקדמים של ההיריון.
במקרה של אי פירוק וספיגה של לקטוז במעי הדק, הסוכר מגיע לחיידקים שבמעי הגס.
החיידקים האלה מתסיסים את הסוכר באמצעות האנזימים שלהם, ומייצרים גז שמבוטא דרך תסמינים של התכווצויות בבטן, נפיחות, הקאות וגזים.
כמו כן, מולקולות הסוכר במעי הגס גורמות להפרשת מים וכך לשלשולים.
התסמינים האלו עלולים להופיע מיידית או באיחור שמגיע לכמה שעות.
וכמות קטנה ביותר של לקטוז יכולה לעורר אותם.
נמצא שלסובלים מתסמונת זו יש היפר-קלצמיה ונפרו-קלצינוזה (הצטברות אבני סידן בכליה).
הליקוי נחשב לנדיר ביותר, ולכן בעבר נמנה כסוג קשה של אי-סבילות ללקטוז עם התפרצות מוקדמת.
אך בתחילת שנות ה-2000 התברר כי הבסיס הגנטי לשתי מחלות אלו הוא שונה.
הדיווח הראשון על אלקטזיה היה מפינלנד בשנת 1959 על ידי הולזל וחבריו, שהעניקו לתסמונת את שמה, עם שכיחות משוערת של 1 מתוך 60,000 תושבים.
הטיפול הוא מניעת צריכה של מזון המכיל לקטוז.
לכן לפני פיתוח מזון תינוקות ללא לקטוז, המחלה הייתה קטלנית עבור תינוקות, שלא יכלו לאכול מזון אחר.
אלקטס היה מצביא מוקדוני, ששרת בצבאו של אלכסנדר הגדול.
היה אחיו של פרדיקס, ולחם לצידו במלחמות הדיאדוכים.
אלקטס היה בנו של אורונטס, אציל מוקדוני וצאצא לשושלת נסיכים עצמאיים בפרובינציה אורסטיס.
היה לו אח גדול בשם פרדיקס.
הוא נזכר לראשונה במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו.
לאחר מותו של אלכסנדר ותחילת מלחמות הדיאדוכים, צידד באחיו פרדיקס, ואף רצח את הנסיכה קיננה למענו.
נסיבות האירוע מסתוריות ואינן ברורות די צרכן.
כאשר יצא אחיו למסע נגד תלמי, הותיר אותו יחד עם אאומנס להיאבק בקרטרוס.
אחיו נהרג במהלך המלחמה במצרים, ובהסכם טריפרדיסוס הכריזו שאר הדיאדוכים מלחמת חרמה על נאמניו.
דיכוי אלקטס הופקד בידי אנטיגונוס מונופתלמוס, השניים התנגשו בקרב על רכס הרים בפסידיה, אלקטס ארב לאנטיגונוס התקיף אותו וכמעט שחיסל את צבאו לחלוטין, אולם אנטיגונוס עם 6,000 פרשים מובחרים הצליח להבקיע את מחנה האויב ולהביס את צבא אלקטס.
זה האחרון נמלט עם כמה מנאמניו משדה הקרב.
אלקטס נמלט אל העיר טרמסוס, אנטיגונוס איים בהתקפה אם לא יוסגר לו, וזקני העיר רצו לעשות זאת, אולם אלקטס הסית נגדם את הצעירים והצליח לשכנע אותם להישאר נאמנים לו.
הזקנים הציעו לאנטיגונוס לערוך התקפה קצרה על העיר, ובמהלכה בעוד הצעירים יהיו עסוקים, יוכלו הם לשבות את אלקטס ולהביא לו אותו.
אנטיגונוס קיבל את ההצעה, ובעוד הצעירים שקועים בקרב, התגנבו המבוגרים אל ביתו של אלקטס שנותר ללא שמירה, כאשר אלקטס ראה אותם הוא מיהר להתאבד.
בלית ברירה הביאו את גופתו לאנטיגונוס, זה התעלל בגופה משך שלושה ימים, ולאחר מכן השליך אותה בביזיון ללא קבורה, אולם צעירי טרמסוס דאגו לו לקבורה מכובדת.
אלקה קטנה (שם מדעי: Alle alle) היא מין יחיד בסוגו במשפחת האלקיים.
היא אחת מהקטנות שבמשפחתה (אם כי האלקית הננסית היא הקטנה ביותר), והיא נפוצה ליד חופים באיים שונים באזור הארקטי.
alle – נפוץ בגרינלנד, איסלנד, נוביה זמליה ושפיצברגן.
polaris – נפוץ בארץ פרנץ יוזף.
אורכה של האלקה הקטנה 19–21 סנטימטרים ומוטת כנפיה 34–38 סנטימטרים.
הן שחורות ולבנות בבטן, מקורן קצר וחזק וזנבן מעוגל.
מזונה דגים ודיונונים קטנים, שטרגליים וקריל אותם היא תופסת על ידי צלילה בעזרת כנפיה מתחת למים.
עם זאת היא מעופפת גרועה והיא נתפסת על ידי טורפים כמו שחפים (בייחוד שחף לבן-כנף), חמסנים ועורבים בצאתה מהים לעבר מושבות הקינון שלהם.
על היבשה היא נטרפת על ידי שועלים ודובים המחכים לאפרוחים שיפלו במעופם לאוקיינוס.
למטרות התגוננות האלקות עפות בהמונים בחזרתן מהדיג באוקיינוס.
איגוד הספורט אלקורקון (בספרדית: Agrupación Deportiva Alcorcón, או בקיצור: AD Alcorcón) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר אלקורקון שבקהילת מדריד.
הקבוצה נוסדה ב-20 ביולי 1971, ומשחקת בליגה הספרדית השלישית.
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון הסנטו דומינגו שבאלקורקון, המכיל 5,100 מושבים.
בסוף עונת הקבוצה עלתה מהליגה השלישית לליגה הספרדית השנייה, לראשונה בתולדותיה.
לאלקורקון ישנה קבוצת מילואים, הנקראת אלקורקון ב', המשחקת בליגה הרביעית.
בראש הקבוצה עומד איש העסקים הבלגי רולנד דושאטל, העומד בראשן של סטנדרד לייז' וצ'רלטון.
את 30 שנותיה הראשונות העבירה הקבוצה בין הליגה הרביעית והליגה של מחוז מדריד (חמישית ברמתה בספרד).
בתום עונת העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית, שם התייצבה במשך 10 שנים רצופות.
עונת הפכה לגדולה בהיסטורית המועדון עד כה.
בתאריך 27 באוקטובר 2009 שיחקה אלקורקון מול ריאל מדריד במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע המלך.
המשחק הסתיים בתוצאה המפתיעה 0–4 לאלקורקון, במשחק שזכה בספרד לכינוי "אלקורקונאסו", בשל ההפתעה הגדולה הן בגלל התוצאה והן בגלל זהות היריבה.
בתאריך 10 בנובמבר הפסידה אלקורקון באצטדיון סנטיאגו ברנבאו לריאל מדריד בתוצאה 0–1, אך תוצאה זו הספיקה לאלקורקון להעפיל לשלב שמינית הגמר של הגביע.
בשלב זה סיימה את דרכה אלקורקון לאחר הדחה מול קבוצת ראסינג סנטאנדר.
בתום העונה העפילה אלקורקון לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה, לאחר שסיימה ראשונה בביתה בליגה הסדירה.
בפלייאוף אמנם הפסידה לגרנדה, אך בשל היותה ראש בית קיבלה הזדמנות נוספת בפלייאוף.
בסיבוב השני הדיחה הקבוצה את פונטבדרה ובשלב האחרון ניצחה את אונטיניינט והעפילה לליגה השנייה.
מאז עלתה, המיקום הנמוך ביותר אליו הגיעה הוא 11, ובכל עונה מתמודדת על העלייה לפלייאוף העלייה לליגה הבכירה.
בעונתה השנייה, עונת , סיימה רביעית בטבלה ואף העפילה לגמר לאחר שעברה את קבוצת הרקולס, אך הודחה בידי ריאל ואיאדוליד שעלתה על חשבונה לליגה הראשונה.
הקבוצה חזרה למעמד הפלייאוף בעונה שלאחר מכן, אך הפסידה כבר בחצי הגמר בידי ז'ירונה.
את עונת סיימה במקום השביעי, שלא הספיק עבור משחקי הפלייאוף, לאחר שסיימה בשוויון נקודות עם אוסאסונה וריאל סרגוסה.
בעונת 2016 לאימון הקבוצה הגיע חוליו ולאסקס הוא הצליח להשאיר אותה בליגה ואף היגע לרבע הגמר של הגביע הספרדי בכדורגל, לראשונה בתולדות המועדון.
בסיום עונת 2021/2022 נשרה לליגה השלישית, אולם חזרה לליגת המשנה לאחר עונה אחת.
אלקו בע"מ היא חברת החזקות ישראלית, שנוסדה בשנת 1949 על ידי אלכסנדר זלקינד.
נשיא החברה ובעל השליטה בה עד לפטירתו היה גרשון זלקינד, ומנהליה הם בניו, דניאל ומיכאל זלקינד.
אלקו היא חברת האם של אלקטרה, אלקטרה מוצרי צריכה, אלקטרה נדל"ן, אלקטרה פאוור ואחרות.
עד שנת 2021 חברות הבת של אלקו היו פעילות ב-17 מדינות, עם יותר מ-21,000 עובדים.
מניות החברה נכללות במדד תל אביב 90 של הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1933 עלה אלכסנדר זלקינד עם משפחתו מגרמניה לארץ ישראל.
לפני כן היו בבעלותו מפעלים בגרמניה ובאנגליה לייצור חלקים למכשירי רדיו.
אביו של אלכסנדר היה תעשיין ברוסיה, ובבעלותו היו מפעלים המייצרים מנועי קיטור.
בנו של אלכסנדר, גרשון למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב ולאחר מכן במכון הטכנולוגי של ציריך שם סיים תואר שני בפיזיקה גרעינית.
אלכסנדר זלקינד הקים את אלקו, חרושת אלקטרו מכנית ישראלית בע"מ ב-1949, עם המהנדס יוסף שפילברגר ודיסקונט השקעות, כמפעל אלקטרומכני ברמת גן.
החברה הפכה לספקית הבלעדית של שנאי כוח לחברת החשמל לישראל, וגם ייצאה את מוצריה.
בשנת 1963, ניירות הערך של החברה נרשמו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בנו של אלכסנדר, גרשון זלקינד, הצטרף לחברה בתחילת שנות ה-50, ובתחילת שנות ה-70 הועבר אליו ניהול החברה.
בתחילת שנות ה-70 פתחה החברה מפעל ייצור חדש ברמת השרון.
בהמשך הוקם בצפת מפעל לייצור מוני חשמל תחת החברה הבת אלקומט.
בשנת 1973 הוקמה החברה הבת "אלקו התקנות ושירותים", שבסיסה בהרצליה, ועסקה בהתקנת ציוד חשמלי ואלקטרומכני.
בשנת 1975 נוסדה חטיבת הבקרה והמחשבים "אלקונטרול".
חברת הבת "אלקו מגלי אש" עסקה בהרכבה ובתחזוקה של מערכות לגילוי אש ולכיבוי אוטומטי.
ב-1987 ניסו מספר בעלי מניות לרכוש את השליטה באלקו.
ברכישת המניות, שבבעלות דיסקונט השקעות וחברת ההשקעות דנות, סיכל גרשון זלקינד את ניסיון ההשתלטות, והגדיל את חלקו בחברה ל-80%.
מנקודה זו ואילך ביצע זלקינד מיזוגים ורכישות, כאסטרטגיית ליבה של העסק.
בשנת 1989 רכשה החברה את החברה המתחרה "קצנשטיין אדלר".
באותה שנה החלה החברה במהלך לשינוי אופי פעילותה, במסגרתו רכשה החברה במשך השנים חברות שונות, מימשה החזקות וביצעה רה-ארגון במבנה הקבוצה, כך שבסוף התהליך הפכה לחברת החזקות.
בשנת 1992 רכשה אלקו את חברת "אלקטרה" מידי "כלל תעשיות", והרחיבה פעילותה לתחום המעליות ומיזוג אוויר.
בסוף שנות ה-90 הוקמה חברת הבת "אלקטרה נדל"ן", שרכשה נדל"ן מניב באירופה ובארצות הברית.
בשנת 2002 רכשה אלקו, תמורת 250 מיליון אירו, את הקונצרן הצרפתי ברנדט (Brandt), שנכנס להליכי פשיטת רגל, עם איגודי עובדים, אשר בירכו על ההשתלטות.
הקונצרן היה אחד מייצרני מוצרי חשמל הלבנים הגדולים בעולם, ועסק בייצור ושיווק של מוצרים כגון תנורים, כיריים, מכונות כביסה, מייבשי כביסה, מקררים ומקפיאים.
הקונצרן פעל תחת השם "אלקו-ברנדט" מספר שנים, ונמכר ביוני 2005 תמורת 891 מיליון ש"ח, ברווח של 100 מיליון יורו.
בשנת 2008 נמכרה פעילות ייצור השנאים של הקבוצה לקבוצת התעשייה השווייצרית וון רול הולדינג תמורת 290 מיליון ש"ח, עם רווח הון לפני מס של 120 מיליון ש"ח, למרות משבר כלכלי עולמי.