tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בליכר הייתה מצוידת ב-12 תותחי ירי מהיר 21 ס"מ (8.3 אינץ') SK L/45 בשישה צריחים תאומים, זוג אחד קדמי וזוג אחד אחורי, ושני זוגות בצריחי כנפיים משני צידי המבנה העילי.
התותחים סופקו עם סך של 1,020 פגזים, או 85 פגזים לכל תותח.
ניתן היה להנמיך את התותחים ל-5° ולהגביה אותם ל-30°, ולספק טווח מקסימלי של 19,100 מטר (20,900 יארד).
קצב האש שלהם היה 4–5 פגזים לדקה.
לאונייה הייתה סוללה משנית של שמונה תותחי ירי מהיר 15 ס"מ (5.9 אינץ') מורכבים בקזמטים של MPL C/06, ארבעה מרוכזים באמצע האונייה משני צידי הכלי.
תותחים אלו יכלו לירות למטרות עד .
סופקו להם 1320 פגזים, תמורת 165 פגזים לכל תותח, והיה להם קצב אש מתמשך של 5–7 פגזים לדקה.
הפגזים היו במשקל , והועמסו עם מטען הודף RPC/12 במשקל בתרמיל פליז.
התותחים ירו במהירות לוע של לשנייה, והיו צפויים לירות בסביבות 1,400 פגזים לפני שיהיה צורך להחליפם.
בליכר הייתה חמושה גם ב-16 תותחי ירי מהיר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. ארבעה מהתותחים הללו הותקנו בקזמטים ליד הגשר, ארבעה בקזמטים בחרטום, ארבעה נוספים בירכתיים, וארבעה הנותרים הותקנו בתושבות ציר במבנה העילי האחורי.
הם סופקו בסך הכל עם 3,200 פגזים, או 200 פגזים לכל תותח, ויכלו לירות בקצב של 15 פגזים לדקה.
פגזי הנפץ הגבוהים שלהם שקלו 10 קילוגרם (22 ליברות), ונורו עם מטען הודף במשקל 3 קילוגרם (6.6 ליברות) RPC/12. תוחלת החיים של תותחים אלו הייתה בסביבות 7,000 פגזים.
בליכר צוידה גם בארבעה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ').
אחד הונח בחרטום, אחד בירכתיים, והשניים האחרים הונחו על הצד הרחב, כולם מתחת לקו המים.
הספינה נשאה בסך הכל 11 טורפדות.
הטורפדות נשאו ראש נפץ של 110 קילוגרם (240 ליברות) והיו להם שתי הגדרות מהירות, שהשפיעו על הטווח.
כמו באוניות ראשה גרמניות אחרות מהתקופה, בליכר הייתה מצוידת בשריון קרופ.
הסיפון המשוריין היה בעובי בין ; אזורים חשובים יותר של האונייה היו מוגנים בשריון עבה יותר, בעוד שחלקים פחות קריטיים של הסיפון השתמשו בשריון הדק יותר.
חגורת השריון הייתה בעובי בחלק המרכזי של האונייה שבו נמצאו מכונות הנעה, מחסני תחמושת וחיוניים אחרים, והצטמצמו ל- באזורים פחות חשובים בגוף.
החגורה הצטמצמה לחלוטין בשני קצות האונייה.
מאחורי חגורת השריון לכל אורכה היו נוספים של טיק.
לחגורת השריון נוספה מחיצת טורפדו, אם כי היא הייתה פרוסה רק בין צריחי התותחים של קו המרכז הקדמי והאחורי.
מגדל הניווט הקדמי היה החלק המשוריין הכבד ביותר של הספינה.
הצדדים שלו היו בעובי והיה לו גג שהיה בעובי 8 ס"מ.
מגדל הניווט האחורי היה משוריין פחות טוב משמעותית, עם גג שהיה בעובי 3 ס"מ ודפנות בעובי .
המצודה המרכזית של האונייה הייתה מוגנת על ידי שריון בעובי .
צריחי הסוללה העיקריים היו בעובי 8 ס"מ בגגותיהם, והיו להם דפנות בעובי 18 ס"מ.
הקזמטים של צריחי תותחי ה-15 ס"מ היו מוגנים על ידי 14 ס"מ של שריון.
בליכר הושקה ב-11 באפריל 1908 והוכנסה לשירות בצי ב-1 באוקטובר 1909. היא שימשה כספינת אימונים לתותחנים ימיים החל משנת 1911. ב-1914, היא הועברה לקבוצת הסיור I יחד עם סיירות המערכה החדשות יותר פון דר טאן, מולטקה, ואוניית הדגל זיידליץ.
המבצע הראשון בו השתתפה בליכר היה גיחה לא חד משמעית לים הבלטי נגד כוחות רוסים.
ב-3 בספטמבר 1914 הפליגה בליכר, יחד עם שבע אוניות מערכה פרה-דרדנוט של שייטת אוניות המערכה הרביעית, חמש סיירות ו-24 משחתות לאזור הבלטי בניסיון למשוך חלק מהצי הרוסי ולהשמיד אותו.
הסיירת הקלה אוגסבורג נתקלה בסיירות המשוריינות באיאן ופאלאדה מצפון לאי דאגו (כיום היומאה).
הסיירת הגרמנית ניסתה לפתות את הספינות הרוסיות בחזרה לכיוון בליכר כדי שתוכל להשמיד אותן, אך הרוסים סירבו לנגוס בפיתיון ובמקום זאת נסוגו למפרץ פינלנד.
ב-9 בספטמבר הופסק המבצע ללא קרבות גדולים בין שני הציים.
ב-2 בנובמבר 1914, בליכר - יחד עם סיירות המערכה מולטקה, פון דר טאן וזיידליץ, ובליווי ארבע סיירות קלות, עזבו את מפרץ היאדה ויצאו לכיוון החוף האנגלי.
השייטת הגיעה לגרייט ירמות' עם עלות השחר למחרת בבוקר והפגיזה את הנמל, בזמן שהסיירת הקלה שטרלזונד הניחה שדה מוקשים.
הצוללת הבריטית אה"מ D5 הגיבה להפגזה, אך פגעה באחד המוקשים שהניחה שטרלזונד וטבעה.
זמן קצר לאחר מכן, הורה היפר לספינותיו לחזור למים הגרמניים.
בדרך, ערפל כבד כיסה את מפרץ הלגולנד, ולכן האוניות קיבלו הוראה לעצור עד שהראות תשתפר והן יוכלו לנווט בבטחה בשדות המוקשים ההגנתיים.
הסיירת המשוריינת יורק ביצעה טעות ניווט שהובילה אותה לאחד משדות המוקשים הגרמניים.
היא פגעה בשני מוקשים ושקעה במהירות; רק 127 איש מתוך הצוות שכלל 629 חולצו.
אינגנול החליט כי יש לבצע פשיטה נוספת על החוף האנגלי בתקווה לפתות חלק מהצי הגדול לקרב שבו ניתן יהיה להשמיד אותו.
בשעה 03:20 ב-15 בדצמבר, זיידליץ, מולטקה, סיירת המערכה החדשה דרפלינגר, ובליכר, יחד עם הסיירות הקלות קולברג, שטרסבורג, שטרלזונד, גראודנץ, ושתי שייטות של סירות טורפדו עזבו את שפך היאדה.
הספינות הפליגו צפונה על פני האי הלגולנד, עד שהגיעו למגדלור שונית הורנס, ובשלב זה פנו הספינות מערבה לכיוון סקרבורו.
12 שעות לאחר שהיפר עזב את שפך היאדה, צי הים הפתוח, המורכב מ-14 דרדנוטים ו-8 פרה-דרדנוטים וכוח מיסוך של 2 סיירות משוריינות, 7 סיירות קלות ו-54 סירות טורפדו, יצאו כדי לספק חיפוי מרחוק.
ב-26 באוגוסט 1914 עלתה על שרטון הסיירת הקלה הגרמנית מגדבורג במפרץ פינלנד; שרידי האונייה נתפסו על ידי הצי הרוסי, שמצא ספרי קוד ששימשו את הצי הגרמני, יחד עם מפות ניווט לים הצפוני.
מסמכים אלו הועברו לאחר מכן לצי המלכותי.
חדר 40 החל לפענח אותות גרמניים, וב-14 בדצמבר יירטו הודעות הקשורות לתוכנית להפגיז את סקרבורו.
הפרטים המדויקים של התוכנית לא היו ידועים, וההנחה הייתה שצי הים הפתוח יישאר בבטחה בנמל, כמו בהפגזה הקודמת.
ארבע סיירות המערכה של ביטי, בתמיכת שייטת הסיירות השלישית ושייטת הסיירות הקלות הראשונה, יחד עם ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, היו אמורים לארוב לסיירות המערכה של היפר.
במהלך הלילה של 15 בדצמבר נתקל הגוף העיקרי של צי הים הפתוח במשחתות בריטיות.
מחשש לסיכוי להתקפת טורפדו לילית, אינגנול הורה לספינות לסגת.
היפר לא היה מודע להוראה של אינגנול, ולכן הוא המשיך בהפגזה.
בהגיעם לחוף הבריטי, סיירות המערכה של היפר התפצלו לשתי קבוצות.
זיידליץ, מולטקה ובליכר פנו צפונה להפגיז את הרטליפול, בעוד פון דר טאן ודרפלינגר פנו דרומה כדי להפגיז את סקרבורו וויטבי.
במהלך הפגזת הרטליפול, זיידליץ נפגעה שלוש פעמים ובליכר נפגעה שש פעמים על ידי סוללת החוף.
לזיידליץ נגרם נזק מינימלי בלבד, וללא נפגעים.
עד השעה 09:45 ב-16 בדצמבר, שתי הקבוצות התאספו מחדש, והן החלו לסגת מזרחה.
בשלב זה, סיירות המערכה של ביטי היו בעמדה לחסום את נתיב היציאה הנבחר של היפר, בעוד כוחות אחרים היו בדרך להשלים את הכיתור.
בשעה 12:25, הסיירות הקלות של קבוצת הסיור II החלה לעבור דרך הכוחות הבריטיים בחיפוש אחר היפר.
אחת מהסיירות בשייטת הסיירות הקלות השנייה הבחינה בשטרלזונד ודיווחה לביטי.
בשעה 12:30 הפנה ביטי את סיירות המערכה שלו לכיוון הספינות הגרמניות.
ביטי הניח שהסיירות הגרמניות היו המסך המקדים של ספינותיו של היפר, אבל סיירות המערכה היו כ-50 ק"מ קדימה.
שייטת הסיירות הקלות השנייה, שעקבה אחר ספינותיו של ביטי, התנתקה כדי לרדוף אחרי הסיירות הגרמניות, אך אות שגוי של סיירות המערכה הבריטיות החזיר אותם לעמדות החיפוי שלהם.
הבלבול הזה אפשר לסיירות הקלות הגרמניות להימלט ולהתריע על מיקומם של סיירות המערכה הבריטיות.
גם הבריטים וגם הגרמנים היו מאוכזבים מכך שלא הצליחו לפגוע ביעילות ביריביהם.
המוניטין של אינגנול סבל מאוד כתוצאה מהחששנות שלו.
הקפטן של מולטקה זעם; הוא הצהיר שאינגנול פנה לאחור "מפני שהוא פחד מאחת עשרה משחתות בריטיות שהיו יכולות להיות מחוסלות...
תחת ההנהגה הנוכחית לא נשיג דבר." ההיסטוריה הגרמנית הרשמית מתחה ביקורת על אינגנול על כך שלא השתמש בכוחות הקלים שלו כדי לקבוע את גודל הצי הבריטי, וקבעה: "הוא החליט על אמצעי שלא רק סיכן ברצינות את כוחות ההתקדמות שלו מול החוף האנגלי אלא גם קיפח את הצי הגרמנים מניצחון בטוח".
בתחילת ינואר 1915 נודע שספינות בריטיות עורכות סיור באזור שרטון דוגר.
אינגנול נרתע בתחילה מניסיון להשמיד את הכוחות הללו, מכיוון שקבוצת הסיור I נחלשה זמנית בזמן שפון דר טאן הייתה במזח יבש לצורך תחזוקה תקופתית.
קונטר-אדמירל ריכרד אקרמן, הרמטכ"ל של צי הים הפתוח, התעקש על הפעולה, ולכן אינגנול התרצה והורה להיפר לקחת את סיירות המערכה שלו לשרטון דוגר.
ב-23 בינואר, התייצב היפר עם זיידליץ בראש, ואחריה מולטקה, דרפלינגר ובליכר, יחד עם הסיירות הקלות גראודנץ, רוסטוק, שטרלזונד, קולברג ו-19 סירות טורפדו משייטת V ומחצית השייטות II ו-XVIII.
גראודנץ ושטרלזונד הוקצו למסך הקדמי, בעוד קולברג ורוסטוק הוקצו לימין ולשמאל, בהתאמה.
לכל סיירת קלה נלוותה חצי שייטת של סירות טורפדו.
שוב, יירוט ופענוח של אותות אלחוטיים גרמניים מילאו תפקיד חשוב.
למרות שהם לא היו מודעים לתוכניות המדויקות, הצליחו הקריפטוגרפים של חדר 40 להסיק שהיפר יערוך מבצע באזור שרטון דוגר.
כדי להתמודד עם זה, שייטת סיירות המערכה הראשונה של ביטי, שייטת סיירות המערכה השנייה של אדמירל ארצ'יבלד מור ושייטת הסיירות הקלות השנייה של קומודור ויליאם גודאינף הייתה אמורה להיפגש עם כוח הארוויץ' של קומודור רג'ינלד טירוויט בשעה 8:00 ב-24 בינואר, 56 ק"מ צפונית לשרטון דוגר.
בשעה 08:14, קולברג הבחינה בסיירת הקלה אורורה וכמה משחתות מכוח הארוויץ'.
אורורה קראה תיגר על קולברג עם זרקור, ואז קולברג תקפה את אורורה וקלעה בה שתי פגיעות.
אורורה השיבה אש וקלעה שתי פגיעות על קולברג בתגמול.
היפר הפנה מיד את סיירות המערכה שלו לעבר הירי, כאשר, כמעט בו-זמנית, שטרלזונד הבחינה בכמות גדולה של עשן מצפון-מערב לעמדתה.
זה זוהה כמספר ספינות מלחמה בריטיות גדולות התקדמות לעבר ספינותיו של היפר.
היפר פנה דרומה כדי לברוח, אך הוגבל ל-23 קשרים (43 קמ"ש), שהייתה המהירות המרבית של הסיירת המשוריינת הישנה יותר בליכר.
סיירות המערכה הבריטיות הרודפות אחריו הפליגו במהירות של 27 קשרים (50 קמ"ש), והדביקו במהירות את האוניות הגרמניות.
בשעה 09:52, לאיון פתחה באש לעבר בליכר מטווח של כ-20,000 יארד (18,000 מטרים); זמן קצר לאחר מכן, קווין מרי וטייגר החלו לירות גם כן.
בשעה 10:09, התותחים הבריטים פגעו לראשונה בבליכר.
שתי דקות לאחר מכן, האוניות הגרמניות החלו להשיב אש, והתרכזו בעיקר בלאיון, מטווח של 18,000 יארד (16,000 מטרים).
בשעה 10:28 נפגעה לאיון בקו המים, מפגז שקרע חור בדופן האונייה והציף בונקר פחם.
בשעה 10:30, ניו זילנד, הספינה הרביעית בטור של ביטי, הגיעה לטווח של בליכר ופתחה באש.
עד 10:35, הטווח נסגר ל-17,500 יארד (16,000 מטרים), אז כל הטור הגרמני היה בטווח היעיל של הספינות הבריטיות.
ביטי רצה ש"ניו זילנד" תירה על "בליכר", האחרונה בטור הגרמני, ש"פרינסס רויאל" תירה על "דרפלינגר", ש"טייגר" תירה על "מולטקה" וש"לאיון" תירה על "זיידליץ", הראשונה.
עד השעה 11:00, בליכר נפגעה קשות לאחר שנפגעה על ידי פגזים כבדים רבים מסיירות המערכה הבריטיות.
עם זאת, שלוש סיירות המערכה הגרמניות המובילות, זידליץ, דרפלינגר ומולטקה, ריכזו את האש שלהם על לאיון וקלעו בה מספר פגיעות; שניים משלושת הגנרטורים שלה הושבתו וחדר המכונות בצד השמאלי הוצף.
בשעה 11:48, אינדומיטבל הגיעה למקום, והונחתה על ידי ביטי להשמיד את בליכר המוכה, שכבר עלתה באש ונטתה בכבדות שמאלה.
אחד הניצולים של הספינה סיפר על ההרס שנגרם:
המתקפה הבריטית נקטעה עקב דיווחים על צוללות לפני הספינות הבריטיות.
ביטי הורה במהירות על תמרוני התחמקות, שאפשרו לספינות הגרמניות להגדיל את המרחק מרודפיהן.
בשלב זה, הגנרטור המבצעי האחרון של לאיון נכשל, מה שהפחית את מהירותה ל-.
במהלך הקרב, בליכר נפגעה על ידי 70–100 פגזים בקליבר גדול וכמה טורפדות.
הנתונים משתנים לפי מספר הנפגעים; פול שמאלנבך דיווח כי 6 קצינים מתוך סך של 29 ו-275 מלחים מתוך 999 נמשו מהמים, ובסך הכל נהרגו 747 אנשי צוות.
המקורות הגרמניים הרשמיים שנבדקו על ידי אריך גרונר ציינו כי 792 אנשי צוות מתו כאשר בליכר טבעה, בעוד ג'יימס גולדריק התייחס למסמכים בריטיים, שדיווחו שרק 234 אנשי צוות שרדו מצוות של לפחות 1,200. בין אלו שניצלו היה קפיטן צור זי ארדמן, המפקד של בליכר.
מאוחר יותר הוא מת מדלקת ריאות בזמן שהיה בשבי הבריטי.
עשרים איש נוספים ימותו גם הם כשבויי מלחמה.
ריכוז האש על בליכר העניק למולטקה, זיידליץ ודרפלינגר את האפשרות לברוח.
אדמירל היפר התכוון במקור להשתמש בשלוש סיירות המערכה שלו כדי להסתובב ולאגף את הספינות הבריטיות, כדי להקל על בליכר המוכה, אך כשנודע לו על הנזק הקשה לספינת הדגל שלו, החליט לנטוש את הסיירת המשוריינת.
מאוחר יותר סיפר היפר על החלטתו:
הקייזר וילהלם השני זעם על השמדת בליכר והנזק הכבד לזיידליץ, והורה לצי הים הפתוח להישאר בנמל.
קונטר-אדמירל אקרמן הודח מתפקידו ואדמירל אינגנול נאלץ להתפטר.
הוא הוחלף על ידי אדמירל הוגו פון פול.
בַּלַּיְלָה הוא שיר בביצוע הזמרים הישראלים יצחק קלפטר ויעל לוי.
יורם טהרלב כתב את השיר, ויצחק קלפטר הלחין אותו.
השיר התמודד בפסטיבל הזמר והפזמון תש"ם (1980) והגיע למקום החמישי בתחרות.
"בלילה" השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון תש"ם (1980), שנערך ב־29 במרץ 1980. השיר מסמן את תחילת קריירת הסולו של יצחק קלפטר.
קלפטר ויעל לוי כבר שיתפו פעולה קודם לכן במופע "שיחות סלון" של יהונתן גפן, וקלפטר גם הלחין (לאחר הפסטיבל) כמה שירים באלבום הבכורה של לוי.
מחבר השיר, יורם טהרלב, בחן בשיר את נקודת המבט של ילדים, ששונה לדבריו מזו של מבוגרים:
אמיר שוורץ מ־ynet מנה את השיר בין עשרת השירים הגדולים של יצחק קלפטר, וכתב על הדואט של קלפטר ולוי:
השיר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ב־1 באפריל 1980 והגיע בשיאו למקום השלישי ב־25 ביוני 1980. הוא יצא מהמצעד ב־13 באוגוסט 1980 בתום 16 שבועות צעידה.
ב־2022 חידשו את השיר גיל בר הדס ואחותו רוני בר הדס במסגרת "יעלה ויבוא" – פרויקט המחווה לשירי טהרלב.
"בְּלֵילוֹת הַסְּתָו" הוא שיר שנכתב על ידי דוד פוגל.
את השיר הלחין שם טוב לוי.
השיר נכלל באוסף השירים "לפני השער האפל" שראה אור לראשונה ב-1923.
השיר נפתח בתיאורו של עלה שלכת בודד הנושר, באפלת הלילה.
בשיר קיים מתח עצום בין העלה הקטן והבודד, למרחב היערות ולזמן הנשירה שלא מוגדר בבהירות.
בבית השני של השיר מתואר המתח בין היחיד למרחב האינסופי.
תיאור הדג לא קיים רק "הֵד נְקִישָׁה לַחָה'" שלו כשהוא שב אל מי הנחלים.
הנחל הוא אינו מקום מוגדר אף הוא בשיר.
בבית השלישי מתוארים סוסים שלא ניתן להבחין בהם ("סוּסִים לֹא נִרְאִים הַנְּמַסִּים וְהוֹלְכִים"), אלא רק צליל דהרותיהם נשמע, "בַּמֶּרְחָק הַשָּׁחוֹר".
הבית האחרון חוזר אל ההֵלֶךְ הנודד, מושא הרחש הלילה.
ההלך אינו מצליח להגדיר את עוצמת האפלה שעוטפת אותו אך ברגישות מקשיב לצלילים וגופו מגיב להתרחשות פיזית.
השיר מאפיין את שירת האופל של פוגל ואת חייו כאדם בודד, עייף ונרדף.
ההלך שאף הוא אינו מוגדר בשם רק שומע את המראות ואינו עד להם.
את השיר ביצעה לראשונה מירי אלוני בשנת 1975 בליווי להקת "קצת אחרת".
את השיר הלחין שם טוב לוי, והוא הופיע לראשונה באלבום ששת הנושא את שם ההרכב, בשנת 1976. השיר היה מועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־6 במרץ 1978, ולא הצליח להיכנס למצעד.
ידוע גם הביצוע של שם טוב לוי עם שלמה גרוניך בהופעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנת 2016.
בליית' קתרין דאנר היא שחקנית אמריקאית.
הפרסים שקיבלה כוללים שני פרסי אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בתור איזבל הופשטודט בסדרת הטלוויזיה "Huff" , ופרס טוני לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה במחזה "פרפרים הם חופשיים" בברודוויי.
דאנר היא אחותו של זמר האופרה הארי דאנר ואלמנתו של הבמאי והמפיק ברוס פלטרו .
היא אמם של השחקנית גווינת' פלטרו והבמאי ג'ייק פלטרו .
דאנר נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, בתה של קתרין (לבית קיל) והארי ארל דאנר, בכיר בבנק.
יש לה אח, זמר אופרה ושחקן הארי דאנר ועוד אחות ואח למחצה מצד האם.
דאנר היא ממוצא הולנדי, אנגלי ואירי; סבתה מצד אמה הייתה מהגרת גרמנייה, ואחת מסבתותיה מצד אביה נולדה בברבדוס למשפחה ממוצא אירופי.
דאנר סיימה את לימודיה בבית הספר ג'ורג', תיכון קוויקרי בפנסילבניה ב-1960.
כבוגרת מכללת בארד , התפקידים הראשונים של דאנר כללו את המחזמר "מאטה הארי" משנת 1967 ואת ההפקה באוף ברודוויי משנת 1968 של "Summertree" .
הופעותיה המוקדמות בברודוויי כללו את "סיראנו דה ברז'רק" ב-1968 והופעה עליה זכתה בפרס עולם התיאטרון ב"הקמצן" ב-(1969. היא זכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר על גילום גרושה חופשיה בסרט "פרפרים הם חופשיים" ב-1970.
ב-1972 גילמה דאנר את מרתה ג'פרסון בגרסה הקולנועית של "1776".
באותה שנה, היא גילמה את אשתו של בעל שביצע רצח, יחד עם פיטר פאלק וג'ון קסאווטס, בפרק "אטיוד בשחור" בסדרה "קולומבו".
התפקיד הראשון בו כיכבה היה עם אלן אלדה בסרט "להרוג ליצן" ב-1972. דאנר הופיעה בפרק של הסדרה "מ.א.ש" בשם "The More I See You".
היא גילמה את עורכת הדין אמנדה בונר בסרט "הצלע של אדם" בטלוויזיה.
בגרסה הקולנועית של המחזה האוטוביוגרפי למחצה של ניל סיימון יומן חוף ברייטון" ב-1986, היא גילמה אם יהודייה בגיל העמידה.
היא הופיעה בשני סרטים המבוססים על הרומנים של פט קונרוי, "טייס שב הביתה" ב-1979 ו"נסיך הגאות והשפל" ב-1991.
דאנר שיתפה פעולה במספר הזדמנויות עם וודי אלן, והופיעה בשלושה מסרטיו: "אישה אחרת" ב-1988, "אליס" ב-1990, ו"בעלים ונשים" ב-1992
דאנר גילמה את דינה בירן בסרט "פגוש את ההורים" עם רוברט דה נירו ב-2000 ובסרטי ההמשך שלו "פגוש את הפוקרס" ב-2004 ו"פגוש את הפוקרס הקטנים" ב-2010.
מ-2001 עד 2006, היא הופיעה בקביעות בסיטקום "ויל וגרייס" של NBC בתור אמו של ויל טרומן מרילין.
מ-2004 עד 2006, היא כיכבה בצוות השחקנים הראשי של סדרת הדרמה הקומית "Huff".
בשנת 2005 היא הייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי בפריים טיים על משחקה ב"ויל וגרייס", "Huff" וסרט הטלוויזיה "Back When We Were Grownups" וזכתה על תפקידה ב"Huff".
בשנה שלאחר מכן, היא זכתה בפרס אמי שני ברציפות עבור "Huff".
בשנת 2006, דאנר זכתה במדליה על שם קתרין הפבורן שהוענקה לה מ"מרכז קתרין הוטון הפבורן" של מכללת ברין מאר.
בשנת 2015, דאנר נכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
דאנר עוסקת בנושאים סביבתיים כמו מיחזור ושימור כבר למעלה מ-30 שנה.
היא הייתה פעילה ב־INFORM, Inc., היא במועצת התומכים הסביבתיים של ניו יורק ובדירקטוריון של איגוד המדיה הסביבתית.
היא זכתה בפרס הסביבה לתקשורת לשנת 2002. בשנת 2011, דאנר הצטרפה ל־Moms Clean Air Force, כדי לעזור לקרוא להורים להצטרף למאבק נגד זיהום אוויר רעיל.
לאחר מותו של בעלה ברוס פלטרו מסרטן הפה, היא הפכה מעורבת בקרן לסרטן הפה ללא מטרות רווח.
ב-2005 היא צילמה תשדיר שירות כדי להעלות את המודעות הציבורית למחלה ולצורך בגילוי מוקדם.
מאז היא הופיעה בתוכניות אירוח והתראיינה למגזינים כמו פיפל.
קרן Bruce Paltrow Oral Cancer Fund, המנוהלת על ידי הקרן לסרטן הפה, מגייסת מימון למחקר וטיפול בסרטן הפה, תוך התמקדות מיוחדת באותן קהילות שבהן קיימים פערים בתחום הבריאות.
דאנר הייתה נשואה למפיק ולבמאי ברוס פלטרו, שנפטר מסרטן הפה ב-2002. לה ולפאלטרו נולדו שני ילדים משותפים, השחקנית גווינת' פאלטרו והבמאי ג'ייק פאלטרו.
אחייניתה של דאנר היא השחקנית קתרין מוניג, בתו של אחיה למחצה מצד אמה ויליאם.
דאנר כיכבה יחד עם בתה בסרט הטלוויזיה "ספק אכזרי" משנת 1992 ושוב בסרט "סילביה" משנת 2003, בו גילמה את אורליה פלאת', אמה של גווינת' ששיחקה בתפקיד הראשי את סילביה פלאת'.
ב-2022 חשפה שהיא נאבקת בסרטן הפה, אותה מחלה ממנה נפטר בעלה.
שנהסרטתפקידהערות1972To Kill a Clownלילי פריצ'ר1776מרתה ג'פרסון1974Lovin' Mollyמולי טיילור1975Hearts of the Westגברת טרוט1976Futureworldטרייסי בלארד1979טייס שב הביתהליליאן מיצ'ום1983Inside the Third Reichמרגרט ספיקMan, Woman and ChildSheila שילה בקוויט1985Guilty Conscienceלואיס ג'יימיסון1986יומן חוף ברייטוןקייט ג'רום1988אישה אחרתלידיה1990Mr.
שנהסדרהתפקידהערות1970George M!אגנס נולן כהןסרט טלוויזיה1971Dr.
Cook's Gardenג'ייני רוש1972קולומבוג'ניס בנדיקטבפרק: "Etude in Black"1973Adam's Ribאמנדה בונר13 פרקים1974F.
"בלילה על הדשא" הוא שיר שביצעה להקת פיקוד הצפון.
את מילות השיר כתבה אסתר ניצב ללחן שחיבר יאיר רוזנבלום.
השיר הופיע בתוכניתה של להקת פיקוד הצפון "בלילה על הדשא", שכללה את שיריו של רוזנבלום.
השיר הופיע במצעד רשת ג' לראשונה ב"פינה לשיפוטכם" ב-17 בינואר 1977, וצעד בו במשך 14 שבועות.
ב-21 במרץ 1977 השיר הגיע לראש המצעד, בו נשאר במשך שלושה שבועות רצופים.
השיר זכה להצלחה גדולה, וזכה במקום השני במצעד השנתי העברי 1977.
יאיר רוזנבלום כתב את לחן השיר כחלק מהפסקול שחיבר בשנת 1974 לסרט "צ'רלי וחצי".
המנגינה מופיעה בעיבודים שונים כמוזיקת רקע לאורך כל הסרט, בעיקר בקטעים הנוגים, ומופיעה במלואה בעיבוד דרמטי מתגבר בסצנות הסיום, בהן עוזב גיבור הסרט מיקו את ישראל.
שלוש שנים לאחר צאת הסרט, חיברה אסתר ניצב את מילות השיר, לזכרו של שלמה ארד שהיה בן כיתתה בקיבוץ בית זרע.
ארד נהרג ב-1975 בהתרסקות ההרקולס בג'בל חלאל שבצפון סיני.
ארד היה מוזיקאי והשורה האחרונה בשיר עוסקת בקולו הערב: .
סולנית הלהקה הייתה ורדה גורן, שבשנים לאחר שחרורה הייתה חלק מלהקת "קסם", והשתתפה בכמה תחרויות קדם-אירוויזיון.
מילות השיר שחיברה ניצב מתארות אווירת קיבוץ שלווה ורגועה, בה גרו בני היישוב הישראלי המבוסס, בניגוד לסרט המקורי בו מאופיינים המזרחים בחיי דלות ועוני אך שמחים בחלקם.
עיבוד השיר מזכיר מוזיקה רוסית נושנה המתאפיינת בהתלכדות ושהייה יחד בדומה לשירי להקות צבאיות רבים כמו "גשם אחרון".
השיר זכה להצלחה גדולה ונבחר במקום 25 במצעד שירי הלהקות הצבאיות של אתר MOOMA בשנת 2004.
בלייר וייט היא יוטיוברית ופרשנית פוליטית אמריקאית.
הסרטונים של וייט מתמקדים בנושאים חברתיים כמו אנשים טרנסג'נדרים, פמיניזם ותנועת Black Lives Matter.
בעבר היא תיארה את דעותיה הפוליטיות כמרכז-ימין, אך יש המתארים את דעותיה כמזוהות עם אידאולוגיות של הימין הקיצוני.
בלייר וייט תיארה את תחושת הדיספוריה המגדרית שלה מגיל צעיר, ואמרה: "הזיכרונות המוקדמים ביותר שלי היו של דיספוריה מגדרית: תחושת אי נוחות בעור שלי וחוסר יכולת לעמוד באידיאלים גבריים".
כשהייתה בת 20, היא יצאה כטרנסג'נדרית בפני משפחתה וחבריה והחלה ב"טיפול הורמונלי טרנס-נשי" (או בקיצור HRT) בשנת 2015.
במהלך לימודי מדעי המחשב שלה באוניברסיטת המדינה של קליפורניה, הופיעה וייט בשידור חי של חבר, שם המגיבים עודדו אותה לפתוח ערוץ יוטיוב משל עצמה.
לפני שהחלה ביוטיוב, היא תיארה את עצמה כלוחמת צדק חברתי (SJW) ואחזה בדעות פוליטיות ליברליות, אך ציינה שהאמונות שלה השתנו לאחר שהחלה את לימודיה במכללה.
במהלך לימודיה במכללה בדצמבר 2015, החלה וייט לפרסם סרטונים פוליטיים אנטי-פמיניסטיים ביוטיוב.
מאוחר יותר היא המשיכה ליצור סרטונים שדנו בפוליטיקה מגדרית וכן ולוגים בסגנון לייף סטייל שתיעדו את המעבר המגדרי שלה.
וייט הייתה האישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהופיעה בפודקאסט "Joe Rogan Experience" וכן בפודקאסט "InfoWars" הידוע לשמצה בהנחיית אלכס ג'ונס.
ערוץ היוטיוב שלה היה זירה לרבים מהדיונים הציבוריים שלה עם דמויות ציבוריות כמו בן שפירו, ContraPoints ואוניסיון.
בשנת 2018, היא הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהופיעה במגזין Penthouse.
בפברואר 2017, היא נחסמה מפלטפורמת הרשת החברתית פייסבוק למשך 30 יום, מה שעורר תלונות מצד תומכיה.
חשבונה הוחזר זמן קצר לאחר מכן, ופייסבוק הצהירה כי מדובר בטעות.
באותה שנה, החלה וייט להעלות סרטונים על חייה האישיים, כולל על ניתוחי שינוי המגדר שעברה.
ב-11 בנובמבר 2017, בלייר וייט ובן זוגה צילמו סרטון שבו הם חובשים כובעים עם הסיסמה של טראמפ "Make America Great Again" והשתתפו בהפגנה נגד טראמפ בשדרות הוליווד.
בסרטון, היא טוענת שהותקפה פעמיים, שנקרעה לה ציפורן ושנזרק עליה משקה.
המשטרה אמרה שוייט ובן זוגה התחילו את העימות כשהם חצו את הקו המפריד בין המפגינים בעד ונגד טראמפ.
ב-2018 היא אמרה למגזין Penthouse שהיא נאלצה ליצור קשר עם הבולשת הפדרלית (FBI) כתוצאה מתגובת נגד.
באוגוסט 2019, וייט אירחה דיבייט בשידור חי עם הפעילה הטרנסג'נדרית ג'סיקה יניב שהתמקד בתלונת זכויות האדם של יניב.
במהלך הדיון, יניב שלפה טייזר מול המצלמה כאיום על חייה של וייט, מה שהוביל למעצרה בקנדה.
באוקטובר 2020, התנצלה וייט ומחקה סרטון שהיא פרסמה על הספורטאית הטרנסג'נדרית ג'נה מארי קרוק.
וייט טענה שקרוק התחרתה נגד נשים סיסג'נדריות באירועי הרמת כוח וזכתה באירועים בצורה לא הוגנת כתוצאה מכך, וגם לעגה למראה של קרוק וקראה לה "מוזרה".
לאחר מכן, קרוק הגיבה באינסטגרם ואמרה ש"כל מה שהיא אמרה עליי היה לא נכון".
קרוק הבהירה שהיא התחרתה רק לפני שהיא עברה את התהליך, במחלקת הגברים, ושלא התחרתה ולא מתכוונת להתחרות נגד נשים אחרות.
ב-15 באוקטובר, וייט התנצלה ב X ׁׁׁׁׁ(לשעבר טוויטר), והודתה שלא עשתה מספיק מחקר וקיבלה שמועות עליה בצורה שטחית, ומחקה את הסרטון מערוץ היוטיוב שלה.
בשנת 2021 הופיעה וייט בקליפ "Snowflakes" של הראפר טום מקדונלד, שצבר מעל 25 מיליון צפיות ביוטיוב.
בשנת 2023, היא הופיעה בפודקאסט The Roseanne Barr.
הדיונים שלה בנושאים טרנסג'נדרים נחשבים לעיתים קרובות כטרנסמדיקליסטיים, והיא יצרה סרטונים עם קלווין גארה שבהם הם מגיבים למה שהם כינו "טרנסטרנדים".
הדעות של וייט תויגו כשמרניות, אם כי היא דוחה את התיוג הזה.
מאמר משנת 2023 במגזין הלהט"ב The Advocate כינה את וייט "ימנית קיצונית".
בשנת 2017, תיארה וייט את אמונותיה הפוליטיות כמרכז-ימין.
היא תמכה בדונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016, אך הצהירה בשנת 2018 שהיא נותרה ביקורתית כלפי חלק ממדיניותו ופעולותיו בתפקיד.
לדוגמה, וייט אמרה שהיא הייתה חלקית נגד האיסור של טראמפ על שירות טרנסג'נדרים בצבא.
בדיון של Vice בשנת 2019, היא הזדהתה כרפובליקנית.
ב-14 ביולי 2024, בלייר וייט הביעה תמיכה במועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות דרך X (לשעבר טוויטר).
וייט מאורסת ליוטיובר ג'ואי סרסון.
הצד של אמה במשפחה תומך בה ובמעבר המגדרי שלה.
וייט הביעה רצון להביא ילדים בעתיד באמצעות פונדקאות או אימוץ, ודיברה על המאבק שלה עם אי-פוריות כתוצאה מהשפעת ההורמונים.
בשנת 2019, אמרה וייט שהיא לא דתית, והצהירה שלדת הייתה מעט מאוד חשיבות בחייה.
במהלך ריאיון עם העיתונאי מאט קולן, תיארה וייט את היחסים המורכבים שהיו לה עם אביה, שנפטר ממחלת הסרטן כשהייתה בת 19, לפני שעברה את תהליך המעבר המגדרי.
בלייר וייט היא ילידת קליפורניה ותושבת לשעבר של לוס אנג'לס.
בשנת 2020, וייט פרסמה סרטון שבו היא מדברת על החסרונות של מגורים בלוס אנג'לס והודיעה שהיא וארוסה עוברים לאוסטין, טקסס.
בלייק קלארק הוא שחקן מדובב וקומיקאי אמריקאי, הוא ידוע בעיקר בתור צ'ט האנטר בילד פוגש עולם והארי בשפץ ביתך., וכן כמדבב של דמותו של כלב הצעצוע סלינקי בסדרת סרטי "צעצוע של סיפור" החל מהסרט השלישי.
קלארק נולד במייקון, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
הוא שירת כקצין בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם, ולאחר שחרורו פנה לקריירה בתעשיית הבידור.
קלארק החל את דרכו בתחום המשחק בטלוויזיה, ובשנת 1984 כיכב לצד ג'ורג' קרלין בתוכנית של רשת HBO, Apt.
2C, אשר הופק ממנה רק פרק פיילוט.
במהלך השנים הופיע בתפקידי אורח רבים בסדרות טלוויזיה פופולריות, בהן "שפץ ביתך", "בוי מיטס וורלד", "המופע של ג'יימי פוקס", "המופע של דרו קארי", "גירל מיטס וורלד" ו"קומיוניטי".
כמו כן, גילם את פרד הנהג בסדרה "רמינגטון סטיל".
לצד קריירת הטלוויזיה הענפה, קלארק השתלב גם בתעשיית הקולנוע, והפך לשחקן קבוע בסרטיו של אדם סנדלר.
בין הסרטים בהם השתתף נמנים נער המים, שטן על הזמן, מר דידס, 8 לילות מטורפים, מגודלים, צ'אק ולארי, 50 דייטים ראשונים, וזה הבן שלי.
בשנת 2010 החל לדבב את דמותו של סלינקי הכלב בסרט "צעצוע של סיפור 3", בעקבות מותו של המדבב המקורי, ג'ים וארני, שהיה חברו הקרוב.
אולפני פיקסאר חיפשו מדבב שיוכל לשחזר את קולו של וארני, ולבסוף מצאו בקלארק את הקול שתפס את רוח הדמות.
הוא המשיך לדבב את סלינקי הכלב גם בסרט "צעצוע של סיפור 4" ובהפקות נוספות של הזיכיון.
בלייק קלארק נשוי ואב לילדים.
הוא מתגורר בארצות הברית וממשיך לעסוק בתחום הבידור.
"בלילות" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרים הישראלים ליעם חכמון ועטר מיינר.
הוא יצא לאור בהוצאה עצמי ב-18 בנובמבר 2024 עם שאר רצועות האלבום של חכמון, "עכשיו תורך".
"בלילות" נוצר במסגרת העבודה על האלבום "עכשיו תורך" של חכמון, הכולל שיתופי פעולה עם אמנים שונים בסצנת הפופ וההיפ הופ הישראלית.
עטר מיינר, מוזיקאי ומפיק המזוהה עם שילוב בין היפ הופ, פופ ואלקטרוניקה, צורף להקלטה הן כמבצע והן כשותף בעיבוד המוזיקלי.
השיר מופיע כרצועה החמישית באלבום.
מילות השיר נכתבו בגוף ראשון ומציגות נרטיב של געגוע, חיפוש אחר נחמה וביטחון רגשי ברגעי לילה בודדים.
בין השורות ניתן למצוא ביטויים המדגישים חוויות של אובדן ותלות רגשית, כמו "היית לי בית, נתת לי מקום" ו־"הכי אבוד בעולם מהבית לבר".
הטקסט מאופיין בשפה ישירה ופשוטה, עם חזרות על מוטיבים של לילה, בדידות ואהבה.
ביולי 2025 השיר נכלל בפסקול הסרט לשחרר את שולי סאן של שלישיית מה קשור, ובעקבות ההופעה בסרט השיר נכנס לפלייליסטים של תחנות הרדיו גלגלצ וכאן גימל.
פרנסיס פרסטון בלייר לי היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, וייצג את מדינת מרילנד בשנים 1914–-1917. הוא היה נינו של הפטריוט האמריקאי ריצ'רד הנרי לי, וסבו של המושל בפועל של מרילנד .
שמו ניתן לו על שם סבו מצד אמו, פרנסיס פרסטון בלייר.
לי נולד ב-9 באוגוסט 1857 בסילבר ספרינג שבמרילנד, ולמד בבתי הספר המקומיים.
הוא היה בנו של סמואל פיליפס לי ושל אשתו, אליזבת בלייר לבית בלייר.
בשנת 1880 השלים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, וב-1882 סיים את לימודיו במחלקה למשפטים של אוניברסיטת קולומביאן (כיום אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון).
בשנת 1883 הוסמך לעריכת דין במחוז קולומביה ובמחוז מונטגומרי שבמרילנד, והחל לעסוק בעריכת דין במרילנד.
בשנת 1896 התמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-55. עם זאת, נבחר לסנאט של מדינת מרילנד וכיהן בו בשנים 1905–1913. בשנת 1911 התמודד על תפקיד מושל מרילנד אך הפסיד את המועמדות הדמוקרטית לארתור גורמן הבן (שנוצח לאחר מכן על ידי הרפובליקני פיליפס לי גולדסבורו).
בשנת 1915 התמודד שוב לתפקיד המושל והובס בפריימריז הדמוקרטיים בידי המנצח בבחירות, .
לאחר הפסדו בבחירות לתפקיד המושל, נבחר לי לסנאט של ארצות הברית בבחירות מיוחדות שנערכו ב-4 בנובמבר 1913, כדי למלא את מקומו של הסנאטור איזידור ריינר שנפטר.
מאחר שהתיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית נכנס אז לתוקף, הפך לי לסנאטור השני שנבחר ישירות על ידי הציבור לפי הוראות החוקה (אם כי במדינות אחרות כבר נערכו קודם בחירות עקיפות שאושרו לאחר מכן בידי בתי המחוקקים).
הוא הציג את אישוריו לשמש כסנאטור ב-5 בדצמבר 1913, אך לא הושבע רשמית עד 28 בינואר 1914, משום שהסנאטור המכהן, הרפובליקני ויליאם ג'קסון, טען כי "מאחר שמונה לפי ההוראות החוקתיות הקודמות, הוא זכאי להחזיק במושבו עד מועד הסיום הרשמי של כינוס האספה המדינתית של מרילנד".
הסנאט דן בערעור של ג'קסון אך לבסוף דחה אותו והושיב את לי במקומו.
במהלך כהונתו שימש לי כיו"ר ועדת ההוצאות של מחלקת הדואר וכחבר בוועדת ההגנה על החופים (בקונגרסים ה-63 וה-64).
בשנת 1916 התמודד על כהונה נוספת אך הפסיד בפריימריז הדמוקרטיים לדייוויד ג'ון לואיס (שנוצח בבחירות הכלליות על ידי ג'וזף פרנס).
לאחר שעזב את הסנאט חזר לי לעסוק בעריכת דין.
הוא נפטר ב-25 בדצמבר 1944 בנורווד שבמרילנד, ונקבר בבית העלמין רוק קריק שבוושינגטון די.
ארתור אדסון בלייר מודי , שנודע בשם בלייר מודי, היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן.
מודי נולד ב-13 בפברואר 1902 בניו הייבן שבקונטיקט, והיה בנם של ארתור אדסון בלייר מודי וג'וליה דאוני מודי.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים בפרובידנס ברוד איילנד, וסיים תואר בכלכלה באוניברסיטת בראון בשנת 1922. לאחר מכן למד באוניברסיטת מישיגן, שם קיבל תואר ראשון ב־1949 ותואר במשפטים ב־1952. בשנים 1922–1923 שימש מודי כמורה להיסטוריה בבית הספר מוזס בראון, בית ספר תיכון יוקרתי בפרובידנס.
מודי היה ספורטאי מצטיין באוניברסיטת בראון — שיחק פוטבול ובייסבול, השתתף באתלטיקה, ואף היה אלוף האגרוף במשקל כבד של האוניברסיטה.
הוא קיבל הצעה לשחק כזורק בקבוצת הבייסבול המקצוענית סנט לואיס קרדינלס, אך סירב לה.
בשנת 1923 עבר מודי לדטרויט שבמישיגן, והחל לעבוד ככתב פוליטי מטעם העיתון Detroit News, שהיה בבעלות דודו, ויליאם סקריפס.
הוא סיקר את וושינגטון הבירה במשך כמעט שלושים שנה (1923–1951).
במהלך מלחמת העולם השנייה (1944) שימש ככתב צבאי, ודיווח מזירות הלחימה באיטליה, אפריקה, בריטניה, המזרח התיכון ואיראן.
בשנים 1946–1952 הנחה תוכנית רדיו וטלוויזיה בשם Meet Your Congress ("הכירו את הקונגרס שלכם"), ובשנים 1947–1948 פעל ככתב חוץ.
לאחר מותו של הסנאטור ארתור ונדנברג, מינה מושל מישיגן, , את מודי לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, והוא כיהן בתפקיד מאפריל 1951 ועד נובמבר 1952. הוא היה חבר בוועדת הבנקאות והמטבע של הסנאט ובוועדת ההוצאות של משרדי הרשות המבצעת.
ביולי 1951 מונה לעמוד בראש ועדת משנה של ועדת העסקים הקטנים, שתפקידה היה להגן על האינטרסים של עסקים קטנים במסגרת תוכנית ההגנה הלאומית — במיוחד נוכח קיצוצי הפלדה והאבטלה בתעשיית הרכב.
מודי זכור גם כיוזם הרעיון לקיים עימותים נשיאותיים, רעיון שהתגשם לראשונה רק בעימותים הטלוויזיוניים בין קנדי לניקסון בבחירות 1960. הוא התמודד בבחירות של 1952 אך הפסיד לרפובליקני צ'ארלס פוטר, שניצח במסגרת גל הניצחון של הנשיא דווייט אייזנהאואר.
לאחר תבוסתו בבחירות חזר מודי לעבודה בעיתונות והמשיך להנחות את תוכנית הטלוויזיה Meet Your Congress.
אביו של בלייר, ארתור בלייר מודי, היה בנה של מרי בלייר מודי, שהייתה מהנשים הבולטות בזמנה.
בשנת 1930 נישא מודי למרי אן, ונולד להם בן בשם בלייר הבן.
הזוג התגרש ב־1940, וב־1941 נישא בשנית לרות, עמה נולדו לו שני בנים נוספים – כריסטופר ורובין.
בין השנים 1946–1954 ניהל מודי רומן עם הלן נולנד, אשתו של חברו, הסנאטור הרפובליקני ויליאם נולנד.
לפי דיווחים, בהמשך ניהל נולנד רומן עם אשתו של מודי, רות.
מודי נפטר ב־20 ביולי 1954, בגיל 52, בעיר אן ארבור שבמישיגן, במהלך מסע הבחירות שלו למועמדות הדמוקרטית לסנאט, לאחר התקף לב שנגרם מסיבוכים של דלקת ריאות ויראלית.
בנו הבכור, בלייר מודי הבן, כיהן כשופט בבית המשפט המחוזי של מחוז ויין וכשופט בבית המשפט העליון של מישיגן.
בנו השני, כריסטופר מודי, היה מייסד ונשיא חברת הביטוח הארצית Moody & Associates, Inc.
בנו השלישי, רובין (רוברט א.) מודי, ייסד את Daedalus Books, אחת מחברות הספרים העצמאיות הוותיקות בארצות הברית, שהוקמה בשנת 1980.
בית ספר יסודי בעיר טיילור, מישיגן, נקרא על שמו של הסנאטור בלייר מודי, והוא עדיין פעיל ונושא את שמו.
בשנת 1941 פרסם מודי את הספר Boom or Bust ("פריחה או התמוטטות"), שבו הציג את חזונו לארצות הברית שלאחר מלחמת העולם השנייה — דמוקרטיה יציבה המבוססת על תעסוקה מלאה, הפחתת החוב הלאומי ואיזון תקציב המדינה.
בלייר מקלנאהן היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי יליד אירלנד.
הוא כיהן כהונה אחת בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם פנסילבניה בשנים 1797–1799. קודם לכן שירת בבית הנבחרים של פנסילבניה.
מקלנאהן נולד בממלכת אירלנד בסביבות שנת 1735. הוא היגר לאמריקה בגיל צעיר והתיישב בפילדלפיה שבפרובינציית פנסילבניה.
תומאס ג'פרסון תיאר אותו כסוחר, בנקאי ובעל אוניות.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית היה ממייסדי יחידת הפרשים הראשונה של העיר פילדלפיה ושירת בה.
כאשר הקונגרס הקונטיננטלי ביקש לגייס כספים עבור הצבא בשנת 1780, מקלנאהן ורוברט מוריס היו שני התורמים הגדולים ביותר למאמץ.
הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
בשנת 1788 היה מועמד במחוז הבחירה הכללי של פנסילבניה לקונגרס.
בשנים 1790–1795 כיהן כחבר בית הנבחרים של פנסילבניה.
בשנת 1796 גבר על רוברט וולן ונבחר לקונגרס החמישי מטעם מחוז הקונגרס השני של פנסילבניה.
הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית כהונה אחת בלבד.
לאחר סיום כהונתו בקונגרס עסקיו כשלו, והעברת נכסיו לילדיו במרמה הביאה לאובדן חלק ניכר מהונו ואף לכליאתו בשל חובות.
בשנת 1802 כתב לנשיא תומאס ג'פרסון וביקש להתמנות לתפקיד אחראי לאספקת ציוד.
ג'פרסון מינה לבסוף את טנץ' קוקס לתפקיד.
בשנת 1781 נישאה בתו דבורה לקולונל וולטר סטיוארט, שלימים כיהן כמפקח הכללי של הצבא הקונטיננטלי ולאחר מכן כמייג'ור גנרל במיליציה של פנסילבניה.
הוא נפטר מהתקף שבץ ב-9 במאי 1812, בפילדלפיה, בגיל 77, ונקבר בקבר אבן בבית העלמין סנט פול.
בליסטרה או בליסטה (מיוונית: βαλλίστρα; מהמילה βάλλω; באלו - לזרוק) היא כלי נשק קדום עשוי עץ וגידים, ששימש להטלת חיצים גדולים ואבני בליסטרה.
מקור שם זה במילה היוונית ballistēs (לזרוק).
כלי זה שימש בעיקר ללוחמת מצור והיה כלי מצור שימושי עד המצאת התותח.
מתקן זה דומה במבנהו לקשת אופקית ענקית, אך מראה זה מטעה במקצת, שכן מקור האנרגיה של הקשת לא מתבססת על גמישות העץ או המתכת שמרכיבים את הקשת, אלא על האלסטיות של גידים הכרוכים בסליל סביב צירים עליהם מותקנים מוטות הקשת.
דריכת הקשת גורמת לצירים להסתובב ומותחת את הקפיץ הסיבובי המורכב מהגדילים שסביב הצירים.
כאשר המעצור משוחרר, האנרגיה האלסטית האצורה בקפיץ משתחררת, והגידים מסובבים בחזרה את המוטות למצב מיושר.
המוטות מושכים את המיתר הקשור ביניהם שמשגר את החץ הגדול במהירות גדולה.
הגרסה העתיקה ביותר של בליסטרה היא ככל הנראה זו של דיוניסיוס מסירקוזי, משנת 400 לפנה"ס.
גרסה זו פשוטה למדי, והיא כוללת קשת אופקית גדולת ממדים, שקובעה למתקן נייד; המיתר נמתח באמצעות גלגלת.
בלינזי הוא גזע של חתול הבית.
הבלינזי הוא סיאמי ארוך שער.
מדי פעם מופיעים סיאמיים ארוכי שיער כמוטציה עצמונית בשגרים של סיאמיים "רגילים".
בעבר, אותם ארוכי שיער לא היו רצויים על ידי המגדלים כי לא עמדו בתקן הגזע של הסיאמי, ולכן הוציאו אותם מקווי הגידול.
המצב השתנה בשנות החמישים, כאשר שתי מגדלות של הגזע הסיאמי, מריון דורסי מקליפורניה והלן סמית מניו יורק, גילו גורים ארוכי שער בין גורי הסיאמי שהומלטו אצלן.
השתים החלו בתוכנית רבייה להפקת סיאמיים ארוכי שער.
הייתה זו הלן סמית אשר הציעה להעניק לחתולים האלה את השם "בלינזי" בזכות הדמיון בין החתולים האלו לבין רקדני המקדשים הבלינזים.
בשנת 1961 הגזע הוכר באמריקה, ורק באמצע שנות השבעים הגיע לאירופה.
הבלינזי מופיע בדיוק באותם הצבעים של הסיאמי:
סיל-פוינט: פרווה בצבע שנהב כהה, חודים בצבע חום-אפרפר.
בלו-פוינט: פרווה בצבע לבן-כחלחל, חודים בצבע כחול-אפור.
צ'וקולט-פוינט: פרווה בצבע שנהב, חודים בגוון שוקולד חלב.
ליילק-פוינט: פרווה בצבע לבן-ורדרד, חודים בצבע אפור-ורדרד.
מלבד ארבעת הזנים הללו, קיימים זנים חדשים, המכונים בארצות הברית Javanese, ומופיעים במגוון גדול של צבעי חודים כמו: אדום, שנהב, לינקס (טאבי), טורטי, עשן ועוד.
הגורים נולדים לבנים, ומפתחים את דוגמת החודים כשהם בני שבוע עד עשרה ימים.
תוחלת חייהם היא כממוצע 12 שנה.
בליסטיקה ("השלכה" בלטינית) היא תורה העוסקת בתנועתם והתנהגותם של גופים חסרי הנעה עצמית, כאשר הם אינם מצויים במנוחה.
תנועתם של גופים אלה מושפעת על ידי כוח הכבידה של כדור הארץ ואפקטים אווירודינמיים.
לתורה זו שימושים רבים, במיוחד בתחום הצבאי בחישוב מסלולם של קליעים הנורים מכלי ירייה כגון רובה או תותח.
המילה בליסטיקה נגזרת מהמילה היוונית ballistēs, שמשמעותה: 'לזרוק'.
כלי לחימה קדום להשלכת אבנים בעת מצור, שהשימוש בו החל בעיקר בתקופה היוונית, נקרא: בליסטרה, והאבנים שהשליך נקראו: אבני בליסטראות.
התוצאה המשמעותית הראשונה בתחום הבליסטיקה בעת החדשה היא של גלילאו גליליי, אשר גילה שכדורים שנזרקים במהירויות נמוכות יחסית נעים במסלול פרבולי.
תוצאה זו נכונה לכל קליע בהיעדר תווך שיוצר התנגדות ובשדה כבידה אחיד.
פיתוח החשבון האינפיניטסימלי במאה ה-17 נתן דחיפה ראשונית חזקה להתפתחות היכולת לבצע חישובים בליסטיים, משום שהכלים החזקים של החשבון האינפיניטסימלי אפשרו לראשונה לקחת בחשבון את האפקט של התנגדות האוויר על תנועת קליעים, ובכך לחזות את מסלול הקליע ונקודת פגיעתו בדיוק רב יותר.
המצב החדש הזה של התחום הודגם בכרך השני של ספרו המונומנטלי של אייזק ניוטון פרינקיפיה - "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", אשר פרץ דרך בתחום התאוריה של הבליסטיקה.
ניוטון דן בכרך זה בחוקי גרר שונים שייתכנו - תחילה הוא דן בגרר שיחסי למהירות ולאחר מכן בגרר שיחסי למהירות בריבוע (ומציין שהאחרון תקף יותר במהירויות גבוהות).
הממצאים המופיעים בספר כוללים חישובים מפורטים ופתרונות מתמטיים למסלולים שיתוו קליעים במהירויות גבוהות.
היתר מביא ניוטון את התוצאה שהמסלול שמתווה קליע כשהגרר הפועל עליו יחסי למהירותו הוא עקום לוגריתמי.
ניוטון לא הצליח לפתור באופן מלא את הבעיה הסבוכה בהרבה של תיאור המסלול שמתווה קליע כאשר פועל עליו חוק הגרר הריבועי, אך הציע שיטת קירוב יעילה למסלול המתקבל, באמצעות היפרבולות.
אחת הטענות המרכזיות בפרינקיפיה היא שמסלול קליע שפועל עליו גרר ריבועי מתנהג בדומה מאוד להתנהגות של עקום היפרבולי - ניוטון מראה כי המסלול קרוב יותר להיפרבולה מאשר לפרבולה.
ניוטון גם מצא כיצד צריך להתנהג פרופיל הצפיפות של התווך (כלומר הצפיפות בתלות בגובה) כדי להפיק קבוצה של מסלולים מסוימים (כשמניחים חוק גרר ריבועי).
יוהאן ברנולי מצא ב-1718 את הפתרון היסודי לבעיה של תיאור המסלול של קליע כשפועל עליו גרר הפרופורציונלי לכל חזקה n שהיא של המהירות.
כיוון שרוב המודלים העתידיים שפותחו הניחו תלות מקורבת של הגרר בחזקה כלשהי של המהירות, פתרון זה הניח את היסודות למרבית ההתפתחויות והחישובים הבליסטיים שנעשו בעתיד.
ענף הבליסטיקה המשיך להתפתח משמעותית במאה ה-18, בעיקר על ידי לאונרד אוילר ובנג'מין רובינס.
ההתפתחויות המשמעותיות בתחום האווירודינמיקה במאה ה-19 ובמאה ה-20 עזרו רבות למדל את חוקי הגרר הפועלים על קליעים במהירויות שוניות, תת-קוליות ועל-קוליות כאחד.
התנהגות הגרר מורכבת מהרבה ממה שציפו במאות ה-17 וה-18, והחוק המתמטי שמתאר אותו אינו ליניארי או ריבועי במהירות.
במישור הטכנולוגי היכולת לבצע חישובים בליסטיים ולייצר טבלאות בליסטיות התפתחה בצעד ענק בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, כאשר מומחים לבליסטיקה החלו היעזר במכונות חישוב כדי לייצר טבלאות בליסטיות.
ההתפתחות הזאת הגיעה לשיא במלחמות העולם, בהן מחשבים שימשו לא רק לצורך הכנת טבלאות בליסטיות, אלא גם להנחיה אוטומטית וישירה של ירי תותחים .
המקרה הפשוט ביותר נקרא נפילה חופשית, שבמסגרתה פועל על הגוף כוח הכובד בלבד.
כדי לבצע חישובים בבליסטיקה במקרה זה, ניתן לפרק את המהירות ההתחלתית של הגוף לציר ה-x ולציר ה-y, בו פועל כוח הכובד.
לאחר פירוק זה, ניתן לחשב את כל הנתונים בתנועתו על ידי משוואות הקינמטיקה הבסיסיות:
כאשר נתייחס לציר ה-y, תאוצת הגוף היא (תאוצת נפילה חופשית), וה-vy,0 שווה ל-v0sin α כאשר α היא זווית שיפוע הזריקה.
לעומת זאת, כאשר נתייחס לציר ה-x, התאוצה תהיה שווה לאפס, ו-vx,0 יהיה שווה ל-v0cos α כאשר α היא זווית שיפוע הזריקה.
נפילה חופשית עם התנגדות אוויר
הכוחות הפועלים על גוף הנזרק מהקרקע במהירות גבוהה הם כובדו העצמי, והתנגדות האוויר שאינה ניתנת עוד להזנחה במהירויות גבוהות.
התנגדות האוויר שווה מחוקי ניוטון לקצב שבו הגוף מעביר את התנע שלו לאוויר, כלומר לקצב שבו משתנה התנע של האוויר מסביב לגוף עקב תנועתו.
קצב זה ניתן במשוואת הגרר המפורסמת: , כש-V מהירות העצם, S שטח החתך שלו בניצב לתנועה, צפיפות האוויר ו הוא מקדם הגרר שתלוי בגאומטריה של העצם.
המשוואה הדיפרנציאלית שמתארת את תנועת העצם, כשהוא בתנועה מטה היא:
כדי לפתור את המשוואה נשים לב לדמיון בינה לזהות , מה שמצביע שהפתרון למהירות הוא קבוע כפול טנגנס היפרבולי של קבוע כפול הזמן.
, כאשר הוא המהירות באינסוף של נפילת העצם, המכונה המהירות הטרמינלית (terminal velocity).
המשוואה הדיפרנציאלית שמתארת את תנועת העצם כשהוא בתנועה מעלה היא: .
כדי לנתח מסלול בליסטי של עצם לא מסתחרר נדרש לפתח את משוואות התנועה בכל אחד מהצירים, תוך הבחנה ששטח החתך ומקדם הגרר המתאים לכל ציר קבוע אולם עשוי להיות שונה (עבור עצמים מסתחררים שטח החתך בכל ציר משתנה במהלך הסיבוב.
בנוסף, על גופים מסתחררים פועלים אפקטים אווירודינמיים נוספים.)
לא נפרט את הפיתוח, אולם נציין שזמן התנועה והטווח המתקבל עבור כדור במהירות התחלתית וזווית הוא:
הטווח המקסימלי לפיכך מתקבל כש- מקסימלי.
שערוך מסלול בליסטי בעזרת מחשב
כאשר לא ידוע פתרון אנליטי מדויק למסלולו של פגז, ניתן לשערך את מסלולו בכלים נומריים.
החישוב הנומרי מדויק בהרבה מן הפתרון האנליטי עבור מסלולים בעלי שיא גבוה בהם שינוי צפיפות האוויר משמעותי (עקב פרופיל הצפיפות המעריכי של האטמוספירה), כמו אלו של טילים בליסטיים.
משתמשים בתורת הבליסטיקה גם כדי להבין את תנועתם והתנהגותם של קליעים.
בליסטיקה זו נחלקת לשלושה חלקים:
בליסטיקה פנימית - עוסקת בתנועת גוף, בעיקר קליעים מסוגים שונים, בתוך מסגרת מובילה.
לדוגמה: תנועת קליע בתוך קנה.
בליסטיקה חיצונית - עוסקת בתנועת הקליע מרגע עזיבת המסגרת המובילה ועד לרגע פגיעתו ביעדו הסופי.
לדוגמה: חישוב מסלול ירי של קליע, מרגע יציאתו מקנה הנשק ועד לרגע פגיעתו במטרה או חישוב מסלול של חפץ המושלך בכוח.
בליסטיקה סופית - עוסקת ביחסי הגומלין בין הקליע לבין התווך בו פגע ובהשפעת הכוחות השונים הפועלים על כל אחד מהם.
בליסטיקה משפטית מטפלת בעיקר בשני תחומים:
בליסטיקה חיצונית, בה נעשים חישובי מסלולי ירי, של קליעים שונים, על מנת לאשר, או להפריך, קיום מסלול ירי אפשרי.
זיהוי והשוואת סימנים בכלי נשק ותחמושת.
כל כלי נשק (המדובר ב"נשק" על פי הגדרת החוק) משאיר שני סוגי סימנים:
סימנים משפחתיים - אלה סימנים המשותפים לכל כלי הנשק מאותו סוג, תוצר ודגם.
מקורם מאופי התכנון של כלי הנשק המסוים.
סימנים ייחודיים - אלה סימנים ייחודיים לכל נשק ונשק (מעין טביעת אצבע שלו) ומקורם בתהליכי הייצור ובפגמים הנוצרים במהלך השימוש בנשק ומבלאי טבעי שלו.
שני סוגי הסימנים הנ"ל, מוטבעים על כל תרמיל וקליע, הנורים מנשק מסוים.
הסימנים המשפחתיים מאפשרים לזהות את סוג הנשק (אקדח, רובה, תמ"ק וכדומה) ולעיתים אף את היצרן והדגם שלו.
הסימנים הייחודיים, מאפשרים לקשר בין נשק מסוים לבין תרמיל ו/או קליע שנורו ממנו.
בעבר נעשתה עבודת ההשוואה, בין נשק לתרמיל ו/או קליע, באופן ידני על ידי מומחה אנושי שהסתייע במיקרוסקופ השוואתי.
כיום ישנן מערכות אופטיות, המסייעות לבצע מיון וזיהוי ראשוני, כאשר עדיין נדרשת מעורבות של מומחה אנושי שיאשר את ההשוואה.
טיל בליסטי הוא טיל שחלק ניכר ממסלולו הוא בליסטי, כלומר מושפע מכוחות הכבידה והתנגדות האוויר (גרר) בלבד.
למרות שהגדרה זו מתאימה למעשה למרבית הטילים וכן לפגזי ארטילריה, השימוש המקובל במונח "טיל בליסטי" מתאר טיל שמרבית מסלולו מתבצע מחוץ לאטמוספירה, והוא בעל טווח של מאות ק"מ לפחות.
טיל כזה מונחה לרוב רק בשלב בו הוא מונע ומסלולו נקבע על-פי חוקי האסטרודינמיקה והבליסטיקה.
מסלולו של טיל בליסטי בשלב הטיסה החופשית הוא אליפטי ומושפע מכוח הכבידה בלבד.
למעשה זהו מסלול כשל לוויין, מלבד העובדה שהוא חותך את כדור הארץ.
קיימים טילים בליסטיים עם הנחיה לראש הקרבי לאחר חדירתו לאטמוספירה.
הנחיה זו נקראת ביות סופי.
בלינקי ופינקי היא סדרת אנימה יפנית לילדים בת 26 פרקים אשר הופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה בשנת 1984. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ 2 ב-1990 ובהמשך בערוץ הילדים.
גיבורת הסדרה היא ילדה בת 12 בשם סמדי.
אביה של סמדי הוא ארכאולוג אשר נעלם באופן מסתורי.
יום אחד, סמדי מקבלת חבילה אשר מכילה פוחלץ של דב קואלה בשם בלינקי אשר אבד בלב ים לפני 38 שנה.
סמדי נותנת לדב הקואלה נשיקה אסקימוסית ובתגובה הוא מתעורר לחיים.
לאחר זמן מה מצטרפת אליהם פינקי, אחותו של בלינקי, אשר מופיעה משום מקום מיד לאחר שבלינקי מתעורר לחיים ודורשת שבלינקי יחזור איתה מיד לארץ הקואלות.
בלינקי מסרב, אף על פי כן השלישייה נשארת ביחד ועוברת הרבה הרפתקאות משותפים יחדיו.
בלינקי ניזון מעץ האקליפטוס שסבתה של סמדי שתלה 38 שנה קודם לכן כאשר סבה של סמדי (שגם נעלם באופן מסתורי, כאשר האניה בה היה אבדה בלב ים) אמר לה שהוא הולך לשלוח לה דב קואלה במתנה, משום שסבתה תמיד ציינה כי היא רצתה אחד כחיית מחמד.
לוקח לסמדי קצת זמן להבין כי הנשיקה האסקימוסית היא הפעולה שהפיחה חיים בבלינקי.
בלינק-182 היא להקת פופ פאנק אמריקאית מסן דייגו, קליפורניה.
הלהקה מורכבת ממארק הופוס (שירה, גיטרה בס), טום דה-לונג' (שירה, גיטרה) וטראוויס בארקר (תופים).
הלהקה נוסדה בשנת 1992 בשם "בלינק" על ידי טום דה-לונג', מארק הופוס וסקוט ריינור.
בשנת 1998, במהלך סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, החליף המתופף טראוויס בארקר את ריינור בשל התמכרותו לטיפה המרה.
ובשנים 2004-1999 הגיעה הלהקה לשיא הצלחתה המסחרית.
בשנת 2005 הלהקה הודיעה על "הפסקה בלתי מוגבלת בזמן", יש האומרים שבגלל חילוקי-דעות פנימיים ויריבות בין חברי הלהקה.
מאוחר יותר באותה השנה הקים דה-לונג להקה חדשה בשם "איינג'לס אנד איירוויבס", איתה הוא הופיע ברחבי העולם.
הופוס ובארקר הקימו גם הם להקה בשם +44, לאחר הצהרות פוגעות שפרסמו נגד דה-לונג', בהן הם טוענים כי בגללו התפרקה בלינק-182. ב-8 בפברואר 2009 הודיעה הלהקה כי היא חוזרת לפעילות מלאה.
בינואר 2015, הפסיק דה לונג' להופיע, ובמרץ החל להחליפו מאט סקיבה.
לאורך כל שנותיה, ראתה הלהקה חשיבות עליונה בצילום והפקת קליפים מושקעים ללהיטיהם, כאשר שלושת חברי הלהקה משחקים בהם, מטבע הדברים, תפקידים מרכזיים.
טום דה-לונג' גדל בפאוויי, פרוור ליד סן דייגו, ולמד בתיכון המקומי.
הוא סולק מבית הספר לאחר שהשתכר במשחק כדורסל.
הוא הוכרח ללמוד במשך סמסטר אחד בתיכון אחר.
בתיכון זה, הוא התחבר עם קרי קיי שהתעניינה גם במוזיקת פאנק.
אן הופוס, חברתה של קיי, הכירה לדה-לונג' את אחיה מארק הופוס באוגוסט 1992. השניים התחברו במהרה והחלו לנגן במשך שעות בחנייה של דה-לונג' ולכתוב שירים ביחד, אחד מהשירים הראשונים שחיברו היה "Carousel" האייקוני, שפותח את האלבומים Buddha ו-Cheshire Cat.
בפגישתם הראשונה, הופס ניסה להרשים את דה-לונג כאשר טיפס על פנס רחוב וקפץ ממנו.
פעולה אשר הובילה לשבר בקרסול.
דה-לונג' צירף ללהקה את חברו מהתיכון סקוט ריינור ששימש כמתופף.
השלושה החלו להתאמן בחדרו של ריינור, ובילו שעות ביחד בכתיבת שירים, צפייה בהופעות והליכה לסרטים.
תחילה ניגנה הלהקה תחת השמות "Duck Tape" ו"Figure 8", עד שדה-לונג' החליט על השם "בלינק".
במאי 1993, בלינק הקליטו את קלטת הדמו הראשונה שלהם שנקראה "Flyswatter", בחדרו של המתופף סקוט ריינור.
הלהקה הקליטה את החומר על "4-track", וכתוצאה מכך איכות הסאונד היה ירוד.
הופוס סיפר, שרק 50 עותקים יצאו לדמו, בשביל החברים והמשפחה.
בסוף אותה שנה, הלהקה הוציאה דמו נוסף בשם "Buddha".
1000 עותקים הופקו על ידי ראש חברת תקליטים עצמאית, שהיה הבוס של הופוס.
בתחילת 1994, בלינק הוחתמו ב"Cargo Records".
הלהקה הקליטה את אלבום הבכורה שלה שנקרא "Cheshire Cat", בשלושה ימים.
הסגנון המוזיקלי של האלבום מוגדר כסקייט-פאנק, פופ פאנק או פאנק רוק.
בנוסף לשירים חדשים, כמו M&M's שזכה לקליפ, האלבום הכיל גם כמה גרסאות מחודשות לשירים כמו: "Carousel", "Strings" ,"Sometimes", ו"TV" שהופיעו בדמו "Buddha".
זמן קצר לאחר צאת האלבום, היו בלינק מאוימים בתביעה מצד להקת פופ אירית עם אותו שם.
כדי למנוע ריב משפטי, הוסיפו בלינק את המספר "182" לשמם.
ב-1996, לאחר שהלהקה עברה לאינסיניטאס, קליפורניה, הם הקליטו את אלבום השני "Dude Ranch" עם המפיק מארק טרומבינו.
בלינק-182 הקליטו את האלבום בהוצאת חברת התקליטים " Cargo Records", אך חתמו באותה תקופה עם חברת התקליטים "MCA", שלאחר מכן הפכה ל"Geffen Records", כדי להגדיל את תפוקת התקליטים.
ב-1997, יצא האלבום, והצליח באופן המסחרי, הוא מכר 4 מיליון עותקים ברחבי העולם.
לסינגל "Dammit", הופק קליפ שמציג את מעללי חברי הלהקה המגיעים לצפות בסרט בקולנוע, והוא הגיע למצעדי הרוק האמריקנים והושמע ברדיו לעיתים תכופות והאלבום עסק ברובו, בנושאים כמו: התבגרות, פרידות, אהבה וחברויות.
סינגל נוסף ששוחרר היה Josie.
הסגנון המוזיקלי של Dude Ranch, היה דומה מאוד לאלבום האולפן הקודם, כאשר חברי הלהקה שוזרים קטעם קומיים גסים בין השירים ובסיום השיר האחרון.
ב-1998 הפסיק ריינור להיות חלק מן הלהקה לאחר שהוא פיתח, לכאורה, התמכרות לאלכוהול והפסיק להיות מסוגל לתפקד בהופעה.
הופוס ודה-לונג' צירפו את המתופף טראוויס בארקר, שהיה אז בלהקת החימום של בלינק, "The Aquabats", למלא את מקומו של ריינור ליתר סיבוב ההופעות, והוא היה צריך ללמוד לנגן את השירים של הלהקה, כמה שעות לפני ההופעה.
בסופו של דבר הוא הסכים להצטרף ללהקה לתמיד, ועזב את The Aquabats.
ריינור, כיום, עובד כשוטר למחייתו.
ב-1999, הוציאו בלינק את אלבומם השלישי "Enema of the State", עם המפיק ג'רי פיין.
האלבום הביא את הלהקה למיינסטרים, והלהיטים "What's My Age Again?", "All the Small Things" ו"Adam's Song" זכו לשידורים רבים ברדיו ולקליפים מושקעים ב-MTV.
בעוד שרוב שירי האלבום עוסקים באהבת נעורים והתבגרות של נערים, Adam's song נחשב לשיר הרציני של האלבום ועוסק בהתמודדות על דיכאון, בדידות ואף אובדנות.
האלבום מכר יותר מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם, והוא הפך להיות האלבום הנמכר ביותר של הלהקה עד אז.
עד היום, האלבום נחשב למכונן ולפורץ-דרך בתת-הז'אנר של הפופ-פאנק.
באותה שנה, התארחה הלהקה בסרט "אמריקן פאי", וכתוצאה מטעות, טראוויס בארקר הופיע בקרדיטים כסקוט ריינור.
ב-2000, הלהקה הוציאה את " The Urethra Chronicles", DVD שמכיל קטעי מאחורי הקלעים של הלהקה.
בנוסף באותה שנה, היא הוציאה את The Mark, Tom, and Travis Show: The Enema Strikes Back, אלבום הופעה חיה של הלהקה, המכילים שירים משלושת אלבומם הקודמים, וסבבי התבדחויות של שני הסולנים בין שיר לשיר.
הייתה זו, למעשה, הדינמיקה והכימיה, המטורללת והגסה, לכאורה, בין שני הסולנים, הופס ודה-לונג, שנשאה חן בעיני מעריציה, כמו גם ההרמוניה הווקאלית בין קולו הנמוך והערב של הופס לבין קולו הגבוה והחורק של דה-לונג.
אלבום ההופעה החיה כלל שיר חדש בשם "Man Overboard", שלמרות הכחשות הלהקה, מספר על בעיית השתייה של המתופף לשעבר של הלהקה.
האלבום, שהופץ במהדורה מוגבלת בתחילה, יצא בנובמבר, 2000.
ההצלחה של הלהקה המשיכה עם יציאת האלבום Take off Your Pants and Jacket ב-2001, אשר היה דומה בסגנונו לאלבום הפריצה הקודם Enema of the State, והיווה אלבום Follow-up.
אלבום זה היה מעט קודר ואגרסיבי יותר, וכלל את הלהיטים: The rock show, First date ו-Stay together for the kids.
בעוד ש-The rock show ו-First date נחשבים לשירי אהבת נעורים בסגנון הפופ-פאנק, Stay together for the kids הוא שיר קודר ורציני יותר אשר מתייחס לחוויותיהם האישיות של הופס ודה-לונג כילדים להורים גרושים.
שירים נוספים באלבום נחשבים לבועטים ומבטאים רוח של מרד נעורים, ובכלל זה: Anthem part 2 ו-Shut up.
בספר הזיכרונות שפרסם באפריל, 2024, סיפר הופס שאחרי ההצלחה המסחררת שחוותה הלהקה בשנים 1999 - 2001, וכהכנה לאלבום הזה, שאפו חברי הלהקה למתג עצמם מחדש ומאסו בדימוי להקת שירי הקיץ המבדחת והקלילה.
לכן, הם הופיעו בעיקר בביגוד שחור, המעיטו לחייך בצילומי השקה והדהימו את חברת ההפקה והאמרגן כאשר הציגו את שירי האלבום לראשונה.
מנהלם האישי, ריק דה-בו, טען שהפכו להיות להקת Emo ו-Hardcore ושאל: "איפה כל שירי הקיץ הכיפיים"?
הוא דרש מהם לכתוב שירי פופ פאנק קלילים וכיפיים, ובאותו לילה כתבו הופס ודה-לונג, בהתאמה, את The rock show ו-First date, שהיו לסינגלים המובילים.
בחורף 2001, הייתה אמורה הלהקה לצאת לסיבוב הופעות באירופה, אך הוא התבטל לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
הסיבוב נדחה לתחילת 2002, אך בוטל שוב בגלל בעיות בגב שהיו לדה-לונג'.
ב-2002, יצאו בלינק-182 לסיבוב הופעות עם גרין דיי, אשר נקרא "Pop Disaster Tour".
סיבוב הופעות זה תועד בDVD בשם " Riding In Vans With Boy" ודווח על מתחים בין שתי הלהקות.
לאחר שהלהקה לקחה הפסקה ב-2002, היא הקליטה את אלבומה הבא ב-2003 אשר יצא ב-18 בנובמבר 2003. חברי הלהקה לא הצליחו לבחור את שם האלבום, ולכן שמו הוא "Untitled".
על פי דבריו של בארקר, אלבום זה היה אמור לייצג סוג חדש של בלינק-182. חברי הלהקה הציגו סגנון אלטרנטיבי, עמוק וקודר יותר והרחיבו את מנעד הצלילים המוקלטים.
הלהקה שכרה בית פרטי לצורך ההקלטות ושהתה בו מדי יום, למשך כשלושה-ארבעה חודשים, עד שהאלבום הושלם.
האלבום הפתיע את מעריצי הלהקה, שהיו רגילים לסגנונות הסקייט-פאנק והפופ-פאנק שאפיינו את חמשת אלבומי האולפן הקודמים.
אולם, כיום נחשב האלבום ליצירה ברמה גבוהה - הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינה ליריקלית.
אלבום זה קיבל השמעות רבות ברדיו ובטלוויזיה.
סולן להקת הקיור, רוברט סמית', אשר תמיד היווה השפעה רבה ללהקה, הופיע ושר בשיר "All of This", בדואט עם דה-לונג.