tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חץ 3 ינואר 2017 מעל 2,400 ק"מ שכבת הגנה ראשונה בישראל והגבוהה ביותר – מערכת המיועדת ליירוט טילים בליסטיים מחוץ לאטמוספירה, ובכך לשפר את סיכויי הצלחת היירוט, וכן את בטיחותו כנגד נשק בלתי קונבנציונלי.
זוהי השכבה הגבוהה ביותר של ההגנה הרב־שכבתית.
"להב ברזל" – דגם קטן ונייד יותר של מערכת אור איתן, וייעודו יירוט רחפנים, כלי טיס בלתי מאוישים ואיומים אוויריים ברום הקרוב לקרקע.
רשמה יירוט בכורה מבצעי באוקטובר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
"להב אור" – מערכת דומה בעלת יכולות קטנות יותר שייעודה יירוט בלוני תבערה ונפץ ואיומים דומים בעוטף עזה.
הופעלה על ידי משמר הגבול במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021).
"SPYDER" – מערכת הגנה אווירית הכוללת מכ"ם אינטגרלי, מטען ייעודי אלקטרו-אופטי, מערכת שליטה ובקרה מתקדמת ומיירטים מסוג פיתון ומסוג דרבי המותקנים כולם על רכב אחד, בהפעלת צוות מינימלי.
במהלך מלחמת חרבות ברזל החל המערך להפעיל את המערכת על מנת לשפר את המענה המבצעי לאיום כטב"מי הנפץ הרב-גזרתי, תוך חיזוק כלל מערכות ההגנה האווירית והרחבת המשאבים.
ב-9 באוגוסט 2024, בשיא החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל, שוגר טיל אוויר-אוויר מסוג "פיתון" של מערכת הנשק SPYDER לעבר כטב"ם ששוגר לכיוון כביש 4 בשטחי מועצת מטה אשר.
מערכות הגנה בפיתוח או בשלב ניסיוני
קלע חד – טיל שמטרתו תהיה ליירט טילים היפרסוניים מתמרנים.
נכון ל-2023 המערכת נמצאת בשלב הפיתוח וטרם בוצעו בה ניסויים.
היירוט יבוצע בגבהים שבין 20 ל-70 ק"מ, שבהם מערכות נ"מ אינן יעילות, וייעשה באופן דו-שלבי - פגיעה ישירה של הטיל המיירט בטיל ההיפרסוני, ויצירת פיצוץ של הטיל המיירט ליד הטיל ההיפרסוני שגורם להשמדתו.
חץ 4 – טיל נגד טילים ובפרט נגד טיל בליסטי בין-יבשתי בעל ראשי נפץ מתפצלים בחלל וראש קרב מתמרן.
בפברואר 2021 פורסם כי ישראל החלה בפיתוח חץ 4 בשיתוף עם הסוכנות האמריקנית להגנה מפני טילים.
כמו כן שירתו במערך מערכות טילי קרקע־אוויר ניידות מסוג MIM-72 צ'פרל ("דרקון"), FIM-43 רד־איי ("בזק"), ו"מחבט" וולקן M163, מערכת המכ"ם "רמית", מערכת טילי כתף מונחית תת־אדום לטווחים קצרים בעיקר להפלת מסוקים מסוג FIM-92 סטינגר (ברקן) ומערכת נייחת לשיגור טילי קרקע־אוויר מונחי מכ"ם תוצרת חברת ריית'יאון מסוג MIM-23 הוק.
פטריוט ("יהלום") – מערכת טילי קרקע־אוויר ארוכי טווח מונחי מכ"ם מתוצרת חברת ריית'יאון.
הפטריוט יועד במקור ליירוט כלי טיס (נ"מ) אך בהמשך עבר מקצה שיפורים במטרה להרחיב את ביצועיו גם ליירוט טילים (רשמה יירוטי בכורה ב־2014).
הפטריוט הוא ככל הנראה מערכת טילי הקרקע־אוויר הראשונה שהפגינה יכולת מסוימת ליירט טילים בליסטיים ושמשה כשכבת גיבוי לחץ 2 נגד טילים בליסטיים, עד לכניסת מערכת קלע דוד לשירות מבצעי אשר לה יכולות יירוט מתקדמות יותר.
ב-30 באפריל 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל הודיע חיל האוויר על סגירת סוללות היהלום (פטריוט) במערך ההגנה האווירית.
צ'פרל ("דרקון") – מערכת טילי קרקע-אוויר מתוצרת ארצות הברית המבוססת על טיל האוויר-אוויר AIM-9 סיידווינדר ורכב השיגור מבוסס על משפחת נגמ"שי ה-M113. זמן קצר לאחר קליטת המערכת, ב-16 במאי 1974, הפילה סוללת צ'פרל, שהוצבה ברמת הגולן, מיג-17 שחלף מעליה כחלק ממבנה שמנה ארבעה מטוסי מיג-17, של חיל האוויר הסורי.
המערכת כללה גם יחידת שליטה ניידת, והגבירה את יעילות איתור המטרות
הוק – מערכת טילי קרקע-אוויר חצי אקטיביים ליירוט כלי טיס בטווחים בינוניים, בגובה נמוך עד בינוני, מתוצרת חברת "ריית'יאון" בארצות הברית.
וולקן ("חובט" ו"מחבט") – נגמ"ש ובו מערכת נ"מ קנית המבוססת על תותח גאטלינג M61A1 וולקן.
ל"חובט" היסטוריה של שלוש הפלות אוויריות, האחרונה מביניהן הייתה הפלת כדור פורח.
סטינגר ("ברקן") – טיל כתף קצר טווח נגד מטוסים, מתוצרת חברת ריית'יאון האמריקנית.
הטיל מונחה בשילוב של אינפרה אדום (חום) ואולטרה סגול ופועל בשיטת העסקה רב גזרתית.
הטיל נכנס לשירות במערך בשנת 1990 כטיל כתף נגד מטוסים.
לוחמי ברקן עברו הכשרת הגנ"א בשילוב הכשרת חי"ר, מה שמאפשר להם לבצע פעילות בט"ש קרקעית בדומה ליחידות חי"ר סדירות, בנוסף לביצוע משימות הגנה אווירית.
כוחות הנ"מ של ישראל לאורך השנים שנים שם שיוך חילי 1948–1950 כוחות האנטי-אוויר המטה הכללי של צה"ל 1950–1971 פיקוד הנ"מחיל התותחנים1965–1971יחידות טילי קרקרע-אווירחיל האוויר 1971–2011 מערך הנ"מ מערך ההגנה האווירית
מערך הנ"מ החל דרכו בחיל התותחנים הישראלי.
במלחמת העצמאות הגיעו לארץ תותחי הנ"מ הראשונים בקוטר 20 מ"מ מתוצרת "היספנו־סוויזה" שיועדו להצבה הן במטוסים והן על הקרקע.
כבר במלחמת העצמאות הפילו תותחני נ"מ חמושים במקלעים נגד מטוסים מטוסי ספיטפייר מצריים.
בינואר 1950 הוקם פיקוד נ"מ עצמאי, שכלל בתוכו את סוללות הנ"מ, יחידות המכ"ם השונות ועוד.
הפיקוד נסגר בסוף אותה שנה, וגדודי תותחי הנ"מ הועברו לחיל התותחנים.
במסגרתו הוקמו שתי יחידות, אחת האחראית לצפון הארץ והשנייה למרכז ולדרום.
ב־1953 הוקמה יחידה שלישית שקלטה תותחי 3.7 אינץ מונחי מכ"ם.
במלחמת סיני הוכפף לראשונה מערך הנ"מ לחיל האוויר הישראלי.
בשנות השישים קלט חיל התותחנים מערכת של תותחי נ"מ 40 מ"מ מונחי מכ"ם מדגם בופורס L-70 קליבר 40 מ"מ מונחי מכ"ם.
כאשר הגיעו המערכות של טילי ה"הוק" בשנת 1965, הן נקלטו ביחידות טילי קרקע אוויר (יטק"א) בחיל האוויר.
אחר כך, התמזג מערך הנ"מ כולו בחיל האוויר, בפברואר 1971. המערך כלל אז גם את מערכות תותחי נ"מ L-70, צריחי נ"מ עם ארבעה מקלעים קליבר 0.5 (12.7 מ"מ) לצריח, וצריחי נ"מ עם זוג תותחים "היספנו־סוויזה" בקליבר 20 מ"מ.
במלחמת ששת הימים השתתף תותח נ"מ L-70 בהפלת מפציץ עיראקי מדגם טופולב 16, בעת שניסה להפציץ את שדה התעופה מגידו .
במלחמת ההתשה רשמו כוחות הנ"מ הפלה של מטוס מיג 17 ושל מיג 21 מצריים.
במלחמת יום הכיפורים הופלו על ידי המערך 46 מטוסים מצריים ו־7 מטוסים סורים.
במהלך המלחמה הגיעו ברכבת האווירית האמריקאית ראשוני טילי ה־MIM-72 צ'פרל.
במבצע חומת מגן התנדבו לוחמי ה"מחבט" (M163 וולקן משופר) לסייע ללוחמת הקרקע, באמצעות כוח האש הגדול של תותח ה־M61A1 וולקן.
הם סייעו בשיתוק אש עוינת וטיהור גגות מצלפי אויב.
ב־11 בינואר 2011 שינה מערך הנ"מ את שמו למערך ההגנה האווירית, שם המבטא את העיסוק של המערך לא רק בהגנה נגד מטוסים, אלא גם נגד טילים ורקטות, וכן את השיוך הארגוני לחיל־האוויר.
כחלק מהשינוי שעבר המערך, השתנה גם המבנה הארגוני שהיה נהוג מאז תקופת שיוכו לחיל התותחנים.
ואגדי הנ"מ לשעבר עברו להיקרא כנף (חטיבה), כמקובל בחיל, וחולקו לכנף הגנת שמיים וכנף ההגנה האקטיבית.
באפריל 2011 הפכה מערכת כיפת ברזל למבצעית בנוהל מזורז ורשמה יירוטי בכורה של רקטות גראד שירו המחבלים הפלסטינים מרצועת עזה.
מאז רשמה המערכת עשרות אלפי יירוטים מוצלחים.
במבצע עמוד ענן בנובמבר 2012 פעלו 5 סוללות מבצעיות של כיפת ברזל, והללו יירטו למעלה מ־400 רקטות ארטילריות שירו הפלסטינים.
במבצע צוק איתן ביולי-אוגוסט 2014 פעלו 8 (ומאוחר יותר 9) סוללות של כיפת ברזל שיירטו בהצלחה רבה למעלה מ־700 רקטות שירו הפלסטינים.
מערך טילי הפטריוט יירט שני כלי טיס בלתי מאוישים ששיגר חמאס.
ביולי 2014 יירט מערך ה"יהלום" (MIM-104D פטריוט) שני כלי טיס בלתי מאוישים של חמאס וב־23 בספטמבר 2014 רשם הפלת בכורה עולמית עבור הפטריוט כאשר סוללת פטריוט ישראלית הפילה מטוס קרב סורי מדגם סוחוי Su-24 מעל רמת הגולן.
בשנת 2016 נערך שינוי ארגוני נוסף, הכנפות פורקו, הוקמה כנף היערכות 168 ו-6 היחידות המבצעיות עברו לפיקוד ישיר של מפקדת המערך.
בספטמבר 2017 הוקם גדוד נוסף של "כיפת ברזל".
הגדוד יתמחה בגזרה הצפונית ויערך להגנה מפני איום הארטילריה הרקטית של חזבאללה.
בעתיד תוקם בגדוד החדש גם פלוגה ימית שתתמחה בהפעלת המערכת על גבי ספינות טילים ובתווך הימי.
ב־8 בינואר 2020 חשף משרד הביטחון פריצת דרך בייצור לייזר רב עוצמה, שישמש לפיתוח מערכות הגנה אווירית ויירוט רקטות, בפיתוח משותף של מפא"ת, רפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואלביט מערכות.
המערכות כוללות גרסה קרקעית נייחת יבילה, גרסה מתנייעת על גבי רכב קרבי משוריין וגרסה אווירית המותקנת על כלי טיס ליירוט טילים מעל גובה העננים.
מערכת היירוט תיכנס לניסוי במחצית 2020 ותיקלט בצה"ל כבר בסוף השנה.
ביוני 2021 פרסם משרד הביטחון שניסוי ראשוני של המערכת עבר בהצלחה.
ב-25 בנובמבר 2021 הוענק למערך ההגנה האווירית אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל על פעילותו במבצע שומר החומות.
הפעילות הגיעה לשיא במתקפה האיראנית על ישראל ב-13 ו-14 באפריל 2024, שבה יירט מערך ההגנה האווירית לצד חיל האוויר כמאה טילים בליסטיים, טילי שיוט וכטב"מים רבים שלראשונה שוגרו מאדמת איראן.
מערכות ההגנה האווירית רשמו 99% הצלחה, דבר שנחשב להישג היסטורי בכלל תולדות הלוחמה האווירית.
ב-30 באפריל 2024, הודיע חה"א על סגירת סוללות היהלום (פטריוט) במערך ההגנה האווירית.
ב-21 במאי 2024, הודיעה צה"ל על פתיחתו מחדש של גדוד 139 במערך ההגנ"א כגדוד "כיפת ברזל" נוסף לאור הצורך מבצעי לחלוקת מרחבי הפיקוד בצורה שתאפשר ניהול לחימה מותאם לגזרות הפעילות השונות.
במתקפה האיראנית על ישראל ב-1 באוקטובר שיגרו האיראנים למעלה מ-180 טילים בליסטיים מדגמים שונים בתוך כחצי שעה.
מערך ההגנה האווירית יירט בהצלחה את רובם הגדול והמתקפה הסתיימה ללא אבדות וללא נזק משמעותי לישראל.
כלקח ממלחמת חרבות ברזל ומתקפות הכטב"מים, ב-7 במאי 2025, הודיע חיל האוויר על פתיחתו מחדש של גדוד 946. הגדוד יפעל תחת אוגדה 91 כגדוד טקטי ייחודי, המתמחה בהגנה ברום הקרוב לקרקע.
הגדוד יפעיל מערכות נשק חדשות ויתמקד בשתי משימות עיקריות: הראשונה היא הגנה על נכסים חיוניים, כפי שמוגדרים על ידי האוגדה או הפיקוד, והמשימה השנייה היא הגנה על כוחות יבשה מתמרנים.
באוקטובר 2024 ביצעה "להב ברזל", גרסה מוקטנת וניידת של מערכת מגן אור, יירוט בכורה מבצעי כאשר הפילה עשרות כלי טיס בלתי מאוישים של חזבאללה בלחימה בצפון במלחמת חרבות ברזל.
זהו היירוט המבצעי הראשון בעולם של כטב"ם באמצעות נשק לייזר שורף.
תאריך אמצעי הפלה כלי מופל הערות 5 ביוני 1967 MIM-23 הוק אוראגן הפלה ראשונה בהיסטוריה על ידי אמצעי זה והפלה ראשונה בהיסטוריה של מטוס מסוג זה.
6 ביוני 1967 תותח בופורס 40 מ"מ טופולב 16 בתחקירים שלאחר התקיפה לא היה ברור אם הטופולב העיראקי הופל מאש התותח או בטיל שפריר 1 ששיגר מטוס מיראז' 3. לבסוף החליט מפקד חיל האוויר לזכות את יחידת הנ"מ ב"חצי הפלה" ואת טייס המיראז' ב"חצי הפלה".
מאוחר יותר נרשמה ההפלה לזכות כוח הנ"מ.
6 באוקטובר 1973 במלחמת יום הכיפורים MIM-23 הוק מי־8 הפלה ראשונה בהיסטוריה של מסוק מסוג זה.
16 במאי 1974 MIM-72 צ'פרל מיג 17 הפלה ראשונה בהיסטוריה ועד כה האחרונה על ידי אמצעי זה.
מבצע שלום הגליל M-163 חובט מיג 21 הפלה ראשונה בהיסטוריה ועד כה האחרונה על ידי אמצעי זה.
11 ביוני 1982 FIM-43 רד-איי מיג 23 הפלה מטוס ראשונה בהיסטוריה הישראלית ועד כה האחרונה על ידי אמצעי זה.
31 באוגוסט 1982 MIM-23 הוק מיג 25 מבצע גוזל - הפלה ראשונה בהיסטוריה ועד כה האחרונה של מטוס מסוג זה.
7 באפריל 2011 כיפת ברזל יירוט מבצעי ראשון בעולם של רקטה לטווח קצר־בינוני.
יירוט ראשון על ידי אמצעי זה.
14 ביולי 2014 כלי טיס בלתי מאויש הפלה ראשונה בהיסטוריה של כטב"ם אויב על ידי אמצעי זה.
23 בספטמבר 2014 סוחוי 24 הפלה ראשונה בהיסטוריה של מטוס אויב מאויש על ידי אמצעי זה.
17 במרץ 2017 חץ 2 טיל S-200 יירוט מבצעי ראשון בהיסטוריה על ידי אמצעי זה.
13 במאי או 14 במאי 2021 כיפת ברזל אבאביל יירוט מבצעי ראשון של כטב"ם על ידי אמצעי זה.
10 במאי 2023 קלע דוד רקטה יירוט מבצעי ראשון של קלע דוד.
31 באוקטובר 2023 חץ 2 טיל בליסטי יירוט מבצעי ראשון של טיל בליסטי באמצעות ה"חץ".
9 בנובמבר 2023 חץ 3 טיל בליסטי, כנראה קדר-110 יירוט מבצעי ראשון של טיל בליסטי באמצעות ה"חץ 3".
היירוט הראשון בהיסטוריה של טיל מחוץ לאטמוספירה.13 ו-14 באפריל 2024כלל מערך הגנה האווירית לצד מטוסי חיל האוויר נחיל של מאות כטב"מים לצד עשרות טילי שיוט ולמעלה מ-110 טילים בליסטייםסיכול המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024): יירוט היסטורי בעבור מדינת ישראל ולכלל היסטורית הלוחמה אווירית העולמית.
עם יירוט מטח כבד במיוחד של מאות כלי אויב מסוגים שונים שנורו תוך זמן קצר אל עבר מדינת ישראל ובסיומו כמעט שלא נרשמו הצלחות למשטר האיראני שלראשונה תוקף את ישראל משטחו.
25 בספטמבר 2024 קלע דוד "קאדר 1" יירוט מבצעי של טיל בליסטי ששוגר מלבנון לעבר גוש דן.
אוקטובר 2024 להב ברזל (גרסה מוקטנת של מגן אור) עשרות כטב"מים יירוט מבצעי ראשון בעולם של כטב"ם באמצעות נשק לייזר שורף.
היירוטים בוצעו על ידי "להב ברזל", גרסה ניידת ומוקטנת של מגן אור.
19 ביוני 2025 ברק MX יבשתי כלי טיס בלתי מאויש יירוט מבצעי ראשון של המערכת היבשתית, מספר ימים אחרי שהמערכת הימית (ברק MX על גבי סער 6) יירטה אף היא כטב"מים איראנים.
בסך הכל הפיל מערך ההגנה האווירית 93.5 מטוסי קרב ומסוקים (חצי הפלה משותפת עם מטוס חיל האוויר), יירט אלפי רקטות וטילים בליסטיים ומאות כלי טיס בלתי מאוישים.
עם קבלת הסעיף הנוסף לחוק שירות הביטחון הקובע כי כל התפקידים בצה"ל פתוחים לנשים (אלא אם כן אופי התפקיד לא מאפשר זאת), החל מערך הנ"מ לקבל לשורותיו גם נשים, ובכך הפך למערך הלחימה השני בצה"ל, לאחר קורס טיס, ששילב בתוכו נשים.
באוגוסט 1998 נפתח מחזור הגיוס הראשון ששילב בקרבו נשים כלוחמות.
מרגע זה ואילך החלו הכשרות המערך לכלול בתוכן גם נשים, אשר התנדבו לשרת כלוחמות לכל דבר.
התנדבות זו כוללת בתוכה שירות של 32 חודשים וכן שירות מילואים, בהתאם למסמך עליו חותמות הבנות – "דין אישה כדין גבר".
הלוחמות המתנדבות למערך עוברות טירונות ברמת רובאי 03 וכן קורס מקצועי על מערכת הנשק אליה השתבצו, משובצות לסוללות השונות הפרוסות ברחבי הארץ, ומשם ממשיכות לקורסים מקצועיים מתקדמים ולקורסי הפיקוד והקצונה.
את כל המסלול הנ"ל עוברות הנשים לצד הגברים המתגייסים למערך, בדגש על שוויון בין המינים, אך עם זאת עדיין קיימות הקלות מסוימות לנשים, בעיקר בתחום הכושר הגופני בו הן צריכות לעמוד בכל האתגרים, אך סולם המאמצים הוא מעט שונה כאשר רף ההצטיינות במשימות נמוך יותר אצל הנשים מאשר אצל הגברים.
מערך ההגנה האווירית פתח לנשים את האפשרויות לשרת במערכות נשק שונות – טילי היהלום (פטריוט), כיפת ברזל וטילי החץ.
בעבר הייתה גם מערכות הרמית וטילי הוק פתוחות בפני הנשים אך היא הוצאה משירות.
מערכת הנשק ברקן (סטינגר) לא הייתה פתוחה בפני נשים, זאת בשל המאמץ הפיזי הניכר אשר היה כרוך במערכת נשק זו (הכולל בין היתר נשיאת טיל במשקל עשרות ק"ג), אשר לא תאם את סרגל המאמצים הפיזיים שנקבע לנשים.
בפברואר 2010, פורסם באתר צה"ל שמשרתות עשרות לוחמות במערך הסדיר ומהוות כ־20% מהכוח הלוחם בסוללות ההגנה האווירית, וכן קצינות במערך המשרתות כמסו"ליות (מפקדות סוללה), קמב"ציות ובתפקידי קצונה שונים ומגוונים.
בגיוס יולי 2019, עמד אחוז המתגייסות על 60 אחוזים מכלל המתגייסים למערך ובקורס הקצינים האחרון דאז, סיימו 14 צוערות ו-17 צוערים.
עוד פורסמה הערכה ש"סביר כי המערך מתקדם לעבר יחס דומה בין לוחמים ולוחמות".
בתקופת היותו חלק מחיל התותחנים, הצטייד מערך הנ"מ במכ"ם חדיש תוצרת גרמניה שהיה למכ"ם הראשון בצה"ל.
שמו של המכ"ם היה , שמשמעותו "עטלף על" בגרמנית.
בהשראת שמו של המכ"ם, עוצב סמל הנ"מ – עטלף לבן על רקע שחור.
כאשר עבר המערך לחיל האוויר בשנת 1970, הושאר העטלף והרקע הוחלף לפסים כחולים־שחורים המסמלים שילוב חיל האוויר ושטח.
גם כשעוצב הסמל מחדש עבור מערך ההגנה האווירית על ידי המעצב יגאל גבאי, נשאר העטלף להיות האלמנט המרכזי בסמל.
שם תקופת כהונה אירועים מיוחדים אל"ם בוריס סניור 1950 – 1952 הקמת ופירוק פיקוד הנ"מ אל"ם משה תמיר 1968 – 1970 , מעבר הפיקוד לחיל האוויר
במדעי המחשב, מערך (Array) הוא אחד ממבני הנתונים הפשוטים ביותר: מערך הוא אוסף פריטים שניתן לגשת אליהם בצורה ישירה באמצעות אינדקס.
באופן עקרוני, מערך הוא בעצם מקרה ספציפי של מילון בו המפתחות הם מספרים טבעיים או תווים, וסיבוכיות גישה ישירה לכל נתון בודד באוסף לפי אינדקס היא קבועה ().
ולכן הוא סוג של מבנה נתונים מופשט.
עם זאת, מערכים הם טיפוס נתונים פרימיטיבי ברוב שפות התכנות (האימפרטיביות) ולכן כשמדברים על מערך מתכוונים לרוב למימוש נפוץ כלשהו שלו.
תכונה נוספת של המבנה היא דרישות הזיכרון שלו – מבנה הנתונים דורש בדיוק את הזיכרון הנדרש עבור הנתונים עצמם, ובכך הוא החסכוני מבין כל מבני הנתונים.
למערך שני חסרונות בולטים שקשורים למבנה הסטאטי שלו:
הראשון שבהם הוא חוסר הגמישות שבו: קשה למחוק איברים ממערך תוך שמשאירים את האיברים הנותרים סמוכים זה לזה, שכן אם נמחק את אחד האיברים נצטרך להעביר את כל האיברים שאחריו מקום אחד אחורה בזיכרון, פעולה שהיא בסיבוכיות , כאשר הוא מספר התאים שיש להזיז.
כמו כן, אין זה פשוט להוסיף למערך איברים חדשים.
ייתכן שתאי הזיכרון שאחרי המקום האחרון במערך כבר נתפסו למטרה אחרת, ולפיכך כדי להגדיל את המערך יש להעתיק את כולו מחדש לרצף תאים פנויים במספר הנדרש.
אומנם, ניתן להראות שהעלות המשוערכת של הוספת תאים חדשים בדרך חכמה (על פי רוב, הכפלת המערך פי שניים בכל פעם שנדרשים להגדיל אותו) לא תעלה על .
בתכנות מערכים ממומשים בדרך כלל על ידי קטע רציף של זיכרון אשר מחולק בין כל הנתונים באוסף.
למשתנה המסמל את הרצף זה יש שם יחיד, וכל אחד מהנתונים נקרא איבר של המערך.
אל כל איבר באוסף מתייחסים באמצעות שם המערך ואינדקס של הערך (לרוב מספרו הסידורי של האיבר בתוך האוסף).
ישנן שתי שיטות מקובלות להגדרה של מיקומי האיברים במערך: מרחק מתחילת המערך, ומספור הערך במערך.
בשיטה הראשונה, המיון מתבצע לפי המרחק של הערך מהערך הראשון במערך, כך שהערך הראשון במערך מקבל מיקום 0, הערך השני – מיקום 1, והערך ה--י – את המיקום ה-.
בשיטה השנייה, מספור הערך במערך, המיון מתבצע לפי מספר הערך במערך, כך הערך הראשון יהיה במיקום 1, הערך השני במיקום 2, והערך ה--י – במיקום ה-.
השיטה הראשונה מייצגת באופן ברור יותר את המימוש של מערך כגוש זיכרון רצוף, ומהווה למעשה את הדרך בה המחשב מתייחס למערך.
השיטה השנייה מייצגת באופן יותר ברור את מיקום הערכים כפי שמקובל בשפת אדם, ויותר פשוטה להבנה.
בשפת Pascal ממומש מיון הערכים במערך בדרך השנייה (זאת אומרת, הערך הראשון במערך יקבל מען 1).
בשפת C לעומת זאת משתמשים בשיטה הראשונה.
נניח שרוצים לאחסן את הרשימה של המספרים הריבועיים {1,4,9} בזיכרון המחשב.
יש להגדיר מערך שיכונה בשם כלשהו, למשל square, כמערך שיכול להכיל שלושה מספרים שלמים.
כאן אנו מציגים דרך סטנדרטית לגישה למערכים: שם המערך נכתב ראשון, ואחריו, בסוגריים מרובעים, נכתב האינדקס של האיבר שאת ערכו אנו רוצים לשנות.
נשים לב כי במקרה זה, לאיבר הראשון במערך יש את האינדקס 0. זוהי בחירה שרירותית – בשפות תכנות מסוימות (דוגמת C) זה כך, ובשפות אחרות זה אחרת.
דרך גישה מסורבלת יותר למערכים, שבאסמבלר היא היחידה האפשרית, היא באמצעות שימוש במצביעים לתאי זיכרון.
אין הבדל של ממש בין השיטות: הביטוי square[0] מתורגם בפועל לכתובת הזיכרון בה מאוחסן הנתון.
עם זאת במטריצות שימוש כזה עשוי להיות יעיל משמעותית.
למערך ישנם כמה חסרונות שדורשות התייחסות בעבודה עם המבנה במהלך תכנות:
אם מספר האיברים אשר יוכנסו למערך לא ידוע מראש, יכול להיווצר מצב שמערך שהוגדר יהיה קטן מדי ותהיה דרישה להגדילו.
פעילות כזאת תדרוש, לעיתים, העתקת כל הנתונים הקיימים למקום אחר שממנו אפשר להגדיל את הרצף בזיכרון, דבר שמכביד מבחינת ביצועי התוכנה.
שפות תכנות מסוימות מאפשרות טיפוסים מובנים שמבצעים את ההגדלה הדינאמית (כדוגמת Visual Basic, הטיפוס הפרימיטיבי list בשפת Python, וכדומה), ושפות אחרות דורשות מהמתכנת לבצע את הפעולה בפירוש, תוך הגדרה של גודל החדש.
במקרים שבהם זקוקים למערך דליל (מערך בעל טווח ערכים גדול במיוחד, אף שרוב תאיו לא ינוצלו), אין זה מן הנמנע שבזיכרון הפנוי במחשב לא יימצא כלל מקום לרצף התאים שנתבקש, והקצאת המערך לא תתאפשר, וגם אם תתאפשר הקצאת המערך תגרום לבזבוז רב של זיכרון.
למשל: אם משתמשים במערך כדי לייצג את כל תושבי מדינת ישראל, כך שהאינדקס של כל איבר במערך יהיה מספר תעודת הזהות של התושב, יהיה מספר עצום של תאים () שרק חלק זעום מהם יהיה תפוס.
לבעיות מטיפוס כזה מתאימים מבני נתונים אחרים, כדוגמת טבלת גיבוב או מטריצה דלילה.
נוסף למערך הרגיל שמייצג למעשה וקטור, ניתן ליצור גם מערך דו־ממדי השקול למטריצה ואף מערך רב ממדי.
הייצוג הפנימי המקובל למערך דו־ממדי הוא אחסון שורות המטריצה ברצף בזיכרון המחשב, שורה אחר שורה.
כאשר מבקשים לפנות למידע תוך התבססות על שני הממדים של האיבר שאותו מבקשים, המערך הדו־ממדי מיוצג על ידי מערך חד־ממדי, שכל אחד מאבריו הוא מערך חד־ממדי בעצמו.
למשל, אם שם המערך הדו הממדי הוא והמשתמש רוצה את האיבר בשורה השנייה ובעמודה החמישית, הוא יבקש את האיבר (דבר השקול לבקשת האיבר החמישי במערך ששמור במקום השני במערך החד־ממדי ).
הסדר של המטריצה שונה משפת תכנות אחת לשנייה.
לרוב הסידור הוא סידור לפי שורות: קודם התאים של השורה הראשונה ולאחר מכן התאים של השורה השנייה וכך הלאה.
בחלק משפות התכנות כגון Fortran הסידור הוא לפי עמודות, כלומר קודם העמודה הראשונה, אחר השנייה וכך הלאה.
באמצעות מערך רב ממדי ניתן לייצג טנזור כללי, בעל מספר ממדים כלשהו.
ישנם שימושים רבים מאוד למבנה הנתונים הזה, ולהלן העיקריים שבהם:
בעזרת מערכים ניתן לייצג מבני נתונים מורכבים יותר: ערימות, טבלאות גיבוב, תורים, מחסניות, רשימות, מחרוזת, עץ חיפוש (למשל B-Tree) ועוד.
מערכים משמשים בהרבה מקרים בתור מונים באלגוריתמים שונים (למשל – מיון מנייה).
מערכים משמשים בהרבה מקרים בתור אוסף של דגלים (בשפות תכנות מתייחסים לעיתים לשימוש כזה של מערך בשם bitmask, המערך הוא מערך ביטים בודדים וכל ביט יכול לקבל ערך או ).
אלטרנטיבה מקובלת למערך במקרה של מספר נתונים משתנה היא רשימה מקושרת, המאופיינת בגמישות בהוספה ובמחיקה של איברים.
מערך האיסוף הקרבי (לשעבר חיל האיסוף הקרבי) הוא מערך בחיל האיסוף הקרבי והגנת הגבולות בזרוע היבשה של צה"ל העוסק באיסוף מודיעין קרבי.
ראשיתו בחיל מודיעין שדה שהוקם בשנת 2001. בשנותיו האחרונות חיל האיסוף הקרבי היה מצוות למערך הגנת הגבולות, יחד עם גדודי חי"ר גבולות, עד לאיחודם הסופי לחיל הגנת הגבולות ביולי 2020. לחיל המנון שכתב איזי מָן.
בראש המערך עומד קצין בדרגת אלוף-משנה.
טרם הקמת צה"ל נאסף מודיעין קרבי על ידי יחידת "השחר" של הפלמ"ח, אשר שימשה כיחידת מסתערבים שבין היתר אספה מודיעין בשטח האויב.
בזמן מלחמת העצמאות קיים צה"ל תצפיות באזור נגבה וניצנים אשר אספו מידע על הכוחות המצריים, כמו כן עמדו תצפיות לעבר כוחות הלגיון הירדני.
בתקופה שלאחר המלחמה ריכז צה"ל את מאמציו בהקמת גוף מודיעין אסטרטגי ולא פעל לאיסוף מודיעין בשטח.
במלחמת ששת הימים החזיק צה"ל מערכת תצפיות בפיקוד הצפון שנתנה מענה מודיעיני על כוחות סוריה ולבנון.
לאחר המלחמה הוקמו נקודות תצפית רבות לאורך תעלת סואץ אשר עליהן התבססה רשת המעוזים שקמה מאוחר יותר.
בשנת 1969, במהלך מלחמת ההתשה, נכנס למערך הצה"לי, אז תחת חיל הקשר, מכשיר המכ"ם הקרקעי "קשת", לזיהוי תנועות בשטח.
בתחום המודיעיני שלט באזור התעלה איסוף המודיעין הקרבי.
איסוף המודיעין התבצע תחת אש וכלל תצפיות וטיסות מודיעיניות.
מלחמת יום הכיפורים והלאה: מיסוד וארגון
במלחמת יום הכיפורים נעשה שימוש נרחב ב"קשת" ברמת הגולן ואצל כוחות שריון ומוצבים.
תוצאותיה של המלחמה כללו בין היתר את ההבנה לגבי הצורך במודיעין שדה יעיל.
בשנת 1974, לאחר שמערך צוותי הקשת גדל לשלוש פלוגות, הוא הפך לגדוד ה"קשתות", בגלגולו הנוכחי גדוד נשר - 414. בדו"ח ועדת אגרנט מצוין כי "קיים צורך במודיעין חזותי...
על מנת לאתר באופן מדויק ומפורט את היערכות האויב ופעילותו עד רמת המטרה הבודדת...".
לאור הבנות אלו ובעקבות דו"ח הוועדה, הוקמה בשנת 1974 יחידת תצפיות מטכ"לית (ית"מ) בגזרת רמת הגולן.
עם תום מלחמת שלום הגליל ב־1985 הורחבה היחידה, ולאחר התבססות כוחות צה"ל במוצבי רצועת הביטחון, נוספה ליחידה פלוגת תצפיות נוספת בגזרת לבנון.
התרחבות נוספת נעשתה באמצע שנות ה-80. כתוצאה מפרוץ האינתיפאדה הראשונה בשטחי יש"ע, נוצר צורך ביחידות תצפית ניידת.
כדי לענות על הדרישה, הוקמו פלוגות שיוחדו לשטחי יהודה ושומרון.
הפלוגות צורפו ליחידה המטכ"לית ולחיל התותחנים והיו למעשה הגופים המקצועיים הראשונים שעסקו בתצפית ואיסוף מודיעין בצה"ל מאז ראשית דרכו.
במרוצת השנים היוו הפלוגות הללו את השלד לחיל מודיעין שדה.
יחידת התצפית של חיל התותחנים פורקה לאחר החתימה על הסכמי אוסלו.
שנות ה-90 של המאה ה-20: מודיעין מטרות
בשנת 1993 הוקמה היחמ"מ על ידי סגן-אלוף יוסי גרינפלד וסגן דותן סלע.
תפקיד היחידה היה לספק מודיעין בזמן-אמת לכוחות הפועלים והכוונת אש לעבר אויב.
היחידה שהוקמה הייתה מסופחת למחלקת מודיעין שדה במפקדת חילות השדה (מפח"ש – בשנות האלפיים, זרוע היבשה), וחייליה חבשו כומתות שחורות עם סמל מודיעין.
בזמן שהיית צה"ל בדרום לבנון תפקדה היחמ"מ כיחידה נבחרת בתחום איסוף המודיעין הקרבי, ולצדה פעלו פלוגת לבנון של הית"מ באזור הגבול וגדוד הקשתות שהפעיל אמצעי מכ"ם.
באסון המסוקים נהרגו שני לוחמי יחמ"מ.
עקב עתירה לבג"ץ בעניין פרסום שמותיהם, התגלה לציבור דבר קיומה של היחידה.
לוחמים מפלוגת לבנון של הית"מ נספו אף הם באסון.
שנות ה-2000: הקמת חיל מודיעין השדה
באפריל 2000, עקב הבנת הצורך הגובר באיסוף מודיעין קרבי על ידי גופים מקצועיים, והנחיצות לאגד גופי איסוף קיימים במסגרת מאורגנת, הוחלט על הקמת חיל מודיעין השדה במסגרת מפקדת זרוע היבשה בצה"ל.
האינתיפאדה השנייה זירזה את תהליך הקמת החיל.
בימיו הראשונים של החיל חבשו החיילים כומתות בעלי מגוון צבעים שונים (ירוק, שחור, אדום ואחרים, בהתאם לשיוך הפיקודי של יחידת התצפיות הספציפית).
בשנת 2003 נקבע כי לכל חיילי החיל תהיינה כומתות בצבע "ירוק בקבוק" (כצבע כומתת חיל המודיעין), שעליהן סיכת מודיעין שדה (מוד"ש), שהחליפה את סיכת חיל המודיעין.
בעבר היה קצין חיל ראשי בשם קצין מודיעין שדה ראשי (קמש"ר) בדרגת תת-אלוף.
מונה על ידי מפקד זרוע היבשה בתיאום עם ראש אמ"ן.
שםתקופת כהונההערותמפקדי חיל מודיעין השדה אמנון סופרין 2000–2003 מייסד החיל יובל חלמיש 2003–2005 לימים קמנ"ר גיא ליפקין 2005–2007 מלחמת לבנון השנייה אריאל קארו 2007–2009 מבצע עופרת יצוקה, לימים קמנ"ר
חיל מודיעין השדה פוצל ב-2009 לשתי יחידות: חיל האיסוף הקרבי, שעסק בתחום איסוף המודיעין הקרבי, ומערך מודיעין השדה - האחראי על מחלקות המודיעין בדרג הנפרש, מרמת הגדוד ועד רמת הגיס, שקיים עד היום באגף המודיעין.
זאת, בעקבות ההחלטה לצמצם את תחומי עיסוקו של החיל לאיסוף קרבי בלבד בגזרות האוגדות המרחביות, והעברת האחריות לחיל המודיעין בכל הקשור להכשרתם של מש"קי המודיעין של יחידות השדה וקציני המודיעין שלהן.
בסוף שנת 2014 אושרה כומתה חדשה בצבע צהוב בהיר.
הכומתה נכנסה לשימוש בספטמבר 2015.
ב-2017 הוקם מערך הגנת הגבולות והוכפף לחיל האיסוף הקרבי, מתוך שיתוף תחומי העיסוק בהגנה על גבולות המדינה.
בעבר היה קצין חיל ראשי בשם קצין איסוף קרבי ראשי (קאס"ר) בדרגת תת-אלוף.
מאז איחוד החיל עם מערך הגנת הגבולות ועד האיחוד לכדי חיל הגנת הגבולות שימש הקאס"ר גם מפקד המערך.
2020–הווה: חיל האיסוף הקרבי והגנת הגבולות
החיבור בין היחידות הושלם כאשר בשנת 2020 אוחדו מערך הגנת הגבולות לחיל הגנת הגבולות, יחד עם חיל האיסוף הקרבי שהפך למערך בתוך חיל זה.
בספטמבר 2023 הוענק לגדוד 636 צל"ש אלוף פיקוד המרכז, על .
בנוסף, הוחלט על הקמתו מחדש של ענף איסוף קרבי במרכז לאימונים ביבשה בפיקודם קצין בדרגת סגן-אלוף.
גדודי האיסוף כפופים מקצועית למפקד מחלקת האיסוף הקרבי בחיל האיסוף הקרבי והגנת הגבולות, ופיקודית לשלושת הפיקודים המרחביים ולאוגדות המרחביות הספציפיות – עוצבת הגליל, אוגדת הבשן, אוגדת איו"ש, אוגדת עזה, עוצבת גלעד ועוצבת אדום.
גדודי האיסוף מורכבים, באופן כללי, מצוותי לוחמים (צוותי איסוף ויירוט לגבולות, צוותי בלונאים ובעבר גם רכובים ושילונים), וכן מפלוגות תצפיתניות ובקא"סיות המאיישות חמ"לי איסוף.
הכשרת אנשי המערך מתבצעת בבית הספר להגנת הגבולות (בראשי תיבות: בהל"ג; בעבר "ביסל"ק" – בית הספר לאיסוף קרבי, וקודם לכן "ביסלמ"ש" – בית הספר למודיעין שדה), הנמצא בבקעת סיירים.
יחידות מערך האיסוף תג שם מספור אוגדהפיקוד הערות יחידת נשר 414 פועלת בגזרת רצועת עזה וגבול מצריםלוחמים ולוחמותגדוד איתם727פועל בגזרת גבול ירדן וגבול מצרים
לוחמות בלבד גדוד עיט 595 פועל בגזרת רמת הגולן וגבול סוריהלוחמים ולוחמות יחידת שחף 869 פועלת בגזרת גבול לבנוןלוחמים בלבד יחידת ניצן 636 פועלת בגזרת איו"ש ובקעת הירדןלוחמים בלבד גדוד בז - בהקמה 909 עתיד לפעול בגזרת גבול ירדן כולל בקעת הירדן
יחידת נשר היא יחידת איסוף קרבי הכפופה לאוגדת עזה שבפיקוד הדרום ופועלת בגזרת רצועת עזה וגבול מצרים.
יחידת עיט היא יחידת איסוף קרבי הכפופה לאוגדת הבשן שבפיקוד הצפון ופועלת בגזרת רמת הגולן וגבול סוריה.
יחידת ניצן היא יחידת איסוף קרבי הכפופה לאוגדת איו"ש שבפיקוד המרכז ופועלת בגזרות איו"ש ובקעת הירדן.
גדוד איתם הוא גדוד איסוף קרבי הכפוף לעוצבת אדום שבפיקוד הדרום ופועל בגזרת גבול מצרים וירדן.
יחידת שחף היא יחידת האיסוף קרבי הכפופה לעוצבת הגליל שבפיקוד הצפון ופועל בגזרת גבול לבנון.
הפלוגות הייעודיות קיימות בכל גדודי המערך, כאשר כמות הפלוגות משתנה בין גדוד לגדוד – בין 2–3 בכל גדוד.
פלוגות אלה מורכבות מצוותים בעלי סד"כ קטן ופעילותן לרוב מורכבת ומסווגת ועוסקת באיסוף מודיעין קרבי.
הכשרת הלוחמים בפלוגות אלו אורכת כשמונה חודשים ובדרך כלל מלווה בטירונות יחידה (אל"ת: אימון לפני תעסוקה) לאחר העלייה לקו המבצעי.
ההגעה לפלוגות הללו אפשרית לבעלי פרופיל רפואי 82 ומעלה.
פלוגת זיקית, פלוגת נץ ופלוגת חנית – שייכות ליחידה 636 מפיקוד המרכז ופועלות באיו"ש.
אף על פי שעיקר תפקידו של החיל הוא איסוף מודיעין קרבי, פלוגות אלו מתמחות גם בסיכול של פעילות חבלנית ותפיסתם של המבצעים, ומבצעות פעילויות שונות וייחודיות בהקשרים אלו.
בין מוקדי הפעילות: טיפול בהפרות סדר באיו"ש, מעצרים, פעילויות עם יחידות מיוחדות, שיתופי פעולה עם גורמי ביטחון, מיפוי מצלמות, התגנבויות לכפרים לצורך איסוף מידע מודיעיני בשטח, תצפיות בעזרת רחפנים מתקדמים, מארבי תצפית ומארבי ירי לסיכול פיגועים ועוד.
צוותים מהפלוגות הייעודיות של יחידת ניצן משמשים ככוח אופרטיבי לצד כוחות שונים מחטיבת עוז בתרחישים בעומק שטח האויב, במסגרת שיתופי פעולה אורגניים בתחומי האיסוף והיירוט, בין השאר בתרגילי החטיבה ויחידת דובדבן בקפריסין וביוון.
במלחמת חרבות ברזל פועלים צוותים מהפלוגות בעומק רצועת עזה לאיתור וסיכול מחבלי חמאס.
פעילות הפלוגות יחד עם תצפיתניות היחידה הקנתה ליחידה זכייה באות ההערכה המבצעי מטעם הרמטכ"ל בשנת 2020 ובצל"ש אלוף פיקוד המרכז בשנת 2023.
שייכות לפיקוד הצפון – בגזרת לבנון ביחידת שחף (869).
בעבר נקראו פלוגות "יחמ"מ" – יחידת מודיעין מטרות.
הפלוגות מתמחות בתצפיות חשאיות וארוכות טווח על מטרות בעומק שטח האויב, ומתמקדות בבניית בנק מטרות עשיר וארוך טווח עבור כוחות האש של הצבא.
ראשית הקמתן של הפלוגות לאחר מלחמת יום הכיפורים, ולהן היסטוריה של העימותים בגבולות לבנון וסוריה ושל הלחימה ברצועת הביטחון בדרום לבנון.
לאחר הקמת גדוד עיט התפצלו חלק מפלוגות היחמ"מ לגדוד זה ולגזרת סוריה, וייעוד הפלוגות השתנה לפלוגות איסוף ויירוט, כאשר נשמרים שמותיהן: א' – "אינדיאנים" ו-ג' – "גלדיאטורים".
בנוסף קיימת פלוגת "אדיר" שבעבר נקראה "מוביל" או "צס"מ".
תחת יחידת עיט ישנן שתי פלוגות לוחמות סדיר – פלוגה ב' ופלוגה ד' ופלוגת מילואים אחת.
הפלוגות מורכבות ממספר צוותים ייעודיים בעלי מספר לוחמים קטן, שמטרתם לבצע פעולות כירורגיות של איסוף מודיעין, היטמעות בשטחי אויב והכוונת אש, זאת על מנת לסכל מאמצי אויב.
משימת הפלוגה דורשת תצפית והכוונת אש לעומקי מערך האויב תוך הסוואה לתקופות זמן ממושכות.
גזרת הפעילות של הפלוגה מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל היא הר דוב וחלקים מהר החרמון.
הפלוגה מפעילה מגוון נרחב של אמצעי לחימה, תצפית והסוואה מתקדמים.
לוחמים בפלוגה נדרשים לעבור בחני לוחם בסטנדרטים מחמירים.
הצוותים בפלוגות היחידה משמשים ככוח אופרטיבי ובשיתופי פעולה בשגרה לצד כוחות שונים מפיקוד הצפון.
בפלוגה ד' קיימים גם צוותים של לוחמות בלבד בנוסף לצוותי הלוחמים.
פלוגות לוחמים אשר שייכות לפיקוד הדרום ועיקר פעילותן ברצועת עזה.
בעבר הייתה קיימת פלוגה אחת בלבד.
הפלוגה גדלה והתפצלה לשלוש פלוגות בעלות אפיוני פעילות שונים.
הפלוגות עוסקות באיסוף מודיעין שוטף על פעילות הטרור ברצועת עזה, הפללת תשתיות, מבני ופעילי טרור ומפרי סדר, ואף משתמשות באמל"ח ייחודי – אמצעי תצפית מסווגים ורחפנים בעלי יכולות מיוחדות (ביניהם רחפנים מטילי גז מדמיע לעבר מוקדי הפרות סדר).
הפלוגות מורכבות מצוותים מגדריים של לוחמים וצוותים מגדריים של לוחמות.
הפלוגות מקבלות לעיתים קרובות אמל"ח ניסיוני לצורך שימור עליונותן הטכנולוגית בגזרה, ומאפייני ההפעלה שלהן כוללים מבצעים עם יחידות מיוחדות וגופים ביטחוניים שונים.
במתקפת הפתע על ישראל נהרגו יותר מ-20 חיילים (תצפיתניות ובלונאים) של יחידה זו.
פלוגת נחשול ופלוגה ב', לשעבר הפלוגה הניידת, מורכבות מלוחמות בלבד ושייכות לעוצבת אדום.
הלוחמות בפלוגות מתמחות בהסוואה ופעילותן מתמקדת בין השאר בסיכול הברחות, פריצות והסתננויות של מחבלים ופליטים בלתי חוקיים.
שבוע המלחמה של גדוד שחף, ינואר 2020
יחידות האיסוף הקרבי (גדודי האיסוף) כפופות לפיקודים המרחביים ופרושות לאורך גבולות המדינה.
על החיילים העוסקים באיסוף לאתר איומים, להתריע עליהם, להכווין גורמי אש ויירוט לשם השמדתם, ובמידת הצורך והאפשרות, גם לסכלם בעצמם.
תפקידים אלו מתבצעים על ידי שימוש באמל"ח מיוחד ומורכב, בשני תפקידים עיקריים: לוחמים ותצפיתניות.
לוחם איסוף הוא התפקיד הקרבי העיקרי של לוחמי החיל, במסגרתו עוברים הלוחמים והלוחמות הרגליים הכשרה קרבית במסלול שאורכו כשמונה חודשים.
בעבר היה מסלול ללוחמים רכובים שאורכו היה ארבעה חודשים וחצי.
כיום כלל הלוחמים עוברים הכשרה מלאה שבסופה הם מוסמכים כסייר 07, ומבצעים תפקיד דיפרנציאלי בהתאם לצרכים המבצעיים בפלוגות המבצעיות בגזרות.
צוות לוחמי האיסוף נקרא צוות אי"ל – איסוף ויירוט לגבולות.
טירונות חי"ר – לוחמי האיסוף הקרבי הרגליים, עוברים טירונות של רובאי 06. ללוחמי האיסוף הרגליים משך הטירונות הוא 16 שבועות.
בעבר היו קיימים לוחמי איסוף רכובים, עת"פים ובלונאים, שעברו טירונות של רובאי 03. ללוחמי האיסוף הרכובים הטירונות הייתה בת שמונה שבועות.
אימון מתקדם (סייר 07 – 20 שבועות) – באימון המתקדם רוכשים הלוחמים ידע בתכנים נוספים כגון ניווטים, הסוואה, לוחמת שטח פתוח ובנוי.
מסעות הלוחמים מאופיינים בנשיאת משקלים על גבם אשר נעים בהדרגה על פי סולם מאמצים עד ל-40% ממשקל גופם.
אל"ת (אימון לפני תעסוקה – בין ארבעה לשבעה שבועות) – ההתמחות באל"ת נעשית לצוותים הרגליים בגזרת פעולתם הייעודית בגדודים ולא בבית הספר לאיסוף קרבי.
שלב זה כולל ניווטים והסוואה מתקדמים יותר, לוחמה ברמה גבוהה יותר, קורסי קליעה שונים, מסעות עם משקלים, קרב מגע, תרגילים מסכמים ומבחנים של ידע וכושר קרבי.סך כל אורך הטירונות, אימון מתקדם ואל"ת: תשעה חודשים.
בעבר היו קיימות מגמות ללוחמים שאינם רגליים, להם ההכשרה הייתה קצרה יותר ומוכוונת לתפקידים ייעודיים:
מגמת רכוב: כללה את לימוד השימוש ברכבים "רקון", "גרניט" ו"זריז".
מגמת בלון: לימוד השימוש בבלון תצפית "אילן" ובלון טקטי.
מגמת עת"פ (שילונים): לימוד על עמדות תצפית פנורמיות ותפקיד הלוחם בהן.
חלק מההכשרה (מעין אל"ת) היה מתבצע בגזרות ובגדודים אשר מחולקים אליהם הלוחמים.
סך כל אורך הטירונות, האימון המתקדם והתמחות מקצועית – ארבעה וחצי חודשים (מסלול ללוחם איסוף רכוב/עת"פים/בלונאים).
החל מנובמבר 2006, משובצות נשים לתפקידי לוחמות איסוף.
בתחילה שובצו הלוחמות לפלוגה הדרומית בגדוד נשר, בגזרת אוגדה 80. לאחר כשש שנים, בעקבות מספר אירועים ביטחוניים בגזרת גבול מצרים, הוקם גדוד איתם בגזרת אוגדה זו, שהורכב מלוחמות וממספר מצומצם של לוחמים.
כיום לוחמות איסוף משרתות בגדוד איתם (727), בגדוד עיט (595) ובגדוד נשר (414), בצוותים המורכבים מלוחמות בלבד.
למעט יחידה 636, ויחידה 869 לוחמות איסוף משרתות בכלל יחידות האיסוף הקרבי.
המסלול שהן עוברות זהה למסלול הלוחמים הרגליים בתכניו (סייר 07).
בכל הגדודים בהם משרתות לוחמות צוותי הלוחמות משובצים בפלוגה אחת יחד עם לוחמים, למעט בגדוד עיט 595 שבו ישנה פלוגה נפרדת ללוחמות בנפרד מהבנים.
בחיל קיימים תפקידי בקריות איסוף, תצפיתניות ומפעילות מכ"ם ("מוכמת"), המאוישים כולם על ידי נשים.
ההכשרה לתפקידים אלו אורכת כחודשיים וכוללת טירונות ברמת רובאי 02 מורחב.
במסלול זה ניתן להמשיך לקורס פיקוד על חמ"ל תצפיות בבהל"ג, שאורכו כ-3 חודשים ולקורס קצינים בבה"ד 1 במגמת "מעוז", עם השלמה חילית במגמת "חרמון" האורכת ארבעה חודשים.
בוגרות קקא"ס "חרמון" מקבלות את דרגות הקצונה יחד עם מסיימי ההשלמות החיליות של לוחמי חילות היבשה ממגמת "להב", עקב אורך הקורס.
בנוסף, מוכשרות בחיל גם מדריכות איסוף קרבי, אשר עוברות גם הן יחד עם התצפיתניות טירונות ב"רובאי 02 מורחב" ולאחר מכן, מתמקצעות בקורס שאורכו 14–18 שבועות בנושאי קשר, ניווטים והסוואה, הכשרה על אמצעים כגון: בלון, נשקים, תצפית וסיור, תודעת אויב ומדריכות סימולטור.
מדריכות האיסוף הקרבי הן מוקד הידע הצה"לי להכשרות הטסה ושימוש מבצעי ברחפנים.
מתפקיד זה ניתן לצאת לקצונה במגמת הדרכה ומבצעים, אחרי הכשרה בבה"ד 1 במגמת "מעוז", בדומה למדריכות בחילות היבשה האחרים.
מת"ן – מערכת תצפית ניידת – מערכת תצפית ניידת המשלבת אמצעי ראיית יום, אמצעי ראיית לילה, GPS, מד טווח לייזר ומערכת הקלטה.
פותחה על ידי חברת אל-אופ, חברת בת של אלביט מערכות
עמית איכון – מערכת תצפית תרמית ניידת וקטנה יותר ממת"ן.
המערכת פותחה על ידי חברת אל-אופ, חברת בת של אלביט מערכות.
מערכת "ראי מוצק" – "Solid Mirror" – מערכת חיישנים ואמצעי גילוי שמטרתה ניטור והתרעה, והיא מיועדת לשמירה על גבולות ארוכים.
הוגי תפיסת "ראי מוצק" זכו בפרס ביטחון ישראל בשנות ה-90.
רחפנים – ביחידות המערך משתמשים במגוון רחפנים מתקדמים, אזרחיים וצבאיים, למטרות תצפית ואיסוף מודיעין, הכוונת אש, פיזור הפרות סדר ותקיפה.
חלק מההסמכות מתקיימות בבית הספר להגנת הגבולות וחלק נוסף ביחידות השונות.
מערכת רואה-יורה – מערכת נשק שפותחה על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
המערכת משלבת אמצעי תצפית ומערכת ירי אשר נשלטים מרחוק על ידי תצפיתניות המערך.
מערך ביטחון המידע היא יחידה באגף המודיעין של צה"ל הנושאת באחריות לסיכול ומניעת חשיפה של מידע צבאי מסווג לכוחות האויב ולגורמים בלתי מוסמכים.
המערך עוסק בין היתר בתחומי אבטחת מידע, התאמה ביטחונית, מחקר מודיעין, חקירות ביטחוניות, אכיפה, סיכול פרצות נתונים וביצוע תפקידים רגישים נוספים.
המערך פועל בתיאום ושיתוף פעולה עם גופים שונים בקהילת המודיעין ומנחה מקצועית את כלל גופי ביטחון המידע בצה"ל.
עם התארגנות צה"ל לאחר מלחמת העצמאות, נוסד במסגרת מחלקת המודיעין באגף המטה הכללי ענף ביטחון שדה (עב"ש).
המונח ביטחון שדה שאוב מן המונח המקביל בצבא הבריטי (Field Security Service).
עם הפיכת מחלקת המודיעין לאגף המודיעין בשנת 1953, נשאר ביטחון שדה בגדר ענף באגף.
בתחילת שנות ה-60 עמד בראש המחלקה אהוד אפרת.
לפני מלחמת ששת הימים הוכפף ענף ביטחון שדה למחלקת ביטחון והסברה בדובר צה"ל יחד עם ענף הקישור לעיתונות.
בשנת 1970 הועלה מעמד ביטחון השדה לרמת מחלקה באגף המודיעין (מחב"ש) ומפקדו הועלה לדרגת אלוף-משנה (אל"ם) הכפוף ישירות לראש אמ"ן.
עם תחילת המאה ה-21 הוחלף המונח ביטחון שדה במונח ביטחון מידע ושמה של המחלקה שונה למחלקת לביטחון מידע.
בשנותיה הראשונות של המדינה, מערך אבטחת המידע היה חלק משירות הביטחון המסכל, שהוא מודיעין שמחפש מרגלים בין שורות צה"ל ואזרחי ישראל, וישב תחת השירות הביטחון הכללי.
מאוחר יותר, שירות הביטחון המסכל נותר תחת אחריות השב"כ, ומערך אבטחת המידע, שכונה אז "ביטחון שדה", עבר לאחריות הצבא.
התצורה הנוכחית של המערך היא מטה באגף המודיעין, ויחידות ביטחון מידע הפרושות בצבא כולו.
בעבר הפעיל המערך את יחידת "עיט" שעסקה בהאזנות לרשת הקשר של צה"ל כאמצעי הרתעה לאכיפת ביטחון קשר.
היחידה הוקמה בשנת 1974 כחלק מתהליך הפקת הלקחים ממלחמת יום הכיפורים ונסגרה בשנת 2002.
במהלך מלחמת לבנון השנייה גויסו אנשי המילואים של היחידה לפעילות זמנית כדי למנוע חשיפת מידע מסווג.
עם זאת, מלחמה זו נחשבת לכישלון בשמירת ביטחון המידע של צה"ל ובמסגרת הפקת הלקחים נקבעו הסדרים מגבילים משהיו קיימים לכניסתם של כתבים לסיקור לוחמים בזמן אמת.
מחלקת ביטחון המידע והמערך הפרוס הפיקה לקחים משמעותיים וכבר במבצע עופרת יצוקה ניתן היה לזהות שינויים מהותיים באופן השמירה על סודות הצבא.
המחלקה אף התפתחה לעולמות הסייבר ופיתחה תורות לחימה משמעותיות בתחום.
בימים אלו מובילה המחלקה את תפוסת ההגנה לאסטרטגיית העננים ופורצת דרך בתחום.
במהלך שנת 2019, כחלק מעבודת מטה, הוכר מעמד מחב"ם כמערך מקצועי מטכ"לי – המערך לביטחון המידע.
במסגרת זאת תוקפו סמכויות המערך בתחומי החשיפה, מניעה והשפעה לטובת שמירת העליונות של צה"ל במרוצת השנים.
בינואר 2021 התקיים כנס חגיגי באמ"ן, לכבוד הפיכת מחלקת ביטחון מידע למערך באופן רשמי, בהתאם להחלטת הרמטכ"ל.
תפקיד ענף הפללת מטרות מודיעין הידוע גם בשמו (ענף 3) הוא שימור העליונות המודיעינית של ישראל.
הענף לוקח חלק בשנים האחרונות במערכה שבין המלחמות (המב"ם); כך לדוגמה פעל הענף לספק מידע מודיעני לתקיפות שביצע חיל האוויר כנגד מערכות מודיעין ונכסים ייחודיים של גופי המודיעין של משמרות המהפכה בסוריה ובלבנון.
ענף סייבר (חקירות, סיכול וניטור)
ענף 3 – מחקר מודיעין אויב עוסק בין היתר בהפללת מטרות של מודיעין האויב
הדלפת מידע סודי ברשת החברתית
מעריב לנוער הוא שבועון לנוער, שהחל לצאת לאור בשנת 1957, בהוצאות "מעריב" ונחשב למגזין הראשון בישראל שיועד לבני נוער.
ב-2015 עבר השבועון ל"ציבלין הוצאה לאור", שם הוא משלב ראיונות עם כוכבים יצירות צחוק קומיקס ועוד.
בשנות ה-80, כאשר העורך היה אמנון בירב, הגיע השבועון לשיא התפוצה בכל הזמנים: כ-100,000 עותקים, והיה אחד משני המגזינים הנפוצים בישראל (לצד "לאשה").
בשנת 2006 הפסיד השבועון את הבכורה למתחרהו, ראש1 (זאת לפי נתוני סקר קוראים).
העורך האחראי במעריב לנוער כיום הוא אורן ציבלין.
דמות בולטת בעיתון בין השנים 1972 - 1994 הוא הסופר והעיתונאי איטו אבירם, שהיה הכתב הראשי בעיתון, ולאחר מכן, במשך שנים רבות גם עורך המשנה.
איטו אבירם פרסם באותה תקופה ספרים רבים שהתחילו כמדורים פופולריים בעיתון וביניהם הפופולרי ביותר היה המדור "יעל ואני" שיצא לאור גם כספר בהוצאת מסדה (1996).
לאחר מכן יצאו 7 ספרים נוספים בסדרה, ועוד יותר מ-20 ספרי קריאה לנוער, כולם מבוססים על סיפורים שכתב איטו אבירם במרוצת השנים ושהתפרסמו קודם לכן בעיתון.
בין בני הנוער שבגרו, התפרסמו ואהבו לקרוא את סיפוריו של איטו אבירם, גם נשיא המדינה יצחק הרצוג ורעייתו של ראש הממשלה - שרה נתניהו.
חלק מהכתבות בעיתון נכתבות בידי בני-נוער המכונים כ"נים (כתבי נוער), המועסקים בתשלום על ידי העיתון, זאת לצד עיתונאים בוגרים, סלבריטאים אורחים ובעלי מקצוע.
כמו כן סופרי ילדים רבים התחילו את דרכם בעיתון, בהם פוצ'ו (ישראל ויסלר), סמדר שיר, משה יהלום ואדיר צבי.
ביולי 2015 רכש ציבלין את "מעריב לנוער" מ"תכלת תקשורת", והושק אתר האינטרנט של המגזין, כערוץ בתוך אתר "mako" עד ספטמבר 2020.
במאי 2017, המגזין המתחרה "ראש אחד" נסגר, וכיום "מעריב לנוער" הוא עיתון הנוער החודשי היחידי בישראל.
במאי 2021, הושק אתר האינטרנט של המגזין מחדש בתור ערוץ באתר הדיגיטל של "רשת 13".
נכון לשנת 2025, מתופעל אתר מעריב לנוער במסגרת אתר ישראל היום
"על בנים ועל בנות": המדור החל להופיע בשנות השבעים, היה הראשון שאיפשר לבני נוער לשאול סקסולוג ולקבל תשובות בנושאים שהיו "טאבו" לנוער באותה תקופה - כמו אוננות, קיום יחסי מין, וסת, הריון, אמצעי מניעה וכדומה.
סביב פרסום המדור היה ויכוח ציבורי כאשר חלק מההורים התנגדו לחשיפה של ילדיהם לנושאים אלה בגילאים צעירים.
המדור עצמו נהפך לפופולרי בעיתון וזכה לאלפי פניות בחודש.
המדור נכתב במשך כ-15 שנה על ידי ד"ר אהרון (ארצ'י) בלוך.
רופא ילדים ומראשוני החינוך המיני בישראל.
שאלות נבחרות מהמדור קובצו ב-3 ספרי רב מכר תחת אותו שם.
הספר הראשון יצא בשנת 1982
"ניב עלומים" - מדור שבועי, שהתפרש על עמוד שלם והוקדש לשירים וסיפורים קצרים, פרי עטם של מנויי העיתון ושל כתבי הנוער.
יעל ואני - מאת איטו אבירם.
סיפור עלילותיו של זוג בני נוער, תיכוניסטים, המסופר בגוף ראשון מפיו של הבן, ששמו כשם הסופר, יוצר הסדרה.
בין חובביה של הסדרה הזאת.
בין מדורי סיפורים נוספים שהתפרסמו במעריב לנוער פרי עטו של איטו אבירם: המצמררים, צמוד צמוד, צריך רק להתחיל, תרגילים בהתבגרות, באופן אישי, יפה צעירה וחסרת ניסיון ועוד.
"שיישאר בינינו - מיומנה של מיכל" - קטעים מיומנה האמיתי של מיכל (שמה המלא לא פורסם).
בכל שבוע, לצד קטע קצר מתוך היומן, מספרת בהרחבה על הסיפור מנקודת מבטה.
"זבנג!" - מדור הקומיקס של אורי פינק.
"שלח מכתבך על פני המים".
"און ליין" - מוסף שבועי בנושא מחשבים ואינטרנט.
למרות הדעות שפקפקו בצורך במוסף מחשבים ייעודי, ובעוד שבשאר שבועוני הנוער הסתכם תחום המחשוב בכמה עמודים בודדים, המשיך "און ליין" ליהנות ממעמד של מוסף עצמאי בעיתון מאז שנת 1998 ועד לשנת 2005, אז צורף לתוך העיתון עצמו והמשיך להתפרסם עד שנת 2008.
"פצצת התום": טור סאטירה שבועי מאת תום טרגר שהתפרסם משנת 2006 עד 2012.
"מעריב לנוער שלום": מדור עצות שבועי לבני נוער.
"בחן את עצמך": מדור מבחני אישיות וטריוויה במגוון נושאים, שהפך לאחד מהמדורים הפופולריים בעיתון ובאתר האינטרנט של המגזין.
נערת השנה של מעריב לנוער
בסוף שנות השמונים "מעריב לנוער" החל לקיים תחרות יופי לבנות נוער (אשר התחילה את דרכה בשם "צברית השנה").
בשנת 2004 החלו לראשונה בתחרות לבחור לצד "נערת השנה", גם את "נער השנה".
התחרות הופקה ושודרה בשנים האחרונות בשיתוף טלעד בערוץ 2 אך מאז הפסיקה הזכיינית לשדר בערוץ.
התחרות, שהייתה לשם דבר, הופסקה באופן לא רשמי.
בשנת 2006–2007 המשיכו בעיתון לנהל את תחרות היופי, אך בתור "תחרות נער ונערת השער" של העיתון.
היעלמותה של התחרות נזקפת בעצם להפסקת השותפות עם טלעד ולתחרות הגוברת מצד "מלכת היופי" שמזה מספר שנים מאפשרת לנערות להשתתף גם בתחרות ואף מעניקה מספר תארים - נערת ישראל ונערת היופי-עשרה, התחרות נערכה בין היתר בתיאטרון ירושלים והפרס לזוכה היה מכונית חדשה.
בשנת 2016 חודשה התחרות תחת הכותרת "נער ונערת השנה" בשיתוף סוכנות "יולי".
בתחרות זו התפרסמו לראשונה דוגמניות ושחקניות רבות בישראל.
ביניהן, רוית אסף, שלי גפני, גלית גוטמן, עדי נוימן, גלית פרבר ורומי אבולעפיה.
2004 - ליאור פרידמן וסם הררי
2016 - מקס רימברג, ניקיטה רימברג, רותם אלמקיס
2003 - סיגל שחמון ועינת ארליך
הזמרת שירה זלוף, משתתפת העונה ה-12 של "הכוכב הבא לאירוויזיון", כתבה שיר בשם "מעריב לנוער" העוסק בדימוי גוף ובאידיאל היופי.
בדיעבד היא סיפרה שהשם לא נועד לבקר את השבועון באופן ספציפי אלא את התעשייה ככלל, ושהרפרנס למעריב לנוער נבע מתוך חוויה אישית שלה באודישן, שבו על הקירות היו תלויים שערים של הגיליון.
מערך הבקרה האווירית ופיקוח הטיסה בחיל האוויר הישראלי אחראי על יצירת התמונה האווירית, תמונה של כל כלי הטיס הנמצאים במרחב האווירי של מדינת ישראל וסביבתה.
המערך ממונה על בקרת התנועה האווירית בכל המרחב האווירי של ישראל, וכן על גילוי וזיהוי ניסיונות חדירה למרחב האווירי של מדינת ישראל, הפעלת מערכות הנשק השונות והכוונת כלי הטיס המיירטים של החיל וסוללות ההגנה האווירית אל עבר מטרות אוויריות.
על כל יב"א מפקד קצין בדרגת סגן־אלוף.
בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה 528 הממוקם בבסיס עובדה (בח"א 10) מכשיר קצינים וחיילים לשירות במערך הבקרה של החיל – קציני בקרה אווירית ומש"קי בקרה אווירית, המשרתים ביחידות הבקרה האזוריות וקציני פיקוח טיסה ופקחי טיסה המשרתים במגדלי הפיקוח בבסיסי החיל.
מגדלי הפיקוח בבסיסי הטיסה אמונים על ניהול התעבורה ושמירה על בטיחות הטיסה במרחב האווירי של הבסיסים.
בראש מפקדת יחידות הבקרה (מיח"ה 517) עומד קצין בדרגת אלוף־משנה.
ערב מלחמת העצמאות הוחל בארגון גדוד צופי אוויר, שהורכב ממבוגרים שעברו את גיל הגיוס, בעלי כושר קרבי לקוי ונשים.
ב־15 במאי 1948 הוקמה יחידת ביטחון אוויר 51 בפיקודו של זאב טובקין.
היחידה ישבה בבית הספר ביל"ו בשדרות רוטשילד בתל אביב, ששימש את מרכז האווירייה הבריטי במלחמת העולם השנייה.
בהמשך עבר חדר הסינון למוצב הפיקוד של חיל האוויר במלון הירקון.
הגילוי התבצע על ידי צופים אנושיים שהוצבו על גגות תחנות משטרה ברחבי הארץ במטרה לזהות את התנועה האווירית בשמיים ולדווח באצמעיים טלפוניים לחדר הסינון שבנה את התמונה האווירית.
הצופים גם נועדו לדווח למרכזי הג"א וליישובים.
המערך חולק למחוזות צפון, תיכון, דרום וירושלים, ועד הרגיעה בלחימה בינואר 1949 הוקמו 23 מיצפים מתוך 55 שהתכנון המקורי הציע.
במהלך המלחמה הוצב מכ"ם מאולתר בסטלה מאריס, אתר ששימש את הבריטים לפריסת מכ"ם.
מכשיר נוסף היה בגבעת אולגה, ששימש את הבריטים לגילוי ספינות מעפילים.
יחידת מכ"ם ניידת, שהורכבה ממכ"ם ימי SM-1 נפרסה בבת ים.
באוגוסט 1948 הוקמה טייסת 505 שנועדה לרכז את ענייני המכ"ם.
מפקד הטייסת היה משה אטנברג.
במקביל הוקמה ועדה מרכזית למכ"ם בראשות אטנברג ובהשתתפות מפקד חיל התותחנים, מפקד חיל הים ונציג חיל המדע.
הוועדה הגישה בספטמבר שורת המלצות לרמטכ"ל, בהם הקמת רשת ארצית בת ששה תחנות מכ"ם וארבעה תחנות מכ"ם בחופים, ושהמידע מהן יגיע לוועדת המכ"ם שתעבירו לחיילות השונים לפי הצורך.
בנוסף הומלץ על הקצאת שתי יחידות מכ"ם לטובת הנ"מ של חיל התותחנים.
תוכנית נוספת הוגשה על ידי ועדה של משלחת צה"ל ארצות הברית, שבחנה את דרישותיו של ארנברג בעת ביקורו במדינה ביוני 1948.
במהלך אוגוסט 1948 עברה טייסת 505 משרונה לצריפין, אליה הועבר גם בית המלאכה למכ"ם.
השירות כלל בהתאם מטה, חדר סינון, בתי מלאכה טכניים, מעבדה ובית ספר למכ"ם.
מושב השרות נקבע בצריפין, והיא הוכפפה ליחידת המבצעים של החיל, ומפקדה נקבע כקצין במטה אגף המבצעים החיילי.
באוקטובר 1948 הקים החיל את מחנה נשר בצריפין, שנקבע כבסיסה של בס"א (בסיס אספקה ראשי) 18. טייסת 505 נקבעה כיחידה מתארחת במחנה.
ב־13 במאי 1948 אישר דוד בן-גוריון את רכישתם של ארבעה מכ"מים בעלות של 8,000 דולר.
בפברואר 1949 נסגרה יחידת ביטחון אוויר 51.
באוקטובר 1949 הוקם גף 333 במחלקת מבצעי אוויר, אשר בראשו הועמד מפקח האוויר, כמרכז הבקרה והדיווח של חיל האוויר.
בינואר 1950 הוקם פיקוד הנ"מ תחת פיקודו של אל"ם בוריס סניור שהוכפף ישירות לסגן הרמטכ"ל.
מערך המיצפים ותחנות מכ"ם הועברו לאחריות הפיקוד, ובמאי 1950 הוכפף גם גף 333 מבחינה מבצעית לפיקוד הנ"מ, על אף שהמשיך להשתייך מבחינה חיילית לחיל האוויר.
פיקוד הנ"מ פורק בסוף 1950 ויחידותיו הועברו לחיל האוויר.
ב־1952 עבר מטה חיל האוויר, וחדר השליטה של גף 333, שהפך ליב"מ (יחידת בקרה מרכזית) 333 לרמלה.
ב־8 בפברואר 1953 הוכפפה היב"מ לרע"ן אוויר 3.
יחידות המכ"ם בשלב זה פעלו תחת טייסת 505 שהייתה כפופה לקצין אלקטרוניקה חיילי.
ב־1952 התבססו יחידות המכ"ם בי"ק (יחידת קשר) 501 בחפץ חיים וי"ק 503 בסטלה מאריס.
המכ"מים בשימוש היו מכמ"ים ימיים אמריקאיים מעודפי מלחמת העולם השנייה.
ב־1952 הוכשר הבקר הראשון בחיל האוויר הישראלי, גבי טורנר, שהשתתף בקורס בקרי מכ"ם בצרפת.
ב־10 במרץ 1954 מונה טורנר כקצין בד"ח (בקרה ודיווח חיילי) בדרגת סא"ל.
במסגת עסקאות הנשק עם צרפת ערב מבצע קדש, נרכשו שני מכשירי מכ"ם חדשים עבור יחידות המכ"ם הקיימות.
המכ"מים הצרפתיים החדשים הרחיבו את טווח הגילוי ל־150–180 מייל ושיפרו את יכולות הגילוי.
ערב המבצע בוצע היירוט הראשון בהכוונת בקר במסגרת מבצע תרנגול בו יורט מטוס איליושין Il-14 מצרי בו טסו בכירי המטכ"ל המצרי.
במהלך המבצע נתפסה תחנת מכ"ם ניידת מצרית מדגם Convoy-21 מתוצרת האנגלית, ששימש את י"ק 503 בסטלה מאריס ובפריסות עד 1962.
ביולי 1959 עבר מטה חיל האוויר ל, ועימו היב"מ כחלק מיחידת השליטה המבצעית.
עם התקדמות חיל האוויר הישראלי ולצידו חילות האוויר הערביים לעידן הסילון במהלך שנות הששים, נוצר צורך לחדש את המערך.
המכ"מים הצרפתיים ששימשו את המערך לגילוי מטוסי בוכנה לא התאימו לגילוי מטוסי סילון.
לצד זאת, מהירותם העולה של המטוסים הצריכה צמצום הגורמים במעורבים בבקרה.
ב־1961 נחתמה עסקת רכש עם ארצות הברית, בה נרכשו מערכות מכ"ם מדגם FPS-100, לצד מערכות זע"ט ומכ"מים ניידים מדגם TPS-44 ולאחר מכן גם מדגם TPS-43. בנובמבר 1961 בוצע שינוי ארגוני כאשר הבד"ח הפך לענף אוויר 6 תחת מחלקת אוויר.
ב־1962 החל ענף אוויר 6 לפרסם תוכניות לקראת המעבר לבקרה אזורית.
בנובמבר 1962 שונה כינויין של יחידות המכ"ם מי"ק (יחידת קשר) לי"ב (יחידת בקרה).
ב־1 ביוני 1966 עבר חיל האוויר לבקרה אווירית, כאשר שני הי"ב הפכו ליב"אות, ולצידם החלה י"ב 509 לפעול כיחידת בקרה משימתית הכפופה ליב"א 501 שבחפץ חיים.
פריצת מלחמת ששת הימים ב־5 ביוני 1967 וכיבוש סיני במהלכה הביאו לכיבוש יחידת מכ"ם מצרית שפעלה באום מורג'ום והפיכתה לאתר מכ"ם פורס ולאחר מכן ליב"א 511.
בספטמבר 1967 הפכה י"ב 509 ליב"א 509 וקיבלה את האחריות לבקרה במרחב הדרומי, בעוד יב"א 501 הפכה לי"ב 501. באפריל 1968 הצטרפה יב"א 506 שבהר מירון, כשיב"א 503 הורדה למדרגת י"ב ובנובמבר 1968 נסגרה.
ביולי 1969 הוכרזה י"ב 511 כיב"א וקיבלה אחריות על מרחב מערב סיני.
ב־1969 בוטל ענף אוויר 6 והוקם במקומו קשל"ב (קצין שליטה ובקרה).
באוקטובר 1969 אישר ביקר ביב"א 511 שיגור הוק על מטוס דרור, לאחר ששכח שמטוס כזה פועל בתחום אחריותו.
המטוס הופל וחמשת נוסעיו נהרגו.
במהלך מלחמת יום הכיפורים נפגעו שתי יחידות הבקרה בסיני.
יב"א 511 הותקפה בטילי קלט ב־6 באוקטובר, ב־10 באוקטובר וב־14 באוקטובר.
בתקיפה האחרונה נהרסו קרון הפעלה ואנטנה אחת ונהרגו שני טכנאים.
י"ב 528 שבג'בל צפרא ליד שארם א-שייח' נפגעה ב־6 באוקטובר על ידי טילי קלט שהשביתו את היחידה והרגו חמישה חיילים.
לאחר המלחמה עברה היחידה לבח"א 29 (בסיס אופיר) הסמוך.
לאחר המלחמה שכר חיל האוויר את שירותי חברת הייעוץ IAC של אל"ם יאק נבו ואל"ם שמואל כסלו לצורך תכנון של מנגנון שליטה עתידי בחיל האוויר.
בין יועצי החברה היה גם אל"ם מנחם זהבי.
לאחר שחברת IAC הפסיקה לספק שירותי ייעוץ לחיל האוויר הקים החיל את המנב"ע (מנהלת הבקרה העתידית) בפיקוד זהבי, שהייתה הבסיס למיח"ה.
ב־1974 נחתם הסכם בין המערך לרשות שדות התעופה שהסדיר את הספקת שירותי בקרה אזרחית על ידי המערך, ואת הצבתם של בקרים לתעופה אזרחית במתקני המערך.
ב־1974 עברה יחידת ACC פיקוח תל־אביב מחפץ חיים ליב"א 506, וב־1977 הוקמה ACC ביב"א 509 לבקרת התעופה האזרחית בפרוזדור לאילת.
ב־1976 הוקם בית הספר לבקרים בחפץ חיים, ובמקביל התקיימו בבסיס קורסי חוגרים למערך הבקרה וקורסים כלליים של מערך התעופה, בהם מקצועות פיקוח הטיסה, כיבוי אש, צפנות ועוד.
ב־1978 הוקמה מיח"ה, מפקדת יחידות הבקרה, שהחליפה את קשל"ב כמפקדת המערך.
הסכם השלום בין ישראל למצרים ב־1979 ונסיגת צה"ל מסיני בעקבותיו הביאו לסגירת שתי יחידות הבקרה בסיני, י"ב 511 וי"ב 528. כחלק מהסיוע הצבאי האמריקאי לישראל במסגרת ההסכם, סיפקה ארצות הברית לישראל ב־1978 ארבעה מטוסי שליטה ובקרה E-2 הוקאיי.
המטוסים, שכונו בעברית דיה, השתייכו לטייסת 192 שפעלה בבסיס חצרים ובמסגרתה פעל גף בקרה.
במסגרת ההיערכות מחדש של צה"ל הוקמה י"ב 503 בהר בבעל חצור מול ירדן.
בראשית שנות השמונים בוצע שדרוג מקיף למערכות הטכניות של יחידות הבקרה: מכ"מי FPS-100 הוחלפו במכ"מים חדשים, לצד הכנסתן לשימוש של מערכת המחשוב לפיד המכבים ומערכת הקשר הממוחשבת קשר אמיץ.
במאי 1982, ערב מלחמת לבנון הראשונה, הפכה יחידת הבקרה בבעל חצור ליב"א נפרדת, עם אזור בקרה עצמאי.
היחידה קיבלה אחריות על התעבורה במרכז הארץ ונועדה לתגבר את יב"א 506 במהלך המלחמה במידת הצורך.
במהלך המלחמה הנחתה יב"א 506 את מטוסי חיל האוויר במבצע ערצב 19 להשמדת מערך הנ"מ הסורי וקרבות האוויר שלאחריו.
המערך השתתף ב־78 מתוך 86 הפלות של חיל האוויר הישראלי.
נושא התעבורה היה תחת ענף אוויר 6 בימי שמואל כסלו, רע"ן ששמח להרחיב את תחומי אחריותו ככל שעלתה בידו.
עם הקמת קשל"ב ב־1969 הפך מדור תעבורה לענף.
הענף נדד בין תחומי אחריות שונים, ושוייך בשלב מסויים למחלקת תוא"ר, ועם הקמת ענף שליטה במחלקת מבצעים ב־1974 הועבר אליו כמדר תעבורה.
ב־1983 הופרדו מדורי תעבורה ופיקוח טיסה מענף שליטה והוקם ענף תעבורה בכפיפות ישירה לראש להק האוויר.
ב־1987 קוצץ הענף והועבר לאחריות קצין האג"ם של מיח"ה, שקיבלה אחריות גם על פיקוח הטיסה ומגדלי הפיקוח בבסיסי חיל האוויר.
ב־1992 קלטה מיח"ה את האחריות לטיפול במפגעי ציפורים ממנהל הבטיחות וביקורת האיכות (מבק"א).
תחת המערך הופעל מוקד ציפורים במגדל הפיקוח של נתב"ג שריכז את דיווחי רשת צופים שהפעילה רשות הטבע והגנים במימון חיל האוויר.
בשגרה ממונה המערך על בקרת התנועה האווירית, צבאית ואזרחית, בכל המרחב האווירי של ישראל.
יחידות הבקרה מקצות נתחים מהמרחב האווירי, בגבהים ובנתיבים שונים, לכלל סוגי כלי הטיס באוויר, בבטיחות וביעילות, ובמטרה למנוע התנגשות בין כלי הטיס.