tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסיום המלחמה השתתף בהערכת מצב על מיקוש מצרי יובל בה טבעה המכלית "סיריס".
בתפקיד זה עסק בשיתוף הפעולה עם צי ארצות הברית.
כן היה שותף להמשך פיתוח טיל גבריאל, כולל הארכת הטווח, ופיקח על ניסויי אמצעי לחימה.
ב-1975 מונה לוי לראש מחלקת המודיעין של חיל הים והועלה לדרגת אל"ם.
לאחר תקופת לימוד נושא המודיעין הימי הגיע למסקנה כי חיל הים זקוק למערכת מודיעין משוכללת בהרבה מזו שהייתה קיימת.
תוך שיתוף פעולה וקבלת הנחיה ועזרה רבה מראש אמ"ן, האלוף שלמה גזית, תכנן ושדרג את מערכת המודיעין הימי עד להיותה מספן המודיעין של חיל הים.
המערכת המשודרגת סיפקה מודיעין נדרש למבצעים ולמדיניות של חיל הים וצה"ל, ברמות הטקטית, האופרטיבית והאסטרטגיות.
במקביל התנהלו גם שיתופי פעולה עם מערכות מודיעין של מדינות ידידותיות.
בשנת 1980, אחרי מעל חמש שנות פיקוד על המודיעין הימי, מסר את התפקיד לאל"ם מיכה רם.
בשנת 1980 הועלה לוי לדרגת תא"ל.
לאור שליטתו המלאה בשפה הגרמנית, נתמנה לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בגרמניה המערבית.
בשנת 1982 נתמנה, בנוסף לתפקידו, להיות גם נספח צה"ל הראשון באוסטריה.
בשתי הארצות יכול היה לקדם את צורכי מערכת הביטחון והמדינה, לרבות המשך פיתוח טנק מרכבה, הרבה מעבר למקובל מנספח גרידא.
ב־1984 סיים לוי את שירותו בצה"ל והשתחרר משירות קבע בדרגת תת-אלוף.
כאזרח הועסק בחברת תדיראן באגף השיווק, ובתעשייה הביטחונית רפא"ל בשיווק לאירופה.
בהמשך עבד במחלקת השיווק של חברת אורדן תעשיות.
בשנים 1992–1994 היה לוי נציגה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב באירופה, ומושבו בעיר אסן, גרמניה.
בשנים 1995–1997 השלים לוי קורס מורי דרך לתיירים בישראל.
לוי למד בשנת השלמות בטכניון בחיפה, לימודים בשלוחת אוניברסיטת בוסטון בבון, גרמניה, ותואר שני במנהל עסקים, במגמת מימון, במכללה למינהל בראשון לציון.
במקביל לעבודתו האזרחית הרבה לוי לעסוק בעבודה התנדבותית.
ב־1984 הצטרף לוי עם רעייתו, אורה, לתנועת רוטרי בה שימש בין היתר כנשיא מועדון שרון-הרצליה.
ב־1997 היה לוי מזכיר אזור רוטרי ישראל לצדו של הנגיד.
לוי הצטרף לעמותת שר-אל המארחת מתנדבים מחו"ל המגיעים לעבודה במחנות צה"ל.
בסופי שבוע אירח בני נוער שהגיעו במסגרת נעל"ה.
וכן פעל, במסגרת סיוע לסוכנות היהודית, בהגשת סיוע לחיילים מחו"ל המשתחררים משרותם בצה"ל, והם חסרי ניסיון בחברה הישראלית.
ריכז את סניף צוות - ארגון גמלאי צה"ל בהרצליה משך מספר שנים.
לוי היה פעיל פוליטי במפלגת העבודה, ועסק במגוון נושאים, בעיקר סיוע ליצחק הרצוג.
בשנת 1959 נישא לחברתו אורה מבית אהרונסון, אותה פגש בבית חברים משותפים.
לאורה ואלי לוי שלושה בנים.
לוי התגורר בהרצליה, התאלמן בשנת 2016 עם פטירת רעייתו אורה, אחרי 57 שנות נישואים.
אלי (אליהו) כהן (נולד ב-3 באוקטובר 1972, כ"ה בתשרי ה'תשל"ג) הוא פוליטיקאי ישראלי המשמש שר האנרגיה והתשתיות מטעם מפלגת "הליכוד" וחבר בקבינט המדיני ביטחוני.
שימש שר החוץ, שר הכלכלה והתעשייה, שר המודיעין ויושב ראש ועדת הרפורמות.
הוא רואה חשבון במקצועו, וכיהן בתפקידים בכירים במגזר העסקי.
אלי כהן נולד וגדל בחולון.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר והשתחרר בדרגת רס"ן.
בתקופת שירותו למד וסיים תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון נוסף בהצטיינות בניהול וכלכלה ב ותואר שני במנהל עסקים, במגמת מימון וחשבונאות, באוניברסיטת תל אביב.
מאוחר יותר שימש מרצה באוניברסיטת תל אביב בתחומי הניהול, המימון והחשבונאות.
בשנת 2000, לאחר שחרורו מצה"ל, החל לעבוד כרואה חשבון בחברת BDO זיו האפט, כראש התחום הכלכלי במחלקה המקצועית.
בשנת 2003 הצטרף לחברת דירוג האשראי "S&P מעלות".
בשנת 2007 מונה לסמנכ"ל בחברת הכשרת הישוב ולאחר מכן מונה למשנה למנכ"ל.
במסגרת תפקידו היה אחראי על ההתנהלות השוטפת של החברות בקבוצה וכיהן כדירקטור בכל החברות בקבוצה.
את פעילותו הפוליטית החל בסניף הליכוד בחולון.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, שובץ ברשימת כולנו ונבחר מטעמה לכנסת העשרים.
בחודש יולי 2015 מונה לעמוד בראש ועדת הרפורמות העוסקת בחוקים ייעודיים המועברים אליה מוועדת הכנסת.
בוועדה קידם כהן את הקמת רשות שוק הון עצמאית ואת הרשות להתחדשות עירונית.
בנוסף, עברה בוועדה הרפורמה בשוק הבנקאות לפתיחת שוק הבנקאות לתחרות.
כהן נבחר לאחד מ-100 המשפיעים על הכלכלה הישראלית בדירוג השנתי של מגזין TheMarker.
כמוכן בשנת 2024 נכלל גם ברשימה השנתית של 100 המשפיעים בכללה בעיתון TheMarker.
ב-23 בינואר 2017 מונה לשר הכלכלה והתעשייה.
כהן קידם חתימה של שורת הסכמי סחר חופשיים עם איי פארו, איי הבתולה, מלטה, נאורו, אוקראינה, פנמה, ליכטנשטיין, קנדה ושווייץ, בתקופתו כשר כלכלה חצתה לראשונה ישראל את רף 100 מיליארד הדולר.
השר כהן השיק תוכנית להשקעה של 400 מיליון ש"ח בקידום חדשנות בפריפריה, הוביל את הרפורמה לשבירת מונופול מכון התקנים, ובתקופתו כשר כלכלה הגיע אחוז האבטלה לשפל של 3.8%.
בחודש פברואר 2018 אושר בכנסת שינוי בחוק התקנים אותה הוביל כהן, ועל פיה התקנים הרשמיים יאומצו כלשונם על בסיס התקינה הבינלאומית ללא התאמות ייחודיות לישראל.
במאי 2019 חתם כהן על צו שמקל על יבוא אישי של תוספי מזון, מוצרי טיפוח וקוסמטיקה, חלפים לרכב ומוצרי תעבורה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת, הוצב כהן במקום השני ברשימת "כולנו" ונבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים התאחדה מפלגת "כולנו" עם "הליכוד".
כהן הוצב במקום ה-15 ברשימת הליכוד ונבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצב במקום ה-14 ברשימת הליכוד ובבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום ה-12 ברשימת הליכוד ונבחר לכנסת.
ב-13 במאי 2019 מונה כהן לחבר בקבינט המדיני-ביטחוני, תפקיד בו כיהן עד החלפת הממשלה ב-13 ביוני 2021. בממשלה ה-37, כשמונה לשר החוץ, מונה שוב לחבר הקבינט.
הוא שימש כחבר קבינט בעת ההחלטה לצאת למבצע עם כלביא, בו פתחה ישראל במלחמה נגד איראן, לפגיעה בתוכנית הגרעין ובפרויקט הטילים הבליסטיים.
ב-17 במאי 2020, במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש, מונה כהן לשר המודיעין.
במסגרת תפקידו פעל, בין השאר, לחיזוק היחסים עם מדינות אפריקה, ובחודש ינואר 2021 ערך ביקור רשמי בסודאן, ביקור ראשון של שר ישראל במדינה זו.
יחד עם משלחת שכללה בכירים במשרד המודיעין ובמל"ל, הוא נפגש עם נשיא סודאן עבד אל-פתאח אל-בורהאן, עם שר ההגנה של סודאן יאסין איברהים, ובכירים נוספים.
בנוסף, במשרד המודיעין הוקמו חממות טכנולוגיות בפריפריה.
ויצאה לאור תוכנית להכשרת בנות שרות לתפקידים טכנולוגים ליחידות מובחרות של צהל וגופי ביטחון.
בכנסת ה-24 כיהן כחבר הכנסת בסיעת הליכוד, שהייתה באופוזיציה.
ב-10 באוגוסט 2022 הגיע בפריימריז של הליכוד למקום השני, ושובץ במקום השלישי ברשימה לכנסת.
בהשבעת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה כהן לשר החוץ.
ברוטציה עם שר האנרגיה והתשתיות ישראל כ"ץ .
באחד בפברואר 2023 ביקר כהן בסודאן ונפגש עם שליט סודאן, עבד אל-פתאח אל-בורהאן ושר החוץ עלי א-סאדיק , בביקור הפומבי הראשון של שר חוץ ישראלי עם שליט סודן.
בהמשך השנה הוא ביקר גם בקייב ונפגש עם הנשיא זלנסקי, ביקור ראשון של שר ישראלי מאז פרוץ המלחמה, ונפגש בהודו עם ראש הממשלה מודי, ביקור ראשון של שר ישראלי בהודו מזה 19 שנה.
בסוף פברואר 2023, הודיע השר כהן על סיכום בין משרד החוץ לסולטנות עומאן על פתיחת שמי עומאן לטיסות היוצאות מישראל ונכנסות אליה, כולל של חברות ישראליות.
בעקבות המהלך, שקיצר את זמן הטיסות מישראל למזרח, הודיעו חברות התעופה הישראליות על פתיחת קווי תעופה חדשים.
בחודש מרץ 2023 חתם השר כהן יחד עם השגריר האמירתי בישראל מוחמד מחמוד אל-חאג'ה על הסכם סחר חופשי בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות.
על פי ההסכם, יורדו או יתבטלו המכסים מכ-96% מהמוצרים ותתאפשר גישה לחברות ישראליות למכרזים ממשלתיים באמירויות.
באפריל 2023 חנך השר כהן את שגרירות הקבע של ישראל באשגבאט בירת טורקמניסטן.
היה זה ביקור ראשון של שר חוץ ישראלי בטורקמניסטן מזה 29 שנה, במהלכו הצהיר נשיא טורקמניסטן, סרדאר ברדימוחמדוב כי הוא שוקל להקים שגרירות טורקמנית בישראל.
באוגוסט 2023 נפגש כהן עם שרת החוץ של לוב, נג'לא אל-מנגוש.
הפגישה התקיימה ברומא שבאיטליה, והיא הפגישה הראשונה בין שרי החוץ של שתי המדינות.
פרסום דבר הפגישה עורר ביקורת, ובסופו של דבר להדחתה של השרה בלוב.
באוקטובר 2023 לאחר פעילות משותפת של משרד החוץ הישראלי ומחלקת המדינה האמריקאית וגורמים נוספים, אושרה סופית כניסתה של ישראל לתוכנית הפטור מויזות לארה"ב.
בדצמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל שלל את אשרת הכניסה של המתאמת ההומניטרית של האו"ם, לין הייסטינגס בעקבות מה שראה כהתנהלות מוטה נגד ישראל: הייסטינגס לא גינתה את הטבח ב-7 באוקטובר, ואף קראה לפלסטינים לסרב להנחיות צה"ל.
בתקופה מלחמת חרבות ברזל אירח השר כהן כ-20 מנהיגים ושרי חוץ שהגיעו לביקורי תמיכה, סיירו איתו ביישובי הדרום ונפגשו עם משפחות חטופים.
הוא הוביל משלחות של משפחות חטופים למטה האו"ם בניו יורק, למטה האיחוד האירופי בבריסל, ולמטה הצלב האדום בז'נבה.
בינואר 2024 אושרה באופן סופי הצעת החוק שיזם כהן, לחיוב דיפלומטים ישראלים להצהיר לפני יציאתם לשליחות בחו"ל, כי הם מתחייבים לשמור אמונים למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
באוגוסט 2024 פשטו חוקרי להב 433 על משרד החוץ במסגרת חקירה פלילית שנפתחה בחשד שהונפקו דרכונים דיפלומטיים למי שלא זכאי להם.
הבדיקה התמקדה באישור הארכת דרכונים דיפלומטיים לראשי רשויות ולבנו של ראש הממשלה יאיר נתניהו.
השר כהן טען בתגובה כי האישורים ניתנו לפני תקופתו ורק הוארכו ע"י המשרד כאשר הוא כיהן כשר, הבקשות בעבר אושרו מטעמי אבטחה, בקשות קודמות בנושא אושרו בעבר ונבדקו משפטית..
עוד בתפקידו כשר החוץ סיכם על העברת ארבע שגרירויות חדשות לירושלים, הביא לפתרון המשבר המדיני עם פולין וסרביה, חנך את שגרירות אזרבייג'ן בישראל.
שגרירות ראשונה של מדינה מוסלמית שיעית והשיק את תוכנית שגרירים צעירים לשילוב צעירים וצעירות מהפריפריה החברתית והגאוגרפית בשירות החוץ של ישראל.
ב-1 בינואר 2024 החל לכהן כשר האנרגיה.
ביולי 2024 השיק כהן את הרפורמה במשק החשמל, שתאפשר לכל מי שרוצה להתחבר לספק פרטי במקום חברת החשמל.
הרפורמה פתחה את השוק לתחרות והביאה להורדת מחירים של 7% עד 20% בחשבון החשמל.
תוך שישה חודשים בלבד, מיליון וחצי ישראלים כבר הצטרפו לרפורמה.
בינואר 2024 הודיע השר כהן על החלטתו להפסיק את ייצור החשמל בתחנת הכוח רדינג בתל אביב.
שטח התחנה ישמש את משק החשמל לטובת צרכים אחרים שיכללו אגירה וכבל הולכת חשמל תת-ימי.
חלק נוסף של התחנה יפונה וישמש למטרות אזרחיות ולהרחבת שטח החוף.
בחודש פברואר אישר השר כהן תוכנית השקעות בתחומי האנרגיה בהיקף של 40 מיליארד שקל.
בחודש יוני הודיעה רשות המים על רצונה להעלות את תעריף המים ב-8%, אך לאחר התערבות השר, נבלמה העלייה במחיר כך שתעמוד על 1.6% בלבד.
בחודש אוגוסט הוביל השר כהן אישור תקנות חדשות, לפיהן כל בניין חדש שאינו למגורים וכל בית מגורים צמוד קרקע חדש, יחויבו בהתקנת מערכות סולאריות לייצור אנרגיה מתחדשת.
בהמשך החודש אושרה בקריאה שנייה ושלישית רפורמה להקלה בייבוא מוצרי החשמל בישראל, כך שמוצרים המשווקים באירופה יוכלו להיות מיובאים לישראל ללא בירוקרטיה.
כהן נשוי לענת, מורה בבית ספר יסודי.
השניים הורים לבן ושלוש בנות ומתגוררים בחולון.
אלי (אליהו) לוי (נולד ב-16 באוגוסט 1975) הוא איש תקשורת ישראלי המשמש כתב ערוץ i24News.
בעבר כיהן כדובר משטרת ישראל וקודם לכן, ככתב חדשות 13 בצפון.
בצעירותו, היה לוי שחקן כדורמים בתפקיד שוער ושימש כשוער השני של נבחרת ישראל בכדורמים.
לאחר שירותו הצבאי, החל לעבוד ככתב לענייני משטרה וספורט במקומונים של רשת שוקן בצפון.
לאחר שנה מונה לכתב לענייני פלילים במקומון החיפאי "כלבו".
בהמשך היה כתב ברדיו חיפה, כתב ב"עדשה מקומית", החדשות המקומיות של הטלוויזיה בכבלים, ושימש ככתב במעריב ו-nrg, המסקר את אזור הצפון.
בפיגוע בצומת יגור היה יחד עם צוות השידור שלו על הצומת, והיה עד ראייה לפיגוע.
צוות השידור שלו צילם את האוטובוס ופינוי הפצועים, זמן קצר לאחר פיצוץ המטען שנשא המחבל.
לוי שימש גם ככתב בערוץ 2, ותקופה קצרה כדובר עיריית נשר.
בשנת 2010 החל לשמש ככתב באזור הצפון של ערוץ 10. שידורו החי הראשון היה זמן קצר לאחר שהצטרף לתחנה, ממוקדי השרפה בכרמל.
בשנת 2017 מונה, בנוסף לתפקידו, לשמש גם ככתב לענייני סביבה של הערוץ.
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל באותה שנה שודר סרט בבימויו של לוי, "ואליהו רק בן 19", המספר את סיפור חייו של דודו אליהו, שעל שמו הוא קרוי, שנפל בעת שירותו הצבאי בשנת 1969. עם מיזוג רשת וערוץ עשר המשיך לשדר בחדשות 13.
משנת 2013 ועד 2021 הגיש את תוכנית האקטואליה "זירה חופשית", המשודרת בכל יום שישי ברדיו חיפה, יחד עם העיתונאית ענבר דותן וקודם לכן, עם יוסי מזרחי.
ב-25 באפריל 2021 מונה לדובר משטרת ישראל וסגן ראש חטיבת הדוברות, והוענקה לו דרגת ניצב משנה.
באוגוסט 2024, סיים את תפקידו במשטרה.
באוגוסט 2025 החל לשמש ככתב ערוץ i24News.
פרס חיפה לתקשורת ע"ש מרק ביאנו, על סיקור מלחמת לבנון השנייה 2006.
פרס הרדיו בכנס אילת של אגודת העיתונאים בתל אביב, על תוכנית האקטואליה הטובה ביותר "זירה חופשית", יחד עם יוסי מזרחי, 2016.
מגן הצדק החברתי מטעם עמותת יד עזר לחבר, על סיקור נושאים חברתיים, 2017.
אלי ליפסקר (כ"א בסיון ת"ש, 27 ביוני 1940 – כ' בשבט תשע"ז, 16 בפברואר 2017) היה חזן, מוזיקאי, כותב ומלחין חסידי ידוע.
ליפסקר נולד בעיר כותאיסי שבמערב גאורגיה במשפחה בת ארבעה עשר ילדים להוריו, הרב השליח אריה זאב ומלכה ליפסקר.
בט"ו בכסלו תש"ט עלה לישראל עם משפחתו.
הוריו התיישבו תחילה במעברה בבאר יעקב, אך כעבור חודש עברו לבית נטוש ליד תחנת הרכבת בלוד, שם הקימו את ישיבת חב"ד.
כמו כן, היו ממייסדי קהילת חב"ד בעיר.
בשנת תשכ"ג התחתן עם לאה לבית בוקטמן, והתגורר בשכונת קראון הייטס.
ב-16 בפברואר 2017 נפטר ממחלה קשה, בגיל 76, ונטמן בבית הקברות היהודי על שם מונטיפיורי בניו יורק.
אחיו, הרב בן ציון ליפסקר, היה רבה של ערד, אחיו הרב יוסף יצחק, שימש כשליח חב"ד בנצרת עילית.
בשנת תש"כ, בהיותו בחור בישיבה, ביקשו ממנו להמציא רעיון מוזיקלי לתהלוכת ל"ג בעומר אצל הרבי מליובאוויטש, והוא הקים תזמורת של ילדים מתופפים שעברו מול הרבי בתהלוכה.
בשנת תשכ"ז הקים את מקהלת הילדים 'אלי והילדים', שהייתה המקהלה החרדית הראשונה בניו יורק.
המקהלה הופיעה בקרב קהילות יהודיות ברחבי ארצות הברית וישראל, בין ילדי המקהלה היה הזמר אברהם פריד.
אחד השירים המפורסמים של המקהלה היה "ישמחו".
ליפסקר היה גם הראשון שהקליט את הניגונים החב"דים פדה בשלום ו"הנרות הללו" ועוד.
במסגרת עבודתו הוא הקליט את נוסח התפילה החב"די לימים הנוראים, שבתות וחגים.
בימים הנוראים היה ליפסקר חזן בבית הכנסת של הרבי מליובאוויטש, שאמר כי ליפסקר הוא "בעל המנגן שלי".
בנוסף היה חזן בבתי כנסת בקהילות שונות בעולם, הוציא מספר אלבומים וכן השתתף כחזן אורח באלבומים נוספים, כמו ניח"ח ועוד.
ליפסקר אף היה חבר בוועדת הניגונים ליובאוויטש, ועדה שמטרתה היה לבחור ניגון אחד מבין לחנים רבים ל"ניגון השנה" על פרקו של הרבי ליום הולדתו וכתב תווים לספר הניגונים.
אנחנו נביא משיח עכשיו – 1981
נוסח התפילה לראש השנה ויום כיפור
נוסח התפילה לשלש הרגלים, הלל ותפילת הגשם וטל
כמו כן הוציא שני ספרי מוזיקה המכילים תווי ניגוני חב"ד.
אליהו (אלי) כזרי (נולד ב-1967) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב בדימוס.
בתפקידו האחרון שירת כמזכיר הביטחוני לשר לביטחון הפנים.
כזרי התגייס למשטרת ישראל ב-1989. שירת בתפקידי מודיעין ובילוש ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים.
ב-2005 מונה למפקד תחנת הראל.
ב-2007 מונה לקצין אג"ם של מרחב דוד.
ב-2009 מונה למפקדה הראשון של תחנת לב הבירה.
בספטמבר 2011 מונה לסגן מפקד מרחב ציון במחוז ירושלים, בספטמבר 2013 מונה מפקד מרחב לכיש.
ב-2016 במקומו מונה אילן פרץ וכזרי מונה למפקד מרחב ציון.
בינואר 2018 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים.
במרץ 2021 מונה למזכיר הביטחוני של השר לביטחון הפנים.
אלי כרמלי (נולד ב-7 בספטמבר 1955) הוא פיזיותרפיסט, איש אקדמיה, מרצה וחוקר בתחום השינויים בשרירי השלד בזקנה.
כרמלי נולד, גדל והתחנך בחיפה.
הוא סיים לימודי תיכון ב"בית החינוך תיכון" המוכר גם בשם "תיכון חדש", התנדב לנח"ל במסגרת הנוער העובד והלומד (גרעין עוז לעין זיוון), יצא לקורס קצינים והיה ממקימי גדוד בט"ש 931 תחת פיקודו של המג"ד הראשון סא"ל עמוס טרטמן.
בשנת 1980, סיים כרמלי את בית הספר לפיזיותרפיה שבמכון וינגייט וב-1993 סיים את לימודי הדוקטורט למדעים בבית הספר לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל, חיפה.
בין השנים 1980 - 1987- עבד כרמלי בבית החולים רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם.
במהלך לימודי הדוקטורט (בשנים 1987 - 1993) עבר כרמלי לגור עם משפחתו בדגניה ב' שבעמק הירדן ושימש פיזיותרפיסט לחברי הקיבוץ.
בין השנים 1985 - 1991 לימד כרמלי אנטומיה במכללת אוהלו שליד הכנרת.
את לימודי בתר-דוקטורט השלים כרמלי באוניברסיטת פלורידה.
ולאחר מכן, נמנה עם הסגל הבכיר בחוג לפיזיותרפיה, באוניברסיטת נובה (Nova Southeastern University).
עם שובו לישראל בשנת 1998 השתלב בחוג לפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב, ושם נשא במספר תפקידים בכירים כולל ראשות החוג (2004 - 2008).
בשנת 2013 עבר כרמלי לאוניברסיטת חיפה, שם שימש תחילה יו"ר תוכנית מוסמך בפיזיותרפיה (2013 - 2016) ומחודש יולי 2016 הוא כיהן כראש החוג.
בשנת הלימודים 2022 - 2023 שהה פרופ' כרמלי בשבתון בפקולטה לביולוגיה בטכניון, במעבדה לחקר השריר בראשות פרופ' שנהב כהן.
החל משנת 2012 מלמד כרמלי קורס "פסיכו מוטוריקה" במסלול לחינוך מיוחד, במכללה האקדמית גורדון.
החל מאוקטובר 2023 הוא משמש ראש מערך קשרי חוץ וקשרים בינלאומיים במכללה.
הוא רץ למרחקים ארוכים ועד למועד יציאתו לגמלאות השתתף בארבעה מרתונים מלאים ומעל לתריסר חצאי-מרתון.
מלבד פעילויותיו האקדמיות במסגרת האוניברסיטה, לוקח פרופ' כרמלי חלק בפעילויות מקצועיות חוץ אוניברסיטאיות.
הוא משתמש כיועץ מקצועי למחלקת השיקום במספר חברות, ביניהן חברת מדיטאץ (פיתוח כפפת משוב) וחברת bioXtreme (פיתוח רובוט לחקר תנועת הגפה העליונה).
כרמלי שימש בעבר יו"ר הוועדה להכנת מבחני רישוי/ הסמכה לפיזיותרפיה ויו"ר הקבוצה הביולוגית בחברה הישראלית לגרונטולוגיה וכיום - כיו"ר הוועדה לבקרת איכות בשתי תוכניות מסטר, באוניברסיטת ניקוסיה והטכניון בלימסול (קפריסין).
בנוסף, היה כרמלי בעבר, ביחד עם יוספה דנציגר, נציג משרד הבריאות והעמותה לקידום הפיזיותרפיה באספה העולמית של הפיזיותרפיה (WCPT) בהונגריה, פיזיותרפיסט המשלחת הישראלית ל"ספיישל אולימפיקס" באירלנד בשנת 2003, ובשנת 2010 חבר משלחת סיוע ישראלית של מגן דוד אדום לנפגעי רעש האדמה בהאיטי.
בין שנת 2013 ועד שנת 2020 כיהן כרמלי כחבר הוועדה המייעצת למשרד הבריאות בענייני פיזיותרפיה.
במרוצת השנים הוזמן פרופ' כרמלי להרצות בכנסים בינלאומיים בתחומים שונים ברחבי העולם.
פרופ' כרמלי חבר במספר עמותות מקצועיות, ביניהן החברה הישראלית לחקר חמצן ורדיקלים חופשיים והעמותה הישראלית לקידום הפיזיותרפיה ואף כיהן כיו"ר העמותה הישראלית לבני משפחה מטפלים - CareGivers Israel בין השנים 2015 - 2023.
חבר מערכת בכתבי עת מקצועיים
פרופ' כרמלי היה בעבר העורך הראשי של כתב העת הישראלי לפיזיותרפיה וגם חבר מערכת בכתב העת הישראלי לחקר הזקנה.
השריר - מבנה, תפקוד ופתולוגיה, 2000, הוצאת נוה-רם.
האנטומיה של מערכת התנועה, 1993, הוצאה עצמית.
דרכו של שריר, 2022, ספרי ניב הוצאה לאור.
אלי כנעני הוא פרופסור אמריטוס במכון ויצמן במחלקה לביולוגיה מולקולרית.
בשנת 1985 פיתח פרופסור אלי כנעני, יחד עם שותפו ד"ר רוברט גייל את הבסיס המחקרי לתרופה "גליבק" של ד"ר בריאן דרוקר , כתרופה למלחמה כנגד סרטן הדם.
כנעני סיים את התואר הראשון שלו בביוכימיה ב בשנת 1969, ובשנת 1974 קיבל את תואר הדוקטור בביולוגיה מולקולרית מאוניברסיטת ברקלי אשר בקליפורניה.
בין השנים 1978 ל-1981 עבד במעבדה לביולוגיה מולקולרית של התא במכון הלאומי לסרטן בבת'סדה, מרילנד.
בשנת 1981 כנעני שב ארצה, והצטרף לסגל במכון ויצמן, שם החל להתמקד כמדען בכיר במחקרים רבים ובפטנטים שונים.
משנת 1991 כיהן כפרופסור, במשך 3 שנים, במכון לחקר הסרטן באוניברסיטת פילדלפיה .
כנעני כתב עבור 3 כתבי עת מדעיים בינלאומיים, פרסומיו עסקו בנושאים המרכזיים כגנים, כרומוזומים וסרטן.
לכנעני אח (פרופ' דן (דני) כנעני), אחות ושני ילדים.
הפעילות הבלתי מבוקרת של האנזים גורמת לתאי דם מסוג מסוים להתפרצות סרטן מסוג לוקמיה מיילוגנית כרונית CML .
באמצעות שיטות שיבוט חדשות ופורצות דרך באותה העת, כנעני וקבוצת המחקר שלו הצליחו להציג את איחוי הגנים ותחזית של ההתפרצות.
על בסיס הממצאים, פיתחה חברת התרופות "נוברטיס", בהובלתו של פיטר דרוקר , תרופה ובה מולקולה אשר מסוגלת לחסום את פעילות האנזים באופן בררני ויעיל ובכך, גורמת למות התאים הסרטניים אשר מייצרים אותו.
בנוסף, ההשפעה של התרופה מונעת מהסרטן להתפתח אל השלב האקוטי מהשלב הכרוני, ובכך מונעת מהחולה להגיע אל השלב הקטלני של הסרטן.
בעקבות הממצא של כנעני, שהראה בצורה טובה ופורצת דרך את האופן שבו ניתן להילחם בסרטן, וכי הסרטן יכול להיווצר מאיחוי חלבונים, זוהה המנגנון בעשרות סוגים שונים של סרטן, בעיקר לוקמיות שונות, ובגידולים של רקמות רכות וסרטן הערמונית.
בשנת 1992, קיבלה התרופה את אישור ה-FDA - מינהל התרופות והמזון האמריקאי לטיפול בחולי CML.
התרופה "גליבק" , אשר נוצרה בעקבות הגילוי של כנעני, היא כעת התרופה הסטנדרטית לטיפול בחולי CML, ואף חולי סרטן מסוימים במערכת העיכול.
מכיוון שהתרופה פותחה על-בסיס מחקריו, כנעני מכונה "הסבא של Gleevec".
תרופות דומות רבות מפותחות על בסיס ה"גליבק" ככיוון מרכזי בפרמקולוגיה המודרנית, כנגד תוצרי אירועים מולקולריים הרסניים אשר מובילים לסרטן מסוג מסוים.
אלי כהן (נולד ב-2 באוקטובר 1962 בפריז שבצרפת) הוא תעשיין ישראלי, מנכ"ל תרמוקיר תעשיות (1980) בע"מ, יו"ר פורום חדשנות ובניה מתקדמת בהתאחדות התעשיינים ויו"ר ועדת העבודה בהתאחדות התעשיינים.
אלי כהן הוא זוכה פרס התעשייה לשנת 2016.
כהן נולד בפריז וגדל ברמות מאיר.
בגיל 16 עבר לקיבוץ חורשים שם גר עד היום.
ב-1980 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הנח"ל גדוד 50 כחלק ממסלול בני משקים.
לאחר השחרור מצה"ל החל לימודי תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן השלים תואר שני במנהל ומדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
מתחילת שנות ה-90 כהן מילא תפקידים בכירים בחברות בנייה ותעשייה מובילות, כאשר בשנת 2002 מונה להיות מנכ"ל חברת תרמוקיר עד היום.
כהן ממלא בעשור האחרון מגוון תפקידים בהתאחדות התעשיינים וכיום משמש יו"ר ועדת העבודה ופורום לחדשנות ובניה מתקדמת.
בשנת 2016 זכה בפרס התעשייה על תרומתו המשמעותית לתעשייה בישראל.
בשנת 2018 הוענק לו "אות הבנייה הירוקה" על קידום באופן רב תחומי את נושאי הקיימות והבנייה הירוקה בתעשייה ובענף הבנייה בכללותו.
כהן הוא בן קיבוץ חורשים וחבר הקיבוץ, נשוי ואב לשלושה.
איליי לילי אנד קומפני היא חברת תרופות אמריקאית.
החברה נוסדה באינדיאנפוליס ב-1876 והמטה שלה ממוקם בעיר מאז.
החברה מעסיקה נכון ל-2024 כ-42,000 עובדים ברחבי העולם והכנסותיה כ-45 מיליארד דולר.
החברה הוקמה ב-1876 על ידי הרוקח איליי לילי, ששירת כקולונל בצבא האיחוד.
בין התרופות הראשונות שייצר היה כינין לטיפול במלריה.
הוא פיתח גלולות וקפסולות מצופות ג'לטין וכן ממתיקים שייסיעו בנטילת התרופות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה פעלה החברה בשיתוף עם הצלב האדום האמריקאי, ייצרה מנות פלזמה ופניצילין.
החברה מעסיקה (נכון לספטמבר 2020) 35,074 עובדים, מהם 10,845 באינדיאנפוליס ו-19,666 מחוץ לארצות הברית.
לחברה מרכזי מחקר ופיתוח בשמונה מדינות ואתרי ייצור בשמונה מדינות.
בישראל הקימה החברה נציגות מקומית תחת חברת "אלי לילי ישראל בע"מ" ב-1997 משנת 2016 פועלים משרדי החברה בקריית אתגרים ברעננה.
בין מוצרי החברה הבולטים: פרוזאק (פלואוקסטין), דולופין (מתאדון), סימבאלתה (דולוקסטין), זיפרקסה (אולנזאפין), סיאליס (טאדאלאפיל), גמזר (גמציטבין), סקונל (סקוברביטל), טרוליסיטי (דולגלוטיד), הומלוג (אינסולין), הומולין R (אינסולין), בסגלר (אינסולין), אלימטה (פמטרקסד), פורטאו (טריפאראטיד), טלץ (איקסקיזומאב), ג'רדיאנס (אמפאגליפלוזין), ורזיניו (אבמציקליב), טרדג'נטה (לינגליפטין), גלוקגון, אדסירקה (טאדאלאפיל), סטרטרה (אטומוקסטין), לרטרובו (אולרטומאב), טירזפטיד, אביסטה (רלוקסיפן) גאלקנזומאב.
אלי (קפה) לוי (נולד ב-30 במרץ 1945) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, כותב ואמרגן ישראלי.
במרוצת השנים הפיק וכתב עשרות שירים לזמרים מהזמר המזרחי.
בשנת 1967, בגיל 22, הצטרף לעסקו של אביו לקלייה, טחינה ואריזה של קפה, בשם "סביון".
בתחילת שנות השמונים נפטר אביו.
הוא העביר את העסק לאזור התעשייה של פתח תקווה, תחת שם מיתוגי חדש, "אלי קפה סביון".
בשנת 1992 כתב את שירי האלבום של עופר לוי, אהיה לך מלך, ובשנת 1993 כתב את השיר "תותי תותי" של אריאל זילבר, מתוך הפסטיגל.
בד בבד ניהל כמה מועדוני לילה דוגמת "דיסקוטק מעוז", "מועדון קולגה" ו"מועדון נאמבר וואן" בנתניה.
בנוסף, עבד ככתב ספורט בעיתון "מעריב" וטורים במקומון של פתח תקווה.
לוי נמנה בין האישים ששידרו בתחנת הרדיו הפיראטית הגדולה בישראל, "גלי הים התיכון".
הוא שידר שם לצד אליקו ויהודה קיסר.
בשנת 2000 פגש את הזמרת הטורקייה–ישראלית לינט בקיוסק מקומי.
לוי עבד כאמרגן שלה, עד שנת 2005, והפיק לה כמה משיריה המוכרים ביותר.
בין השנים 2011–2012 כתב לוי לצד צביקה פיק את שירו "יש מקום", ואת השיר "נכנעת לאהבתך" של ג'ולייטה, מתוך אלבום הבכורה שלה, אני לא ברבי.
בשנת 2018 השתתף בסרט "פרשת אונקלוס".
אלי ליפשטיין (נולד ב-19 בדצמבר 1961, י"ב בטבת ה'תשכ"ב) הוא מומחה למדעי המוות, היסטוריון של הרפואה המשפטית/פתולוגיה, סופר ומרצה ישראלי, אשר חשף את פרשת נטילת האיברים מגופות ב""מכון המשפטי אבו כביר", ללא אישור המשפחות.
נולד בתל אביב להורים ניצולי שואה.
אביו שימש כמפקח פדגוגי ברשת אורט ואימו כפרופסורית לביוכימיה במכון הוולקני.
לאחר תום לימודיו בפרסום, החל ליפשטיין לעסוק בתחום.
באקראי, נתקל במודעה בעיתון אשר הציעה מסלול הסבה מקצועית לתפקיד עוזר בחדר נתיחה במכון לרפואה משפטית באבו כביר.
בשנת 1986, ליפשטיין החליט לבקר במקום כהתנסות אנתרופולוגית, אך לבסוף הביע עניין רב בתחום והצטרף לתוכנית ההסבה.
לאחר שנים, הביע את המשיכה לתחום "כאומנות בה מתנקז הצער, האלימות והרוע במקום אחד".
תחילת דרכו החלה באינתיפאדה הראשונה, בה הוא השתתף ביחד עם היועץ המשפטי בנתיחות של משתפי פעולה פלסטינים עבור השב"כ וצה"ל.
לאחר מכן, התקדם לתפקיד טכנאי הנתיחות הראשי, ובהמשך מונה למנהל מחלקות בחדרי הנתיחה, ואף השתתף בנתיחה שלאחר המוות של ראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין.
במהלך תפקידו, התעמת עם פרופ' יהודה היס לגבי נושא נטילת איברים ללא אישור המשפחות והסתרת מידע מהן.
לאחר שלא זכה למענה, חשף את הסיפור במספר גופי תקשורת, מה שהוביל להדחתו של פרופ' היס ולמינויו של ד"ר חן קוגל כמחליפו, תוך שינוי שיטות העבודה במכון וקיום מבצע "מנוחה בכבוד" בו נקברו האיברים שנקצרו ללא רשות המשפחות בקברי הנפטרים.
פרשה נוספת אותה חשף הייתה לקיחת ליבו של דודו טופז ללא רשות על ידי פרופ' היס.
ליפשטיין השתתף בוועדה בכנסת בנושא ילדי תימן החטופים, בה העיד על היסטוריית הנתיחות לאחר המוות שבוצעו בגופות התינוקות.
ליפשטיין משמש כיועץ בנושאי הרפואה המשפטית ולחוות הדעת שמונפקות במכון, כהיסטוריון של המכון הפתולוגי ונחשב למומחה בתולדות הרפואה המשפטית בישראל, והוא מרצה בנושאים אלו עבור גופים ואירועים שונים.
בשנת 2008, הוציא ליפשטיין את הספר "חי בן המתים" (הוצאת אוריון), רומן העוסק באופי העבודה במכון המשפטי ועל לבטים שונים והתמודדויות, בנוסף למקרים מפורסמים כגון התאבדויות, נתיחת גופתו של יצחק רבין ועוד אירועים בעילום שם.
הספר גם סוקר את היסטוריית המקום והאירועים שהובילו לפתיחתו, כולל תולדות המשפחה שהתגוררה במקום במקור.
הספר נחשב לרב מכר והוא נלמד בפקולטות להיסטוריה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה ברחבי ישראל.
בשנת 2025, הוציא את ספרו השני, רומן בשם "מתים יודעים לתמוך" (ספרי ניב).
עלילת הספר מתרחשת בשנת 1985 במכון לרפואה משפטית במדינת פורוניה שבאירופה, והיא מבוססת על תובנותיו של ליפשטיין על החיים, אותן הוא מסכם במשפט "למדתי מהמוות יותר מאשר מהחיים".
בנוסף לספרו, ליפשטיין פרסם מאמרים, בין היתר לטובת האנציקלופדיה העירונית תל אביב.
לימודי פרסום ויחסי ציבור במכללה למנהל - 1984
תואר שני בפסיכולוגיה משפטית באוניברסיטת לסטר (למידה מרחוק), אנגליה - 2000
לימודי רפואה משפטית, טכנאות נתיחה וחניטת גופות במכון אבו כביר ואוניברסיטת תל אביב - 1988
לימודי מדעי המוות וחניטת גופות - 2017 אירלנד
מתגורר בגבעתיים, נשוי לדורית ואב לשניים.
אלי סלים כהן (1 בינואר 1905 – 25 בנובמבר 1987), נולד וחי בצפת, היה רופא משפחה בצפת, במשך שנים רבות בעל המרפאה הפרטית היהודי היחיד בצפת.
לאחר מלחמת השחרור כיהן כסגן ראש העיר הראשון משה פדהצור.
אלי כהן נולד בצפת לאביו סלים כהן, דור שישי בצפת, אשר היה מרפא שיניים וצלם, ולאמו, לטיפה כהן לבית הררי, מורה בבית ספר אליאנס בצפת, ילידת ירושלים.
אלי בכור לאחיו סמי, פרופסור למשפטים באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק ולאחיותיו, פנינה, רוקחת שסיימה לימודיה בביירות וויקטוריה עקרת בית.
הסבא-רבא של אלי, יצחק שלום כהן, שנודע בכינויו "אבו גרשון", עלה בשנות ה-40 של המאה ה-19 מפרס והתיישב בצפת.
בילדותו בצפת למד בחֵיידֶר ובבית ספר היסודי אליאנס.
כמצטיין נשלח בשנת 1920 על ידי כי"ח לבית ספר אליאנס בפריז שם הוסמך כמורה ובשנת 1925 הוצב כמורה לעברית באליאנס דמשק.
מרד הדרוזים האלים באותה שנה גרם לו לחזור לצפת ולשנות מקצוע.
בשנת 1926 התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטה האמריקאית בביירות.
בהיותו בחופשת מולדת במהלך מאורעות תרפ"ט הותקף בית הוריו על ידי ערבים חלקם שכנים.
הוא ואביו בלמו במו ידיהם את הפורעים כאשר שאר בני הבית התחבאו בקומה העליונה.
שניהם נפצעו מדקירות רבות והבית נשרף לחלוטין.
שני אחיו הקטנים, סמי שהיה בן 5 בעת הפרעות ופנינה בת 12, שהוחבאו בתוך ארון מתכת יצאו מהפרעות עם טראומות קשות אשר בעקבותיהן היגרו שניהם עם התבגרותם לניו-יורק..
בשנת 1931 הוסמך כהן כרופא וחזר לצפת.
בעידוד רופאי בית החולים הדסה בצפת הוא פתח מרפאה פרטית והיה אז לרופא היהודי הפרטי היחיד (מחוץ לבית החולים) בעיר לצד כמה רופאים ערבים, שימש כפנימאי, כירורג, אורתופד ובשעת הדחק גם מיילד.
בשנת 1941 התגייס לצבא הבריטי והוצב כמפקד בית החולים הצבאי בדרגת מייג'ור באלכסנדריה במצרים, בית חולים שטיפל בחיילים שנפגעו בקרב אל-עלמיין הראשון ובקרב אל-עלמיין השני.
לאחר שחרורו בתחילת 1946 חזר לצפת ונישא לעליזה לבית טולידאנו, גננת במקצועה ילידת 1922 טבריה, אחייניתו של שר הדתות יעקב משה טולידאנו.
עליזה פעלה בצפת במוסדות התנדבותיים כמו ויצו, רוטרי, איל"ן וידידי המרכז הרפואי זיו.
כצאצאית למגורשי ספרד, ביום העצמאות בשנת 1992 הדליקה משואה בהר הרצל במלאת 500 שנה לגירוש ספרד.
במהלך קרבות מלחמת העצמאות בצפת התבקש כהן מפעם לפעם על ידי משפחות ערביות להמשיך ולטפל בהן והוא נענה.
שומרים ערבים הוצמדו אליו כאשר חצה את הקווים והוא הלך ללא פחד לבתי ערבים לטפל בחוליו.
במהלך המלחמה, על מנת להשיג שליטה טובה בהגנת צפת, העיר חולקה לשישה קטעים כאשר בכל קטע הוקמו בנקודות התורפה עמדות סטטיות.
אחת העמדות נקראה 'עמדת בית ד"ר כהן' והייתה צמודה לגרם המדרגות שהפריד בין הרבעים.
מול הבית, במרחק של כחמישה עשר מטר, הייתה עמדה ערבית ועם תחילת מעשי האיבה השכנים פוצצו את העמדה.
באזור זה התחולל הקרב הקשה לבלימת ההתקפה על הרובע היהודי מכיוון השוק והמסגד (ראה: הקרב על צפת).
ב-7 במאי החל צבא ההצלה של קאוקג'י להפגיז את העיר בתותחים, דבר שעורר פאניקה וחרדה בקרב תושבי הרובע היהודי, וחלקם אשר סברו כי אין שום סיכוי לנצח בקרב, ביקשו מאלעד פלד להיכנע.
לדברי פלד, במקביל לדרישה להיכנע, הציע אחד מתושבי הרובע היהודי, ד"ר אלי סלים כהן, שהיה בקשרים עם הערבים, לתווך בין הקהילה היהודית לקהילה הערבית.
הוא אמר כי אם ההגנה והאצ"ל יעזבו את העיר יוכלו יהודי צפת תושבי העיר הוותיקים להגיע לידי הבנה גמורה עם שכניהם.
אלי כהן טיפל במשך 50 שנה בצפת וברחבי הגליל העליון ביהודים, ערבים, דרוזים וצ'רקסים גם תוך כדי מלחמת השחרור ולאחריה, כולל במשפחתו של אבו מאזן עד אשר ברחה בשנת 1948 ובראש העדה הדרוזית, השייח' אמין טריף.
תוך כדי העיסוק ברפואה, לאחר קרבות מלחמת העצמאות, התנדב אלי לפעילות ציבורית ונבחר למועצת העיר צפת.
היה סגנו של ראש העיר הראשון פדהצור ויחד אתו קיבל בצפת בשנים 1952–1953 את נשיא המדינה יצחק בן צבי ואת המועמד לנשיאות ארצות הברית מושל אילינוי עדלי סטיבנסון.
לאלי ועליזה נולדו ארבעה ילדים.
אילן בשנת 1947, היה מנכ"ל עיריית ירושלים ומנהל מוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
שלומי, שיולד בבית על ידי אביו תוך כדי הקרבות בצפת בשנת 1948, יועץ כלכלי ובעל טור בגלובס במשך עשרות שנים, נפצע קשה בפשיטה על כפר חלתא במלחמת ההתשה בלבנון.
ניסו, נולד בשנת 1954 ונפטר ממחלה קשה בשנת 2011, היה מג"ד הנדסה במילואים, בוגר החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, הקים וניהל את חברת יחסי הציבור "כותרת".
עופרה, נולדה בשנת 1956, מורה במקצועה, היחידה מבין האחים המתגוררת בצפת.
בחודש יוני 2022 נחנכה בצפת סמטה על שמו של ד" אלי כהן.
טקס הסרת הלוט מעל השלט, בסמטה המתחילה מרחוב ירושלים במדרחוב לעבר המצודה, נערך במעמד בני משפחה לדורותיהם בהם ילדיו, אילן, שלומי, עופרה ואמירה כהן אלמנת בנו ניסו.
בטקס נכחו ראש העיר צפת, שוקי אוחנה, וחברת מועצת העיר, ויקי אלקבץ.
אלי לוי (נולד ב-15 במאי 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי המשמש כיום כמאמן בני יהודה תל אביב מהליגה הלאומית.
לוי שיחק בתפקידי הקשר האחורי, הבלם והמגן.
הוא החל לשחק בקבוצת הבוגרים של הפועל כפר שלם, המשיך להפועל באר שבע, בני יהודה והפועל עכו, ושיחק את רוב הקריירה בהפועל רמת-גן, בעת שזו הייתה בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2014/2015 מונה יובל נעים למאמן הפועל אשקלון, ובחר לצרף את לוי כעוזר מאמן, לאחר שזה שיחק תחתיו כאשר נעים אימן את הפועל רמת-גן.
תחת השניים, הקבוצה השלימה שתי עליות ליגה, ועלתה מליגה א' לליגת העל.
ב-2018, לאחר שנעים עזב את הקבוצה, הצטרף אליו לוי כעוזר מאמן במועדון ספורט אשדוד.
לאחר שפוטר נעים, מונה לוי למאמן קבוצת הנוער של אשדוד, שהייתה בתחתית ליגת העל לנוער.
בתום העונה ירדה הקבוצה ליגה, אך בעונת 2019/2020 ניצחה הקבוצה 20 מתוך 21 משחקיה, עד להפסקת הליגה בשל מגפת הקורונה, ועלתה לליגת העל מהמקום הראשון.
במהלך אותה עונה אימן לזמן קצר את קבוצת הבוגרים של המועדון, יחד עם משה אוחיון, עקב מחלתו של המאמן הראשי רוני אוואט.
בתחילת עונת 2020/2021 זכה עם הקבוצה ב"מונדיאליטו", טורניר ההכנה לעונה, ובהמשך זכה עימה בגביע המדינה לנוער.
במהלך עונת 2021/2022 הוציא תעודת פרו, המאפשרת לו לאמן בליגת העל, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל לנוער.
לקראת עונת 2023/2024, לאחר פרידתו של המועדון מהמאמן רן בן שמעון, מונה לוי למאמן הקבוצה הבוגרת.
ב-21 בינואר 2025 פוטר מתפקידו.
ב-4 ביוני 2025 מונה למאמן הפועל כפר שלםאיתה רשם הצלחה.
ב-25 באוקטובר 2025 מונה למאמן בני יהודה תל אביב.
לוי נשוי עם שלושה ילדים, ומתגורר בראשון לציון.
באפריל 2010, בעת ששיחק בהפועל רמת גן, פרץ ליציע והתעמת עם אוהד, לאחר שזה רב עם אחיו של לוי.
לטענת מאמן הקבוצה, יובל נעים, אלי לוי עלה ליציע מפני שנאמר לו שאחיו התעלף.
בתום עונת 2014/2015, כאשר היה עוזר מאמן הפועל אשקלון, נקנס ב-1,000 ש"ח והורחק משלושה משחקים לאחר שבמשחק שבסופו עלתה הקבוצה לליגה הלאומית צעק לשופטים: "כלבים, אין לכם מושג", והמשיך לעלוב בהם גם לאחר שהורחק ועלה ליציע.
נשוי למירי ואב לשלושה ילדים.
אליהו (אלי) לוי (נולד ב-10 בדצמבר 1951) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש הוועדה הקרואה במועצה המקומית עילוט שבגליל (1991–1998), וכראש המועצה המקומית להבים משנת 2000 ועד 2018.
נולד במעברה בזכרון יעקב למשפחה של 11 ילדים.
ב-1986 משפחתו הייתה מראשוני המתיישבים בלהבים.
תחילת דרכו הפוליטית הייתה בליכוד, שם היה חבר מרכז המפלגה.
שימש כיועץ בכיר ב"שירות לאיכות הסביבה" שקדם למשרד לאיכות הסביבה, והיה בצוות ההקמה של המשרד ויועצו של השר הראשון במשרד, רוני מילוא.
בתוך הליכוד נחשב לסמן שמאלי יחסית, וב-1993 נמנה עם פעילי הליכוד שנסעו לתוניסיה להיפגש עם נציגי אש"ף.
ב-1991 התמנה לראש ועדה קרואה ביישוב עילוט שבגליל, תפקיד שבו כיהן למשך שש שנים.
ב-1997 מינה אותו שר התשתיות אריאל שרון למנכ"ל הרשות לפיתוח הנגב במשרדו.
לאחר ששרון עזב את הליכוד והקים את מפלגת קדימה הצטרף לוי לקדימה, והיה יו"ר סיעת קדימה במרכז השלטון המקומי.
בבחירות המקומיות ב-1998 התמודד למועצת להבים בראש רשימה עצמאית "להב".
רשימתו זכתה ב-4 מנדטים, והוא הפסיד באחוזים בודדים לאל"ם במיל' ויצמן אפרים.
לאחר כשנתיים נפטר אפרים, ולוי החליפו כראש המועצה.
בבחירות המקומיות ב-2003 גבר על יוסי ניסן כשזכה ל-66% מהקולות.
שימש כממלא מקום יו"ר מרכז השלטון המקומי, יו"ר המחלקה לקשרים בינלאומיים, יו"ר ועדת הפיטורים וחבר בוועדה לקבלת עובדים.
במסגרת תפקידו כיו"ר הוועה לקשרים בינלאומיים, נפגש עם ראשי רשויות ממדינות שונות, לרבות סוריה, לבנון, תוניסיה, מצרים וירדן.
התפטר מכל תפקידיו במרכז השלטון המקומי ב-2009 במחאה על התנהלות היו"ר שלמה בוחבוט.
בבחירות בשנת 2008 ניצח שוב ברוב של 54% את המועמדים אלון בנדט ויעקב שנחה.
בבחירות בשנת 2013 התמודד פעם נוספת, וניצח ארבעה מועמדים נוספים כשזכה ב-41% מהקולות.
שימש גם כיו"ר איגוד, ערים לכיבוי אש באר שבע והנגב.
בדחיפתו, הוקמה בלהבים תחנת הרכבת להבים – רהט.
לקראת הבחירות בשנת 2018 הודיע שלא יתמודד שוב, מסיבות אישיות.
אלי כהן (נולד ב-21 ביולי 1964, י"ב באב ה'תשכ"ד) הוא רואה חשבון ומנהל ישראלי שכיהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית.
אלי כהן נולד וגדל בקריית חיים.
למד בבית הספר תיכון עירוני מקיף קריית חיים.
בשנת 1982 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כטנקיסט.
לאחר שסיים קורס קצינים בהצטיינות, היה מדריך בקורס קציני תחזוקה.
כהן הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה במסלול חשבונאות באוניברסיטת חיפה, תואר שני בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובוגר תוכנית 18WSL של אוניברסיטת הרווארד המיועדת למנהלים בכירים בשירות הציבורי באמצעות קרן וקסנר.
בשנת 1990 עשה התמחות בראיית חשבון ובסיומה קיבל רישיון רואה חשבון.
כהן נשוי ואב לשלושה, מתגורר בקריית חיים.
בשנת 1990 החל לעבוד כמפקח שומה בכיר בחולית מפעלים גדולים בפקיד שומה חיפה.
בשנת 1994 החל לעבוד בתפקיד החשב בחברת דור אלון אנרגיה והיה מנהל מחלקת הכספים של החברה.
בשנת 1997 החל לעבוד בכללית בתחילה כמנהל כספים במחוז צפון ולאחר מכן כיהן בתפקידים בכירים שונים עד שמונה למנכ"ל בשנת 2023. בין התפקידים: ראש אגף חשבונאות ושכר, מנכ"ל מחוז צפון, סמנכ"ל, ראש חטיבת הכספים ומנהל סיכונים ראשי, מנהל מרחב חיפה וגליל מערבי, מנכ"ל מכון מור (חברת בת של כללית) ועוד.
כהן, הודיע על פרישתו לאחר 29 שנים בארגון, מתוכן שלוש שנים כמנכ"ל.
אלי כהן (נולד ב-2 באפריל 1975) הוא מנכ"ל הבנק הבינלאומי, החל מחודש נובמבר 2023.
שירת בצה"ל בחיל המודיעין כמפקד צוות.
בהשכלתו הוא רואה חשבון מוסמך.
בשנת 2000 השלים תואר ראשון במינהל עסקים עם התמחות בחשבונאות ומימון במכללה למינהל.
בין השנים 2003–2005 השלים תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
החל לעבוד בבנק הבינלאומי הראשון בשנת 2004, ולאורך השנים כיהן במגוון תפקידים.
תפקידו הקודם היה סמנכ"ל וראש חטיבת ניהול הסיכונים, אליו התמנה בשנת 2019. קודם לכן ניהל כשש שנים את מחלקת התכנון בבנק, ולפני תפקיד זה שימש כעוזר אישי, מנהל מטה מנכ"ל הבנק ואנליסט אשראי בחטיבה העסקית.
נשוי לקרן ואב לשלושה ילדים.
אלי לואיס היה פרופסור מן המניין במחלקה לביוכימיה ופרמקולוגיה קלינית של הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עד 2024.
למד בקריית החינוך ע"ש עמוס דה שליט ברחובות.
החל בלימודי רפואה ועבר ללימודים במסלול מחקרי.
בשנת 1997 קיבל תואר ראשון במדעי הבריאות, בשנת 1999 קיבל תואר שני (בהצטיינות יתרה) במדעי הבריאות, ובשנת 2003 קיבל תואר דוקטור (בהצטיינות יתרה), כולם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הדוקטורט שלו, בנושא "The study of the role of IL-15 in transplant rejection", נעשה בהדרכת פרופסור עמוס דובדבני.
בשנים 2004–2006 חקר במסגרת פוסט דוקטורט באוניברסיטת קולורדו, במעבדה של פרופ' .
ב-2008 הצטרף לסגל האקדמי של הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כיהן כראש המחלקה לביוכימיה ופרמקולוגיה קלינית וכסגן דיקן להוראה וחינוך רפואי בפקולטה למדעי הבריאות.
מחקרו עוסק בקשר שבין מערכת החיסון ורקמות, בסוכרת נעורים ובתאים המייצרים אינסולין.
זוכה מענקי מחקר חשובים מהקרן לחקר סוכרת נעורים (JDRF) והקרן הלאומית למדע.
צוּטט מעל 7,300 פעמים בספרות המקצועית, עם אינדקס h של כ-40. הופיע והתראיין בפלטפורמות כמו ישראל 21c, אמריקאים למען אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואחרים על עבודתו החדשנית בחקר הסוכרת.
תחת הנחיותו בגרו באוניברסיטה 36 סטודנטים וסטודנטיות למחקר תואר שני ושלישי.
בנוסף, 23 רופאים וסטודנטים לרפואה הונחו על ידיו לעבודות גמר ומדעי יסוד בהתמחותם.
עד 2024 היה חבר סגל אורח במרכז מנדל למנהיגות בנגב.
בשנת 2009 הוענק לו פרס קריל.
ועדת היגוי לראיונות מועמדים ללימודי רפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
ועדת היגוי, אגף ההוראה של אוניברסיטת בן-גוריון
סגן דיקן להוראה ולחינוך רפואי, הפקולטה למדעי הבריאות
חבר נציג בסנאט מטעם חבר הנאמנים, אוניברסיטת בן-גוריון
ועדת שיפוט מחקר במדעי היסוד לסטודנטים לרפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
ועדת הצעות מחקר במדעי היסוד לסטודנטים לרפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
רכז ההאב לריפוי פצעים, הפקולטה למדעי הבריאות
ראש המחלקה לביוכימיה קלינית ופרמקולוגיה
ועדת מינויים וקידום אקדמי, בית הספר לרפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
ועדת ראיונות מועמדים ללימודי רפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
חבר סנאט האוניברסיטה, אוניברסיטת בן-גוריון
ועדת תוכנית לימודים, בית הספר למדעי המעבדה הרפואית, הפקולטה למדעי הבריאות
ועדת תוכנית לימודים, המחלקה לביוכימיה קלינית ופרמקולוגיה
ועדת ציוד, הפקולטה למדעי הבריאות
יועץ אקדמי לשנה א' בבית הספר לקדם רפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
יועץ אקדמי לשנה ב' בבית הספר לרפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
רכז פרויקטים במדעי היסוד לסטודנטים לרפואה, הפקולטה למדעי הבריאות
יועץ אקדמי לשנה א' בלימודי מדעי המעבדה הרפואית, הפקולטה למדעי הבריאות
זכה באות מרצה מעורר השראה ארצי לשנת 2018, 1 מתוך 10 זוכים, מהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
מלגת קרן וולף לסטודנטים מצטיינים לדוקטורט (2001)
קתדרה לפיתוח קריירה בחקר מדעי הבריאות, ע"ש Ilsa Katz, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2006)
פרס Krill לחוקר צעיר מצטיין, קרן וולף (אחד משישה זוכים ארציים) (2009)
פרס הצטיינות במחקר, הפדרציה הציונית של דרום אפריקה בישראל (2013)
נציג ישראל במפגש זוכי פרס נובל ה-53, לינדהו, גרמניה (נבחר למשלחת סטודנטים לאומית) (2003)
פרס הצטיינות במחקר על ההצגה הטובה ביותר, כנס Russel Berrie – D Cure Symposium (2007)
פרס הצטיינות במחקר על ההצגה הטובה ביותר, הכנס השנתי ה-19 של האגודה הישראלית להשתלות (2011)
פרס מרצה מצטיין, בית הספר הבינלאומי לרפואה (2012)
פרס Teaching HERO – עשרת המרצים המובילים והמוערכים ביותר בישראל, מטעם המועצה הארצית לסטודנטים להשכלה גבוהה (2019)
פרס Honorarium עבור הרצאה מוזמנת, אוניברסיטת קולורדו, חטיבת מחלות זיהומיות (2007)
בשנת 2024 ביקש לסיים העסקתו במוסד כחוקר וכמרצה.
אלי מֶקְבִּיל היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית, שנוצרה על ידי דייוויד אי קלי.
הסדרה זכתה לפופולריות ולאורך חמש שנות שידורה זכתה בפרס אמי (בשנת 1999), פרס גילדת שחקני המסך, ופעמיים בפרס גלובוס הזהב (בשנים 1998 ו-1999).
בסדרה מככבת קליסטה פלוקהארט בתפקיד הראשי כעורכת דין צעירה ורווקה, העובדת במשרד עורכי דין בדיוני בשם "קייג' אנד פיש" בבוסטון.
הסדרה מתארת התרחשויות דרמטיות והומוריסטיות בחיי האהבה והעבודה שלה, כמו גם של דמויות שונות במשרדה.
הסדרה שודרה במשך כחמש עונות בארצות הברית ברשת Fox, בין השנים 1997 ל-2002. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 2, על ידי הזכיינית קשת.
בשנת 2005 שודרה הסדרה בערוץ 3 בכבלים.
הרב אליעזר (אלי) סדן (נולד ב-13 במאי 1948, ד' באייר ה'תש"ח) הוא רב ישראלי דתי לאומי, מייסד וראש המכינה הקדם-צבאית בני דוד שבעלי, המכינה הקדם-צבאית הראשונה בישראל.
זוכה פרס ישראל למפעל חיים לשנת ה'תשע"ו על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
הוריו, רבקה קוטי לבית אנמן ושלום ארווין סדן, היו ניצולי שואה.
אביו היה כחצי שנה באושוויץ והשתתף בצעדת מוות.
לאחר המלחמה, הוריו החלו את לימודיהם בהונגריה.
כשהיה בן שנה עלו לישראל.
הם התגוררו במעברה ליד כפר סבא ובהמשך עברו לתל אביב.
האם עבדה בקופת חולים כללית והאב היה אדריכל.
סדן גדל והתחנך ב"תיכון צייטלין" והיה חבר בתנועת "בני עקיבא".
בשנת 1965 למד כארבעה חודשים בישיבת כרם ביבנה.
בינואר 1966 התגייס במסגרת גרעין שח"ל (על שם שמואל חיים לנדוי).
שירת בנח"ל המוצנח בתפקידי לוחמה ופיקוד.
במהלך השירות היה גם קומונר ב"בני עקיבא" בסניף ת"א צפון.
בתום השירות החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטה העברית.
לאחר שנה עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד כ-15 שנים, משנת תש"ל עד לשנת תשמ"ה, והיה לתלמיד בולט של הרבנים צבי יהודה הכהן קוק וצבי ישראל טאו.
הוא דוגל בקו "ממלכתי" כלפי מדינת ישראל.
במהלך לימודיו התבקש על ידי הרב קוק לסייע בהקמת המושב קשת ברמת הגולן, וכן בהקמת גרעין תורני באילת.
יחד עם הרב טאו שימש בשליחות הרב צבי יהודה בנושא שחרור אסירי ציון, ובהם נתן שרנסקי.
השניים קיימו שיחת טלפון חשאית עם שרנסקי, טרם כניסתו לכלא.
לאחר מכן, הרב סדן קיים מספר מפגשים עם אנשי ממשל בארצות הברית למען שחרורו של שרנסקי.
בשנת 1988 הקים עם הרב יגאל לוינשטיין את המכינה הקדם-צבאית הראשונה, מכינת "בני דוד", ביישוב עלי.
מטרתה להכין בחורים דתיים לשירות מלא בצה"ל, תוך עידודם לשירות מקסימלי ביחידות לוחמות וכקצינים, תוך חיזוק זהותם הדתית.
מסלול זה לא היה קיים לפני כן בישיבות ההסדר.
הרב סדן הגה גם את הרעיון להקים מכינות קדם-צבאיות חילוניות ויזם את הקמת המכינה המעורבת הראשונה, "נחשון", בשנת 1997.
בשנת ה'תשע"ו זכה בפרס ישראל על ייסוד מוסד המכינות הקדם-צבאיות ועל תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
הרב סדן מעורב בפעילות ציבורית.
היה מעורב בבחירתו של הרב רפי פרץ לראשות הבית היהודי ב-2019 ובניסיון לאחד בין הבית היהודי למפלגת הציונות הדתית לקראת הבחירות לכנסת ה-24.
הרב סדן הביע פעמים רבות התנגדות לערכים חילוניים וליברליים, כגון פמיניזם וזכויות להט"ב, והוא מחנך את תלמידיו בהתאם.
עם זאת, הבהיר כי אינו מתנגד שאישה תלמד מקצוע כל עוד זה משני לחיי נישואין ולידת ילדים.
מתנגדיו רואים בדבריו חלק מהתפיסה המשיחית, שלפיה החילוניות מעכבת את הגאולה.
נשוי לוורדינה (לבית הלוי) ולהם 12 ילדים, ביניהם:
הרב יהודה, הוא ראש הישיבה הגבוהה של מוסדות בני דוד בעלי.
ד"ר תמר צור, היא מנהלת היחידה לגינקולוגיה אמבולטורית בבית החולים מעייני הישועה ומומחית לגינקולוגיה ורפואת נשים.
אחיו הוא רמי סדן, שהיה לזמן קצר יושב ראש חדשות 10.
גיסיו הם הרב מיכה הלוי, רב העיר פתח תקווה ופרופ' יונתן הלוי, מנהל המרכז הרפואי שערי צדק לשעבר.
ויהי ידיו אמונה – שיחות על מדינה ודמוקרטיה שנאמרו במכינה.
נאמנותנו לתורה ולצבא – חוברת על שאלת פינוי יישובים.
כמה מעלות טובות למקום עלינו – פירוש על ההגדה לפסח.
דולה ומשקה – בירור סוגיות בהלכות טוען ונטען לפי סדר השולחן ערוך, על פי שיעוריו של הרב זלמן נחמיה גולדברג.
שיחות לקראת גיוס – חוברת שיחות עם בוגרים כהכנה לקראת גיוס לצה"ל.
אלי נצר (נולד ב־15 במרץ 1933) הוא משורר עברי, משורר לילדים, סופר ועורך.
אלי נצר נולד בהונגריה בשנת 1933. עלה ארצה עם תנועת השומר הצעיר בשנת 1949. הצטרף לקיבוץ דליה לאחר שירותו הצבאי, והוא מתגורר בקיבוץ עד היום.
ספר שיריו הראשון, "שקדיה בגשם", יצא לאור בשנת 1961.
אלי נצר היה מורה ומדריך, שליח להונגריה, כלכלן והקים חברת הוצאה לאור בקיבוץ דליה.
פרסם כתריסר ספרי שירה, ערך והוציא לאור עשרות ספרים, ובהם ספרים מתורגמים מהונגרית, ספרי זיכרון ועוד.
אלי נצר נתן כתב גם ספרות ילדים ונוער, ופרסם כעשרה ספרי ילדים.
שקדיה בגשם, ספרית פועלים מרחביה 1961.
הרעבים ערים כל הלילה, מרחביה 1963.
אהובה וזרה, ציורים: יחזקאל קמחי, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ז 1967.
זמן אחר שירים אחרים, ספרית פועלים מרחביה, תש"ל 1970.
חולמים לפעמים, ספרית פועלים תל אביב, תשל"ח 1978.
הגעגועים הנפלאים, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"א 1981.
במקום שהייתי חייב, עקד, תל אביב, 1986.
משלי חלומות, קולאז'ים: חנה ריכב, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"ח 1988.
לפני בוא המשיח, ספרית פועלים, תל אביב, תש"ן 1990.
בארץ הגורל, שירים חדשים ומבחר שירים מספרים קודמים, מערכת דליה, תשנ"ב 1992.
כשהבן לובש מדיו, עיצב ואייר: יעקב גוטרמן, תג תל אביב, תשנ"ה 1995.
אהבנו הרבה אבל מעט, ספרית פועלים תל אביב, תשנ"ט 1999.
אדם עץ ארץ דם, שירים וסיפור, ספרית פועלים, תל אביב תשס"א 2001.
מות הכנרית, סיפורים, ספרית פועלים תל אביב, תשמ"ד 1984.
מותר לשקר, ציורים ועטיפה: שמואל כץ, יד ושם ירושלים, 2003.
סבא גיבור, איורים: שמואל כץ, תל אביב, תשמ"ה 1985.
ספר השטויות והבלבולים, צייר: דוד מאיר, דליה מערכת, 1997.
שלום לך כוכב, צייר: אבי מרגלית, מרחביה 1971.
שמשון היה ילד חלש, רישומים: אלישבע לנדוי, מסדה, רמת גן, 1973.
עצם הזהב, צייר: מאיר מוזס, מרחביה 1968.
תעלומת כתב הסתרים, איורים: ארנון אבני, ספרית פועלים, תל אביב, תש"ן 1990.
פרס ראש הממשלה על-שם לוי אשכול
אלי לנדאו (21 במרץ 1939 – 6 בפברואר 2019) היה עיתונאי ואיש ציבור ישראלי.
כיהן כראש עיריית הרצליה וכיושב ראש חברת החשמל.
אלי לנדאו נולד בתל אביב.
בוגר בית ספר תיכון בקיבוץ חפציבה.
שירת בדרגת סרן בחטיבת הצנחנים במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה.
היה בין ראשוני הצנחנים שנכנסו לעיר העתיקה והגיעו לכותל המערבי.
על חוויותיו משתי המלחמות כתב שני ספרים: "ירושלים לנצח" ו"סואץ - אש על המים".
היה כתב צבאי בעיתון מעריב.
במלחמת יום הכיפורים סיקר את הקרבות בסיני וברמת הגולן.
נמנה עם קבוצת עיתונאים (שכללה מלבדו את אורי דן, איתן הבר, ישעיהו בן-פורת, יהונתן גפן, חזי כרמל ואלי תבור), שפרסמה בשנת 1973 את הספר "המחדל", שהיה הספר הראשון שנתפרסם מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, ובו ביקורת על מחדליה ותיאור עז משדות הקרב, על החללים, הנפגעים ואובדן הציוד שהיו בהם.
ב-1971 נחשד לנדאו במעורבות בפריצה למחסני חברת "הגרעין" עם כושי רימון, הועמד לדין וכעבור ארבע שנים זוכה.
ב-1974 הרשיע בית המשפט המחוזי בתל אביב את לנדאו בהחזקת נשק ללא רישיון וגזר עליו שלושה חודשי מאסר על תנאי.
היה במשך שנים רבות אחד ממקורביו של אריאל שרון, ופעיל בפעילות פוליטית וציבורית.
בשנים 1979 עד 1981 שימש כעוזרו של שרון שהיה אז שר החקלאות ועוזר שר הביטחון.
לאחר מכן שימש יושב ראש השק"ם.
בשנת 1983 נבחר לתפקיד ראש עיריית הרצליה ולאחר מכן נבחר פעמיים נוספות לתפקיד זה, שאותו מילא עד לשנת 1998. יזם את הקמת מרינה הרצליה, והביא לשינוי באזור התעשייה, שהפך למרכז היי טק.
בתקופת כהונתו הוקם אזור הספורט, נבנו אצטדיון הכדורגל, מטווח אולימפי, קאנטרי קלאב, ובית חיל האוויר אשר בתוכו היכל האומנויות של הרצליה.
תמך ביוזמתו של פרופ' אוריאל רייכמן להקמת המרכז הבינתחומי הרצליה.
בתקופת כהונתו הוקמו פרויקטים נוספים כגון קניון שבעת הכוכבים, שוקמו שכונות העיר כמו יד התשעה ונווה ישראל, נבנה גם החלק הנוסף בבית יד לבנים, המשמש כמוזיאון אמנות.
עם סיום כהונתו כראש העירייה נתמנה ליושב ראש חברת החשמל, תפקיד אותו מילא עד לשנת 2004.
בחייו הפוליטיים עבר אלי לנדאו שינוי, החל מהצטרפותו לתנועת החרות בשנת 1969 ומסיוע בהקמת התנחלויות, כעוזר שר החקלאות, ובהמשך בנקיטת עמדה כי יש להדבר עם הפלסטינים ועד לעזיבת הליכוד והתמודדות בבחירות של שנת 1992 כמספר שתים ברשימתו של יצחק מודעי "המפלגה הליברלית החדשה", שלא עברה את אחוז החסימה.
למרות זאת, שב והתמודד בפריימריז של הליכוד ב-1996, ולאחר שלא נבחר למקום גבוה בחר שלא להמשיך בחיים הפוליטיים.
בשל טענות בקשר להליכים לא תקינים בהקמת מרינה הרצליה, הוגש נגד לנדאו כתב אישום והוא זוכה על ידי בית המשפט.
הוא נחקר על ידי משטרת ישראל, בחשד שלא הוכח, כי הוא מעורב ב"פרשת פריצקי" וכי עמד מאחורי הדחתו של יוסף פריצקי מתפקיד שר התשתיות הלאומיות.
בשנת 2006 נפתחה חקירה פלילית תחת אזהרה נגד לנדאו בחשד למינוי קרובים בחברת החשמל, ולניהול מכרזים בניגוד לכללי מנהל תקין.
"חברת הפחם" שהיא חברת בת של חברת החשמל פתחה במכרז להובלת פחם לישראל.
עלה החשד כי לנדאו הטה את החלטת המכרז לטובת עופר ספנות מפני שהוא מקורב ליולי עופר.
האחים עופר אכן זכו במכרז, אך החקירה נגד לנדאו נסגרה בשל חוסר אשמה.
אלי לנדאו נפטר ב-6 בפברואר 2019 בגיל 79, והובא למנוחות בבית העלמין הישן בני ציון בנתניה .היה נשוי לבתו של עובד בן עמי, ליאורה, אשת עסקים בתחום הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בפברואר 2020 נקרא על שמו הרחוב העובר לאורך חוף הים בהרצליה.
ירושלים לנצח: מלחמת הצנחנים לשחרור עיר-דוד, אותפז, 1967
מאת כתבנו הצבאי, כידון, 1967 (יחד עם איתן הבר וזאב שיף)
אלי מויאל (תחילת 1953 – 25 בפברואר 2020) היה ראש עיריית שדרות מטעם מפלגת הליכוד בין השנים 1998–2008.
מויאל נולד במרוקו בכפר קטן ליד מרקש.
תאריך לידתו המדויק אינו ידוע, אך לדבריו "נולדתי מתישהו בין שנת 52' ל-55'.
ההורים זכרו רק את פרשת השבוע, זה יוצא בערך בפברואר, אז החלטתי שנולדתי ב-28 בפברואר 1951".
בדצמבר 2017 אמר ש"האגדה מספרת שאני עוד שנתיים בן 70".
בשנת 1957 עלה לישראל יחד עם הוריו ותשעת אחיו ואחיותיו.
כשהיה בן עשר נשלח לפנימייה בכפר הנוער תו"ם (תורה ומקצוע) בחרב לאת וגדל בבית משפחת אומנה.
לאחר מכן עבר ללמוד בבית הספר ליפשיץ בירושלים.
פעמיים הוא הוקפץ כיתה וכשהיה בן 14 וחצי, עבר כמה מבחינות הבגרות והמשיך ללמוד בליפשיץ בסמינר למורים.
בגיל 17 סיים את הסמינר ובשנה שנשארה לו עד הגיוס לצה"ל חזר לשדרות, והיה מחנך של כיתה ו' בבית הספר המקומי.
כעבור שנה התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס, אך נשר ממנו לאחר ארבעה חודשים.
לאחר מכן שירת ביחידת "קשתות", גדוד מכ"ם סודי לאיתור וסיכול חדירות (ר' קשת (מכ"ם)).
לאחר השחרור מהצבא החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית.
בזמן הלימודים עשה הפסקה של שנתיים, במהלכן שהה בארצות הברית.
לאחר מכן סיים את לימודיו בירושלים והתמחה במשרד עורכי דין בעיר.
בתום ההתמחות פתח משרד עצמאי משלו שם.
כשהיה בן 34 פגש בירושלים צעירה אוסטרלית בת 19. לאחר זמן מה נולד להם ילד משותף, בנו היחיד עידן.
הצעירה ומויאל נפרדו, ובנו נשאר לגדול אצל אביו.
בשנת 2005, התחתן מויאל עם מוניק בן מלך, שהייתה בת זוגו עד למותו בשנת 2020.
בזמן מלחמת המפרץ, ב-1991, עזב מויאל את ירושלים וחזר עם בנו לשדרות.
מויאל תכנן להישאר בשדרות עד לסיום המלחמה, אך כשראה שאין אף משרד עורכי דין בשדרות החליט לפתוח בעיר סניף של משרדו הירושלמי.
כעבור שלוש שנים סגר את משרדו בירושלים ועבר לגור ולעבוד בשדרות וצירף אליו למשרד את אחיו.
ב-1998 החליט מויאל להתמודד מול דוד בוסקילה בבחירות המקומיות לראשות עיריית שדרות בהן זכה בראשות העיר בסיבוב השני.
ב-2000 היה במגעים עם ראש מפלגת מרצ יוסי שריד בדבר מעברו למפלגה ושילובו ברשימתה לכנסת, אך הדבר לא יצא לפועל בשל חילוקי דעות בנושאים המדיניים.
ב-2003 נבחר מויאל לכהונה נוספת כראש עיריית שדרות.
בתקופה זו, מתחילתה של האינתיפאדה השנייה, החלו טרוריסטים פלסטינים מרצועת עזה לשגר אל שדרות רקטות "קסאם" רבות, שחלקן אף גרמו להרוגים ונזק לרכוש בעיר.
מויאל הרבה להופיע בתקשורת בנושא ודמותו זוהתה במידה רבה עם העיר.
בשנת 2005 זכה מויאל בתואר איש השנה בתקשורת של האיגוד הישראלי ליחסי ציבור ודוברות, על פעילותו להעלאת העיר שדרות לסדר היום הציבורי.
בבחירות לכנסת השש עשרה ב-2003 השתמשה מרצ בתשדירים המראים את תמיכתו של מויאל בעמדותיה החברתיות, על אף היותו חבר מרכז הליכוד.
מויאל שובץ במקום ה-40 ברשימת הליכוד לכנסת ה-17 ב-2006, אולם לא נבחר לכנסת.
בשנת 2007 התפרסם בערוץ 10 תחקיר על חשד לשחיתות בהתנהלותו של מויאל.
בחודש ספטמבר 2007, השעה עצמו מויאל ללא הגבלת זמן ויצא לחופשה, אך לאחר כחודש חזר לתפקידו.
בדצמבר 2007 הודיע בשידור רדיו על התפטרותו כמחאה על אזלת ידה של הממשלה בטיפול בקסאמים, אולם חזר בו.
מויאל לא התמודד בבחירות לראשות העיר שהתקיימו בסוף 2008. הוא הוחלף בידי דוד בוסקילה.
באוקטובר 2010 הודיעה פרקליטות מחוז דרום על סגירת התיק נגדו מחוסר ראיות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים נפגש עם יצחק הרצוג ועם ציפי לבני ראשי מפלגת המחנה הציוני ובתגובה פוטר מהליכוד.
הדבר עורר תגובות סערות והוא הוחזר אך החליט לעזוב את הליכוד מרצונו החופשי.
ב-12 במרץ 2018 עורר מויאל סערה, לאחר שבריאיון ברדיו 101.5FM אמר כי אם הספרדים היו מקימים את מדינת ישראל, היא הייתה עוד "מלוכה מחורבנת".
לדברי מויאל, בעקבות הממצאים שעלו מהסדרה 'סאלח, פה זה ארץ ישראל': "דור הראשון והשני משלם את המחיר של בניית הארץ, זו גזירת עולם ואיש לא יכול להתנגד לה.
טוב שהאשכנזים קיבלו את הספרדים ולא ההפך, כי אחרת היינו מקימים במזרח התיכון עוד מדינה ערבית.
כדאי שנאמר את האמת ונשים מראה מול הפנים שלנו: כמה אוניברסיטאות היו במרוקו?
מה ידענו על העולם המתקדם?