tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאי 2012 מכרה סותבי'ס את אחת מארבע גרסאות של ציור "הצעקה", תמורת 120 מיליון דולר, המחיר הגבוה ביותר שבה נרכשה יצירת אמנות במכירה פומבית.
השיא נשבר על ידי בית המכירות המתחרה כריסטי'ס בנובמבר 2015, כאשר הציור "עירום בנחת" של אמדאו מודיליאני נמכר ב–170.4 מיליון דולר.
במאי 2016 ערכה מכירה פומבית של תכשיטים ויהלומים בז'נבה, שבה נמכר יהלום ורוד ב-32 מיליון דולר, המחיר הגבוה ביותר ששולם מעולם על יהלום מסוג זה.
באוקטובר 2018, יצירה של האמן בנקסי "ילדה עם בלון" שנמכרה במכירה פומבית של סותבי'ס, השמידה את עצמה מספר שניות לאחר המכירה.
סוּשׁמה סוואראג' (בהינדי: सुषमा स्वराज, באנגלית: Sushma Swaraj; 14 בפברואר 1952 – 6 באוגוסט 2019) הייתה פוליטיקאית הודית, עורכת דין בבית המשפט העליון, ושרת החוץ של הודו בממשלת מודי הראשונה.
סוואראג' הייתה בין ראשי מפלגת העם ההודית והאישה השנייה שהייתה שרת החוץ של הודו, אחרי אינדירה גנדי.
היא נבחרה שבע פעמים לפרלמנט, ושלוש פעמים לאספה מחוקקת של מדינה הודית.
בגיל 25 בשנת 1977, הייתה הצעירה ביותר לאייש תפקיד שר בקבינט בהריאנה.
היא גם שימשה כראש השרים החמישי של דלהי לתקופה קצרה ב-1998.
סוואראג' נפטרה בעקבות התקף לב בליל 6 באוגוסט 2019. לאחר מותה, בשנת 2020, היא זכתה בפדמה ויבהושן בעסקי ציבור.
בשנת 1977 הפכה סוואראג' לשרת הקבינט הצעירה ביותר בממשלת הריאנה, בגיל 25. בשנת 1979 הפכה לנשיאת מפלגת ג'נאטה בממשלת הריאנה וזאת בגיל 27 בלבד.
סושמה סוואראג' הייתה האישה הראשונה ששימשה כדוברת של מפלגה פוליטית לאומית בהודו, ואף האישה הראשונה ששימשה כראש השרים של דלהי, מזכירה כללית, שרת הקבינט של האיחוד ומנהיגת האופוזיציה.
סושמה סוואראג' התמודדה ב-11 מערכות בחירות בארבע מדינות.
באוקטובר 1998 מונתה סוואראג' לראש השרים בדלהי, כחודש וחצי קודם לבחירות לאספה המחוקקת של דלהי.
מפלגת העם ההודית הפסידה בבחירות לקונגרס הלאומי ההודי.
סוואראג' זכתה לביקורת חריפה כאשר דחקה בראש הממשלה מודי להכריז על הבהגווד גיטא כספר הלאומי של הודו.
כשרה לענייני חוץ היא מילאה תפקיד מרכזי בהחזרת גיטה, נערה הודית בת ה-23 לקויית השמיעה והדיבור, שנלכדה בפקיסטן במשך 15 שנים.
בפברואר 2016, במהלך ועידת הרומה הבינלאומית, סושהמה סוואראג' הצהירה כשרת החוץ ההודית שאנשי קהילת רומה הם הילדים של הודו.
הוועידה הסתיימה בהמלצה לממשלת הודו להכיר בקהילת הרומה הפרוסה על פני 30 מדינות כחלק מהפזורה ההודית.
ב-19 בפברואר 2019 קיבלה סוואראג' את פרס הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי מאת ממשלת ספרד, כהכרה בתמיכתה של הודו בפינוי אזרחיה מנפאל במהלך רעידת האדמה ב-2015.
ב-13 ביולי 1975 נישאה סושמה שארמה (שם נעוריה) לסוואראג' קאושאל, עורך דין בבית המשפט העליון של הודו.
הם נפגשו במהלך פעילות אקטיביסטית משותפת להגנתו של המנהיג הסוציאליסטי ג'ורג' פרננדס.
קאושאל שימש גם כמושל מיזוראם בין השנים 1990 ל-1993 וכחבר פרלמנט בין השנים 1998 ל-2004.
לבני הזוג יש בת בשם בנסורי.
ב-10 בדצמבר 2016 עברה סושמה סוואראג' השתלת כליה מתורם אנונימי.
ב-6 באוגוסט 2019, בגיל 67, נפטרה סוואראג' כתוצאה מדום לב, לאחר שהוחשה לבית החולים בעקבות התקף לב.
סותרה הוא חפץ המשמש באסלאם כדי לחצוץ בין אדם המבצע צלאה (התפילה המוסלמית) לבין אדם שעשוי לעבור מולו בעת התפילה.
האיסור לעבור לפני המתפלל מופיע בחדית שם נאמר כי "עדיף לעמוד ארבעים מאשר לעבור לפני המתפלל".
גם ביהדות יש איסור מעבר לפני המתפלל אולם עם גדרים שונים.
התפילה לא מתבטלת אם עוברים לפני המתפלל אולם במקרים מסוימים כן, מותר לעבור לפני המתפלל במרחק של שלוש אמות, אולם אם מניחים את הסותרה, ועוברים מאחריה אזי לא נפסקה התפילה.
האיסור לעבור הוא כאשר מתפלל ביחיד אבל אין בעיה אם הוא עובר בין שורות המתפללים במסגד..
ישנן אסכולות הלכה באסלאם שגורסות כי השימוש בסותרה הוא חובה, בעוד שאסכולות אחרות גורסות כי זו המלצה בלבד.
עבור אדם אשר מסתכל מהצד ואינו בקי בהלכות האסלאם, עשוי הדבר להראות כאילו שהמוסלמי מתפלל אל החפץ עצמו, אם כי אין הדבר כך.
המהרי"ל דיסקין, נזהר שלא לעבור לפני המתפלל המוסלמי, משום שהחשיב את תפילתו כתפילת היהודי, וכשם שביהדות אסור לעבור לפני המתפלל כך גם בתפילת המוסלמי.
על פי ההלכה האסלאמית, האדם שמתפלל אמור להיות במרחק של כ-3 אמות מהסותרה.
כמו כן, על גובהה של הסותרה לא להיות פחות מאמה אחת.
על פי פוסקי הלכה שונים באסלאם, אין חובה להשתמש לצורך החציצה דווקא בסותרה המיוחדת לכך, וניתן להשתמש בכל חפץ כסותרה.
כמו כן, ניתן להתפלל במקום זה מול קיר, או אף להושיט את היד קדימה על מנת למנוע קרבת יתר של עובר אורח אל המתפלל.
סורת מרים היא פרק (סורה) מספר 19 בקוראן, והיא מכילה 98 פסוקים.
היא נקראה על שמה של מרים, אמו של עיסא (ישו), אשר סיפורה מוזכר בפסוקים 16–34 בפרק.
הפסוק הראשון של סורת מרים מורכב מחמש אותיות ערביות: כאף.הא.יא.
הפסוק הזה מהווה סוגיה מסתורית עבור רוב פרשני הקוראן, מפני שחמש האותיות הללו אינן מרכיבות אף מילה ידועה או שם ידוע.
בתפסיר אל-ג'לאלין נאמר בדבר הפסוק הזה "רק אללה יודע למה הוא התכוון בזה".
עבד אללה אבן אל-עבאס, שהיה מהצחאבה ומגדולי פרשני הקוראן, אמר שהמילה המופיעה בפסוק הזה היא למעשה מילה המכילה כמה משמותיו ותכונותיו של אללה, בעוד שאחרים אמרו שהוא שם משמותיו של הקוראן, או שבועה של אללה.
מלבד מרים, מוזכרים בסורת מרים מספר נביאים נוספים.
בפסוק 2 מוזכר זכריה, אביו של יוחנן: "זכר רחמי ריבונך על עבדו זכריה"
בפסוק 7 מוזכר הנביא יוחנן: "הוי, זכריה!
הנה אנו מבשרים לך על בן ושמו יהיה יוחנן, שם שלא ניתן לאף אחד קודם לכן".
בפסוק 34 מוזכר ישוע בן מרים: "זהו ישוע בן מרים, דבר הצדק אשר עליו נמצאים במחלוקת".
בפסוק 41 מוזכר אברהם: "והזכר בספר את אברהם, אכן הוא היה צדיק ונביא".
בפסוק 49 מוזכרים יצחק ויעקב: "וכאשר התרחק מהם וממה שהם עובדים מלבד אללה, הענקנו לו את יצחק ויעקוב, ועשינו את שניהם לנביאים".
בפסוק 51 מוזכר משה: "והזכר בספר את משה, אכן הוא היה טהור, והיה שליח ונביא".
בפסוק 53 מוכר אהרן: "והענקנו לו ברחמינו את אחיו אהרון הנביא"
בפסוק 54 מוזכר ישמעאל: "והזכר בספר את ישמעאל, אכן הוא היה צדיק שמקיים את הבטחותיו והיה שליח ונביא".
בפסוק מספר 56 מוזכר חנוך: "והזכר בספר את חנוך, אכן הוא היה צדיק ונביא"
בפסוק 58 מוזכרים אדם ונוח: "אלה אשר העניק להם אללה מחסדו מקרב הנביאים, מזרע אדם ומאלה אשר נשאנו עם נוח, ומזרע אברהם וישראל, ומאלה אשר הדרכנו ובחרנו.
בהיקרא לפניהם אותות הרחמן, הם היו נופלים בסגידה ובוכים"?
סורת יונס היא סורה מספר 10 בקוראן, והיא מכילה 109 פסוקים, 1,839 מילים, ו-7,589 אותיות.
שם הסורה נגזר משמו של הנביא יונס אשר שמו מוזכר בסורה.
הסורה נקראת על שמו של הנביא יונס, אשר מוזכר בפסוק 98. חרף העובדה שהסורה נקראת על שמו, פסוק 98 הוא הפסוק היחידי מבין 109 הפסוקים של הסורה אשר מזכיר את יונס.
הדבר אינו חריג בקוראן, מפני שישנם מספר פרקים אשר נקראים על שם מילה מסוימת המופיע במהלך הפרק, אפילו אם היא אינה קשורה לנושא המרכזי של הפרק.
יונס הוא השם הערבי של הנביא המקראי יונה.
הפסוק הראשון מורכב מהאותיות א.ל.ר (ا.ل.ر) אשר לא מרכיבות מילה או שם ידוע.
עם זאת, פרשני הקוראן העלו במהלך ההיסטוריה סברות בנוגע למשמעות האותיות הללו.
אחת הסברות המפורסמות ביותר, אשר הועלתה על ידי הצחאבי עבדאללה אבן אל- עבאס, היא שמדובר בהצהרה מצד האל, אשר משמעותה "אני אללה, הרואה הכל!", פרשנים אחרים גרסו כי מדובר בהכרזה שמשמעותה "אני אללה, הסלחן!".
טענה נוספת גורסת כי מדובר בשבועה של אללה בשלוש האותיות הללו מקורות אחרים, למשל תפסיר אל-ג'לאליין, טוענים שרק אללה יודע מה המשמעות של האותיות הללו.
פסוקים 2–70 מכילים מעין דיאלוג רטורי בין האסלאם לבין הלא מוסלמים.
שאר הפרק מכיל את סיפוריהם של נוח, משה ויונה, אשר נחשבים באסלאם לנביאים ולשליחי האל.
הפרק מציג את הטיעונים של תושבי מכה הפאגנים, ואת המענה האסלאמי לטיעונים הללו.
למשל, הפאגנים טענו שמוחמד הוא מכשף ושהקוראן הוא פברוק מעשה ידיו, הטיעון עולה בפרק עם המענה לו.
הפרק מזכיר כאמור גם את סיפורו של יונה, ומתאר כיצד עמו דחה תחילה את המסר שהוא הביא להם, אך לבסוף קיבל אותו, דבר שהוביל לכאורה למחילה ולביטול העונש האלוהי שריחף מעל ראשיהם.
הסורה פונה גם למוחמד, ואומרת לו שאם עולים בו ספקות בנוגע לסיפורים שנגלו אליו כחלק מהנבואה, הוא יכול לפנות אל היהודים והנוצרים, ולשאול אותם בעניין הסיפורים הללו, מפני שאז הוא כביכול יראה שהם מאשרים את כל מה הנאמר בקוראן.
ישנם מומחים אשר גורסים כי ניתן לחלק את סורת יונס לאחד עשר נושאים כלהלן:
הקוראן הוא ספר של חכמה, אשר מכיל אותות מהאל החכם.
כפיות הטובה של האדם כלפי בוראו.
רחמיו של האל על ברואיו, והזמנת האנושות אל משכנות השלום.
הטענה כי הקוראן הוא ממקור אלוהי, והצבת האתגר לטוענים שהוא מעשה ידי אדם .
האל שלח שליח לכל העמים, ואלו שלא האמינו יהיו ביום הדין מהמפסידים.
הקוראן הוא מקור לרחמים, ברכה ורפואה לכל האנושות.
אללה עד לכל אשר בני האדם עושים.
סיפורם של נוח, ושל משה ואהרון.
הצלת בני ישראל מידו של פרעה.
לא ניתן לגזול מאדם חסד שאללה העניק לו, ולא ניתן לעזור לאדם שאללה החליט להזיק לו.
אחרים גורסים כי שהחלוקה המדויקת של הסורה היא לעשרה נושאים, כדלקמן:
אללה הוא הבורא היחידי של היקום.
אלילים לא יכולים להועיל ולא להזיק.
אלילים אפילו לא מודעים לכך שעובדים אותם.
אללה שלח שליח לכל אומה.
הקוראן מכיל פתרון לבעיות האנושות.
עבודה זרה היא הבל הבלים.
הסיפור של נוח ובני עמו.
אף אומה לא נושעה כי האמינה לאחר ראיית העונש מתקרב, מלבד אומתו של יונה.
האיסור על כפיית האסלאם על אנשים.
בחלק מספרי התפסיר נאמר שלסורת יונס סגולות מיסטיות.
חלק מפרשני הקוראן ציינו שהאדם אשר יקרא את סורת יונס כל חודשיים או שלושה חודשים, יהיה בחיים הללו בין החכמים, וביום תחיית המתים יהיה מהקרובים ביותר לאללה.
אחרים מאמינים כי כל מי שקורא את הסורה הזאת, יזכה מאלוהים לגמול גדול פי עשרה מהגמול שקיבלו אלו שהאמינו בשליחותו של יונה בזמנו.
סורת יוסף היא הסורה ה-12 בקוראן, והיא מכילה 111 פסוקים, המורכבים מ-1,795 מילים, המכילות 7,125 אותיות.
שמה של הסורה נגזר משמו של הנביא יוסף, שמוזכר בסורה הזאת 25 פעמים מתוך 27 הפעמים שהוא מוזכר בקוראן.
כמו סורות אחרות בקוראן, גם סורת יוסף נפתחת ברצף של שלוש אותיות, שעל פני השטח נראות כאותיות שמשמעותן נסתרת ואינה ידועה, מפני שהן אינן מרכיבות מילה מוכרת.
הסורת הזאת נפתחת באותיות אליף.
רא (ا.ل.ر), שלפי עבדאללה אבן אל-עבאס, המשמעות שלהן היא "אני אללה, ואני רואה את כל אשר אתם עושים", בעוד שבתפסיר אל-ג'לאלין נאמר שרק אללה יודע מה פירוש האותיות הללו.
לאחר מכן, מסופר שאחיו של יוסף מלינים אחד לשני על כך שיעקב אוהב אותו ואת אחיו יותר מהם, על אף שהם "עצומים", ורוצים להורגו או להביאו לארץ רחוקה.
המזימה יוצאת אל הפועל, ואחי יוסף מבקשים מיעקב לתת ליוסף ללכת עמם "למען ישתעשע ויצחק עמנו", ומבטיחים לערוב לשלומו.
האחים אומרים ליעקב שיוסף שמר על כליהם ונאכל בידי זאב, ומביאים את כתונתו המגואלת ב"דם כזב" כהוכחה.
לאחר זמן לא ידוע, עוברת שיירת סוחרים לשאוב מים ומוצאת את יוסף בבור.
הם מכרו אותו למצרי במחיר נמוך.
המצרי אומר לאשתו, גבירתו של יוסף, שאולי הוא יועיל להם או יהיה להם כמו בן, ועל כן כדאי להם להשקיע בו.
כאשר שניהם רצים את הדלת, היא קורעת מאחוריו את כתונתו.
היא פוגשת בבעלה ושואלת אותו מה יעשה למי שזומם כנגד משפחתם, והאם לא יושם במאסר.
יוסף טוען לחפותו, ואיש משפחה אחר אומר שאם כתונתו קרועה מקדימה, יוסף הוא שחשק בגבירה, ואם מאחור, המשמעות היא שהגבירה חשקה ביוסף.
נשות העיר מרכלות ולועגות לגבירה על שחשקה ביוסף, והגבירה מזמינה אותן לאכול עמה.
הגבירה אומרת שהוא אכן עמד בצדקו, אך אם לא יעשה את שהיא מבקשת ממנו, היא תשים אותו במאסר.
הם מבקשים מיוסף לפתור את החלום, מאחר שהחשיבוהו לחכם.
יוסף פותח את דבריו בהתנגדות לפוליתאיזם ובשבח האמונה באל אחד, ולאחר מכן מפרש את החלומות: האחד ישקה את אדונו (כלומר את המלך) יין, והשני ייתלה על עץ וציפורים יאכלו את בשרו מעל ראשו.
יוסף מבקש מזה שלפי פתרונו יזכה לחיים, שיזכירו לפני אדונו לאחר שחרורו מהמאסר, אולם השטן משכיח את יוסף מזיכרון האיש ויוסף יושב במאסר עוד שנים ארוכות.
לאחר שנים, המלך חולם על שבע פרות שמנות שנבלעות על-ידי שבע פרות דקות, וכן שבע שיבולים לחות ושבע שיבולים דקות, ומבקש מנגידי עמו לפתור את החלום, אך הם אינם מצליחים.
האיש שיוסף פרש את חלומו במאסר נזכר ביוסף, והוא הולך ליוסף לספר לו את החלום ולבקש את הפתרון.
יוסף מפרש ששבע שנים המצרים יצטרכו לחסוך בתבואה ולאכול רק לפי צורכם, ולאחר מכן תבואנה שבע שנות בצורת, בהן יאכלו את חסכונותיהם לפי הצורך, ולאחר מכן תבוא שנה פורייה עם רוב תבואה וענבים.
המלך מבקש לראות את יוסף, ויוסף אומר לשליח המלך לשאול את המלך מה חשבו על יוסף הנשים שחתכו את ידיהן (במטרה לוודא שלא יצא מהמאסר לפני שתיוודע צדקתו).
הנשים אומרות למלך שלא ידעו דבר רע על יוסף, ואף הגבירה מודה באשמתה.
המלך שם את יוסף להיות איש שלומו, ויוסף מבקש לשמור על בתי המסכנות בארצו.
יוסף נותן להם את מחסורם, ומבקש לראות את אחיהם הקטן, ולא, לא ייתן להם את מזונם.
האחים אומרים שילכו לבקש זאת מאביהם, ויוסף אומר לעבדיו לשים את סחורתם בשקיהם בלי שידעו, כדי שיגלו זאת רק לאחר שיגיעו לבתיהם ויחזרו למצרים.
האחים מגיעים ומספרים לאביהם שנמנע מהם האוכל במצרים, ולכן מבקשים לקחת את אחיהם הקטן עמם, ומבטיחים שישמרו עליו.
יעקב שוב מביע חששו שמא גורל הבן הקטן יהיה כגורל יוסף, אך מתרצה באמרו כי אללה ישמור וירחם עליו.
יעקב משביע את האחים שישמרו על האח הקטן, ומוסיף שעליהם להיכנס משערים שונים של העיר – אך זה לא יועיל להם אם אללה לא יהיה איתם.
האחים שומעים בקול אביהם, אך אללה אכן לא איתם.
כשבאו ליוסף, הוא אמר לבנימין "אני אחיך", ואומר לו שלא להתעצב על מעשי אחיהם, אך בשלב זה שאר האחים עוד לא גילו את זהותו.
אחרי שהאחים סיימו לאכול את המזון שיוסף נתן להם, הוא שם גביע בתיקו של בנימין, ואחרי ששבו האחים לדרכם יצא אחריהם כרוז שקרא כי גנבים הם.
האחים שאלו את הכרוז מה אבד, והכרוז אמר שגביע המלך אבד, ומוצאו יקבל דגן כמשקל גמל.
האחים נשבעים שלא גנבו, והכרוז שואל אותם מה יהיה דין הגנב אם יתגלה הגביע אצלם – הם מבטיחים שהגנב יהיה עבד.
הכרוז בודק את תיקי כל האחים לפני תיק בנימין, ובתיק בנימין הוא מוצא את הגביע.
יוסף שתק, אך כעס עליהם בליבו.
על אף השתלחותם בבנימין, האחים מבקשים מיוסף לקחת את אחד האחים האחרים כעבד, כי יש להם אב זקן, אך יוסף מסרב בטענה שלעבור על קביעתם שהגנב יילקח לעבד יהווה חטא לאללה.
האח הגדול אמר שמאחר שנשבעו ליעקב לשמור על בנימין, הוא לא יחזור עד שיעקב יאשר להם לבוא בלי בנימין או שאללה יציל את בנימין.
הוא אומר לשאר האחים לחזור לאביהם ולספר לו שבנימין גנב, ושהוא יכול לשאול את האורחה עמה חזרו או את העיר בה היו.
אביהם בכל זאת לא האמין להם, אך מביע את תקוותו בישועת אללה שישיב לו את כל בניו.
הבנים מבקשים ממנו למתן את יגונו על יוסף, שמא ייגמר כוחו או שימות.
האחים יורדים שוב מצרימה ומבקשים מיוסף מעט אוכל היות שהם עניים, ומנמקים כי אללה גומל לישרי דרך.
הוא אומר להם לקחת כתונת ולתת אותה לאביו כדי שתאורנה עיניו, ולאחר מכן לשוב אליו עם משפחתם.
כשקרבה האורחה למושבו של יעקב, הוא אומר כי הוא מריח את יוסף, אך השומעים זאת בזים לו.
כאשר מראים ליעקב את כתונת יוסף, אורו עיניו, והוא שואל "הלא אמרתי לכם כי אני יודע מאת אללה את אשר אינכם יודעים?".
האחים מבקשים סליחה וכפרה מאת יעקב, והוא אומר שאללה סולח להם.
על פי מסורות אסלאמיות שונות, לסורת יוסף סגולות רבות.
האימאם ג'עפר א-צאדק גרס כי מי שיקרא את סורת יוסף כל יום או כל לילה, יהיה ביום הדין יפה כמו יוסף.
מוחמד טען כי מי שילמד אנשים אחרים את הסורה הזאת, הדבר יקל עליו את שעת המוות, וחיים זה ישמור עליו מצרות עיניהם של אחרים.
חלק מהפלגים בכת הח'ווארג' כופרים בקיומה של הסורה עקב כך שהיא עוסקת במעשי אהבים, דבר שלדעתם אינו תואם את קדושת הקוראן.
פרשני הקוראן גורסים כי בסורת יוסף ישנם לקחים רבים שעל האדם להפיק במהלך קריאתו אותה, ביניהם ניתן למצוא את חמשת הלקחים שלהלן:
להיות סבלני ולסמוך על האל.
עדיף להתמודד עם קשיים ולא להפנות גב לאל.
לקיחת אחריות אישית בהתמודדות עם החטא.
סורת נוח היא סורה מספר 71 בקוראן, והיא מכילה 28 פסוקים המורכבים מ-227 מילים המורכבות מ-965 אותיות.
הסורה מגוללת את סיפורו של הנביא נוח, אשר נחשב לשליח האל הראשון על פי המסורת האסלאמית.
הסורה מגוללת את סיפורו של נוח, ומספרת כיצד במשך 950 שנה הוא הזמין את עמו אל המונותאיזם.
לאחר שעברו כל כך הרבה שנים, מבין נוח שכמעט אף אחד מבני עמו אינו מוכן לקבל את המסר שלו, והוא פונה לאלוהים בתפילה.
אלוהים עונה לכאורה לתפילתו של נוח, ומצווה עליו להזהיר את בני עמו ממבול שעתיד להציף אותם.
אז, המבול מגיע, וכביכול מוכיח לבני עמו של נוח, שהוא לא שיקר להם, ושהוא היה דובר אמת באזהרותיו.
פסוקים 1–4 עוסקים במסר שנוח קיבל מהאל, מסר שעליו להעביר לבני עמו.
בפסוקים 5–20, נוח מודיע לאל שבני עמו אינם מוכנים לקבל את המסר.
בד בבד, ממשיך נוח לנסות ולהסביר לבני עמו שכל היקום הוא הוכחה וראייה לקיומו וריבונותו של האל.
בפסוקים 21–24, נוח פונה לאלוהים ומבקש ממנו למחות את הרשעים.
בפסוקים 25–28 מתואר כיצד הרשעים הוטבעו במבול ונשלחו לגיהנום.
ישנה מסורת אסלאמית שגורסת כי האדם שלומד את סורת נוח ומתמיד בקריאתה, יזכה לשכרם ומעמדם של אלו אשר הלכו בעקבות נוח.
סוּרת לֻקְמָאן היא סורה מספר 31 בקוראן, והיא מכילה 34 פסוקים, אשר מורכבים מ-550 מילים, שמכילות 2121 אותיות.
שם הסורה נגזר מלוקמאן החכם אשר מוזכר בפסוקים 12–19 שבסורה.
על פי האמונה האסלאמית, אללה מסר את הסורה הזאת למוחמד בתקופה שקדמה להג'רה.
פסוק 1 מורכב מהאותיות אליף.
מים (ا ل م), וישנם פרשנים אשר גורסים כי מדובר בצירוף אותיות שמשמעותן ידועה רק לאללה.
עם זאת, גרס, הצחאבי אבן אל-עבאס כי מדובר בהצהרה של אללה, שבה הוא מכריז שהוא אללה, ושהוא הכל יודע.
פסוקים 2–5 מדברים על הצדיקים ועל מעשיהם הטובים.
פסוקים 6–7 מתמקדים בלא מאמינים ובמעשיהם ההפוכים למעשיהם של הצדיקים.
פסוקים 8 -11 מציגים את גן העדן, המהווה לכאורה פרס למאמינים ולצדיקים.
פסוקים 12–13 מדגישים את עצותיו של לוקמאן לבנו.
תחילה הוא מספר לו שישנו רק ישות עליונה אחת, ושכדאי לו לעבוד רק אותה.
בפסוק 14 לוקמאן מספר לבנו על החשיבות של כיבוד הורים.
פסוק 16 מבהיר כי לכאורה יש ביכולתו של אללה לראות הכל.
פסוקים 17–19 ממליץ על המתינות, על ההתרחקות מקיצוניות, ועל הימנעות מעשיית מעשים רעים.
פסוקים 20–21 שוב דנים בלא מאמינים, ובעונש הצפוי להם לכאורה בעולם הבא.
פסוק 22 שוב מדבר על המאמינים.
פסוק 23 פונה לכאורה אל הנביא מוחמד, ואומר לו שאל לו להיות עצוב מכך שהלא מאמינים סטו מדרך הישר.
פסוקים 24–34 מדברים מתמקדים באללה, ובכך שהוא תמיד פועל לטובת האנושות.
על פי המסורת האסלאמית, אללה שולח שלושים מלאכים להגנתו של האדם אשר קורא את הסורה הזאת בלילה, והם מגנים ושומרים עליו עד הבוקר.
כמו כן, על פי אותה מסורת, אללה שולח שלושים מלאכים גם לזה אשר קורא את הסורה הזאת בבוקר, והם שומרים ומגנים עליו עד הלילה.
מקור אסלאמי נוסף גורס כי האדם אשר ילמד את הסורה ויקפיד בקריאתה, יזכה בעולם הבאה להיות בחברתו של לוקמאן החכם.
סורת ט.ה היא הסורה ה-20 בקוראן, והיא מכילה 135 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון, אשר מורכב משתי אותיות בלבד.
הפסוק הראשון מורכב משתי האותיות מהשפה הערבית, האות "טה" (ط) והאות "הא" (ه).
פרשני הקוראן נחלקו בנוגע למשמעות של צירוף האותיות הללו, מפני שעל פני השטח נראה שאין הן מרכיבות מילה כלשהי.
בתפסיר אל-ג'לאליין נאמר שרק אללה יודע מה מהות ומשמעות האותיות הללו.
לעומת זאת, פרשנות אחרת היא שהאותיות "ט.ה" הן פנייה אל מוחמד, או כינוי שלו.
גם הצחאבי עבד אללה אבן אל-עבאס גרס כי מדובר בשם בו הקוראן פונה למוחמד.
האימאם ג'עפר א-צאדק האמין גם הוא כי מדובר באחד משמותיו של מוחמד
פסוקים 1–8 הם מעין מבוא לסורה.
פסוקים 9–98 מספרים את סיפורו של משה.
פסוקים 99–113 מדברים על יום הדין.
פסוקים 114–123 מגוללים את סיפורו של אדם.
פסוקים 123–127 מזכירים שוב את יום הדין.
פסוקים 128–132 מכילים הוראות פרקטיות למאמינים.
פסוקים 133–135 הם הפסוקים החותמים ונועלים את הסורה.
על פי אחת המסורות האסלאמיות, אדם אשר מתמיד בקריאת סורת ט.ה, יזכה לאהבתו של אללה.
סורת עבס היא הסורה ה-80 בקוראן, והיא מונה 42 פסוקים.
שם הסורה נלקח מהפסוק הראשונה בה.
על פי יוסף יואל ריבלין משמעות שם הסורה היא "קָמַט מִצְחוֹ", בעוד שלפי הרמן רקנדורף, משמעות השם היא "עקם את מצחו".
אף על פי שסורת עבס היא סורה קצרה, היא דנה בנושאים מגוונים והיא מדגישה את יום הדין.
ניתן לתמצת את תוכנה לחמישה נושאים:
אלוהים מגנה לכאורה את האדם שהתייחס בצורה לטובה לאדם העיוור שבסיפור, שכביכול בא לחפש את האמת.
כפיות הטובה של האנשים כלפי חסדיו של אללה.
אזכרת החסדים שהאל נתן לכאורה לבני האדם.
אזכור האירועים שלכאורה עתידים להתרחש ביום הדין.
סורת סבא היא הסורה ה-34 בקוראן, המונה 54 פסוקים.
פסוקים 1–6 עוסקים ביום הדין.
דוד מוזכר בפסוקים 10–11, ופסוקים 12–14 עוסקים בשלמה.
פסוקים 22–27 דנים בפוליתאיזם ובמונותאיזם מנקודת המבט האסלאמית.
פסוק 28 מגדיר ומתאר לכאורה את תפקידו של מוחמד.
בפסוקים 30–33 שוב מדובר על יום הדין, וכך גם פסוקים 40–42.
סורת מוחמד היא הסורה ה-47 בקוראן, המונה 38 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק השני, בו מוזכר שמו של נביא האסלאם מוחמד.
פסוקים 1–6 מתארים לכאורה את מעשיהם של אויביהם של המאמינים.
בפסוקים 7–15 נטען כי המאמינים זוכים לתמיכתו של אללה מול אויביהם.
פסוקים 16–32 מתארים לכאורה את תכונותיהם של המונאפיקון, אשר בין היתר מתוארים כאנשים אשר מעליבים את מוחמד ואת המסר שלו, ומשתפים פעולה באופן חשאי עם אויביו.
פסוקים 33–38 עוסקים בעיקר בנושא הג'יהאד.
חלק מפרשני הקוראן גורסים כי ניתן לסכם את הסורה הזאת בשש נקודות עיקריות:
השוואה בין אמונה לבין כפירה.
החשיבות של הפקת לקחים מההיסטוריה.
מתן צדקה כסוג של ג'יהאד.
סורת ק היא הסורה ה-50 בקוראן.
היא מונה 45 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה, אשר נפתח עם האות הערבית "קאף" (ق).
הסורה עוסקת ומתמקדת בעיקר בנושאים שלהלן:
יום הדין, גן עדן וגיהנום.
ישנו חדית' מצחיח מוסלם שבו מספרת אום השאם, בתו של הצחאבי חארת'ה בן א-נעמאן, שהיא שיננה וזכרה בעל פה את הסורה הזאת אך ורק באמצעות הקשבה לנביא האסלאם מוחמד שהיה נוהג להקריא אותה בתפילות יום השישי.
סורת ע'אפר היא הסורה ה-40 בקוראן.
הסורה מונה 85 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק ה-3 בה.
הסורה נקראת גם סורת אל-מואמין (سورة المؤمين, "המאמין"), שם שנגזר מפסוק 28, בו מוזכר אדם מאמין מתקופתו של פרעה.
לפי חלק מפרשני הקוראן, סורת ע'אפר עוסקת בחמישה נושאים עיקריים:
סורת פאטר היא הסורה ה-35 בקוראן.
הסורה מונה 45 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
הסורה נקראת גם "סורת אל-מלאיקה", (سورة الملائکة, "המלאכים") וגם שם זה נגזר מהפסוק הראשון.
פסוקים 1–3 מדברים על כך שאללה מושל בחייהם של בני האדם.
פסוקים 4–8 אומרים אללה מעניש את אלו שדוחים אותו.
פסוקים 9–17 מספקים דוגמאות מחייו של האדם, המצביעות לכאורה על כך שאללה מושל בחייו של האדם.
פסוקים 18–35 מרחיבים על נושא האמונה באללה ובנביאים.
פסוקים 36–45 מתמקדים בנושא הכפירה באללה ונביאים.
הסורה מונה 88 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
סורה זו מתמקדת בנושאים שלהלן:
הצורך בהרהור והגות על פסוקי הקוראן ומשמעותם, ולא רק קריאתם.
בריאתו של האדם ומעמדו ביקום.
סיפורם חלק מהנביאים, תוך התמקדות בדוד, שלמה ואיוב.
פסוקים 1–16 מספקים מעין מענה לטענותיהם של אלו אשר דחו את מוחמד ואת הקוראן.
פסוקים 17–29 עוסקים בשכר שדוד קיבל לכאורה מאללה על כך שהוא התאזר בסבלנות בתקופותיו הקשות.
פסוקים 45–47 מדברים על אברהם, יצחק ויעקב.
פסוק 48 מזכיר את ישמעאל, אלישע וד'ו אלכפל.
פסוקים 49–64 מתארים את גן העדן והגיהנום.
פסוקים 65–88 מתארים באופן מפורט את משימתו של מוחמד.
הסורה מונה 83 פסוקים, ושמה נגזר משתי האותיות המסתוריות יא ו-סין, בתחילת הפסוק הראשון.
ישנם פרשנים המחשיבים את הסורה הזאת "הלב של הקוראן".
הסורה עוסקת בשלושה נושאים עיקריים: מונותאיזם, שליחותו של מוחמד, ויום הדין.
ניתן לחלק את נושאי הסורה לפי פסוקים כלהלן:
פסוקים 1–6 מפרטות חלק מחובותיו של מוחמד.
פסוקים 7–12 הם מעין השוואה בין המוסלמים לבין הלא מוסלמים בתקופתו של מוחמד.
פסוקים 13–32 מתארים את גורלם של העמים שלא הקשיבו לנביאים שאללה שלח אליהם.
פסוקים 33–68 מתארים לכאורה את התעייה של הלא מאמינים מהמסר של הנביאים.
פסוקים 69–83 מתמקדים בתחיית המתים.
חלק מהמוסלמים מייחסים לקריאת הסורה הזאת סגולות רבות, וביניהן:
זה שאין לו בגדים, ימצא בגדים.
זה שחש בפחד, ירגיש ביטחון.
ג'עפר א-צאדק טען כי האדם שקורא את הסורה הזאת לפני השינה יזכה להגנתם של אלף מלאכים.
ישנם מקורות אסלאמיים הגורסים כי האדם שקרא את סורה זו, כאילו קרא את כל הקוראן עשר פעמים.
סורת פֻצִלָת , הידועה גם כסורת חא.
מים א-סג'דה (سورة ﺣﻢ ﺍﻟﺴﺠﺪﺓ) היא הסורה ה-41 בקוראן.
סורה זו מונה 54 פסוקים, ושמותיה נגזרים מפסוק 1 ופסוק 3.
פסוקים 1–5 מדברים על כך שרוב האנשים לא מאמינים ולא יאמינו בקוראן.
פסוקים 6–8 קוראים לאנשים להאמין באל אחד.
פסוקים 9–12 עוסקים בבריאת העולם.
פסוקים 13–18 מדברים על שני שבטים קדומים, שבט עאד ושבט ת'מוד, שהוכחו לכאורה כעונש אלוהי על כך שהם דחו את הנביאים שנשלחו אליהם.
פסוקים 19–25 עוסקים ביום הדין.
בפסוק 26 נטען שבין הלא מאמין יש כאלו אשר מתאמצים למנוע מאחרים להכיר את הקוראן.
פסוק 31 מתאר את גן העדן.
פסוקים 34–36 מתארים את האופן שבו על המוסלמים לנהוג עם אויביהם המנסים לפגוע בהם ולהכשיל אותם.
פסוק 37 מעודד את האנשים לעבוד את הבורא במקום את הבריאה.
פסוקים 38–40 מדברים על אלו שלכאורה מתכחשים לאותותיו של אללה.
פסוקים 41 - 43 טוענים כי הנאמר בקוראן הוא אמת.
פסוקים 44–51 דנים בטענותיהם של אלו המטילים ספק באותנטיות של הקוראן.
פסוקים 52–54 מרחיבים בנושא של הפסוקים הקודמים.
סושקי הן בדרך כלל קינוחים מזרח אירופאיים מסורתיים קטנים של טבעות לחם קטנות, פריכות ומתוקות, הנאכלות לתה או לקפה כקינוח.
למילה סושקה יש שורש משותף עם הפועל הרוסי סושיט (сушить) "לייבש".
מרכיבים אופייניים בסושקה הם קמח, ביצים, מים ומלח, המשולבים לבצק יציב.
לאחר מכן חותכים את הבצק לחתיכות ומרדדים לרצועות דקות בעובי של כחצי ס"מ שמעוצבות לטבעות.
את אלה מבשלים לזמן קצר במי סוכר רותחים, ואז אופים בתנור.
הטבעות הן בדרך כלל כ-3 עד 5 ס"מ בגודל.
סושקי מצופים לפעמים בזרעי פרג.
באופן מסורתי, סושקי תלויים למכירה, על חוט ברחוב או בשווקים אזוריים.
כיום, סושקי גם ארוזים מראש, מיוצרים באופן תעשייתי ונמכרים בחנויות מזון בכל רחבי מדינות ברית המועצות לשעבר.
במדינות אחרות ניתן למצוא סושקי ארוז בשווקים שמוכרים מזון רוסי.
סושקי שייכים לסוג של מוצרי לחם בצורת טבעת מזרח אירופאית אשר מבושלים לזמן קצר לפני האפייה.
הברנקי הבלארוסי והרוסי גדולים ורכים יותר, אך עדיין צפופים למדי, כך שהם נטבלים לעיתים קרובות בתה כמו סושקי.
בובליק אוקראיני והאובווארזנקי קראקובסקי (Obwarzanek krakowski) הפולני הם אפילו גדולים ורכים יותר, אבל לא רכים כמו הבייגל היהודי.
כל המוצרים האלה מכונים בדרך כלל בובליקי ברוסית ובאוקראינית.
לחלופין, הם נקראים באופן כללי בראנקי ברוסית, אובארינקי באוקראינית ואבארנקי בבלרוסית.
"מוצרים מסוג ברנקה" הוא ציון רשמי של סוג המוצר.
בובליצ'קי, צורת הקטנה של בובליקי, משמשת לפעמים לציון המוצרים בגודל קטן מסוג זה, במיוחד את הסושקי.
טארלי הן טבעות לחם איטלקיות דומות.
באנגלית: Sushi Go!) הוא משחק קלפים לילדים שהומצא על ידי פיל ווקר-הרדינג ומיוצר על ידי חברת Gamewright.
בישראל המשחק משווק על ידי חברת המשחקים פוקסמיינד.
המשחק מורכב מקלפים מעולם האוכל היפני.
מטרת המשחק היא לזכות בכמה שיותר נקודות.
בתחילת כל סבב, מחלקים למשתתפים מספר שווה של קלפים (מספר קלפים נקבע בהתאם למספר המשתתפים).
בכל סבב, כל משתתף מניח קלך אחד לבחירתו עם הפנים מטה.
כאשר כל המשתתפים בחרו קלף, אומרים כולם יחד "סושי גו!" וכל משתתף מעביר את שארית הקלפים שבידו למשתתף הבא בתור.
כך ממשיכים, עד שלא נותרים קלפים בידי המשתתפים.
בתום הסבב, סופרים את מספר הנקודות שהשיג כל משתתף.
טמפורה - כל זוג קלפים מסוג זה מזכים ב-5 נקודות.
סשימי - כל שלושה קלפים מסוג זה מזכים ב־10 נקודות.
דים סאם - ככל שאוספים יותר קלפים מסוג זה, זוכים ביותר נקודות.
קלף אחד מזכה בנקודה אחת, שני קלפים מזכים ב-3 נקודות, שלושה קלפים מזכים ב-6 נקודות וכן הלאה.
ניגירי - כל קלף כזה מזכה בנקודות על פי סוגו: ניגירי ביצה - נקודת אחת, ניגירי סלמון - 2 נקודות, ניגירי דג לבן - 3 נקודות.
ווסאבי - הנחת קלף זה מתחת לקלף מסוג ניגירי משלשת את ערכו של קלף הניגירי.
רול מאקי - בכל קלף יש רול אחד, שני רולים או שלושה רולים.
המשתתף שיאסוף אתהמספר הרבה ביותר של הרולים יזכה בניקוד נוסף.
צ'ופסטיקס - בהנחת קלף זה, יוכל המשתתף לבחור 2 קלפים בתור הבא (ויחזיר את קלף הצ'ופסטיקס למשתתף הבא בתור).
קינוח - בסוף שלושת הסבבים, המשתתף בעל מספר הקינוחים הרב ביותר יזכה בניקוד נוסף, למשתתף בעל מספר הקינוחים הקטן ביותר ירד ניקוד.
סושילה קארקי (בנפאלית: सुशीला कार्की; נולדה ב-7 ביוני 1952) היא פוליטיקאית נפאלית ושופטת לשעבר המכהנת כראש ממשלת נפאל הזמנית החל מ-12 בספטמבר 2025, בעקבות התפטרותו של ראש הממשלה קאדגה פרסאד אולי כתוצאה ממחאות דור ה-Z בנפאל.
קארקי נולדה ב-7 ביוני 1952 בסאנקרפור (שהפכה מאוחר יותר לחלק מבירטנגר), נפאל.
היא הבת הבכורה מתוך שבעה ילדים במשפחתה.
קארקי למדה באוניברסיטת טריבהוואן בקטמנדו, שם קיבלה תואר ראשון.
לאחר מכן למדה באוניברסיטת בנארס הינדו בהודו, וב-1975 קיבלה משם תואר שני במדעי המדינה.
היא חזרה לאוניברסיטת טריבהוואן ללמוד משפטים, וסיימה את לימודיה ב-1978.
מ-1986 עד 1989, קארקי כעוזרת הוראה באוניברסיטת טריבהוואן, בקמפוס מהנדרה, בדהאראן; מ-1988, במקביל, הייתה נשיאת לשכת עורכי הדין של בית המשפט האזורי קושי עד 1990. הייתה חברה ב"תנועה העממית של 1990" שפעלה לסיום המשטר המלוכני בנפאל, ונעצרה בכלא בירטנגר.
בהמשך היא כתבה את הרומן "קארה" , בהשראת חוויותיה.
ב-2002 מונתה לנשיאת בית המשפט לערעורים בבירטנגר, תפקיד בו החזיקה עד 2004, אז מונתה כעורכת דין בכירה בלשכת עורכי הדין של נפאל.
קארקי מונתה כשופטת זמנית בבית המשפט העליון של נפאל ב-2009, ובמינוי קבוע בשנה שלאחר מכן.
במרץ 2016, דן בית המשפט העליון דן בבקשה לצו עיון מחדש על מינויו של חיל ראג' רגמי כראש ממשלת מעבר.
בית המשפט קבע כי העתירה, שהוגשה במקור ב-2013, כבר אינה רלוונטית ודחה אותה; קארקי ונשיא בית המשפט העליון קליאן שרסטה לא הסכימו עם ההחלטה, וקבעו כי מינויו של רגמי היה בלתי חוקתי.
באפריל 2016, לאחר ששרסטה יצא לגמלאות, הומלצה קארקי על ידי המועצה החוקתית לקחת על עצמה את תפקידו כנשיא בית המשפט.
היא שימשה בתפקיד באופן זמני עד לשימוע פרלמנטרי רשמי ביולי שלאחריו אושר מינויה.
היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון בתולדות נפאל ונודעה בזמנו כלוחמת קשוחה נגד שחיתות שלטונית.
במהלך כהונתה, היא נתקלה בהתנגדות בשל תכונות אלו, והואשמה על ידי הממשלה בעבודה נגדה לאחר שבית המשפט העליון פסל את מינויו של ג'איה בהדור צ'אנד כראש משטרת נפאל.
הליך ההדחה שנפתח נגד קארקי, שהיה קל יותר להתחילו לאחר אימוץ החוקה ב-2015, החל בפרלמנט באפריל 2017 על ידי מפלגת הקונגרס הנפאלי וה-CPN – המפלגה הקומוניסטית של נפאל (מרכז מאואיסטי) – והיא הושעתה אוטומטית.
ההליך להדחתה נתפס על ידי רבים כמונע פוליטית, במטרה להכשיל פסקי הדין בכמה תיקים בעלי פרופיל גבוה.
סגן ראש הממשלה ושר הפנים, בימלנדרה נידהי, התפטר במחאה, והמפלגה הלאומית הדמוקרטית (Rastriya Prajatantra Party) עזבה את הקואליציה שהייתה לה עם הקונגרס הנפאלי וה-CPN.
בחודש מאי הוציא שופט בית המשפט העליון, צ'ולנדרה שומשר רנה, צו עיכוב על ההליכים.
בשל הלחץ הציבורי, הסיעות השלטות משכו את הליך ההדחה.
קארקי פרשה ב-6 ביוני 2017 כאשר הגיעה לגיל פרישה חובה של 65.
לאחר פרישתה מבית המשפט, קארקי כתבה אוטוביוגרפיה על חייה המוקדמים והקריירה שלה כשופטת.
בספר, שפורסם תחת השם "ניאיה" , טענה קארקי כי הדמוקרטיה תלויה בעצמאות מערכת המשפט.
בשנה שלאחר מכן, היא פרסמה את הרומן "קארה".
כתוצאה ממחאות דור ה-Z בנפאל אולץ ראש הממשלה קאדגה פרסאד אולי להתפטר, והיה צורך בממשלת ביניים.
שמה של קארקי, שידועה בנייטרליות הפוליטית שלה, הוצע על ידי פעילים.
בסקר שנערך על גבי בשרת דיסקורד, נבחרה קארקי ראשונה מתוך חמישה אופציות.
המינוי אושר במהלך שיחות עם צבא נפאל, אך נשיא נפאל ראם צ'נדרה פודל התנגד לכך היות שחוקת נפאל אוסרת על שופטים לשעבר להחזיק בתפקידים פוליטיים.
ב-12 בספטמבר 2025 הושבעה קארקי כראש ממשלת נפאל הזמנית על-ידי הנשיא, תחת סעיף 61 לחוקה, ולא תחת סעיף 76 כפי שהיה בכל מינוי ראשי הממשלה עד כה.
קארקי היא האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד.
היא התבקשה להשיב את הסדר במדינה על כנו, לחקור שחיתות ואלימות נגד מפגינים, ולפקח על הבחירות שיתקיימו ב-5 במרץ 2026.
סַחְ'נִין היא עיר ערבית במחוז הצפון בישראל.
העיר נמצאת בבקעת סח'נין בצפון הגליל התחתון המרכזי (לב הגליל) דרומית לכרמיאל וצפונית-מזרחית לשפרעם.
היא הוכרזה כעיר בשנת 1995. הרוב המכריע של תושבי סכנין הם ערבים-מוסלמים, לצד מיעוט של ערבים-נוצרים.
סח'נין ידועה עוד מן התקופה העתיקה, ויישוב בשם דומה נזכר לראשונה בתעודות מצריות.
לאורך התקופה ההלניסטית, הרומית והביזנטית התקיימה במקום העיירה היהודית סכנין.
בעיירה ישבו ופעלו בין היתר התנא רבי חנינא בן תרדיון והאמורא רבי יהושע דסכנין, הנזכר רבות במדרשי חז"ל.
העיירה סכנין נזכרת רבות בכתבי חז"ל, בין היתר בשל הבקעה השופעת בה היא שוכנת ובשל יבוליה המשובחים, עד שתואר כי מתאניה נטף דבש:
בתחומי העיר מצויים שרידי עתיקות, ובהם מבנה מקאם המיוחס לרבי יהושע דסכנין שחי במאה הרביעית, המכונה בערבית "נבי א-סאדיק".
בימי הביניים שימש הקבר כאבן שואבת לעלייה לרגל.
אף היום יש העולים לרגל לקבר.
העיר שימשה כמרכז אזורי חשוב בעת שלטון האימפריה העות'מאנית, ודאהר אל-עומר צירף אותה לתחום השפעתו.
גם לאחר נפילתו של דאהר אל-עומר המשיכה העיר לשמש כמרכז חשוב לערביי הגליל בהמשך ימי האימפריה הע'ותמאנית וכן בימי המנדט הבריטי.
במלחמת העצמאות, הכפר נכנע לצה"ל ב-20 ביולי 1948 יום לאחר כניסת ההפוגה לתוקף.
צה"ל לא השאיר חיל מצב במקום ועזב זמן קצר לאחר הכניעה.
העזיבה אפשרה לאנשי הגדוד הרביעי של צבא ההצלה להיכנס אל הכפר, ועם תפיסת הכפר, 'צבא ההצלה' העניש את האחראים לכניעה לצה"ל.
הכפר נכבש סופית, לאחר קרב קצר, ב-30 באוקטובר 1948 במבצע חירם: גדודי חיל המשמר של מחוז חיפה השתלטו על סח'נין, מג'ד אל כרום, דיר חנא ועראבה, כשברוב המקרים משלחות של הכפרים הגיעו וביקשו כניעה.
הכפר נכלל בתחומי מדינת ישראל, ותושביו קיבלו אזרחות ישראלית אך היו תחת הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
בשנת 1955 הופקעו חלק מאדמות העיר לטובת שטח אש 9.
שנות ה-60 היו שנים של התפתחות מואצת באזור, כאשר התפתחה העיר כרמיאל ותוכננה הקמתם של יישובי גוש שגב, במסגרת "יהוד הגליל".
למטרות אלו הופקעו אלפי דונמים של אדמה מהכפר ומסביבותיו.
מדיניות זו הביאה להתנגשויות אלימות בין תושבי סח'נין ובין כוחות המשטרה ב-30 במרץ 1976 המכונות "יום האדמה".
שלושה מתושבי העיירה נהרגו בהפגנות, המצוינות עד היום על ידי ערביי ישראל ביום השנה לקיומן בתהלוכות מחאה ועצרות זיכרון.
בשנת 1978 היו בו כשלושה עשר אלף איש.
תושבי הכפר התפרנסו מחקלאות, מגידולי שדה וגידול זיתים וטבק.
בשנת 1995 קיבלה סח'נין מעמד של עיר בטקס בנוכחות ראש הממשלה יצחק רבין.
בשנת 2000 הייתה העיר מוקד לאלימות שפרצה בעת אירועי אוקטובר 2000. בסמוך לפני האירועים חלה תסיסה בעיר, ובין היתר עקב בניית בסיס צבאי גדול במבואותיה המערביים, והסכסוכים הבלתי פוסקים באשר לשטח השיפוט.
באירועים עצמם התקיימו הפגנות אלימות בעיר ובסביבותיה, שגלשו אף לאזור התעשייה הסמוך תרדיון השייך למועצה האזורית משגב.
שניים מתושבי העיר נהרגו באירועים.
קווי התחבורה הפנימיים (1,2,5) פועלים שבעה ימים בשבוע ואף ביום הכיפורים
בעיר מתגוררים כ-1,600 נוצרים, שהם 5.1% מהאוכלוסייה, והשאר (94.9%) הם מוסלמים.
בתוכם יש גם קהילה קטנה של סופים, ולהם מסגד במזרח העיר.
בשנת 2003 עלתה קבוצת הכדורגל של העיר, בני סכנין, לליגת העל בכדורגל ואף זכתה בגביע המדינה בכדורגל לשנת 2004. בעזרת תרומות שהגיעו מקטר ובתיווכו של חבר הכנסת הערבי-ישראלי אחמד טיבי, נבנה בעיר סח'נין אצטדיון כדורגל מודרני, בעל תכולה של 8,500 מקומות ישיבה.
הוא קרוי "אצטדיון דוחה" על שם עיר הבירה של קטר.
בסח'נין שני אתרי פולחן מקודשים.
הראשון, א-שייח צידיק, נמצא בגרעין ההיסטורי של היישוב בסמוך לבית הקברות הנוצרי.
ערביי הגליל, ובייחוד הבדואים של שבט א-נעים, נהגו לעלות לרגל לקבר על מנת לערוך שבועות ולהתפלל לבריאותם ובריאות צאצאיהם.
תושבי סכנין חששו לעבור בסמוך לקבר, במיוחד בשעות הלילה, ונהגו לומר דברי התנצלות לצדיק כאשר עברו במקום.
אגדות מקומיות מייחסות לצדיק מלחמה עם עובדי אלילים ועם הרומאים.
הרומאים שרפו את הצדיק יחד עם בנותיו כאשר הוא מחזיק בידיו ספר תורה, והביאו את אפרו לקבורה בסרקופג שנמצא במקום.
על פי המסורת היהודית, זהו קברו של רבי יהושע דסכנין, אמורא ארץ-ישראלי שחי בסכנין במאה הרביעית לספירה.
מאז המאה ה-13, זהו מוקד עלייה לרגל הן ליהודים והן למוסלמים.
אתר פולחן חשוב נוסף בשם א-שייח איסמעיל נמצא בבית הקברות של חמולת אלח'לאילה, השוכן במרכז הרובע המערבי של היישוב.
ככל הנראה אין המקום קשור לדמות המקראית ישמעאל, איסמעיל באסלאם, אלא לקדוש מקומי באותו השם.
על פי המסורת המקומית, הקדוש נגלה לאחד מתושבי היישוב בחלומו והתלונן שמי ביוב מזהמים את קברו.
אותו אדם בנה תעלת ניקוז, וזרימת השפכים לקבר נפסקה.
כל שישי, נשות חמולת אלח'לאילה מדליקות נרות במתחם הקבר.
בסח'נין פועלים מספר בתי ספר לחינוך יסודי, שלוש חטיבות ביניים ושלושה בתי ספר תיכון.
בנוסף פועלת בעיר ספרייה ציבורית, מכללת סכנין להכשרת עובדי הוראה המוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה ומכללה טכנולוגית להנדסאים.
סֶזָר פְרַנק היה מלחין ונגן עוגב יליד בלגיה וממוצא גרמני, אחת הדמויות המרכזיות בעולם המוזיקה הצרפתי במחצית השנייה של המאה ה-19. פרנק נחשב לנציג המוזיקה הרומנטית הצרפתית ולבעל השפעה על התפתחות המוזיקה הצרפתית.
פרנק נולד בלייז' שבבלגיה לאב ממוצא גרמני ולאם גרמנייה.
אביו טיפח תקוות להביאו לדרגת פסנתרן קונצרטים ושלח אותו ללמוד בקונסרבטואר בעיר.
בגיל שלוש עשרה זכה פרנק בפרס על נגינתו בפסנתר.
לאחר זכייתו בפרס עברה המשפחה להתגורר בפריז וב-1837 המשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז.
אחרי סיום לימודיו ב-1842 חזר פרנק לזמן קצר לבלגיה, אך ב-1844 חזר לפריז, שם נשאר עד סוף חייו.
החלטתו לוותר על קריירה של וירטואוז חוללה מתח ביחסיו עם אביו בתקופה זו.
בשנותיו הראשונות בפריז עבד פרנק למחייתו בהוראת מוזיקה, הן באופן פרטי והן במוסדות חינוך.
במשך שלושים שנה עבד כנגן עוגב בכנסיות וזכה למוניטין כמאלתר מעולה.
בין השנים 1847 ל-1851 היה נגן העוגב בנוטרדאם דה לורט ומשנת 1851 עד 1858 — בכנסיית סן ז'אן-סן פרנסואה.
בתקופה זו התוודע אל עבודתו של אריסטיד קאואייה-קול, בונה עוגבים צרפתי מפורסם, ואף עבד על פיתוח הטכניקה שלו כנגן עוגב ומאלתר.
ב-1858 החל לעבוד כנגן העוגב הראשי של כנסיית סן קלותילד בפריז, שם נשאר עד מותו.
בתקופה זו החל לעשות לו שם כמאלתר.
עם זאת, הקובץ הראשון של יצירותיו לעוגב יצא לאור רק בשנת 1868, כשפרנק היה בן 46, אף כי הכיל אחת מיצירות העוגב המשובחות ביותר שלו, ה-Grande Pièce Symphonique.
משנת 1872 עד מותו כיהן כפרופסור לעוגב בקונסרבטואר של פריז, אך כיתתו הפכה במהירות לכיתת קומפוזיציה.
בין תלמידיו היו ונסן ד'אנדי, מל בוניס, גיום לקה, ארנסט שוסון, לואי ויירן ואנרי דיפארק.
כנגן עוגב נודע בעיקר בכישוריו כמאלתר ורבים רואים בו, על יסוד שתים עשרה יצירות חשובות בלבד לעוגב, את גדול המלחינים לעוגב אחרי יוהאן סבסטיאן באך.
יצירותיו היו מן המעולות שנכתבו לעוגב בצרפת במשך למעלה ממאה שנים, והניחו את היסוד לסגנון הסימפוני במוזיקה הצרפתית לעוגב.
ה-Grande Pièce Symphonique שלו, יצירה בת 25 דקות, סללה יותר מכל אחת אחרת את הדרך לסימפוניות לעוגב של שארל-מארי וידור, לואי וירן ומרסל דופרה.
ב-1885 השלים פרנק את יצירתו "וריאציות סימפוניות לפסנתר ולתזמורת", יצירה המאופינת במלודיות שבה ובמהלכים הרמוניים לא שגרתיים.
היא מסתיימת בפרק המזכיר במבנהו פרק מתוך סימפוניה.
ב-1890, בגיל שישים ותשע, כתב פרנק יצירה לכלי מיתר שהייתה יצירתו הראשונה שזכתה להצלחה מסחרית.
גם לאחר שפרסם את יצירתו החשובה "סימפוניה ברה מינור" זכה לביקורות שליליות על יצירותיו.
למשל, הקומפוזיטור שארל גונו שאמר "יצירה זו היא אישור לאי יכולת".
בשנת 1890 מת פרנק בפריז, לאחר שנפגע בתאונת דרכים ונפל למשכב.
כמעט כל היצירות המפורסמות ביותר נוצרו בשנותיו האחרונות של חייו, והוא זכה לראות את הצלחתו רק בחודשיו האחרונים בלבד.
גוסטב דרפה אמר על פרנק:
היא באמת אחותה של התפילה לא פחות משהיא אחותה של השירה: היא מובילה חזרה לשמיים ולעיר המנוחה."
סונטה בלה מז'ור לכינור וְלִפסנתר
סזאר פלי היה אדריכל בולט האחראי בין היתר לכמה מגורדי השחקים הגבוהים בעולם.
פלי, יליד טוקומאן, ארגנטינה, היגר לארצות הברית ב-1952 והתאזרח במדינה 12 שנים לאחר מכן.
לאחר לימודי אדריכלות בארגנטינה באוניברסיטה הלאומית של טוקומאן (UNT), השלים פלי את לימודיו בבית-הספר לאדריכלות של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ארצות הברית.
בתחילת דרכו עבד כאחראי פרויקטים במשרדו של האדריכל הפיני-אמריקאי הנודע אירו סארינן, שם היה אחראי בין היתר על פרויקט טרמינל TWA המפורסם, בנמל התעופה הבין-לאומי JFK, ניו יורק.
משנת 1977 היה בעל משרד עצמאי.
בשנת 1991 צוין פלי על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA) כאחד מעשרת האדריכלים האמריקאים המשפיעים שהם בין החיים.
הוא זכה במספר רב של פרסי אדריכלות, כולל מדליית הזהב של הארגון לשנת 1995.
בין היתר נודע פלי בעיצוביו הפוסט-מודרניסטיים, השואבים לרוב סממנים מן האדריכלות האמריקאית של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
בשנים 2013–2018 לקח חלק בבניית מגדל סיילספורס בסן פרנסיסקו.
מעבר לגורדי השחקים שלו עיצב פלי מגוון רחב של בניינים בגובה נמוך יותר, כולל מרכז העיצוב הפסיפי בלוס אנג'לס והמוזיאון הלאומי לאמנות באוסקה, יפן.
ב-19 ביולי 2019 פלי נפטר בניו הייבן, ארצות הברית.
סזריה אבורה (בפורטוגזית: Cesária Évora; 27 באוגוסט 1941 – 17 בדצמבר 2011) הייתה זמרת מכף ורדה, שכונתה "מלכת המורנה" .
אבורה הייתה מוכרת גם כ"הדיווה היחפה" (בפורטוגזית: "a diva dos pés descalços"), מכיוון שנהגה להופיע יחפה, תוך הבעת סולידריות כלפי חסרי קורת גג ("sem teto") ונשים וילדים עניים בארצה.
סזריה אבורה נולדה במינדלו שבכף ורדה ב-27 באוגוסט 1941. בגיל שבע התייתמה מאביה.
לאחר מותו נאבקה אמה על פרנסת הבית, והרוויחה שכר זעום עבור עבודתה כטבחית.
בסופו של דבר נאלצה האם להעבירה לבית יתומים כדי שתגדל שם, ושם גם למדה אבורה לשיר.
בגיל 16 פגשה אבורה במלח בן ארצה בשם אדוארדו, שלימד אותה את הסגנונות המסורתיים של המוזיקה של כף ורדה - קולאדירה ומורנה.
ה"מורנה" הם שירי עצב, צער וכמיהה.
היא החלה לשיר בברים ובמלונות מקומיים.
בסיועם של המוזיקאים המקומיים עתידה הייתה אבורה ללטש את כישוריה.
מאוחר יותר הוכתרה בידי מעריציה כ"מלכת המורנות" (בפורטוגזית: Rainha das mornas).
אבורה התפרסמה אמנם בכף ורדה, אך בינתיים נותרה אלמונית יחסית מחוץ לארצה.
בשנת 1975 קיבלה כף ורדה את עצמאותה מידי פורטוגל, אך מנהיגה הטרי, אמילקר קברל, נרצח במהלך התוהו ובוהו שליווה את סופו של השלטון הפורטוגלי בן 500 השנים.
אבורה עדיין הייתה פופולרית באותה התקופה, אך שמה לא הניב לה הצלחה פיננסית.
תסכולה מבעיותיה האישיות והכלכליות, יחד עם המצב הפוליטי והכלכלי הקשה מנשוא בכף ורדה, גרם לאבורה לוותר על זמרתה כדי להתפנות לתמוך במשפחתה.
עשר השנים שבמהלכן לא הופיעה כלל מתוארות במילותיה כ"שנות החושך" שלה.
בתקופה זו נאבקה אבורה גם באלכוהוליזם.
אבורה חזרה להופיע בעידודו של גולה בן ארצה, מוזיקאי מוביל ופטרון אמנויות - באנה, שהתגורר בפורטוגל.
הוא שריין עבורה הזמנות לפורטוגל, ושם הופיעה אבורה בסדרת קונצרטים, בחסות ארגון נשים מקומי.
ז'וזה דה סילבה, צרפתי שמוצאו מכף ורדה, שכנע אותה לבוא לפריז, ושם הקליטה ב-1988 אלבום חדש, ששמו בצרפתית "La diva aux pieds nus" ("הדיווה היחפה").
אלבום זה זיכה אותה בתשואות נלהבות וסלל עבורה את הדרך ל"קאמבק" דרמטי, שקיבל תנופה אחרי צאת אלבומה ב-1992, "Miss Perfumado".
סזריה אבורה הפכה לכוכבת בינלאומית בגיל 47. המוזיקה שלה, המשלבת סגנונות רבים ומגוונים, הצליחה בעזרת ייחודה וגוון קולה לחדור לנשמתם של מאזינים רבים מאוד.
אבורה ביקרה בישראל פעמיים, וזכתה לאהדה רבה בקרב הקהל הישראלי.
בשנת 2004 זכתה אבורה בפרס גראמי בקטגוריית מוזיקת עולם עכשווית.
בשנת 2007 כיבד נשיא צרפת, ז'אק שיראק, את אבורה במדליית לגיון הכבוד של צרפת.
ב-17 בדצמבר 2011 נפטרה אבורה בגיל 70 מסיבוך בדרכי הנשימה.
ה"מורנה" היא ז'אנר מוזיקלי עמוק רגש ובעל מאפיינים קרובים למאפייני הפאדו הפורטוגזי.
שפת שירה זו היא קריאולית של כף ורדה.
אבורה מוסיפה נגיעות סנטימנטליות יחד עם קולות אקוסטיים הבוקעים מגיטרה אקוסטית, מקווקיניו (מין גיטרה אקוסטית ננסית, הנפוצה בפורטוגל, בברזיל, במוזמביק ובכף ורדה), בכינור, באקורדאון ובקלרינט.
לעיתים קרובות אפשר לשמוע את אבורה שרה גם פאדו.
יש אומרים כי קולה הטרופי של אבורה "כבש" את הפאדו.
הבלוז מכף ורדה של סזריה אבורה טעון בנושאים כמו ההיסטוריה המרה של בידוד ארצה, סחר העבדים רחב ההיקף בעבר, וכמו כן גם סוגיית הגעגוע וההגירה – מספר אזרחי כף ורדה המתגוררים מחוץ לארצם גדול יותר מאוכלוסיית כף ורדה עצמה.
קולה של סזריה אבורה, בליווי כלי נגינה עם נגיעה מלנכולית, מדגיש את הרגש, שמאפיין את האינטרפרטציה.
אפילו קהלים שאינם מבינים את השפה הקריאולית של כף ורדה מגיבים ברגש בהופעות.
אבורה ביצעה דואטים רבים עם מריזה מונטי הברזילאית.
בעיר מינדלו, עיר הולדתה, קיים מוזיאון קטן המוקדש לה ומספר את סיפורה.
במוזיאון מוצגים הגיטרה שלה והכיסא עליו היא נהגה לשבת בעת הופעתה, התקליטים שהוציאה, בגדים ותמונות, וכן סרט המוצג על גבי מסך טלוויזיה.
נמל התעופה של האי סאו ויסנטה קרוי על שמה.
בכניסה לשדה התעופה מוצב פסל גדול בדמותה.
בעיר עצמה דמותה מונצחת בציורי קירות רבים על גבי קירות הבתים.
"É doce morrer no mar" (תרגום מילולי לעברית: "מתוק למות בים") מאת דוריבל קאימי.
סזן אקסו (בטורקית Sezen Aksu, נולדה ב-13 ביולי 1954) היא זמרת, מלחינה, ומשוררת טורקיה, העוסקת בעיקר במוזיקת פופ.
היא נחשבת, יחד עם אז'דה פקאן, למייסדת הפופ הטורקי בשנות ה-70, והשפעתה על עולם הזמר הטורקי הייתה עצומה.
היא זכתה לכינויים "הדרור הקטן" (Minik Serçe) ו"מלכת הפופ הטורקי" (Türk popunun kraliçesi).
עד שנת 2009 הוציאה אקסו 14 סינגלים ו-22 אלבומים, אשר נמכרו בלמעלה מ-20 מיליון עותקים.
היא כתבה יותר מ-400 שירים ופרסמה כמחצית מהם בשנת 2006 בספרה "שירה חסרה" (Eksik Şiir).
היא הופיעה ביותר מ-1,500 הופעות בפני כ-4 מיליון צופים וזכתה ביותר ממאתיים פרסים.
שיריה בוצעו על ידי יותר ממאה אומנים אחרים, והיא טפחה זמרי פופ מקומיים ושרה עימם.
על אלה נמנים טרקאן, סרטאב ארנר, לוונט ייקסל (Levent Yüksel), שבנם פרה (Şebnem Ferah) והאנדה ינר (Hande Yener).
אקסו נולדה ליד דניזלי בשם פטמה סזן ילדרם (Fatma Sezen Yıldırım) וגדלה באיזמיר.
בשנת 1973 החלה ללמוד חקלאות באוניברסיטת הים האגאי באיזמיר, ושנה לאחר מכן נישאה לראשונה לאלי אנגין אקסו (Ali Engin Aksu).
היא הוציאה את המיני אלבום הראשון שלה, "Haydi Şansım" (קדימה מזלי), בשנת 1975 תחת השם סזן סליי (Sezen Seley), ובו שני שירים.
שנה לאחר מכן הוציאה מיני אלבום נוסף שבו שני שירים, "Kusura Bakma" (סליחה), אך זה נחל כישלון חרוץ ורק חמישים עותקים ממנו נמכרו.
אקסו פרצה לתודעה עם המיני אלבום השלישי שלה - "Olmaz Olsun" (הלוואי ולא קרה) שגם בו שני שירים, ושיר הנושא הגיע לראש המצעד המקומי.
בכך ניתן האות לפרסום האלבום הראשון שלה שהוקלט באולפן הקלטות, "Allahaısmarladık" (לך לשלום), שיצא בשנת 1977; ו-"Serçe" (הדרור), אלבומה המלא הראשון, שיצא בשנת 1978. שמו של אלבום זה, הדרור, דבק בה והיה לכינויה מאז.
היא התגרשה מאקסו ונישאה בשנית לסינאן אזר (Sinan Özer) ב-1981 לאחר שהרתה לו.
לקראת סוף השנה ילדה את בנה היחיד מיטהט ג'אן אזר (Mithat Can Özer).
ב-1983 התחרתה לראשונה על הזכות לייצג את טורקיה באירוויזיון, אך ללא הצלחה.
היא שבה וניסתה להגיע את התחרות מספר פעמים נוספות, אך לא הצליחה בכך.
עם זאת, ניצחונה של בת טיפוחיה, הזמרת סרטאב ארנר, באירוויזיון 2003, נזקפת גם לזכותה של אקסו.
באותה שנה (1983) התגרשה אקסו בשנית.
אלבומה "Git" (לך), שהתפרסם בשנת 1986, זכה להצלחה רחבה, והיא נבחרה על ידי המגזין "Onyedi" (שבע-עשרה) כזמרת השנה לשנת 1985. גם האלבום "Sezen Aksu Söylüyor" (סזן אקסו שרה) שפורסם בשנת 1989 קצר שבחים.
בשנת 1990 שיחקה בסרט "Büyük Yalnızlık" (הבדידות הגדולה) שזכה בפרס "תפוז הזהב" של פסטיבל הסרטים באנטליה (Antalya Altın Portakal Film Festivali).
בשנים אלה החלה אקסו לקדם זמרי פופ צעירים, וכן החלה לפעול במשותף עם אונו טונצ' (Onno Tunç) שהיה גם חברה לחיים.
יחד עמו הוציאה בשנת 1991 את אלבומה המצליח ביותר עד כה "Gülümse" (חייך), שנמכר בלמעלה משני מיליון עותקים.
היא שיתפה פעולה עם טונצ' עד שנהרג בהתרסקות מטוסו הפרטי ב-1996. היא הקדישה לו את אלבומה "Düş Bahçeleri" (גינות החלום) שהתפרסם באותה שנה.
אקסו הקפידה כל השנים לנסות ולהתחדש ביצירתה.
כך לדוגמה שילבה באלבומה "Işık Doğudan Yükselir" (אור עולה מהמזרח") שיצא בשנת 1995, מוזיקת פופ עם מוזיקה מסורתית אנטולית.
בנוסף היא הקפידה להתגייס לפעילות ציבורית, ופעלה למען שוויון זכויות לנשים, רפורמות בחינוך ובעניינים סביבתיים, דוגמת התגייסותה למאבק נגד התוכנית להקמת גשר שלישי מעל הבוספורוס באיסטנבול.
עד שנת 2000 הוציאה אקסו 15 אלבומים וסינגלים רבים נוספים, היא המשיכה להצליח, ואלבומה "Deliveren" (מביא לשיגעון) נמכר בלמעלה ממיליון עותקים.
בשנת 2005 הופיעה בסרטו של פאטי אקין (Fatih Akın) "לחצות את הגשר: צליליה של איסטנבול" (Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul).
אלבומה האחרון עד כה, "Deniz Yıldızı" (כוכב הים), התפרסם בשנת 2008.
Sevgilerimle 1980 - באהבה (עם אהבותיי)
Deli Kızın Türküsü 1993 - שירה של נערה משוגעת
Deliveren 2000 - מביא לשיגעון
Şarkı Söylemek Lazım 2002 - שירים חייבים להיות מושרים (חייבת לשיר)
Yaz Bitmeden 2003 - לפני תום הקיץ
Bahane Remix 2005 - סליחות (רמיקס)
2005 Kardelen - פתיתי שלג
- אני מתהלכת בגינות החלום...
2011 Öptüm Remix - נישקתי רמיקס
סזאר אאוגוסטו סיילו פיליו (בפורטוגזית: César Augusto Cielo Filho; נולד ב-10 בינואר 1987) הוא שחיין ברזילאי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף העולם בעל 6 מדליות זהב, מהן 3 פעמים ברציפות במשחה ל-50 מטר חופשי (רומא 2009, שנגחאי 2011 וברצלונה 2013).
סיילו נולד וגדל בעיר סנטה ברברה ד'אואסטה שבמדינת סאו פאולו, ובנעוריו התאמן בשחייה לצדו של גוסטבו בורז'ס, מטובי השחיינים הברזילאים בכל הזמנים.
ב-2006 החל ללמוד במכללת אובורן באלבמה, והמשיך באימוניו במסגרת נבחרת השחייה שלה.
באותה שנה קבע שיא דרום אמריקאי חדש במשחה ל-100 מטר חופשי (48.61 שניות).
באליפות העולם שנערכה במלבורן ב-2007 סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי של 48.51 שניות, 4 מאיות השנייה אחרי איימון סאליבן מאוסטרליה שסיים במקום השלישי, ו-8 מאיות השנייה אחרי פיליפו מאניני מאיטליה וברנט היידן מקנדה שחלקו יחד את המקום הראשון.
במשחה ל-50 מטר חופשי סיים במקום השישי, עם שיא דרום אמריקאי חדש, 22.12 שניות.
בנוסף, סיים במקום השמיני במשחה השליחים ל-100X4 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.03 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו באותה שנה, זכה ב-3 מדליות זהב - במשחים ל-50 ול-100 מטר חופשי ובמשחה השליחים ל-100X4 מטר חופשי, וכן במדליית כסף במשחה השליחים ל-100X4 מטר מעורב.
במשחה ל-50 מטר חופשי היה לשחיין הברזילאי הראשון בהיסטוריה ששוחה משחה זה בפחות מ-22 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבר סיילו את השיא האולימפי ב-50 מטר חופשי בשלב המוקדמות (21.47 שניות), ובהמשך שבר אותו פעמיים נוספות בחצי הגמר (21.34 שניות) ובגמר (21.30 שניות).
הוא זכה במדליית הזהב והיה לאלוף האולימפי הברזילאי הראשון בענף השחייה.
במשחה ל-100 מטר חופשי חלק את מדליית הארד עם ג'ייסון ליזאק מארצות הברית, לאחר ששניהם שחו בזמן של 47.67 שניות.
באליפות העולם שנערכה ברומא ב-2009 זכה סיילו במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי, כשקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 46.91 שניות, לפני הצרפתים אלן ברנאר (47.12 שניות) ופרד בוסקה (47.25 שניות).
בהמשך קבע שיא אליפות ב-50 מטר חופשי, כשניצח במשחה הגמר בתוצאה 21.08 שניות.
בנוסף, היה חבר בנבחרת השליחים הברזילאית שסיימה במקום הרביעי במשחה ל-100X4 מטר חופשי.
באליפות ברזיל בשחייה שנערכה בדצמבר אותה שנה קבע סיילו שיא עולם חדש במשחה ל-50 מטר חופשי - 20.91 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי ב-2010 קבע שני שיאי אליפות, כשניצח במשחים ל-50 מטר חופשי (20.51 שניות) ול-100 מטר חופשי (45.74 שניות).
כן היה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית הארד.
בבדיקה שנערכה לסיילו בשנת 2011, בעקבות תחרות בריו דה ז'ניירו, נמצאו בגופו חומרים אסורים בשימוש.
נוכח עברו הנקי והעובדה שאין מדובר בסם ממריץ, החליט איגוד השחייה הברזילאי שלא להשעותו ולהסתפק באזהרה, אך המדליות בהן זכה באותה תחרות נשללו ממנו.
סיילו טען כי החומר הגיע לגופו דרך מזון מזוהם שאכל.
בהמשך השנה קבע בית הדין לבוררות בספורט כי נטל את החומרים שלא ביודעין, וכי יוכל להשתתף באליפות העולם בשאנגחאי.
באליפות העולם עצמה שמר סיילו על תוארו ב-50 מטר חופשי (בתוצאה 21.52 שניות), וזכה גם במדליית הזהב במשחה ל-50 מטר פרפר, בתוצאה 23.10 שניות.
במשחה ל-100 מטר חופשי סיים במקום הרביעי, כשהוא רחוק מאית השנייה מהצרפתי ויליאם מיינאר שזכה במדליית הארד.
באולימפיאדת לונדון (2012) איבד סיילו את התואר האולימפי ב-50 מטר חופשי, וזכה במדליית הארד בתוצאה של 21.59 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת (21.34 שניות) וקאלן ג'ונס מארצות הברית (21.54 שניות).
כן סיים במקום השישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.92 שניות, אחרי נתן אדריאן מארצות הברית שזכה במדליית הזהב (47.52 שניות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה בדצמבר 2014 זכה סיילו ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 ארד.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 סיים שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.21 שניות.
הוא לא השתתף ביתר המשחים שלו לאחר שסבל מכאב בכתף כתוצאה מדלקת.
במבחנים הברזיאלים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים סיילו שלישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.91 שניות וקבע תוצאה בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי של 48.97 שניות ובחר שלא להשתתף במשחה בגמר ולכן לא נכלל במשלחת של ארצו למשחקים בארצו.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה ביולי 2017 זכה סיילו במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:10.34 דקות, אחרי ארצות הברית (3:10.06 דקות) ולפני הונגריה (3:11.99 דקות).
כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.01 שניות, התוצאה האיטית מבין חבריו למשחה השליחים.
נוסף לכך, הוא סיים שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.83 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21.77 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:05.15 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:03.03 דקות ורוסיה (3:03.11 דקות).
משחה תוצאה אירוע ומיקום תאריך הערות 50 מטר חופשי 20.91 שניות סאו פאולו 18 בדצמבר 2009 שיא עולם 100 מטר חופשי 46.91 שניות רומא 30 ביולי 2009 שיא עולם בעבר 50 מטר פרפר 22.76 שניות ריו דה ז'ניירו 26 באפריל 2012 שיא אמריקה בעבר
משחה תוצאה אירוע ומיקום תאריך הערות 50 מטר חופשי 20.51 שניות דובאי 17 בדצמבר 2010 שיא דרום אמריקה 100 מטר חופשי 45.74 שניות דובאי 19 בדצמבר 2010 שיא דרום אמריקה
סזאר ריץ היה מלונאי שווייצרי ידוע ומייסדם של בתי מלון, המפורסמים שבהם הם מלון ריץ בפריז ומלון ריץ בלונדון.
כינויו היה: "מלך המלונאים ומלונאי המלכים".
ריץ נולד בנידרוואלד, שווייץ, למשפחת חוואים.
הוא החל את הקריירה שלו בלה ספלנדיד, בית מלון בפריז, ושימש כמאטר ד'אוטל (רב-המלצרים) בשה וואזן (Chez Voisin), מסעדה שנסגרה בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה של 1870.
ב-1878 מונה לתפקיד מנהל של מלון גראנד הוטל נשיונל בלוצרן, במקביל לניהול מלון גראנד הוטל במונקו, עד ל-1888. ריץ היה חלוץ בפיתוח מלונאות התענוגות, ידע כיצד לפתות לקוחות עשירים והשיג לעצמו במהירות מוניטין של טעם טוב ואלגנטיות.