tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר 2024, פורסם כי צ'ארלי XCX תהיה המופע המרכזי בפסטיבל פרימוורה סאונד בברצלונה בתאריכים 5–7 ביוני 2025 לצד סברינה קרפנטר וצ'אפל רואן.
ב-16 בנובמבר הייתה מנחה ואורחת מוזיקלית בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב"
צ'ארלי XCX גם הייתה מפיקה ראשית מוזיקלית לסרט "Mother Mary" בשיתוף עם ג'ק אנטונוף ושיחקה בחידוש של "Faces of Death" ובמותחן ארוטי של גרג אראקי "I Want Your Sex".
במאי 2025 צ'ארלי XCX השתתפה בסדרה הקומית של אמזון פריים וידאו, "Overcompensating" לצד בניטו סקינר בתפקיד אורח וגם הפיקה מוזיקה מקורית לסדרה.
בספטמבר 2025, השתתפה בעיבוד לרומן הגרפי "100 Nights of Hero" בבימויה של ג'וליה ג'קמן, בכיכובן של אמה קורין ומאיקה מונרו.
במרץ 2025, דורגה במקום ה-95 ברשימת 100 האמניות המובילות של המאה ה-21 של מגזין בילבורד.
צ'ארלי הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1968 בכיכובם של קליף רוברטסון וקלייר בלום, המספר על בחור הסובל מפיגור שכלי הנחשף לניסיון רפואי לשפר את רמת המשכל שלו.
ניסיון כזה לא מוכר ברפואה והוא בבחינת מדע בדיוני.
קליף רוברטסון זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1968 על משחקו בסרט זה.
הסרט חושף את היחס המזלזל של אנשים כלפי המוגבלים בשכלם.
התסריט מבוסס על הרומן "פרחים לאלג'רנון" מאת דניאל קיז שיצא לאור בשנת 1966.
צ'ארלי גורדון (קליף רוברטסון) הוא בחור עם פיגור שכלי הנוהג לשחק עם ילדים קטנים בגן ציבורי.
הוא גר בחדר קטן שכור ועובד כמנקה במאפיה.
במקום עבודתו הוא חשוף להתעללות מ"חבריו" פאדי, ג'ואי והנק (ברני מרטין) הנהנים לצחוק עליו.
בפעם אחת הם ממלאים את התא שלו בבצק הנשפך עליו כשהוא פותח אותו.
"חבריו" צוחקים עליו אבל הוא צוחק גם ומורח את הבצק על גופו.
צ'רלי לומד לכתוב ולקרוא בבית ספר ערב למוגבלים בו מלמדת אליס קיניאן (קלייר בלום).
לבית הספר צמוד מכון מחקר בו מבצעים ד"ר שטראוס (ליליה סקלה) וד"ר ניימיר (ליאון ג'אני) ניסויים בעכברים.
הם מצליחים לבצע ניתוח במוחו של עכבר בשם אלג'רנון, המגדיל את האינטליגנציה שלו ומחפשים מועמדים לחזור על הניסוי בבני אדם.
החוקרים בוחנים את צ'ארלי לעומת אלג'רנון בריצה במבוך.
העכבר מושם בדגם של מבוך קטן שבקצהו יש מנת אוכל וצ'ארלי מקבל ציור של המבוך ועליו לעבור בעפרון מתחילתו עד סופו.
בכל המרוצים מנצח העכבר בזמן את צ'ארלי.
צ'רלי עובר את הניתוח אך בתחילה אין כל שיפור.
אלג'רנון נמצא בחדרו וכל פעם הוא מנצח אותו.
לאחר מספר ימים הוא גובר לפתע על העכבר ורץ ברחובות בוסטון בקריאות "ניצחתי אותו".
חבריו במאפיה לא מודעים לשינוי שחל בצ'ארלי וכאשר הם מגלים שהוא מעיין בספר על המגנה כרטה הם פורצים בצחוק ומתכננים לו תעלול.
הם יחליפו אותו בניקיון והוא יתפעל את מכונת ייצור העוגות.
צ'ארלי מסכים ואחד הפועלים מדריך אותו בשלבים הנחוצים לתפעול המכונה.
להפתעתם צ'ארלי מבצע את כל השלבים במהירות וביעילות ואחר כך צוחק להם בפנים.
הם לא יכולים לסבול שצ'ארלי הוא כעת משכיל ומיומן מהם.
הם כותבים מכתב להנהלה נגד צ'ארלי והוא מפוטר.
צ'ארלי חוזר למכון והשכלתו מתעשרת בעזרת אליס המכירה לו את כל אתרי בוסטון, ומתפתחת אהבה ביניהם.
שני הרופאים מציגים את הצלחת ניסיונם ומעלים לבמה את צ'ארלי העולה לשאלות הקהל.
מראה פניו עצוב ובסוף הכנס הוא מראה לרופאים את העכבר אלג'רנון מת בכף ידו ומסביר להם שהשפעת הניתוח שלהם היא זמנית.
הוא משוטט ברחובות בוסטון ורואה בדמיונו את דמותו כמפגר.
הוא נכנס לבר שוקק אנשים.
המלצר שסובל מפיגור שכלי שומט מידיו מגש עמוס בכוסות.
כל הקהל צוחק ממנו ואף אחד לא קם לעזור לו פרט לצ'ארלי.
אליס מגיעה ומבקשת להתחתן איתו למרות מצבו אך הוא משלח אותה.
הסרט מסתיים כשאליס משקיפה על צ'ארלי המשחק כמפגר עם הילדים בגן הציבורי.
מריה דל-רוסאריו מרצדס פילאר מרטינז מולינה באאזה (בספרדית: María del Rosario Mercedes Pilar Martínez Molina Baeza), מוכרת בשם הבמה שלה צ'ארו.
היא שחקנית, קומיקאית וגיטריסטית פלמנקו ממוצא ספרדי.
שנת הלידה של צ'ארו נמצא במחלוקת במשך שנים רבות.
השחקנית אמרה בראיונות שהוריה הרשו לה לזייף את גילה על מנת שתראה מבוגרת יותר כאשר התחתנה עם המנצח חאבייר קוגאט בן ה-66 ב-1966, שהיה מבוגר ממנה ב-41 שנים.
מספר רב של מאמרים וראיונות שפורסמו זמן קצר לפני ובזמן החתונה שלה שיערו כי שנת הלידה שלה בין 1945 ו-1946. ב-1964, צ'ארו כונתה "בת החסות בת ה-18" של קוגאט.
באפריל 1966 טור אודות התוכניות לחתונה דיווח שהיא בת 20 ושקוגאט בן 60. מקורות רבים זיהו אותה כבת 21 ביום חתונתה.
באוקטובר 1977 - אותה השנה בה צ'ארו התגרשה מקוגאט וגם השנה בה קיבלה אזרחות אמריקנית - שופט מחוזי בלאס וגאס, רוג'ר פולי, עיגן את 1951 כשנה הלידה הרשמית שלה.
האמנית סיפקה שלל עדויות מהוריה לתמיכה בטענתה.
צָ'אקוֹבֶץ (בקרואטית: Čakovec, במקורות בעברית מוכרת גם כטְשָאקָאטְהוֹרְן) היא עיר בצפון קרואטיה, השוכנת במחוז מג'ימוריה, 90 קילומטרים צפונית מבירת המדינה זאגרב.
תיעוד ראשון ליישוב בכתובים הוא מהמאה ה-13, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה.
בהמשך עבר העיר לחזקת ממלכת הבסבורג.
ב-1739 נפגע היישוב ברעידת אדמה ושנתיים מאוחר יותר החריבה שרפה את מרכזו.
בהמשך, נשלטה העיר על ידי ממלכת הונגריה ומאוחר יותר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-1860 חוברה צ'אקובץ לקו מסילת הברזל בין בודפשט לטריאסטה ולרייקה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האזור בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שמה שונה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
בהמשך, הועברה צ'אקובץ לחזקת הונגריה.
במאי 1945, שוחררה העיר על ידי כוחות הצבא האדום ולאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בשטחי יוגוסלביה.
ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה, התנתקה מיוגוסלביה והעיר עברה לתחומה.
ב-1790 התגוררו בעיר 25 יהודים וב-1857 מנתה הקהילה 170 נפשות שהיוו 6.35 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
ב-1860 הוקם בית ספר קהילתי.
ב-1896 שופץ מבנה בית הכנסת.
ב-1880 התגוררו בצ'אקובץ 431 יהודים.
ב-1897 הוקמה חלקה יהודית בבית העלמין הכללי בצ'אקובץ ובני הקהילה החלו לקבור את מתיהם שם.
ב-1927 נסגר סופית בית העלמין "הישן" שהוקם ב-1794. המצבות הועברו לחלקה היהודית בבית העלמין הכללי והאתר נוצל לפיתוח עירוני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו 188 מבני הקהילה בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי ו-17 מהם נהרגו בקרבות.
בשלהי המלחמה הותקפו בני הקהילה על ידי כוחות הקאדר הירוק ו-2 מהם נהרגו במהלך ההתקפות.
לאחר המלחמה ובשל איתנותה הכלכלית של הקהילה היגרו לצ'אקובץ יהודים נוספים.
ב-1921 מנתה הקהילה 631 נפשות שהיוו 11 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
המשבר הכלכלי העולמי (1929) לא פסח על יוגוסלביה ועל צ'אקובץ בתוכה ובמהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 חלה ירידה מסוימת במספר בני הקהילה.
מ-1915 ועד לתקופת השואה כיהן כרב ראשי לקהילה הרב אליהו גרינוואלד.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית נמסרה צ'אקובץ להונגריה.
עד 1943 היה מצב בני הקהילה יחסית טוב.
בשנה זו החל הממשל ההונגרי להכביד את ידו, ובמקביל החלו התקפות אנטישמיות על בני הקהילה.
באותה השנה הוטמנה פצצה בבית הכנסת.
בהמשך נשלחו חלק מבני הקהילה לעבודות כפייה בחזית המזרחית, הועסקו שם בפינוי שדות מוקשים, ו-27 מהם מצאו את מותם.
ב-19 במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי גרמניה הנאצית, ומיד הוחל ברדיפות יהודים.
משם, בין 17 במאי ל-20 במאי, נשלחו בטרנספורטים למחנה ההשמדה אושוויץ.
בית הכנסת ניזוק קשות במהלך המלחמה, ב-1945 נהרס המבנה, וב-1959 הפקיעו שלטונות יוגוסלביה את הנכס.
החלקה היהודית בבית העלמין הכללי נמצאת במצב יחסית טוב.
נכון ל-2009 היו במקום מצבות שהכיתוב עליהן בעברית, בהונגרית, בגרמנית ובקרואטית.
במקום בו שכן בית הכנסת הוצב גלעד זיכרון לקהילה.
צ'אק קונורס פרסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1986–2000. בעונת זכה בפרס רוקי השנה ב-NBA, ולאורך הקריירה העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
אחיו הצעיר וסלי פרסון שיחק ב-NBA בין השנים 1994–2005.
פרסון נולד בעיר בראנטלי שבאלבמה, ונקרא על שמו של שחקן הקולנוע צ'אק קונורס, אשר שיחק בעברו הן בליגת ה-NBA והן בליגת ה-MLB.
בין השנים 1982–1986 למד פרסון באוניברסיטת אובורן, וכשחקן קבוצת הכדורסל שלה שיתף פעולה עם חבר היכל התהילה לעתיד צ'ארלס בארקלי.
בעונות 1984 עד 1986 הוביל את קבוצת אובורן לשלוש הופעותיה הראשונות אי פעם בטורניר אליפות המכללות, כאשר בעונת 1985/1986 רשמה את הישגה הגדול ביותר – העפלה לשלב רבע גמר הטורניר ("NCAA Elite Eight").
בסיום אותה עונה נבחר ל"כדורסלן השנה" ("Male Athlete of the Year") מטעם ארגון USA Basketball.
בארבע עונותיו באובורן קלע פרסון 18.3 נקודות בממוצע למשחק, ומאז עזיבתו מחזיק בשיא הנקודות בתולדות הקבוצה, עם 2,311 נקודות.
בדראפט ה-NBA 1986 נלקח פרסון בבחירה הרביעית, על ידי אינדיאנה פייסרס.
בעונתו הראשונה ב-NBA הוביל את קלעי קבוצתו עם 18.8 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לפייסרס להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 6 עונות.
לאורך סדרת הפלייאוף הראשונה מול אטלנטה הוקס הוביל פרסון את קבוצתו עם ממוצעים של 27.0 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק, אך הפייסרס נכנעו להוקס בתוצאה 1–3. בסיום העונה היה השחקן הראשון בתולדות הקבוצה שזוכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
ב-5 העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה עם הפייסרס עם ממוצע של כ-19 נקודות למשחק, כשבכל אחת מהעונות היה אחד משני הקלעים המצטיינים בקבוצה, לצד רג'י מילר.
ב-4 מתוך 6 עונותיו באינדיאנה העפילו הפייסרס לפלייאוף ה-NBA, אך לא הצליחו לעבור את השלב הראשון.
לקראת עונת הועבר פרסון בטרייד למינסוטה טימברוולבס, יחד עם מייקל ויליאמס, בתמורה לסם מיטשל ופו ריצ'רדסון.
בשתי עונותיו במינסוטה קלע כ-14.2 נקודות למשחק, אך קבוצתו רשמה מאזן כולל של 39 ניצחונות לעומת 125 הפסדים (23.8%).
בקיץ 1994 חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס, וכשחקנה העפיל לראשונה בקריירה לשלב גמר האזור המערבי, בפלייאוף .
לאחר שתי עונות כשחקן ספסל בסן אנטוניו, בהן קלע 10.8 נקודות למשחק, החמיץ פרסון את כל עונת בשל פציעה.
בסיום עונת נשלח בטרייד לשיקגו בולס בתמורה לסטיב קר, אך מיד שוחרר מהקבוצה.
בעונות ו- שיחק עבור שארלוט הורנטס וסיאטל סופרסוניקס, בהתאמה, בטרם פרש ממשחק בגיל 35. בעת פרישתו דורג במקום השביעי בתולדות הליגה בסך שלשות בקריירה.
בשנים 2005–2007 שימש כעוזר מאמן באינדיאנה פייסרס, תחת המאמן ריק קרלייל, ובשתי העונות העוקבות החזיק בתפקיד דומה בסקרמנטו קינגס, תחת רג'י ת'יאוס.
בעונת מונה לעוזרו של פיל ג'קסון בלוס אנג'לס לייקרס, אלופת העונה הקודמת, ונשאר בתפקיד זה גם בשתי העונות הבאות תחת מייק בראון.
בעונת 2013/2014 שימש כעוזר מאמן בקבוצת "ג'ונג'ו איג'יס" מהליגה הקוריאנית.
בקיץ 2014 מונה לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אובורן, בה שיחק בעברו.
בספטמבר 2017 נעצר פרסון על ידי ה-FBI לאחר שנמצא מעורב בשערוריית שחיתות בה היו מעורבות עשרות קבוצות מליגת המכללות.
בנובמבר 2017 הועמד פרסון לדין, ופוטר מתפקידו בקבוצת הכדורסל של אובורן.
צ'ארלס הנרי "צ'אק" קופר היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין העונות –.
נודע כשחקן האפרו-אמריקאי הראשון אי פעם שנבחר בדראפט ה-NBA, בשנת 1950. לאורך קריירת המשחק העמיד ממוצעים של 6.7 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
קופר נולד בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה.
בשנת 1944 החל ללמוד במכללת וירג'יניה המערבית, אך לאחר סמסטר אחד התגייס לצי ארצות הברית לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 שוחרר משירותו הצבאי והמשיך את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת דוקיין, אשר בעיר הולדתו פיטסבורג.
ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה היא רשמה מאזן כולל של 78 ניצחונות ו-19 הפסדים (80.4%), והשתתפה פעמיים ב"טורניר ההזמנה הלאומי" (NIT) אשר היה באותה תקופה טורניר המכללות היוקרתי ביותר.
בעונתו האחרונה בדוקיין קלע 12.0 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות ("Second-team All-American").
בשנת 1950 שיחק לתקופה קצרה בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס.
בדראפט ה-NBA 1950 נלקח קופר בבחירה ה-14 על ידי בוסטון סלטיקס, ובכך היה האפרו-אמריקאי הראשון אי פעם שנבחר בדראפט ה-NBA.
לצידו של קופר הצטרפו ל-NBA באותה עונה השחקנים האפרו-אמריקאים "פורצי הדרך" נת'ניאל קליפטון וארל לויד; קליפטון היה הראשון מבין השלושה שחתם על חוזה רשמי בקבוצת NBA (ניו יורק ניקס), ולויד היה הראשון שהשתתף בפועל במשחק NBA (עם וושינגטון קפיטולס, יום אחד לפני משחק הבכורה של קופר).
בעונתו הראשונה עם הסלטיקס היה הקלעי הרביעי בקבוצתו עם 9.3 נקודות בממוצע למשחק, שהתבררו בדיעבד כשיא הקריירה שלו, ובעונות ו- הפסיד עם בוסטון בשלב גמר האזור המזרחי.
ב-4 עונותיו בקבוצה קלע 6.8 נקודות והוריד 6.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בקיץ 1954 הועבר למילווקי הוקס, במדיה קלע 7.2 נקודות למשחק במשך כעונה וחצי.
בינואר 1956 שוחרר מההוקס וחתם על חוזה בפורט ויין פיסטונס, עמה העפיל בסיום העונה לגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר הפסידו הפיסטונס מול פילדלפיה ווריורס (1–4), ובסיומה פרש קופר ממשחק, בגיל 29.
ב-5 בפברואר 1984 נפטר קופר לאחר מאבק בסרטן הכבד, בגיל 57.
צ'ארלס ספיטאל רוב הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר, שכיהן כמושלה ה-46 של קהיליית וירג'יניה בשנים 1982–1986, ולאחר מכן היה חבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1989–2001 מטעמה.
רוב, חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא חתנו של נשיא ארצות הברית לשעבר לינדון ג'ונסון.
ב-2004 מונה לשבת בראשות "הוועדה ליכולות המודיעין של ארצות הברית ביחס לנשק להשמדה המונית", לצד המשנה לתובע הכללי לשעבר לורנס סילברמן, והוא סיים תפקיד זה בשלהי מרץ 2005.
צ'ארלס רוב נולד בפיניקס, בירת אריזונה, בנם של פרנסס הווארד (לבית וולי) וג'יימס ספיטאל רוב.
הוא גדל באזור מאונט ורנון שבמחוז פיירפקס אשר בווירג'יניה וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון מאונט ורנון.
הוא למד באוניברסיטת קורנל בטרם השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ב-1961, שם היה חבר באחוות כי פי.
רוב, חייל משוחרר מחיל הנחתים של ארצות הברית ובעל תואר בוגר לשם כבוד מ"בייסיק סקול", בית הספר לקצינים של חיל הנחתים, היה לעוזר חברתי בבית הלבן במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. שם הוא פגש את לינדה ג'ונסון, בתו של נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון, אליה נישא כעבור מן מה.
טקס חתונתם התקיים ב-9 בדצמבר 1967 בבית הלבן.
אחרי חתונתם, רוב המשיך לשרת בחיל הנחתים ואף יצא לסבב לחימה במלחמת וייטנאם, שם פיקד על פלוגה אחת של הגדוד השלישי בחיל הנחתים השביעי, ועל לחימתו עוטר בכוכב הארד ובצלב האבירות של ממשלת דרום וייטנאם.
לאחר קידומו לדרגת מייג'ור, הצטרף רוב למחלקת הלוגיסטיקה של דיוויזיית הנחתים הראשונה.
לאחר המלחמה השלים רוב ב-1973 לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, והיה עוזרו המשפטי של ג'ון ד.
בוצנר הבן, אז שופט בבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית.
אחר כך הוא התגורר ביישוב מקלין שבצפון וירג'יניה והחל להתמחות בעריכת דין במשרד עורכי הדין "ויליאמס וקונולי".
רוב התחיל להיות פעיל בפוליטיקה של וירג'יניה כדמוקרטי, והיה חבר בוועדה הדמוקרטית של מחוז פיירפקס ובוועדה הדמוקרטית של מרכז מדינת וירג'יניה.
בשנת 1977 זכה רוב בבחירות לתפקיד סגן מושל וירג'יניה, היחיד מבין שלושת הדמוקרטים שהתמודד על תפקיד ציבורי ברמה ארצית ושזכו באותה השנה.
רוב הוביל את הכרטיס הדמוקרטי לתפקיד מושל וירג'יניה וסגנו בבחירות 1981. שלושת הדמוקרטים שהתמודדו לתפקיד המושל, סגן המושל והתובע הכללי הצליחו להיבחר לתפקידים אלה בכך שפנו לשמרנים שהסירו תמיכתם ביריבו הרפובליקני של רוב, ג'יי מרשל קולמן.
הדמוקרטים בווירג'יניה שוב זכו בכל שלושת תפקידים בכירים אלה ב-1985, ניצחון אשר נתפש כתמיכה מפלגתית בהנהגה של רוב.
במהלך תקופה בה סגנוני תקשורת פוליטית החלו להעדיף סאונד-בייטס, רוב נודע כמי שמדבר בפסקאות על סוגיות מדיניות מורכבות.
בתקופת כהונתו כמושל ייסד רוב את התאחדות המושלים הדמוקרטים ב-1983.
מבחינה פוליטית, רוב היה מתון, ונודע באופן כללי כשמרן פיסי, תומך בביטחון לאומי ופרוגרסיבי בסוגיות חברתיות.
כמושל, הוא איזן את תקציב המדינה מבלי להעלות מסים, והקדיש מיליארד דולר אמריקני נוספים לתקציב החינוך.
הוא מינה מספר שיא של נשים ובני מיעוטים לתפקידים ציבוריים, כולל אפרו-אמריקאים ראשונים לבית המשפט העליון של וירג'יניה.
הוא היה מושל וירג'יניה הראשון זה 25 שנה שהוציא לפועל עונש מוות.
רוב היה גורם מרכזי בעריכת הסופר טיוזדיי במדינות דרום ארצות הברית במטרה להסב להן כוח פוליטי רב יותר.
הוא גם נמנה בין מייסדי מועצת המנהיגות הדמוקרטית — ארגון ללא כוונת רווח של המפלגה הדמוקרטית אשר שם פעמיו להטות את המפלגה לכיוון המרכז מהתפנית השמאלנית אשר פקדה את המפלגה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בין השנים 1989–2001 היה רוב חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם וירג'יניה.
רוב נבחר בשנת 1988 בבחירות בהן גבר על יריבו מוריס דוקינס עם 71% מקולות הבוחרים.
מדי שנה דורג רוב כאחד מן סנאטורים המרכזיים ביותר מבחינה אידאולוגית.
פעמים תכופות פעל כמגשר בין עמיתיו הדמוקרטים לסנאטורים הרפובליקנים.
עם זאת, לא פעם עלתה לו דבקותו בשיתוף פעולה בין-מפלגתי ביוקרתו.
לראיה, הסיעה הדמוקרטית בסנאט הוציאה אותו מוועדת התקציב על שכך שהיה בעד קיצוץ עמוק בהוצאות הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
ב-1991 נמנה רוב בין קומץ הסנאטורים הדמוקרטים שתמכו באישור השימוש בכוח צבאי לשם גירוש הכוחות המזוינים של עיראק מכווית.
באותה שנה הוא היה אחד משבעת הדמוקרטים הדרומיים שהצביעו בעד אישור מינויו של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון של ארצות הברית ברוב 52 מול 48, הפער הצמוד ביותר בהצבעה על מינוי שופט זה למעלה ממאה שנים.
ב-1992 הוא היה יו"ר ועדת הקמפיין הדמוקרטית סנאטוריאלית (Democratic Senatorial Campaign Committee).
במהלך כהונתו גייסה ה-DSCC שיא של סכומי מימון שהובילו לבחירת שבעה דמוקרטים חדשים לסנאט.
הניצחון הדמוקרטי כלל בחירת ארבע סנאטוריות חדשות ובחירה מחדש של אחת נוספת במה שכונה "שנת הנשים", שכן לסנאט נבחרו פטי מוראי, קרול מוזלי בראון, דיאן פיינסטיין, ברברה מיקולסקי וברברה בוקסר.
בסנאט, רוב היה ליברלי יותר בנושאים חברתיים.
הוא הצביע בעד איסור פדרלי על כלי נשק מסוימים שהוגדרו כ"נשקי תקיפה", הצביע נגד הוצאתם להורג של קטינים והתנגד לתיקון חוקתי שקרא לאסור על שריפת דגל ארצות הברית.
בשנת 1993 הוא תמך בהצעתו של הנשיא ביל קלינטון לאמץ את מדיניות אל תשאל, אל תספר בעניין הומוסקסואליות בכוחות המזוינים.
שלוש שנים לאחר מכן, רוב היה הסנאטור היחיד ממדינה דרומית שהתנגד ל"חוק הגנת הנישואין".
בהתייחס להתנגדותו אל הצעת החוק, שחבריו ותומכיו דחקו בו לתמוך, אמר רוב היו שהעריכו כי עמדתו ביחס לזכויות להט"ב, יחד עם עמדותיו בנושאים מעוררי מחלוקת אחרים כמו הפלות, הרחיקו את המצביעים בווירג'יניה שהיו בדרך כלל שמרנים ותרמו להפסדו בבחירות שנערכו בשנת 2000.
בבחירות שנערכו ב-1994 הצליח רוב לגבור על המועמד הרפובליקני אוליבר נורת', שנודע לציבור בשל חלקו בפרשת איראן-קונטראס, ונבחר לכהונה שנייה בסנאט בשנת בחירות רעה למפלגה הדמוקרטית.
במהלך מסע הבחירות, רוב זכה בתמיכתו של מזכיר הצי של ארצות הברית לשעבר (ולימים סנאטור מווירג'יניה גם כן) ג'ים וב, ובתמיכה של רפובליקנים ידועים בהם ויליאם קולבי, אליוט ריצ'רדסון וויליאם ראקלשאוס .
אחרי היבחרו מחדש ב-1994, המשיך רוב לקדם אחריות פיסקלית והגנה לאומית חזקה.
הוא היה הדמוקרטי היחיד הסנאט אשר הצביע בעד כל הסעיפים ב"חוזה המפלגה הרפובליקנית עם אמריקה" כאשר הרפובליקנים השתלטו אחרי עשרות שנים על בית הנבחרים של ארצות הברית, כולל בעד תיקון תקציב מאוזן ובעד הטלת וטו סעיפי.
רוב היה הסנאטור היחידי שכיהן בכל ועדות הסנאט העוסקות בסוגיות הנוגעות לביטחון לאומי: ועדת החוץ, ועדת המודיעין וועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית.
לאחר שתי קדנציות בסנאט בנות שש שנים כל אחת ו-25 שנה בפוליטיקה הלאומית, הוא הובס במערכת בחירות צמודה בשנת 2000 על ידי יריבו הרפובליקני, ג'ורג' אלן, לשעבר מושל וירג'יניה.
רוב היה הסנאטור הדמוקרטי המכהן היחיד שלא הצליח להיבחר מחדש בבחירות 2000.
ב-1991 טענה הדוגמנית טאי קולינס, לשעבר מיס וירג'יניה, כי ניהלה רומן עם רוב שבע שנים קודם לכן, אם כי מעולם לא אוששו טענותיה והיא לא הציעה לעיתונות שום הוכחה לטענות אלה.
רוב הכחיש שניהל עם קולינס רומן, אך הודה בכך שהוא חלק עמה בקבוק שמפניה וקיבל ממנה עיסוי בחדר בית המלון שלו בהזדמנות אחת.
זמן קצר לאחר הטחת ההאשמות, קולינס קיבלה לידיה סכום כספי סודי על הצטלמות בעירום עבור מגזין פלייבוי.
כמו כן, לפי שמועות אחדות נכח רוב בעודו מושל וירג'יניה במסיבות חוף בהן נעשה שימוש בקוקאין.
שמועות אלה מעולם לא אומתו, חרף חקירה אינטנסיבית של כתבים ופעילים פוליטיים.
הוא הכחיש זאת בתוקף עם העלאת הנושא במהלך מסע הבחירות לסנאט בשנת 1988. רוב הכחיש בתוקף את טענות אלה באמתלה כי מעולם לא ראה קוקאין.
באותה השנה בה התפרסמו טענותיה של קולינס, שלושה מעוזריו של רוב התפטרו לאחר שהודה במעשים לא חוקיים הקשורים בשיחת טלפון של מושל וירג'יניה דאג וילדר (ויריב פוטנציאלי בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לסנאט ב-1994) אשר הוקלטה באופן לא חוקי.
שערוריית שיחת הטלפון הגיעה לחקירה של חבר מושבעים גדול פדרלי, אחרי שנטען כי אנשיו של רוב ואף רוב עצמו קשרו קשר להפיץ את תוכן שיחת הטלפון שהוקלט באמצעות מומחה לאלקטרוניקה.
רוב וצוותו טענו כי לא היו מודעים לעובדה כי שיחות טלפון סלורליות מוגנות על ידי אותם חוקים המסדירים קווי טלפון יבשתיים.
חבר המושבעים הגדול סיים את חקירתו בת 18 החודשים בהצבעה בה הוחלט שלא להגיש כתב אישום נגד רוב.
היחסים בין הסנאטור למושל תוארו בכלי התקשורת כ"משטמה".
לאחר שתי כהונותיו בסנאט, כיהן רוב בחבר האורחים של האקדמיה הימית של ארצות הברית והחל ללמד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
ב-6 בפברואר 2004 מונה רוב לשבת בראשות "הוועדה ליכולות המודיעין של ארצות הברית ביחס לנשק להשמדה המונית", לצד המשנה לתובע הכללי לשעבר לורנס סילברמן.
הייתה זו ועדה עצמאית שהוטל עליה לבחון את יכולות קהילת המודיעין האמריקאית על רקע מלחמת עיראק ולחקור אפשרויות לפיתוח נשק להשמדה המונית בבגדאד.
ב-2006 מונה לכהן במועצה המייעצת למודיעין של נשיא ארצות הברית.
הוא גם היה חבר בקבוצה למחקר עיראק ביחד עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית לשעבר ג'יימס בייקר.
מאמר שפורסם בעיתון "הניו יורק טיימס" ב-9 באוקטובר 2006 זקף לזכותו של רוב את תואר "החבר היחיד בקבוצה שהסתכן מחוץ ל'אזור הירוק' הנשלט על ידי אמריקה במהלך ביקור שנערך בבגדאד".
רוב מכהן מאז 2001 כחבר בוועד הנאמנים של תאגיד Mitre Corporation.
רוב משמש כמנהיג עמית של הפרויקט לביטחון לאומי (NSP) במרכז למדיניות דו-מפלגתית.
הוא גם חבר לשעבר בוועד השלישייה.
צ'ארלס ("צ'אק") דוד פרייליך (נולד בשנת 1955) הוא איש מערכת הביטחון בדימוס וסגן ראש המטה לביטחון לאומי (מל"ל) לשעבר.
ד"ר צ'ארלס ("צ'אק") דוד פרייליך נולד בניו יורק ובצעירותו עלה לישראל.
אביו רופא ואמו הייתה עורכת דין.
הוא שירת במשך יותר משני עשורים במערכת הביטחון.
קודם למינויו למטה לביטחון לאומי (2000–2005) שימש חוקר בכיר לעניינים אסטרטגיים במשרד הביטחון (2000-1992), נציג במשלחת ישראל לאו"ם (1983) ובתפקידי מחקר מדיני ותכנון אסטרטגי בצה"ל (1982-1977).
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית ובעל תואר שני בהתנהגות ארגונית מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן למד תואר שני במדע המדינה וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה.
כתב עבודת דוקטור (שהפכה מאז לספר) על ההשלכות המעשיות של הקמת המל"ל בישראל לתהליך קבלת ההחלטות הישראלי.
פרייליך הצטרף למל"ל עם הקמתו ושירת בו בשנותיו המעצבות הראשונות.
בין השאר, עסק במל"ל בסוגיות כגון יחסי ארצות הברית-ישראל, איראן ואיום הגרעין, עיראק, לבנון, הודו ועוד.
פרייליך השתתף בדיאלוגים האסטרטגיים הראשונים עם רוסיה והודו, הדיאלוג הנמשך עם ארצות הברית ובצוות המיוחד ששוגר לוושינגטון להתייעצות האסטרטגית האחרונה ערב מלחמת המפרץ השנייה.
מאז פרש משירות המדינה, פרייליך מחלק את זמנו בין ישראל וארצות הברית.
החל משנות ה-90 הוא מרצה באוניברסיטת תל אביב ומרצה אורח באוניברסיטת קולומביה.
בעבר שימש גם כמרצה ועמית בכיר בבית הספר ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד.
פרייליך מלמד קורסים על סוגיות מדיניות וביטחוניות מרכזיות במזרח התיכון, הסכסוך הערבי-ישראלי, מדיניות הביטחון הלאומי של ישראל, תהליכי קבלת החלטות בענייני חוץ וביטחון בישראל ובכלל, וכן תהליכי תכנון אסטרטגי.
נוסף על עיסוקו האקדמי כותב פרייליך ספרים ומאמרים אקדמיים על סוגיות של הביטחון הלאומי של ישראל, מאמרי דעה ומרצה בפני קהלים בישראל ומחוצה לה.
בין השאר, הופיע פרייליך בפני מכון INSS ומכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון, כנס הרצליה, כנס תפיסת הביטחון באוניברסיטת תל אביב, משרד ראש הממשלה, המל"ל, מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית, המועצה הישראלית לקשרי חוץ ועוד.
בארצות הברית הופיע, בין השאר, בפני מגוון ארגונים יהודים, כגון איפא"ק, הוועד היהודי-אמריקאי, אגודת ידידי צה"ל וקק"ל, כמו גם מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון, מכון ברוקינגס ומכון ראנד, המועצה ליחסי חוץ, המועצות לסוגיות גלובליות של בוסטון, שיקגו ויוסטון, האוניברסיטה לביטחון לאומי, MIT, פורום הקנדי סקול, בית הספר לממשל פלטשר ועוד.
פרייליך היה חבר הנהלת התנועה למען איכות השלטון בישראל ותנועת מפקדים למען ביטחון ישראל.
פרייליך מופיע תדיר בתקשורת, בין היתר הופיע במגוון תחנות טלוויזיה ורדיו בישראל ומחוצה לה, לרבות NBC, ABC, CNN, NPR, Al Jazeera, France 24 ו-CCTG הסינית.
הוא פרסם עד היום למעלה מ-170 מאמרי דעה בעיתונות הישראלית ובארצות הברית.
מאמריו הופיעו בהארץ, ידיעות אחרונות ו-ynet, ג'רוזלם פוסט ו-The Times of Israel, הניו יורק טיימס, Foreign Policy, האמריקן אינטרסט, נשיונל אינטרסט ועוד.
הוא נשוי, אב לשניים ומתגורר בהוד השרון.
(Zion's Dilemmas: How Israel Makes National Security Policy (Cornell, 2012. הספר עוסק אך ורק בתהליך קבלת ההחלטות בישראל בענייני חוץ וביטחון, תוך הצגת מודל קונספטואלי של התהליך הישראלי והצעות לשיפור.
הספר זכה לפרס צ'ציק מהמכון למחקרי ביטחון לאומי INSS.
תפיסת הביטחון הלאומי של ישראל: אסטרטגיה חדשה לעידן של תמורות, הוצאת מודן-מערכות, 2019. במהדורה המקורית באנגלית: (Israeli National Security: a New Strategy for an Era of Change (Oxford ,2018. הספר עוסק בסוגיות הביטחון הלאומי של ישראל ומציג מצע סדור לתפיסת ביטחון לאומי ישראלית מגובשת ומנומקת.
הפרס זכה לפרס חייקין מאוניברסיטת חיפה.
ישראל ואיום הסייבר: כיצד הפכה ישראל למעצמת סייבר (צפוי להתפרסם בסוף שנת 2020), הספר יעסוק באיומי הסייבר הניצבים בפני ישראל והמענים שגיבשה בתגובה.
צ'ארלס (צ'אק) ג'וזף פליישמן הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת טנסי, מאז 2011. צ'טנוגה היא בסיס מחוז הקונגרס אותו הוא מייצג, הכולל חלקים נרחבים ממזרח טנסי בהן אוק רידג'.
פליישמן הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
פליישמן נולד במנהטן שבניו יורק, בנם של רוז מרי (לבית סאלבו) ומקס פליישמן הבן.
פליישמן הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ובמהלך לימודיו הגבוהים שם קיבל תוארי כבוד מאחווה פי בטא קפא ותואר "בכבוד רב ביותר".
לאחר מכן השלים ב-1986 לימודי תואר שני במשפטים (JD) מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טנסי השוכנת בנוקסוויל.
בעקבות לימודיו עבר פליישמן לטנסי והשתקע בצ'טנוגה, ובמהלך 1987 פליישמן ייסד משרד עורכי דין בבעלותו.
הוא נשיא לשעבר של לשכת עורכי הדין בצ'טנוגה ויושב ראש ועדת עורכי הדין פרו בונו של העיר.
במהלך בחירות 2010, התמודד פליישמן אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של טנסי, במקומו של נציג המחוז המכהן זאק ואמפ שפרש מהחיים הפוליטיים.
במהלך הבחירות המקדימות הוציא למעלה מ-700 אלף דולר אמריקני מהונו הפרטי, וגבר על נשיא המפלגה הרפובליקנית בטנסי לשעבר רובין סמית' ברוב של 30% מול 28% מהקולות, בפער של 1,415 קולות בלבד.
בבחירות הכלליות ניצח את ג'ון וולף, מועמד המפלגה הדמוקרטית, וגרף 56.8% מקולות הבוחרים.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים מיצב עצמו פליישמן כמתנגד עקבי לבקרת נשק.
לראיה, ב-16 בנובמבר 2011 הצביע פליישמן בעד "חוק ההדדיות הלאומית לזכות לשאת", שיאפשר לתושב מדינה לשאת נשק סמוי במדינה אחרת שבה חוקי נשק שונים.
פליישמן תמך תחילה ביוזמתו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ביינר להגביל את תקרת החוב הלאומי, מה שיגביל את הסכום הכולל שארצות הברית תוכל ללוות או את כמות החוב שתוכל לקחת על עצמה, אך לקראת חתימת ההסכם הסופי נמלך בדעתו והצביע נגד.
הוא גם תמך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה והתנגד להליך ההדחה הראשון של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
פליישמן תומך במדינת ישראל ובמלחמתה בטרור.
במהלך מלחמת מלחמת חרבות ברזל, בתגובה לטענות מצד תומכים בפלסטינים אמר כי יתמוך בישראל לנצח, לעולם לא יתמוך בפלסטין וכי 'העם היהודי לעולם לא יסבול יותר מהטרור הפלסטיני'.
צ'אקוואק (בפרסית: هواپیمای آموزشی-شناسایی چکاوک (בתרגום לעברית: מטוסי הדרכה - זיהוי צ'אקוואק), באנגלית: Chakavak) הוא מטוס אולטרה, המוגדר כמטוס אימון-סיור.
קליטת מטוסי "צ'אקוואק" בחיל הים האיראני
שלושה מטוסי אולטרה-קלים מתוצרת בית הצטרפו ב-3 בדצמבר 2019 לצי התעופה של חיל הים האיראני בעיר הנמל בדרום בנדר עבאס.
מחיר הבנייה של מטוס זה הוא 195,000 אירו.
המטוסים תוכננו ונבנו על ידי חברה מבוססת ידע.
המטוסים החדשים שכונו "צ'אקוואק" הצטרפו לצי של חיל הים בטקס שנערך בבנדר עבאס במקביל לשבוע הצי שהתקיים בבנדר עבאס בנוכחות מפקד חיל הים אדמירל חוסיין חנזאדי .
הצי האיראני חשף שבשנים האחרונות הצטייד בציוד צבאי חדש תוצרת בית לרגל יום הצי.
מפקד חיל הים של הרפובליקה האיסלאמית אמר בטקס: "בחיל הים היו סדרת מטוסים קלים בשנים הראשונות של המהפכה, שרבים מהם ננטשו לאחר המהפכה, אם הצורך הזה לא היה נענה, זה היה יוצר הרבה בעיות.
כיום נוסף ציוד לחימה אלקטרונית לחיל הים, חלק מהלחימה האלקטרונית בחוף וחלק מהלוחמה האלקטרונית הימית.
חנזאדי הוסיף: "הפוטנציאל למלחמה אלקטרונית יעבור מחוף לים ויפתח אזורים חדשים להתעמת עם האויב וליצירת הרתעה.
אז הערך של פיקוח על לוחמה אלקטרונית הוא ערך אסטרטגי עבור חיל הים, ואנחנו מצפים לראות קפיצה משמעותית במרחב הזה".
מטוס ה-"צ'אקוואק" מסוגל לטוס בגובה של 14,000 רגל מעל פני הים במשך כארבע וחצי שעות במהירות של 280 קמ"ש
משקל המטוס 500 ק"ג במהלך הטיסה ו 750 ק"ג בזמן ההמראה.
צ'אקי היא סדרת אימה אמריקאית שנוצרה על ידי היוצר והתסריטאי דון מנסיני כהמשך לאירועי הסרט "הכת של צ'אקי", הסרט השביעי בזיכיון "משחק ילדים", תוך התעלמות מוחלטת מהאתחול המחודש שהופק לזיכיון בשנת 2019.
הסדרה עלתה לשידור ברשתות "Syfy" ו-"USA Network" ב-12 באוקטובר 2021. הסדרה חודשה גם לעונה שנייה ושלישית בהמשך.
בראד דוריף – צ'אקי , צ'ארלס לי ריי (האדם)
זאקרי ארתור – ג'ייק וובר
טאו בריונס – ג'וניור וובר
אליביה אלין לינד – לקסי טיילור
ברגווין ארנרסון – דבון אוונס
פיונה דוריף – ניקה פירס
אלכס וינסנט – אנדי ברקלי
כריסטין אליז מקארתי – קייל
ג'ניפר טילי – טיפאני ולנטיין, אשתו של צ'אקי
לקסה דויג - ברי וילר ברברה אלין וודס – ראש העיר מישל קרוס'''
ב-29 בינואר 2019 דווח כי סדרת טלוויזיה שתהיה חלק מזיכיון "משחק ילדים" נמצאת בפיתוח עבור רשת "Syfy".
על פי הדיווח, נמסר כי את הסדרה יצר דון מנסיני, שהתעתד לשמש גם כמפיק בכיר לצדם של דייוויד קירשנר וניק אנטוסקה.
ב-11 בינואר 2020, במהלך המצגת של NBCUniversal במסיבת העיתונאים החורפית של TCA בפסדינה, קליפורניה, הוכרז כי "Syfy" הזמינה רשמית את הסדרה.
בנוסף, נמסר כי המפיקה הארלי פייטון תיקח חלק בהפקה.
ב-17 ביולי 2020 נמסר כי בראד דוריף עתיד לשוב לדובב את דמותו של צ'אקי, הבובה הרצחנית אותה דיבב לאורך סדרת הסרטים.
ב-5 במרץ 2021 נמסר כי ג'ניפר טילי תשוב לגלם את דמותה של טיפאני ולנטיין, כלתו של צ'אקי, בתפקיד משני, ושזאקרי ארתור, טאו בריונס, אליביה אלין לינד וברגווין ארנרסון לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הסדרה, ואילו דבון סאווה הצטרף לצוות השחקנים המשני בתפקיד שטרם פורסם.
מאוחר יותר באותו החודש, נמסר שפיונה דוריף לוהקה לצוות השחקנים הראשי ותשוב לגלם את דמותה של ניקה פירס.
באפריל 2021, נמסר שברברה אלין וודס ולקסה דויג לוהקו לצוות השחקנים המשני, בעוד שאלכס וינסנט וכריסטין אליז מקארתי לוהקו לצוות השחקנים הראשי וישובו לגלם את דמויותיהם של אנדי ברקלי וקייל, בהתאמה.
צילומי הסדרה החלו ב-29 במרץ 2021 בטורונטו, אונטריו שבקנדה, והם עתידים להסתיים ב-11 באוגוסט 2021.
ב-15 ביולי 2021 נחשף כי הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-12 באוקטובר 2021, מה שלבסוף קרה.
בישראל הסדרה עלתה באופן מוסדר דרך נטפליקס ב-15 באוקטובר 2024, לאחר שתוכננה להעלות במהלך יוני אותה שנה, אך נדחתה לבסוף לאוקטובר אותה שנה בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקור2024פרס סאטורןסדרת האימה הטובה ביותר"צ'אקי"ההופעה הטובה ביותר של שחקן/ית צעיר/ה בסדרת טלוויזיהזקרי ארתורפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצהסדרת הדרמה הטובה ביותר"צ'אקי"2025פרס סאטורןסדרת הטלוויזיה הקומדיה הז'אנרית הטובה ביותרהשחקן/ית הצעיר/ה הטוב/ה ביותר בסדרת טלוויזיהזקרי ארתור
צ'ארלטון תומאס לואיס היה מילונאי, בלשן ועורך דין אמריקאי, מומחה בלימודים קלאסיים הידוע בייחוד כמחבר מילונים לטינים-אנגליים.
צ'ארלטון תומאס לואיס נולד בווסט צ'סטר, פנסילבניה כבנם של ג'וזף ג'.
לואיס ומרי לואיס, לבית מיינר (Miner).
הוא סיים בשנת 1853 לימודיו באוניברסיטת ייל.
אחרי לימודים נוספים לצורך בניית קריירה של כומר של הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית, בשנים 1856–1857 כיהן לואיס כפרופסור באוניברסיטה הממלכתית הנורמלית בבלומינגטון, אילינוי ובשנים 1858–1861 היה פרופסור ליוונית באוניברסיטת טרוי (ניו יורק) שהייתה קשורה לכנסייה המתודיסטית.
בשנים 1863–1864 היה סגן נציב להכנסות פנים של ארצות הברית.
הוא התחיל לעבוד כעורך דין בניו יורק בשנת 1865. למשך שנה ב-1870–1871 כיהן העורך מנהלי של העיותן איוונינג פוסט שהופיע בניו יורק.
ב-1871 חזר לעבוד בעריכת דין, התמחה בחוק הביטוח ושימש למשך שנים רבות כיועץ משפטי של חברת ביטוח גדולה בניו יורק.
בשנים 1898–1899 כמרצה לביטוח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת קורנל.
לואיס שימש כיושב ראש איגוד בתי הסוהר של ניו יורק ויושב ראש האיגוד הממלכתי לעזרה סוציאלית של מדינת ניו ג'רזי.
בשנת 1861 התחתן לואיס עם ננסי די.
ב-1885 התחתן בשנית עם מרגרט פ.
צ'רלטון לואיס נפטר בשנת 1874 במוריסטאון, ניו ג'רזי, בעקבות מנינגיטיס במוח ובחוט השדרה.
1861 - Gnomon of the New Testament, תרגום מגרמנית לפי יוהאן אלברכט בנגל
צ'ארלי בארנט הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בשל משחקו בסדרת הטלוויזיה "שיקגו FIRE" ובסדרה "בובה רוסית".
בארנט ואחותו אומצו בסרסוטה, פלורידה על ידי בוב ודיין בארנט.
אמו המאמצת היא מיוטה והיא ממוצא שוודי, בעוד שאביו המאמץ הוא בונה סירות ממינסוטה.
הוא גדל על סירת מפרש בעיירת החוף לונגבוט קי (אנ') בפלורידה עד גיל שבע.
הוא החל לשחק כשהיה בן שש והופיע באופרות ומחזות זמר רבים עם האופרה הצעירה של סרסוטה.
בארנט הוא בוגר בית הספר התיכון בוקר (אנ').
הוא השתתף בתוכנית הקיץ של התיאטרון המוזיקלי של אוניברסיטת קרנגי מלון.
לאחר התיכון, למד בארנט בבית הספר ג'וליארד, שם סיים את לימודיו בשנת 2010 בפקולטה לדרמה.
מ-2012 עד 2015, במשך שלוש עונות, כיכב בארנט בתפקיד פיטר מילס בסדרת הטלוויזיה "שיקגו FIRE".
במהלך הצילומים לסדרה, בארנט התגורר עם השחקנים ג'ו מינוסו ויורי סרדרוב ששיחקו עמו בסדרה.
בשנת 2017, בארנט לוהק לתפקיד הראשי של איאן פורטר בסדרת הטלוויזיה "חירות ואומץ".
בשנת 2018, בארנט לוהק לתפקיד הראשי של אלן זאורי בסדרת הטלוויזיה בהפקת נטפליקס "בובה רוסית".
באותה שנה לוהק בארנט לתפקיד הראשי במיני-סדרה של נטפליקס, "סיפורי סן פרנסיסקו".
בשנת 2019, בארנט לוהק לתפקיד חוזר בעונה השנייה של מותחן הטלוויזיה "את".
ביולי 2019, בארנט לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "החץ" לעונתה השמינית והאחרונה, כשגילם את ג'ון דיגל ג'וניור תפקידו הוכרז בפאנל של קומיקון.
בארנט הבין שהוא הומו בגיל 13. בארנט נאבק בהתמכרות לאלכוהול.
הוא תומך נלהב של שיקגו וייט סוקס ושיקגו ברס.
באפריל 2022, הוא פרסם שהוא מאורס למעצב התפאורה דרו בינדר.
בארנט הופיע ברשימת Out100 של המגזין אאוט בשנת 2019.
שנה סרטתפקיד הערות 2006Circus Island בילי רוברטס 2011Private Romeo קן לי / הנסיך אסקלוס 2012 גייבי דניאל גברים בשחור 3חייל בחיל האוויר 2013The Happy Sad ארון2020חיה בסרט סיימון2021Wild Gameבנג'ו2022We Are Gathered Here Todayמקס סטון2023Last Weekendאית'ן
צ'אקוואר (בהונגרית:Csákvár) היא עיירה במחוז פייר, נפת ביצ'קה.
היישוב צ'אקוואר ממוקם בחלק הצפוני של המחוז, באגן זאמוי, בקצה הרי ורטש.
בין היישובים הגדולים שמסביב נמצאים ורטשבוגלאר 6 ק"מ, לובשבריני 13, ביצ'קה 19 ואורוסלאן נמצא במרחק של 24 ק"מ מהיישוב.
כביש 8126 בין שרד לבין ביצ'קה עובר במרכז העיר בכיוון מדרום-מערב לצפון-מזרח, ניתן להגיע אליו בכביש ציבורי מכביש המהיר M1 ומכביש הראשי 1. כביש 8119 עובר בעיר בכיוון מדרום-מזרח לצפון-מערב.
כביש 8123 מסקשפהרוואר להרי ורטש נוגע אף הוא בגבול היישוב.
2100 לִפנֵי הַסְפִירָה – עד סוף התקופה הרומית
הספר "תולדות הרפורמה של צ'אקוואר", שראה אור בנג'קרש ב-1896, כתב על הכפר כדלקמן: ההיסטוריה מספרת על מוצאו של צ'אקוואר שכבר בתקופת התיישבות המדיארים במרכז אירופה (הכיבוש ההונגרי) הקבוצה האתנית שהייתה במקום, שהיגרה לפני כן מהים האגאי היווני התיישבה שם, והאוכלוסייה שייצגה את תרבות פצל חיה שם זמן רב למדי.
במהלך החפירות נמצאו חפצים ושלטים המתייחסים אליהם.
מסוף המאה ה-1 ועד סוף המאה ה-4 היישוב היה חלק מפרובינציה רומית, אז נקראה פלוריאנה.
האוכלוסייה שנקלטה, ריבוי הלגיונות ואוכלוסיית השירותים תפחו עד כדי כך שכבר בוצעו קבורות בשריפה.
הם הפעילו בית מלאכה לזכוכית, והכינו לוחות קבורה מחימר ששימשו גם בהלוויות.
גם המוזיאון להיסטוריה מקומית ביישוב משמר חלק מהם.
בסוף המאה ה-4, האימפריה הרומית התפרקה והשאירה את חותמה על החיים והתרבות של האזורים המדוכאים עדיין, אך כבר משוחררים.
העיירה צ'אקוואר ממוקמת בטרנסדנוביה, למרגלות הרי הוורטש, באגן זמוי.
זה היה אזור מיושב כאמור כבר בשנת 2100 לפני הספירה.
יעידו על כך הכתובות על ממצאי הקברים שנמצאו שם ומערת צ'אקוואר בגבול צ'אקוואר.
זהו לא רק ציון דרך מקומי, אלא ידוע על ידי גאולוגים ופליאונטולוגים ברחבי העולם.
בסביבות שנת 430, האזור עבר לשליטת ההונים עד שמת אטילה, ולאחר מכן נסוגו צאצאיו מהאזור, כלומר מאגן הקרפטים, עקב מלחמות החאן (ירושה).
השבטים הסלאביים הדרומיים ואנשי הנסיכים הבוחרים המערביים ניסו לכבוש את החלל שנוצר, אך הם היו מסוכסכים זה עם זה, כך שאיש מהם לא הצליח להתיישב במשך זמן רב ולהכניע את האזור כולו.
צ'אקוואר במחצית השנייה של המאה ה-19 (משפחת אסטרהאזי)
במאה ה-17, משפחת אסטרהאזי עלתה מה"אפלולית" והפכה לאחד מבעלי האדמות העשירים ביותר בהונגריה ומילאה תפקיד משמעותי לא רק בהיסטוריה של הונגריה, אלא גם של המלוכה ההבסבורגית כולה.
השם אסטרהאזי שימש לראשונה על ידי בנדק (אסטרהאזי), שחי באמצע המאה ה-16. בנו הבכור, פאל - שקיבל דרגת נסיך/דוכס בשנת 1687 - הוא למעשה מייסד ענף של הנסיכים של המשפחה, ובנו הצעיר, פרנץ, הוא המייסד של ענף הרוזנים.
צ'אקוואר היה מרכז אחוזת גסטש של משפחת הרוזנים אסטרהאזי.
לצ'אקוואר התייחסו כאל אחוזה נפרדת בגוש האחוזות הענק של אסטרהאזי, גם אם בעליו היה גם בעל קרקע של פאפה וגם של טטה.
משפחת אסטרהאזי הייתה בעלים טוב של אזור זה, שהיה אחוזה נרחבת מאוד, שכן הוא היה בן 560,000 דונם ביחידה אחת.
לצ'קוואר היה גם מזל גדול מכיוון שמשפחת הרוזן בנתה כאן את הטירה שלה בשנת 1778 שהעלה את חשיבות היישוב.
כדרכו של חקלאי טוב, המשפחה בנתה עוד הרבה דברים: מנזר, בית ספר, בתי משרתים ופיתחה חקלאות מפותחת.
הם היו גם ממוכנים, הבנייה הראשונה בפועל הייתה מפעל ללבנים בכביש פורנה.
המפעל ייצר את כל הלבנים הדרושות לבנייה.
משפחת אסטרהאזי עשתה רבות גם למען הכפר.
האנשים שחיים במקום סבלו רבות במהלך המלחמות.
במלחמת העולם הראשונה, 208 מתוך 638 החיילים שהתתגייסו נהרגו, ביניהם גם יהודים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בתחילת 1944–1945, המקום הנורא ביותר בהונגריה היה אזור זה בהרי הורטש.
החזית שהתה במקום ללא תזוזה במשך שלושה חודשים.
האוכלוסייה הייתה מנותקת לחלוטין מהעולם החיצון וחייתה את החודשים העקובים מדם בסבל רב.
טירת אסטרהאזי - סגנון קלאסיסטי, 1781
מעט ידוע על הקהילה היהודית של היישוב, על אף שהיו בו כנראה כמה מאות יהודים (כבר באמצע המאה ה-19 היו בנפת צ'אקוואר, ביצ'קה ושארמלק 3462 יהודים) שרובם ככולם עסקו במסחר, אך היו ביניהם גם בעלי מלאכה (לדוגמה בעל טחנת הקמח, בעלים של חברת בנייה (בשם קליין) וכדומה.
בית כנסת פעל במקום שפורק אחרי המלחמה.
קיימת עדות מצולמת של עשרה אנשים שמספרים 70 שנה אחרי השואה על זכרונותיהם על יהודי המקום.
צ'אר ארקטי (שם מדעי: Salvelinus alpinus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הסלמוניים, החי לאורך האזור הארקטי והתת-ארקטי בין חופי האוקיינוס הארקטי וגם בחופי צפון קנדה, אלסקה, סקנדינביה, גרינלנד, איסלנד וסיביר, כשהוא נדיר דרומה משם.
בעונת הרבייה נודד הדג להטיל את ביציו בנהרות ואגמים.
הדבר הופך אותו לאחד מדגי המים המתוקים הצפוני ביותר בעולם.
הדג שייך לסוג Salvelinus והוא קרובה של טרוטת האגמים, עימה הוא לעיתים מכליא בטבע.
דג זה מגיע בשני מופעים בטבע: ננסי וענק.
פרטים של הזן הננסי מגיעים לאורך ממוצע של 8 ס"מ ולמשקל של 0.2 עד 2.3 ק"ג, בעוד פרטים של הזן הענק מגיעים לאורך מוערך של 40 ס"מ ולמשקל 2.3 עד 4.5 ק"ג.
הדגים הגדולים ביותר נתפסו בצפון קנדה והגיעו למשקל של 9 ק"ג.
למרות שישנם שני מופעים של הדג בטבע, שני הזוויגים שלו דומים בגודלם ובמראם.
צבעו של הדג משתנה בין האוכלוסיות השונות.
הגב לרוב שחור עד כהה והבטן והגחון בעלי גוני אדום-כסוף, צהבהב ולבן.
הדג בעל ראש ולסתות מוארכות וגיבנת בגבו.
דג זה מעביר את חייו הבוגרים בים בקרבת החופים.
כמה אוכלוסיות נשארות כל חייהן במים מתוקים.
בעונת הרבייה קופץ הדג מעל מפלים ושוחה לעבר נהרות ואגמים שבהם הוא חי.
הוא עצמו עלול להיטרף בידי קטלנים, טורפים ימיים, דוב קוטב, לוטרת ים ומגוון עופות ימיים וכן בידי מספר סלמונים גדולים יותר, אפילו מבני מינו שאינם בוחלים בקניבליזם.
בנוסף הוא נידוג בידי אנשים רבים באופן מסחרי.
צ'אראן סינג נולד ב-23 בדצמבר 1902 במשפחת איכרים הינדית-ג'אטית בכפר נוורפור, המחוזות המאוחדים של אגרה ואודה בהודו הבריטית.
הוא היה צאצא לראג'ה נהאר סינג מנהיג בולט במרד ההודי הגדול ב-1857 שהוצא להורג בדלהי.
בעקבות תבוסתם, עברו תומכי המהרג'ה, בהם סבו של צ'אראן סינג, לאוטר פרדש.
צ'אראן סינג קיבל תואר ראשון במדעים ב-1923 ותואר במשפטים ב-1926 מאוניברסיטת אגרה.
הוא החל לעסוק כעורך דין אזרחי ב- גאזיאבאד ב-1928.
ב-1929 סינג היה לחבר בקונגרס הלאומי ההודי, כשהוא ממלא אחר הוראות מהאטמה גנדי במאבק לא אלים.
ב-1930, הוא נשלח לכלא ל-12 שנים בשל הפרת חוקי המלח וצעדת המלח.
הוא נכלא שוב לשנה אחת בנובמבר 1940 בגין חברות בתנועת סוואדשי.
באוגוסט 1942 הוא נכלא שוב על ידי הבריטים ושוחרר בנובמבר 1943.
סינג נבחר לחבר באספה המחוקקת של המחוזות המאוחדים ב-1937, עוד טרם עצמאות הודו, אליו נבחר מחדש ב-1946 והחזיק במושב במשך למעלה מעשרים שנה, במהלכן שינה המחוז את שמו לאוטר פרדש, ושימש במגוון שררות בממשלות המדינה.
לאחר שתקף את מדיניותו הסוציליסטית-קולקטביסטית של ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו באספת הקונגרס הלאומי ההודי, סינג עזב את הקונגרס ב-1 באפריל 1967, והקים את בהראטיה קרנטי דאל.
הוא חבר למפלגות האופוזיציה והפך לראש השרים הראשון של אוטר פרדש שאינו מטעם הקונגרס.
הוא התפטר מהתפקיד בפברואר 1968, ושלטון הנשיא הוטל על אוטר פרדש.
לאחר הפיצול במפלגת הקונגרס ב-1969, נבחר סינג בשנית לראש השרים של אוטר פרדש בפברואר 1970, אך הוא התפטר באוקטובר 1970.
סינג נעצר ונכלא במהלך מצב החירום בהודו, מיוני 1975 עד מרץ 1977.
לאחר ביטול מצב החירום, הוקמה קואליציית ג'נאטה כקואליציית המפלגות שהתנגדו לאינדירה גנדי.
כמנהיג הבהרטיה לוק דאל, מרכיב מרכזי בקואליציה, שאף סינג לעמוד בראשה, אך מורארג'י דסאי תפס את המקום.
לאחר הקמת הממשלה, היה צ'אראן לשר הפנים של הודו.
סינג התבקש להתפטר ביוני 1978 בעקבות חילוקי דעות עם דסאי, אך הוחזר לקבינט כסגן ראש הממשלה בינואר 1979.
ב-1979 התפוררה הקואליציה שתמכה במורארג'י דסאי, כשהראשטריה סוויאמסווק סאנג ממשכה את תמיכתה ממנה.
צ'אראן ניצל את ההזדמנות ונבחר בתמיכת אידריה גנדי לראש ממשלת הודו.
עם זאת, הוא התפטר לאחר 24 יום בלבד בתפקיד כאשר מפלגת הקונגרס בהנהגת אינדירה גנדי משכה את תמיכתה בממשלה ערב קבלת האימון שלה מהפרלמנט, כשסינג סירב לדרישת חברי הלוק סבהה מטעם הקונגרס לסגור שני בתי משפט מיוחדים שנועדו לנסות להעמיד לדין את גנדי בעקבות מצב החירום.
למרות זאת, הוא המשיך לכהן כראש ממשלת מעבר עד להשבעתה של ממשלה חדשה בראשות אינדריה גנדי בינואר 1980.
ב-26 בספטמבר 1979, הקים סינג את מפלגת לוק דאל על ידי מאיחוד עם מפלגת ג'נאטה (חילונית), המפלגה הסוציאליסטית ומפלגת אוריסה ג'נאטה.
באוגוסט 1982, התרחש פיצול גדול בלוק דאל.
ב-21 באוקטובר 1984, צ'ארן סינג הקים מפלגה חדשה בשם מפלגת דאלית מאזדור קיסאן, על ידי איחוד הלוק דאל, המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית של המוואטי ננדן בהוגונה, קונגרס ראשטריה וכמה מנהיגים ממפלגת ג'נאטה.
מאוחר יותר שונה שם המפלגה חזרה ללוק דאל.
סינג סבל משבץ מוחי ב-29 בנובמבר 1985, ממנו לא התאושש.
בלאקנאו, אוטר פרדש נקרא על שם סינג ב-2008.
לצ'ראן סינג היו שישה ילדים עם אשתו גאיאטרי דווי (1905–2002).
שלושה מהם היו פוליטיקאים שנבחרו ללוק סבהה.
צ'אקי , הידוע גם בשם צ'ארלס לי ריי, היא דמות בדיונית והאנטגוניסט הראשי בזיכיון האימה "משחק ילדים".
הדמות נוצרה במקור על ידי הסופר האמריקני דון מנסיני.
האדם שמדובב את צ'אקי בסרטי הזיכיון הוא השחקן בראד דוריף.
הדמות עוצבה במקור על ידי קווין יגר .
צ'אקי היה במקור בן אנוש שהיה רוצח סדרתי אכזרי וידוע לשמצה, אך לאחר שהוא דימם מפצע ירי הוא הצליח להעביר את נשמתו לבובה בחנות צעצועים רגע לפני שהוא נפטר.
הדמות של צ'אקי הפכה עם השנים לאחת מהנבלים האיקוניים ביותר בסרטי האימה, וההצלחה שלה הובילה לכך שלאורך השנים הדמות הופיעה בשלל סרטים, סדרות טלוויזיה, משחקי וידאו, חוברות קומיקס ומוצרים נלווים.
בשנת 1999 הדמות של צ'אקי הייתה מועמדת לפרס הסרטים והטלוויזיה של MTV בקטגוריית הנבל הטוב ביותר עבור הסרט "כלתו של צ'אקי" משנת 1998.
הופעת הבכורה של הדמות הייתה בסרט האימה משנת 1988 "משחק ילדים" בבימויו של טום הולנד.
צ'ארלס מייקל אדלר הוא מדבב אמריקאי.
אדלר נולד בפטרסון, ניו ג'רזי ואח לשריל, ידועה כפסיכותרפיסטית, מחברת הספר האוניברסיטה המתפכחת.
עוד במהלך ילדותו משפחתו עברה לנאנואט, ניו יורק וכמה שנים מאוחר יותר למסצ'וסטס.
כשאדלר נשאל על נעוריו, הוא ענה שהוא היה "מכור טלוויזיה" שאהב לצפות בסדרות כמו רוקי ובולווינקל, 3 הסטוג'ס והבוורלי הילבילים שאף תרמו להשראה עבור קריירת הדיבוב.
Baboon, הבחור האדום, פרה, תרנגול1997-2006חלולים בחללקנדי קרמלה, דמויות נוספותגרסת דיבוב באנגלית1998ערוץ אמפתי-3קולות שוניםפרק אחדOh Yeah!
הדרקון הראשון שלי: רוכבים להצלה
הולי הובי וחברים: משאלות חג המולד
הלוני טונס החדשים (עונה 1)
הרפתקאותיו המטורפות של רונלד מקדונלד
צוות גיבורי העל של מארוול: כפפת האינסוף
צוות גיבורי העל של מארוול: קרב קומיקס
קונג פו פנדה: כפות הגורל
אדלר נשוי לגרטי רויז מאז שנת 1995. לזוג יש בן בשם דני.
צ'אקו פור אבר (בספרדית: Chaco For Ever, Club Atlético Chaco For Ever) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי.
המועדון נוסד בשנת 1913 בעיר רסיסטנסיה.
המועדון הוקם בשנת 1913. צבעי המועדון נבחרו במטרה לסמל בסיס כלכלי של האזור: לבן עבור כותנה ושחור עבור פחם.
הקבוצה שיחקה בליגה אזורית עד שבעונת 1967 קודמה לתחרות ארצית הבכירה.
בהמשך היא שיחקה במסגרת זו עוד מספר פעמים.
עונת 1989/1990 הייתה העונה הראשונה בה קבוצה שיחקה בליגה הבכירה.
היא הצליחה לשרוד בה עונה נוספת עד שירדה לליגת משנה.
מאז הקבוצה משחקת בליגות הנמוכות, תוך משחק במשך 11 עונות בליגת משנה ומשחקת בה החל מעונת 2024.
הקבוצה ניצחה באליפות הפרובינציה 33 פעמים.
במשחקי גביע ארגנטינה הקבוצה הצליחה להגיע עד לשלב רבע הגמר.
אצטדיון הקבוצה הוקם בשנת 1960. הוא נקרא על שם אדריכל הפרויקט.
צ'ארלס "צ'ארלי" אדלארד הוא מאייר קומיקסים בריטי.
צ'ארלי אדלארד בעיר שרוסברי שבאנגליה.
אדלארד קרא קומיקס מגיל צעיר, דבר שבסופו של דבר גרם לו להיכנס לעולם האיור.
כשהיה נער, אדלארד גם התקבל למכללה לאמנות ושם למד קולנוע ווידאו ולאחר שסיים את לימודיו, חזר לעיר הולדתו שרוסברי והמשיך לאייר.
העבודה הראשונה של אדלארד כמאייר רשמי הייתה עבור המגזין הבריטי "2000 AD", שם אייר את הדמות השופט דרד והיה בין המאיירים של סדרת הקומיקס Armitage.
לאורך שנות ה-90 ושנות ה-2000, אדלארד אייר מספר סדרות קומיקס, ביניהם: "מוות לבן" יחד עם רובי מוריסון, "אסטונאוטים בצרה" (1999-2000), "ת'נדרבולטס" (2001) ומיני-סדרת קומיקס בת ארבע גליונות בכיכובו של אדם וורלוק (2004).
עוד בשנת 2004, אדלארד מונה למאייר הראשי של סדרת הקומיקס "המתים המהלכים" מאת רוברט קירקמן, לאחר שהמאייר המקורי, טוני מור, עזב.
הוא המשיך לאייר את הסדרה במשך 15 שנים, עד 2019, ובמהלכן אייר 187 גיליונות מתוך 193. בנוסף, אדלארד גם שיחק זומבי בפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים".
בשנת 2012 היה אדלארד אחד ממספר אמנים שאיירו גרסה חלופית לעטיפת "המתים המהלכים #100", שהושקה ב-11 ביולי במסגרת קומיק-קון, סן דייגו.
צ'ארלי ומפעל השוקולד (בתרגום לעברית צ'רלי והשוקולדה או צ'רלי בממלכת השוקולד) הוא ספר ילדים פופולרי מאת הסופר הבריטי רואלד דאל שיצא לאור בשנת 1964. הספר יצא לראשונה בעברית בשנת 1977 בהוצאת מרגנית בתרגום של אוריאל אופק ואיורים של יוסף שינדלמן.
לציון 50 שנה לספר, בשנת 2014, יצא לאור בתרגום חדש של אורי בלסם, בליווי האיורים המקוריים של קוונטין בלייק.
לספר נכתב ספר המשך בשם צ'ארלי ומעופפלית הזכוכית.
צ'ארלי, נער עני שהתגורר עם הוריו וארבעת סביו וסבתותיו בדירת חדר צפופה, אהב יותר מכל שוקולד, מצרך יקר עבור משפחתו.
התפנית הגדולה בחייו התרחשה כאשר וילי וונקה, בעליו המוזר של בית חרושת ידוע לשוקולד, הכריז על מבצע שבסופו פרס גדול: חמישה כרטיסי זהב הוטמנו בחפיסות שוקולד מתוצרת המפעל.
מוצאי הכרטיסים יזכו לביקור חלומות במפעל השוקולד המסתורי, שאיש לא עבר בשעריו כבר שנים רבות.
צ'ארלי בר המזל זוכה בכרטיס יחד עם עוד ארבעה ילדים מפונקים, ויוצא למסע מופלא ומוזר עם סבו במפעל השוקולד.
במהלך הטיול קורים לילדים המפונקים דברים איומים ונוראיים (ילד טובע בשוקולד, ילדה אחת הופכת להיות סגולה, ילד אחד הופך להיות מכווץ ואז נמתח עד שהוא גבוה ודק, וכו'), ואילו צ'ארלי, ילד צנוע, הגון וטוב זוכה לרשת את מפעל השוקולד.
מיד עם צאת הספר הופיעה ביקורת חריפה על דמותם של בני האומפה-לומפה, העובדים במפעל.
אלו תוארו כשחורים קטנים מאפריקה, עבדים במפעל, תיאור המציע התייחסות מזלזלת לאנשים על רקע גזעם ומוצאם.
בעקבות הביקורת שונתה דמותם של בני האומפה לומפה על ידי דאל, צבע עורם הפך בהיר וארץ מוצאם שונתה מאפריקה לארץ דמיונית.
ביקורת נוספת הושמעה על המסר הקשה של הסיפור, כאשר הילדים המפונקים נדונים לעונשים גופניים (אך סאטיריים במהותם).
ביקורת דומה הוטחה בקובץ 'יהושע הפרוע' ובספר מקס ומוריץ.
הצגת הדמויות כטובות או רעות באופן מוחלט וענישה גופנית לדמויות הרעות הן מאפיינים שמופיעים גם בספרים אחרים מאת דאל.
התומכים בהצגה זו של הדברים מציינים כי קריאה על משאלות כמוסות שיש בליבם של הקוראים כולם היא עידון (סובלימציה) של רגשות אלימים.
על פי הספר הופקו שני סרטים.
הראשון, סרט מוזיקלי שנקרא "וילי וונקה ומפעל השוקולד" יצא בשנת 1971 וכיכבו בו ג'ין ויילדר כווילי וונקה ופטר אוסטרום כצ'ארלי באקט.
הסרט נחשב לאכזבה בשעתו, אולם עם הזמן צבר מעריצים וזכה למעמד של סרט פולחן.
סרט נוסף, "צ'ארלי בממלכת השוקולד", בבימויו של טים ברטון, יצא בשנת 2005. ג'וני דפ גילם את וילי וונקה ופרדי היימור את צ'ארלי.
ב-2023 יצא הסרט וונקה בכיכובו של טימותי שאלאמה, המתאר את הרפתקאותיו של וילי וונקה לפני שפתח את מפעל השוקולד.
צ'ארלס תאופולוס "צ'ארלי" ינקוס (נולד ב-29 במאי 1961) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי בינלאומי ממוצא יווני, קפטן נבחרת אוסטרליה בין השנים 1986 ו-1989.
ינקוס החל את הקריירה שלו בשנת 1979 במדי היידלברג יונייטד ושיחק בהמשך גם באפי"ה לייכרדט טייגרס, בלקטאון סיטי ווולונגונג סיטי, כולן מהליגה האוסטרלית הראשונה.
במשך עונה אחת (1988/1989) שיחק בפאוק סלוניקי היוונית.
תפקודו במגרש היה בעמדת המגן.
משחקו התאפיין ביכולת תיקול גבוהה ובכושר מנהיגות.
כמו כן, הצטיין בביצוע בעיטות חופשיות ובעיטות עונשין.
בין שני הקמפיינים הכושלים להעפלה למונדיאל 1986 ומונדיאל 1990 השתתף ינקוס בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סיאול (1988), בו הגיעה אוסטרליה לרבע הגמר.
בסך הכול רשם ינקוס 7 שערים ב-49 הופעות עבור הנבחרת.
אחד מהשערים, בעיטה קשה מ-25 מטרים שנכנס לרשתה של נבחרת ארגנטינה ב-1988, זכור על אוהדי ה"סוקרוז" עד היום כאחד מהיפים שבשערי הנבחרת.
צ'ארלס רוברט "צ'ארלי" ווטס היה מתופף אנגלי, שנודע בעיקר כחבר בלהקת הרוק הרולינג סטונז במשך כל שנות קיומה, כחמישים שנה.
היה גם מפיק, אמן מסחרי ומגדל סוסים.
ווטס נולד בלונדון וגדל בקינגסבורי, אנגליה.
כתלמיד בית ספר, הוא הפגין כישרון באמנות, קריקט וכדורגל.
מראשית ימיו, ג'אז תמיד הייתה האהבה הראשונה.
הוא צוטט ש"רציתי להיות צ'ארלי פארקר", ומלבד לכך הוא היה מאזין לת'לוניוס מונק, דיזי גילספי ולסטר יאנג.
לווטס הצעיר ניתן בנג'ו על ידי הוריו, אך, אף על פי שבולבל מספר האקורדים המסובך שהגיע עם הכלי הוא פירק את הבנג'ו, ובצורה מתוחכמת באמצעות דבק וחלקים ממשחק הרכבה, הפך אותו לתוף.
זמן קצר לאחר שהתבשר להם מה עשה, החליטו הוריו לרכוש לבנם מערכת תופים.
הוא היה מתאמן בתופים ומאזין אובססיבי לתקליטי ג'אז שאסף.
כנער, הוכשר ווטס כמעצב גרפי, בשנת 1964 הוא אפילו פרסם ספר ילדים מאויר על צ'ארלי פארקר בשם "Ode To A High Flying Bird".
לאחר שסיים את התיכון, הוא נרשם ללימודים בבית הספר לאומנות "Harrow Art School" (כיום האוניברסיטה של ווסטמינסטר) בה למד עד 1960.
לאחר שעזב את הלימודים, עבד כמעצב גרפי בחברת פרסום בשם אולפני צ'ארלי דניאלס וגם ניגן בתופים מדי פעם עם להקות מקומיות בבתי קפה ומועדונים.
ב-1961 פגש את אלכסיס קורנר, שהזמין אותו להצטרף ללהקתו Blues Incorporated, בה התארחו אמנים בתחילת דרכם כדוגמת מיק ג'אגר, אריק קלפטון ובריאן ג'ונס.
באותו זמן ווטס היה בדרכו לשהותו בעבודה כמעצב בדנמרק, אבל הסכים להצעתו של קורנר כשהוא חזר ללונדון בפברואר 1962. ווטס ניגן באופן קבוע עם להקתו של קורנר כשבמקביל עבד עם כמה משרדי פרסום כמעצב גרפי.
באחד מהימים ב-1963 הצליחו בריאן ג'ונס, מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס לשכנע את ווטס לחבור אליהם ולנגן תופים בהרכב שלהם שהפך מיד לאחר הצטרפותו לרולינג סטונז.
חוץ מהיצירה המוזיקלית שלו, ווטס תרם ביצירתו הגרפית ללהקה לדוגמה עיצוב גב עטיפת האלבום "Between the Buttons".
כהודעה למסע ההופעות של הלהקה בשנת 1975 באמריקה, הלהקה הפתיעה את קהל העיתונאים המחכים במלון במנהטן בו הייתה אמורה להתקיים מסיבת עיתונאים על ידי הופעה עם השיר "Brown Sugar" מחוץ למלון תוך כדי נסיעה בצד האחורי של משאית גרר.
לאחר שסיימו את השיר, משאית הגרר המשיכה לנסוע והלהקה קפצה אל תוך לימוזינות.
הם לא נכחו במסיבת העיתונאים.
ווטס היה זה שהציע את הרעיון להודיע על מסע ההופעות באמצעות גימיק זה; גימיק שאותו AC\DC העתיקו מאוחר יותר באותה השנה.
(הגימיק חזר על עצמו בפעמים רבות כדוגמת הקליפ של U2, "All Because Of You".) ווטס זכר שזו הייתה הדרך המקובלת של להקות ג'אז ישנות בניו אורלינס על מנת לקדם את התאריכים הקרובים של הלהקה.
יתר על כן, עם ג'אגר, הוא עיצב את הבמות המשוכללות לסיבובי הופעות, כגון העיצוב בצורת הלוטוס של מסע ההופעות ב-1975 באמריקה, כמו גם לסיבובי ההופעות ב-1989–1990 Steel Wheels\Urban Jungle Tour, The 1997 Bridges to Babylon Tour, The 2002-2003 Licks Tour, ו-The 2005-2007 A Bigger Bang Tour.
בשנת 1989 נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול כחבר בלהקת הרולינג סטונז.
אף על פי שמיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס הם החברים היחידים של הרולינג סטונז שנותרו ממייסדיה, ווטס הצטרף ללהקה בתוך פחות משנה.
לווטס פרויקטים רבים מהצד, מלבד לרולינג סטונז.
בשנות ה-80, ווטס מצא זמן להתמקד בפרויקטים.
הוא חזר לאהבתו הראשונה, ג'אז, על ידי יצירת הרכבים מוזיקליים, בהם ההרכב "התזמורת של צ'ארלי ווטס".
באותו זמן, הוא עבד עם חבר הרולינג סטונס המוקדם איאן סטיוארט בלהקה שנקראה "Rocket 88" וכללה הופעות אורח רבות של אמני הג'אז והרוק המובילים באנגליה.
בתחילת שנות ה-90, ווטס שחרר מספר אלבומים עם הרכב אחר, "חמישיית צ'ארלי ווטס", הכולל גם מחווה לצ'ארלי פארקר.
הוא התאחד עם המתופף ג'ים קלטנר בשנת 2000 ל"פרויקט צ'ארלי ווטס\ג'ים קלטנר" שכלל קשת רחבה של סגנונות מוזיקליים.