tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאחר שכל ההכנסות הפדרליות ו־40 אחוז מכלל הוצאות הממשלה היו נתונות לשליטת ועדת הכספים של הסנאט, החזיק לונג בסמכות על כל הצעות החוק המרכזיות בנושא הכנסות ותוכניות סוציאליות, וכן על סחר חוץ ומכסים.
ראסל לונג נפטר מאי ספיקת לב ב־9 במאי 2003. בעת מותו היה לונג הסנאטור האמריקאי האחרון שנותר בחיים מבין אלה שנכנסו לתפקידם בשנות ה־40. הלווייתו התקיימה בבאטון רוז', וכללה הספדים שנישאו על ידי נכדו, עורך הדין ראסל לונג מוזלי, ועל ידי עמיתיו לשעבר, ג'ון בנט ג'ונסטון וג'ון ברו.
מועדון ספורט ראפיד וינה הוא מועדון כדורגל מאוסטריה ואחד משני המועדונים הגדולים של וינה.
המועדון השני, היריבה הנצחית של ראפיד היא קבוצת אף קיי אוסטריה וינה.
הסגל של ראפיד נקרא תכופות בשם הירוקים-לבנים על-שם צבע המדים של הקבוצה, כינוי נוסף לסגל הקבוצה הוא הוטלדורפר או בגרמנית Hütteldorfer על בסיס מיקומו של אצטדיון הקבוצה אצטדיון אליאנץ, הממוקם בהוטלדורף, המהווה חלק מהמחוז ה-14 של העיר וינה.
ראפיד וינה הוא המועדון המעוטר ביותר באוסטריה, בזכות זכייתו באליפות הליגה האוסטרית 32 פעמים,
אס קיי ראפיד וינה נוסדה בשנת 1898 בשם Erster Wiener Arbeiter-Fußball-Club שפירושו מועדון הכדורגל של הפועלים הראשון בווינה.
באותו זמן צבעי המועדון היו כחול ואדום, שכיום הקבוצה משתמשת בצבעים אלו לפעמים במשחקי החוץ שלה.
אחרי חודשיים של פעולה המועדון קיבל את השם שבו הוא משתמש כיום, לפי המודל הגרמני של ראפיד ברלין.
בשנת 1904 המועדון גם אימץ את הצבעים שבו משתמש עד היום, ירוק ולבן.
ראפיד נהפך לאחד מן המועדונים הבכירים באוסטריה בזמן שבין מלחמות-העולם, כאשר אוסטריה הייתה אחת ממעצמות הכדורגל האירופאי.
אחרי האנשלוס של אוסטריה לגרמניה ב-1938, ראפיד זכתה בגביע הגרמני באותה שנה וגם באליפות גרמניה ב-1941.
הקבוצה הגיעה פעמיים לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
בעונת 1984/1985 ניצחה הקבוצה בשמינית הגמר את קבוצת סלטיק.
ברבע גמר ניצחה את קבוצת דינמו דרזדן.
בחצי הגמר ניצחה את קבוצת דינמו מוסקבה ובמשחק הגמר הפסידה לקבוצת אברטון.
בעונת 1995/1996 ניצחה הקבוצה בשמינית הגמר את קבוצת ספורטינג ליסבון.
ברבע גמר ניצחה את קבוצת דינמו מוסקבה.
בחצי הגמר ניצחה את קבוצת פיינורד ובמשחק הגמר הפסידה לקבוצת פריז סן-ז'רמן.
בעונת 1996/1997 השתתפה לראשונה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בשנת 2016 חנכה הקבוצה את אצטדיונה החדש, אצטדיון אליאנץ, אשר נבנה על חורבותיו של אצטדיונה הקודם, אצטדיון גרהארד הנאפי.
ראפינג מתייחס ל"קריאה קצובה או מחורזת של תמליל או מילים".
ראפ שונה משירה בכך שהוא מבוצע בדרך כלל בליווי מוזיקלי קצבי.
חלק ניכר משירי הראפ הם שירי מחאה.
ראפ הוא מרכיב עיקרי במוזיקת היפ הופ, אך אמנות הראפ קדמה לתרבות ההיפ הופ בעשורים רבים.
ראפ מבוצע עם ליווי של מקצב או מוזיקה או ללא ליווי כזה, בסגנון א-קפלה.
מבחינה סגנונית, ראפ מבוצע לרוב במהירות יחסית והוא מקיף תחום רחב שבין דיבור, נאום, פרוזה ושירה.
לעיתים, השימוש במונח ראפ לסגנון מוזיקלי מכוון לתיאור סגנון מונוטוני קצבי שהדגש בו הוא על הרפרופ המילולי.
מוזיקת הראפ מתבלטת כמוזיקת מחאה בוטה וברורה יותר מהסגנונות הקודמים לה.
הטקסטים המועברים כוללים גסויות, קללות והתרסות, כמו גם תשבחות עצמיות והתייחסויות מיניות בוטות.
בשנות ה-90, מוזיקת הראפ ותרבות ההיפ-הופ צברו פופולריות רבה והחלו להופיע גם אמני ראפ והיפ-הופ לבנים, דוגמת הביסטי בויז ואמינם.
ההתקרבות לזרם המרכזי גרמה גם למסחור רב של הסגנון הזה, והחלו להופיע לייבלים מסחריים מצליחים שמשמשים כ"פס ייצור" לראפרים המכוונים לטעם הקהל שזנחו אלמנטים של מחאה, דוגמת פיפטי סנט ואחרים.
במילה "ראפ" נעשה שימוש באנגלית בריטית כבר במאה ה-16, ובמאה ה-18 התהוותה משמעות המילה ל"לומר" (to say).
בדיאלקט של האפרו-אמריקאים בשנות ה-60 משמעות המונח "לעשות ראפ" היה "לשוחח", ובמהרה התהוותה משמעותה המודרנית המתארת סגנון מוזיקלי, לרוב לתיאור חלק מהמרכיבים של מוזיקת היפ הופ או אף כמילה נרדפת לה.
הראפ וההיפ-הופ התפתחו במקביל לתרבות ולמוזיקה האפרו-אמריקאית והושפעו רבות ממגמות במוזיקה האמריקאית.
מקובל היום להכיר בטקסים שבטיים אפריקאים כמקור הראפ.
משוררי השבט היו מעבירים בצורה קצבית סיפורי גבורה על רקע מקצב תופים.
מאוחר יותר התפתח הבלוז בארצות הברית בקרב אוכלוסיית השחורים, ובו שולבו קטעי ראפ כבר בשנות ה-20 המוקדמות של המאה העשרים.
בשנות ה-50 בג'מאיקה נוצר ערוב סגנונות בין המוזיקה העממית (קליפסו ומנטו) לבין ג'אז ובלוז, מה שיצר את הסקא ולבסוף את הרגאיי.
ניתן לזהות ראפ מוקדם על גבי מקצב הרגאיי בשנות ה-60 המאוחרות.
את ההיסטוריה של הראפ וההיפ-הופ ניתן לחלק לשלוש תקופות מרכזיות:
תקופת האולד סקול (Old School)
קול דיג'יי הרק (Kool DJ Herc) נחשב מחלוצי ההיפ-הופ והראפ באמריקה.
בשנות השישים הוא היגר מג'מייקה והביא לניו יורק את הסגנון והקצב של ראפ והיפ-הופ, ועם הזמן המלל שלו הפך מורכב יותר.
הראשון שאימץ את סגנון הראפ בשילוב עם קצב שאינו ג'מייקני היה דיג'יי הוליווד, שעשה ראפ לקצב דיסקו.
לאחר מכן החלו לפעול קבוצות שעשו ראפ, וקבוצות שאימצו את הראפ לסגנונות אחרים שונים מהיפ-הופ.
ב"תקופת הזהב" הפך הראפ למוכר ומצליח בעולם המוזיקה הפופולרית.
תקופה זו החלה ב-1986 כאשר להקת ראן די אם סי (Run-DMC) הפכה דומיננטית בראפ, ונמשכה עד 1993. היצירה מתקופה זו מאופיינת בראפ קשוח, ובהתמקדות במלל ובחריזה.
Run-DMC משכו קהל נוסף כאשר שיתפו פעולה עם להקת ההארד רוק ארוסמית' בגרסת כיסוי לשירם "Walk This Way".
אל אל קול ג'יי (L.L.
Cool J) עזר לקרב את ההיפ-הופ למוזיקת הפופ, ולקהל נשי.
בתקופת הזהב החלו להתפתח כיוונים שונים בראפ והבדלים בין סגנון הראפ בחוף המערבי ובחוף המזרחי.
בחוף המזרחי התפתח ההארדקור היפ הופ (hardcore rap) שעסק בפשע, מודעות חברתית כלל קללות וגסויות לרוב.
סקולי די מפילדלפיה התווה את הדרך החל מ-1986 ובעקבותיו המשיכו בוגי דאון פרודקשנס (Boogie Down Productions), פאבליק אנמי (Public Enemy) ואחרים.
בחוף המערבי התפתח סגנון הגנגסטה ראפ (gangsta rap) על ידי אייס טי (Ice-T) בהשראת ההארדקור היפ הופ, שכלל מסרים של "אל תתעסקו איתי" ותיאור החיים בגטו.
הגנגסטא ראפ תפס תאוצה ובסוף שנות ה-80 ראפרים מהחוף המערבי החלו תופסים את מרכז הבמה של ההיפ הופ.
עקב החלשות חלקו של החוף המזרחי בראפ, החלה "מלחמת ראפ" בין קבוצות הראפרים מהחוף המזרחי והחוף המערבי.
התקופה השלישית של הראפ החלה ב-1994 יחד עם הפריצה של נאס מניו-יורק והתחלשות הגנגסטה ראפ.
בתקופה הזו המכונה גם ניו סקול נכנסו ההיפ הופ והראפ לזרם המרכזי של המוזיקה בארצות הברית, ובשאר העולם, במקביל להתמסחרות גדולה בתחום.
כתוצאה ממותו של טופאק ב-1996 במלחמת כנופיות, הסתיימה ה"מלחמה" בין החוף המזרחי לחוף המערבי וסגנון הגנגסטה ראפ הגיע למיצויו באלבום מחווה של ד"ר דרה לזכר חבריו שמתו, טופאק ו-Eazy-E ("הארדקור היפ הופ עדיין קיים").
בתקופה זו הראפ כבר לא היה נחלתם הבלעדית של השחורים באמריקה, והתערבב עם סגנונות מוזיקליים רבים ושונים, כמו ביצירתם של הביסטי בויז (Beastie Boys) – להקה של נערי קולג' יהודים – ששילבו ראפ עם מקצבי בוסה נובה.
מחוז ראפלה (באסטונית: Rapla maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה.
הוא ממוקם בחלקה המערבי של המדינה וגובל במחוז יארבה במזרח, מחוז פרנו בדרום, מחוז לאנה במערב ומחוז האריו בצפון.
למחוז אין מוצא אל הים.
הוא ידוע בעיקר במחצבים העשירים שלו, אשר כוללים בין השאר גיר, דולומיט, כבול וחרסית.
עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 10 נפות כפריות.
מאז 2004 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי תוניס בלנק.
המחוז מפוצל ל-4נפות כפריות (vallad):
ראפן הוא מטבע שווייצרי שערכו מאית פרנק שווייצרי.
על פני המטבע מופיע ערכו בלבד, ולא שמו, כי שמו שונה בשפות הרשמיות השונות של שווייץ.
שמה של שווייץ מופיע בלטינית.
על גב המטבע בערך 5 דיוקן של ליברטס, אלת החירות הרומית.
עיצוב המטבעות לא השתנה מאז שנות ה-80 של המאה ה-19, למעט שינויים קטנים בחומר שממנו עשויים המטבעות.
ראצ'ו סטויאנוב פטרוב (בבולגרית: Рачо Стоянов Петров; 19 בפברואר 1861, שומן, האימפריה העות'מאנית – 22 בינואר 1942, בלובו, מחוז פאזארדז'יק, ממלכת בולגריה) היה גנרל ופוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כראש המטה הכללי הבולגרי, מפקד הארמייה השלישית, במספר כהונות שר וכן פעמיים כראש ממשלת בולגריה.
פטרוב נולד בעיר שומן ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הצטרף לצבא הנסיכות.
ב-1883 הוא סיים את האקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג והוצב כמפקד מחלקת רגלים.
בהמשך, הוצב במטה הכללי בסופיה.
לאחר מלחמת בולגריה–סרביה (1885), מינה אותו אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה לראש המטה הכללי הבולגרי.
בהמשך מונה למפקד בית הספר הצבאי בסופיה וב-1887 מונה לשר ההגנה בממשלתו של סטפן סטאמבולוב.
בין 1894 ל-1896 כיהן כשר ההגנה בממשלתו של קונסטנטין סטואילוב.
בנובמבר 1896 שוחרר מהצבא בדרגת גנרל-מאיור לאחר שהתפטר בתפקידו במחאה על חנינת קציני צבא שנחשדו במעורבות ברצח סטפן סטאמבולוב.
הוא הצטרף למפלגת העם הליבראלית וכיהן כשר הפנים בממשלתו של טודור איבנצ'וב.
לאחר התפטרותו של איבנצ'וב עמד בראש ממשלת מעבר עד לקיום הבחירות בבולגריה.
בין 1903 ל-1906 כיהן כראש ממשלת הנסיכות מטעם מפלגת העם הליבראלית.
הנסיך פרדיננד הראשון מינה את פטרוב כדי שיפעל להרגעת הרוחות במקדוניה בשל העימות המתמשך בין האוכלוסייה היוונית לבולגרית.
הפגיעה המתמשכת באוכלוסייה הבולגרית במחוז העות'מאני שלובתה ומומנה על ידי הממשל היווני הובילה להגעתם של פליטים רבים לנסיכות ולמהומות נזעמות בבולגריה.
עד לסיום כהונתה, ניסתה ממשלתו להכיל את האירועים בהצלחה חלקית בלבד.
פטרוב כיהן כחבר פרלמנט עד 1908.
בעת מלחמת הבלקן הראשונה שב לשירות צבאי וכיהן בעיקר בתפקיד מטה ובמהלך מלחמת הבלקן השנייה מונה למפקד הארמייה השלישית ולחם עימה מול הצבא הסרבי בגזרת פירוט.
לאחר המלחמה הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה מונה למושל הצבאי של אזור מקדוניה הווארדארית לאחר שנכבש בידי הצבא הבולגרי.
בהמשך הוצב במטה הכללי הבולגרי.
לאחר המלחמה שוחרר מהצבא בשל צמצומו מתוקף חוזה ניי.
עם מינוי של אלכסנדר סטמבוליסקי לראש הממשלה, נעצר פטרוב והועמד לדין.
ב-1920 הוא נידון ל-75 שנות מאסר בעוון אחריותו לתבוסת בולגריה במלחמה, אך לאחר ההפיכה במהלכה נרצח סטמבוליסקי שוחרר מכלאו.
ב-1936 העניק לו בוריס השלישי, מלך בולגריה דרגת גנרל של חיל הרגלים, שהייתה הדרגה השנייה בבכירותה בצבא הבולגרי.
פטרוב הלך לעולמו ב-1942 והוא בן 81 שנים.
הוא היה נשוי ואב ל-3 ילדים.
בתקופת כהונתו השנייה של פטרוב התחוללו אירועים אנטישמיים רבים בנסיכות בולגריה והיא הייתה מהקשות שידעו בני הקהילה.
השלטונות הבולגריים התקשו להכיל את האירועים ובמקרים מסוימים אף שיתפו פעולה עימם.
במאי 1903 ארעה עלילת דם בפלבן במסגרתה טענו בני הקהילה הנוצרית שיהודי העיר חטפו נער נוצרי כדי להשתמש בדמו למטרות פולחן.
השלטונות המקומיים נעתרו להמון והמשטרה ביצעה חיפושים ממושכים בבתי בני הקהילה ומוסדותיה.
באותה השנה נערכה בסופיה אספה של חברי הארגון המהפכני המקדוני ולאחריה הגיעו רבים מהם לרובע יוצ'בונאר וחוללו פרעות.
במרץ 1904 אירעה עלילת דם בעיר לום.
התובע הכללי המחוזי בלוויית מפקד המשטרה ביצעו חיפוש ארוך בביתו של אחד מנכבדי הקהילה, לאון בן יצחק, אשר הואשם כי חטף נער נוצרי בן הקהילה הצינצרית.
פעולה זו הובילה להפגנת המונים של בני הקהילה הנוצרית וכוחות צבא נשלחו לעיר כדי להרגיע את הרוחות.
גם לאחר שנמצאה גופת הצעיר, לא נרגעו הרוחות, מסע ההלוויה עבר במתכוון דרך הרובע היהודי והתחולל פוגרום במהלכו חולל בית הכנסת, נגרם נזק כבד לבית הספר היהודי ונבזזו בתי בני הקהילה.
רבים מבני קהילת לום נמלטו לערים אחרות.
המהומות התפשטו גם לווידין, ברקוביצה, וראצה, מונטנה וקיוסטנדיל.
ב-1906 נרצח בנו של אחד מנכבדי הקהילה היהודית בפאזארדז'יק ובהמשך בסמוך לחג הפסח נרצחו יהודים בדופניצה ובקיוסטנדיל.
השלטונות טענו כי הרציחות היו על רקע כספי, אך הסמיכות לחג הפסח הובילה את בני הקהילות בערים השונות למסקנות אחרות.
בנוסף, גדלה מאוד בתקופה זו הפצתם של מאמרים וספרים אנטישמיים, רבים מהם מתורגמים מרוסית.
רק לאחר מינויו של אלכסנדר מלינוב לראש הממשלה ב-1908, חלה רגיעה יחסית באירועים האנטישמיים בנסיכות.
רפאל אלקנטרה דו נסימיינטו (בפורטוגזית: Rafael Alcântara do Nascimento; נולד ב-12 בפברואר 1993), הידוע בכינוי ראפיניה, הוא כדורגלן עבר ברזילאי-ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
ראפיניה הוא בנו של זוכה מונדיאל 1994, מאזיניו, אחיו של טיאגו, קשר ליברפול לשעבר, ובן דודו של שחקן הכדורגל רודריגו.
נולד בסאו פאולו שבברזיל, וגדל בספרד.
ב-2006, כשהיה בן 13, הצטרף ראפיניה למחלקת הנוער של ברצלונה, בה שיחק אחיו, טיאגו אלקנטרה.
שניהם ייצגו גם את נבחרת ספרד בצעירותם כאשר טיאגו המשיך לנבחרת הספרדית הבוגרת, וראפיניה המשיך לנבחרת הברזילאית הבוגרת.
בעונת 2010/2011 החל לשחק בקבוצת הנוער ובקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, תחת אימונו של לואיס אנריקה.
הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצת המשנה, ששיחקה באותה עונה בליגה השנייה, ב-8 בינואר 2011, במשחק מול ז'ירונה.
מאותו משחק החל לואיס אנריקה להשתמש באופן קבוע יותר בראפיניה במשחקי קבוצת המשנה.
בעונה הבאה, עונת 2011/2012, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המלך נגד ל'הוספיטלט ב-9 בנובמבר 2011. ב-6 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה בליגת האלופות, במשחק מול באטה בוריסוב, בו שיחק לצד אחיו טיאגו.
בסיכום אותה עונה בקבוצת המשנה, אותה החל לאמן אוסביו סקריסטן, הבקיע שמונה שערים ב-39 משחקים בהם שותף.
בעונת 2012/2013 השתתף רק במשחק אחד במדי הקבוצה הבוגרת, במסגרת ליגת האלופות מול בנפיקה ליסבון במחזור האחרון של שלב הבתים.
בקבוצת המשנה לקח חלק ב-36 משחקי ליגה והבקיע 11 שערים.
ביוני 2013 חתם על הארכת חוזה בברצלונה עד 2016. במהלך הקיץ עבר בהשאלה לסלטה ויגו, אותה אימן לואיס אנריקה.
במהלך ההשאלה שיחק לראשונה בליגה הספרדית הראשונה והיה שחקן משמעותי בהרכב הקבוצה.
את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-31 באוגוסט 2013, בתיקו 1-1 עם גרנדה.
ב-23 בנובמבר הבקיע צמד לרשתה של ריאל סוסיאדד, אך קבוצתו הפסידה 3–4. בסך הכול באותה עונה הבקיע ארבעה שערים, בישל חמישה נוספים והופיע ב-32 משחקי ליגה, ב-27 מתוכם פתח.
בסוף העונה הוכתר כתגלית השנה בליגה על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית.
בסוף העונה חזר ראפיניה לברצלונה, כשחקן סגל בקבוצה הבוגרת.
לואיס אנריקה הצטרף לברצלונה כמאמן בסוף העונה גם הוא.
ראפיניה קיבל את החולצה מספר 12, אך לא שיחק באותה עונה באופן קבוע.
את הופעת הבכורה שלו בליגה כשחקן ברצלונה ערך ב-24 באוגוסט 2014, בניצחון 0–3 על אלצ'ה.
ב-25 בנובמבר במשחק ליגת האלופות מול אפואל ניקוסיה, בישל שער לליונל מסי ומאוחר יותר הורחק בשל צהוב שני.
את שערו הראשון בעונה זו כבש בניצחון 2–3 על ויאריאל, ב-1 בפברואר 2015. הוא היה שותף עם ברצלונה לזכייתה בטרבל: אליפות ספרד, גביע המלך וליגת האלופות.
בסופר קאפ האירופי ב-11 באוגוסט כבש שער לרשתה של סביליה ועזר לקבוצתו לזכות בתואר עם ניצחון 4–5 בהארכה.
ב-16 בספטמבר, במשחק במסגרת ליגת האלופות מטל רומא, נפגע מתיקול של ראג'ה ניינגולן וקרע את הרצועה הצולבת הקדמית בברכו.
בעקבות הפציעה נותח ונעדר ממשחק לתקופה של חצי שנה.
ב-22 בינואר 2018 חתם באינטר בהשאלה לחצי שנה עם אופציה לרכישה של 35 מיליון אירו.
ב-24 בנובמבר 2018, במהלך משחק נגד אתלטיקו מדריד, קרע ראפיניה את הרצועה הצולבת בברכו השמאלית וסיים את העונה.
ב-2 בספטמבר 2019 חזר לסלטה ויגו והושאל לעונה אחת לאחר שהאריך חוזה בברצלונה.
ב-6 באוקטובר 2020 עבר לפריז סן ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
בינואר 2022 הושאל לריאל סוסיאדד עד לתום העונה.
ב-3 בספטמבר 2022 חתם באל-ערבי מליגת העל הקטרית לשנתיים.
ב-23 בדצמבר 2025 הודיע על פרישה מכדורגל.
כמי שגדל בספרד, שיחק ראפיניה בתחילה בנבחרות של עד גיל 16, עד 17 ועד 19.
החל לשחק במדי נבחרת עד גיל 20, עד גיל 23 ובנבחרת הברזילאית הבוגרת.
הנבחרת של ארץ הולדתו, בה שיחק גם אביו בעבר.
הוא ייצג את נבחרת ברזיל עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית, בה הודחה נבחרתו כבר בשלב הבתים.
מדליית זהב אולימפית: ריו 2016
תגלית השנה בליגה הספרדית: 2013/2014
מרסיו רפאל פריירה דה סוזה (בפורטוגזית: Márcio Rafael Ferreira de Souza, נולד ב-7 בספטמבר 1985), הידוע בשם ראפיניה (Rafinha), הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת המגן הימני.
ראפיניה העביר את מרבית הקריירה שלו בבונדסליגה, תחילה בשאלקה 04 ובהמשך בבאיירן מינכן, עמה זכה בתארים רבים ואף בליגת האלופות בעונת 2012/13. לראפיניה ארבע הופעות במדי נבחרת ברזיל.
ראפיניה משחק בעיקר בתפקיד המגן הימני, וניחן בזריזות, בעיטות חזקות ומסירות מדויקות.
משמעות השם ראפיניה היא "רפאל הקטן".
ראפיניה החל לשחק בגיל 7 בקבוצת קטרגל בעיר הולדתו לונדרינה שבמדינת פרנה בברזיל.
בגיל 12 עבר לשחק במועדון ספורט לונדרינה, ובגיל 16 עבר לקבוצה המקצוענית קוריטיבה.
בקוריטיבה הציג ראפיניה יכולת גבוהה, וזכה לקבל זימון לנבחרות ברזיל הצעירות, וסייע לנבחרת לזכות במדליית ארד באליפות העולם לנבחרות צעירות בשנת 2005.
בזכות הצלחותיו בנבחרות ברזיל הצעירות ובקוריטיבה, הוחתם ראפיניה בקיץ 2005 על ידי קבוצת שאלקה 04 מהבונדסליגה תמורת 5 מיליון אירו בחוזה לחמש שנים.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2005/06, ערך ראפיניה 29 הופעות וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, כשהקבוצה סופגת 31 שערי ליגה בלבד.
ראפיניה שיתף פעולה בעונה זו בהגנה עם מרסלו בורדון, מלאדן קרסטאיץ' ולבאן קוביאשווילי.
באותה עונה, ראפיניה היה שותף לתצוגת נפל של שאלקה בסיבוב השני של הגביע הגרמני, בו הובסה הקבוצה 0–6 על ידי איינטרכט פרנקפורט.
בליגת האלופות ראפיניה ושאלקה סיימו את שלב הבתים של עונת 2005/06 במקום השלישי, ממנו נשרו לגביע אופ"א, בו הגיעו עד לחצי הגמר והודחו לסביליה.
בעונת 2006/07 סיימו שאלקה וראפיניה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה שטוטגרט, כשהקבוצה סופגת 32 שערים בלבד.
בגביע אופ"א לעומת זאת, כשלו ראפיניה ושאלקה כשהודחו עוד בפלייאוף העלייה לשלב הבתים מול נאנסי הצרפתית, וגם בגביע הגרמני הודחה שאלקה שוב בסיבוב השני, הפעם לאחר הפסד 2–4 לפ.צ.
בעונת 2007/08 שאלקה וראפיניה שוב ספגו 32 שערי ליגה בלבד, וסיימו במקום השלישי בבונדסליגה.
שאלקה וראפיניה הגיעו הפעם לרבע גמר ליגת האלופות, בו הודחו לאחר צמד הפסדים לברצלונה בתוצאה 0–1. בגביע הגרמני הודחו שאלקה וראפיניה בשמינית הגמר על ידי וולפסבורג בפנדלים.
בעונת 2008/09 שוב מיעטו שאלקה וראפיניה לספוג, עם 35 שערי חובה בלבד בבונדסליגה, אך סיימו רק במקום התשיעי.
שאלקה וראפיניה הודחו במוקדמות ליגת האלופות על ידי אתלטיקו מדריד, ונשרו לגביע אופ"א, וכשלו גם במפעל זה כשסיימו אחרונים בשלב הבתים.
בגביע הגרמני הודחו שאלקה וראפיניה ברבע הגמר על ידי מיינץ 05. עונת 2009/10 הייתה האחרונה של ראפיניה בשאלקה.
בעונה זו חזרו שאלקה וראפיניה להצטיין, וסיימו במקום השני בבונדסליגה במרחק של חמש נקודות מהאלופה באיירן מינכן, כשההגנה שוב סופגת 31 שערים בלבד.
ראפיניה שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם הייקו וסטרמן ובנדיקט הובדס, יחד עם מרסלו בורדון הוותיק.
שאלקה וראפיניה, שלא שיחקו באירופה באותה עונה, הגיעו עד לחצי גמר הגביע הגרמני, בו הודחו על ידי באיירן מינכן לאחר הארכה.
עונה זו הייתה החמישית והאחרונה של ראפיניה בשאלקה, ובסיומה עזב את הקבוצה לאחר שרשם 153 הופעות ליגה ושבעה שערים, וחתם בגנואה האיטלקית.
באוגוסט 2010 חתם ראפיניה על חוזה בקבוצת גנואה האיטלקית, ונרכש משאלקה תמורת 8 מיליון אירו, אותם כשלה גנואה לשלם בזמן, ונתבעה על ידי שאלקה.
ראפיניה ערך 34 הופעות בגנואה באותה עונה, והבקיע בהן שני שערים, כשהוא מסיים עם הקבוצה במקום העשירי בסרייה א'.
ביוני 2011, לאחר עונה אחת בלבד בגנואה, חתם ראפיניה בבאיירן מינכן תמורת 5.75 מיליון אירו, אליה הגיע ביחד עם מנואל נוייר ששיחק עמו בשאלקה 04. ראפיניה הגיע בעיקר כגיבוי לפיליפ לאם בעמדת המגן הימני, ולא תוכנן להיות שחקן הרכב.
ראפיניה וכבש את שערו הראשון בקבוצה במשחק ליגת האלופות מול ויאריאל בעונת 2011/2012, ואת שערו הראשון בבונדסליגה במדי באיירן מינכן הבקיע מול פורטונה דיסלדורף בנובמבר 2011 בניצחון 0–5. עד לסיום עונת 2011/12 ערך ראפיניה 24 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום השני בליגה לאחר בורוסיה דורטמונד.
ראפיניה ובאיירן מינכן הפסידו בנוסף בשני גמרים באותה עונה.
בגמר הגביע הגרמני בתוצאה 2–5 לבורוסיה דורטמונד, ובגמר ליגת האלופות 2012 לצ'לסי.
ראפיניה לא שיחק בשני גמרים אלו.
בעונת 2012/13 פחתה משמעותית כמות ההופעות של ראפיניה, שערך 13 הופעות ליגה בלבד.
עם זאת, ראפיניה זכה עם באיירן מינכן באותה עונה בטרבל, שכלל אליפות בבונדסליגה וזכיות בליגת האלופות ובגביע הגרמני.
עם הגעת המאמן פפ גווארדיולה לבאיירן מינכן בעונת 2013/2014, קיבל ראפיניה דקות רבות יותר, כחלק מהתאמתו לשיטת המשחק החדשה, כאשר פיליפ לאם החל לשחק כקשר אחורי וראפיניה שיחק כמגן ימני.
בעונת 2013/14 זכה ראפיניה עם באיירן מינכן באליפות ובגביע הגרמני, בו שותף 120 דקות בניצחון 0–2 על בורוסיה דורטמונד בהארכה.
עם זאת, באיירן וראפיניה הודחו בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד לאחר 1-1 במשחק הראשון ותבוסה 0–4 בגומלין.
בעונת 2014/2015 המשיך ראפיניה לשחקן בעמדת המגן הימני.
בעונה זו זכתה הקבוצה באליפות בלבד, והודחה מהגביע הגרמני בחצי הגמר על ידי בורוסיה דורטמונד ומליגת האלופות בחצי הגמר על ידי ברצלונה.
בעונת 2015/2016, עם הגעתו של יושוע קימיך לקבוצה, ראפיניה חזר לשחק בעיקר כשחקן ספסל, כשפיליפ לאם וקימיך משחקים לסירוגין בעמדת המגן הימני.
באותה עונה זכו באיירן מינכן וראפיניה בדאבל.
בעונת 2016/2017, תחת המאמן החדש קרלו אנצ'לוטי, פחתה משמעותית כמות ההופעות של ראפיניה.
הקבוצה זכתה באליפות בתום אותה עונה, אך הודחה ברבע גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד ובחצי גמר הגביע הגרמני על ידי בורוסיה דורטמונד.
בעונת 2017/18, לאחר פרישתו של פיליפ לאם ממשחק פעיל, ראפיניה קיבל הזדמנויות רבות יותר, כשהוא בעיקר משמש מחליף ליושוע קימיך בעמדת המגן הימני.
לעיתים קרובות ראפיניה וקימיך אף שיחקו ביחד, ובמקרים אחרים ראפיניה שימש גיבוי לדויד אלאבה בעמדת המגן השמאלי.
כך ראפיניה פתח בכל שלבי ההכרעה בליגת האלופות, והציג יכולת טובה מאוד בצמד משחקי רבע הגמר מול סביליה, אך ביצע טעות קשה בהפסד 1–2 לריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות, והקבוצה הודחה על אף שראפיניה הציג יכולת טובה.
ראפיניה הגיע באותה עונה לגמר הגביע הגרמני ביחד עם באיירן, אך הקבוצה הפסידה בגמר 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט.
ראפיניה ישב על הספסל ולא שותף במשחק זה.
במאי 2018 הודיעה באיירן מינכן על הארכת חוזהו של ראפיניה בעונה נוספת, עד תום עונת 2018/19. בעונתו האחרונה בקבוצה, 2018/19, ראפיניה זכה עם באיירן מינכן בדאבל נוסף, אך חווה מפח נפש כשהודח עמה כבר בשמינית גמר ליגת האלופות מול ליברפול.
בסיום עונת 2018/19, שהייתה השמינית שלו במדי באיירן מינכן, עזב ראפיניה את הקבוצה, בצוותא עם שני שחקנים ותיקים אחרים, פרנק ריברי ואריין רובן.
ב-10 ביוני 2019 חתם ראפיניה בפלמנגו מליגת העל הברזילאית, ולמעשה חזר למולדתו ברזיל לאחר 14 עונות באירופה.
ראפיניה חתם על החוזה בפלמנגו החל מ-1 ביולי 2019 ועד 31 בדצמבר 2021. ב-23 בנובמבר 2019 ראפיניה זכה עם פלמנגו בגביע ליברטדורס לאחר ניצחון 1–2 בגמר על ריבר פלייט, במשחק בו ביצעה פלמנגו מהפך בתוספת הזמן לאחר שפיגרה 0–1 עד לדקה ה-89. ראפיניה שיחק 90 דקות מלאות בגמר זה.
במדי הקבוצה זכה באליפות ובגביע הברזילאי.
ב-23 באוגוסט 2020 חתם ראפיניה באולימפיאקוס היוונית לשנתיים.
ראפיניה זכה עם אולימפיאקוס באליפות ליגת העל היוונית בכדורגל לעונת 2020/21, על אף ששוחרר מהקבוצה בפברואר 2021. באותו חודש חתם בגרמיו מליגת העל הברזילאית על חוזה עד לסוף שנת 2021. בסיום עונה זו, גרמיו וראפיניה ירדו ליגה, וראפיניה עזב את הקבוצה.
בדצמבר 2021 חתם ראפיניה בסאו פאולו לשלוש עונות, ובתקופה זו הפך לחלק חשוב בקבוצה הזו, וזכה עמה בגביע הברזילאי בשנת 2023, ובסופר קופה הברזילאי בשנת 2024. בעונת 2022 בגביע סודאמריקנה ראפיניה וסאו פאולו סיימו במקום השני, לאחר הפסד 2-0 בגמר לאינדפנדיינטה דל ואייה מאקוודור.
ראפיניה לא שיחק בגמר זה.
ראפיניה הצטרף לקוריטיבה בתחילת עונת 2025, אך שוחרר מהקבוצה לאחר 9 הופעות, לאחר שהשתתף ללא אישור מהקבוצה במשחק האגדות של באיירן מינכן.
שאלקה, ורדר ברמן וברצלונה ערערו על ההחלטה לבית המשפט לבוררות בספורט, שפסק לטובתן לבסוף.
על אף החלטת בית המשפט, ראפיניה נסע בכל זאת לבייג'ינג וייצג את ברזיל, עמה זכה במדליית ארד אולימפית, לאחר הפסד 0–3 לארגנטינה בחצי הגמר וניצחון 0–3 על בלגיה במשחק על מדליית הארד.
בגין העובדה שבחר בכל זאת להשתתף באולימפיאדה, נקנס ראפיניה ב-700 אלף אירו על הפרה חמורה של חוזהו עם שאלקה.
לראפיניה ארבע הופעות בנבחרת ברזיל הבוגרת.
הופעת הבכורה שלו התקיימה במרץ 2008, במשחק ידידות מול נבחרת שוודיה.
הופעתו הבאה של ראפיניה במדי נבחרת ברזיל התקיימה שש שנים מאוחר יותר, במרץ 2014, במשחק ידידות מול נבחרת דרום אפריקה.
במאי 2014 נכלל ברשימה המורחבת של הסגל הברזילאי למונדיאל 2014, אך לא נכלל בסגל הסופי.
בספטמבר 2015 נקרא ראפיניה לשני משחקים רשמיים של נבחרת ברזיל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 על ידי המאמן דונגה.
ראפיניה, שהיה בכושר מצוין באותו זמן, דחה את ההזמנה ולא הכחיש כי בכוונתו לשחק בנבחרת גרמניה והוא בונה על זימון זה, דבר שלא היה יכול לעשות אם היה משחק במשחק רשמי של נבחרת ברזיל.
עם זאת, ראפיניה שיחק ביוני 2017 בשני משחקי ידידות נוספים של ברזיל, מול נבחרות ארגנטינה ואוסטרליה.
ראפיניה לא זומן לסגל הברזילאי ולא לסגל הגרמני למונדיאל 2018.
אליפות ריו דה ז'ניירו: 2020
ראפטורס 905 היא קבוצת כדורסל קנדית מהעיר מיסיסוגה, אונטריו המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA מאז שנת 2015 ומסועפת לקבוצת טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA.
בעונתה השנייה של הקבוצה בליגה זכתה באליפות בפעם הראשונה.
אולמה הביתי של הקבוצה נמצא בהרשי סנטר, אך לעיתים היא משחקת במרכז אייר קנדה, אולם הבית של קבוצת האם.
הקבוצה קרויה על שם אזור החיוג של הפרברים בטורונטו (905).
בראין קולנגלו, הנשיא והג'נרל מנג'ר של קבוצת טורונטו ראפטורס הכריז כבר בשנת 2008 על רצונו להקים קבוצת שתשחק בליגת הפיתוח של ה-NBA.
העובדה שהקבוצה ממוקמת בקנדה יצרה בעיות הקשורות למיסים והראפטורס בחנו אפשרות להקים את הקבוצה החדשה בעיר רוצ'סטר שבניו יורק הנמצאת סמוך לגבול.
באפריל 2015 הכריז מאסי אוג'ירי, שהחליף את קולנגלו בתפקיד, על כוונת הקבוצה להקים קבוצה שתצטרף לליגה כבר בעונת 2015/16. בשלב זה טרם הוחלט היכן תשחק הקבוצה.
בסוף חודש יוני אותה שנה הכריזה הקבוצה סופית על הצטרפותה לליגה בעונה הקרובה.
כמו כן הוכרז כי הקבוצה תקרא "ראפטורס 905" ובסיסה יהיה בעיר מיסיסוגה.
ב-7 ביולי 2015 הכריזה הקבוצה על מינויו של ג'ס מרמיוס, שהיה עוזר מאמן בטורונטו ראפטורס, כמאמן הראשי של הקבוצה החדשה.
משחק הבכורה של הקבוצה בליגה התקיים ב-14 בנובמבר והסתיים בהפסד 83-80 לפורט ויין מאד אנטס מסל ניצחון שנקלע עם השריקה לסיום.
8 ימים לאחר מכן השיגה הקבוצה את ניצחונה הראשון, כשגברה 87-96 על מיין רד קלאוס.
ב-20 בדצמבר הוצב בקבוצה אנתוני בנט, שנבחר במקום הראשון בדראפט של שנת 2014 והפך לבחירה הגבוהה ביותר בדראפט שנשלח לליגת הפיתוח.
בספטמבר 2016 מונה ג'רי סטקהאוס למאמן הקבוצה.
את העונה סיימה הקבוצה במאזן 11-39, המאזן השני בטיבו בתולדות הליגה.
בפלייאוף ניצחה הקבוצה את קאנטון צ'ארג' בסיבוב הראשון ואת מיין רד קלאוס בחצי הגמר.
בסדרת הגמר ניצחה את ריו גראנדה ואלי וייפרס בשלושה משחקים וזכתה בתואר האליפות הראשון.
סקוט סאגס, משחקני הקבוצה השתתף במשחק הכוכבים של הליגה.
ראפאת הוא כפר פלסטיני בנפת אל-קודס, כ-4 ק"מ דרומית מערבית לעיר רמאללה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה 2,100 תושבים בשנת 2006. שטח הקרקע הכולל שלו, 3,773 דונם.
הוא גובל בקלנדיה ממזרח, אל ג'ודיירה מצפון, רמאללה ממערב, וביתוניה מדרום.
בסקר ארכאולוגי שנערך מצפון לכפר בשנות ה-90 של המאה ה-20, נאספו חרסים מהתקופה ההלניסטית (7%), הביזנטית (90%), המוסלמית המוקדמת (?) והעות'מאנית.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בראפאת הייתה אוכלוסייה של 219 מוסלמים ואילו על פי מפקד 1931 הייתה בראפאת אוכלוסייה של 218 תושבים, אשר חיו ב-46 בתים.
בסקר שנערך בשנת 1945, הייתה בראפאת אוכלוסייה של 280 מוסלמים, ושטח קרקע של 3,777 דונם.
מתוכם, 252 דונם יועדו למטעים ולאדמות השקיה, 1,965 דונם היו לגידולי דגנים, ואילו 21 דונם היו שטח בנוי.
לאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עברה ראפאת לשליטה ירדנית.
ב-1961, אוכלוסיית ראפאת הייתה 504 נפש.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, ראפאת נמצאת בשליטה ישראלית.
ישראל הפקיעה 287 דונמים (8.5% מכלל שטח הכפר) לבניית מחנה עופר.
אדמות נוספות הופקעו מראפאת לבניית גדר ההפרדה.
637 דונמים, המהווים 18.7% מכלל השטח של הכפר, נמצאים מאחורי גדר ההפרדה, בצד הישראלי.
זאב וילנאי זיהה את הכפר עם העיר המקראית ירפאל הנזכרת כאחת מערי שבט בנימין הנזכרת בספר יהושע.
ראפאת הוא כפר פלסטיני הממוקם בשומרון, כ-38 ק"מ מדרום-מערב לשכם ומשתייך לנפת סלפית.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,258 תושבים בשנת 2016.
במאות ה-18 וה-19 ראפאת נכללה בחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין." אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העת'מאניים.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בראפאת הייתה אוכלוסייה של 92 נפש, כולם מוסלמים, ובמפקד 1931 המספר עלה ל-127 נפש, אשר גרו ב-31 בתים.
ב-1945 הייתה אוכלוסיית ראפאת 180 נפש, כולם מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 8,125 דונם, כשמתוכו 1,889 דונם שימשו לגידולי דגנים, ואילו 24 דונם סווגו כשטח בנוי.
בשנת 1961, האוכלוסייה מנתה 375 נפש.
665 דונם מקרקעות הכפר מוגדרות כשטח B, ואילו 8,204 נוספים הם שטח C.
ישראל הפקיעה 101 דונם מאדמות ראפאת, בנוסף לקרקעות מזאוויה למחצבה הישראלית "מחצבת נחל רבה".
מחצבה זו נמצאת כיום בצד הישראלי של גדר ההפרדה, וישראל מייצאת 94% מהחומרים המופקים ממנה לישראל.
ראפאת (יחד עם הכפרים דיר בלוט וזאוויה) כותרה מכל צדדיה על ידי הגדר בתוך "מובלעת א-זאוויה", שהביאה להפרדת שליש מן האדמות השייכות לכפר, ניתק את היישובים א-זאוויה, דיר בלוט וראפאת מעיר המחוז והמרכז השלטוני שלהם, בעיירה סלפית, המהווה עורק חיים לאותם כפרים בתחום הבריאות, החינוך, התעסוקה וקבלת שירותים ממשלתיים.
בשנים האחרונות החל הכפר לבנות בתים בשטחי C בניגוד לחוק, במטרה למנוע את גדילת היישובים הסמוכים לשם, עלי זהב והמאחז שחרית.
ראצ'ד היא סדרת טלוויזיה אמריקאית המבוססת על הספר והסרט "קן הקוקייה" מאת הסופר קן קיזי ומהווה פריקוול עבורם.
הסדרה נוצרה על ידי אוון רומנסקי ומככבת בה השחקנית שרה פולסון כדמותה האייקונית של האחות ראצ'ד האכזרית.
הסדרה עלתה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-18 בספטמבר 2020.
הסדרה מתרחשת בשנת 1947 ומגוללת את סיפור המקור של האחות ראצ'ד ואת המסע והאבולוציה שהיא עוברת בדרכה להפוך מאחות צבאית במלחמת העולם השנייה למפלצת אכזרית בדמות אדם.
בנוסף, הסדרה עוקבת אחר התקדמותה הרצחנית של האחות ראצ'ד באמצעות מערכת הטיפולים הפסיכולוגיים.
שרה פולסון – האחות מילדרד ראצ'ד
פין ויטרוק – אדמונד טולסון
סינת'יה ניקסון – גוונדולין בריגס
ג'ון ג'ון בריונס – ד"ר ריצ'רד הנובר
צ'ארלי קארבר – האק פיניגן
ג'ודי דייוויס – האחות בטסי בייקר
שרון סטון – לנור אוזגוד
קורי סטול – צ'ארלס ויינרייט
וינסנט ד'אונופריו – המושל ג'ורג' מילבורן
אנני סטארק – לילי קארת'רייט
ברנדון פלין – הנרי אוזגוד
מייקל בנג'מין וושינגטון – טרבור בריגס
סופי אוקונדו – שרלוט וולס
האנטר פאריש – האב אנדרוז
רוברט קרטיס בראון – מונסיניור סאליבן
דייוויד וולס – האב מרפי
אמילי מסט – האחות אמיליה אמרסון
דניאל די טומאסו – דריו סלבאטור
הארייט סנסום האריס – אינגריד
סטן ואן וינקל – דייל הרמן
ג'וזף מרסל – לן ברונלי
בן קראולי – רג'י המפסון
קרי קנפה – דוריס מייפייר
בנג'מין ריגבי – קייס היטשן
ב-6 בספטמבר 2017, הוכרז שנטפליקס הזמינה לסדרה שתשמש כפריקוול עבור הסרט "קן הקוקייה" שתי עונות בהיקף של תשעה פרקים לכל עונה.
על פי הדיווחים, נטפליקס זכתה במכרז להפצת הסדרה וגברה על הולו ועל אפל, שגם היו מעוניינים בפיתוח הפרויקט.
הסדרה נוצרה על ידי אוון רומנסקי, שגם כתב את התסריט עבור פרק הפיילוט של הסדרה.
מי שהסכים בסוף להפיק את התסריט שלו היה התסריטאי והמפיק ראיין מרפי, שבמשך שנה ניסה לשריין את הזכויות עבור דמותה של האחות ראצ'ד במשא ומתן מול שאול זאנץ ומייקל דאגלס, שהיו בעלי הזכויות מהפקת הסרט המקורי.
מרפי עתיד לביים את פרק הפיילוט ולהפיק את הסדרה בפועל לצדם של דאגלס, אלן קשישיאן, מרגרט ריילי וג'ייקוב אפשטיין.
במקביל להכרזה הרשמית על הפקת הסדרה, הוכרז שהשחקנית שרה פולסון תגלם את התפקיד הראשי בדמותה של האחות ראצ'ד האימתנית והאכזרית.
ב-11 בדצמבר 2018 דווח כי פין ויטרוק וג'ון ג'ון בריונס הצטרפו לצוות השחקנים של הסדרה.
ב-14 בינואר 2019, הוכרז כי צ'ארלי קארבר, ג'ודי דייוויס, הארייט האריס, סינת'יה ניקסון, האנטר פאריש, אמנדה פלאמר, קורי סטול ושרון סטון הצטרפו לצוות השחקנים של הסדרה.
בפברואר 2019, דווח כי רוזנה ארקט, וינסנט ד'אונופריו, דון צ'ידל, אליס אנגלרט, אנני סטארק וסטן ואן וינק הצטרפו לצוות השחקנים המשני של הסדרה.
ראפלה (באסטונית: Rapla) היא עיר ובירת מחוז ראפלה שבאסטוניה.
העיר ממוקמת 50 קילומטרים דרומית לבירה טאלין.
האזכורים המוקדמים ביותר לקיום העיירה נמצאו בספר מפקד האוכלוסין הדני משנת 1241, בתקופת שלטונו של ולדמר השני, מלך דנמרק.
ראפלה החלה להתפתח לראשונה לקראת סוף המאה ה-13 ובתקופה זו נבנה בכפר מנזר ציסטריאני.
תקופת הצמיחה העיקרית של ראפלה החלה רק בשלהי המאה ה-19, כאשר נבנו בעיר בית מרקחת, בית ספר ובית חולים.
בשנת 1898 הוקם מפעל לייצור לבנים ובשנת 1900 הונחה מסילת רכבת בין ראפלה לוויליאנדי.
ראפת חטאב () אמן רב-תחומי, חי ועובד בתל אביב-יפו.
ראפת חטאב נולד ביפו, למשפחה מוסלמית, ילד שלישי מבין חמישה אחים.
למד בבית-הספר הצרפתי קולג' דה פרר ביפו והחל מכיתה ח' למד בבית הספר עירוני ז' – בית-ספר יהודי עם אחוז קטן של תלמידים ערבים.
ב-2005 סיים לימודי תואר ראשון במדרשה לאמנות בבית ברל.
ב-2015 סיים תואר שני באמנויות (MFA) בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים.
היה ממקימי הגלריה השיתופית "אלפרד" ב-2005, בה היה חבר עד 2012. מאז פועל כאמן עצמאי ועובד במחלקת החינוך וההדרכה במוזיאון תל אביב.
יצירת האמנות הינה תהליך של התפתחות תודעתית ורוחנית.
לעיתים אני משתמש ביצירה ככלי שבעזרתו אני בוחן את הקיום שלי כאינדיבידואל ואת הקיום האנושי באופן כללי.
עבודה על יצירה הופכת בכל פעם מחדש למסע שבו אני מפרק ומרכיב מחדש את הידע והניסיון שנצבר אצלי במהלך השנים.
דרך היצירה אני מבקש לנהל דיאלוג עם הצופה ולעורר בו הרהור ותהייה לגבי המציאות, ובכך הצופה לוקח חלק ב"מחקר" הבוחן את שאלת השייכות ואת המשמעויות וההשלכות הנלוות אליה.
דרך היצירה אני מעלה שאלות על תפקידה של יצירת האמנות ותפקידו של היוצר.
אני משתמש בעבודת האמנות כאמצעי חינוכי כזה הלוקח חלק בשינוי תודעתי ומקדם שיח שמטרתו לעורר חשיבה ולשנות תבניות תודעתיות.
יצירתי שואבת את כוחה ומתבססת על טקסטים פילוסופיים וכן על טקסטים תאולוגים, החל במיתולוגיות וכלה בספרי קודש מהיהדות, הנצרות והאסלאם הבאים ליצור "תיקון" לאירועים היסטוריים, ולכן נקודת המוצא של כל יצירה היא המיקום הגאוגרפי והמטענים שהוא נושא בתוכו.
היצירה מבקשת להתחבר למרכזי האנרגיה הנמצאים בחלל מסוים ולשקם אותם על ידי כך שהיא הופכת למעין צינור/אפיק/ערוץ המאפשר זרימה אנרגטית חדשה למקום עצמו ובמקביל גם לצופה.
דרך היצירה ברצוני לעורר שיח סביב הנושאים הבוערים בחיי היומיום על ידי הפקעתם מהמרחב המדיני-לאומי, חברתי ותקשורתי אל המרחב האמנותי ולהשיבם אל המרחב הציבורי.
האמונה שלאמנות תפקיד חשוב ובלתי מנותק מכל תחומי החיים שמה את האובייקט במרכז השיח כדי להעיר דרכו את תודעת הצופה.
חטאב מתואר במונחים מערביים כ"אמן מגדרי" מכיוון שהוא מסרב לזהוּת מינית או מיניות.
המונח הערבי המועדף עליו 'אחראר אל-ג'ינס', בתרגום חופשי 'מיניות משוחררת', משורש 'חוריה' שמשמעותו 'חירות'.
חטאב מרחיב את הרעיון הזה של חופש התנועה בין המינים והמגדרים והמיניות על פני זהויותיו השונות, שבהן הוא מנסה תמיד ליישב עמדות זהוּת לימינליות.
דוגמה טובה לכך היא הווידאו שלו (Houria (2010 שהכותרת היא משחק מילים בין "חירות" ו"בתולת ים".
הסרטון מורכב בעיקר מהיסטוריה משפחתית של דודתו מצד אביו, בין צילומים של חטאב, במסווה של "בתולת ים" המוטלת על החוף ביפו.
הוא משתמש בדמותה של בתולת הים כדמות טיפוסית של מינים שונים, שגם היא עוברת על הגבולות היסודיים של האדמה והמים, ובפרשנות של חטאב, גבר ואישה.
ההיסטוריה הנשית מנוגדת לאילמותה של בתולת הים, שהיוצר שלה מושרש בקשרים בין הקרקע לקרבה לפני הנכבה, בעוד שהאחרון הוא נושא העקורים הקיצוני ללא קול.
הסרטון כולל גם קטעי חטאב המקועקעים על חזהו עם תסריט ערבי קלאסי משוכלל המתורגם כ"יפו, כלת פלסטין".
הרעיונות שלו בהקשר לזהות מאתגרים ברמות רבות ובדרכים שרק פלסטיני בתוך ישראל יכול לעלות.
מלבד הזהויות המורכבות והדו-משמעיות שהן מורשת לכל הפלסטינים בהקשר זה, הוא גם בוחן את החללים התרבותיים "המוזרים" שנפתחו בתוך ישראל.
במובנים מסוימים, המורכבות של הזהות הפלסטינית בישראל היא בית גידול טבעי לחטאב - בחיפוש אישי אחר הסובייקטיביות הלימינלית - אך הוא אינו נרתע מהקשיים ומהכאב שהם מייצרים.
ההפנמה של הסכסוך והפיצול המתמיד של הזהויות בהקשר גזעני היו הרבה יותר טראומטיות עבור אמנים אחרים.
חטאב מזדהה מאוד עם יפו, שלעיתים קרובות מופיעה בשירה הפלסטינית כנקבה – כ'כלת הים 'או' כלת פלסטין '– וזו ה'כלה' שמופיעה לעיתים קרובות בהופעותיו.
הוא גם מחזיר בבירור את הדמות האלגורית המשותפת של פלשתינה כאישה באמנות, בשירה ובשירה עממית.
העיר יפו וההיסטוריה שלה עומדים בלב יצירתו.
לאורך שש שנים (2012-2006), בנה חטאב את הדמות של כלת פלסטין, כינויה של יפו עד 1948, דרכה הוא עוסק בנושאים של זהות לאומית ומגדרית.
עבודתו של ראפת חטאב שברירית, חוצת גבולות, מיוסרת, משקפת בעצָמה את המציאות הממולכדת, המורכבת שחוותה האוכלוסייה הפלסטינית החיה בישראל.
היא מצטרפת לפעילותו האקטיביסטית המהווה נדבך משמעותי בחייו ומלווה את עבודתו האמנותית.
במיצג "תסיסה" שהוצג בתערוכה שאצרה רונה סלע מנהל חטאב דיאלוג ביקורתי עם סדרת עבודותיו של נחום גוטמן על בתי הבושת ביפו משנות העשרים.
בסדרה זו, עולה נושא הארוטיות, הסוד והאפלוליות, שמגלמים בתוכם החיים האוריינטליים, הערגה, הפנטזיה והתשוקות המודחקות על הרתיעה והחרדה מהן (צלמונה 1998, עפרת 2001).
חטאב מבקש להחיות את אחד מרישומיו של גוטמן בית בושת ביפו משנות העשרים, בו נראות יצאניות ערביות על המרפסת, מרפסת הדומה מאוד לזו של מוזיאון גוטמן.
חטאב, המבקר את שתי נקודות המבט, המסורתית הפלסטינית, והיהודית האוריינטליסטית, מחזירן למרחב החיים הנורמליים של יפו בראשיתה.
התערוכה "גברים בשמש" שאצרו טל בן צבי וחנא פרח במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית עסקה באמנות פלסטינית עכשווית שיוצריה חיים ועובדים בישראל.
התערוכה נסבה על שני צירי משמעות החוזרים ונשנים בעבודות.
הציר האחד, "צל השתיקה", הציר האחר, "הזמניות כמרחב תודעה פלסטיני".
בעבודת הווידאו שמציג ראפת חטאב בתערוכה זו בידון "עינוואן" כותרת בעלת שתי משמעויות "ללא כותרת" ו - "ללא כתובת", 2009, נראה האמן שואב מים בדלי ומשקה עץ זית כשברקע מתנגן השיר "חוּבּ" (אהבה) של הזמר הלבנוני אחמד כעאבור.
לזמן מה נראה כי העבודה עוסקת בזיכרון, בדימוי עץ הזית כסימן לירי לאומי של הכפר הפלסטיני, אך מטפורה זו מתערערת במהירות שעה שמצלמת הווידאו מתרחקת ומגלה כי עץ הזית וחטאב נמצאים במרכזה של כיכר רבין.
העבודה עוסקת בנירמול הזמניות כתנאי להמשכיות הקיום של הסובייקט ההיסטורי וכתנאי לתחושת המקומיות של האמן בעיר הגדולה.
2020: חמלת חוטב העצים, מוזיאון אום אל פחם.
2012: מה שנותר לכם, מוזיאון חיפה לאמנות.
2010: פרשי הלילה, גלריה אלפרד, תל אביב.
2007: דמיון ומחשבה חופשית, גלריה אלפרד.
2006: איראן, בירות, פלסטין ואני, גלריה אלפרד, תל אביב.
2019: שלא במקומם, תערוכה זוגית לצד האמנית עדי עוז-ארי, גלריה הלובי, תל אביב.
2018: צמחי מרפא, תערוכה זוגית לצד האמנית אסתר כהן, גלריה במכללה האקדמית לחנוך ע"ש דוד ילין, ירושלים.
2018: גיבורע, הגלריה החדשה סדנאות האמנים טדי, ירושלים.
2018: נדנדה – על איזונים ובלמים בשירתו של ח.נ.
ביאליק, בית ביאליק, תל אביב.
2018: הגוף הלא מסומן, סדנאות האמנים ירושלים.
2018: טריטוריות פרומות, בית האמנים ירושלים.
2018: מקבץ עבודות וידאו בספוט, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2014: העץ הנדיב – סיפורו של עץ זית, בגלריה לאמנות אום אל-פחם.
2014: מזל וברכה – מיתוסים ואמונות טפלות באמנות ישראלית עכשווית, בית התפוצות – מוזיאון העם היהודי, תל אביב.
2005: INTRO, תערוכת השקת הגלריה השיתופית אלפרד שהיה אחד ממייסדיה יחד עם עמיתי/ותי בוגרי/ות המדרשה לאמנות.
זו התערוכה הראשונה בה הציג מאז סיום לימודיו.
2018: 12Plus1, תערוכה קבוצתית בגלריה אום אל-פחם.
2017: מכפר באת ואל כפר תשוב, תערוכה קבוצתית במוזיאון ינקו-דאדא, עין הוד.
2013: המֵעבֶר שבפנים, תערוכה קבוצתית בגלריה בית הגפן בחיפה.
2011: חודוד/גבולות, תערוכה קבוצתית במבואה של התיאטרון הערבי עברי ביפו.
2017: תוכנית העמיתים תשע"ז – עלמא בית לתרבות עברית, תל אביב.
2015: תוכנית התואר השני MFA בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
2010: לימודי תעודה בעיצוב גרפי ותקשורת חזותית, סטודיו 6B, תל אביב.
2005: תואר ראשון B.E.D.F.A, בית הספר לאמנות "המדרשה", בית ברל, כפר סבא.
מוזיאון תל אביב לאמנות, האוסף הישראלי
ראצ'ט וקלאנק הוא סרט הנפשה קומי-מדע בדיוני המבוסס על המשחק "ראצ'ט וקלאנק" של "Insomniac Games".
הסרט בוים על ידי קווין מונרו, הופק על ידי קיילי אליס, בראד פוקסהובן, קים דנט ויילדר ודייוויד וול, ואת התסריט כתב טי.ג'יי.
פיקסמן, קווין מונרו וגארי סוולו.
בעקבות השמדת כוכבים רבים על ידי דרק המנהל הרשע, קבוצת הגיבורים בראשה של קפטן קופרניקוס קווארק מחפשים גיבור נוסף על מנת לעצור את דרק מלהשמיד כוכבים נוספים.
ראצ'ט, מכונאי דמוי שועל, ניסה להתקבל לקבוצה אך קפטן קווארק סילק אותו.
מאוחר יותר, ברק פגע במפעל, דבר אשר גרם לייצור רובוט פגום, קטן וחכם.
הרובוט למד על התוכנית של דרק והתכונן לברוח מכוכב קרוון על מנת להזהיר את הלוחמים.
בעקבות כך הספינה נחתה נחיתת חירום בכוכב ולדין.
ראצ'ט גילה את הרובוט הקטן וקרא לו קלאנק.
ראצ'ט וקאנק טסו אל כוכב קרוון, שם הם מצילים את הלוחמים מצבא הרובוטים בהנהגתו של ויקטור, אשר ברח.
בעקבות זאת קווארק מינה את ראצ'ט וקלאנק כגיבורי לחימה.
הלוחמים גילו שישנו כלי נשק בשם "בלארג" שיכול להשמיד כוכבים מפורסמים על מנת לבנות כוכבים חדשים.
כעת ראצ'ט וקלאנק מאחדים כוחות עם קבוצת הגיבורים כדי להציל את כוכב סולאנה משלטונו של דרק המרושע.
רפאל דיאס בלולי (בפורטוגזית: Raphael Dias Belloli; נולד ב-14 בדצמבר 1996), הידוע יותר בשם ראפיניה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקיצוני בברצלונה מהלה ליגה ובנבחרת ברזיל.
ראפיניה נולד בפורטו אלגרה שבברזיל, וגדל בפאבלה הענייה רסטינגה.
הוא גדל בעוני מחפיר ושכן בחדר יחיד עם משפחתו, שלעיתים נאלצו לקבץ נדבות על מנת לאכול.
בנעוריו, לפני שהחל לשחק כדורגל תחת מועדון מאורגן, ראפיניה השתתף בטורנירים מקומיים ברמה נמוכה יחסית שאורגנו על ידי קהילתו המקומית, שבהם כל שחקן שרצה הורשה להשתתף.
המשחקים בטורנירים הללו התקיימו בתנאים קשים.
ראפיניה החל את הקריירה שלו במדי אוואי מליגת העל הברזילאית, אך לא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת.
בשל קשיים כלכליים של המועדון הוא נמכר ב-2 בפברואר 2016 לוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית, תמורת 600 אלף אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף ב-13 במרץ, במשחק נגד פאסוס די פריירה, ועד סיום עונת 2016/2017 שיחק בקבוצת הבת של המועדון בליגה הפורטוגלית השנייה, אך בעונת 2017/2018 הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבכירה וסיים כמלך השערים, עם 15 שערי ליגה.
במאי 2018 חתם בספורטינג ליסבון עד 2022, אך כבר בספטמבר 2019 נמכר לקבוצת ראן מליגת העל הצרפתית, תמורת 21 מיליון אירו.
ב-5 באוקטובר 2020 עבר ללידס יונייטד מהפרמייר ליג, תמורת סכום שפרטיו לא פורסמו, וחתם בשורותיה לארבע שנים.
ב-19 באוקטובר ערך את משחק הבכורה שלו בלידס יונייטד, כששיחק כמחליף בהפסד קבוצתו 0–1 לוולברהמפטון וונדררס.
ב-22 בנובמבר פתח בפעם הראשונה בהרכב, בתיקו 0-0 מול ארסנל.
ב-28 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו עבור לידס, בניצחון 0–1 על אברטון.
ב-26 בינואר 2021 הבקיע את השער הראשון ובישל את השני בניצחון 1–2 על ניוקאסל יונייטד.
ב-23 במאי, במשחק האחרון של עונת 2020/2021, בישל את השער הראשון בניצחון קבוצתו 1–3 על וסט ברומיץ' אלביון והגיע לתשעה בישולים, הראשון שהגיע להישג זה עבור לידס מאז הארי קיואל (תשעה בישולים) וג'ימי פלויד האסלביינק (13 בישולים) בעונת 1998/1999.
ראפיניה פתח בהרכב במשחק הבכורה של לידס יונייטד לעונת 2021/2022 ב-14 באוגוסט 2021, שהסתיים בהפסד 1–5 למנצ'סטר יונייטד.
את שערו הראשון לעונה הבקיע שבוע לאחר מכן, במשחק מול אברטון, שהסתיים בתוצאה 2–2, והיה מועמד לשער החודש של הפרמייר ליג לחודש אוגוסט.
ב-15 ביולי 2022 חתם בברצלונה על חוזה לחמש שנים ותמורתו קיבלה לידס יונייטד 55 מיליון פאונד.
ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 0-0 עם ראיו ואיקאנו.
ב-3 בספטמבר כבש שער בכורה בניצחון 0–3 על סביליה.
פתח בהרכב במשחק הראשון לעונת 2024/2025 מול ולנסיה ב-17 באוגוסט 2024, שהסתיים בניצחון 1–2. ב-31 באוגוסט כבש שלושער, שהיו שעריו הראשונים לעונה, ובישל אחד בניצחון 0–7 על ואיאדוליד.
ב־23 באוקטובר כבש שלושער בניצחון 1–4 על באיירן מינכן במסגרת ליגת האלופות.
בסיום עונת 2024/2025 ראפיניה הגיע למקום החמישי בכדור הזהב.
פריצת השנה של ויטוריה דה גימארייש: 2017
אר איי פי ווי די פייננשיאל נטוורקס (2016) בע"מ, המוכרת במותג Rapyd, היא חברת פינטק ישראלית המפתחת ומפעילה פלטפורמת תשלומים בינלאומית לעסקים וצרכנים, שמאפשרת לבצע העברות בנקאיות, העברות לארנק אלקטרוני, תשלום מזומן ועוד.
החברה הוקמה ב-2016, בשם CashDash, בידי אריק שטילמן (מנכ"ל החברה), ארקדי קרפמן (סמנכ"ל מחקר ופיתוח) ועומר פריאל (סמנכ"ל פיתוח עסקי).
היא החלה בפיתוח שירותי תשלום באמצעות טלפון חכם, המשיכה בשירותי ארנק אלקטרוני והפכה לפלטפורמת תשלומים בינלאומית.
מערכות החברה תומכות ב-65 סוגי מטבעות ביותר מ-170 מדינות.
המשרד הראשי של החברה שוכן במגדלי עזריאלי בתל אביב, והיא מחזיקה משרדים בקליפורניה, בלונדון ובסינגפור.
באפריל 2020 רכשה החברה את חברת סליקת כרטיסי התשלום האיסלנדית Korta.
ביולי 2021 רכשה החברה את חברת התשלומים האיסלאנדית Valitor, תמורת 100 מיליון דולר.
בינואר 2021 רכשה החברה את חברת הפינטק Neat מהונג קונג אשר פיתחה שירות דיגיטלי לסטארטאפים של רישום חברה ופתיחת חשבון בנק עסקי תוך דקות ללא צורך לדבר או להיפגש עם אדם.
בנוסף הקימה החברה זרוע השקעות, Rapyd Ventures, המשקיעה בחברות הזנק, בהן חברת Anchor העוסק באוטומציה של תהליך החיוב והגבייה בעסקים.
באוגוסט 2023 רכשה החברה את חברת התשלומים PayU GPO תמורת 610 מיליון דולר.
הרכישה כוללת את הפעילות של PayU GPO באירופה, במזרח התיכון, באפריקה ובאמריקה הלטינית ואינה כוללת את הפעילות בהודו, בטורקיה ובדרום מזרח אסיה.
בפברואר 2019 השלימה החברה סבב גיוס הון שני לפי שווי של 300 מיליון דולר.
באוקטובר 2019 השלימה החברה סבב גיוס הון שלישי בסך 100 מיליון דולר, לפי שווי שוק של כמיליארד דולר.
בינואר 2021 השלימה החברה סבב גיוס הון רביעי בסך 300 מיליון דולר, לפי שווי שוק של כ-2.5 מיליארד דולר, שאליו נלוו עסקאות סקנדרי בסך 100 מיליון דולר.
באוגוסט 2021 השלימה החברה סבב גיוס חמישי, בגובה 300 מיליון דולר, לפי שווי מוערך של 9–10 מיליארד דולר.
במרץ 2022 דיווח העיתון "כלכליסט" שבמניות החברה נעשו עסקאות לפי שווי חברה של 15 מיליארד דולר.
בעונת הכדורסל של 2025/26 הפכה החברה לספונסרית ונותנת החסות הראשית של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב, לאחר שחתמה עם הקבוצה הסכם שיתוף פעולה ארוך טווח של שבע שנים ורחב בהיקפו הכלכלי, בסכום של 3 מיליון דולר לעונה, וסך הכול 21 מיליון דולר לכל תקופת ההסכם.
בעקבות כך, לוגו החברה מתנוסס על חזית גופיות המשחק הצהובות של הקבוצה מתל אביב.
ראפולט (בהונגרית: Rápolt) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בראפולט חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובקצה בית העלמין הציבורי ניתן למצוא שתי מצבות של יהודי המקום.
ראפאמה או ר'אפאמה (ארמנית Ղափամա) הוא תבשיל דלעת ממולאת מהמטבח הארמני , שאופייני באופן מסורתי לעונת חג המולד.
לשם הכנת התבשיל, מרוקנים דלעת מהזרעים ומהתוך שלה ושוטפים אותה.
לאחר מכן ממלאים את הדלעת באורז מורתח ובפירות מיובשים כגון שקדים קצוצים, תפוחים, משמש, שזיפים, צימוקים, תמרים ועוד.
עוד מקובל להוסיף לתבשיל חמאה, דבש וקינמון או סוכר.
לאחר מכן מכסים את הדלעת ואופים אותה בתנור עד שהיא מתרככת.
שיר פופולרי בארמנית - היי ג'אן ראפאמה (Հէյ Ջան Ղափամա) - מוקדש להכנה ולאכילת ראפאמה.
ראפלס הוא מותג אמריקאי של חטיף תפוחי אדמה, המיוצר על ידי חברת פריטו-ליי, חברה בת של תאגיד פפסיקו.
חברת פריטו (אשר תהפוך בהמשך לחברת פריטו-ליי) רכשה את הזכויות של החטיף ראפלס במהלך שנת 1958 מהיוצר של החטיף – ברנהרדט סטהמר.
החטיף נמכר בטעמים רבים כולל - שמנת חמוצה ובצל, צ'דר ושמנת חמוצה, גבינה, ברביקיו, מלח וחומץ, גבינת שמנת, ובאפלו וינג .
בשנת 1991 קיבלה חברת המזון "עלית" זיכיון לשיווק החטיפים המלוחים של "פריטו-ליי" בישראל, כולל "ראפלס", לצד "צ'יטוס" ו"דוריטוס"; כחלק מכניסת חברת האם, תאגיד "פפסיקו", לפעילות בישראל, שכללה מתן זכיין לחברת טמפו משקאות לייצר פפסי בישראל.
בשנים 1991–2002 שווק במקביל בישראל המותג "ראפלס" לצד "תפוצ'יפס", אך השותפות החליטה כי נכון יותר לרכז את המשאבים במותג קיים חזק אחד בישראל - "תפוצ'יפס", ולא לפזר אותם על מספר מותגים ושיווק "ראפלס" בישראל נפסק.
במקומו הושק המותג "תפוצ'יפס אקסטרה".
ראצ'יד אנריקה צ'ירינו סראנו (בספרדית: Rachid Enrique Chirino Serrano; נולד ב-21 באוקטובר 2000 בקסאדה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף.
צ'ירינו גדל במחלקת הנוער של סן קרלוס.
בסך הכל ערך 134 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-31 ביולי 2023 חתם צ'ירינו על חוזה לשלוש שנים במכבי נתניה מליגת העל הישראלית.
ב-1 באוקטובר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 למכבי חיפה.
ב-5 בפברואר 2024 הושאל להפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.
ב-21 באוגוסט 2021 ערך צ'ירינו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אל סלוודור במשחק ידידות.
רצוכי (בפולנית: Racuchy) הוא מאכל מסורתי מהמטבח הפולני מאותה משפחת מאכלים כמו הקרפ ודומה לפנקייק האמריקאי או הסקוטי.
ראצוכי עשוי מקמח, חלב, ביצים, סוכר וקורט מלח.
ראצוכי עשוי עם שמרים או בגרסאות אחרות, אבקת אפייה או סודה לשתייה.
בפולין אוכלים ראצוכי בדרך כלל לארוחת צהריים, או לארוחת ערב, אך גם כחטיף.
ניתן לאכול ראצוכי רגיל, לפזר סוכר, או אבקת סוכר.
בגרסאות חלופיות ניתן להשתמש בשמנת או בשמנת חמוצה.
באזורים מסוימים מכינים ראצוכי מלוחים יותר ומוגשים עם מרק דגים או מרק פטריות במהלך ארוחת ערב חג המולד.
הגרסה הפופולרית ביותר של ראצוכי ממולאת בפרוסות תפוח עץ ומוגש עם סוכר.
לפעמים, בגרסאות מודרניות יותר, ניתן להשתמש בפירות אחרים, למשל בננות.
יש גם גרסה מתובלת מלוחה-מתוקה של ראצוכי ממולא, במילוי תפוחי אדמה.
ראפע סלאמה , הידוע גם בכינויו אבו סלאח, היה טרוריסט פלסטיני, מפקד חטיבת ח'אן יונס בזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם.
הוא ניצל פעם אחת מחיסול אך חוסל לבסוף על ידי חיל האוויר הישראלי ב־13 ביולי 2024, במהלך ההתנקשות במוחמד דף, במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
לפני שהצטרף לחמאס, עבד סלאמה במשרה בכירה בבית הספר "אל-חוראני" במחנה הפליטים ח'אן יונס, שהוא אחד מבתי הספר שמפעיל אונר"א ברצועת עזה.
הוא הצטרף לשורות חמאס בתחילת שנות ה-90 והוצב בדרגת פיקוד בחטיבת ח'אן יונס של גדודי עז א-דין אל-קסאם.
מאז תחילת שנות ה-2000 יזם סלאמה מספר רב של פיגועי טרור.
הוא היה מעורב בחטיפת גלעד שליט.
אחד הפיגועים הראשונים שיזם היה שילוח מחבלים למארב באזור סופה באוקטובר 2007.
לאורך השנים היה מפקד גדוד קרארה בחטיבת ח'אן יונס, ובשנת 2016 מונה למפקד החטיבה, במקומו של מוחמד סנוואר שפיקד עליה עד אז.
הוא ניהל את מוקד הלחימה המרכזי תחת פיקודו של מוחמד דף.
תחתיו פעלו לפחות ארבעה מפקדי גדודים.
ב-31 בדצמבר 2008, במהלך מבצע עופרת יצוקה, הופצץ ביתו של סלאמה.
ב-2012, במהלך מבצע עמוד ענן, מזל"ט ישראלי תקף שוב את ביתו בח'אן יונס.
על פי דיווחים פלסטיניים, ביתו הופצץ שוב מספר ימים לפני סיום מבצע צוק איתן.
ב-12 במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, ביתו הופצץ שוב.
בסך הכול הופצץ ביתו כ-7 פעמים.
בכרוז שפרסם צה"ל בנובמבר 2023 הוצע על ראשו של סלאמה פרס של 700,000 דולר.
בכרוז נוסף שפרסם צה"ל בדצמבר ברצועת עזה, ובו הציע פרס על בכירי חמאס, הופיע ראפע סלאמה במקום השלישי, כאשר על ראשו הוצע פרס כספי של 200,000 דולר.
הוא חוסל על ידי חיל האוויר הישראלי ב־13 ביולי 2024 במסגרת ההתנקשות במוחמד דף, וב-30 בינואר 2025 עם הסכם ישראל-חמאס, דובר ארגון הטרור חמאס אבו עוביידה אישר את חיסולו של סלאמה.
אימו, רחימה סלאמה אבו שמאלה, נהרגה לטענת הפלסטינים מאש צה"ל במהלך אחד הניסיונות לחסלו.
היא הייתה אחותו של ג'וואד אבו שמאלה, חבר בלשכה המדינית של חמאס, שחוסל בתחילת מלחמת חרבות ברזל.
אביו נעצר במהלך מלחמת חרבות ברזל, בתחילת פברואר 2024, ושוחרר ב-13 באוקטובר 2025 בעסקה לסיום המלחמה.
כמו כן, בניו, סעיד וחסאם סלאמה נהרגו בח'אן יונס במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ראצאלמש (בהונגרית: Rácalmás) היא עיר על גדת הדנובה במחוז פייר, בנפת דונאויווארוש.
העיירה ראצאלמש ממוקמת על הגדה הימנית של הדנובה כ-61 קילומטרים דרומית לבודפשט, 4 קילומטרים צפונית לדונאויווארוש, ליד כביש מהיר 6 וקו הרכבת פוסטסאבולץ'-דונאויווארוש-פקש.
האזור של ראצאלמש של היום היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית.
ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים שאנשים מהתקופה הנאוליתית ותקופת הברונזה התיישבו על גדת הלס המתנשאת מעל הדנובה.
אבל גם קלטים, אווארים פאנוניים, לומברדים והונים עצרו שם.
לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה התיישבו באזור שבטי המדיארים.
התיעוד הראשון בכתב המתייחס ליישוב הוא משנת 1025, הוא מוזכר במכתב מענק מלכותי תחת השם Szigetfő.
השם Szigetfő מופיע (מאוחר יותר) כשמו של נושא הגביע המלכותי Miklós Szigetfői.
בשנת 1329 הוא כבר מוזכר תחת השם אלמש (השתייך למשפחת אלמש).
במאה ה-16 התיישבו באזור יותר ויותר משפחות סרביות (בהונגרית ראץ-Rác) שנמלטו מהאימפריה העות'מאנית, ומכאן השם Rácalmás.
לאחר גירוש הטורקים "אוחדו" היישובים אלמש, טיקוש וסיגטפה תחת השם Rácz Almás ב-1696.
מתוך 800 חיילי ראצאלמש במלחמת העולם הראשונה, 131 לא חזרו, והותירו מאחוריהם 54 אלמנות מלחמה ו-77 יתומי מלחמה.
בין שתי מלחמות העולם, יותר ויותר אזרחי בודפשט גילו את היישוב עם מאפיינים טבעיים מעולים, בתי נופש נבנו בזה אחר זה ביישוב.
שמורת הטבע איי ראצאלמש (האי הגדול)
כנסייה אוונגליסטית והקלוויניסטית, כיכר סצ'ני
איגנץ ברנה (במקור בראון, 1854 – 1919) היה משפטן יהודי-הונגרי, שופט בית המשפט העליון ההונגרי.
ראפע חג'אג'רה הוא פוליטיקאי בדואי-ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית כעביה-טבאש-חג'אג'רה.
נולד לפיאד וכאמלה וגדל בכפר חג'אג'רה שב.
הבכור מתוך תשעה אחים ואחיות.
למד בבית ספר יסודי חג'אג'רה ובתיכון עירוני נצרת.
בשנים 1999–2009 שימש כקצין מחוז צפון במשרד הפנים והופקד על נפות צפת והגליל העליון.
בשנת 2009 מונה ליו"ר ועדה לתכנון ובנייה מבוא העמקים ויו"ר ועדה ממונה כפר מנדא עד שנת 2013.
בשנת 2013 יצא לתקופת חל"ת על מנת להתמודד בבחירות לרשויות המקומיות.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות המועצה מול מוחמד כעביה, חסן כעביה, יאסר טבאש וזידאן כעביה.
בסיבוב הראשון זכה ל-24.15% מהקולות ולא עלה לסיבוב שני.
בשנים 2013–2018 שימש ממונה רשויות מחוז צפון במשרד הפנים.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה בשנית מול חסן כעביה, ויאסר טבאש.
בסיבוב הראשון של הבחירות זכה ל-31.78% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול חסן כעביה שזכה ל-37.23% מהקולות.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי שניהם מאוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי לאמנה ואב לשישה.
ראפלס סיטי צ'ונגצ'ינג הוא קומפלקס של שמונה גורדי שחקים ב, צ'ונגצ'ינג, סין.
הקומפלקס תוכנן על ידי האדריכל משה ספדיה והוקם על ידי חברת הנדל"ן הסינגפורית .
ראפלס סיטי צ'ונגצ'ינג כולל גשר עילי אופקי באורך של 300 מטר הנקרא "קריסטל" המחבר את חלקם העליון של ארבעה מגורדי השחקים.
הגשר הוא השני בגובהו בעולם אחרי המעבר בראש מגדל מרכז הממלכה בריאד.