tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1930 סיים בוגוליובוב פעמיים במקום 2–3 משותף: בתחרות סן-רמו עם אהרון נימצוביץ', אחרי אלכין, ובתחרות סטוקהולם עם יסטה סטולץ אחרי יצחק קשדן.
בשנת 1931 חלק מקום 1–2 בסויינמונדה עם .
בתחרות זו סיים יוסף פורת במקום השמיני.
בשנת 1933 ניצח בוגוליובוב באליפות הראשונה של גרמניה שהתקיימה בבד פירמונט בהפרש שתי נקודות מהמקום השני, ריידל.
בשנת 1935 ניצח בבד נאוהיים ובבד סארו.
הוא חלק מקום 1–2 בברלין 1935, בד אלסטר ב-1936 וב-1937. בשנת 1936 הוזמן לתחרות השחמט בנוטינגהאם 1936 הנחשבת עד היום לאחת התחרויות החזקות שהתקיימו אי פעם.
בבד נאוהיים 1937 סיים שני אחרי אויבה ולפני אלכין.
בתחרות זו גם הנחיל בוגוליובוב לאויבה את הפסדו היחיד.
הוא ניצח בתחרות ברמן ב-1937, בתחרות בד אלסטר 1938 ובתחרות שטוטגרט 1939, שהיוותה את אליפות אירופה הראשונה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הפסיד דו-קרב לאויבה +2 -5 =3 בשנת 1941, וסיים בתיקו 1:1 דו-קרב קצר עם אלכין בוורשה, 1943. בוגוליובוב שיחק גם במספר תחרויות שהתקיימו בגרמניה.
בשנת 1940 ניצח בתחרות ברלין וחלק מקום ראשון-שני עם בוורשה.
בשנת 1941 הגיע למקום הרביעי במינכן (אליפות אירופה השנייה – ניצח סטולץ), והגיע למקום השלישי, אחרי אלכין ו בוורשה.
בשנת 1942 הגיע למקום החמישי בתחרות זלצבורג (ניצח אלכין), חלק מקום 3–5 במינכן (ניצח אלכין) והגיע למקום השלישי בתחרות ורשה (ניצח אלכין).
בשנת 1943 הגיע למקום הרביעי בתחרות זלצבורג (ניצחו פאול קרס ואלכין) וחלק מקום 2–3 בקריניצה (ניצח: ).
בשנת 1944 הוא ניצח בתוצאה מצוינת של 8.5/9 בתחרות ראדום, לפני פדור בוגאטירצ'וק.
לאחר המלחמה חי בוגוליובוב במערב גרמניה.
בשנת 1947 הוא ניצח בתחרות לונבורג ותחרות קסל.
בשנת 1949 ניצח באליפות גרמניה השלישית שנערכה בבד פירמונט, וחלק מקום 1–2 בתחרות אולדנבורג עם .
בשנת 1951 ניצח בתחרות אוגסבורג ובתחרות זארבריקן.
בוגוליובוב קיבל תואר רב-אמן מארגון פיד"ה בשנת 1951.
לבן: יפים בוגוליובוב, שחור: ריכרד רטי, אוסטרבה 1923
במשחק זה מקבל השחור עדיפות ממש במסעים הראשונים.
המסע החמישי של הלבן, 5. מהז4 מאפשר לשחור 5...ג5 עם עדיפות קלה, ומסעו השישי של הלבן 6. פב5 מאפשר להגדילה ולזכות ברגלי.
המסע השמיני של הלבן 8.פד6+ מאפשר להגדיל את היתרון ולאחר פתיחה כזו גם יכולתו הגבוהה של בוגוליובוב לא יכלה למנוע את זכיית השחור, שהיטיב לתמרן עם פרשו.
התבוננות בלוח לאחר המסע ה-15 תציג את מרכז הרגלים האימתני שבנה השחור, רצף של חמישה רגלים ששולטים על מרכז הלוח ולא מאפשר ללבן לתמרן את כליו (שטרם התפתחו ברובם).
ככל שהרגלים השחורים במרכז מתקדמים, ברור עד כמה הכלים של הלבן מוגבלים באפשרות התנועה שלהם.
לאחר חדירת הפרש השחור לשורה השמינית הדבר בולט עוד יותר.
לבן: יפים בוגוליובוב, שחור: חוסה ראול קפבלנקה, ניו יורק 1924
העמדה לאחר המסע ה-13 – מבחינה חומרית – היא שקולה.
ההגנה הבוגו-הודית שמסעיה הראשונים הם 1. ד4 פו6 2. ג4 ה6 3. פו3 רב4+ קרויה על שמו של בוגוליובוב.
העמדה המתקבלת לאחר 1. ד4 פו6 2. ג4 ה6 היא שכיחה.
רב4+ ההגנה הבודו-הודית שקרויה על שמו של בוגוליובוב.
הגנה זו איננה כה פופולרית כמו ההגנה ההודית של המלכה אך ניתן לראות שחקנים בכל הרמות משתמשים בה.
לפתיחה זו יש נטייה ליצור עמדות שמובילות לתיקו.
בוגוליובוב חיבר גם יצירות מתחום הקומפוזיציה השחמטאית.
להלן דוגמה למט בשלושה מסעים.
יפים בוגוליובוב ייצג פעם אחת את גרמניה באולימפיאדת השחמט.
הסתעפות בוגוליובוב בהגנת שני הפרשים, באתר יוטיוב
יפו ג' היא שכונה בדרום יפו שבעיר תל אביב-יפו.
היא תחומה בין שדרות ירושלים לרחוב יפת, וגבולה הדרומי, רחוב שמחה הולצברג הוא גבול תחום השיפוט של תל אביב-יפו עם בת ים (רחוב זה נקרא בצדו הבת ימי "רחוב הגבול".
בעבר נקרא כך גם בצדו היפואי).
בשנת 2005 התגוררו בשכונה 4,115 תושבים.
באזור שבו שוכנת השכונה גרו עד מלחמת העצמאות תושבים ערבים, ולאחר שאלה נמלטו אוכלסו בתיהם הנטושים בתושבים יהודים, מרביתם עולים חדשים.
עוד התגוררו במקום מפוני כפר עציון, אשר שוכנו באתר המוכר כיום כחורשת עציון.
השכונה הנוכחית נבנתה בשנות ה-70, לאחר הריסת הבתים הערבים שהיו באזור זה, ומרבית הבתים בה הם בתי שיכונים.
בשנות ה-80 התיישבו בשכונה עולים רבים מבוכרה, ובשנות ה-90 הגיעו עולים מברית המועצות לשעבר.
תושבים רבים בשכונה הם ממעמד סוציו-אקונומי נמוך.
27% מתושבי השכונה מטופלים על ידי גורמי הרווחה, שיעור הגבוה פי שניים מהממוצע בעיר.
בצד זאת, בשכונה שיעור גבוה יחסית של שטחים פתוחים וירוקים.
בתוך השכונה שוכן מתחם פרדס דכה שהוקם בשנת 1942 בידי חאג' אחמד ח'ליל דכה.
המתחם סובל מהצפות מדי חורף, מפשיעה ומאלימות.
בעשור הראשון של המאה ה-21, לאחר שמצבם של כמה מהבתים בשכונה הידרדר, דרשה עיריית תל אביב-יפו מהתושבים לשפצם על חשבונם, בהתאם להוראות חוק עזר מקומי.
לאחר שתושבים רבים לא צייתו לצו, מאחר שלא היו בידיהם האמצעים הכספיים לכך, הגישה נגדם העירייה כתבי אישום.
הרחובות בחלקה המערבי של השכונה נושאים את שמותיהם של פילוסופים יוונים.
ליתר שמות הרחובות אין מכנה משותף, ולמקצתם אף אין שמות אלא מספרים.
יפה תוסיה כהן (נולדה ב-7 בספטמבר 1962) היא שחקנית, זמרת ומורה לשירה ערבית.
ילידת תל אביב, בוגרת החוג לתיאטרון בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב.
נולדה לזמרת המצרית-ישראלית פאיזה רושדי וליצחק תוסיה כהן.
למדה משחק באוניברסיטת תל אביב.
הופיעה עם המוזיקאי יאיר דלאל.
צוינה לשבח על משחקה בפסטיבל עכו 1995, בהצגה "מכתב מאישה טיפשה" מאת אורנה עקאד ובבימויה.
כהן כתבה, הפיקה ושיחקה בהצגת היחיד 'אנא, פאיזה' המבוסס על סיפור חייה של אימה.
ההצגה זכתה בפרס ראשון בפסטיבל 'תיאטרונטו 2000' בתיאטרון הבימה.
לאחר מכן השתתפה תוסיה כהן בסרט התעודה 'אמא, פאיזה' שביימה סיגלית בנאי.
הסרט מראה את רושדי בשלהי חייה עם הנגנים שעבדו איתה ברשות השידור, והוא עוסק בעיקר ביחסים בין האם והבת.
בשנת 2007 העלתה תוסיה כהן מופע הוקרה לאימה בתיאטרון ענבל, עם הנגנים הוותיקים שניגנו איתה.
כהן משחקת בתיאטרון רפרטוארי, הפקות מסחריות, מחזות זמר, הצגות ילדים, דיבובים, קריינות וממשיכה להחיות את תרבות אימה בהופעות בשירה ערבית ובהוראת זימרה בסגנון זה.
יפה לך היא תוכנית טלוויזיה יומית בהנחיית מיכל אמדורסקי, אורנה דץ ושרון חזיז (אשר הוחלפה בידי איגי וקסמן) ששודרה בערוץ 24, החל מ-17 בינואר 2010 במשך כשנה.
"יפה לך" היא תוכנית פאנל נשית, שבה שלוש המנחות חושפת את חייהן האישיים ודנות בנושאי מוזיקה, יחסים, נשיות, קריירה, אימהות ועוד.
מדי יום הן מגישות ביצועים משותפים לשירים ומארחות אמנים וידוענים שונים.
בנוסף, ישנן פינות אשר עוסקות בסגנון חיים, בידור, אופנה, טלוויזיה ועוד.
התוכנית זכתה להצלחה בערוץ המוזיקה והחזיקה בנתוני צפייה גבוהים, בין השאר בזכות הדינמיקה הטובה בין המנחות.
"יפה לך" החלה את דרכה כאשר שידרה מ"האולפן החם" של ערוץ 24 בדיזנגוף סנטר, במאי 2010 עברה ל"אולפן השקוף" בכיכר ציון בירושלים, בסיוע כספי של עיריית ירושלים וועד סוחרי העיר, ביוני 2010 עבר האולפן לכיכר העצמאות בנתניה, ובאוקטובר לאשקלון.
החל מיולי 2010 צלמו המנחות גם את "שישי חם" - תוכנית אשר שודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת, בימי שישי בערב.
באוקטובר 2010 המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין בראשותו של ניצן חן מצאה פרסום סמוי מעבר לכללים המותרים בתוכניות של ערוץ 24, בין היתר גם ב"יפה לך", וקנסה אותו ב-100 אלף שקל.
בתחילת 2011 עבר האולפן השקוף למתחם שרונים, שבהוד השרון ואחר כך התוכנית בוטלה.
התוכנית שודרה בשידור חי בין הימים ראשון עד רביעי בשעות 11:00–13:30.
התוכנית נפתחה מדי יום בנושא שיחה על סדר היום ומשלבת בתוכה נושאים אקטואליים בחדשות, בתרבות ובבידור.
בכל תוכנית ישנם שני אורחים - אורח מרכזי (ידוען) ומוזיקאי צעיר, ומוגשים ביצועים משותפים של המנחות לשירים ישראלים מוכרים.
בנוסף, התוכנית כללה פינות אשר השתנו במעבר מאולפן לאולפן.
"זה מעצבן אותי" - פינה בה המנחות מביעות את כעסן בנושאים שונים בדרכים מקוריות (שק אגרוף, זריקת חצים למטרה, זריקת בלוני מים על דחליל).
"הסבה מקצועית" - פעם בשבוע מתארח בעל מקצוע (כגון מוסכניק) ומלמד מעשית את המנחות את רזי עבודתו.
רכילות - פינה בה המנחות קוראות את המגזינים השבועיים, מתייחסות לכתוב ומגיבות גם על מה שנכתב עליהן.
"כוכב נולד" - באולפן בירושלים הוגשה על ידי חברתו של אלי אוחנה, עדי גלסקא, אשר בחרה את קטעי האודישנים הטובים ביותר.
באולפן בנתניה, חן אבני (חיננית), מבקר האופנה של "סגנון", הגיש פינה אשר עוסקת בסגנון הלבוש של המתמודדים.
"החיים הטובים" - אנשי מקצוע שמלמדים את המנחות והצופים כיצד לחיות טוב יותר.
"אחת שיודעת" - פינה אשר מגישה בלוגרית ידועה באינטרנט, שמספרת על כל מה שחם בעולמם של הצעירים.
יפו-תל אביב: דור שני הוא קיר-פסיפס מעשה ידי האמן דוד שריר משנת 1994, המוצג בכניסה למגדל שלום בתל אביב – המקום בו עמדה הגימנסיה העברית "הרצליה" עד שעברה לרחוב ז'בוטינסקי בשנת 1958. ממוקם למול הקיר שעליו פסיפס מעשה ידי האמן נחום גוטמן: הפסיפס לזכר הגימנסיה הרצליה.
שריר תיאר ביצירה את בני משפחתו (אביו של האמן הוא המודד המופיע ביצירה, ויתר בני המשפחה מופיעים בעיגול), וכן אישים ידועים כגון האמנים נחום גוטמן וראובן רובין.
ביצירה מתוארים חי וצומח המאפיינים את העיר בראשיתה: שיירות גמלים, שיחי צבר, עצי דקל, דגים רבים בים (ובהם דג ענקי המזכיר את סיפור יונה הנביא).
רקע הפסיפס הלבן מסמל את החולות שעליהם הוקמה העיר תל אביב.
מוטיב נוסף החוזר לכל אורך הפסיפס הוא מוטיב הפיגומים, המסמל את בנייתה הבלתי נפסקת של העיר.
בדומה ליצירתו של גוטמן, גם במרכז יצירה זו מתואר מבנה הגימנסיה העברית "הרצליה".
יְפֵה זָנָב (שם מדעי: Sekeetamys calurus) הוא מין יחיד בסוג Sekeetamys של מכרסם ממשפחת העכבריים, תת-משפחת הגרביליים.
תפוצת יפה הזנב היא בסודאן, מצרים, סיני, ישראל, ירדן וערב הסעודית.
בישראל חי המין בנגב ובמדבר יהודה בבית גידול סלעי וניזון בעיקר מחסרי חוליות, חלזונות וזרעים.
משקלו הממוצע 41 גרם (יכול להגיע בשבייה ל-80 גרם) דבר המאפשר לו להבריח את גרביל הסלעים, הקטן ממנו, ממקורות המזון.
יֵפִים מַטְבֵיֶיבִיץ' בֵרֵזוֹבְסְקִי (ברוסית Ефи́м Матве́евич Березо́вский; 8 בפברואר 1913 - 19 בדצמבר 2011) היה קצין יהודי סובייטי אשר השתתף במלחמת העולם השנייה וזכה לאות גיבור ברית המועצות על חלקו בהצלחת צליחת נהר הדנייפר והרחבת השליטה בצידו המערבי של הנהר במהלך הקרבות.
התגייס לצבא האדום מ-1935 עד 1938, לאחר מכן סיים את לימודיו במכללת הרכבות במוסקבה ב-1941 והתחיל לעבוד כמכונאי-חשמלאי ראשי בתחנת רכבת יסינובאטאיה במחוז סטלינו
על כך ב-10 בינואר 1944 הוענק לו אות גיבור ברית המועצות וכוכב הזהב מס' 2243.
סיים שרותו ב-1945 וב-1949 סיים את לימודיו במכון לנינגרד למהנדסי תחבורת הרכבות.
בהמשך התגורר במוסקבה ועבד באיגוד מסחרי כלל ארצי למפעלי תוצרת חשמל-מכנית.
יפה נוף הייתה שכונה חרדית בבעלות יהודית, ששכנה על החוף במערבה של שכונת מנשייה, בשמה הערבי,
או נווה שלום בשמה העברי, בצפונה של יפו.
השכונה נוסדה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 על ידי חברי אגודת בני משה שהקימו ב-1898 חברה מניות לבניין בתים ושמה "יפה נוף".
קדמו לה בשטח ולאחר הקמתה נכללו בתחומה שכונות החצר חצר שמרלינג וחצר אמזלאק.
בתחילה נקראה השכונה בּלֶה ויסטה ("יפה נוף"), שהוא כינוי מליצי להר ציון, ככתוב בתנ"ך: "יפה נוף, מְשׂוֹשׂ כל הארץ, הר ציון יַרְכּתְיֵ צפָון, קִריתַ מלך רב" ( ); ובפרפרזה בשירו הידוע של יהודה הלוי, "יפה נוף, משוש תבל, קריה למלך רב...".
יחזקאל סוכובולסקי (דנין), היה מראשי היוזמים להקמת השכונה.
יצחק אייזיק בן-טובים כיהן כנשיא "לשכת יפה נוף ד' ביפו".
בשכונה שהשתרעה על פני 26 דונם נבנו בתי מגורים ל-30 משפחות, בית כנסת ו'חדר' שהפך במרוצת השנים לבית הספר תחכמוני.
בשכונה הקים היזם שלמה פיינגולד ב-1904 את בית המלון, 'בלה ויסטה' ובתים להשכרה בצמוד לו.
מרגרט פלמר, שמימנה את המיזם, הייתה מעורבת בתכנון הבתים, והקבלן יוסף אליהו שלוש בנה אותם.
כמו כן נבנה בשכונה מלון 'שולמית'.
בשנת 1898 פתח את שעריו בשכונה משכנו החדש של בית החולים שער ציון עד 1921 בבית הקונסול האוסטרו-הונגרי, יעקב פסקל, בסמוך לרחוב חסן בק בצפונה של יפה נוף.
בית החולים שרת את יהודי יפו וחלוצי השכונות היהודיות החדשות שמחוץ לחומת העיר ללא הבדל זרם ועדה, את אנשי מושבות העלייה הראשונה, עולי העלייה השנייה וגם אוכלוסייה לא יהודית.
ערב פסח תרע"ז גורשו מעירם יהודי יפו ותל אביב בהוראת השלטונות העות'מאניים ובית החולים נסגר.
בסוף 1918 פתחה מחדש קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית את בית חולים באותו האתר.
במקביל נפתח ב-1918 בסמוך ל'בתי פיינגולד' בית החולים הדסה (יפו) מיסודה של ההסתדרות הציונית הדסה, תחילה כבית חולים חירום ואחר נפתחו בו מספר מחלקות אשר פעלו, ככל הנראה, עד 1922.
בשנת 1904 הקים פיינגולד על שפת הים צפונית ליפו, בשכונת מנשייה, מספר בתים להשכרה ובית מלון בשם "בלה ויסטה".
המלון כלל טרקלין מפואר, אולם למשחקי ביליארד, בית מרחץ לרפואה הידרותרפית, מרחצאות מים חמים, חמאם (בית מרחץ טורקי), סאונה (בית מרחץ רוסי), מרחץ בשמים, ומקלחות קרות וחמות.
בערבי הקיץ נערכו בו קונצרטים ביציע שפנה לים.
לצד המלון הוקם חוף רחצה מוסדר עם בית קפה.
"בלה ויסטה" היה המלון הראשון שנהנה מאספקת חשמל (בעזרת גנרטור) ומן המלונות המפוארים ביותר בארץ ישראל, עוד לפני הקמת העיר תל אביב (שהוקמה ב-1909).
בפברואר 1908 הושכר המלון לירחמיאל אמדורסקי, בעליו של מלון אמדורסקי הירושלמי, ששינה את שמו ל"מלון אמדורסקי" והקים בו ראינוע וקזינו.
במרץ 1909 נערכה במלון קבלת פנים לחיים נחמן ביאליק על ידי מוסדות היישוב היהודי ביפו לכבוד ביקורו הראשון בארץ ישראל.
קהל של כ-3000 איש נאסף בטרקלין המלון, בגנו ועל חוף הים והאזין לנאומו של המשורר.
בשנת 1912 הוחכר המלון למשפחת ליפשיץ, שניהלה אותו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה הוחרם המלון בידי העות'מאנים (כיוון שפיינגולד היה נתין מדינת אויב - רוסיה) ושימש למעצר נתינים זרים טרם גירושם מן הארץ.
לאחר המלחמה שכרה את הבניין חברת הבנייה "קדם", שייסד אלכסנדר לוי.
חברת קדם הפכה את אולם הראינוע לאולם שרטוט, המלון הפכו למשרדים ומחסנים, ובית-הקפה והמסעדה הפכו לאולמות תצוגה.
הפועלים שהעסיקה החברה, אנשי העלייה השלישית והעלייה הרביעית שוכנו ב"בתי פיינגולד".
אייזיק פיינגולד, אחיו הצעיר של שלמה, נשאר במקום כמנהל הנכסים עבור חברת קדם.
במאורעות תרפ"א, שימש מלון 'בלה ויסטה' מחסה ליהודי שכונת נווה שלום שנמלטו מבתיהם מפחד הפורעים הערבים, ומרכז פעילותו של כח המגן העברי, "קבוצת קדם", שהמלון שימש לו כבסיס יציאה לפעולות הגנה ותגמול.
בשנת 1931 הוכרז פיינגולד כפושט רגל, והמלון ובתי פיינגולד הוצאו למכירה פומבית.
בספטמבר 1933, רכשו את הנכס הצורף הירושלמי ראובן קאשי ואחיו, יוסף.
הם שיפצו את בתי פיינגולד למגורי משפחות ולהשכרה.
המלון פעל זמן קצר, עד לחורף 1935, בו התמוטט בסערה אגף המרפסות המערבי.
בזמן מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, שפרץ באפריל 1936, נטשו היהודים את השכונה, ובתיה נפגעו.
המלון הועלה באש וגגו נשרף.
קאשי השכיר את 11 החנויות, ו-29 החדרים של "בתי פיינגולד".
אולם הקולנוע הושכר לבית יציקה.
במלחמת תש"ח, במהלך כיבוש יפו על ידי האצ"ל, שימשו הריסות המלון את אנשי האצ"ל כעמדה קדמית, ו"בתי פיינגולד" כבסיס יציאה לכיבוש מנשייה של יפו העוינת.
במהלך התקפת האצ"ל על יפו פרצו לוחמי האצ"ל את דרכם בנתיב שהסתיים במלון 'בלה ויסטה' שהייתה לעמדתם המערבית.
על הריסותיה של יפה נוף הוקם בשנות ה-70 פארק צ'ארלס קלור.
"יפה כלבנה" הוא אלבומו החמישי של הזמר-יוצר אביתר בנאי, שיצא בשנת 2013 בחברת "הד ארצי", והופק מוזיקלית על ידי אמיר צורף.
בנאי כתב והלחין את כולם, מלבד לקטע הקולי "שלוש תנועות", שמבוסס על לחניהם של הבעל שם טוב, המגיד ממזריטש והאדמו"ר הזקן.
השירים באלבום עוסקים בשאלות רוחניות לא נגמרות, על חזרתו בתשובה של בנאי, על תהיות על חזרתו בתשובה האם הייתה מהירה וחיצונית, ועל מאבק בלתי פוסק עם האגו (כמו בשיר "גנב": ).
בין השירים הבולטים באלבום ניתן למצוא את השיר "תל אביב", שיצא כסינגל ב-11 ביוני 2013 וזכה לקליפ שביים אסף אמדורסקי, ושיר הנושא "יפה כלבנה" שיצא כסינגל ב-5 באוגוסט 2013. על עטיפת האלבום מצולמת אשתו של בנאי בצללית.
בראיון שנערך עמו ערב הוצאת האלבום, בנאי מסביר שניתן להסתכל על השירים שכתב לאלבום בשלושה רבדים: הרובד הנמוך ביותר, כשיר ששר איש לאשתו.
רובד גבוה יותר הוא בקשר בין אדם לנשמה שלו, והרובד הגבוה ביותר הוא הקשר בין אדם לקדוש ברוך הוא.
יפה נוף היא הוצאה לאור ורשת חנויות ספרים, ההוצאה מיועדת לספרות חרדית ופונה בעיקר לקהל יעד חרדי, החל משנת ה'תשע"ג 2013 ההוצאה היא הגדולה במגזר החרדי, לאחר שרכשה את הוצאת פלדהיים הוותיקה.
יפה נוף הוקמה על ידי משפחת פוזן, היא קיימת למעלה מעשור, ובתחילת דרכה עסקה בעיקר בהפצת ספריו של הרב שמשון דוד פינקוס.
לאחר שרשת הוצאת פלדהיים נקלעה לקשיים, רכשה בה'תשע"ג 2013 יפה נוף את הוצאת פלדהיים עם רשת החנויות שלה בכ-17 מיליוני שקלים, והפכה להוצאה החרדית הגדולה ביותר עם רשת החנויות הגדולה ביותר.
המתחרה שלה היא הוצאת אור החיים המחזיקה אף היא בחנויות ספרים רבות.
נכון לתשע"ח – 2017, לרשת כעשרים וארבעה סניפים בערים עם אוכלוסייה חרדית בישראל, וכמה נוספים בחוץ לארץ.
יפה נוף היא המוציאה לאור של ספרי הרבנים אריה שכטר, שלמה לוונשטיין חלק מספרי הרב יצחק זילברשטיין ועוד.
פעילות ההוצאה כוללת גם הוצאה לאור של ספרי ילדים המותאמים למגזר החרדי, רבים מהם הם ספרי קומיקס, ביניהם הסדרות: קומיקסבא, סדרת ספרי קומיקס על האמוראים, אליהו הנביא ועוד.
ההוצאה מדפיסה ספרי יסד בספרות הקודש, בהם מקראות גדולות יפה עיניים על תורה, ה' חלקים עם פירוש המלבי"ם.
חמשה חומשי תורה עם ביאור תורה תמימה מהדורת פאר המקרא.
מקראות גדולות יפה עיניים על נ"ך, י"א חלקים עם פירוש המלבי"ם.
חמשה חומשי תורה מהדורת פאר המקרא ה' חלקים בגודל רגיל ובמהדורת כיס, ומהדורת חמשה חומשי תורה בכרך אחד לשימוש בבתי כנסת בקריאת התורה.
ששה סדרי משנה מהדורת פאר המקרא במהדורה רגילה ומהדורת כיס.
משנה ברורה בעל הישראל מאיר הכהן מראדין בעל ה"חפץ חיים" בגדלים שונים (גדול, בינוני ומהדורת כיס עם כריכה רכה).
שיטה מקובצת על תלמוד בבלי ו' כרכים.
ספרי קומיקס הכוללים משלים במגוון נושאים, ביניהם: חמישה חומשי תורה, מועדי השנה, שבת, פרקי אבות, ענייני מוסר שונים (כגון: הנשמה, העולם הזה, התשובה ועוד).
בתוך הסדרה ישנם מספר תתי סדרות בהם יש משלים מגודלי ישראל מסוימים, כגון הבן איש חי, מאורי החסידות (גדולי ישראל החסידיים) ומרביצי התורה (גדולי ישראל הליטאיים).
סדרת ספרי דרוש ממגיד המישרים הרב שלמה לווינשטיין (בעריכת הרב יעקב ישראל פוזן) הספרים מכילים משלים, סיפורים, הנהגות ופנינים אודות גדולי הדור.
הסדרה היא במגוון נושאים ביניהם: חמישה חומשי תורה, מועדי השנה, שבת, אישים תנ"כים, גדולי ישראל, שמיטה, ברית מילה ונישואין.
סדרת ספרים של הרב אריה שכטר (בעריכת הרב יעקב ישראל פוזן) על המועדים וחמישה חומשי תורה.
את סדרת הקומיקס התורני, כתב הסופר מרדכי חלמיש וצייר הצייר דוד ביכמן.
יפות רצח הוא קומדיית פשע שחורה משנת 2011 שנכתבה, הופקה ובוימה בידי ג'פרי פלטשר.
זה הוא הסרט הראשון שביים פלטשר, שזכה שנה קודם לכן בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור הסרט פרשס.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-15 בספטמבר 2011, והוא יצא לאקרנים ב-7 ביוני 2013 בארצות הברית.
ויולט (אלקסיס בלדל) ודייזי (סרשה רונן) הן זוג נערות מתנקשות המחסלות מדי פעם אישים מעולם הפשע הניו-יורקי, ומוסחות רק בשל העובדה שהופעה של אמנית הפופ האהובה עליהן, ברבי סאנדיי, בוטלה במפתיע.
מתוך נחישותן לגייס כסף לקניית שמלות של ברבי סאנדיי, הצמד מקבל עבודת חיסול המוצעת להן בידי הבוס שלהן, ראס (דני טרחו), לאתר ולחסל גבר מתבודד חסר שם (ג'יימס גנדולפיני) שגנב משאית מלאה בכסף ובמי קולון.
ויולט ודייזי מאתרות את האיש בבניין נטוש, ונסחפות למסע בלתי צפוי של גילוי עצמי.
רוצחת מספר 1 - מריאן ז'אן-בפטיסט
ברבי סאנדיי - קודי הורן
יפה קרינקין (26 באוקטובר 1917 – 17 במרץ 1987, ט"ז באדר תשמ"ז) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית.
קרינקין נולדה ב-1917 במרחביה, בעמק יזרעאל, לגרוניה וד"ר דב מאיר קרינקין, שגורשו מתל אביב עם רוב האוכלוסייה היהודית שהתגוררה ביפו ותל אביב, על ידי האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ ישראל.
בשנת 1918 חזרו לתל אביב, והתגוררו ברחוב אלנבי.
דודה אהרון זליג קרינקין היה בעל בית המרקחת הראשון בתל אביב, ברחוב הרצל 10, בית מרקחת "קרינקין".
קרינקין הייתה בוגרת הגימנסיה העברית הרצליה בתרצ"ו, 1935. קרינקין סיימה תואר שני בפקולטה למדעי הרוח במקצועות : ספרות, תורת הלשון והיסטוריה כללית, באוניברסיטה העברית בירושלים, בהר הצופים, ב-תש"ב, 1941.
קריקין הייתה חברה באקו"ם, באגודת הסופרים העבריים בישראל, באיגוד הנשים האקדמאיות, במועדון "מלוא" (מועדון לסופרים ואמנים) ובחברה הפילוסופית באוניברסיטת ירושלים.
ב-2 באפריל 1972 השתתפה בוועידה הכ"ה של אגודת הסופרים העבריים שנערכה בבית הסופר בתל אביב, בהשתתפות גולדה מאיר ו-זלמן שזר.
קרינקין כתבה שירים עוד בילדותה.
שירה הראשון בדפוס "המחוגים והמטוטלת" הופיע ב"דבר לילדים" בשנת תרצ"ט.
מאז שיריה הודפסו בכל עיתוני הילדים כולל "משמר לילדים", "הארץ שלנו" ולכמה מהם הולחנו מנגינות והם מושרים ונדפסים בישראל ומחוצה לה ואף תורגמו לאנגלית ופורסמו בארצות הברית.
יפה קרינקין גם פרסמה במקראות שונות ומגוונות וכמעט בכל העיתונות הבוגרת במשך שנים רבות: שירים ליריים, סיפורים לילדים ומאמרי ביקורת על ספרים והצגות.
היא ערכה ספרים ותרגמה מרוסית ומאנגלית.
תקופה מסוימת ריכזה את החוג לספרות בבית מאניה ביאליק.
יפה קרינקין פורסמה ב־Who Who's Oxford University 1987 כמשוררת החוץ מהבולטות ביותר.
כמה מהפרסים שהוענקו לה: "פרס יציב", תשי"ט, 1960, "מענק העירייה", "פרס אקו"ם".
בעשר השנים האחרונות לחייה יפה קרינקין התעוורה.
נפטרה מדום לב בבית אבות בהוד השרון ב-1987. ונקברה בבית העלמין הדרום (בת ים).
השלשיה, ציורים: יהודית ארן, הוצאת ב' בירנבוים, תשי"?
הבית הורוד, (שירים לילדים), ציור : שמואל כץ, (ספרית הפועלים : אנקורים), מוציא לאור : מרחביה, הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1955.
האי האחד, (שירים), (ספרית מקור), מוציא לאור : אגודת הסופרים בישראל, ליד הוצאת מסדה, 1966, (138 עמודים).
מסע האלפס, אדית אונרסטאד, מאנגלית : יפה קרינקין, ציורים : ורה איל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשכ"ג, 1963, (173 עמודים).
נדי אין כמוך, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, מוציא לאור : ש' זימזון, תל אביב, 1964.
נדי נוסע לארץ הצעצועים, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, ש' זימזון, תל אביב, 1964.
אגדות אפריקה, סופר מחדש על ידי שירלי גולדן, ציור על ידי מרג'ה, עברית : יפה קרינקין, הוצאת מסדה, תל אביב, 1965.
רונית הסנאית, (ספרית הטלה), מוציא לאור : ש' זימזון, 1965.
דובי יצא לטייל, (ספרית הטלה), מוציא לאור : ש' זימזון, תרגום מאנגלית : יפה קרינקין, 1965.
הידד נדי קט, נדי, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, ש' זימזון, תל אביב, 1968.
נדי והמכונית, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, ש' זימזון, תל אביב, 1968.
רובין הוד, מעובד מן הנוסח המקורי של אלכסנדר דיומא, ציורים : בנונוטי, עברית : יפה קרינקין, הוצאת מסדה, רמת-גן, 1969.
נדי שוב כאן, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, מו"ל : ש' זימזון, תל אביב, 1971.
נדי על שפת הים, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, מוציא לאור : ש' זימזון, 1971.
נדי וטסי, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, מוציא לאור : ש' זימזון, תל אביב, 1972.
נדי בצרה גדולה, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, מו"ל : ש' זימזון, תל אביב, 1972.
נדי ותעלוליו, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, מו"ל : ש' זימזון, תל אביב, 1974.
נדי ומחק הפלאים, איניד בלייטון, ערכה : לאה גולדברג, מו"ל : ש' זימזון, תל אביב, 1974.
שירת הספן, אביאסף ברנע, מאיר נוי, מתוך : דבר לילדים, כ"א 39, עמוד 618, (מאיר נוי, מחברת עברית, מספר 1, עמוד 155).
סביבוני, לאה לויטס-גולדס, דבר לילדים, ל"ג, 2, 1960.
סביבוני חבר קטן, לאה לויטס-גולדס, מוציא לאור : רון-לי, קובץ שירי ילדים, תל אביב, תשכ"ג, עמוד 7.
בא החורף לעולם, רבקה גוילי, מתוך : גוילי רבקה, "יקינטו", מרחביה, לא ידועה שנת ההוצאה, עמוד 24.
יום הולדת לאביב וגם לי שי הבאתי, יוליה בת-דוד, מוציא לאור : פרדס קטן, תל אביב, 1970.
דגים, משה קילון, שירי ילדים, שירי חיות וצפורים, עמוד 10, --19?
שנה חדשה הגיעה אלינו, חדוה גלבוע, "שיר נשירה", תל אביב, 1979, עמוד 2.
שיר לילקוט, משה ביק, מוציא לאור : נבנה ארצנו, תל אביב, יחד, עמוד 67, (1980)?
האסי שלנו, חיים ברקני, מתוך 50 שנות זמר בתל-עמל, 1987, (הוקדש לקיבוץ ניר דוד).
בתל עמל, יהושע לוריא, 50 שנות זמר בתל עמל, 1987.
בקר בעמק, מתוך : "ארכיון דוד זהבי", סדרה C : טקסטים לשירים, פריט מס' 138, לא ידועה שנת ההוצאה.
יש חליל נעלם בין הרי הגליל, מלחין : דוד זהבי, מעבד מוזיקלי : אריה לבנון, מתוך : "שרים במקהלה", לבנון אריה, 2007, עמוד 309, (בצוע : נעמי צור, ליווי : יוחנן בוהם - פסנתר, 1951, בצוע נוסף : "חבורת שירו שיר").
הרהורים, מלחין : נחום היימן, מחבר : יפה קרינקין,.
הרבנית יפה מגנס (נולדה בקדימה בשנת תשט"ו) היא רבנית ישראלית, דיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות, מקימת וראש מדרשת בת-ציון.
מקימת וראש אולפנית בני עקיבא תל אביב משנת 1978 ועד שנת 2015.
נולדה לרב שלום צוקרמן, רבה של המושבה קדימה ולימים רב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר בני ברק.
דודה הוא הרב אברהם צוקרמן מכפר הרא"ה שעמד בראש 'מרכז ישיבות בני עקיבא'.
כילדה דתית במושבה שאינה דתית, נאלצה לעבור ממקום למקום.
תחילה בממ"ד בקדימה, משם המשיכה ב'בית יעקב' בנתניה, ולאחר מכן בתיכון שהיה סניף של 'לוסטיג' החרדי-פא"יניקי.
בצעירותה הייתה חברה גם בתנועת הנוער העובד והלומד.
למדה באוניברסיטת בר-אילן לשון וחינוך מיוחד.
בגיל 20 נישאה לרב יהושע מגנס, לימים ר"מ בישיבת מרכז הרב.
נסיבות משפחתיות הובילו אותם להשתקע בבני ברק, שם כיהן הרב מגנס כרב שיכוני הפועל המזרחי ורב המועצה הדתית בעיר, כשהוא ממלא בתפקיד זה את מקום אביה של הרבנית יפה מגנס.
שנתיים מאוחר יותר בשנת תשל"ח, בגיל 23 ייסדה את אולפנית בני עקיבא תל אביב.
במשך קרוב לארבעים שנה הובילה את האולפנית יחד עם בעלה ששימש כרב האולפנית וכמחנך כיתה י"א, מוסד זה לווה בהדרכת הרבנים אברהם צוקרמן ומשה צבי נריה.
בשנותיה באולפנה למדו אלפי תלמידות והרבנית הפכה אותו למוסד הדגל לבנות הציבור הדתי-לאומי בתל אביב.
בשנת תשע"ג קיבלה האולפנית בראשותה את פרס החינוך הדתי.
בשנת תשע"ה, לאחר פרישתה, החליפה אותה הרבנית מיכל פלג, מחנכת מאולפנת כפר פינס.
החמ"ד ערך ערב הצדעה לרב ולרבנית מגנס לרגל פרישתם.
תקופה קצרה לאחר מכן התמנתה לדיקנית הסטודנטיות במכללת ירושלים לבנות.
לאחר קרוב לעשור בבני ברק, עברו להתגורר בבניין הר"מים שנבנה סמוך לישיבה ברחוב סירקיס בשכונת קריית משה בירושלים.
בשנת תשס"ט ייסדה את מדרשת בת-ציון בקריית משה ועומדת בראשה מראשיתה ועד היום.
יפה לרמן היא מומחית ברפואת משפחה ובגריאטריה.
מנהלת מחלקות גריאטריה א' וגריאטריה ב', ומנהלת המערך הגריאטרי במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי (2004-2019).
מרצה בכירה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1978 סיימה את הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1980–1985 התמחתה ברפואת משפחה במרכז רפואי רבין.
בין השנים 1986–1989 השתלמה במנהל מערכות בריאות באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1987–1991 התמחתה בגריאטריה במרכז רפואי גריאטרי בית החולים שמואל הרופא בבאר יעקב.
בין השנים 1995–1996 השתלמה ברפואה גריאטרית (גרונטולוגיה) בשווייץ.
בשנת 1989 השתלמה בפסיכוגריאטריה, קורס נוטינגהאם אשר נערך בישראל.
בין השנים 1986–1987 כיהנה כסגנית מנהל כללי במחלקה גריאטרית בקופת חולים כללית.
בין השנים 1991–1995 כיהנה כמנהלת מחלקה גריאטרית בבית חולים שיקומי בית רבקה (בית חולים).
בין השנים 1995–1997 מונתה למנהלת מחלקה לאשפוז יום גריאטרי בבית חולים שיקומי בית רבקה (בית חולים).
בין השנים 2000–2004 מונתה למנהלת רפואית במרכז רפואי רעות ביד אליהו, תל אביב, (301 מיטות אשפוז).
בין השנים 2004–2019 הייתה מנהלת המערך הגריאטרי במרכז השיקום על שם אידה סוראסקי במרכז הרפואי תל אביב.
משנת 2012 היא מרצה בכירה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר – אוניברסיטת תל אביב.
2012 – חברת ועדה במרכז מינרבה לחקר סוף החיים במרכז הרצוג – אוניברסיטת תל אביב.
תחומי עיסוקה הגריאטריים של לרמן
במחלקה "גריאטריה א'" עוסקים לרמן וצוותה בטיפול ובשיקום של בעיות נוירולוגיות כגון: לאחר אירוע מוחי והפרעות שונות במערכת העצבים, ובנוסף שיקום תפקודי לאחר אשפוז ממושך וחולים עם בעיות רפואיות חריפות המגיעים לחדר מיון.
במחלקה "גריאטריה ב'" עוסקים לרמן וצוותה בטיפול ובשיקום של חולים עם בעיות אורתופדיות כגון: שיקום לאחר שברים, החלפת מפרקים, טראומה, נפילות וכן שיקום תפקודי לאחר אשפוז ממושך וחולים עם בעיות רפואיות חריפות המגיעים לחדר מיון.
ללרמן 19 פרסומים מדעיים (אתר Pubmed).
לרמן חברה במועצה הלאומית לגריאטריה.
1984 – האגודה הישראלית לרפואת משפחה בישראל
1996 – האקדמיה האירופאית לרפואה והזדקנות בשווייץ
1996 – האגודה הישראלית לגריאטריה בישראל
2000 – האגודה לפסיכוגריאטריה בישראל
2001 – האגודה לרפואה ומשפט בישראל
יפה לוי-אוחנה (נולדה ב-18 במרץ 1956) היא שחקנית טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע ישראלית, אשר משחקת בקביעות באנסמבל התיאטרון המרוקאי.
"שנות ה-80" בתפקיד ראשל עובדיה
"ילדי בית העץ" בתפקיד ג'ולייט
"שנות ה-90" בתפקיד ראשל עובדיה
"תל אביב על האש" בתפקיד דודתו של אסי
"ההילולה 2 – החתונה" בתפקיד ראשל עובדיה
יפה כהן, הייתה אתלטית ישראלית.
אלופה ושיאנית ארץ ישראל בריצת 100 מטר וקפיצה לרוחק, זוכת מדליית ארד במכביה השנייה (1935) בריצת 200 מטר וחברת המשלחת הארצישראלית למשחקים העולמיים לנשים (לונדון 1934).
כהן הייתה לאתלטית הישראלית הראשונה שקפצה למרחק מעל 5 מטר (1939).
כהן התאמנה באגודת הספורט מכבי תל אביב.
בתחרות שנערכה בפתח תקווה 1933 סיימה כהן במקום שלישי בריצת 100 מטר.
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון באוגוסט 1934 השתתפה כהן בריצת 100 מטר בריצת 200 מטר בריצת שליחות 4x100 מטר ובקפיצה לרוחק.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכתה כהן במדליית ארד בריצת 200 מטר בשיא ארץ ישראל חדש של 29.4 שניות, אחרי סיביל קוף מארצות הברית (27.6 שניות) וגרדה גוטליב מאוסטריה (28 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה שלוש פעמים במקום רביעי, בריצת 60 מטר, בריצת 100 מטר ובקפיצה לרוחק של 4.68 מטר.
כהן נפצעה ברגלה וחזרה להתחרות באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה שבה היא סיימה במקום חמישי בריצת 60 מטר.
בתחרות בין אתלטי מכבי לאתלטי הפועל שנערכה בפברואר 1936 זכתה כהן בשלושה ניצחונות, בריצת 60 מטר (8.9 שניות), בריצת 100 מטר (14.8 שניות) וקפיצה לרוחק (4.40 מטר).
באליפות תל אביב שנערכה במרץ אותה שנה היא קבעה שיא ארץ ישראל חדש של 4.80 מטר, לפני עדה יהודאית ממכבי עתיד תל אביב (4.62 מטר).
בתחרות שנערכה ב-28 בינואר 1939 קבעה כהן שני שיאים ארצישראלים, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.2 שניות וקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.01 מטר ובכך הייתה לאתלטית הישראלית הראשונה שקפצה יותר מ-5 מטר.
בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ אותה שנה בהשתתפות מרבית האגודות בארץ ישראל היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר (13.7 שניות) ובקפיצה לרוחק (4.91 מטר).
באליפות ארץ ישראל שנערכה באפריל אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.4 שניות ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.99 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
בתחרות שנערכה באפריל 1940 קבעה כהן בקפיצה לרוחק שיא ארץ ישראל חדש של 5.06.5 מטר.
באליפות ארץ ישראל שנערכה במאי 1940 זכתה כהן במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי רות מנדלה ממכבי חיפה (13.4 שניות) ולפני אמירה זמיר ממכבי חיפה (13.5 שניות).
בקפיצה לרוחק היא פסלה את שלוש הקפיצות ולא עלתה לשלב הגמר.
יְפֵה נוֹף הוא שירו של רבי יהודה הלוי (1075–1141 בקירוב), שהיה פילוסוף, רופא ומשורר מתקופת תור הזהב של יהודי ספרד.
חלום חייו היה לעלות לארץ ישראל ולירושלים.
בהיותו בן 65 הפליג למזרח והגיע למצרים, אך לא ברור אם הצליח גם להגיע אל ארץ ישראל.
השיר הוא שיר כיסופים לירושלים ("יפה נוף" הוא אחד משמותיה), וצער על מצבה החרב אך תשוקה לעלות אליה מהגלות בקצה מערב למרות חורבנה ושיממונה.
השיר הולחן על ידי אתי אנקרי, ישראל גולדפרב, ניסן כהן-מלמד, ינון נאמן ושגב פניאל אביחיל.
בנוסף, השיר הולחן על ידי הזמרת מורין נהדר בשילוב עם פתיחת השיר "קריה יפהפייה" מאת ר' זכריה אלצ'אהרי.
כינויי חיבה לציון - היפה, שמחת כל העולם, ומושב ה' - אליה מתגעגע המשורר אף ממרחקים בספרד שבקצה מערב.
המשורר מתרגש לזכר ימי הקדם המפוארים של ירושלים ואירועי חורבנה, עזיבת ה' אותה וחורבן המקדש.
המשורר רוצה להגיע במהרה לירושלים בדרך נס ושם להרוות את עפר הריסותיה היבש בדמעותיו.
המשורר ידאג לה ואם כבר אין בה מלך כבימי קדם ואם במקום שמני בושם יש בה היום ארס נחשים ועקרבים
אזי המשורר יאהב את אבניה הנופלות וינשק להם ועפר הריסותיה יהיה לו מתוק מדבש.
המשקל הוא הארוך - בדרך כלל בעל יתד-תנועה - יתד-שתי-תנועות - יתד-תנועה - יתד-שתי-תנועות בדלת ובסוגר אלא שכאן הוא מקוצר בשוא בעמוד השלישי.
החרוז הוא ראוי - כלומר כל בית מסתיים בחרוז בעל שני עיצורים והתנועה שביניהם - במקרה הזה "רָב".
השיר מכיל אקרוסטיכון הנוצר מהאותיות הראשונות של הדלתות: שם המשורר יהודה.
יפו א' (שכונת דקר ומכללת תל אביב) היא שכונה בדרום יפו שבעיר תל אביב-יפו.
היא תחומה בין דרך בן צבי מצפון, רחוב אד קוץ' מדרום, ממזרח רחוב היינריך היינה/יגאל ידין וממערב בשדרות ירושלים.
בפינה הדרום מזרחית קיים מחלף וולפסון של כביש 20 (איילון).
השכונה משתייכת לרובע 7 בתוכנית הרבעים של עיריית תל אביב-יפו.
חלק מרחובות השכונה נבנו לפני הקמת המדינה על ידי יושבי יפו הערבים, ומאופיינים בבתים בסגנון אקלקטי, בני שתי קומות, עם חצר פנימית נטועה עצי פרי.
הבתים ברחובות אלו, החל ברחוב הראשי שדרות ירושלים, דרך רחובות מקבילים קטנים יותר - רחוב עזה, למרטין, אדם מיצקביץ, עדולם, ועוד רחובות, נתפסו על ידי ישראלים לאחר כיבוש יפו במלחמת העצמאות בשנת 1948, ורובם הפכו לרכוש עמידר.
לימים הוקמה שכונת יפו א סביב רחובות אלו.
נבנו בה שיכונים בשנות ה-50 למטרת שיכון עולים חדשים מבולגריה, אשר במהלך השנים לקחו חלק נכבד בהקמת קבוצת הכדורגל הציונית הוותיקה - מכבי יפו, שפעלה במגרש הפחים, עד הקמתו של אצטדיון גאון.
אחד מהרחובות הבולטים בשכונה הוא רחוב עזה ההיסטורי.
הרחוב חוצה באלכסון את השכונה, מהרחובות נחל שורק והגיחון במתחם הנחלים, ועד לרחוב נס לגויים הסמוך לשכונת לב יפו.
חורשת נוזהה – פיסה משכונת הגנים אל נוזהא שבנייתה החלה בתחילת שנות ה-20 והייתה מוקפת בפרדסים.
משמעות המילה נוזהה בערבית הוא מקום של נועם ושמחה.
פארק דוידוף – פארק ירוק ורחב בדרום השכונה עם מסלולי הליכה, גינת כלבים ומתקנים לרווחת הציבור.
שבט יפו - בשכונה קיים שבט צופי יפו המשמש את תושבי יפו ונמצא בסמוך לפארק דוידוף.
פארק נחל הבשור – גינה ציבורית בלב מתחם הנחלים.
גינת נס לגויים – הוקמה על חורבות אצטדיון גאון שנבנה על חורבות מגרש הפחים, ששימש למגרש הביתי של קבוצת הכדורגל מכבי יפו ונהרס בשנת 2009.
המכללה האקדמית תל אביב יפו ברחוב חבר הלאומים 10
צהלון - מוסד גריאטרי, בעבר לפני הקמת המדינה ובשנותיה הראשונות היה בית חולים דג'אני
מספר של מיזמי פינוי בינוי גדולים כבר החלו ברחבי השכונה, כמו גם פרויקטים שונים להתחדשות עירונית ומחיר למשתכן.
הבולט ביניהם - פרויקט מכבי יפו, שנחשב לאחד המרכזיים בסקטור בתחומי תל אביב-יפו כולה וכולל הקמת שכונות מגורים עם אלפי יחידות דיור על מגרש מכבי יפו ובמתחם נס לגויים, לצד פיתוח מסחר ושירותים ציבוריים.
הקו האדום - מחודש אוגוסט 2023 החל לפעול בשכונה הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב.
הקו עובר בשתי התחנות החדשות הנמצאות בגבול המערבי של השכונה: הבעש"ט/שדרות ירושלים וכן איסקוב/שדרות ירושלים.
בית צ'רנר – בשכונה מתפקד כיום כמרכז הקהילתי ומקיים אירועים וחוגים במהלך השנה עבור תושבי השכונה וצפוי לעבור שיפוץ, הרחבה ושדרוג לקאנטרי קהילתי בשנים הקרובות.
פארק דוידוף - תושבי השכונה הצביעו במסגרת פרויקט שש"ת של העירייה ובחרו להשקיע 1,300,000 ש"ח בשדרוג הפארק על ידי הוספת מתקני שעשועים, ספסלים, פינות ישיבה, צמחייה, תאורה ועוד.
צפי משוער לסיום הפרויקט כפי שפרסמה העירייה - שנת 2024.
כיום, שכונת יפו א' (דקר) מתאפיינת בייחודיות ברמת המרקם, מבני השיכון מוקמו סביב מערכת היררכית של שטחים פתוחים איכותיים ומבני ציבור, המתבטאת בחיבור ישיר בין המבנים לשטחים הציבוריים הפתוחים דרך קומת הקרקע.
רוב המבנים הם מבני שיכון ארוכים טיפוס רכבות בני 4 קומות.
דרך יגאל ידין / יציאה למחלף וולפסון
"יָפֶה יָפֶה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד.
השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2012, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר זכה להצלחה ועם צאתו כבש את פסגת המצעד של מדיה פורסט, והגיע למקום השלישי ברשת ג'.
השיר נכתב על ידי דיקלה ומור שלומוביץ, הולחן על ידי דיקלה והופק על ידי רן שם טוב.
במקור, תוכנן השיר לתפקד כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום ה-21 של שרית חדד, אך בסוף הוחלט שלא לכלול אותו באף אלבום.
טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל.
האודיו זכה לויראליות נאה, ונכון ל-25 באוגוסט 2018, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב למיליון צפיות.
יפהפיות נמות הוא רומן מסוגת האימה ואפוקליפסה ופוסט-אפוקליפסה מאת הסופר סטיבן קינג ובנו, אוון קינג, אשר יצא לאור בשנת 2017.
ברחבי העולם מתפשטת מגפה מוזרה, אשר פוגעת בנשים בלבד.
כשהנשים נרדמות, הן נעטפות בפקעת קורים ולא מתעוררות עוד, ואם מישהו מנסה להעיר אותן, תגובתן תהיה רצחנית.
הספר זכה לביקורות חיוביות (לדוגמה הביקורת הבאה בגארדיאן על כך שזאת עלילה אפית שלא נראתה מזה שנים)
באתר Goodreads הספר זכה כספר האימה המוביל לשנת 2017 בדירוג של כ-50,000 מצביעים
איב (איבי) בלק - אישה המחוסנת מפני מגפת השינה
לילה נורקרוס- בת 45, שריף בעיירה דולינג
קלינטון נורקרוס, בן 48, דוקטור לפסיכיאטריה, פסיכיאטר בכיר, מתקן הכליאה דולינג, בעלה של לילה
פרנק גירי, בן 38, פקח השירות הווטרינרי בדולינג
חלק זה של הספר עוסק בפרוץ המגפה, והיום הראשון של המגפה בעיירה דולינג.
בחלק זה של הספר מתוארים המקומות העיקריים (העיירה דולינג, בית הסוהר לנשים ועוד) וכן הדמויות המרכזיות.
חלק זה מתחיל ביום השני של המגפה, כאשר מרבית הנשים כבר נרדמו ונעטפו בפקעת.
בחלק זה הגברים בעיירה מחליטים לפרוץ בכח לבית הסוהר ולבדוק מדוע איבי בלק אינה נרדמת.
כאשר דוקטור נוקרוס וצוות סוהרים שומרים עליה.
בנוסף בחלק זה מתואר העולם שמעבר, זהו העולם אליו התודעה והגוף הפיזי של הנשים עוברות.
עולם זה מקביל לעיירה (בדומה ליקום מקביל) אבל בעולם זה, חלה התקדמות מואצת של הזמן, ומרבית התשתיות הרוסות והנשים נאלצות להסתדר בעולם זה.
הסופר מדגיש את הניגודיות בין עולם הגברים, לעולם הנשים, כאשר הנשים פועלות לרב בהרמוניה לטובת הכלל על מנת לקיים חברה ולשרוד.
בחלק זה יש תיאור של העולם, וכן איך הדמויות ממשיכות בדרכן לאחר סיום המגפה.
"יפה לך שמח" הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי הישראלי עילי בוטנר בשיתוף הזמרת והשחקנית הישראלית מגי אזרזר.
השיר יצא לאור ב-17 ביוני 2020, על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
השיר נכתב והולחן על ידי עילי בוטנר ואבי אוחיון והופק על ידי פטריק סבג.
כתיבת השיר במשותף עם אוחיון היא בשונה מהעבודה הרגילה של בוטנר, שנוהג לכתוב ולהלחין את שיריו לבדו.
בוטנר ואזרזר הכירו לראשונה בהצגה "אפס ביחסי אנוש" בה אזרזר שיחקה.
זו הפעם השנייה בה אזרזר משתתפת בסינגל, לאחר ששרה לצד הזמר רותם כהן בשיר "אקוט שרי".
השיר משתייך לסוגת המוזיקה הים-תיכונית, ונפתח בנגינת סאז.
טרם צאת הווידאו קליפ המלא של השיר, הועלה לערוץ היוטיוב של עילי בוטנר ב-17 ביוני 2020, אודיו קליפ המראה את עטיפת הסינגל והקלטת אודיו השיר.
נכון לאפריל 2025 האודיו קליפ צבר למעלה מ-3 מיליון צפיות ביוטיוב.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר והעניק לו חמישה כוכבים מלאים מתוך חמישה.
הוא ציין כי אזרזר "ממלאת את התפקיד כשחקנית מיומנת בעלת כישורי שירה בלתי מבוטלים".
בביקורת במאקו נכתב עליו כי זהו "שיר אישי יותר העושה צעד קטן מעבר לתכנים אותם הכתיבה ההצגה אשר הפגישה ביניהם" (כלומר, בין בוטנר לאזרזר).
יפו ד' היא אחת משכונותיה של יפו, ומהווה חלק מרובע 7. יפו ד' היא אחת השכונות הדרומיות ביותר בתל אביב-יפו – היא גובלת בעיר חולון, נתיבי איילון ומחלף וולפסון ממזרחה, בשכונת יפו א' (דקר) מצפונה, בשכונת יפו ג' ממערבה ובעיר בת ים מדרומה.
הדירות בשכונה נחשבות לזולות במיוחד בהשוואה לשאר יפו.
השכונה נחשבת לענייה במיוחד – חלקים משמעותיים מהאוכלוסייה בשכונה הם עולים חדשים, וכ-30% מתושבי השכונה נתמכים בצורה כלשהי על ידי הרווחה.
מאז 2017 תוכננו כמספר פרויקטים משמעותיים של פינוי-בינוי הכוללים פינוי ובינוי של מאות דירות.
בפרויקט ייבנו כמספר מגדלים והעבודות יבוצעו על ידי החברות "אלמוג" ו"זוהר יזמות".
בשכונה פועלים בין השאר של בית חב"ד, קן הנוער העובד והלומד ומרכז דניאל של היהדות הרפורמית.
עוד פועל בשכונה מרכז תרבות אניס, הכולל אודיטוריום בן 150 מקומות.
יפו ד' נבחרה להיות התחנה השישית של זומו - המוזיאון שבדרך והתצוגה בה החלה באוקטובר 2022.
יפה ללב הוא שמה של סדרת ספרי הלכה משפיעה שחיבר רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י.
הסדרה כוללת תשעה כרכים ועוסקת בנושאים המקיפים את כל חלקי השולחן ערוך.
הספר נקרא בשם זה משום שהוא ראשי תיבות של שם המחבר - יצחק פאלאג'י הי"ו, ומחווה לספריהם של אביו ושל סבא רבא שלו – לב חיים וחקרי לב.
הספר יצא במהדורות רבות וזכה להשפעה עצומה בפסיקת ההלכה, בין היתר בספר כף החיים, ובספריו של רבי עובדיה יוסף.
הספר נדפס בתשעה חלקים שונים שהם מעין קונטריסים המשלימים זה את זה:
חלק א' (אזמיר תרל"ב; דפוס ן' ציון בנימין רודיטי) עוסק בענייני אורח חיים עד סימן רמ"א בשולחן ערוך וכולל רג דפים.
בסוף הספר ישנן השמטות בשם "יושר לבב" וכן מפתח הנקרא מפתח של לב לפי סדר הא'-ב', מפתח חידושי דינים על סדר הש"ע והשמטות "יושר לבב" נוספות.
חלק ב' (אזמיר תרל"ו; דפוס אהרן יאושע די שיגורה) עוסק בענייני אורח חיים, מסימן א' ועד סימן תרצ"ז.
באמצע הספר נדפס "קונטרס אחרון", גם הוא על חלק אורח חיים, ובסופו השמטות לקונטרס.
בסוף הספר קיים מפתח על סדר הא'-ב' הנקרא "יפה מראה", ולאחריו השמטות נוספות.
חלק ג' (אזמיר תר"ם; דפוס ן' ציון בנימין רודיטי) על סדר הש"ע בחלק אורח חיים ויורה דעה ובסופו קונטרס אחרון על או"ח ויו"ד והשמטות ותיקונים לספריו אבות הראש ונפש היפה, דרוש לנישואין, לבר מצווה, והשמטות ותיקונים לספר.
בסוף הספר נדפסה תשובה של הרב לטריפולי, שנשלחה לרבי יעקב רקח, מפתחות הקרויים "ערכתי נר יפה" על סדר הא'-ב' ולאחריהם השמטות ותיקונים נוספים.
חלק ד' (אזמיר תרמ"ב; דפוס אברהם פונטרימולי ויעקב פולי) עוסק בחלקים אבן העזר וחשן משפט בש"ע.
באמצעו קונטרס אחרון על אבן העזר ובסופו השמטות ותיקונים.
חלק ה' (אזמיר תרמ"ד; דפוס חיים אברהם דש"ן) על חלקים אורח חיים ויורה דעה והשמטות ותיקונים גם לחידושים על אבן העזר.
חלק ו' (אזמיר תרמ"ט; דפוס חיים אברהם די שיגורה) על חלקים אורח חיים ואבן העזר
חלק ז' (אזמיר תרנ"ג; דפוס חיים אברהם דש"ן) על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
חלק ח' (אזמיר תרנ"ו; דפוס מרדכי די יצחק בארקי) על אורח חיים אבן העזר וחשן משפט.
עם הספר נכרך גם חיבור יפה לעיניים על אגדות התלמוד.
חלק ט' (אזמיר תרס"ו;דפוס חיים אברהם די שיגורה) על כל חלקי השולחן ערוך, וכן דרושים להספד, לשבת הלבשה, לשבת תשובה, לשבת הגדול, לשבת זכור ובסופו חיבור על התורה עד סוף ספר שמות.
השמטות לסדרה נדפסו בסוף ספר פדה את אברהם (אזמיר תרנ"ד) לאחיו של רבי יצחק, הרב אברהם פאלאג'י.
בשנת התשע"זיצא הספר על ידי הוצאת מכון הכתר במהדורה מוערת לאחר שאוחדו כל החלקים וסודרו על פי סדר השולחן ערוך.
יפואי סתור (שם מדעי: Joppeicus paradoxus) הוא מין של פשפש טורף קטן בגודל של 3 מילימטר, אנדמי לדרום ישראל ונהר הנילוס.
זהו מין מונוטיפי, היחידי בכל העץ הטקסונומי עד רמת על-משפחה Joppeicoidea.
היפואי הסתור התגלה לראשונה ביפו על ידי חוקר הטבע דה פראן.
פוטון שחקר את החרקים שהביא דה פראן ממסעו לישראל הבין מיד שהחרק אינו דומה לשום פשפש אחר שהכיר והתקשה מאד לקבוע את מיקומו הסיסטמטי.
לבסוף שייך אותו לסוג חדש למדע בשם Joppeicus (icus- שייך ל..
שם המין paradoxus (פרדוקס) נבחר לאחר שניסיונותיו לשייך אותו למשפחות פשפשאים ידועות לא צלחו, לאור סתירות מורפולוגיות בין המין להגדרות המורפולוגיות של המשפחות האחרות.
לימים יציע Štys שמין זה הוא כנראה שריד יחיד למינים קדומים שהתקיימו בתקופת היורה.
במשך שנים רבות מיקומו הסיסטמטי היה נתון במחלוקת.
פוטון שהגדיר אותו לראשונה בשנת 1881 קבע שהסוג שייך למשפחה Aradidae.
מאוחר יותר בשנת 1898 ערער על הקביעה והעביר אותו למשפחת הפנדוריים.
בשנת 1910 רויטר הראה שהסוג אינו שייך למשפחת הפנדוריים והציב אותו במשפחה חדשה יפואיים Joppeicidae ששויכה באופן זמני תחת על-משפחה Aradoidea.
לאחר מחקר נוסף החליט לבסוף בשנת 1912 להעביר את המשפחה לעל-משפחה Reduvioidea.
בשנת 1954 העביר את היפואיים לעל-משפחה אך זמן לא רב לאחר מכן (1955), לאחר מחקר מעמיק, הגיע למסקנה שהמין המדובר הוא מאובן חי ששרד מתקופה קדומה שקדמה להתפצלות האבולוצית של על המשפחות Cimicoidea ו-Reduvioidea.
לבסוף Štys ו-Kerzhner (1975) העבירו את היפואיים לעל משפחה חדשה בשם Joppeicoidea בה זהו המין היחידי.
תפוצתו של היפואי משתרעת מיפו בצפון לאורך דרום ישראל עד הנילוס במצריים והנילוס הכחול בצפון סודאן ואתיופיה.
הוא נפוץ יחסית באזור ההדלתא של הנילוס ליד קהיר ואלכסנדריה ונדיר יותר באזורים אחרים.
בשנת 2003 התגלה היפואי כמין פולש במחסני מזון בתאילנד.
את היפואי אפשר למצוא בבתי גידול מדבריים ומדבריים למחצה.
באזור הדלתא ועמק הנילוס הוא נמצא בכל מקום בו יש שפע של חרקים קטנים.
הוא נמצא בגנים, שדות, חורשות נטועות, סמטאות של רחובות וכו'.
הוא חובב מקומות מוגנים כגון מערות, סדקים בסלע ותחת קליפות עצים.
בישראל נמצא תחת קליפת שקמה באזורים אחרים על מינים אחרים של פיקוס, עצי שיטה כגון שיטת הנילוס ואזדרכת הודית.
לעיתים ניתן למצאו תחת נשורת עלים של העצים הנזכרים לעיל או צמחייה כגון הגה מצויה.
מתחת לאבנים, במאורות יונקים או קיני עטלפים בהם ניזון ממושבות של פשפשיים.
נישה אקולוגית נוספת היא צואה של עטלפים ובני אדם שם ניזון כנראה מחרקים קופרופגים.
מחזור החיים כנראה אינו עונתי ומתקיים באזור ישראל, מצריים, סודאן כל השנה מלבד חודשי יוני עד אוגוסט.
פעמים רבות נמצאות נימפאות ביחד עם בוגרים ברוב ימות השנה.
מחזור חיים מלא נמשך כ-9 שבועות.
כל גלגול של חמשת השלבים של נימפה נמשך בערך 10 ימים.
חרק תזיתי מאוד, נוהג להסתתר מאור חזק כגון השמש במשך היום, קופא על מקומות כאשר מפריעים לו אך מסוגל לרוץ במהירות.
לעיתים נדירות עלול לעקוץ בני אדם.
בתנאי מעבדה היפואי מדגים צייד אקטיבי כאשר הוא מתקרב לאט לטרף עם חדק (rostrum) שלוף וכשהוא קרוב מספיק, מזריק לו ארס.
הטרף לעיתים קופץ מהעקיצה אך משתתק במהרה.
היפואי הוא טורף מזדמן, הניזון מביצים, נימפאות, זחלים וחרקים קטנים.
באזור המחיה הטבעי נמצא בחברת זחלים ובוגרים של עוריתיים, שחרוריתיים, רצניתיים, נמליים, אמבאים, פשפשיים, Piesmatidae, טורפניתיים, קפזנבאים, קרציות עטלפים ומיני עכבישאים החיים תחת קליפות עצים.
ההנחה היא שהטרף הטבעי שלו הוא נמפאות של פשפשאים, זחלי עוריתיים ושאר חרקים מזדמנים שאינם אהודים על טורפי חרקים אחרים.
בתנאי מעבדה נמצא שניתן לגדל אותו על הנימפות של תיקן אמריקני, זחלים של חיפושית הקמח, עש הדונג הגדול (Galleria mellonella) ופנדורים (Oncopeltus fasciatus).
בשנת 2003 התגלה היפואי במחסני מזון בתאילנד, מחקר על מקורות המזון שלו גילה שהוא מדביר יעיל מאוד כנגד ביצים, זחלים ונמפאות של מזיקי אוכל ידועים.
המחקר מצא שהוא אף יעיל יותר בטרף מזיקים מהאנתוקור Xylocoris flavipes שנמכר לצורך הדברה ביולוגית באופן מסחרי.
"יפה כלבנה" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי.
השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, הופק בידי אמיר צורף ועובד בידי צח דרורי, אמיר צורף ואיתמר דוארי.
הוא יצא לאור ב-5 באוגוסט 2013 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי של בנאי, "יפה כלבנה", על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי, הופק בידי המפיק הישראלי אמיר צורף ועובד בידי המעבד הישראלי צח דרורי, אמיר צורף ואיתמר דוארי.
על עטיפת הסינגל מוצגת תמונה של אביתר בנאי אשר צולמה בידי עירא דיין.
הוא יצא לאור ב-5 באוגוסט 2013 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי של בנאי, "יפה כלבנה", על ידי חברת התקליטים הד ארצי, לאחר הסינגל הקודם מתוך האלבום, "תל אביב".
ב-5 ביולי 2021 יצא לאור פרק של הפודקאסט "שיר אחד" העוסק בשיר.
הבית הראשון בשיר מתאר חווית נבגדות עצמית, של אדם אשר נוטה לפגוע בו עצמו.
בפזמון השיר מתוארת הקפיצה מחוויה הזו אל עבר תחושת ביטחון באהבה: .
על קפיצה זו התבטא בנאי:
במילים חיבר בנאי שני פסוקים ממגילת שיר השירים: ו.
את מילות השיר מלווים צלילי כלי מיתר בביצוע צח דרורי, עליהם התבטא בנאי כרומנטיים ומלאי רוחב אשר גורמים לשיר לשקוע במעין, צמר גפן חם ומתוזמר".
ב-2 באוקטובר 2013 יצא וידאו קליפ ל"יפה כלבנה" בבימוי, תסריט ועריכה של אלסין ובהפקת סונגי הפקות.
בתחילת הקליפ נראה אביתר בנאי על רקע לבן ולאחר מכן הוא נראה כשהוא רוקד וצועד על גב מבנה אפור.
בסיומו של הקליפ מוצג אוריגמי של אונייה.
ב-5 באוגוסט 2020 הוציא בנאי גרסת קליפ חדשה לכבוד ט"ו באב שצולמה ונערכה על ידי חברת Digistage.
בשנת 2015 בוצע קאבר לשיר על ידי הזמרת הישראלית מאיה בלזיצמן ומתן אפרת כחלק ממופע "ירושלים של אמצע - שירה צעירה".
ב-25 ביולי 2020, במהלך גמר עונה 4 של תוכנית הטלוויזיה "בית ספר למוסיקה" בוצע השיר על ידי הזמרת הישראלית מירי מסיקה ומיקה משה, וב-11 באוגוסט 2020 ביצעה הזמרת הישראלית נורית גלרון גרסת קאבר לשיר בעיבוד והפקת עומרי אגמון.
בן שלו מ"הארץ" כתב כי גם בשיר זה וגם בשיר "גל" מנסה בנאי לשחזר גרוב המזוהה לחלוטין עם הזמר אסף אמדורסקי, ואסף נבו מאתר "מאקו" כתב כי נדמה שהשיר נכתב כשיר אהבה לאשתו של אביתר.
יפים ברזין היה שחקן יהודי סובייטי - אוקראיני.
התפרסם בהופעות סאטיריות לצד יורי טימושנקו.
ברזין נולד בשנת 1919 באודסה למשפחה יהודית.
לאחר סיום לימודי בית ספר הוא נסע לקייב בה למד משחק באוניברסיטה לתיאטרון.
הוא למד ביחד עם יורי טימושנקו והם החליטו להופיע ביחד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הם גויסו לשורות הצבא האדום.
השחקנים הוצבו ביחידת אמנים של החזית הדרום-מערבית.
הם הופיעו כדואט הומוריסטי כאשר ברזין היה בתפקיד של טבח וטימושנקו בתפקיד חייל מכוח עזר.
בתקופת שירותו בצבא הוענקו לברזין מספר עיטורים.
לאחר שחרורם מהצבא, בשנת 1946 הם הופיעו לראשונה כדואט "טאראפונקה ושטפסל".
הדואט זכה לפופולריות גדולה בכל ברית המועצות.
במהלך הופעה ברזין דיבר רוסית וטימושנקו דיבר אוקראינית.
הם הופעיו ביחד מעל ל-40 שנים.
בנוסף להופעות הרבות, הם הצטלמו במעל ל-10 סרטי קולנוע וטלוויזיה.
הם נכללו בכל הופעות חגיגיות בטלוויזיה של ברית המועצות עד לסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1960 לשחקנים הוענק תואר "שחקן העם של אוקראינה הסובייטית".
בנוסף להופעות ברזין היה במאי תיאטרון בתיאטרון הרוסי של קייב.
זמן קצר ברזין המשיך להופיע לבד, אך לא הצליח להגיע להצלחות שהיו להם בהופעות המשותפות.
בסוף שנות ה-90 ברזין נסע לאשדוד בו התגוררה ביתו עם בעלה לאוניד קנייבסקי.
במהלך ביקור היה לו שבץ מוחי.
הוא לא היה יכול לחזור לקייב ונותר בישראל.
ברזין נפטר בשנת 2004 ונטמן בבית העלמין ירקון.
יפה לנצח הוא סרט דרמה איטלקי משנת 2013 בבימויו של פאולו סורנטינו, בכיכובו של טוני סרבילו.
הסרט מתאר את חייו של ג'פ גאמברדלה, עיתונאי וסופר איטלקי שמצליח למצוא את עצמו בזרם האמנותי והחברתי של רומא המודרנית, תוך שהוא מתמודד עם חרטות ואכזבות מהעבר.
הסרט זכה לשבחים רבים על הסגנון הוויזואלי המרהיב שלו והשאלות הפילוסופיות שהוא מעלה על חיים, אהבה ומשמעות.
הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן 2013, שם הוא הוקרן בתחרות על דקל הזהב.
הוא הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2013, בפסטיבל הסרטים השחורים של טאלין 2013, ובפסטיבל הקולנוע האירופי של רייקיאוויק 2013.
הסרט זכה בסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-86 וכן בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א באותה קטגוריה.
עם תקציב הפקה של 9.2 מיליון אירו, הסרט הכניס למעלה מ-24 מיליון דולר ברחבי העולם.
ג'פ גאמברדלה (טוני סרבילו), גבר כריזמטי בשנות ה-60 לחייו, חי ברומא ונהנה מחיי החברה הגבוהה של העיר, כשהוא מוקף באמנים, סופרים ומקורבים לעולם האמנות והתרבות.
לאחר הצלחת הרומן הראשון שלו בצעירותו, ג'פ לא כתב ספר נוסף, ובמקום זאת הפך לעיתונאי שמתמחה במאמרים נוקבים.
במקביל לחיי הלילה המפוארים שהוא מנהל, הוא מתחיל להתמודד עם הריקנות שהוא מרגיש ועם משבר קיומי בעקבות זכרונות מהעבר ואובדן אנשים קרובים.
הסרט חוקר את חייו דרך מסע פנימי שבו ג'פ מחפש את "היופי הנצחי" שבחיים, ובו הוא פוגש דמויות שונות המייצגות צדדים שונים של החיים ברומא.
טוני סרבילו בתפקיד ג'פ גאמברדלה
גלוריה סרנה בתפקיד אליסיה דה סנטיס
"יפה לנצח" זכה לשבחים רבים בזכות הוויזואליות המרשימה, הבימוי המעודן, והאופן שבו הוא משלב בין ביקורת חברתית לבין התבוננות קיומית עמוקה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2014, ובנוסף בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ופרס באפט"א לסרט הזר הטוב ביותר.
רבים מהמבקרים השוו את הסרט לסרטיו הקלאסיים של פדריקו פליני, במיוחד ל"לה דולצ'ה ויטה".
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 91% על סמך 164 ביקורות.
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 86 מתוך 100, שמעיד על ביקורות חיוביות מאוד.
יפו הוא ציור נוף מאת הציירת הבריטית אליזבת תומפסון, שנוצר בשנת 1906. היצירה משתייכת לזרם הרומנטיציזם והיא חלק מסדרת הציורים "Letters from the Holy Land, by Elizabeth Butler".
הציור מתאר את העיר ההיסטורית יפו באווירה שלווה ומלאת חן.
הציור מציג מראה פסטורלי של יפו.
בחזית נראית צמחייה עשירה הכוללת עצים גבוהים ודקים המובילים את המבט לעבר מבנים מקובצים ברקע.
המבנים מתוארים בגוונים רכים והרמוניים, וביניהם ניתן להבחין ברמזים לנוכחות אנושית המשולבת בסביבה הטבעית.
מעל הנוף נפרשים שמיים רחבים ובהם ענני קומולוס לבנים המעניקים תחושת קלילות וממד רומנטי.
השילוב בין הנוף הטבעי לבין המבנים העירוניים יוצר דימוי של הרמוניה ושקט, האופייני לציורי נוף רומנטיים.
יפו הגלילית הוא יישוב קדום המוזכר בכתביו של יוסף בן מתתיהו, ומתואר כממוקם באזור החוף הצפוני של ארץ ישראל, בין עכו לנהריה.
זהו אחד המקרים הידועים של ערים בעלות שם זהה בעת העתיקה, בדומה לבית לחם הגלילית ובית לחם שביהודה, או קיסריה וקיסריה של ים.
מיקומה המדויק של יפו הגלילית אינו ידוע בוודאות, אך היא נזכרת כמוקד פעילות ימית וצבאית בתקופת המרד הגדול.
יפו הגלילית מתוארת בכתבי יוסף בן מתתיהו כיישוב חופי באזור שבין עכו לנהריה.
החוקרים הציעו מספר זיהויים אפשריים, ובהם אתרים לאורך רצועת החוף שבה קיימת התאמה חלקית לתיאוריו של יוסף בן מתתיהו, הכוללים חוף ישר ומסולע ורוחות צפוניות עזות.
עד היום לא נמצא אתר ארכאולוגי מזוהה בוודאות עם יפו הגלילית, והדיון בנושא נמשך במחקר ההיסטורי והארכאולוגי.
בארץ ישראל של התקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית התקיימו לא אחת שתי ערים או יישובים בעלי שם זהה.
בית לחם יהודה ובית לחם הגלילית
יפו (במישור החוף) ויפו הגלילית.
ריבוי שמות זהה נבע משילוב של מסורות קדומות, הגירה, מסחר, והעתקה של שמות בידי חיילים ומתיישבים בתקופות שונות.
יפו הגלילית בכתבי יוסף בן מתתיהו
יוסף בן מתתיהו הוא המקור הספרותי המרכזי המתאר את יפו הגלילית.
בתיאוריו, מובחנת יפו זו מהעיר יפו שבמישור החוף הדרומי, ומוצגת כיישוב בעל מאפיינים גאוגרפיים ייחודיים.
לפי יוסף בן מתתיהו, חופי יפו הגלילית היו מסולעים ותלולים, ונמשכו בקו ישר כמעט לכל אורכם.
היעדר מפרצים טבעיים ומצוקי הסלע הבולטים אל הים הפכו את האזור לבלתי מתאים כמקום עגינה.
אזכור מסורות מקומיות, כגון "רישומי אזיקי אנדרומדה", מצביע על חיבור אגדי־מיתולוגי לאזור.
יוסף מתאר רוחות צפון חזקות הפוגעות ישירות בחוף, מגביהות את הגלים על גבי הסלעים, והופכות את ההפלגה במקום למסוכנת במיוחד, אף יותר מן הים הפתוח.
פעילותם של פליטי יפו הדרומית
לאחר חורבן יפו הדרומית בידי קסטיוס גאלוס בשנת 66 לספירה, נמלטו חלק מהתושבים ליפו הגלילית.
שם בנו צי של ספינות קלות, ויצאו לפשיטות ימיות נרחבות לאורך חופי סוריה, פניקיה ומצרים.
פעילות זו הפכה את האזור לבלתי־בטוח לשיט.
אספסיאנוס, מפקד הצבא הרומי, שלח כוח רגלים ופרשים ליפו הגלילית.
הכוח חדר לעיר בלילה בהיעדר שמירה, ותושביה נמלטו אל אניותיהם שעגנו מחוץ לטווח הקשתים.
תיאור זה הוא אחד המקורות היחידים המפרטים את אופי היישוב ופעילותו בתקופת המרד הגדול.