tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הזכאות לאות זה מצוינת בתעודת השחרור משירות צבאי יחד עם הזכאות לאותות מערכה ולעיטורים.
אף שהאות ניתן בעת שירות צבאי, לפי פקודות משטרת ישראל רשאי שוטר לענוד אות זה על מדיו (פקודות המטה הארצי 05.05.01 סעיף 3).
אות הסער של חיל הרגלים (גרמנית: Infanterie Sturmabzeichen) הוא אות מלחמה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה שהוענק לחיילי הוורמאכט והוואפן אס אס.
אות הסער של חיל הרגלים הוענק בשתי דרגות לפי השתייכות החיילים המקבלים.
דרגת הכסף נוצרה בעשרים בדצמבר 1939 על פי פקודתו של ראש ה-OKH, ולטר פון בראוכיטש, היא הוענקה לחיילי חיל הרגלים אחרי שהם עמדו באחד מהקריטריונים הבאים:
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות חי"ר.
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות נגד של חי"ר.
לקיחת חלק בשלוש או יותר משימות סיור חמושות.
לקיחת חלק בקרב פנים אל פנים בזמן מתקפה.
לקיחת חלק בשלושה ימים של קרבות בעמדת חי"ר.
דרגת הברונזה נוצרה באחד ביוני 1940, היא הוענקה לחיילי חיל רגלים ממונע שעמדו באחד מהקריטריונים הבאים:
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות חי"ר ממונע.
לקיחת חלק בשלוש או יותר התקפות נגד של חי"ר ממונע.
לקיחת חלק בשלושה ימים של קרבות בעמדת חי"ר ממונע.
האות עוצב על ידי חברת C.E יונקר מברלין, צורת האות היא אליפסה, שמשני צדדיה יש ארבעה עלי אלון בכל צד, בחלק העליון של האות יש עיט שעומד על צלב קרס ועל גבי האות יש רובה.
החלק האחורי של האות הוא חלק, ומחוברת אליו סיכה המשמשת לענידת האות.
גרסת ההוצאה מחדש של 1957 היא זהה לגמרי לעיצוב המקורי למעט צלב הקרס שהוסר.
אות המערכה של החזית המזרחית (גרמנית: Medaille Winterschlacht im Osten) היה אות מערכה של גרמניה הנאצית שהוענק בזמן מלחמת העולם השנייה.
האות נוצר במטרה להכיר בקשיים שסבלו החיילים הגרמנים וחיילי מדינות הציר שנלחמו איתם בחזית המזרחית בזמן החורף הרוסי הקשה של 1941–1942.
במהלך המלחמה הוענקו יותר משלושה מיליון עיטורים.
עקב התנאים הקשים מהם סבלו החיילים הגרמנים בחזית המזרחית העיטור כונה "מסדר הבשר הקפוא" (Gefrierfleischorden).
חלוקת העיטור נפסקה ב-4 בספטמבר 1944.
14 ימים של שירות קרבי בחזית המזרחית בין ה-15 בנובמבר 1941 ל-15 באפריל 1942.
60 ימים של שירות לא קרבי בחזית המזרחית בין התאריכים ה-15 בנובמבר 1941 ל-15 באפריל 1942.
פציעה בקרב במהלך שירות בחזית המזרחית.
נפילה בקרב במהלך שירות בחזית המזרחית.
פציעה שנגרמה מכוויית קור (או פציעה שנגרמה כתוצאה מהאקלים) וחמורה מספיק כדי להצדיק הענקת אות הפציעה.
העיטור עוצב על ידי ארנסט קראויט.
צורת העיטור היא עגולה, על חזית העיטור יש עיט שעומד על צלב קרס.
מאחורי צלב הקרס יש עלה אלון.
בחלק האחורי של העיטור כתוב במרכז "Winterschlacht Im Osten 1941/42" (קרב החורף במזרח 1941/42) מתחת לכיתוב יש חרב ועלה אלון מוצלבים.
החלק העליון של העיטור מעוצב בצורת קסדה, העיטור תלוי על סרט בצבע אדום עם פס שחור באמצע, כאשר משני צדי הפס השחור יש שני פסים לבנים דקים (האדום מסמל את הדם שנשפך במערכה, הלבן מסמל את השלג של החורף והשחור מסמל את המוות שנגרם במערכה).
גרסה נוספת של העיטור הונפקה בשנת 1957, והיא זהה לעיצוב המקורי למעט צלב הקרס שהוסר.
אות הלוחם בנאצים הוא אות שירות ישראלי שמוענק לוותיקי מלחמת העולם השנייה.
באמצע שנות ה-60 התקיימו דיונים על יצירת אות שיוענק ללוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה.
עיקר הדיון עסק בשאלה מי יהיה מעניק האות, משרד הביטחון או יד ושם כשארגוני ותיקי מלחמת העולם השנייה צידדו במתן האות על ידי משרד הביטחון מפני שכך יהיה לאות אופי יותר צבאי, בניגוד לאות בעל אופי אזרחי שיוענק על ידי יד ושם.
בשנת 1965 הוחלט על הקמת ועדה לעיצוב האות ונקבע שהוא יחולק על ידי משרד הביטחון.
האות חולק לראשונה ב-8 במאי 1967 – יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום השנה לכניעת גרמניה הנאצית – בטקס ממלכתי בהשתתפות ראש ממשלת ישראל לוי אשכול.
ב-9 ביולי 1986 הוענק דגל ישראל עם אות הלוחם בנאצים למוזיאון הלוחמים והפרטיזנים ולמוזיאונים של קיבוץ לוחמי הגטאות וקיבוץ תל יצחק, לציון ארבעים שנה לניצחון על גרמניה הנאצית.
מקבלי אות הלוחם בנאצים זכאים אוטומטית לקבל גם את עיטור לוחמי המדינה, שהחלו לחלק בשנת 1968.
בשנת 2000 נוצרה מדליה שניתנת בנוסף לאות.
האות מוענק לכל אזרח או תושב ישראלי שעונה על אחד מן הקריטריונים הבאים:
שירות פעיל באחד מצבאות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה (בתקופה שבין 1 בספטמבר 1939 ובין 2 בספטמבר 1945)
שירות בתנועת התנגדות לשלטון עוין במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוכר באופן רשמי מצד ברית המועצות כחייל ששרת בהגנת לנינגרד, או אזרח שהשתתף בהגנה עליה או נמצא בתחומה בזמן המצור הגרמני על העיר.
צורת המדליה עגולה, וצבעה זהוב.
על צד החזית של המדליה שני מגני דוד, אחד בצורת הטלאי הצהוב ועליו ממוקמת חרב, והשני בצורת מגן דוד שעל דגל ישראל ועליו ממוקם ענף עץ זית.
בצד האחורי של המדליה, מופיע סמל מדינת ישראל במרכז ומתחתיו הכתובת: לוחם בנאצים – ותיק מלחמת העולם השניה.
המדליה מחוברת לסרט בד, באמצעו פס אדום עבה ומשני צדדיו פס לבן אשר עליו פס תכול ובשוליו שני פסים שחורים.
צבעי הסרט דומים (מלבד הצבע התכול שנוסף כדי לסמל את ישראל) לצבעי הסרט של העיטור הגרמני הידוע ביותר בזמן מלחמת העולם השנייה, צלב הברזל.
אות הכפרה והשלום הוא ארגון גרמני של מתנדבים, שהוקם לאחר מלחמת העולם השנייה במטרה להתמודד עם עברה של גרמניה בתקופה הנאציונל־סוציאליסטית.
הארגון, שהוקם ב-1958, רואה בהתנדבות דרך להתקרבות וחתירה לשלום בין העמים, ברוח החזון של מייסדו, הכומר הפרוטסטנטי לוֹתָאר קרייסיג (Lothar Kreyssig).
משימת הארגון היא התנדבות במדינות שנפגעו כתוצאה ממלחמת העולם השנייה ועבודה עם אנשים שסבלו ממעשי המשטר הנאצי.
מקימי הארגון קראו לצעירים גרמנים כדי לנסות ולקדם את השלום דרך עבודה התנדבותית במדינות האלה כסימן של פיוס.
במשך השנים נוספו לארגון משימות נוספות.
כעת משימת התנדבות בארגון כוללת לימוד ההיסטוריה הגרמנית בהרחבה, נקיטת פעילות נגד גזענות ושנאה ו"יצירת עתיד חיובי עבור כולם".
התוכניות ההתנדבותיות בארגון מחולקות לשתי קבוצות: תוכניות קצרות-טווח ותוכניות ארוכות-טווח.
בתוכניות ארוכות-הטווח (שירות לאומי) משתתפים כ-190 מתנדבים מדי שנה הפועלים לתקופה של 12 חודשים עבור שירות לקהילה ופרויקטים חינוכיים במזרח ומערב אירופה ובארצות הברית.
תקופת ההתנדבות בישראל היא 18 חודשים.
בתוכניות קצרות-הטווח משתתפים כ-400 מתנדבים מדי שנה לתקופה של 2–3 שבועות במחנות קיץ, אתרי זיכרון, בתי קברות יהודיים ובתוכניות אחרות לתרומה לקהילה.
הארגון שולח מתנדבים לישראל החל משנת 1961, ולקהילות יהודיות בארצות הברית החל משנת 1968. מטה הארגון בישראל הוא בבית בן יהודה בשכונת תלפיות בירושלים.
אות ההתנדבות הוא אות שירות ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
חלוקת האות החלה בשנת 1961.
מקבלי אות ההתנדבות ששירותם היה בן שישה חודשים לפחות, היו זכאים באופן אוטומטי לקבל את עיטור לוחמי המדינה, שחלוקתו החלה בשנת 1968.
אות ההתנדבות מוענק למי שעומד באחד מהתבחינים הבאים:
במלחמת העולם הראשונה התנדב לגדודים העבריים.
אזרח ישראל או תושב קבע בישראל אשר בהיותו תושב קבע בארץ ישראל התנדב במלחמת העולם הראשונה לשרת בצבא הטורקי לפי דרישת מוסדות היישוב.
אזרח ישראל או תושב קבע בישראל שבמלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי לפני 8 בנובמבר 1944. אם התנדב באותו התאריך או לאחריו, התנאי הוא ששירת לפחות שישה חודשים.
במאי 1960 החליטה ממשלת ישראל התשיעית על הענקת אות ההתנדבות למשרתי הגדודים העבריים במהלך מלחמת העולם הראשונה ולמתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה לפני 8 בנובמבר 1944 או אם גויסו לאחריו ובתנאי ששירתו ששה חודשים ושוחררו שחרור של כבוד.
במרץ 1961 מינה שר הביטחון דוד בן-גוריון ועדה לחלוקת האות בראשות מאיר ארגוב, וחבריה כללו את חנה לוין, מרדכי סורקיס, ראש אגף כוח אדם במשרד הביטחון ישראל עמיר וש.
חלוקת האות נעשתה ב־5 באוקטובר 1961.
באוגוסט 1962 החליטה ממשלת ישראל העשירית כי גם מתנדבי היישוב לצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה יהיו זכאים לאות.
אות המשמר הוא אות שירות ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
חלוקת האות החלה בשנת 1963. זהו אות השירות השלישי שהונפק על ידי מדינת ישראל, לאחר אות ההגנה (1958) ואות ההתנדבות (1961).
אות המשמר מוענק לאזרח ישראלי או תושב קבע בארץ ישראל, אשר, בתקופה הקובעת שבין 1936 ל-1939, השלים שירות בן חצי שנה לפחות באחד מהגופים הבאים:
הז'נדרמריה הארצישראלית או חיל הספר העבר-ירדני
ובלבד שהשירות וההתנדבות בגופים אלה נעשה על דעתם של מוסדות היישוב היהודי בארץ ישראל.
מקבלי אות המשמר ששירתו במסגרות המזכות בו לפחות שישה חודשים, היו זכאים באופן אוטומטי לקבל את עיטור לוחמי המדינה, שהחל מחולק בשנת 1968.
אות השירות בישראל הוא אות המוענק לנספחים צבאיים זרים המשרתים בישראל, לקראת סיום שליחותם בארץ.
על ייסוד האות החליטה ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים ב-19 בדצמבר 2006 והחלטה זו קיבלה תוקף של החלטת ממשלה ביום 11 בינואר 2007.
האות יוענק לנספח הצבאי הזר בתום שירותו, בתנאי ששירת שנתיים לפחות בישראל, כביטוי סמלי וכהוקרה על שירותו בישראל.
ראש אגף אסטרטגיה ומעג"ש בצה"ל רשאי, בנסיבות חריגות, לאשר הענקת אות השירות בישראל לנספח צבאי זר, אשר שרת בישראל תקופה קצרה יותר.
ההחלטה להעניק את אות השירות בישראל תתואם מבעוד מועד עם הזכאי לקבלתו - כדי לקבל את הסכמתו או אישור הנחוץ לו לשם קבלת האות ממדינתו.
נספחים צבאיים עד דרגת קולונל יקבלו את האות מידי ראש החטיבה לקשרי חוץ באגף אסטרטגיה ומעגל שלישי של צה"ל.
לנספחים צבאיים זרים בעלי דרגה הגבוהה מקולונל, יוענק האות על ידי ראש אגף אסטרטגיה בצה"ל.
ראש החטיבה לקשרי חוץ יהיה מוסמך, באישור הרמטכ"ל, לשלול מנספח את אות השירות בישראל אם ישתכנע כי הנספח פגע בביטחונה של מדינת ישראל או בחוקיה, או התבטא באופן פוגעני נגד העם היהודי ומדינת ישראל.
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל (נקרא גם אות ההערכה המבצעי) הוא עיטור של צה"ל המוענק על ידי הרמטכ"ל לאדם או ליחידה שתרמו באופן ניכר לחיזוקו של צה"ל וביטחון מדינת ישראל.
מתוך פקודת המטכ"ל המתייחסת לאות ההערכה:
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל ניתן בהתאם להחלטת ממשלה 589 (סט/35) מיום 26 באפריל 1981 וועדת השרים לענייני סמלים וטקסים 35-60 מיום 31 במרץ 1981:
אות הערכה, כאמור, יכול להינתן לאזרח מדינת ישראל, לאזרח של מדינה זרה או לאיש צבא של מדינה זרה, ואם אין הוא בחיים - לשאר בשרו.
החלטתו של הרמטכ"ל להעניק אות הערכה תהא מבוססת על המלצת ועדת המטה הכללי לעיטורים ולציונים לשבח.
החלטה להעניק אות הערכה מתואמת בעוד מועד עם מי שנקבע כזכאי לקבלו, כדי לקבל את הסכמתו לכך, ואם הוא אזרח של מדינה זרה - כדי להשיג את האישור הדרוש לשם כך משלטונות מדינתו, אם האישור דרוש.
פרסום דבר הענקתו של אות ההערכה יישקל בכל מקרה בהתחשב בנסיבות ובהתאם לזהותו של מקבל האות.
ב-2020 החליט הרמטכ"ל אביב כוכבי שמאותה שנה ואילך האות יחולק במרוכז בטקס חגיגי אחת לשנה.
מי שקיבל אות הערכה רשאי לעונדו בכל עת.
מי שקיבל אות הערכה ושוהה ביום העצמאות בישראל, מוזמן לטקס פתיחת חגיגות יום העצמאות בהר הרצל, ואם הוא שוהה באותה שעה מחוץ לישראל - יוזמן לקבלת הפנים לרגל יום העצמאות, הנערכת מטעם הנספח הצבאי או שגריר ישראל באותה מדינה.
אות ההערכה מורכב מפארה וסרט.
הפארה עגולה ועשויה מתכת בצבע כסף, שבחזיתה מופיע מגן דוד עם ענף זית וחרב משמאלו וצידה האחורי ריק.
הסרט, עליו תלויה הפארה, עשוי מאריג בצבעי תכלת ולבן המסמלים את דגל ישראל.
לאות מצורפת תעודה בעברית המפרטת את המעשה עבורו זכה המקבל באות.
אות ההערכה ייענד מעל הדש השמאלי של חולצת המדים או על חולצה אזרחית.
במקרה והאות ניתן ליחידה הוא מוענק כסרט המחובר לדגל או נס היחידה.
2000: גנרל דייוויד היבנר - מפקד כוח המשימה של סוללת טילי פטריוט שהוצבה בישראל בתקופת מלחמת המפרץ
2004: הוענק לאלוף-משנה אילן רמון (לאחר מותו), האסטרונאוט הישראלי הראשון.
2005: (לאחר מותם) יצחק בואניש, אלכס דוכן ואלכס צביטמן, חברי כיתת הכוננות של קריית ארבע ולאליהו ליבמן, קצין הביטחון של היישוב היהודי בחברון, על פעולתם בפיגוע ב"ציר המתפללים" בחברון.
2013: יחידה 8200 על מה שהוגדר "הישגים יוצאי דופן בעלי חשיבות מכרעת לפעילות המבצעית של צה"ל" בשנים ה'תשע"א–ה'תשע"ג (2011–2013).
2015: גדוד כיפת ברזל ורב-סמל מתקדם חיים תמם, מפעיל צמ"ה מחיל ההנדסה הקרבית, על פועלם במבצע צוק איתן.
2015: הוענק האות לגנרל מרטין דמפסי, יושב ראש המטות המשולבים.
2016: היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין.
2016: גנרל קלאודיו גרציאנו, ראש המטה הכללי של צבא איטליה.
2017: יחידה 8200 על מה שהוגדר "פעילות מגוונת ותרומה לצרכים המבצעיים של צה"ל בשנים האחרונות".
2017: לגנרל ג'וזף דנפורד, יושב ראש המטות המשולבים.
2018: טייסת 69 "הפטישים", שמפעילה מטוסי F-15I רעם, שלפי דיווחים זרים היו מעורבים בתקיפות של ישראל נגד איראן בסוריה.
2018: אוגדת עזה על פעילותה לחשיפת וסיכול מנהרות הטרור החודרות מרצועת עזה והתמודדותה עם העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה (2018).
2019: עוצבת הגליל על מבצע מגן צפוני לאיתור ונטרול מנהרות טרור חודרות-גדר של חזבאללה בגבול ישראל–לבנון.
2019: מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית גנרל ג'וזף ווטל.
2019: שייטת ספינות הטילים של חיל הים הישראלי בעבור סדרת פעילויות מבצעיות פורצות דרך, בה "הפגינו עוז, נחישות, יצירתיות וקור רוח עילאי".
2020: האות הוענק למפקד מערך המבצעים המיוחדים, תת-אלוף א': "לאחר שהשתחרר משירות רב שנים, כלוחם וכמפקד, וחרף משמעויות אישיות, ברגע שנקרא לדגל בשעה מאתגרת, שב תת-אלוף א' לפקד על מערך המבצעים המיוחדים באגף המודיעין, מתוך תחושת שליחות, מחויבות ואחריות למדינה".
"הנהיג שינויים בתהליכים ובתפיסות בפעולת המערך, על יחידותיו השונות.
הכל תוך שמירה על השגרה המבצעית וחיזוק שיתוף הפעולה עם גופי ביטחון בצה"ל ומחוצה לו.
בכל אלה חיזק את עוצמתו של צה"ל ותרם תרומה ניכרת לביטחון המדינה, ועל כן מוענק לו אות הערכה זה" (מתוך האות).
שייטת הצוללות - על עשרות מבצעים מסווגים, במרחב מאוים ובחיכוך מעצמתי משתנה.
פיקוד הדרום, חיל האוויר, אגף המודיעין והשב"כ - על מבצע חגורה שחורה ב-2019.
אגף המודיעין והמוסד - על מבצע מסווג שקשור למערכה נגד הטילים המדויקים
אגף המודיעין, חיל האוויר והמוסד - על מבצע משותף מסווג במסגרת המערכה בין המלחמות
יחידת יהל"ם ואוגדת עזה - על התארגנות ומענה מבצעי לסוגיית התת-קרקע
גדוד האיסוף 636 - על פיתוח שיטת הפעלה חדשנית שהובילה.
פעילות הגדוד בשנת 2020 הביאה לכ-250 סיכולים וסגירות מעגלים, לעומת כ-75 במהלך השנתיים שקדמו לה.
גדוד 74 של חטיבה 188 - על תקופת פעילותו בגזרת עזה, תוך הפעלת טנקי מרכבה סימן 4מ 400.
שייטת 13 - על סדרת מבצעים פורצי דרך בסביבה משתנה ומאתגרת.
אלוף-משנה ד', מהנדס במפקדת קצין ההנדסה הראשי - על הפגנת יצירתיות וחדשנות במציאת פתרונות מהירים, יעילים ופורצי דרך לצרכים מבצעיים ובאתגרי התת-קרקע.
גנרל אינגו גרהרץ, מפקד חיל האוויר הגרמני.
אוגדה 210 על יוזמה, תכנון והובלה של מבצעים ייחודיים.
במהלך השנה האחרונה הובילה האוגדה רצף מבצעים, התקפיים והגנתיים, במגוון ממדי לחימה.
גדוד 611 בזרוע היבשה על חלקו במבצע ממודר.
מחלקת הגנת השמיים בזרוע האוויר והחלל על חלקה במבצע ממודר.
שייטת 3 בזרוע הים על חלקה במבצע ממודר.
יחידת מגלן בפיקוד המרכז על רצף פעילויות מבצעיות בגזרות השונות ועל הישגים מבצעיים בולטים.
ימ"ס איו"ש במשמר הגבול על מבצעים איכותיים ויחודיים.
מרחב ירושלים יהודה ושומרון בשירות הביטחון הכללי על פעילות אינטנסיבית בסיכול טרור.
כנף 1 בזרוע האוויר והחלל על רצף מבצעים במב"ם.
טייסת 200 בזרוע האוויר והחלל על רצף מבצעים במב"ם.
טייסת 122 בזרוע האוויר והחלל על רצף מבצעים במב"ם.
גדוד 53 בפיקוד הצפון על פעילותו במבצע 'שומר החומות'.
במהלך המבצע, נתן הגדוד מענה מבצעי מהיר ומותאם לשינויים.
גדוד 931 בפיקוד הדרום על פעילותו במבצע 'שומר החומות'.
אוגדת עזה בפיקוד הדרום על פעילותה במבצע 'שומר החומות'.
מערך ההגנה האווירית על פעילותו במבצע 'שומר החומות'.
יחידת מש"ב באגף המודיעין על השתתפותה במבצע ממודר.
סיירת מטכ"ל באגף המודיעין על השתתפותה במבצע ממודר.
יחידה 504 באגף המודיעין על השתתפותה במבצע ממודר.
ב-1 בנובמבר 2022 קיבל סגן מפקד 8200, אל"ם אורי סתיו את האות על הובלת מבצעי הסייבר ביחידה 8200.
מקבלי האות שהוענק ב-14 בנובמבר:
יחידת עוקץ בזרוע היבשה: על רצף פעולות מבצעיות בגזרות הלחימה השונות והשתתפות בפעולות הסיכול במבצע "שובר גלים".
זירת אשדוד בזרוע הים: על רצף פעולות מבצעיות אשר הביאו למניעה, שיבוש וסיכול של ניסיונות הברחה לצורך התעצמות ארגוני הטרור בזירה הימית הדרומית.
חטיבת הבקעה והעמקים (417) בפיקוד המרכז: על רצף פעולות מבצעיות לסיכול הברחות אמצעי לחימה בזירה המזרחית.
אגף המבצעים בשירות הביטחון הכללי: על רצף פעולות מבצעיות ועל חלקו הייחודי במבצע "שובר גלים".
אוגדת יהודה ושומרון בפיקוד המרכז: על רצף פעולות מבצעיות ועל חלקה הייחודי במבצע "שובר גלים".
שייטת 7 בזרוע הים ויחידה 8200 באגף המודיעין: על פעילות חשאית ותקדימית אשר אפשרה הבאת מודיעין רב ערך מזירות מרוחקות.
גדוד גרניט (932) בחטיבת הנח"ל: על פעילותו במבצע "עלות השחר" והפעלת הכוח בצורה איכותית ומדויקת תחת אש.
מחלקת התקפה בזרוע האוויר והחלל: על פעילות חשאית שלא ניתן לחשוף.
מחלקת השתתפות וכנף 7 בזרוע האוויר והחלל, אגף המבצעים בשירות הביטחון הכללי ויחידה 8200 באגף המודיעין: על פעילותן ב"עלות השחר", שאפשרה את סיכול בכירי ארגון הטרור גא"פ, בפעילות ממוקדת וקטלנית.
המטה המבצעי של פיקוד הדרום: על פעילותו במבצע "עלות השחר", עיצוב המערכה, הכוונתה, עמידה במשימה ורתימת השותפים באופן רב זרועי.
רב-סמל מתקדם ר' ביחידת יהל"ם של זרוע היבשה: אות מבצעי אישי על תרומה רבת שנים לפיתוח, הטמעה ויישום יכולות הנדסיות ייחודיות מתקדמות.
גנרל מארק מילי - יו"ר המטות המשולבים, במהלך ביקורו בישראל באוגוסט 2023.
גנרל גרגורי גיאו - כהוקרה על תרומתו הרבה לביטחונה של מדינת ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
אות האצ"ל הוא אות שירות ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים למי שהיו חברי הארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל).
חלוקת האות החלה בשנת 1979.
ממשלות ישראל לא החליטו על הענקת אות שירות לחברי המחתרות אצ"ל ולח"י, עד לעליית הליכוד לשלטון בשנת 1977. ראש הממשלה מנחם בגין שהיה מפקד האצ"ל הוביל מהלך להנפקת אות שירות זה, ושנה מאוחר יותר הונפק אות הלח"י.
מקבלי אות האצ"ל היו זכאים באופן אוטומטי לקבל את עיטור לוחמי המדינה, המחולק מאז 1968.
לכל מי שהיה חבר בארגון הצבאי הלאומי תקופה של שישה חודשים לפחות, בתקופה שמשנת 1937 עד קום המדינה.
מי ששירת ונפגע, נעצר או השתתף בפעולה מבצעית, לא תחול עליו מגבלה של זמן שירות.
מי ששירת ביותר ממחתרת אחת זכאי לקבל אותות של כל מחתרת שהיה חבר בה.
אות זכויות האדם על שם אמיל גרינצוויג ז"ל מוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח, לאדם או ארגון, כהוקרה על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.
הענקת האות החלה בשנת 1981, כיוזמה של חבר האגודה פרופ' יעקב לורך.
שנתיים מאוחר יותר, ב-10 בפברואר 1983, נרצח אמיל גרינצווייג, פעיל שלום עכשיו וחבר האגודה לזכויות האזרח, בעת שהשתתף בהפגנת "שלום עכשיו" בירושלים.
לנוכח המשמעות הציבורית של הרצח, החליטה האגודה לזכויות האזרח ב-1983 לקרוא את אות ההוקרה על שמו.
מדי שנה מפרסמת האגודה מודעות המזמינות את הציבור להגיש מועמדויות לקבלת האות.
בחירת הזוכים נעשית על ידי ועדה בלתי תלויה.
כיום (2024) חברים בוועדה פרופ' יוסי דהאן, עו"ד יהושע שופמן וחולוד מסאלחה.
הענקת האות נעשית בדרך כלל במסגרת אירועי שבוע זכויות האדם המתקיים בחודש דצמבר מדי שנה.
1981 גבריאל שטרן, עיתונאי ב"על המשמר"
1982 יהודה ליטני, כתב "הארץ" בשטחים
1982 אות מיוחד לד"ר רוברט ולטש, עיתונאי יהודי בגרמניה
1983 סא"ל (מיל') דב ירמיה, על פעילותו לפתרון מצוקת האזרחים בלבנון
1984 משה נגבי, משפטן, עורך תוכנית הרדיו "דין ודברים"
1985 ברוך מאירי, כתב "מעריב"
1986 פרופ' יצחק זמיר, לשעבר שופט בית המשפט העליון והיועץ המשפטי לממשלה
1987 השופט צבי ברנזון, לשעבר שופט בית המשפט העליון
1988 תא הכתבים לענייני השטחים
1989 פרופ' אליס שלוי, מייסדת שדולת הנשים
1990 ד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד
1991 ד"ר לוטה זלצברגר, ממקימי המוקד להגנת הפרט
1992 באסם עיד, עיתונאי ותחקירן "בצלם"
1992 ג'יימס יעקב רוזנטל, עיתונאי
1993 עו"ד איל שמחוני, רשם ההוצאה לפועל לשעבר
1994 ד"ר יצחק ביילי - על מפעל חייו לחקר תולדות הבדואים בישראל ולקידום זכויותיהם
1995 עמותת "נשים נגד אלימות" - עמותה לסיוע לנשים ונערות נגד אלימות במגזר הערבי
1996 גדעון לוי, עיתונאי ב"הארץ"
1997 עמותת סינגור קהילתי - עמותה הפועלת להעצמת תושבי השכונות בעמידה על זכויותיהם
1998 אות מיוחד למשפחת ג'ואריש, על נכונותם לתרום את איברי בנם, שנהרג מיריות חייל צה"ל
1998 ארגון קו לעובד - על פעילותו למען זכויות העובדים הזרים
1998 אלוף הראבן - אות מיוחד על מפעל חיים
1998 שולמית אלוני - חברת כנסת ושרת החינוך לשעבר - אות מיוחד על מפעל חיים
1999 ד"ר רוחמה מרטון ועמותת רופאים לזכויות אדם - על עמידתם הנחושה להקלת סבלם ושמירת כבודם של חסרי ישע, על ראייתם של רפואה ושירותי בריאות כגשר לשלום אמת בין העמים
2000 ד"ר יוסף אלגזי, עיתונאי ב"הארץ" - על אשר חרת על דגלו העיתונאי את שמירתן ועידודן של זכויות האדם ורבות בשנים פקד בתיהם של נרדפים חסרי ישע וחשוכי סעד קשר אתם קשרי חיבה ועודד מצפון הרבים למצוקותיהם
2001 מרים דרמוני-שרביט וסיגל רוזן בשם מוקד סיוע לעובדים זרים, על פעילותם למען זכויות העובדים הזרים
2003 נשות ארגון מחסום Watch, על פעילותן להגנה על זכויות האדם של הפלסטינים במחסומים
2004 ד"ר חנה ספרן - על פעילותה לקידום מעמד האישה.
2007 קולך – פורום נשים דתיות
2008 התוכנית לזכויות פליטים הפועלת במסגרת הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב
2009 ניר כץ - פעיל זכויות להט"ב שנרצח בפיגוע בבר-נוער
2009 רות ופול קידר מעמותת יש דין
2010 פרופסור אורן יפתחאל ופורום דו-קיום בנגב
2011 כוח לעובדים - ארגון עובדים דמוקרטי
2011 עו"ד תמר פלג שריק - אות מיוחד על מפעל חיים.
2013 שרי בשי בשם ארגון גישה - מרכז לשמירה על הזכות לנוע
2014–2015 איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל
2014–2015 פרופ' קנת מן והסנגוריה הציבורית
2017 המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות; העיתונאית ורד לי; סלאח חאג' יחיא, מנהל המרפאה הניידת ברופאים לזכויות אדם; דליה קרשטיין – אות מיוחד על מפעל חיים.
2018 שולה קשת, עודה בשאראת, איתך - משפטניות למען צדק חברתי
2019 עמותת סלאמיתקום, עו"ד איתי מק
2022 ג'סיקה נבו, גדי אלגזי, ח'ולוד מסאלחה
2024 ד"ר שרף חסאן, אתר "שיחה מקומית", עמליה ויזל
2025 ג'קי חורי, ד"ר אסף דוד, מיכל דויטש ומתנאל צ'כנובסקי
אות הלח"י הוא אות שירות ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים למי שהיו חברי לח"י.
חלוקת האות החלה בשנת 1980.
ממשלות ישראל לא החליטו על הענקת אות שירות לחברי המחתרות אצ"ל ולח"י, עד לעליית מפלגת הליכוד לשלטון בשנת 1977. ראש הממשלה מנחם בגין שהיה מפקד האצ"ל הוביל מהלך להנפקת אותות שירות לחברים בארגוני האצ"ל והלח"י.
מקבלי אות הלח"י ששירתו בה לפחות שישה חודשים, היו זכאים באופן אוטומטי לקבל את עיטור לוחמי המדינה, שהחל מחולק בשנת 1968.
לכל מי שהיה חבר בלח"י תקופה של שישה חודשים לפחות בתקופה שמשנת 1940 עד קום המדינה.
אות ההגנה הוא אות שירות ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים, למי שהיו חברים בארגון ההגנה.
חלוקת האות החלה בשנת 1958. היה זה אות השירות הראשון שהוענק בישראל, על פעילות שלפני הקמת המדינה.
מקבלי אות ההגנה ששירתו בה לפחות שישה חודשים, היו זכאים באופן אוטומטי לקבל את עיטור לוחמי המדינה, המוענק משנת 1968.
את טקס החלוקה שנקבע ליוני 1958 החרימו אנשי סיעת החרות בשל אפליית אנשי הלח"י והאצ"ל (אותות עבורם נקבעו רק לאחר עליית הליכוד לשלטון), ערי ז'בוטינסקי סירב לקבל את האות בשם אביו המנוח זאב ז'בוטינסקי, שהיה מפקד ההגנה בירושלים, גם בשל סירובה של הממשלה להעלות את עצמות אביו לישראל.
משה שרת סירב לקבל את האות מכיוון שלא שותף בארגון החלוקה, אך לבסוף התרצה וקיבל את האות בחלוקה מיוחדת בבית הנשיא חודש לאחר מכן.
אות ההגנה מוענק למי שעומד באחד מהתבחינים הבאים:
לכל מי שהיה חבר ארגון ההגנה והפלמ"ח תקופה בת שישה חודשים לפחות בתקופה שמשנת 1920 עד קום המדינה.
אות השירות המצוין הוא עיטור בריטי מדרגה שנייה המוענק בדרך כלל לקצינים בכוחות המזוינים של בריטניה.
העיטור היה ניתן עד שנת 1993 לציון גבורה ניכרת בשירות פעיל בשעת לחימה לקצינים, החל משנת 1993 העיטור מציין שירות ופיקוד יוצאי דופן לקצינים, כאשר עיטור צלב הגבורה הניכרת משמש מאז כעיטור הגבורה מדרגה שנייה וניתן לכל הדרגות.
העיטור נוסד בשנת 1886 ושימש עד שנת 1993 לציון גבורה יוצאת דופן במהלך שירות פעיל ובדרך כלל גם תוך לחימה, הוא יועד תחילה לציון קצינים מדרגת מייג'ור (מקביל לרב-סרן) כאשר העיטור המקביל לו הניתן לדרגות הנמוכות היה צלב הגבורה הניכרת.
לאורך השנים היו מספר שינויים בתנאים ובדרגות שיכלו לקבל עיטור זה אך הוא נשאר עיטור הניתן לקצינים גבוהים בלבד.
משנת 1993, עם השינוי בתפיסת מערכת ציון הכבוד בצבא הבריטי, הזכאות לעיטור השתנתה והופסקה ההפרדה בעיטורי הדרגות השונים.
משנה זו העיטור מדרגה שנייה (שני לצלב ויקטוריה) הניתן על גבורה וניתן לכל הדרגות הוא צלב הגבורה הניכרת, כאשר אות השירות המצוין מציין שירות ופיקוד יוצאי דופן לכל דרגות הקצונה אך בעיקר לדרגות הגבוהות יותר.
העיטור הוא צלב מסוג צלב פאטה עשוי אמייל לבן מעוטר במסגרת זהב.
במרכז העיטור מתואר כתר האימפריה הממלכתי בתוך טבעת זרי דפנה על רקע אמייל אדום.
מצדו השני של העיטור מוצג סמל וראשי תיבות המונרך בתוך טבעת זרי דפנה על רקע אדום, בדומה לחלק הקדמי.
העיטור תלוי על סרט אדום בעל שני פסים אדומים בפאותיו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
לעיטור ניתן להוסיף אבזם זהב בעל כתר במרכזו המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות.
אות האומץ הנשי הבין-לאומי מוענק מדי שנה על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית לנשים מרחבי העולם שגילו במעשיהן מנהיגות, אומץ לב, תושייה ונכונות להקרבה יוצאת דופן למען הזולת ובפרט להטבת ולקידום זכויות נשים.
חלוקת האות החלה במרץ 2007 והוא נוסד על ידי מזכירת המדינה קונדוליזה רייס לציון ביום האישה הבין-לאומי.
לכל שגרירות אמריקאית בעולם מוענקת הזכות להמליץ על אישה אחת כמועמדת לקבלת האות הבינלאומי.
זוכות אות האומץ הנשי הבין-לאומי
מקבלות הפרסמדינהרות הלפרין-קדריישראלג'ני ויליאמסזימבבואהסיטי מושדה מוליהאינדונזיהאילזה יאונלקסנה ()לטביהסאמיה אל-עמודיערב הסעודיתמריה אחמד דידי ()האיים המלדיבייםסוסנה טרימרקו דה ורון (Susana Trimarco de Veron)ארגנטינהעזיזה סידיקיאפגניסטןסונדוס עבאסעיראקשד'א עבד-א-רזאק עבוסי (شذى عبد الرّزّاق عبّوسي) (Shatha al-Abbousi)עיראקמרי אכרמי (ماری اکرمی) ()אפגניסטן
שנהמקבלות הפרסמדינה2008סוריא פאקזאד (ثريا پاكزاد)
שנהמקבלות הפרסמדינה2009מועתבר טג'יבייבה (Moʻtabar Tojiboyeva)
רים א-נומירי (ريم النميري) אוזבקיסטן
שנהמקבלות הפרסמדינה2010שוכרייה אסיל (شكريه اصيل)
מארי קלוד נדאף (ماري كلود ندّاف)
שנהמקבלות הפרסמדינה2011מריה בשיר (ماریا بشیر)
אווה אבו חלאוה (إيفا أبو حلاوة)
נסטה פלז'אנקה (Наста Палажанка) אפגניסטן
חוואא עבדאללה מוחמד סאלח (حواء عبد الله محمد صالح)
גבי קלג'ה (Gabi Calleja) האיים המלדביים
שנהמקבלות הפרסמדינה2013מלאלאי בהאדורי (مالالاي بهادوري)
נירבהאיה מפרשת האונס הקבוצתי בדלהי
שנהמקבלות הפרסמדינה2014נסרין אוריאחיל (نسرین اوریاخیل)
לקסמי אגרוואל (קורבן של תקיפה באמצעות חומצה)
שנהמקבלות הפרסמדינה2015נילופר רחמאני (نیلوفر رحمانی)
מג'ד עִזַת אל-שורבג'י (مجد عزّت الشربجي) אפגניסטן
לטיפה בן זיאתין (لطيفة بن زياتين)
נגם נווזאת חסן (نغم نوزات حسن)
עוודייה מחמוד (عوضيّة محمود) ()
ניהאל נאג'י עלי סאלח אל-עוולקי (نهال ناجي علي صالح العولقي) ()בנגלדש
פרס קבוצתי מיוחד ע"ש מדליין אולברייט הוענק ל"נשים המוחות באיראן" והמחאה שהתעוררה בעקבות מותה של מהסה אמיני.
וולנה איגה (פפואה גינאה החדשה)
זביב מוסא לורו בחיט (דרום סודן)
פרס קבוצתי ניתן למנהיגות מחאת הסטודנטים בבנגלדש בתגובה להפיכה בבנגלדש כנגד שק הסינה ואזד.
אות הוקרה מטעם האלוף הוא אות המוענק על ידי צה"ל לאזרח, שעשה מעשה רב-חשיבות למען צה"ל או למען ביטחון מדינת ישראל.
על ייסוד האות החליטה ממשלת ישראל ב-27 בינואר 2005.
אות ההוקרה יוענק לאזרח ישראל או לתושב קבע בשל מעשה או התנהגות שאין בהן כדי להעניק אות הערכה מטעם הרמטכ"ל, כביטוי סמלי של הוקרה על מעשה רב-חשיבות שעשה המקבל, במישרין או בעקיפין, לחיזוקו של צה"ל, ואשר יש בו כדי לקדם את ביטחון מדינת ישראל.
אות הוקרה מטעם האלוף נענד על חולצה אזרחית בלבד.
נכון ל-2020, פורסמו רק 3 הענקות של האות.
ב-2005 הוענק האות לשחר קשת ומנחם גלבוע על חלקם בעצירת מחבל מתאבד שביצע פיגוע בתחנת סונול באריאל ב-2002. האות הוענק גם לד"ר אייל ברבלק על ידי מפקד פיקוד הדרום ב-2012 על חלקו בטיפול בפצועים בעת מתקפת טרור בדרום ישראל באוגוסט 2011.
אות הנשיא להתנדבות (נקרא אות הנשיא למתנדב עד 2020) הוא אות המוענק מדי שנה על ידי נשיא המדינה לגופים, מוסדות וארגונים, ליחידים או קבוצות מתנדבים הפועלים במצוינות יוצאת דופן בתרומתה לחברה.
מטרת האות לעודד את הפעילות ההתנדבותית, תוך שאיפה לטיפוח ערכים של נתינה לזולת, מעורבות חברתית, אחריות הדדית וגיבוש לאומי המבוסס על ערכי ההומניזם ואהבת האדם.
האות ניתן לראשונה בשנת ה'תשל"ה, ומאז אחת לשנה לכ-12 זוכים בטקס רשמי המתקיים בגינת משכן הנשיא.
בנוסף, לבקשת נשיא המדינה יוענק בנפרד אות מופת על מעשה יוצא דופן למען החברה.
תהליך הבחירה מתחיל במינוי של הנשיא לחברי ועדה מייעצת בת 13 משתתפים, המשתנה מדי שנה ובין חבריה נציגים מן התקשורת, האקדמיה, אנשי ציבור וחברי ארגונים התנדבותיים.
הוועדה בוחרת את מקבלי הפרס מתוך כשלושים מועמדים שמוגשים לה על ידי ועדות המשנה.
לאחר שהנשיא מאשר את המומלצים מתקיים טקס במעמד של כ-1000 מוזמנים בהשתתפות הנשיא ויושב ראש הוועדה.
אות הנשיא להתנדבות מתבצע בשיתוף המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ונבחרים בו מתנדבים בתחומי הביטחון, הבריאות, הקהילה, איכות החיים ואיכות הסביבה, קליטת עליה, חינוך לתרבות ולספורט או על אורח חיים של התנדבות ועשייה.
האות מוענק למתנדבים שעסקו בהתנדבות בשנת הענקתו בשלוש קטגוריות: נוער שפעל לפחות 18 חודשים, בוגרים שפעלו לפחות שלוש שנים, וקבוצות שפעלו לפחות שנתיים.
האות מוענק רק פעם אחת לאדם או ארגון, גם אם התבצעו שינויים ונוספה עשייה.
1982 - יד שרה, אנוש – העמותה הישראלית לבריאות הנפש
1995 - זכרון מנחם, גיל-עד חריש
2004 - איל"ן, בני ברית, קולך (בהובלת חנה קהת)
2005 - חיים קונביץ, דודי זילברשלג
2008 - הרב יוסף צבי רימון, חסדי נעמי
2009 - מגמה ירוקה, ידיד, עמותת פוש
2010 - אחריי!, איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, האגודה למען הלהט"ב בישראל, חיבוק ראשון, ידידיה ורדי
2011 - בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים
2013 - אור למשפחות, אור שלום, יוניסטרים, חברים לרפואה, אדם פיש
2014 - כפר נהר הירדן, אברהם ישעיהו הבר
2015 - אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים
2016 - אג'יק - מכון הנגב, יואל מרשק, רעיה שטראוס, התנועה הדרוזית הציונית
2021 - למענם, חוש"ן - חינוך ושינוי, אורנה שמעוני, ישראל מרדכי צישינסקי, רפואה ושמחה
2023 - רחל אדרי, החמ"ל הירושלמי של לב אחד, התעוררות בירושלים והאיחוד הירושלמי.
2024 - 20 יחידים וקבוצות שהתנדבו במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביניהם אחים ואחיות לנשק, הגל שלי, השומר החדש ורוח נשית.
אות הפציעה הוא אות שהוענק עבור פציעה בשעת קרב בתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה על ידי גרמניה הקיסרית וגרמניה הנאצית.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה האות ניתן גם לאזרחים אשר נפגעו מאש האויב (בעיקר בהפצצות של בעלות הברית).
האות ניתן בשלוש דרגות; זהב (דרגה ראשונה), כסף (דרגה שנייה) ושחור (דרגה שלישית).
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הפך לאחד מהאותות הנפוצים ביותר עם כחמישה מיליון הענקות.
שחור (דרגה שלישית): עבור פציעה אחת או שתיים מאש אויב (כולל אזרחים), או פגיעות קור בשעת מילוי תפקיד.
כסף (דרגה שנייה): עבור שלוש עד ארבע פציעות מאש אויב, איבוד גפה, עין או פגיעה חלקית בשמיעה, פגיעה מוחית חלקית או פגיעה בפרצוף מאש אויב.
זהב (דרגה ראשונה): עבור חמש פציעות ומעלה מאש אויב, עיוורון מלא, "איבוד גבריות" או פגיעה מוחית רצינית מאש אויב.
אות השומר הוא אות שירות המוענק על ידי משרד הביטחון מכוח החלטת ועדת השרים לענייני טקסים וסמלים, לציון חברותו של אדם בארגון השומר בין השנים 1909 ועד 1920.
חלוקת האות החלה בשנת 1981.
מקבלי אות השומר ששירתו בארגון לפחות שישה חודשים, היו זכאים לקבל באופן אוטומטי גם את עיטור לוחמי המדינה, שהוענק בשנת 1968.
במקרה של פטירת אדם הזכאי לאות הוא יוענק לאחד מקרובי משפחתו.
אות זאב הארד הוא אות הכבוד החשוב ביותר של תנועת הצופים המוענק על ידי ארגון הצופים העולמי כהוקרה עבור "שירות יוצא מן הכלל של יחיד לתנועת הצופים העולמית".
זהו האות היחידי המוענק על ידי ועד הצופים העולמי.
האות כולל סרט בצבע ירוק כהה הגובל בשני פסים צהובים צרים, ועליו מדליון בצורת זאב עשוי ברונזה.
הזאב כולל את סמל הצופים העולמי.
מייסד תנועת הצופים, רוברט באדן פאוול, העניק את אות זאב הכסף עבור תרומה יוצאת מן הכלל לתנועת הצופים, אך למרות שהוכר כ"הצופה העולמי הראשי", זאב הכסף הפך עם השנים להיות מזוהה עם הצופים הבריטים.
בשנת 1924, קבעה הוועדה הבינלאומית שלאחר מכן הפכה להיות "ועד הצופים העולמי", שיש צורך באות עם שם ותנאים משלו.
באדן פאוול רצה להגביל את מספר האותות, אך קיבל את טענות הוועדה.
דיונים בנושא זה נפתחו מחדש בשנת 1932, וההחלטה התקבלה ביוני 1934, כאשר ועד הצופים העולמי אישר את האות בסטוקהולם.
ב-2 באוגוסט 1935 הוענק אות זאב הארד הראשון לבאדן פאוול.
במטרה לשמור על חשיבותו של האות, הגבילה הוועדה הבינלאומית את כמות האנשים שיכולים לקבל אותו, כך שבתוך תקופה של שנתיים יכולים לקבל את האות לכל היותר 2 אנשים בעולם.
בפועל, האות חולק באופן נדיר אף יותר כאשר רק 12 אותות חולקו בין השנים 1935 ועד 1955. כאשר חל גידול במספר חברי תנועת הצופים, גדלו כמות האותות שחולקו.
על פי התקנות החדשות לחלוקת האות, כמות האנשים שיקבלו את האות תוגבל ל"בערך אות אחד לכל 2 מיליון חברים בתנועת הצופים העולמית".
שלושה ישראלים זכו לקבל את האות עד כה:
יהודה ברקאי, חבר ההנהגה הבינלאומית, קיבל בשנת 1971 את האות מספר 59
מוריס זילכה ראש ההנהגה הארצית קיבל בשנת 1998 את האות מספר 270
עמוס אילני, יושב-ראש התאחדות הצופים והצופות בישראל, קיבל בשנת 2016 את האות מספר 347.
אות המציל היהודי הוא אות המוענק במשותף על ידי המרכז העולמי של בני ברית, הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה וקק"ל ליהודים שהצילו יהודים אחרים בשואה תוך סיכון חייהם.
האות מוענק ליהודים שחיו תחת משטר פשיסטי או נאצי, במדינות כבושות או באזורים אחרים שבהם יהודים חיו תחת סכנה של רצח המוני.
משהרשויות בישראל מצאו דרך לציין אך ורק ואת פעלו של השני בהיותו בן עם אחר, יזם רוט את הפצת סיפורם של היהודים שהצילו את אחיהם תחת סכנה.
מאז 2020 עומד בראש הוועדה אריה ברנע, משפטן, איש חינוך וחוקר השואה.
עם חברי הוועדה נמנים מצילים וניצולים, בני הדור השני והיסטוריונים.
בין השאר קבע יד ושם את נושא ההצלה בידי יהודים כנושא המרכזי ליום הזיכרון לשואה ולגבורה שבו עסק בשנת 2020. גם מוסדות נוספים העוסקים בזכר השואה הרחיבו את טיפולם בעניין.
את האות מעניקה הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה בשיתוף המרכז העולמי של ארגון "בני ברית" בישראל.
האות נוסד בשנת 2011 לפי הצעתו של מנהל המרכז העולמי, עו"ד אלן שניידר, כדי לתקן עיוות הקיים בהיסטוריוגרפיה של השואה שהצניעה את תרומתם של אלפי יהודים שהיו פעילים במאמצי ההצלה ברחבי אירופה וצפון אפריקה.
פעילות הוועדה בכלל והענקת האות בפרט נועדו להנחיל את מורשתם של המצילים לדורות הבאים.
במסגרת הוועדה פועלת ועדת משנה אשר בוחרת את הזכאים לאות המציל היהודי.
בתחילת 2023 פעלו במסגרת ועדת המשנה חנה ארנון, עידו גלעד, ד"ר מרדכי פלדיאל, עו"ד אלן שניידר ואריה ברנע.
משנת 2000 מתקיים מדי שנה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה טקס להוקרת פועלם ולהנחלת מורשתם של יהודים שהצילו יהודים אחרים במהלך השואה.
הטקס נערך ביער הקדושים, ברחבת מגילת האש, בשיתוף המרכז העולמי של בני ברית וקרן קיימת לישראל.
טקס זה הוא האירוע המרכזי שבו מוענק אות המציל היהודי ובמהלך השנה נערכים טקסים נוספים לאותה מטרה, בישראל ובחו"ל.
עד סוף שנת 2022 הוענק האות ליותר מ-600 מצילים שפעלו בצרפת, בהונגריה, ביוון, בגרמניה, בסלובקיה, ברוסיה, ביוגוסלביה, בבלגיה, ליטא, בפולין ובהולנד, במרוקו ובאלג'יריה.
בין המצילים ניתן למצוא כאלה שפעלו כיחידים וכאלה שפעלו במסגרת מחתרות ותנועות נוער.
האות מעוצב כתעודה רבת רושם, ללא הטבות נלוות.
הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה מבצעת פעילות ציבורית נרחבת בישראל ומחוצה לה על מנת להביא להכרה בפועלם של המצילים היהודים בשואה, ולהוקרת המסירות, התעוזה והגבורה שגילו.
מטרת הוועדה היא גם להנחיל את מורשתם של המצילים היהודים במערכת החינוך, בקהילות ישראל ובמוסדותיהן, בארגונים ישראלים ואחרים העוסקים בהנצחת זכר השואה, במוסדות מחקר ובמוזיאונים.
הוועדה סבורה שרב ערכה של פרשת ההצלה בידי יהודים כדי להוסיף לתדמיתן של הקהילות הנרדפות את הממד היוזם והפעיל לצד המחתרות שלחמו בנשק, וכדי להציב בפני הנוער מופת של אומץ-לב, תושייה ומנהיגות המכוונות להישרדות העם היהודי ולהצלתם של חיי אדם.
הוועדה הביעה דעתה כי דגשים חינוכיים אלה חיוניים בדורנו לעם היהודי ולעמים אחרים במציאות שבה הקיטוב החברתי מחריף והולך.
בבסיס הענקת האות עומדת הדעה שמיעוט החשיפה של פועלם של המצילים היהודים גרם להם עוול ומנע מהציבור היכרות עם פרשה רבת משמעות.
בין השאר גרמה חשיפה מועטה זו להימנעות מאזכור הקבוצה המשמעותית של מצילים יהודים שסייעו ביד מצילים בני עמים אחרים.
עיסוק מועט זה עמד בסתירה לעובדה שפעולה זו הובילה להצלתם של 100,000 יהודים לפחות בצרפת, בהונגריה ובארצות אחרות.
עניין זה בולט במיוחד בהשוואה למקום הנרחב שניתן לתופעה של חסידי אומות העולם.
מספר היסטוריונים (ביניהם: פרופ' יהודה באואר, ד"ר נחמה טק, וד"ר בלה גוטרמן) תמכו בפומבי בדעה זו.
הוועדה של JRJ מעניקה את האות לפי הקריטריונים הבאים:
1. המועמד פעל להצלת יהודים בין 1933 ל-1945 באחד מאזורים אלה:
א) בגרמניה הנאצית, בין במדינה זו לפי שטחה המקורי ובין בכלל הרייך השלישי
ב) בשטחי בנות בריתה של גרמניה הנ"ל שרדפו את היהודים כשהיו בנות-ברית כאמור
ג) באזורי הכיבוש של גרמניה הנ"ל
ד) באזורי הכיבוש של בנות בריתה של גרמניה הנ"ל
2. המועמד סיכן את חייו ביודעין לשם ההצלה מעל ומעבר לסכנה שבה היה נתון ממילא בהיותו יהודי אשר חי תחת שלטון הנאצים או בנות בריתם.
3. לחלופין: המועמד פעל לפדיון ילדים יהודים לאחר השואה, עד סוף 1946. לשם כך קיבל על עצמו סיכון של פגיעה מידי גורמים אנטישמיים.
4. המועמד לא דרש ולא קיבל תמורה כתנאי להצלה.
5. ייחוסם של מעשי ההצלה הנדונים למועמד נתמך בעדויות של ניצולים, במחקרים מהימנים או בחומר ארכיוני.
6. פעולת ההצלה נעשתה בעיקר לטובת יהודים שלא היו באותה עת קרובי משפחה של המציל, ולעיתים גם לטובת בני עם אחר שנרדפו בידי הנאצים.
7. אות המציל יינתן בין אם פעולת ההצלה הצליחה ובין אם לא.
8. פעולת ההצלה נעשתה לגבי יהודים רבים.
עם זאת מוסמכת הוועדה, מנימוקים מיוחדים שיירשמו, לאשר את הענקת האות גם למצילים שסייעו כאמור ליהודים בודדים.
בראש המועצה עומדת פרופ' ג'ודי תידור-באומל-שוורץ מאוניברסיטת בר-אילן.
נוסף למועצה פועל פורום Jewish Rescuers Jewish של המכון לחקר השואה על שם ארנולד וליאונה פינקלר באוניברסיטת בר-אילן.
הדיון הציבורי סביב נושא ההוקרה של מצילים יהודים
בעקבות בקשת הוועדה, בית-הספר המרכזי ללימודי השואה הוציא לאור חוברת מיוחדת בשם "מציל אחי אנכי", וכן הקדיש לנושא מהדורה של העלון האינטרנטי שלו "זיקה" המיועד למורים ומורות המלמדים את נושא השואה.
בנוסף, הארגון פעל במטרה לתקן את חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם ולהוסיף, לצד ההוקרה לחסידי אומות העולם, את החובה להוקיר את המצילים היהודים.
ב-2007 דנה ועדת החינוך, התרבות והספורט בשאלת הצורך להעלות למודעות את התופעה של יהודים שהצילו יהודים תוך סיכון חייהם ולהתייחס לנושא זה בתוכנית הלימודים הרשמית.
יו"ר ועדת החינוך, ח"כ הרב מיכאל מלכיאור, אמר ש"היו גם אלפי יהודים שעשו מעשי גבורה יוצאים מן הכלל ומרגשים, חלקם גם תוך סכנת חיים ובגבורה...
יש חשיבות גדולה שבני הנוער בישראל ידעו שמתוך העם היהודי צמחו אנשים אצילים כאלה, וילמדו מהי עשייה וערבות הדדית.
המלצתי למשרד החינוך שהמדינה תכניס את הנושא לתוכנית הלימודים המחייבת, ותערוך מחקר מקיף שירכז את סיפוריהם של אנשים אלה.
זאת, משום שהיום יש חסר בולט במידע על אלפי המצילים היהודים בשואה.
יש לעשות זאת בהקדם, כיוון שאנו מאבדים את האנשים האלה מדי יום, בהתחשב בגילם".
בעקבות הדיון, הוועדה ביקשה ממשרד החינוך, ממוסד יד ושם ומתנועות הנוער לפעול כדי ליידע את הציבור על תופעה זו.
ב-2016 הגישה חברת הכנסת יעל גרמן (יש עתיד), ביוזמת הוועדה, הצעה לתיקון חוק זיכרון השואה והגבורה ולהוספת תחת אותו סעיף הנוגע להנצחתם של חסידי אומות העולם גם את "גבורתם ופעילותם של יהודים שחירפו נפשם על מנת להציל את בני עמם בשטחים הכבושים על ידי הנאצים".
נציגי יד ושם התנגדו אז לתיקון זה בטענה שההצעה "מיותרת, בעייתית ותגרום עוול ופגיעה ברגשותיהם של שורדי שואה רבים".
לאורך השנים שינה יד ושם את עמדתו, והוא מייחס חשיבות רבה לתופעת ההצלה של יהודים בידי יהודים.
פרופ' אסא כשר התייחס למחלוקת זו, ובמכתב שהפנה ב-17 במאי 2016 לוועדה כתוצאה מפנייתו של יובל אלפן, סגן היושב-ראש, הביע את תמיכתו בפעילות הוועדה והסביר את עמדתו:
בשנים האחרונות הגביר יד ושם את עיסוקו בנושא ההצלה של יהודים בידי יהודים, הן במסגרת פעילותו הכללית והן בשיתוף הוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה.
בין השאר קבע יד ושם את נושא ההצלה בידי יהודים כנושא המרכזי שבו עסק בשנת 2020. גם מוסדות נוספים העוסקים בזכר השואה הרחיבו את טיפולם בעניין.
הוועדה יזמה את הקמתו של המרכז למורשת המצילים במסגרת מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות המזרח הפועל בקיבוץ הזורע.
אות הזהב המפלגתי הוא אות של המפלגה הנאצית שאושר בצו על ידי אדולף היטלר באוקטובר 1933. הוא ניתן ל-100,000 החברים הראשונים במפלגה הנאצית שהיו רשומים במפלגה עד ל-9 בנובמבר 1933 ושחברותם במפלגה הייתה ללא הפוגות.
אותות נוספים ניתנו לחברים אחרים במפלגה שהיטלר חיבב (ראשי התיבות של שמו הוטבעו מאחורי אותות אלה) והחריג עבורם את כלל הענקת האות.
עיטור דומה לחלוטין לאות הזהב המפלגתי הוענק מדי 30 בינואר לכל מי שפעל בצורה יוצאת מן הכלל לטובת המפלגה הנאצית או המדינה הנאצית.
20,487 גברים ו-1,795 נשים זכו בעיטור זה (לא כולל האותות עליהם הוטבעו ראשי התיבות של היטלר – סך הכל 22,282 זכו בעיטור).
אות הזהב המפלגתי היה האות הבסיסי ביותר של המפלגה הנאצית ואליו התווספה טבעת בצורת זר שהקיפה אותו.
האות יוצר בשני גדלים: אות בקוטר 3.05 סנטימטרים לענידה על מדי שירות ואות בקוטר 2.4 סנטימטרים לענידה על בגדי שרד.
במקרה שבעל העיטור נפטר, העיטור היה עובר לחזקת בני משפחתו.
אבל מאחר שרק 100,000 החברים הראשונים הרשומים במפלגה הנאצית קיבלו את האות – לאף אדם אחר מלבדם היה אסור לענוד אותו.
אות הזהב המפלגתי האישי של היטלר נרשם כאות מספר '1' של המפלגה (זאת על אף שהיה החבר ה-55 של המפלגה).
עם זאת, מספר המפלגה הרשמי שלו היה 555, שכן מספרי חברות המלגה התחילו ב-500 כדי לגרום למספר החברות של המפלגה באותה עת להיראות גדול יותר.
היטלר העניק את האות לאשתו של יוזף גבלס, מגדה גבלס, באפריל 1945, והכריז עליה כ"אמא הראשונה של הרייך".
האות המדובר נגנב מתצוגה במוזיאון ברוסיה בשנת 2005. השומרים במוזיאון חשבו שחתול הפעיל בטעות את האזעקה במבנה, לא ניגשו לעבר המיצג, והגנב ברח עם הפריט ללא מאמץ.
אות המעפיל הוא עיטור ישראלי המוענק על ידי משרד ירושלים ומורשת, למי שהעפיל לארץ ישראל ב"עליה הבלתי חוקית" בניגוד להוראות ממשלת בריטניה במסגרת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
בים, ביבשה ובאוויר בין השנים 1934–1948 (למעשה האות ניתן גם למי שעלה בשנים מוקדמות יותר בזמן המנדט הבריטי).
באות מופיעות, זוג ידיים האוחזות בגדרות תיל כדי לקרוע אותן ולהבקיע את המצור על שערי הארץ.
בין הידיים כלנית אדומה המהווה סמל לנופלים במאבק לעלייתם לארץ וכמו כן סמל ל"כלניות", הצנחנים הבריטים אשר מנעו את עלייתם של המעפילים בזמן המנדט הבריטי בא"י.
ברקע נראית צללית של אניית המעפילים "אקסודוס".
כל העיצוב הוא על רקע לבן.
האות עוצב על ידי המעצב מוטי עמית ב-2019. הוגה רעיון האות, חבר צוות שימור מורשת האקסודוס ד"ר צבי חטקביץ.
העיטור הוא מסוג עיטורי הכפתור הנענדים על דש הבגד.
מתוך החלטת השר זאב אלקין השר לירושלים ומורשת:
מעפילי אוניות המעפילים בתקופת המנדט הבריטי בארץ בשנים 1934–1948.
ילידי מחנות העקורים באירופה אשר הגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
ילידי מחנות המעצר בקפריסין אשר הגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
ילידי אניית המעפילים האקסודוס-1947 ואניות הגירוש הבריטיות אשר נולדו בדרך והגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
ילידי מחנות האקסודוס בגרמניה אשר הגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
כלל המעפילים בדרכי היבשה לארץ בתקופת המנדט הבריטי בארץ בשנים 1934–1948.
מעפילי מבצע מייקלברג (מבצע כנף) - מבצע להעפלה בדרך האוויר, באוגוסט 1947 מעיראק ואיטליה.
בסעיפים 2–6. "אשר הגיעו אחרי קום המדינה": עד שנת 1952 כולל, לאחר שמחנות המעצר בקפריסין נסגרו בנובמבר 1949 וכל מחנות העקורים באירופה נסגרו ב-1952.
חלוקת האות החלה ב-6 במאי 2019 (א' באייר התשע"ט).
באירוע בו השתתפו זאב אלקין, השר לירושלים ולמורשת, עומרי שלמון - מנכ"ל המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, הרב דוב ליאור שהיה מעפיל על האקסודוס, זהבית רוטנברג מנהלת מחנה המעפילים בעתלית והוגה רעיון האות, חבר צוות שימור מורשת האקסודוס ד"ר צבי חטקביץ.
בנוסף השתתפו בטקס מעפילים רבים ובני משפחותיהם.
האירוע התקיים במחנה המעצר בעתלית.
את האות ניתן לענוד על לבוש אזרחי.
בחודש יוני 2021 החל שלב ב' של מיזם "אות המעפיל" להענקת אות המעפיל למעפילים שלא קבלו את האות עד סוף שנת 2019. האחריות לחלוקת האות הועברה למרכז המידע והמחקר למורשת ההעפלה ע"ש אלוף מרדכי (מוקה) לימון, שבמחנה המעפילים בעתלית ולמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אות זורו הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1940 בבימויו של רובן ממוליאן משנת 1940, עם טיירון פאואר, לינדה דרנל ובזיל רת'בון בתפקידים הראשוניים.
התסריט מבוסס על הסיפור "קללת קפיסטרנו" של ג'ונסטון מקלי שפורסם בחמישה חלקים ב-1919.
זורו (בספרדית - שועל) היא זהותו הסודית של דון דייגו דה לה וגה, אציל ורב סייף בדיוני אשר חי בקליפורניה בזמן השלטון הספרדי.
הוא הגן על תושבי קליפורניה מעריצות ושחיתות השלטון הספרדי והצליח בכל פעם מחדש להערים ולשטות ברשויות השלטון.
הופעתו של זורו היא לרוב כשהוא עוטה כולו שחור: גלימה שחורה, מסכה שחורה (המכסה את חצי פרצופו העליון) וכובע רחב שוליים שחור.
הנשק האהוב עליו הוא הסיף שלו שאיתו הוא חורט על גופם של אויביו את האות Z.
הוא ידוע גם בתור וירטואוז עם שוט הצלפה.
התקופה היא - תחילת המאה ה-19 כשקליפורניה הייתה עדיין בשלטון ספרד.
אלפרד ניומן היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
ב-2009 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
דון דייגו וגה (טיירון פאואר) הוא אציל ספרדי מקליפורניה שסיים בהצטיינות בית ספר צבאי במדריד ונקרא על ידי אביו לחזור בהקדם לקליפורניה.
כשהוא מגיע ללוס אנג'לס מסתבר לו שאביו דון אלחנדרו וגה (מונטגיו לאב) שהיה מושל האזור, הודח על ידי לואיס קווינטרו (ג'וזף ברומברג) שהשליט משטר טרור על האיכרים.
כשהוא נוסע בכרכרה לבית המושל הרכב לא עונה לו כי כרתו את לשונו לאחר שדבר נגד המושל.
הוא נפגש עם המושל ועוזרו קפיטן אסטבן פסקואלו (בזיל רת'בון) וכן עם אשתו של המושל אינז (ג'ייל סונדרגרד) ועם אחייניתו הצעירה, לוליטה (לינדה דרנל).
דייגו נפגש עם הוריו ועם הכומר והם מספרים לו על המשטר הרודני והמושחת.
אביו גוער בו על זה שאינו מוכן לעשות דבר נגד המשטר.
דייגו מחליט לפעול לבד - את כל המודעות על המיסים הוא מחליף במודעות נגד המשטר חתומות בשם "זורו".
הוא מסתובב בכל האזור רכוב על סוס, פניו מכוסות ובידו חרב אתה הוא חורט את הסימן שלו - Z.
הוא מצליח לחדור לבית המושל ומצליח להפחיד אותו ומייעץ לו לוותר על משרתו ולחזור לספרד.
הוא מגיע למקום בו גובים מס מהאיכרים המסכנים חוטף את הכסף ומעביר אותו לכומר.
כאשר הוא מתגלה, הוא מצליח לברוח, להיכנס לכנסייה במסווה של כומר, שם הוא פוגש את לוליטה שמבקשת עזרה כי דודתה רוצה לשלוח אותה למנזר.
הוא מרגיע אותו והיא לא מזהה אותו.
זורו הוא כעת אימת המשטר והפרס ללכידתו מגיע ל-20,000 פזו.
דייגו עוגב על אינס ומשכנע אותה כי כדאי לה לעזוב עם בעלה לספרד והוא יגיע לשם וינהל איתה יחסים.
לואיס קווינטרו מחליט להשיא את לוליטה לדייגו הוריו של דייגו מסכימים והזוג נפגש ושניהם רוקדים ואז היא מזהה אותו כ"זורו".
"זורו" חודר שוב לבית המושל ומזהיר אותו.
מתחולל דו-קרב בניהם ו"זורו" הורג את אסטבן.
זהותו נחשפת והוא מושם במעצר בדרך להוצאתו להורג.
דייגו מצליח לברוח ולהכניס את המוני האנשים לבית המושל שנאלץ להודיע על התפטרותו והעברת השלטון לאביו של דייגו.
כולם מריעים ודייגו ולוליטה מתחבקים.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותטיירון פאוארדייגו וגה/זורולינדה דרנללוליטה קווינטרובזיל רת'בוןקפיטן אסטבן פסקוואלוג'וזף ברומברגלואיס קווינטרומושלג'ייל סונדרגרדאינז קווינטרואשתו של לואיסמונטגיו לאבדון אלחנדרו וגהאביו של דייגוג'נט ביצ'ראיזבלה וגהאימו של דייגו
אות המערכה ברצועת הביטחון בלבנון הוא אות מערכה, שמוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במערכה ברצועת הביטחון מ-30 בספטמבר 1982 ועד 24 במאי 2000, מכוח החלטת ממשלת ישראל ובהתאם לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל.
באפריל 2020 הורו שר הביטחון נפתלי בנט והרמטכ"ל אביב כוכבי על הקמת ועדה שתדון בנושא.
לראשות הוועדה מונה רא"ל בדימוס שאול מופז.
ב-1 במרץ 2021 החליטה ממשלת ישראל על חלוקת האות, והענקתו בפועל לזכאים החלה בטקס רשמי במחנה גלילות ב-7 ביוני באותה שנה.
האות יוענק אף על פי שהמערכה ברצועת הביטחון לא הוכרה כמלחמה.
זהו אות המערכה הישראלי התשיעי בסדר החקיקה ושביעי בסדר הענידה.
במרכז האות מופיעים הצבעים כחול ולבן - המסמלים את דגל ישראל.
בנוסף מופיעים הצבעים: ירוק ואדום – המסמלים את דגל לבנון, כמו גם את הלחימה בשטח רווי צמחייה (ירוק) ואת הנפגעים ואת עוז הלחימה (אדום) ואפור המסמל את הפעילות הצבאית הממושכת ואת צבע המוצבים.
זהו אות המערכה הישראלי הראשון שבעיצובו שולבו פסים אופקיים והשני עם פסים אופקיים בין כלל האותות והעיטורים הישראליים אחרי אות ההתנדבות.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד.
האות מיוצר ממתכת מצופה אמייל.
את האות עיצב יגאל גבאי.
את האות מקבלים חיילי צה"ל ואנשי צד"ל שלחמו בלבנון או סייעו באופן ישיר ללחימה בגזרת לבנון, מ-30 בספטמבר 1982 ועד 24 במאי 2000, וכן שוטרי משטרת ישראל וכבאים ששירתו ביחידות מזכות המפורטות בתקנות.
חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל מקנה סמכות להענקת אותות מערכה לחיילי צה"ל בלבד.
כדי לאפשר את הענקת האות גם לאנשי צד"ל תוקן חוק אנשי צבא דרום לבנון ומשפחותיהם, כך שיסמיך את שר הביטחון להעניק את האות גם לאנשי צד"ל.
אזרחים עובדי צה"ל, עובדי משטרת ישראל שאינם שוטרים ורכזי ביטחון שוטף צבאי יקבלו תעודות הוקרה, בהתאם לחוק הוקרה לאזרחים במערכות ישראל והתקנות שהותקנו מכוחו, כאשר הם עומדים בתנאים המפורטים בתקנות.
אות מערכת שלום הגליל הוענק ללוחמים במלחמת לבנון הראשונה בין 5 ביוני 1982 ל-29 בספטמבר 1982. שאר הלוחמים שלחמו עד נסיגת צה"ל בשנת 2000 קיבלו את אות השירות המבצעי.
בינואר 2012 הסכים שר הביטחון אהוד ברק לבדוק מחדש את בקשת הפורום "רצועת הביטחון מלחמה ללא שם" להענקת אות לחימה "ללוחמי רצועת הביטחון".
באפריל 2020 הסכים שר הביטחון נפתלי בנט להקים ועדה שתבדוק את כיצד ניתן להוקיר את החיילים ששירתו ברצועת הביטחון בלבנון מאמצע שנות ה-80 ועד שנת 2000.
בנובמבר 2020 הרמטכ"ל כוכבי אימץ את המלצת הוועדה שמינה, וקבע כי התקופה שבין 30 בספטמבר 1982 ל-24 במאי 2000 תיחשב באופן רשמי למערכה.
ב-1 במרץ 2021 אישרה הממשלה להעניק אות מערכה לחיילים ששירתו ברצועת הביטחון בשנים 1982–2000. האות הוענק גם ללוחמי צד"ל.
אות השירות למען השחרור של אוסטריה נוסד ב-27 בינואר 1976. העיטור מוענק לגברים ונשים שהתנגדו באופן פעיל למשטר הנאצי ותרמו לשחרורה של אוסטריה משלטון הנאצים.
נשיא אוסטריה מעניק את העיטור לאחר שהוא מקבל המלצה מקנצלר אוסטריה על סמך דו"ח של הוועדה הממונה על העיטור.
בין האנשים שהוענק להם העיטור
אות ועוד היה שעשועון לנוער בהפקת הטלוויזיה הלימודית מסוף שנות ה-70 שעסק בהרכבת מילים בעברית ופתרון תרגילים בחשבון.
בין מנחי השעשועון היו רויטל עמית, אלי ישראלי, דן כנר ושירה גרא.
התכנית שודרה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, בטלוויזיה החינוכית, פעמיים בשבוע בימים ראשון וחמישי, בשעה חמש אחרי הצהריים.
את התכנית הנחו לסירוגין דן כנר, אלי ישראלי, רויטל עמית ושירה גרא.
בין המומחים שבדקו את התשובות של המתמודדים היו הלשונאים ניסן נצר ואבשלום קור.
באמצע שנות ה-90 הפיקה החינוכית, שעשועון דומה בשם "תיק-תק" בהנחיית רונית כפיר, איל קיציס ואפרת רייטן.
מנחה התוכנית החזיק בידיו "בנק" של קלפים ועליהם רשומות אותיות האלף-בית.
כל אחד מהמשתתפים בתורו, היה בוחר שבע אותיות, כאשר הוא יכול לבקש שהאות תהיה עיצור או תנועה ("אהוי").
המנחה מניח את שבעת הקלפים על גבי לוח, ואז שני המתמודדים צריכים להרכיב מן האותיות שבחרו, מילה בעברית, בתוך פרק זמן של 45 שניות.
המתמודד שהרכיב את המילה הארוכה ביותר (שאושרה כתקנית על ידי המומחים ללשון) זכה בנקודות.
במידה ושני המתמודדים הרכיבו את אותה מילה, או מילים באורך זהה, המתמודד שבחר את האותיות, היה הזוכה בסיבוב.
כל אחד מהמתמודדים היה בוחר קלפים עם ספרות, שהיו מוצבים על גבי לוח, בדומה למשחק הרכבת המילים.
"דיילת החשבון" סובבה רולטה, שהייתה מתייצבת לאחר מספר סיבובים על מספר אקראי בן שלוש ספרות.
על המתמודדים היה להשתמש בארבע פעולות החשבון, על מנת להגיע קרוב ככל האפשר למספר שנבחר, בעזרת כל הספרות שמופיעות על גבי הקלפים.
בכל תוכנית, הוצגה שאלה לצופים בבית, והתשובות שהיו מגיעות בגלויות דואר, היו נכנסות להגרלה נושאת פרסים.
הפרסים התגאו בהיותם תוצרת כחול-לבן, וכללו פריטים כגון נעליים, שקי שינה, שמיכות פוך, צידניות וכדומה.
המנצח בתוכנית יכול להמשיך להשתתף בשמונה תוכניות נוספות, ובמידה וזכה בכולן, הוא יתמודד עם אלופים כמותו בתוכנית "אלוף האלופים", שבה יתמודדו על הפרס, ריהוט מלא לחדר נוער.
אות משמיים הוא חידוש לסרט האימה המצליח משנת 1976 בעל אותו שם, בבימויו של ג'ון מור.
ההכרזה על הסרט יצאה לקראת סוף שנת 2005, כאשר מפיקיו התרשמו שיהיה זה גימיק מוצלח לשחררו בתאריך ה-6 ביוני 2006 - תאריך זה ניתן לכתוב גם כ-6.6.6, ובכך נוצר הקשר למספר 666, המקושר לשטן.
עקב לוח הזמנים הקצר לא נותר למפיקים זמן רב לעבוד על הסרט והתוצאה הייתה, למעשה, שחזור אחד-לאחד של הסרט המקורי ללא שום שינוי, דבר עליו התרעמו מבקרים רבים.
רוברט ת'ורן הוא דיפלומט אמריקני מכובד מהמעמד הגבוה.
אשתו, קת'רין, יולדת את בנם הבכור, אך התינוק מת בעת הלידה.
קת'רין אינה יודעת שהתינוק מת, ורוברט, בידיעה שחדשות אלו יהרסו אותה, מאמץ ילד אחר שאימו מתה בזמן הלידה.
הם קוראים לו בשם דמיאן.
הקריירה של רוברט משגשגת במהלך חמש השנים הבאות: הוא נבחר להיות סגנו של שגריר בריטניה, וכאשר אותו שגריר מת בשעה 6:06:06 בתאונה מוזרה, רוברט ממונה להחליף את מקומו והמשפחה עוברת להתגורר בלונדון.
אבל שורה של אירועים מטרידים מסירים את השלווה בבית משפחת של ת'ורן.
האירוע הבולט מתוכם, הוא התאבדותה של האומנת של דמיאן, שעשתה זאת לפי מצוותו של כלב, במסיבת יום הולדתו החמישי.
לאחר מכן, האב ברנן מבקר את רוברט במשרדו, ומעביר לו אזהרה מוזרה למדי על היום שבו בנו נולד.
בתגובה, רוברט קורא לאבטחה שיוציאו את הכומר החוצה.
לאחר מותה של המטפלת הקודמת של דמיאן, נשכרת מטפלת חדשה בשם גברת ביילוק, אשר מספרת לדמיאן שהיא הגיעה כדי לשמור עליו.
המתח בין גברת ביילוק לת'ורנים, מתגבר כאשר המטפלת מתחילה לעשות החלטות בניגוד לרצונותיהם של ההורים, כגון מניעת דמיאן מללכת לכנסייה ואימוץ כלב ללא הסכמתם.
האב ברנן מבקש לדבר שוב עם רוברט, ואומר לו שדמיאן יהרוג את כל מי שיעמוד בדרכו.