tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר קבוצות אלה החלו להתפתח, "הקו האדום" ו"הרייך הרביעי" נכנסו במהירות למצב של מלחמה, מכיוון ששניהם ביקשו להשמיד את האחר.
בזמן שהמלחמה התרחשה, התחנות שסירבו להצטרף לשני הצדדים נהרסו על ידי הסיעות, התמזגו למשטר הנזה, נפשטו על ידי שודדים עבריינים, או הקימו מדינות עצמאיות משלהן.
תחנות אחרות נהרסו על ידי בעלי חיים שעברו מוטציות, כהשפעה של הנשורת הגרעינית.
בעוד שרוב התחנות נשלטו על ידי שלושת הפלגים העיקריים, היו כמה תחנות שכרתו ברית עצמאית, כולל תחנת VDNKh ("תערוכה").
בתחנה זו מתרחשים אירועי "מטרו 2033".
גיבור הרומן הוא אדם בן 24 בשם ארטיום שנולד לפני מלחמת הגרעין.
הוא ניצל מעדר חולדות טורפות שהרג את אמו ואת תושבי תחנתו כתינוק על ידי קצין צבאי בשם סוחוי.
סוחוי הוא כיום חלק מהרשויות של VDNKh, אחת התחנות במטרו, וגידל את ארטיום כבנו.
ארטיום מבלה את זמנו בסיור במנהרות ועבודה במפעלי הפטריות.
ארטיום פוגש אדם בשם האנטר שמחפש את סוחוי.
השלושה נפגשים ודנים במצב ב-VDNKh.
תחנת VDNKh מתמודדת עם התקפות הולכות וגוברות של יצורים מסתוריים המכונים "האפלים", המעוררים טרור ברחבי התחנה.
האנטר עוזב, אך מבקש לדבר עם ארטיום.
ארטיום מודה כי 10 שנים קודם לכן, הוא וחברו עלו לפני השטח בתחנה השכנה, תחנת הגנים הבוטניים.
הם לא הצליחו לאטום את היציאה לאחר ביקורם והאנשים האפלים משתמשים מאז בכניסה זו למטרו.
האנטר אומר לארטיום כי בכוונתו לאסוף מודיעין על האפלים, ואם הוא לא יחזור ארטיום חייב להביא הודעה לאדם בשם מלניק בפוליס וליידעו לגבי האיום.
ארטיום מקבל את המשימה מתוך תחושת אחריות למתקפות של "האפלים" ויצר הרפתקאות.
ארטיום מתחיל לנסוע לעבר מרכז המטרו.
בן לווייתו הראשון, בורבון, נהרג על ידי כוח המועבר דרך הצינורות ואז ארטיום מונחה על ידי מיסטיקן בשם חאן.
חאן מוביל אותו לקיטאי-גורוד שנשלטת על ידי כנופיות פושעות, אך הם נפרדים במהלך מתקפה של "הרייך הרביעי".
ארטיום בורח, רק כדי להילכד בידי הרייך שגוזר אותו למוות בגין הרג קצין.
רגע לפני הוצאתו להורג מתערבת כנופיית לוחמים מהפכניים ומחלצת אותו.
ארטיום נרדף על ידי הרייך ונשאר בתחנת פאבלצקאיה ודרכו לפוליס נחסמת על ידי הנזה ששולטים על מעבר הגבול בקולצביה.
מאחר שהדרכון של ארטיום אבד במהלך מעצרו, ואחרי ניסיון כושל להשיג ניירות נסיעה באמצעות הימורים על מרוצי חולדות, ארטיום נלקח למעצר.
לאחר שברח, הוא סוף סוף מגיע לפוליס.
הוא מעביר את המסר שלו למלניק והנהגת פוליס מתכנסת כדי לקבוע את דרך הפעולה שלהם.
אף על פי שפוליס אינם מסכימים להתערב, פלג המכונה "ברהמינים" (המורכב ממדענים ואקדמאים שאוספים ספרים מהספרייה שלמעלה), פונה לארטיום.
הם מציעים פתרון לאיום של האפלים בתמורה לעזרתו של ארטיום בהשבת ספר קדוש, מכיוון שהם מאמינים בכוחו.
ארטיום עולה אל פני השטח עם מלניק וברהמין צעיר בשם דניאל.
הם נכנסים לספריה ומותקפים על ידי 'הספרנים', יצורים מוטנטים שגרים בה.
דניאל נפצע אנושות, אך לפני שמת, נותן לארטיום את שכרו בכל מקרה.
זוהי מעטפה המכילה הוראות למגוש טילים מתפקד.
ארטיום ומלניק בורחים ללא הספר ונכנסים שוב למטרו ומגיעים לתחנת קייב.
מלניק עוזב את ארטיום בתחנה בזמן שהוא הולך לאסוף תגבורת, אך בזמן שהוא נעדר, ארטיום מסתבך בחיפוש אחר ילד נעדר.
ארטיום ואבי הילד נחטפים על ידי שבט קניבלים הסוגדים ל'תולעת הגדולה'.
הם מחולצים על ידי מלניק וחוליית לוחמים והם בורחים למטרו-2, מערכת מנהרות סודית המובילה לאתר טילים.
הצוות עובר בתחנת המטרו המובילה לקרמלין, המכיל נשק ביו-מוטנטי שמנסה להפנט ולבלוע אותם.
כמה מהלוחמים נהרגים, אך לא לפני שהם מפוצצים מכל דלק כדי להסיח את דעת הנשק החי.
רוב הקבוצה ניגשת אל פני השטח ואל מגוש הטילים, ואילו ארטיום מלווה חזרה דרך המטרו כדי שיוכלו לספק קואורדינטות למקום מתאים יותר, מגדל אוסטנקינו.
בדרך הם נעצרים בתחנת VDNKh שכמעט נכבשה על ידי "האפלים".
לאחר איחוד קצר עם סוחוי, ארטיום מגיע למגדל והצוות שלו מזין באתר הטילים את מיקומה של כוורת האפלים.
כמוהם, לארטיום יש חזון המתייחס לחלומות והסיוטים שעבר עליו.
האפלים ניסו ליצור קשר, ולא הצליחו לתקשר עם הניצולים האנושיים במטרו בצורה משמעותית, לפני שהם מוצאים את ארטיום.
ארטיום מעריך מחדש את התנהגותם ומבין שמה שנראה כתוקפנות היו למעשה ניסיונות ליצור קשר, שרק נתקלו באלימות.
כאשר ארטיום מבין ששני הגזעים יכולים לשתף פעולה, הטילים נופלים והאנשים האפלים נהרגים.
בהבנה שהאפלים נהרגו לשווא, ארטיום קורע את מסכתו וחוזר הביתה בבכי.
הספר הופיע לראשונה באופן מקוון בשנת 2002 ובהמשך הפך לניסוי אינטראקטיבי, שצייר אלפי קוראים מרחבי רוסיה ומחוצה לה.
בשנת 2005 הוא הודפס על ידי הוצאת Eksmo והפך לרב מכר בפריסה ארצית ועולמית.
המהדורה האנגלית יצאה ב-18 במרץ 2010 כדי לחפוף לשחרור העיבוד למשחק הווידאו של הרומן.
עד שנת 2010 נמכרו ברוסיה בלבד יותר מ-500,000 עותקים של מטרו 2033. למעלה משני מיליון איש קראו את הספר באתר הרשמי שלו עוד לפני שהוא פורסם בדפוס.
זכויות הוצאת ספרים זרות נמכרו לעשרות מדינות.
בשנת 2007 זכה גלוכובסקי בפרס העידוד של אגודת המדע הבדיוני האירופית יורוקון עבור מטרו 2033.
רומן ההמשך מטרו 2034 של גלוקובסקי ראה אור בשנת 2009, ואחריו מטרו 2035 בשנת 2015. בנוסף, סופרים רבים אחרים פרסמו עשרות כרכים כחלק מהיקום של "מטרו 2033"; פורסמו סיפורים קצרים וכמה מחברים יצרו יקומים מחתרתיים אישיים משלהם הממוקמים בתחנות רכבת תחתית אחרות.
משחק הווידאו "Metro 2033", שפותח על ידי אולפן 4A Games באוקראינה, יצא ברחבי העולם בשנת 2010. גלוכובסקי אמר שהוא בחר בעיבוד משחקי וידאו על פני סרט שכן זה נתן לו יותר חופש אמנותי.
שני משחקי המשך שפותחו גם על ידי 4A Games הם "Metro: Last Light" ו-"Metro Exodus", יצאו בשנים 2013 ו-2019.
החל מנובמבר 2010, גלוכובסקי ניהל שיחות עם אולפנים ומפיקים בהוליווד למכירת זכויות הסרט.
עד 2012, MGM החזיקה בזכויות המסך מטרו 2033 ושכרה את סקוט פרייז'ר "פאביטו" לכתיבת התסריט.
מארק ג'ונסון היה אמור להפיק.
עם זאת, ההפקה בוטלה והזכויות הוחזרו לגלוכובסקי לאחר שסירב לאפשר אמריקניזציה של העלילה, כך שהסרט יתרחש בוושינגטון במקום במוסקבה.
בדצמבר 2018 הסביר גלוכובסקי: "בוושינגטון הבירה הנאצים לא עובדים.
קומוניסטים לא עובדים בכלל והאנשים האפלים לא עובדים.
וושינגטון הבירה היא עיר שחורה בעצם.
זה בכלל לא הרמיזה שאני רוצה [עם האפלים], זו מטאפורה של שנאת זרים כללית, אבל זו בכלל לא הערה על אפרו-אמריקאים."
מטרו 2034 הוא רומן מדע בדיוני פוסט-אפוקליפטי משנת 2009 בסדרת "מטרו", שנכתב על ידי הסופר הרוסי דמיטרי גלוכובסקי כספר המשך למטרו 2033 הקודם.
בדרום המטרו, תחנת סבסטופול מסתמכת על אספקה שוטפת של תחמושת וסחורות אחרות מהתחנות המרכזיות כדי לשרוד.
ללא הסבר, התקשורת הולכת לאיבוד והמניות מתחילות לרדת.
כמה סיעות עוזבות לחקור, אך אינן חוזרות.
האנטר, שנעלם במהלך אירועי מטרו 2033 וכעת הוא עבר טראומה קשה, עבד כשומר גבול בתחנת סבסטופול.
הוא מתנדב להוביל ניסיון אחרון ליצור קשר עם תחנות המטרו המרכזיות לפני שהתחנה מגייסת את צבאה ויוצאת צפונה.
מלווה אותו הומרוס, זקן שמחפש השראה לספר.
האנטר יוצר קשר עם השומרים בתחנת טולה, אך לאחר ויכוח הדלתות ההרמטיות נאטמות.
האנטר מספר להומר כי התחנה נכבשה על ידי שודדים שמבקשים להשמיד אותה, אך הומר משחזר יומן שהשאירה אחת המשלחות הקודמות, מה שמעיד שהתחנה נדבקה במחלה קטלנית.
הם עוקפים את קו קאחובסקאיה הנטושה ונתקלים בבתו המתבגרת של ראש תחנת אבטוזאבודסקאיה הגולה, שנפטר לאחרונה, אלכסנדרה (סשה) שמה.
היא מלווה אותם ואת האנטר האלים ושהורג כמה גברים כשהם עוברים דרך התחנה.
סשה מרסנת אותו מעט, מונעת שפיכות דמים נוספת ובמהלך פיגוע מוטציה בתחנת פאבלטסקאיה, האנטר נפצע קשה לאחר שהציל את סשה.
סשה מאמינה שהיא יכולה למנוע מהאנטר לבצע מעשי זוועה נוספים במשימתו להגן על סבסטופול, אך לאחר ויכוח האנטר נלחץ ויוצא בלעדיהם.
להומר ולסשה מצטרפים לאוניד, מוזיקאי ואיחודם מחדש עם האנטר בתחנת דוברינינסקאיה.
האנטר היציב פחות ופחות פונה למרכז המטרו, לפוליס, כדי לאסוף כוח חמוש לנקות את התחנות הנגועות.
הוא מלווה על ידי הומר, בעוד סשה עוזבת עם ליאוניד שטוען שהוא מכיר תרופה למגפה.
המעקף מתברר כמיותר ולאוניד מודה שהוא עשה את זה כדי לבלות קצת עם סשה.
הוא מספר לה שהמחלה התפרצה לפני כן באזור אחר במטרו ונמצא שחשיפה לקרינה יכולה לרפא אותה.
הוא מסכים ללוות אותה במאמץ למנוע מהאנטר להרוג את כולם שם.
האנטר מוצא את חברו הוותיק מילר (המכונה 'מלניק' ב"מטרו 2033"), מנהיג "המסדר" - קבוצה פרולטארית שהוקמה להגנת המטרו והאמינה שהאנטר מת.
מילר מספק לו חוליה חמושה מאוד והאנטר חוזר לדוברינינסקאיה, בעוד שהומר נאבק במצפונו האם לנסות לעצור אותו או לאפשר לטבח להימשך.
המסדר מגיע לתחנת טולה ומתכונן לירות לעבר "הנגועים", יצורים דמויי זומבים.
סשה פונה לאנטר, ומספרת לו על תרופה אפשרית.
הכוחות שכבר היו בתחנת טולסה, שניסו להכיל את ההתפרצות, מפוצצים חומרי נפץ המציפים את התחנה.
המסדר נסוג ואוטם את הדלתות ההרמטיות, ומותיר אותם בפנים לטבוע.
כמה שבועות לאחר מכן, הן האנטר והן הומר שוב מוצאים עצמם בעמדת הגבול של תחנת סבסטופול.
הומר חיפש את גופתה של סשה, אך לא מצליח למצוא אותה ומותיר את גורלה לא ידוע.
הרומן יצא כספר אלקטרוני של ויקטור גולנץ באנגלית ב-20 בפברואר 2014. מהדורה של כריכה רכה פורסמה על ידי קבוצת Gollancz ו-Orion Publishing בבריטניה ב-13 בנובמבר 2014.
הרומן התקבל היטב על ידי מבקרים וקהל הקוראים כאחד.
הספר זכה לפופולריות רבה ברוסיה, שם מכר כ-300,000 עותקים תוך שישה חודשים בלבד והפך אותו לרב המכר המקומי הגדול ביותר ברוסיה בשנת 2009. הספר התפרסם גם באופן מקוון בחינם באתר הרשמי של Metro 2034, בו יותר ממיליון מבקרים קראו את הטקסט.
גלוכובסקי הפך את הספר לפרויקט אמנות, והזמין את המבצע האלקטרוני הרוסי וכוכב ההיפ הופ דולפין לכתוב פסקול מקורי לרומן, בעוד האמן אנטון גרצ'קו עבד על הפרויקט בגלריית תמונות שצוירה בשמן.
מטרו 2035 (רוסית: Метро 2035) הוא רומן מדע בדיוני פוסט-אפוקליפטי בסדרת מטרו של הסופר הרוסי דמיטרי גלוכובסקי.
במקור פורסם בשנת 2015, ומהווה המשך לספריו הקודמים של גלוכובסקי מטרו 2033 ומטרו 2034, והוא שואב השראה חלקית ממשחק הווידאו Metro: Last Light.
זו שנת 2035 והחברות השונות של מערכת המטרו הפוסט-אפוקליפטית ברכבת התחתית של מוסקבה חווה שינויים רבים.
הסיעה הנאו-נאצית, הרייך הרביעי, עברה רפורמה במטרה ליצור תדמית פחות קשה, אך העניינים הסודיים שהיא מסתירה מעיני הציבור מעולם לא היו כה מחרידים.
אימפריית המחתרת הסטליניסטית של הקו האדום מתמודדת עם הרעב הגדול ביותר שלה עד כה בשל התפרצות שהופכת את מלאי המזון שלהם לא אכיל.
בינתיים, ברית המסחר בין הנזה והמסדר נעשים חשודים זה כלפי זה לאחר שהראשונים סיפקו לאחרונים מגויסים חדשים בעקבות הפסדים כבדים שסבלו בקרב נגד הקו האדום על השליטה בבונקר חשוב.
שנה עברה מאז הגיבור ארטיום עזב ברצון את המסדר, התחתן עם אנה אף על פי שמפקדו (וכעת חמיו) מילר התנגד לרעיון.
בני הזוג עוברים לנהל חיים שקטים בתחנת הבית של הצעיר, VDNKh .
אבל ארטיום לא מוכן להמשיך כך.
כשהוא חוזר במחשבותיו לתקופה בה עמד על ראש מגדל אוסטנקינו, הוא בטוח שהוא הצליח בקושי לשמוע שידור מעיר אחרת.
מתודלק על ידי תקווה בלתי פוסקת, ארטיום עוזב את המטרו מספר פעמים בשבוע כדי לעלות על בניין סמוך, מנסה ליצור קשר רדיו עם כל מי שעלול היה לשרוד את המלחמה הגרעינית באזורים אחרים של הפדרציה הרוסית ומחוצה לה.
אף על פי שהוא הועלה לדרגת גיבור על השמדת האפלים - שגיאה שרק הוא מודע לה באמת - ארטיום זוכה עתה להתעלמות מתושבי VDNKh ונתפס כמטורף הנאחז בחזונו הלא-מציאותי לכאורה.
נסיעותיו המסוכנות מחוץ לרכבת התחתית חושפות אותו לעיתים קרובות למנות קרינה לא בטוחות.
גם הנישואים שלו בסכנת הכחדה, מכיוון שאנה רק מבקשת שבעלה יתחיל לתפקד שוב כרגיל; היא חולמת על יום אחד שבו היא תוכל להוליד ילד בריא.
למרות זאת, ארטיום ממשיך בעקשנות בשגרה הבלתי הגיונית לכאורה.
נראה כאילו מסירותו זוכה לתשובה עם הגעתו של הומר (אחת הדמויות הראשיות במטרו 2034) לתחנת הבית שלו.
השניים מסתבכים במהרה בפרשיות שמתעלות על הידע שלהם.
הם יוצאים למסע ברחבי המטרו בחיפוש אחר תשובות ומצטרפים אליהם דמויות חדשות וישנות לאורך הדרך, כולל פרסומות שכבר הופיעו בספריו הקודמים של גלוכובסקי מהזיכיון.
המסע הארוך והמסוכן של ארטיום מגיע לשיאו בגילוי הסודות האפלים ביותר של המטרו.
Joystiq הזכירה לראשונה את שם הספר במאמר שפורסם ב-1 במרץ 2013. במאמר נטען כי הספר ייכתב על ידי דמיטרי גלוכובסקי והוא יהיה זמין גם מחוץ לרוסיה.
ב-23 במרץ 2013, במהלך PAX East 2013, גלוכובסקי עצמו פירט כמה מההיבטים הסיפוריים של משחק הווידאו Metro: Last Light וחשף כי הוא כותב ספר חדש שמתרחש ביקום "מטרו", תחת הכותרת מטרו 2035, המאשר את החדשות שפורסמו קודם.
הרומן תואר כמי שמספר את אותו סיפור כמו במשחק Metro: Last Light - ובכך שוב הוצג ארטיום כגיבור ראשי - אך בפירוט ובאורך גדול יותר מהמשחק עצמו.
הכותב הצהיר כי תוך כדי כתיבת העלילה והדיאלוגים למשחק, הסיפור צמח מחוץ למסגרת של משחק וידאו ולכן החליט לכתוב עליו ספר.
באפריל 2014 הצהיר גלוכובסקי באמצעות טוויטר: "הגיע הזמן להודות: מטרו 2035 נמצא בעבודה וייתכן שייצא בשפה הרוסית בהמשך השנה", אולם הספר לא פורסם בשנת 2014 ותאריך השחרור הסופי אמור היה להיות להיחשף בשנה שלאחר מכן.
במארס 2015 פרסם גלוכובסקי תמונה באינסטגרם של כריכת מטרו 2035 ואמר למעריציו כי גרסת הדפוס המלאה של הרומן עתידה להגיע ביוני 2015. חודשיים לאחר מכן פרסם גלוכובסקי את הגרסה הסופית של הכריכה באינסטגרם והודיע שהרומן סוף סוף הושלם.
החל ממרץ 2015 פורסמו מדי יום פרקים של מטרו 2035 בעיתון החינמי Metro המופץ ברכבת התחתית של שבע הערים הרוסיות הגדולות ביותר - תחילה בעיר סנקט פטרבורג.
ב-12 ביוני 2015 (עם פרסום הספר סוף סוף ברוסיה), האתר הרשמי לקוראים הפולנים מטרו יוניברסום 2033 חשף כי העבודה על התרגום הפולני לספר כבר בשלב מתקדם מאוד.
אינסיגניס, המו"ל הפולני, כיוון לשחרר את הגרסה המתורגמת בסתיו 2015 והסתפק בהבטחה שמטרו 2035 יגיע למדפי חנויות הספרים הפולניות ב-4 בנובמבר 2015 - כמו פיטר, הרומן שתורגם מרוסית לפולנית מאת פאוול פודמיוטקו.
בסוף אותו חודש הודפס תרגום הונגרי מאת יוזף גורטיוט על ידי הוצאת יורופה קוניווקיאדו.
זמן קצר לאחר מכן, הכותב הצהיר כי גרסת הספר לאנגלית לא תצא לפני שנת 2016 לכל המוקדם.
המהדורה האנגלית הגיעה לבסוף בתחילת דצמבר 2016.
מטרו הוא ספר קומיקס מצרי פורץ דרך, שנכתב על ידי מגדי א-שאפעי, ויצא לאור בינואר 2008, תחת שלטונו של חוסני מובארכ, ומתאר את הקושי והשחיתות של המוסד המצרי תחת שלטונו הדיקטטורי.
הספר יצא תחת הוצאת מלמה המצרית אך בתוך זמן קצר המשטרה של מובארכ פשטה על ההוצאה וגנזה את הספרים.
כחמש שנים לאחר מכן, כשעלה לשלטון הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי, הותר הספר לפרסום וכיום הוא נמכר בקהיר ובאזורים הקרובים לה, ומלבד זאת גם באתרי מכירות של קומיקס ערבי
קומיקס פוליטי מצרי שמספר על כאשר שחאב, מעצב תוכנה צעיר, המתמודד עם כריש הלוואות, ונראה כי כל דרכי הבריחה במצרים המושחתת והכאוטית של מובארכ סגורים בפניו.
קבלת עזרה מהבנק בלתי אפשרית ללא קשרים, ודודה של שחאב בחו"ל לא רוצה שום קשר לצרותיו.
איש עסקים רב עוצמה מציע סיוע, אך למחרת שחאב רואה אותו נדקר בסמטה ― ומילותיו האחרונות של האיש מרמזות על קונספירציה המשתרעת על גבהו של המשטר.
שאחב יוצא למסע בריחה מהדיקטטורה שמחסלת את מתנגדיה כדי להינצל כלכלית ופיזית.
מטרו הוא הרומן הגרפי הראשון במצרים ובעולם הערבי בכלל, ודיוקן של עוני ושחיתות תחת שלטונו של מובארכ.
כאשר פורסם לראשונה בינואר 2008, הוא נאסר במהרה על רקע "פגיעה במוסר הציבורי": המשטרה פשטה על הוצאת מלמה, החרימה את כל עותקי הספר, ואסרה על מלמה להדפיס עותקים נוספים.
מגדי א-שאפעי, כותב הספר, כמו גם המפרסם מוחמד אל-שרקאווי, הואשמו על פי סעיף 178 לחוק העונשין המצרי (מה שמפליל את ההדפסה או ההפצה של פרסומים ש"הפרו את ההגינות הציבורית") ובסופו של דבר קנסו כל אחד ב-5,000 לירות מצריות (כ-1108 שקלים חדשים).
תרגום לאנגלית מאת צ'יפ רוזטי ראה אור ביוני 2012. עם זאת, עד לאחרונה, הספר עדיין לא היה זמין במצרים בשפת המקור שלו.
רק חמש שנים אחר כך, הספר חזר שוב אל המדפים בערבית.
הוא פורסם מחדש באוגוסט 2012 על ידי חברת "The Comic Shop", ההוצאה הראשונה בעולם הערבי שמתמחה בספרי קומיקס למבוגרים, שהושקה באוקטובר 2011 (חלק גדול מאתר האינטרנט שלהם עדיין נמצא בבנייה, אך הם מציעים מבחר גדול של רומנים גרפיים אחרים מהמזרח התיכון, בערבית ובאנגלית כאחד).
במצרים, הספר נמכר כעת בחנות 'קוטוב חאן' שבקהיר, המפרסמת את עצמה כחנות היחידה במדינה עם עותקים רשמיים.
א-שאפעי, כותב הספר, הוסיף בראיון עמו כי, "זה אמצעי תקשורת אמנותי שנגיש גם למבוגרים צעירים וגם למבוגרים.
הקורא יכול ליצור עולם משלו בין הפאנלים.
זו אמנות חדשה יחסית ויש כמה כישרונות שהולכים וגדלים במצרים ובלבנון."
מכיוון שבזמן היציאה שלו, הספר נגנז, הפרסום שלו בעולם הגיע רק לאחר הרבה זמן, אך כן היו כאלה שדירגו אותו: אתר GoodReads נתן לו 3 מתוך 5 כוכבים.
גם אתר אמזון דירג אותו באותו הציון.
מטרודורה (בערך 200–400 לספירה) הייתה רופאה יווניה ומחברת הטקסט הרפואי העתיק ביותר שנודע כי נכתב על ידי אישה, "על מחלות ותרופות של נשים" (Περὶ τῶν Γυναικείων παθῶν τῆς μἠτρας).
לא ידוע דבר על זהותה של מטרודורה מעבר לשמה.
נשים רופאות היו פעילות בגינקולוגיה ומיילדות ביוון וברומא העתיקה, והיה נדיר שעסקו בתחומי רפואה אחרים.
לידה ומיילדות בעת העתיקה נתפסו כתחומים מקובלים בתחום הרפואה עבור נשים רופאות.
הן הצליחו להשיג הכשרה רפואית, בעיקר בגלל המסורת העתיקה של תורת המיילדות והקשר שלה לנשים שהוכשרו על ידי נשים אחרות.
כירורגיה לא הייתה נפוצה ביוון העתיקה או ברומא, והיא גם לא נכללה במחקרה של מטרודורה, בניגוד לכתיבתה של רופאה אחרת, אספסיה הרופאה, שכתבה על ניתוחים גינקולוגים כולל הפלות.
כותבים רופאים אחרים התייחסו לעיתים קרובות לעבודותיה של אספסיה, ביניהם אתיוס וסורנוס מאפסוס.
מטרודורה הקדישה הרבה מזמנה לעבודה בקליניקה.
עבודותיה מתייחסות לבדיקות שנערכו הן באופן ידני והן באמצעות ספקולום ומראות היכרות מפורטת עם הפיזיולוגיה.
היא התמקדה בפתולוגיה, כמו רופאים גברים שהושפעו מהיפוקרטס.
בניגוד להרבה כותבים רפואיים גברים באותה עת, היא התייחסה במחקריה ישירות לכתבי היפוקרטס והקורפוס ההיפוקרטי , ולא למקורות משניים שהופצו במאות השנים שעברו מאז היפוקרטס ועד לזמנה.
כך למשל, היא אימצה את התיאוריות של היפוקרטס בנוגע להיסטריה.
בנוסף, הרחיבה את תחום הגינקולוגיה על ידי ניסוח סיווגים של הפרשות מהנרתיק.
כמו כן, הציעה תיאוריות בנושאים שנויים במחלוקת כמו סימפטומולוגיה ואטיולוגיה, כמו למשל אפשרות לזיהומים טפיליים בפי הטבעת הגורמים להפרשות בנרתיק, דלקת ברחם ועוד.
המחקר והתיאוריה המקוריים שלה, תרמו רבות לתחומים אלה.
במחקרה נמצאות גם תרכובות רפואיות רבות שלא נמצאו במקומות אחרים.
החיבור הרפואי: על מחלות ותרופות של נשים
"על מחלות ותרופות של נשים" ששרד עד היום, הוא החיבור הרפואי של מטרודורה, בו יש שני כרכים המכילים 63 פרקים.
עבודתה כוללת אנציקלופדיה רפואית, שערכיה ממוינים לפי א' ב' וזו כנראה האנציקלופדיה הרפואית הידועה הראשונה.
כתב היד לא שלם ומסתיים באות אפסילון.
כותבים רפואיים ביוון וברומא העתיקה, הרבו להתייחס אל ספרה בכתביהם, וספרה גם תורגם ופורסם באירופה של ימי הביניים.
התרגומים הלטיניים הראשונים של הספר הופיעו בין המאות השלישית לחמישית.
כתב היד הידוע העתיק ביותר של יצירתה של מטרודורה ממוקם בפירנצה.
עבודותיה של מטרודורה צוטטו בכתביהם של כותבים רפואיים אחרים, וכן פורסמו מחדש כתקצירים.
הטקסטים המלומדים של יוון ורומא העתיקה היו חלק מיסודות המחקר המערבי בימי הביניים באירופה.
גם עבודותיה של מטרודורה הופצו בתקופה זו.
ברשימות הביבליוגרפיות שלה נמצאת בין היתר עבודה שכותרתה "a Berenice called Cleopatra" או "mono marciglia".
דבר זה גרם כנראה, לכמה מו"לים בימי הבינים לייחס בטעות את עבודתה לקלאופטרה השביעית, המלכה המפורסמת של מצרים.
כך הספר "על מחלות ותרופות של נשים" פורסם בשם "קלאופטרה" על ידי קספר וולף בשנת 1566, ולאחר מכן על ידי ישראל שפיץ בשנת 1597.
מטרוגורודוק הוא ראיון של המחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
מטרוגורודוק הוא הראיון הגדול ביותר מבחינת שטחו במוסקבה.
מרבית שטחו של הראיון מאוכלס על ידי הפארק הלאומי "לוסיני אוסטרוב".
בראיון יש 18 מפעלי תעשייה, כולל תחנת כוח תרמית וחום 23 של מוסאנרגו ,26 חברות סחר, 4 בתי חולים, 2 קופות חולים, בתי מרקחת, 10 גני ילדים.
על שטח הראיון נמצאות האוניברסיטה החברתית הממלכתית הרוסית, האוניברסיטה הפסיכולוגית והפדגוגית של העיר מוסקבה.
על גבול הראיון יש שתי תחנות של הטבעת המרכזית של מוסקבה – "בלוקמנאיה" ו"בולוואר רוקוסובסקוגו".
תחנת המטרו הקרובה ביותר היא "בולוואר רוקוסובסקוגו" של קו סוקולניצ'סקאיה, שנמצא בסמוך לגבול הראיון.
למרות העובדה כי למעלה מ-90% מכל שטח הראיון תופס הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב, המצב האקולוגי מוערך כלא טוב בקשר לאזור התעשייה מספר 53 "קלושינו", שבשטחו נמצאת תחנת כוח תרמית וחום 23, ומספר גדול של כריתות אזורי יער.
לילנד טיילר ויין , הידוע בשם הבמה מטרו בומין (Metro Boomin), וגם בשם יאנג מטרו (Young Metro), או בקיצור מטרו (Metro), הוא מפיק מוזיקלי, מנהל אמנותי, תקליטן ופזמונאי אמריקאי.
החל את קריירת המוזיקה שלו כמפיק מוזיקלי במהלך לימודיו בתיכון, כשהפיק סינגלים עבור אמנים שונים מסצנת ההיפ הופ והטראפ באטלנטה, בהם פיוצ'ר, 21 סבאג', גוצ'י מיין ומיגוס.
לילנד טיילר ויין נולד ב-16 בספטמבר 1993 בסנט לואיס, מיזורי, שם למד בבית ספר התיכון "Parkway North".
לאחר תקופה קצרה שניגן בגיטרה בס בלהקה שלו בחטיבת הביניים, אמו קנתה לו מחשב נייד והוא קיבל עותק של תוכנת הפקת המוזיקה Fruity Loops (לימים FL Studio), בגיל 13 הוא החל להפיק ביטים.
בתחילה, בומין רצה לעשות ראפ, והחל לראפרפ על הביטים שהפיק.
עם זאת, בסופו של דבר הוא הפנה את מלוא תשומת ליבו עבור הפקה מוזיקלית.
כשהיה בתיכון, השתמש ברשתות החברתיות כדי ליצור קשר עם אמני היפ הופ מבוססים יותר ולעבוד ביחד איתם.
במהלך התיכון, אמו של בומין נהגה להסיע אותו במשך למעלה משמונה שעות מסנט לואיס לאטלנטה כדי לשתף פעולה עם אמנים שפגש ברשת.
אחד האמנים הראשונים איתם עבד היה הראפר טאי דון, שהוביל אותו לאחר מכן לשתף פעולה עם אמנים נוספים כדוגמת OJ דה ג'וסמן , גוצ'י מיין ופיוצ'ר.
מטרו בומין החל לנסוע לאטלנטה בכיתה י"א, כדי להמשיך בקריירת המוזיקה.
בראיון ל-XXL, בומין אמר כי הראפר OJ דה ג'וסמן היה האמן הפופולרי הראשון לו הפיק שירים.
שורה של שיתופי פעולה ביניהם הובילה לפגישה שלו עם הראפר גוצ'י מיין, איתו עבד על שירים שונים.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר מטרו בומין לאטלנטה כדי ללמוד במורהאוס קולג' , ולמד ניהול עסקים.
אולם בסופו של דבר הוא בחר לקחת הפסקה מהלימודים במכללה לאחר סמסטר, על מנת להתרכז בקריירה המוזיקלית שלו.
במאי 2013, הכריז בומין על מיקסטייפ הבכורה שלו, .
ב-7 באוקטובר, הוציא את המיקסטייפ באתר המיקסטייפים הפופולרי LiveMixtapes.
במיקסטייפ השתתפו אמנים שונים, בהם גוצ'י מיין, פיוצ'ר ויאנג ת'אג.
במרץ 2014 הודיעו מטרו בומין ויאנג ת'אג כי הם יוציאו אלבום משותף בשם Metro Thuggin.
האלבום תוכנן לצאת בשנת 2015 ויצא מתוכו הסינגל "The Blanguage", אך בסופו של דבר הוא נגנז.
באוקטובר 2014, בומין הפיק את המיקסטייפ Monster של פיוצ'ר.
באותה השנה, הפיק את הסינגל השישי מתוך אלבומו השני של פיוצ'ר, "I Won", בו משתתף קניה וסט.
בשנת 2015, שימש מטרו כמפיק בפועל של המיקסטייפ המשותף של דרייק ופיוצ'ר, What a Time to Be Alive.
בנוסף, הוא הפיק מוזיקלית שבע רצועות מתוך המיקסטייפ.
בשנת 2016, שימש כמפיק בפועל גם עבור המיקסטייפ Purple Reign של פיוצ'ר.
באותה השנה, זכה בומין בפרס "מפיק השנה" בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET.
בנוסף, הפיק בומין באותה השנה את הסינגלים "Jumpman" של פיוצ'ר ודרייק, "Bad and Boujee" של מיגוס, "Low Life" של פיוצ'ר ודה ויקנד ו-"X" של 21 סבאג', שזכו להצלחה רבה במצעדי המוזיקה השונים.
באותה השנה, השתתף גם בהפקת האלבום The Life of Pablo של קניה וסט.
ביולי של אותה השנה, הוציא יחד עם 21 סבאג' את המיני-אלבום Savage Mode.
בשנת 2018 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Not All Heroes Wear Capes, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 וזכה בתואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בשנת 2019, הפיק בומין את השיר "Heartless" של דה ויקנד, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. ב-2020, הוציא יחד עם 21 סבאג' את אלבומם המשותף, Savage Mode II, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. האלבום נתמך על ידי הסינגלים "Runnin" ו-"Mr.
Right Now" (בשיתוף דרייק), שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
במרץ 2024 יצא אלבומו המשותף הראשון עם הראפר פיוצ'ר, We Don't Trust You.
2017: Without Warning (יחד עם אופסט ו-21 סבאג')
2017: Droptopwop (יחד עם גוצ'י מיין)
מטרו 2033 הוא סרט רוסי פוסט-אפוקליפטי בהפקת 1-2-3 Production עבור Premier, בשיתוף פעולה עם סנטרל פרטנרשיפ וערוץ הטלוויזיה TV-3.
תקציב ההפקה היה אמור לעמוד על 850 מיליון רובל ולצאת לאקרנים ב-1 בינואר 2024, ברם ההפקה הוקפאה בעקבות התבטאותו של יוצר הזיכיון נגד ממשלת רוסיה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, כמו גם עזיבתו של יגור בראנוב לארצות הברית בעקבות הלחימה.
הרומן מתרחש בשנת 2033, כאשר כל העולם נהרס בשל אסון נורא.
מוסקבה הפכה לעיר רפאים, מורעלת מקרינה ומאוכלסת על ידי מפלצות ומוטציות.
הניצולים המעטים מסתתרים בתחנות הרכבת התחתית של מוסקבה, המקלט הגדול ביותר נגד פצצות גרעיניות עלי אדמות.
תחנות הרכבת הפכו לערי מדינות, והמנהרות חשוכות ומחרידות.
ארטיום, תושב תחנת VDNKh, יצטרך לעבור במערכת כולה כדי להציל את התחנה שלו ואולי את כל האנושות, מהסכנה הנוראה.
20 שנה לאחר אפוקליפסה גרעינית, אחרוני הניצולים מסתתרים במנהרות הרכבת התחתית של מוסקבה, המקלט האנטי-גרעיני הגדול ביותר עלי אדמות.
בחור בן עשרים מתחנת VDNKh בשם ארטיום צריך לעבור דרך מסוכנת דרך כל רשת תחנות הרכבת כדי להציל לא רק את התחנת שבה נולד, אלא גם כדי להזהיר את האנושות מפני איום קטלני חדש.
הרומן מטרו 2033 הגיע למדפי חנויות הספרים בשנת 2005 והפך לפופולרי והצלחה מסחררת.
לאחר מכן, יוצרו, דמיטרי גלוכובסקי כתב ספר המשך (מטרו 2034) והספר הראשון סימן את תחילתה של סדרת היקום של מטרו 2033, שסיפרה על אירועים באזורים שונים בעולם וברוסיה שאחרי אסון גרעיני.
בעבר ניסו לעבד את מטרו 2033 לסרט בהוליווד.
בשנת 2016, מייקל דה לוקה רכש את הזכויות לעיבוד הרומן ותכנן להפיק, אך בסופו של דבר, הפרויקט מעולם לא יצא לפועל.
במהלך השידור המקוון של ערוץ TV-3 ברשת VKontakte, בינואר 2019, הודיע דמיטרי גלוכובסקי על תחילת עיבוד קולנועי לרומן שלו מטרו 2033, שיציאתו לאקרנים מתוכננת ל-1 בינואר 2022. יבגני ניקישוב ו-ולרי פיודורוביץ' יפיקו את הפרויקט, בשיתוף פעולה עם גזפרום-מדיה, 1-2-3 Production וסנטרל פרטנרשיפ.
את התסריט כתב דמיטרי גלוכובסקי, שהודיע במאי 2021 שהשלים את כתיבתו ועדכן כי הסרט ייצא לאקרנים ב־1 בינואר 2024.
במאי 2021 מונה יגור בראנוב לביים את הסרט הוכרז כי הסרט יופק בתקציב של 700 מיליון רובל רוסי.
עם זאת ביוני 2021, קרן הקולנוע הרוסי הממשלתית הודיעה כי לא תשתתף במימון הסרט.
ביוני 2022, מחבר הרומן, דמיטרי גלוכובסקי, הוכנס לרשימת המבוקשים הפדרלית של משטרת רוסיה בעקבות ביקורתו נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה ולא ברור מעמדו של הסרט בעקבות כך.
מטרון הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס האלים החדשים בהוצאת DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Gods #1 מפברואר-מרץ 1971, והיא נוצרה על ידי הכתב ג'ק קירבי עבור סדרת העולם הרביעי שלו ב-DC קומיקס.
דמותו של מטרון התבססה על דמותו של ספוק ממסע בין כוכבים, אותו גילם השחקן לאונרד נימוי.
הדמות עוצבה כמי שתחליף צד לעיתים קרובות בין ניו ג'נסיס לאפוקוליפס.
למרות שהוא בעל כוחות של אל, מטרון מתואר בדרך כלל כצופה פסיבי ביקום DC ולא כמשתתף פעיל ובדרך כלל נמנע כמעט לחלוטין ממאבקים.
הוא משוטט ביקום בחיפוש תמידי אחר ידע גדול יותר מעבר לשלו, רכוב על כיסא המוביוס שלו, שיכול לחצות זמן ומרחב באופן מיידי.
במיני-סדרה Legend מ-1989, מטרון מספר לדארקסייד על משוואת האנטי-חיים, וככל הנראה הוא גם מחזיק במפתח למשוואת האנטי-חיים.
בקרוסאוברDC / Marvel משנת 1982, The Uncanny X-Men ו-The New Teen Titans, מטרון אומר לדארקסייד שכוח הפניקס הוא חלק ממשוואת האנטי-חיים.
במיני-סדרה " מוות האלים החדשים " משנת 2007 אשר מובילה למשבר סופי, "המקור" מסביר את מקור משוואת האנטי-חיים למטרון.
מטרון עזר ליצור קשר עם רוב גיבורי העל של כדור הארץ כדי לאחד אותם במהלך משבר שעת האפס .
במהלך חזרתו של נבל על בשם אקסטנט, הוא נלחם לצד חברת הצדק של אמריקה כדי להביס את אקסטנט לאחר שהשיג את השליטה ב-"Worlogog" הכל יכול.
במיני-סדרה ליגת הצדק/האוונג'רס שכתב קורט בוסיק, מטרון מתבונן באירועים בסיפור זה, ונותן לאיירון מן קופסת אם כדי לאזן את הכוח שניתן לליגת הצדק על ידי גראנדמאסטר.
תפקידו העיקרי במהלך המיני-סדרה הוא להתבונן ולחקור את מעשיו של קרונה, גם כאשר קרונה דרש את עזרתו מטרון סירב לסטות מאי-מעורבותו.
במיני-סדרה מיסטר מיראקל משנת 2005, מטרון יוצר קשר עם שילו נורמן (מיסטר מיראקל הנוכחי) במהלך פעלול שהשתבש, מה שגרם לו להיות מודע ל"עולם הרביעי".
בהופעתו הראשונה בספר, הוא נראה כרגיל, אך מאוחר יותר הוא מתחפש לאדם אפילפטי בכיסא גלגלים .
במהלך אירועי מות האלים החדשים, בהם המוות המסתורי של העולם הרביעי כולו מואץ, מטרון עוקב אחר האירועים ומגלה את הסיבה: המקור, שלמעשה אורב ברקע כבר אלפי שנים בניסיון לרכוש מחדש את כוחותיו המקוריים ולהתאחד עם החצי השני שלו: ישות האנטי-חיים.
מטרון לא מחפש לעצור את המקור, אלא לעמוד לצדו כדי לצפות וללמוד כשהעולם הרביעי של האלים החדשים הגיע לסיומו.
בעמוד הראשון של המשבר האחרון מס' 1, מופיעה ישות כסופה ל-אנתרו הילד הראשון ומכריזה, "אני מטרון".
בהמשך הגיליון, דוקטור אור ומאסטר המראות נשלחים על ידי ליברה להחזיר מכשיר שדומה לכיסא של מטרון.
מאוחר יותר, גרסה של הדמות מיסטר מיראקל מחזירה את ניקס אוטן, המוניטור שנפל, למעמד האל שלו, ופותרת קובייה הונגרית ב-17 מהלכים: מהלך אחד פחות מהמינימום הנדרש כביכול לאדם כדי לפצח את הקוביות, מה שאומר שזה המשבר האחרון של האנושות .
כיסא המוביוס משומש מאוחר יותר על ידי סופרמן כדי להשיג את אלמנט X הדרוש כדי להפעיל את מכונת הנס לרמה מספקת בשביל לשחזר את ה ולבטל את כל הנזקים שגרם דארקסייד; ביקום החדש, מתגלה שכל תושב של אפוקוליפס וניו ג'נסיס, מלבד דארקסייד, צפוי להיוולד מחדש (כולל מטרון).
מטרון מופיע לברוס ויין בחוויית סף מוות בהזיה שחווה, ומעודד את וויין להתנגד להצעתו של דארקסייד לאמץ את האנטי-חיים בכך שהוא מעודד אותו להכיר את האמת הראשונה של באטמן: שהוא מעולם לא היה לבד.
בשנת 2011 אותחל מחדש ה-DC קומיקס בהשקת 52 החדשים (The New 52).
מטרון מתייעץ עם האב העליון לגבי השימושים השונים של טבעות הלנטרן, כעשרים חברי כוח המשטרה הבין-כוכבי וחיל הפקחים הירוקים מתעמתים עם האב העליון וכוחותיו הצבאיים.
הם מנסים לשחזר את טבעת הכוח השייכת לכוכב הלכת החי מוגו, שזקוק לה כדי להישאר חי ובר קיימה.
האב העליון משאיר את העניין לפקודיו, ששוחטים את רוב הפקחים, דבר שהוא מתחרט עליו מאוחר יותר.
מטרון מתעמת עם האנטי-מוניטור על כדור הארץ 3 בניסיון להסיט מלחמה בין האנטי-מוניטור לדארקסייד.
משיחה בין מטרון לאנטי-מוניטור עולה שהוא ישב פעם על כיסא מוביוס בעצמו לפני מטרון.
מטרון אומר שבזמן שהוא יושב על כיסא מוביוס, האנטי-מוניטור לא מסוגל לפגוע בו, מצד שני, הוא אינו חסין מפני התקפות של אחרים, שכן מטרון נפגע מאחור על ידי גראייל, בתו האמזונית של דארקסייד, שמשאירה אותו למות ביקום של סינדיקט הפשע.
למרות זאת, מטרון חוזר לאחר מכן להתעמת עם ליגת הצדק ולהזהיר אותם שהם צריכים לפנות את כדור הארץ, מכיוון שאי אפשר לנצח נגד האנטי-מוניטור ודארקסייד.
עם זאת, דיאנה משתמשת בלאסו האמת כדי לגרום למטרון להודות שהם כן יכולים לנצח, אם הם ייקחו ממנו את הכיסא, מה שגורם לדיאנה להוריד אותו מהכיסא בכוח ולבאטמן לשבת בו, מה שנותן לו גישה לכל הידע המצטבר של מטרון.
לאחר שהאנטי-מוניטור ודארקסייד מובסים בקרב, מטרון מופיע על הירח שם הוא מאמן את איש הינשוף, אשר שולט כעת בכיסא המוביוס לאחר שבאטמן נפרד ממנו, ומזהיר אותו שלא לחפש תשובות רבות.
בעוד הינשוף דורש לדעת את סודות היקום, הוא ומטרון מתאדים מיד בהבזק אור כחול שנוצר על ידי דוקטור מנהטן, כשרק כיסא מוביוס נותר שלם ומדמם.
במהלך הקרב בין ליגת הצדק לגראייל, באטמן השתמש בכיסא המוביוס של מטרון כדי ללמוד את זהותו האמיתית של הג'וקר.
הכיסא אמר לו ש"יש שלושה", ובאטמן מגלה את זה להאל ג'ורדן.
במהלך העלילה של " Dark Nights: Death Metal ", ישות רב יקומית בשם הכרוניקר (The Chronicler) צופה בקרב בין פרפטואה (Perpetua) לבאטמן שצוחק.
לאחר מכן הוא מחייה את מטרון שציין שיש להם מניעים דומים בחיים, כמו הרצון להתבונן ולהציל את .
כמו רוב האלים החדשים, למטרון פיזיולוגיה מתקדמת המספקת לו כוח וסיבולת על אנושית והוא חסין בפני כל המחלות, בהיותו למעשה בן אלמוות.
מטרון הוא סופר גאון שחקר את היקום וצבר כמות עצומה של ידע מה שאפשר לו ליצור פלאים טכנולוגיים לדוגמת טכנולוגיית "צינור בום" (Boom Tube) ששימשה את האלים החדשים לטלפורטציה של מרחקים עצומים.
מטרון נוסע בכיסא המוביוס המעופף שלו, המאפשר לו לנסוע בזמן, בחלל החיצון ובממדים אחרים.
קרן הגרירה שלו חזקות מספיק כדי לשאת כוכב לכת מאחורי הכיסא ויכולות ליצור קיר אנרגיה בלתי חדיר.
בקו העלילה של JLA Rock of Ages, מופיע מטרון מטורף ומרושע מעתיד חלופי, משתלט על כדור הארץ ואולי על היקום כולו.
הוא מובס כאשר באטמן טוען שהפער היחיד בידע שלו הוא הבורות שלו לגבי מה זה אומר להיות אנושי, מה שמניע אותו להשתמש בכוחותיו כדי לוותר על הכוחות כמו אל שלו, מה שמאפשר לבאטמן להביס אותו באגרוף בודד.
במיני סדרה Seven Soldiers של גרנט מוריסון, מטרון מופיע כמשותק וחסר בית בכיסא גלגלים, לאחר שהודח מ"העולם הרביעי" כתוצאה מניצחון דארקסייד במלחמה בין אפוקוליפס לניו ג'נסיס.
הוא נראה משחק שחמט עם הרוכב השחור, ולפעמים את כיסא הגלגלים שלו דוחף אוריון.
בעוד שהסיפור הזה מתרחש בהמשכיות קבועה, הקטע שבו מטרון והאלים החדשים האחרים מופיעים במצב זה מתגלה כאחד מסדרה של עולמות אפשריים שחווה שילה נורמן, ולא ההווה האמיתי.
מטרון גורם להסטת החללית של סופרמן מכדור הארץ לאפוקוליפס בקומיקס Elseworld Superman: The Dark Side .
מטרון הופיע בסופרמן: סדרת האנימציה ללא דיבור.
עכשיו!", הוא מוצג ברקע כאשר אוריון מביא את כל החיילים של ניו ג'נסיס כדי להדוף את דארקסייד מכדור הארץ.
מטרון מופיע בליגת הצדק: ללא גבלות, בדיבובו של דניאל דיי קים .
בשני הפרקים האחרונים "חי!" ו"המשחית", הוא מנסה להזהיר את לקס לות'ר לא להחיות את ברייניאק, בטענה שמה שלקס יעשה ישפיע על היקום.
כאשר לות'ור מתעלם ממטרון ומתקדם, דארקסייד בסופו של דבר קם לתחייה עם טכנולוגיה משופרת של ברייניאק.
מטרון מאוחר יותר מספק ללקס את האמצעים להביס את דארקסייד על ידי לקיחת לות'ור לחומת המקור כדי להשיג את משוואת האנטי-חיים.
מטרון מופיע בעונה השלישית של ליגת הצדק - הדור הבא בפרק "שיחות שקטות", בדיבובו של פיל למאר.
ברק שחור, וסופרבוי מחפשים את מטרון בשביל להשתמש בכיסא המוביוס שלו כדי להציל את ויקטור סטון מפני קופסת אב.
מטרון רק מלווה אותם רק כדי לראות את ויקטור מת, וכתוצאה מכך סופרבוי מסיר אותו בכוח מהכיסא וברק שחור מבטל את יכולתו כדי שוויקטור יוכל להיות מחובר לכיסא.
בליגת הצדק: אלים ומפלצות, לקס לות'ר הנכה וככל הנראה המשותק (בדיבובו של ג'ייסון אייזק) הופך לגרסה של מטרון.
כיסא המוביוס של מטרון מופיע בליגת הצדק האפל: מלחמת אפוקליפס, שעליו באטמן יושב אחרי שדארקסייד השתלט על כדור הארץ.
מחוז מטרוח הוא מחוז במצרים הממוקם בחלק הצפון-מערבי של המדינה וגובל בלוב.
בירת המחוז היא מרסא מטרוח.
המחוז מחולק למספר יישובים עם אוכלוסייה של כ-538,546 תושבים נכון לינואר 2023.
+יישובים שם בעברית שם בערבית אוכלוסייה (אומדן ינואר 2023) סוג יישוב א-דבעה 61,363 עיירה אל-עלמיין 12,398 עיירה אל-חמאם 65,780עיר א-נֶּגֵיילַה 34,593עיר החוף הצפוני 88 סַלוּם 20,479 כפר מרסא מטרוח 241,625 עיר נמל סידי בראני 66,319עיירה נווה המדבר סיווה 35,901 נווה מדבר עירוני
מחוז מטרוח נמצא במדבר המערבי של מצרים (מערבית לנילוס), כולל נווה המדבר של סיווה שנודע במקדש שלו לאמון בעת העתיקה.
במרכז המחוז נמצא שקע קטארה, היורד לגובה של 133 מטר מתחת לפני הים.
בירת המחוז, מרסא מטרוח נודעה בתקופה התלמיית ובתקופה הביזנטית בשם פראיתוניון (Παραιτόνιον), ובתקופה הרומית בשם פראתוניום (Paraetonium).
העיר הייתה הקצה המערבי של מצרים התלמיית.
העיר העתיקה אפיס , כ-18 ק"מ ממערב לפראטוניום, סימנה את גבול נום, ומעבר חלפאיא (בסַלוּם) סימן את הגבול עם מרמריקה (האזור המזרחי של קירנאיקה).
מחוז מטרוח מכיל אתרים היסטוריים רבים הקשורים למלחמת העולם השנייה.
בעיר אל-עלמיין, שבה התנהלו שתי מערכות קרב גדולות, בתי קברות של חיילים שנפלו מכוחות מדינות הציר ומכוחות בעלות הברית.
על פי הערכות, כ-16 מיליון מוקשים,שהושתלו על ידי האירופים במהלך מלחמות העולם וכונו "גני השטן", עדיין מעכבים את הפיתוח של רוב המחוז, ומוסרים באופן תמידי.
בשנת 2015, על פי הערכות אוכלוסייה, רוב התושבים במחוז התגוררו באזורים עירוניים, עם שיעור עיור של 70.6%.
מתוך 447,846 תושבים המתגוררים במחוז, 316,005 חיו באזורים עירוניים, לעומת 131,841 החיו אזורים כפריים.
אוכלוסיית המחוז תוארה כשמרנית מבחינה דתית.
אזור התעשייה 26 קילו הנמצא דרום-מזרחית לכביש מטרוח
מטרויד הוא משחק פעולה-הרפתקאות שפותח ופורסם על ידי חברת נינטנדו עבור קונסולת המשחקים NES של נינטנדו.
המשחק יצא במקור לשווקים ביפן ב-6 באוגוסט 1986.
הצלחת המשחק תוביל בהמשך גם להתפתחות של ז'אנר משחקי ה"מטרוידבניה" המשלב משחק פלטפורמה, ובו השחקנים צריכים לחקור עולמות גדולים בצורה לא ליניארית, לפתור חידות שונות, ולמצוא פריטים חדשים שיסייעו להם לגשת לאזורים חדשים.
מטרויד הוא משחק פעולה-הרפתקאות בו השחקן שולט בצייד הראשים סאמוס ארן.
עלילת המשחק מתרחשת בכוכב זבס אשר הוא עולם משחק גדול ופתוח שמכיל אזורים שונים אשר ניתן לעבור ביניהם באמצעות דלתות ומעליות.
בתחילת המשחק כלי הנשק היחיד של סאמוס ארן הוא אלומת כוח חלשה, והיא מסוגלת גם להתחמק מהאויבים באמצעות קפיצות.
השחקן צריך לחקור אזורים שונים בעולם במשחק, לאסוף Power-ups אשר מעניקים לסאמוס יכולות מיוחדות ומשפרים את השריון והנשק של הדמות, ומאפשרים לסאמוס להיכנס לאזורים שלא היו נגישים לפני כן.
בנוסף לאויבים השונים הפזורים ברחבי השלבים, על מנת להתקדם במשחק צריכים גם להביס שני בוסים - קרייד ורידלי.
כאשר משמידים את האויבים רגילים בדרך כלל משיגים כתוצאה מכך את כלי הנשק שלהם.
לאחר שמביסים גם את קרייד וגם את רידלי יש להביס את הבוס העיקרי במשחק - אמא מוח.
שודדי החלל תוקפים ספינת מחקר בבעלות הפדרציה הגלקטית וגונבים דגימות של צורות חיים טפיליות שהתגלו בכוכב הלכת SR388 המכונות "מטרוידים" אשר מסוכנות במיוחד, מסוגלות לשאוב את האנרגיה של כל אורגניזם עד שהוא מת.
שודדי החלל מתכננים לשכפל את אותם היצורים ולאחר מכן להשתמש בהם כנשק ביולוגי על מנת להשמיד את כל היצורים החיים שמתנגדים להם בכדי לשלוט בגלקסיה.
הפדרציה הגלקטית מצליחה לאתר את הבסיס של שודדי החלל אשר נמצא בכוכב זבס.
כמוצא אחרון הפדרציה מחליטה לשלוח לבסיס של שודדי החלל את צייד ראשים המסתורי סאמוס ארן במטרה שישמיד את היצור שהם גנבו ובנוסף יביס את "אמא מוח" - צורת חיים הביומכנית אשר שהיא מנהיגת שודדי החלל.
הטוויסט בעלילת המשחק הוא שבסוף המשחק נחשף שסאמוס היא למעשה אישה.
משחקי המשך ומשחקי ספין אוף
ההצלחה של המשחק הובילה לכך שלאורך השנים פותחו מספר משחקי המשך ומשחקי ספין אוף בזיכיון.
מטרו מרקאיבו (בספרדית: Maracaibo Metro), שידוע גם בשם Metro del Sol Amado או MetroMara, הוא מערכת רכבת קלה במרקאיבו שבוונצואלה.
הקו משתרע על פני פרברי מרקאיבו ומרקאיבו עצמה כנקודת עצירה.
כמו כן, תחנה אחת משמשת כנקודת מעבר בין שירותי הרכבת שמספק IAFE.
בסך הכל יש תשע תחנות לאורך הקו – שתי תחנות מוגבהות (אורדנטה וליברטדור) וארבע תחנות בגובה הקרקע.
הקו נבנה על ידי ממשלת העיר מרקאיבו והממשלה הלאומית של ונצואלה.
במרץ 2009 דווח כי נחקרים חשדות לשחיתות בנוגע לחתימת חוזה הבנייה ב-1998 עם סימנס.
השלב הראשון של קו 1 באורך 6.9 ק"מ.
המערכת המתוכננת כולה היא של ארבעה קווים באורך כולל של 60 ק"מ בעתיד.
חברת סימנס הגרמנית מספקת מחשמול מסילות רכבת, וכן את שבע הרכבות הראשונות של המטרו, המבוססות על הרכבות שפועלות בקו C של מטרו פראג.
הראשון מבין ארבעת הקווים המוצעים, קו 1, פתח מספר תחנות בעוד שאחרות עדיין בבנייה או בשלבי תכנון/עיצוב.
קו תמיכה באורך של 1.1 ק"מ מחבר את אזורי התחזוקה וחצר הרכבות לתחנת הקצה אלטוס דה לה ואנגה.
מטרופולין תחבורה ציבורית בע"מ היא חברת תחבורה ציבורית אשר נוסדה בשנת 2000.
החברה מפעילה כ-200 קווי שירות באשכול הנגב, באשכול השרון ואשכול נתניה–תל אביב באמצעות כ-1,850 אוטובוסים.
בחברה מועסקים כ-2,300 עובדים והמטה שלה ממוקם בכפר סבא.
מטרופולין מוחזקת בבעלות מלאה (100%) של חברת "בון תור", שבתורה מוחזקת על ידי קרן ההשקעות "ג'נריישן קפיטל" הנסחרת בבורסה (73%) וקבוצה בראשות לאומי פרטנרס (27%).
חברת מטרופולין תחבורה ציבורית בע"מ הוקמה בשנת 2000 על ידי חברת תור-בוס יחד עם קבוצת מכשירי תנועה וחברת אתגל אחזקות.
החברה הוקמה במסגרת פתיחת ענף התחבורה הציבורית לתחרות, צעד ממשלתי שהחל בשנות ה-90 במטרה ליצור הוזלת מחירים ותחרות בענף התחבורה הציבורית בישראל.
בשנת 2002 זכתה מטרופולין במכרז משרד התחבורה להפעלת קווי התחבורה הציבורית ב"אשכול הנגב", להפעלת קווי תחבורה בינעירוניים בנגב ובין באר שבע לתל אביב.
בשנת 2003 חברה קבוצת מטרופולין לחברת נהור נתיבי תחבורה, שהיא חברת בת של דן תחבורה ציבורית, וביחד הקימו את חברת מטרודן באר שבע בע"מ.
באוקטובר 2003 זכתה מטרודן במכרז להפעלת קווי התחבורה העירוניים בעיר באר שבע.
פעילות מטרודן הסתיימה בשנת 2016 עם תום תקופת המכרז.
בשנת 2010 זכתה מטרופולין במכרז השרון והיא מפעילה באשכול כ-100 קווים עירוניים ובינעירוניים באמצעות כ-320 אוטובוסים חדשים.
קווי מטרופולין משרתים את הערים כפר סבא, רעננה, הוד השרון, הרצליה, רמת השרון ויישובי הסביבה לרבות קווים בינעירוניים מאזור השרון לתל אביב.
בשנת 2012 זכתה מטרופולין מחדש במכרז אשכול הנגב, והחל מינואר 2014, היא מפעילה במסגרתו כ-220 אוטובוסים חדישים ומבצעת מאות נסיעות יומיות בעשרות קווים המשרתים יישובים רבים באזור הנגב והשפלה, כגון: ראשון לציון, נס ציונה, יבנה, אשדוד, קריית גת, שדרות, נתיבות, מצפה רמון, באר שבע, ערד, אופקים, ירוחם, דימונה ועוד.
בשנת 2017, זכתה מטרופולין במכרז "שרון – חולון מורחב", הנחשב למכרז הגדול ביותר של משרד התחבורה ובמסגרתו החלה החברה בשנת 2019 בהפעלת קווי שירות נוספים, הכוללים: קווים בינעירוניים המשרתים את העיר נתניה, קווים עירוניים ובינעירוניים באזור גוש דן (חולון, ראשון לציון, תל אביב והסביבה) וכן קווים עירוניים ובינעירוניים בערי השרון.
במסגרת הפעילות באזור זה מפעילה החברה 5 אוטובוסים חשמליים ו-84 אוטובוסים המונעים בגז ובכך למעשה הופכת למפעילה המחזיקה בצי הגדול ביותר של רכבים המונעים בהנעה אלטרנטיבית.
בשנת 2022, זכתה מטרופולין במכרז אשכול "אונו - אלעד" ותחליף את חברת "קווים" באשכול זה אשר מפעילה אותו מאז 2003
בדצמבר 2022, זכתה מטרופולין בפעם השנייה במכרז אשכול השרון.
ב-6 ביוני 2023 החלה מטרופולין להפעיל את אשכול "אונו - אלעד" במקום חברת "קווים", כאשר בשלב הראשון החברה מפעילה את הקווים העירוניים והבינעירוניים בעיר אלעד ואת קווי נתב"ג.
בהמשך תפעיל מטרופולין קווים נוספים.
ב-27 באוקטובר 2023 החלה החברה בהפעלת מספר קווים בבקעת אונו.
נכון לשנת 2019 מפעילה חברת מטרופולין כ-800 אוטובוסים ב-200 קווי שירות בשרון והדרום, המשרתים למעלה מ-25 מיליון נוסעים בשנה.
היא החברה השישית בגודלה בישראל בכמות הנסיעות המבוצעות.
כמו כן, החברה עומדת בתווי תקן: ISO 9001:2008 ו-ISO 9301 בתחום הבטיחות והאיכות בתחבורה הציבורית ובנסיעות מיוחדות.
בנובמבר 2024 התפרסם שמשרד התחבורה דרש מהחברה לשפר את השירות שלה בטענה שרמתו נמוכה מהממוצע הארצי.
החברה הגיבה שכבר החלה בשיפור השירות.
מטרופוליס הוא סרט אילם שהפיק אריך פומר וביים פריץ לאנג בשנת 1927, על פי תסריט שכתבה אשתו תיאה פון הארבו ב-1926. עלילת הסרט מתרחשת בשנת 2026.
פריץ לאנג יצר סרט באורך של 210 דקות.
גרסה זו גם הוצגה בהצגת הבכורה בברלין.
לאחר מכן, בארצות הברית, עברה הגרסה עריכות וקיצוצים שנראו נחוצים למפיצים האמריקאים, וכמעט רבע ממנה, כולל מספר סצנות מפתח, קוצצו.
גרסה זו, בת 114 דקות, היא הגרסה המופצת לקהל צופי הקולנוע עד היום; בעוד שהגרסה המקורית נחשבה במשך שנים לאבודה.
ב-2 ביולי 2008 הודיעה מנהלת ארכיון קולנוע בבואנוס איירס כי נמצאה הגרסה המקורית, והיא עברה תהליכי שיפוץ.
בתום תקופה ארוכה בה שופץ, הוצג הסרט בהקרנת בכורה בו-זמנית בברלין ובפרנקפורט ב-12 בפברואר 2010.
בעיר הדיסטופית והממוכנת מטרופוליס חיים שני מעמדות מעל ומתחת לפני האדמה, בעיר תחתונה חיים הפועלים בתת-תנאים ובזיהום ומשרתים את מכונות הענק בעוד האליטה חיה בעיר עליונה.
פרדר, בן מעמד האדונים יורד אל העיר התחתונה של הפועלים ומתאהב במנהיגת הפועלים מריה.
פרדר מזועזע מתת התנאים שבהם הפועלים חיים.
הוא פונה לאביו ומתעמת איתו בנושא זה.
אביו של פרדר מבקש מרוטוואנג, המדען המטורף, ליצור רובוט שיחליף את מריה.
מריה הרובוט מסיתה את הפועלים למרד.
הרובוטית מורה לפועלים להרוס את מכונת הסכר (ובכך הם מציפים את עיר הפועלים התת-קרקעית).
הפועלים זועמים משום שהם חושבים שהרובוטית הטביעה את משפחתם ושורפים אותה ובתוך כך הם מגלים שהיא מלאכותית.
פרדר יוצא להציל את אהובתו שנחטפה על ידי רוטוואנג ונאבק איתו על גג הקתדרלה.
המדען נופל אל מותו בעוד שני המעמדות בעיר מתאחדים.
התפאורה והתלבושות השפיעו על העיצוב בקולנוע במשך שנים רבות.
אחד החידושים החשובים בסרט היה השימוש במודלים מוקטנים שצולמו באמצעות מראה, וכך התקבלו תמונות מרשימות של עיר ענקית מודרנית.
גורדי השחקים של ניו יורק היוו מודל לעיר העתיד, המזכירה את הרישומים האוטופיים של האדריכל הפוטוריסטי אנטוניו סנט'אליה.
את תפאורת הסרט עיצבו אוטו הונט (Otto Hunte), קרל פולברכט (Karl Vollbrecht) ואריך קטלהוט (Erich Ketlehut).
הסגנון הגאומטרי המכני של התפאורה הושפע מסגנון האר דקו.
הדבר בולט במיוחד בעיטור האדריכלי.
הדמות המרשימה של הרובוט מזכירה מאוד את "המסכה בצהוב ושחור" (1923) של אוסקר שלמר (Schlemmer).
חלק משמלות הנשים לקוחות מאוסף הבאוהאוס של שלמר.
הבית של המדען המשוגע הוא דגם כמעט מדויק של הווילה שעיצב האדריכל האקספרסיוניסטי אוטו ברטנינג (Bartning).
דמות המופיעה בחלומו של פרדר מעוצבת בהשפעת מסכות אפריקניות שהוצגו באחד המוזאונים של ברלין, מודל האהוב על ציירים אקספרסיוניסטים רבים.
הגנים הנצחיים עוצבו בסגנון "היוגנדסטיל".
במשחקי אור-צל דרמטיים ניכרת השפעה של סרט אקספרסיוניסטי גרמני אחר - "הקבינט של דוקטור קליגרי" (1919).
בכתב עת מהתקופה תואר הסרט: "מתכון למטרופוליס: קחו עשרה טון של פחד, ערבבו עם 10% של סנטימנטליות, הוסיפו מיסטיציזם לפי הטעם, וערבבו עם מארקים (כמה מיליונים)".
הדימוי של "מטרופוליס" שהופיע בסרט השפיע על אופן הצגתה של העיר המודרנית עד עצם היום הזה.
דוגמה אחת ניתן למצוא בקליפ לשיר של ג'ורג' מייקל, "פריק" (Freek) - הדימוי שפותח את הקליפ הוא עיר העתיד הענקית והממוכנת.
צורת הבניינים המונומנטליים, התנועה העזה, כלי התעופה - כל זה מזכיר תמונות פתיחה מהסרט "מטרופוליס".
באלבום "איש המכונה" של קרפטוורק משנת 1978 מופיע שיר בשם מטרופוליס.
בסרט בלייד ראנר (1983) ישנם עשרות ציטוטים ויזואליים ממטרופוליס, לרבות הורדת המסך במשרדו של טיירל, ואפילו תנועת היד בעת שרייצ'ל מציתה סיגריה.
גם הסרט "מסכנים שכאלה" (poor things) של יורגוס לנתימוס משנת 2023, משופע בציטוטים רעיוניים וויזואליים ממטרופוליס, לדוגמה רעיון העיר התחתית והעילית המפרידות בין המעמדות, המראה העתידני של העיר, סצנת החשמול של בלה על ידי גודווין, הריקוד של בלה, ואף הקריצה שלה.
בנוסף, קטעים מתוך הסרט מופיעים בקליפ השיר "Radio Ga Ga" של להקת קווין.
בסרט מופיעה בתפקיד קטן, השחקנית היהודייה גרטה ברגר שנספתה באוושויץ בשנת 1944.
בנוסף מופיע השחקן היהודי היינריך גוטו (גוטסמן) יליד 1872, אשר שיחק בתפקיד מנהל הטקסים בגני התענוגות, לאחר עליית הנאצים הוא פוטר מתעשיית הקולנוע הגרמנית ונאסר עליו לעבוד באמנות, הוא נותר כמעט חסר כל ונפטר בשנת 1938 בבית חולים ליהודים עניים שלאחר מכן חוסל על כל חוליו ורופאיו.
מטרופולין הוא אלבום הבכורה של הפרויקט המוזיקלי שהפיק עופר מאירי, מטרופולין, שיצא בשנת 2005. בפרויקט משתתפים אמנים ישראלים רבים בשילוב נגינות מלודיות, סינתיסייזרים וכלי מיתר.
"מטרופולין" מורכב מ-13 קטעים "שנכתבו בעיר של מהר, סיפוקים מידיים, מהגרים וחיים בעתיד לא ברור", כהגדרת הקומוניקט של האלבום.
באלבום שרים שורה של אמנים מוכרים כדוגמת דנה ברגר, אפרת גוש ורוני אלטר, וכן מאירי עצמו.
ההפקה המוזיקלית של האלבום משלבת בין רוק לצ'ילאאוט וטריפ הופ, והציג צלילים אשר טרם נשמעו בסצנת המוזיקה העברית.
בסוף 2005 יצא האלבום במהדורה עם שני שירים נוספים - עיבוד מחודש לשיר "מלאכים", וגרסת כיסוי לשירו של שלום חנוך "בלי לומר מילה", אותו חידשה הלהקה לכבוד מצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
בפברואר 2006 זכה האלבום בתואר "אלבום השנה" בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24. מהאלבום נמכרו כ-30,000 עותקים.
אגודת מטרופוליטן אופרה של ניו יורק, שנוסדה באפריל 1880 היא מהחשובים במוסדות המעלים אופרות בהפקות גדולות.
המטרופוליטן היא הארגון הגדול ביותר באמריקה למוזיקה קלאסית, ומעלה מדי שנה כ-240 הצגות.
משכן הלהקה, בית האופרה המטרופוליטנית, הוא אחד מאולמות האופרה הגדולים והאיכותיים בעולם.
ה"מט" היא אחד משנים-עשר הארגונים השוכנים במרכז לינקולן לאמנויות הבמה.
המטרופוליטן אופרה נוסדה בשנת 1880 כחלופה לאקדמיה למוזיקה של ניו יורק.
האקדמיה ייצגה את החוג החברתי הגבוה ביותר בחברה הניו יורקית ומועצת המנהלים לא ששה לקבל לאגודה משפחות של מתעשרים חדשים.
הקבוצה הראשונית של בעלי מנויים כללה את משפחות ג'יי.
מורגן, תאודור רוזוולט ומשפחת ואנדרבילט.
יצירתם, המטרופוליטן אופרה, מאריכה ימים הרבה מעבר לאקדמיה.
מ-1908 עד 1935 ניהל את המטרופוליטן ג'וליו גאטי-קאזאצה.
החל מ-1 באוגוסט 2006 מנהל פיטר גלב את המטרופוליטן אופרה, לאחר 16 שנות ניהול בידי ג'וזף וולפה.
גלב נמצא תחת פיקוח מתמיד לראות, אם ההתלהבות שגילה ב"תקליטי סוני", מקום עבודתו הקודם, ל"הפקות כלאיים" (למשל, יו-יו מה מנגן מוזיקת קאנטרי) עלולה לגלוש אל תוכניות העבודה של המטרופוליטן.
הוא מגדיר את עצמו "מפיק מיושן", אבל לא צפה עתיד של ממש להקלטות מוזיקה קלאסית טהורה כאשר עבד בתעשיית ההקלטות.
בית האופרה המטרופוליטנית הראשון נפתח ב-22 באוקטובר 1883, בהצגת פאוסט.
הוא נמצא בברודוויי, בין רחוב 39 לרחוב 40. הנרי אבי שימש מנהל לעונת הפתיחה.
ביתה המקורי של האופרה המטרופוליטנית תוכנן על ידי ג'.
הוא נפגע קשה בשריפה ב-27 באוגוסט 1892. אחרי שיפוצים מקיפים המשיך לשמש בתפקידו עד 1966, כשלהקת האופרה עברה אל משכנה הנוכחי בלינקולן סנטר.
הבניין המקורי, שלא הגיע למעמד של אתר בעל חשיבות, נהרס כליל בשנת 1967.
בית האופרה המטרופוליטנית, המכיל כ-4000 מושבים, כלול בלינקולן סנטר ותוכנן על ידי האדריכל וואלאס ק.
ה"מט החדשה" נפתחה ב-16 בספטמבר 1966, בהצגת בכורה עולמית של "אנטוני וקלאופטרה" מאת סמיואל בארבר.
הבניין מצופה אבן גיר לבנה והחזית המזרחית מעוטרת בחמש קשתות שוות.
בלובי מוצגים שני ציורי קיר שיצר בשביל חלל זה מארק שאגאל.
הבימה הזהובה היא ברוחב 18 מטרים ובגובה 18 מטרים.
המסך הראשי עשוי משי דמשק זהוב, ארוג לפי הזמנה, והוא מסך הבמה הגדול ביותר בעולם.
מעונת 2006 החלו שידורי לוויין של הופעות נבחרות (הצגה אחת של כל אופרה בעונה) בטכנולוגיית HD למאות בתי קולנוע ברחבי העולם, בלמעלה מ-40 מדינות בצפון אמריקה ודרומה, באירופה וכן ברוסיה, יפן ועוד.
המיזם "The Met: Live In HD" זכה בפרס אמי ופרס פיבודי.
החל משנת 2011 מועברת עונת המטרופוליטן גם לסינמטק ירושלים.
כך התווספו לכל עונה של המטרופוליטן למעלה ממיליון צופים.
בקיץ 2023 תצא תזמורת בית האופרה למסע הופעות באירופה, בניצוחו של מנהלה המוזיקלי יאניק נזה-סגין.
הסיור, הראשון מאז שנת 2002, יבקר בפריז, לונדון ובאדן-באדן.
אריך ליינסדורף (1939 - 1942) (ממונה על הרפרטואר הגרמני)
ארטור בודנצקי (1915 - 1939) (ממונה על הרפרטואר הגרמני)
מטרופולין היא להקת סינת'-פופ ישראלית שהוקמה בשנת 2005 על ידי מפיק המוזיקה עופר מאירי.
"מטרופולין" החלה דרכה כפרויקט אולפן מוזיקלי בהפקתו של עופר מאירי, שקיבץ סביבו אמנים אורחים רבים.
אלבום הבכורה של הפרויקט, "מטרופולין", יצא בשנת 2005, בהשתתפות אפרת גוש, ברק גביזון ("מלכת הפלקט"), דנה ברגר, שרונה נסטוביץ', אמילי קרפל, קרני פוסטל, קרן מלכה, רוני אלטר ומאיה מאירי.
מהאלבום יצאו הסינגלים "חזירים", "לא אומרת כלום", "לישון בלי לחלום" ו"מלאכים".
לכבוד מצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ חידשה הלהקה את שירו של שלום חנוך "בלי לומר מילה", שצורף למהדורות המאוחרות יותר של האלבום ויצא גם הוא כסינגל.
האלבום זכה להצלחה רבה ונמכרו ממנו כ-30,000 עותקים.
בפברואר 2006 זכה האלבום בתואר "אלבום השנה" בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24. הצלחת האלבום וההופעות שבעקבותיו, הפכו את הפרויקט ללהקה.
בפברואר 2006 הוענק למאירי פרס הישג השנה למעבד על שם מרדכי זעירא מטעם אקו"ם, על העיבודים בפרויקט "מטרופולין".
"עופר פועל ויוצר כבר שנים רבות בתעשיית המוזיקה המקומית בארץ.
כמעבד וכמפיק מוזיקלי הוא שותף לאלבומים רבים.
השנה, הוא הוציא לאור את הפרויקט האישי הראשון שלו, מטרופולין.
בפרויקט זה עופר גם כתב והלחין את מרבית השירים.
עופר מבין גדול בסאונד, מבין בשירים, ניחן בטוב טעם ויש לו את היכולת לקחת שיר ולתת לו את הצבע וה"וייב" הכי מיוחד ועדכני.
במטרופולין הוא יצר אווירה מוזיקלית אורבאנית ואפלולית משהו בשילוב מוזיקאים נוספים שתרמו מצבעם שלהם.
מטרופולין הוא ללא ספק אחד הפרויקטים המיוחדים שיצאו השנה וללא ספק המעבד הכי טוב שלנו השנה."
ב-23 באוגוסט 2007 יצא האלבום השני של הלהקה, "הסליל", העוסק בין השאר במדע בדיוני.
ההרכב כולל את מאירי, ברק גביזון, דנה עדיני, אפרת גוש, רוני אלטר, ונגנים קבועים: אמיתי אשר, מיכאל פרוסט ותומר צדקיהו.
מהאלבום יצאו הסינגלים "אל תלכי", עם מאירי וגביזון כסולנים, "אין לי מקום", בביצועה של עדיני, "אחת שתיים שלוש" בביצועו של ארקדי דוכין שגם השתתף בכתיבת השיר ו"חוזר אלי" ששר עברי לידר.
הופעת ההרצה עם שירי האלבום החדש התקיימה במועדון הזאפה ב-25 ביולי.
בדצמבר 2012 יצא אלבומו השלישי של ההרכב, שנקרא "השלישי".
הסינגלים שקדמו ליציאת האלבום היו "אתה גומר אותי" עם הזמרת צליל דנין, "ישר ללב", שבו שר מיכה שטרית, ו"תעשה לי טוב" ששרה דנה עדיני.
על המשתתפים הנוספים באלבום נמנים ברי סחרוף, להקת מוניקה סקס, אפרת גוש וריף כהן.
בינואר 2022 יצא הסינגל "כל הזמן זז" בהשתתפות מיכאל סוויסה, אפרת גוש ודנה עדיני.
מטרופולין מיאמי הוא אזור מטרופוליני בדרום מדינת פלורידה בארצות הברית, שבמרכזו העיר מיאמי.
האזור כולל שלושה מחוזות: ברווארד, מיאמי-דייד ופאלם ביץ'.
האזור המטרופוליני כולל כ-5,334,685 תושבים.
האזור כולל 2,338,450 בתים או יחידות דיור.
ההיספנים והלטינים מהווים 38% [2,013,725] מהאוכלוסייה.
באזור המטרופולין של מיאמי חיים כ-400,000 יהודים.
אזור זה מהווה גם יעד מבוקש להגירה של ישראלים, בשל הקהילה היהודית הגדולה ובעקבות הזדמנויות כלכליות.
מטרופוליטנס 92 היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לבלואה-פרה, המתמודדת בליגה השלישית בכדורסל בצרפת.
המועדון נוסד בשנת 2007 ממיזוג של קבוצות ראסינג פריז ששיחקה בליגה הבכירה ונקלעה לקשיים כלכליים, ולבלואה ספורט קלאב ששיחקה בליגה השנייה.
בסיום עונת 2007/08 נשרה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה לאחר עונה אחת.
ראסינג פריז זכתה 4 פעמים באליפות צרפת (1951, 1953, 1954, 1997), והגיעה עד לגמר הגביע הצרפתי בעונות 1956, ו-2000. כמו כן, החל מעונת 1991/92 השתתפה בגביעי אירופה השונים: יורוליג, גביע ספורטה, גביע קוראץ' והיורוצ'לנג'.
לבלואה ספורט קלאב הגיעה פעמיים לגמר הגביע הצרפתי (1996, 1998).
בתחילת עונת 2010/11 הפסידה הקבוצה במוקדמות היורוצ'לנג' למכבי חיפה הישראלית בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה לרבע גמר היורוצ'לנג, וזכתה לראשונה בגביע הצרפתי לאחר ניצחון בגמר על נאנטר 74-77.
אולם הבית של המועדון הוא היכל מרסל סרדאן בלבלואה-פרה, המכיל 3,051 מקומות ישיבה, ולעיתים משתמשת הקבוצה בהיכל פייר דה קוברטן (אצטדיונה של ראסינג פריז) בפריז המכיל 4,016 מקומות ישיבה.