tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בערוב ימיו בביליץ כיהן כאדמו"ר בביליץ.
הרב משה, כיהן ברבנות בדרוהוביץ'.
חתן רבי יחיאל רובין מקולבוסוף.
הרב צבי הירש כיהן ברבנות בבולחוב.
חתנו הרב יעקב יצחק ויסבלום (בן רבי נפתלי מליז'ענסק).
חתנו רבי שמואל שפירא מפשמישל, בנו של רבי צבי אלימלך מדינוב.
רייזל אשת רבי משה חיים מראזלא, בזיווג שני אשת הרב דוב בער מטלוסט ובזיווג שלישי אשת הרב יוסף רוטנברג (נפטר ה' באלול תרי"ב) רב בקוזובה, סבו של רבי יהוסף מקוסון.
רבקה אשת הרב יהודה לייביש ערליך רבה של ראזלא.
הרב צבי הירש (י"א בחשוון תקצ"ב – בערך תרנ"ה).
הרב נפתלי (ג' בניסן תרכ"ג – תש"ג) מדלאטין.
חתן קרובו רבי שלמה יעקב אייכנשטיין מזידיטשוב.
הינדא אשת הרב אליהו אייכנשטיין בנו של רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב.
רבי צבי הירש פרידמן מליסקא (ה' באייר ה'תקס"ח, 2 במאי 1808 – י"ד באב ה'תרל"ד, 28 ביולי 1874) היה מייסדה של חסידות ליסקא ומראשי תנועת החסידות בהונגריה במאה ה-19.
נולד באויהל שבצפון מזרח הונגריה, לשרה ולרב אהרון פרישמן.
למד אצל רבי אברהם מדעמביץ ורבי צבי הירש הלר בבוניהד.
בילה שנים בחצרו של רבי משה טייטלבוים, בעל "ישמח משה", אך נהג לנסוע גם לצדיקים אחרים, ובהם רבי ישראל מרוז'ין, רבי מאיר מפרמישלן, רבי שלום מבלז ורבי חיים מצאנז.
שם משפחתו היה פרישמן אך הוא שינה אותו לפרידמן כדי להימנע מגיוס לצבא.
נבחר להנהיג את קהילת ליסקא (בהונגרית: אוֹלַסליסקַה Olaszliszka) במחוז זֶמפלֶן שבצפון מזרח הונגריה, בהמלצת רבו בעל ישמח משה.
אלפי חסידים נהרו אליו מרחבי הונגריה והארצות השכנות לקבל את עצתו וברכתו.
לאחר פטירת רבו הפכה חסידות ליסקא לחסידות חשובה בהונגריה.
נפטר בי"ד באב תרל"ד ונקבר בליסקא.
האדמו"ר היה מסוכסך עם הרב ירמיה לעוו אב"ד אויהל, המתנגד העקבי ביותר בהונגריה, שכינהו "שבתאי צבי".
מרבית רבני הארץ, יוצאי ישיבת פרשבורג, הפגינו הסתייגות כלפי החסידות.
הרב פרידמן עצמו התפלל בנוסח ספרד בבית מדרשו, אך לחץ הציבור לשמור על מסורת אבות הניע אותו להותיר את נוסח אשכנז בבית הכנסת בליסקא.
"אך פרי תבואה" על התורה - חלק ראשון, חלק שני
"הישר והטוב" דרשות והספדים - חלק ראשון, חלק שני
לרבי צבי הירש פרידמן היו שני חתנים: רבי חיים פרידלנדר ורבי יוזפא גולדברגר.
את מקומו של רבי צבי הירש באדמו"רות מילא חתנו רבי חיים פרידלנדר, מחבר הספר "טל חיים" על התורה וספר "טל חיים וברכה".
בזיווג שני נישא לבת גיסו רבי אברהם שוורץ ממנה נולדו ממשיכי דרכו.
נכדו של רבי צבי הירש, רבי חיים שוורץ, בן חתנו הרב אברהם, שימש אף הוא באדמו"רות במישקולץ.
בהוראת רבי מרדכי לייפער מנדבורנא, הגבאי של רבי צבי הירש, רבי ישעיה שטיינר החל לשמש אחר פטירתו באדמו"רות בקרסטיר.
בנו של רבי יוזפא גולדברגר הוא הרב גרשון גולדברגר, אב"ד טיסה-ברצל.
את מקומו של רבי חיים פרידלנדר מילא בנו רבי צבי.
לפני התמנותו לאדמו"ר שימש כרב במאד ובגאבה.
חיבר כ-30 ספרים על כל חלקי התורה.
בשנות השואה סירב להימלט ונשאר עם חסידיו.
הועבר על ידי הנאצים לאויהל משם הועבר לאושוויץ שם נרצח בכ"ז באייר תש"ד (20 במאי 1944).
חתנו ואחיינו של רבי חיים, רבי מנחם מנדל (נכדו של רבי משה מדעש, בן הרב יהודה פרידלנדר מברוגו-פרונד) שימש כאדמו"ר בקלויזנבורג.
צאצאיו של רבי צבי פרידלנדר שימשו כאדמו"רים:
רבי שלמה, חתן דודו רבי מנחם מנדל מברוגו.
שהה בימי המלחמה בבודפשט והיגר לארצות הברית שם כיהן כאדמו"ר מליסקא.
התגורר ברובע הברונקס ובהמשך במנהטן.
רבי חיים, ממלא מקום אביו.
רבי יוזפא (-כ"ח בשבט תשל"א), חתן רבי אברהם יהושע העשיל פרנקל מהיבנוב, מחבר "צבי וחמיד" (ניו-יורק תשס"ד), שימש אף הוא כאדמו"ר בארצות הברית.
רבי צבי הירש, ממלא מקום אביו.
רבי אברהם יהושע העשיל, מחבר ספר חסדי אברהם על ענייני חולה, מכהן כאב"ד היבנוב.
בנו של רבי מנחם מנדל מברוגו, רבי משה דוד, שימש כאדמו"ר ברובע הברונקס.
רבי צבי הירש הכהן מרימנוב (תקל"ח, 1778 - ל' בחשוון תר"ז, 1847) מכונה ר' צבי הירש משרת (או בקיצור רצ"ה מרימנוב) היה אדמו"ר חסידי בדור החמישי לחסידות, ממלא מקומו של רבי מנחם מנדל מרימנוב.
נולד לרב יהודה לייב כץ ולשפרינצא בעיירה דומברובה הגליציאנית.
התייתם בגיל 10 משני הוריו ובהתחלה נמסר לבן דודו רבי דוד (בן ר' זושא אח לאמו שפרינצא) שגר בטרנוב שיגדלו אך הוא לא הצליח לפרנס גם אותו ולכן מסרו לחייט הנקרא ר' יהודה חייט שיגדלו בתמורה לעזרתו במלאכה.
בגיל 15 נסע לטרנוב לרבי אברהם משה מפשעווארסק ובעת ההוא נמשך לחסידות.
רבי צבי הירש עזב את מלאכתו ונסע לפריסטיק שם התגורר רבי מנחם מנדל, התיישב בבית המדרש והחל באמירת תהילים.
החסידים ריחמו עליו ולמדו עמו גמרא עד שראה ברכה בלימודו.
רבי צבי הירש ביקש מהגבאים לתת לו מלאכה בשימוש הצדיק וקיבל את מלאכת הסקת התנור בבית המדרש אך לא יותר מזה.
פעם הגבאי נעדר מהעיר והרשה לו להציע את מיטת רבי מנחם מנדל.
וכאשר בא רבי מנחם מנדל לנוח מעט על מטתו לשינת צהרים שאל את הגבאי מי הציע את המיטה?
הגבאי חשב שהרבי רוצה לגעור בו והחל להתנצל שנתן לבחור מטרנוב להציע.
רבי מנחם מנדל אמר לו שמהיום יתן לו את עבודות הבית ומאז כונה "ר' צבי הירש משרת".
לאחר שרבו עבר לרימנוב לקח עמו את תלמידו משמשו רבי צבי הירש.
בגיל 20 השיאו לבתו של אחד מגדולי החסידים ואף לאחר חתונתו המשיך לשמש את רבו.
רבי מנחם מנדל הורה לפני פטירתו לבניו ולגדולי תלמידיו למנות אחרי פטירתו את רבי צבי הירש לממשיך דרכו בהנהגה.
לאחר פטירתו בשנת תקע"ה רצו החסידים להכתיר את בנו רבי נתן לייב לאדמו"ר אך הוא סירב באמרו שאביו צווה למנות את רבי צבי הירש.
רבי צבי הירש סירב להתנהג באדמו"רות ונסע לחצר ידידו אותו קיבל לרבו רבי נפתלי צבי מרופשיץ שם ישב לעצמו ועסק בתורה ובעבודת ה'.
בהיותו ברופשיץ התאלמן מאשתו אז חזר בגפו לרימנוב ונישא בשנית.
רבי צבי הירש היה מקושר לרבו רבי מנחם מנדל גם לאחר פטירתו והיה נכנס לקברו אף שהיה כהן.
בשנת תקפ"ז לאחר פטירת רבי נפתלי, עדיין חסידי רימנוב לא מינו ממשיך והעדה התנהלה על ידי זקני החסידים.
לאחר שחזר רבי צבי הירש לרימנוב, הכתירוהו למנהיג והוא החל להתנהג באדמו"רות והרעיש את העולם בקדושתו ובנפלאותיו.
חסידים רבים נסעו אליו, ואף אדמו"רים היו נוסעים אליו כחסידים.
היה בעל חסד גדול, אסף וחילק צדקה כל ימיו.
הוא התאלמן משתי נשים ושכל שישה עשר ילדים מתוך שמונה עשר, אך עם כל זאת היה שמח ומקבל את הייסורים באהבה.
בראש חודש חשוון תר"ז נסע לבקשת בני ביתו לאסוף כסף לצורכי החצר, הם נסעו לרופשיץ, מעליץ, קולבסוב ודז'יקוב.
בדז'יקוב הוכיחם האדמו"ר רבי אליעזר הורוביץ על כך שלוקחים את רבי צבי הירש למסע כזה בחורף והורה להם לחזור לרימנוב.
בדרכם לרימנוב כשהגיעו לכפר פיעקלא (סמוך לבלאז'וב) חלה רבי צבי הירש ונאלץ להישאר בכפר בלילה.
בבוקר קם כשהוא קודח מחום, גבאיו מיהרו להסיעו לרימנוב לשם הגיעו בערב שבת, כ"ד בחשוון.
רבי צבי הירש שכב בחוליו כשבוע עד שנפטר ביום רביעי ל' בחשוון אחר תפילת ערבית, אור ליום חמישי קרוב לחצות הלילה.
נקבר ברימנוב באוהל נפרד לא הרחק מאוהל רבו רבי מנחם מנדל.
דברי תורתו מובאים בספרים: מבשר טוב, בארות המים, דבש השדה ותורת מנחם.
ניגוניו התקבלו בקרב העולם ומושרים עד היום.
המוכר ביותר הוא ניגון אהבה רבה המושר בסאטמאר
צדיקי דורו שבחו אותו מאוד.
רבי חיים מצאנז נסע אליו לשבת פרה באמרו שבשבת זו צריך לשהות אצל צדיק הדור.
רבי זאב פרנקל בעל שו"ת "משיב בהלכה"
התחתן עם בתו של הרב חיים גרייצר ולאחר פטירתה נישא בשנית עם בתו של הרב אלחנן מבילגוריי ובשלישית עם מלכה בת הנגיד דוד לייב לייבנר מדוקלא.
אשתו השלישית מלכה נישאה לאחר פטירתו לרבי ישראל מרוז'ין.
מאשתו הראשונה נולדה לו בת ושמה זקינה יהודית, אשת רבי אריה לייבוש קאננער (בן רבי אברהם אב"ד קראטשין שהיה תלמיד חביב לו), ונפטרה בחורף תקצ"ז, ואף לאחר פטירתה של בתו המשיך לקרבו.
נולדו לו שמונה עשר ילדים ושישה עשר מתוכם נפטרו בחייו.
ומאשתו השלישית נולדו לו שני בנים.
בנו רבי יוסף מרימנוב שנולד בזקנותו ו' בטבת תר"ד, גדל אצל אביו החורג רבי ישראל מרוז'ין ואחר שגדל בשנת תרכ"ז מילא את מקום אביו באדמו"רות רימנוב.
בתו רחל לאה הייתה מאורסת לרבי אשר בנו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה אך הוא נפטר לפני החתונה ואחיו רבי שלמה התארס ונישא לה.
לאחר עשר שנים שלא היו להם ילדים התגרשו והיא התחתנה בשנית בשנת תרנ"ב עם הרב חיים דב מזל מלבוב, צאצא של רבי זושא מאניפולי.
בתו היחידה של רבי יוסף, מלכה, נישאה בזיווג שני לרבי ישראל שלום יוסף מבוהוש.
חתנו רבי אשר ישעיהו הורוביץ (בנו של רבי מאיר הורוביץ, ה"אמרי נועם" מדז'יקוב), הוכתר לממשיך דרכו באדמו"רות.
בשנת תרס"ה עבר לקרקוב ולאחר פטירת חמיו חזר לרימנוב להנהגת החצר והעיירה במלחמת העולם הראשונה ברח לווינה שם התגורר עד פטירתו בי"ג בחשוון תרצ"ה ונקבר בבית הקברות החדש בקרקוב.
בנו רבי צבי חיים הורביץ אדמו"ר מרימנוב חתן רבי ישראל הגר מויז'ניץ.
ממלא מקומו של רבי צבי חיים היה בנו רבי אלתר משה אליעזר מרימנוב חתן רבי אלעזר ממעליץ.
רבי אלתר משה אליעזר, אשתו חיה הינדא, בתו, ארבע אחיותיו, גיסו הרב יצחק וויסברוד אב"ד ידליטש ובת אחותו נרצחו בשואה.
אחות אחת שרדה את השואה, הרבנית חוה קושיצקי (בת האדמו"ר רבי צבי חיים מרימנוב) נפטרה בחנוכה שנת תשס"ז.
נכדה הרב חיים יעקב פרנקל, חתן רבי נתנאל ספרין מקומרנה, החל בשנים האחרונות לכהן בתפקיד אדמו"ר מרימנוב, והקים כוללי אברכים.
בעולם החסידי ישנם מספר ניגונים המיוחסים לרבי צבי הירש.
בהם: אהבה רבה (חסידות סאטמר), בבואו מאדום (מושר בחצרות רבות בעיקר מגליציה והונגריה), ניגון נענועים לסוכות, יחדשהו (קרסטיר), ובכן צדיקים (סאטמר) ועוד.
רבי צבי הירש מנדבורנה (בערך ת"ק, 1740 - כ' בסיוון תקס"ב, 1802) היה אדמו"ר חסידי בדור השלישי לחסידות.
מתלמידי המגיד ממזריטש ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
בילדותו היה אצל הבעל שם טוב.
כשהיהודי שאצלו לימד חיתן את בנו בזלוטשוב נסע עמו לשם והחל להסתופף אצל רבי יחיאל מיכל והיה מגדולי תלמידיו.
התחתן במונקאץ' אך לאחר מעט זמן התאלמן ושב לגליציה וכיהן כמגיד מישרים בקהילת דולינה והתפרסם כתלמיד חכם וחריף.
לאחר שהגיע רבי משה שוהם בן רבי דן, מתלמידי הבעל שם טוב, לכהן ברבנות דולינה (במקום רבי אברהם נח הלר אחיו של רבי משולם פייבוש הלר שנפטר בי"ח באלול תקמ"ו) עבר לכבודו מהעיר ועבר לנדבורנה שם כיהן כמגיד מישרים עד פטירתו.
צמח ה' לצבי על התורה
צמח ה' לצבי על הגדה של פסח
בשנת תשע"ד, במהלך בניית אוהל חדש על קברו, התגלתה מצבתו הישנה.
רבי יצחק לנדמן אב"ד ויז'ניציה.
היה אצלו 12 שנים ובסוף ימיו ישן בבית במדרש סמוך לחדרו של רבו לשרתו.
רבי משולם נתן מרגליות, מו"צ בברדיצ'ב (בנו של רבי שמואל אב"ד זאלישטציק ששימש את הבעל שם טוב)
פנחס בן דוד, פנחסיל סאסיש (על שם אמו) מסטניסלב, בעל פרדס המלך
בנו רבי דוד אריה (לייב) מנדבורנה (-י"ז בשבט תר"ט).
חתן רבי מאיר בן רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
בנו רבי משה יחיאל מיכל
בתו אסתר, אשת רבי שמואל זנוויל מדולינה
הרב צבי הירש מייזליש (תרס"ב, 1901 – כ"ה בטבת תשל"ד, ינואר 1974) היה רב בגליציה ובהונגריה, ניצול השואה, רב במחנות העקורים ולאחר מכן רב בשיקגו.
מחבר שו"ת מקדשי השם אודות השואה וספרים נוספים.
התפרסם על שם רבנותו בווייצן (ואץ).
נולד לרוזא בלומא ולרב דוד דוב מייזליש, רבה של אויהל שבהונגריה ומחבר הספר "בנין דוד".
נסמך להוראה בין השאר על ידי הרבנים מאיר אריק ומרדכי יהודה ליב וינקלר.
בשנת תרפ"א נישא להענא זיסל בת דודו, רבי חיים יעקב טייטלבוים אב"ד לימנוב (הרב צבי מייזליש ורעייתו היו שניהם מצאצאיו של רבי משה טייטלבוים בעל ה"ישמח משה").
משנת תרפ"ה כיהן כרבה של הקהילה היהודית בניימארק שבגליציה ועמד שם בראש ישיבה לבחורים צעירים.
בשנת תר"ץ עבר להונגריה והתמנה לרב הקהילה החסידית של ואץ (בפי היהודים וייצן).
בשנת תרצ"ט הוציא לאור את חלקו הראשון של ספר השו"ת שלו "בנין צבי".
ערב חורבנה של קהילת ואץ התגוררו בה כאלפיים יהודים.
בי"ג בתמוז תש"ד (1944) הובלו יהודי העיירה ובתוכם הרב מייזליש ומשפחתו לנקודת ריכוז בסמוך לבודפשט ומשם נשלחו כעבור שמונה ימים למחנה ההשמדה אושוויץ, שם איבד הרב מייזליש את אשתו ושישה מילדיו.
בן נוסף נהרג במהלך שירותו בפלוגות העבודה שגויסו החל משנת 1941 מקרב יהודי הונגריה.
גם בזמן שהותו באושוויץ המשיך לעסוק בפעילות דתית ולענות לשאלות הלכתיות שהופנו אליו.
אחת השאלות המפורסמות היא אודות אדם שבנו נתפס למשלוח להשמדה, ורצה לדעת האם על פי ההלכה הוא יכול לשחד את השוטר שישחרר את בנו, כאשר בעקבות כך יביאו במקומו נער אחר.
הרב מייזליש לא רצה להכריע בשאלה, והאב החליט להימנע מפעולת ההצלה.
לאחר חמישה חודשים הועבר לבראונשווייג שבגרמניה ושם שהה עד סיום המלחמה.
לאחר המלחמה הגיע מסגרת תנועת הבריחה למחנה העקורים ברגן-בלזן והחל בטיפול בניצולים.
הוא מונה לרב מחנות העקורים שבשטח הכיבוש הבריטי ועסק רבות בשיקום הפיזי והרוחני של הניצולים.
אחת הסוגיות המרכזיות שבהן טיפל הייתה שאלת העגונים והעגונות שהייתה שכיחה מאוד לאחר המלחמה.
הרב מייזליש עמד בראש בית דין מיוחד שלפניו נידונו מאות מקרי עגינות ונגבו אלפי עדויות.
בנוסף הוא הקים במחנה, יחד עם הרב יוסף וילנסקי (חתנו של הרב אליהו לופיאן) מוסדות חינוך לבנים ולבנות.
בשנת תש"ז הגיע לארצות הברית והתיישב בשיקגו, שם כיהן כרבה של קהילת "שארית ישראל".
נישא בשנית לבריינדל, בתו של רבי יוסף פנט, האדמו"ר מדעש.
חיבר חיבורים שונים שחלקם יצאו לאור לאחר פטירתו.
ספרו "שו"ת מקדשי השם" שכתיבתו והדפסתו החלו עוד במהלך מלחמת העולם השנייה יצא לאור בשני כרכים בין השנים תשט"ו-תשכ"ז ובמהדורה חדשה על ידי בנו בשנת תשנ"ג.
החיבור כולל פרקי זכרונות אישיים, דברי תורה והגות שנאמרו על ידו בתקופת השואה ושאלות הלכתיות שונות שהופנו אליו באותן שנים.
הרב צבי הירש מייזליש נפטר בכ"ה בטבת תשל"ד.
אשתו נישאה בשנית לרב נחום צבי פיש, האדמו"ר מביקסאד.
שבעה מילדיו נרצחו בשואה ובן נוסף נפטר לפני המלחמה.
שלושה מילדיו שרדו את השואה.
מנישואיו השניים נולדו לו עוד תשעה ילדים:
חתנו הרב אברהם לייטנר אב"ד מונטווידאו, מראשי קהילת בני יואל.
רבי יוסף משה אב"ד וייצן בוויליאמסבורג.
רבי יקותיאל יהודה (זלמן לייב) אב"ד סיגייט
חתנו הרב ישראל שמואל דוד נחום הלפרין (בן רבי אלחנן).
חתנו רבי ישראל מנחם גרינוולד מפאפא בורו פארק
חתנו רבי אהרן טייטלבוים אב"ד נירבטור.
רבי דוד אב"ד סאטמער במונטריאול.
חתנו של רבי משה טייטלבוים מסאטמר.
רבי דב בעריש אב"ד וייצן בלונדון
רבי אלעזר מנחם מנדל אב"ד ניימארק, חתן בן דודו רבי צבי הירש משאפראן
חתנו הרב משה יוסף אונגר אב"ד וויצן בשיקגו
חתנו הרב יעקב רוטנברג מבורו פארק (בן רבי משה מוודיסלב)
רבי ברוך אב"ד לייפניק בבורו פארק.
שאלות ותשובות מקדשי השם - שו"ת בשני חלקים של רבנים שנספו בשואה עם הגהות והערות "דבר צבי" של הרב מייזליש.
החלק הראשון יצא לאור לראשונה בשיקגו תשט"ו והחלק השני בתשכ"ז.
מהדורה חדשה עם תיקונים והוספות ומפתחות מבנו, אלעזר מנחם מנדל מייזליש, ו"זר זהב: באורים על התורה" בראש כל כרך, יצאה לאור בניו יורק (ברוקלין) תשנ"ג.
הודפס שוב בירושלים וניו יורק (ברוקלין) תשס"ח עם סידור מחדש של המפתחות ושאלות ותשובות חדשות.
שאלות ותשובות בנין צבי - יצא לאור לראשונה בווינה תרצ"ט.
חלק א' כרוך עם 'שאלות ותשובות מהר"ם בריסק' של הרב מרדכי בריסק (טושנאד תרצ"ט).
בחלק ב' בירורי הלכות ופלפולים עם רבנים ותלמידים שנספו בתוספות תשובות בעניין עגונים ועגונות.
חלק א' יצא לאור שוב בניו-יורק (ברוקלין) תשנ"ז על ידי נכדו, הרב מנחם מענדל שטיין בהוצאה המבוססת על דפוס צילום מתרצ"ט עם הוספות.
דבר צבי - ערכים יקרים - ביאורים לפסוקי התורה, ומאמרי חז"ל, ומנהגים ופתגמים של צדיקים, ערוכים לפי סדר הא"ב.
יצא לאור בניו-יורק (ברוקלין) תשס"ח.
דבר צבי: קדושת השבת, ניו-יורק (ברוקלין) תשס"ט.
דבר צבי - לחנוכה - צורף להערות וחידושים לחנוכה בשם "נר דוד" ו"אפוד בד" מאביו דוד דוב מייזליש ואחיו פנחס אליהו.
נערך על ידי נכדו ובן בנו, דוד צבי הירש מייזליש בן הרב דוב בריש.
יצא לאור בבני ברק תשס"ב.
הוצאה מיוחדת לנישואי יואל מייזליש, בן הרב חיים אליעזר.
פירוש תהלות צבי לתהילים - יצא לאור בניו-יורק תשנ"ז, יחד עם ליקוטים מכתבי אביו ואבותיו בשם "אוצרות זהב", בהוצאת מנחם מנדל גולדברגר, חתן הרב חנינה אברהם לייטנר שהיה רב קהילת "בנין דוד" במונטווידאו (בירת אורוגוואי) וחתן ר' צבי הירש מייזליש.
פירוש אור צבי למגילת אסתר - מגילת אסתר עם פירוש "אור צבי" יצאה לאור בירושלים ובני-ברק תשס"ב בידי נכדו, דוד צבי הירש.
לספר צורף גם קונטרס "זר לדוד" של ר' צבי הירש ובנו הרב יקותיאל יהודה על פירוש "אר לדוד" למגילת אסתר של ר' דוד דב מייזליש.
הוצאת מיוחדת לנישואיה של בת הרב דוד משה מייזליש עם אהרן שמואל.
הגהות והערות אגרא דצבי על "אגרא דפרקא" של ר' צבי אלימלך שפירא מדינוב - הספר "אגרא דפרקא" עם הגהות והערות "אגרא דצבי" יצא לאור בניו יורק תשמ"ה.
חידושי בנין צבי - בכותר המשנה כתוב: 'יסודו ליישב ע"ד החידוד והפלפול גמרא ...
במסכת ברכות דף ל"א בק"ב אופנים שונים ...
בעניין שחיטה כשירה בזר ובהרבה ענייני קדשים והמסתעפים: ונספח אליו קונטרס דבר צבי על תפלות חכמי התלמוד במסכת ברכות דף ט"ז הנהוג ללמדו בשמחת תורה בנעילת החג בק"ב אנפין'.
יצא לאור בהוצאת בני המחבר (הודפס בדפוס "הדר"), ניו-יורק (ברוקלין) תשמ"א.
קונטרס עטרת זקנים - בענייני קידושין ונישואין ופלפולים במסכת קידושין שבגמרא.
יצא לאור בניו-יורק תשנ"ז בידי נכדו ובן בנו, דוד דב בן הרב יקותיאל יהודה מייזליש, בהוצאת מיוחדת לכבוד נישואי הרב מרדכי צבי עם בת הרב יעקב יוסף הלוי ר"ב בי"א באדר א'.
פרשת המן: דבר צבי - דברים המיוסדים של הקדמות תלמידי הבעש"ט בעניין המן שבפרק ט"ז בחומש שמות.
חלק מ"פרשת המן" שבכתב-יד שיצא לאור בתשנ"ו לכבוד נישואי דוד צבי הירש מייזליש עם בת הרב ניסן רוזנבוים, רב חסידי קרצ'ניף בבני-ברק ובן הרבי מקרצ'ניף.
קונטרס תקנות עגונות - בו מביא הרב מייזליש אופני היתר לעגונות בעקבות השואה ומבקש עליהם את חוות דעתם של רבנים נוספים.
בהוצאת "עדת שארית ישראל", ברגן-בלזן תש"ו.
קונטרס תפארת צבי - ליקוטים מכתביו.
קונטרס בנין צבי - פלפול בסוגיות שחיטת נשים ו"טמא במוקדשין" שבראש מסכת חולין.
יצא לאור על ידי בנו, אלעזר מנחם מנדל, ניו-יורק טבת תשנ"ט.
Regulations and Procedure - התפילות המסורתיות ותרגומן לאנגלית.
צבי הירש שיליס (שיל"ת) (בפולנית: Cwi Hersz Szylis; 1899 – 4 באפריל 1987) היה צייר ישראלי יליד פולין.
שיליס נולד בעיר בלחטוב, ובילדותו למד ציור בלודז' ובוורשה.
החל משנת 1932 היה חבר באגודת הציירים בפולין, והציג את עבודותיו בורשה, בלודז', בקרקוב, ובוילנה.
נחשב לאחד הציירים הפולניים הבולטים שלפני מלחמת העולם השנייה.
ציוריו מאותה עת מביאים לידי ביטוי את שאיפת בני דורו לעולם יפה יותר.
לימד ציור, ועל תלמידיו ניתן למנות את הצלם מנדל גרוסמן.
ב-1940 נכלא בגטו לודז', שם נרצחו הוריו, אחיו, אחיותיו ואחייניו.
כמו כן נאסר במחנות הריכוז אושוויץ, אורניינבורג, פלוסנבירג ודכאו, שם שרד עד לשחרור המחנה.
בשחרור היה מוזלמן ושקל 37 קילו בלבד.
מפקד גטו לודז', הנס ביבוב, התרשם מכישרונו של שיליס והותיר אותו בחיים כדי שיצייר פורטרטים רשמיים של קציני אס אס שעבדו בגטו.
כמו כן נשלח לצייר ציורים מוזמנים מחוץ לגטו.
במחתרת, צייר שיליס סצנות מחיי הגטו.
בהיעדר חומרי ציור, צייר על גבי שקים ישנים, על פיסות נייר קטנות ועל גיליונות שיצר מקרטונים.
את צבעיו הכין מצבעי טקסטיל ובכך פיתח טכניקת ציור חדשה בה השתמש בציוריו גם בתקופות מאוחרות.
את ציוריו מגטו לודז' החביא והם נותרו מוסתרים עד לשחרור הגטו ב-1945, אז נתגלו והגיעו לידי הוועד היהודי.
שכשהדבר נודע לשיליס, ששהה אז במחנה עקורים, הוא פנה אל הוועד במכתב בו תיאר את ציוריו ואת המקומות בהם הוצפנו או נתלו - כולל אחדים במשרדו של רומקובסקי, ואף ביקש שישלחו לו לפחות צילומים של יצירותיו למזכרת.
בין השנים 1945 ועד 1950 התגורר במינכן.
בשנת 1948 התקיימה במינכן תערוכה של יצירות שצייר בגטו.
תערוכה נוספת נערכה במינכן ב-1950 בחסות הוועד היהודי.
בתקופה זו למד ציור והציג תערוכות בטרקליני אמנות ובגלריות.
בשנת 1957 עלה לישראל והתגורר במשך שנתיים וחצי בקריית חיים, בביתם של הסופר מרדכי הלל קרושניץ ורעייתו מינה, שהכירו אותו מיהדות שארית הפלטה באזור האמריקני בגרמניה.
בשנת 1958 השתתף בתערוכה ראשונה של עולים חדשים.
בשנת 1960 עבר לגור בקריית האמנים בצפת, לשם הגיע כעבור מספר שנים גם האמן יעקב מיטלר, שהיה המורה לציור של שיליס בלודז'.
השניים היו מעמודי התווך של קהילת האמנים בצפת.
שיליס חי בצפת עד ליום מותו ב-1987. ערך תערוכות יחיד בתל אביב, בחיפה ובצפת.
ציוריו כוללים רישומי דיוקנאות, טבע דומם ונופים, כמו גם ציורים רבים מגטו לודז' וממלחמת העולם השנייה אותם צייר מתוך הזיכרון.
ציוריו נמצאים באוספים פרטיים ובמוזיאונים, ביניהם במוזיאון יד ושם, בבית לוחמי הגטאות, במכון ההיסטורי היהודי בוורשה (Jewish Historical Institute in Warsaw), במוזיאון ברוקלין ובמוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
הרב צבי הירש פרבר (1879, סלובודקה, ליטא - נובמבר 1966) היה ראש ישיבה ומחבר תורני.
ממייסדי הקהילה החרדית באנגליה ומרבני לונדון.
נולד בשנת תרל"ט (1879) בסלובודקה, פרבר העיר קובנה בליטא, לרב שמעון יהודה לייב (נפטר ב-9 במרץ 1906) ולחנה דבורה (נפטרה ב-29 בדצמבר 1911).
בבחרותו למד בישיבת סלובודקה, אצל הרב משה דנישבסקי.
במהלך לימודיו קיים קשרים עם רבנים חשובים כרבי יצחק אלחנן ספקטור, וגדולי תנועת המוסר כרבי יצחק בלאזר ורבי נפתלי אמסטרדם.
כן היה מקורב למקובל הרב שלמה אלישוב, בעל "לשם שבו ואחלמה".
נישא לפרידה לבית גולדברג, נכדת ידידיה ליפקין אחי ר' ישראל סלנטר.
בשנת תרס"ו החל לכהן ברבנות בקליקל, עיירה קטנה במחוז קובנה, אולם לאחר זמן קצר התפטר ממשרתו ובחר להתפרנס ממסחר.
בשנת תר"ע (1910), בעקבות משבר כלכלי, עקר לבריטניה.
מיד לאחר הגיעו, סייע לפיתוחה של ישיבת עץ חיים, ופרסם מנשר בו קרא להגברת מודעות לחשיבות הדגש על לימודי תורה שבעל פה שהיו רפויים וזנוחים.
בשנת תרע"א היה ממייסדי סניף של הישיבה האמורה במנצ'סטר, יחד עם הרב יהושע דב סילברסטון, ושימש בה כר"מ הראשון במשך כשלוש שנים.
בשנת תרע"ג (1913) התמנה הרב פרבר לרבה של שכונת סוהו ברובע ה"וסט אנד" בלונדון.
תחת הנהגתו גדלה הקהילה, ונפתחו במסגרתה בתי כנסיות רבים.
הקהילה הקימה מקוה טהרה שעמד בפרמטרים הלכתיים מחמירים, ואף חנכה בית קברות פרטי.
ב-1915 הקים הרב פרבר את החברה קדישא "חסד ואמת".
הוא החזיק במשרת הרבנות של סוהו במשך 42 שנים, עד פרישתו לגמלאות בשנת 1955.
כיהן במשך שנים רבות כמזכיר הכבוד של "ועד הרבנים" הלונדוני, והיה יושב ראש איגוד הרבנים "התאחדות הרבנים".
הוא התיידד עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, כאשר האחרון כיהן בתקופת מלחמת העולם הראשונה כרבה של קהילת "מחזיקי הדת" בלונדון, קיים לאורך שנים קשר קרוב עם הראי"ה, והביא מדברי הראי"ה בספריו.
בסיון תרע"ח הצטרף לתנועת דגל ירושלים שהקים הראי"ה, ואף עמד תקופה קצרה בראש הסניף הלונדוני שלה.
בהמשך היה ממקימי סניף אגודת ישראל בלונדון.
נחשב לדרשן מחונן, הוא היה מרתק את קהל שומעיו, ותואר כמי שיכול להביא את הקהל לצחוק מתגלגל ולדמעות שליש בטווח של משפטים ספורים.
בעיתונות התקופה היהודית הוא מוזכר פעמים רבות כמי שנשא הספד בהלוויותיהם של אישים יהודיים שונים.
הרב פרבר נפטר בשנת 1966, והותיר אחריו את בנו אליעזר יעקב פרבר, וארבע בנות.
אחיו, הרב אלעזר ליפמן, היה רבה של קוז'ניצה (תרי"ג-תרנ"ב).
אח נוסף, ר' מרדכי, היה חתנו של המקובל הרב שלמה אלישיב.
הרב פרבר היה סופר פורה, במשך שנים כתב למגירה, אך החל משנת תר"ף הדפיס את כתביו בקצב מואץ, לעיתים ספר מדי שנה.
בשנים האחרונות החלו צאצאיו להוציא את ספריו לאור במהדורה חדשה ומתוקנת.
להלן רשימת ספריו לפי סדר כרונולוגי:
כרם הצבי - בראשית חלק א' (וינה תר"ף)
כרם הצבי - בראשית חלק ב' (בילגוריי תרפ"ד)
דגל מחנה יהודה (לונדון תרפ"ה)
כרם הצבי - שמות (לונדון תרפ"ה)
כרם הצבי - ויקרא (לונדון תרצ"ה)
בירור הלכה על נישואין אזרחיים בהלכה (לונדון תרצ"ז)
כרם הצבי - במדבר (לונדון תרצ"ח)
כרם הצבי - דברים (לונדון תש"ח)
שיח צבי (לונדון תשט"ו), מהדורה חדשה מתוקנת ומוערת: חלק א (תפילות ימי החול) - תשפ"ג, חלק ב (שבת ומועדים) - תשפ"ה.
כרם הצבי - הגדה של פסח (לונדון תשי"ח), מהדורת צילום תשמ"ג, מהדורה חדשה מתוקנת ומוערת - תש"ף.
הרב צבי הירש פרבר, 'דרכו והנהגתו של בעל ה"לשם שבו ואחלמה" ', בתוך: ישורון ה, עמ' תרסא-תרסה
רבי צבי הירש רבינוביץ (תר"ח 1848, ניאסוויז' - ב' בשבט תר"ע, 12 בינואר 1910, קובנה) היה רב ליטאי, רבן של מיטאו וקובנה, מגדולי מתנגדי תנועת המוסר ומייסד ישיבת כנסת בית יצחק.
בנו של רבי יצחק אלחנן ספקטור.
נולד בשנת תר"ח לרב יצחק אלחנן ספקטור בעת שכיהן כרבה של ניאסוויז'.
למד תורה מאביו, אך לא רצה לשאת במשרה רבנית ועסק במסחר, כשבמקביל היה עוזרו האישי של אביו בכל ענייני הרבנות.
נישא לחיענא בת מאיר סאלץ מסלצניק שבמחוז וילנה.
בשנת תרל"ה פרסם אביו בכתב העת הלבנון פסק הלכה האוסר את השימוש באתרוגי קורפו לקיום מצות ארבעת המינים בחג הסוכות.
במהלך הפולמוס שהתעורר בעקבות הפסק המחמיר, שהועיל לפרדסני ארץ ישראל, אך עורר התנגדות של רבנים אחרים שסברו כי השימוש באתרוגים אלו מותר, יצא לאור קונטרס בשם "תוכחת מגולה" התוקף את המתירים.
על הקונטרס חתום אדם בשם בדוי , ויש המייחסים אותו לרב רבינוביץ שקינא לכבוד אביו.
בין השנים תרל"ז-תר"מ (1877-1880) כיהן כמנהל "כולל קובנה" שהוקם אז תחת חסות אביו.
בשנת תר"מ (1880), התמוטטו עסקיו והוא נאלץ לעזוב את קובנה, ולקבל על עצמו את רבנות העיר מיטאו שבקורלנד.
הוועד החליט למנות את אחד מגדולי התורה שבאירופה, בהנחה שאישיות רמת דרג בקנה מידה כלל אירופי תהיה מקובלת על הכל.
נוסח מכתב שנשלח לשמונה רבנים מהשורה הראשונה, ובו בקשה שניתן היה לפרשה כהצעה לנמען להתמנות בעצמו כרב כולל, או להמליץ על אישיות בסדר גודל מתאים.
הועלתה מועמדותו של רבי צבי הירש רבינוביץ למשרה זו, והוא נהנה מתמיכתם של כמה מגדולי רבני ליטא, כמו אביו, ורבי יוסף דוב סולובייצ'יק.
אחדים מרבני אירופה אף טרחו ושלחו מכתב המלצה עבורו לוועד הניו-יורקי: רבי מרדכי גימפל יפה, רבי אלכסנדר משה לפידות, רבי הלל מיליקובסקי רבה של שקלוב, ורבי חיים ברלין שכתב את מכתבו גם בשם אביו הנצי"ב מוולוז'ין.
למעשה נבחר לבסוף מועמד אחר, הרב יעקב יוסף, שהיה רבה הראשון והאחרון של העיר ניו יורק.
לאחר גניזת רעיון הרבנות בניו יורק, התקבל בשנת תרמ"ט כמו"צ ומגיד דמתא בווילנה ועבר להתגורר בה.
בשנת תרנ"ב 1892, השתתף בישיבת גדולי ליטא שבה הוחלט על סגירת ישיבת וולוז'ין.
בשנת תרנ"ה לאחר פטירת אשתו הראשונה, נישא בשנית להֶנָה, בתו של הרב יחזקאל רוטנר מהורדנה.
עם פטירת אביו בחודש אדר תרנ"ו (1896), התמנה כרבה הראשי של קובנה.
בשל התנגדותו לתנועת המוסר, ייסד בקובנה ישיבה נוספת על ישיבת כנסת ישראל שהייתה פעילה בפרבר סלובודקה, ושראשיה נמנו על אנשי תנועת המוסר.
את הישיבה החדשה קרא על שם אביו המנוח, "ישיבת כנסת בית יצחק".
רבי צבי הירש רבינוביץ כיהן כרבה של קובנה עד לפטירתו בב' בשבט תר"ע, 12 בינואר 1910.
הוא היה גאון וידען, וחידש חידושים רבים בכל מקצועות התורה, אך כמעט כולם אבדו בעת מלחמת העולם הראשונה, מלבד כמה תשובות הלכתיות שלו שנדפסו בספרו של אביו "עין יצחק", שרדו רק כתבים בודדים ממנו והודפסו במהדורות חדשות של ספרי השו"ת של אביו, ובכתבי עת תורניים.
הרב צבי הירש פאסל היה אב"ד פרוסניץ ונג'קניז'ה, פעיל למודרניזציה ורפורמה חינוכית, קהילתית ודתית בקרב יהודי מוראביה.
כנער למד בישיבה המקומית בראשות הרב משה הכהן קרפלס, ולאחר מכן בישיבת פרשבורג תחת החת"ם סופר.
לאחר שובו למולדתו נישא ליוספה ארנשטיין והחל לעסוק במסחר.
הוא פשט את הרגל ואיבד את כספו.
בתקופה זו התקרב גם לאב"ד פרוסניץ, ליב שוואב.
הלה, איש תנועת ההשכלה והרב המודרני הראשון בכל החבל – הרפורמות שהנהיג, בהשראת יצחק נח מנהיימר, כללו דרשה בגרמנית, עריכת החופה בתוך בית-הכנסת ולא תחת השמים וכיוצא בזה – אסף סביבו חוג שמנה את חתנו לאופולד לעף, המשכיל גדעון ברכר ואחרים.
פאסל עצמו נעשה תורם קבוע לכתבי-עת משכיליים כ'כרם חמד'.
פאסל החליט לפנות לקריירה רבנית והתמודד על משרתו של שוואב כשהלה עבר לפשט ב-1836. כקודמו לפניו, עורר התנגדות עזה מהרב הראשי נחום טרייביטש.
הרוב בפרוסניץ, הקהילה הליברלית ביותר במוראביה, התעלם מטרייביטש השמרן העדיף את פאסל על פני עמיתו המסורתי והמנוסה חיים יוסף פולק, והוא קיבל את התפקיד במרץ 1836. הרב הראשי, שיוקרת משרתו שקעה בהדרגה, הפעיל את כל סמכויותיו במשך שנתיים.
הוא הציע לפאסל את רבנות בוסקוביץ ולאחר מכן הורה ליהודי פרוסניץ לפטר אותו.
המחלוקת נפתרה כשהממשל שלל מטרייביטש את סמכותו להתערב בבחירת רבנים ב-23 במרץ 1838, באשמה שניסה למנוע את הפצת נשיאת הדרשה בגרמנית ולעכב את המודרניזציה בקרב היהודים.
עתה היה יכול פאסל להתפנות לשנות מהבסיס את מערכת ההוראה.
בתי-ספר כלליים בשפה הגרמנית (Normalschulen) ליהודים התקיימו מאז 1782, אך החינוך הדתי המשיך במתכונת פרטית, בתלמודי תורה לא-מוסדרים שנוהלו על ידי מלמדים.
פאסל התלונן על רמתם הנמוכה של אלה, על כך שעלותם מנעה מרבים מהעניים לשלוח את בניהם לחדר ושסגנונם הוביל לניכור של הילדים מהדת.
כמו בבוהמיה השכנה, הפיצול בין לימודי החול והקודש הוביל בהדרגה לכך שהורים לא טרחו לשלוח את בניהם למוסד אחר מלבד בית-הספר הממשלתי.
בסיועו של ברכר ובהנהלת המלומד יוסף וייסה, הוקם בפרוסניץ ב-1838 בית-ספר יהודי מתוקן ("Hebräische Lehranstalt", "המוסד החינוכי העברי") ששילב תורה עם מקצועות כלליים.
התלמידים רכשו ידע בדקדוק עברי, למדו להבין היטב את התפילות ואת החומש; הושם דגש פחות על הלכה יבשה, רק מי שתכננו להפוך לרבנים חויבו בשיעורי גמרא, ותכני אגדה ומדרש כמעט ונעלמו.
טרייביטש היה נחוש לשמור על טהרת החינוך המסורתי בנפרד מהלימודים שנכפו מטעם השלטונות, מדיניות שהתווה הנודע ביהודה עוד בימי יוזף השני, וחשש גם מהיעדר יראת השמים של המורים.
על אף התנגדותו הקשה ותלונותיו לרשויות, הוא אולץ שוב להיכנע.
ב-1841 הוכרח להשתתף בבחינות הפומביות של המוסד.
אב"ד פרוסניץ עודד גם פרודוקטיביזציה כלכלית, מתוך כוונה להפחית את אחוז היהודים שעסקו במסחר זעיר וברוכלות, והקים אגודה שעסקה בהוראות מלאכה.
בנוסף לכך, ביקר קשות את מוסד הישיבה שלא יכול היה עוד, לטענתו, לענות על צורכי השעה ולחנך רבנים אדוקים שיהוו דוגמה והשראה.
ב-1839 פרסם פאסל את הספר "חרב בציון", ביקורת ארסית על חורב של רש"ר הירש, והשיק בכך יריבות מרה ורבת-שנים.
כבוגר ישיבת פרשבורג, לעג למה שתפש כל חייו כבורותו של הרב הגרמני בתלמוד ובפוסקים, שלה טענו גם מבקריו השמרנים של האחרון.
הירש הגן על תקפות המסורת וניסה לטעון במשמעויות רוחניות מנהגים שרבים ביקשו לבטל.
הרב מפרוסניץ כתב כי הלה מעניק משקל רב מדי לשולחן ערוך ומקפיד על פסיקות נוקשות והנהגות פעוטות בשל חוסר התמצאותו; היו די אמצעים לבטל מנהגים שיסודם בטעות, שטעמם בטל או שלא התקבלו על הכל.
פאסל עצמו היה בעל עמדה דתית מורכבת.
מחד סבר שההלכה התאבנה לאחר תום ימי הגאונים ויש להשיב לפסיקה את הדינמיות שאבדה לה; מאידך, הצהיר בהזדמנויות רבות על אמונה במקורן האלוהי של התורה שבכתב והתורה שבעל פה ועל מסירותו המוחלטת לתלמוד.
רוב ההיסטוריונים סיווגו אותו כשייך לקצה הימני בין אוהדי הרב זכריה פרנקל, מנהיג האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית, אליו היה מקורב.
אחרים, כמו יצחק מרדכי יוסט, סברו שהחזיק בהשקפה מסורתית ("אורתודוקסית") לחלוטין.
הוא פרש את השקפתו בספרו מ-1848 "בצדק ובמשפט", בו חילק את ציוויי התורה לשתי מערכות, "עקרונות" ו"חוקים." האחרונים היו עשויים להתעדכן בתנאים מסוימים, המפורטים בתלמוד.
ב-1843 כתב הסכמה מפורטת לחיבורו של ברכר בו כתב שהטעם למציצה בברית המילה בטל משום שחז"ל הנהיגו אותו כתקנה מפני הבריאות ולא כציווי דתי, ובימיהם לא היו עגבת והרפס.
כמו כן חיבר תשובה הלכתית עבור לאופולד לעף שהתירה נגינה בעוגב בשבת על ידי נכרי, והתיר לאכול קטניות בפסח לאחר הקציר הדל של 1846.
ב-1842 ביקש ועד הקהילה של ברסלאו לקבל חוות דעת מבחוץ בשאלת כהונתו של הרב אברהם גייגר – שהתפרסם בגישתו המחקרית הביקורתית ובקריאתו לרפורמה מקיפה בדת – כמשנה לאב"ד העיר, שלמה טיקטין, שניסה להיפטר ממנו מזה שנים.
הוועד, שתמך ברובו בגייגר, שיגר אגרות לשמונה-עשר רבנים שנודעו כפתוחים וליברלים.
פאסל, היחיד במוראביה מבין המכותבים, השיב להם במפורט.
הוא ציין כי המפרסם דברים בגנות פרט מסוים בנוהג הדתי עדיין יכול לשמש כרב, אך לא מי שיוצא נגד עיקרי היהדות.
תשובתו לא פורסמה, והוא התלונן בפני שטיינשניידר כי הפרנסים לא מצאו את תשובתו חיובית דיה.
כעבור שלוש שנים סירב להזמנה לכהן כרב הפלג האורתודוקסי בברסלאו משנפטר טיקטין, משום שהדבר היה מצריך אותו לשרת תחת גייגר.
הוא גינה את אסיפות הרבנים הרפורמים של 6–1844 והאשימם בניהיליזם ובחוסר יראת כבוד כלפי הדת והמסורת.
לקראת האחרונה שבהן, בברסלאו, עשה גייגר מאמץ גדול להזמין רבנים מתונים כשי"ר, אהרן ילינק ואברהם כהן כדי לשוות לוועידה חזות קיצונית פחות.
פאסל הוזמן אף הוא, וחכך אם להיענות כפי שעשה פטרונו פרנקל שנה קודם באספת פרנקפורט.
הוא נמלך לבסוף בעצת ילינק, שהבהיר לו כי רק "בעלי רוח הרסנית" ינכחו שם ואם ילך, ימצא עצמו לבד ביניהם.
תחת זאת, שכנע פאסל את פרנקל להכריז על כינוס "אספת תאולוגים" בדרזדן במענה לרפורמים.
הוזמנו כארבעים רבנים ודרשנים שחלקו גישת ביניים זהירה דומה לזו שלהם, כולל שי"ר, לאופולד לעף, כהן ומיכאל זקש.
המפגש לא יצא לבסוף אל הפועל.
הרב מפרוסניץ פעל גם לטובת הסרת המגבלות האזרחיות מעל יהודי מוראביה, שעוד היו נתונים תחת חוקים שהתירו רק לבן הבכור בכל משפחה להתחתן כדי להגביל את מספרם.
ב-1841 הצליח לבלום חוק שנועד להשתית עונשי מאסר עם עבודת פרך על נשים שנתפסו בחיי אישות בלתי-רשומים (אחוז היהודים שנולדו מחוץ לנישואין מוכרים במוראביה עמד אז על 15%, להערכתו), אך חוק המשפחות נותר עד אביב העמים.
באותה תקופה, ארבע שנים לאחר מות טרייביטש, הייתה שאלת מחליפו במוקד ויכוח ממושך.
הרבנות המורבית עדיין הייתה מסורתית מאוד (רק ב-1846 מונה לראשונה בעל תואר דוקטור בחבל) אך המודל המקובל של הרב הישן, פוסק ודיין, כבר היה אנכרוניסטי.
המועמד שחיפשו הרשויות, כתב מיכאל מילר, היה אמור פאסל ראה בעצמו האיש המתאים לתפקיד, אך מי שקיבל אותו היה מועמד מבחוץ, יריבו הוותיק רש"ר הירש.
הלה נבחר על ידי פרנסי ניקלשבורג ונציגים מיתר הערים בשל הסברה שרב גרמני, שכבר היה מנוסה בסביבה שבה היהודים עברו תמורה נרחבת, יוכל למנוע התדרדרות דתית דומה במוראביה שהייתה עדיין בשלב מוקדם יחסית של מודרניזציה.
דווקא בגלל שהשניים חלקו הרבה במשותף – הם ביקרו את המלמדים בחדרים ושאפו להחליף את הישיבות בסמינר מודרני, תמכו בלימודי חול ובהשתלבות בחברה, בלבוש מודרני ובקיצור הזקן – היה החיכוך ביניהם חריף במיוחד.
מילר ציין פאסל הרבה לבקר את הירש בארבע שנותיו במוראביה, בין היתר על כך שלא עסק דיו בשאלת האמנציפציה ושהרבה להטיף לאדיקות בתחומים כמו צניעות נשים.
אבל הייתה זו הביקורת מימין, בעיקר התנגדות לסמינר, שהכריעה את הירש והביאה לעזיבתו בקיץ 1851.
ארבעה חודשים לפניו, במרץ, בחר הרב מפרוסניץ לעבור לקהילה גדולה יותר, נג'קניז'ה שבהונגריה, שם החליף את לעף.
ב-1863 קיבל את צלב ההצטיינות האזרחי (Zivil-Verdienstkreuz) בזהב, הדרגה השנייה הגבוהה ביותר.
ב-1870 הצטרפה העיר לארגון הקהילות הנאולוגי.
בתו רוזה זוננשיין היגרה לארצות הברית והקימה את כתב-העת הראשון שנועד לנשים יהודיות, The American Jewess.
צבי הירש מַסליַאנסקי היה דרשן יהודי מפורסם, שפעל באימפריה הרוסית ובארצות הברית.
התפרסם בשל נאומיו הציוניים וכונה "המטיף הלאומי".
נולד לחיים מסליאנסקי בעיר סלוצק שבפלך מינסק ברוסיה הלבנה.
מגיל 12 למד במשך שנתיים בישיבת מיר.
בהיותו בן 14 נפטר אביו.
הוא נסע לפוריץ ולמד אצל הרב המקומי, ר' יחיאל מיכל וולפסון.
אחרי תום לימודיו שימש כמורה לעברית ו"מגיד מישרים" בפינסק במשך 14 שנים.
בשנת 1887 עבר ליקטרינוסלב וגר בה עד 1891. בשלב זה פגש בו משה לייב ליליינבלום, שעמד על כישרונו כמטיף ושידל אותו לנטוש את ההוראה ולהתמקד בתעמולה למען חובבי ציון.
מסליאנסקי היה למגיד נודד ועבר בין ערי רוסיה כשהוא נושא את דרשותיו, שבהן עסק בעיקר בציונות ולאומיות יהודית.
דרשותיו, שהקנו לו שם של דרשן ומטיף מן השורה הראשונה, נישאו בדרך כלל ביידיש (שפתם של יהודי האימפריה הרוסית) אך לעיתים גם בעברית.
במסע דרשותיו ביקר באודסה ובערים גדולות אחרות, וב-1894 הגיע לאנגליה, שממנה היגר לארצות הברית כעבור שנה.
בארצות הברית המשיך בתחילת דרכו במסעות נאומים, וב-1898 קיבל במה קבועה לנאום בה, במכון היהודי במזרח ברודוויי שבמנהטן.
הוא היה נושא נאום שבועי במכון מדי שבת לפני קהל המונים.
בן-ציון אייזנשטט כתב עליו כי "ברא תקופה חדשה בדרוש".
ב-1902 היה ממייסדי העיתון היהודי "די וועלט" בניו יורק, ושימש עורכו הראשון במשך כמה שנים.
מלבד ספר הדרשות שהדפיס, "מאסליאנסקי'ס דרשות פיר שבתות וימים טובים" (1909), כונסו כתביו ודרשותיו בשלושה כרכים בשם "כתבי מאסליאנסקי" (ניו יורק: היברו פאבלישינג קאמפאני, תרפ"ט, 1929).
הספר כולל גם את "ספר הזכרונות והמסעות" שלו.
מסליאנסקי נפטר בברוקלין והותיר אחריו את רעייתו, חמישה ילדים ונכדים.
חתנו היה הסופר והביבליוגרף פנחס טורברג.
הרב צבי הירש שלז (שלעֶז; 1834 – כ"ה באלול ה'תרע"ד, 16 בספטמבר 1914) היה מחבר פורה, מייסד רשת ישיבות וראש הישיבה הגדולה בקורסון שבפלך קיוב, באימפריה הרוסית.
נולד בז'ידיק שבמחוז משנה מז'ייקי בזאמוט (אז חלק מהאימפריה הרוסית, כיום בליטא) לרב בן ציון שלז ולפריידא מלכה בת הרב שבתי יפה.
למד בישיבת וולוז'ין בעיקר מפי ראש הישיבה רבי נפתלי צבי יהודה ברלין ("הנצי"ב מוולוז'ין").
התוודע לרבי ישראל מסלנט והיה לאחד מתלמידיו.
בסביבות 1860 הגיע להתגורר בקורסון שבפלך קיוב, הוא התפרנס ממסחר ועסק בהפצת תורה.
למטרה זו הקים ארבע ישיבות גדולות במקומות שבהם התאפשר הדבר ברישיון השלטונות: בעיר אורזיסצ'וב ; בעיר קורסון (קארסאן) שבה התגורר; בעיר צ'רקאסי ובעיר אומן.
הישיבות התקיימו במשך ארבעים שנה ולמדו בהן אלפי תלמידים.
בנו היחיד מנישואיו הראשונים היה הפעיל הציוני אליעזר יוסף.
נפטר בקורסון בכ"ה באלול ה'תרע"ד, 16 בספטמבר 1914, ונקבר לצדו של רב העיר בבית הקברות היהודי המקומי.
נפלאות מתורת השי"ת, ורשה תרל"ט
ידיו אמונה - ויכוח מאמין וממאן, א, ורשה תר"מ
כפלים לתושיה - על ספר משלי, ברדיטשוב תרנ"ה
מטמונים - על סדר ספר תהלים, ברדיטשוב תרנ"ה
סמן טוב - על פרק י"ז בספר בראשית, ברדיטשוב תר"ס
זיכרון אב ואם, ברדיטשוב תרס"א
סימן כד - על פרק כ"ד בספר בראשית וכדה של רבקה, ברדיטשוב תרס"ג
ידיו אמונה - ויכוח מאמין וממאן, ב, ורשה תר"ע
שיחת חולין של ת"ח - מאמרים...
ע"ד הצחות וההלצה..., לובלין תרפ"ח
הרב צבי הירש רוזנבוים (י"ד בחשוון ה'תר"פ, 7 בנובמבר 1919 – ט"ז באייר ה'תשס"ו, 14 במאי 2006) היה האדמו"ר מקרעטשניף-סיגט.
נולד בעיר סיגוט שברומניה לרבי ניסן חיים מבראדשין בנו של רבי אליעזר זאב מקרעטשניף ולרבנית ראצה.
בשנת תרפ"ד התמנה אביו כאב"ד בראדשין ועבר לגור שם.
בשנת ה'תרפ"ט (בגיל 9) נשלח לגור אצל סבו רבי אליעזר זאב מקרעטשניף בסיגוט שגדלו וחנכו עד הבר מצווה בשנת תרצ"ג.
לאחר הבר מצווה נסע ללמוד בישיבת סטניסלוב בראשות האב"ד רבי דוד הורביץ בעל שו"ת אמרי דוד ולמד בחברותא שם עם רבי אלימלך אשכנזי אב"ד מלבורן שם כינוהו חבריו "העובד".
בחורף ה'תרצ"ז נסע ללמוד בסאטמאר אצל דודו רבי בערצי לייפער אשר שימש כדיין במקום, בקיץ שב לחצר סבו בסיגוט שם נשאר עד השואה.
עבר את השואה במחנות ההשמדה אושוויץ ובוכנוואלד.
אחרי השואה עלה לארץ ישראל ובכ"ח בתמוז תש"ה הגיע לירושלים, למד בישיבתו של המהרי"ץ דושינסקי, וערך טישים בעודו בחור.
נשא לאשה את הרבנית שפרה בת דודו רבי חיים מרדכי מנדבורנה חתן סבו רבי אליעזר זאב מקרעטשניף, לאחר חתונתו, בעצת רבי אהרן מבעלז עבר לכפר אתא והקים קריה את "שיכון סיגט" עם ישיבה ותלמוד תורה.
בשנת ה'תשמ"ב עבר לירושלים והקים בית מדרש ברחוב אבינועם ילין.
כמו כן הקים בתי מדרש בבית שמש ובבני ברק וגם בויליאמסבורג ובלונדון.
נפטר בט"ז באייר ה'תשס"ו, 14 במאי 2006 ונקבר בהר הזיתים.
נשא לאשה את שפרה, בת דודו רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה, ממנה בניו ובנותיו;
רבי , האדמו"ר מקרעטשניף ירושלים, חתן רבי משולם זוסיא טברסקי מצ'רנוביל.
חצרו היא בבית מדרשו של אביו.
ביתו פרידא נשואה לאדמו"ר מאלעסק בית שמש, וביתו מלכה נשואה לאדמו"ר מפיטסבורג, ובניו:
רבי דוד שלמה חתן האדמו"ר מבוסטון בית שמש מכהן כ"רב הצעיר".
רבי מאיר איתמר מכהן כאב"ד טרעבישאן בויליאמסבורג.
רבי זיידא אליעזר זאב, כיהן כאדמו"ר מ'קרעטשניף סיגעט (ה'תש"י, 1950 - ה'תשפ"ה, 2025), ובית מדרשו ברחוב רפפורט 12 בירושלים
בנו הגדול רבי נפתלי הירצקא יצחק, חתן הרב ניישלאס גאב""ד רמה ג' בבית שמש, בית מדרשו המרכזי ברחוב רפפורט בירושלים, בנו בכורו ישמש מהיום כרב הקהילה בבית שמש.
רבי יחזקאל שרגא רוזנבוים אדמו"ר בוויליאמסבורג
רבי ניסן חיים מרדכי רוזנבוים משפיע בחסידות ברסלב
רבי מאיר אריה לייב רוזנבוים, אדמו"ר בבורו פארק חתן האדמו"ר משענדישוב
רבי יואל זוסמן רוזנבוים, חתן האדמו"ר מבישטנא קנדה
בתו ראצ'ה ברכה, נשואה לרבי יעקב מנחם רבינוביץ, האדמו"ר מביאלה בני ברק.
תורת חיים ואמונה על חמשה חומשי תורה
קדושת צבי דרשות על סדר פרשות השבוע
רזא דשבת ורזא דעובדא דברי תורה וסיפורים על סבו רבי אליעזר זאב
צבי הירש קאיידנובר או קוידנובר (קרי: 'קוֹידַנוֹבֶר', 1650 בערך – ט"ו באדר ב' ה'תע"ב, 3 במרץ 1712) הוא מחבר ספר המוסר קב הישר, אחד מספרי המוסר החשובים והנפוצים, שראה אור בעשרות מהדורות.
הוא היה בנו של רבי שמואל קאיידנובר.
נולד בווילנה וחי בצעירותו בקרקוב, לשם עבר עם אביו, עקב גזירות ת"ח-ת"ט בהן רצחו הקוזאקים את שתי אחיותיו.
לאחר מכן עבר עם אביו למיקולוב (ניקלשבורג) אשר במוראביה (1659), ולאחר מכן לגלוגאו (שלזיה), ולפיורדא (בוואריה - גרמניה) (1660–1667).
למד אצל ר' יוסף יוסקא (רבה של מינסק ואב"ד דובנא), מחבר ספר המוסר "יסוד יוסף", המבוסס על קבלת האר"י.
לאחר מכן שב לווילנה, עסק במסחר והיה לאחר מנכבדי הקהילה.
עקב עלילה שקרית, נכלא עם בנו בסלוצק לזמן קצר ולאחר מכן עבר לפרנקפורט.
מיד כשהגיע לפרנקפורט הוא הביא לדפוס את ספרו של אביו, "ברכת שמואל", לו אף חיבר הקדמה ("הקדמת בן המחבר", הכוללת ביוגרפיה קצרה של האב והבן).
שם גם חיבר את ספרו קב הישר.
צבי הירש קאיידנובר היה חמיו של אלחנן הנלי קירכהן, מחבר ספר המוסר "שמחת הנפש".
נפטר בט"ו באדר ב' ה'תע"ב, ונקבר בפרנקפורט.
בעת שהותו בפרנקפורט כתב את ספרו החשוב "קב הישר", שהוא עיבוד ספרו של רבו "יסוד יוסף".
הספר נדפס לראשונה בפרנקפורט ב-1706, הספר התקבל בחיבה, ונדפס במאות מהדורות.
קאיידנובר עצמו ערך את הספר "קב הישר" במהדורה דו-לשונית בעברית וביידיש.
שם הספר נגזר משמו, 'קב' - בגימטריה 'צבי', 'הישר' - הן אותיות שמו השני 'הירש'.
כמו כן הספר מחולק ל'קב' פרקים.
באחד מפרקי הספר, הוא מביא סיפור שאירע עם הרמב"ן, לפיו בנו של הרמב"ן המיר את דתו.
אך ברבים מהמהדורות השמיטו את דבר המעשה.
וכך עיקר המעשה כפי שמופיע בספר: הרמב"ן כתב באחד מדרושיו: "כל בר ישראל שהמיר דתו ועובד איזה עבודה זרה מן האומות אזי צריך לידע שאותו הבן אינו מזרע ישראל הוא, כי בוודאי הוא מזרע האומות או בן תמורה".
זמן מה לאחר מכן, המיר בנו של הרמב"ן את דתו לנצרות, והאפיפיור התריס ברמב"ן "ראה הדרוש שלך שנדפס מקרוב.
ועתה - נכשל זרעך בדבריך".
בעקבות דבר זה סיגף עצמו הרמב"ן בסיגופים גדולים "והיה יותר מצער על הדרוש שהדפיס, יותר מצערו על בנו שהמיר דתו".
באחד הימים, אשת הרמב"ן גילתה לו כי באחד הלילות כשחזרה מטבילה במקווה, אנס אותה אחד השרים, ואותו הבן הוא ממנו.
כראיה לכך הטמינה אצלה את אחת מאצבעותיו של אותו שר שנשכה בעודו אונס אותה.
כששמע זאת הרמב"ן סיפר את דבר המעשה לאפיפיור, שציווה להביא לפניו את אותו שר.
השר הובא, כשהוא עוטה כפפות על ידיו, לבקשת האפיפור הוסרו הכפפות, ונוכחו לדעת שאכן הוא חסר אצבע אחת.
בשמוע הרמב"ן את דבריו אמר: "ראה שהתורה שלנו הוא אמת ודברי חכמים ודבריהם הן אמת".
הרב צבי הירש לוינסון (1863, ה'תרכ"ג - 1921, י"ח בשבט ה'תרפ"א) היה ישיבת ראדין, וחתנו של רבי ישראל מאיר מראדין, "החפץ חיים".
נולד בוולוז'ין לרב חיים יחיאל מיכל, ובצעירותו למד בישיבת וולוז'ין אצל הנצי"ב ובאיישישוק.
לאחר מכן נסע רבי צבי ללמוד בישיבת ראדין אצל ה"חפץ חיים".
הוא התחבב על החפץ חיים, שהיה לומד אתו מפעם לפעם סוגיות הלכתיות סבוכות, כשאת מסקנתן קבע בספרו "משנה ברורה".
לאחר כמה שנות לימוד בישיבה, בשנת ה'תרמ"ו, לקחו החפץ חיים לחתן לבתו (מנישואיו הראשונים) שרה.
וכך מתאר החפץ חיים תקופה זו:
לאחר נישואי ר' צבי הירש, מינה אותו החפץ חיים כעוזרו הן בעול הגשמי והן בעול הרוחני.
מהצד הרוחני מונה רבי צבי כראש ישיבה והיה מוסר שיחות מעת לעת.
בצד הגשמי, מינהו החפץ חיים על מנת שיוריד מעליו את נטל הניהול השוטף של הישיבה.
באותה תקופה התקשה החפץ חיים לקיים כלכלית את ישיבת ראדין, ולכן נאלץ לשלוח חלק מן הבחורים לישיבות אחרות, בהן היו תנאים נוחים יותר, ולשמור על הרשמה מוגבלת.
התלמידים המועטים שבישיבה הסתפקו בשינה על ספסלים, ואף הארוחות בתחילה לא סופקו על ידי הישיבה, והבחורים שובצו לבתים שונים בכפר שם הם קיבלו את ארוחותיהם.
לאחר תקופה מסוימת החפץ חיים בעצמו עבר מבית לבית לאסוף אוכל, והאוכל שאסף חולק בין התלמידים.
אחרי זמן מה נפתח מטבח בישיבה עצמה.
ואכן בעקבות כניסתו לתפקיד התרחבה הישיבה והתנאים השתפרו.
ביוזמתו עברה הישיבה למשכן קבע, לאחר שנים בהן שכנה הישיבה בבתי כנסת שונים בעיירה בראדין.
עקב מעבר הישיבה למשכנה החדש, התאפשרה קבלת תלמידים נוספים לישיבה והיא גדלה במספר התלמידים.
כאמור, מלבד עזרתו בניהול הישיבה, הסתייע בו החפץ חיים אף ליצירתו הספרותית ה"משנה ברורה", והוא למד עמו בקביעות את ההלכות קודם שכתבן בקצרה בספרו.
בשנת ה'תרס"ז סייע רבי הירש לחותנו החפץ חיים להדפיס את הספר 'גבורת ארי' לרבי אריה לייב גינצבורג בעל השאגת אריה על מסכת יומא, שעד אותו הזמן היה בכתב יד.
רבי צבי הירש נפטר בי"ח בשבט ה'תרפ"א, בעיר סנובסק, אז בשליטת רוסיה, לאחר שישיבת ראדין נדדה לשם לזמן קצר בעקבות מלחמת העולם.
פטירתו של רבי צבי הירש קירבה עוד יותר את עזיבת הישיבה את רוסיה לאחר שזו נדדה לשם בשנת ה'תרע"ט.
וחודש לאחר פטירתו של רבי הירש, בחודש אדר, יצאה הישיבה בדרכה חזרה לראדין.
בנו הרב יהושע לייב לוינסון - נולד בשנת ה'תר"ן (1890), נישא לפרומה ליבא, בתו של רבי יעקב משה ספיר - כיהן כר"מ ומשגיח בישיבת ראדין ושימש כמנהלה הגשמי בשנותיה האחרונות, תחת אביו.
פרומה ליבה לוינסון ושמונה ילדיהם נספו בתחילת מלחמת העולם השנייה והרב יהושע לוינסון נספה במחנה הריכוז דכאו בשנת 1944.
דובורושה - נישאה לרב אליעזר זאב קפלן ששימש משגיח בישיבת ראדין, אחיו של הרב ישראל חיים קפלן, חתנו של הרב ירוחם ליבוביץ, משגיח ישיבת מיר.
בן נוסף פרופסור לבוטניקה חי בניו יורק, בתו פארל זכתה בתחרות מוזיקה.
הרב צבי הירש מווידיסלאב היה מגיד נודד, ומחבר ספרים, אביו של רבי שמחה בונם מפשיסחה.
צבי הירש נולד לרבי יהודה לייב ולרחל בגרמניה, בסביבות שנת ת"ץ, בבגרותו נישא לשרה בת רבי בצלאל הלוי מז'ולקוב והתגורר בווידיסלאב שבפולין.
משם נדד ברחבי פולין וגרמניה, ונשא דרשות בעירות שונות.
סגנון דרשותיו היה פשטני ולא מפולפל.
בעוברו בקלן בשנת תקמ"ו הדפיס את ספרו "ארץ צבי" - מקבץ מדרשותיו הספר מחולק לערים בכל עיר נושא אחר, את הספר הדפיס לאחר שחלה, ונדר שאם יינצל יכתוב ספר וניצל, לספר הסכמות מאת הרב יחזקאל לנדא ואחרים.
לאחר כשבע עשרה שנה הדפיס את ספרו השני "עשרה למאה" בברלין, בספר עשר דרשות מתוך מאה שיש לו, ומאז נדפס הספר יותר מעשרים פעמים.
חתנו היה יהושע ליב דוקטור בענעליאווסקי בן אליהו גלדשמיד מברעסלא.
הרב צבי הירש תאומים (תקצ"ה, 1835 - י"ט בסיוון תרמ"ו, 1886) היה רבה של העיר חרסקוב (חורוסטקוב) שבאוקראינה של כיום.
נכדו של הרב צבי הירש תאומים רבה של קאליש, ונינו של הרב יעקב לורברבוים ("הגאון מליסא").
חיבר את שו"ת ארץ צבי.
נולד לאימו אסתר ולאביו הרב אפרים תאומים, אב בית הדין של קריסנפולי ובנו של הרב צבי הירש תאומים רבה של קאליש.
הרב תאומים שימש כרבה של העיר חרסקוב בין השנים תרכ"א - תרמ"ו (1861-1886) עד למותו בי"ט בסיוון תרמ"ו.
לזמן מה שהה גם בטרמבובלה.
מתלמידיו: הרב אברהם צבי ברגמן, רבו של הכפר יאסי שבמרמורש.
הרב והעסקן ר' יעקב יצחק תאומים מפשמישל (בנו של הרב אברהם תאומים ומביא ספרו 'חסד לאברהם' לבית הדפוס) ממייסדי אגודת ישראל ומנהיג התנועה בגליציה.
ספרו שו"ת ארץ צבי יצא לאור בלבוב בשנת ה'תר"מ, 1880.
הרב משה תאומים, אב בית דין של קהילות הורודנקה ויברוב, ומחבר הספר דבר משה.
הרב יצחק תאומים, אב בית דין של קהילת וויעלקאטש.
הרב יעקב תאומים, אב בית דין של קהילת טארניגראד.
אחותם מירל נישאה לרב יצחק הורוויץ, אב בית הדין של סטניסלב.
רבי צבי הירש רוזניס (בכתיב יידי: רוזאניש או ראזאניש; ה'תצ"ג, 1733 – כ"ז בכסלו ה'תקס"ה, 30 בנובמבר 1804) היה מחכמי גליציה, רבה של לבוב.
אשתו, יהודית, הייתה בעלת בית דפוס יהודי נודע בז'ולקווה, ולאחר מכן בלבוב.
נולד לרבי ישכר בריש, אב"ד בפודהייצה ובנו של רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע"), ולשפרה בת אריה לייבוש מבוטשאטש שהיה "פרנס המדינה" של רייסין בוועד ארבע ארצות.
נשא את רבקה (נפטרה בשנת ה'תקכ"ה).
החל את הרבנות שלו בבוליחוב בשנת ה'תקכ"ז (1767).
בין השנים ה'תקמ"ב–ה'תקמ"ח נשא בזיווג שני את יהודית, שהייתה בעלת בית דפוס בז'ולקווה ולאחר מכן בלבוב.
אחר פטירתו של רבי מרדכי זאב אורנשטיין מלבוב בשנת ה'תקמ"ז (1787), מילא את מקומו כרב העיר לשתי הקהילות, מכיוון שרבי יעקב משולם אורנשטיין - בנו של הרב הנפטר - היה צעיר מדי בכדי למלא את מקומו.
רבי צבי הירש ויתר על משכורתו מטעם הקהילה; נחשב כמי שתורה וגדולה התאחדו על שולחנו.
בל' בשבט ה'תקמ"ז (18 בפברואר 1787), הוצא חוק חדש בווינה המחייב את היהודים בשירות בצבא.
משלחת מטעם יהודי גליציה, שכללה את רבי צבי הירש כנציג קהילת לבוב (יחד עם רבי יעקבקה לנדא, בנו של רבי יחזקאל לנדא (ה"נודע ביהודה") ונציג קהילת ברודי, ועם מאיר שנייאר, נציג קהילת בוטשאטש), נסעה לווינה להשתדל להמיר את החיוב בתשלום כספי.
לאחר שתי פניות נוספות הוציא הקיסר לאופולד השני ב-28 ביולי, צו המאפשר ליהודים להעמיד תחתם טירונים מתנדבים, או לשלם 30 פלורינים בעבור כל גולגולת החייבת בשירות צבאי.
רבי צבי הירש נודע בהסכמות רבות שהעניק לספרים שנדפסו בדורו, רבים מהם בבית הדפוס שבבעלות אשתו יהודית.
בין ספרים אלו נמנים הספרים "שנות אליהו" של הגאון מווילנה, "קצות החושן" של רבי אריה לייב הלר, וכן ספרים של רבנים מפורסמים מדורות שקדמו לו.
בולטת היא הסכמתו על הספר "אהבת דוד ויהונתן" - חיבור על פירושו של רבי יהונתן אייבשיץ לתלמוד, שניתנה למרות היריבות הקשה ששררה בינו לבין סבו ה"פני יהושע".
עוד הסכמה בולטת היא הסכמתו להדפסת ספר הפולמוס כנגד החסידות "חרב חדה".
נפטר בכ"ז בכסלו ה'תקס"ה או תקס"א, ויש אומרים בו' בכסלו.
את מקומו אחריו ברבנות לבוב, מילא רבי יעקב משולם אורנשטיין (ה"ישועות יעקב"), בנו של רבי מרדכי זאב.
ספרו היחיד שהודפס בחייו: תשע שיטות - על סוגיות הש"ס (מכיל תשעה קונטרסים, בהם: "משרת ענבים", "אמתלא" ועוד).
הודפס בבית דפוס של אשתו בשנת ה'תק"ס.
בסוף הספר נוסף קונטרס "חזקת אבהתא" מחידושי אביו.
בין תלמידיו נמנה שמשון בלוך.
הרב צבי הירש נורוק (לעיתים: נוראק; כ"ח בכסלו ה'תרי"א – ו' באדר א' ה'תרע"ג, 1850–1913) היה רבן של אייזפוטה ומיטאווה (ילגבה), בירת מחוז קורלנד.
צבי הירש נורוק נולד בשנת תרי"א (1850) לרב אהרון נוראק, שו"ב ומתלמידי החכמים בראסיין שבליטא.
נקרא על שם הרב צבי הירש ברוידא מסלאנט.
למד אצל אביו ונודע כ"עילוי".
בהיותו כבן 13 נישא לצירה-דבורה בתו של הרב אליעזר ליפמן ליכטנשטיין, רבה של , והחל ללמוד בישיבת וולוז'ין.
בתקופת המחלוקת בישיבה למד תקופה בסלוצק אצל הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, לצד ידידו בן גילו ובנו של רבו הרב חיים סולובייצ'יק, והיה מתלמידיו המובהקים.
לאחר מכן למד בטוקום ונסמך כלכלית על חותנו.
בשנת תרמ"ב החל הרב נורוק לשמש כרב באייזפוטה.
בשנת תרנ"ט (1899), לאחר כ-17 שנה, החל לשמש כרבה של מיטאווה (ילגבה), בירת מחוז קורלנד.
נחשב כאחד מחשובי רבני המדינה.
נודע כמסור לבני קהילתו וכבעל לב רגיש.
בקיץ תרס"ז (1907), כאשר הוכרח לעמוד לצד יהודים שנידונו למוות על פי חוקי המדינה, בשעת המתתם, חלה באורח קשה במשך כחודשיים.
מסופר כי היה בעל זיכרון יוצא דופן, ידע בעל פה ספרי יסוד תורניים רבים עד יומו האחרון, ואף זכר היטב את כל מאורעות חייו.
החל משנת תרס"א (1901), בסיועו של בנו הרב ד"ר מרדכי, היה בעל רישיון רבנות ממשלתי ("רב מטעם").
כמו כן היה בעל השפעה על השלטונות, שיכנע את שר החינוך המקומי לבטל הנחיה אשר חייבה תלמידים יהודים לכתוב בשבתות, וכן פעל בהצלחה בקרב חברי מועצת הממלכה בפלך לביטול חובה לשבות בימי ראשון.
בשנת תרס"ד (1903), עשה הספדו על הרב יוסף זכריה שטרן, רבה של שאוולי, רושם כה רב, עד שראשי שאוולי ביקשו שהרב נורוק ישמש ברבנותם, אולם בני משפחתו מיאנו לעזוב את חבל מולדתם.
בנו הרב ד"ר מרדכי נורוק התבטא ביחס לדמותו:
הרב נורוק נפטר בשנת תרע"ג (1913) ונטמן בעירו.
עם פטירתו הספידוהו כשמונה עשר רבנים.
הותיר אחריו כתבי יד רבים בהלכה, עיון ואגדה.
בניו הם הרב ד"ר אהרן דובער נורוק, ששימש כרב בלייפאיה, והרב ד"ר מרדכי נורוק, רב לטבי, מחנך ופעיל ציוני נודע, ששימש כרב במקומו של אביו במיטאווה.
לימים שימש כח"כ ושר מטעם המפד"ל.
הרב צבי הירש פרידלינג (או: פריעדלינג; Hersch Frydling, או: Friedling; ה'תרנ"ג, 1893 – ה'תש"ג, 1943) היה רב סופר ועורך יהודי-פולני.
רבה של ביסקוביץ ועורך כתב העת התורני "הבאר".
נולד למשפחה עתיקה שהתיישבה בזמושץ' (Zamość) כבר במאה ה-17, ואבות אבותיו שימשו כראשי הקהילה ופעלו רבות למען יהודי העיר.
אביו רבי דוב בעריל היה רבה של העיר זמושץ' ולאמו חיה פריידא.
כשהיה בן 11 נפטר אביו.
נקרא על שם זקנו הרב "צבי הירש טאמשובר" מקוצק (אמו חיה פריידה הייתה בתו היחידה של רבי חיים לייבל, בנו של רבי צבי הירש לייבל (המכונה רבי הירש טומשובר) 'נאמן ביתו' של האדמו"ר מקוצק).
בנעוריו למד בבתי המדרש בעיר הולדתו, ומשנת תרע"א פרסם מאמרים תורניים בכתבי עת תורניים ובהם "המאסף" של הרב בנציון קואינקה, "תל תלפיות", "אסיפת חכמים", "אהל יצחק", "וילקט יוסף", "שערי תורה" (פייגנבוים), "שערי חכמה", "המפלפל", "דגל התורה" ועוד.
נשא את בתו של הרב לוי מאנטנער, דיין מבעלזא.
לפני מלחמת העולם הראשונה, ארגן עם אחיו קבוצות לימוד תורה בבית המדרש לצעירי העיר, ופעל לחיזוק הדת.
יריביו האנטי-דתיים רדפוהו באלימות והעלילו עליו לפני השלטונות, מה שגרם למאסרו.
ובשנת תרע"ד כבן 21 התמנה לדיין בעיר בעלז לצד חמיו.
נדד וסבל במלחמת העולם הראשונה, חלה קשות, היה בסכנת מוות ושכל את בתו.
כתבי חידושיו נשרפו בבית חותנו בבעלזא.
בשנת תרפ"ב מונה לרבה של העיר נאלענטשוב, אך בשל נסיבות משפחתיות לא נכנס לתפקיד.
ובשנת תרפ"ד (1924), מונה לרבה של ביסקוביץ, כפר במחוז סווידניק שבפרובינציית לובלין בפולין, שם הקים את בית הספר בית יעקב, בנה מקווה חדש, ותיקן את בית הכנסת ובית המדרש.
רוב תושבי העיירה הגיעו לשיעוריו, ודרשותיו זכו לתהילה.
בכ"ד באדר תרפ"ו נשא בזיווג שני את יהודית בתו של רבי יהושע עוזיאל ויינטרוב האדמו"ר ממרקישוב שהתגורר בוורשה.
הוציא לאור את הירחון התורני "הבאר", עם תוספת לנוער, "הדלי", אשר כינס את דברי חכמי הדור מכל רחבי תבל, ובהם השתתפו קרוב לשני אלפים רבנים.
"הבאר" הופסק קצת לאחר ארבע שנים (משנת תרפ"ה-תרפ"ז) בשל טרדות אישיות.
היה גדול בתורה, בעל מחשבה מעמיקה, ועסק בפילוסופיה ובחקר טבע האדם.
כתב את הספרים "רץ כצבי" ו"קיום העולם" (יחד עם שלום יצחק לויטן) כדי לעודד כבוד לתלמידי חכמים ולומדי תורה.
בהקדמת ספריו תיאר את ייחוס משפחתו.
בספר "חיים הנצחיים" פירט את דיני כיבוד הורים לאחר מותם.
ספריו מעוטרים בהסכמות נלהבות מרבני הדור.
בשנת תרצ"ד שהה באוטבוצק הסמוכה לוורשה, עקב מחלתו.
היה חבר הוועד הפועל של אגודת הרבנים בפולין, השתתף לעיתים תכופות בוועידות רבנים בוורשה ובווילנא.
בשנת תרצ"ו עבר לוורשה בה התמנה כרב שכונת הפרוור הוורשאי 'פאוואנזיק', ופעל להרחיב את פעילותו החינוכית והרבנית.
אך עם הזמן, מצב יהודי פולין הלך והחמיר, תנאי המחיה היו קשים, והיוקר היה רב.
בשנים אלו סבל הרב ממחסור ורעב, וקשיי הפרנסה פגעו ברוחו.
בשנת תרצ"ח הודיע על סידור ספר תהילים עם פירוש "ילקוט צבי" בחמישה חלקים, שבו ליקט מתורת הבעל שם טוב, תלמידיו ותלמידי תלמידיו, עם תוספות משלו.
אולם, לא זכה להוציא את הספר לאור.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס ביתו בוורשה.
הוא שב לביסקופיצה, שם נתפס ועונה קשות.
בשנת תש"ג, התנפלו עליו המרצחים הנאצים באלות ובקתות רובים, עד ליציאת נשמתו.
אחיו - רבי ישראל יחיאל, אב"ד זאקשיוויק (Zakrzówek), שבאזור לובלין (נולד בשנת תרנ"ט).
בן בתו, הוא רבי חיים יחיאל רויטמן, חבר הבד"ץ מחזיקי הדת.
אחיו - רבי אברהם אבא.
אחותו - פייגה זלדה נישא לרבי צבי יחזקאל מיכלסון בזיווג שני.
אחותו - איידל, נישא למשה פערשט.
בנם, רבי דוב בערל פירשטמאן, המו"ל של "אונזער גייסט".
הרב צבי הירש למפרט (תקצ"ה, 1835 נובהרודוק – ז' באדר א' תרס"ה, 12 בפברואר 1905 ירושלים) היה רב ופוסק ליטאי, רב בעיירות שונות בליטא ובלארוס ועסק בעריכת ספרי הגר"א על שולחן ערוך, ונתפרסם על ידי ספרו פסקי הגר"א.
נולד בשנת תקצ"ה (1835) בעיר נובהרודוק שבהאימפריה הרוסית, לאביו ר' שלמה ולאמו אסתר.