tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באזורים שהיו בשליטה פועלית ("אדומה") כמו חיפה ושכונת בורוכוב (גבעתיים) התנכלו אנשי "הפועל" ואנשי מועצות הפועלים המקומיות לצעירי בית"ר שהפגינו ברחובותיהם והדברים הגיעו לא פעם לתגרות ידיים ואף לשפיכות דמים.
המנהיג הבלתי מעורער של הרוויזיוניסטים היה זאב ז'בוטינסקי.
בשנת 1932 שהה בפריז, ובעקבות האירועים בארץ ישראל כתב משם סדרה של מאמרים מעל דפי העיתון היידי "היינט" ('היום'), שיצא בפולין.
חלק מהמאמרים היו בוטים ביותר, לדוגמה "צלב הקרס האדום" (23 באוקטובר) ו"שלטון האגרוף בארץ ישראל" (28 באוקטובר).
המאמרים התפרסמו גם בעברית (באיחור של כשלושה שבועות) בעיתון "חזית העם", היו לשיחת היום ביישוב והלהיטו את האווירה.
יחד עם תקיפת שיטות ההסתדרות ושאיפתה למונופול הדגיש ז'בוטינסקי את רעיון החד-נֵס.
הוא הגדיר את ההסתדרות כפיצול נאמנות (ואף בגידה של ממש ברעיון הציוני).
ההסתדרות, לדבריו, מניפה שני נִסים (שני דגלים): הדגל הציוני מחד והדגל האדום של הסוציאליזם העולמי מאידך.
לשיטתו, אין שני הדגלים יכולים לדור יחד בכפיפה אחת ועל הציונות להניף דגל אחד, "חד-נס": דגל הציונות בלבד.
החשיבות העליונה היא הנאמנות לציונות, ולפיכך כניעה לדוֹגמות סוציאליסטיות המשרתות "אינטרנציונל פועלים" בינלאומי על בסיס מעמדי ולא לאומי הן בגדר בגידה.
במאמריו האשים ז'בוטינסקי את "השמאליות" הזוחלת על גחון בפני גבירים מחו"ל ובפני "מושלים מקומיים".
"כן, לשבור!" היווה תגובה להאשמות שהוטחו ברוויזיוניסטים, על כך שהם מנסים לכאורה לשבור את העבודה המאורגנת בארץ ישראל.
בפרט הוא מגיב להאשמה שהתפרסמה בעיתון הפועלים היהודים בארצות הברית, "פֿאָרווערטס" (Forverts, 'קדימה').
"כן, לשבור!" התפרסם ב"היינט" ב-4 בנובמבר 1932 ותרגומו לעברית התפרסם בשער "חזית העם" ב-2 בדצמבר אותה שנה.
המאמר תוקף את ההסתדרות במספר מישורים.
תחילה הוא מתאר את הפגיעה האדירה של השביתות בבעלי ההון שכל רצונם הוא להשקיע במפעל הציוני ולפרנס יהודים:
ז'בוטינסקי מפליג מכאן אל בעיות היסוד, כפי שהוא תופס אותן.
כנבוזי הראשון (בפרסית: کمبوجيه يکم; ביוונית Καμβύσης, כמביסס, כמביזס; בפרסית עתיקה Kambūǰiya; בערך 600–559 לפנה"ס), הידוע גם ככנבוזי הפרסי, היה מלך אנשאן משנת 580 לפנה"ס ועד מותו.
הוא היה בנו הצעיר של כורש הראשון ואביו של כורש הגדול (כורש השני).
הניח את היסודות לממלכה האחמנית.
כנבוזי היה ככל הנראה נינו של מייסד השושלת האחמנית, האחמניש.
ממלכתו של כנבוזי הייתה מדינת חסות של מדי הגדולה וייתכן שאף היה נשוי לנסיכה ממוצא מדיי.
על פי הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס), כנבוזי היה "איש משפחה טובה והרגלים שקטים".
הוא מלך תחת חסותו של אסטיאגס, מלך מדי.
לדברי ההיסטוריון ניקולאוס איש דמשק (המאה ה-1 לפנה"ס) שמו המקורי היה אטרדטס (Atradates).
בסביבות שנת 551 לפנה"ס, הוא מרד יחד עם בנו, כורש הגדול, באסטיאגס מלך מדי.
הוא נפצע ומת מאוחר יותר בקרב הגבול הפרסי .
לפי הרודוטוס, אסטיאגס בחר בכנבוזי כחתן משום שלא ראה בו איום על כס מדי.
היה זה כורש הגדול שהדיח את סבו, ולאחר מכן ייסד את האימפריה הפרסית.
כנגד כל הסיכויים (בספרדית: Contra viento y marea) היא טלנובלה מבית טלוויסה.
הטלנובלה היא גרסה מחודשת לטלנובלה "La Loba Herida", משנת 1993. כוכבי הטלנובלה הם: מרלן פבלה וסבסטיאן רולי.
נטליה ריוס היא נערה יפהפייה אשר גרה עם דודתה אינס ועם בעלה הרשע של דודתה, ארקדיו.
אחרי שניסה לאנוס את נטליה, מוכר אותה ארקדיו לקבוצת בריונים.
ולנטה אורטיגוזה, אחד מחברי הקבוצה, מרגיש רחמים על הנערה, ועוזר לה לברוח בחזרה לביתה.
נטליה חוזרת שבורה לביתה, רק כדי למצוא את דודתה על ערש דווי.
לאור בקשתה האחרונה של דודתה, עוברת נטליה לגור בבית משפחת סרנו, שם היא מתקבלת בברכה על ידי דיירי הבית, אולם אפולוניה, בעלת הבית, מתייחסת אליה בזלזול ועוינות.
סבסטיאן קארדנס הוא בן למשפחה ענייה.
הוא אחיו של אדוארדו ובנה של אמפרו, אשר מעולם לא קיבלה אותו והעדיפה על פניו את אחיו, אדוארדו.
יום אחד, באחד מהערבים, אדוארדו מותקף על ידי שיכור.
סבסטיאן מגיע ומציל אותו ומשאיר את השיכור חסר הכרה, אך כאשר השיכור נמצא חסר חיים, סבסטיאן נשלך לכלא.
השנים עוברות, ונטליה ואדוארדו, אשר לומדים יחדיו בקולג', הופכים לחברים טובים ללימודים.
יום אחד, סבסטיאן משתחרר מהכלא ופוגש את נטליה.
השניים מתאהבים זה בזאת, אך גורמים בלתי צפויים גורמים לכך שאהבתם תעמוד בקשיים רבים.
מרלן פבלה - נטליה ריוס
סבסטיאן רולי - סבסטיאן קארדנס
אדריאנה פונסקה - סנדרה סרנו רודל
אזלה רובינסון - אפולוניה רודל דה סרנו
קיקה אדגר - רחינה קמפוס/לונה הצוענייה/אלברו קמפוס
ארנסטו דאלסיו - אדוארדו קארדנס
ארמנדו אריזה - אימנול בלמסדה
אלברטו אסטרז'ה - ולנטה אורטיגוזה/פרנקו גלארדו
אויטה מונוז - דונה קרוס
ביאטריס שרידן - קרלוטה רודל
לואיס קוטורייר - תאודורו סרנו
סילביה מנריקה - אמפרו קרדנס
אלקסיס איילה - ריקרדו סנדובל
חוליו קמחו - סאול טרחו "וננו"
מרקו מנדס - רנאטו אלדי
כן שיגור הוא שם כולל לאתר ולמתקנים המשמשים לשיגור רקטות ומשגרים.
כן השיגור הוא חלק ממערכת מתקנים הדרושים לשם ביצוע שיגור יעיל ובטוח.
מערכת המתקנים כוללת גם את מתקני ההרכבה של המשגר ואת מרכז הבקרה המפקח על תהליך השיגור.
מתקנים אלו ממוקמים במרחק בטוח מהכן, כדי למנוע את פגיעתם מגלי ההדף היוצאים מהמשגר או במקרה שהמשגר מתפוצץ על כן השיגור.
משטח בטון שטוח ומוגבה מן הקרקע עליו מוצב המשגר.
מתחת לנחירי הפליטה של מנועי המשגר חצובות תעלות, שתפקידן להסיט את הלהבות ואת ההדף לצדדים.
רגעים לפני השיגור מוצפות התעלות במים על מנת לצמצם את נזקי הלהבות.
כליאי ברק למניעת פגיעה של מכת ברק במשגרים.
מתקני קישור כגון כבלי תקשורת וצינורות לתדלוק המשגר.
כמו כן, עשויים להימצא בכן השיגור:
מגדל שיגור אליו מחובר המשגר כאשר הוא נמצא על כן השיגור לפני השיגור.
מגדל כזה משמש את הוגה האירופאי ואת הדלתא 2 של ULA.
לפני השיגור מורחק המגדל, שלרוב מורכב על מסילות ברזל.
לעומתם האריאן 4, האריאן 5, הסטורן V, הסויוז ועוד, מורכבים במבנה הרכבה, ומובלים אל כן השיגור אנכית על גבי רכב מתנייע הכולל מגדל שיגור מובנה, או אופקית על גבי מסילות ברזל.
המשגרים המובלים אנכית על גבי מסילות ברזל מורמים על ידי מנופים המיישרים אותם אנכית על הכן.
מגדל ציוד וייצוב עליו מורכבות מערכות שונות וכבלים המחוברים אל המשגר ואל המטען שבחרטומו, המספקים תקשורת ובקרה עד לרגע השיגור וכן מייצבים לייצוב המשגר עד שדחף המנועים מתייצב ואין חשש שהמשגר יפול על צידו.
כְּנוּפְיָה היא קבוצה חברתית של שלושה אנשים או יותר, אשר דרך התקבצות, תצורה וגיבוש התארגנות, חולקים חבריה זהות משותפת.
כיום משמשת המילה בעיקר לתיאור ארגון פשיעה או כל התארגנות בעלת כוונות לא חוקיות.
לעיתים משמשת המילה כסלנג לתיאור קבוצה מגובשת של אנשים בעלת כוונות זהות.
על אף שהשימוש במילה הוא לרוב בהקשרים שליליים, קבוצה חברתית אשר מגדירה את עצמה בשונה מנורמות המיינסטרים מאפשרת לחבריה לאמץ לעצמם את התיאור "כנופיה" כהצהרה לזהות או אפיון משותף.
דיווחים על מעשי הרג הקשורים בפעילותן של כנופיות נפוצים בעיקר בערים הגדולות של ארצות הברית, שם קיימות הכנופיות הוותיקות ביותר וישנו התיעוד הרב ביותר של פעילותן ומיפוי של החברים בהן המוּכרים לכוחות הביטחון המקומיים.
בממשל הפדרלי של ארצות הברית מעריכים כי כנופיות מרוויחות את מרבית הכספים שלהן מסחר בסמים, וסך עסקאות אלה מוערך בסך של כ-352 מיליארד דולר.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית מעריכה שישנן במדינה כ-30,000 כנופיות ולהן כ-760,000 חברים.
אלה משפיעים על יותר מ-2,500 קהילות שונות ברחבי ארצות הברית.
בעברית מקור המילה הוא מארמית, והיא "כינופיא" או "כנופיאתה" ובמקור פירושה חבורה, אספה, או אנשים שהתקהלו.
המילה באנגלית, Gang, מגיעה מהמילה באנגלית עתיקה "Gan" שמשמעה "ללכת".
המילה התלכדה עם המילה "Gangr" אשר הגיעה מנורדית עתיקה ומשמעה "קבוצה של אנשים".
המילה תארה במקור חבורת עובדים, ובממלכה המאוחדת עדיין נעשה בה לעיתים קרובות שימוש במובן זה, אך בקונוטציה שלילית.
התארגנות בכנופיות קיימת מאות שנים, במדינות שונות ובתחומי פעילות והיקף שונים.
היאקוזה ביפן, כנופיות המערב הישן של אמריקה וכנופיית גריידי וקריפס, הטריאדה והסנייקהדס בסין, החשישיון בסוריה והמאפיה בסיציליה הן רק דוגמאות לכנופיות שונות במהלך ההיסטוריה.
במהלך שנות ה-20 היו בשיקגו מעל 1,000 כנופיות שונות.
במהלך המאה ה-19 בלונדון ילדים עניים או יתומים רבים שרדו את חיי הרחוב באמצעות הצטרפותם לכנופיות כייסים אשר הופעלו על ידי מבוגרים.
בתקופה זו בממלכה המאוחדת ילדים פושעים נענשו ונשפטו כמבוגרים.
הם נשלחו לבתי כלא של מבוגרים, הועברו לקולוניות פושעים באוסטרליה, ולעיתים גם הולקו או הוצאו להורג בגין גנבות קטנות.
בשנת 1850 תועדו בניו יורק יותר מ-200 קרבות רחוב בין חברי כנופיות צעירים ובכל הערים הגדולות במהלך התקופה הוויקטוריאנית פעלו כנופיות.
כנופיות מעורבות בכל הסוגים של פשעי-רחוב והתנהגויות אנטי-חברתיות, בהם סחיטה, גנבה, ונדליזם וסחר בסמים, בתוך ומחוץ לכותלי בתי הכלא.
בנוסף, אנשים נופלים קורבן למעשי שוד וחטיפה של כנופיות.
כנופיות רחוב משתלטות על טריטוריה או "תחום" בעיר מסוימת ולעיתים קרובות מפעילה בו גבייה של דמי חסות: הסכם בין בית עסק לפושעים לפיו הם יספקו לעסק שירותי הגנה בתמורה לתשלום קבוע.
בפועל מדובר בסחיטה מפני שהפושעים בעצם "מגנים" על העסק מפני עצמם, שכן אם לא ישלם את דמי החסות הם עצמם יפגעו בו או בבעליו.
מרבית חברי הכנופיות, כאשר נשלחים לכלא, שומרים על זהותם הפלילית וההשתייכות שלהם לכנופיה.
סימני כנופיות הם אמצעים ויזואליים או מילוליים המשמשים את חברי הכנופיות להצהרה על השיוך החברתי לכנופיה מסוימת.
הסימנים יכולים להיות בצורות שונות כגון סלוגנים, קעקועים, סמלים ייחודיים או סימני-ידיים ומחוות גופניות.
רבים מהסימנים הללו, במיוחד סלוגנים וסימני-ידיים, הפכו לחלק מהתרבות הפופולרית.
הסימנים המגוונים כוללים אמצעים ואלמנטים שונים אשר מזוהים עם חברי הכנופיה: צבעים מסוימים, סמלי גרפיטי, וסגנון לבוש או עיצוב שיער מסוים.
כנופיות יכולות לאמץ לעצמן סמל ייחודי, או להשתמש בווריאציות או בסמלים עצמם: כוכבים שונים, צלבי קרס, וצלבים רגילים, סמלי-לולאות, כתרים, קילשונים, דגלים מסוימים, צורות וחיתוכי-דיבור אופייניים, מילות קוד, סלנג וסימנים וסמלים נוספים המתקשרים לאופייה של הכנופיה, האמונות של חבריה והטקסים שלה - אשר באמצעותם היא מבדילה עצמה מכנופיות אחרות.
כמעין "שפה אלטרנטיבית", משתמשות כנופיות רחוב בסימני-ידיים, מוזיקה, סגנון דיבור וסימון גרפיטי כרמזים שמטרתם לאיים על כנופיות אחרות, ללעוג להן ולסמן אזורי שליטה.
מחקר שנערך בנושא התמקד בקשר שבין טרור לבין משמעות הסמלים קבע: "...
סמלים הם חשובים מכיוון שיש להם תפקיד חשוב בדרבון הטרוריסט לפעולה, ובהגדרת המטרות לפעולה."
בשנת 2007 היו לכל הפחות 30,000 כנופיות ו-800,000 חברי כנופיות ברחבי ארצות הברית.
כ-900,000 חברי כנופיות מתגוררים בקהילות קטנות ברחבי ארצות הברית, וכ-147,000 היו בבתי כלא במדינה בשנת 2009. מספר חברי הכנופיות בלוס אנג'לס מוערך בכ-120,000 איש, והיא נחשבת ל"בירת הכנופיות של אמריקה" וזאת למרות שבשיקגו היחס בין מספר חברי הכנופיות לאוכלוסייה הוא גבוה יותר.
גם במדינת אילינוי ישנו יחס גבוה (בין 8 ל-11 חברי כנופיות לכל 1,000 איש) ובקליפורניה (בין 5 ל-7 חברי כנופיות לכל 1,000 איש).
ההשתייכות האתנית של חברי הכנופיות בארצות הברית, נכון לשנת 1999, היא שהיספאנים מהווים כ-47% מכלל חברי הכנופיות, אפרו-אמריקאים 31%, לבנים 13% ואסיאתים כ-6%.
יותר מ-1,000 כנופיות ידועות כפועלות בממלכה המאוחדת, נכון לשנת 2009. יש בין 25,000 ל-50,000 חברי כנופיות באל סלוודור שבמרכז אמריקה.
בקרטלי הסמים המקסיקניים משתייכים כ-100,000 איש, ושלטונות המדינה מנהלות מאבק משטרתי-צבאי ממושך כנגדם, הנקרא מלחמת הסמים במקסיקו.
היאקוזה הוא אחד מארגוני הפשיעה הגדולים ביותר בעולם.
ביפן, נכון לשנת 2005, היו לארגון כ-86,300 חברים המוכרים לרשויות.
על הטריאדה בהונג קונג נמנים כ-160,000 חברים, נכון לתחילת המאה ה-21. בשנות ה-50 הוערך כי בהונג קונג ישנם 300,000 חברי טריאדה.
ממשלת הרפובליקה העממית של סין טוענת כי הערכת המשטרה היא שישנם 1,221 כנופיות בסגנון טריאדה במדינה, מאז החלה מלחמת הרשויות בהן בשנת 2006, ויותר מ-87,300 איש נעצרו.
ה-FBI מעריך את גודלן של ארבעת ארגוני הפשיעה הגדולים באיטליה ככוללים 25,000 חברים, וכ-250,000 נספחים ברחבי העולם.
ארגוני פשיעה רוסיים, גאורגיים, אוקראיניים ומדינות נוספות שהיו תחת שליטתה של רוסיה הסובייטית כוללים כ-300,000 איש המשתייכים אליהם.
לתרבות הפנימית של הכנופיות השפעה לא מבוטלת על התרבות הכללית.
ביטויי סלנג כנופיות משתרבבים לשפה, אומנות רחוב של כנופיות משפיעה על האומנות הכללית, וישנם סרטים רבים העוסקים בכנופיות ותרבותן.
גם למוזיקה חדרו השפעות של תרבות הכנופיות.
סגנון הראפ הושפע משירים המזוהים עם כנופיות, ותת סגנון שלם, הגנגסטא ראפ, צמח על רקע זה.
השיר "The Battle Of Eping Forest" של ג'נסיס עוסק בקרב כנופיות שהתרחש במציאות.
כַּן נֶסַע הוא המכלול שתומך בגלגל של מטוס או מסוק בדחיפה, בהסעה, בהמראה או בנחיתה.
למטוס יש בדרך כלל שלושה כני נסע.
עד להופעת כני נסע מתקפלים לא הייתה הגדרה למכלול כני נסע כיוון שבמקומו היו מוטות קבועים אשר תפקידם היחיד היה לתמוך בגלגלים.
עם הזמן הוספו תפקידים ותתי מערכות כגון בלימה, שיכוך וקיפול מה שהפך את המכלול למערכת של ממש.
מאז מלחמת העולם הראשונה הותקנו במטוסים מערכות בלימה שתפקידן היה לעזור בבלימת והיגוי המטוס על הקרקע.
מאז 1950 ברוב המטוסים מותקנת מערכת ABS שמטרתה למנוע נעילת גלגלים ומניעת החלקה, מה שהגדיל את הבטיחות בנחיתות והקטין את הסיכון להתפוצצות הגלגלים בהאטה.
מעצורי הגלגלים אינם המערכת היחידה שעוצרת את המטוס בהגיעו לקרקע, ישנם גם מעצורי אוויר בכנפיים, היפוך דחף, מצנח בלימה, ורשתות או גומיות אשר עוצרים את המטוס, בייחוד במנחת קצר כמו נושאת מטוסים למשל.
כדי להחליש את המכה שמקבל כן הנסע בעת נגיעת הגלגלים בקרקע, מורכבים עליו משככי זעזועים, לרוב הידראוליים.
המשככים מקטינים את הזעזוע שמועבר לגוף המטוס בנחיתה, מקטינים את התעייפות החומר בכני הנסע ובגוף המטוס, ומשפרים את הבטיחות במצבי חירום.
כדי ליצור פרופיל אווירודינמי חלק ועל ידי כך להקטין גרר, כני הנסע מתקפלים לתוך גוף המטוס, ונפתחים לקראת נחיתה.
כדי לאפשר זאת הותקנו מפעילים שתפקידם לבצע את התפעול ותומכות כדי לבצע נעילה של הכנים.
בנוסף הותקנו פנלים מיוחדים שנפתחים בפתיחת הכנים ונסגרים לאחר קיפולם וזאת כדי לאפשר כיסוי מלא של הכנים.
בגלל החשיבות של פתיחה ונעילה תקינים של כני הנסע במקרה של תקיעה שלהם הותקנו מערכות חירום שתפקידן לעקוף את הפעולה הרגילה של הכנים בכוח תוך כדי שבירה באמצעים פירוטכניים או הזרמה של נוזל הידראולי ממערכת עזר.
תצורות הרכבה של כני נסע
התצורה המשולשת משתמשת בשלושה כני נסע.
אשר מורכבים בשתי תצורות עיקריות:
תצורה משולשת עם כן זנב - זוהי תצורה קלאסית שהשתמשו בה במטוסי בוכנה ומטוסי סילון מוקדמים.
שני כנים באזור הכנפיים, ואחד בזנב המטוס.
תצורה זאת התאימה לצורת המטוסים בהם הכנפיים הורכבו בקדמת המטוס, כיום עושים שימוש בתצורה זאת בעיקר במסוקים.
תצורה זאת נחשבת ליציבה מאוד שכן גלגל הזנב נשאר נמוך מה שמשאיר את מרכז הכובד של כלי הטיס נמוך.
במטוסי בוכנה בתצורה זאת הייתה ראות מופחתת מלפנים.
שהטייס היה רואה מלפנים על ידי הסטת האף, לכן ההסעה הייתה מתבצעת תוך כדי פניות בצורת זיגזג כדי לא לאבד קשר עין עם מה שקורה מלפנים.
בנוסף בתצורה זאת אין יכולת ניהוג אלא רק עם בלמים.
תצורה משולשת עם כן אף - רוב המטוסים משתמשים בתצורה זאת, המאפשרת ניהוג בעזרת סיבוב הגלגל ולא רק בעזרת הבלמים, דבר החוסך את השחיקה המיותרת על המעצורים ומגדיל את הבטיחות.
בנוסף בתצורה זאת יש ראות נוחה מלפנים.
תצורה מיוחדת המשלבת כן נוסף בזנב.
בצוקית למשל גלגל הזנב מיועד למנוע פגיעה של סנפיר הזנב באדמה, במטוסים בהם אין מקום בגוף המטוס להרכבת כני נסע ראשיים עם בסיס רחב, בשל הימצאות מנוע גדול או תא פצצות גדול כני האף הזנב הופכים לכנים הראשיים וכני הכנפיים הם כני עזר המונעים התהפכות, כגון ב ו-B-52 למשל.
עיגון בתוך הכנף וקיפול לתוך הגוף - בשל העובדה שברוב מטוסי הקרב הכנפיים הורכבו בגחון המטוס הייתה אפשרות להרכיב את מנגנון העיגון והקיפול בתוך הכנף תוך כדי קיפול לתוך הגוף.
זה אפשר בסיס רחב לכני הנסע מה שהגדיל את היציבות והפחית הסיכון לקריסת הכנים.
צורת התקנה זאת פשוטה יחסית ואינה דורשת מנגנונים מורכבים כגון סיבוב הכנים כדי שיכנסו לתוך הגוף.
צורת התקנה זאת מחייבת הקשחת הכנפיים מה שמגדיל את המשקל והגודל הכללי של הכנף.
עיגון בתוך הגוף וקיפול לתוך הכנף - צורת הרכבה זאת הייתה ייחודית למסרשמיט 109 עיגון הכנים בשורשי הכנף וסגירה לתוכה אפשרה יצירת כנפיים פשוטות חזקות וקלות יותר, שכן לא היה צריך להרכיב את מנגנון הקיפול והעיגון בכנף עצמה אלא במבנה הגדול בבסיס הכנף.
אך צורת הרכבה זאת היוותה בעיה שכן הכנים יצרו שטח קטן בין הכנים, מה שהשפיעה לרעה בתכונות הניהוג של המטוס על הקרקע ובנחיתה.
המטוס נטה לפנות ימינה בהמראה, וטייסים צעירים נטו לתקן בצורה חריפה מידי, מה שגרם לקריסת הכנים.
עיגון בתוך הגוף וקיפול לתוך הגוף - תצורת הרכבה זאת מועדפת במטוסים אשר הכנפיים שלהם מורכבים במרכז או גבוה בגוף המטוס.
התצורה הזאת מקטינה את מורכבות ומשקל הכנפיים אך לוקחת הרבה מקום בגוף המטוס.
בנוסף המערכת דורשת מנגנון קיפול ונעילה מורכבים מכיוון שכני הנסע צריכים לעשות סיבוב תוך כדי קיפול כדי להתאים בתוך גוף המטוס.
עיגון בכנף וקיפול לתוכה - לעיתים כני הנסע מותקנים כדי להתקפל לתוך הכנף, זה מאפשר חיסכון במקום בגוף המטוס, אך מגדיל את משקל ומורכבות הכנפיים.
כנגן המנגן הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמר ירמיהו.
האלבום יצא בשנת 2000, וניגונים ממנו נכנסו לרפטואר של תזמורות חתונות כמו תזמורת שלהבת ואיילת השחר.
שמו של האלבום לקוח מפסוק בספר שמואל המתאר את השראת הנבואה על שאול המלך על ידי נגינתו של דוד.
שירת הים ("הניגון של מנוחה רחל")
כן המפקדת הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2009, המתאר טירונות בחוות השומר, בסיס טירונות של אוכלוסיות מיוחדות.
את הסרט הפיקו וביימו איציק לרנר ודני סיטון.
הסרט שודר כסדרה בת שלושה פרקים תחילה בערוץ 8 ולאחר מכן בערוץ 10.
הסרט מתמקד בתהליך אותו עוברים הטירונים, בעלי קשיי הסתגלות ומרקע של עבר פלילי, התעללות ונטישה.
הסרט זכה לשבחים רבים ואף זכה בשנת 2009 בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
כַּן, אֶדֶן, תושבת או בסיס (בלועזית: פֶּדֶסטָל; באנגלית: pedestal, בצרפתית: piédestal) הוא מבנה או חפץ המשמש כבסיס לדבר מה.
מוכר לרוב בשימוש עזר להצגת יצירת אמנות – פסל, פרוטומה או עמוד וכן לחפצי נוי כגון אגרטל.
למרות שבסוריה, אסיה הקטנה ותוניסיה נהגו הרומאים ללהקים עיתים את עמודי מקדשיהם או הפרופילאות שלהם על כן מרובע, ברומא עצמה הם שימשו רק להענקת חשיבות רבה יותר לעמודים בודדים, כמו אלה של טראיאנוס ואנטונינוס, או כבסיס לעמודים שנעשה בהם שימוש דקורטיבי בקשתות הניצחון הרומיות.
אולם אדריכלי הרנסאנס האיטלקי הגו את הרעיון שלפיו אין סדר אדריכלי שלם ללא פדסטל.
מאחר שהם השתמשו בסדרים האדריכליים כדי לחלק ולעטר מבנים למפלסים שונים, קרניז הפדסטל נמשך והפך לאדן חלונותיהם, או, בארקדות פתוחות מסביב לחצר, למעקה של הארקדה.
כן סקוטלנד היה ייצוג מאורגן של קבוצות, ארגונים ואינדיבידואלים אשר שאפו להכריע למען עצמאותה של סקוטלנד במשאל העם שנערך ב-18 בספטמבר 2014. התנועה הוקמה באדינבורו במאי 2012. במשאל העם שנערך ב-2014 קיבל רעיון סקוטלנד העצמאית תמיכה רק של כ-45% מהקולות, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת.
המנכ"ל של "כן סקוטלנד" הוא בלייר ג'נקינס (Blair Jenkins), ויושב ראש חבר היועצים הוא דניס קנוון (Dennis Canavan).
סטיבן נון (Stephen Noon), המשמש כקובע מדיניות במפלגה הלאומית הסקוטית, הוא האסטרטג הראשי של התנועה.
ארגון ההתנגדות הראשי לתנועה זו היה הארגון "טוב יותר יחד" , שקרא להישאר באיחוד הוותיק (מאז 1707) עם בריטניה.
כנדלנו היה מלך בבל בין השנים 627-648 לפנה"ס.
כנדלו מונה לתפקיד מלך בבל על ידי המלך האשורי אשורבניפל.
המלכתו נעשתה לאחר שאשורבניפל הצליח לדכא את המרד של אחיו שמש-שום-אוכין שהיה מלך בבל במשך 20 שנה, וטען שהוא היורש האמיתי של מלכי האימפריה המסופוטמית.
באותה עת בבל הייתה מדינה וסאלית של אשור.
שטח שליטתו לא כלל את העיר ניפור שנשלטה ישירות על ידי אשורבניפל.
המקורות ההיסטוריים מתקופה זאת הם מעטים.
אין מידע מי היה אביו.
שמו מופיע ברשימת מלכי אורוכ.
ייתכן והוא היה בן נוסף של אסרחדון, או אציל בבלי שנשאר נאמן לאשור בתקופת המרד של שמש-שום-אוכין.
כנדלנו המשיך למלוך על בבל גם לאחר מותו של אשורבניפל, בכל תקופת מלוכתו של יורשו אשור-אתיל-אילני.
הוא מלך 21 שנים ומת בשנת 627 לפנה"ס.
סוף תקופת מלכותו על בבל הייתה בימיה האחרונים של שליטת אשור על בבל.
בשנת 626 לפנה"ס נכבשה בבל למשך תקופה של 3 חודשים על ידי סין-שום-לישיר, שהיה רב-סריס בתקופתם של אשורבניפל ואשור-אתיל-אילני.
הוא כבש את הערים בבל וניפור ומלך שלושה חודשים בבבל עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון מלך אשור.
האנרכיה שהשתררה באשור נוצלה על ידי הממלכות, שהיו מדינות וסאליות של אשור, להשתחרר מעולה של אשור, ולעלייתו של נבופלאסר הכשדי לשלטון בבבל ותחילת תקופת האימפריה הנאו-בבלית בבבל.
כן לזקן - לקידום זכויות הזקנים היא עמותה ישראלית שמטרתה שמירה והגנה על זכויות הקשישים, וקידום זכויות אלה באמצעות חקיקה.
הארגון מופעל ומנוהל על ידי אנשי מקצוע, גמלאים ברובם העוסקים בתחום הזכויות שמגיעות לזקנים, וכן על ידי מועצה מייעצת בה חברים משפטנים, רופאים, עובדים סוציאליים ואנשי אקדמיה.
לארגון חמישה עובדים במשרה חלקית וכ-50 מתנדבים, המפעילים מוקד שירות טלפוני.
חלק מהנושאים המטופלים על ידי הארגון משמשים בסיס לעתירות והצעות חוק.
הארגון נוסד בתחילת שנת 2004 בסיוע הקרן לירושלים.
העמותה הגישה מספר עתירות לבג"ץ לקידום זכויות ניצולי שואה, ובשנת 2014 בעשרות אלפי זקנים בישראל הוכרו כניצולי שואה כדי שיוכלו לקבל את הקצבה המגיעה להם.
נוסף על כך, העמותה הגישה תובענה ייצוגית נגד המפקחת על הביטוח ומספר חברות ביטוח בגין ביטול ביטוחי סיעוד קבוצתיים עבור זקנים.
בשנת 2010 פעלו יחד עם יו"ר הוועדה לעבודה ורווחה בכנסת לחוקק חוק להשוואת זכויות אלמן ואלמנה בתשלומי קצבת שאירים בקרנות הפנסיה הוותיקות.
בשנת 2017, משרד התחבורה הודיע כי בעקבות פעילות העמותה בשיתוף ארגון 15 דקות יינתנו לאזרחים ותיקים הנחות גם בתשלום על נסיעה במונית שירות.
העמותה והעומד בראשה, נתן לבון, זכו במספר פרסים כהוקרה על פעילותם.
בשנת 2014 זכו בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים.
הפרס ניתן בין השאר "...על הישגיו [של הארגון] בתחום קידום החקיקה לטובת הקשישים".
תקציב הארגון נמוך והסתכם ב-2015 בכ-650 אלף ש"ח.
העמותה מתבססת רק על תרומות ובאופן עקרוני לא לוקחת כסף מהרשויות.
תרומה מחברת "מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים" בוטלה לאחר שהארגון הגיש תובענה ייצוגית בשל הפסקת ביטוחי הסיעוד הקבוצתיים.
התורמים העיקריים של העמותה בשנים 2018–2019 הם קרן ירושלים ועיגול לטובה.
לאחרונה נערך גיוס המונים בפלטפורמת jgive.
קידום נושאים ציבוריים הקשורים לזכויות קשישים.
טיפול בבעיות מערכתיות ומדיניות לקויה בנושא.
פיתוח מערכת חקיקה הולמת בעניין, לרבות חקיקת "חוק זכויות הזקן".
הגברת המודעות האישית והציבורית לזכויות הקשישים ולרווחתם.
הארגון הוא חלק מהפורום לשיקום מערכת הבריאות בישראל.
ארגון "כן לזקן" נותן מענה לזקנים ולמשפחותיהם בנושאים הקשורים לזכויות הקשיש.
בין הפונים גם ניצולי שואה להם מסייע הארגון במימוש זכויותיהם.
במישור הציבורי הארגון נמצא בקשר עם קובעי מדיניות, והוא מארגן מאבקים לקידום חקיקה בנושא זכויות הקשישים.
בין היתר, הארגון מקדם את הכללת האשפוז והטיפול הסיעודי בסל הבריאות.
כנָה וֶרמן (נולדה ב-12 במאי 1957) היא פרופסור להיסטוריה של עם ישראל, העוסקת בעיקר במתרחש בארץ ישראל בתקופת בית שני.
ורמן היא חוקרת במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
כנה ורמן נולדה בקבוצת יבנה בשנת 1957 למשפחת נחליאל.
את התואר הראשון עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים בפסיכולוגיה ובמחשבת ישראל בשנת 1984. את תארה השני במחשבת ישראל עשתה בשנת 1987 ונושא התיזה שלה היה "שתי דרכים: הפרקים היהודיים בדידכה ובאיגרת ברנבא" אשר נעשתה בהדרכתו של פרופ' דוד פלוסר.
בשנת 1996 השלימה את עבודת הדוקטורט שלה במחשבת ישראל, בהנחייתו של פרופ' שמואל ספראי.
נושא הדיסרטציה היה השוואה במעמדם של הגויים בספר היובלים, במגילות מדבר יהודה ובספרות חז"ל.
כנה ורמן מתגוררת בירושלים ונשואה למיכאל ורמן, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
עיקר עיסוקה של ורמן מבחינה היסטורית הוא בתקופת הבית השני ותקופת המשנה והתלמוד.
מבחינה תמטית, היא עוסקת בהתפתחות ההלכה הקדומה, תקוות משיחיות והשקפת עולם אפוקליפטית והתפתחות הנצרות הקדומה, וזאת לאור טקסטים השייכים לספרות קומראן, ספרות חיצונית וספרות תנאית.
עבודתה הגדולה של ורמן הייתה יצירת מהדורה מדעית ותרגום מגעז של ספר היובלים.
מדובר בפרויקט רב שנים אשר בסופו הוציאה ורמן תרגום מחודש ומדעי לעברית של ספר היובלים.
כ' ורמן, ספר היובלים: מבוא תרגום ופירוש.
הספר זכה בפרס יד יצחק בן צבי לשנת תשע"ח.
כ' ורמן ואהרן שמש, לגלות נסתרות: פרשנות והלכה במגילות קומראן.
כ' ורמן, הספרות האפוקליפטית בימי הבית השני.
תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 2003 ()
ג'פרי דאן, ישוע, פאולוס והבשורות.
באר-שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2015
יורג פריי, מן היהודים ולמען העולם: הבשורה על פי יוחנן.
באר-שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2014
דרל באק, ישוע והבשורות החדשות: מצופן דה וינצ'י עד קברו של ישוע.
באר-שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2010
לארי הורטאדו, כיצד הפך ישוע לאל?
באר-שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2006
כ' ורמן, "על רדיפה דתית: היסטוריוגרפיה עתיקה ומודרנית", ציון פא (תשע"ו), עמ' 463–496
כ' ורמן, "שתי בריתות מבריאת העולם ובמהלך הדורות", מגילות יג (תשע"ז), עמ' 49–69
"כנופיות השלום" היה כינוין של חבורות לוחמים ערבים, שהתארגנו בשנת 1938, בזמן המרד הערבי הגדול בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ונלחמו בכנופיות הטרור של המורדים באמצעות טרור נגדי.
העסקן הפוליטי שארגן את הטרור הנגדי, תוך שיתוף עם הצבא הבריטי, היה פח'רי נשאשיבי, מי שהיה בעצמו המסית הראשי למהומות ביפו באפריל 1936, ואילו המפקד הצבאי של "כנופיות השלום" היה פח'רי עבד אל-האדי, מי שהיה המפקד הראשי של כנופיות המורדים בתחילת המהומות.
באוקטובר 1936 הופסק המרד הערבי, וכוחותיו של פאוזי אל-קאוקג'י עזבו לעיראק ועמם גם פח'רי עבד אל-האדי, סגנו של קאוקג'י ומפקד הפלוגה הפלסטינית.
אולם אף על פי שהופסק באופן רשמי, פעולות הטרור לא פסקו לחלוטין.
אולם בניגוד לשנת 1936, לא לקחו הפעם אנשי האופוזיציה הנשאשיבית חלק במרד, והכנופיות פתחו במסע טרור נגדם.
בסוף יוני אותה שנה נעשתה התנקשות בחייו של פח'רי נשאשיבי ובתחילת יולי עזבו נציגי "מפלגת ההגנה הלאומית" הנשאשיבית את הוועד הערבי העליון.
בעקבות פרסום המלצת החלוקה של ועדת פיל באותו החודש, נערכה בספטמבר ועידת בלודאן, שבסיומה הוחלט בהתייעצות סודית לחדש את המרד.
בשלהי אותו חודש נרצח מושל מחוז הגליל, לואיס אנדרוס, ובעקבות זאת, בתחילת אוקטובר פוזר הוועד הערבי העליון והוכרז כגוף בלתי-חוקי.
מספר מנהיגים ערבים נאסרו וחמישה הוגלו, אולם רבים אחרים נמלטו מארץ ישראל וקבוצת עסקנים קיצוניים המשיכה לנהל את המרד מלבנון ומסוריה.
בנובמבר הוכרז על משטר צבאי, אולם הכנופיות המזוינות שנותרו בהרים הצליחו להטיל את אימתן על רוב כפרי הארץ.
גביית הכספים לטובת המרד מן הסוחרים העירוניים הפכה לסחיטה באיומים, תוך שימוש ברצח וחטיפות.
פלסטינים עשירים רבים, שביניהם היו גם כמה ממארגני המרד בשלבו הראשון, ברחו בעקבות זאת למצרים וללבנון.
בין מעשי הרצח של נכבדי הכפרים, היו גם כאלה שנעשו כ"חיסול חשבונות" פרטיים ונקמות משפחתיות או אישיות, ובאווירה זו פרחה גם ההלשנה.
כנופיות כפריות הטילו את חיתתם גם בערים, באמצעות שליחים או פושעים מקומיים.
בתחילת 1938 החלו לצוץ כנופיות מקומיות קטנות, שהופיעו כלפי חוץ ככנופיות רגילות, אך נוצרו למעשה לשם הגנה על כפריהן ומשפחותיהן מפני פגיעה של כנופיות אחרות.
החבורות הבודדות הללו הופיעו באזור שכם, בהר הכרמל ובגליל התחתון סמוך לעמק יזרעאל, והן נועדו להגן על הכפריים מפני סחיטות המורדים.
חבורות אלו היו למעשה הגרעין שממנו צמחו "כנופיות השלום", שנוצרו בסוף אותה שנה בעיקר מתוך שלושה גושים: האוכלוסייה הכפרית, שרצתה לפרוק את עול כנופיות המורדים, ובראשה כפרי אזור חברון; הכנופיות שמלכתחילה היו קשורות עם האופוזיציה; וכנופיות מקומיות-כפריות.
במהלך 1938 עשו ראע'ב נשאשיבי ופח'רי נשאשיבי מאמצים להתגונן ולהילחם בטרוריסטים.
ב-12 ביולי ערך פח'רי בביתו בירושלים פגישה בהשתתפות נכבדים מכפרי הסביבה.
הוא הפציר בהם שלא להיכנע למורדים ועודד אותם להקים חבורה מזוינת שתילחם ב"טרוריסטים של המופתי", חג' אמין אל-חוסייני.
הם הוציאו את הצעתו לפועל, אך היו לכך תוצאות: כעבור חודש נשלחה לכמה מן הכפרים הללו "יחידת עונשין" מטעם אחד ממפקדי המורדים.
כפריי סביבת ירושלים התארגנו להגנתם, ובאמצע ספטמבר ארגן נשאשיבי חבורות נוספות כאלו באזור רמאללה, שהחלו להילחם במורדים.
בסופו של דבר הצליחו הנשאשיבים לארגן כוח גדול שנלחם במורדים ובפלג החוסייני.
הנשאשיבים עשו מאמצים רבים להרחיב את חוג הלוחמים במורדים וניסו להעביר לצדם את אחד ממפקדיהם.
עוד בתחילת מרץ 1938 נפגש פח'רי נשאשיבי בביירות עם פח'רי עבד אל-האדי והציע לו להצטרף אל שורות האופוזיציה, אולם לא יכול היה להבטיח לו שממשלת המנדט תעניק לו חנינה ותתיר לו לחזור לארץ ישראל, והשיחה נסתיימה ללא תוצאות.
אלא שזמן מה לאחר מכן, החל הקונסול הבריטי בדמשק להעניק לעבד אל-האדי תשלומים חודשיים ובתמורה הוא החל לפרסם כרוזים שגינו את הטרור בארץ ישראל.
בעידודו של הקונסול, הוא החל לארגן חבורה אנטי-חוסיינית מבין הגולים הפלסטינים בדמשק, במטרה לשוב בראשה לארץ ישראל ולהילחם במורדים.
לאלה צירף בהר הבשן מספר דרוזים שהקונסול הבריטי גייס לחבורתו, וב-27 בספטמבר 1938 חזר לכפר הולדתו עראבה בנפת ג'נין.
באוקטובר 1938 נרצח חסן צדקי א-דג'אני, שהיה מקורב לחוגיו של ראע'ב נשאשיבי, על ידי כנופיות הטרור.
רציחתו הייתה הגורם הסופי לארגון "כנופיות השלום".
באוקטובר-נובמבר אותה שנה, החל פח'רי נשאשיבי לארגן אותן.
הוא פעל באזור ירושלים–חברון, ופרסם כרוזים נגד אמין אל-חוסייני.
הבולט מבין גילויי הדעת שפרסם, היה פמפלט בשם "קול מקברי פלסטין, עושק הערבי בידי אחיו הערבי", שבו תקף את המופתי בחריפות ומנה את פשעיו.
אך עם זאת, הן נשאשיבי והן עבד אל-האדי פרסמו הצהרות בדבר דבקותם במטרות הלאומיות הבסיסיות של הפלסטינים.
עארף עבד א-ראזק, מפקד המורדים באזור טולכרם, הוציא על נשאשיבי פסק-דין מוות, אולם זה המשיך לקרוא לכפריים להצטרף ל"חבורות השלום".
בין הנענים לקריאתו היו בני משפחת עמר (או עמרוּ) ממרכז הר חברון (שרוב אזור כפרי חברון היה נתון להשפעתה) וגם בני חמולת אבו ע'וש מכפרים ממערב לירושלים, אך גם גורמים שעד אז תמכו במורדים ובהם אף מפקד חבורת מורדים במערב הר חברון.
נשאשיבי ערך סדרת כינוסים כפריים המוניים, בהם בישר לתושבים כי הממשלה הבריטית תומכת בו.
ב-30 בנובמבר 1938 כינס בביתו 25 שייח'ים ומוח'תארים, שייצגו 45 כפרים בהר חברון ובסביבות ירושלים.
הכינוס הגדול ביותר נערך ב-18 בדצמבר בכפר יטא, בפני 3,000 כפריים שהביעו את תודתם של תושבי הר חברון לצבא על שהסיר מהם את אימת הטרור הפנימי.
בכינוס השתתפו הגנרל ריצ'רד אוקונור, המפקד הצבאי של מחוז ירושלים, והשיח' רשיד שחאדה עראם, מנהיגם של כפריי חברון (משאיח' ג'בל אל-ח'ליל), שנשא בפני המתכנסים נאום שהכין נשאשיבי, שגינה את מסע הטרור של אמין אל-חוסייני ושליחיו.
מפגש המוני זה חשף את מורת רוחה של האוכלוסייה מהטרור הפנימי, שהיה אז ביטויו העיקרי של המרד.
במקביל לפעילותו של פח'רי נשאשיבי, החלה החבורה שבראשה עמד פח'רי עבד אל-האדי לתקוף את המורדים ואת הכפרים שסייעו להם והצליחה לגרום לחבורות שבפיקודם של עבד א-רחים אל-חאג' מוחמד ועארף עבד א-ראזק לסגת מאזור ג'נין לאזור שכם–טולכרם.
פריד ארשייד, ממשפחת ארשייד שישבה בכפרי אזור ג'נין, ארגן גם הוא "חבורות שלום", שיחד עם אנשיו של עבד אל-האדי, התקיפו את המורדים והצליחו לסלק אותם לגמרי מהשומרון הצפוני.
אל עבד אל-האדי הצטרפו גם מפקדי כנופיות שרבו עם מפקדים אחרים, מה שהגדיל את כוחן של "חבורות השלום".
אלו ניזונו מהמלחמות הפנימיות והסכסוכים בין ראשי כנופיות המורדים השונות.
בעקבות פעילותו של פח'רי עבד אל-האדי, הפכה משפחת עבד אל-האדי למטרה להתקפות המורדים.
באזור שכם נעשו אחמד א-שכּעה וסולימאן עבד אל-רזאק טוקאן למנהיגי הכוחות האנטי-חוסיינים, ויחד עם משפחת עבד אל-האדי ארגנו "חבורות שלום" חדשות, שהצליחו לבלום את התקפות המורדים על כפרים ותושבים שסירבו לתמוך בהם ואף חטפו אנשים שתמכו במורדים.
המורדים, מצדם, הגיבו בעקירת פרדסיו של שכּעה, אך שכּעה ואנשיו לא נרתעו והמשיכו בפעילותם.
במהלך המרד נמנעו הכפרים הדרוזים מלסייע למורדים ויחסיהם עם היהודים נתהדקו.
המורדים הגיבו על כך בהתקפות על הכפרים הדרוזים והיחסים בין המוסלמים לדרוזים החריפו.
הדרוזים החלו להשיב מלחמה ושיתפו פעולה לשם כך עם "חבורות השלום".
בעקבות הטרור הנגדי של "כנופיות השלום", כמה מאוהדי הוועד הערבי העליון נרצחו או נאלצו לברוח מן הארץ, ואילו הנשאשיבים ואוהדיהם, שנמלטו בעצמם קודם לכן מפחד הטרור של החוסיינים, החלו לשוב לארץ.
אולם מלבד היותן של "חבורות השלום" מכשיר הגנה של האופוזיציה, הן גם שירתו את משפחות הנכבדים כנגד המורדים בני המשפחות מהשכבות הנמוכות.
המאבק הפנימי בין כנופיות המורדים ל"כנופיות השלום" תרם משמעותית לשבירת כוחות המורדים.
רבים מהם נהרגו או נטשו את כנופיותיהם.
פח'רי עבד אל-האדי ומשפחת ארשייד הצליחו, יחד עם הצבא, להשכין שקט בשומרון ובאוגוסט 1939 מעמדם באזור היה איתן.
אולם בניגוד לצבא, נמנעה הממשלה האזרחית של ארץ ישראל מלסייע ל"חבורות השלום" וכך גם הבולשת של המשטרה.
יוצא דופן היה מושל מחוז הגליל, אלק קירקברייד, שסייע לאופוזיציה והסדיר את שובם של מנהיגיה מגלותם.
על אף הצלחתן של "כנופיות השלום", נכשל פח'רי נשאשיבי בשכנוע הבריטים שכדאי להם לנהל משא ומתן עם הנשאשיבים, וגם העיתונות הערבית בארץ ישראל ובארצות השכנות סירבה לפרסם את הודעותיו.
שר המושבות הודיע אמנם לקבינט כי הוא נוקט במדיניות של עידוד הסיעה הנשאשיבית, אולם ראשי ממשלת המנדט היו נייטרליים והסתייגו מאנשי האופוזיציה.
בתחילת ספטמבר 1939 הביע הנציב העליון הרולד מקמייקל בפני שר המושבות את שמחתו על כך שמתחולל תהליך של התפייסות בין הממשלה למחנה הלאומי של הפלסטינים, ואת חששו שפח'רי נשאשיבי ואנשיו עלולים להכשיל את התהליך.
לאחר חיסול "המרד הערבי הגדול" פסקו היחסים הטובים בין הצבא לבין "חבורות השלום", לאחר שהצבא החזיר את השליטה לממשלה האזרחית.
זו לא הסכימה לקיומו של כוח מזוין שאינו נתון למרותה וניסתה לפרוק את החבורות מנשקן ולפזר אותן.
אנשי החבורות התנגדו לכך, אך הממשלה עשתה זאת בהדרגה ובנובמבר אותה שנה עד ינואר 1940 הצליחה לפזר אותן ולתפוס חלק מנשקן.
רציחות הנקמה נמשכו גם לאחר תום המרד, למשך מספר שנים, ובין הנרצחים היו גם שני מארגני "כנופיות השלום", פח'רי נשאשיבי ב-1941 בבגדאד ופח'רי עבד אל-האדי ב-1943 בכפר שלו, עראבה.
כנופיות לונדון היא סדרת טלוויזיה פעולה בריטית-אמריקאית בבימויו של גארת' אוונס, המגוללת מאבקים בין כנופיות יריבות לארגוני פשע אחרים בלונדון של ימינו.
תשעת פרקי הסדרה שודרו בבריטניה ב-23 באפריל רשת Sky Atlantic ובארצות הברית ברשת Cinemax.
הסדרה נוצרה על ידי במאי הקולנוע גארת' אוונס ומאט פלנרי, המתארת את עולם הפשע של לונדון.
העונה הראשונה עלתה כולה בבכורה -23 באפריל 2020 ברשת Sky Atlantic.
רשת הטלוויזיה הפיקה עונה שנייה בת שמונה פרקים לסדרה אשר שודרה בשנת 2022. עונה שלישית עתידה לעלות לשידור במהלך מרץ 2025.
כנופיות לונדון, מתרחשת בלב אחת הערים הדינמיות והרב-תרבותיות בעולם, מספרת את סיפורה של העיר מתפרקת בשל מאבקי הכוח הסוערים של הכנופיות הבינלאומיות השולטות בה, בוואקום השלטוני הפתאומי שנוצר כאשר ראש משפחת הפשע החזקה ביותר של לונדון נרצח.
במשך 20 שנה היה פין וואלאס הפושע החזק ביותר בלונדון.
מיליארדי לירות שטרלינג זרמו בארגונו בכל שנה.
אבל עכשיו הוא מת - ואף אחד לא יודע מי הורה על ההתנקשות.
עם יריבים בכל מקום, שון וואלאס האימפולסיבי, בסיוע משפחת דומאני מנסה לתפוס את מקום אביו.
אם המצב כבר לא היה מסוכן מספיק, התגלגלות השלטון לרגליו שון גורמת לזעזוע בעולם הפשע הבינלאומי.
האדם היחיד שעשוי לעזור לו ולהיות בן בריתו הוא אליוט פינץ', שעד כה היה אחד האנשים הזניחים במאבקי הכוח בלונדון, אך מגלה עניין מסתורי במשפחת וואלאס.
כאשר רוח הגורל נושבת, אליוט מוצא את עצמו מועבר לפעילות הפנימית של ארגון הפשע הגדול ביותר בלונדון.
"כן, ו...", הוא כלל אצבע בקומדיה מאולתרת המציע כי משתתף צריך לקבל מה שמשתתף אחר מצהיר ("כן") ואחר כך להרחיב על חוט המחשבה הזה ("ו").
משתמשים בו בעסקים ובארגונים אחרים כעיקרון המשפר את היעילות של תהליך סיעור המוחות, מטפח תקשורת יעילה ומעודד שיתוף חופשי של רעיונות.
החלק "כן" של הכלל מעודד את קבלת התרומות שנוספו על ידי אחרים.
המשתתפים באלתור מקבלים עידוד להסכים להצעה לטפח תחושה של שיתוף פעולה במקום לכבות את ההצעה ולסיים ביעילות את קו התקשורת.
בסביבה ארגונית שאומרת "כן" בתיאוריה מעודדת אנשים להקשיב ולהיות פתוחה לרעיונות של אחרים.
במקום לשפוט מיד את הרעיון, שכן לשיפוט יש את מקומו בהמשך תהליך הפיתוח, יש לקבל תחילה את הרעיון, מה שמאפשר לדיון להרחיב את הרעיון ללא הגבלה.
השלב הבא בתהליך הוא הוספת מידע חדש לנרטיב.
הרעיון של "ו" הוא להתרחק משינוי ישיר של החומר המוצע, "ו" במקום לבנות עליו.
הוא אלבום האולפן העשירי של הזמר והמוזיקאי הישראלי אלון עדר, והשישי במסגרת ההרכב "אלון עדר ולהקה", שיצא לאור בפברואר 2022.
הקלטת האלבום החלה ב־23 בפברואר 2020 בסשן של שלושה ימי הקלטה.
לאחר כשבועיים, עם התחלת ההד התקשורתי למגפת הקורונה בישראל, הפסיקה העבודה על התקליט.
חברי הלהקה תרמו תרומה משמעותית לאלבום, ומעורבותם הייתה גדולה יותר מאשר באלבומיו הקודמים של עדר.
מבחינת כתיבה, האלבום כולל תיאור של חוויותיהם הזוגיות והמשפחתיות של חברי הלהקה על רקע תל אביב הסוערת, כמו גם עיסוק בנושאים חברתיים וכלליים יותר.
האלבום כולל דואטים ושיתופי פעולה עם מוזיקאים ומוזיקאיות רבים, בהם
חוה אלברשטיין, אסתר רדא, ספי ציזלינג ודניאלה תורג'מן.
בעיבודים המוזיקליים בולט השימוש בכלי קשת ובמקהלת נערות.
הסינגל "אין לך זכות חנינה בעולם" התחיל כיוזמה של אחינעם בר, שהכינה והגישה בגלי צה"ל תוכנית על המשוררת לאה גולדברג, שכתבה את השיר.
בר ביקשה מעדר להלחין אותו.
עדר עשה זאת, ולאחר שנתיים פנה לחוה אלברשטיין, והשניים הקליטו את השיר כדואט, שיצא כסינגל השלישי מהאלבום.
המאייר והאנימטור יובל הקר עיצב את עטיפת התקליט כגרסה מודרנית לתיבת נח.
על רקע המבול מגיעה יונת השלום, כשהיא פצועה וחבולה.
בן שלו, מבקר "הארץ", כתב ש.
הוא הוסיף שעדר , ושהדברים באים לידי ביטוי באלבום.
עם זאת, הוא כתב שכאשר עדר פונה מהנושאים האישיים־זוגיים אל הנושאים הכלליים־ציבוריים־חברתיים, .
שלו גם ביקר את השליש האחרון של האלבום, שחלש לטעמו משני השלישים שקדמו לו, אך סיכם: .
אוראל סבג מעכשיו 14 כתב: .
ירדן אבני מרדיו הקצה כתב: .
עוד כתב על האלבום ש.
על עדר כתב אבני שבאלבום הזה .
אריה ברמן, מבקר "מקור ראשון", ציין גם הוא שבאלבום קשת רחבה של נושאים, סגנונות ושיתופי פעולה.
הוא הדגיש שהמעורבות של "להקה" מורגשת יותר מאשר באלבומים הקודמים שהוציא עדר בעשור האחרון, ושלדבר יש מחיר משום שהוא גורם לכך ש, ועל כן .
מצד שני, על השירים כשירים בודדים כתב: , ועל כן בסיכומו של דבר המליץ ברמן לשמוע את השירים.
הערה: שמות הרצועה הראשונה והאחרונה כתובים ביפנית ופירושם "פתיחה" ו"סיום" בהתאמה.
אלון עדר – זמרה, זִמרת רקע, פסנתר, גיטרה קלאסית, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, פסנתר חשמלי וורליצר , פנדר רודס, מנדולינה, בנג'ו, גיטרה בס, קלידים, קסיו, קסילופון, מחשב
אבנר קלמר – כינור, ויולה, פסנתר, פסנתר וורליצר, פנדר רודס, שירה, קולות, עיבודי מיתרים ל"בתנועה במבט", "פתאום" ו"אסתר ברגשות"
ספי ציזלינג – חצוצרה, פלוגלהורן, כלי הקשה, שירה, קולות, פסנתר וורליצר ב"מבטיח לשמוע"
רן דרום – גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, שירה, קולות
נדב הולנדר – גיטרה בס, גיטרה אקוסטית, פסנתר, יוקולילי, פנדר רודס, פסנתר וורליצר, ויבראפון, סינתיסייזר, מחשב, שירה, קולות
יונתן רוזן – תופים, כלי הקשה, שירה, קולות
קאי ליברמור – פתיחה וסיום ביפנית
יעל שפירא – צ'לו ב"בתנועה במבט", "פתאום", "אסתר ברגשות", קולות ב"אני מגיע"
נעם חבקין – סינתיסייזר ב"בקול גדול", "מבטיח לשמוע", "אני מגיע"
מקהלה – הגר דורון, יובל סימקין, ליה גילרמן, נועם קליינשטיין, ניצן פרץ, עמית בכר, רוני אללוף, רוני אנוך, שלי צוקר ("בקול גדול", "משהו נפתח אצלי בלב", "אסתר ברגשות", "בתנועה במבט")
מיקס – אורי "מיקסמונסטר" וורטהיים
הוקלט באולפני "ברדו" על ידי טכנאי הקול עידן כץ (עוזר טכנאי: אופק אריוב), באולפן של עידן כץ, באולפני "אייסקרים" על ידי קובי ויטמן, ב"כןכןלאלא", באולפן הביתי של נדב הולנדר ובאולפן הביתי של אלון עדר.
סינתיסייזרים וקלידים הוקלטו ב"אולפנה" על ידי נעם חבקין ("מבטיח לשמוע", "בקול גדול", "אני מגיע")
עיצוב עטיפה – יובל הקר
סדר שירים – דויד עדר
יחסי ציבור – מורן פז תקשורת
ניהול – "יהלום" גלעד אדמוני ושרון ארביב
"כן" הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי רם אוריון.
את האלבום הוציאה לאור ב-28 במרץ 2007 חברת התקליטים נענע דיסק.
שמונת השירים הראשונים של האלבום הם רצועות חדשות שהופקו עבורו.
כנופיות לאגוס הוא מותחן פשע ניגרי משנת 2023, אשר מתאר את מלחמות הכנופיות בעיר לאגוס.
הסרט הוא פרי שיתוף פעולה בין פריים וידאו, הבמאי ג'דסולה אוסיבירו והמפיק קמי לאלה אקנדוג'ו.
שיתוף פעולה שמטרתו הנגשת סרטים אפריקאיים לקהל ברחבי העולם.
העיר לאגוס בניגריה, נשלטת כליל בידי כנופיות הפשע שמונהגות בידי "איליאנים" ("בעליהם של בני אדם").
העלילה מתמקדת באובלולה (טובי בקרה), בנו של אחד האיליאנים אשר נרצח בצורה מסתורית.
אובלולה חולם לצאת ממעגל הפשע והעוני של לאגוס, אולם בהדרגה שוקע עמוק יותר ויותר בתוכו.
לאחר שחברו הטוב ביותר נרצח, הוא מוביל מלחמת כנופיות קטלנית במטרה לנקום.
כנופיות רוסטוב היא סדרת טלוויזיה פעולה רוסית בבימויו של פאבל דרוזדוב ובהפקת דז'אניק פאיזייב, המגוללת מאבקים בין כנופיות יריבות לארגוני פשע אחרים ברוסטוב של אחרי התפרקות האימפריה הרוסית.
הסדרה שודרה ברוסיה ברשת NTV בשנת 2019.
כנופיות רוסטוב, מתרחשת בלב העיר רוסטוב על הדון ומתמקדת בסיפורה של העיר המתפרקת בשל מאבקי הכוח הסוערים של הכנופיות השולטות בה, בוואקום השלטוני שנוצר בעיר על רקע מלחמת האזרחים הרוסית.
שנות ה-20 של המאה העשרים.
רוסיה חווה תקופה קשה: הרס שולט בכל מקום עקב מלחמת האזרחים הקשה, תנועת הצבא הלבן מפסידה בקרב אחר קרב, מאבדת שליטה על העיר רוסטוב ונסוגה דרומה.
בעיר שנותרה נכנסים חיילי הצבא האדום, אלא שכבר התבססו בה פושעים ובריונים ידועים לשמצה.
העלילה מתמקדת בסיפורו של השודד לשעבר אלכסיי קוז'ירב, או פשוט קוז'יר (ארתור סמוליאנינוב).
פעם הוא גר ברוסטוב, אבל הזמנים השתנו: קוז'יר קיבל תפקיד חדש וחזר לעיר כדי להחזיר את הסדר על כנו.
הוא מונה לראש מחלקת החקירות הפליליות שזה עתה נוצרה.
ההנהגה מאמינה שרק קוז'ירב מסוגל למגר את הפשע בעיר, כי הוא מכיר את עולם הגנבים מבפנים.
לאחר שאסף עובדים יעילים לצוות שלו, קוז'יר מכריז מלחמה על הכנופיות בעיר.
המחלקה שנאספה באופן ספונטני צריכה ללמוד את עבודת בילוש ממש תוך כדי תנועה.
מדי יום הם נאבקים פנים אל פנים עם הכנופיות האכזריות ביותר, רוצחים חסרי רחמים וגנבים ערמומיים ומסכנים את חייהם כדי שסוף סוף ישלוט רוגע ושלווה בעיר שעל הדון.
כן ציור הוא תומך זקוף, המשמש לקיבוע או הצגה של המונח עליו בזווית של 20 מעלות לפחות.
ציירים משתמשים באופן מסורתי בכן ציור כדי לתמוך בקנבס או בנייר בזמן העבודה עליו, כשהם עומדים או יושבים.
על כן ציור מונחים לעיתים ציורים מוגמרים או פרזנטציות עבודה שונות.
לאורך ההיסטוריה הכן ציור עשוי היה בדרך כלל מעץ (חומר גלם) אולם בימינו מייצרים גם מאלומיניום, פלדה או פלסטיק.
ישנם עדויות לשימוש בכן ציור עוד מתקופת מצרים העתיקה.
מפלגת "אנו" (ANO) (כן בצ'כית) היא מפלגת ימין שמרנית ופופוליסטית ומפלגת האופוזיציה הראשית בצ'כיה כיום, שהוקמה על ידי ראש ממשלת צ'כיה לשעבר בין 2017 ל־2021 ויו"ר האופוזיציה כיום אנדריי באביש ב-11 במאי 2012, כמפלגת ימין חדשה וחסרת תקדים בפוליטיקה בצ'כיה דאז, שהתמקדה בשחיתות במדינה.
המפלגה זכתה להצלחה גדולה בבחירות 2013 במדינה, כשהתמקמה במקום השני עם 18.6 אחוזים מהקולות, מעט מתחת למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של צ'כיה, שזכתה ב־20.4 אחוזים מן הקולות והרכיבה את הממשלה.
בבחירות 2017 זכתה במספר הקולות הרב ביותר: 29.6 אחוזים מן הקולות והרכיבה את הממשלה, תחילה לבדה ולאחר מכן כממשלת אחדות יחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של צ'כיה.
הממשלה התקיימה עד לשנת 2021, כשאז המפלגה הפסידה בבחירות לטובת המפלגה הדמוקרטית האזרחית בראשות פטר פיאלה בהפרש זעום ביותר של פחות מאחוז, ופיאלה הרכיב את הממשלה הנוכחית.
המפלגה ניצחה בבחירות שנערכו בשנת 2025.
המפלגה נחשבת למפלגת ימין שמרנית ופופוליסטית, ולמפלגת הימין העיקרית בצ'כיה.
היא דוגלת בשמרנות לאומית וחברתית, בדלנות צבאית, אירוסקפטיות רכה, ובלאומיות כלכלית.
היא מתנגדת לאימוץ מטבע האירו בצ'כיה, אינטגרציה אירופאית נוספת ול"בירוקרטיה של האיחוד האירופי ובריסל).
היא מתנגדת נחרצות להגירה רחבה למדינה, וטוענת כי צריך לצמצם למינימום הגירה זרה למדינה, ומהגרים יוכלו להשתלב בתנאי שהם מקבלים על עצמם את התרבות הצ'כית.
מבחינה כלכלית, המפלגה מחזיקה בעמדות מסוימות של מרכז-שמאל, כגון ביטול הפטור החלקי ממס לעצמאיים והשבת הפטור החלקי ממס לגמלאים.
המפלגה הציעה להעלות את שכר המורים בבתי הספר ב-2.5 אחוזים.
עמדת המפלגה בנושאים כלכליים היא לרוב לאומית כלכלית.
מנהיג המפלגה אנדריי באביש הושווה לא פעם לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן, וראש ממשלת איטליה לשעבר סילביו ברלוסקוני, זאת בשל עמדותיו השמרניות והפופוליסטיות.
מבחינ, יחסי חוץ, המפלגה מחזיקה בדעות שמרניות-בדלניות טיפוסיות.
בתחילת מלחמת אוקראינה–רוסיה ב־2022 המפלגה תמכה בסיוע צבאי צ'כי לאוקראינה, אך מאוחר יותר ביוני 2022 מנהיג המפלגה אנדריי באביש התנגד להענקת הסיוע בטענה ש"המטרה למניעת השתלטות רוסית על אוקראינה כבר הושגה".
במהלך הבחירות לנשיאות צ'כיה בינואר 2023 שבהן הפסיד, באביש קרא לשיחות שלום בין אוקראינה ורוסיה, והתנגד לצירוף אוקראינה לאיחוד האירופי בטענה שזאת תהיה "קטסטרופה מוחלטת".
המפלגה נחשבת לפרו ישראלית מובהקת ומוחלטת, ומנהיגה אנדריי באביש אף פתח במרץ 2021 בהיותו ראש הממשלה משרד של השגרירות הצ'כית בירושלים יחד עם שר החוץ הישראלי דאז גבי אשכנזי, מהלך שזכה לגינוי מצד הפלסטינים והליגה הערבית.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ופריצת מלחמת חרבות ברזל, המפלגה הביעה תמיכה בלתי מסויגת בישראל וגינתה בחריפות את פשעי חמאס, יחד עם ראש הממשלה פטר פיאלה מהמפלגה הדמוקרטית האזרחית מהמרכז-ימין.
כנופיית הארבעה (בסינית: סְה-זֶ'ן-בָּאנְג 四人帮) הייתה קבוצה של ארבעה חברים בכירים במפלגה הקומוניסטית של סין, שהגיעו לשיא כוחם בתקופת מהפכת התרבות; בסיומה של תקופה זו, כאשר הנהגת המדינה התחלפה, הם הואשמו בבגידה וסולקו מעמדות כוח.
מנהיגתם הייתה ג'יאנג צ'ינג, אלמנתו של מאו דזה-דונג, ושלושת האחרים היו עוזריה הקרובים: גָ'אנְג צ'וּנְצְ'יָאו, יָאו וֶן-יְוֵּ'אן ווָאנְג חונְגְוֶן.
הקבוצה שלטה במוקדי הכוח של המפלגה בשלביה האחרונים של מהפכת התרבות, אך לא ברור אילו החלטות התקבלו על ידי מאו ואילו על ידם.
בשל כך, לא ידועה מידת השפעתם.
הקבוצה, יחד עם לין ביאו, שנפטר ב-1971, הוגדרו על ידי הממשלה הסינית כשני הכוחות ה"קונטרה-מהפכניים" של מהפכת התרבות, והואשמו באופן רשמי בכאוס ששרר בסין בעשור המהפכה.
נפילתם, חודש בלבד לאחר מותו של מאו, נחגגה על ידי המונים ברחובות בייג'ינג.
ההחלטה לסלקם מעמדות כוח לא ביטאה שלילה מוחלטת של מהפכת התרבות – זו אורגנה מחדש על ידי מנהיג חדש, חואה גוופנג.
רק לאחר שדנג שיאופינג הפך לשליט סין בפועל, וחואה איבד מכוחו בהדרגה, נשללה לחלוטין מהפכת התרבות באופן רשמי על ידי ממשלת סין.
הקבוצה הונהגה על ידי ג'יאנג צ'ינג, וכללה שלושה אנשים שנחשבו עוזריה הקרובים, ג'אנג צ'ונצ'יאו, יאו וניואן וואנג חונגוון.
שניים נוספים, קאנג שנג ושיה פוג'י, מתו לפני מאו ושמם נמנה בדיעבד עם חברי ה"כנופיה".
צֶ'ן בָּוֹדָה ומָאו יְוֵּ'אנְשִׂין נחשבו לבעלי ברית קרובים של הקבוצה.
רוב החוקרים המערביים מאמינים שמנהיגי מהפכת התרבות היו קבוצה רחבה, שמנתה יותר מארבעה או שמונה אנשים, ועיקרם היו חברי קבוצת מהפכת התרבות.
הבולט בהם הוא לין ביאו, עד מותו בתאונת מטוס ב-1971. צ'ן בודה נחשב לעיתים כחבר בסיעתו של לין יותר מאשר כחבר בסיעתה של ג'יאנג, מנהיגת "כנופיית הארבעה".
בסוף שנת 1980 החל משפטם של הארבעה, 4 שנים לאחר מעצרם, והם הואשמו והורשעו בפעילות נגד המפלגה.
היה זה משפט ראווה מתוקשר, שבמהלכו הציג התובע את הנאשמים כאשמים הבלעדיים במהפכת התרבות.
במשפט טענה ג'יאנג: "הייתי כלבתו של היו"ר מאו.
מה שהוא אמר לנשוך, נשכתי".
היא היחידה שבחרה לייצג את עצמה, ולעיתים אף פרצה בבכי.
על שניים מארבעת הנאשמים נגזרו עונשי מאסר של 20 שנה ועל ג'יאנג צ'ינג וג'אנג צ'ונצ'יאו נגזר עונש מוות, שלאחר מכן הומר למאסר עולם.
הם נדרשו גם לעשות ביקורת עצמית בפני המפלגה.
ג'יאנג-צ'ינג ריצתה מאסר זה עד שהתאבדה בתלייה בשנת 1991 בזמן טיפול בבי"ח.
כנופיית הארבעה הוא גם הכינוי שניתן לאריך גאמה, ריצ'רד הלם, רלף ג'ונסון וג'ון ויליסידס, מחברי הספר החשוב בהנדסת תוכנה: Design Patterns – Elements of Reusable Object-Oriented Software.
הם קיבלו את שמם, כמובן, מ"כנופיית הארבעה" המקורית.
בהקשר שונה, ניתן הכינוי גם לארבעת פורשי הלייבור בבריטניה בתחילת שנות ה-80: דייוויד אוון, רוי ג'נקינס, ויליאם רוג'רס ושירלי ויליאמס, שהקימו את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הבריטית.
הכינוי שימש גם כשמה של להקת פוסט-פאנק בריטית.
כַּנּוֹת הוא מוסד חינוכי באזור הדרום ליד גדרה ובני עי"ש.
השייך למועצה האזורית באר טוביה.
המוסד שייך לארגון נעמת ומשמש ככפר נוער.
מקור שם המוסד הוא "כנה" שפירושו שתיל מתחדש, השם ניתן לו משום אופי הכפר שעבר גלגולים ושינויים רבים ומתוך אמונה בערכי שורשיות וחדשנות.
אבן פינה למוסד הונחה באוגוסט 1951. המוסד נפתח באוקטובר 1952 עם כ-100 תלמידים, בשתי כיתות מכינות ושתי כיתות תיכון מטעם עליית הנוער, על ידי מועצת הפועלות של ההסתדרות הכללית, הודות לתרומה של "פיונרן פרויען" מארצות הברית.
ב-3 בדצמבר 1952 התקיים טקס פתיחה רשמי בנוכחות בבה אידלסון, אברהם הרצפלד ומשה קול מעליית הנוער, בהובלת המנהלת הראשונה של בית הספר, אסתר פכהולץ.
בשנת הלימודים השנייה עלה מספר התלמידים ל-115. ב-2 באוגוסט 1955 התקיים טקס סיום של המחזור הראשון של בית הספר.
דווח אז שכל הבוגרים מתכוונים להתגייס לנח"ל.
בשנת 1956 הגיע מספר התלמידים בבית הספר לכ-150. מחזור ראשון לסיים ארבע שנות לימוד בבית הספר, סיים באוגוסט 1956. רוב הבוגרים הצטרפו לגרעין נח"ל בעין גב.
ארבעה בוגרים פנו ללמוד בפקולטה לחקלאות ברחובות.
בשנת 1958 הוסכם על הקמת כיתת יום ללא פנימיה בבית הספר.
כנימת עלים (שם מדעי: Aphidoidea) היא משפחת על בסדרת הפשפשאים של חרקים קטנים (1 עד 10 מ"מ) אוכלי צמחים.
מבין 4,000 מינים ידועים של כנימות (המחולקות ל-10 משפחות), 250 הן מזיקים קשים לענפי החקלאות והיערנות כמו גם לעוסקים בגינון.
בין אויביהן הטבעיים מושית השבע, עינפז רקום-כנף וצרעות טפיליות.
כנימות קיימות בכל העולם, אך נפוצות יותר באזורים ממוזגים.
האיברים האופייניים ביותר של הכנימות הוא חלקי הפה הדוקרים-מוצצים הנקראים חדק.
וזוג הצינוריות יוצאות מן האבדומן (siphunculi).
לכנימות חסרות הכנפיים יש גוף רך, רגליים ארוכות דקות.
לבעלות הכנפיים, החזה יכול להיות נוקשה.
לכנימות שני זוגות כנפיים, עדינות ושקופות.
הזוג הקדמי גדול מן הזוג האחורי.
הטרכאות הכיטיניות נותנות את התמיכה לכנפיים.
מחושי הכנימה מורכבים משני מקטעים עבים ושוטון עם עד ארבעה חלקים.
מאחר שמזונן של הכנימות הוא מוהל הצמח המצוי בשיפה, מערכת העיכול שלהן בנויה כך, שהיא ממצה מן המוהל את המרכיבים החיוניים (למשל חומצות אמיניות) ואת יתרת המים והסוכר מופרש בצורת טל דבש.
רוב הכנימות ניזונות רק ממין אחד של צמח.
עם זאת, מיני הכנימות המזיקים בחקלאות, כמו כנימת עלה האפרסק או כנימת עלה הדילועיים, מתרבים על מיני צמחים ממשפחות רבות.
בדומה למשפחות על דומות, הכנימות ניזונות מן המוהל שבצמחים.
הכנימות נוהגות למצוץ את המוהל בעזרת איבר צינורי דמוי חדק מתוך צינורות השיפה המובילים סוכרים שנוצרו בתהליך הפוטוסינתזה, אל חלקי הצמח התחתונים.
הנוזל המופרש הוא בעל תכולת סוכרים גבוהה כשהוא מעורבב באנזימים שמקורם במערכת העיכול של החרק.
בדומה לטפילים אחרים, רבות מהכנימות הן מונופגיות, היינו ניזונות ממין צמח אחד בלבד.
זאת למשל כתוצאה מאבולוציה הדדית בין הצמח לכנימה.
עקב כך ניתן להבחין לעיתים בשפע כנימות על צמח אחד, בלב צמחייה נקייה מכנימות.
הכנימות נהנות מההגנה התקיפה של הנמלים המונעות מהאויבים הטבעיים של הכנימות כדוגמת הזחלים של מושית השבע ("פרת משה רבנו") או של זבוב רקום כנף (Chrysoperla rufilabris) מלתקוף את הכנימות.
ידועים גם מקרים שבהם נמלים מעבירות כנימות מצמח לצמח על מנת ליצור מקורות נוספים של טל דבש, בדומה לרועה המעביר את עדריו מאחו לאחו.
יחסי הדדיות שוררים גם בין הכנימות לפרוטאובקטריה Buchnera החיות בתוך תאים ייעודיים בגוף הכנימה, הנקראים בקטריוציטים.
בתמורה מפרישים חיידקים אלה את חומצות האמינו החסרות במוהל וחיוניות לכנימות.
כנימות עלה יכולות להעביר מחלות נגיפיות בין צמחים.
הן נחשבות וקטור יעיל במיוחד.
כנימות רבות מתאפיינות ברב צורתיות.
קיים מופע מכונף ובלתי מכונף, ושני המופעים מתרבים ברביית בתולין.
במרבית מיני הכנימות, המופע חסר הכנפיים מקים ולדות רבות אך תנועתו מוגבלת להליכה, בעוד שהמופע המכונף מעמיד מעט צאצאים אך יכול לעופף בין פונדקאים, בקרבת מקום או במקרים של הגירה למרחק גדול.
נקבה יש צאצאית בתוכה, ובגוף הצאצאית יש צאצאית נוספת בו בזמן.
בזמנים שונים במהלך השנה תיוולדנה הכנימות מתוך גוף האם ובזמנים אחרים הן תיוולדנה מתוך ביצים.
באביב ובקיץ הכנימות לרוב מתרבות בתולין מתוך הגוף, ומתרבות מינית, מביצים, בסתיו.
נקבות וזכרי כנימות מזדווגים בסתיו.
לנקבות, הן המיניות והן הא-מיניות, יש שני כרומוזומי מין ואילו לזכרים מיניים רק אחד.
דרכי ההתרבות של כנימת הוורד (Aphis rosae) מייצגות את דרכי ההתרבות במשפחת כנימות העלים: ביצים אשר הטילה הנקבה בסתיו עוברות הפריה ונשארות על הצמח במשך החורף.
באביב בוקעות הביצים ומתוכן נקבות העשויות להיות בעלות או חסרות כנף.
נקבות אלה, ללא התערבות זכרים, מולידות אל מינית צאצאים נוספים, וכך נוצר דור חדש הזהה למולידיהם, וכן הלאה.
התהליך נמשך לאורך הקיץ, ומהפרט שבקע מביצה באביב נוצרו כמה אלפי פרטים חדשים.
בסתיו מופיעים זכרים מכונפים, מתרחשת הזדווגות בין המינים, והנקבות מטילות את ביציהן המופרות כמו בשנה שחלפה.
אולם אם אין הצמחייה מתאימה עוד לעמידות הביצים בפני החורף הקר, עשויות הכנימות להתרבות אל מינית במשך מספר שנים.
ישנו מין של כנימת הכרוב אשר מתרבה במהלך הקיץ.
כולן נקבות, והן יכולות לשרוד עד 41 דורות של צאצאים.
בהנחה שלא תמות אף כנימה במהלך הקיץ, תהיינה למעלה מ-1.5 אוקטיליון כנימות (1.7 מיליארד מיליארד מיליארד, 1.5X 1027) עד סוף אותה עונה.
כפי הנראה הופיעו כנימות לפני 280 מיליון שנה בתור הקרבון.
הן כנראה ניזונו מצמחים חסרי פרחים.
מאובן הכנימה העתיק ביותר הוא אחד המינים Triassoaphis cubitus מתור הטריאס.
היו יחסית מעט מיני כנימות אותו זמן, ומספר המינים עלה באופן קבוע מאז הופעת הצמחים התרמיליים (שזרעיהם נמצאים בשחלה) לפני 160 מיליון שנה.
איברי כנימות ובהם החדק הופיעו רק מאוחר יותר, בקרטיקון.
כנימות (שם מדעי: Sternorrhyncha) היא תת-סדרה מסדרת הפשפשאים הכוללת מספר קבוצות שבעבר היו כלולות תחת תת-סדרת אחידי הכנף.
בעולם ידועים מעל ל-13,200 מינים.
שמה הלטיני של הסדרה מרמז על מבנה החדק בחרקים אלו, אשר יוצא בצידו התחתון של החרק, בין הראש לחזה.
בני תת-סדרה זו נפוצים בכל רחבי העולם וניזונים בדרך כלל מעלים בלבד.
יש ביניהם מזיקים רבים לגידולים חקלאיים ולצמחי נוי.
רבים מציגים תופעות מורפולוגיות מעניינות, כגון רביית בתולים, דו-צורתיות זוויגית ואף אאוסוציאליות.
כנימות מגן (שם מדעי: Coccoidea) היא על-משפחה של חרקים בסדרת הפשפשאים.
קבוצה זאת כוללת כ-8,000 מינים הנמנים עם 48 משפחות.
בישראל מצויות 13 משפחות של כנימות מגן והן מונות כ–200 מינים.
כל כנימות המגן ניזונות מצמחים והן נפוצות באזורים הטרופיים, הסוב-טרופיים והממוזגים של העולם, בערך בין קוי רוחב 45° צפון ל-45° דרום.
מרבית המינים, כ-98%, עדיין קיימים, אך ידועים מינים אשר תוארו אך ורק כמאובנים, וגילם בין 3 מיליון ל-40 מיליון שנה.