tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לווי במגורים עצמאיים בקהילה (דיור נתמך) – תוכנית בפריסה ארצית, המלווה את תהליך המעבר למגורים עצמאיים של אנשים עם מוגבלויות, הגרים בבית הוריהם או במסגרות חוץ-ביתיות ומעוניינים לחיות באופן עצמאי בקהילה.
התוכנית מסייעת גם לאנשים אשר כבר גרים בקהילה אך מרגישים צורך בהתערבות מקצועית, ליווי, תיווך והכוונה.
כו"ח במדים – ליווי צעירים וצעירות כבדי שמיעה וחרשים במסלול ההתנדבותי לקראת שירות משמעותי בצה"ל.
המרכז למשמעות – מרכז הכשרה תעסוקתי-שיקומי מוגן, אשר הוקם בשיתוף פעולה עם עמותת כוכב הצפון.
המרכז משרת כ-25 משתתפים, חלקם באים מתוכניות של עמותת כוונים וחלקם מבתי הוריהם.
המרכז מציע תעסוקה מגוונת ומסגרת חברתית עשירה.
המשתתפים מכינים פעילויות חברתיות, מציינים מועדים חשובים וחוגגים חגים של הדתות השונות.
המשתתפים יוזמים אירועי שיא פעם ברבעון, בהם הם יוצאים לפעילות חווייתית ומעשירה מחוץ למרכז.
דירות אימון – תוכנית עבור צעירים על רצף התקשורתי ולקויי שמיעה, הכוללת התנסות שבועית הכוללת לינת לילה בדירות בקהילה, במטרה להגביר את המסוגלות, המוכנות והמוטיבציה לחיים עצמאיים.
החנות למשמעות – כיום החנות מהווה חלק מהמרכז למשמעות.
מוצרי החנות מתמקדים במוצרים של "סחר הוגן", מוצרים מחומרים ממוחזרים או כאלה שנוצרו על ידי אמנים עם מוגבלות.
בחנות פועל סניף של חנות הספרים המקוונת סימניה.
מועדונית סימני דרך – מועדונית שיקומית לכבדי שמיעה וחירשים, אשר פעלה בבית הספר כרמל זבולון.
המשתתפים היו תלמידי חטיבת הביניים והתיכון וכללה פעילות חברתית, חוגי העשרה, הקניית כישורי חיים ושיפור מיומנויות תקשורת.
בגובה העיניים – תנועת נוער שיקומית לצעירים עיוורים ולקויי ראייה בגילאי 10–18, אשר שילבה פעילות חינוכית, חברה ופנאי עם קבוצת השווים.
כוויתה (בבלוצ'ית: کویته ; באורדו: کوئٹہ; בפשטו: کوټه) היא בירת פרובינציית בלוצ'יסטן שבפקיסטן.
העיר ידועה כ"גן הפירות" של פקיסטן, בשל מטעי עצי הפרי הרבים באזור זה, וגם בשל המגוון הגדול של פירות ופירות יבשים המיוצרים שם.
העיר הייתה ידועה גם בעבר בשם פריז הקטנה, בשל יופייה ומיקומה הגאוגרפי.
באזור ישנם שטחי מרעה והרים עם מגוון צמחים ובעלי חיים.
הגובה הממוצע של העיר הוא כ-1,680 מטר מעל פני הים.
העיר ממוקמת במערב פקיסטן, בקרבת גבול פקיסטן-אפגניסטן.
היא משמשת מרכז מסחר ותקשורת בין שתי המדינות.
העיר שוכנת על מעבר בולאן, שבעבר היה המעבר היחיד ממרכז אסיה לדרום אסיה.
כוויתה מילאה תפקיד חשוב מבחינה צבאית עבור כוחות הצבא הפקיסטני בסכסוך באפגניסטן.
השם כוויתה הוא וריאציה של המילה "כות" (פשטו: کوت), שמשמעותה "מבצר".
יש המאמינים כי זה קשור לארבע הגבעות המקיפות את העיר (צ'ילטן, טקטו, זרגהון, מורדהר) ויוצרות סביבה מעין חומה טבעית.
יש המאמינים כי המתיישבים הראשונים באזור היה שבט פתאני בשם קאסי.
במאה ה-11 נכבשה על ידי מחמוד מע'זנה בעת פלישתו לדרום אסיה.
ב-1876 כוויתה שולבה בשטחי הודו הבריטית.
חיילים בריטים הקימו בעיר תשתיות מפני שהייתה ממוקמת במקום אסטרטגי.
ב-31 במאי 1935 התרחשה רעידת אדמה באזור הודו.
באותו זמן הייתה כוויתה עיר הומת אדם, ובה מספר בניינים רבי קומות, דבר שנתן לה את הכינוי "פריז הקטנה".
מוקד רעידת האדמה היה קרוב לעיר ובעקבות זאת נהרסו רוב תשתית העיר ונהרגו כ-40,000 אנשים.
לאחר שקיבלה פקיסטן עצמאות, כוויתה נהפכה לעיר הבירה של המחוז החדש בלוצ'יסטן.
משנת 2004 אירעו בעיר מספר פיגועים, בהם פיגוע התאבדות במרפאה לחיסון מפוליו, שבו נהרגו 15 אנשים, ופיגוע התאבדות בבית חולים בעיר ב-8 באוגוסט 2016, שבו נרצחו יותר מ-70 איש.
פיגוע זה הוא אחד מהקטלניים ביותר בתולדות פקיסטן, וקדמו לו מספר מקרי ירי קטלניים בעיר, אשר חלקם בוצעו על ידי טרוריסטים וחלקם על ידי עבריינים, על רקע העלייה במתיחות העדתית ובפשיעה באזור.
כוויתה ממוקמת במערב פקיסטן, ומקושרת לשאר המדינה באמצעות רשת כבישים, מסילות רכבת ושדה התעופה הבינלאומי שלה הקרוב למרכז העיר.
נמל התעופה הבינלאומי כוויתה ממוקם בגובה של כ-1,605 מטרים מעל פני הים, מה שהופך אותו לנמל התעופה השני בגובהו בפקיסטן.
לחברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס יש טיסות סדירות מן ואל ערים גדולות נוספות בפקיסטן ביניהן אסלאמאבאד, גוודר , קראצ'י, לאהור ופאשוור.
תחנת הרכבת כוויתה היא אחת מתחנות הרכבת הגבוהות ביותר בפקיסטן בגובה של כ-1,676 מטרים מעל פני הים.
מסילות הרכבת הונחו בשנת 1890, במהלך השליטה הבריטית, במטרה לקשר את העיר לשאר המדינה.
הרשת הנרחבת של חברת הרכבות הפקיסטנית מחברת את כוויתה לקראצ'י שממוקמת דרומית לה באמצעות מסילה באורך של כ-863 ק"מ, ללאהור הממוקמת צפון מזרחית לה באורך של כ-1,170 ק"מ ולפשאוור הממוקמת צפון מזרחית יותר באורך של כ-1,587 ק"מ.
ישנו קו רכבת המקשר בין העיר האיראנית זאהדאן לכוויתה.
השירות הופסק באופן זמני בשנת 2006 עקב תסיסה בבלוצ'יסטן.
מאז 2008 הרכבת הותקפה מספר פעמים על ידי בלוצ'ים, במיוחד באזור מעבר ההרים בולאן.
קיימת הצעה לבנייה של מסילת רכבת שתקשר בין גוודר לקאשגאר שבסין העממית ומסילה שתקשר בין גוודר לכוויתה ותעבור דרך קלאט .
כוויתה משמשת כמרכז לימודים עבור מחוז בלוצ'יסטן.
בעיר יש מכללות של הממשלה, ומספר מכללות פרטיות, וביניהן:
אוניברסיטת בלוצ'יסטן לטכנולוגיית מידע, הנדסה ומדעי הניהול
אוניברסיטת סרדאר בהאדור ח'אן לנשים
המכללה לפיקוד ולמטה של צבא פקיסטן
יונקים כגון עז מבריגה, נמרים, זאבים, צבועים, ארנבים, חתולי פרא וקיפודים מצויים באזור כוויתה.
בין מיני הציפורים המקומיות נכללים חוגלות, סבכי, נץ הים הכספי, יונות סלע, סיטת הצוקים, עיט זהוב, דרוריים, נצים, בזים ופרסים.225 מיני צמחים זוהו באזור וביניהם פיסטוקים, ערער, זיתים, מילה ושקדים.
באזור נמצאו גם שיחים ועצים וביניהם תאנה, ברברית, דובדבן ועשבי תיבול כגון Ephedra intermadia ו־Pinus gerardiana.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023, התגוררו בכוויתה מעל 1.5 מיליון בני אדם, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה בפקיסטן.
הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעיר היא הפתאנים, ואחריהם הבלוצ'ים והברהויים אורדו היא שפה לאומית שנמצאת בשימוש ומובנת על ידי כל התושבים ומשמשת כלינגואה פרנקה.
שפות אחרות המדוברת בעיר כשפת אם כוללות פאשטו, פנג'אבית, בלוצ'י ואחרות.
בעיר יש רוב פתאני ואחריו מיעוט של ברהויים, בלוצ'ים, פנג'אבים, מוהג'ירים והזארה.
הרוב המכריע של האוכלוסייה מאמין באסלאם הסוני.
הזארה, אשר הגיעו לראשונה לכוויתה בסוף המאה ה-19 וחלקם במהלך מלחמת אפגניסטן, הם הקבוצה האתנית היחידה שמאמינה באסלאם השיעי.
פסטיבלים תרבותיים ודתיים מתקיימים בעיר מדי שנה.
שני פסטיבלי העיד מאפשרים לקהילה המוסלמית לחגוג באמצעות הופעות מוזיקליות, והבאת ממתקים ומתנות זה לזה.
הבוזקאשי הוא פסטיבל הנחגג על ידי פתאנים שבו משתתפות שתי קבוצות שמטרתן היא ללקט פגר של עז או עגל ערוף ראש מהאדמה תוך כדי רכיבה על סוס.
הבאזארים של כוויתה הם שאה-ראה-י לִיַאקַת, שאה-ראה-י איקבל ודרך ג'ינה.
בבאזארים נמכרות עבודות יד צבעוניות, בעיקר מראות בלוצ'יות ורקמות פתאניות.
בבאזארים נמכרים גם שטיחים אפגניים, מעילי פרווה, ז'קטים רקומים, וסטים, סנדלים, ופריטים מסורתיים פתאניים.
שטיחים פתאניים ובלוצ'יים מיוצרים על ידי שבטים נודדים החיים באזור.
מאכלים פתאניים מסורתיים כגון קאדי קבב, כבש צלוי, סאג'י בלוצ'י ומאכלים מסורתיים אחרים זמינים ברחבי העיר ובמיוחד בדרך הנסיך, דרך ג'ינה ובמלון סרינה.
המאכל הפתאני השבטי הנקרא "רוסט" (Roast) מוגש במסעדות העיר ובאזורים הסובבים אותה.
חלק מבשר הכבש הטוב ביותר במדינה מגודל באזור כוויתה והוא עמוד התווך של המטבח המקומי.
המנה השבטית הפאטונית "לנדהי" , היא מנה עשויה טלה מיובש הנשמר טרי במהלך החורף הקר.
"קאדי קבב" הוא כבש ברביקיו, ומנות מקומיות נוספות הן "סאג'י" (רגל כבש) ופילאף.
קריקט וכדורגל הם שני ענפי הספורט הפופולריים ביותר בקרב תושבי כוויתה.
עם זאת, ישנם מספר ענפי ספורט אחרים שגם בהם משחקים בעיר וביניהם הוקי, טאקוונדו, אגרוף, סקווש, טיפוס הרים ופיתוח גוף.
קבוצות כדורגל מהעיר כוויתה כוללות את כוויתה זורוואר , מוסלם , הזארה גרין, בלוץ', כוויתה בזיגארס.
כווית משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
ב-1 בינואר 2010 הוועד האולימפי הבינלאומי השעה את הוועד האולימפי של כווית לאור התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות.
עם זאת, מאוחר יותר הוועד האולימפי הבינלאומי אישר לספורטאי הנוער מכווית להשתתף באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) תחת הדגל האולימפי.
באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג המשלחת חזרה להתחרות תחת הדגל של כווית לאור סיום ההשעייה.
כווית מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
רשמית, עד כה, אף ספורטאי נוער לובי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
אולם באולימפיאדת הנוער סינגפור, זכה אחד מספורטאי הנוער מכווית שהתחרה תחת הדגל האולימפי במדליית ארד בענף השחייה.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער סינגפור התחרתה תחת הדגל האולימפי לאור ההשעייה של הוועד האולימפי של כווית לאור התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות.
המשלחת כללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
המשלחת זכתה במדליית ארד אולם היא אינה נספרת במניין המדליות הרשמיות של כווית.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים שחייה עם זכייה במדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון שחיית גב לנערים והעפלה לגמר במשחה ל-100 מטר בסגנון שחיית גב, ובקליעה עם העפלה לגמר וסיום במקום השמיני בירי ל-10 מטר ברובה אוויר לנערות.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענף האתלטיקה.
המשלחת הראשונה של כווית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג ומנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם העפלה לגמר ריצת 100 מטר לנערים וסיום במקום החמישי.
בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים קליעה ושחייה.
המשלחת גם לא הגיעה להישג בענף הסיף.
"כוורת – המופע האחרון" הוא אלבום ההופעה השלישי של להקת הרוק הישראלית כוורת.
האלבום הוקלט בפארק הירקון, תל אביב ב-8 באוגוסט, ויצא לאור ב-27 בנובמבר 2013.
ב־10 במרץ 2013 הודיעה הלהקה במסיבת עיתונאים כי היא צפויה להתאחד פעם נוספת לשתי הופעות ביוני של אותה שנה בבריכת הסולטאן בירושלים, במסגרת פסטיבל ישראל ולציון 40 שנה לצאת אלבום הבכורה סיפורי פוגי.
ב־30 באפריל 2013, הודיעה הלהקה כי בעקבות הביקוש העצום היא מוסיפה הופעה אחרונה בפארק הירקון, ב־7 באוגוסט 2013. בסך הכול צפו בהופעות האיחוד של שנה זו כ־120,000 איש.
בהופעות הראשונות בסיבוב הופיע גידי גוב כשידו חבושה לאחר ששבר את כתפו סמוך להופעה הראשונה.
לקראת האיחוד יצא באותה שנה מארז מיוחד של כוורת שנקרא כוורת בקופסא המכיל קטעים שרואים אור לראשונה על גבי דיסק, ביניהם "פינות פוגי", אופרות הרוק המקוריות והופעות מוקלטות ב-DVD.
ההופעה עצמה תועדה בסרט DVD ובאלבום כפול בשם כוורת - המופע האחרון שהגיע למעמד אלבום זהב.
החזרות למופע תועדו בסרט שק של סנטימנטים של הבמאי אבידע לבני ששודר ב-Yes דוקו באפריל 2014.
דני סנדרסון - גיטרה חשמלית, זמרה
אפרים שמיר - גיטרה חשמלית, זמרה
יצחק קלפטר - גיטרה חשמלית, זמרה
יוני רכטר - פסנתר חשמלי, פנדר רודס, זמרה
שי וצר - תופים, כלי הקשה
גיא מזיג - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, קולות רקע
עידו זלזניק - קלידים, קולות רקע
גילי שפירא - גיטרה אקוסטית, קולות רקע
יותם בן חורין - גיטרה אקוסטית, קולות רקע
כוורת חוזרת היה סיבוב הופעות של להקת כוורת שנערך החל מקיץ 1990 לאחר שהלהקה התאחדה לכבודו.
אחת מההופעות הוקלטה ברדיו גל"צ, והיא הופעה שהתקיימה ב-4 באוקטובר 1990 בפארק הירקון בתל אביב ונקראה "כוורת נפרדת", והייתה האחרונה בסבב הופעות הנ"ל.
בנוסף סיבוב ההופעות הונצח בסרטו הדוקומנטרי של צבי שיסל, "כוורת - תמונות מחיי הלהקה".
רשימת השירים בהקלטת גל"צ מההופעה האחרונה
אפרים שמיר - גיטרה, שירה
כוורת – הופעה חיה בתיאטרון ירושלים 1974 הוא שמו של אלבום הופעה כפול של להקת "כוורת" שהוקלט בשנת 1974 במהלך הופעה בתיאטרון ירושלים, ויצא לאור במהדורה מחודשת רטרו בויניל בשנת 2017.
ההופעה של הלהקה הייתה כחלק מסיבוב ההופעות של האלבום סיפורי פוגי.
האלבום יצא לראשונה על גבי ויניל (תקליט כפול 180 גרם) והוא הועבר מהסלילים האנלוגיים המקוריים של ההקלטה, בנוסף הוא כולל את פוסטר ההופעה המקורי מפרסום ההופעה, בגודל חצי גיליון.
האלבום מחולק ל-4 צדדים (כפי שהיה מקובל על תקליטי ויניל ישנים).
גידי גוב - שירה, טמבורין
מאיר פניגשטיין - תופים, דקלום ושירה כ"פוגי"
הוקלט במהלך הופעה בתיאטרון ירושלים, 1974
כוונה להרוג הוא סרט אפל בריטי משנת 1958, הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר האירי בריאן מור .
הסרט צולם במונטריאול והכיל קאסט בינלאומי של שחקנים אירופאים ואמריקאים.
חואן מנדה, נשיא מדינה בדרום אמריקה אשר שרד ניסיון התנקשות בחייו, עובר למונטריאול על מנת לעבור טיפול רפואי עבור קריש דם קטלני שהוא עלול לעבור.
אויביו הפוליטיים שומעים על מקום הימצאו ומעסיקים שלושה רוצחים שכירים מהעיר על מנת להשלים את משימת ההתנקשות.
פרנסיסקו, העוזר של מנדה הנמצא איתו בעיר שותף אף הוא בתוכנית ההתנקשות, בעוד שהוא במסווה עוזרו ואיש סודו בוא מעביר מידע אודותיו לרוצחים, בנוסף לכך פרנסיסקו גם חושק בקרלה, אשתו של מנדה.
בינתיים בוב מקלורין (ריצ'רד טוד), רופא מנתח בריטי המתגורר בקנדה נתון תחת הלחץ של אשתו מרגרט (קייטי בויל), המעוניינת לעזוב את קנדה ולחזור ללונדון על מנת שייפתח שם מרפאה פרטית לרפואה פלסטית בה ירוויח יותר כסף.
מרגרט טוענת שהיא יודעת על הרומן שבעלה ניהל את עם ננסי פרגוסון, המנתחת שעובדת עימו והיא מאיימת לפרסם דבר זה בציבור, על אף שזהו בדיה והרומן לא התקיים.
הדאגות של בוב בחייו גורמות לו לאבד את הריכוז בעבודה במהלך שהוא מנתח את מנדה והוא כמעט עושה טעות פטאלית, אך לבסוף הניתוח מושלם בהצלחה.
כשמנדה מתאושש מהניתוח הוא מרגיש שקרלה אינה מגלה עניין בו ולא עושה מאמצים לבקר אותו, הוא גם מתחיל לחדוש בכוונותיו של פרנסיסקו, מסיבות אלה הוא דורש לעבור לחדר אחר בבית חולים.
הרוצחים השכירים מגיעים לחדר שהם חושבים שנמצא בו מנדה והם מגלים שהם הרגו אדם אחר חף מפשע, בוב, ננסי והמשטרה סבורים כי ההרוג זוהה בטעות כמנדה והם מצמידים לו שמירה צמודה 24 שעות ביממה עד שישתחרר מבית החולים.
חבורת הרוצחים הנחושים לקבל את השכר תמורת העבודה שהם צריכים לבצע מתחילים להתנהל בפזיזות ובחוסר זהירות המובילה לעימות בבית החולים, בעימותים נורה ירייה ובוב נקלע באמצע, בוב מתעמת עם אחד המתנקשים ושניהם נופלים דרך החלון.
כוונת MARS היא כוונת המשלבת שני מכשירי תצפית, כוונת השלכה וכן כוונת לייזר, וגם כוונת ברזל כגיבוי.
היא תוכננה ומיוצרת על ידי חברת ITL Optronics, שבסיסה בישראל.
הלייזר עשוי להיות גלוי או אינפרא אדום וניתן להפעיל אותו לפי הצורך באמצעות מתג לחץ.
הכוונת נרכשה על ידי מספר צבאות, כולל צבא ארצות הברית, עבור סדרת ה-M16; צה"ל, עבור רובה התבור; וצבא הודו (בייצור מקומי ברישיון כ-Raptor sight), עבור רובה INSAS, כמו גם לקוחות אחרים.
הגדלה: 1x צמצם: 25 מ"מ קוטר נקודה: 0.3 מילי־רדיאן (בערך 1 "@ 100m) מקבילה: <0.2 מילי־רדיאן באינסוף תעבורת אור: 85% לתגובה פוטופית פיצוי נקודה אדומה: טווח דינמי אוטומטי = 1 שליטה על עוצמת נקודה: 5 מצבים: OFF, HIGH, MEDIUM, LOW, VERY LOW.
עיוות אופטי: סטיית זווית של 0.5o של קרני אור מקבילות דרך הכוונת
מצביעי לייזר אדום: 650nm, 1.0 mW, Class 2 (IEC 825-1) IR (אופציונלי): 850nm, 0.4 mW, Class 1 (IEC 825-1) ** מוגבל לכוחות לאכיפת החוק והצבא בלבד הסתעפויות קרן: 0.5mRad איפוסהתאמה: לייזרים למראה וכיווני רפלקס מותאמים בפעולה אחת נתונים פיזייםמשקל: 431 גרם (15.2 oz).
כוורת (לשעבר שק"ל) היא רשת חנויות נוחות אשר מופעלת על ידי האגודה למען החייל בתוך בסיסי צה"ל.
החברה מעניקה שירותים בתשלום עבור חיילים במתחמים צבאיים, בשונה משירותי ההסעדה שבאחריות הצבא, המורכבים מחדרי האוכל הצבאיים ופתיות, שמתופעלים על ידי חיל הלוגיסטיקה, ומוענקים לחיילים ללא תשלום.
הרשת מפעילה גם קנטינה ניידת, משאית הכוללת את כל מוצרי הקנטינה, המגיעה לבסיסים ומוצבים מרוחקים שאין בהם מבנה קבוע לקנטינה.
בעגה הצבאית סניפי הרשת מכונים "שקם" על שם שירות הקנטינות הראשון שפעל בצה"ל.
בחלק מהבסיסים הכוורת מתופעלת על ידי חיילי סדיר, המכונים בעגה הצבאית "שקמיסט".
מאז קום המדינה פעלו בבסיסי צה"ל חנויות השקם, אשר הופעלו על ידי הצבא עצמו, ואחר כך על ידי משרד הביטחון.
בשנת 2002, מספר שנים לאחר הפרטת השקם, החליטה חברת "אלקו החזקות", שהחזיקה ברשת, להפסיק את פעילותה בבסיסי צה"ל.
כתוצאה מכך הועברה פעילות השקם בבסיסי צה"ל לאגודה למען החייל.
מאחר שמותג השקם נשאר בבעלות אלקו החזקות, היה צורך לבחור שם אחר לרשת החדשה.
לצורך כך הוקמה ועדה, והשם הנבחר היה שק"ל, כראשי תיבות ל"שירות קנטינה לחייל".
האגודה למען החייל הקימה את חברת-הבת "ש.י.ר.ן" (שירות רווחה לכוחות הביטחון) על מנת להפעיל את הרשת.
הרשת כוללת כיום 300 נקודות מכירה, 9 'חנויות על גלגלים' אשר מגיעות לבסיסים נידחים בהן אין חנות נייחת, וסניף סופר אחד הכולל קופות בשירות עצמי.
הרשת מגלגלת כ-500 מיליון ש"ח בשנה, ומחירי המוצרים בה נקבעים על פי סקר של משרד הביטחון שנערך פעמיים בשנה, שמטרתו להשוות את מחירי הרשת למחירי הרשתות הגדולות בישראל.
נמתחה גם ביקורת על העובדה כי לא מפורסם מכרז ציבורי בו ניתן להתחרות באגודה למען החייל, וכי בעצם ש.י.ר.ן מקבלת פטור מתחרות.
ב-2014, הוחלט למתג מחדש את הרשת, לאחר ניסיונות כושלים לקבל חזרה בעלות על המותג "שקם".
את השם החדש ואת מראה הלוגו בחרו חיילי צה"ל, באמצעות סקר בו השתתפו כ-1,200 חיילים וחיילות מיחידות ואזורים שונים בארץ, ונבחר השם "כוורת".
שמו החדש של המותג הוסבר "במשמעות הרחבה של המילה 'כוורת', מדובר במקום הומה ושוקק פעילות - רמז לאופן בו אנו רואים את הרשת עבור החיילים כנקודת מפגש ובילוי.
כוורת היא אוסף תאי אחסון רבים, רמז להיצע העשיר והמגוון שבחנויות".
עם מיתוג הרשת מחדש, הוחלט גם להוריד את מחיריהם של מוצרים רבים ברשת, כתגובה לביקורת הרבה.
ב-2017 השיקה הרשת אתר קניות מקוון, בעזרתו כל חייל יכול לרכוש חבילה עם מוצרים מהכוורת אשר יגיעו לבסיס בו הוא משרת בתוך 4 ימי עסקים.
עם מיתוגה מחדש כ"כוורת", הרחיבה הרשת את היצע המוצרים מעבר לרק מכירת מזון והושק גם מותג פרטי, הכולל פריטים כמו מוצרי טואלטיקה, אביזרי ביגוד, אלקטרוניקה ומכשירי חשמל.
כוונת השלכה היא כוונת מבוססת סיב אופטי, המרכז אור לנקודה במרכז הכוונת שאליה מכוּון הנשק.
כוונת השלכה יכולה להיות מורכבת על רובים או אקדחים.
רעיון פיתוח כוונת ההשלכה עלה בשנת 1900, אז רשם מהנדס האופטיקה האירי הווארד גרוב פטנט על רעיון כוונת ההשלכה ל"כלי נשק גדולים וקטנים".
השימוש הראשון בכוונת השלכה היה במטוסי קרב גרמניים ב־1918. הכוונת השתמשה בקולימטור כדי ליצור תמונה שמתמקדת באינסוף ומוקרנת על זכוכית שקופה.
בניגוד לכוונות ברזל ישנות, הטייס לא צריך לכוון את מבטו כדי לראות את נקודת הפגיעה של הכדור, אלא יכול היה להזיז את ראשו (בטווח העדשה של הקולימטור) ועדיין לראות תמונה שמכוונת למקום המדויק.
תותחי המטוס אופסו בהתאם לכוונת כדי שהכדורים והפגזים יפגעו בנקודה במרכז הכוונת ממרחק מסוים.
לכוונת ההשלכה יתרון משמעותי על פני כוונת הברזל:
המהירות בה ניתן לכוון על מטרה עם כוונת השלכה גדולה בהרבה, מכיוון שמספר המשתנים אותם נדרש להתאים על מנת לירות בכוונת ברזל הם 2 (הצלבה בין אחורי לקדמי) לעומת שימוש בכוונת השלכה שדורש רק משתנה אחד והוא המיקום של הנקודה המופיעה בכוונת
ביחידות המובחרות של צה"ל נעשה שימוש בכוונת השלכה בשם 'טריג'יקון רפלקס', של חברת טריג'יקון.
כוונת זו מתחברת לנשק באמצעות מתאם A.R.M.S.
חברה נוספת שכמה דגמים של כוונות השלכה שבית הייצור שלה נמצאים בשימוש צה"ל היא חברת מפרולייט הישראלית.
בין הכוונות תוצרת מפרולייט שבשימוש צה"ל נמנות מפרולייט M21 הוותיקה, מפרולייט M5 שנכנסה לשימוש ב-2015, ומפרו מור.
בנוסף לכך, יש גם שימוש בכוונת השלכה מדגם MARS (ראשי תיבות של Multi-Purpose Aiming Reflex Sight) המיועדת להתקנה על רובי M4 או תבור בעלי מסילת פיקטיני.
"כוורת" (או "להקת כוורת") הוא מארז התקליטורים הראשון של להקת הרוק הישראלית כוורת, אשר יצא לאור ב-11 בספטמבר 2008. מארז זה מכיל את שלושת אלבומי הלהקה בגרסאותיהם המורחבות משנת 1989.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון, למעט היכן שצוין אחרת.
ב-17 ביוני 2022, לרגל יום חנויות התקליטים הבינלאומי, הודיעה חברת התקליטים NMC כי לאחר למעלה משלושים שנה, ייצור תקליטי אלבומי האולפן של להקת כוורת ישוב, ואלה יעברו שיפורי סאונד על ידי פיני שפטר.
בנוסף, הודיעה החברה כי יופץ מארז תקליטים צבעוניים-שקופים במהדורה מוגבלת שיכיל את טרילוגיית אלבומי האולפן של הלהקה בעיבוד המחודש.
יומיים לאחר שהמארז הופץ, נודע כי מלאי המארזים אזל ולא ברור אם ייצורם ישוב.
כרזה המכילה תמונה של חברי הלהקה עם סמליל האלבום צפוף באוזן.
בלמידה עמוקה, כוונון עדין (fine tuning) הוא גישה ללמידה באמצעות העברה, כלומר שימוש במודל שאומן על משימה מסוימת כדי לבצע משימה אחרת.
בכוונון עדין מתבצע אימון קצר נוסף של רשת נוירונים, אשר כבר אומנה אימון מלא על משימה אחרת.
האימון הקצר נועד להתאים את הפרמטרים של הרשת למשימה החדשה.
כוונון עדין יכול להתבצע על כל הרשת, או רק על תת-קבוצה של השכבות שלה.
במקרה השני, השכבות שאינן עוברות כוונון עדין "מוקפאות", כלומר, לא משתנות במהלך ה-backpropagation.
עבור ארכיטקטורות מסוימות, כגון רשתות קונבולציה, מקובל לשמור את השכבות המוקדמות יותר (הקרובות לשכבת הקלט) קפואות, מכיוון שהן מזהות תכונות ברמה נמוכה יותר, ולאמן רק את השכבות האחרונות.
לדוגמה, רשת שאומנה על זיהוי בעלי-חיים, ניתן לאמן מחדש את השכבות האחרונות שלה על זיהוי חפצים, מתוך הנחה שהשכבות המוקדמות מזהות תכונות ויזואליות כלליות, כגון כיווני קווים, שינויי צבעים וצורות גאומטריות, ורק השכבות האחרונות מזהות אובייקטים מורכבים.
מודלים שאומנו מראש על קורפוסים גדולים וכלליים עוברים בדרך כלל כוונון עדין על ידי שימוש חוזר בפרמטרים שלהם כנקודת התחלה והוספת שכבה ספציפית למשימה שאומנה מאפס.
למשל, מודל שאומן על זיהוי בעלי חיים באופן כללי, יכול כך לעבור כוונון עדין כדי לזהות באופן מפורט גזעים שונים של כלבים.
כוונון עדין של המודל המלא הוא גם נפוץ ולעיתים קרובות מניב תוצאות טובות יותר, אך הוא יקר יותר מבחינה חישובית.
על אף שכוונון עדין מתבצע בדרך כלל באמצעות למידה מונחית, כלומר באמצעות דוגמאות מוכנות מראש של קלט יחד עם הפלט הרצוי, ישנן גם טכניקות לכוונון עדין שמשלבות למידה מונחית עם למידה בלתי מונחית.
ניתן גם לשלב כוונון עדין עם למידת חיזוק המבוססת על משוב אנושי כדי לייצר מודלי שפה כגון ChatGPT (גרסה של מודלי GPT לאחר כוונון עדין) ו-Sparrow.
במקרים כאלו בני אדם מעניקים משוב לפלט של המודל, עם התייחסות להיבטים כמו תקינות תחבירית, ידידותיות או תקינות פוליטית.
בפיזיקה, כוח הוא אינטראקציה שיכולה לגרום לשינוי בתנועה של גוף.
הכוח הוא גודל פיזיקלי וקטורי, מסומן באות הלטינית , ויחידת המידה שלו במערכת היחידות הבין-לאומית היא ניוטון.
כוח הפועל על גוף יכול לגרום לשינוי במצבו של הגוף, או להתנגד לכוח אחר הפועל על אותו גוף.
הדינמיקה היא התורה העוסקת בתנועתו של גוף בהשפעת כוחות, ובבסיסה שלושת חוקי התנועה של ניוטון, המתארים את היחס בין כוח לתנועה:
החוק הראשון של ניוטון, עקרון ההתמדה, קובע כי קיימת מערכת אינרציאלית, שבה בהיעדר כוח (או כשהכוח השקול הפועל עליו שווה לאפס), גוף לא יואץ, כלומר, יתמיד במנוחתו או במהירות קבועה לאורך קו ישר.
חוקי ניוטון תקפים רק במערכת יחוס אינרציאלית.
החוק איננו מקרה פרטי של החוק השני.
החוק השני של ניוטון קובע כי הכוח הוא נגזרת התנע לפי הזמן.
בניסוח נוסף, תאוצתו של גוף עומדת ביחס ישר לכוח הפועל עליו וביחס הפוך למסתו.
נוסחה זו נכונה בתנאי שהמסה אינה משתנה.
החוק השלישי של ניוטון קובע כי כנגד כל כוח פועל כוח נוסף השווה בגודלו והפוך בכיוונו.
אם הכוח משמר ניתן לתארו כגרדיאנט של פונקציית אנרגיה פוטנציאלית:
המכניקה הקלאסית מבוססת על מושג הכוח, אך פילוסופים כדוגמת ג'ורג' ברקלי ודייוויד יום התנגדו למכניקה של ניוטון וטענו שהכוח שהנהיג ניוטון הוא לא יותר מאשר פיקציה מתמטית.
הם טענו שלא ניתן למדוד כוחות, ובוודאי שלא באופן ישיר.
לדוגמה: מדידת כוח על ידי התארכות קפיץ – בפועל המדידה היא עד כמה התארך הקפיץ, והטענה שההתארכות נבעה מפעולה של כוח עליו היא כבר פרשנות של הצופה.
עוד הם טענו שהחוק השני של ניוטון הוא בעצם טאוטולוגיה מאחר שעל ידי תאוצה מוגדרת פעולה של כוח.
ניוטון היה מודע לבעייתיות של מושג הכוח ומערכת ייחוס מוחלטת וניסה להצדיק את השימוש במושג זה בתחילת ספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע".
עוד בעייתיות שהייתה אז במושג הכוח היא הבעיה של כוחות מתוקים (עקרון ד'אלמבר) וכוח האינרציה (התמד) שאותו פירש ניוטון ככוח פנימי של הגוף.
אפשר לראות בחוק השלישי של ניוטון הגדרה של המושג מסה, על ידי התייחסות ל"כוח" כמושג ראשוני, בדומה למרחק ולזמן, שגם אותם לא מגדירה הפיזיקה הקלאסית.
הגדרה נוספת למסה במכניקה הקלאסית, מתקבלת מחוק הכבידה של ניוטון, המקשר בין כוח, מסה ומרחק.
שתי ההגדרות הללו אינן "שקולות": במסגרת המכניקה הקלאסית לא ניתן להסיק אחת מהן מתוך השנייה.
בעיה זו שהציקה לפיזיקאים מראשיתה, יושבה על ידי קבלתה כאקסיומה המבוטאת בעקרון השקילות של איינשטיין בתורת היחסות הכללית, לפיה מנוחה בשדה כבידה אחיד שקולה לתאוצה שלא בהשפעת שדה כבידה, עד כי צופה היושב בתא סגור לא יוכל להבחין באמצעות ניסוי תחת השפעת מי מהן הוא נתון.
לצד המכניקה הניוטונית, שמתייחסת בעיקר לתנועה, יש למושג הכח בפיזיקה הקלאסית קשר ישיר לגדלים נוספים, כמו לחץ, ולכן על חוק הגזים האידיאליים, ומושגים נוספים כמו חוזק חומרים.
למרות הבעייתיות הפילוסופית, תורת המכניקה של ניוטון הייתה מוצלחת ביותר באופן ניסיוני ופעלה כראוי לכל צורך מעשי, ולכן נתקבלה כנכונה במהירות רבה.
רק בסוף המאה ה-19, בעקבות גילויים בתחום האלקטרומגנטיות והפיזיקה האטומית החלה להתערער נכונותה, והמכניקה היחסותית של אלברט איינשטיין מציגה את המכניקה הניוטונית כמקרה פרטי של תנועה במהירויות נמוכות.
כוח משמש מושג מרכזי גם בתורת היחסות.
במכניקת הקוונטים מושג הכוח שימושי פחות, ומוחלף במידה מסוימת במושג שדה.
בפיזיקה מוגדרים ארבעה כוחות יסודיים של הטבע, הנקראים כוחות היסוד או אינטראקציות יסודיות.
כוח הכבידה – כל גוף בעל מסה מושך אליו גופים אחרים בעלי מסה.
הכוח האלקטרומגנטי – המגדיר דחייה ומשיכה בין חלקיקים נושאי מטען חשמלי בתנועה.
הכוח החשמלי – המגדיר דחייה ומשיכה בין חלקיקים נושאי מטען חשמלי אך אינם נעים.
הכוח הגרעיני החזק – המלכד יחדיו את החלקיקים המצויים בגרעין האטום ואחראי גם ללכידות הקווארקים.
הכוח הגרעיני החלש – האחראי על התפרקויות אלפא, בטא וגמא, שהן סוג של התפרקויות רדיואקטיביות.
בחיי היומיום אנו נתקלים בכוחות מסוגים שונים, כגון כוח אלסטי, כוח נורמלי, חיכוך ואחרים, שהם היבטים שונים של ארבעת הכוחות הבסיסיים.
כוח אפור (שם מדעי: Varanus griseus) הוא מין של זוחל ממשפחת הכוחיים והלטאה הגדולה בישראל.
כוח זה הוא שוכן מדבריות בעיקרו, מה שנתן לו את שמו האנגלי (desert monitor).
הוא נפוץ לאורך צפון אפריקה, המזרח התיכון והודו.
הכוח האפור הוא הגדול והכבד שבלטאות ישראל: אורכו 120–150 ס"מ ומשקלו 2–3 ק"ג.
צבעו משתנה לצורך ויסות החום: מאפור-צהבהב כשקר עד לצהבהב בהיר כשחם.
בכך מתאים את עצמו לסביבת מחיתו המדברית.
הגוף מוכתם בכתמים בהירים ואת הזנב מעטרות טבעות שחורות.
צבעו הצהבהב מסייע לו להסתוות מפני אויביו, שהם בעיקר עופות דורסים ויונקים מסדרת הטורפים.
על גבו וזנבו של הכוח הצעיר פסי רוחב שחורים, הדוהים עם הגיל ואינם בולטים אצל הבוגר.
הכוח מגן על עצמו מפני אויביו בצליפות מהירות וחזקות של זנבו הארוך, וגם בנשיכות.
בקיץ מטילה נקבת הכוח האפור 5–12 ביצים בתוך גומה שחפרה בחול הלח.
הצעירים, המגיחים מן הביצים באביב, כשמונה חודשים לאחר ההטלה, שונים בצבעם מן הבוגרים: גופם בצבע אפור בהיר מוכתם בכתמים שחרחרים-צהבהבים.
הכוח האפור הוא פעיל יום וחובב חום והוא הלטאה היחידה בישראל השוקעת בתרדמת חורף, הנמשכת עד חצי שנה.
הכוח האפור מצוי במערב אסיה, פקיסטן, הודו ובצפון אפריקה באזורים חמים לרבות במדבריות, ונפוץ גם בישראל בנגב, הערבה ומישור החוף הדרומי.
כוח זה נזקק לטריטוריה גדולה יחסית, שגודלה 20–50 קמ"ר, ולכן אוכלוסייתו אינה מרובה ומצויה בצפיפות גבוהה, מה שגורם לכוחים להיפגש זה עם זה לעיתים קרובות וגורם לקרבות.
צמצום שטחי החול הטבעיים במישור החוף ובנגב מסכנים את אוכלוסיית הכוח האפור.
מקום חיותו אדמות קלות ואזורים חצי-מדבריים.
הכוח חופר לעצמו מחילות עמוקות ומתגורר בהן.
הכוח האפור ניזון ממכרסמים מדבריים, מחלזונות, מחרקים, מנחשים, מצבים, מעופות ומלטאות קטנות.
את טרפו הוא בולע בשלמותו, תוך הזזת הגוף קדימה ואחורה.
הנקבה חופרת גומה ומטילה בה 5-20 ביצים.
הצעירים בוקעים כעבור 8-10 חודשים.
לפי זיהוי הרס"ג, הכוח האפור הוא "והכח", מתורגם "ואלורל" ב"תפסיר" בערבית-יהודית, משמונת השרצים שנזכרו בתורה לעניין דיני מאכלות אסורים משום דיני טומאה וטהרה:
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 137-139
כוח מבחינה סוציולוגית הוא היכולת לגרום או לכפות על יחידים וקבוצות לפעול בדרך מסוימת או להימנע מפעולה בדרך אחרת, בדרך כלל על ידי נקיטת סנקציות שונות או על ידי איום בהן.
כוח יכול להתבטא ככוח פיזי או להבדיל ככוח פוליטי, המתבטא באיום בסנקציות כלכליות, חברתיות וכדומה.
כוח הוא גורם מסביר חשוב מאוד בכל תאוריה סוציולוגית, ובעזרתו ניתן להסביר כיצד נורמות וערכים מוצאים את ביטוים בהתנהגות, לדוגמה.
המושג הקלאסי של כוח, כפי שמנסח אותו מקס ובר, רואה את הכוח כתכונה של שחקן חברתי – של יחיד, של קבוצה או של מוסד.
אותו שחקן משתמש בכוח נגד שחקנים חברתיים אחרים על מנת לגרום לקידום האינטרסים שלו אל מול אינטרסים מתנגשים של שחקנים חברתיים אחרים.
דוגמה לכוח כזה היא תקרת הזכוכית – מצב שבו קבוצה מגדרית אחת, גברים, מפעילה שיטות שונות על מנת למנוע מקבוצה מגדרית אחרת לתפוס תפקידים, ובכך שומרת תפקידים אלה לבני הקבוצה.
כוח במובן זה, הוא כוח חברתי שחייב להתקיים בתוך מערכת של יחסי גומלין בין לפחות שני צדדים.
שחקן חברתי כשלעצמו, אינו יכול להפעיל או לכפות כוח, יש צורך לציין את הצד הכופה והנכפה בתוך המערכת החברתית בה מופעל הכוח.
למרות שמדובר במשוואה עם שני משתנים, אין הם שווים בכוחם.
אך בעוד צד אחד מצליח להשיג שליטה על הדברים אליהם הוא שואף, גם הצד שאינו שולט, מסוגל להשיג שליטה על אמצעים אחרים להם הוא זקוק.
למשל, למנהל יש כוח יחסי על עובדיו, הוא השולט במשכורת, בתנאי העבודה, ויש לו היכולת לשכור או לפטר את העובד.
העובדים מצידם, יכולים לשנות את השליטה לטובתם במידה מסוימת, כיוון שהם יכולים להחליט לעזוב, לעבוד בחריצות יותר או פחות, או להתאגד בתוך איגוד עובדים שיגן על זכויותיהם וכולי.
למרות שאין מדובר בצדדים השווים בכוחם, אף צד אינו "חלש" עד כדי דיכוי רצונותיו לחלוטין.
גם בתאוריה הסטרוקטורליסטית כוח מופיע כתהליך, יחסים חברתיים מתמשכים.
במסורת המרקסיסטית, אנטוניו גראמשי שכלל את התפקיד של הגמוניה תרבותית באידאולוגיה.
ההגמוניה לשיטתו, היא חיזוק של כוח הקפיטליזם ומדינת הלאום.
גרמאשי ראה את הכוח כמופעל באופן ישיר וגלוי, כוח של בורגנות אשר שומרת על הפרולטריון במקומו.
בתאוריה הפוסט מודרנית נהוג שימוש אחר במושג הכוח, שימוש המושפע רבות מכתביו של מישל פוקו ומשתמש במושג ההגמוניה כפי שטבע אותו אנטוניו גראמשי, אשר החזיק במושג כוח קלאסי.
לפי גישה זו, לכוח מספר מאפיינים השונים מהמאפיינים שמנה ובר:
הכוח אינו תכונה של שחקנים חברתיים אלא של מערכות – פוקו טען כי הכוח אינו נחלתה של קבוצה מסוימת, אלא שורה בחברה כולה.
המשמעות המעשית של טענה זו היא כי הכוח אינו מופעל תמיד על ידי קבוצה אחת והפעלתו אינה תואמת בהכרח את האינטרסים של קבוצה אחת.
כוח אינו רק הרסני אלא גם בונה – גישה זו טוענת כי לכוח יש את היכולת ליצור מושגים במסגרת השיח, ובכך לייצר מציאות חדשה למעשה.
דוגמה לשימוש בכוח באופן כזה היא הגדרת נשים כרגשניות ויצריות, ולכן כמי שאינן מתאימות לשוק העבודה.
יצירת הגדרה כזו מחייבת שימוש בכוח (שכן יש הגדרות אפשריות אחרות), היא פעולה אקטיבית (יצירת הגדרה) והיא אינה בהכרח פעולה של קבוצה חברתית אחת – פעמים רבות גם נשים יתרמו לדימוי הרגשני של נשים, ובכך יתרמו ליצירת הדימוי.
עוד דוגמה היא שימוש של נשים נגד נשים אחרות ב"סלאט שיימינג" על מנת לתייג נשים משוחררות מינית באופן שלילי, בשימוש במינוח גס ופוגעני, כדי למנוע תחרות על משאב המין.
תרומה עיקרית נוספת של פוקו לדיון על כוח, נעשתה על ידו בתאוריה של שיח.
פוקו קישר בין ידע, כוח ושיח, וטען כי שיח פירושו משטר של ידע המגדיר את מה שמותר לומר, וגם את מה שאסור.
השיח מפעיל על הסובייקט כוח, מתוקף יכולתו לכפות על הסובייקט אמת שעליו להכיר בה.
המחקר הפמיניסטי על פטריארכליות, עוסק רבות בנושאים של כוח.
אחת האמרות הידועות על אונס היא, כי "אונס הוא אודות כוח, לא סקס" (Rape is about power, not sex).
ישנם פמיניסטים המבחינים בין "כוח על" (השפעה כוחנית על אנשים אחרים) לבין "כוח ל-" (הכוח לבצע).
לפי החוקרים מגיי וגלינסקי כוח, המוגדר כשליטה על משאבים, מוביל לעוד כוח בכמה צירים מרכזיים.
ראשית, מספר מחקרים הראו כי כוח מוביל להשתתפות בקבוצה, ולהשפעה.
לדוגמה עמדת כוח מלווה בזמן דיבור ארוך יותר בשיחה קבוצתית, ובהתפרצויות רבות יותר לדברי אחרים.
בנוסף, עמדת כוח קשורה לגילויי עמדה כנה ודעה פרטית.
השמעת עמדה יכולה להוביל לקידום אינטרסים ולצבירת עוד הון.
שנית, כוח מוביל לאופטימיות, בביטחון בקבלת החלטות ולהיות יותר מוכוונים לפעולה.
לדוגמה מנכלים בעלי יותר כוח נוטים לבצע יותר שינויים אסטרטגיים.
כמו כן, כוח מקושר לפתיחה במשא ומתן, ולהגשת הצעה ראשונה.
שני אלו ידועים כמובילים באופן מהימן לצבירת הון, ובהתאם לצבירת כוח.
באופן דומה, ביטחון ואופטימיות ידועים כקשורים להישגים ולהצלחה במגוון רחב של משימות, בהקשר זה ידועים מחקריו של הפסיכולוג אלברט בנדורה על המסוגלות העצמית.
בנוסף, כוח מוביל לשינויים בעיבוד מידע.
בפרט הוא מזוהה עם תפיסה רחבה יותר של גירויים, עם התרכזות בתמצית ועם פרשנות מופשטת של גירויים.
כאשר אין הרבה כוח ישנה התרכזות רבה יותר בפרטים הקטנים.
כמו כן, כוח מקושר למודעות מופחתת לאחרים ולתכונותיהם, כל עוד התכונות אינן חשובות עבור בעל הכוח להשיג את מטרתו.
במחקרים נראה כי בעלי כוח התקשו להעריך מה האחר רואה, חושב ומרגיש.
עם זאת, כאשר בעלי כוח התרכזו בלהעריך תכונה מסוימת באחרים, החשובה להגעה למטרה שהם רוצים, הם הצליחו באיתור יותר מאשר חסרי כוח.
לפי מגי וגלינסקי, היכולת של בעלי כוח להשתמש באחרים ביעילות לקידום מטרותיהם משמרת גם היא את עמדת הכוח ומביאה ליותר משאבים.
פוליטיקה ארגונית היא מכלול הפעילויות המבוצעות בארגון או על ידי ארגון על מנת להשיג עוצמה, ולאחר השגת העוצמה, שימוש בה ובמשאבים אחרים על מנת להשיג תוצאות רצויות במצבי אי הסכמה או חוסר ודאות.
ככלל, ככל שיש לארגון פחות משאבים, מטרות מנוגדות ומספר רב של בעלי עוצמה יש בו יותר פוליטיקה.
פוליטיקה קיימת בכל ארגון ברמה כלשהי.
כוח אלסטי הוא כוח פיזיקלי הנוצר כתוצאה משינוי בצורה של גוף אלסטי, שגורם להופעת כוח שגודלו ביחס ישר לגודל שינוי הצורה, ולגודל התנגדותו של הגוף הספציפי לשינויי צורה.
לדוגמה, כאשר מכווצים קפיץ הוא מפעיל חזרה כוח אלסטי (השווה בכוחו לכוח הגורם לכיווץ), בהתאם לחוק השלישי של ניוטון הקובע כי בעת אינטראקציה בין שני גופים (הפעלת כוח), לכול פעולה יש פעולה שווה ונגדית.
כאשר מותחים או מכווצים קפיץ, הוא אוגר אנרגיה פוטנציאלית שכאשר תשוחרר - תבצע עבודה.
במכניקה הקלאסית, כוח אלסטי המופעל על קפיץ על ידי כוח כלשהו, מבוטא על ידי חוק הוק:
כאן הוא הכוח האלסטי, הוא קבוע הקפיץ שאופייני לאותו קפיץ, כלומר גודל התנגדותו של הקפיץ.
במערכת היחידות הבין-לאומית קבוע הקפיץ נמדד בניוטון למטר (N/m), כלומר כמות כוח ההתנגדות של הקפיץ ליחידת אורך קבועה.
כדי למדוד את קבוע הקפיץ יש לערוך סדרת ניסויים.
הוא שיעור ההתכווצות/התרחבות של הקפיץ ביחידות מרחק.
קבוע הקפיץ מושפע בעיקר משני גורמים:
החומר ממנו עשוי הקפיץ ועוביו
כאשר מחברים קפיצים לגוף כלשהו במקביל, התנגדותם השקולה היא גדולה יותר מההתנגדות של כל קפיץ בנפרד, ושווה לסכום ההתנגדויות של כל קפיץ בנפרד.
כאשר קפיצים מחוברים במקביל ניתן להשתמש בנוסחה:
וכך הגענו לנוסחה הבאה: כאשר מחברים קפיצים במקביל, ניתן להשתמש בנוסחה:
לפי נוסחה זו, אם מחברים שני קפיצים בעלי קבוע קפיץ זהה ( זהה) במקביל, הקבוע השקול יהיה .
כלומר, התנגדות צמד הקפיצים תהיה גדולה פי שניים מההתנגדות של כל אחד בנפרד.
בחיבור קפיצים נקבל ירידה ביעילות הקפיץ, שכן אם נחבר זוג קפיצים ונפעיל עליהם כוח F, נקבל שכנגד המקרה הקודם - חיבור קפיצים במקביל,
כעת הקפיץ יתארך הרבה יותר מאשר הקפיצים ממנו מורכב היו מתארכים אם היינו מפעילים על כל אחד מהם את הכוח F בנפרד.
ניתן להסביר את התופעה בפשטות: תכונת הקפיץ היא שכאשר מפעילים על הקפיץ כוח בצידו האחד, הקפיץ יפעיל בדיוק אותו כוחו בצידו השני, שמחובר אל הקפיץ הבא, וכך הלאה.
נקבל בעצם שהתארכות הקפיץ המורכב מכמה קפיצים היא סכום התארכויות כל הקפיצים מהם הקפיץ מורכב, אילו היינו מודדים את התארכויותיהם ביחס לכוח F בנפרד.
נחשב את קבוע הקפיץ של n קפיצים כלליים:
נוציא מכל משוואה את ההתארכות שלה בהתאם לכוח F:
כעת נמצא את k המשותף:
וכך הגענו לנוסחה הבאה: כאשר מחברים קפיצים בטור, ניתן להשתמש בנוסחה:
מנוסחה זו אפשר לראות שכאשר מחברים קפיצים בטור, הקבוע השקול שלהם קטן יותר מההתנגדות של כל אחד מהקפיצים בנפרד.
לדוגמה אם מחברים בטור שני קפיצים בעלי אותו קבוע קפיץ, הקבוע השקול יהיה .
ואם נשקול את האפשרות השנייה, גזירת קפיץ שלם לשני קפיצים, נקבל שני קפיצים אשר למעשה קבוע הקפיץ שלהם גדול פי 2 מקבוע הקפיץ שממנו נגזרו, בהנחה שהם יהיו בעלי קבוע קפיץ שווה.
גם אם קבוע הקפיצים שנחתכו אינו שווה בערכו, נקבל תמיד כי קבוע הקפיץ של כל אחד מהקפיצים שנגזרו גדול יותר מקבוע הקפיץ המקורי.
מכאן ניתן להסיק מסקנה ברורה: תאורטית, ככל שקפיץ קצר יותר, כך קבוע הקפיץ שלו גדול יותר.
המשמעות היא שקפיצים קצרים יימצאו יעילים יותר בהתנגדות לשינויי כוח גדולים מאוד, לכן נשתמש בקפיצים כאלו למטרות בלימת זעזועים במכונות כבדות כגון כלי רכב, רכבות וכדומה.
מנגד קפיצים ארוכים הם בעלי קבוע קפיץ נמוך יותר.
המשמעות היא שהם רגישים יותר לשינויים קטנים בכוח שמופעל עליהם.
נוכל להשתמש ביכולת זו למדידת מסות נמוכות מאוד, אשר מפעילות משקל נמוך מאוד על מד המשקל.
כוח 100 (מוכרת גם בשם "יחידה 100") היא יחידה מיוחדת ללוחמה בטרור (בראשי תיבות: לוט"ר) במערך הכוחות המיוחדים של צה"ל, שייעודה העיקרי היה טיפול במצבי קיצון בבתי סוהר צבאיים שבהם מוחזקים מחבלים.
מקור שם היחידה הוא שילוב בין המילה "כוח", שמתארת צוות לוחם, ובין המספר 100, שמזוהה בין השאר עם המשטרה – היות שהיחידה כפופה מקצועית לפיקוד הדרום ולחיל המשטרה הצבאית.
היחידה הייתה כפופה פיקודית לפיקוד שאליו משתייך מתקן הכליאה שבו היא נמצאה, ומקצועית – לחיל המשטרה הצבאית.
לוחמי היחידה ענדו סיכת לוחם וחבשו כומתה כחולה.
היחידה הוקמה באמצע שנות התשעים, ונסגרה בשנת 2006, כאשר הועברו מתקני הכליאה עם האסירים הביטחוניים לידי שירות בתי הסוהר.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, היחידה נפתחה והוקמה מחדש תחת פיקוד דרום ומשמשת כיחידת השתלטות מיוחדת במערך הכוחות המיוחדים של צה"ל, שייעודה העיקרי הוא טיפול במצבי קיצון בבתי סוהר צבאיים שבהם מוחזקים מחבלים, שכעת באחריות שירות בתי הסוהר, לאחר שהועברו מהמשטרה הצבאית בשנת 2006.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל מאבטחת היחידה את מתקן הכליאה במחנה שדה תימן, שהוכר על-פי צו שר הביטחון כמתקן בחזקת צה"ל, בשל מחסור במקומות כליאה לאסירים ביטחוניים.
מתקן כליאה דומה מוקם בבסיס המשטרה הצבאית ב"מחנה עופר", בסמוך לכלא עופר.
לאור העלייה במספר העצורים הפלסטינים בתחילת שנות ה-90 קם הצורך במתקני כליאה נוספים, ואיתם בא הצורך במתן פתרון מהיר ואיכותי למצבי קיצון פוטנציאליים.
תחילה פעלה היחידה בכלא מגידו בצפון בשנת 1989, לאור הצורך הגובר ביחידה המסוגלת לתת מענה מהיר ואיכותי למצבים קריטיים כגון חטיפת בני ערובה, בריחת עצירים וכדומה, וכן מצבי קיצון כגון התפרעויות עצירים, שדורשים השתלטות והתערבות מסונכרנת (לוט"ר).
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה קמו מתקני כליאה נוספים (מת"כ קציעות בדרום וכלא עופר סמוך לירושלים).
בשנת 2005 לקחה היחידה חלק פעיל בעסקת חילופי השבויים במסגרת פרשת טננבוים, שבה הוטסו, בין השאר, 36 אסירים ביטחוניים לגרמניה.
ב-2006 פורקה היחידה לאחר שהוחלט במטה הכללי ובמשרד הביטחון על העברת כל מתקני הכליאה הביטחוניים של צה"ל לשב"ס.
הקמת היחידה מחדש במלחמת חרבות ברזל
לאחר טבח שבעה באוקטובר נשבו אלפי מחבלים, בהם מאות מחבלי נוח'בה בידי צה"ל.
בעקבות זאת הוקמה יחידה, שאימצה את השם "כוח 100", לשמירה על אסירים מסוכנים בשדה תימן ולתגובה על התפרעויות ואלימות מצד העצורים.
אנשי היחידה החדשה כוללים בוגרי היחידה המקורית ולוחמים לשעבר ביחידות מיוחדות.
הלוחמים עברו הכשרה קצרה יותר מזו של היחידה המקורית כולל אימוני לוט"ר, אימוני ירי מיוחדים, אימוני קרב מגע, אימונים מוסקים ואימוני הפ"סד.
מאז טבח שבעה באוקטובר, צוות כוח 100 מאייש את מחנה המעצר שהוקם בשדה תימן לכליאת מחבלי הנוח'בה שנשבו במהלך הלחימה, ומהווה כוח של לוחמי כליאה במתקן הכליאה הגדול שנפתח לצורך קליטת האסירים הרבים בעקבות המלחמה.
מתקן כליאה דומה מוקם ב"מחנה עופר", סמוך לכלא עופר, וינוהל על ידי המשטרה הצבאית, בשל מחסור במקומות כליאה לאסירים ביטחוניים.
פרשת ההתעללות במחנה שדה תימן
במהלך יולי 2024, חוקרי מצ"ח חקרו מספר חיילי מילואים מהיחידה בעקבות טענות להתעללות במחבל חמאס והשתתפות בהתפרעויות כלא נווה צדק.
נגד חמשת החיילים החשודים בפרשה הוגשו בפברואר 2025 כתבי אישום באשמת התעללות וחבלה.
הגיוס ליחידה נעשה לאחר מיון ו"גיבוש" שעברו הלוחמים, בעיקר במהלך הטירונות במשטרה הצבאית.
רוב המתנדבים הגיעו מהיחידות המובחרות ביותר בצבא.
אף על פי שמדובר ביחידת בת של משטרה צבאית, כוח 100 היא יחידה ממערך היחידות המיוחדות של צה"ל, ככוח רב-תכליתי לפעילות צבאית, וכליאה, וכן יחידת התערבות במקרה קיצון בבתי הסוהר.
מסלול ההכשרה והגיוס ל"כוח 100" כולל טירונות פיזית בעיקרה, והתמקדות בשיפור היכולות הפיזיות של החיילים, אימוני קרב מגע, אימוני לוט"ר ואימוני חי"ר בסיסי להעלאת רמת הרובאות.
לאחר סיום הטירונות חולקו הלוחמים לצוותים לפי מתקני הכליאה.
במתקני הכליאה המשיכו הלוחמים את האימונים לקראת קורס הלוט"ר, והשתתפו בפעילויות היחידה השונות בשגרה.
לאחר מכן הגיעו הלוחמים לקורס הלוט"ר.
לאחר קורס הלוט"ר אשר נמשך כמספר חודשים המשיכו הלוחמים לקורס מ"כים בביסלמ"ח שנמשך שלושה חודשים.
לאחר מכן עברו לוחמי הצוות הכשרה על מגוון אמצעי אל-הרג ייחודיים כגון אקדח הטייזר (בכך הייתה "כוח 100" לאחת היחידות הראשונות בצה"ל שהשתמשו במטול רימוני גז אוטומטי "רינגו" ואמצעים נוספים).
לאחר מכן יצאו רוב לוחמי הצוות לקורסים שונים – חובשים, מדריכי ירי באקדח, צלפי טרור, קורס "קופים" (לוחמים המאומנים בירידה באמצעות חבלים אל מטרות טרור), מדריכי קרב מגע, מדריכי כושר קרבי ומאמני חדר כושר.
היציאה לקורסים היא לפי התאמה אישית, יכולת אישית ורצון.
לאחר סיום הקורס סיים הלוחם את המסלול, ולאחריו החל הלוחם את תפקידו הראשון כלוחם בצוות ההתערבות.
בכוח 100 שהוכשר במלחמת חרבות ברזל, ביצעו הכשרה קצרה הרבה יותר, רק מספר שבועות, שכללה אימוני לוחמה בטרור, אימוני ירי וקרב מגע מבצעי, ואימונים לטיפול בהפרות סדר, לצורך מילוי החוסר בלוחמים מקצועיים בשדה תימן.
מקבילתה האזרחית של "כוח 100" היא יחידת מצדה של שירות בתי הסוהר.
כוח 14 הוא היחידה האווירית של ארגון הפת"ח.
הארגון הוקם בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, במטרה לשמש חיל אוויר של המדינה הפלסטינית, לכשתקום.
מקור שמו, בדומה למקור שמו של כוח 17, הוא במספר השלוחה הטלפונית של הארגון במטה הפת"ח בביירות בשנות ה-70.
את הכוח ייסדו קולונל טאריק וקולונל חסן עוידה, מוותיקי הפת"ח.
עיסוקיו העיקריים של הכוח היו גיוס טייסים ממוצא פלסטיני מתוך צבאות ערב לשורותיו, שליחת פלסטינים לקורס טיס, וביצוע משימות תובלה אוויריות עבור הנהגת הפת"ח.
חיילי הכוח עברו את הכשרתם במסגרת חילות האוויר של צבאות ערב ופקיסטן, וכן במסגרות אזרחיות במדינות המערב.
עד מלחמת לבנון הראשונה התרכז הכוח בעיקר בדרום לבנון ובסוריה.
הטלטלה שעבר הפת"ח בשנת 1982, בעקבות מלחמת לבנון, הביאה לפגיעה משמעותית ביכולותיו הצבאיות בכלל, ובפרט בכשירות כוח 14. הכוח עבר לתוניסיה ולצפון תימן, משם הוא פועל בעצימות נמוכה עד היום.
לצורך פעילות הכוח חכר אש"ף בשנת 1985 את האי קמראן, הסמוך לעיר אל-חודיידה בתימן.
במקום שופץ מסלול ישן והוקמה מפקדתו של הארגון.
כיום, עיקר פעילות הכוח מתרכזת באימון חיילים, אולם הוא חסר משמעות אמיתית עבור הרשות הפלסטינית.
ידוע כי ברשות הכוח היו מספר מטוסי תובלה מדגם פוקר F27 ומספר מסוקים מדגם בל 206. ההערכות הן שמדובר בציוד שנרכש מתוניסיה.
בנובמבר 1982 התרסק בתימן טייס של הכוח עם מטוס קרב מסוג מיג-21. זוהי ההוכחה היחידה להימצאות מטוסי קרב ברשות הכוח, הגם שלא ברור אם המטוס היה בבעלות הכוח או שנשכר על ידו למטרות אימונים.
ההערכות הן שלכוח לא היו שאיפות להפוך לחיל אוויר קרבי, בשל העליונות של חיל האוויר הישראלי.
דווח גם כי הארגון החזיק מספר דאונים ומצנחי רחיפה.
כוח 17 היה חלק מהמשמר הנשיאותי הפלסטיני.
בעבר היה ארגון טרור המסונף לפת"ח, והוגדר כיחידת העילית שלו.
ייעודו המקורי של הארגון היה אבטחת אישים בצמרת פת"ח.
מקור השם של הארגון הוא כנראה במספר שלוחת הטלפון שלו במפקדת הפת"ח בביירות בשנות ה-70.
הארגון הוקם בשנת 1972 על ידי עלי חסן סלאמה, בהוראתו של מייסד הפת"ח ויו"ר אש"ף, יאסר ערפאת.
המטרה המקורית של הארגון הייתה אבטחת אישים, אולם בפועל עסק הארגון לכל אורך שנות קיומו במגוון רחב של פעולות, ובהן פעולות טרור נגד מטרות ישראליות, איסוף מודיעין, ושיטור באזורים שהיו בשליטת הפת"ח בלבנון ובירדן בשנות ה-70 וה-80.
ב־1979 חיסל המוסד את סלאמה.
מחמוד אלנאטור, שומר ראשו של ערפאת, מונה להחליפו.
אחרי גירוש מנהיגי הפת"ח מלבנון ב-1983 ירדה רמת פעילותו של הארגון במידה ניכרת, אולם ב-1984 התייצבו היחסים בין אש"ף לבין ירדן, התפתחות שאפשרה לפעילים של הארגון להתמקם בשטח ממלכת ירדן ולתקוף את ישראל באמצעות פיגועים.
הארגון שם לעצמו למטרה את חיזוק פעילות ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין, שפעל עד אז נגד ישראל מטעם הפת"ח.
פעולת הטרור המשמעותית ביותר שביצע הארגון לפני קום הרשות הפלסטינית הייתה הרג הימאים הישראלים בלרנקה, קפריסין, בספטמבר 1985.
הארגון התפרש גם באירופה, שם הקים תשתית לגיוס כספים וכלי נשק.
ב-1984 איתרה המשטרה הרומנית מצבור גדול של כלי נשק בביתו של פעיל כוח 17, אבו סלים.
במהלך ניסיונות של הארגון להחדיר נשק לישראל ולשטחים דרך הים, נתפסו סירות רבות על ידי צה"ל.
בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 התעצם הפת"ח בדרום לבנון צבא של ממש, שכונה "אסעאפה".
כחלק מתהליך ההתעצמות הזה היה אז גם כוח 17 בשיאו.
ברישומי הפת"ח נכתב שבהתקפות צה"ל על ביירות במהלך מלחמת לבנון הראשונה מנה הארגון 3,600 לוחמים, מהם נהרגו 500. על פי אותם רישומים הורכב אז הארגון מתשעה גדודים, שלושה מהם לחמו בדרום-מערב לבנון, ושישה גדודים נוספים ניסו להגן על מפקדת הפת"ח בדרום ביירות.
גורמים בישראל נוטים להטיל ספק במספרים האלה, ומעריכים שמספר אנשי הכוח היה קטן יותר.
בזמן מלחמת לבנון הראשונה (1982) חומשו אנשי הארגון ברובי סער מתקדמים ובנשק נגד טנקים.
כוח 17 היה בין הארגונים הפעילים באינתיפאדה הראשונה, ועמד מאחורי התקוממויות רבות בשטחים במהלך אותה אינתיפאדה.
עם הקמת הרשות הפך הארגון לחלק ממנגנוני הביטחון בה.
משימתו הרשמית של הארגון היא אבטחת האישים.
בנוסף, עסק הארגון באבטחה של מעברי הגבול בין הרשות הפלסטינית לבין מצרים וירדן, אולם למעשה עושים זאת צה"ל ומשמר הגבול הישראלי.
ההיבט הזה בפעילותו קיבל משמעות מהותית יותר אחרי נסיגת ישראל מציר פילדלפי, בעקבות ההתנתקות, אז כוח 17 קיבל לידיו את מעבר רפיח.
בהיות הארגון חלק ממנגנוני הביטחון ברשות, קיבלו חיילי הארגון נשק ישראלי במסגרת הסכמי אוסלו.
כפרפרזה על "כוח 17" הפלסטיני, כונו כך גם 17 חברי חזית ארץ ישראל שהצביעו בכנסת נגד הסכם חברון.
במהלך האינתיפאדה השנייה יזם הארגון התקפות על אזרחים ישראלים ועל חיילי צה"ל.
פעולותיו התמקדו בעיקר בפיגועי ירי בשטחים נגד כלי רכב ישראליים, לרבות צבאיים.
מאפיין נוסף של פעילות הארגון היה הטמנת מטעני חבלה בתוך הכפרים הפלסטיניים, שהופעלו עם הגעת כוחות צה"ל למקום.
בנוסף יזם הארגון וארגן משלוחי נשק לארגוני טרור המסונפים לפת"ח, לצורך תקיפת ישראלים במהלך האינתיפאדה.
מבצע חומת מגן היווה נקודת מפנה מבחינת הארגון.
מסמכים שנחשפו במוקטעה ברמאללה, בה ישב ערפאת, הוכיחו מעורבות חזקה מאוד של הארגון בביצוע פעולות טרור.
בעקבות זאת הכריז צה"ל מלחמה עיקשת בפעילי הארגון ובמוסדותיו, ובשל כך נחלש הארגון באופן משמעותי בגדה המערבית.
לאורך שנות האינתיפאדה עצר צה"ל או הרג רבים ממנהיגי הארגון.
בינואר 2006 ניצח חמאס את פת"ח בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית.
חמאס קיבל לידיו את רוב המושבים בפרלמנט, בעוד מחמוד עבאס (אבו מאזן), יושב ראש פת"ח, נותר בתפקיד יושב-ראש הרשות.
מצב דברים זה הביא למתיחות רבה בין תומכי פת"ח לבין תומכי חמאס, מתיחות שהגיעה לשיאה בחודש דצמבר 2006, אשר במהלכו הגיעה הרשות לסף מלחמת אזרחים.
מאז הבחירות משמש כוח 17 כמיליציה של ארגון פת"ח במלחמותיו הפנימיות עם ארגוני החמאס.
תפקיד דומה מבצעים ארגונים נוספים של פת"ח, כמו התנזים וגדודי חללי אל-אקצא.
עם ההשתלטות המוחלטת של חמאס על רצועת עזה במאי 2007, גם היבט זה בפעילות הארגון ירד.
כוח 17 נותר הארגון הדומיננטי בגדה המערבית, והוא מסייע בביסוס שלטון פת"ח שם.
ב-23 בדצמבר 2006 נפגשו ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, ויושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס.
במהלך הפגישה הסכימה ישראל להעברתם של אלפי כלי נשק לידי כוח 17 מירדן וממצרים, ולהגדלתו של הארגון ב-3,000 לוחמים.
בתום התהליך ימנה הארגון 10,000 לוחמים בסך הכל.
הסכם זה אושר שנית במפגש בין עבאס לאולמרט באפריל 2007. באוקטובר 2007 ציווה עבאס לפרק את כוח 17 ולשלב את חבריו בכוחות הביטחון האחרים של הרשות.
כוזרית הייתה שפה בה דיברו בממלכת הכוזרים, ישות מדינית שהתקיימה בין המאה ה-7 לראשית המאה ה-11. באופן רשמי, זוהי שפה אשר נכחדה.
קיימת מחלוקת באשר לאיזו קבוצה מהשפות הטורקיות שייכת השפה, והאם זוהי שפה טורקית בכלל.
בלשנים אחדים סוברים כי זו שפה איראנית או קווקזית.
בימי הביניים, סיווגו מלומדים ערבים את הכוזרית כדומה, אך עם זאת לא זהה, לניב הטורקי בו השתמשו עמים טורקים אחרים בסביבתם, כגון האוע'וז.
כיום, הדעה הרווחת בקרב בלשנים היא שהכוזרים דיברו בשפה טורקית, אשר הייתה דומה להונית ולשפת הבולגרים העתיקים, וככל הנראה הושפעה מהטורקית העתיקה ומאויגורית.
מסמכים מעידים כי היו יחסים מדיניים בין הכוזרים וההונגרים, והשפה דוברה בהונגריה עד המאה ה-10, אז נטמעה בהונגרית.
על-פי ה"כארתליס צחוברבה" ("ქართლის ცხოვრება"- חיי כארתלי), ספר ההיסטוריון הגאורגי לאונטי מרובלי, בן המאה ה-11, הייתה הכוזרית אחת משפות הארץ יחד עם ארמנית, גאורגית, עברית, ארמית ויוונית שהיו שגורות על בני בית המלוכה הגאורגי.
מעט מאוד דוגמאות מהשפה הכוזרית קיימות כיום, רובן הן שמות ששרדו במקורות היסטוריים, אך רוב העבודות הכתובות שנשתמרו נכתבו בעברית.
המלה הכתובה היחידה בכוזרית הידועה כיום היא "OKHQURÜM" שמשמעותה "קראתי" (זאת או את זה).
המלה מופיעה בסוף מכתב קייב, ונכתבה באלפבית הרוני, מה שככל הנראה מעיד על כך שאופן כתיבת השפה לא השתנה עם גיור הכוזרים, אך עדיין סביר כי בתקופות שונות ובמקומות שונים נכתבה הכוזרית בכתבים הקירילי, העברי, הלטיני, היווני, הערבי או הגאורגי.
כוח (שם מדעי: Varanus) הוא סוג של לטאות ענקיות אוכלות בשר הנפוצות מאפריקה ועד אוסטרליה באזורים הטרופיים.
סוג זה הוא הסוג היחיד שנשאר במשפחת הכוחיים.
השם הלועזי, "ורן", נובע משבוש של המילה وَرَل (בתעתיק עברי: וָרָל, ברבים أَوْرَال, בתעתיק: אָוְורָאל [שורש ورل ו.ר.ל.]) מן השפה הערבית.
באנגלית הסוג נקרא Monitor Lizards, כלומר "לטאות מעקב", אך המילה האנגלית Warn פירושה להזהיר, וייתכן שזהו מקורה.
אלו לטאות גדולות אוכלות בשר.
הן נחשבות בעלות אינטליגנציה גבוהה, ויש אף לטאות כוח המסוגלות לספור; מחקרים בהם הואכלו פרטים מהמין כוח הסלעים בקבוצות קטנות של חלזונות הראו כי הלטאות מסוגלות להבחין במספרים, עד המספר שש.
לחלק מהמינים ישנו ארס ברוק.
לטאות הכוח הן לטאות ייחודיות, בעיקר בשל יכולת חילוף החומרים המהיר שלהן, המאפשרת תנועה מהירה ויכולות ציד מפותחות, ביחס למשקל גופן הגדול.
הגדול שבמיני הכוחים הוא כוח ענק מהאי קומודו, שהוא גם הלטאה הגדולה ביותר בעולם.
אורכו מעל שלושה מטרים ומשקלו עד 166 ק"ג ואחריו המינים כוח המים, כוח תניני, כוח אוסטרלי וכוח התחרה.
חלק ממינים גדולים אלה מכונים גואנות.
בישראל מצוי מין אחד מהסוג – כוח אפור, שהוא קטן בהרבה מהמינים הגדולים אך עדיין הוא הגדול בלטאות ישראל.
כוח אפור (Varanus griseus) – מצוי בישראל
מגלניה (Varanus priscus) – נכחד (ייתכן ששייך לסוג עצמאי)
כוח באום היה כוח משימה סודי ושנוי במחלוקת שפעל במלחמת העולם השנייה, הוקם על ידי גנרל צבא ארצות הברית ג'ורג' פטון ופעל תחת פיקודו של קפטן אברהם באום.
הכוח פעל בסוף חודש מרץ 1945. לבאום ניתנה המשימה לחדור 80 קילומטרים מאחורי קווי הגרמנים ולשחרר שבוי מלחמה המוחזקים במחנה OFLAG XIII-B, ליד המלבורג שבגרמניה.
קיימות מחלוקות סביב הסיבה האמיתית למשימה, ויש הטוענים כי מטרתה הייתה לשחרר את ג'ון ווטרס , חתנו של פטון שנלקח בשבי בתוניסיה בשנת 1943. תוצאות המשימה היו כישלון מוחלט; מתוך כ-300 חיילי הכוח, 32 נהרגו במהלך המשימה ורק 35 הצליחו לחזור לשטחים בשליטת בעלות הברית, השאר נלקחו כשבויים.
כל 57 הטנקים, ג'יפים וכלי רכב אחרים אבדו במשימה.
מחנה המלבורג היה ממוקם 3 קילומטרים דרומית מהעיר שעל שמה הוא נקרא.
לפני מלחמת העולם הראשונה וגם לפני מלחמת העולם השנייה הוא שימש כמחנה אימונים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הוסב למחנה שבויים וחולק ל-2 חלקים, הראשון (Stalag XIII-C) היה אזור לחוגרים המשרתים בבעלות הברית, והאזור השני (Oflag XIII-B) היה לקציני בעלות הברית.
במקור כל הקצינים השבויים במחנות השבויים היו קצינים סרבים.
המחנה פוצל בהמשך לאזור לקצינים אמריקאיים ולאזור לקצינים סרבים.
החלק האמריקאי הוגדל בחופזה בינואר 1945, בעקבות כמות גדולה של שבויי מלחמה מהקרב על הבליטה.
בעקבות התקדמות הסובייטים לעבר גרמניה בחורף 1944, פונה מחנה שבויי מלחמה בפולין ב-21 בינואר 1945, ו-1,290 השבויים שבו הועברו מערבה לתוך גרמניה ואז דרומה להמלבורג.
בין שבויי המלחמה היה גם לוטננט קולונל ג'ון ווטרס, חתנו של גנרל פטון, שנפל בשבי בתוניסיה בפברואר 1943. קולונל פול גודי, הקצין הבכיר ביותר במחנה, שמר תיעוד של השבויים, דבר אשר סייע למודיעין האמריקאי להבין היכן שבויים קציניו.
חורף 1944 נחשב לאחד הקרים ביותר.
כל אחד משבעת הבניינים במחנה היה דחוס ב-200 אנשים.
הטמפרטורה הממוצעת בבניינים הוערכה במינוס 7 מעלות צלזיוס.
אוכל היה בעייתי כמו חימום.
בתחילה השבויים במחנה התקיימו מדיאטה של 1,700 קלוריות ליום, פחות מ-2000 הקלוריות הממולצות ליום לאדם במצב מנוחה.
הכמות הנ"ל נחתכה כאשר אספקת המזון צומצמה ואוכלוסיית המחנה גדלה, עד להערכה של 1,070 קלוריות ליום.
רבים במחנה סבלו מירידת משקל של יותר מ-23 קילוגרמים.
דיזנטריה עקב תנאי הסניטריה הירודים במחנה החלישה את השבויים עוד יותר.
גנרל פטון הקצה את המשימה על פיקוד קרב B, הדיוויזיה המשוריינת הרביעית, בפיקודו של לוטננט קולונל קרייטון אברמס.
אברמס רצה להשתמש בכל פיקוד הקרב שלו (2 גדודים וסיוע ארטילרי) אך בקשתו נדחתה, ובמקום פלוגה אחת של טנקים בינוניים, פלוגה של חי"ר משוריין ומחלקה של טנקים קלים הוקצו לכוח המשימה.
מפקד גדוד הטנקים שהיה מיועד לפקד על המשימה היה חולה והציע כי באום, מפקד המפקדה של הגדוד, יובל את הכוח שתוכנן לצאת בשעות הערב המאוחרות של ה-26 במרץ.
פלוגה A, גדוד החי"ר המשוריין העשירי (קפטן רוברט לנגה) - 4 קצינים ו-169 חיילים ב-15 זחל"מי M3.
פלוגה C, גדוד טנקים 37 (לוטננט ראשון ויליאם נוטו) - 3 קצינים ו-56 חיילים ב-10 טנקי M4 שרמן ו-4 רכבי סיוע.
המחלקה השלישית, פלוגה D, גדוד טנקים 37 (לוטננט שני ויליאם וויבר) - קצין אחד ו-18 חיילים ב-5 טנקי M3 סטיוארט.
כוח תמיכה וסיוע, גדוד החי"ר המשוריין העשירי - 3 קצינים ו-60 חיילים בטנק קל אחד, 12 זחל"מים ו-10 כלי רכב אחרים.
בסך הכל מנה הכוח 11 קצינים, 303 חיילים, 16 טנקים, 28 זחל"מים ו-13 כלי רכב אחרים.
בערב ה-26 במרץ, כוח המשימה הגיע לאשפנבורג ונתקל באש כבדה שניטרלה מספר כלי רכב, כולל אחד מטנקי השרמן.
רק בבוקר למחרת הצליח הכוח לפרוץ ראש גשר ועבר את קווי הגרמנים.
הבעיה הגדולה של הכוח במשימה היה העדר המפות, שהיו רק ב-15 מתוך 57 הרכבים, והעדר הידע לגבי מיקומו המדויק של המחנה.
הדבר האט את התקדמות הכוח בצורה משמעותית וגרם לו לספוג יותר אש מאשר תכנן.