tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן הוסיף מספר מחלקות: ילדים, עיניים, אורתופדיה, ויחידה לטיפול נמרץ לב.
שלזינגר תואר כחלוץ בתחום האתיקה הרפואית המבוססת על ההלכה.
בשנת 1966, עוד בימי חייו נקרא על שמו המכון לחקר הרפואה על פי התורה, שנוסד בבית החולים אותו ניהל.
היה נשוי לחנה, לבית מונק.
אסתר, הייתה נשואה עד לפטירתה לפרופ' ישראל אומן.
אחר פטירת הבת אסתר, נישאה בשנת 2005 בתו הגדולה בתיה כהן לפרופ' אומן.
ראש ישיבת שעלבים הרב מאיר שלזינגר.
"פאם" פריס היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה וולשית.
שיחקה בתפקיד 'מא' לארקין בסדרת הטלוויזיה "The Darling Buds of May", וכלורה ת'יים בסדרה "רוזמרי ות'יים".
היא השתתפה בסרטי משפחה המבוססים על יצירות של סופרים בריטים כמו בתפקיד מיס טראנצ'בול בסרט "מטילדה" והדודה מארג' בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן".
פריס נולדה בהנובר שבגרמניה להורים מוויילס, כאשר אביה שרת בחיל האוויר המלכותי.
את ילדותה בילתה באברקנפיג בוויילס.
אביה, פרד פריס, היה שוטר ואמה, אן פרקינס, עבדה במאפייה המשפחתית.
כשהייתה בת 13 היגרה המשפחה לניו זילנד.
היא חזרה לאנגליה בשנות העשרים המוקדמות שלה.
ב-1986 התחתנה עם רוג'ר פרוסט.
פריס מתגוררת בקנט בדרום מזרח אנגליה.
בנעוריה הופיעה פריס בתיאטרון מרקורי באוקלנד ניו זילנד.
כשחזרה לבריטניה שיחקה בלהקות תיאטרון אזוריות.
בשנים 1991 עד 1993 גילמה את 'מא' לארקין האימהית בסדרת הטלוויזיה "The Darling Buds of May" של ITV.
כמו כן השתתפה בתוכניות טלוויזיה כמו "Meantime", בה גילמה את אמם הקוקנית של פיל דניאלס וטים רות', הסדרה "קוני", הסיטקום "Hardwicke House", הדרמה "Oranges Are Not the Only Fruit", בסדרת הטלוויזיה "Where the Heart Is", וב-"Paradise Heights".
מ-2003 ועד 2006 כיכבה כבלשית גינון, לורה ת'יים, בסדרה "רוזמרי & ת'יים" לצידה של פליסיטי קנדל.
פריס השתתפה בדרמות תקופתיות אחדות בהם עיבודים לרומנים "מידלמארץ'", "הדיירת מאחוזת ויילדפל", "ידידנו המשותף", "בטבעת החנק", "פוליאנה" ו"ג'יין אייר".
היא גילמה את דמות המנהלת מיס אגאת'ה טראנצ'בול בסרט "מטילדה" על פי הספר באותו שם.
כמו כן שיחקה בתפקיד הדודה מארג' הנבזית בסרט מסדרת סרטי הארי פוטר "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", והופיעה בסרט "הילדים של מחר".
שני הסרטים בוימו על ידי אלפונסו קוארון.
ברדיו השתתפה בתסכיתים שהופקו ברדיו 4 של ה-BBC.
הופעותיה בתיאטרון כללו הופעות בהפקות של תיאטרון רויאל קורט ושל התיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-2007 שיחקה בתפקיד פיבי רייס בהפקה מחודשת של המחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן בתיאטרון אולד ויק שבלונדון.
עוד ב-2007 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "Coming Home" של "BBC Wales" על ההיסטוריה המשפחתית שלה בוויילס.
ב-2008 השתתפה פריס בגרסה עתירת כוכבים של ה-BBC לרומן "דוריט הקטנה" מאת צ'ארלס דיקנס וגילמה את דמותה של גברת ג'נרל.
ב-2009 הופיעה בעונה האחרונה של הסדרה הקומית "גאווין וסטייסי".
ב-2010 הופיעה בתפקיד אורח בסיטקום "Grandma's House".
החל מ-2012 משתתפת פריס בסדרת הדרמה "תקראו למיילדת" בתפקיד הנזירה האחות אוונג'לינה.
בשנת 2019 שיחקה בדרמה הביוגרפית "טולקין", אשר מבוסס על חייו של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין
פאלקו גץ הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני ששיחק בעיקר בדינמו ברלין, באייר לברקוזן, פ.צ.
קלן וגלאטסראיי, והתפרסם בכך שערק מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית בשנת 1983, ואף הושעה לשנה בגין עריקתו.
גץ החל את הקריירה במועדון פורוורטס ברלין, ובשנת 1980 החל לשחק בדינמו ברלין, שהחלה אז את תור הזהב שלה בליגת העל המזרח גרמנית.
גץ הושעה על ידי פיפ"א לשנה אחת בגין העריקה, והיה מנוע מלשחק בהמשך עונה זו.
לקראת עונת 1984/85 חתם גץ בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, שם שיחק ארבע עונות, בהן היה חלק מקבוצה שהייתה חברה בצמרת הבונדסליגה, והבקיע לפחות שישה שערים בכל עונה.
גץ שיתף פעולה בבאייר לברקוזן עם שחקני התקפה כצ'ה בום קון, אנדז'יי בונצול, יורגן רובר והרברט ואס.
בעונת 1987/88 זכה גץ עם באייר לברקוזן בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על אספניול.
במפגש הראשון לברקוזן הובסה בתוצאה 0–3, במשחק בו גץ החליף בדקה ה-18 את צ'ה בום קון שנפצע.
בגומלין לברקוזן ניצחה 0–3, כשגץ שיחק 120 דקות והבקיע את השער השני, ולאחר מכן ניצחה בבעיטות הכרעה.
לאחר הזכייה בגביע אופ"א, חתם גץ בפ.צ.
קלן ששיחקה אז בצמרת הבונדסליגה.
בקלן שיתף גץ פעולה עם פייר ליטבארסקי, קלאוס אלופס, תומאס הסלר, אובה ראן ופלמינג פאולסן.
עונת השיא של גץ בקלן הייתה 1989/90, בה הבקיע גץ 11 שערי ליגה, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה באיירן מינכן.
גץ שיחק בקלן ארבע עונות, ובתום עונת 1991/92 עזב את הקבוצה וחתם בגלאטסראיי, שם חבר למאמן הגרמני קרל היינץ פלדקאמפ, ושיתף פעולה עם שני כדורגלנים גרמנים אחרים, טורסטן גוטשואו וריינהארד שטומפף.
בעונתו הראשונה בגלאטסראיי זכה גץ בדאבל, ובעונה השנייה הסתפק באליפות טורקיה.
זארבריקן מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות.
בעונת 1996/97 עבר גץ להרטה ברלין, גם היא שיחקה אז בבונדסליגה השנייה, וסייע למועדון להעפיל אל הבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה עם מיכאל פריץ ואקסל קרוזה.
בתום עונה זו פרש גץ ממשחק פעיל.
לגץ 18 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
לאחר פרישתו, גץ החל לאמן את קבוצת המילואים של הרטה ברלין, תפקיד אותו ביצע עד לשנת 2000. בשנת 2002 מונה לתקופה קצרה כעוזר מאמן הקבוצה הבכירה.
החל ממרץ 2003 אימן את מינכן 1860, והחל שם את עונת 2003/04. באפריל 2004 פוטר גץ ממינכן 1860 עקב הישגים דלים, ובתום העונה הקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה.
ביולי 2004 מונה גץ כמאמנה הראשי של הרטה ברלין, תפקיד אותו מילא עד לפיטוריו באפריל 2007. בינואר 2009 מונה גץ כמאמן הולשטיין קיל, ופוטר מתפקיד בספטמבר 2009. בינואר 2011 מונה גץ כמאמן נבחרת וייטנאם, אך פוטר מתפקידו לאחר חמישה משחקים.
לאחר מכן אימן בארצגבירגה אווה ובפ.צ.
החל מאפריל 2016 גץ אימן בפ.ס.וו.
פרנקפורט, שהתמודדה בתחתית הבונדסליגה השנייה בעונת 2015/16. גץ מונה לתפקיד על מנת להציל את הקבוצה מנשירה אל הליגה הגרמנית השלישית, אך לא הצליח במשימתו ועזב את המועדון.
הרקע להקמת הסוכנות היה משפט רצח ארלוזורוב שהתנהל בארץ באותה שנה והביא לשיא את המאבק בין הציונות הסוציאליסטית והרוויזיוניסטית.
סוכנות הידיעות המקומית היחידה שסיקרה את המשפט עבור העיתונות היהודית העולמית הייתה הסוכנות הטלגרפית הארץ-ישראלית (סט"א; באנגלית: Palestine Telegraphic Agency, PTA), חברה-בת של סוכנות הידיעות היהודית .
זו סיקרה את המשפט מנקודת מבט רוויזיוניסטית, ובעקבות זאת ביקש דוד בן-גוריון להקים סוכנות ידיעות חלופית, שתשרת את ההנהגה הציונית שבשליטת מפא"י.
הסוכנות נוסדה ב-10 בדצמבר 1934. ליו"ר הסוכנות מונה העיתונאי יוסף גרביצקי ולסגנו העיתונאי יהושע יוסטמן, והיא פעלה תחילה כחלק ממחלקת העיתונות של הסוכנות היהודית.
מאוחר יותר הופרדה הסוכנות ממחלקת העיתונות והייתה למחלקה עצמאית, מחלקת הידיעות, שבראשה הועמד העיתונאי ישעיהו קלינוב (שכמו מחלקת העיתונות, הייתה כפופה למשה שרתוק (שרת)).
"פאלקור" סיפקה ידיעות לעיתונים יהודיים ברחבי עולם, בהם "היינט" הוורשאי (פולין) ו"יידישה רונדשאו" הברלינאי (גרמניה), וגם לכמה עיתונים בארץ – "דבר", "הארץ" וה"פלסטיין פוסט".
מקבצי הידיעות שסיפקה (bulletins, בולטינים) נכתבו בעיקר ביידיש ובאנגלית, ולצדן גם בגרמנית ובשפות נוספות.
סוכנות הידיעות שימשה כלי של הסוכנות היהודית.
דיווחיה נשלחו ליותר מ-200 עיתונים יהודיים, אך לא לעיתונים רוויזיוניסטים או אנטי-ציוניים.
בנוסף, היא נטתה להבליט כשלים של מנהיגי הרוויזיוניסטים ובמקביל להצניע חילוקי דעות בתוך הסוכנות היהודית, וכן שימשה אמצעי הדלפה של הסוכנות היהודית (בן-גוריון הדליף דרכה את דו"ח ועדת פיל במלואו ימים אחדים לפני פרסומו הרשמי).
ככלי תעמולה, עיקר פועלה היה מכוון כלפי יהדות התפוצות.
בראשית אוקטובר 1948 הוכנסה תחת משרד החוץ ולמעשה חדלה לפעול.
פאם טואן (בוייטנאמית: Phạm Tuân; ) הוא קוסמונאוט וייטנאמי, שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס.
פאם טואן נולד בכפר בהודו-סין הצרפתית.
לאחר סיום בית הספר התגייס לצבא שהיה בעיצומה של מלחמת וייטנאם.
בשנת 1967 עבר קורס טיס בברית המועצות ולאחר שחזר לווייטנאם השתתף בטיסות מבצעיות.
ב-27 בדצמבר 1972 פאם טואן הפיל מטוס B-52 סטרטופורטרס.
בכל מהלך המלחמה זה היה המטוס היחיד שהופל על ידי מטוס קרב וייטנאמי.
עד היום טוענים האמריקאים שהמטוס הופל על ידי אש נ"מ מהקרקע.
על הפלה זו לפאם טואן הוענק תואר "גיבור כוחות המזוינים של וייטנאם".
בשנת 1979 הצטרף פאם טואן ליחידת הקוסמונאוטים של ברית המועצות.
בשנת 1980 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 37, לצד ויקטור גורבטקו, במהלכה ביצע מספר מחקרים.
לאחר מכן חזר לווייטנאם והמשיך לשרת בחיל האוויר.
בהמשך כיהן בתפקיד ניהולי במשרד ההגנה הווייטנאמי.
בשנת 2002 מונה ליושב ראש בנק ממשלתי שהיה קשור עם המערכת הצבאית.
בשנת 2008, בהתאם להחלטת הממשלה, הוא פרש מתפקיד זה.
פאם פרדמן (בשוודית: Pam Fredman; נולדה ב-13 במאי 1950, בגטבורג, שוודיה) היא פרופסורית שוודית למדעי המוח וסגן הנשיא לשעבר של אוניברסיטת גטבורג.
משנת 2016, פרידמן היא הנשיאה של ארגון האוניברסיטאות העולמי
פרדמן סיימה תואר שני במדעים בהנדסה כימית באוניברסיטת צ'למרס בשנת 1973 ודוקטורט לפילוסופיה בנוירוכימיה בשנת 1979. התזה שלה הייתה בנושא "מבנה ותפקוד של גנגליונים".
בין השנים 1995–1997 הייתה ראש המחלקה למדעי המוח.
בשנת 1997 קיבלה מינוי כפרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת גטבורג, והפכה לסגן דיקן הפקולטה לרפואה בין השנים 1997–1998. לאחר מכן המשיכה להיות בתפקידים ניהוליים באקדמיית סולגריאנסקה .
בין השנים 2003–2006 פרידמן הייתה המנהלת והדיקן של האקדמיה לסולגריאנסקה.
ב -1 ביולי 2006, מונתה לרקטור אוניברסיטת גטבורג, משרה שהיא החזיקה עד 1 יולי 2017.
פרדמן היא חברת האקדמיה המלכותית השוודית למדעי ההנדסה מאז 2008.
לאחר מכן כיהנה כסגן הנשיא של אוניברסיטת גטבורג מ-2006-2017. בתפקיד זה, פרידמן שימשה כמנהלת האוניברסיטה ונציגתה העיקרית.
פרדמן שימשה גם כחברת הנהלה במספר ארגונים, ובהם המועצה השוודית למחקר רפואי (1999–2003), החברה הבינלאומית לנוירוכימיה (1995–1999) והפדרציה של מדעי המוח האירופיים (1996–2001)
משנת 2016, פרדמן היא נשיאת ארגון האוניברסיטאות העולמי.
פרידמן ישבה במועצת המנהלים של האוניברסיטה השוודית והאגודה להשכלה גבוהה, SUHF, בין השנים 2007 ו-2014, והיושב ראש שלה בין השנים 2009–2014.
לפרידמן יש למעלה מ-100 פרסומים ו-4,700 ציטוטים.
ESN הוקרה למרצה הצעיר, 1982
פרס פרנסטרום לחוקר צעיר מבטיח, 1994
מפלגת העם היהודית (ייִדישע פֿאָלקספּאַרטײַ או פֿאָלקס-פּאַרטײַ) נוסדה באימפריה הרוסית לאחר הפוגרומים של שנת 1905 על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב וישראל אפרויקין.
מפלגה זו השתתפה בכמה בחירות שנערכו בפולין ובליטא בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20.
לפי משנתו של שמעון דובנוב, העם היהודי הוא לאום שעיקר ביטויו במישוריים הרוחניים והתרבותיים ועליו לשאוף להמשך קיומו הלאומי והתרבותי כאוטונומיה בתפוצות (כפי ששרד עד כה במהלך הגלות), ובהקשר המודרני בגרסה מודרנית וחילונית של ועד ארבע ארצות כפי שהיה בממלכת פולין-ליטא ההיסטורית.
הדגש הלאומי היהודי איננו חייב להתבטא במישורים טריטוריאליים או היבדלות-פוליטית, אלא במישורים חברתיים של אוטונומיה תרבותית לאומית.
בדומה לדגש של מפלגת הבונד (נציגת מעמד הפועלים, הפרולטריון) על שפת היידיש ותרבותה, ייצגה מפלגת היידישע פאלקס-פארטיי את מעמד הביניים היהודי, עם דגש דומה, אך הציגה כיוון אידאולוגי שונה במקצת.
לפי דובנוב, התבוללות איננה תופעה טבעית; המאבק הפוליטי היהודי צריך להתמקד בהשגת אוטונומיה יהודית בקהילה, בשפה ובמערכת החינוך, אך בשונה מהבונד, אין הדגשה סוציאליסטית ברוח מלחמת המעמדות.
זו הייתה מפלגה ליברלית בנושאי כלכלה, המחויבת לדמוקרטיה וחילון.
במישור הפוליטי החוץ-יהודי התבטאה שאיפת הפאלקס-פארטיי, בהכרה תרבותית מצד השלטון הלא-יהודי, בצורה שתתבטא במינויו של נושא-משרה ממשלתית שידאג לאינטרסים התרבותיים של הלאום היהודי בחברה.
ואכן, הפולקיסט יעקב זאב לצקי ('ברטולדי') שהיה קודם לכן חבר מפלגת הפועלים הציונית הסוציאליסטית, נתמנה שר לענייני יהודים ברפובליקה העממית של אוקראינה באפריל 1918, והחליף את נציג הפאראייניקטע משה זילברפארב.
אחרי לצקי כיהן במשרה זו אברהם רבוצקי, נציג מפלגת פועלי ציון.
המנגנון המפלגתי של פאלקס-פארטיי החל משנת 1916 בהכנות לבחירות העירוניות בעיר ורשה (שעדיין הייתה נתונה תחת כיבוש גרמני במלחמת העולם הראשונה).
ואכן, המפלגה זכתה לארבעה מושבים במועצת העיר, ביניהם נח פרילוצקי.
פרילוצקי היה אחד ממייסדי ביטאון המפלגה - וורשאווער טאגבלאט.
הביטאון שינה לאחר מכן את שמו ל"דער מאמענט".
בשנת 1919 פרילוצקי נבחר גם לסיים, אך נאלץ לפרוש בשל בעיות ברישומו האזרחי.
בשנים 1922–1927 כיהן נח פרילוצקי בסיים הפולני כנציג היחידי של המפלגה, מתוך 35 חברים יהודיים בפרלמנט כולו (25 מהם נציגי התנועה הציונית, ואף לא נציג אחד של הבונדיסטים).
פרילוצקי נבחר ברשימה מאוחדת של חזית המיעוטים הלאומיים.
מפלגת הפאלקס-פארטיי בפולין התפצלה בשנת 1927, בין הסניף הוורשאי, בהנהגתו של פרילוצקי, ובין הסניף הווילנאי (אז הייתה וילנה עדיין חלק של פולין), בהנהגתו של ד"ר צמח שאבאד.
הפלג הווילנאי היה עוין פחות אל הציונות, והדגיש עוד יותר את היידיש.
נראה כי לאחר הפיצול, חלה נסיגה בפופולריות המפלגה, על אף ניסיון להחיותה בורשה בשנת 1935. בבחירות לקהילה היהודית העירונית בשנת 1936, זכתה המפלגה רק במושב יחיד מתוך 50 המושבים של הקהילה, ולעומתה זכה הבונד ב-15 מושבים.
פלארי נובי (באיטלקית: Falerii Novi) הייתה עיר מוקפת חומה בעמק נהר הטיבר, כ- צפונית לרומא וכ- מערבית לצ'יביטה קסטלנה.
העיר נוסדה על ידי הרומאים כחלופה לעיר צ'יביטה קסטלנה שמרדה ברומא בשנת 241 לפני הספירה.
העיירה ממוקמת על מישור וולקני קל.
העיר הייתה מיושבת עד 700 לספירה, אז ננטשה ברובה.
על פי ההערכה, פאלרי נובי נוסדה כאשר הרומאים החליפו את אחד משבטי הפאליסקים בעקבות מרד נגד הרומאים בסביבות 241 לפנה"ס.
במהלך המאות השלישית והרביעית לפני הספירה, היו בעיר כ-2,500 תושבים.
בתקופות השיא חיו בעיר כ-15,000 אנשים.
האתר הוא מישור שטוח, עם נופים של שדות חקלאיים ומטעי זיתים, ונמצאים בו חלקים מהחומות המקוריות של העיר.
בשנת 2000 נחקר אתר העיירה כחלק מפרויקט עמק הטיבר, שבדק את היקף העיור באזור בתקופה הרומאית.
התוכנית שהפיק בית הספר הבריטי ברומא באמצעות מגנטומטריה חושפת בפירוט רב את המאפיינים הארכאולוגיים הנמצאים מתחת לפני השטח של העיר.
בשנת 2020, סריקת מכ"ם חודר קרקע של אוניברסיטאות קיימברידג' וגנט חשפה מבנים לא ידועים (כמו מרחצאות, אמפיתיאטרון, חנויות ומקדשים).
ושכמה סלעים גדולים של האנדרטאות הוסרו מהעיר.
מהמחקר אפשר להבין כי בניית העיר לא עקבה אחר הקווים הכלליים של הערים הרומאיות שנחקרו עד כה בפירוט.
המקדש, בניין השוק ומתחם המרחצאות גם הם מורחבים הרבה יותר מבחינה אדריכלית ממה שניתן היה לצפות מעיירה קטנה.
בין הבניינים ישנו מבנה גדול עם צורה מלבנית המחוברת לאמה דרך סדרה של צינורות מים.
אבל הצינורות עוברים מתחת לעיר ולא, כפי שניתן היה לצפות, לאורך הרחובות.
מחקרים מוקדמים טוענים שהבניין היה בריכת שחייה חיצונית שהייתה חלק ממתחם רחצה ציבורי גדול.
באתר נמצאו חלקי קרמיקה היכולים לשפוך אור על התאריכים אליהם הם משוייכים, על דרכי ייבוא ועוד.
בנוסף התגלו כלי זכוכית, מטבעות ברונזה, כלי חרס אפריקנים משקולות ועוד, מהמאות החמישית והשישית.
כנסיית סנטה מריה דה פאלרי
הכנסייה היא האתר הבולט ביותר שנשאר מההריסות.
האתר מכיל גם שרידי מקדש רומי גדול שקדם ליישוב, אורכו 120 מטרים ורוחבו 60 מטרים.
יסודותיו של מקדש זה התגלו על ידי מכ"ם חודר קרקע והם נמצאים כמה מטרים מתחת לשרידים אחרים שהתגלו במקום.
פאם דואן צ'אן (בווייטנאמית: Phạm Đoan Trang; נולדה ב-1978 בהאנוי) היא סופרת, בלוגרית, עיתונאית ופעילה דמוקרטית וייטנאמית.
היא כלת פרס הומו הומיני לשנת 2017 מטעם ארגון People In Need שכינה אותה "אחת הדמויות המובילות של ההתנגדות הווייטנאמית בת זמננו".
באותה שנה פרסמה את ספרה התשיעי "פוליטיקה לכולם" ("Chính Trị Bình Dân").
ב-2019 הוענק לה פרס חופש העיתונות מטעם ארגון עיתונאים ללא גבולות.
באוקטובר 2020 היא נעצרה והואשמה בהפצת מידע כוזב על פעילות המשטר.
בדצמבר 2021 נגזרו עליה 9 שנות מאסר, יותר ממה שדרשה התביעה.
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הגדיר את ההרשעה "שערורייתית".
פאם וטומי היא מיני-סדרת דרמה ביוגרפית אמריקאית, המבוססת על תקופת נישואיהם של מתופף מוטלי קרו, טומי לי והשחקנית פמלה אנדרסון.
המיני-סדרה בוימה על ידי קרייג גילספי, נכתבה על ידי רוב סיגל ומכבבים בה לילי ג'יימס וסבסטיאן סטן בדמויותיהם של פמלה אנדרסון וטומי לי.
המיני-סדרה עלתה לשידור ברשת "הולו" ב-2 בפברואר 2022.
עלילת המיני-סדרה מתארת את המשבר בנישואיהם של פמלה אנדרסון וטומי לי בעקבות פרסום קלטת הסקס הפורנוגרפית הידועה לשמצה שלהם, שהוקלטה באופן פרטי במהלך ירח הדבש שלהם.
לילי ג'יימס – פמלה אנדרסון
סבסטיאן סטן – טומי לי
סת' רוגן – רנד גוטייה
ניק אופרמן – הדוד מילטי
טיילור שילינג – אריקה גוטייה
אנדרו דייס קליי – בוצ'י
ספנסר גרנזה – סטיב פאסנלה
מוז'ן מארנו – גייל צ'וואצקי
פרד השינגר – סת' ורשבסקי
מייק סילי – יו הפנר
הפקת המיני-סדרה הוכרזה לראשונה בשנת 2018, כאשר נמסר כי סת' רוגן ואוון גולדברג יפיקו את הפרויקט תחת חברת ההפקה שלהם, "Point Grey Pictures" וכי ג'יימס פרנקו יהיה אמון על בימוי המיני-סדרה וגילום דמותו של טומי לי.
בדצמבר 2020, נודע כי פרנקו עזב את ההפקה והוכרז כי המיני-סדרה הוזמנה רשמית על ידי רשת "הולו".
עוד נמסר כי על הבימוי יהיה אמון קרייג גילספי ועל כתיבת התסריט יהיה אמון התסריטאי רוב סיגל.
ריגל, הייתה אמונה על עריכת רבים מעבודותיו של גילספי, הצטרפה להפקת המיני-סדרה.
לצד ההכרזה על הזמנת המיני-סדרה, נמסר על ליהוקם של לילי ג'יימס וסבסטיאן סטן לגילום דמויותהם של פמלה וטומי, כשגם רוגן לוהק לגילום דמותו של רנד גוטייה, מי שהפיץ את קלטת הסקס של הזוג.
באפריל 2021, נמסר על ליהוקם של ניק אופרמן וטיילור שילינג לצוות השחקנים הראשי, ועל ליהוקם של פפי סונוגה, אנדרו דייס קליי, ספנסר גרנזה ומוז'אן מרנו לצוות השחקנים המשני.
ביוני 2021, פרד השינגר הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה בתפקיד חוזר.
צילומי המיני-סדרה החלו ב-5 באפריל 2021 בלוס אנג'לס והסתיימו ב-30 ביולי 2021.
פאלקסצייטונג היה הביטאון הרשמי של הבונד, שיצא לאור ביידיש בוורשה, בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה, בין 25 בנובמבר 1921 ל־22 בספטמבר 1939 ולאחר מכן בין פברואר 1946 לינואר 1949.
בין השנים 1923 - 1926 העיתון הופיע תחת השמות די "נייע צייט" (זמנים חדשים), "אונזער צייט" (הזמן שלנו), "אונזער פאלקסצייטונג" (עיתון העם שלנו), "נייע פאלקסצייטונג" (עיתון העם החדש) ולאחר מכן "פאלקסצייטונד" (עיתון העם).
העיתון מומן מכספי הבונד בתוספת תרומות שהגיעו באופן לא סדיר מארצות הברית ובמידה מועטה מפרסומות.
בשנתו הראשונה, "פאלקסצייטונד" יצא לאור כשבועון ובין השנים 1922 - 1939 כעיתון יומי.
בין השנים 1922 - 1925 העיתון הופץ ששה ימים בשבוע.
בשנת 1925 הוחלט להוציאו לאור גם בשבת, למרות התנגדותם של החוגים הדתיים.
בעיתון היו בין ארבעה לשמונה עמודים ותפוצתו נעה בין 10,000 ל-18,000 עותקים.
העיתון שיקף את הדעות האנטי קומוניסטיות והאנטי ציוניות של הבונד וקידם את האידאולוגיה הסוציאליסטית החילונית שלו בקרב הפועלים דוברי היידיש.
הוא דיווח על מדיניותה של פולין ועל הדיונים שהתקיימו בהסֵיְים, הבית התחתון של הפרלמנט הפולני, אך גם על נושאים שנגעו ישירות לקהילה היהודית בפולין.
ה"פאלקסצייטונג", הקדיש מקום נרחב לסיקור פעילות ציש"א (ביידיש: צענטראַלער יידישער שול-אָרגאַניזאַציע אין דער פוילישער רעפובליק) "ארגון בתי הספר היידים המרכזי ברפובליקה הפולנית" שהבונד נמנה בין מקימיו.
בשנת 1936 התפרסמו בו מאמרים שביקרו נחרצות את תוכנית האווקואציה של זאב ז'בוטינסקי.
הגיליון האחרון של "פאלקסצייטונד" הופיע ב-22 בספטמבר 1939 ימים ספורים לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית וברית המועצות.
העיתון "פאלקסצייטונד" חידש את פעילותו בשנת 1946, כאשר יצא לאור פעם בשלושה עד ארבעה שבועות.
כתבו בו בין היתר על התחדשות החיים היהודיים בפולין, על המצב בפלשטינה, ופרסמו זיכרונות של שורדי שואה לצד שירה ופרוזה של סופרי יידיש וסופרים אחרים וביניהם יוסף אופטושו, משה קוּלבַּק, מלך ראַוויטש, לב טולסטוי, אפטון ביל סינקליי.
העיתון הפסיק להופיע בשנת 1949 לאחר פירוק הבונד בלחץ המפלגה הקומוניסטית הפולנית.
עותקים של העיתון שהופיעו בפולין בין השנים 1946 – 1949 נשמרים בספרייה הלאומית של פולין ומהווים בסיס למחקרים רבים על חיי היהודים בפולין בתקופה הזאת.
פאלריסטיקה המכונה גם מדע הסמלים והדקורציה (מהגיבור המיתולוגי היווני פאלרוס דרך המילה "phalera" בלטינית: גבורה)), ויש גם מקורות נוספים למילה.
זהו מדע עזר היסטורי העוסק בעיטורים, ביניהם הצורות הנלבשות (נענדות) על הלבוש.
ביוונית עתיקה, המונח ta falara בכתיב לטיני, τά φάλαρα בכתיב יווני, סימן לוח עגול או בצורת חצי סהר מצופה מתכת יקרה, אשר הונח במקור על שכם סוסי המלחמה, כדי להציג את הישגי אדוניהם בקרבות.
המונח הוליד את המילה "פאלרה" ברומא, בעיקר כדי לציין עיטורים צבאיים שנענדו על החזה של לוחמים.
יש גם פירוש נוסף שהמילה נובעת משמו של הגיבור המיתולוגי פאלרוס.
במהלך התפתחות ההיסטוריוגרפיה המודרנית, היסטוריונים רבים התעניינו גם בהיסטוריה של פרסים ומסדרים, במיוחד בקשר למסדרי אבירים.
יוליוס גוטליב איברסן (Julius Gottlieb Iversen), מדען רוסי במאה ה-19, היה נציג מוקדם משמעותי של הפאלריסטיקה.
המילה פאלריסטיקה נטבעה על ידי כריסטיאן טורנוולד (Kristian Turnwald) ואולדז'יץ' פילץ (Oldřich Pilc) ב-1936 כדי לקרוא בשם למדע העזר ההיסטורי הזה, ובאותו הזמן הפריד תחום זה ממדעים קרובים כמו נומיסמטיקה והרלדיקה.
פמלה ג'ו בונדי היא משפטנית ופוליטיקאית אמריקאית המכהנת כתובעת הכללית של ארצות הברית.
בין השנים 2011–2019 כיהנה כתובעת הכללית של מדינת פלורידה.
לאחר כהונתה נהייתה לבעלת ברית קרובה של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ואף הייתה חלק מצוות ההגנה המשפטית שלו במשפט הדחתו הראשון.
בנובמבר 2024 הכריז הנשיא הנבחר טראמפ על כוונתו למנות את בונדי לתובעת הכללית של ארצות הברית, וב-5 בפברואר 2025 הושבעה ונכנסה לתפקידה.
בונדי נולדה בטמפל טרס שבפלורידה.
אביה, ג'וזף בונדי, היה חבר מועצת העיר ולאחר מכן ראש עיריית טמפל טרס.
היא בוגרת בית הספר התיכון "C.
בשנת 1987 השלימה לימודי תואר ראשון במשפט פלילי באוניברסיטת פלורידה, והייתה חברה באחוות דלתא דלתא דלתא.
ב-1990 סיימה לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטטסון, והתקבלה ללשכת עורכי הדין של פלורידה ב-24 ביוני 1991.
בונדי שימשה כדוברת ותובעת מחוז הילסבורו, שם הייתה עוזרת התובע המדינתי.
היא התפטרה מתפקידה זה כדי להתמודד על משרת התובעת הכללית של פלורידה.
במהלך כהונתה הופיעה תכופות בתוכנית הטלוויזיה "Scarborough Country" לצד מנחה התוכנית ג'ו סקרבורו ובתוכניות חדשות שונות בערוץ MSNBC, וכן עבדה כמנחה אורחת בערוץ פוקס ניוז.
כתובעת מחוז הילסבורו, בשנת 2006 תבעה את שחקן הבייסבול לשעבר דווייט גודן על הפרת תנאי השחרור שלו ועל שימוש בסמים.
ב-2007 תבעה את הנאשמים במותו של מרטין אנדרסון בן ה-14 שמת בחזקת משרד שריף מחוז ביי.
בונדי התמודדה על משרת התובע הכללי של פלורידה בבחירות 2010, וניצבה בפני חברת בית הנבחרים של פלורידה לשעבר הולי הנסון וסגן מושל פלורידה ג'ף קוטקמפ בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
במירוץ תחרותי זה זכתה לתמיכתה של מושלת אלסקה לשעבר שרה פיילין, שהייתה אך לאחרונה המועמדת הרפובליקנית לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית.
העיתון "The Palm Beach Post" ייחס את התחזקות התמיכה בה ליכולותיה בשימוש בתקשורת, שכללו הופעות קבועות בפוקס ניוז ויחסים קרובים עם המגיש שון האניטי.
סקר שנערך בידי מכון הסקרים העצמאי "Mason Dixon" באוגוסט 2010 הראה כי היא מובילה משמעותית על פני בנסון וקוטקמפ בפריימריז.
לבסוף, היא ניצחה בבחירות המקדימות עם 37.89% מקולות הבוחרים.
בבחירות הכלליות התמודדה מול המועמד הדמוקרטי דן גלבר, תובע לשעבר שכיהן 10 שנים בבית המחוקקים של המדינה.
בונדי ניצחה את גלבר בניצחון עם 54.8% מהקולות ונבחרה לאישה הראשונה בתפקיד התובעת הכללית של פלורידה.
בבחירות 2014 נבחרה בונדי מחדש עם 55% מהקולות.
יריבה הדמוקרטי, ג'ורג' שלדון, שהיה הנציב בפועל המינהל לילדים ולמשפחות, גרף 42% מהקולות.
החל משנת 2010, קשריה של בונדי עם הסיינטולוגיה וההתרמות הרבות שמארגנים סיינטולוגים עשירים עבור מסעי הבחירות הפוליטיים שלה עוררו סערה בפלורידה.
בונדי הצדיקה את הקשרים האלה ואת נאומיה בפני סיינטולוגים בכירים בטענה שהארגון הסיינטולוגי רוצה לעזור לה להילחם בסחר בבני אדם.
ב-2011 לחצה בונדי על שני עורכי דין במחלקה לפשעים כלכליים במשרד התובע הכללי להתפטר לאחר שחקרו את חברת "Lender Processing Services", חברה לשירותים פיננסיים שידועה בהווה בשם "Black Knight", בעקבות שערוריית החתימות האוטומטיות בארצות הברית.
לאחר ההתפטרויות, בונדי קיבלה תרומת בחירות מ-"Lender Processing Services", אך הכחישה כל קשר של תן וקח.
בונדי הייתה התובעת הכללית המובילה בתובענה ייצוגית שניסתה לבטל את חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (אובמה-קר) בתיק "פלורידה ואחרים נגד מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית".
בתביעה טענה מדינת פלורידה לצד 26 מדינות נוספות כי סעיף החובה האישית בחוק מפר את חוקת ארצות הברית.
בשנת 2016 נאמה בונדי בוועידה הרפובליקנית הלאומית ושלהבה את הקהל בקריאות "!Lock her up" ("כלאו אותה!) נגד המועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון.
בונדי התנגדה לנישואים של זוגות מאותו המין ולנושאים אחרים הקשורים לזכויות להט"ב בארצות הברית.
לאחר פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו ביוני 2016, התראיינה בונדי לעיתונאי אנדרסון קופר מרשת CNN, שטען שהבעת התמיכה שלה בקהילת הלהט"ב אינה מתיישבת עם עברה.
קופר טען שבונדי "או טועה או לא אומרת את האמת," בעוד שבונדי האשימה אותו בהפצת "כעס ושנאה".
ב-2018 הצטרפה בונדי ל-19 מדינות נוספות בהובלת רפובליקנים לתביעה שנועדה לבטל את האיסורים של אובמה-קר על העלאות מחירים של חברות ביטוחי בריאות לאנשים בעלי "מצב רפואי קיים" או לשלול מהם כיסוי רפואי לחלוטין.
באוגוסט 2018, בעוד בונדי עדיין מכהנת כתובעת הכללית של פלורידה, היא השתתפה כמנחה אורחת בתוכנית "The Five" של פוקס ניוז במשך שלושה ימים רצופים והופיעה גם בתוכנית של שון האניטי באותו ערוץ.
פוקס ניוז טענו כי ועדת האתיקה של מדינת פלורידה אישרה את הופעתה בתוכנית, אך דוברת הוועדה הכחישה זאת ואמרה לעיתון "Tampa Bay Times" שטרם התקבלה החלטה בעניין.
הופעתה של בונדי בתוכנית הוגדרה בידי העיתון כ"חסרת תקדים" עבור נבחרת ציבור מכהנת שתנחה תוכנית טלוויזיה.
בשנת 2019, לאחר כהונתה השנייה כתובעת הכללית של פלורידה, נשכרה בונדי בידי באלארד פרטנרס, חברה המקורבת לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, והחלה לעבוד כסוכנת זרה רשומה עבור ממשלת קטר.
בנובמבר אותה שנה נשכרה בידי ממשל טראמפ הראשון כדי לסייע לבית הלבן במהלך הליך ההדחה הראשון של טראמפ, והוענק לה מעמד של עובדת ממשל מיוחדת.
מעמד זה אִפשר לה לעבוד בו-זמנית עבור הממשל ולשמש כשדלנית עבור הלובי הערבי בארצות הברית.
על פי מסמכים רשמיים שנחשפו ב-2025, עבודתה כסוכנת רשומה עבור קטר הייתה בשכר של מעל מיליון דולר בשנה.
במסגרת תפקידה זה, פעלה בונדי לקידום האינטרסים המדיניים והכלכליים של קטר מול הקונגרס האמריקאי, במיוחד לקראת משחקי גביע העולם שהתקיימו בקטר ב-2022. כחלק מעבודתה דרך חברת "Ballard Partners", ייצגה את קטר מול גורמים בממשל ובמגזר הפרטי, כולל תאגידים גדולים כמו אמזון.
הניו יורק טיימס תיאר את תפקידה ככזה שנועד "לתקוף את התהליך" של חקירת ההדחה.
ב-17 בינואר 2020 מונתה בונדי לחברה בצוות ההגנה המשפטית של טראמפ במשפט ההדחה בסנאט.
במהלך משפט ההדחה העלתה בונדי טענות על כך שסגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן ובנו האנטר היו מעורבים בשחיתות שלטונית באוקראינה, במסגרת תפקידו של האנטר ביידן בדירקטוריון של "Burisma Holdings".
נחשף גם כי לב פרנס, איש עסקים המקורב לרודי ג'וליאני ולממשלת אוקראינה, נועד פעמים אחדות עם בונדי בשנת 2018 בזמן שכיהנה כתובעת הכללית של פלורידה, וכן לאחר שעזבה את תפקידה בשנת 2019. בשנה זו נעצר פרנס והואשם בהעברת כספים זרים מאוליגרכים אוקראינים ורוסים לפוליטיקאים רפובליקנים, במיוחד בפלורידה, שם התגורר.
בונדי נאמה בוועידה הרפובליקנית הלאומית ב-2020. בזמן ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 תמכה בטענותיו הכוזבות של טראמפ בדבר הונאת בחירות לכאורה בג'ורג'יה, ויסקונסין, ופנסילבניה.
ב-5 בנובמבר 2020 הופיעה בונדי בפוקס ניוז.
המנחה סטיב דוסי ביקש מבונדי לספק ראיות לטענותיה בדבר הונאה, אך היא מיאנה לעשות זאת.
מאוחר יותר טענה בונדי כי טראמפ ניצח בפנסילבניה, אף שהקולות שם עדיין נספרו, ובסופו של דבר יריבו ג'ו ביידן ניצח במדינה.
במהלך תקופתו כברווז צולע, מינה טראמפ את בונדי לחברה במועצת הנאמנים של מרכז ג'ון פ.
עד שנת 2024 עמדה בונדי בראש הזרוע המשפטית של המכון למדיניות "אמריקה תחילה", מוסד ללא כוונת רווח המקושר לטראמפ, שתכנן מדיניות פוטנציאלית לקראת נשיאותו השנייה.
היא התמקדה בהגשת תביעות הקשורות לבחירות במדינות מפתח בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024.
התובעת הכללית של ארצות הברית
ב-21 בנובמבר 2024 הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו למנות את בונדי לתובעת הכללית של ארצות הברית, לאחר שמאט גייטס משך את מועמדותו למינוי.
מינויה כפוף לאישור והסכמת הסנאט של ארצות הברית.
ב-29 בינואר 2025 אישרה ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית את מינויה של בונדי ברוב של 12 תומכים מול 10 מתנגדים.
ב-4 בפברואר 2025 אישר הסנאט את מינויה של בונדי לתובעת הכללית של ארצות הברית ברוב של 54 מול 46. הסנאטור הדמוקרטי היחיד שהצטרף לעמיתיו הרפובליקנים היה ג'ון פטרמן מפנסילבניה.
ב-5 בפברואר 2025 בונדי הושבעה לתפקידה כתובעת הכללית ה-87 של ארצות הברית.
את טקס ההשבעה ניהל שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית קלרנס תומאס.
ביום הראשון לכהונתה, בונדי ביצעה את המהלכים הבאים:
סגרה את צוות המשימה של ה-FBI לנושאי השפעה זרה.
סגרה את צוות המשימה "KleptoCapture" של מחלקת המשפטים, שהיה אמון על אכיפת הסנקציות שהוטלו על רוסיה בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה.
הורתה על צמצום אכיפת חוק רישום סוכנים זרים (FARA).
הורתה לקבוצת חוקרים נבחרת שתחקור את "ניצול הממשל הפדרלי ככלי נשק", תוך התמקדות בתובע המיוחד לשעבר ג'ק סמית'.
קבעה כי על מחלקת המשפטים לסייע בתוכניתו של הנשיא טראמפ לגירוש המוני של מהגרים בלתי־חוקיים.
אסרה על עורכי דין במחלקת המשפטים להימנע מהשתתפות בפעולות שהם עצמם סבורים שאינן אתיות.
בחנה מחדש הסכמי פשרה והסדרים של מחלקת המשפטים כדי לוודא שהם אינם כוללים העדפות על בסיס גיוון, שוויון והכלה.
ביטלה את הקפאתן של הוצאות להורג פדרליות, והורתה לסייע לתובעים מדינתיים ומקומיים ליישב תיקים בעונשי מוות.
בלמה מימון פדרלי ל"ערי מקלט" המסרבות לשתף פעולה עם רשויות ההגירה.
בראשית כהונתה ספגה בונדי ביקורת על פרסום "מסמכי אפשטיין" – מסמכים הקשורים לפרשיית ג'פרי אפשטיין שהואשם באונס ובסחר בקטינות למטרות מין.
בונדי התירה לפרסום חומרים שהיו נתונים תחת צנזורה כבדה ולא חשפו מידע חדש משמעותי, מה שהוביל להאשמות כי מדובר במהלך פוליטי ולא במהלך אמיתי של שקיפות.
גם פרשנים שמרנים לעגו לפרסום וכינו אותו "הרבה כלום מצונזר".
במהלך כהונתה אישרה הענקת מתנה של מטוס פרטי בשווי כ-400 מיליון דולר מממשלת קטר לנשיא טראמפ.
נושא זה עורר ביקורת בשל עברה של בונדי כסוכנת רשומה של קטר, מה שהעלה תהיות לגבי ניגוד אינטרסים אפשרי.
במרץ 2025 הוציא השופט ג'יימס בוסברג, נשיא בית המשפט הפדרלי בוושינגטון הבירה, צו ארעי האוסר על ממשל טראמפ להשתמש ב"חוק אויבים זרים" לגירוש חברים לכאורה בארגון הפשע הוונצואלי "Tren de Aragua", ואף הורה להחזיר טיסות גירוש שכבר בוצעו.
עם זאת, הממשל השלים את הגירושים בכל זאת, ובונדי טענה לאחר מכן כי "הוראה שבעל פה אינה ניתנת לאכיפה, בניגוד לצו מניעה".
ב-18 במרץ הגישה בונדי עתירה נוספת לבית המשפט, בה טענה שאין הצדקה לדרוש מידע נוסף מהממשל על טיסות הגירוש, וכי דרישה כזו אינה ראויה.
במסיבת עיתונאים שקיימה יום אחר כך, הצהירה כי "לשופט הזה אין זכות לשאול את השאלות הללו" ואין לו "סמכות" לבלום את פעולות הממשל.
בונדי היא ממוצא דרום־איטלקי, עם שורשים במחוז קמפניה.
בשנת 1990 נישאה לגארט ברנס, אך השניים התגרשו לאחר 22 חודשי נישואים.
בשנת 1996 נישאה לסקוט פיצג'רלד, ונישואיהם תמו בגירושים בשנת 2002. ב-2012 הייתה מאורסת לגרג הנדרסון.
מאז 2017 היא נמצאת במערכת יחסים עם ג'ון וייקפילד.
במיתולוגיה היוונית, פַּאן הוא אל הרועים ועדריהם ומייצג גם את המוזיקה הפסטורלית והשעשועים.
ראו בו האנשה של הטבע, שמצד אחד מושך ומפתה בסגולותיו המרגיעות, אבל עשוי להתחלף בזמן קצר לסוער ומסוכן.
בגלגולו המאוחר במיתולוגיה הרומית הוא נקרא בשם פּאונוס.
מקור המילה פאן על פי הגרסה שרווחה עד תחילת המאה ה-20 הוא מהמילה היוונית πᾶς שמשמעותה "הכול", כיום משערים שיש מקור משותף לשמו של האל פאן ולשמו של פושאן (בסנסקריט: पूषन), אחד מאלי השמש האדיאטים הודים.
דמותו של פאן בדרך כלל מוצגת כסוג של דמון, כ"סאטיר" – יצור בעל חצי גוף תחתון של תיש וחצי עליון של אדם עם קרניים וזקן תיש.
בימי הביניים שימשה דמות זו לתיאור שדים.
קימות גרסאות רבות לסיפור לידתו של פאן, אחת מהן היא
שפאן הוא בנם של האל הרמס ובת התמותה פנלופה, נולד וחי בארקאדיה.
לפי מיתוס אחד, כשאמו ילדה אותו וראתה את מראהו המבעית, נחרדה וברחה מיד אחרי שנתנה בו מבט אחד.
אביו לא נרתע ממנו ולקחו לאולימפוס לשעשע את האלים בצורתו והתנהגותו המבדחת, אך הוא חזר לארץ.
היה חלק מפמליתו של דיוניסוס.
הוא נחשב גם אל הפוריות.
פאן היה נגן נפלא, המפיק מחלילו נעימות ערבות כשירת הזמיר.
הוא היה חי במקומות שוממים, הרים, חורשות ויערות, אך העדיף את ארקאדיה, ארץ מולדתו.
פאן מתואר כרודף נשים גדול מאין כמוהו, שבילה את רוב זמנו ברדיפה אחרי הנימפות.
הוא התאהב בנימפה סירינקס אך זו לא רצתה אותו ופנתה לאלים לעזרה.
האלים, על מנת להרחיק את פאן מאותה נימפה, הפכו אותה לקנה.
פאן, באבלו, חתך את הקנים לחלקים באורכים שונים ויצר מהם חליל הידוע בשם "חליל פאן" ובמספר שפות "סירינקס" או "סירינגה".
נימפה אחרת שסירבה לו, היא אכו, נימפת הנחלים והיערות.
הוא שיסה בה את כלביו שטרפוה ורק הד קולה נותר.
לעומת זאת, את הנימפה פיתיס הרג אל הרוח הצפונית, בוריאס, שהתחרה עם פאן על אהבתה.
במקום מותה צמח עץ אורן המקודש לפאן.
המילה פאניקה נובעת מהמילה פאן.
יש הסוברים שמקורה מהפחד הפתאומי שחש מי שנתקל באל פאן באזור שומם, או הפחד שעולה משמיעת קולות מוזרים ומעוררי אימה שהיו בני האדם שומעים בלילות, אשר יוחסו לאל פאן.
הרועים הקפידו על שקט בשעות הצהריים אחרת היו צפויים לחמת זעמו – מנוסת בהלה בקרב העדרים, אשר היו רצים אל מותם.
טיבריוס, קיסר רומי, חקר פעם שמועה על מותו של פאן.
יורד ים בשם תאמוס סיפר שקראו בשמו והודיעו לו ש"פאן הגדול מת".
אמנם יועצי הקיסר חוו דעתם שאכן זה קרה, אך יש הטוענים כיום שלמעשה תאמוס טעה בהבנת הדברים.
הוא שמע את המקוננים על מות האל תמוז (המת בכל קיץ), שקראו "תמוז פאן הגדול, מת" (תמוז הגדול מכול [=פאן], מת) ואילו הוא הבין: "תאמוס, פאן הגדול מת".
בנחל חרמון – הבניאס, אשר בצפון ארץ ישראל הוקם מקדש רומאי לכבוד האל פאן (ומכאן שמו ההיסטורי – "פאניאס") ועיר מפוארת בעלת מבנים מרשימים.
לאחר הכיבוש הערבי שובש שם הנחל ל"בניאס", וזאת משום שבשפה הערבית לא קיים ההגה "פּ".
על שמו נקרא פאן, אחד מירחי שבתאי, וכן כוכב הלכת המינורי שהתגלה על ידי בני הזוג האסטרונומים יוג'ין וקרוליין שומייקר.
דמות של איגיפאן נחשבת על ידי חלק מהחוקרים כדמות נפרדת, אך בחלק אחר היא נחשבת לדמות זהה לפאן.
פאן-ערביות או כל-ערביות היא תנועה הקוראת לאיחוד מדיני, חברתי וכלכלי בין העמים והמדינות הערביות במזרח התיכון.
המונח קשור קשר הדוק ללאומיות הערבית.
באופן מסורתי, הפאן-ערביות אימצה זהות חילונית, סוציאליסטית, ואנטי מערבית.
יש המרחיקים את שורשיו של הרעיון עד לשושלת האומיית האסלאמית הראשונה.
הרעיון נוסח לראשונה בספרו של נג'יב עזורי משנת 1905, "התעוררות הלאומיות הערבית" .
הפאן-ערביות הוצגה לראשונה כאידאולוגיה פוליטית עצמאית על ידי חוסיין בן עלי, שריף מכה, אשר ביקש עצמאות מהאימפריה העות'מאנית בדמות מדינה ערבית, "ערב", שתשתרע על כל חצי האי ערב, בנוסף לשטחים בהן שוכנות היום עיראק, סוריה, ירדן, ישראל, לבנון והרשות הפלסטינית.
ההתכתבות בין חוסיין לנציב הבריטי במצרים הנרי מקמהון, שהתנהלה בשנים 1915–1916, שנודעה כ"מכתבי חוסיין-מקמהון", הביאה לסיכום בין בריטניה והערבים לפיו בתמורה למרד מוצלח של הערבים בשלטון העות'מאני תתמוך בריטניה בתביעות לעצמאות ערבית.
זאת מיד לאחר שהתקיימה ב-1920 למשך ארבעה חודשים הממלכה הערבית של סוריה בראשות פייסל בנו של חוסיין בן עלי שתבעה לעצמה את הטריטוריה המשתרעת על שטחי האוטופיה הידועה בשם סוריה הגדולה.
"ערב" (מאוחר יותר, ממלכת ערב הסעודית), נוסדה בדרום המדברי, שנתפס אז כדל ערך ביחס לאזור הסהר הפורה.
בנוסף, בריטניה הסתמכה על הצהרת בלפור משנת 1917 בבואה לנהל את ארץ ישראל כמנדט בריטי החל מ-1920. כתוצאה מכך, נדחתה פריצתה של הפאן־ערביות לקדמת הזירה הבינלאומית, ותחת זאת נפתחה תקופה של שליטה אנגלו-צרפתית בעולם הערבי.
גרסה פאן־ערבית מגובשת יותר מזו של חוסיין נרקמה בשנות הארבעים בסוריה על ידי מישל עפלק, מייסד מפלגת הבעת' (תחייה), אשר הושתתה על יסודות סוציאליסטים ופאשיסטים־איטלקיים.
אידאולוגיה פאן ערבית הייתה ביסודם של מספר ניסיונות לאחד מדינות לאום ערביות לכדי ישות מדינית אחת, כאשר הבולטת ביניהן הייתה הרפובליקה הערבית המאוחדת אשר איחדה בין מצרים וסוריה וכללה ערבים דרוזים, סונים, שיעים ונוצרים.
יש הטוענים כי גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים ופאן־ערביסט רדיקלי (מכאן המונח "נאצריזם") ראה באיחוד הסורי־מצרי (הרפובליקה הערבית המאוחדת - רע"מ) מדרגה ראשונה בדרך ליצירתה של מדינה כלל־ערבית בהנהגתו.
בניגוד לפאן־אסלאמיזם, אשר קרא לאיחוד מדיני של המוסלמים על בסיס דתי, הפאן־ערביות הייתה חילונית לחלוטין, ורבים מתומכיה, ביניהם עפלק עצמו, היו נוצרים.
באופן דומה, היה טארק עזיז, נוצרי כשדי-קתולי ששימש סגן ראש ממשלת עיראק בתקופתו של סדאם חוסיין, פאן־ערביסט מובהק.
מפלגת הבעת' הפאן־ערבית הייתה, עד לנפילת משטר אסד בשנת 2024, מפלגת השלטון בסוריה.
כמו כן, שלטה המפלגה גם בעיראק, עד להפלת שלטונו של סדאם חוסיין בתום מלחמת עיראק.
שיאה של התנועה הפאן־ערבית היה בשנות השישים, ואולם התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים פגעה קשות בתמיכה בה.
תנועת הכנענים דגלה בברית עם המיעוטים של ארץ הפרת, המרחב השמי של הסהר הפורה, המשתרעת משולי רמת איראן ועד גבולה המזרחי של מצרים, כנגד הפן ערביות.
במחצית הראשונה של שנת 2011 עוד קראו לזה "האביב הערבי" ואילו לקראת סוף השנה, כאשר התקיימו בחירות לפרלמנט הן בתוניסיה והן במצרים, החל להישמע בישראל המונח "חורף אסלאמי" לתיאור גל השינויים שסחף את המזרח התיכון.
בעוד שהיו כאלו שהאמינו שהמהפכות יביאו לעלייתן של דמוקרטיות חדשות במרחב הערבי, חזו אחרים את שלטון השריעה והתמוטטות היחסים הקיימים בין העולם הערבי וישראל.
ואולם, אף אחת מהשתיים לא קרתה.
השינויים היו ייחודיים לכל מדינה ערבית, והתוצאות היו ברובן בלתי-צפויות מבחינת חישובים פוליטיים.
המשטרים הערביים טיפחו את רעיון הבלעדיות שלהם, והזהירו את ישראל ואת המערב שמשטריהם הם השומרים הבלעדיים של הלאומיות החילונית נגד הכוחות האסלאמיים.
בזמן שאותם משטרים קיימו שביתות נשק משלהם עם האחים המוסלמים, הם דמיינו תרחישי יום דין של עליית האסלאמיסטים לשלטון.
פאן-פאן (pan-pan) הוא אות המצוקה הבין-לאומי המציין מצב חירום, שאינו כולל סכנת חיים, על כלי שיט או כלי טיס.
מצב חירום זה פחות בדרגתו מקריאת מיידיי או SOS המסמלים סכנת חיים מיידית לנמצאים על כלי השיט או כלי הטיס.
מטרת אות מצוקה זה היא להזהיר כלי טיס או כלי שיט בסמוך על הסכנה באזור, ולהתריע כי בעתיד ייתכן ויהיה צורך בסיוע נוסף.
אין משמעות ההודעה קריאה לבוא לעזרה, אולם לעיתים משמעה כי יש לנקוט פעולות מסוימות (כמפורט בהמשך).
בכך שונה הקריאה מקריאת מיידיי או SOS שמשמעותם כי כל המקבל את הקריאה נדרש להגיע ולסייע בפעולות החילוץ.
מקורה של הקריאה במילה הצרפתית panne שמשמעה תקלה או שבר מכני.
לימים נוצרו ראשי תיבות בדיעבד באנגלית: "Possible Assistance Needed" - "ייתכן ותדרש עזרה" - אולם הקריאה אינה קיצור של משפט זה.
עוד מקור לשם זה "צעקת פאן" שמקורה במיתולוגיה היוונית בסיפור המלחמה בין האלים לטיטאנים שבו האלים כמעט הפסידו ואז האל פאן צעק וכל כלי המלחמה נפלו.
בעת חירום ישדר כלי השיט או כלי הטיס את הקריאה שלוש פעמים: "Pan-Pan, Pan-Pan, Pan-Pan" (פאן-פאן, פאן-פאן, פאן-פאן), ובמורס תשודר שלוש פעמים האות X (קו, שתי נקודות וקו: –··–): "X X X".
שימוש נוסף בקריאה יכול להיות לאחר שפרצה שרפה בכלי שיט או כלי טיס, אולם זו כובתה מיידית.
הקריאה נועדה לסמן כי השרפה בבדיקה, וייתכן שגורם השרפה טרם התגלה או כי תיתכנה שריפות נוספות אשר עלולות בעתיד להוות סכנת חיים.
בכלי שיט יעשה שימוש בקריאה כאשר אדם נפל למים (מצב בו הספינה אינה יכולה לתמרן או להתרחק מהמקום בו היא נמצאת, וכן כלי שיט אחרים צריכים לשמור מרחק מאותו מיקום על מנת שלא לפגוע באדם שבמים) - בקריאה יעשה שימוש כאשר מיקומו של האדם במים ידוע והוא אינו בסכנת חיים.
אם האדם במים נמצא בסכנת חיים יעשה שימוש בקריאה "מיידיי".
כמו כן יעשה שימוש בקריאה במצב בו כלי שיט איבד את מיקומו, והקריאה תסייע לתחנת חוף לאכן את מיקום כלי השיט.
פאן אמריקן וורלד איירווייז , הידועה בשם פאן אם, הייתה חברת התעופה הבינלאומית הגדולה ביותר וחברת הדגל הלא-רשמית של ארצות הברית, עד שפורקה בדצמבר 1991.
החברה נוסדה ב-14 במרץ 1927. בשנות פעילותה הובילה פאן אם חידושים רבים שעיצבו את תעשיית התעופה הבינלאומית.
פאן אם נוסדה במרץ 1927 על ידי חלוץ התעופה האמריקאי חואן טריפ.
בתחילה לא היו לחברה מטוסים.
ביולי אותה שנה רכשה פאן אם חברת תעופה קטנה, והחלה להשתמש במטוסיה.
בתחילה הפעילה החברה שירות דואר אוויר בין קי וסט (פלורידה) להוואנה (קובה), בקו זה גם בוצעה טיסת הנוסעים הראשונה של החברה.
באוקטובר 1927 הקים הבנקאי הניו יורקי ריצ'רד הויט שתי חברות תעופה.
ביוני 1928 מוזגו שלוש החברות לתוך חברת החזקות בשם חברת התעופה של אמריקה.
בשנת 1929 החלה פאן אם לטוס לברזיל, ארגנטינה, קולומביה, וצ'ילה.
באותה שנה הוקמה חברת פאן אמריקן-גרייס איירוויז בשיתוף פעולה עם חברת המשלוחים גרייס (W.R.
הסכם זה אפשר לפאן אם להשיג דריסת רגל משמעותית בטיסות לדרום אמריקה.
בהמשך הייתה חברת התעופה של אמריקה, חברת ההחזקות של פאן אם, אחת המניות המבוקשות בבורסה האמריקאית לניירות ערך בניו יורק.
בשנת 1937 פתחה פאן אם במשא ומתן על שיתוף פעולה עם חברת התעופה הנורווגית Norwegian Air Lines.
בתוכנית, נוסעי שתי החברות יחליפו מטוס ברייקיאוויק (איסלנד) לשם פאן אם הייתה טסה מניו יורק, והחברה הנורברגית מאוסלו.
תוכנית זו נגנזה משום שחברת התעופה הצרפתית Aeropostale והחברה הבריטית אימפיריאל איירווייז החלו להפעיל גם הן טיסות מאירופה לארצות הברית.
בסופו של דבר, הגיעה פאן אם להסכם עם שתי החברות, במסגרתו טסה פאן אם מנורפוק (וירג'יניה) לברמודה, משם הפעילה אימפריאל איירוויז טיסות לאירופה דרך האיים האזוריים, באמצעות המטוס הימי סיקורסקי S-40.
באמצע שנות השלושים החלה פאן אם לטוס להונולולו, הונג קונג, גואם, גואנגג'ואו, ומנילה.
זמן הטיסה למנילה היה כשבוע, בעוד שזמן הנסיעה בספינות הקיטור היה יותר מחודש, הטיסות ליעדים אלו בוצעו במטוסי מרטין M-130 וסיקורסקי S-42.
באוגוסט 1937 קיבל מייסד החברה חואן טריפ מהנשיא רוזוולט את גביע קולייר (פרס שנתי הניתן לממציאים בתחום התעופה).
בשנת 1939 רכשה החברה שישה מטוסי בואינג 314, ובשנת 1941 החלה לטוס לסינגפור.
במהלך מלחמת העולם השנייה טסה פאן אם מעל לתשעים מיליון קילומטרים ברחבי העולם כדי לתמוך בפעולות צבאיות, אף על פי שרוב הטייסים גויסו לצבא האמריקאי.
לאחר המלחמה החלו בחברה להחליף את המטוסים הישנים במטוסים מהירים יותר ובעלי טווח ארוך יותר.
נרכשו מטוסי בואינג 377, דאגלס DC-6, ולוקהיד קונסטליישן.
ביוני 1947 הייתה פאן אם החברה הראשונה שהקיפה את העולם בטיסה סדירה.
הטיסה שארכה שבוע יצאה מניו יורק ועצרה בסן פרנסיסקו, הונולולו, טוקיו, הונג קונג, בנגקוק, מנילה, כלכותה, דלהי, ביירות, איסטנבול, פרנקפורט, ולונדון.
בתחילת שנות החמישים נקלעה פאן אם לתחרות עם מספר חברות תעופה אמריקאיות בהן TWA, אמריקן איירליינס, ויונייטד איירליינס.
בשנת 1955 הוזמנו מטוסי DC-8 ובואינג 707. באוקטובר 1958 טס לראשונה מטוס ה-707 בטיסה מסחרית של החברה מניו יורק לפריז, זמן הטיסה במטוס החדש היה 8.5 שעות ולבקשת פאן אם הוגדל מספר המושבים בשורה לשישה.
בשנת 1960 חנכה פאן אם בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי (שאז עדיין נקרא "איידלווילד") את טרמינל "הנמל העולמי פאן אם".
הטרמינל תוכנן עם סככה בולטת לכיוון המטוסים, כדי לאפשר לנוסעים לעלות ולרדת על המדרגות מבלי להירטב.
לאחר פשיטת הרגל נרכש הטרמינל על ידי חברת דלתא איירליינס, וכיום הוא מיועד להריסה.
בשנת 1962 הזמינה פאן אם מחברת IBM מערכת ממוחשבת גדולה שתטפל באופן אוטומטי בהזמנות.
המערכת הוצבה בקומה הרביעית של בניין פאן אם, והיה בה מידע מפורט על ערים, מדינות, שדות תעופה, מלונות, ומסעדות.
במרץ 1963 נחנך בניו יורק בניין פאן אם (כיום בניין מט לייף), אשר שימש כמטה הראשי של החברה עד שנת 1991.
משנת 1964 הפעילה חברת התעופה שירות מסוקים בין שדות התעופה הגדולים בניו יורק למנהטן.
שירות זה הופסק בשנת 1968.
בשנת 1970 הייתה החברה לקוח ההשקה של בואינג 747. בינואר אותה שנה טס המטוס לראשונה בטיסה מסחרית בה נסעה גם הגברת הראשונה פט ניקסון.
מספר ימים טסו ברחבי ארצות הברית כמה מטוסי 747 של פאן אם כחלק מיחסי הציבור של החברה.
בשנת 1971 הייתה פאן אחת משלוש חברות התעופה הראשונות שהזמינו את מטוס הקונקורד.
בהמשך הייתה החברה הראשונה שהזמינה את מטוס הבואינג 2707, ו-15 מטוסים מדגם זה הוזמנו.
בתחילת שנות השבעים טסה החברה לכ-160 מדינות.
רוב קוויה היו בין ניו יורק לאירופה, דרום אמריקה, ואסיה.
החברה גם הייתה מעורבת בעסקים אחרים, שכללו בין היתר את רשת מלונות אינטרקונטיננטל.
משבר האנרגיה העולמי ב-1973 השפיע באופן משמעותי על עלויות התפעול של החברה.
בנוסף למחירי הדלק הגבוהים, הסירה ממשלת ארצות הברית את המונופול שהיה לפאן אם על מספר קווים.
כמו חברות התעופה הגדולות האחרות, פאן אם רכשה מספר גדול של מטוסי בואינג 747, בציפייה שהביקוש לטיסות ימשיך לעלות, מה שהתברר לאחר מכן כטעות.
בספטמבר 1974 קבוצה של עובדים בחברה פרסמו מודעה בניו יורק טיימס, בה נאמר כי פאן אם משלמת על נחיתה בסידני אגרה של 4,200 דולר, וחברת התעופה האוסטרלית קוואנטס משלמת על נחיתה בלוס אנג'לס אגרה של 178 דולרים.
במודעה נטען גם ששירות הדואר האמריקאי מפעיל חברות תעופה זרות למרות שהן יקרות מפאן אם פי חמישה.
בשנת 1980 רכשה את חברת התעופה National Airlines, למרות שפאן אם עצמה הייתה בקשיים כלכליים כתוצאה מרכישת מטוסי ה-747 שלה.
באותה שנה החמיר מצבה הפיננסי של החברה והיא החלה למכור נכסים.
בתחילה נמכרו מניותיה בתאגיד פלקון, בנובמבר מכרה פאן אם את בניין המשרדים שלה בניו יורק לחברת הביטוח מטרופוליטן לייף בסכום של 400 מיליון דולר, ובספטמבר 1981 מכרה את רשת המלונות אינטרקונטיננטל.
בפברואר 1986 מכרה פאן אם את חטיבת האוקיינוס השקט (25% מפעילותה) לחברת יונייטד איירליינס.
הכסף מהעסקה שימש לרכישת מטוסי איירבוס A310 ו-A320 (האיירבוס A320 לא נמסרו לחברה).
מספר חודשים לאחר מכן רכשה את החברות רנסום איירליינס ששינתה את שמה לפאן אקספרס, וניו יורק אייר.
לאחר חטיפת טיסה 73 ב-5 בדצמבר 1986 בפקיסטן, הוחלף מנהל החברה במנהלה לשעבר של קונטיננטל איירליינס.
בתחילת שנת 1988 החלה החברה להיות רווחית שוב (הרבעון השלישי של 1988 היה הרווחי ביותר בתולדות פאן אם) אולם הפיגוע בטיסה 103 ב-21 בדצמבר 1988 החמיר שוב את מצבה הכלכלי של החברה.
רבים החשיבו את פאן אם כחברה לא בטיחותית, בנוסף יותר מ-100 משפחות הנספים בפיגוע תבעו את החברה על פיצויים של 300 מיליון דולרים.
מנגד טענה פאן אם שהפיגוע התרחש בעקבות מחדלים של הרשויות, בהן מחלקת המדינה של ארצות הברית, DEA, וה-CIA, שהייתה בידם התראה על פיגוע אפשרי והם לא העבירו אותו לחברה.
ביוני 1989 הציעה חברת נורת'ווסט (כיום דלתא) לרכוש את פאן אם בסכום של 2.7 מיליארד דולר.
המיזוג בין החברות היה יכול להביא לחיסכון של 240 מיליון דולר בשנה.
בסוף אותה שנה מכרה פאן אם את מערכת הקווים שלה בגרמניה לחברת התעופה הגרמנית לופטהנזה.
מלחמת המפרץ שפרצה באוגוסט 1990 הביאה לירידה חדה בתנועת הנוסעים בעולם.
בחודש ספטמבר הודיעה כי תפטר 2,500 מעובדיה (8.6% מכוח העבודה שלה), ובאוקטובר אותה שנה מכרה את הקו להית'רו שהיה הקו הרווחי ביותר שלה ליונייטד איירליינס.
החברה הכריזה על הליך פירוק ב-8 בינואר 1991, דלתא איירליינס רכשה את הנכסים הריווחים של פאן אם, ביניהם את הטרמינל של פאן אם ב-JFK.
דלתא הפעילה את כל קוויה הבינלאומיים של פאן אם, מלבד לפריז ולונדון, ופתחה מחדש את פאן אם כחברה מקומית שהפעילה טיסות ממיאמי לאיים הקריביים, מרכז, ודרום אמריקה.
ב-4 בדצמבר 1991 החליטו מנהלי חברת דלתא להפסיק את התשלום לנושים, והחברה הפסיקה את פעילותה סופית.
באותו יום נחתה במיאמי הטיסה האחרונה של החברה, טיסה 436 מברידג'טאון (ברבדוס).
7,500 עובדי פאן אם פוטרו, אלפים מהם עזבו את ניו יורק ועברו למיאמי בעקבות מקום עבודתם.
ב-9 בדצמבר הגישו נושי פאן אם וקבוצה גדולה של עובדים תביעה נגד דלתא על סך של יותר מ-2.5 מיליארד דולר.
בשנת 1995 פסק שופט פדרלי לטובת דלתא וקבע שפשיטת הרגל של פאן אם לא התרחשה באחריותה.
פאן אם הייתה חברת התעופה השלישית שפשטה את הרגל באותה שנה, קדמו לה החברות מידווי איירליינס, ו-Eastern Air Lines.
ארבע חברות תעופה השתמשו משנת 1991 בשם פאן אם:
חברת תעופה זולה שהפעילה טיסות בין מיאמי לאיים הקריבים בין השנים 1996-1998.
חברת תעופה אזורית שהפעילה טיסות מפורטסמות' (ניו המפשייר) בין השנים 1998-2004.
חברת תעופה שפעלה בארצות הברית בין השנים 2004-2008.
חברת תעופה אזורית ברפובליקה הדומיניקנית פועלת בשם פאן הדומניקית.
אחת התמונות המפורסמות של להקת הביטלס, צולמה בשנת 1964 בנמל התעופה JFK בניו יורק.
בתמונה חברי הלהקה יורדים ממטוס של החברה.
בסרט "תפוס אותי אם תוכל" שמבוסס על סיפור אמיתי, פרנק אבגנייל מתחזה לטייס של פאן אם ומפקיד בחשבונות שונים תלושי משכורת מזויפים של החברה; תוך זמן קצר הוא גונב כ-2.8 מיליון דולר.
מטוסים של פאן אם הופיעו בסרטים רבים, בהם: ד"ר נו, מרוסיה באהבה, חיה ותן למות, רישיון להרוג ובלייד ראנר.
בשנים 2011 - 2012 שידרה רשת ABC את סדרת הטלוויזיה Pan Am העוסקת באנשי צוות החברה בשנות השישים.
בתאונות ופיגועים שאירעו במטוסי פאן אם נהרגו כ-1450 איש:
ביולי 1932 התרסק מטוס פורד טרימטור לתוך הר בצ'ילה תשעת הנוסעים נהרגו.
ב-21 בינואר 1943 התרסק בצפון קליפורניה מטוס מרטין M-130 שהטיס חיילים מהצי האמריקני, 19 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-22 ביוני 1951 התרסק בליבריה מטוס לוקהיד קונסטליישן בטיסה 151, 31 הנוסעים ו-9 אנשי הצוות נהרגו.
ב-11 באפריל 1952 התרסק מטוס DC-4 לאחר ההמראה מפוארטו ריקו 52 איש נהרגו ו-17 נפצעו.
ב-28 באפריל 1952 התרסקה טיסה 202 סמוך לחופי ברזיל, 41 הנוסעים ו-9 אנשי הצוות נהרגו.
ב-26 במרץ 1955 נפל מטוס בואינג 377 לאוקיינוס השקט 56 ק"מ מחופי אורגון, 4 נוסעים שלא ידעו לשחות טבעו.
ב-8 בנובמבר 1957 התרסקה טיסה 7 לאוקיינוס השקט, כל 44 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-8 בדצמבר 1963 פגע ברק במטוס בואינג 707 סמוך למרילנד, 73 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נהרגו.
ב-17 בספטמבר 1965 התרסקה טיסה 292 סמוך לאי מונטסראט, 21 הנוסעים ו-9 אנשי הצוות נהרגו.
ב-15 בנובמבר 1966 התרסק מטוס מטען ליד ברלין, שלושת אנשי הצוות נהרגו.
ב-12 בדצמבר 1968 התרסקה טיסה 217 סמוך לקראקס, 42 הנוסעים ותשעת אנשי הצוות נהרגו.
ב-6 בספטמבר 1970 נחטפה טיסה 93 במטוס בואינג 747. המטוס נחת בתחילה בביירות והמשיך לקהיר.
שם פוצץ, שניות לאחר שכל הנוסעים ירדו ממנו.
ב-22 ביולי 1973 התרסקה טיסה 816 לאחר ההמראה מטהיטי (פולינזיה הצרפתית), 78 נהרגו ונוסע אחד ניצל.
ב-30 בינואר 1974 התרסקה טיסה 806 סמוך לפאגו פאגו (סמואה האמריקנית), 97 נהרגו ו-4 נפצעו.
ב-22 באפריל 1974 התרסקה טיסה 812 סמוך לבאלי (אינדונזיה), הטיסה בוצעה במטוס בואינג 707 107 איש נהרגו.
ב-27 במרץ 1977 בטיסה 1736 התנגש מטוס בואינג 747 של החברה עם מטוס דומה של חברת KLM באי טנריפה, 335 מנוסעי פאן אם ו-248 נוסעי KLM נהרגו.
ב-9 ביולי 1982 התרסקה טיסה 759 בקנר (Kenner) לואיזיאנה, 138 הנוסעים, שבעת אנשי הצוות ו-8 איש על הקרקע נהרגו.
ב-11 באוגוסט 1982 ניסה מחבל לפוצץ את טיסה 830 מטוקיו למיאמי, אדם אחד נהרג ו-15 נפצעו.
ב-5 בספטמבר 1986 נחטפה בקראצ'י טיסה 73 של פאן אם, 20 נוסעים נהרגו ו-120 נפצעו.
ב-21 בדצמבר 1988 התפוצצה טיסה 103 מעל לוקרבי (סקוטלנד), 259 איש ששהו במטוס ו-11 על הקרקע נהרגו.
פאן אם הפעילה את המטוסים הבאים:
פאן דה חמון (בספרדית: Pan de jamón) הוא לחם ממולא חמון (שינקן), מאכל מסורתי לחג המולד בוונצואלה.
בנוסף לחמון מכילה המלית גם בייקון, צימוקים, זיתים (לעיתים זיתים ממולאים ברצועות פלפל אדום).
גרסאות מודרניות עשויות לכלול גם גבינת שמנת או החלפת בצק השמרים בבצק עלים.
מקור המאכל, על פי העיתונאי מירו פופיק (Miro Popić) המתמחה במטבח הוונצואלי, במאפייה של דון גוסטבו רמייה (don Gustavo Ramella) בקראקס, בדצמבר 1905. באותה עת הכיל המילוי כנראה חמון בלבד.
הצלחת המאפה הביאה להעתקתו על ידי מאפיות מפורסמות אחרות, ולהוספת צימוקים למילוי.
בשנות ה-20 גרסאות המתכון כללו גם שקדים, אגוזים וצלפים.
מאוחר יותר נפוץ המאכל בכל רחבי ונצואלה, בעיקר בתקופת חג המולד.
את בצק השמרים משטחים באמצעות מערוך, מפזרים עליו את המילוי בצורה אחידה, מגלגלים אותו ומהדקים את קצותיו.
דוקרים את הבצק במזלג כדי לחוררו מעט, וכך למנוע התפחה מוגזמת או התפרקותו בעת האפייה.
משהים אותו להתפחה שעה-שעתיים, מכוסה במגבת מטבח לחה.
אופים כ-40 דקות בטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס.
פאן גאנג הוא אחד מהכלכלנים הבולטים בסין ואחד מהתומכים הפעילים ביותר בעד רפורמות בסין.
כיום הוא מתגורר בבייג'ינג, ומכהן כפרופסור בבית הספר לבוגרים של האקדמיה הסינית למדעי החברה, כמו גם כמנהל מכון המחקר לכלכלה לאומית של סין.
הוא גם מכהן כנשיא של קרן הרפורמה של סין.
פאן גאנג שירת כיועץ לארגונים רבים, בכללם ועדת המדיניות הכספית של הבנק העממי של סין (People's Bank of China).
הוא מומחה למקרו-כלכלה של פיתוח ארוך-טווח, סחר בינלאומי ושער המטבע, יחסי חוץ וההשתלבות האזורית של סין באסיה.
הוא ידוע בעיקר בעיסוקו בנושאים כמו הסיכון הכספי הסיני ומערכת הרפורמות הפיננסיות, חילופי המשטרים הזרים והערכתם, הרפורמה הכלכלית בסין וגלובליזציה.
בשנת 2015 הוא זכה בפרס להתחדשות בתחום הכלכלה (ביחד עם לין איפו).
פאן גאנג למד במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת חביי וקיבל תואר בכלכלה פוליטית ב-1982. הוא למד כלכלה מערבית במחלקה לכלכלה של בית הספר לבוגרים של האקדמיה הסינית למדעי החברה בשנים 1982 עד 1985. בשלב הבא למד בשנים 1988-1985 באוניברסיטת הרווארד וקיבל דוקטורט בכלכלה.
פאן גאנג פרסם מעל 100 מחקרים אקדמיים, מעל 200 מאמרים בכתבי עת ועיתונים ברחבי תבל ושמונה ספרים על מקרו-כלכלה וכלכלת המעבר.
כיום הוא כותב סדרת כתבות חודשית בשם "Enter the Dragon" (כניסת הדרקון).
הן מתפרסמות בעיתון המלכ"ר Project Syndicate.
ב"כניסת הדרקון" סוקר פאן גאנג את המגמות שמעצבות את הכלכלה הסינית ומסביר מה משמעותן עבור יתר העולם.
מנהל, מכון המחקר לכלכלה לאומית.
נשיא, קרן הרפורמה של סין.
פרופסור, בית הספר לבוגרים של האקדמיה הסינית למדעי החברה.
חבר, הוועדה המייעצת של משרד העבודה והביטחון החברתי של סין.
חבר, הוועדה המייעצת של מרכז הונג קונג למדיניות כספית.
חבר, ועדת המדיניות הכספית של הבנק העממי של סין.
יועץ, מנהל סחר החליפין של משרד החוץ.
יועץ בינלאומי, המרכז לפיתוח בינלאומי, אוניברסיטת הרווארד.
דירקטור שאינו חבר הנהלה, חברת הביטוח פינג אן.
עמית בפורום הכלכלי העולמי (מאז 1994)
עמית של החברה לכלכלה סינית (ארצות הברית, מאז 1993)
יועץ לבנק העולמי לתוכנית הפיתוח של האו"ם, לוועדת הכלכלה החברתית של האו"ם באסיה ובאוקיינוס השקט, ולארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
פאן גאנג דורג במקום ה-33 ברשימת "מאה האינטלקטואלים הציבוריים הבולטים בעולם" בידי כתבי העת Foreign Policy ו-Prospect.
פאן גאנג זכה באות "המנהיג העולמי של המחר" מאת הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס.
פאן באניה (Pan-bagnat; באוקסיטנית: pan banhat שמשמעותו לחם לח) הוא סנדוויץ' שנפוץ באזור ניס בצרפת.
הסנדוויץ' מורכב מלחם לבן עגול שבתוכו סלט ניסואז, סלט המורכב מירקות טריים, ביצים קשות, אנשובי ו/או טונה ושמן זית.