tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סוכן חשאי - הסוכן החשאי הוא קצין צבאי המתמחה במשימות מיוחדות, ביניהן חבלה, צליפה וריגול.
הסוכן יכול להשתמש ב-3 סוגים של כלי נשק - תת-מקלע מסוג סטן, רובה הצנחנים הגרמני, FG42 (מצויד בכוונת טלסקופית), ורובה צלפים (לבעלות-הברית M1A1 Garand, למדינות-הציר Kar98, שניהם מושתקים ומצוידים בכוונת טלסקופית) ומקבל כמות תחמושת בינונית, רימון עשן, מטען נפץ ומשקפת, באמצעותה הוא מגלה מוקשים ועוקב אחר תנועת כוחות האויב.
בנוסף הוא יכול לקחת את בגדי האויבים שמתו, ללבוש אותם ולהתחזות להם.
יכולת ההתחזות מאפשרת לחדור מעבר לקווי האויב.
המשחקים עצמם מתרחשים במפה הכוללת משימה שצד אחד צריך לבצע ואילו הצד השני צריך לסכל.
כל מפה נמשכת כחצי שעה או עד שצד אחד הצליח לבצע את המשימה.
כל זמן מה (פרק הזמן משתנה ונקבע על ידי מנהל המשחק, אך הוא לרוב נע בין 20 ל-30 שניות, תלוי במפה ובקבוצה), כל החיילים שמתו מוחזרים למשחק (Respawn) ב"נקודת ההתכנסות" של הקבוצה.
מנגנון זה מאפשר משחק מהיר וקצבי, ומאפשר גם לשחקנים חדשים לחיות מספיק בשביל לצבור ניסיון.
כל שחקן מתוגמל בנקודות ניסיון בהתאם לפעולות שהוא מבוצע, כאשר צבירת כמות מסוימת של נקודות ניסיון מעניקה לשחקן פרסים כגון שיפור בתכונות וקידום בדרגה.
הצלחתו של המשחק גררה פיתוח של ספין אוף למשחק - קווייק וורס, שמתבסס על אותה משחקיות אך על עלילה בדיונית נוסח Quake 2 ו-4.
Wolfenstein 3D (או בקיצור Wolf 3D; מכונה בישראל הטירה הנאצית) הוא משחק מחשב, מז'אנר הפעולה בגוף ראשון.
המשחק נוצר על ידי חברת id Software (האחראית גם למשחקים ידועים אחרים, כגון קומנדר קין, דום ו-Quake).
רבים מייחסים אליו את הפיכת ז'אנר משחקי-הפעולה מגוף ראשון לפופולרי.
המשחק הופץ ב-5 במאי 1992 על ידי חברת Apogee Software (לעתיד, חברת 3D Realms).
המשחק זכה להצלחה רבה, הן בגלל חדשנותו היחסית, והן משום שהשחקנים קיבלו אפשרות להילחם בנאצים, דבר שמצא חן בעיני רבים (ושוחזר מאז פעמים אין-ספור במשחקים מבוססי מלחמת העולם השנייה).
הגרסה המסחרית של המשחק כללה שלושה פרקים, כל אחד הכיל עשרה שלבים (או "משימות"), ובסוף כל פרק - "קרב בוס" - קרב מול אויב חזק במיוחד אותו צריך השחקן להביס כדי לסיים את הפרק.
כדי לעבור בהצלחה את הפרק, היה השחקן צריך לסיים רק תשע מתוך עשר המשימות - המשימה העשירית הייתה שלב בונוס סודי, שהכניסה אליו הייתה מוסתרת באחת משמונה המשימות הראשונות.
שלושת הפרקים היו Escape from Wolfenstein ("הבריחה מוולפנשטיין"), Operation: Eisenfaust ("מבצע אייזנפאוסט") ו-Die, Fuhrer, Die ("מות!, פיהרר, מות!").
הפרק הראשון של המשחק שוחרר בגרסת Shareware - גרסה שיתופית להפצה בחינם, במטרה ששחקנים שהתנסו ואהבו פרק זה יקנו את המשחק המלא.
זהו אחד מהמשחקים הראשונים למחשב האישי (MS-DOS), מאז טטריס, שהוסב לקונסולת משחקים כלשהי.
במשחק, השחקן הוא מרגל אמריקאי ממוצא יהודי ופולני בשם ויליאם ג'וזף (בי.ג'יי.) בלאזקוביץ', המנסה לברוח מהמבצר-הנאצי וולפנשטיין, המאוכלס בשומרים נאצים חמושים ובכלבי-תקיפה.
החייל מתחיל את המשחק חמוש באקדח וסכין בלבד, לאחר שהתגבר על השומר הנאצי בתאו.
ומגלה שאחותו ונסה בלאזקוביץ' שבויה במבצר.
המבצר בנוי כמעין מבוך, עם חדרים נסתרים רבים, מסדרונות ארוכים ומפותלים, ואוצרות רבים הפזורים בו.
השחקן יכול לאסוף תחמושת לכלי הנשק שלו (כל כלי הנשק במשחק משתמשים באותו סוג תחמושת), אוכל וערכות רפואה המחדשים את בריאותו, ואוצרות, הנותנים לו ניקוד.
לאחר שבלאזקוביץ' בורח מתאו, הוא מנסה לחמוק מהטירה הנאצית.
בסוף הפרק הראשון, מגיע בלאזקוביץ' ל"בוס" הראשון, העומד בינו לבין הדרך החוצה מהטירה - שומר הכלא האנס גרוס, שמחזיק שני מקלעים מרובי קנות - אחד בכל יד (מאוחר יותר, בפרקים נוספים ששוחררו למשחק, השחקן נלחם גם באחותו של האנס, גרטל.
למעשה, היא אותה דמות, רק בחליפה אדומה במקום כחולה, עם שיער ארוך, ואודם).
בלאזקוביץ' מביס אותו ובורח מטירת וולפנשטיין.
לאחר שהוא בורח מהמבצר, מתחיל הפרק השני - "מבצע אייזנפאוסט".
מיד עם תחילת הפרק, ברור שבי.ג'יי.
כבר אינו בכלא - הסביבה שונה, הקירות מכוסים בצמחייה מוזרה וטחב, והאויבים הם מוטנטים דמויי-זומבים המחזיקים שני אקדחים.
ה"בוס" של פרק זה הוא דוקטור Schabbs הנורא, האדם שמאחורי יצירת המוטנטים, והאחראי על הלוחמה הביולוגית ברייך השלישי.
בקרב נגדו, הוא משליך מזרקים מלאים בתמיסה מעוותת-גוף, ואם השחקן נהרג על ידי המזרקים, הוא הופך למוטנט בעצמו.
לאחר תבוסתו של הד"ר בידי בלאזקוביץ', מתחיל הפרק השלישי (והאחרון, בסדר כרונולוגי) - "מות!, פיהרר, מות!".
בלאזקוביץ' נלחם דרך שורות של חיילים נאצים, ומגיע לבונקר שמתחת לרייכסטאג (בית הנבחרים הגרמני).
בתום הפרק, נלחם השחקן באדולף היטלר, הלבוש בחליפת-קרב רובוטית, ומצויד בארבעה מקלעים קטלניים.
לאחר שהחליפה נהרסת בקרב, הוא עובר להילחם בלעדיה, כשהוא אוחז מקלע בכל אחת מידיו.
במותו, ממלמל היטלר "Eva, Auf Wiedersehen" ("אווה, להתראות").
בגופתו מוצאים מפתח המשחרר את השבויים וביניהם אחותו ונסה בלאזקוביץ'.
Wolfenstein: Spear of Destiny - משחק המשך למשחק זה אשר יצא ב-1992 ודומה במראהו לקודמו.
Return to Castle Wolfenstein - משחק אשר יצא ב-2001 ומכיל גרפיקה משופרת אשר משתמשת במנוע המשחק של Quake 3. פותח על ידי Human Head Studios.
Wolfenstein: Enemy Territory - גרסה מרובת משתתפים למשחק הקודם אשר יצאה ב-2003. נעשתה תוכנת קוד פתוח בתחילת 2004.
Wolfenstein - משחק חדש בסדרה, שיצא ב-2009, אשר מהווה המשך לקודמו, Return to Castle Wolfenstein, ופועל על גרסה משופרת של המנוע של Doom 3. פותח על ידי Raven Software.
Wolfenstein RPG: משחק לסלולרי בו ניתן לירות לפי תור.
(RPG- ראשי תיבות של משחק תפקידים.) יוצר בשותפות עם חברת EA.
Wolfenstein: The New Order - יצא ב-2014, משחק הביכורים של חברה קטנה בשם MachineGames שפיתחה את המשחק אחרי שקנתה את הזיכיון מאיד.
זה משחק ההמשך לוולפנשטיין מ-2009, ועוסק בהיסטוריה אלטרנטיבית בה הנאצים ניצחו במלחמת העולם השנייה באמצעים טכנולוגיים מתקדמים.
המשחק מתרחש ב-1960 כאשר הנאצים שולטים בעולם.
צוות הפיתוח של המשחק מנה את ג'ון רומרו, ג'ון קארמק, מעצב המשחקים תום הול ואמן המשחקים אדריאן קארמק.
ארבעתם הכירו כבר קודם כאשר עבדו יחד בחברת Apogee Software, שם פיתחו את סדרת המשחקים Commander Keen.
בעבר הופצה תוכנה לבניית משחקים על בסיס המנוע של WOLF3D, בה היה אפשר לתכנן מבוכים שונים, לשים טקסטורות אחרות על הקירות, ואפילו להחליף את הדמויות.
היו לא מעט ביקורות בעולם כלפי המשחק, במיוחד מטעם יהודים וישראלים, שראו במשחק ככזה שעושה זילות מאירוע טראומטי לניצולי שואה ולצאצאיהם.
עם זאת, רבים אחרים ראו בו מחלוצי משחקי ז'אנר היריות בגוף ראשון, ורכשו לו הערכה רבה.
מכיוון שהמשחק מכיל סממנים נאצים כגון צלבי קרס ואת המנון המפלגה הנאצית - שיר הורסט וסל, המשחק נאסר להפצה ומכירה בגרמניה על פי החוק שאוסר על הצגת סמלים נאצים והפצתם.
במגזין WIZ הישראלי, נכתב כי זהו משחק עם סממנים נאצים שטוב שאינו מיובא לארץ באופן רשמי (אף על פי שבסופו של דבר היה ניתן לקנות את הגרסה המלאה דרך מפיצה ישראלית קטנה).
ניתן לראות גם במשחק סממנים של עינויים, כמו כלובים רבים המכילים בתוכם שלדים.
Womanizer (בעברית: רודף שמלות) הוא הסינגל הראשון של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס מתוך אלבומה השישי, Circus.
השיר הופק ונכתב על ידי ניקשה בריסקו ורפאל אקיניימי, הידועים גם כצמד המפיקים "האוטסיידרס" (The Outsyders).
השיר הושמע בהשמעת בכורה עולמית ב-26 בספטמבר 2008, והושק דיגיטלית ב-7 באוקטובר בארצות הברית.
השיר מכר 285,782 עותקים בשבוע הראשון לצאתו בארצות הברית, ב-15 באוקטובר 2008. בכך שברה ספירס את שיא "הפתיחה הטובה ביותר על ידי אמנית", שיא אשר קודם לכן הוחזק על ידי מריה קארי עם הסינגל "Touch My Body" שמכר 285,544 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
ספירס שברה שיא נוסף – "הקפיצה הגדולה ביותר של שיר למקום הראשון" [96 → 1].
מה שהופך את "Womanizer" לסינגל השני של ספירס הכובש את פסגת מצעד הבילבורד, עשר שנים לאחר "...Baby One More Time".
הסינגל מכר בארצות הברית מעל ל-3,000,000 עותקים, ובכך הפך לסינגל הנמכר ביותר של ספירס.
השיר זכה לגרסאות כיסוי של זמרים שונים, ביניהם לילי אלן, פרנץ פרדיננד ו-Girls Aloud.
בטקס פרסי גראמי של שנת 2010 היה השיר מועמד לפרס "שיר הדאנס הטוב ביותר", אך הפסיד לשיר Poker Face של הזמרת ליידי גאגא.
בריאיון לתחנת רדיו בניו יורק, ספירס דיברה על השיר ואמרה: "הוא בעיקרון שיר שאומר, 'אנחנו יודעות מה אתה מתכנן.' זה על בחורים שבוגדים בבחורות...
בגלל זה אני אוהבת את השיר הזה."
אן פאוורס מ"טיימס" תארה את השיר כ"רטרו-פוּטוּרִיזְם" ש"לוקח אותך בחזרה אל מוזיקת הסְטָקָטוֹ בעזרת ביטים עכשוויים של צוות המפיקים - האוטסידרס".
עורכת המגזין CosmoGirl, רייצ'ל צ'אנג אמרה כי היא רואה בשיר להיט עתידי, וכותבת ש"בריט יודעת מה מעריציה אוהבים, היא אף פעם לא מאכזבת עם היצירה האחרונה שלה - להיט דאנסי שעומד לכבוש את פסגות המצעדים".
באתר המוזיקה "פופג'סטיס" נכתב כי: "הסינגל החדש של בריטני, הוא בדיוק מה שכריסטינה מנסה לעשות – ונכשלת – עם הסינגל החדש שלה.
השיר חולק הרבה במשותף עם שירה של רייצ'ל סטיבנס, "Some Girls", אך בקריטריונים של בריטני זהו שילוב מבריק בין "Toxic" לבין רגעיו היותר משוגעים של אלבומה האחרון, כמו "Ooh Ooh Baby".
שיר זה מציב יסודות חזקים לקאמבק אשר לא בדיוק התחולל בפעם הקודמת, וקשה שלא לחשוב על השיר כמתמודד מאוחר לתואר שיר השנה.
כמו שאמרנו לפני כן, השיר בהחלט טוב."
ביקורות אחרות טענו כי השיר נשמע כמו "ניסיון לחקות את הסגנון של קייטי פרי ולהתאימו לפופ של בריטני.
לאחר כמה השמעות הכול נהיה משעמם".
ג'ים פרבר מה"דיילי ניוז" כתב כי "ספירס אומרת את שם השיר לא פחות מתשע פעמים ברצף, בטון כה מעצבן".
אחרים תיארו את השיר כ"הפקה עייפה ומילים חלשות".
מבחינת המצעדים, בארצות הברית הסינגל נכנס בשבוע הראשון אל המקום ה-96 הודות להשמעות בתחנות הרדיו השונות.
לאחר מכן, השיר שבר שיא וקפץ מהמקום ה-96 אל פסגת מצעד הבילבורד, אל המקום הראשון ושבר את שיאו של זמר הראפ טי.אי.
הסינגל מכר כ-286,000 עותקים, מה שנחשב לפתיחה הטובה ביותר על ידי אמנית.
בנוסף לכך, זהו הסינגל הראשון שכובש את הפסגה מאז סינגל הבכורה של ספירס, "...Baby One More Time".
בארצות הברית הסינגל מכר כ-3 מיליון עותקים וקיבל שלושה אלבומי פלטינה, זהו הסינגל הכי נמכר של ספירס בארצות הברית.
הקליפ צולם בין ה-24 בספטמבר ל-25 בספטמבר, במועדון ומסעדה בלוס אנג'לס.
הוא בוים על ידי ג'וזף קאהן, שעבד בעבר עם ספירס בקליפים לשירים "Stronger" ו"Toxic".
הקליפ עצמו מכיל אלמנטים משני הקליפים, כאשר הפתיחה שלו דומה לפתיחה של "Stronger", ומופיעים אותם גברים אשר הופיעו גם ב"Toxic", באותן התלבושות.
הקליפ שודר בהופעת בכורה בתוכנית 20/20 ברשת ABC.
גרסת הבמאי, שהיא הגרסה הלא מצונזרת לקליפ, הופיעה בבלוג באתר MTV מיד אחר כך.
עלילת הקליפ עצמו מתארת אדם רודף שמלות ('Womanizer' באנגלית).
בתחילת הקליפ ספירס נראית לבושה בחלוק, ומקדמת את פניו של בעלה בארוחת הבוקר.
במהלך הקליפ היא מגלמת דמויות שונות בעבודה של הבעל על מנת לבדוק את התגובות שלו לאותן בחורות.
בעלה נענה לחיזוריהן, וכשחוזר הביתה, ספירס מענישה אותו על בגידותיו.
3 ימים בלבד לאחר שחרורו של הווידאו קליפ, ניכרה הצלחתו בבריטניה בכך שנצפה מעל ל־7 מיליון פעמים.
בכך הוא שבר את השיא שהחזיק הווידאו קליפ של השיר "Bleeding Love" המבוצע על ידי ליאונה לואיס.
הקליפ זכה להצלחה רבה גם באתר YouTube, שם נצפה למעלה ממיליון פעמים תוך פחות מ-24 שעות לאחר שחרורו.
נכון לאפריל 2024, הקליפ זכה ליותר מ-382 מיליון צפיות.
ב-TRL מקסיקו הקליפ נכנס היישר למקום הראשון, יום לאחר הפרמיירה שלו – הדבר הפך את בריטני לאמנית השנייה (אחרי אמינם) אשר הצליחה להכניס קליפ היישר למקום הראשון במצעד.
באתר MTV ארצות הברית, הקליפ הגיע למקום הראשון ונצפה למעלה מ-2.1 מיליון פעמים, הוא מחזיק דירוג של 95%.
בשנת 2013 עבר הקליפ את ה-100 מיליון צפיות באתר יוטיוב וזיכה את ספירס בתואר נוסף של vevo certified.
נכון לדצמבר 2019 הווידאו קליפ לשיר חצה את 258,000,000 צפיות באתר ה־vevo הרשמי של האמנית.
WoO הוא קיצור וראשי התיבות של המילים Werke ohne Opuszahl, שפירושן בעברית הוא יצירות ללא מספר אופוס.
בסימון WoO נהוג לסמן יצירות שלא קוטלגו על ידי המלחין או המוציא לאור כנהוג לפי אופוס.
בין המלחינים שחלק מיצירותיהם מסומנות כך: בטהובן, מנדלסון, קלמנטי, שומאן, ברהמס, יואכים רף, פליקס דרסקה.
בשנת 1955 הוציאו הנס האלם וגיאורג קינסקי קטלוג WoO ובו יותר מ-200 יצירות של בטהובן שלא הוכנסו ברשימת אופוס של יצירותיו.
אם כי עבודתם לא הקיפה את כל יצירותיו של בטהובן שלא קוטלגו עד אז, ושאר יצירותיו של בטהובן קוטלגו על ידי המלחין ווילי הס ויצירות אלו מסומנות ב-H.
"Woman in Love" (בעברית: "אשה מאוהבת") הוא שיר של הזמרת והשחקנית ברברה סטרייסנד.
השיר יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום Guilty בשנת 1980 ונכתב על ידי בארי ורובין גיב מהרכב הבי ג'יז.
השיר זכה להצלחה בינלאומית והגיע למקום ראשון במדינות רבות ביניהן ארצות הברית, בריטניה, צרפת, גרמניה.
ברברה סטרייסנד פנתה לבארי גיב וביקשה ממנו לכתוב לה אלבום.
בארי ואחיו, רובין, חברי ההרכב ה"בי ג'יז", אחד ההרכבים המצליחים של שנות השבעים, כתבו את השיר ובארי אף השתתף בהפקת האלבום ביחד עם צוות ההפקה שאיתו עבד ההרכב באופן קבוע, אלבי גאלוטן וקארל ריצ'רדסון.
Woman in Love הפך לאחד השירים הכי מצליחים בקריירה של סטרייסנד ואחד הסינגלים הנמכרים ביותר אי פעם.
הוא צעד שלושה שבועות במקום הראשון של הבילבורד האמריקאי, השיר החמישי והאחרון של סטרייסנד שהגיע למקום זה.
הוא גם בילה 5 שבועות במצעד בילבורד Adult Contemporary והיה השיר השישי שלה שמגיע למעמד זה.
דנה אינטרנשיונל הקליטה גרסת כיסוי של "Woman in Love" עבור האלבום הבין-לאומי הראשון שלה, Free (1999).
הוא הופץ ב-1 בפברואר 1999 כסינגל המוביל מתוך האלבום.
זהו הסינגל השני שאינטרנשיונל הפיצה באירופה, אחרי הסינגל "דיווה" שזכה באירוויזיון 1998. לשיר צולם וידאו קליפ שנועד לעזור בקידום המסחרי שלו.
השיר זכה להצלחה כאשר הקליפ שלו שודר בערוצים שונים באירופה וזכה לחשיפה.
"Woman in Love" הוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת ברברה סטרייסנד מ-Guilty שיצא ב-1980. הוא נחשב לאחד משיריה המזוהים ביותר של סטרייסנד.
בהתחלה, הוצע לדנה להקליט גרסת כיסוי לשיר "Chain Reaction" של דיאנה רוס, אך זו העדיפה שיר "שקט יותר".
בכתבה שפורסמה במעריב נכתב: "זו חלק מההחלטה שדנה לא צריכה את כל הצרחות, הנוצות וצבעי המלחמה בשלב הזה.
כדי לצאת מהגימיק ולהיות זמרת מהשורה הראשונה בעולם, היא צריכה למכור את הקול שלה ואת האישיות בצורה הכי רגועה ומוצקה.
הדהירה על בננה וצרחות הקוקורוקו יצטרכו לחכות לסיבוב הבא".
אחרי ההצלחה הבין-לאומית של הסינגל "דיווה" שפורסם בהוצאת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, נוצרו חילוקי דעות קשים בין אינטרנשיונל לבין החברה,מה שהוביל לביטול החוזה וגניזת האלבום.
את "Woman in Love" הוציאה בפברואר 1999 ללא התערבותה של חברת התקליטים.
הקלטתה של אינטרנשיונל הופקה בשתי גרסאות: גרסה שקטה שנועדה לתחנות הרדיו, וגרסה קצבית יותר, שנועדה למועדוני הלילה ותוכניות הדאנס.
לגרסתה של אינטרנשיונל צולם וידאו קליפ עתיר תקציב, שלא הגיע ל-MTV.
בכתבה שפורסמה במעריב לנוער בשנת 1999, נכתב: "בימים אלה דנה נמצאת בתחילת רומן חדש.
הוא נקרא ואניה, והוא דוגמן בינלאומי מקרואטיה.
דנה פגשה אותו לפני כחודש במהלך הצילומים של הווידאו קליפ של 'Woman In Love' והיא התאהבה לגמרי.
זה התחיל כאשר הבמאי ביקש מהם לעמוד מול המצלמות ולנסות להרגיש מאוהבים.
מרגע שהוא אמר 'אקשן', הם מעולם לא עזבו אחד את השנייה, וסיימו עם נשיקה סוערת ופוטוגנית.
אחרי הצילומים מיהרו לבית מלון ובילו שלושה ימים בלונדון, אבל בגלל לוח הזמנים העמוס של דנה היה עליה לטוס למקומות אחרים, והיה עליהם להסתפק רק בקשר טלפוני חם".
גרסתה של אינטרנשיונל הצליחה פחות מ"דיווה", אך הושמעה ברדיו לעיתים תכופות ללא עזרתה של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
הקליפ שודר בערוצים מקומיים באירופה.
במרוצת השנים, נכללה גרסתה באלבום, Moments of Love.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם1 בפברואר 1999תקליט 12 אינץ' • תקליטורחברות תקליטים שונות
בנובמבר 2006 שחרר בארי גיב, אחד מכותבי השיר גרסת כיסוי לשיר.
"Woman Is the Nigger of the World" (בעברית: "אישה היא הכושי של העולם") הוא שיר שכתבו ג'ון לנון ויוקו אונו בשנת 1972, באלבום "Some Time in New York City".
השיר שיצא כסינגל בארצות הברית, הצית מחלוקת קשה, הן בשל שמו שנחשב פרובוקטיבי, והן בשל הנושא בו עסק.
השיר נועד במקור למחות נגד השוביניזם הגברי והדרת הנשים לאורך ההיסטוריה.
אך השימוש בו במילה "Nigger", הנחשבת פוגענית בציבוריות האמריקאית, הביא לאי שידור השיר.
לכן, הוא מוכר כיום יותר כ"שירו הלא מושמע" של לנון.
הביטוי "אישה היא הכושי של העולם" נטבע על ידי יוקו אונו בריאיון שנתנה למגזין Nova בשנת 1969, וצוטט על גבי שער המגזין.
השיר מתאר את השעבוד של נשים לגברים, את אפליית הנשים ואת השוביניזם הגברי החוצה את כל התרבויות.
השיר היה פורץ דרך בשני מובנים.
ראשית, בגלל הכותרת, בה השתמש לנון במונח השנוי במחלוקת "Nigger" (בעברית: "כושי") הנחשב כפוגעני ומשפיל בציבוריות האמריקאית.
המילה אינה ניתנת לתרגם מדויק, מאחר שבעברית לא נילווה למילה זו המִטְעָן התרבותי הגזעני השורשי שקיים לה בתרבות האמריקאית, בה התקיימה עבדות של בני אדם שחורים.
בתרבות האמריקאית נילווה למילה זו מיטען תרבותי שורשי של 400 שנים של עבדות, בהן הייתה התייחסות אל בני האדם השחורים כאל תת-אדם וכאל רכוש, תוך ניצול קשה, העבדה בפרך לעיתים עד מוות, ובנסיבות אחרות רצח ואונס.
הסיבה השנייה להיותו של השיר פורץ דרך, היא בגלל נושא השיר הפרובוקטיבי, המשווה את מצב האישה למצבו של העבד.
בריאיון שנתן בשנת 1972 בתוכנית הטלוויזיה "המופע של דיק קאווט", הסביר לנון כי המהפכן ג'יימס קונולי היה עבורו מקור השראה לשיר.
לנון ציטט משפט שאמר קונולי: "the female worker is the slave of the slave" ("האישה העובדת היא העבד של העבד") כשהסביר את ההשראה הפרו-פמיניסטית לשיר.
בשל השימוש במילה Nigger הנחשבת בתרבות האמריקאית בת זמננו כמילה פוגענית ולא נאותה, סירבו רוב תחנות הרדיו להשמיע את השיר.
השיר פורסם בארצות הברית באפריל 1972, ואף על פי שכמעט לא הושמע בציבור, הגיע במהירות למקום 57 במצעד בילבורד הוט 100, תוך התבססות בעיקר על מכירות תקליטים, ובכך היה לאחד הסינגלים הנמכרים של לנון בחייו.
מסיבות תרבותיות והיסטוריות, מהווה המונח "Nigger" תזכורת כאובה לתקופה אפלה בתחום זכויות האדם ברוב שנות ההיסטוריה האמריקאית, מאחר שהיא נקשרת לעבדות בארצות הברית.
בתקשורת האמריקאית כיום נחשב המונח כטאבו ואסור לשידור.
לכן השימוש בו בשיר הרגיז כה רבים.
לנון הסביר כי כוונתו בשיר זה הייתה לתאר את מצבן הנמוך של הנשים בחברה, וציין כי הנשים נמצאות בתחתית שרשרת המזון ללא קשר לגזעים ותרבויות.
להגנתו אף יצאו דמויות בולטות מהקהילה האמריקאית אפריקאית.
הסנאטור מקליפורניה רון דלמס פרסם הודעה בתגובה לשיר, ובה כתב: "אם אתה מגדיר במילה 'כושי' (Nigger) מי שכל אורח חייו מוגדר בידי אחרים, שההזדמנויות שלו מוגדרות על ידי אחרים, שתפקידו בחברה מוגדר על ידי אחרים – אז החדשות הטובות הן שלא צריך להיות שחור באמריקה כדי להיות 'כושי' בחברה שלנו.
חלק גדול מבני האדם באמריקה הם 'כושים'."
בהופעה המפורסמת בטלוויזיה נימק לנון את הנושא העומד מאחורי השיר ואף ביצע אותו, בעוד המנחה דיק קאווט, נאלץ להתנצל מראש בפני הקהל, למקרה שמישהו ייפגע.
בניגוד לתקשורת המסתייגת, ברך ארגון הזכויות האמריקאי לנשים (National Organization for Women) את ג'ון לנון ויוקו אונו על אמירתם הפרו-פמיניסטית.
<div>גרסה ערוכה של השיר נכללה באלבום האוסף משנת 1975 Shaved Fish.
השיר הודפס בשנית ונכלל ב"בי-סייד" של הסינגל "Stand by Me".
כמו כן נכלל במספר מארזי תקליטורים נוספים.
Wolfenstein: The New Order (בעברית: וולפנשטיין: הסדר החדש) הוא משחק פעולה מז'אנר ירי בגוף ראשון אשר פותח על ידי חברת MachineGames והופץ על ידי Bethesda Softworks ב-20 במאי 2014 למחשב האישי, פלייסטיישן 3 ו-4, Xbox 360 ו Xbox One.
המשחק הוא הכותר השביעי בסדרת Wolfenstein הוותיקה (שידועה בסלנג בעברית גם בתור "הטירה הנאצית") והוא משחק ההמשך למשחק הקודם בסדרה משנת 2009. המשחק מתרחש בהיסטוריה אלטרנטיבית בשנות ה-60 של המאה ה-20, במציאות בה גרמניה הנאצית ובעלות בריתה ניצחו במלחמת העולם השנייה, ועוקב אחרי גיבור הסדרה, ויליאם "בי.
ג'יי." בלאזקוביץ, במאמציו להילחם בנאצים ולמנוע את שליטתם בעולם.
זהו משחק הביכורים של MachineGames, חברה קטנה משוודיה שפיתחה את המשחק אחרי שקנתה את הזיכיון מהמפתחים המקוריים של הסדרה, id Software.
הפיתוח החל עוד ב-2010 מיד לאחר ש MachineGames קנתה את הזכויות על הזיכיון.
כמו כן, החלטותיו של השחקן במהלך המשחק ישפיעו על מהלך המשחק בהמשך.
עם שחרורו, המשחק זכה לביקורות חיוביות מאוד והיה מועמד לתארים רבים ביניהם "משחק השנה של 2014" ו"משחק היריות הטוב ביותר של השנה".
למשחק יצאה במאי 2015 חבילת הרחבה בשם Wolfenstein: The Old Blood שהיא בעצם פריקוול למשחק.
המשחק הוא משחק יריות בגוף ראשון, קרי: השחקן מתבונן על עולם המשחק מנקודת מבטו של הגיבור.
המשחקיות היא ליניארית ברובה, מורכבת מ-15 פרקים (Chapters) וכדי להתקדם בהם השחקן נדרש להרוג אויבים ובחלקם גם לפתור חידות, למצוא חפצים, ולקיים אינטראקציה בין דמויות שונות במשחק.
את רוב המשימות השחקן יבצע לבדו, אך לפעמים הוא ימצא עזרה בדמות חבר או שניים שיעזרו לשחקן בחלק מהמשימה.
בניגוד למשחק הקודם (ולהרבה כותרים גדולים מהשנים האחרונות), יש לאסוף ערכות-רפואה כדי לחדש את בריאות השחקן כאשר הוא נפצע, ושריון כדי לעזור להגן על נקודות החיים של השחקן.
בניגוד למשחק הקודם נקודות החיים של השחקן לא מתחדשות כעבור זמן; נקודות החיים הכוללות של השחקן מחולקות למקטעים בני 20 נקודות חיים כל אחד, והן מתחדשות עד לסף של אותו המקטע שנפגע.
לדוגמה, שחקן שנקודות החיים שלו ירדו ל-75 כתוצאה מפגיעה כלשהי, בריאותו תחודש עד לסף של המקטע - 80, וכדי להתרפא אל מעבר לכך השחקן חייב למצוא ערכת-רפואה (בדיוק כמו במשחקי העבר של איד).
השחקן יכול להגדיל את כמות החיים המקסימלית עם שדרוגים שונים, ואף לעבור את מכסת החיים המקסימלית (מה שנקרא Overcharge); עם זאת, כרגע שכמות החיים עוברת את הרמה המקסימלית, כמות החיים של השחקן תרד עד לרמה המקסימלית (בדומה לאפקט של לקיחת Megahealth במשחק Quake 3).
את האויבים במשחק ניתן להרוג במגוון דרכים: הן פנים אל פנים מטווח אפס על ידי אביזר דוגמת סכין, הן על ידי התגנבות מאחור (Stealth Takedown) והן בקרבות ירי.
לשחקן זמינים שפע של כלי נשק איתם השחקן יכול להרוג את אויביו: אקדחים, תת-מקלעים, אקדחים אוטומטיים (שילוב של תת-מקלע ואקדח שמופיע בשנות ה-60), רובי סער, רובי ציד אוטומטיים, רובי צלפים, רימונים, מקלעים וכלי נשק מבוססי לייזר.
את רוב כלי הנשק ניתן להחזיק בשתי הידיים ובכך לירות סימולטנית בשני כלי הנשק על מנת להשיג כוח אש יותר גדול (על חשבון הדיוק).
במהלך המשחק השחקן יכול לשדרג את כלי הנשק שלו: כך לדוגמה, השחקן יכול לחבר משגר טילים לתחתיתו של רובה סער, או רובה צלפים יכול להפוך לרובה פלזמה אוטומטי מבוסס לייזר.
בין כלי הנשק הידועים במשחק נמנה גם "חותך לייזר", אביזר שבעזרתו ניתן לחתוך רשתות ופיסות מתכת, וניתן להחליף אותו בתותח לייזר (LaserKraftWerk) שהוא כלי נשק לכל דבר.
את רוב השלבים השחקן מתחיל כשיש בידיו סכין ותותח הלייזר.
האויבים במשחק נעים בין חיילים נאציים "פשוטים" וכלבי תקיפה משוריינים עד למכונות ענק רובוטיות.
לכן שחקן חכם יטפל קודם כל בקצינים אם הוא אינו מעוניין לראות את מספר אויביו מוכפל.
חידוש גדול במשחק לעומת משחקים קודמים הוא האפשרות להתחבא מאחורי מחסות, ובכך להשיב אש אל האויב מבלי להיפגע בצורה משמעותית.
3 שנים לאחר אירועי המשחק הקודם בהם בלאזקוביץ השמיד את "מימד השמש השחורה" (נשק-על מבוסס כוחות נסתרים שפותח על ידי הנאצים), פיתחו הנאצים טכנולוגיות מדעיות מתקדמות בתחום המכניקה והרובוטיקה, ובאמצעותן הצליחו להתגבר על בעלות הברית.
בתחילת המשחק השחקן נמצא על מטוס קרב כחלק מצוות הפשיטה, ביחד עם טייס בשם פרגוס רייד.
פרגוס נותן לבלאזקוביץ משימות, דוגמת לטפל בפיצוץ צינור, להשליך מטען מהמטוס כדי להקל על המראתו, ולהילחם במטוסי אויב.
במהלך הקרב מטוסם נפגע ועל פרגוס והשחקן להימלט למטוס אחר.
המטוס נוחת נחיתת אונס ליד המבצר, וכשהם מגיעים אל פני השטח הם פוגשים את טוראי פרובסט ווייאט השלישי.
בלאזקוביץ מוביל אותם להתגנב אל המבצר, ונלחם נגד הנאצים בדרכו להשלים את המשימה.
הפשיטה משתבשת והם נתפסים על ידי ראש-מוות ומובאים למעבדת ניסויים בבני אדם, בו בלאזקוביץ השבוי מתבקש לבחור בין פרגוס לווייאט כקורבן עבור ניסוייו האכזריים של ראש-מוות.
לאחר שהשחקן בוחר באחד מהם ראש-מוות מבצע בו את ניסוייו הקטלניים ונוטש את המעבדה, משאיר את בלאזקוביץ והאחרים למות בשרפה על ידי מתקני שרפה.
ברגע האחרון בלאזקוביץ מצליח לברוח מהמעבדה דרך חלון, הם קופצים תוך כדי שהמעבדה מתפוצצת אך מספר רסיסים מהפיצוץ פצעו את בלאזקוביץ בראשו.
מספר פולנים מגלים את בלאזקוביץ ומחלצים אותו לבית חולים שם מתגלה שהרסיסים שחדרו לראשו גרמו לנזק מוחי שהכניס את בלאזקוביץ לתרדמת (מעין מצב "צמח").
בעקבות כך בלאזקוביץ מובל למוסד פסיכיאטרי בפולין, שם הוא מעביר את שנותיו ומטופל על ידי האחות הראשית של בית החולים, אניה אוליווה ומשפחתה, וצופה בנאצים הבאים מפעם לפעם לקחת את המאושפזים למטרותיהם שלהם (כחלק מהאידאולוגיה הנאצית שראתה חולי נפש ופגועי מוחין כ"תתי אדם").
14 שנה לאחר מכן, בלאזקוביץ צופה ברגע בו הנאצים מחליטים לחסל את המוסד אחת ולתמיד.
הם מתחילים לרצוח את המטופלים באמצעות אקדחים, וכאשר הוריה של אניה מתנגדים, הם רוצחים גם אותם לעיניה (ולעיני בלאזקוביץ) וחוטפים את אניה.
רגע לפני שהוא מחוסל בעצמו בידי חייל גרמני, בלאזקוביץ מתעורר מהתרדמת, תופס סכין וקוטל את החייל.
בלאזקוביץ שהתעורר ויכול לנוע שוב בכוחות מחודשים בורח מבית החולים תוך כדי לחימה בחיילים נאציים חמושים בצורה יותר טובה מאשר בפעם הקודמת, ומכונות שלא היו מוכרות לעיניו.
בלאזקוביץ מציל את אניה ושניהם נוסעים יחד לסבה וסבתה של אניה בפולין, שם בלאזקוביץ מגלה כי השנה היא 1960, המלחמה נגמרה בכך שהנאצים אילצו את ארצות הברית להיכנע על ידי הפגזת עריהן בפצצת אטום, והרייך השלישי כרגע מקיף את כל העולם.
בלאזקוביץ מציל, באיומי מסור חשמלי, מידע מפי קצין נאצי שהם חטפו קודם על קיומה של מחתרת אנטי-גרמנית שחבריה אסורים בברלין.
בלאזקוביץ, נחוש להילחם בנאצים, מגיע לנקודת ביקורת על הגבול הפולני-גרמני שם הוא נלחם בנאצים ומתגנב ביחד עם אניה לתוך רכבת לברלין.
על הרכבת הוא פוגש ב"פראו" אירנה אנג'ל, קצינה (אוֹברשטורמבאנפיהרר) בס"ס שעורכת לו "מבחן גזע" שבודקת האם הוא באמת שייך לגזע הארי כפי שהוא נראה.
בלאזקוביץ עובר את המבחן ומוצא את אניה, שם הוא מפתח איתה מערכת יחסים רומנטית.
בסופו של דבר בלאזקוביץ מגיע לברלין, עיר בנויה היטב לפי האדריכלות הנאצית, וכשהוא חמוש בסכין בלבד הוא חודר למתחם של המשטרה החשאית (הגסטאפו) כדי למצוא משאית שתוביל אותו לכלא אייזנוואלד, הכלא השמור ביותר בברלין.
כשהוא מגיע לכלא הוא מתגנב אל האגף השמור ביותר של האסירים הפוליטיים שם הוא מוצא את חברי המחתרת, ביניהם השותף הוותיק שלו למשימה (פרגוס או ווייאט - תלוי את מי השחקן החליט להשאיר בחיים).
מבצע המילוט מסתבך והופך לקרב יריות בו השחקן ושותפו מתעמתים עם חיילים נאציים חמושים.
בסופו של דבר הם מצליחים לברוח ולהגיע אל מרכז המחתרת שנמצא מתחת לפני האדמה בלב ברלין.
מסתבר שאותה המחתרת היא בעצם חוג קרייזאו, שמונהג על ידי קרולין בקר - דמות שאותה בלאזקוביץ פגש במשחק הקודם ונותרה כעת נכה בשתי הרגליים בעקבות אירועי המשחק הקודם.
כמו כן הוא פוגש את קלאוס קראוץ, נאצי לשעבר שהחליט להחליף צד לאחר שהנאצים הרגו את בנו היחיד, ובריון גדל גוף ופגוע מוחין בשם מקס האס שקלאוס לקח תחת חסותו כבן.
לאחר שהוא משיג מסמכים סודיים שהוחבאו בחדר של מקס, המחתרת מחליטה להוציא לפועל תוכנית שתוכננה זמן רב לפני כן: חדירה למתחם המדעי הגדול ביותר של הנאצים - "לונדון נאוטיקה", מתחם שמור היטב בלב לונדון במטרה לאסוף משם מודיעין ולגנוב משם אמצעי לחימה.
הם מגיעים ללונדון שם בלאזקוביץ מביס את השומרים הנאציים, ומוצא שם תוכניות נשק שהנאצים ניסו להנדס לאחור.
הם מגלים כי מי שעומד מאוחרי התוכניות, הכתובות בעברית, הוא ארגון יהודי בשם "דעת ייחוד" (נהגה על ידי חברי מחתרת שונים כ"דעת יישוד", בהתאם למבטאים).
לאחר שהוא גונב את התוכניות הוא מתגנב להאנגר גדול עם 3 מסוקים.
ההאנגר שמור בידי קצינים נאציים, אינספור חיילים, ורובוטים חמושים ומשוריינים היטב.
לאחר שבלאזקוביץ מביס אותם, שאר חברי המחתרת צונחים בהאנגר ונמלטים עם המסוקים חזרה לבסיס המחתרת.
בבסיס המחתרת, הם מפענחים את זהות הארגון העומד מאחורי רוב הפיתוחים הטכנולוגיים של הנאצים: סופר-בטון (שאיפשר להם לבנות מבני על ביתר קלות), כלי נשק מבוססי אנרגיה, ואינטליגנציה מלאכותית שאיפשרה להם לפתח מחשבים ורובוטים משוכללים, והם מגלים כי ה"סופר בטון" שבו השתמשו הנאצים עלול להיפגם כתוצאה מטחב.
בנוסף לכך הם משווים רשימות של חברי הארגון לרשימות של אסירים יהודיים במחנות ריכוז, ומגלים כי אחד מהם, אדם בשם סת רות' אסיר במחנה ריכוז - מחנה עבודה בשם "בליקה" בקרואטיה (שמבוסס בצורה רופפת על מחנה הריכוז הקרואטי יאסנובאץ) שהאסירים בו עוסקים בעבודות ייצור הסופר-בטון.
בלאזקוביץ מסכים להגיע למחנה הריכוז בתור אסיר שם מקועקע עליו מספר אישי, ולחפש שם את סת.
לאחר שהוא פוגש את סת הוא מגלה לבלאזקוביץ שהרובוטים השומרים על מחנה הריכוז נשלטים על ידו ומבקש ממנו למצוא עבורו את המפתח לשליטה על הרובוטים.
לאחר שהוא חודר למתחם המחנה (ומחסל תוך כדי כך את רופא המחנה, נאצי אכזר וסדיסט בכינוי "הסכין") ומשיג את המפתח הוא נתפס על ידי מפקדת המחנה - פראו אנגל, אותה פגש ברכבת לברלין.
אנגל מעמידה את בלאזקוביץ, סת ומספר אסירים נוספים על עמוד ומתכוונת להוציא אותם להורג באמצעות הרובוט הקטלני מהרובוטים שומרי המחנה.
ברגע האחרון בלאזקוביץ מעביר לסת את המפתח ובעזרתו סת משיג שליטה ברובוט וגורם לו לקום על בעליו ולתקוף את אנגל.
הם בורחים מהמחנה כשבלאזקוביץ רוכב על הרובוט ומחסל את השומרים הנאציים ועוזרים לשאר האסירים לברוח מן המחנה.
הוא מגלה להם את מיקומו של אחד המטמונים שלא התגלו עדיין, אך כדי לגשת אליו נדרשת צוללת.
בלאזקוביץ חודר לתוך צוללת נאצית שכזו והוא מגלה כי זו ספינת הדגל של הנאצים, חמושה בתותחים בעלי ראשי נפץ גרעיניים, שאיתם חברי המחתרת יכולים סוף סוף להחטיף מכת מחץ על הכיבוש הנאצי.
לצורך הפעלת ראשי הנפץ נדרשים קודים, והקודים האלה נמצאים בבסיס הנאצי על הירח (מסתבר כי הנאצים הצליחו להגיע לירח בשנות ה-50 ואף להקים שם בסיס מפותח").
המחתרת מגלה כי על גשר גיברלטר (גשר שנבנה על ידי הנאצים כדי לקשר בין אירופה לאפריקה) נוסעת רכבת שמובילה מדענים נאציים שמשרתים בבסיס הירח.
באמצעות אחד מכלי הנשק פרי פיתוחם של דעת ייחוד שמוטל מתוך מסוק, חברי המחתרת מצליחים להרוס את הגשר שהרכבת עליו ולהנחית את בלאזקוביץ עליו.
בלאזקוביץ מאתר את המדען בתוך הרכבת ההרוסה, גונב את מדיו ומצליח להמריא אל בסיס הירח.
על הירח הוא מצליח לגנוב קודים של נשק גרעיני שדרושים כדי להפעיל את הנשק שבצוללת וחוזר לכדור הארץ.
הבריחה משתבשת כאשר הנאצים מגלים אותו, ועליו להילחם כדי להימלט מהבסיס ולהגיע לכדור הארץ.
עם ההגעה לכדור הארץ החללית מיורטת על ידי הנאצים ומתרסקת סמוך ל"לונדון נאוטיקה", שם הוא נלחם נגד חיילים נאצים ובסופו של דבר מתעמת עם ה"לונדון מוניטור", רובוט עצום-ממדים שנבנה על ידי הנאצים כדי לחסל כל סוג של מרד והתנגדות ברחבי לונדון.
לאחר שהוא מביס את ה"לונדון מוניטור" הוא מחולץ מלונדון על ידי קלאוס, והוא מגלה מקלאוס כי הנאצים, בראשות "פראו" אנגל, ערכו פשיטה על בסיס המחתרת ולקחו בשבי את אניה, סט וכמה אחרים אל המבצר של "ראש מוות".
בדרך הנאצים מסתערים עליהם והורגים את קלאוס אך בלאזקוביץ מחולץ על ידי מקס, שמכה את הנאצים בכוחו העצום.
בעזרת מקס הוא נכנס לבסיס המחתרת ההרוס כדי להציל משם את קרולין.
בסופו של דבר חברי המחתרת ששרדו את ההתקפה, בראשות קרולין, מחליטים להמשיך בתוכנית המקורית: להשתמש בצוללת החמושה בראשי נפץ גרעיניים, בכלי הנשק תוצרת "דעת ייחוד" ובבלאזקוביץ כדי להציל את השבויים ולהשמיד את המבצר של "ראש מוות" ובכך לחסל את מרכז הכוח הנאצי.
הנשק תוצרת "דעת ייחוד" מצליח להרוס את חומות המבצר, מה שמאפשר לבלאזקוביץ לחדור לבסיס ולחסל שם את כל הנאצים שהוא פוגש בדרכו (וגם את ה"עוזר" של "פראו" אנגל, קצין ס"ס שנודע בכינוי "בובי").
בסופו של דבר הוא מגיע למעבדה הראשית של "ראש-מוות" שם הם נפגשים, והוא מחליט לשסות בבלאזקוביץ רובוט נסיוני שמופעל על ידי מוח אנושי - מוחו של הקורבן שבלאזקוביץ נאלץ לבחור בו 14 שנים קודם לכן (פרגוס או ווייאט).
בלאזקוביץ מנטרל את הרובוט בכך שהוא מוציא את המוח ממנו וגורם לו להפסיק לעבוד ובכך הוא שם קץ לייסוריו של אחיו לנשק.
לאחר מכן, לוחם השחקן ב"ראש-מוות" בעצמו; הוא משוריין בחליפת קרב רובוטית שמצוידת בארבעה מקלעי לייזר ותותח אלקטרומגנטי רב עוצמה.
ברגע שהחליפה מושמדת, וילהלם "ראש-מוות" יוצא משם פצוע קשה, בלאזקוביץ פונה לסיים עם הסיפור אחת ולתמיד.
הוא דוקר אותו מספר פעמים בסכין, אך "ראש-מוות" שולף מתוך הסרבל שלו רימון יד מתקופת המלחמה ומפוצץ אותו ליד בלאזקוביץ.
הרימון מחסל את "ראש-מוות" ופוצע אנושות את בלאזקוביץ, שגורר את עצמו אל אחד החלונות של המבצר ונותן לקרולין את האישור להפגיז את המבצר בנשק גרעיני.
בסיום המשחק ניתן לשמוע הליקופטר מתקרב; עם זאת גורלו של בלאזקוביץ אינו ידוע.
החברה שפיתחה את המשחק, MachineGames, נוסדה ב-2009 תחת הבעלות של חברת ZeniMax Media.
ביוני 2009, כאשר ZeniMax קנתה את חברת id Software ואת כל הזיכיונות שהיו בבעלותה (Doom, Quake, Wolfenstein וכו').
MachineGames התעניינו בפיתוח משחק חדש בסדרת Wolfenstein ולשם כך הם ביקשו את הסכמתם מאיד כדי שתוכל למכור להם את הזכויות לזיכיון, בעידודה של Bethesda, עוד חברת בת של ZeniMax שלימים תהיה המפיצה של המשחק.
מיד לאחר שאיד נתנה את הסכמתה, החלה עבודת הפיתוח על המשחק שנמשכה בערך 3 שנים.
קיומו של המשחק נחשף לראשונה במאי 2013 על ידי Bethesda שהציגה טריילר ראשוני למשחק.
הקמפיין בו השתמשה לצורך כך כלל שלוש תמונות עם הכיתוב "1960".
המשחק תוכנן להשתחרר בסוף 2013 אבל המפתחים החליטו לדחות את שחרור המשחק לאמצע 2014 במטרה לעבוד עוד יותר על המשחק.
בסופו של דבר, נקבע כי המשחק ישוחרר לציבור ב-20 במאי 2014 בצפון אמריקה ובעקבותיו, בהפרש של כמה ימים, גם לאירופה ואוסטרליה, אך בסופו של דבר התבצע "יישור קו" והמשחק שוחרר בשאר העולם באותו התאריך כמו בצפון אמריקה.
כל מי שעשה הזמנה מוקדמת למשחק קיבל בנוסף למשחק גם קוד גישה בחינם לבטא של המשחק הבא בסדרת Doom תוצרת איד.
מכיוון שהמשחק מכיל סממנים נאצים כגון צלבי קרס, התייחסות ישירה לאלמנטים נאצים כגון היטלר והס"ס, ואלימות קשה, המשחק נאסר להפצה ומכירה בגרמניה כמות שהוא על פי החוק שאוסר על הצגת סמלים נאצים והפצתם, וחלקים גדולים ממנו צונזרו בצורה מאסיבית כדי שהמשחק יוכל להימכר גם בגרמניה.
לאחר שחרור המשחק, החברה הודיעה כי בכוונתה לפתח הרחבה שעומדת בפני עצמה (קרי: שלא דורשת את המשחק המקורי על מנת לרוץ) בשם Wolfenstein: The Old Blood.
המשחק שוחרר ב-2015 ומבחינה עלילתית הוא נחשב פריקוול למשחק.
ההשראה העיקרית למשחק הייתה בעיקר המשחקים הקודמים בסדרה, תוך כדי חזרה לעקרונות של קרבות אינטנסיביים שאפיינו את המשחקים הקודמים.
צוות הפיתוח התייחס למשחק דווקא בתור "משחק פעולה והרפתקאות בגוף ראשון" (יותר מאשר לסווג אותו בתור סתם משחק FPS) - שלדעתם זה אחד המאפיינים החשובים במשחק.
המעצב הראשי של המשחק התייחס אל המשחק כמעין סיפור דוד וגוליית - בלאזקוביץ, מלווה במספר אנשים בודדים, כנגד אימפריה נאצית כלל עולמית שלכאורה בלתי ניתנת להבסה.
הוא גם ציין כי המון אלמנטים מהמשחק הושפעו מהאידיאל הנאצי: מנהיגים "גדולים מהחיים, טכנולוגיה משונה, ניסויים מדעיים משונים".
צוות הפיתוח תיאר את המשחק כ"עירוב אפל של דרמה, מסתורין והומור" וגם אמר כי המשחק "לוקח את המשחק הכי סמלי בז'אנר של משחקי היריות גוף ראשון (הכוונה היא למשחק Wolfenstein 3D ההיסטורי, שנחשב למשחק הראשון מסוגו) לעולם אחר ושונה לגמרי".
לצורת פיתוח האלמנטים הגרפיים של המשחק, השתמש צוות הפיתוח במנוע החדש ביותר של איד עד כה: id Tech 5, ששימש גם משחק אחר תוצרת איד (Rage), שאחד מתכונותיו הייתה הוספת פרטים רבים לעולם המשחק.
עיצוב המשחק לקח השראה מהמקובל בקולנוע של שנות ה-60, במיוחד מסרטי ג'יימס בונד שיצאו באותן השנים, וגם מהעקרונות העיצוביים שאפיינו את האדריכלות הנאצית: כפי שהנאצים חזו שתיראה לאחר שהרייך השלישי ישלוט בעולם.
המשחק כולל רק מצב לשחקן יחיד, כיוון שצוות הפיתוח חשב כי עדיף להתמקד אך ורק על עיצוב הסיפור של המשחק כדי ליצור חוויה מושלמת מאשר לחלק את העבודה על מצב לשחקן יחיד ומצב מולטיפלייר, ובכך להקטין את יעילות העבודה.
עיקרון זה תואם את הרוח של MachineGames שכינתה את עצמה "סטודיו לסינגל פלייר".
צוות המשחק עסק בפיתוח מערך שלם של דמויות איתן השחקן יוכל לקיים אינטראקציה.
אחד מצוות הפיתוח טען כי "מטרת העל עבורנו הייתה על בניית אנסמבל של דמויות מעניינות שבאמת רצינו ליצור אינטראקציה איתן" הם גם שאפו לחבר את המחשבות והפעולות של כל הדמויות אל החוויה האנושית, כדי לאפשר לשחקנים לדעת "למה בן אדם עושה את מה שהם עושים".
במהלך הפיתוח, התברר כי לאורך כל הסדרה, גיבור הסדרה - בלאזקוביץ - הצטייר במשחקים הקודמים כ"סתם דמות שהשחקן משחק איתה...".
לשם כך צוות הפיתוח עבד על פיתוח אספקטים שונים ויותר "אנושיים" לדמות, דוגמת: העמדת הדמות במצבים בלתי נעימים, ויצירת מונולוגים אישיים עבור הדמות ברגעים מסוימים במהלך המשחק.
אחד הקשיים הרציניים שעמד במהלך הפיתוח של המשחק היה הדרישה לאפיין את דמותו של בלאזקוביץ כגיבור - בצורה יותר "הירואית" ממשחקים קודמים; וזה היה אתגר לא אופייני ל־MachineGames, שעסקה עד כה בפיתוח משחקים שבהם הדמות הראשית הייתה אנטי-גיבור או בעלת מאפיינים של אנטי-גיבור.
צוות הפיתוח עסק גם בפיתוח רציני של דמותו של הנבל המשחק - גנרל וילהלם "ראש-מוות" שטראסה.
הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק RtCW שם הוא הופיע כנבל משנה חסר חשיבות, וקיבל תפקיד יותר מרכזי במשחק הבא בסדרה (Wolfenstein משנת 2009).
מטרתם הייתה לצייר אותו כדמות מרושעת, אגוצנטרית, ומלאת התלהבות, שמעריך את חייו לאחר שכמעט נהרג במשחק הקודם, ובכך להוציא אותו מהתדמית המגוחכת שאפיינה אותו במשחקים הקודמים.
צוות המשחק התמקד גם בדמותם של חבריו לנשק, פרגוס ווייאט, כאשר האחד משמש לבלאזקוביץ כמעין "אב" רוחני והשני משמש לו כמעין בן רוחני.
לטענת המפתחים הדמות שפיתוחה היה הקשה ביותר הייתה דווקא דמותו של מקס האס פגוע המוחין - דמות שלקחה את השראתה מ"העולם על פי גארפ", לכאורה דמות פשוטה שמסוגלת להגות רק את שמה המלא - אך היה קשה למצוא את האדם המתאים שידבב אותה.
המוזיקה במשחק הולחנה על ידי מיק גורדון, מלחין ידוע של משחקי מחשב שMachineGames שכרה במיוחד לצורך עבודה על המשחק.
במקור, התכנון היה ליצור פסקול שמזכיר את יצירותיו של ריכרד וגנר, המלחין האהוב ביותר על הנאצים ובמיוחד על היטלר עצמו, אך לאחר בחינה של יצירותיו של וגנר צוות הפיתוח הגיע למסקנה כי זה אינו האופי של המשחק ובמקום זה הוחלט לעצב פסקול מבוסס על דיסטורשן וגיטרות חשמליות.
כמו כן המשחק מכיל גם עיבודים שונים לשירים גרמניים, שהולחנו באווירת שנות ה-60. את השירים ניתן למצוא בתוך המשחק - הם קיימים בתור תקליטי ויניל שמוחבאים במפות השונות, וניתן לנגן אותם בתוך המשחק.
לאחר יציאתו, המשחק זכה לביקורת חיובית ביותר, עם ממוצע של 84% לגרסת המחשב האישי באתר GameRankings ולממוצע של 81% ב־Metacritic.
המבקרים שיבחו את הגרפיקה המתקדמת, אפשרויות הלחימה המתקדמות שכללו שימוש בהתגנבות, והאפשרות לירות מאחורי מחסות, כמו כן על השימוש המושכל והמעניין בהיסטוריה אלטרנטיבית ופיתוח הדמויות.
עם זאת חלק מהמבקרים ציינו לרעה את הדגש שהושם על בלאזקוביץ על חשבון דמויות משנה אחרות וחשובות לא פחות, חלק טענו כי הגרפיקה של המשחק אינה מתיישרת עם המשחקים שיצאו באותה שנה, וחלק ביקרו את אורך החיים הקצר של המשחק שנבע בין היתר מחוסר במצב מרובה משתתפים למשחק.
עם זאת, רוב המבקרים הסכימו כי המשחק עלה על ציפיותיהם - במיוחד שמדובר בכותר של זיכיון כגון Wolfenstein (כאשר הכותר הקודם אכזב יחסית וכשל בביקורות).
המשחק היה מועמד במספר טקסים ב-2014 למספר מועמדויות, ביניהן "משחק השנה" ו"משחק היריות הטוב ביותר", ובמספר תחרויות שכאלה דוגמת Classic Game Room Game of the Year Awards 2014 ו־Press Play TV's Game of the Year Awards 2014 הוא אף זכה בתואר "משחק השנה של 2014".
שבוע לאחר שחרורו המשחק כבר הפך למשחק השני הנמכר ביותר בבריטניה נכון לשנת 2014, שני רק למשחק Titanfall.
בארצות הברית היה המשחק למשחק השביעי הנמכר ביותר בין החודשים מאי-יוני 2014. ביוני 2014, המשחק הצליח למכור באירופה יותר מ-400,000 עותקים בשווי כולל של 21 מיליון יורו.
ב-27 בנובמבר 2017 יצא משחק ההמשך, Wolfenstein 2: The New Colossus, שהוכרז קודם לכן בתערוכת E3 של אותה השנה על ידי Bethesda המפיצה.
המשחק מפותח על ידי אותה החברה - MachineGames - באמצעות מנוע המשחק id Tech 6, המנוע ששימש את דום.
המשחק ממשיך את עלילותיו של בלאזקוביץ' שמגיע לארצות הברית הכבושה בידי הנאצים, במטרה לחולל שם את המהפכה האמריקנית השנייה.
Wo Gott der Herr nicht bei uns hält (גרמנית: "לולי ה' שהיה לנו"), רי"ב 178, היא קנטטה דתית מאת יוהאן סבסטיאן באך.
הקנטטה נכתבה במסגרת משרתו בלייפציג עבור יום ראשון השמיני שלאחר חג השילוש ובוצעה לראשונה ב-30 ביולי 1724.
הקנטטה הולחנה בשנתו השנייה של באך בלייפציג וכחלק ממחזור הקנטטות השני.
מחזור התפילה והלימוד עבור אותו יום ראשון כולל את האיגרת אל הרומאים ח', י"ב-י"ז ואת האזהרה מנביאי שקר בדרשה על ההר, הבשורה על פי מתי ז', ט"ו-כ"ג.
לברית הקנטטה נכתבה על יסוד ההמנון שגם מקנה לה את שמה "Wo Gott der Herr nicht bei uns hält" מאת יוסטוס יונאס, וראה אור ב-1524. ההמנון הוא פרפרזה על הפסוק הפותח במזמור קכ"ד בתהילים.
שישה משמונת בתי ההמנון כלולים בלברית, ואת הרצ'יטטיבים הנותרים חיבר משורר אלמוני כהרחבה של הבתים השלישי והשישי בהמנון ובהקשר למחזור התפילה והלימוד המוזכר למעלה.
את כתב היד של הקנטטות הכוראליות מאת באך שאל יוהאן ניקולאוס פורקל מוילהלם פרידמן וממנו העתיק את הקנטטה ואת רי"ב 9.
הקנטטה כתובה לאלט, טנור, בס, מקהלה, קרן (הושמטה מהפרטיטורה אך מצוינת על ידי אלפרד דירר ועל ידי ג'וליאן מינצ'ם), שני אבובים, שני אבובי ד'אמורה, שני כינורות, ויולה, ובאסו קונטינואו.
כוראל ורצ'יטטיב (אלט) Was Menschenkraft und -witz anfäht (מה יכל בן אנוש בכישרונו ותבונתו לעשות)
כוראל (טנור) Sie stellen uns wie Ketzern nach (הם מביאים אותנו לידי כפירה)
כוראל ורצ'יטטיב (בס, טנור, אלט) Aufsperren sie den Rachen weit (הם פוערים לועם לרווחה)
הקנטטה היא דוגמה לקנטטה כוראלית, ולחן הכוראל "...Wo Gott" חוזר בכל הפרקים למעט השלישי והשישי (שמילותיהם גם היחידות שלא שאולות מההמנון וחוברו על ידי משורר אלמוני).
בהלחנה שב באך ומדגים כישרונו בטכניקת הקונטרפונקט ובהירמון היצירתי על מנגינה זהה.
כמו כן ראוי להזכיר שבאך השתמש בלחן כוראל זה גם ביצירות נוספות.
בקנטטה באך בוחר שלא לעשות שימוש ברצ'יטטיבי מסורתיים אלא בפרקים דרמטיים המורכבים מהכוראל ורצ'יטטיב.
הקנטטה היא יצירה קוהרנטית ובולטת בה במיוחד האריה לטנור (הפרק השישי).
פרק המקהלה הפותח באופן אופייני למדי כתוב בצורה חופשית מסוג פנטזיה.
הפרק כתוב במשקל מרובע ובסולם לה מינור אך בתנועה מתמדת.
האבוב פותח בצליל אחד לאורך התיבה הראשונה כשאליו מצטרף האבוב הנוסף בדיסוננט, אז האבובים מנגנים הנושא המהיר שלהם במרווח טרצה לליווי הקונטינואו וכלי הקשת בקצב מנוקד, תפקידי כלי הקשת והאבובים מתחלפים לסירוגין.
המקהלה נכנסת יחדיו ובתחילה שרה בהומופוניה אולי כדי לסמל אחדות.
אחרי משפט הפתיחה, הציטוט מתהילים, ישנו מעבר כלי (אינסטרומנטלי) ואחריו נכנסים קולות הזמרים, הפעם אחד אחרי השני (בס, טנור, סופרן ואלט) בקונטרפונקט כשתפקיד הסופרן שר את לחן ההמנון המסורתי (בהכפלה של הקרן טבעית).
הפרק השני נפתח במפעם מהיר ובמז'ור ההיחסי לסולם הפרק שקדם לו, כשתפקיד האלט שר הכוראל (לחן ההמנון המסורתי), אפשר שהפרק ממשיך ה"עצבנות" שבתפקידי האבובים בפרק הפותח.
בתיבה העשירית תוך כדי התחלפות ההרמוניה הבלתי פוסקת (מאפיין את באך ברצ'יטטיבי) מפסיק הכוראל לטובת רצ'יטטיב בליווי קונטינואו מוארך (לעומת הנושא העירני החוזר בליווי הכוראל), לאחר ארבע תיבות חוזר הכוראל, וכך הלאה שתי וערב כוראל ורצ'יטטיב בחילופים דרמטיים.
האריה לבס כתובה במשקל תשע שמיניות ובסולם סול מז'ור, והיא כתובה כטריו לכינורות ב"אוניסוניו", תפקיד הבס וקונטינואו.
הפרק מדגים ציור מילים מובהק על המילים "Meereswellen" (גלי הים) ו-"zerscheitern" (נשברים) במליסמות (חילופי צלילים תוך החזקת הברה אחת) לתפקיד הבס, שכמובן חוזרות לסירוגין בתפקידי הקונטינואו והאובליגטו (כינורות).
הפרק הרביעי הוא כוראל הפעם לתפקידי הטנור, שני אבובי הד'אמורה והקונטינואו.
הפרק חוזר למשקל מרובע וכתוב ברה מז'ור.
אבובי הד'אמורה מנגנים נושא קישוטי לסירוגין בסקוונצות ואליהם מצטרף הקונטינואו, בעוד הטנור שר את לחן ההמנון המסורתי הפשוט.
הפרק החמישי נפתח גם הוא בַּכוראל, שוב לתפקיד האלט.
הפרק ממשיך בסולם רה מז'ור.
כמו הפרק השני שהוא כוראל ורצ'יטטיב לסירוגין, כך גם פרק זה, אך בשונה ממנו, הכוראל כתוב למקהלה בהומופוניה ולא לסולן יחיד.
תפקיד הקונטינואו מנגן מעיין "שאקון" (מנגינה קבועה- החוזרת על עצמה) במפעם "מדוד" (Giusto) ומהווה חיבור בין מופעי הכוראל והרצ'יטטיב השונים והמעברים הקיצוניים האחד לשני וחזרה.
בתיבה השלישית מתחיל הרצ'יטטיב לתפקיד הבס ובתיבה השישית כבר חוזרת המקהלה ההומופונית.
בתיבה השמינית שר בנפרד תפקיד האלט קדמה לשירה ההומופונית, ועושה כך פעמיים נוספות במהלך הפרק הממשיך בחילופי כוראל ורצ'יטטיב לתפקיד הבס.
האריה לטנור היא יצירה יוצאת דופן בפני עצמה.
התפקידים כתובים בנושאים "קטועים", "שבורים", הליווי סינקופי ומנוקד, ובתפקיד הטנור התווים אינם מחוברים למנגינה רציפה, אלא מופיעים "בהפתעה" כל פעם על פעמה (דגש, ראו סינקופה) לא צפויה.
הפרק כולל תפקידים לכלי הקשת ולקונטינואו, כתוב במשקל מרובע (אך כאמור מנוקד וסינקופי) בסולם מי מינור (המקביל לסול מז'ור שהופיע כבר בפרק קודם) ואומנם כמו שהפרק מורכב קצבית הוא מורכב טונאלית והוא שופע כרומטיות וספטאקורדים (אופייני לבאך).
בתיבה שישים ושתיים ישנו ציון לחילוף המפעם, והמוזיקה מקבלת אופי שונה, "מאורגן" יותר, אך במהרה חוזרת לתבניות הא-סימטריות וה"קטועות".
הפרק מדגים כתיבה דרמטית שקשה למצוא לא מקבילות אצל בני תקפתו של באך, אפילו המסורת הארוכה של כתיבה אופראית על ידי אחרים.
הכוראל המסיים כתוב באופן מסורתי, תפקידי הקולות שרים בהומופניה, כל קול מוכפל על ידי הכלים ברגיסטר המקביל בתזמורת.
כמו כן הוא כתוב בשני חלקים, קדמה, ארבע תיבות וחזרה, והחלק השני קדמה ושש תיבות, גם כן בצורה האופיינית לבאך.
הכוראל פותח בסולם דו מז'ור ומסיים בסולם המינורי היחסי, לה, אותו הסולם בו נפתחה הקנטטה.
(The RIAS Bach Cantatas Project (1949–1952, קארל ריסטנפרט, תזמורת ומקהלת RIAS, הלמוט קרבס, דיטריך פישר דיסקאו, Audite ,1950.
44, הלמוט רילינג, גכינגר קנטוראי וקולגיום באך שטוטגרט, Hänssler Classic ,1972.
4 – Sundays after Trinity I, קרל ריכטר, המקהלה והתזמורת של המינכנאים, פטר שרייר, דיטריך פישר דיסקאוArchiv Produktion, 1972.
41 – BWV 175-179, ניקולאוס הרנונקור, מקהלת נערי טלץ וקונצנטוס מוזיקוס וין, 1988, Teldec.
5, פיטר יאן לסינק, מקהלת הנערים הולנד וקולגיום באך הולנד, Brilliant Classics, 1999.
14, טון קופמן, תזמורת ומקהלת הבארוק אמסטרדם, קלאוס מרטנס,Antoine Marchand, 2000.
Bach: Wo Gott der Herr nicht bei uns hält, גיאורג כריסטוף בילאר, מקהלת הנערים סנט תומאס ותזמורת הגוונדהאוס, Rondeau Production, 2008.
אתר Wobi (וובי) הוא אתר אינטרנט המשווה מחירי ביטוח באינטרנט ומאפשר רכישה מקוונת של פוליסות ביטוח.
האתר מספק שירותים בתחומים הפיננסים והביטוח ובכללם ביטוח רכב, ביטוח דירה, ביטוח נסיעות לחו"ל, פנסיה, השוואת הלוואות ואיתור כספים אבודים.
האתר עובד בשיתוף פעולה עם חברות הביטוח בישראל ומתווך בין המבוטח וחברות הביטוח.
האתר מופעל על ידי וובי סוכנות לביטוח בע"מ, סוכנות הביטוח המקוונת הראשונה בישראל, ופועלת ברישיון של המפקח על הביטוח של מדינת ישראל.
אתר wobi הוקם בשנת 2010 על ידי קבוצה של אנשי ביטוח ואינטרנט, אשר מטרתם הייתה להקים שירות אשר ישווה בין פוליסות הביטוח השונות ויאפשר את רכישתן בצורה מקוונת.
החברה, החלה את דרכה בתחום ביטוחי הרכב כאשר בשנת 2011 הקימה אתר שאפשר לראשונה לרכז, להשוות ולרכוש פוליסות ביטוח באופן מקוון.
לאחר מכן אפשרה הסוכנות לרכוש סוגי ביטוחים נוספים.
בשנת 2017 השיקה החברה מנוע חיפוש השוואתי לתחום ביטוחי הבריאות, במטרה להנגיש למבוטחים מידע ולהפחית סיכוי לכפילויות ביטוח.
בשנת 2017 נטען שמנוע השוואת מחירי הביטוח של Wobi מנוצל למלחמה בתחרות.
נטען כי חברות הביטוח משתמשות במידע שמעביר להן אתר וובי כדי לדווח לסוכנים על לקוחות שמעוניינים לעזוב.
בעקבות הפרשה, הנושא הועבר לבחינת המפקח על הביטוח.
בהמשך אותה שנה, בעלת השליטה באתר וובי, חברת הביטוח וויט מאונטיין האמריקאית, הדיחה את המייסד והמנכ"ל שרון גילר, בחשד כי במשך שנים העביר לה נתוני הכנסות מנופחים בהיקף של עשרות מיליוני שקלים במטרה להגדיל את השכר והבונוסים שלו.
בהמשך לכך, פורסם ב"כלכליסט" כי חברת הביטוח כלל, ששיווקה באתר של וובי ביטוחי רכב ובריאות, הגישה תלונה במשטרה נגד גילר בטענה כי זייף מסמכים בנוגע לתשלומים שהיא העבירה לוובי, והציג בהם נתונים מנופחים.
בשנת 2015 החלה החברה לפעול בתחום הפיננסי, באמצעות הכלי סטטוס פנסיוני המאפשר לכל חוסך לפנסיה לראות את מצב הפוליסה שלו.
החברה הייתה הראשונה לאמץ את דו"ח ועדת שטרום, שאחת מהמלצותיו היא לאפשר לצרכן להשוות ולרכוש מוצרים פיננסיים וביטוחיים באופן מקוון.
בשנת 2017 השיקה wobi אגרגטור (מנגנון לאיסוף מידע) להשוואה בין ביטוחי הבריאות התואם את הרפורמה של המפקחת על הביטוח.
באותה השנה הושק מנוע להשוואת תנאי הלוואות.
בסוף שנת 2012, חברת רוביקון רכשה כ-50% מהחברה, ובתחילת 2013 הגדילה את החזקותיה ל-75%.
בפברואר 2014 רכשה ענקית הביטוח האמריקאית White Mountains Insurance Group כ-50% מהחזקות החברה ולאחר מכן השלימה רכישה של גרעין השליטה תמורת 40 מיליון שקל.
בשנת 2015 השלימה החברה רכישה של 90% מאחזקת וובי.
בשנת 2017, החברה עברה לבעלות מלאה של חברת White Mountains.
Wo gehest du hin (בעברית: אנה תלך), רי"ב 166, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג.
ביצועה הראשון היה ביום ראשון הרביעי שלאחר חג הפסחא, שחל ב-7 במאי 1724.
קנטטה זו הייתה הארבע עשרה שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות.
הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 104.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מאיגרת יעקב ומהבשורה על-פי יוחנן בהם מתוארת שיחת הפרידה שערך ישו עם תלמידיו לאחר הסעודה האחרונה.
כרוב הקנטטות מתקופה זו, גם כאן הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע.
החלק הראשון של הקנטטה הוא ציטוט מתוך דברי ישו "וְלֹא יִשְׁאָלֵנִי אִישׁ מִכֶּם אָנָה תֵלֵךְ".
המשך הקנטטה עוסק בשאלה זו ובתשובה הרצויה למאמין.
החלק השלישי הוא מזמור מאת ברתולומיאוס רינגואלדט (Bartholomäus Ringwaldt) שהיה משורר וכומר גרמני מהמאה ה-16. החלק האחרון הוא מזמור של הרוזנת והמשוררת אמילי יוליאן .
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו.
אריוזו לבס: Wo gehest du hin (אנה תלך)
אריה לטנור: Ich will an den Himmel denken (על שמי המרום אחשוב, אתבונן)
כורל לסופרן: Ich bitte dich, Herr Jesu Christ (אני מבקש ממך, אדון ישו כריסטוס)
אריה לאלט: Man nehme sich in acht (יחשוב אדם ואל יצהל)
בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1978), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
Wolfenstein 2: The New Colossus (בעברית: וולפנשטיין 2: הקולוסוס החדש) הוא משחק פעולה והרפתקאות מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח על ידי חברת MachineGames והופץ על ידי Bethesda Softworks ב-27 באוקטובר 2017 למחשב האישי, ולקונסולות פלייסטיישן 4, נינטנדו סוויץ' ו-Xbox One.
ג'יי." בלאזקוביץ, ישירות מהנקודה בה המשחק הקודם הסתיים.
המשחק זכה להצלחה מסחרית ולשבחים רבים מטעם מבקרי המשחקים, והיה מועמד למספר פרסים יוקרתיים בתעשיית הגיימינג ואף זכה בטקס פרסי The Game Awards 2017 בקטגוריית "משחק הפעולה הטוב ביותר".
בעקבות הצלחתו, החליטה MachineGames לשחרר שלוש חבילות הרחבה בשם "The Freedom Chronicles" ("יומני החופש") המציגות שלושה פרקי עלילה נוספים, המתרחשים מנקודת מבט של דמויות שונות.
שם המשחק נלקח מתוך הסונטה "הקולוסוס החדש", אשר נכתב על ידי אמה לזרוס בשנת 1883 ונחקק על פסל החירות.
המשחק הוא משחק פעולה והרפתקאות בגוף ראשון, אשר מבחינת משחקיות ממשיך את העקרונות לפיהן פותח המשחק הקודם בסדרה.
המשחק מחולק למספר שלבים, כאשר הדרך להתקדם בין שלב לשלב היא על ידי הריגת האויבים וביצוע המשימות הנדרשות.
בדומה למשחק הקודם, לשחקן יש מספר מוגבל של נקודות חיים (50 בחלקו הראשון של המשחק, ו-100 בחלקו השני) המתחלקות למספר מקטעים בני 20 נקודות חיים כל אחד.
כאשר השחקן נפגע, בריאותו תתחדש עד לסף המקטע, ועל מנת להתרפא אל מעבר לכך יש לאסוף ערכות רפואה, וכן יש באפשרותו להשתמש בשריון (אותו ניתן לאסוף גם ממרבית האויבים במשחק) על מנת להגן על נקודות החיים שלו.
מערכת הקרב השתפרה לעומת המשחק הקודם, ולשחקן ניתנת גמישות גדולה יותר בבחירת הדרך בה ירצה להתעמת עם אויביו.
הוא יכול להתגנב אליהם ולהרוג אותם מן המארב על ידי שימוש בגרזן יד או באקדחים ותתי-מקלעים עם משתיק קול, או להסתער עליהם פנים אל פנים.
בדומה למשחק הקודם, גם כאן השחקן יכול להתחבא מאחורי מחסות ולהשיב אש אל עבר האויב מבלי להיפגע בצורה משמעותית, והשיפור הגדול במערכת זו הוא שהתנועתיות של השחקן הרבה יותר חופשייה גם כשמכוונים נשק מאחורי מחסות.
הנשק במשחק מגוון, וכולל אקדחים, תת-מקלעים, רובי סער, רובי ציד אוטומטיים, מטולי רימונים זעירים דמויי-אקדח, וכן כלי נשק בדיוניים מבוססי דיזל או לייזר.
ניתן להשיג את כלי הנשק מנקודות איסוף הפזורות בכל שלב או מגוויות של אויבים מתים.
חלק מהאויבים - בפרט "חיילי העל" המהונדסים גנטית - חמושים בכלי נשק כבדים יותר, והשחקן יכול להשתמש גם בהם, אך מדובר בכלי נשק "חד פעמיים", אותם השחקן משליך כאשר ברצונו להחליף לנשק אחר.
בדומה למשחק הקודם, גם כאן השחקן יכול להחזיק שני כלי נשק בו-זמנית (פרט לכלי הנשק הכבדים), נשק בכל יד, ובכך להגביר את עוצמת האש שלו על חשבון הדיוק, והחידוש הגדול במערכת הוא שכעת השחקן יכול לבחור איזה נשק הוא יחזיק בכל יד.
בעוד שבמשחק הקודם השחקן היה מוגבל לנשיאת שני כלי נשק מאותו סוג, במשחק הזה השחקן יכול לשאת, לדוגמה, רובה סער ביד אחת ורובה ציד ביד אחרת, או תת-מקלע עם רובה לייזר, או כל שילוב לבחירתו.
כלי הנשק ניתנים להתאמה אישית גמישה בהרבה מאשר המשחק הקודם (באמצעות ערכות התאמה אישית הפזורות במשחק), וניתן להרכיב עליהם תוספות שונות כמשתיקי קול, כוונות או מודול חודר שריון, לבחירת השחקן ובתלות בסוג הנשק.
הבינה המלאכותית של האויבים השתפרה אף היא, דבר המגביר את רמת הקושי במשחק לעומת המשחק הקודם.
גם כאן מגוון האויבים גדול ונע בין חיילים נאצים רגילים לבין חיילי-על חסונים ומהירים, רובוטים ומכונות קרב.
לקצינים הנאצים, שהופיעו במשחק הקודם כיחידות היכולות להתריע על נוכחותו של אויב ולקרוא לתגבורת - במשחק זה הם יכולים לקרוא לתגבורת יותר מפעם אחת - יש תפקיד משמעותי יותר במשחקיות.
כאשר הורגים קצין נאצי ניתן לאסוף ממנו חתיכת קוד אניגמה.
קודי האניגמה מפוענחים במכונה מיוחדת בצוללת הגרעינית שנלכדה על ידי השחקן במשחק הקודם, ומשמשת עבורו מעין בסיס ממנו יוכל לקחת השחקן משימות, ועל ידי פענוח קודי אניגמה השחקן יכול לאתר ולהרוג קצינים נאצים בכירים המפקדים על מחוזות בארצות הברית הכבושה, ובכך לשחרר אותם.
במשחק ישנן 7 רמות קושי, אחת מתוכן סודית:
ההבדל בין רמות הקושי מתבטא בעיקר במספר האויבים ובכמות הנזק שהם גורמים לשחקן.
עם זאת רמת הקושי "Mein Leben!", שנפתחת לשחקן רק לאחר סיום המשחק ברמת הקושי "I am death incarnate", גוררת עימה שינוי בפורמט המשחק.
בעוד שרמת הקושי של האויבים זהה לזו של "I am death incarnate", כאן לשחקן יש רק הזדמנות אחת לסיים את המשחק - לא ניתן לשמור את המשחק ואין נקודות שמירה אוטומטיות, והמוות ברמת הקושי הזו הוא קבוע, ומחזיר את השחקן אל התפריט הראשי אם נהרג.