tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביצוע של שאול ארקינד (נגינה בחליל ללא שירה), אתר יוטיוב, 13 באוגוסט 2014.
ביצוע תזמורתי (נגינה ללא שירה), אתר יוטיוב, 25 בנובמבר 2013.
ביצוע של יהונתן ניצן, אתר יוטיוב, 20 באפריל 2016.
אסיף - שנתון איגוד ישיבות ההסדר הוא כתב עת תורני שיוצא לאור על ידי איגוד ישיבות ההסדר, וייעודו "להיות בית ועד המביא לידי ביטוי את היצירה התורנית הענפה של ישיבות הציונות הדתית, בימה מזמינה ופתוחה לדיונים ומחקרים משמעותיים ויסודיים".
כתב העת נולד מתוך תחושה שכתבי העת של הישיבות, שרבים מהם גם הפסיקו את הוצאתם בשנים שלפני הוצאת כתב העת, אינם מצליחים למלא את מטרותיהם: למשוך את הלומדים בישיבות לכתיבה ומחקר משמעותיים, דבר שיתרום להתפתחותם ככותבים, יוצרים וחוקרים, ויתרום להתפתחות תחומי הלימוד השונים.
בנוסף מטרתו של כתב העת היא ליצור במה משותפת לבירור סוגיות המעסיקות את עולם הישיבות הדתי לאומי במקום שכל ישיבה תעסוק בנושא זה רק בתוך גבולותיה.
הגיליון הראשון של כתב העת יצא לאור בשנת תשע"ג (2013) והוא יוצא מאז אחת לשנה.
עד גיליון ה כל גיליון היה מחולק לשני כרכים: כרך בנושא תלמוד והלכה וכרך בנושא תנ"ך ומחשבה ואישים ושיטות.
מגיליון ו אוחדו הכרכים לכרך אחד הכולל את כל המדורים.
עד לשנת תשפ"ה יצאו לאור עשרה גליונות.
בשנת תשע"ט יצאה לאור אסופת המאמרים 'והאר עינינו' בענייני לימוד תורה, על ידי מערכת אסיף.
בשנת תשפ"ד יצאה לאור על ידי המערכת אסופת המאמרים 'ידיו אמונה' בענייני מלחמה.
אסופות אלו יצאו בנוסף לאסיף, שהמשיך להתפרסם גם בשנים אלו.
בשנת תשפ"ה החל לראות אור כתב עת נוסף על ידי מערכת אסיף, 'אלומות', במטרה להוות במה למאמרים נוספים שלא פורסמו באסיף מסיבות שונות.
אלומות רואה אור בפורמט דיגיטלי בלבד, ויתפרסם שלוש פעמים בשנה.
המאמרים המתפרסמים בכתב העת מייצגים שיטות לימוד מגוונות, ומביאים לידי ביטוי את הדגשים והסגנונות השונים המייחדים את הישיבות שמהן מגיעים הכותבים.
באותו גיליון, ניתן למצוא עיסוק בנושאים תורניים שונים ואף דיסציפלינות שונות: תנ"ך, שיטת בריסק, אליבא דהלכתא, תורת ארץ ישראל, פילולוגיה, היסטוריה יהודית ורבנית, חסידות, מוסר, כתבי הרב קוק, ועוד.
עם זאת, כבמה ציבורית וכלל-ישיבתית, יש הקפדה על כך שכל המאמרים המתפרסמים באסיף יותאמו ויוסברו לקהל מגוון, שלא בהכרח משתייך לבית המדרש של הכותב.
הליך הטיפול במאמר דומה לזה של כתבי עת שפיטים: כל מאמר שנשלח לאסיף עובר ביקורת עמיתים של חברי מערכת, שקוראים את המאמר מבלי לדעת את זהות הכותב ומחליטים על קבלת המאמר.
מאמר שמתקבל עובר עריכה ומתפרסם.
במקביל להדפסה, כתב העת מתפרסם גם בגרסה דיגיטלית בספריית אסיף.
החל מגיליון ז, חלק קטן מהמאמרים מתפרסמים רק בגרסה הדיגיטלית, ולא נכללים בכרך המודפס.
חלק מהגליונות כוללים מדורי זיכרון לראשי ישיבות מרכזיים בציונות הדתית שנפטרו בשנה הסמוכה להוצאת הגיליון: הרב נחום רבינוביץ', הרב מרדכי שטרנברג, הרב חיים דרוקמן.
גיליון ט כולל מדור מאמרים על תרומת תלמידי ישיבות ההסדר במלחמת יום הכיפורים.
העורך של שבעת הגיליונות הראשונים היה הרב אייל רזניקוביץ', החל מגיליון ח (תשפ"ג) העורך הוא דביר במברגר.
מערכת כתב העת כוללת רבנים ואברכים מכלל ישיבות הציונות הדתית, ישיבות הסדר וישיבות גבוהות, ששותפים בהחלטות על קבלת ודחיית מאמרים, וכן בקביעת מדיניות ודגשים של כתב העת.
כמו כן, המערכת משקפת את הזהות הרב-גונית של כתב העת, ומהווה דרך להעניק בו ייצוג למגוון ישיבות הציונות הדתית.
המערכת משתתפת בארגון כנס אסופות, המתקיים בישיבת כרם ביבנה מדי שנה החל מתשפ"א, בסביבות ראש חודש ניסן, ומיועד ללימוד משותף של כלל ישיבות הציונות הדתית.
בעבר היה חבר במערכת גם הרב איתם הנקין, עד להירצחו, ובעמודי השער של כל גיליון מופיעה הקדשה לזכרו.
כחלק ממגמת כתב העת לגרום לאיחוד של תורת ישיבות הציונות הדתית, הוקם על ידי הרב רזניקוביץ' בסיוע חברי המערכת אתר אינטרנט שבו ספריית מאמרים גדולה של כתבי העת של ישיבות בית המדרש הדתי לאומי לדורותיו, במטרה ליצור מאגר שיקיף את כל המאמרים שהודפסו בכתבי העת של עולם התורה הדתי לאומי.
בנוסף, מופיעים באתר גם ספרים מלאים ועבודות אקדמיות מלאות.
הפריטים באתר מסודרים וממוינים לפי נושאים ותתי נושאים, ומתויגים ברזולוציה גבוהה (עד רמת דף בגמרא), ובנוסף יש בו מנוע חיפוש פנימי.
נכון לתשפ"ה, יש מעל 19,000 פריטים הניתנים לקריאה ישירה באתר.
אסיסאט לאמינה אושואלה היא כדורגלנית ניגרית המשחקת כחלוצה בקבוצת ביי מליגת ה-NWSL האמריקאית.
אושואלה נולדה באוקטובר 1994 בעיר איקורודו שבדרום מערב ניגריה, וכשהייתה בת 15 החלה לשחק במדי "רובו" מהליגה הניגרית.
שנתיים לאחר תחילת הקריירה שלה, ב-22 באוקטובר 2011, ערכה אושואלה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ניגריה, במשחק נגד קמרון.
מספר חודשים אחר כך, היא לקחה חלק בטורניר הגדול הראשון שלה - אליפות אפריקה שנערכה בגינאה המשוונית, וסיימה עם ניגריה במקום הרביעי.
ב-2013 הצטרפה אושואלה לאחת הקבוצות המובילות בניגריה - ריברס אנג'לס, וכבר בעונה הראשונה זכתה איתה בגביע המדינה.
השנה שלאחר מכן הייתה אחת השנים הפוריות ביותר בקריירה של אושואלה: היא זכתה עם קבוצתה בדאבל המקומי, סיימה כמלכת השערים וכשחקנית המצטיינת של גביע העולם עד גיל 20 לאחר שהובילה את ניגריה לגמר הטורניר, ונבחרה לשחקנית המצטיינת בסיומה של אליפות אפריקה שבה זכתה עם הנבחרת הבוגרת.
בעקבות הישגיה באותה שנה היא קיבלה מנשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, את עיטור הכבוד הניגרי (Order of the Niger).
בינואר 2015 עזבה אושואלה את הליגה הניגרית וחתמה בליברפול, אלופת הליגה האנגלית.
במהלך עונתה הראשונה בקבוצה היא החמיצה חודשיים עקב פציעה בברך, ושיחקה רק בתשעה משחקי ליגה.
בקיץ של אותה שנה, נכללה אושואלה בסגל הנבחרת לטורניר גביע העולם שנערך בקנדה.
בטורניר עצמו שובצו הניגריות לבית קשה עם אוסטרליה, ארצות הברית ושוודיה, וסיימו במקום האחרון עם נקודה אחת בלבד.
אושואלה, שפתחה בהרכב הראשון בכל שלושת משחקי הטורניר, כבשה שער אחד בתיקו מול שוודיה והציגה יכולת טובה.
בתחילת 2016, לאחר עונה אחת בלבד בליברפול, הצטרפה אושואלה ליריבתה - ארסנל.
אסיל אל-עודי היא פרופסור אמריטה לפילוסופיה ופוליטיקאית כוויתית, חברה לשעבר בפרלמנט בכווית.
אל-עודי נולדה ביוני 1969. ב-1993 קיבלה תואר ראשון בפילוסופיה ומדע המדינה מאוניברסיטת כווית ותואר שני בפילוסופיה פוליטית מאוניברסיטת טקסס באוסטין שם גם עשתה את עבודת הדוקטורט שלה בנושא זה.
עם חזרתה לכווית התמנתה לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת כווית.
התנדבות לאחר פלישת עיראק לכווית
ב-1990 במהלך הפלישה העיראקית לכווית התנדבה אל עודי בוועדת התקשורת בשגרירות כווית בבחריין.
היא הייתה אחת הראשונות שנכנסה לכווית לאחר שחרורה במסגרת צוות הסהר האדום של כווית ב-1991. היא הייתה חלק ממערך מתנדבים של הוועד הארצי לאסירים ונעדרים, במסגרת זו היא תרמה לתיעוד ועדכון תיקי האסירים והנעדרים שיימסרו לצלב האדום והאו"ם.
בשנים 1991–1993 התנדבה באגודה הכוויתית להגנה על קורבנות המלחמה.
אל-עודי התמודדה בבחירות הכלליות בכווית ב-2008 כחלק מבלוק "הברית הלאומית הדמוקרטית".
היא זכתה במספר הקולות הגבוה ביותר שקיבלה אישה כווייתית מאז שנשים הורשו לעמוד בפני האספה הלאומית בשנת 2005, אם כי לא זכתה במספיק קולות כדי לקבל מושב.
בבחירות 2009 היא נכנסה להיסטוריה כאחת מארבע הנשים שזכו בפעם הראשונה בחברות באספה הלאומית של כווית, כשזכתה במקום השני בדירוג.
היא נבחרה כנציגה למחוז השלישי בכווית.
אסילום (מיוונית: άσυλα, בלטינית: asylum) היה מקום בעולם העתיק, אליו יכלו להימלט אנשים שחשו נרדפים או הזדקקו למקלט.
מקומות אלו זכו לחסות ומיסוד דתי והתקיימו בעיקר במקדשים ומקומות פולחן.
לעיתים היה צורך במגע פיזי עם המזבח או עם הפסל שבמקדש על מנת לזכות בהגנת האסילום.
ה"אסילום" שימש כמקום מפלט עבור המבקשים לקבל סיוע והגנה מפני רדיפות ואפילו עבור פושעים: רדיפת אדם אל תוך האסילום והוצאתו משם נחשבו לפשע, גם אם אדם זה נדון למוות לפני כן והצליח להימלט.
מסופר על קילון ותומכיו שנמלטו למקדש באקרופוליס וכל עוד שהו בתוכו או היו קשורים לחבל שקצהו השני היה קשור לפסל היו מוגנים; כאשר הקשר של החבל נפרם, ראו בכך הוכחה שאינם בחסות האסילום ואישור להורגם.
פלייסטואנאקס התגורר כ-19 שנים על הר ליקייאון בארקאדיה, בבית שחציו היה בתוך מקדש זאוס, וכך זכה לחסות האסילום.
בנו, פאוסניאס, שנידון למוות על התחמקות מקרב עם תבאי, נמלט לטגאה ומצא מקלט במקדשה של אתנה, שם מת מוות טבעי.
במובן הרחב יותר, אסילום היה מקום שבשם קדושת הדת וקדושת המקדש היה אפשר לשמור בו רכוש וגם בתקופת מלחמה היה אסור להיכנס ולבזוז את הרכוש שבמקדש, הן את כלי הפולחן והן רכוש השמור בו.
היו חריגים לכלל זה, וידועים מקרים שבהם כן נבזזו מקדשים (למשל ביזת בית המקדש על יד שישק הראשון, יואש, חזקיהו ונבוכדנצר השני).
מקדש הפייסטוס באתונה הרחיב את ההגנה גם לעבדים שסבלו מהתעללות מצד בעליהם: בעלים של עבד שהצליח למצוא מקלט במקדש היה חייב למכור את העבד לאדם אחר.
חוק דומה חוקק ברומא על ידי אנטונינוס פיוס.
ברומא היה אסילום על גבעת הקפיטולין ובמקומות רבים נוספים.
על פי טקיטוס (בספר 3 של האנלים), טיבריוס החליט לצמצם את מספר המקדשים שיכולים להיות אסילום כי הוא חשב שמספר גדול מדי יפריע לעשיית צדק וייתן מחסה גם לאלו שאינם ראויים למחסה.
הלמולד מבוזאו, בספר השני של הכרוניקה הסלאבית, פרק 61, מתאר אסילום במרחב הסלאבי, למשל במקדש האל פרובו שבחצי האי וגרלנד .
גם היהדות קידשה אסילום, הן ערי המקלט והן, במקרה של רוצח בשגגה אחיזה בקרנות המזבח.
תלמי השלישי העניק לבתי הכנסת שבמצרים מעמד אסילום.
אוניברסיטאות באירופה התאפיינו בחופש אקדמי במחקר ובהוראה, כמו גם חופש ביטוי ותנועה של רעיונות דרך הקמפוס.
בנוסף, טענו האויברסיטאות להיותן אסילום ושטח אקס-טריטוריאלי ולפיכך כוחות שמירת הסדר הציבורי (משטרה) מנועים מלהיכנס לאוניברסיטאות אם לא קיבלו אישור מתאים מהנהלת האוניברסיטה.
אסיסטולה (בלועזית: Asystole), הוא מצב בו אין פעילות חשמלית בלב.
מצב זה מתבטא בקו ישר במוניטור.
אסיסטולה נראית בערך ב-28% מאנשים החווים דום לב.
הטיפול באסיסטולה כולל ביצוע פעולות החייאה, יחד עם מתן ווזופרסורים במתן ורידי דוגמת אדרנלין.
לעיתים ניתן לאבחן את סיבת האסיסטולה ולטפל בה בסיבת האירוע הלבבי.
אמצעים שבעבר היו ננקטים במקרה כזה, כמו דפיברילציה - ומתן אטרופין - אינם מהווים היום חלק מהפרוטוקול הטיפולי המומלץ על ידי גופים בינלאומיים.
שיעורי הישרדות מחוץ לבית החולים במקרים בדום לב של אסיסטולה נעים בסביבות 2-3%.
במקרה של אסיסטולה, אין זרימת דם בגוף כלל, כך שלא מגיעה הספקת חמצן אל המח.
במסגרת פעולות ההחייאה מתבצע עיסוי לב בניסיון לספק דם למוח, אך מדובר בכמות מועטה יחסית של דם שיכולה לעזור רק באופן זמני.
אם נעשו פעולות החייאה וננקטו כל האמצעים הדרושים ועדיין נראה קו ישר במוניטור (כ-30 דקות), ישקלו המטפלים לקבוע את מות המטופל.
גם במקרים הנדירים, שבהם למטופלים הוחזר הדופק, ואם המצב האסיסטולי נמשך 15 דקות או יותר, המשמעות היא שככל הנראה המוח כבר נפגע, וגם אם הלב יחזור לתפקד עלול המטופל לסבול מפגיעות מוחיות משמעותיות ועד מוות מוחי.
בניגוד למה שנראה לעיתים קרובות בסדרות טלוויזיה, שוק חשמלי אינו מהווה חלק מהטיפול באסיסטולה.
זאת משום שמטרתו של השוק היא "לאפס" את הפעילות החשמלית של הלב, אולם במצב אסיסטולי - פעילות זו אינה קיימת כלל.
אֵסִיל (בקזחית: Есіл; ברוסית: Есиль) היא עיירה שנוסדה ב-1939 והיא נמצאת במחוז אקמולה שבקזחסטן.
אסיל נמצאת כ-340 קילומטרים מעיר הבירה אסטנה וכ-244 קילומטרים מבירת המחוז קוקשטאו .
הטמפרטורה הממוצעת היא 3 מעלות צלזיוס.
החודש הכי חם הוא יוני (24 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא ינואר (21- מעלות צלזיוס).
בעיירה ממוקמת תחנת הרכבת אסיל שבו פועל הקו אקמול-קראטאלדי.
בנוסף, העיירה ממוקמת ליד הכבישים A-16 ו-R-262. בנוסף, יש בעיירה מספר רב של תחנות דלק.
אסיף איזק (נולד ב-28 במאי 1973) הוא ראש המועצה האזורית חוף הכרמל, ויושב ראש אשכול רשויות מישור החוף, בו נכללות המועצה ורשויות סמוכות.
לשעבר מנהל אגף צעירים ומעורבות בחברה בתנועה הקיבוצית.
איזק נולד בקיבוץ החותרים ליצחק ואנה, שעלו לישראל מדרום אמריקה.
התחנך בבית-הספר האזורי המשותף במעגן מיכאל.
לאחר סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושרת ביחידת שמשון, בתחילה כלוחם ולאחר מכן כקצין מפקד פלגת לוחמים.
עם סיום שירותו שהה בחוץ לארץ למספר שנים, ומילא תפקידים שונים בשליחות משרד הביטחון.
המשיך לשרת במילואים ביחידת שלדג.
עם שובו ארצה בתחילת שנות ה-2000 נבחר איזק לכהן כיושב ראש הוועד המקומי בהחותרים, יושב ראש הוועד הממונה וכן כיושב ראש האגודה השיתופית.
במקביל נבחר גם כחבר מליאת המועצה האזורית.
כיהן גם כחבר דירקטוריון גרנות מפעלים אזוריים.
לאיזק תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במשפטים, והוא מוסמך גם כמגשר.
איזק החל את דרכו בעשייה הציבורית בשנת 2009, כשנבחר לתפקיד יושב ראש הוועד המקומי לאחר שקיבוצו החותרים נקלע למשבר כלכלי חריף.
בהמשך נבחר לכהן גם כיושב ראש האגודה.
לאחר שנבחר כחבר מליאת המועצה האזורית, הוביל איזק את הקמת נקודת ההזנקה של מד"א בחוף הכרמל, לאחר שבתו הצעירה הייתה מעורבת בתאונת דרכים.
בשנת 2017 לאור פעילותו בקבוצת "הטורקים הצעירים" של התנועה הקיבוצית, לקח איזק חלק בהקמת המנהיגות הצעירה בתנועה ובשנת 2017 אף נבחר להקים את אגף הצעירים והמעורבות בחברה, ולעמוד בראשו.
בשנת 2018 הודיע איזק על התמודדותו לראשות המועצה האזורית חוף הכרמל, לאחר הודעת הפרישה של ראש המועצה כרמל סלע.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-31 באוקטובר 2018 זכה איזק בכ-75% מקולות הבוחרים ונבחר לתפקיד ראש המועצה.
לאחר שחברו הטוב, ראש מועצת שער הנגב אופיר ליבשטיין, נרצח בקיבוצו כפר עזה בידי מחבלי החמאס באירועי 7 באוקטובר, החליף אותו איזק בתפקידו כיושב הראש של ארגון 'הבונים דרור'.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-27 בפברואר 2024 זכה איזק בכהונה נוספת כראש המועצה האזורית חוף הכרמל, כאשר זכה ב-68% מקולות הבוחרים.
ברפואה, מחלה נחשבת לאסימפטומטית או אִי־תַּסְמִינִית אם המטופל נושא מחלה או זיהום, אך אינו סובל מתסמינים.
אפשר שמצב רפואי כלשהו יחווה אצל המטופל כאסימפטומטי במידה והוא אינו מציג את התסמינים הבולטים שבדרך כלל מופיעים.
זיהומים אסימפטומטיים נקראים גם זיהומים "תת-קליניים".
מחלות אחרות (כמו הפרעות נפש) עשויות להיחשב תת-קליניות, אם הן מציגות חלק מהתסמינים הנדרשים לצורך אבחון קליני.
גם במונח "שקט קליני" נמצא בשימוש.
אבחון מצב אסימפטומטי חשוב ממספר סיבות:
תסמינים עלולים להתפתח בהמשך, כך שבמקרים מסוימים יש צורך בטיפול.
במקרים אחרים המצב עשוי להיפתר מעצמו או להיות שפיר.
טיפול יעיל במצב אסימפטומטי עשוי לדרוש תשומת לב ותקשורת שונה בין מטופל למטפל; זאת ביחס לטיפול במצב סימפטומטי, שבו החולה מעוניין בפתרון לתסמינים.
יש להיות ערני לבעיות אפשריות.
לדוגמה, מצב אסימפטומטי של תת-פעילות של בלוטת התריס עלול לגרום לחולה להיות פגיע לתסמונת ורניקה-קורסאקוף או בריברי בעקבות עירוי של גלוקוז.
במחלות שונות, אדם נגוע שאינו סימפטומטי או פרה-סימפטומטי (לפני הופעת התסמינים) עשוי להיות מדבק.
לדוגמה, מחקרים מצאו שאדם שנגוע בנגיף שגורם למחלת נגיף קורונה 2019 ואינו סימפטומטי, עשוי להיות מדבק, אם כי בהסתברות נמוכה יותר מאדם סימפטומטי.
במקרה של נגיפי שפעת יש מעט עדויות להידבקות מאנשים שאינם סימפטומטיים.
מידע על היקף ההדבקה מבני אדם שאינם סימפטומטיים הוא חשוב לבחירת האסטרטגיה להתמודדות עם המחלה.
דוגמה למחלה אסימפטומטית היא ציטומגלוירוס (CMV) שהוא חבר במשפחת נגיפי ההרפס.
ההערכה היא כי 1% מכלל הילודים באוכלוסייה נגועים ב-CMV, אך מרבית הזיהומים אינם סימפטומטיים.
בחלק מהמחלות, המרכיב היחסי של המקרים האסימפטומטיים עשוי להיות חשוב.
לדוגמה, בטרשת נפוצה מעריכים כי כ-25% מהמקרים הם אסימפטומטיים, כאשר עצם המחלה מתגלה לאחר לידה או במקריות תוך טיפול במחלות אחרות.
ייתכן ולא יתגלו מצבים אסימפטומטיים עד אשר המטופל יעבור בדיקות רפואיות (צילומי רנטגן או בדיקות אחרות).
יש אנשים שעשויים להישאר אסימפטומטיים למשך תקופה ארוכה להפליא; כמו גם אנשים עם סוגים מסוימים של סרטן.
מחלות מסוימות מוגדרות רק באופן קליני, כמו למשל איידס כתוצאה מזיהום נגיף ה-HIV, לכן אין היגיון לייחס את מחלת האיידס כ"אסימפטומטית".
יתר לחץ דם זכה לכינוי "הרוצח השקט" בעקבות היותו גורם משמעותי לתמותה, וזאת ללא הופעת תסמינים.
מדידת לחץ דם מאפשרת גילוי וזיהוי המצב, וכתוצאה מכך גם אפשרי הטיפול הרפואי בו.
מחלת נגיף הקורונה 2019 נתגלתה כמחלה ששיעור רב מתוך נשאי המחלה הם אסימפטומטיים, מה שהיווה קושי בבלימתה ובגילוי מקדי התפרצות במהלך מגפת הקורונה.
אסייתים עשירים מטורפים הוא רומן סאטירי רומנטי משנת 2013, אשר נכתב בידי הסופר קווין קוואן .
קוואן ציין שמטרתו בכתיבת הרומן הייתה "להציג אסיה מודרנית בפני קהל מצפון אמריקה".
הוא טען שהרומן מבוסס בחלקו על הילדות שלו בסינגפור.
הרומן הפך לרב מכר ופורסמו לו שני המשכים, "החברה הסינית העשירה" (China Rich Girlfriend) בשנת 2015 ו"בעיות של אנשים עשירים" (Rich People Problems) בשנת 2017. סרט בשם "עשיר בהפתעה" המבוסס על הספר יצא לאקרנים באוגוסט 2018.
הרומן נפתח בציטוט מהמאה ה-14 של הנוסע הערבי, אבן בטוטה: "בשום מקום בעולם לא ניתן למצוא אנשים עשירים יותר מהסינים."
הספר מסופר מנקודת מבטן של חמש הדמויות הראשיות: רייצ'ל צ'ו, ניקולס (ניק) יאנג, אלינור יאנג, אסטריד לונג ואדיסון צ'אנג.
העלילה סובבת סביב חתונתם המכובדת, הנחשבת בעיני כולם כחתונת השנה, של הרווק המבוקש ביותר בסינגפור, קולין קו, ואייקון האופנה, ארמינטה לי.
רייצ'ל צ'ו היא מרצה לכלכלה באוניברסיטת ניו-יורק, במקור מקופרטינו, קליפורניה.
היא גדלה עם אמא שלה וניהלה חיי מעמד בינוני טיפוסיים.
כשבן-זוגה ניק, גם הוא מרצה באוניברסיטת ניו-יורק, לוקח אותה לפגוש את משפחתו בסינגפור, היא לגמרי אינה מודעת למה שעתיד להתרחש.
ניק במקור יליד סינגפור, על אף שגדל בלונדון.
הוא אינו מוכר לאף אחד בניו-יורק, אך לא רק שהוא שייך לאחת מעשר המשפחות העשירות ביותר באסיה, ייתכן שהוא גם היורש היחיד להון המשפחתי.
למרות עושרו, הוא חונך להיות צנוע ולשמור על פרופיל נמוך.
בשל חינוכו, הוא בטוח בכך שמשפחתו תסכים למערכת היחסים שלו עם חברתו הפשוטה, אך הדברים קורים בצורה שונה ממה שהוא ציפה לה.
אלינור יאנג היא אמו השתלטנית של ניק והיא אובססיבית ליוקרה וגאווה.
מהרגע שניק נולד, היא הרשתה לחמותה, ראשת משפחת יאנג, לגדל את בנה היחיד כדי שכשיגיע הזמן, היא תוריש לו את ההון המשפחתי.
כתוצאה מכך, אלינור אינה מעורבת בגידולו של ניק והיא חיה בנפרד מאביו, שבוחר לגור ולעבוד באוסטרליה ולנהל משם את העסק המשפחתי.
היא גם מאוד נחושה שניק יתחתן עם מישהי מהמעגל המאוחד של חבריה העשירים ומתכננת לחבל במערכת היחסים של ניק ורייצ'ל.
היא שוכרת חוקר פרטי שיאסוף מידע על משפחתה של רייצ'ל, על-מנת להשתמש בו כדי להוציא אותה מחייו של ניק, דבר המביא לתוצאה הפוכה כך שבסופו של דבר ניק מנדה את אמו מחייו.
רייצ'ל המומה מהמידע שהתגלה, ועוברת לגור אצל חברתה גו פייק לין ומשפחה.
אסטריד טו היא בת דודתו המפורסמת של ניק, אשר ידועה בכל אסיה בשל יופייה.
על אף ניסיונה להציג תדמית חיובית למשפחתה ולחברה, נישואיה סובלים.
מייקל, בעלה, הוא אדם שבנה את עצמו מאפס ומשפחתה של אסטריד גורמת לו להרגיש נחות מהם, מכיוון שלא הגיע ממשפחה אמידה.
אסטריד מגלה שייתכן שהוא מנהל רומן עם מישהי בהונג-קונג.
היא מתעמתת איתו והוא מתוודה שאכן הוא מנהל רומן ועוזב אותה.
בעזרתו של צ'ארלי וו, ארוסה לשעבר של אסטריד, היא מתעמתת איתו בשנית בהונג-קונג והוא חושף שלמעשה הוא לא מנהל רומן, אך שיקר לה כדי שתתגרש ממנו, מכיוון שהוא אינו יכול להתמודד עם ההרגשה שהוא נחות מאסטריד ומשפחתה.
כמוצא אחרון כדי להציל את נישואיהם ולשמח את אסטריד, צ'ארלי קונה מניות במחיר מנופח מחברת הסטארט-אפ של מייקל בחשאי.
אדיסון צ'אנג הוא בן דודו המפונק של ניק שעובד כבנקאי.
הוא אחד מבני המשפחה היחידים שלו שחי בהתאם למעמדו, כבן לאחת המשפחות העשירות ביותר בעולם.
הוא רוצה להרשים את כל חבריו וקרוביו בחתונה, אבל התוכניות שלו נכשלות באשמת משפחתו, בעיקר באשמתו של אחיו הצעיר אליסטר שיוצא עם קיטי פונג, שחקנית מתחילה מרקע וכוונות מפוקפקים.
אליסטר וקיטי מתארסים לרגע אבל היא עוזבת אותו לטובת ברנרד טאי, בנו של מיליארדר, אחרי שאוליבר טסיין מטעה אותה להאמין שמשפחת צ'אנג לא עשירה כמו שהיא חשבה.
הוא מנסה לשכנע אותה להישאר איתו בזוגיות ומצהיר שכבר לא אכפת לו מהחברה ומציפיותיהם של משפחתו.
רייצ'ל לא מאמינה לו וטוענת שלא משנה כמה הם ינסו להתעלם ממורשת המשפחה שלו, נראה שהם לא יצליחו.
היא אומרת לניק שהיא רוצה שילדיה יגדלו כשהם מוערכים ואהובים על ידי משפחתם בדיוק כמו שעשתה משפחתה שלה, ולא שיגדלו עם משפחה שהדאגה העיקרית שלה היא העושר, המורשת וכל שאר הדברים שחשובים לאנשים עשירים.
היא נפרדת ממנו וניק מבין שאיבד אותה.
הוא נכנס לדיכאון ועובר לגור בביתו של קולין.
בבית משפחת גו, רייצ'ל מתקשרת לאמה, קרי, והן רבות.
היא דורשת לדעת מדוע קרי לא סיפרה לה על זהותו של אביה.
כשקרי מנסה להסביר שהוא היה אדם מתעלל ושהייתה חייבת להציל את עצמה, רייצ'ל מנתקת את השיחה.
בזמן שניק שוהה בביתו של קולין, הוא מתחרט על כך שהביא את רייצ'ל לסינגפור מבלי להכין אותה להתמודדות עם משפחתו העשירה.
במקום שיחבבו את רייצ'ל, הם הצליחו להסית אותה נגדו ולגרום לפרידתם.
הוא משתף זאת עם קולין ומוסיף את מחשבותיו על לשחרר את רייצ'ל.
עם זאת, קולין מציע שניק ילחם על רייצ'ל ויעשה דבר אחד כדי לזכות בליבה שוב.
בזמן שרייצ'ל ופייק לין מתכוננות לנסוע לפגוש את פאנג מין, אביה של רייצ'ל שנמצא בכלא, ניק עוצר אותן וחושף שהביא אליה משהו מסין.
רייצ'ל מגלה שהוא הביא את אמה לסינגפור וכועסת.
היא מתעצבנת על ניק על כך שמנע ממנה את ההזדמנות היחידה לפגוש את אביה והיא נוזפת בקרי: היא לא רוצה לראות אותה יותר ושתתן לה לפגוש את אביה.
בניסיון נואש, קרי מספרת לה את האמת על אביה הביולוגי: זה לא האדם שחשבה, פאנג מין, אלא אדם שכינויו הוא קאו ווי.
רייצ'ל מחליטה להקשיב לאימה וללמוד על ההתעללות שעברה על ידי פאנג מין ואיך קאו ווי הציל את חיה כשעזר לה לברוח לארצות-הברית, ושם התגוררה עם קרוביה.
כשהבינה כמה אכזרי היה פאנג מין לקרי, לרייצ'ל יש ייסורי מצפון בנוגע להתנהגות שלה מוקדם יותר והיא מתפייסת עם אמה.
ניק לוקח אותן למרינה ביי סאנדס לשתות סינגפור סלינגס.
רייצ'ל צ'ו: בוגרת אוניברסיטאות סטנפורד ונורת'ווסטרן, אמריקאית ממוצא סיני.
קרי צ'ו: אמה של רייצ'ל, סוכנת נדל"ן בקופרטינו, קליפורניה, היגרה מסין לארצות-הברית.
ניקולס "ניק" יאנג: בן זוגה של רייצ'ל, מרצה להיסטוריה באוניברסיטת ניו-יורק.
מתגורר עם רייצ'ל בעיר ניו-יורק, אבל במקור הוא מסינגפור ממשפחה עשירה.
אלינור יאנג (לשעבר סונג): אמו השתלטנית של ניק שלא מסכימה למערכת היחסים שלו עם רייצ'ל.
היא נערצת על ידי חברותיה ואנשים רבים בני גילה על כך שהפכה לגברת פיליפ יאנג.
עם זאת, סו יי לא מחבבת את אלינור.
היא בילתה את רוב חייה הבוגרים בניסיון להפוך את ניק לנכד המועדף על סו יי.
פיליפ יאנג: אביו המהנדס של ניק מתגורר בסידני.
הוא בנה היחיד של סו יי ולכן ישנה ציפייה שהוא יהיה זה שיירש את פארק טיירסל וגם חלק נכבד מירושתה של סו יי.
אסטריד טו (לשעבר לונג): בת דודתו האפנתית של ניק, אשר מוכרת בכינויה "האלילה", בשל יופייה וחוש האופנה המושלם שלה.
נרמז שהונה של משפחתה, משפחת לונג, אפילו גדול יותר מזאת של משפחת יאנג.
שאנג סו יי, הגברת יאנג: סבתו העשירה של ניק, אשר ביחד עם אחיה, אלפרד יאנג, ירשה את הונו של אביה, שאנג לונג מא.
שטח הנדל"ן הפרטי הגדול ביותר בסינגפור נמצא בבעלותה של סו יי, ביחד עם אחוזה בשם פארק טיירסל, בה גרה רוב חייה.
בעלה המנוח היה סר ג'יימס יאנג, רופא.
היא לא מאשרת את רייצ'ל ואלינור.
פליסיטי לונג (לשעבר יאנג): אמה של אסטריד ובתה השנייה של סו יי.
היא נשואה להנרי "הארי" לונג האבא ולהם שלושה ילדים נוספים: הנרי לונג הבן, דוקטור פיטר לונג ואלכסנדר לונג.
ויקטוריה לונג: בתה השלישית של סו יי אשר לנשואה לקרדיולוג בעל השם העולמי, דוקטור מלקולם צ'אנג, ומשקיעה את הונו בנדל"ן ובכך יוצרת הון למשפחה.
היא ובעלה נמצאים בדאגה תמידית לילדיהם, בעיקר לבנם הבכור, אדי.
אדיסון "אדי" צ'אנג: בן דודו של ניק המנסה לצייר תמונה של משפחה מושלמת.
על אף שאביו אחד ממנתחי הלב הידועים ביותר בעולם ואמו הגיעה ממשפחת יאנג האריסטוקרטית, העשירה ובעלת הנכסים הרבים, הם מנהלים אורח חיים צנוע שאדי מתבייש בו.
פיונה צ'אנג (לשעבר טונג): אשתו של אדי המגיעה ממשפחה עשירה מהונג-קונג.
בשונה מבעלה אדי, לא אכפת לה מה אחרים חושבים על משפחתה.
אליסטר צ'אנג: אחיו של אדי אשר מעורב בתעשיית הסרטים בהונג-קונג.
הוא יוצא עם כוכבת אופרת סבון, קיטי פונג, שמאוחר יותר זורקת אותו בתואנה שהוא לא עשיר כמו שאר בני משפחתו.
קיטי פונג: כוכבת סדרות אופרה רודפת בצע שיוצאת עם אליסטר.
היא נפרדת ממנו עבור ברנרד טאי ומתחתנת איתו ב"חברה הסינית העשירה" ונקלעת לסדרת אירועים חסרי מזל עם הצהובונים הגורמת למבוכה גדולה למשפחתו החזקה של אליסטר.
גו פייק לין: חברתה הפטפטנית, הנדיבה, הכנה והמכורה לקניות של רייצ'ל, המגיעה ממשפחה סינגפורית עשירה אשר בבעלותה חברה לפיתוח ובנייה.
קולין קו: חברו הטוב ביותר של ניק ובן דודה של אסטריד, משפחתו אחת מהעשירות בעולם.
חתונתו עם ארמינטה לי היא החתונה המדוברת ביותר בכל מזרח אסיה.
אמו נפטרה לפני שנים והייתה אחותו של אביה של אסטריד.
סופי קו: אחותו של קולין ובת דודתה של אסטריד שעובדת בתור כירורגית ילדים ומתחברת עם רייצ'ל.
היא נשלחת על ידי אסטריד להשגיח על רייצ'ל במסיבת הרווקות של ארמינטה.
ארמינטה לי קו: ארוסתו של קולין ובהמשך אשתו, המתחברת עם רייצ'ל.
היא אייקון האופנה המפורסמת ביותר בסינגפור, אשר דגמנה בעבר למעצבים מפורסמים כמו אלכסנדר מקווין.
אביה הוא אחד האנשים העשירים ביותר בסין ובבעלות אמה רשת של מלונות יוקרה.
ג'קלין לינג: נכדתה של סו יי וחברה קרובה של המשפחות שאנג, יאנג וטסיין.
היא נכדתו של הפילנתרופ לינג יין צ'או.
אליבר טסיין: בן דודו של ניק העובד בכריסטי'ס בלונדון.
הוא זה שמשקר לקיטי על הרקע הצנוע של אליסטר.
קסנדרה שאנג: בת דודתו הרכלנית של ניק שיודעת הכל על כולם ובכך זוכה לכינוי "רדיו 1 אסיה".
היא בת דודתו של אביו של ניק.
דאטין קרול טאי: נוצרייה אדוקה הנשואה למיליארדר המושחת דאטו טאי טו לוי.
היא אחת מחברותיה הטובות ביותר של אלינור.
ברנרד טאי: בנה של קרול וחבר לכיתה לשעבר של ניק וקולין.
פרנצ'סקה שו: היורשת של ההון משפחתו, "מאכלי שו".
בת זוגו השחצנית, סנובית ואליטיסטית לשעבר של ניק שלא מחבבת את רייצ'ל.
אמה, נדין, חברה טובה של אלינור.
מייקל טו: בעלה של אסטריד ואיש צבא לשעבר אשר בבעלותו חברת סטארט-אפ.
צ'ארלי וו: מיליארדר אשר בבעלותו חברת טכנולוגיה ובן זוגה לשעבר של אסטריד.
עדיין יש לו רגשות כלפיה אף על פי שהוא נשוי לאחרת.
הוריה של אסטריד התנגדו למערכת היחסים איתו מפני שהוא לא מגיע ממשפחה עשירה כמוה.
הבימוי של העיבוד הקולנועי לרומן משנת 2003 נעשה על ידי ג'ון מ.
הצילומים החלו באפריל, 2017 והסרט הופץ בכל העולם על ידי האחים וורנר עם הוצאתו לאור ב-15 באוגוסט 2018. במאי הסרט מופיע בספר בתור דוד רחוק של רייצ'ל צ'ו.
אסימון חסר תחליף הוא סוג מיוחד של פרוטוקול קריפטוגרפי, המייצג נכס ייחודי.
בניגוד למטבעות מבוזרים כגון ביטקוין ואסימוני רשת או שירותים רבים אחרים, NFT לא ניתן להחלפה באחר דומה לו ולכן מעצם טבעו אינו בר-חליפין.
אסימונים חסרי תחליף נמצאים בשימוש ליצירות דיגיטליות אשר יש צורך בייחודן, כגון אמנות בלוקצ'יין, יצירות אספנות דיגיטלית ובתחום משחקי רשת.
השימוש המוקדם ביותר ב-NFT היה בתחום האמנות הדיגיטלית כיוון שה-NFT מאפשר הוכחת מקוריותה של היצירה והבעלות עליה, אף שתחום האמנות הדיגיטלית מעצם טבעו מאפשר שכפול קל מהיר ומדויק של היצירה והפצתה ללא הרשאה ברשת האינטרנט.
ניתן לעשות שימוש ב-NFT גם לציין נכסים ששחקן צובר ושולט בהם במשחקי רשת ואשר למפתח המשחק אין שליטה עליהם.
בנכסים דיגיטליים אלה ניתן לסחור בשווקים החיצוניים למשחק ללא קבלת רשות ממפתח המשחק.
בחודש יוני 2017 יצאו לאור ה-CryptoPunks שהיו חותמות הנעילה הדיגיטליות הראשונות בבלוקצ'יין אתריום על ידי הסטודיו האמריקני Larva Labs, בו פעלו מאט הול וג'ון ווטקינסון.
בשלהי שנת 2017 יצא לאור פרויקט נוסף בשם CryptoKitties והפך לוויראלי.
הפרויקט זכה להשקעה של 12.5 מיליון דולר מקרן הון סיכון.
בשנת 2018 RareBits, שוק ליצירות NFT זכה להשקעה של 6 מיליון דולר.
Gamedex, פלטפורמה דיגיטלית למשחקי קלפים שאפשרית בזכות NFT, גייסה הון ראשוני של 800 אלף דולר.
Decentraland, עולם וירטואלי המבוסס בלוקצ'יין, גייס 26 מיליון דולר בהצעת מטבע ראשונית (initial coin offering-ICO).
והיה בעל שווי שוק פנימי של 20 מיליון דולר נכון לספטמבר 2018. נכון לשנת 2019 חברת נייקי היא בעלת פטנט לנעלי סניקרס בעלי NFT על בסיס בלוקצ'יין, בשם CryptoKicks.
במחצית הראשונה של 2020 השיקה חברת Dappar Labs בשיתוף עם ה-NBA גרסת בטא של פרטי אספנות NBA TopShot אפליקציה מבוססת NFT אשר הייתה בפיתוח משנת 2018. החברה מוכרת חותמות בחבילות המכילות מולטימדיה ומידע יחדיו, במודל הדומה לקופסה עיוורת דיגיטלית.
ב-1 באוקטובר 2020 החברה הכריזה כי סיימה את שלב בטא והיא פותחת את האפליקציה לרכישה לכלל אוהדי ה-NBA.
ב-28 בפברואר 2021 דיווחה חברת Dapper Labs על מכירות של האפליקציה בשווי 230 מיליון דולר.
בפברואר 2021 המוזיקאית גריימס מכרה באתר המכירות Nifty Gateway חותמות נעילה דיגיטליות בשווי 6 מיליון דולר עם אמנות דיגיטלית של תמונות וקטעי וידאו.
עוד בחודש פברואר 2021 NFT המייצג את המֶם ניאן קאט נמכר בשוק המנוהל באינטרנט בכמעט 600 אלף דולר.
ב-11 במרץ 2021 נמכרה במכירה פומבית בכריסטי'ס יצירתו של האמן הדיגיטלי Beeple, "יומיום: 5000 הימים הראשונים" המכילה NFT, בעבור 69 מיליון דולר, נכון למועד המכירה היה זה המחיר הגבוה ביותר ששולם עבור יצירת אמנות דיגיטלית.
ב-4 מרץ 2021 הוכנס לראשונה אלבום מוזיקה המבוסס NFT לשוק המכירות הפומביות, והקדים את אלבומם של קינגס אוף ליאון, When You See Yourself, אשר יצא לאור ב-5 במרץ 2021 ואשר הוכרז כי יהיה אלבום המוזיקה הראשון הנמכר עם אסימון נעילה.
בחודש מאי 2021 נמכר העותק המקורי של סרטון הווידאו Charlie Bit My Finger תמורת 760 אלף דולר, והיה לסרטון הביתי היקר ביותר שנמכר כ-NFT.
אוקראינה הפכה למדינה הראשונה בעולם שמכרה אסימונים דיגיטליים ייחודיים במרץ 2022. היא עשתה זאת כדי לסייע במימון כוחות הצבא שלה מול הפלישה הרוסית לאוקראינה.
אסייר מרטינס (בספרדית: Asier Martínez; נולד ב-22 באפריל 2000) הוא אתלט ספרדי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) בריצת 110 מטר משוכות.
מרטינס נולד בסיסור מאיור שבספרד.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה בשנת 2021 סיים מרטינס במקום השישי בגמר ריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 13.22 שניות.
מדליית ארד באליפות העולם בריצת 110 מטר משוכות
באליפות העולם שנערכה בשנת 2022 ביוג'ין שבארצות הברית זכה מרטינס במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 13.17 שניות, אחרי גרנט הולוואי מארצות הברית שזכה במדליית זהב (13.03 שניות) וטריי קנינגהם מארצות הברית שזכה במדליית כסף (13.08 שניות).
אסיל מרון פרחאת היא שחקנית ערבייה ישראלית.
פרחאת נולדה בנצרת, האמצעית בין שלוש אחיות.
אביה מרון פרחאת פסיכולוג ואמה עינאיה בשאראת מורה לאנגלית בתיכון.
פרחאת למדה בתיכון הנזירות הפרנציסקניות בנצרת.
בגיל 15 החלה ללמוד שיעורי משחק במרכז "כאן יאמא כאן" לאומניות הבמה, שם החלה להשתתף בהצגות תיאטרון במסגרת הלימודים.
במהלך התואר השני קיבלה מלגת הצטיינות מקרן ארדיטי.
את דרכה בטלוויזיה החלה ב-2019 כשקיבלה את התפקיד של דוניא בעונה השלישית של הסדרה "פאודה" בבימוי של רותם שמיר.
ב-2021 היא שיחקה בתור צעירה פלסטינית המאתגרת את אורח החיים השמרני בסביבתה, בסרט "סינמה סבאיא", זוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים ופרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2022. את הסרט ביימה אורית פוקס רותם.
ב-2021 הייתה מאמנת ומנהלת טקסט בסדרה הישראלית-גרמנית "המטרה: מינכן".
בסדרה הייתה אחראית על אימון השחקנים על מבטאים שונים בערבית.
ב-2022 גילמה פרחאת את איה בסדרת הטלוויזיה "בוגד", שנוצרה על ידי רון לשם ועמית כהן ובוימה על ידי אסף פולונסקי.
ב 2022 התחילה לעבוד בערוץ הערבי של ערוצי- i24NEWS בתור מפיקה, ולאחר חודשיים קודמה למגישת חדשות ועורכת.
ב-2023 הצטלמה לשני סרטים, "בלה" של זהר שחר וג'מאל ח'לאילה ו"נשמות מעבר לגבול" (נוטוק) של מיה חטאב.
אסייתוזאורוס (שם מדעי: Asiatosaurus; מילולית: "לטאה/זוחל אסייתי") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהקבוצה אאוזאורופודה, אשר חי במרכז אסיה במשך הקרטיקון שלפני 122 עד 112 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו במונגוליה ומערב סין ואלה תוארו ב-1924 בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן .
עם זאת הטקסון כיום מוטל בספק.
בסוג נכללים שני מינים: Asiatosaurus mongoliensis, אשר התגלה בתצורות אוס (Öösh Formation) שבאובורחאנגאי, מונגוליה ותצורות שינלונג (Xinlong Formation) שבגואנגשי ו-Asiatosaurus kwangshiensis, אך השרידים לא מזוהים מספיק וכוללים שרידי חוליות, שן אחת וכמה צלעות.
כמו כן ממצאים לא מזוהים מספיק התגלו בתצורות לורה (Lura Formation) שבטיבט.
בעבר שייכו את הסוג למשפחת הברכיוזאוריים, אך הוא הועבר לקבוצה עצמאית ב-2022.
לפי המדדים אורכו של דינוזאור זה הגיע ל-17 מטרים ולמשקל של 2 טונות.
אסיף בן ישי (נולד ב-22 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
בן ישי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי יבנה מהליגה השנייה.
בקיץ חתם בהפועל חיפה מהליגה הראשונה.
ב-18 בנובמבר 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד מכבי יפו.
בקיץ הושאל למכבי עירוני אשדוד עד לסיום העונה.
ב-9 באוגוסט 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הראשונה בניצחון 0-1 נגד הפועל חיפה.
באותה עונה אף רשם 5 בישולים.
בקיץ הצטרף להפועל פתח תקווה וכעבור שנה חתם בצפרירים חולון.
בקיץ חזר לשחק בליגת העל כאשר חתם במכבי קריית גת במדיה שיחק שנתיים.
בהמשך חזר לקדנציה שנייה במכבי יבנה במדיה שיחק ארבע שנים עד לפרישה בשנת בגיל 33.
בשנת חזר לשחק כדורגל עונה אחת כאשר שיחק בבית"ר יבנה.
בהוקי קרח, אסיסט מיוחס למקסימום שני שחקנים מהקבוצה המבקיעה שחבטו, מסרו או הסיטו את הדסקית לעבר חברם המבקיע, או נגעו בה בכל דרך אחרת שאפשרה את השער, כלומר הם סייעו שיהיה שער.
יכולים להיות מקסימום שני אסיסטים על כל שער.
האסיסטים מוענקים לפי סדר המשחק, כאשר השחקן האחרון שמוסר את הדסקית לכובש השער, מקבל את האסיסט הראשי והשחקן שמסר אותה למוסר הראשי מקבל את האסיסט המשני.
שחקנים שמקבלים אסיסט יקבלו נקודה אחת שנוספה לסטטיסטיקת המשחק שלהם.
כאשר שחקן מבקיע שער או מקבל אסיסט ראשוני או משני, תוענק לו נקודה.
המוביל של סך הנקודות לאורך עונת ה-NHL זוכה בגביע ארט רוס.
למרות השימוש במונחים "עוזר ראשוני" ו"עוזר משני", אף אחד מהם לא שווה יותר מהשני ואף אחד לא שווה יותר או פחות משער.
אסיסט מוענק לשחקן או לשחקנים (מקסימום שניים) שנגעו בדסקית לפני השער, בתנאי שאף מגן לא משחק או מחזיק את הדסקית במהלך ההתקפה.
אסיסטים ושערים מתווספים יחד בדף התוצאות של שחקן כדי להציג את סך הנקודות של אותו שחקן.
למרות שקיימים ספרי חוקים שונים עבור כל המדינות המשתתפות ברמה הלאומית, הענקת נקודת אסיסט היא אוניברסלית.
בהתבסס על ספר החוקים של הוקי קנדה, כלל 6.6 שערים וסיוע הוקי קנדה; "כל שער ואסיסט יספרו נקודה אחת בשיאי ההבקעה.
מקסימום שני אסיסטים ייזקפו לכל שער אחד." יש גם פרטים שיש לקחת בחשבון לגבי נקודות אסיסט מסוימות, כגון אסיסטים בחבטות ריבאונד .
על פי ספר החוקים של הוקי בארצות הברית, A1 חובט בדסקית שפוגעת וחוזרת אל חברו לקבוצה A2. לאחר מכן A2 חובט את הדסקית לשער.
האם מי שחבט את החבטה הראשונית (A1) מגיע אסיסט?
במקרה של ריבאונד, רק אסיסט אחד יכול להינתן למי שחבט את החבטה המקורית.
אם שחקן מבקיע בריבאונד שקיבל על ידי שוער, אסיסטים עדיין מוענקים, כל עוד אין החזקה מחדש על ידי השוער, כלומר אם הוא לא השיג שליטה מלאה בדסקית.
עם זאת, יש כלל האומר שניתן לזכות רק בנקודה אחת לכל שחקן על שער שהובקע.
המשמעות היא שלא ניתן לזכות שחקן אחד עם שער ואסיסט עבור אותו שער שהובקע; במקום זאת, השחקן יזוכה רק על שער ושחקן אחר עשוי לזכות באסיסט, אם רלוונטי.
כמו כן, לא ניתן לזכות שחקן אחד עם שני אסיסטים עבור אותו שער שהובקע; במקום זאת, השחקן יזוכה רק על אסיסט אחד ושחקן אחר עשוי לזכות באסיסט השני, אם רלוונטי.
בנוסף, אם שחקן מוסר את הדסקית לשחקן אחר אשר לאחר מכן משלים "תן-וצא" עם שחקן אחר עבור שער, השחקן שמסר את המסירה שקבעה את השער יזכה באסיסט העיקרי, והשחקן שמסר אל מבקיע השער בסופו של דבר לפני שהתן-וצא התרחש, מקבל את האסיסט המשני.
זה בעצם בגלל שאסיסטים אמורים להיות מוענקים לשני השחקנים האחרונים של הקבוצה המבקיעה שהנגעו בדסקית לפני שכובש השער בסופו של דבר השתלט על הדסקית ובסופו של דבר הבקיע, ללא קשר אם למבקיע השער בסופו של דבר הייתה השליטה כלשהי בזמן שבין שני השחקנים האחרים.
זה אף אומר ששליטת הדסקית יכולה לעבור בין מבקיע השער בסופו של דבר למקבלי האסיסטים בסופו של דבר מספר בלתי מוגבל של פעמים, ותקן הניקוד הזה עדיין ייושם.
ההנחיה ללא שינוי בשליטת הקבוצה עדיין חלה על המקרים הספציפיים הללו.
גויטה נולד בבמקו, ובשנת 2002 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי המשותף .
בהמשך הוצב בפלוגת סיור 134 בגאו, ובמהלך הקריירה שלו עבר הכשרה צבאית וקורסים מתקדמים במדינות כמו גרמניה, גבון, צרפת וארצות הברית.
לאחר ההפיכה הצבאית במאלי בחודש אוגוסט 2020, הוא הפך למנהיג מאלי בפועל כיושב ראש הוועדה הלאומית להצלת העם , חונטה צבאית שתפסה את השלטון מידי הנשיא לשעבר איברהים בובאכר קייטה.
חודש לאחר מכן מונה לסגן נשיא מאלי הזמני, תחת הנשיא הזמני החדש בה נדאו, אליו גויטה העביר את השלטון לאחר לחץ בין-לאומי לעשות זאת.
בחודש מאי 2021, בעקבות מחלוקת בממשלה, תפס גויטה את השלטון מידי נדאו בהפיכה צבאית נוספת, ומונה כנשיא הזמני.
השלטון שלו התאפיין בסמכותנות גוברת, וכן בקשרים מתוחים עם הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, ארצות הברית וצרפת.
ממשלתו של גויטה ניתקה את קשריה הצבאים של מאלי עם צרפת, וכרתה ברית עם רוסיה ועם קבוצת וגנר.
בחודש ינואר 2024 הודיע על פרישתה של מאלי מהקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, ועל הקמתה של קונפדרציית מדינות הסאהל יחד עם המנהיגים הצבאיים של בורקינה פאסו וניז'ר.
בשנת 2024 הוא דחה ללא הגבלת זמן את הבחירות לנשיאות מאלי, ובחודש מאי 2025 פירק את כל המפלגות הפוליטיות.
ב-3 ביולי 2025 מועצת המעבר הלאומית אישרה לגויטה להישאר בתפקידו כנשיא מאלי למשך תקופה של חמש שנים, הניתנת לחידוש "כמה פעמים שצריך" וללא בחירות.
האֵסיר (בנורדית עתיקה: Æsir, ביחיד ás; כתיב חלופי בעברית: אייסיר) הם האלים העיקריים של הפנתאון במיתולוגיה הנורדית.
באסיר כלולות רוב הדמויות העיקריות במיתולוגיה זו, כגון אודין, פריג, תור, בלדר וטיר.
במקביל לאסיר, קיים שבט שני של אלים, הוא הוואניר.
הדמויות הבולטות בוואניר הן האל ניורד וילדיו פריה ופרייר.
לאחר המלחמה בין האסיר לוואניר הצטרפו הללו לאסיר בתור בני ערובה.
מבחינת אופיים, הוואניר קשורים בעיקר לעיבוד ולטיפוח, ואילו האסיר לכוח ולמלחמה.
האסיר נשארו צעירים לנצח בגלל תפוחיו של אודין, אם כי יכלו להיהרג באופן לא טבעי.
על פי הנבואה, כמעט כולם צפויים למות בראגנארוק.
בו-בזמן שבתרבויות אחרות ישנן משפחות "מבוגרות" ו"צעירות" של אלים, כמו טיטאנים ואלים אולימפיים ביוון העתיקה, האסיר והוואניר הם בני אותו הזמן.
שני שבטי האלים נלחמו, חתמו על הסכמים והחליפו שבויים.
יש יסוד להשערה כי האינטראקציות המתוארות בין האסיר לוואניר משקפות את סוג האינטראקציות שהיו נפוצות בין שבטים נורדיים באותה תקופה.
לפי תאוריה נוספת, הקרב המיתולוגי בין האסיר לוואניר משקף קונפליקט דתי בין הערכים העתיקים של הוואניר (שעסקו בעיקר בפריון ובשלום יחסי) לבין הערכים הלוחמניים היותר מאוחרים של האסיר.
ייתכן גם שהמאבק רומז לקונפליקט שבין הרומאים לסבינים.
התאולוג מירצ'ה אליאדה טוען ששני הקונפליקטים הם בעצם גרסאות שונות של המיתוס ההודו-אירופי, שבו מתואר קונפליקט ושילוב בין אלי השמיים והשליטה לבין אלי האדמה והפריון.
אסיר ציון הוא אדם ששהה במאסר או בהגליה בשל פעילות ציונית, בארץ שבה פעילות זאת הייתה אסורה.
מקור המונח במילותיו של רבי יהודה הלוי: "ציון הלא תשאלי לשלום אסירייך".
בשנת 1992 נכנס לתוקף בישראל .
על-פי חוק זה, אסירי ציון החיים בישראל, או שאריהם, זכאים לתגמולים שונים ממדינת ישראל.
עם זאת המינוח אסירי ציון רווח בספרות והעיתונות היהודית שנים רבות לפני הקמת מדינת ישראל.
מרבית מאסירי ציון נכלאו בשל פעילותם במדינות הגוש הקומוניסטי ובברית המועצות לשעבר.
על פי ההשקפה הקומוניסטית, כל השתייכות דתית או אתנית בטלה מפני ההשתייכות לאומה הקומוניסטית, ולפיכך סירבו שלטונות ברית המועצות להכיר בשאיפות הלאומיות של היהודים.
בתגובה, פעלו חלק ממסורבי העלייה באופן הפגנתי ומחתרתי נגד העיכובים, וייסדו מחתרת של פעילות ציונית.
הם נעצרו ונכלאו על ידי המשטר, לעיתים בתואנות שווא, וחלקם הוגלה למקומות נידחים בברית המועצות.
כמה מאסירי ציון סבלו מעינויים במהלך מעצרם נוסף על הסיכון והקושי הרב שבתנאי מעצרם.
בשנת 1970, למשל, נרשמו 44 מקרים של יהודים פעילי עלייה שנשלחו למחנות עבודה בכפייה.
היו גם מקרים של אסירי ציון שנפטרו בעודם בכלא.
אחרים הושמו בבתי חולים פסיכיאטריים תחת אבחנות רפואיות כוזבות, והטיפולים בהם עוררו לעיתים מחלות נפש.
אסירי ציון היו גם שנים רבות קודם לכן תחת השלטון הקומוניסטי.
בנובמבר 1966 נוסד בלנינגרד ארגון מחתרתי ציוני.
מייסדיו היו שמונה יהודים צעירים, שהיו כבר מעורבים בהפצת השפה העברית (שהוצאה אל מחוץ לחוק): זאב מוהילבר, הלל בוטמן, שלמה דרזנר, אהרן שפילברג, דוד מעיין (אז – צ'רנוגלז), רודולף ברוד, גריגורי ורטליב, בן טובבין.
הארגון המחתרתי הקים רשת אולפנים ללימוד עברית ומסורת ישראל, יצר קשר עם ישראלים בעלי דרכונים זרים שהיה בידם להגיע מעת לעת לברית המועצות (ובאמצעותם – גם עם קהיליית המודיעין הישראלית), עמד מאחורי מבצעי החתמה על עצומות ומכתבים פתוחים בנושא זכות העלייה.
כמו כן ביצעו חברי הארגון הציוני פעילויות סמליות בעלות אופי הכרזתי.
כך, חגיגת נישואי זאב מוהילבר לבחירת ליבו יהודית (יוליה) שנקר כדת משה וישראל הייתה אחד האירועים המכוננים בתולדות המחתרת הציונית בלנינגרד.
במקביל, שישה עשר אזרחים צעירים, שלשה עשר מתוכם יהודים ציונים (חלקם חברי ארגון המחתרת), תכננו את "מבצע חתונה" – שם קוד לניסיון חטיפת מטוס ריק שנועד לעורר מודעות עולמית למצב היהודים בברית המועצות.
המתכננים נתפסו מספר צעדים לפני עלייתם למטוס ב-15 ביוני 1970, נשפטו וקיבלו עונשים קשים על בגידה במולדת, ביניהם שני גזרי דין מוות שהומתקו לחמש עשרה שנות מאסר לאחר לחץ בינלאומי, שהשפיע על הסובייטים גם להתחיל לשחרר עוד מסורבי עליה.
גזרי הדין: מארק דימשיץ (טייס הקבוצה) ואדוארד קוזניצוב נידונו למוות, יוסף מנדלביץ ויורי פדורוב נידונו ל-15 שנה גם כן.
אלכסיי מורז'נקו ל-14 שנים, סילווה זלמנסון, האישה היחידה במשפט קיבלה 10 שנים, אריה חנוך ל-13 שנים, אנטולי אלטמן ל-12 שנים, בוריס פנסון ל-10 שנים, ישראל זלמנסון נידון ל-8 שנים ומנדל בודניה נידון ל-4 שנות מאסר.
יחד איתם, באותו יום, נאסרו גם ראשי המחתרת הציונית.
משפטם של חוטפי המטוס הריק כונה "משפט לנינגרד הראשון" ומשפט המחתרת הציונית אשר לא השתתפו במבצע "משפט לנינגרד השני".
במקביל התקיימו גם "משפט קישינב" ו"משפט ריגה".
בין השאר, נידון הלל בוטמן ל-10 שנות מאסר, דוד מעיין ל-5 שנות מאסר, זאב מוהילבר ל-4 שנות מאסר, שלמה דרזנר ואהרן שפילברג ל-3 שנות מאסר כל אחד.
משפט וגזרי הדין החמורים בו עוררו סערה בינלאומית.
הלחץ הבינלאומי על הקרמלין הביא להמתקת גזרי הדין ופתח את מסך הברזל לכ 300,000 אזרחי ברית המועצות בשנות ה-70, מתוכם 245,951 יהודים – מביניהם עלו לישראל 163,000 יהודים.
זאת לעומת שנות ה-60 בהם רק כ-3,000 יהודים קיבלו אישורי יציאה.
פעילותו ומאסרו של אנטולי שרנסקי
אנטולי שרנסקי היה פעיל בחוגים ציוניים החל מתחילת שנות השבעים.
הוא שיתף פעולה עם מתנגדי משטר אחרים ועבד כמתרגם עבור הפיזיקאי ומתנגד המשטר אנדריי סחרוב.
הוא הצטרף לארגון זכויות האדם "קבוצת הבקרה של הלסינקי במוסקבה" בראשותו של סחרוב.
הארגון שהוקם ב-1976 נועד לדווח ולפקח ועל יישומו של הסכם הלסינקי עליו חתמה ברית המועצות ב-1975 ובו סעיף המחייב על שמירת זכויות אדם.
שרנסקי הפך לדובר העיקרי עבור אסירי ציון ומסורבי העלייה היהודיים.
פעילות זו זכתה להד גדול בעולם, וגרמה למאסר ממושך של שרנסקי באשמת ריגול ובגידה החל מ-1977. המאסר זכה לסיקור תקשורתי רחב היקף בעולם.
בארצות הברית קבוצות גדולות יצאו למאבק ציבורי מהדהד, שגרם לממשל ללחוץ על ברית המועצות בענייני זכויות אדם.
הנשיא רונלד רייגן התנה בפני מיכאיל גורבצ'וב את שיפור היחסים בין המדינות וחתימה על הסכמים כלכליים בשיפור יחסה של ברית המועצות ליהודיה, ואף הצליח להביא לשחרורו של אנטולי שרנסקי מברית המועצות בחילופי מרגלים.
בין אסירי-ציון הידועים נמנים בנוסף אידה נודל, אדוארד קוזנצוב, יצחק שקולניק, דב שפרלינג, סילווה זלמנסון, יוסיף (יוסף) מנדלביץ', יולי אדלשטיין, יוסף שניידר, איגור בוריסוב, מרק נשפיץ ושמעון שפירא.
בנוסף לברית המועצות, יהודים ממדינות קומוניסטיות נוספות, כגון מזרח גרמניה ורומניה ניהלו מאבקים דומים ונעצרו באופן דומה לאחיהם בברית המועצות.
ברומניה, בחלק המכונה הרגאט, אחרי שואת יהודי רומניה, נותר בחיים קיבוץ יהודי גדול שכלל מאות אלפי יהודים, רבים מהם חדורים שאיפות ציוניות.
בקרב יהודי רומניה החלה פעילות ציונית ענפה שכללה כתבי עת, אסיפות ואף הפגנות, ופעילות זו קיבלה עידוד רב מהכרזת העצמאות של מדינת ישראל, ועידוד עקיף ושקט מהאדם השני בהיררכיה של רומניה הקומוניסטית, שרת החוץ היהודיה, אנה פאוקר.
בשלב מסוים, לפי הנחיות ממוסקבה, החליטו השלטונות הרומניים לפעול בצורה נמרצת נגד הציונים והציונות.
בשנות החמישים של המאה ה-20, במסגרת משפטי הציונים ברומניה, נשפטו כמה מאות יהודים, מנהיגים ופעילים של התנועות הציוניות הרומניות ונידונו לעונשים כבדים.
היהודים הואשמו בריגול למען האינטרסים של האימפריאליזם האנגלו-אמריקאי.
משפטים אלה היו חלק משורת המשפטים המבוימים נגד יהודים שנערכו באותה תקופה בגוש הקומוניסטי.
המונח "אסירי ציון" הורחב עם השנים, ושימש גם לתיאור אסירים יהודיים במדינות דיקטטוריות שאינן קשורות בברית המועצות, שנאסרו בשל פעילות פרו-ישראלית, או ניסיון לעודד עליית יהודים לישראל.
כינוי זה ניתן ליהודים בעיראק, מצרים, מרוקו, תימן ואתיופיה שנעצרו בשל פעילות ציונית ופעילות להעלאת יהודים לישראל, בעיקר בשנות הארבעים והחמישים.
במצרים, לדוגמה, בעקבות קום המדינה, באמצע במאי 1948, נעצרו פעילים ציוניים ובני משפחותיהם והושמו במעצר למשך שנה ויותר.
חלק מהפעילים המרכזיים אף הוגלו בהמשך המעצר לכלא א-טור בסיני והועסקו בעבודות כפייה בתנאים קשים.
אסיר (או עציר) הוא אדם אשר חירותו נשללה ממנו בניגוד לרצונו.
דבר זה יכול להתרחש דרך שהייה בבית-סוהר, או בצורת מעצר אחרת.
המונח לרוב מתייחס לאדם המרצה עונש מאסר בבית-סוהר.
העדויות המוקדמות ביותר לקיומם של אסירים נמצאו בקברים פרהיסטוריים במצרים התחתונה ותוארכו לשנת 8,000 לפני הספירה.
עדויות אלו מצביעות על כך שתושבי לוב שיעבדו את אנשי שבט הסן.
קיימים סוגים שונים של אסירים, בהם:
שבוי במלחמה או בעימות מזוין
אדם הנתון באשפוז כפוי בבית חולים פסיכיאטרי
בכל מדינה קיימים חוקים שונים המסדירים את .חוקת ארצות הברית, למשל, מציינת במפורש שלאסירים אין זכויות מלאות, ועם זאת מספקת להם הגנה על פי התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית האוסר על .
בפסק דין של בג"ץ משנת 1979 אמר השופט אהרון ברק:
מקובל לחלק את זכויות האסיר לשלושה סוגים:
זכויות שגרתיות: זכויות הקשורות לחיי השגרה של האסיר, כגון, זכות למלבוש, זכות למקום לינה, זכות למזון ושתייה, זכות לטיפול רפואי.
זכויות משפטיות: זכויות הקשורות להליך הפלילי, בהן הזכות להיוועץ בעורך דין, זכות לביקור של עורך דין או שופט, זכות לבקש חנינה, זכות להגיש בקשות ועתירות הנוגעות לתנאי מאסרו, וזכות לבקש קיצור תקופת המאסר.
זכויות חברתיות: זכויות הקשורות לקשר בין האסיר לעולם החיצון, כגון הזכות לביקור, הזכות לשיחות טלפון והזכות לחופשות.
מחקרים סוציולוגיים ואתנוגרפיים שנעשו בארצות הברית במחצית המאה ה-20 גיבשו את התפיסה לפיה קיימת תרבות ייחודית לאסירים, בעלת ערכים ונורמות המנוגדים הן לערכי החברה והן לערכי מוסד הכליאה.
תרבות זו כונתה "קוד האסירים".
לא כל האסירים מאמצים באותה מידה את הנורמות של "קוד האסירים", שבמרכזו אנטגוניזם לסוהרים ולמוסד הכליאה.
מידת האימוץ תלויה בעוצמת ההזדהות של כל אסיר עם ערכי החברה הכללית.
סוציולוגים באירופה מצאו ש"קוד האסירים" חלש מכפי שמקובל לחשוב, ושלעיתים קרובות קשרי האסירים עם החברה הכללית חזקים יותר מהקשרים הנרקמים בין האסירים בבית הסוהר.
הקוד נועד להקניית רגש קבוצתי לאסירים, באמצעות התנגדות לפעולות צוות בית הסוהר והגברת סולידריות חברתית בין האסירים.
הקוד כולל שורת הוראות, בהן:
אל תפריע לאינטרסים של אסירים אחרים.
התרחק מגבו של אסיר אחר.
כליאה בבידוד למשך תקופה ארוכה פוגעת קשות בבריאותו הנפשית של האסיר, עקב חסך חושי והיעדר קשר חברתי.
כמו כן, כליאה בבידוד עלולה להוביל לדיכאון ולשינויים בפיזיולוגיה של המוח.
על מנת להסתגל לחיי הכלא, אסירים זקוקים לקשר חברתי ותמיכה חברתית מאסירים נוספים.
באופן פרדוקסלי, לאחר תקופות ארוכות של בידוד, בהן מתפתח אצל אסירים צורך עז למגע חברתי, הם מתחילים לחשוש ממגע כזה.
הם עלולים להפוך לרדומים ואדישים, וחסרי יכולת לשלוט בהתנהגותם לאחר שהם משתחררים מהבידוד.
לאחר שהות ארוכה בבידוד עלול להתפתח אצל אסירים דיכאון קליני וכן והתמכרויות.
חלקם נמצאים בסיכון לפתח תסמינים פסיכיאטריים, בהם פגיעה עצמית, נטיות אובדניות ופסיכוזה.
בקרב אסירים בבידוד נצפה מצב פסיכופתולוגי המכונה "תסמונת SHU", שבין מאפייניו נמנים בעיות ריכוז וזיכרון, עיוותים בתפיסה, הזיות, הפרעת חרדה מוכללת, הפרעת פאניקה ואמנזיה.
אסירים רבים סובלים מהפרעה פסיכולוגית המכונה תסמונת סטוקהולם, המתארת תופעה פרדוקסלית שבה לאחר זמן-מה בני ערובה מפתחים רגשות חיוביים כלפי שוביהם.
בתי המשפט בישראל גוזרים עונשי מאסר למטרת הרחקה מהחברה, הרתעה וענישה.
בבתי הסוהר קיימות תוכניות לשיקום אסירים המבוצעות על ידי שרות בתי הסוהר.
לאחר השחרור קיימות תוכניות דומות של הרשות לשיקום האסיר.
בין זכויות האסירים בישראל נמנות תוכניות שיקום, שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, טיפול פרטני וקבוצתי, שיקום תעסוקתי, פרויקטים ייחודיים, ובמידת הצורך שיכון בהוסטלים וקבלת קצבה מביטוח לאומי.
אסיר ביטחוני בישראל הוא אסיר (או עציר) הכלוא בשל עבירה הפוגעת במתכוון בביטחון המדינה, לרוב מתוך מניעים לאומניים, אידאולוגיים או כספיים, ותחת סעיפי אישום של בגידה, עבירת ביטחון, טרור או ריגול.
זהו מונח מנהלתי פנימי של שירות בתי הסוהר, שאינו מוגדר בחוק אלא נקבע בפקודת נציבות.
נכון ליוני 2025 מחזיקה ישראל ב-10,397 אסירים המוגדרים כאסירים ביטחוניים, לרבות 2,214 לוחמים בלתי חוקיים.
מדינת ישראל אינה מכירה באנשי ארגונים חמושים פלסטיניים או לבנוניים (חמאס, חזבאללה וכדומה) כחיילים, ולפיכך אינה מכירה בהם כשבויים כשהם נתפסים בידי חיילי צה"ל.
לפעמים מועמדים אנשים אלה למשפט ונכלאים בגין עבירה על חוקי מדינת ישראל, ולעיתים הם מוחזקים לפי צו מעצר מנהלי.
בעיתונות הישראלית מקובל לכנות אנשים אלה "אסירים ביטחוניים" או "עצורים ביטחוניים", בעוד התקשורת הערבית מכנה אותם בדרך כלל "שבויים" (أسرى, בתעתיק: אַסְרַא).
בנוסף, רבים מהאסירים הביטחוניים הורשעו בגין פגיעה בחיילים, הן בפעולה חבלנית והן בהתנגדות בעת פריצה לביתם – פעולות שבחלק מהעולם וכן בחלק מהשמאל הישראלי אינן נחשבות כמעשי טרור.
יש הטוענים כי חלק מהאסירים הם אסירים פוליטיים,, שאז מאסרם פסול, וחלקם צריכים להיות מוגדרים "לוחמים" של הצד שכנגד – שאז תנאיהם צריכים לעמוד בתנאים המחייבים בהחזקת שבויי מלחמה.
מספר ארגונים אף פנו בעתירה כנגד כליאתם של אותם אסירים בבתי סהר בתחומי הקו הירוק.
על פי דו"ח רשמי שפורסם על ידי המשרד לענייני עצורים של הרשות הפלסטינית, בשיתוף עם הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מקום המדינה ועד אפריל 2017 נעצרו כמיליון פלסטינים על ידי ישראל.
בשנת 1973 נמנו כ-2,300 אסירים ביטחוניים בבתי הסוהר של ישראל.
בשנת 1977 נמנו 3,227 אסירים ביטחוניים מתוך סך הכול של 5,852 אסירים שהיו כלואים בבתי הסוהר של ישראל.
בשנת 1983 נמנו כ-2,800 אסירים ביטחוניים מתוך סך הכול של 6,000 אסירים שהיו כלואים בבתי הסוהר של ישראל.
בדצמבר 2007 נמנו 9,800 אסירים ביטחוניים מתוך סך הכול של 24,000 אסירים שהיו כלואים במתקני השב"ס, כמעט כולם פלסטינים.
במסגרת עסקת שליט, בסוף שנת 2011 שחררה ישראל 1,027 אסירים ביטחוניים ועצירים פלסטינים.
בשנת 2015 היו כלואים 6,363 אסירים ביטחוניים.
בנובמבר 2017 החזיקה ישראל ב-6,154 אסירים ביטחוניים.
בשנת 2019 היו כלואים 5,528 אסירים ביטחוניים.
בספטמבר 2021 החזיקה ישראל ב-4,512 אסירים ביטחוניים פלסטינים, מתוכם 2,520 אסירים שריצו עונש מאסר שנגזר עליהם, 1,474 עצורים שטרם הורשעו בבית המשפט, ו-518 עצורים מינהליים שנכלאו ללא משפט.
כ-500 אסירים ריצו מאסר עולם, וכ-500 נוספים ריצו עונשי מאסר בני 20 שנה או יותר.
בין האסירים היו כ-200 קטינים וכ-40 נשים.
בספטמבר 2023 נמסר משירות בתי הסוהר על 5,088 אסירים ביטחוניים פלסטינים.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל בוצעו מעצרים רבים של פלסטינים.
במאי 2024 מסר ארגון "אדמיר" כי בבתי הסוהר בישראל מוחזקים 9,500 אסירים ביטחוניים פלסטינים, מתוכם 3,880 במעצר מנהלי.
בין העצורים 200 ילדים ו-80 נשים.
נכון ליוני 2025 לפי המוקד להגנת הפרט יש 10,397 אסירים ביטחוניים בישראל שמתוכם 2,214 לוחמים בלתי חוקיים.
ההגדרה כאסיר ביטחוני משפיעה על תנאי המאסר בהיבטים אחדים, ביניהם קביעת בית הכלא או האגף שבו ירצה האסיר את עונשו; כלא מגידו למשל מכיל רק אסירים ביטחוניים.
פגישות אסיר ביטחוני עם עורך-דין מתנהלות מאחורי מחיצת זכוכית, והשיחה מתקיימת באמצעות מכשיר טלפון.
ב-2 בספטמבר 2010 מתח שופט בית המשפט המחוזי בנצרת ביקורת על נוהל זה, הפוגע בחיסיון עורך דין לקוח.
בדרך כלל נשללת מאסירים ביטחוניים הזכות לחופשה והזכות לשיחות טלפון מהכלא, וכן הזכות לביקורי התייחדות, למעט מקרים חריגים.
ככלל, זכויות האסירים הביטחוניים בישראל דמו לזכויותיהם של אסירים אחרים, בהן זכויות לביקורי משפחה, ביקורי צלב אדום, קבלת ספרים, כתבי עת ומכתבים.
במהלך השנים צומצמו זכויות האסירים הביטחוניים, כמו הזכות לקנות מוצרים בקנטינה, לצפות בערוצי טלוויזיה וללמוד לימודים אקדמיים, ביוזמתם של חברי כנסת ממפלגות ימין ושל ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ביולי 2011 הודיע שירות בתי הסוהר כי אסירים ביטחוניים לא יוכלו להתחיל בלימודים אקדמיים, אך אלה שכבר החלו בלימודים יוכלו לסיימם.
נגד החלטה זו הוגשה עתירה לבג"ץ, שדחה את העתירה.
ב-2 בינואר 2019 הודיע השר לביטחון הפנים גלעד ארדן על החמרת תנאי האסירים הביטחוניים בהתאם למסקנות "הוועדה הציבורית לצמצום תנאי כליאת המחבלים".
כמו כן תוגבל כמות המים לאסירים והמקלחות יוצאו מהתאים.
לפי מענה לבקשת חופש המידע שהגיש ארגון "אם תרצו" לשב"ס, שלושה מתוך חמשת הסעיפים לא יושמו עד יוני 2021.
במאי 2019 פורסמה רשימת מוצרים שאסירים ביטחוניים רכשו מכספם בקנטינות בבתי הכלא, בהם גם מוצרי יוקרה שונים.
בהמשך פורסם גם כי אסירים ביטחוניים מקבלים ארוחות חג פעמיים בשנה, בעיד אל-פיטר (סיום צום הרמדאן) ובחג הקורבן.
מנגד, לטענת עמותת בצלם, הביקורת לפיה תנאי הכליאה היו מטיבים יתר על המידה מקורה בפופוליזם.
ארגון עדאלה פרסם דו"ח של הסנגוריה הציבורית משנת 2017 המציג תמונה קשה של מצב הכלואים בבתי הסהר בישראל.
בכל הנוגע לתנאים של אסירים ביטחוניים, הדוח קובע כי ב-5 מתקנים קיימת מדיניות של אי-מתן שירותי חינוך, שיקום ואף לא טיפול סוציאלי.
כמו יתר האסירים במדינה, גם האסירים הביטחוניים כלואים בצפיפות רבה.
שטח המחיה המוקצה למרבית האסירים והעצורים בישראל, ואגב כך גם אסירים ביטחוניים, נמוך מ-3 מ"ר לאסיר (כולל שטח המיטה, השירותים והמקלחת).
כתוצאה מכך, האסיר נאלץ פעמים רבות לקיים את כל שגרת יומו במיטתו, ובכלל זה לאכול בה, ללא יכולת כמעט להתהלך בתא וללא אפשרות למספר אסירים לעמוד בו זמנית בחלל המצומצם שנותר בתא.
לשם השוואה, התקן האירופאי עומד על 6 מ"ר בתא בודד ו-4 מ"ר בתא משותף, בנוסף לשטחי שירותים ומקלחות, ובעתירה לבג"ץ נקבע כי נדרש רף מינימלי של 4.5 מ"ר לאסיר על-מנת לעמוד בהוראות חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר והמעצרים במהלך מלחמת חרבות ברזל, הוחמרו תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים בהוראת שעה.
באפריל 2025 פורסמו ב-BBC עדויות של אסירים ביטחוניים שהשתחררו בהסכם חמאס–ישראל (2025) לפיהן הם ספגו במעצרם מכות חשמל, הותקפו בידי כלבים, היו עדים להתעללות מינית ולמקרי מוות במעצר, ולא קיבלו טיפול רפואי.
ב-22 במרץ 2025 התמוטט בפתאומיות עציר פלסטיני בן 17 בבית הסוהר מגידו ומת מיד.
תוצאות נתיחת גופתו העלו חשד כי הורעב, וכן כי סבל מדלקת במעי הגס ומסקביאס אך לא קיבל טיפול רפואי.