tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הלך לעולמו ב-1994, בעודו במעצר וטרם תחילת משפטו, והוא בן 75 שנים.
הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי.
היה מועמד פרס אוסקר לסרט הקצר ביותר בתור במאי, פרס גלובוס הזהב ופרס אמי בתור שחקן על הופעותיו בסרט "שגעון של לילה" ובסדרה "פרייז'ר".
דאן נולד בניו יורק סיטי, בנם של הפעילה החברתית אלן בטריז ושל הסופר, מפיק והעיתונאי דומיניק דאן.
אחותו השחקנית דומיניק דאן נרצחה בגיל 22.
למד ב"מכללת מדינת קולורדו" ועזב בגיל 18 לניו יורק כדי להיות שחקן.
דאן היה נשוי לשלוש נשים, המפיקה קייט פורטה למשך שנה, לשחקנית קארי לוול איתה לדאן ילדה אחת ולאשתו השלישית והנוכחית אן בינגמן.
התפרסם לראשונה בקומדיית האימה "זאב אמריקאי בלונדון" בתפקיד הסטודנט ג'ק גודמן שנהרג בתחילת הסרט וחוזר כרוח.
בשנת 1985 עבד דאן ביחד עם מרטין סקורסזה והפיק איתו את הקומדיה "שגעון של לילה", בסרט גם לקח דאן חלק כשחקן הראשי והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתור פול האקט, פקיד הנקלע לשרשרת אירועים מוזרים.
ב-1987 שיחק לצידה של מדונה בקומדיית הפשע הרומנטית "מי הנערה הזו?" בתפקיד עורך הדין לודון טראוט, ושיחק בסרטו של ג'ון לנדיס "נשות האמזונס על הירח".
ב-1988 השתתף בדרמת הצלילה של לוק בסון "הכחול הגדול", ב-1991 בקומדיה "החברה שלי" בתור מר ביקסלי המורה של ואדה סולטנפוס וב-1994 בדרמה ההיסטורית של רוברט רדפורד "חידון האשליות".
בשנת 1996 הועמד לפרס אמי על הופעת אורח שעשה בסדרה הקומית "פרייז'ר".
בשנת 2001 שיחק בסרט "פיניירו".
בשנת 2002 שיחק בקומדיה "לא יכול בלי".
בשנת 2006 שיחק בסרט הדרמה "עבדות" לצד מייקל אנגרנו, ושיחק בסדרת הטלוויזיה שלא האריכה ימים "3 ק"ג", ברשת CBS.
בשנת 2007 בדרמה "מלאכי שלג" בתור הפרופסור דון פרקינסון ולאחרונה בדרמה "אתמול בלילה".
בשנת 2015 שיחק בקומדיה הרומנטית "מצב רגיש", בכיכובם של ג'ייסון סודייקיס ורבקה הול.
בשנת 2023 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה העצמאי "הבעלים לשעבר" (אנ') בתור פיטר פירס, לצדה של רוזנה ארקט שגילמה את אשתו.
בשנת 2024 ביצע הופעת אורח בעונה הרביעית של הסדרה הקומית מבית הולו, "רק רוצחים בבניין".
בשנת 2025 שיחק בקומדיית הפשע של דארן ארונופסקי "נתפסו על חם" בתור פול.
בקריירה שלו במפיק עבד דאן ביחד עם מרטין סקורסזה בקומדיה השחורה "שגעון של לילה", עליה זכה דאן ביחד עם שני מפיקים נוספים בפרס הסרט העצמאי הטוב ביותר של פרס אינדפנדנט ספיריט ועם סידני לומט, איתו הפיק את דרמת ההתבגרות "אהבה במלכוד".
ב-1990 הפיק את הדרמה הארוטית "כשגבר אוהב אשה" וב-1996 את הקומדיה המוזיקלית "הדירה של ג'ו".
ב-1995 הועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר על עשיית הסרט "דוכס הגרוב".
ב-1997 ביים את סרטו הראשון, הקומדיה הרומנטית "מכורים לאהבה".
ב-1998 ביים את סרטו המצליח בקריירה כבמאי, הפנטזיה הקומית "קסם מעשי" בכיכובן של זוכות האוסקר סנדרה בולוק וניקול קידמן.
ב-2005 ביים והפיק את דרמת הנעורים הספרותית "אנשים ללא מורא".
ב-2008 ביים את הקומדיה הרומנטית "בעל מזדמן" בכיכובם של אומה תורמן וקולין פירת'.
גריר גרסון הייתה אחת מכוכבות הקולנוע הגדולות של שנות הארבעים.
היא הייתה מועמדת שמונה פעמים לפרס אוסקר וב-1942 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, עבור התפקיד הראשי בסרט "גברת מיניבר".
נולדה כאיילין אוולין גריר גרסון (Eileen Evelyn Greer Garson) במנור פארק, אסקס (כיום חלק מלונדון רבתי) למשפחה בעלת שורשים סקוטיים.
למדה צרפתית וספרות המאה ה-18 בקינג'ס קולג' בלונדון ובאוניברסיטת גרנובל, במקביל הופיעה בהפקות תיאטרון של סטודנטים וחובבים.
לאחר סיום לימודיה הופיעה גם בתיאטרון רפרטוארי ובשנת 1937 הופיעה בהפקת טלוויזיה של "הלילה השנים עשר" כחלק משידורי הניסיון של ה-BBC.
מאייר בלונדון גילה אותה והחתים אותה לאולפני MGM בהוליווד.
תפקידה הראשון היה בסרט "היה שלום, מר צ'יפס" לצידו של רוברט דונאט (1939) שאף זיכה אותה במועמדות לאוסקר.
שנה לאחר מכן הופיעה לצד לורנס אוליבייה בתפקיד אליזבת בנט בסרט "גאווה ודעה קדומה".
ב-1941 הופיעה לצד ג'ואן קרופורד בסרט "When Ladies Meet" ובשובר הקופות "ניצנים בעפר".
הייתה זו הפעם הראשונה בה שיחקה לצד וולטר פידג'ן, לצדו הופיעה בשבעה סרטים נוספים במהלך הקריירה שלה.
על התפקיד זכתה בראשונה מתוך סדרה עוקבת של חמש מועמדויות לפרס אוסקר.
היא זכתה בפרס בשנה שלאחר מכן על משחקה (שוב לצידו של פידג'ן) בסרט "גברת מיניבר".
היא זכתה במועמדויות גם על תפקידיה בסרטים "מאדאם קירי" (1943); בו גילמה את תפקידה של מארי קירי גם כאן לצד פידג'ן), "גברת פארקינגטון" (1944; לצד פידג'ן) ו"עמק החרוץ" (1945); "The Valley of Decision", לפי ספרה של מרצ'יה דבנפורט, לצד גרגורי פק).
ב-1945 כיכבה לצידו של קלארק גייבל בסרט "Adventure".
ב-1948 הופיעה עם וולטר פידג'ן בקומדיה "ג'וליה השובבה", ב-1949 הופיעה לצד ארול פלין (ופידג'ן) בעיבוד קולנועי לספר הראשון בסדרת "ההגדה לבית פורסייט" שנקרא "האישה לבית פורסייט".
ב-1950 הופיעה שוב לצד פידג'ן בסרט ההמשך "ל"גברת מיניבר", "סיפור מיניבר".
ב-1953 שיחקה ביוליוס קיסר לצידו של ג'יימס מייסון.
ב-1960 גילמה את אלינור רוזוולט בסרט "זריחה בקמפובלו", תפקיד עליו זכתה במועמדות האחרונה שלה לפרס האוסקר וזכתה בפרס גלובוס הזהב.
ב-1966 שיחקה בתור אם מנזר בסרט הנזירה המזמרת, לצידה של דבי ריינולדס.
ב-1967 שיחקה בפעם האחרונה בסרט קולנוע, בסרט דיסני "המיליונר המאושר ביותר".
לאחר מכן הופיעה מדי פעם בתוכניות טלוויזיה שונות.
החל מ-1967 פרשה עם בעלה, איל נפט מטקסס ומגדל הסוסים אי.
"באדי" פוגלסון לחווה בניו מקסיקו, שם חיה עד מותו ב-1987. לאחר מכן חיה בדאלאס, טקסס עד מותה בשנת 1996 מאי-ספיקת לב בגיל 91.
28 בספטמבר 1933–1934, סר אדוארד אלק אבוט סנלטון (Edward Alec Abbot Snelson (1904–1992), פקיד בריטי שהיה בעל תפקידים בהודו הבריטית
"Buddy" Fogelson (1900–1987), איל נפט מטקסס ומגדל סוסים, לו הייתה נשואה עד מותו
בעלת תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
גריגורי (גרישה) פייגין (; 1926 – 2016) היה קצין בכוחות המזוינים של ברית המועצות.
הוא היה במשך 15 שנה מסורב עלייה.
הירש פייגין נולד בדאוגבפילס, לטביה בדצמבר 1926. לאחר פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ביוני 1941 הצליח להימלט מזרחה.
בשנת 1943, והוא בן 16, התגייס פייגין לצבא האדום.
הוא עבר קורס מפקדי כיתות ויצא לחזית הגרמנית.
במהלך המלחמה השתתף בשחרור ורשה ובכיבוש ברלין.
לאחר פציעתו ב-1945 עבר הכשרה בקשרות-תעופה ושירת ביחידת נ"מ.
בנובמבר 1954 שוחרר פייגין מהצבא בדרגת סרן עקב דעותיו ושאיפותיו הציוניות, כשבאמתחתו שבעה עיטורי הצטיינות.
לאחר שחרורו פנה פייגין לשלטונות ברית המועצות בבקשה להתיר לו לעלות לישראל.
במשך 15 שנה נענה בשלילה 24 פעמים.
באותה תקופה סבל התנכלויות מצד הקג"ב.
עשרות פעמים הוא נעצר ונערכו חיפושים בביתו.
בדצמבר 1970 עדיין היה בלתי מוכר לרוב הציבור בישראל.
אז התרחש המקרה שפרסם אותו באחת.
באקט של מחאה, החזיר פייגין את המדליות לממשלה הסובייטית.
משהוחזרו אליו, חילק פייגין את המדליות לילדים ברחובות ריגה.
המעשה הקיצוני גרר את אשפוזו בכפייה של פייגין בבית חולים פסיכיאטרי בריגה.
פייגין שהה בבית החולים מספר 14 במשך כשלושה שבועות עד ששוחרר.
ב-30 בינואר 1971 קיבל פייגין סוף סוף אישור יציאה מברית המועצות.
ב-11 בפברואר 1971 נחת פייגין בנמל התעופה בלוד והתקבל על ידי פעילי עלייה שעלו לפניו, בהם דוד חבקין, חברים לעט ישראלים ונוער של בני עקיבא.
פייגין שלא ידע עברית נרתם מיד לעשייה ציבורית.
עוד באותו חודש השתתף בוועידה היהודית העולמית על מצב יהודי ברית המועצות שהתקיימה בבריסל.
במרץ 1971 הצטרף פייגין למפלגת העבודה.
הוא התמנה למרכז ענייני הקליטה בסולל בונה.
במשך שנים רבות שימש יושב ראש התאחדות עולי ברית המועצות.
פייגין הוא אחד מסמלי העלייה מברית המועצות.
במערכון "העולה המיליון" של הגשש החיוור (1971), נשאל העולה האם זה נכון שהוא החזיר להם את המדליות.
במרץ 1971, הפגינו הפנתרים השחורים בירושלים.
על אחד השלטים שהונפו בהפגנה נכתב "מתי אבוטבול יהיה פייגין?", במחאה על הפער בין התמיכה לה זוכים עולים חדשים לבין הזנחת העולים הוותיקים.
ב-1956 נישא פייגין ליהודיה מפולין מתוך תקווה שהדבר יסייע בידו לצאת מברית המועצות, אך השניים התגרשו.
לאחר עלייתו, באוקטובר 1971, נישא פייגין ליפה רייך, צברית שהייתה סגנית מלכת היופי כעשור קודם לכן.
את החופה ערך הרב שלמה גורן.
גְּרִיפּ רָאשִׁי הוא מקצוע בתעשיית הקולנוע הכלל-עולמית.
בישראל, נקרא תפקיד זה בעבר חשמלאי ראשי, או טכנאי ראשי, ואילו השימוש בשם הלועזי של מקצוע זה נהוג החל משנות התשעים.
הגריפ מופקד על הצד הטכני של כל הסרט, ועובד בכפוף לצלם.
תפקידיו הנוספים של הגריפ כוללים: התקנת מצלמה, הפעלתה, תיאום התאורה כך שתתאים לסצנה ופיקוח על יציבות המצלמה כך שתתאים לחזונו של הצלם הראשי, המקיים את חזון הבמאי.
הגריפ הראשי נדרש, לעיתים קרובות, לפקח על מידת הבטיחות בסט הצילומים, אף על פי שמדיניות הוליווד החדשה (והלא-רשמית), שנהוגה מאז העשור הראשון של המאה ה-21 מטילה על עוזר הבמאי הראשון לפקח על בטיחות על סט הצילומים.
בממלכה המאוחדת הגריפ מהווה חלק ממחלקת הצילום (צלם ראשי, עוזרו, תאורן, עוזרו, גריפ ועוזרו) והעובדים בעבודה זו נדרשים לרוב להוכיח ניסיון קודם כעוזר של גריפ.
גריפיד' מרדיד' בואן ריס הוא מוזיקאי וולשי הידוע בעיקר כסולן להקת הסופר פרי אנימלס.
גרלה (ברומנית: Gherla, בהונגרית: Szamosújvár במקורות היהודים: סאמוש אויוואר) היא עיר ברומניה מחוז קלוז' בטרנסילבניה.
נקראה בעבר ארמנופליס (ארמנית: Հայաքաղաք), עקב שיעור הארמנים הגבוה שהתגורר בה.
בעבר התקיימה בעיר קהילה יהודית.
העיר נזכרת לראשונה בשנת 1291. לאחר מכן נקראה "עיר הארמנים".
כמו שאר האזור, העיר הייתה תחת השלטון האוסטרו הונגרי עד 1918, ותחת השלטון ההונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1944.
העיר המודרנית נבנתה במאה ה-18 על ידי הארמנים.
הארמנים הגיעו לעיר בסביבות שנת 1650 מאזורי מולדובה וקרים.
בעיר נמצא עד היום המרכז של הכנסייה הארמנית-רומנית הכפופה לאפיפיור.
בעיר קיים מבצר של ממלכת הבסבורג ומשנת 1785 הוא משמש כבית כלא.
בתקופת הקומוניזם ברומניה הוא שימש לכלא לאלפים ממתנגדי המשטר, ורבים נעלמו בין כתליו.
המקום משמש גם כיום כבית כלא שמור, וקיים בו גם מוזיאון.
תחילת הקהילה היהודית בשנות ה-30 של המאה ה-19. באותו זמן היהודים הורשו להתגורר רק בפרבר קנדיה (Candia) סמוך למבצר ששימש כבית כלא.
היהודים התפרנסו ברובם ממתן שירותים לבית הכלא, כמו ספקי מזון ורכוש.
בשנות ה-50 ש/ל המאה ה-19 הוסרו ההגבלות וקמה הקהילה המאורגנת.
בסוף המאה ה-19 החלה בנייה של בית כנסת גדול, שהושלמה בשנת 1903. עם הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה קהילת גרלה לזרם האורתודוקסי.
רב העיר הראשון היה הרב יצחק יוסף כהן, שכיהן למעלה מ-40 שנה עד פטירתו ב-1920. אחריו מילא את מקומו חתנו הרב אברהם שלמה אליאש עד פטירתו בשנת 1930. בנו הרב יעקב שמואל אליאש מילא את מקומו עד שנספה בשואה.
בשנות מלחמת העולם הראשונה הגיע לעיר אדמו"ר חסידי – הרב ברוך רובין מחסידות גלגוב שפתח בית מדרש חסידי בעיר, שקהילתה הייתה רחוקה מחסידות.
מילידי העיר היהודים: הפוליטיקאי ההונגרי הלאומי - איגנץ הלפי, והביבליוגרף יצחק יוסף כהן, נכדו של רב העיר הראשון שעל שמו נקרא.
עם החזרת השלטון ההונגרי לטרנסילבניה, הורע מצב היהודים.
עשרות מהגברים נשלחו לעבודות כפייה לאוקראינה, שם נספו.
עם הכיבוש הגרמני ב-1944, שוכנו יהודי העיר בגטו ששכן בבית החרושת ללבנים.
שם שהו בתנאים קשים כשבועיים ואז גורשו לגטו קלוז'.
לאחר כשבוע נשלחו יהודי גרלה משם לאושוויץ שם נספו רובם.
יהודים חזרו לעיר לאחר תום המלחמה, וחלקם תפסו משרות בחיי החברה והכלכלה.
רובם עזבו בהמשך את העיר ועלו לישראל.
גריקואלנד מזרח (באפריקאנס: Griekwaland-Oos), הידועה גם כגריקואלנד החדשה (בהולנדית: New Griqualand) הייתה ישות מדינית עצמאית קצרת ימים שהתקיימה במהלך שלהי המאה ה-19 בשטחי דרום אפריקה של ימינו.
פירוש שמה הוא ארצם של בני הגריקואה (Griqua), כינוי לקבוצה הנמנית עם הצבעוניים בדרום אפריקה.
גריקואלנד מזרח מכונה כך על מנת להבדילה מגריקואלנד מערב (Griekwaland-Wes), חבל הארץ המערבי בו התיישבו בני הגריקואה, אשר שכן באזור קימברלי של ימינו.
בניגוד לאזור ההתיישבות המערבית, בגריקואלנד מזרח הצליחו תושבי המקום לרכוש לתקופה מסוימת סממנים שונים של ריבונות, עד שסופחו למושבת הכף במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19.
במהלך המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, אלפי אפריקאנרים תושבי מושבת הכף ההולנדית עזבו אותה והחלו להגר מזרחה בחפשם אחר טריטוריות חדשות להתגורר בהן, בנדודים או בחיי קבע.
לצד האפריקאנרים יצאו גם כמה קבוצות קטנות של אוכלוסייה צבעונית.
הצבעוניים הם בני תערובת קריאולים אשר התהוו כקבוצה אתנית וחברתית בשטחי מושבת הכף בשלהי המאה ה-17 ובראשית המאה ה-18. מוצאם היה בגברים אירופאים ונשים שחורות.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19, הגיעו מספר קבוצות של צבעוניים אל אזור העיירה פיליפוליס הממוקמת במערב המדינה החופשית של ימינו.
הם השתתפו בהקמתה של העיירה, קבעו בה את מגוריהם והחלו לעסוק בחקלאות.
לפני הגעתם של המתיישבים למקום עליו תקום לימים מדינת גריקואלנד מזרח, האזור נשלט על ידי בני שבט הקוסה.
במהלך שנות המפקאנה בראשית המאה ה-19, קרס האזור אל מלחמות מתמשכות ועקובות מדם שניהלה ממלכת הזולו בראשות המלך שאקה כנגד השבטים השכנים לה באזור זה של דרום אפריקה.
עקב כך, האזור ידע הידלדלות משמעותית באוכלוסייתו, כאשר רוב התושבים בני הקוסה נודדים צפונה.
בשנת 1861, מסיבה שאינה ידועה דיה אך ככל הנראה עקב אכזבתם מחוסר הצלחתם להשתלב בחיים הציבוריים במדינת אורנג' החופשית, הצבעוניים בעיר פיליפוליס בחרו לעזוב.
לפי עדותו של ג'ון רובינסון, ראש הממשלה הראשון של מושבת נטאל, הצבעוניים מפיליפוליס הוזמנו על ידי מושל מושבת הכף ג'ורג' גריי להתיישב בגריקואלנד מזרח, אשר כונתה אז "נומאנסלנד" (Nomansland, שטח ההפקר).
היה זה חבל ארץ בינוני בגודלו למרגלות רכס הרי הדרקנסברג אשר השתרע במרחבים שבין מושבת נטאל, חוף האוקיינוס ההודי ולסוטו של ימינו.
מושל מושבת הכף סבר שהתיישבות במקום בחסות הבריטים תשפר את המצב הביטחוני של מושבת נטאל, מושבה בריטית שהוקמה מספר שנים קודם לכן.
המושבה הצעירה בנטאל סבלה באותה התקופה מהתקפות חוזרות ונשנות מצד שבטים מלסוטו שמצפון וארץ הקוסה ממערב, והתפיסה המקובלת הייתה שיישוב אזור החיץ בנומאנסלנד ישפר תא ביטחון האזור.
בנוסף, הבריטים ניסו למנוע התפשטות אפשרית של מדינת אורנג' החופשית אל חוף האוקיינוס, על מנת לשמר את האפריקאנרים ללא מוצא אל הים ובכך לשמר את תלותם באימפריה.
לפיכך, חשקו הבריטים בהשתלטות על שטח אסטרטגי זה.
עקב הזמנת הבריטים, מנהיגם אדם קוק השלישי שלח קבוצה קטנה של חלוצים ללמוד את המקום, וזמן קצר לאחר מכן יצאו לאזור שאר אנשיו לרבות משפחותיהם אל האזור.
בשנת 1862, בסופו של מסע נדודים רב קשיים הם הגיעו ליעדם.
עם זאת, הדעות חלוקות על נכונות גרסה זאת, ויש המציעים תיאור אחר לאירועים השונים.
יש הטוענים שההתיישבות הצבעונית בגריקואלנד מזרח הייתה לא אלא תולדה של גירוש כפוי של אנשים אלו למקום, אשר אירע בשנת 1863.
מכל מקום, בגריקואלנד מזרח הקימו המתיישבים הצבעוניים, אשר מנו אז כ-3,000 בני אדם, יישוב קטן.
הם בנו במקום כמה בקתות מעץ, ושם הם התגוררו במהלך חמש השנים הבאות.
בשנת 1869, הצטרף אליהם כומר אנגלי בשם וויליאם דוור (William Dower), אשר בעצתו הצבעוניים החליטו לבחור אתר חדש להתיישבות אשר יתאים יותר לצורכיהם.
הם נעו מרחק מה דרומה שם הם הקימו שם את העיר קוקסטאד, אשר נקראה על שם מנהיגם, אדם קוק.
עם הגיעם למקום החל דוור מקים בתחומי העיר כנסייה, וקוק קבע בה מועצה עממית שתשמש כפרלמנט ובה 12 חברים המייצגים את אזרחי גריקואלנד מזרח.
כחלק מהניסיון לבסס את ריבונות המקום, בשנת 1867 טבעו קוק ואנשיו 10,000 מטבעות של פאונד מקומי, אשר נועד להוות את הבסיס גם להקמתו של בנק מרכזי עצמאי.
באותה התקופה התגוררו במקום כמה אלפי צבעוניים אשר הוגדרו כאזרחים, לצד למעלה מעשרת אלפים בני שבטי הקוסה.
הדעות חלוקות אודות נסיבות סופה של הריבונות הצבעונית בגריקואלנד מזרח.
מקורות שונים טוענים שהאזור סופח בסופו של דבר לבריטניה מרצון, עקב בקשתם של התושבים אשר התקשו בביסוס מגוריהם במקום.
אחרים טוענים שהסיפוח נעשה באופן כפוי.
בין כה וכה, בשנת 1874 סופחה גריקואלנד מזרח לתחומי האימפריה הבריטית.
חלק מהתושבים המשיכו לטעון לעצמאות גם לאחר הסיפוח הבריטי, לרבות מנהיג המתיישבים אדם קוק.
לבסוף, בדצמבר 1875, מת קוק בתאונה בעת שנסע בעגלת המשא שלו.
בהלווייתו, ציין בן דודו כי עם מותו של קוק, התקווה האחרונה לעצמאותה של גריקואלנד כמדינה מתה גם היא.
בתחילה, במשך מספר שנים שלטו הבריטים על גריקואלנד מזרח כמושבה קולוניאלית בפני עצמה, עקב חוסר ההסכמה של מושבת הכף לשלוט במקום.
לאחר משא ומתן בין ממשלת בריטניה לממשלת מושבת הכף, בשנת 1877 העביר פרלמנט המושבה בקייפטאון את חוק סיפוח גריקואלנד ("Act 38 of 1877").
החוק נכנס לתוקפו רק כשנתיים מאוחר יותר, ב-17 בספטמבר 1879. בשנה זו, הקימה מושבת הכף בקוקסטאד בית משפט מחוזי, והחל מאותה השנה האזור זכה לייצוג של שני חברים בפרלמנט בקייפטון הבירה.
גרישה פרומל הוא כדורגלן גרמני המשחק בהופנהיים הגרמנית בעמדת הקשר.
פרומל שיחק כנער במועדון שטוטגרטר קיקרס מעיר הולדתו שטוטגרט, ובשנת 2013 החל לשחק בנוער של הופנהיים, הידועה במחלקת הנוער האיכותית שלה.
בשנת 2014 החל פרומל לשחק בקבוצת המילואים של הופנהיים, שם שיחק עונה אחת, והבקיע חמישה שערים ב-24 הופעות.
בתום עונה זו, נרכש פרומל על ידי קרלסרוהה מהבונדסליגה השנייה.
בעונתו הראשונה בקרלסרוהה פרומל היה אחד הקשרים המוכשרים ביותר בבונדסליגה השנייה, וזכה להתעניינות מקבוצות בכירות, ואף זומן לסגל הגרמני לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
בעונת 2016/17 פרומל ירד ליגה עם קרלסרוהה מהמקום האחרון.
לאחר ירידת הליגה עם קרלסרוהה, חתם פרומל על חוזה לשלוש שנים באוניון ברלין מבונדסליגה השנייה ביוני 2017. בעונת הבכורה שלו באוניון ברלין, 2017/18, ערך פרומל 22 הופעות והבקיע שער אחד.
בעונת 2018/19 לפרומל היה חלק משמעותי בהעפלה של אוניון ברלין לבונדסליגה לראשונה בתולדות המועדון.
פרומל הבקיע שבעה שערי ליגה בעונה זו, ונטל חלק בצמד משחקי המבחן מול שטוטגרט, שבסיומם, אוניון ברלין העפילה לבונדסליגה לאחר שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה.
פרומל שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, ובשנת 2016 זומן על ידי המאמן הורסט רובש לסגל נבחרת גרמניה האולימפית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
פרומל ערך ארבע הופעות בטורניר האולימפי, בכולן נכנס כמחליף.
פרומל זכה עם גרמניה במדליית כסף אולימפית, לאחר הפסד לנבחרת ברזיל האולימפית בבעיטות הכרעה במשחק הגמר, בו נכנס פרומל כמחליף בדקה ה-67.
גרליאבה (; בפולנית: Godlewo, גודלבו; ביידיש: גודלאווה) היא עיר בחבל סובאלקיה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה קובנה במחוז קובנה שבמרכז ליטא.
לפני מלחמת העולם הראשונה ישבה במקום קהילה יהודית גדולה ומוסדות חינוך, במלחמה חרבה העיירה ויהודיה היגרו לארצות הברית, דרום אפריקה וקנדה.
לפני השואה היו בעיירה 70 משפחות יהודיות, כמעט כולם נרצחו בשואת יהודי ליטא.
גריף ווילן הוא שחקן פוטבול אמריקאי בליגת ה-NFL.
ווילן נולד בדטרויט וגדל בטולדו שבארצות הברית.
בשנת 2008, החל לשחק פוטבול מכללות בקבוצת Stanford Cardinal football של אוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2012, חתם כשחקן חופשי בקבוצת אינדיאנפוליס קולטס ושיחק בה בעמדת התופס עד שנת 2015. בשנת 2016, שיחק בקבוצת סן דייגו צ'רג'רס.
בנוסף, היה חבר גם בקבוצות מיאמי דולפינס, ניו אינגלנד פטריוטס ובולטימור רייבנס, אולם לא שיחק בפועל במסגרתן.
בשנת 2014, אימץ אורח חיים טבעוני לאחר שקרא את הספר Thrive של טריאטלט איש הברזל, ברנדן ברייזר .
ב-2016 אף השתתף בתשדיר לקידום תזונה מהצומח, וב-2018 בסרט התיעודי כח טבעי, העוסק ביתרונות של תזונה מהצומח לספורטאים.
ווילן השלים תואר בהנדסה ועיצוב המוצר.
גריפוסוכוס (שם מדעי: Gryposuchus) הוא סוג של תנינאי נכחד שחי בתחילת האאוקן.
הוא השתייך למשפחת הגוויאליים וחי באמריקה הדרומית.
נמצאו מאובנים רבים שלו בברזיל, ארגנטינה, קולומביה ונצואלה והאמזונאס של פרו.
היצור חי לפני 15 מיליון שנה ונכחד רק בסוף הפליסטוקן.
תנין זה נמצא לראשונה ב-1912 על גדת נהר במערב ברזיל.
ממצאים אלה הושמדו במהלך הפצצות במלחמת העולם השנייה אך נמצאו נוספים שהיו קרובים לאותו המין, בעיקר של הגולגולת ועצמות שיניים.
מבנה השיניים מרמז שהיצור היה קרובו לגוויאל ההודי והיה בעל לסתות דומות.
הוא היה גדול בהרבה מהתנינים המודרניים והגיע לאורך מרבי של ולמשקל 1,740 ק"ג, דבר ההופך אותו לגאיביאל השני בגודלו אי-פעם לאחר הרמפוסוכוס ההודי.
עם זאת חלק מהמינים היו קטנים בהרבה.
הוא היה בעל אורח חיים אמפיבי וניזון בעיקר מדגים או שגיוון מעט בחיות יבשה.
המאובנים שלו נמצאו באזורים לאורך החופים ואולי הוא חי לחופי ימים ולא רק בנהרות כמו הגוויאלים המודרניים.
תנין זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
גריפוזאורוס (שם מדעי: Gryposaurus; משמעות שמו: "לטאת גריפון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי במשך הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית.
נמצאו מספר מינים מסוג זה אשר נמצאו בתוך הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה וגם ביוטה ומונטנה בארצות הברית.
הוא היה קרובו של הריינורקס ויש חוקרים שטוענים שמדובר באותו הסוג.
בעבר הוא נחשב למין של הדרוזאורוס אך הופרד.
דינוזאור זה היה הדרוזאור דמוי-אדמונטוזאורוס שהיה בעל חלל אף גדול מאוד בצורה של אף נשרי, כמו שמתואר הגריפון בתרבות.
הוא היה דינוזאור גדול מאוד באורך 8.2 מטרים ובעל רגליים ארוכות וזנב עבה ושרירי.
ככל הנראה היצור יכל לעמוד זקוף כדי לנוע מהר אך ברוב הזמן נע על ארבע רגליו.
הוא היה צמחוני לחלוטין והלסתות שלו היו בעלי שיניים אחוריות, איתם לעס צמחייה מהקרקע או מעצים נמוכים.
דינוזאור זה נמצא במגוון ממצאים והשתמרו גם דגימות של עורו וקשקשיו.
ככל הנראה עדר גדול של צמחונים אלה ניזון במישורים שצמחו ליד הים הפנימי המערבי.
עדרים אלה משכו בתורם טורפים גדולים כמו דרומאוזאוריים, טירנוזאוריים כמו האלברטוזאורוס והטראטופונאוס ומיני תנינאים כמו הדיינוסוכוס הענקי.
גריפין בויט בל היה התובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר.
קודם לכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית.
גריפין בל נולד באמריקוס, ג'ורג'יה.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1942–1946 בכוחות הלוגיסטיקה והתחבורה.
הוא הוצב בפורט לי שבווירג'יניה והגיע בשירות עד לדרגת מייג'ור.
לאחר שחרורו הוא פנה ללימודים וב-1948 הוא סיים תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרסר.
לאחר סיום לימודיו ועד 1952 הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי בסוואנה שבג'ורג'יה ולאחר מכן ועד 1953 ברום.
לאחר מכן ועד 1961 הוא עבד במשרד עורכי הדין "קינג וספלדינג" באטלנטה.
בשנים 1959–1961 הוא היה ראש המטה של מושל ג'ורג'יה ארנסט ונדיבר.
ב-5 באוקטובר 1961 מינה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי במינוי פגרה את בל כשופט בבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית לאחר שאושרה הרחבתו של בית המשפט ולפיכך נוצר בו מושב חדש שאליו מונה בל.
ב-15 בינואר 1962 הוגש מינויו באופן רשמי וב-5 בפברואר אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי וב-9 בפברואר הוא החל לכהן על כס השיפוט כמינוי של קבע.
בשנים 1973–1976 שימש בל כחבר ועד מרכז השיפוט הפדרלי .
במרץ 1976 הוא התפטר מכהונתו.
הבחירות למשרת מושל ג'ורג'יה ב-1966
השופטים הגיעו למסקנה שבית מחוקקים בחלוקה לא נכונה עלול לדלל את הקולות שניתנו למועמד שזכה במספר הרב ביותר של הקולות, במקרה הזה קאלווי.
בל השווה את הצבעתו של בית המחוקקים למערכת היחידות המחוזיות שהייתה נהוגה בעבר בג'ורג'יה, ושהייתה סוג של חבר אלקטורים שבחר במושל, אך בוטלה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בל וטאטל השעו באופן זמני את פסיקתם כדי לאפשר עתירה לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנו תנאי שהמדינה תוכל לפתור את המבוי הסתום כל עוד בית המחוקקים לא יגיע לשום החלטה.
בהחלטה שהתקבלה ברוב של חמישה מול שניים, שנודעה בשם "פורטסון נגד מוריס", בית המשפט הגבוה ביטל את ההיגיון שמאחורי חוות דעתם של בל וטאטל והנחה את בית המחוקקים לבחור בין מדוקס ובין קאלווי.
שני שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם אורוויל דאגלס ואייב פורטאס פסקו נגד בחירת המושל על ידי בית המחוקקים, אך רוב השופטים, בהובלתו של הוגו בלאק, נקטו בקו של קונסטרוקציוניזם קפדני וסללו בסופו של דבר את הדרך לבחירתו של מדוקס.
לאחר התפטרותו מכס השיפוט במרץ 1976, שב בל לזמן קצר לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי באטלנטה.
בינואר 1977 הוא מונה על ידי הנשיא החדש ג'ימי קרטר כתובע הכללי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1979.
ב-10 באפריל 1978 הודיע בל על הגשת כתב אישום נגד ראשי ה-FBI לשעבר, פטריק גריי ומארק פלט ועוזר ראש ה-FBI לשעבר אדוארד מילר על אישור הפריצות לפעילים הרדיקלים בניו יורק.
בל הציג דרישה שכל פעילות בלתי חוקים מאושרת חייבת להיות מאושרת בכתב.
חמישה תובעים של מחלקת המשפטים התפטרו על רקע סירובם לכאורה ללכת בעקבות אחרים במחלקה בביצוע פעולות בלתי חוקיות שהיו קשורות לריגול פנים.
לאחר פרישתו ב-1979 ועד למותו ב-2009 שב בל לעסוק בעריכת דין במגזר בפרטי באטלנטה.
בספטמבר 2004 הוא מונה כיושב ראש הרכב השופטים של הוועדה הצבאית המיוחדת של מתקן המעצר בגואנטנמו.
ביולי 2007, כאשר הוגשו שתי העתירות הראשונות לוועדה, פרש בל מתפקידו בשל מצב בריאותו והוחלף בשופט פרנק ויליאמס.
גריפין בל נפטר באטלנטה ב-5 בינואר 2009 כתוצאה מסרטן הלבלב שממנו סבל.
ביום הלווייתו, שהתקיימה יומיים אחר כך, הורה מושל ג'ורג'יה סאני פרדו על הורדת דגלי ארצות הברית לחצי התורן בכל רחבי המדינה.
בל נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבאמריקוס.
גלוק נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית.
אביו, סלין גלוק, הוא במאי ומפיק קולנוע.
אמו, קארין בק, הייתה עוזרת הפקה ומנהלת הפקה.
אביו של גריפין נולד במחוז וואקיאמה שביפן, להורים אמריקאים וגדל כיהודי, בין השאר גם בעיר קובה שביפן.
סבתו מצד אביו, סומי (היראמוטו), הייתה יפנית-אמריקאית.
סבו מצד אביו, ג'יי גלוק , היה ארכאולוג והיסטוריון יהודי-אמריקאי.
גלוק למד במכללה לאמנויות בארד קולג' (אנ') במדינת ניו יורק במשך סמסטר אחד לפני שנשר, שם למד קולנוע וצילום.
גלוק התחיל לשחק כשנסע עם אחותו הגדולה, קרוליין, לפסטיבל קיץ "ברנשים וחתיכות".
תפקידו הגדול הראשון היה כילד בסרט הקצר, "Time Out", בהפקה משותפת של אביו ובבימויו של רובי צ'פיץ.
הפריצה הגדולה שלו הגיעה בשנת 2011, כששיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "לזרום עם זה", בכיכובו של אדם סנדלר, עליו היה מועמד גלוק לפרס האמן הצעיר.
מאוחר יותר הוא לוהק לגלם את מייסון וורנר בסדרת הדרמה הרפואית "מרפאה פרטית".
לאחר ביטול הסדרה, הוא הצטרף לפיילוט טלוויזיוני בשם "Back in the Game" מבית פוקס המאה ה-20. אולם הסדרה בוטלה בנובמבר 2013.
ב-2014 שיחק גלוק בתפקיד צ'ארלי בסדרת הטלוויזיה של רשת FOX, "רד בנד סוסייטי", בה דמותו, שנמצאת בתרדמת, היא הדמות המקריינת את קורות התוכנית.
במרץ 2015 הוא לוהק לסדרה "קוקו" בהפקת NBC, שהפיילוט שלה לא-צלח.
גלוק שיחק בתפקיד הראשי הראשון בסרטו של ראף הצ'דוריאן, "חטיבת הביניים או שנות חיי הגרועות ביותר" ב-2016, על פי רב המכר של ג'יימס פטרסון.
ב-2019 כיכב בסרט הנעורים "מבוגר אחראי", לצד פיט דייווידסון.
באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "נערה גבוהה" מבית נטפליקס, לצד אווה מישל ולוק אייזנר.
חזר לגלם את תפקיד גם בסרט ההמשך "נערה גבוהה 2", שיצא בשנת 2022.
בשנים 2020–2022 שיחק בתפקיד מרכזי בתור גייב בסדרת האימה העל-טבעית "המפתחות של משפחת לוק" של Netflix.
סקוטי פלמינג 2018The Boxcar Children: Surprise Island הנרי דיבוב 2019מבוגר אחראי (אנ') מונרו "מו" האריס נערה גבוהה ג'ק דנקלמן 2020 ארוחת ערב באמריקה (אנ') קווין2021North Hollywoodדרו2022נערה גבוהה 2ג'ק דנקלמן2024זמן קטוע (אנ')קווין
תפקיד אורח (עונה 3); 18 פרקים2020 סיפור אהבה לוק דוכארמה הצעיר פרק: "Luke Ducharme"The Real Bros of Simi Valleyאהרון2023קיץ אכזרילוק צ'אמברסתפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים
גלוק היה מועמד בקטגוריית "ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי – שחקן המשנה הצעיר" על משחקו בסרט הקומדיה "לזרום עם זה" בטקס פרסי האמן הצעיר ה-33.
גריררפטון (שם מדעי: Greererpeton; מילולית: "הזחלן של גריר ") הוא סוג של יצור קדום מסדרת האיכתיוסטגאים שחי בקרבון המיסיסיפי באמריקה הצפונית לפני 345 עד 328 מיליון שנה מזמננו.
הוא תואר למדע ב-1969 בידי החוקר אלפרד רומר ונכלל בו מין אחד - Greererpeton burkemorani.
יצור זה היה דומה לסלמנדרת ענק במראהו אך בעל גולגולת שטוחה באורך 18 ס"מ וכנראה שהיה מותאם יותר לחיים מימיים.
הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ובעל ראש גדול, זנב שהכיל שליש מאורכו בעל 12 חוליות והיה בעל גפיים קצרות עם מעט אצבעות.
עם זאת הוא היה מפותח יותר מדו-חיים דמויי דגים כמו הקרסיגירינוס.
ככל הנראה יצור זה התקיים בביצות ובנהרות קדומים והתקדם באיטיות, ארב לטרף חולף בקרקעית המים.
הוא היה יצור מיימי, דבר שמוכח מחללים בצידי הגוף בהם היו חיישני מערכת קו הצד שמתאימה לחיות מימיות.
ייתכן אפילו שהיה בעל זימים פנימיים לצד הגולגולת.
הוא גם הזיז את זנבו מצד לצד בדומה לדג יותר מאשר סלמנדרה מודרנית.
גריפו, דוכס מיין (726–753) היה בנם של המאיורדומוס קרל מרטל ואשתו השנייה סוואנשילד.
לאחר מותו של קרל מרטל, ייתכן כי שטחי הממלכה הקרולינגית היו אמורים להתחלק בין גריפו, אחיו למחצה פפין הצעיר (פפין הגוץ) וקרלומן.
גריפו, שנחשב לטוען בלתי לגיטימי לכס המלוכה על ידי פפין וקרלומן, נוצר בלאן על ידי אחיו למחצה, נתפס ונכלא במנזר.
עם בריחתו בשנת 747, דוד-רבא שלו מצד אמו, אודילו, דוכס בוואריה סיפק תמיכה וסיוע לגריפו, אך כאשר אודילו מת שנה לאחר מכן, גריפו ניסה לבסס שלטון משלו בבוואריה וחטף את בנו של אודילו, טסילו השלישי.
עם זאת, בשנה שלאחר מכן הובס על ידי פפין הגוץ שמינה את טסילו השלישי בן השבע כדוכס בוואריה.
דניאל גריפית' , הידוע בשם הבמה גריפין (Gryffin), הוא מוזיקאי, תקליטן, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ב-2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ביפולאר סאנשיין , את הסינגל "Whole Heart".
ב-3 במרץ 2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אילניום ודאייה, את הסינגל "Feel Good".
ב-2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סינאהד הרנט , את הסינגל "Love in Ruins".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-33 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני ולמקום השישי במצעד שירי הדאנס קלאב.
ב-6 באוקטובר 2017, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קייטי פרלמן, את הסינגל "Nobody Compares to You".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-3 באוגוסט 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אלי דוהה, את הסינגל "Tie Me Down".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני ולמקום ה-15 במצעד שירי הדאנס קלאב.
כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מ-RIAA ובתואר זהב מ-ARIA ו-RIAJ.
ב-26 באוקטובר 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם זוהרה, את הסינגל "Remember".
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב, ולמקום ה-22 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-14 בדצמבר 2018, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Gravity, Pt.
ב-27 במרץ 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סלנדר וקאלה למן, את הסינגל "All You Need to Know".
כמו כן, השיר זכה לתואר זהב מ-RIAA ו-ARIA.
ב-31 ביולי 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קארלי ריי ג'פסן, את הסינגל "OMG".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-16 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
ב-18 באוקטובר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מאיה רייט , את הסינגל "Body Back".
כמו כן, השיר זכה בתואר זהב מ-ARIA.
ב-24 באוקטובר 2019, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Gravity.
האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-92 בבילבורד 200 ולמרום הראשון במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני.
ב-24 באוקטובר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סבן ליונס ונואה קאהן, את השיר "Need Your Love".
ב-2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם כריס ליין , את הסינגל "Hold You Tonight".
השיר זכה לתואר זהב מ-Music Canada.
ב-30 ביולי 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ון מרטין, את הסינגל "Cry".
ב-19 בנובמבר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אודרי מיקה, את הסינגל "Safe with Me".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-27 באוקטובר 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ייסון רוס וקאלה למן, את הסינגל "After You".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-18 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-1 באפריל 2022, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ואן ריפאבליק, את הסינגל "You Were Loved".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-9 בספטמבר 2022, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קייגו וקאלום סקוט, את הסינגל "Woke Up in Love".
השיר הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
כמו כן, השיר זכה בתואר זהב מ-GLF.
ב-4 בנובמבר 2022, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Alive.
האלבום הגיע, בשיאו, למקום השלישי במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני.
גרלי פדאר (באסטונית: Gerli Padar; נולדה ב-6 בנובמבר 1979) היא זמרת ושחקנית אסטונית ונציגת אסטוניה באירוויזיון 2007. פדאר היא אחותו של זוכה אירוויזיון 2001, טאנל פדאר.
פדאר הופיעה במספר מחזות זמר באסטוניה, כגון קברט.
פדאר ייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2007, שהגיע למקום ה-22 בתחרות.
באירוויזיון 2010 היא הייתה חלק מצוות השיפוט האסטוני.
ב-2011 היא פרסמה את אלבום הסולו הראשון שלה.
ב-2018 התחרתה בתחרות זמר אסטונית יחד עם אלייס פרנה עם השיר Taveas, שהגיע למקום האחרון בתחרות.
גרם (מלטינית gramma, משקל מועט; סימול g) היא יחידת מידה למסה.
הגרם הוגדר במקור כ"משקל האבסולוטי של נפח מים מזוקקים השווה לקוביה שמקצועה באורך מאית המטר בטמפרטורה שבה ניתך הקרח" ולאחר מכן בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס.
הגרם מוגדר כיום כאלפית מיחידת מערכת היחידות הבין-לאומית הקילוגרם.
הגרם היה יחידת הבסיס למסה בשיטה המטרית הצרפתית המקורית, ולאחר מכן שימש כיחידת הבסיס למסה גם במערכת היחידות cgs (centimetre-gram-second) אשר הוצעה בשנת 1832 על ידי המתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס.
כיום, הגרם הוא יחידת המדידה הנפוצה ביותר עבור מצרכים שאינם נוזליים בבישול ובקניית מוצרי מזון.
בישראל, הסימון הקלורי על אריזות מזון ניתן לרוב עבור משקל של 100 גרם.
גרם זהב היא יחידה שמציינת את השווי של גרם אחד של זהב.
זוהי יחידת חישוב נפוצה עבור מסחר במטבע זהב דיגיטלי המסומלת כ-"gg", "AUG", או "GAU".
בשוק הפתוח, מחירו של הזהב נקבע לרוב ביחידות המשקל המסורתית אונקיית טרוי ואבוארדופואה.
גֶּרֶם שָׁמַיִם (ברבים: גַּרְמֵי שָׁמַיִם) הוא עצם טבעי משמעותי אשר מצוי בחלל.
גרמי השמיים מחולקים על ידי הקהילה האסטרונומית למספר קטגוריות משנה.
תחום שמות גרמי השמיים וקטלוגם התפתח במהלך ההיסטוריה בד בבד עם התפתחות חקר האסטרונומיה.
בעת העתיקה הוענקו שמות רק לשמש, לירח, לכמה מאות כוכבים ולכוכבי הלכת שנראו בקלות לעין אנושית.
אך מספר העצמים שנצפו בחלל זינק במאות השנים האחרונות מכמה מאות ליותר ממיליארד, והוא ממשיך לגדול מדי שנה.
מצב זה יצר את הצורך במערכת שיום סיסטמטית, שתאפשר לזהות עצמים אלה באופן חד משמעי.
לעצמים שההתעניינות בהם גדולה יותר, מייחדים שמות ספציפיים.
כיום, האיגוד האסטרונומי הבין־לאומי מוכר על ידי האסטרונומים והמדענים ברחבי העולם כגוף בעל הסמכות הרשמית לשיום בפועל של גופים שמימיים.
האיגוד יצר מספר מערכות נומנקלטורה סיסטמטיות עבור הגופים השמימיים השונים.
המערכת העיקרית – גופים גדולים גופים קטנים והמערכת החיצונית אסטרואידים גופים טרנס־נפטוניים השמש
כוכבים כוכבים משתנים ואירועים אחרים על פי סיווג ספקטרלי
לפי מיקום במחזור החיים של כוכב
התפרצות גמא כוכבי לכת חוץ־שמשיים
גופים מורכבים גופים מוארכים תת־גלקטיים גלקסיות מערכת כוכב
Filaments Voids בתוך מערכת פלנטרית
גֵרְמַאנִיקוּס יוּלִיוּס קְלַאוּדִיאַנוּס קֵיסָר (24 במאי 15 לפנה"ס – 10 באוקטובר 19) היה מצביא רומאי בולט, שנודע במלחמותיו בגרמאניה.
אביו היה נירון קלאודיוס דרוסוס בנה של ליוויה, שהייתה אחר כך אשת אוגוסטוס קיסר, ואמו הייתה אנטוניה הצעירה בתם של מרקוס אנטוניוס ושל אוקטביה אחות אוגוסטוס.
בנו היה הקיסר קליגולה ואחיו היה הקיסר קלאודיוס.
הוא גם היה אחיינו של הקיסר טיבריוס וסבו של הקיסר נירון מצד אמו.
גרמאניקוס נשא את אגריפינה, בתם של מרקוס ויפסניוס אגריפה ויוליה ונכדת אוגוסטוס, והשניים הביאו לעולם תשעה ילדים, שלושה מתוכם מתו בילדותם.
האחרים היו דרוסילה, יוליה ליווילה, אגריפינה הצעירה, דרוסוס קיסר, נירון (אין לבלבל בינו לבין קיסר בשם זה) וקליגולה.
גרמאניקוס היה אהוד מאוד בקרב אזרחי רומא, והיה חביבו של אוגוסטוס, ואף נראה כיורשו לתקופה קצרה.
אולם לבסוף נבחר כיורשו של אוגוסטוס, טיבריוס שאולץ לאמץ את גרמאניקוס בשנת 4 לספירה.
גרמאניקוס הורשה להיבחר כקוואיסטור בשנת 7 (בגיל 23) אף על פי שהיה צעיר בחמש שנים מגיל המינימום להחזקת המשרה, הוא שירת בצבא הרומאי תחת פיקודו של דודו טיבריוס ובשנת 12 נבחר למשרת הקונסול.
מותו של אוגוסטוס בשנת 14 הביא לפריצת מרד בקרב הלגיונות שהיו מוצבים בפאנוניה ובגרמניה, לשם דיכוי המרד טיבריוס שלח את בנו דרוסוס יוליוס קיסר לפאנוניה, האחריות על דיכוי המרד בגרמניה נפלה על כתפיו של גרמאניקוס שהיה מפקד הלגיונות באזור.
גרמאניקוס לא הסתפק בשיכוכו של המרד אלא הוביל את הלגיונות אל מעבר לריין למסע מלחמה שבמהלכו הוא כבש את השטח בין הריין לאלבה והצליח להחזיר שניים משלושת נסי הלגיונות שנלקחו בקרב יער טויטובורג ולקבור את החיילים הרומאים שנפלו בקרב.
מעשיו הגדילו את הפופולריות שלו, וייתכן שלכן טיבריוס לא ראה את מעשיו בעין יפה והחליט להחזירו לרומא.
אולם למעשה הצלחותיו היו מפוקפקות וככל הנראה טיבריוס בחר להמשיך את מדיניותו של אוגוסטוס בדבר הימנעות ממלחמות התפשטות הדורשות השקעה גדולה בכוחות צבא.
כשגרמאניקוס חזר לרומא בשנת 17 הוענק לו טריומף ושנה לאחר מכן הוענק לו מאיוס אימפריום והוא מונה לשליט הפרובינקיות המזרחיות של האימפריה.
שיגורו של גרמאניקוס למזרח נבע מהצורך הדחוף לטפל בבעיות שהתעוררו בממלכות החסות, מלכי ארמניה, קומגנה ואמאוס נפטרו מבלי להותיר יורש וארכלאוס מלך קפדוקיה נחשד שקשר כנגד רומא.
גרמאניקוס החל במסעו למזרח תוך שהוא מתקבל בכבוד מלכים בכל מקום שאליו הגיע.
גרמאניקוס הדיח את ארכלאוס, ארגן את קפדוקיה כפרובינקיה, וסיפח את קומגנה לתחומה של פרובינקיה סוריה, הוא מינה מלך פרו-רומאי לארמניה, ופתח במשא מתן עם הפרתים שנועד לשמר את הסדרי השלום מימיו של אוגוסטוס.
גרמאניקוס גם ביקר במצרים, במה שהיה צעד שנוי במחלוקת, מכיוון שנאסר על רומאים בכירים לבקר בפרובינקיה מבלי לקבל את אישור הקיסר.
בביקורו במצרים הוא התנהג בצורה פופוליסטית ונהג להתהלך ללא משמר כבני המקום, כמו כן הוא הוציא מספר צווים שמטרתם הייתה לשמור על זכויות המקומיים מהטרדה על ידי השלטונות, ופתח את מחסני התבואה כאשר היה מצב של רעב במצרים, צעד שיש חוקרים הסבורים שגרם רעב ברומא.
על כך הוא זכה בהערצתם הבלתי מסויגת של המצריים אולם התנהגות זאת הייתה לצנינים בעיני טיבריוס השמרן, שנזף בו על התנהגותו וגרם לו למתן את גילוי האהדה אליו מצד המצריים.
במהלך שהותו במזרח הוא נקלע לעימות עם נציב סוריה, גנאיוס קאלפורניוס פיסו.
טקיטוס מייחס את מקור העימות למינוי הנציב על ידי טיבריוס במטרה למנוע מגרמאניקוס לצבור פופולריות בקרב הלגיונות, אולם סביר יותר שהעימות נבע מהשוני בין שני האישים - פיסו, שהיה אדם שמרני שהמסורת הרפובליקנית הייתה יקרה ללבו, לא ראה בעין יפה את התנהגותו הפופוליסטית של גרמאניקוס.
תרמה לעימות גם העובדה שפיסו לא ציית להוראותיו של גרמאניקוס למרות שהיה תחת סמכותו מבחינה חוקית.
גרמאניקוס חלה ומת באנטיוכיה בשנת 19. מקורביו של גרמאניקוס האשימו את פיסו בהרעלתו וכתוצאה מלחץ ציבורי העמיד טיבריוס את פיסו למשפט בפני הסנאט העוין, פיסו שהבין שאין לו שום סיכוי לצאת בשלום מהמשפט בחר להתאבד.
גרמא וגרמי בנזיקין משמעותם נזק הנעשה באופן עקיף, אולם נחלקו הדעות האם קיים הבדל מהותי בין שתי הגדרות אלה; אם קיים הבדל כזה - מהו, ובאילו מקרים מחייבים את המזיק בנזק עקיף.
גם במקרים בהם אין חיוב כספי שניתן לאכיפה בבית דין, ישנו איסור להזיק באופן עקיף - "גרמא בנזיקין אסור", וכן חל על המזיק חיוב ב'דיני שמים' (בניגוד לחיוב בידי אדם - בית הדין) לשלם את הנזק, ועד שלא יעשה כן לא יימחל לו העוון.
ארבע דרגות בחיוב על נזקים - מזיק, גרמא בנזיקין, גרמי, גרמא דגרמא
בשונה ממערכות משפט מודרניות, ההלכה כוללת פטור מפורש על נזקים עקיפים.
ההלכה מתייחסת לארבע רמות של נזק, על-פי מידת הישירות בין מעשיו של האדם לבין תוצאת הנזק:
אדם המזיק - אדם שעושה פעולה בידיו ותוצאות הנזק ישירות, כגון שובר חפץ השייך לחברו.
אדם המזיק המחבל בגופו של אחר חייב בתשלום בגין הנזק עצמו ובנוסף בראשי נזק נוספים - צער, ריפוי, שבת ובושת.
לדעת בעל הטורים רק באדם המזיק חל חיוב של ארבעה ראשי נזק אלו.
בנזק מסוג גרמי - יוטל חיוב על הנזק בלבד.
גרמא - האדם כלל לא עושה פעולת היזק, אלא רק עושה פעולת הכנה להיזק, כלומר מדובר בנזק עקיף.
לדוגמה: אדם פרץ גדר ובכך איפשר לבהמה לברוח ולהיעלם.
בדומה לכך, אדם שכופף את תבואת חבירו, בעודה בקמה, בפני האש וכך קירב את האש לתבואה ואיפשר את שריפתה.
בנזק עקיף מסוג גרמא אין כל חיוב על ידי בית דין, אף על פי שישנו איסור להזיק בגרמא והמזיק חייב בדיני שמים.
גרמי - האדם גורם להיזק וודאי ומיידי, אך לא ישיר.
דהיינו, הנזק לא בא ישירות ממעשיו, אלא כתוצאה מפעולה שעשה.
כך, לדוגמה, מוכר או מלווה המקבל מטבעות מחברו, ובודק את איכות המטבעות באמצעות מומחה כספים.
המומחה נותן חוות דעת חיובית על המטבעות, ועל בסיסה המוכר או המלווה מקבל את הכסף.
כעבור זמן מתברר שחוות הדעת הייתה שגויה וערכן האמיתי של המטבעות פחות מערכן על-פי חוות הדעת.
בנסיבות אלה הנזק וודאי אבל ההיזק לא נעשה ישירות על ידי המומחה, אלא נגרם בעקבות הסתמכות המוכר/המלווה על המלצתו של המומחה.
גרמא דגרמא – מעשי האדם אינם מהווים הכנה לנזק, אלא רק הכנה להכנה.
בנסיבות אלה הקשר הסיבתי, בין מעשי האדם לבין הנזק, הוא חלש.
בגין ריחוק הנזק ישנם הסוברים ש"גרמא דגרמא" בנזקין פטור אפילו מדיני שמים.
אך יש שמחייבים אף בכך.
לדעת בעל שו"ת בית אפרים גם בדיני איסור והיתר (כאשר המעשה האסור נעשה בדרך של "גורם דגורם" - אין בכך איסור כלל.
התלמוד הבבלי מביא כמה מקרים של גרימת נזק באופן עקיף וקובע שיש עליהם פטור בדיני אדם:
1. הפורץ גדר בפני בהמת חבירו: מדובר באדם המגיע לדיר נעול של חברו, פורץ את הדלת, משאיר אותה פתוחה וכתוצאה מכך הבהמה ברחה ואבדה.
בפריצת הדלת עצמה לא נעשה נזק, אלא נעשה מעשה שעלול להוביל לנזק.
2. הכופף קמתו לפני הדליקה: מדובר באדם שמקרב את התבואה של חבירו אל האש כדי לשורפה.
אם קירב את התבואה למקום שהדליקה אינה יכולה להגיע אליה בסיוע של רוח בעוצמה רגילה – פטור, משום שבנסיבות אלה אין לראות את האדם כגורם הנזק, וזהו גרמא בנזיקין.
3. שוכר עדי שקר להעיד: גם כאן מדובר על נזק עקיף משום שלא השוכר עצמו מעיד עדות שקר, אלא הוא רק עושה פעולת הכנה (שכירת העדים) לקראת עדות השקר.
4. היודע עדות לחברו ואינו מגיד לו: גם במקרה זה האדם אינו מזיק בפועל אלא שתיקתו היא הגורמת לנזק, ולכן זהו גרמא בנזיקין.
התלמוד שואל למה בדיני נזיקין אדם פטור על נזק שהוא יצר יחד עם אש, ובדיני שבת הוא חייב, למשל במקרה שבו אדם זורה בשבת בסיועה של הרוח.
בהמשך היא מביאה ארבעה תירוצים, ששלושה מהם הם אוקימתות שמסבירות מדוע במקרה של נזיקין לא מדובר בהצטרפות של המזיק והרוח.
ההסבר הרביעי – הסברו של רב אשי – הוא הסבר מהותי: בשבת אסרה התורה מלאכת מחשבת ואילו בנזיקין – גרמא פטור.
בתלמוד מובאות כמה דוגמאות לנזק עקיף, המכונה "גרמא" או "גרמי", מפי תנאים ואמוראים:
מאידך, מצאנו מקרים שבהם אף על פי שהנזק נגרם בעקיפין, חל חיוב לשלם.
השורף שטרותיו של חברו, ועל ידי כך מפסיד חברו את האפשרות לגבות את חובו
מראה ממון חברו לגזלן שבסוף גזלו
דיין שטעה בפסק דין ממוני במצבים מסוימים
בנוסף הובאו בתלמוד שתי הלכות.
האחת: "רבי מאיר הוא דדאין דינא דגרמי...
ההלכה השנייה היא: "רב אשי אמר...
המונחים "גרמא" ו"גרמי" מתארים שניהם נזק עקיף:
עם זאת, בגרמא – פטור (בדיני אדם) ובגרמי - חייב.
בספרות התלמודית, לא הובא קריטריון מבחין בין נזקי גרמי לבין נזקי גרמא.
הראשונים נחלקו בהגדרת ההבדל, וניתן להצביע במחלוקת זו על שתי גישות עיקריות:
לפי דעת רבים מדובר בשני סוגי נזקים שיש ביניהם שוני מהותי.
ראשונים אחרים סבורים שאין הבדל יסודי בין גרמי לגרמא, לא במהות גרימת הנזק ולא בדין, ובכל מקום בו נקבע שגרמא בנזיקין פטור הכוונה היא גם לגרמי, ומאידך מקום שמחייבים בו בגרמי מחייבים בו אף בגרמא.
רשב"ם מדגיש כגורם מבחין בין גרמא לגרמי את הזמן בין האירוע הנזיקי להתרחשות הנזק בפועל: נזק שהתרחש באופן מיידי לאחר המעשה ייחשב כגרמי, ואילו נזק שהתממש בחלוף זמן מן האירוע הנזיקי ייחשב כגרמא.
הרמב"ן והר"ן מיקדו את ההבחנה בעקרון הצפיות או בקשר הסיבתי בין המעשה להתרחשות הנזק ("ברי היזקא").
הרא"ש משלב בין שתי העמדות הקודמות ולדעתו ההבדל בין גרמא לגרמי תלוי במיידיות או בוודאות הנזק.
גם רבנו יצחק (ר"י) בתוספות משלב בין שני התנאים, על בסיס דוגמאות רבות בתלמוד.
לדעתו, בנזק מסוג גרמי המזיק עצמו או ממונו עשה את הדבר שגורם לנזק.
לעומת זאת בנזק מסוג גרמא האדם רק הכין את הגורם לנזק, ואדם אחר או גורם אחר ביצע את הנזק.
בנוסף, גרמי הוא נזק הנגרם מיידית בעקבות המעשה, אבל אם הנזק בא רק לאחר זמן מאז שהמזיק עשה את מעשהו – הרי זה נחשב גרמא ופטור.
לדעתו, היזק שהמזיק עצמו הזיק נקרא גרמי.
אם ממונו הזיק – הרי זה גרמא ופטור.
המאירי הולך בכיוון אחר ומבסס את ההבדל על יסוד הכוונה: אם המזיק מתכוון להזיק, והזיק לבדו – נחשב גרמי וחייב, ואם המזיק לא התכוון להזיק – פטור, שזהו גרמא בנזיקין.
ריצב"א דוחה את העמדות הקודמות.
לדעתו, אין הבדל מהותי בין גרמי לגרמא, אלא שחכמים ראו לנכון לחייב במקרים מסוימים, על פי שכיחותם, או על סמך שיקולי מדיניות משפטית.
הרמ"א פוסק כדעת הריצב"א, ומוסיף, שלדעתו, במסגרת תקנת חכמים המחייבת בגרמי, יש לחייב בכל דור בכל נזק עקיף שהוא שכיח ומצוי באותה תקופה.
הש"ך מפרש את דעת הריצב"א באופן אחר, לפיו החיוב שהוטל בגרמי מתייחס לרשימה סגורה של מקרים המופיעים בתלמוד כגרמי.
לפיכך, אין בכוחם של חכמים להוסיף ולחייב במקרים אחרים של גרמי.
אין הבחנה בין גרמי לגרמא
רש"י סובר שאין הבדל בין גרמי לגרמא, לא במקרה ולא בדין, ובכל מקום בתלמוד שאנו אומרים שגרמא פטור, זה רק אליבא דחכמים שפוטרים גם בגרמי, אבל אליבא דרבי מאיר שמחייב בגרמי, הרי שיש לחייב גם בגרמא.
הרמב"ם פסק בקצרה בסיכום דיני 'חובל ומזיק': "כל הגורם להזיק משלם נזק שלם".
לדעת הסמ"ע והש"ך כוונת הרמב"ם בדבריו אלה הייתה שאין כל הבדל בין "גרמא" ל"גרמי" (ואכן בארמית "גרמי" היא צורת הרבים של המילה "גרמא").
על פי פרשנות זו, ישנה מחלוקת כבר בימי התנאים והאמוראים האם לחייב על נזק עקיף.
המקורות שבהם נפסק שהמזיק חייב הם כדעת המחייבים, והמקורות שבהם נפסק שפטור הם כדעת הפוטרים.
להלכה, אף שהרמב"ם פסק ככלל, שהמזיק בנזק עקיף חייב, במקרים מסוימים פסק שפטור:
1. כשהנזק אינו תוצאה ודאית של מעשה המזיק.
כגון אדם שפורץ קיר בפני בהמת חברו, ואין וודאות שהבהמה תלך ותזיק.
2. כשהנזק היה יכול להיגרם ללא מעשה המזיק.
כגון, כאשר פרץ קיר רעוע בפני בהמת חברו, שייתכן והיה נופל מעצמו.
3. כאשר המזיק לא התכוון להזיק.
כאמור התוספות בבא בתרא הביאו הוכחות לשיטתם שיש חילוק בין דין גרמא לגרמי מכמה מקורות בתלמוד, אולם נראה כי למעשה גם אלו שגורסים שאין הבדל בין גרמא לגרמי כגון הרמב"ם פסקו חלק גדול מהלכות אלו הלכה למעשה כך שלמעשה ההבדלים בין השיטות אינם גדולים.
רוב האחרונים סברו שכל נזק שבא בגרימת המזיק בחוזק, בוודאות גבוהה ונראה כאילו עשה את הנזק בידיים, נקרא גרמי (לדבריהם, הדבר רמוז במילה 'גרמי' - הפתח שתחת הגימ"ל היא תנועה קטנה והרי"ש שאחריה מודגשת – דבר המציין נזק 'כבד').
אולם, נזק שנעשה בגרימתו של המזיק ברפיון ובוודאות נמוכה נקרא גרמא.
שולחן ערוך פסק להלכה כדעת הרמב"ם.
בסופו של דבר, שאלת ההבדל בין גרמי לגרמא, הן בדין והן במציאות, נותרה במחלוקת בין הפוסקים.
בנוסף, אף המבחינים בין גרמי לגרמא, מציעים הבחנות שונות.
לדוגמה: הזורק כלי מראש הגג, ואדם סילק את הכרים שהיו יכולים למנוע את שבירתו, לדעת השולחן ערוך, המסלק חייב בתשלום הנזק:
"הזורק כלי שלו מראש הגג, והיו תחתיו כרים וכסתות שאם יפול עליהם לא ישבר, וקדם אחר וסלקם, ונחבט הכלי בארץ ונשבר, חייב המסלק".
לעומתו, הרמ"א בהגהתו על השו"ע, מקרה זה נכנס לגדרי גרמא בנזיקין, ועל כן המסלק את הכרים ואת הכסתות פטור: "וי"א דזה מקרי גרמא בנזיקין ופטור".
אולם כאמור לעיל המחלוקת בפועל מסתכמת במקרים בודדים וברוב המקרים יש הסכמה.
ישנו פער נורמטיבי במקרה של נזק עקיף, בין היקף החיוב הנזיקי, על פי ההלכה, בבתי דין ובין היקפו של חיוב זה בבתי המשפט האזרחיים.
הפער בולט על רקע המודרניזציה, שיצרה מגוון רחב של אפשרויות לנזקים עקיפים המחוללים פגיעה משמעותית.
דוגמה בולטת לכך הם נזקים הנגרמים באמצעות לוחמת סייבר.
הרב אהרן ליכטנשטיין ביטא זאת כך:
בתי הדין הדנים בסוגיה זו בזמננו, דורשים מן הצדדים הסמכה מפורשת בשטר הבוררות ולפיה בית הדין יוכל לחייב גם בגרמא, על פי שיטות הראשונים (רמב"ם וריצב"א) המחייבים באופן רחב יותר על נזקים עקיפים.
בנוסח ההצהרה הצדדים מתחייבים לשאת בחיוב שיוטל עליהם על ידי בית הדין בגין נזקי גרמא או בגין הפסדים הנובעים ממניעת רווח, בהתאם לנסיבות, כפי שייקבע על ידי בית הדין ולפי שיקול דעתו.
הרב אשר וייס התייחס לפער הנורמטיבי שבין החוק לבין ההלכה, בדיון בבקשת היתר פנייה לערכאות שהגיש מטופל המעוניין לתבוע את רופאו ואת קופת החולים בבית המשפט על נזקים עקיפים שגרמו לו.
לדברי הרב וייס, על אף חומרת הפנייה לערכאות של גויים, יש להתיר פנייה לבית-המשפט כאשר בית-הדין הרבני מָנוּעַ מפסיקת פיצויים במקרה של נזק עקיף.
זאת משום שבית-המשפט האזרחי נוהג לפסוק פיצויים במקרה כזה.
גרם שמיים עמוק (מאנגלית Deep sky object בראשי תיבות: DSO) הוא כינוי המשמש חובבי אסטרונומיה לתיאור עצמים עמומים הנמצאים מחוץ למערכת השמש, אשר מרחקם נמדד בעשרות עד מיליארדי שנות אור מן השמש.
פעמים רבות עצמים אלו מורכבים מכוכבים רבים, דוגמת גלקסיות או ערפיליות, אולם עקב מרחקם הרב מתייחסים אליהם בגוף יחיד.
סוגים שונים של גרמי שמים עמוקים הם:
גרמה (טורקית Göreme; יוונית Κόραμα) היא עיירה קטנה ומרכז תיירותי בנפת נבשהיר במרכזה של קפדוקיה, ומתגוררים בה כ-2,000 איש.
העיירה העניקה את שמה לפארק הלאומי ההיסטורי של גרמה (Göreme Tarihî Millî Parkı) המקיף את ליבה של קפדוקיה, וסמוך לה שוכן המוזיאון הפתוח של גרמה (Göreme Açık Hava Müzesi).
במוזיאון הפתוח כמו בגרמה עצמה מקבץ של כנסיות, מנזרים וקפלות החצובים בסלע הטוף הרך.
הפארק הלאומי של גרמה הוכרז בשנת 1985, יחד עם מספר אתרים נוספים בקפדוקיה, כאתר מורשת עולמית.
נופה הייחודי של גרמה הוא תוצר של תהליכים טבעיים בני מיליוני שנים.
לפני כ-60 מיליון שנה נוצרו הרי הטאורוס שמדרום לקפדוקיה, ובד בבד נחרצה אנטוליה בשקעים ובעמקים.
אלה התמלאו בלבה, טוף ובתוצרים געשיים אחרים שמקורם בהרי הגעש הסמוכים, ובמיוחד הר ארג'ייס (Erciyes Dağı).
העמקים החלו להיעלם באופן הדרגתי והאזור הפך לרמה.
עם זאת, התוצרים הגעשיים שמילאו את העמקים נשחקו כתוצאה מהשפעת משקעים, רוחות, נגר עילי ותחתי ומשרע הטמפרטורות, ופיסלו את תצורות הנוף המכונות "ארובות הפיות" ותצורות אחרות בהן ידוע האזור.
לא ידוע מתי גורמה היה מיושב לראשונה, אך ידוע שהייתה שם התיישבות במהלך התקופה החתית, בין 1800 ל-1200 לפני הספירה.
במשך מאות שנים, המיקום היה מרכזי בין אימפריות יריבות, כמו מיתני, האימפריה החתית, האימפריה האשורית התיכונה, האימפריה הנאו-אשורית, האימפריה הפרסית האחמנית והאימפריה הסלאוקית היוונית.
במהלך התקופה הרומית, האזור הפך לביתם של נוצרים שברחו מהשלטון הרומי.
משמעות השם גרמה בטורקית היא "לא תוכלו לראות", ולפי האגדה הוא הוענק לה בשל הנוצרים אשר הסתתרו במקום.
בעבר נקראה גרמה בשמות קורמה, מטיאנה, מצ'אן (Maçan) או אווג'ילר (Avcilar).
היא נזכרה לראשונה בשם היווני קורמה בספר אודות פועליו של היירון הקדוש ממאה ה-7, שציין כי הקדוש נולד בה במאה ה-3. הוא היה למרטיר במלטיה יחד עם שלושים מחבריו, וידיו נכרתו ונשלחו לאימו בגרמה.
בתקופה הרומית המאוחרת שימשו גרמה וסביבותיה כנקרופוליס לתושבי אוונוס (Avanos) הסמוכה.
העיר סבלה רבות בפלישת הערבים לאסיה הקטנה, וכשזו הסתיימה שבה והייתה למרכז נוצרי.
החל במאה ה-10 נבנו בגרמה רוב כנסיותיה הידועות, ובין המאה ה-11 והמאה ה-13 היא הייתה למקום מושבו של בישוף שהיה כפוף לדיוקסיה של מוקיסוס (כיום קרשהיר - Kırşehir).
כנסיית דורמוש קדיר (Durmuş Kadir Kilisesi) נקראת על שם בעליו של גפן סמוך.
היא נחצבה במאה ה-6 או במאה ה-7 ושימשה כשובך יונים במאות ה-18 וה-19. צורתה של הכנסייה היא כשל בזיליקה שלה שלוש ספינות, צורה שאינה אופיינית לכנסיות קפדוקיה.
בספינה המרכזית תקרת קמרון חבית ובשתי האחרות התקרה שטוחה, וזו התמוטטה חלקית באחת הספינות הצדדיות.
אורכה של הכנסייה 11.6 מטר ורוחבה 9.6 מטר.
בכנסייה שלושה אפסיסים וטמפלון (τέμπλον), מעין חיץ המפריד בין האזור הציבורי לחלק השמור לנזירים, אלמנט שהיה מקובל בתקופה הביזנטית המוקדמת.
בטמפלון היו קבועים מסכים שהיו יכולים להסתיר את הטקס שנערך מאחוריו, ולאחר המאה ה-11 הוחלפו אלה באיקונות.
הטקס נוהל מבמה בת ארבע מדרגות שניצבת לפני האפסיס המרכזי.
בנרתקס שוכנים קבריהם של נזירים או של נדבנים.
כנסיית יוסוף קוץ' (Yusuf Koç Kilisesi) קיבלה גם היא את שמה משמו של בעל גפן סמוך.
הכנסייה מתוארכת לאמצע המאה ה-11 וגם היא שימשה בעברה כשובך יונים.
לכנסייה שני אפסיסים שאחד מהם קרס, צורתה כשל צלב ותקרתה שבה שתי כיפות עשויה בצורת קמרון חבית.
באפסיס פרסקו בו נראים המדונה והילד ומתחתם שורות של בישופים.
עוד באפסיס פרסקו של סטפנוס הקדוש.
בכיפת הכנסייה נראים המלאכים מיכאל וגבריאל, ועוד מופיעות בכנסייה דמויות שרפים שלהם שש כנפיים.
כנסיית אל נזאר (El Nazar Kilisesi) נחצבה בסלע בודד בצורת חרוט.
צורתה כשל צלב שלו שלוש זרועות ארוכות וזרוע קצרה המשמשת כאפסיס בצורת פרסת סוס.
בזרוע המזרחית שוכנים קברים אך היא קרסה.
מאידך, הפרסקאות מהמאה ה-11 השתמרו היטב ואלה מתארים את נביאי הברית הישנה והברית החדשה וסצנות מחייו של ישו.
כנסיית האבזם או האבנט (Tokalı Kilise) היא הכנסייה העתיקה ביותר באזור והגדולה ביותר בגרמה.
שמה בא מעיטור שעיטר אותה בעבר אך זה לא שרד.
היא חודשה בשנות ה-80 של המאה ה-20 ובה ארבעה חלקים: הכנסייה העתיקה שבה ספינה בודדת, הכנסייה החדשה, הכנסייה התחתית שמתחת לכנסייה העתיקה (או הקריפטה), וכן קפלת צד (פרקלסיון) מצפון לכנסייה החדשה.
הכנסייה הישנה נבנתה במאה ה-10 וכיום היא משמשת כמבואה לכנסייה החדשה.
האפסיס היחיד שהיה בה קרס כאשר הכנסייה החדשה נחצבה בסלע.
פרסקאות מצוירים על התקרה המקומרת ועל חלקם העליון של הקירות, וחייו של ישו מתוארים בשלוש שורות של תמונות על שני קירותיה של הכנסייה.
מעל לכניסה לכנסייה נראה ציור המתאר את ההשתנות.
הכנסייה החדשה מלבנית ומתוארכת לסוף המאה ה-10 ולתחילת המאה ה-11. בקירה המזרחי ניצבים ארבעה עמודים הנושאים קשתות, ויש בה שלושה אפסיסים שהמרכזי שבהם מתאר את הצליבה.
על התקרה שעשויה מקמרון חבית מסופר סיפור חייו של ישו בסדר כרונולוגי, והדמויות מצוירות על רקע בצבע כחול שיוצר מפיגמנט של לפיס לזולי.
קפלת בזיליוס הקדוש (Aziz Basil Şapeli) המתוארכת למאה ה-11 עשויה מנרתקס הנבדל מהאולם המרכזי בשתי קשתות.
ברצפת הנרתקס והקפלה שוכנים קברים, ככל הנראה של תורמים ובני משפחותיהם.
האולם מלבני ומקורה בקמרון חבית, ובצידו השמאלי שלושה אפסיסים.
שלושה צלבי מלטה על התקרה מייצגים את השילוש הקדוש.
באולם הקפלה נישה ובה קבר אלמוני נוסף.
באפסיס המרכזי נראה ישו ולידו המדונה והילד, וגאורגיוס הקדוש ההורג את הדרקון מצויר על הקיר הדרומי.
בכנסיית התפוח (Elmalı Kilise) שצורתה כשל צלב, ארבעה עמודים, תשע כיפות ושלושה אפסיסים.
הכניסה המקורית לכנסייה הייתה בצידה הדרומי, אך כיום מוליכה אליה מנהרה מצידה הצפוני.
הכנסייה מתוארכת לאמצע המאה ה-11 ולתחילת המאה ה-12, ובמקור היא עוטרה בצורות גאומטריות ובצלבים שצוירו באוכרה אדומה ישירות על קירותיה.
כיום מצוירות על קירות הכנסייה 15 סצנות מחייו של ישו ובכיפה המרכזית נראה פרסקו של "ישו המולך".
ביתר הכיפות נראות דמויותיהם של המלאכים החשובים, ובהם גם המלאך מיכאל.
הכנסייה חודשה בשנת 1991 אך קירותיה ממשיכים להתקלף וחושפים את הפרסקאות המקוריים.
המקור לשמה של הכנסייה אינו ידוע בוודאות.
ייתכן שבא מעץ תפוח שצמח בסמוך אליה או בשל חפץ אדום ועגול שאוחז המלאך מיכאל בידו השמאלית.
קפלת ברברה הקדושה (Azize Barbara Şapeli) הסמוכה לכנסייה התפוח, נחשבת לאחת הכנסיות המרשימות בגרמה.
הכנסייה נחצבה במאה ה-11 וצורתה כשל צלב.
כיפתה נשענת על שני עמודים ויש בה שלושה אפסיסים.
עיטורי הכנסייה עשויים מאוכרה אדומה וכוללים צלבי מלטה שבקצותיהם משולשים, דמויות בעלי חיים שנועדו להביא מזל, דוגמאות גאומטריות שונות ודמויות אבסורדיות שפשרן לא ברור.