tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרשיה ציבורית נוספת שהייתה אלוני-סדובניק מעורבת בה היא כאשר פרסמה שעורך הדין מנחם בלום שייצג את ההגנה ביקש ממתלוננת במהלך החקירה הנגדית לכרוע על ארבע ולהדגים כיצד נאנסה, וזאת בהסכמת שלושת השופטים המחוזיים שישבו לדון בתיק.
בעקבות הפרסום הוקמה ועדה בראשות נציב הביקורת על השופטים אליעזר גולדברג שתבדוק את הטענות.
בדיקת הנציב קבעה כי הדיון בבית המשפט לא חרג מהמקובל, והמתלוננת הדגימה את האונס מרצונה לאור בקשת השופטים להבין את אירוע התקיפה, ובאופן שלא היה בו כדי לפגוע בכבודה, ולפיכך פרסומה של אלוני-סדובניק הוא בגדר עלילת שווא.
בתחקיר המקור של רביב דרוקר פורסמו ההקלטות המקוריות מבית המשפט, בהן עורך הדין בלום פקפק באפשרות שהתנוחה של האנס לבצע חדירה, והשופט סגל אומר: "תדגימי לנו, תדגימי לנו את מה שאת מדברת".
משפט נוסף בו אלוני-סדובניק הייתה מעורבת עסק בתביעה של ארבע נשים כנגד עורך הדין אורי דניאל בטענה שאנס אותן.
בפסק דין של בית המשפט העליון נקבע כי מדובר היה בעלילת שווא שיזמו המתלוננות, אך בפסק דינו של השופט יצחק עמית נאמר שהוא סובר שאין ליחס חוסר תום לאלוני-סדובניק.
לצד זאת, בית המשפט מתח ביקורת על אלוני-סדובניק, שלצד ההליך בבית המשפט, הגישה תלונה בוועדת האתיקה של עורכי הדין, וזאת "לא נוסחה בתום לב".
רוני בייקר הוא אצן אמריקאי זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (ברמינגהאם 2018) בריצת 60 מטר.
שיאו האישי בריצת 60 מטר, 6.40 שניות, מדרג אותו שלישי בכל הזמנים.
בייקר נולד בלואיוויל שבקנטקי, בנם של רונלד ולשל.
הוא גדל באנקורג' שבאלסקה ובלואיוויל.
בשנים 2013–2016 למד והתחרה במסגרת אוניברסיטת טקסס כריסטיאן (TCU).
הוא זכה פעמיים באליפות המכללות באתלטיקה באולם בריצת 60 מטר.
באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) סיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.17 שניות.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה במרץ 2017 זכה בייקר במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.45 שניות.
באליפות ארצות הברית באולם שהתקיימה באלבקרקי בפברואר 2018 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 6.40 שניות, המדרגת אותו שלישי בכל הזמנים.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ אותה שנה זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.42 שניות, אחרי כריסטיאן קולמן מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 6.37 שניות וסו בינגטיאן מהרפובליקה העממית של סין (6.42 שניות).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שהתקיימה ביוני 2018 סיים שני בריצת 100 מטר בשיא אישי של 9.90 שניות.
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בפריז ביולי אותה שנה הוא קבע את תוצאת השנה בעולם בשיא אישי חדש של 9.88 שניות.
באוגוסט שיפר את שיאו ל-9.87 שניות.
באולימפיאדת טוקיו קבע שיא אישי של 9.83 שניות בחצי הגמר וסיים במקום החמישי בגמר (9.95 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה 2025 זכה במדליית זהב עם נבחרת השליחים 4X100 מטר לאחר שהשתתף במקצה המוקדמות.
ורוניקה (רוני) אנקונה היא שחקנית, חקיינית וסופרת סקוטית.
לראשונה זכתה להכרה רחבה כשהופיעה בתוכנית זוכת הבאפט"א "The Big Impression" של ה-BBC לצדו של בן זוגה לשעבר אליסטר מקגוון.
אנקונה נולדה בלינקולנשייר בצפון-מזרח אנגליה ובגיל ינקות עברה לטרון (Troon) שבאיירשייר בסקוטלנד.
אביה היה קומנדר בצי המלכותי הבריטי, ואמה הייתה אמנית שציירה תפאורות עבור תיאטרון גייט באייר.
אנקונה למדה במאר קולג' בטרון.
ב-1986 כשעדיין הייתה בבית הספר הופיעה בתוכנית הטלוויזיה לילדים "Blue Peter".
בגיל 17 עברה ללונדון כדי ללמוד עיצוב בבית הספר לאמנות סנט מרטין.
היא הייתה מורה ואחר כך החלה להופיע בסטנד-אפ.
הקריירה של אנקונה כקומיקאית החלה ב-1993 כשזכתה בפרס "Time Out Hackney Empire New Act of the Year".
במשך שנים רבות עבדה בתוכניות רדיו וטלוויזיה כגון "Fist of Fun", וכמו כן הופיעה במופעי סטנד-אפ.
לפני "The Big Impression" שיחקה בעונה הראשונה של התוכנית הקומית "The Sketch Show".
ב-2005 גילמה אנקונה את ברברה בסרטו של סטיבן פוליאקוף "בתו של גדעון" לצדם של ביל ניי, מירנדה ריצ'רדסון ואמילי בלאנט ששודרה בערוץ BBC One.
אנקונה הופיעה שבע פעמים בשעשועון הטלוויזיה "QI".
באוקטובר 2006 זכתה בפרק בעונה הרביעית ("Dictionaries").
בנובמבר 2008 זכתה בפרק בעונה השישית ("Family").
בינואר 2010 זכתה עם קבוצת הנשים יחד עם סנדי טוקסוויג.
בנובמבר 2006 הייתה אנקונה מנחה אורחת בתוכנית "Have I Got News for You".
עוד הופיעה בתוכנית הקומית "TV Heaven, Telly Hell" של ערוץ 4 ודנה בהעדפותיה בתוכניות טלוויזיה.
בדצמבר 2006 גילתה אנקונה שהיא מעריצה של התוכנית "Strictly Come Dancing" והשתתפה בתוכנית "Strictly Come Dancing: It Takes Two".
ב-2007, אחרי שהופיעה בפרק פיילוט שהתקבל באהדה, הזמינו ב-BBC תוכנית מערכונים חדשה בשם "Ronni Ancona & Co" שכוללת חומרים פרי עטה, ומככבים לצדה פיל קורנוול, ג'ן רייבנס וג'ון סשנס.
השידור הראשון של התוכנית היה ב-25 במאי 2007 ושודרו שלושה פרקים.
ב-2008 שיחקה אנקונה בסרט "פנלופה" בתפקיד וונדה.
בעונות השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "סקינס" הופיעה אנקונה בתפקיד אמן של קייטי ואמילי פיץ'.
ב-2009 שיחקה בסדרה "הופ ספרינגס" של ערוץ BBC1. ב-24 ביולי 2009 הופיעה בתוכנית האירוח "The One Show", וב-16 באוקטובר אותה שנה השתתפה שוב בתוכנית יחד עם אליסטר מקגוון.
כחלק מסקר "Big Read" של ה-BBC, היא קידמה את הספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים".
על הבמה גילמה אנקונה את בלין במחזה "החולה המדומה" מאת מולייר בתיאטרון אלמיידה.
ביוני 2015 החלה לגלם את דמותה של פולה במחזמר "שחקי אותה כמו בקהאם" שהוצג בווסט אנד.
אנקונה זכתה בפרס הקומדיה הבריטית על התוכנית "The Big Impression", וכן זכתה בפרס וריאטי קלאב.
אנקונה הייתה במערכת יחסים עם השחקן אליסטר מקגוון במשך שבע שנים, שהסתיימה לפני שהשניים החלו לעבוד יחד.
אנקונה נשואה לג'ררד הול, רופא ראומטולוג.
לבני הזוג יש שתי בנות והם חיים בלונדון.
רוני בוסאני (נולד ב-25 בנובמבר 1956) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי, ששיחק ואימן בקבוצות בכירות בליגת העל הישראלית ובנבחרות ישראל.
כיום מאמן את קבוצת הנוער לאומית של מכבי מכבים רעות.
נולד בתל אביב לזוג עולים מתימן, למד בבית ספר "בלפור".
שירת בצה"ל בגדוד קשר אמ"ן.
כשהיה בן 17 שיחק בסרט "עיניים גדולות" בבימויו ובכיכובו של אורי זוהר, לצד אריק איינשטיין.
במקביל להיותו שחקן כדורסל ומאמן, הוא עובד בבנק דיסקונט בתחום שוק ההון.
היה אחד מנציגיו של הבנק כמבצע במסחר הפומבי בבורסה לניירות ערך.
נכון לשנת 2018 הוא מנהל מדור ניהול תיקים בבנק.
מתגורר בראשון לציון עם בת זוגו.
בגיל 11 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, ושיחק שם בכל קבוצות שלבי המעבר: ילדים, נערים, נוער, מכבי דרום ובוגרים.
בעונת 1978/79 שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב תחת המאמן רלף קליין, לצד השחקנים מיקי ברקוביץ', מוטי ארואסטי, אולסי פרי ועוד.
בוסאני זכה עמה באליפות הליגה ובגביע המדינה.
ממכבי תל אביב עבר לשחק בקבוצות נוספות כגון מכבי רמת גן לצדו של דורון ג'מצ'י, הפועל רמת גן ביחד עם סטיב קפלן, אביגדור מוסקוביץ' ועוד, ובמכבי ראשון לציון ביחד עם מיקי ברקוביץ' וחיים זלוטיקמן.
בעונת 1990–1991 היה הקלע הטוב בליגה, עם 55.3 אחוזי קליעה משלוש נקודות, 90 אחוזי קליעה מהעונשין ו-69 אחוזי קליעה משתי נקודות.
עם פרישתו כשחקן פעיל בסיום עונת 1992/3 שימש עוזר מאמן של משה ויינקרץ בקבוצת מכבי ראשון לציון, ובעונה לאחר מכן היה עוזרו של פיני גרשון, ואז שוב אימן תחת ויינקרנץ.
בשנת 2013, טרם פתיחת העונה, הודיע על התפטרותו רצונו להפסיק לאמן.
בשנים 1999–2005 שימש בוסאני מאמן ראשי של נבחרת ישראל עד גיל 16 (קדטים), ולקח חלק בארבע אליפויות אירוע לנוער.
בשנים אלו היה שותף בגידול שחקנים, כגון עומרי כספי, גל מקל, יוגב אוחיון, אבי בן שימול, שון דניאל ועוד.
בשנים 2007–2009 היה עוזר מאמן של צביקה שרף בנבחרת הלאומית של ישראל, במהלכן שותף בשתי אליפויות אירופה.
בשנים 2009–2011 היה מאמן ראשי של הנבחרת האולימפית של ישראל.
השתתף עם הנבחרת באוניברסיאדה שנערכה בסין בשנת 2011.
רוני ארזי (נולד ב-1984) הוא בעלים ומנכ"ל של משרד הפרסום 'משרוקית דיגיטל'.
שירת בגלי צה"ל, והיה כתב בעיתונים ישראלי ומקור ראשון.
ניהל את מחלקת החדשות בתחנת רדיו קול חי.
ערך את החדשות בעיתון בשבע.
לאביו נסים ארזי, כיום חבר ועדה של משרד הפנים.
בעבר כיהן כמנכ"ל החברה לפיתוח הרובע היהודי ואיש ציבור בבת ים.
ולאמו רותי ארזי גננת במקצועה.
אחותו דקלה נהרגה בתאונת דרכים לפני כשני עשורים בדרכה עם בעלה לביתה בהר ברכה.
למד בישיבה התיכונית אדר"ת בבת ים והיה מדריך בבני עקיבא.
למד בישיבת ההסדר הר ברכה בראשות הרב אליעזר מלמד.
בסוף שיעור א' התחתן עם מיכל, במקור מאשקלון.
מעצבת גרפית ובעלים משותף של 'משרוקית דיגיטל'.
שירת בגלי צה"ל, תחילה כפקיד רס"ר.
אחרי שנתיים שירות בגל"צ, עבר לשמש ככתב צבאי וככתב לענייני התיישבות בחינמון 'ישראלי' (שקדם ל'ישראל היום').
כמה חודשים אחר כך החל את עבודתו ברדיו קול חי כעורך וכקריין חדשות.
בהמשך מונה למנהל מחלקת החדשות בתחנה.
אחרי שלוש שנים החל לכתוב במקביל גם בעיתון 'בשבע והיה לעורך אקטואליה'.
אחרי שנה וחצי ב'בשבע' התמנה לדובר מועצת יש"ע.
ממקימי ישראל שלי שם בעיקר היה מאחורי הקלעים, מנסח טקסטים ויוצר.
אחרי שנתיים, כשנפתלי בנט עזב את מועצת יש"ע, החל לעבוד כעצמאי.
ניהל את הדיגיטל של ארגון הרבנים בית הלל, של נפתלי בנט בפריימריז של הבית היהודי ושל מועצת יש"ע.
בעלים ומנכ"ל של משרד הפרסום 'משרוקית דיגיטל'.
בבחירות 2015 ניהל את מטה הדיגיטל בקמפיין הבחירות של הבית היהודי.
תושב העיר מודיעין ואב לארבעה.
רונטי רומאן או מויסה רונטי-רומאן (ברומנית: Ronetti Roman או Moise Ronetti Roman; נולד ב-1847 או 1853 - נפטר בי"ז בשבט תרס"ח, 20 בינואר 1908 (7 בינואר 1908 לפי הלוח היוליאני)) היה שם העט של ארון בלומנפלד, סופר, משורר, מחזאי ופובליציסט יהודי-רומני, שיצירתו המפורסמת ביותר היא המחזה מנשה.
רונטי רומאן נולד ביישוב Jezierzany, בגליציה, והתייתם מהוריו בגיל צעיר.
לפי הנרמז באחת מיצירותיו הוא גודל על ידי אחת הסבתות.
ב-1868 התיישב בחרלאו, שם למד גרמנית עם מורה פרטי.
התחיל לעבוד כמורה בסדיגורה ואז עבר לבקאו, שם עבד כמנהל חשבונות והתכונן לבחינות הבגרות.
בסתיו 1869 עבר לברלין ונרשם ללימודי רפואה.
עזב את הרפואה לטובת הבלשנות ב-Akademie für Philologie ובו זמנית גם האזין לשיעורי פילוסופיה.
הוא לא התמיד בכך, עבר ללמוד בערים אחרות, אך לא סיים אף פקולטה.
בשנים 1868 - 1872 פרסם בהמגיד ובכתבי עת עבריים נוספים מאמרים בתחום הספרות העברית תחת שמות העט מויסה רומאן או רומאנו.
הוא נסע דרך איטליה ודרך צרפת, כשהוא משתמש בשם רונטי רומאן.
בשובו לרומניה, התחיל לעבוד כמחנך ומורה לגרמנית במכון של וסילה אלכסנדרסקו אורקיה.
ב-1877, בעקבות הערות אנטישמיות של אורקיה התפטר ופרסם בעיר רומאן את הסטירה Domnul Kanitferstan, extras din jurnalul unui trândav (אדון קניטפרסטן, מובאה מיומנו של בטלן) המופנית לכיוונו של אורקיה.
הוא השתתף בז'ונימאה, שם התיידד עם יון לוקה קאראג'אלה ועם מיכאי אמינסקו.
ב-1878 היה לזמן מה חבר במערכת כתב העת Timpul (הזמן) יחד עם קאראג'אלה ועם אמינסקו.
הוא התחיל לעבוד במשרד החוץ, כמתורגמן לגרמנית.
בשנים 1881 - 1882 נשא לאישה את אלאונורה, בתו של חוכר הקרקעות שמיל הרשקוביץ', והזוג עבר לחיים באזור הכפרי.
מרד האיכרים ברומניה ב-1907, הפחיד אותו, והוא נמלט עם משפחתו ליאשי, שם מת מאירוע לבבי כעבור שנה.
הוא ניסה להסביר את התופעה במאמר, שהופיע לאחר מותו, ב-1908.
רומאן פרסם ב-1900 את המחזה מנשה, העוסק בנישואי יהודייה עם נוצרי, שהופיע כעבור שנה ביאשי ומשם הגיע לבוקרשט.
המחזה זכה לשבחי המבקרים והפך למחלוקת פוליטית בגלל התנגדות הלאומנים הרומנים להופעתו בתיאטרון הממלכתי של בוקרשט.
רוני אוחנה הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת ניצב, אשר כיהן כמפקד מג"ב דרום, מג"ב ירושלים ובסיס ההדרכה של מג"ב.
עוטר פעמיים בעיטור המופת של משטרת ישראל.
ב־5 ביולי 1988 במהלך סיור עם צוותו בעזה נזרקו בקבוקי תבערה לעבר הצוות.
אוחנה הוביל את מרדף צוותו אחר זורק בקבוקי התבערה כאשר יש הפרות סדר קשות באזור המרדף.
צוותו הצליח ללכוד את המחבל ולפזר את הפרות הסדר ללא ירי וללא נפגעים.
חקירת המחבל הובילה לחוליית טרור שפעלה באזור.
ב-27 ביוני 1989 הוענק לו עיטור המופת ממפכ"ל המשטרה דוד קראוס.
ב-14 בדצמבר 1993, במהלך פעילות מבצעית בכביש עוקף עזה, קיבל דיווח אודות רכב חשוד החונה בצד הדרך.
הכוח שבראשותו ביקש משני מקומיים, שעמדו בסמוך לרכב, להזדהות.
בתגובה, אחד מהם פתח באש לעבר הכוח.
רפ"ק אוחנה ולוחם נוסף הסתערו על המחבלים.
רפ"ק אוחנה הרג את היורה, והמחבל השני אותר מאוחר יותר.
הרכב החשוד התגלה כמכונית תופת.
על כך הוענק לאוחנה עיטור המופת של משטרת ישראל.
בשנת 2002 מונה למפקד מג"ב עזה.
לאחר שינוי אופי הלחימה ברצועת עזה שהפך יותר לפעילות מלחמתית בה מתמחה הצבא מאשר לטיפול בהפרות סדר בו מג"ב מתמחה, הוחלט בשנת 2003 להוציא את כוחות מג"ב מאזור רצועת עזה.
כמפקד מרחב מג"ב עזה היה אחראי על העברת היחידה לגבול ישראל-מצרים.
בשנת 2005 מונה למפקד מג"ב דרום.
ביולי אותה שנה היה ממפקדי כוחות המשטרה באירועי כפר מימון, במהלכם התאספו עשרות אלפים מציבור מתנגדי תוכנית ההתנתקות, במהלך האירועים תדרך מפקד מרחב הנגב תת-ניצב ניסו שחם את אוחנה לנקוט ביד קשה ולהשתמש באלימות נגד המתנגדים, תוך שהוא משתמש בביטויים גסים וקשים.
דבריו נקלטו על ידי מצלמות ערוץ 10 ושודרו במהדורת ליל שבת של הערוץ, "האולפן המרכזי".
בשנת 2008 מונה למפקד מג"ב ירושלים.
לאחר מכן מונה למפקד בסיס הדרכה של מג"ב.
בשנת 2013 סיים את שירותו במשטרה לאחר 33 שנות שירות.
רונה נטשה מיטרה היא שחקנית, זמרת ודוגמנית אנגלייה.
רונה מיטרה נולדה ב-9 באוגוסט 1976 באזור פדינגטון, בסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון, בִתו של אנתוני מיטרה, מנתח, ונורה דאוני.
אביה ממוצא בנגלי ואִמהּ אירית.
לאחר ילדות לא פשוטה במהלכה נפלטה משתי פנימיות בהן למדה, נרשמה מיטרה למסלול תלת-שנתי בבית ספר לדרמה.
לאחר שנה אחת עזבה מיטרה את הלימודים.
לאחר שעזבה את בית הספר למשחק שיחקה מיטרה בכמה תפקידים קטנים בהפקות תיאטרון מקומיות ואף מילאה כמה תפקידי אורח בטלוויזיה.
בשנת 2000 זכתה מיטרה לתפקיד קטן בסרט "בלתי נראה" כשכנתו של סבסטיאן (קווין בייקון) אשר הותקפה מינית על ידו.
מיטרה גילמה תפקיד ראשי בדרמה הרפואית Gideon's Crossing כד"ר אלחנדרה "אולי" קליין.
לאחר מכן שיחקה מיטרה בסרטים "עלי ג'י: הסרט", "אין כמו אלבמה" ו"Stuck on You", ובתפקידים הראשיים בסרט "Highwaymen" ובמיני-סדרה "Spartacus".
ב-2008 כיכבה מיטרה בתפקיד הראשי של מותחן המדע בדיוני יום הדין (Doomsday) כמייג'ור עדן סינקלייר, וב-2009 הופיעה בתפקיד מרכזי כאשר גילמה את דמותה של סוניה, בִתו של הערפד רב-העוצמה ויקטור בסרט מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב, הסרט השלישי בסדרת הסרטים מלחמת האופל.
במהלך הצילומים התאהבה מיטרה בניבי הערפד שלה ואף סירבה להסיר אותם כשלא ניתן היה לראותם.
"שמתי את הניבים הללו ביום הראשון והרגשתי שהם היו צריכים להיות שם תמיד; זה מוזר.
אז השארתי אותם בפנים למשך כל תקופת הצילומים, במשך כל הדיאלוגים שלי והכל".
מיטרה אף הופיעה בשלושה פרקים בסטארגייט יוניברס.
הוריה של מיטרה התגרשו כשהייתה בת שמונה.
למיטרה אח גדול ואח קטן ממנה.
היא החליטה להיות שחקנית בגיל תשע, לאחר שפגשה את ג'ודי דנץ', אימהּ של חברתה לכיתה.
ב-2006 הייתה מיטרה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך על משחקה בסדרה בוסטון ליגל.
ב-2009 הייתה מועמדת בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר ב-Scream Awards (פרס שהוענק על סרטים בז'אנר הפנטזיה, המדע הבדיוני והאימה), בעבור משחקה בסרט מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב.
1998 - Croupier - בתפקיד: נערה עם ג'וינט.
1998 - Monk Dawson - בתפקיד: מולי ג'וליפה.
2000 - "בלתי נראה" - בתפקיד: השכנה של סבסטיאן.
2002 - אין כמו אלבמה - בתפקיד: טבתה וודמור-סמית'.
2003 - החיים של דייוויד גייל - בתפקיד: ברלין.
2003 - Stuck on You - בתפקיד: אישה מושכת בתחנת האוטובוס.
2004 - Highwaymen - בתפקיד: מולי פוּל.
2006 - Skinwalkers - בתפקיד: רייצ'ל טלבוט.
2007 - על הכוונת - בתפקיד: אלורד גלינדו.
2008 - Doomsday (יום הדין) - בתפקיד: עדן סינקלייר.
2009 - מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב - בתפקיד: סוניה.
2009 - Stolen (גנוב) - בתפקיד: ברברה אדקינס.
2012 - Crisis Point - בתפקיד: קמרון גריינג'ר.
2014 - The Loft - בתפקיד: אליסון ואנוון.
2018 - The Fight - בתפקיד: אמנדה צ'אדוויק.
2020 - זיכרון מלאכותי - בתפקיד: סימון.
2024 - Shadow Land - בתפקיד: רייצ'ל דונלי.
TBA - The Experiment - בתפקיד: קפטן אווה סטון.
1997 - Lust for Glorious - בתפקיד: הגברת הצרפתית.
2000 - Secret Agent Man - בתפקיד: לייסי סאליבן.
2004 - Spartacus - בתפקיד: וריניה.
2004 - בוסטון ליגל - בתפקיד: טארה וילסון.
2010 - סטארגייט יוניברס - בתפקיד: קומנדר קיווה.
2010 - The Gates - בתפקיד: קלייר רדקליף.
2018 - סופרגירל - בתפקיד: מרסי גרייבס.
1998 - Come Alive (הופק בידי דייב סטיוארט).
1999 - Female Icon (הופק בידי דייב סטיוארט).
רונה סופר (נולדה ב-14 באוקטובר 1979) היא במאית, שחקנית ויוצרת קולנוע דוקומנטרי ישראלית, ופעילה חברתית למען שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
סרטיה השתתפו בפסטיבלים ברחבי העולם ובישראל וזכו בפרסים.
רונה סופר נולדה וגדלה בירושלים.
בשנת 1994, בגיל 15, נפגעה בתאונת דרכים קשה ועברה שיקום במשך שלוש שנים בבית החולים אלי"ן.
תאונה זו הותירה אותה עם נכות פיזית קשה.
בשנת 2003 סיימה תואר ראשון במחלקה לתיאטרון באוניברסיטה העברית ירושלים.
ב-2010 סיימה בזה אחר זה מסלול תסריטאות ומסלול בימוי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ב-2015 סיימה תואר שני במחלקת טלוויזיה וקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
סרטיה הדוקומנטריים עוסקים במיניות, מוגבלות ותפיסת גוף.
בנוסף לעבודתה כקולנוענית, סופר עוסקת בחינוך והעלאת מודעות לנושא המיניות ומודעות גוף של אנשים עם מוגבלות
לסופר יש פודקאסט בשם לחישות ונשיכות, הפודקדאסט מביא את הקול האחר ועוסק בענייני מיניות, קולנוע, פוליטיקה וחברה מכיוון מקורי.
סופר מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה.
"מרחק בטוח" (2021) - וידאו קליפ רשמי לשיר "מרחק בטוח" של הזמר והיוצר אביתר ברנוביץ'.
"זה לא סיפור אהבה" (2021) – פרק פיילוט עבור סדרת רשת, 8 דק': קומדיה שחורה על שלושה חברים עם מוגבלות שנמאס להם מהיחס המפלה שהם מקבלים מהחברה ומחליטים לנקום.
זוכה תחרות מפעל הפיס וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי לאמנות.
"שירותים" (2018) - קליפ רשמי לשיר "שירותים" של הזמר ויוצר איתמר בק ולהקתו "איתמר בק ופקידי הקבלה"
"מיס ורטיגו" (2018) – סרט VR, 10 דק': רונה עברה תאונת דרכים קשה בתקופת התבגרותה הפרועה ונותרה נכה.
רונה בודקת האם היא תצליח לרקוד.
בהפקת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ודרומה הפקות.
"כבשה כתומה" (2014) – סרט עלילתי, 12 דק': בחורה צעירה לומדת לקבל את גופה לאחר פציעה קשה.
"לאב דווקא" (2010) – סרט תיעודי, 30 דק': נכות, נשיות ומיניות מנקודת מבטה של רונה סופר.
בהפקת בית הספר לקולנוע סם שפיגל.
פרסים: פרס ביכורים "לשבור את המחסומים" מוסקבה 2010, מקום ראשון פסטיבל סרטי סטודנטים סרביה 2012, פרס חביבת הקהל "LOOK&ROLL" שווייץ 2012.
"הקהל מתבקש לעמוד" (2010) – סרט עלילתי, 5 דק': גדי נפצע קשה ברגליו בזמן שירותו הצבאי.
ביום הזיכרון לחללי צה"ל הוא נאבק בחדר הפיזיותרפיה על הזכות לעמוד בצפירה למען חבריו המתים.
פרסים: מקום ראשון בתחרות הסרט הקצר בפסטיבל "הקולנוע היהודי" בסינמטק ירושלים.
"עד שהקיר יישבר" (2004) – סרט תיעודי, 50 דק': עשור לתאונת הדרכים שעברה רונה בנערותה.
בימוי ועריכה: אורי הראל ורונה סופר.
רוני אלון (נולדה ב-1986) היא יזמית חברתית ומנהלת ישראלית.
כיהנה כמנכ"לית המשרד לשיתוף פעולה אזורי.
קודם לכן שימשה בין השנים 2014 ל-2020 כמנהלת מערך התוכן והאסטרטגיה בבית הנשיא הישראלי.
אלון היא בת הדור הרביעי למשפחת אלון.
היא בתו של נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע לשעבר, ספי אלון, ואחייניתם של שר התיירות, חבר הכנסת לשעבר הרב בני אלון, של הרב מוטי אלון ושל הסופר ארי אלון.
היא בעלת תואר ראשון בתוכנית פכ"מ (פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה) של האוניברסיטה העברית אותו סיימה בהצטיינות ובעלת תואר שני בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בהצטיינות יתרה.
כיום אלון היא תלמידת דוקטורט באוניברסיטה העברית החוקרת את ישראל שבין הירדן לים מנקודת מבט ריאלית-ליברלית.
בנושא זה התפרסם מאמרה במסגרת חממת "עתידים לישראל" של מכון ירושלים למחקרי מדיניות בנובמבר 2025.
אלון הייתה יועצת תוכן וכותבת נאומים ראשית של יו"ר הכנסת, ראובן ריבלין.
מ-2014 ועד 2020 שימשה אלון כמנהלת האסטרטגיה והתוכן בבית הנשיא, הייתה שותפה מובילה בכתיבת "נאום השבטים" ואחראית בין היתר על פיתוחה ויישומה של תוכנית הדגל של נשיא המדינה, ריבלין "תקווה ישראלית".
בנוסף לכך, היא הייתה אחראית על מערך הכתיבה והמחקר ועל ההקמה והפיתוח של מרכז המבקרים בבית הנשיא.
ביוני 2021 מינה השר לשיתוף פעולה אזורי, עיסאווי פריג' את אלון למנכ"לית המשרד.
חודש לאחר מכן אושר המינוי.
אלון מובילה בהתנדבות את "יוזמת סמדר" להחייאתו של מתחם בית הקולנוע ההיסטורי בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים.
נבחרה על ידי המגזין דה מרקר לרשימת 40/40 הצעירים המבטיחים לשנת 2025.
רוני אוחיון (נולדה ב-8 במרץ 1999) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית, מבכירות השחקניות בנבחרת ישראל בכדורשער נשים.
משחקת בתפקיד "סנטרית" המרכזת את תיאום והתקשורת של השחקניות במגרש.
אוחיון נולדה וגדלה בבאר שבע עם מספר לקויות ראייה בהן: עיוורון בעין שמאל, קושי בראייה למרחק בעין ימין, ראייה באור ועוד.
היא עסקה מילדותה בספורט במקצועות האתלטיקה ובהם קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק והתעמלות קרקע ללקוי ראייה.
בכיתה ד' החלה להתאמן בכדורשער במרכז לעיוור בעירה אך הקבוצה נסגרה לאחר חצי שנה ונפתחה מחדש רק כשעלתה לכיתה ח'.
בגיל 13 הצטרפה לנבחרת העתודה ובהמשך עלתה לנבחרת הבוגרת.
במאי 2014, השתתפה לראשונה בתחרות שהייתה תחרות הכנה לאליפות העולם שהתרחשה ביולי של אותה השנה.
בשנת 2024, התחרתה ב וזכתה במדליית כסף כחלק מנבחרת ישראל בכדורשער נשים.
בשנת 2025 פסק בית משפט השלום בתל אביב כי רכבת ישראל תפצה את המדליסטית בכ-30 אלף שקלים, לאחר שפקח דרש ממנה לפנות מושב לנכים לאחר שגבר חרדי נכה סירב שתשב לצידו.
רון-נתן "רוני" אפטה (4 באוקטובר 1949 – 2 בדצמבר 2021) היה פרופסור, ראש המחלקה למיקרוביולוגיה, אימונולוגיה וגנטיקה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מומחה לציטוקינים, בעיקר לאינטרלוקין 1.
בשנת 1973 סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה למדעי החיים, מיקרוביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1978 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת בר-אילן בנושא ויסות של ויצירת מקרופאגים על ידי ליפופוליסכרידים חיידקיים.
המחקר של אפטה עסק בין היתר באימונוביולוגיה של גידולים, אימונותרפיה של גידול, ביולוגיה של ציטוקינים, ביולוגיה של IL-1 בהומאוסטאזיס במצב יציב ובמחלות (מעורבות תגובות דלקתיות בתהליך הסרטני) והתפקיד התוך-גולגולתי של IL-1 בפיברובלסטים.
בשנים האחרונות לחייו התגורר עם בן זוגו בחולון.
בשנת 2010 זכה בפרס מדען מצטיין בתחום הרפואה, מטעם קק"ל.
רונה היה מועדון כדורסל ממוסקבה, שבשיאו התמודד בליגת VTB וב.
מועדון הכדורסל הוקם כמועדון לילדים ונוער "רונה-באסקט", שנוסד ב-2004. כבר בשנת 2013, על בסיס מועדון הילדים, נוצר מועדון הכדורסל לגברים כדי להשתתף באליפות רוסיה.
בשנת 2016 החל המועדון להתמודד בתחרויות בחסות פדרציית הכדורסל הרוסית ובליגה השנייה.
בשנת 2017 קיבלה רונה רשמית מעמד של מועדון כדורסל מקצועני.
בעונת 2018/2019 סיימה רונה במקום השלישי בסופרליגה-2, וכבר ב-2019 החלה להתמודד בסופרליגה-1 לגברים, השנייה בחשיבותה ברוסיה ובעונות 2021 עד 2023 סיימה כסגנית אלופת הליגה.
בעונת 2023/2024 התמודדה במסגרת הליגה המאוחדת של VTB.
ברם בשל מצב כלכלי קשה פורקה בתום העונה.
לפני תחילת עונת 2020/2021, נוצרה קבוצת נוער שתשחק בליגת הנוער של VTB.
בעונתה הראשונה סיימה הקבוצה במקום העשירי בעונה הסדירה.
בקיץ 2021 נוסדה רונה 3x3 – קבוצת כדורסל 3x3 שלוקחת חלק בתחרויות כלל רוסיות ובינלאומיות.
באוקטובר 2021 העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי 3x3. כמו כן, ניצחה בחטיבת "Future" של הליגה המאוחדת של אירופה, לאחר שהשיגה שלושה ניצחונות בחמישה סיבובי מוקדמות.
"רוני" הוא שיר שכתב והלחין דני סנדרסון וביצעה להקת "גזוז".
הוא נכלל באלבומה השני של הלהקה, "גלגול שני" (1979).
הסולנים היו גידי גוב ומוטי דיכנה.
השיר היה להיט שהגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ומקום שני במצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל.
כשסנדרסון עסק בהכנת השיר, ב־1978, הוא התאמן על שתי גרסאות של הפזמון (שהשליכו גם על שם השיר): "נעמי" ו"רוני".
"נעמי" היה גם שמה של רעייתו הטרייה של סנדרסון (ללא כל קשר לשיר).
הוא סיפר שפחות אהב את הגרסה עם "רוני" בפזמון, משיקולים פונטיים: הנו"ן נשמעה לו יותר טוב מהרי"ש, שהיא אות גרונית.
עם זאת, לבסוף הוא בחר ב"רוני".
לסנדרסון היו שתי גרסאות לסיבה לבחירה הסופית.
ב־2015 סיפר שפחד שבחירה ב"נעמי" תגרום לו לבעיות בחיי הנישואים: .
ב־2022 סיפר שרצה לחסוך לו , ולכן שינה את הפזמון ל"רוני".
הסולנים בשיר היו גידי גוב ומוטי דיכנה (בסיסט הלהקה).
עיבודי כלי הנשיפה נעשו על ידי אילן מוכיח ודני סנדרסון.
השיר הוקלט בשמונה טייקים, ולבסוף נבחר הטייק הראשון, באחת הפעמים הבודדות שבהן נבחר בהקלטות הלהקה הטייק הראשון.
מהשיר "רוני" התגלגל הרעיון ללהקת "דודה".
סנדרסון וגוב העלו את הרעיון להקים להקת רוק לאחר הופעה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע ב־1979, הופעה שהייתה אחת מההופעות המאוחרות של תקופת "גזוז", אז ביצעו את "רוני" בעיבוד רוקיסטי יותר וקיבלו ביקורות טובות מהקהל:
במאמר על יצירתו של סנדרסון נתן יאיר ניצני כמה דוגמאות ל"הברקות המילוליות" של סנדרסון שהן "מלאכת מחשבת".
בהקשר ל"רוני" ציין איך סנדרסון "משתעשע בביטוי 'תרגום בגוף הסרט'" בשיר: "לא רוצה כל ערב לצאת ולחפש / תרגום בגוף אחרת / רוני אל תלכי".
ארי קטורזה תיאר את השיר במילים .
בן שלו מ"הארץ" התייחס לנישואיו הטריים של סנדרסון בכתיבתו על השיר, בתוך מכלול כתיבתו של היוצר: .
הסינגל נכנס למצעד רשת ג' ב־26 בספטמבר 1979, זכה להצלחה וצעד 14 שבועות, עד 9 בינואר 1980. בשיאו הגיע למקום השלישי במצעד, ב־14 בנובמבר 1979.
רונזותריום (שם מדעי: Ronzotherium) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הקרנפיים, אשר התקיים בין האאוקן לאוליגוקן באירואסיה לפני 37 עד 23 מיליון שנה מזמננו.
הוא קרוי על שם "גבעת רוזדון" (hill of Ronzon), הסמוכה לעיר לה פווי-אן-ולה שבצרפת, שם התגלו ממצאיו לראשונה והסיומת הלטינית: תריום "therium" - בהמה.
סוג זה תואר ב-1854 בידי החוקר הצרפתי אוגוסט איימר .
היה זה קרנף בינוני בגודלו שלא עלה על 1.5 עד 1.9 טון והיה בעל עצם זרוע ועצם ירך ארוכות יחסית והיה בעל גולגולת צרה מעט יותר עם מבנה שיניים פרימיטיבי ביחס לקרנפים, דומה יותר לשיניים של ההירקודונתיים והאמינודונטיים, הקרובים לקרנפים האמיתיים.
הוא ניזון מעלים ולא מעשבים כמו קרנפים מאוחרים יותר וייתכן שיכל להגיע לעלים גבוהים יותר באמצעות גפיו וצווארו הארוכים והשפתיים המשורבבות שלו (אשר הזכירו את שפתי הקרנף צר-השפה).
הממצאים מראים שהמינים המאוחרים יותר הגיעו לממדים גדולים יותר, מה שאולי גרם לקרנפים אלה להתפתח לצורות הקרובות יותר לקרנפים מודרניים, לקראת סוף האוליגוקן.
המאובנים שלו היו חלקיים והתגלו במספר ממצאים ברחבי אירופה ביניהם בבריטניה, צרפת, גרמניה, איטליה, שווייץ וצ'כיה וכנראה שגם במונגוליה.
רוני אברהם הוא משפטן צרפתי-יהודי העוסק במשפט בין-לאומי פומבי ומכהן כשופט בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
אברהם נולד באלכסנדריה, מצרים ב-1951. ב-1973 קיבל דיפלומה מהמכון למדע המדינה פריז, ושנה לאחר מכן קיבל דיפלומה בלימודים מתקדמים במשפט ציבורי מסורבון.
ב-1976 החל ללמוד בבית הספר הלאומי למינהל.
עם סיום לימודיו ב-1978 מונה לשופט שלום בבית הדין המינהלי של צרפת, וכיהן בתפקיד זה עד 1985 ובין השנים 1987–1988 (בין שתי הכהונות שימש סגן מנהל אגף המשפטים במשרד החוץ).
מאז 1988 הוא מכהן במועצת המדינה של צרפת, ובמקביל כיהן גם בוועדת המומחים של מועצת אירופה לשמירה על זכויות האדם וכיושב ראש הוועדה המייעצת של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
בשנים 1989–1998 כיהן אברהם כנציב ממשלת צרפת במערכת המשפט, ובין 1998 ל-2005 כיהן כמנהל ענייני המשפט במשרד החוץ הצרפתי.
בתפקיד זה ייצג ב-2004 את צרפת בבקשה לחוות דעת מייעצת מבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) בנוגע לחוקיות גדר ההפרדה שבנתה ישראל, וטען כי בניית הגדר מפרה את החוק הבין-לאומי.
הוא שימש כפרופסור במכון למדע המדינה בפריז, באוניברסיטת פריז-נאנטר ובאוניברסיטת פנתאון-אסאס.
ב-15 בפברואר 2005 נבחר על ידי מועצת הביטחון והעצרת הכללית של האומות המאוחדות לכהן בבית הדין הבין-לאומי לצדק בעקבות התפטרותו של בן ארצו גילברט גיום.
הוא שימש בתפקיד זה עד סיום כהונתו המתוכנן של גיום, בפברואר 2009, ונבחר לכהונה נוספת.
בשנים 2015–2018 שימש כנשיא בית הדין, וב-2018 נבחר שוב לתפקיד שופט.
ב-2024 שפט אברהם בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם, ופסק בעד האמצעים הזמניים שביקשה דרום אפריקה להשית על ישראל בעקבות מלחמת חרבות ברזל ברצועת עזה.
רונה תמיר (נולדה ב-25 ביולי 1978 בתל אביב) היא תסריטאית, עיתונאית ואשת תוכן ישראלית.
רונה תמיר נולדה וגדלה בתל אביב להדס, עובדת סוציאלית, וגדעון, במאי ומורה לתיאטרון, מתרגם ועורך.
למדה במגמת תיאטרון בבית הספר לאמנויות ובתיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין.
בזמן לימודיה השתתפה בתוכנית "תופסים ראש" ושיחקה בסרט הקולנוע "ארץ חדשה" בבימוי אורנה בן דור ובהצגה "האב" בתיאטרון הבימה.
לאחר שחרורה מהצבא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
למדה קולנוע בתוכנית הבינלאומית של FAMU, האקדמיה לאמנויות בפראג, צ'כיה.
למדה לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב אך לא השלימה את התואר.
חיה בניו יורק עם בן זוגה אלון בנארי וילדיהם.
במהלך לימודיה לתואר שני כתבה וביימה את הסרטים הקצרים "פוליטיקלי קורקט" (2004) ו"על ראש שמחתי" (2005) במסגרת פרויקט "מבטים", עבור פסטיבל ירושלים, בהפקת מיכה שגריר וטלעד.
החלה את דרכה בטלוויזיה בתפקידי תחקיר ותוכן בסדרות דוקומנטריות כגון "במדינת היהודים" (ערוץ 1), "עשרת הדיברות" (קשת), "אנטישמיות – לא מה שחשבת" (רשת) ובחדשות ערוץ 10.
בשנים 2005–2007 הגישה (תחילה עם אור ישראלי ומאוחר יותר עם דנה ספקטור, שחר סגל ואחרות) את תוכנית הצהרים ברדיו תל אביב, תוכנית הומור וסאטירה בענייני היום.
בשנים 9–2008 החליפה זמנית את עירית לינור בהגשת תוכנית הרדיו "המילה האחרונה" בגל"צ.
במהלך השנים כתבה עבור תוכניות הומור וסדרות טלוויזיוניות, ביניהן: "ארץ נהדרת" עונה 4 (קשת), "מצב האומה" (רשת), "בלתי הפיך" עונה 2 (רשת), "לצחוק או למות" (רשת), "הלילה עם ליאור שליין" (ערוץ 10), "אולי הפעם" (יס) ועוד.
פרסמה כתבות ומאמרים במגזין "המקום הכי חם בגיהנום" והשתתפה בכתיבת המדור הסאטירי "באנה באנה" במוסף הארץ.
מנחה סדנאות כתיבה יוצרת בניו יורק מטעם עמותת NY Writers Coalition, המנגישה סדנאות כתיבה עבור קבוצות אוכלוסייה מוחלשות.
בין היתר העבירה תמיר סדנאות בבית הכלא רייקרז, במקלטים לנשים חסרות בית ומתמודדות נפש, בהוסטלים לשורדות זנות, בספריות לעיוורים ועוד.
כתבה את התסריט לסרט סוף טוב (2023) על פי המחזה סוף טוב מאת ענת גוב, בכיכובה של אנדי מקדואל.
בימוי: טל גרניט ושרון מימון, הפקה: סרטי פאי.
כתבה למופע של הקומיקאית נועם שוסטר אליאסי Coexistence My Ass שעלה בפסטיבל אדינבורו 2023.
בחודשי פברואר-מרץ 2024 שודרה בקשת 12 סדרת הדרמה הרומנטית "חולי אהבה", אותה יצרה וכתבה יחד עם טל גרניט ושרון מימון.
אהרון (רוני) בירם (נולד ב-12 בנובמבר 1960) הוא איש עסקים ישראלי, אשר היה שותף ומייסד של בית ההשקעות אקסלנס.
הוא שותף ומייסד של קרן קיסטון, ומכהן כיו"ר הדירקטוריון שלה.
הוא בעל מניות בחברת ברקת בית מימון לנדל"ן, ובאקסל סולושנס.
אהרון (רוני) בירם נולד בבאר שבע (1960), לרות לבית חיימסון שהייתה מורה לבנות בבתי ספר מקצועיים, ולבנימין (בני) עמנואל שהיה מהנדס שמונה לראש אגף כוח אדם ומנהלה, במפעלי ים המלח.
רוני הוא בן אמצעי במשפחה עם שלושה ילדים.
הוא נולד כשאחותו הגדולה אורלי הייתה בת 4, וכשהוא היה בן 4 נולד אחיו עמיר.
סבו הוא ד"ר ארתור בירם, מייסד בית הספר הריאלי.
אהרון (רוני) בירם נקרא על שם דודו סגן חלל צה"ל, שנפל ב-1952 בעת שירות במילואים.
בשנת 1968, כשהיה בן 8, נהרג גם אביו שהיה בן 38, באירוע טרור בדרך למפעלי ים המלח, לאחר שעלה על מוקש שהטמינו מחבלים.
כשהיה בן 10 עברה המשפחה לירושלים, והם התגוררו בשכונת קטמון הישנה.
בתיכון למד בבית חינוך - תיכון עירוני ג'.
בירם למד תואר ראשון בהנדסת מחשבים בטכניון, ותואר שני בכלכלה וניהול באוניברסיטת צפון קרוליינה.
בירם החל את הקריירה העסקית בתחום הפיננסי, ובמהלך השנים הרחיב לתחומים נוספים: נדל"ן, תשתיות סייבר ותקשורת.
שותפו העסקי המוביל הוא ד"ר גיל דויטש.
בשנת 1992 הקים בירם עם גיל דויטש את בית ההשקעות אקסלנס..
בית ההשקעות אקסלנס נמכר לקבוצת הביטוח הפניקס בבעלות יצחק תשובה.
עסקה שהושלמה באוגוסט 2009, וגרעין השליטה עבר להפניקס.
מכירה שהייתה אחת מהאקזיטים המרשימים ביותר שהיו בשוק ההון הישראלי.
בירם גם בעל מניות בחברת ברקת בית מימון לנדל"ן.
ברקת שהוקמה ב-2015 היא חברה שעוסקת במימון מתן אשראי בתחום הנדל"ן בתחומים שונים.
בפברואר 2019, ייסד בירם עם ד"ר נבות בר וד"ר גיל דויטש את קרן קיסטון ריט בע"מ (קרן קיסטון).
הקרן עוסקת בהחזקות והשקעות בחברות מתחומי התשתית, ההתפלה, האנרגיה, התחבורה, והתקשורת.
בירם מכהן גם כיו"ר הדירקטוריון.
בשנת 2024 נכנסו בירם ודויטש גם לתחום הסייבר והתקשורת, לאחר שחתמו על הסכם והשקיעו באקסל סולושנס, ונהפכו לבעלי מניות בחברה.
רוני בירם מתגורר ברמות השבים.
אחד מילדיו הוא אייל בירם, מייסד ארגון ישראליז.
בירם עוסק בספורט והשתתף בתחרויות איש הברזל בארץ ובעולם.
רוני ג'יימס דיו היה סולן הבי מטאל מפורסם.
הוא נולד בארצות הברית תחת השם "רונאלד ג'יימס פאדובונה".
דיו מוכר בזכות קולו העוצמתי והכריזמטי ויש הנוהגים להשוות אותו לסולן להקת קווין המנוח פרדי מרקיורי.
בנוסף הוא הופיע עם כמה מהלהקות המצליחות ביותר בתחום הרוק והמטאל, בלאק סבאת', ריינבו ודיו שנקראה על שמו.
בין שאר פועלו הוא קידם את מחוות היד המקורננת.
קרוב למותו, השתתף דיו בפרויקט הצד של חברי בלאק סבאת' שנקרא Heaven & Hell, במהלכו יצא אלבום בכורה ב-28 באפריל 2009.
ב-16 במאי 2010, בגיל 67 נפטר דיו ממחלת סרטן הקיבה עמה נאבק במשך שישה חודשים.
אחד השירים האחרונים אותו הקליט דיו נקרא "Metal Will Never Die" (בתרגום חופשי: המטאל לעולם לא ימות).
ילדותו של דיו, חינוכו והכשרתו המוזיקלית
רוני ג'יימס דיו נולד בשם רונלד ג'יימס פדאבונה בפורטסמות', ניו המפשייר, ארצות הברית, והיה ילדם היחידי של זוג הורים איטלקי.
בשנותיו הראשונות עברה המשפחה להתגורר בקורטלנד, ניו-יורק שם למד לנגן בחצוצרה ובקרן צרפתית.
כשהיה בתיכון הצטרף ללהקה "The Vegas Kings" ונגן על גיטרת בס.
מהר מאוד הפך דיו לסולן הראשי של הלהקה ומנהיגה.
דיו סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1960. ב-15 בנובמבר 1988 החליטה העיירה לקרוא רחוב על שמו.
בשנת 2007 חשף דיו כי הוא התחיל ללמוד רוקחות באוניברסיטה בין השנים 1960–1961 אך לא סיים את לימודיו.
דיו קיבל מלגה לבית הספר ג'וליארד אך נאלץ לדחות אותה עקב עיניינו הגובר במוזיקת הרוק.
על אף שקולו של דיו נחשב לקול עוצמתי ביותר, דיו אף פעם לא עבר הכשרה ווקאלית מקצועית.
את יכולות השירה שלו דיו מייחס לטכניקת נשימה נכונה אותה רכש בתור ילד במהלך לימודי הנגינה שלו על קרן צרפתית.
לאחר ששמע את קולו של דיו, החליט הגיטריסט לשעבר של דיפ פרפל, ריצ'י בלקמור, לצרף את דיו וחברי להקת אלף ללהקה חדש אותה הוא מקים בשם ריינבו ("קשת בענן").
דיו הקליט עם הלהקה עוד שני אלבומי אולפן קלאסיים (Rising ו-Long Live Rock'n'Roll) ואלבום הופעה (On Stage) ולאחר מכן עזב אותה לאחרי חילוקי דעות אומנותיים - בלקמור רצה לקחת את הלהקה לכיוון מסחרי יותר.
ב-1979, לאחר שעזב את ריינבו, הצטרף דיו אל בלאק סבאת' לאחר שסולנה אוזי אוסבורן עזב אותה.
אלבום הבכורה עם דיו שנקרא Heaven and Hell (יצא לשווקים ב-1980) זכה להצלחה רבה והחיה את הקריירה של הלהקה.
במהלך מסע ההופעות לקידום האלבום, החליפו בלאק סבאת' מתופף- במקום ביל וורד הצטרף ויני אפיס.
ביחד עם אפיס הם הקליטו את האלבום הבא, Mob Rules.
האלבום לא זכה להצלחה כמצופה, אך מכירותיו עדיין היו גבוהות.
בשנת 1982, לאחר ויכוח על עיבוד (Mixing) השירים של אלבום הופעה חיה (Live Evil) החליט דיו ביחד עם ויני אפיס לעזוב את בלאק סבאת', ולהקים להקה שתשא את שמו- דיו.
בשנת 1991 חזר דיו לבלאק סבאת' לתקופה קצרה על מנת להקליט את האלבום "Dehumanizer".
לאחר שהחליטו להמשיך לנגן ביחד, יצרו דיו וויני אפיס את הלהקה שנושאת את שמו של דיו כאשר אליהם מצטרפים ויויאן קמפבל על הגיטרה החשמלית וג'ימי ביין על גיטרת הבס (ג'ימי ביין נגן ביחד עם דיו עוד בתקופת ריינבו).
אלבום הבכורה נקרא Holy Diver ושיר הנושא נחשב לאחד משירי ההבי מטאל הקלאסיים של כל הזמנים.
הלהקה החליפה במהלך השנים מספר חברים עד שלבסוף דיו היה החבר המקורי היחידי שנשאר בלהקה.
הלהקה הקליטה 9 אלבומים נוספים (שהאחרון שבהם הוא Master of the Moon שיצא בשנת 2004).
הלהקה פורקה עם מותו של דיו.
החל משנת 2006 דיו הפנה את מרב תשומת לבו לפרויקט הצד שנקרא Heaven & Hell.
באוקטובר 2006 הודיע דיו שהוא מצטרף אל חבריו מבלאק סבאת' משכבר הימים, טוני איומי וגיזר באטלר, ביחד עם המתופף ויני אפיס.
הרכב זה נקרא הבן אנד הל (Heaven & Hell, גן עדן וגיהנום) על שם האלבום הראשון של דיו בתקופת בלאק סבאת'.
הלהקה ביצעה בעיקר סיבובי הופעות ברחבי העולם כאשר השירים אותם היא מנגנת היא השירים של בלאק סבאת' מתקופתו של דיו (הם אף הוציאו בשנת 2007 אלבום הופעה).
בשנת 2009 יצא אלבום אולפן בשם "The Devil You Know".
לאחר מותו של דיו חדלה הלהקה מלהתקיים.
דיו ביצע גם תפקיד אורח (כשהוא מגלם את עצמו) בסרט הפארודיה טניישס די ומפרט הגורל.
בנוסף, לטניישס די יש שיר מאלבום הבכורה שלהם שקרוי על שמו של דיו.
בלאק סבאת' (2006) (הקליט שלושה שירים חדשים בשביל: Black Sabbath: The Dio Years)
עם רוני דיו & הפרופטס
רוני חיים בר-און (נולד ב-2 ביוני 1948) הוא משפטן ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
בר-און נולד בתל אביב בשם אהרון חיים בירנבאום, להורים דתיים ניצולי השואה.
למד בבתי הספר ביל"ו וצייטלין וסיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבד כעשרים שנים כעורך דין במגזר הפרטי.
לאחר שירות מילואים בצה"ל כלוחם ומפקד בחיל התותחנים הגיע לדרגת סגן-אלוף ושימש שופט בבית המשפט הצבאי לערעורים באזור יהודה ושומרון כ-15 שנים נוספות לאחר גיל הפרישה משירות מילואים.
בין התפקידים הציבוריים שמילא בתחום המשפטי: חבר הוועד המרכזי והיחידה הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל, חבר המועצה לבתי הדין המנהליים וחבר ועדת הסנגוריה הציבורית.
באמצע העשור השני של המאה ה-21 שימש בר-און, בין היתר, כאחד מעורכי דינו של ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט.
כסטודנט הצטרף בר-און לפעילות בסניף ירושלים של תנועת החרות, ונבחר כחבר מרכז הליכוד.
בשנת 1997 היה מושאה של פרשת בר-און חברון, במסגרתה מונה ליועץ המשפטי לממשלה.
בעקבות ביקורת חריפה על נסיבות מינויו ועל מידת התאמתו לתפקיד, התפטר מהתפקיד לאחר 48 שעות.
ב-7 בנובמבר 2005 נכשל מינויו לשר התעשייה, המסחר והתעסוקה בממשלת ישראל השלושים לאחר שהכנסת דחתה את הודעה הממשלה על צירוף השרים, וזאת בשל הפילוג בליכוד.
עם הקמת מפלגת קדימה על ידי אריאל שרון בסוף נובמבר 2005, עבר לצדו של שרון ושימש יו"ר הסיעה החדשה, שנקראה תחילה "אחריות לאומית".
ב־18 בינואר 2006 מונה לשר התשתיות הלאומיות ושר המדע והטכנולוגיה.
ב־4 במאי 2006, לאחר הבחירות לכנסת השבע עשרה, עם כינון ממשלת ישראל השלושים ואחת, מונה לשר הפנים ושימש נציג הממשלה בוועדה לבחירת שופטים (יחד עם שר המשפטים).
ב־4 ביולי 2007 חדל מלכהן בתפקידים אלה והחל לכהן כשר האוצר, כשלושה חודשים לאחר שהשר הקודם, אברהם הירשזון, השעה עצמו מהתפקיד.
ביוני 2008 הכריז בר-און על תוכנית להמשך הרפורמה במס הכנסה, שמרכיביה:
המשך הפחתת שיעורי המס על יחידים.
המשך הפחתת שיעורי המס על חברות.
מתן רבע נקודת זיכוי נוספת לכל תושב.
ביטול הפטור ממס הכנסה לקרן השתלמות.
המרכיב האחרון נתקל בהתנגדות חריפה של ההסתדרות החדשה, שהכריזה על כוונתה לצאת לשביתה כללית עקב צעד זה, ובעקבות זאת נסוג בר-און מתוכניתו.
ברבע האחרון של 2008 נדרשו בר-און ומשרדו להתמודד עם השפעותיו של המשבר הכלכלי העולמי, ובפרט השפעתו על יציבותם על עסקים, על שווי החיסכון בקופות הגמל ועל התעסוקה.
על אף לחצים אדירים מגורמים בעלי עניין סירב בר-און לספק רשת ביטחון לטייקונים מתוך סברה כי מצב השוק הישראלי יציב וחזק דיו - החלטה שבדיעבד הוסברה על ידי כלכלנים בכזו שאפשרה למשק הישראלי לצלוח את המשבר ביציבות וללא פגיעה מהותית.
בשנת 2008 נחשפו צילומי וידאו המראים כי בהצבעה בכנסת בשנת 2003, הצביע בר-און במקום ח"כ ענבל גבריאלי.
צילומים אלה סותרים עדות שמסר ב-2003: "לא ביצעתי הצבעה כפולה במקום ענבל גבריאלי".
לאחר שנחשפו הצילומים טען בר-און כי גבריאלי מסרה לו את רשותה להצביע במקומה, אך גבריאלי התראיינה לערוץ 2 והכחישה מכל וכל כי הסכימה להצבעתו של בר-און.
אולם בעדותה במשטרה אמרה שייתכן שנתנה לו את הסכמתה להצביע במקומה.
לאחר שהיועמ"ש, מני מזוז, ופרקליט המדינה, משה לדור, הורו שלא לפתוח בחקירה, החליטה ועדת האתיקה של הכנסת לנזוף בבר-און נזיפה חמורה: "אין ספק שבר-און עבר עבירות אתיות חמורות, הן בעצם ההצבעה הכפולה, והן בהתנהלותו לאחר הצבעה זו".
לאחר סיום תפקידו כשר אוצר, העיתונאי והכתב הכלכלי נחמיה שטרסלר, כתב בעיתון דה מרקר שהוא רואה בו את "איש השנה בכלכלה" לשנת 2009 כשר אוצר מוצלח.
במסגרת הכנסת ה-18 כיהן בר-און כיושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה לאחר שהחליף ב-27 ביולי 2011 את יואל חסון (עד 16 במאי 2012).
לאחר הצטרפות מפלגתו לקואליציה שבראשות בנימין נתניהו מונה בר-און ליושב ראש ועדת החוץ והביטחון במקומו של שאול מופז.
הוא נשאר בתפקידו זה גם לאחר שקדימה פרשה מהקואליציה.
במהלך כהונתו בכנסת ה-18 יזם, יחד עם גדעון עזרא, תיקון לפקודת העיריות הקובע כי הגשת קובלנה פלילית פרטית נגד עובד רשות מקומית בשל מעשה שעשה תוך מילוי תפקידו תהיה טעונה את אישור היועץ המשפטי לממשלה, בדומה להליך המקובל לגבי עובדי המדינה.
בנוסף, לאחר התפטרותו מהכנסת של צחי הנגבי, הוביל את חקיקתו של החוק לפינוי שדות מוקשים, שיזם האחרון.
ב-16 במאי 2012 מונה לעמוד בוועדת החוץ והביטחון ועמד בראשה עד 5 בפברואר 2013.
ב-5 בדצמבר 2012 הודיע בר-און על פרישתו מן החיים הפוליטיים
בר און דירקטור במספר חברות ציבוריות בהן בנק משכן, גזית גלוב, אלרוב נדל"ן ומלונאות וקרן הפנסיה "מגן זהב".
בדצמבר 2015 מונה לדירקטור בחברת דלק קידוחים.
בדצמבר 2021 מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת תמר פטרוליום.
שימש בתפקידים ציבוריים שונים בהם יושב־ראש המועצה להסדר ההימורים בספורט, יושב־ראש הנהלת אגודת בית"ר ירושלים, ממלא־מקום יושב־ראש מועצת המנהלים של תיאטרון ירושלים.
בשנת 2015 החל לשדר עם עירית לינור את התוכנית המילה האחרונה בגלי צה"ל, עד לפרישתו מהתוכנית כעבור כשנה, עקב שינוי שעת שידורה.
נכון ל-2021 משמש בר-און כמגיש מחליף בתוכנית "בן כספית ואריה אלדד" המשודרת ב-103fm, במקומו של כספית.
לאחר שמונה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה בעת פרשת בר-און חברון, פורסם כי הוא מרבה להמר באלפי דולרים בקזינו בלונדון, וכן כי השתתף בסדנת המודעות העצמית איי אם.
בעקבות הפרסומים, שאול יהלום יושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט הביע את התנגדותו למינוי.
כאמור, שלש שנים לאחר מכן, בשנת 2000 מונה ליושב-ראש המועצה להסדר ההימורים בספורט.
כיושב ראש הרשות נפתחה נגדו ונגד המועצה תביעת דיבה בהיקף עצום, כאשר פיטר חוקר הימורים ופרסם דעה שלילית לגביו.
התביעה נדחתה ובית המשפט קבע שלבר-און הייתה הזכות לפטרו עקב ההוצאות הגבוהות למועצה.
במהלך משפט אחר נגד המועצה להימורים, לא שיתף פעולה והתובע ביקש להכריז עליו כעד עוין.
בסופו של דבר נדחתה התביעה האישית נגדו.
בפברואר 2004 בר-און הציע הצעת תיקון לחוק העונשים, המונעת הפעלה בישראל של אתרי הימורים מקוונים, ואת השימוש בהם.
באוקטובר שנת 2007 אושרה הצעת חוק שהגיש בר-און, ועוד קודם לכן הייתה תקנה שאכף בעת היותו שר אוצר, לפיה נאסר על מפעל הפיס למכור הימורים לקטינים.
בשנת 2008 כשר אוצר התנגד ליוזמת שר הספורט דאז ראלב מג'אדלה להתיר הימורים במרוצי סוסים בישראל.
משרד עורכי הדין "רימון-כהן-שינקמן" שיעץ לבר-און בעת היותו שר האוצר, התמחה בין היתר בהגנה וייעוץ משפטי להשקת אתרי הימורים במרשתת והפעלתם, ולאנשי עסקים שעשו את הונם מכך.
הוא נשוי לבינה, שכיהנה בשנים 2013–2014 כמנכ"לית משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, ואב לשלושה.
אחותו, גילה הרץ, הייתה חברת מועצת עיריית תל אביב-יפו.
אהרן (רוני) בריזון (נולד ב-16 באוקטובר 1944) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת שינוי בכנסת ה-16.
בוגר בית הספר התיכון הדתי צייטלין בתל אביב.
מילא תפקידי ניהול שונים בתחום המחשוב וטכנולוגיית המידע (CIO של בנק הפועלים, COO של בנק הפועלים ארצות הברית, מנכ"ל חב' כלל מערכות בע"מ).
חבר בעמותת "עם חופשי" ועמותות אחרות לחירויות האזרח.
בריזון נהג לכתוב טור במקומון התל אביבי "העיר", ולאחר מכן בביטאונה של "שינוי", בשם העט "אינג' קדיד לפר".
בריזון ריכז בכנסת ה-16 את נושאי "דת ומדינה" של הסיעה.
אחראי במסגרת התפקיד לכל המתרחש בתחום, מתקציבי המוסדות החרדיים ועד טיפול בתלונות הציבור החילוני.
בעבודתו השוטפת בכנסת היה חבר בוועדת הכספים, בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בוועדת הכנסת ובוועדה לענייני עובדים זרים.
עמד בראש ועדת המשנה של ועדת הכספים לרפורמה במינהל הלוואות המדינה, שעסקה בהגדלת הסחירות וייעול הניהול של מילוות המדינה.
היה חבר (יחד עם הח"כים אברהם שוחט וחיים אורון) ב"צוות השלושה" שהכין את "חוק פינוי-פיצוי" למפוני רצועת עזה.
היה שותף לדיונים בוועדת הכספים בעניין הרפורמה בשוק ההון ובבנקים.
הגיש והשתתף בהגשתן של הצעות חוק במספר נושאים: עונשי מינימום לאשמים באלימות סכינאית, הכרה באתר הכרזת המדינה (המוזיאון הישן בתל אביב) כאתר לאומי מוגן, ועוד.
רוב הצעות החוק שהגיש מתרכזות בנושאי דת ומדינה.
בנוסף לכל אלה, טיפל בריזון במקרים של בעיות, אפליה והתנכלויות על רקע של כפיית דת או מניעת חירויות הפרט על ידי גורמים ממשלתיים, ציבוריים או פרטיים.
עקב פיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, עזב בריזון יחד עם חברי כנסת נוספים את המפלגה ועבר למפלגת "חץ".
מכיוון שמפלגת "חץ" לא עברה את אחוז החסימה, הוא נותר מחוץ לכנסת.
ב-25 במרץ 2007 אישרה הממשלה את מינויו של בריזון לציר כלכלי לאיחוד האירופי בבריסל.
בריזון התמודד בבחירות לכנסת התשע עשרה במקום העשרים ברשימת התנועה.
לקראת הבחירות למועצת העיר תל אביב בשנת 2013 הוצב במקום השני ברשימת תנועת מהפך ירוק בתל אביב-לתת לחיות אך לא נבחר למועצה.
ב-2018 שובץ במקום השישי ברשימה זו, ששינתה שמה ל"חי חילונים ירוקים".
אחיו היה הסאטיריקן מיכאל בריזון (ב.
רוני גבעתי (19 באפריל 1940 – 2 באפריל 2014) הייתה סופרת, מתרגמת, סופרת לילדים ועורכת ישראלית.
רוני גבעתי נולדה וגדלה בקיבוץ כפר בלום שבעמק החולה.
נופי ילדותה נספגו בה באינטנסיביות רבה, והיו עתידים ללוות את סיפוריה לגדולים ולקטנים.
בשנת 1949 יצאה עם הוריה לשליחות בת שנתיים באנגליה.
את לימודי התיכון שלה השלימה בקיבוץ איילת השחר, ולפני גיוסה עבדה כמדריכת נוער בבאר שבע.
לאחר נישואיה השתקעה ב-1960 בקיבוץ עין גדי, שבו הייתה חברה עד מותה.
למדה בסמינר למורים בית ברל, ובמשך 21 שנה עבדה כמורה בבית הספר בקיבוצה.
היא השתלמה בלימודי אמנות ובספרות אנגלית, באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימים גם תרגמה מספרות הילדים האנגלית.
פרסמה עשרות ספרים לילדים, לנוער ולמבוגרים.
נופי החי והצומח של נאות עין גדי הם גיבורי הסיפורים ברבים מספריה.
משנת 1978 שימשה כעורכת של ספרי ילדים בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
זכתה לשיתוף פעולה פורה מצד מאיירי ספרים, ובהם גם אורי שולביץ.
רוני גבעתי נקברה בקיבוצה עין גדי.
ילדי הבריכה הנסתרת; ציירה: אראלה, תל אביב: מ' מזרחי ('מועדון הספר הטוב לבני הנעורים), 1974. (זכה בעיטור אנדרסן)
סוד הסבך הקסום, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"א 1980.
הזאב הלבן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('גורים: ספריה לקורא הצעיר'), תשמ"ב 1981.
אור בארץ הענקים; איורים: אבי כץ, תל בביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1984.
ברבורים מאגם אחר; איורים: אבי כץ, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ט 1989. (זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער)
משאלות חורף; איורים: הִלה חבקין, תל אביב: ספרית פועלים ('סדרת נעורים'), תשנ"ג 1993. (רומן)
ילדת האפרסמון, תל אביב: עם עובד, תשנ"ו 1995.
ציפור העץ; איורים: הלה חבקין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('קריאת עשרה'), תשנ"ז.
איילות בשלג; איורים: יערה עשת, תל אביב: ספרית פועלים ('סדרת נעורים'), תש"ס 2000.
שתי נערות יחפות, תל אביב: גוונים, תשס"א 2001. (רומן)
כמו רוח מדבר, בני ברק: ספרית פועלים ('נעורים'), תשס"ג 2002.
פרחים כמוסים: סיפור, ירושלים – תל אביב: מ' ניומן, תשל"ה.
בין שתיקות, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987. (פינות ונקודות מפנה בחייו של יצחק צוקרמן)
רושם של שלוה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1990. (רומן)
כמו פרי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשנ"ז 1997. (רומן)
להביט בראי המים, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2006. (רומן)
נערת הפרפרים והליצן, בני ברק: הקיבוץ המאוחד ('צעירים'), תשס"ח 2008. (רומן)
חליל בודד בחושך; העורכת: יונה טפר, בני ברק: הקיבוץ המאוחד ('צעירים'); ספרית פועלים, תש"ע 2010.
אורי שולביץ, מעשה באוצר; תרגמה: רוני גבעתי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"א.
איבן סאותהול, שוחת-השועלים; תרגמה מאנגלית: רוני גבעתי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('אופיר: ממיטב ספרות הילדים'), תשמ"ב 1982.
שנים נגד שתים: שהם ארבעה ספורים לילדים...
כתובים בעט של צ'ארלס דיקנס, מתֻרגמים לעברית בידי אוריאל אופק ומאירים בידי אבנר כץ; עורכת: רוני גבעתי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"א.
רוני גבעתי (עורכת), צִמוקים ושקדים: מבחר אגדות וספורים לילדים; ציורים: אבנר כץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ב.
1974 – פרס רחל ניומן לביכורי יצירה (בית הסופר ע"ש חיים הזז).
1979 – עיטור אנדרסן, על ספרה "ילדי הבריכה הנסתרת".
1991 – פרס זאב לספרות ילדים ונוער, על ספרה "ברבורים מאגם אחר".
תשנ"ח – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
תש"ע – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
רוני בראון (נולד ב-8 בנובמבר 1951) הוא מלחין ומפיק מוזיקלי, מנכ"ל חברת התקליטים "הליקון".
בראון החל את דרכו בשירותו הצבאי בלהקת פיקוד דרום, בה שימש כזמר ומחבר שירים, והשתתף בתוכניות השונות בתחילת שנות השבעים.
לאחר שירותו הצבאי, ולאורך שנות השמונים, עסק בכתיבה ובעיבוד מוזיקליים.
לאורך השנים עסק בראון בהפקה וניהול, היה שותף בתחילת דרכו בצוות ההנהלה של חברת התקליטים "סי-בי-אס", ואף שימש לאורך תקופה משמעותית כסמנכ"ל החברה, אולם ב-1985 פרש מהחברה והקים לייבל משלו, יחד עם איציק אלשייך, חברת התקליטים "הליקון".
מייסדיהּ, איציק אלשיך ורוני בראון, בחרו לקרוא לה על שם ההר "הליקון" שביוון, "אשר על פי המיתולוגיה היוונית שכנו בו תשע המוזות – אלות היצירה, האמנויות והמדעים, שעיקר תפקידן היה להעניק השראה ליוצרים ובעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים".
עם השנים הפכה "הליקון" לאחת מחברות התקליטים המובילות בארץ, וייצגה והפיקה עבור אמנים מובילים, ביניהם קילר הלוהטת, ריטה ורמי קלינשטיין, אתניקס, יהודית רביץ, יוני רכטר, אריק איינשטיין, נורית גלרון, ארקדי דוכין, אביב גפן, אבטיפוס, עידן רייכל, יהודה פוליקר, קובי אוז ורבים אחרים.
לאורך השנים החלה "הליקון" לייצג חברות בינלאומיות כמו "וירג'ין", "פוליגרם" ו"אי-אנד-אם".
ב-1979 הפיק את אלבום הפסקול של הסרט "דיזנגוף 99".
בשנת 1983 כתב יחד עם בן-דוד את המוזיקה לסרט של יעוד לבנון "הפנימייה", במסגרתה ביצעה הזמרת האלמונית ריטה יאהן-פרוז שיר, והפכה לתגלית.
(בראון אף הלחין את המוזיקה לסרט אחר של לבנון, שזכה בפרסים, "צחוק במלבנים לבנים" על פי תסריט מאת אריה קרישק).
ב-2003 הפיק את אלבום הפסקול של הסרט "סוף העולם שמאלה".
הפיק במסגרת "סי-בי-אס" את האלבומים "עכשיו" ו"אוסף פרטי" של צביקה פיק, ובמסגרת "הליקון" את האלבומים "ריטה" של ריטה, "מנגו" של להקת מנגו, ו"אתניקס", "יללת תן", "אדם ונחש", "אתה", "פופ", "ברוכים הבאים לישראל" ו"מסאלה" של להקת אתניקס.
בשנת 2004, בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד", שימש כשופט לצד ריקי גל וצדי צרפתי.
במרץ 2007 פרשו ריטה ורמי קלינשטיין מ"הליקון", והגישו נגדו כתב-תביעה, בגין העלמת כספים המגיעים להם, וזאת לאחר שיתוף פעולה בן 20 שנה.
בית המשפט סירב לדון בתביעה זו והפנה את הצדדים לבוררות.
בעשור השני של המאה ה-21 הלחין והפיק בראון לדיקלה שירים רבים, ביניהם: "תודה", "אתי", "מסקרה שחורה", "בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)", "אל תלך", "הוא כותב לי מאמי", "ואם פרידה", "בשביל אהבתה", ו-"יהיה לנו טוב".
בשנת 2018, הפיק עבור מירי מסיקה את הלהיט "מפחד עלייך".
רוני דואני-מונצ'ז (נולדה ב-10 במרץ 1986), שנודעה בשם הבמה רוני סופרסטאר, היא זמרת, דוגמנית, שחקנית, רקדנית, מנחת טלוויזיה ויזמית ישראלית בתחום הדרכת הכושר.
החל מ-2018 היא בעלת סטודיו עם חדר כושר, ובשנים 2020–2021 הנחתה תוכנית כושר יומית בערוץ הספורט.
נולדה בשם לירון דואני בראשון לציון.
אביה הוא רמי, מנכ"ל החברה הכלכלית ראשון לציון, אמה היא דפנה, גננת לשעבר, ואחותה הגדולה היא השחקנית יעל דואני.
בגיל צעיר החלה ללמוד ריקוד בחוג מיני ג'אז של הכוריאוגרפית לימור שולב.
דואני למדה במגמת ספורט, התמקדה במחול ובקבוצת המעודדות הבית ספרית בגימנסיה הריאלית שבראשון לציון.
אחת מעבודותיה הראשונות הייתה כמרקידה במסיבות ילדים.
היא הייתה גם רקדנית בתוכנית של מיכל ינאי.
דואני הייתה מעודדת במכבי ראשון לציון, ובשנת 2001 עברה לשמש כמעודדת בקבוצת המעודדות של מכבי תל אביב.
בפברואר 2005 התגייסה לצה"ל, ושירתה כמש"קית הסברה בחיל החימוש.
דואני בעלת תואר ראשון בתקשורת ממכללת המרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2002 הוחתמה על חוזה בחברת "פופ-ארט" והופקה על ידי חברת התקליטים "הליקון".
במשך שנתיים למדה דואני פיתוח קול ומשחק.
בשנת 2004 יצא אלבום הבכורה שלה "עולם שלם בחוץ".
השיר "סופרסטאר" הפך למפורסם והמוכר ביותר מתוך האלבום של דואני כשהפך גם לסינגל הראשון שלה.
השיר המקורי של הזמרת הדנית קריסטין מילטון נרכש, כמו חלק משיריה של דואני, מחברות בין-לאומיות שכותבות שירי פופ ומוכרות את הזכויות לאמנים ממדינות שונות לביצוע גרסאות מקומיות.
כך קרה שאת השיר ביצעו מספר זמרות מסביב לעולם במספר שפות.
השיר בגרסתו בעברית הפך ללהיט גדול בישראל, ובעקבותיו היא קיבלה גם את שם הבמה רוני סופרסטאר, בעל כורחה.
בין השירים באלבומה ניתן היה למצוא מספר גרסאות עבריות ללהיטי פופ מחו"ל, הדואט "מאמינה בך" עם הראפר "הצל" והדואט "פועם בגללך" עם בוריס סולטאנוב, שהשתתף בתוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
כמו כן יצא במסגרת האלבום חידוש לשירו של הזמר אדם "סוד", שכתבה אלונה קמחי והלחין יזהר אשדות.
הקליפ לשיר הופק במימון מסחרי, והיה גדוש בפרסומות לשטראוס וחברות אחרות.
המועצה לשידורי כבלים ולווין, החליטה לצרף שקופית המבהירה כי מדובר בתכנים פרסומיים.
כמו כן, השתתפה במופע לחנוכה 2004 "לא יאומן כי פסטיגל" עם השיר "נסיכת פופ" שזכה במקום הרביעי.
בנוסף ב-2004 זכתה בפרס זמרת השנה בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים.
ביוני 2005 הוציאה דואני את אלבומה השני, "לא עוצרת", שנמכר בשני חלקים נפרדים.
האלבום כלל את הלהיט "אדוני", שכתב והלחין עבורה עברי לידר.
באותה שנה הופיעה דואני ב"פסטיגל גיבורי על" עם השיר "לא עוצרת" ופתחה את אירועי המכביה.
במרץ 2006 הוציאה את הסינגל "סוכרייה" מהחצי השני של האלבום "לא עוצרת".
השיר במקורו הוא שיר רוסי בשם "Moi Marmiladnii" ששרה הזמרת הרוסייה קטיה לייל.
בהמשך אותה שנה הוציאה DVD שנקרא "על קצות האצבעות", ובו נכללו קטעים מצולמים בהם דואני מדגימה כיצד לבצע את כל ריקודיה, יחד עם כל הקליפים שלה.
באוקטובר 2007 הוציאה סינגל עם קליפ, שנקרא "צפוף".
לאחר מכן, בחרה לצאת להפסקה מהעשייה המוזיקלית.
לקראת סוף שנת 2008 היא כיכבה ב"פסטיגל-תפוס ת'פסטיגל" בשיר "חיה בסרט".
בינואר 2010 הוציאה את הסינגל "לא שם", ובמרץ את הסינגל "אל תוך הלילה".
בספטמבר 2010 הוציאה את הסינגל "אוהבת, עוזבת".
באותה שנה גילמה את מארי אנטואנט לצד טל מוסרי בפסטיגל, וזכתה במקום הראשון עמו עם השיר "שיר אהבה צרפתי".
באפריל 2013 הוציאה את "אוסף פרטי", פרויקט של גרסאות כיסוי ללהיטי הפופ העבריים של שנות השמונים.
הסינגל הראשון מתוכו היה "ענוג" - גרסת כיסוי ללהיט של להקת "נוער שוליים" ולאחר מכן "שיר בכיף" שכתבו שמוליק קלוסקי וקורין אלאל (במקור בביצוע אלאל) ו"אתמול" (במקור של טובה גרטנר).
ב-2014 הוציאה מחדש את האלבום בשם "אוספרטי".
בינואר 2015 הוציאה את השיר "גוגו".
ב-2015 הופיעה במופע "מותק של פסטיבל 8 - חגיגה בעולם המים", בתור תמי.