tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוני 2022 התקבל בארצות הברית פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון, שביטל את פסק דין רו נגד וייד והתיר למדינות בארצות הברית לחוקק חוקים נגד הפלות.
חוקים כאלה נחקקו ב-14 בדינות.
בינואר 2024 פורסם בכתב בעת JAMA Internal Medicine מחקר לפיו היו כ-65,000 מקרים של היריון כפוי כתוצאה מאונס במדינות ארצות הברית שבהן חל איסור על הפלות, במהלך שנה וחצי לאחר שפורסם פסק הדין.
מחקר נוסף מצא שההפלות נפסקו כמעט לחלוטין ב-14 המדינות שבהן נחקקו חוקים האוסרים הפלות.
לרוב, נשים שנכנסו להיריון כפוי במדינות אלה לא מצליחות לבצע הפלה, למרות שהחוק מתיר הפסקה של היריון כתוצאה מאונס.
הירקודון (שם מדעי: Hyracodon) הוא סוג נכחד של יונק צמחוני מפריט פרסה ממשפחת ההירקודונתיים, אשר חי באמריקה הצפונית של סוף האאוקן והאוליגוקן.
סוג זה הוא היחיד בתת-משפחה Hyracodontinae והוא הוגדר ב-1856 בידי החוקר ג'וזף ליידי ומשמעות שמו: "שן של שפן", עקב מבנה החותכות הגדולות הדומות.
נמצאו מינים רבים של יונק זה לאורך ארצות הברית.
ההירקודון דמה במראהו לסוס מהיר אך למעשה היה קרוב רחוק של הקרנפיים והשתייך לקבוצתו של הפרצרתריום, שהיה יונק היבשה הגדול מעולם.
הוא היה קטן בהרבה בגודל של סוס פוני באורך 1.5 מטר.
היו לו חוטם רחב וקצר שהזכיר את ראשוני הקרנפים והשיניים שלו היו דקות יחסית והתפתחו מליחוך עלים לליחוך עשבים, ובמבניהם הזכירו את הסוסים הנכחדים מאותה תקופה כמו המיוהיפוס.
תחומי מחייתו היו יערות גשם ואזורי ערבות לחות ששפעו בצמחייה.
הוא היה מהיר מאוד בהתבסס על רגליו הארוכות שהכילו 3 אצבעות בכל רגל ובקצותיהם פרסות.
יונק זה בדומה לקרוביו האסייתים נכחד בלי להשאיר צאצאים חיים.
אברהם נפתלי הירץ שייאר היה רב ומקובל גרמני שכיהן כאב בית דין וריש מתיבתא במיינץ, ומחבר ספר "תורי זהב" על שיר השירים.
נולד בפרנקפורט דמיין בשנת 1753 לרבי דוד טבלי שייאר ואשתו השנייה (בתו של רבי נתן אוטיץ, רבה של במברג).
משנת 1778 עד 1782 הנהיג את ישיבת אביו במיינץ כראש הישיבה.
בשנת 1811 התמנה לרבה של העיר, שם נפטר ב-10 באוקטובר שנת 1822.
הספד עליו נדפס בספר "אלון בכות" מהרב וולף המבורג.
במסגרת ריב ההיכל, פסק נגד השימוש בעוגב בבתי כנסת בשבתות וימים טובים (אפילו על ידי נוכרי).
פסק ההלכה התפרסם על ידי בית דין הצדק של קהילת המבורג בספר "אלה דברי הברית".
ספרו "תורי זהב" נדפס אחרי פטירתו על ידי נכדו ותלמידו, שמואל באנדי (בן חתנו הרב משה יונה באנדי).
בסוף הספר נדפס מאמר על מגילת אסתר תחת השם "שקל הקדש", ועוד דרשות ושו"ת מהמחבר.
ליב וורמסר, בנו של רבי יצחק אריה וורמסר
היריון בטני הוא סוג של היריון חוץ-רחמי.
הריון זה נחשב כמצב מסכן חיים שבו העובר גדל ומתפתח מחוץ לרחם בבטן, אך לא בחצוצרה, בשחלה או ברצועה הרחבה של הרחם .
הריונות שמתרחשים בחצוצרות, בשחלות וברצועות הרחבות ברחם קשים לאבחון ולטיפול כמו הריונות בטניים.
לאור כך, ההוצאה שלהם מן הכלל של ההגדרה הנפוצה ביותר של הריון בטני נתונה לוויכוח ציבורי.
מיעוט מהחוקרים סבורים כי הריון בטני צריך להיות מוגדר על ידי שליה שחדרה אל הצפק.
התסמינים עשויים לכלול כאבי בטן או דימום נרתיקי במהלך ההריון.
מכיוון שלא מדובר בתסמינים ספציפיים, באזורים שבהם אולטרסאונד אינו מקור זמין, האבחנה של הריון בטני מתגלית לעיתים קרובות רק במהלך ניתוח כדי לחקור את התסמינים החריגים.
ההריונות הבטניים מאובחנים בדרך כלל מאוחר יותר בעולם המתפתח מאשר במדינות מפותחות.
בכמחצית מהמקרים בעולם המתפתח, האבחנה הראשונית הייתה שגויה.
זהו מצב מסוכן שכן יכול להיות דימום לתוך חלל הבטן שגורם ללחץ דם נמוך ועלול להיות קטלני.
סיבות אחרות למוות בנשים עם הריון בטני כוללות אנמיה, תסחיף ריאתי, קרישה וזיהום .
גורמי סיכון דומים להריון חצוצרות כאשר מחלות מין משחקות תפקיד מרכזי; אולם כבמחצית מאלו שאובחנו עם הריון חוץ רחמי אין גורמי סיכון ידועים (הכוללים נזק לחצוצרות מניתוח קודם או מהריון חוץ רחמי קודם, ועישון טבק).
אתרי השתלה יכולים להיות בכל מקום בבטן, וכן יכולים לכלול את הצפק מחוץ לרחם, את הנרתיק הרטקטוריני (culdesac of Douglas), אשר מהווה הרחבה של הצפק, בין החלחולת והקיר האחורי של הרחם.
כמו כן, אתרי השרשה עשויים לכלול את האומנטאום (כיסוי של הרחם) ,המעי והחיבור שלו לחלל הבטן, ואת הצפק של קיר האגן ואת דופן הבטן.
השליה עשויה להיות מחוברת למספר איברים כולל החצוצרות והשחלה.
אתרים נדירים אחרים היו הכבד והטחול, שהובילו להריון בכבד או הריון בטחול, בהתאמה.
אפילו הריון סרעפתי מוקדם תואר אצל מטופלת שבה החל לצמוח עובר בחלק התחתון של הסרעפת .
הריון בטני ראשוני מתייחס להריון שהושרש לראשונה ישירות בצפק, מלבד החצוצרות והשחלות; הריונות כאלה הם נדירים מאוד, רק 24 מקרים דווחו עד 2007. בדרך כלל הריון בטני הוא השתלה משנית כלומר מקורו בהריון חצוצרות (שחלה פחות שכיחה) והוא מושרש מחדש באיבר אחר בחלל הבטן.
מנגנונים נוספים להריון בטני משני כוללים קרע ברחם, קרע של קרן רחמית ראשונית והפלה פימבראלית .
חשד להריון בטני מתעורר כאשר ניתן לחוש בקלות את האנטומיה של העובר, או שהמנח אינו תקין, צוואר הרחם ממוקם באופן שגוי, או שיש זירוז לידה שכשל.
ניתן להשתמשבצילומי רנטגן כדי לסייע באבחון.
סונוגרפיה יכולה להוכיח שההריון ממוקם מחוץ לרחם ריק, ויש מי שפיר מופחתים ואפילו לעיתים אין מי שפיר בין השליה לעובר.
כמו כן, סונוגרפיה יכולה להוכיח שאין דופן רחם המקיפה את העובר, איברי העובר קרובים לדופן הבטן, לעובר יש מנח לא תקין, השליה נראית לא תקינה ושיש נוזל חופשי בבטן .
בנוסף, ניתן להשתמש ב-MRI בהצלחה לאבחון הריון בטני לשם תכנון ניתוח.
רמות גבוהות של אלפא-פטופרוטאין הן רמז נוסף לנוכחות של הריון בטני.
רוב המקרים ניתנים לאבחון באמצעות אולטרסאונד .
עם זאת, ניתן להחמיץ את האבחנה עם אולטרסאונד בהתאם למיומנות המפעיל.
כדי לאבחן את ההריון הבטני הראשוני הנדיר, יש לעמוד בקריטריונים של סטודיפורד: הצינורות והשחלות צריכים להיות תקינים, אין קשר חריג (פיסטולה) בין הרחם לחלל הבטן, וההריון קשור אך ורק למשטח הצפק ללא סימנים שהיה הריון חצוצרות לפני כן.
הקריטריונים של סטודיפורד שוכללו ב-1968 על ידי פרידריך ורנקין כדי לכלול ממצאים מיקרוסקופיים.
באופן אידיאלי יש לנהל כל מקרה של הריון בטני על ידי צוות רפואי המורכב ממומחים מתחומים שונים.
טיפולים אפשריים כוללים הפסקת הריון (הסרת העובר) באמצעות ניתוח, או בטיפול תרופתי מתאים.
במקרים נדירים ניתן לנקוט בקו טיפול שמרני יותר (כדי לנסות להציל את העובר) וזאת בהינתן וההריון עומד בקריטריונים הבאים.
ראשית, אין לעובר מומים מולדים משמעותיים.
לאחר מכן יש לבדוק שהעובר בעל דופק.
בנוסף, יש לוודא שיש את התנאים לאשפוז רצוף של האם במחלקות יולדות מצוידת היטב שכוללת תשתית לעירוי דם מיידי.
כמו כן, יש לבצע ניטור מתמיד של מצבה של העובר והאם.
ולבסוף יש לבחון שהשליה ממוקמת בחלק התחתון של חלל הבטן אך מרוחקת מהכבד והטחול.
הבחירה בקו הטיפול נקבעת על פי הסיטואציה הקלינית.
ככלל, בעת הזיהוי של ההריון הבטני ניתן מיידית להבין מה הטיפול הנדרש, אך בהריון בטני מתקדם המצב מורכב יותר.
הריון בטני מתקדם מתייחס למצבים בהם ההריון נמשך יותר מ-20 שבועות (לעומת הריון בטני מוקדם < 20 שבועות).
במצבים אלה, לידות של תינוק דווחו בעיתונות.
לעיתים קרובות התינוקות מכונים 'תינוקות נס'.
מטופלת עשויה לשאת עובר מת במשך שנים ולא תתבצע לידה שקטה.
עם הזמן, העובר מסתייד והופך לליתופדיון.
בדרך כלל מומלץ לבצע ניתוח לפרוטומיה כאשר מתבצעת האבחנה של הריון בטני על מנת לבצע הפסקת הריון.
עם זאת, אם התינוק חי ומערכות תמיכה רפואיות קיימות, ניתן לשקול מעקב זהיר על מנת להביא את ההריון לכדאיות .
נשים עם הריון בטני לא יוכלו ללדת את העובר בצורה טבעית.
לידה במקרה של הריון בטני מתקדם תצטרך להיות באמצעות לפרוטומיה.
סיכוי הישרדות התינוק מופחתים ודווח על שיעורי תמותה בין 40-95%.
תינוקות מהריונות בטניים נוטים לסבול ממומים מולדים עקב דחיסה ולחץ בהריון (ההריון מתבצע בהיעדר דופן הרחם ולעיתים קרובות עם הכמות מופחתת של מי השפיר המקיפים את התינוק שטרם נולד).
שיעור המומים והעיוותים מוערך בכ-21% מן המקרים.
המומים השכיחים ביותר הם פגמים בגפיים ומומים במערכת העצבים המרכזית.
בנוסף לכך עיוותים אופייניים הם אסימטריות בפנים ובגולגולת וחריגות במפרקים.
לאחר הלידה של התינוק טיפול בשליה הופך לאתגר.
בלידה רגילה התכווצות הרחם מספקת מנגנון עוצמתי לשליטה באיבוד דם, אולם בהריון בטני השליה ממוקמת מעל רקמה שאינה יכולה להתכווץ וניסיונות הסרתה עלולים להוביל לאובדן דם מסכן חיים.
לפיכך מתן עירוי דם הוא הטיפול הנהוג במטופלות עם סוג כזה של הריון, כאשר רופאים מסוימים אף משתמשים בחומצה טרנקסמית ובגורם רקומביננטי, אשר שניהם ממזערים את איבוד הדם.
אלא אם כן ניתן לקשור או להסיר את השליה בקלות, במרבית המקרים ייתכן שעדיף להשאיר אותה במקומה ולאפשר נסיגה טבעית.
תהליך זה עשוי להימשך מספר חודשים וניתן לעקוב אחריו על ידי בדיקה קלינית, בדיקת רמות הגונדוטרופין הכוריוני האנושי ועל ידי סריקת אולטרסאונד (במיוחד באמצעות אולטרסאונד דופלר) .
ניתן להשתמש במתוטרקסט על מנת להאיץ את נסיגת השליה, אך טיפול זה שנוי במחלוקת מפני שכמות הגדולה של הרקמה הנמקית היא אתר פוטנציאלי לזיהום.
מיפריסטון גם משמש לקידום נסיגת שליה.
ניתן לחסום את כלי השליה גם על ידי אמבוליזציה אנגיוגרפית.
סיבוכים של הוצאת השליה יכולים לכלול דימום, זיהום, חסימת מעיים, רעלת הריון (שכולם עשויים לחייב ניתוח נוסף) ואי- הנקה עקב הורמוני השליה .
התוצאה של הריון בטן יכולה להיות טובה לתינוק ולאם.
לאמפה תיאר מקרה של ההריון בטני שבו התינוקת ואמה היו בריאות אחרי יותר מ-22 שנים לאחר הניתוח והלידה.
כ-1.4% מההריונות החוץ רחמיים הם בטניים, או כ-1 מכל 8,000 הריונות.
דוח מניגריה מציב את התדירות במדינה זו על 34 לכל 100,000 לידות ודוח מזימבבואה, 11 לכל 100,000 משלוחים.
שיעור התמותה של יולדות מוערך בכ-5 לכל 1,000 מקרים, בערך פי שבעה מהשיעור של נשים עם הריון חוץ רחמי בכלל, וכפי 90 מהשיעור של לידה "רגילה" (נתוני ארצות הברית 1987).
לא-זהראווי (936–1013) נחשב כראשון אשר זיהה הריון בטני, תופעה שככל הנראה לא הייתה מוכרת לרופאים היוונים והרומאים ולא הוזכר בכתבי היפוקרטס ; Jacopo Berengario da Carpi (1460–1530) האיטלקי פרסם את התיאור האנטומי המפורט הראשון של הריון בטני.
מכיוון שההריון הוא מחוץ לרחם, הריון בטני משמש כמודל להריון של זכר או לנקבות חסרות רחם, אם כי הריון כזה יהיה מסוכן ביותר.
הבהרה משמעותית למחלת רעלת הריון הגיעה בזכות מקרה של הריון בטני.
בעבר (שנות ה-80) חשבו שרעלת הריון דורשת רחם על מנת להתרחש, אולם התרחשות רעלת הריון בהריון בטני (עם הקונספטוס מחוץ לרחם) סייעה להבין הרבה על האטיולוגיה של אקלמפסיה.
דווחו מקרים של הריון בטן ותוך רחמי משולבים בו-זמנית.
היריון מעל גיל 50 הפך בשנים האחרונות לאפשרי עבור יותר ויותר נשים, וכן הפך נגיש יותר עבור רבות, בשל ההתפתחויות האחרונות בטיפולי פוריות, ובפרט בתרומת ביציות.
בדרך כלל, פוריותה של אישה מסתיימת בגיל המעבר (מנופאוזה), שהוא על פי הגדרה 12 חודשים רצופים ללא וסת כלל.
ניתן לבדוק את רמת הפוריות האישית של האישה במגוון שיטות.
גם גברים חווים ירידה בפוריות ככל שהם מתבגרים.
פוריות הגבר יורדת בהדרגה ובהתמדה; הזמן הממוצע להריון אם שני בני הזוג מתחת לגיל 25 הוא קצת יותר מ-4.5 חודשים, אבל כמעט שנתיים אם גבר מעל גיל 40 (והאישה מתחת לגיל 25).
הסיכון לפגמים גנטיים גדל מאוד בגלל השפעת גיל האב .
הנפח והפוריות של איכות הזרע של הגבר ותנועתיות הזרע (יכולת הזרע לנוע לעבר ביצית) יורדים ללא הרף בין הגילאים 20 ל-80. השכיחות של גמדות והפלה טבעית עולה גם היא ככל שגברים מתבגרים.
האם המבוגרת ביותר שילדה שנרשמה עד כה הייתה בת 74, והאם הצעירה ביותר הייתה בת 5. על פי נתונים סטטיסטיים של הרשות להפריה ואמבריולוגיה אנושית , בבריטניה יותר מ-20 תינוקות נולדים לנשים מעל גיל 50 בשנה באמצעות הפריה חוץ-גופית עם שימוש בביציות מתרומה.
מריה דל קרמן באוסדה דה לארה היא האם המבוגרת ביותר שהמקרה שלה אומת; היא הייתה בת 66 שנים ו-358 ימים כאשר ילדה תאומים; היא הייתה מבוגרת ב-130 ימים מאדריאנה איליסקו, שילדה ב-2005 תינוקת.
בשני המקרים נולדו הילדים באמצעות הפריה חוץ גופית עם ביציות תורמות.
האם המאומתת המבוגרת ביותר שנכנסה להריון באופן טבעי (רשומה נכון ל-2 באפריל 2022 כשיא גינס) היא דון ברוקס (Dawn Brookes); היא הרתה בן בגיל 59 בשנת 1997.
ארמטי מנגמה (Erramatti Mangamma) מחזיקה כיום בשיא בהיותה האם החיה המבוגרת ביותר לאחר שבגיל 74 הרתה בתהליך של הפריה חוץ-גופית באמצעות ניתוח קיסרי בעיר גונטור שבהיידראבאד.
למעשה, היא גם הפכה לאם המבוגרת ביותר שילדה תאומים.
את השיא הקודם של החזיקה הגברת דאלג'ינדר קאור גיל (Daljinder Kaur Gill) מאמריצר, פנג'אב, הודו שילדה תינוק בשנות ה-70 לחייה, לאחר 46 שנות נישואים.
היא עברה טיפול במרפאת פוריות במשך שנתיים ולאחר מכן הרתה באמצעות הפריה חוץ גופית.
הסיכון לסיבוכי היריון עולה ככל שגיל האם עולה.
הסיכונים הקשורים ללידה מעל גיל 50 כוללים שכיחות מוגברת של סוכרת הריונית, יתר לחץ דם, לידה בניתוח קיסרי, הפלה, רעלת היריון ושליית פתח.
בהשוואה לאימהות בגילאי 20 ל-29, אימהות מעל גיל 50 נמצאות בסיכון של כמעט פי שלושה למשקל לידה נמוך, ללידה מוקדמת וללידה מוקדמת במיוחד; הסיכון שלהן למשקל לידה נמוך במיוחד, גודל קטן לגיל ההריון ותמותת עוברים היה כמעט כפול.
היריון טרנסג'נדרי הוא תהליך של נשיאת עובר בגופו של טרנסג'נדר.
נכון להיום, אפשרות שכזו תלויה במידה רבה באברי הרבייה של האדם, כאשר טיפולים להתאמה מגדרית עשויים להשפיע על הפוריות.
טרנסג'נדרים שנמצאים או רוצים להיכנס להיריון מתמודדים עם אתגרים רפואיים, משפטיים ופסיכולוגיים.
גברים טרנסג'נדרים יכולים להיכנס להיריון אם הם משאירים את השחלות והרחם שלהם מתפקדים.
ללא קשר לטיפולים הורמונליים קודמים, התקדמות הליכי ההיריון והלידה זהה בדרך כלל לזו של נשים סיסג'נדריות.
כמו כן, הוכח ששימוש קודם בטיפולים מסוג זה לא ישפיע לרעה על תוצאות של גירוי שחלתי, ללא הבדלים משמעותיים בפרמטרים של תפקוד זקיקי או הבשלת ביציות בין גברים טרנסג'נדרים, עם וללא היסטוריה של שימוש בטסטוסטרון.
עם זאת, גברים טרנסג'נדרים הנמצאים בהיריון נתונים לאפליה, שיכולה לבוא לידי ביטוי בסוגים שונים של חוויות חברתיות, רגשיות ורפואיות שליליות, שכן היריון נחשב כפעילות נשית (או אף נשית בלבד).
על פי המחקר "גברים טרנסג'נדרים שעברו היריון לאחר שינוי מגדרי מנקבה לזכר" של הקולג' האמריקאי למיילדות וגינקולוגיה , קיים חוסר במודעות, בשירותים ובסיוע רפואי הזמינים לגברים טרנסים בהיריון.
חוסר נגישות לשירותים אלה עלולה להוביל לקושי במציאת שירותים נוחים ותומכים עבור טיפול טרום-לידתי, כמו גם לסיכון מוגבר לשימוש בשיטות שאינן בטוחות או בריאות.
בנוסף, המחקר חשף שחלק מהאנשים דיווחו על דיספוריה מגדרית ותחושות בדידות עקב השינויים הדרסטיים במראה המתרחשים במהלך ההיריון, כגון חזה גדול יותר, ובשל שינויים בהבנת זהותם המגדרית בקרב הסביבה.
עוד חוקרים מצאו ששימוש קודם בטסטוסטרון לא השפיע על ההיריון.
טיפול בטסטוסטרון משפיע על הפוריות, אך טרנסים רבים שנכנסו להיריון הצליחו לעשות זאת אחרי שישה חודשים של הפסקת הטסטוסטרון.
בנוסף, הוכח כי טסטוסטרון אינו אמצעי מניעה יעיל.
חשיפת עובר לרמות גבוהות של טסטוסטרון אקסוגני (ממקור חיצוני) היא טרטוגנית.
זה משפיע במיוחד בשליש הראשון להתפתחות העובר, כאשר לרוב ההיריון טרם מתגלה.
בנוסף, מטופלים שחווים אל-וסת (שהיא תופעת לוואי שכיחה של חשיפה אקסוגנית לטסטוסטרון) עלולים לחוות אתגרים נוספים בזיהוי היריונות מוקדמים, עקב היעדר מחזוריות וסתית סדירה, שיכול להצביע על היריון, למשל.
מסיבה זו, חשוב למטופלים ולעוסקים בתחום הבריאות לדון באופן מקיף ביעדי פוריות, בתכנון המשפחה ובאפשרויות למניעת היריון במהלך הטיפול המגדרי.
מחקרים קודמים של הריונות בנשים מצביעים על כך שרמות גבוהות של אנדרוגנים אנדוגניים (ממקור פנימי) קשורות למשקל לידה נמוך יותר, אם כי לא ברור כיצד שימוש קודם בטסטוסטרון אצל אדם טרנס שנמצא בהיריון עשוי להשפיע על משקל הלידה.
היריון עתידי אפשרי להשגה על ידי בנק ביציות, אך תהליך שכזה עלול להגביר דיספוריה מגדרית או לא להיות נגיש בשל היעדר כיסוי ביטוחי.
טיפול בטסטוסטרון אינו שיטה מספקת למניעת היריון, וגברים טרנסים עלולים לחוות היריון לא מתוכנן, במיוחד אם הם מחמיצים נטילת מינונים של ההורמון.
הריונות לא מתוכננים עשויים לגרום לכך שגברים טרנסג'נדרים או אנשים א-בינאריים ישקלו או יבצעו הפלה עצמית.
אפשרויות הלידה כוללות בין היתר שיטות קונבנציונליות כגון לידה נרתיקית וניתוח קיסרי, ויש לקחת בחשבון את העדפת המטופל על מנת להפחית תחושות דיספוריה מגדרית אשר קשורות לשינויים ותחושות גופניות מסוימות.
על פי הסקר הלאומי לאפליה טרנסג'נדרית, שיעורי ההתאבדות והדיכאון שלאחר הלידה בקרב אנשים טרנסים נמצאו גבוהים מהממוצע לכלל המבוגרים.
הדבר עשוי להיות מיוחס לגורמים כמו היעדר תמיכה חברתית, אפליה והיעדר הכשרה מספקת של רופאים.
שיקול חשוב נוסף לאחר לידה עבור גברים טרנסים הוא האם לחדש את הטיפול בטסטוסטרון.
אין כיום עדות לכך שטסטוסטרון נכנס לחלב האם בכמות משמעותית.
עם זאת, רמות גבוהות של טסטוסטרון עשויות לדכא הפרשות חלב, והנחיות שירותי הבריאות המליצו בעבר לגברים טרנסים שלא לעבור טיפול בטסטוסטרון בשלב ההנקה.
גברים טרנסים שעוברים ניתוח לשחזור חזה עשויים לשמור על יכולת ההנקה.
מבין המגוון הרחב של הטיפולים הזמינים לטרנסג'נדרים, לרבות התערבויות כירורגיות ורפואיות, חלקם מציעים את האפשרות לשמר פוריות, בעוד שאחרים עלולים לסכן את היכולת של האדם להיכנס להיריון, וביניהם כריתת חצוצרות מניעתית או כריתת רחם מלאה.
התחשבות מיוחדת בבריאותם הנפשית של טרנסג'נדרים במהלך ההיריון היא חשובה.
הוכח בעבר שאנשים טרנסג'נדרים חווים לעיתים קרובות שיעורי אובדנות גבוהים יותר מאנשים סיסג'נדרים, ופחות תמיכה חברתית מהסביבה ומהמשפחה הקרובה.
בקשר לכך, טרנסג'נדרים רבים שעוברים היריון דיווחו כי בחירותיהם בנותני שירותי הבריאות הושפעו במידה ניכרת מהשקפותיו של עובד הבריאות, וטרנסג'נדרים רבים מעדיפים שירותי מיילדות במקום לעבור צירים ולידה בבית חולים.
על פי נתונים שנאספו על ידי Medicare , תוכנית ביטוח בריאות ממשלתית הפועלת באוסטרליה, 75 אנשים המזדהים כגברים ילדו באופן טבעי או בניתוח קיסרי במדינה בשנת 2016, ו-40 בשנת 2017.
אנשים א-בינאריים עם מערכת רבייה נשית מתפקדת יכולים ללדת.
אנשים א-בינאריים שזוהו כנקבה בלידתם (assigned female at birth) נוטים יותר להיכנס להיריון מאשר טרנסים בינאריים (בעלי מגדר ברור), מכיוון שהם נוטים פחות לחפש פרוצדורות מגדריות רפואיות אשר משפיעות על הפוריות שלהם.
לא כל האנשים הא-בינאריים, או אנשים טרנסים מכל זהות מגדרית, עוברים את השינוי המגדרי על ידי טיפול הורמונלי (HRT) או כל סוג של ניתוח מסיבות שונות, החל ממצבים רפואיים, נגישות או עלויות, אבל אלו שכן חייבים להפסיק את הטיפול הורמונלי כדי להמשיך בהיריון.
בקרב אנשים א-בינאריים הנוטלים טסטוסטרון, הריונות לא מתוכננים עשויים להיות נפוצים יותר אם הם נוטלים מינון נמוך של טסטוסטרון.
הורים א-בינאריים בוחרים אם להיקרא "אמא" או "אבא" במסמכים הרשמיים, או להשתמש בתארים נייטרליים-מגדרית או א-בינאריים.
לנשים טרנסג'נדריות אין את האנטומיה הדרושה להתפתחות העוברית.
נכון לשנת 2019, עוד לא בוצעה בהצלחה השתלת רחם באישה טרנסית.
בשנת 1931, ניסיון להשתלת רחם הביא למותה של לילי אלבה.
טכנולוגיית השתלת רחם (Uterine transplantation, או בקיצור UTx) עדיין נמצאת בחיתוליה ואינה זמינה לציבור.
נכון לשנת 2019, בנשים סיסג'נדריות בוצעו יותר מ-42 פרוצדורות UTx, כאשר 12 לידות חיות התקבלו מהרחמים המושתלים, על פי הפרסומים.
בשנת 2016 הוקמה האגודה הבינלאומית להשתלות רחם (ISUTx).
חברים בה 70 רופאים ומדענים קליניים, ויש לה כיום 140 נציגים בין-יבשתיים.
מטרתה היא "לקדם את הטיפול הרפואי בתחום השתלות הרחם באמצעות חידושים מדעיים".
בשנת 2012 פרסמה אוניברסיטת מקגיל את המאמר "קריטריוני מונטריאול לכדאיות אתית של השתלת רחם", מערכת מוצעת של קריטריונים לביצוע השתלות רחם, בכתב העת Transplant International.
לפי קריטריונים אלה, רק אישה סיסג'נדרית יכולה להיחשב מבחינה אתית כזכאית להשתלה אך טרנסיות רבות טוענות כי הדרתן של נשים טרנסיות ממועמדות לכך עשויה להיות בלתי מוצדקת.
יוניקוד הציגה אימוג'ים של "גבר בהיריון" ו"אדם בהיריון" (עבור א-בינאריים) בגרסה 14.0, שאושרה בספטמבר 2021.
הירקאטה (ביפנית: 枚方市) היא עיר בצפון-מזרח מחוז אוסקה שביפן.
צפיפות האוכלוסין הוערכה בכ-6,100 נפש לקמ"ר על שטח המתפרס על כ-65 קילומטרים רבועים.
הירקאטה הוקמה עם הקמת מערכת העיריות המודרנית ב-1 באפריל 1889. הירקאטה הועלתה למעמד עירייה ב-1 באוגוסט 1947. ב-1 באפריל 2001 הוגדרה היראקאטה כעיר מיוחדת וב-1 באפריל 2014 הפכה הירקאטה לעיר ליבה עם אוטונומיה מקומית מוגברת.
לפי מפקדי האוכלוסין היפניים, אוכלוסיית הירקאטה עלתה במהירות בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ומאז פחות מהר:
הירקאטה מנוהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עיר שנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצת עיר בת 32 חברים.
מבחינה לאומית, העיר היא חלק מהמחוז ה-11 של אוסקה של בית הנבחרים בפרלמנט היפני.
התעשיות המודרניות הראשונות בעיר היו תעשיית התחמושת שסיפקה נשק לצבא היפני הקיסרי וכן תעשיית טקסטיל אזרחית ענפה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, מפעלי התחמושת פורקו הפכו לפארקי תעשייה, או למתחמי דיור ציבוריים.
תעשיית הטקסטיל והביגוד נשארה מפותחת כפי שהייתה טרם המלחמה.
היריון לא מתוכנן הוא היריון שאינו מתוזמן, שלא תוכנן או שאינו רצוי בזמן ההתעברות.
הגורם העיקרי להיריון לא מתוכנן הוא יחסי מין (מלאים או חלקיים), בהסכמה או בכפייה, ללא שימוש באמצעי מניעה יעיל.
על פי דוח של סוכנות האו"ם לבריאות מינית ופוריות שפורסם במרץ 2022, שיעור ההיריונות הלא מתוכננים ברחבי העולם מוערך בכמחצית מכלל ההיריונות, בסך הכל 121 מיליון היריונות לא מתוכננים בשנה.
השיעורים משתנים באזורים גאוגרפיים שונים ובין קבוצות סוציו-דמוגרפיות שונות.
הגורמים המשפיעים ביותר על היריון מתוכנן: הכרות עם אמצעי מניעה יעלים ונגישות שלהם, מצב סוציואקונומי ומשפחתי.
היריונות לא מתוכננים הם הסיבה העיקרית להפלות יזומות.
כ-60% מההיריונות הלא מתוכננים ברחבי העולם מסתיימים בהפלות המלאכותיות, אך יש גם נשים שבוחרות להמשיך את ההיריון.
שיעור ההיריונות הבלתי מתוכנים הוא מדד משמעותי בבריאות הרבייה (reproductive health).
מחקרים רבים הוכיחו קשר בין היריונות לא מתוכננים למגוון של השלכות בריאותיות, כלכליות, חברתיות ופסיכולוגיות שליליות על הנשים, ילדיהן והחברה כולה.
המאמצים להקטנת שיעורי ההיריון הלא מתוכנן מתמקדים בשיפור הגישה לאמצעי מניעה יעילים לכל וייעוץ.
המחקר על שיעורי היריונות לא מכוונים הוא מאתגר, שכן סיווג היריון כ"מתוכנן" או "לא מתוכנן" מבוסס על הגדרה אישית ומתייחס לשיקולים ורגשות כלפי ההיריון עצמו או תכנון הולדת ילדים באופן כללי.
עם זאת, למטרות איסוף נתונים, "היריון לא מתוכנן" מוגדר כהיריון המתרחש לא כמתוכנן בין אם לאישה שתכננה להיכנס להיריון בעתיד הקרוב או הרחוק או בין אם האישה כלל לא התכוונה להיכנס להיריון כלל.
לעומת זאת, "היריון מתוכנן" הוא היריון שחשבו עליו מראש בזמן ההתעברות או לפני כן.
על פי מכון גוטמכר, כל ההיריונות שאינם מסווגים במפורש כ"לא מתוכננים" כוללים היריונות שבהם האישה ההרה מרגישה אמביוולנטית או לא בטוחה לגבי ההיריון.
רוב המקורות מתייחסים רק לכוונותיה של האישה כאשר מגדירים האם היריון אינו מתוכנן, אך במקרים אחרים מתייחסים גם לכוונותיו של בן או בת הזוג.
היריון "לא מתוכנן" אינו מנבא אם ההיריון יתקבל בברכה או לא, או מהי תוצאת ההיריון; לידה, הפלה מלכותית או הפלה טבעית.
בין השנים 2010 ל-2014, השיעור העולמי של היריונות לא מתוכננים הוערך ב-44% מכלל ההיריונות.
כלומר, כ-62 היריונות לא מתוכננים לכל אלף נשים בגילאי 15–44 שנים.
בעוד ששיעורי היריונות לא מתוכננים ירדו באיטיות בעולם, ישנו שוני בין באחוזי ההיריונות הלא מתוכננים באזורים גאוגרפיים שונים.
באזורים בעלי הכנסה נמוכה, בחלקים אמריקה הלטינית ובאפריקה, ,שיעור ההיריונות הלא מתוכננים מוערך בין 96 ל-89 היריונות לא מתוכננים לכל אלף נשים.
בהתאמה, השיעורים נמוכים יותר באזורים בעלי הכנסה גבוהה יותר כמו חלקים מצפון אמריקה ואירופה.
שם ההערכה נעה בין 47 ל-41 היריונות לא מתוכננים לכל אלף נשים.
כ-53.8 מיליון היריונות לא מכוונים התרחשו מדי שנה באסיה בין השנים 2010–2014. כ-5.4% מהנשים בגילאי 15–44 התמודדו עם היריונות לא מכוונים באסיה.
על פי מכון גוטמכר, ישראל לא מפרסמת נתונים על היריונות לא מתוכננים.
מחקרים שנעשו בישראל על היריונות לא מתוכננים בדקו את הנושא בקרב חיילות בשירות סדיר ומצאו ששכיחות ההיריונות לא מתוכננים נמוכה מאוד ומרביתם מסתיימים בהפלה.
מתוכם, כ-545,000 היריונות היו לא מתוכננים ו-197,000 הסתיימו בהפלה.
שליש מהלידות באנגליה אינן מתוכננות או מתקשרות לתחושת אמביוולנטיות.
ב-2010, הערכה היא ששליש מכלל ההיריונות בצרפת היו לא מתוכננים, כאשר 36% הסתיימו בלידות.
מתוכם, יותר ממחצית, 2,220,000 היו היריונות לא מכוונים ו-1,580,000 הסתיימו בהפלה.
בדרום אפריקה, 65 אחוז מההיריונות בין 2015 ל-2019 היו לא מתוכננים, ו-36 אחוז הסתיימו בהפלה.
הגורם העיקרי להיריון לא מתכונן הוא פעילות מינית ללא שימוש באמצעי מניעה יעיל, ביחסים בהסכמה או כפייה.
במקרים רבים, היריון לא מכוון קשור לאלימות מגדרית, כולל פעילית מינית מוקדמת שאינה בהסכמה ונישואי קטינים.
מספר האזרחים הדרום אפריקאיים החיי עם HIV בשנת 2020 הוא הגבוהה בעולם.
מניעת היריונות לא מתוכננים בקרב נשים נשאיות HIV היא אסטרטגיית מפתח בביעור העברת HIV מאם לילד.
בהודו, בין השנים 1019–2015 ירד שיעור ההיריונות הלא מתוכננים ב-25% ביחס ל 1990–1994. באותה התקופה, שיעור ההפלות עלה ב-23% בבמוצע.
חלקם של היריונות לא מתוכננים שהסתיימו בהפלה עלה מ-47% ל-77%.
כ-45% מההיריונות ביו השנים 2015–2019 היו לא מתוכננים.
הנגישות הנמוכה לאמצעי מניעה יעילים, עולה בקנה אחד עם שכיחות היריונות לא מכוונים ושכיחות הפלות.
על פי נתוני מכון גוטמכר, מעט פחות ממחצית (45%) מההיריונות בארצות הברית בשנת 2011 היו לא מתוכננים.
מחקר שבדק היריונות מתוכננים ולא מתוכניים בין השנים 1982 ל-2010 מצא שבתקופה זו כ-37% מההיריונות היו לא מתוכננים.
לאורך השנים, בקרב קבוצות נשים עניות, עם השכלה נמוכה ולא נשואות אחוז ההיריונות הלא מתוכננים משאר יציב.
ככל שרמת ההשכלה וההכנסה עולה כך יורד הסיכוי להיריונות לא מתוכננים.
גורמים הקשורים להיריון לא מתוכנן
היריון לא מתוכנן מתרחש, בדרך כלל, כתוצאה מפעילות מינית ללא אמצעי מניעה או משימוש לא נכון בהם.
קיימת אפשרות להתעברות לא מתוכננת גם בעת שימוש נכון באמצעי מניעה, אך זהו מצב נדיר יחסית.
מבין כל ההיריונות הלא מתוכננים שהתרחשו בשנת 2008, רק 5% מהנשים שהשתמשו באמצעי מניעה יעילים והתעברו שלא כמתוכנן.
ששימוש באמצעי מניעה (על ידי הגבר או האישה) באופן לא עקבי הוביל ל-41% ההיריונות הלא מתוכננים ואי שימוש באמצעי מניעה כלל הוביל ל-54% מכלל ההיריונות הלא מתוכננים.
הגורמים המרכזים המשפיעים על היריון לא מתוכנן הם:
מחקרים מראים כי עוני, גזענות, אי שוויון מגדרי ומבנה שירותי הבריאות עלולים להגביל את ההזדמנויות העומדות לפני נשים ואת הגישה אמצעי מניעה.
חוקרים בחנו גורמים אלו הן ברמת המיקרו (למשל, כיצד פערי כוח בין מטופלות וספקי שירותי בריאות בתחום הפוריות מעצבים בחירות והתנהגויות לשימוש אמצעי מניעה) והן ברמת המאקרו (למשל, כיצד רבייה של קבוצות מסוימות, לאורך זמן, הוגדרה כרצויה חברתית או לא).
ההתמקדות בשאלה האם אישה מתכוונת להריון מרמזת שכוונותיה נחשבות יותר מכל.
אולם, עבור מיליוני נשים ברחבי העולם, היכולת לתרגם את הכוונות הללו לכדי פעולה מוגבל על ידי גישה מוגבלת למשאבים או לשירותי בריאות, או על ידי שליטה מוגבלת בגוף שלהן.
על פי פרסום של מכון גוטמכר, מ-2019 21 מיליון נערות, בין הגלאים 15 עד 19, ממדינות מתפתחות הרו.
לפחות 50% מההיריונות היו לא רצויים.
יותר ממחצית מההיריונות הסתיימו בהפלה.
מחסור באמצעי מניעה יעילים בהישג יד ומידע על שימוש נכון בהם יפחיתו את היריונות לא מתוכננים.
צעירות שיולדות בעקבות היריון לא מתכונן, לא פעם, מפסיקות את הלימודים בתיכון בגלל חוסר יכולות להמשיך בלמודים ולטפל בתינוק ולעיתים אף נדרשות לעבוד.
היריון לא מתוכנן פוגע בסיכויי הנערה להשכלה ויש לכך השלכות בתחום התעסוקה, תפיסה עצמית ועוד.
במחקר שבדק את הקשר בין רמת ההכנסה להיריון לא מתוכנן נמצא קשר הפוך בין הכנסה להיריון לא מתוכנן, וכתוצאה מכך הבדלים מהותיים בין מדינות בעלות הכנסה נמוכה למדינות בעלות הכנסה גבוהה.
בשנים 2015–2019, במדינות בעלות הכנסה נמוכה היה שיעור ההיריונות הלא ממתוכננים הגבוהים ביותר והשיעור הנמוך ביותר של היריונות לא מתוכננים שהסתיימו בהפלה.
לנשים בעלות הכנסה נמוכה בארצות הברית יש פי חמישה יותר סיכוי לחוות היריון לא מתוכנן מאשר נשים עם ההכנסה גבוהה.
קיים מתאם חזק בין רמת ההשכלה של האישה לבין הסבירות שלה לחוות היריון לא מתוכנן.
באופן כללי, נשים בעלות רמות השכלה גבוהות יותר נוטות להיות בסיכון נמוך יותר להיריון לא מתוכנן מאשר לנשים עם השכלה נמוכה יותר.
נשים שלא סיימו לימודים תיכונים, שיעור ההיריונות הלא מתוכננים היה הגבוה ביותר בהשוואה לכל רמת השכלה בשנת 2011 (73 לכל 1,000).
ככל שרמת ההשכלה עולה, השיעורים היו נמוכים יותר.
במקרים קיצוניים, היריון לא מתוכנן הוא תוצאה של כפייה מינית, אונס או היריון כפוי, כל אלו מתרחשים גם בהקשר של אלימות במשפחה.
היריונות לא מתוכננים נוטים יותר להיות קשורים להתנהגות מתעללת מאשר היריונות מתוכננים בהקשר של אלימות במשפחה ואלימות כלפי נשים בכלל.
היריון לא מתוכנן מגביר את הסיכונים לאם ולתינוק.
הסיכונים המרכזים הם היריון לא מעקב רפואי, ערעור הבריאות הנפשית של האם, עלייה בשיעור לידות מוקדמות ובמשקל נמוך ונכונות נמוכה יותר להנקה.
נשים שהרו בהריון לא מתוכנן פחות מקפידות על מעקב רפואי בשליש הראשון של ההריון, מעשנות ושותות אלכוהול בזמן היהריון.
על פי מחקרי אורך באירופה שהחלו באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, למניעת הפלה יש השפעה שלילית חמורה על ההתפתחות הפסיכו-סוציאלית ארוכת הטווח של ילדים - למשל על לימודיהם בבית הספר, ההסתגלות החברתית, השימוש באלכוהול וסמים, פעילות פלילית ותעסוקה.
להיריונות לא מתוכננים יש משמעויות כלכליות לאישה ולמדינה.
מחקרים בארצות הברית חישבו את העלויות של היריונות לא מתוכננים ולידות לאכן מכן.
ההשפעה הגדולה ביותר היא עבור נשים בעלות הכנסה נמוכה.
מכון ברוקינגס העריך בשנת 2011 שהעלויות השנתיות לשירותי הבריאות עבור הריונות לא מתוכננים והלידות הנובעות מכך מסתכמות בכ-12 מיליארד דולר של משלמי מיסים באמצעות תוכניות טיפול רפואי מסובסדות ממשלתיות כמו Medicaid ותוכנית ביטוח בריאות לילדים (CHIP).
היריונות אלו יכולים להשפיע לרעה על הישגים חינוכיים של אמהות הנושרות מהלימדים ומתקשות לחזור וכך פוגעות בסיכויי העתיד שלהן ושל ילדיהן.
היריונות מתוכננים עלולים להזיק למעמדה הכלכלי ולהכנסה של האישה, ועשויים להפחית את ההסתברות להשתתפות בכוח העבודה ב-25 אחוזים.
הירקותריום (שם מדעי: Hyracotherium; מילולית: "בהמת שפן") הוא סוג נכחד יונק ממשפחת הפלאותריומיים הקרובה לסוסיים.
סוג זה התקיים במשך האאוקן שלפני 55 עד 45 מיליון שנה מזמננו באירופה.
המאובנים שלו התגלו באנגליה בתצורות חרסית לונדון .
יונק זה הגיע לגודל של כלב כשאורכו של ההירקותריום הגיע ל-78 ס"מ ומשקלו עד לתשע ק"ג.
הוא היה בעל ארבע פרסות דקות על רגליו והיו לו שיניים טוחנות דקות בעלות כתרים נמוכים אשר הותאמו ללעיסת עלים וצמחייה רכה.
הוא חי ביערות של אנגליה וניזון מעלים, אגוזים, פירות וצמחייה דומה.
ייתכן שהוא חי בקבוצות קטנות.
הסוג הוגדר בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1841, אשר ראה בו יצור הקרוב לשפנאים ועל כן נתן לו את שמו המדעי.
ב-1781 החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש הניח על בסיס שלד דומה לסוג אאוהיפוס - ראשון הסוסים, שמדובר באותו סוג והכליל אותו יחד, נוסף על כמה סוגי סוסים דומים שאוחדו עם האאוהיפוס.
בהמשך איחוד זה הוטל בספק.
כמה חוקרים רואים בו מין במשפחת הפלאותריומיים, בה כלול גם הפלאותריום.
משפחה זו קרובה מאוד לסוסים אך גם לטפיריים ולברונתותריומים.
ההירקותריום נכחד עם התייבשות היערות בסוף האאוקן.
הוא הוחלף במפריטי פרסה מותאמים יותר לתזונה מצמחייה קשיחה.
הִיֶּרַרְכְיָה (מִדְרָג, מיוונית ἱεραρχία "שלטון הכהן העליון") היא מערכת של דירוג וארגון.
אלה שבהם השלבים העליונים הם "עליונים על" התחתונים באופן כלשהו.
דוגמה: המבנה הארגוני של חברה מסחרית: המנכ"ל הוא מעל למנהלים המחלקתיים, והם מעל לראשי הצוותים שהם מעל לעובדים הרגילים.
אלה שבהם השלבים התחתונים "כלולים" בעליונים באופן כלשהו.
דוגמה: מיון של בעלי חיים: "עופות" כולל את "דורסי יום", שכולל את בני קבוצת ה"עיטמים", שכולל את המין "עיטם קירח".
לא ניתן כאן הגדרה מתמטית מדויקת של מדרג.
סעיף זה ינסה להסביר את הרעיונות שמאחורי ההגדרה הפורמלית.
היררכיה היא יחס טרנזיטיבי, אנטי-רפלקסיבי ואנטי-סימטרי, כגון "גדול מ" "חלק מ", או "גבוה מ":
טרנזיטיבי – אם א' נמצא במדרג מעל ב', וב' נמצא במדרג מעל ג', אז א' נמצא במדרג מעל ג'.
אי-רפלקסיבי – אי אפשר שמשהו ימצא במדרג מעל עצמו.
אנטי-סימטרי – אם א' נמצא במדרג מעל ב', אז ב' לא נמצא במדרג מעל א'.
במקרה שבו יש קשר בין שני דברים, אחד נחשב ל"עליון" (ולפעמים ה"הורה"), ואחד ל"תחתון" (ולפעמים ה"ילד").
היחס האסימטרי של היררכיה יכול לחבר בין ישויות בשלוש דרכים: ישירות, באופן עקיף, או בכלל לא.
קשר ישיר – הבוס שלי אחראי עלי ישירות.
קשר עקיף – המנהל של החברה אחראי על העובד רק דרך הניהול הזוטר.
אין קשר – למשל, שני עובדים, שאף אחד מהם איננו הבוס של השני.
בכלים של תורת הגרפים, היררכיה מתוארת באמצעות עץ.
במדעי הניהול, העוסקים בהיררכיה של ארגון, קרוי העץ בשם "עץ ארגוני".
תרשים דמוי עץ משמש פעמים רבות לתיאור עצם שמתקיימת בו היררכיה.
לעיתים המציאות מעט מורכבת מהמוצג בתיאור בסיסי זה:
ראש הממשלה נמצא בהיררכיה הממשלתית מעל שר המשפטים, ולכן, כאשר ראש הממשלה מחזיק גם בתיק המשפטים, נפגע העיקרון של אי-רפלקסיביות.
בארגון פרויקטלי, ייתכן שבו בפרויקט מסוים א' נמצא בהיררכיה מעל ב', ובפרויקט אחר ב' נמצא בהיררכיה מעל א'.
בכל פרויקט בנפרד נשמרת האסימטריה, אך בארגון כולו אי אפשר להצביע על אנטי-סימטריות.
היבטים רבים של העולם נבחנים מנקודת מבט היררכית.
לפיכך, מושג ההיררכיה הוא בין-תחומי.
המדע מספק את הדוגמאות הבאות:
בביולוגיה, אורגניזמים מתוארים כאוסף של חלקים (איברים) שהם עצמם אוסף של חלקים קטנים יותר, וכן הלאה.
בפיזיקה, המודל הסטנדרטי מפרק גופים עד לחלקיקים הקטנים ביותר המרכיבים אותם.
בבלשנות, מילים או משפטים המפורקים למדרגים של חלקים ושלמים.
באתיקה, מידות טובות מאורגנות לעיתים באופן היררכי על פי תאוריה כלשהי.
בכל הדוגמאות האלה, היחס האסימטרי הוא של "כלול ב".
היררכיה חברתית מוגדרת כסידור מעמדי של פרטים (או קבוצות פרטים), מרומז או גלוי, ביחס לציר (dimension) חברתי בעל ערך.
סידור מעמדי מתייחס לכך שלפחות פרט אחד (או קבוצה אחת) מצוי בכפיפות, כלומר בעמדה נחותה יותר, ביחס ללפחות פרט אחד אחר (או קבוצה אחת אחרת).
המונח ציר חברתי בעל ערך מתייחס לכך שקיים ציר מובן ומובחן, שלפיו שלפיו אנשים מסודרים באופן מעמדי.
ציר זה חייב להכיל ערך סובייקטיבי לפרט (או לקבוצה), ומעמד גבוה יותר מחזיק יותר מאותו ציר מוערך, בהשוואה למעמד נמוך.
ייתכן כי ישנם כמה צירים חברתיים בעלי ערך, המשחקים תפקיד בקביעת ההיררכיה יחדיו, כאשר ההקשר (Context) קובע מי יהיה הרלוונטי ביותר לקביעת אבחנה היררכית בכל רגע נתון.
ארגונים אנושיים רבים, כגון עסקים, כנסיות נוצריות, צבאות ותנועות פוליטיות מובנים באופן היררכי, לפחות מבחינה רשמית; בדרך כלל לאנשים העליונים יש יותר כוח מאשר הכפופים להם (מעמדות).
לפיכך, היחס האסימטרי הוא "יש כוח על" (אמנם, יש אנליסטים שאינם בטוחים בכך שכוח באמת פועל כפי שתרשימי הארגון המסורתיים מציעים).
ביקורת חברתית רבה כוללת טענות נגד המדרג החברתי, שנטען כי אינו צודק.
הפמיניזם, לדוגמה, עוסק פעמים רבות בהיררכיה של המגדר, שבו התרבות רואה את הגברים או את התכונות הגבריות כטובות יותר מנשים או התכונות הנשיות.
האנרכיזם מתנגד לעצם קיומה של היררכיה חברתית, ותומך בביזור הכוח בצורה שוויונית וביצירת מנגנונים שימנעו הצטברות של כוח בידי מיעוט.
היררכיה חברתית נפוצה גם בטבע בחבורות של שימפנזים, צבועים, זאבים ועוד.
הפרטים הבכירים לוקחים חלק גדול יותר במזון ובשלל ומורשים להזדווג עם הנקבות הטובות בעוד שהזוטרים מפנים להם את הדרך.
מדרוג חשוב לקטגוריזציה ולארגון של כמויות גדולות של דברים.
טקסונומיות, לדוגמה, כגון טקסונומיות ביולוגיות, בנויות על מדרג.
מדרוג משמשת לעיתים גם כאמצעי לשליטה בעניינים מורכבים במבצעים הנדסיים.
לדוגמה, מכשירים אלקטרוניים גדולים כגון מחשבים בדרך כלל מורכבים מחלקים שונים, שהם עצמם מורכבים מחלקים קטנים יותר, שגם הם מאורגנים באופן מודרג.
גם במדעי המחשב ובתאוריית המידע נעשה שימוש במדרגים, למשל באחסון קבצים בתיקיות ברוב מערכות ההפעלה.
באינטרנט, כתובות ה־IP מסודרות בזמן האחרון במדרג על פי הנתבים, כך שהמערכת תמשיך לפעול גם כשהאינטרנט יגדל.
במוזיקה, מאורגנים גובה הצליל והתבנית של מוזיקה בהיררכיה שבה כל הגבהים מקבלים את משמעותם מיחסם למפתח הטונאלי, ונושאים שניוניים במפתחות אחרים חוזרים למפתח הראשון כששבים לנושא הראשוני.
ישנן דרכים נוספות לארגון שאינן היררכיות.
שיטת ההיררכיה נתונה לביקורת רבה בעיקר בהקשר החברתי.
בין האלטרנטיבות המוצעות ניתן למצוא:
אנרכיזם כתאוריה ומעשה חברתי או פוליטי
הירש לֶקֶרט (בכתיב יידי: לעקערט, ברוסית: Гирш Лекерт; 1879?
הועלה לגרדום אחרי התנקשות כושלת בגוברנטור של וילנה.
הירש לקרט נולד בעיירה אנישוק (Onuškis), מחוז טרקאי.
היה חבר בתנועת "הבונד" בווילנה, שהוקמה בסוף המאה ה-19 והתחזקה מאוד בראשית המאה ה-20 ברחוב היהודי בעיר, ומנתה אז שמונים אלף יהודים.
האימפריה הרוסית זועזעה אז תכופות ממעשי טרור של כנופיות סוציאליסטיות ואנרכיסטיות שונות, שקראו למהפכה והפלת המונרכיה.
השלטון מינה מושל כללי חדש לגוברניה של פלך וילנה – ויקטור פון ואהל , בן למשפחת אצולה גרמנית-בלטית.
פון ואהל קנה את המוניטין שלו בדיכוי מרד ינואר 1863 בפולין הקונגרסאית, וכליברל שקצב מזון במחירי הפסד לעניים במהלך הרעב של 1891.
בהפגנת ענק של האחד במאי 1902 פרצו פרשיו הקוזקים של פון-ואהל אל תוך המפגינים, והצליפו בהמון בשוטים לחים.
שמונה עשר איש, ממנהיגי ההפגנה, נעצרו בידי חייליו של פון ואהל ונענשו.
העצורים הופשטו עירומים, הונחו על ספסלי עץ והצליפו בהם בשוטים הלחים עד עילפון.
"הבונד" החליט לרצוח את פון ואהל בנקמה על ההשפלה.
חבורה של בונדאים צעירים מרדו בהנהגה הרשמית, שקראה שלא לנקוט בצעדי טרור, והחליטו להתנקש בו ללא שהות.
הירש לקרט, סנדלר מווילנה, התנדב להיות הרוצח.
הוא הצטייד באקדח וארב למושל ביציאתו מהצגת הקרקס, אז ירה בו לקרט שתי יריות.
פון ואהל נפצע קשה אך שרד; הוא חי עד 1915.
הירש לקרט נתפס על ידי המשטרה, עונה ונחקר, נשפט ונידון למוות.
מאותה שעה הפך הירש לקרט הצעיר לאגדה: צעירים יהודים רבים במזרח אירופה העריצו את מעשהו.
הוא היה גם לסמל קומוניסטי: ב-1927 הופק לזכרו סרט סובייטי בשם "הוד מעלתו" (Его превосходительство), בכיכוב יולי אונטרשלאק (השחקן שגילם את פון ואהל גילם גם את תפקיד רב העיר, בהדגשת הריאקציונריות המשותפת).
משוררים כמו אברהם ליסין כתבו עליו שירים; אחרים, כמו אורי צבי גרינברג, הזכירו אותו כסמל למרד יהודי ("אני שונא את שלום הנכנעים"); מחזאים כמו ה.
לייוויק כתבו עליו מחזות ("הירש לקרט: פואמה דרמטית"), והוא הפך לסמל ליהודי המתמרד, שאינו משלים עם גורל ההשפלה המיועד לו.
דמותו של הירש לקרט הקרינה עד לפרטיזנים היהודים ביערות ליטא ובלארוס במלחמת העולם השנייה בעת השואה.
מנחם בגין הושפע מפרשת לקרט כשקיבל את ההחלטה בליל ההלקאות לפעול בנחישות נגד השלטונות הבריטיים כדי שיפסיקו להשית עונש משפיל כזה על אנשי אצ"ל.
הִירְש גְלִיק (בפולנית: Hirsz Glik; 24 באפריל 1922 – 1944) היה משורר ופרטיזן יהודי-ליטאי שלחם באירופה בזמן מלחמת העולם השנייה, מחבר "המנון הפרטיזנים היהודים".
הירש (הירשק'ה) גליק נולד ב-24 באפריל 1922 בפרבר שְׁנִיפִּישׁוֹק (שמו היידי של Šnipiškės) שבווילנה לוולף (וֶלוֶול) ורחל גליק.
אביו סחר בגרוטאות ברזל, בסמרטוטים ובבקבוקים משומשים.
משפחתו, שפרט לו כללה עוד שלושה אחים ואחות אחת, חיה בעוני מרוד, וחרף זאת הצליחה לשלב מסורת יהודית ואדיקות עם השפעות חילוניות.
גליק למד בבית הספר "בית יהודה" של רשת החינוך העברית-ציונית "תרבות", והיה תלמיד מוכשר למדי.
בשנת 1938 נאלץ גליק לעזוב את בית הספר במטרה לעזור למשפחתו, ומצא עבודה אצל כורך ספרים ובבית חרושת לנייר.
הוא היה נער פעיל מאוד, ונטל חלק בפעילויות השומר הצעיר.
כבר ב-1935, כשהיה בן 13, החל לחבר שירים ופרסם אותם בעיתונות היהודית המקומית.
בתחילה כתב את שיריו בעברית, אך בהמשך, בהשפעת משוררי קבוצת "יונג וילנה" ("יונג ווילנע"; יידיש: "וילנה הצעירה"), החל לכתוב ביידיש, שפת האם שלו.
גליק אסף סביבו קבוצת אנשי-עט צעירים, נערים שגרו בשכנות לו בשניפישוק-הקטנה, שקראו זה בפני זה יצירות רבות.
מאוחר יותר התאגדו חברי הקבוצה סביב שכנם המנוסה הרבה יותר, לייזר וולף מ"יונג וילנה".
בעזרתו של וולף הוציאו לאור במשך ארבעה חודשים ב-1939 את כתב העת "יונגוואלד"; שם זה הפך גם לשמה של קבוצה ספרותית חדשה וצעירה, שנחשבה מאוחר יותר כאחד מענפיה של "יונג וילנה".
הירשק'ה גליק היה המשורר החשוב והמבטיח ביותר בחבורת "יונגוואלד".
הוא פרסם את שיריו בכתב העת "יונגוואלד", ומאוחר יותר, בשנת 1940, כשהסובייטים כבר הגיע לווילנה, ב"ווילנער עמעס" (יידיש: "[ה]אמת [של] וילנה"; עיתון "פראבדה" של יהודי העיר) ובעיתון "די ניַיע בלעטער" שיצא לאור בקובנה.
עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות וכיבוש ליטא, נשלח גליק יחד עם אביו לעבודת פרך במכרות הכבול של בַּלְטוֹיִי ווֹקֶה, כ-20–25 ק"מ מווילנה.
גליק חלה, אך העבודה לא שברה את רוחו, והוא המשיך לכתוב שירים מלאי תקווה, אשר עודדו את מאות יושבי המחנה.
בין היתר חיבר פואמה גדולה, "אין גיהנום ביַי לענינגראַד" (יידיש: "בגיהנום שליד לנינגרד"); "דער פייף פון מאטאציקל", שיר סרקסטי על מפקד מחנה נרוה; וכן שירים על וילנה ועל מקומות המסתור בגטו.
את יצירותיו שלח לחברו בגטו וילנה.
איגוד הסופרים השתדל אצל שלטונות הגטו כדי שיעזרו לו.
בגטו וילנה זכו שיריו להצלחה רבה, עד כדי כך שזכו פעמיים בפרסים בתחרויות.
בחודש מאי 1943, כשחוסל מחנה-הכבול ברֶשֶה בגלל קשרים עם הפרטיזנים, הועבר גליק לגטו וילנה.
בחודשים מאי עד ספטמבר של אותה שנה הוסיף גליק לחבר שירים; בין היתר חיבר אז את הבלדה המקברית "די באַלאַדע פון ברוינעם טעאַטער", שבה תיאר את ייסורי האימים של יהודים בכלא לוקישקו (Lukishko), בטרם שילוחם למות בפונאר.
בגטו הצטרף ללוחמים הצעירים של ארגון הפרטיזנים המאוחד (אֵף-פֵּא-אוֹ, FPO).
ב-1 בספטמבר 1943, בעת חיסול הגטו, ניסה גליק לברוח אל הפרטיזנים ביער, אך נתפס בידי הגסטאפו וגורש למחנה הריכוז "גולדפילץ" באסטוניה.
בקיץ 1944, כאשר החל הצבא האדום במתקפה על המדינות הבלטיות, נמלט גליק עם שמונה מחבריו הפרטיזנים.
הוא המשיך להילחם, אף שקבוצתו נחלה הפסדים ומרבית חבריו נתפסו ונרצחו.
לבסוף נהרג אף הוא בקרב נגד הגרמנים, ביער בקרבת מחנה הריכוז "גולדפילץ", בגיל 22.
המנון הפרטיזנים היהודים וזכרו של גליק
את המנון הפרטיזנים היהודים (ביידיש: פּאַרטיזאַנער ליד), השיר שבזכותו התפרסם, חיבר גליק בהיותו בגטו וילנה.
השיר נכתב לזכרם של לוחמי מרד גטו ורשה וחבריו שנרצחו, למנגינה שחיברו המלחינים היהודים-הסובייטים אחים פוקראס לשירו של המשורר הסובייטי אלכסיי סורקוב (Сурков), המתחיל במילים: "לא ענני גשם הם, אלא ענני סער".
השיר הפך לסמל ההתנגדות ההירואית לנאצים.
לאחר השואה הושר השיר בהתכנסויות רבות של יהודים.
עד לימינו הוא מושר באירועי זיכרון לשואה ולגבורה.
במקביל, נעשו ניסיונות שונים לקבץ מחדש את שיריו ואת פזמוניו של גליק, והם ראו אור בעיתונים ובכתבי-עת שונים, והופיעו באוספי שירים פרי עטם של יהודים אשר שהו בגטאות ובמחנות.
דמותו של הירש גליק שימשה השראה ביצירותיהם של אברהם סוצקובר, שמריהו קצ'רגינסקי, פרץ מרקיש ואחרים.
דמותו מופיעה בפואמה "מלחמה" למרקיש.
הירש דוד נוֹמְבֶּרְג (בכתיב יידי: הערש דוד נאָמבערג; בפולנית: Hirsz Dawid Nomberg; נכתב גם Hersh Dovid; י' בניסן תרל"ו, 4 באפריל 1876, אמשינוב – כ"ז בחשוון תרפ"ח, 22 בנובמבר 1927, אוטבוצק) היה סופר, פובליציסט, מנהיג ופוליטיקאי יהודי-פולני.
נומברג, שהתחנך בישיבה ובסביבה עברית, למד בעצמו את השפות פולנית, גרמנית ורוסית.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 נישא למאשה שפירא, ובשנת 1897 התיישב בוורשה והתפרנס מהוראת עברית.
בתחילה כתב בעברית, ובהמשך, בהשפעתו של י"ל פרץ, החל לכתוב גם ביידיש.
הוא היה אחד מיוזמי ועידת צ'רנוביץ (1908) - הוועידה הראשונה שעסקה בשפת יידיש.
בשנת 1916 הקים עם יעקב דינזון את אגודת סופרי ועיתונאי יידיש (יידישער ליטעראטן און זשורנאליסטן פאראיין).
לאגודה זו הייתה השפעה גדולה מאוד על סופרי ועיתונאי יידיש בפולין ואף מחוצה לה.
כתב ביומון העברי "הצופה", שיצא לאור בוורשה בין השנים 1903–1905, ושימש עורכו השני, לאחר אברהם לודוויפול.
כן כתב בעיתונים העבריים "הדור" ו"הזמן", וכן בעיתונים היידיים המובילים בוורשה של אותה תקופה, הײַנט (יידיש: "היום") ו"דער מאָמענט" (יידיש: "הרגע").
בשנת 1905 פרסם נומברג אסופת סיפורים עבריים, ובהמשך פרסם עוד חמש אסופות ביידיש.
כיהן כנשיא "האגודה לסופרים ועיתונאים יידיים" בוורשה.
בשנת 1908 נטל חלק בוועידת צ'רנוביץ, וסייע לפשר במאבק בין היידישיסטים וה"הבראיסטים" בוועידה.
בשנת 1910 פצח בפעילות פוליטית, והיה ממייסדי מפלגת העם הפולנית (Polskie Stronnictwo Ludowe, PSL).
נומברג, שזוהה עם פעילותם של ה"פולקיסטים" – המפלגה העממית היהודית ("ייִדישע פֿאָלקספּאַרטײ"), מיסודם של שמעון דובנוב וישראל אפרויקין – נבחר מטעם המפלגה בשלהי שנות ה-20 לציר בפרלמנט הפולני, הסיים, במקום נח פרילוצקי.
ואולם כבר בשנת 1920 התפטר מהסיים, בשל אי-רצונו לוותר על היצירה הספרותית, והוחלף בחיים רסנר.
בשנת 1927 (תרפ"ח) נפטר הירש דוד נומברג ממחלת השחפת, ונקבר בכ"ט בחשוון בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה בוורשה.
נומברג היה נובליסט, מבקר, בעל טור ופובליציסט נודע.
במרכז יצירתו עומד תיאורם של בני-אדם משכבות גיל מגוונות, תוך התמקדות בעניים, בבודדים ובאבודים, אך גם באינטליגנציה ובאנשים צעירים.
סיפורו "פליגלמן" השפיע רבות על בני דורו.
ביצירתו של נומברג מופיעים תיאורים של מסעות לאמריקה, לארץ ישראל, למערב אירופה ולברית המועצות.
נומברג חיבר מספר מחזות – מחזהו "די משפחה" (יידיש: "המשפחה") הועלה על במות ורשה, וילנה, ריגה, ברלין וארצות הברית.
בנוסף לכך עסק נומברג בתרגום, וחיבר שירים וקופלטים; כל זאת, כאמור, לצד חיבור פיליטונים ומאמרים.
הירש דוד נומברג, ספורים, ורשה: ספרות, תרס"ה-1905.
הירש דוד נומברג, סיפורים / ההדיר והוסיף מבוא: מתי מגד, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ט-1969.
קבץ ספורים לבני הנעורים / מאת ה"ד נומברג, ורשה: האור, תרס"ה.
כתבים: חלק ראשון: ספורים וציורים / מאת ה"ד נומברג, ורשה: תושיה, תרע"א-1911 (תרגומים).
הירש דוד נומברג, משם לכאן (מהדיר ומתרגם: דוד פור; עריכה: בלהה לוז), נצר סירני: ד.
פור, 2011 (אוסף יצירות ביידיש מאת ה"ד נומברג בתרגום לעברית).
הירש אושרוביץ' (ביידיש: אָשעראָוויטש; ברוסית: Гирш Ошерович; בליטאית: Giršas Ošerovičius; 25 ביוני 1908, פוניבז' – 6 ביוני 1994, תל אביב) היה משורר וסופר יידי.
בזמן מלחמת העולם הראשונה גורשה משפחתו לדונבס, ובשנות ה-20 שבה לעיר הולדתו.
ב-1928 סיים את לימודיו בגימנסיה יהודית, וב-1933 קיבל תואר במשפטים מטעם אוניברסיטת קובנה.
עבד ביומון היידי הליטאי "די אידישע שטימע" ובעיתונים אחרים.
הוא החל לחבר בגיל צעיר וחיבוריו החלו להתפרסם מ-1934. עד 1944 גר באלמטי, לאחר מכן עבר לווילנה.
ב-1949 הוא נשפט וקיבל 10 שנים במחנות עבודה בגין פעילות אנטי-סובייטית.
הוא שוחרר ב-1956 וחזר לווילנה.
הוא היה חבר מערכת "סאָוועטיש היימלאנד".
ב-1971 עלה מברית המועצות לישראל, ובארץ המשיך לפרסם שירה.
בשנת 1977 הוענק לו פרס איציק מאנגר.
בשנת 1983, במלאת לו 75, זכה בפרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש.
פונ קלעמ ארויס: (באלאדעס אונ פּאָעמעס), מוסקבה: דער עמעס, 1947. ('מן המיצר') (ציורים : מ' יא (יו))
זונענגאנג: לידער און פּאָעמעס, מוסקבה: סאָוועטסקי פּיסאטעל, 1969.
צווישן בליץ און דונער: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: פארלאג י.ל.
פרץ (קאָמיטעט פאר יִידישער קולטור אין ישראל: ביכער-סעריע שריַיבערס עולים פון סאָוועטן-פארבאנד), תשל"ג.
אין דער וועלט פון עקדות: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: המנורה, תשל"ה.
געזאנג אין לאבירינט: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: ישראל בוך, 1977.
בלויע בומעראנגען: לידער און פּאָעמעס, תל אביב: ישראל-בוך, תשל"ט 1979.
ביים עץ-הדעת: לידער, תל אביב: ישראל-בוך הילפספאנד פאר יידיש-שאפונג, תשמ"א 1981.
מיַין פּאָנעוועזש / פוניבז' שלי; עברית: אברהם שלונסקי, תל אביב: ועד יוצאי פוניבז' בישראל, תשל"ה 1974. (עברית ויידיש עמוד מול עמוד)
אוחז הליל סכין כחולה: שירים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד; אגודת הסופרים העברים ('ספרית שבות על-שם חיים הזז'), תשל"ו.
הירקון 96, או בשמו הקודם, "בית רייספלד", הוא בניין מגורים בן 9 קומות, ברחוב הירקון בתל אביב בסמוך לצומת רחוב הירקון עם רחוב בוגרשוב, מול מלון דן ובסמוך לגן לונדון.
הבניין, שנבנה ב-1935 בסגנון הבינלאומי עבור בני הזוג קרל ואלה רייספלד, נחשב ל"אחד ממבני הבאוהאוס המרשימים ששרדו בתל אביב".
בתחילת המאה ה-21 עבר שימור והרחבה: לבניין הישן נוסף מגדל מגורים מודרני.
הבניין נבנה ב-1935 על ידי האדריכל והמהנדס פנחס ביז'ונסקי (1992-1885) בצורת האות "H", כשבחזית הפרידה גינה בין שני אגפי הבניין.
חזית המרפסות הפונות אל רחוב הירקון ואל הים עוצבה בצורה מעוגלת - צורה שייחדה את הבניין משאר הבניינים באזור.
בבניין היו 4 קומות - קומת הקרקע ששימשה למסחר ושאר הקומות שימשו למגורי הזוג רייספלד ולדיירים נוספים ששכרו דירות בבניין.
בין השוכרים היו גם הקונסול של צרפת החופשית, משפחתו של זלמן שובל ומשפחת צ'ופ, שכחלק מהזדהותה עם הפלמ"ח הסתירה בו את יגאל אלון מהבריטים שנהגו להתאסף במועדון סמוך לבניין זה.
לאחר פטירתו של קרל רייספלד ב-1972 תרמה אלמנתו, נכדתו של זלמן דוד ליבונטין, את הבניין לאוניברסיטה העברית בירושלים למטרת שיכון סטודנטים תוך הבטחה לשימורו.
כיוון שהתקשתה לשמור על ייעודו, מכרה אותו האוניברסיטה ובנתה בסמוך לפקולטה לחקלאות ברחובות את "בית רייספלד" שיועד לאירוח סטודנטים.
עד שנות ה-80 נמכר הבניין מספר פעמים ליזמים שונים ושימש להשכרה.
אזור רחוב הירקון היה מוזנח באותן שנים וכמוהו, גם הבניין שהתרוקן מיושביו והפך, תחילה למקום עבודת יצאניות ומאוחר יותר, כחורבה ששימשה נרקומנים.
במשך כל אותן השנים עדיין הוגדר המבנה כ"מבנה לשימור".
בעשור הראשון של המאה ה-21, כאשר החלה התעניינות מחודשת בנדל"ן ברחוב הירקון ששב להיות מרכז תיירותי, פנו לעיריית תל אביב יזמים, שביקשו להרוס את הבניין ולבנות תחתיו בניין מגורים חדש ומפואר, בטענה שהמבנה הרוס ומסוכן.
בהמלצת צוות השימור במינהל ההנדסה בעיריית תל אביב החליטה הוועדה המקומית שלא להתיר את הריסת הבניין.
היזמים ערערו לוועדת הערר המחוזית, וערעורם התקבל.
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל התנגדה להיתר ההריסה והשופטת דרורה פלפל ביטלה את ההחלטה של ועדת הערר.
היזמים ערערו לבית המשפט העליון, וזה קבע בהחלטה תקדימית כי לא רק שהבניין ישומר, אלא שאף הפקעה מוקדמת של חלק מהמגרש על ידי העירייה תבוטל כדי לא לפגוע בשימור.
בשנת 2008 החל תהליך של שימור והרחבה על ידי היזמים שלמה גרופמן, זלמן שובל וחברת "האחים שגראווי" המתמחה בשימור מבנים.
אדריכל השימור, שבו נהרסו מרבית קירותיו הפנימיים של המבנה הישן, היה אמנון בר אור.
החברות המבצעות היו דניה סיבוס וא.
עמי בנייה ויזמות, בבעלות עמי אסור.
לבניין הישן נוסף מבנה מגורים גבוה מודרני בתכנונו של גידי בר אוריין.
המתכננים ביקשו להדגיש את ההבדלים בין הבנייה הישנה והבנייה המודרנית ועל כן הבניין הגבוה נבדל מהבניין המקורי הן בצבעו השחור והן בסגנונו האדריכלי.
בשנת 2012 נחנך הבניין מחדש.
החלק התחתון והקדמי של הפרויקט מורכב משני בנייני באוהאוס ותיקים ששוחזרו מהיסוד, תוך שמירה על חזותם, ולהם נוספו תשע קומות בחלקו המרכזי, ובהן 45 דירות.
ב-2013 הוגדר פרויקט המגורים "הירקון 96" כאחד היוקרתיים שנבנו בתל אביב באותן שנים, והפנטהאוז שבו הוערך כאחד היקרים בישראל.
עם זאת, תמר טוכלר, רכזת המועצה לשימור אתרים במחוז תל אביב, מתחה ביקורת על המיזם:
הִירְש בֶּער הורביץ (שמו המאוחר: הרמן הדוויג ברנרד, בלועזית: Herman Hedwig Bernard; 1785 – 15 בנובמבר 1857) היה משכיל יהודי־אוקראיני, פרופסור מרצה לשפה העברית באוניברסיטת קיימברידג', בריטניה.
ידוע בשל חברותו עם רבי נחמן מברסלב.
הורביץ נולד באוקראינה כ"הירש בער" ומוצאו מאומן.
בצעירותו התיידד עם משכילי העיר.
בגיל 25 היה משחק שחמט עם רבי נחמן מברסלב, ואף היה מקריא לו סיפורי קלאסיקה בשפה הגרמנית.
היכרותו עם הרבי החלה עת שלח לו מאומן לברסלב עותק של הספר "יין לבנון", פירוש על מסכת אבות של נפתלי הרץ וייזל.
הספר הגיע בדיוק למחרת שרפה שכילתה את בית הרבי, יחד עם הודעה על דירה פנויה לבואו של הרבי לעיר אומן.
לפי מסורת חסידות ברסלב כחצי שנה לאחר מכן אף עזר לחסיד ר' נתן מנמירוב להעלות על הכתב את דרשת הרבי האחרונה לחייו, שניתנה בראש השנה התקע"א.
בעסקי משפחתו נסע מדי פעם לגרמניה, שם נחשף לתרבות האירופית, לשפות ולמושגים חדשים.
הוא אימץ לעצמו תפיסת עולם דאיסטית הדומה לתפיסותיו של דוד פרידלנדר.
בשל חובות כספיים ברח מאוקראינה בשנת 1825 ומצא מקלט באנגליה ושם הפך לפרופסור לשפות עתיקות, והרצה במשך שנים על השפה העברית.
החוקרים חלוקים בשאלה האם התנצר או לא.
בקרב חסידי ברסלב נפוצו סיפורים ומיתוסים שונים על חייו ומותו, ועל חזרתו בתשובה בסוף ימיו.
ב-2020 החלה תופעה של חסידים הנוסעים לקברו בקיימבריג' כדי לתקן את נשמתו.
, שהיה פרופסור ללשון וספרות עברית, ציין לגבי סִפרו של הורביץ כי: "התלמיד ימצא כי ספר זה הוא יעיל מאוד ברכישת העברית הרבנית".
קטעים נבחרים בעקרונות המרכזיים בקודש ובאתיקה של היהודים מתוך "יד החזקה" של הרמב"ם - יצא עם תרגום לאנגלית, הדגמות נרחבות מהתלמוד, וכן קובץ ראשי התיבות הנפוצים בעברית.
מדריך לתלמיד העברי, עם סיכום ההיסטוריה הקדושה, לונדון, 1839
ספר איוב, כפי שהוצג לתלמידיו בקיימברידג', נערך ותורגם עם הערות נוספות, מאת פ' צ'אנס, לונדון 1884
הירש גודמן הוא עיתונאי ומזרחן ישראלי.
משמש כעמית מחקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי ומרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב, שם הוא מנהל את תוכנית ברונפמן באסטרטגיית מידע.
גודמן נולד בדרום אפריקה ב-1946 ועלה לישראל ב-1965.
משנת 1975 ועד 1986 היה הכתב לענייני צבא וביטחון של הג'רוזלם פוסט, במקביל היה עורך תורם ל-U.S.
News & World Report, כתב מיוחד של הניו ריפבליק ושל הסאנדיי טיימס הלונדוני בירושלים.
היה חבר הנהלת אגודת העיתונאים ירושלים.
משנת 1986 ועד 1989 שימש כעמית מחקר במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
בשנת 1990, הקים את כתב העת הדו-שבועי ג'רוזלם ריפורט ושימש כעורך ראשי משותף של המגזין במשך שמונה שנים.
לאחר שהקו המדיני של הג'רוזלם פוסט הפך מזוהה עם הימין השמרני, בעקבות רכישת העיתון בידי קבוצת "הולינג'ר" של איל העיתונות קונרד בלק, גודמן שכנעה קבוצה של עיתונאים בעיתון להצטרף אליו.
בשנת 1998 רכשה "הולינג'ר" גם את הג'רוזלם ריפורט שנקלעה לקשיים כספיים והוא פרש מהעיתון.
משנת 2000 שימש כעמית מחקר בכיר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.
גודמן גר בירושלים עם אשתו וארבעת ילדיו.
הירש ליב גורדון (26 בנובמבר 1896, דוגאלישוק ליטא – 20 בינואר 1969, ניו יורק ארצות הברית) היה חניך ישיבות ליטא (וולוז'ין, סלבודקה ולידא), רופא, פסיכיאטר, נשיא הסתדרות הרופאים היהודים בארצות הברית, מומחה לכתב חרטומים, פובליציסט, איש חינוך, קצין גבוה בצי ארצות הברית, ובעל עשרה תארים אקדמאים, מתוכם שישה תוארי דוקטור.
נולד בכ"א בכסלו ה'תרנ"ז, לרב אליהו גורדון ששימש ברבנות בווילנה ובניו יורק, ולמלכה לבית קצנלבוגן – צאצאית למשפחת המהר"ם מפדבא.
אביו נתן לו את השם הירש לייב, על שמו של הנצי"ב מוולוז'ין שהיה רבו.
בהיותו בן תשע שנים נשלח ללמוד בישיבת סלבודקה אצל רבי ברוך בר ליבוביץ.
את לימודיו התורניים המשיך בישיבת לידא, אצל הרבנים יצחק יעקב ריינס ושלמה פוליצ'ק, ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין אצל רבי רפאל שפירא.
מאוחר יותר למד בבית המדרש הגבוה לחכמת ישראל – ישיבתו של רב צעיר, באודסה, שם התגורר בחדר דל ועזוב, וסבל עוני ומחסור.
באודסה למד מפיהם של רבי חיים טשרנוביץ (רב צעיר), המשורר חיים נחמן ביאליק, פרופ' יוסף קלוזנר, הרב ד"ר ישראל אברהם רבין, וחוקר התלמוד שלום (בן יחזקאל) אלבק.
בשנת 1914 סיים את לימודיו באודסה ונסע לארץ ישראל, שם עבד כפועל בפרדס בפתח תקווה.
ולאחר מכן החל להשתלם בטכניון בחיפה.