tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות קזחסטן 2019 נערכו בקזחסטן ב-9 ביוני 2019. אלה הבחירות הראשונות לנשיאות מאז 1991, שבהן השתתף נשיא קזחסטן האחרון, נורסולטן נזרבייב.
נשיא קזחסטן המכהן, קאסים-ג'ומארט טוקאייב, ניצח בבחירות ברוב של כ-70%.
נורסולטן נזרבאייב נבחר לכהונה חמישית כנשיא בבחירות 2015. הוא היה צפוי לרוץ שוב ב-2020, אך התפטר במרץ 2019, הקובע כי יושב ראש הסנאט קאסים-ג'ומארט טוקאייב ימשיך לכהן כנשיא עד 2020. עם זאת, בחודש אפריל הודיע טוקאייב כי הבחירות המוקדמות יתקיימו בחודש יוני, כדי למנוע "חוסר ודאות פוליטית".
נשיא קזחסטן נבחר באמצעות מערכת בעלת שני סבבים; אם אף מועמד לא יקבל את רוב קולות ההצבעה בסיבוב הראשון, יתקיים סבב שני בין שני המועמדים המובילים.
תשעה מועמדים פנו לוועדת הבחירות המרכזית.
עם זאת, מאוחר יותר מועמד אחד פרש ממועמדותו.
מועמד אחד נפסל משום שלא היה לו מספיק ידע על השפה הקזחית.
טולאוטאי רחימבקוב (מפלגת איול), יו"ר מועצת המנהלים של "המרכז הלאומי לחקר המדע והחינוך".
אמירג'אן קוסאנוב (אול טגדירי), עיתונאי.
ג'מביל אחמטבקוב (מפלגת העם הקומוניסטית), חבר המג'יליס הקזחי, הבית התחתון של הפרלמנט.
הבחירות לנשיאות סוריה התקיימו ב-26 במאי 2021. בבחירות התמודד נשיא סוריה בשאר אל-אסד מול שני מועמדים אנונימיים, והמערב אינו מכיר בחוקייתם.
הבחירות נתקיימו בשנה האחת עשרה למלחמת האזרחים בסוריה, וכתוצאה מכך המדינה עדיין נותרה חלוקה בין פלגים שונים.
נכון לשנת 2021, סוריה נותרה מדינת הפליטים הגדולה ביותר עם 6.6 מיליון פליטים שנמלטו מהמדינה מראשית הסכסוך.
בשאר אל-אסד – נשיא סוריה המכהן.
מחמוד אחמד מארי – ראש מפלגת האופוזיציה האיחוד הסוציאליסטי הערבי הדמוקרטי
עבדאללה סאלום עבדאללה – סגן שר לשעבר ממפלגת SUP
לקראת הבחירות הגישו עוד 50 אזרחי-סוריה, מלבד הנשיא המכהן בשאר אל-אסד, את מועמדותם בבחירות.
אך, הצגת מועמדות דורשת 35 חתימות של חברי פרלמנט ולפיכך רק שני מועמדים מלבד הנשיא, אושרו להתמודד.
על פי סוכנות הידיעות הממלכתית, האספה העממית אישרה להזמין נציגי פרלמנטים של מדינות אלה לפקח על תהליך הבחירות: אלג'יריה, עומאן, מאוריטניה, רוסיה, איראן, ארמניה, סין, ונצואלה, קובה, בלארוס, דרום אפריקה, אקוודור, ניקרגואה ובוליביה.
ארגון הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים אמר כי הבחירות הן "בלתי חוקיות ופארסה".
המועצה הלאומית של סוריה אמרה כי "בחירות לגיטימיות יהיו בסוריה רק כאשר פושע המלחמה בשאר אל-אסד לא ישתתף." ארגון הוועדה החוקתית הסורית אמר, כי הבחירות הן בלתי חוקיות: "נכון לעכשיו אין סביבה בטוחה ונייטרלית, המאפשרת לכלל הסורים לממש את זכות הבחירה."
האיחוד הסוציאליסטי הדמוקרטי הערבי דחה את הלגיטימיות של הבחירות, ואף דחה קשר למועמד מחמוד אחמד מארי, ואמר כי מארי סולק מהמפלגה בשנת 2013.
המועצה הדמוקרטית הסורית השולטת בצפון מזרח סוריה, הצהירה כי "לא נהיה חלק מתהליך הבחירות לנשיאות לא נשתתף בהן."
הבחירות לנשיאות סוריה נערכו ב-3 ביוני 2014. הבחירות התקיימו על רקע מלחמת האזרחים בסוריה, שהחלה שלוש שנים לפני כן.
כתוצאה מהמלחמה הייתה למדינה אוכלוסיית הפליטים הגדולה בעולם בזמן הבחירות, כאשר ההצבעה לפליטים במדינות זרות מסוימות החלה בשגרירויות סוריה מספר ימים לפני ההצבעה בסוריה.
ארגוני האופוזיציה הסוריים החרימו את הבחירות וההצבעה לא התקיימה בחלקים גדולים של סוריה שהיו בשליטת המורדים.
האזורים שבשליטת המיליציה הכורדית גם לא אפשרו הצבעה בגלל סירוב הממשלה להכיר בתביעתם לאוטונומיה אזורית, אם כי אנשים מסוימים נסעו לאזורים שבשליטת הממשלה להצביע.
בשנת 2011, החלה מלחמת האזרחים בסוריה שסיווגה את האוכלוסייה במידה רבה, על רקע דתי, עדתי או אתני.
המרכז הסורי לזכויות אדם בבריטניה קובע כי עד 2014 המלחמה גבתה למעלה מ-150,000 הרוגים.
כ-7 מיליון שליש מאוכלוסיית המדינה (המונה כ-23 מיליון) נעקרו מבתיהם, מהם 2.5 מיליון שנמלטו במדינות זרות.
דובר מזכ"ל האו"ם באן קי-מון הזהיר כי על רקע מלחמת האזרחים הסורית והעקירה הגדולה של אזרחי סוריה, "בחירות כאלה אינן תואמות את המכתב והרוח של ועידת ז'נבה" והן "יפגעו בסיכויים של פתרון פוליטי עם האופוזיציה.
בכל זאת נמשיך לחפש ולבנות על כל פתח לפתרון לטרגדיה בסוריה." המורדים הסוריים ומפלגות האופוזיציה סירבו להשתתף בשיחות השלום אלא אם אסד יודח מהשלטון ונאסר עליו כל תפקיד מנהיגי עתידי.
שיחות השלום נכשלו לפני שהן התחילו משום שמה שנועד להיות משא ומתן הפך לאולטימטום בלבד.
ההפסקה של שיחות השלום עמדו בניגוד מוחלט למטרות המוצהרות של האו"ם לפתרון הסכסוך.
2.5 מיליון הפליטים ויכולתם להצביע הביאו לכמה מחלוקות סביב הבחירות הללו.
מאות אלפי פליטים שלא עזבו את סוריה באופן רשמי באמצעות מעברי-גבול הוצאו ממספר הבוחרים.
בביירות, לבנון, שארחה כ-1,100,000 פליטים סורים, הכבישים היו משותקים בגלל מספרם העצום של פליטים סורים וגולים סורים שכבר התגוררו בלבנון שרצו להצביע בשגרירות סוריה.
הנשיא המכהן בשאר אל-אסד ממפלגת בעת'
הבחירות לנשיאות סוריה נערכו ב-27 במאי 2007. לאחר שמועצת העם אישרה פה אחד, להציע את מועמדותו של בשאר אל-אסד כמועמד יחיד, נערכה הצבעה בעד ונגד.
בשל שינוי החוקה זוהי מערכת הבחירות האחרונה בסוריה שנערכה בשיטה זו.
הבחירות לנשיאות צרפת 2022 התקיימו ב־10 באפריל 2022. הבחירות התקיימות בשיטת שני סיבובים כאשר הסיבוב הראשון נערך ב-10 באפריל.
בגלל ששום מועמד לא השיג לפחות 50% מהקולות, שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר, הנשיא המכהן עמנואל מקרון ומארין לה פן, התמודדו בסיבוב שני שנערך ב־24 באפריל 2022. עמנואל מקרון, ניצח בפעם השנייה ברציפות, לראשונה מאז 2002 אז זכה הנשיא המכהן ז'אק שיראק.
לאחר הבחירות לנשיאות ב-2017, הרפובליקנים (LR) שלחו לחבריה שאלון בנושא "התבססות" המפלגה; מתוך 40,000 המשיבים, 70% הצביעו נגד פריימריז פתוחים כדי לקבוע את מועמד המפלגה.
במסמך מ-17 באוקטובר 2017, המפלגה הסוציאליסטית (PS) ציינה כי המימון של הקמפיין לנשיאות ב-2022 לא הובטח למרות "שינוי מבנה כלכלי" אך עדיין תכננה להוציא 12,000,000 אירו, המקסימום המותר על פי חוק לפני הסיבוב הראשון.
על פי הדיווח, הנהגת המפלגה שקלה ברצינות את האפשרות שלא להציג מועמד סוציאליסט ב-2022.
מארין לה פן, נשיאת האיחוד הלאומי (RN), הודיעה ב-16 בינואר 2020 שהיא תתמודד בבחירות.
בעבר התמודדה בבחירות 2012 לנשיאות ובבחירות לנשיאות ב-2017 כמועמדת של המפלגה, שאז נקראה החזית הלאומית.
היא הגיעה למקום השלישי ב-2012 עם 17.9% מהקולות בסיבוב הראשון, ולמקום השני ב-2017 עם 21.3% מהקולות בסיבוב הראשון ו-33.9% מהקולות בסיבוב השני.
לה פן נבחר לאספה הלאומית של הבחירות לבית המחוקקים החמש עשרה של צרפת ב-2017.
ז'אן לאסאל, שהתמודד בבחירות לנשיאות 2017 תחת הרזיסטונים, הגיע למקום השביעי עם 1.2% מהקולות, הודיע כי יתמודד שוב.
בשנת 2020 הקים מפלגה פוליטית חדשה בשם "Valeur Absolue" והודיע על כוונתו להיכנס למירוץ לנשיאות.
ב-8 בנובמבר 2020, הודיע ז'אן-לוק מלנשון, מייסד מפלגת צרפת בלתי כנועה (LFI) כי הוא יתמודד בבחירות.
בתפקידו הקודם הוא התמודד בבחירות 2012 לנשיאות עבור גוש השמאל והגיע למקום הרביעי עם 11.10% מהקולות בסיבוב הראשון, ובבחירות 2017 לנשיאות עבור "צרפת בלתי כנועה" שהגיע למקום הרביעי שוב עם 19.58% מהקולות בסיבוב הראשון.
נבחר לאספה הלאומית של הבחירות לבית המחוקקים החמש עשרה ב-2017.
+מועמד\תמשרות פוליטיותסמל הקמפייןפרטיםעמנואל מקרוןנשיא מפלגת
נשיא צרפת מאז 2017המועמד הצעיר ביותר מבין המועמדים ושר האוצר לשעבר.
התפטר מתפקידו בממשלה באוגוסט 2016.
שואף לבצע רפורמות בכלכלה וזוכה לתמיכת המרכז בצרפת משני צדיו.
בבחירות לנשיאות צרפת 2017 ניצח בסיבוב השני עם 66.6% ונבחר לנשיא צרפת.מארין לה פן נשיאת מפלגת
(מאז 2004)כאשר לה פן, עורכת דין במקצועה, התמודדה בבחירות לנשיאות צרפת 2012
היא הגיעה למקום השלישי עם 17.90% מהקולות, ולאחר פרישת אביה ז'אן-מארי לה פן החליפה אותו בראשות "החזית הלאומית".
תומכת בהגבלת הסחר עם אירופה ומדינות העולם.אריק זמורזמור הוא בעל דעות ימניות, מתנגד להגירה המאסיבית והבלתי מבוקרת לצרפת, זמור רואה באיחוד האירופי מתכון מובהק לגלובליזציה ולאיבוד זהויות, ומזהיר על הסכנות הכרוכות בהיעלמות הגבולות בין המדינות השונות בתוך האיחוד.
הוא מתנגד לאידאולוגיות המפותחות על ידי תנועות אנטי גזעניות, פמיניסטיות, ותנועות להט"ביות, ומסביר שיש להן כוונות זדוניות בדבר עתידה של החברה והזהות הצרפתית.
הוא תומך באנטי-אסלאם.נטלי ארטו דוברת תנועת
(מאז 2008)התמודדה לראשונה בבחירות לנשיאות צרפת 2012 ללא הצלחה משמעותית.
סגנית נשיאת המטרופולין של פריז רבתי
(משנת 2016)יאניק ז'אדוחבר הפרלמנט האירופאי
(משנת 2009)זכה להיות המועמד של אקולוגיה אירופית-הירוקים לבחירות לנשיאות 2017 אולם פרש מהמירוץ והעביר את תמיכתו בבנואה אמון.
זכה להיות המועמד של אקולוגיה אירופית-הירוקים גם לבחירות 2022.ז'אן לאסאלז'אן לוק מלנשוןפיליפ פוטו דובר המפלגה האנטי-קפיטליסטית החדשה
(מאז 2009)ואלרי פקרסנשיאת מפלגת Soyons libres (נהיה חופשיים)
(משנת 2015)מועמדת מטעם מפלגת הרפובליקנים.שרת המחקר והחדשנות ולאחר מכן השרה הממונה על התקציב תחת נשיאות ניקולא סרקוזיפביאן רוסלמזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של צרפת
נציג מחוז נור בהאספה הלאומית
מועמד מפלגה סיבוב ראשון סיבוב שני קולות % קולות % עמנואל מקרון הרפובליקה בתנועה!
בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-10 באפריל נטלו חלק 12 מועמדים, כמו בבחירות 2017 גם הפעם עלו לסיבוב השני עמנואל מקרון שזכה במקום הראשון עם 27.84% ומארין לה פן שזכתה במקום השני עם 23.15%.
ז'אן לוק מלנשון (צרפת בלתי-כנועה), אריק זמור (כיבוש מחדש) וואלרי פקרס (הרפובליקנים) סיימו במקומות השלישי, הרביעי והחמישי, בהתאמה.
אחוז ההצבעה בסיבוב הראשון היה נמוך בהשוואה לבחירות 2017, כאשר אז הצביעו 77.77% מבעלי זכות הבחירה לעומת 73.69% בבחירות אלו.
בסיבוב השני עמנואל מקרון זכה בניצחון ברוב של 58.54% מקולות הבוחרים, ב-77 מחוזות צרפת מתוך 101 המחוזות ובכך התמנה לנשיא צרפת.
על אף הפסדה, לה-פן רשמה הישג עבור הימין הקיצוני בצרפת, היא גרפה 41.46% מקולות הבוחרים והגדילה למעשה את כוחו של הימין הקיצוני בצרפת לאחר שבבחירות הקודמות זכתה ל-33%.
אחוז ההצבעה בסיבוב השני ירד ועמד על 71.99% לעומת 74.62% בסיבוב השני ב-2017. שיעור ההצבעה בבחירות אלו הוא הנמוך ביותר מאז בחירות 1969.
הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית נערכו ב-9 במרץ 2022. נשיא קוריאה הדרומית, לפי חוקת המדינה, נבחר לכהונה בת חמש שנים ואינו יכול לרוץ לבחירות לקדנציה שנייה.
עקב כך, הנשיא המכהן, מון ג'יאה-אין, לא היה יכול להתמודד לכהונה נוספת.
שלושת המועמדים הבולטים בבחירות היו: לי ג'יאה-מיונג מהמפלגה הדמוקרטית (מפלגת השלטון שהריצה את מון ג'יאה-אין לנשיאות ב-2012 ו-2017), יון סוק-יאול ממפלגת כח העם וסים סאנג-ג'ונג ממפלגת הצדק, שעל פי הסקרים סיכוייה להיבחר לא היו ריאליים.
המפלגה הדמוקרטית נושאת מצע שנע בין ליברליזם וליברליזם חברתי לפופוליזם.
מפלגת כח העם נושאת מצע הדוגל בשמרנות חברתית וליברליזם כלכלי כאשר גם בה ניכר פלג פופוליסטי.
מפלגת הצדק נושאת מצע של סוציאליזם דמוקרטי ופרוגרסיביזם.
שתי המפלגות הבולטות בבחירות הן הדמוקרטית וכח העם.
מועמד המפלגה הדמוקרטית, לי ג'יאה-מיונג, כיהן בעבר כראש עיריית סונגנאם ומושל מחוז קיונגי.
מועמד מפלגת כח העם יון סוק-יאול כיהן בעבר בתפקיד התובע הכללי של קוריאה תחת הנשיא מון.
הבחירות התקיימו במהלך שיא גל התפרצות של מגפת הקורונה בקוריאה הדרומית.
לאחר ספירת 95% מהקולות, הוכרז כי יון סוק-יאול, מנהיג האופוזיציה, ניצח בבחירות.
הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית 2017 נערכו ב-9 במאי אותה השנה והיו בחירות בזק בעקבות הדחתה של הנשיאה המכהנת פאק גון-הייה לאחר שהתפרסמו פרשות שחיתות שלטונית בצמרת ההנהגה המדינית בראשות הנשיאה.
במקור, אלמלא ההדחה, נועדו הבחירות להתקיים ב-20 בדצמבר.
הבחירות הובילו למהפך פוליטי כאשר הסיעה השמרנית, מפלגת חירות לקוריאה, מפלגתה של הנשיאה המודחת פאק, קרסה בסקרים בעקבות פרשת השחיתות.
במקביל, המפלגה הדמוקרטית, הסיעה הליברלית הגדולה, בראשות מון ג'יאה-אין, ניצחה בפער גדול על האופוזיציה המפולגת.
בעקבות המפלה בבחירות הסיעות השמרניות באספה הלאומית התאחדו להקמת מפלגת כח העם.
הבחירות לנשיאות צרפת נערכו ב-5 בדצמבר 1965, והסיבוב שני נערך ב-19 בדצמבר.
אלו היו הבחירות הישירות לנשיאות הראשונות מאז הרפובליקה השנייה ב-1848. הציפייה הציבורית הייתה שהנשיא המכהן שארל דה גול ייבחר בקלות, אך במפתיע רבים הצביעו לפרנסואה מיטראן.
אחוז ההצבעה עמד על כ-84%.
למרות שניהל קמפיין מעט דל, דה גול ניצח בסיבוב הראשון בלמעלה משלושה מיליון קולות.
עם זאת, הוא קיבל פחות מ-50% ולכן התקיים סיבוב שני ב-19 בדצמבר.
דה גול מינה שנית ז'ורז' פומפידו לראשות הממשלה, אך החליט לבצע שינוי בקבינט.
בין השאר הוא פיטר את שר הכלכלה ואלרי ז'יסקר ד'אסטן.
הבחירות לנשיאות צרפת 1969 נערכו בשני סבבים: ב-1 ביוני וב-15 ביוני.
הם התרחשו עקב התפטרותו של הנשיא שארל דה גול ב-28 באפריל 1969. אחוז ההצבעה עמד על 77.59% בסבב הראשון לעומת 68.85% בסבב השני.
בבחירות ניצח ראש הממשלה לשעבר ז'ורז' פומפידו מן המפלגה הגוליסטית.
הוא היה פופולרי מאוד בקרב הבוחרים השמרנים בשל הצמיחה הכלכלית כשהוביל את הקבינט (1962–1968) ותפקידו ביישוב משבר מאי 68.
הבחירות לנשיאות צרפת נערכו בשני סבבים במהלך מאי 1974: הראשון ב-5 במאי, ואילו השני ב-19 במאי.
בחירות אלו התקיימו לאחר מותו של הנשיא ז'ורז' פומפידו.
בבחירות ניצח ואלרי ז'יסקר ד'אסטן את פרנסואה מיטראן מהמפלגה הסוציאליסטית ב-1.6% מהקולות.
הפרש צמוד זה הופך את מערכת בחירות זו לצמודה ביותר בתולדות צרפת.
אחוז ההצבעה עמד על כ-84.2% בסבב הראשון ועל כ-87.33% בסבב השני.
פומפידו נבחר לכהן כנשיא צרפת לכהונת בת שבע שנים בבחירות לנשיאות שנערכו ב-1969. עם זאת, הוא מת בתפקידו ב-2 באפריל 1974, והבוחרים הצרפתים נקראו לבחור את מחליפו.
בצד השמאלי של המפה הפוליטית, המפלגה הסוציאליסטית (PS), המפלגה הקומוניסטית הצרפתית (PCF) ותנועות שמאל נוספות התאחדו מאחורי פרנסואה מיטראן.
בנוסף על שני המועמדים הבולטים, התמודדו גם ז'אק שבאן-דלמאס וז'אן-מארי לה פן.
לראשונה בתולדות הבחירות לנשיאות צרפת, אורגן עימות טלוויזיוני.
מיטראן הציג את המתחרה שלו כמייצג של האליטות הלא-הוגנות, בעוד שז'יסקר ד'אסטן ביקר את יריבו כ"איש העבר".
אחוז ההצבעה הגיע לשיא של למעלה מ-87% וז'יסקר ד'אסטן נבחר בהפרש של 424,599 קולות בלבד.
הוא מינה את שיראק לראש הממשלה.
הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 1981 נערכו בשני סבבים: ב-26 באפריל וב-10 במאי.
הנשיא לשעבר פרנסואה מיטראן ניצח את הנשיא המכהן, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן ובכך הפך לנשיא הסוציאליסט הראשון של הרפובליקה החמישית.
אחוז ההצבעה עמד על כ-81.09% בסבב הראשון אל מול 85.85% בסבב השני.
הבחירות לנשיאות נערכו בצרפת ב-24 באפריל וב-8 במאי 1988. אחוז ההצבעה עמד על כ-81.3% בסבב הראשון, לעומת 84% בסבב השני.
בשנת 1981 נבחר מנהיג המפלגה הסוציאליסטית, פרנסואה מיטראן, לנשיאות ובמקביל השמאל ניצח בבחירות לקונגרס.
עם זאת, בשנת 1986 הימין חזר לשלוט בקונגרס.
הנשיא מיטראן נאלץ למנות את ז'אק שיראק השמרני לעמוד בראשות הממשלה.
שיראק הוביל את מדיניות הפנים בעוד שהנשיא התמקד במדיניות החוץ והביטחון.
הקבינט של שיראק דגל במדיניות ליברלית-שמרנית, בהורדת מיסים ובהפרטת חברות ציבוריות.
בסופו של דבר פרנסואה מיטראן נבחר מחדש לנשיאות ואילו ז'אק שיראק התפטר מראשות הקבינט.
הוא הוחלף על ידי מישל רוקארד.
שיראק הפך לנשיא לאחר שניצח בבחירות 1995.
הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 1995 נערכו בשני סבבים: 23 באפריל וב-7 במאי 1995.
הנשיא הסוציאליסטי פרנסואה מיטראן (שכיהן מאז 1981) לא התמודד לכהונה שלישית.
זאת לאור גילו המבוגר, מצבו הבריאותי והמצב הפוליטי של מפלגתו, שהפסידה בבחירות לקונגרס.
המועמדים המובילים שהעפילו לסיבוב השני היו ליונל ז'וספן וז'אק שיראק.
ז'אן-מארי לה פן מהאיחוד הלאומי הגיע למקום השלישי עם 15% מהקולות.
סיסמת הקמפיין של שיראק הייתה "La France pour tous" ("צרפת לכולם") לעומת "הצבעה ברורה לצרפת צודקת יותר" של ג'וספין.
הבחירות לנשיאות צרפת קובעות מי יכהן כנשיא צרפת וכנסיך-שותף של אנדורה.
כיום, הבחירות מתקיימות אחת לחמש שנים (בעבר שבע), ומתקיימות תמיד ביום ראשון.
מאז 1965 הנשיא נבחר בהצבעה עממית ישירה.
מערכת בחירות אחת בלבד התרחשה בצרפת במהלך הממשלה הידועה בשם הרפובליקה הצרפתית השנייה (1848–1851).
הבחירות נערכו בשנת 1848. הנשיא נבחר בהצבעה עממית ישירה.
15 מערכות בחירות לנשיאות צרפת התרחשו במהלך תקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית (1870–1940).
על פי חוקת צרפת מ-1875, הנשיא נבחר ברוב מוחלט של הקולות על ידי שני בתי הפרלמנט שהתאספו באספה הלאומית.
שתי מערכות בחירות נערכו בצרפת במהלך הרפובליקה הצרפתית הרביעית (1946–1958).
הנשיא נבחר על ידי הקונגרס של הפרלמנט הצרפתי, ישיבה משותפת של שני בתי הפרלמנט הצרפתי (האספה הלאומית ומועצת הרפובליקה).
בצרפת התקיימו 12 מערכות בחירות לנשיאות מאז הקמת הרפובליקה הצרפתית החמישית ב-1958.
במקור הנשיא נבחר על ידי אספת בחירות שכללה את חברי הפרלמנט, המועצות הכלליות והאספות של השטחים שמעבר לים, וכן את הנציגים הנבחרים של המועצות העירוניות.
אספת בחירות זו כללה כ-80,000 חברי מועצת מחוז וערים (שנבחרו באופן מקומי).
בעקבות הרפורמה החוקתית בנובמבר 1962 (החוקה מ-6 בנובמבר), שקודמה על ידי הנשיא דה גול, הנשיא נבחר ישירות על ידי תושבי צרפת בשני סיבובים.
עד למשאל העם החוקתי ב-24 בספטמבר 2000, הנשיא נבחר לכהונה של שבע שנים מאז 1958. עם הצלחת משאל העם, הכהונה צומצמה לחמש שנים.
לכן כשהמנצח בבחירות 2002, ז'אק שיראק, נכנס לתפקידו כנשיא, הבחירות הבאות נקבעו ל-2007 ולא ל-2009.
נכון לעכשיו, נשיא הרפובליקה הצרפתית נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים בבחירות של שני סיבובים לפי סעיף 7 לחוקה: אם אף מועמד לא יזכה ברוב מוחלט (50%, כולל פתקים לבנים וקולות לא-כשרים) של הקולות בסיבוב הראשון, הסיבוב השני יתקיים כעבור שבועיים בין שני המועמדים שקיבלו את מרב הקולות.
החל מ-2022, כל מערכת בחירות תעבור לסיבוב שני, גם אם אחד המועמדים קיבל יותר ממחצית הקולות.
הבחירות האחרונות התקיימו ב-2022, כאשר הסיבוב הראשון נערך ב-10 באפריל והסיבוב השני ב-24 באפריל.
הבחירות לנשיאות פולין נערכו ב-28 ביוני 2020. מאחר שאף מועמד לא קיבל רוב של הקולות בסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני ב-12 ביולי, שבו התמודדו הנשיא המכהן אנדז'יי דודה, בתמיכת חוק וצדק, מול סגן יושב ראש המצע האזרחי וראש עיריית ורשה רפאל צ'אסקובסקי.
לפי תוצאות הסיבוב השני שהוכרזו על ידי ועדת הבחירות הלאומית (PKW) ב-13 ביולי, ניצח דודה עם 51.03% מהקולות, לעומת 48.97% שהצביעו לצ'אסקובסקי.
סבב ההצבעה הראשון היה אמור להתקיים ב-10 במאי 2020, אך נדחה עקב מגפת הקורונה בפולין.
תאריכי ההצבעה המעודכנים הוכרזו ב-3 ביוני על ידי מרשל הסיים, אלז'בייטה ויטק.
לפי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, הטלוויזיה הפולנית הציבורית "כשלה בחובתה המשפטית לספק סיקור מאוזן וחסר פניות" ו"פעלה ככלי בקמפיין של הנשיא המכהן".
נשיא פולין נבחר ישירות באמצעות הצבעה בשני סבבים לכהונה של כחמש שנים, עם מגבלה של כשתי כהונות.
כהונתו הראשונה של אנדז'יי דודה הסתיימה ב-6 באוגוסט 2020, ולאחר הבחירות הושבע בשנית בפני הפרלמנט של הרפובליקה הפולנית.
בהתאם להוראות החוקה, הנשיא חייב להיבחר ברוב מוחלט של הקולות הכשרים.
אם אף מועמד לא הצליח לעבור את הרף הזה בסיבוב הראשון, יתקיים סבב הצבעה שני עם שני המועמדים שהובילו בסבב הראשון.
המועמדים חייבים להיות אזרחים פולנים, בני 35 לפחות ביום הסיבוב הראשון, ולאסוף לפחות 100,000 חתימות של בוחרים עד 10 ביוני 2020 בחצות.
הקלפיות נפתחו ביום הבחירות בשעה 07:00 (לפי שעון הקיץ של מרכז אירופה) ונסגרו בשעה 21:00.
קיום הבחירות בעת שיא המגפה עורר מחלוקת רבה בין מועמדים רבים, משפטנים, ואף פוליטיקאים מהממשלה המכהנת.
כמענה, הוצע להאריך את כהונתו של הנשיא בשנתיים, הצעה שנתמכה על ידי שר הבריאות, לוקאש שומובסקי.
הצעה זו נדחתה על ידי האופוזיציה.
מפלגת האופוזיציה הראשית, המצע האזרחי, הציעה כי הבחירות יתקיימו במאי 2021. גם מפלגת השלטון השמרנית חוק וצדק ביקשה לשנות את כללי הבחירות ולארגן את הבחירות בהצבעה בדואר בלבד.
שינוי כללי הבחירות פחות משישה חודשים לפני מועדן נקבע כבלתי חוקתי על ידי בית הדין החוקתי בשנת 2011.
מכיוון שלא היה ניצחון מוחלט בסיבוב הראשון, עלו שני המועמדים הבולטים – אנדז'יי דודה ורפאל צ'אסקובסקי לסיבוב השני.
בסיבוב השני התנהל מרוץ צמוד בין דודה לצ'אסקובסקי.
בסופו של דבר דודה ניצח ב-51%.
לאחר סיום ההצבעה, אנדז'יי דודה הזמין את רפאל צ'אסקובסקי לארמון הנשיאות כדי "ללחוץ ידיים" ו"לסיים את הקמפיין".
צ'אסקובסקי דחה זאת וטען כי הוא מוכן להיפגש לאחר פרסום התוצאות הרשמיות.
למחרת בירך צ'אסקובסקי את דודה על ניצחונו.
הבחירות לנשיאות צ'כיה נערכו בינואר 2023, והביאו לבחירתו של פטר פאבל.
הנשיא המכהן מילוש זמאן לא יכל להתמודד בשל הגבלת כהונתו.
הסיבוב הראשון התקיים ב-13 וב-14 בינואר.
פטר פאבל, לשעבר יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו, התמודד כעצמאי במצע פרו-מערבי ופרו-אירופי והיה אחד משלושה מועמדים שנתמכו על ידי ברית המרכז-ימין השלטת.
הוא ניצח בסיבוב הראשון של הבחירות עם 35.40% מהקולות, יותר מאנדריי באביש, ראש ממשלת צ'כיה לשעבר שהתמודד כמועמד ANO 2011, שסיים שני עם 34.99% מהקולות.
באביש התנגד למעורבות צ'כית במלחמת אוקראינה–רוסיה ויש שייחסו לו רטוריקה פופוליסטית.
לקראת הסיבוב השני, פאבל נתמך על ידי רוב המועמדים שהפסידו בסיבוב הראשון ועל ידי ראש הממשלה המכהן פטר פיאלה, בעוד שבאביש נתמך על ידי המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה ומהנשיא היוצא זמאן.
הסיבוב השני נערך ב-27 וב-28 בינואר.
פאבל ניצח בסיבוב השני את באביש עם 58.33% מהקולות.
הוא נכנס לתפקידו ב-9 במרץ 2023. באביש הודה בתבוסה ובירך את פאבל.
אחוז ההצבעה בסיבוב השני היה קצת מעל 70%, הגבוה ביותר בתולדות הבחירות הישירות לנשיאות בצ'כיה והגבוה ביותר בכל הבחירות הארציות בצ'כיה מאז 1998.
תוצאת הבחירות נתפסה כסימן לתמיכה במערב בהקשר של המלחמה באוקראינה, ויש שציפו שתוצאות הבחירות יחזקו את קשרי צ'כיה עם האיחוד האירופי וארצות הברית.
בקיץ 2019, מנהיגי המפלגה הדמוקרטית האזרחית באופוזיציה, מפלגת הפיראטים, המפלגות KDU-ČSLו-TOP 09 וראשי ערים ופוליטיקאים עצמאיים נפגשו כדי לדון במועמד משותף אפשרי.
המועמד המדובר ביותר היה הגנרל בדימוס פטר פאבל.
שמות אחרים כללו את מירוסלבה נמקובה וורה ג'ורובה.
גם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית הוזמנה לפגישה אך סירבה מכיוון שתכננה לתמוך ביוסף סטרדולה, נשיא הקונפדרציה הבוהמית-מורבית של האיגודים המקצועיים.
פאבל השיק יוזמה בשם "חזקים ביחד" באפריל 2020, שמטרתה לסייע במאבק כנגד מגפת הקורונה, בדגש על גיוס תרומות לעובדי מערכת הבריאות.
מספר פרשנים פוליטיים טענו כי היוזמה היא למעשה השקת הקמפיין לנשיאות של פאבל, בהשוואה לקמפיין של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. פאבל עצמו טען ביולי 2021 שהוא מתכנן להתמודד על הנשיאות ומכין את הקמפיין שלו.
הבחירות לחקיקה של 2021 הביאו לתבוסה עבור מפלגת "ANO 2011" ולרוב למפלגות האופוזיציה בבית הנבחרים הצ'כי.
התוצאות עוררו ספקולציות כי באביש עשוי להתמודד על הנשיאות בעקבות תבוסתו בבחירות לפרלמנט.
ב-27 ביוני 2022 נקבע מועד הבחירות ל-13 ו-14 בינואר 2023, כאשר הסיבוב השני נקבע ל-27 ו-28 בינואר במידת הצורך.
פאבל אישר את כוונתו להתמודד ב-29 ביוני 2022, ואמר כי ישיק את הקמפיין שלו באופן רשמי באוגוסט 2022. פאבל הצהיר שהוא רוצה לנצח בבחירות כדי שצ'כיה לא תצטרך להתבייש על ידי נשיאה.
פאבל הכריז רשמית על מועמדותו ב-6 בספטמבר 2022 כשהשיק את הקמפיין שלו, עם הסיסמה "בואו נחזיר סדר ושלום לצ'כיה".
ב-27 בספטמבר הודיע פאבל שאסף 55,000 חתימות הנדרשות להתמודדות.
ב-30 באוקטובר באביש הכריז על מועמדותו כמועמד מפלגתו.
כתגובה, פאבל טען שמועמדותו של באביש הייתה צפויה.
הוא הוסיף כי באביש יפיח חיים חדשים בוויכוחים אך כי מועמדותו מהווה "איום על צ'כיה".
לאחר תוצאות הסיבוב הראשון, פאבל ובאביש עלו לסיבוב השני.
כמנצח הסיבוב הראשון, פאבל נחשב לפייבוריט בסיבוב השני.
הוא ארגן עצרות באוסטי נד לבם, אוסטרבה, ברנו ופראג, בהן השתתפו אלפי אנשים.
במסיבת עיתונאים לאחר פרסום התוצאות, באביש תקף את עברו של פאבל במפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה, והשווה אותו לוולדימיר פוטין.
מאוחר יותר הוא ניסה להציג את פאבל כמיליטנט החותר למלחמה.
במקביל, באביש פרסם שלטי החוצות הטוען כי לא יגרור את צ'כיה למלחמה.
אחוז ההצבעה בסיבוב הראשון עמד על כ-68.19%, לעומת 70.22% בסיבוב השני.
באביש הודה בתבוסה בנאום במטה שלו, ובירך את פאבל.
הוא הביע תקווה שפאבל יהיה "הנשיא של כולם".
גם ראש הממשלה פטר פיאלה שלח הודעת ברכה לפאבל.
הוא מתח ביקורת על הקמפיין של באביש במהלך הבחירות, וכינה אותו "המתועב ביותר בעידן החדש שלנו" ובירך על "סוף עידן באביש בארצנו".
הנשיא היוצא מילוש זמאן הביע תמיהה על היקף ניצחונו של פאבל, וטען כי מוקדם מדי "להספיד" את באביש.
הבחירות לנשיאות מצרים 2023 הן בחירות לתפקיד נשיא מצרים שהתקיימו ב-10 בדצמבר–12 בדצמבר 2023 הנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי התמודד וניצח בבחירות אלה מול 3 מתמודדים נוספים.
החל מ-8 ביוני 2014 מכהן א-סיסי כנשיא המדינה כאשר הכהונה הקצובה הייתה ל-4 אך זו שונתה וכעת היא עומד על 6 שנים, בבחירות שנערכו ב-2018 נבחר א-סיסי עם 97.11% מהקולות כאשר אחוזי ההצבעה היו נמוכים והגיעו ל-41% בלבד.
רבים מהמועמדים נגדו נפסלו או פרשו והבחירות נערכו אל מול מתמודד בודד שנחשב כפרו ממשלתי.
החוקה מצרית קובעת כי הליכי הבחירות לא יחלו מוקדם מ-120 ימים, לפני סיום כהונת הנשיא הנוכחית.
כמו כן קובעת החוקה כי תוצאות הבחירות לא יפורסמו מאוחר מ-30 ימים לאחר הבחירות.
המועמדים הבאים נרשמו ואושרו על ידי ועדת הבחירות:
חזאם עומר – יושב הראש של מפלגת העם הרפובליקנית הגיש את מועמדותו ב-13 באוקטובר.
עבד אל-פתאח א-סיסי – הנשיא המכהן הגיש את מועמדותו ב-7 באוקטובר.
עבד אל-סנאד ימאמה – יושב ראש מפלגת הוופד החדשה הגיש את מועמדותו ב-9 באוקטובר.
פריד זהראן – יושב ראש המפלגה הפוליטית הסוציאל-דמוקרטית הגיש את מועמדותו ב-8 באוקטובר.
מועמדים אחרים שהצהירו כי יתמודדו אך טרם אושרו
פואד בדרווי – חבר פרלמנט בעבר מטעם מפלגת הוופד החדשה.
אחמד אל-פאדלי – יושב ראש מפלגת השלום הדמוקרטי.
ג'מלה איסמעיל – יושבת ראש מפלגת החוקה המצרית, פרשה ב-11 באוקטובר.
אחמד טנטאווי – חבר פרלמנט לשעבר מטעם מפלגת הכבוד המצרית, נפסל בטענה כי לא קיבל את מספר החתימות המינימלי.
תומכי האופוזיציה במצרים טוענים כי הבחירות אינן חופשיות וניצחונו של א-סיסי מובטח.
מספר טענות עלו, בהן כי מכשיר הטלפון של מועמד האופוזיציה אחמד טנטאווי נפרץ וכי תמוכיו נתקלים בקשיים בהשגת חתימות ובהשתתפות הוגנת בבחירות.
הבחירות לנשיאות רומניה (2025) התקיימו ב-4 במאי 2025. בבחירות אלה אף מועמד לא קיבל רוב מוחלט, ונערך סיבוב בחירות שני כעבור שבועיים, ב-18 במאי.
שני המועמדים שעלו לסיבוב השני הם: ניקושור דן וג'ורג'ה סימיון.
לאחר הסיבוב השני, ב-26 במאי החל ניקושור דן את תפקידו בתור נשיא רומניה השישי.
הבחירות לנשיאות רומניה (2025) תוכננו במקום הבחירות לנשיאות רומניה (2024), שבוטלו לאחר קיום הסיבוב הראשון ולפני הסיבוב השני.
בסיבוב הראשון של הבחירות ב-2024 הגיע למקום הראשון מועמד מפתיע, קלין ג'אורג'סקו, מועמד עצמאי מהימין הקיצוני שהתבסס בעיקר על טיק טוק.
חשדות וממצאים, שהצביעו על מעורבות מדינה זרה לטובתו, הובילו לביטול הבחירות והתחלתן מחדש והוא נעצר.
במקומו הגיע מועמד אחר בעל דעות קיצוניות, ג'ורג'ה-ניקולאה סימיון.
מועמד זה התמודד מול ניקושור-דניאל דן, פרו-מערבי וליברלי.
הבוחרים שוקלים את העדפתם גם לפי יחסי המועמדים לנאט"ו, לקשרים עם האיחוד האירופאי ולמלחמה באוקראינה, מדינה בעלת גבול משותף עם רומניה.
ביום 22 במרץ 2025, בלשכת הבחירות המרכזית של רומניה, לאחר פרישתם של 13 מועמדים ודחיית מועמדותם של עוד 13, נקבעו סופית 11 המועמדים הכשרים וסדר הצגתם לציבור.
ארבעה מהמועמדים הם מועמדים עצמאיים בעוד שיתר השבעה הם מועמדים של מפלגה או של ברית פוליטית.
הצגת מועמדות לנשיאות עד 15 במרץ 2025
הרשמה להצבעה בדואר עבור אזרחים בחוץ לארץ עד 20 במרץ.
תחילת מערכת הבחירות ב-4 באפריל.
הצבעה מחוץ לרומניה בין 2 ל-4 במאי.
סיבוב הבחירות הראשון ברומניה ב-4 במאי.
סיבוב הבחירות השני מחוץ לרומניה בין הימים 16 ל-18 במאי.
סיבוב הבחירות השני ברומניה ביום 18 במאי עד שעה 21.00.
לקראת סיבוב הבחירות הראשון, אחת המועמדות, אלנה-ולריקה לסקוני, פרסמה תמונות בהן נראים כמה מהמועמדים האחרים, ניקושור-דניאל דן וויקטור-ויורל פונטה בחברתו של פלוריאן קולדאה, גנרל בדימוס בצבא רומניה.
שלושת האישים התכחשו למפגשים ושני הראשונים הגישו תלונה נגד לסקוני.
על הבחירות של הסיבוב הראשון מפקחים 159 משקיפים בינלאומיים מרחבי העולם וגם הסגל הדיפלומטי של כמה מהמדינות בעלות נציגות ברומניה.
לפי תוצאות הבחירות של הסיבוב הראשון עלו לסיבוב השני שני מועמדים, ג'ורג'ה-ניקולאה סימיון, מועמד הימין הקיצוני ונשיא מפלגת AUR וניקושור-דניאל דן, מועמד עצמאי פרו-אירופי שהוביל קמפיין שהתמקד במאבק בשחיתות.
בקרב אזרחי רומניה בישראל ניקושור דן קיבל את מרב הקולות.
במסגרת ראיון עיתונאי הצהיר סימיון, המועמד המוביל בסקרים, שאם יבחר לנשיא רומניה, ייזום משאל עם על העמדה לדין של מבטלי תוצאות הבחירות ב-2024 ובהתאם לתוצאות יהיה מוכן להתפטר מתפקיד הנשיא.
התוצאות עודכנו ביום 19 במאי בשעה 6:18. לפי התוצאות ניקושור דן ניצח בבחירות, כשקיבל 53.6% מקולות המצביעים (6,168,842 קולות) בעוד שהמתחרה, ג'ורג'ה סימיון, קיבל 46.4% מקולות המצביעים (5,339,053 קולות).
המועמד שהפסיד, סימיון, הכריז על ניצחונו עוד בליל הבחירות בציוץ בעמוד הטוויטר שלו, אך לאחר מכן הודה בניצחונו של ניקושור ובירך אותו.
אולם בהמשך, החליטו הוא ומפלגתו לערער על התוצאות ופנו לבית המשפט בבקשה לבטל את הבחירות.
בית המשפט העליון של רומניה דחה פה אחד את בקשתו וקבע כי טענותיו אינן מבוססות.
הבחירות לנשיאות דרום קוריאה עתידות להתקיים ב-3 ביוני 2025. הבחירות, שתוכננו במקור ל-3 במרץ 2027, נדחו לאחר הדחתו של יון סוק יאול.
התאריך הסופי נקבע בהתאם לדרישה בחוקת דרום קוריאה לקיים בחירות תוך 60 יום מרגע שמתפנה מושב הנשיאות, דבר שקרה לאחר החלטת בית המשפט החוקתי של קוריאה ב-4 באפריל לאשר את הדחתו של יון.
מאוחר יותר, אישרה הממשלה באופן רשמי כי תאריך הבחירות נקבע ל-3 ביוני.
בבחירות שנערכו, ניצח מועמד האופוזיציה הליברלי לי ג'יאה־מיונג, כשזכה בכ-51% מהקולות.
מאז הדמוקרטיזציה של דרום קוריאה והקמת הרפובליקה השישית, הבחירות הן הבחירות התשיעיות לנשיאות, הבחירות השניות לאחר הדחה נשיאותית, והראשונות שיתקיימו בשנה שונה מהשנה של התאריך המקורי.
בעקבות ההכרזה על משטר צבאי על ידי הנשיא יון סוק-יאול ב-3 בדצמבר 2024, האספה הלאומית הצביעה להדיחו ב-14 בדצמבר 2024, עם תמיכה של 204 מתוך 300 חברי הפרלמנט.
ב-4 באפריל 2025 בית המשפט החוקתי של קוריאה אישר את ההדחה, ותפקיד הנשיאות התפנה.
על פי החוקה בדרום קוריאה, יש לקיים בחירות לנשיאות תוך 60 יום מהרגע שתפקיד הנשיאות מתפנה.
ב-8 באפריל הודיע הנשיא בפועל האן דאק-סו כי הבחירות יתקיימו ב-3 ביוני 2025.
נשיא דרום קוריאה נבחר באמצעות בחירות בשיטה הרובנית, עם סבב אחד של הצבעה, לתקופה של חמש שנים.
נשיאים מכהנים ונשיאים לשעבר אינם זכאים להתמודד לבחירה מחדש.
בניגוד לבחירות לנשיאות הרגילות, בבחירות שנערכות לאחר הדחה הנשיא ייכנס לתפקידו מיד לאחר אישור התוצאות על ידי ועדת הבחירות הלאומית, ללא תקופת מעבר של חודשיים הנהוגה במקרים סטנדרטיים.
ועדת הבחירות הלאומית (NEC) פתחה את רישום המועמדים הראשוני ב-4 באפריל 2025, לאחר אישור הדחתו של יון.
ב-18 באפריל המפלגה הדמוקרטית קיימה את העימות הטלוויזיוני הראשון שלה וב-23 באפריל התקיים העימות השני.
במהלך הדיון, שלושת המועמדים דנו בהצעת תיקונים חוקתיים לקיצור משך תקופת הנשיאות וכן באפשרות לאפשר לנשיאים לכהן יותר מקדנציה אחת.
ב-27 באפריל המפלגה הכריזה רשמית על מינויו של לי ג'ה-מיונג כמועמד לנשיאות לאחר ניצחון ברוב בבחירות המקדימות.
לי ג'ה-מיונג, מנהיג המפלגה הדמוקרטית מאז 2022 וחבר האספה הלאומית כניסתו של לי למירוץ לנשיאות החלה כאשר ב-9 באפריל הודיע על התפטרותו מראשות המפלגה הדמוקרטית.
יום לאחר מכן הודיע על מועמדותו לנשיאות.
קמפיין הבחירות שלו מתמקד בהפחתת אי השוויון הכלכלי, עידוד צמיחה כלכלית באמצעות השקעות, וחיזוק הקשרים הדיפלומטיים בין דרום קוריאה, ארצות הברית ויפן.
מפלגת כוח העם קיימה פריימריז והכריזה על מועמדה הרשמי לנשיאות בוועידת המפלגה.
לאחר שלושה סבבי הצבעה, הוכרזה שר התעסוקה והעבודה לשעבר, קים מון-סו, כמועמד המפלגה.
לי נאק-יון רמז על הקמפיין לנשיאות בוועידה הלאומית לתיקון חוקתי שאורגנה על ידי המפלגה הדמוקרטית "העתיד החדש" .
בהמשך, ב-30 באפריל, יועץ הקמפיין של לי הודיע על מועמדתו באופן רשמי
ב-27 באפריל 2025, מפלגת "Rebuilding Korea" תמכה במועמדות לי ג'ה-מיונג מהמפלגה הדמוקרטית לנשיאות.
ב-1 במאי 2025, התפטר האן דאק-סו מתפקידו כנשיא בפועל וכראש ממשלת דרום קוריאה, בנימוק הצורך להציב "משימה חשובה, ולשאת באחריות גדולה יותר", והודיע על מועמדותו לנשיאות למחרת.
הבחירות לנשיאות פולין נערכו ב-18 במאי 2025. מכיוון שאף מועמד לא השיג יותר מ-50% מהקולות, התקיים סיבוב שני ב-1 ביוני 2025, ובו ניצח מועמד הימין השמרני, קרול נברוצקי.
הנשיא המכהן אנדז'יי דודה לא היה יכול להיבחר מחדש, בגלל הגבלת הכהונה הקיימת בחוק.
בבחירות הללו נרשם המספר הגבוה ביותר של מועמדים לנשיאות, 13, מספר שהיה רק פעם אחת נוספת בתולדות ההתמודדות, במהלך .
המועמד שנתמך על ידי הממשלה המכהנת, המכונה גם , הוא רפאל צ'אסקובסקי, ראש עיריית ורשה והמועמד השני בבחירות 2020, הוא הגיע למקום הראשון בסיבוב ההצבעה הראשון, ואחריו התייצב המועמד השמרני קרול נברוצקי, שעלה לסיבוב שני מול צ'אסקובסקי וניצח אותו.
נשיא פולין נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים בשיטת הצבעה בשני סיבובים; אם אף מועמד לא מקבל את רוב הקולות בסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני בין שני המועמדים המובילים.
נשיאים מכהנים לתקופת כהונה של חמש שנים ויכולים להיבחר מחדש פעם אחת.
כהונתו השנייה של אנדז'יי דודה מסתיימת ב-6 באוגוסט 2025, והנשיא הנבחר יישבע לתפקידו באותו יום, בפני הפרלמנט של הרפובליקה הפולנית (מושב משותף של הסיים והסנאט).
בדצמבר 2023, כתוצאה מהבחירות הפרלמנטריות בפולין (2023), החלה ממשלתו של דונלד טוסק, שכללה את מפלגות הקואליציה האזרחית, , ו, לשלוט במדינה.
לקואליציה של טוסק אין מספיק קולות כדי לעקוף מצב של וטו נשיאותי, הדורש 276 קולות.
מאז עלייתה של הקואליציה לשלטון, ננקטו צעדים לדה רגולציה בכלכלה, קיצוץ בהוצאות הרווחה ואיזון התקציב.
בעקבות הצעדים שנקט, התקשורת תייגה את טוסק כ"אילון מאסק הפולני".
הוא הואשם בכך שהעניק לגוגל מונופול על מגזר הבינה המלאכותית בפולין באמצעות הסכמים שחתם.
הקואליציה הורכבה ברובה ממפלגות מרכז או ימין מתון.
עם זאת, מפלגת השמאל החדש, שהייתה גם היא חלק מהקבינט, הניחה הצבעה בעד אי הפללה של הפלות.
הסיים דחה את ההצעה ביולי 2024. בעקבות התנגדות בתוך הקואליציה של חלק גדול ממפלגת העם הפולנית, ההצבעה נכשלה עם 218 קולות נגדה ורק 215 בעדה.
שםתפקיד/משרה אחרונהמפלגהנתמך על ידימרצה בבית הספר לכלכלה בוורשהעצמאיחברת הסיים וסנאטוריתעצמאיתהשמאל
גז'גוז' בראוןיו"ר מפלגת מ-2019, חבר הסיים, חבר הפרלמנט האירופי ומועמד לנשיאות ב-2015סניף טורון של ענף קויאווי-פומרני של KORWiNשימון הולובניהחבר הסיים מאז 2023, מנהיג מפלגת פולין 2050 ומועמד לנשיאות ב-2020
מנהיג מפלגת הפדרציה למען הרפובליקה מאז 2018, חבר הסיים ומועמד לנשיאות ב-2020הפדרציה למען הרפובליקה הפדרציה למען הרפובליקה
מנהיג מפלגת (RDiP) מאז 2023. עיתונאי ויוטיוברעצמאייו"ר מפלגת מאז 2022, חבר הסיים.
קרול נברוצקינשיא , מנהל מוזיאון מלחמת העולם השנייה ויו"ר מועצת מחוז שדלץ בגדנסקעצמאיהימין המאוחד
חברת הסיים וחברת הפרלמנט האירופי.
עיתונאיתעצמאיתלא מפלגתייםעיתונאי ויוטיוברעצמאירפאל צ'אסקובסקיראש עיריית ורשה וסגן יו"ר מפלגת המצע האזרחי, מועמד בסיבוב השני בבחירות לנשיאות 2020המצע האזרחי (פולין)הקואליציה האזרחית
מנהיג מפלגת אלטרנטיבה חברתיתמנהיג משותף של מפלגת וחבר בסיים
– חבר הפרלמנט האירופי ומנהיג מפלגות קונגרס הימין החדש ופולקזיט; פרש כדי לתמוך בגז'גוז' בראון.
קשישטוף אנדז'יי סיטקו - פרש כדי לתמוך במארק ווך.
קטז'ינה צ'יחוס - פרשה כדי לתמוך במארק ווך.
מנצן היה המועמד הראשון שהחל במערכת הבחירות ב-31 באוגוסט 2024, מה שגרר ביקורת והאשמות מצד פוליטיקאים ממפלגות אחרות על הפתיחה המוקדמת.
שימון הולובניה הכריז על מועמדותו ב-13 בנובמבר.
הקואליציה האזרחית בחרה את המועמד שלה בפריימריז ב-22 בנובמבר לאחר ששר החוץ קרא תיגר על המועמד המשוער, רפאל צ'אסקובסקי, שהיה מועמד לנשיאות גם ב-2020. לאחר הפריימריז, יו"ר המכון לזיכרון לאומי, קרול נברוצקי, אושר על ידי מפלגת החוק והצדק ב-24 בנובמבר כמועמד עצמאי רשמית, מכיוון שמעולם לא השתייך למפלגה פוליטית כלשהי.
התנהל מאבק משפטי סביב מימון הבחירות למפלגת חוק וצדק, לאחר שוועדת הבחירות הלאומית קבעה כי הדו"ח הכספי של המפלגה לקראת הבחירות לפרלמנט ב-2023 פגום.
כתוצאה מכך, הופחתו למפלגה כ-11 מיליון זלוטי.
על הפסיקה הוגש ערעור ל, שם ניצחה המפלגה.
עם זאת, מכיוון שהלגיטימיות של בית המשפט העליון הספציפי מוטלת בספק מאז המשבר החוקתי בפולין, שר האוצר סירב להעביר את הכספים.
במהלך מסע הבחירות, שני המועמדים המרכזיים נברוצקי וצ'אסקובסקי פנו למצביעי הימין בדרכים שונות.
ב-13 בפברואר 2025, קיבל נברוצקי את תמיכת סולידריות - האיגוד המקצועי הגדול ביותר בפולין - לאחר שהתחייב לא להעלות את גיל הפרישה (בניגוד לראש הממשלה טוסק שהעלה אותו בשנתיים לגברים וב-7 שנים לנשים במהלך כהונתו הראשונה) ולהגן על שכר המינימום.
נושא חשוב בבחירות היה תשלום ביטוח הבריאות, ומצבם של שירותי הבריאות הירודים במדינה.
ב-4 באפריל הצביע הסיים ברוב דחוק (213 מול 190) להפחית את דמי ביטוח הבריאות ליזמים, מה שעורר מחאות מצד השמאל, במיוחד מצד מפלגת פרטיה ראזם, שהאשימה את הממשלה בניסיון לערער ולאחר מכן להפריט את שירותי הבריאות הציבוריים.
בסופו של דבר, הנשיא אנדז'יי דודה הטיל וטו על הפחתת התשלום ב-6 במאי.
הבחירות לנשיאות נערכו בפינלנד ב-28 בינואר 2024, והסיבוב השני נערך ב-11 בפברואר.
המצביעים בחרו את נשיא הרפובליקה לתקופת כהונה של שש שנים.
הנשיא המכהן, סאולי ניניסטה, היה תחת הגבלת כהונה ולא היה יכול להתמודד שוב, לאחר שכיהן שתי קדנציות, מה שהבטיח שהנשיא הנבחר יהיה ה-13.
אם הנשיא החדש היה נבחר בסיבוב הראשון ב-28 בינואר על ידי זכייה ביותר ממחצית הקולות הכשרים, כהונתו הייתה מתחילה ב-1 בפברואר.
מכיוון שאף מועמד לא קיבל את רוב הקולות, אלכסנדר סטוב ופקה האוויסטו התמודדו בסיבוב השני ב-11 בפברואר, מועמד הימין סטוב זכה ב-51.6% לעומת 48.4% של האוויסטו.
התוצאה בסיבוב השני הייתה הצמודה ביותר בהיסטוריה של הבחירות לנשיאות בפינלנד.
סטוב החל את כהונתו כנשיא ב-1 במרץ.
הבחירות לנשיאות היו הראשונות מאז הצטרפה פינלנד לנאט"ו ב-2023 בתגובה לפלישה הרוסית לאוקראינה, וסיימה עשרות שנים של נייטרליות במדיניות החוץ במה שכונה פינלנדיזציה.
ההחלטה נתמכה על ידי הנשיא היוצא סאולי ניניסטה.
נשיא פינלנד הוא דמות בעלת השפעה בסוגיה, מכיוון שמעמדו החוקתי הופך אותו גם למפקד העליון של כוחות ההגנה של פינלנד ומעניק לו אחריות על ענייני ההגנה ומדיניות החוץ.
ניניסטה, הנשיא הפיני היחיד שנבחר ברוב מוחלט (62.7 אחוזים) בסיבוב הראשון של ההצבעה בבחירות עממיות ישירות במהלך בחירתו מחדש ב-2018, נהנה מיותר מ-90 אחוזי פופולריות מאז 2021. הוא דחה ניסיונות של תנועות אזרחיות לאפשר לו לרוץ לכהונה שלישית.
על פי ההערכות, 4.5 מיליון אנשים היו זכאים להצביע בבחירות 2024.
על פי , הנשיא חייב להיות אזרח פיני מלידה.
זכות הצבעה ניתנת לאזרח פיני מעל גיל 18. מועמד יכול להיות כזה שהוצע על ידי מפלגה פוליטית רשומה שהבטיחה לפחות נציג אחד בפרלמנט בבחירות הקודמות לפרלמנט, או מועמד שאסף לפחות 20,000 חתימות מבעלי זכות בחירה.
המדינה כולה פועלת כמחוז בחירה אחד.
מועמדתפקידים פוליטייםמפלגהללאעצמאימנהיגת (מאז 2016)שרת החקלאות והייעור (מאז 2023)פקה האוויסטוחבר פרלמנט מטעם הלסינקי (1987–1995, מאז 2007)הליגה הירוקהיושב ראש הפרלמנט הפיני (מאז 2023)מפלגת הפיניםמנהיג (מאז 2018)נגיד (מאז 2018)מפלגת המרכז (פינלנד)אלכסנדר סטובראש ממשלת פינלנד ה-43 (2014–2015)מפלגת הקואליציה הלאומית (מאז 2019)המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד
מערכת הבחירות נשלטה בעיקר על ידי סוגיות בינלאומיות וביטחוניות שעלו מאז הצטרפותה של המדינה לנאט"ו ב-2023, במיוחד היחסים עם רוסיה.
כל תשעת המועמדים בסיבוב הראשון הביעו עמדות נוקשות לגבי היחסים עם מוסקבה, כאשר הלה-אהו וסטוב תמכו בדרישה לשלול אזרחות פינית מבעלי אזרחות כפולה רוסית-פינית.
האוויסטו תמך בסגירת הגבול עם רוסיה, אך הביע דאגה מהאופן שבו נעשה שימוש בזרם המהגרים כדי להצדיק רטוריקה נגד מבקשי מקלט.
סטוב הביע תמיכה בפריסת נשק גרעיני בפינלנד, בעוד האוויסטו התנגד לרעיון כמו גם לזה של הצבת כוחות באולנד.
בתגובה לשביתת הענק המתמשכת שהחלה במהלך קמפיין הבחירות, סטוב הרחיק את עצמו מתמיכת מפלגת הקואליציה הלאומית שלו בחופש של מעסיקים ועובדים ליישב סכסוכים מקומיים, ואמר שהוא לא מתכוון להתערב בענייני שוק העבודה כנשיא.
האוויסטו אמר כי ינסה להפגיש את הצדדים למשא ומתן מאחורי הקלעים.
ההצבעה המוקדמת נפתחה ב-17 בינואר, עם שיעור הצבעה מוערך ב-44 אחוזים, או כ-1.88 מיליון קולות.
ההצבעה נמשכה עד 23 בינואר.
ההצבעה בקלפיות שהוקמו בנציגויות הדיפלומטיות של פינלנד נערכה בין ה-17 ל-20 בינואר, ובמהלכה הצביעו 58,757 מתוך כ-263,000 אזרחים פינים בעלי זכות הצבעה מחוץ למדינה.
בסבב ההצבעה הראשון ב-28 בינואר, הקלפיות נפתחו בשעה 09:00 ונסגרו בשעה 20:00. התוצאות הראשוניות התפרסמו בסביבות חצות, בעוד שהתוצאות הרשמיות פורסמו ב-30 בינואר.
בסיבוב השני, ההצבעה המוקדמת נערכה בין ה-31 בינואר ל-6 בפברואר, בעוד שההצבעה מחוץ למדינה נערכה בין ה-31 בינואר ל-3 בפברואר.
שיעור ההצבעה בהצבעה המוקדמת הגיע ל-46 אחוזים, או כ-1.96 מיליון מצביעים.
בסיבוב השני של ההצבעה ב-11 בפברואר, הקלפיות נפתחו בשעה 09:00 ונסגרו בשעה 20:00. תוצאות הסיבוב השני אושרו ב-14 בפברואר.
בעקבות תוצאות הסיבוב השני, האוויסטו הודה בתבוסה לסטוב ולחץ את ידו בפומבי בבניין העירייה של הלסינקי.
בתגובה, סטוב הביע הערכה וגאווה על כך ש"הצליח לרוץ" אתו.
הוא גם כינה את ניצחונו "הכבוד הגדול ביותר" של חייו.
הבחירות לנשיאות סנגל נערכו ב-24 במרץ 2024. הנשיא המכהן מאקי סאל לא היה כשיר להמשיך לכהונה שלישית, בשל הגבלת כהונה שמטילה .
הבחירות תוכננו במקור להתקיים ב-25 בפברואר, אך הן נדחו ללא הגבלת זמן בצו שהוציא סאל ב-3 בפברואר, ולאחר מכן נדחו על ידי האספה הלאומית של סנגל ל-15 בדצמבר.
עם זאת, ב-15 בפברואר ביטלה המועצה החוקתית של סנגל את הדחייה והורתה על קיום הבחירות בהקדם האפשרי, והממשלה קבעה מועד בחירות חדש ל-24 במרץ.
בסירו דיומיי פיי, שהתמודד במקומו של , נבחר לנשיא עם 54% מהקולות, בעוד , מועמד קואליציית השלטון (BBY), הודה בתבוסה.
ניצחונו של פיי אושר מאוחר יותר על ידי בית המשפט העליון של סנגל והוא הושבע לתפקיד הנשיא ב-2 באפריל.
מספר מפלגות הודיעו על כוונתן לרוץ לתפקיד ב-2024, אך תחילה היה עליהן לקבל תמיכה מספקת מהציבור.
כל מועמד לנשיאות חייב לקבל בין 0.8 ל-1 אחוז מחתימות הבוחרים, והוא נדרש לאסוף את החתימות הללו עם לפחות 2,000 תמיכות בכל אחד משבעת האזורים של סנגל.
למועמדים יכולה להיות גם אפשרות לקבל תמיכה מלפחות 13 חברי האספה הלאומית, או 120 ראשי ערים וראשי מועצות אזוריות.
המועמדים גם צריכים להפקיד פיקדון של 30 מיליון פרנק CFA.
ב-17 בפברואר 2023, יום לפני חשיפת מועד הבחירות הקרובות, מועמד האופוזיציה עוסמאן סונקו נלקח בכוח מרכבו במהלך הפגנות מחוץ לבית המשפט בדקר שבו נערך משפטו.
סונקו היה בבית המשפט כחלק מתביעה אזרחית שהגיש נגדו שר התיירות בגין השמצות ועלבונות פומביים.
ב-3 ביולי, בעקבות מחאות בנוגע להרשעתו של סונקו ב"התנהגות לא מוסרית" בתיק נפרד, הצהיר הנשיא המכהן מאקי סאל, כי לא יתמודד מחדש לכהונה שלישית.
ההרשמה למועמדות נפתחה באוקטובר 2023 והסתיימה ב-26 בדצמבר 2023. קדם הקמפיין החל ב-5 בינואר 2024 בעוד שתקופת הקמפיין הייתה אמורה להתחיל ב-4 בפברואר, כאשר הסיבוב הראשון נועד להתקיים ב-25 בפברואר.
ב-14 ביולי הוכרז עוסמאן סונקו כמועמד לנשיאות מטעם .
כשירותו של סונקו כמועמד לא הייתה ברורה מכיוון שהוא קיבל עונש מאסר של שנתיים ביוני 2023, מה שלפי טענות של כמה משפטנים הפך אותו לבלתי כשיר להתמודד, למרות שצוין שהוא לא מיצה את אפשרויות הערעור לבית המשפט העליון, שיכול להפוך את גזר דינו.
ב-31 ביולי הורתה ממשלת סנגל לפרק את מפלגתו, בעוד סונקו פתח בשביתת רעב במחאה על המצב הפוליטי.
בספטמבר הציג סאל את ראש הממשלה אמאדו בה כמועמד מטעם מפלגת השלטון .
ב-19 בנובמבר, PASTEF הכריזה על המזכ"ל, בסירו דיומיי פיי, כמועמדם לבחירות.
פיי היה כלוא מאז אפריל 2023, אז נעצר בגין פרסום ביקורת על ניהול משפט הדיבה של סונקו ברשתות החברתיות.
בסך הכל נרשמו 93 מועמדים לרוץ לנשיאות בפני המועצה החוקתית של סנגל.
רשימת המועמדים צומצמה כאשר הגוף בחן את החסויות של מועמדים פוטנציאליים עד 10 בינואר 2024 לפני שעבר לבחון מסמכים רלוונטיים אחרים.
מועמדים רבים נדחו בשל מסמכים חסרים, ספונסרים לא מספיקים או נותני חסות שתמכו ביותר ממועמד אחד, כולל ראשי הממשלה לשעבר אמינטה טורה ו, כמו גם גיסו של מאקי סאל, אדאמה פיי.
זה גרם לטורה ול-27 מועמדים אחרים לבקר את מערכת בקרת החסויות.
ב-20 בינואר פרסמה המועצה החוקתית של סנגל את רשימת המועמדים הסופית לבחירות לנשיאות.
היא הורכבה מ-20 מועמדים, ביניהם אמאדו בה, ראשי הממשלה לשעבר ו, שר הפנים לשעבר עלי נגוויל נדיאיי, ראש עיריית דקאר לשעבר ח'ליפה סאל, ראש עיריית קולדה, מאמה בוי דיאו, ובסירו דיומיי פיי, שישב בכלא עד למשפט.
שתי נשים קיבלו גם הן אישור להתמודד, הגינקולוגית רוז ורדיני והיזמית אנטה באבקאר נגום העומדת בראש אחת מיצרניות המזון וחברות העופות הגדולות במדינה, סדימה.
הן היו הנשים הראשונות שמתמודדות לנשיאות מאז 2012.
ב-4 בינואר מועמדותו של עוסמאן סונקו נדחתה באופן סופי, כאשר המועצה ציינה את עונש המאסר על תנאי של שישה חודשים שנגזר עליו בגין לשון הרע שאושר על ידי .
ב-28 בינואר, סונקו פרסם סרטון ברשתות החברתיות בו הכיר רשמית בבסירו דיומיי פיי כמחליפו בבחירות.
ב-19 בפברואר, רוז ורדיני ויתרה על מועמדותה בעקבות מחלוקת על אזרחותה הצרפתית-סנגלית הכפולה.
הקמפיין החל ב־9 במרס והסתיים ב־22 במרס, אך הסתבך בשל חודש הרמדאן, שבמהלכו הושבתו פעילויות רבות למשך היום.
הדבר אילץ חלק מהמועמדים לפנות לאסטרטגיות מקוונות.
הבחירות התקיימו על רקע השפעות סוציו-אקונומיות מובהקות, כגון אבטלה גבוהה בקרב צעירים, עלייה ביוקר המחיה ושאלות לגבי ניהול ייצור הנפט והגז המקומי שצפוי להתחיל ב-2024.
ב-23 במרץ, משלחת המשקיפים של (CEMAC) קראה ל"הצבעה נשיאותית מכילה וללא תקריות".
500 משקיפים הוצבו במשרדי ההצבעה ברחבי המדינה ו-500 נוספים נסעו בין האתרים כדי לפקח על ההצבעה.
המשימה שלהם הייתה לוודא שההצבעה נפתחת בזמן ואם המועמדים נוכחים בספירה, כמו גם לעקוב אחר כל הפרעה או אי סדרים.
קואליציה של ארגוני חברה אזרחית סנגלית, הייתה מעורבת גם היא בביקורת.
זמן קצר לאחר סגירת הקלפיות, משלחת ממשלתית שביקרה בסן לואיס נרגמה באבנים לאחר שנכנסה לקלפי סגורה.
, שעמד בראש קבוצה של 100 משקיפים מהאיחוד האירופי שפיקחה על 40 קלפיות ברחבי המדינה, אמר כי ההצבעה "התקיימה בסביבה רגועה והייתה מאורגנת היטב".
צוות פיקוח של ECOWAS שנשלח למדינה אמר כי הבחירות התנהלו "בצורה חלקה".
הבחירות לנשיאות סוריה בשנת 1971 נערכו ב-12 במרץ 1971, זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון של חאפז אל-אסד בעקבות מהפכת התיקונים בסוריה, אסד התמודד לבדו לתפקיד, וזכה בתמיכת 99.2% מקולות הבוחרים.
בנובמבר 1970 הודח נשיא סוריה נור א-דין אל-אתאסי מתפקידו בהפיכה תוך-מפלגתית במפלגת בעת'.
במהלך ההפיכה שהוביל חאפז אל-אסד וכונתה מהפכת התיקונים הוכרז אחמד אל-חסן אל-ח'טיב כנשיא המדינה.
לאחר 97 יום ב-22 בפברואר 1971 התפטר אל-ח'טיב מתפקידו, ומועצת העם הכריזה על חאפז אל-אסד כנשיא.
בד בבד הוכרז על בחירות שהיוו משאל עם לנשיאותו של אסד, בבחירות לא השתתפו מועמדים נוספים, והציבור התבקש לאשר או לדחות את מועמדותו של חאפז אל-אסד.
בחירות לנשיאות נערכו בסוריה ב-8 בפברואר 1978. בבחירות אלו התמודד מועמד יחיד, בפעם השנייה ברציפות חאפז אל-אסד.
בחירות אילו היו הראשונות מאז נחקקה , אשר העניקה כח-יתר לנשיא סוריה וביטלה את האיזונים והפרדת הרשויות שהוגדרו ב.
בחירות לנשיאות נערכו בסוריה ב-10 בפברואר 1985. בבחירות אלו התמודד מועמד יחיד, בפעם השלישית ברציפות חאפז אל-אסד.
על פי החוקה הסורית, הנשיא חייב להיות חבר מפלגת הבעת' השולטת במדינה.
החזית הלאומית הפרוגרסיבית, שהיא קואליציה הבעת', ממנה מועמד לראשות מועצת העם.
לאחר שהמועמד קיבל תמיכה של שני שלישים מהחברים הוא נבחר משאל עם כללי שבו מועמד צריך לקבל לפחות 51% מהקולות כדי להתמודד.
למעשה, הבחירות הן משאל עם לאישור המשך כהונתו של הנשיא לשש שנים, שכן הוא המועמד היחיד.
ב-1 באוקטובר 2022 נערכו הבחירות הפרלמנטריות בלטביה לבחירת הסאימה ה-14 של לטביה, לאחר סיום כהונתה של הסאימה ה-13 שנבחרה ב-2018. ראש הממשלה המכהן, ארטורס קרישיאניס קרינש, הוביל את מפלגתו ובעלי בריתה לניצחון מכריע בבחירות, שנתפס כניצחון למפלגות הפרו-מערביות במדינה.
קרינש הקים ממשלת קואליציה עם שתי מפלגות נוספות.
100 חברי הסאימה נבחרים ברשימה פתוחה, ייצוג יחסי מחמישה מחוזות בחירה מרובי חברים הנעים בגודלם בין 12 ל-36 מושבים לכל מחוז ומבוססים על , כאשר קולות מחו"ל נכללים במחוז הבחירה של ריגה.
המושבים מחולקים ב עם אחוז חסימה ארצי של 5%.
מצביעים רשאים להצביע באופן ספציפי למועמדים ברשימה שעבורה הצביעו, באמצעות סימון פלוס (+) ליד שמות המועמדים כדי לציין הצבעה חיובית, או על ידי מחיקת שמות כדי לציין הצבעה שלילית.
מספר הקולות של כל מועמד הוא מספר הקולות הכולל שניתנו לרשימה בה הוא חבר, בתוספת מספר הקולות החיוביים שלו, פחות מספר הקולות השליליים שלו.
המועמדים עם סך הקולות האישי הגבוה ביותר מקבלים את מושבי מפלגתם בסיאמה.
ועדת הבחירות המרכזית נדרשת לקבוע את מספר חברי הפרלמנט שייבחרו באמצעות מספר בעלי זכות הבחירה בכל מחוז ארבעה חודשים לפני הבחירות.
ב-2 ביוני 2022 הודיעה ועדת הבחירות המרכזית על חלוקה חדשה של חברי הפרלמנט.
מחוזות הבחירה ריגה ווידזמה זכו שניהם במושב אחד בהשוואה לבחירות 2018, בעוד שמחוזות הבחירה לטגאלה וזמגאלה איבדו שניהם מושב אחד.
חלוקה מחדש (יוני 2022)מחוז בחירהמושביםשינויריגה36 1+26 1+לטגליה13 1-13 1-קורלנד12סך הכול100
מפלגת האחדות החדשה של ראש הממשלה המכהן קארינש קיבלה את אחוז הקולות הגבוה ביותר (19%) וזכתה במספר המושבים הרב ביותר (26).
בנאום שנשא לאחר הבחירות, הצהיר קרינש כי לטביה תמשיך לתמוך באוקראינה נגד רוסיה והצהיר על העדפתו לשמור על ממשלת הקואליציה הנוכחית.
איגוד הירוקים והחקלאים הגיע למקום השני, עם 13% מהקולות, למרות שמנהיג המפלגה נידון לחמש שנות מאסר ב-2021 והיה נתון תחת סנקציות של ארצות הברית.
המפלגות האחרות היו הרשימה המאוחדת עם 11%, הברית הלאומית עם 9.3%, למען יציבות!
עם 7%, לטביה הראשונה עם 6% והפרוגרסיבים, שנכנסו לראשונה לפרלמנט עם 6% מהקולות.
29.09% ניתנו למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה.
מפלגת הרמוניה, שהגיעה למקום הראשון בשלוש מערכות הבחירות הכלליות הקודמות, לא הצליחה להשיג מושבים בפרלמנט.
שהייתה אחת מחברות הקואליציה, פספסה גם היא את אחוז החסימה של 5% ב-0.03% בלבד (עם 4.97% מכלל הקולות, כולל קולות פסולים).
חברת קואליציה אחרת, השמרנים, לא הצליחה גם היא לעבור את אחוז החסימה וקיבלה 3% מהקולות.
הבחירות לנשיאות סומליה נערכו ב-15 במאי 2022. הבחירות נערכו לאחר הבחירות ל, שהחלו ב-1 בנובמבר 2021 והסתיימו ב-13 באפריל 2022. הבחירות לפרלמנט היו אמורות להסתיים ב-24 בדצמבר 2021, אבל עד 25 בדצמבר נבחרו רק 24 מתוך 275 נציגים והמשבר הפוליטי המתמשך סיבך את המצב.
הנשיא המכהן, מוחמד עבדאללהי מוחמד, כיהן בתפקידו מאז הבחירות בפברואר 2017 וכהונתו הסתיימה ב-8 בפברואר 2021. עם זאת, היא הוארכה עד לאחר השלמת הבחירות.
ב-10 בינואר 2022 הודיעו מנהיגי סומליה כי הגיעו להסכם להשלמת הבחירות לנשיאות ולפרלמנט עד 25 בפברואר, לאחר עיכובים חוזרים ונשנים שאיימו על יציבות המדינה.
ב-25 בפברואר נדחו הבחירות לנשיאות ל-15 במרץ.
ב-15 במרץ נדחו הבחירות שוב ל-31 במרץ, על מנת להשלים את הבחירות לפרלמנט.
מועד הבחירות לנשיאות נקבע לאחר מכן ל-15 במאי.
קרן המטבע הבין-לאומית איימה כי סומליה תאבד את הגישה לחבילת סיוע של 400 מיליון דולר לשלוש שנים אם לא יוקם ממשל חדש עד סוף מאי.
לאחר שלושה סיבובים, בהם השתתפו 38 מועמדים, פקידי הפרלמנט ספרו יותר מ-165 קולות לטובת חסן שייח' מחמוד, יותר מהמספר הדרוש כדי להביס את הנשיא המכהן.
הוא הוכרז כנשיא בתהליך של מעבר שלטון לאחר שהנשיא המכהן הודה בתבוסתו ובירך את המנצח.
קולות ירי חגיגיים נשמעו בחלקים של מוגדישו.
האו"ם בסומליה בירך על סיום הבחירות, ושיבח את האופי ה"חיובי" של תהליך הבחירות והעברת השלטון בדרכי שלום.
הבחירות הרב-מפלגתיות הישירות האחרונות בסומליה היו הבחירות לפרלמנט ב-1969, ומיד לאחר מכן התרחשה ההפיכה הצבאית של סיאד בארה באוקטובר אותה שנה.
של בארה הפכה את המדינה למדינה מרקסיסטית-לניניסטית חד-מפלגתית.
(SRSP) הייתה המפלגה הפוליטית החוקית היחידה, וסיאד בארה היה המועמד היחיד.
ב-1991 התמוטטה הממשלה המרכזית של סומליה עקב הדחתו, מה שהוביל למלחמת אזרחים שנמשכה יותר מ-25 שנה.
הבחירות לנשיאות ב-2017 סימנו "אבן דרך חשובה".
בהאנגר מאובטח בנמל התעופה הבין-לאומי עדן עדה, בחרו חברי הפרלמנט הפדרלי של סומליה במוחמד עבדאללהי מוחמד לנשיא השני של הממשלה הפדרלית של סומליה.
עם זאת, הבחירות צוינו גם כ"אבן דרך של שחיתות" על רקע דיווחים נרחבים על קניית קולות.
הניו יורק טיימס תיאר את הפוליטיקאים כ"מקלפים ערימות של שטרות של מאות דולרים כדי לקנות קולות", והעריך שלפחות 20 מיליון דולר החליפו ידיים במהלך הבחירות לפרלמנט, והם קבעו ישירות את תוצאות הבחירות לנשיאות.
על פי ההסכמות שהושגו ב-2020 וב-2021, נשיא סומליה נבחר בעקיפין על ידי חברי שני בתי הפרלמנט הפדרלי של סומליה בשיטת , בה מודח בכל סיבוב מי שקיבל הכי מעט קולות (וכן מועמדים שמבינים שהם חסרי סיכוי ומחליטים לפרוש מעצמם).
ארבעת המועמדים שקיבלו את מרב הקולות בסיבוב הראשון העפילו לסיבוב השני של הבחירות.
שני המועמדים המובילים בסיבוב השני העפילו לסיבוב השלישי של הבחירות.
לאחר 3 סיבובים, בהם השתתפו 36 מועמדים, פקידי הפרלמנט ספרו יותר מ-165 קולות לטובת חסן שייח' מוחמד, יותר מהמספר הדרוש כדי להביס את הנשיא המכהן מוחמד עבדאללה מוחמד.
חסן שייח' מוחמד הוכרז כנשיא בהעברת שלטון בדרכי שלום לאחר שהנשיא המכהן מוחמד הודה בתבוסתו ובירך את המנצח.
הבחירות לנשיאות ניגריה לשנת 2023 נערכו ב-25 בפברואר 2023 לבחירת נשיא ניגריה וסגנו.
, המושל לשעבר של מדינת לאגוס ומועמד זכה בבחירות עם 36.61%, קצת פחות מ-8.8 מיליון קולות, והביס את סגן הנשיא לשעבר () ומושל לשעבר ().
הפריימריז במפלגות נערכו בין 4 באפריל ל-9 ביוני 2022, כאשר מפלגת העם הדמוקרטית מינתה את אבובאקר ב-28 במאי ואילו הקונגרס הפרוגרסיבי בחר בטינובו ב-8 ביוני.
מטעם מפלגת הלייבור ו, בהתאמה, נבחרו אובי ב-30 במאי ומושל מדינת קנו לשעבר ב-8 ביוני.
הבחירות הכלליות התאפיינו בשיעור הצבעה גבוה בתחילה ובהיעדר תהליך הצבעה שקט.
התהליך הוכתם על ידי דיווחים על קניית קולות, הפחדת מצביעים, התקפות על יחידות קלפי באזורים מסוימים, ופקידי בחירות לא דייקנים יחד עם האשמות על הונאה.
פקידי (INEC) לא העלו את תוצאות יחידות ההצבעה לפורטל הצפייה בתוצאות כפי שהובטח מראש.
כאשר החלו להכריז על התוצאות ב-26 בפברואר במרכז האיסוף הלאומי באבוג'ה, התעוררה התנגדות מכיוון שנתוני התוצאות עדיין לא הועלו במלואם לפני ההכרזה עליהם בהתאם לחוק.
בעקבות הנסיבות הללו, יחד עם הצהרות ביקורתיות של משקיפים וארגוני חברה אזרחית כלפי INEC, המועמדים המפסידים הטילו ספק בתוצאות הבחירות ודחו אותן באופן רשמי ב-28 בפברואר.
כל שלושת הקמפיינים העיקריים של האופוזיציה, בנוסף לכמה ארגוני חברה אזרחית והנשיא לשעבר אולוסגון אובסנג'ו, קראו לוועדה לקיים מחדש את הבחירות בשל הונאה ואלימות.
בינתיים, הקמפיין של טינובו שיבח את הוועדה וקרא לעצור את דוברי ה-PDP באשמת "הסתה לאלימות".
בשעות הבוקר המוקדמות של 1 במרץ, יו"ר INEC הכריז על טינובו כמנצח לאחר שנאספו כל התוצאות.
בתגובה, אבובקאר, אובי וקוואנקווסו דחו את ההכרזה ונשבעו לערער על התוצאות.
נשיא ניגריה נבחר בשיטה של הצבעה בשני סיבובים עם אפשרות של עד שלושה סיבובים.
כדי להיבחר בסיבוב הראשון, מועמד חייב לקבל רוב קולות באופן כללי ויותר מ-25% מהקולות בלפחות 24 מתוך 36 מדינות ניגריה וב.