tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט האיסלנדי Bjarnfreðarson עוסק בלעג שהיה מנת חלקו של גיבורו הראשי על כך שנשא שם משפחה המבוסס על שם אמו ולא על שם אביו.
בעלילת הסרט הסוגיה מקושרת להשקפותיה הפמיניסטיות רדיקליות של אמו של הגיבור ולבושה שהיא חשה בנוגע לאימהותה.
יש אנשים שנושאים הן פטרונים והן מטרונים.
לדוגמה: ראש עיריית רייקיאוויק מאז 2014, הוא דגור ברגתורסון אגרטסון (Dagur Bergþóruson Eggertsson, דגור, בנם של ברגתורה ואגרט).
דוגמה נוספת הוא שמה המלא של בלאר, הנערה שהוזכרה מעלה, והוא "בלאר ביורקרדוטיר רונרסדוטיר" (Blær Bjarkardóttir Rúnarsdóttir, בלאר, בתם של ביורק ורונר).
באיסלנד נהוג שרשימות שמיות, כגון ספר טלפונים, מסודרות בסדר אלפביתי של השמות הפרטיים ולא של שמות המשפחה.
כדי למנוע בלבולים מקובל לציין בספרי הטלפונים גם את המקצוע.
האיסלנדים נוהגים לפנות זה לזה באופן רשמי על ידי שימוש בשמות הפרטיים.
לדוגמה, אל ראשת ממשלת איסלנד לשעבר, יוהנה סיגורדרדוטיר, פונים לא בשם "גברת סיגורדרדוטיר", אלא בשמה הפרטי או בשמה המלא ובדרך כלל בשמה הפרטי בלבד.
כאשר באותו חוג חברתי יש שני אנשים בעלי שם פרטי זהה מקובל לפנות אליהם בשמות משפחה מקוצרים.
לדוגמה, יון סטפנסון יקרא "יון סטפנס" וחברו, יון תורלקסון יקרא "יון תורלקס".
כאשר מישהו מנהל בו זמנית שיחה עם שני אנשים בעלי שם פרטי זהה, התוספת "סון" או "דוטיר" מושמטת.
במקרים כאלה שם אביו של אותו אדם הופך לשם החיבה שלו, למרות שמקובל באותה מידה לפנות במקרים כאלה לאדם בשמו האמצעי, תופעה המקובלת כיום לגבי אנשים בעלי שמות פרטיים נפוצים.
בעוד שמקובל לחשוב ששמה של הזמרת האיסלנדית המפורסמת, ביורק, הוא שם הבמה שלה, זהו פשוט שמה הפרטי ושמה המלא הוא ביורק גוּדְ'מוּנְדְסְדוֹטִיר.
ביורק הוא השם שכל איסלנדי יפנה אליה, בין אם באופן רשמי או באופן פרטי.
כתוצאה מכך, במשפחות איסלנדיות בני המשפחה נושאים מגוון של שמות משפחה.
שני אחים שנולדו לאותו זוג הורים עשויים לקבל אחד את שם המשפחה המבוסס על שם האב והשני את שם המשפחה המבוסס על שם האם, כך לכל אחד מארבעת בני המשפחה יהיה שם משפחה שונה.
שיטת השמות האיסלנדית גורמת לעיתים לאזרחי המדינה בעיות כאשר הם נוסעים לארצות אחרות.
בעיקר מדובר על משפחות הנוסעות עם ילדיהם הקטנים, מאחר שאנשי משטרת הגבולות במדינות זרות (למעט אלו בארצות סקנדינביה האחרות) לא מודעים לנוהג האיסלנדי ומצפים שלילדים יהיה שם משפחה זהה לזה של הוריהם.
אנשים ממוצא איסלנדי שחיים בארצות זרות, כמו הקהילה האיסלנדית בפרובינציית מניטובה שבקנדה (בקנדה מתגוררת האוכלוסייה האיסלנדית הגדולה ביותר בעולם מחוץ לאיסלנד), נוטשים בדרך כלל את השמות האיסלנדים המסורתיים שלהם.
ברוב המקרים הם מאמצים שמות משפחה המקובלים בארץ מגוריהם.
הדרך המקובלת ביותר היא הפיכת שמו של אבי המשפחה מהדור הראשון להגירה לאותה ארץ כשם המשפחה הקבוע, ממש כפי שהיה נהוג על ידי מהגרים מארצות סקנדינביות אחרות לפני שהונהגו בהן שמות משפחה כמו בכל העולם המערבי.
לחלופין, שם המשפחה הקבוע נבחר כדי לייצג את המקור הגאוגרפי של המשפחה.
לדוגמה, המוזיקאי הקנדי ממוצא איסלנדי, לינדי וופנפרוד (Lindy Vopnfjörð), קרוי על שם הכפר שממנו היגר סבו.
שמות הצדיקים הוא ספר שנכתב על ידי רבי נתן מברסלב בעקבות דברי רבו, רבי נחמן מברסלב בספר המידות.
הספר במהדורתו הנפוצה מכיל את שמות כל הצדיקים המוזכרים בתנ"ך, במשנה, בגמרא, במדרשים ובספר הזוהר, וכן צדיקים נוספים רבים - גאונים, ראשונים ואחרונים עד לדורו.
במהדורות מאוחרות יותר נוספו שמות של חסידי ברסלב ושמות של צדיקים נוספים רבים.
הספר הודפס בעשרות אלפי עותקים.
לפי דברי רבי נחמן מברסלב, "מִי שֶׁהַקָּדוֹשׁ-בָּרוּךְ-הוּא חָשׁוּב בְּעֵינָיו, יִכְתֹּב בְּסֵפֶר כָּל שְׁמוֹת הַצַּדִּיקִים וְהַתַּנָּאִים וְהַיְרֵאִים לְזִכָּרוֹן" וכן "על ידי הזכרת שמות הצדיקים יכולים להביא לשינוי במעשה בראשית - כלומר לשנות הטבע".
נאמן להוראת רבו, ליקט רבי נתן את שמות כל הצדיקים המופיעים בתנ"ך, ואת שמות התנאים, האמוראים, הסבוראים, הגאונים, הראשונים והאחרונים, ורשמם על ספר, אשר הודפס על ידו בשנת תקע"א בעיר מאהלוב כתוספת לספר המידות, ולאחר מכן בשנת תקפ"א כספר שלם, ולאחר מכן הודפס במהדורות רבות.
לפי אמונת חסידי ברסלב, הקריאה בספר היא סגולה לכל צורכי האדם.
הצדיק האחרון שהופיע במהדורת ורשה ה'תרפ"ה היה הראי"ה קוק.
במהדורות הבאות נוספו צדיקים אחרים.
שמורת תל סהרון היא שמורת טבע בעמק בית שאן, הממוקמת מדרום מערב לכפר רופין.
תל סהרון הוכרזה כשמורה ב-18 בדצמבר 1969.
השמורה מהווה ברובה רצועה ארוכה הנמשכת לאורך שתי גדות נחל סהרון (ואדי שייח' מחמוד), מנביעתו במעיין סהרון במערב, ועד למוצאו באזור בריכות הדגים של כפר רופין במזרח.
בדרום מערב השמורה שוכן תל סהרון, תל עתיק הידוע גם כתל שייח' מחמוד, ובמערבה קיימת תחנת טיבוע לציפורים.
בשמורה קיימת חורשת עצי שיזף מצוי, שעליהם מטפס הרנוג השיטים, צמח טפיל הפורח בין אפריל לאוגוסט.
השמורה מהווה את הגבול הצפוני העולמי של תפוצת צמח טפיל זה.צוף פרחי ההרנוג מהווים מקור משיכה לציפורים קובעות ונודדות, כגון כחול-החזה וצופית בוהקת.
תחנת הטיבוע בשמורה, יחד עם שני מסתורי צפרות הממוקמים בצפון השמורה, מהווה חלק עיקרי במערכת מרכז הצפרות של כפר רופין.
התחנה הייתה פעילה ברוב עונות הנדידה החל מ-1997, ובשיא פעילותה הוטבעו בשנה אחת כ-10,000 ציפורים מ-80 מינים שונים.
ב-2012 תועד באתר פרט יוצא דופן מבחינת תוחלת החיים של צופיות בישראל: זכר צופית שלפי טבעת הטיבוע שלו, היה בן כ-10 שנים.
שטח השמורה עמד בעת הכרזתה על כ-55 דונם.
ב-2014, המועצה לגנים לאומיים ושמורות טבע במשרד איכות הסביבה אישרה תוכנית מפורטת להרחבת שטח השמורה ב-102 דונם.
ב-2016 חנכה רשות הטבע והגנים בית גידול חדש בשמורה והשיבה לשם את הדג בינון דור, דג אנדמי לאזור מעיינות עמק בית שאן שנמצא בסכנת הכחדה.
בית הגידול כולל ערוץ זרימה מלאכותי ואזורי ברכות, שנועדו לאפשר רבייה וגדילה של הדגיגים שמשוחררים למים.
שמורת פארק הלֵס היא שמורת טבע בנגב המערבי, המשתרעת של שטח של 40,600 דונם, בין חצרים, צאלים ואופקים.
השמורה כוללת את מישורי הלס שאפיינו בעבר שטחים גדולים מאוד בנגב וכיום כמעט נעלמו לחלוטין מנוף המדבר בישראל.
הפארק מקיף את בסיס חצרים ומכיל מספר אתרים מרכזיים: בורות מים, מחצבה רומית וכפר חרב בשם חרבת חשיף.
חלק מרכזי מהשטחים בצפון הנגב ובנגב המערבי הם מישורי לס, כלומר צורת נוף נמוכה וחלקה שמורכבת בעיקר ממשקעי טין.
מישורי הלס שבפארק הם חלק ממישורי הלס האחרונים בנגב שלא נעלמו, אך גם הם סובלים מבעיות רבות אשר בראשן כמות עצומה של עדרי צאן הפוקדים אותם באביב.
התנאים שמתקיימים במישורי הלס מאפשרים את קיומם של מערכת אקולוגית מפותחת בשטחי שמורת פארק הלס ומגוון ביולוגי עשיר.
בין בעלי החיים שגדלים בשמורה ניתן לציין את קיפוד החולות, שנונית באר-שבע, לטאה אנדמית לישראל שחיה רק במישורי וגבעות הלס של הנגב, ואת הירבוע הגדול, מין מכרסם ממשפחת הירבועיים.
עוף נוסף שחי בשמורה הוא רץ מדבר אשר נדד לשטחי השמורה לאחר ששטחי המחיה שלו עובדו לצורכי חקלאות.
בחודשי הקיץ נודדות אל השמורה גם חוברות מדבריות.
בשל כך, לפני יותר מ-20 שנה נודע האזור בשם "ארץ החוברות".
הצמחייה בשטח השמורה מועטה משום שבשכבת הקרקע העליונה מתפתחים קרומי קרקע המונעים חלחול של מים לתוך השכבות התחתונות של הקרקע.
קרומי הקרקע מתפתחים כתוצאה של יחסי גומלין בין גרגירי הלס לבין ציאנו-בקטריות.
יחד עם זאת, עצים המותאמים מבנית, פיזיולוגית והתנהגותית לתנאים המתקיימים במישורי הלס, כמו שיטה סלילנית ושיזף מצוי, מצליחים להתקיים בשטחי השמורה.
שמות אפרו-אמריקאים הם חלק בלתי נפרד מהמסורת האפרו-אמריקאית.
בעוד שאמריקנים שחורים רבים משתמשים בשמות הפופולריים בקרב התרבות האמריקאית הרחבה יותר, מספר מגמות שמות ספציפיות צצו בתרבות האפרו-אמריקאית.
שמות שחורים נגזרים לעיתים קרובות משמות מקראיים קיימים, שמות ערבים ומוסלמים, שמות צרפתיים ושמות אירופיים אחרים.
ההערכה הרווחת היא כי לפני שנות החמישים והשישים, רוב השמות האפרו-אמריקאיים דמו מאוד לשמות ששימשו בתרבות האירופית-אמריקאית.
אפילו בקרב האוכלוסייה הלבנה, רוב התינוקות של אותה תקופה קיבלו מספר מועט של שמות נפוצים מאוד, וניתנו להם כינויים כדי להבחין בין האנשים השונים שחולקים את אותו השם.
זה היה מקובל למדי שמהגרים ומיעוטים תרבותיים בחרו שמות לתינוקות או שינו את שמות ילדיהם כדי להשתלב בתרבות האמריקאית הרחבה יותר.
כלל זה חל הן על שמות פרטיים והן על שמות משפחה.
למרות שנהוג לראות בשמות שחורים מובהקים תופעה חדשה, מחקרים מראים שימוש בשמות ייחודיים לאמריקאים שחורים כבר בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עם זאת, שמות מוקדמים אלה כבר אינם בשימוש היום.
למעשה, נטען כי שמות שחורים מציגים את אותם נושאים ודפוסים כמו במערב אפריקה.
עם עליית התנועה לזכויות האזרח בשנות ה-60 ותרבות הנגד הרחבה יותר של שנות ה-60, חלה עלייה דרמטית בשמות אפרו-אמריקאיים ממקורות שונים.
פרופסור ז'אן טוונג מאוניברסיטת סן דייגו מאמין שהמעבר לשמות תינוקות שחורים-אמריקאים ייחודיים הוא גם תוצאה של השינוי התרבותי באמריקה כשהחלו להעריך אינדיבידואליות על פני קונפורמיות.
בשנת 2004, חוקרים בחנו את השינוי המהיר בדרכי בחירת השמות בתחילת שנות השבעים, עם אימוץ מהיר של שמות שחורים מובהקים, במיוחד בשכונות בעלות הכנסה נמוכה ומבודדות גזעית.
הם העדיפו מודל של הסבר שמייחס את השינוי בתפיסות השחורות לגבי זהותם לתנועת הכוח השחור (Black Power Movement).
ליברסון ומייקלסון מאוניברסיטת הרווארד ניתחו שמות שחורים ומצאו כי נוהלי השמות החדשניים עוקבים אחר מוסכמות לשוניות אמריקאיות גם אם אינן תלויות בארגונים או מוסדות.
בעוד שקריאולים שחורים היו בעלי שמות צרפתיים קלאסיים, שמות רבים ממוצא צרפתי נכנסו לתמונה במהלך שנות החמישים והשישים.
הדעות לגבי מקורות ההשפעה הצרפתית משתנות, אך מבחינה היסטורית שמות צרפתיים כמו מוניק, שנטל, אנדרה ואנטואן הפכו נפוצים כל כך בתוך התרבות האפרו-אמריקאית, עד שאמריקאים רבים החלו לחשוב עליהם אך ורק כ"שמות שחורים".
שמות אלה נכתבים לעיתים קרובות בצורה אחרת מהשם הצרפתי המקורי, כגון Antwan במקום Antoine או Shauntelle במקום Chantal.
התנועה האפרוצנטריות שצמחה והפכה פופולרית במהלך שנות ה-70, דחפה את השימוש בשמות אפריקאים בקרב אפרו-אמריקאיים, כמו גם שמות שדימו מצלול אפריקני.
שמות כמו Ashanti שמקורם באפריקה.
תנועת הכוח השחור עוררה השראה לרבים להתגאות במורשתם.
הסוציולוג מאוניברסיטת הרווארד, סטנלי ליברזון (Stanley Lieberson), ציין כי בשנת 1977 השם Kizzy עלה באופן דרמטי בפופולריות בעקבות השימוש בשם בסדרות הספרים והטלוויזיה שורשים.
בשנות השבעים והשמונים הפכה המצאת שמות חדשים לפופולרית בקרב אפרו-אמריקאים.
רבים מהשמות שהומצאו שאבו אלמנטים משמות קיימים פופולריים.
קידומות כגון La/Le, Da/De, Ra/Re, or Ja/Je וסיומות כגון -ique/iqua, -isha, -ari, -aun/-awn הפכו נפוצות, כמו גם צורות איות שונות לשמות נפוצים.
הספר Baby Names Now: From Classic to Cool—The Very Last Word on First Names (שמות לתינוקות עכשיו: מקלאסי למגניב - המילה האחרונה ביותר על שמות פרטיים) ממקם את מקורות השמות "La" בתרבות האפרו-אמריקאית בניו אורלינס.
השם LaKeisha נחשב בדרך כלל לאמריקאי במקורו אך יש בו אלמנטים השאובים משורשים צרפתיים ואפריקאים.
סימני פיסוק נראים לעיתים קרובות יותר בשמות אפרו-אמריקאים מאשר בשמות אמריקאיים אחרים, כמו השמות Mo'nique ו-D'Andre.
במילון שלו לשמות שחורים מגדיר בובי סנורה (Bobby Cenoura) כי בראשית המאה ה-21 שמות שחורים הם "שמות ייחודיים שמקורם בצירופים של שני שמות או יותר, שמות שנבנו עם קידומות וסיומות נפוצות ...'מצומדות' בנוסחה..." מקורם של "Da", "La" וצלילים דומים הם בצרפתית המדוברת בלואיזיאנה.
אם נצרף שם נפוץ כגון Sean (שון) ונאיית את השם בצורה פונטית, נקבל את השם "DaShawn".
סיומות זעירות מצרפתית, ספרדית וסקוטית כגון "ita" עשויות להיות משולבות ישירות עם קידומות או לחלופין לשם, כפי שניתן לראות לעיתים קרובות בשמות לבנים או בכינויים.
מוסכמות מסוימות בשמות אלו בדרך כלל הופכות את זיהוי מגדרו של האדם בקלות.
בעקבות הספרדית שמות גבריים מסתיימים לרוב ב-"o", למשל "Carmello", בעוד שמות נשיים מסתיימים ב"a", למשל "Jeretta".
בעקבות אירית, צרפתית ואיטלקית, ניתן להשתמש באפוסטרוף, למשל "D'Andre" ו-"Rene'e".
שמות ההורים עשויים להיות מעורבבים, למשל הבן של "ריימונד" ו"איבון" יכול להיקרא "רייבון" (Raymond + Yvonne = Rayvon).
האסלאם השפיע על שמות אפרו-אמריקאים.
שמות אסלאמיים נכנסו לתרבות האפרו-אמריקאית עם עליית "אומת האסלאם" בקרב האמריקאים השחורים.
השמות העממיים עאישה, עאליה, ואחרים הם דוגמאות לשמות שמקורם באסלאם.
מספר ידוענים אפרו-אמריקאים החלו לאמץ שמות מוסלמים, כולל מוחמד עלי, ששינה את שמו בשנת 1964 מקסיוס מרסלוס קליי ג'וניור.
ידוענים אחרים שאימצו שמות מוסלמים כוללים את כרים עבדול-ג'בר (לשעבר פרדיננד לואיס אַלְסִינְדוֹר ג'וניור) ואמירי ברקה (לשעבר לירוי ג'ונס).
למרות מקורם המוסלמי של שמות אלה ומקומה של אומת האסלאם בתנועה לזכויות האזרח, שמות מוסלמים רבים כמו ג'מאל (Jamal) ומאליק (Malik) נכנסו לשימוש פופולרי בקרב אמריקאים שחורים פשוט משום שהם היו אופנתיים, ושמות אסלאמיים רבים משמשים כיום בדרך כלל אפריקאים אמריקאים ללא קשר לדת.
גם עם עליית השמות שהומצאו, עדיין מקובל בקרב אפרו-אמריקאים להשתמש בשמות מקראיים, היסטוריים או אירופיים.
דניאל, כריסטופר, מייקל, דייוויד, ג'יימס, ג'וזף ומת'יו היו בין השמות הנפוצים ביותר עבור נערים אפרו-אמריקאים בשנת 2013.
"שמורת קרונוצקי", רשמית שמורת הביוספרה הטבעית הממלכתית של קרונוצקי היא אחת השמורות הוותיקות ביותר ברוסיה.
היא הוקמה בשנת 1934 באתר שמורת סובולין, שהתקיימה מאז 1882. שמורת הטבע קרונוצקי ממוקמת בחלק המזרחי של חצי האי קמצ'טקה ומשתרע על שטח של 1,147,619.37 דונם, כולל 135,000 דונם (1,350 קמ"ר) על חוף האוקיינוס השקט.
השמורה כוללת את שטח חצי האי קרונוצקי.
ישנם 8 הרי געש פעילים, הגבוה שבהם הוא קרונוצקי (3,528 מטרים), אגמי מים חמים, עמק הגייזרים המפורסם ומפלים.
על פי התקנות על השמורה (שאושרו על ידי משרד משאבי הטבע הרוסי ב־16 במאי 2001), "בתוך האזור המוגן של השמורה, פעילויות כלכליות ואחרות המשפיעות לרעה על אובייקטים טבעיים ומתחמי השמורה אסורים"; "בקרקע ובשטח המים של השמורה, כל פעילות הסותרת את מטרות השמורה ומשטר ההגנה המיוחד על שטחה אסורה".
מעמדה הבינלאומי של השמורה מוגדר כשמורת ביוספרה A, ומהווה מורשת עולמית תרבותית וטבעית של אונסק"ו, כחלק ממתחם הרי הגעש של קמצ'טקה.
בקטגוריית האזורים המוגנים על פי סיווג האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) היא נחשבת שמורת טבע קפדנית.
על פי דרישתו של פולני גולה לשעבר, זואולוג וגאוגרף ידוע ב.
דיבובסקי, בקמצ'טקה בשנת 1880 הוכנסו בשטח השמורה תקופות מוגבלות לראשונה לציד צובלים (מ-1 במרץ עד 15 באוקטובר).
מאוחר יותר פנה דיבובסקי, בשם תושבי מחוז פטרופאבלובסק, לממשלה בבקשה להצהיר על מחוזות קרונוצק ואסאצ'י כמוגנים.
הבקשה התקבלה ובשנת 1882, כדי להגן לא רק על הצובלים, אלא גם על הכבשים, האיילים ולוטרות הנהרות, הוקמה שמורה על אדמות אלה.
אמצעי השימור נתנו תוצאה מובהקת, אם כי לשמורה לא היה מימון, ומדיניות הגבלת הציד תוחזקה רק על ידי כוחות האוכלוסייה המקומית, שהיו מעוניינים לשמור על המשאבים.
ניסיונות ליצור שמורת טבע נמשכו.
בשנים 1916–1917 עבדה משלחת של משרד החקלאות בקמצ'טקה, ועל פי תוצאות המחקר שלה, ב-8 ביולי 1917 הוכרז אזור קרונוצקאיה כשמורת טבע על ידי ממשלת רוסיה הזמנית החדשה.
אולם בשל מלחמת האזרחים, תוכנית זו לא יושמה.
רק לאחר כינון השלטון הסובייטי, בשנת 1926, התכנס הוועד הפועל של המחוז, ובשנת 1929 הוועד הפועל המחוזי של קמצ'טקה החליט לארגן את שמורת קרונוצקי, שנוצרה ב־1 ביוני 1934.
עד 1938 הוכפפה השמורה לארגוני ציד שונים, שאז היו אחראים להגנה על הטבע, ולאחר מכן הועברו לוועד הפועל המרכזי של רוסיה, ובשנת 1951 חוסלה.
זאת בשל הקו בנושא "כיבוש הטבע" וההכרה ב"שמירת טבע פאסיבית" כלא מועילה.
מאז שנות השלושים, למרות הכרזת הממשלה, נערכו חיפושים אחר נפט.
בשנת 1959 שוחזרה שמורת קרונוצקי במסגרת מערכת ממלכתית להגנה מפני ציד, אך ב־10 ביוני 1961 חוסלה שוב.
באביב 1967 שוחזרה השמורה (בשטח של 964 אלף דונם) לבקשת המשתתפים במפגש הוולקולוגים השני של ברית המועצות, זאת במטרה לשמור על הרי הגעש במקום.
את החלק העיקרי של השמורה תופס יערות של ליבנה, בחלקים העליונים של מורדות ההרים סבכי ארז ואלמון ננסי נפוצים.
באגן אגם קרונוצקויה נפוצים יערות מחטניים של לגש קאג'נדר עם עצי אשוחית איאן וליבנה שטוחה.
לאורך הנהרות צומחים יערות, שם המינים העיקריים הם צפצפה ריחנית, עצי ערבה ואלמון שעיר.
בשכבה השנייה של יערות מחטניים ומעורבים, יש דובדבן ציפורים אסיאתי, עוזרד ואפר הרים סיבירי.
בצמחייה של יערות ליבנה, אפר הרים נפוץ הוא סמבוק, בעל פירות מתוקים גדולים, ורד בר, ספירית ליבנה, יערה כחולה ועוד.
בדרום הקיצוני של השמורה קיים מין אנדמי של קמצ'טקה — סמבוק קמצ'טקה.
העשבייה בשמורת קרונוצקי החלה להיווצר באופן שיטתי מאז 1987, המספר הכולל של הדגימות הוא 1,150.
בין היונקים בשמורה הם הדוב החום, איילי צפון, איילים, כבשי שלג, לינקסים, שועלים, גרגרנים, צובלים, הרמינים, חמוסי שלגים, סנאים אדומים, מרמיטה שחורה, סנאי קרקע ארקטיים, פיקה צפונית, ארוויקוליים, חדפים ארוכי-זנב, עטלפים המיוצגים על ידי 2 מינים - עטלף ברנדט ועור צפוני.
אלתית פסיפית - אלתית דבשתית, אלתית צ'אם אלתית גמלונית, אלתית כסופה ואלתית אדומה.
כל אלה שורצים בנהרות השמורה.
אין זוחלים, רק סוג אחד של דו-חיים: סלמנדרה סיבירית.
על חוף מפרץ קרונוצקי יש אריה ים שטלר.
המים שמסביב מאכלסים מינים רבים של לווייתנים - לווייתן אפור, אובלנה צפון-פסיפית, קטלנים, פוקניים, כמו גם כלבי ים ולוטרות ים.
התפקיד החשוב ביותר של השמורה הוא בשימור הדוב החום: בשמורה קיימת אחת מאוכלוסיית הבר המוגנת הגדולה ביותר של בעלי חיים אלה ברוסיה (יותר מ-800 פרטים), מה שמבטיח את בטיחותם היציבה בחצי האי.
תת-המין של קמצ'טקה של אייל הצפון הוא אחד הגדולים בעולם ונשמר כיום בעיקר בשטח השמורה, שם הוא חי באזורים וולקניים הרריים.
גורלו של מין זה בקמצ'טקה תלוי מאוד בביטחון האוכלוסייה באזור המוגן.
עמק הגייזרים הוא אחד משדות הגייזר הגדולים בעולם והיחיד באירואסיה.
זהו קניון עמוק של נהר גייזר, שבצידיו, על שטח של כ-6 קמ"ר, ישנם מספר רב של שקעים של גייזרים ומעיינות חמים, שטחים תרמיים, מפלים ואגמים.
הקלדרה של הר הגעש אוזון הוא אזור ייחודי של ביטוי מורכב של תהליכים גאולוגיים ומיקרוביולוגיים מודרניים: מעיינות תרמיים ומאגרים יוצרים תנאים יוצאי דופן להתפתחות אורגניזמים תרמופיליים.
קרונוצקאיה הוא הר געש פעיל בגובה 3,528 מטר.
המכתש מתמלא בתקע אקסטרוסיבי, ישנם פומורולות (פעילותם הפעילה במיוחד צוינה בשנת 1923).
אגם קרונוצקויה הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר בקמצ'טקה.
האגם מאוכלס בצורת מים מתוקים של סלמון סוקי (קוקאניה) ושלושה מינים אנדמיים של חרבת הרים.
מערכת אקולוגית ייחודית זו יכולה לשמש אסמכתה לניטור מחקר.
חורשת האשוח החינני היא אזור של יער מחטניים כהה שנוצר על ידי האנדמיה של קמצ'טקה - אשוח חינני, עם שטח של כ-20 דונם בלבד בתחומי נהר נובי סמיאצ'יק, 4 ק"מ מחוף האוקיינוס השקט.
שמורת קרונוצקי היא מוסד סביבתי ומחקר הכפוף למשרד משאבי הטבע והגנת הסביבה של הפדרציה הרוסית.
הנהלת השמורה מנהלת שלושה אזורי טבע מוגנים במיוחד בעלי משמעות פדרלית: שמורת הטבע קרונוצקי, שמורת הטבע קוריאקסקי והשמורה הפדרלית הדרומית בקמצ'טקה.
בשטחים אלה וביישובים השכנים מיושמים פרויקטים שמטרתם להגן וללמוד את הטבע, ולשלב את האוכלוסייה המקומית בפעילות סביבתית.
במרץ 2020 נפתחו כמה תיקים פליליים של מעילות בהיקפים גדולים נגד מספר עובדים בכירים בשמורת קרונוצקי.
שמורת פוטוראנסקי , רשמית שמורת הטבע הממלכתית פוטוראנסקי היא שמורת טבע הממוקמת ברמת פוטוראנה, בחלק הצפון-מערבי של הרמה הסיבירית המרכזית, מדרום לחצי האי טיימיר במחוז קרסנויארסק.
השמורה נוסדה ב-15 בדצמבר 1988 ומונה 28 עובדים.
הנהלת השמורה ממוקמת בנורילסק (שבמחוז קרסנויארסק).
מאז 20 במרץ 2013, השמורה חדלה להיות מוסד עצמאי ומהווה חלק מחברת "עתודות טיימיר" יחד עם שמורת טיימיר ושמורת הקוטב הצפוני הגדולה.
המטרות העיקריות של השמורה הן להגן על:
מיני בעלי חיים נדירים, כולל תת-מינים של כבשי שלג (כלולים בספרים האדומים של ברית המועצות ורוסיה ואסורים לצייד);
אוכלוסיית איילי הבר הגדולה בעולם, שבתי הגידול החורפיים שלה נמצאים בשמורה.
שטח השמורה באוגוסט 2010 הוכר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ההחלטה מבוססת על העובדה כי על רכס הרים מבודד קיים שילוב אידיאלי של מערכות אקולוגיות תת-ארקטיות וארקטיות, כגון טייגה הבתולית, יער-טונדרה ומדבר ארקטי.
כמו כן מצוין נוכחותם של מערכות נהר ואגם בתוליות ונדידת איילים מעניינת במיוחד.
ב-8 בספטמבר 2021, במפל קיטאבו אורון (המפל הגדול אירקינדינסקי), במהלך בחירת מקום לצילום סרט הדרכה של המשרד הפדרלי למצבי חירום והגנה אזרחית, הצלם והבמאי אלכסנדר מלניק ושר החירום הרוסי יבגני זיניצ'ב מצאו את מותם כשהחליקו מהצוק, מלניק טבע בעוד השר נחבט בראשו מסלע.
שְׁמוּרַת שיטה מלבינה בעמק האלה היא שמורת טבע בעמק האלה, אחת ממספר שמורות טבע בישראל של עצי שיטה מלבינה.
גודל השמורה הוא 180 דונם, והיא הוכרזה ב-6 ביוני 2005.
לפני הקמת מדינת ישראל היו בעמק האלה מאות עצים ושיחים של שיטה מלבינה פזורים בכל רחבי העמק.
החקלאים של בית נתיף עיבדו את הקרקעות באזור סביב העצים.
בשנות ה-50 עקרו חברי קיבוץ נתיב הל"ה את השיחים הפזורים בעמק והשאירו רק כמה מאות עצים לאורך הכביש ובתוך נחל האלה.
בתחילת 1960 הוצע להכריז על אזור גידולם כשמורת טבע.
בשנות ה-80 הופנו הנוסעים באזור בכתבות למטיילים לשים לב ששדרת עצים קצרה של שיטה מלבינה בצידי הכביש.
בשנת 2005 הוכרזה השמורה באופן רשמי.
השמורה שוכנת במזרח עמק האלה, לאורך נחל האלה מצפון לכביש 375, מכביש 38 במערב עד 2 ק"מ מזרחית לצומת האלה.
בשמורה נמצא אחד מארבעת הריכוזים העיקריים של שיטה מלבינה בישראל, והיחיד הגדל בקרקעות סחף גירניות.
סיבת צמיחת שיטה מלבינה בעמק האלה שנויה במחלוקת בין החוקרים.
לדעת חלקם עצי השיטה הם שריד מתקופות קדומות לפני מאות אלפי שנים.
בשמורה נמצאים גם עצי אלה ארצישראלית, שיח-אברהם מצוי וקוצים שונים כמו: גדילן מצוי, ברקן סורי וקיפודן מצוי, ופרחים אחרים כמו תלתן הארגמן, כלך מצוי, חרדל, נורית אסיה ולוף מנומר.
שמורת ציד היא שטח רחב המוקצה לצורך ציד מבוקר של חיות בר.
שמורות ציד מיועדות לשמר את האוכלוסיות של מיני חיות הבר הניצודות בהן, תוך בקרה קפדנית על גודלן ועל אופן הציד.
בנוסף, תורמות השמורות לשימור המגוון הביולוגי ולהגנה על מערכות אקולוגיות רגישות.
באירופה יש מגוון של שמורות ציד.
שמורות אלו פועלות תחת אסדרה כדי להבטיח את שימור המערכת האקולוגית המקומית.
יערות דלתת הדנובה ברומניה ידועים באוכלוסיות משמעותיות של חזירי בר, איילים, זאבים ודובים.
בפולין שמורות כמו לודז' מציעות ציד איילים אדומים, חזירי בר וצבי גמדי.
בהרי הקרפטים ישנם אוכלוסיות של זאבים וידוע באפשרויות הציד המגוונות לאורך השנה.
בספרד שמורות הציד כוללות אזורים כמו הרי גרדוס עם אוכלוסיות שונות של יעלים ספרדיים.
בנוסף, המדינה מציעה חוויות ציד עופות, כולל יוני עפר ועופות נוספים.
שימור חיות בר הוא מאמץ יקר במדינות רבות באפריקה, במיוחד באזורים הסובלים מאי יציבות פוליטית וכלכלית.
בעיות כמו אובדן בתי גידול, ציד בלתי חוקי ושינויי אקלים מקשות על מאמצי השימור.
אוכלוסיות האדם המתפשטות והגדלות מובילות להרס בתי גידול טבעיים של החיות, דבר שמאיים על הישרדות המינים ויוצר בעיות כמו ציד בלתי חוקי למטרות סחר בשוק השחור בבשר חיות בר, שנהב וקרני קרנפים.
מדינות אפריקניות רבות נהנות משימור מבוסס קהילה.
מושג זה בוחן את היחסים בין חיות הבר לאנשים ואת הרעיון כי שימור כל חיה אינו בר קיימא כי חיות מסוימות מאיימות על חיי אדם וגידולים.
אחת הטענות התומכות בשימור מבוסס קהילה היא כי מתן אפשרות לאנשים להרוויח כלכלית מחיות הבר מניע את שימורן.
מדינה שאימצה אסטרטגיה זו היא זמביה.
ממשלת זמביה הקימה קרן לשימור חיות בר שתפעל כאחראית על הפצת הכספים מתעשיית הציד לשימור חיות בר ופיתוח קהילתי.
שמורות ציד מעוררות דיונים נרחבים על בעיות אתיות שונות.
אחת הבעיות המרכזיות היא הסבל שנגרם לבעלי החיים במהלך הציד.
החיות לעיתים קרובות סובלות מפציעות שאינן קטלניות מיד, מה שגורם להן כאב וסבל ממושכים.
ציד יכול גם לשבש את הדינמיקה החברתית של החיות, להשאיר גורים יתומים וחשופים לרעב וטריפה.
רבים טוענים כי ספורט ציד אינו מוסרי מכיוון שכל תכליתו היא סיפוק אישי, הבא על חשבון חיי בעלי החיים.
השימוש בטכנולוגיות מתקדמות ובשמורות פרטיות עם תנאים מוטים לטובת הציידים מערער את עקרונות הצדק והכבוד לחיות הבר.
טענה נוספת היא להשפעת הציד על המגוון הביולוגי.
ציד של חיות גדולות ובריאות עלול להשפיע על האבולוציה של אוכלוסיות החיות, כמו במקרה של ציד פילים שמגביר את מספר הפילים חסרי החטים משום שהם חסרי ערך עבור ציידים שסוחרים בשנהב.
בין השאר בשל סוגיות אלו, מוטלות על ציד חיות בר מגבלות בכמה מדינות באפריקה.
פעילויות אסורות כוללות ציד באמצעות כלובים, ירי בחיות צעירות או נדירות, ירי מכלי רכב, שימוש בפיתיון, פנסי זרקור וכלבים.
שמות פרטיים שמקורם בשפות הסלאביות נפוצים ביותר במדינות סלאביות ושכניהם.
הסוגים העיקריים של שמות סלאביים :
שמות בהשראת פלורה ופאונה דוגמת: Vuk (זאב), Orel, (עיט), Shchuka (זאב נהרות.)
שמות בסדר הלידה (Pervusha - נולד ראשון, Vtorusha/Vtorak - נולד שני, Treitusha/Tretyak - נולד שלישי וכו'.)
שמות בהשראת מאפיינים (Hrabr - אמיץ, Milosh - אהוב.)
במסורות טרום נוצריות, ילד מתחת לגיל 7 - 10 יישא "שם חלופי", שמטרתו להסיט את תשומת הלב מהילד ובכך להגן עליו מפני סקרנותם של כוחות הרשע.
התרגול היה בעיקר תוצאה של שיעור התמותה הגבוה של ילדים צעירים באותה תקופה.
7 - 10 שנים נחשב ראוי לטיפול וקיבל מעמד בוגר ושם מבוגר חדש במהלך תספורת ראשונה פולחנית.
השמות המסורתיים נותרו דומיננטיים עד שהמדינות הסלאביות התנצרות.
אולם מאז, נכנסו לשימוש גם שמות טבילה, שניתנו על שם הפטרון של הטבילים החדשים.
גם לאחר מכן, השמות המסורתיים נמשכו בשימוש יומיומי, בעוד שבעניינים דתיים שם הטבילה היה מעורב; לפיכך, אנשים רבים היו והשתמשו בשני שמות בו-זמנית.
זה מודגם על ידי האופן שבו מתייחסים לקדושים הסלאבים של אז עד ימינו: למשל בוריס הקדוש וגלב, בטבילה הקדושה רומאן ודוד.
ככל שהקדושים הסלאבים גדלו יותר, שמות מסורתיים יותר נכנסו ללוח השנה של הכנסייה; אך בולטת יותר הייתה הירידה הכוללת במספר האנשים הנושאים שמות מסורתיים, דוגמת שמות המכילים אלילים סלאביים.
לבסוף, במאה ה-16 וה-17 השמות הסלאביים המסורתיים שלא נכנסו ללוח השנה של הכנסייה האורתודוקסית או הקתולית יצאו מכלל שימוש.
עבור הסלאבים הקתולים, האירוע המכריע היה מועצת טרנט (1545 - 63) שקבעה שלכל קתולי יהיה שם נוצרי במקום שם ילידי מקומי.
שמות דיתמטיים בנויים עם שתי לקסמות.
קלטה 1995 מציין כי "במקרה של שמות אישיים גרמניים עתיקים וסלאביים עתיקים, צורת השם הדיתמטית הכילה משאלה לילד שזה עתה נולד.
משאלות אלו נוגעות לערכים שהושגו בזמנים מוקדמים אלה".
בפולין לבדה, ידועים למעלה מ-600 שמות זכרים, 120 שמות נקבים ו-150 תוספות שונות (לקסמות).
אלה שוחזרו משמות מקומות ומהמקורות הכתובים (הדלים) כמו הבולה האפיפיורית מגניזנו.
שמות מסוימים נשמרו למלכים (למשל בפולין: Kazimierz, Władysław, Bolesław).
כדוגמה לתבנית: ולדיסלב מכילה את הקידומת wład (לשלוט, שליט) ואת הסיומת sław (תהילה, תהילה).
שימו לב שמקבילות נשיות מסתיימות בדרך כלל "בא" (למשל Bogusław - Bogusława).
אלה נגזרים או מהחלק העבר (בקול הפסיבי), למשל: Bojan, Chocian, Kochan, Miłowan, Pomian, Stator, Wygnan, או חלק הווה (בקול הפעיל), למשל: Cieszym, Myślim, Radzim, בורזים.
שמות כאלה הם מאגרים של אולי המקור הגדול ביותר למידע סוציולוגי על העם הסלאבי הקדום.
יש להם מגוון של מטרות, אשר ניתן לרשום כדלקמן:
שמות המכילים משאלה טובה, למשל Kochan ("שיאהב אותו").
שמות המתייחסים לחיבה לילד שזה עתה נולד, למשל Obiecan ('מובטח'), Żdan ('הבטיח', 'צפוי'),
שמות המגנים מפני הרוע (המורכבים מלקסמות עם השפעה שלילית ומרתיעה) למשל Wygnan, Mazan, Grozim, Niemir.
שמות זעירים והיפוקוריסטים (או שמות חביבים) הנובעים מהשמות הדיתמטיים הנ"ל נוצרים על ידי שימוש בסיומות זעירות שונות.
שמות כאלה פופולריים מאוד בשימוש יומיומי, ובדרך כלל נוצרים על ידי החלפת חלק מהשם בסיומת -ek (זכרי, בעיקר מערב סלאבית; למשל Włodzi mierz הפולנית - Włodek), -ko (זכרי, בעיקר דרום סלאבית ואוקראינית), -ka (נשי; גם זכר ברוסית), או - a.
כמו כן, שמות סלאביים נפוצים במיוחד במדינות השכנות למדינות הסלאביות, במיוחד רומניה, מולדובה והמדינות הבלטיות.
נעשה גם שימוש תדיר בשמות סלאביים בהונגריה, גיאורגיה, ארמניה, קזחסטן, הונגריה, יוון, גרמניה וישראל.
שמחה ארליך (15 בדצמבר 1915 – 19 ביוני 1983) היה פוליטיקאי ישראלי חבר מפלגת הליכוד משנת 1973, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ארליך נולד בח' בטבת תרע"ו, 15 בדצמבר 1915 ליצחק ולבת-שבע לבית שורצמן למשפחה מסורתית בת ארבעה ילדים בעיירה ביחאווה הסמוכה ללובלין שבפולין.
למד בגימנסיה העברית בלובלין והיה פעיל בתנועת הנוער הציוני.
באפריל 1939 עלה ארצה באופן בלתי-לגאלי בספינת המעפילים "אסימי", שם הכיר את רעייתו לעתיד, צילה לבית גולדגרם.
בתחילה עבד בפרדס בבית עובד ומאוחר יותר עבר לתל אביב, הקים מפעל למוצרי אופטיקה ופשט את הרגל.
נכנס לפעילות פוליטית במסגרת מפלגת "הציונים הכלליים" ומטעמה נבחר למועצת עיריית תל אביב בה כיהן בשנים 1955–1969. בשנים 1962–1965 אף כיהן כסגן ראש העירייה.
בשנת 1969 נבחר ארליך לכנסת השביעית.
במקביל, הוא נבחר לראשות המפלגה הליברלית שהיוותה אז חלק מגח"ל.
המפלגה נוצרה מתוך "הציונים הכלליים", לאחר שהתאחדה עם המפלגה הפרוגרסיבית.ב 1973 הוקם הליכוד כאשר גח"ל שותפה מרכזית בו.
עם הקמת ממשלת בגין הראשונה אחרי "המהפך" של שנת 1977, נתמנה לשר האוצר וסגן ראש הממשלה.
בתפקידו זה החל "המהפך הכלכלי" עם שורת רפורמות שוק חופשי, שכללו את ביטול הפיקוח על מטבע חוץ, ביטול והפחתת מיסים (למשל מס נסיעות שהיה שנוא במיוחד על ציבור הנוסעים לחו"ל) וצעדים נוספים.
עם זאת, לצד רפורמות המיסוי לא היה קיצוץ בהוצאות הממשלה, מה שהוביל לאינפלציה דוהרת.
ב-1979 נאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות האינפלציה הגואה ובמקומו מונה יגאל הורביץ.
למרות זאת בגין, שראה בו שותף פוליטי ותיק, השאיר אותו בממשלה כסגנו.
עם הקמת ממשלתו השנייה ב-1981 הוא מונה לסגן ראש הממשלה ושר החקלאות.
את הישרדותו הפוליטית לאחר אי-הצלחתו כשר אוצר הוא חב למנחם בגין, שבו ראה את שותפו הפוליטי, ואשר קירב אותו אליו יותר מפוליטיקאים אחרים במפלגתו, ביניהם לא חש עצמו כל כך חופשי.
שמחה ארליך נפטר לאחר ניתוח מעקפים בלבו בט' בתמוז תשמ"ג (1983) ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק.
רחובות על שמו בערים חולון ,נתניה ובאר שבע.
היה נשוי לצילה לבית גולדגרם.
הרב פרופ' שמחה אסף (ט' בתמוז תרמ"ט, 8 ביולי 1889 – י' בחשוון תשי"ד, 18 באוקטובר 1953) היה רב, היסטוריון ומשפטן ישראלי, אשר שימש גם ראש ישיבה באודסה.
כיהן כרקטור האוניברסיטה העברית בירושלים (בשנים 1948–1950) ושופט בית המשפט העליון (משנת 1948 עד פטירתו ב-1953).
נולד כשמחה אוסובסקי בט' בתמוז ה'תרמ"ט (1889), ליהודה זאב ופיגה (בת צבי יעקב אפשטיין) אוסובסקי, בעיירה לְיוּבַּאן שבקרבת בוברויסק, בפלך מינסק של האימפריה הרוסית.
למד מפי סבו (אבי אמו), ר' צבי יעקב, ומפי מלמדים ומורים בעירו.
מגיל 12 ועד גיל 15 למד בישיבת סלוצק אצל הרב איסר זלמן מלצר.
בין השנים 1905–1908 למד בישיבת טלז אצל הרב אליעזר גורדון.
בשנת ה'תרס"ט נשא לאישה את בתו של הרב נחמיה ירושלמי (ירושלימסקי), רבה של ליובאן.
הוא נסמך על ידי הרב משה שמואל שפירא, רבה של בוברויסק ושימש זמן מה ברבנות בעירו, כממלא מקום חותנו.
עד שנת ה'תרע"ג שהה במינסק והורה איסור והיתר בבית רבהּ של העיר, הרב אליעזר רבינוביץ, שעל ידיו ועל ידי רבי איסר זלמן מלצר נסמך להורות ולדון.
משנת תרע"ג ועד תחילת שנת ה'תר"ף שימש ראש ה'ישיבה' בעיר אודסה (שם לימדו בין השאר חיים נחמן ביאליק ופרופ' יוסף קלוזנר).
הישיבה נסגרה על ידי הבולשביקים בתחילת שנת תר"ף.
אז יצא מרוסיה, וכעבור שהות של שנה בפריז ושנה בגרמניה, עלה בתשרי ה'תרפ"ב (1921) לארץ ישראל.
הרב אסף לא למד בצורה מסודרת במוסד אקדמי-חילוני, אולם עסק בנושאים מחקריים ובין השאר היה בקי בספרי משפט זרים, כגון המשפט האירופי (בעיקר של צרפת ושל אנגליה), המשפט הרומי והמשפט האמריקני.
לאחר עלייתו שימש מורה בבית המדרש למורים של תנועת המזרחי בירושלים; וכאשר נוסדה האוניברסיטה העברית (1925), הוזמן לשמש מרצה לספרות הגאונים ובהמשך לספרות רבנית.
ב-1943 מונה לדיקן הפקולטה למדעי הרוח.
וב-1949 מונה לרקטור האוניברסיטה העברית בירושלים, בעת שישבה בבניין קולג' טרה סנטה.
על בקיאותו הרבה במקורות המשפט העברי ניתן ללמוד מן הספרים הרבים שכתב, העוסקים על פי רוב בחקר תקופת הגאונים.
בנוסף כתב ספר העוסק במשפט הפלילי במשפט העברי.
ביולי 1948 מונה לשופט בבית המשפט העליון, על מנת לתת ייצוג גם לחוגים הדתיים, אף שלא היה בעל השכלה משפטית רשמית.
לשם הכשרת מינויו נחקק חוק לאישור מינויי שופטים של בית המשפט העליון, שנתן תוקף למפרע למינוי זה, חוק זה זכה לכינוי "חוק הרב אסף" והוא אחד המקרים הראשונים של חקיקה פרסונלית בישראל.
הרב אסף נמנה עם ההרכב הראשון של בית המשפט העליון במדינת ישראל.
חודשים מספר לאחר הקמת בית המשפט העליון צורף אליו השופט משה זילברג, ששילב גם הוא בפסיקותיו בצורה נרחבת את עקרונות המשפט העברי.
אחד מפסקי הדין המרכזיים שכתב אסף היה פסק דין מילר, שלימים נודע כציון דרך בדיני ירושה.
הרב אסף היה מוכר כבעל כושר רטורי גבוה ושיעוריו היו פופולריים.
הוא העביר שיעור יומי בתלמוד ברדיו קול ישראל.
היה פעיל בתנועת המזרחי ובמערכת החינוך הדתי בישראל.
ייצג את תנועת המזרחי בוועד הלאומי והיה חבר בית דין הכבוד של ההסתדרות הציונית העולמית.
הרב אסף היה חבר ועד הלשון העברית למן שנת ה'תרפ"ו (1926) ועד למותו.
נבחר לוועד הבוחר של האקדמיה ללשון העברית לקראת הקמתה ואחר כך הוצע גם כנציג מטעם הממשלה לוועד הבוחר, אך נפטר כחודש לפני ישיבתה הראשונה של האקדמיה (התכנסה בכסלו תשי"ד, נובמבר 1953).
הרב אסף נפטר בי' בחשוון ה'תשי"ד (18 באוקטובר 1953) ונטמן בהר המנוחות.
ארכיונו האישי נמצא בספרייה הלאומית.
ברשימה של כתביו מאת יצחק רפאל ב"ספר אסף" שיצא לזכרו מופיעים (בעמ' יב–לב) 288 מחקרים, מאמרים וספרים, העוסקים בגאונים, בחינוך העברי, במשפט העברי ובהיסטוריה של עם ישראל בימי הביניים.
מקורות לתולדות החנוך בישראל, ארבעה כרכים, תל אביב: דביר, תרפ"ה–תש"ג.
עוסק בחינוך היהודי לדורות, בעיקר בהבאת מקורות.
באהלי יעקב, פרקים מחיי התרבות של היהודים בימי הביניים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ג (הדפסה שנייה: תשכ"ה).
מקורות ומחקרים בתולדות ישראל, כרך א', ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ו.
עם הספר והספר, צפת: המוזיאון לאמנות הדפוס, תשכ"ד.
העונשין אחר חתימת התלמוד,ירושלים, תרפ"ב.
בתי הדין וסדריהם אחרי חתימת התלמוד, דפוס הפועלים, ירושלים, תרפ"ד.
תשובות הגאונים ולקוטי ספר הדין, להרב ר' יהודה ברצלוני, דפוס המדפיס, ירושלים, תרפ"ז.
תשובות הגאונים מתוך 'הגניזה', עם מבואות, הערות, השוואות, ומראי-מקומות, מאת שמחה אסף, הוצאת דרום, תרפ"ט.
קובץ של אגרות, ר' שמואל בן עלי ובני דורו, דפוס עזריאל, ירושלים, תר"ץ.
ספר השטרות, לרב האי בר שרירא גאון, י"ל ע"פ כ"י לנינגרד ואוכוספורד עם מבוא והערות ונספחות, מאת שמחה אסף, דפוס עזריאל, ירושלים, תר"ץ.
מספרות הגאונים, תשובות הגאונים ושרידים מספרי ההלכה מתוך כתבי-יד של ה"גניזה" ומקורות אחרים, יו"ל עם מבואות, הערות ומראי-מקומות מאת שמחה אסף, הוצאת דרום, ירושלים, תרצ"ג
ספרן של ראשונים, תשובות ופסקים ומנהגות, יו"ל בפעם הראשונה מכתבי-יד עם מבואות והערות, מאת שמחה אסף, מקיצי נרדמים, ירושלים, תרצ"ה.
סדור רב סעדיה גאון, כתאב גאמע אלצלואת ואלתסאביח, יוצא לאור על ידי ישראל דודזון, שמחה אסף, יששכר יואל, חברת מקיצי נרדמים, הוצאת ראובן מס, ירושלים, תש"א.
תשובות הגאונים, מכתבי יד שבגנזי קיימברידג', עם מבואות והערות, מאת שמחה אסף, הוצאת מקיצי נרדמים בסיוע מוסד הרב קוק, ירושלים, תש"ב.
ספר המקצועות, שרידיו יוצאים לאור מתוך כתבי-יד וספרי ראשונים, עם מבוא והערות מאת שמחה אסף, מוסד הרב קוק, ירושלים, תש"ז.
תקופת הגאונים וספרותה, הרצאות ושיעורים (ערוכים על ידי ד"ר מרדכי מרגליות), הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תשט"ו.
שעורים אוניברסיטאיים למורים, ספרות רבנית, הרצאות הרב ש' אסף, ירושלים, ת"ש.
מנחה ליהודה, מוגש להרב יהודה לייב זלוטניק ליובלו הששים מאת חבריו וידידיו, בעריכת שמחה אסף יהודה אבן שמואל ור' בנימין, ירושלים, בסיוע מוסד הרב קוק וההסתדרות העברית באפריקה הדרומית, תש"י.
ספר אסף: קובץ מאמרי מחקר מוגש לכבוד הרב פרופ' שמחה אסף על ידי ידידיו חבריו ותלמידיו למלאת לו ששים שנה, בעריכת משה דוד קאסוטו, יוסף קלוזנר, יהושע גוטמן, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשי"ג.
בתחילת הספר יש מאמר של יוסף קלוזנר: "הרב הפרופיסור שמחה אסף, חייו ופעולותו המדעית והציבורית".
כמו כן הוקדש לכבודו לרגל מלאת לו 50 המאסף 'יבנה', מאסף שנתי ב', ת"ש.
שם אף הופיעה סקירה קצרה של תולדותיו וכתביו.
שִׂמְחָה היא רגש חיובי שבו האדם נתון במצב רוח טוב ומרומם.
לרוב בעקבות התרחשות או חוויה אותה הוא מפרש כחיובית מבחינתו באחד מהיבטי חייו, או בעקבות היזכרות בחוויה כזו.
השמחה יכולה להשתנות בעוצמתה לפי עוצמת ההתרחשות או הרגש – משמחה פשוטה המתבטאת כשביעות רצון עבור דבר שיכול להיות בעל משמעות קטנה בחיי האדם, ועד שמחה עוצמתית ומציפה, למשל אדם שפוגש אהוב אחרי שנים רבות, או אדם שצפייה מאוד משמעותית בחייו מתגשמת.
השמחה מקושרת עם רגשות חיוביים אחרים ועוצמתה תהיה קשורה בהם, כמו תחושת חופש, עצמאות, הגשמה עצמית, אהבה, אנרגטיות, תחושה של מוגנות ושייכות, ועוד.
הרגש ההופכי לשמחה הוא העצב.
השפה העברית עשירה במילים המתארות שמחה: ששון, גילה, דיצה, רינה, עליזות, עליצות, צהלה, חדווה ועוד.
הרגש מתאפיין במחשבות ובביטויים גופניים מסוימים, כמו חשיבה אופטימית, הבעת פנים צוהלת, עיניים מאירות, חיוכים ותחושה אנרגטית וקלילה של הגוף.
חוויות פנימיות העשויות להביא לשמחה הן למשל שכלול המעמד האישי, מערכות יחסים בינאישיות טובות, כניסה לתהליך של התחדשות, פעילות יצירתית, או הצלחה בהגשמת הישגים, יעדים, שאיפות וחלומות.
אמצעים חיצוניים העשויים לעורר שמחה הם למשל מוזיקה, ריקודים, שמיעת בדיחות, ארוחה טובה, מסע קניות, קבלת מתנה, הצלחה בתחרות או ניצחון של קבוצה ספורטיבית אהודה, ואף באמצעים כימיים כמו אלכוהול, סמים ותרופות.
השמחה מרחיבה את כוחות הנפש, הופכת את האדם לאנרגטי, ומדרבנת אותו לפעילות ולעשייה, לעומת הרגש ההופכי – העצב, שמכנס את כוחות הנפש ומביא לירידה בפעילותו של האדם.
ישנה זיקה הדדית בין השמחה לבין האהבה; שמחה עמוקה יכולה לעורר אצל האדם את רגש האהבה, ומימוש אהבה והתעוררותה גורם לאדם לשמחה.
הבעות פנים ותנועות גוף מאפיינות
ניתן לזהות אדם שמח כאשר חיוך מאוזן לאוזן (לרוב עם שיניים חשופות) מופיע על פניו, עפעפיו פתוחים לרווחה, הלחיים מובלטות, קמטים קטנים באזור העיניים ואישונים מורחבים, הפה בזווית עגולה וקעורה, ואצל חלק מהאנשים מופיעות גם גומות חן.
תנועות גוף של אדם משקפות שמחה הן לרוב תנועות ספונטניות וקפיצות.
לעיתים מופיעים הנפת זרועות, שרירים מתוחים וישרים, מחיאות כפיים, ראש זקוף ומורם, נשימה מואצת מעט, דופק גבוה במקצת, עלייה בקצב הלב ועלייה בלחץ הדם.
אנשים שמחים לעיתים צוחקים או בוכים מרוב שמחה, נוטים להיות סלחנים וותרנים, חושבים בצורה אופטימית וקלילה, אנרגטיים ונמרצים, מתקיימת תחושה של קרבה רגשית לכל מי שנמצא בסביבה ורצון לעזור לזולת ונטייה לבטא הערכה עצמית גבוהה ושליטה עצמית.
מבחינה נוירולוגית, הרגשת שמחה מתבטאת בהפרשה של מוליכים עצביים הגורמים עוררות והנאה.
בין המוליכים האלה נמנים סרוטונין דופמין אנדורפינים ועוד.
השמחה נחשבת כרגש התורם לבריאות האדם.
היא משפרת את תפקודו של הגוף והמח בכל המובנים.
בנוסף, שמחה גורמת לתפקוד בצורה טובה יותר, יכולת הריכוז והזרימה משתפרות, צורת החשיבה חיובית יותר, והביטחון העצמי עולה.
לאנשים שמחים יותר יהיה קל יותר לקחת אחריות על טעויות, להיות גמישים לשינויים, ולהצליח בהגשמת ייעדים.
לעומתם אנשים הנמצאים במצב של חוסר שמחה עשויים לפתח צורת חשיבה שלילית כמו פסימיות, פגיעות במערכות יחסים בינאישיים, ראיית כישלון כאישי וכדומה.
ביטוי שמחה מאותת שהאדם מרוצה ממה שקורה.
מצב כזה מאפשר לאחר להעריך שקיים סיכוי נמוך שהצד השני (השמח) יבצע פעולה או התנהגות שעלולה לסכן אותו או להשפיע בצורה שלילית על מטרותיו, ולכן השמחה מטבעה מושכת אנשים ומעוררת רגשות חברתיים חיוביים, קרבה רגשית ורצון לעזור לזולת.
רגש השמחה בא בעקבות התרחשויות פנימיות וניזון מתוך יחסי גומלין עם הסביבה.
יש שמחות קטנות ורגעיות, ויש שמחות המשפיעות על האדם לאורך זמן.
ניתן להעריך את השמחה בצורה חברתית לפי ארבע רמות:
אישי – חיבור וקרבה לאנשים, עזרה לזולת, נחמדות, אכפתיות, עדינות ורוגע.
דיאדי – יכולת לפתח שיחה חיובית, כנה ואמיתית, רצון להבין את בן הזוג, אוזן קשבת, עזרה במידת הצורך.
קבוצתי – שיתוף פעולה עם אחרים, העלאת מצב הרוח הקבוצתי, לכידות והרגשת שייכות לקבוצה.
תרבותי – אינטראקציה בין תרבותית, שיתוף, הבנה והכלה של השונה.
מחקר משותף של אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת אמסטרדם הראה שזיהוי רגש של שמחה אצל אדם אחר, אפילו אם מדובר ביריב, גורמת, לעיתים באופן בלתי מודע, לעלייה בתחושת הביטחון ובסיכוי לבצע פעולות הנחשבות חיוביות.
בשפה העברית ישנן לפחות עשר מילים נרדפות לציין שמחה (כמו ששון, גילה, דיצה, רינה, עליזה), וייתכן כי הדבר מעיד על סוגים וגוונים שונים של שמחה ועל החשיבות הרבה שמיוחסת לרגש זה.
גם אלמנט האור מתקשר לשמחה, כפי שנאמר במגילת אסתר (ח, טז) "לַיְּהוּדִים הָיְתָה אוֹרָה וְשִׂמְחָה וְשָׂשֹׂן וִיקָר".
הוא מתאר את השמחה כ"מעבר של אדם משלמות קטנה יותר לשלמות גדולה יותר".
פילוסופים נחלקו בשאלה האם ניתן להגדיר תופעות מסוימות של שמחה כשליליות.
שמחה לאיד היא שמחה המתעוררת בלב האדם לרגל מפלתו או כישלונו של יריב או אויב, והיא נחשבת לפן שלילי שבשמחה.
יש בה דמיון וקרבה לקנאה, שבה עינו של האדם צרה במה שיש לזולתו, אך היא יכולה לנבוע גם משנאה.
בחברות מודרניות, חגיגת שמחה לאיד למפלת האויב נחשבת ללא תקינה פוליטית.
גם רגש שמחה חזק ועוצמתי מידי עשוי להתפרש כשלילי או מזיק, כאשר השמחה היא חסרת גבולות, למשל במצבים של שכרות או מאניה.
בדת היהודית, ישנה מחלוקת בשאלה האם השמחה היא תכונת נפש חיובית.
ישנם הגורסים כי יש לשאוף אליה, והיא מביאה את האדם לשלמות של עבודה רוחנית.
ביטוי לתפיסה זו ניתן למצוא בפרשנות לפרשת הקללות.
בתורה נאמר שעם ישראל יגלה מארצו ויעבוד זרים (ומכלל לאו אתה שומע הן) וכן נאמר בתהלים במזמור לתודה .
הרמב"ם בספרו ההלכתי מפרש את הפסוק בצורה כזו: .
לפי רעיון זה, עקרון השמחה ביהדות (ובנוסף לה 'טוב לבב') אינו נחשב כמצווה נפרדת אלא הוא תנאי נדרש בקיום כל מצווה ומצווה.
והוא חלק ממצוות אהבת ה'.
בנוסף הרמב"ם מונה את מצוות השמחה כחלק ממצות "מיצוע המידות" כך שלדבריו יש מצווה לשמוח גם ללא ליווי של עשיית מצווה
ישנם שסברו שאין לאדם לשמוח אלא רק בעת מצווה, ושמחה בכל הקשר שאינו דתי אינה דבר חיובי כלל.
דברים אלו ניתן לראות בדברי הגאון מליסא, למשל: ".
ידועה האמרה: "אין שמחה כהתרת הספקות", כאשר הכוונה היא שהסרת הספקות והחלפתם בתחושת ודאות מביאה לשמחה פנימית.
שלמה המלך אומר ב: .
וב: מסביר רש"י: את השמחה – שיהא שמח בחלקו.
השמחה בחלקו היא להביט בשמחה ולהתרכז במה שיש לו ולא על מה שחסר לו.
אדם זה נקרא עשיר בלשון המשנה, שכן הוא עשיר בדעתו ומרוצה ממה שיש לו.
היבט זה נובע מחמת האמונה שה' נותן לכל אחד בדיוק את החלק המתאים והמושלם ביותר עבורו.
לדעת הכוזרי מצוות השמחה בחלקו היא מצווה מהתורה הנלמדת מהפסוק ומטרת השמחה שיגיע מתוכה לשבח ולהודות לה'.
ישנה מצווה מיוחדת מהתורה לשמוח בשלושת הרגלים (פסח, שבועות וסוכות), הנלמדת מהכתוב בספר דברים: "ושמחת לפני ה' אלוהיך" (), וכן: "ושמחת בחגך אתה ובנך ובתך ועבדך ואמתך" (שם, פסוק י"ד).
וכן "ושמחת בחגך והיית אך שמח" (דברים פרק ט"ז)
השמחה בחגים מתבטאת באכילת בשר ובשתיית יין, ככתוב בתלמוד : "אין שמחה אלא בבשר ויין".
עקרון השמחה ביהדות מקבל ביטוי מיוחד במהלך ימי הפורים וחודש אדר כולו, בהם הורו חז"ל שיש להרבות בשמחה עוד יותר.
ולגביו נאמר בימי אדר ופורים אנו שמחים בגלל גודל הנס שקרה בפורים ובעצם כל שנה חוזרת הארה של נס פורים בהתאמה לדור שחי באותו זמן ולכן ישנה שמחה גדולה.
ההסבר לריבוי השמחה הוא כי בחודש זה מזלו של עם ישראל עולה (ולכן בשנה מעוברת מתקיימים שני חודשי אדר).
במהלך חודש זה נהוג לערוך אירועים מיוחדים על מנת להרבות שמחה.
לעומת זאת, בחודש אב ממעטים בשמחה, לנוכח האסונות הגדולים שאירעו במהלכו לעם היהודי (חורבן בית המקדש למשל).
אחד מעקרונותיה העיקריים של תורת החסידות, הוא דבקות באל על ידי שמחה מתמדת.
לבעל שם טוב, מייסד החסידות, מיוחסת האמרה "'עצבות נועלת שערי שמיים, תפילה פותחת שערים נעולים והשמחה בכוחה לשבר חומות".
בולטת בהנהגה זו היא חסידות ברסלב, וכן בספרי רבי נחמן מברסלב מזכיר רבות עניין זה.
רבי נחמן טבע את הסיסמה הידועה: .
רבי נחמן עצמו היה אדם שהשמחה לא הגיעה לו בצורה טבעית וקלה ודווקא בגלל זה הוא התעסק הרבה בנושא השמחה ואמר שהשמחה היא נקודה פנימית ויסודית אצל האדם שאינה תלויה בגורם חיצוני.
חשיבות השמחה נזכרת רבות בספרות התורנית, בעיקר בתורת החסידות, ובמשנה תוקף בתורתו של רבי נחמן מברסלב אשר משפטו הידוע הפך לציטוט מוכר: מצווה גדולה להיות בשמחה תמיד.
בחסידות מבואר הקשר שבין השמחה לתכונות חיוביות אחרות, ולבריאות הכללית של הנפש, ומכאן לעבודת ה' ראויה יותר.
לכל ספר ניתן שם, שמהווה מפגש ראשון לקורא עם הספר.
גם ההתייחסות לספר (בסקירות, בביבליוגרפיות, בקטלוגים וכדומה) נעשית באמצעות שם הספר (הכותר שלו).
בנסיבות אלה יש לשמו של הספר חשיבות גדולה, ככלי לקידום הפצתו של הספר.
שם נאות לספר מתאפיין בתכונות הבאות: השם לוכד את העין, משקף היטב את נושא הספר, קל לזכור אותו וקל להזכירו.
קיימות גישות אחדות לבחירת שם לספר, תוך מתן משקל שונה לכל אחת מתכונות אלה.
שם הספר תלוי גם בקהל היעד: ספר שנועד לקהל הרחב יישא שם המובן לכל הציבור, אך כאשר הספר נועד לאוכלוסייה מקצועית ייחודית בעלת ז'רגון ייחודי, יש יתרון דווקא לשם הכתוב בשפת סתרים זו, משום ששם כזה מבהיר לכל אדם בקהל היעד שהספר פונה רק אליו ואל אנשים מסוגו.
הצורך בהתאמה בין אופי הספר ובין השם הניתן לו הוא מקרה פרטי של העיקרון הכללי של שמירת הרמוניה, או קוהרנטיות, בין כל רכיבי הספר.
לשם שבלוני יש מתכונת אחידה, ולכן אינו מצטיין במקוריותו, אך יתרונו בקלות בה ניתן להבינו ולזכור אותו.
מילה או מילים המציינות את נושא הספר;
מילת מפתח המעידה על טיבו של הספר ומכניסה את השם לשבלונה המתאימה.
מילות המפתח הנפוצות מפורטות להלן.
ספר מבוא מספק הצגה ראשונית של נושא, תוך הימנעות מירידה לפרטים.
ספר מסוג זה עשוי לפנות לקהל יעד רחב ביותר, ובהתאם לכך אינו מניח כל היכרות של הקורא עם הנושא, או לפנות לקהל יעד מצומצם יותר, ובהתאם לכך להניח קיום דרישות יסוד מסוימות מצד הקורא.
מילות מפתח רבות משמשות לזיהוי ספרי מבוא, ולכן ניתן להחליפן זו בזו, וכך ליצור וריאציות רבות על אותו שם, וריאציות שיספיקו לכל הכותבים בנושא זה.
"מבוא" היא מילת המפתח הפשוטה ביותר לספרים בקטגוריה זו.
מילים נוספות למטרה זו הן "עקרונות", "יסודות", "מושגי יסוד", "פרקי יסוד".
המילה "הזמנה" היא פחות פורמלית ופחות מחייבת, ולכן מתאימה לספר עממי.
המילה "הכרת" גם היא מילה "ידידותית" לאפיונם של ספרי מבוא.
מבוא למתמטיקה (א"ה פרנקל, מסדה)
עקרונות מערכות הפעלה (מיכה חפרי, "האוניברסיטה הפתוחה")
יסודות המשפט (יורם דינשטיין, "משרד הביטחון – ההוצאה לאור")
פרקי יסוד במדעי המחשב (דוד הראל, "משרד הביטחון – ההוצאה לאור")
הזמנה לפילוסופיה (יובל שטייניץ, "זמורה ביתן")
מדריך הוא ספר שימושי, שלא נועד רק לקריאה חד-פעמית (ולעיתים לא נועד כלל לקריאה כזו), אלא ישמש את הקורא באופן שוטף, לשם מציאת מידע נדרש.
מדריכים עוסקים בקשת רחבה של נושאים, החל בנושאים טכניים וניהוליים, וכלה בתחביבים ובחיי היומיום, כדבריה של עירית לינור:
"מדריך" היא המילה הפשוטה והעניינית לשמו של ספר הדרכה.
גישה יומרנית (או מו"ל אגרסיבי) מוסיפים לשם זה את התואר "שלם", למשל המדריך השלם לצילום.
אפשר להמשיך ולעלות, מעלה מעלה: המדריך המושלם לקנייה ולמכירה של עסקים, ואפשר גם אחרת: תן חיבוק!
וריאציות נוספות של תארים למילת מפתח זו הן: "מדריך מקיף", "מדריך מעשי", "מדריך שימושי", "מדריך כיס", "מדריך בזק", "מדריך קצר", "המדריך הקל".
לצד המדריכים יש גם מורים, חונכים ומאמנים:
"מורה דרך במקורות המשפט העברי" (נחום רקובר, הוצאת ספרית המשפט העברי)
המילים "איך", "הדרך", "הלכה ומעשה" רומזות גם הן לקורא שספר הדרכה מונח לפניו:
הדרך הנכונה והבטוחה לרכישת דירה
כל הדרכים לרכישת דרכון נוסף
המילים "מדריך למשתמש" (Manual, User's Guide) מציינות ספרות טכנית הנלווית למוצר ומנחה את המשתמש בו.
לעיתים נעשה בו שימוש גם בספרות לא-טכנית, למשל The Bar Mitzvah Mother's Manual.
טכניקה שונה למתן שם לספר הדרכה היא סיום השם בסימן שאלה.
השאלה המופיעה בשם הספר היא שאלתו של הקורא הזקוק להדרכה, והספר מכיל תשובה לשאלה זו.
אם אני כל כך רוצה אז למה אני עדיין לבד?
ומסימן שאלה קצרה הדרך לסימן קריאה:
דרך עדינה יותר ליצירת מעורבות של הקורא בשם הספר היא הכללת הקורא בשם זה:
כל מה שתמיד רצית לדעת על המין, אבל לא העזת לשאול
בנוסף למשמעות המקובלת למונח "מילון" כאוסף מקיף של מילים בשפה מסוימת, הממוין בסדר אלפביתי עולה ("מיון לקסיקוגרפי"), משמש שם זה גם לאוסף מילים בתחום ייחודי, ובמקרה זה מתארכת ההגדרה ליותר מהמקובל במילון רגיל.
לקסיקון ואנציקלופדיה ממוינים אף הם בסדר אלפביתי, וכוללים מידע מפורט יותר אודות כל ערך.
השם "אנציקלופדיה" ניתן ליצירות רחבות היקף וכלליות, אך מקובל להשתמש בו גם לספרים בני כרך אחד או שניים בלבד, המתרכזים בתחום מסוים.
ההחלטה באיזו מילת מפתח לבחור (מילון, לקסיקון או אנציקלופדיה), תלויה גם ביומרנותו של המו"ל.
חוסר יכולת להחליט הביא לשם הלקסיקון האנציקלופדי החדש (דוד שחם, "ספרית פועלים").
אנציקלופדיה של גדולי המוזיקה ויצירותיהם
Encyclopaedia of Ignorance הוא שם שבלוני, אך המילה המציינת את הנושא, Ignorance, היא מילה יוצאת דופן בהקשר זה, ולכן הופך השם לשם מפתה למרות השבלוניות שלו.
שם זה הולם את תוכן הספר, העוסק בתחומים הנמצאים בחזית המחקר המדעי, כלומר עודם בלתי ידועים.
"רשימון השמות הגיאוגרפיים" (הוצאת כרטא והמרכז למיפוי ישראל)
הגדה של שמות (דליה לשמן, הוצאת היימן)
אֶגְרוֹן למילים נרדפות (א' קומיי, הוצאת אחיאסף)
אוצר המלים (ח' רבין, צ' רדי, הוצאת קריית ספר)
קונקורדנציה לשירת ביאליק (אליהו ציפר, הוצאת חצב)
"אלמנך התנ"ך, הסטטיסטיקה של התנ"ך" (יהושע ליברמן, הוצאת צ'ריקובר)
עברית בדגש לֶקְסִיָקִלי (רבקה הלוי, הוצאת אקדמון.
לפי המבוא לספר: הערכים המילוניים מוצגים על פי חלקי הדיבור שהם משתייכים אליהם, על פי סדר המלים, והם ערוכים בקבוצות בעלות מכנה משותף סמנטי.
סוגה מרכזית של ספרי עיון כוללת אוספים – אוספים של מסמכים, מאמרים, כתבי-יד, סוגיות ואחרים.
ספרי אוספים מופיעים תחת שמות כגון: אוסף, אסופה, מאסף, אוצר, ילקוט ולקט, מכלול, קובץ, גנזים, גנזכים, סדרות ועוד.
"אוסף תעודות ארמיות, עבריות ונבטיות ממדבר יהודה" (עדה ירדני, הוצאת מאגנס)
"אסופה ליום העצמאות, פרקי עיון והדרכה" (נחום אריאלי ושלמה לוין, הוצאת ההסתדרות הציונית העולמית)
"אוצר גנזים – אוסף אגרות לתולדות ארץ-ישראל מתוך כתבי-יד עתיקים" (יעקב משה טולידאנו, הוצאת מוסד הרב קוק)
"ילקוט תיקוני לשון" (חנה מגיד, הוצאת קרני)
"לקט הרצאות ברפואה פנימית" (ר' טור-כספא ורמי אליקים, הוצאת אקדמון)
"מאגר שאלות במתמטיקה לבחינת הבגרות ב-3 יחידות לימוד" (הוצאת משרד החינוך התרבות והספורט)
"מכלול המאמרים והפתגמים" (משה סבר, הוצאת מוסד הרב קוק)
"גנזים מגולים – אוצר מלים עתיקות ובטויים שאינם במלונים" (יצחק אבינרי, הוצאת יזרעאל)
"קובץ להבנת הנקרא ולהעשרה" (נורית סיון ועדינה עבאדי, הוצאת אקדמון)
"פרפר נחמד – סדרה להקניית מושגי יסוד לגיל הרך" (דתיה בן-דור, הוצאת גלובוס גרופ)
"מבחר אגרות ויצמן 1885–1950" (ברנט ליטבינוב, הוצאת עם עובד)
שם ספר הפונה לקהל יעד
בתחום שבו ישנם ספרים רבים, הכללת הגדרתו של קהל היעד בשם הספר מסייעת לאפיין את ייחודו של הספר.
קהל יעד לפי מאפייני משלח היד
"סטטיסטיקה ל'לא סטטיסטיקאים' " (רונית איזנבך, הוצאת אקדמון)
קהל יעד לפי רמת השליטה בחומר
סדרת ספרי הדרכה "לאובדי עצות" For Dummies, למשל "אינטרנט לאובדי עצות" (מטר הוצאה לאור; במקור: Internet for Dummies)
ספרים לקורא המתחיל, למשל "הבורסה למתחילים" (שלמה סימנובסקי, הוצאת מיטב)
ספרים לקורא המתקדם, למשל "טוסקנה למתקדמים" (בת' אילון, הוצאת דניאלה די-נור)
ספרים לקורא הנבוך, למשל: "מורה נבוכים" לרמב"ם
ספרים לקורא שהנושא זר לו לחלוטין, למשל: (Football Outsiders Almanac 2013" (A.
קהל יעד לפי מאפייני גיל ומגדר
"אנציקלופדיה לפעוטות" (נעה ספרבר, מירי ברוך, הוצאת קוראים)
"ספר הבדיחה לילדים" (א' אבן שושן וג' אמתַי, הוצאת דביר 1934)
"המדריך הישראלי למתבגרים", בנים 13–15 (טלי רוזין ודר עמוס בר, הוצאת זמורה ביתן)
"אנציקלופדיה בריטניקה לנוער" (הוצאת אנציקלופדיות לנוער)
"כמה ולמה – צרכנות נבונה לבני הנעורים" (עדה לבנון, הוצאת אברהם נווה)
"היסטוריה של העולם לצעירים מכל הגילים" (ארנסט גומבריך, מגרמנית: דן תמיר, הוצאת ספרי עליית הגג)
"המדריך הישראלי לבנות 40+" (טלי רוזין, ד"ר גדעון קרופניק, ד"ר עמוס בר, הוצאת ידיעות אחרונות)
"סקס עכשיו – המדריך לתרבות המין למבוגר" (פול ג'ואנידס ודאריק גרוס, הוצאת בבל)
"המדריך לאזרח הוותיק – זכויות, הטבות ומידע עבור האזרחים הוותיקים בישראל" (הוצאת המשרד לאזרחים ותיקים)
שם המו"ל או שם המחבר
ביהדות מקובל בשם הקדמונים, שיש למחבר לרמוז את שמו בשם הספר.
כאשר למו"ל מוניטין רב בתחומו, יופיע שם המו"ל בשמו של הספר.
"Oxford Advanced Learner's Dictionary" הוא אחד מני ספרים רבים המתחילים בשם Oxford, המשלב את המוניטין של האוניברסיטה ושל בית ההוצאה גם יחד.
באופן דומה משמש גם שמו של מחבר בעל מוניטין כאבן בניין ליצירת שם הספר:
'"לקסיקון אופק לספרות ילדים" (אוריאל אופק, הוצאת זמורה ביתן)
"בובי פישר מלמד שחמט" (בובי פישר, הוצאת מודן)
"חוק פרקינסון" (סיריל נורת'קוט פרקינסון, הוצאת הדר)
"מדריך נורטון למחשב האישי" (פיטר נורטון, הוצאת פוקוס)
פיטר וריימונד האל, הוצאת שקמונה)
"הפרסום על-פי אוגילבי" (דייוויד אוגילבי, הוצאת כתר), בעקבות שמו המקורי של הספר: "Ogilvy on Advertising".
שם יכול לחרוג מהשבלונה שתוארה לעיל, ועם זאת להישאר קצר וענייני, כלומר לתאר בפשטות את נושא הספר.
פשטותו של שם כזה מאפשרת לזהות ולאתר בקלות את הספר, ועם זאת אין השם שגרתי עד שעמום.
רבים מספרי העיון היוצאים לאור בישראל משתמשים בשיטה זו.
צמחי ישראל בתמונות (עזי פליטמן ואחרים, "מסדה")
מתמטיקה ומתמטיקאים (אליעזר שישא, "מסדה")
חשבון להורים (רון אהרוני, "שוקן")
שם ענייני, המנסה לתת תמונה מלאה על תוכן הספר, עשוי להתארך לעיתים בצורה שלא תאפשר את זכירתו.
"זכויות עובדים בחילופי מעבידים, בפירוק חברה ובכינוס נכסים" (חנה הרדוף, הוצאת מלוא)
"מלחמת לוחות השנה בתקופת בית שני ועריכת מזמורי תהילים על-פי לוח השנה" (מיכאל חיוטין, הוצאת מודן)
שם ענייני + ספירת מלאי
שם ענייני המציג גם את כמות המידע.
יש מספרים המוצגים בספרות ויש המוצגים במילים.
"38 דרכים לנצח בוויכוח" (ארתור שופנהאואר, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר).
שם הספר במקור הוא ללא כל מספר: Die Kunst Recht zu behalten .
"500 משחקים בני חמש דקות" (ג'קי זילברג, הוצאת אח)
"100 שיעורים על החיים" (אלון גל, הוצאת כנרת זמורה ביתן)
"100 נקודות ח"ן" (אורי דביר, הוצאת מודן)
"52 הטיולים היפים ביותר" (עריכה קטיה בנוביץ', הוצאת מפה)
כנראה לטובת לומדי עברית – המספר מופיע גם במילים וגם בספרות.
שם ייחודי חורג מהפשטות שמאפיינת את השמות שנידונו עד כה.
חיבורו אינו טכני, אלא מחייב יצירתיות מסוימת.
שם זה אינו משקף את נושא הספר באופן חד משמעי כשמות הפשוטים, אך מושך תשומת לב לספר.
פילוסופים כבני אדם (בן-עמי שרפשטיין, "זמורה ביתן")
הבעיה של ילדי היא הבעיה שלי (שמעון זקס, "רמות")
הגל השלישי (אלבין טופלר, "עם עובד")
חיים ששווים פחות (סילביה אן הולט, "עם עובד")
אופס – הכול על תקלות מחשב (מייק מילר, "פוקוס")
כדי להציג את הספר בצורה מפתה יותר, שתגרום לקורא להיחפז ולקחת את הספר לידיו, אין מסתפקים בשם ייחודי, אלא יוצרים שם מתוחכם, שהבנתו מצריכה היכרות מה עם נושא הספר.
פיתוי הקורא אינו מטרה יחידה של שם הספר.
אופי השם אמור לשקף במידת מה את אופי הספר, ולכן במתן שם מתוחכם לספר שגרתי יש סכנה של הטעיית הקורא הפוטנציאלי.