tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מהירות לוע - 500 מטר לשנייה
פפאין הוא אנזים מסוג ציסטאין פרוטאז שמקורו בפפאיה.
האנזים בעל תכונות של אנדופפטידאז (פרוטאז המפרק קשרים פפטידים שלא בקצוות של חלבונים), אמידאז (אנזים המשמש כזרז להידרוליזה של אמידים) ושל אסטראז (מפרק אסטרים לחומצה ואלכוהול).
האנזים מכיל בין 212–218 חומצות אמינו והוא בנוי משרשרת פוליפפטידית אחת עם שלושה קשרים דיסולפידים וקבוצת sulfhydryl.
המחקר הראשון שהוביל לחקר הפפאין, התבצע ב-1873 והתפרסם בעלון הרפואי בקולקטה תחת השם "השפעת כושר ההמסה של מיץ הפפאיה על פרטי מזון חנקניים".
האנזים זוהה ובודד בין השנים 1950 ל-1960. הוא האנזים השני שעבר התגבשות (Crystallization) והציסטאין פרוטאז הראשון שהתגלה.
חקר הפפאין עזר רבות בהבנת האנזים כחלבון והחל משנת 1991 נחקר ביתר הרחבה.
הפפאין משווק בדרך כלל כאבקה לריכוך בשר.
ילידי דרום אמריקה משתמשים בפפאין לריכוך בשר במשך אלפי שנים.
ברפואה הטבעית משתמשים בו לטיפול במערכת העיכול משום יכולתו לפרק חלבונים.
בשנת 2008, הפפאין נאסר לשימוש בארצות הברית בצורה של משחות לטיפול ברקמה במצב של נמק שמופיעה בפצעים הנובעים מסכרת, פצעי לחץ וכן הלאה, בשל היותו "מסכן את בריאות הצרכנים" עקב תופעות של אנפילקסיס והלם אנפילקטי תוך 15 דקות מרגע השימוש במשחות, תופעות שהביאו לאשפוז בבית חולים ואף להגעה לחדרי מיון.
פפאבילה (באיטלקית: Papabile) הוא מונח פופולרי (לא מונח כנסייתי רשמי) המתאר אדם שהוא מועמד טוב להיות אפיפיור.
בדרך כלל מסמנים מומחים בתחום ועיתונאים קרדינלים בכירים ובולטים בתקופה בה נערכות בחירות לאפיפיורות (קונקלווה) ולאורך כל ההיסטוריה אף נערכו הימורים בנוגע לסיכויי פפאבילים שונים להיבחר לאפיפיור.
בעוד שבמקרים מסוימים פפאבילים שסומנו מראש אכן נבחרו לכהונה, הרי שפעמים רבות נבחר לכהונה דווקא מועמד שלא בלט כפפאבילה לפני כן, בשל הנטייה לבחור במקרים רבים דווקא מועמדים של פשרה ולאו דווקא מועמדים בעלי פרופיל גבוה המעוררים גם התנגדות רבה.
על מנת להזהיר מועמדים אפשריים מגאווה נטבעה האמרה העממית: "מי שנכנס לקונקלווה כאפיפיור (בעיני עצמו ואחרים) - יוצא כקרדינל (כלומר לא נבחר)".
מספר אפיפיורים בולטים לא היו פפאבילים ובחירתם היוותה הפתעה (בהם יוחנן העשרים ושלושה ויוחנן פאולוס השני).
פרנצ'סקו סבריו קסליוני פיוס השמיני, 1829
ג'אקינו פצ'י, לאו השלושה עשר, 1878
ג'קומו דלה צ'זה, בנדיקטוס החמישה עשר, 1914
אאוגניו פצ'לי, פיוס השנים עשר, 1939
ג'ובני בטיסטה מונטיני, פאולוס השישי, 1963
יוזף רצינגר, בנדיקטוס השישה עשר, 2005
הקרדינל רוברטו בלרמינו נחשב ל"מועמד קבוע", אך לא נבחר מעולם, בשל היותו ישועי, גברו עליו פאולוס החמישי וגרגוריוס החמישה עשר
ברתולומאו פצ'ה, נונציו בכיר בשלטונו של פיוס השביעי ומזכיר המדינה בימי פיוס השמיני, על בחירתו ב-1829, עם מותו של פיוס השמיני, הוטל וטו מצד צרפת
אימנואלה דה גרגוריו, פפאבילה להחלפתם הן של פיוס השמיני והן של לאו השנים עשר
מריאנו רמפולה, מזכיר המדינה של לאו השלושה עשר, בחירתו נתקלה בווטו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
אחד מצעדיו הראשונים של האפיפיור הנבחר, פיוס העשירי, היה לבטל את זכות הווטו של השליטים על החלטות הקונקלווה (Jus exclusivae)
ארכיבישוף מילאנו קרלו מריה מרטיני, היה מועמד מוביל לרשת את יוחנן פאולוס השני ב-2005 ואף זכה ביותר קולות ממנו בהצבעה הראשונה, אך הפסיד לפפאבילה אחר, יוזף רצינגר
שמו של פיטר טורקסון, קרדינל מגאנה, הועלה כפפאבילה על ידי עיתונאים וספקולנטים בין התפטרותו של בנדיקטוס השישה עשר והיבחרו של פרנציסקוס
פפאטה (בטהיטית: Pape'ete) היא עיר הבירה של פולינזיה הצרפתית שהיא קולקטיב מעבר לים של צרפת בדרום האוקיינוס השקט.
העיר שוכנת על האי טהיטי שבאיי החברה והיא גם בירתו.
פפאטה היא גם מקום משכנו של הנציב העליון של פולינזיה הצרפתית.
היא משמשת כמרכז הפוליטי, המנהלי, המסחרי, התעשייתי, הכלכלי והתיירותי של פולינזיה הצרפתית.
על פי מפקד 2022 מספר תושבי העיר מנה 26,654 תושבים.
העיר פפאטה הוקמה בשנת 1818 על ידי המיסיונר הבריטי ויליאם קרוק .
בשנת 1827 העתיק המלך פומרה הרביעי (Pomare) את חצר מלכותו לעיר.
בתקופה זו החלה העיר להיות מרכז מסחרי והנמל שלה החל להתפתח.
בשנת 1842 נהייתה צרפת המעצמה הדומיננטית באזור ופפאטה הייתה לבירת המושבה.
בשנת 1884 אירעה שרפה שכילתה מחצית מהמבנים בעיר ומאז נאסרה הבנייה מחומרים מקומיים.
ב-1906 גרמה סופת ציקלון נזק כבד לעיר.
ב-22 בספטמבר 1914 הופגזה על ידי שתי סיירות משוריינות של הצי הקיסרי הגרמני, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
כתוצאה מן ההפגזה אבדו לצרפתים ספינת תותחים וספינת משא ולאי נגרם נזק כלכלי רציני.
ב-1961 נפתח נמל התעופה הבינלאומי של העיר.
אחד המניעים לפתיחתו של נמל התעופה הייתה החלטתה של צרפת להעביר את הניסויים הגרעיניים שביצעה מאלג'יריה (שקיבלה אז את עצמאותה) לדרום האוקיינוס השקט.
ב-1983 הוקמה בפפאטה הכנסייה המורמונית בעקבות ריבוי המאמינים שלה באי.
ב-1995 חידשה צרפת את הניסויים הגרעיניים שלה באזור.
ההחלטה גרמה להפגנות בפפאטה ולהתגברות כוחם של בדלנים ששאפו לקבל עצמאות מצרפת.
ההפגנות בעיר נמשכו שלושה ימים, נגרם נזק לנמל התעופה, התיירות נפגעה ונמנו כ-40 פצועים.
הפגנות דומות אירעו גם ב-1987.
פפאטה משמשת כמרכז תחבורתי של טהיטי ושל פולינזיה הצרפתית.
נמל התעופה הבינלאומי בפאאה פעיל מאוד ומגיעות אליו טיסות מכל רחבי העולם.
הנמל הוא מרכזה של חברת התעופה הלאומית של טהיטי אייר טהיטי נוי.
כמו כן מקשר נמל התעופה את טהיטי עם איים אחרים בטריטוריה.
נמל הים של העיר פעיל מאוד ופועלים בו קווי מטען ותיירות.
הטמפרטורה היומית המקסימלית הממוצעת בשנה היא 29 מעלות צלזיוס, והמינימלית הממוצעת בשנה היא 22 מעלות צלזיוס.
משקעים יורדים בכל השנה, אך בעיקר בין נובמבר לאפריל.
פפאף היא אחת מיצרניות מכונות התפירה הגדולות והוותיקות ביותר.
ג'ורג' מיכאל פפאף ייסד את החברה בשנת 1862 בעיר קייזרסלאוטרן שבגרמניה, שם נמצא בסיס החברה עד היום.
חברת פפאף מעסיקה היום כ-260 עובדים במחלקות פיתוח, שיווק, ייצור וניהול ומוצרי החברה נמכרים ברחבי העולם.
החברה הוקמה על ידי ג'ורג' מיכאל פפאף (1823 - 1893) שהיה יצרן כלי נשיפה באותה תקופה.
ב-1862 נמכרה מכונת התפירה הראשונה של פפאף ובערך 10 שנים לאחר מכן ויתר ג'ורג' מיכאל פפאף על ייצור כלי נשיפה ופיתח את החברה לחברה מובילה בייצור מכונות תפירה אשר מכרה כמה אלפי מכונות בשנה.
ב-1885, במטרה להתפשט לשווקים חדשים, פתח פפאף משרד מכירות בלונדון.
המפעל בקייזרסלאוטרן המשיך לגדול עד שבשנת 1891 העסיקה החברה כ-400 עובדים ומכרה סביב 25,000 מכונות בשנה.
לאחר מותו של גיאורג מיכאל פפאף בשנת 1893, השתלט בנו הבכור, ג'ורג' פפאף, על החברה.
תחת הנהגתו החברה גדלה עוד יותר והמשיכה להרחיב את העבודה ואת שוקי היעד.
עד מותו של ג'ורג' פפאף הבן ב-1917, החברה כבר ייצאה את מוצריה ל-64 מדינות.
אחותו של ג'ורג' הבן השתלטה על החברה לאחר מותו והנהיגה מדיניות רווחה לעובדי החברה שכללה אפילו שיכון מגורים לעובדיה.
בשנת 1926, קיבל את המושכות קרל פפאף, קרוב משפחה נוסף.
החברה גדלה והעסיקה עד ל-2,600 אנשים.
המפעל ייצר 300 מכונות ביום, וב-1936 יוצרה מכונת התפירה מספר 3,000,000 של פפאף.
1960 - חברת פפאף החלה להיסחר בבורסת המניות של פרנקפורט תחת השם GM Pfaff AG.
1960 - פיתוח המכונה הראשונה עם קוצץ חוט.
1960 - ההשקה הראשונה של מכונה ללא שמן לעבודת יבשות במהירות גבוהה.
1967 - השקה של מכונת הזיג-זג הראשונה עם עד 6,000 תפרים לדקה.
1968 - הצגה ראשונית של מכונה המחברת כיסים לג'ינס בצורה אוטומטית.
1973 - השקת המכונה הראשונה בעולם המאפשרת תכנות של קווי המתאר.
משנות ה-80 החברה נקלעה לקשיים בעקבות משבר הלבשה עולמי.
בשנת 1997 מכר מחזיק המניות העיקרי של החברה את חלקו לחברת זינגר (Singer) המתחרה וכך נוצרה הקבוצה זינגר/פפאף
בין השנים 1999 ו-2001 חברת פפאף התפרקה לשתי חברות, חברה המייצרת ומשווקת מכונות תפירה ביתיות אשר משתמשת בשם המותג PFAFF, וחברה המייצרת ומשווקת מכונות תעשייה הנקראת PFAFF Industrial.
באותו הזמן הצטרפה לקבוצה זינגר/פפאף חברת ענק נוספת שוודית הנקראת הוסקוורנה (Husqvarna Viking).
ביחד שלוש החברות נקראות VSM.
פער סייסמי (או מרווח סייסמי) הוא מקטע בתחומו של העתק פעיל אשר לא אירעה בו רעידת אדמה לאורך פרק זמן ארוך יחסית, בהשוואה למקטעים אחרים בהעתק.
ישנה תאוריה כי לאורך זמן, התזוזה לאורך ההעתק צריכה להיות דומה בכל המקטעים.
לפיכך, סביר יותר שתתרחש רעידת אדמה במקטע שקיים בו "פער סייסמי", שכן חל בו תהליך ארוך של צבירת מאמצים שטרם השתחררו בצורה של רעידת אדמה.
על כן, זו צפויה להגיע בהקדם יחסי.
אין תמימות דעים בקרב גאולוגים לגבי נכונותה של תאוריה זו.
הניסיון מלמד, שהיכן שהיו בעבר רעידות אדמה, יהיו כאלה גם בעתיד.
זאת מכיוון שמנגנון התנועה היחסית בין הלוחות הטקטוניים קיים, ויש על כך עדויות סייסמיות או סטרטיגרפיות.
על כן, יש להתייחס לכל תקופה של שקט סייסמי, המתאפיינת בהיעדר רעידות אדמה לאורך מקטע של מערכת העתק גאולוגי גדול, כאל תקופה בה מצטברים מאמצים בקרום כדור הארץ לאורך מקטע זה.
ככל שתקופת השקט ארוכה יותר, כך מצטברת יותר אנרגיה, וממילא הסיכון להתרחשות רעידת אדמה גדולה גדל.
טיידמאן (Tiedemann) פרסם בשנת 1992 מחקר שחישב את כל כמות האנרגיה שהשתחררה מרעידות אדמה שהתרחשו בכדור הארץ משנת 1900 והיו גדולות מ־8 בסולם ריכטר.
הוא העלה את הנתונים על עקומת התפלגות יחסית מצטברת כך שנקודת האפס היא מעט לפני שנת 1900 (על ציר הזמן X) ו-100% האנרגיה שהשתחררה (על ציר Y - הכמות היחסית המצטברת) מגיעה סמוך לשנת 1980, שנת סיום תקופת המחקר.
על פי זווית הצטברות האנרגיה, ניתן היה לחלק את 80 השנים הראשונות של המאה ה-20 לתקופות "סוערות" של רעידות אדמה גדולות ורבות בכדור הארץ ולתקופות של שקט יחסי.
בתקופה הקצרה שמשנת 1897 ועד שנת 1911 (14 שנים שכללו את רעידת האדמה הגדולה בסן-פרנסיסקו בשנת 1906) השתחררו 45% מכמות האנרגיה הכוללת שהשתחררה ב-80 השנים שנסקרו.
זוהי כמות של פי 20 כמעט מהכמות שהשתחררה ב־20 השנים האחרונות של המחקר (בין 1960 לערך ל-1980).
תקופת הביניים שבין שתי התקופות המוזכרות הייתה בהחלט תקופת ביניים גם מבחינת הכמות היחסית של האנרגיה שהשתחררה בה - פי 5.5 פחות מהתקופה של תחילת המאה.
על פי אותה מתודולוגיה שמוצגת לעיל, מביא טיידמאן את המקרה של רעידת האדמה במקסיקו סיטי (1985).
בעשרות השנים שקדמו לרעידת האדמה הזו התרחשו רעידות אדמה הרסניות רבות.
מדובר באזור ההפחתה שלחוף המערבי של מקסיקו, בו נוחת הלוח הטקטוני בעל הקרום הימי של קוקוס (Cocos) אל מתחת ללוח הקאריבי היבשתי.
איור 2 מתאר את הצטברות האנרגיה בקרום כדור הארץ באזור ההפחתה של קוקוס מתחילת המאה ה-20 ועד התרחשות רעה"א ההרסנית בשנת 1985, כולל.
הקו המקווקו האלכסוני מסמן את ההצטברות היחסית הדמיונית של האנרגיה, אילו היא הייתה משתחררת באופן רצוף וקבוע על ציר הזמן.
כל אימת שקו זה נמצא מעל לגרף שמתאר את הכמות המצטברת של האנרגיה עד כה, משמעות השטח שביניהם הוא פער סייסמי במונחים של אנרגיה.
כלומר, גרף הצטברות האנרגיה מציג מצב בו כמות האנרגיה שהשתחררה עד כה, היא קטנה יותר מכמות האנרגיה שהייתה אמורה להשתחרר, אם הייתה משתחררת באופן רצוף וקבוע.
ואכן, "הקפיצה" בכמות האנרגיה המצטברת לאחר תקופת שקט שהחלה בשנת 1980 לערך והסתיימה ב־1985, שווה לכמות המשתחררת ברעידת אדמה בגודל 8 בסולם ריכטר.
לפני רעידת האדמה לומה פריאטה שהתרחשה בצפון קליפורניה בשנת 1989, זוהה באזור זה פער סייסמי שבו התרחשה פעילות סייסמית מעטה ביחס למקטעים אחרים בהעתק סן-אנדראס.
בשנת 1989 התרחש במקטע זה רעש אדמה חזק בגודל 7.1 בסולם ריכטר.
בשנת 2004 זיהו חוקרים מקטע באורך 500 ק"מ במרכז שקע קוריל-קמצ'טקה שלא אירעה בו רעידת אדמה חזקה מאז 1780. בשנת 2006 התרחשה במקטע זה רעידת אדמה בעוצמה של 8.3 בסולם ריכטר, וכחודשיים מאוחר יותר התרחשה באזור רעידה נוספת בגודל של 8.2.
כמה הנחות יסוד לגבי פערים סייסמיים התבררו מאוחר יותר כשגויות לכאורה.
בדיקה מדוקדקת העלתה כי ייתכן שלא יהיה מידע בפערים סייסמיים על זמן ההתרחשות או גודל האירוע הגדול הבא באזור.
לאחריה, בדיקות סטטיסטיות של תחזיות באזור האוקיינוס השקט הראו שמודל הפער הסייסמי לא חזה רעידות אדמה גדולות.
פער לייבניץ הוא מונח בפילוסופיה של התודעה שנעשה בו שימוש כדי להתייחס לבעיה העקרונית שמחשבות לא ניתנות לצפייה או להבנה על ידי התבססות אך ורק על בחינת תכונות מוחיות, אירועים ותהליכים פיזיים.
כאן המילה "פער" היא מטפורה לתת-שאלה של בעיית הגוף ונפש עליה יש לענות כדי להגיע להבנה טובה יותר של התודעה ותופעות נוצרות (emergent phenomena) קשורות.
תאוריה שתוכל ליצור התאמה מלאה בין תופעות מוחיות לתופעות פסיכולוגיות "תגשר על הפער".
המונח נקרא על שם גוטפריד לייבניץ שהציג לראשונה את הבעיה בעבודתו המונאדולוגיה מ-1714. הפסקה הבאה של לייבניץ, מתוך עבודה זו, מתארת את הפער:
לייבניץ עצמו חיפש לגשר על הפער באמצעות מושג המונאדות, אותן הציג באופן כזה שיאפשר להסביר את הקיום של נשמות בלתי חומריות ונצחיות.
אף על פי כן, נעשה שימוש בפער של לייבניץ הן בתורות מטריאליסטיות והן בתורות דואליסטיות.
זה הוביל מדענים מסוף המאה ה-19 למסקנה ששיטות הפסיכולוגיה חייבות להיבנות על בסיס אינטרוספקציה; כך האינטרוספקציוניזם נולד.
התאוריה החישובית של התודעה מנסה לענות על הבעיה שהציג לייבניץ באמצעות ניתוח פונקציונלי של המוח והתהליכים שהוא מבצע.
כיום המונח "הפער של לייבניץ" עדיין נמצא בשימוש נרחב בדיונים מדעיים שכן בעיית הגוף ונפש רחוקה מפתרון.
פער שכר מגדרי הוא ההפרש הממוצע בין השכר (או התגמול הכספי) שמקבלים גברים ונשים.
בדרך כלל נשים מרוויחות משכורת נמוכה מגברים.
יש שני מספרים שונים שמייצגים את פער השכר המגדרי – פער השכר הלא מתוקנן ופער השכר המתוקנן, כשהאחרון לוקח בחשבון את כמות השעות של השכר (שכר שעות, משרה חלקית, משרת אם או משרה מלאה), את המקצוע הנבחר (שבו השכר משתנה דרמטית), את רמת ההשכלה, ואת הניסיון המקצועי.
בארצות הברית למשל – ההפרש הלא מתוקנן הוא ששכר נשים הוא כ-79% משכר הגברים, בהשוואה ל-95% משכר הגברים לפי פער שכר מתוקנן.
הסיבות לפערים נובעות מהבחירות האישיות שנשים רבות לוקחות, ומגורמים חיצוניים שונים.
דוגמה לבחירה מרצון יכולה להיות, בחירה לעבוד במשרה חלקית, על אף שהאפשרות לעבוד במשרה מלאה זמינה גם כן.
דוגמה לבחירה שלא מרצון היא הצורך לעבוד בעבודה עם תשלום נמוך, משום שאין גישה להשכלה גבוהה.
דוגמה לגורם חיצוני היא אפליה מינית.
פערי שכר מגדריים יכולים להוות בעיה מנקודת מבט של מדיניות ציבורית, גם כאשר הסיבה לפערים היא בחירה מרצון, שכן היא מקטינה את התוצר הכלכלי, ומשמעותה היא שנשים נוטות יותר להיות תלויות בתשלום מצד אגף הרווחה, בעיקר בגיל מבוגר.
הפרשי השכר בין נשים לגברים הפכו לנושא שנמצא במחלוקת ציבורית בכל המדינות המתועשות משנות ה-70 של המאה ה-20 ואילך.
הפורום הכלכלי העולמי מוקדש לנושא זה ומדי שנה הארגון מפרסם את דו"ח פערי השכר המגדריים הגלובלי אשר מציג את המצב הנוכחי של השוויון בין המינים בתחומים שונים לפי מדינות.
ניתוח מטא-אנליזה משנת 2005 שבוצע על ידי דוריס ויכלסבאומר ורודולף ווינטר-אבמר ושכלל 260 מחקרים בנושא שבוצעו במעל ל-60 מדינות מצא שמשנות ה-60 ועד שנות ה-90 הממוצע של פערי השכר בין גברים לנשים בעולם צנח מ-65% ל-30%.
ניתוח מטא-אנליזה נוסף מ-1998 שמתבסס על 41 מחקרים אמפיריים על פערי השכר המגדריים מצא שהפער מצטמצם בכ-1% מדי שנה.
מחקר שנערך בשנת 2011 על ידי ה-CMI הבריטי גילה שאם העלייה במשכורות של נשים תמשיך עבור מנהלות בשיעורים הנוכחיים, הפער בין הרווחים של מנהלות למנהלים לא ייסגר עד שנת 2109.
פער השכר המגדרי הוא ההפרש הממוצע בין הגמול של כל הגברים והנשים שעובדים במדגם נבחר ולתקופת זמן מסוימת.
פער השכר המגדרי מיוצג בדרך כלל כאחוז או כשיעור של "ההפרש בין ההכנסה הממוצעת ברוטו של גברים ונשים כאחוז מההכנסה ברוטו של הגברים".
יש המעדיפים להציג את פער השכר המגדרי על סמך השכר החציוני בטענה שהוא משקף טוב יותר את ההבדל בין אישה טיפוסית לגבר טיפוסי.
פער השכר המגדרי מצוין לתקופת זמן שונות.
לעיתים מוצג פער השכר המגדרי לחודש או שנה, ולעיתים מוצג פער השכר המגדרי לשעת עבודה.
פער השכר המגדרי יכול להמדד לכלל האוכלוסייה במדינה מסוימת, ואז הוא נקרא "פער השכר המגדרי הלאומי", או שהוא יכול להמדד לתתי אוכלוסייה, כמו לקבוצה אתנית מסוימת, או לעובדים של ארגון מסוים.
באנגליה נדרשים מעסיקים להציג את אחוז הנשים והגברים בכל רבעון של רמות שכר.
סיבות לקיומם של פערי שכר מגדריים
פערי שכר מגדריים הם תופעה סוציו-תרבותית והמתייחסות לדפוסי התנהגות, תפקידים ואחריות ומבוסס על ההקשרים החברתיים והתרבותיים.
פערי שכר מגדרים הם תוצאה של עבודה בתעשיות שונות, ותק הממוצע בתפקידים, ההבדלים בשעות העבודה ואפליה.
דוגמה לבחירה מרצון יכולה להיות בחירה לעבוד במשרה חלקית, על אף שהאפשרות לעבוד במשרה מלאה זמינה גם כן.
דוגמה לבחירה שלא מרצון היא הצורך לעבוד בעבודה עם תשלום נמוך משום שאין לאדם גישה להשכלה גבוהה.
בספרו "מדוע גברים מרוויחים יותר?" טוען החוקר וורן פארל שישנן 25 בחירות שעושות נשים עובדות, אשר מובילות בהמשך הדרך להגדלת פערי השכר.
לדוגמה: בחירה במקצועות עם הכנסה נמוכה יותר, בטוחים יותר, בקרבה למגורים, בשעות נוחות יותר, נשים ממעטות לבקש העלאות שכר, ועוד.
במקביל, הוא טוען שאלו בחירות המובילות לחיים שמחים ומאוזנים יותר, ומעודד גם גברים לקדם איזון עבודה-משפחה בחייהם.
בנוסף, הוא מדגיש כי פערי השכר אינם בין נשים לגברים, אלא למעשה זהו "פער בין גברים נשואים עם ילדים, לנשים נשואות עם ילדים".
דוריס ויכלסבאומר ורודולף ווינטר-אבמר הסבירו את הירידה בפער השכר המגדרי בכך שלנשים בשוק העבודה יש חינוך, הכשרה, וקשרים טובים בהרבה משהיה להם בעבר.
ישנם הטוענים שפער השכר השעתי מבטא הבדלים בכוח המיקוח היחסי בין גברים לנשים.
עם זאת, פער השכר השעתי נובע גם מהבדלים בתפקיד.
ישנם הטוענים שפער השכר השעתי מעיד על אפליה ישירה.
פער השכר החודשי מבטא הבדלים בסך ההכנסות מעבודה ונובע מהבדלים בשכר השעתי ובמספר שעות העבודה.
הוא משקף את ההשלכות הרחבות של הפערים המגדריים, כולל חלוקה לא שוויונית של עבודות הבית והטיפול בילדים.
טענות על כך שנשים פחות מוכנות לתת מעצמן למקומות עבודה ושיש להן פחות יכולת לנהל משא ומתן על המשכורות שלהן ועל כך שהן צריכות להתמודד עם אפליה מינית בשוק העבודה מיוחסות לעיתים קרובות כגורם העיקרי ל-25% עד 40% מפערי השכר המגדריים הלא-מתוקנים.
מחקר שנערך בשנת 2018 מצא שגברים בעלי הישגים גבוהים נבחרים לעיתים רבות יותר על ידי מעסיקים מאשר נשים בעלות הישגים גבוהים (בשיעור של כמעט 2 ל-1).
לפי הנציבות האירופית אפליה מינית מתחלקת למספר קטגוריות.
מחקרים הראו שחלק ניכר מפערי השכר המגדרי נובע מכך שנשים בוחרות להביא ולגדל ילדים.
התופעה של שכר נמוך יותר עקב לידה וטיפול בילדים, מכונה לעיתים "תופעת הענישה על בחירה באימהות".
הסכמי השכר הקיבוציים בישראל התירו לאימהות לעבוד פחות מאשר אבות.
הבחירה באימהות יכולה להשפיע גם על אפשרויות העבודה שיהיו זמינות בפני אימהות לאחר מכן.
באופן מסורתי הנשים הן אלה שבחרו מרצונן לעזוב את כוח העבודה באופן זמני על מנת לטפל בילדיהם או כי לא הייתה להן אפשרות אחרת.
כתוצאה מחוסר רציפות, נשים נאלצות לבחור משרות עם שכר נמוך יותר משום שאותן המשרות מאפשרות להם גמישות רבה יותר.
גורם חברתי נוסף, הקשור לאלו שהוזכרו לעיל, הם הציפיות והאמונות המשותפות המוחלות על נשים רבות בכוח העבודה על בסיס מגדרם.
במקרים רבים, בעיני העובדים, נשים בתפקידים ניהוליים עשויים להיחשב כחסרות אומץ, מנהיגות, והדחף שיש לגברים בתפקידים ניהוליים, אף על פי שהן בפועל משיגות את אותן התוצאות כמו הגברים במונחים של עבודה על פרויקטים, והשגת תוצאות לחברות שמעסיקות אותן.
בישראל נהוג להתמקד בעיקר בפער השכר הממוצע.
על פי סקירת פורום ארלוזורוב את נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בין השנים 2007 ל-2021, עולה כי פערי השכר המגדריים בישראל נמצאים במגמת עלייה, במיוחד בשכר השעתי ובקרב מעמד הביניים.
ניתוח השכר השעתי לפי עשירונים בין השנים 2007–2021 מראה כי שכר הגברים עלה בקצב מהיר יותר מזה של הנשים בעיקר בעשירונים 4–7. לעומת זאת, בקצוות (העשירון העליון והתחתון), שכר הנשים עלה בקצב מהיר יותר משכר הגברים.
הפער המגדרי בשכר השעתי החציוני נמצא במגמת עלייה מאז 2012. בשנת 2021, השכר השעתי החציוני של נשים היה נמוך בכ-14.4% מזה של גברים, ואילו השכר הממוצע היה נמוך בכ-18.3%.
הפער הגבוה יותר בשכר הממוצע נובע מפערי שכר גדולים יותר בקרב משתכרי שכר גבוה.
מחקר שנערך בישראל ב-2016 מצא כי הגורם בעל ההשפעה הרבה ביותר על פער השכר בין נשים לגברים (71%) הוא ההבדל במספר שעות העבודה.
היקף המשרה הנמוך יותר של נשים מסביר 57 אחוזים מן הפער, וההבדלים בין המקצועות השונים שבוחרים גברים ונשים אחראים ל-14 אחוזים נוספים של פערי השכר בין גברים לנשים בישראל.
לפי מחקר של חברת BDO, נכון לשנת 2022, בקרב 30 שיאני השכר בחברות הציבוריות אין נשים והנשים הבכירות ביותר במשק הישראלי, המכהנות בחברות שנסחרות בבורסה, משתכרות 39% פחות מעמיתיהן הגברים.
עוד נמצא על פי נתוני שנת 2023 כי בחברות ציבוריות קיים פער של 37% בשכר בין נשים לגברים.
הפער בין שכר בכירים ושכר בכירות בחברות ציבוריות עמד על 57%.
פער השכר המגדרי גבוה יותר בקרב יהודים לא חרדים, משכילים (בעיקר בעלי השכלה אקדמית ותעודת בגרות) והורים לילדים עד גיל 18. הפער הנמוך ביותר בשכר השעתי החציוני נרשם בקרב ערבים וחרדים (שם הפער אף שלילי לנשים).
בשנת 2024 ישראל דורגה במדד השוויון המגדרי של הפורום הכלכלי העולמי במקום ה-93 מתוך 146 מדינות העולם, עם פער ממוצע בשכר של 22.6% בין גברים לנשים.
ובמקום ה-75 בכל הנוגע להשתתפות והזדמנויות בכלכלה.
בישראל אחוז הנשים העובדות במשרה חלקית גבוה מאחוז הגברים בכעשרים אחוז.
לפי מחקר משנת 2025 של הסוציולוגית ד"ר אלינה רוזנפלד, המשכורת החודשית של גברים בישראל גבוהה בכ-21% מזו של נשים, פער גבוה באופן חריג לעומת המדינות המפותחות.
על פי המחקר, פער השכר המגדרי בישראל לא הצטמצם במשך שני עשורים.
פערי השכר גבוהים ככל שרמת ההשכלה עולה וככל שהגיל עולה, במיוחד סביב שלב הקמת המשפחה ולידת ילדים.
על פי דו"ח של ה־OECD לשנת 2025, הפער המגדרי בשכר בישראל הוא מהגבוהים במדינות המפותחות.
לאחר התאמה לגורמים סוציו-דמוגרפיים, גברים מרוויחים 17.5% יותר לשעה מנשים.
פער זה עולה ל-25.8% כאשר משווים גברים ונשים בעלי רקע סוציו-דמוגרפי דומה, השכלה, מיומנויות ליבה (כגון אוריינות וחישוב), מיומנויות חברתיות ורגשיות, ודפוסי למידה לאורך החיים.
הפער אינו מוסבר על ידי הבדלים בהשכלה או בבחירת מקצועות.
כשהחוקרים שלטו בהבדלים בהשכלה או במאפייני תעסוקה, הפער המגדרי בשכר השעתי נותר ואף גדל.
הדבר מצביע על פי החוקרים, על גורמים הקשורים לכוח מיקוח, אפליה והשפעת חלוקת התפקידים המגדרית בבית ובשוק העבודה.
נמצא כי פער השכר השעתי נבע בחלקו משנות ניסיון או מתמורה נמוכה לעבודה חלקית, אך ברובו מהתמיינות לענפים או משלחי יד בעלי שכר נמוך יותר.
החוקרים אף ציינו כי התרחבות התעסוקה של נשים עשויה להיות אחת הסיבות לגידול בפער השכר השעתי, מכיוון שנשים שבעבר לא עבדו עשויות להיות בעלות פחות הזדמנויות וכוח מיקוח נמוך יותר.
למרות שהפערים בתעסוקה ובשעות העבודה בין גברים לנשים הצטמצמו משמעותית בעשור השני של המאה ה-21, פערי השכר ביניהם רק העמיקו.
הפער במספר שעות העבודה החודשיות הצטמצם מ-47 שעות ל-34 שעות, וגם הפער בשיעורי התעסוקה הצטמצם.
כלומר למרות שנשים עובדות יותר הם עדיין מרוויחות פחות.
פער השכר המגדרי בשכר החודשי החציוני והממוצע לא הצטמצם באופן משמעותי בין השנים 2007–2021. בשנת 2021, השכר החודשי החציוני של נשים היה נמוך ב-31.9% מזה של גברים, והפער הממוצע עמד על 32.7%.
צמצום קל בפער החודשי הממוצע לפני הקורונה נבע בעיקר מצמצום בפער שעות העבודה ולא מהקטנת פער השכר השעתי.
פפאיים (בלועזית: Caricaceae) היא משפחת צמחים מסדרת צלפאים הכוללת שישה סוגים וכארבעים וחמישה מינים.
רוב מיני הפפאיים צומחים ביבשת אמריקה, אולם שני מינים צומחים גם באפריקה וביערות הגשם הטרופיים.
רוב המינים במשפחה הם עצים או שיחים בגובה של שלושה עד עשרה מטרים.
אחד מהמינים הוא ליאנה בעוד אחרים הם צמחים עשבוניים.
המין המוכר ביותר במשפחה הוא הפפאיה שמקורו באמריקה המרכזית אך הופץ לשאר האזורים הטרופיים עקב פרי המאכל שלו.
לדעת החוקרים, מקור המשפחה הוא באפריקה בעידן הקנוזואיקון.
לדעתם הצמח הופץ מאפריקה לאמריקה המרכזית לפני כ-35 מיליון שנה בתקופת האאוקן.
וממרכז אמריקה הגיעה המשפחה לאמריקה הדרומית לפני 19–27 מיליון שנה בתקופת המיוקן.
פפ (בהונגרית: Pap) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפפ מספר התושבים נמצא בירידה.
בפפ חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה.
פער מגדרי הוא פער יחסי בין אנשים ממגדר שונה, והוא בא לידי ביטוי במגוון מגזרים בחברות רבות.
קיימים הבדלים בין גברים ונשים כפי שהם באים לידי ביטוי בהישגים או עמדות חברתיות, פוליטיות, אינטלקטואליות, תרבותיות, מדעיות או כלכליות.
דוגמאות לפער מגדרי כוללות, בין השאר:
פערי שכר מגדריים – ההפרש הממוצע בין התגמול לגברים עובדים לבין התגמול לנשים עובדות, כאשר לגברים משלמים יותר מאשר נשים.
פער מגדרי בחינוך – אפליה מינית במערכת החינוך המשפיעה על גברים ונשים כאחד במהלך ואחרי חוויותיהם החינוכיות.
פער מגדרי בהתאבדויות – שיעורים שונים של התאבדויות שהושלמו והתנהגות אובדנית; נשים סובלות, לעיתים קרובות, ממחשבות אובדניות, ואילו גברים מתאבדים בתדירות גבוהה יותר.
פער מגדרי בוויקיפדיה – העובדה שתורמים בוויקיפדיה הם בעיקר גברים, ישנם מעט יחסית ביוגרפיות שעוסקות בנשים, וקיים שיעור נמוך של נושאים שקהל היעד שלהם הוא נשים.
ז'וזפ "פפ" קלוטט רואיס (בספרדית: Josep "Pep" Clotet Ruiz; נולד ב-28 באפריל 1977) הוא מאמן כדורגל ספרדי.
קלוטט אימן במספר קבוצות באיטליה, בספרד, באנגליה ובשוודיה, ביניהן ברשה, ספאל, טורפדו מוסקבה וברמינגהאם סיטי.
פַּפַּאחַה (בצ'צ'נית: холхазан-куй, באדיגית: паӀо, pa'o, באזרית: papaq, پاپاق, בגאורגית: ფაფახი, בארמנית: փափախ, ברוסית: папа́ха) ולפעמים פפאחי או פאפאק, הוא כובע צמר שחובשים גברים במדינות רבות ברחבי הקווקז וכפריט לבוש צבאי גם מעבר לאזור.
המילה פפאחה במקור ככל הנראה מהשפות הטורקיות.
המילה פאפאק היא גם מרכיב של השם האתני של קבוצה טורקית בעלת ייחוס לא ברור: ה"קראפאפאק" (מילולית "פאפאח שחור" באזרית).
ישנם שני פפאחים קווקזים שונים.
האחד, הנקרא פפאחה, הוא כובע פרווה גבוה, עשוי בדרך כלל מעור קרקול (סוג של כבש מרכז-אסייתי).
לכובע יש מראה כללי של גליל עם קצה אחד פתוח והוא מונח על הראש בצורה כזו שהשוליים נוגעים ברקות.
לחלק מהדוגמאות יש דשי אוזניים שניתן לקפל אותם כאשר אינם בשימוש.
הסגנון השני נקרא קובאנקה, והוא דומה לפפאחה, אך קצר יותר וללא אוזניים.
כובעי פפאחה חשובים מאוד לעמים ההרריים בקווקז, שם הכובע של גבר נחשב לחלק חשוב מזהותו.
הפפאחה נחבש על ידי הצ'רקסים, הצ'צ'נים, הדגסטנים ושבטים קווקזים אחרים.
כמו גם בגאורגיה, בעיקר באזורים הרריים של פשאבי, חווי, מתיאולתי ותושתי.
בשנת 1855, לאחר מסעות המלחמה בהרי הקווקז, הוצגה הפפאחה לצבא הרוסי כחלק רשמי מהמדים של הקוזאקים, ולאחר מכן עבור שאר הפרשים.
פאפאק נפוץ מאוד גם באזרבייג'ן, ארמניה, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, וכן בקרב האויגורים.
ז'וזפ מריה "פפ" צ'בארייה פרס (בספרדית: Josep María "Pep" Chavarría Pérez; נולד ב-10 באפריל 1998) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בראיו ואייקאנו מהלה ליגה.
ב-10 בספטמבר 2016, בגיל 18 בלבד, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של פיגרס כששיחק את 11 הדקות האחרונות בהפסד חוץ 0–4 נגד פרלדה במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
ב-10 ביולי 2018, לאחר שהפך לשחקן הרכב בפיגרס, עבר צ'בארייה לאולוט מהליגה הספרדית השלישית.
ב-10 בנובמבר 2018 הוא כבש את שערו הראשון בבוגרים בניצחון חוץ 2–1 על ויאריאל ב'.
ב-25 באוגוסט 2020, חתם צ'בארייה על חוזה לארבע שנים בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-26 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, כשפתח בהרכב בתיקו ביתי 2–2 נגד לאס פאלמאס.
ב-31 באוגוסט 2022, חתם צ'בארייה על חוזה לחמש שנים בראיו ואייקאנו מהלה ליגה.
פפואה גינאה החדשה (ולעיתים בתעתיק מאנגלית: פפואה ניו גיני, באנגלית: Papua New Guinea; בטוק פיסין: Papua Niugini; בהירי מוטו : Papua–Matamata Guinea) ובשמה הרשמי המדינה העצמאית פפואה גינאה החדשה היא מדינה באוקיאניה הממוקמת בחציו המזרחי של גינאה החדשה, האי השני בגודלו בעולם.
חציו המערבי של האי שייך לאינדונזיה ומתחלק לכמה מחוזות שונים.
בנוסף כולל שטחה של פפואה גינאה החדשה גם את בוגנוויל, ביסמרק וחלק ממֶלַנֶזיה, קבוצת איים בדרום-מערב האוקיינוס השקט מצפון לאוסטרליה.
בירת פפואה גינאה החדשה, הממוקמת לאורך החוף הדרום-מזרחי שלה, היא פורט מורסבי.
מקור השם פפואה בשיבוש המילה המלאית PEPUAH שמשמעו "בעל/ת שיער מקורזל".
שם זה נבחר בשל סוג השיער של התושבים באזור.
מעריכים כי התיישבות אנושית באי החלה לפני כ-60 אלף שנים.
בשנת 1526 הגיע הפורטוגזי ז'ורזה דה מנזס אל חצי האי "ראש הצפור" ושהה שם עד 1527. הוא כנה את תושבי האי ותושבי איים סמוכים בשם OS PAPUAS.
השם "גינאה החדשה" נתן בידי הספרדי אורטיס דה רטס בשנת 1545, מכיוון שדמה את מראית התושבים המקומיים לתושבי חופי אזור גינאה באפריקה.
בשנת 1606 הפליג הספרדי לואיס ואס דה טורס בין גינאה החדשה לאוסטרליה ונתגלה שהמקומות נפרדים.
המצר נקרא מאז על שמו.
בשנת 1623 תר ההולנדי קארל קארסטנס באי.
בשנת 1678 חצה הולנדי אחר את האי.
החלק הדרום-מזרחי אשר היה במקור שייך לכתר הבריטי מאז 1884, הועבר למרותה של אוסטרליה עם כינון הדומיניון.
החלק הצפון-מזרחי היה נתון לחסותה של האימפריה הגרמנית גם הוא מאז 1884. הגרמנים שלטו גם בארכיפלג איי ביסמרק חלק מפפואה גינאה החדשה של היום.
בשנת 1885 מצאו הגרמנים זהב בחוף מפרץ הואון.
מזהב זה הוטבע מטבע יקר המציאות של 20 מארק עם הכתוב "גינאה החדשה הגרמנית", כחלק מסדרת מטבעות שנועדה לחלק של האי שנשלט בידי גרמניה שכונה בשם "ארץ הקיסר וילהלם".
החלק המערבי של האי היה בשלטון הולנדי החל משנת 1828. לאחר מלחמה בין אינדונזיה והולנד בין 19 בדצמבר 1961 ל-15 באוגוסט 1962 הוא הועבר לשלטון האו"ם ב-1 באוקטובר 1962, ולשלטון אינדונזיה ב-1 במאי 1963.
בשנת 1906 נמסר החלק הבריטי בדרום מזרח האי לשליטתה של אוסטרליה.
במהלך קרבות מלחמת העולם הראשונה נכבש החלק הצפון מזרחי על ידי מדינות ההסכמה.
הוא נמסר כמנדט לשלטון אוסטרליה.
במלחמת העולם השנייה כבשו יפן לראשונה את רבאול ב-23 בינואר 1942 ובצרו אותה.
הולנד, בריטניה ואוסטרליה המשיכו להילחם בהם והחל מ־1943 נחתו גם חיילי צבא ארצות הברית בצפון מזרח האי מתוך תוכנית שנועדה לכבוש רק את חופו הצפוני של האי.
באותה תקופה באי סמוך קיריווינה נבנה מסלול למטוסים.
קרבות נמשכו עד סוף המלחמה.
בשנת 1949 איחדה אוסטרליה את שתי המדינות במזרח האי לכדי ישות בשם טריטוריית פפואה וגינאה החדשה.
ב-16 בספטמבר 1975 אוסטרליה העניקה עצמאות לכל החלק המזרחי אשר בשליטתה בשם פפואה ניו גינאה.
בחלקים רבים של המדינה נפוצו בעבר תופעות של ציד ראשים וקניבליזם במסגרת פולחן דתי.
המקרים המתועדים ביותר של קניבליזם כמוסד חברתי באים מגינאה החדשה.
כך למשל, בשנת 1901 מצא המיסיונר הארי דונסיי באי גואריבארי (Goaribari) שבמפרץ פפואה 10,000 גולגולות.
פפואה קיבלה את עצמאותה מאוסטרליה ב-1975, והיא חברה לחבר העמים הבריטי.
המלך צ'ארלס השלישי עומד בראש המדינה, ובחוקת המדינה הוא נקרא "ראש המדינה" ולא "המלך".
מעשית, בראש המדינה עומד ראש הממשלה, המנהיג את הממשלה.
בפרלמנט הלאומי ישנם 109 מושבים, מתוכם 20 נתפסים על ידי מושלי 20 המחוזות.
הבחירות לפרלמנט נערכות במועד שנקבע על ידי ראש הממשלה, לכל היותר חמש שנים ממועד הבחירות הקודמות.
כוח ההגנה של פפואה גינאה החדשה הוא הארגון הצבאי שמוטל עליו בעיקר ההגנה על שטחי פפואה גינאה החדשה מפני איום חיצוני, כמו גם תפקידים משניים לרבות משימות בעניינים לאומיים וביטחון פנים.
כוח זה כולל כ-4,000 איש, פחות מעשרה כלי שיט וחמישה כלי טיס.
לרשותו עומד כ-2 אחוז מן התמ"ג במדינה.
זה מקיים שותפות מלאה עם צבאות השכנים לו כמו אלו של אוסטרליה וניו זילנד.
מבחינה מנהלית, פפואה גינאה החדשה מחולקת ל-22 מחוזות אשר מחולקים לנפות.
מחוז בוגנוויל הוא מחוז אוטונומי בעל מספר גדול של בדלנים השואפים לעצמאות.
במשאל עם שהתקים במחוז ב-2019 הצביעו רוב התושבים בעד עצמאות מפפואה גינאה החדשה.
ב-2021 אישר הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה את תוצאות המשאל ונקבע שהמחוז יצא לעצמאות מלאה עד שנת 2027.
פפואה גינאה החדשה היא מדינת האי השלישית בגודלה בעולם עם שטח של 462,840 קילומטר רבוע.
מלבד חלקו המזרחי של ניו גינאה נכללים בה גם האיים בריטניה החדשה, אירלנד החדשה, בוגנוויל ועוד.
לפני כ-7,000 שנה היה האי מחובר בדרומו לכף יורק באוסטרליה.
האזור הוא מקום מפגשם של מספר לוחות טקטוניים ולכן הפעילות הגעשית בו רבה.
הוא נמצא על טבעת האש של האוקיינוס השקט.
קלדרת רבאול (Rabaul) הוא מתחם הרי געש (קלדרה) גדול ופעיל במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה.
במתחם זה נמצאים כמה לועות געשיים רדומים, וכן הר הגעש טבורבור המתפרץ לעיתים תכופות.
שתי התפרצויות געשיות שאירעו במהלך המאה ה-20 בלועות אלה גרמו למאות הרוגים ולהרס ניכר לעיירה רבאול הסמוכה.
פפואה גינאה החדשה קרובה לקו המשווה ולכן האקלים בה חם ולח, ומשקעים רבים יורדים בה לכל אורך השנה.
כ-93 אחוז משטחה מיוער ביערות גשם.
רצועת ההרים החוצה את האי לאורכו מגיעה לגובה של כ-4.5 קילומטרים, ולעיתים אף יורד בה שלג למרות קרבתה לקו המשווה.
הנהרות הגדולים במדינה זורמים משני צידי שרשרת ההרים, מצפונם ספיק ומדרומם פליי.
אוכלוסיית פפואה גינאה החדשה מונה כ-9.5 מיליון בני אדם.
תוחלת החיים עומדת על כ-69 שנים בממוצע.
שיעור הפריון עומד על 3.9 ילדים לאישה.
שיעור יודעי הקרוא וכתוב נע בין 30% ו-40% אחוז.
בפפואה קיים המגוון הלשוני הגדול ביותר מכל מדינות העולם.
אוכלוסיית המדינה דוברת לא פחות מ-820 שפות שונות; רובן מדוברות בפי כמה אלפי אנשים בלבד, וחלקן כמעט ונכחדות.
כמחצית משתייכת למשפחת השפות האוסטרונזיות (הכוללת בסך-הכל 1,268 שפות), וכמחצית משפות המדינה מסווגות כשפות פפואניות (אף על פי שלא מדובר במשפחת שפות בעלות מוצא משותף, אלא בסיווג לשפות האי שאינן אוסטרונזיות או אוסטרליות).
השפה האוסטרונזית הארי מוטו (Hari Motu) משמשת כשפה רשמית, אף על פי שרק מעטים דוברים אותה כשפת אם.
שפה נוספת, טוק פיסין (Tok Pisin, שיבוש של אנגלית: Talk Pidgin), משמשת אף היא כשפה רשמית; זוהי קריאולית: אנגלית בגרסה מקומית.
האנגלית עצמה משמשת כשפה רשמית שלישית, וכ-50,000 איש דוברים אותה כשפת אם.
כ-80% מתושבי פפואה הם פפואנים, וכ-20% – מלנזים.
בנוסף קיימים מיעוטים קטנים של סינים, פיליפינים והודים.
ישנם אזורים מיוערים נרחבים במדינה שלא נחקרו היטב עד היום על ידי מדענים ואנתרופולוגים.
בחלק מהאזורים הללו מתגוררים שבטים מבודדים פרימיטיביים במיוחד (ההערכה היא שישנם 44 שבטים כאלו במדינה) אשר להם קשר מועט מאוד עם הרשויות המקומיות.
במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2011, נמצא ש-70% מהאוכלוסייה הם נוצרים פרוטסטנטים, בעיקר לותרנים.
המיעוט הדתי (כ-5%) מאמין באמונות פגניות מקומיות ובדתות אחרות ביניהן אסלאם - כ-2,000 מוסלמים סונים מתגוררים בפפואה גינאה החדשה.
בשכנתה אינדונזיה מתגוררים למעלה מ-220 מיליון מוסלמים.
טריטוריית פפואה הייתה טריטוריה של אוסטרליה בין השנים 1902–1949.
הטריטוריה כללה את שטחי הרבע הדרום מזרחי של האי גינאה החדשה, ולפני הפיכת השטח לטריטוריה אוסטרלית כונה "גינאה החדשה הבריטית" ונוהל מלונדון.
כיום מהווה הטריטוריה חלק מפפואה גינאה החדשה.
שטח הטריטוריה סופח על ידי קווינסלנד בשנת 1883, על אף התנגדותה של בריטניה.
ב-6 בנובמבר 1884 הפך השטח לשטח חסות בריטי, וב-4 בספטמבר 1888 סופח השטח לבריטניה וכונה "גינאה החדשה הבריטית" (British New Guinea), בעוד שחלקו הצפוני של השטח המהווה היום את פפואה גינאה החדשה נקרא אז "גינאה החדשה הגרמנית" (והיה בשליטה גרמנית מאז שנת 1884).
בשנת 1902 העבירה בריטניה את סמכויות השלטון בשטח לאוסטרליה ב"חוק פפואה" (Papua Act) משנת 1905 והשטח כונה "טריטוריית פפואה" (Territory of Papua).
השלטון האוסטרלי באי החל באופן רשמי ב־1906. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה קיבלה אוסטרליה שליטה על השטח הגרמני שנקרא "טריטוריית גינאה החדשה".
עם תחילת מלחמת העולם השנייה פלשו לאי כוחות יפניים.
לאחר המלחמה נקבע בחוק בשנת 1949 כי שני השטחים (טריטוריית פפואה וטריטוריית גינאה החדשה) יהוו יחד את טריטוריית פאפואה וגינאה החדשה (Territory of Papua and New Guinea) ובהמשך הפכה הטריטוריה למדינה עצמאית בשם "פפואה גינאה החדשה".
ז'וזה מאסיה (בפורטוגזית: José Macia, נולד ב-25 בפברואר 1935), הידוע יותר בשם פפה, הוא כדורגלן ומאמן עבר ברזילאי ששיחק כחלוץ בקבוצת הכדורגל סנטוס ובנבחרת ברזיל בכדורגל.
פפה זכה עם נבחרתו בגביע העולם בכדורגל בשנים 1958 ו-1962 אך לא שיחק בהרכב.
פפה שיחק בקבוצת סנטוס משנת 1954 עד שנת 1969, החל לאמן את הקבוצה בשנת 1973 ובאותה עונה זכה באליפות סאו פאולו.
גביע העולם בכדורגל בשנים 1958 ו-1962
גביע ליברטדורס בשנים 1962 ו-1963 במדי סנטוס.
הגביע הבין-יבשתי בשנים 1962 ו-1963 במדי סנטוס.
גביע רוקה בשנת 1963 במדי סנטוס.
אליפות ברזיל עם קבוצת סאו פאולו בשנת 1986
אליפות הליגה היפנית עם יומיורי ורדי בשנת 1993.
אליפות הליגה השנייה בברזיל עם אינטרנסיונל דה לימיירה בשנת 1988.
אליפות סאו פאולו עם סנטוס בשנת 1973 ועם קבוצת סאו פאולו בשנת 1986.
אליפות מחוז סיארה עם פורטלזה בשנת 1985.
חוסה מנואל "פפה" ריינה פאאס (בספרדית: José Manuel "Pepe" Reina Páez; נולד ב-31 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
ריינה נולד במדריד, בן לשוער העבר מיגל ריינה.
על אף שנולד במדריד, ריינה החל את קריירת המשחק בברצלונה.
תחילה שיחק בקבוצה המשנה, ברצלונה ב', ואת הופעת הבכורה בקבוצה הראשית ערך בגיל 18. בעונת החל להשתלב בקבוצה הבוגרת, חולק את דקות המשחק בשער הקבוצה עם ריצ'רד דוטרואל.
הוא שיחק בחצי גמר גביע אופ"א במשחק ההפסד נגד ליברפול.
ב-2002 נמכר ריינה לויאריאל תמורת 750 אלף יורו.
ריינה הציג במדיה יכולת מרשימה, שכללה עצירת תשע בעיטות עונשין מ-11 מטרים במהלך עונת .
ביולי 2005 חתם בליברפול, והחל לשחק תחת הדרכתו של המאמן רפא בניטז שכינה אותו "שוער הכדורגל הטוב ביותר בספרד".
בעונת החל לשחק באופן קבוע בהרכב הראשון במקום השוער הפולני יז'י דודק.
כמו כן, בתחילת העונה ערך ריינה את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד במשחק ידידות נגד אורוגוואי.
הוא נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2006. בתום אותה עונה זכתה ליברפול בגביע ה-FA.
ב-3 בדצמבר 2005 שבר ריינה שיא, כשהיה לשוער הראשון בליברפול ששמר על שער נקי במשך 6 משחקים ברציפות.
הרצף נקטע לאחר שריינה ספג שער בסוף אותו חודש, ושיאו עומד על שמונה משחקים רצופים.
בתום העונה זכה גם בתואר "כפפת הזהב בפרמייר ליג", תואר בו זכה שלוש עונות ברציפות.
ב-29 ביולי 2013 הושאל ריינה לנאפולי האיטלקית לעונה אחת, עמה זכה בגביע המדינה.
ב-8 באוגוסט 2014 נמכר ריינה לבאיירן מינכן תמורת 2 מיליון יורו, וחתם במועדון לשלוש שנים.
ב-23 ביוני 2015 חזר השוער לנאפולי האיטלקית, וזאת לאחר עונה אחת בבאיירן מינכן.
ב-2 ביולי 2018 חתם ריינה במילאן לשלוש שנים.
ב-13 בינואר 2020 הושאל ריינה לאסטון וילה עד לסוף העונה.
ב-27 באוגוסט 2020 חתם ריינה בלאציו.
ב-8 ביולי 2022 חזר לאחר 17 שנה לויאריאל.
ב-18 ביולי 2024 חתם בקומו לעונה אחת.
במאי 2025 הודיע ריינה כי הוא פורש ממשחק פעיל.
ריינה נשוי ואב לחמישה ילדים.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17: 1999
קפלר לבראן לימה פריירה (בפורטוגזית: Képler Laveran Lima Ferreira; נולד ב-26 בפברואר 1983 במסייאו, ברזיל), הידוע בשם פפה, הוא כדורגלן עבר פורטוגלי-ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
פפה נולד בשם קפלר לבראן במסייאו, אלגואס, ברזיל.
אביו קרא לו כך על שם המדענים יוהאנס קפלר ושארל לואי אלפונס לבראן.
הוא החל לשחק כדורגל במועדון הספורט המקומי "קורינתיאנס אלגואנס".
בגיל 18 עזב את הקבוצה וחתם בקבוצת המשנה של מאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
לאחר עונה אחת בה שותף בעשרה משחקים בלבד, קודם פפה לקבוצה הראשונה לעונת .
בסיום עונה זו, תחת המאמן החדש אנטולי בישובץ, הוא שיחק במספר עמדות, כגון קשר הגנתי והתקפי ותמך בהתקפה של קבוצתו.
בפגרת הקיץ שלאחר עונה זו, הורשה להתאמן בספורטינג ליסבון למשך שבועיים.
בניסיון להעבירו לספורטינג נתקלו שתי הקבוצות בבעיות ולכן הוא שב למאריטימו לעונה נוספת.
בקיץ 2004 הועבר לאלופת אירופה פורטו תמורת מיליון אירו ושלושה שחקנים נוספים: טונל, אבראלדו ואנטוניילטון פריירה.
עם פורטו הוא זכה במספר תארים, ביניהם הגביע הביניבשתי (2004) ושתי אליפויות פורטוגל (2006, 2007) ובנוסף על כך כבש שמונה שערים ב-88 הופעות במדיה בכל המסגרות.
ב-16 ביולי 2007 נקנה על יד אלופת ספרד ריאל מדריד תמורת 30 מיליון אירו והוחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-8 בנובמבר נקלע לריב עם חברו לקבוצה, חאבייר בלבואה, ולא נכלל בסגלה של ריאל במשחקה הבא.
הוא סיים את עונתו הראשונה בריאל ללא שערים, אך עם זכייה באליפות הליגה.
ב-21 באפריל 2009, לקראת סיום משחקה של קבוצתו, ריאל מדריד, מול חטאפה, נפל חבייר קסקרו, שחקן חטאפה, ברחבת ה-16 של ריאל מדריד בתום מאבק על הכדור עם פפה.
בזמן שקסקרו היה שרוע על כר הדשא, בעט בו פפה פעמיים בכוונה תחילה, והורחק מיידית מהמשחק.
בנוסף, ספג עונש השעיה לעשרה משחקים, שגרמו לו להחסיר את כל משחקיה של ריאל עד לסיום העונה ואת ארבעת משחקיה הראשונים בעונת .
הוא חזר לשחק ב-26 בספטמבר 2009, במשחק מול טנריפה וכבר בשבוע שלאחר מכן כבש את שערו הראשון במדי ריאל בהפסד הקבוצה 1–2 לסביליה.
בתאריך 27 באפריל 2011 פפה שיחק במשחק הקלאסיקו נגד ברצלונה והורחק בדקה ה-60 בעקבות פגיעה במגן ברצלונה דני אלבס, מה שהביא להפסד הקבוצה 0–2 לברצלונה.
ב-25 באוקטובר 2014 כבש שער בקלאסיקו מול ברצלונה, וסייע לקבוצתו לנצח בתוצאה 1–3.
ב-6 ביוני 2017 פרסם מכתב פרידה בעקבות עזיבתו את הקבוצה לאחר עשור.
ב-17 בדצמבר 2018 התיר את חוזהו בקבוצה בהסכמה הדדית, לאור הקשיים הכלכליים שהמועדון נמצא בהם.
ב-8 בינואר 2019 חזר לאחר 11 וחצי שנה לפורטו וחתם לשנתיים וחצי.
ב-8 באוגוסט 2024 הודיע על פרישה מכדורגל.
פפה מעולם לא ייצג את מולדתו ברזיל באף אחת מנבחרות הנוער.
הוא קיבל את אזרחותו הפורטוגלית באוגוסט 2007 וכבר ב-30 באוגוסט זומן לסגל נבחרת פורטוגל למשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008. אולם פציעה באחד מאימוני קבוצתו דחו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, שהתקיימה בסופו של דבר ארבעה חודשים לאחר מכן, במשחקה האחרון של פורטוגל במוקדמות נגד ב-21 בנובמבר.
בטורניר הגמר שותף בכל משחקיה של פורטוגל ואף כבש את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון על 0–2 ב-7 ביוני 2008. ביורו 2012 פתח את משחקו הראשון בטורניר נגד דנמרק בניצחון 2–3.
הוא זומן לסגל הנבחרת ביורו 2016, שם נבחר לשחקן המצטיין במשחק הגמר ועזר לנבחרתו לזכות בתואר הראשון בתולדותיה.
בניצחון קבוצתו על איטליה במסגרת ליגת האומות של אופ"א.
פפה נשוי לאנה סופיה מורירה ולהם שתי בנות.
פפואה גינאה החדשה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מונטריאול (1976).
עד כה, מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
רוב הופעותיה של פפואה גינאה החדשה במשחקים היו סמליות בעיקרן, והישגיהם של רוב הספורטאים שייצגו אותה היו נמוכים.
יוצאי דופן בהקשר זה הוא השחיין ראיין פיני, שהעפיל למשחה הגמר ל-100 מטר פרפר באולימפיאדת בייג'ינג (2008) וסיים במקום השמיני ומרים המשקולות מוראה בארו שסיים במקום השישי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
פפואה גינאה החדשה השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984).
במשחקי החורף לא נטלה פפואה גינאה החדשה חלק מעולם.
אל המשחקים הפאראלימפים של שנת 1984 שלחה פפואה גינאה החדשה משלחת של ארבעה ספורטאים, גברים בלבד, שהתחרו במקצועות האתלטיקה.
פפואה גינאה החדשה נעדרה לאחר מכן משלושה טורנירים פאראלימפיים, וחיכתה עד המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) בטרם שלחה משלחת נוספת.
אל סידני שלחה המדינה משלחת של שלושה ספורטאים, שלושתם גברים, שהתחרו באתלטיקה והרמת כוח.
לאחר שנעדרו גם מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה פפואה גינאה החדשה ושלחה משלחת של שני ספורטאים, בהם לראשונה גם ספורטאית אחת.
הספורטאית, ג'וילין ג'פרי, התחרתה במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T12) ולא העפילה אל תחרות הגמר.
האצן פרנסיס קומפאון זכה במדליית הכסף הפאראלימפית במירוץ ל-100 מטר עם תוצאה של 11.10 שניות, ובמירוץ ל-200 מטר לא הצליח להעפיל אל מקצה הגמר.
המונומנט הימי הלאומי פפהאנאומוקואקאה הוא מונומנט לאומי של ארצות הברית ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו המשתרע על פני 1,510,000 קמ"ר של מי האוקיינוס השקט, ובהם עשרה איים ואטולים מאיי הוואי הצפון-מערביים.
האזור זכה למעמדו בשל חשיבותו הטבעית והתרבותית, שתוארה כך:
ב-15 ביוני 2006 הוכרז האזור שבו שוכן המונומנט ואתר המורשת העולמית כ"המונומנט הימי הלאומי איי הוואי הצפון-מערביים", על ידי הנשיא ג'ורג' בוש.
בשנת 2007 קיבל האתר את שמו הנוכחי, וב-30 ביולי 2010 הוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, במסגרת הישיבה השנתית ה-34 של ועדת המורשת העולמית, שנערכה בברזיליה.
האתר מנוהל על ידי מחלקת המסחר הפדרלית, מחלקת הפנים הפדרלית ומדינת הוואי.
האתר הוא חלק ממערכת של 13 מקלטים ימיים לאומיים המנוהלים על ידי מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי.
מקלט חיי הטבע הלאומי איי הוואי, המשתרע על פני 1,029.6 קמ"ר משטח המונומנט, מנוהל על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
שמו של האזור נגזר משמותיהם של האלה בוראת העולם פפהאנומוקו ובעלה ואקי.
פפהאנאומוקואקאה הוא בית גידול עבור 7,000 מינים, וכרבע מהם אנדמיים למקום.
מינים ידועים הגדלים במקום הם צב ים ירוק, כלב ים נזירי הוואי, ברווז לייסן, עופות ימיים כגון אלבטרוס נצחי, מיני צמחים כגון הדקל פריצ'רדיה רמוטה, ומינים רבים של פרוקי-רגליים.
לפי דו"ח של ארגון Pew Charitable Trusts אוכלוסיות הלובסטר המקומיות לא התאוששו מהדיג הנרחב שלהן בשנות ה-80 ובשנות ה-90, וכיום חל איסור לדוג אותם.
שטחי הדיג האחרים במונומנט נמצאים במצב של דיג יתר.
המונומנט משתרע על פני כ-363,000 קמ"ר (140,000 מייל רבוע) שבהם שוניות אלמוגים, אטולים ואזורי מים עמוקים ורדודים באוקיינוס השקט, ובכך הוא גדול יותר מכל הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ביחד.
האיים משתרעים לאורך כאלפיים קילומטרים, שטחם המרבי הוא חמישה קילומטרים רבועים, ולמעט ארבעה מתוכם כולם מתנשאים עד לגובה של 10 מטרים מעל גובה פני הים.
במונומנט נמצאים כעשירית מבתי הגידול לשוניות האלמוגים הגדלות במים רדודים ובאקלים טרופי, מבין כלל בתי הגידול שבשטח ארצות הברית כולה.
שטחו של המונומנט גדול במקצת לעומת זה של הפארק הימי שונית המחסום הגדולה שבאוסטרליה, והוא דומה בגודלו לשטחה של גרמניה וקטן במקצת משטחה של מדינת מונטנה.
340,000 קמ"ר (132,000 מייל רבוע) משטחו של המונומנט הוגדרו עוד בשנת 2000 כחלק משמורת המערכת האקולוגית שונית המחסום של איי הוואי הצפון-מערביים.
בשטח המונומנט נמצאים גם מקלט חיי הטבע הלאומי אטול מידוויי (2,391.7 קמ"ר) ומצבת הזיכרון לקרב מידוויי, מקלט העופות הימיים של מדינת הוואי באטול קורה, המקלט הימי המדינתי איי הוואי הצפון-מערביים, ומקלט חיי הטבע הלאומי איי הוואי.
מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה אחראי לטיפול במרבית האזורים האוקייניים שבמונומנט, ושירות הדגה וחיי הטבע אחראי על מקלט חיי הטבע הלאומי איי הוואי.
על אטול מידוויי עדיין קיים מסלול נחיתת חירום לטיסות טרנס-פאסיפיות.
כל האיים הנכללים בשטח המונומנט הם חלק ממדינת הוואי, למעט אטול מידוויי ששייך לאזורים המבודדים של ארצות הברית.
התהליך להכרזה על איי הוואי הצפון-מערביים כאזור מוגן החל ב-3 בפברואר 1909, כאשר הנשיא תאודור רוזוולט הקים את שמורת איי הוואי באמצעות צו נשיאותי מספר 1019, וזאת בתגובה לציד יתר של עופות ימיים וכהכרה בחשיבות אתרי הקינון לעופות ימיים באיים.
ב-1940 שידרג הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את מעמד האיים למקלט חיי הטבע הלאומי איי הוואי.
הצו של קלינטון היה הצעד החוקי הראשון הדרוש להכרזה על השטח הימי של האתר כמקלט ימי לאומי.
בשנת 2005 הוכרזו חלקים מהמונומנט כמקלט ימי מדינתי על ידי לינדה לינגל, מושלת הוואי.
באפריל 2006 צפו הנשיא בוש ואשתו לורה בוש בסרט התיעודי Voyage to Kure (מסע לקורה) בבית הלבן, ביחד עם במאי הסרט ז'אן-מישל קוסטו (בנו של החוקר ז'אק קוסטו).
בוש התרשם מדרך הצגת הפלורה והפאונה של האזור בסרט, והחל לפעול על מנת להגן עליו.
ב-15 ביוני 2006 חתם בוש על הכרזה 8031, שלפיה הוכרזו המים באיי הוואי הצפון-מערביים כמונומנט לאומי לפי חוק העתיקות 1906. השימוש בחוק זה אפשר את עקיפת הדרישה של שנה שבה היה צורך לדון בנושא וכן את הצורך לא לקבל פניות מהציבור בנושא לקראת הפיכת המקום למקלט ימי לאומי.
הייתה זו הפעם השנייה שבה השתמש בוש בחוק העתיקות, לאחר שבפברואר 2006 הוא הכריז על הקמת המונומנט הלאומי אתר הקבורה האפריקאי במנהטן.
החקיקה הדרושה לצורך מעורבותם של בעלי עניין בתכנון ובניהול האזור הימי המוגן נמשכה כבר חמש שנים, אך ההקמה המיידית של המונומנט הלאומי ולא של מקלט אפשרה הגנה מיידית ונוקשה יותר, שניתנת לביטול רק בחקיקה של קונגרס ארצות הברית.
לאחר חתימת ההכרזה הסביר ג'ושוע רייכרט, ראש התוכניות הסביבתיות ב-Pew Charitable Trusts, את חשיבות ההכרזה המיידית:
בשטחם של איי הוואי הצפון-מערביים גדלה כמחצית מאוכלוסיית בהוואי, ודגים אלה הם נדרשים בכמויות גבוהות על ידי שפים וצרכנים.
פרנק מק'קוי, יושב ראש מועצת הדיג האזורית של מערב האוקיינוס השקט, אמר כי:
ב-27 בפברואר 2007 תיקן הנשיא בוש את הכרזה 8031, ושינה את שמו של המונומנט לשם ההוואי המקורי, "פפהאנאומוקואקאה".
ב-11 במרץ ביקרה הגברת הראשונה לורה בוש באטול מידוויי, וב-2 במאי נערך טקס שינוי השם בארמון וושינגטון שבהונולולו, בירת הוואי.
ב-15 במאי 2007 הכריז הנשיא בוש על כוונתו לשדרג את מעמדו של המונומנט לאזור ים רגיש במיוחד.
ב-4 באפריל 2008 אישר ארגון הימאות הבינלאומי את ההכרזה הזו.
ב-30 בינואר 2008 הוסיפה מחלקת הפנים את פפהאנאומוקואקאה לרשימה הטנטטיבית של 14 אתרים המועמדים להכרזה כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
הוועדה הבין-סוכנותית הפדרלית למורשת העולמית אישרה את ההצעה מבחינה רשמית בנובמבר 2008. ארגון IUCN בחן את המאפיינים הטבעיים של המונומנט והוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים בחנה את מאפייניו התרבותיים, כיוון שהיה מדובר באתר המועמד להכרזה כאתר טבע וכאתר תרבותי.
ביולי 2010 הוכרז פפהאנאומוקואקאה כאתר מורשת עולמית.
יוסף פפה אללו (נולד ב-10 במרץ 1945) הוא פעיל חברתי.
כיהן כחבר מועצת העיר ירושלים מטעם מרצ במשך כשבע עשרה שנה, מתוכם כ-5 שנים כסגן ראש העירייה.
ממנהיגי המאבק למען ירושלים חופשית.
בן שלישי למשפחה יהודית ספרדית ממוצא טורקי.
אביו, ניסים אללו, היה נשיא הקהילה היהודית בפרו, וממקימי בית הספר היהודי הראשון, ליאון פינלו (Colegio Leon Pinelo).
למרות עובדה זאת, פפה עצמו למד ב יחד עם ילדים פרואנים, סינים, יפנים ואפרו אמריקאים.
בצעירותו בפרו פעל בתנועת הנוער הציוני כמדריך ובהמשך כמזכיר התנועה.
בשנת 1967, עם פרוץ מלחמת ששת הימים בישראל, ארגן פפה קבוצת חברים מהתנועה, ויחד נסעו לישראל כדי לתרום למאמץ המלחמתי.
לאחר הגעתו לארץ התנדב פפה בקיבוץ ניצנים, וכעבור כשנה חזר ללימה על מנת להשלים את לימודיו האקדמיים.
בתקופה זו חוללו פפה וחבריו לתנועה מהפכה בפדרציה הציונית של פרו והתוו דרך חדשה הקוראת למימוש החזון הציוני ועלייה לארץ ישראל.
כדי ליישם דרך זו, עלה פפה לארץ בשנת 1970, והשתקע בירושלים.
בנו, הבמאי והתסריטאי מיכאל אללו, יצר סרט תיעודי על פעילותו בשם "הקרב האחרון של פפה" שיצא בתחילת 2017.
פפה סיים לימודי תואר שני בהנדסת חשמל ב.
עבודת הגמר של פפה עסקה ביצירת תשתית חשמל עבור כפרים עניים בצפון פרו.
לאחר עלייתו לישראל למד חינוך בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
פפה שירת כחייל קרבי בחיל התותחנים והתעקש להישאר בדרגת טוראי עד לשחרורו ממילואים בגיל 48.
בשנת 1971 החל את עבודתו כמהנדס בחברת החשמל וכעבור שמונה שנים מונה למנהל המחלקה הצעיר ביותר בחברה.
פפה תפקד כמנהל מחלקות תכנון וביצוע במחוז ירושלים והגיע לדרגת "סניור" (בכיר).
לאחר 25 שנה בחברה פרש לטובת החיים הפוליטיים.
פפה החל את דרכו כפעיל ויו"ר תא הסטודנטים היהודי של לימה-פרו וכפעיל במפלגות השמאל המקומיות.
את פעילותו הפוליטית בישראל החל בראשית שנות ה-70 כחבר מזכירות WUJS.
עם כניסתו לאוניברסיטה העברית הצטרף לפעילות "השמאל החדש" ולקח חלק פעיל במאבק הפנתרים השחורים.
באחת ההפגנות בהן השתתף, נעצר על ידי המשטרה, והואשם בהתקהלות לא חוקית והתפרעות במרחב ציבורי.
משפטו התנהל במשך כשנה ולבסוף הוחלט על תשלום קנס סמלי אותו שילם פפה יחד עם חבריו לתנועה.
את המשך דרכו הפוליטית עשה במפלגות "המטאטא האדום", מוקד, של"י, רצ, ומרצ בה הוא פועל עד היום.
במקביל לפעילות המפלגתית פפה פעל במסגרת תנועת שלום עכשיו, במזכירויות ההסתדרות הכללית ומועצת הפועלים, שם כיהן כיו"ר האגף לאיגוד מקצועי בירושלים.
החל משנות ה-80 פפה פעל והנהיג את מאבקי הציבור החילוני כנגד כפייה דתית בירושלים לצד חברו ארנן יקותיאלי.
בין המאבקים פתיחת כביש בר-אילן, רחוב הנביאים, בתי קולנוע (כגון בית אגרון, אוריון, כפיר) ומסעדות בשבת.
בשנות ה-90 הצטרף לפעילות של חבר הכנסת רן כהן ויחד עם פעילי מרצ ופעילי שכונות הובילו לחקיקתו של חוק הדיור הציבורי.
בשנת 1998 נבחר לעמוד בראש סיעת מרצ בירושלים, וכיהן כחבר מועצת העיר וחבר בוועדות תכנון, בניה, כספים ועוד.
בתקופת כהונתם של ראשי העיר אהוד אולמרט ואורי לופוליאנסקי, ישב פפה באופוזיציה ותפקד כיו"ר ועדת הביקורת.
בבחירות ב-2008 מרצ קיבלה 3 מנדטים (פפה אללו, מאיר מרגלית ולורה ורטון).
עם כניסתו של ניר ברקת לתפקיד ראש העיר התמנה פפה לסגן ראש העיר - מחזיק תיק תרבות ואומנות בירושלים ותיק חינוך במזרח העיר וחבר הנהלה.
בשנת 2010, בעקבות אי הסכמה בעניין תוכנית גן המלך ("הבוסתן") בסילוואן פרשה סיעת מרצ אל האופוזיציה.
פפה וחבריו לסיעה טענו שהוצאת התוכנית לפועל הכוללת הקמת גן לאומי על חשבון הריסת בתי משפחות ערביות במזרח ירושלים עלולה להצית את האזור.
לאחר התערבותם של דרגים מדיניים בכירים התחייב ניר ברקת להקפיא את התוכנית ומרצ חזרה לקואליציה.
בבחירות המוניציפליות ב-2013 פפה הוצב בראש הרשימה המאוחדת מרצ - העבודה - התנועה הירוקה.
עם תחילת הקמפיין הכריז פפה על מועמדותו לראשות העיר, אך כחודש לפני הבחירות הסיר אותה ונשאר לעמוד בראש הסיעה המאוחדת למועצה.
סיעת מרצ בראשותו קיבלה 2 מנדטים.
ביוני 2015 פרש מתפקידו כיו"ר האופוזיציה ויו"ר מרצ בעיר.
לקראת הבחירות המקומיות ב-2023 הוצב אללו במקום ה-17 הסמלי ברשימת "כל תושביה בראשות סונדוס אלחות".
פפה מחזיק בעמדות יוניות שמאלניות.
מאמין בשלום עם הפלסטינים שיושג בדרך של משא ומתן שיכלול ויתורים לשני הצדדים.
פפה מאמין שסוגיית ירושלים היא אחת הבעיות המרכזיות בסכסוך הישראלי-פלסטיני ומאמין שהפתרון הצודק הוא חלוקת העיר; שכונות מערב העיר בהן רוב יהודי יישארו ישראליות ושכונות במזרח העיר בהן רוב פלסטיני יהיו חלק מאל קודס, בירת פלסטין העתידית.
מבחינת המקומות הקדושים פפה מאמין במציאת פתרונות יצירתיים כגון הגדרתם כשטח בינלאומי שינוהל על ידי מועצה משותפת ובתוכו יתאפשרו חופש תנועה ודת לכל הצדדים.
מבחינה חברתית פפה מאמין במדיניות רווחה סוציאליסטית, צמצום פערים ומתן הזדמנויות שוות לכל אזרח ללא הבדל דת, גזע, מין ולאום.
ב-1970 הוא התחתן עם רוזה, פסיכולוגית חינוכית, אז עולה חדשה משוודיה.
חוסה "פפה" מל פרס (בספרדית: José "Pepe" Mel Pérez; נולד ב-28 בפברואר 1963) הוא מאמן כדורגל ספרדי, בעברו כדורגלן ששיחק בעמדת החלוץ במספר מועדונים, בעיקר ספרדיים, ומאמן את קבוצת לאס פאלמאס.
מל גדל במחלקת הנוער של ריאל מדריד ושיחק בקבוצות משנה של המועדון אך לא הגיע לקבוצה הראשונה.
הוא שיחק בשורה של מועדונים ספרדים וסיים את הקריירה באנז'ה הצרפתית.
את קריירת האימון שלו החל מל בקבוצת החובבים קוסלאדה מהקהילה האוטונומית מדריד.
ממנה התקדם למרידה, וריאל מורסיה עד שהגיע לטנריפה מהליגה הראשונה אך בהנהגתו הקבוצה ירדה לליגה השנייה.
הוא המשיך לתקופות קצרות בחטאפה, דפורטיבו אלאבס ופולידפורטיבו אחידו, וב-2006 הגיע לראיו ואיקאנו.
את ואיאקנו העלה מהליגה השלישית לשנייה בעונת ובעונה הבאה נאבק איתה על עלייה לליגה הראשונה, מאבקים שלא צלחו בסופו של דבר והקבוצה סיימה במקום החמישי.
בפברואר 2010, אחרי רצף של הפסדים, פוטר מל מראיו ואיקאנו.
מל עבר לאמן את ריאל בטיס מסביליה באוגוסט 2010 ובעונתו הראשונה, עונת העלה את הקבוצה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.
בעונת סיימה הקבוצה במקום השביעי המוביל לליגה האירופית.
מל החל את עונתו הרביעית בריאל בטיס אולם פוטר בדצמבר 2013. בינואר חתם מלעל חוזה לשנה וחצי בווסט ברומיץ' אלביון האנגלית שנאבקה נגד הירידה מהפרמייר ליג.
מל סייע לקבוצה להישאר בליגה אך לא המשיך לעונה נוספת במועדון.
פפואה גינאה החדשה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).