tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפעילות הקרימינלית של הארגון הכוללת בין השאר הלבנות הון, זיוף כסף, סחר בנשק וייצור וסחר בסמים, מזרימה לחזבאללה עוד מאות מיליוני דולרים מדי שנה.
בינואר 2022 עדכן פורבס-ישראל את רשימת ארגוני הטרור העשירים בעולם.
מהתחקיר המעודכן עולה כי נכון לסוף שנת 2021 ארגון חזבאללה היינו ארגון הטרור השלישי בעושרו בעולם, עם היקף הכנסות שנתי של כ-1.2 מיליארד דולר.
על פי התחקיר המקיף איראן מימנה קרוב ל-85% ממקורות ההכנסה של חזבאללה (שעמדו אז על כ-700 מיליון דולר בשנה).
עוד מאות מיליוני דולרים נוספים זורמים לקופת הארגון מפעילות פלילית - בעיקר סחר בסמים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ובפרט במתקפה ב-20 באוקטובר 2024, נפגעו תשתיות כלכליות של הארגון ביניהם בנקים וסניפים של אגודת אל-קרד אל-חסן (מוסד פיננסי) בלבנון ובונקרים ברובע הדאחייה שבהם הוסתרו מאות מיליוני דולרים.
חזבאללה הואשם לאורך השנים בכך שהוא עוסק בפעילויות בלתי חוקיות לצורך העברת הכספים שמסייעים לפעילות הארגון.
מתיו לויט הצהיר בדיון שנערך בוועדה לביטחון המולדת בסנאט האמריקאי שחזבאללה עוסק במגוון רחב של פעילויות פליליות ברחבי העולם במטרה לגייס כספים לשורות הארגון.
לדברי מחלקת האוצר האמריקאית חזבאללה גייס כספים באמצעות זיוף מטבעות אמריקאיות, בשל חששות אלו ב-2008 השיק המנהל לאכיפת הסמים פרויקט שעוקב אחרי גיוס תמורות באמצעות סמים אסורים, שעוקב בין היתר גם אחר תרומות שמקבל חזבאללה בצורה זו.
בתגובה לטענות אלו, הכחישו בחזבאללה את כל ההאשמות בעניין סחר בסמים והלבנת הון.
בהצהרה של המפלגה מ-2011 מסרה המפלגה כי "טענות ארצות הברית לפיהן חזבאללה מממן את פעילותו באופן בלתי חוקי היא בסך הכל ניסיון נוסף להכתים את דימוי ההתנגדות בלבנון וזאת לאחר כישלון וחשיפת פעולות המודיעין האמריקניות במדינתנו".
בנאום נוסף של המפלגה, הפעם של מזכ"ל דאז, חסן נסראללה התייחס האחרון להערכות במדינות המערב על עיסוקי חזבאללה בסחר בסמים באמריקה הלטינית ואירופה ואמר כי "פעם אחר פעם הם מדברים על רשתות הסחר בסמים באמריקה הלטינית ובאירופה וכי מעשים כאלו מנוגדים לעקרונות המפלגה".
באזור משולש הזהב בדרום-מזרח אסיה, במשולש הגבולות שבין המדינות מיאנמר, לאוס ותאילנד חזבאללה עוסק בסחר בהרואין והברחת פריטים נדירים ויקרי ערך.
ביוני 2014 דווח כי חזבאללה מחזיק במטעי מריחואנה ומייצר חשיש בעמק הבקאע שבמזרח לבנון ומייצא את התוצרים עיראק, ירדן וסוריה.
לפני שהתחילה מלחמת האזרחים בסוריה סייר צבא לבנון בשדות שבאזור, אם כי בשנים האחרונות ממשלת לבנון אימצה גישה פתוחה יותר בעניין ייצור והפצת סמים בלתי חוקיים.
בנוסף לכך, הארגן משתמש במפעלים אלו כדי לממן את הסיורים הצבאיים בלבנון וכדי לממן ארגוני טרור אחרים כדוגמת הטליבאן.
עם זאת, חלק מהכספים מועברים לסיוע בריאותי לעניים.
בנובמבר 2018, לאחר חקירה של המנהל האמריקאי לאכיפת הסמים שזכתה לכינוי "מבצע ארז" הואשמו אזרחי לבנונים אשר קיימו קשרים עם חזבאללה בהלבנת מיליוני אירו בכספים שהרוויחו מסחר בסמים דרום אמריקאים לאירופה וללבנון.
במשולש הגבולות שבין המדינות ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי פועלים צעירים לבנונים מטעם הארגון עובדים ב"שוק הגנבים" שבסיודד דל אסטה ולוקחים חלק בסחר בנשק בלתי חוקי, הברחות נשק, זיוף מסמכים, זיוף כסף ואף ייצור והלבנת הון והתנעת סחורות גנובו.
באוקטובר 2008 דווח בלוס אנג'לס טיימס כי רשת הברחות קוקאין שביצעה הלבנת הון ונמצא קשורה לחזבאללה נחשפה בקולומביה, בכתבה נטען כי כ-12% מרווחי הקבוצה מימנו את חזבאללה על אף שלא צוין בכתבה כמה דולרים הועברו.
דו"ח אחר טען כי שיתוף הפעולה בין ארצות הברית לקלומביה הביא לכך שייעצרו כ-130 חשודים שהיו חברים בארגוני סמים קולומביאניים ולבנונים.
ארצות הברית האשימה את חברי ממשלת ונצואלה במתן סיוע כספי לחזבאללה.
לדברי עוזר מזכיר המדינה האמריקאי לענייני חצי הכדור המערבי לשעבר, רוג'ר נורייגה ממשלתו של הוגו צ'אווס נתנה "תמיכה חיונית" לאיראן ולחזבאלה במגרש של חצי כדור הארץ המערבי.
במאמר שכתב מטעם AEI הסביר רייגה ש שני עדים הסבירו כיצד דיפלומט ונצואלי שפועל בסוריה השתמש בגופים ונצואלים כדי להלבין כספים עבור חזבאללה וזאת לאחר שקיבל אישור אישי מהנשיא, ניקולאס מדורו.
על פי הערכות שונות נמצאות עד מלחמת חרבות ברזל בידי חזבאללה כ-130 אלף רקטות וטילים, מתוצרת רוסיה, סוריה ואיראן.
רובם הם מדגמים קטנים יחסית (107 מילימטר ו-122 מילימטר) שאינם מדויקים והם בעלי טווח מוגבל.
בארסנל זה כלולים גם טילים בקטרים גדולים יותר ובעלי טווחים גדולים יותר, 100 ו-200 קילומטר ואף 300 קילומטריום.
הרפובליקה האסלאמית של איראן מספקת לחזבאללה כלי נשק רבים, בהם כ-11,500 טילים, הכשרה לכ-3,000 פעילי הארגון שעברו את מסלולי ההכשרה באיראן וכללו לימוד לוחמת גרילה, לוחמה ימית, ירי טילים והפעלת מל"טים.
באוגוסט 2006 נתפס על ידי צבא הגנה לישראל חוסיין עלי סולימאן, פעיל הארגון שהיה מערוב בחטיפתם של שני חיילי צה"ל ביולי של אותה שנה, בחקירתו הודה סולימאן כי קיבל הכשרה דתית וצבאית מאיראן.
חזבאללה גם מקבל תמיכה ניכרת מאיראן על מנת לממן ולהוציא לפועל את פרויקט דיוק הטילים.
גם סוריה הואשמה בסיפוק נשק לחזבאללה.
לצד ההאשמות בסיפוק הנשק עצמו, קיימים גורמים המאשימים את המדינה הובלת הנשק מאיראן לכיוון הגבול עם לבנון (ישראל אף נלחמת באיראן, סוריה וחזבאללה בשל משלוחי הנשק האלו כחלק מהמערכה שבין המלחמות שמתרחשת במקביל למלחמת האזרחים בסוריה).
חסן חליל, יועצו הפוליטי הבכיר של נסראללה הצהיר כי הארגון "מתנגד בתוקף לפיקוח על גבול סוריה-לבנון" ואף טען כי "לחזבאללה יש מספיק אמצעי לחימה כדי להגן על לבנון מפגני תוקפנות ישראלית, גם אם הגבולות עם סוריה יסגרו לחלוטין".
מספר ממפקדי שטח של חזבאללה הצהירו כי הארגון מקבל כלי נשק ישירות מרוסיה, בין כלי הנשק שהרוסים מספקים לחזבאללה ניתן למנות טילים מונחי לייזר, אמצעי לחימה נגד טנקים וטילים טקטיים ארוכי-טווח.
בדצמבר 2015 התראיין לאתר הסעודי "אילאף" מנכ"ל משרד החוץ, דורי גולד.
בראיון טען דורי כי ישראל סיכלה העברת טילי SA-22 רוסיים לחזבאללה.
חודש לאחר מכן, טען ראש המטה לביטחון לאומי לשעבר, יעקב עמידרור כי רוסיה העבירה לחזבאללה טילי קורנט, טילי נ"מ ואף טילי יאחונט.
המינהל הפוליטי הצבאי של משרד ההגנה של רוסיה רשמית: המנהל הפוליטי-הצבאי הראשי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית הוא גוף הפיקוד הצבאי-פוליטי המרכזי המבצע עבודות צבאיות-פטריוטיות בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
המינהל הצבאי-פוליטי הראשי הוקם ב-30 ביולי 2018 על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין.
באותו יום, מונה הקולונל אנדריי קרטאפולוב לתפקיד ראש המינהל הפוליטי הראשי - סגן שר ההגנה של הפדרציה הרוסית.
לפיכך, ציין סגן יו"ר המועצה הציבורית במשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, אלכסנדר קנשין, כי "בהקשר של מידע עולמי ועימות פסיכולוגי, תפקיד האחדות המוסרית והפוליטית של הצבא והחברה הולך וגובר.
לאין שיעור" מה שדרש לטענתו את הצורך ב"ארגון מחדש קיצוני וחיזוק משמעותי של כל המבנה בכוחות המזוינים, שיארגן, ינהל ויהיה אחראי למרכיב המוסרי והאידאולוגי בצבא הרוסי." על פי כמה דיווחים, הרעיון לשקם את המינהל הפוליטי קודם באופן אישי על ידי שר ההגנה סרגיי שויגו.
ב-7 באוגוסט, בשיחת ועידה של משרד ההגנה במרכז הלאומי לניהול ההגנה, הציג שויגו אישית את ארטאפולוב לתפקיד ראש המינהל החדש.
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית, המינהל הצבאית-פוליטי הראשי "מארגן עבודה צבאית-פוליטית בכוחות הצבא" במסגרת ההוראות שמשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית "מפתח ומיישם צעדים שמטרתם במתן מידע על פעילויות הכוחות המזוינים, הגברת סמכות החברה ויוקרת השירות הצבאי, שמירה והעצמה של מסורות פטריוטיות וארגון למטרות אלה פעילויות צבאיות-פטריוטיות"
המינהל אחראי על "צבא הנוער" (יונארמייה) ועל "כל החינוך הפטריוטי", מחלקת התרבות ושירות הדוברות של משרד ההגנה וכן הפעלת אמצעי תקשורת מחלקתיים.
בעיתונות הרוסית טענו כי הופעתה של מחלקה עם משימות כאלה נחשבת "חזרה לסדר הישן" והשבתם של הפוליטרוקים, שבעבר עסקו בתעמולה פוליטית ובבירור מהלכה הפוליטי של הממשלה.
ראש המינהל עצמו טען כי המינהל נועד לחיזוק עבודתו של משרד ההגנה בתחום לוחמת המידע.
המינהל הפדרלי לאחסון בטוח והשמדת כלי נשק כימיים הוא גוף ממשלתי של הפדרציה הרוסית, שמטרתו ארגון עבודות בתחום אחסון והשמדת נשק כימי.
המחלקה עוסקת בנושאים הקשורים לשירות צבאי ולתמיכה כלכלית בביצוע משימות לאחסון והשמדת כלי נשק כימיים והיא כפופה למשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, אך פועלת בצמוד למשרד התעשייה והמסחר של הפדרציה הרוסית.
על פי התקנות שאושרן על פי צו של ממשלת הפדרציה הרוסית מה-5 בפברואר 2001, המשימות העיקריות הן:
ארגון העבודות לאחסון בטוח, הובלה והרס מאגרי נשק כימי;
השמדת אמצעי לחימה כימיים במקומות אחסונם;
יצירת מתקנים להשמדת נשק כימי;
השתתפות במכרזים בקרב ארגונים המציעים טכנולוגיות להשמדת נשק כימי וסילוק פסולת שנוצרה במהלך השמדתם, בייצור ציוד טכנולוגי לא סטנדרטי ומיוחד, מכשירי בקרה, וכן בקרב ארגונים המבצעים עבודות בנייה, התקנה והזמנה בעת יצירת מתקנים להשמדת נשק כימי ותשתית חברתית והנדסית;
כריתת חוזים לאספקת סחורות, ביצוע עבודות ומתן שירותים לצורכי המדינה כאשר יש צורך במעורבות משרד התעשייה והמסחר של הפדרציה הרוסית לביצוע מכרזים;
שיתוף פעולה עם משלחות זרות בנושאים שבסמכות הממשל הפדרלי;
השתתפות בארגון הכשרת כוח אדם לעבודה במתקנים לאחסון והרס נשק כימי;
הכנת מתקנים לאחסון והרס כלי נשק כימיים לבדיקות בינלאומיות והשתתפות בהבטחת ביצוע הבדיקות;
יידוע האוכלוסייה והארגונים הציבוריים במחוזות על מיקומם של מתקנים לאחסון והרס של נשק כימי בנושאי הבטחת בטיחות האוכלוסייה והגנה על הסביבה בעבודה עם נשק כימי;
יישום צעדים למניעת מצבי חירום במהלך אחסון, הובלה והרס של כלי נשק כימיים, חיסול השלכות חירום במקרה של התרחשותם, ופעולות חילוץ בשיתוף פעולה עם המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה.
הניסיון הראשון לפתור את בעיית השמדת הנשק הכימי נעשה על ידי ברית המועצות בשנות השמונים.
כתוצאה מכך נוצר מתחם נייד להשמדה של תחמושת כימית לשעת חירום.
הטכנולוגיה של ניקוי רעלים כימי של חומרים רעילים המשמשים במתחם זה אומצה כטכנולוגית הבסיסית ובהמשך שימשה במתקנים להשמדת נשק כימי.
בשנת 1986, הנהגת המדינה הורתה למשרד ההגנה של ברית המועצות ליצור אובייקט להשמדת נשק כימי באזור העיר צ'פייבסק, אזור קויבישב.
המתקן שנוצר לא הופעל מסיבות חברתיות-פוליטיות.
עם זאת, הוא מילא תפקיד מסוים בשלב ההכנה להשמדה מלאה של כלי נשק כימיים.
בשנת 1992 הוקמה מחלקה חדשה כחלק מכוחות ההגנה מפני קרינה כימית וביולוגית של משרד ההגנה הרוסי - המינהל להשמדת נשק כימי.
בשנת 1993 בפריס חתמה הפדרציה הרוסית על האמנה בדבר איסור פיתוח, ייצור, אגירה ושימוש בנשק כימי ועל השמדתם.
בשנת 1996, על פי צו ממשלת הפדרציה הרוסית מיום 21 במרץ 1996, מספר 305, אושרה תוכנית היעד הפדרלית "השמדת מצבורי נשק כימי בפדרציה הרוסית" שקיבלה מעמד נשיאותי.
התוכנית מספקת בנייה של שבעה מתקנים להשמדת נשק כימי במקומות האחסון שלהם: בכפר גורני (אזור סרטוב), בעיירה קמברקה (רפובליקת אודמורטיה), בכפר מירני (מראדיקובו, אזור קירוב), בעיירה שצ'וצ'יה (אזור קורגאן), בכפר ליאונידובקה (אזור פנזה), בעיר פוצ'פ (אזור בריאנסק), בכפר קיזנר (רפובליקת אודמורטיה).
לאחר מכן נערכו שינויים בתוכנית.
בהתאם לתוכנית שנקבעה על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית מה-9 בדצמבר 2010, נקבע המועד האחרון להשמדת כל מלאי הנשק הכימי: 31 בדצמבר 2015.
בשנת 2000 נוסד המינהל הפדרלי לאחסון בטוח והשמדת כלי נשק כימיים.
בזמן זה הועברו עבודות השטח לידי סוכנות התחמושת הרוסית, שבראשה עמד דוקטור למדעי הכימיה זינוביי פטרוביץ' פאק.
בהנהגתו פותחה תוכנית חדשה לפירוק הנשק הכימי של הפדרציה הרוסית, נוצרה מערכת ממלכתית לניהול פירוק כימי ונבנו המפעלים הראשונים בהיקף מלא להשמדת נשק כימי.
על פי הצעתו של זינוביי פאק, נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין הורה להעביר את כל הארסנל עם מלאי הנשק הכימי ממשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
כמו כן, יחידות צבאיות גדולות לאחסון והרס אמצעי לחימה כימיים (כ-10,000 איש) הועברו לכפיפותו של זינוביי פאק.
ביוזמת זינוביי פאק, הוקמה ועדה ממלכתית לפירוק נשק כימי, כאשר הנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי של הוולגה סרגיי קיריינקו מונה לעמוד בראשה.
משימתה העיקרית של הוועדה הייתה אינטראקציה עם האזורים בהם בוצעה בניית מפעלים.
זינוביי פאק היה היחיד מבין כל ראשי התוכנית הממלכתית לפירוק נשק כימי, שהצליח לשכנע את המדינות החברות באמנת הנשק הכימי ביכולתה של הפדרציה הרוסית לממש אותה.
חובותיה על פי האמנה, שהביאה להקצאת סיוע לתורמים לרוסיה, שהסתכמה במאות מיליוני דולרים אמריקאיים ואפשרה ליישם הליך לפירוק נשק כימי בפדרציה הרוסית.
מאז 12 במאי 2008, על ביצוע העבודות אחראי משרד התעשייה והמסחר של הפדרציה הרוסית.
ב-27 בספטמבר 2017 (עם הפרה גדולה של רבים מהתנאים שקבעה האמנה) רוסיה הודיעה כי הרסה לחלוטין את כלל מלאי הנשק הכימי שלה.
המינהל הראשי לאבטחת הסדר הציבורי, רשמית המינהל הראשי לאבטחת הסדר הציבורי ותיאום עם ארגוני הרשות המבצעת של מחוזות הפדרציה הרוסית היא מחלקה מבנית של המנגנון המרכזי במשרד הפנים של רוסיה.
המינהל אחראי לפיתוח ויישום מדיניות בתחום הסדר והביטחון הציבורי, רגולציה משפטית בתחום זה וניהול ארגוני ומתודולוגי של מחלקות המשטרה במחוזות הפדרציה הרוסית.
שוטרי מקוף וסיור כפופים למחלקה זו המהווה את מחלקת הסיור של משטרת רוסיה.
מינהל השירותים האדמיניסטרטיביים (Управление административной службы МВД СССР) והמינהל הראשי לאבטחת הסדר הציבורי, משנת 1969;
שירות ביטחון הציבור (СОБ МВД России), 2001;
מחלקת ניתוח ופיתוח החלטות אסטרטגיות להבטחת הגנת הסדר הציבורי;
מחלקת ארגון ותיאום פעילויות בתחום הגנת הסדר הציבורי;
למחלקה יש מרכז להנפקת אישורים (רישיונות) של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית, דרכו ניתנים רישיונות נהיגה.
המחלקה מארגנת פעולות מניעה פדרליות ובין-אזוריות למניעה ודיכוי עבירות, שולטת בהוצאת והנפקת רישיונות רכב (בעבר הנפיקה רישיונות נשק, אך מאז 2016 אלו תפקידיו של המשמר הלאומי), בוחנת בקשות וערעורים מגופים משפטיים ואנשים פרטיים.
הכיוון החשוב ביותר בעבודת המחלקה הוא החייאת המערכת הממלכתית למניעת עבירות.
המשרד הכין טיוטת חוק פדרלית מקבילה, שעוברת הליכי תיאום בין המחלקות, במסגרת הרפורמה המשטרתית.
נתונים על גיבוש גוף מרכזי לשמירה על הסדר הציבורי ניתן למצוא במסמכים היסטוריים עוד מימי רוס של קייב.
אנשי חיל, שנקראו דרוז'יניקי, פעלו בהוראת הנסיכים ועסקו במאבק בפשיעה בשטחי הנסיכות.
ב-30 באפריל 1649 הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' חתם על צו שהורה להקים שירות כיבוי אש והונחו היסודות והעקרונות לשמירה על הסדר הציבורי.
לאחר הרפורמות שיזם פיוטר הראשון, הוקמה המשטרה.
כוח משטרה סדיר הופיע בערים, שהיה אחראי על סיור ברחובות ושמירה על מקומות ציבוריים אחרים.
הגדול שבגופים אלה היה משטרת סנקט פטרבורג ובדמותה הוקמו משטרות בערים הגדולות כמו משטרת מוסקבה, משטרת קייב, משטרת חרקוב, משטרת אודסה, משטרת ורשה ואחרות.
שלטונו של אלכסנדר הראשון יכול להיחשב בעידן חדש כמי שהביא לפיתוח משמעותי של שירותי אכיפת החוק ברוסיה.
כך, ב-8 בספטמבר 1802 הוציא מניפסט על הקמת משרדי ממשלה, כולל משרד הפנים.
בשנת 1804, בהוראת שר הפנים ויקטור קוצ'וביי, הוצג החלק העיקרי של המשטרה ותפקידיו הרשמיים שכללו אימוץ "תקנת השמירה הפנימית" מיולי 1811 ונקבע שתפקידיה יכללו: לכידת גנבים, מרדף ומאבק בשודדים, דיכוי אי-ציות והתפרעויות, לכידת עבריינים נמלטים, שמירה על הסדר בירידים ובפסטיבלים.
לראשונה מושג "שירות הדואר המשטרתי" הוכנס לתקנות המשטרה שאושרו בשנת 1838. בתקופה זו עלה מספר תאי המשטרה בערים רבות באימפריה.
החוליה הביצועית העיקרית של המשטרה הייתה המחוז בראשותו של מפקח ראשי.
הוא היה כפוף לקצין ופקיד שלמשרד הפנים.
כולל מחלק נחלק למחוזות משנה, ובראשם אנשי משטרה, שומרי ערים ומאבטחים.
בשנת 1917, לאחר מהפכת אוקטובר, חוסל משרד הפנים הקיסרי יחד עם מחלקת המשטרה של האימפריה.
אושרה "הוראת מיליציונר המשמר", הקובעת הוראות כלליות על שירות השמירה ותפקידיו של שוטר המיליציה.
לאוניד ודנוב (22 בספטמבר–25 בנובמבר 2020)
מיכאיל דווידוב (25 בנובמבר 2020–ואילך)
המינבר במסגד אל-אקצא, המכונה גם מינבר צלאח א-דין, היה מינבר (דוכן תפילה) היסטורי שהותקן במסגד אל-אקצא בירושלים.
הוא הוזמן במקור על ידי נור א-דין בשנת 1168 או 1169 עבור מסגד בחלב, סוריה, אך בשנת 1187 הוא הועבר לירושלים, לאחר שזו נכבשה על ידי צלאח א-דין, והוא נותר שם עד 1969. המינבר נחשב בזמנו לאחד המינברים החשובים ביותר בתולדות העולם המוסלמי, וליצירת מופת של אמנות האסלאם בימי הביניים.
בשנת 1969 הוצת מסגד אל-אקצא והמינבר נהרס כמעט לגמרי.
בשנת 2007 הותקן במקומו שחזור של המינבר שנבנה על ידי צוות מומחים בינלאומי בירדן .
נור א-דין היה נסיך הכתר של שבט אוע'וזים ששלט בחלב משנת 1146. לאחר ההשתלטות על חלב כבשו האוע'וזים את דמשק ודרום סוריה, ומנעו את כניסתם של כוחות הצלבנים לאזורים אלה.
נור א-דין הבטיח להתקין מינבר מפואר במסגד אל-אקצא לאחר שהמוסלמים יצליחו לכבוש את ירושלים מידי הצלבנים, ובשנת 1168 או 1169 הזמין את בניית המינבר.
להבטחה זו הייתה משמעות דתית ופוליטית, והיא הציבה את נור א-דין כמנהיג המוסלמים במאבקם בצלבנים.
גם המינבר עצמו היה בעל משמעות חשובה.
הוא היה מקום מושבו של האימאם במסגד, ושימש כבמה לדרשות דת בימי שישי, שנשאו לעיתים גם אופי פוליטי.
המינבר יוצר בחלב, והוצב במסגד הגדול של חלב עד שיתאפשר להעבירו למקומו המיועד בירושלים.
הנוסע אבן ג'ובייר ראה אותו בחלב בשנת 1182, ושיבח את יופיו בכתביו.
נור א-דין הזמין מינברים נוספים שהוצבו ברחבי ממלכתו, למשל המינבר שהוזמן למסגד שהקים בחמה בשנת 1163 ונקרא כיום .
נור א-דין מת בשנת 1174 מבלי שהצליח לכבוש את ירושלים.
אחיינו, צלאח א-דין, מונה במקומו לסולטאן.
בשנת 1187 הטיל צלאח א-דין מצור על ירושלים, שהוביל לכיבוש העיר מידי הצלבנים.
בתוך זמן קצר הוא העביר את המינבר מחלב למסגד אל-אקצא, שם הוא נשאר עד אמצע המאה ה-20.
המינבר הוא אחד משלושת דוכני התפילה שנתרמו על ידי צלאח א-דין.
האחרים מוצבים במכה ובמערת המכפלה.
המינבר נחשב ליצירת מופת באמנות עבודות העץ של סוריה מימי הביניים, ואחד המינברים החשובים בעולם המוסלמי.
הוא היה עשוי מחלקי עץ אורן המשולבים זה בזה ומעוטרים בדר, שנהב והובנה.
חלקי המינבר השתלבו במדויק זה בזה, ללא דבק או מסמרים.
דלתות המינבר היו מורכבות משני לוחות ועליהם גולפו הדפסי כוכבים גאומטריים.
מעל לדלתות ועל המשקופים הותקנו לוחות עם כתובות בערבית בכתב כופי, הכוללות פסוקים מהקוראן ומזכירות, בין היתר, את נור א-דין ואת בנו .
בנוסף, הכתובות מתעדות את בניית המינבר ואת חתימותיהם של חמישה אמנים שיצרו אותו, בהם חמיד לאפיר אל-חלבי.
אלי שילר מתאר את המינבר באופן הבא: "המינבר בנוי מעץ ותחום בספינים (פנלים), המעוצבים בצורת סרטים משולבים, בסגנון מרהיב ביופיו.
תשליכי העץ מודגשים באינקרוסטציה (שיבוץ) של שן וצדף.
העיטור הנאה מושלם על ידי כתובות המשולבות בעץ החותמות את הספינים.
הכניסה למינבר עשויה מזוג דלתות נמוכות ועליהן קשת בעלת צורה דמיונית, חתומה במסגרת ועליה קורניסה בעלת עיטור עשיר ביותר.
הדלת סוגרת על גרם מדרגות התחום על ידי מעקה כפול העולה בכיוון למושב הדרשן, הנמצא במעין פביליון (תא).
מעליו כרכוב עשיר עיטורים הדומה לזו של הדלת.
על הפביליון גג פירמידאלי, שהוא תוספת מאוחרת.
רהיט זה המרהיב ביופיו זכה לתיאורים נלהבים בפי עולי הרגל."
ב-21 באוגוסט 1969 נכנס למסגד אל-אקצא מייקל רוהאן, פונדמנטליסט נוצרי אוסטרלי שלקה בנפשו, והצית אש במסגד.
השריפה שנוצרה הרסה את המינבר וגרמה נזק לאזור המחראב העתיק של המסגד.
החלקים המעטים של מינבר העץ המקורי ששרדו מוצגים במוזיאון המוסלמי בהר הבית.
לאחר זמן מה שופץ המסגד, למעט המינבר.
בשנת 2003 הוקמה ועדת מומחים בירדן כדי לשחזר את המינבר ההיסטורי.
ג'מאל בדראן אל-מקדיסי, אמן מומחה מירושלים, יצר רפרודוקציות בגודל המקורי של חלקי המינבר ועיטוריו, בהתבסס על השרידים של המינבר המקורי, על צילומי המינבר לפני שנשרף, ועל השוואות עם מינברים אחרים בני אותה תקופה.
חברת הנדסה ירדנית עיבדה את הציורים למודל דיגיטלי, וצוות מ בסלט ניהל קבוצה בת 30 נגרים ואמנים שבנו את המינבר.
בעבודות השחזור הועסקו אמני אסלאם ממדינות רבות מהעולם המוסלמי, בהן אינדונזיה, טורקיה, ירדן, מצרים, מרוקו וסוריה.
באמצעות בדיקות מעבדה של שרידי המינבר המקורי נקבע שהוא היה עשוי למעשה מסוג מסוים של עץ אגוז הגדל בטורקיה.
לצורך הבנייה הובאו כמויות מתאימות מעץ זה, וכן יובאו הובנה ושנהב מסודאן להכנת העיטורים, בדומה למינבר המקורי.
חלקי המינבר הורכבו בעמאן כדי לוודא שהוא דומה למינבר המקורי ולבצע התאמות סופיות.
לאחר סיום תהליך השחזור פורק המינבר ונשלח בחלקים למסגד אל-אקצא, שם הורכב והותקן מחדש ב-24 בינואר 2007.
המינבר במערת המכפלה הוא מינבר (דוכן תפילה) שנבנה במאה ה-11 ונמצא במסגד אל-ג'וואלי שבמערת המכפלה בחברון.
המינבר הוזמן בשנת 1091 על ידי באדר אל-ג'מאלי, וזיר בכיר בשושלת הפאטמית, עבור מסגד שיעי באשקלון.
בשנת 1191 העביר אותו צלאח א-דין מאשקלון למסגד אל-ג'וואלי בחברון.
המינבר עשוי מפיסות עץ רבות שהוצמדו זו לזו ויוצרות עיטור גאומטרי, והוא נחשב ליצירת מופת באמנות האסלאמית.
זהו המינבר העתיק ביותר שנותר בסגנון זה ועדיין משמש לתפילה.
המינבר במסגד אל-אקצא בירושלים, שאף הוא הועבר לירושלים מחלב על ידי צלאח א-דין, עוצב בסגנון דומה.
המינבר כולל גרם מדרגות שבתחתיתו פתח כניסה ובראשו כיפה, והוא מקושט בעיטורי מוקרנס מוזהבים.
דלתות המינבר מורכבות משני לוחות ועליהם מגולפים הדפסי כוכבים גאומטריים.
מעל לדלתות ועל המשקופים מותקנים לוחות עם כתובות בערבית בכתב כופי, המתעדות את בניית המינבר והמסגד המקורי באשקלון.
צלעות המינבר מעוטרות בערבסקות המבוססות על צורות גאומטריות דמויות משושים.
על פי המסורת המוסלמית, המינבר הראשון נבנה על ידי מוחמד במדינה בשנת 629, ולאחר מכן הפך המינבר לסמל דתי ופוליטי.
המינבר הוא מקום מושבו של האימאם במסגד, ומשמש כבמה לדרשות דת בימי שישי, הנושאות לעיתים גם אופי פוליטי.
המינבר במערת המכפלה הוזמן במקור בשנת 1091 או 1092 על ידי באדר אל-ג'מאלי, וזיר בכיר בשושלת הפאטמית, שכבשה זמן קצר לפני כן את שטחי מערב סוריה וארץ ישראל.
באותה עת אשקלון נחשבה לעיר קדושה עבור השיעים, שהאמינו כי באחד הקברים בעיר נמצא ראשו של חוסיין (בן עלי).
אל-ג'מאלי ציווה לבנות מסגד גדול באשקלון, בסמוך לקבר, והזמין מינבר מיוחד עבור המסגד.
מאוחר יותר, בשנת 1153, החליטו שליטי השושלת הפאטמית להעביר את קברו של חוסיין בן עלי למסגד חדש בקהיר, הנקרא כיום , והמינבר שהוזמן על ידי אל-ג'מאלי נותר באשקלון.
בשנת 1187 כבש צלאח א-דין, מנהיג השושלת האיובית, את ירושלים מידי הצלבנים.
הוא חשש שאשקלון תהיה חשופה להתקפות נגד מצד הצלבנים ובשנת 1191 החליט להרוס את העיר, אך לפני כן הוא העביר את המינבר הפאטמי למסגד במערת המכפלה בחברון, שם הוא נמצא עד היום.
המינבר הוא אחד משלושת דוכני תפילה שנתרמו על ידי צלאח א-דין.
האחרים מוצבים במכה ובמסגד אל-אקצא.
המילניום של רוסיה היא אנדרטה שהוקמה בנובגורוד בשנת 1862 כדי לחגוג את המילניום להגעתו של רוריק לנובגורוד, אירוע שנלקח באופן מסורתי כנקודת התחלה של ההיסטוריה של המדינה הרוסית.
תחרות לתכנון האנדרטה נערכה בשנת 1859. אדריכל ויקטור הרטמן והאמן מיכאיל מיקשין הוכרזו כמנצחים.
העיצוב של מיקשין נראה כמצלב גלובוס גרנדיוזי בגובה 15 מטר בצורת פעמון.
הוא היה אמור להיות מוקף בכמה שכבות של פסלים המייצגים מלכים, אנשי דת, גנרלים ואמנים רוסים שפעלו בתקופות שונות של ההיסטוריה הרוסית.
מיקשין עצמו לא היה פסל, ולכן 129 הפסלים האישיים לאנדרטה נעשו על ידי הפסלים הרוסים המובילים של זמנם, כולל חברו איבן שרדר ואלכסנדר אופקושין המהולל.
באופן בלתי צפוי למדי עבור פרויקט רשמי שכזה, הצארים והמפקדים היו מיוצגים זה לצד זה עם שישה עשר אישים בולטים בתרבות הרוסית: לומונוסוב, פושקין, לרמונטוב, גוגול, קרל ברולוב, מיכאיל גלינקה וכו'.
באשר לשליטים הרוסים, איוון האיום נעדר מהאנדרטה בשל תפקידו בביזה ובטבח של נובגורוד ב-1570 על ידי האופריצ'נינה.
לצד הנסיכים המוסקוביים מיוצגות השושלות הליטאיות מימי הביניים כמו גדימינאס או ויטאוטאס הגדול ששלטו על הסלאבים המזרחיים של בלארוס ואוקראינה של ימינו.
המינהל הכללי לביטחון (בספרדית: Dirección General de Seguridad, בראשי תיבות: DGS) היה גוף ממשלתי במשרד הפנים הספרדי ששימש כאחראי לענייני ביטחון הציבור בשטחי המדינה הספרדית תחת משטר פרנסיסקו פרנקו.
משנת 1921 עד 1923 שמו היה המינהל הכללי לביטחון הציבור, אך לאחר מכן חזר לשמו המקורי והיה זה שמו במרבית התקופה.
בימי מלחמת האזרחים הספרדית היה אחראי לפיקוח על הסדר הציבורי.
בשנת 1979 הגוף פורק והוחלף על ידי מינהל המשטרה הכללי המנהל את משטרת ספרד.
ב-24 במרץ 1858, הוקם המינהל הכללי לסדר וביטחון הציבור, בראשו עמד מנואל רואיז דל סרו.
עם זאת, גוף זה התקיים זמן קצר מאוד, ובאוקטובר אותה שנה הוא פורק.
בשנת 1886 הוקמה שוב המינהל הכללי לביטחון, תחת משרד הפנים, שריכז את כל שירותי המשטרה וגופי הביטחון שהיו קיימים באותה תקופה.
עם זאת, גם ארגון זה לא החזיק מעמד ופורק כעבור שנתיים ביולי 1888, אם כי הוא הוקם מחדש בסוף 1912. מכאן ואילך, הגוף החדש הפך לכלי חשוב במדיניות הממשלתית לביטחון הציבור.
בין יוני 1921 לנובמבר 1923 נקרא הגוף "המינהל הכללי לביטחון הציבור", לאחר מכן הוחזר שמו המקורי.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בספרד, הארגון עבר לשליטת ממשלת הרפובליקה הספרדית השנייה.
ברם, הארגון איבד רבים מאנשיו ולא היה יעיל בניהול ביטחון הציבור, בשל השתלטות גורמים אנרכיסטיים על ארכיוניו.
במהלך המלחמה הארגון חדל לתפקד כגוף משטרתי.
לאחר תום מלחמת האזרחים והקמת הדיקטטורה של פרנקו, הוא ארגן מחדש את המינהל תוך ריכוז שירותים רבים לשליטתו הישירה ובכך הגדיל את מצבת כוח האדם בו והפך אותו לכלי מרכזי בדיכוי האוכלוסייה, בייחוד אלה שהתנגדו לשלטונו.
בימי מלחמת העולם השנייה, הארגון שיתף פעולה עם הגסטפו, כאשר מנכ"ל הארגון חוסה פינאט אי אסקריווה אף הזמין את היינריך הימלר לבקר במדריד.
החלטתו האחרונה כמנכ"ל הביטחון הייתה להשיק את מה שמכונה "ארכיון היהדות", אוסף מסמכים שהוכנו על ידי ממשלות אזרחיות כדי לחתום ולשלוט ביהודים המתגוררים בספרד.
עם הכיבוש הגרמני של צרפת ב-1940, המשטרה של פרנקו הקימה במדינה הצרפתית רשת של סוכנים במטרה לרדוף או לעצור את מנהיגי הרפובליקה הספרדית שגלו.
אחד מאותם שוטרים היה פדרו אורקה רנדואלס, הידוע כאחד מראשי הרשת שזכה לתמיכת השלטונות של צרפת של וישי והגסטאפו הגרמני.
מטה הארגון, שהיה ממוקם בשלב זה בסניף הדואר המלכותי של פוארטה דל סול במדריד, התפרסם כמרכז עינויים, עם מקרים ידועים כמו אלה של המנהיג הקומוניסטי חוליאן גרימאו והמנהיג הסוציאליסטי תומאס סנטנו, שמת בנסיבות מוזרות בחצר המטה.
ב-13 בספטמבר 1974, ארגון ETA-V Asamblea ביצע מתקפה על מטה הארגון על ידי הנחת פצצה חזקה בקפטריה.
היעד היה השוטרים הרבים שפקדו בדרך כלל את המקום, אך בין 13 ההרוגים מהפיצוץ, רק אחד התברר כשוטר.
ETA מעולם לא העזה לקחת אחריות לפיגוע.
לאחר מותו של פרנקו ותחילת המעבר לדמוקרטיה, בשנת 1978 אורגן המינהל מחדש כדי להתאימו למציאות של אותה תקופה.
בשנת 1979 בוטלה הסוכנות והפכה למינהל הכללי של המשטרה הלאומית בספרד.
המינגוויי ספיישל הוא קוקטייל לכל שעות היום המבוסס על דאקירי פלורידיטה.
הקוקטייל מוכר על ידי איגוד הברמנים הבין-לאומי.
הוא עשוי מרום, מיץ ליים, ליקר מרסקינו ומיץ אשכוליות ומוגש בכוס קוקטייל כפולה.
ארנסט המינגוויי, ששהה בקובה תקופה די ארוכה, ניסה את משקה הדגל של הבר פלורידיטה (בו ישב מדי יום ביומו כבר מ-11 בבוקר, בפינה השמאלת קיצונית ליד הדלפק שבו נמצא פסל הברונזה שלו בישיבה, בגודל טבעי, מוצג עד היום), את הדאקירי פלורודיטה, ואמר לפי המסופר
כך הפך המשקה לקוקטייל הידוע כיום כדאקירי המינגוויי או הפָּפָּה דוּבְּלֶה.
המתכון שונה מאוחר יותר, תוך הוספת מיץ אשכוליות לתערובת, ובשלב זה זכה המשקה לכינוי "המינגווי מיוחד".
המינהל הכללי לביטחון פנים , המכונה לפעמים פשוט ביטחון פנים (SI), הוא שירות הביון האלג'יראי מאז 2016, יורש מחלקת המודיעין והביטחון (DRS).
המינהל פועל בשיתוף פעולה עם המנהלת הכללית לביטחון חוץ (DGDSE) והמנהלת הכללית למודיעין טכני (DGRT) על מנת להגן על האינטרסים החיוניים של המדינה.
השירות הוקם בדמות המקבילה הצרפתית, DGSI.
ראשי מחלקת ביטחון הפנים במחלקת המודיעין והביטחון
"המימד העשירי" היה כתב עת מודפס ששימש כביטאונה הרשמי של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
כתב העת יצא לאור במשך 12 שנים, בין השנים 1997 ל-2009, ובסך הכל יצאו 36 גיליונות.
כתב העת יצא לאור בתדירות של כרבעון, בסיוע משרד החינוך והתרבות, והופץ בחינם לחברי האגודה.
כמו כן נמכר בכנסים ובחנויות ספרים.
"המימד העשירי" נחשב לכתב העת החשוב והרציני ביותר בתחומו בישראל בתקופת פעילותו, ושימש במה מרכזית לפרסום ספרות ספקולטיבית מקורית ומתורגמת.
סיפורי מקור: פרסום סיפורים קצרים מקוריים מאת יוצרים ישראלים, בהם אתגר קרת, ורד טוכטרמן, גיא חסון ולביא תדהר
סיפורים מתורגמים: תרגום סיפורים של סופרים בינלאומיים מובילים.
לכתב העת היה הסכם עם המגזין האמריקאי "Fantasy & Science Fiction", שאיפשר לו לפרסם סיפורים מתורגמים ממיטב הכותבים, בהם ניל גיימן, בריאן אולדיס, ג'ו הולדמן, טרי ביסון וקרול אמשווילר.
מאמרים ומסות: מאמרי עומק, ניתוחים וביקורות.
בכתב העת התפרסמו מאמרים מאת דמויות בולטות בקהילה ומהאקדמיה, בהן בריאן אולדיס, גרגורי בנפורד, אהרון האופטמן, עמנואל לוטם, דדי חנוך, אריה סתר ואלי אשד.
הכוח המניע מאחורי הפקת כתב העת ועורכו הראשון היה אבנר פרידמן, שנעזר בעמוס גפן.
לאורך שנות פעילותו, ערכו את כתב העת דמויות מפתח נוספות בקהילה:
רמי שלהבת (ממייסדי כתב העת וחבר מערכת)
דתון דימט (שימש כעורך ראשי)
אהוד מימון (שימש כעורך הראשי האחרון של כתב העת, גיליונות 27–36, בשנים 2006–2009)
חברי מערכת נוספים לאורך השנים כללו את ניר יניב ואהרון האופטמן.
ההפקה הגרפית של כתב העת נעשתה על ידי הוצאת "שורית", והשערים אוירו, החל מהגיליון השני, על ידי האמן אבי כץ, ממייסדי האגודה.
"המימד העשירי" מילא תפקיד חיוני בטיפוח דור שלם של יוצרים וקוראים של ספרות ספקולטיבית בישראל.
הוא סיפק במה מקצועית לפרסום סיפורי מקור בעברית בתקופה שבה הוצאות הספרים המרכזיות מיעטו לפרסם יצירות מסוג זה ונכנס למשבצת שפעם מילא כתב העת 'פנטסיה 2000'.
רבים מן הכותבים בו זכו בשנים הבאות בפרס גפן והפכו לדמויות מרכזיות בקידום סוגות המדע הבדיוני והפנטזיה בישראל.
לאחר סגירתו ב-2009, פרויקט הדגל של האגודה לסיפורת מקור עבר לאסופה השנתית "היה יהיה" בעריכת אהוד מימון.
הארגון הוקם מתוך הגה-אר-או הסובייטי בשנת 1992, והוא הסוכנות הראשית למודיעין צבאי של רוסיה, וסוכנות הביון הגדולה ביותר במזרח אירופה.
הארגון משתף פעולה עם גופי ביון אחרים בקהילת המודיעין הרוסית כגון שירות הביטחון הפדרלי, שירות ביון החוץ, בעיקר בתחום הצבאי.
מאז 21 בנובמבר 2018, ראש המודיעין הצבאי הרוסי הוא איגור קוסטיוקוב.
הגוף הראשון למודיעין צבאי ברוסיה הוקם בשנת 1810, כאשר שר הצבא הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי הציע לקיסר אלכסנדר הראשון להקים ארגון קבוע למודיעין צבאי אסטרטגי.
בינואר 1810 הוקמה המשלחת לעניינים סודיים במשרד המלחמה הרוסי, שבינואר 1812 הפכה ללשכה המיוחדת.
לאחר מלחמת 1812 הוקם המטכ"ל ובו משרד המלחמה.
ב-1815 פורקה הלשכה, ובמקומה הוקמה מחלקה 1 במטכ"ל.
ב-1836 נוסדה מחלקת המטכ"ל, ובה שלוש מחלקות, כשהמודיעין הצבאי הוטל על מחלקה 2. בספטמבר 1863, לאחר שינויים ארגוניים במטה הכללי, הוקמה מחלקה 3 (מודיעין צבאי) ומחלקה 2 (אסיה).
ב-1865 הפכה המחלקה למחלקה 7. בהמשך הפכה המחלקה ללשכת הלימוד הצבאי, שהתקיימה עד אפריל 1903: לשכת הלימוד הצבאי חולקה למחלקה 7, האחראית לסטטיסטיקה צבאית זרה, ובמחלקה זו התקיימה המחלקה המיוחדת.
באפריל 1906 הוקמה מחלקה 5 במטכ"ל, שהייתה ארגון הביון הצבאי עד 1916.
ב-5 בנובמבר 1918 הוקם מינהל המודיעין של הצבא האדום, שהפך כעבור זמן לגה אר או והיה האגף השני במטכ"ל הסובייטי.
בשנת 1992 הגוף הוקם מחדש כשירות המודיעין של צבא הפדרציה הרוסית.
באותה שנה ערק ממנו קולונל סטניסלב לונב, בין העריקים הבכירים של הארגון.
ב-2006 עבר הגה-אר-או למפקדה חדשה.
ב-2008 פיטר הנשיא דמיטרי מדבדב את ראש הגה-אר-או, ולנטין קוראבלניקוב, שכיהן משנת 1997 ומינה את אלכסנדר שליאחטורוב לעמוד בראש הארגון.
בתקופתו שונה שמו של הארגון והוא הפך ממינהל המודיעין הראשי (גה-אר-או) להמינהל הראשי (גה-או).
לפי מקורות זרים החל משנת 2010 במנהל פועלת יחידת סייבר Sandworm.
בין היתר היא הייתה אחראית על תקיפת מערכת החשמל האוקראינית בשנת 2015.
בדצמבר 2011 פוטר שליאחטורוב והוחלף באיגור סרגון, שנפטר במפתיע בינואר 2016. מאז המשבר באוקראינה מדינות המערב חושדות כי הארגון מעורב במבצעי האקינג ופריצה לתשתיות מחשוב ממשלתיות בארצות הברית ובאירופה ומבצע מבצעים חשאיים ברחבי אירופה, לרבות ביצוע התנקשויות פוליטיות וערעור משטרים עוינים לרוסיה.
בנובמבר 2018, במלאת 100 שנה להקמת הארגון, פוטין הציע להחזיר את ראשי התיבות ההיסטוריים גה-אר-או.
על פי מודיעין ממקורות גלויים, מבנה הארגון מורכב מ-12 מנהלות עיקריות ושבע מחלקות עזר שונות:
בשנת 2021, שירות המחקר של הקונגרס האמריקאי, טען כי מבנה הארגון מחולק באופן הבא:
קציני הכוחות המיוחדים עוברים הכשרה במכון הפיקוד הגבוה לצנחנים בריאזאן, בעוד סוכנים בתחום מודיעין אותות עוברים הכשרה בתחום במכון ההנדסה הגבוה למודיעין אותות בצ'רפובץ.
שאר אנשי המנהלות עוברים הכשרה באקדמיה הדיפלומטית הצבאית של משרד ההגנה הרוסי בה פועלות שלוש פקולטות עיקריות: הפקולטה למודיעין אסטרטגי, הפקולטה למודיעין מבצעי, והפקולטה למודיעין טקטי.
המודיעין הצבאי הרוסי גם מפעיל שני מכוני מחקר מדעיים במוסקבה: מכון המחקר המדעי המרכזי מספר 6, ומכון המחקר המדעי המרכזי מספר 18.
המודיעין הצבאי הרוסי בשנים 2011–2015, תחת איגור סרגון, עבדה ביעילות במסגרת חשיפת איומים חדשים על ביטחון הפדרציה הרוסית.
המודיעין הצבאי השתתף בתכנון וביצוע המבצע לסיפוח קרים לרוסיה בפברואר–מרץ 2014. באותן שנים בוצע ארגון מחדש של המודיעין הצבאי, פעילות שירות המודיעין הצבאי בחיפוש ואיסוף מידע מבצעי על כלי נשק וציוד צבאי חדשים וסודיים שפותחו במדינות אחרות הוכרה על ידי נשיא רוסיה כמוצלחת ויעילה.
מאז אמצע קיץ 2015, המודיעין הצבאי, יחד עם צוות המטה הכללי הרוסי, תכנן את אופן המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
בנובמבר 2015, על פי הפייננשל טיימס וגופי המודיעין של נאט"ו, ביקר ראש המטה הכללי הרוסי, בדמשק, שם העביר מסרים מנשיא רוסיה למנהיג הסורי בשאר אל-אסד.
מאז תחילת המבצע הצבאי הרוסי בסוריה בספטמבר 2015, אנשי המודיעין הצבאי פועלים בסוריה כיועצים במאבק של המשטר הסורי במתנגדיו.
אחד התפקידים העיקריים של הארגון לספק נתונים מהחלל, מודיעין אלקטרוני תוך שימוש בשיטות סייבר לאיסוף נתונים כדי להשיג מידע מסווג.
בינואר 2016 טען המגזין הגרמני שפיגל, שציטט מקורות מודיעין גרמניים, כי מתקפת ההאקרים על הבונדסטאג בתחילת 2015 קשורה למודיעין הצבאי הרוסי.
פעולות דומות של האקרים התרחשו במדינות נאט"ו אחרות.
חקירה בגרמניה הראתה כי מתקפת ההאקרים אורגנה על ידי קבוצות הפריצה למחשבים Sofacy ו-APT28, אשר, לפי שירותי הביון הגרמניים, ממומנות מתקציב המודיעין הצבאי הרוסי.
קבוצת ההאקרים APT28 הוזכרה על ידי העיתונות בארצות הברית באפריל 2015 בהקשר לניסיון להשיג מידע על המשא ומתן בין ארצות הברית ובעלות בריתה בנוגע לסנקציות נגד רוסיה.
במאי אותה שנה, APT28 נחשד בארגון מתקפת סייבר על בנקים מערביים.
קבוצת APT28 אחראית לחדירה לרשתות המחשבים של הבית הלבן ומחלקת המדינה האמריקנית.
התערבות בבחירות לנשיאות בארצות הברית
מספר כלי תקשורת הצביעו על הרצח ב-13 בפברואר 2004 בדוחה (קטר) של אחד ממנהיגי "הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה" זלימחאן יאנדרבייב כמבצע של המודיעין הצבאי הרוסי.
ב-26 בפברואר 2004, בהצהרה מיוחדת שהופנתה לרשויות האמירות, הודה ממלא מקום שר החוץ של רוסיה, איגור איוואנוב, בעובדה ש"המתנקשים" שנעצרו ולאחר מכן הורשעו בקטר שייכים לשירותים החשאיים של רוסיה.
הרשויות בבריטניה טוענות כי הרעלת קצין המודיעין הצבאי הרוסי לשעבר סרגיי סקריפל במרץ 2018, שהביאה למותה של האישה הבריטית דון סטרג'ס, בוצעה על ידי סוכני המודיעין הצבאי הרוסי שפעלו תחת השמות אלכסנדר פטרוב ורוסלן בושירוב.
מספר כלי תקשורת, מחלקת האוצר האמריקנית ומועצת החוץ של האיחוד האירופי זיהו את בושירוב ופטרוב כקציני מודיעין בשם אנטולי צ'פיגה ואלכסנדר מישקין.
באפריל 2021, משטרת צ'כיה הכניסה את אלכסנדר פטרוב (מישקין) ורוסלן בושירוב (צ'פיגה) לרשימת המבוקשים.
השלטונות הצ'כיים מאמינים שהם היו מעורבים בפיצוצים ב-2014 במחסני תחמושת בדרום מזרח צ'כיה, שהובילו למותם של שני בני אדם.
במחסנים שהתפוצצו אוחסנו תחמושת של חברה צ'כית שסיפקה נשק לאוקראינה.
בשנים 2016, 2018 ו-2019, ארצות הברית והאיחוד האירופי הטילו סנקציות נגד איגור קוסטיוקוב, ראש המודיעין הצבאי הרוסי, בגין "פעולות לערעור הדמוקרטיה בארצות הברית", התערבות בבחירות ארצות הברית (2016) ומעורבות באחסון, הובלה ושימוש בחומר הרעיל נוביצ'וק ב-4 במרץ 2018 בסולסברי.
ב-29 בדצמבר 2016, ארצות הברית הטילה סנקציות ישירות על הארגון.
ביולי 2020, האיחוד האירופי הטיל סנקציות נגד המרכז הראשי לטכנולוגיות מיוחדות של המודיעין הצבאי הרוסי (יחידה צבאית 74455).
לפי האיחוד האירופי, הגוף היה אחראי למספר התקפות סייבר, כולל התקפות הידועות בשם "NotPetya" או "EternalPetya" ביוני 2017, והתקפות על רשת החשמל האוקראינית בחורף 2015 ו-2016. במקביל, הוטלו סנקציות נגד ארבעה אנשים שזוהו כעובדי הארגון בגין מעורבותם במתקפות סייבר על ה-OPCW באפריל 2018.
ב-16 בדצמבר 2022, על רקע פלישתה של רוסיה לאוקראינה, הטיל האיחוד האירופי סנקציות על המודיעין הצבאי הרוסי משום שהוא "לוקח חלק במלחמה התוקפנית של רוסיה נגד אוקראינה, לפיכך, אחראי לתמיכה חומרית או כספית בפעולות המערערות או מאיימות על שלמותה הטריטוריאלית, הריבונות והעצמאות של אוקראינה".
ב-15 בספטמבר 2022, ארצות הברית הרחיבה את הסנקציות שכן, במהלך פלישתה לאוקראינה, "רוסיה מבצעת פעולות "סינון" שיטתיות וגירוש בכפייה באזורים שבשליטת רוסיה באוקראינה.
המודיעין הצבאי הרוסי ממלא תפקיד מרכזי בפעילויות הגירוש הכפוי לרוסיה.
הארגון נמצא גם ברשימות הסנקציות של שווייץ, קנדה ויפן.
המינסטר של אוּלְם היא כנסייה בעיר אולם שבגרמניה, הבנויה בסגנון גותי.
זוהי הכנסייה הגבוהה ביותר בעולם, עם מגדל ובראשו צריח מחודד המתנשא לגובה .
במשך מאות שנים היוותה הכנסייה את אחת מנקודות הציון והמבנים הבולטים באזור.
אף על פי שהיא נודעה כ"קתדרלת אוּלְם" היא לא בדיוק קתדרלה מאחר שמעולם לא הייתה מושב של בישוף.
במאה ה-14 הכנסייה הקהילתית של אולם ניצבה מחוץ לחומות העיר.
פרנסי העיר ונכבדיה החליטו להקים כנסייה חדשה בתוך חומות העיר והסכימו לממן את הקמתה.
העבודה על הכנסייה החלה בשנת 1377 ומומנה בידי תושבי העיר.
התוכנית המקורית כללה ספינה ראשית בת 3 אגפים שווי גובה (דבר שבסוף לא יצא לפועל), מגדל מערבי בודד ועליו צריח מחודד, ושני צריחים מעל בית המקהלה.
ב-1392 מונה אולריך אנזינגן (שהיה קשור גם לקתדרלת שטרסבורג) לרב-הבנאים של הכנסייה.
תוכניתו הייתה להפוך את המגדל המערבי לצריח הכנסייה הגבוה בעולם.
הכנסייה נחנכה ב-1405 עוד בטרם הושלמה, וכללה ספינה ראשית ובית מקהלה שכוסו בגג זמני.
ברם, גובהן הרב של הספינות המשניות והקמרונות הכבדים גרמו לעומס רב ונזקים למבנה, דבר שהצריך בנייה מחדש של הספינות המשניות והוספת עמודי תמיכה למבנה.
ב-1477 החלה בניית המגדל הראשי.
ב-1529 נפסקה הבניה והיא חודשה רק ב-1817 בגל התחייה הגותית.
באותה תקופה נוספו למבנה תמיכות דואות שהיוו בעיקר תוספת אסתטית.
בשנת 1890 הושלם המגדל המרכזי והצריח שמעליו, ובכך נשלמה בניית הכנסייה.
ב-1530/1531 המירו תושבי אולם את דתם לנצרות הפרוטסטנטית ועמם עברה גם הכנסייה.
בתקופה זו פסקה הבנייה כשהמגדל בגובה 100 מטר בגלל סיבות פוליטיות (הרפורמציה, מלחמת שלושים השנים ומלחמת הירושה הספרדית) וסיבות כלכליות (גילוי אמריקה ב-1492 ופתיחת נתיבי סחר להודו).
הבנייה חודשה, כאמור, בתקופת התחייה הגותית ובה הושלמו שלושת צריחי הכנסייה.
הכנסייה שרדה את ההפצצות על גרמניה במלחמת העולם השנייה, ואחת הסיבות המרכזיות לכך היא הערפל ששרר דרך קבע באזור אולם.
בערפל שכזה היה קשה מאוד לטייסי בעלות הברית לנווט והם מצאו את מגדלה המזדקר של אולם כציון דרך מרכזי וחיוני למדי מכדי להרוס אותו.
החל משנות ה-2000 עברה הכנסייה שיפוצים, עבודות שימור וניקיון.
נכון ל-2014, מגדלי הכנסייה מכוסים בפיגומים ומתבצעים בה טיפולי שימור וניקיון.
האלמנט הבולט בכנסייה הוא המגדל המערבי שלה, ובראשו צריח מחודד בסגנון תחרה גרמני המתנשא לגובה של 161.53 מטרים.
אפשר לטפס ב-768 מדרגות כדי להגיע לתצפית פנורמית מצוינת על העיר אולם (שבבאדן-וירטמברג) ועל שכנתה נוי-אולם (אולם החדשה), שבבוואריה.
בתנאי ראות טובים ניתן לראות גם את הרי האלפים מסנטיס (Säntis) לצוגשפיצה (Zugspitze).
במזרח הכנסייה שני מגדלים נמוכים יותר, העטורים גם הם צריחים מחודדים, המאגפים את האפסיס.
הכנסייה בנויה מספינה ראשית הנמשכת ברציפות לבית המקהלה, ללא בית רוחב (טרנספט) המפריד ביניהן (ומקנה לקתדרלה צורת צלב כמו בבזיליקה).
קמרונות הספינה הראשית והספינות המשניות הם קמרונות מפותחים ומורכבים האופייניים לגותיקה המאוחרת.
הספינה הראשית נתמכת על ידי תמיכות דואות בנות קומה אחת, ובקצותיהן צריחונים.
הכנסייה היא הכנסייה הלותרנית הגדולה בגרמניה ושנייה בגודלה רק לקתדרלת קלן.
גובה הצריח המערבי: 161.53 מטר.
גובה הספינה הראשית: 41.6 מטר.
גובה הספינות המשניות: 20.55 מטר.
משקל המגדל המערבי: 51,000 טון.
תכולת אנשים (בעמידה): 20,000.איור של החזית עם המגדל והצריח המחודדתוכנית הכנסייה - לחצו על התמונה להגדלה ומקרא
מלבד המגדל הגבוה, מכילה הכנסייה יצירות אמנות רבות ומפורסמות.
ספסלי המקהלה מהמאה ה-15 שנעשו על ידי ירג סירלין האב (Jörg Syrlin der Ältere) זוכים למוניטין בינלאומי, בייחוד פסלי החזה המגולפים שנודעו כיצירות מופת בתולדות האמנות.
עוד יצירות שניתן לציין הן פסל "איש של צער" מאת הנס מולטשנר (Hans Multschner) בשער הראשי, את הטימפנון מעל השער הראשי המתאר סצנות מספר בראשית, ואת חופת דוכן הדרשה מאת ירג סירלין הבן (Jörg Syrlin der Jüngere) וכן החלונות במזרח הכנסייה.
ב-1877 קבוצת יהודים, בהם הרמן איינשטיין, אביו של אלברט איינשטיין, תרמו כסף להקמת פסל של הנביא ירמיהו, הניצב מתחת לעוגב הראשי.
בשיפוצים וחידושים שנעשו בכנסייה נוספו מספר גרגוילים וכן פסל "הקבצן" בידי האמן האקספרסיוניסט ארנסט ברלך.
העוגב המקורי של הכנסייה נהרס באיקונוקלאזם והוחלף בסוף המאה ה-16. ב-1763 ניגן על העוגב וולפגנג אמדאוס מוצרט.
ב-1960 נבנה העוגב מחדש כדי לפתור בעיה אקוסטית.
המינרט בג'אם הממוקם במחוז ע'ור במרכז אפגניסטן נישא לגובה של 65 מטר, והוא מינרט הלבנים השני בגובהו בעולם.
בשנת 2002 הוכרז המינרט, יחד עם מספר אתרים ארכאולוגיים סמוכים, כאתר מורשת עולמית, והוא נחשב לאתר בסיכון בשל כך שהוא החל לנטות על צדו ובשל חשיפתו לבליה.
למינרט היה צמוד מסגד שלא השתמר ולפי הממצאים היה קטן ולא עמד בסדרי הגודל של הצריח.
הממלכה הע'ורית החלה לשקוע ונעלמה בתחילת המאה ה-13. ב-1222 כבש אוגדיי חאן, בנו של ג'ינגיס חאן, את העיר והחריב אותה.
במשך מאות שנים נשתכח המינרט ונעלם מהעולם שמחוץ לעמק.
הוא התגלה שוב ב-1886, אך זכה לפרסום רק בשנת 1957 כאשר נחקר ותועד לעומק.
המינרט שוכן על הגדה הדרומית של נהר הארי במקום מפגשם של שני עמקים.
הוא נישא לגובה של 65 מטר ובבסיסו הוא בנוי בצורת מתומן שקוטרו 9 מטר.
הוא מורכב מארבעה חלקים גליליים שקוטרם הולך וקטן, ועשוי מלבנים אפויות וממלט.
בתוך המינרט מטפס גרם מדרגות לולייני כפול שבו קבועים חלונות חיצוניים במרווחים קבועים, והמגיע עד מעל למרפסת הראשונה שגובהה 36.58 מטר.
מעל לגרם המדרגות מורכבים שישה מפלסים רבועים עשויים אבן, ואלה מקושרות במדרגות המותקנות על קירותיו החיצוניים של המבנה.
בראש המבנה, מעל למרפסת השנייה, שש קשתות שתמכו בעבר בכיפה, אך זו לא שרדה.
קירותיו החיצוניים של המבנה מכוסים בתבליטים בצורת דוגמאות גאומטריות.
הכתובות בכתב כופי מכוסות בזיגוג בצבע טורקיז.
החלק התחתון של המינרט הוא המעוטר מבין הארבעה והוא מחולק לשמונה חלקים אנכיים התואמים את הבסיס המתומן.
הכיתוב בן 976 המילים הוא הטקסט המלא של סורת מרים מהקוראן.
על גבעה סמוכה למינרט נמצאה בשנת 1962 קבוצת אבנים שעליה כתובות בעברית.
סך הכל נמצאו 9 כתובות המתוארכות לשנים שבין 1012 ו-1202, וככל הנראה הן שרידיו של בית קברות יהודי.
מסביב למינרט נתגלו שרידיהם של מצודות ומגדלים.
אלה שוכנים על הצוק הגבוה שמצפון למינרט בצידו השני של נהר הארי וממזרח לו.
עוד נתגלה מאגר מים עשוי לבנים וזה שוכן כ-400 מטר מעל לנהר הארי.
המיניונים הוא סרט קומדיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אילומיניישן מ-2015. הסרט בוים על ידי פייר קופין וקייל בלדה, ונכתב על ידי בריאן לינץ'.
הסרט מהווה פריקוול לסרט "גנוב על הירח" מ-2010, והוא לשלישי בזיכיון "גנוב על".
"המיניונים" זכה להצלחה רבה, וגרף בקופות ברחבי העולם הכנסות של $1,159,398,397, שהביאו לדירוגו במקום החמישי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר לשנת 2015. נכון ל-2019 הסרט נמצא במקום ה-19 ברשימת הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים.
למרות ההכנסות הגבוהות, הסרט זכה לביקורות ממוצעות.
כאשר כדור הארץ נוצר, בקרקעית הים החלו להתפתח במהירות יצורים חד-תאיים רבים, שלימים נודעו כגזע "המיניונים" (Minions), והם היו לראשונים שאכלסו את הכוכב.
המיניונים שמו לעצמם מטרה לשרת את הנבלים המרושעים ביותר שיימצאו, ומיד לאחר שנוצרו הם התקבצו וחיפשו אחר נבלים לשרתם.
המיניונים החלו את דרכם כאשר שירתו את הדינוזאור טירנוזאורוס רקס בתקופת הקרטיקון עליון, אך הם כשלו בכך והובילו למותו.
לאחר ששירתו את פרעה, דרקולה ונפוליאון, וכשלו אצל כולם, המיניונים החליטו לפרוש ועברו להתבודד באנטארקטיקה.
בשנת 1968, לאחר שהייה מבודדת, ארוכה ורצופה באנטארקטיקה, אחד מהמיניונים, קווין, החליט לצאת לחפש אחר נבל חדש אותו המיניונים ישרתו.
קווין צירף אליו למסע שני מיניונים נוספים - סטיוארט ובוב.
השלושה החלו בדרכם מאנטארקטיקה לעבר אמריקה הצפונית, ובדרכם הם עברו באפריקה, אוסטרליה ואסיה.
לאחר מסע ארוך, השלושה הגיעו לארצות הברית, והחלו בחיפושים אחר נבל לשרתו.
השלושה מצאו עצמם בניו יורק, והבחינו במודעת פרסום לכנס חובבים באורלנדו שבפלורידה בשם "רשע-קון".
השלושה תפסו טרמפ לכנס עם משפחת גנבים במטרה למצוא בו נבל חדש שיוכלו לשרת.
בכנס, השלושה נבחרו לשרת נבלת-על ידועה לשמצה בשם סקרלט קטלנוביץ'.
במקביל, באנטארקטיקה, המיניונים האחרים התחילו לשרת חבורת יטים, אך כשלו גם אצלם, ולאחר ששמעו כי קווין, סטיוארט ובוב מצאו נבל חדש לשרתו, הם יצאו בעקבותיהם.
לאחר שבחרה בהם לשרתה, סקרלט לקחה את קווין, סטיוארט ובוב לביתה בלונדון והטילה עליהם את משימתם - לגנוב עבורה את כתר אדוארד הקדוש של מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה, תוך איום כי אם ייכשלו הם יוצאו להורג.
בעזרת גאדג'טים אותם קיבלו מבעלה הממציא של סקרלט, הרב, השלושה יצאו למצודת לונדון, ועקבו אחר הכרכרה המלכותית בה נסעה המלכה.
לאחר עימות קצר, השלושה הצליחו לגנוב את הכתר, תוך שהם בורחים משוטרים שניהלו אחריהם מרדף.
במהלך המאבק בוב שלף חרב תקועה באבן, וזו התגלתה כ"אקסקליבר" של המלך ארתור, מה שהביא להחלטה על הכתרתו המיידית של בוב למלך.
סקרלט שמעה על הכתרתו של בוב כמלך, היא בטוחה ששלושתם בגדו בה ובזעמה היא החליטה לנקום.
בהגיעה לארמון המלוכה, סקרלט גערה בקווין, סטיוארט ובוב, אך נוכחה לדעת כי הם עדיין נאמנים לה, כאשר בוב העניק לה את המלוכה.
אף על פי כן, סקרלט שלחה את השלושה לעינויים בצינוק.
הם הצליחו לברוח מהצינוק ויצאו למקום ההכתרה על מנת להתנצל בפני סקרלט היות שעדיין היו נאמנים לה.
השלושה הפריעו שלא בכוונה להכתרה, והפילו על סקרלט נברשת גדולה.
סקרלט הזועמת שלחה אל השלושה קבוצה גדולה של נבלים על מנת שתחסל אותם.
הנבלים תפסו את סטיוארט ובוב, ועל מנת לשים סוף למרדף, קווין השתמש באחת מהמצאותיו של הרב והפך לענק.
בצורתו הענקית, קווין הבריח את הנבלים, הציל את חבריו ולאחר מכן הוא הגיע אל סקרלט והרב ואף הרג אותם באמצעות רקטת RPG ואז חוזר לגודלו המקורי.
אליזבת השנייה הוכתרה מחדש למלכה, והעניקה לקווין, סטיוארט ובוב מתנות, כהוקרה על פועלם.
לפתע, סקרלט והרב התגלו כחיים, אך לפני שהם הספיקו לגנוב מהמלכה אליזבת את הכתר, הגיח ילד צעיר בשם גרו, שהקפיא אותם בעזרת מכשיר אותו יצר, וגנב בעצמו את הכתר.
קווין, סטיוארט ובוב גילו הערצה כלפי גרו, ויחד עם כל שאר המיניונים, שהופיעו בפתאומיות, הם הלכו בעקבותיו, וקיבלו אותו כאדונם החדש.
דמות תיאור הדמות מדבב/ת באנגלית מדבב/ת בעברית הערות קווין, בוב וסטיוארט שלושה מיניונים שיוצאים מאנטארקטיקה לצפון אמריקה כדי לחפש אחר נבל לשרתו.
פייר קופין לא ידוע מלבד השלושה, פייר קופין תרם את קולו גם לכל שאר המיניונים שהופיעו בסרט סקרלט קטלנוביץ' נבלת-על ידועה לשמצה החולמת להשתלט על העולם ולהשיג לעצמה את כתר אדוארד הקדוש של אליזבת השנייה.
סקרלט גם ניסתה להשמיד את המיניונים לאחר שנכשלו במשימה שנתנה להם לגנוב עבורה את הכתר.
הנבלת הראשית של הסרט סנדרה בולוק רונה פרומצ'נקו דובבה על ידי טליה בגרסתה הלטינית.
הרב קטלנוביץ' ממציא גאון, בעלה של סקרלט העוזר לה בגנבת כתר אדוארד הקדוש ובמימוש חלומה להשתלט על העולם.
קריין מספר הסרט ומעללי המיניונים.
ג'פרי ראש אוהד שחר מלבד הקריין, בגרסה העברית אוהד שחר דיבב גם את גרו אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת.
ג'ניפר סונדרס איילת רובינסון גרו ילד צעיר.
מחונן ובעל מנת משכל גבוהה באופן חריג.
הפך לבוס של המיניונים בסוף הסרט.
ביולי-אוגוסט 2012 הוכרז כי דמויות המיניונים יקבלו סרט משלהם, שיהווה ספין אוף ל"גנוב על הירח", וכי הוא ייצא בדצמבר 2014. כותב הקומיקס בריאן לינץ' נשכר לכתוב את תסריט הסרט, וסנדרה בולוק וג'ון האם לוהקו לתפקידי בני האנוש המרכזיים.
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה ב-11 ביוני 2015 בלונדון שבממלכה המאוחדת.
הקרנות הסרט בארצות הברית החלו ב-10 ביולי, ובישראל החלו ההקרנות עוד קודם לכן, ב-2 ביולי.
עבור קידום הסרט, השקיעו סרטי יוניברסל כ-$593,000,000. פרסומות רבות לסרט הוצגו בסניפי "מקדונלד'ס" השונים בעולם, בנוסף לחלוקת צעצועים הקשורים בסרט עם ארוחות הילדים.
שידורים פרסומיים ברשתות הטלוויזיה האמריקאיות היו נרחבים למדי, ועלותם נאמדת בסכום של כ-$25,600,000. סדרת קומיקס מוגבלת העוסקת בסרט פורסמה ב-17 ביוני על ידי חברת ההוצאה לאור הקטנה "טיטאן" (Titan).
בנוסף, לסרט נעשו מכירות מרצ'נדייזינג נרחבות למדי.
ב-10 ביולי 2015 יצא לאור פסקול הסרט על ידי חברת התקליטים "Back Lot Music", בשם "Minions: Original Motion Picture Soundtrack", בכתיבתו של הטיור פררה.
"המיניונים" זכה להצלחה רבה, אשר התבטאה בהכנסות גבוהות במיוחד.
הכנסות אלו מדרגות את הסרט כסרט החמישי המכניס ביותר של שנת 2015, כסרט העלילתי ה-13 בהכנסותיו בהיסטוריה, וכן גם כסרט הראשון בהכנסותיו בזיכיון "גנוב על".
בנוסף, זהו סרט ההנפשה השלישי שגרף הכנסות של יותר ממיליארד דולרים, אחרי "צעצוע של סיפור 3" מ-2010 ו"לשבור את הקרח" מ-2013 כשהוא השני בדירוגו מהם, והוא לזה הראשון שאינו בהפצת חברת וולט דיסני.
אף על פי ההכנסות הגבוהות, "המיניונים" זכה לביקורות ממוצעות.
באתר הסקירה "Rotten Tomatoes" הסרט זכה לציון של 54% (בהתבסס על 187 ביקורות, מתוכן 103 "טריות" ו-84 "רקובות"), ובאתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 56 (בהתבסס על 35 ביקורות, מתוכן 15 חיוביות ו-20 שליליות).
בנוסף, באתר "CinemaScore" הוא זכה לציון של "A" ("בסדר").
בעקבות ההצלחה חסרת התקדים לה זכה הסרט, יוניברסל החלו לשקול הפקת המשך.
בינואר 2017, הוכרז כי הוא ייצא לאקרנים ב-3 ביולי 2020. במאי 2019, נחשף כי סרט ההמשך יקרא "המיניונים: עלייתו של גרו".
הפצתו נדחתה ל-1 ביולי 2022, עקב התפרצות נגיף קורונה-ווהאן.
המינהל הראשי לשליטה בסמים של משרד הפנים הרוסי היא הרשות הרוסית לאכיפת חוקי הסמים.
היחידה מסונפת למשרד הפנים, מרבה לשתף פעולה עם הבולשת הפדרלית (FSB) ועוסקת גם ברישוי סמים אסורים, למטרות רפואיות או מדעיות.
ראש המחלקה ממונה על ידי שר הפנים של רוסיה, באישור הנשיא.
המחלקה הוקמה ב-5 באפריל 2016 בעקבות צו נשיאותי שולדימיר פוטין חתם עליו ולפיו השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה יפורק ויהפוך למינהל הראשי לשליטה בסמים של משרד הפנים הרוסי.
הארגון הוקם במתכונתו ב-2016, אך הוא למעשה תולדה של מחלקות משטרתיות ללוחמה בסמים.
סחר בסמים ושימוש אסור בסמים מהווים בעיה משמעותית ברוסיה.
התפרקות ברית המועצות, מלחמת האזרחים באפגניסטן, מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן והסכסוכים בצפון הקווקז הפכו את התנאים הנוחים לפיתוח סחר לא חוקי בסמים.
בראשית שנות התשעים, השימוש בקוקאין היה נפוץ יותר ויותר בקרב האוכלוסייה הצעירה במדינה.
באמצע שנות ה-90, השימוש בסמים ההולך וגובר שהופיע ברוסיה נגרם מחוסר פיקוח ובקרה על הגבולות והמדינה הפכה לאחד ממסדרונות המעבר העיקריים בעולם לסחר בסמים.
כניסתם של יצרני הקוקאין מדרום אמריקה לשוק הרוסי הוכחה בעת יירוט משלוחי קוקאין בנמל סנקט פטרבורג בשנת 1993. החל משנת 1996 עלה ברוסיה גם ייצור פנימי של חומרים נרקוטיים.
כמות מוגבלת של קנאביס בלתי חוקי מיוצרת ברוסיה.
פרג אופיום ומריחואנה מעובדים באופן לא חוקי במחוז הפדרלי הדרומי.
כך, רוסיה היא אחת משתי יצרניות הסמים הגדולות יחד עם מרוקו, ואחת מחמש נקודות הכניסה העיקריות לסחר בסמים יחד עם איראן, טורקיה, איטליה וספרד באזור הים התיכון.
סחר בסמים כרוך גם באספקת אופיום, הרואין ומריחואנה ממרכז אסיה ומאזורים הכוללים את פקיסטן, אפגניסטן ואיראן.
קבוצות סמים רוסיות עובדות עם המאפיה הסיציליאנית וסוחרי הסמים הקולומביאניים כדי לייבא ולהפיץ קוקאין.
למפיצים רוסים מקומיים רבים יש קשרים עם ארגוני פשיעה במרכז אסיה, בקווקז ובאוקראינה.
על פי המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים במוסקבה, מסלול סחר קבוע מתקיים מטג'יקיסטן לרוסטוב על הדון דרך טורקמניסטן ומשם למערב אירופה.
בשל בעיות אלה, ב־1990 הוקם "המינהל למאבק בתפוצה, השרשה וחשיפת פשעי הסמים של אם.וה.דה", שהפך למחלקה למאבק בסמים של משרד הפנים הרוסי (Управления по Незаконному Обороту Наркотиков МВД РФ).
ב־1991 פעל בשם "הלשכה לשליטה בסמים הלא חוקיים" ומשנת 1992 ועד 2003 נודע בשם "המינהל למלחמה במסלול הסמים הלא חוקיים" (UNON).
מיום הקמתה ועד פירוקה עמד בראשה הגנרל-לויטננט, אלכסנדר ניקולאייביץ' סרגייב שנחשב למומחה בינלאומי בענייני מאבק בסמים.
בשנים 1993–1995 גדלה הכמות השנתית של חומרים נרקוטיים שנתפסו משלושים וחמישה טון לתשעים טון.
כאשר בערך 5 מיליון איש משתמשים בסמים אסורים ברוסיה.
לרוסיה יש את הבעיה הגדולה ביותר של שימוש בהרואין יחד עם איראן ואסטוניה.
הממשלה נקטה כמה צעדים למאבק בסחר בסמים.
רוסיה מהווה צד באמנת האו"ם נגד תנועה בלתי חוקית בסמים נרקוטיים וחומרים פסיכוטרופיים משנת 1988. בשנת 1994, כאשר בוריס ילצין היה נשיא רוסיה, הוקמה ועדה לתיאום מדיניות הסמים.
בשנת 1995 אושרה תוכנית לשלוש שנים להקמת מתקנים לטיפול בסמים, הפללה של שימוש בסמים, הארכת עונשים על סחר בסמים והקמת תהליך פיקוח על תרופות.
בשתי מבצעים מרכזיים למלחמה בסמים בשנת 1997, נתפסו 50 טון של חומרים נרקוטיים וכ־1,400 ארגוני פשיעה העוסקים בסחר בסמים הותקפו או הושמדו.
במרץ 2003 הקים נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את הוועדה הממלכתית הרוסית לבקרה על סחר בלתי חוקי בסמים ובחומרים פסיכוטרופיים לצוקך מאבק בסחר בסמים באופן מתואם יותר.
הארגון הפך בהמשך לסוכנות ממשלתית נפרדת בשם השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה שהתקיים משנת 2004 ועד פירוקו בשנת 2016 ונודע כסוכנות מודיעין רבת עוצמה למאבק בסחר בסמים.
באפריל 2016 פוטין חתם על צו להקמת המינהל הראשי לשליטה בסמים (GUNK) כחלק ממשרד הפנים הרוסי.
GUNK מנוהלת על ידי ראש המינהל, שמתמנה על ידי שר הפנים של רוסיה.
המנהל מדווח ליושב ראש הוועדה הממלכתית למלחמה בסמים.
המנהל מסתייע בסגנו ובראש המבצעים.
צוות נוסף כולל גם את קצין המימון ויועץ ראשי.
מטה GUNK שוכן ברחוב אזובסקאיה 19, מוסקבה, לא הרחק ממטה משרד הפנים של רוסיה.
ל-GUNK ישנם משרדי שטח וסניפים בכל מחוזות המדינה.
הסוכנות מעסיקה 33,000 איש, לרבות שוטרים ועובדים אזרחיים.
בדומה למבנה הארגוני של משטרת רוסיה, למינהל יש משרד שטח וסניף בכל אחד מהמחוזות הפדרליים במדינה.
ראשי ארגוני הלוחמה בסמים ברוסיה
המינימום של מאונדר , הידוע גם כ"התקופה הממושכת עם מינימום כתמי שמש" ("prolonged sunspot minimum") הוא השם שניתן לתקופה שבין השנים 1645 ל-1715 הנכללת בעידן הקרח הקטן, בה הפכו כתמי שמש לנדירים ביותר, אירוע שתועד על ידי האסטרונומים של אותה תקופה.
התופעה קרויה על שמם של האסטרונומים האנגלים אדוארד מאונדר (Edward Walter Maunder) ואשתו אנני סקוט דיל מאונדר (Annie Scott Dill Maunder).
המינימום של מאונדר הצביע על פעילות כתמי שמש נמוכה כאשר אירופה וצפון אמריקה חוו חורף קר מאוד, ובאנגליה במהלך "עידן הקרח הקטן" נהר התמזה קפא למשך 7 שבועות.