tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אשדוד, וב-23 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להכח עמידר רמת גן במסגרת גביע הטוטו.
ב-2 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–3 לבני יהודה תל אביב.
בעונת 2010/2011 צורף בוטבול באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת ושותף ב-14 משחקי ליגה, ברובם עלה כמחליף.
ב-26 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–0 נגד הפועל באר שבע.
בסך הכל ערך 25 הופעות ליגה בעונת 2011/2012 והיה שותף להעפלה של הקבוצה לפלייאוף העליון.
ב-17 בספטמבר 2013 הושאל בוטבול להפועל ירושלים מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
ב-23 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 נגד מכבי יבנה.
ב-6 בדצמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הפועל ירושלים, בתיקו 1–1 נגד מכבי נתניה, ואת העונה הוא סיים עם שני שערים ב-26 הופעות ליגה.
בקיץ חזר בוטבול לליגת העל כאשר הצטרף להפועל עכו בהשאלה עד לסיום העונה.
לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה ולא שותף במשחקיה, בינואר חתם במכבי הרצליה עד לסיום העונה.
ב-3 בספטמבר 2015 שוחרר בוטבול ממועדון ספורט אשדוד וחתם במכבי שעריים מליגה א' דרום.
בוטבול היה שותף לחזרה של המועדון לליגה הלאומית אחרי 23 שנים בליגות הנמוכות.
בעונת 2016/2017 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו של הלאומית.
דימונה מליגה א' דרום, וב-18 בנובמבר 2017 עבר למ.ס.
ב-29 במאי 2018 חתם בוטבול בקבוצת הפועל אשדוד מליגה א'.
ב-16 ביולי 2019 חתם בוטבול במכבי עירוני שדרות מליגה ב'.
ב-27 בנובמבר 2019 חזר לליגה א' כאשר חתם במכבי עירוני אשדוד.
ב-2 ביולי 2020, בוטבול חתם בעירוני כסייפה, אך כעבור זמן קצר הצטרף לבית"ר אשדוד.
במהלך העונה חתם בהפועל קריית אונו.
באוגוסט 2022 חתם בהפועל שמשון אשקלון מליגה ג'.
ב-20 באוגוסט 2014 התחתן בוטבול עם אדווה פרג.
בנג'מין קראונינשילד "בן" בראדלי היה העורך הראשי של העיתון וושינגטון פוסט בין השנים 1968 ל-1991.
בראדלי נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס, בן למשפחה פרוטסטנטית מהמעמד הגבוה.
את חשיפתו הראשונה לעולם העיתונאות קיבל בגיל 15 כשעבד במקומון "Beverly (Mass.) Evening Times".
באוגוסט 1942 סיים תואר ראשון ביוונית ובאנגלית מאוניברסיטת הרווארד והתגייס לצי ארצות הברית.
שירת במשך כשלוש שנים, כקצין מודיעין במשחתת במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
לאחר שחרורו היה מייסדי העיתון "New Hampshire Sunday News".
בנובמבר 1948 החל לעבוד ככתב בוושינגטון פוסט.
ב-1951 מונה לעוזר לנספח לענייני עיתונות בשגרירות ארצות הברית בצרפת.
ב-1954 החל לעבוד ככתב בניוזוויק בפריז וב-1957 מונה לכתב בוושינגטון די.
ולאחר מכן לראש דסק החדשות בבירה.
הוא יזם את מכירת השבועון לוושינגטון פוסט ב-1961 וקיבל על כך מניות בוושינגטון פוסט שהפכו אותו לאדם אמיד.
לאחר המכירה המשיך לעבוד בראש הדסק בוושינגטון והידק את קשריו עם משפחת גראהם בעלי הפוסט, הוא נהנה משורה של דיווחים בלעדיים בזכות חברותו עם נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי.
ביולי 1965 מונה לעורך אחראי בוושינגטון פוסט וב-1968 מונה לעורך הראשי של העיתון, תפקיד חדש שנוצר במערכת.
הוא כיהן בתפקיד עד פרישתו בספטמבר 1991. לאחר מכן המשיך לשמש סגן נשיא של העיתון עד מותו ב-2014.
בתקופתו כעורך ראשי בלט העיתון בסיקור ממשלו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, כולל בפרשת מסמכי הפנטגון ובפרשת ווטרגייט שהביאה להתפטרותו של הנשיא.
בראדלי היה היחיד שידע את זהותו של המקור "גרון עמוק" מלבד שני חושפי הפרשה בוב וודוורד וקארל ברנסטין.
במהלך הקריירה כתב שני ספרים:
Conversations With Kennedy - ריכוז שיחות עם הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, פורסם ב-1984
ב-2013 העניק לו נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית.
ב-2007 הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי.
בראדלי היה נשוי שלוש פעמים.
בנו מנישואיו הראשונים הוא בן בראדלי ג'וניור שכיהן כעורך העיתון הבוסטון גלוב.
בן אשכנזי (נולד בספטמבר 1969) הוא מיליארדר יהודי-אמריקאי, איש עסקים ואיל נדל"ן, יליד ישראל המתגורר בניו יורק.
אשכנזי הוא המייסד, מנכ"ל, יו"ר ובעל רוב המניות של "תאגיד הרכישות אשכנזי" (Ashkenazy Acquisition Corporation), אשר באמצעותה הוא מחזיק בתיק נכסים בשווי של כ-12 מיליארד דולר.
בן אשכנזי נחשב לאחד מיזמי הנדל"ן העשירים בארצות הברית, הונו האישי הוערך (יולי 2018) בכ-4 מיליארד דולר.
הוא מחזיק בכ-10% מועדון הכדורסל מכבי תל אביב.
בן אשכנזי נולד בישראל וגדל בלורנס, לונג איילנד, ניו יורק.
הוא בנו של איש הנדל"ן איזי אשכנזי.
אשכנזי קנה את הנכס הראשון שלו בגיל 17. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת אדלפי, אבל לא סיים.
אשכנזי הוא איל נדל"ן המחזיק בנכסים רבים בארצות הברית ובבתי מלון במדינות שונות ברחבי העולם, ב-1987 ייסד את "תאגיד הרכישות אשכנזי", אשר באמצעותה הוא שולט בנכסים בהיקף של מעל 12 מיליארד דולר בכל רחבי העולם.
הוא מחזיק באמצעות החברה בנכסי קמעונאות, מסחר, בנייני משרדים, לוגיסטיקה, מגורים, בתי אבות ומרכזי קניות בארצות הברית, בממלכה המאוחדת ובאירופה.
ופורטפוליו רחב של בתי מלון ברחבי ארצות הברית, הממלכה המאוחדת ובאירופה.
אשכנזי מחזיק באמצעות החברה ביותר מ-120 נכסים ברחבי העולם, ושווי תיק הנכסים הכולל של "תאגיד הרכישות אשכנזי" מוערך בכ-12 מיליארד דולר, ההתמקדות של החברה ורוב נכסיה הם בארצות הברית.
החברה מעסיקה למעלה מ-100 עובדים והמטה של החברה ממוקם במנהטן, ניו יורק.
בשנת 2013 נכנס אשכנזי כשותף לקבוצת הכדורסל מועדון הכדורסל מכבי תל אביב, כיום מחזיק בכ-10% מהמניות של הקבוצה.
ככל הידוע, לאשכנזי אין מעורבות בניהול השוטף של הקבוצה והוא מתפקד כשותף בעלים פאסיבי.
בן נשוי לדבורה, להם שלושה ילדים, והם מתגוררים בניו-יורק, בשדרה החמישית.
אשכנזי נמנע מפרסום ושומר על פרופיל ציבורי נמוך.
פרט לכמה פרטים על האינטרסים העסקיים שלו באתר האינטרנט האישי שלו.
בן ארזה (או בן ארזא) היה הממונה על הצלצל והמנצח על נגינת הלויים בבית המקדש השני, מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
בן ארזה היה ממונה על כל הלוויים שהיו מנגנים בכלי נגינה בבית המקדש בשעת הקרבת קרבן התמיד, וכן בזמנים מיוחדים כמו בעת ניסוך היין, ניסוך המים, הקרבת קרבן פסח, הקרבת עולות ציבור, הבאת ביכורים.
עיקר שירת הלוויים הייתה נעשית בפה, והיא הייתה מלווה בשלושה סוגי כלי שיר: כינורות, מהם ניגנו לכל הפחות תשעה כינורות, וניתן להוסיף מהם ללא הגבלה; נבלים, מהם אין פוחתים משני נבלים, ולא מוסיפים יותר משישה; וצלצל יחידי, שבו היה מנגן בן ארזה עצמו.
לא היה ניתן להוסיף ולנגן בצלצלים נוספים, כיוון שקולם חזק ורועם, ואם היו רבים מהם לא היו נשמעים קולותיהם של הכלים האחרים, וההרמוניה תופר, ואף השירה בפה לא תישמע.
מלבד כלים אלו, בשנים עשר הימים שבהם היו הלוויים אומרים את ההלל בבית המקדש, היו מוסיפים לליווי שירתם גם חלילים (אבובים), מהם היו לכל הפחות שניים ולכל היותר תריסר.
בנוסף, בעת הקרבת קרבן התמיד היו הכהנים תוקעים בחצוצרות.
על כל תיזמור כלי הנגינה היה ממונה בן ארזה, לצד הוגרס בן לוי שהיה מנצח על השירה שבפה.
במסגרת תפקידו היה בן ארזה, שהיה , אחראי לסמן ללוויים מתי לפתוח בשירתם, דבר שהיה נעשה באמצעות הקשה עזה בצלצל גדול - כלי הקשה שהופקו ממנו קולות דומים למצלתיים, ונזכר כבר במקרא.
כשהיו הלוויים פותחים בנגינתם היה בן ארזה מסדרם ומפקח על נגינתם, בעוד שהוא עצמו מלווה אותם בנגינת הצלצל היחיד.
בכך היה בן ארזה מסיים את תהליך הקרבת קרבן תמיד של שחר, כפי שמתואר במשנה במסכת תמיד:
הנפת הסודרים שימשה אות לבן ארזה שעליו להקיש בצלצלו הגדול, ועם ההקשה היו הלוויים פותחים בשירתם, המלווה את הקרבת התמיד.
תפקיד זה של בן ארזה נזכר גם בפיוט "תפילה תיקח תחינה תבחר" של רבי מאיר שליח ציבור (מחבר האַקְדָמוּת), הנאמר בסליחות לערב ראש השנה בנוסח אשכנז, ובו מתואר כיצד .
המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, ובהם בן ארזה:
יוחנן בן בג בג (על פי כתב יד קאופמן: בֶּן בַּגְבַּג) הידוע בעיקר בקיצור בן בג בג היה תנא ארץ ישראלי מתקופת הזוגות, שייתכן שהיה בן דורו של הלל הזקן.
הוא מוזכר רק פעמים מועטות, וידוע בעיקר בזכות אימרתו "הפוך בה והפוך בה שהכל בה" (ר' להלן).
על פי התוספות, היו בן בג בג וחברו בן הא הא גרים, והדבר נרמז בכינויים: בני אברהם ושרה שנוספה להם האות ה' בשמם ('בג' בגימטריה ה').
רבי שמואל די אוזידא מסביר שכינויים אלו נועדו להסתירם מפני השלטון הרומי, שרדף אחר גרים.
בנימין זאב בכר מעלה השערה, לפיה בן בג בג הוא הגר שגייר הלל הזקן לאחר שהוכיח לו שאפילו ללמוד את אותיות הא"ב אי אפשר ללא מסורת.
רבי אברהם זכות סובר שבן בג בג ובן הא הא הם אותו אדם.
מוזכר במשנה פעם אחת, כבעל האמרה הידועה:
מילולית - קרא ולמד (את התורה) שוב ושוב משום שהכל מצוי בה; ובה תתבונן עד שתזקין ותִבלֶה (מן המילה "בלוי"), וממנה לא תזוז, משום שאין עיסוק טוב ממנה.
אמרה נוספת שלו, בהקשר של הסוגיה הדנה מתי חייב אדם לתבוע פיצוי בבית הדין, ומתי מותר לו לעשות דין לעצמו:
בברייתא מתואר דו-שיח בינו לבין רבי יהודה בן בתירא:
מלבד זאת, נמסרו בשמו הלכות שונות הקשורות למקדש.
על אמרתו "הפוך בה והפוך בה" במשנה חוברו שני שירים במוזיקה החסידית הבולט בהם הוא השיר "בן בג בג" של יעקב שוואקי מתוך אלבומו "ידיד" משנת 2005. לשיר קיימות מספר גרסאות כיסוי, ביניהן של רועי ידיד ותזמורת ענבי הגפן.
עוד קודם לכן יצחק פוקס הוציא שיר על בן בג בג באלבומו "מלך" משנת 1987.
בן בט הוא שחקן אנגלי.
ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד הנבל ג'ו פריצ'רד בדרמה הקומית של ערוץ 4 "לגדול בלי בושה".
בט נולד בוויגן שבמנצ'סטר רבתי.
כילד שיחק בעבור קבוצות הרוגבי אורל ולנקשייר.
אחרי שנפצע עבר למשחק ונרשם לבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
הוא עזב את הלימודים ב-2008, כשקיבל תפקיד קטן בסרט "The Edge of Love".
הוא שיחק בסדרה "סקוט וביילי" בתפקיד הבלש קווין לאמב, בתפקיד אלף רוטר בסדרה "The Village", ובתפקיד הכבאי קרייג סקרוטון בסדרה "סירנות".
ב-2015 כיכב בהפקה של ה-BBC "המתווך", על פי רומן באותו שם, בו גילם את טד ברג'ס.
ב-2011 שיחק בט בסרט "Weekender", אודות תרבות הרייב של שנות השמונים של המאה העשרים, בתפקיד האנטגוניסט ג'ון אנדרסון.
בט שיחק בתפקידים קטנים רבים, כגון קצין בסרט "קפטן אמריקה", וטוראי דרק טוגוד במיני-סדרה "ההבטחה".
עוד הופיע בפרקים בסדרות שונות, בהן בסדרת האנתולוגיה "Accused", ב-"Salvage", "מחשבות רצחניות", "לואיס", "חדר מיון", "The Edge of Love", "ספוקס: קוד 9", וב"מוות בפרדייז".
ב-2016 כיכב בט בתפקיד סטנלי קוואלסקי במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס, שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' שבמנצ'סטר, בבימויה של שרה פרנקום.
בת זוגו היא השחקנית רבקה אטקינסון, שכיכבה לצדו בסדרה "לגדול בלי בושה".
השניים נפגשו על הסט ב-2008 והופיעו יחד בקווי עלילה רבים.
שנה שם שם באנגלית תפקיד תיאטרון 2016 חשמלית ושמה תשוקה A Streetcar Named Desire סטנלי קוואלסקי רויאל אקסצ'נג' 2018 The York Realist ג'ורג' דונמאר
בן בכר (נולד ב-5 בינואר 1975) הוא במאי ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
נולד בטבריה, לאב תא"ל ששירת בצבא הקבע.
בגיל 14 עבר לתל אביב ולמד בתיכון חדש.
שירת בצה"ל כלוחם בהנדסה קרבית ובמהלך השירות עבר לתפקיד צלם צבאי.
לאחר שחרורו מהצבא, נרשם ללימודי קולנוע בקמרה אובסקורה, אך עזב לאחר חודשיים.
חגי לוי שהיה המרצה שלו, הציע לו להשתתף בכתיבת סדרת הטלוויזיה "צוות 101".
החל את דרכו כעורך וידאו וכתסריטאי בסדרות הטלוויזיה החבר'ה הטובים.
ערך כתבות לחדשות 2. ביים פרומואים ופרסומות לאסם, ווינר, גולדסטאר ופריגת.
לאחר שצילם פרומו עם דודו טופז לראשון בבידור, החל לעבוד במחלקת הפרומואים של קשת ולביים פרסומות.
לאחר מכן החל לעבוד עם שלישיית מה קשור בסדרה "יורדים אל העם" ששודרה בימי שישי בערוץ 10. שיתוף פעולה זה המשיך כשצילם סדרת מערכונים לערב אדיר וכשביים את היכל התרבות והישראלים לרשת 13, ועם סגולה לשידורי קשת.
החל מהעונה השנייה של ארץ נהדרת, החליף את יונתן גורפינקל, כבמאי הראשי של התכנית.
בכר המשיך עד לעונה השמינית של התכנית.
במסגרת הבימוי כתב והשפיע על השפה העיצובית של הסדרה לצד מולי שגב, דויד ליפשיץ ואסף שלמון.
בכר ביים את הסדרה "זנזורי" בהשתתפות יובל סמו לyes, "חיים שלי" עם קובי מימון ואת "מלבי אקספרס" שכתב מיקי גבע.
ב-2011 ביים את "טלוויזיה במיטבה" וב-2018 את "מדינת הגמדים".
השתתף בצוות הבימוי של "2025".
ביים את פתיחת גמר אירוויזיון 2019 בה נוחתת נטע ברזילי במטוס לתוך גני התערוכה.
בנוסף לטלוויזיה, ביים ב-2008 את פסטיבל שירי הילדים וב-2016 ביים את הסרטים "הלהקה האחרונה בלבנון", ו"לשחרר את שולי", שכתבו ובו משחקים שלישיית מה קשור, כהמשך לסדרה "עם סגולה" וכן את סרט ההמשך לשחרר את שולי סאן.
לרגל יום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל, ביים בכר קליפ של עומר אדם שיצא לכבוד טקס פרס ישראל, חידוש לשירה של הזמרת עופרה חזה, "תפילה".
בכר בזוגיות עם השחקנית אפרת בכר להם שני ילדים ומתגוררים בתל אביב.
בעבר ניהל מערכות יחסים עם שרי גבעתי ודנה עדיני.
היה בזוגיות עם מיטל דוהן במשך שלוש שנים.
אחיה החורג של אורן זגמן.
בן בלימה הוא כינוי לרב עלום שם, מראשוני המקובלים, ממעבירי וממפיצי תורת הקבלה במאה ה-12. הוא נזכר בחיבורי הראשונים, בספרו של רבי יהושע אבן שועיב ורבי שם טוב אבן גאון.
יש מי ששיער שהוא היה רבו של הרמב"ן בענייני קבלה.
במחקר מניחים כי לא מדובר בדמות מיסטית בעלת כוח עליון אלא באדם מציאותי, זאת מפני שלא מסתבר שיעלימו אותו בעוד את אליהו הנביא פרסמו, ואף מציגים אותו כמקבל מאליהו הנביא ולא ככוח אחר.
המחקר מציגו כדמות המעבירה את מסורת הראב"ד השלישי ורבי יצחק סגי נהור למקובלי גירונה, מכוח שמועות בשמו המזכירות אותו כמתווך.
מספר השערות נאמרו על זהותו:
יוסף דן טען ששמו של רבי עזריאל מגירונה הוסתר ולא נדע שם אביו כלל ועל כן שיער שהוא בן בלימה.
בן ציון דינור שיער שהוא רבינו יונה גירונדי.
המחקר לא קיבל את הזיהויים והוא מגדירו כמקובל עלום שם.
אחד מהראשונים בעל ספר אור הגנוז מתאר בביאורו לספר הבהיר את שלשלת המסירה של תורת הקבלה וכך כותב:
עודד ישראלי טוען שרמב"ן לא היה תלמידו, ומסורות אלו מדברות על שמועה ששמע מפיו ולא על יחסי רב – תלמיד, ואף בכתב יד מסופר על מחלוקת ביניהם.
יוסף דן לעומתו הציג את הקטע הזה כפתרון לשאלת רבו של הרמב"ן בתורת הקבלה.
מספר שמועות הובאו בשמו בעיקר בכתבי תלמידי הרשב"א.
בגיליונות כתב יד של פירוש אבן שועיב מובאת מחלוקת בין הרמב"ן לבן בלימה אודות סוד הנפילים.
בן בן ברוך (נולד ב-4 בינואר 1982) הוא סטנדאפיסט,שחקן ופודקאסטר ישראלי.
בן ברוך נולד בקריית מנחם בירושלים וכשהיה בן 7 עבר עם משפחתו לבת ים.
הוא למד בבית הספר תחכמוני ובתיכון רמת יוסף.
בצבא שירת במרכז אב"ך בבה"ד 16 בצריפין, ובבית דפוס צה"לי.
היה כדורגלן במכבי יפו, עד שנפצע בגיל 25. בן ברוך סיים תואר ראשון במנהל עסקים במכללה האקדמית תל אביב-יפו, ולאחר שעבד כסוכן מכירות בחברת ביטוח, הקים חברה בתחום הביטוח בשם "מגדלור" עם שותפו יוסי ארביב.
לצד עבודתו, החל להופיע בבמות פתוחות.
את הקריירה שלו, כסטנדאפיסט החל בשנת 2009. ב-2011 הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית "האוניברסיטה" ששודרה בערוץ "קומדי סנטרל".
בשנת 2015 בן ברוך פרסם סרטון פארודיה על השף אסף גרניט שהצטלם אז לעונה הראשונה של "מהפכה במטבח".
הסרטון, שהפך ללהיט ויראלי והגיע לכ-730,000 צפיות, נחשב לקפיצה גדולה בקריירה של בן ברוך.
קפיצה נוספת בקריירה שלו הייתה ב-2016, אז הופיע לראשונה עם קטעי הסטנדאפ שלו בתוכנית "מלחמת המינים" בערוץ 2.
ב-2019 פרסם קטע סטנדאפ באורך של כחצי שעה, שזכה למיליוני צפיות ביוטיוב.
משנת 2021 כתוצאה ממשבר הקורונה, החל לשדר פודקאסט ראיונות בשם "המוג'ו של בן בן ברוך", שבו ראיין, כהגדרתו, "אנשים מעניינים שעשו משהו גדול בחיים ומשתפים בסודות ובתובנות שלהם".
ידוענים רבים השתתפו בפודקאסט זה.
ביניהם, נפתלי בנט, איתמר בן גביר, ירון זליכה, גורי אלפי, דניס לויד, רון נשר וג'ורדי.
ההסכת מאופיין בפרקים ארוכים של בין שעתיים לארבע שעות.
בשנת 2021 השתתף בן ברוך בסדרת הדוקו־ריאליטי "חיים של אבא", ששודרה ברשת 13, ובה חשף את חייו כאיש משפחה ואב לארבעה.
בשנת 2023 הנחה את תוכנית האירוח "הערב אצל בן בן ברוך" ברשת 13. בשנת 2024 השתתף בתוכנית המציאות אוטו אוכל: VIP לצד אשתו שירן.
ב-2025 החל לשמש כפרזנטור של חברת מימון ישיר כחלק מכניסת החברה לתחום המשכנתאות ומיתוגה מחדש.
ב-2015 השתתף בתוכנית מלחמת המינים.
ב-2016 התארח ב"צומת מילר", פעם בתפקיד עצמו ופעם בדמות "און הגאון".
ב-2017 השתתף בתוכנית אנחנו במפה.
ב-2018 השתתף בתוכנית חיים שלי.
ב-2020 השתתף בספיישל ה-VIP של נינג'ה ישראל והגיע למקום החמישי.
בן ברוך מתגורר בבת ים.
הוא מקיים אורח חיים מסורתי-דתי, הכולל שמירת שבת וכשרות.
לעיתים חובש כובע כתחליף לכיפה.
בן אשנדן הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי בריטי ממוצא אירי.
בן אשנדן נולד ב-1989 לאב בנאי ולאם מוכרת ספרים כאשר יש לו אחות אחת.
הוא נולד בווטפורד שבאנגליה וגדל בברדלט.
הוא למד בבית הספר "Haberdashers" שבהרטפורדשייר, הופיע עם הלהקה הבריטית "Chickenshed" ובהמשך החל ללמוד ספרות אנגלית בטריניטי הול באוניברסיטת קיימברידג'.
לצד עמיתו אלכס אוון יצרו לצד הקומיקאים: ג'ואי בייטי, ג'ו באניסטר, מארק פידמן וסימון היינס תוכנית המערכונים: "Good Clean Men", כחלק מהתוכנית המצליחה: "The Pin" ששודרה ב-"BBC Radio 4".
בהמשך החלו להופיע בסבבי הופעות באמריקה.
אשנדן החל גם לשחק במחזות החל מ-2009 בכמה הצגות מאדינבורו פרינג' פסטיבל וכן הופיע במספר תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע ביניהם: באווניו 5, W1A, המשחק האנגלי של נטפליקס, "Brotherhood", ברידג'ט ג'ונס בייב, ועולם היורה: עולם חדש ו-The Bubble מ-2022. בנוסף הוא כתב מספר פרקים לכמה קומדיות.
בשנת 2025 כתב לצד דרק קונולי את התסריט לסרט "נכנסים לתפקיד" (אנ').
שנה שם שם באנגלית תפקיד 2014 Siblings מייקל 2015 Brotherhood דן 2017 W1A W1A עוזר מנהל קומה 2017 אווניו 5 Avenue 5 2018 Sick Note סגן ארול 2020 המשחק האנגלי The English Game קטרמול 2021 רוחות רפאים Ghosts קפטן המשמר
"בן בסט" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק בהשתתפות להקת שפתיים ומיטל טרבלסי.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1993 חברת התקליטים NMC, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבום האולפן השלישי של אולארצ'יק, "תגיד לי מה אתה מרגיש".
השיר מתאר מפגש רומנטי בין גבר לבין ירדנה המתגוררת ברחוב הפעמונים תשע ביפו.
השיר מתאר את השלבים הראשונים של המפגש בין זוג האוהבים, ורומז להמשכו של המפגש במילות הסיום: "רגע, רגע, רגע כדי להימנע מפגע / לא לשכוח כובע שיגן ולא משמש".
על כתיבת השיר סיפר אולארצ'יק:
השיר מורכב משבעה בתים בני שורה אחת כל אחד, שאחריהם שני בתים בני שתי שורות כל אחד.
לאחר כל בית מושמע הפזמון החוזר, הכולל את השם "בן בסט" ארבע פעמים.
בביצוע השיר מושמע כל בית שלו פעמיים, תחילה בפי אולארצ'יק ואחר כך בפי להקת "שפתיים".
השיר הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-6 ביוני 1993. בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-12 (הכניסה הגבוהה לשבוע).
ב-27 ביוני עלה למקום הרביעי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-15 באוגוסט, לאחר תשעה שבועות צעידה, יצא מהמצעד השבועי.
במצעד הפזמונים של שנת ה'תשנ"ג דורג במקום ה-34.
בנג'מין בנטיל הוא כדורסלן גנאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
בנטיל, שנולד בסקונדי-טקורדי, גאנה, נשלח לארצות הברית כשהיה בן 15 ויכולותיו האתלטיות זיכו אותו במלגה לבית הספר בהאברפורד, פנסילבניה, לפני שעבר לבית הספר סנט אנדרו במידלטאון, דלאוור.
הוא שיחק בקבוצות הכדורגל והכדורסל של בית הספר, וזכה במלגת כדורסל במכללת פרובידנס.
כ בפרובידנס פתח בנטיל ב-23 מתוך 34 המשחקים והעמיד ממוצעים של 6.4 נקודות ו-4.9 ריבאונדים ב-21.5 דקות למשחק.
הוא התחיל לבוא לידי ביטוי לקראת סוף העונה, ורשם חמישה דאבל דאבלים ב-12 המשחקים האחרונים שלו.
בנטיל פרץ במהלך שנת ה שלו, והוא וחברו לקבוצה כריס דאן הפכו לאחד הצמדים הטובים ביותר במכללות.
הוא הוביל את אזור הביג איסט עם בנקודות למשחק (21.1), סלי שדה (246) וזריקות עונשין (194).
הוא סיים חמישי באזור באחוזים מהשדה (46.2%), שישי באחוז עונשין (78.2%) ורביעי בריבאונדים למשחק (7.7).
הוא פתח ב-32 מ-35 המשחקים של פרובידנס, קלע בספרות כפולות ב-31 משחקים, קלע לפחות 20 נקודות 21 פעמים וקלע לפחות 30 נקודות חמש פעמים.
בנטיל רשם 31 נקודות ושיא קריירה של 13 ריבאונדים ב-24 בינואר במהלך ניצחון החוץ בהארכה על אלופת המכללות בסיום העונה וילאנובה, ושבועיים וחצי לאחר מכן קלע שיא קריירה של 42 במהלך הפסד בשתי הארכות לאוניברסיטת מרקט, כולל 14 מ-17 מהעונשין ו-12 ריבאונדים.
בשני משחקי טורניר אליפות המכללות בכדורסל של פרובידנס הוא רשם ממוצעים 20 נקודות ו-6 ריבאונדים.
הוא שיחק את כל 40 הדקות בסיבוב הראשון נגד USC, ורשם 19 נקודות ותשעה ריבאונדים בניצחון 70–69. פרובידנס הודחה בסיבוב השני על ידי סגנית האלופה בסופו של דבר, UNC, למרות 50 נקודות משותפות של בנטיל ודאן.
בנטיל נבחר לחמישיית העונה בביג איסט ולשחקן המשתפר של האזור.
ב-23 במרץ 2016 הכריז בנטיל על מועמדות לדראפט ה-NBA, ולמעשה ויתר על השנתיים האחרונות שלו במכללה.
פורט ויין מאד אנטס (2016)
ב-23 ביוני 2016 נבחר בנטיל על ידי בוסטון סלטיקס בבחירה ה-51 בדראפט ה-NBA 2016. הוא חתם בסלטיקס ב-27 ביולי אך נופה ב-21 באוקטובר לאחר שהופיע בשלושה משחקי קדם עונה.
שלושה ימים לאחר מכן הוא הוחתם ונופה על ידי אינדיאנה פייסרס.
ב-31 באוקטובר הוא נרכש על ידי פורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח של ה-NBA כשחקן שותף של הפייסרס.
לאחר שהופיע רק במשחק ליגה אחד הוא עזב את הקבוצה באמצע נובמבר.
ב-25 בנובמבר 2016 חתם בנטיל בשינג'יאנג פליינג טייגרס מליגת ה-CBA הסינית כמחליף לאנדריי בלאטץ' הפצוע.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באותו הלילה, כשקלע 28 נקודות מהספסל מול ג'ילין נורת'איסט טייגרס.
הוא עזב את שינג'יאנג בסוף דצמבר 2016 לאחר שהופיע ב-11 משחקים.
דאלאס מאבריקס ופורט ויין (2017)
ב-16 בינואר 2017 חזר בנטיל לפורט ויין מאד אנטס.
ב-26 בפברואר 2017 חתם בנטיל על חוזה ל-10 ימים בדאלאס מאבריקס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA שלושה ימים לאחר מכן בהפסד 95–100 לאטלנטה הוקס.
בנטיל נכנס למשחק ברבע השני, ועל אף שלא הצליח לקלוע ב-4 וחצי דקות משחק הפך ליליד גאנה הראשון ששיחק בליגה.
ב-8 במרץ 2017, לאחר שני משחקים נוספים במאבריקס, פג תוקף החוזה ובנטיל חזר למאד אנטס.
בנטיל נכלל בסגל סן אנטוניו ספרס לליגת הקיץ של ה-NBA 2017. ב-28 באוגוסט 2017 חתם בנטיל בשאלון-ריימס מה-LNB Pro A הצרפתית.
בפברואר 2018 עזב בנטיל את שאלון-ריימס וחתם בבילבאו באסקט מליגת ה-ACB הספרדית.
ב-25 בספטמבר 2018 חתם בנטיל בפריסטרי אתונה היוונית, במדיה העמיד ממוצעים של 12.5 נקודות (49.7% ל-2 נקודות ו-37.9% לשלוש), 6.7 ריבאונדים, 0.9 אסיסטים ו-0.8 חטיפות ב-35 משחקים בליגת העל היוונית.
ב-21 ביוני 2019 חידש בנטיל את חוזהו בפריסטרי לעונה נוספת, וכלל בו סעיפי יציאה ל-NBA וליורוליג.
ב-17 ביולי 2019 הוא ניצל את סעיף היציאה וחתם בפנאתינאיקוס לשנתיים בעקבות מאמנו בפריסטרי, ארגיריס פדולאקיס.
במדי הירוקים רשם בנטיל ממוצעים של 4.3 נקודות ו-4.5 ריבאונדים בליגה היוונית ו-3.1 נקודות ו-2.0 ריבאונדים ב-8.6 דקות למשחק ביורוליג.
בעונת 2019/20 זכה בנטיל באליפות יוון.
לאחר שזכה בדאבל של אליפות וגביע ב-2021, נפרד בנטיל מפנאתינאיקוס.
הוא העמיד ממוצעים של 6 נקודות ו-2.6 ריבאונדים למשחק ביורוליג ו-8.1 נקודות ו-3.6 ריבאונדים בליגה היוונית.
ב-7 ביולי 2021 חתם בנטיל בבחצ'שהיר קולג'י מהסופר ליגי הטורקית.
במדי הקבוצה העמיד בנטיל ממוצעים של 12 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
ב-27 בנובמבר 2021 חתם בנטיל באולימפיה מילאנו מהסרייה א' האיטלקית והיורוליג.
ב-20 ביולי 2022 חתם בנטיל בכוכב האדום בלגרד הסרבית מהליגה האדריאטית והיורוליג.
ב-21 ביולי 2023 חתם בנטיל בגונמה קריין ת'אנדרס מליגת העל היפנית בכדורסל .
ב-1 ביולי 2024 חזר בנטיל לאירופה וחתם בהפועל תל אביב מליגת העל הישראלית והיורוקאפ, אך ב-25 באוקטובר שוחרר לאחר שני משחקים רשמיים בלבד.
בן ארונסון הוא צייר אמריקאי המתגורר במסצ'וסטס.
עבודתו מיוצגת על ידי גלריית טיבור דה נאגי בניו יורק, גלריית ג'נקינס ג'ונסון בסן פרנסיסקו, גלריות לואלן בסנטה פה, וגלריה אלפאבבוסטון.
אחד מציירי הסצנה האורבנית החזקים ביותר הפועלים בהווה, הנופים האורבניים הציוריים של ארונסון משלבים ריאליזם מדויק עם מיידיות מחוות ואנרגיה אקספרסיוניסטית מופשטת.
עבודתו הפכה למשפיעה בקרב ציירי נופי עיר עכשוויים שחיקו אותו.
ציוריו נכללים באוספים הקבועים של יותר מחמישים מוזיאונים ברחבי ארצות הברית ומחוצה לה, כולל המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, מוזיאון וירג'יניה לאמנויות יפות, מוזיאון דה יאנג בסן פרנסיסקו, המוזיאון לאמנויות יפות, יוסטון, מוזיאון אלי ואדית ברוד לאמנות, מישיגן, ומוזיאון סוז'ו, מחוז ג'יאנגסו, סין, כמו גם אוספים פרטיים ומוסדיים רבים.
"היצירות של ארונסון מתארות את גורדי השחקים וקניוני הבטון של מנהטן, את הבניינים המפוארים של פריז ואת קו הרקיע של סן פרנסיסקו במיומנות רבה".
הוא זוכה לשבחים בשל עבודות בצבע שמן המחוברות לערך המשתנה של התפיסה".
במאה ה-21 התפתחו הנופים העירוניים שלו וכוללים נושאים ריאליסטיים חברתיים עכשוויים "...
שבהם ארונסון מעביר את דמות האדם מתפקידו הפחות חשוב בתוך הנוף העירוני הגדול יותר, לנושא מלא בפני עצמו.
הסצנות שלו של רצפת הבורסה בניו יורק במיוחד חושפות את אחת מעבודות המברשות הנמרצות והמתוחכמות ביותר.
גוני הניגודיות הגבוהים שלו, הצבע העבה והעז וסימני החיתוך שלו משקפים בצורה מושלמת את התנועה המהירה והעוצמתית שלו.
דונלד קוספיט, פרופסור לתולדות האמנות ופילוסופיה (אוניברסיטת סטוני ברוק, קורנל) מציין: "כל נרטיב חברתי שמועבר על ידי התמונות של ארונסון, כולן מצוירות להפליא ומציגות רגש.
ארונסון הוא ריאליסט חברתי, כמו אדוארד הופר - אבל הוא מתמודד עם מציאות חברתית שונה".
בן ארונסון נולד בבוסטון וגדל בסדברי, מסצ'וסטס.
מילדותו המוקדמת היה שקוע בסביבה היצירתית של הוריו וחבריהם בקרב אמנים מקצועיים, סוחרי אמנות, סופרים, מוזיקאים, מלחינים ושחקנים.
הוא התמחה במשרד אדריכלים בבוסטון בזמן שלמד בתיכון ושקל ללמוד אדריכלות בפרינסטון ובייל.
בסופו של דבר החליט על אמנות יפה כדרך הבחירה שלו, הוא נרשם לקולג' לאמנויות יפות באוניברסיטת בוסטון, שם רכש תואר ראשון באמנויות יפות (BFA) ותואר שני באמנויות יפות (MFA) בציור (1976–1982) שלמד אצל פיליפ גסטון, ג'יימס וויקס, דייוויד ארונסון, ריד קיי, וג'ון וילסון.
הוא נסע לאירופה ב-1978 כדי ללמוד ביוון, פריז, הולנד, ספרד ואיטליה.
בשנים שחלפו מאז 1990 עבודתו החלה להופיע תדיר בתערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד בגלריות בקליפורניה, ניו יורק, שיקגו וניו אינגלנד.
הוא הציג למעלה מ-20 תערוכות יחיד בגלריות מכובדות ברחבי ארצות הברית, כולל גלריית טיבור דה נאג'י, ניו יורק (2005, 2008, 2010), גלריית ג'נקינס ג'ונסון, סן פרנסיסקו (2004, 2007, 2008, 2011), גלריית אלפא, בוסטון.
הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק ב-2004.
ארונסון חולק מסורת משפחתית באמנויות.
אביו, דייוויד ארונסון, היה אחד מקבוצה גדולה של ציירי בוסטון הידועים כאקספרסיוניסטים של בוסטון, הכוללת את ג'ק לוין, היימן בלום וקארל זרבה.
דייוויד ארונסון גם ייסד את המחלקה לאמנות חזותית באוניברסיטת בוסטון בשנת 1955. ציוריו ופסליו מיוצגים במספר רב של אוספי מוזיאונים מרכזיים.
אמו, ג'ורג'אנה ניימן ארונסון, הייתה ציירת דיוקנאות אמריקאית מוערכת שהפיקה דיוקנאות רשמיים של שבעה משופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
שני בניו של בן ארונסון, ג'סי (יליד 1984) ואלכס (יליד 1987) מנהלים שניהם קריירות מצליחות באמנות החזותית.
הוא גר עם אשתו, איילין, בביתם ובסטודיו שלהם במסצ'וסטס.
בן בֶּהמֶר הוא מפיק מוזיקלי ודי.ג'יי גרמני, המתמחה בסגנונות דיפ האוס וטכנו מלודי.
בוּהמר ידוע בזכות סגנונו הייחודי המשלב אלמנטים אלקטרוניים לצד השפעות קלאסיות ואלקטרו-אקוסטיות.
בילדותו ניגן בפסנתר ובחצוצרה, לפני שהחל להפיק מוזיקה אלקטרונית.
בשנת 2015 הפיק את הסינגל הראשון שלו, "Promise You", שהופיע באוסף "Mauerblümchen".
ב-1 בנובמבר 2016 יצאה לאור ה-EP באותו השם, "Promise You".
בשנת 2017 הוציא את המיני-אלבום "Submission".
ב-22 בספטמבר 2017, בוּהמר הוציא את הסינגל "Flug & Fall" באוסף הרביעי של הלייבל "Anjunadeep".
זמן קצר לאחר מכן, בתחילת 2018, יצא ריליס נוסף בשם "Morning Falls".
בנובמבר 2019, הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו, "Breathing", בלייבל "Anjunadeep".
בספטמבר 2021, הוציא בוּהמר את אלבום האולפן השני שלו, "Begin Again", גם הוא דרך לייבל "Anjunadeep".
בנג'מין "בן" גורדון הוא כדורסלן בריטי-אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בליגת ה-NBA ובנבחרת בריטניה.
בעברו שיחק גורדון בשיקגו בולס והוא השחקן בעל מספר השלשות השני בגובהו בתולדותיה, אחרי קירק היינריך.
הוא זכה בפרס השחקן השישי של העונה ב-NBA ב-2005.
בן גורדון נולד בלונדון שבאנגליה להורים שהיגרו מג'מייקה.
משפחתו עברה להתגורר בארצות הברית זמן קצר לאחר הולדתו, והוא גדל במונט ורנון שבניו יורק.
במונט ורנון שיחק גורדון כדורסל במסגרת קבוצת התיכון שכונתה "אבירי מונט ורנון", והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות מדינת ניו יורק ובאליפות הפדרציה שלה בשנת 2000. בתקופתו בקבוצה נבחר גורדון לאחד מ-40 שחקני השנה הראשונה המצטיינים בתיכוני ארצות הברית ולנבחרת העונה של מדינת ניו יורק.
לאחר סיום לימודיו בתיכון קיבל גורדון הצעה מאוניברסיטת סיטון הול להצטרף לקבוצת הכדורסל שלה, אך לבסוף בחר בהצטרפות לאוניברסיטת קונטיקט.
בעונתו הראשונה באוניברסיטת קונטיקט הוא דורג שני בקבוצה בקליעות עם ממוצע של 12.6 נקודות למשחק, על אף שהיה שחקן מחליף במשך מרבית העונה.
הרגע המפורסם ביותר שלו כפרשמן היה קליעת שלשת ניצחון בסיום המשחק מול אוניברסיטת וילאנובה.
בעונתו השנייה באוניברסיטה השתפר גורדון במידה רבה, כאשר קלע בממוצע של 19.5 נקודות למשחק שהיה הגבוה ביותר בקבוצתו.
הוא דורג במקום ה-50 בקליעת נקודות בין כל שחקני המכללות בארצות הברית.
הוא אף הוביל את קבוצתו במספר האסיסטים הכולל עם 156 כאלו.
בעקבות יכולתו הטובה הוא נכלל בחמישיית העונה של ההתאחדות הצפון-מזרחית (Big East) במסגרתה שיחקה נבחרת האוניברסיטה.
בשנתו השלישית בקונטיקט, ב-2004, הגיע גורדון שוב למקום הראשון בקבוצתו ולמקום ה-50 בארצות הברית כולה עם ממוצע של 20.5 נקודות למשחק, בנוסף לממוצעים של 4.7 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים.
הוא קלע באותה עונה 103 שלשות, שהיוו את הכמות השנייה-בגובהה לעונה אחת בתולדות אוניברסיטת קונטיקט.
הוא נבחר באותה שנה לשחקן המצטיין של ההתאחדות האזורית.
יחד עם אמקה אוקפור, הוביל גורדון את קונטיקט לזכייה בטורניר אליפות המכללות, כאשר היה הקולע המוביל בטורניר עם 127 נקודות בסך הכול.
לאחר שלוש שנים באוניברסיטת קונטיקט החליט גורדון להירשם לדראפט ה-NBA ב-2004. הוא נבחר על ידי קבוצת שיקגו בולס במקום השלישי הכללי, שהיה גבוה בהרבה מהמיקום בו ציפה להיבחר, בעוד שחברו לקבוצה באוניברסיטת קונטיקט, אוקפור, נבחר במקום השני על ידי שארלוט בובקאטס.
עם הגעתו לשיקגו נתלו בגורדון ציפיות כמי שימשיך בקבוצה את דרכו של מייקל ג'ורדן, שנבחר גם הוא במקום השלישי בדראפט, 20 שנים קודם לכן.
גורדון נאלץ להחליף את מספר חולצתו ל-7, מאחר שמספר החולצה 4 שאותו לבש בתיכון ובמכללה, נשמר על ידי הקבוצה כאות כבוד לג'רי סלואן.
בעונתו הראשונה ב-NBA, עונת , השיג גורדון ממוצעים של 15.1 נקודות, 2.6 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק, ב-24.2 דקות בממוצע בהן שיחק.
כבר בתחילת דרכו בליגה הפגין גורדון יכולת מרשימה לקראת סיומם של משחקים - ב-21 מקרים שונים הוא קלע למעלה מ-10 נקודות ברבע האחרון של המשחק, כמות שהייתה שנייה רק לזו של לברון ג'יימס.
הוא סייע לשיקגו בולס להעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה מאז 1998, סיום עידן מייקל ג'ורדן בקבוצה.
בסיום העונה הפך גורדון לרוקי הראשון שזוכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA.
לאורך אותה עונה הוא נבחר שלוש פעמים לרוקי החודש בליגה, ונבחר גם לתואר חמישיית הרוקיז של העונה.
בעקבות העלייה בדקות המשחק שלו החל גורדון לשפר גם את הישגיו, והיה של שיקגו עם 16.9 נקודות למשחק, בנוסף ל-2.7 ריבאונדים ו-3 אסיסטים.
באותה עונה נבחר גורדון להשתתף במשחק הרוקיז נגד שחקני השנה-השנייה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר שנערך ביוסטון, וקלע בו 17 נקודות.
באפריל 2006 קלע גורדון תשע שלשות רצופות במשחק בו ניצחה קבוצתו את וושינגטון ויזארדס, והשווה את שיא ה-NBA לניסיונות רצופים מוצלחים משלוש נקודות.
במהלך אותן שנים היה גורדון אחד ממספר שחקנים צעירים בשיקגו, יחד עם קירק היינריך, לואל דנג ואנדרס נוצ'יוני, שהיוו את השחקנים המובילים של הקבוצה ואת השלד העיקרי שלה.
במהלך עונת הפגין גורדון יכולת מרשימה במיוחד שהפכה אותו לאחד מהשחקנים הבולטים בליגה.
במהלך העונה הוא קלע 40 נקודות ומעלה בשני משחקים שהתפרסו על שני שבועיים, במשחקים נגד מיאמי היט ופיניקס סאנס.
במרץ 2007 הוא הגיע לשיא קריירה חדש של 48 נקודות במשחק, שהובילו את קבוצתו למהפך גדול ולניצחון 121-126 על מילווקי באקס לאחר הארכה.
גורדון היה למלך הסלים של שיקגו בולס עונה שנייה ברציפות, וסיים עם ממוצעים של 21.4 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק.
בפלייאוף של אותה עונה סייע גורדון לשיקגו להעפיל לחצי גמר המזרח, שם הפסיד עמה לדטרויט פיסטונס.
על אף שהמשיך להפגין יכולת טובה, בעונת שימש גורדון בעיקר כשחקן העולה מהספסל.
בעונת ביסס גורדון את מעמדו בשיקגו לראשונה כשחקן חמישייה קבוע בקבוצה, כאשר פתח בחמישייה ב-76 מתוך 82 משחקיה.
הוא השיג ממוצעים 20.7 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים, וסייע לשיקגו להעפיל למשחקי הפלייאוף לאחר שנה בה נעדרה מהם.
בדצמבר 2008 עקף גורדון את סקוטי פיפן והפך לשחקן בעל מספר השלשות השני בגובהו בתולדות המועדון.
לאורך תקופתו בשיקגו הוא קלע 770 שלשות בסך הכול.
לאחר אותה עונה עבר גורדון לקבוצת דטרויט פיסטונס, וחתם בה על חוזה לחמש שנים.
גם בדטרויט הוא נועד להיות אחד מקלעי הקבוצה המובילים.
בשנת 2003 השתתף גורדון עם נבחרת ארצות הברית בטורניר הכדורסל של המשחקים הפאן-אמריקאיים.
הנבחרת, שהייתה מורכבת אז משחקני CBA ושחקני מכללות, סיימה במקום הרביעי בטורניר.
באפריל 2008 קיבל גורדון היתר לשחק במדי נבחרת בריטניה בכדורסל וצורף לסגל המורחב של הנבחרת.
גורדון, שרשאי לייצג את בריטניה בשל העובדה שנולד בממלכה, הצטרף בנבחרת הבריטית לחברו לקבוצה לואל דנג, המחזיק בדרכון בריטי.
הוא לא שיחק במשחק רשמי במדי הנבחרת.
בנג'מין סינקלייר "בן" ג'ונסון הוא אתלט עבר קנדי הידוע בעיקר בשל הישגים חסרי תקדים בריצת 100 מטר ב-1987–1988, וכן בשל פסילתו ושלילת הישגיו ב-1989 עקב שימוש בסמים.
ג'ונסון נולד בפלמוס, ג'מייקה והיגר לקנדה ב-1976.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים ג'ונסון במקום 12 בתוצאה של 10.44 שניות ולא העפיל לשלב הגמר.
בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.40 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה ג'ונסון בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.22 שניות, אחרי קרל לואיס (9.99 שניות) וסם גריידי (10.19 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.70 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 37.83 שניות וג'מייקה (38.62 שניות).
בסוף 1984, ביסס ג'ונסון את עצמו כאצן המוביל של קנדה בריצות קצרות וב-22 באוגוסט אותה שנה שיפר את השיא הקנדי ל-10.12 שניות.
באליפות העולם הראשונה באולם שנערכה בפריז, צרפת בינואר 1985 זכה ג'ונסון במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.62 שניות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה (אז ברית המועצות) בשנת 1986 במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.95 שניות, שתי מאיות השנייה משיא העולם של קלווין סמית.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה ג'ונסון במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 9.83 שניות, שיפור של עשירית שנייה, לפני יריבו הגדול קרל לואיס, שהשווה את שיא העולם הקודם (9.93 שניות) וריי סטיוארט מג'מייקה (10.08 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה ג'ונסון נגד האלוף האולימפי מאולימפיאדת לוס אנג'לס, 4 שנים קודם לכן, קרל לואיס.
בן ג'ונסון ניפץ את שיא העולם שלו והעמיד אותו על 9.79 שניות, שיפור של 4 מאיות, ומנגד לואיס סיים שני עם תוצאה של 9.91 שניות.
לאחר יומיים תוצאת בדיקת הסמים של ג'ונסון נמצאה חיובית לשימוש בסטרואיד אנאבולי בשם Stanozolol.
בעקבות הממצאים נלקחה ממנו מידית המדליה האולימפית, נפסלו שיאיו העולמיים, נשללה ממנו מדליית הזהב מאליפות העולם, והוא גורש מהמשחקים האולימפיים.
בתום ההשעייה, ב-1991, ג'ונסון חזר להתחרות ואף הופיע באולימפיאדת ברצלונה ב-1992. הוא העפיל לחצי הגמר, אך לא עלה לגמר לאחר שסיים אחרון במקצה שלו.
ב-1993 נמצא שהוא השתמש בטסטוסטרון, והוא הורחק מפעילות פעם נוספת, הפעם לצמיתות.
ב-1999 הוא הורשה לחזור להתחרות, לאחר שההשעיה נפסלה מסיבות פרוצדורליות, אך איש לא הסכים להתחרות נגדו.
בשנת 1999 ג'ונסון נשכר על ידי שליט לוב, מועמר קדאפי, כדי לשמש מאמן כושר אישי לבנו של קדאפי, שרצה להיות שחקן כדורגל מקצועי.
השיאים העולמיים שלו שנפסלו בשל אמרוץ:
בנימין "בן" דונקלמן היה מהבולטים במתנדבי מח"ל שהגיעו להילחם במלחמת העצמאות ומפקדה השני של חטיבה 7.
בנימין דונקלמן נולד בטורונטו, קנדה, למשפחה יהודית אמידה.
אביו דוד ייסד רשת של חנויות קמעונאיות לבגדי גברים ושימש כנשיא הארגון הציוני בטורונטו.
אמו רוז הייתה נשיאת הדסה.
משחר נעוריו קיבל חינוך ציוני.
בשנת 1931, בגיל 18, נסע לארץ ישראל ועבד במשך שנה בפרדסי השרון כפועל ושומר.
הוא חשב להשתקע בארץ, אך בלחץ הוריו חזר לקנדה לעזור בעסק המשפחתי.
בשנת 1940, בגיל 27, התגייס לצבא הקנדי שלחם לצד הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ועבר קורס קציני חי"ר.
השתתף ב כמפקד פלוגה בדרגת מייג'ור, ובהמשך בקרבות רבים בצרפת ובהולנד עד לתום מלחמת העולם השנייה.
להצעה להמשיך בשירות צבאי כמפקד הגדוד הראשון של רובאי המלך, סירב משום שלא רצה להפוך לאיש צבא מקצועי, אך גם בגלל יחסה של הממשלה הבריטית ליהודים.
הוא חזר לקנדה, ועם פרוץ מלחמת העצמאות נפגש עם קולונל דוד מרכוס ושלמה שמיר ששכנעו אותו לבוא ארצה כמתנדב.
קודם צאתו עסק בארגון גיוס מתנדבים במסגרת מח"ל באזור טורונטו.
בחודש מרץ 1948 הגיע דונקלמן ארצה בדרכון בריטי מזויף, שבא להתגבר על הגבלת כניסתם של יהודים לארץ ישראל על ידי ממשלת המנדט.
הוא נפגש עם דוד בן-גוריון והציע לו להקים יחידת מתנדבים קנדיים במסגרת צה"ל.
בן-גוריון השיב בנימוס כי ישקול את ההצעה ושלח אותו ליגאל ידין שסיפח אותו לחטיבת הראל.
על אף שנתקל בתחילה בחשדנות מצד הפלמ"חניקים, התערה דונקלמן במהירות בחטיבה.
יצחק רבין מינה אותו לקצין מטה לתכנון.
הוא השתתף במבצע הראל ומבצע יבוסי ובהתוויית דרך בורמה.
ב-5 ביולי 1948, לאחר שעסק זמן מה בפיתוח מרגמה כבדה עבור צה"ל, נתמנה על ידי בן-גוריון למפקד חטיבה 7. חטיבה זו הוקמה על ידי שלמה שמיר תוך כדי המלחמה והוטלה מיד לקרבות קשים בחזית לטרון שבהם נגרמו לה אבדות כבדות.
דונקלמן ארגן מחדש את החטיבה והכשיר אותה לקרב.
במבצע דקל היה לחטיבה חלק מכריע בכיבוש נצרת ובהצלחת המבצע.
במבצע חירם נטלה החטיבה חלק חשוב בכיבוש הגליל העליון.
דונקלמן היה אחד החותמים על מסמך הכניעה של נצרת, בשם בנימין בן דוד, והוא מנע את גירוש תושביה, כאשר סירב לבצע את הפקודה לגרש את תושבי העיר, בנימוק שבמסמך הכניעה הוא הבטיח לתושבים שלא יאונה להם כל רע.
לאחר שהפקודה הועברה אליו פעם נוספת, הוא דרש לקבל אותה בכתב.
מכיוון שפקודות מסוג זה לא ניתנו בכתב, הגירוש לא בוצע.
דונקלמן התייחס לפרשה בכתב היד של ספרו "נאמנות כפולה", אך בסופו של דבר שוכנע להשמיט את הקטע מהספר.
הקטע שלא נכלל בספר הגיע לידיו של אורי אבנרי ופורסם בעיתון "העולם הזה".
במאמרו המקיף "כיבוש נצרת: העיר הערבית ששרדה את המלחמה", מביא מוסטפא עבאסי תצלום של הוראה מפורשת למטכ"ל, בכתב ידו ובחתימתו של דוד בן-גוריון, האומרת: אל תרחיקו [= תגרשו] אנשים מנצרת.
עם סיום הקרבות הציע לו בן-גוריון להתמנות לקצין שריון ראשי.
דונקלמן סירב כי רצה לחזור לחיים אזרחיים.
בעת שירותו בחטיבה הכיר את יעל ליפשיץ שהייתה מזכירתו הצבאית של מרדכי מקלף.
בחתונתם שנערכה בנובמבר 1948 השתתפה כל צמרת צה"ל.
דונקלמן החליט להשתקע בארץ ולעסוק בתחומי התעשייה והשיכון אך קשיי הביורוקרטיה הישראלית הביאו אותו להחלטה לחזור לעסקי משפחתו בקנדה עם אשתו הישראלית.
בראשית 1967 הגיש בקשה לרכוש את בנק אלרן ואף זכה במכרז, אולם לבסוף החליט שלא לרכוש את הבנק.
דונקלמן שמר על קשר עם ידידיו בארץ.
בשנת 1973, במלאת 25 שנה לחטיבה 7, הוזמן כאורח כבוד ונשא בגאווה את נס החטיבה.
בשנת 1976 פרסם את ספר זכרונותיו בשם "נאמנות כפולה" (Dual Allegiance).
שם הספר מביע את נאמנותו לקנדה כאזרח קנדי, אבל גם את נאמנותו לעמו היהודי.
בן דונקלמן נפטר בקנדה והותיר אחריו את רעייתו יעל, ארבע בנות ושני בנים.
"גשר בן" בכביש הצפון, העובר מעל נחל שרך, קרוי על שמו.
בן שלום ברננקי הוא כלכלן יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2022, שכיהן כיושב ראש הפדרל ריזרב, הבנק המרכזי האמריקני, בין השנים 2006–2013. כיהן גם כיו"ר מועצת היועצים הכלכליים לנשיא ארצות הברית וחבר דירקטוריון בבנק הפדרלי.
ב-24 באוקטובר 2005 הוא מונה על ידי ג'ורג' בוש הבן להחליף את אלן גרינספן בתפקיד יו"ר הבנק הפדרלי וב-1 בפברואר 2006 הושבע לתפקיד לאחר שמינויו אושר בסנאט ב-31 בינואר.
ברננקי נולד באוגוסטה שבג'ורג'יה, וגדל בעיירה דילון שבדרום קרוליינה.
הוא הבכור מבין שלושה ילדים (יש לו אח ואחות צעירים ממנו).
אביו פיליפ היה רוקח ואמו עדנה הייתה מורה בבית ספר יסודי.
משפחתו הייתה אחת ממספר משפחות יהודיות באזור ונהגה לפקוד את בית הכנסת "אוהב שלום".
בילדותו למד בן עברית מפי אבי אמו, שהיה בעל קורא מקצועי בתורה ומורה לעברית.
אביו ודודו של בן החזיקו וניהלו במשותף בית מרקחת שרכשו מאביהם, שהיגר לארצות הברית מגליציה לאחר מלחמת העולם הראשונה וב-1940 עבר מניו יורק לדילון.
לאחר סיום התיכון, בשנת 1971, החל ברננקי את לימודי התואר הראשון שלו באוניברסיטת הרווארד וב-1975 הוענק לו תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות יתרה, כראשון במחזורו.
ארבע שנים לאחר מכן, ב-1979, הוא סיים את לימודי הדוקטורט שלו ב-MIT בהנחייתו של סטנלי פישר, לימים נגיד בנק ישראל וסגן יושב ראש הבנק הפדרלי.
הוא החל ללמד בבית הספר למנהל עסקים של סטנפורד.
במקביל כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק.
ב-1985 עבר לחוג לכלכלה של פרינסטון, בה כיהן כראש המחלקה מ-1996 ועד שנת 2002. ברננקי כתב שלושה ספרי לימוד במקרו-כלכלה ועוד אחד במיקרו-כלכלה.
הוא נחשב לאחד מחמישים הכלכלנים המצוטטים ביותר לפי דירוגים שונים.
בשנת 2002 עבר לבנק הפדרלי והחל לכהן במועצת הנגידים שלו.
ב-17 בספטמבר 2008, במהלך משבר הסאבפריים (כאשר ברננקי יו"ר הבנק הפדרלי), נתן הבנק הפדרלי ל-AIG הלוואת הצלה בת 85 מיליארד דולר תמורת 79.9% ממניות החברה, כדי למנוע את קריסתה ולשמור על יציבות השווקים.
בכך קיים ברננקי את אמירתו למילטון פרידמן ב-2002, ומנע שפל גדול נוסף.
ברננקי מתעניין מאוד בתקופת השפל הגדול, תקופה שעליה הוא ביסס רבים מאוד ממאמריו.
ביום הולדתו ה-90 של מילטון פרידמן, ב-2002, אף התבטא בבדיחות הדעת ואמר "הרשו לי לנצל מעט את מעמדי כנציג רשמי של הבנק המרכזי של ארצות הברית ולומר למילטון: כן, נכון, אתה צודק, אנחנו (הבנק הפדרלי) אשמים בשפל הגדול, אבל הודות לך - זה לא יקרה שוב".
ב-2002, כאשר מאמרים שונים החלו לדון על דפלציה, הודיע ברננקי בראיון טלוויזיוני כי המדינה היא זו שמדפיסה את הכסף וכי הדרך הפשוטה ביותר להוריד את הדפלציה ולייצב את השוק היא על ידי הדפסת עוד כסף, שתייצר אינפלציה מבוקרת ותמתן את הדפלציה.
באותה ההזדמנות הוא גם התייחס לניסוח של מילטון פרידמן שהתייחס למצב כזה כאל הצנחת כסף מהליקופטר ("helicopter drop") ומאז כונה על ידי מתנגדיו "הליקופטר-בן".
הוא נחשב לפחות נוקשה אידאולוגית מקודמו בתפקיד גרינספן, שהרבה להביע את דעתו גם כאשר הייתה מנוגדת למדיניות הכלכלית שהכתיבו פוליטיקאים, למשל כאשר הביע תמיכה נחרצת בתוכנית קלינטון למלחמה בגירעון וברפורמות המס של בוש.
ברננקי, לעומתו, ענה כי "אין זה מעניינו" כאשר נשאל על מדיניות המיסוי.
בנג'מין ג'ונסון היה מחזאי ומשורר אנגלי מתקופת הרנסאנס האנגלי.
התפרסם במחזותיו הסאטיריים, ביניהם "השועל" ו"האלכימאי", באמנותו המלוטשת ובשיריו הלִירִיים.
נחשב לאחד המוחות הספרותיים המבריקים של הספרות האנגלית.
במאה ה-17 ג'ון דריידן השווה את שייקספיר להומרוס ואת ג'ונסון לוורגיליוס, וצ'ארלס גילדון כינה את ג'ונסון "אבי הקומדיה האנגלית".
משלהי המאה ה-18, ככל שערכו של שייקספיר הלך והתעצם, כן פחת העניין ביצירתו של ג'ונסון.
לדעת ויליאם הזליט, הטרגדיות הרומאיות של ג'ונסון הן פסגת יצירתו.
רוב המבקרים משבחים את הקומדיות הסאטירות שלו, המבקרות בחריפות את החברה האנגלית של זמנו.
לדעת קולרידג', עלילת "האלכימאי" היא אחת משלוש העלילות המושלמות ביותר בתולדות הספרות.
נולד בשנת 1572 בלונדון והיה ממוצא סקוטי.
ג'ונסון למד בבית ספר וסטמינסטר והושפע ממנהלו, המלומד ויליאם קאמדן.
הוא התקבל לאוניברסיטת קיימברידג', אך כעבור שבועות ספורים נאלץ לחזור ללונדון לעזור לאביו החורג בפרנסתו.
שפכטל בידו האחת וספר בידו השנייה, היה משנן שירה במהלך עבודתו בבניין בתים.
כאוטודידקט ג'ונסון היה למלומד קלאסי בעל בקיאות פנומנלית בתרבות הרומית.
בשנת 1597 החל לעבוד כמחזאי.
באותה השנה החל לעבוד גם כשחקן, אך איכותו כשחקן לא ברורה.
על כל פנים, ידוע שלא הצליח בקריירה זו.
התחתן בשנת 1594 בלונדון לאישה שזהותה נותרה מעורפלת.
בתו הבכורה נפטרה כשהייתה בת שלושה חודשים, ובנו הראשון נפטר בהיותו בן שבע.
על מות בנו כתב את השיר הלירי On my First Sonne.
גם בנם השני של הזוג נפטר בגיל צעיר.
בתחילת שלטונו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה (שנת 1603) החל להפגין הערצה פומבית למלך ולאן, נסיכת דנמרק והחל להתקרב לחוגי האליטות.
הוא חיבר מסכות, מעין מחזות ליריים קצרים, שהוצגו בחצר המלכות, ונחשב לגדול מחברי המסכות.
מחזאים רבים העריצו את ג'ונסון והושפעו מיצירתו, והם מכונים "בניו של בן".
הידוע שבהם ריצ'רד ברום שהיה משרתו, מזכירו, עוזרו, ולבסוף מחזאי בזכות עצמו שחיבר קומדיות מצליחות.
לקראת שנות ה-20 של המאה ה-17 ירדה תפוקתו הספרותית של ג'ונסון, אך הוא נשאר ידוע.
בשנים אלו פרחו מחזאים צעירים יותר, דבר שפגע בפופולריות של ג'ונסון.
בנוסף על כל אלה, הוא לקה בשבץ מוחי, אך המשיך לכתוב עד מותו.
ג'ונסון נפטר באוגוסט 1637 ונקבר במנזר וסטמינסטר.
לאחר מותו פורסם ספרו "טימבר, או תגליות", הכולל הערכות ביקורתיות על המשוררים האליזבתנים.
בן ג'ונסון היה ידיד של שייקספיר, ואולי גם יריב אמנותי.
חברת התיאטרון של שייקספיר הציגה מחזות של ג'ונסון, ושייקספיר השתתף, לפחות באחד מהם, כשחקן.
ג'ונסון ביקר את הכתיבה האינטואיטיבית שייקספיר בספרו טימבר: "שיבחוהו שמעולם לא מחק שורה שכתב.
אמרתי: הלוואי שהיה מוחק אלף (שורות)", וגם כתב: "אהבתי את האיש...
הוא היה באמת הגון, ובעל טבע פתוח וחופשי; היה לו דמיון פנטסטי מעולה, רעיונות נועזים, וביטויים עדינים...
היה בו הרבה יותר דברים הראויים לשבח מאשר למחילה".
סיפור על גיגית, קומדיה (1596)
כל איש מחוץ להומור שלו, סאטירה (1599)
הפונדק החדש, או לב קל; קומדיה (1629)
רועה הצאן העצוב, פסטורליה (לא גמור)
בן דור היא השכונה המערבית ביותר בעיר נשר.
השכונה נקראת על שם חיים בן-דור, לוחם פלמ"ח שנהרג במהלך פעולת ההגנה שהתבצעה כתגובה על טבח בתי הזיקוק.
ראשית השכונה ביישוב עולים חדשים בבתי הכפר הערבי חוואסה, לאחר שתושביו עזבוהו באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות.
מאוחר יותר נבנו בתים חדשים, והיישוב, שהמשיך להיקרא זמן מה "חוואסה", התאחד עם תל חנן לתוך המועצה מקומית נשר, שהפכה ברבות הימים לעיר.
מדרומה של בן דור קריית הטכניון, ממזרחה עובר נחל בן-דור אשר מפריד בינה לבין השכונה הוותיקה תל חנן והשכונה החדשה יותר, גבעת עמוס, מצפונה וממערבה תוחם אותה בחלקה העליון הרכס שמעל "מחצבת 4.5", מתקופת המנדט הבריטי, ומצפונה תוחם את השכונה כביש 752.
שכונת אל-חוואצה [צ' המבוטאת ס עמוקה] נוסדה על ידי ממשלת המנדט הבריטי ועיריית חיפה, עבור מהגרים ערבים אשר פונו משכונת ארד אל רמל, היא 'חוף שמן'.
מהגרים רבים שנמשכו לעבודה בחיפה בנו שם שכונה לא חוקית מחומרים ארעיים ולכן נודעה בשם - 'חרת אל-תנק', 'שכונת הפחים'.
תנאי התברואה הקשים והצורך בפינוי השטח לבינוי על פי תוכנית המתאר העירוני דאז, הביאו לפינוי המהגרים לשטח שהוכשר ממערב לבלד א-שייח', היא תל חנן וכיום חלק מנשר.
השכונה נקראה אל - חוואצה בעקבות שמו של ערוץ נחל צר ועמוק שראשיתו בשכונת 'זיו' בנוה שאנן וסופו בנחל קישון.
ב־21 באפריל 1948 השתלטה ה"הגנה" על שכונותיה הערביות של חיפה, בעקבות כך עזבו חלק מתושבי בלד א-שייח' את הכפר.
ב-24 באפריל, ערב ליל הסדר תש"ח, כיתרו כוחות ההגנה את בלד א-שייח' וקראו לתושביו למסור את נשקם.
התושבים מסרו 22 "רובים ישנים", וההגנה השיבה כי תתקוף את הכפר אם לא יועברו לה אמצעי לחימה נוספים.
בבוקר ליל הסדר פתחה ההגנה בירי מרגמות 3 אינץ' ומקלעים, תגבורת בריטית שהגיעה לכפר יעצה לתושבי הכפר לעזוב את המקום, והם עשו זאת מיידית בליווי בריטי.
בעקבותיהם התפנו גם תושבי חוואסה ויאג'ור.
משקיפים בריטיים שנכחו במקום סברו, לפי שיטת ההתקפה והמשא ומתן שהתנהל, כי מטרת ההתקפה הייתה לגרום ליציאת התושבים שנותרו ולכיבוש הכפר.{{הערה|אהרון קמינקר, ''השכונה בצל ארובות העשן, 1978 עמוד 122}} תושבי הכפרים הערבים, כ־5,000 איש, עברו לחיפה וללבנון.
לאחר מלחמת העצמאות בעקבות חקיקת חוק נכסי נפקדים, עברו הבתים והאדמות של הכפרים הערביים לבעלות המדינה, ולניהולה של רשות הפיתוח.
הבתים ביישובים בלד א-שייח' וחוואסה אוכלסו על ידי יהודים.
יישובים אלה לא קיבלו כל מעמד רשמי ונוהלו על ידי מחלקת הקליטה של הסוכנות.{{הערה|יעל בורשטיין, התפתחות שכונת תל חנן תוך החלפת ושינוי מרכיביה הפיזיים והאנושיים, עמוד 17}}
תושביה של השכונה ביקשו להצטרף כשכונה לעיר חיפה אבל משרד הפנים התנגד לכך.
ב-22 ביולי 1952 התקיימו בחירות ביישובים תל חנן, נשר וחוואסה, בעקבותיהן איבדו תל חנן וחוואסה את עצמאותן ואוחדו תחת המועצה המקומית נשר, לימים העיר נשר.
במשך השנים שונה שמה של חוואסה לבן דור.ראשוני העולים שהתיישבו בה היו יהודים בולגרים, שחלקם ישבו בארץ כבר מאמצע שנות הארבעים.
רוב המתיישבים ביישוב התרכזו באזור מצומצם וניהלו מערכת חברתית וקהילתית ערה.
עם תום מלחמת העצמאות הגיע לבן דור גל עולים חדש, רובם ניצולי שואה, שהתיישבו בצריפים הנטושים שנותרו במקום.
אל היישוב לא הגיעה צנרת מים לכן סופקו המים במכוניות כיבוי אש.
כעבור מספר חודשים, אחרי הפגנה סוערת שבמהלכה נחסם הכביש לחיפה כמחאה חוברה השכונה למערכת הולכת מים.
גם מערכת הביוב לא הייתה מוסדרת, והבתים היו מחוברים לבורות ספיגה שלעיתים קרובות עלו על גדותיהם וגרמו לבעיות תברואה.
מועצת נשר בתמיכתה של ההסתדרות חיפה השקיעו סכום של 130,000 ל"י לבניית מערכת ביוב מרכזית ועבודת ניקוז בבן דור ותל חנן.
בנייתה של מערכת זאת הסתיימה בחודש דצמבר 1954. בסיום בניית מערכת הניקוז נערכה חגיגת המונים בבית הקולנוע "קול" בתל חנן.
בשנת 1954 הוקם סניף הדואר הראשון בשכונה.
והשכונה חוברה השכונה למערכת החשמל.
מאחר שרוב הבולגרים שהתיישבו במקום היו עובדי חברת החשמל, חוברה השכונה לחשמל כבר בימיה הראשונים.
בראשית שנות החמישים החל משרד השיכון בבניית פתרונות דיור לעולים, בעיקר יוצאי רומניה ומרוקו.
שיכון הבולגרים נקרא גם "נווה שאנן החדש" ושמו מעיד על אותם הימים, שבהם הגבול המוניציפלי בין נשר לחיפה לא היה ברור ומוחלט, וכך גם שיוכה של השכונה.
העולים החדשים נעזרו לא אחת בוועד נווה שאנן וועד הפועלים של השכונה הוותיקה עד שקמו מסגרות דומות בשכונה עצמה.
בבן דור נוצרה קהילה מגובשת ופעילה כשהמובילים החברתיים היו העולים הבולגרים הוותיקים יותר.
אלו אף הקימו ארגון קהילתי-חברתי שנקרא "חברה קדישא, 'עץ החיים', חברה לגמילות חסדים", שתפקידו היה לארגן אירועים לשם גיוס כסף למטרות מיוחדות כבניית בית הכנסת בשכונה או רכישת ציוד לגן הילדים הראשון.
הארגון פעל לצד ועד הפועלים, מטעמה של ההסתדרות הכללית, שניהל את ענייניה המוניציפליים של השכונה.
בית ההסתדרות היה מרכז הפעילות החברתית בשכונה, ונערכו בו קורסים לעברית, הרצאות, אסיפות שונות וכן אף הוקרן סרט בכל צהרי יום שישי.
גן הילדים הראשון הופעל על ידי ארגון אמהות עובדות של ההסתדרות, שגם הפעיל את "הצרכן", הצרכנייה השיתופית.
על מבנהו הנטוש של בית הספר הערבי ששכן במקום, הוקם בית הספר "גלילות" על שם שנהרג גם הוא במהלך התגובה על טבח בתי הזיקוק.
כשהמבנה הקיים היה צר מלהכיל את כמות התלמידים בשכונה, נבנה המבנה הנוכחי המשמש את בית הספר.
בשנת הלימודים 2021–2022 הועבר בית הספר גלילות לתל חנן למבנה של בית הספר "גבעון" שנסגר.
מבנה בית הספר החל לעבור שיפוץ לפי הנחית משרד החינוך.
תוך כדי השיפוצים התגלה שיש להרוס את המבנה ולבנות מבנה חדש.
בתי השכונה משתרעים משני צידי הכביש המתפתל העולה מדרך בר יהודה (כביש 752) לכוון הטכניון.
בשכונה קיים מרכז קהילתי המכיל בתוכו את בניין המתנ"ס השכונתי, את התחנה לבריאות המשפחה וכן את מוזיאון הווטרנים היהודים ממלחמת העולם השנייה.
במבנה ההסתדרות לשעבר שוכן היום מעון יום לילדים.
מחצבת 4.5 הנקראת על שם הקילומטר ה-4.5 משער נמל חיפה נמצאת מצפונה ומערבה של השכונה.
המחצבה הוקמה בשנת 1929 על ידי חברת תעשיות אבן וסיד ונוהלה על ידי "הנהלת העבודות" שליד מרכז העבודה של ההסתדרות בחיפה.
המחצבה משתרעת על שטח של 250 דונם.
בתי השכונה נושקים לשפת המחצבה.
במשך שנים רבות סבלו תושבי השכונה מהפיצוצים שנעשו במחצבה וזאת עד לסגירתה בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. עיריית נשר באמצעות הקרן לשיקום מחצבות שיקמה את המחצבה בעלות של 20 מיליון ש"ח.
במסגרת השיקום הוסדרו ודופנו קירות המחצבה, נסללו דרכים ונטעו עצים רבים אשר מכסים את שטח המחצבה ואת מדרונותיה.
בוואדי המפריד בין שכונת בן דור לשכונת תל חנן הקימה חברת החשמל טורבינה לייצור חשמל אשר נבנתה בתוך בור ענק להגנה כנגד תקיפות אוויריות.
הטורבינה הייתה אמורה לתת גבוי והיה אם תיפגע מערכת ייצור החשמל הרגילה.
טורבינה זו שהחשמל אשר יוצר על ידה היה יקר כמעט לא הייתה בשימוש ולכן נסגרה.
במבנה שבו הייתה הטורבינה הוקמה מעבדה לבקרת מתח גבוה של חברת חשמל.
בשנת 2000 החל לפעול בשכונה מוזיאון הווטרנים באוגוסט 2022 עבר המוזיאון לשכונת נשר הוותיקה.
והחדרים שבו שכן במוזיאון הועברו לבית הספר היסודי הדתי "כנפי נשרים"
בשנת 2024, במסגרת תוכנית התחדשות עירונית, הוגשה לוועדות התכנון והבנייה מחוז חיפה, תוכנית פינוי בינוי ברחוב מעלה הגיבורים בשכונה.
התוכנית מציעה הריסת 305 יחידות דיור ובנייה מחדש של המתחם שבמסגרתו ייבנו 1,835 יחידות דיור.
בסוף ינואר 2025 פרסם מנהל התכנון - מחוז חיפה את אישור תוכנית ההתחדשות העירוני ברחוב מעלה הגיבורים.
ב־21 בינואר 2025 מינהל התכנון החליט להפקיד את התוכנית אותו הגדיר: "אחד הפרויקטים הגדולים להתחדשות עירונית בעיר".
התוכנית כוללת בניית 1860 יחידות דיור התוכנית, בשטח של 98 דונם ב-13 מגדלי מגורים בני 32 קומות.
התוכנית כולל גם גני ילדים, מעונות יום ובניית שטחי תעסוקה ומסחר וכן פארק לשימוש הציבור בשטח של 13 דונם.
עיריית נשר הודיעה שהיא מתנגדת לתוכנית הזאת וכי לא תאפשר להוציא עבורה היתרי בנייה.
וכי העירייה בוחנת הגשת ערער על ההחלטה
על איש הפלמ"ח חיים בן-דור
חיים בן-דור, 1924–1948, היה בנו של העיתונאי יצחק בן-דור.
למד בירושלים ביגור ובגבעת השלושה.
הצטרף לפלמ"ח בשנת 1942, ומיד לאחר כך התגייס לצבא הבריטי.
בשנת 1946 שב לשרת בפלמ"ח.
בפעולת התגמול של הפלמ"ח, לאחר הטבח בבתי-הזיקוק, הוא נהרג ב-1 בינואר 1948 בקרב על בלד א-שייח' - לימים נקראה שכונת בן-דור על שמו.
בעזבונו כמה סיפורים שלא נדפסו.
סרט על חייו ומותו של חיים בן-דור, איש הפלמ"ח, נמצא בארכיון הפלמ"ח.
הלל כתב את הקינה "לנשמת רע" על פי מוטיב המת החי לזכרו של ידידו הקרוב, חיים בן-דור.
הקינה כונסה לראשונה בספרו הראשון של ע.
הלל "ארץ הצהריים", 1949 ושבה וכונסה בקבצים ואנתולוגיות שונות, לאחרונה ב"כל שירי ע.
בן "סון" ג'ונסון הבן היה שחקן קולנוע אמריקני.
ג'ונסון זכה בפרס באפט"א, פרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1971 על הופעתו בסרט "הצגת הקולנוע האחרונה".
ג'ונסון נולד לבן ג'ונסון האב ואולי סוזן ג'ונסון בעיירה פורקר שבאוקלהומה בשמורת אינדיאנים אסג'.
בהיותו נער נהג ללכת עם אביו החוואי למופעי רודיאו, שם התפרסם לפני שפנה לקולנוע.
זכה באליפות העולם לקבוצות רודיאו בשנת 1953 ונכנס להיכל התהילה של הענף ב-1973.
התחתן ב-1941 עם קרול איליין ג'ונס, הם היו נשואים במשך 53 שנים עד לפטירתה בשנת 1994, לזוג לא נולדו ילדים.
ג'ונסון נפטר בשנת 1996 בגיל 77 מהתקף לב בעת שהיה בדרכו לבקר את אמו בת ה-96 בעיר מסה.
נקבר לצד אשתו קרול ג'ונס בבית הקברות המרכזי בעיר פאווהוסקה שבאוקלהומה.
על שמו של ג'ונסון נחנך כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ובשנת 1982 שמו של השחקן נכנס להיכל התהילה של אנשי המערבונים הגדולים בכל הזמנים.
החל את דרכו בתעשיית הסרטים בראשית שנות ה-40 בסרטו של הווארד יוז "The Outlaw".