tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לומדות בו 12 כיתות לימוד, לתלמידי ז–יב.
בכל כיתה 8 תלמידים בממוצע ובסה"כ 95 תלמידים.
בית הספר מיועד לתלמידים לקויי למידה.
רוב, תלמידים מגיעים לבית הספר לאחר שנשרו ממסגרות חינוך רגילות בעקבות קשיים לימודיים או קשיי השתלבות ובעיות התנהגות.
שיטת הלימוד בבית ספר ייחודית ומשלבת לימודים עיוניים עם מגמות מעשיות מגוונות כדוגמת טבחות, מכונאות רכב, ספרות ועוד.
עם זאת, בבית הספר נלמדים כל המקצועות העיוניים כנדרש בבתי ספר רגילים.
במסגרת ההכנה לחיים עצמאיים ומועילים לחברה, מפעילים בבית הספר מיתרים סדנאות מקצועיות, כגון: נגרות, מסגרות, אופנה, טבחות ואירוח, ספרות, כוח עזר בגנים וצילום.
בסוף כיתה י"ב נגשים, רוב התלמידי בית הספר, לבחינות גמר של משרד החינוך וחלק מהם נבחן ב-2–7 יחידות לימוד של החינוך הטכנולוגי וזוכה לתעודת גמר.
קריית חינוך "בני עקיבא" הראל
קריית החינוך הראל שייכת לזרם הציונות הדתית הממלכתי-דתי ושוכנת ברחוב עין גדי 16, הוקמה בשנת תש"ס (1999) ולומדים בה כ-380 תלמידים.
הקריה כוללת חטיבה ותיכון ומנוהלת על ידי דוידי בן זמרה.
ראש הישיבה הוא הרב שאול פיינה.
קריית החינוך ישנם שלושה מסלולים אשר מאפשרים לתת מענה לכל תלמיד:
1. אמ"ת: מיועד לתלמידים מצייטנים בדגש על המדעים המדויקים: מדעי המחשב, פיזיקה וביולוגיה.
2. ישיבה: תלמידי הישיבה נפגשים עם העולם התורני ועוסקים בפעילות חברתית.
3. מט"ע: מיועד לתלמידים המעוניינים ללמוד במסלול הטכנולוגי.
למרות הימצאות הקריה בשטח השכונה ג'סי כהן אזור הרישום אליה כולל בעיקר את שכונת נאות רחל.
מאחר שבחולון אין מסגרת על תיכונית ברוח דומה בית הספר קולט תלמידים מבית הספר ישורון שהוא בית ספר ממלכתי דתי בו לומדים בנים ובנות יחד.
ממשיכים בוגרי בית הספר לאולפנת 'יבנה' לבנות או לישיבה התיכונית 'הראל' לבנים הנחשבות למסגרות מחמירות יותר מבחינה דתית.
תלמוד תורה מפי עוללים – עטרת ראובן
ת"ת מפי עוללים בחולון שוכן ברחוב שיבת ציון 1 ומשתייך למגזר החרדי, נוסד בשנת 1993 והיה ממוקם בשכונת תל גיבורים בעיר עד לשנת 2008, כיום פועל תחת השם "עטרת ראובן", בהנהלת שימי שמעון צדוק שהיה מורה זוטר במבנה הקודם.
לומדות בו 8 כיתות לימוד, לתלמידי א–ח.
בכל כיתה 27 תלמידים בממוצע.
תלמוד התורה בחסות מעיין החינוך התורני ובבעלות משפחת אליעזרוב, שעל שמו של אביהם ראובן קרוי המוסד כיום.
בשכונה פועל המרכזי הקהילתי לזרוס.
את השכונה מייצגת קבוצת הכדורגל "א.ס לזרוס מור חולון", המשחקת (נכון ל-2020) בליגה ג'.
הקבוצה הוקמה בסוף שנות ה-60 בשם "לזרוס חולון" (על שם המרכזי הקהילתי לזרוס בו נמצא המגרש שלה).
בעונת 9–1978 העפילה הקבוצה לליגה א'.
בעונה שאחר כך נאבקה על העלייה לליגה הארצית (אז הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל).
בסיום עונת 99/2000 התפרקה הקבוצה עקב חובות כבדים, למרות שבאותה עונה סיימה במקום הרביעי בליגה א.
יושב ראש ושחקן הקבוצה דדה אלגרבלי, יזם ניסיון שלא צלח לאיחוד כל קבוצות הכדורגל בחולון.
עונה לאחר מכן ייסד את "א.ס.
מגרש לזרוס שימש את הקבוצה החדשה ובהמשך שונה שם הקבוצה ל"א.ס לזרוס חולון".
בשנת 2010 נרצח בנו של דדה אלגרבלי, מור אלגרבלי, שגם היה שחקן הקבוצה, ומאז הקבוצה קרויה על שמו "א.ס לזרוס מור חולון".
בשנת 2012 הועבר אל השכונה המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית.
בשנת 2016 הוקם במרכז "מוזיאון ג'סי כהן השלם", העוסק בהיסטוריה ובהווה השכונה ובו יוצגו עבודות אמנות, חומרים תיעודיים שנתרמו על ידי התושבים, מסמכים ארכיוניים, צילומים וקטעי וידאו.
בשנת 2014 צפה שוב בעיית האלימות בשכונה ובעיית האלימות בין בני נוער בפרט, עם התרחשות מקרה רצח של ילד בן 14 בשם יוסף זוהר בסמוך למרכז המסחרי בשכונה, ברחוב התנאים, ככל הנראה עקב ויכוח על אופניים.
נער כבן 17 נעצר כיומיים וחצי לאחר המקרה והוגש נגדו כתב אישום כחודש לאחר מכן.חצי שנה לאחר מכן הורשע על פי הודאתו בהריגה באמצעות סכין, במסגרת הסדר טיעון שבו הופחתה העבירה מרצח להריגה.
סנגורו של הקטין, עורך הדין קובי בן שעיה, שכנע את בית המשפט המחוזי בתל אביב, בשבתו כבית משפט לנוער, כי קיימים קשיים ראייתיים להוכיח שהייתה כוונה לגרום למותו של זוהר.
הפרקליטות הודיעה כי תדרוש עונש של עשר וחצי שנות מאסר, ופיצוי כספי גבוה למשפחה.
ג'סי וילקוקס סמית הייתה מאיירת אמריקאית בתקופת הזהב של האיור האמריקני.
היא תרמה לספרים ומגזינים במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים.
היא איירה כשישים ספרים, ביניהם אמא אווזה ונשים קטנות.
ג'סי וילקוקס סמית נולדה ב־6 בספטמבר 1863 בפילדלפיה, פנסילבניה.
היא הייתה הילדה הצעירה ביותר שנולדה לצ'ארלס הנרי סמית, מתווך השקעות, וקתרין דויט וילקוקס סמית.
ג'סי למדה בבתי ספר יסודיים פרטיים.
בגיל שש עשרה נשלחה לסינסינטי, אוהיו לגור עם בני דודיהם ולסיים את השכלתה.
היא הוכשרה להיות מורה ולימדה בגן ילדים בשנת 1883. עם זאת, סמית גילתה כי הדרישות הגופניות של עבודה עם ילדים היו מאומצות מדי עבורה.
בגלל בעיות גב, היא התקשתה להתכופף להרים אותם.
היא שוכנעה להשתתף בשיעורי האמנות והבינה שיש לה כישרון לרישום.
בשנת 1884 או 1885, סמית למדה בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה (קולג' מור לאמנות ועיצוב) ובשנת 1885 למדה באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה, אצל הצייר תומאס אייקינס ותומאס פולוק אנשוץ.
שם סמית החלה להשתמש בצילום כמשאב באיוריה.
אף על פי שההתנהגותו של אייקינס הייתה יכולה להיות קשה, במיוחד עם סטודנטיות, הוא הפך לאחד המשפיעים העיקריים עליה.
במאי 1888, בעוד סמית הייתה עדיין באקדמיה בפנסילבניה, האיור שלה "שלוש נערות קטנות" פורסם במגזין סנט ניקולס.
האיורים היו מסלול אמנותי מרכזי שבו נשים יכלו להתפרנס באותה תקופה.
יצירת איורים לספרי ילדים או לספרי משפחה נחשב לקריירה מתאימה לאמניות, מכיוון שהיא הושפעה מאינסטינקטים אימהיים, כמו גם מהאפליה המגדרית האופיינית לאותם ימים.
האיור הפך לנפוץ, הן בגלל שיפור תהליכי הדפסת הצבעים והן בגלל התחייה באנגליה של עיצוב ספרים.
סמית סיימה את לימודיה בפילדלפיה ביוני 1888. באותה שנה היא התקבלה לעבודה במחלקת הפרסום של המגזין הראשון לנשים.
תחום האחריות של סמית היה לסיים את הסקיצות הגסות, ולהכין פרסומות במגזין.
בתפקיד זה היא איירה ספר שירה חדש: חרוזים ומקצבים לנערים ונערות מקוטב לקוטב (1892) מאת מרי ויילי סטאבר.
במהלך תקופתה במגזין לנשים, סמית נרשמה בשנת 1894 לשיעורים שלימד האוורד פייל במכון דרקסל, (אוניברסיטת דרקסל).
פייל דחף אמניות רבות מדורה של סמית להילחם על זכותן לעבוד עבור בבתי ההוצאה הגדולים.
הוא עבד מקרוב במיוחד עם אמנים רבים שראה כ"מחוננים".
היא למדה אצל פייל עד שנת 1897.
בזמן שלמדה בדרקסל, פגשה סמית את אליזבת שיפן גרין וויולט אוקלי, שהיה להן כישרון דומה ואינטרסים הדדיים.
הן פיתחו ידידות לכל החיים.
האמניות האלה חלקו סטודיו ברחוב הערמונים בפילדלפיה.
המורה שלהם האוורד פייל עזר למצוא להן את העבודה הראשונה של איור ספרים.
בסוף המאה ה-19, הקריירה של סמית פרחה.
היא איירה מספר ספרים, יצרה עבור כתבי-עת וכן הפיקה פרסומות.
היא זכתה בפרס על האיור "רחיצת ילדים".
גרין, סמית ואוקלי נודעו בכינוי "בנות הורד האדום" של שם פונדק "הורד האדום" בוילנובה, פנסילבניה, שם חיו ועבדו יחד במשך ארבע שנים החל בראשית המאה העשרים.
הן חכרו את הפונדק, ואליהן הצטרפה אמה של אוקלי, הוריה של גרין והנרייטה קוזנס, שניהלה את הגנים והפונדק.
אליס קרטר כתבה ספר על הנשים בכותרת "בנות הוורד האדום: סיפור של אמנות ואהבה", לתערוכה של עבודותיה במוזיאון נורמן רוקוול.
מנהלת המוזיאון לורי נורטון מופט אמרה עליהן, "הנשים הללו נחשבו לאמניות המשפיעות ביותר על חיי הבית האמריקאי בראשית המאה העשרים.
התמונות הפואטיות והאידיאליזציה שלהן באיורים, עדיין שולטות כארכיטיפים של אימהות וילדות לאורך המאה העשרים."
סמית הציגה באותה שנה באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה וזכתה בפרס.
כאשר הפסידו האמניות את המשך חוזה השכירות בפונדק בשנת 1904, שופץ עבורן בית בווסט מאונט איירי בפילדלפיה על ידי יום פרנק מיילס.
הן קראו לביתן ולמקום העבודה המשותף החדש שלהן בשם "קוגלה", שנשאב מראשי התיבות של שמות המשפחה שלהן ושל חברתה לחדר של סמית, הנרייטה קוזנס.
סמית הייתה שייכת לתנועה "אשה חדשה", בה האמניות היוו גורם חשוב בהפצת מסריהן ודרישתן לשוויון ושינוי מעמדן בחברה הגברית.
ככל שנכנסו יותר נשים לקהילה האמנותית, שכרו המו"לים נשים כדי ליצור איורים המתארים את העולם מנקודות מבט של נשים.
זאת בציפייה להגדיל את תפוצת המגזינים והספרים, שנשים היו עיקר קהל היעד שלהם באותה תקופה.
מאיירות מצליחות נוספות היו ג'ני אוגוסטה בראונסקום, רוז אוניל, אליזבת שיפן גרין וויולט אוקלי.
סמית העדיפה ליצור איורים לכריכות ולסיפורים, וכן איירה פרסומות שנשאו את חתימתה.
על פי המוזיאון הלאומי לאיור אמריקני, סמית נחשבת על ידי רבים כ"המאיירת הגדולה ביותר של ספרי ילדים", ויצירתה הושוותה לזו של מארי קאסאט בגלל התיאור האהוב עליה של ילדים.
סמית הייתה חברה ב"מועדון הפלסטיק" של פילדלפיה (נוסד בשנת 1897), ארגון שהוקם במטרה לקדם את "אמנות למען האמנות".
חברים נוספים כללו את אלנור אבוט, ויולט אוקלי ואליזבת שיפן גרין.
קבוצת הנשים שהקימה את הארגון היו סטודנטיות של האוורד פייל.
הוא הוקם כדי לספק אמצעים לעידוד הדדי באופן מקצועי וליצור הזדמנויות למכור את עבודותיהן.
בשנת 1903, חברת המאיירים בחרה בפלורנס סקובל שין ואליזבת שיפן גרין כחברות הראשונות שלה.
סמית, אוקלי ומאי וילסון פרסטון הפכו לחברים בשנה שלאחר מכן.
הם היו חברים מקורבים עד 1920, אז קיבלו חברות מלאה בארגון.
על פי מאמר שהודפס בניו יורק טיימס בשנת 1910, הרוויחה סמית 12,000 דולר ארצות הברית (329,271 $ נוכחיים) לשנה הפכה לפופולרית כמו כוכב מדיה.
סמית הייתה ידועה במיוחד בזכות האיורים שלה וכרזות הפרסום של ילדים ונשים, שפנו למיליוני אנשים.
במהלך השנים הבאות היא המשיכה ליצור איורים למגזינים, כולל סדרה של איורים "לאמא אווזה" שהודפסו במגזין.
אלה נעשו בשחור לבן עד אמצע שנת 1914 כאשר החלו להיות מודפסים בצבע.
האיורים שלה שוחזרו בספר "אמא אווזה".
הביוגרף אדוארד נודלמן כתב, "איור הכריכה לספר זה, בו נראים שני ילדים השוכנים תחת כנפיו של אמא אווזה, הוא אחת התמונות הכי נעימות וחמות של סמית.
השלווה המוצגת בתנוחת ובביטוי של הילדים, יחד עם הדאגה החומרית של אמא אווזה, מעידה על גאונותה של סמית." לסמית היה כשרון לצייר ילדים, תוך שימוש משכנע בחלב, ועוגיות כדי להשיג מודל של ילדים רגועים.
במאמר שלה באוקטובר 1917 כתבה כי "ילד תמיד יסתכל ישירות על כל מי שמספר סיפור, אז בזמן שאני מציירת אני מספרת סיפורים יפים."
היא קיבלה את תפקיד ציור השער המודפס של כתב העת Good Housekeeping מדצמבר 1917 עד אפריל 1933, והפכה לאמנית עם הטווח הארוך ביותר של עיצוב עטיפות מגזינים מאוירים.
היא יצרה בסך הכל 184 איורים של סצנות משפחתיות עבור המגזין.
המגזין אמר עליה, "אין ספק שאף אמן אחר אינו כשיר להבין אותנו, ולעשות עבורנו תמונות שאנחנו כמגזין שואפים אליהן."
היא הייתה אחת המאיירות בעלות השכר הגבוה ביותר באותה תקופה, והרוויחה מעל 1,500 $ לכל כריכה.
סמית יצרה גם איורים לקודאק ופרוקטר אנד גמבל במהלך הקריירה שלה.
היא הכינה איורים למגזיני קולייר ולספריו של צ'ארלס דיקנס, כמו "טייני טים", ו"דוד קופרפילד".
סמית המשיכה ליצור איורים לאורך כל חייה, וגם הגדילה את מספר הדיוקנאות שציירה החל משנת 1925. היא מינפה טכניקה שלמדה מאייקינס בשנים מאוחרות יותר.
היא השתמשה בצילום ככלי עזר בעת יצירת דיוקנאות.
הסגנון של סמית השתנה במהלך חייה.
בתחילת הקריירה שלה היא השתמשה בגבולות כהים כדי לתאר חפצים ואנשים צבעוניים בהירים.
בעבודות מאוחרות היא ריככה את הקווים והצבעים עד שכמעט הם נעלמו.
סמית עבדה בטכניקה מעורבת: שמן, צבעי מים, פסטלים, גואש, פחם, כל מה שהיא הרגישה שנתן את האפקט הרצוי לה.
לעיתים קרובות היא כיסתה צבעי שמן על פחם, בנייר שמרקמו הוסיף אלמנט חשוב ליצירה.
השימוש בצבע שלה הושפע מציירי האימפרסיוניזם הצרפתי.
עיקר עבודתה של סמית עוסקת בילדים ואהבה אימהית.
סמית ניסתה כל הזמן ניסתה לשחזר את דימוי האהבה שהייתה נחוצה לה בילדותה.
סמית העדיפה להשתמש בילדים רגילים במקום בשחקנים ילדים, מכיוון שהיא מצאה שלילדים מקצועיים אין את אותה נשמה, או רצון לחקור, בהשוואה לילדים חובבים.
היא הייתה מזמינה את חברותיה לבקר, ולראות את ילדיהם משחקים, כדי להשתמש בהם כהשראתה.
אף על פי שמעולם לא היה חובבת טיולים, סמית הסכימה לסייר באירופה בשנת 1933 עם איזבל קראודר, שהייתה אחייניתה של הנרייטה קוזנס.
לאחר מכן מתה ג'סי סמית בשנתה בביתה בקוגשיל בשנת 1935, בגיל 71.
בשנת 1936 קיימה האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה תערוכה רטרוספקטיבית לכבוד יצירותיה.
בשנת 1991, סמית הפכה לאישה השנייה שנכנסה להיכל התהילה של אגודת המאיירים.
לוריין פוקס (1979) הייתה האישה הראשונה.
בקבוצה הקטנה של נשים שנחשפו, שלוש היו "בנות הוורד האדום": ג'סי וילקוקס סמית, אליזבת שיפן גרין (1994) ויולט אוקלי (1996).
סמית הורישה 14 עבודות מקוריות לאוסף "הקבינט של האיור האמריקני" של ספריית הקונגרס כדי לתעד את תור הזהב של האיור (1880–1920).
העיתונים של סמית מופקדים באוסף הארכיונים לאמנות אמריקאית במכון סמיתסוניאן.
בובי וויין פירסון (18 באוגוסט 1930 - 5 בדצמבר 1979), המכונה ג'סי פירסון, היה שחקן אמריקאי, זמר, במאי וסופר.
לאחר שהוציא שני סינגלים בחברת תקליטי דקה בהצלחה מועטה, שמע את פירסון המלחין צ'ארלס סטרוז, שהמליץ עליו לסיבוב ההופעות הלאומי של המחזמר "ביי ביי בירדי".
כאשר דיק גוטייה, השחקן המקורי המגלם את קונרד בירדי, חלה.
פירסון קיבל את תפקיד שהוא מקבל השראה לביצוע התפקיד מאליל הרוק אלביס פרסלי.
הוא שיחק באותו תפקיד בגרסת הסרט משנת 1963, ביי ביי בירדי.
לאחר מכן הופיע בקומדיה של גלן פורד Advance to the Rear (1964. מכיוון שלא היו לו יותר הצעות לתפקידים בקולנוע, הוא פנה לטלוויזיה והופיע בתוכניות כמו בוננזה, המופע של אנדי גריפית', הצי של מקייל והבוורלי הילבילים.
בשנות השבעים היה פירסון המספר בסרט "נורסמן" (1978), סאגה ויקינגית בכיכובם של לי מייג'ורס וקורנל ויילד.
ומדיטציה בתהילים, גם הם משנת 1976.
בתחילת 1970, בסרט "The Mezcla Man", אחד הפרקים האחרונים של סדרת הטלוויזיה בימי עמק המוות.
כשאובחן פירסון כחולה סרטן, הוא עבר למונרו, לואיזיאנה, כדי להיות ליד אמו ומת שם ב -5 בדצמבר 1979, בן 49.
ג'סיקה לואיז נלסון היא זמרת בריטית, הייתה חברה בלהקת ליטל מיקס.
ג'סיקה לואיז נלסון, נולדה ב-14 ביוני 1991. היא גדלה ברומפורד שבמזרח לונדון להורים ג'ון נלסון, איש עסקים, וג'ניס וייט, קצינת שירות קהילתי במשטרה.
הוריה נפרדו כשהייתה בת חמש.
היא הצעירה השנייה מבין ארבעה ילדים; אחותה הגדולה ג'ייד, אחיה הגדול יותר ג'ונתן ואחיה הצעיר ביותר ג'וזף.
נלסון למדה בבית הספר הקהילתי ג'ו ריצ'רדסון ובמכללת האמנויות ואמנויות קרוס אבס (בהורנצ'רץ', לונדון).
היא למדה גם בבתי הספר לתיאטרון סילביה יאנג ואיבון רודוס.
אחת מחברותיה לכיתה בבית הספר הייתה ריטה אורה.
לפני האודישן שלה באקס פקטור עבדה נלסון כברמנית בדגנהאם.
נלסון הייתה חברה בלהקת הבנות המצליחה ליטל מיקס, אשר הוקמה בשנת 2011 על ידי קלי רולנד במסגרת העונה השמינית של התוכנית הבריטית "אקס פקטור" וזכתה בה במקום הראשון.
ב-15 במאי 2025 נלסון הביאה לעולם תאומות שנולדו מוקדם, בשבוע 31 להריון.
הלידה התרחשה לאחר שנלסון עברה ניתוח חירום מציל חיים.
באודישן הראשון שלה ביצעה את השיר "Bust Your Windows" מאת ג'זמין סאליבן.
מאז שהצטרפה ליטל מיקס, היא התמודדה עם בריונות ברשת והתקשתה להתמודד במהלך תקופתה ב"אקס פקטור".
נלסון ופרי אדוארדס הוכנסו ללהקה בשם "פו פאס" ואילו ג'ייד ת'ירלוול ולי-אן פינוק הוכנסו לקבוצה בשם "אוריון".
שתי הלהקות, נמוגו כלא היו ולא המשיכו לשלבים הבאים.
מאוחר יותר, התקבלה החלטה להחזיר את הארבע להקים להקה חדשה, שהצליחה להתקדם לשלבים הבאים.
ב-28 באוקטובר 2011 הוכרז כי שמה החדש של הלהקה יהיה ליטל מיקס.
בשנת 2015 יצא השיר "Pretty Girls" של בריטני ספירס ואיגי אזליה.
נלסון ושאר חברות ליטל מיקס היו שותפות מלאות לכתיבה שלו והן קיבלו על כך את הקרדיט.
השיר התמקם בין 30 המובילים באוסטרליה, מצעד הוט 100 וצרפת, בקנדה ובריטניה התמקם השיר במקום 16. אזליה ציינה בדף הטוויטר שלה שהשיר יכול היה להפוך ללהיט גדול ולא הצליח כמצופה בשל קידומה המועט של ספירס, מה שהוביל בהמשך לתגובתה של ספירס ולריבוי השמועות אודות הידרדרות היחסים בין השתיים.
ב-14 בדצמבר 2020 הוכרז בעמוד האינסטגרם של הלהקה על החלטתה של נלסון לעזוב את ההרכב.
ב-8 באוקטובר 2021 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Boyz" בשיתוף פעולה עם ניקי מינאז'
ב-14 באפריל 2023, הוציאה את הסינגל "Bad Thing".
ג'סי מונרו דונלדסון היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1947–1953 בממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
דונלדסון היה המנהל הכללי הראשון של הדואר שהחל את הקריירה שלו כדוור.
ג'סי דונלדסון נולד בשלביוויל, אילינוי.
הוא היה בנם של מוזס מרטין דונלדסון, סוחר ומנהל הדואר המקומי, ושל רעייתו, אמנדה סאלאת'ה ליטל.
דונלדסון היה מתודיסט באמונתו והיה חבר בבונים החופשיים.
ב-1911 הוא נשא לאישה את נל פרן גרייביל, יחד הם הביאו לעולם שלושה ילדים.
דונלדסון החל את הקריירה שלו במחלקת הדואר ב-1908 כאחד משלושת הדוורים של שלביוויל.
לאחר מכן הוא התקדם בסולם התפקידים במחלקה.
ב-16 בדצמבר 1947 מונה דונלדסון על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, בעקבות התפטרותו של רוברט האנגן.
בתפקיד זה הוא כיהן עד תום נשיאותו של טרומן בינואר 1953. במהלך תקופה זו הוא יזם תהליכי מודרניזציה במחלקת הדואר.
הוא דאג להנפקת בול הדואר בעריך של 3 סנט לכבודן של "אמהות כוכב הזהב" (Gold Star Mothers), האמהות שאיבדו את יקיריהן במלחמה, במיוחד אמם של האחים סאליבן.
ג'סי דונלדסון נפטר בקנזס סיטי, מיזורי ב-25 במרץ 1970 ונטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
ג'סי לי סופר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.
ג'סי לי נולד בעיר אוסינג, ניו יורק שבארצות הברית, לאב יהודי ממוצא אשכנזי, ולאם נוצרייה ממוצא צרפתי, גרמני, אנגלי ואירי.
אביו הוא סטנלי סופר ואמו היא ג'ין (לבית ברונינג).
הוא התחנך בבית הספר פרדריק גאן, וסיים את לימודיו בשנת 2003. הוא שיחק כדורגל, בקבוצה הבית ספרית.
סופר למד באוניברסיטת ניו יורק (NYU).
קריירת המשחק של סופר החלה בגיל שש, כששיחק בפרסומת לדגנים של קיקס.
בשנת 1993, ביותו בן שמונה, ערך את הופעת הבכורה שלו עם ג'ון גודמן וקת'י מוריארטי בקומדיה "הצגה יומית".
בשנת 1994 השתתף סופר בתפקיד פרסיוול בדרמה "מעבר בטוח".
בשנת 1995 השתתף סופר בתפקיד בובי בריידי בסרט הקומדיה "חבורת בריידי" ובסרט ההמשך "A Very Brady Sequel" כעבור שנה.
בשנת 1998 לוהק בתפקיד טיילור דונובן לצדן של התאומות-השחקניות מרי קייט ואשלי אולסן בסיטקום "טובות השתיים", של רשת ABC האמריקנית.
הוא גילם את מקס ניקרסון בסדרת אופרת הסבון "Guiding Light" בשנת 1999. אולם לאחר כחצי שנה בתפקיד זה, סופר עזב אותו על-מנת להתרכז בלימודיו.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, חזר סופר לקריירת הטלוויזיה שלו.
בשנת 2004 הוא גילם את וויל מונסון בסדרת אופרת הסבון של רשת CBS האמריקנית "כשהעולם מסתובב".
הוא שיחק בסדרה עד 4 באפריל 2008. החל משנת 2008 הוא היה מועמד 3 פעמים לפרס אמי לבידור בשעות היום ל"שחקן הצעיר המצטיין בסדרת דרמה" על תפקיד זה, וכן מועמד לפרס אופרה דייג'סט עבור השחקן הראשי הצעיר המצטיין לשנת 2005.
בשנת 2007 חזר סופר לקריירה הקולנועית שלו וכיכב יחד עם קרלי שרדר בדרמת הספורט "גרייסי" של הבמאי דייוויס גוגנהיים, המבוסס על סיפור אמיתי.
ביולי 2010 חזר סופר לגלם את וויל מונסן באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב".
בזמן משחקו בסדרה "כשהעולם מסתובב", הוא לוהק גם לפרק של "חוק וסדר: מדור מיוחד" של המפיק דיק וולף.
עם זאת, הוא לא הצליח להצטלם לסדרה בשל התחייבויות קודמות.
בשנת 2011 שיחק במותחן הפעולה והמדע-בדיוני הדיסטופי "עולם הזמן".
מאז הוא שיחק במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כגון "CSI: מיאמי", "המנטליסט" ו-"Rizzoli &amp; Isles".
בשנת 2012 הוא כיכב יחד עם ג'ורדנה ספירו בדרמה הרפואית של פוקס קצרה "הרופא ההמון" בתפקיד נייט דבלין, אחיו הרחוב של ד"ר גרייס דוולין (ספירו).
מאוחר יותר באותה שנה, הוא השתתף בתפקיד טראוויס אלכסנדר בסרט המקורי "ג'ודי אריאס: הסוד הקטן והמלוכלך".
ביוני 2013 דווח כי סופר הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הדרמה של רשת NBC האמריקנית - "שיקגו PD", בתפקיד הבלש ג'יי הלסטד, ובתפקיד אורח בסדרת-האם "שיקגו FIRE", מבית זיכיון "וואן-שיקגו".
הוא החל לשחק בעונה השנייה של "שיקגו Fire".
פרק הבכורה של "שיקגו PD" שודרה ב־8 בינואר 2014. ב־19 במרץ 2014, רשת NBC חידשה את הסדרה לעונה שנייה.
רשת NBC הודיעה רשמית כי העונה השנייה תעלה בבכורה ב־24 בספטמבר 2014. דווח כי סופר עושה פעלולים משלו בסדרה, ולא נזקק לפעלולן.
לקראת עלייתה של העונה העשירית של הסדרה, פורסם במגזין חדשות הבידור האמריקאי "Variety", כי לאחר כ-10 שנות עשייה כאחד משחקני הקאסט המקוריים של הזיכיון, סופר החליט לעזוב את הסדרה.
אם כי, דווח כי סופר יחזור לגלם בסדרה לקראת עונתה העשירית, ועזיבת דמותו תתרחש ככל הנראה במהלך חלקה הראשון של עונה הזו.
ב־24 בספטמבר 2014, הופיע סופר בבכורת עונתה השנייה של סדרת הרשת "Talking Marriage with Ryan Bailey".
בנוסף באותה שנה, הוא הצטרף לסדרת דרמת הפשע "FBI: אינטרנשיונל" בעונתה הרביעית בתפקיד ווסלי מיטשל, המפקד החדש של היחידה המוטסת.
היה בזוגיות של כשנתיים וחצי עם עמיתתו לסדרה "שיקגו PD" השחקנית סופיה בוש, בין מאי 2014 לבין נובמבר 2016.
דווח שהיה גם בקשר זוגי עם שחקנית "שיקגו MED" טורי דה ויטו, לאחר שהיו יחדיו כבר במשך כשנה קודם-לכן, כשוויטו אישרה זאת באוגוסט 2018. אם כי דווח שהזוג נפרד במהלך חודש מאי 2019.
שנהסרטתפקיד הערות 1993הצגה יומית דניס לומיסThe Silent Alarm ילד סרט קצר 1994 מעבר בטוח פרסיבל, בן 9 ו-10 1995חבורת בריידי בובי בריידי 1996A Very Brady Sequel בובי בריידי 2007 גרייסי ג'וני ביון 2011 עולם הזמן ווב
שנה כותרת תפקיד הערות 1995 כנפיים בובי בריידי פרק: "בית למות" (מופיע בשם ג'סי לי)From the Mixed-Up Files of Mrs.
מועמד לפרס אופרה דייג'סט עבור השחקן הראשי הצעיר המצטיין (2005)
מועמד לפרס אמי לבידור בשעות היום, שחקן צעיר מצטיין בסדרת דרמה (2006, 2007, 2008)
ג'סיקה לואיס וייר היא זמרת-יוצרת ופודקאסטרית יהודייה-אנגלייה.
וייר נולדה בבית החולים קווין שרלוט בהאמרסמית', לונדון ב-15 באוקטובר 1984. היא גדלה בקלאפהאם, לונדון.
היא בתם של הלנה (לבית קיל, מכונה בדרך כלל לני), עובדת סוציאלית, וג'ון וייר, כתב BBC Panorama, שהתגרש כשהייתה בת 10. היא אחותה הצעירה של השחקנית הבריטית האנה וייר.
אמה תמכה בקריירה המוזיקלית שלה, וייר ראתה אותה כ"גיבורה שלה", ואמרה, "היא גידלה את אחותי, את אחי ואותי בכל כך הרבה אהבה וכיף ותמיד אמרה לי שאני יכולה לעשות מה שאני רוצה".
אמה של וייר היא יהודייה.
וייר התחנכה בבית הספר "אליין", בית ספר עצמאי לחינוך משותף בדולוויץ' בדרום לונדון, ואחריו באוניברסיטת סאסקס, שם סיימה תואר בספרות אנגלית.
לאחר לימודיה, וייר עבדה תקופה קצרה כעיתונאית בג'ואיש כרוניקל, עשתה עיתונאות ספורט בדיילי מירור ועבדה מאחורי הקלעים בחברת הטלוויזיה "Love Productions", שם הייתה קולגה של אריקה לאונרד, הידועה גם בשם אי.
ג'יימס, מחברת "חמישים גוונים של אפור".
בשנים שקדמו לצאת אלבום הסולו הראשון שלה, וייר עשתה קולות גיבוי בהופעות חיות עבור הזמר ג'ק פניטה (איתו יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית) ו-Man Like Me.
וייר אמרה שלמדה הרבה בתקופתה עם ג'ק פניטה: "להופיע איתו היה אימון ממש טוב, כיוון שזכיתי ללמוד הכל איך אנשים אחרים עושים את זה - הצלחתי להופיע בשידור חי בלי הלחץ להיות סולנית.
זה נתן לי טעימה למה לצפות, וזה הכין אותי למה שאני עושה עכשיו".
אחד מחבריה ללהקה של פניטה, טיק, הציג לראשונה את וייר בפני המוזיקאי SBTRKT והם המשיכו לשתף פעולה בפרויקט 'Nervous', משנת 2010. כתוצאה מכך פגשה את סמפה, הידוע כמשתף פעולה קבוע עם SBTRKT.
הם יצרו יחד את "Valentine", אשר יצא במהדורה מיוחדת, תקליט ויניל בצורת לב על ידי חברת התקליטים "יאנג טורקס" בשנת 2011. השיר נכתב בהשראת שירו של ג'יימס בלייק, "The Wilhelm Scream" והתבסס על חוויותיהם האישיות באהבה.
את הקליפ של השיר ביים מרקוס סודרלונד.
שלל שיתופי הפעולה של וייר הובילו אותה להסכם תקליטים עם חברת "PMR רקורדס".
ב-14 באוקטובר 2011 הוציאה וייר את סינגל הבכורה שלה, "Strangest Feeling", בתקליט ויניל סגול מוגבל בגודל .
ב-20 באוגוסט 2012 הוציאה וייר את אלבום הבכורה שלה, Devotion, שהגיע בשיאו למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי.
לאחר מכן, הוציאה את "Running" כסינגל המוביל מתוך האלבום.
הסינגל השני מתוך האלבום, "110%", הגיע בשיאו למקום ה-61 במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל השלישי, "Wildest Moments" הגיע למקום ה-46. האלבום עצמו הועמד לפרס מרקיורי.
לתמיכה באלבום, וייר יצאה לסיבוב הופעות בבריטניה בתחילת מרץ 2013. לאחר סיבוב ההופעות בבריטניה, יצאה לסיבוב הופעות באירופה במחצית השנייה של מרץ 2013, ולסיבוב הופעות בארצות הברית באפריל 2013.
ב-6 באוקטובר 2014 הוציאה את אלבומה השני, Tough Love, אותו החלה לכתוב מקודם יותר באותה השנה.
האלבום הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי.
באותה השנה, השתתפה וייר בשיר "The Crying Game" של ניקי מינאז', מתוך האלבום The Pinkprint.
בהמשך, השתתפה בכתיבת השיר "New Man" של אד שירן מתוך אלבומו השלישי, ÷.
באוקטובר 2017 חזרה וייר לבמה לאחר היעדרות של שנתיים והוציאה את אלבומה השלישי, Glasshouse.
האלבום הגיע בשיאו למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי.
באוקטובר 2018 הוצאיה וייר את הסינגל "Overtime".
ב-27 ביוני 2020 הוציאה וייר את אלבומה הרביעי, , לאחר שנדחה מיום צאתו המתוכנן הראשוני ב-5 ביוני.
האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה והגיע בשיאו למקום השלשי במצעד האלבומים הבריטי.
ב-27 ביולי 2023 הוציאה את הסינגל "Freak Me Now" עם רוזין מרפי.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאה2012פרס מרקיוריאלבום השנהDevotion2013פרסי המוזיקה הבריטיתאמנית הסולו הבריטיתפריצת השנה הבריטית2014אמנית הסולו הבריטית20172021האלבום הבריטי של השנה2024אמן השנה הבריטי
ג'סיקה מיי לי היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
לי נולדה בברייטון לאם אנגלייה ואב סיני.
גדלה ברדהיל, סארי, ויש לה אח גדול.
היא החלה ללמוד שפות באוניברסיטה, אך נשרה.
בזמן שעבדה עם ילדים עם צרכים מיוחדים, היא הצטרפה לתיאטרון הנוער הלאומי בשנת 2015 ולמדה באופן חלקי בבית הספר למשחק בין השנים 2016–2017.
לי ביצעה את הופעת הבכורה שלה בפברואר 2019 בתפקיד קלאודיה קסוול בהצגה "הכל אודות חוה" בתיאטרון נואל קאוורד, לצד ג'יליאן אנדרסון ולילי ג'יימס.
ההפקה הוקרנה בטלוויזיה בערוצים בינלאומיים באמצעות התיאטרון הלאומי בהופעה חיה.
בשנת 2021 כיכבה לי בתפקיד ראשי בדמותה של אלינה סטרקוב בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "צל ועצם", עיבוד לסדרת ספרי הפנטזיה מאת לי ברדוגו.
בשנת 2021 לוהקה לתפקיד בסרטו של אדגר רייט, "אתמול בלילה בסוהו".
שנה כותרת תפקיד הערות 2018 Together, They Smoke רוז שורטפליקס דרקון לבן פרק אחד 2019 הכל אודות חוה קלאודיה קסוול התיאטרון הלאומי בשידור חי Locked Up Abroad כריסטינה ג'וקו פרק: "פנמניה" 2021 צל ועצם אלינה סטרקוב תפקיד ראשי; 16 פרקים אתמול בלילה בסוהו לארה2025Havocאליסרט קולנועTBA Kukeri
שנה שיר אמן הערות 2018 A Thousand Ringing Bells אורי שדה 2021 Three Weeks ג'יימס המפריס
שנה כותרת תפקיד הערות 2019 הכל אודות חוה קלאודיה קסוול תיאטרון נואל פווארד, לונדון
ג'סי אלן מארש הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אמריקאי המשמש כמאמן נבחרת קנדה בכדורגל.
מארש נולד בעיר רסין שב, והחל את הקריירה שלו בליגת המכללות בקבוצה של אוניברסיטת פרינסטון, בה שיחק בעמדת הקשר והחלוץ.
ב-1996 נבחר מארש בדראפט ה-MLS על ידי די.
יונייטד, בה שיחק במשך שתי עונות.
בעונת 1998 עבר לשיקגו פייר, במדיה שיחק שבע עונות וזכה עימה ב-1998 בגביע ה-MLS.
ב-2006 עבר לצ'יבאס ארצות הברית ושיחק בה במשך שלוש עונות, עד לפרישתו ב-2009. למארש גם שתי הופעות בנבחרת ארצות הברית.
ב-2010 מונה מארש לעוזרו של בוב בראדלי בנבחרת ארצות הברית.
ביולי 2011, עם פיטוריו של בראדלי, עזב מארש את תפקידו.
באוגוסט 2011 מונה למאמנה של מוניטריאול, שהצטרפה לליגת ה-MLS.
לאחר עונה אחת בה הקבוצה סיימה במקום ה-12 עזב מארש את הקבוצה.
בינואר 2015 מונה למאמנה של ניו יורק רד בולס.
עונתו הראשונה נחשבה להצלחה גדולה, כשהקבוצה סיימה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה, ואף שלבסוף לא זכתה באליפות זכה מארש בתואר מאמן העונה בליגה.
בקיץ 2018 מונה מארש לעוזר מאמן בר.ב.
בלייפציג הוא עזר למאמן הקבוצה ראלף ראנגניק לסיים במקום השלישי בליגה ולהעפיל בפעם הראשונה בהיסטוריה לליגת האלופות.
מארש מונה למאמנה הראשי של רד בול זלצבורג ב-6 ביוני 2019, ובעונתו הראשונה בתפקיד הוביל מארש את הקבוצה לזכייה בדאבל המקומי.
הקבוצה זכתה ב לאחר שניצחה 68.75% ממשחקיה, 12 נקודות יותר מסגניתה ראפיד וינה, וזכתה גם ב לאחר ניצחון 5–0 על אוסטריה לוסטנאו.
במרץ 2021 הוביל את הקבוצה לזכייה שלישית ברציפות בגביע האוסטרי לאחר ניצחון 3–0 על ל.א.ס.ק.
מארש הוכרז כמאמנה הראשי החדש של ר.ב.
לייפציג החל מעונת , במקומו של יוליאן נגלסמן, אך כבר ב-5 בדצמבר 2021 פוטר מתפקידו לאחר רצף תוצאות רעות, בהן הדחה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-28 בפברואר 2022 מונה מארש למאמנה של לידס יונייטד.
הוא פוטר מתפקידו ב-6 בפברואר 2023 לאחר שבעה משחקים ללא ניצחון, כשהקבוצה ניצבת במקום ה-17 בטבלה.
ב-13 במאי 2024 מונה מארש למאמנה של נבחרת קנדה בכדורגל.
גביע ארצות הברית הפתוח: 1996
פלורנס ג'סי קולינסון מקוויליאמס הייתה דוקטור למתמטיקה ממוצא אנגלי, שעסקה בעיקר בתורת הקודים.
היא הגיעה למסקנות חשובות בתחום של בעיות ועיצובים קומבינטוריים.
בשנת 1980 נשאה את הרצאת נתר הראשונה במסגרת האגודה לנשים במתמטיקה.
מקוויליאמס נולדה בעיר סטוק-און-טרנט, אנגליה.
קיבלה תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1938 ותואר שני ב-1939. לאחר לימודיה היא חברה למתמטיקאי הידוע אוסקר זריצקי.
היא למדה איתו באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית במשך שנה ולאחר מכן הלכה בעקבותיו לאוניברסיטת הרווארד לשנה נוספת.
ב-1941 התחתנה עם וולטר מקוויליאמס, והחליטה לעזוב את עיסוקה בתחום המתמטיקה כדי לגדל את שלושת ילדיהם, שני בנים ובת.
17 שנה לאחר מכן, בשנת 1958, החלה מקוויליאמס לעבוד בתור מהנדסת מחשבים במעבדות בל לטלפונים (Bell telephone laboratories).
היא פיתחה עניין בתורת הקודים לאחר שהקשיבה להרצאה שנשא ראג' צ'נדרה בוס במעבדות בל.
מקוויליאמס חזרה ללמוד באוניברסיטת הרווארד דוקטורט במתמטיקה, על מנת שתוכל להצטרף אל הצוות הטכני של מעבדות בל (התפקיד דרש דוקטורט בתחום).
בהרווארד היא למדה את תורת הקודים יחד עם המתמטיקאי , וסיימה את לימודיה בקצב יוצא דופן של שנה אחת בלבד.
מקוויליאמס פרשה לגמלאות בשנת 1983. במהדורה של מאי 1983 בכתב העת המדעי "IEEE Transactions on Information Theory" הוקדש לה מאמר שנכתב על ידי תאורטיקנים ומתמטיקאים וביניהם ניל סלואן.
בתה של מקוויליאמס, אן, גם היא מתמטקאית שקיבלה השראה לעסוק בתחום מאמה.
אן למדה באוניברסיטת הרווארד באותו הזמן בו אמה למדה, וגם היא קיבלה תואר דוקטור במתמטיקה בשלב מאוחר יותר.
התזה שכתבה מקוויליאמס במהלך לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת הרווארד:"Combinatorial Problems of Elementary Group Theory", הייתה אחד מגורמי הפרסום העיקריים שלה ואחת מהעבודות המרכזיות שלה.
התזה הכילה תגלית משמעותית לגבי קודים מתקני שגיאות.
קודים מתקני שגיאות הם קודים המאפשרים לתקן קוד שהועבר ממכשיר אלקטרוני אחד לאחר, אם הפרעה כלשהי שינתה אותו בדרכו.
הקודים הם למעשה הארכות של הקוד שרוצים להעביר, המכילות מידע שבעזרתו אפשר לתקן את המסר במקרה שהוא משתנה בדרכו.
הקוד מועבר כאפסים ואחדים ויש לו משקל.
המשקל שלו הוא כמות השגיאות בסיבים.
כלומר, כמה אחדים ואפסים התהפכו.
הספקטרום של הקוד מתאר את כל האפשרויות השונות שיכולות להיות לקוד עם משקלים שונים.
מקוויליאמס גילתה בתזה שלה שישנן משוואות המתארות את היחס בין ספקטרום הקוד לספקטרום של הקוד הכפול (הקוד ההפוך) שלו.
היחס חייב להתקיים, ויחד עם מידע נוסף ניתן להעריך אם הקוד פגום.
בעזרת המשוואות האלה היא יצרה שיטה חדשה ויעילה לתיקון שגיאות בקודים.
בהודעה על פטירה של מקוויליאמס כתבה ורה פלס מאוניברסיטת אילינוי, שהתזה של מקוויליאמס הכילה את אחד המשפטים המשמעותיים ביותר בתורת הקודים.
לפי החוקרת פריטי שנקר מהמכון ההודי למדע, "התזה של מקוויליאמס מכילה את אחת מהתוצאות הקומבינטוריות החשובות ביותר בתורת הקודים".
בשנת 1977, מקוויליאמס פרסמה את הספר "The Theory of Error-Correcting Codes" שכתבה יחד עם ניל סלואן, מתמטיקאי אמריקאי-בריטי.
היא ביצעה את המחקר עבור הספר בין השנים 1976-1962, ובמהלכן היא עבדה יחד עם הנרי מאן, פרופסור למתמטיקה וסטטיסטיקה.
בנוסף, היא עבדה עם ג'ון תומפסון שהיה גם המנחה של בתה במהלך לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת שיקגו.
הספר שכתבה מקוויליאמס היה גורם משפיע במהפכת התקשורת שנמשכה בעשורים האחרונים.
הוא אחד מהמקורות המעמיקים ביותר בנושא תכונות אלגבריות וקומבינטוריות של קודים מתקני שגיאות, והוא רלוונטי למתמטיקאים ולמהנדסים עד היום.
ג'סי פינקמן הוא דמות הדאוטראגוניסט בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס אמי "שובר שורות" ודמות הפרוטגוניסט בסרט "אל קמינו: שובר שורות - הסרט".
הוא מגולם על ידי השחקן ארון פול.
על גילומו של ג'סי פינקמן, זכה פול בעצמו בשלושה פרסי אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ג'סי ברוס פינקמן נולד ב-24 בספטמבר 1984 בעיר אלבקרקי שבניו מקסיקו.
הוא התחיל מייצור וסחר עצמאי במתאמפטמין לא מוכר בשוק.
הוריו מעולם לא אהבו אותו במיוחד והגדירו אותו כבעייתי, ולאחר שברח מהבית והחל לסחור בסמים, הוריו הולידו ילד נוסף וחינכו אותו שונה מג'סי.
ג'סי היה תלמיד בעייתי ושנוא בקרב המורים, במיוחד בקרב המורה שלו לכימיה, וולטר וייט.
על אף היותו תלמיד בעייתי, ג'סי הצליח לסיים את לימודיו בהצלחה.
לפני השותפות שלו עם וולט, הוא פעל תחת הכינוי "קפטן קוק", ולמתכון הוסיף מעט אבקת צ'ילי כדי להבדיל את המתאמפטמין שלו מאחרים.
באמצע שנות ה-20 לחייו, לאחר שוולטר וייט מצא אותו, ג'סי הפך לשותפו העסקי של וייט בייצור מתאמפטמין.
ג'סי מריון קינג הייתה מאיירת סקוטית הידועה בזכות ספרי הילדים המאוירים שלה.
היא גם עיצבה לוחות שנה, תכשיטים ובדים, וציירה על כלי חרס.
קינג הייתה אחת האמניות הידועות בשם "בנות גלאזגו".
היא תוארה בשנת 1927 ב-Aberdeen Press and Journal כ-"חלוצת הבטיק בבריטניה הגדולה".
קינג נולדה באחוזה, ניו קילפטריק, בבארסדן, דנברטונשייר, ליד גלאזגו.
אביה היה ג'יימס וואט'רס קינג, כומר בכנסיית סקוטלנד, ואמה הייתה מרי אן אנדרסון.
היא קיבלה חינוך דתי קפדני ונואשה מלהפוך לאמנית.
כשקינג הייתה צעירה מאוד, היא הייתה מסתירה ציורים שעשתה בבית הספר מחשש שאמה תקרע אותם.
למרי מקנאב, עוזרת הבית של המשפחה, הייתה השפעה מעצבת עליה ונחשבה על ידי ג'סי כאמה השנייה.
קינג חוותה חוויה רוחנית כנערה כאשר נרדמה על צלע גבעה וחשה במגע של פיות, שבקיומן היא המשיכה להאמין.
ג'סי קינג החלה להתאמן כמורה לאמנות בשנת 1891 בקולג' קווין מרגרט (גלאזגו).
בשנת 1892 היא נכנסה לבית הספר לאמנות של גלאזגו.
כסטודנטית, היא קיבלה מספר פרסים, כולל מדליית הכסף הראשונה שלה מהתחרות הלאומית, בדרום קנזינגטון (1898).
קינג הוכתרה למורה לציור ועיצוב ספרים בבית הספר לאמנות של גלאזגו בשנת 1899. היא המשיכה ללמד עד נישואיה ב-1908, ובחרה, לשמור על שם נעוריה.
קינג הושפעה מהאר נובו של התקופה, ועבודותיה מתחברות בסגנון עם אלה של "הארבעה בגלאזגו".
למרות השפעת האר נובו, היא קיבלה השראה ליצור עיצובים ייחודיים שבהם היא לא תרגמה את העולם האמיתי.
"לא הייתי מעתיקה עיצובים," אמרה, "אבל התעקשתי לצייר מהראש שלי." במהלך תקופתה המוקדמת, היא יצרה איורי עט ודיו מפורטים על קלף.
רוב העבודות המוקדמות של קינג כללו איור, אבל היא גם כתבה ספרים והייתה מעצבת תכשיטים מיומנת.
העיצובים הראשונים שלה שפורסמו, היו עבור כריכות הספרים שיצאו לאור על ידי Globus Verlag, ברלין, בין 1899 ל-1902. ההוצאה הייתה חברת בת של חנות הכלבו הגדולה של ברלין, Wertheim's.
המו"ל, גיאורג ורטהיים, רצה שהיא תעצב "מגוון פריטים ב'סגנון הסקוטי החדש'." בשנים 1907–1924 היא איירה יותר מ-20 ספרים שיצאו לאור באדינבורו.
בסך הכל היא איירה, כתבה, קישטה או עיצבה את הכריכה של יותר מ-100 ספרים ופרסומים אחרים.
היא ערכה סיבוב תצוגה גדול בגרמניה ובאיטליה ב-1902 והושפעה מיצירותיו של בוטיצ'לי.
באותה שנה זכתה הכריכה שלה ל"L'Evangile de L'Enfance" במדליית זהב בתערוכה הבינלאומית לאמנות דקורטיבית מודרנית, שהתקיימה בטורינו.
קינג הפכה לחברת ועד של אגודת האמנים של גלאזגו (1903) ולחברה באגודת האמניות של גלאזגו (1905).
תרומתה לאר נובו הגיעה לשיא בתערוכותיה הראשונות, גלריית אנאן בגלאזגו (1907) וגלריות רחוב ברוטון, לונדון (1905).
ב-1908 עברו קינג, בעלה עם בתם היחידה, מרל אלספת' (1909–1985), לסלפורד שם נולדה ב-1909. מרי מקנאב הצטרפה למשק הבית, מה שאפשר לקינג להמשיך לעבוד.
בני הזוג היו בירח דבש באי אראן, שם השכירו מאוחר יותר קוטג' כדי לנהל בית ספר קיץ לציור ורישום.
בשנת 1911 פתחו קינג ובעלה את בית הספר שיילינג בפריז.
במהלך תקופה זו נתקלה קינג בעיצובים החדשים שהציג לאון בקסט בתלבושות ובעיצובי התפאורה שלו לבלט של דיאגילב.
עבודותיה בפריז נחשבות למשפיעות ביצירת תנועת האר דקו.
קינג ובעלה טיילור עברו לקירקקודברייט ב-1915 והמשיכו לעבוד שם עד מותה.
קינג מתה בביתה בקירקודברייט ב-3 באוגוסט 1949, בעקבות התקף לב.
ג'סי ניוברי הייתה אמנית ורוקמת סקוטית.
היא הייתה אחת האמניות הידועות בשם "בנות גלאזגו".
ניוברי גם יצרה את המחלקה לרקמה בבית הספר לאמנות של גלאזגו, שם הצליחה לבסס עבודת רקמה כצורה של עיצוב אמנותי ייחודי.
היא נישאה למנהל בית הספר לאמנות בגלאזגו, פרנסיס הנרי ניוברי, ב-1889.
היא הייתה בתם של מרגרט דאוני היל ו-ויליאם רואט, יצרן צעיפים.
היא ערכה ביקור באיטליה כשהייתה בת 18, מסע שעורר בה עניין לכל החיים בטקסטיל ובאמנויות דקורטיביות אחרות.
היא נרשמה כתלמידה בבית הספר לאמנות בגלאזגו ב-1884.
ניוברי הפכה לרוקמת מוכשרת ומקורית, אם כי רקמה לא נלמדה רשמית בבית הספר לאמנות של גלאזגו.
מקצוע הרקמה הועלה בבית הספר באמצעות עבודתם של ה"ארבעה" – צ'ארלס רני מקינטוש, הרברט מקנייר, פרנסס מקדונלד ומרגרט מקדונלד מקינטוש – שכולם עיצבו רקמה כחלק מהתוכניות הדקורטיביות שלהם.
ניוברי התחילה את שיעור הרקמה הראשון בבית הספר בשנת 1894. הבחינה בעיצובי רקמה שהיו שונים למדי מהתפוקה של בית הספר המלכותי לאמנות רקמה.
בעבודותיה היה רמז לעבודה של המאה השבע-עשרה והעיצובים שלה כללו צורות פרחוניות עם גבעולים זוויתיים ואיכות דקורטיבית חזקה.
לה מיוחס כמעצבת את ורד גלאזגו הזוויתי, אשר הושווה לכרוב.
היא גם שילבה את האותיות החדשות בסגנון גלאזגו לתוך עיצובי הרקמה שלה.
סטודנטים שלקחו חלק בשיעורי הרקמה שלה עשו זאת כמקצוע נוסף, או כי קיוו להתפרנס כעובדי רקמה מקצועיים.
בתחילת המאה מחלקת החינוך הסקוטית פרסמה הנחיות שראו את הרקמה כחלק חשוב מתוכנית הלימודים הלאומית של בית הספר.
מכאן שמורות נשים השתתפו בשיעורים של ניוברי כחלק מהכשרתן להוראה.
ניוברי נחשבה ל"מורה נלהבת ועודדה תחושה חזקה של עיצוב בעבודת תלמידיה." היא פתחה את הדלתות לנשים עם מדיניות קבלה נדיבה ותוכנית לימודים מתוקנת.
מתוך רצון לקדם רקמה כסוג של אמנות לכל הרמות בחברה ולגברים ולנשים, הקימה ניוברי מחלקת רקמה ושיעורי שבת, בהשתתפות למעלה מ-100 נשים, בבית הספר לאמנות של גלאזגו.
ניוברי הקפידה בבחירת הצבע והחומרים שלה.
היא העדיפה להשתמש בפלטה בהירה יותר מהמסורתית, תוך התמקדות בסגולים בהירים, ירוקים, כחולים וורודים.
היא גם עודדה את השימוש ב"טכניקות יוצאות דופן כמו אריגת מחט" וכללה תוספות כמו חרוזים, סרטים וגם מכפלה מנוגדת.
ניוברי הרגישה שעיצוב, בנוסף לשימושיות, חשוב בעבודתה.
היא זכתה להערכה עבור" המחויבות שלה לסוציאליזם ותרומתה לקהילה." וגישתה זכתה לשבחים במגזין The Studio, על חדשנותה - לקחת דברים יומיומיים והפכה אותם ליפים וגם שימושיים".
ניוברי שילבה אלמנטים של סגנון גלאזגו המתהווה בעבודות העיצוב שלה, ועיצבה את הסגנון הדקורטיבי של התנועה.
יחד עם בעלה היא קידמה מגוון חומרים, כמו עבודות מתכת, עבודות זכוכית, קדרות וגילוף בעץ, בבית הספר לאמנות של גלאזגו.
כמו "הנערים של גלאזגו", שהתגלו כחלוצי המרד נגד הממסד האמנותי הסקוטי ואחיזתו במוסדות האמנות.
כך הקימו ג'סי ופרנסיס ניוברי את "בנות גלאזגו" כקבוצה שאימצה מגוון ז'אנרים והעמידה אומנויות ומלאכות בשוויון עם יצירות אמנות אחרות.
היא לימדה עיצוב שמלות לצד רקמה.
היא חשבה שבגדים צריכים להיות פרקטיים והתעניינה בלבוש רציונלי, ובמקביל האמינה שבגדים צריכים להיות יפים.
גישה זו לבגדי נשים נחשבה ל"אוונגרד" ו"רדיקלית".
ניוברי התנסתה לראשונה עם "סגנון הרנסאנס" בלבוש שלה, ולעיתים קרובות בחרה בסגנונות משוחררים יותר, חומרים כגון קטיפות משי וצמר קל משקל שהיא רקמה בעצמה.
ניוברי הייתה חבר פעילה באגודת אמניות של גלאזגו.
לצד מתן חסות לחברים וסטודנטים רבים לחברות באגודה, היא גם סיפקה חלל תערוכות וסטודיו לנשים אמניות.
לאחר מחלה ניוברי פרשה בשנת 1908 כראש תחום רקמה בבית הספר לאמנות של גלאזגו וירשה אותה אן מקבת', תלמידה לשעבר שלה שהייתה עוזרת שלה מאז 1901.
ניוברי המשיכה ליצור עבודות משלה והראתה את הרקמה שלה בתערוכות, כולל אחת בלובר, פריז.
בשנת 1911 היא השתתפה בתכנון התערוכה הסקוטית להיסטוריה, אמנות ותעשייה לאומית, במדור לאמנויות דקורטיביות ויפות.
ניוברי מתה בטירת קורפה, דורסט, לשם היא ובעלה, פרנסיס ניוברי, נסעו לגור לאחר הפרישה.
מרטין היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שבחודש ינואר 1909 כיהן כמושל ארקנסו בפועל במשך שלושה ימים מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט של ארקנסו.
ג'סי מרטין נולד ליד העיירה לונדון שבארקנסו כחמישי מבין 11 ילדיהם של החוואי ג'ספר ג' מרטין ומרתה (לבית ג'ונסון) מרטין.
הוא סייע לאביו בעבודות החווה,אך לאחר שהשלים את חוק לימודיו לימד בבית ספר.
בגיל 22 הוא החל ללמוד בהנדריקס קולג' שבקונוויי, ולאחר מכן באוניברסיטת ארקנסו.
לאחר סיום לימודיו הוא היה שימש כפקיד של מחוז פופ במשך ארבע שנים.
לאחר מכן הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של ארקנסו והיה לשותף במשרד עורכי דין.
ב-1902 נשא מרטין לאישה את מולי פרגוסון.
ב-1909 החל מרטין את הקריירה הפוליטית שלו כאשר נבחר לסנאט של ארקנסו.
ב-1907 נבחר ג'ון סבסטיאן ליטל כמושל ארקנסו.
חמישה שבועות לאחר השבעתו, הוא התפטר בשל התמוטטות עצבים שממנה סבל.
לפי חוקת ארקנסו באותה תקופה, במקרה של התפנות משרת המושל, ירש אותו נשיא הסנאט המדינתי.
לפיכך, מונה במקומו של ליטל כמושל בפועל נשיא הסנאט דאז ג'ון אייזק מור.
עם סיום מושב הסנאט, נבחר כנשיאו במקומו של מור קסנופון אוברטון פינדול, שכיהן כמושל פועל עד ל-11 בינואר 1909, אז התפזר הסנאט בנשיאותו של פינדול, והסנאט החדש בחר במרטין כנשיא.
במועד זה נותרו עדיין שלושה ימים עד להשבעתו של המושל הנבחר החדש ג'ורג' וושינגטון דונגי, ובהם כיהן מרטין כמושל בפועל.
ג'סי מרטין קומבס היה עורך דין, משפטן ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן ארבע קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס מ-1945 עד 1953.
קומבס, שנולד ב-7 ביולי 1889 בסנטר, טקסס, למד בבתי הספר הציבוריים וסיים את לימודיו ב־Southwest Texas State Teachers College ב-1912.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1918 והחל לעסוק בכך בקונצה, טקסס.
הוא כיהן כשופט המחוזי של מחוז הארדין, טקסס בין השנים 1919–1920, בהמשך כיהן כשופט מחוזי של המחוז השבעים וחמישה בין השנים 1923–1925, ולאחר מכן הוא כיהן כשופט עמית של בית המשפט התשיעי לערעורים אזרחיים בין השנים 1933–1943.
הוא כיהן כחבר ונשיא מועצת הנאמנים של בתי ספר סאות'פארק (1926–1940).
הוא כיהן כנשיא חבר הנאמנים של מכללת למאר (1940–1944).
קומבס נבחר כדמוקרטי לקונגרס ה-79 ולשלושת הקונגרסים שאחריו, וכיהן מ-3 בינואר 1945 עד 3 בינואר 1953. הוא לא הועמד לבחירה מחדש ב-1952. החליף אותו ג'ק ברוקס.
הוא חזר לבומונט, טקסס, שם מת ב-21 באוגוסט 1953. הוא נקבר בבית הקברות מגנוליה.
ג'סי ביילי ווטרס הוא פרשן פוליטי אמריקאי שמרני.
הוא מנחה תוכניות טלוויזיה ברשת הכבלים פוקס ניוז.
הוא הופיע תכופות מוקדם יותר בקריירה התקשורתית שלו בתוכנית האירוח הפוליטית "אוריילי פקטור" עם המנחה ביל אוריילי והיה מפורסם בשל הראיונות שלו עם אנשים אקראיים ברחוב, בשם "ווטרסז וורלד", שהפכה למופע משלו ב-2015. בינואר 2017, התכנית הפכה לשבועית, ובאפריל 2017 הוא הפך למנחה שותף בסדרת השולחן העגול The Five.
ווטרס הפך למנחה של התוכנית שלו Jesse Watters Primetime ב-Fox News בינואר 2022.
כסופר, הוציא לאור את ספרו הראשון, "How I Saved the World" מהוצאת הרפר קולינס מניו יורק ולונדון.
ווטרס גדל בפילדלפיה, פנסילבניה במספר שכונות בצפון-מערב העיר, ולאחר מכן לזמן קצר במהלך התיכון בלונג איילנד, ניו יורק.
הוא בנו של סטיבן הפגוד ווטרס, מורה, ואשתו, פסיכולוגית הילדים אן פורוויס, בתו של מורטון ביילי ג'וניור, המוציא לאור של מגזין Better Homes and Gardens.
סבא רבא שלו מצד אמו היה מורטון ביילי, מוציא לאור של המגזין הוותיק הבולט The Saturday Evening Post; סבא רבא-רבא שלו מצד אמו היה מורטון ס.
ביילי (1855–1922), עורך דין, פוליטיקאי, סנטור מדינה ושופט מחוזי בקולורדו, לימים כיהן כשופט עמית בבית המשפט העליון של קולורדו בבירת המדינה דנוור, קולורדו.
ווטרס גדל בשכונת Germantown שבצפון מערב פילדלפיה עילית, ולאחר מכן עבר לשכונת East Falls בצפון מערב של העיר.
הוא למד בבית הספר וויליאם פן צ'רטר עד בית הספר התיכון, לפני שעבר שוב מפנסילבניה, צפון-מזרחה עם משפחתו ללונג איילנד, מדינת ניו יורק.
בשנת 2001, הוא סיים את לימודיו בטריניטי קולג' בבירת מדינת הרטפורד, קונטיקט, עם תואר ראשון באמנויות, בהתמחות בהיסטוריה.
לאחר סיום לימודיו בטריניטי קולג' בהרטפורד, ווטרס החל לעבוד כעוזר הפקה בפוקס ניוז בניו יורק.
בשנת 2003, הוא עבר לצוות ההפקה של The O'Reilly Factor בשנת 2004, ווטרס החל להופיע בשידור בקטעים מהתוכנית של אוריילי.
ב-11 ביוני 2014, ווטרס הופיע לראשונה בערוץ פוקס ניוז בתוכנית Outnumbered, מאוחר יותר הופיע מדי פעם כמנחה שותף.
ב-20 בנובמבר 2015, ווטרס הציג לראשונה את תוכנית Fox News החודשית שלו, Watters' World.
ווטרס אמר, "אני מנסה לעשות את זה מהנה עבור האדם שאני מראיין.
אנחנו תמיד יוצאים מהראיון עם חיוכים, וזה תמיד כיף לחזור ולהסתכל על הצילומים ולומר, 'אוי, מה בדיוק קרה?'" בינואר 2017, העולם של ווטרס הפך לתוכנית שבועית, המשודרת בשבתות ב-20:00. ET.
באפריל 2017, ווטרס הפך למנחה שותף בסדרת השולחן העגול The Five .
באפריל 2021 הכריזה הרפר קולינס על פרסום ספרו החדש של ווטרס How I Saved the World, שראה אור ב-6 ביולי הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר העיון של הניו יורק טיימס לשבוע המסתיים ב-10 ביולי 2021.
לאחר שהיה אחד ממספר מארחי מילוי מתחלפים במשבצת הזמן של הרשת בשעה 19:00, הוכרז ב-10 בינואר 2022 שווטרס יהפוך למנחה הקבוע של תוכנית פריים טיים חדשה, שכותרתה Jesse Watters Primetime, שעלתה לראשונה ב-24 בינואר 2022.
תוכנית "העולם של ווטרס" סיימה את דרכה ב-15 בינואר 2022, בעוד ווטרס ממשיך להיות מארח שותף של החמישייה.
ביוני 2023, פוקס ניוז הכריזה על ווטרס כמארח הקבוע של הרשת בשעה 20:00 EST לאחר פיטוריו של טאקר קרלסון.
ווטרס רשום להצביע כחבר במפלגה השמרנית של מדינת ניו יורק.
הוא התחתן עם נואל אינגואגיאטו בשנת 2009 ויש להם בנות תאומות.
במרץ 2019, ווטרס ונואל התגרשו.
ווטרס הכריז על אירוסיו ל-די-ג'יווינה באוגוסט 2019, והם נישאו בדצמבר.
נולד להם בן משותף ב-2021, ואחריו בת באפריל 2023.
ג'סי וורטון היה עורך דין שייצג לזמן קצר את טנסי בשני בתי הקונגרס.
וורטון נולד ב-29 ביולי 1782 בקובסוויל, מחוז אלבמארל, וירג'יניה.
הוא למד משפטים בקולג' דיקינסון, התקבל ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה ועסק בכך במחוז אלבמארל.
הוא נישא למרי "פולי" פיליפס (6 בספטמבר 1786 - 11 באפריל 1813), בתם של ג'וזף פיליפס הבן ומילברי הורן, ב-20 באפריל 1804, במחוז דייווידסון, טנסי.
נולדו להם חמישה ילדים: ג'ון אוברטון, ג'וזף פיליפס, רודה אן, שרה אנג'לינה ומרי פיליפס.
מרי מתה בגיל 26. לוורטון היו גם חמישה ילדים עם אשתו השנייה, בת דודתו, אליזבת אוסטון רייס, מווירג'יניה.
לאחר שעבר לטנסי, וורטון נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס העשירי כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1807 עד 3 במרץ 1809. הוא מונה לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של ג'ורג' וו.
לאחר מכן חזר לעסקי עריכת הדין שלו.
בשנת 1832 הוא מונה לוועד המבקרים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
וורטון מת בנאשוויל, טנסי, ב-22 ביולי 1833, שבוע לפני יום הולדתו החמישים ואחת.
הוא נקבר בבית העלמין בהר הזיתים.
נכדו, וורטון ג'קסון גרין היה חבר קונגרס אמריקאי מקרוליינה הצפונית.
ג'סי מורף היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
מורף נולדה בקלארקסוויל, טנסי ב־22 בספטמבר 2004. בילדותה עברה לאלבמה עם הוריה המוזיקאים וגדלה בערים האנטסוויל ואתנס, שם התמודדה עם ביקורת מצד הקהילה השמרנית המקומית על תוכן השירים והסרטונים שלה בטיקטוק, שכללו קללות ונושאים של דימוי גוף נשי.
מגיל צעיר רצתה לעסוק בשירה בלבד, והחזיקה במחברות מלאות במילים ושירים שכתבה כילדה.
היא החלה לפרסם ולוגים וביצועי גרסאות כיסוי ביוטיוב ובטיקטוק, ומשכה תשומת לב רבה – הן ממעריצים והן מבריונים ברשת, דבר שהשפיע על סגנון הכתיבה הרגשי שלה.
אחד הקאברים הראשונים שלה, לשיר "Titanium", היה נקודת מפנה בקריירה, כאשר החלה לצבור צפיות רבות וקהל מעריצים הולך וגדל.
בשנת 2021 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת קולומביה רקורדס והוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Upgrade".
בהמשך הוציאה שירים נוספים כגון "Sobriety", "When I'm Not Around", "Always Been You" ו-"Pray", האחרון נכלל במיני-אלבום הראשון שלה If I Died Last Night (2022).
בשנת 2023 הוציאה מיקסטייפ בשם Drowning וכללה בו את הלהיט "Texas" עם מרן מוריס, וכן את "Heartbroken" עם דיפלו ופולו ג'י, שהגיע למקום 64 במצעד הבילבורד הוט 100. באותה שנה יצא השיר "Wild Ones" בהשתתפות ג'לי רול, שהגיע למקום 35 במצעד.
בספטמבר 2024 יצא אלבום הבכורה הרשמי שלה, That Ain't No Man That's the Devil, אשר שילב קאנטרי, בלוז והיפ-הופ והגיע לעשירייה השלישית במצעד הבילבורד 200 ובמצעד הקנדי.
מהאלבום בלט הדואט "High Road" עם קו וטזל, שהגיע למקום 22 במצעד הסינגלים האמריקאי.
באפריל 2025 הוציאה את הסינגל "Gucci Mane", שכלל דגימה משירו "Lemonade" של גוצ'י מיין מ־2009. לאחר מכן פרסמה את הלהיט "Blue Strips", שהפך ללהיט בינלאומי והגיע למקום 20 במצעד האמריקאי.
ביוני 2025 יצא הסינגל "Touch Me Like a Gangster", בהפקת Bekon ואדם אלפרט.
ביולי 2025 הוציאה את אלבומה השני, Sex Hysteria, שהגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד 200. האלבום עסק ביחסים רומנטיים ובמיניות לצד נושאים אישיים יותר, כמו טראומה והקשר המורכב שלה עם אביה.
סגנונה המוזיקלי משלב פופ, קאנטרי, בלוז ואלמנטים של טראפ.
היא גדלה על מוזיקת קאנטרי, אך גם פיתחה אהבה להיפ-הופ ולפופ, והשפעות אלה ניכרות בשיריה.
היא מתארת את עצמה כאמנית עצמאית וחרוצה, שנמשכת לז'אנרים גבריים כמו היפ-הופ וקאנטרי דווקא משום שהיא אישה, ורוצה להוכיח שהיא יכולה לומר את אותן האמירות שנחשבות "בלתי הולמות" לנשים.
היא תיארה את תחושת המרד הזה כמעצימה, וטענה כי האיסורים שחוותה גרמו לה לכתוב שירים נועזים וגלויים יותר.
השירים שלה עוסקים לעיתים קרובות בנושאים של לב שבור, אהבה נכזבת וניצול רגשי, ומעוררים תגובות רגשיות חזקות בקרב מעריציה.
מורף סיפרה כי בתחילת דרכה, הקהל המקומי התקשה לקבל אישה צעירה שמדברת בגלוי על נושאים כאלה, בעוד שגברים יכלו לעשות זאת ללא התנגדות.
מורף היא גם רב-נגנית שלמדה לנגן בעצמה על גיטרה, קלידים ויוקולילי במהלך ילדותה באלבמה.
ג'סי ספיט היה פוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית וממיסיסיפי במאה ה־19.
ספייט נולד במחוז גרין שבקרוליינה הצפונית ולמד בבתי ספר מקומיים בילדותו.
בשנת 1820 נבחר כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית ואף כיהן כיושב ראש הבית, ובשנים 1823–1827 כיהן כחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית.
בשנת 1828 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן שם בשנים 1829–1837, מבלי להגיש מועמדות מחדש ב־1836.
ספייט עבר לפלימות' שבמיסיסיפי וכיהן בסנאט של מיסיסיפי בשנים 1841–1844, כשבשנים 1842–1843 כיהן כנשיא הסנאט.
בשנת 1844 נבחר לסנאט של ארצות הברית כחבר המפלגה הדמוקרטית וכיהן בסנאט משנת 1845 ועד מותו.
במהלך כהונתו בסנאט היה יו"ר ועדת החקיקה המאושרת וועדת ביקורת והוצאה של הסנאט.
ספיט נפטר בקולומבוס שבמיסיסיפי ב־1 במאי 1847 ונקבר בבית הקברות פרנדשיפ שבקולומבוס.
מי שהחליפו בסנאט היה ג'פרסון דייוויס, שהפך לימים לנשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה.
ג'סי הוטון מטקלף היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם רוד איילנד.
מטקלף נולד ב-16 בנובמבר 1860 בפרובידנס שברוד איילנד, למד בבתי ספר פרטיים בעיר, למד טכנולוגיית טקסטיל ביורקשייר באנגליה, ועסק בייצור טקסטיל.
אביו, ג'סי מטקלף, היה יצרן טקסטיל, ואמו, הלן אדליה רואו מטקלף, הייתה ממייסדות בית הספר לעיצוב של רוד איילנד.
בשנת 1889 קיבל מטקלף ירושה גדולה משותפו העסקי של אביו, הנרי ג'.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד בשנים 1889–1891 וב־1907, והיה חבר מועצת העיר פרובידנס בשנים 1888–1892. הוא כיהן כיו"ר ועדת הפארקים המטרופוליטניים של רוד איילנד בשנים 1909–1924, וכחבר בוועדה לענייני ענישה ורווחה בשנים 1917–1923.
בנוסף, היה נשיא בית החולים של רוד איילנד, נאמן של בית הספר לעיצוב של רוד איילנד ושל אוניברסיטת בראון, ומ־1935 עד 1940 כיהן כחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
הוא היה גם בעלים-שותף של העיתון The Providence Journal.
במהלך כהונתו בסנאט שימש כיו"ר ועדת הפטנטים (בקונגרסים ה־69 וה־70) וכחבר בוועדת החינוך והעבודה (בקונגרסים ה־71 וה־72).
מטקלף נפטר בפרובידנס ב-9 באוקטובר 1942 ונקבר בבית העלמין סוון פוינט.
בקמפ יאגוג ישנו מבנה הנקרא "Jesse H.
Metcalf Lodge", שבו שוכן חדר האוכל של Camp Sandy Beach, והוא נקרא על שמו — המימון לבנייתו נתרם על ידי אשתו.
אחותו של מטקלף, אליזה ג.
ראדקה, כיהנה כנשיאת בית הספר לעיצוב של רוד איילנד בשנים 1913–1931.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, כריתת יערות עתיקים בצפון קליפורניה כמעט והשמידה את יערות הסקוויה החופית.
מאמץ הצלה אחרון לשימור חורשה של עצים עתיקים אלו החל בעקבות פרסום סדרת צילומים שהמחישה את גודלם האדיר.
"Metcalf Grove — חורשה זו ניתנת למדינת קליפורניה לשם שימור העצים העתיקים הללו על ידי מר וגברת ג'סי מ.
ג'סי פרנקלין היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית, בשני פרקי זמן: בין 1799–1805 ובין 1807–1813. בשנת 1804 כיהן פרנקלין לזמן קצר כנשיא הזמני של הסנאט.
לאחר מכן כיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה־20 בשנים 1820–1821. אחיו היה מישאק פרנקלין, שגם הוא כיהן כחבר קונגרס.
ג'סי פרנקלין נולד במחוז אורנג' שבמושבת וירג'יניה ב־24 במרץ 1760. הוא היה בנם של ברנרד ומרי פרנקלין, והשלישי מבין שבעה בנים.
בשנת 1774 עבר עם אביו לפרובינציית קרוליינה הצפונית, ושירת כמייג'ור במהלך מלחמת העצמאות.
במהלך המלחמה נלכד על ידי טורים, אך הצליח להימלט.
פרנקלין השתתף בקרב קינגס מאונטיין ושימש כקצין מטה של גדודו של קולונל בנג'מין קליבלנד (שהיה קרוב משפחתו).
הוא השתתף גם בקרב גילפורד קורת'האוס.
בנוסף, נטל חלק בלחימה פרטיזנית נגד הטורים בקרוליינה הצפונית – לחימה שנמשכה עד סוף המלחמה.
בעיר גרינסבורו מוצבת אנדרטת מלחמת העצמאות המוקדשת לג'וזף וינסטון, ג'סי פרנקלין וריצ'רד טליאפרו – מתנה של המושל תומאס מייקל הולט.
פרנקלין כיהן כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בשנים 1793–1794 ובשנים 1797–1798. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס הרביעי וכיהן בתפקיד בין 4 במרץ 1795 ל־3 במרץ 1797.
לאחר מכן נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, וכיהן בסנאט בין 4 במרץ 1799 ל־3 במרץ 1805. בדצמבר 1804 הועמד על ידי בית המחוקקים לבחירה מחדש, אך התמיכה בו בקרב הדמוקרטים־רפובליקנים הייתה מפולגת, בעוד הפדרליסטים לא העריכו אותו כלל – והוא הפסיד.
במהלך הקונגרס השמיני כיהן פרנקלין כנשיא הזמני של הסנאט.
ב־1805–1806 כיהן שוב כחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית.
בשנת 1806 נבחר מחדש לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, וכיהן בין 4 במרץ 1807 ל־3 במרץ 1813.
בכהונתו השנייה נודע כתומך במדיניות המלחמתית של הנשיא ג'יימס מדיסון וכמתנגד למונופולים ולבנקים מרכזיים.
ב־1817 מונה כציר למשא ומתן עם שבט הצ'יקאסו באזור העיר ממפיס של ימינו – מינוי שקיבל לבקשתו של הגנרל אנדרו ג'קסון.
פרנקלין כיהן כמושל קרוליינה הצפונית בשנים 1820–1821. בתקופת כהונתו הוצב פסל של ג'ורג' וושינגטון שפוסל בידי אנטוניו קנובה בבניין הקפיטול, באגף חדש שכלל רוטונדה שנחשבה למקום הראוי להצגתו.
כמושל נחשב פרנקלין לאדם מצפוני ומעשי.