tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתיבת השיר החלה בכך שהיא והדיג'יי ישבו ביחד והאווירה החיובית שלהם, הובילה אותם לכתוב את השיר שמתואר על ידו כ"אופטימי וקר".
החברות שלהם נוצרה עקב "דברים איומים קורים בעולם עכשיו.
כאשר אתה אדם יצירתי, אתה עושה כמיטב יכולתך כדי לנסות להילחם ברוע באופן יצירתי, וזו הייתה סוג האווירה".
גאגא והצוות שלה תכננו לפרסם את הסינגל ברגע שהייצור יושלם.
השיר פותח בלוס אנג'לס, שם גאגא והצוות שלה עבדו על מוזיקה אחרת לפני שהיא החלה להתעסק במלאכתה למהדורה החדשה של הסרט "A Star Is Born" שאמור לצאת ב-5/10/18. גאגא ניצלה את הזמן הפנוי מתוך לוח הזמנים שלה וביקשה מהדיג'יי להיפגש ולראות אם הם יכולים לבוא עם כל מוזיקה חדשה.
בחודש מרץ 2017 הוכרז רשמית שגאגא תחליף את הזמרת ביונסה בהופעתה בפסטיבל "Coachella" בשל הריונה מהראפר ג'יי זי.
במהלך ההופעה ב-16 באפריל גאגא אמרה לקהל, "הייתי כל כך נרגשת לחלק הבא של המופע, כי אני מנסה לשמור את זה בסוד כל כך הרבה זמן, הייתי כבר באולפן ההקלטות ואני רוצה להציג בפניכם שיר חדש, "The Cure" והופיעה איתו בפעם הראשונה ברקע של עשן כחול זוהר וזיקוקים.
לאחר המופע השיר שוחרר ב-Spotify, Apple Music, Amazon, Google Play, ובחנות iTunes שבה הגיע למקום הראשון במעל ל-60 מדינות.
ב-25 באפריל 2017 השיר הגיע לתחנות הלהיטים ברדיו האמריקאי.
ב-17 באפריל 2017, גאגא פרסמה בערוצה ב-YouTube הקלטת שמע לשיר עם כריכתו, שעד לחודש דצמבר 2017 קיבלה מעל 36 מיליון צפיות.
בנוסף להקלטת השמע, הוציאה גם קליפ מילים של השיר שמראה אותה יושבת במרכז על כורסה בצבע טורקיז בחדר כמו בכריכת הסינגל, ומילות השיר צבועות בשחור לבן ומסתובבות סביבה.
דניאל קרפס מהמגזין רולינג סטון תיאר אותו "אופנה מפתה".
ג'רמי גורון מהמגזין "Spin" כינה אותו "בלתי מובן לחלוטין, רץ בטבעת בלתי קריאה סביב גאגא".
נכון לדצמבר 2017, קליפ השיר קיבל מעל ל-15 מיליון צפיות.
לאחר שהופיעה עם השיר בפסטיבל הוסיפה אותו גם לרשימת השירים של סיבוב ההופעות שלה לקידום אלבומה בשם "Joanne World Tour", והוא בוצע כשיר האחרון לפני ההדרן.
גאגא ביצעה את השיר בטקסי פרסי המוזיקה האמריקאית של 2017 ובכך ביצעה את ההופעה הטלוויזיונית הראשונה שלו.
זו היא השנה השנייה שגאגא מופיעה בטקס ברציפות כאשר בשנת 2016 ביצעה את Milion Reasons, בסיומה היא שיתפה אותה בערוצה הרשמי ב-Vevo שקיבלה מעל ל-4.1 מיליון צפיות נכון ל-2018 חודש אפריל.
בארצות הברית, "The Cure" נכנס לראשונה למקום ה-39 במצעד הבילבורד הוט 100 ובכך הפך לשיר ה-20 של גאגא שנכנס ל-40 המובילים במצעד זה.
במצעד השירים הדיגיטליים הגיע למקום השלישי לאחר שמכר כ-78,000 עותקים בשבוע לצאתו בהקשבה ל-"Nielsen SoundScan".
במצעד שירי הפופ ברדיו של בילבורד הופיע לראשונה במקום ה-39 ברשימת ה-40 המובילים.
לאחר מכן עלה למקום ה-20 במצעד והגיע למקום ה-17 במצעד שירי הפופ למבוגרים.
ב-12 בפברואר 2018 השיר הוכתר כתואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי" (RIAA) לאחר שמכר 1,100,000 עותקים בארצות הברית.
זה הוא הסינגל ה-13 של גאגא עם תואר פלטינה.
בקנדה, "The Cure" נכנס ביציאתו למקום ה-49 במצעד קנדה הוט 100. בשיאו הגיע למקום ה-33 בשבועו הרביעי.
בבריטניה השיר מכר כ-12,744 עותקים דיגיטליים והגיע למקום הרביעי במצעד ההורדות של בריטניה.
בנוסף קיבל כ-889,730 הזרמות מדיה ונכנס למקום ה-22 במצעד הסינגלים הרשמי עם סך הכול כ-18,705 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון ליציאתו.
כמעט חודשים לאחר יציאתו הוכתר כמעמד כסף על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של בריטניה" לאחר מכירת 200,000 עותקים.
באוסטרליה השיר נכנס למיקום ה-17 במצעד הסינגלים האוסטרלי ובשבוע הבא לאחר מכן נכנס לעשרת המובילים במקום ה-10. זהו השיר הראשון של גאגא מאז The Edge of Glory משנת 2011 שנכנס לעשירייה המובילה באוסטרליה.
לאחר מספר שבועות השיר הוכתר רשמית כתואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית הקלטות של אוסטרליה" לאחר שמכר כ-70,000 עותקים, זהו השיר ה-12 של גאגא שמגיע לתואר זה.
באיטליה השיר הגיע ל-40 המובילים במקום ה-36 והוכתר כתואר זהב עבור מכירות של 25,000 עותקים.
מקוםתאריםמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה70,000איטליה (FIMI)פלטינה50,000ברזיל (Pro-Música Brasil)פלטינה40,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה1,000,000בריטניה (BPI)זהב431,000סיכוםבכל העולם3,100,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
+תאריכי יציאות ופורמטים של "The Cure"אזורתאריךפורמטחברהמקוראזורים שונים16 באפריל 2017הורדה דיגיטליתאינטרסקופאיטליה21 באפריל 2017רדיו להיטים עכשיווייוניברסלארצות הברית25 באפריל 2017אינטרסקופ, יוניברסל8 במאי 2017מוזיקה עכשיווית למבוגרים
The Colour of My Love (בעברית: הצבע של אהבתי) הוא אלבום האולפן השנים עשר של הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון.
האלבום יצא לאור ב-9 בנובמבר 1993, על ידי חברות התקליטים קולומוביה רקורדס ו-550 מיוזיק.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-4 במצעד הבילבורד 200, וה-1 במצעד האלבומים הבריטי.
שירי האלבום הופקו בעיקר על ידי המפיקים דייוויד פוסטר, ריק וייק, גיא רוצ'י, וולטר אפאנאסייף וכריסטופר נייל.
דיאן וורן, אשר במשך זמן עבדה עם ליידי גאגא, ריטה אורה, גלוריה אסטפן, אירוסמית', ליאן ריימס ועוד כתבה 4 משירי האלבום.
האלבום כולל גם מספר גרסאות כיסוי בין היתר לשירים "The Power of Love" של ג'ניפר ראש ו-"When I Fall in Love".
לאחר ששוחרר קיבל האלבום ביקורות מעורבות אך זכה להצלחה מסחרית אדירה.
הוא הגיע לראשי מצעדים במדינות רבות ביניהם קנדה, אוסטרליה, בריטניה ואוסטרליה ובמקומות אחרים הגיע לעשירייה הפותחת כמו בארצות הברית, צרפת והולנד.
בארצות הברית האלבום מכר 6 מיליון עותקים ובכך הגיע למעמד פלטינה משושת.
בבריטניה האלבום מכר 1.8 מיליון עותקים ובכך הגיע למעמד פלטינה מחומשת.
בקנדה הגיע האלבום למעמד יהלום עם מכירות של מיליון וחצי עותקים וביפן גם האלבום הגיע להצלחה גדולה כאשר מכר כמיליון עותקים במדינה ובכך הגיע למעמד פלטינה משולשת.
בסך הכל מכר האלבום בעולם כ-20 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר אי פעם, ולאלבום ה-16 הנשי הנמכר ביותר אי פעם.
מתוך האלבום יצא הסינגל "The Power of Love" אשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית וזכה להצלחה באופן כללי בעולם, השיר "Think Twice" אשר הגיע למקום הראשון בבריטניה וזכה גם הוא להצלחה באופן כללי בעולם, והשיר To Love You More אשר שוחרר ביפן בלבד והגיע למקום הראשון שם.
כל אחד מהשירים האלה מכרו למעלה ממיליון עותקים באותן המדינות.
האלבום זכה בשני פרסי ג'ונו בקטגוריות "אלבום השנה" ו"האלבום הנמכר ביותר של השנה".
בנוסף הוא גם זכה בפרס IRMA בתור האלבום הנשי הבין לאומי של השנה.
השיר "Think Twice" זכה בפרס Ivor Novello בתור השיר המוזיקלי והלירי הטוב ביותר והשיר "To Love You More" היה מועמד לפרס Japan Gold Disc Award בקטגוריית השיר הבין לאומי הטוב ביותר.
השיר "When I Fall in Love" זכה בפרס גראמי בקטגוריית "(Arrangement, Instrumental and Vocal(s" והיה מועמד לפרס נוסף בקטגוריית "שיתוף הפעולה הווקאלי הטוב ביותר של הרכב או קבוצה בשיר פופ".
שנה לאחר מכן בשנת 1995 גם השיר "The Power of Love" קיבל מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר בשיר פופ".
מקוםתאריםמכירותאוסטריה (IFPI Austria)זהב25,000אוסטרליה (ARIA)פלטינה 8×560,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה 6×6,000,000בלגיה (BEA)פלטינה 2×100,000בריטניה (BPI)פלטינה 5×1,816,915גרמניה (BVMI)זהב250,000דנמרק (IFPI Denmark)פלטינה 2×100,000הולנד (NVPI)פלטינה 3×300,000יפן (RIAJ)פלטינה 3×1,013,450נורווגיה (IFPI Norway)פלטינה 3×150,000ניו זילנד (RMNZ)פלטינה 6×90,000ספרד (PROMUSICAE)פלטינה100,000פינלנד (Musiikkituottajat)פלטינה40,289צרפת (SNEP)פלטינה352,600קנדה (Music Canada)יהלום1,500,000שוודיה (GLF)פלטינה100,000שווייץ (IFPI Switzerland)פלטינה50,000סיכוםאירופה (IFPI)פלטינה 4×4,000,000בכל העולם20,000,000
מדינהתאריך יציאהחברת תקליטיםפורמטקטלוגגרסהמקורקנדה9 בנובמבר 1993קולומביהתקליטור • קלטת שמע5755515 רצועותארצות הברית550 מיוזיק14 רצועותיפן2 בדצמבר 1993SMEJתקליטורESCA-589315 רצועותאירופהפברואר 1994קולומביהתקליטור • תקליט • קלטת שמע474743בריטניה21 בפברואר 1994אפיקתקליטור • קלטת שמעאוסטרליה7 במרץ 1994יפן21 באוקטובר 1995SMEJתקליטורESCA-634016 רצועות30 במאי 2018תקליטור בלו-ספאק כפולSICP-3116615 רצועותעולם9 בנובמבר 2018קולומביהתקליט589420
The Conjuring: Original Motion Picture Soundtrack הוא פסקול סרט האימה העל-טבעי האמריקאי "לזמן את הרוע" (2013), שהולחן על ידי המלחין ומפיק הסרטים האמריקאי ג'וסף בישארה.
הפסקול יצא לאור ב-16 ביולי 2013, על ידי חברות התקליטים ווטר-טאוור מיוזיק ולה-לה לנד רקורדס.
The Conjuring הוא הפסקול הרשמי של סרט האימה העל-טבעי שובר הקופות "לזמן את הרוע", שיצא לאקרנים שלושה ימים לאחר צאתו.
ב-The Conjuring נכללים שירים מסוגת המוזיקה האלקטרונית ומסוגת המוזיקה הקלאסית.
כל שירי הפסקול פרט לשיר "Family Theme", הולחנו על ידי המלחין ומפיק הסרטים האמריקאי ג'וסף בישארה.
את השיר "Family Theme", הלחין מארק אישם, והוא הושמע בכתוביות סיום הסרט "לזמן את הרוע".
שיר הנושא של הפסקול "The Conjuring", תיפקד כשיר הפותח את הסרט ואת הפסקול כאחד.
The Conjuring 2: Original Motion Picture Soundtrack הוא פסקול סרט האימה העל-טבעי האמריקאי "לזמן את הרוע 2" (2016), שהולחן על ידי המלחין ומפיק הסרטים האמריקאי ג'וסף בישארה.
הפסקול יצא לאור ב-3 ביוני 2016, על ידי חברת התקליטים ווטר-טאוור מיוזיק.
The Conjuring 2 הוא הפסקול הרשמי של סרט האימה העל-טבעי שובר הקופות "לזמן את הרוע 2" (2016), שיצא לאקרנים ארבעה ימים לאחר צאתו, והוא הפסקול השלישי והאחרון אותו מלחין בישארה עבור היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, כאשר הקודם היה Annabelle, שהיה לפסקול הסרט "אנאבל" (2014).
בתוך הפסקול בדומה לראשון The Conjuring ולשני Annabelle, נכללים שירים מסוגת המוזיקה האלקטרונית ומסוגת המוזיקה הקלאסית.
השיר "Enfield Opening", מהווה כשיר הפותח את הפסקול ואת הסרט "לזמן את הרוע 2" (2016), והשיר "New Beginnings", סוגר אותם.
הפסקול הועלה לרשתות הזרמת המדיה כגון ספוטיפיי ואפל מיוזיק, ולאחר מכן יצא גם על גבי תקליטור.
The Colour of My Love Tour הוא סיבוב ההופעות החמישי של הזמרת סלין דיון אשר נועד לקדם את אלבומה The Colour of My Love.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה כאשר נמכרו 1,300,000 כרטיסים לכל הופעותיו.
רשימת השירים של סיבוב ההופעות כללה שירים של דיון מהאלבום The Colour of My Love ומאלבומים קודמים של דיון באנגלית בנוסף גם שירים בצרפתית וגרסאות כיסוי לשירים "Calling You" של ג'ווטה סטיל, "River Deep,Mountain High" של אייק וטינה טרנר ו-"Can't Help Falling in Love" של אלביס פרסלי.
לפני שהתחיל סיבוב ההופעות הופיעה דיון ב-2 הופעות בקנדה בספטמבר 1993 על מנת לקדם את האלבום The Colour of My Love.
ההופעות הוקלטו ושודרו בטלוויזיה ואף יצאו גם כ-DVD.
אך סיבוב ההופעות עצמו החל בפברואר 1994. במהלך סיבוב ההופעות הופיעה בין היתר בקנדה.
הופעותיה במדינה זכו להצלחה רבה כאשר כל הכרטיסים למופעים נמכרו, בין היתר הופיעה דיון בעיר המילטון שם הופיעה מול 10,000 איש.
בסוף אפריל ותחילת מאי הופיעה דיון ביפן, שם עשתה מחווה לשירים שהפיק עבורה דייוויד פוסטר.
הופעות אלה אף שודרו בספיישל טלוויזיה מיוחד בשם "JT Super Producers 94".
ההופעות בוימו על ידי טוני גרקו והתקיימו בערים טוקיו ואוסקה.
בין ה-8 ביוני ל-27 באוגוסט דיון הצטרפה לסיבוב ההופעות של הזמר מייקל בולטון "The One Thing Tour", שם הם הופיעו באצטדיונים של 20 אלף איש.
זה היה סיבוב ההופעות השני שלהם ביחד אשר כל כרטיסיו נמכרו.
תאריך עיר מדינה מיקוםצפון אמריקה11 בפברואר 1994סן פרנסיסקוארצות הבריתהיכל האמנויות היפות14 בפברואר 1994לוס אנג'לסWadsworth Theatre17 בפברואר 1994אטלנטהRoxy Theatre18 בפברואר 1994מיאמיGusman Theater20 בפברואר 1994שיקגוPark West21 בפברואר 1994סיינט פולWorld Theatre23 בפברואר 1994גארפילד הייטסGarfield Heights Little Theatre24 בפברואר 1994וושינגטון די.
The Corre הלוגו הרשמי של הקבוצה קבוצה חברי הקבוצה איזיקיאל ג'קסוןהית' סלייטרג'סטין גבריאלוייד בארט תאריך הקמה 14 בינואר 2011 תאריך פירוק 10 ביוני 2011 שנות פעילות 2011
The Corre הייתה קבוצת היאבקות מקצועית אשר הופיעה בארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE כחלק מהתוכנית סמאקדאון בשנת 2011. הקבוצה הוקמה לאחר שהית' סלייטר, ג'סטין גבריאל ווייד בארט עזבו את קבוצת הנקסוס והצטוותו לשורות איזיקיאל ג'קסון.
לאחר שוייד בארט הודח מתפקיד המנהיג של הנקסוס על ידי CM פאנק, הוא עבר מהתוכנית Raw לתוכנית סמאקדאון.
תחת הנהגתו של פאנק, ג'סטין גבריאל והית' סלייטר סירבו להכות אחד את השני בעזרת מקלות במבוק לפי פקודותיו של פאנק כחלק מטקס החניכה, ובעקבות זאת השניים עזבו את הקבוצה.
ב-14 בינואר בתוכנית סמאקדאון, גבריאל וסלייטר התערבו במהלך הקרב של בארט נגד ביג שואו, כשהם תקפו את שואו.
איזיקיאל ג'קסון הצטרף לתקיפתם לאחר שביצע על שואו את מהלך הבאדי סלאם.
ביג שואו המשיך בפיוד נגד הקבוצה במשך קיומה וב-21 בינואר, הקבוצה הוכרה בשם The Corre.
חברי הקבוצה הודיעו שהם יהיו ללא הנהגה בולטת מתוך עיקרון שכל החברים בקבוצה שווים.
ארבעתם התחרו בקרב הרויאל ראמבל שנערך ב-30 בינואר, אך כולם הודחו על ידי מתאבקים שונים (גבריאל על ידי דניאל בריאן, סלייטר על ידי ג'ון סינה, ג'קסון על ידי קיין ובארט על ידי רנדי אורטון).
ג'קסון הצליח להדיח בקרב את ביג שואו, בעוד שבארט הצליח להדיח את ריי מיסטריו ודיזל, מה שגרם לו להיות אחד מארבעת המתאבקים האחרונים בקרב.
במהלך תקופת הפעילות של הקבוצה, חברי הקבוצה הפריעו לקיומם של קרבות והיו אחראים לתקיפות לאחר הקרבות.
מתיחות בין חברי קבוצת The Corre לבין חברי קבוצת הנקסוס הובילה לתיגרה בין שתי הקבוצות לפני קרב הרויאל ראמבל.
באירוע תא ההדחות, שנערך ב-20 בפברואר, גבריאל וסלייטר הפכו לראשונים בקבוצה שזוכים באליפות כלשהי במהלך קיומה של הקבוצה, כשהם זכו באליפות הזוגות של ה-WWE לאחר שניצחו את סנטינו מארלה וולדימיר קוזלוב.
תקופת כהונתם כאלופי הזוגות הייתה השנייה שלהם ביחד לאחר שבראשונה הם היו חלק מקבוצת הנקסוס.
באותו האירוע, בארט קיבל הזדמנות להתחרות בקרב על אליפות העולם במשקל כבד, כשהיה חלק מקרב תא ההדחות של סמאקדאון, אך הוא לא הצליח לזכות בתואר, משום שביג שואו היה אחראי על הדחתו בקרב.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, גבריאל וסלייטר הפסידו את חגורות האליפות לג'ון סינה ואלוף ה-WWE, המיז.
לעומת זאת, גבריאל וסלייטר דרשו מיד את הקרב החוזר שלהם, שבו ניצחו באליפות הזוגות של ה-WWE בפעם השלישית בקריירה.
ב-25 במרץ בתוכנית סמאקדאון, בארט ניצח את קופי קינגסטון וזכה באליפות הבין-יבשתית, שהייתה אליפות היחידים הראשונה שלו בקריירה.
במהלך קרב ארבעה נגד ארבעה ברסלמניה 27 מול יריביהם ביג שואו, קיין, קופי קינגסטון וסנטינו מארלה, חברי הקבוצה נחלו מפלה בתוך פחות מ-2 דקות.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, הקבוצה ניסתה להשיב לעצמה טיפה מכוח ההרתעה שלה כשתקפה את ג'ון סינה ודה רוק, אך השניים הצליחו לגבור עליהם בתקיפה זו.
ב-22 באפריל בתוכנית סמאקדאון, גבריאל וסלייטר הפסידו את חגורות האליפות לביג שואו וקיין.
השניים כשלו בניסיונם בקרב החוזר ביניהם ב-29 באפריל בתוכנית סמאקדאון.
כמו כן, בארט וג'קסון כשלו גם הם בניסיונם לזכות בחגורות אליפות הזוגות באירוע חוקי אקסטרים, שנערך ב-1 במאי.
ניצוצות של מתיחות הורגשו כאשר החברים בקבוצה התחילו להפסיד קרבות למרות הפרעות לטובת החברים האחרים בקבוצה.
ב-6 במאי בתוכנית סמאקדאון, ג'קסון סירב לחגוג עם יתר חברי הקבוצה, כשהוא ניצח את ביג שואו, ובחר לעזוב את הזירה.
עזיבה זו גרמה לבארט, גבריאל וסלייטר לתקוף את ג'קסון מאחורי הקלעים, מה שלמעשה בישר על עזיבתו של ג'קסון את הקבוצה.
שבוע לאחר מכן, בארט שברח מג'קסון, ומחבריו, גבריאל וסלייטר, במהלך קרב שלושה נגד שלושה, כשמנגד יריביהם היו ג'קסון והאוסוס (ג'יי וג'ימי אוסו), מה שגרם לחברי קבוצת The Corre להפסיד בקרב.
לאחר הקרב, גבריאל וסלייטר התעמתו עם בארט, שבתגובה הכריז על פירוקה של הקבוצה.
האליפות הבין יבשתית (פעם אחת) - בארט
אליפות הזוגות של ה-WWE (פעמיים) - סלייטר וגבריאל
The Curse of La Llorona: Original Motion Picture Soundtrack הוא פסקול סרט האימה העל-טבעי האמריקאי "קללת לה יורונה" (2019), שהולחן על ידי המלחין ומפיק הסרטים האמריקאי ג'וסף בישארה.
הפסקול יצא לאור ב-19 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים ווטר-טאוור מיוזיק.
The Curse of La Llorona הוא הפסקול הרשמי של סרט האימה העל-טבעי שובר הקופות "קללת לה יורונה" (2019), שיצא לאקרנים בסמוך לצאתו, והוא הפסקול הרביעי אותו מלחין ג'וסף בישארה, עבור היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בתוך The Curse of La Llorona נכללים שירים מסוגת המוזיקה האלקטרונית ומוסגת מוזיקת אימה ומתח.
השיר "The Curse of La Llorona", מהווה כשיר הפותח את הפסקול ואת הסרט "קללת לה יורונה" (2019), ו-"", סוגר אותם.
שיר הנושא של הפסקול הוא "The Curse of La Llorona", אשר משמש גם כרצועה הפותחת בו.
הוא אלבום אוסף של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
הוא יצא לאור ב-26 במרץ 2012 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
האוסף מכיל את כל 11 האלבומים שהזמרת הוציאה במהלך הקריירה שלה מלבד אלבומה ה-12, MDNA אשר נכלל באוסף שיצא באירופה ויפן.
עטיפת האלבום כוללת קולאז' של כל העטיפות של כל 11 האלבומים.
בנוסף לכך באותו תאריך האחים וורנר הפיצו גרסה נוספת לאלבום בשם, Madonna: Original Album Series, אשר כללה 5 דיסקים.
אלבום האוסף הגיע למקום ה-70 במצעד האלבומים הבריטי, וה-52 במצעד האלבומים שבשווייץ.
ב-6 במרץ הודיעה מדונה כי חברת התקליטים הקודמת שלה (האחים וורנר) צפויה להוציא את המארז ביחד עם אלבומה השנים-עשר, MDNA.
בנוסף לכך, נושאת הקופסה גם את הלוגו של חברות התקליטים האחרות שהייתה בהם בעבר: סייר רקורדס ומאבריק רקורדס.
זוהי הפעם השלישית בה מדונה מוציאה מארז מסוג זה כאשר בשנת 1991 הוציאה את מארז התקליטורים, The Royal Box, אשר יצא במהדורה מוגבלת ולאחר מכן הוציאה את מארז התקליטורים, CD Single Collection, ב-1996 אשר הופץ ביפן בלבד וכלל את כל הסינגלים של הזמרת מאז הראשון ועד לאחרון לאותה תקופה.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים שהחמיאו לעיצוב של האלבום אך מתחו ביקורת על כך שהאלבום לא כלל שירים חדשים או רק את הלהיטים של הזמרת.
האלבום דורג במצעדים של מספר מדינות ביניהם קרואטיה, הולנד ופינלנד.
ביפן הוא נכנס לעשירייה הפותחת ביחד עם אלבומה MDNA ובכך הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה ממדינה מערבית שהצליחה להגיע להישג זה.
אזורתאריך יציאהחברת תקליטיםפורמטמקוראירופה26 במרץ 2012האחים וורנרמארז תקליטוריםהממלכה המאוחדתיפן27 במרץ 2012אוסטרליה30 במרץ 2012גרמניהארצות הברית2 באפריל 2012מארז תקליטורים (ייבוא, מהדורה מוגבלת)קנדה28 באוגוסט 2012
The Confessions Tour (בעברית: סיור הווידויים) הוא אלבום ההופעה השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
אלבום ההופעה יצא לאור ב-26 בינואר 2007, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים שבוולוניה.
מקוםתאריםמכירותאלבוםארגנטינה (CAPIF)פלטינה40,000בלגיה (BEA)זהב15,000הממלכה המאוחדת (BPI)כסף60,000הונג קונג (IFPI Hong Kong)זהב7,500מקסיקו (AMPROFON)זהב50,000פורטוגל (AFP)פלטינה8,000רוסיה (NFPF)זהב10,000וידאואוסטרליה (ARIA)פלטינה15,000ברזיל (Pro-Música Brasil)זהב15,000גרמניה (BVMI)פלטינה 2×100,000פולין (ZPAV)פלטינה10,000פינלנד (Musiikkituottajat)זהב6,291סיכוםבכל העולם1,200,000
"The Crystal Ship" (בעברית: "ספינת הקריסטל") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית הדלתות, מתוך אלבום הבכורה שלהם מ-1967, The Doors, והבי-סייד של הלהיט "Light My Fire".
הוא נכתב כשיר אהבה לחברתו הרצינית הראשונה של ג'ים מוריסון, מרי וורבלוו, זמן קצר לאחר סיום הקשר.
השיר לוקח אלמנטים ממוזיקת הבארוק.
המילים בבית הפותח מזכירות שיר אהבה קונבנציונלי, ואילו הבתים המאוחרים מעורפלים בכוונתם ומכילים דימויים מאתגרים יותר.
מאוחר יותר הורכב וידאו קליפ מצילומים של הלהקה מופיעה ב-American Bandstand, יחד עם סרטונים של מוריסון ופמלה קורסון בנהר קרן, ליד בייקרספילד, קליפורניה.
המילים של מוריסון לעיתים קרובות מעורפלות בכוונה, וזה, יחד עם האווירה החלומית של השיר, הוביל לספקולציות לגבי המשמעות של "The Crystal Ship".
לדברי גרייל מרקוס, שורות הפתיחה "לפני שאת מחליקה לתוך חוסר הכרה, אני רוצה לקבל נשיקה נוספת" יכול להיות על "לישון, זה יכול להיות מנת יתר, שנגרם על ידי הזמר או האדם שהוא פונה; זה יכול להיות רצח, התאבדות, או ברית התאבדות".
המבקר ג'יימס פרון ציין כי שם השיר פתוח לפרשנויות רחבות, וכי ספינת הבדולח "יכולה לייצג שינה באותה קלות כמו מסע סמים".
הוא הודה כי "ב-1967 זו הייתה כנראה הפרשנות הנפוצה יותר".
הסופרים דייוויד לורסן ומייקל לארסון מנסחים בספרם כי סקס יכול לבוא לידי ביטוי כ"חלום צלול של 'ספינת הבדולח'".
במכתב שנשלח בינואר 1990 ללוס אנג'לס טיימס נטען כי השיר עוסק בקריסטל מתאמפטמין, כאשר הספינה מייצגת מחט היפודרמית, והנשיקה היא פעולת הזרקת הסמים.
ג'ון דנסמור הגיב באומרו כי למרות שמוריסון היה מודע לכך ש"קריסטל" הוא סלנג למתדרין, הוא "כתב את 'The Crystal Ship' עבור מרי וורבר, חברה שעמה הוא נפרד: לכן הוא נועד להיות שיר אהבה לשלום".
על פי מבקר הרולינג סטון נרנדרה קוסנור, השורות "הימים בהירים ומלאים בכאב, סגרי אותי בגשם העדין שלך, הזמן שרצת היה מטורף מדי, ניפגש שוב, ניפגש שוב" משקפות את הפרידה.
בהשראת שירו של ויליאם בלייק, "ארון הבדולח", הוא אחד משיריו הרבים של מוריסון בהשראת שירתו של בלייק.
חלק ממילות השיר מוצע כי הוא שואל מכתב היד האירי מהמאה ה-12 Lebor na hUidre (ספר הפרה הדאן).
מוריסון כתב את השיר לאחר שלקח LSD בחוף איסלה ויסטה לילה אחד, בעודו בוהה באורות המהבהבים של אסדת נפט ימית בשם פלטפורם הולי.
המבקרים ריצ'י אונטרברגר, סאמב היקס וג'ניפר דמפסי הכריזו על "The Crystal Ship" כאחת מהופעות הלהקה הגדולות של הדלתות.
קוסנור החשיב את השיר כאחד מ-10 השירים הפחות מוערכים של מוריסון, ושיבח במיוחד את ביצועיו הקוליים מלאי הנשמה ואת "הפסקת הקלידים היציבה של [ריי] מנזרק וההצטברות ההדרגתית של השיר".
מייקל נלסון מ-PopMatters כתב גם הוא כי השיר "מתהדר באחת ההופעות הווקאליות הטובות ביותר של מוריסון".
קאש בוקס כינה אותו "רוקר איטי עם מילים מלאות דמיון".
BBC Music שיבח את השיר כאחת הפנינים ה"נוצצות" של האלבום.
Louder Sound דירג את "The Crystal Ship" במקום ה-14 ברשימת הדלתות הטובות ביותר, בעוד שהגרדיאן מיקם אותו במקום השני ברשימה שלהם לשנת 2015, רק אחרי "Light My Fire".
ריי מנזרק - פסנתר חשמלי או עוגב, פסנתר
The Complete Limelight Sessions הוא אלבום דמו של הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, אשר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2001 על ידי חברות התקליטים ליימלייט רקורדס ויוניברסל מיוזיק גרופ.
מתוך האלבום יצאו שני הסינגלים "It's Alright", ו-"The Heart Is Blind".
עם יציאתו נכנס אלבום הדמו אל המקום ה-62 במצעד האלבומים הבריטי.
האלבום מכיל אוסף של שירים שהקליטה טוויין בשנים 1989 ו-1990 על ידי חברות התקליטים ליימלייט ויוברסל מיוזיק, לפני שחתמה בחברת התקליטים מרקורי נאשוויל.
אלבום הדמו הופץ בצפון אמריקה בעקבות ההצלחה המסיבית של אלבומה השלישי Come On Over, אשר יצא באותה התקופה.
האלבום קודם על ידי הוצאת רמיקסים לשיר "It's Alright"; השיר היחיד של טוויין אשר נכנס למצעד שירי הדאנס קלאב.
שיר נוסף שהופץ מתוך האלבום היה השיר "The Heart Is Blind" אשר נשלח לתחנות הרדיו שמשדרות מוזיקת קאנטרי בארצות הברית, אך בשל השמעות נמוכות בתחנות רדיו אלו הוא לא הצליח להיכנס למצעד שירי הקאנטרי.
כל השירים באלבום שוחזרו על ידי המפיק המקורי שלהם ויצאו בהסכמתה של שאניה, אולם גרסאות רמיקס שיצאו מתוך האלבום לא יצאו בהסכמת שאניה או המפיק שלהם.
חלק מהשירים באלבום הדמו יצאו שנה קודם לכן באירופה בשם "Wild & Wicked", על ידי חברת התקליטים RWP, והגיעו ביחד עם פוסטר בחינם.
אלבום הדמו הגיע בשיאו אל המקום ה-62 במצעד האלבומים הבריטי ונשאר שם למשך שבועיים אך בסופו של דבר הגיע למעמד כסף במדינה עם מכירות של 60 אלף עותקים.
במשך השנים הופצו מספר גרסאות נוספות לאלבום הדמו אשר כללו גרסאות רמיקס לחלק מהשירים או גרסאות שונות או מספר שירים מצומצם יותר.
מדינהתאריך יציאהשםחברת תקליטיםפורמטקטלוגמקורהולנד17 בספטמבר 1999On the WayNMCתקליטור עם 10 רצועות5038894000825אירופה11 בנובמבר 1999For the Love of HimLLDתקליטור עם 12 רצועות630428100121אמריקה הצפונית1999Jomato4006408215929אוסטרליהValley9399120150841בריטניה17 באפריל 1999Wild & WickedRWP5033809112327אירופה2000Impressions of a WomanJABA7619941261741ארצות הברית23 באוקטובר 2001The Complete Limelight Sessionsליימלייטתקליטור עם 17 או 18 רצועות684038814022
The Colour of My Love Concert הוא אלבום וידאו של הזמרת הקנדית סלין דיון.
אלבום הווידאו הופץ על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וקולומביה רקורדס, בפורמט של VHS ב-19 באוקטובר 1995, ויצא על גבי די וי די מאוחר יותר, בשנת 1998.
הוא צולם בספטמבר 1993 בקנדה, במסגרת סיבוב ההופעות "The Colour of My Love Tour" והועלה לשידור לראשונה בדצמבר באותה השנה, בטלוויזיה הקנדית ובפברואר 1994, גם בטלוויזיה האמריקאית, בערוץ דיסני.
בנוסף למהדורה הרגילה יצאה גם מהדורה מורחבת באירופה אשר כללה את הקליפ לשיר "Pour que tu m'aimes encore" מתוך אלבומה, D'eux.
האלבום זכה להצלחה רבה כאשר שהה 39 שבועות במצעד אלבומי הווידאו האמריקאי כאשר הגיע למקום ה-19 בשיאו.
בסופו של דבר, הצליח להגיע למעמד פלטינה במדינה עם מכירות של 100 אלף עותקים.
בנוסף גם הוא הגיע למעמד פלטינה בבריטניה עם מכירות של 50 אלף עותקים ולמעמד פלטינה בצרפת עם מכירות של 20 אלף עותקים.
בבריטניה ואוסטרליה הגיע האלבום בשיאו למקום ה-3.
בעקבות האלבום דיון הייתה מועמדת לפרס הג'מיני היוקרתי, פרס קנדי אשר ניתן להישגים בתוך הטלוויזיה והקולנוע כאשר זכתה בקטגוריית "ההופעה הטובה ביותר בתוכנית חד פעמית או סדרה".
בנוסף הייתה מועמדת לשני פרסים נוספים בטקס בקטגוריות: "הקליפ הטוב ביותר עבור תוכנית חד פעמית או סדרה" ו"הצילום הטוב ביותר עבור תוכנית חד פעמית, סדרה או קומדיה".
The Comic Strip (בתרגום לעברית: רצועת הקומיקס) היא רצועת שידור אמריקאית ששודרה בשנת 1987, אשר כללה בתוכה ארבע סדרת טלוויזיה שונות, שאף על פי שם הרצועה אינן קשורות לקומיקס.
סדרות הרצועה הופקו על ידי Rankin/Bass Productions, כאשר אילו הסדרות האחרונות שהחברה הפיקה, והונפשו על ידי Pacific Animation Corporation.
הרצועה שודרה במקור בסינדיקציה בארצות הברית בהפצת לורימר החל מ-7 בספטמבר 1987 עד 4 בדצמבר באותה שנה.
כמו כן, סדרות הרצועה שודרו במספר מדינות ברחבי העולם, ביניהן אוסטרליה, הפיליפינים, מלזיה, טרינידד וטובגו, הונג קונג, ג'מייקה ואיטליה.
בישראל כל הסדרות שודרו בערוץ הילדים בשנת 1994 בדיבוב עברי, מלבד הסדרה "צפרדעי הרחוב" ששודרה עם תרגום בלבד.
חלק מתכני הרצועה הופצו ב-VHS במהלך תקופת שידורה המקורי.
מחנה מפלצות קטנות (The Mini-Monsters) – הסדרה עוקבת אחר שני אחים תאומים שנשלחים למחנה קיץ, בו להפתעתם כל החניכים הם מפלצות אשר הם הצאצאים של המפלצות המפורסמות.
צפרדעי הרחוב (Street Frogs) – הסדרה עוקבת אחר חמש צפרדעים מואנשות בגיל העשרה, אשר לומדות את חכמת הרחוב.
קראטה יאו (Karate Kat) – הסדרה עוקבת אחר חתול שעובד כחוקר פרטי ומשתמש בקראטה כדי להילחם בפשע בעיירה שלו.
כוח כריש (TigerSharks) – הסדרה עוקבת אחר חבורת גיבורי על שיכולים לשנות צורה לחיות ימיות.
The Continuum Project (בעברית: פרויקט הרצף) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הקנדית לינדזי אל.
האלבום יצא לאור ב-25 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים סטוני קריק.
מתוך האלבום לא יצאו סינגלים והוא מכיל גרסאות מחודשות לשירי האלבום Continuum, של ג'ון מאייר.
האלבום הגיע למקום ה-28 במצעד האלבומים העצמאיים.
האלבום נמכר בלמעלה מ-1,100 עותקים בארצות הברית בשבוע הבכורה שלו, אף על פי שיצא בהוצאה עצמית ולא בהוצאת חברת תקליטים מסחרית.
כתוצאה מכך, התברג במקום ה-28 במצעד האלבומים העצמאיים של בילבורד, המדרג בתוכו אלבומים שיצאו בהפצות מצומצמות ולא דרך חברת תקליטים מסחרית.
עבור שני השירים "" ו-"Dreaming with a Broken Heart", צולמו וידאו קליפים מלאים.
The Concert (בעברית: המופע) הוא אלבום הופעה חיה של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא בספטמבר 1994. האלבום זכה להצלחה רבה בארצות הברית כאשר נכנס לעשירייה הפותחת במדינה והגיע למעמד של פלטינה משולשת עם מכירות של 1.1 מיליון עותקים.
אלבום ההופעה הגיע למעמד פלטינה משולשת בקנדה, פלטינה באוסטרליה, וזהב בספרד.
האלבום כולל הופעה חיה של הזמרת במדיסון סקוור גארדן.
האלבום חולק לשני דיסקים שאורכם בסך הכל 103 דקות.
בנוסף לגרסה הרגילה של האלבום לאלבום גם יצאה מהדורה מחודשת בשם The Concert: Highlights אשר קיבלה מעמד אלבום זהב בארצות הברית.
מתוך האלבום יצא השיר "Ordinary Miracles", שיר חדש שבוצע במופע ויצא כסינגל נפרד מהאלבום.
The Conjuring: The Devil Made Me Do It: Original Motion Picture Soundtrack הוא פסקול סרט האימה העל-טבעי האמריקאי "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" (2021), שהולחן על ידי המלחין ומפיק הסרטים האמריקאי ג'וסף בישארה.
הפסקול יצא לאור ב-28 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים ווטר-טאוור מיוזיק.
The Conjuring: The Devil Made Me Do It הוא הפסקול הרשמי של סרט האימה העל-טבעי שובר הקופות "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" (2021), שיצא לאקרנים בסמוך לצאתו, והוא הפסקול השישי אותו מלחין ג'וסף בישארה עבור היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בתוך The Conjuring: The Devil Made Me Do It נכללים שירים מסוגת המוזיקה האלקטרונית ומוסגת מוזיקת אימה ומתח.
השיר "Devil Opening", מהווה כשיר הפותח את הפסקול ואת הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן", ו-"Soaring Curses", סוגר אותם.
שיר הנושא של הפסקול הוא "The Conjuring: The Devil Made Me Do It" שמשמש גם כרצועה הרביעית בו.
הקולומבוס דיספאץ' , הוא עיתון בתפוצה יומית, היוצא לאור בעיר קולומבוס, בירת מדינת אוהיו שבארצות הברית.
העיתון ראה אור לראשונה ב-1 ביולי 1871, ומאז שנת 1985, הדיספאץ' הוא עיתון המיינסטרים היחיד בקולומבוס.
לאור זאת, זהו העיתון הנפוץ ביותר בבירת אוהיו (ואחד מחמשת העיתונים הכי נפוצים במדינה).
בראשית דרכו, העיתון נקרא The Daily Dispatch, והוא יצא לאור בשעות אחר הצהריים.
באותה עת, קולומבוס הייתה עיר קטנה, עם אוכלוסייה של 32,000 תושבים בלבד (כמו טולידו או דייטון) וקטנה משמעותית מקליבלנד או סינסינטי, ולכן העיתון בקושי הצליח להגיע ל-1,000 מנויים קבועים.
לפיכך, העיתון החליף בעלות פעמים רבות בעשורים הראשונים לקיומו, ואף שינה את שמו ל-The Columbus Evening Dispatch.
היציבות המערכתית של העיתון החלה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20. בשנת 1905 רכשו את העיתון האחים הארי ורוברט וולף, שטרם רכישת העיתון לא התעסקו כמעט בעיתונאות והיו הבעלים של חברה ליצור נעליים.
עם זאת, מרגע רכישת הדיספאץ', יישאר העיתון בידי המשפחה ויורשיה למשך 110 שנים.
ב-16 בדצמבר 1906, פרסם העיתון את המודעה הצבעונית הראשונה שלו אי פעם, אך כמה חודשים לאחר מכן, ב-9 באפריל 1907, עלה באש בניין מערכת העיתון, והיה צורך להרוס את הבניין ולבנותו מחדש.
באופן מסורתי, היו עורכי העיתון מזוהים עם הימין השמרני ותמכו לאורך השנים במועמדי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות.
למעשה, במשך מאה תמימה, מאז 1916, אז צידדו עורכי העיתון במועמדותו של הנשיא המכהן, וודרו וילסון לכהונה שנייה, ועד 2016, עת הם צידדו במועמדת הדמוקרטית הילרי קלינטון, הם באופן עקבי תמכו בגלוי במועמד הרפובליקני לנשיאות.
עם זאת, במדינת אוהיו עצמה, השינוי בעמדת עורכי העיתון התחילה מוקדם יותר, וכבר בשנת 2006 הם תמכו, לראשונה, במועמד דמוקרטי למשרת המושל.
ב-16 ביוני 2015, נרכש העיתון על ידי חברת GateHouse Media, אשר התמחתה בהוצאה לאור של מקומונים.
בשנת 2019, נכרשה GateHouse Media על ידי Gannett (שבין היתר מוציאים לאור את העיתון USA Today), וכיום גנט היא הבעלים של הדיספאץ'.
העיתון מתמקד בעיקר בחדשות מקומיות באוהיו וקולומבוס, אך יש בו גם מדור המסקר את הנעשה בארצות הברית ובעולם.
במדור הספורט, עיתון זה מדווח בהרחבה על קבוצות ה-NCAA (בענפים השונים) של ה-OSU, וכן הוא מסקר את קבוצת הכדורגל המקומית, קולומבוס קרו כמו גם קבוצת ההוקי קולומבוס בלו ג'אקטס.
מעת לעת, העיתון גם מסקר את קבוצות הספורט האחרות של אוהיו, בליגות ה-NFL (קליבלנד בראונס וסינסינטי בנגלס) וב-NBA (קליבלנד קאבלירס).
לעיתון גם מדורים מיוחדים היוצאים בימים מסוימים, כגון מדור האוכל, היוצא ביום רביעי, ומדור המדע היוצא בימי ראשון.
ביום שישי, העיתון מדפיס מדור העוסק באמונה וערכים (בעיקר נוצריים).
בנוסף למדורים המיוחדים היוצאים פעם בשבוע, לעיתון יש גם מדורים מיוחדים (בנושאי עסקים ומסחר, חיי הקהילה או בילויים) הרואים אור פעם בחודש.
בעקבות השריפה שהרסה את בניין המערכת בשנת 1907, והצורך של עורכי העיתון למצוא מקום חדש לשכון בו עד לשיפוץ הבניין, החליטו האחים וולף להעביר את מערכת העיתון לבניין שיהיה בבעלות בלעדית של העיתון, ואשר ייבנה בהתאם לסטנדטים מודרניים.
בשנת 1925 עברה מערכת העיתון לבניין שנקרא Columbus Dispatch Building (בעברית: "בניין הקולומבוס דיספאץ'"), שם עליו הוא שומר עד היום, אף על פי שמערכת העיתון הועתקה כבר למקום אחר בדאונטאון.
על גג הבניין ניצב שלט, בו מופיע הכיתוב: "Ohio's Greatest Home Newspaper", אשר עדיין מואר בלילה באור אדום בוהק .
המילה Dispatch מופיעה באותיות גותיות, בצורה הדומה לכותרת העיתון.
לאחר שהעיתון נמכר על ידי משפחת וולף, נמכר גם הבניין (אם כי לא לאותה חברה), וכיום הוא משמש כביתו של משרד המסחר של אוהיו.
הבניין מוגדר כמבנה היסטורי המיועד לשימור.
עם זאת, הזכויות על השלט בגג עדיין שייכות לעיתון, ולכן הוא ממשיך להיות מואר בלילות, כמעין פרסומת לעיתון.
"The Crow & the Butterfly" הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון, זה הסינגל החמישי מתוך אלבומם השני, The Sound of Madness.
את השיר כתב סולן הלהקה, ברנט סמית.
השיר הושמע לראשונה ב-2007, בגרסה אקוסטית חיה, במהלך תוכנית הרדיו של באקטהד.
ב-27 ביולי 2010 יצא ב-iTunes המיני-אלבום של השיר שכלל את הגרסה המקורית, גרסת pull mix, את הוידאו קליפ של השיר, וחוברת דיגיטלית.
ב-23 ביוני 2016 זכה השיר למעמד של תקליטון זהב לאחר שנמכרו ממנו למעלה מחצי מיליון עותקים.
בראיון לתוכנית Rockline הסביר סמית שכשהלהקה כתבה את האלבום הוא חלם על אם שבתה נפטרה חודש לפני שבנה, טרבור, נולד.
הוא כתב את השיר על האם שמנסה להתמודד עם מות ילדתה ובה בעת להמשיך בחייה.
בבלוג שפורסם בעבר באתר הרשמי של הלהקה הסביר סמית
לגבי האפשרות לצלם וידאו קליפ לשיר, סמית מסר: .
בסופו של דבר בוים הקליפ על ידי האנה לקס דייוויס.
הצילומים התקיימו ב-24 ביוני 2010, כשהאלבום The Sound of Madness חגג שנתיים לצאתו.
צילום מאתר הצילומים הראה חדר גדול באחוזה.
הקליפ עלה לשירות Yahoo Music ב-17 ביולי 2010. בווידאו מוצגת הלהקה מנגנת על במה, בעוד קבוצת אנשים מסתוריים בלבוש שחור אוכלים ארוחת ערב ומניחים את כלי האוכל שלהם.
אישה באיפור שנוזל מדמעותיה מתפרצת לחדר בעוד הקבוצה מסיימת את הארוחה ומתחילה לרקוד.
בסצנת הריקוד שמתרחשת במהלך הפזמון האישה עוברת בין הרוקדים, ומנסה, ללא הצלחה, להגיע לנער צעיר בלבוש שחור.
במהלך קטע המעבר השניים מצליחים להיפגש, והוא מניח בידה משכית ובה תמונה שלה עם ילד, ולוחש באוזנה, היא מחייכת ובוכה בהשלמה בעוד הלהקה וכל הנוכחים הולכים אל האור ומשאירים אותה לבד.
הקליפ נכנס למצעד ה-Fuse Top 20 Countdown במקום ה-18 ולמצעד 20 הקליפים של VH1 במקום ה-20 ב-13 ביולי וב-31 ביולי 2010 בהתאמה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הרוק של הבילבורד, והיה בכך לשיר הראשון של שיינדאון שהגיע להישג.
הוא הגיע למקום הראשון גם במצעד שירי הרוק החמים של המגזין, ובכל הפך את The Sound of Madness לאלבום השני בהיסטוריה שארבעה מהסינגלים שלו מגיעים להישג (אחרי אלבומה של להקת דה בלאק קרואוז, The Southern Harmony and Musical Companion שעשה זאת ב-1992).
השיר הגיע גם למקום ה-97 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום השישי במצעד האלטרנטיבי של הבילבורד.
The Cross of Changes (בעברית: צְלָב הַשִּׁנּוּיִים) הוא אלבום האולפן השני של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה, בראשות המוזיקאי והמפיק הרומני-גרמני מיכאל קרצו, שיצא לאור ב-6 בדצמבר 1993 בהוצאת וירג'ין רקורדס ברחבי העולם ובהוצאת כריזמה רקורדס בארצות הברית.
בעקבות ההצלחה המסחרית העולמית של אלבום הבכורה של אניגמה, (1990), קרצו החל לכתוב ולהקליט מוזיקה לאלבום חדש באולפני א.ר.ט., אולפן ההקלטות הביתי שלו באיביזה, ספרד.
קרצו דגם מספר שירים מכמה אמנים ולהקות, כולל ואנגליס, U2, ג'נסיס ובלאק סבאת'.
עם יציאתו, הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, והפך לאלבום השני ברציפות של אניגמה שעשה זאת בממלכה המאוחדת.
כמו כן, הוא הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית, שם הוא נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים.
מהדורה מוגבלת מיוחדת של האלבום יצאה לאור ב-21 בנובמבר 1994 על תקליטור מצופה זהב 24 קרט, הכולל שלושה רמיקסים נוספים.
אנדראס הארד ("אנג'ל אקס") – שירה נוספת
סי.") – שירה נוספת, כלי נגינה, תכנות, הפקה, הנדסה
לואיזה סטנלי – שירה נוספת
אזורהסמכהיחידות שהוסמכו/מכירותאוסטריה (IFPI Austria)זהב25,000*אוסטרליה (ARIA)פלטינה 2×140,000^ארצות הברית (RIAA)פלטינה 2×2,000,000^גרמניה (BVMI)פלטינה500,000^הולנד (NVPI)זהב50,000^הממלכה המאוחדת (BPI)פלטינה 2×600,000^נורווגיה (IFPI Norway)פלטינה50,000*ספרד (PROMUSICAE)פלטינה100,000^צרפת (SNEP)זהב100,000*קנדה (Music Canada)פלטינה 2×200,000^שוודיה (GLF)זהב50,000^שווייץ (IFPI Switzerland)פלטינה50,000^סיכוםאירופה (IFPI)פלטינה1,000,000*בכל העולם8,000,000* נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד.^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.
The Cream of Eric Clapton הוא אלבום להיטים של הזמר והגיטריסט אריק קלפטון, אשר מכיל להיטים שהקליט עם להקות Derek and the Dominos ו-Cream ולהיטים שהקליט במסגרת קריירת הסולו שלו.
האלבום יצא לאור בממלכה המאוחדת, אוסטרליה וגרמניה בלבד בספטמבר 1987. ביפן הופצה גרסה מעט שונה של האלבום, בה סדר השירים ברשימת ההשמעה שונה ומופיעה בו הגרסה המלאה של השיר "After Midnight", אשר יצאה לאור כסינגל בשנת 1988.
בשנת 1989 פרסמה חברת התקליטים Polygram אוסף וידאו של קלפטון תחת אותו שם.
היכן שלא מצוין שם המבצע, מדובר בשיר שהוקלט במסגרת קריירת הסולו של קלפטון.
+ארגוןתואריחידותאיגוד תעשיית ההקלטות האוסטרליאלבום פלטינה70,000איגוד תעשיית ההקלטות הקנדיאלבום זהב50,000איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתיאלבום זהב100,000איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדיאלבום פלטינה15,000הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפיתאלבום זהב25,000איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי3 אלבומי פלטינה1,000,000איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי2 אלבומי פלטינה2,000,000
The Crown Jewels הוא המארז השישי של להקת הרוק הבריטית קווין, אשר יצא לאור ב-24 בנובמבר 1998 לכבוד יום השנה העשרים וחמישה להקמתה של הלהקה.
המארז מכיל את שמונת אלבומי האולפן הראשונים של הלהקה – Queen, Queen II, Sheer Heart Attack, A Night at the Opera, A Day at the Races, News of the World, Jazz ו-The Game, כאשר לשלושת האחרונים עטיפות השונות מאלה המקוריות.
פרדי מרקיורי – זמרה, פסנתר, אורגן חשמלי, צ'מבלו, מקהלה, מחיאות, רקיעות, פעמון פרה, סינתיסייזר, קולות רקע
בריאן מיי – גיטרה, פסנתר, פעמון, בנג'ולילי, קוטו, נבל, יוקולילי, גיטרת סלייד, הרמוניום, תזמורת, מקהלה, מחיאות, רקיעות, קולות רקע, זמרה
רוג'ר טיילור – תופים, כלי הקשה, גונג, מרימבה, תוף מרים, משולש, פעמון רוח, טימפני, גיטרה, מקהלה, בס, מחיאות, רקיעות, קולות רקע, זמרה
ג'ון דיקון – בס, גיטרה, קונטרבס, פסנתר חשמלי, מחיאות, רקיעות, פסנתר, כלי הקשה, קולות רקע
רוי תומאס בייקר – קסטנייטה, סטיילופון
The Concert for Bangladesh (מאנגלית: "הקונצרט למען בנגלדש") הוא אלבום הופעה של הזמר-יוצר ג'ורג' האריסון.
האלבום יצא לאור ב-20 בדצמבר 1971. האלבום מכיל קטעים מהקונצרט למען בנגלדש, שנערך במדיסון סקוור גארדן ב-1 באוגוסט 1971, ושהאריסון היה ממארגניו.
כמו כן, השתתפו בקונצרט, בין היתר, בוב דילן, ראווי שנקר (שהיה אף הוא ממארגני הקונצרט), עלי אכבר חאן, רינגו סטאר, בילי פרסטון, ליאון ראסל, קלאוס פורמן ואריק קלפטון.
הקונצרט היה מופע צדקה שנועד לגייס כספים למען פליטי מלחמת העצמאות של בנגלדש והיווה השראה למופעי צדקה מאוחרים יותר, דוגמת ה"לייב אייד".
האירוע היה הפעם הראשונה מאז 1966 בו הופיעו האריסון ורינגו סטאר (שניהם היו אז חברי הביטלס) יחדיו על הבמה.
זאת לאחר שלהקת הביטלס פרשה מהופעות.
את האלבום הפיק האריסון במשותף עם פיל ספקטור.
אריזת קופסת האלבום כללה ספר בן 64 עמודים ובו תמונות מהקונצרט; עטיפת האלבום, שעוצבה על ידי , כללה תמונה של ילד הסובל מתת-תזונה היושב ליד קערה ריקה.
יציאת האלבום התעכבה בשלושה חודשים עקב משא ומתן ממושך בין האריסון לשתי חברות התקליטים שהתחרו ביניהן על הוצאת האלבום לאור: קפיטול רקורדס וקולומביה רקורדס.
עם יציאתו לאור זכה האלבום להצלחה מסחרית גדולה.
הוא הגיע לראש מצעדי האלבומים במספר מדינות וזכה בפרס גראמי לאלבום השנה במרץ 1973. האלבום יצא מחדש בשנת 2005, ארבע שנים לאחר מותו של האריסון, עם עיצוב גרפי מתוקן.
נכון לשנת 2011 ממשיכות מכירות האלבום לקדם את קרן ג'ורג' האריסון של יוניצ"ף, שגייסה 1.2 מיליון דולר עבור ילדים בקרן אפריקה, בקמפיין לציון 40 שנה ליציאת האלבום לאור.
The Division Bell (בעברית: פעמון החלוקה) הוא האלבום ה-14 של להקת הרוק המתקדם פינק פלויד אשר יצא לאור בתאריך 28 במרץ 1994 בבריטניה, ובתאריך 4 באפריל 1994 בארצות הברית.
בהיותו האלבום השני של הלהקה אשר הוקלט ללא רוג'ר ווטרס, The Division Bell נכתב ברובו על ידי הזמר והגיטריסט דייוויד גילמור והקלידן ריצ'רד רייט.
הוא כולל קטע שירה בהובלתו של רייט בפעם הראשונה מאז האלבום "The Dark Side of the Moon" משנת 1973. ארוסתו של גילמור, הסופרת פולי סמסון , השתתפה בכתיבתם של חלק גדול מן השירים באלבום, אשר מתמודדים עם הנושא של תקשורת בין-אישית.
הקלטת האלבום התרחשה במספר מקומות, לרבות אולפני Britannia Row ובית הסירה של גילמור, אסטוריה .
הפקת האלבום כללה בין היתר את השותף רב השנים של הלהקה בוב אזרין, ההנדסאי אנדי ג'קסון , הסקסופוניסט דיק פרי והבסיסט גאי פראט .
The Division Bell זכה לביקורות בינוניות, אך עדיין זכה להצלחה גדולה בממלכה המאוחדת וארצות הברית; האלבום הגיע לתואר פלטינה כפולה בארצות הברית בשנה הראשונה ליציאתו, ופלטינה משולשת בשנת 1999. לאור הצלחה זו, נערך מסע הופעות בארצות הברית ובאירופה.
חומר בלתי משומש מהקלטות האלבום הוכנס לאלבומם הבא של פינק פלויד: The Endless River (2014).
האלבום עוסק בנושאי תקשורת בין-אישית ובאמונה שבכוחו של דיבור לפתור בעיות רבות.
מתופף הלהקה ניק מייסון אמר: "יש לו (לאלבום) משמעות כלשהי, הוא עוסק בבחירה, כן או לא."
השיר "A Great Day For Freedom" אשר הופק מספר שנים לאחר נפילת הגוש המזרחי מעמיד את האופוריה הכללית של נפילת חומת ברלין לצד המלחמות והטיהור האתני אשר התרחשו בעיקר ביוגוסלביה.
דגימות קולו של הפיזיקאי סטיבן הוקינג אשר הוקלטו במקור עבור פרסומת של חברת בריטיש טלקום שומשו בשיר "Keep Talking"; גילמור כה התרגש מהסנטימנט של הוקינג בפרסומת ופנה לחברה בבקשת רשות להשתמש בהקלטות של הוקינג באלבום.
מייסון ציין כי "זה הרגיש לא תקין-פוליטית לקחת רעיונות מפרסומת, אך נראה היה כי זו פיסה רלוונטית." בסוף האלבום ניתן לשמוע את בנו החורג של גילמור, צ'רלי, מניח שפופרת טלפון במקומה על מנת לנתק שיחה עם סטיב או'רורק, מנהל הלהקה אשר הביע את רצונו להופיע באחד מאלבומיה.
Cluster One היא יצירה אינסטרומנטלית הפותחת את האלבום.
זוהי היצירה הראשונה של הלהקה שהקרדיט עליה ניתן לריצ'רד רייט ודייוויד גילמור ביחד, מאז השיר Mudmen מהאלבום Obscured by Clouds.
היצירה מעולם לא בוצעה בהופעות החיות של הלהקה.
בפתיחת השיר ניתן לשמוע רעש לבן אשר גרם לרבים באותה עת בלבול, שכן סברו שהתקליט פגום.
What Do You Want From Me הוא שיר אשר נכתב על ידי דייוויד גילמור, ריצ'רד רייט וחברתו של גילמור פולי סמסון (בעתיד אשתו השנייה).
השיר מנוגן לאט והוא סוג של בלדת רוק.
השיר גם מכליל את נס ההליכה על המים כמטאפורה סרקסטית.
השיר עוסק בשני החברים הקודמים בלהקה, סיד בארט ורוג'ר ווטרס.
זהו השיר השני המתמקד בשני החברים לאחר Signs of Life מהאלבום A Momentary Lapse of Reason.
זוהי יצירה אינסטרומנטלית שבה המתופף ניק מייסון מדקלם פואמה לא ידועה שהשורה הראשונה בה מדברת על בארט והשנייה על ווטרס אך Poles Apart, כולל מילים.
בשורה הראשונה בשיר מוזכר מקים הלהקה שהוחלף על ידי דייוויד גילמור, סיד בארט.
בשורה השנייה מתייחסים לרוג'ר ווטרס שעזב את הלהקה, השורה מתחילה בשם השיר של פינק פלויד בזמן שווטרס כתב את Hey You מתוך האלבום The Wall.
באמצע השיר מופיע קטע פסיכדלי של מנגינת תזמורת.
Marooned היא יצירה שנכתבה על ידי דייוויד גילמור וריצ'רד רייט.
היצירה מתארת נטישה על אי.
היצירה תחילה הייתה אלתור באולפני ההקלטות.
צלילי הגיטרה הגבוהים בשיר באים ממכשיר הוואמי שגילמור השתמש בכמה מהשירים.
היצירה זכתה בפרס גראמי ב-1995 בתואר "יצירת הרוק האינסטרומנטלית הטובה ביותר".
באלבום האוסף של הלהקה Echoes: The Best of Pink Floyd, השיר קוצר וזמנו נמשך כ-2 דקות.
השיר נכתב על ידי דייוויד גילמור ופולי סמסון והוקדש לרוג'ר ווטרס, שעזב את הלהקה.
השיר מתחיל בלחן די מלנכולי אך הופך ללחן של רוק שנשמע קצת יותר שמח.
בהתחלה הלהקה רצתה לתת לשיר את השם In Shades of Grey.
זהו השיר הראשון שריצ'רד רייט מבצע בו שירה מובילה מאז 1973 בשיר Time באלבום The Dark Side of the Moon.
רייט הלחין את השיר ואנתוני מור כתב אותו.
השיר עוסק בהתמכרותו של רייט לקוקאין, בדידותו ודיכאונו בעת שהתגרש מאשתו וגורש על ידי רוג'ר ווטרס.
השיר בוצע על ידי רייט עצמו בתפקיד השירה יחד עם גילמור בהופעה חיה.
השיר נכתב על ידי דייוויד גילמור, אשתו השנייה פולי סמסון, ניק לאירד-קלוס ובוב אזרין.
גילמור השתמש בגיטרה אקוסטית Gibson J-200 דרך קופסת האפקטים Zoom.
זהו השיר היחיד שנכתב על ידי דייוויד גילמור ללא עזרת אחר.
בראיון גילמור אמר שכתב את השיר לאשתו פולי סמסון.
השיר מנוגן בדו מז'ור, השיר נפתח בסינתיסייזר עם סולו גיטרה.
השורות הראשונות מבוצעות על ידי גילמור באיטיות.
כשהשיר מתקרב לסוף יש סולו גיטרה "רוקי" שמבוצע עד סוף השיר.
נכתב על ידי דייוויד גילמור, אשתו של גילמור פולי סמסון וריצ'רד רייט.
השירה בוצעה על ידי גילמור ומכליל את הקול האלקטרוני של פרופסור סטיבן הוקינג, מערוץ מדע בטלוויזיה.
השיר מכליל אפקטים של גיטרה על ידי טוק בוקס.
השיר יצא לאור כסינגל לראשונה בארצות הברית ב-12 במרץ 1994. וזכה במקום הראשון במגזין בילבורד לאחר כמה ימים, השיר יצא לאור באלבום ב-30 במרץ.
השיר נכלל גם באלבום האוסף של הלהקה, Echoes: The Best of Pink Floyd.
השיר בוצע בהופעה ותועד באלבום ההופעה, Pulse.
השיר נכתב על ידי דייוויד גילמור ופולי סמסון.
ניתן לשים לב שבחלק מהסולו של הגיטרה האקוסטית שבסוף השיר, יש חלק מהשיר Wish You Were Here.
זהו השיר האחרון של הלהקה שמאופיין בסגנון פולק רוק.
השיר יצא לאור כסינגל השלישי מהאלבום.
המילים מדברות על דברים שנצברו ואבדו בחיים, מזווית הסתכלות אוטוביוגרפית.
השיר מדבר על תקופת הילדות של סולן הלהקה דייוויד גילמור, עזיבת עיר הולדתו והימים הראשונים שלו עם הלהקה.
ידידו של גילמור הסופר דאגלס אדמס בחר בשם האלבום, שהופיע באחת השורות בשיר.
בשיר נשמע פעמון כנסייה שהמתופף ניק מייסון מצלצל בו.
בתחילת השיר ניתן לשמוע את הפעמונים מהשיר Fat Old Sun מהאלבום Atom Heart Mother, וזמזום הזבוב מהשיר Grantchester Meadows מהאלבום Ummagumma.
בשיר נשמעות גם פעימות לב, בדומה לפתיחה והסגירה של האלבום The Dark Side of the Moon.
בסוף השיר ניתן לשמוע את מנהל הלהקה סטיב או'רורק מדבר בטלפון עם אחד מילדיו של גילמור, צ'ארלי.
מעצב העטיפות של הלהקה, סטורם ת'ורג'רסון ביים את הקליפ לשיר.
בקליפ מוצגים באופן סוריאליסטיים המקומות שחברי הלהקה גדלו בהם באנגליה.
תמונות מהקליפ מופיעות בחוברת האלבום.
השיר נכלל גם באוסף Echoes: The Best of Pink Floyd עם סולו גיטרה קצר יותר.
גרסה בהופעה חיה מופיעה באלבום Pulse.
מספר אמנים ביצעו גרסאות כיסוי לשיר, בהם נייטוויש וגרגוריאן.
דייוויד גילמור – גיטרה, שירה, גיטרה בס וקלידים
ניק מייסון – תופים וכלי הקשה
גרי ווליס – כלי הקשה
בוב אזרין – קלידים וכלי הקשה
פרופסור סטיבן הוקינג – קולות ב"Keep Talking"
The Dark Side of the Moon (בתרגום חופשי: הצד האפל של הירח) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק המתקדם פינק פלויד.
אלבום זה הוא אלבום קונספט ונחשב לאבן דרך ולאחד מהאלבומים הכי משפיעים ופורצי דרך בהיסטוריה, הן בזכות המוזיקה המורכבת והחדשנית שבו והן בזכות הטקסטים הפילוסופיים והעמוקים שבו.
התקליט הוקלט באולפני אבי רוד בלונדון בין מאי 1972 לינואר 1973 ויצא לאור ב-1 במרץ 1973. אלבום זה מסמל את תחילת "תור הזהב" של פינק פלויד.
האלבום נחשב לאבן דרך בתולדות הרוק והמוזיקה בכלל, הן מוזיקלית והן מסחרית, ולאורך שנים רבות הוא בין האלבומים הנמכרים ביותר בעולם.
מבקרי מוזיקה ומעריצים רבים מחשיבים את האלבום כטוב ביותר של הלהקה.
מבקרי מוזיקה משתמשים באלבום כנקודת מפנה בין בלוז רוק "קלאסי" ולז'אנר החדש (אז) של מוזיקה אלקטרונית.
המוזיקה הושפעה גם מג'אז אוונגרדי - ריצ'רד רייט תיאר את ההשפעה המכרעת שהייתה לאלתוריו של ג'ון קולטריין בתקליט Kind of Blue על המוזיקה של The Dark Side of the Moon.
ב-2006 הוא נבחר ל"האלבום האהוב עליי" על ידי צופים של רשות השידור האוסטרלית.
דייוויד גילמור - גיטרה, גיטרת סלייד, שירה, קלידים.
רוג'ר ווטרס - גיטרה בס, שירה, סינתיסייזר.
ריצ'רד רייט - קלידים, סינתיסייזר, שירה.
ניק מייסון - תופים, תופי רוטוטום, ואפקטים.
לסלי דאנקן - קולות רקע
דוריס טרוי - קולות רקע
בארי סנט ג'ון - קולות רקע
לייזה סטרייק - קולות רקע
קלייר טורי - זמרת סולנית אורחת
גם באלבום זה, החלו פינק פלויד את העבודה במהלך סיבוב הופעות ארוך, שלימים נודע כ-Dark Side of the Moon Tour.
סיבוב ההופעות החל בינואר 1972 והסתיים בנובמבר 1973. בתחילת הסיבוב קיבלו חלק משירי האלבום שמות שונים מהשמות הסופיים שקיבלו באלבום.
למעט הבדל זה, נותרו רוב החומרים כמעט ללא שינוי מההופעה הראשונה בינואר 72' ועד להקלטת האלבום בפועל כשנה וחצי לאחר מכן במרץ 73'.
על אף שכל המילים נכתבו על ידי רוג'ר ווטרס, נחשב האלבום למגובש ביותר של פינק פלויד, ותרומתם של כל ארבעת חברי הלהקה מורגשת בו.
באלבום ניתן לשמוע בעיקר את דייוויד גילמור ואת רוג'ר ווטרס, גם בשירה וגם בנגינה, אך בשונה מאלבומים מאוחרים יותר, מורגשת גם תרומת הקלידים שעליהם מנגן ריצ'רד רייט, ואף השיר Us and Them רשום על שם ווטרס ורייט.
עוד דבר שמייחד את האלבום הוא הקרדיט שניתן למתופף, ניק מייסון על קטע הפתיחה של האלבום (Speak to Me), דבר שגרר כמה שנים לאחר מכן ויכוח בין מייסון לבין ווטרס, אשר טען שהוא נתן את הקרדיט למייסון כמתנה.
האלבום מרשים בשימושו ברעיונות פילוסופיים, דבר שבהמשך יהפוך לסימן היכר במוזיקה של פינק פלויד.
האלבום עוסק במכלול הנושאים הקשורים למחזור חייו של אדם - זמן שחולף ללא הפסקה, לחץ, תאוות בצע, זעם, כעס, נורמות חברתיות משעבדות, מלחמה, דת ושיגעון.
גם באלבום זה ניתן לראות קשר לסיד בארט (מקים הלהקה) שלקה בנפשו, בשירים כמו Brain Damage (נזק מוחי) העוסק בשיגעון.
האלבום מחולק ל-9 או 10 רצועות (תלוי במהדורה), אך למעשה נשמע כרצועה אחת מתמשכת.
בחלק מהמקרים מאזין שלא מכיר היטב את האלבום יתקשה לזהות מתי נגמרת רצועה אחת ומתחילה רצועה אחרת.
לרוב הדעות, הגורם המכריע בהצלחת The Dark Side of the Moon היה האיזון הטוב ביותר מכל תקליטי הלהקה ביחס שבין הקונספטואליות והנסיוניות הפסיכדלית לבין נגישות ופופולריות של תקליט רוק מהזרם המרכזי.
התקליט כלל מילים פילוסופיות אך מנוסחות בשפה פשוטה ומובנת לכל ללא יומרה אמנותית מוגזמת, שאפיינה לעיתים להקות רוק מתקדם.
התקליט פרץ דרך מבחינת איכות הצליל וטכנולוגיית הקלטה, עליה ניצח אלן פרסונס מאולפני אבי רוד.
נוספו לשירים צלילים רבים שהקליטו חברי הלהקה בעצמם ושנועדו להעשיר את האווירה ולהוסיף קונטקסט לשירים, כגון קרקוש מטבעות, צלילי שעונים, פסיעות וכדומה.
האלבום נפתח ונסגר בצליל פעימות לב, כדי להמחיש את מוטיב המשל על חיי-אדם שמצוי באלבום.
ברוב השירים פוזרו הקלטות של פועלי הבמה של פינק פלויד אנשי אולפן אבי רוד, שעוסקות בנושאים כמו מוות, שגעון ופחד.
השיר Time (זמן) נפתח בצלצולי שעונים מעוררים ושעוני-קיר.
אך הדוגמה הבולטת והידועה ביותר לצלילי האווירה של התקליט כלולה בשיר Money (כסף): השיר נפתח בצלילים של צלצולי מטבעות וקופה רושמת שאחרי כמה שניות משתלבים בקצב השיר והופכים לחלק בלתי נפרד ממנו, לצד התופים הרגילים.
גם כאן פינק פלויד היו חלוצים של טכנולוגיה שעם השנים נהייתה נפוצה מאוד במוזיקה וכונתה "דגימה" (sampling).
התקליט כלל גם אלמנטים מוזיקליים מסורתיים יותר, שפינק פלויד השתמשו בהם לראשונה בקריירה שלהם: סקסופון ג'אז, שנוגן על ידי דיק פארי וכן שירת גוספל - של הזמרת קלייר טורי בשיר The Great Gig in the Sky, (ההופעה הגדולה בשמיים), ומקהלה שלמה בשירים אחרים.
סקסופון ושירת גוספל הופיעו מאז בשירים רבים של פינק פלויד, הבולט ביניהם Shine On You Crazy Diamond (המשך לזרוח, יהלום משוגע) מתוך האלבום Wish You Were Here.
קטע מוזיקלי אינסטרומנטלי אוונגרדי הפותח את האלבום.
את הקרדיט על השיר קיבל המתופף, ניק מייסון שבדרך כלל נכלל בקרדיטים של יצירות הלהקה רק יחד עם חברי להקה נוספים.
לאחר עזיבתו של מנהיג הלהקה, רוג'ר ווטרס, טען זה שהקרדיט היה "מתנה" למייסון.
הקטע המוזיקלי הוא חסר מילים, אם כי ישנם בו חלקים בהם שומעים דיבורים של אנשים ברקע - מוטיב שחוזר על עצמו ברוב שירי האלבום.
השיר הוא סדרה של אפקטים קוליים, מין סיכום של רוב האפקטים בשאר האלבום.
אותם אפקטים מובילים בסופו של דבר לרצועה הבאה באלבום; "Breathe".
בין האפקטים הרבים שבאלבום, שמסתכמים כולם ברצועה זו ניתן למצוא:
פעימות לב - ניתן לשמוע את הצליל הזה גם בסוף השיר Eclipse.
תקתוקי שעון - מופיע גם בשיר Time.
רשרושי קופות ומטבעות - מופיע גם בשיר Money.
צחוק משוגע - מופיע גם בשירים Brain Damage ו-On The Run.
הליקופטר - מופיע גם בשיר On The Run.
השיר עצמו די שקט בטונים ובדינמיקה, ואורכו כ-3 דקות.
Breathe הוא השיר הראשון באלבום שבו יש מילים, ומתחיל מיד אחרי השיר הקודם - Speak to Me, מה שבדרך כלל גורם לחיבור בין שתי הרצועות לאחת - ברדיו ובגרסת הדיסק שני השירים מחוברים.
קצב השיר זהה לדקות האחרונות בשיר Time.
השיר נפתח בסולו של גיטרת סלייד של גילמור, ולאחר מכן מתחילה השירה.
מילות השיר כוללות אדם מבוגר שמדבר אל ילד קטן שרק נולד, ואומר לו לנשום (Breathe), ואז ממשיך באומרו שיקדיש את חייו לעבודה.
למרות זאת, השיר בפירוש לא תומך בחיים של מאמץ חסר-טעם, אלא מבקר אותם (Dig that Hole, Forget the Sun).
קטע אינסטרומנטלי שעוסק בפחד טיסות, ואף בפחד מהמוות, ומנוגן על ידי סינתיסייזר.
בהופעות של Pulse, בסוף קטע זה, מטוס קטן טס מקצה אחד של האולם לקצה השני, ומתפוצץ.
השיר נוצר בסינתיסייזר מסוג VCS3, צלילים שמוגברים במהלך השיר.
בסוף השיר ניתן לשמוע קול פיצוץ, שנחלש לאחר שניות ספורות שלאחריהן נשמעים צעדי ריצה, דבר שמוביל לתקתוקי השעון ולפתיחת השיר הבא באלבום, Time.
לפני יציאת האלבום, כאשר בהופעות נוגנה הגרסה הראשונה של האלבום The Dark Side of the Moon, השיר On the Run הופיע כ-"The Travel Sequence", והוא לא נוגן במוזיקה אלקטרונית, אלא על ידי תופים, גיטרה ובאס.
דיבורים בשיר: בדומה למוטיב החוזר בכל שירי האלבום, גם בשיר זה ניתן לשמוע דיבורים.
לאחר 00:27 שניות, ניתן לשמוע קול של אישה שמדברת במיקרופון.
קול זה הוא דימוי לקול בשדה התעופה, הקורא לנוסעים לעלות למטוס.
ב-01:54 ניתן לשמוע את רוג'ר ווטרס אומר: "!Live for today, gone tomorrow.
Ha ha ha" (בתרגום חופשי: לחיות את היום, להיעלם מחר.
נחשב לאחד השירים הבולטים באלבום, והוא השיר היחידי בו קיבלו כל חברי הלהקה קרדיט על השיר.
Time מוכר בפתיחתו הארוכה עם צלצולי ותקתוקי שעונים, שהוקלטו כניסיון באולפן על ידי אלן פרסונס, לאו דווקא בשביל האלבום הזה.
השיר מדבר על הזמן, ועל התופעה שבה הזמן נראה שעובר מהר ככל שמישהו מזדקן, מה שבדרך כלל מוביל לייאוש ועצב על פספוסי הזדמנויות בעבר.
ביצוע השיר - השיר מתחיל עם תקתוקי שעונים שונים, שכל אחד מהם הוקלט בנפרד בחנות עתיקות, שאחריהם מגיע מעבר בעל אופי מסתורי, שבו תופי סטיל דראם של ניק מייסון בולטים במיוחד.
את השיר שרים ריצ'רד רייט ודייוויד גילמור, ומילותיו מדברות על תחושתו של רוג'ר ווטרס בנוגע למוטיב הזמן האבוד והמרוץ של החיים שבסופו זקנה.
סולו גיטרה וחזרה על השיר Breathe מביאים לסוף השיר (חלק מהשיר נקרא Breathe (Reprise) עקב החזרה על השיר Breathe.
חזרה נוספת מופיעה ב-Any Colour You Like).