tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1984 הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של ריקי שלח "החורף האחרון" (לצד יונה אליאן וסטיבן מאכט) קו פרודוקציה ישראלית-אמריקאית, סיפורן של שתי אלמנות צה"ל המנסות לאתר את בעליהן האובדים.
קווינלן הופיעה בשנת 1994 בדרמה ההיסטורית של רון הווארד, "אפולו 13", המבוססת על הסיפור האמיתי של ספינת החלל האמריקנית "אפולו 13" שנשלחה לחלל בשנת 1970 במטרה לנחות על הירח.
קווינלן גילמה בסרט את מרילין לוול, אשתו של האסטרונאוט האמריקאי המפורסם ג'יימס לוול (טום הנקס).
על תפקידה זה הייתה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1997 שיחקה קווינלן במותחן האימה הבדיוני "סיוט בקצה האופק" בתור סגן פיטרס מצוות חילוץ שיוצא לאתר את ספינת החלל "אופק האירועים" שנעדרת 7 שנים ובמותחן הפשע "עצירת פתע".
ב-1998 שיחקה בדרמה "תביעה אזרחית", בה גילמה את אן אנדרסון, המגייסת משרד עו"ד בראשותו של ג'אן שליכמן (ג'ון טרבולטה) במטרה להפסיק את זיהום המים בעיירתה הקטנה.
ב-1999 החלה לשחק בסדרת הדרמה "חוקים שבלב" ברשת CBS, בה גילמה את לין הולט למשך כל 3 עונות הסדרה.
ב-2006 הופיעה קווינלן בשחזור לסרט האימה הקלאסי של ווס קרייבן "גבעות הפחד".
ב-2008 השתתפה בקומדיה "ארוס עליה".
לאחר מכן שיחקה ב-7 פרקים בסדרת המתח המפורסמת "נמלטים".
הקרב על שאקר הייטס (2003)
רומנטיקה מושלמת (2004) - סרט טלוויזיה
קת'ולהו (Cthulhu) הוא ישות קוסמית המופיעה ביצירתו הבדיונית של סופר האימה ה.
הופעתה הראשונה של הדמות הייתה בסיפור הקצר "קריאתו של קת'ולהו", שפורסם במגזין "Weird Tales" בשנת 1928.
קת'ולהו הוא אחד מהמרכזיים מבין "העתיקים האדירים" במיתוס הלאבקראפטיאני.
לא פעם מתייחסים הציטוטים הנוגעים אליו למראהו המבחיל, גודלו המפלצתי, או לאימה העיוורת שהוא מעורר.
קת'ולהו נזכר לעיתים בחוגי המדע הבדיוני והפנטזיה כשם נרדף היתולי לזוועה קיצונית או לרשע בלתי נתפש.
בהקשרים אלו הוא לרוב מתואר כמעין תמנון ענק, בדומה לקראקן.
לאחר הופעת הבכורה שלו ב"קריאתו של קת'ולהו", הוא הופיע במספר תפקידי משנה באחדים מסיפוריו האחרים של לאבקראפט.
קת'י מוריארטי-ג'נטייל היא שחקנית קולנוע אמריקאית.
נולדה בשם קת'י מוריארטי (Cathy Moriarty) ברובע הברונקס וגדלה בעיר יונקרס, ניו יורק שבארצות הברית, כבתם של זוג מהגרים אירים-קתולים, קת'רין וג'ון מוריארטי.
את הופעת הבכורה שלה עשתה מוריארטי בדרמת האגרוף ההיסטורית של מרטין סקורסזה "השור הזועם" בתור ויקי למוטה אשתו של אלוף העולם באגרוף במשקל בינוני ג'ייק למוטה (רוברט דה נירו) המנהלת מערכת יחסים גם עם אחיו ומאמנו ג'ויי (ג'ו פשי).
על הופעתה קיבלה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה והכוכבת החדשה הטובה ביותר ומועמדות פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לאחר עשר שנות דשדוש השתתפה בקומדיה המשטרתית "שוטר בגן ילדים" בתור ג'יליאן אמו של הילד סילבסטר הלומד בגן הילדים.
ב-2002 הופיעה בקומדיית הפשע "בואו נדבר על זה פעם שנייה" בתור אשת המאפיה פאטי לופרסטי.
ב-2010 שיחקה בסרט קומדיית-הפעולה "אקסית במצור" בתור איירין.
נישואיה הראשונים של מוריארטי היו לקרמין ד'אנה, מנהל תיאטרון, בשנים 1981–1992.
מאוחר יותר, הקימה-בשותפות רשת פיצריות עם ריצ'י פאלמר, עמו גם הייתה בזוגיות ואף מאורסת לתקופה קצרה, בטרם נפרדו ב-1997 לאחר שפאלמר החל במערכת יחסים עם השחקנית ראקל ולש.
החל משנת 1999 נישאה בשנית למממן ג'וזף ג'נטייל, ולהם שלושה ילדים משותפים.
בשנת 2010 הייתה מוריארטי מעורבת בתאונת פגע וברח בניו יורק, על פי דיווח משטרתי עדת ראייה ראתה את מוריארטי נוהגת במכונית קרייזלר ומתנגשת ברכב וולוו ואז בורחת מהזירה.
שוטרים שאיתרו אותה עקבו אחרי מוריארטי עד לביתה, וראו את הפגיעה בחלקו הקדמי של רכבה, אף-על-פי שמוריארטי עצמה שללה כל קשר לתאונה.
הרצח של ורסצ'ה: סיפור פשע אמריקאי (2018)
מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידה בתור ויקי למוטה בסרט "השור הזועם"
קשת רפלקס (או החזר) היא מסילה עצבית, המוליכה אות שמועבר מקולטן חישה, באמצעות נוירון חישה אל מערכת העצבים המרכזית שהיא מרכז בקרה עצבי, ומשם באמצעות נוירון מוטורי אל עבר שריר, קבוצת שרירים או בלוטה המפעילים תגובה.
זהו המסלול האנטומי של התגובה העצבית השולטת בפעילות הרפלקס, והיא איננה רצונית אלא מופעלת באופן אוטומטי.
המונח "רפלקס" נטבע על ידי הפיזיולוג האנגלי צ'ארלס סקוט שרינגטון ב-1906 בהגדרה המקובלת גם בימינו: "הרפלקסים הם תנועות סטראוטיפיות המתעוררות על ידי הפעלה של קולטנים תחושתיים בעור ובשרירים, והן מהוות את היחידה הבסיסית של התנועה." שרינגטון התייחס בכתביו להחזרי מוח השידרה, אבל ההגדרה נכונה גם להחזרים העוברים דרך גזע המוח.
קשת הרפלקס מורכבת מכמה רכיבים:
קולטן: הקולטנים מזהים את הגירוי.
קיימים סוגים שונים של קולטנים המזהים גירויים שונים.
כמו קולטני כאב (עם קצות עצבים חופשיים), קולטני חום (המכילים קולטני חום וקור מיוחדים), ומכנורצפטורים החשים לחץ ומגע או שינויים באורך השריר או במתח על השריר.
נוירון חישה: מעביר את הגירוי מהקולטן אל מערכת העצבים המרכזית באמצעות פוטנציאלי פעולה.
נוירוני החישה נכנסים למוח השדרה בקרן הגבית ללא מעבר אל המוח הגדל, מצב המאפשר תגובה מהירה ולא רצונית.
מרכז האינטגרציה - מערכת העצבים המרכזית: מוח השדרה שם נוירונים סנסוריים יוצרים סינפסה עם נוירונים מוטוריים.
לעיתים דרך אינטרנוירון (נוירון ביניים) שנמצא כולו במערת העצבים המרכזית.
נוירון מוטורי: נמצא בקרן הגחונית של מוח השדרה.
נוירונים מוטוריים מעבירים את הדחף העצבי ממערכת העצבים המרכזית אל האיבר האפקטורי לתגובה.
אפקטור: השריר או הבלוטה שמבצעים את התגובה נקראים אפקטור.
שריר השלד הוא אחד מהאפקטים הללו.
קשת הרפלקס מקצרת את הצורך של מערכת העצבים לעיבוד מורכב, ומאפשרת תגובה מהירה וסטנדרטית.
התובנה של שרינגטון הייתה שלמעשה, צורת ההליכה של היונקים הנבנית על הפעלה של שרירים לסירוגין , בנויה על קשת רפלקס בה עובר הגירוי התחושתי מהשרירים והגידים אל מוח השידרה ובחזרה את השרירים (ראה למטה), מהירות שהיא קריטית לצורך יצירת תנועה רציפה.
התנועה הרציפה החוזרת על עצמה נקראת מחולל תבניות מרכזי.
רפקלסים אחרים מהווים הגנה במצבים מסוכנים.
לדוגמה, החזר הרתיעה הרתיעה ממקור כאב.
החזרי היציבה, הם חלק ממערכת שיווי המשקל.
ניתן לראות דוגמאות נוספות של החזרים רבים המשמשים את הרופאים בתיאור הבדיקה הנוירולוגית.
סוגים שונים של קשתות רפלקס
ישנם שני סוגים של רפלקסים:
רפלקסים ויסצרליים (פנימיים) אוטונומיים, המשפיעים על אברים פנימיים.
רפלקסים סומטיים המשפיעים על המערכת המוטורית.
הרפלקסים הסומטיים יכולים להיות מונוסיניפטיים (ללא מעורבות אינטרנוירונים) או רפלקסים דו-סינפטיים (בהם מעורבים אינטרנוירונים).
את המערכת המוטורית ניתן לחלק את סוגי המסלולים האנטומיים של הרפלקסים לפי הקולטנים התחושתיים המעוררים את התגובה.
אלו הרפלקסים אליהם התייחס צ'ארלס שרינגטון, והם מתעוררים על ידי קולטנים הנמצאים בשרירים המשורטטים:
רפלקס המתיחה (stretch reflex) או החזר מיוטטי (myotatic reflex) נוצר על ידי כישור השריר, קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם במקביל לסיבי השריר, המגיב לשינויים באורך של השריר.
המתיחה מפעילה את הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר וגורמת לכיווצו, ובאותו זמן גורמת להרפיה של השריר האנטגוניסטי דרך עיכוב של הנוירונים המטוריים אליו במוח השידרה.
הרפלקס הזה מופק על ידי הרופאים בעזרת הפטיש הנוירולוגי המכה על הגיד כחלק סטנדרטי מהבדיקה הנוירולוגית.
רפלקס המתיחה ההפוך - (inverse myotatic reflex) פועל כמנגנון בטיחות, המתנגד לרפלקס המתיחה שגורם להתכווצות, ולכן נקרא רפלקס הפוך.
הוא פועל כלולאת משוב שלילית למניעת נזק מכוח מופרז.
הוא מגן על השרירים והגידים מפני פציעה על ידי ביטול אות ההתכווצות כאשר המתח גבוה מדי.
הרפלקס נוצר על ידי הפעלת קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם בגידים ונקרא איבר הגיד על שם קמיליו גולג'י .
הקולטן הזה מגיב לכוח המתפתח בשריר, וגורם להרפיה חדה באמצעות עיכוב של הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר.
רפלקס הרתיעה או רפלקסים לכאב
רפלקס הנסיגה (withdrawal reflex) - מגן על הגוף על ידי התרחקות מהירה מגירוי מזיק.
מדובר ברפלקסים המערבים תאי עצב וסינפסות רבות, וגורמים לתגובת רתיעה אחרי הפעלה של קולטני הכאב.
תגובת הרתיעה הזו שונה בעוצמתה בהתאם לעוצמת הכאב.
בגפיים תמיד מערב במינימום קיפול של הגפה (ומכאן ההגדרה שלה באנגלית Nociceptive Flexion Reflex), עד רתיעה של כל הגוף ושילוב של הגפיים הנגדיות.
קשת רפלקס ויסרלית היא מסלול עצבי פוליסינפטי אוטונומי בלתי רצוני שמווסת תפקודי איברים פנימיים כגון קצב לב, לחץ דם ועיכול.
הרכיבים דומים לרכיבי המערכת הסומטית אך את הנוירון המוטורי מחליפים נוירון פרה- גנגליוני ונוירון פוסט-גנגליוני של המערכת האוטונומית, שמעבירים אותות מוטוריים מהמערכת המרכזית לאיבר המטרה.
האפקטורים הם שריר חלק, שריר לב, או בלוטות שמבצעות את התגובה.
תמצית היסטורית על קשת הרפלקס
מהחל מהעת העתיקה ועד ימי הביניים מופיעים אצל אריסטו, היפוקראטס וגלן, רעיונות מוקדמים על תגובות גוף אוטומטיות אך ללא מבנה פיזי ברור של העצבים.
רנה דקארט (René Descartes) הציע מודל מכאני של פעולות גוף אוטומטיות בעבודתו "מסה על האדם", שפורסמה לאחר מותו בשנת 1664. הוא תיאר כיצד הגוף יכול לבצע פעולות באופן אוטומטי בתגובה לגירויים חיצוניים ללא מחשבה מודעת.
כיצד קלט חושי יכול לעורר תגובות מוטוריות באופן דטרמיניסטי ואוטומטי ללא ידע על מבנה עצבי מדויק
1751 אלברכט פון האלר (Albrecht Von Haller), ביולוג שווייצרי הראה כי גירוי המופעל על עצב גורם להתכווצות השריר המחובר אליו או לפעילות השרירים.
זה הוביל למסקנה המדעית שעצבים נושאים דחפים שמייצרים תחושה.
1791 לואיג'י גלוואני (Luigi Galvani) ביולוג איטלקי, מגלה במקרה בעת ניתוח צפרדע ששרירי הצפרדע מגיבים בתנועה לגירויים חשמליים חיצוניים.
גלוואני הציע שהגורם הפנימי האחראי לתנועה הוא חשמלי.
זו הייתה ההוכחה המדעית הראשונה שפעילות עצבית (הגירוי שלא ניתן היה להסביר קודם) היא בעלת אופי חשמלי.
1811 חוק בל-מז'נדי (Bell–Magendie) הראה הפרדה תפקודית בשורשי העצבים במוח השדרה.
(שורשים גחוניים = מוטוריים, שורשים דורסליים = סנסוריים) זה צעד חשוב בהבנת הולכת האות העצבי.
ון הלמוהולץ ופפס (von Helmholtz, du Bois-Reymond) מדדו הולכה עצבית ופוטנציאלים חשמליים, שהפכו את הרפלקס לתהליך פיזי־חשמלי ניתן למדידה.
מרשל הול (Marshall Hall) פיזיולוג אנגלי ניסח את פעולת הרפלקס והסברו המדעי קידם את רעיון ה"רפלקס של מוח השדרה" = פעולות לא רצוניות שאינן תלויות במוח.
במטרה לתאר תנועות לא רצוניות הנגרמות על ידי גירויים חיצוניים, המתווכים על ידי מוח השדרה ומערכת העצבים, בשונה מתנועות רצוניות הנשלטות על ידי המוח.
סוף המאה ה-19 עד תחילת המאה ה-20:
1899-1904 רמון אי קחל (Ramon Y Cajal) עסק בתיאור העצבי התאי של רפלקסים.
עבודתו סיפקה את הבסיס המבני והמנגנוני להבנת קשתות רפלקס.
בעבודתו בעיקר בספרו Textura del sistema nervioso del hombre y de los vertebrados, הוא תיאר את מבנה הנוירונים, הקשרים הסינפטיים והאינטרנוירונים במוח השדרה, והסביר כיצד מסלולי חישה ותנועה מאורגנים כדי ליצור תגובות רפלקס.
רעיון ה-"dynamic polarization" כיוון הזרימה האלקטרו-כימית בתוך נוירון (דנדריטים - גוף תא - אקסון) תרם להבנה של אופן העברה תגובות רפלקסיות.
1906 סר צ'ארלס שרינגטון (Charles S.
Sherrington) שרינגטון קבע את התפיסה המודרנית של רפלקסים כאינטראקציה של נוירונים ובקרת שריר.
שרינגטון קבע הגדרה מדויקת של קשת הרפלקס (קולטן ← סיב עצבי אָפרנטי ← מרכז עיבוד ובקרה (מוח השדרה/מוח) ← סיב אֶפרנטי ← אפקטור), מושגים של אינטגרציה סינפטית וסינכרוניזציה של שרירים.
הבנה מולקולרית ואלקטרו-פיזיולוגית של קשת הרפלקס.
גילוי נוירוטרנסמיטרים שונים ותפקודם במערכת העצבים, סוגי קולטנים, מנגנוני פעולה של סינפסות מעוררות ומעכבות.
שיטות רישום פוטנציאלים ברזולוציה גבוהה הרחיבו את הידע על אופן פעולת קשתות רפלקס פשוטות ומורכבות (רפלקסים ספינליים, רפלקסים קרניאליים, רפלקסים פרימיטיביים בילדים ועוד).
קת'י מלקיודי היא מטפלת באמנות וסופרת אמריקאית, מרצה בתחום הטיפול באמצעות אמנות והאמנות בבריאות.
מלקיודי היא חוקרת בתחום הפסיכולוגיה, יועצת קלינית ובעלת ניסיון של מעל 25 שנה בהתערבות טיפולית בטראומה.
מלקיודי היא מייסדת ומרצה בכירה במכון לטיפול בטראומה "Trauma-Informed Practices Institute" בארצות הברית, בתחום התערבויות טיפוליות בנפגעי טראומה ובשילוב גישות של התפתחות עצבית, גישות סומאטיות, פסיכולוגיה חיובית ושילוב שיטות מגנות של טיפול באמנויות.
מלקיודי היא נשיאת ארגון "מטפלים באמנות ללא גבולות" וממייסדיו.
מלקיודי פרסמה ספרים רבים בתחום הטיפול באמצעות אמנות והטיפול בטראומה.
כמו כן פרסמה מעל חמישים פרקים בספרים שונים, מאמרים וסקירות.
מלקיודי כותבת בלוג בשם "האמנויות המרפאות" (The Healing Arts) באתר "פסיכולוגיה היום", אודות נושאים הקשורים לטיפול באמנות, הבעה ויצירה, טראומה, גוף ונפש, נוירולוגיה, אמנות, יצירתיות ובריאות.
הבלוג נצפה על ידי יותר משני מיליון איש מאז 2008.
מלקיודי העבירה מעל 350 הרצאות, סדנאות וקורסים לארגונים, סוכנויות, בתי חולים, אוניברסיטאות ומכללות וכנסים ברחבי ארצות הברית, קנדה, אסיה ואירופה.
היא שימשה כפרופסור מן המניין במחלקה לטיפול באמנויות באוניברסיטת לסלי במשך 20 שנים, והייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות רבות ברחבי ארצות הברית.
מלקיודי עוסקת בפיתוח תוכניות תמיכה לנפגעי טראומה, בהם ילדים ונשים שנחשפו לאלימות במשפחה, ניצול והזנחה פיזית, פגיעות מיניות, עדות לרצח ואלימות; תוכניות סיוע לנפגעי אסונות, בריונות ומחלות רפואיות.
העבודה האחרונה של מלקיודי עם אנשי משרד ההגנה האמריקאי וצבא ארצות הברית ובני משפחותיהם, מתמקדת בבניית חוסן אצל הסובלים מהפרעות דחק פוסט טראומטי ופגיעות מוח טראומטיות.
מלקיודי כיהנה כחברה במגוון מועצות מנהלים בארגונים ללא כוונת רווח.
נציגה הראשונה של האגודה לייעוץ יצירתי (ACC) באיגוד האמריקאי לייעוץ (ACA)
חברת דירקטוריון, מזכירה וגזברית באגודה האמריקאית לטיפול באמנות (AATA) ותפקידי יו"ר בוועדות רבות (אתיקה, חברות, פרסומים, מימון, תכנון אסטרטגי)
מלקיודי היא האדם הראשון שקיבל את כל שלושת אותות ההצטיינות הגבוהים ביותר של האגודה האמריקאית לטיפול באמנות: פרס שירות ייחודי, פרס מטפל, ופרס חבר כבוד.
על התרומות הקליניות והאקדמיות שלה קיבלה מלקיודי אות כבוד ממרכז קנדי.
היא קיבלה את פרס הנשיא מהאגודה לייעוץ הומניסטי; ובשנת 2011 קיבלה מהמכון הלאומי לטראומה ואובדן אצל ילדים את פרס ויליאם סטיל על תרומה בתחום הטראומה.
קשתות היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מינכן (1972), לאחר שכבר הייתה ענף אולימפי בין 1900 ל-1920 (למעט אולימפיאדת סטוקהולם ב-1912).
תחרויות הקשתות באולימפיאדת פריז שנערכה ב-1900 כללו שבעה מקצים, לגברים בלבד, בסוגי קשתות שונים ובירי למרחקים שונים.
153 קשתים נטלו חלק במשחקים, מהם 129 צרפתים והיתר בלגים והולנדים.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו לראשונה תחרויות קשתות לנשים.
התחרויות לכל מגדר כללו שתי תחרויות ליחידים, וכן תחרות אחת קבוצתית.
מאחר שכל הקשתים שהשתתפו היו אמריקאים, התחרויות הקבוצתיות לא היו לנבחרות לאומיות: בתחרות הקבוצתית לגברים התחרו ארבעה מועדוני קשתות אמריקאיים, בכל אחד מהם ארבעה קשתים, ובתחרות הקבוצתית לנשים התחרו רק שתי קבוצות, שבאחת מהן היו רק שתי נשים.
באולימפיאדת לונדון (1908) נערכו שתי תחרויות לגברים ותחרות אחת לנשים, ולא נערכו תחרויות קבוצתיות.
גם במשחקים אלו ניכרה הדומיננטיות של המדינה המארחת: מתוך 57 המשתתפים, 41 היו בריטים, 15 צרפתים ואמריקאי אחד.
לאחר שהקשתות לא נכללה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), היא הושבה למשחקים באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
5 תחרויות יחידים ו-5 תחרויות קבוצתיות נערכו באנטוורפן, כולם לגברים.
30 המשתתפים הגיעו מ-3 מדינות בלבד, בלגיה, צרפת והולנד.
ב-3 מתוך 5 תחרויות היחידים, התחרו רק שני קשתים, המנצח זכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף.
בתחרויות הקבוצתיות המצב לא היה טוב יותר - רק באחת התחרויות התייצבו כל שלוש הנבחרות, בשלוש מהן התייצבו רק נבחרות צרפת ובלגיה, ובאחת מהן השתתפה רק נבחרת בלגיה, שזכתה, כצפוי, במקום הראשון.
לאחר 52 שנות היעדרות, הוחזר הענף לתוכנית האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972).
התחרות כללה מקצים לגברים ולנשים, ליחידים בלבד.
באולימפיאדת סיאול (1988) נוספה תחרות קבוצתית.
מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992) התחרויות מתקיימות בשיטת נוקאאוט בת שישה שלבים.
המנצח בגמר זוכה במדליית זהב והמפסיד במדליית כסף.
המפסידים בשלב חצי הגמר מתחרים על מדליית הארד.
גם התחרות הקבוצתית נערכת בשיטת נוקאאוט.
12 נבחרות משתתפות בתחרות, ובכל אחת מהן שלושה קשתים.
ארבע הנבחרות עם הדירוג המוקדם הגבוה ביותר מעפילות אוטומטית לרבע הגמר, והיתר מתחילות בשמינית הגמר.
לאורך השנים, זכו קשתים מ-22 מדינות שונות במדליות אולימפיות.
מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נהנות הקשתות הדרום קוריאניות משליטה כמעט מוחלטת, והן זכו ב-16 מתוך 17 מדליות הזהב שחולקו בענף מאז.
בתחרויות הגברים החלוקה בין המדינות השונות מאוזנת יותר.
קתלין בות' הייתה מי שיצרה את שפת האסמבלי הראשונה, והשתתפה בתכנון מערכות המחשב הראשונות בבירקבק, אוניברסיטת לונדון - ARC, SEC, APE(X)C.
קתלין נולדה בעיירה סטורברידג' שבווסטרשייר, אנגליה.
בשנת 1947 נישאה לאנדרו דונלד בות' .
קתלין בות' עבדה באוניברסיטת לונדון בין השנים 1946–1962.
בשנת 1947 עברה לארצות הברית כדי לשמש כעוזרת מחקר למי שעתיד להיות בעלה, אנדרו בות'.
כשחזרה לאנגליה, היא ובעלה קיבלו שבחים על תרומתם הנרחבת בתכנון דור ההמשך לארכיטקטורת ARC, שפותחה לראשונה על ידי ג'ון פון נוימן, שנקרא ARC2.
תרומתה העיקרית הייתה פיתוח שפת האסמבלי לארכיטקטורה החדשה וכן פיתוח רכיבים מבוססים ארכיטקטורת ARC.
קתלין ובעלה, אנדרו, נחשבו לצוות הפיתוח הקטן ביותר בהשוואה לצוותים אחרים באותה התקופה באנגליה.
משנת 1947 ועד שנת 1953 הם פיתחו יחדיו שלוש מערכות מחשב: ARC, SEC ו-APE(X)C.
אנדרו, בעלה, שהיה מהנדס חשמל, בנה את המחשבים ואילו קתלין כתבה את התוכנה עבורם.
הצוות המוערך זכה להצלחה מרובה על אף כוח האדם הקטן והתקציבים הנמוכים שעמדו לצידם.
אף על פי שמחשבי ה-APE(X)C שלהם הביאו לכדי פיתוח מערכות המחשב מסדרת HEC על ידי חברת BTM הצוות מעולם לא זכה להיות ברשימת מדעני המחשב הטובים ביותר באנגליה.
קתלין פרסמה מאמרים רבים על עבודה במערכות ARC ו-APE(X)C וכן שותפה בכתיבת המאמר "Automatic Digital Calculators" שפורסם בשנת 1953 ולימד סגנונות פיתוח נכונים.
בשנת 1957 היא הייתה שותפה בהקמת בית הספר למדעי המחשב ומערכות מידע באוניברסיטת לונדון, בירקבק, יחד עם בעלה, אנדרו בות' וג'יי סי ג'נינגס.
בשנת 1958 היא העבירה קורס בפיתוח תוכנה בבית הספר.
בשנת 1958 כתבה ספר המסביר כיצד לתכנת עבור ארכיטקטורת APE(X)C.
מחקרה של בות' ברשתות עצביות הוביל למערכות סימולציה לזיהוי דפוסי התנהגות אצל בעלי חיים.
בשנת 1961 היא ובעלה פרשו מעבודתם באוניברסיטה מפני שבעלה, על אף תרומתו הרבה, לא קיבל את הקידום לו יחל וכן מפני שמערכת חדישה, I.C.T.
Type 1400, שנתרמה לבית הספר והייתה אמורה להגיע למחלקה שלהם הגיעה לבסוף לבית הספר לרפואה טרופית באוניברסיטה.
קת'לין ג'סי ריין CBE הייתה משוררת, מבקרת וחוקרת ספרות בריטית, אשר כתבה בעיקר על ויליאם בלייק, ו.
ידועה בשל התעניינותה במתודות שונות של רוחניות, כאשר הבולטות ביותר הן הפלאטוניזם והנאופלאטוניזם, היא הייתה חברה מייסדת של אקדמיית טמנוס.
קת'לין ריין נולדה באילפורד שבאסקס, אשר כיום נמצאת בתחום המוניציפלי של לונדון.
אמה הייתה מ-סקוטלנד ואביה נולד בעיירה וינגייט, מחוז דרהאם.
בני הזוג נפגשו כסטודנטים בקולג' ארמסטרונג בעיר ניוקאסל.
ריין בילתה את שנות ילדותה, בחלק מזמנה של מלחמת העולם הראשונה, אשר אותן כינתה כ'שנים ספורות', עם דודתה פגי בלאק, בבית אחוזתה שבבווינגטון, נורת'מברלנד.
על חוויותיה אלה היא הגיבה, "אהבתי כל דבר בזה".
בשבילה זה היה עולם אידילי, ובית זה היה הבסיס המוצהר לכל שירתה.
ריין תמיד זכרה את נורת'מברלנד כדומה לגן עדן: "בנורת'מברלנד התוודעתי לעצמי בביתי שלי; ואני, אף פעם לא 'התאמתי' את עצמי למישהו אחר או שכחתי את מה שהיה לי אמנם כל כך מעט זמן אבל מה שראיתי בבירור, הפנמתי וחוויתי".
תקופה זו מתוארת בספר הראשון של האוטוביוגרפיה שלה, "היו שלום, שדות אושר" (1973).
ריין ציינה כי השירה הייתה טבועה עמוק עמוק בתוך חיי היומיום של משפחת אמה: "מהצד של אמי ירשתי את השירים והבלדות של סקוטלנד, מושרות או מדוקלמות על ידי אמי, דודות וסבתות, שלמדו זאת, בתורן מאמותיהן ומסבתותיהן...
ריין שמעה וקראה את התנ"ך מדי יום, הן בביתה, הן בבית הספר, כשהיא מפנימה את רוב הנאמר בספר הקודש, בלבבה.
אביה, אשר היה אנגלי במוצאו, שימש בתור מנהל התיכון המחוזי באילפורד.
הוא החל ללמוד את שירתו של וורדסוורת' לצורך עבודת התזה שלו לתואר שני בספרות אנגלית והייתה לו אף תשוקה ללימודיו של שייקספיר וריין צפתה במרבית המחזות שנכתבו על ידי שייקספיר בהיותה ילדה.
מצד אביה היא החלה לאהוב ללמוד את תחום האטימולוגיה ואת ההיבט הספרותי של השירה, הצד המקביל להתעמקותה במסורות השירה שבעל-פה.
היא כתבה שבעבורה, שירה "לא הייתה משהו שהומצא אלא דבר שהוענק במתנה...
בצורה שבה גודלתי, בבית שבו משוררים היו כל כך מוערכים, זה היה אך טבעי ששאיפתי תהיה להיות משוררת".
היא גילתה בפניו של אביה את דבר שאיפתה, אשר הוא מצדו, גילה ספקנות לגבי תוכניתה.
"לדידו של אבי", כך היא כתבה "משוררים היו שייכים לעולם גבוה יותר, למימד אחר; לומר שאם מישהו היה חולם להיות משורר זה היה בשבילו כמו לומר שמישהו מעוניין לחבר את הבשורה החמישית".
לעומת זאת, אמה עודדה את שירתה של ריין עוד מינקות.
מאוחר יותר בחייה, היא הייתה ידידתו ועמיתתו לעבודה של המחנך והמקובל, זאב בן שמעון הלוי.
ריין נישאה להיו סייקס דייוויס בשנת 1930. היא עזבה את דייוויס בשביל צ'ארלס מאדג' והיו להם שני ילדים ביחד, אבל נישואיהם לא צלחו.
הייתה לה גם תשוקה נכזבת לגאווין מקסוול, אשר לה הוא לא נענה.
ספרו המפורסם ביותר של מקסוול, "מעגל המים הצלולים", אשר לאחר מכן עובד לסרט באותו שם, בכיכובה של וירג'יניה מק'קנה, נלקח משורה בשירה של ריין "נישואי הנפש".
מערכת היחסים עם מקסוול הסתיימה ב-1956 כאשר ריין איבדה את חיית המחמד שלו, הלוטרה מיג'ביל, ובעקיפין, גרמה למות החיה.
ריין לקחה על עצמה את האחריות, לא רק בשל אובדנה של מיג'ביל, אלא בשל קללה אותה פלטה זמן קצר לפני כן, מתוסכלת מההומוסקסואליות של מקסוול: "תן לגאווין לסבול במקום הזה כפי שאני סובלת עכשיו".
ריין האשימה את עצמה, לאחר מכן בשל כל האסונות שעבר מקסוול, החל במותה של מיג'ביל וכלה במחלת הסרטן שממנה הוא נפטר בשנת 1969. מ-1939 ועד 1941, ריין וילדיה גרו במשותף בבית ברחוב וורדסוורת' 49א, שבעיירה פנרית' עם ג'נט אדם סמית' ומייקל רוברטס ומאוחר יותר התגוררו בעיירה מארטינדייל.
היא הייתה חברתה של ויניפרד ניקולסון.
ב-1959, ג'יימס נישא לג'ניפר אליסטון, אשר הייתה בתם המשותפת של אחת מידידותיה של ריין, האדריכלית ומתכננת הערים ג'יין דרו מנישואיה לאדריכל ג'יימס אליסטון.
דרו הייתה צאצאית ישירה של הנאו-פלטוניסט תומאס טיילור אשר אותו חקרה ריין ואשר עליו היא חיברה ספרים ומאמרים.
לפיכך נוצר קשר בין ריין לטיילור דרך שני הילדים שנולדו לבנה במסגרת נישואיו.
לקראת מותה, אשר נגרם בעקבות תאונה שעברה, ריין התגוררה בלונדון.
ספר השירה הראשון שלה, "אבן ופרח" (1943), אשר פורסם על ידי המשורר הטמילי מירי ג'יימס ת'וראי ראג'ה טאמבימוטו, אויר על ידי ברברה הפוורת'.
בשנת 1946 יצא לאור האוסף "חיים בזמן", ולאחריו, ב-1949 יצא לאור, נקבת הפיתון.
אוסף השירים שלה (2000) נשען על אחד עשר כרכי השירה הקודמים שלה.
בין ספריה הקלאסיים ניתן לכלול את הספר "מי אנחנו?".
סיפור חייה מסופר בשלושת כרכי האוטוביוגרפיה הבולטים בשל נסיונותיה כמחברת ליצוק מבניות לזכרונותיה, כך שיהיו בעלי גוון של מיתוס, גם אם באופן חלקי ובכך לקשור את חייה למימד רחב יותר.
ניסיון זה משתקף גם בדפוסי השירה שלה, בהם ניתן לראות השפעה של המשורר האירי ו.
שלושת הספרים פורסמו במקור בנפרד ואחר כך אוחדו לידי כרך אחד בודד, אשר נקרא בשם "אוטוביוגרפיות" (תוך שהיא מחקה בכך באופן מודע את ייטס) ואשר נערך על ידי לוסיין ג'נקינס.
ריין הכינה תרגומים ליצירות פרי עטו של הסופר הצרפתי אונורה דה בלזק: הדודנית בט (צרפתית: Cousine Bette; אנגלית: Cousin Bette, תורגמה בשנת 1948) ו"אשליות אבודות" (צרפתית: Illusions perdues; אנגלית: Lost Illusions, תורגמה בשנת 1951).
היא הייתה כותבת קבועה ברבעון, "עיונים בלימודי דת השוואתיים", אשר עסקו למשל בנושאים כגון סימבוליזם דתי ודנו בגישה הטרדיציונליסטית.
ב-1981, ביחד עם קית' קריצ'לואו, בריאן קיבל ופיליפ שררד, היא הייתה אחת ממייסדי כתב העת והמגזין טמנוס, ולאחר מכן, בשנת 1990, ייסדה במשותף עמם את אקדמיית טמנוס ללימודים אינטגרטיביים, אקדמיה להוראה אשר הדגישה פילוסופיה אוניברסליסטית רב-צדדית ואשר בדרך כלל תמכה בדעותיה הפלטוניות והנאופלטוניות בנושאי שירה ותרבות.
היא חקרה את הנאו-פלטוניסט תומאס טיילור ופרסמה מבחר מחיבוריו.
ריין הייתה עמיתת מחקר בגירטון קולג' בין 1955 ל-1961. היא לימדה באוניברסיטת הרווארד לפחות קורס אחד על מיתוס וספרות אשר הוצע למורים ופרופסורים בפגרת הקיץ.
היא גם הרצתה על ייטס ובלייק ועל נושאים נוספים ב ייטס סקול, סלייגו, אירלנד, בקיץ של 1974. כפרופסורית באוניברסיטת קיימברידג וכמחברת של מספר ספרים, היא הייתה מומחית לקולרידג', בלייק, וייטס.
בשנת 1969 ביחד עם ג'ורג' מילס הארפר היא פרסמה מחקר על תומאס טיילור, פילוסוף בריטי.
המלחין העכשווי דייוויד מת'יוס כתב מחזור שירים, "ממלכת הזהב", אשר שאב את השראתו מכמה משיריה של ריין.
האמנית הרב תחומית דניאלה חי יצרה עבודת וידאו עם שירה "לחש של בריאה" בתרגומו של יהודה אטלס.
בהשראת השיר כתבה מאמר הנקרא "גולם, את הפרפר" שהתפרסם בביטאון מכון מופ"ת (ביטאון מספר 56 בנושא "מורים עם לקויות למידה").
ריין קיבלה תוארי דוקטור לשם כבוד מכמה אוניברסיטאות בבריטניה, צרפת וארצות הברית וזכתה בפרסים ובאותות כבוד רבים נוספים, כולל בפרס עדנה סנט וינסנט מיליי מטעם אגודת השירה האמריקנית (תאריך לא ידוע), וגם:
תחרויות הקשתות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בפארק הספורט של רוקה בין התאריכים 13–17 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו מטורניר נערים וטורניר נערות שבכל אחד מהם השתתפו 32 ספורטאים.
בנוסף, התקיים טורניר מעורב שהורכב מקבוצות מגדריות מעורבות של ספורטאים מלאומים שונים.
בנוסף, כל חברי הנבחרת נדרשים להיות בני 16 עד 18, בזמן המשחקים (תאריך הלידה בין 1 בינואר 2001 ל-31 בדצמבר 2003).
כל ועד אולימפי מקומי מורשה לשלוח עד 2 ספורטאים, ספורטאי אחד לכל מגדר.
הוועד האולימפי הבין-לאומי והפדרציה העולמית לקשתות סיכמו כי בכל טורניר ישתתפו 32 ספורטאים.
16 מכסות לכל מגדר חולקו בתחרות העפלה נפרדת כחלק מאליפות העולם בקשתות לנוער לשנת 2017 שהתקיימה ברוסאריו.
11 מכסות נוספות לכל מגדר חולקו בהתאם לטורנירי העפלה יבשתיים בהתאם לחלוקה הבאה: אירופה (3), אסיה (3), אמריקה (2), אפריקה (2) ואוקיאניה (1).
4 מכסה לכל מגדק חולקו כהקצאה עולמית.
אם המדינה המארחת תעפיל לתחרויות באמצעות ניצחון בטורניר העפלה היבשתי, המכסות ליבשת אמריקה תגדל משתיים לשלושה מכסות.
אם מדינה בוחרת שלא להשתמש במכסה שלה, המכסה תוקצה מחדש.
אם המדינה העפילה בטורניר הנפרד שהתקיים במקביל לאליפות העולם בקשתות לנוער, המכסה תועבר למדינה המדורגת הבאה בתור בהתאם לחלוקה המגדרית.
אם המדינה העפילה בטורניר היבשתי, המכסה תועבר למדינה המודרגת הבאה בתור בטורניר בהתאם לחלוקה המגדרית.
אם אין מדינה זכאית בטורניר היבשתי, המכסה תועבר למדינה המדורגת הבאה בתור בטורניר העפלה שהתקיים במקביל לאליפות העולם בקשתות לנוער.
קשתיתיים (שם מדעי: Melanotaeniidae) היא משפחה של מקריני סנפיר מסדרת האידרונאים.
הם חיים במים מתוקים באוסטרליה, גינאה החדשה ואיי ראג'ה אמפט (Raja Ampat) באינדונזיה.
אלו דגים קטנים באורך של עד 20 סנטימטרים, ובעלי גוף מלבני עם ראש קטן וזנב ארוך מפוצל, כאשר סנפירי הגב והשת מוגבהים מאוד ויוצרים מפרש מלבני לאורך הגוף.
הם צבעוניים בגווני אדום, צהוב, כחול, אפור, לבן ושחור.
הנקבות מטילות ביצים בעונות הגשומות.
הם חיים בטבע באגמים, נהרות וביצות, וחיים במים רדודים סביב צמחייה מיימית.הם ניזונים מאצות, סרטנים קטנים וזחלי חרקים.
רבים מהם מהווים דגי נוי, אך חלקם נמצאים בסכנה בטבע.
סוג קַשְׁתִּית (Melanotaenia) - בו 86 מינים כולל קשת בוסמנית
קתלין וויין היא פוליטיקאית קנדית, הנהיגה את המפלגה הליברלית של קנדה ושמשה כראש המחוז ה-25 של אונטריו - האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה והלסבית המוצהרת הראשונה בתפקיד זה בקנדה.
וויין הייתה גם חברה בפרלמנט המחוזי מטעם מחוז דון ואלי ווסט.
בבחירות המחוזיות בשנת 2018 ניסתה להיבחר שוב, אולם הובילה את המפלגה לתבוסה הגרועה ביותר של מפלגת השלטון בהיסטוריה של אונטריו.
בעקבות זאת התפטרה ב-29 ביוני 2018 והודיעה ב- אוטובר 2020 כי בבחירות 2022 לא תתמודד עוד על מושב בפרלמנט המקומי.
וויין נולדה בטורונטו, וגדלה ברייצ'מונד היל שבאונטריו.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קווינס ותואר שני בבלשנות באוניברסיטת טורונטו.
כמו כן, יש לה תואר שני בחינוך מבוגרים ממכון אונטריו למחקרים בחינוך.
היא הייתה חברה בוועדת המשמעת של אגודת הפסיכותרפיסטים של אונטריו משנת 1997 ועד 2000 וויין שימשה גם כנשיאת מכון טורונטו ליחסי אנוש.
ב-1996 סייעה בהקמת "אזרחים למען דמוקרטיה מקומית", שהתנגדה למאמציה של הממשלה השמרנית של אונטריו לאגד את המטרו של טורונטו.
היא הקימה את רשת המטרו הראשונית (רשת טורונטו) אשר תומכת בשיפורים במערכת החינוך הציבורית של המחוז, והשתתפה במאמצים קהילתיים רבים אחרים.
לפני שהצהירה על היותה לסבית בגיל 37, היא הייתה נשואה לפיל קאופרת'ווייט (Phil Cowperthwaite) שלהם שלושה ילדים משותפים.
כעת היא מתגוררת עם בת זוגה, ג'יין רונת'ווייט (Jane Rounthwaite).
וויין מכנה אותה "בת זוגה" (ולא האישה שלה).
הם נישאו ביולי 2005 בכנסייה המאוחדת בטורונטו.
וויין אף חברה בכנסייה המאוחדת של קנדה.
וויין התמודדה לראשונה לתפקיד נאמן בית ספרי ב-1994, אך הובסה על ידי ואן ואנסטון.
בשנת 2000 היא ניסתה שוב, ונבחרה לתפקיד זה ברובע התשיעי של טורונטו.
במהלך הקמפיין היא כונתה "לסבית קיצונית" בעלונים, שהופצו על ידי "אזרחים מודאגים של צפון יורק וצפון טורונטו".
כמו כן, וויין התנגדה בתוקף לקיצוץ בחינוך הציבורי, שהונהג על ידי הממשלה השמרנית.
בשנת 2001, ועודדה בתי ספר ציבוריים לרכוש חומרי הוראה המשקפים את נוכחותם של הומואים ולסביות בחברה המודרנית.
בדצמבר 2001, היא התמודדה על תפקיד יו"ר מועצת המנהלים של בית הספר אבל הפסידה לדונה קנזפילד.
וויין ייסדה יחד עם ג'ון סוול את "אזרחים למען דמוקרטיה מקומית", התארגנות חברתית, שהתנגדה למיזוג של העיר העתיקה של טורונטו עם שאר מטרופולין טורונטו ב-1999. בעקבות כך היא ניסתה להיכנס לפוליטיקה המחוזית, והתמודדה ברשימת המפלגה הליברלית בסנט פולס בבחירות במחוז, אך הפסידה למייקל בראיינט.
שנה לאחר מכן, נבחרה למועצת המנהלים של בית הספר, ובשנת 2003 הייתה למועמדת הליברלית באזור דון ואלי ווסט.
בבחירות המחוזיות של אותה שנה, היא ניצחה את דוד טרנבול ביותר מ-5,000 קולות והפכה לחברה בפרלמנט המחוזי.
הליברלים זכו בבחירות, ובאוקטובר 2003 וויין מונתה לתפקיד עוזרת פרלמנטרית של השרה האחראית על מכללות ואוניברסיטאות, מרי אן צ'יימברס.
באוקטובר 2004 היא החלה לשמש כעוזרת פרלמנטרית של שר החינוך ג'רארד קנדי.
ב-18 בספטמבר 2006, היא קודמה לתפקיד שרת החינוך בשל התפטרותו של ג'ו קורדיאנו.
ובכך הייתה לשרה הלסבית הראשונה של המחוז, והשרה הלהט"בית השנייה, אחרי סגן ראש הממשלה ג'ורג' סמית'רמן.
ב-18 בינואר 2010 כיהנה כשרת התחבורה ובשנת 2011 מונתה לשרה לעניינים עירוניים, לשיכון ולענייני אבוריג'ינים.
בבחירות המחוזיות של שנת 2007 התמודדה וויין מול ג'ון טורי.
למרות שזה היה אמור להיות מרוץ צמוד, וויין נבחרה שוב עם 50.4 אחוזים מהקולות, וגברה על טורי שהגיע למקום השני עם 39.7 אחוזים.
בעקבות התפטרות מקגוינטי ב-15 באוקטובר 2012 מתפקידיו כראש המחוז ומנהיג המפלגה הליברלית של אונטריו, ב-2 בנובמבר 2012, וויין התפטרה מהקבינט, ושלושה ימים לאחר מכן השיקה את מועמדותה להנהגת המפלגה.
וויין נתפסה כבעלת הארגון החזק ביותר מבין שבעת המועמדים, והייתה אחת המובילות במירוץ.
נוסף על כך, הייתה לה תמיכה מרוב הצירים במפלגה עם 1,533 תומכים, והייתה המועמדת היחידה שיש לה תומכים בכל 107 המחוזות של רידינג.
כמה ימים לפני שהחברים התחילו לבחור את הצירים, גלן מוריי הודיע שהוא יוצא ממירוץ ההנהגה ואישר את מועמדותה של וויין.
בסיבוב ההצבעה הראשון, וויין מוקמה במקום השני, אחרי סנדרה פופטאלו.
פופטאלו האמינה כי יש לה תמיכה רבה יותר בקרב נציגים לשעבר וחברי פרלמנט, וצפתה שתגדיל את יתרונה על וויין בהצבעה השנייה בכנס.
בוועידה ב-26 בינואר 2013, היא השתמשה בנאומה כדי לדון בתיקון היחסים עם המורים, בעבודה עם מפלגות אופוזיציה, וכיוונה ליריבתה העיקרית, פופאטלו, שלא החזיקה בכיסא נציג, ואמרה שהיא זו שמוכנה למשול.
וויין התייחסה גם למיניות שלה ואמרה: "כשרצתי ב-2003 אמרו לי שהאנשים של צפון טורונטו וטורנקליף פארק לא יסכימו לבחור לסבית, כנראה שהם כן היו מוכנים".
היא המשיכה ואמרה כי "אני לא מאמינה שאנשי אונטריו שפטו את מנהיגיהם על בסיס גזע, צבע או נטייה מינית - אני לא מאמינה שהם מחזיקים בדעה קדומה בלבם".
כאשר תוצאות ההצבעה הראשונה הגיעו, הוכרז שוויין קיבלה 597 קולות, מפגרת בשני קולות בלבד מאחורי פופאטלו.
אריק הוסקינס קיבל את הקולות המועטים ביותר מבין ששת המועמדים ולכן הוצא מהמירוץ.
הוסקינס תמך בוויין, בעוד שהמועמד במקום הרביעי, הרינדר טכר, הודיע שהוא תומך בפופאטלו.
בהצבעה הנוספת הפער לטובת פופטאלו גדל ל-67 קולות על וויין.
ג'רארד קנדי וצ'ארלס סוסה, שסיימו שלישי ורביעי בהתאמה, פרשו מהמירוץ ושניהם תמכו בוויין.
בזכות תמיכתם ניצחונה היה כמעט מובטח בהצבעה הבאה.
ואכן, בהצבעה: וויין קיבלה 57 אחוזים מהקולות לעומת 43 אחוזים שקיבל פופטאלו.
וויין הושבעה כראשת הממשלה של אונטריו ב-11 בפברואר 2013, והפכה לראשת המחוז הלסבית המוצהרת הראשונה בקנדה..
המבקרים של וויין קראו לתקציב הוצאה מפוארת כדי לזכות בתמיכת המפלגה הדמוקרטית החדשה (NDP).
מנהיג המפלגה השמרנית של קנדה (PC) טים הודאק אמר כי הוא לא יתמוך בתקציב ללא קשר לתכנים שבו.
הוא אמר, "ככל שיתחולל שינוי בממשלה, מוטב לתת תקווה לאנשים שבמחוז, שאיבדו תקווה." ב־11 ביוני 2013 התקבל התקציב בהצבעה של 36–64 תמיכה ב-NDP וכל 36 חברי ה-PC הצביעו נגדה.
מעורבותה של קתלין וויין עם הנהלות בתי הספר היסודיים והחינוך העל-תיכוני התבטאה במידה רבה בשיבושים ושביתות מורים.
וויין פתחה במשא ומתן קיבוצי חדש עם איגוד המורים היסודיים של אונטריו (ETFO) לאחר שנה של סכסוכי עבודה שהגיעה לשיאה בהצעת חוק מ-2012, שהשעתה זכויות קיבוציות, השעתה את זכות השביתה והטילה חוזים אישיים על מורים.
ב-8 באפריל 2014, ממשלת וויין הגיעה להסכם חדש עם איגודי המורים והעבירה את חוק המשא ומתן הקיבוצי לשנת 2014, אשר החזיר את זכויות המשא ומתן שלהם, את זכות השביתה, שמר על הקפאת השכר על המורים, ביטלה את גמלת הפרישה למורים, והקצתה לה את השליטה הממשלתית על מימון בתי הספר והתוכניות.
החקיקה גם נתנה לשר החינוך את הסמכות לבקר את הנהלת בתי הספר, אם לא ניתן גילוי של הוצאותיהם.
וויין הקימה את המועצה הראשונה לנוער שנועדה לייעץ לראש הממשלה בסוגיות העומדות בפני בני הנוער.
בפברואר 2015, ממשלתה ביצעה שינויים בתוכנית הלימודים לחינוך מיני, שלא עודכנה מאז 1998, בבתי הספר הציבוריים.
עם זאת, שינויים אלה נתקלו במחלוקת ובביקורת לא רק מצד מפלגות האופוזיציה, אלא בקרב הורים ושמרנים; במקרה אחד, כמה בתי ספר היו ריקים לאחר שהורים הוציאו את הילדים שלהם במחאה על שינויים אלה.
ב-30 בינואר 2014, הודיעה וויין שהממשלה שלה הגדילה את שכר המינימום מ-10.25$ ל-11$ לאחר ארבע שנים בהן שרר לא הייתה עלייה בשכר, והנהיגה חקיקה כדי להבטיח העלאות עתידיות לשכר המינימום כדי לשמור על קשר עם מדד המחירים לצרכן.
וויין גם הודיעה על שותפות עם 'סיסקו קנדה' אשר תיצור 1,700 מקומות עבודה חדשים.
לפני הכרזות אלה, וויין הודיעה על הקלות מס עבור עסקים קטנים שיתבצעו על ידי הגדלת פטור ממס מעסיקים מ-400,000$ ל-450,000$.
בין סוף אוקטובר לתחילת נובמבר 2014, וויין הייתה בשליחות לסין יחד עם ראשי המחוז השני, בנושאי מסחרי.
משלחת הסחר משכה בערך מיליארד דולר בשווי השקעה ו-1,800 מקומות עבודה חדשים לאונטריו.
אחרי שחברת הונדה הודיעה שהיא מתכננת להשקיע 857,000,000$ ב-3 מפעלים חדשים באונטריו, וויין הודיעה כי הממשלה שלה תשקיע 10 אחוזים מכלל ההשקעות שיבוצעו על ידי הונדה.
עד סוף שנת 2015, שיעור האבטלה באונטריו היה נמוך מהממוצע הארצי.
מועצת הכלכלה של קנדה גילתה גם כי לכלכלת אונטריו היה שיעור הצמיחה השני החזק ביותר בכל המחוזות ב-2015 מאחורי מחוז קולומביה-הבריטית, והייתה צפויה להיות בין 3 המחוזות העליונים ל-2016 יחדיו עם מניטובה.
ב-26 במאי 2015, הודיעה וויין כי ממשלת המחוז תממן 100% מהעלויות לבנות פרויקט מסילת רכבת קלה (LRT) בהמילטון.
וויין הודיעה כי מיליארד דולר אחד יוקצה עבור הפרויקט, אשר צפוי לצאת לדרך בשנת 2019. וויין הודיעה על הרחבת קו הרכבת לייקשייר (Lakeshore GO) ממרכז העיר המילטון לתחנה חדשה בסנטניאל פארק.
תקציב 2016 היה צפוי ל-133.9 מיליארד דולר בהוצאות, שגרמו לגירעון של 4.3 מיליארד דולר לשנים 17–2016, עם חזרה לתקציב מאוזן בשנים 2017–2018. המחוז חשף את תוכנית שינוי האקלים של אונטריו, אשר שיקפו את תוכנית השלבים והמסחר שיהיו דומים לתוכניות בקליפורניה ובקוויבק.
כתוצאה מכך, מחירי הבנזין עלו ל-4.3 סנט לליטר בשנת 2017; תעריפי הגז הטבעי עלו ל-3.3 סנט למ"ק.
בחינוך, הממשלה המחוזית הודיעה כי היא תספק בחינם שירותי מכללה / שכר לימוד לאוניברסיטה לסטודנטים ממשפחות עם הכנסה שנתית למשק בית הפחותה מ-50,000$.
החוב הנוכחי של המחוז הוא 296.1 מיליארד דולר וצפוי לעלות ל-350 מיליארד דולר לפי 2020-21.
ביוני 2016, סקר של פורום מחקר אונטריו דיווח כי דירוג התמיכה הציבורית של וויין ירד מ-40% ל-18%.
בספטמבר 2016, סקר של פורום המחקר דיווח כי מפלגת השמרנים המתקדמים נהנו מ-45% תמיכה.
מפלגת הליברלים של וויין נהנו מ-25% תמיכה, קצת לפני הדמוקרטים החדשים של המחוז ב-23%.
במרץ 2017 דיווח מכון אנגוס ריד כי דירוג התמיכה הציבורית שלה ירד ל-12%, הנמוך ביותר שנרשם אי פעם.
וויין התמודדה עם שליליות רבה ברשתות החברתיות, כגון טוויטר ופייסבוק.
למרות שרוב הטוויטים השליליים מביעים כעס על התפקוד שלה כראשת מחוז, ורובם נשארים בגבולות ההגינות הנאותות, חלקן חצו את הגבול לתגובות סקסיסטיות ו/או הומופוביות.
הנטייה המינית שלה גרמה לה להיות פגיעה יותר בהתעללויות אלו.
למרות שוויין התמודדה עם התעללות מינית והומופובית, היא בטוחה שהמצב יכול להשתנות "אבל זה אומר שאנשים יצטרכו לדבר".
במהלך הפגישה המחוקקת של אלברטה במאי 2016, הופיעה וויין כאורחת מיוחדת.
במהלך המושב הזה, מפלגת וולידרוז ומבקר הכספים דרק פילדברנדט (Fildebrandt) תקף את המדיניות הכלכלית שלה בכך שקרא לה "אונטריו - מקרה סל הכספים".
כאשר מפלגת ויילדרוז הביעה חרטה על הערותיו, אחד מתומכיה השמיע הערה הומופובית בדף הפייסבוק של פילדברנדט, שבו הגיב ואמר כי הוא "גאה בתומכים כמוך".
לאחר מכן, וויין דיברה כנגד האופוזיציה הרשמית של אלברטה, וציינה כי הם "לא מחוברים למציאות".
פילדרבנדט גורש מן "הווילדרוז", אך מאוחר יותר הודה שוב, לאחר התנצלות וטען כי תמיכתו בתגובה הומופובית בפייסבוק היה "טעות אמיתית".
ויין קיבלה את התנצלותו בריאיון עם טורונטו סטאר.
בשנת 2016 הממשלה הקצתה מתקציבה כמעט 800,000$ עבור הנחות לכלי רכב חשמליים, שעלו יותר מ-100,000$.
במרץ 2018 ביטלה ממשלת וויין תמריצים לכלי רכב חשמליים שעלו יותר מ־75,000 דולר.
במרץ 2017, הממשלה הליברלית הודיעה על "שכר לימוד חינם" עבור משפחות המרוויחות פחות מ-50,000$ שכר המינימום של אונטריו עלה ב־2.40 $ מ-11.60$ ל-14$ החל מ-1 בינואר 2018. וויין גם תכננה להגדיל את שכר המינימום ל-15$ בשנה הבאה.
כמו כן, החל מ־2018 וויין אפשרה שתרופות מרשם עבור אנשים בני 24 ומטה יהיו חינמיות.
הליברלים בראשות וויין עמדו במסע הבחירות של מחוז פרובינציאל 2018, שהשתרכו הרחק מאחורי השמרנים הפרוגרסיבים, בראשותו של חבר מועצת העיר לשעבר טורונטו, דאג פורד.
בתחילת אפריל פרסם CBC את הניתוח של הסקרים המצטברים, אשר הראו כי פורד והשמרנים הפרוגרסיבים מובילים על שאר המפלגות עם 42.1% תמיכה, לעומת 27.2% בקרב הליברלים, 23.4% ב-NDP ו-5.7% עבור הירוקים.
לדברי וויין, הבוחרים היו צריכים לבחור בין קיצוצים כלכליים נרחבים, שלטענתה, השמרנים הפרוגרסיבים היו עושים אם יזכו בבחירות, ובין השקעה בתוכניות חברתיות שונות שהבטיחו הליברלים.
במרץ 2018 הציגו הליברלים תקציב טרום בחירות בבית המחוקקים המחוזי, שהבטיח להקצות מיליארדי דולרים בהוצאות חדשות עבור טיפול בילדים בחינם וטיפול שיניים מורחב, שיחליף את התקציב המאוחד הקודם של הממשלה שהיה בגירעון של 6.7 מיליארד דולר, ואמור להימשך עד 2024-2025.
ב-2 ביוני, חמישה ימים לפני הבחירות, וויין הודתה כי הליברלים לא ינצחו בבחירות, אך היא האיצה את הבוחרים להצביע למועמדים הליברלים בבחירות כדי להבטיח מיעוט קולות עבור המפלגות PC ו-NDP.
עם זאת, מפלגות אלו קיבלו את רוב הקולות, בעוד שהליברלים איבדו כמעט חצי מהקולות שקיבלו ב-2013, וייצוגם צומצם ל-7 מושבים בלבד.
זו הייתה התוצאה הגרועה ביותר שלהם מאז הקונפדרציה של קנדה.
הם אף נחלו כישלונות במחוזות שונים, ולכן וויין הודיעה על התפטרותה מתפקיד מנהיגת המפלגה הליברלית בליל הבחירות.
ב-29 ביוני 2018, פרשה וויין רשמית מתפקידה כראש המחוז, ובמקומה מונה דאג פורד.
באוקטובר 2020 הודיעה וויין כי לאחר התייעצות עם בני משפחתה החליטה שלא להתמודד בבחירות 2022 על מושב בפרלמנט.
"במועד הבחירות אהיה בת 69", אמרה, "והגיע הזמן להעביר את הלפיד לאנשים חדשים".
היא הודיעה שתמשיך לכהן עד מועד הבחירות.
כמושלת מחוז אונטריו בקנדה, קתלין וויין הגיעה לביקור בישראל במאי 2016. בין המשלחת שכללה כ-130 נציגים היו נציגי חברות ומוסדות מחקר מאונטריו, שמעוניינים בשיתופי פעולה עם חברות ישראליות בתחומי הטכנולוגיה, האקדמיה והעסקים.
אחת ממטרות הביקור היא לאזן מעט את מאזן הסחר בין ישראל וקנדה שנוטה בבירור לטובת ישראל.
היצוא מכאן לשם עומד על כ-1.2 מיליארד דולר בשנה מול חצי מיליארד דולר בלבד בכיוון ההפוך.
קת'לין רובינס היא מיקרוביולוגית ואסטרונאוטית בנאס"א.
עם שיגורה לחלל בשנת 2016, היא הפכה לאישה ה-60 שטסה בחלל ושהתה בחלל יותר מ-115 ימים כמהנדסת טיסה במשלחת 48 / 49 לתחנת החלל הבינלאומית.
באוקטובר 2020 חזרה לחלל כמהנדסת טיסה במסגרת משלחות 63 / 64 לתחנת החלל.
רובינס נולדה בפרמינגטון, קונטיקט וגדלה בנאפה, קליפורניה.
בילדותה חלמה להיות אסטרונאוטית, ובכיתה ז' היא ביצעה מטלות כדי לגייס מימון להשתתף במחנה חלל.
רובינס סיימה את לימודיה בית הספר התיכון וינטג' בשנת 1996, וקיבלה תואר ראשון במדע בביולוגיה מולקולרית מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בשנת 1999.
כמו כן היא קיבלה תואר דוקטור (תואר שלישי) בביולוגיה של הסרטן בשנת 2005 באוניברסיטת סטנפורד לרפואה (ממהחלקה הביוכימית, מחלקת המיקרוביולוגיה ומחלקת האימונולוגיה).
במהלך התואר הראשון, רובינס ביצעה מחקר על ההשתלבות של נגיף הHIV-1 במעבדה למחלות זיהומיות במכון סאלק למחקרים ביולוגים .
במסגרת לימודיה לתואר שלישי, היא הייתה מעורבת בפיתוח מודל להתפשטות אבעבועות שחורות בסיוע המכון הצבאי למחלות מידבקות והמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, ופיתחה גם מודל להתפשטות הנגיף.
בשנת 2009, קת'לין הייתה עמיתה וחוקרת במכון וייטהד (whitehead) למחקר ביו-רפואי במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס .
והובילה מעבדה שחקרה התפשטות מחלות נגיפיות במרכז ומערב אפריקה.
רובינס עבדה בשיתוף עם צבא ארצות הברית לפיתוח טיפול בנגיפים כמו אבולה וLassa mammarenavirus.
רובינס נבחרה ביולי 2009 למחזור האסטרונאוטים ה-20 של נאס"א.
הכשרתה כללה תדריכים מדעיים וטכניים, הדרכה אינטנסיבית במערכות תחנת החלל הבינלאומיות, מטיילים בחלל, רובוטיקה, אימונים פיזיולוגיים, אימוני טיסה ואימוני הישרדות במדבר.
משלחות 48/49 לתחנת החלל הבינלאומית
רובינס המריאה לחלל במסגרת משלחות 48/49 לתחנת החלל הבינלאומית, שם שימשה כמהנדסת טיסה.
היא המריאה לחלל על סויוז MS-01 ב־6 ביולי 2016.
במהלך שהותה בחלל, רובינס ביצעה למעלה מ-275 ניסויים על תחנת החלל, כולל ניסויים ביולוגים, ניסויים בפיזיקה והנדסת חומרים, ומחקר מיקרוביולוגי ועל השינויים בגוף האדם.
רובינס הייתה האדם הראשון שרצף דנ"א (DNA), בחלל, ובסופו של דבר רצפה יותר מ-2 מיליארד זוגות בסיס של דנ"א במהלך סדרת ניסויים לניתוח רצף בתנאי מיקרוכבידה.
רובינס גידלה גם תאי לב (קרדיומיוציטים) בתרבות תאים וביצעה ניסויים בתגובת שרשרת של פולימראז (PCR) ומיקרוביומה כמותיים בתנאי המיקרוכבידה בחלל.
בנוסף למחקר ביולוגי, היא ביצעה שתי הליכות חלל, בשהות מצתברת של 12 שעות ו-46 דקות.
בהליכת החלל הראשונה שלה, יחד עם האסטרונאוט ג'ף ויליאמס, הם התקנו את מתאם העגינה הבינלאומי הראשון, נמל עגינה חדש לחללית המסחרית האמריקאית.
במהלך הליכת החלל השנייה, הם ביצעו תחזוקה של מערכת הבקרה התרמית החיצונית של התחנה והתקנו מצלמות בחדות גבוהה, מה שאיפשר תמונות שלא נראו בעבר על פני כדור הארץ ותחנת החלל,
רובינס חזרה לכדור הארץ ב־30 באוקטובר 2016 בחללית סויוז MS-01. לאחר שהות מצטברת של 115 יום, 12 שעות ו-46 דקות.
משלחות 63/64 לתחנת החלל הבינלאומית
רובינס שוגרה למשימתה השנייה בחלל ב-14 באוקטובר 2020 (ביום הולדתה ה-42) יחד עם הקוסמונאוטים הרוסיים סרגיי ריז'יקוב וסרגיי קוד-סברדצ'וק על גבי החללית סויוז MS-17.
+השנההפרס/ההצטינות1998פרס מלגה למלגת אגודת כבוד אומגה1998המנהיג העולה של השנה אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו2000מלגת בוגרי סטנפורד - עמית גבילן2000מלגת טרום דוקטורט במוסד הלאומי למדעים2009עשרת המבריקים של המדע הפופולרי
תחביבים, תחומי עניין וכישרונות מיוחדים
רובינס הייתה בקבוצת הטריאתלון של סטנפורד, והיא מתמקדת במרוצי ספרינט, מרחק אולימפי וריצת מרתונים.
כמו כן היא מטיסה מטוסים וביצוע צניחה חופשית, כאשר למדה טיסה וצניחה חופשית יחד עם בעלה, מייקל מגנני.
קת'רין אן קסטור היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה, ברציפות מאז 2007. בשנים 2007–2013 ייצגה את מחוז הקונגרס ה-11 של פלורידה, והחל מ-2013 היא נציגת מחוז הקונגרס ה-14 השוכן בעיר טמפה.
כהנה כיו"ר ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית על משבר האקלים.
אמה, בטי קסטור (נולדה בשם אליזבת' בו), הייתה בעבר נשיאת אוניברסיטת דרום פלורידה, נציבת מחוז הילסבורו, חברת הסנאט המדינתי של פלורידה, נציבת החינוך של המדינה ומועמדת לסנאט של ארצות הברית בבחירות 2004. אביה, דונלד פ.
קסטור, ניהל קריירה ציבורית גם כן והיה שופט במחוז הילסבורו ונפטר באפריל 2013. קסטור גדלה בטמפה וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון צ'מברלין.
בשנת 1988 השלימה באוניברסיטת אמורי לימודי תואר ראשון במדע המדינה, וב-1991 קיבלה תואר שני במשפטים מאוניברסיטת המדינה של פלורידה.
את דרכה המשפטית החלה קסטור כעוזרת היועץ המשפטי במחלקה לענייני קהילה בפלורידה.
היא הנשיאה לשעבר של לשכת עורכי הדין בפלורידה ושותפה במשרד עורכי דין שפעל ברחבי המדינה.
בשנת 2005, קסטור נבחרה בידי העיתון "Tampa Bay Business Journal" כ"אשת השנה" ברשות המבצעת.
בשנים 2002–2006 הייתה קסטור חברה במועצת המפקחים של מחוז הילסבורו, ובחרה להתמקד בתחום בריאות הציבור.
היא פעלה למען הפסקת כפיית ביטוחי הבריאות של קשישים ומטופלים אחרים אל תוך קופות חולים.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2006 התמודדה קסטור לייצוג מחוז הקונגרס ה-11 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית, כאשר ג'ים דייוויס עזב את הקונגרס לטובת מסע הבחירות שלו לתפקיד מושל פלורידה (בבחירות הכלליות הפסיד לצ'ארלי כריסט).
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית אשר נערכו ב-5 בספטמבר 2006 — התחרות האמיתית במה שהיה מזה כבר המחוז הדמוקרטי ביותר בחוף מפרץ פלורידה — גרפה למעלה מ-54% מקולות הבוחרים, וגברה על ארבעה יריבים אחרים.
ביום הבחירות הכלליות ניצחה בקלות עם 70% מהקולות, והפכה לאישה הראשונה שייצגה את אזור מפרץ טמפה בקונגרס.
בראשית ינואר 2007 קסטור הושבעה לתפקידה.
הוועדה הראשונה אליה נכנסה קסטור הייתה ועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים, וכיאה להבטחת הבחירות שלה לתמוך בהסגת הכוחות המזוינים של ארצות הברית ממלחמת עיראק ולהצבת חיילים נוספים באפגניסטן, הצביעה בעד הצבה מחודשת של חיילים אמריקאים במלחמת אפגניסטן.
עם תחילת כהונתה הייתה הדמוקרטית היחידה מפלורידה שהצביעה נגד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008 שהציע הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, וטענה שהחוק אינו מיטיב עם מעמד הביניים.
במהלך כהונתה הוסיפה לתמוך רבות בעד בקרת נשק ובנישואים של בני-זוג מאותו המין.
לאחר פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו, הצטרפה קסטור לשביתה שהוביל חבר הקונגרס ג'ון לואיס בדרישה למנוע מכירת נשק לנמצאים ברשימת אסורים לטיסה.
בשנת 2019, כאשר המפלגה הדמוקרטית נטלה את הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית מידי המפלגה הרפובליקנית במסגרת בחירות האמצע ב-2018, נוסדה ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית על משבר האקלים.
קסטור מונתה אז בידי הסיעה הדמוקרטית לשבת בראש הוועדה.
קת'לין מאורה רייס היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ניו יורק בשנים 2023-2015. רייס, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה טרם היבחרה לקונגרס האמריקאי כתובעת מחוז נסאו בשנים 2006–2015 ולפני כן כתובעת במשרד התביעה הפדרלית של ארצות הברית בפילדלפיה.
רייס נולדה במנהטן שבניו יורק, בתם של לורנס וכריסטין רייס.
היא גדלה בגארדן סיטי, כפר השוכן בלונג איילנד, לצד תשעת אחיה.
את לימודיה התיכוניים השלימה בבית הספר התיכון של גארדן סיטי.
בשנת 1987 קיבלה תואר ראשון מהאוניברסיטה הקתולית של ארצות הברית וב-1991 השלימה לימודי תואר שני במשפטים ממרכז טורו למשפט.
במהלך 1992 החלה רייס את דרכה המשפטית כעוזרת תובע מחוזי בפרקליטות מחוז קינגס.
היא הייתה התובעת בתיקים הכוללים פריצות, שוד ותקיפות מיניות, והייתה הראשונה במחזור התמחותה שקודמה למחלק הרצח.
בשנת 1999 מונתה רייס לעוזרת פרקליט בתביעה הפדרלית של מחלקת המשפטים של ארצות הברית בפילדלפיה על ידי התובעת הכללית ג'נט רינו.
כתובעת פדרלית ניהלה תיקי צווארון לבן, הונאות תאגידיות, פשעי ירי וסמים ושחיתות שלטונית.
רייס נבחרה לתובעת מחוז נסאו ב-2005, וגרפה 7,500 קולות שהפכו אותה לאישה הראשונה שנבחרה למלא תפקיד זה.
היא גברה על דניס דילון שכיהן מזה 31 שנה, שבדרך כלל נבחר מחדש לתפקידו בקלות יחסית, גם לאחר שהחליף ב-1989 את השתייכותו המפלגתית מדמוקרטי לרפובליקני.
רייס הייתה היריבה הרצינית הראשונה שניצבה בפני דילון מאז התמודדותו הראשונה לתפקיד בשנת 1974. רייס נבחרה מחדש בשנים 2009 ו-2013. במהלך כהונותה כתובעת המחוזית שמה דגש על פשעי כנופיות, סמים, אלימות ושחיתות שלטונית.
בין אלה שהואשמו והורשעו בשחיתות במהלך כהונתה של רייס נמנים סגן מפקד המשטרה המחוזית, חבר מועצת עיריית לונג ביץ', חברי הרשות המחוקקת של מחוז נסאו, ופקידים ציבוריים נוספים.
בשנת 2000 נסגר תיקו של אדם בשם אנטווין באטס לאחר שזוכה מאישומים ברצח כפול שהגישו התובעים של מחוז קינגס, לא לפני שבאטס נאסר במשך שנתיים ברייקרז איילנד.
לאחר סגירת התיק גרס באסט כי היה קרבן להתנהלות בלתי-הולמת של התביעה במסגרת משפט אזרחי לזכויות אזרח שניהל נגד מחוז קינגס (מאוחר יותר הגיע להסדר עם מדינת ניו יורק).
רייס נמנתה בין הנתבעים במשפט אזרחי זה, אך במידה רבה נמנעה מתשומת לב ציבורית להיותה מואשמת בהתנהלות לקויה בכך שהחלה את חייה המשפטיים במשרד שבו לכאורה תובעים כלאו מאחורי סורג ובריח אנשים חפים מפשע באמצעות שימוש בהודאות כפויות, עדויות כוזבות וטקיטות משפטיות אסורות אחרות.
ביוני 2014 ניצחה רייס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס הרביעי של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביום הבחירות הכלליות נבחרה באורח רשמי אל בית הנבחרים והביסה את ברוס בלאקמן, מועמד המפלגה הרפובליקנית ביחס של 53%–47%.
רייס הושבעה לתפקידה בינואר 2015, עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית.
במאי 2015 ביקרה רייס בישראל, ונועדה עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירושלים.
בצציוץ בטוויטר מאוגוסט 2017 התייחסה רייס הן לאיגוד הרובאים הלאומי והן לדוברת הארגון, הפרשנית הפוליטית השמרנית והסופרת דיינה לאש, כאיום על הביטחוון הלאומי של ארצות הברית תחת הנשיא דונלד טראמפ.
ביולי 2019 ביקרה רייס פעם נוספת בישראל לצד משלחת דו-מפלגתית של בית הנבחרים אל ישראל והגדה המערבית.
ב-15 בפברואר 2022 הכריזה רייס על פרישתה מבית הנבחרים האמריקאי לקראת בחירות אמצע הכהונה באותה השנה, וכהונתה תמה בינואר 2023.
קת'לין קורטני הוקול היא פוליטיקאית אמריקאית ומשפטנית לשעבר המכהנת כמושלת ניו יורק.
הוקול הושבעה לתפקידה כמושלת ניו יורק ב-24 באוגוסט 2021, בעקבות התפטרותו של המושל אנדרו קואומו.
היא האישה הראשונה בתפקיד המושל.
בשנים 2015–2021 כיהנה כסגנית מושל ניו יורק ובשנים 2011–2013 הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של ניו יורק.
הוקול הייתה עורכת דין ועוזרת פרלמנטרית בטרם כיהנה כחברת מועצת העיירה המבורג בין השנים 1994–2007. מ-2007 עד 2011 הייתה ראשת מחוז אירי, זאת לאחר שכיהנה כסגנית ראש המחוז בשנים 2003–2007.
במאי 2011 זכתה הוקול בבחירות מיוחדות למילוי מקומו של כריס לי הרפובליקני אחרי שעזב את הקונגרס האמריקאי כנציג מחוז הקונגרס ה-26 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובכך נעשתה הוקול לדמוקרטית הראשונה שייצגה את המחוז מזה ארבעים שנה.
את תפקיד זה מילאה בשנים 2011–2013 עד להתכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
הוקול הפסידה בבחירות לתקופת כהונה מלאה ב-2012 לבכיר מחוז אירי לשעבר, כריס קולינס, אחרי שהגבולות וההרכב הדמוגרפי של המחוז השתנו בתהליך החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בניו יורק.
לאחר שעזבה את הקונגרס עבדה כמומחית ליחסי ממשל בבנק M&T שבבאפלו.
בבחירות 2014 המושל קואומו בחר בהוקול כעמיתתו למירוץ בבחירות שנערכו באותה השנה לתפקיד המושל.
לאחר שניצחו בבחירות, התמנתה הוקול לסגנית המושל.
קואומו והוקול נבחרו מחדש בבחירות 2018. לאחר התפטרותו של קואומו בשל שערוריות אחדות, הוקול נכנסה למלא את מקומו החל משלהי אוגוסט 2021. בבחירות 2022, התמודדה על קדנציה מלאה לתפקיד המושל, מול חבר הקונגרס הרפובליקני לי זלדין.
היא קיבלה כ-52% מהקולות ונבחרה לקדנציה מלאה ביחד עם אנטוניו דלגאדו כסגנה.
הוקול נולדה בשם קת'לין קורטני בבאפלו שבניו יורק, השנייה מבין ששת ילדיהם של ג'ון פ.
"ג'ק" קורטני ופטרישיה אן "פט" (רוצ'פורד) קורטני, עקרת בית.
בראשית חייה התמודדה משפחתה של הוקול עם קשיים כלכליים והתגוררה במשך תקופה בקרון מגורים (טריילר) בסמוך לבית חרושת לייצור פלדה.
עם זאת, כאשר הוקול החלה את לימודיה הגבוהים, החל אביה לעבוד בחברת טכנולוגיות מידע ותקשורת שבהמשך עמד בראשה.
כשהייתה סטודנטית באוניברסיטת סירקיוז דבק בהוקול החיידק הפוליטי, ותחילת פעילותה הפוליטית נעוצה בהובלת חרם צרכנים על חנות הספרים של האוניברסיטה בגין גביית מחירים גבוהים ויוזמה כושלת לקרוא לאצטדיון האוניברסיטה על שם הבוגר שדרס את שחקן הפוטבול ארני דייוויס.
הוקול ביצעה פעולות שדלנות באוניברסיטה כדי להסיר השקעות לימודיות בדרום אפריקה בשל מדיניות האפרטהייד בה, ובאביב 1979 עיתון הסטודנטים "דיילי אורנג'" העניק לה דירוג "A", וציין את השינויים שהתחוללו בקמפוס בין היתר בזכותה כראיה.
בשנת 1980 השלימה לימודי תואר ראשון, ואת התואר השני שלה במשפטים קיבלה מבית הספר למשפט של האוניברסיטה הקתולית של אמריקה.
לאחר שסיימה את לימודי המשפטים, החלה הוקול לעבוד במשרד עורכי דין בוושינגטון הבירה, אך מצאה עבודה זו כלא מספקת ובמהרה נטשה אותה.
לאחר מכן עבדה כיועצת משפטית ועוזרת פרלמנטרית לחבר הקונגרס ג'ון לה פלאס ולחבר הסנאט של ארצות הברית דניאל פטריק מויניהאן, בטרם פתחה בקריירה ציבורית.
כפעילה חברתית עסקה הוקול בסוגיות מקומיות כמנהיגת התאגדות עובדים של עסקים קטנים ובינוניים ששאפו לנטרל את ההשפעה של רשת וולמארט בניו יורק.
בנובמבר 1994 נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית והמפלגה השמרנית למועצת העירייה של המבורג.
עד 2007 כיהנה במועצת העיר.
בהיותה חברת המועצה הובילה את המאמצים להסיר נקודות אגרה בחלק ממערכת הכבישים של ניו יורק.
במאי 2003 מינה נציב מחוז אירי, דייוויד סווארטס, את הוקול לסגניתו.
כאשר עזב סווארטס את תפקידו ב-2007, מינה המושל אליוט ספיצר את הוקול לתפקיד.
בפעולה שהעלתה את המוניטין שלה לתשומת לב מדינתית, התנגדה הוקול להצעתו של ספיצר לאפשר למהגרים לא-חוקיים להגיש בקשה למתן רישיון נהיגה מבלי להפיק כרטיס ביטוח לאומי, ואמרה שאם ההצעה תיכנס לתוקף היא תבקש לבלום כל בקשה שכזו.
מאוחר יותר ב-2007 נבחרה למלא את שארית כהונתו של סווארטס.
היא התמודדה לתפקיד כמועמדות משולבת של הדמוקרטים, השמרנים, העצמאיים ותומכי מפלגת המשפחות העובדות, ובנובמבר 2010 גברה על יריבה קליפטון ברגפלד, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם 80% מקולות הבוחרים.