tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלטינום (ברומית: Altinum, ביוונית: Αλτίνον, באיטלקית: Altino) הייתה עיר עתיקה אמידה ששכנה בשפך הנהר סיליס (סילה), בשטח הנוכחי של הכפר קוארטו ד'אלטינו בנפת ונציה שבאיטליה.
העיר נמצאת 11.2 ק"מ צפונית לוונציה ו-15 ק"מ דרומית מזרחית מטרוויזו, מצפון לשדה התעופה מרקו פולו.
במקור יישוב קדום של הוונטים, אחרי כיבושה על ידי הרומים התפתחה למרכז עירוני ומסחרי חשוב, הודות לעמדתה הגאוגרפית על הלגונה ונטה ובצומת של כמה דרכים חשובות.
אחרי המאות ה-4–6 ננטשה בהדרגה על ידי תושביה שעברו לטורצ'לו, מוראנו וונציה.
נתגלו במקום שרידים מן העיר העתיקה המהווים יעד לחפירות ארכאולוגיות ולמוזיאון מקומי.
הם נמצאים בימינו בשטח השייך לכפר קוארטו ד'אלטינו.
הטופונים הלטיני "אלטינום" נגזר ככל הנראה ממילה ונטית שתורגמה במילה altus, כלומר "גבוה".
המקום אוכלס מדי פעם עוד באלפים 8-5 לפנה"ס, אך רק בתקופת הברונזה, במאות 15-13 לפנה"ס הפך ליישוב קבע של בני אדם.
בתחילת האלף הראשון לפנה"ס הוקם כיישוב ונטי.
החל משלהי המאה ה-6 הייתה אלטינום נמל ידועה, תחנת מעבר חובה להובלות המסחריות שחיברו את האמפוריה ספינה ואדריה עם האזורים הצפוניים.
לא ידועים פרטים רבים על תקופה זו.
באותם הזמנים, ככל הנראה,לא היה לאלטינום מראה של יישוב אחיד והיא כללה מספר גרעינים עשויים בקתות שנשענו על תלוליות, כפי שנהגו בערים הוונטיות הקדומות.
מסביב לאזורי המגורים התפתחו נקרופולים.
במאה ה-2 לפנה"ס, יחד עם כל האזור, ונטיה סופחה אלטינום ללא קרב לרפובליקה הרומית.
תהליך הרומניזציה התחיל בסביבות 131 לפנה"ס, עם בניית ויה אניה בין אטריה ולאקוויליה: מאותם הימים התחיל היישוב לאמץ את האידאולוגיה העירונית של הכובשים והחל מ-89 לפנה"ס עבר שלב ראשון של עיור שהסתיים בשנת 49 לפנה"ס כשאלטינום קיבלה על עצמה את המשפט הרומי, נרשמה כחלק מנחלת השבט הרומי סקאפטיה והוכרזה מוניקיפיום.
בימי אוגוסטוס והקיסרים שבאו אחריו בניית דרכים נוספות כמו ויה קלאודיה אוגוסטה שחיברה את אלטינום עם הלימס בצפון-מזרח על הדנובה ואלו שחיברו אותה ישירות לטרוויזיום ולאופיטרגיום תרמו להפיכת אלטינום למרכז מסחרי חשוב, צומת מרכזי בדרכים בין הים התיכון ולצפון.
תהליך זה הושלם במאה ה-1 לספירה.
מלבד העדויות העולות מממצאים ארכאולוגיים, תקופת הפריחה הזאת בתולדות המקום הונצחה בעדויות רבות של בני הזמן.
במוזיאון האזורי טורצ'לו נשמר ארכיטרב בו כתוב כי טיבריוס תרם לעיר מקדשים, גלריות וגנים.
מרטיאליס באפיגרמות שלו, גם תולדות הטבע של פליניוס הזקן ו"על החקלאות" מאת קולומלה, מציינים את הכלכלה הפורחת של אלטינום, שהתבססה על ייצור הצמר, על גידול צדפות מאכל ופרות חולבות.
מרטיאליס הזכיר גם את הווילות המפוארות שנבנו והתרבו בעיר הודות לאקלים הנוח שלה שהושוו על ידי סטראבון לאלו שבבאיה (Baiae).
העיר שהייתה מוקפת ביצות התאפיינה גם עבודות הידראוליות שוויטרוביוס וסטראבון- השוו אותן לאלו שברוונה ובאקוויליה.
העיר ששכנה באזור ביצתי, נעזרה במערכת יעילה של נהרות ותעלות שהבטיחו את חילופי המים.
מרכז העיר עצמו ניצב מעל רשת תעלות שנחצו על ידי גשרים ומעבורות, בדומה לוונציה העתידית.
בסביבות אלטינום מת בשנת 169 הקיסר לוקיוס ורוס ששב לאיטליה יחד עם אחיו מרקוס אורליוס אחרי מסע נגד המרקומנים בזמן המלחמות המרקומניות.
בדומה לעוד ערים שבאזור ונציה, החל מן המאה ה-2 התחילה העיר לרדת מגדולתה, כפי שמעידה גם הפחתת הממצאים הארכאולוגיים.
לזמן קצר שמר העיר תפקיד מרכזי: "מפת פויטינגר" ממחצית המאה ה-4 מציגה את אלטינום כעיר מוקפת חומות עם שני מגדלים.
אצל סרוויוס ניתן לקרוא קטע המתאר איך הציד, לכידת הציפורים ואף עבודות חקלאיות התנהלו בעזרת סירות, מה שמוכיח כי מערכת התעלות הייתה עדיין תקינה.
במאה ה-4 הועלתה העיר למעמד של מושב בישופות - מרכז הדיוקסיה אלטינום.
משלהי אותה המאה הרביעית הגיעו אלינו עדויות על העיר מהתכתבותם בין הירונימוס הקדוש ולהליודורוס הקדוש, הבישוף הראשון של אלטינום.
אגרותיהם מספרות על נוכחות נוצרית מושרשת בעיר, שבה פעלו קתדרלה, כנסיות וגם קפולות מוקדשות לפולחן הקדושים המעונים.
ניתן בהן תיאור של הקתדרלה (duomo) המוקדשת ככל הנראה למרים הקדושה ושהיו לה כניסה מרכזית ושערים צדדיים מכוסים בווילונות, מזבח יחיד, וחדר תשמישי קדושה, רצפות מלוטשות וקירות ללא עבודות גילוף.
אולם לא נמצאו על כך עדויות ארכאולוגיות, פרט לכמה חפצים מקושטים בצלבים.
במסגרת הכנסייה הקתולית קיימת בימינו בישופות טיטולרית הנקראת "של אלטינום".
בערוב פלישת ההונים של אטילה, אלטינו, שהצטמצמה באותה תקופה בין הגבולות שבימי אוגוסטוס קיסר, שמרה עדיין צביון עירוני משלו.
פאולוס הדיאקון מזכיר אותה בשורה אחת עם הערים אקוויליה, קונקורדיה ופאדואה.
ההיסטוריונים בימינו הטילו ספק רב ברעיון הפופולרי לפיו הקמת ונציה הייתה קשורה להרס אלטינום על ידי ההונים בשנת 452. היישוב התגבר בסופו של דבר על האסון והמשיך להתקיים עוד כמה מאות שנים.
היעלמותו הייתה תוצאה של פלישות נוספות כמו של הלומברדים (568) וההונגרים ומעל כל של שינויים באקלים ובסביבה, עקב עליית מפלס הים ונטישת מערכת הוויסות ההידראולית.
באותן השנים התחילה העברת מוסדות הכנסייה העיקריים, במיוחד מושב הבישוף שהועבר בשנת 647 לטורצ'לו ומנזר סטפנוס הקדוש שהוקם מחדש באי סן סרוולו.
לאורך ימי הביניים אלטינום, באיטלקית אלטינו, נותר כיישוב כפרי צנוע מוקף ביצות.
ישנם מעט תעודות עליו, במיוחד בנוגע למספר מוסדות כנסייתיים - מנזר הקדושים פליקס ופורטונאטוס, מנזר סן ג'ורג'ו מג'ורה, הבישופות טורצ'לו, ולמשפחות קרבונארה (מטרוויזי), קולאלטו, מרצ'לו וקווריני שברשותם היו נכסים באזור.
תעודה משנת 1095 מדברת על קיומם של שני יישובים: אלטינו מאיורה ואלטינו פיטולו, סימן שהמקום התפצל לשניים, כמו כן מוזכרות עדיין הקתדרלה הישנה מרים הקדושה, הכנסיות סן מרטינו וסנט' אפולינארה.
במאה ה-15 ידוע על יישוב קבוע בקרבת קווארטו ד'אלטינו של ימינו, בעוד שההתיישבות בסביבה המידית של אלטינום התחדשה רק במאה ה-19.
בימינו שרד מן העיר הקדומה רק אתר ארכאולוגי שבו מבוצעות חפירות.
מצילומים מן האוויר הוסקה המסקנה כי העיר נמצאה בגובה של 2–3 מטר מעל פני הים ונחצתה על ידי תעלה נוויטה.
בשנת 2008 צוות גאומורפולוגים מאוניברסיטת פדובה (פאולו מוצי ואחרים) הודיע על ממצאי מחקר המבוסס על צילומים מן האוויר וצילומי לוויין שבוצעו בימי הבצורת- של שנת 2007 שאפשרו שחזור מפת העיר במלואה וחשפו קיומם מתחת לשדות הסויה ותירס, של שרידי שכונות ובניינים קדומים שלא היו ידועים עד אז.
ביניהם נחשף קיומו של אמפיתיאטרון בעל קוטר 150x110 מטר (500x370 רגל רומית), ממדים קרובים לאלו של הארנה של ורונה.
מבחינת הממדים והמונומנטים שלה, אלטינום ניתנת להשוואה לפומפיי והיא העיר הגדולה היחידה בצפון איטליה הקדומה שנשתמרה בצורה שלמה, מפני שלא כוסתה על ידי בתי ערים בימי הביניים ובתקופה המודרנית.
חומרים מן השרידים הקדומים שימשו לאורך השנים לבנייה במקומות אחרים, למשל בטורצ'לו.
המחקרים החדשים הנ"ל הצביעו כי העיר הוקפה נחלות ותעלות, לרבות תעלה גדולה שחצתה את המרכז וחיברה אותו עם הלגונה.
אגרו אלטינאטה (Agro altinate) הוא שם השטחים הקשורים למוניקיפיום אלטינום.
הם השתרעו באזור שבין הנהרות מוזון וסילה (Sile) (שהפרידה אותם מאזולו ומטרוויזו).
העיר עצמה שכנה בשוליים, בקצה הדרום-מערבי של האזור.
ארגון הקנטוריאציה של האדמות שיושמה ככל הנראה בערך ב-49 לפנה"ס הוא שנוי במחלוקת.
לפי ג'ון ברדפורד מידות החלקות הקרויות "קנטוריות" היו 15X40 אקטוס, בעוד פליניו פראקארו ומגדה לאקיני סברו שדובר ב-30X40 אקטוס.
כיוון הרחובות היה מערב-מזרח (דקומני) ודרום-צפון (קרדינות).מערכת זו נשמרה עד ימינו, כשכיוונם של צירים שונים של כבישים וחפירים של ימינו תואמים את זה שבימי הקדם.
"דקומנוס מקסימוס" תאם בערך את מסלול הדרכים הנוכחיות קורטלאצו, ואנצו (בכפר מוליאנו ונטו), מוליאנזה-קפלה, מוליאנזה, רונקי (בכפר סקורצה), סטנה מרגריטה (בכפר נואלה), פוסאלטה (בכפר טרבזלגה); "קרדו מקסימוס" היה ככל הנראה מסלול הרחוב ספניולו בייושב מונייגו בכפר נואלה.
אוטמבליקוס אם כך הדבר, "אומביליקוס אגרי" נמצא בין סקורצה לקאפלטה (נואלה).
הקרדינות נשמרו טוב יותר מהדקומאנים, כנראה מפני שהאחרונים עברו שינויים עקב עבודות הידרולוגיות לפני שחצו את רוב זרמי הנחלים.
ניתן להבחין טוב יותר את החלק המערבי יותר של הרשת, ככל שעם העלמות העיר התובלה התרחשה בעיקר באזור זה, בקרבת ויה אורליה.
בשנת 1960 קם במקום מוזיאון ארכאולוגי לאומי.
עם הזמן אוספי הממצאים גדלו מאוד עד כי נדרשו עבודות הרחבה של המוזיאון שנמשכו מספר עשורים.
אֶלטָנִין (מערבית: التنين - א-תנין - "הדרקון") או γ בדרקון הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים דרקון ונקרא על שמה.
בשל מיקומו הוא נצפה בזנית עבור תושבי לונדון ולכן באנגליה הוא נקרא גם "כוכב הזנית".
בשנת 1728, האסטרונום האנגלי ג'יימס בראדלי ניסה למדוד את ההיסט של אלטנין וגילה תוך כדי כך את תופעת האברציה הכוכבית שנגרמת מתנועת כדור הארץ סביב השמש.
אלטנין נע לעבר מערכת השמש במהירות רדיאלית של כ-28 קילומטרים בשנייה ובעוד כ-1.5 מיליון שנים יגיע למרחק של כ-28 שנות אור ממערכת השמש, לעומת מרחקו הנוכחי של כ-154 שנות אור.
אם ישמור על עוצמת ההארה שלו עד אז, הוא יהפוך לכוכב הבהיר ביותר בשמי הלילה עם בהירות דומה לזו של סיריוס.
אלטנין הוא כוכב־התקן של המחלקה הספקטרלית K5III.
אלטיס אירופה (Altice) הוא שמה של חברת תקשורת וכבלים שמרכזה בהולנד ופועלת גם בצרפת ונמצאת בבעלות איש העסקים פטריק דרהי.
זוהי חברה רב-לאומית הנחשבת לחברת התקשורת השנייה בגודלה בצרפת אחרי אורנג' ופועלת תחת קבוצת התקשורת אלטיס (Altice Media Group).
אלטיס היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת Euronext.
אלטיס רכשה מספר חברות תקשורת בצרפת בשנים 2002-2007, תוך מיזוגן תחת המותג Numericable.
בנובמבר 2013 הודיעה חברת אורנג' כי היא מכרה את אורנג' דומיניקנה לאלטיס תמורת 1.4 מיליארד דולר.
במרץ 2014 רכשה אלטיס את חברת SFR, חברת שירותי הטלפון הסלולרי והאינטרנט השנייה בגודלה בצרפת אחרי Vivendi.
בנובמבר 2014 אושרה רכישת חברת Virgin Mobile צרפת תמורת 325 מיליון אירו.
במאי 2015 רכשה אלטיס 70% ממניות חברת Suddenlink, שלפי הערכות היא חברת הכבלים השביעית בגודלה בארצות הברית, תמורת 9.1 מיליארד דולר.
ביוני 2015 רכשה אלטיס את פורטוגל טלקום ומכרה את קוביסאו לאייפקס צרפת.
ב-17 בספטמבר 2015 הוכרז כי אלטיס תרכוש את Cablevision, ספקית כבלים בניו יורק, תמורת 17.7 מיליארד דולר, כולל החוב שלה.
במאי 2017 חשפה אלטיס לוגו חדש ואת הסיסמה: "ביחד ללא גבולות", והודיעה שהיא תאחד את כל החזקותיה תחת המותג הייחודי "אלטיס" עד אמצע 2018.
אלטירינוס (שם מדעי: Altirhinus; מילולית: "חוטם גבוה") הוא סוג דינוזאור צמחוני מקבוצת האורניתופודים אשר חי במונגוליה של הקרטיקון התחתון.
במראהו הוא הזכיר את בני משפחת האיגואנודוניים.
הוא תואר ב-1998 בידי החוקר הבריטי דייוויד ב.
נורמן ונמצא ממנו מין אחד - Altirhinus kurzanovi.
נחשפו ממנו מאובני בוגרים וגם כמה שלדי צעירים.
דינוזאור זה היה גדול ובעל גולגולת גדולה עם חוטם עגלגל ומוגבה מאוד, ממנו קיבל את שמו.
אורך הגולגולת הגיע ל-760 מ"מ והדינוזאור עצמו הגיע לאורך 6.5 מטר ולמשקל של 1.1 טון.
הוא היה בעל מבנה של הליכה על ארבע אך אולי הזדקף כדי לאכול מצמרות עצים.
בתוך פיו היו שורות של שיניים טוחנות רבות ששימשו ללעיסת עלים או פירות.
המבנה של האף הגדול אולי עזר לו לצורכי רבייה כמו אצל פיל הים או ששימש לשיפור הנשימה, לעזור בהרחה או לאגור מים כמו חדק.
מבנה האף שלו דמה לקרובו האוסטרלי - המוטבורזאורוס.
אלטיספינקס (שם מדעי: Altispinax; משמעות השם: "בעל קוצים גבוהים") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים אשר נמצא במזרח סאסקס שבאנגליה בידי החוקר סמואל בקלס במאה ה-18, אשר שלח את החוליות שמצא לחוקר ריצ'רד אוון.
מבנה העצמות שלו הזכיר לו את מבנה עצמות המגלוזאורוס שנמצא גם באנגליה והוא שויך לסוג זה.
בפארק קריסטל פאלאס נבנה בידי בנג'מין האוקינס פסל של הדינוזאור שדמה למגלוזאורוס אך נע על ארבע.
רק בשנת 1923 החוקר הגרמני פרידריך פון האוס בדק את מאובני השיניים והחוליות וסיווג אותם לסוג חדש בעל חוליות קוצניות מוגבהות, מה שנתן לדינוזאור את שמו.
חוקרים אחרים כמו גרגורי ס.
פאול סברו שמדובר על עצמות של אקרוקנתוזאורוס מאמריקה הצפונית.
הוא אומנם לא מוכר כאקרוקנתוזאורוס אך ככל הנראה היה קרוב משפחתו.
אורכו המוערך של האלטיספינקס הגיע לשמונה מטרים ומשקלו ל-1 טון, קטן יותר מהאקרוקנתוזאורוס.
מבנה החוליות המוגבהות מרמז שהיה בעל דבשת כמו של הקונקוונטור.
כמו קרוביו הוא היה צייד אכזרי בעל לסתות חזקות מלאות שיניים מעוקלות.
האלטיספינקס מופיע בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס (תחת השם הקודם בקלספינקס) בו נראים שני פרטים התוקפים את שישיית הנובלר ואלה נתפסים כדי להימכר במכולות.
אלטמול הוא נחל בבוואריה, גרמניה באורך של 227 קילומטרים, הנשפך לדנובה.
הנחל מהווה חלק מהמערך תעלת מיין–דנובה.
הזרימה הממוצעת של הנחל היא 24.3 מטרים מעוקבים בשנייה, בחורף זה עולה עד 34 מטרים מעוקבים בשנייה ובקיץ הזרימה יורדת עד 16 מטרים מעוקבים בשנייה.
רבי אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ (בקצרה: רבי אלטר או ר' אלטר'ל; ג' בחשוון ה'תרמ"ה 1885 – ז' באדר ב' ה'תש"ג) היה האדמו"ר האחרון בחסידות דז'יקוב, נרצח בשואה.
נולד בטרנובז'ג (דז'יקוב) לרבי יהושע הורוביץ, האדמו"ר מדז'יקוב, ולמרים.
בילדותו היה חולני וחלש, ואביו הוסיף לו את השם "אלטער" שפירושו ביידיש "זקן".
בשנת תר"ס נישא לחוה, בת דודו רבי ישראל הגר מוויז'ניץ.
במשך תקופה התגורר בסמוך לחמיו, ולאחר מכן שב לדז'יקוב.
בשנת ה'תרס"ט החל לכהן כרב העיר דז'יקוב, לצד אביו האדמו"ר.
בשנה האחרונה לחיי אביו החל האב לשלוח אליו את החסידים עם קוויטלאך, ובתרע"ג, עם פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי אלטר מטרנובז'ג לויז'ניציה, מקום מגורי חמיו, ואתו יחד המשיך לאוראדיה (גרויסוורדיין).
בשוך סערת המלחמה השתקע בטרנוב (טארנא), שם הקים ישיבה בשם "בית דז'יקוב".
רבי אלטר תמך בפעילות "אגודת ישראל" ובהתארגנות היהדות החרדית.
בחצרו בטרנוב, מלבד הבחורים והחסידים "שלו", שהו גם רבים מהצעירים היהודים העובדים לפרנסתם, שהיו מאוגדים בתנועות "פועלי אגודת ישראל" ו"צעירי אגודת ישראל".
הוא גם תמך בפעילות האגודה למען ארץ ישראל, והוא עצמו אף תכנן לעלות לארץ ישראל בשנת תר"ץ ובמקומו תכנן למנות את בנו רבי מנחם דוד לאדמו"ר.
התכנית לא יצאה אל הפועל עקב התנגדות בני המשפחה שפנו אל חמיו רבי ישראל מוויז'ניץ שהורה לו להישאר בקרב חסידיו.
בשנת תרצ"ז ביקר בלונדון ובבלגיה, ביקור שסוקר ותועד בעיתונות של אותם ימים.
בשנת תרס"ז הדפיס במהדורה שנייה את הספר "אמרי נועם", של סבו רבי מאיר מדז'יקוב.
אחרי פטירת אביו הוציא לאור את ספריו "שו"ת עטרת ישועה" ו"עטרת ישועה" על התורה ומועדים, 4 כרכים.
נרצח בגטו קרקוב, אדר ב' ה'תש"ג.
לרבי אלטר וחוה היו ארבעה בנים ובת אחת.
רבי חיים מנחם דוד (ה'תרס"ד – כ"ג תשרי ה'תש"ה), נישא לרבקה בת דודו רבי עמנואל וולטפרייד מפשדבורז'.
משנת ה'תרפ"ד כיהן כרב העיר דז'יקוב (טרנובז'ג), נרצח בגטו מאוטהאוזן.
בנו הרב יהושע עלה לארץ ישראל אחרי המלחמה, אך סירב להתמנות לאדמו"ר על אף הפצרות רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ.
בתו של רבי חיים מנחם דוד, פערל, נישאה לרבי משה הגר ראש ישיבת יחל ישראל.
רבי יהודה, נישא למרים בת רבי חיים מאיר הגר.
כיהן כדיין בקלויזנבורג לפני השואה, לאחריה עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים.
סביבו התגבשה מעין חצר חסידית והוא כונה רבי יודל'י דז'יקובר.
מאיר, התגורר בריישא, מעסקני אגודת ישראל.
בנו הרב יהושע כיהן כאדמו"ר מדז'יקוב בבורו פארק עד ה'תשע"ג, ושלשת בניו מכהנים כאדמו"רים בארצות הברית.
אלטלנה הוא סרט טלוויזיה ישראלי, מיני סדרה בת 3 פרקים משנת 2008 בבימויו של אלי כהן, עם יוסי קאנץ ויורם חטב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי מוטי לרנר בהשראת דמויות ואירועים אמיתיים אך אין לראות בו שחזור מדויק של המציאות.
יוצרי הסרט התירו לעצמם חופש אמנותי בעיצוב האירועים והדמויות.
בסרט משולבים עדויות של אנשים שהיו על הספינה.
הסרט הופק בסיוע קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה בתמיכת המועצה הישראלית לקולנוע עבור שידורי קשת ושודר בערוץ 2.
בנמל פור-דה-בוק מעמיסים על אלטלנה ציוד ונשק ומעפילים רבים עולים עליה בהם זוג צעיר - ראובן (ירון ברובינסקי) ומוניק (ג'וליה לוי בוקן) שנישאים על הספינה.
מפקד האנייה הוא אליהו לנקין (יואב בר לב), קברניט הספינה הוא מונרו פיין והאדם הבולט בפיקוד הוא אברהם סטבסקי (דביר בנדק) שנחשד בעבר ברצח ארלוזורוב.
מנחם בגין מקבל את הידיעה לאחר שהספינה הפליגה.
בן-גוריון מכנס ישיבה דחופה של הממשלה הזמנית ודורש שכל הנשק יועבר לצבא.
הוא שולח את ישראל גלילי (שרון אלכסנדר) ופנחס וזה (סיני פתר) לבגין והם מסכמים ש-20% מהנשק יועבר לאצ"ל בירושלים.
בגין מסכים למרות מחאותיו של עמיחי פאגלין אך בן-גוריון דורש כי כל הנשק יועבר קודם למחסני הצבא.
20 ביוני 1948, אלטלנה מגיעה לחוף כפר ויתקין.
למקום מגיעים מנחם בגין ועמיחי פאגלין.
המעפילים מורדים לחוף שמוקף בחיילי צה"ל כשמתחילים לפרוק נשק נפתחת עליהם אש.
בגין מבקש למנוע מלחמת אחים ומתעמת עם פאגלין.
הם משיבים אש ובגין מורה להם לחדול ומועבר במהירות בסירה לאלטלנה.
במקום נהרגים ארבעה לוחמי אצ"ל ושני חיילי צה"ל.
יצחק גרינבוים (אלכס פלג) מנסה לרכך את בן-גוריון אך ללא הצלחה.
22 ביוני 1948, אלטלנה מגיעה לחוף תל אביב, אש נפתחת עליהם ממלון ריץ בו נמצאת יחידה של הפלמ"ח בפיקודו של יצחק רבין (ערן לנסקי).
בן-גוריון נותן אולטימטום להיכנע ולהניף דגל לבן.
בגין מסרב ובשעה 16:00 מתחילה ההפגה שמעלה את הספינה באש.
ראובן ומניק נפגשים על החוף ומתחבקים.
בגין רוצה להישאר על הספינה אך אנשיו מטילים אותו למים.
בן-גוריון אומר כי "יבורך התותח אשר הפגיז האנייה, תותח זה יהיה ראוי לעמוד בבית המקדש אם ייבנה".
כעת הוא נותן הוראה לפרק את הפלמ"ח.
לבסוף מופיעה כתובת כי "באירועי אלטלנה נהרגו 16 אנשי אצ"ל ושלושה חיילי צה"ל.
אברהם סטבסקי אושפז בבית חולים וכעבור מספר ימים מת מפצעיו".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותיוסי קאנץדוד בן-גוריוןיורם חטבמנחם בגיןאפרת לביאפולה בן-גוריוןמיכה סלקטרעמיחי פאגליןשרון אלכסנדרישראל גלילידביר בנדקאברהם סטבסקיסיני פתרפנחס וזהמפקד הרכשירון ברובינסקיראובןמעפילג'וליה לוי בוקןמוניקחברה של ראובןיואב בר לבאליהו לנקיןישי גולןמונרו פייןקברניט הספינהגיל נתנזוןיצחק רביןערן לנסקייגאל אלוןנעה קולרציפורהאלחוטנית אצ"לאלכס פלגיצחק גרינבוים
אלטמן בריאות היא חברה פרטית ישראלית, העוסקת בתחום תוספי התזונה.
בית המרקחת אלטמן הוקם על ידי משפחת אלטמן בשנת 1940 ברחוב המלך ג'ורג' בתל אביב.
בית המרקחת היה אחד מבתי המרקחת ההומאופתיים הראשונים בארץ, ועסק בהכנות הומאופתיות, הכנות צמחיות וטינקטורות על פי ידע שהביאו בני המשפחה מגרמניה.
המקום פעל במשך כ-40 שנה, עד שבשנות ה-80 של המאה ה-20, הקימה משפחת אלטמן את חברת "אלטמן רוקחות טבעית" והחלה לייבא לישראל מוצרי בריאות, תוספי תזונה והומאופתיה, בעיקר מגרמניה ושווייץ.
בשנת 1969, ייסדו דוב טוקר ובנו משה בית טבע בשם "בית הדיאטה" ברחוב אלנבי בתל אביב, אשר התמקד במזון ורכיבים טבעיים שכוונו לצמחונים וטבעונים.
בשנות ה-80 החלו לייבא מוצרים מהעולם שנחשבו אז חדשניים: חומץ תפוחים, פריכיות אורז ותמציות שום, וגם תוספי תזונה תחת מספר מותגים – עדן, ויטליה ונוטרי לייף.
בהמשך הקים משה טוקר את חברת "טעם טבע" שהתמקדה בתוספי תזונה, ובפרט ביבוא המותג אלספה (אומגה 3 משמן דגים) וכן בפיתוח המותג "נוטרי-לייף" הכולל גם את מגה גלופלקס.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פיתחה אלטמן רוקחות טבעית את המוצר הראשון מסדרת פרוטק (פרופולנטום פלוס – לכסניות לגרון) והקימה מערך שיווק לקהל הרופאים והרוקחים.
בשנים 2004-2005 רכשה קבוצת מעברות 51% מחברת "טעם טבע" ו-100% מחברת "אלטמן רוקחות טבעית" ויצרה שותפות עסקית בשם "טעם טבע אלטמן".
בשנת 2009 החליטה החברה להפוך את השם "אלטמן" למותג המטריה הראשי ולשם החברה.
תחת המותג אלטמן נמצאים מותגים רבים כגון: פרוטק, רוטס HR, יומי, אלספה ומגה גלופלקס.
עיקר פעילותה של אלטמן הוא פיתוח, יבוא ושיווק תוספי תזונה, ויטמינים, מינרלים, פרוביוטיקה, צמחי מרפא, פורמולות הומאופתיה ומוצרי דרמו-קוסמטיקה.
המוצרים משווקים ונמכרים בבתי מרקחת, בקופות חולים, בבתי טבע, ברשתות שיווק, בפארמים ובאתרי סחר.
בשנת 2024 רכשה אלטמן את הזיכיון למותג ההנקה Lansinoh המספק מוצרים לאם המניקה כגון: משחות, רפידות, שקיות אחסון חלב, משאבות ובקבוקי האכלה.
אלטמן מעניקה חסות לג'ודוקא ענבר לניר, זוכת מדליית הארד באולימפיאדת טוקיו 2020, ומדליית הכסף באולימפיאדת פריז 2024.
החברה זכתה באות העסקה בשוויון לשנת 2024 על קידום נשים.
אלטיר או אלאטיר היא אבן לבנה אגדית קדושה במיתולוגיה סלאבית.
היא מכונה אם כל האבנים, טבור העולם ומכילה כתבי קודש.
האלטיר ניחנה בכוחות ריפוי והיא מוזכרת בלחשים רוסיים, בעיקר בלחשי אהבה.
על פי האגדות האלטיר נשמרת באי בויאן, באמצע האוקיינוס ומתחתיה זורם מעיין פלאי המעניק לעולם כולו "מזון וריפוי".
הנחש החכם גארפנה והציפור גאגאנה ממונים על שמירת האלטיר.
לפי אחת התיאוריות, האבן הלבנה אלאטיר אינה אלא ענבר.
סוחרים הביאו אותו לאדמות רוסיה מחופי הים הבלטי.
הוא היה יקר מאוד ושימש לא רק כקישוט, אלא גם כקמע רב עוצמה.
עשן של ענבר מוצת מפגין מתאים לחיטוי.
בימי קדם לא ידעו על כך, אבל ביצעו חיטוי חדרים ואנשים עם עשן ענבר.
נערכו גם טקסי טהרה מרוחות רעות ושחיתות.
ענבר הייתה מרכיב של שיקויי אהבה, שיקויים אנטי-אייג'ינג ותרופה לעין הרע.
בענבר קישטו את מזבח הבית, ובנסיבות מיוחדות שרפו אותו במהלך התפילות.
במהלך הזמן, צבע האבן משתנה מלבן לחום.
אולי ענבר לבן הוערך גבוה יותר והשתמשו בו בטקסים.
אלטין גון (טורקית: Altın Gün) היא להקת רוק פסיכדלי, הולנדית-טורקית מאמסטרדם.
סגנון הלהקה הוא סאב-ז'אנר של רוק פסיכדלי הנקרא רוק אנטולי, המהווה שילוב של רוק ושירי עם טורקיים.
היא נוסדה על ידי הבסיסט ג'ספר ורהולסט בשנת 2016 כאשר פרסם מודעה בפייסבוק בחיפוש אחר מוזיקאים טורקים.
סולן הלהקה ארדינץ' אצ'ביט יילדז הוא ממוצא טורקי בעוד שארבעת החברים האחרים הם הולנדים.
אלבום הבכורה שלהם היה On, שיצא בשנת 2018. בשנת 2019 הם הוציאו את Gece, שהיה מועמד לטקס פרסי הגראמי ה-62 (2019) בקטגוריית אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר.
סיבוב ההופעות האמריקאי הראשון של הלהקה החל באמצע 2019. בשנת 2021 הם הוציאו את Yol, שהציג אלמנטים של סינת'-פופ בשילוב עם הצליל המסורתי שלהם.
באותה שנה הם הוציאו את Âlem, גם הוא כלל אלמנטים של פופ אלקטרוני.
האלבום יצא בלעדית בבנדקמפ, כאשר ההכנסות תרמו לעמותה הסביבתית Earth Today.
אלבומם האחרון Aşk יצא ב-31 במרץ 2023.
הלהקה הופיעה גם בפסקול של משחק הווידאו Star Wars Jedi: Survivor (2023).
כריס ברוינינג – כלי הקשה
אֵלִי-עַד הוא מושב של תנועת המושבים הממוקם בדרום רמת הגולן.
היישוב נמצא בגובה של 365 מטרים מעל פני הים, דרומית לנחל אל על.
היישוב נקרא על שם אלי כהן, מרגל ישראלי שפעל בסוריה ונחשב לאחד מגדולי המרגלים של ישראל.
תחילה נקרא היישוב "אל-על" כשם הכפר הערבי ולאחר מכן שונה לשם "אלי-על".
המקום יושב בפברואר 1968, בתוך שבעה מבנים של מחנה צבאי סורי נטוש.
המושב היה היישוב הראשון של תנועת המושבים ברמת הגולן.
המתיישבים התחילו בפיטום אווזים, פלחה וחפירות ארכאולוגיות.
המושב סבל ממיעוט תושבים ובעיות חברתיות קשות שכללו סכסוכים בין קבוצת רווקים לקבוצה אחרת.
בסוף 1969 החליטה תנועת המושבים על פירוק המושב והקמתו מחדש, וההחלטה אושרה על ידי בית המשפט.
בתחילת 1970 נותרו במקום 11 מתיישבים שסירבו לעזוב את המקום, ועלה רעיון להקים במקום היאחזות נח"ל.
במרץ 1970 קיבל המפרק מבית המשפט צו המורה למתיישבים במקום שלא להשתמש ברכוש המושב.
בתחילת יוני 1970 הוקמה במקום היאחזות נח"ל בשם נח"ל על, בטקס שנערך בהשתתפות מוטה גור (אלוף פיקוד הצפון דאז).
את המקום החזיק גרעין דתי.
לאחר זמן הוחלט לאזרח אותו בעולים חדשים, אולם בגלל מיעוט העולים המקום ננטש ונשמר על ידי חברת שמירה.
במאי 1973 עלה למקום גרעין אלי-עד של הנח"ל שהחזיק את המקום בתנאי של"ת.
קבוצת בוגרי דור ההמשך של מושב אליפלט ניצלו את המקום כדי להפגין בדרישה שיתנו להם את המקום.
בני אליפלט עלו למקום ב-15 ביולי, ובעקבות זאת בוטל טקס העלייה על הקרקע הרשמי של גרעין אלי-עד שנועד לאותו יום.
לאחר מספר ימים הובטח לבני אליפלט שהם יקבלו מושב אחר שיוקם ברמת הגולן והם פינו את המקום ועברו לפיק.
בני אליפלט שבו ופלשו למקום בערב יום כיפור 1973 וביולי 1974 שבו להתנחל במקום, שכבר היה מאוכלס בכ-50 איש.
כלכלת היישוב מתבססת על גידולים חקלאיים: תפוחים, נקטרינות, שזיפים, זיתים, מפעל לייצור שמן זית בשם "שמן זית אליעד", גידולי שדה, וכן על רפת חלב, תרנגולי הודו ועדר בקר לבשר.
ליישוב כ-13,000 דונם אדמות מרעה.
ביישוב ממוקם "יקב שאטו גולן".
ליד הכניסה למושב נמצא מקום חנייה ממנו מתחיל שביל הליכה בנחל אל על, דרך המפל הלבן והשחור עד לאבני איתן.
בתוך המושב נמצאת אנדרטת גדוד רפואה 281.
במושב ממוקם ופועל משנת 1994 בית הספר הדמוקרטי – "כנף".
בנוסף קיימת ביישוב תנועת הנוער בני המושבים.
אלטרנטיב 4 (Alternative 4) הוא אלבומה של להקת הרוק/מטאל הבריטית Anathema.
הוא יצא לאור ב-22 ביוני 1998 דרך Peaceville Records.
אלטרנטיב 4 מתאפיין, שלא כמו האלבומים הקודמים של אנת'מה, בשירה נקייה שמובלת על ידי פסנתר לאורך כל האלבום.
ביקורות רבות דיברו על האלבום כאקספרימנטלי, דיכאוני ואטמוספירי.
האלבום נחשב לשינוי מסגנון הדום־מטאל המקורי של הלהקה.
השם לאלבום מגיע מספרו של לזלי ווטקינס, אלטרנטיב 3, אותו הבסיסט של הלהקה, דנקן פטרסון, קרא מספר שנים לפני שהם כתבו את האלבום.
הספר מדבר על תאוריות קונספירציה ורוב השירים באלטרנטיב 4 מדברים על אמון – ולכן הם בחרו בשם זה.
וינסנט קוונה (Cavanagh) – שירה וגיטרה.
דנקן פטרסון – גיטרה באס, פסנתר.
דניאל קוונה – גיטרה, פסנתר וקלידים.
ג'ורג' רוקי (Rucci) – כינור
אנדי דנקן – מחרוזות תופים בשיר Empty.
אלי אביבי (27 באפריל 1930 – 16 במאי 2018) היה ישראלי שהתפרסם בעיקר כמי שהכריז על עצמו כנשיא "מדינת אכזיב" בחוף הגליל המערבי.
אלי אביבי נולד בפרס בשם אלי ארז'ן, וכשהיה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל, והוא גדל בדרום תל אביב.
בגיל שלוש עשרה עזב את הבית, ובגיל חמש עשרה (ב-1946) הצטרף לפלמ"ח ועבר קורס בפלי"ם.
בגיל שבע עשרה יצא למסע שארך ארבע שנים, בו עבד במקומות שונים בעולם, החל במערב אפריקה וכלה בים ברנץ שבאזור הקוטב הצפוני.
כשחזר ממסעותיו בשנת 1952, והוא בן עשרים ושתיים, חיפש מקום מתאים לכתיבת זכרונותיו.
הוא שכר מהמדינה שני מבנים של הכפר הערבי הנטוש א-זיב, ושיפץ אותם.
אחד מהם, שהיה בעבר ביתו של מוכתר הכפר אחמד חוסיין עטייה, הפך ברבות הימים לביתו של אביבי, בו הוקם גם מוזיאון לתולדות אכזיב.
אביבי נפטר ב-16 במאי 2018, לאחר מאבק במחלת פרקינסון.
למרות בקשתו בצוואתו להיקבר בשטח "מדינת אכזיב", נקבר בבית העלמין בקיבוץ גשר הזיו הסמוך.
מדינת אכזיב היא מדינה לכאורה שהוכרזה על ידי אלי אביבי ורינה רעייתו בשנת 1971, כצעד מחאה נגד בנייתו של הגן הלאומי במקום.
ל"מדינה" נשיא (אביבי), דגל והמנון, ואף הונפקו דרכונים.
בתקופה מסוימת אף הוחתמו דרכוני המבקרים בחותמת מיוחדת.
המוזיאון לתולדות אכזיב, שהקים אביבי, מרכז ממצאים ארכאולוגיים מההיסטוריה של אכזיב, חלקם בני למעלה מ-3,000 שנה.
המוצגים אינם מוגנים על ידי זכוכית, ומוצגים בגובה העיניים.
על קירות האבן נמצאים העתקים של ציורים עתיקים, וסיפור המקום כתוב עליהם.
במשך שנים רבות, החל בסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-80, היה ביתו של אלי אביבי אבן שואבת לצעירי הבוהמה.
במקום התקיים הפנינג ספונטני בכל קיץ וכן בחגים, וצעירים רבים תיארו שחוו במקום את תחושת השחרור הראשונה שלהם.
השיר 'לילה בחוף אכזיב', שכתבה נעמי שמר לשלישיית גשר הירקון, נכתב בעקבות אותן מסיבות שבהן השתתפה נעמי שמר עצמה.
אלי אביבי עצמו, בהיותו דמות ציורית, היה מוקד משיכה אליו נהרו צעירים וצעירות, הן לשם תחושת החופש והן כדי לשמוע ממנו את סיפוריו ואת הגותו על החיים.
בנוסף, פרש אביבי את חסותו על צעירים וצעירות שחיפשו מקום מפלט, חיתן זוגות צעירים על פי מסורת מדינת אכזיב, ואף נתן להם מחסה.
אלי אביקזר (כ"ח בסיוון ה'תש"ז, 16 ביוני 1947 – כ"ה באייר ה'תשס"ד, 16 במאי 2004) היה מייסד שיטת קרב מגן ישראלי.
נולד בקזבלנקה שבמרוקו ועלה לישראל בשנת 1963. בשנות נערותו בעיר נתניה היה מעורב במספר רב של אירועי אלימות רחוב.
החל להתאמן תחת אימי שדאור בשנת 1964, ממציא ומייסדה של תורת הקרב מגע והיה לתלמידו הבכיר.
אלי אביקזר נהג לומר כי אם אימי שדאור לא היה לוקח אותו תחת חסותו ו"מוציא אותו מהרחוב" (כדבריו), היה הופך להיות עבריין.
ב-1965 במקביל לאימוני קרב המגע החל להתאמן בג'ודו תחת גדי סקורניק ועמוס גרינשפן.
מאוחר יותר התאמן גם באמנויות הלחימה אחרות קראטה וג'ו ג'וטסו.
בשנת 1968 החל אביקזר ללמוד אייקידו, תחילה בישראל ומאוחר יותר בצרפת, שיטה אשר הפכה מרכזית בתפישתו.
בשנת 1971 הפך אלי אביקזר להיות בעל החגורה השחורה הראשון בעולם אשר מאמנו אימי שדאור הסמיך בקרב מגע.
זמן קצר לאחר מכן, זכה אלי אביקזר בחגורה שחורה בג'ודו ובחגורה חומה באייקידו.
כתלמידו הבכיר של אימי שדאור, אלי אביקזר תרם רבות לייסודה ופיתוח תורת קרב המגע ועיצוב אופי השיטה רעיונית ומבחינה טכנית על פי הידע הנוסף שרכש באומנויות אלה ובעיקר מעת שירותו בצבא כראש מדור קרב מגע.
תחת חסותו של שדאור, הדריך אביקזר בהתנדבות אימוני קרב מגע מיוחדים בכוחות הביטחון השונים, תוך דגש על פיתוח יכולות יד-ריקה מיוחדות בכוחות מיוחדים.
אביקזר תרם רבות לפיתוח המקצוע בצה"ל: הרחבת משמעותית של מעגל המתאמנים עד לכ-90,000 חיילים וחיילות, ארגון מערך ההדרכה והטמעת טכניקות הדרכה מקובלות וסטנדרטים מעולם הספורט.
בנוסף ניכרה תרומתו בפיתוח הטכני של השיטה ובהתאמתה לנסיבות המשתנות של התפתחות הטרור בשנות ה-70.
בשנת 1987 פרש אביקזר משירות קבע.
דרכו עד לפיצול בין ק.מ.י ל"קרב מגע"
בשנת 1974 פרש אימי שדאור מפעילות אקטיבית והעביר לניהול אביקזר את המכון לקרב מגע בנתניה.
ב-1978 נוסדה רשמית העמותה לקרב מגע.
אביקזר נבחר להקים את הוועדות המקצועיות של העמותה ואת ועדת הדרגות, בהסתמך על כישוריו בקרב מגע וניסיונו כפעיל בהתאחדות הג'ודו.
בשנות השמונים ערך יחד עם שדאור ועם כמה מתלמידיו השתלמויות בארצות הברית לגופים פרטיים ולכוחות משטרה שונים.
הקמת ק.מ.י- קרב מגן ישראלי
בשנת 1989, בעקבות רצון להתפתח מעבר לקרב מגע, ייסד אביקזר את העמותה ל-ק.מ.י.
- קרב מגן ישראלי, ופרש מהאגודה לקרב מגע.
דחיפה נוספת לפיצול הייתה מחלוקת מקצועית- תפישת עולמו המקצועית של אביקזר אשר כללה תובנות ממקצועות לחימה נוספים (בעיקר מאייקידו) הביאה להתפתחות שיטה שונה במקצת מקרב המגע שהיה מקובל עד אותה עת.
אביקזר ביקש להדגיש את ערכי הציונות והקשר למדינת ישראל בעמותה הצעירה ולכן שילב בשמה את המילה "ישראלי" ואף בחר מדי אימון בצבעי דגל הלאום.
ב-1996 העניק שדאור תעודת "מייסד" וכן דרגת דאן 8 לאביקזר, מחווה שמטרתה לסמן שהפיצול בין השיטות התקבל ברוח טובה.
בשנת 1999 זכה אביקזר לכבוד והכרה בינלאומית מיוחדים, כאשר הוענקה לו דרגת דאן 10 מטעם ראשי השיטות באמנויות הלחימה השונות בארץ ובעולם, מהמוסדות לחינוך גופני בישראל ומתלמידיו הבכירים.
אביקזר הדגיש את היעילות והפשטות בפיתוח שיטות הלחימה וההגנה העצמית שלו.
הרעיון המרכזי אותו יישם היה שימוש במינימום תנועה וכוח להשגת מקסימום תוצאה, או במילותיו אשר הפכו למוטו של ק.מ.י: "מינימום הגנה כנגד מקסימום התקפה".
אביקזר הרבה לשלב בק.מ.י תובנות מאמנויות הלחימה הרכות כגון אייקידו, על מנת לצמצם את הצורך בשימוש בכוח.
יותר מכל ראה אביקזר את עצמו כמחנך ומורה דרך.
בתורתו הדגיש מאוד את הריסון, ההימנעות מעימות אלים, והשימוש בכוח כמוצא אחרון.
בהדרכתו הרבה להדגיש ערכים כגון אהבת האדם, אנושיות, וטוהר מידות בצד ציונות ואהבת הארץ.
בשנת 2004 נפטר אלי אביקזר מסרטן.
יהודה אביקזר, בנו וממשיך דרכו של אלי, קיבל ממנו בשנת 2004 דרגת דאן 5 בקרב מגע.
לאחר פטירתו של אלי, בשנת 2005, השיק יהודה בנו את עמותת אל"י (אמנות לחימה ישראלית).
אל"י מקפידה על מקצועיות בקרב מגע, תוך פיתוח תוכנית לימודים מקיפה ומפורטת הכוללת שינויים מרחיקי לכת ופיתוחים משמעותיים בתורת קרב המגע בהתבסס על מורשת אביו.
שיטת מתן החגורות השתנתה, ומגוון התרגילים והטכניקות התעצם והשתכלל.
אלטש (Aletsch, בשמו המלא: אלטְשְגלטְשר, בגרמנית: Aletschgletscher) הוא קרחון יבשתי ברכס האלפים הברניים שבהרי האלפים הממוקם על גבולו הצפוני של קנטון ואלה עם קנטון ברן בשווייץ.
שטחו כ-120 קילומטר רבוע וממדים אלו הופכים אותו לקרחון הגדול ביותר באלפים בכלל ובשווייץ בפרט.
בשיאו מגיע הקרח בקונקורדיהפלאץ (Konkordiaplatz) לעומק של 900 מטר.
בשנת 2001 הוכרז אזור הקרחון כאתר מורשת עולמית ביחד עם הר יונגפראו והר ביצ'הורן.
קרחון אלטש נע מצפון לדרום בתוואי בצורת פרסה.
הוא מתחיל את תנועתו מדרום להר יונגפראו, חותר מזרחה, עובר ממזרח להר אלצ'הורן (Aletschhorn, 4,195 מטר) וממערב לאגם מריילן (Märjelensee) וחוזר לכיוון מערב.
עומקו של הקרח יורד בהדרגה עד שהוא נמס (בעונת הקיץ) בסמוך להר ביצ'הורן ומשם זורמים מימיו לעבר נהר הרון.
לקרחון אלטש יובלים רבים שהם קרחונים בעצמם.
שלושת היובלים המרכזיים הם זרוע אלטש הגדולה (Grosse Aletschfirn), המגיעה ממערב באורך של 9 קילומטר ורוחב של 1.5 קילומטר, זרוע יונגפראו (Jungfraufirn), המגיעה מצפון מערב באורך 7 קילומטר ורוחב של שני קילומטר, וזרוע אוויגשנייפלד (Ewigschneefeld), המגיעה מצפון באורך 8 קילומטר ורוחב 1.2 קילומטר.
קרחון אלטש נע כ-180 מטר בשנה וסוחף איתו חלקי סלע הנאספים לכל אורך התוואי ומגיעים אף מיובליו.
בחלקו המרכזי של הקרחון, החל בקונקורדיהפלאץ, ניתן לראות רצועות כהות של סחף הנמתחות לאורך מסלול הקרחון.
רצועות אלו מכונות בגאולוגיה מורנה.
קרחון אלטש סובל מההתחממות העולמית.
על פי ארגון גרינפיס שהשתתף במיצג שנערך בקרחון נגד ההתחממות הגלובלית, הוא נסוג ב-115 מטר בשנת 2005 והוא צפוי להיעלם עד לשנת 2080.
אלי אבידר (נולד ב-3 בדצמבר 1964; כ"ח בכסלו ה'תשכ"ה) הוא פוליטיקאי ודיפלומט ישראלי שהיה חבר הכנסת ושר בלי תיק מטעם מפלגת ישראל ביתנו.
לפני בחירתו לכנסת כיהן במספר תפקידים דיפלומטיים במשרד החוץ.
לאחר מכן כיהן כמנכ"ל מכון היהלומים הישראלי, מנכ"ל הבורסה ליהלומים וסגן נשיא פדרציית התכשיטים העולמית.
היה נשיא חברת הפינטק הישראלית "דינדקס".
בנוסף פעל כפרשן, סופר ופובליציסט.
כיהן גם כשר ללא תיק בממשלת ישראל השלושים ושש עד להתפטרותו ב-24 בפברואר 2022.
נולד בשם אלי אבודרה באלכסנדריה שבמצרים.
מוצאה של המשפחה מהעיר יואנינה שביוון.
בסוף המאה ה-19 סב המשפחה היגר למצרים.
בשנת 1967, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, עלה לישראל עם הוריו, יצחק ופורטונה.
אבידר גדל בבת ים, התחנך בבית הספר היסודי "הנשיא", והוא בוגר מגמת אלקטרוניקה בתיכון אורט מלטון בת ים מחזור 1982.
התגייס לצה"ל בשנת 1982 כלוחם בנח"ל.
עבר קורס קציני מודיעין ושירת ביחידת הסוכנים של חיל המודיעין, יחידה 504. השתחרר מצה"ל ב-1989 והגיע לדרגת רס"ן במילואים.
לאחר שחרורו מצה"ל למד באוניברסיטה העברית לימודי המזרח התיכון ולימודים כלליים וסיים תואר ראשון.
בשנת 2009 סיים באוניברסיטת תל אביב תואר שני בלימודי המזרח התיכון.
בשנת 1992, עם סיום לימודיו באוניברסיטה העברית, התקבל לקורס הצוערים של משרד החוץ וכשנה לאחר מכן מונה לסגן קונסול בקונסוליה הכללית של ישראל בפילדלפיה, בה שירת שלוש שנים.
עיקר פעילותו היה מול מעצבי דעת קהל בקהילה היהודית ומול נבחרים אמריקאים, דרך מעוזי התמיכה שלהם במדינות השונות.
בשנים 1996–1998 שירת במשרד החוץ כאחראי על הנושא האסלאמי בחטיבה הבין-דתית, ופעל לפתח קשרים מול מנהיגים מוסלמים, ממדינות מוסלמיות עמן אין לישראל יחסים דיפלומטים.
התקופה הייתה תקופת פיגועי התאבדות של הטרור הפלסטיני וביוזמתו של אבידר חתמו מנהיגי דת אסלאמיים יחד עם הרב הראשי אליהו בקשי דורון על ה'אמנה לקידוש החיים', המגנה את טרור המתאבדים.
בין החותמים היה ואחיד עבד אלרחמן, שלימים נבחר להיות נשיא אינדונזיה וכן מוולנא קדרי, מנהיג דת חשוב מפקיסטן.
בשנת 1998 מונה ליועצו המדיני של מנכ"ל משרד החוץ.
בינואר 1999 מונה ליועץ מדיני לשר החוץ אריאל שרון.
במהלך תקופה זו מינה אותו שרון ליו"ר הוועדה ל'פעימה השלישית' מול הפלסטינים, על פי מתווה הסכם ואי.
באותה שנה מונה לעמוד בראש נציגות ישראל בקטר.
במהלך תקופה זו פיתח קשרים עם חוגי השלטון הקטרי, וקשרים אלה סייעו לישראל לשמר את היחסים עם קטר לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000. קטר הייתה אחת המדינות ששימרו, באופן זמני, את יחסיהן עם ישראל, בשונה מעומאן, תוניסיה ומרוקו שניתקו את היחסים מיד עם פרוץ האינתיפאדה.
לאחר שנתיים בקטר מונה לקונסול ישראל בהונג קונג ובמקאו.
במהלך שירותו בהונג קונג, בשנים 2001–2005, פעל לקידום יחסי המדינות.
הוא הדגיש במיוחד את הייצוא הישראלי, ובמהלך כהונתו גדל מספר החברות הישראליות מ-16 ל-60 והייצוא הישראלי הוכפל ועמד על 1.8 מיליארד דולר אמריקאי.
כמו כן, במהלך אותן שנים סייע לחברות ישראליות מרכזיות לשפר את תנאי פעילותן בהונג קונג ולהשיג הטבות מעבר להסכמים הקיימים.
בשנת 2006 מונה לאחראי על הקשרים הכלכליים וההומניטאריים מול הרשות הפלסטינית בחטיבת כלכלת המזרח התיכון במשרד החוץ.
במהלך מלחמת לבנון השנייה התנדב לשמש כדובר מול התקשורת בערבית ועלה מספר פעמים רב בערוצי אל-ג'זירה, אבו ט'אבי ואלערבייה.
עם סיום מלחמת לבנון השנייה החליט אבידר לסיים את תפקידו במשרד החוץ ופנה לפעילות עסקית וציבורית.
בשנת 2007 מונה למנכ"ל מכון היהלומים הישראלי.
במהלך תקופתו כמנכ"ל פעל המכון, בין היתר, לביסוס קשריו של ענף היהלומים הישראלי בשוק הסיני.
המכון אירח את כינוס מועצת היהלומים העולמים במאי 2007 בירושלים.
בנובמבר 2007 אירח המכון את נשיאת ליבריה, אלן ג'ונסון-סירליף, וחתם על מזכר הבנות בין ענף היהלומים הישראלי וממשלת ליבריה.
במאי 2012 נבחר לנשיא לשכת המסחר ישראל-אפריקה.
במאי 2015 נבחר לסגן-נשיא קונפדרציית התכשיטים העולמית - סיבג'ו (CIBJO).
אבידר נבחר גם לתפקיד בדירקטוריון, בוועד המנהל וכחבר במועצת הנשיאות.
ביוני 2016 סיים את תפקידו, הוענקה לו מדליית הכבוד של הלשכה והתואר "נשיא כבוד".
בין ינואר 2016 לאפריל 2018 כיהן כמנכ"ל בורסת היהלומים הישראלית, במקביל לתפקידו כמנכ"ל מכון היהלומים הישראלי.
בין יוני 2018 לינואר 2019 כיהן כנשיא ויו"ר הדירקטוריון של חברת דינדקס, חברת פינטק המפתחת אינדקסים פיננסיים ומשלבת בין עולם היהלומים לעולם הפיננסי הממוסד.
בשנת 2011 פרסם אבידר את ספרו "התהום" על הפער בין עולמם של היהודים הישראלים לבין זה של הערבים הפלסטינים, ואיך להתגבר עליו.
בשנת 2008 יסד אבידר את "פורום מזרח תיכון חכם" והוא עומד בראשו.
מטרות הפורום הן התווית חלופות למדיניות למנהיגי המדינה.
זאת, מתוך "ההבנה התרבותית של מרכיבי המערכת האזורית, בהעמדת הערך האנושי מעל לפתרונות נסיבתיים".
בינואר 2010 נוסדה "העמותה לקידום דרך אחרת" בה שימש אבידר כיושב ראש.
לפי מסמכי היסוד של העמותה, היא שמה לה למטרה לפתח מנהיגות המעורבת בחברה הישראלית, תוך קידום תפיסות עולם התומכות בתכנון מקדים של התהליך; פיתוח התנהלות מחשבתית, יוזמה ואחריות אישית לשיפור איכות החיים בישראל בפרט ובמזרח התיכון בכלל.
ב-2008 התמודד בפריימריז של הליכוד במסגרת הרשימה הארצית, ולא נבחר.
ב-7 בפברואר 2019 הצטרף למפלגת "ישראל ביתנו" ומונה לראש הצוות המדיני שלה.
הוא הוצב במקום הרביעי ברשימת המועמדים, וכיהן כחבר הכנסת מהכנסת ה-21 עד ל.
במהלך השנים 2020 ו-2021 בהיותו חבר כנסת מטעם ישראל ביתנו תמך במחאה נגד נתניהו ולקח בה חלק פעיל, במסגרת הפגנות מול מעון ראש הממשלה בבלפור, בצמתים ברחבי הארץ וברשתות החברתיות.
עם הקמת ממשלת ישראל ה-36, משלא קיבל הצעה לכהן כשר עם תיק סירב להצעתו של אביגדור ליברמן להתמנות לשר ללא תיק במשרד האוצר, הכריז על עצמו כפורש מסיעת ישראל ביתנו ועל כוונתו להתנהל בכנסת כסיעת יחיד.
ביולי 2021 הוחלט שימונה לשר המודיעין אם וכאשר אלעזר שטרן יבחר לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית.
עד ששטרן יבחר לתפקיד, אבידר ישמש כשר ללא תיק האחראי על התכנון האסטרטגי במשרד ראש הממשלה.
עם מינויו לשר התפטר מהכנסת, בהתאם ל"חוק הנורווגי".
בסופו של דבר שטרן לא מונה ליו"ר הסוכנות, ואבידר נשאר בתפקיד שר ללא תיק.
אבידר היה חבר הכנסת הראשון שביקר באיחוד האמירויות הערביות לאחר חתימת הסכם הנורמליזציה, שם נועד עם חברי פרלמנט וממשל.
ב-22 בפברואר 2022 הודיע אבידר על התפטרותו מתפקיד השר ללא תיק בממשלה וחזרתו לתפקיד חבר הכנסת, בטענה כי התפקיד חסר תוכן ולא משפיע כלל על הממשלה.
ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-24 בפברואר 2022. בהמשך הודיע אביגדור ליברמן שאבידר לא יהיה חלק מרשימת ישראל ביתנו לכנסת.
ביולי 2022 פורסם כי אבידר פועל להקמת מפלגה חדשה לקראת הבחירות לכנסת ה-25. ב-8 באוגוסט הגיש בקשה לרישום מפלגה חדשה בשם "ישראל חופשית דמוקרטית" ושבוע לאחר מכן הוא הגיש את התפטרותו מהכנסת.
המפלגה התמודדה בבחירות אך קיבלה 1,157 קולות (0.02% מהקולות) ולא עברה את אחוז החסימה.
אבידר נשוי ואב לשלושה ומתגורר במושב שורש.
בשנת 2014 אימץ אורח חיים טבעוני.
אביו יצחק היה איש ציבור בישראל וכיהן כממלא מקום ראש עיריית בת-ים בשנים 1973–1977.
התהום: מה באמת מפריד ביננו לבין העולם הערבי?, הוצאת אגם (2011).
באנליזה פונקציונלית (ענף במתמטיקה), אלטרנטיבת פרדהולם קובעת שעבור אופרטור קומפקטי A ממרחב בנך X לעצמו ומספר מרוכב כלשהו שונה מאפס, רק אחד מהתנאים הבאים מתקיים:
ערך עצמי של A עם ריבוי גאומטרי סופי ו- ערך עצמי של עם אותו ריבוי גאומטרי.
ניתן לנסח את המשפט בצורה השקולה הבאה: עבור אופרטור קומפקטי A ממרחב בנך X לעצמו ומספר מרוכב כלשהו שונה מאפס התמונה של
אלי אברבנל (נולד ב-22 בפברואר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
אברבנל נולד בפתח תקווה ללאון ולמרי אברבנל, יוצאי טורקיה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, שם נחשב לכישרון בולט כבר מגיל צעיר.
הוא הופיע 13 פעמים במדי נבחרת הנוער ו-21 פעמים במדי הנבחרת הצעירה.
בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה החל אברבנל לשחק לקראת סיום עונת 1993/1994, ובעונה זו גם כבש שער ראשון, שסייע לקבוצה לנצח את מכבי תל אביב.
בעונה הבאה כבר השתלב בהרכב הקבוצה, ובעונת 1996/1997, בה סיימה הפועל פתח תקווה במקום השני בטבלה, כבש שמונה שערים.
בשנת 1998 זומן אברבנל לנבחרת ישראל, במדיה הופיע בשני משחקים.
בעונת 1999/2000 כבש אברבנל 14 שערים, כאשר הקבוצה סיימה במקום השלישי.
חמישה מחזורים לסיום העונה, כשהפער מהמוליכה הפועל תל אביב היה שתי נקודות בלבד, נפצע אברבנל והקבוצה לא הצליחה לנצח באף משחק בלעדיו עד לסיום העונה.
בעונת 2000/2001 הורחק אברבנל בדרבי מול מכבי פתח תקווה ואיבד את מקומו בהרכב.
בהמשך העונה רשמה הפועל פתח תקווה רצף של תבוסות, ועם סיום העונה הוחלט לשחרר את אברבנל מהקבוצה, לאחר שמונה עונות במועדון.
בעונת 2001/2002 שיחק אברבנל בהפועל חיפה.
הוא כבש שבעה שערים, אך הקבוצה ירדה לליגה השנייה.
משם המשיך לבני יהודה תל אביב, שם עבר הסבה מהקישור לתפקיד המגן, והשתלב היטב.
הוא שיחק שם שבע עונות, עד שבעונת 2009/2010 חזר להפועל פתח תקווה.
לאחר מספר חודשים הודיע אברבנל על פרישה ממשחק פעיל בשל פציעה.
אלטשולר שחם הוא בית השקעות ישראלי.
החברה מנהלת תיקי השקעות, קרנות נאמנות, קופות גמל, קרנות השתלמות, קרנות פנסיה וקופות מרכזיות לפיצויים מסוגים שונים בהיקף כספי של כ-197 מיליארד ש"ח (נכון ל-2025).
"אלטשולר שחם" משקיעה את נכסיה המנוהלים באפיקי השקעות שונים: מניות, איגרות חוב (אג"ח) וניירות ערך נוספים בישראל ומחוצה לה.
כמו כן, מציע אלטשולר שחם גם שירותים משלימים כמו הכוונה לפרישה, השקעות אלטרנטיביות, שירותי נאמנות ושירותי מט"ח, הניתנים על ידי חברות בת המאוגדות בתוכו.
בית ההשקעות מנוהל במשותף על ידי גילעד אלטשולר ורן שחם.
יאיר לוינשטיין משמש כמנכ"ל "אלטשולר שחם פיננסים בע"מ".
בית ההשקעות הוקם בשנת 1990 על ידי גילעד אלטשולר וקלמן שחם.
בשנת 1993 נסחרה בין גילעד אלטשולר לבין הבנק הבינלאומי הראשון האופציה הראשונה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
שנה מאוחר יותר, השיקה אלטשולר שחם את קרנות הנאמנות הראשונות שלה.
בשנת 1999, הצטרף לחברה רן שחם בתפקיד "אנליסט", ובהמשך התמנה למנהל חדר המסחר והנוסטרו.
בשנת 2002 השיקה אלטשולר שחם את קופות הגמל וקרנות ההשתלמות הראשונות שלה.
ב-2005 עברו משרדי "אלטשולר שחם" לרחוב הברזל ברמת החייל, תל אביב.
בשנת 2008 החליף רן שחם את קלמן שחם והחל לכהן כמנכ"ל-משותף ביחד עם גילעד אלטשולר.
בהמשך השנה הקימה אלטשולר שחם את קרן הפנסיה שלה.
באותה שנה, חתם בית ההשקעות אלטשולר שחם על חוזה עם ההתאחדות לכדורגל שבמסגרתו הפך לספונסר הראשי של נבחרת ישראל למשך שנתיים.
ביוני 2016 רכשה אלטשולר שחם את "מיטב דש בנפיטס", שבסוף 2021 שונה שמה ל"אלטשר".
ביוני 2024 רכשה 80% מחברת "קרדיטים" ששמה שונה ל-"אלטשולר שחם אשראי".
ביוני 2009 נערך מיזוג בין "אלטשולר שחם קופות גמל בע"מ" לבין "פרפקט קופות גמל בע"מ", אשר בעקבותיו, אוחדה פעילות הגמל והפנסיה של שתי החברות.
כתוצאה מהמיזוג, גדל היקף הנכסים המנוהלים באלטשולר שחם גמל ופנסיה בע"מ.
יאיר לוינשטיין התמנה למנכ"ל הגמל והפנסיה של החברה הממוזגת.
ב-2010 רכש בית ההשקעות אלטשולר שחם את פעילות הנכסים המנוהלים בבית ההשקעות "רמקו", מידי איש העסקים רמי רחימי.
ב-2015 השיקה אלטשולר שחם את חברת הביטוח "אלטשולר שחם חברת ביטוח בע"מ", אשר עסקה בביטוח ותוכניות חיסכון.
בנובמבר 2018 נבחרה קרן הפנסיה של אלטשולר שחם על ידי רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון כאחת מארבע קרנות ברירת המחדל.
ב-2019 ניהלה החברה נכסי גמל והשתלמות בשווי של כ-90 מיליארד ש"ח, דבר שהעמיד אותה להיות הגדולה ביותר בתחום..
נכון ל-2023 מנהל בית ההשקעות כ-191 מיליארד ש"ח בעבור כ-2.3 מיליון לקוחות.
בשנת 2019 אלטשולר שחם גמל ופנסיה נרשמה כחברה ציבורית והחלה להיסחר בבורסה בת"א.
בשנת 2022 הוקמה "אלטשולר שחם פיננסים" כחלק משינוי מבני במסגרתו אלטשולר שחם גמל ופנסיה הפכה לחברה פרטית בבעלות מלאה של אלטשולר שחם פיננסים.
תחום עיסוקה המרכזי של אלטשולר שחם פיננסים הוא ניהול חסכון ארוך טווח זאת באמצעות אלטשולר שחם גמל ופנסיה, אשר בראשה עומדת המנכ"לית ענת כנפו תבור.
אלי הייתה אוניית מעפילים שאורגנה ב-1938 על ידי מקורבים לתנועה הרוויזיוניסטית במסגרת עליית אף על פי.
האונייה הפליגה מנמל גלצי שברומניה בנובמבר 1938, כשעל סיפונה 340 פליטים יהודים מווינה.
בדצמבר הגיעה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ-ישראל, שם הועברו המעפילים לאונייה "ארטמיזיה" שהורידה את המעפילים בשלום בחוף נתניה.
אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו הוא שמו של ציור גרפיטי שצויר על ידי דמיטרי ורובל על חומת ברלין, ואחד הציורים הידועים בגלריית איסט סייד.
הציור צויר בשנת 1990 ומתאר את מנהיג גרמניה המזרחית, אריך הונקר, ואת נשיא ברית המועצות, ליאוניד ברז'נייב, מתנשקים בפה עם הלשון.
הציור מבוסס על תמונה שצולמה בשנת 1979, ביום השנה השלושים לייסוד הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
התמונה האייקונית שהנציחה את החיבוק המפורסם צולמה על ידי רג'יס בוסו בברלין המזרחית ב-7 באוקטובר 1979. ברז'נייב ביקר במזרח גרמניה לרגל חגיגות ה-30 לייסודה כמדינה קומוניסטית.
יומיים לפני כן, ב-5 באוקטובר, חתמו מזרח גרמניה וברית המועצות על הסכם לעשר שנים של תמיכה הדדית, ובו מזרח גרמניה תספק אוניות, מיכּון וציוד כימי לברית המועצות, ובתמורה תספק ברית המועצות דלק וטכנולוגיה גרעינית למזרח גרמניה.
הזכויות על התמונה נתונות בידי תאגיד קורביס.
ורובל יצר את הציור בשנת 1990. כמו ציורי קיר אחרים בקטע חומה זה, הציור לא הוסר לאחר נפילת החומה, אבל ונדליזם ופגעי מזג האוויר הובילו בהדרגה להרעת מצב הציור.
במרץ 2009 הוסר הציור מהחומה בלחץ אדים, יחד עם ציורים מפורסמים אחרים, על מנת לאפשר לאמנים המקוריים לציירם מחדש בצבעים עמידים יותר.
ורובל הוזמן לצבוע מחדש את עבודתו.
את 3000 הפאונד שקיבל מעבודה זו החליט לתרום לטובת פרויקט אמנות חברתי ברובע מרצאן בברלין.
לפני תחילת עבודתו המחודשת של ורובל על ציור הקיר, נפגשו הוא וצלם התמונה וצולמו יחדיו ב-16 ביוני 2009 עם העתקים של יצירותיהם.
עמותה לקידום ילדים עם עיוורון או לקויות ראייה (עמותת אלי"ע) הוקמה ב-1982 ופועלת ברחבי ישראל.
מרכזי אלי"ע מטפלים במעל ל-160 ילדים ופועלים בחמש ערים: פתח תקווה, רחובות, באר שבע, ירושלים וכפר המכבי.
אלי"ע היא העמותה היחידה בישראל, המפעילה מעונות יום שיקומיים, המטפלת ומקדמת ילדים עם עיוורון או לקות ראייה בגילאים המכריעים בחייהם, החל מגיל חצי שנה ועד גיל שש.
אין תחליף להתערבות מוקדמת הניתנת על ידי אלי"ע בשנים אלו בהם הילד לומד, גדל ומתעצב.
צוות מקצועי עובד עם הילדים במטרה לשפר את השימוש בשרידי הראייה, אם קיימים, ולהפכם לפונקציונליים.
אנו רואים חשיבות רבה בעידוד הילדים לעצמאות והקניית ביטחון ותחושת מסוגלות, אשר תקנה לילדים בעתיד ובבגרותם, יכולת התמודדות טובה יותר.
על כן, התערבות טיפולית, טיפול והדרכה מהשנה הראשונה לחייו של הילד עם לקות ראייה או עם עיוורון היא קריטית ובעלת ערך רב.
אנחנו גאים להודיע ש80% מילדי אלי"ע ברי-שילוב התחילו את שנת הלימודים האחרונה במערכת החינוך הרגילה.
הבסיס לעשייה שלנו היא ההבנה העמוקה כי הראייה משפיעה על כל תחומי ההתפתחות, היא החוש המארגן שדוחף אותנו לקשר עם הסביבה, מגרה את הסקרנות ודרכו אנו קולטים ומבינים את העולם.
הראייה משפיעה על יכולת מוטורית, קוגניטיבית וההתנהגותית, חומרת לקות הראייה ואופייה, הם הגורמים החשובים בהשפעת לקות הראייה על ההתפתחות.
הניסיון המקצועי וההישגים של אלי"ע מוכרים ומוערכים ברחבי העולם.
מגוון שירותים ובהם אבחון, טיפול, תמיכה ושיקום המתאפיינים בהקפדה על אמות מידה מקצועיות גבוהות ניתנים על ידי טובי בעלי המקצוע תוך למידה מתמדת של חידושים בתחום.
מטרות אלי"ע:להכין ילדים עם עיוורון או לקות ראייה לשילוב בחינוך הרגיל ובחברה בכלל.
לתת מענה מקצועי לילדים עם עיוורון או לקות ראייה שהם מורכבי התפתחות, בדרך לשילובם במסגרות המשך מתאימות בהתאם לצורכיהם וליכולותיהם.
לחזק ולתמוך במשפחות הילדים באופן שיעזור להן לקדם את ילדיהן בצורה יעילה ובונה.
להתאים ולפתח תוכניות, אבחונים וטיפולים גם לילדים המתמודדים עם אתגרים התפתחותיים נוספים.
להיות ארגון לומד ומוביל בתחום של לקויות ראייה בקרב ילדים.
בשנת 2003, קיבל מיכאל סגל, מנכ"ל העמותה, את אות החסד מעמותת "איזי שפירא", ואת אות המתנדב מנשיא המדינה בשנת 2005.
לעמותת אלי"ע ישנם 5 מעונות יום שיקומיים הפזורים ברחבי הארץ, אשר מתוקצבים חלקית על ידי משרד הרווחה, הבריאות והחינוך ותרומות:
סניף המרכז: נמצא בפתח תקווה.
מיועד לכל ילדי אזור מרכז הארץ והוא מונה כ-60 ילדים המחולקים ל-6 קבוצות מגילאי חצי שנה עד שש שנים.
הקבוצות פועלות בחלוקה לפי גילאים באופן הבא: ילדים בעלי התפתחות תקינה עם לקות ראייה, וילדים בעלי עיכוב בהתפתחות עם לקות ראייה.
סניף פתח תקווה הוא הסניף החלוצי, בו גם יושבת הנהלת העמותה.
בשנת 1994, הגן הועבר למבנה קבע, שהוא גם היה הראשון בארץ המותאם במיוחד לילדי הגיל הרך אשר הם בעלי עיוורון או לקות ראייה.
בשנת 2003 הסתיימה בניית המבנה השני במתחם אשר בו נמצאים משרדי האגודה, גן נוסף לילדים הבוגרים ובריכה הידרותרפית המיועדת לילדי הגן, ומשעות מסוימות לכלל תושבי העיר.
סניף הדרום: הוקם בשנת 1998, נמצא בבאר שבע והוא מיועד לכל תושבי אזור הדרום.
בגן מטופלים ילדים בגילאי חצי שנה עד ארבע שנים, אשר מחולקים לקבוצות הבאות: ילדים בעלי התפתחות תקינה עם לקות ראייה, וילדים בעלי עיכוב בהתפתחות עם לקות ראייה.
נכון להיום, ישנם כ-35 ילדים בגן.
סניף ירושלים: הוקם בשנת 2001, לגן מגיעים ילדים מאזור ירושלים והסביבה.
נכון להיום, ישנם כ-30 ילדים בגן.
סניף רחובות: הוקם בשנת 2017. לגן מגיעים ילדים מאזור רחובות והסביבה.
נכון להיום, ישנם כ-12 ילדים בגן.
סניף קיבוץ כפר המכבי: לשעבר סניף חיפה שהוקם בשנת 2018. לגן מגיעים ילדים מאזור חיפה והסביבה.
צוות מעונות היום השיקומיים של עמותת אלי"ע מורכב ממנהלת סניף, צוות מדריכות ראייה, עובדת סוציאלית, גננות לחינוך מיוחד, צוות פרא - רפואי הכולל פיזיותרפיסטים, קלינאי תקשורת ומרפאים בעיסוק.
כמו כן, צוות הגן מכיל את הסייעות, שבחלקו מורכב מבנות שירות לאומי, והן מיישמות את התוכניות הפרטניות הנבנות לכל ילד בצורה אינדיבידואלית.
v תוכנית טיפולי ההעשרה וטיפולים פרא-רפואיים – שישה ימים בשבוע - בתוכנית הליבה של ילדי אלי"ע מודגשות טכניקות האוריינטציה והניידות, כמו גם אוריינות בסיסית ואינטראקציה חברתית.
בתוכנית נכללים טיפולי פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, ריפוי בדיבור, תרפיה במוזיקה, הידרותרפיה, שיאצו, מסאז' וטיפול באמצעות בעלי חיים.
v תוכנית להורים ותינוקות - אלי"ע מפעילה תוכנית תרפיה, תמיכה וייעוץ לתינוקות עד גיל שנה והוריהם.
לאורך התכנית הילדים עוברים הערכה של רמת ההתפתחות, תרגול לצורך שיפור תפקודי ראייה, שיפור מיומנויות ודפוסי אכילה, עידוד תנועה ופעילות מוטורית ועוד.
ההורים עוברים הדרכה ומקבלים תמיכה, הכוונה, ייעוץ, חשיפה לידע, היכרות עם שיטות ודרכי טיפול ומתן אפשרות לתמיכה הדדית.
v תוכנית תמיכה למשפחות - לאלי"ע תפקיד מרכזי בהתפתחותו של כל ילד, אולם המשפחה מהווה את מקור התמיכה העיקרי של הילד.
משאבים רבים מופנים בכל הסניפים לפגישות ייעוץ פרטניות וקבוצתיות למשפחות, הרצאות מקצועיות ומעשירות לאורך השנה בהנחיית אנשי מקצוע בכירים וימי גיבוש ופינוק.
v שימור ושיפור תפקודי ראייה - מיומנויות הראייה עבור ילד לקוי ראייה אינן נרכשות באופן אקראי וניתן לתרגל ולעבוד עליהן תוך לימוד טכניקות לניצול מקסימלי של הראייה ושיפור תפקודי הראייה.
כלומר, יכול להיות שחדות הראייה של הילד לא תשתנה, אך הוא ילמד לנצל את הראייה שנותרה לו ולהביאה לידי ביטוי בפעולות היום יום.
הטיפול בחדר החושך נעשה בדרך של משחק בכדי להפוך את תהליך הלימוד למהנה עבור הילדים.
בחדר החושך עובדות עם הילדים מתרגלות ראייה שהוכשרו במיוחד לתפקיד זה.
v מערך תוכניות רגשיות''' - קושי בקשר עין וקשב וויזואלי משחקים תפקיד מרכזי באיחור בהתפתחות רגשית אצל תינוקות עם לקות ראייה.
הראייה הלקויה מגבילה את מבחר הבעות הפנים ואת התקשורת הלא מילולית של התינוק שלרב מתורגמים אצל ההורים או המטפל כרצון ליצור עניין חברתי או תקשורת.
ההורה עלול להפחית את האינטראקציה עם התינוק וליצור מעגל תגובה שלילי.
במקביל, ככל שהילד גדל הוא מבין שהוא שונה מילדים אחרים.
מצב זה עשוי לעורר רגשות קשים.
התוכניות הרגשיות שלנו נועדו לסייע לפעוטות ולמשפחותיהם במצב זה ולאפשר להם מקום בטוח להביע את עצמם ולתת פורקן לרגשות המעיקים עליהם כאשר במקביל הם מקבלים הנחיה והדרכה מקצועית.
אנו עושים כמיטב יכולתנו כדי לעזור לילדינו להתגבר על הקשיים ומלמדים אותם לפלס את דרכם על אף ולמרות הקושי, תוך שאנו עוזרים להם להאמין בעצמם.
מגוון הצרכים שלהם הוא מורכב, ואנחנו מנסים לספק לכל אחת ואחד מהם את כל הכלים והאמצעים הדרושים להם להצליח, מתוך הבנה כי עידוד הילדים לעצמאות והקניית הביטחון ותחושת המסוגלות תקנה להם בבגרותם יכולת התמודדות טובה יותר.
מכיוון שיש לנו חלון הזדמנות צר מאוד כדי לפעול, לתקן ולשקם התערבות טיפולית שלנו והדרכה מהשנה הראשונה לחייהם של הילדים היא קריטית, בעלת ערך רב ומשנה חיים!
אלטרואיזם אפקטיבי היא אידאולוגיה ותנועה חברתית, אשר משתמשת בראיות אמפיריות ובחשיבה רציונלית כדי למצוא את השיטות היעילות ביותר לעזור לאחרים.
אלטרואיסטים אפקטיביים מנסים לשקול את כל דרכי הפעולה האפשריות, ולבחור בדרך הפעולה שתביא לתוצאה החיובית המרבית.
חשיבה רחבה זו המבוססת על ראיות מבדילה את האלטרואיזם האפקטיבי מפילנתרופיה או אלטרואיזם מסורתיים.
בעוד שחלק ניכר מהאלטרואיסטים האפקטיביים התמקדו במגזר השלישי, הפילוסופיה של אלטרואיזם אפקטיבי חלה באופן רחב יותר גם על תעדוף פרויקטים מדעיים, חברות, ומדיניות שניתן להעריך שמצילים חיים, עוזרים לאנשים, או באופן כללי בעלי ההשפעה החיובית הגדולה ביותר.
בין האנשים הבולטים הפעילים בתנועה נמצאים הפילוסוף פיטר סינגר, דסטין מוסקוביץ ממייסדי פייסבוק, קארי טונה, הפילוסופים מאוקספורד ויליאם מקאסקיל וטובי אורד, שחקנית הפוקר המקצוענית ליב בורי והסופר ג'ייסי ריס, ופעולים בו ארגונים כמו GiveWell.
אלטרואיזם אפקטיבי נבדל מפילנתרופיה רגילה בדגש שהוא שם על השוואה כמותית בין מטרות שונות ותוכניות התערבות שונות במטרה למקסם ערכים אנושיים כלשהם.
במובן הזה, הוא שואב השראה מהתוצאתנות בכלל ומהפילוסופיה התועלתנית בפרט, שחלק ממובילי התנועה תומכים בה באופן מוצהר.
תפיסותיו של הפילוסוף פיטר סינגר במיוחד עמדו בבסיסה של תנועת האלטרואיזם האפקטיבי.
בספרו The Life You Can Save סינגר תמך בפילוסופיה הבסיסית של נתינה אפקטיבית, בטענה שלאנשים יש חובה מוסרית לתרום יותר בגלל קיומו של עוני קיצוני בעולם.
בספר, סינגר טוען שעל אנשים להשתמש בארגונים המעריכים אפקטיביות של ארגוני צדקה כדי להפוך את התרומות שלהם לאפקטיביות ביותר.
סינגר עצמו תורם שליש מהכנסתו לצדקה.
בין הנושאים הנידונים בתנועת אלטרואיזם אפקטיבי: סיכוני אסון עולמיים, עוני קיצוני, מחלות טרופיות מוזנחות, רווחת בעלי חיים, סבל של חיות בר, לונגתרמיזם .
אלטרואיסטים אפקטיביים דוחים את הטענה שלחיים של חלק מהאנשים יש יותר ערך מאשר לאחרים.