tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2015, חודק העניקה את ההרצאה המרכזית (keynote lecture) בכנס השנתי של האיגוד האמריקני ללימפומה של העור.
חודק משרתת כיועצת-העל של מכבי שירותי בריאות לענייני רפואת עור, שם היא אחראית לגיבוש מדיניות רפואת העור של קופת החולים, לרבות מתן אישורים לשימוש בתרופות חדשות.
היא יצגה את האיגוד הישראלי לרפואת עור ואת מכבי שירותי בריאות בוועדת המשנה של סל הבריאות.
במסגרת זו, היא הייתה אחראית מדי שנה להגשת בקשות להכנסת תרופות וטיפולים בתחום רפואת העור אל סל הבריאות.
חודק מתארחת לעיתים קרובות בתוכנית בנושא רפואה המשודרת ברדיו לב המדינה וכן התארחה בתוכנית הטלוויזיה של פרופ' רפי קרסו.
חודק נולדה בתל אביב, לאם ספרנית ולאב חשמלאי ובעל מוסך ממוצא עיראקי.
אחיה הוא חוקר בבית הספר לרפואה של הטכניון.
היא נשואה לעורך הדין דוד חודק.
בני הזוג הכירו במהלך לימודיהם באוניברסיטת תל אביב.
אמיליה קובאצ'ובה (בסלובקית: Emília Kováčová; נולדה ב-8 בפברואר 1931 - 31 בדצמבר 2020) הייתה כלכלנית סלובקית, לשעבר הגברת הראשונה של סלובקיה.
קובאצ'ובה נולדה בברטיסלבה, היא נישאה למיכל קובאץ' ונולדו להם שני ילדים, היא שימשה כפרופסור להתפתחות חברתית ויחסי עובד-מעביד באוניברסיטת ברטיסלבה לכלכלה (Ekonomická univerzita v Bratislave).
ב-1993 עם פירוק צ'כוסלובקיה התמנה בעלה לנשיא המדינה והיא נהפכה לגברת הראשונה, עקב היותה הראשונה לכהן בתפקיד זה במדינה היא יצרה כללי הטקס מקובלים לתואר הגברת הראשונה.
היא גם פיקחה על שחזורו ושיקומו של ארמון גרסאלקוביץ', מעון הנשיאות הרשמי בזמן שגרה בביתה הפרטי, בנוסף היא ייסדה קרן ששמה לה למטרה לקדם הזדמנויות בתחום החינוך בסלובקיה.
בזמן כהונתה היא המשיכה ללמד באוניברסיטה עד לפרישתה מ-1998.
משנת 1924 רוטר הייתה מחליקת קרח במועדון BKE (סקצית ההחלקה על קרח של בודפשט).
בשנים 1929–1936 הייתה חברה בסגל נבחרת הונגריה ואחת הדמויות המובילות בעולם בהחלקה זוגית על הקרח.
משנת 1928 התמודדה כזוג עם דיולה סאבו, ומשנת 1929 עם לאסלו סולאש.
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1931 זכתה רוטר במדליית זהב בזוגות, הראשונה מתוך ארבע מדליות.
הניצחון שלהם בשנת 1931 הביא את מדליית הזהב הראשונה עבור הונגריה בהחלקה לזוגות.
הקריירה הספורטיבית הפעילה של רוטר וסולאש הסתיימה אחרי אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936).
בשנת 1995 היא נבחרה ל"יד לאיש הספורט היהודי".
קבוצת אמיליה פיתוח (מ.עו.פ) בע"מ (לשעבר: ח.ל.
מימון ושירותים), היא חברת אחזקות תפעולית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה הוקמה בשנת 1952 על ידי אמיל פלר.
קבוצת אמיליה פיתוח מחזיקה בכ-20 חברות פרטיות וציבוריות אשר מספקות שירותים ומוצרים לתעשייה ולמשק הישראלי בכלל מגזרי הפעילות: בניה ותשתיות, תעשייה תהליכית, מפעלי מזון, תעשיות ביטחוניות, אנרגיה וגז טבעי ועוד.
אמיליה פיתוח נוסדה בשנת 1952 כחברה פרטית בשם "מחסני ערובה וקרור כלליים" ועסקה בתפעול מחסני ערובה ועמילות מכס.
בשנת 1982, לאחר שהשליטה בחברה נרכשה על ידי איש העסקים שאול אייזנברג, נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
החברה הוחזקה על ידי אייזנברג באמצעות חברת ההשקעות "פריון" שבעצמה הוחזקה על ידי החברה לישראל.
באפריל 1991 שם החברה שונה ל"ח.ל.
בינואר 2000, רכש איש העסקים שמואל גנץ את השליטה בחברה ושנה אחר כך מכר אותה לעודד פלר.
באוגוסט 2001 שינתה החברה שוב את שמה, לשמה הנוכחי, לאחר שמוזגה עם חברת "מ.צ.
הרשקו השקעות" ומאז החלה לפעול כחברת החזקות.
בסוף 2001 רכשה את השליטה בחברות "פלסטו-שק" קרגל ו"מור תעשיות פלסטיק" וב-2007 מכרה אותם לחברת קרגל.
ב-2005 רכשה השליטה בחברת "אדומים תוספי מזון", וב-2007 מכרה אותה לחברת פרוטרום.
ב-2009 מכרה פריגו את עסקי מוצרי הצריכה (לרבות נקה) לקבוצת אמיליה פיתוח.
לאחר כשבועיים, בנובמבר 2009, חברת סנו, באמצעות חברת קוסמופארם שבבעלותה, רכשה מקבוצת אמיליה את כל מותגי "קרליין" לרבות "נקה 7".
עם זאת מפעל החברה בירוחם נשאר בבעלות אמיליה פיתוח, שמו שונה ל"זוהר קוסמטיקס", והוא התמקד בייצור מוצרי קוסמטיקה במותג פרטי לרשתות קמעונאיות בארצות הברית.
ב-2022 סגרה החברה את המפעל.
בדצמבר 2015 רכשה את השליטה במנדלסון תשתיות תמורת כ-100 מיליון שקל.
ביולי 2018 רכשה את השליטה בחברת אוברסיז קומרס תמורת כ-131 מיליון שקל.
בשנת 2017 מונה יוסי (יוסף) שחק ליושב ראש דירקטוריון החברה.
משרדיה הראשיים של החברה שוכנים בחיפה.
פעילותה של אמיליה מתקיימת על ידי שלוש קבוצות אשר כל אחת מהן אחראית על מגזר פעילות אחר.
מגזר שירותים לתעשייה - קבוצת כימוביל: מספקת שירותים ומוצרים לתעשייה כגון אספקת חומרי גלם, הובלה בצובר, אחסנה, טיפול בפסולות ושירותי מעבדה מגוונים, זאת על ידי חברות הבת כימוטל, דיפוכם, בקטוכם, טביב, המבדקה הכימית ודרך המעבדה.
מגזר לוגיסטיקה – קבוצת אוברסיז: מספקת שירותים 'מהנמל אל המדף' על ידי הפעלת מחסני ערובה ומחסנים חופשיים בעורפי נמלי חיפה ואשדוד ובנתב"ג על ידי חברת אוברסיז קומרס, ושירותי שינוע והפצה בפריסה ארצית על ידי חברת אוברסיז שינוע.
מגזר הולכת זורמים ומתכות – קבוצת מנדלסון תשתיות ותעשיות: עוסקת ביבוא, הפצה ויצור של מגוון רחב של צינורות, מגופים, שסתומים, מערכות כיבוי אוויר ואש, מוצרי אינסטלציה, מתכות ייחודיות לתעשייה הביטחונית ועוד.
תחת קבוצה זו פועלות חמש חברות: מנדלסון, אלכסנדרוביץ'.
פלעד, פרופילון ומנדלסון מתכות איכות.
בתקפיד יו"ר דירקטוריון הקבוצה מכהן יוסי שחק, ויעל פלר – טל מכהנת כמנכ"לית הקבוצה.
כ-86.08% ממניות הקבוצה מוחזקות על ידי עודד פלר ושאר המניות הן בידי הציבור.
אמיליו מולה וידאל (בספרדית: Emilio Mola Vidal; 9 ביולי 1887 – 3 ביוני 1937) היה איש צבא ספרדי בכיר וממנהיגי הלאומנים במלחמת האזרחים בספרד.
טרם מלחמת האזרחים הוא לקח חלק במספר עימותים צבאיים במרוקו הספרדית, כולל במלחמת הריף.
מאוחר יותר הוא עמד למשך תקופה בראשות צבא אפריקה, ועם פרוץ מלחמת האזרחים פיקד על הכוחות הלאומניים בצפון ספרד.
הוא נהרג בהתרסקות מטוס ב-1937.
מולה נולד בשנת 1887 בפלאסטאס שבקובה, שבאותה העת הייתה מעוז קולוניאלי של האימפריה הספרדית באיים הקריביים.
אביו, אמיליו מולה לופז, היה קצין בדרגת קפטן במשמר האזרחי הספרדי ששרת בקובה והתגורר שם עם משפחתו.
מלחמת העצמאות הקובנית שפרצה ב-1895 פיצלה את משפחתו בין שני צדי המתרס, לאחר שאביו לחם למען שלטון ספרד על האי ודודו הצטרף לכוחות המהפכניים הנלחמים לעצמאות.
בתום המלחמה, ב-1898 כשמולה בן 11, קובה זכתה בעצמאות ומשפחתו של מולה עברה להתגורר בספרד.
בהגיעו לגיל 17, ב-28 באוגוסט 1904, התגייס מולה לאקדמיה הצבאית לח"יר בטולדו, והחל בקריירה צבאית.
כשלוש שנים לאחר מכן הפך ללוטננט והפך למפקד זוטר בגדוד חי"ר, תחילה בצבא הרגיל ולאחר מכן בצבא אפריקה.
בשנים הבאות מולה לקח חלק בשורה של קרבות במושבה הספרדית בצפון מרוקו במסגרת דיכוי מרידות תכופות של האוכלוסייה הילידית, כולל במלחמת הריף (1911–1927).
באותן השנים הוא זכה בעיטורים צבאיים על תפקודו, התקדם בסולם הדרגות, ואף נפצע בקרב באמצע 1912. בשנת 1927, בגיל 40, לאחר שירות קרבי עשיר במרוקו, קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
כשלוש שנים מאוחר יותר, ב-13 בפברואר 1930, הוא מונה לראש המנהל הכללי לביטחון (DGS), ארגון שעסק בשמירה על הסדר הציבורי בספרד ופעל תחת משרד הפנים.
באפריל 1931 נפלה המלוכה בספרד, המלך אלפונסו השלושה עשר הודח והרפובליקה השנייה הוקמה.
בשנים הבאות הקריירה הצבאית של מולה, שנודע בעמדותיו השמרניות ובאי אהדתו לרפובליקה, הפכה לתלויה בתהפוכות הפוליטיקה הספרדית.
תחילה עלתה לשלטון ממשלת שמאל שהדיחה את מולה מפיקוד על המנהל הכללי לביטחון.
מאוחר יותר היא אף פיטרה אותו מהצבא על רקע צעדים להגבלת צעדיהם של קצינים שנחשדו בחוסר נאמנות לרפובליקה וברקע ניסיון הפיכה צבאית כושל שאירע ב-1932. במאי 1934, לאחר שהימין שב לשלטון, השיבה הממשלה את מולה לשורות הצבא והוא התמנה מספר חודשים לאחר מכן לפיקוד על צבא אפריקה שבמרוקו.
עם נפילת ממשלת הימין ועליית החזית העממית לשלטון בפברואר 1936, עלו הקולות בספרד להפיכה ברקע אלימות שהתגברה ברחובות.
מולה חבר לכמה קצינים בכירים אחרים בצבא, והחל בתכנון אורך ומדוקדק, בהנחיית איש הצבא לשעבר חוסה סנחורחו שישב בגלות בפורטוגל ויועד לעמוד בראש המדינה הספרדית החדשה.
הממשלה, שחששה כי מולה עלול לקחת חלק במזימה נגדה, החליטה להעביר אותו מתפקידו ומינתה אותו למושל הצבאי של פמפלונה שבצפון ספרד.
הממשלה קיוותה כי כך יוקשה על הקושרים להשתלט על צבא אפריקה האיכותי, וסברה שבפמפלונה יכולותיו של מולה לפעול כנגד הממשלה יהיו מוגבלות.
עם זאת, בדיעבד נראה כי הצבתו של מולה בספרד עצמה הקלה על קציני הצבא שהתנגדו לרפובליקה לפעול לתיאום ותכנון המרד.
לקראת יולי הצטרף גם פרנסיסקו פרנקו למרד, וב-17 ביולי אותו החודש פרצה ההפיכה שהידרדרה במהירות למלחמה אזרחים.
המורדים הצליחו להשתלט על שליש משטח המדינה וכן על מחצית מכוחות הצבא.
סנחורחו מת ב-20 ביולי בהתרסקות מטוס, ומאותה העת החל מאבק בין מולה לפרנקו על הנהגת הלאומנים.
פרנקו השתלט על צבא אפריקה ונחת עימו בסביליה על מנת לבסס את שלטון הלאומנים בדרום.
במקביל פעל מולה עם כוחותיו בצפון המדינה.
ההצלחות הצבאיות שקצר פרנקו בחודשים הראשונים למלחמה סייעו לו עד מהרה להאפיל על דמותו של מולה.
למורת רוחו של מולה פרנקו הוכתר ב-29 בספטמבר כגנרליסימו וקאודיו, וכן כראש הממשלה והצבא הלאומניים.
באוקטובר יצאו הלאומנים למתקפה גדולה על מדריד הבירה.
לקראת המתקפה על העיר התגאה מולה כי סביב מדריד יש ללאומנים ארבעה גייסות, ו"גיס חמישי" נוסף בתוכה, המייצג את תומכיהם ואלו שלכאורה יצטרפו אליהם ברגע שכוחותיהם ייכנסו אליה.
המתקפה נכשלה, ולאחר קרב עקוב מדם המערכה על מדריד נכנסה לקיפאון.
לאור הכישלון במדריד מולה היה נחוש להביא להישגים בגזרתו שבצפון המדינה.
עבורו הייתה זאת הזדמנות לשקם את מעמדו הציבורי אל מול הפופולריות הגואה של פרנקו, ולהעביר את חבלי החוף של מפרץ ביסקאיה לידי הלאומנים.
ב-31 במרץ יצאו כוחותיו של מולה למתקפה כשיעדם הוא כיבוש העיר בילבאו.
הלאומנים התקדמו בהתמדה מעיירה לעיירה ומכפר לכפר, כאשר הם מנצלים את הסיוע האווירי שלהם עד תום.
אחת מהעיירות באזור שנפלה קורבן להפצצות של הלאומנים השיטתיות הייתה גרניקה שהפצצתה גרמה לזעזוע רב בעולם והפכה לאחד מסמלי המלחמה כולה.
ב-3 ביוני 1937, כשכוחותיו של מולה נמצאים קילומטרים אחדים מבילבאו, הוא נהרג בהתרסקות מטוס בהר סמוך לויטוריה, עקב תנאי מזג אוויר קשים.
מותו של מולה סלל באופן סופי את דרכו של פרנקו להנהגת הלאומנים, ותאוריות קונספירציה שלפרנקו היה חלק במותו של מולה לא הוכחו מעולם.
אמיליה ברייטמן היא זמרת-יוצרת ופזמונאית אנגלייה, הידועה בזכות היותה חלק מהלהקה המצליחה, גרגוריאן.
במהלך הקריירה שלה, הקליטה ברייטמן עשרות שירים ואלבומים, תוך שהוציאה שני אלבומי אולפן משל עצמה בשנת 2016 ו-2017.
בשנת 2001, הקליטה ביחד עם גרגוריאן ואחותה שרה ברייטמן את הלהיט "Moment of Peace".
אמיליה ברייטמן נולדה ב-31 בינואר 1979, לגרנוויל ג'פרי ברייטמן (1934–1992) ופולה ברייטמן (נולדה בשם: הול).
ברייטמן נולדה למשפחה בת שישה ילדים.
כמו כן, אחותה הגדולה היא שרה ברייטמן, שנחשבת לאחד מהאמנים המצליחים ביותר בכל הזמנים, עמה הקליטה שירים כמו "Moment of Peace".
ברייטמן בדומה לאחותה שרה, שקיבלה חינוך מוזיקלי אינטנסיבי מגיל צעיר, וכבר בגיל 3 החלה ללמוד בלט, עסקה גם היא במוזיקה מגיל מאוד צעיר.
ברייטמן חברה בגרגוריאן; להקה גרמנייה שהוקמה על ידי פרנק פיטרסון ומבצעת מזמורים גרגוריאניים, בהשראת שירי פופ ורוק מודרניים.
הלהקה כוללת בתוכה הרמוניה קולית וליווי אינסטרומנטלי.
חברי הלהקה התחרו על הניסיון לייצג את גרמניה בתחרות האירוויזיון 2016 בסטוקהולם, שוודיה.
לבסוף, סיימה במקום החמישי, עם 9.06% קולות.
במהלך הקריירה שלה, הוציאה הלקה עשרות אלבומי מוזיקה ואלבומי אוסף שונים, תוך שביקרה בישראל בשנת 2016.
במהלך קריירת הסולו שלה, הוציאה ברייטמן את אלבום הבכורה שלה Amelia Brightman, בשנת 2016. האלבום זכה להצלחה.
בהמשך, הוציאה את המהדורה המחודשת הראשונה שלה, The Fairest of the Seasons, שזכתה להצלחה נאה גם כן.
בשנת 2017, השתתפה בסיבוב ההופעות של שרה, "Royal Christmas Gala".
בשנת 2022 הוציאה את הסינגל "Sleeping Satellite".
אֶמיליה לאנייר הייתה משוררת אנגליה בתקופת העת החדשה המוקדמת.
היא כתבה את ספר השירה Salve Deus Rex Judaeorum (מלטינית: "הודו לאֵל מלך היהודים") והייתה למשוררת הראשונה באנגליה ואחת הכותבות הפמיניסטיות הראשונות בממלכה.
מרבית החוקרים סבורים שהיא "הגברת השחורה" מהסונטות של ויליאם שייקספיר וכי סייעה לו בכתיבתו ואולי אף כתבה חלק מיצירותיו.
לאנייר נולדה כאמיליה בסאנו והשתייכה למעמד האצולה הנמוכה.
אביה שימש כמוזיקאי בחצר המלוכה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ולאחר מותו גדלה והתחנכה בביתן של קתרינה ברנדון לבית ווילובי (Willoughby) ובתה, סוזן ברטי, הרוזנת מקנט.
הן לקחו אותה תחת חסותן ודאגו להשכלתה.
מאוחר יותר הייתה פילגשו של הנרי קארי, הברון האנסדון הראשון, בן דודה של המלכה.
במשך מאות שנים נשכחה לאנייר אבל בעשורים האחרונים החלה לעמוד באור זרקורי הביקורת והמחקר והיא ידועה בזכות תרומתה לספרות האנגלית.
קובץ השירה שהוציאה לאור Salve Deus Rex Judaeorum היה בעל נטייה פרוטו־פמיניסטית וכל שיריו הוקדשו לנשים.
היא חתמה על ספרה בשמה האמיתי ולא תחת שם עט כפי שהיה מקובל בתקופתה.
סיפור חייה של אמיליה לאנייר עולה משיריה, מסמכיה הרפואיים והמשפטיים ומקורות נוספים, שמלמדים על ההקשרים החברתיים בהם חייתה.
מרישומי הכנסייה עולה שלאנייר הוטבלה כאמיליה בסאנו ב-27 בינואר 1569, בכנסיית סיינט בוטולף שברובע בישופסגייט, לונדון.
אביה, בטיסטה בסאנו, יליד ונציה, היה מוזיקאי בחצר אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
אימה הייתה מרגרט ג'ונסון, שיש הסבורים כי הייתה דודתו של מלחין החצר, רוברט ג'ונסון.
אחותה של לאנייר, אנג'לה בסאנו, נישאה לג'וסף הולאנד בשנת 1576, ואילו שני אחיה, לואיס ופיליפ, נפטרו בטרם הגיעם לבגרות.
יש הסבורים שמוצא משפחתה היה יהודי או יהודי למחצה, אך הדעות חלוקות בנושא.
בטיסטה בסאנו, אביה של לאנייר, נפטר ב-11 באפריל 1576 כשהייתה בת שבע.
לאחר מות אביה עברה להתגורר בבית קתרינה ברנדון לבית ווילובי (Willoughby), גבירה אליזבתנית דעתנית ונועזת שגידלה וטיפחה אותה בחצרה כאחת מנערותיה.
קתרינה דאגה לחינוכה של בת חסותה הצעירה והטמיעה בה שלל רעיונות רפורמיסטיים בעלי גוון פרוטו-פמיניסטי.
מאוחר יותר לקחה אותה תחת חסותה בתה של קטרינה, סוזן ברטי, שנודעה אף היא כאישה דעתנית וכנושאת-דגלם של רעיונות מתקדמים, ולאנייר למדה יוונית, לטינית, תנ"ך, וכיוצא בזה.
לאנייר הייתה בת 18 כשנפטרה אימה, ומרישומי הכנסייה עולה שנקברה בבישופסגייט ב-7 ביולי 1587.
זמן קצר לאחר מות אימה, הייתה אמיליה לפילגשו של הנרי קארי לבית ווילובי, הידוע בתואר לורד האנסדון, בנם של מרי בוליין והמלך הנרי ה-8, אם כי הדעות חלוקות לגבי זהות אביו הביולוגי.
קארי היה איש זקן, נשוי ואב ל־16 ילדים מאשתו ומפילגשיו, ומבוגר מאמיליה ב-45 שנה, ומקורות מספרים שהעניק לה קצבה שנתית בסך 40 פאונד.
קארי שימש באותה תקופה כלורד צ'מברלין של המלכה ופטרון האומנויות והתיאטרון ולקח תחת חסותו את "אנשי הלורד צמברלין", להקת התיאטרון של שייקספיר.
סביר להניח שקרבתה של לאנייר לברון סייעה לשייקספיר לקבל את תמיכת חצר-המלכות.
בשנת 1592, בגיל 23, הרתה לאנייר להאנסדון ועקב כך נישאה בחופזה לבן דודהּ, אלפונסו לאנייר, ששימש כמוזיקאי בחצר המלכה.
יש הסבורים כי האנסדון שילם לאלפונסו כדי שישא לאישה את אמיליה בסאנו ההרה ויעניק מעמד חוקי לילדו.
מרישומי הכנסייה עולה שהנישואין התקיימו בכנסיית סנט בוטולף שבאולדגייט ב־18 באוקטובר 1592.
בשנת 1593 ילדה לאנייר את בנה הנרי, שנקרא ככל הנראה על שם אביו וסבו, ובשנת 1598 ילדה את בתה, אודיליה, שנפטרה כשהייתה בת עשרה חודשים ונקברה בסנט בוטולף.
בנה, הנרי לאנייר, היה גם הוא מוזיקאי ובשנת 1629 הצטרף לצוות המוזיקאים המלכותיים.
אמיליה בסאנו לאנייר נפטרה בגיל 76 ונקברה בקלרקנוול ב-3 באפריל 1645.
רוב החוקרים סבורים שאמיליה בסאנו־לאנייר היא הדמות הנשית המכונה בחקר שייקספיר "הגברת השחורה מן הסונטות".
מדובר בסונטות 127–154 המוקדשות לאישה כהת שיער, אף שעד היום לא נמצא פתרון מוסכם ואחיד לתעלומת זהותה ומקומה בחייו של שייקספּיר.
ג'ון הדסון, מומחה לחקר שייקספיר, סבור שלאנייר היא הגבירה השחורה של שייקספיר ואף כתבה חלק מיצירותיו.
גם הסופרת והמתרגמת זיוה שמיר סבורה כך.
רבים מאמינים שלאנייר סייעה בכתיבת מחזותיו של שייקספיר, תרמה לידע היהודי שלו ואפילו כתבה חלק מהסונטות שלו.
זיוה שמיר טוענת שסונטות רבות שמיוחסות לשייקספיר, מתייחסות לאהוב גבר וסגנון הכתיבה מתאים לשירתה של לאנייר.
שמיר סבורה שייתכן כי שייקספיר זכה, כתוצאה מידידותו עם לאנייר, בתמיכת הברון קארי והיא מצביעה על רמזים לאמיליה ביצירתו: פטרוקיו ב"אילוף הסוררת" מבוסס על אלפונסו בעלה ואת השם "בטיסטה", שמו של אביה של אמיליה העניק שייקספיר לאביה של הבת הסוררת.
במחזה השייקספירי - בדומה למסופר בספר בראשית על לבן הארמי - האב מסרב לתת את בתו הצעירה והיפה לאישה עד שיימצא חתן לבתו הבכורה.
במחזהו של שייקספיר נישואיה של הבת הצעירה נדחים שוב ושוב, שכן האחות הבוגרת והסוררת מרתיעה את כל המחזרים בגין התנהגותה הבוטה ולשונה החדה; השם אמיליה מופיע גם ב"קומדיה של טעויות", ב"אותלו", ב"אגדת חורף" וב"שני שארים אצילים"; ב"טיטוס אנדרוניקוס" שתי דמויות אצילים נושאות את שמה - אמיליוס ובסניוס.
גם הדסון מצא ביצירתו של שייקספיר רמזים לשמה, דמותה ופועלה של לאנייר, וציין בין היתר את השמות "אמיליה" באותלו ו"בסאניו" ב"הסוחר מוונציה" המרמזים על אמיליה לאנייר ועל אביה בטיסטה בסאנו.
אנתוני "טוני" הייגארת', חוקר שייקספירי ששיחק בלהקה השייקספירית המלכותית ובתיאטרון המלכותי הלאומי, חקר את הדמות הלא מזוהה של הגבירה הכהה המופיעה בסונטות של שייקספיר.
הוא ניתח את הדיוקן "Mistress Holland" מאת ניקולס היליארד והגיע למסקנה שמדובר באמיליה לאנייר.
אמיליו אינסולרה הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי, ידוע בזכות סרטו "גן הסימנים" (2017); סרט גיבורי-העל הראשון לחירשים.
אינסולרה נולד חירש לזוג הורים חירשים ממוצא איטלקי בבואנוס איירס, ארגנטינה וגדל באיטליה וארצות הברית.
כזוכה מלגת פולברייט-רוברטו ווירת' הוא קיבל את התואר הראשון שלו בבלשנות וקולנוע מטעם אוניברסיטת גאלדט בוושינגטון די.
סי., מכללת האומנויות הליברליות היחידה בעולם לחירשים וסיים בהצטיינות את התואר השני שלו בתקשורת המונים מטעם ספיאנצה – אוניברסיטת רומא.
אינסולרה מדבר וקורא שפתיים באופן שוטף אף על פי ששפת הסימנים היא שפת האם שלו.
יש לו אח הבוגר ממנו בשם הומברטו שבעצמו חירש.
לאחר סיום לימודיו, אינסולרה השתקע בניו יורק ועבד עבור MTV ,Elle וטיים אאוט ניו יורק.
אינסלורה כתב, ביים והפיק את סרט גיבורי-העל באורך מלא "גן הסימנים".
הסרט שצולם בין היתר ביפן, ארצות הברית ואיטליה מתמקד בגיבורי-על חירשים אשר יש להם את היכולת לייצר כוחות על-אנושיים דרך שימוש בשפת הסימנים.
הסרט שנוצר במקור כסרט קצר החל לעורר גל התעניינות עצום מצד רבים שהביעו את רצונם לקחת בו חלק ומשהבין אינסולרה כי הסרט מעורר עניין רב ויכול להפוך להצלחה קולנועית נאלץ לשכתב את התסריט כך שיותאם לסרט באורך מלא.
הליהוק לסרט עבר מפה לאוזן: אינסולרה חיפש ללהק במיוחד מסמנים מלידה ששפת הסימנים היא שפת האם שלהם.
הבכורה העולמית של הסרט נערכה ב-8 בספטמבר 2017 במילאנו, הסרט יצא לאקרנים על ידי יו.סי.איי סינמס ב-14 בספטמבר 2017 הוקרן בהקרנת בכורה בארצות הברית ב-13 באפריל 2018 ויצא לאקרנים ביפן ב-14 בספטמבר 2018. הסרט הוצג גם בביתן האיטלקי במלון בארייר לה מג'סטיק במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן ה-71.
"גן הסימנים" זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים.
כל אלו עטופים במעטפת של ערבול סאונד המובילים לתוצאה סופית המוכיחה עצמה כחדשנית במידה רבה כשם שהיא מעצימה".
אינסולרה הופיע על שער גיליון נובמבר 2018 של מגזין "טוקיו וויקאנדר" שצולם על ידי הצלם בעל השם העולמי לסלי קי.
במהלך אותו החודש אינסולרה כיכב על גבי הפוסטר הראשי לציון 20 שנה לתערוכת הצילומים "אנחנו האהבה" של לסלי קי בטוקיו.
בחודש ינואר, אינסולרה כיכב לצד קארולה אינסולרה בכתבת אופנה שהתפרשה על פני 13 עמודים וצולמה על ידי רוסי די סטפאנו למהדורה האיטלקית מספר חמש של מגזין "ואניטי פייר".
החל מחודש ינואר 2019 אינסולרה משתף פעולה בהפקת מספר תוכניות יחד עם תוכנית הסאטירה "סטרסייה לה נוטיציה" האיטלקית המשודרת ברשת התקשורת מדיה סט הנשלטת על ידי "קנלה 5".
"סטרסייה לה נוטיציה" דורגה על ידי חברת המחקר האיטלקית אודיטל כתוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר של עונת האביב של שנת 2019.
בספטמבר 2019 פורסם כי אינסולרה הצטרף לסרט המרגלים של סרטי יוניברסל "יחידה 355" בבימויו של סיימון קינברג לצד ג'סיקה צ'סטיין, פנלופה קרוז, דיאן קרוגר, לופיטה ניונגו, בינג בינג פאן, אדגר רמירז וסבסטיאן סטן.
אינסולרה גילם את דמותו של "האקר".
הסרט יצא לאקרנים על ידי סרטי יוניברסל ב-7 בינואר 2022.
מנהל מערכת יחסים עם הדוגמנית הנורווגית קארולה אינסולרה, אותה פגש במהלך שהותו בטוקיו.
אינסולרה בהפקה משותפת יחד עם חברת ליסמדיה וקרן מייסון פרקינס למען ציבור החירשים וכבדי השמיעה יצרו מספר אמצעי מדיה בשפת הסימנים, אחד מהם הוא המילון האיטלקי הראשון בשפת הסימנים בפורמט וידאו.
אמיליה בנדטי (באיטלקית: Emilia Benedetti; 30 במאי 1902 – ?) הייתה עוזרת לאם המנזר של "האחיות של גבירתנו מציון", אשר פעלה למען יהודים נרדפים בתקופת מלחמת העולם השנייה והחביאה רבים מהם במנזר.
ברומא, במנזר של "האחיות של גבירתנו מציון" (The Sisters of Our Lady of Sion), ברחוב גריבלדי ניתן מקלט ליהודים נרדפים רבים.
האם מריה אגוסטינה, שנקראה בעבר וירג'יניה בדטי, ילידת קונסטנטינופול, ממוצא צרפתי, הייתה אם המנזרה ממאי 1942 ועד אוקטובר 1945. באותה תקופה מריה אגנז, שנקראה בעבר אמיליה בנדטי, ילידת רומא, הייתה עוזרת למריה בניהול יחסי החוץ של המנזר.
שתיהן פעלו למען היהודים הנרדפים שנמצאו בסכנה גדולה.
במנזר מצאו מקלט יותר ממאה איש.
משפחתו של רוברטו מודיליאני מצאה מקלט במנזר כבר באוקטובר 1943. המשפחה כללה את רוברטו, אמו ולנטינה, סבתו ג'ודיטה טליאקוצו, ודודתו אמה אסקארלי.
כעבור כמה חודשים, בינואר 1944, הצטרף למשפחה במנזר גם אחיו של רוברטו, אדוארדו.
לפני כן הוא הסתתר בכפר דרומית לרומא.
כמה ימים לפני השחרור הגיעו האס.אס.
לבדוק את המנזר, אך האם מריה אגנז הצליחה למנוע את ביצוע החיפוש.
המנזר היה צפוף מאוד, אך האחיות חילקו את האוכל הדל שלהן עם כל אלו שהתחבאו במקום.
אם מישהו היה מצלצל בפעמון השער, הן משכו בפעמון מיוחד כאזהרה לכולם להסתתר ולשתוק.
ב-19 במאי 1998 הכיר יד ושם באמיליה בנדטי כחסידות אומות העולם.
הטקס נערך ברומא ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
אמיליה מריה טוברניצקי (טוורניקה) גרסון הייתה חסידת אומות עולם, שהצילה יהודים פולנים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם בביתה מפני הנאצים.
אמיליה נולדה בעיירה סמבור שבפולין בשנת 1921 בשם אמיליה מריה טוורניקה, בזמן מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 כשהייתה בת 17 בלבד התדפק על דלת משפחתה שלמה גרסון, ילד יהודי בן 17 שנמלט מבית הוריו בשכונת רוזוודוב ללבוב שהייתה תחת שליטה של הרוסים.
גרסון נתפס ונשלח למחנה עבודה, הוא ברח מהמחנה והתחבא ביערות עד שבשלב מסוים הוא הגיע לבית משפחתה של אמיליה בעיירה אגטובקה , איתה למד יחד בבית הספר התיכון.
אמיליה הכניסה את שלמה לביתה והסתירה אותו יחד עם מספר יהודים נוספים (קליינמן וטוכברג/טוכמן) במשך חודשים ארוכים, והייתה אחראית עליהם בתקופה זו.
בזמן שאמיליה הסתירה את שלמה השניים התאהבו, אך מחשש מהלשנות השכנים הפולנים בשנת 1940 היא הבריחה אותו במזחלת שלג שכורה מעבר לגבול לאזור העיר טרנוגורד שהייתה בשליטת הרוסים.
שלמה הצליח לשמור קשר עם אמיליה דרך קרוב משפחה.
השניים נפגשו מחדש בסוף מלחמת העולם השנייה- 1945 והתחתנו, אמיליה עבדה כעקרת בית ונגנית כינור ובני הזוג הולידו חמישה ילדים.
המשפחה התגוררה באזור ורשה בפולין, עד שבשנת 1957 עלו לישראל.
אמיליה נפטרה בשנת 1961 בעקבות מחלה קשה.
בשנת 1982 הוכרה אמיליה כחסידת אומות עולם על ידי ארגון יד ושם.
אמיליו אנסואה לופס (בספרדית: Emilio Nsue López; נולד ב-30 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן משווני-ספרדי המשחק בעמדת החלוץ באינטרסיטי הספרדית.
אנסואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מיורקה.
ב-3 בפברואר 2008 אנסואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד ויאריאל.
ב-18 באוקטובר 2008 הבקיע צמד בניצחון 1-4 נגד לבאנטה.
עונה לאחר מכן, הושאל לריאל סוסיאדד, בה היה שותף לחזרה של הקבוצה ללה ליגה אחרי 3 שנות היעדרות.
ב-3 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד ברצלונה.
בעונת הוסב לתפקיד המגן הימני.
ב-1 באוגוסט 2014, אנסואה חתם לשלוש שנים במידלסברו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
8 ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד ברמינגהאם סיטי.
ב-28 בנובמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד הארדספילד טאון.
ב-18 בינואר 2017 אנסואה חתם לשלוש וחצי שנים בברמינגהאם סיטי תמורת מיליון פאונד.
10 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לבריסטול סיטי.
ב-18 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-1 לקווינס פארק ריינג'רס.
בינואר , אנסואה חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-8 נגד דוקסה קאטוקופיה, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
בעונת חתם באפולון לימסול בה שיחק עד לסיום העונה.
ב-9 בפברואר 2022 הצטרף לטוזלה סיטי עד לסיום העונה.
בקיץ חזר לספרד וחתם באינטרסיטי מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל.
בצעירותו, אנסואה שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד וזכה עמן באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 ואליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011.
אנסואה זומן לסגל נבחרת גינאה המשוונית לראשונה לקראת גביע אפריקה לאומות 2012, אך דחה את ההצעה כיוון ששאף להשתתף עם ספרד באולימפיאדת לונדון.
במרץ הכריז כי הוא מעוניין להיצטרף לנבחרת גינאה המשוונית.
ב-24 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–3 ל.
ב-17 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1–1 נגד .
החל משנת משמש כקפטן הנבחרת.
אנסואה השתתף בגביע אפריקה לאומות 2021 בו הגיע נבחרתו לרבע הגמר.
הוא שיחק גם בגביע אפריקה לאומות 2023. במשחק השני בתחרות, הבקיעה שלושה שערים במשחק נגד גינאה-ביסאו והיה לראשון מאז התחרות בשנת 2008 שמבקיע שלושער.
במשחק השלישי הוא כבש שני שערים נגד המארחת חוף השנהב וסייע לנבחרתו לסיים במקום הראשון בשלב הבתים.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19:
משחקי הים התיכון (עד גיל 20):
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2011
אמיליה פרידמן היא חוקרת ישראלית בתחום תורת הבקרה, פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן באוניברסיטת תל אביב.
מומחית להשהייה בזמן ומערכות פרמטרים מבוזרות.
עמיתת IEEE עבור "תרומות לחקר מערכות מושהות בזמן ובקרת נתונים דגומים".
אמיליה פרידמן נולדה בקויבישב, ברית המועצות.
בין השנים 1976–1981 היא למדה לתואר ראשון ושני במתמטיקה (בהצטיינות) באוניברסיטת קויבישב (סמרה).
את עבודת הדוקטורט במתמטיקה, שבוצעה בהנחיית פרופ' ודים סטריגין הגישה בשנת 1986 באוניברסיטת וורונז'.
העבודה נשאה את הכותרת "יריעות אינטגרליות של מערכות מושהות בזמן המופרעות בצורה סינגולרית, ויישומן".
בשנים 1981–1982 פרידמן שימשה חוקרת במכון הפוליטכני קויבישב, ובשנת 1985 הצטרפה למחלקה למתמטיקה בממכון קויבישב למהנדסי מסילות ברזל, בדרגת פרופסור משנה.
ב-1989 קודמה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 1992 עברה פרידמן עם משפחתה לישראל, והצטרפה למחלקה להנדסת חשמל ומערכות באוניברסיטת תל אביב.
בראשית פעילותה באוניברסיטה נתמכה על ידי תוכנית קמ"ע של משרד הקליטה.
היא החלה כחוקרת בכירה ב-1993, והייתה לעמיתת מחקר ראשית (דרגה מקבילה לפרופסור חבר) ב-2002. בשנת 2012 היא קודמה לדרגת פרופסור מן המניין.
במרוצת השנים, פרידמן שימשה חוקרת אורחת במוסדות רבים בעולם, בהם מכון ויירשטראס לאנליזה וסטוכסטיקה יישומית בברלין (גרמניה), INRIA ברוקנקור (צרפת), Ecole Centrale de Lille (צרפת), אוניברסיטת ולנסיין (צרפת), אוניברסיטת לסטר (בריטניה) אוניברסיטת קנט, CINVESTAV (מקסיקו), אוניברסיטת ג'ה-ג'יאנג (סין), סנט פטרסבורג ITMO (רוסיה), אוניברסיטת מלבורן (אוסטרליה), Supelec (צרפת), KTH (שוודיה).
פרידמן נשואה לפרופ' יבגני שוסטין, חבר סגל בבית הספר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ולהם בן.
אחיה, ליאוניד פרידמן, הוא פרופסור במחלקה לבקרה בפקולטה להנדסה של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו במקסיקו סיטי.
תחומי המחקר של פרידמן כוללים השהיית זמן ומערכות מופרעות באופן סינגולרי, נתונים דגומים ובקרה מבוססת רשת, בקרה במשוואות דיפרנציאליות חלקיות ובקרה לא ליניארית.
היא הייתה חלוצה בגישה של השהייה בזמן לבקרת נתונים דגומים.
גישתה זו הפכה לפופולרית במערכות בקרה ברשת, המאפשרת להשהיות בתקשורת להיות גדולות יותר ממרווחי הדגימה.
כמו כן, היא הציגה את השיטה הדסקריפטורית למערכות מושהות בזמן ובקרה רובוסטית, שהובילה לשיטות ניתוח ותכנון יעילות.
בנוסף היא הציגה את שיטת ליאפונוב-קרסובסקי למערכות עם השהייה משתנים במהירות (ללא כל מגבלה על נגזרת ההשהייה).
היא הייתה חלוצה גם בגישת אי-השוויון המטריצה הליניארית לבקרה רובוסטית במשוואות דיפרנציאלות חלקיות בקרה מבוססת-רשת שלהן.
לפי גוגל סקולר (אוגוסט 2022), מדד הירש שלה הוא 70 והיא החוקרת המצוטטת ביותר בתורת הבקרה.
פרידמן היא עורכת-שותפה של כתב העת Automatica, והייתה עורכת-שותפה בכתבי עת מובילים בתחום תורת הבקרה: IMA J.
לאורך השנים חיברה למעלה מ-200 מאמרים בכתבי עת שפיטים וכן שתי מונוגרפיות שראו אור בהוצאת שפרינגר.
פרס החוקרת המצוטטת של Web of Science, תומסון רויטרס (2014)
חברת המועצה של הפדרציה הבינלאומית לבקרה אוטומטית (2017)
מחזיקת הקתדרה ע"ש חנה והיינריך מנדרמן לבקרת מערכות (2018)
עמיתת IEEE Control Systems Society על תרומתיה בחקר תורת הבקרה (2019)
אמיליה סטרונג סייקס היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת אוהיו.
טרם שירותה בקונגרס של ארצות הברית, ייצגה סייקס את מחוז הבחירה ה-34 בבית הנבחרים של אוהיו בין השנים 2015–2022. סייקס היא חברת המפלגה הדמוקרטית.
סייקס נולדה באקרון, והיא בתם של חברי בית הנבחרים של אוהיו לשעבר ורנון וברברה סייקס.
אביה ורנון ייצג את מחוז הבחירה ה-34 בבית הנבחרים המדינתי בשנים 2000-1983, ובעקבות הגבלת כהונה החליפה אותו רעייתו שכיהנה בשנים 2001–2006. ורנון שב לאחר מכן לייצג את המחוז בשנים 2007–2014, עד אשר החליפה אותו בתם.
כך, במשך 40 שנה רצופות, ייצגה משפחת סייקס את אותו מחוז בחירה.
לסייקס תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת המדינה קנט.
לאחר מכן השלימה לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת פלורידה, ותואר שני נוסף מהמכללה לבריאות הציבור ומקצועות הבריאות של האוניברסיטה.
בראשית דרכה הציבורית שימשה סייקס כיועצת מנהלית במשרד הפיסקלי של מחוז סאמיט.
בשנת 2013 הכריזה על התמודדותה אל בית הנבחרים של אוהיו כדי להחליף את אביה בתפקיד.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ניצחה את חבר מועצת מחוז סאמיט פרנק קומונאל, וביום בחירות 2014 גברה על מועמדת המפלגה הרפובליקנית סינתיה בלייק ביחס של 72%-28%.
בשנת 2015 הגישה סייקס לצג עמיתתה לבית הנבחרים המדינתי גרטה ג'ונסון הצעת חוק שביקשה לפטור מוצרי היגיינה נשית ממס מכירה.
בשנת 2019 נבחרה סייקס למנהיגת הסיעה הדמוקרטית ולפיכך למנהיגת המיעוט בבית הנבחרים.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 הביעה סייקס את תמיכתה בסגן נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן.
באותה שנה זכתה בפרס הכוכבת העולה ע"ש גבריאל גיפורדס מאת רשימת אמילי.
בינואר 2022 הודיעה סייקס כי תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-13 של אוהיו.
נציג המחוז המכהן, טים ראיין, פרש מהקונגרס כדי להתמודד לסנאט של ארצות הברית אך לבסוף הפסיד לג'יי.
בבחירות הכלליות נבחרה לבית הנבחרים עם 52.7% מקולות הבוחרים, והחלה את כהונתה בראשית ינואר 2023. בקונגרס ה-118 היא חברה בוועדת התחבורה והתשתית.
אמיליו מוגילנר (נולד ב-1965) הוא אמן ישראלי סביבתי חב"דניק.
פסלו המפורסם שומר הנגב, נמצא בכניסה לנאות חובב.
בגיל 4 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר ברחובות.
בכיתה י"א עזב את הלימודים לטובת טיולים וחקר מעמיק של מערות בית גוברין.
בצבא שירת בצנחנים ולאחר השחרור פנה לאמנות.
עם השנים קנה לעצמו שם כצייר ופסל סביבתי שמשקיע את כל מרצו וכספו בשיפור איכות הסביבה.
לדבריו סימנו אותו כמטרה לפגיעה מצד ארגוני פשיעה.
במאי 2001, בזמן שצייר בביתו, פרץ לביתו רעול פנים שירה בו בגב וגרם לתלישת כתפו הימנית.
הציור שעליו עבד בעת ניסיון ההתנקשות היה דיוקן עצמי שלו כשהוא צועק.
ניסיון ההתנקשות הותיר אותו משותק בידו הימנית ואילץ אותו להשתמש ביד שמאל.
אותו ציור הפך עם הזמן לסדרת ציורים של צעקות, שמסמלת עבורו את "סוף העידן של יד ימין ותחילת העידן של יד שמאל".
לדבריו, הוא סובל עדיין מכאב.
ב-24 בדצמבר 2024 הושלמה הצבת חנוכיית הענק "שמע ישראל" לזכר חללי טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל, בשטח הפתוח מול בית העלמין הצבאי ברחובות.
החנוכייה מתנשאת לגובה של תשעה מטר וברוחב זהה, ושוקלת 200 טון נחשבת לגדולה ביותר בעולם.
למחרת ההצבה נערך טקס הדלקת נר ראשון של חנוכה בחנוכייה באמצעות מנוף שהועבר בשידור חי בערוץ 13.
מוגילנר נשוי ואב לילדים ומתגורר בבית ברחובות, בבית עם באר מים שנבנתה במאה ה-19 שאת קירותיו שיחזר בעצמו.
הבית משמש אותו לסטודיו לציור.
שומר הנגב – 16 מטר, אחד מהגדולים בישראל.
התבנית נוצרה מ-1,400 טון של ברזל, עפר ואדמת נגב ולתוכה נוצקו 400 טון של בטון מזוין.
הוא הוצב בכניסה לנאות חובב ב-27 בנובמבר 2005.
חנוכייה – גובה תשעה מטרים וחצי, החנוכייה האמנותית הגבוהה ביותר שמוצבת בישראל.
פסלי הינשופים – הפסלים עשויים מחומרים ממוחזרים ויציקת בטון, נמצאים באזור תעשייה פארק ינאי בפתח תקווה.
שומר הגבעות – הפסל נמצא במפגש רחוב השריון ודרך גבעות הכורכר בנס ציונה.
חנוכיית ענק "שמע ישראל" – במשקל 200 טון, נמצאת ברחובות, לזכר חללי טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל, בשטח הפתוח מול בית העלמין הצבאי.
החנוכיה, נחשבת לגדולה מסוגה בעולם.
אמיליה רוברטסון היל הייתה אמנית ופסלת סקוטית בולטת לאורך המאה ה-19 ואחת הבודדות שקיבלה הזמנות עבודה ציבוריות.
העבודות החשובות שלה הן הפסל של דייוויד ליווינגסטון בגני פרינסס סטריט, אדינבורו ופסל רוברט ברנס בדאמפריס.
היל נולדה לקתרין מקדיארמיד (נפטרה ב-1853) וג'וזף ניל פטון (1797–1874), מעצבי שטיחים.
נראה שהיא הוכשרה כפסלת אצל ויליאם ברודי באדינבורו.
בשנת 1862 היא נישאה לצייר והצלם החלוץ דייוויד אוקטביוס היל.
לתפקידו כמזכיר האקדמיה המלכותית הסקוטית היה חלק בהכרות ביניהם.
בשנת 1868 הם הקימו את ביתם בבית רוק, בפינה הדרום מערבית של קלטון היל ליד מדרגות הכניסה הדרומיות לגבעה.
אף שהם מזוהים לכתובת זו, הם חיו כאן רק שנתיים.
הוא מת ב-1870 ואמיליה עברה מהבית, לניוינגטון לודג'.
היא עיצבה פסל ברונזה בדמותו, על קברו.
מפקד האוכלוסין של 1891 מתאר את היל כ"פסלת, בדימוס", אך היא הציגה באקדמיה המלכותית הסקוטית עד 1902, בגיל 82. היא מתה בביתה, ב-5 ביולי 1904 בגיל 83. היא נקברה ליד בעלה 34 שנים לאחר מותו.
אמיליה קוראן, באנגלית: Amelia Curran (1775–1847) הייתה ציירת דיוקנאות אירית.
אמיליה קוראן הייתה הילדה הבכורה של עורך הדין ג'ון פילפוט קוראן ואשתו שרה קריג.
אחותה שרה קוראן הייתה ארוסתו של רוברט אמט.
אמיליה הייתה חברה בכנסיית אירלנד בנעוריה.
ב-1810, דרך אביה, היא הכירה את הסופר ויליאם גודווין ואת אהרון בר, הפוליטיקאי האמריקאי.
זמן קצר לאחר מכן, היא הכירה את חברה לכל החיים המשורר פרסי ביש שלי.
בשנת 1812 נסע פרסי שלי לאירלנד כדי למחות נגד העוולות שנעשו שם תחת השלטון הבריטי והוצג בפני אביה .
קוראן גם ציירה דיוקן של בנו של שלי, ויליאם בן השלוש וחצי ברומא, זמן קצר לפני מותו ממלריה ב-1819.
מאוחר יותר היא נסעה לרומא ב-1821 עברה קוראן לנאפולי, שם המירה את דתה לקתוליות.
כשעברה לפריז בשנה שלאחר מכן, היו שמועות שווא שהיא התחתנה ונפרדה מגבר.
קוראן חזרה לרומא ב-1824 כדי לבלות את שארית חייה.
קוראן ציירה את שלי מספר פעמים.
אלו הם בין הציורים הבודדים של שלי שצוירו בימי חייו.
הציורים הועתקו על ידי מספר אמנים כולל אלפרד קלינט ויליאם הול בין היתר הם ידועים בתכונות האנדרוגיניות שלהם, ובדמיון הבולט שלהם לציור של גווידו רני של ביאטריס צ'נסי, שהייתה אחת התמונות האהובות על המשורר.
דיוקנו של שלי משנת 1819 של קוראן נכלל בספר "נשים ציירות בעולם" משנת 1905 ותלוי בגלריה הלאומית לפורטרטים בלונדון.
קוראן גם ציירה דיוקן של קלייר קליירמונט ועשתה עותקים של כמה מדונות מתקופת הרנסאנס.
במהלך אותו אביב של 1819 ציירה את ויליאם שלי.
היא הכירה את מרי וקלייר בתור בנותיו החורגות של ויליאם גודווין מאז ילדותן, מביקור בביתם בלונדון עם אביה.
אמיליה קוראן מתה ב-1847 ברומא, ונשרפה בכנסיית איזידור הקדוש.
אמיליה אליזבת הובלי , הייתה רוצחת סדרתית בריטית שרצחה תינוקות שהיו תחת טיפולה וזאת במשך שלושים שנים במהלך התקופה הוויקטוריאנית.
דייר הייתה אחות בהכשרתה וכשהתאלמנה בשנת 1869, היא פנתה לתחום ה"בייבי פארמינג" - פרקטיקה של אימוץ תינוקות שאינם רצויים בתמורה לכסף - בכדי לפרנס את עצמה.
בתחילה היא טיפלה בילדים באופן לגיטימי, בנוסף לשני הילדים הביולוגיים שלה, אך בין אם שבכוונה או לא, חלקם מתו כשהיו בהשגחתה, דבר שהוביל להרשעתה בהזנחת הילדים ועבודת עונשין במשך שישה חודשים.
לאחר מכן היא החלה לרצוח ישירות את הילדים ש"אימצה", חנקה לפחות כמה מהם, ונפטרה מהגופות כדי להימנע מתשומת לב.
דייר סבלה מחוסר יציבות נפשית, ואושפזה במספר בתי חולים לחולי נפש במהלך חייה, למרות שחשדו שהעמידה פנים, ושרדה לפחות ניסיון התאבדות חמור אחד.
מעשיה של דייר נחשפו כאשר גופת תינוק התגלתה בנהר התמזה, עם ראיות שקשרו אותן אליה.
היא נעצרה ב-4 באפריל 1896. באחד המשפטים הסנסציוניים ביותר בתקופה הוויקטוריאנית, היא נמצאה אשמה ברצח התינוקת דוריס מרמון ונתלתה ב-10 ביוני 1896.
בזמן מותה, קומץ רציחות יוחסו לדייר, אבל לא קיימת מחלוקת שהיא הייתה אחראית להרבה יותר מקרי מוות דומים - עד 400 (או אולי אפילו יותר), מה שהופך אותה לרוצחת הסדרתית הקטלנית ביותר בהיסטוריה.
אמיליה יאגובובה (באזרית: Emiliya Yaqubova; נולדה ב-27 במאי 1986), ידועה גם בשם אמי ליה, היא זמרת אזרית, זוכת העונה הראשונה של The Voice of Azerbaijan.
את לימודיה עשתה במחלקת הנגינה על פסנתר במכללה למוזיקה על שם אסף זיינאלי ופקולטה לאמנות המוזיקה באוניברסיטה הממלכתית לתרבות ואמנויות באזרבייג'ן.
בשנת 2011 השתתפה בקדם האזרי לאירוויזיון 2011. היא הודחה במקצה הרביעי של הקדם, שנערך ב-10 בדצמבר 2010. לאחר מכן הצטרפה לקבוצת "ראסט" בהנהגתו של רשאד חשימוב.
במשך ארבע שנים הייתה הסולנית של "האז בנד", אחת מתתי הלקהות של ראסט.
בשנת 2014 הופיע בפסטיבל הג'אז במונטרה שבשווייץ.
בשנת 2016 זכתה בעונה הראשונה של הגרסה האזרית ל-The Voice, The Voice of Azerbaijan.
ב-2017 הופיעה בפסטיבל "ZHARA" בבאקו עם השיר "Старинные Часы", אחד מלהיטיה של אלה פוגצ'ובה.
החל מאותה שנה עבדה כסולנית בלהקת דיג'אז רדיובנד.
בשנת 2018 ייצגה את אזרבייג'ן בפסטיבל "Discover Road Silk Star", שכלל 14 מדינות משתתפות בבתומי שבגאורגיה.
באותה שנה גילמה את דמותה של "יסמין" במחזמר האזרי הראשון ל"אלאדין".
באוקטובר 2023 נחשף כי יאגובובה היא אחת משישה עשר המועמדים לייצוג אזרבייג'ן באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
בשבוע שלאחר מכן הוכרזה כי היא עלתה לשלב הסינון האחרון.
אולם לבסוף לא נבחרה, והפסידה לפאחרי עם השיר "Özünlə apar".
אמיליה וייס (בהונגרית: Weiss Emília; בודפשט, 21 ביולי 1927 – בודפשט, 28 ביולי 2014) הייתה דוקטור למשפטים של האקדמיה ההונגרית למדעים, פרופסור אמריטה של המחלקה למשפט אזרחי בפקולטה למדע המדינה ולמשפטים של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE).
במשך עשרות שנים הייתה מרצה לדיני משפחה במחלקה למשפט אזרחי.
אמיליה וייס נולדה במשפחה יהודית, אביה היה עורך דין ואמה רופאה.
היא שרדה את השואה והשלימה את לימודיה באוניברסיטה בין 1945 לבין 1950 באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה הקודם של אוניברסיטת אטווש לוראנד) בפקולטה למשפטים ולמדע המדינה.
כבר ב-1949 עבדה כמתרגלת במחלקה למשפט אזרחי בפקולטה, לימים כמרצה, מרצה בכירה ופרופסור חבר באוניברסיטה.
היא מונתה לפרופסור מן המנין באוניברסיטה בדצמבר 1979. מאז פרישתה, קיבלה כפרופסור אמריטה.
היא הייתה חברה בוועדת העריכה של המשפט האזרחי החדש ממועד הכנת עבודות הקודיפיקציה שלו.
היא הובילה את קבוצת העבודה לדיני משפחה ואת קבוצת העבודה לדיני ירושה.
עובדות ביוגרפיות יבשות אלו אינן משקפות במידה מספקת את מסלול חייו המקצועי.
מי שלא פגש אותה אישית יכול היה ללמוד מספריה וממאמריה על הקשרים בין המשפט האזרחי, דיני המשפחה ודיני הירושה מהיסודות ועד לרמה האקדמית.
היא לקחה חלק בהכנה והצגה של הקוד האזרחי החדש ברעננות שסתרה את גילה ובגישה מודרנית.
היא עבדה גם ממיטת חוליה בבית החולים, כדי לסיים את ספרה בדיני הירושה.
אמיליה וייס הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
את הדוקטורט (PhD) שלה במדע המדינה ובמדעי המשפט קיבלה בשנת 1979 (עד אסז הייתה רק דוקטור למשפטים) בעבודת הדוקטור שלה שכותרתה "מצבו המשפטי של בן הזוג הנותר בחיים בדיני ירושה - היווצרותו ההיסטורית ומגמות התפתחותו".
פרסומיה התפרסמו בתחומים רבים של המשפט האזרחי ודיני המשפחה, בתחום דיני המשפחה ודיני הירושה הן בגרמנית והן באנגלית.
אמיליה פרז (בספרדית: Emilia Pérez, נהגה בספרדית: אמיליה פרס) הוא סרט קומדיית פשע מוזיקלית צרפתי בשפה הספרדית מ-2024, אותו כתב וביים ז'אק אודיאר.
בסרט מככבים זואי סלדנה, קרלה סופיה גסקון, סלינה גומז, אדריאנה פאס, מארק איווניר ואדגר רמירס.
הסרט הוקרן לראשונה ב-18 במאי 2024 בפסטיבל קאן ה-77 בו נבחר להתחרות על פרס דקל הזהב, וזכה בפרס חבר השופטים ובפרס השחקנית הטובה ביותר שבו זכה האנסמבל הנשי.
הסרט היה מועמד ל-10 פרסי גלובוס הזהב (2024) וזכה ב-4 פרסים כולל, הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי והסרט הזר הטוב ביותר, יותר מכל סרט אחר.
הסרט התמודד מטעם צרפת על פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-97. הוא היה מועמד ל-13 פרסים, יותר מכל סרט אחר וזכה בשני פרסים: זואי סלדנה זכתה בפרס השחקנית המשנה הטובה ביותר ו-"El Mal", השיר המקורי הטוב ביותר.
בישראל הסרט הוקרן בבכורה ב-1 בנובמבר 2024 בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
ריטה מורה קסטרו, עורכת דין בלתי מוערכת במקסיקו, כותבת כתב הגנה לתיק רצח אשתו של איש תקשורת בולט.
בניגוד לצו מצפונה היא טוענת להתאבדות.
לאחר הזכייה בתיק היא מקבלת שיחת טלפון מגורם מסתורי שמציע לה הצעה שלטענתו תשתלם לה כלכלית.
לאחר הסכמתה של ריטה לפגישה היא מגלה כי לקוחה הוא מנהיג קרטל הסמים חואן 'מניטס' דל מונטה.
מניטס מעוניין שתסייע לו בהליכי התאמה מגדרית באופן חשאי, ובפתיחת חיים חדשים.
לאחר שהיא חוקרת את הנושא מוצאת ריטה למניטס מנתח מתאים בתל אביב.
לבקשתו היא מעבירה את ילדיו ואשתו ג'סי לשווייץ לצורך ביטחונם.
מניטס מזייף את מותו ומתחיל בחיים חדשים כשהיא בוחרת בשם אמיליה פרז.
ריטה מקבלת סכום כסף משמעותי בתמורה לעזרתה ועוברת ללונדון.
ארבע שנים מאוחר יותר, ריטה נמצאת בלונדון ונתקלת באמיליה.
אמיליה מסבירה כי הניתוק מילדיה קשה לה במיוחד, והיא מעוניינת בעזרתה של ריטה באיחוד המשפחה.
ריטה מחזירה את ג'סי וילדיה למקסיקו סיטי, ומציגה את אמיליה כדודה רחוקה של מנטיס שהתנדבה לסייע בגידולם של הילדים.
ג'סי אינה מעוניינת בהסדר אבל מוכנה לחזור למקסיקו סיטי רק בכדי להתאחד עם גוסטבו ברון, מי שהיה מאהבה בעבר.
במהלך בילוי במקסיקו אמיליה וריטה נפגשות במקרה עם אם לילד שנעלם, שעוסקת בחיפושים נואשים אחריו.
מלאת רגשי חרטה אמיליה משתמשת בקשרי העבר שלה ומקימה עמותה שמטרתה לסייע בזיהוי גופתיהם של נעדרים והרוגי הקרטלים.
ריטה ואמיליה מנהלות יחד את העמותה.
במהלך פעילות העמותה פוגשת אמיליה באפיפניה, אישה ששרידי בעלה המתעלל אותרו בידי העמותה, והשתיים מתחילות מערכת יחסים.
ג'סי מחדשת את מערכת היחסים שלה עם גוסטבו ובהמשך מתארסת איתו, כעת היא מעוניינת לעבור לגור איתו עם ילדיה.
כשהיא מעדכנת בכך את אמיליה הנחרדת זו הופכת תוקפנית וטוענת כי הילדים הם 'שלה'.
ג'סי ההמומה והזועמת בורחת עם הילדים, ואמיליה מצידה עוצרת את כל הקצבאות שלה ומאיימת על גוסטבו שיעזוב את מקסיקו.
ג'סי וגוסטבו חוטפים את אמיליה ודורשים כופר מריטה.
כאשר ריטה מגיעה למקום המפגש מתחולל קרב יריות, במהלכו אמיליה חושפת את זהותה בפני ג'סי.
גוסטבו מכניס את אמיליה לתא המטען של מכוניתו ונמלט משם עם ג'סי, שמעכלת לאיטה את משמעות זהותה של אמיליה.
היא דורשת מגוסטבו לעצור ומאיימת עליו באקדח.
מתחולל מאבק ובמהלכו המכונית סוטה מנתיבה, וגוסטבו, ג'סי ואמיליה נהרגים.
ריטה מעדכנת בבכי את ילדיהם של ג'סי ואמיליה, והופכת להיות האפוטרופסית שלהם.
קרלה סופיה גסקון – אמיליה פרז / חואן "מניטאס" דל מונטה
זואי סלדנה – ריטה מורו קסטרו
סלינה גומז – ג'סי דל מונטה
מארק איווניר - ד"ר וסרמן
אדגר רמירס - גוסטבו ברון
את ההשראה לדמות הראשית קיבל אודיאר מפרק אחד מתוך ספרו של הסופר הצרפתי בוריס רזון "Écoute".
זאת הפעם הראשונה בה כתב אודיאר את התסריט לבדו, כשתומס בידגיין, שותפו הקבוע לכתיבה, שימש כמשתף פעולה יצירתי.
צילומי הסרט היו אמורים להתחיל בסתיו 2022, אך נדחו בשישה חודשים עקב התנגשויות עם לוח הזמנים של חלק מהשחקנים.
במקור הצילומים היו אמורים להתקיים במקסיקו, אך הועברו לסטודיו ליד פריז בהתאם לרצונו של אודיאר, שהסביר שצילומים בסטודיו יאפשרו לו חופש יצירתי רב יותר ביצירת כוריאוגרפיה.
צילומי הסרט החלו במאי 2023 והסתיימו ב-5 ביולי.
קלמן דוקול וקמיל, זוג צרפתי, כתבו והפיקו את הפסקול עבור הסרט וגם את השיר "El Mal" יחד עם במאי הסרט אודיאר.
אמיליה פרז נבחר לתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2024, בו הוקרן בבכורה עולמית ב-18 במאי 2024. הסרט זכה בפסטיבל עם סיומו לתשואות סוערות שנמשכו דקות ארוכות.
בנוסף, הוענק בפסטיבל פרס השחקנית הטובה ביותר, שחולק בין ארבע כוכבות הסרט: סלדנה, גומז, גסקון ופאז.
זמן קצר לאחר הקרנת הבכורה זכתה נטפליקס בזכויות ההפצה של הסרט בצפון אמריקה ובריטניה תמורת 8 מיליון דולר.
בצרפת הסרט עלה לאקרנים ב-21 באוגוסט 2024. בארצות הברית וקנדה הסרט עתיד לעלות בהפצה מוגבלת ב-1 בנובמבר, לפני שיעלה בנטליפקס ב-13 בנובמבר.
בנוסף הוקרן הסרט בפסטיבל טורונטו ב-9 בספטמבר 2024, ועתיד להיות מוקרן גם בפסטיבל הסרטים בבוסאן ב-29 באוקטובר.
ב-18 ביוני 2024 עלה הטריילר הראשון לסרט, ב-30 בספטמבר 2024, חשפה נטפליקס את הטריילר שלה.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 89 אחוזי טריות, המבוססים על 53 ביקורות.
באתר Metacritic עומד על ציון ממוצע משוקלל של 71, המבוסס על 20 מבקרים.
הסרט מקבל שבחים על סיפור נועז, ביצועים מרתקים וייצוג פורץ דרך.
בנוסף, הסרט הוא נציגה הרשמי של צרפת לפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר, מה שמחזק את מעמדו כמועמד מוערך.
מנגד, הסרט ספג ביקורת על כך שהגיבורה חוזרת לקול גברי כשהיא כועסת, מה שנחשב לסטריאוטיפ פוגעני כלפי טרנסג'נדרים והליגה ההומו-לסבית נגד השמצה פרסמה מכתב פומבי המגנה את הסרט על ייצוג לא אותנטי של טרנסג'נדרים.
בנוסף, הסרט ספג ביקורת גם מצד מקסיקנים, שטענו כי הוא מציג באופן גזעני ומנוכר את התרבות המקסיקנית בעוד רק אחת מהשחקניות הראשיות היא מקסיקנית, מה שהוביל לטענות על חוסר אותנטיות.
מבקר הקולנוע המקסיקני ריקרדו גאלגוס ראמוס ציין כי "כל מקסיקו שונאת את הסרט".
בתגובה, הבמאי ז'אק אודיאר הודה שלא ביצע תחקיר מעמיק על התרבות המקסיקנית לפני הפקת הסרט.
השחקנית סלינה גומז ספגה ביקורת על המבטא שלה בסרט, שנתפס כמלאכותי ומוגזם.
באופן כללי, מבקרים טענו שהסרט מצטרף לרשימה של סרטים שמתיימרים להיות "פרוגרסיביים" אך בפועל מחזקים סטריאוטיפים קיימים, זאת ועוד - מבקרי קולנוע ציינו שההצלחה של הסרט בטקסי הפרסים נובעת מרצון הממסד ההוליוודי לחגוג סרטים בעלי מסרים פרוגרסיביים, גם אם אינם איכותיים.
הסרט מוביל עם 13 מועמדויות לפרסי האוסקר (2024) יותר מכל סרט אחר.
הסרט הוביל בטקס פרסי גלובוס הזהב (2024) עם 8 מועמדויות וזכה ב-4 פרסים כולל שני הפרסים החשובים ביותר הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי והסרט הזר הטוב ביותר.
בפברואר 2025 פורסם כי נטפליקס מתרחקת מהשחקנית קרלה סופיה גסקון בניסיון להציל את סיכויי הזכייה של הסרט בטקס האוסקר, זאת לאחר שגסקון התמודדה עם ביקורת חריפה על פוסטים ישנים ברשתות החברתיות שהכילו תוכן שנחשב לאסלאמופובי וגזעני.
בשל המחלוקת, נטפליקס וסוכנות יחסי הציבור שלה, The Lede Company, הפסיקו לתקשר ישירות עם גסקון והוצאות הנסיעות והסטיילינג שלה לאירועים כבר לא מומנו על ידי נטפליקס, והיא נאלצה לממן אותן בעצמה.
נטפליקס שינתה את אסטרטגיית הקמפיין שלה לאוסקר, ומסמכי הפרסום של For Your Consideration (FYC) הוסרו מאזכורים על הסרט או תמונות של גסקון.
במקום זאת, הקמפיין עבר להתמקד בשחקניות המשנה של הסרט בלבד.
אמיליו סאנצ'ס (בספרדית: Emilio Ángel Sánchez Vicario; נולד ב-29 במאי 1965) הוא טניסאי עבר ספרדי.
הוא זכה במקום ראשון בתחרויות גראנד סלאם ובמדליית כסף באולימפיאדת סיאול.
הוא אח של טניסאית ארנצ'ה סאנצ'ס ויקאריו.
אמיליו סאנצ'ס נולד במדריד בשנת 1965. אמו שלחה את ילדיה לאימוני טניס ו-4 היו טניסאים מקצוענים.
בשנת 1983 סאנצ'ס ניצח באליפות ספרד ובשנת 1984 החל לשחק כטניסאי מקצועי.
הוא לא זכה להישגים גדולים בתחרויות הגברים אך היה מוצלח בתחרויות זוגות.
בתחרויות זוגות גברים סאנצ'ס ניצח באליפות צרפת הפתוחה 1988, אליפות ארצות הברית הפתוחה 1988 ואליפות צרפת הפתוחה 1990. בנוסף לכך הוא הפסיד גמר של אליפות וימבלדון 1987.
בתחרויות זוגות מעורבים סאנצ'ס ניצח באליפות צרפת הפתוחה 1987 (עם פאם שרייבר) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה 1988 (עם מרטינה נברטילובה).
בנוסף לכך הוא הפסיד בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה 1991 כאשר שיחק לצד אחותו ארנצ'ה סאנצ'ס ויקאריו.
אמיליו סאנצ'ס שיחק באולימפיאדת סיאול בה זכה במדליית כסף ובאולימפיאדת ברצלונה.
אמיליו סאנצ'ס היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של ספרד.
בשנת 1998 סאנצ'ס פרש מהשתתפות בתחרויות ופתח בברצלונה אקדמיה לטניס.
אמיליה ג'ונס היא שחקנית אנגלייה.
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה הראשי כבת של הורים חירשים בסרט הדרמה "CODA" מ-2021, עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר.
היא ידועה גם בזכות הופעתה בסדרה "המפתחות של משפחת לוק" מבית נטפליקס.
ג'ונס החלה את הקריירה שלה בתיאטראות וסט אנד, בסדרות כמו "בית אנוביס", "דוקטור הו" ו"אוטופיה" והשתתפה במספר סרטי קולנוע.
ג'ונס נולדה בוסטמינסטר שבלונדון ב-23 בפברואר 2002 לזמר והמגיש הוולשי אלד ג'ונס (אנ') ולאמנית הקרקס האנגלייה קלייר פוסט.
היא גדלה בשכונת בארנז (אנ') שבריצ'מונד שעל התמזה לצד אחיה הצעיר לוקאס.
בצעירותה, השתתפה ג'ונס בשיעורי משחק ואלתור ודרכם לוהקה לסרט "יום אחד".
קריירת המשחק של ג'ונס החלה בשנת 2011, בגיל תשע, כשהופיעה בתור יסמין בסרט הדרמה "יום אחד".
בהמשך השנה היה לה תפקיד קטן בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים".
באותה שנה ג'ונס ערכה את הופעת הבכורה התיאטרלית שלה בתפקיד הנסיכה פיונה הצעירה בהפקה המקורית של "שרק המחזמר" בתיאטרון דרורי ליין.
ב-2013 היא גילמה את אליס בדרמה של ערוץ 4, "אוטופיה".
מאוחר יותר באותה שנה גילמה את המלכה מרי ג'גל הצעירה בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו"..
עוד ב־2013, היא הופיעה בעיבוד הבימתי של רבקה לנקביץ' לספר טבעת החנק של הנרי ג'יימס בתפקיד פלורה בת התשע, כשהיא מתחלפת עם שתי בנות אחרות בכל ערב.
ב-2020 שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה כקינסי לוק, אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה-פנטזיה של נטפליקס, "המפתחות של משפחת לוק ".
בשנת 2021, כיכבה בסרט הקומדיה-דרמה "CODA" של אפל TV פלוס בתפקיד רובי רוסי, ילדה שומעת להורים חרשים שחולמת לנסוע למכללת ברקלי למוזיקה.
עבור התפקיד היא למדה תשעה חודשים את שפת הסימנים האמריקאית, ובמקביל למדה כיצד להפעיל סירת דיג מקצועית.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס, שם הוא נרכש על ידי Apple Original Films תמורת 25 מיליון דולר.
הוא הוקרן בבכורה באפל TV פלוס ב-13 באוגוסט 2021 וקיבל ביקורות חיוביות; ג'ונס וטרוי קוטסור זכו לשבחי המבקרים על תפקידם בסרט.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-94.
ב-2024 כיכבה בתפקיד הראשי כריאליטי ווינר בסרט "ווינר" של הבמאית סוזנה פוגל.
ב-2025 כיכבה בסרטו של אדגר רייט "הנרדף" בתור אמיליה ויליאמס.
שנה מחזה תפקיד תיאטרון 2011–2012 שרק המחזמר פיונה הצעירה תיאטרון דרורי ליין 2013 טבעת החנק (אנ') פלורה תיאטרון אלמיידה (אנ') בלונדון 2014 רחוק רחוק (אנ') ג'ואן יאנג ויק (אנ')
שנה אמן שם 2020 ג'יי .סי סטיוארט "I Need You to Hate Me"
לייבל: דקה רקורדס, יוניברסל מיוזיק גרופ
פורמטים: הורדת מוזיקה, הזרמת מדיה CODA (פסקול מהסרט המקורי של אפל) תאריך יציאה: 13 באוגוסט 2021
לייבל: ריפבליק רקורדס, יוניברסל מיוזיק גרופ
פורמטים: הורדת מוזיקה, הזרמת מדיה
שיר אמן/אמנים ראשיים כותבים אלבום שנה "The Long Song" אמיליה ג'ונס (בהשתתפות התזמורת הלאומית של ה-BBC של ויילס) מארי גולד דוקטור הו: עונה 7 (פסקול טלוויזיה מקורי) 2013
אמינים הם קבוצת תרכובות אורגניות.
אמינים רבים נמצאים בטבע ולהם חשיבות רבה בביולוגיה.
האמינים הם נגזרות של אמוניה (NH3), כשאחד, שניים או כל אטומי המימן מוחלפים באטומי פחמן, וליתר דיוק – בקבוצת אלקיל (שרשרת פחמימנית).
כשאחד או יותר מאטומי הפחמן קשור לאטום חמצן בקשר כפול (כלומר, מהווה קבוצת קרבוניל), אזי משתייכת התרכובת לקבוצת האמידים.
למתן שמות לאמינים, ראו מונחון IUPAC.
נהוג להבדיל בין אמינים ראשוניים (החנקן קשור לקבוצת אלקיל אחת), שניוניים (החנקן קשור לשתי קבוצות אלקיל) ושלישוניים (החנקן קשור לשלוש קבוצות אלקיל).
ה-R בנוסחאות המבנה מייצגת קבוצת אלקיל.
הקבוצה הפונקציונלית אמינו מוגדרת כ-NH2, ומצויה אם כן רק באמינים ראשוניים.
תגובת טרנסאמינציה היא תגובה שבה מועברת קבוצת אמינו מתרכובת אחת לשנייה; תגובה זו שכיחה בתאיהם של יצורים חיים.
חומצת האמינו אלנין, למשל, הופכת לחומצת הקטו פירובט באמצעות מסירה של קבוצת אמינו.
תגובה זו מאפשרת לתאים לנצל חומצות אמינו (כלומר: חלבונים) לשם הפקת אנרגיה; הפירובט שנוצר נכנס ישירות למעגל קרבס, מהחשובים שבמסלולי הפקת האנרגיה בתא.
האנזים מונואמין אוקסידאז (MAO) מסוגל בין היתר לחמצן אמינים ראשוניים, שניוניים ושלישוניים.
מעכב מונואמין אוקסידאז חוסם את פעולת ה-MAO.
מוחמד אמין אל-חוסייני היה מנהיג ערבי-מוסלמי בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל והמנהיג הראשי של ערביי ארץ ישראל לפני הקמת אש"ף.
אל-חוסייני השפיע יותר מכל מנהיג אחר על עיצובה של האידאולוגיה השוללת את זכותה של המדינה היהודית להתקיים.
הוא נודע באנטישמיות שלו ובהתנגדותו הגורפת לציונות, היה אחראי לפרעות ולמתקפות על היישוב היהודי בארץ ישראל ובארצות ערב ואף שיתף פעולה עם גרמניה הנאצית ותמך בביצוע הפתרון הסופי.
בין השנים 1921–1937 כיהן כמופתי של ירושלים וגם כנשיא המועצה המוסלמית העליונה.
בתחילת שנות ה-30 עלה לעמדת המנהיגות הבכירה של ערביי ארץ ישראל.
עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936, כיהן כראש הוועד הערבי העליון.
באוקטובר 1937 ברח משלטונות המנדט ועזב את ארץ ישראל.
במלחמת העולם השנייה שיתף פעולה עם גרמניה הנאצית והקים יחידות מתנדבים מוסלמים בוואפן אס אס.
בשל פעולותיו במלחמת העולם השנייה, הוכרז על ידי "הוועדה היוגוסלבית לקביעת פשעי המלחמה של הכובשים ועוזריהם" כפושע מלחמה.
בזמן מלחמת העצמאות הנהיג את ערביי ארץ ישראל ממקום גלותו.
אמין אל-חוסייני נולד בירושלים בשנת 1895. הוא היה נצר למשפחת אל-חוסייני, בנו של המופתי של ירושלים, טאהר אל-חוסייני, שלאורך שנות כהונתו נאבק בעלייה ובהתיישבות היהודית בארץ ישראל.
לאחר מותו של טאהר ב-1908, ירש אותו כאמל אל-חוסייני, בנו מאשתו הראשונה מַחְבּוּבָּה ואחיו למחצה של אמין, כמופתי של ירושלים.
אמין נולד לזיינב, אשתו השנייה של אביו, שילדה בן נוסף, פח'רי, ונפטרה בזמן מלחמת העולם הראשונה.
את לימודיו היסודיים עשה ב"כותב" ("חדר") ולאחר מכן בבית הספר הממשלתי "אל-עידאדי".
הוא למד טורקית בבית הספר וצרפתית אצל מיסיונרים קתולים.
יש הטוענים כי גם למד תקופה מסוימת בבית הספר היהודי "אליאנס" בירושלים, אולם הדבר לא הוכח.
ב-1913 נסע אל-חוסייני למכה עם אמו ובכך קיים את מצוות החג'.
במילוי מצווה זו קיבל את התואר "חאג'" והיה רשאי לחבוש מצנפת לבנה.
באותה שנה נסע עם בן דודו, יעקוב, ללמוד תאולוגיה וערבית באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר.
הוא למד כשנה, אך לא סיים את לימודיו, ובשנה השנייה ללימודים נקשר אל המורה רשיד רידא ועבר ללמוד אצלו בבית המדרש הגבוה לתאולוגיה.
רשיד רידא נחשב לימים לאב רוחני של תנועת האחים המוסלמים.
אל-חוסייני הוזמן לביתו לעיתים קרובות והושפע עמוקות מהשקפת עולמו – תפיסת התרבות המערבית כאיום קיומי על האסלאם שיש להתמודד עמו באמצעות חזרה לדרך חיים מטוהרת מהשפעה מערבית וקישור הדת למאבק הלאומי והפוליטי.