tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מסות ומאמרים משלה הופיעו, בין השאר בניו יורק טיימס, בניו יורקר ובנשיונל ג'יאוגרפיק.
ארכיונה הספרותי (The Diane Ackerman Papers, 1971-1997) שמור בספריית אוניברסיטת קורנל.
עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים - 2016.
עמיתת המכון הניו יורקי למדעי הרוח .
זוכת מלגת גוגנהיים - 2003.
דיאנקרון (dianeackerone) - פרומון של תנינאים נקרא על שמה.
Orion Book Award עבור ספרה אשת שומר גן החיות - 2008.
דיאן ויליאמס היא אצנית עבר אמריקאית.
היא אלופת עולם (רומא 1987) בריצת שליחות 4x100 מטר, זוכת מדליית ארד באליפות עולם (הלסינקי 1983), סגנית אלופת פאן אמריקה (אינדיאנפוליס 1987) ואלופת ארצות הברית (1987) בריצת 100 מטר.
ויליאמס נולדה וגדלה בשיקגו אילינוי.
ויליאמס ניבחרה לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך לא השתתפה בה, בשל החרם שהובילה מדינתה על המשחקים, במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכתה ויליאמס במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.06 שניות, אחרי מרליס גר (10.97 שניות) ומריטה קוך (11.02 שניות), שתיהן ממזרח גרמניה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי בריצת שליחות 4x100 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בתחילת אוגוסט 1987 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה שך 11.25 שניות, אחרי בת ארצה גייל דיברס (11.14 שניות) ולפני פולין דייוויס מאיי בהאמה (11.47 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 10.94 שניות במהירות רוח גבית של 3.7+ מטר/שנייה מעל המותר.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בתחילת ספטמבר 1987 זכתה ויליאמס במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אליס בראון, פלורנס גריפית' ג'וינר פאם מרשל בתוצאה של 41.58 שניות, לפני מזרח גרמניה (41.95 שניות) וברית המועצות (42.33 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.07 שניות, 3 מאיות איטי ממדליית הארד שבה זכתה מרלין אוטי מג'מייקה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאידת סיאול שנערכו באינדיאנפוליס ב-16 ביולי 1988 קבעה ויליאמס בשלב רבע הגמר בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.86 שניות.
ויליאמס הודתה כי השתמשה בסמים משפרי ביצועים במהלך הקריירה שלה בשנים 1981 - 1984. עם זאת, בשנת 1987 היא רצה מהר מתמיד, ללא שימוש בסמים.
מאמנה צ'אק דה-באס הושעה מאימון לכל חייו.
כעת היא מרצה בבתי ספר בהם היא מתייחסת לנזק שנגרם לה משימוש בסטרואידים והמאבק שלה להשבת הבריאות שלה.
היא כתבה אוטוביוגרפיה, True to Me, המתעדת את מאבקה להישאר נקייה מאימרוץ ברמה הגבוהה ביותר.
פולינגסטאד (נולדה ביולי 1948) היא פסיכולוגית וסופרת אמריקאית, המהכנת כפרופסור לפסיכולוגיה ומנהלת המרכז לחקר אלימות נגד נשים באוניברסיטת קנטקי.
פולינגסטאד היא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת דרום קרוליינה.
דיאן בייקר היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
דיאן בייקר נולד בהוליווד, לוס אנג'לס.
לאחר שסיימה בית ספר תיכון עברה בגיל 18 לניו יורק ולמדה משחק אצל צ'ארלס קונרד ובלט אצל נינה פונרוף.
ב-1958 היא חתמה על חוזה לשבע שנים עם חברת פוקס המאה ה-20. הבמאי ג'ורג' סטיבנס הבחין בכישרונה וליהק אותה לסרטה הראשון "יומנה של אנה פרנק" בתפקיד מרגוט פרנק, אחותה של אנה.
על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה ביותר.
ב-1958 הופיעה בסרט "הפרס" לצידו של פול ניומן ואדוארד ג'י רובינסון והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
ב-1963 הופיעה לצידו של הורסט בוכהולץ בסרט "תשע שעות לראמה" העוסק ברצח מהטמה גנדי.
ב-1965 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן "מיראז'" לצידו של גרגורי פק.
ב-1966 הגיעה לישראל לצילומי הסרט "מורדי האור" ("Sands of Beersheba") בבימויו של אלכסנדר רמתי.
ב-1968 השתתפה בסרט האסונות "מזרחית ליאווה" לצידו של מקסימיליאן של.
היא השתתפה גם בסרטים ובסדרות טלוויזיה כמו "בוננזה", "קולומבו", "ספינת האהבה", "קוג'אק" ועוד.
היא גם הפיקה מספר סרטים ולימדה משחק באוניברסיטה בסן פרנסיסקו.
בייקר לא נישאה, היו לה יחסים עם וורן ביטי, פרנק לנגלה, מייקל לרנר וג'ון סקסון.
הסוס בעל פרסת הזהב (1968)
דיאמנט היה משגר לוויינים וחלליות רב־שלבי בעל שלושה שלבים, אשר שימש את צרפת לשיגור חלליות.
הוא היה המשגר הראשון שפותח מחוץ לברית המועצות או ארצות הברית.
ראש הפרויקט, שארלי אטאלי, קיבל את אות לגיון הכבוד עבור עבודתו על הדיאמנט בשנת 1965, מספר שנים לפני שעלה לישראל.
הטכנולוגיה הייתה מבוססת על טילים צרפתים.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1965 כאשר שוגרה חללית ראשונה מתוצרת צרפת.
השיגורים הראשונים בוצעו מנמל חלל בשטח אלג'יריה.
בהתאם להסכם צרפת התחייבה לפנות את האתר.
בשנת 1970 החלו שיגורים ממרכז החלל הגיאני.
במהלך השנים פותחו מספר דגמים: A, B, BP4. בדגם B הוכנסו שיפורים בשלב השני של המשגר ובדגם BP4 שופר השלב השלישי.
בסך הכול בוצעו 12 שיגורים מהם 2 נכשלו.
למרות ההצלחה של הפיתוח, צרפת החליטה לסגור את הפרויקט לטובת פיתוח משגר חדש בשיתוף פעולה עם מדינות אחרות של האיחוד האירופי במסגרת סוכנות החלל האירופית שהסתיים בפיתוח משגר אריאן 1.
דיאמנטינזאוריה (שם מדעי: Diamantinasauria; מילולית: "לטאות ארוכות") היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים טיטאנוזאורים שהתקיימו במשך הקרטיקון העליון של הקנומן עד הטורון והיא התקיימה באמריקה הדרומית ובאוסטרליה (ואולי גם באנטארקטיקה ששימשה בעבר גשר יבשתי ביניהם) במספר אתרים מאובנים ובעיקר ב-"Bajo Barreal Formation" שבפטגוניה ותצורת וינסטון "Winton Formation" שבקווינסלנד.
קבוצה קטנה זו מכילה רק 4 סוגים בעלי מאפיינים דומים והיא הוגדרה ב-2021 בידי החוקר Poropat על סמך מספר מאפיינים דומים, כשהיא קרויה על שם הסוג דיאמנטינזאורוס.
חוקרים רבים לעומת זאת לא רואים בה קבוצה תקפה ומכלילים את סוגיה בין שאר הטיטאנוזאורים.
דיאמנטינזאורוס (שם מדעי: Diamantinasaurus) הוא סוג של זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים, אשר התקיים באוסטרליה שלפני 95 עד 92.9 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה נקרא ב-2009 בידי החוקר סקוט הוקנול וצוותו על שם נהר דיאמנטינה שבאוסטרליה הדרומית, שלצידו התגלו המאובנים שלו עם הסיומת היוונית "זאורוס" - לטאה.
לצידו התגלו שרידיו של התרופוד הטורף אוסטרלונטור.
הוא נחשב לזאורופוד הראשון שהתגלה באוסטרליה מזה 75 שנה.
הדיאמנטינזאורוס היה בעל גפיים חזקות וקצרות, ראש וצוואר קטנים יחסית וצלעות חזקות וחלולות.
ביחס לזאורופוד היה קטן אך עדיין הגיע לאורך 15 עד 16 מטרים ולמשקל של 15 עד 20 טונות.
ייתכן שהיה מכוסה באוסטאודרם לגופו אך ישנה מחלוקת על כך.
חוקרים רבים רואים בדיאמנטינזאורוס קרוב של הסלטזאוריים מאמריקה הדרומית שהיו בעלי מבנה גוף דומה, שאולי דמה לאופיסטוקוליקאודיה.
חוקרים אחרים לעומת זאת רואים בו קרוב של הנמגטוזאוריים וכיום משייכים אותו לקבוצת הדיאמנטינזאוריה.
דיאן ניל היא שחקנית ופוליטיקאית אמריקאית-ישראלית.
כשחקנית היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה כקייסי נובאק, עוזרת התובע המחוזי של ניו יורק, בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד", אותו גילמה בשנים 2003–2008, וכן 2011–2012. היא ידועה גם בתפקידה כסוכנת המיוחדת של שירות החקירות של משמר החופים, אביגיל בורין, ב-"NCIS".
ניל נולדה באלכסנדריה, וירג'יניה, ארצות הברית, למשפחה יהודית עם שורשים יהודיים מצד אימה.
סבה וסבתה היו ניצולי שואה ממוצא הונגרי.
היא הצעירה מבין שלוש בנות, אמה קולין ניל, מורה למתמטיקה, ואביה כריסטופר ניל, עורך דין פדרלי.
היא גדלה בליטלטון, מחוז דאגלס, קולורדו, ובאוהיו.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ליטלטון, עברה להוואי כדי ללמוד בקולג', אך מאוחר יותר עזבה את בית הספר כדי להיות דוגמנית ולנסוע בעולם.
היא החלה לדגמן עבור מודעות טיפוח העור של שיסיידו ופונד.
ב-1999, לאחר שפרשה מדוגמנות, למדה ארכאולוגיה במצרים ובישראל.
ניל הופיעה לראשונה בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" ב-2001 בתפקיד אורח, כשגילמה אישה שביצעה עבירת אונס בפרק של העונה השלישית "Ridicule".
ב-2003 היא הופיעה לראשונה כעוזרת התובע המחוזי קייסי נובאק בעונה החמישית של התוכנית, במקום סטפני מרץ, שגילמה את אלכסנדרה קאבוט.
ניל גילמה את נובאק עד סוף העונה התשיעית, כאשר הדמות יצאה מהסדרה לאחר שהוצאה על ידי לשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק.
בשנת 2011, חזרה ניל לתפקידה כנובאק בפרק של העונה ה-12 "Reparations", כאשר נובאק חזרה ליחידה כתובעת הזמנית.
לאחר ההופעה ההיא, היא הפכה לדמות חוזרת בעונה ה-13. היא נראתה לאחרונה בפרק "Valentine's Day".
היא החלה ללמוד בבית הספר של אוניברסיטת הרווארד ב-2009 וסיימה לימודי תעודה במאי 2018.
בשנים 2010 עד 2014 גילמה את הסוכנת המיוחדת אביגיל בורין בסדרה "NCIS" בכיכובו של מארק הארמון, דמות אותה גילמה גם בספין אוף "NCIS: ניו אורלינס".
בשנים 2012 עד 2014 שיחקה בסדרה "Suits" בתור אליסון הולט.
בשנת 2021 ניל כיכבה בתור פגי סו תומאס בסרט "מעגל הונאה".
ב-6 בפברואר 2018 הודיעה ניל שתתמודד על בית הנבחרים של ארצות הברית ברובע הקונגרס ה-19 בניו יורק כעצמאית.
היא תיארה את דעותיה הפוליטיות כ"קצת ליברטריאנית, אני הרבה ליברלית, בעיקר פרוגרסיבית, אבל יש לי את היכולת המדהימה הזו להיות מסוגלת לנקוט במדיניות ממש מסובכת ולפרק אותה למשהו שניתן לעיכול, שזה משהו שרוב הליברלים הפרוגרסיבים לא מסוגלים לעשות." ניל סיימה עם 1% מהקולות.
ב-14 בינואר 2022, הודיעה ניל שהיא תהיה המארחת של פודקאסט קומי חדש בשם "Hear Say with Diane Neal".
בשנת 2005 התחתנה ניל עם הדוגמן האירי, מרקוס פיצג'רלד, בטקס ברפובליקה הדומיניקנית.
בשנת 2013, ניל הייתה מעורבת בתאונת דרכים בה שברה את עמוד השדרה שלה.
בהכרזה על מועמדותה לקונגרס לשנת 2018, ציינה ניל כי ההחלמה הארוכה מפציעותיה גרמה לה להשהות את קריירת המשחק שלה.
בשנת 2023 ניל עלתה לישראל והפכה לאזרחית ישראלית.
דיאן טומשביץ' (בסרבית: Дејан Томашевић; נולד ב-6 במאי 1973) הוא כדורסלן עבר ומנהל כדורסל סרבי.
טומשביץ' שיחק בעמדת הסנטר, והחל את הקריירה שלו ב-1990 עם הכוכב האדום בלגרד, במדיה שיחק 5 שנים וזכה בשתי אליפויות הליגה היוגוסלבית.
לאחר מכן הוא עבר ליריבתה העירונית של הכוכב, פרטיזן, במדיה שיחק מ-1995 עד 1999 וזכה בשתי אליפויות יוגוסלביה וגביע יוגוסלבי אחד, והמשיך לבודוצ'נוסט פודגוריצה, עימה זכה בשתי אליפויות נוספות, בגביע ובפרס ה-MVP של שלב הטופ 16 של היורוליג בעונת .
ב-2001 שיחק טומשביץ' לראשונה מחוץ לסרביה ומונטנגרו, ועבר לטאו קרמיקה מליגת ה-ACB הספרדית.
בעונתו היחידה במועדון הוא זכה באליפות ובגביע המלך.
לאחר מכן עבר לוולנסיה, איתה זכה בגביע יול"ב ב-, ולבסוף המשיך לפנאתינאיקוס, שם זכה בשלוש אליפויות ושלושה גביעים רצופים בין 2006 ל-2008. ב- הוא אף זכה עם פאו בכתר משולש לאחר ניצחון בגמר היורוליג על צסק"א מוסקבה.
בספטמבר 2008 הוא חתם לשנה עם פאוק סלוניקי.
טומשביץ' נבחר לחמישיית העונה ביורוליג שתי עונות ברציפות, ב- ו-, וזכה בתואר ה-MVP של הליגה היוגוסלבית ב-1998 ושל גמר גביע יול"ב ב-2003.
טומשביץ' היה חבר בנבחרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בכדורסל שזכתה במדליית הזהב ביורובאסקט 1995 באתונה, יוון.
בשלושה משחקים בטורניר הוא העמיד ממוצעים של 3.3 נקודות ו-3.0 ריבאונדים למשחק.
הוא גם היה חבר בנבחרת האולימפית של יוגוסלביה שזכתה במדליית הכסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996), בו הוא העמיד ממוצעים של 6.2 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
טומשביץ' זכה עם נבחרתו באליפות אירופה שנייה ברציפות ב-1997, אז העמיד במשך שמונה משחקים ממוצעים של 4.5 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-0.4 אסיסטים למשחק.
הוא היה חבר גם בנבחרת שזכתה באליפות העולם בכדורסל 1998, בה העמיד ממוצעים של 6.2 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-0.9 אסיסטים למשחק.
טומשביץ' ויוגסלביה זכו במדליית הארד ביורובאסקט 1999 בצרפת, ובתשעה משחקים הוא רשם 7.2 נקודות, 6.0 ריבאונדים ואסיסט אחד למשחק.
טומשביץ' שיחק גם בטורניר הכדורסל באולימפיאדת סידני (2000) בה הודחה נבחרתו ברבע הגמר, והעמיד ממוצעים של 10.3 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים.
הוא זכה באליפות אירופה שלישית ב-2001, אז רשם בממוצע 6.7 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
טומשביץ' זכה באליפות עולם נוספת, שנייה ברציפות, ב-2002, אז העמיד ממוצעים של 6.2 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
לאחר שהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו שיחק טומשביץ' באולימפיאדת אתונה 2004, אך נבחרתו סיימה במקום ה-11. טומשביץ' העמיד בחמישה משחקים בטורניר ממוצעים של 7.2 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
הוא דורג שני בסך הריבאונדים למשחק אחרי יאו מינג מ.
באפריל 2011 מונה טומשביץ' לסגן נשיא פדרציית הכדורסל של סרביה .
באוקטובר 2015 מונה למזכיר הכללי בפועל של פדרציית הכדורסל של סרביה, ובפברואר 2016 הפך מינוי זה לרשמי.
ב-20 בנובמבר 2019 התפטר טומשביץ' מתפקידו.
במרץ 2019 הציגה הפדרציה את מועמדותו של טומשביץ' לנשיא פיב"א אירופה.
ב-25 במאי הוא הפסיד בבחירות לנשיאות פיב"א אירופה לטורגאי דמירל, שנבחר מחדש.
טומשביץ' חבר ב, מפלגת השלטון בסרביה, מאז מאי 2023.
דיאן פאר היא שחקנית, מפיקה וסופרת אמריקאית.
היא ידועה בתפקידה כסוכנת ה-FBI מייגן ריבס בסדרת הטלוויזיה "מספ7ים" של CBS.
דיאן פאר נולדה ב-7 בספטמבר 1969 בעיר ניו יורק.
פאר למדה דרמה באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק ובאוניברסיטת לאפבורו באנגליה וסיימה תואר ראשון משותף באמנויות משתי האוניברסיטאות הללו.
הראשון, "The Girl Code", יצא לאור בשנת 2001 ותורגם לשבע שפות.
הוא דן בשפה הסודית של נשים רווקות.
ספרה השני, "Kissing Outside the Lines", ראה אור במאי 2011 והוא ספר זיכרונות קומי על דרכה בנישואים בין-גזעיים.
פאר גם כותבת עבור מספר מגזינים אמריקאים ויש לה טור בהראלד טריביון.
פאר הייתה מנחה שותפה של 200 פרקים של תוכנית הייעוץ "Loveline" ב-MTV וביצעה הופעות אורח ב"המופע של דרו קארי", "ארלי" ו-"CSI".
היא גילמה את התפקיד של איימי דלוקה, אמה של דמותה של כוכבת המשנה של מריה דלפינו בסדרה "The WB" ואחר כך ב"רוזוול".
היא גם שיחקה את מאדי הדסון בסרט "Like Family".
היא שיחקה את הבלשית ג'ן פנדריץ' בסדרה "The Job" בכיכובו של דניס לירי.
עם סיום הסדרה, היא הופיעה בצוות השחקנים של "Rescue Me" (גם היא של דניס לירי), בה היא גילמה כבאית במשך שתי עונות.
היא עזבה את "Rescue Me" כדי לככב בתור סוכנת ה-FBI מייגן ריבס בדרמת הפשע "מספ7ים" של CBS.
פאר בחרה לא לחדש את החוזה שלה ועזבה את "מספ7ים" לאחר העונה הרביעית של הסדרה.
היא כיכבה בפרק האחרון שלה ב-18 במאי 2008. לאחר מכן הצטרפה פאר לסדרת "קליפורניקיישן" ל-10 פרקים בסתיו 2009.
באפריל 2010, שיחקה בתפקיד ברברה, אם שהשפעתה השלילית הובילה את בנה אדי להפוך לרוצח סדרתי, בפרק פלאשבק של "עקרות בית נואשות".
כשברברה גילתה את אוסף הכתבות של אדי על הנשים שפגע או רצח, הוא חנק אותה למוות.
היא שיחקה כאורחת ב"צווארון לבן" כמלצרית בשם ג'ינה דה סטפנו.
פאר שיחקה כאורחת בעונה השביעית של "האנטומיה של גריי", שם שיחקה את התפקיד של חולה במחלת הנטינגטון בטיפולה של מרדית', בגילומה של כוכבת הסדרה אלן פומפאו.
היה לה גם תפקיד חוזר בעונה האחרונה (2012–2013) של סדרת הספין-אוף "מרפאה פרטית" בתור מירנדה, חולת סרטן סופנית ומושא האהבה של ד"ר שלדון וואלאס.
החל מ-2022 פאר מככבת בתור שרון ליאון, ראש חטיבת האש של קליפורניה ואמו של הדמות הראשית בודה דונובן (מקס ת'יריוט), בסדרת הדרמה האמריקאית של ג'רי ברוקהיימר "כבאי קליפורניה" ברשת CBS.
ב-26 ביוני 2006 היא נישאה לרן יונג ז'ונג, איש שיווק בן 36. בנם, בקט מנקוסו צ'ונג, נולד במרץ 2007, והתאומות נולדו באוגוסט 2008.
דיאן ג'ולי אבוט היא פוליטיקאית בריטית המכהנת כחברת פרלמנט של מפלגת הלייבור מטעם האקני נורת' וסטוק ניוינגטון מאז 1987. בין השנים 2016 ל-2020 כיהנה בקבינט הצללים של ג'רמי קורבין כשרת פנים.
אבוט הייתה האישה השחורה הראשונה שנבחרה לפרלמנט הבריטי והיא חברת הפרלמנט המכהנת הוותיקה ביותר לאחר הבחירות הכלליות של 2024.
אבוט נולדה בפדינגטון למשפחה בריטית-ג'מייקנית.
שני הוריה עזבו את בית הספר בגיל 14. אביה עבד כרתך ואמה כאחות.
היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר לבנות של מחוז הארו ולאחר מכן השלימה תואר בהיסטוריה בניוהאם קולג' בקיימברידג'.
עם סיום לימודיה החלה אבוט לעבוד בשירות הציבורי – תחילה במשרד הפנים הבריטי (1976–1978) ולאחר מכן במועצה הלאומית לחירויות האזרח (1978–1980).
בהמשך הייתה תחקירנית וכתבת בערוץ "התמזה" (1980–1983), ובחברת ההפקה TV-am שהפיקה את אחת מתוכניות הבוקר הפופולריות בטלוויזיה הבריטית (1983–1985).
ב-1985 התמנתה להיות קצינת העיתונות במועצת לונדון רבתי בראשותו של קן ליווינגסטון, ושנה לאחר מכן עברה לשמש ראש מחלקת עיתונות ויחסי ציבור במועצת רובע למבת'.
הקריירה הפוליטית של אבוט החלה בשנת 1982 כשנבחרה מטעם הלייבור למועצת וסטמינסטר, שבה כיהנה עד 1986. ב-1985 התמודדה ללא הצלחה על המועמדות לפרלמנט מטעם מחוז ברנט מזרח, אך הפסידה לקן ליווינגסטון.
בבחירות הכלליות של 1987 נבחרה לפרלמנט כנציגת מחוז האקני נורת' וסטוק ניוינגטון, והייתה לחברת הפרלמנט השחורה הראשונה.
במהלך כהונותיה בפרלמנט הייתה חברה בוועדת הכספים ובוועדת החוץ, ומילאה תפקידים שונים בממשלות הצללים של הלייבור.
ב-20 במאי 2010 הודיעה אבוט על כוונתה להתמודד על ראשות הלייבור לאחר שהשיגה את 33 החתימות הדרושות.
בין היתר תמכו במועמדותה דייוויד מיליבנד וג'ק סטרו.
אבוט הודחה בסיבוב ההצבעה הראשון לאחר שהשיגה 7.24% מהקולות בלבד, ובמירוץ להנהגת המפלגה זכה אד מיליבנד.
אבוט נבחרה לכהן כשרה זוטרה לענייני בריאות בממשלת הצללים של מיליבנד, ובתור בת ברית קרובה של ג'רמי קורבין נבחרה לכהן גם כשרה לפיתוח בינלאומי בממשלת הצללים שלו, ולאחר מכן קודמה גם לתפקידי שרת הבריאות ושרת הפנים בממשלת הצללים.
ב-2014 הצהירה אבוט על כוונתה להתמודד מטעם הלייבור על ראשות עיריית לונדון בבחירות ב-2016, אך לא הצליחה לזכות במועמדות מטעם המפלגה.
ב-2019 הייתה אבוט לאדם השחור הראשון שייצג את האופוזיציה בשאלות ראש הממשלה, בעת שהחליפה את ג'רמי קורבין, ושר החוץ דומיניק ראב החליף את ראש הממשלה בוריס ג'ונסון.
במהלך קמפיין הבחירות של הלייבור לקראת הבחירות הכללית של 2017, במהלך ראיון לתחנת הרדיו LBC אבוט כשלה בניסיון לספק נתונים על התוכניות למימון הבטחות הבחירות של מפלגתה.
הראיון הוכתר כ"תאונת דרכים" על ידי פרשנים פוליטיים רבים, אך אבוט זכתה לגיבוי מצידו של ג'רמי קורבין.
שלושה שבועות לאחר מכן, בתוכנית הבוקר של אנדרו מאר ב-BBC, נשאלה אבוט על תמיכתה לכאורה ב-IRA בשנות השמונים, וכן על כמה מהצבעותיה השנויות במחלוקת בפרלמנט.
בראיון נוסף ל"סקיי ניוז", לא הצליחה לענות על שאלות בנוגע לדו"ח שעסק בהגנה מפני מתקפות טרור על לונדון.
אף שהתעקשה כי קראה את הדו"ח, היא לא הצליחה להיזכר באף אחת מ-127 ההמלצות שכלל, ויום למחרת פרשה ברגע האחרון מעימות טלוויזיוני מול אמבר ראד מהמפלגה השמרנית.
רק שבוע לאחר מכן פורסם כי אבוט אובחנה כבר בשנת 2015 כחולת סוכרת מסוג 2 וכי "במהלך מערכת הבחירות, הכל השתגע – ורמת הסוכר בדם יצאה משליטה", וזו הייתה הסיבה להתנהלותה בראיונות ולביטול השתתפותה בעימות.
באפריל 2023 אבוט כתבה לאובזרבר תגובה למאמר שעסק בגזענות שאנשים אירים, יהודים ונוודים מתמודדים עימה.
אבוט טענה כי מיעוטים אלה אומנם סובלים מדעות קדומות, אך לא חווים גזענות חמורה כפי שחווים אנשים שחורים.
לאחר מכן נאלצה לחזור בה מדבריה, והתנצלה באומרה: "גזענות לובשת צורות רבות, ואין להכחיש לחלוטין שהעם היהודי סבל מהשפעותיה המפלצתיות, וכך גם האירים, הנוודים ורבים אחרים".
אבוט גם טענה כי התגובה שפורסמה הייתה טיוטה ראשונית שנשלחה בטעות.
בעקבות פרסום זה הושעתה מתפקידה כ"מצליפה" במפלגת הלייבור.
בספטמבר אותה שנה, בזמן שעדיין הייתה מושעית מחברותה בפרלמנט, אמרה אבוט כי היא הבינה ש"כאישה שחורה, לא אקבל שימוע הוגן מהנהגת הלייבור".
בדצמבר 2023 הסתיימה החקירה הפנימית בעניינה, והוועד המנהל של מפלגת הלייבור הוציא לה "אזהרה רשמית" על "התנהלות שהייתה פוגענית ומזיקה מאוד למפלגת הלייבור", וחייב אותה לעבור השתלמות מקוונת בנושא, אותה השלימה בפברואר 2024. במאי 2024 הוחזרה רשמית לתפקיד המצליפה בספסלי מפלגת הלייבור בפרלמנט.
אבוט ניהלה מערכת יחסים קצרה עם ג'רמי קורבין בעת שהיה חבר מועצה בצפון לונדון בסוף שנות ה-70. ב-1991 היא נישאה לאדריכל דייוויד איינסו-תומפסון, ונולד להם בן אחד, ג'יימס.
השניים התגרשו ב-1993. אבוט בחרה בחבר הפרלמנט השמרני, ג'ונתן אייטקן, שעימו הייתה מתקזזת בהצבעות בפרלמנט, כסנדק של בנה.
נאומה של אבוט על חירויות האזרח בדיון על הצעת החוק ללוחמה בטרור ב-2008, זיכה אותה בפרס "נאום השנה בפרלמנט" של מגזין הספקטייטור, ובפרס זכויות האדם לשנת 2008.בספטמבר 2020 יצאה לאור הביוגרפיה של אבוט, שכתבו רובין באנס וסמארה לינטון.
דיאן רייס מסדו היא אישיות תקשורת אמריקאית.
היא מועסקת כיום על ידי ABC News שם היא משמשת כאחת המגישות של 'ABC News Live' .
היא גם ממלאת מקום לעיתים קרובות כמגישת הפופ־ניוז (חדשות תרבות ובידור) במהדורת סוף השבוע של 'Good Morning America'.
לפני שהצטרפה ל-ABC News, הייתה מסדו מגישת בוקר בסופי שבוע ב-WCBS-TV (CBS New York) בניו יורק.
בעבר הייתה עורכת באתר של פוקס ניוז וכתבת ב-Fox Business Network.
היא גם הזמרת הראשית בהרכב מוזיקלי בשם 'Tribeca Rhythm' (טרייבקה רית'ם).
מסדו נולדה וגדלה במינאולה שבניו יורק , להורים מהגרים מחבל מיניו בפורטוגל.
למדה בבוסטון קולג' והיא בעלת תואר כפול במדע המדינה ותקשורת.
את הקריירה העיתונאית שלה, החלה כאשת הפקה ברדיו פוקס ניוז.
היא קודמה לתפקיד עורכת חדשות וכתבת ב-FoxNews.com, ולאחר מכן לשדרנית בשידור החי.
בין השנים 2011 ל-2013 מסדו הופיעה ב-Fox Business כקריינית חדשות עסקים במהלך התוכנית 'Imus in the Morning' של אושיית הרדיו האמריקאית דון איימס .
היא הייתה גם פאנליסטית קבועה בתוכנית האירוח הסאטירית של פוקס ניוז 'עין אדומה' .
מסדו נשואה לתומאס מורגן מאז 2013 ולהם שני ילדים משותפים.
היא דוברת פורטוגזית וספרדית שוטפות.
דיאנה, נסיכת ויילס; ליידי דיאנה פרנסס ספנסר בת לאצולת בית ספנסר, הייתה אשתו הראשונה של צ'ארלס, נסיך ויילס (לימים המלך צ'ארלס השלישי) מ-1981 עד לגירושיהם ב-1996, ואמם של היורש הראשון בסדר הירושה לכתר הבריטי, הנסיך ויליאם ושל הנסיך הארי.
דיאנה הייתה ידוענית, ובין נישואיה לנסיך צ'ארלס ב-1981 ועד מותה בתאונת דרכים בפריז ב-1997 הייתה דיאנה אחת הדמויות הציבוריות המוכרות, המצולמות והאהובות ביותר בממלכה המאוחדת ובעולם.
התקשורת העולמית כינתה אותה פעמים רבות בכינויי החיבה "ליידי די", "הנסיכה די", או "מלכת הלבבות".
דיאנה נולדה לבית ספנסר בסאנדרינגהאם שבנורפוק, אנגליה.
היא הייתה הצעירה בבנותיהם של אדוארד ג'ון ספנסר ואשתו פרנסס, מצאצאי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה.
בשנת 1975, עם מותו של סבה מצד אביה, אלברט אדוארד ג'ון ספנסר, ירש אביה את תוארו בתור הרוזן ספנסר השמיני והפך ללורד.
דיאנה קיבלה את תואר-הכבוד "ליידי".
דיאנה סבלה רבות כתוצאה מהמתח בין הוריה שהוביל לגירושיהם, ולאחר שהועברה למשמורת אביה שהתחתן בשנית, גם מערכת היחסים שלה עם אימה החורגת הייתה קשה.
את ילדותה תיארה כלא מאושרת ולא יציבה.
היא התחנכה בנורפוק ובפנימייה בקנט, שם נחשבה לתלמידה מתחת לממוצע מבחינה אקדמית, אך התבלטה במוזיקה וספורט.
בגיל 16 השלימה את השכלתה בבית-ספר יוקרתי ברוז'מון (Rougemont) שבשווייץ.
בשנת 1977 יצא צ'ארלס, נסיך ויילס לתקופה קצרה עם ליידי שרה ספנסר, אחותה הגדולה של דיאנה.
חיי האהבה של צ'ארלס עוררו מאז ומתמיד את סקרנותה של העיתונות, ושמו נקשר עם כמה נשים, ביניהן מאהבתו קמילה פרקר בולס, שהייתה נשואה לאחר.
היות שעבר את גיל ה-30, הופעל עליו לחץ הולך וגובר להינשא.
ואולם, היות שהיה הנסיך מוויילס והמלך-לעתיד, כלתו של צ'ארלס הייתה צריכה להיות בעלת אילן יוחסין ללא דופי, ופרוטסטנטית (אם כי החוק דורש רק שלא תהיה קתולית).
ארמון בקינגהאם הודיע על דבר אירוסיהם ב-24 בפברואר 1981.
החתונה התקיימה בקתדרלת סנט פול בלונדון ב-29 ביולי 1981, לעיני 3,500 אורחים (ביניהם קמילה) וכ-750 מיליון צופי טלוויזיה בעולם כולו, מה שהופך אותה לחתונה הנצפית ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה.
דיאנה הייתה לאנגלייה הראשונה הנישאת ליורש העצר מאז 1659, אז התחתנה הליידי אן הייד עם הדוכס מיורק, לימים המלך ג'יימס השני.
לאחר הנישואין זכתה בתואר "הנסיכה מוויילס".
ב-21 ביוני 1982 נולד לצ'ארלס ודיאנה בנם הבכור הנסיך ויליאם.
באחד מהראיונות שנתנה, שפורסם לאחר מותה, סיפרה כי בזמן הריונו של ויליאם השליכה עצמה במורד גרם מדרגות, והמלכה המזועזעת גילתה אותה שם.
לאחר לידת ויליאם, סבלה דיאנה מדיכאון לאחר לידה.
מאוחר יותר התפתחה אצלה הפרעת אכילה בולימיה, והיא אף ניסתה להתאבד.
ב-15 בספטמבר 1984 נולד לצ'ארלס ודיאנה בנם השני הנסיך הארי.
למרות ניסיונות להסתיר את העובדה שנישואי הזוג עלו על שרטון, החל מ-1987 החלה התקשורת העולמית לדון בכך באינטנסיביות, ובעיקר הצהובונים הבריטיים, שניסו לדלות פרטים ותמונות מחייהם האישיים של בני הזוג.
צ'ארלס חידש את יחסיו עם פרקר בולס, ודיאנה פיתחה רומן עם ג'יימס יואיט.
אף על פי שהרומן בין דיאנה ויואיט החל רק לאחר לידתו של הארי, נפוצו שמועות שיואיט, ולא צ'ארלס, הוא אביו של הארי, משום שהארי דומה ליואיט יותר מאשר לצ'ארלס.
בני הזוג הרבו לשוחח עם העיתונות דרך ידידים, כשהם מאשימים זה את זה בניאוף.
בשנת 1992 הצטלמה דיאנה לבדה על ספסל בטאג' מהאל, בתמונה שהמחישה את הקרע שהתרחש בנישואיה לנסיך צ'ארלס.
24 שנים מאוחר יותר הצטלם בנם ויליאם עם רעייתו קתרין על אותו הספסל בדיוק.
צ'ארלס ודיאנה נפרדו ב-1992, אך הגירושין קיבלו תוקף סופי רק באוגוסט 1996.
לדיאנה הייתה מערכת יחסים של שנתיים עם חסנאת ח'אן קרדיולוג בריטי ממוצא פקיסטני, שאומרים שתיארה אותו כ"מר נפלא".
במאי 1996, דיאנה ביקרה את משפחת ח'אן בלאהור.
המשרת של דיאנה פול בורל אמר בעדות בחקירתו ב-2008 שדיאנה תיארה את ח'אן כחבר הנפש שלה.
דיאנה סיימה את הקשר עם ח'אן ביולי 1997.
על פי הדיווחים, חבריה של דיאנה תיארו את חסנאת כ"אהבת חייה" ודיברו על מצוקתה כשסיימה את מערכת היחסים ביניהם.
עם זאת, אומרים שהוא מסויג מלדבר על כמה הוא אולי היה חשוב לה או אפילו כמה היא הייתה חשובה לו.
ח'אן השתתף בטקס ההלוויה של דיאנה במנזר וסטמינסטר בספטמבר 1997.
מערכת היחסים בין ח'אן לנסיכה מוויילס, מתוארת בסרט דיאנה (2013), בבימויו של אוליבר הירשביגל.
הסרט מבוסס על ספרה של קייט סנל "דיאנה: אהבתה האחרונה" משנת 2001. את ח'אן מגלם נאבין אנדרוז, בעוד את דיאנה מגלמת נעמי ווטס.
דיאנה התפרסמה בזכות תמיכתה במפעלי צדקה.
בלטה פעילותה הנמרצת נגד השימוש במוקשים נגד אדם, והפחתת הסטיגמה השלילית שדבקה בחולי איידס.
בשנת 1983 הייתה דיאנה הנשיאה של ולמדה את שפת הסימנים הבריטית.
באפריל 1987 הייתה דיאנה לאישיות הציבורית המפורסמת הראשונה אשר צולמה כשהיא נוטלת את ידו של חולה איידס מאושפז.
בדצמבר 2001 ביטא ביל קלינטון את תרומתה לשינוי דעת הקהל אודות חולי איידס, במסגרת "הרצאות ע"ש דיאנה, הנסיכה מוויילס, על איידס", באמרו:
ביקורה המתוקשר ביותר, ככל הנראה, למטרות צדקה, התקיים בינואר 1997, כאשר ביקרה באנגולה את קרן HALO, ארגון לפירוק מוקשים.
העולם כולו ראה את דיאנה מסיירת בשדה מוקשים, בקסדה ובשכפ"ץ.
באוגוסט של אותה שנה ביקרה בבוסניה עם ג'רי וייט וקן רוטרפורד מארגון נפגעי המוקשים Landmine Survivors Network.
בפעילותה נגד מוקשים הדגישה את הפגיעות שהם גורמים, לרוב לילדים, זמן רב אחרי שהסכסוך שבעטיו הונחו כבר הסתיים.
השפעתה על ממשלת הממלכה המאוחדת ומדינות אחרות זכתה להכרה כאשר חתמו על הסכם אוטווה בדצמבר 1997 (לאחר מותה), הסכם בו הוטל איסור בינלאומי על השימוש במוקשים נגד אדם.
ב-31 באוגוסט 1997 הייתה דיאנה מעורבת בתאונת דרכים במנהרה ברחוב Pont de l'Alma בפריז.
עימה ברכב היו בן-זוגה דודי אל-פאיד, בנו של המיליונר המצרי-בריטי מוחמד אל-פאיד, הבעלים של חנות "הרודס" בלונדון, נהגם הנרי פול, ושומר ראשו של אל-פאיד, טרבור ריז-ג'ונס.
הנהג הגה תוכנית שתמנע היתקלות בצלמי פפראצי.
על פי התוכנית, תצא בתחילה מכונית דומה מהמלון, והצלמים ירדפו אחריה.
לאחר מכן הם ייצאו, ויסעו בדרך אחרת.
בשעת לילה מאוחרת של שבת, ה-30 בחודש, אכן יצאה מכונית ה"פיתיון" ממלון ריץ שבפלאס ונדום בפריז, ונסעה לכיוון אחר, כשעדר של צלמים בעקבותיה.
לאחר מספר דקות יצאו דיאנה ואל-פאיד, ונסעו לאורך גדתו הצפונית של נהר הסן.
רק אופנוען ושבעה צלמים, בכמה כלי רכב, יצאו בעקבותיהם.
בשעה 00:25 נכנסה מכונית המרצדס שלהם למנהרה תחת ה-Place de l'Alma.
בכניסה למנהרה פגעה המכונית בצידה בקיר הימני.
היא סטתה לנתיב השמאלי והתנגשה חזיתית באחד העמודים התומכים בגג, הסתחררה ונעצרה.
בעוד הנפגעים שוכבים במכונית ההרוסה, פצועים קשות, התקרבו אליהם כמה מן הצלמים והמשיכו לצלם.
דיאנה חולצה מהרכב בעודה בחיים, ונלקחה באמבולנס לבית חולים סמוך.
אף על פי שנעשו מאמצים להצילה, היא סבלה מחבלות פנימיות חמורות, ובשעה 04:00 באותו בוקר הודיעו הרופאים על מותה.
לאחר זמן מה נודע כי היחיד ששרד בתאונה היה שומר הראש של דודי אל-פאיד, טרבור ריז-ג'ונס.
הלווית הנסיכה נערכה ב-6 בספטמבר, והיא נקברה באחוזת משפחתה במחוז נורת'האמפטונשייר.
ב-1999 הגיעה חקירה צרפתית למסקנה כי רכב נוסף בא במגע עם המרצדס במנהרה, פיאט אונו לבנה; אך הרכב הזה לא נמצא מעולם, ונהגו לא התייצב.
במקור דיווחו כלי התקשורת כי מהירותה של המכונית בעת ההתנגשות בעמוד הייתה מעל 190 קמ"ש, ושמחט מד-המהירות נתקעה על מספר זה.
אך מאוחר יותר הודיעו חוקרי התאונה כי המהירות בעת ההתנגשות הייתה בסביבות 95–110 קמ"ש, וכי למרצדס לא הייתה כלל מחט במד-המהירות.
אך ברור כי המכונית נסעה הרבה מעל המהירות המותרת (50 קמ"ש בלבד), ובכל מקרה יותר מן הסביר במנהרה זו.
מסקנתם של החוקרים הייתה כי התאונה נגרמה עקב שכרותו של הנהג, ללא קשר לצלמי הפפראצי המעטים שעקבו אחריהם.
בנובמבר 2003 זוכו כריסטיאן מרטינז ופאבריס שאסרי, הצלמים אשר צילמו את הנפגעים לאחר התאונה, מאשמת הפרת חוקי הפרטיות הצרפתיים.
ב-6 בינואר 2004 נפתחה חקירה על נסיבות מותה של דיאנה על ידי מייקל בורגס, הפתולוג של משפחת המלוכה.
דו"ח שפורסם במסגרת החקירה קבע כי אין בסיס לטענה שדיאנה נרצחה, וכי התאונה שבה נהרגה הייתה "תאונה טראגית".
משנת 1975, כאשר ירש אביה את התואר הרוזן ספנסר, עד נישואיה ב-1981 נודעה דיאנה בתור ליידי דיאנה ספנסר.
בשנים בהן הייתה נשואה לנסיך מוויילס, 1981-1996, נודעה דיאנה בתור הוד מעלתה המלכותית הנסיכה מוויילס.
תארה הרשמי והמלא, היה: "הוד מעלתה המלכותית, הנסיכה דיאנה, נסיכת ווילס ורוזנת צ'סטר, דוכסית קורנוול, דוכסית רות'סי, רוזנת קריק, ברונית רנפריו, גבירת האיים ונסיכת סקוטלנד".
לאחר גירושיה ב-1996 נודעה דיאנה בתור דיאנה, הנסיכה מוויילס, היות שעדיין הייתה חלק ממשפחת המלוכה (כאמם של יורשי-העצר השני והשלישי בתור לכס).
התואר "הנסיכה דיאנה", אף על פי שהיה בשימוש נרחב על ידי הציבור והתקשורת, הוא שגוי, כיוון שעלול להשתמע מכך שדיאנה נולדה כבת למשפחת המלוכה (כמו הנסיכה מרגרט).
דיאנה עצמה הקפידה לתקן את מי שכינה אותה בתואר זה.
קידומת הכבוד 'הוד מעלתה המלכותית' נשללה ממנה לאחר גירושיה, כשם שנשללה מאוחר יותר משרה, דוכסית יורק, עם גירושיה מהנסיך אנדרו.
מספר אתרי הנצחה הוקמו לזכרה של הנסיכה דיאנה - העיקרי שבהם הוא המזרקה לזכר הנסיכה דיאנה שהוקמה בהייד פארק שבמרכז לונדון, דרומית לאגם הסרפנטין.
מיזמי הנצחה נוספים הם גן המשחקים על שם הנסיכה דיאנה ומסלול ההליכה על שם הנסיכה דיאנה.
לדוגמה, האמנית אליסון ג'קסון פרסמה בשנת 1999 סדרת תמונות בשחור-לבן בהן מוצגות דמויות הדומות לנסיכה דיאנה במצבים שונים - חובקת תינוק, מציגה אצבע משולשת ועוד.
פסל "להבת החירות" שהוקם בפריז בשנת 1989 כהעתק של הלהבה בקצה הלפיד שבפסל החירות, נמצא מעל המנהרה שבה מצאה הנסיכה דיאנה את מותה.
מאז מותה הפך הפסל בפועל כאתר זיכרון לנסיכה דיאנה.
בשנת 2007 נערך קונצרט המחווה לדיאנה בהשתתפות אמנים רבים.
ב-1 ביולי 2021, יום הולדתה ה-60, נחנך פסל בדמותה של דיאנה בגן האהוב עליה בארמון קנזינגטון.
לכבוד הטקס עוצב הגן מחדש ונשתלו בו כ-4000 פרחים חדשים.
את דמותה של דיאנה גילמו בין היתר השחקנית נעמי ווטס בסרט "דיאנה", וג'נבייב או'ריילי, איימי סקומבה ואמה קורין בסדרה "הכתר".
שםנולדהתחתנוילדיםתאריךבת זוגויליאם, נסיך ויילס21 ביוני 198229 באפריל 2011קתרין, נסיכת ויילסהנסיך ג'ורג' מוויילסהנסיכה שארלוט מוויילסהנסיך לואי מוויילסהנסיך הארי, דוכס סאסקס15 בספטמבר 198419 במאי 2018מייגן, דוכסית סאסקסהנסיך ארצ'י מסאסקסהנסיכה ליליבת מסאסקס
דיאנה הייתה אלת הציד, הירח והטבע במיתולוגיה הרומית.
היא המקבילה הרומית של האלה היוונית ארטמיס.
דיאנה היא בתם של יופיטר ולטו, ואחותו התאומה של אפולו.
דיאנה הייתה אחת משלוש האלות הבתולות, יחד עם מינרווה ועם וסטה, ומופת לצניעות, לכוח ולחן אתלטי.
דיאנה הייתה קשורה לחיות בר וליערות, וחורשות אלונים היו מקודשות לה.
מקדשה הרומי המרכזי של דיאנה היה בגבעת האוונטין ברומא, ועיקר הסוגדים לה נמנו עם בני דלת העם.
היא הייתה פטרונית העבדים, ואלה הורשו למצוא מקלט במקדשה זה (בדומה למנהג במקדש ארטמיס באפסוס).
לדיאנה היה מקדש גדול בשטח של כ-45,000 מטרים מרובעים גם ביער על גדת אגם נמי, המרוחק כשלושים קילומטר מרומא בכיוון דרום, באזור הנקרא בעידן המודרני "קסטלי רומאני" (הטירות הרומאיות).
במקדש התקיימו פולחנים לאלה, שניתן להגדירם "פראיים".
באמנות הרומית, בפיסול ובציור, עוצבה האלה דיאנה כציידת, לבושה טוניקה קצרה, נושאת קשת ואשפת חצים ומלווה בכלבי ציד או בצבי (המסמל את המעשה באקטיון).
האטריבוט המזהה שלה הוא הסהר.
ההערצה לאלה דיאנה לא עברה מן העולם.
בימינו סוגדות לה נשים המאמינות בדת המכונה "ויקה דיאנית".
דיאנה הוא שמהּ של וונדר וומן, גיבורת-על של DC קומיקס.
האסטרואיד שהתגלה ב-1863 על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה.
דיאן קיטון הייתה שחקנית, במאית, מפיקת קולנוע, צלמת, סופרת וזמרת אמריקאית; זוכת פרס האוסקר.
נולדה בשם דיאן הול בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
אביה, ג'ק הול, היה מהנדס אזרחי ואמה, דורותי קיטון, עקרת בית וצלמת חובבת.
אביה הוא נוצרי קתולי מרקע אירי-אמריקני, ואמה הגיעה ממשפחה מתודיסטית.
קיטון גדלה כמתודיסטית על ידי אמה.
שאיפתה הראשונה להיות שחקנית הייתה כשאמה זכתה בתואר "מיס לוס אנג'לס" בתחרות יופי לעקרות בית.
קיטון סיפרה שהאופי התיאטרלי של האירוע עודד אותה להיות שחקנית במה.
בנוסף אמרה שקתרין הפבורן, אותה העריצה בשל גילום דמויות של נשים חזקות ועצמאיות, הייתה מקור מעורר השראה עבורה.
ב-1964 סיימה את לימודיה התיכוניים בסנטה אנה שבקליפורניה, שם השתתפה בהצגות בית ספר ולמדה משחק ושירה.
בין השאר, היא גילמה את דמותה של בלנש דובואה בהצגת בית הספר "חשמלית ושמה תשוקה".
בתום לימודיה למדה בקולג' של סנטה אנה ואחר כך למדה בקולג' שבאורנג' קאונטי, אולם נשרה לאחר שנת לימודים אחת כדי לפתח קריירת משחק במנהטן.
שם הצטרפה לאיגוד מקצועי של שחקנים, ושינתה את שם משפחתה לקיטון, שמה של אמה בילדותה.
השם דיאן הול כבר היה תפוס על ידי שחקנית אחרת ולכן נאלצה לשנותו.
בעיר היא למדה משחק בשיטה ייחודית הנקראת "Meisner technique", טכניקת משחק שהייתה פופולרית בשנות ה-20 על ידי במאי שחקנים מהעיר בשם סאנפורד מייסנר.
ב-1968 קיטון הייתה לממלאת מקום בצוות השחקנים המקורי של המחזמר "שיער" בברודוויי.
היא קיבלה פרסום שלילי על כך שסירבה להופיע על הבמה בעירום, כחלק מן ההצגה.
בתום תשעה חודשים של הופעות ב"שיער", נבחנה קיטון לתפקיד בסרטו של וודי אלן, "שחק אותה, סם", ולאחר שכמעט נפסלה בשל גובהה (1.70 מטר), היא קיבלה את התפקיד, התפקיד המשמעותי הראשון שעשתה, כשלאחר מכן החלה להצטלם ל"הסנדק".
סרטים אלו יצאו לאקרנים כמעט במקביל בארצות הברית בשנת 1972.
לאחר שהייתה מועמדת לפרס הטוני על תפקידה בהצגה "שחק אותה, סם" (בו, כאמור, הופיעה גם בעיבוד הקולנועי) בשנת 1969, קיטון עשתה את הופעתה הקולנועית הראשונה, בקומדיה "מאהבים וזרים אחרים" (1970).
בהמשך היא הופיעה בתפקידי אורח בכמה סדרות בטלוויזיה.
בין לבין קיטון הופיעה בסדרה של פרסומות לדאודורנט.
הפריצה שלה הגיע שנתיים מאוחר יותר, כשלוהקה לתפקיד של קיי אדמס, חברתו של מייקל קורליאונה (ששיחק אל פצ'ינו) בשובר הקופות משנת 1972 של פרנסיס פורד קופולה, "הסנדק".
קופולה ציין מאוחר יותר כי שם לב לראשונה לקיטון בסרט "אוהבים וזרים אחרים" וליהק אותה לתפקיד כי ראה בה צד חריג ומוזר, שרצה שתביא לדמות.
הופעתה בסרט הייתה מבוססת באופן חופשי על ניסיון חייה הפרטיים, של "להיות אישה אחת בעולם של גברים".
"הסנדק" היה להצלחה ביקורתית וקופתית חסרת תקדים, וזכה בפרס האוסקר כסרט הטוב ביותר של שנת 1972.
שנתיים אחר כך חזרה לתפקיד קיי אדמס ב"הסנדק 2" (1974).
בתחילה לא התלהבה לגלם שוב את הדמות, אולם לאחר שקראה את התסריט ראתה כי דמותה קיבלה יותר נפח וחיוניות.
בחלק השלישי דמותה השתנתה באופן ניכר, והפכה למרירה בקשר לפעולותיו של בעלה.
בסרטים אלו זכתה קיטון לחשיפה רבה, אך גם לביקורות שליליות.
טיים מגזין כתב כי היא הייתה "בלתי נראית בחלק הראשון, וחיוורת בשני".
סרטיה האחרים משנות השבעים כוללים מספר רב של שיתופי פעולה עם וודי אלן.
אף על פי שבתקופה שעשו סרטים יחדיו הם כבר לא היו בקשר רומנטי היא גילמה שורה של דמויות אקסצנטריות בכמה וכמה מסרטיו הקומיים והדרמטיים כגון "ישנוני", "אהבה ומלחמה", "רגשות" ו"מנהטן" ובגרסה הקולנועית ל"שחק אותה, סם".
אלן סיפר כי קיטון שימשה עבורו כמוזה בסרטיו עימה.
ב-1977 קיטון כיכבה עם אלן בקומדיה הרומנטית "הרומן שלי עם אנני", בו גילמה את אחד מתפקידיה הידועים ביותר.
הקשר האינטימי באותו זמן של אלן עם קיטון גרם לרבים להאמין ש"הרומן שלי עם אנני" הוא אוטוביוגרפיה על מערכת היחסים בינו לבין קיטון.
אלן ביסס את הדמות אנני הול, אותה מגלמת בסרט, באופן חופשי על קיטון ("אנני" הוא הכינוי שלה ו"הול" הוא שם משפחתה המקורי).
השניים שיחקו בסרט זוג החי בניו יורק, ונפרד וחוזר לעיתים קרובות.
אלן תיאר את הופעתה של קיטון בסרט כ"התמוטטות עצבים בהילוך איטי".
הסרט היה להצלחה הן בביקורות והן בקופות, וזכה בפרס האוסקר כסרט הטוב ביותר.
הופעתה של קיטון זכתה אף היא בפרס האוסקר, כשחקנית ראשית.
הלבוש המרושל של קיטון בסרט "הרומן שלי עם אנני" הפך אותה למודל לחיקוי שלילי בכל ענייני האופנה בסוף שנות ה-70. קיטון הייתה ידועה כאחת המעדיפה בגדי גברים משובחים ובדרך כלל הופיעה בציבור כשהיא לובשת כפפות ולבוש שמרני.
המלתחה שלה ב"הרומן שלי עם אנני" הכילה בעיקר בגדי גברים משובחים, הכוללים עניבה, גופיות, מכנסיים רחבים וכובעים.
רוב הלבוש של קיטון בסרט הגיע ממנה, שכבר הייתה ידועה בסגנון לבושה הטום בוי שנים לפני "הרומן שלי עם אנני".
זמן קצר לאחר יציאת הסרט בארצות הברית, הפכו בגדי גברים וחליפות מכנסיים לפופולריים כלבוש בקרב נשים.
קיטון שחזרה את לבושה מן הסרט, כשעלתה להגיש פרס בטקס האוסקר ה-76 (2003) כשהיא לבושה בחליפה מחויטת ובמגבעת גברים עגולה וקשיחה.
בנוסף הפכה למטרתו של מבקר האופנה, מיסטר בלקוול, בדירוגיו השנתיים של 'עשר המתלבשות הגרועות של השנה' (בהם הופיעה כבר חמש פעמים).
התמונה של קיטון, שצילם דאגלס קירקלנד, שהופיעה, בספטמבר 1977, על השער של טיים מגזין תחת הכותרת "האישה המצחיקה ביותר נכון להיום בקולנוע", גרמה לה לנטוש את הדמויות הקומיות אותן התרגלה לגלם, כשקיבלה על עצמה להופיע בדרמה "מחפשת את מר גודבר", על פי הרומן המצליח של ג'ודית' רוזנר.
בסרט היא גילמה את דמותה של מורה קתולית המלמדת בבית ספר לילדים חירשים, ומנהלת חיים כפולים, כשבלילות היא מבלה בפגישות מזדמנות בברים, וחיה חיי לילה פרועים וחופשיים.
בנוסף למשחק, קיטון הצהירה כי מאז ומתמיד הייתה לה שאיפה להיות זמרת.
הייתה לה קריירה קצרה כזמרת בשלהי שנות השבעים.
את ההקלטה הראשונה שלה עשתה ב-1971 כחלק מהמיוזיקל "שיער".
ב-1977 היא החלה להקליט שירים לאלבום סולו, אולם ההקלטות מעולם לא הושלמו, וחלום האלבום נגנז.
לאחר "מנהטן" ב-1979 סיימו וודי אלן וקיטון את שיתוף הפעולה הארוך ביניהם, ושיתוף הפעולה הבא שלהם היה רק בשנת 1993 בסרט "תעלומת רצח במנהטן".
ב-1978 פיתחה קיטון מערכת יחסים רומנטית עם וורן בייטי, ושנתיים אחר כך הוא ליהק אותה לתפקיד הראשי לצידו בסרטו "אדומים" (1981).
בסרט היא מגלמת את לואיז בראיינט, עיתונאית פמיניסטית, העוזבת את בעלה ב-1917, כדי לעבוד ולחיות עם העיתונאי הרדיקלי ג'ון ריד (וורן בייטי) על רקע מהפכת אוקטובר.
הניו יורק טיימס כתב עליה שקיטון הייתה "לא פחות ממדהימה בתור לואיז בראיינט - יפה, אנוכית, מצחיקה ובעלת מוטיבציה.
זה התפקיד הטוב ביותר שעשתה נכון להיום".
על תפקיד זה קיבלה מועמדות נוספת לפרס האוסקר.
בייטי ליהק את קיטון לאחר שראה אותה ב"הרומן שלי עם אנני".
ב-1984 כיכבה קיטון בסרטו של ג'ורג' רוי היל, "המתופפת הקטנה", בו ניסתה לראשונה, ללא הצלחה, את ז'אנר המותחן והפעולה.
המבקרים חשבו שהליהוק של קיטון היה שגוי, והסרט נחל כישלון קופתי.
בדרמה "גברת סופל" מאותה שנה כיכבה כאשת סוהר בפיטסבורג של ראשית המאה העשרים.
שנתיים לאחר מכן כיכבה ב"פשעים שבלב" של הבמאי ברוס ברספורד.
אחר כך חזרה לז'אנר שבו הרגישה בנוח, וכיכבה בקומדיה "בייבי בום" (1988), עליה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
בתווך, ב-1987, ביימה קיטון את קליפ הווידאו ללהיט "Heaven Is a Place On Earth" של בלינדה קרלייל.
בעשור זה הפרויקטים הקולנועיים של קיטון היו מגוונים.
היא שיחקה בסרטי דרמה לצד קומדיות.
היא הפיקה וביימה סרטים, וכיכבה גם בסרטי טלוויזיה.
היא זכתה לתקופה טובה בתחילת העשור, כשכיכבה בסרט "הסנדק 3" (1990), ושנה אחר כך כיכבה בקומדיה המצליחה "אבי הכלה", שבה גילמה את אמה של הכלה.
ב-1993 שבה לככב בסרט מתח-פשע, לאחר כישלון "המתופפת הקטנה".
הסרט היה "תעלומת רצח במנהטן", ששילב גם קומדיה בתוכו, ותחת בימויו של שותפה לשעבר, וודי אלן, הייתה קיטון מועמדת לפרס גלובוס הזהב, המועמדות השביעית שלה.
שנה אחר כך כיכבה בסרט טלוויזיה בשם "אמיליה ארהרט: הטיסה האחרונה", סרט ביוגרפי על חייה של אמיליה ארהארט, שהייתה האישה הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי במטוס.
קיטון גילמה את ארהארט וקיבלה מועמדות לפרס אמי ול"גלובוס הזהב".
לאחר מכן כיכבה בשתי הקומדיות המצליחות "אבי הכלה 2" (1995) ושובר הקופות "מועדון האקסיות" (1996).
באותה שנה כיכבה במלודרמה "חדרו של מרווין" (1996), עליו הייתה מועמדת לפרס האוסקר כשחקנית ראשית, לראשונה מאז זכייתה ב"הרומן שלי עם אנני", 16 שנים קודם לכן.
אחר כך הופיעה בדרמות "מציאות אחרת", "גיבורים בעל כורחם", האהבה מנצחת" ו"אחות אחרת".
קיטון כיכבה גם במספר סרטי טלוויזיה ובהם "שותפים למירוץ" (1992), דרמה פוליטית שנעשתה בסמוך לבחירות לנשיאות ארצות הברית, בה היא גילמה דמות שאופרה וסורקה כמו הילרי קלינטון, העתידה להיות אשת הנשיא.
את ראשית קריירת הבימוי החלה קיטון בבימוי סרט דוקומנטרי ב-1987. סרטה העלילתי הראשון כבמאית היה סרט הטלוויזיה "הנערה עם האח המשוגע" (1990), בו כיכבה פטרישה ארקט, שהיה באורך של 44 דקות.
שנה אחר כך כבר ביימה סרט באורך מלא, "פרח בר", שהיה גם הוא סרט טלוויזיה, בו כיכבה ריס וית'רספון בת ה-14. ב-1995 ביימה את סרט הקולנוע הראשון שלה, "מציאות אחרת", בה כיכבה אנדי מקדואל.
בשנת 2000 קיטון ביימה וכיכבה בקומדיה "שיחה ממתינה", שהיה מעין ניסיון לא מוצלח לשחזר את הצלחת "מועדון האקסיות".
הסרט עסק בשלוש אחיות (קיטון, מג ראיין וליסה קודרו) ובמשברי חייהן.
היה זה סרטו האחרון של וולטר מתאו, שגילם את אביהן החולה של שלוש האחיות.
הסרט היה לכישלון קופתי והחזיר רק חצי מן ההשקעה בקופות בארצות הברית.
שנה אחר כך כיכבה קיטון בקומדיה "משחקי חברה".
הסרט, שהתעכב שלוש שנים עד ליציאתו לאקרנים בארצות הברית, היה אחד הכישלונות הקולוסליים שידע הקולנוע האמריקני.
למרות אַנְסַמְבְּל מרשים הכולל שחקנים כוורן בייטי, גולדי הון, אנדי מקדואל, צ'רלטון הסטון וקיטון עצמה, הסרט הכניס בקופות בארצות הברית פחות מ-10% מתקציבו (90 מיליון דולר תקציב, 6.7 מיליון דולר הכנסות).
ב-2003 עשתה קאמבק כשכיכבה בקומדיה שוברת הקופות "באהבה אין חוקים", לצד ג'ק ניקולסון, עליה זכתה בפרס "גלובוס הזהב", לשחקנית הקומית/מוזיקלית וקיבלה מועמדות לפרס האוסקר, ובכך הייתה לאחת השחקניות היחידות בהוליווד שקיבלה מועמדות לפרס האוסקר במשך ארבעה עשורים רצופים.
באותה שנה הייתה למנהלת ההפקה של סרטו האניגמטי של גאס ואן סנט, "אלפנט", שזכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2003. בנוסף הייתה קיטון מנהלת ההפקה של כל ארבעת סרטי הטלוויזיה בהם כיכבה בעשור זה: "הנזירה מריה מסבירה הכל", "דרכים מצטלבות", "על קרח דק" ו"Surrender Dorothy".
בנוסף היא ביימה כמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "פסדינה" (2001), בה גם שימשה כמנהלת ההפקה.
ב(2005) שיחקה בסרט "משפחת סטון" בו גילמה את אם המשפחה שחולה במחלה סופנית, ומשפחתה המיוחדת ומצחיקה שמתאחדת בחג המולד .
פרויקט נוסף בו לקחה קיטון חלק ב-2016, היה סדרת הטלוויזיה של HBO "האפיפיור הצעיר", בו היא גילמה את מרי, נזירה שגידלה את האפיפיור שנבחר לאחרונה (ג'וד לאו) והופכת להיות מזכירתו האישית בוותיקן.
המיני-סדרה קיבלה שתי מועמדויות לטקס פרסי האמי לבידור בפריים טיים ה-69, ובכך הפכה לסדרת הטלוויזיה האיטלקית הראשונה שהייתה מועמדת לפרס אמי.
בשנת 2017 הופיעה קיטון לצד ברנדן גליסון בסרט הדרמה-קומי "המפסטד שלי".
המבוסס על חייו של הארי האלוז.
הסרט מתאר את סיפורה של אלמנה אמריקאית (קיטון) שעוזרת לאדם מקומי להגן על בית הצריף שלו ועל אורח חייו בהמפסטד הית' במשך 17 שנים.
בעת שחרור הסרט לאקרנים, הוא קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים, שלא התרשמו מ"סיפורו הבינוני העמוק" של הסרט, אך בכל זאת הפך להצלחה מסחרית מזערית.
הפרויקט היחיד של קיטון משנת 2018 היה "מועדון הספר הטוב", בו היא, ג'יין פונדה, קנדיס ברגן ומרי סטינבורגן מגלמות ארבע חברות שקראו את "חמישים גוונים של אפור", כחלק ממועדון הספר החודשי שלהם, ובעקבות זאת מתחילות לשנות את האופן בו הן מנהלות את מערכות היחסים שלהן.
הקומדיה הרומנטית זכתה לביקורות מעורבות של מבקרים, שחשו ש"מועדון הספר הטוב" רק "מתעלה לסירוגין לרמת הקאסט הוותיקה המרשימה", אך עם רווח עולמי של מעל 91 מיליון דולר הפך להצלחה המסחרית הגדולה ביותר של קיטון בתפקיד שאינו דיבוב מאז "באהבה אין חוקים" ב-2003.
קיטון נפטרה ב-11 באוקטובר 2025.
לקיטון היו קשרים רומנטיים עם כמה אישים בכירים בתעשיית הבידור, החל עם וודי אלן כשהיא גילמה תפקיד בהפקה בברודוויי בשנת 1969 של "שחק את זה שוב, סם", אותה כתב.
מערכת היחסים ביניהם הפכה רומנטית לאחר ארוחת ערב לאחר חזרה לילית מאוחרת.
חוש ההומור שלה משך אותו במיוחד.
הם עבדו יחד על שמונה סרטים בין השנים 1971 ו-1993, וקיטון אמרה שאלן נשאר אחד מחבריה הקרובים ביותר.
לקיטון היה גם קשר עם כוכב הסנדק, אל פאצ'ינו.
מערכת היחסים שלהם הסתיימה לאחר צילומי "הסנדק חלק 3".
קיטון יצאה עם וורן ביטי ב-1979 כשהם כיכבו יחד בסרט "רדס" (1981).
בשנות ה-50 לחייה, היא אימצה שני ילדים: בת ב-1996 ובן ב-2001. מאוחר יותר היא הצהירה: "האמהות שינתה אותי לחלוטין.
זו פשוט החוויה הכי ענווה שחוויתי אי פעם".
דיאן קרוגר היא שחקנית קולנוע ודוגמנית עבר גרמנייה.
התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "טרויה", "אוצר לאומי" ו"ממזרים חסרי כבוד", זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על משחקה בסרט "משום מקום".
נולדה בשם דיאנֶה היידקריגר (Diane Heidkrüger) בכפר אלגרמיסן (Algermissen) בסקסוניה התחתונה שבגרמניה המערבית למשפחה מרקע נוצרי.
הוריה הם מריה תרסה והאנס הינריך היידקריגר.
בילדותה רצתה קרוגר להיות בלרינה ואף נבחנה לבית הספר המלכותי לבלט בלונדון, אך פציעה בברכה אילצה אותה לפרוש מתחום המחול.
היא למדה עוד סוף כיתה י' בגימנסיה בעיר הילדסהיים.
בנעוריה יצאה מספר פעמים לחו"ל על מנת לשפר את כישוריה באנגלית.
בגיל 16 נסעה קרוגר לפריז כדי להשתלב בתחום הדוגמנות; היא פיתחה קריירת דוגמנות מצליחה, שבמסגרתה הופיעה בתצוגות האופנה הנחשבות ביותר בצרפת וזכתה בחוזי פרסום עם חברות האופנה המובילות.
קרוגר החלה את קריירת המשחק שלה בבית ספר הצרפתי לדרמה "קורס פלורנט"; לאחר שהשתתפה בכמה סרטים צרפתיים החליטה קרוגר לקצר את שם משפחתה כדי להקל על הפרסום שלה באמצעות שם קליט יותר.
הופעתה הראשונה מחוץ לאירופה הייתה בדרמת המותחן "בשירות המאפיה" לצידו של דניס הופר.
בשנת 2003 קרוגר זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 2009 קרוגר גילמה את דמותה של סוכנת כפולה גרמנייה בשם בריג'ט פון האמרסמארק בדרמת המלחמה "ממזרים חסרי כבוד".
בשנת 2015 שיחקה בסרט המתח "מרילנד".
בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, ג'ולייט אוברי, בנג'מין בראט, וג'ייסון אייזקס.
בשנת 2017 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, על תפקידה בסרט הגרמני "משום מקום" של הבמאי פאטי אקין.
שם שיחקה אישה גרמניה הרודפת אחר צדק ונלחמת בשכול לאחר שבעלה הטורקי ובנה נרצחים כתוצאה מפיצוץ מטען חבלה.
ב-2024 שיחקה בסרטו של שבי גביזון "געגוע".
ב-2025 שיחקה בסרט "ילדות גרמנית".
קרוגר הייתה בזוגיות עם השחקן הצרפתי גיום קאנה משנת 1999 והשניים נישאו ב-1 בספטמבר 2001; הזוג אף שיחק זה לצד זה במספר סרטים, אולם לבסוף הזוג התגרש ב-2006. בין השנים 2006 עד 2016 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי ג'ושוע ג'קסון.
באותה שנה החלה לצאת עם השחקן נורמן רידוס ובנובמבר 2018 נולדה לזוג בת.
בשנת 2013 קיבלה אזרחות אמריקאית בנוסף לאזרחות הגרמנית מלידה.
לירוי אווהאנגליתברוכים הבאים לעולם שלי דג'ה תוריס2019המורה לאנגליתרייצ'ל2022יחידה 355מארי שמידטבלתי צפוי (אנ')מרילין אהבה ראשונהקיי אולברייט2023תעלומת הבלונדינית שחורת העיניים (אנ')קלייר קוונדישג'ויקהטטיאנה וולקובהאנגליתVisions אסטלצרפתית2024געגועאליסאנגליתהתכריכים (אנ')בקה / טרי / האניאנגליתTBAButterfly in the Typewriterפטרישיה ריקלסאנגליתUn Cuento de Circo & A Love Songאמבר
+שנהסדרהתפקידהערות2002Duellesסביןפרק: "Mauvaise conduite"2010פרינג'מירנדה גריןפרק: "Olivia.
With the Revolver"2014-2013הגשרהבלשית סוניה קרוסתפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים2022לשחות עם כרישיםג'ויס הולטמיני-סדרה2025אסונות קטנים (אנ')ג'ס6 פרקים
דיאנה אליס אגרון היא שחקנית, רקדנית וזמרת אמריקאית-יהודייה.
ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור קווין פאבריי בסדרה המוזיקלית "Glee" ברשת FOX, ובתפקידה בתור שרה הארט בסרט המדע בדיוני "אני מספר ארבע".
אגרון נולדה בסוואנה, ג'ורג'יה שבארצות הברית.
אגרון, הוא מנהל בענף המלונאות וממשפחה יהודית ממוצא אשכנזי.
אימה, מארי (לבית בארנס), התגיירה עם נישואיה לאביה של דיאנה.
סביה מצד אביה היגרו ממזרח אירופה, ושם משפחתם המקורי ברוסית היה "אגרונסקי".
אגרון גדלה גם בסן פרנסיסקו ובסן אנטוניו.
לה אח צעיר בשם ג'ייסון.
היא למדה בבית ספר עברי בסופי שבוע, הלכה לבית ספר יסודי יהודי עד כיתה ג', ואף חגגה בת מצווה בבית כנסת רפורמי.
כשהייתה בת 15, אביה חלה בטרשת נפוצה, מה שהוביל לכך שהוריה נפרדו.
אגרון הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "Shark", "קרוב לבית", "דרייק וג'וש", "CSI: ניו יורק" ו"מספ7ים", ובמספר פרקים בסדרה "ורוניקה מארס".
היא הופיעה בעונה השנייה של סדרת גיבורי-העל "גיבורים" בתור דבי מרשל, המעודדת הראשית בקבוצת המעודדות של תיכון ורד.
החל ממאי 2009 כיכבה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה של רשת פוקס "Glee" בתפקיד קווין פבריי, המעודדת המרושעת.
החל מהעונה הרביעית הופיעה בסדרה כשחקנית אורחת, עד סיומה בשנת 2015. אגרון הופיעה עם שחקני הסדרה בשני מסעי הופעות בצפון אמריקה והממלכה המאוחדת ב-2010 וב-2011. למסע ההופעות השני יצא גם סרט, "Glee live - 3D movie concert", בו אגרון משחקת את עצמה\קווין פבריי.
ביניהם "TKO", "ארוחת ערב עם רפאל", "הרומנטיקנים", "הציידים" ו"Skid Marks".
בנוסף, השתתפה בסרט הקצר "A Fuchsia Elephant", אותו גם ביימה וכתבה.
ב-2010 היא שיחקה את נטלי בסרט "בורלסק".
ב-2011 השתתפה בסרט המתח המדע-בדיוני "אני מספר ארבע".
ב-2013 השתתפה אגרון בסרט "החבר'ה הרעים", לצד רוברט דנירו, מישל פיפר וטומי לי ג'ונס.
אגרון דגמנה לצד שחקנים מ"אחת שיודעת" ו-"Glee" בקמפיין קיץ 2010 של "אושיין פסיפיק", וכן הופיעה בשערי מגזינים מפורסמים רבים, בהם Vogue, Elle, Flaunt, Glamour, Nylon GQ, קוסמופוליטן והרולינג סטון.
אגרון נכנסה לרשימת "הנשים היפות ביותר" של מגזין "פיפל", ונבחרה למקום ה-8 ברשימת האנשים היפים ביותר של אלן דג'נרס.
אגרון הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך מספר פעמים, וזכתה בו בשנת 2010.
ב-2010 ביימה את הווידאו קליפ לשיר "Body" של להקתה של חברתה הטובה תאו, "Thao with the Get Down Stay Down".
ב-2013 השתתפה בווידאו קליפ "Just Another Girl" של להקת הקילרס, וב-2014 השתתפה בווידאו קליפ "I'm Not The Only One" של סם סמית'.
בנוסף, הקימה אגרון אתר אינטרנט בשם "You, Me & Charlie" בו היא חושפת אמנים חדשים.
אגרון הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי-יהודי דייב פרנקו בשנים 2008–2009. הייתה בזוגיות עם השחקן האנגלי אלכס פטיפר בשנים 2010–2011, השנים הכירו בצילומים של הסרט "אני מספר ארבע"', לאחר פרידתם יצאה אגרון עם השחקן האמריקאי סבסטיאן סטאן, בשנים 2011–2012.
ביולי 2015 החלה לצאת עם מוזיקאי האנגלי וינסטון מרשל, חבר הלהקה "ממפורד אנד סאנז", וב-15 באוקטובר 2016 השניים נישאו במרוקו.
ב-2019 עברו לגור בנפרד, ונפרדו רשמית באוגוסט 2020.
אגרון היא צמחונית ותומכת בארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים".
אגרון גם תומכת בזכויות להט"ב, וכן בארגון "פרויקט טרוור" למניעת התאבדויות בקרב נוער להט"ב.
דיאנה גולבי היא שחקנית וזמרת ישראלית.
זוכת העונה השמינית של תוכנית המציאות "כוכב נולד".
גולבי נולדה בשם דיאנה איגורבנה גולובנוב במוסקבה, בירת רוסיה.
בשנת 1997, כשהייתה בת חמש, עלתה עם משפחתה לישראל.
במשך תקופה קצרה שיחקה כדורגל בקבוצת בנות בפתח תקווה, בהדרכתו של אביה, אך לבסוף בחרה להתמקד בעיקר במוזיקה ובמשחק.
בנעוריה הייתה סולנית וגיטריסטית בלהקת רוק בשם "הרוסים", שעמה השתתפה בהופעות ובפסטיבלים שונים ברחבי ישראל.
בשנים 2011–2013 שירתה בצה"ל כמדריכה בחיל התקשוב.
בדצמבר 2009 ניגשה גולבי למבחני הבד של התוכנית "כוכב נולד", והתקבלה לנבחרת התוכנית.
במהלך התוכנית ביצעה בין היתר את השירים "עד סוף הקיץ" של אלי מגן, "לבכות" של ריטה, "מבול" של קרן פלס, "אם תלך מכאן" של ז'אק ברל ועוד.
לאורך התוכנית, זכתה פעמים רבות לדירוג גבוה בשקלול דירוגי ההצבעות של השופטים והצופים יחד.
ב-4 בספטמבר 2010 נערכה בירושלים תוכנית הגמר, שבה ביצעה גולבי את השירים "עינייך" של מזי כהן ו"שביל הבריחה" של ריטה, וניצחה לאחר שזכתה ב-53 אחוזים מקולות הצופים וגברה על עידן עמדי ואוהד שרגאי.
בסוף ספטמבר 2010 יצא לחנויות אלבום הבכורה של גולבי, "דיאנה גולבי – הרגעים הגדולים".
האלבום כולל מבחר מביצועיה מהעונה השמינית של התוכנית "כוכב נולד".
במרץ 2011, לקראת העונה התשיעית של "כוכב נולד", הקליטה את השיר "הדרך שלך" שכתב והלחין עידן עמדי.
השיר שימש כ"שיר האודישנים" לעונה זו.
מנובמבר 2010 ועד סוף ינואר 2011 הופיעה ברחבי הארץ במופע "לילה מטורף בפסטיגל" בבימויו של חנוך רוזן.
במאי 2012 יצא סינגל הבכורה מתוך אלבומה השני, "לשבת ולחכות", שכתב נעם חורב והלחינו יהל דורון וגיא מנטש.
ביוני יצא הסינגל השני, "אחר כך יגידו", שאותו הלחינה למילים של נעם חורב.
באוקטובר יצא הסינגל השלישי, שאותו כתבה צרויה להב והלחין רמי קלינשטיין, "היי תום", שעמד בראש מצעדי הפזמונים במשך שבועות ארוכים.
במאי 2013 יצא הסינגל הרביעי, שהוא גם שיר הנושא מתוך אותו אלבום, "אושר", אותו ביצעה בדואט עם יוסי סאסי, גיטריסט אורפנד לנד באותו זמן.
ביוני יצא לחנויות האלבום המלא, "אושר", בעיבודו ובהפקתו המשותפת של סאסי עם המפיק המוזיקלי לואי להב.
בשנת 2017 ניגשה גולבי למבחני הבד של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" בעונתה הרביעית והתקבלה לנבחרת התוכנית.
לאורך התוכנית, זכתה לדירוגים גבוהים בקרב הקהל והשופטים ואף העפילה לשלב הגמר.
בתום ההצבעה בתוכנית הגמר, נקבע כי סיימה במקום השני, אחרי אימרי זיו.
במהלך אפריל 2014 שיחקה גולבי בתיאטרון הקיבוץ לצד מירב פלדמן במחזמר הנוער "שבלול" ששילב את שיריהם של שלום חנוך ואריק איינשטיין.
המחזה נכתב על ידי שי להב ודפנה אנגל ובוים על ידי נועם שמואל.
במהלך פברואר 2015 הצטרפה לתיאטרון העברי בניהולו ובימויו של גדי צדקה ושיחקה במחזמר "סוף הקיץ" יחד עם חני נחמיאס ושחר ישי, במרכזו סיפור אהבה על רקע שנות השמונים בישראל ובצל מלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 2017 שיחקה במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון הבימה בתפקיד אפונין.
בשנת 2018 סיימה את לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2019 שיחקה במחזמר "לזרוס" ע"פ שיריו של דייוויד בואי במרכז ענב, את דמותה של האלי.
החל מאוקטובר אותה השנה שיחקה בעיבוד הבימתי המוזיקלי של הסרט "אפס ביחסי אנוש" על פי סרטה של טליה לביא, ובבימויו של עידו רוזנברג, שמציג בתיאטרון בית ליסין את דמותה של אירנה.
ביולי 2021 דיבבה את דמותה של דון בסרט המצויר "הקרודים 2: עידן חדש".
בשנת 2022 שיחקה את דמותה של אווה בסרט "חומוס פול טריילר".
באותה שנה הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "מנאייכ" בכאן 11, בתפקיד יוליה צוקרמן.
ב-2024 חזרה לעונה השלישית בסדרה ועל תפקידה הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2023 דיבבה את דמותה של הנסיכה פיץ' בסרט "האחים סופר מריו – הסרט".