tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2024 שיחק בסרט הדרמה "The Supremes at Earl's All-You-Can-Eat" בבימויה של טינה מברי (אנ') המבוסס על הרומן באותו שם מ-2013 מאת אדוארד קלסי מור.
הסרט הופק על ידי חברת ההפקות "טמפל היל אנטרטיינמנט" והופץ על ידי שירות הסטרימינג "הולו" ברחבי ארצות הברית ועל ידי דיסני+ ברחבי העולם.
+שנהסרטתפקידהערות1998Wooבחור2000פגוש את ההוריםשליחTrain Rideאליס2002שקרן בריבועמרקוס דאנקן2004רישיון לגנובג'ין פול2005אדמונד (אנ')שילתתעשר או תמות בדרך (אנ')אודל2006Forgivenרונלד בראדלרמשהו חדש (אנ')ד"ר ברוקלונד2007Stuckראשיד2012LUVהבלש פראט2016גדרותליונס מקסון2018השנאה שנתתם (אנ')מאווריק קרטרקריד 2באדי מארסל2021R#Jקפטן פרינס2022נראתה לאחרונה בחיים (אנ')הבלש פטרסון2024The Supremes at Earl's All-You-Can-Eatריצ'מונד2025The Woman in the Yardדייוויד
בארקלי הוא פסיכולוג קליני אמריקאי, ופרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטה הרפואית של דרום קרוליינה.
חיבר מספר ספרים בולטים על הפרעת קשב וריכוז.
בארקלי חוקר מ-1973, והוא מוסמך כפסיכולוג מאז 1977. הוא מהחוקרים הבולטים בתחום הפרעת קשב והיפראקטיביות (ADHD) והקדיש את מרבית הקריירה המדעית שלו לחקר התחום ובעיות הקשורות בו, כמו הפרעת התרסה התנגדות.
בין השאר, בארקלי תיאר תת-אבחנה בהפרעת קשב בשם קצב קוגניטיבי איטי (SCT, המכונה גם CDD).
מועדון קלוב דה פראנס פוטבול קולומב 92 הידוע גם בשם ראסינג פריז הוא מועדון כדורגל צרפתי מפרבר קולומב, בפריז.
הקבוצה מתמודדת בליגה הלאומית 3, החמישית בחשיבותה בכדורגל בצרפת.
רסינג נוסדה בשנת 1882 כמועדון ספורט רב תכליתי והוא אחד הוותיקים ביותר מבין מועדוני הכדורגל בצרפת.
הקבוצה כיום מתמודדת בליגה הלאומית השלישית, הרמה החמישית של הכדורגל בצרפת ומארחת את משחקי הבית בסטאד לוסיין-שואן, אצטדיון קטן סמוך לאצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר בקולומב.
רסינג הייתה ממייסדות ליגה 1. המועדון זכה בתואר אליפות אחד במהלך עונת 1935/36 ובחמישה תוארי הגביע הצרפתי.
רסינג שיחקה גם בעונת הבכורה של הליגה הצרפתית בשנת 1899.
שחקנים בולטים ששיחקו בשורות המועדון היו לואיס פרננדס, מקסים בוסיס, דויד ז'ינולה, פייר ליטבארסקי, אנסו פרנצ'סקולי, אלפרד בלוך, ראול דייאנה ורובן פס.
דייאנה בילה עשור עם המועדון (1930–1940) ובשנת 1931, הפך לשחור הראשון ששיחק במדי הנבחרת הלאומית.
מאוחר יותר הוא שיחק בנבחרת במונדיאל 1938 לצד אבדלקאדר בן בואלי, חברו לקבוצה, שהיה אחד השחקנים הראשונים ממוצא צפון-אפריקאי לשחק עבור הנבחרת הלאומית.
בין 2009 ל-2012, המועדון עבר לשכונת לבלואה-פרט והגיעה להסדר כספי עם הקומונה.
ראסל אלוונגר הוא מנכ"ל טאואר סמיקונדקטור החל משנת 2005.
בגיל 19 הצטרף לכנסייה המורמונית.
נסע בשליחות הכנסייה לגרמניה לשנתיים, ושם פגש את אשתו לעתיד, מרגרט.
חזר לארצות הברית ולמד באוניברסיטת בריגהאם יאנג.
בשנים 1980–1992 עבד בחברת המוליכים למחצה ההולנדית "פיליפס סמיקונדקטורס", תחילה בשלוחה ביוטה ואחר כך במרכז בהולנד.
בשנת 1996 עבר לחברת אפלייד מטיריאלס שבה מילא תפקידי ניהול בכירים.
במאי 2005 מונה למנכ"ל חברת השבבים "טאואר סמיקונדקטור" שבמגדל העמק, שהייתה נתונה בקשיים כספיים.
בהובלתו החברה התאוששה ובשנת 2010 החלה ליהנות מתזרים מזומנים חיובי, תוך שהכנסותיה עברו לראשונה את רף חצי מיליארד הדולר.
בשנת 2008 מוזגו החברות "טאואר" ו"ג'אז" האמריקאית, לחברה אחת בשם "טאואר-ג'אז".
ביוני 2012 הוענק לראסל אלוונגר תואר עמית כבוד מטעם המרכז האקדמי רופין.
ב-16 באוגוסט הודיעה חברת אינטל על ביטול העסקה
נשוי למרגרט ולהם ארבעה ילדים.
ראסי טיילור הייתה מדבבת אמריקאית.
נודעה בשל דיבוב מיני מאוס של חברת וולט דיסני (לראשונה ב-1986) ומרטין פרינס מ"משפחת סימפסון" (לראשונה ב-1989).
לדברי חברת דיסני, כשהייתה נערה צעירה, ניגשה לוולט דיסני ואמרה לו שתשמח לעבוד בחברה שלו.
ב-1986, כשהתבגרה מעט, השתתפה באודישנים לקולה של מיני מאוס ונבחרה מתוך כ-200 מתחרות.
מלבד קולה של מיני מאוס, היא שימשה גם כמדבבת לדמותה של פבלס פלינסטון בתוכנית משפחת פלינסטון, מרטין פרינס והתאומות שרי וטרי בתוכנית ובסרט משפחת סימפסון.
כמו כן, דיבבה דמויות בסדרות ובסרטים "אגדות ברווזים", "אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה", "חבובוטף", "הדרדסים", "השועל והכלבלב 2", "סינדרלה 3: אהבת אמת", "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים", "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה" ורבים אחרים.
טיילור התחתנה עם ויין אלווין, המדבב השלישי של מיקי מאוס מ-1991 עד מותו ב-2009. שניהם נקראו "אגדות דיסני" בשנת 2008.
טיילור נפטרה ב-26 ביולי 2019 בביתה בגלנדייל, קליפורניה בגיל 75.
ראסטי ג'יימס הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1983 בבימויו של פרנסיס פורד קופולה.
הסרט מבוסס על הרומן "Rumble Fish" מאת ס"א הינטון, שהייתה שותפה גם בכתיבת התסריט.
הסרט מתרכז במערכת היחסים בין אופנוען (מיקי רורק), מנהיג כנופיות נערץ לשעבר, המבקש לחיות חיים שלווים יותר, לבין אחיו הצעיר, ראסטי ג'יימס (מאט דילון) מתבגר ששואף להיות מאיים כמו אחיו.
קופולה כתב את התסריט לסרט עם הינטון בימים החופשיים בעת צילומי הסרט "נערי הכרך" (עיבוד לרומן "נערי הכרך", גם הוא מאת הינטון).
קופלה יצר את שני הסרטים במקביל, ונעזר ברבים מהשחקנים ומאנשי הצוות שעבדו איתו בסרט נערי הכרך.
הסרט ידוע בשל הסגנון האוונגרדי שלו, שמשלב אווירה של סרט אפל.
הסרט צולם על גבי פילם שחור-לבן בחשיפה גבוהה.
בסרט משולבים הרמזים לקולנוע הגל הצרפתי החדש ולאקספרסיוניזם גרמני.
הסרט מכיל פסקול ניסיוני שהלחין סטיוארט קופלנד (מתופף הפוליס) שהשתמשה עבורו במוסינק, שהיה כלי חדש באותה תקופה.
מאט דילון - ראסטי ג'יימס
כריס פן - בי.ג'יי ג'קסון
גלן ויטרו - ביף וילקוס
ויליאם סמית - השוטר פטרסון
ראסל אלכסנדר אלגר היה מושל מישיגן ה-20, חבר הסנאט של ארצות הברית ומזכיר המלחמה של ארצות הברית בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי.
הטענה הרווחת היא שאלגר קרוב משפחה רחוק של הסופר הורשיו אלגר .
אלגר היה קצין צבא, איל הון, בעל חברת רכבות ובמגוון תפקידים בכירים.
ראסל אלכסנדר אלגר נולד ב-27 בפברואר 1836 בעיירה לה פאייט שבמחוז מדינה שבאוהיו.
הוריו היו ראסל וקרוליין (לבית מולטון) אלגר.
בגיל 13 הוא התייתם ועבד בחווה כדי לפרנס את עצמו ואת שני אחיו הצעירים.
הוא למד בבית הספר התיכון ריצ'פילד שבמחוז סאמיט שבאוהיו ובמשך שנתיים לימד בבית ספר כפרי.
הוא למד משפטים באקרון ובמרץ 1859 התקבל ללשכת עורכי הדין.
בתחילה הוא עסק בעריכת דין בקליבלנד וב-1860 הוא עבר לגרנד ראפידס, מישיגן, שם הוא היה פעיל בתעשיית העץ.
ב-2 באפריל 1861 הוא נשא לאישה את אנט הולדנה סקוויר הנרי מגרנד ראפידס.
בנם הצעיר פרדריק סיים ב-1899 את אוניברסיטת הרווארד, שירת כלוטננט קולונל בחיל המשלוח של ארצות הברית בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה ועוטר בעיטור לגיון הכבוד הצרפתי.
אלגר היה בן למשפחה מכובדת, שרבים מבניה היו מעורבים בפוליטיקה של מישיגן במאה ה-20 ופעילים במפלגה הרפובליקנית.
אלגר הבן, היה פעיל מאוד במאמצי השכנוע של חברת המכוניות פאקרד להעביר את מפעליה מאוהיו למישיגן.
הוא גם בנה את גרוס פוינט שבמישיגן, אחוזה מפוארת בסגנון הרנסאנס, שב-1949 נתרמה לטובת הפיכתה לאתר זיכרון לוותיקי מלחמת העולם השנייה.
ראסל אלגר החזיק בבעלותו גם בית בעיירה אלקונה שבמישיגן ששימש אותו כאשר השגיח על עסקי תעשיית העץ שלו.
אלגר התגייס לצבא האיחוד ב-2 בספטמבר 1861. הוא מונה לשמש כקצין ברגימנט הפרשים השני של מישיגן.
בקרב בונסוויל ב-11 ביולי 1862 הוא נשלח על ידי קולונל פיליפ שרידן לתקוף את האגף האחורי של האויב עם תשעים חיילים נבחרים.
כוחות צבא הקונפדרציה נחלו תבוסה קשה ואף על פי שאלגר נפצע ונלקח בשבי, עלה בידו להימלט באותו יום.
ב-16 באוקטובר הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ברגימנט הפרשים השישי של מישיגן.
ב-28 בפברואר 1863 קודם אלגר לדרגת קולונל ברגימנט הפרשים החמישי של מישיגן.
הכוח שבפיקודו היה הראשון שנכנס לגטיסברג ב-28 ביוני והוא הוזכר במיוחד בדיווח של גנרל ג'ורג' ארמסטרונג קסטר על פעולות הפרשים שם.
אלגר נחשב לאסטרטג ויחד עם הנשיא לינקולן הוא עמד בשדה הקרב וסקר את פעולות האספקה של האיחוד ובעודו רודף אחר האויב ב-8 ביולי הוא נפצע קשה בבונסבורו שבמרילנד.
הוא השתתף במערכות העמק של גנרל שרידן ב-1864 בווירג'יניה.
ב-11 ביוני 1864, בתחנת טרוויליאן, הוא לכד כוח גדול של לוחמי הקונפדרציה באמצעות תקיפת פרשים מוצלחת.
ב-1866 הוא מונה לדרגת ייצוג של בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים ושנה לאחר מכן כמייג'ור גנרל.
במשך שלוש שנים הוא השתתף ב-66 קרבות שונים.
ב-1868 הוא נבחר להיות המפקד הראשון של מחלקת מישיגן של הצבא הגדול של הרפובליקה וב-1889 הוא היה למפקד הלאומי של הארגון.
הוא גם היה חבר בפיקוד של המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית.
שני בניו של אלגר, פרדריק וראסל הבן, היו עמיתים יורשים במסדר.
לאחר מלחמת האזרחים התיישב אלגר בדטרויט ועמד בראש "חברת אלגר, סמית' ושות'" ובראש "חברת העץ של מניסטיק".
יער האורנים שבבעלותו שעל חוף ימת יורון היה בשטח של 260 קמ"ר ומדי שנה הופקו ממנו יותר מ-180,000 מטרים מעוקבים של עץ.
לצורך שינוע העצים, יזם אלגר את הקמת "חברת הרכבות של דטרויט ביי סיטי ואלפנה", שאלגר שימש כנשיאה.
באותה שנה נבחר אלגר למפקד מחלקת מישיגן של ארגון "הצבא הגדול של הרפובליקה" (Grand Army of the Republic) ושנה לאחר מכן כמפקד העליון הארצי ה-18 של הארגון.
ב-5 במרץ 1897 מונה אלגר למזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ויליאם מקינלי.
כמזכיר המלחמה הוא המליץ על הגדלת התשלומים לסגל הצבאי ששירת בשגרירויות ובצירויות מעבר לים.
הוא המליץ על חקיקה שתאפשר את מינויו של עוזר שני למזכיר המלחמה ועל הקמת כוח שיטור בקובה, בפוארטו ריקו ובפיליפינים.
נמתחה עליו ביקורת על הכנות בלתי מספיקות ועל תפקוד בלתי יעיל של מחלקת המלחמה במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, במיוחד בשל מינויו של ויליאם ר.
שפטר כמפקד חיל המשלוח לקובה.
המונח "אלגריזם" הפך לכינוי לטענה לחוסר יכולת של הצבא, בעיקר בהשוואה לביצועים המרשימים יותר של הצי.
ב-1 באוגוסט 1899 התפטר אלגר מתפקידו על פי בקשתו של הנשיא מקינלי.
זווית נוספת בכהונתו של אלגר בממשל מקינלי היה נקמתו האישית בקולונל לשעבר בצבא הקונפדרציה ג'ון מוסבי.
מוסבי, דמות מפורסמת (או ידועה לשמצה) שימש כקונסול ארצות הברית בהונג קונג בממשלו של רתרפורד הייז, אך הוחלף עם בחירתו של גרובר קליבלנד.
עם שובו לארצות הברית, קיבל מוסבי מידידו הקרוב הנשיא יוליסס ס.
גרנט תפקיד בחברת הרכבות סאותרן פסיפיק, שבו הוא שימש במשך 15 שנים.
כאשר הוחלפה הבעלות על החברה, איבד מוסבי את משרתו, כך כשמקינלי נבחר לנשיאות, הוא שב למזרח כדי לחפש תפקיד בממשל החדש.
מוסבי הכיר את מקינלי במשך שנים בעקבות מעורבותו בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית, הן בווירג'יניה והן בקליפורניה.
ללא ידיעתו של מוסבי שעשה דרכו מזרחה עם תקוות למשרה טובה בממשל החדש, עשה אלגר ככל שביכולתו כדי להכשיל את איש הקונפדרציה לשעבר.
כאשר הוא שירת תחת שרידן בשננדואה ב-1864, נתפסו כמה מפקודיו כשהם מעלים בתים באש בעמק והם הוצאו להורג על ידי אנשיו של מוסבי כפושעי מלחמה.
אלגר מעולם לא שכח או סלח על מה שאירע, אף על פי שמוסבי לא נכח שם באירועים אלו, אך הוא תמך במעשי אנשיו.
כך, על אף שהוא התבקש לשלוח רשימה של משרות שהוא היה מעוניין בהן, עד הגיעו מהחוף המערבי, התברר למוסבי שכל המשרות ניתנו "באופן בלתי צפוי" למישהו אחר והוא נאלץ לשוב מערבה מאוכזב וללא שום תפקיד.
אך מעורבותו של אלגר בהשבת תקוותיו של מוסבי ריקם לא נותרו חסויות.
הדבר דווח ב-11 במאי 1898 בעיתון San Francisco Call תחת הכותרת "אלגר שונא את מוסבי" וקרוב לוודאי שעד שהוא קרא את המאמר, למוסבי בן ה-65 לא היה מושג שכישלונו להשיג את המשרה בה חשק לא היה קשור בהכרח לחוסר מזל.
ב-27 בספטמבר 1902 מונה אלגר על ידי מושל מישיגן אהרון ט.
בליס כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מישיגן במקומו של ג'יימס מקמילן שנפטר.
לאחר מכן, בינואר 1903 הוא נבחר לסנאט על ידי בית המחוקקים של המדינה.
ראסל אלגר כיהן בתפקיד עד מותו בוושינגטון די.
ב-1907. במהלך טקס הזיכרון לכבודו, אמר עליו הסנאטור ג'ון ספונר מוויסקונסין: "אף אחד ללא מטרה נאצלת, שאיפות מוצדקות היטב, אופי חזק, ואיכויות מצוינות לרוב, לא יכול היה להטביע את חותמו ולהשאיר מאחוריו קריירה כזאת".
אלגר נטמן בבית הקברות אלמווד שבדטרויט, מישיגן.
העיירה אלגר שבחצי האי התחתון של מישיגן נקראה על שמו ב-1882. זוהי קהילה קטנה השוכנת באזור בו התנהלו עסקי תעשיית העץ והרכבות של אלגר.
כמו כן נקרא על שמו מחוז הנמצא בחצי האי העליון של מישיגן שנוסד ב-1885.
במאי 1898 הקימה מחלקת המלחמה את מחנה ראסל א.
אלגר בחווה בשטח של 5.7 קמ"ר שנקראה "אחוזת וודברן " ליד הכפרים הקטנים פולס צ'רץ' ודן לורינג שבוירג'יניה.
בזמן קיומו הקצר של המחנה אומנו שם 23,000 איש לקראת שירותם במלחמת ארצות הברית–ספרד.
בשל מגפה של טיפואיד שהתחוללה בו ננטש המחנה בחודש סיום המלחמה, אוגוסט 1898, והשטח נמכר חודש לאחר מכן.
המקום מונצח בציון רשמי של מדינת וירג'יניה.
באותה שנה צולם סרט שכותרתו "גנרל וילר ומזכיר המלחמה אלגר במחנה וילקוף" שתיעד ביקור רשמי של אלגר.
מחנה וילקוף היה בניו יורק ואירוע זה אפשר לממשל מקינלי להשיג תמיכה מהעיתונות הניו-יורקית.
אנדרטה מעשה ידיו של הפסל מדטרויט קרלו רומנלי, שכוללת פסל ארד של אלגר הניצב על מסד אבן, ניצבת בשטחי בניין ויליאם ג.
האנדרטה הוקמה ביוני 1909 במימון יורשיו של אלגר ובמימון מועצת החינוך של מוניסינג.
מזרקת זיכרון בפארק גרנד סירקוס שבדטרויט, מעשה ידיהם של הפסל דניאל צ'סטר פרנץ' ושל האדריכל הנרי בייקון, הוקמה לזכרו של אלגר ב-1921.
בעיירה בלאק ריבר שבמישיגן קרוי רחוב על שמו וכן בכפר לינקולן שבמדינה.
בעבר היה קיים מחנה אלגר במרחק קצר מאגם מד (כיום אגם ג'וול) שבמחוז אלקונה שבמישיגן.
אתר הזיכרון גרוס פוינט שוכן באחד מהבתים לשעבר של משפחת אלגר.
השכונה אלגר הייטס שבדרום-מזרח העיר גראנד רפידס שבמישיגן קרויה על שמו.
ב-1942 נקראה ספינה מסדרת אוניות ליברטי בשם SS Russell A.
ראסל אלן האלס הוא פיזיקאי אמריקאי המתמחה במחקר בנושא פולסרים וגלי כבידה, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1993 עם ג'וזף טיילור על "גילוי סוג חדש של פולסר, גילוי שפתח אפשרויות חדשות במחקר הכבידה".
ראסל האלס נולד בניו יורק לאלן ובטי האלס, והחל להתעניין במדע בגיל מאוד צעיר.
האלס למד בתיכון ברונקס למדע, סיים תואר ראשון בפיזיקה בקולג' "קופר יוניון", וקיבל את הדוקטורט באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט בשנת 1975. המנה לדוקטורט של האלס היה הפיזיקאי ג'וזף הוטון טיילור, שהפך במהרה לשותפו במחקר.
לאחר הדוקטורט עבד האלס באוניברסיטת פרינסטון.
החל משנת 2003 עובד האלס כפרופסור באוניברסיטת טקסס בדאלאס.
בזמן למידתו לדוקטורט שם, בשנת 1974, למד האלס במצפה הכוכבים ארסיבו בפוארטו ריקו של אוניברסיטת קורנל, שם עבד האלס עם ג'וזף טיילור.
עבודתו שם היא, בין השאר, מה שהוביל לתגלית שעליה קיבל את פרס נובל.
הוא מעיד על עצמו: "אני מחשיב את עצמי אדם מאוד מוסרי, אבל אני לא צריך דת בשביל זה".
האלס נמצא בזוגיות ממושכת עם ז'אן קולמן.
ב-1975 השלים האלס את הדוקטורט שלו בפיזיקה, ולאחר מכן עשה עבודת פוסט-דוקטורט במצפה הלאומי לרדיו אסטרונומי בגרין בנק שבמערב וירג'יניה.
ב-1977 עשה האלס הסבה לפיזיקת פלזמה והצטרף למעבדת פיזיקת הפלזמה בפרינסטון
ב-1993 קיבל האלס פרס נובל בפיזיקה יחד עם ג'וזף טיילור.
ב-2004 הצטרף האלס לאוניברסיטת טקסס בדאלאס והפך למנהל המייסד של המרכז לחינוך במדע והנדסה באוניברסיטת טקסס בדאלאס.
בעקבות כך הוא תיאר לעצמו שפולסר זה הוא ככל הנראה בינארי, והוא מקיף במהירות סביב אובייקט מלווה.
בשיתוף פעולה עם ג'וזף טיילור, הצליח האלס להוכיח שהפולסר PSR B1913+16 הוא הפולסר הבינארי (שני פולסרים המסתובבים זה סביב זה) הראשון שהתגלה, ואף קבע את מאפייני המפתח שלו[1].
עם משמעות גדולה יותר, השדות הכבידתיים של שני הפולסרים, שהייתה ביניהם אינטראקציה, אפשרו להאלס, טיילור ולרבים אחרים להמציא שיטות לאיתור גלים כבידתיים, אשר נובאו על ידי תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין, באופן שמאמת באופן יעיל את התיאוריה של איינשטיין למערכת מחוץ למערכת השמש.
תגליתם של האלס וטיילור דורגה בין ההישגים המדעיים החשובים ביותר של המאה ה-20. על תגליתם זו הם קיבלו יחד פרס נובל בפיזיקה בשנת 1993[3]
סר ג'ורג' ראסל דרייסדייל , הידוע גם בשם טאס דרייסדייל, היה אמן אוסטרלי.
הוא זכה בפרס וין היוקרתי בשנת 1947, וייצג את אוסטרליה בביאנלה בוונציה בשנת 1954. הוא הושפע מאמנות מופשטת וסוריאליסטית.
ג'ורג' ראסל דרייסדייל נולד בבוגנור רג'יס, סאסקס, אנגליה, למשפחת חקלאים אנגלו-אוסטרלית, שהתיישבה במלבורן שבאוסטרליה בשנת 1923. הייתה לו ראייה חלשה כל חייו, והוא היה כמעט עיוור בעינו השמאלית מגיל 17 עקב רשתית קרועה (מה שלימים גרם לדחיית בקשתו לשירות צבאי).
דרייסדייל עבד באחוזת דודו בקווינסלנד ובוויקטוריה.
מפגש מקרי בשנת 1932 עם האמן והמבקר דריל לינדזי השפיעה עליו לפנות לקריירה כאמן.
בתמיכת אמן עמית למד דרייסדייל אצל האמן והמורה המודרניסטי ג'ורג' בל במלבורן בין השנים 1935 - 1938. הוא גם ערך מספר טיולים לאירופה: בשנים 1938–1939 למד בבית הספר גרוסוונור בלונדון ובגרנדה שאומייר בפריז.
עם חזרתו ביוני 1939 לאוסטרליה, הוכר ככישרון חדש ומתפתח, אך טרם מצא חזון אישי.
ההחלטה שלו לעזוב את מלבורן לאלבורי ואז לסידני בשנת 1940 הייתה מכריעה לגילוי הנושא שלו לכל חייו - הכפריות האוסטרלית ואנשיה.
לא פחות חשובה הייתה השפעתו של עמיתו פיטר פרבס סמית' שבהנחייתו עבר סגנונו לשימוש בנופים שוממים המאוכלסים בדמויות דלילות ובשמים מבשרי רעות.
תערוכת היחיד של דרייסדייל בסידני בשנת 1942 זכתה להצלחה רבה, והגדירה אותו כאחד המודרניסטים המובילים באותה תקופה בסידני, יחד עם ויליאם דובל, איליין הקסטון.
בשנת 1944, עיתון בסידני שלח אותו למערב ניו סאות' ויילס "כדי להמחיש את השפעות הבצורת ההרסנית".
עם סדרת ציוריו על הרס הבצורת, ומאוחר יותר סדרה שהתבססה על עיירת כריית הזהב הנטושה היל אנד, המוניטין שלו המשיך לצמוח במהלך שנות הארבעים.
ציור של העיירה סופלה הסמוכה, זכה בפרס וויין לציור נוף בשנת 1947.
תערוכתו בשנת 1950 בגלריית לסטר בלונדון, בהזמנתו של סר קנת קלארק, הייתה אבן דרך משמעותית בתולדות האמנות האוסטרלית.
עד לתקופה זו, האמנות האוסטרלית נחשבה לתת-מין פרובינציאלי של האמנות הבריטית; עבודותיו של דרייסדייל שיכנעו את המבקרים הבריטים כי אמנים אוסטרלים הם בעלי חזון ייחודי משל עצמם, וחקרו נוף פיזי ופסיכולוגי בצורה פיוטית ויפה להפליא.
התערוכה יצרה את ההכרה הבינלאומית באמנות האוסטרלית שהביאה במהרה את דובל, סידני נולאן, ארתור בויד, קליפטון פו ואחרים לפרסום לאומי ובינלאומי בשנות החמישים.
המוניטין של דרייסדייל המשיך לצמוח לאורך כל שנות החמישים והשישים כשהוא חקר את אוסטרליה הרחוקה ואת תושביה.
בשנת 1954, יחד עם נולאן ודובל, הוא נבחר לייצג את אוסטרליה בביאנלה בוונציה.
בשנת 1980 מונה לחבר מסדר אוסטרליה.
בשנותיו המאוחרות נרשמה ירידה ניכרת בכמות התפוקה שלו, שמעולם לא הייתה גדולה.
דרייסדייל נפטר בסידני ב־29 ביוני 1981.
הוא התחתן פעמיים ונולד לו בן, טים ובת, לין.
טים לקח את חייו בשנת 1962, בן עשרים ואחת, גם בון, אשתו של דריידסייל התאבדה.
בשנת 1964 נישאה דרייסדייל למייזי פרבס סמית', חברה ותיקה.
חוקר האמנות האוסטרלי ומנהל הגלריה רון רדפורד טוען כי לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, דרייסדייל עורר "'אדמומיות כללית' של אמנות הנוף האוסטרלית".
רדפורד מתאר את עבודתו של דרייסדייל באופן הבא: "האדמה המיובשת שלו העידה על כך שהאדם איבד שליטה על הארץ - הטבע נלחם בחזרה".
כריסטין ואלאס מציעה כי דרייסדייל "היה המשורר הוויזואלי של אותו ייאוש פסיבי, כוללני, שגורם חום ובצורת אינסופיים", אך היה זה סידני נולאן, שעם השקפה דומה, "הקרין בעוצמה זו את ההשקעה הזו על אוסטרליה כלפי חוץ עולם ".
לו קלפאק, המסכם בעבודתו על דרייסדייל מ -1983, אומר: "הוא מצא באלמנטים המשותפים של הנוף דימויים קבועים ומרגשים שהפכו לחלק מהשפה החזותית של אוסטרליה המודרנית ...
אלה שרואים בציוריו של דרייסדייל עולם מרוחק מהנוחות וההנאות שהם תלויים בהם, מרגיש שהוא מתאר בדידות ובידוד.
מבחינתו זה היה ההפך, שחרור מייסורי העולם המתורבת.
ראסל אלפרד באפלינו היה מאפיונר איטלקי-אמריקני אשר פעל בצפון-מזרח פנסילבניה, ושימש כבוס של משפחת באפלינו בין השנים 1959–1994.
באפלינו נולד ב-29 בספטמבר 1903 במונטדורו, סיציליה, לאנג'לו בופלינו וכריסטינה בוקולירי.
בלידתו ניתן לו השם רוזאריו אלפרדו בופלינו (באיטלקית: Rosario Alfredo Bufalino).
כמה חודשים לפני לידתו, היגר אביו לארצות הברית, התיישב בפיטסטון, פנסילבניה, ועבד ככורה פחם.
בדצמבר אותה שנה הצטרף אליו בופלינו יחד עם אמו ואחיו.
כמה חודשים לאחר מכן, אביו של בופלינו מת בתאונת מכרה, והמשפחה חזרה לסיציליה.
בופלינו היגר שוב לארצות הברית בינואר 1906. לאחר שאמו נפטרה ב-1910, הוא חזר שוב לסיציליה.
הוא חזר לארצות הברית בפברואר 1914, והתיישב בפיטסטון.
בגיל 14 עבר באפלינו (כפי שהוגים את שמו באנגלית) לבאפלו, ניו יורק, שם הצטרף לכנופיות הפשע האיטלקיות המקומיות.
ב-9 באוגוסט 1928, הוא התחתן עם קרולין "קארי" סקינדרה, אף היא ממשפחת מאפיה סיציליאנית ותיקה.
בבאפלו, עבד באפלינו לצד מאפיונרים חזקים רבים, וקשר קשרי ידידות ונאמנות שסייעו לו מאוד בהמשך הקריירה הפלילית שלו.
ידידות קרובה במיוחד הייתה לו עם הבוס הראשון שלו, ג'ון מונטנה, אף הוא יליד מונטדורו.
ב-1940 עקר באפלינו לקינגסטון, פנסילבניה, והתברג היטב בעולם הפשע המקומי.
שלטונות ארצות הברית נעשו מודעים לפעילותו במהלך שנות ה-50, ועשו מספר ניסיונות לגרשו מהארץ.
עם זאת, כל הניסיונות נכשלו מכיוון שממשלת איטליה סירבה לקבלו בחזרה.
ב-1957, באפלינו היה בין מארגני ועידת אפאלאצ'ין הנודעת, אשר במהלכה התכנסו כל ראשי משפחות הפשע בארצות הברית באחוזתו של ג'וזף ברברה באפאלאצ'ין, ניו יורק.
הוועידה הפכה לפיאסקו, כאשר המשטרה פשטה על האחוזה והמאפיונרים נאלצו להימלט.
באפלינו ניסה לצאת דרך השער הראשי.
הוא נהג ברכב שבו נסעו עוד שלושה אנשים, בהם ויטו ג'נובזה.
הם נעצרו בידי השוטרים שחסמו את השער, וניסו לטעון שבאו לבקר את ברברה החולה.
הם נעצרו ונידונו לעונשי מאסר שנעו בין שלוש לחמש שנים, ולקנס של 10,000 דולר כל אחד.
עם זאת, כל ההרשעות בוטלו בערעור ב-1960. לאחר מותו של ברברה ביוני 1959, הפך באפלינו לבוס של כנופיית הפשע שנקראה מאז "משפחת באפלינו", על שמו.
הזמר והשחקן האיטלקי-אמריקני אל מרטינו היה בן טיפוחיו של באפלינו.
אל מרטינו היה אמור לקבל את התפקיד של ג'וני פונטיין בסרט "הסנדק", אולם הבמאי פרנסיס פורד קופולה והמפיק אלברט ראדי החליטו להעביר את התפקיד לוויק דיימון.
מרטינו פנה אל באפלינו, שבתגובה דאג לפרסם בעיתונים כתבות מכפישות נגד קופולה וראדי.
דיימון החליט לפרוש מהתפקיד מכיוון שחשש להסתבך עם המאפיה, וגם משום שהתשלום שהוצע לו לא סיפק אותו, ומרטינו קיבל את התפקיד.
למרבה האירוניה, מרטינו מגלם בסרט זמר שמשתמש בקשריו עם המאפיה כדי לקבל תפקיד נחשק בסרט.
ב-20 באפריל 1973 נעצר באפלינו במועדון לילה בסקרנטון בפשיטה של ה-FBI.
הוא הואשם בהפרעה למסחר בין מדינות, שיבוש מהלכי משפט, הימורים והובלת רכוש גנוב, אך מאוחר יותר שוחרר בערבות של 50,000 דולר.
ב-1977 הוגש נגד באפלינו כתב אישום באשמת סחיטה, לאחר שג'ק נאפולי, שהיה בתוכנית להגנת עדים, העיד שבאפלינו איים להרוג אותו בשל אי תשלום חוב של 25,000 דולר לתכשיטן בניו יורק.
ב-8 באוגוסט 1978 הורשע באפלינו ונידון לארבע שנות מאסר על חלקו בניסיון הסחיטה.
באפלינו שהה בכלא שלוש שנים, ושוחרר במאי 1981, אך הוגש נגדו כתב אישום שוב, הפעם על קשירת קשר להרוג את העד, נאפולי.
עד התביעה הראשי, ג'ימי פראטיאנו, אמר שהוא ומייקל ריציטלו התבקשו על ידי באפלינו להרוג את נאפולי ב-1976. בנובמבר 1981 נידון בופאלינו ל-10 שנות מאסר נוספות.
הוא היה במצב בריאותי רעוע, ולא היה מסוגל להמשיך לנהל את משפחת הפשע שלו.
הנהגת המשפחה עברה לידי בילי ד'אליה.
באפלינו מת מוות טבעי ב-25 בפברואר 1994.
בסרט "האירי" גילם את דמותו של באפלינו ג'ו פשי, שהיה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על התפקיד.
ראסל ת'ורלו ווט הוא פקיד אמריקאי, שניהל את משרד הניהול והתקציב מיולי 2020 עד ינואר 2021.
ווט וצוותו הואשמו בהערמת קשיים בהעברת השלטון לידי ג'ו ביידן לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. ווט הכחיש את ההאשמות.
בשנת 2021 הקים ווט את המרכז לחידוש אמריקה, המתמקד במאבק בתאוריה ביקורתית של גזע.
הוא מעורב בפרויקט 2025, המבקש לעצב מחדש את הממשל הפדרלי.
ווט מונה למנהל המדיניות של ועדת המצע של הוועדה הלאומית הרפובליקנית במאי 2024. הוא עתיד לחזור לתפקידו כמנהל המשרד לניהול והתקציב בקבינט של ארצות הברית בממשלו השני של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאחר שיאושר בסנאט האמריקאי.
ווט מזדהה כלאומן נוצרי המבקש להחדיר לממשלה ולחברה אלמנטים של נצרות תוך "מחויבות להפרדה ממסדית בין כנסייה למדינה, אך לא להפרדה של הנצרות מהשפעתה על הממשלה והחברה", על פי וושינגטון פוסט.
בנובמבר 2024, הנשיא הנבחר דונלד טראמפ הודיע כי ווט יכהן בתפקיד מנהל משרד הניהול והתקציב (OMB) לקראת כהונתו השנייה כנשיא בכפוף לאישור הסנאט וב-6 בפברואר 2025 אישר הסנאט האמריקאי את מועמדותו של ווט לתפקיד מנהל משרד הניהול והתקציב (OBM) ברוב של 53 מול 47 והוא נכנס לתפקידו ב-7 בפברואר 2025.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות תפקידו המרכזי בעיצוב המדיניות הממשלתית של ממשל טראמפ השני, תוך הובלת מהלכים רחבי היקף לצמצום הממסד הפדרלי וחיזוק כוחה של הרשות המבצעת.
ראסינג דה קורדובה (בספרדית: Club Atlético Racing, Racing de Córdoba) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי.
המועדון נוסד בשנת 1924 בעיר קורדובה.
המועדון הוקם בשנת 1924. הוא התחיל לשחק בליגות האזוריות.
בעונת 1980 בליגת העל הארגנטינאית הוא הגיע לליגה הבכירה וסיים אותה במקום השני.
הקבוצה שיחקה ברמה הבכירה עד לשנת 1990. משנה זו היא שיחקה בליגת המשנה ואף ירדה למספר שנים לליגות נמוכות.
בשנת 2023 הקבוצה הצליחה לחזור לליגת המשנה הארגנטינאית ומאז היא משחקת בה.
במסגרת האזורית היא משחקת בליגה של קורדובה.
היא ניצחה בתחרויות ליגה זו 8 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 2019).
הקבוצה משחקת ב"אצטדיון מיגל סנצ'ו" שנבנה בשנת 1968. אחרי מספר שדרוגים הוא כולל כ-15 אלף מקומות.
האצטדיון נקרא של שם מיגל סנצ'ו שהיה נשיא המועדון במשך 24 שנים.
ראסל איירה קרואו הוא שחקן ובמאי קולנוע ניו זילנדי-אוסטרלי.
זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2000 על תפקידו כמקסימוס בסרט "גלדיאטור".
בנוסף, זכה בשני פרסי גלובוס הזהב, הראשון על תפקידו בתור ג'ון נאש בסרט "נפלאות התבונה" והשני בשנת 2019 על תפקידו בתור רוג'ר אייליס במיני סדרה "בקול רם".
קרואו נולד בוולינגטון שבניו זילנד למשפחה נוצרית ממוצא בריטי, מאורי, נורווגי, שוודי, גרמני ואיטלקי.
כשהיה בן 4 עברה משפחת קרואו לסידני שבאוסטרליה, המדינה בה הוא גר רוב שנות חייו.
למד בבית הספר התיכון לבנים בסידני, ולאחר מכן חזר לניו זילנד כדי ללמוד בבית הספר לבנים של אוקלנד.
כשהיה בן 14 חזרה משפחתו לניו זילנד.
קרואו עזב את הלימודים כדי לעזור למשפחתו מבחינה כלכלית.
ב-1987 שיחק קרואו כשחקן רחוב במשך 6 חודשים כיוון שהיה מחוסר עבודה.
ב-1990, לאחר ששיחק בסדרה "שכנים שכנים" ו"Living with the Law", לוהק לתפקידו הראשון בסרט, "The Crossing".
באותה שנה שיחק בסרט "Blood Oath".
ב-1992 שיחק בפרק הראשון של הסדרה "Police Rescue".
לאחר הצלחה ראשונית באוסטרליה, הפך באמצע שנות ה-90 לשחקן הוליוודי.
זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ב-2001 על משחקו כגנרל מקסימוס בסרט "גלדיאטור", והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בסרט "נפלאות התבונה" המבוסס על ספר מצליח באותו השם, בו שיחק לצד השחקנית ג'ניפר קונלי, ששיחקה איתו גם בסרט "המבול" שגם בו שיחקה את אשתו.
בסרט משחק קרואו סכיזופרן פרנואיד הזוכה בפרס נובל, בסרטו של רון הווארד, ובפעם השנייה על תפקידו בסרט "המקור", כאשר שיחק לצד אל פצ'ינו.
לאחר התחלת הקריירה שלו ראתה אותו השחקנית שרון סטון בסרט "רומפר סטומפר" והחליטה שהיא רוצה אותו לצדה במערבון "המהירים והמתים" בו שיחקו גם לאונרדו דיקפריו וג'ין הקמן.
בשנת 2005 חבר שוב לבמאי רון הווארד בסרט "סינדרלה מן", ובשנת 2006 חבר שוב לבמאי רידלי סקוט בסרט "שנה מופלאה".
קרואו שיתף פעולה גם עם דנזל וושינגטון בסרט הפשע "אמריקן גנגסטר" בשנת 2007, ובאותה שנה שיתף פעולה גם עם כריסטיאן בייל במערבון "3:10 ליומה".
שנה לאחר מכן כיכב בסרט "גוף השקרים".
בשנת 2009 קרואו כיכב בסרט "שם המשחק" לצד בן אפלק .
בשנת 2010 שיחק קרואו את רובין הוד בסרט "רובין הוד", וגם שיתף פעולה עם השחקנית הישראלית מורן אטיאס במותחן "שלושת הימים הבאים",
בשנת 2013 השתתף בסרט "עיר שבורה" כשאיתם מככב גם השחקן מארק וולברג, קרואו מגלם בסרט ראש עיר מושחת, וגם שיחק ב"איש הפלדה" את אביו הביולוגי של סופרמן.
בשנת 2014 יצא הסרט - "המבול" בבימויו של דארן ארונופסקי, שם גילם קרואו את נוח, לצידו שיחקה ג'ניפר קונלי את אשתו, אנתוני הופקינס את מתושלח.
בשנת 2015 קרואו ביים את סרטו הראשון, "עקבות במים", כאשר שיחק בו גם בתפקיד הראשי לצד השחקנית אולגה קורילנקו, וקרואו שיחק יחד עם ראיין גוסלינג, בסרט "בלשים בע"מ" שזכה להצלחה גדולה בשנת 2016.
ב-2017 שיחק בסרט "המומיה", לצד טום קרוז וסופיה בוטלה, הראשון של יקום האופל החדש של יוניברסל.
לדמותו כד"ר ג'קייל הייד עתיד לצאת סרט משלה.
בשנת 2019 כיכב קרואו במיני סדרה של רשת Showtime בשם "בקול רם" אשר מספרת את סיפורו של רוג'ר איילס מייסד פוקס ניוז.
על תפקידו זה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה.
קרואו לא הגיע לטקס לקבלת הפרס כי הלך להיות עם משפחתו בשל גל שריפות אשר פרץ במדינתו באותה העת.
בשנת 2022 ביים וכתב את סרטו השני "פוקר פייס" (אנ'), מותחן פשע בו גם כיכב בתפקיד הראשי בתור מיליונר שמכור להימורים מארח את חבריו הטובים למשחק פוקר.
במהרה הם מגלים שכדי לנצח ייאלצו לוותר על הכל – כולל סודותיהם הכמוסים ביותר.
קרואו עשה גיחה מהירה גם לעולם המוזיקה, כשניגן בשם ראס לה רוק את הסינגל "אני רוצה להיות כמו מרלון ברנדו".
בשנת 1980 הקים קרואו יחד עם החבר בילי דין להקה אשר מאז הוציאה מספר שירים ומופיעה ברחבי העולם.
קרואו קנה את קבוצת הרוגבי "South Sydney Rabbitohs" שאותה העריץ בילדותו לאחר תקופה ארוכה של כישלונות, כל זה בשל הזכייה של קבוצתו לאחר 43 שנים.
2001 פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
2023 פרס מפעל חיים מטעם פסטיבל קרלובי וארי
ביום הולדתו ה-39, נשא קרואו לאישה את הזמרת והשחקנית דניאל ספנסר.
הם נפגשו במהלך צילומי הסרט "The Crossing".
באוקטובר 2012 הודיעו קרואו ואשתו שהם נפרדים, ובאפריל 2018 התגרשו רשמית.
ראסל לואיס "ראסטי" שוויקארט היה אסטרונאוט בתוכנית אפולו.
שירת בנאס"א בשנים 1963 – 1979 והשתתף כטייס מודול הירח של משימת אפולו 9.
היה טייס בחיל האוויר האמריקאי והמשמר הלאומי, משנת 1956 עד שהצטרף לנאס"א.
היה אחד מ-14 האסטרונאוטים שנבחרו באוקטובר 1963, בקבוצה השלישית.
היה טייס מודול הירח של אפולו 9, במרץ 1969. במשימה זו, במהלך פעילות חוץ רכבית שנמשכה 46 דקות, בדק את ציוד תמיכת החיים שהותקן במינשא הגב שלו, ציוד ששימש מאוחר יותר במשימות שנחתו על הירח.
היה מפקד גיבוי של משימת סקיילאב הראשונה ב-1973. בעקבות אובדן מגן החום של סקיילאב בזמן השיגור, קיבל את האחריות על פיתוח רכיבים ותהליכים הקשורים להרמת מגן השמש ופריסת לוחות התאים הסולריים שנפגעו.
בסיום תוכנית סקיילאב עבר שוויקארט למפקדת נאס"א בוושינגטון, שם היה מנהל יחסי משתמשים במשרד היישומים.
בתפקיד זה היה אחראי על העברת טכנולוגיית נאס"א אל השוק האזרחי ועבודה עם משתמשי טכנולוגיה כדי להכניס את צורכיהם אל תוכניות נאס"א.
עבד גם על מדיניות באשר למטען מעבורת החלל.
בשנת 1977 הצטרף לצוות של מושל קליפורניה ג'רי בראון, ובמשך שנתיים היה עוזרו לענייני מדע וטכנולוגיה.
בתפקיד זה, הוביל אימוץ של טכנולוגיות חדשות על ידי סוכנויות המדינה.
היה גם איש קשר לתעשיית האלקטרוניקה והחלל של המדינה, כמו גם סוכנויות מחקר פדרליות.
היה אחראי על שירותי החרום והמשמר הלאומי של המדינה.
בעקבות התקרית בכור הגרעיני באי שלושת המיילים, היה ראש כוח משימה שקבע המלצות למוכנות לשעת חירום במקרה של תאונות בכורים גרעיניים.
במהלך שירותו במשרד המושל היה בחופשה מנאס"א.
הוא התפטר סופית משירות ביולי 1979.
לאחר התפטרותו, מונה ליו"ר נציבות האנרגיה של קליפורניה, באוגוסט אותה שנה.
נציבות זו, המורכבת מחמישה נציבים ועובדים אחרים, אחראית על קביעת מיקום של תחנות כוח, תחזיות היצע וביקוש של אנרגיה, שימור, ופיתוח מקורות אנרגיה חלופיים.
הוא שירת בנציבות במשך חמש שנים וחצי, מתוכן שלוש וחצי כיו"ר.
בשנים 1988–1989 היה יו"ר פאנל ביקורת בטיחות של תוכנית אנטארקטיקה של ארצות הברית עבור מנהל קרן המדע הלאומית.
הדו"ח הביא לבנייה מחדש של התוכנית האמריקאית באנטארקטיקה, כדי לשפר את הבטיחות שם.
בשנים 1997–1998 היה יו"ר של ועדה דומה, שדיווחה לבית הלבן והקונגרס, והביאה לבניה מחדש של תחנת אמונדסון-סקוט בקוטב.
היה מייסד ויו"ר של קורייר סאטלייט סרביסס, חברה שעסקה בפיתוח לווייני תקשורת זולים במסלול נמוך.
לאחר מכן היה סמנכ"ל של CTA, ומנהל מערכות מסלול נמוך שם.
ייסד והיה נשיא של עמותת מגלי החלל, המאגדת 300 אסטרונאוטים מ-29 מדינות.
בשנים 1996–1998 היה יו"ר ומנכ"ל חברת ALOHA נטוורקס, העוסקת בציוד גישה אלחוטי מהיר לאינטרנט.
כיום הוא יו"ר מועצת המנהלים של קרן B612, ארגון ללא מטרות רווח המקדם פתרון לאפשרות של פגיעת אסטרואיד בכדור הארץ על ידי הסטתו ממסלולו, בעזרת הצמדת מנוע לפני השטח שלו.
אות השירות המצטיין של נאס"א, 1969
פרס מיוחד של האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (פרס אמי), 1969, על העברת שידור הטלוויזיה הראשון מהחלל
אות הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה, 1970, על תפקידו באפולו 9.
אות השירות יוצא הדופן של נאס"א, 1973, על תפקידו בהצלת סקיילאב.
ראע'בּ נשאשיבּי היה מנהיג פלסטיני מחמולת נשאשיבי שפעל במחצית הראשונה של המאה העשרים, וראש עיריית ירושלים בין השנים 1920–1934. מתנגדו ויריבו העיקרי של המופתי של ירושלים, חג' אמין אל-חוסייני.
ראע'ב נשאשיבי נולד בארץ ישראל בשנת 1881. הוא למד הנדסה באוניברסיטת איסטנבול בטורקיה והיה למהנדס מחוז ירושלים בימי השלטון העות'מאני.
בשנת 1914 נבחר ראע'ב נשאשיבי לייצג את ירושלים בפרלמנט העות'מאני.
ערב בחירתו, הצהיר כי הוא מתחייב להקדיש את כל כוחותיו "לסלק את הנזק והסכנה הצפויים לנו מן הציונים והציונות".
בתחילת המאה ה-20 עלתה משפחת נשאשיבי לגדולה ומעמדה זה היה במידה רבה תוצאה של מעמדו של ראע'ב נשאשיבי כציר הפרלמנט העות'מאני והמהנדס הראשי של מחוז ירושלים.
הוא נבחר כציר הפרלמנט ב-1914 וכיהן בו במשך ימי מלחמת העולם הראשונה.
במלחמה שירת גם כקצין בצבא הטורקי.
מאז מלחמה זו היה פעיל בתנועה הערבית הלאומית.
הוא היה ציר בוועידה הכל-סורית ביולי 1919 בדמשק.
ב-1920 פוטר מוסא כאזם אל-חוסייני מראשות עיריית ירושלים על ידי סר רונלד סטורס, המושל הבריטי של ירושלים, עקב הסתה לאומנית, וראע'ב נשאשיבי מונה במקומו.
ראע'ב נשאשיבי ובני משפחתו הנשאשיבים היו מתנגדים ויריבים חריפים, לאורך שנים, של משפחת חוסייני.
הנשאשיבים גילו עמדה מתונה הנוטה לפשרה ביחס ליישוב היהודי, שיתפו פעולה עם שלטונות המנדט הבריטי וקשרו קשר הדוק עם אמירות עבר הירדן בראשות האמיר עבדאללה (לימים עבדאללה הראשון מלך ירדן).
הנשאשיבים היוו את האופוזיציה למועצה המוסלמית העליונה שבהנהגת החוסיינים.
החוסיינים פעלו בימי ראשית השלטון הבריטי בארץ ישראל במסגרת גוף שנקרא "המועדון הערבי".
כמשקל נגד הקים ראע'ב נשאשיבי את "המועדון הספרותי".
ביוני 1921 הצהיר בפומבי שימנע את מינויו של חג' אמין אל-חוסייני ל, ובינואר 1922 עשה מאמצים למניעת בחירתו ל"ראיס אל-עלמאא" במועצה המוסלמית העליונה.
בשנת 1922 תמך בתוכניתו של הנציב העליון הרברט סמואל, שנכשלה, להקים מועצה מחוקקת לארץ ישראל.
בשנת 1923 הקימו אוהדיו של נשאשיבי את "המפלגה הלאומית הערבית הפלסטינית", אך זו לא האריכה ימים.
נשאשיבי התנגד למועצה המוסלמית העליונה והצליח להעביר לצדו חלק מראשי העיריות הערביות.
כראש עיריית ירושלים, נחשב ראע'ב נשאשיבי כמתון ומשום כך תמכו בו היהודים בבחירות ב-1927 כנגד יריביו החוסיינים.
עם זאת, הנציגים היהודים בעירייה לא הצליחו להגיע לשיתוף פעולה עמו והתפטרו מהעירייה בשנת 1930 כמחאה על חוסר שיתופם בענייני העיר.
ב-1929 החלה התגבשות כוחות חדשה בציבור הפלסטיני: מוסא כאזם אל-חוסייני ואויבו לשעבר ראע'ב נשאשיבי, שהתבססו על הוועד הפועל וההנהגה המסורתית, מול חג' אמין אל-חוסייני, שמחנה תומכיו החל להזדהות עם דור חדש של צעירים רדיקליים.
בסוף מאי או תחילת יוני 1930, נפגש נשאשיבי בפריז ובלונדון עם פנחס רוטנברג, יושב ראש הנהלת הוועד הלאומי, בנושא הצעת תוכניתו של האחרון להסדר השלטון בארץ ישראל.
ב-11 בדצמבר 1931 נערך כנס יסוד של מפלגה חדשה בשם "קונגרס האומה המוסלמית הפלסטינית", שאיחד את חוגי האופוזיציה, כוועידה נגדית לוועידה כל-איסלאמית עולמית שכינס חג' אמין אל-חוסייני.
ביולי 1933 התפטר ראע'ב נשאשיבי מתפקידו כנשיא המפלגה והיא הגיעה אל קצה.
בבחירות בספטמבר 1934, לא הצליח נשאשיבי להיבחר למועצת העיר ירושלים באזור הבחירה שלו והוא לא נבחר שוב לראש העיר.
בזמן מערכת הבחירות הכריזו היהודים על נייטרליות והחוסיינים אף פרסמו זאת בביטאונם, אולם היהודים נטו להצביע בבחירות בעד מתחרהו, חוסיין אל-ח'אלדי, שגבר עליו בהפרש גדול ממספר בעלי זכות הבחירה היהודים.
נשאשיבי ערער על תוצאות הבחירות והדיונים התמשכו עד ינואר 1935 אז נדחו סופית וחוסיין אל-ח'אלידי מונה במקומו לראש העיר.
ב־1924 מכר יחד עם אחרים 1200 דונם ביפו ליהודים, וכן חלק מהשטח על הר הצופים שעליו נבנתה האוניברסיטה העברית.
נשאשיבי נזכר ברשימה שנערכה בתנועה הציונית ב-5 בינואר 1937, בין עשרות נכבדים ערבים שמכרו קרקעות ליהודים.
לאחר תבוסתו בבחירות, הקים ראע'ב נשאשיבי ב-1934 מפלגה חדשה בשם "מפלגת ההגנה הלאומית".
מטעם מפלגה זו הוא נכלל בין מקימי וממשתתפי הוועד הערבי העליון.
הוועד, שנוסד ב-25 באפריל 1936, בראשית המרד הערבי הגדול, כלל נציגים מכל המפלגות הערביות, שתמכו בשביתה הערבית הכללית, שהייתה השלב הראשון של המרד.
בנובמבר 1936, לאחר שהסתיימה השביתה הכללית, תבע לפרק את הוועד הערבי העליון, משום שלטענתו הוקם כדי להנהיג את העם בזמן השביתה, ואילו לאחר שזו הסתיימה, אין בו צורך יותר.
לאחר שהקצה הוועד הערבי העליון לחבריו את השאלות שכל אחד מהם יעלה בפני ועדת פיל, סירב נשאשיבי להעיד בפניה.
בין 24 במרץ ועד 5 במאי 1937, לא השתתף בישיבות הוועד הערבי העליון.
ב-30 ביוני 1937 נעשה ניסיון לרצוח את פח'רי נשאשיבי, שבא ליפו לארגן התנגדות של ערביי העיר למופתי ולחוסיינים, על ידי שליחי המופתי.
בעקבות זאת, פרשה מפלגתו של ראע'ב נשאשיבי בתחילת יולי מן הוועד הערבי העליון והוא הפסיק את פעילותו הציבורית והמדינית.
בשנים 1937–1939 התחולל מאבק דמים של טרור ורצח בין משפחת הנשאשיבים לבין משפחת החוסיינים.
ב-7 ביולי 1937 פרסמה ועדת פיל את הצעתה לחלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות, ערבית ויהודית.
נשאשיבי נטה לקבל את הצעת החלוקה, אך לא העז להצהיר על כך בפומבי.
מנהיגי התנועה הציונית העריכו כי הוא מקבל את תוכנית החלוקה.
בימים שלאחר פרסום דוח הוועדה, הודיע נשאשיבי לנציב העליון על כך שהוא מקבל את המלצותיה "בהסתייגויות", אולם ב-11 ביולי 1937 הכריז: "פלסטין תהיה מדינה ערבית עצמאית ללא כל שלטון יהודי או זר".
לדעת בני מוריס, תמיכתו "הרגעית" בחלוקה הייתה "טקטית בלבד".
ב-2 בדצמבר 1937 הבהיר נשאשיבי בריאיון למנצ'סטר גרדיאן: "למעשה, אין בינינו ולו ערבי אחד שאפשר להגדירו 'קיצוני' ואת זולתו 'מתון'...
אם מי שמשתמשים במילים 'קיצוני' ו'מתון' סבורים כי ישנם ערבים המוכנים להסכים לכל מה שמסרבת לו האומה כולה...
בדצמבר 1937 שלח נשאשיבי את חיים סלומון, חבר במועצת עיריית ירושלים, אל הסוכנות היהודית בבקשת סיוע כספי למלחמה בטרוריסטים הערבים שרדפו את אנשי האופוזיציה.
משה שרת (אז שרתוק), ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית נטה להיענות לבקשה.
הוא דיווח לדוד בן-גוריון והביע דעתו כי ייתכן שיהיה צורך לסדר לראע'ב נשאשיבי הלוואה מאחר ש"אין ספק כי אם תחולק הארץ ישמש ראע'ב נשאשיבי כאיש הראשון בשלטון בשטח הערבי".
כחסידו של האמיר עבדאללה, שאף ראע'ב נשאשיבי לאיחוד בין המדינה הערבית שתקום לפי הצעת החלוקה לבין אמירות עבר הירדן.
אולם בן-גוריון סירב להיענות לבקשה.
כעבור שלושה חודשים, הפעם בעזרת א.
פרנקו, מזכיר עיריית ירושלים, ביקש נשאשיבי מהסוכנות היהודית שתעניק לו משכנתא בסך 5,000 לירות שתוחזר בעשרה תשלומים.
מחצית מהסכום נועד לארגון כוח שילחם בטרוריסטים ויפעל להשגת שקט בארץ, 500 לירות נועדו לקניית תמיכתם של שני עיתונים ערביים ושאר הכסף נועד למשק הבית של נשאשיבי עצמו.
לא ידוע מה הייתה תשובת הסוכנות היהודית לבקשה.
בשנות הארבעים לא גילה נשאשיבי פעילות עצמאית.
הוא צורף לוועד הערבי העליון עם חידושו בנובמבר 1945, אולם לא השתתף בישיבותיו.
לאחר תום מלחמת העצמאות הוא היה מחסידי סיפוח הגדה המערבית לממלכת ירדן.
באוגוסט 1949 נתמנה לראש המשרד הירדני לענייני הפליטים הפלסטינים, ובספטמבר אותה שנה נתמנה למושל הכללי הירדני של הגדה המערבית.
בשנת 1950 נתמנה לשר החקלאות ולאחר מכן לשר התחבורה.
בשנת 1951 נתמנה לשר המפקח על הר הבית ועל המקומות הקדושים.
ראע'ב נשאשיבי נחשב במשך עשרות שנים לראש משפחת נשאשיבי.
הוא אף היה נשוי לאשה יהודייה.
לדברי איתמר בן-אב"י, כמה מבני משפחת נשאשיבי, ובהם גם ראע'ב, ביקרו בביתה של משפחת אליעזר בן-יהודה.
בשכונת שייח' ג'ראח שבמזרח ירושלים קרוי רחוב על שמו.
סופר ועיתונאי צרפתי אלבר לונדר (Albert Londres) בספרו "היהודי הנודד חזר הביתה" (Le Juif errant est arrivé) שיצא לאור בשנת 1930 כך מצטט את שיחתו עם נשאשיבי לפני קבוצה של מנהיגי הקהילה הערבית איתם הוא נפגש בתל אביב: "נכנסתי לעירייה.
ראע'ב ביי אל נשאשיבי קידם את פניי.
במבטו של ראע'ב ביי האמיץ הייתה כנות רבה עוד יותר מאשר לפני שלושה חודשים.
"נו, אדוני ראש העיר," אמרתי, "שילמו לך את מחיר הדמים עליו דיברת בחודש מאי האחרון?
הדם נשפך!" ראע'ב ביי הביט בי המום.
הוא אמר שכל עוד הצהרת בלפור עומדת בעינה שום דבר לא ייפתר וברגע שהבריטים יעזבו הכל יתחיל מחדש.
"בחייך," אמרתי, "אתם לא יכולים לרצוח את כל היהודים.
הם מונים מאה חמישים אלף.
זה ייקח זמן רב מדי." "ממש לא!" הוא אמר בקול רך, "רק יומיים!" "שבעים וחמישה אלף ביום?" "בטח."
ראפ רוק הוא ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת הרוק המשלב בין רוק ובין היפ הופ.
הז'אנר לעיתים מבולבל עם ראפ מטאל, ז'אנר דומה אשר מאופיין יותר בצלילי הבי מטאל בהשוואה לראפ רוק הטיפוסי.
הראפ מטאל, בין היתר, השפיע מאוחר יותר גם על ז'אנר הנו-מטאל.
הסגנון התפתח באמצע שנות ה-80, עם להקות כמו Run-D.M.C., Beastie Boys ו-Lone Rager.
בישראל ענף הראפ רוק לא רחב במיוחד, אך בתחילת שנות התשעים נוצר הז'אנר כשהשפן הנכון הוציאו את השיר "ראפ עברי", ונייג'ל האדמו"ר הוציא באלבומו את השיר "אני לא מפסיק", גם חיים צינוביץ' הוציא באלבומו בשנת 1994 שירים שמתקשרים בז'אנר זה כמו "לך עם הכעס" ו"תן לו בראש".
שב"ק ס' היו בתחילת דרכם להקת ראפ רוק.
כיום הלהקות העיקריות שמנגנות בסוג זה הן קאיזן וסינרגיה.
באפריל 2016 שחרר פלד את הסינגל "בא בבום" מתוך האלבום "הכל עליי", ובאפריל 2022 שחרר את אלבום הלייב שלו "בא בלייב", שמכיל שירים שלו מכמה אלבומים שונים בגרסת ראפ רוק, מכיוון שבהופעותיו פלד נוהג לשלב רוק עם ראפ.
ראפ מטאל הוא תת-סגנון של ראפ רוק ומטאל אלטרנטיבי שהתפתח בשנות השמונים של המאה ה-20. הסגנון משלב הבי מטאל ומוזיקת היפ-הופ, וצבר פופולריות רבה בשנות התשעים עם להקות כמו רייג' אגאינסט דה משין, שהייתה למובילה בתחום.
הסינגל "Metal Rap" של הלהקה Lone Rager מ-1984 עשוי להיחשב לדוגמה המוקדמת ביותר של מה שנקרא כיום "ראפ מטאל", שכן הלהקה שילבה נגינה מסורתית של הבי מטאל יחד עם ראפינג.
סגנון הראפ מטאל מקורו בראפ רוק, ז'אנר המשלב אלמנטים ווקאליים ואינסטרומנטליים של היפ הופ עם רוק.
שורשיו של הז'אנר מבוססים שניהם ביצירות היפ הופ שערבבו בהן מוזיקת מטאל, כמו Beastie Boys, MC Strecker ,Cypress Hill, Esham ו-Run - DMC, ולהקות רוק נוספות שהתמזגו עם השפעות מטאל והיפ הופ.
סקוט איאן מאנתרקס (שהיה לאחד מחלוצי הז'אנר) מאמין שלהקת Rage Against the Machine היא שהמציאה את הז'אנר.
עם זאת, להקת "Urban Dance Squad" (הוקמה בשנת 1986), שילבה ראפ ומטאל לפני Rage Against the Machine, אף כי Rage Against the Machine נחשבו כמי ששכללו את הז'אנר.
בשנת 1987 הלהקה אנתרקס ערבבה היפ הופ עם מטאל עבור המחזה המורחב שלהם "I'm the Man" ואז התאחדה ב-1991 עם להקת "האויב הציבורי" שביחד יצרו היפ הופ עם טראש מטאל.
בנוסף בשנת 1991, להקת הטראש מטאל "טורניקט" שילבה את קבוצת ההיפ הופ P.I.D בשיר "Spineless" מתוך אלבומם Psycho Surgery.
בשנה שאחרי כן התחבר הראפר סר מיקס-א-לוט עם "כנסיית המטאל" לסינגל שלו "איש הברזל" משנת 1988, המבוסס באופן רופף על השיר בעל אותו השם.
ניתן למצוא ראפ מטאל ברצועה של להקת המטאל "המשרד התעשייתי" באלבומם The Mind is a Tering Thing to Taste במסלול 'מבחן' שעבורו הם שכרו את הראפרים 'הקוסם הגדול' (ק.
לייט) ו"אלוהי הסלוגנים" (טומי בויקסי) לביצוע שירה.
בשנת 1990 הקים הראפר Ice-T להקת מטאל בשם Body Count, ובזמן שהופיע בסיבוב ההופעות של Lollapalooza ב-1991 ביצע סט שהיה חצי שירי ראפ ושירי מטאל.
הלהקות "סטוק מוג'ו" ו"קלופינגר", שתיהן הוקמו בשנת 1989, נחשבים לשני חלוצים נוספים בז'אנר.
בשנות התשעים הפך הראפ מטאל לסגנון מוזיקלי פופולרי.
למשל, השיר "אפוס" של להקת פיית' זכה להצלחה והגיע למקום הראשון במצעד Billboard Hot 100. בשנת 1993 יצא פסקול הסרט Judgment Night שהציג שיתופי פעולה רבים בין ראפרים, מוזיקאים ולהקות הרוק מטאל של אותה שנה.
Rage Against the Machine הוציאה בשנת 1996 את אלבומה "Evil Empire" אשר נכנס לבילבורד 200 במקום הראשון, ובשנת 1999, אלבום האולפן השלישי שלהם, "The Battle of Los Angeles", עלה לראשונה גם במקום הראשון בבילבורד 200, ונמכר בכ-430,000 עותקים בשבוע הראשון שלו.
כל אחד מאלבומי הלהקה הפך לפחות ללהיטי פלטינה.
ב־18 באוגוסט 1998, אטלנטיק רקורדס הוציאה אלבום ראפ מטאל של "Kid Rock's Devil" מאחורי הסינגל "Welcome 2 the Party" והלהקה יצאה לסיבוב ההופעות "Vans Warped" כדי לתמוך באלבום.
מכירות "Welcome 2 The Party" היו איטיות, אם כי הטור של 1998 ב-Northampton, מסצ'וסטס, עורר את העניין האזורי במסצ'וסטס ובניו אינגלנד.
גם הסינגל "קאובוי", שילוב של רוק דרומי, קאנטרי וראפ, היה להיט גדול עוד יותר.
הוא אפילו הפך לשיר הנושא של ג'ף ג'ארט מ-WCW.
הסינגל הבא של "רוק", הבלדה "רק אלוהים יודע למה", היה הלהיט הגדול ביותר של האלבום, והיה במקום 19 במצעד ה-Billboard Hot 100. זה היה אחד השירים הראשונים שהשתמש באפקט האוטומטי.
עד שיצא הסינגל האחרון, "Wasting Time", מכר האלבום 7 מיליון עותקים.
האלבום הוכרז 11 פעמים כאלבום פלטינה על ידי ה-RIAA ב־17 באפריל 2003. לפי נתוני Nielsen SoundScan, נכון לשנת 2013 המכירות בפועל הן 9.3 מיליון עותקים.
"Kid Rock's Devil" היה מועמד לאמן החדש הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי בשנת 2000, אך הפסיד לכריסטינה אגילרה.
הוא היה מועמד לפרס "Bawitdaba" לביצועים הטובים ביותר של הרוק, אך הפסיד לשיר "וויסקי בצנצנת" של מטאליקה.
1 (דיסק המלחמה) שהיו בו כמה אלמנטים של נו-מטאל וראפ מטאל על כמה רצועות.
האלבום עלה לראשונה למספר 7 במצעד בילבורד 200, ונמכר 180,000 עותקים בשבוע הראשון שלו בשוק.
נו-מטאל (הידוע גם בשם nü-metal ו-aggro-metal) הוא ז'אנר המשלב אלמנטים של מוזיקת הבי מטאל עם אלמנטים מז'אנרים אחרים של מוזיקה כמו סגנון ההיפ הופ, מטאל אלטרנטיבי, פאנק, וגרוב מטאל.
להקות נו מטאל ציירו אלמנטים והשפעות ממגוון סגנונות מוזיקליים, כולל ראפ מטאל ותת-סגנונות אחרים.
להקות נו מטאל נוספות הן קורן (Korn) לימפ ביזקיט (Limp Bizkit) לינקין פארק (Linkin Park) פאפא רוץ' סליפנוט (Slipknot), דפטונס (Deftones) דיסטרבד (Disturbed) לוסטפרופטס (Lostprophets) ועוד.
טראפ מטאל (Trap Metal בעברית: מלכודת מטאל) הוא ז'אנר פיוז'ן המשלב אלמנטים של מוזיקת ראפ, היפ הופ, פאנק והבי מטאל, וכן אלמנטים מז'אנרים אחרים, כמו נו מטאל.
סגנון זה מאופיין בקצבים מעוותים ומשתנים, זרימות היפ הופ, שירה קשה וצעקנית, וגיטרות מתכת כבדות מכוונות.
הלהקה "bones" נחשבו על ידי 'קרנג!' להיות אחת מהנסיונות המוקדמים ביותר בז'אנר, כשביצעו רצועות טראפ מטאל החל משנת 2014. הראפר הבריטי Scarlxrd נקשר לעיתים קרובות לז'אנר ונחשב לחלוץ של הטראפ מטאל.
WQHT תיאר את ה-EP המפורסם של OG Maco משנת 2014 כחלק מההתפתחות המוקדמת של הז'אנר.
ראסל וסטברוק הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.
וסטברוק, נבחר פעמיים לחמישיית העונה ב-NBA, ארבע פעמים לחמישיית העונה השנייה, לקח שבע פעמים חלק במשחק האולסטאר ואף נבחר פעמיים ברציפות לשחקן המצטיין של המשחק.
הוא העפיל עם אוקלהומה פעם אחת לגמר ה-NBA, ובעונות ו- היה למלך הסלים של ה-NBA.
מחזיק בשיא הטריפל דאבלים לשחקן בעונה הסדירה ובמספר הכולל.
סיים ארבע עונות שונות עם ממוצע טריפל דאבל עונתי.
וסטברוק נולד בלונג ביץ', קליפורניה לראסל וסטברוק האב ושאנון הורטון.
בצעירותו שיחק בנבחרת הכדורסל של בית הספר התיכון לוזינגר שבלוס אנג'לס.
לאחר עונתו האחרונה בתיכון, בה הפגין יכולת מרשימה כאשר קבע של 25.1 נקודות, 8.7 , 2.3 אסיסטים ו-3.1 חטיפות למשחק, זומן לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס המוכרת גם בשם UCLA ושיחק בה במשך שנתיים.
בעונתו הראשונה ב-UCLA לא היה גורם משמעותי ולא קיבל הזדמנויות משחק רבות.
עם זאת, ניצל את דקות המשחק המועטות שלו עד תום ואף קלע 11 נקודות ב-11 דקות נגד אוניברסיטת לונג' ביץ' סטייט ב-28 בנובמבר 2006. עד סיום העונה שמר על יציבות יחסית וקלע 3.4 נקודות בכ-9 דקות בלבד בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה במכללות כבר היה וסטברוק משמעותי בהרבה ברוטציית UCLA ויחד עם קווין לאב ודארן קוליסון הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות הליגה המחוזית ולהעפלה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות.
וסטברוק, שסיים את העונה עם ממוצעים של 12.7 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק, נבחר לשחקן ההגנה של העונה במחוז הפסיפיק-10 וכן לחמישיית ההגנה של העונה ולחמישיית העונה השלישית.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת UCLA, נרשם וסטברוק לדראפט ה-NBA 2008 ונבחר במקום הרביעי על ידי סיאטל סופרסוניקס.
מיד לאחר הדראפט עברו הסופרסוניקס לאוקלהומה סיטי ושינו את שמם לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
וסטברוק החל את הקריירה המקצוענית שלו בצורה מצוינת, נבחר ל החודש ב-NBA בדצמבר 2008 ובפברואר 2009 ואף השיג "" ראשון בקריירה, לאחר שקלע 17 נקודות, הוריד 10 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים במשחק נגד דאלאס מאבריקס ב-2 במרץ.
למרות יכולתו הטובה, לא הצליח לסייע רבות לקבוצתו שהייתה בעונה זו אחת הקבוצות החלשות בליגה וסיימה את העונה הסדירה במאזן 23–59. וסטברוק נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לאחר שסיים רביעי בבחירות לרוקי השנה, אחרי דריק רוז, או.ג'יי.
את עונת פתחה אוקלהומה עם תקוות רבות עקב התפתחותם של כוכבי הקבוצה הצעירים, וסטברוק, קווין דוראנט, ג'ף גרין ושחקנים צעירים נוספים.
הקבוצה השיגה במהלך העונה הסדירה מאזן של 32–50 שהקנה לה את המקום השמיני במערב.
מבחינה אישית המשיך וסטברוק במגמת השיפור שלו והפך לאחד השחקנים הבולטים בליגה עם ממוצעים של 16.1 נקודות, 8 אסיסטים (שמיני בליגה) וכמעט 5 ריבאונדים למשחק.
בסיבוב הראשון בפלייאוף התמודדה אוקלהומה נגד האלופה מאשתקד, לוס אנג'לס לייקרס, בסדרה בה הגיע וסטברוק ליכולת שיא.
לאחר שני משחקי חוץ, חזרה אוקלהומה בפיגור 0–2 לביתה ובהובלתו של וסטברוק שהעמיד 27 נקודות, 8 ריבאונדים ו-4 אסיסטים במשחק השלישי ו-18 נקודות, 8 ריבאונדים ו-6 אסיסטים במשחק הרביעי, השוותה את תוצאת הסדרה ל-2-2. למרות נחישותם הרבה הפסידו הת'אנדר בשני המשחקים הנותרים והודחו מהפלייאוף לאחר הפסד 2–4 בסדרה.
בפברואר 2011 נבחר לראשונה על ידי מאמני הליגה למשחק האולסטאר, שנה לאחר מכן נבחר בפעם השנייה.
בעונת 2011/2012, שהייתה עונה מקוצרת בעקבות השבתת הליגה בתחילת העונה, נבחר לחמישיית העונה השנייה.
במשחקי הפלייאוף הגיעה הקבוצה עד לגמר, לראשונה מאז המעבר מסיאטל.
הקבוצה הפסידה את הסדרה בחמישה משחקים, כאשר במהלך המשחק הרביעי קלע וסטברוק 43 נקודות, שלא הספיקו לניצחון.
את עונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום הראשון במערב ובסיבוב הראשון התמודדה מול יוסטון רוקטס.
לקראת סיום המשחק השני בסדרה התנגש וסטבורק בפטריק בוורלי, שחקן הרוקטס.
כתוצאה מההתנגשות נקרעה רצועת הברך של השחקן, שנאלץ לעבור ניתוח והחמיץ את המשך הפלייאוף.
יומיים לאחר הפציעה עבר ניתוח בברכו.
בתחילת אוקטובר עבר ניתוח נוסף, שמנע ממנו לשחק בשבועיים הראשונים של העונה.
נפיחות בברכו חייבה לבצע ניתוח שלישי במהלך חודש דצמבר, ניתוח שהשבית אותו למשך חודש וחצי עד לאחר פגרת האולסטאר.
ב-20 בפברואר חזר לשחק, אך עד לסיום העונה שיחק תחת מגבלה של דקות.
דוראנט נפצע ברגלו במהלך אימון טרום עונת 2014/2015. במהלך המשחק השני של העונה נגד הלוס אנג'לס קליפרס, שבר וסטברוק את ידו.
ללא שני הכוכבים התקשתה אוקלהומה לנצח ולקראת סוף נובמבר, כשחזר וסטבורק לשחק עמד מאזן הקבוצה על 4–12. במשחקו הראשון לאחר הפציעה שיחק 24 דקות, בהן קלע 32 נקודות, בניצחון על הניו יורק ניקס.
בתחילת חודש פברואר השווה את שיא הקריירה שלו, כשקלע 45 נקודות מול ניו אורלינס פליקנס ויומיים אחר כך קבע שיא חדש כשקלע 48 נקודות נגד אותה הקבוצה.
באולסטאר 2015 עלה מהספסל, קלע 41 נקודות, ונבחר ל-MVP של המשחק בניצחון המערב 163-158. שלושה משחקים לסיום העונה חצה לראשונה את רף 50 הנקודות וקבע שיא אישי חדש של 54 נקודות במשחק ההפסד לאינדיאנה פייסרס.
בסיום עונה זו זכה בתואר מלך הסלים עם 28.1 נקודות בממוצע למשחק, אך הקבוצה סיימה במקום התשיעי ולא העפילה למשחקי הפלייאוף.
עונה לאחר מכן נבחר שוב לאולסטאר, הפעם כשחקן חמישייה.
בסיום המשחק זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר ה-MVP.
במהלך העונה השיג 18 טריפל דאבלים.
הקבוצה הגיעה עד לגמר המערב, אך הפסידה את הסדרה לגולדן סטייט ווריורס בשבעה משחקים, אף על פי שהובילה 1–3.
דוראנט, שהפך לשחקן חופשי בסיום העונה, עזב את הקבוצה ועבר לווריורס.
העזיבה הובילה ליחסים מתוחים בין השניים.
בעקבות העזיבה, הפך לשחקן המוביל של הקבוצה בכל שלוש הקטגוריות הסטטיסטיות המובילות (נקודות, ריבאונדים ואסיסטים).
במהלך העונה קבע מספר רב של שיאי ליגה ושיאים אישיים - הוא סיים את העונה בממוצע של טריפל דאבל, השחקן היחיד שהגיע להישג זה מלבד אוסקר רוברטסון.
במהלך העונה השיג 42 טריפל דאבלים ושבר את שיאו של רוברטסון עם שלשת ניצחון על הבאזר.
במשחק נגד אורלנדו מג'יק, השיג ראסל טריפל דאבל הכולל 57 נקודות, ובכך השיג את כמות הנקודות הגבוהה ביותר אי פעם ב-NBA שנקלעה בטריפל דאבל עד הטריפל דאבל של לוקה דונצ'יץ' עם 60 נקודות 20 ריבאונדים ועשרה אסיסטים.
במשחק נגד פורטלנד טרייל בלייזרס קלע 58 נקודות וקבע שיא קריירה אישי.
למרות ההישגים לא נבחר לחמישיית המערב במשחק האולסטאר, לאחר שבבחירות האוהדים הגיע שלישי אחרי ג'יימס הארדן וסטפן קרי.
הדבר הוביל לביקורות רבות מצד שחקנים, מאמנים ופרשנים בליגה.
את העונה סיים כמלך הסלים של הליגה עם ממוצע 31.6 נקודות למשחק וזכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
למרות ההישגים המרשימים בעונה הסדירה, בפלייאוף הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון לאחר חמישה משחקים מול יוסטון.
בספטמבר, לאחר שהקבוצה החתימה את פול ג'ורג' וכרמלו אנתוני, חתם על הארכת חוזה לחמש עונות נוספות תמורת 205 מיליון דולר.
הוא המשיך להשיג הישגים סטטיסטים מרשימים, כשסיים גם את שתי העונות הבאות עם ממוצע טריפל דאבל, כולל דאבל-טריפל-דאבל (20+ בשלוש קטגוריות) שהושג במהלך אפריל 2019 במשחק מול לוס אנג'לס לייקרס.
למרות זאת בשתי העונות לא הצליחה הקבוצה בהנהגתו לעבור את הסיבוב הראשון של הפלייאוף והודחה על ידי יוטה ופורטלנד, בהתאמה.
ביולי 2019 הועבר וסטברוק בטרייד לקבוצת יוסטון רוקטס, תמורת כריס פול ושתי בחירות סיבוב ראשון בדראפט.
במשחק מול ניו אורלינס פליקנס ב-26 באוקטובר 2019 השיג את הטריפל-דאבל ה-139 שלו בקריירה, ובכך עקף את מג'יק ג'ונסון במקום השני בתולדות ה-NBA.
לאורך עונתו היחידה ביוסטון רשם ממוצעים של 27.2 נקודות, 7.9 ריבאונדים ו-7.0 אסיסטים למשחק, ובסיומה הודח עם הרוקטס בשלב חצי גמר המערב בפלייאוף.
ב-2 בדצמבר 2020, הועבר בטרייד לקבוצת וושינגטון ויזארדס תמורת ג'ון וול ובחירת סיבוב ראשון בדראפט.
את העונה סיים עם ממוצע טריפל דאבל ובמהלכה שבר את שיאו של אוסקר רוברטסון (181) למספר הטריפל דאבלים בכל הזמנים (199).
בעונה זו הצליחה וושינגטון להפתיע ולעלות לפלייאוף מהמקום השמיני אך נוצחה בסיבוב הראשון 1–4 על ידי פילדלפיה 76.
נכון לסיום עונת 2023/2024 הסדירה, וסטברוק עדיין מחזיק בשיא ה-NBA לסה"כ מצטבר של מספר הטריפל דאבלים - 199, כאשר השחקן הפעיל הקרוב אליו ביותר הוא ניקולה יוקיץ (130 טריפל דאבלים).
ב-29 ביולי 2021, הוויזראדס העבירו את וסטברוק בטרייד ללייקרס תמורת קייל קוזמה, קנטביוס קולדוול-פופ, מונטרז הארל ובחירות סיבוב ראשון בדראפט.