tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המונוגרפיות האחרונות הן: "מילצין לפוטין: שלוש תקופות בתודעה ההיסטורית של הרוסים" (2007), "רוסיה הפוליטית: מדריך לפני הבחירות - 2007", "מילון פוליטי של ההווה" (2006), "רוסיה בצומת דרכים לקראת קדנציה שנייה" (2005) מחקרי דעת הקהל המתוארכים לפני 1992 מאוחסנים בארכיון.
תוצאות סקרי דעת הקהל של מכון "אקספרס" מאז 1992 נשמרים ב"מאגר הארכיונים".
המרכז חבר ברשתות מקצועיות ובינלאומיות לרבות InterSearch והמוניטור האירואסייתי.
הוא פועל מכוח תקני ונוהלי ESOMAR של החברה האירופית לחוות דעת וחקר שוק.
ישנם יותר מ-70 מומחים המועסקים במטה המרכז במוסקבה (עם התמחות בסוציולוגיה, שיווק, מדעי המדינה, פיננסים, פסיכולוגיה וסטטיסטיקה), כמו גם עשרות במשרדיה ברחבי רוסיה.
הצו להקמת המרכז אומץ בישיבת יולי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשנת 1987. המייסדים היו מועצת האיגודים המקצועיים המרכזיים ו-ועדת העבודה של ברית המועצות.
המנהלת הראשונה הייתה טטיאנה זסלבסקאיה.
זסלבסקאיה טענה כי המכון לדמוסקופיה (של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה) בראשות אליזבת נואלה-נוימן נלקח כמודל בעת הקמת המרכז.
אחרי טטיאנה מונה בוריס גרושין (Борис Грушин) למנהל המרכז והוא עשה מאמצים רבים בשנים 1987–1988 להקים רשת של מרכזים סוציולוגיים ברפובליקות ברית המועצות ובמחוזות רוסיה.
הדבר התאפשר לערוך את סקרי ההמונים הראשונים על דגימות מייצגות בקרב מבוגרים בנובמבר 1988; שנה לאחר מכן הפכו הסקרים לשיטתיים.
בשנת 1988 יורי לבאדה יחד עם תלמידיו (לב גודקוב, בוריס דובין, אלכסיי לוינסון ואחרים) נסעו לעבוד במרכז (תחילה כראש מחלקת המחקר התאורטי ואחר כך - מאז 1992 כראש החברה).
בראיון יורי לבאדה דיבר על השנים הראשונות של המרכז, כשהוא מתייחס לטטיאנה זסלבסקאיה (Татьяна Заславская) ובוריס גרושין כמייסדי המרכז בשנת 1987 והם אלה שהזמינוהו לעבוד במרכז.
המרכז זכה לכבוד רב בזכות האובייקטיביות והמקצועיות שלו בקרב אקדמאים ועיתונאים הן בברית המועצות והן במערב.
בשנות התשעים, סקרי הסוכנות צברו מוניטין של היותם אמינים מאוד.
במהלך תקופה זו ערך המרכז יותר מאלף סקרים.
בהיותו המוסד הסוציולוגי הראשון בברית המועצות (ורוסיה), המרכז שימש כקרקע ליצירת מספר מרכזים שיווקיים וסוציולוגיים במדינה.
באוגוסט 1989 עזב בוריס גרושין את המרכז כדי להקים ארגון משלו החוקר את דעת הקהל בשם "Vox Populi - קול העם".
בשנת 1992 הוקמה קרן חוות הדעת הציבורית (FOM) שהוקמה במקור כחטיבה של המרכז לגיוס כספי צדקה, שהופרדה מהמרכז והפכה למכון נפרד לחקר דעת הקהל.
בשנת 1999 המרכז הפך למכון מדעי.
למרות שהמרכז לא קיבל כספי תקציב ומימן את עצו באמצעות חוזים ומענקים מהמגזר הפרטי והציבורי משנת 1992 עד 2003, יורי לבאדה (שעמד בראש המרכז) לא התייחס לעובדה שהסוכנות נותרה חברה בבעלות המדינה כגוף פדרלי.
בשנת 2003 המשרד לניהול רכוש המדינה החליט להפוך את המרכז לחברת מניות, אשר 100% ממנו היו אמורים להיות מוחזקים על ידי המדינה.
עדיין לא הוקצה לה תקציב מהמדינה והחברה הייתה אמורה להמשיך בעבודתה על בסיס מימון מצד מוסדות פרטיים וציבוריים כאחד.
עם זאת, שינוי זה נלקח על ידי יורי לבאדה כניסיון של הממשלה להשפיע על התוצאות של מחקרי המרכז.
כתוצאה מכך, עובדיו הקודמים של המרכז עזבו את החברה והצטרפו למרכז לבאדה שיורי לבאדה הקים כמרכז חדש לחקר דעת הקהל.
ולרי פיודורוב, שהיה חוקר למדע המדינה וכמה מקורות ציינו אותו כמקורב לממשל ולנשיא רוסיה, מונה לעמוד בראש המרכז.
המרכז המשיך בתוכניות מחקר ובשנת 2003 החלו חברי מערכת לשעבר לפרסם כתב עת חדש בשם The Public Opinion Herald.
בשנת 2003 פורסמו נתונים סותרים על סקרי סוציולוגים רוסים מהמרכז וממרכז לבאדה החדש אף השתמש במותג WCIOM של מרכז הרוסי לחקר דעת הקהל, מה שגרם לסכסוך בין שני המרכזים.
בשנת 2004 השירות הפדרלי למלחמה במונופולים החליט להעניק למרכז הרוסי לחקר דעת הקהל את זכות השימוש המלאה במותג "WCIOM" ואסר על מרכז לבאדה להשתמש בו.
כשנשאל על שינוי הנהלת המרכז במהלך ביקורו באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית בספטמבר 2003, פוטין תמך בשינוי ההנהלה.
כמרכז המחקר הסוציולוגי העיקרי במדינה
סדרי העדיפויות במחקרים של המרכז כיום הם דירוגים פוליטיים, מדדי מצב רוח חברתי, תוכניות ממשלתיות ורפורמות.
המרכז עדיין מבצע מחקר עבור המוסדות הפרטיים והציבוריים הרוסים המשמעותיים ביותר.
המיקוד החדש של תוכניות המחקר מתבטא בשינוי המוטו - "מידע להצלחה!" במקום המוטו הקודם "מתוך דעה - לקראת הבנה".
לעיתים נמתחת ביקורת על שיטות המחקר של המרכז.
גנאדי זיוגאנוב (מנהיג המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית) מתח ביקורת על האובייקטיביות שלו בבחינת תוצאות בקשות התקשורת בנושא המאוזוליאום של לנין.
הוא טען ש"שזה מחקר לא מקצועי", בתגובה לנתוני המרכז לפיהן, מרבית הרוסים תמכו בקבורת לנין בבית עלמין במקום להמשיך להחזיק את גופתו במוזוליאום.
המרכז הואשם גם בקשר מיוחד עם הקרמלין.
מגזין "הניו טיימס" פרסם סדרת כתבות בשם "שחיתות ברוסיה" על מניפולציות בהן משתמש המרכז לטובת הממשל הנשיאותי.
המרכז פתח תביעה נגד הניו טיימס וניצח לאחר משפט בן עשרה חודשים שבסיכומו בית המשפט הודה השחומר שפורסם אינו תואם את המציאות.
בית המשפט גרם למגזין לפרסם הפרכה והכתב שכתב את המאמרים נקנס.
המרכז מבצע מחקר הן ברמה האזורית והן הפדרלית, כמו גם במרחב הפוסט-סובייטי (יחד עם עמיתים מדינות ברית המועצות לשעבר וחברי הסוכנות "הניטור האירואסייתי") ומדינות אחרות.
פוליטיקה: בחירות, דירוג פוליטיקאי, פוטנציאל מחאה
תחום חברתי: חינוך, שירותי בריאות, משפחה, מגורים, שחיתות
עסקים: מימון וביטוח, פיתוח מותג ומוצר ארגוני, מוניטין של חברות, סימני מסחר, טכנולוגיית מידע ומדיה, מגזר רכב, נדל"ן, ענף ספורט
נעשה שימוש במגוון רחב של טכניקות מחקר, כמו ראיונות אישיים, קבוצות מיקוד, קניות סמויות, מבחני אולמות, סקרים, סקרי מומחים, ראיונות טלפוניים ואחרים.
השיטות כוללות ניתוח סטטיסטי תיאורי ותוכניות לבניית מדגמים.
סקרים המבוססים על דגימה מייצגת נערכים מדי שבוע על 1,600 איש מ-140 מקומות ברחבי 42 אזורי רוסיה.
המרכז מתאם ומיישם באופן קבוע פרויקטים מחקריים בינלאומיים עבור לקוחות זרים ורוסיים כמו UNDP, מחלקת המדינה האמריקאית, לשכת נאט"ו במוסקבה ואחרים.
מאז 2004 השתתף המרכז בפעילות בעיצוב מערכת המחקר הסוציולוגי הסדירה במרחב הפוסט-סובייטי.
המרכז הקליני המוסקבאי למחלות זיהומיות "וורונובסקויה" הוא בית חולים למחלות זיהומיות אוטונומיות בסמוך לכפר גולוחוואסטובו, ביישוב וורונובו שבמוסקבה.
המרכז מהווה חלק מבית החולים הקליני על שם דמיחוב של מחלקת הבריאות בעיריית מוסקבה, ГКБ имени В.
מתחם בית החולים מיועד ל-800 מיטות (עם אפשרות הרחבה ל-900 מיטות ולהפוך כל מיטה למיטת החייאה תוך 24 שעות), מחצית המיטות הן מיטות החייאה.
בנייתו נעשתה בזמן שיא בעת התפרצות מגפת הקורונה ברוסיה.
בהתאם לצו של ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין, מיום 5 במרץ 2020 "אודות כניסת מצב כוננות גבוהה", ניתנה הוראה לבחון בניית בית חולים מודרני חדש לטיפול בחולים עם COVID-19.
ב-11 במרץ הגיע סוביאנין לאתר בנייה במוסקבה החדשה.
הקבלן הכללי להקמת המרכז הזיהומי היה חברת ההחזקות העירונית Mosinzhproekt.
אליהם הצטרפו נציגי חברות גדולות במוסקבה - DSK-1, PIK, Krost, MISK, Mospromstroy, Ingeokom ועובדי ארגוני תשתיות.
ב-24 במרץ הגיעה היקף הבנייה ל-40%.
תוכנן שבניית המרכז תושלם ותיפתח תוך חודש מתחילת הבנייה.
ב-17 באפריל 2020, המתחם כבר נפתח על ידי ראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין.
ב-20 באפריל 2020 בית החולים קיבל את 20 החולים הראשונים.
עבור בית החולים נרכשו כמאה אלף יחידות של ציוד רפואי, בהן למעלה מ-26,700 יחידות ציוד וריהוט רפואי וכן חליפות מגן לצוות הרופאים.
על שטח של 80 אלף מ"ר הוצבו חמישים בניינים בני קומה אחת, שניים ושלוש קומות.
במרכז נפתחו שלל מחלקות מאפס:
מרכז הדמיה להכשרת רופאים ואחיות, בו יש הזדמנות לפתח מיומנויות מעשיות על סימולטורים מודרניים.
הסימולטורים סופקו על ידי האשכול הרפואי הבינלאומי במרכז סקולקובו;
במחלקת הקבלה למטופלים שנכנסים ליחידת הטיפול יש תיבות מלצר כפולות עם חדר סניטרי ושני מנעלי אוויר (חולים מועברים דרך השער מהרחוב, והשער מותאם מבפנים למעבר הצוות הרפואי.
מערכת הבקרה הסניטרית ב-15 תיבות קבלה וצפייה בודדות מיועדת לחיטוי של 1,400 איש: שתי משמרות של עובדי רפואה של 700 איש כל אחד, המבנה מחולק ל-14 תאים זהים של 100 מקומות שכל אחד מהם מחולק לזכר ולנקבה);
יחידת אבחון (מצוידת במכשיר MRI, שני מכשירי CT ו-26 יחידות רנטגן ניידות וציוד אנדוסקופי)
יחידת החייאה (16 תאים עם 345 מיטות - מצוידים בציוד מודרני ובמכשירים תומכי חיים, בפרט, מערכת אספקת חמצן, מערכות הנשמה, ECMO, דפיברילטורים, מכשירים לטיפול בעירוי וציוד לניטור מתמיד של מצב החולה;
יחידת הפעלה (מצוידת בשני חדרי ניתוח כלליים המצוידים בזרוע רנטגן, תיבה גנרית פרטנית וארבע תיבות הרדמה)
תאי טיפול, מבנה שירות וחדר פיקוח סניטרי (12 תאים בסך הכל);
תא מעבדה (מאפשר יותר מעשרת אלפים בדיקות ביום (ארבעה מיליון בדיקות בשנה), כולל מחקרי PCR.
תחנת חמצן (לאספקת חמצן תאי, מורכב משלושה תאי בידוד תרמיים לאחסון וניפוק חמצן נוזלי, מתן איוד ואספקת חמצן.
במקרה של הפרעות באספקת החמצן, חולים יועברו לתחנת חירום של 10 צילינדרים בנפח של 40 ליטר כל אחד);
יחידה לעיבוד, חיטוי והרס פסולת רפואית ומזון;
יחידת שחרור מטופלים, בניין נפרד בו נבדקים המטופלים העוברים טיפול.
כשהוא נכנס לאזור הטיפול, נכנס המטופל לחדר הבדיקה התברואתי (מחולק לתאים של זכר ונקבה), בו הוא מסיר את בגדי בית החולים, מכניסם למכל פסולת רפואי, מתקלח ולובש בגדים אישיים שחוטו מראש.
בשלב זה הוא הולך לאזור ה"נקי "בלובי עם אזור המתנה, שם הוא מקבל מסמכי שחרור, חפצי ערך ויוצא החוצה דרך הפרוזדור החיצוני מצידו של האזור המשותף.
משלוח מצעים נקיים וחפצי המטופל מסופק בצורה ארוזה ומסומנת במכלים סגורים מחדרי אחסון ומכבסה מרכזיים באזור ה"נקי" של הבניין.
צוות אזור הטיפול אוסף את בגדי בית החולים המלוכלכים במכל נפרד מיוחד באזור ההלבשה ומוציא אותו לחיטוי וכביסה ליחידת החיטוי ולחדר הכביסה.
במקביל, עד 15 חולים, כלומר 70 חולים ביום, יכולים לעבור את הליך השחרור.
מנחת מסוקים (המסוגל לקבל בו זמנית שלושה מסוקים);
6 תחנות חשמל חלוקות, קווי כבלים מיותרים מתחנת החשמל בלבדבו שאורכה 22 ק"מ, נקודות חלוקה ותחנות שנאים;
מעונות דו-קומתיים ונוחים לאנשי רפואה וצוות טכני עם אפשרות לינה זמנית בחדרים יחידים וכפולים בהיקף כולל של כ-1,300 איש.
כל חדר מצויד במכשירים, עובדי הבריאות גם מקבלים חדר אוכל, מרכז עסקים וארבעה מתחמי אימון ברחוב וחדר כושר;
נוצר מתחם ביטחון סביב המרכז הזיהומי, בכניסות ויציאות משטח בית החולים בו הותאמו שתי עמדות תברואה עבור כלי תחבורה;
המרכז הקנדי לאבטחת סייבר היא יחידה במוסד לביטחון תקשורת (CSE) בקנדה, האחראי על מעקב אחר איומים ותיאום התגובה הלאומית לכל אירוע אבטחת סייבר.
התפקיד העיקרי הוא הגנה על תשתית קריטית לאומית מפני אירועי סייבר.
היחידה הוקמה רשמית ב-1 באוקטובר 2018 וקלטה סוכנויות ויחידות ממשלה שונות קודמות בקנדה שהיו אחראיות לתפקידים אלה, כולל מרכז התגובה לאירועי סייבר בקנדה, מרכז פעולות האבטחה של שירותים משותפים בקנדה וענף אבטחת טכנולוגיית המידע של המוסד לביטחון תקשורת.
ההיסטוריה של הקמת בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט ידועה מגיליון 1890 של כתב העת "תעשיית הבנייה" (Építőipar).
על פי כתב העת, ד"ר דיולה בקה, פרופסור באוניברסיטה, הציע את הקמת בית החולים בשנות ה-80 של המאה ה-19. התוכנית נבדקה על ידי האדריכל המפורסם מיקלוש איבל, אחד האדריכלים החשובים ביותר באותה תקופה, ואז בשנת 1886 הוכרז על מכרז פומבי להקמת מבני בית החולים.
למכרז התכנון הוגשו 13 הצעות, וילמוש פרוינד ואלפרד וליש זכו בתחרות.
משימת התכנון הוענקה בסופו של דבר לפרוינד.
ההקמה התרחשה בין מרץ 1888 לאוקטובר 1889 (כלומר תוך כשנה וחצי) בניהולו של הבנאי הראשי יוז'ף אמון.
החזית המרכזית של מתחם הבניין המודרני עם מערכת אגפי עזר (Pavilion) המורכבת מ-5 בניינים פנה לרחוב סאבולץ', החלק הדרומי גבל בדרך אַרֵנָה (כיום שמו דרך דוז'ה ג'רג').
לוחות הרצפה היו עשויים קורות ברזל שסופקו על ידי "מפעל יציקות הברזל ומפעל המכונות של שליק" (Schlick–Nicholson Gép-, Waggon- és Hajógyár Rt).
חזיתות הבניינים מכוסות לבנים גולמיים בכבישה יבשה על פי דפוס הרנסאנס ההולנדי על רקע צהבהב.
מערכת הלבנים סביב החלונות, אדני הכתפיים וחלקים אחרים בבניין היו עשויים לבנים בכבישה ומעוצבים בצבע אדום, הכרכובים העיקריים היו מאבן גיר מקומי.
כל בניין חולק לרדיקל צדדי ולרדיקל מרכזי גדול יותר, והותקן בו מדף משונן.
הקו שהפריד בין הקומות (רצפה-תקרה) הודגש על ידי שורה של לבנים דקורטיביות שהונחו אופקית, והכניסה הייתה בסגירה חצי עגולה.
באחד מבנייני בתי החולים היה גם בית כנסת, אך הוא בוטל במהלך ההלאמה שהייתה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בין שתי מלחמות העולם היה הקומפלקס אחד ממוסדות הבריאות היוקרתיים ביותר בבודפשט.
עם זאת, הוא לא קיבל מחלקה אוניברסיטאית עד שנת 1954 בשם "אוניברסיטת היינל אימרה למדעי הבריאות" (Haynal Imre Egészségtudományi Egyetem).
בשנת 2000 אוניברסיטה זו אוחדה לתוך אוניברסיטת זמלווייס כפקולטה למדעי הבריאות.
שמו שונה בשנת 2001 ל"מרכז הרפואי הלאומי" ונסגר בשנת 2007. הקומפלקס פונה ואחר כך בשנת 2010 חולק לשניים: בחלקו הוקם מוסד לטיפול בחסרי בית ובחלקו השני הוקם "מרכז השיקום והאחסון של המוזיאון הלאומי" (OMRRK).
בפברואר 2011, המרכז הסתבכך בתוך מחלוקת של Siegebusters, קבוצה פרו-פלסטינית שהייתה אמורה לקיים מסיבה במרכז הלהט"בי ב-5 במרץ במהלך "שבוע האפרטהייד הישראלי".
הקבוצה תכננה להכשיר פעילים ולגייס כספים עבור כלי שיט נוספים כדי להפר את ההסגר על רצועת עזה.
השחקן האמריקאי מייקל לוקאס איים להחרים את המרכז והאשים את הקבוצה באנטישמיות וכן טען כי ישראל היא המדינה הידידות להומואים היחידה במזרח התיכון, וכי להט"בים בשטחים הפלסטיניים עובריים עינויים ונהרגים.
מאוחר יותר, המרכז ביטל את המסיבה וקבע כי הקבוצה הפרו-פלסטינית איננה קשורה ללהט"ב.
הקבוצה מחתה על ההחלטה על ידי ארגון עצומה מקוונת.
במאי 2011, הודיע המרכז כי יאפשר לקבוצת קווירים נגד האפרטהייד הישראלי להיפגש במרכז.
המרכז הגן על המהלך וקבע כי הוא "מספק מקום למגוון קולות להט"בים בקהילה [הגאה] לעסוק בשיחות במגוון נושאים".
עם זאת, בתחילת יוני 2011 החליט המרכז לאסור השכרת שטחים במכרז ל"קבוצות המתארגנות סביב הסכסוך הישראלי-פלסטיני".
המרכז הפלסטיני לחקר מדיניות וסקרים הוא ארגון מחקר וצוות חשיבה פלסטיני שבסיסו ברמאללה, העוסק בקידום "השכלה וידע בסוגיות פלסטיניות בשלושה תחומים: פוליטיקה וממשל, ניתוח אסטרטגי ומדיניות חוץ, וסקרי דעת קהל ומחקר סקרים".
הארגון עורך סקרי דעת קהל בתחומים אלה מאמצע שנות ה-90.
בשנת 1993 ייסד חוקר המדינה הפלסטיני ח'ליל שקאקי את המרכז לחקר ומחקר פלסטין בשכם, שהפך למרכז הפלסטיני לחקר מדיניות וסקרים בשנת 2000. שקאקי התייעץ באופן קבוע עם מדעני מדינה ישראלים וערך סקרים משותפים עם חוקרים ישראלים, כולל עם אוניברסיטת תל אביב.
הארגון הוא ללא מטרות רווח וממומן בעיקר על ידי האיחוד האירופי וקרן פורד.
הארגון היה מושא לעוינות מצד מספר גורמים, החל מלחץ מהרשות הפלסטינית ועד לאלימות ההמונים.
בשנת 2003, משרדי PCPSR ברמאללה נבזזו על ידי עשרות מתפרעים לאחר שהמרכז פרסם ממצאי סקר המראים שרק 10% מהפליטים הפלסטינים יבחרו לחיות בישראל אם תוצע להם זכות השיבה.
מתפרעים צעדו ממשרדו של ה-PCPSR למתחם של יאסר ערפאת במרחק כמה רחובות משם.
לדברי שקאקי, המפגינים ביקשו להעביר מסר לנשיא הרשות מחמוד עבאס כי זכות השיבה אינה ניתנת למשא ומתן.
בשנת 2015 דרשה הרשות מכל הארגונים הלא ממשלתיים הפלסטיניים, כולל PCPSR, לדווח על פעילותם ועל מימונם לקבינט.
באוגוסט 2024 פרסם דובר צה"ל מסמכים שאותרו ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל המעידים כי נתוני הסקרים שנשלחו למכון מהרצועה, עבור סקר שנערך במרץ 2024, זויפו על ידי חמאס כדי לייצר מצג שווא של תמיכת הציבור העזתי בארגון.
דובר צה"ל ציין כי הזיופים הם צעדים חשאיים שביצע חמאס ואינם מעידים על שיתוף פעולה של מכון הסקרים עם ארגון הטרור.
שקאקי הכחיש כי התוצאות זויפו, וטען מנגד כי המסמכים שנמצאו הם מזויפים.
בשנת 2016 פרסמה PCPSR סקר שלפיו כ-46% מתושבי רצועת עזה היו רוצים להגר למדינה אחרת לו ניתנה להם האפשרות לכך.
בשנת 2021 פרסמה PCPSR סקר המראה על עלייה בתמיכה הפלסטינית בחמאס וצניחה בתמיכה בעבאס לאחר העימותים ב-2021, במבצע שומר החומות.
בחודשים שאחרי טבח שבעה באוקטובר פרסמה PCPSR מספר סקרים המראים תמיכה גבוהה במעשי חמאס ב-7 באוקטובר בקרב הציבור הפלסטיני.
באוגוסט 2024 פרסם דובר צה"ל מסמכים המעידים כי נתוני הסקרים זויפו על ידי חמאס, וכי התמיכה בפועל במתקפת הפתע היא נמוכה בפער גדול משפורסם בעבר.
בפועל 30.7% מהעזתים תמכו בה ולא 71.3% כפי שפורסם בתוצאות הסקר המזויפות של חמאס.
המרכז הקיצוני (The Extreme Centre: A Warning) הוא ספר משנת 2015 מאת הסופר, העיתונאי, הפעיל הפוליטי וההיסטוריון הבריטי טארק עלי.
הספר הוא ביקורת על מה שהוא מגדיר כאחיזת החנק בפוליטיקה של העולם המערבי, שצמחה תחת הנאו-ליברליזם.
טארק עלי הסביר כי: "אנשים מדברים על השמאל הקיצוני והימין הקיצוני, אבל הסכנה האמיתית היום היא מהמרכז הקיצוני.
תפיסת אמצע הדרך כעמדה שאינה מציעה אלטרנטיבה מהותית, אלא מחזקת את החזקים ומחלישה את החלשים ופותחת פתח לכוחות הרשע להסתנן פנימה.
המרכז הקיצוני כל כך מרוכז בעצמו, שהוא שונא את מי שמערער עליו, מכל צד שלא יבוא".
מבקר הספרות של "הגרדיאן" כתב ש:"חשיבות הספר היא בהבנת טיבו של הקפיטליזם המודרני והשפעתו על הפוליטיקה".
בעוד שה"פייננשל טיימס" כתב שהספר לא יפתח דלתות בבית הלבן כי זה יגרום לקריאה לא נוחה...
אך יש בו ביקורת רחבת היקף ובעלת טענה עוצמתית, שנותנת מקום למחשבה.
השימוש במונח "המרכז הקיצוני" החל להופיע בשיח הפוליטי בישראל ובעולם עוד לפני פרסום ספרו של טארק עלי.
והפך פופולרי, בין השאר, ככינוי גנאי לבני גנץ ומפלגתו "כחול לבן חוסן לישראל" ויאיר לפיד ומפלגתו מפלגת "יש עתיד", שהמבקרים שלהם טוענים שאין להם אידאולוגיה ברורה ומציעים רק פרגמטיזם וריאליזם הנאבק לשמור על הסטטוס קוו, בלי תוכנית סדורה לפתרון בעיות המדינה.
המרכז הרב תחומי לחקר המוח ע"ש לזלי וסוזן גונדה הוא יחידה אקדמית באוניברסיטת בר-אילן, הכוללת את התוכנית לחקר מדעי המוח.
הוקם במרכז גונדה בשנת 1998 ביוזמת פרופ' משה אבלס, ונחשב למוקד מחקר חשוב בחקר המוח.
התוכנית לתואר ראשון במדעי המוח נועדה להעניק לסטודנטים הכשרה רב תחומית, הכוללת ביולוגיה, פיזיקה, כימיה, מחשבים, פסיכולוגיה וקוגניציה.
מאז 2019 עומד בראש המרכז פרופ' אלון קורנגרין.
פרופ' אלנה ציון גולומביק משמשת כראש התוכנית לתואר ראשון.
מרכז גונדה מחזיק מבנה בן שש קומות שהוקם במטרה לעודד אינטראקציה בין תחומית.
הוא כולל חדרי ישיבות ואודיטוריום של 300 מקומות שמוקדש לכנסים מדעיים.
חוקרי המרכז מגיעים מכמה תחומי מחקר: פסיכולוגיה, פיזיקה, לשון, מדעי המחשב, ביולוגיה ומתמטיקה, ועוסקים בלימוד המוח בכל הרמות, מהתנהגות וקוגניציה ועד למעגלים עצביים ולמולקולות.
חקר המוח במרכז גונדה כולל נושאי התמחות שונים:
מדעי המוח הקוגניטיביים – המחקר בוחן תהליכים כגון קבלת החלטות, למידה סטטיסטית והתנהגות סטריאוטיפית באמצעות פרדיגמות פסיכופיזיות ושיטות דימות מתקדמות (MRI, MEG).
מדעי המוח החישוביים והביולוגיים – תחום זה כולל מודלים חישוביים של רשתות עצביות, ניתוח אותות מוחיים ושיטות למידת מכונה.
מדעי המוח המודרניים מחייבים ניתוח מסות נתונים גדולות בשילוב מומחיות בנוירולוגיה, ולכן פותחה גם תוכנית משולבת במדעי המוח ובמדעי הנתונים.
נוירוביולוגיה מולקולרית, נוירופיזיולוגיה ופסיכיאטריה ביולוגית – מחקרים על מחלות ניווניות (כגון אלצהיימר ופרקינסון), נוירודלקות, פלסטיות עצבית, זיכרון ולמידה, תהליכי שינה ושעונים ביולוגיים ועוד.
מדעי המוח ההתפתחותיים וחקר השפה – נושאים כגון רכישת שפה, לקות שפה, מערכת המוטוריקה, התפתחות נוירופארמקולוגית ופסיכולוגיה של הילד.
מדעי המוח החברתיים והמערכתיים – העמקה בהבנת רגשות, מוטיבציה, קוגניציה חברתית, קישור בין מערכות חישה והנעה ויצירת ממשקים מוחיים מכניים.
המרכז פועל בשיתוף פעולה עם מכונים בארץ ומחוצה לה.
לדוגמה משתתף בתוכנית NeuroData של ארסמוס מונדוס, שבה סטודנטים מרחבי העולם לומדים בכמה אוניברסיטאות אירופיות בתחומי מדעי המוח והנתונים ומקבלים תואר כפול.
מסלול מורחב במדעי המוח מעניק רקע רחב בנוירוביולוגיה, ובמדעי המוח הקוגניטיביים והחישוביים.
התוכנית מדגישה מחקר כמותי ומעודדת רכישת כלים במתמטיקה, פיזיקה ותכנות.
מהשנה השנייה נדרש הסטודנט לבחור התמקצעות בביולוגיה (הכוללת אנדוקרינולוגיה, ביולוגיה התפתחותית, הנדסה גנטית) או בהתנהגות (חישה, פסיכולוגיה חברתית וקוגניציה).
בשלבים מתקדמים משתתפים הסטודנטים בקורסי מעבדה, סמינרים ומחקרים פעילים.
מסלול דו חוגי במדעי המוח ומדעי המחשב מעניק ידע תאורטי ומעשי במדעי המוח ובמדעי המחשב, כולל קורסים בדיסקרטיזציה, מבני נתונים, בינה מלאכותית ומתודולוגיות ניתוח נתונים, ביולוגיה, פיזיקה ונוירופיזיולוגיה.
הסטודנטים עובדים בקבוצות מחקר ומבצעים פרויקטים שימושיים בתחום מערכות עצביות חישוביות.
מסלול דו חוגי במדעי המוח ופסיכולוגיה עוסק בשילוב נוירימג'ינג ונוירוסטימולציה בפסיכולוגיה.
התוכנית משלבת קורסים מתקדמים במתמטיקה, פיזיקה ותכנות עם קורסים בפסיכולוגיה (מבוא, סטטיסטיקה, פסיכולוגיה חברתית, למידה וקוגניציה).
הסטודנטים משתלבים במעבדות מחקר ומתנסים בעבודה קלינית וקוגניטיבית.
מסלול דו חוגי במדעי המוח ובלשנות מוקדש לחקר שפה מהמבט הפסיכו-לינגוויסטי והנוירו-לינגוויסטי.
התוכנית כוללת קורסי יסוד במתמטיקה, פיזיקה ונוירופיזיולוגיה ובלשנות (דקדוק, פונולוגיה, מורפולוגיה, סמנטיקה, פסיכו-לינגוויסטיקה והתפתחות שפה).
הסטודנטים משתתפים בסמינרים ומצטרפים לקבוצות מחקר.
מסלול דו חוגי במדעי המוח ופילוסופיה עוסק בשאלות פילוסופיות על תודעה, גוף-נפש והכרת ידע.
לימודי הפילוסופיה (לוגיקה, פילוסופיה של המדע, תודעה וידע) משתלבים עם קורסי יסוד במדעי המוח, מחקר מעבדתי והגות פילוסופית.
מסלול דו חוגי במדעי המוח ופיזיקה מתמקד בהבנת תהליכים עצביים באמצעות תורת האינפורמציה, מכניקה סטטיסטית וניתוח מערכות דינמיות.
התוכנית משלבת קורסים בביולוגיה, כימיה, נוירופיזיולוגיה ופסיכולוגיה קוגניטיבית עם קורסים מתקדמים בפיזיקה (מכניקה קוונטית, אלקטרומגנטיות, אנליזה נומרית).
הסטודנטים מתנסים בפרויקטים של מחקר המשלבים מודלים פיזיקליים ורשתות עצביות.
תואר שני (M.Sc) במדעי המוח – מטרת התוכנית להכין את דור החוקרות והחוקרים הבא ולספק הכשרה מתקדמת במעבדות מודרניות.
הסטודנטים מקבלים מלגת קיום ומלגת לימודים.
מבנה התוכנית דו שנתי: שנה א' כוללת קורסי הכנה וקורסי חובה בהתמחות בתחומים ביולוגיים, חישוביים וקוגניטיביים.
שנה ב' מוקדשת לעבודת מחקר הכוללת ניסוי מעבדתי, סמינרי אורחים וקורסי בחירה.
מסלול נתוני עתק (Data Science) לתואר שני – מיועד לסטודנטים בעלי בסיס בתכנות ומתמטיקה.
הם נדרשים לקורסים ב"למידת מכונה עבור מדעי המוח", "ניתוח אותות ונתונים" ו"רשתות נוירונים".
הם בוחרים מוקד ביולוגי או קוגניטיבי ולומדים קורסי בחירה, כגון בינה מלאכותית, עיבוד שפה טבעית ולמידה עמוקה.
תואר שלישי (Ph.D) במדעי המוח – התוכנית מציעה שלושה מסלולים: מסלול רגיל לבוגרי M.Sc, מסלול ישיר למצטיינים בעלי B.Sc, ומסלול משולב M.Sc./Ph.D לבעלי ציון ממוצע גבוה.
דוקטורט לרופאות ורופאים (Post MD/Ph.D) – מסלול ייעודי לרופאים בתחומים כמו נוירולוגיה, פסיכיאטריה או רפואת עיניים, המשלב מחקר בסיסי בחקר המוח עם ניסיון קליני.
התוכנית מתמקדת במחלות ניווניות, תסמונות תנועה והפרעות פסיכיאטריות ומאפשרת התמחות ביולוגית, חישובית או פסיכולוגית בלשנית.
המרכז הרפואי קפלן הוא בית חולים ברחובות.
הוא נוסד בשנת 1953 ומשתייך לשירותי בריאות כללית.
המוסד נקרא על שמו של אליעזר קפלן, ממנהיגי תנועת העבודה ושר האוצר הראשון של מדינת ישראל.
בבית החולים מעל לחמש מאות מיטות אשפוז והוא משרת בעיקר את תושבי השפלה הדרומית.
יש למרכז הרפואי קפלן שלוחה בגדרה – המרכז הרפואי שיקומי גריאטרי הרצפלד, המתפקד כבית חולים גריאטרי-סיעודי.
בית החולים קפלן מסונף לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ופועל בו אחד מבתי הספר לסיעוד של האוניברסיטה.
בנוסף פועל בו בית הספר הארצי לרנטגנאות ולדימות של קופת חולים כללית, המכשיר רנטגנאים חדשים ומעביר השתלמויות מקצועיות בתחום.
מנהל המרכז מאז שנת 2021 הוא פרופ' טריף בדר.
אבן פינה לבית החולים הונח ביוני 1950. על פי התוכנית של זאב רכטר, בית החולים כלל 11 ביתנים: חמישה לחמש מחלקות: יולדות, כירורגית, 2 פנימית וילדים, ועוד שישה ביתנים להנהלה, מיון, מטבח ואחזקה.
התוכנית גם כללה מבנה לבית ספר לאחיות ושיכונים לצוות העובדים.
בית החולים יועד לשרת את כל אזור דרום ישראל.
ביולי 1950 הוצא צו של בית משפט להפסקת העבודות, שנעשו ללא רישיון, אך עבודות הבנייה נמשכו.
בית החולים נפתח ביוני 1953 והופעלו בו בתחילה שתי מחלקות: כירורגית ופנימית.
את המחלקה הפנימית ייסד וניהל הפרופ' פנחס אפרתי.
ביולי 1953 הופעל גם מחלקת הילדים ונערך טקס חנוכה רשמי.
בהמשך שנת 1953 נפתחה המחלקה הגינקולוגית ומנהלה הראשון היה הד"ר דוד הוגו כהן.
זמן קצר לאחר פתיחת בית החולים התווספה אליו מחלקה אורתופדית, שמנהלה היה ד"ר יעקב הנדזל בזמן פתיחת בית החולים היו בו 88 מיטות אשפוז, בשנה שלאחר מכן גדל מספר מיטות האשפוז ל-247. בשנת 1965 סונף בית החולים לבית הספר לרפואה "הדסה" בירושלים והפך לבית חולים אוניברסיטאי.
בסוף שנות השישים של המאה העשרים הניח הכירורג הד"ר אורי וקסלר את היסודות לניתוחי כירורגית ילדים.
בשנת 1973, עשרים שנה לאחר הקמת בית החולים, היו בו 310 מיטות אשפוז.
בשנת 1989 הקים הפרופ' ברנרדו וידנה את מחלקת כירורגית חזה ולב.
במהלך הקמת בית החולים, נתגלתה אבן ועליה קיצור עשרת הדיברות, בכתב שומרוני.
בנובמבר 2023 נפתח בניין אשפוז חדש המתפרס על שטח כולל של כ-23 אלף מ"ר, ובו 173 מיטות אשפוז, מתוכן 40 מיטות ממוגנות, לרבות חדרי אשפוז יחידניים, שלושה חדרי צינתור ממוגנים, CT לבבי.
הוא מאכלס, בין היתר, שלוש מחלקות פנימיות, שלושה חדרי צנתור מתקדמים, טיפול נמרץ לב, יחידת שיקום לב ומרפאות עניים.
המרכז הרפואי שמיר (עד שנת 2017 נקרא "המרכז הרפואי אסף הרופא"), הוא בית חולים במתחם צריפין, בשטחה המוניציפלי של באר יעקב.
בית החולים שייך למערכת הבריאות הממשלתית בישראל, והוא משרת את תושבי באר יעקב, ראשון לציון, נס ציונה, רמלה, לוד, בית דגן, מודיעין-מכבים-רעות, המועצות האזוריות גזר ושדות דן וכן כל היישובים לאורך כביש 1 מבית דגן עד מבואות בית שמש, סה"כ כ-1,680,000 נפש.
במרכז הרפואי כ-3,700 עובדים והוא משתרע על שטח של כ-305 דונם.
ב-1912 הקימו העות'מאנים בית חולים במחנה הצבאי סרפנד.
בתום מלחמת העולם הראשונה, עם כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים עברו בית החולים והמחנה לשליטת הבריטים.
בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל שימש בית החולים את חיל האוויר המלכותי הבריטי והיו בו 100 מיטות.
בעקבות רעידת האדמה בארץ ישראל בשנת 1927 הובאו לבית החולים בסרפנד הנפגעים מרמלה.
בשנת 1937 הועבר בית החולים לידי הצבא הבריטי.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה תוגבר בית החולים והוכן לקליטת פצועים.
אל בית החולים הובאו פצועים ארץ ישראליים שנפצעו במלחמה.
בית החולים המשיך לפעול לפחות עד מרץ 1948. ב-23 במרץ 1948 גנבו יהודים שישה רובים ממשמר בית החולים.
בית החולים נסגר בהוראת מפקד הכוחות הרפואיים בצבא הבריטי בארץ ישראל ונתפס על ידי יחידות הפלמ"ח במאי 1948.
ב-14 ביולי 1948 ביקש מטה השרות הרפואי מהמטכ"ל את פינוי הפלמ"ח מסרפנד, לשם הקמת בית חולים.
ב-9 בספטמבר 1948 יחידה מבית החולים הארעי פתח-תקוה, אשר נסגר, הועברה לסרפנד לשם הכנת בית החולים והתאמתו לקבלת חולים.
ב-24 בספטמבר 1948 לפי הוראת ד"ר חיים שיבר (שיבא), קצין רפואה ראשי, הועברו בסיס האימונים ומחנה המעבר של השירות הרפואי, לרבות בית הספר לחובשים, ממחנה תל-ליטווינסקי (תל השומר) למחנה סרפנד (צריפין).
ב-20 באוקטובר 1948 מונה ד"ר ליאו זיידנברג כמפקד בית החולים.
ב-22 באוקטובר 1948 הודיע ד"ר שיבר על פתיחת בית החולים מס' 13, בסרפנד עם 100 מיטות.
בסוף אותו חודש נוספו עוד 150 מיטות ובהן 30 עבור בנות חיל הנשים.
באוגוסט 1949 העביר הצבא את בית החולים, על 450 המיטות שבו שהיו בצריפים, לידי משרד הבריאות.
בנובמבר 1949 נשלם סלילת כביש גישה לבית החולים ובתחילת 1950 נסלל כביש גישה מכיוון ראשון לציון.
לצד בית החולים הוקם בית ספר לאחיות.
בין השנים 1951–1975 ניהל את בית החולים הד"ר אליעזר גלטנר.
ב-1952 נקרא בית החולים על שם אסף בן ברכיהו (המכונה אסף הרופא), כחלק ממגמה לקרוא לבתי חולים על שמות אנשי רפואה מההיסטוריה של העם היהודי (למשל: רמב"ם, דונולו, שמואל הרופא).
בשנות האלפיים הוקמו ברחבת הכניסה, כמו בבתי חולים רבים אחרים בישראל, מרכז מסחרי ("קניון אסף") ובית מלון לנוחות משפחות המתאשפזים והיולדות.
בשנת 2017 הכיל המרכז הרפואי 869 מיטות כלליות, 110 מיטות אשפוז יום, 80 מיטות גריאטריות, 63 עריסות יונקים ו-21 חדרי ניתוח, מתוכם 6 חדרי ניתוח במסגרת אמבולטורית.
בשנה זו אושפזו במרכז הרפואי 52,456 חולים, 162,018 איש טופלו במחלקת המיון.
באפריל 2017, אחרי 69 שנים בהן הוא נקרא ע"ש אסף הרופא הוכרז במעמד ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הבריאות יעקב ליצמן, כי שמו ישונה והוא יקרא על שם יצחק שמיר, ראש הממשלה לשעבר.
על אף ההכרזה על שינוי השם, עדיין בחלק מהפרסומים הרשמיים של בית החולים, כמו גם במערכת המוסדות של משרד הבריאות, ואף בקרב הציבור הרחב בית החולים נקרא בשמו הקודם – "אסף הרופא".
בשנים הבאות מתכונן בית החולים להתרחב בעקבות פינוי בסיס צריפין, במסגרת פרויקט העתקת בסיסי צה"ל לנגב, במסגרת ההרחבה יתרחב שטח בית החולים בכ-140 דונם.
בנוסף לכך יתווספו אליו כ־1,500 מיטות, מרכז להשתלת איברים, מערך טראומה לטיפול בחבלות ראש ויועבר אליו המכון לרפואה משפטית, כיום המכון נמצא בשכונת אבו כביר שבדרום תל אביב.
על פי התכנון העבודות יחלו ב-2021 ויסתיימו בהדרגה ב-2048.
המרכז הרפואי מסונף לפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב ולומדים בו דרך קבע סטודנטים לרפואה מאוניברסיטת תל אביב.
במרכז הרפואי פועלים שלושה בתי ספר בתחומים פרא-רפואיים, בהם מלמדים רופאי המרכז הרפואי ובהם מסלולי לימוד ייחודיים ומסלולי הסבה לאקדמאים.
בית הספר לסיעוד, שהוקם בשנת 1949 וקיים מסלול לימודים של שלוש שנים בתוספת שנה של עבודה מעשית.
את המחזור הראשון סיימו 24 אחיות, ובית הספר התקשה לגייס תלמידות כדי למלא את התקן הרצוי של 50 תלמידות בכל מחזור.
כיום מסונף בית הספר לאוניברסיטה העברית.
בית הספר לפיזיותרפיה, שנפתח בדצמבר 1953. במשך שנים רבות נוהל בית הספר על ידי יוספה דנציגר.
כיום הוא מסונף לאוניברסיטת תל אביב.
בית הספר לרנטגנאות ודימות רפואי, שנפתח בשנת 1998, הפועל בשיתוף עם אוניברסיטת בר-אילן ועוד 4 בתי-ספר אחרים.
המרכז הרפואי שערי צדק הוא בית חולים בירושלים.
נחנך ב-י"ט בשבט תרס"ב 27 בינואר 1902. מייסדו ומנהלו הראשון במשך 45 שנה (1902–1947), היה ד"ר משה וולך, דמות מרכזית בתולדות הרפואה בתקופת היישוב.
בשנת 1980 עבר בית החולים למשכנו החדש בשכונת בית וגן בירושלים.
בדצמבר 2012 סופח אליו בית החולים ביקור חולים הפועל במסגרת מצומצמת הכוללת מחלקת יולדות ומחלקה פנימית המוקדשת ברובה לחולים גריאטריים.
בראשית המאה ה-20 כבר היו בירושלים שלושה בתי חולים יהודיים: בית החולים מאיר רוטשילד, בית החולים משגב לדך, ובית החולים ביקור חולים.
הסיבה העיקרית שהביאה להקמתו של בית חולים נוסף היא עימותים על רקע עדתי בהנהלת בית החולים ביקור חולים, שגרמו לכך שיוצאי גרמניה והולנד (כולל הו"ד) מצאו עצמם מחוץ להנהלת בית החולים.
יוצאי גרמניה והולנד בירושלים החליטו להקים בית חולים משלהם בהנהלת יהודים גרמנים חרדים, לדוברי גרמנית בלבד, ובחסות הקיסרות הגרמנית.
היוזמה קיבלה תנופה עם בואו לארץ של רופא חרדי צעיר בשם ד"ר משה ואלאך, שהגיע בשליחות הוועד היהודי מפרנקפורט.
בית החולים, שנחשב מפואר לתקופתו ותוכנן בסגנון האקלקטי, הוקם בצדו הדרומי של רחוב יפו, צפונית לשכונת שערי צדק ושמו כשמה.
הבניין הוקם על ידי משפחת הקבלנים היהודית פרידלנד, שפעלה רבות בתחום הבניה בירושלים בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. מאז המעבר לבניין החדש, בשנת 1980, הוכרז הבניין הישן של בית החולים כאתר המיועד לשימור.
הוא שימש כמשכנה של הנהלת רשות השידור עד לסגירתה.
כיום פועלת בבניין עמותת רוח חדשה במסגרת פרויקט קבלני של המתחם.
תושבי ירושלים נהגו לכנותו "בית חולים וולך" או "בית החולים האמסטרדמי".
בית החולים, שהיה מבין הגדולים והמודרניים בירושלים, היה מפעל חייו של ד"ר משה וולך, רווק כל חייו, שהתגורר בבנין בית החולים, ונטמן בבית עלמין קטן המצוי ממערב לבנין.
בבנין בית החולים התגוררה גם האחות הראשית זלמה מאיר, שהייתה דמות ידועה בירושלים ונודעה בכינויה "האחות זלמה", או "שוועסטער זלמה".
היא גידלה בתחומי בית החולים ילודים שננטשו על ידי הוריהם, וכמו ד"ר וולך לא נישאה מעולם.
לפי מצב הרפואה בתקופה ההיא היה בית החולים מתאים לדרישות לאשפוז חולים.
הוא היה הראשון בו הייתה מחלקה לבידוד חולים מדבקים, וכן הנהיג ד"ר ולך חיסונים בקרב האוכלוסייה.
מכיוון שהיה אז קשה להשיג חלב טרי בירושלים, הקים ד"ר ולך רפת עם 40 פרות בחצר ביה"ח, שהייתה קיימת עד 1948 וסיפקה חלב לא רק לביה"ח אלא גם לאוכלוסייה הדתית בירושלים, בפרט בחג הפסח.
כמו כן הוכנס גנרטור לשימוש חשמל בשבת, אשר הוכיח את תועלתו גם בשעות חירום.
בשנת 1947 פרש וולך מהנהלת בית החולים והעביר את שרביט הניהול לידי ד"ר פאלק שלזינגר, אשר כיהן כמנהל בית החולים במשך 22 שנה.
בשנים 1969–1981 כיהן פרופסור דוד מאיר כמנהל השלישי של בית החולים.
התמחותו של מאיר בפתולוגיה גרמה תחילה לכך שמינויו זכה להתנגדות מצד חוגים דתיים, אשר חששו שבית החולים תחת הנהגתו ישנה את המדיניות של הימנעות מניתוחי מתים.
בין השנים 1988–2018 כיהן פרופ' יונתן הלוי כמנהל המרכז הרפואי שערי צדק, בשנת 2018 מינה את ד"ר עופר מרין כמחליפו.
למרות התנגדות של הנהלת בית החולים הדסה, שבקשה למנוע הקמת בית חולים נוסף במערב ירושלים, הוקצה לשערי צדק מגרש של כ-45 דונם לצורך הקמת מרכז רפואי מודרני.
בשנת 1969 הוצגו תוכניות לבניית קמפוס חדש לבית החולים בשכונת בית וגן בירושלים, בסמוך להר הרצל, בעלות של 50 מיליון לירות, כעבור עשר שנים הושלמה הבנייה ובשנת 1980 עבר בית החולים בשלמותו, לקמפוס החדש.
קמפוס זה שוכן על ציר תנועה מרכזי – שדרות הרצל, ונועד לשרת את כל צורכי תושבי האזור.
הכוונה, שאף צלחה בידי היזמים, הייתה להפוך את בית החולים, ממוסד אזורי קטן, למרכז רפואי רב תחומי.
הבניין הישן ננטש לחלוטין, מתוך כוונה למכור אותו ואת המגרש עליו הוא עומד, ולממן לפחות חלק מעלות המעבר.
מסיבות שונות לא הצליחה הנהלת בית החולים לממש את תוכניתה זו, ובית החולים נקלע באותן שנים לקשיים כספיים ניכרים, מעבר למאמץ למציאת מימון לתפעול שוטף של פעילות בית החולים.
מתחם המרכז הרפואי הנוכחי כולל שורת בניינים, המחוברים ביניהם במעברים עיליים ותת-קרקעיים.
בצמוד לבית החולים הוכשר שטח חנייה לעובדים, לחולים ולמבקרים.
בבית החולים ישנן קומות נוספות מוכנות לשעת חירום.
במשכנו החדש קיים במרכז הרפואי גם בית ספר לאחיות וכן בית ספר לילדים, המאושפזים במחלקת הילדים, או הנזקקים לטיפול קבוע בבית החולים.
בית ספר זה פועל בסיוע משרד החינוך.
ב-2013 נוסף לבית החולים אגף חדש.
על פי נתונים רשמיים לשנת 2018, במרכז הרפואי שערי צדק 1,020 רופאים וכ-1,750 אחיות, במחלקות בית החולים כ-1,000 מיטות.
מספר המתקבלים לאשפוז עמד על כ-92,300 לשנה ומספר ימי האשפוז - 390,000. כמו כן נולדו בבית החולים מעל 22,000 תינוקות ובוצעו בו מעל 35,000 ניתוחים.
בחדר המיון (מחלקה לרפואה דחופה) טופלו כ-160,200 מקרים וכ-707,000 מטופלים טופלו במסגרת מרפאות החוץ.
חדר המיון (מחלקה לרפואה דחופה) של שערי צדק התפרסם, כאשר עסק בטיפול בנפגעי פיגועי הטרור, שהכו את ירושלים.
באותה תקופה עמד הצוות, הכולל יהודים וערבים, חלקם תושבי יהודה ושומרון ומזרח ירושלים, תחת עומס פיסי ונפשי.
באותה תקופה לא נדיר היה לראות בקומה אחת אנשי צוות יהודים מטפלים במחבלים שנפגעו, הן במהלך פיגועים והן על ידי צה"ל, ובקומה אחרת, אנשי צוות ערבים מטפלים בקורבנות הפיגועים.
בריאיון עמו באותה תקופה סיפר מנכ"ל בית החולים:
"לנו זה לא משנה אם הנפגע הוא יהודי, ערבי או סיני.
אנשי הצוות הגיבו קשה למראה הפגיעות, וראו את זה על פניהם.
אחר כך התראיינתי לטלוויזיה ואמרו לי שנראיתי לחוץ ומתוח.
זה מראה שלא מתרגלים לדברים כאלה, והלב לא נעשה גס, למרות שעברנו עשרות אירועים".
המרכז הרפואי שערי צדק הוא בית חולים אוניברסיטאי הקשור לפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, והפקולטה למדעי הבריאות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
המרכז הרפואי שערי צדק מוגדר כמלכ"ר (מוסד ללא כוונת רווח), ובראשו עומד מאז 2019 ד"ר עופר מרין הנושא בתואר מנכ"ל המרכז הרפואי.
בית החולים מקבל סיוע תקציבי ישירות מהממשלה ועיקר מימונו מגיע מתרומות, וכן תשלומי החולים וקופות החולים עבור מבוטחיהן.
מדו"חות בית החולים לשנת 2011 עולה כי בשנה זו עמד מחזור ההכנסות שלו משירותים רפואיים על 732.1 מיליון שקל, לעומת 643.5 מיליון שקל בשנת 2010. בית החולים קיבל תרומות בשווי של 46.6 מיליון שקל לעומת 75.1 מיליון שקל בשנת 2010 וסיים את אותה שנה בגירעון של 106.1 מיליון שקל.
שכרו ברוטו של המנכ"ל לשעבר הלוי עמד בשנים האחרונות על ממוצע של כ-140,000 ש"ח לחודש.
בסמוך למנכ"ל, פועל חבר מנהלים בינלאומי, שתפקידו לייעץ למנכ"ל בית החולים.
93% ממנהלי המחלקות ו-76% ממנהלי היחידות בבית החולים הם גברים.
בית חולים על פי ההלכה
מאפיין ייחודי של בית החולים שערי צדק נקבע עוד בעת היווסדו.
אז הוחלט כי בית החולים יהיה מודרני בגישתו הרפואית, אך יתנהל על פי חוקי ההלכה היהודית.
גם כיום ממשיך בית החולים להתנהל במתכונת זו.
כך למשל, המטבח המוסדי הוא ברמת כשרות מהדרין, ומשתמשים בו במוצרים עם הכשר הבד"צ של העדה החרדית בלבד.
האתיקה של בית החולים מונחית על ידי ההלכה היהודית, וכך למשל, בית החולים איננו עוסק בפתרונות פונדקאות, וניתוחי מתים נעשים בו רק באישור רב בית החולים.
בית החולים תוכנן ופועל כבית חולים שומר שבת ככל האפשר.
בבית החולים מופעלות מעליות שבת.
טלפונים ציבוריים ושירותים לא חיוניים שובתים מעבודה בשבתות ומועדי ישראל.
כפוסק של בית החולים משמש הרב אשר וייס.
ליד המרכז הרפואי שערי צדק פועל מכון שלזינגר, שהוקם על ידי מנהלו לשעבר של בית החולים, ד"ר פאלק שלזינגר, ובו עוסקים בפתרון בעיות אתיות רפואיות ברוח היהדות.
בקמפוס בית החולים הוקם גם בית כנסת, בקומה השמינית, ומתקיימים בו מניני תפילה יום יום, וקידוש וסעודות שבת מידי שבת.
הרב יוסף שפרונג משמש כרב בית הכנסת.
מדעית שערי צדק בע"מ היא חברת מסחור הידע, המחקר והפיתוח של המרכז הרפואי שערי צדק.
בדומה לחברות מסחור ידע אחרות, מדעית אחראית על הקניין הרוחני ומסחור הטכנולוגיות שפותחו בשערי צדק.
בנוסף, מדעית אחראית על הנגשת הידע הקליני הענף של בית החולים, שירותי ייעוץ רפואיים, וביצוע ניסויים קליניים.
החברה הוקמה בשנת 2013 והיא בבעלות מלאה של המרכז הרפואי שערי צדק.
יו"ר החברה הוא פרופ' דן טרנר, והמנכ"לית היא ד"ר רננה אופן.
כאחראית על המחקר והפיתוח בבית החולים, החברה מטפלת ומעודדת הגשת מענקי מחקר תחרותיים של כאלף רופאים בבית החולים.
כחלק מהפעילות, החברה גם משקיעה בפרויקטים מחקריים ויישומיים לשם קידום המחקר הקליני בבית החולים.
בנוסף, החברה אחראית על הגנה על הקניין הרוחני המתקבל ממחקרים אלו, רישום פטנטים, ומסחור הטכנולוגיה, אשר מרביתה בתחומי המכשור הרפואי.
החברה גם מעודדת בחינת טכנולוגיות חדשות העוזרות לטיפול הקליני, באמצעות שירותי ייעוץ ממומחי המרכז הרפואי וביצוע ניסויים קליניים.
לאור המידע הרפואי הנרחב שקיים בבית החולים, החברה גם עוזרת להנגשתו לשם פיתוח טכנולוגיות בישראל, בהתאם להוראות משרד הבריאות.
המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר הוא בית החולים הגדול ביותר בישראל, הממוקם באזור תל השומר בתחום העיר רמת גן.
בית החולים קרוי על שם פרופסור חיים שיבא.
בית החולים זכה במקום השמיני בדירוג בתי החולים הטובים ביותר בעולם המפותח של מגזין ניוזוויק בשיתוף חברת Statista לשנת 2025. כתוצאה מכך, הוא נחשב לבית החולים הטוב ביותר בישראל ובכל יבשת אסיה.
המרכז הרפואי כולל שלושה בתי חולים עם הנהלות נפרדות – בית החולים הכללי, בית החולים לילדים (על שם ספרא) ובית החולים השיקומי (המאגד את מחלקות השיקום, הגריאטריה והפסיכיאטריה).
למחלקת השיקום מופנים רבים מפצועי צה"ל, מסורת שהחלה עוד מהקמת בית החולים במלחמת העצמאות.
המרכז הרפואי "שיבא" הוא בית החולים הגדול ביותר בישראל ובין הגדולים במזרח התיכון.
במרכז הרפואי נכון לשנת 2018 עובדים כ-1,250 רופאים, וכ־2,300 עובדי סיעוד וכוח עזר.
בבית החולים ישנן 1,430 מיטות, והוא משתרע על שטח של 800 דונם, מתוכם 400,000 מ"ר שטח בנוי, 5,300 מקומות חנייה (350 מהם מסומנים כמקומות חנייה לנכים), ו-78 מעליות.
במרכז הרפואי קיימות 11 מחלקות, אשר רבות מהן שוכנות בבניינים משלהן.
בקמפוס המרכז הרפואי פועלים מתקני שירותים לטובת העובדים במרכז הרפואי והבאים בשעריו: שני מרכזי קניות, חניון בן שמונה קומות, 4 בתי מלון, 3 בנקים, 7 מסעדות, 4 בתי כנסת, תחנת דלק ואף מתקן לרחיצת מכוניות.
בשנת 1987 הוקם ליד מגדל האשפוז מרכז של בנק הדם של מד"א, אשר עבר למקום מבניין ישן ברחוב שבטי ישראל ביפו, בנק הדם המרכזי שכן בשיבא עד שעבר במאי 2022 לקריית מד"א שברמלה.
במתחם שוכנות יחידות ממשלתיות של משרד הבריאות וביניהן מינהל הסיעוד הממשלתי והמכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות.
במתחם בית החולים נמצא גם מקום מושבם של "הוועד הארצי של עובדי בתי החולים הממשלתיים" ושל ארגון י.ע.ל (יד עזר לחולה), הפועל בכל בתי החולים הממשלתיים בארץ.
בנוסף, ב-1998 הוקמה "סדנת גל" שהיא מועדון שיקומי לנכי צה"ל הסובלים מהפרעת דחק פוסט-טראומטית, ומאובחנים כנפגעי תגובת קרב מתמשכת.
בעבר שכן בשטח בית החולים, בתוך מבנה בריטי ישן, "בית הלוויות הצבאי", וממנו יצא גם מסע ההלוויה של ראש הממשלה יצחק רבין.
בשנת 2007 עבר בית הלוויות אל בסיס הרבנות הצבאית בצריפין בסמוך אל "בית החולים אסף הרופא".
בסמוך לבית החולים ממוקמים בסיסים של חיל הרפואה ובהם מפקדת קצין רפואה ראשי (מקרפ"ר), יחידת הרפואה האווירית של חיל האוויר (ירפ"א) וכן מתקן האשפוז הצבאי.
בסמוך אל מתקן האשפוז הצבאי ואל הכניסה הישנה של בית החולים, ליד בית החולים השיקומי שוכן המכון הלאומי לשיקום (מפעל "גפיים").
עם הקמתו של המרכז השיקומי מתוכננות לעבור אליו כל יחידות השיקום הנמצאות בסמוך לבסיס חיל הרפואה מחוץ לבית החולים.
בשטח המרכז הרפואי פועלים גם ארגונים שונים בהם מסר – המרכז הארצי לסימולציה רפואית ומרכז פעילות של "אשל – האגודה לתכנון ולפיתוח שירותים למען הזקן בישראל".
בפברואר 2025 דירג מגזין ניוזוויק את המרכז הרפואי "שיבא" במקום השמיני בדירוג בתי החולים הטובים בעולם.
הבחירה מסתמכת על עמידה במשימות קשות ומורכבות, כמובן בנושא רפואה ובריאות, במיוחד במהלך מלחמת חרבות ברזל – טיפול בפצועים, שיקום וגם קליטת חטופים ששבו מהשבי בעזה.
שטח המרכז הרפואי שוכן על חלק מ-1,700 הדונם שרכש הבנקאי וסוחר הקרקעות משה ליטוינסקי יחד עם אחיו אמיל.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 תכנן האדריכל ריכרד קאופמן להקים במקום את המושבה "תל ליטוינסקי".
בשל מאורעות הזמן, מומשה התוכנית רק בחלקה הקטן ומרביתה הגדולה לא יצאה אל הפועל.
שטח המושבה הופקע מידי האחים ליטוינסקי ראשית על ידי הצבא הבריטי, ולאחר מכן על ידי מדינת ישראל.
כבר בשנת 1935 תכננה ממשלת המנדט להקים בית חולים במקום ולצורך כך הודיעה על הפקעת 35 דונם באזור.
בשנת 1941 הקים הצבא האמריקאי בית חולים במקום שנקרא "בית חולים אמריקאי מס' 24".
ב-1944 פתחו הבריטים בית חולים שנקרא "בית חולים מס' 26 של חיל האוויר המלכותי".
באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נכבש המקום על ידי חטיבת אלכסנדרוני.
ד"ר חיים שיבא שהיה מפקד השירות הרפואי הורה לשפצו ולהופכו לבית חולים צבאי.
ב-21 ביוני 1948, בעת ההפוגה הראשונה, נפתח במקום "בית החולים הצבאי מס' 5" שהיה הגדול מסוגו במדינת ישראל.
בשנת 1951 נפתחה בתל-השומר המחלקה הראשונה בארץ לכירורגיה פלסטית בניהולו של הד"ר ליאו בורנשטיין.
לאור ההחלטה להפוך את בתי החולים הצבאיים לאזרחיים, הפך "בית החולים הצבאי מס' 5" ב-1 ביוני 1953, ל"בית החולים תל השומר".
במקביל, אוחדו בית החולים הירקון ובית החולים בפרדס כ"ץ לתוך בית החולים תל השומר.
בשנת 1955 נפתח בתל השומר מרכז לשיקום נכים.
בשנת 1962 ייסד הכירורג הפרופ' מרק מוזס את המחלקה לכירורגיית כלי דם.
המחלקה הראשונה בארץ, לניתוחי כלי דם.
בתחילת שנות ה-60 הקימה עיריית רמת גן בית חולים ליולדות בסמוך לבית החולים.
בפרוץ מלחמת ששת הימים הוחלט במשרד הביטחון להקים מחלקה לנפגעי חוט השדרה בארץ, ובהמלצתו של סר לודוויג גוטמן מאנגליה, אחד מגדולי הרפואה השיקומית בעולם, מונה ד"ר רפאל רוזין להקימה ולעמוד בראשה.
בשנת 1973 הקים את המחלקה לנפגעי חוט-השדרה בבית החולים תל השומר.
כאשר המחלקה הייתה בשלבי התארגנות ראשונים פרצה מלחמת יום הכיפורים.
בזמן המלחמה טיפל הצוות הרפואי בפצועים הרבים שהגיעו מהחזית, במחלקה שפעלה במבנים זמניים, עם ציוד חסר ובתנאים קשים.
לאורך תקופה זו טיפלה מחלקת השיקום בפצועי צה"ל, נפגעי פעולות תגמול ותקריות גבול וכן בפצועי מבצע שלום הגליל.
עם פטירתו של ד"ר שיבא בשנת 1971 שונה שמו של בית החולים ל"מרכז הרפואי על שם חיים שיבא".
בשנת 1992 פרופסור יוליוס הגש מונה למנהל מרכז קרדיולוגיה ילדים ופיתח את הענף במשך כ-20 שנים שבהן המשיך לכהן כמנהל המרכז.
באפריל 2017 נחנך בבית החולים חדר מיון חדש, הגדול בישראל.
ב-2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הוקם אגף לטיפול בחולי הקשים של מחלת נגיף קורונה 2019, במתחם התת-קרקעי יש 45 מיטת אשפוז, מוניטורים וגם מכונות הנשמה.
בית חולים שיבא במספרים - שנת 2022
בשטח בית החולים שיבא קיימים ארבעה בתי כנסת פעילים.
בית הכנסת המרכזי – בלובי מגדל האשפוז.
בית כנסת שיקום – בסמוך לבריכת השחייה בבית החולים השיקומי.
בית כנסת גלעד – במתחם גלעד.
פעיל בשבתות וימים טובים בלבד.
רב בית החולים המרכזי של שיבא הוא הרב יואב אוקנין.
בשנים הבאות מתוכנן להעביר את כל יחידות השיקום הנמצאות מחוץ לשטח בית החולים, במתחם מחנה דורי, אל תוך בית החולים השיקומי.
זאת מתוך מטרה להפשיר את הקרקע לבניית שכונת מגורים חדשה.
כמו כן מתוכנן להעביר את כל יחידות הגריאטריה אל תוך בניין בית החולים הגריאטרי.
המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין ברעננה (שעד תחילת 2020 נקרא בית חולים לוינשטיין ושכינויו הרווח הוא בית לוינשטיין), הוא המרכז השיקומי הגדול בישראל, חלק משירותי בריאות כללית.
עבודת השיקום במרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין מתבצעת על ידי צוות רפואי רב-מקצועי: רופאים מומחים ומתמחים ברפואת שיקום, צוותי סיעוד, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, דיאטה, טיפול באמנות, טיפול רגשי, עבודה סוציאלית ופסיכולוגיה.
המבנה הארגוני של המרכז הרפואי מתבסס על חלוקה למחלקות אשפוז וליחידות מקצועיות על פי סוגי פגיעה.
לכל מחלקה צוות אורגני, רב-מקצועי, המתמחה בתחום ההתמחות הייחודי לאותה המחלקה.
בשנת 2019 בית החולים נבחר בדירוג MTQUA במקום ה-9 בעולם מבין בתי החולים הטובים ביותר עבור תיירות מרפא.
המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין מסונף לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
הצוות כולל פרופסורים, מרצים בכירים, מרצים ומדריכים, השותפים להוראת סטודנטים לרפואה ולימודי המשך של רופאים, וכן להוראת מקצועות הבריאות והסיעוד.
בית החולים לוינשטיין נוסד בשנת 1959 במבנה ששימש קודם לכן את בית החולים לחולי ריאה ברעננה, לאחר שהחולים בבית חולים זה הועברו בשנת 1956 למרכז רפואי מאיר.
בית החולים קלט עם הקמתו את החולים שאושפזו קודם לכן ב"בית פיינסטון", במושב רמות השבים, שטיפל בחולים במחלות כרוניותובנזקקי שיקום.
את שמו קיבל בית החולים לוינשטיין מבית חולים לחולי ריאות במגדיאל שנוסד בשנת 1945 ונקרא על שם יצחק לוינשטיין, מראשי קרן הנכות של ההסתדרות.
בית החולים במגדיאל טיפל בחולים הסובלים ממחלות ריאה ושחפת והוסב לבית חולים לחולי נפש בשנת 1956 כשחולי השחפת הועברו לבית החולים מאיר.
אבני דרך בהיסטוריה של המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין:
1959 – הקמת המרכז הרפואי לוינשטיין על ידי קופת חולים כללית.
בלוינשטיין פעלו המחלקה לשיקום נוירולוגי והמחלקות לשיקום שידרה ושיקום אורתופדי.
1973 – חנוכת בניין האשפוז המרכזי, פתיחת המחלקה לשיקום חבלות מוח.
הבניין נחנך בחופזה במהלך מלחמת יום הכיפורים, כשהוא עוד בשלבי בנייה, לצורך קליטת פצועי המלחמה.
1974 – פתיחת היחידה לטיפול נמרץ לשיקום ההכרה.
1976 – הקמת מרכז יום לנפגעי ראש בשיתוף משרד הביטחון.
מטרת המרכז לטפל בנכים הסובלים מפגיעה מוחית, לאחר שיקום ראשוני במסגרת אשפוז מלא בבית החולים.
1976 – הקמת המכון להערכה תפקודית – במכון מתבצעות הערכות עבור המוסד לביטוח לאומי בשיתוף עם צוות המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין וכללית.
1981 – הקמת המרכז לשיקום מקצועי (כיום מכללת גל) במתחם לוינשטיין.
יוזמה של הנהלת המרכז הרפואי יחד עם הנהלת כללית, בשיתוף המוסד לביטוח לאומי, משרד העבודה והרווחה וקרן צוקר-גורן-גולדשטיין.
משמש כמרכז הכשרה והסבה מקצועית מותאם לבעלי מוגבלויות.
1985 – הקמת עמותת ידידי בית לוינשטיין.
1990 – הקמת יחידה עצמאית לשיקום ילדים ונוער.
1995 – חנוכת בניין פליישמן שבו רוכזו בעיקר שירותים טיפוליים ואבחוניים המיועדים לקהילה ולאוכלוסיית מטופלים לאחר שיקום באשפוז.
2008 – תחילת בניית אגף האשפוז החדש ע"ש הלנברג.
2013 – חנוכת אגף האשפוז החדש ע"ש איניאס הלנברג.
2015 – שיפוץ האגף המרכזי של בית החולים
נכון לשנת 2021 עובדים במרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין 49 רופאים, 242 עובדי סיעוד, 184 עובדי מקצועות הבריאות, 117 עובדי מנהל ומשק ו-210 מתנדבים.
במרכז הרפואי כ־287 מיטות אשפוז, 8 מחלקות ויחידות אשפוז מתמחות, 6 תחומים של מקצועות הבריאות, 2 מגדלי אשפוז.
המחלקה לשיקום שדרה ע"ש אורנשטיין - הגדולה מסוגה בארץ, מהגדולות בעולם ומובילה בעולם בהערכת תפקוד של נפגעי חוט השדרה.
המחלקה מתמחה בשיקום פרטני, מקיף וייחודי למטופלים הסובלים מדרגות שונות של פגיעה אחרי מחלה או חבלה בעמוד השדרה, בחוט השדרה ובעצבים ההיקפיים, או מהפרעות תפקוד הנובעות מכאבי גב וצוואר.
המחלקה לשיקום אורתופדי - מתמחה בשיקום נפגעי גפיים בעקבות קטיעות, החלפות מפרקים, שברים, כוויות, תסמונות כאב, חבלות ונזקים מורכבים, על רקע תאונות ומחלות.
המטרה העיקרית היא השבת יכולת ניידות ותפקוד יום-יומי עצמאי, עם שימוש במכשור אורתופדי מתאים או בלעדיו.
בשנים 1979–1982 עמד פרופ' יוסף מזרחי בראש המעבדה לביומכניקה ושימש כמנהל המרכז לשיקום והכשרה תעסוקתית בבית החולים לוינשטיין.
בתקופה זו תרם לפיתוח גישות שיקומיות חדשניות בתחום ההנדסה הביו-רפואית ושילוב טכנולוגיות מתקדמות בשיקום חולים.
המחלקה לשיקום חבלות מוח - מהמובילות בעולם בתחומה.
המחלקה מתמחה מזה למעלה מ-40 שנה בטיפול באנשים שסובלים מחבלות בראש, שחלקן קשות.
החבלות בעקבות פגיעות מלחמה וטרור, תאונות דרכים, תאונות עבודה ואחרות והן גורמות שילוב של פגיעה פיזית, נוירולוגית ומנטלית.
המחלקה לשיקום נוירולוגי ב' - מתמחה בשיקום מטופלים עם נזק מוחי לאחר שבץ, ניתוח או מחלת מוח.
לצוות המחלקה ניסיון רב בשיקום צעירים לאחר אירוע מוחי והיא מובילה בארץ ובעולם בטיפול ובמחקר של פגיעות מוחיות ייחודיות.
המחלקה לשיקום מוחי ג' - מתמחה בשיקום בעקבות אירוע מוחי או נזק מוחי שנגרם כתוצאה ממחלה או ניתוח, וכן שיקום מטופלים לאחר מחלת הקורונה.
מובילה בארץ בתחום אומדני תפקוד לנפגעי מוח.
המחלקה לשיקום ילדים ונוער – מתמחה בשיקום ילדים ובני נוער מינקות ועד גיל 18 שנפגעו מסוגים שונים של חבלות או מחלות, תאונות דרכים, נפילות, פעולות טרור, ניתוחים, גידולים, פגיעות במערכת העצבים ופגיעות אורתופדיות, וזקוקים לשיקום ו/או הערכה תפקודית.
למחלקה התמחות מיוחדת בתחום שיקום ילדים עם חבלות של מערכת העצבים הנרכשת ובהתאמת כלים אבחוניים לילדים (לדוגמה D-LOTCA).
המחלקה לטיפול נמרץ לשיקום ההכרה – מתמחה בשיקום ההכרה בעקבות חבלת מוח.
במחלקה ניתן טיפול בפגיעות הגופניות שנלוות לנזק המוחי ולמניעת סיבוכיהן, לעידוד השבת ההכרה ולהכנת המטופל להמשך טיפול שיקומי פעיל.
היחידה לאשפוז יום – מתמחה בשיקום מטופלים הזקוקים לטיפול שיקומי מורכב בבית חולים ללא צורך באשפוז מלא.
לאחר הערכה תפקודית, צוות היחידה בונה עבור המטופל תוכנית שיקומית מותאמת אישית, הכוללת טיפולי פיזיותרפיה, הידרותרפיה, ריפוי בעיסוק (טיפול מוטורי וקוגניטיבי), תקשורת ופסיכולוגיה.
כמו כן ניתנים טיפול באומנות, במוזיקה ובדרמה, שיקום מיני, עזרה סוציאלית ועוד.
בשתי המחלקות המשקמות חולים אחרי אירוע מוחי פועלים להקטנת הסיכון להישנות אירוע מוחי, לצד סיוע בחזרה הביתה, לעבודה ולתפקוד עצמאי בקהילה.
מקצועות הבריאות: בלוינשטיין פועלים שירותי סיעוד ושירותים פרה-רפואיים, שזוכים למוניטין ולהכרה בינלאומיים על מחקר, פריצות דרך ופיתוח כלי מדידה, להערכה, אבחון וטיפול.
סיעוד - לצוות הסיעוד בלוינשטיין מיומנויות ייחודיות שמשלבות ידע רפואי-סיעודי כללי וכזה שמיוחד לבעיות השכיחות באשפוז השיקומי, תוך פעילות ממוקדת לשיפור התפקוד היומיומי של המטופלים.
הצוות מרכז ומתפעל את התכנית הטיפולית השיקומית לצד הטיפול במחלות הרקע של המטופלים.
פיזיותרפיה - ביחידה בריכה טיפולית, חדר כושר טיפולי וציוד טכנולוגי מתקדם.
ריפוי בעיסוק – שירותי הריפוי בעיסוק בלוינשטיין זוכים להערכה בינלאומית רחבה בשל הניסיון המצטבר ופריצות דרך טיפוליות ואבחוניות.
ביחידה פותחה ערכת LOTCA להערכה מהירה של היכולת הקוגניטיבית של המטופל, שנמצאת בשימוש בבתי חולים ומוסדות שיקומיים ברחבי העולם.
שיקום הפרעות בתקשורת – הצוות מתמחה בשיקום הפרעות בשפה (אפזיה), הפרעות בבליעה (דיספגיה) והפרעות בדיבור (דיסארטריה) ועוסק בשיפור יכולת התקשורת הלא מילולית לצד הטיפול השפתי.
השירות הסוציאלי – מתמחה בתמיכה להקלת הקשיים הפסיכו-סוציאליים של המטופלים ובני משפחותיהם ובסיוע למטופל ולמשפחתו בהשתלבות מוצלחת של המשתקם בקהילה לאחר השחרור מבית החולים, והנחיה לשימוש במעגלי התמיכה.
היחידה מפעילה תוכניות חברתיות שונות כחלק מתהליך השיקום.
פסיכולוגיה – הצוות בעל התמחות בנוירופסיכולוגיה ובפסיכולוגיה קלינית ושיקומית, מתמחה באבחון וטיפול קוגניטיבי ונפשי התורם גם לשיפור תפקודי, בכל סוגי הפגיעות הפסיכולוגיות לאחר טראומות נפשיות, חבלות ומחלות, עם פגיעות נוירולוגיות ואחרות.
תזונה ודיאטה – הצוות מעניק טיפול תזונתי מקצועי כחלק מהטיפול השיקומי האינטגרטיבי לשיפור המצב הרפואי ולהשגת בריאות מיטבית לאורך זמן.
בין השאר עוסק הצוות במתן הזנה נכונה ומאוזנת לכלל המטופלים, התאמת דיאטה לכל המטופלים בעלי דרישות תזונתיות מיוחדות וביצוע מעקב ובקרה אחר תוצאות הטיפול התזונתי.
היחידות, השירותים, המכונים והמרפאות הקיימים במרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין לשירות המאושפזים ומטופלים מהקהילה:
המרפאה המייעצת לנפגעי אירוע מוחי
המרפאה לשיקום שדרה, עצבים ופרקים
המרפאה לשיקום ולמעקב לילדים ונוער
המרפאה לטיפול בהפרעות קשב וריכוז
אגף האשפוז המרכזי - בניין האשפוז שנחנך בשנת 1973 מתנשא לגובה תשע קומות, מתוכן שש קומות מאכלסות את מחלקות האשפוז.
מתחם אבחון וטיפול – שתי קומות לפעילות אבחונית ולטיפולים שיקומיים אקטיביים.
במתחם בריכה טיפולית, מכשור טכנולוגי מתקדם, אולמות חדרי טיפול אישיים וקבוצתיים, חדר כושר למוח וחדר כושר למטופלים.
בשנת 2015 יצא לדרך שיפוץ אגף האשפוז המרכזי של המרכז הרפואי שנמצא בימים אלה בעיצומו.
האגף ע"ש איניאס הלנברג - מגדל האשפוז ע"ש איניאס הלנברג נחנך בחודש אוקטובר 2013. בתכנון ובבנייה שלו התמקדו במתן מענה לצרכים הייחודיים של מטופל שיקומי (אשפוז ארוך, קושי בניידות עצמאית, צורך בפרטיות) ובהתאמה לבעלי מוגבלויות ולאנשים שמתקשים להתנייד.
מעבר לתנאים והסטנדרטים המקובלים היום חדרי האשפוז כוללים בנוסף:
"מערכת אלחוטית אחות-חולה" - המערכת מוצבת ליד כל מיטת מטופל.
מעניקה זמינות וקשר מיידי, רציף ושוטף בין המטופל לצוות הסיעודי.
טלוויזיה במעגל סגור - מערכת ארבע מצלמות במעגל סגור שצופות 24 שעות ביממה על השטחים הציבוריים במחלקה.
מערכת מולטימדיה - המערכת מעמידה לרשות המטופלים אפשרות לקבל מידע חיוני על המרכז הרפואי כמו גם ליהנות בשעות הפנאי מהאזנה לרדיו, צפייה בסרטים ושימוש באינטרנט.
מנוף תקרה – מנוף התקרה החשמלי משמש לניוד מטופלים בין המיטה, השירותים והמקלחת.
אלונקת רחצה חשמלית – האלונקה משמשת לרחיצת מטופלים מורכבים עם קושי בניידות ומיועדת למשקל של עד 200 ק"ג.
לאלונקה שלט חשמלי לכוונון ולהתאמה לגובה המטופלים, ניתנת לקיפול כלפי הקיר לחיסכון בשטח כאשר אינה בשימוש.
חדר אוכל למטופלים - עיצובו הייחודי מותאם לצרכים המיוחדים של אוכלוסיית המטופלים.
בין שולחנות חדר האוכל ניתן למצוא שולחנות מתכווננים חשמליים המיועדים למתן פתרון למטופלים בגבהים שונים.
בניין פליישמן - בניין שבו מרוכזים כל השירותים הטיפוליים והאבחוניים המיועדים לקהילה, כולל מרפאות חוץ, מעבדה, גינה טיפולית ומלונית למשפחות.