tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, סוכני שטח של השב"כ ליוו את כוחות צה"ל ביהודה ושומרון וסייעו להם בביצוע מעצרים של מחבלים ובחשיפת מעבדות נפץ.
כך למשל, בשנת 2005, חשף השב"כ שלוש רשתות טרור של חמאס ועצר רבים מהמחבלים הפעילים בהן.
לשב"כ בפיקודו של דיכטר הייתה מעורבות רבה בביצוע סיכולים ממוקדים ובהאצת השימוש במדיניות זו, שגובשה עוד לפני כניסתו של דיכטר לתפקיד ראש הארגון.
מדיניות זו – של הריגת מחבלים בכירים, מנהיגי טרור ו"פצצות מתקתקות" – יושמה בשיתוף פעולה עם צה"ל ובייחוד חיל האוויר הישראלי, שלרוב היה הזרוע המבצעת בסיכול (ירי טיל ממסוק קרב אל עבר המחבל).
מצד השב"כ, יובל דיסקין היה זה שהופקד על בניית מערך הסיכול הממוקד והתיאום עם צה"ל.
בעוד שצה"ל היה אחראי על הביצוע, השב"כ היה אחראי על הספקת המודיעין (איתור המטרה, דיווח על סדר היום שלה) ו"הפללת" היעד (כלומר: וידוא שהאדם על הכוונת הוא אכן מחבל ולא עובר אורח).
הסיכולים הממוקדים כוונו בהתחלה נגד דרגי-השטח והביצוע אך בעקבות ההסלמה בטרור הפלסטיני, הורחבו החיסולים גם אל צמרת ארגוני הטרור ומנהיגיהם "הפוליטיים".
במרץ 2004 נהרג מייסד החמאס ומנהיגו הרוחני אחמד יאסין, וחודש אחר כך נהרג יורשו עבד אל-עזיז א-רנתיסי.
בשנת 2005 נהרגו מספר בכירים בג'יהאד האיסלאמי.
כתוצאה ממבצעים אלה, נהנה השב"כ מיוקרה הן בקרב הציבור והן בקרב מקבלי ההחלטות.
למרות ההישגים הרבים האלה, השב"כ ספג לא מעט ביקורת.
פיגועי ההתאבדות שהשב"כ לא הצליח לסכל גרמו למאות הרוגים ישראלים.
כמו כן, מערך האבטחה של השב"כ כשל בשנית וכתוצאה מכך נרצח שר התיירות רחבעם זאבי בידי מחבלים פלסטינים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
בנוסף לפעילותו בסיכול טרור, מנהל השב"כ מאגר מידע ממוחשב על פעילי הטרור הפלסטינים ועל כל אירועי הטרור – שבוצעו או סוכלו – מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה.
חשיבותו העיקרית של מאגר מידע ממוחשב זה היא בסיכול פעולות טרור, אך גם במתן נתונים לצורכי הסברה, כגון בהפקת פרסומים סטטיסטיים בנוגע לפעילות השב"כ באינתיפאדה, ודוגמאות שמיות לפעילות ארגוני הטרור, המפורסמים מדי שנה באמצעי התקשורת.
הפעילות הרבה של צה"ל, משמר הגבול והשב"כ הביאה בסופו של דבר לדיכוי הטרור ביהודה ושומרון, אם כי עדיין מתרחשים מדי פעם באזורים אלה פיגועי ירי נגד ישראלים.
השב"כ ממשיך לפעול ביהודה ושומרון לסיכול פיגועים.
ב-2011 הצליח השב"כ, בשיתוף יחידות מיוחדות של צה"ל, לאתר ולעצור את מבצעי טבח משפחת פוגל באיתמר.
הם הודו במעשה בבית המשפט ונידונו למספר רב של מאסרי עולם.
ברצועת עזה, בעקבות תוכנית ההתנתקות והנסיגה של הצבא מרצועה, נחלשה אחיזתו המודיעינית של השב"כ.
כתוצאה מכך נכשל השב"כ בניסיון לגלות מידע על החייל החטוף גלעד שליט והיכן הוחזק.
למרות זאת, השב"כ, ביחד עם כטב"מים של חיל האוויר הישראלי, ממשיך לספק מודיעין צבאי המאפשר סיכולים ממוקדים של פעילי טרור.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 חיזק השב"כ, בשיתוף אמ"ן, את הפעילות המודיעינית שלו בגזרה הדרומית, רצועת עזה וגבול ישראל–מצרים, בעקבות עלייה בפעילות הטרור שם, תעבורת מחבלים דרך ציר ה-ח' וביצוע פיגועים שזכו להד רב בגבול ישראל–מצרים.
ב-14 בנובמבר 2012 פיקד ראש השב"כ יורם כהן, ביחד עם הרמטכ"ל בני גנץ, על מבצע הריגתו של אחמד ג'עברי, ראש הזרוע הצבאית של החמאס.
ב-22 בינואר 2014 הותר לפרסום כי השב"כ חשף ועצר תא טרור של אל-קאעידה שהורכב מפלסטינים ממזרח ירושלים ויהודה ושומרון שהופעל על ידי מחבלים בג'יהאד העולמי שיושבים ברצועת עזה ותכנן מספר רב של פיגועי תופת בישראל.
ב-12 ביוני 2014 שלושה נערים נחטפו ונרצחו על ידי תא חמאס בחברון.
בעקבות החטיפה, יצאו צה"ל, השב"כ והימ"מ למבצע שובו אחים במטרה לאתר ולשחרר את הנערים, שמצבם לא היה ידוע בעת ההתרחשות.
מידע מודיעיני שסיפק השב"כ הוביל לחיפושים באזור שבו נמצאו בסופו של דבר גופות הנערים, 18 ימים לאחר החטיפה.
כשלושה חודשים לאחר החטיפה אותרו גם החוטפים, שנהרגו ב-23 בספטמבר אחרי שהתנגדו למעצר.
ב-2015 ביצעו מספר חוליות של מחבלים פלסטינים מספר פיגועי ירי קטלניים ביהודה ושומרון, שבהם נהרגו מספר ישראלים.
חוקרי השב"כ פיענחו את הפיגועים והשיגו מודיעין צבאי שאפשר את מעצר החוליות תוך זמן קצר.
בנוסף חשף השב"כ ועצר מספר חוליות טרור של חמאס שתכננו פיגועים גדולים.
באותה שנה חשף השב"כ בודדים וחוליות מקרב ערביי ישראל שהצטרפו לדאעש ואף תכננו לצאת לסוריה ועיראק כדי להילחם למען המדינה האסלאמית ולחזור ולבצע פיגועים בישראל.
בראש השנה ה'תשע"ו פרץ גל הטרור הפלסטיני (2015–2016) שהתבטא במספר רב של פיגועי טרור, הבולטים שבהם פיגועי דקירה וירי, שביצעו מחבלים פלסטינים, לרוב ללא שיוך ארגוני ורבים מהם קטינים.
גל הטרור זכה לכינוי "אינתיפאדת הבודדים" בשל מאפייני המפגעים.
השב"כ לא הצליח לספק התרעות על רוב הפיגועים אך הצליח לפענח את הפיגועים במהירות והביא למעצר של אלה מבין המפגעים שלא נורו בעת הפיגוע.
במקביל חשף וסיכל השב"כ חוליות טרור מאורגנות של חמאס שתכננו לבצע פיגועים גדולים וקטלניים.
בסוף שנת 2017 פורסם כי השב"כ פיתח כלים בתחום הסייבר וניטור רשתות חברתיות מקוונות (דוגמת פייסבוק, שבה יש הסתה לטרור ומספר רב של מחבלים הצהירו בה על כוונתם לפגע), וכי ארגוני ביטחון ממדינות זרות מבקשים ללמוד מהניסיון והידע שלו בתחום זה.
בדיווח לוועדת חוץ וביטחון של הכנסת אמר ראש השב"כ נדב ארגמן שבשנת 2017 סיכל השב"כ 400 פיגועים משמעותיים, בהם 13 פיגועי התאבדות ו-8 פיגועי חטיפה ומיקוח.
ב-3 בינואר 2018 פורסם שהשב"כ חשף חוליית טרור פלסטינית בראשות סוכן פלסטיני שהופעל על ידי המודיעין האיראני ותכננה פעולות טרור, כולל פיגוע התאבדות, וכן ריגלה עבור איראן.
ביוני 2018 חשף השב"כ שמתחילת השנה הוא סיכל כ-250 פיגועי טרור.
בשנת 2019 פורסם כי בעקבות "המהפכה הטכנולוגית" שהוביל ארגמן, קרוב לשליש מכוח האדם בשב"כ הם אנשי טכנולוגיה.
ב-6 במאי 2021 חשף השב"כ שמיליוני אירו שתרמו עמותות אירופאיות כביכול למטרות הומינטריות הועברו לארגון הטרור "החזית העממית לשחרור פלסטין" שהשתמש בהם לצורכי טרור.
ב-8 באפריל 2022, לוחמי היחידה המבצעית של השב"כ (צוות טקילה) איתרו וחיסלו ליד מסגד ביפו את המחבל שביצע את פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף (2022).
במסגרת המאבק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל אישרה ממשלת ישראל במרץ 2020 תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה, שהסמיכו את השב"כ לעבד מידע טכנולוגי כדי לסייע למשרד הבריאות במניעת התפשטות הנגיף.
לקבלת המידע משמש מאגר נתונים של השב"כ המכונה "הכלי".
לפי נתוני השב"כ, בשנת 2020 אותרו באמצעות הסיוע הטכנולוגי של הארגון כ-90 אלף חולים, וכתוצאה מכך נמנעו כ-50 אלף נדבקים חדשים.
בשנת 2021 הופסקו איכוני השב"כ, אך חודשו לזמן קצר בעקבות התפשטות וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה.
במבצע שובר גלים נגד הטרור הפלסטיני, שהחל ב-2022, נטל השב"כ תפקיד מרכזי, בעיקר בהשגת ומתן מודיעין צבאי ומודיעין משטרתי שאיפשר לכוחות הביטחון לסכל מאות פיגועים.
בנוסף איתר השב"כ מחבלים שביצעו פיגועים והסתתרו, ואלה נעצרו או נהרגו על ידי הימ"מ, הימ"ס וצה"ל.
בלילה שלפני טבח שבעה באוקטובר הוקפץ ראש השב"כ, רונן בר למטה השב"כ לאור מידע שהגיע לארגון על סימנים למתקפה.
הוא קיים התייעצויות בנושא, שבסופן הוחלט, בהמלצת השב"כ, שלא לנקוט בצעדים להעלאת הכוננות, אך במקביל הוחלט על שליחת צוות של היחידה המבצעית לאזור העוטף.
לוחמי היחידה המבצעית של השב"כ, שחלקם הגיעו לאזור הגבול עוד לפני פרוץ הקרבות, היו הראשונים שנלחמו כשמחבלי חמאס פלשו.
במתקפה נהרגו 10 לוחמי שב"כ – בהם אחת שנרצחה בביתה.
בעקבות המתקפה הקים שב"כ גוף בשם חפ"ק ניל"י, שמטרתו הריגתם של כל מחבלי חמאס שהשתתפו במתקפת הפתע.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, החל מתחילתה עסקו חוקרי השב"כ בחקירת מחבלים שנלכדו, לשם מתן מודיעין לכוחות הלוחמים.
מבצע ראשית האור: ב-30 באוקטובר 2023 לוחמי היחידה המבצעית של השב"כ, לצד לוחמי ימ"מ, חילצו בפעולה קרקעית לילית ברצועת עזה את החיילת אורי מגידיש שנחטפה על ידי חמאס.
על המבצע פיקדו ראש השב"כ רונן בר והרמטכ"ל הרצי הלוי, והוא נוהל מחמ"ל המבצעים המיוחדים של השב"כ.
מבצע ארנון: ב-8 ביוני 2024 חולצו ארבעה חטופים ישראלים שהוחזקו במחנה הפליטים נוסייראת.
על המבצע פיקדו הרמטכ"ל הרצי הלוי וראש שב"כ רונן בר בחפ"ק משותף.
את המבצע הובילו הימ"מ והיחידה המבצעית של השב"כ עם מעטפת שסיפק צה"ל.
סמכותו של השב"כ בהקמתו התבססה על סעיף 18 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, שהסמיכה את הממשלה "להקים כוחות מזוינים, ביבשה, בים ובאוויר, אשר יהיו מורשים לעשות את כל הפעולות הדרושות והחוקיות לשם הגנת המדינה".
בעקבות פסיקה זו קראו אנשי ציבור ובהם הח"כים רובי ריבלין ושאול יהלום לחוקק חוק שיתיר לשב"כ להמשיך ולהשתמש בלחץ פיזי מתון בחקירותיו.
הדיונים בכנסת ובוועדותיה בעניין זה נמשכו עד שנת 2002, אז חוקקה הכנסת את חוק שירות הביטחון הכללי, המסדיר את פעולתו של השב"כ.
על פי חוק השב"כ, ראש הממשלה ממונה על ראש השב"כ ונושא באחריות מיניסטריאלית לפעולת הארגון.
השב"כ כפוף לממשלה (בדומה לצה"ל) ובנוסף פועלת "ועדה לשירותים חשאיים" הכוללת 5 חברים, בהם ראש הממשלה, שר הביטחון, שר המשפטים ושני שרים נוספים, המייצגת כלפי השב"כ את הממשלה כולה (בדומה לתפקיד הקבינט ביחס לצה"ל).
בניגוד לחקירות משטרה, חקירות השב"כ אינן מחויבות בתיעוד קולי וחזותי.
עד שנת 2005 שימש נציג השב"כ בתפקיד סגן מנהל האגף לחינוך הערבי במשרד החינוך.
הנציג היה יכול לבטל מינויים של מורים, מנהלים ובעלי תפקידים אחרים במערכת החינוך הערבית.
התפקיד בוטל על פי המלצת ועדת דוברת.
במשך שנים רבות היה איש שב"כ הכפוף לפרקליטות המדינה, "מבקר תלונות נחקרים בשב"כ" (מבת"ן).
בשנת 2013 הועבר תפקיד זה למשרד המשפטים.
בשנים 2001–2008 הוגשו למבת"ן ונבדקו על ידו כ-600 תלונות על עינויים והתעללות, אולם לא נפתחו חקירות פליליות (וכך גם בשנת 2015, בה הוגשו 56 תלונות).
הגוף המבקר את השירות הוא החטיבה לביקורת מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה.
במהלך השנים השתמש השב"כ (כדי להשיג מידע מודיעיני) בשיטות חקירה שנויות במחלוקת, שבחלק מהמקרים נפסלו בחלקן בסופו של דבר בהוראת בג"ץ, ובהן שיטות של עינויים בחקירת חשודים (כמו טלטולים).
ארגוני זכויות אדם טענו בשנת 2011 שהשב"כ עודנו ממשיך להשתמש בחלק משיטות אלה, וגורמים בקהילת המודיעין הישראלית אישרו (במסגרת תחקיר של "ידיעות אחרונות" ב-2008) כי האמצעים שבהם נעשה שימוש בחקירות הם מכות יבשות, כיסוי ראש, כבילה קשה, בידוד, עמידה לפרקי זמן ממושכים ומניעת שינה.
לקבלת מידע מודיעיני נעזר השב"כ גם במשתפי פעולה (משת"פים) מקרב הפלסטינים.
על מנת לגייס משת"פים משתמש השב"כ בטכניקות של תגמול כספי ולטענת פלסטינים גם סחיטה.
חלק ממשתפי הפעולה נרצחו על ידי ארגונים פלסטיניים.
מאז יישום תוכנית ההתנתקות נפגעה יכולתו לאיסוף מודיעין בשטח רצועת עזה, מה שהתבטא בין השאר בפרשת חטיפת החייל גלעד שליט.מקורות המידע מופעלים על ידי בעלי תפקיד המכונים "רכזי מודיעין".
במרחב ירושלים, יהודה ושומרון פועלים רכזי השטח בגלוי, מנהלים קשר שוטף עם הקהילה בשטח שעליו הם אחראים ונותנים מענה לבעיות יומיומיות.
עם זאת, הפעלת הסוכנים וקבלת המידע נעשות באופן סמוי.
השב"כ משתמש גם בהאזנות סתר.
כך נעשה, למשל, בפרשת החשדות המיוחסים לח"כ לשעבר עזמי בשארה.
כן באפשרותו לקבל בזמן אמת את נתוני התקשורת של טלפונים סלולריים ובהם למשל מיקומו של כל מכשיר סלולרי.
נתונים אלה, המתקבלים מחברות התקשורת בהתאם ל וסעיף 13 בחוק התקשורת (בזק ושידורים) נאגרים במאגר נתונים של השב"כ המכונה "הכלי".
מאז שנת 2002 אוסף השב"כ מידע (שאינו נתוני תוכן), לרבות נתוני תקשורת הנוגעים לשיחות טלפון, מסרונים, או היסטוריית גלישה באינטרנט והיסטוריית מיקומים.
הגישה למידע מוגבלת באישור ראש השב"כ, והיא מפוקחת בידי היועץ המשפטי לממשלה וועדת המשנה למודיעין ושירותים חשאיים של ועדת החוץ והביטחון.
כדי לבצע מעצרים ופעולות מיוחדות בשטחים, השב"כ משתף פעולה עם הימ"מ וימ"ס, שתיהן יחידות של משמר הגבול, וכוחות של צה"ל (בעיקר יחידת דובדבן וחטיבת כפיר).
השב"כ עוצר וחוקר גם קטינים החשודים בפעילות טרור או בסיוע לה.
מעצרים אלו סופגים לעיתים ביקורת.
בנוסף מפעיל השב"כ יחידה מבצעית של לוחמים שמבצעת פעילות חשאית בשטחים עוינים.
צוות "טקילה" של השב"כ מוקפץ לאירועי פח"ע.
לפחות מאז 2005 מזמין השב"כ באמצעות משטרת ישראל פעילים משני קצות הקשת הפוליטית לשיחות אזהרה.
לפי החלטת ממשלה מ-1975 השב"כ מציב מאבטחים חמושים סמויים (הנקראים "מטוסאים") על כל מטוס נוסעים ישראלי.
קודם לכן היו במטוסי אל-על מאבטחים של היחידה הממלכתית לאבטחת אישים ומשלחות.
סיכול פעילותם של מרגלים בישראל היווה את עיקר פעילותו של השב"כ בעשרים שנותיו הראשונות, והוא מרכיב חשוב בעבודת הארגון עד היום.
במסגרת פעילותו זו זכה השב"כ להצלחות לא מבוטלות, אם כי יש מקרים – שהבולט שבהם הוא זה של מרקוס קלינגברג – שבהם פעלו מרגלים בישראל במשך שנים רבות, וגרמו נזק רב ביותר עד לחשיפתם.
"החטיבה לסיכול טרור וחתרנות מדינית בקרב מגזר ישראל וזרים", הידועה גם בשם "המחלקה היהודית בשב"כ" "החטיבה היהודית" ו"האגף היהודי", עוסקת גם בסיכול וחקירת טרור יהודי.
בשנת 1984 חשפה החטיבה את המחתרת היהודית שביצעה שורת פיגועים החל משנת 1980. בעקבות המלצות ועדת שמגר לחקר טבח מערת המכפלה, הוגדל האגף.
בשנת 2003 נחשפה מחתרת בת עין, אחרי שחבריה ניסו להניח מטען חבלה ליד בית ספר לבנות במזרח ירושלים.
באמצע העשור השני של המאה ה-21 הגביר השב"כ את פעילותו נגד טרור יהודי.
באפריל 2016 הודיע השב"כ כי "כל אירועי הטרור היהודי מהשנתיים האחרונות פוענחו".
החטיבה מפעילה סוכנים בישיבות ובישובים בהתנחלויות ומספר פעמים פורסם על ניסיונות גיוס של בחורי ישיבות ומתנחלים למחלקה.
מאז 5 באוקטובר 2025 ראש השירות הוא אלוף (מיל') דוד זיני.
המוטו של השב"כ הוא מָגֵן וְלֹא יֵרָאֶה.
ברוח מוטו זה וגם מטבע הדברים, המדינה לא מוסרת פרטים רבים על המבנה הארגוני, האנשים המנהלים אותו, וכל פרט אחר הנוגע לפעילותו.
חוק שירות הביטחון הכללי קובע: "כללים, הוראות השירות, נוהלי השירות וזהות עובדי השירות והפועלים מטעמו, בעבר או בהווה, וכן פרטים אחרים בנוגע לשירות שייקבעו בתקנות, הם חסויים וגילוים או פרסומם אסור.
המגלה או המפרסם מידע חסוי לפי חוק זה בלא היתר, דינו מאסר שלוש שנים".
כמו כן, השב"כ הוא אחד מהגופים שאינם מחויבים לחשוף מידע מתוקף חוק חופש המידע.
עד שנת 1996 שמו של ראש השב"כ (כמו גם שמו של ראש "המוסד") היה אסור בפרסום, אף על פי שרבים ידעו את זהותו, ובהם פוליטיקאים, ראשי הצבא, עיתונאים רבים ואף ראשי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
בסופו של דבר הוחלט לחשוף את שמו של ראש השב"כ כשהובן שבעידן האינטרנט, עם מעט מאמץ כל אדם המעוניין בכך יוכל לגלות את זהותו.
ראש השב"כ הראשון שזהותו נחשפה באופן רשמי עם כניסתו לתפקידו הוא עמי אילון.
בשנת 2005 הושק אתר האינטרנט של השב"כ וב-5 בדצמבר 2007 הוא שודרג.
בעוד שבעבר עסקו תוכני האתר במידע למועמדים לגיוס, האתר המשודרג עוסק במידע על הארגון, על ההיסטוריה שלו ועל עובדיו שהלכו לעולמם.
האתר עוסק גם בסקירות של ריגול וטרור הכוללות דוחות חודשיים ושנתיים, כמו גם פרסומים על אירועים פרטניים.
בהמשך לשדרוג נוספו לאתר גם דפים בערבית ובאנגלית.
ספרו של יאיר וינשטוק משנת 1997, "בלתי הפיך", מתאר מזימה חשאית של השב"כ נגד הציבור החרדי בישראל, שבה יהרסו את הציבור החרדי מבפנים באמצעות מלחמת אחים.
בעלילת ספרו של חיים גרינבוים, "צוואה", שיצא לאור בשנת 2005, לשב"כ מקום מרכזי.
"סרק סרק" הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של חיים בוזגלו משנת 2012, שעלילתו עוסקת בניסיון של השב"כ למנוע התנקשות בראש הממשלה אריאל שרון, ערב ביצוע תוכנית ההתנתקות.
"שומרי הסף" הוא סרט תיעודי של הבמאי דרור מורה משנת 2012, הבוחן נושאים בסכסוך הישראלי-פלסטיני מנקודת ראותם של שישה מראשי השב"כ.
סדרת הטלוויזיה "תא גורדין" דרמת ריגול ישראלית משנת 2012 המגוללת את סיפורו קצין סיירת לשעבר אשר הופך בידי הוריו למרגל של הביון הרוסי, כשמנגד, בשב"כ מתחילים לחקור אודות המשפחה ואודות המעורבות עם רוסיה ופועלים לסכל אותה.
סדרת הטלוויזיה הישראלית "פאודה" שודרה בארבע עונות, והיא מגוללת את סיפורם של דורון קביליו, מפקד צוות מסתערבים של השב"כ וחברי צוותו.
סדרת הטלוויזיה הישראלית "כפולים" שודרה בשלוש עונות, שבכל אחת מהן נדרש השב"כ לפענח אירוע בעל חשיבות רבה למדינת ישראל.
סדרת הטלוויזיה הישראלית "בוגד" אשר במרכז הסדרה, מטוס ישראלי שהמריא מתל אביב נעלם מהרדאר ללא סיבה נראית לעין.
ג'ורג'י (ליאור אשכנזי), איש שב"כ לשעבר שנפצע והתעוור, ושאשתו וילדיו הם בין נוסעי המטוס מנסה להגיע לחקר האמת לגבי היעלמות המטוס.
שירות הביטחון הפדרלי הוא ארגון ביון וביטחון רוסי המהווה נדבך חשוב בקהילת המודיעין הרוסית.
השירות כפוף לנשיא רוסיה ונועד להגן על המדינה מפני ריגול, חתרנות פנימית וטרור המסכנים את ביטחונה של הפדרציה הרוסית.
סיכול ריגול: סיכול פעילותם של מרגלים הפועלים ברוסיה.
סיכול טרור פנימי: חשיפת וחקירת התארגנויות טרור ברוסיה, סיכול ומניעת פיגועים (בסיוע כוחות ביטחון אחרים כגון משטרת הפדרציה הרוסית והכוחות המזוינים).
פיקוח ואבטחה: פיקוח על אבטחת נכסים אסטרטגיים, אבטחת מידע ביטחוני ומדיני והגנת סייבר.
הארגון, שהוקם ב-3 באפריל 1995, הוא היורש העיקרי של סוכנות הק.ג.ב.
לאחר התפרקותה של ברית המועצות.
המטה הראשי נמצא בכיכר לוביאנקה שבמוסקבה.
סמכויות הארגון מקבילות לאלה של האגף לביטחון לאומי ב-FBI, שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית, והסוכנות לביטחון לאומי (NSA).
זוהי סוכנות אכיפת החוק הפדרלית החשובה ביותר ברוסיה, האחראית על סיכול ריגול, חתרנות, ולמלחמה בטרור.
עד שנת 2011, השירות עסק גם במאבק בפשע המאורגן, עד שהוקמה ועדת החקירות של רוסיה.
מספר האנשים המשרתים בו וגודל התקציב השנתי שלו נחשבים לסוד מדינה (מעריכים שמדובר בכרבע מיליון עובדים).
גוף ראשון לענייני ביטחון פנים הוקם עוד בתקופת הצאר ופעל תחת שמות שונים החל מהלשכה החשאית מהמאה ה-18 ועד ל משנת 1826.
ב-1917 הוקמה הצ'קה כגוף מרכזי לביטחון פנים ודיכוי פוליטי ברוסיה הסובייטית.
בשנת 1922 עם הקמת ברית המועצות נוצר ג.פ.או.
שהיה אחראי על כל תחום ביטחון הפנים, כולל ביטחון המדינה, סיכול ריגול, אכיפת חוק ואחזקת מתקני המאסר.
ב-1954 תפקידי ביטחון המדינה וסיכול ריגול הופקדו על המינהל הראשי השני של הק.ג.ב..
המינהל הראשי השני של הק.ג.ב., עסק בריגול נגדי, בחתרנות ובביטחון פנים.
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, כשברית המועצות וכלכלתה עמדו לפני התמוטטות והתפרקות מוחלטת, היה הקג"ב אחד מהמוסדות הממלכתיים שהחזיקו מעמד היטב ושרדו את המשברים שיצרו הגלאסנוסט והפרסטרויקה.
השמרנים הקומוניסטים שביקשו לשמר את הארגון ביצעו ניסיון הפיכה באוגוסט 1991 נגד מיכאיל גורבצ'וב, הניסיון כשל אך בשל השתתפותן של יחידות הקג"ב בהפיכה, החליט גורבצ'וב לפרק את הארגון, ובספטמבר 1991 הוא פורק.
ב-26 בנובמבר 1991 הוקמה סוכנות הביטחון הפדרלית, היורשת הישירה למינהל הראשי השני, ענף ביטחון פנים בקג"ב, שהייתה שירות הביטחון הראשון של הפדרציה הרוסית עד 24 בינואר 1992. בד בבד, כשפורק הקג"ב הסובייטי, פעל משרד הביטחון הבין-רפובליקני שהוקם ב-22 באוקטובר 1991 כארגון הביטחון האחראי על כל הרפובליקות הסובייטיות.
מ-24 בינואר 1992 עד 21 בדצמבר 1993 התקיים משרד הביטחון הרוסי בתור משרד ממשלתי שבראשו שר הממונה על ביטחון פנים.
בדצמבר 1993 הוקם השירות הפדרלי למודיעין מסכל, שהפך ב-3 ביולי 1995 לשירות הביטחון הפדרלי.
במאי 1997 נערך ארגון מחודש במבנה הארגון: מספר המינהלות צומצם מ-22 לחמש בלבד, ותפקידי שאר המינהלות פוזרו בין חמש מחלקות נוספות.
באותן שנים שירות הביטחון שיתף פעולה עם הסוכנות הפדרלית למידע ולתקשורת ממשלתית בשדרוג ובאחזקת המערכת לפעולות חקירה מבצעיות.
במרס 2003, במהלך הרפורמה הפדרלית שהוביל ולדימיר פוטין, שירות הביטחון הפדרלי החל לעסוק במודיעין אותות, במקום הסוכנות הפדרלית למודיעין ותקשורת ממשלתית, שפורקה.
ביולי 2004 שוב נערך ארגון מחודש, שבמסגרתו פורקו המחלקות בארגון ובמקומן הוקמו שירותים, ומספר סגני ראש הפס"ב צומצם מ-12 לארבעה בלבד.
בשנת 2007 הואשם הארגון במעורבות בהתנקשות בחייו של אלכסנדר ליטוויננקו.
בשנת 2010 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב חתם על צו להרחבת סמכויות הארגון וביולי 2014 בהיותו בתפקיד ראש הממשלה הוא חתם על הנחיה ממשלתית שחייבה את הרשתות החברתיות והפורומים ברשת האינטרנט הרוסית להתחבר להתקנים שפותחו על ידי הפס"ב.
התקנים אלה לא היו אלא דרך קלה יותר עבור הארגון לפקח על אתרי האינטרנט הרוסיים, בצעד שגרר ביקורת רבה על המהלך.
כמו כן, נחתם צו המאפשר לארגון לפעול מחוץ לגבולות רוסיה בתיאום עם שירות הביון והמודיעין הצבאי.
ביולי 2019 נודע על מעצרם של כמה מחברי יחידת אלפא בחשד לגנבת כספים.
בית המשפט במוסקבה שלח למאסר חמישה קציני שירות הביטחון הפדרלי בחשד לגנבת כספי ציבור, שניים נוספים נשלחו למעצר בית.
בין הנאשמים היו שלושה אנשי יחידת הכוחות המיוחדים אלפא וקצין אחד מיחידת וימפל.
בין המעורבים היו גם עובדי שירות הביטחון הכלכלי של שירות הביטחון הפדרלי, אשר עבדו בעבר ביחידת "K" למאבק בפשעי מחשב.
הפרשה הביאה לפיטוריו של ואלרי קנאקין מפיקוד על יחידת אלפא וב-45 שנות קיומה של היחידה, זו הפעם הראשונה שקציני יחידת עילית נעצרים על פרשיות שכאלה.
מאז 2014, ה-FSB הקדיש משאבים ניכרים להתכונן להשתלטות רוסית על אוקראינה.
אף על פי שגם ה-SVR וה-GRU של רוסיה (שירות ביון החוץ ומודיעין צבאי) היו מעורבים, ל-FSB היה תפקיד ראשי ב"מבצעי מודיעין והשפעה".
השירות החמישי של ה-FSB, המכונה גם "המחלקה למידע מבצעי" ו"שירות מידע מבצעי ויחסים בין-לאומיים", מוגדר על ידי ה-BBC ורדיו אירופה החופשית כמודיעין נגד בשטחים של ברית המועצות לשעבר, עבודה שנעשתה בעבר על ידי השירות החמישי של ה-KGB.
המנהלה התשיעית של השירות החמישי מכוונת לאוקראינה.
פוטין שוכנע לפלוש לאוקראינה על ידי קבוצה קטנה ממקורביו, במיוחד ניקולאי פטרושב, יורי קובאלצ'וק ואלכסנדר בורטניקוב.
לפי מספר מומחים, בורטניקוב מילא תפקיד מפתח בהחלטתו של פוטין לפלוש לאוקראינה.
לפי דו"ח של Royal United Services Institute המצטט ראיונות של קצינים ואנליסטים של שירות הביטחון האוקראיני, צוות ה-FSB האוקראיני התרחב מאוד ביולי 2021, ועד פברואר 2022 היו בו "כ-200 קצינים" אף על פי שרוב הצוותים מורכבים מ-10–20 בלבד.
לפני הפלישה ב-2022, סוכנויות מודיעין באוקראינה, בגרמניה, בבריטניה ובארצות הברית דיווחו כי ה-FSB תכנן להחליף את המנהיגים הנבחרים של אוקראינה באוקראינים המתגוררים כעת ברוסיה.
הארגון והשירותים שקדמו לו עברו שינויים מבניים רבים לאורך השנים.
השינוי האחרון התרחש ב-11 ביולי 2004 בצו נשיאותי שהוציא נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין.
באותו ארגון מחדש בוטלו ה"מחלקות" והוחלפו ב"שירותים" וב"מנהלות".
שירות המודיעין הנגדי הוא השירות לסיכול ריגול של פס"ב, שנקרא גם שירות המודיעין הנגדי של שירות הביטחון הפדרלי (Служба контрразведки ФСБ).
זהו הארגון העיקרי בשירות הביטחון הרוסי האחראי על מניעת ריגול במדינה.
אחראי על מעקב אחר מרגלים זרים ומעצרם.
המחלקה לסיכול ריגול צבאי של פס"ב (Департамент военной контрразведки, ДВКР ФСБ) היא הגוף העיקרי שמופקד על מניעת ריגול בזרועות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, והיא כוללת את מינהל 3, שמכיל סניף אזורי בכל גוף צבאי במדינה.
בעיתות שלום נותרת המחלקה באחריות פס"ב, כפי שהיה נהוג במהלך התקופה הסובייטית.
בעת מלחמה, הארגון מוכפף למודיעין הצבאי הרוסי.
המחלקה נאבקת במרגלים של צבאות זרים ולרוב משתפת פעולה עם הגה-אר-או.
השירות להגנת המערכת החוקתית והמלחמה בטרור (СЗКСиБТ, Служба по защите конституционного строя и борьбе с терроризмом ФСБ) הוא הארגון המרכזי האחראי על מלחמה בטרור, יורש מינהל 5 בקג"ב הסובייטי שעסק בסיכול ריגול פוליטי.
הארגון הוקם ב-1992 בשם "המינהל למלחמה בטרור".
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עסק הארגון במלחמה בטרור ובקיצוניות פוליטית.
לאחר מאורעות בודנובסק פוטר מנהל המחלקה מתפקידו, והמינהל הפך למרכז ללוחמה בטרור.
ב-1997 הוקמה על בסיס המרכז, המחלקה למלחמה בטרור של שירות הביטחון הפדרלי, בראשות ויקטור זורין.
בזמנו כללה המחלקה את המחלקה המבצעית – טרור, יחידת אלפא, יחידת וימפל ומינהל K.
המרכז למטרות מיוחדות של שירות הביטחון הפדרלי הוא גוף הגג ברוסיה המאגד את הכוחות המיוחדים הפדרליים והיחידות המובחרות של שירות הביטחון הפדרלי.
מרכז האימונים המרכזי של הכוחות המיוחדים נמצא בבלשיחה שבמחוז מוסקבה.
שירות הביטחון הכלכלי של פס"ב נודע עד 2004 בשם "המחלקה לביטחון כלכלי".
ארגון זה הוא יורש המינהל לסיכול ריגול כלכלי הקודם שהוא יורש מינהל 6 בקג"ב והמינהל השני הראשי.
הארגון אחראי על אבטחת הכלכלה הרוסית והסרת איומים עליה, כמו גם על סיכול חתרנות וריגול בתעשייה הרוסית.
למעשה זוהי מחלקת אכיפה בשירות הביטחון הרוסי האחראית על מלחמה בהונאות כלכליות ובזיופי כספים במדינה.
שירות משמר הגבול הפדרלי הוא אגף בפס"ב הממונה על אבטחת גבולות המדינה ברוסיה ולמעשה אחראי על הגבול הארוך ביותר בעולם.
בתקופתו של בוריס ילצין הארגון פעל כשירות פדרלי עצמאי, ב-2003 הנשיא ולדימיר פוטין הכפיף אותו לפס"ב.
כולל את משמר החופים הרוסי.
השירות הוקם ב-17 במאי 1991 על בסיס המחלקה האנליטית של הקג"ב.
תחילה נודע בשם "מחלקת הניתוח המודיעינית".
הלכה למעשה שירות אנליטי ראשון הוקם בקג"ב ב-1989 בשם "שירות המודיעין והאנליזה המבצעית" (ניתוח מבצעי).
לאור המורא שהטיל הקג"ב על אויביו במערב, רבים חשבו שלארגון יש יכולות אנליטיות גבוהות, אולם לא היה קיים שירות אנליטי מאורגן לניתוח מצבים, אף שב-1967 התקיימה קבוצת יועצים של יו"ר הקג"ב (הדבר הכי קרוב לשירות אנליטי), אך זו לא התקיימה הרבה זמן וכללה 10 אנשים בלבד.
רק עם נפילת חומת ברלין החלו שירותי הביטחון הרוסיים לייחס חשיבות רבה לניתוח מצבים.
נחשב לשירות הביון של הארגון.
שירות הבקרה של שירות הביטחון הפדרלי (Контрольная служба ФСБ) נוסד ב-6 בינואר 1999 כמחלקת הפיקוח של שירות הביטחון הפדרלי האחראית על פיקוח פנימי על פעולות הארגון.
שירות הבקרה אחראי על האווירה המוראלית בשירות הביטחון הפדרלי ועל חקירות פנים.
המחלקה לביטחון פנים של פס"ב (Управление собственной безопасности ФСБ) הוא מחלקת חקירות עליונה בשירות הביטחון הפדרלי שבסמכותה לפטר כל סוכן פס"ב שנחשד בפלילים ובביצוע עבירות שחיתות שונות.
המחלקה הוקמה ב-1992 כשירות לביטחון פנים, כפופה ישירות לראש הפס"ב ונחשבת לאחת המחלקות החשאיות ביותר.
המינהל פועל בנחישות רבה נגד סוכנים סוררים וידועה מאוד מעורבותו בפרשת "מוסט" כשקבוצת סוכני קג"ב לשעבר וסוכני פס"ב נחשדו בהתקנת מתקני האזנה במשרדיו של ולדימיר גוסינסקי, בעל השליטה בערוץ NTV.
ידועה גם חשיפת קשרים של סוכנים עם מחבלים צ'צ'נים, כמובסאר בסאייב.
השירות הטכנו-מדעי הוא אגף האחראי על כל הפיתוחים המדעיים והטכנולוגיים וכולל את המינהל לפעולות טכניות מבצעיות (Управление оперативно-технических мероприятий ,УОТМ ФСБ) שאחראי על ביצוע האזנות גלויות והאזנות סתר.
המחלקה היא אחת המחלקות הגדולות בפס"ב ועל פי החוק הרוסי היא אחד מחמשת ארגוני אכיפת חוק ברוסיה שהם בעלי סמכות להאזין לאזרחי המדינה, לצורך חקירת פיגועי טרור ופשעים חמורים שונים.
שאר הארגונים הם: שירות האבטחה הפדרלי, גר"ו, סו"ר ואם.וה.דה.
מינהל החקירות הוא מהגופים החשובים ביותר בשירותים החשאיים ברוסיה.
המינהל עוסק בכל תיקי החקירה שמנהל שירות הביטחון הפדרלי.
מחלקה זו היא שחקרה את פיצוצי הבתים ברחוב גוריאנוב במוסקבה ב-9 בספטמבר 1999 שהביאו למותם של 92 איש.
המחלקה הייתה גם זו שחקרה את פיצוצי הבניינים בוולגודנסק, הפיצוצים המסתוריים שגרמו לפרוץ מלחמת צ'צ'ניה השנייה, וחקרה גם את הפיצוצים ברכבת התחתית של מוסקבה, שאירעו ב-6 בפברואר 2004 והביאו למותם של 43 איש.
המרכז לביטחון מידע (Центр информационной безопасности ФСБ), לשעבר המרכז לביטחון תקשורת (Центр безопасности связи ФСБ) הוא אגף בשירות הביטחון הפדרלי שהוקם על בסיס המינהל הראשי לביטחון תקשורת של פאפס"י (Главного управления безопасности связи ФАПСИ) ואחראי על ביטחון מידע והצפנה, ועל המאבק בהאקרים ופורצי מחשבים ובהתקפות על אתרי האינטרנט הממשלתיים.
כולל את המרכז לביון רדיו אלקטרוני באמצעי תקשורת של פס"ב שהוקם על בסיס המינהל הראשי של פאפס"י למודיעין רדיו אלקטרוני באמצעי תקשורת.
המרכז הלאומי לתיאום תקריות מחשוב (Национальный координационный центр по компьютерным инцидентам) שנועד לנטר את רשת האינטרנט ברוסיה ובסמכותו להשבית אתרי אינטרנט העוברים על החוק.
מרכז הטכנולוגיה המיוחדת של פס"ב (Центр специальной техники ФСБ) כולל בתוכו את המכון לחקר הפשיעה.
המרכז אחראי על פיתוח טכנולוגיות מיוחדות, לדוגמה פיתוח פרויקט המל"ט הרוסי.
המרכז אחראי על פיתוח נשק מיוחד וכל נושא הפיתוח הטכנולוגי בפס"ב מופקד בידיו, כמו גם הצטיידות סוכני שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
המרכז אחראי על המכון לחקר הפשיעה של פס"ב (Институт криминалистики ФСБ) שמנהל את יחידת החבלנים הרוסית.
אף שהמכון הוא חלק מהפס"ב, הוא פועל כמכון אזרחי מקצועי ללא קשר להשתייכותו לארגון הביטחון הפנימי של רוסיה.
בדומה למעבדת הזיהוי הפלילי של ה-FBI, זוהי אחת מאוסף המעבדות הגדולות והמקצועניות בעולם.
המינהל לרישום וקרנות ארכיונים הוקם ב-1 בספטמבר 1918 לניהול רישומי סוכנויות אכיפת החוק בברית המועצות.
המחלקה מחזיקה ברשותה תיקים שונים על אזרחי רוסיה ועל פי החוק, כל אזרח יכול לגשת למחלקה ולבקש לעיין בתיקו, אם הפס"ב אכן מחזיק בתיק אודותיו.
הארכיון המרכזי של פס"ב (Центральный архив ФСБ) – הוקם במרץ 1922 כמחלקת סטטיסטיקה ורישום של או-גה-פה-או.
תחת הקג"ב נודע הארכיון כמחלקה 10, וב-1992 הפך לארכיון המרכזי של שירותי הביטחון.
בתקופת בוריס ילצין הארכיון פתח את שעריו לקהל הציבור, במטרה לחשוף את מעשי הקג"ב בעידן הסובייטי.
אקדמיית שירות הביטחון הפדרלי (רוסית: Академия Федеральной службы безопасности России) היא המרכז הלימודי הגבוה ביותר ברוסיה ללימודי השכלה גבוהה עבור סוכני פס"ב.
זהו בית הספר הגדול ביותר במזרח אירופה להכשרת מרגלים.
בעבר נודע כבית הספר הגבוה של הקג"ב.
האקדמיה הוקמה במתכונתה הנוכחית על ידי הנשיא בוריס ילצין ב-24 באוגוסט 1992 כיורשת בית הספר הגבוה של הקג"ב ע"ש דזרז'ינסקי (Высшей школы КГБ им.
במסגרת האקדמיה פועל מכון ההצפנה, התקשורת והמידע (Институт криптографии, связи и информатики) כאחד מבתי הספר הגדולים ברוסיה ללימודי תקשורת, הצפנה, פענוח ומודיעין אותות.
המועצה הציבורית (Общественный Совет при ФСБ) היא גוף בשירות הביטחון הפדרלי שהוקם על פי צו נשיאותי במאי 2007 וחברים בה 15 אישים, חלקם מהלשכה הציבורית של רוסיה.
תפקידה לפתח את פעילויות פס"ב ולהבטיח פיקוח ציבורי על פעולות ארגוני ביטחון המדינה והשירותים החשאיים ברוסיה.
כגוף מסונף לשירות פועלת האקדמיה להצפנה של רוסיה.
שירות הביטחון הפדרלי בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה
ספרו של יורי פלשטינסקי משנת 2002, "לפוצץ את רוסיה" (ФСБ взрывает Россию), מתאר את מעורבות שירות הביטחון בפיצוץ בנייני הדירות ברוסיה (1999).
הספר עובד גם לסרט תיעודי בשם "התנקשות ברוסיה".
בספר התיעודי של "האצולה החדשה" (2010), מתואר דרך הפעולה ועלייתו לגדולה של שירות הביטחון הפדרלי מאז עליית פוטין לשלטון.
"פקודת חיסול" הוא סרט קולנוע רוסי בבימויו של אלכסנדר אראווין משנת 2018, שעלילתו עוסקת במבצע הסיכול הממוקד בשאמיל בסאייב.
סדרת הטלוויזיה הרוסית "מולדת" מגוללת את ניסיונו של שירות הביטחון הפדרלי לחשוף מרגל בדרגים הבכירים ביותר של רוסיה.
הסדרה "דגל כוזב", שמבוססת על כפולים הישראלית, מגוללת את חקירות שירות הביטחון הפדרלי בחשיפת מרגלים על אדמת רוסיה.
הסדרה "רדומים", על שתי עונותיה, מספרת כיצד סוכן שירות הביטחון הפדרלי פועל לאבטחת משלחות דיפלומטיות בניכר ובחשיפת קנוניות גדולות בממשל הפדרלי.
ראשי שירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית
דיוקןשםתקופת כהונה הערות מיכאיל ברסוקוב 1995–1996 מנהל שירות הביטחון הפדרלי הראשון ניקולאי קובאלב 1996–1998 ולדימיר פוטין 1998–1999 לימים ראש ממשלת רוסיה ונשיא רוסיה ניקולאי פטרושב 1999–2008 לימים מזכיר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה אלכסנדר בורטניקוב 2008 – מכהן לשעבר ראש שירות הביטחון הכלכלי בפס"ב
שירות הבריאות הלאומי , הידוע בקיצור כ-NHS, הוא הכינוי הנפוץ לארבע מערכות שירותי הבריאות הציבוריות בממלכה המאוחדת, אם כי רק שירות הבריאות של אנגליה מכונה "שירות הבריאות הלאומי" ללא תוספות כלשהן.
ארגון הבריאות הציבורי בצפון אירלנד לא מכונה באופן רשמי "שירות הבריאות הלאומי", אך באופן רשמי נקרא לעיתים NHS.
כל אחת מהמערכות של אומות הבית פועלת באופן עצמאי, ומבחינה פוליטית היא נמצאת תחת אחריות ממשלת סקוטלנד, אספת הממשלה של ויילס, אספת צפון אירלנד וממשלת בריטניה עבור אנגליה.
בדרך כלל אין בעיה כאשר מטופל המתגורר במדינה אחת בממלכה המאוחדת מעוניין בטיפול במדינה אחרת.
הסוגיות של המימון והניירת מטופלות בין הארגונים המעורבים, והמטופל עצמו כמעט שלא מעורב בתהליך.
בריאות ועבודה סוציאלית בצפון אירלנד (HSC)
הם הוקמו כרשות אחת מרכזית אחרי מלחמת העולם השנייה, והתבססו על עקרונות המקיפות, האוניברסליות והחינמיות.
שירות הביטחון של נשיא בלארוס (בבלארוסית: Служба бяспекі президэнта Республіки Беларусь) הוא גוף רשמי בבלארוס האחראי לאבטחת נשיא בלארוס ובכירים נוספים במדינה.
הגוף, שהוקם בשנת 2000, נחשב כיורשו של "המינהל הראשי לאבטחת המדינה" - גוף שהוקם בשנת 1991 ועסק באבטחת אישים.
חרף הצהרת בלארוס כי מדובר ברשות שמירת חוק לגיטימית, הגדירה מחלקת המדינה של ארצות הברית בשנת 2000 את שירות הביטחון כשירות משטרה חשאית וגרסה כי באפשרותו של השירות להפעיל כוח "נגד יריביו הפוליטיים של הנשיא, ללא פיקוח חוקי ומשפטי".
שירות הביטחון האוקראיני (אוקראינית: Служба безпеки України) הוא ארגון הביון והביטחון המרכזי באוקראינה הממונה על סיכול ריגול לאומי, הגנה על המדינה מפני ריגול, חתרנות פנימית ומלחמה בטרור ומהווה נדבך חשוב במערך המודיעין והביטחון האוקראיני.
הוקם בשנת 1991 כיורשו הישיר של האגף האוקראיני של ק.ג.ב.
כפוף לנשיא אוקראינה ומפוקח על ידי הפרלמנט (הראדה העליונה).
מאז 1992 הייתה חלוקה ברורה בין המודיעין האזרחי שעליה הופקד שירות הביטחון האוקראיני והמודיעין הצבאי שעליה הופקד מינהל הביון הראשי במטכ"ל (GUR).
עם זאת, עד 2005, בראש שירות הביטחון האוקראיני עמד איהור סמשקו, איש המודיעין הצבאי לשעבר.
ב-2004 מחלקת המודיעין של הארגון אורגנה מחדש והפכה לסוכנות עצמאית בשם שירות הביון החיצוני של אוקראינה שאחראית לכל סוגי המודיעין באוקראינה.
ארגון נוסף שהיה לעצמאי היה המינהל לאבטחת אישים באוקראינה (Управління державної охорони України).
שירות הביטחון האוקראיני מנהל מבצעי אכיפה משותפים עם הוועדה הממלכתית לענייני לאומיות והגירה (אוקראינית: Державний комітет України у справах національностей та релігій) במאבק נגד מהגרים בלתי חוקיים.
בשנת 2018 הארגון היה בין מארגני המוות המבוים של ארקדי בבצ'נקו.
באפריל 2020 ולרי שייטנוב, מבכירי הארגון נעצר והואשם בריגול לטובת רוסיה.
בינואר 2021 השירות דיווח כי לכד במחוז חרסון סוכן שירות הביטחון הפדרלי הרוסי ששיתף פעולה עם המשרד לביטחון המדינה של הרפובליקה העממית של דונצק במטרה לעודד מחאות נגד השלטון בקייב.
על פי החוק "אודות שירות הביטחון האוקראיני" הוגדרו מטרותיו הברורות של הארגון:
הגנת ריבונות המדינה, הסדר החוקתי, והערך הטריטוריאלי, הכלכלי והמדעי של אוקראינה מפני פעילויות ריגול של שירותי ביון זרים (סיכול ריגול)
מתן התרעה על פשעים נגד האנושות, טרור, פשע מאורגן ושחיתות
פעילות ניתוח מודיעינית בשיתוף פעולה עם ההנהגה האוקראינית
הודח בעקבות גל של עריקת סוכנים ואנשי ביטחון.
שירות הביון והביטחון הצבאי (באיטלקית: Servizio per le Informazioni e la Sicurezza Militare) היה סוכנות הביון הצבאית האיטלקית מ-24 באוקטובר 1977 עד 3 באוגוסט 2007. ברפורמה של שירותי הביון האיטלקיים ב-1 באוגוסט 2007 הוקמה AISE - הסוכנות למודיעין וביטחון חוץ (Agenzia Informazioni e Sicurezza Esterna), הנחשבת לסוכנות הביון העיקרית באיטליה.
מאז מלחמת העולם השנייה עברו סוכנויות הביון האיטלקיות שורה ארוכה של שינויים ארגוניים, זאת מתוך ניסיון לייעל את התנהלותן.
להלן רשימת ארגוני הביון האיטלקיים מתחילת המאה ה-20:
שירות המודיעין הצבאי (Servizio Informazioni Militare, SIM) - התקיים משנת 1900 עד 1949, הארגון היה כפוף לצבא המלכותי האיטלקי וב-1922 הוכפף לצבא איטליה הפשיסטית.
הארגון הפעיל את חטיבה 5 (Sezione 5) שעסק בפיצוח צפנים וקודים עבור הצי האיטלקי.
שירות מצב והמודיעין המבצעי (Servizio Informazioni Operative e Situazione, SIOS) היה סוכנות לסיכול ריגול שעסקה באבטחת בסיסי הצבא באיטליה.
כל אנשי הארגון באו מהז'נדרמריה האיטלקית (Arma dei Carabinieri).
הארגון התקיים בין השנים 1949–1997. השירות חולק למספר חטיבות:
SIOS Marina - שירות המצב והמודיעין המבצעי בצי האיטלקי
SIOS Aeronautica - שירות המצב והמודיעין המבצעי בחיל האוויר האיטלקי
SIOS Esercito - שירות המצב והמודיעין המבצעי בצבא היבשה האיטלקי
שירות המודיעין של משרד ההגנה האיטלקי (SID ,Servizio Informazioni Difesa) התקיים בשנים 1965–1977.
סרג'ו לוצ'אריני (פברואר – אוגוסט 1991)
שירות הביטחון הממלכתי של אוזבקיסטן (באוזבקית: Miliy Xavfsizlik Xizmati) הוא ארגון לביטחון ומודיעין פנימי ברפובליקה האוזבקית הכפוף לנשיא אוזבקיסטן באמצעות משרד הפנים.
הארגון אחראי למלחמה בטרור (ובייחוד נגד חיזב או-תח'ריר, תנועת השחרור האוזבקית והתנועה האסלאמית), הארגון נאבק בסחר לא חוקי בסמים, פשע מאורגן ועוסק באיסוף מודיעין באמצעות מינהל הביון של שירות הביטחון הלאומי.
עד 1996 הארגון היה אחראי גם למודיעין צבאי, כאשר באותה שנה הוקם מינהל הביון של משרד ההגנה האוזבקי, האחראי לביון צבאי.
הארגון מפעיל גם את משמר הגבול האוזבקי שנקרא בשם הוועדה להגנת גבולות המדינה.
משנת 1995 עד 2018 נקרא בשם שירות הביטחון הלאומי.
ב-14 במרץ 2018 הארגון שינה את שמו והפך לשירות הביטחון הממלכתי.
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה () הוא שירות האבטחה האישי של נשיא רוסיה.
תחילה היה הארגון כפוף לאדמיניסטרציה הנשיאותית של רוסיה ובאמצע שנות ה-90 היה לחלק משירות האבטחה הפדרלי האחראי לאבטחת אישים ברוסיה.
זהו גוף אבטחה האחראי לאבטחתו של הנשיא ובני משפחתו.
הארגון הוקם על ידי הנשיא בוריס ילצין כיורש למינהל האבטחה הראשי (מינהל 9 לשעבר בקג"ב).
בראש הארגון הועמד אלכסנדר קורז'אקוב.
במהלך מחצית שנות ה-90 בארגון הוקמו מחלקות לחקירת שחיתות בממשל ובממסד הנשיאותי.
במהלך שנת 1996 סוכם על שליחתו לפנסיה של אלכסנדר קורז'אקוב והכפפת שירות הביטחון הנשיאותי לארגון אחר וביטול מעמדו כארגון עצמאי.
שנה לאחר מכן הוקם שירות האבטחה הפדרלי.
באפריל 2001 הפך שירות הביטחון הנשיאותי ליחידת סמך בשירות האבטחה הפדרלי, ואבטחת הנשיא ובני משפחתו נשארה תפקידו העיקרי.
שירות הביטחון הלאומי של ארמניה (בארמנית: Հայաստանի Հանրապետության Ազգային Անվտավգության ծառայություն) הוא ארגון המודיעין והביטחון העיקרי של הרפובליקה הארמנית.
הוקם ב-2002 כיורש לארגון קודם שהתקיים מ-1991. מטה הארגון שוכן ברחוב נלבאנדיאן 104, ירוואן.
הארגון הארמני העצמאי הראשון שעסק בביטחון המדינה היה המינהל הממלכתי לביטחון לאומי של ארמניה שנוסד ב-4 בדצמבר 1991 כיורש האגף הארמני של הקג"ב.
ב-1995 הארגון שינה את שמו והפך למשרד לביטחון לאומי.
ב-8 בנובמבר 1996 המשרד אוגד אל תוך משרד הפנים ונקרא המשרד לביטחון לאומי וענייני פנים.
ב-17 בדצמבר 2002 הארגון נקרא שירות הביטחון הלאומי של ממשלת ארמניה.
שירות הביון של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს დაზვერვის სამსახური) היא סוכנות הביון הממשלתית של גאורגיה.
מאז ה-30 בינואר 2008 בראש הארגון עומד גלה בז'ואשווילי שהוא ראש שירותי הביון הגאורגיים, שבעבר נקראו מחלקת המודיעין.
קודמו בתפקיד (החל מ-2006) היה אנה ז'ווניה.
המחלקה נקראת כיום רשמית בשם שירות הביון החיצוני המיוחד של גאורגיה.
הארגון כפוף לנשיא גאורגיה כאשר ראש הארגון מכהן כיועץ הנשיא לענייני ביון.
נשיא המדינה הוא שממנה ומפטר את ראש הביון הגאורגי.
כל עובדי המודיעין הגאורגי הם חיילים ונחשבים אנשי משרד ההגנה.
הארגון נחשב לסמי-צבאי בעיקרו ומאגד גם את תפקידי המודיעין הצבאי.
לאחר שיקום עצמאות גאורגיה, הוקם ב-1991 שירות הביון הגאורגי, כיורשת הוועדה הגרוזינית לביטחון המדינה (הסניף הגרוזיני של הקג"ב), כאשר חטיבת המודיעין הראשית הייתה יחידת סמך בארגון.
בין 1993 ל-1997 החטיבה הראשית לביון חוץ פעלה כחלק מהמשרד לביטחון המדינה של גאורגיה.
כארגון ביון עצמאי מחלקת המודיעין הממלכתית הוקמה ב-19 בספטמבר 1997 והייתה לשירות הביון העצמאי הראשון בתולדות גאורגיה.
בשנים 2004–2005, מחלקת המודיעין הוכפפה שוב למשרד לביטחון המדינה וחדלה מלהיות ארגון עצמאי.
ב-24 בינואר 2005, עם מיזוג המשרד לביטחון המדינה ומשרד הפנים לכדי משרד מאוחד (המשרד לביטחון לאומי) הוחלט להפריד שוב את מחלקת המודיעין ולהופכה לארגון ביון עצמאי.
ב-27 באפריל 2010 אומץ החוק אודות המודיעין והביון הגאורגי ומחלקת המודיעין נקראה בשם שירות הביון הגאורגי.
המינהל האנליטי - זוהי הזרוע הניתוחית של הארגון, מנתחת מידע גלוי ואוספת מודיעין ממקורות גלויים זרים
מינהל המודיעין - זוהי הזרוע החשאית של השירות, אחראית למודיעין אנושי (יומינ"ט) ומודיעין אותות
מינהל הביטחון - ראש המינהל הוא המפקח הכללי של הארגון.
הזרוע אחראית לפיקוח על עובדי המודיעין והיא במידה רבה המקבילה הגאורגית למלמ"ב.
המינהל האדמיניסטרטיבי - אחראית למימון, טכנולוגיית מידע, יחסים ושיתוף פעולה עם שירותי ביון זרים ונחשבת למרכז התמיכה המבצעי.
מרכז האימונים - אחראי להיערכותם ומוכנותם המלאה של זרועות הביון הגאורגיים והכוחות המיוחדים של שירותי המודיעין הגאורגיים, מול גופי ממשל אחרים בגאורגיה.
שירות הביון הפדרלי הוא אחת מסוכנויות המודיעין של שווייץ.
הסוכנות מאגדת תחת גוף אחד את כל תחום המודיעין האזרחי בשווייץ, כולל מודיעין אנושי, מודיעין טכנולוגי ומודיעין אותות.
השירות מפעיל את מערכת Onyx, מערך ההאזנות של שווייץ, הנחשב למקבילה השווייצרית למערכת אשלון ופרנצ'לון.
השירות החשאי הפדרלי הראשון היה גוף מודיעין צבאי שהוקם בשנים 1937-1939 בשם "לשכת הה" (Büro Ha) על ידי הנס האוסמן כמה שנים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
עד לאותו שלב, איסוף המודיעין היה באחריות המשטרה.
לא הרבה ידוע על סוכנויות הביון השווייצריות; עם זאת, תיקים מהמשטרה הפדרלית של שווייץ המציגים מידע בנוגע למודיעין השווייצרי העוסק ברפובליקה העממית של סין.
בימי המלחמה הקרה ובייחוד בשנים 1960-1980 המטרה העיקרית של שווייץ בנוגע למודיעין הייתה איום הקומוניזם בתוך המדינה.
גופי הביון הפעילו מערכת ניטור ומעקב שהורכבה מכרטיסי אינדקס ועקבה אחר כל סוג של פעולות חתרניות שבוצעו על ידי כל אדם בשווייץ.
ב-1 בינואר 2010 הוחלט על הקמת סוכנות ביון חדשה בשווייץ, המאגדת שני ארגונים קודמים: השירות לניתוח ומניעה (Zusammenführung des Dienstes für Analyse und Prävention) ושירות המודיעין האסטרטגי (Strategischen Nachrichtendienstes).
עם הקמתה הסוכנות הפכה לארגון ביון מודרני ורב עוצמה, המשתף כיום פעולה עם ארגוני ביון במדינות השכנות.
השירות אחראי לאיסוף מודיעין לתועלת המנהיגות הפוליטית ולמניעת טרור ואיומים על האינטרסים והביטחון הלאומי של המדינה.
כפוף למחלקה הפדרלית להגנה הגנה אזרחית וספורט והוא משתף פעולה באופן הדוק עם שירות הביון הצבאי (Militärischer Nachrichtendienst), שהיא סוכנות המודיעין הצבאי העיקרית של שווייץ.
ביטחון קוויבק , הוא כוח משטרה לאומי בקוויבק, קנדה.
הכוח מעסיק כ-5,100 שוטרים ומטהו ממוקם ברחוב פארטנאייס במונטריאול.
מפקד המשטרה הוא רישאר דשן, הכפוף לשר לביטחון הציבור של קוויבק, ז'אק דיוּפּיוּאי.
המשטרה אחראית לתפקידי שיטור ואכיפת חוק בקוויבק מאז הקמתה ב-1 במאי 1870, כשהוקמה בשם "משטרת הפרובינציה של קוויבק", על ידי הנציב הכללי השופט פייר אנטואן דוקֶה.
בחלוף השנים הלך הכוח והתרחב והפך למשטרה העיקרית בחבל קוויבק.
במהלך שנות ה-70 וה-80 נאבק הכוח בין השאר בארגון "החזית לשחרור קוויבק" ומאבקו להתבדלות קוויבק מקנדה.
השוטרים עבורים הכשרה מקצועית באקדמיה הלאומית לשוטרים.
שירות הביון והביטחון של ניו זילנד הוא סוכנות הביון העיקרית של ממשלת ניו זילנד.
בסיס הארגון בוולינגטון, בירת ניו זילנד.
כמו כן, יש סניפים באוקלנד ובכרייסטצ'רץ'.
ישנם בין 110 ל-140 אנשי קבע, קצת פחות מאשר הלשכה הממשלתית לביטחון תקשורת של ניו זילנד (GCSB) - סוכנות מודיעין אחרת של ניו זילנד.
תקציב הארגון הוא בסביבות 43,500,000 דולר ניו זילנדי ותקציבהּ הוא גבוה יותר מזה של GCSB.
הארגון מנהל קשרים עם ארגוני מודיעין זרים, בעיקר מבריטניה ואוסטרליה.
ראש הארגון הוא מנהל הביטחון, שמפוקח על ידי המפקח הכללי של המודיעין והביטחון.
הארגון עצמו מדווח ישירות לראש הממשלה.
ממשלת ניו זילנד הקימה את NZSIS בשנת 1956 וסמכויותיו עוגנו בחקיקה פרלמנטרית ובחוק שירות הביון והביטחון של ניו זילנד מ-1969. תיקונים שונים שבוצעו מאז הביאו להרחבת תחומי פעילותו כאשר לתיקון השנוי ביותר במחלוקת נחשב התיקון לחוק מ-1977 של רוברט מולדון, אשר הרחיב את סמכויות הארגון לתפקידי פיקוח מורחבים.
שירות הדואר של ארצות הברית , היא סוכנות עצמאית של ממשל ארצות הברית, האחראית על אספקת שירותי דואר בתוך ארצות הברית.
שירות הדואר מעסיק כ-617,000 עובדים, מה שמציב אותו כמעסיק האזרחי השלישי בגודלו בארצות הברית מיד אחרי הממשל הפדרלי ורשת "וול-מארט".
שירות הדואר היא אחת הסוכנויות היחידות המוזכרות באופן מפורש בחוקת ארצות הברית.
שירות הדואר הוקם לראשונה בשנת 1775 בזמן הקונגרס הקונטיננטלי השני, ולמנהל הכללי הראשון שלו מונה בנג'מין פרנקלין.
במהלך השנים השתנה מעמדו של שירות הדואר בממשל הפדרלי וקיבל מעמד של מחלקה, מחלקת הדואר של ארצות הברית, בשנת 1792 והתווסף לקבינט הממשלתי בשנת 1872.לבסוף בשנת 1971 הפכה מחלקת הדואר לשירות הדואר, שהוא סוכנות עצמאית של הממשל הפדרלי.
בשנת 2006 ציין בית המשפט העליון בארצות הברית בפסק דין כי: "על פי מסמכים שהתקבלו בבית המשפט, בכל יום שירות הדואר מוסר כ-660 מיליון דברי דואר לכ-142 מיליון כתובות".
נכון לשנת 2014, מפעילה סוכנות הדואר 31,000 סוכנויות דואר ברחבי ארצות הברית, ומספק 155 מיליארד דברי דואר בשנה.
נכון לפברואר 2015 העסיק שירות הדואר הפדרלי 617,254 עובדים ובשנת 2014 הפעיל את צי הרכב האזרחי הגדול ביותר בעולם.
לפי חוק, על השירות הדואר לספק שירות שווה לכל האמריקנים ללא קשר למיקומם הגיאורפי.
שירות הדואר הוא השירות היחיד שיש לו גישה לתיבות דואר המסומנות "U.S.
Mail" בארצות הברית ומתחרה במגוון שירותים פרטיים כדוגמת UPS ו-FedEx.
ביוני 2020 מונה לואיס דג'וי ל והיה הראשון מזה שנים ללא שום ניסיון קודם בשירות הדואר.
מטה שירות הדואר ממוקם בוושינגטון הבירה.
בראש הארגון עומד חבר נאמנים המשמש בדומה לדירקטוריון של חברה ואחראי לקבוע את מדיניות הארגון והתעריפים עבור השירותים הניתנים.
חבר הנאמנים מונה 11 חברים, תשעה מתוכם ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט.
תשעת החברים בוחרים את המפקח על שירות הדואר המתמנה לחבר העשירי בחבר הנאמנים ואחראי על הפעילות היום יומית של הארגון.
עשרת החברים (הממונים והמפקח) בוחרים את סגן המפקח על שירות הדואר המשמש כסמנכ"ל תפעול ומאייש את המושב ה-11 בחבר הנאמנים.
בנוסף ועדה עצמאית שחבריה ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט אחראית לפקח על תעריפי הדואר ונושאים קשורים וידיה לאשר או לדחות הצעות של שירות הדואר.
אף על פי ששירות הדואר פועל לעיתים קרובות כעסק ולכן ניתן לטעות ולראות בו תאגיד ממשלתי, למעשה מדובר בזרוע ביצועית של הממשל האמריקני הנשלט על ידי מינויים נשיאותיים.
ככזה הוא נהנה מסמכויות וזכויות רבות כדוגמת: חסינות ריבונית, סמכויות לשאת ולתת עם מדינות זרות בנוגע לאמנות דואר ועוד.
זכויות אלו עוגנו גם בפסק דין של בית המשפט העליון הקובע כי רשות הדואר אינו תאגיד ממשלתי ולכן לא ניתן לתבוע אותו לפי חוק ההגבלים העסקיים.
דיוקןשם מדינת מקורתחילת כהונהסיום כהונהנשיא תחתיו כיהן וינטון בלונט אלבמה 1 ביולי 1971 1 בינואר 1972 ריצ'רד ניקסון א.
שירות ההוצאה לפועל הפדרלי היא סוכנות פדרלית הכפופה למשרד המשפטים של רוסיה ואחראית לאכיפת פסקי דין, הפעלת לשכות הוצאה לפועל, אבטחת בתי משפט והגנה על מערכת המשפט הרוסית.
השירות אחראי גם למימוש פסקי הדין והמסמכים האחרים המוגשים לו לביצוע.
על פי האתר הרשמי של הארגון, השירות מורכב מ-89 משרדים אזוריים והוא מעסיק 74,559 איש.
שירות ההוצאה לפועל הפדרלי עוסק ב:
הגנה על שופטים ואבטחת שלומם מפני התנכלויות, סחיטות ומעשי נקמה מצד פושעים.
ליווי אסירים מבתי המשפט אל בתי הסוהר ולהפך.
הבטחת הסדר הציבורי במתחם בתי המשפט, בית המשפט לחוקה ובבית המשפט העליון.
הפעלת לשכות הוצאה לפועל, אכיפת החלטות שיפוטיות וגביית חובות וקנסות.
הסדרת שוק חברות הגבייה הפרטיות, שירותי הגבייה והאכיפה.
הסדרת קיומם התקין של סדרי המשפט, שמירת הביטחון והסדר הציבורי בהיכלי המשפט (בדומה למשמר בתי המשפט הישראלי).
סוכני השירות בעלי סמכויות עיכוב ומעצר בתחומי בתי המשפט והם נושאים עמם כלי נשק ומשתפים פעולה עם שירות בתי הסוהר הפדרלי בליווי אסירים למשפט.
בשנת 2012 השירות החל להפעיל יחידת איתור מבוקשים.
השירות מפעיל יחידת כוחות מיוחדים (Спецназ ФССП России), מאז 2005, במסגרת המחלקה לארגון תורנות מבצעית (Специализированный отдел оперативного дежурства), הכוללת גם את מוקדי החירום של השירות.
בשנת 2012 הוצמד לכוחות כומתה ירוקה שהפכה לסימן ההיכר של היחידה.
שירות ההגירה הפדרלי הייתה סוכנות פדרלית של ממשלת רוסיה האחראית לאכיפת חוקי ההגירה, מתן ויזה ואשרות עבודה ושהייה ומאבק בהגירה לא חוקית.
השירות הורכב בשיאו מ-89 משרדים אזוריים וערב פירוקו העסיק 42,000 איש.
הגוף הראשון שעסק במתן אשרות ונאבק בהגירה לא חוקית ברוסיה הוקם לראשונה ב-14 ביוני 1992 בשם ועדת ההגירה של משרד העבודה והתעסוקה.
בשנת 1999 נשיא רוסיה בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להרמת המשרד לענייני פדרציה, לאומים ומדיניות ההגירה.
בשנת 2001 המשרד פורק וסמכויותיו הועברו למשרד הפנים.
בפברואר 2002 הוקמה המחלקה לענייני הגירה שהפכה לשירות עצמאי ב-19 ביולי 2004 בשם שירות ההגירה הפדרלי.
בינואר 2006 הוקמו סניפים טריטוריאליים של השירות והגוף התמזג עם המחלקה להנפקת ויזות ודרכונים.
עד שנת 2012 פעל הגוף כסוכנות בת של משרד הפנים.
משנת 2012 הוכפף ישירות לממשלת רוסיה.
באפריל 2016 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו לפירוק הארגון וסמכויותיו הוחזרו למשרד הפנים ובמקומו הוקם המינהל הראשי לענייני הגירה.
מס'שםתקופת כהונהתחת הנשיא(ים) הערות1.טטיאנה רגנטיולי 1992 - פברואר 1999בוריס ילצין כמנהלת מחלקת ההגירה במשרד הפנים2.אנדריי צ'רניינקו3 ביוני 2004 — 20 ביולי 2005ולדימיר פוטיןכמנהל שירות ההגירה הפדרלי2.קונסטנטין רומודנובסקי20 ביולי 2005 — 5 באפריל 2016ולדימיר פוטיןדמיטרי מדבדבפוטין
שירות ההגירה הממלכתי של אוקראינה (באוקראינית: Державна міграційна служба України) הוא אחד הגופים המרכזיים של ממשלת אוקראינה ומשרד הפנים, האחראי ליישם את מדיניות המדינה בתחום ההגירה, כולל מאבק בהגירה בלתי חוקית, מתן אזרחות, רישום פליטים ומהגרים.
השירות הוקם לראשונה כגוף ממשלתי עצמאי למאבק בהגירה בלתי חוקית בדצמבר 2010.
ב-12 יוני 2013 קבינט השרים של אוקראינה ביטל את החלטה מספר 185, לפיה הנפקת דרכונים אוקראינים יבוצע על ידי הקונסורציום הפרטי "EDPAS" (ЄДАПС) והאחריות להדפסת דרכונים הוחזרה לידי המדינה, באמצעות שירות ההגירה.
שינוי חד שכזה של החלפת היצרן הוביל לעיכובים בהנפקת דרכונים.
בעיצומה של עונת החגים, כ-100 אלף אנשים לא היו מסוגלים לקבל אותם בפסק זמן סביר.
הועלו גם טענות נגד תעריפי המדינה להנפקת דרכונים.
החוק אומנם מגדיר סכום של 170 הריבניה, אך שירות ההגירה גובה 377 הריבניה והפער מוביל לא פעם לתביעות משפטיות רבות כנגד שירות ההגירה.
שירות הביטחון הבין-רפובליקני של ברית המועצות היה גוף ביטחון הפנים של ממשלת ברית המועצות שהוקם במקום מחלקה 2 של הקג"ב, שפורקה.
זה היה גוף לענייני ביטחון פנים, סיכול ריגול וחתרנות, שפעל עד נובמבר 1991, עת הוחלף בגוף ממשלתי רוסי בשם הסוכנות הפדרלית לביטחון.
השירות הוקם באוקטובר 1991, כחלק מהתהליך לפירוק הקג"ב.
על השירות החדש הוטל לתאם את עבודות שירותי הביטחון של הרפובליקות הסובייטיות וביצוע פעולות משותפות לסיכול ריגול וחתרנות.
הסוכנות פעלה בשיתוף פעולה עם שירות הביון המרכזי, שאך זה הוקם והוועדה להגנת גבולות ברית המועצות.
בדצמבר 1991 השירות אורגן מחדש ועם התפרקות ברית המועצות הוקמה במקומו סוכנות הביטחון הפדרלית.
ב-6 בנובמבר 1991 ואדים בקאטין לראש השירות.
בדצמבר 1991 התפרקה ברית המועצות ויחד עמה גם שירות הביטחון הבין-רפובליקני, כשממשלת רוסיה הקימה במקומה את משרד הפנים והביטחון של רוסיה (МБВД).
על בסיס השירות פעלו סוכנות הביטחון הפדרלית וגם משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית, שהוקם בינואר 1992.
שירות הביון והביטחון של דנמרק (בדנית: Politiets Efterretningstjeneste) הוא סוכנות לביטחון לאומי וביון של דנמרק.
הסוכנות מתמקדת אך ורק בענייני ביטחון לאומי, בעוד פעולות לסיכול ריגול וחתרנות מתבצעות על ידי שירות המודיעין הדני (Forsvarets Efterretningstjeneste), המנוהל על ידי משרד ההגנה המלכותי.
מטרת הארגון היא "למנוע, לחקור, ו[לנהל] מבצעי למניעת פעילויות המהוות או עלולות להוות איום על שמירתה של דנמרק כמדינה חופשית, דמוקרטית ובטוחה."
חובותיו העיקריים של הארגון הם מלחמה בטרור, מלחמה בקיצוניות, ריגול נגדי וביטחון.
לוחמה בטרור כוללת בלימת מתקפות טרור בדנמרק וביצוע מבצעים למניעת הפיכת דנמרק לבסיס מבצעים לפעולות טרור כנגד מדינות אחרות.
יתר על כן, הארגון מנסה לאסוף ראיות כדי להבטיח שהטרוריסטים יועמדו לדין.
דנמרק מחויבת לציית לאו"ם ולאיחוד האירופי בהחלטות הנוגעות להסגרת חשודים בטרור.
מלבד שלושה תחומים עיקריים אלה, הארגון מספק גם ייעוץ לחברות דניות כיצד להימנע ריגול והוא מעורב ישירות בניהול מבצעים למניעת ריגול תעשייתי אם ישנו חשד למעורבות של סוכנות ממשלתית זרה.
ראש הארגון מתפקד כיועץ לביטחון לאומי של ממשלת דנמרק, רשויות ציבוריות, ענפים אחרים של המשטרה, יחד עם גופי ביטחון אחרים בדנמרק.
הארגון אחראי גם לאספקת שירותי אבטחה ושומרי ראש לבני משפחת המלוכה הדנית, פוליטיקאים ואנשים אחרים.
בין האישים שאותם הארגון מאבטח הם: מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, פרדריק, נסיך דנמרק, ראש ממשלת דנמרק, הנריק, נסיך דנמרק, מארי, נסיכת דנמרק, יואכים, נסיך דנמרק.
הגוף מהווה חלק מהמשטרה הדנית אבל מדווח ישירות לשר המשפטים.
מטה הארגון ממוקם בקופנהגן ולו גם משרדים באורהוס ואודנסה.
השירות משתף פעולה באופן הדוק עם המשטרה הדנית והיא מחזיקה בנציגים בכל תחנות המשטרה בדנמרק.
מחלקת הביטחון מספק תמיכה מבצעית ליחידות אחרות וכולל גם יחידת התערבות מיוחדת, גופי אבטחת אישיח ויחידת המשא ומתן.
מחלקת הביטחון גם כוללת: מרכז לתיאום ביטחוני, שאחראי לתיאום בין כל גופי הביטחון בדנמרק.
כמה ארגונים בדנמרק מפקחים על השירות במטרה לוודא שהסוכנות אינה עושה שימוש לרעה בסמכויותיה.
ועדת הפיקוח הפרלמנטרית על סוכנויות המודיעין, מורכבת מחמישה חברים, מכל חמש המפלגות הגדולות.
מלבד אלה, הסוכנות נמצאת גם תחת פיקוח בתי המשפט של דנמרק (אשר צריכים לאשר צעדי חקירה, כגון ציתות).
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים, הגוף היה נתון לביקורת ציבורית בשל היותו סגור בפני הציבור.
בשל כך הארגון השיק אתר אינטרנט משלו ובו הארגון מפרסם דו"ח שנתי לציבור על פעילויות קיצוניות בדנמרק ורמת האיום לאומי.
בעקבות דו"ח על מחדל בהתנהלות הארגון במהלך אירועי הירי בקופנהגן בשנת 2015, ראש הארגון, ינס מדסן התפטר.
שירות הביטחון המרכזי הוא סוכנות במחלקת ההגנה של ארצות הברית, שהוקמה בשנת 1971 כדי לשלב את הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) שירות יסודות ההצפנה (SCE) של הכוחות המזוינים של ארצות הברית והאגפים בתחום מודיעין אותות וקריפטוגרפיה ואבטחת מידע ברמה הטקטית.
סמל השירות שעוצב ב-1996 כולל עיגול כחול ובתוכו כוכב זהוב כשלפי כיוון השעון מופיעים בין קצותיו סמלי שירותי ההצפנה הצבאיים של ארצות הברית.
מטה השירות נמצא בפורט מיד שבמרילנד, כעשרה קילומטר צפונה מוושינגטון הבירה, בה גם נמצא מטה הסוכנות לביטחון לאומי.
מטרת הארגון, כמתואר באתר הרשמי של הארגון, הוא לספק תמיכה קריפטולוגית, ידע וסיוע לקהילת ההצפנה הצבאית.
שירות הדואר של קוריאה הצפונית (בהנגול: 조선의 체신체계) או דואר קוריאה (조선 우편) מופעל על ידי משרד הדואר והתקשורת, ומפוקח מטעם הלשכה לתחזוקת שירותי התקשורת אשר מפקחת על כלל אמצעי התקשורת במדינה המסוגרת, לרבות מברקים, שירותי טלפוניה, שידורי טלוויזיה ועיתונות, וכדומה.
בדומה לאספקטים נוספים בשגרת היום-יום של תושבי קוריאה הצפונית, קיים קושי ניכר בהשגת מידע אותנטי ומאומת ביחס לשגרת החיים במדינה המסוגרת, כאשר לרוב, המידע הפנימי אודות המדינה מושג הודות לקומץ עריקים צפון-קוריאנים, אנשי עסקים בינלאומיים הפועלים במדינה בהסכמת המשטר, ומספר מכוני מחקר צפון-קוריאנים הפועלים מחוץ לגבולות המדינה.
בתקופה שלפני הרעב ההמוני של שנות ה-90, שירות הדואר במדינה פעל בדרך כלל כסדרו, כאשר העברת מכתב בתוך המדינה מיעד אחד לשני לקחה בדרך כלל פחות משבוע.