tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יהושע חיים ג'קסון (ג'קי; 30 ביוני 1936 – 3 ביולי 2023) היה קריקטוריסט וצייר ישראלי שנודע בעיקר בזכות מדורו "הציור השבועי לילד" שפורסם בידיעות אחרונות החל מ-1963.
זוכה פרס "עיפרון הזהב" של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון ואות מפעל חיים בפסטיבל אנימיקס.
ג'קי נולד בירושלים לתרצה (ילידת צ'כוסלובקיה) ויצחק-ארווינג (יליד אירלנד).
למד בבית הספר "מעלה" ובבית הספר "דוגמה".
ראשית עבודתו בתחום הגרפיקה הייתה במחלקה הגרפית של קק"ל, שם עבד ופיתח את מומחיותו לצדו של שמואל גוטמן לפני גיוסו לצה"ל.
אחיו הצעיר יוסף (ג'קסי) ג'קסון היה גם הוא גרפיקאי בהארץ, ידיעות אחרונות ובלאישה ואחר-כך היה לכתב ולראש איגוד העיתונאים בישראל.
היה נשוי לנגבה ואב לשניים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1955 שירת כרובאי בנח"ל.
בהמשך שירותו היה עורך גרפי של העיתון "במחנה נח"ל" והצייר הראשי של להקת הנח"ל, שחבריה באותם הימים היו עליזה רוזן, יהורם גאון, אריק איינשטיין, אורי זהר ואחרים.
בפיקוד הנח"ל התמנה למפקד ה"ציירת" של הנח"ל והיה מפקד ומדריך של קורסי הציור והקישוט של החיל.
המשיך לתרום לצה"ל במהלך שירותו במילואים.
הוא הוצב במפקדת קצין חינוך ראשי ופעל כמרצה, מדריך, מעצב גרפי, כתב וצלם צבאי.
בסוף שנות ה-60 ליווה בכתבותיו את חטיבות השריון (14 ו-401) שהיו מוצבות בתעלת סואץ.
בשנת 1969 ליווה את סיירת שקד והצטרף ללוחמים במשימותיהם הקרביות.
במלחמת ההתשה שירת כ"נמר" במעוז בתעלה.
במלחמת יום הכיפורים, גויס לחיל הים ככתב צבאי מטעם דובר צה"ל, והפליג עם ספינות הטילים.
רשמיו ורישומיו מפעילויות אלו, בצירוף צילומים, פורסמו במרבית עיתוני ישראל, בהם במחנה, העולם הזה, ידיעות אחרונות, מעריב ועל המשמר.
חלק מצילומים אלה התפרסמו באלבומי צה"ל השונים, שראו אור באותה תקופה.
בשנת 1957, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות קריקטורות שערך העיתון "ידיעות אחרונות", הוזמן להצטרף למערכת העיתון ולאחר שחרורו מצה"ל בראשית שנת 1958, החל שם את עבודתו.
ג'קי היה המאייר, הקריקטוריסט והעורך הגרפי של המוספים "7 ימים", "7 לילות" ו-"24 שעות".
באותה העת צוירו כל הכותרות ביד ללא עזרת מחשב.
בשנת 1963 החל ג'קי לערוך ולצייר במוסף לשבת את מדורו "הציור השבועי לילד" הידוע גם כ"חפש את הנעלם".
במדור יש ציור שבו מסתתר "נעלם" כלשהו ועל הקוראים למצוא אותו.
הציור מלווה ב"סיפור" קצר (שלעיתים נעשה על-פי בקשות של קוראים).
המדור הופיע תחילה כמדור זמני והמשיך להופיע ללא הפסקה עד לפטירתו של ג'קי.
בשנים 1958–1959 ארגן ג'קי, מטעם מרכז ההסברה, קורסי הדרכה לעורכי ביטאונים ושבועונים.
כמו כן, עבד עם שבח וייס (לימים יושב-ראש הכנסת) ברבים מיישובי העולים בארץ כמסייע להכנת חגיגות יום העצמאות.
בשנות ה-60 ובמקביל לעבודתו בעיתון, עיצב ג'קי תוכניות ופרסומים לתיאטרון "הבימה".
לחברת התקליטים "ישראפון" (N.M.C) הוא עיצב וצייר עטיפות לתקליטים של אמנים כגון: צמד העופרים, אסתר רייכשטאט, יוסי-חיזקי-יונה, שושנה דמארי, ג'ו עמר, יהורם גאון ורביעיית מועדון התיאטרון.
בזמן הזה כתב כתבות מצוירות לעיתונים כמו "במחנה", "העולם הזה", "דבר השבוע" ו"דבר לילדים".
משנות ה-70 יצא ג'קי למסעות 'סביב העולם' ובשובו פרסם סדרת כתבות מלוות בקריקטורות ובתצלומים.
הנסיעות הפכו לתחביב מתמשך ובחוויותיו שיתף את קוראי העיתון.
בשנת 1986 נסע לארצות הברית בשליחות עיתונו להשתלמות במערכות של מספר שבועונים גדולים, בהם VILLAGE VOICE ו-פנטהאוז.
משנת 1997 השתתף באופן קבוע במגזין הקריקטורות הידוע "CARTOON NEWS" המופיע בניו יורק.
משנת 1992 – חבר במועצת "מכבי שירותי בריאות" כנציג ציבור-ארצי, המסייע לחברים בעניינים שונים.
בשנים 1999–2004 חבר בוועדת הביטחון של עיריית ראשון לציון.
משנת 2004 – חבר בוועדת השמות של עיריית ראשון לציון.
בשנת 2018 התמודד במקום ה-15 והלא ריאלי באחת הרשימות בבחירות המקומיות בראשון לציון.
ג'קי היה אמן פעיל שלבד מעבודתו העיתונאית השתתף במספר רב של תערוכות מהן תערוכות יחיד ומהן קבוצתיות.
בשנת 1977, תערוכת יחיד של קריקטורות ורישומים, בגלריה "שנער" בתל אביב.
בשנת 1993, תערוכה קבוצתית של חברי איגוד הקריקטוריסטים הישראלים (אק"י), בבית האמנים בירושלים.
מאז השתתף בתערוכות נוספות של האיגוד, ברעננה, חולון ותל אביב.
כמה מתערוכות אלו הוצגו גם בחוץ לארץ.
בשנת 2000 הוצג ציור ממדורו "הציור לילד" בתערוכת אמנים ביקב בראשון לציון.
בשנת 2000 תערוכה של שבעה קריקטוריסטים תושבי ראשון לציון, בית העם ראשון לציון.
בשנת 2000 תערוכה רטרוספקטיבית בספריית "כותר ראשון" בראשון לציון.
בשנת 2001 השתתף ב"פסטיבל הקומיקס והקריקטורות" בסינמטק תל אביב.
2002–2009 משתתף קבוע בתערוכות קריקטורות במוזיאון הקריקטורות שמתקיימות מיידי שנה בחולון.
פברואר 2009, תערוכת "איפה הילד" במסגרת כנס ראשון לציון לשפה העברית בהיכל התרבות בראשון לציון.
אוגוסט 2013 מחווה חגיגית לג'קי ג'קסון לכבוד יובל ה50 לציור לילד.
ספטמבר 2013 תערוכת לאן נעלם הילד.
21 ציורים מעבודותיו של ג'קי בגודל מטר על שבעים סנטימטרים.
על קאפה בסניף בנק דיסקונט בראשון לציון לכבוד ראש השנה.
יוני 2022 תערוכה בפסטיבל אנימיקס, לכבוד 60 שנות יצירה לחידה המאוירת על ידי ג'קי במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות, במדור "הציור השבועי לילד".
1957 – מקום ראשון בתחרות קריקטורות של עיתון ידיעות אחרונות.
בסוף שנות ה-80 זכה בתחרות קריקטורות שערך גדול עיתוני יפן "אסאהי שימבון".
2010 – פרס האמן המצטיין, מוזיאון חיל הים, חיפה.
2012 – "מדליית ערד" מידי ראש העיר, כנס הקריקטוריסטים שנערך בערד, לכבוד ציון חמישים שנות עבודתו.
2015 – פרס עיפרון הזהב, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון
2022 – אות מפעל חיים "מאייר הזהב", במסגרת פסטיבל אנימיקס לקריקטורה וקומיקס ישראלי.
"חפשו אותי?", הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב 1995.
"היכן הנעלם?" הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב 2000.
באוקטובר 2012 פרסם ג'קי לראשונה אפליקציית משחק של איוריו.
האפליקציה ירדה מהחנויות לאחר כשנה והושקה מחדש רק כעשור לאחר מכן באוגוסט 2022, במסגרת פסטיבל אנימיקס לקריקטורה וקומיקס ישראלי.
האפליקציה של ג'קי בחנות האפסטור.
האפליקציה של ג'קי בחנות גוגל פליי.
הנס ג'ייקוב "ג'ק" שטיינברגר (Hans Jakob "Jack" Steinberger; 25 במאי 1921 – 12 בדצמבר 2020) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי-גרמני שהתגורר בשווייץ.
חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1988 יחד עם מלווין שוורץ ולאון לדרמן.
שטיינברגר נולד בבאד קיסינגן שבגרמניה ללודוויג שטיינברגר, מורה בבית הספר היהודי המקומי וחזן בבית הכנסת החדש בעיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני, ולאחר המלחמה נישא.
אמו של ג'ק, נולדה בנירנברג, והייתה צעירה מאביו ב-15 שנים.
אמו שהייתה בעלת השכלה לימדה באופן פרטי, כהשלמת הכנסה, בעיקר תיירים צרפתית ואנגלית.
ב-1938 כארבע שנים לאחר שאולצו להיפרד, הצליחו הוריו יחד עם אחיו הצעיר להגר לשיקגו ולהתאחד עם שני בניהם, גם כתוצאה ממאמציו ותרומותיו של פארול.
בראיון איתו סיפר ג'ק, שפארול חסר הילדים, קיבל אותו באדיבות ובנדיבות, אך כנראה, למיטב הבנתו של ג'ק, מכיוון שלא היה אב, מערכת היחסים ביניהם לא הייתה קרובה, אף על פי כן הכיר לו תודה וסיפר שמספר שנים לאחר שעזב את שיקגו מת.
באותן שנות שפל כלכלי ניהלה המשפחה מעדנייה קטנה.
שטיינברגר למד כשנתיים בעזרת מלגה הנדסה כימית, במכון הטכנולוגי ארמור (כיום המכון הטכנולוגי של אילינוי).
משתמה המלגה שלו נאלץ לעבוד למחייתו כלבורנט במעבדת תרופות, במקביל להמשך לימודי ערב בכימיה, באותה התקופה נאלץ להמשיך ולסייע להוריו בעסק הקטן שלהם.
לאחר ששב לקבל מלגה, חזר למסגרת הלימודים היומית השגרתית והשלים התואר בכימיה באוניברסיטת שיקגו בשנת 1942. במקביל עם המתקפה על פרל הארבור גויס לצבא וב-1942 - 1945 הוצב במעבדת הקרינה ב-MIT בפיתוח אנטנת מכ"ם.
במסגרת זו הזדמן ללמוד קורסים שונים בפיזיקה.
לאחר חודשים בודדים של שירות פעיל, בין כניעת גרמניה לכניעת יפן, שב לאוניברסיטת שיקגו ולאחר שלא הצליח למצוא נושא למחקר תאורטי במסגרת יכולתיו נדרש לבקשתו של אנריקו פרמי, לממצא חריג שעלה במחקר קרניים קוסמיות.
לאחר ששטיינברגר הציע ניסוי לבדיקת הממצאים שלא בוצע על ידי החוקרים, דחק בו פרמי כי זה תחום מחקר מתאים עבורו.
בקיץ 1948, תוך פחות משנה משלב הגיית הניסוי, השלים את עבודת הדוקטורט בתחום המיואון והראה שדעיכת החלקיק מורכבת מכפי שתוארה קודם לכן, וכך הצליח להסביר אותו ממצא חריג במדידת קרנים קוסמיות קודם לכן.
לימים תיקשר עבודה זו גם במחקר שהביא לו את פרס נובל.
ב-1949 הצטרף לצוות המחקר במעבדת הקרינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-1950 פרסם מאמר יחד עם וולפגנג פנופסקי וג'י.
סטלר, המתאר את הניסוי שערכו לחיזוי ולמדידת π0, על ידי הפצצת גרעין נייח בקרני רנטגן, בעוצמה של MeV330, ובעזרת גלאים חדשים דאז, אמדו את מאפייני תוצרי דעיכת קרני גמא שנורו מהמטרה הנייחת ובהם π0.
לאחר שתם חוזה העסקה שלו באוניברסיטת ברקלי, ומשנדרשו החוקרים ויתר העובדים לחתום על הצהרת נאמנות והסתייגות מוחלטת מה"קומוניזם", בהשפעת האווירה הפוליטית של אותם ימים, גמר אומר לעזוב האוניברסיטה.
בשנת 1950 נתמנה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, משרה בה החזיק עד 1965. במסגרת משרתו לימד, והמשיך לערוך ניסויים ומדידות פיזור מזונים, עם השתכללות כלי המחקר וחניכת "מעבדות נוויס" באוניברסיטה.
אחת העבודות החשובות ביותר של צוות המחקר הייתה בדעיכת בטא של פאיונים.
ב-1954 החל לערוך ניסויים בתאי בועות, ונדרש לבניית תא בועות בקוטר 6 אינץ' עבור מאיץ החלקיקים (קוזמטרון) במעבדה הלאומית ברוקהייבן (במסגרת זו ערך מספר ניסויים).
בניסוי של צוות המחקר במעבדת נוויס, אוניברסיטת קולומביה, חקרו תכונותיהם של חלקיקים כבדים (כיום מכונים היפרונים) על ידי יצירת קרן מזונים במאיץ החלקיקים וחשיפתה לתא בועות (פרופן כנוזל בחימום יתר).
בהדרגה הצוות בנה תאי בועות גדולים יותר שעשו שימוש במימן כנוזל בחימום יתר לפעולתם, ב-1956 חזו בניסוי בחלקיק Σ0 (סיגמא נייטרלי, ראו היפרון) ומדדו את מסת המנוחה שלו.
בסדרת ניסויים אלה תרמו לפיתוח ולאישוש הכרומודינמיקה הקוונטית.
עם הגילויים של עמיתיו צונג-דאו לי וצ'ן-נינג יאנג בדבר הפרת שימור הזוגיות של הכוח הגרעיני החלש, היה שותף למספר מדידות שנערכו במאיץ האדרונים ותא בועות בקוטר 30 אינץ', במעבדת ברוקהייבן, ובין היתר איששו הטענה.
עם השלמת הקמתו של מאיץ ה-AGS במעבדת ברוקהייבן, המאיץ העוצמתי ביותר באותן שנים (GeV 33, 1960 - 1968), נפתחו אפשרויות חדשות במחקר הכוח הגרעיני החלש ודעיכת חלקיקים באנרגיות גבוהות.
בניסוי שהגה הדוקטורנט שלו, מלווין שוורץ, וערכו יחד עם לאון לדרמן, חזו בניסוי בסוג נוסף של נייטרינו שלימים נודע כ-νμ(נייטרינו מיואני).
הגילוי של נייטרינו נוסף, השלים חלק חסר בתמונה שתוארה בתאוריה על "צימוד" (דובלט) הלפטונים השונים.
בעבור הישג זה זכו השלושה בפרס נובל בפיזיקה בשנת 1988. הקשר של מחקר זה דווקא לראשית עבודתו המחקרית של שטיינברגר, ועבודת הדוקטורט שלו על דעיכת מיואנים בקרינה קוסמית, אותה התחזית שלו על דעיכה בשלושה שלבים למעשה הטרימה גילוי הנייטרינו המיואוני, בסימונה חלק חסר מבלי לנקוב בשמו, יותר מעשור קודם לכן.
ב-1954 שב לראשונה לאירופה, ועשה את סמסטר הקיץ יחד עם פרמי בוארנה, איטליה.
ב-1956 בילה את שנת השבתון שלו בבולוניה, ברומא, ביקר לראשונה ב-CERN ושם נפגש עם הייזנברג לראשונה.
ב-1965 חזר לאיטליה לשבתון נוסף.
לאחר שביקש להאריך את שהייתו באיטליה בשנה, עזב את משרתו באוניברסיטת קולומביה.
כשנה לאחר מכן ביקש לשוב ללמד בקולומביה, ונתקבל ביידים פתוחות.
ב-1968 מונה למנהל מחלקה ב-CERN, ועזב את אוניברסיטת קולומביה סופית.
שבירת סימטריית CP ופעילותו באירופה
בארצות הברית, במעבדת ברוקהייבן, הוסיף, יחד עם עמיתים, להראות הפרת הסימטרייה על ידי מדידות דעיכת (קאונים נייטרלים).
ב-CERN המשיך לערוך ניסויים דומים בעזרת הגלאי שפיתח ז'ורז' שרפק והשיג יחד עם עמיתיו תוצאות רבות יותר (עקב רגישות הגלאי) ומדויקות יותר (מתאפשר ניתוח סטטיסטי רחב).
לאחר כעשור של ניסויים ב-CERN, ב-1988, נמצא ראיה להפרה ישירה של סימטריית CP (בניגוד לראיות בניסויים אחרים להפרה עקיפה).
עם הפיכת תחום מחקרו ליותר ויותר ממוחשב, הודה כי אין בידו לתרום למחקר, ולאחר פרישתו, התמקד בלימודי אסטרופיזיקה, קוסמולוגיה ושינוי האקלים.
בראיונות הציג שטיינברגר תפיסת עולם מורכבת, כאשר נשאל על פגישתו ב-1956 עם הייזנברג, שבמהלך מלחמת העולם השנייה שירת גרמניה הנאצית, ציין שטיינברגר שהייזנברג לא היה אנטישמי, ואף לא חבר במפלגה הנאצית, ושהוא מבין הנאמנות שלו לארצו בעת מלחמה (ולא להיטלר), גם בתור מי שגדל והתחנך בגרמניה:
שטיינברגר הוסיף לפרוט את פועלו ותרומתו המוגבלות של הייזנברג למאמץ הנאצי.
כמו כן התייחס לנייטרליות של שווייץ (מקום מגוריו החל משנות ה-80) במלחמת העולם השנייה.
שטיינברגר סיפר כי כבר בנעוריו נטה לגישה סוציאליסטית, בניגוד לסביבה האמריקאית והאמידה שפרשה עליו חסותה, ותמך בפרנקלין ד.
שטיינברגר היה אתאיסט:בדומה לזוכים אחרים בפרס נובל הביע שטיינברגר עמדה מסויגת מההכרה לה זוכים הזוכים בפרס, ואת הפרס כמניע וכמטרה עבור חוקרים.
הוא ציין שמדענים נדרשים לשני הישגים, גילוי וראשוניות הגילוי (למורו פרמי, מיוחסת אמרה: גם אחרים היו זוכים בנובל אני הייתי פשוט זריז יותר), ושאינו מעריך במיוחד ההיבט השני, התחרותיות, אך מכיר בהיותו עובדת חיים.
שטיינברגר הקפיד לציין את חלקו העיקרי של מלווין שוורץ בעבודה עבורה קיבלו את הפרס, שב והזכיר את עמיתיו השונים במהלך השנים ואת תרומתם למחקר בכלל ולזה שלו בפרט.
שטיינברגר ראה בהישגיו המשמעותיים ביותר דווקא מחקרים שהוא כינה "חסרי תחכום" ושמצא כחייבים להיעשות והכרח מתבקש.
הוא סיפר על תלמידים שונים שעלו ביכולותיהם על אלה שלו וציין את סימון ואן דר מיר כחוקר העיקרי בשנות פעילותו ב-CERN, שלו יש לייחס התקדמות המחקר בחזיתות השונות בענף החלקיקים.
ב-1942 נישא לג'ואן ביורגארד ונולדו להם שני בנים, ג'וזף ונד (יצרן גיטרות מוכר).
ב-1962 התגרשו ונישא באותה השנה לסינת'יה אלף, סטודנטית שלו שאף ערכה איתו מספר מחקרים, אך עברה לעסוק בביולוגיה.
להם שני ילדים, ג'וליה וג'ון.
הזוג התגורר תחילה בצרפת ומאוחר יותר עבר לשווייץ.
שטיינברגר היה חלילן וטייל הרים חובב, והיה מוכר ב-CERN בהתניידותו המוחלטת (נעדר רישיון נהיגה) על אופנים.
"ג'קו אייזנברג" הוא אלבום הבכורה של הזמר והיוצר הישראלי ג'קו אייזנברג, אשר יצא ב-1 בינואר 2008, בהפקתו של לואי להב.
האלבום כולל 12 שירים, אותם כתב והלחין אייזנברג במשך העשור שקדם לצאתו, טרם השתתפותו בתוכנית "כוכב נולד 4", כשעל העיבוד אחראים אייזנברג, לואי להב, הגיטריסט גיא אליהו, חברו לצמד "ג'אמוס", והגיטריסט און דבי.
האלבום כולל, בין היתר, גרסאות אולפן חדשות לשירים "נרדם על החולות" ו"נשארתי נורמלי", אותם ביצע אייזנברג במסגרת התוכנית "כוכב נולד", וכן גרסה חדשה לשיר "לא משנה דבר", אשר הופיע במקור באלבום "שים ת'ראש בצד" של "ג'אמוס".
טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "שר שר" ו"גרמת לי ללכת".
את האלבום הקדיש אייזנברג לאביו, שנפטר כשהיה בן 10. השיר "מי מתמודד" עוסק בהתמודדות עם מותו.
עם צאת האלבום, החל אייזנברג במסע הופעות ברחבי הארץ, כשהוא מלווה בהרכב הכולל את גיא אליהו ואון דבי (גיטרות), רוני הוד (תופים), שלומי מאיה (קלידים) ואבשה בוקשפן (בס).
נכון לספטמבר 2012, האלבום מכר כ-6 אלף עותקים.
ג'קו אייזנברג - גיטרות אקוסטיות, כותב מילים, מלחין, מעבד
און דבי - גיטרות חשמליות, מעבד
גיא אליהו - גיטרות חשמליות, מעבד
גרמת לי ללכת (בימוי: יואב ודורון פז) - מקום ראשון ברשימת המבוקשים של ערוץ 24.
ג'ק שפרד , היה פושע אנגלי ידוע לשמצה במאה ה-18 בלונדון.
שפרד נולד למשפחה ענייה, והתחנך כשוליית נגר.
אולם ב-1723 הוא החל לשתות משקאות חריפים בכמויות מופרזות ולבקר אצל זונות.
בסופו של דבר הוא החל לנסות להגדיל את הכנסתו דרך פשע, תחילה על ידי גנבת דברים פעוטים מחנויות ובהמשך על ידי גנבת דברי ערך מבתים בהם עבד.
הוא התפטר מעבודתו, הסתובב עם פושעים נוספים והתקדם לפריצה לבתים.
שפרד נעצר ונכלא חמש פעמים ב-1724. הוא נמלט בארבע הפעמים הראשונות, דבר שהפך אותו לדמות ידועה לשמצה בציבור, ופופולרית ביותר בקרב השכבות העניות.
בסופו של דבר הוא נתפס, הורשע והוצא להורג בתלייה.
חוסר היכולת של ג'ונתן ויילד (שהתחזה לאחד ממגיני החוק הראשיים בבריטניה) לשלוט בשפרד, והפציעות שספג בידי אחד מעמיתיו של שפרד הובילו לבסוף לנפילתו של ויילד.
Szostak; נולד ב-9 בנובמבר 1952 בלונדון) הוא ביולוג מולקולרי קנדי אמריקאי המשמש פרופסורבאוניברסיטת שיקגו וחוקר במכון הווארד יוז למחקר רפואי.
קודם לכן שימש פרופסור לגנטיקה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד וחוקר בכיר בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, אחד מבתי החולים האוניברסיטאיים הבולטים בעולם.
שוסטק זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2009, יחד עם אליזבת בלקברן וקרול גריידר, על תגליתם באשר לדרך שבה הטלומר מגן על הכרומוזום ותגלית האנזים טלומראז.
כמו כן תרם לפרויקט גנום האדם, פרסם תגליות באבולוציה של רצפי חלבון וחומצות גרעין, והוא בין החוקרים הבכירים בעולם של ראשית החיים.
הוא בעל תואר ראשון במדעים בתחום הביולוגיה של התא מאוניברסיטת מקגיל במונטריאול, אותה סיים בגיל 19. הוא סיים לימודי דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת קורנל, אז עבר לעבוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, שם הוא עומד בראש מעבדה.
ב-1988 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וב-2006 זכה בפרס לסקר יחד עם בלקברן וגריידר.
שוסטק נולד למשפחה ממוצא פולני.
אבי סבו היגר מקרקוב לניו יורק בסוף המאה ה-19, ולבסוף השתקע בחווה בססקצ'ואן בקנדה, שם נולד אביו של שוסטק, שהיה טייס ולאחר מכן מהנדס אווירונאוטיקה בחיל האוויר המלכותי הקנדי, ופגש את אמו של שוסטק בעת מלחמת העולם השנייה.
שוסטק עצמו נולד בלונדון בעת שאביו למד אווירונאוטיקה באימפריאל קולג', אך שב עם משפחתו לקנדה לאחר פחות משנה, וגדל עם אחותו הצעירה יותר בבסיסי חיל אוויר שונים שבהם הוצב אביו, בעיקר בגרמניה ובקנדה.
כתוצאה מכך למד שוסטק בבתי-ספר רבים, ותכופות היה התלמיד הצעיר בכיתתו.
את משיכתו לביולוגיה ולכימיה הוא מייחס למורו ולמורתו בבית הספר התיכון במונטריאול, ולמעבדה כימית שאביו בנה במרתף ביתם, שם ערך שוסטק ניסויים בחומרים כימיים מסוכנים שאמו הביאה מן החברה בה עבדה באותו זמן.
אימו גם סייעה לו לקבל עבודת קיץ בניסויים כימיים באותה חברה.
בשנת 1967, כשהיה בן 14, שוסטק ואביו שחזרו במעבדתם בתנאים מבוקרים את אסון השרפה באפולו 1. במרתף ביתו של חבר ללימודים, הם בנו גן הידרופוני, בהשראת הרעיונות לייצר מזון וחמצן בחלליות ובמושבות חלל.
בשנת 1968, בגיל 15 בלבד, החל ללמוד מדעים באוניברסיטת מקגיל.
את עבודת הקיץ עשה במעבדות ג'קסון שם למד לנתח ולהוציא את בלוטת התירואיד מעכברי מעבדה מזני שארים, אך החליט שלא ימשיך בביצוע ניסויים בחיות מודל.
שוסטק גר לבדו במעונות מקגיל כשהיה בן 16, לאחר שמשפחתו עברה לגור בחזרה באוטווה, ולדבריו בילה זמן רב יותר במעבדות השונות לביולוגיה וביוכימיה מאשר בשיעורים בכיתות.
בהיותו בן 19 בלבד קיבל תואר ראשון בביולוגיה של התא מאוניברסיטת מקגיל, ובשנת 1972 החל את לימודי המוסמך שלו באוניברסיטת קורנל בניו יורק.
החל מלימודי התואר הראשון שלו במקגיל פיתח שוסטק עניין עמוק באצות כמודלים למחקר בביולוגיה מולקולרית ובגנטיקה.
המאמר המדעי הראשון שלו, שהתפרסם בשנת 1973, היה תוצאת פרויקט מעבדה שהיה שותף לו באצה מן הסוג Eudorina.
שוסטק רצה לסנתז באופן מלאכותי גדילי חומצות גרעין של האצות, ובחר לעשות את התואר השני, הדוקטורט ואף הפוסט-דוקטורט שלו במעבדתו של הביוכימאי הסיני-אמריקני ריי וו בקורנל, משום שהיא הייתה המתאימה ביותר לרעיון זה.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסינתוז גדיל mRNA בן 44 נוקלאוטידים של האצה.
שוסטק זנח לבסוף בהדרגה את מחקריו באצות במהלך שנות ה-80, לדבריו משום שהבין כי מעבדות אחרות בעולם עומדות להדביק את עבודתו החלוצית ולבצע ניסויים דומים.
אך עוד קודם לכן, בשנת 1980, הוא נכח בהרצאה של אליזבת בלקברן על מחקריה בטלומרים באצה החד-תאית מסוג Tetrahymena.
שיתוף הפעולה ביניהם הביא למחקרים בטלומרים אשר בשנת 2009 זיכו את שוסטק בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, ביחד עם בלקברן וקרול גריידר.
בשנות ה-90 החל שוסטק להתעניין בהשערת עולם ה-RNA, לפיה בראשית החיים הופיעו באופן אקראי רצפי RNA המתקפלים ליצירת מבנה מרחבי המסוגל לבצע תפקודים ביולוגיים שונים.
רצפים כאלו נקראים כיום ריבוזימים, והם מעין אנזימים הבנויים מ-RNA.
כדי להדגים שדבר כזה הוא אפשרי ואף בעל הסתברות גדולה משמעותית מאפס, מפתחת מעבדתו של שוסטאק בבית החולים הכללי מסצ'וסטס שיטות לאבולוציה מכוונת או ,"אבולוציה במבחנה" של רצפי חומצות גרעין ורצפי חלבונים, מתוך רצפים אקראיים.
בדרך זו ניתן לאמוד את שיעור הרצפים התפקודיים (בעלי פונקציה ביולוגית) מתוך כלל הרצפים האפשריים:
בשנת 1990 דיווחו שוסטק ותלמידיו כי אחד מתוך כ-1010 רצפי RNA אקראיים מתקפל מרחבית ליצירת אתר קישור לחומרי צבע.
בשנת 1993 הם דיווחו על ריבוזימים תפקודיים חדשים למדע שגילו בכ-1015 רצפי RNA אקראיים.
בשנת 2001 דיווחו על רצפי חלבון הקושרים ATP שגילו בספריית חלבונים של כ-1012 רצפים אקראיים.
בשנת 2007 דיווחו על אנזימים תפקודיים עם אתרים פעילים חדשים למדע לאיחוי נוקלאוטידים של RNA, שנוצרו באבולוציה במבחנה מתוך כ-1012 רצפי חלבון אקראיים.
אף שסיכויים כאלו נראים נמוכים מאוד, הם גדולים מאפס ועשויים לספק די אפשרויות לאבולוציה ולראשית החיים, אשר בטבע מסוגלים לבדוק מספר עצום של רצפים אקראיים.
הם גם שימושיים לייצור ריבוזימים ואנזימים מלאכותיים בהנדסת חלבונים ובביולוגיה סינתטית.
משנות ה-2000 עוסקת מעבדתו של שוסטק בחקר ראשית החיים, ובייחוד את מושג הקדם תא .
לתפיסתו של שוסטק, קדם-תאים הם מיצלות או ליפוזומים: בועות שומניות זעירות בתמיסה מימית, המורכבות מקרום בעל שכבה או דו-שכבה ליפידית של פוספוליפידים.
בכך הקדם-תא דומה לתא ביולוגי פרימיטיבי.
אך קדם-תאים היו עשויים להתקיים עוד לפני ראשית החיים, ולהיווצר מעצמם בתהליכי הרכבה עצמית וארגון עצמי של קרומים שומניים.
מעבדתו של שוסטק הדגימה מספר תהליכים שונים, מכניים וכימיים, אשר גורמים לקדם-תאים בתמיסה לגדול ולהתחלק תוך שמירה על התוכן שלהם, בדומה לחלוקה ביולוגית של תאים, והיו עשויים להתקיים בסביבה של כדור הארץ הקדום.
ג'קובי טרנספר היא קונבנציה נפוצה בברידג' שמטרתה מציאת התאמה בסדרה לאחר פתיחה של NT.
הקונבנציה קרויה על שמו של שחקן הברידג' האמריקאי אוסוואלד ג'קובי , שהפך אותה לפופולרית בארצות דוברות אנגלית באמצעות מאמר על הנשוא שפרסם בשנת 1956. הראשון שפרסם מאמר על קונבנציה זו היה Ollie Willner בתחילת שנות ה-50.
בהכרזת טרנספר מכריז המשיב הכרזה לא טבעית, דהיינו הכרזת סדרה מבלי להבטיח לפחות ארבעה קלפים בסדרה.
במרבית המצבים הסדרה המוכרזת על ידי המשיב היא סדרה אחת מתחת לסדרתו הארוכה.
כך למשל אם למשיב חמישה קלפים או יותר בסדרת ה הכרזתו תהיה בסדרת ה .
לרוב, בהכרזתו השנייה הפותח מכריז את הסדרה הארוכה של המשיב.
הרעיון הוא שהשחקן המחזיק ביד החזקה יותר, כלומר הפותח שלו 15 - 17 נקודות במקרה שהכריז 1NT או אף מספר גבוה יותר של נקודות במקרה של הכרזת 2NT, הוא זה שיהיה הכרוז וישחק.
מכיוון שידו של שותפו של הכרוז היא הדומם, כלומר: קלפיה גלויים גם ליריבים, כאשר השחקן המחזיק ביד החלשה משחק, קל יותר ליריבים המגנים בפני ביצוע החוזה לתכנן את משחק ההגנה שלהם.
הסיבה לכך היא שהיריבים יודעים במקרה זה באיזה סדרות יש חוזק ובאיזה סדרות יש חולשה למבצע החוזה ושותפו, משום שמרבית העוצמה הכוללת של המבצע ושותפו גלויה בדומם.
המשיב יכול להכריז הכרזת טרנספר בידיים חזקות, בינוניות או חלשות.
בכל המקרים המטרה היא למצוא חוזה מוצלח יותר מחוזה ב-NT בסדרה בה יש התאמה של הפותח ושותפו (אם יש סדרה כזו).
המושג התאמה מתייחס לשמונה או יותר קלפים בסדרה.
גובה החוזה תלוי בחוזק ידו של המשיב:
עם יד חזקה של 16 נקודות או יותר בוחנים אפשרות של הכרזת סלאם.
סך הנקודות של הפותח ושותפו הוא לפחות 31 עד 33.
עם יד בינונית של 8 נקודות או 9 נקודות בוחנים אפשרות של הכרזת משחק מלא.
סך הנקודות של הפותח ושותפו הוא בין 23 ל-26.
עם יד בינונית של 10 נקודות ומעלה מכריזים משחק מלא.
לפותח ושותפו לפחות 25 נקודות.
עם יד חלשה מחפשים חוזה בגובה הנמוך ביותר האפשרי ומחפשים להפריע ליריבים למצוא חוזה בסדרה אחרת בה עשויה להיות להם התאמה.
טרנספר לסדרת המיג'ור הוא קונבנציה נפוצה המשמשת את מרבית שחקי הברידג'.
לאחר פתיחה של 1NT טרנספר לסדרת מייג'ור מתבצע באופן הבא:
2 מראה לפחות חמישה קלפים בסדרת ה .
2 פירושו לפחות חמישה קלפים בסדרת ה .
לאחר פתיחה של 2NT טרנספר לסדרת מייג'ור מתבצע באופן הבא:
3 מראה לפחות חמישה קלפים בסדרת ה .
3 פירושו לפחות חמישה קלפים בסדרת ה .
הכרזת טרנספר מבקשת מהפותח להכריז את הסדרה של המשיב בגובה הנמוך ביותר האפשרי:
אחרי הכרזת 2 יכריז הפותח 2
אחרי הכרזת 3 יכריז הפותח 3
לאחר ההכרזה השנייה של הפותח המשיב מכריז בהתאם לחוזק ידו:
עם יד חלשה יכריז Pass.
עם יד עם 8-9 נקודות יזמין למשחק מלא באמצעות הכרזת 2NT או הכרזה בגובה 3 בסדרת המייג'ור הארוכה אם יש לו שישה קלפים בסדרה.
עם 10 נקודות או יותר יכריז משחק מלא באמצעות הכרזת 3NT.
הפותח יתקן לחוזה בגובה 4 בסדרה אליה בוצע הטרנספר אם ברשותו לפחות שלושה קלפים בסדרה.
הפותח עשוי לא להכריז את הכרזת הטרנספר שהתבקש במצבים בהם יש לו 17 נקודות (המקסימום האפשרי אחרי הכרזת 1NT) והתאמה טובה בסדרה אליה התבקש לבצע טרנספר.
כאשר לפותח ארבעה קלפים לפחות בסדרת המייג'ור שאליה התבקש לבצע טרנספר יכריז את הסדרה בקפיצה.
דוגמה: לאחר שהפותח הכריז 1NT שותפו הכריז 2 עם 17 נקודות וארבעה קלפים הפותח יכריז 3 במקום להכריז 2.
כאשר לפותח 17 נקודות, לפחות שלושה קלפים הכוללים שני נכבדים (נכבד הוא: A או K או Q או J ו-T) בסדרה אליה התבקש לבצע טרנספר יכריז 2NT.
הכרזה זו נקראת שבירת טרנספר.
טקסס טרנספר מתבצע באמצעות הכרזת 4 או 4 של המשיב אחרי פתיחה של 1NT.
הפותח מכריז את הסדרה הבאה בגובה 4 שעליו המשיב מכריז תמיד Pass.
הכרזה כזו מתבצעת עם ידיים לא חזקות בהן שישה קלפים בסדרת מייג'ור, כשלמשיב ברור שהחוזה האופטימלי הוא משחק מלא בסדרת מייג'ור זו ללא תלות בידו של הפותח.
כך למשל מכריזים 4 עם היד הבאה:
במקרה זה הסיכוי לבצע חוזה של 4 גבוה לעומת זאת במקרה שלפותח רק שניים או שלושה קלפים בסדרת ה-, קרוב לוודאי שהיריבים יובילו בסדרה זו ויכשילו חוזה ב-NT.
במקרה זה של קוצר של הפותח בסדרת ה- מול קלף בודד של המשיב בסדרה, אחרי הכרזה טרנספר רגילה של 2 היריבים עלולים למצוא את התאמה שיש להם בסדרת ה- באמצעות הכרזת 2 ואחד מהם עלול להפוך לכרוז.
הגובה המינימלי לחוזה עם התאמה בסדרת מינור הוא שלוש, לפיכך טרנספר לסדרת מינור מבוצע בדרך כלל עם לפחות שישה קלפים בסדרה.
בגלל הדרישה לשישה קלפים, מספר המקרים בהם מתבצע טרנספר לסדרת מינור הוא קטן יחסית, לפיכך לא מעט שחקנים אינם משחקים חלק זה של הקונבנציה.
לאחר הכרזה לאחר 1NT מתבצע טרנספר לסדרת מינור באופן הבא:
הכרזה לא טבעית של 2 של המשיב מראה אורך בסדרת ה.
הכרזה לא טבעית של 3 מראה אורך בסדרת ה .
+ חלוקת הידיים פותח משיב
לפחות חמישה קלפים בסדרת ה .
הכרזת הסדרה הארוכה של המשיב בגובה הנמוך ביותר האפשרי.
מבקש מהפותח להכריז משחק מלא עם 17 נקודות: בסדרת ה אם יש לו שלושה קלפים לפחות או 3NT עם 2 קלפים בסדרה.
אם יש לו 15 נקודות מבקש להכריז משחק חלקי באמצעות הכרזת 2NT עם 2 קלפים ב או 3 עם שלושה קלפים או יותר בסדרה.
יש 17 נקודות ולפחות שלושה קלפים בסדרת ה .
ג'אקומו קברנגי אדריכל ניאו קלאסי שפעל בעיקר ברוסיה.
קברנגי נולד באיטליה ב-1744. בצעירותו למד ועסק בציור ברומא, היה רב כשרוני ונגע בספרות ובמוזיקה.
עם הזמן החל לעסוק בארכיטקטורה, והצליח מאוד.
בגיל 30, הוא כבר היה אדריכל מפורסם, ובנה מבני ציבור במונקו, ובווינה.
באיטליה, המבנה היחיד שלו היא כנסיית Subiaco.
בגיל 35, בינואר 1780, הגיע קברנגי לסנקט פטרבורג בהזמנתה של המלכה יקטרינה הגדולה והחל לתכנן מבנים בהיקף נרחב.
המבנה המשמעותי הראשון של קברנגי ברוסיה היה הארמון בפארק האנגלי "פטרוף".
מאוחר יותר אף בנה את "מכון סמולני" שנחשב לעבודה הטובה ביותר שלו.
קברנגי עבד ברוח פלדיו ובית הספר האיטלקי החדשה בסגנון ניאו קלסיציסטי אלגנטי ואצילי.
המבנים שלו נעשו תמיד עם טעם, פרופורציות והרמוניה.
עבודותיו הן דוגמאות טובות של קלאסיציזם בוגר בארכיטקטורה הרוסית.
למרות זאת היו שהתנגדו לו והאשימו אותו בערבוב גס של אלמנטים אדריכליים שונים.
בסוף שנת 1810, עזב בפעם האחרונה את סנט פטרבורג לברגמו, שם הוא התקבל בכבוד.
עם זאת, בשנת 1811 מיהר לשוב לרוסיה, בשל כוונתו של נפוליאון לפלוש לרוסיה.
כיום, נמצאות כ-30 עבודות של האדריכל ברחבי ברית המועצות ובמיוחד בסנט פטרבורג.
ג'קובו (בקרואטית: Đakovo) היא עיר במחוז סלאבוניה שבצפון קרואטיה.
ג'קובו ממוקמת 37 ק"מ דרומית-מערבית לאוסייק, בירת המחוז.
הכביש המהיר בין נמל פלוץ'-סרייבו-ורפולייה-אוסייק-בודפשט עובר בעיר.
בעיר ובסביבתה יש 27,798 תושבים נכון ל-2011, שחלקם בעיר וחלקם בהתיישבויות הבאות באזור:
איוונובקיי גוריינסקי – 574 תושבים.
נובי פרקובסקי – 243 תושבים.
סלקי דקובצקי – 1,799 תושבים.
סירוקו פולייה – 1,011 תושבים.
העיסוקים העיקריים בעיר ובסביבתה כוללים חקלאות, רביית בעלי חיים ועיבוד צמר.
התעשיות העיקריות בעיר הן עיבוד עץ (רהיטים), טקסטיל, כימיקלים ועיבוד מזון, בניית חומרים, הדפסה ותיירות.
קתדרלת פטרוס ופאולוס הקדושים היא נקודת הציון העיקרית והמרהיבה ביותר בג'קובו.
הקתדרלה נבנתה בין 1866–1882 תחת שלטונו של יוסיף יוראי סטרוסמאייר, אז הבישוף של ג'קובו ושל הדוכסות הקתולית של סריימיה.
הפארק המעוצב מהמאה ה-19 ליד ארמון הבישוף הוא אנדרטה טבעית תחת משמר מיוחד בדיוק כמו הפארק הקטן הסמוך לו המתוארך למאה ה-19/20.
האירוע המסורתי המרכזי בעיר נקרא דקובצקי וזובי (הרקמה של ג'קובו), והוא מופע פולקלור של האזורים סלאבוניה וברנייה המתרחש כל שנה בתחילת יולי.
בקתדרלת פטרוס ופאולוס מתארחות מקהלות, אמני אופרה ותערוכות המוצגות לרוב בסלון מיוחד.
בעיר יש סוסי ליפיצאנר שאפשר לראות על מסלולי המרוצים, שהגיעו היא ממרכז לרעיית סוסים באיוונדבור הפעיל מאז שנת 1506.
העיר וסביבתה מציעות מתקני ספורט רבים כגון: מגרשי טניס, מסלולי מרוצים, חדרי כושר, בריכות שחייה ועוד.
האגמים ג'וסבה, מלינאק ובורוביק הם בריכות דגים נידחות.
ניתן לצוד בסביבה הקרובה או רחוקה יותר על הר דילי דרום-מערבית לעיר.
המטבח הסלאבוני המסורתי מפורסם בשל בשרו המשובח, מנות צבי הים והדגים שהוא מגיש, ובג'קובו ובסביבה יש קצת מכל זה.
עניין ייחודי הוא היינות של אזור ג'קובו.
בג'קובו יש מונומנט לסטייפן ראדיץ' שנרצח בידי האוסטאשה.
ב-1852 נוסדה בג'קובו קהילה יהודית בעיקר על ידי מהגרים מאזורי סלובקיה ומוראביה.
ב-1879 הוקם בית עלמין יהודי וב-1880 הוקם בית הכנסת של הקהילה.
בין 1896 ל-1900 כיהן מרדכי אהרנפרייז כרב הראשי של ג'קובו.
ב-1921 מנתה הקהילה 407 נפשות ומספר זה הלך וירד בהתמדה.
ב-1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוקם בסמוך לעיר מחנה הריכוז ג'קובו.
בני הקהילה גורשו למחנה וממנו ליאסנובאץ ואיש לא ניצל.
הקהילה לא חודשה לאחר השואה.
בית הכנסת שבעיר הוסב לאולם קונצרטים.
ג'קו ויהודה פוליקר הוא אלבומו העשירי של יהודה פוליקר.
האלבום מורכב בבסיסו מהקלטות שערך פוליקר בשנת 2000 בהן השתתפו הוריו - ג'קו ושרה פוליקר.
לקולות הוריו שהוקלטו כשהם בני שמונים, הוסיף פוליקר כלי נגינה שהוקלטו בנפרד ובהם ניגנו לבד מפוליקר עצמו גם רונן הלל, ניר צדקיהו, עדי מאירי ושי צברי.
"מאז שאני זוכר את עצמי הוריי שרו כל הזמן", כתב פוליקר בחוברת שליוותה את האלבום, "הקלטתי אותם שרים ללא ליווי, פשוט שירה נטו.
שירים בלדינו ששרו לי בילדותי".
כל שירי האלבום הם שירים עממיים, למעט השיר הסוגר את האלבום "הסיפור של ג'קו" בו הלחין יהודה פוליקר לחן למילים של אביו ג'קו.
בשיר מתאר ג'קו את חוויותיו מימי מלחמת העולם השנייה.
אין בך כלום, אך יש בך משהו
יהודה פוליקר - גיטרות, בוזוקי, קלידים, בס, תיכנותים, קולות
רונן הלל - תיכנותים וקלידים נוספים
עדי מאירי - חצוצרה בשיר "חצות הליל"
שי צברי - נגינה על פח בשיר "נאני נאני"
יועד נבו - הקלטת שירת ההורים: ג'קו ושרה פוליקר
מיקס - רונן הלל אולפני "בוליטימור" ו-Fat Studio
הפקה בפועל - מיקי ורדון
תרגום לעברית מלדינו ומיוונית - רבקה הבסי
עיצוב עטיפה - עליזה אשכנזי חיון
ג'קאס מציגים: חרא סבא הוא סרט קומדיה בבימויו של ג'ף טרמיין ובכיכובו של ג'וני נוקסוויל שיצא לאקרנים בשנת 2013. הסרט מוקדש לזכרו של ראיין דאן, חבר צוות ג'קאס, שנהרג בשנת 2011 בתאונת דרכים.
הסרט מבוסס על פינה קבועה בסרטי ג'קאס שנקראת באותו השם, המספרת על אדם מבוגר ונכדו שמדברים בגסויות ומותחים אנשים בסגנון סרטיו של סשה ברון כהן "בוראט" ו"ברונו".
בתחילת הסרט, ארווינג זיסמן (ג'וני נוקסוויל) מגלה במפתיע שאשתו נפטרה, והוא מחליט מאותו הרגע לא להפסיק לקיים יחסי מין עם נשים עד מותו.
במהלך ההלוויה, בתו של זיסמן נכנסת ואומרת לו שהיא נכנסת לכלא עקב פרשיית סמים, והיא צריכה שהוא יסיע את בנה (ג'קסון ניקול) לבעלה לשעבר.
במהלך הסרט, ארווינג זיסמן ונכדו יוצאים למסע לאורך רחבי הארץ, תוך ביצוע מעשים גסים ומצחיקים המצטלמים במצלמה נסתרת.
באתר rotten tomatoes, הסרט קיבל ציון של 60%.
חלק מהמבקרים הציגו את הסרט כחכם, מצחיק, ומשוחק היטב אך חלק גדול מהמבקרים כתבו שהסרט מאוד וולגרי ומי שלא חובב את סרטי ג'קאס לא יהנה בסרט זה.
רוב הביקורות שיבחו את משחקו של ג'וני נוקסוויל.
הסרט התקבל עם הכנסות מפתיעות לטובה והיה אחד הסרטים הכי נצפים של אותה שנה בבתי הקולנוע של שנת 2013 והכנסותיו עומדות על 151,831,537 $ בקופות (נכון ליולי 2014).
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר באותה השנה על קטגוריית האיפור הטוב ביותר.
ביוני 2014 יצא לאקרנים סרט המשך "ג'קאס מציגים חרא סבא.5" עם 40 דקות של תוספות (בדומה לסרטי ג'קאס).
ג'קאס הסרט הוא סרט מסוגת קומדיה אקסטרים שיצא לאקרנים בשנת 2002 המציג פעלולים של חברי התוכנית ג'קאס, לסרט סגנון זהה לסדרה ג'קאס.
את הסרט ביים ג'ף טרמיין.
בתחילת הסרט מוצג הפתיח שמציג את כל הפעלולנים, כשהם נוסעים בעגלת סופר, כשבדרך מוצבות להם מלכודות ובסוף קטע הפתיחה, ג'וני נוקסוויל אומר את המשפט (שנאמר בכל הסרטים וכל פרקי הסדרה): "שלום קוראים לי ג'וני נוקסוויל וברוכים הבאים לג'קאס" ואז החבורה נזרקים מהעגלה אל דוכן.
קטע ידוע מהסרט הוא שהפעלולן ראיין דאן ערך מתיחה בו הוא מכניס לפי הטבעת שלו מכונית צעצוע ולאחר מכן ניגש לבית חולים ומתלונן שקשה לו ללכת מסיבה לא ידועה.
בסוף הסרט מוצגים חברי ג'קאס כשהם אנשים זקנים וריפ טיילור אומר: זה הסוף של ג'קאס.
הפעלולנים הראשיים בסרט שהשתתפו גם בכל פרקי הסדרה:
ג'וני נוקסוויל (מיוצרי הסדרה ג'קאס וממפיקי הסרט)
בנוסף בסרט משתתפים עוד פעלולנים ושחקנים בתפקידים קטנים, כמו:
ספייק ג'ונז (מיוצרי הסדרה ג'קאס וממפיקי הסרט)
הסרט קיבל ביקורות מעורבות של 48% ביקורות חיוביות לפי אתר Rotten Tomatoes, כשרוב הביקורות ציינו שהסרט קשה לצפייה ויש בו הרבה קטעים מגעילים.
למרות זאת, הסרט היה רווחי.
בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 2" שממשיך עם הסגנון של הסרט הראשון.
בשנת 2007 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 2.5", המכיל קטעים שירדו בעריכה מ"ג'קאס 2" וכן קטעים מאחורי הקלעים.
בשנת 2010 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 3D", שגם הוא באותו הסגנון של שני הסרטים הראשונים אך היה בתלת-ממד.
בשנת 2011 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 3.5", המכיל חלקים של "ג'קאס 3D" שירדו מהעריכה.
בשנת 2013 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס מציגים: חרא סבא" שמבוסס על המערכון הקבוע בסרטי ג'קאס, ובשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס מציגים: חרא סבא.5" המכיל קטעים מג'קאס מציגים: חרא סבא שירדו בעריכה וקטעים מאחורי הקלעים.
חלק מחברי הצוות וההפקה דיברו על אפשרות לסרט רביעי בסדרת "ג'קאס" בעתיד, והסרט עתיד לצאת לאקרנים בתאריך 3 בספטמבר 2021.
מחנה הריכוז גָ'קוֹבוֹ (בסרבו-קרואטית: Koncentracioni logor Đakovo, בסרבית קירילית: Концентрациони логор Ђаково), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי שלטון האוסטאשה בסמוך לג'קובו אשר במדינה העצמאית של קרואטיה, ופעל בין דצמבר 1941 לסוף יוני 1942. המחנה נועד לקלוט נשים וילדים רובם בני יהדות יוגוסלביה וכן מקרב האוכלוסייה הסרבית.
ביוני 1942 גורשו מרבית העצירים היהודים למחנה ההשמדה יאסנובאץ.
לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוקמה מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה שהייתה למעשה מדינת בובות של הגרמנים.
עם הקמתה הוחל במבצע ל"טיהור קרואטיה מיסודות זרים", בתחילה הסרבים ובהמשך יהודי המדינה.
ביוני 1941 הוחל במעצרם של יהודי זאגרב, באוגוסט הוחל באקציות בכל רחבי בוסניה ובראשית ספטמבר בסרייבו עצמה.
במחצית השנייה של ספטמבר הגיע לסרייבו איוואן טולי (בסרבו-קרואטית: Ivan Tolj, בסרבית קירילית: Иван Тољ) אשר מונה למפקד המשטרה בסרייבו, ונודע עוד קודם לכן באכזריותו כלפי האוכלוסייה הסרבית.
בסך הכל הגיעו למחנה ג'קובו 1,865 יהודים ועוד 50 נשים סרביות
בסוף נובמבר 1941, קיבלו פרנסי הקהילה היהודית באוסייק הוראה מהשלטונות, כי עליהם למצוא מקום לכליאת כ-2,000 נשים וילדים יהודים תוך חמישה ימים.
רב הקהילה, שטקל, ששהה באותו זמן בעיירה ג'קובו, שמע כי במקום נמצאת טחנת קמח נטושה, השייכת לכנסייה, ואפשר לשכן בה אנשים רבים.
הבישוף של ג'קובו, אקשמוביץ', התנגד בכל תוקף להפיכת נכס של הכנסייה למחנה ריכוז.
על אף התנגדות הכנסייה, פסקו השלטונות על החרמת טחנת הקמח ושני המשלוחים וכך, בסיועה של הקהילה היהודית באוסייק הורחב המחנה בשטחה של טחנת קמח סמוכה ובני הקהילה סיפקו מזון לכלואים.
בראשית דצמבר 1941 הועברו לג'קובו 1,197 נשים יהודיות וסרביות וילדים מסטארה גרדישקה בשל מגפת טיפוס המעיים שפרצה שם.
מספר הכלואים הגיע לכ-3,000 נפשות שנכלאו בתנאי צפיפות ותברואה קשים.
במקום פרצה מגפת טיפוס שהובילה למותם של כ-600 מהעצירות.
בשלהי יוני 1942 החליטו שלטונות האוסטאשה לסגור את המחנה.
העצירים הועברו למחנה ההשמדה יאסנובאץ ונרצחו עם הגעתם.
שטפן קולב, שהועסק כקברן המחנה ניהל רישום של הנפטרים שנקברו ולאחר מלחמת העולם הוקמו במקום מצבות.
ג'קי הוא סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי על ג'קלין קנדי, רעייתו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ון פ.
את הסרט ביים פבלו לריין ובתפקיד הראשי מככבת נטלי פורטמן.
הסרט נבחר להתחרות על פרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוונציה ה-73 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-2 בדצמבר 2016.
הסרט עוקב אחר ג'קלין קנדי בתקופה בה הייתה הגברת הראשונה בבית הלבן וחייה לאחר רצח בעלה, הנשיא ג'ון פ.
קנדי בשנת 1963 בטקסס והפיכתה לאלמנה צעירה.
באפריל 2010 הוכרז כי הבמאי דארן ארונופסקי יביים ויפיק את הסרט ושרייצ'ל וייס תשתתף בסרט.
בספטמבר 2012 הוכרז כי נטלי פורטמן תגלם את ג'קלין קנדי ושארונופסקי רק יפיק ובמקומו יביים פבלו לריין.
באוקטובר 2015 הוכרז כי פיטר סארסגארד יגלם את רוברט קנדי.
הצילום העיקרי של הסרט החל ב-16 בדצמבר 2015 בפריז שבצרפת.
ב-28 בפברואר 2016 סצנות ממסע ההלוויה של קנדי צולמו במרכז העיר בוושינגטון די.
שחקנ/יתדמותהערהנטלי פורטמןג'קלין קנדי-אונאסיסרעייתו של ג'ון פיצג'רלד קנדיפיטר סארסגארדרוברט קנדיאחיו של ג'ון פיצג'רלד קנדי וגיסה של ג'קלין קנדי-אונאסיסגרטה גרוויגננסי צוקרמןבילי קרודופטימותיעיתונאיג'ון הרטפאלגנטכומרג'ון קרול לינץ'לינדון ביינס ג'ונסוןסגן נשיא ארצות הברית ולאחר רצח קנדי מונה לנשיא ארצות הבריתריצ'רד אי.
הסרט זכה לשבחי מבקרי הקולנוע, בדגש על משחקה של פורטמן בסרט.
באתר Rotten Tomatoes הסרט עומד על כ-95% ביקורות חיוביות.
פורטמן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בפעם השנייה, לאחר שזכתה בפרס בזכות תפקידה בסרט "ברבור שחור".
ג'ק שפרד היה שחקן, מחזאי, במאי תיאטרון, סקסופוניסט ופסנתרן ג'אז אנגלי.
תפקידו הידוע ביותר היה בסדרת הבלשית "וייקליף".
הוא למד בבית הספר ראונדהיי בעיר ואחר כך למד אמנות בקינגס קולג' שבניוקאסל.
בתקופה ששהה בניוקאסל הופיע כשחקן חובב ב-People's Theatre.
אחרי שסיים את תואר ה-BA למד משחק ב-Central School of Speech and Drama ואחר כך ב"דרמה סנטר" בלונדון .
בשנים 1965–1969 עבד בתיאטרון רויאל קורט.
הופעת הבכורה שלו על הבמה בלונדון הייתה במחזה "Serjeant Musgrave's Dance" בתפקיד קצין פרשים.
ב-1967 גילם את ארנולד מידלטון במחזה "The Restoration of Arnold Middleton" מאת דייוויד סטורי .
על תפקיד זה זכה בפרס "Plays and Players" של מבקרי התיאטרון בלונדון לשחקן המבטיח ביותר של השנה.
במהלך שנות ה-70 הופיע שפרד בדרמות טלוויזיוניות רבות בין השאר בסדרה "באדג'י" (1971–1972).
ב-1976 שיחק במאי טלוויזיה בדרמה "תודיע כשאתה מוכן, מר מק'גיל" מאת ג'ק רוזנטל.
עוד באותה השנה הופיע בסדרת הדרמה "Bill Brand" מאת טרוור גריפית'ס בתפקיד חבר פרלמנט רדיקלי ממפלגת הלייבור.
על שני תפקידים אלה זכה שפרד בפרס Royal Television Society.
ב-1977 שיחק את רנפילד בסרט "הרוזן דרקולה" בכיכובו של לואי ז'ורדאן.
במשך כעשור ניהל סטודיו למשחק בקנטיש טאון שבצפון לונדון יחד עם השחקן ריצ'רד וילסון.
בתקופה זו התחיל להתעניין בכתיבת מחזות.
ב-1972 היה שפרד בין המייסדים של תיאטרון השחקנים (Actors' Company) יחד עם איאן מקלן ואדוארד פת'רברידג'.
בין השנים 1977–1985 היה שפרד חבר בלהקת תיאטרון קוטסלו של ביל בריידן בתיאטרון הלאומי.
עם הלהקה שיחק את טיץ' במחזה "American Buffalo", את ג'ודאס במחזה "הפסיון", את בואמר במחזה "Lark Rise", את תומאס קלארקסון ב-"The World Turned Upside Down", את סמיטי ב-"The Long Voyage Home", את הכתב במחזה "Dispatches" ואת היקי במחזה "The Iceman Cometh".
שפרד היה הראשון ששיחק על הבמה את ריצ'רד רומה במחזה "גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון קוטסלו בשנת 1983. על תפקיד זה זכה בפרס "Society of West End Theatre" (שמאוחר יותר שונה שמו לפרס אוליבייה) לשחקן השנה במחזה חדש.
המחזה הראשון של שפרד שהוצג על הבמה היה "In Lambeth", שיחה בדיונית על מהפכה בין המשורר ויליאם בלייק, אשתו קתרין ותומאס פיין מחבר הספר "זכויות האדם".
ביולי 1989 הוצג המחזה בבימויו בתיאטרון פרטיזן ואחרי כך הועבר לתיאטרון דונמאר ורהאוס.
על מחזה זה זכה בפרסי Time Out על הכתיבה והבימוי הטובים ביותר.
בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים התרבו הופעותיו של שפרד בטלוויזיה.
בין השנים 1993–1998 שיחק את צ'ארלס וייקליף, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "וייקליף" של HTV.
הוא ביים הפקות אחדות בתיאטרון שייקספיר גלוב בהן המחזה "שני אדונים מוורונה" בכיכובו של מארק ריילנס שאיתו נפתח הגלוב לקהל צופי התיאטרון באוגוסט 1996, שנה לפני הפתיחה הרשמית.
ב-1998 שיחק שפרד את אנטוניו במחזה "הסוחר מוונציה" בהפקת ריצ'רד אוליבייה.
הדרמה האפית של שפרד אודות התנועה הצ'רטיסטית הוזמנה ממנו על ידי תיאטרון שייקספיר גלוב כחלק מעונת הרנסאנס והמהפכה.
המחזה הוצג לראשונה באוגוסט 2007 בבימויו של מארק רוזנבלט.
ב-2009 שיחק שפרד את האב במחזה "שש נפשות מחפשות מחבר" בהפקה של רופרט גולד.
עוד הופיע בתפקיד הרופא במחזה "אלוף הבונים" בתיאטרון אלמיידה.
הוא גילם את מלכיור, אחד משלושת האמגושים, במיני-סדרה על הולדת ישו "The Nativity" ששודרה ב-BBC One בדצמבר 2010.
שפרד נפטר ב-24 בנובמבר 2025. בתו, קתרין שפרד, אף היא שחקנית.
"The Sleep of Reason" (תיאטרון טרוורס באדינבורו) 1973
"Real Time" (יצירה ובימוי עם להקת התיאטרון ג'וינט סטוק) 1982
"Revelations" (ברידג' ליין, לונדון) 1983
"Half Moon" (סאות'ארק פלייהאוס) 1988
"In Lambeth" (תיאטרון פרטיזן ותיאטרון דונמאר ורהאוס) 1989. יצא לאור בהוצאת Methuen
"Comic Cuts" (דרבי פלייהאוס, תיאטרון סולסברי וליריק סטודיו, האמרסמית') 1995
"Chasing the Moment" (לונדון BAC1) 1995, (הפקה מחודשת בארקולה, דלסטון) 2007. יצא לאור בהוצאת "First Writes"
"Through a Cloud" (תיאטרון ברמינגהאם ודרום בפלימות') 2004, (הפקה מחודשת בארקולה) 2005. יצא לאור ב-"Nick Hern Books"
"Man Falling Down: A Mask Play" (נוצר ונכתב יחד עם אוליבר קוטון, הוצג בשייקספיר גלוב) 2005
(שייקספיר גלוב) 2007. יצא לאור ב-"Nick Hern Books"
יחד עם קית' דיוהרסט כתב שפרד את המחזה "Impossible Plays", על התקופה בלהקת התיאטרון קוטסלו של ביל בריידן.
תודיע כשאתה מוכן, מר מק'גיל (1976) Ready When You Are, Mr.
הבריחה מסוביבור (1987) Escape from Sobibor (גילם את יצחק ליכטמן)
הבריחה מאבסולום (1994) No Escape
לורנה דון (2000) – סרט טלוויזיה של BBC One
משפחת מרטין (2001) The Martins
(Man and Boy (2001 – סרט טלוויזיה של BBC
(2005) All About George בתפקיד גורדון קינסי
אלוהים על דוכן הנאשמים (2008) God on Trial
בעין הסערה (אנ') (2009) Into The Storm – סרט טלוויזיה
יעקב (ג'קו) רזון היה מתאגרף יהודי ממוצא יווני, אשר זכה בשנת 1939 באליפות יוון במשקל בינוני.
כמו כן היה שוערה של קבוצת הכדורגל של סלוניקי - "אולימפיאקוס".
יעקב (ג'קו) רזון נולד בסלוניקי, יוון.
כבן שלישי לאברהם ואסתר רזון.
אביו ניהל חברה גדולה לסחר בטבק.
משנת 1935 החל ג'קו להתאמן בקבוצת הספורט "מכבי סלוניקי" כמתאגרף, כדי שיוכל להשתתף ב.
במועדון זה התאמן גם שלמה ארוך.
במועדון הכיר את הרופא היהודי, דינו עוזיאל, שהחליט לקדם נערים יהודים בספורט האגרוף כדי שיוכלו להשתתף במשחקי המכביה.
ג'קו שרד את השואה ועלה לישראל.
נודע בכינויו "ג'ו לואיס הקטן", בשל חוזק מכותיו ומספר הקרבות הגבוה שניצח בנוק אאוט.
ב-1941 כבשה גרמניה הנאצית את יוון.
ג'קו נתפס בעת שעסק בפעולות חבלה כנגד הגרמנים.
הוא נכלא בבית סוהר על ידי הגסטפו ושם עבר חקירות בהן הוכה ועונה קשות במשך כ-4 חודשים.
כשבוע לאחר ששוחרר מהכלא, ב-6.4.1943 הועבר עם יושבי גטו הברון הירש לאושוויץ.
ג'קו לקח תחת חסותו באושוויץ את יעקב הנדלי ובזכותו הנדלי הצליח להשיג מזון ולשרוד.
באושוויץ רזון היה בין המתאגרפים, ביניהם היה גם אלוף העולם במשקל קל ויקטור (יונג) פרץ.
לאחר זמן הועבר ג'קו למחנה בונה- מונוביץ' (Buna- Monowitz) וגם שם המשיך להתאגרף.
מפקד המחנה, ארגן לג'קו עבודה במטבח, וכך הצליח ג'קו לגנוב אוכל מהמטבח, לרכוש דברים שונים מהפולנים אותם חילק לחבריו במחנה ובעזרתם הציל אנשים רבים ממוות באותה תקופה.
באחד הימים נתפס עם חבית אוכל שהעביר לנשים.
הוא הוכה נמרצות, החבית הושלכה על ראשו על ידי קצין אס אס והוא נפצע קשה מאוד ונזרק מן המטבח.
ג'קו יצר קשר טוב במחנה עם רופא מסלוניקי, בשם ד"ר קואנקה.
הרופא אמר לג'קו שישלח אליו למרפאה כל יהודי שאינו יכול לעבוד.
ואכן, ג'קו שלח למרפאה חברים אשר הצליחו להתאושש ולהתחזק במרפאה, בזכות מזון נוסף שהעביר ג'קו, וכך ניצלו.
בהמשך הועבר ג'קו למחנה דורה-מיטלבאו דרך מחנה גלייביץ, שם המשיך להתאגרף ואת מעט האוכל שקיבל המשיך לחלק לשאר האסירים.
ממחנה דורה הועבר למחנה ברגן-בלזן ושם שוחרר על ידי הצבא הבריטי.
ג'קו ערך כ-120 קרבות וניצח בכולם.
לאחר המלחמה, בסוף שנת 1945 חזר ג'קו ליוון והבין כי הוא נותר היחיד ממשפחתו.
את רעייתו בלה הכיר ג'קו במחנה ברגן בלזן.
לאחר חזרתו ליוון, היה רזון למנהיג של ניצולי שואה שתכננו לעלות ארצה באופן בלתי חוקי.
הם הפליגו על אוניית המעפילים "הנרייטה סולד", עם 356 מעפילים, אשר נתקלו בספינות מלחמה בריטיות בנמל חיפה.
רזון הוביל מרד נגד הצי הבריטי, אשר דוכא בסופו של דבר, והוא ושאר הנוסעים גורשו לקפריסין, שם הם נכלאו במשך מספר חודשים.
בשנת 1946 עלה ג'קו לארץ והשתתף במלחמת העצמאות.
הוא היה ממקימי ארגון יוצאי יוון ניצולי מחנות הריכוז בישראל.
בשנת 1989 עלה למסכים הסרט "ניצחון הרוח", העוסק בחייו ובחוויותיו מהשואה של חברו הטוב של ג'קו רזון, סלומון ארוך.
ג'קו טען שהסרט בעצם מגולל גם את סיפור חייו שלו.
את ג'קו גילם השחקן קוסטוס קוסטוס גרבה.
ב-2007 בטקס הדלקת המשואות ביום השואה, אחד ממדליקי המשואה היה ג'קי הנדלי, שאותו לקח ג'קו תחת חסותו באושוויץ ובזכותו ניצל.
ג'קובה (באלבנית: Gjakova או Gjakovë; בסרבית בכתב לטיני: Đakovica, בסרבית בכתב קירילי: Ђаковица) היא עיר שנמצאת במחוז ג'קובה שבמערב קוסובו.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2011, היו בעיר 40,827 תושבים, ובמטרופולין 94,556 תושבים.
העיר שוכנת בחלק הדרומי-מערבי של קוסובו, בערך באמצע הדרך בין הערים פץ' ופריזרן.
העיר ממוקמת כ-208 ק"מ צפונית-מזרחית לטירנה, 145 ק"מ צפונית-מערבית לסקופיה, 80 ק"מ מערבית לבירת פרישטינה, 435 ק"מ דרומית לבלגרד וכ-263 ק"מ מזרחית לפודגוריצה.
העיר ג'קובה מאוכלסת מאז התקופה הפרהיסטורית.
במהלך התקופה העות'מאנית היא שימשה כמרכז סחר במסלול בין שקודר לאיסטנבול.
השם האלבני עבור העיר הוא ג'קובה, ואילו שם הסרבי הוא Đakovica.
ישנן מספר תאוריות על מקור שם הכפר, למשל מהשם האישי יעקב המילה הסרבית đak (תלמיד); או מהמילה האלבנית "דם" (gjak).
ג'קובה סבלה מאוד מצבאות סרביה ומונטנגרו במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
הניו יורק טיימס דיווח ב-1912, תוך ציטוט מקורות אוסטרו-הונגריים, כי אנשים היו תלויים על הגרדום משני צידי הדרך, וכי הדרך ג'קובה הפכה ל"סמטת גרדום".
באזור ג'קובה הקימה המשטרה הצבאית המונטנגרית את חיל הז'נדרמריה המלכותי (Kraljevski žandarmerijski kor), המכונה krilaši, שהתעלל ונקט באלימות רבה נגד האוכלוסייה הנוצרית הלא אורתודוקסית.
ג'ק שרמן היה מוזיקאי וגיטריסט אמריקאי, שהיה הגיטריסט השני שהצטרף ללהקת הרוק רד הוט צ'ילי פפרז.
הוא ניגן באלבומם הראשון והיה שותף מרכזי בכתיבת האלבום השני Freaky Styley.
שרמן נולד במיאמי שבארצות הברית.
בדצמבר 1983, הצטרף לרד הוט צ'ילי פפרס והחליף את חבר הלהקה הלל סלובק.
שרמן נשאר עם הלהקה במהלך סיבוב ההופעות הראשון שלהם ב-1984 שקידם את מכירות אלבום הלהקה הראשון.
הוא היה שותף בהלחנת חלק מהשירים באלבום הלהקה השני.
בתחילת 1985, עזב שרמן את הלהקה כשסלובק חזר.
אף על פי שלא היה חבר להקה רשמי בשלב זה, השתתף באלבומים Mother's Milk וב-The Abbey Road EP.
בשנת 2012, נכנסה להקת רד הוט צ'ילי פפרס להיכל התהילה של הרוק אנד רול אך שרמן ו, שניגנו כל אחד בגיטרה באלבום אחד של הלהקה, נותרו בחוץ.
היכל התהילה טענו שמדובר בסיבות טכניות וכי הזוכים יכולים להיות רק חברי הלהקה המקוריים, החברים הנוכחיים או שניגנו במספר אלבומים.
שרמן טען שמדובר בסיבות פוליטיות שאליהן אחראית הלהקה ולא היכל התהילה וצוטט כשאמר
שרמן מת ב-18 באוגוסט 2020, בגיל 64, מסיבה שאינה ידועה.
חברי הלהקה ספדו לו לאחר מותו: .
– רד הוט צ'ילי פפרז
1989 Mother's Milk – רד הוט צ'ילי פפרז
ג'קדה בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית, המתמחה בפיתוח פתרונות לניהול ואופטימיזציה של תהליכים עסקיים למרכזי שירות לקוחות ותמיכה.
על ידי האחים גדעון הולנדר ויוסי הולנדר (יוסי הולנדר היה ממייסדי חברת "המימד החדיש" שנמכרה לחברת BMC Software תמורת כ-650 מיליון דולר) ונמרוד גלעד, שהכירו במהלך שירותם הצבאי.
המשקיעים הראשונים היו יוסי הולנדר ובועז דותן, ממייסדי חברת אמדוקס.
החזון המקורי של החברה היה לעזור לארגונים למנף ולהשתמש מחדש בהשקעותיהם במערכות מחשב מדורות קודמים.
ב-1994 יצאה החברה לגיוס הון ראשון בסך 2.65 מיליון דולר לפי שווי של שבעה מיליון דולר.
וב-1995 גייסה 3.3 מיליון דולר ממספר קרנות הון סיכון, ביניהם ג'מיני, אדוונט, כלל הון סיכון, וקרן JVP.
ב-1997 השיקה החברה פתרונות תוכנה המיועדים להסב באופן אוטומטי מערכות מחשבי מיינפריים ו"AS/400" של IBM לפעולה בסביבת האינטרנט.
הפתרונות היו המיועדים לחברות וארגונים גדולים, המעוניינים להעניק לעובדיהם ולקוחותיהם גישה למערכות המידע של הארגון באמצעות דפדפן האינטרנט.
הם זכו להצלחה ומכירות החברה הגיעו לסך של 7 מיליון דולר בסוף אותה שנה.
באוקטובר 1999 הונפקו לראשונה מניות החברה בבורסת הנאסד"ק בניו-יורק, לפי שווי שוק של 216 מיליון דולר, והיא גייסה גייסה כ-54 מיליון דולר.
בשנת 2001 היו מכירות החברה כ-26 מיליון ומניות החברה נרשמו למסחר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
באותה שנה השיקה גם מוצר חדש, שרת ממשקים, המספק מימשק משתמש אחיד ליישומי תוכנה שונים ומאפשר אינטגרציה בין יישומים דרך מעטפת אחידה עבור המשתמש.
בשנת 2001, השיקה ג'קדה יחד עם חברת התוכנה הישראלית מרקורי, גרסה משותפת של כלי בדיקת העומס של מרקורי LoadRunner.
התומכת בשרת הממשקים של ג'קדה.
בסוף 2004, שינתה ג'קדה את המיקוד העסקי שלה, והחליטה להתמקד בשוק המוקד הטלפוני של מרכזי שירות לקוחות (call centers).
זאת באמצעות מצור חדש שהשיקה "ג'קדה פיוז'ן" היוצר ממשק משתמש מאוחד עבור עובדי שירות לקוחות, באמצעות אינטגרציה של מערכות שונות.
המוצר נמכר למספר חברות רב לאומיות, כולל: חברת התקשרות וודאפון וקבוצת הביטוח האמריקאית Hartford.
בינואר 2008 מכרה ג'קדה את פעילות תוכנות המודרניזציה שלה לחברת Software AG, ספקית תוכנות תשתית למערכות מידע מהגדולות בעולם, תמורת 26 מיליון דולר.
בספטמבר 2016, רכשה קרן ההשקעות IGP של חיים שני ומשה ליכטמן נכנסה להשקעה בג'קדה והגיעה לאחזקה של 24.8% מהחברה.
באוגוסט 2001, רכשה ג'קדה חלק מהנכסים של חברת Propelis Software מארצות הברית, תמורת 6 מיליון דולר במזומן.
הנכסים שנרכשו כללו קו מוצרים של פתרונות אינטגרציה בין מערכות ארגוניות, המאפשר איחוד של נתונים ותהליכים ממספר יישומים מסורתיים.
באוגוסט 2002, רכשה ג'קדה את חברת אנוטה הישראלית, חברה שפתחה פתרונות קישוריות מהירה (thin-client) בין מחשבי קצה למחשבים המרכזיים של הארגון, באמצעות האינטרנט.
ג'קטה הוקס הייתה ארכאולוגית וסופרת בריטית.
הייתה האישה הראשונה שלמדה ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
התמחתה בארכאולוגיה פרהיסטורית, והיא ידועה בפרט על חפירתה של שאריות ניאנדרטליות במערת הכרמל.
בנוסף, הייתה שותפה להקמתה של התנועה לפירוק נשק גרעיני.
וכן, היא כתבה ספרים רבים, ביניהם ספרי ארכאולוגיה ופרוזה, ספרה "(a land (1951" הוא המוכר ביותר.
מעבר לספרים היא כתבה שירה, מאמרים, תסריט לסרט " (1946) the beginning of history", ומחזות ביחד עם בעלה השני, ג'יי.בי.
ג'סי ג'קטה הוקס נולדה בקיימברידג', אנגליה והייתה בתו של זוכה פרס נובל סר פרדריך גולנד הופקינס.
בגיל 9, כתבה חיבור על המקצוע שהיא תבחר בו בעתיד - ארכאולוגיה.
כאשר היא גילתה שביתה נבנה על בית קברות אנגלו-סקסי, היא הייתה נחושה לבצע מסע חפירה באדמת משפחתה.
למרות האיסור, היא התגנבה בלילות עם פנס ואת חפירה וחפרה.
למדה בבית הספר פרס (the perse school) ולאחר מכן הייתה האישה הראשונה אשר למדה את התואר (החדש באותה התקופה) לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה, במכללת ניוהאם (newham college) באוניברסיטת קיימברידג'.
בסוף השנה השנייה של התואר, היא נשלחה לחפירה בקולצ'סטר, שבוצעה בהובלתה של כריסטופר הוקס, אשר עמו התחתנה בשנת 1933. ג'קטה וכריסטופר יצאו למשלחות מרובות ביחד ובנפרד, ובשנת 1937 נולד בנם היחיד, ניקולס.
לאחר סיום התואר, ג'קטה הצטרפה למשלחת חפירה בבית הספר הבריטי לארכאולוגיה, בהנהגתה של דורותי גארוד.
היא ועוד נשים רבות, ביניהן יוסרה, היו חלק בגילוי טאבון 1, גולגולת ניאדרטלית.
בזמן מלחמת העולם השנייה היא עזבה את עולם הארכאולוגיה ועסקה בשירות ציבורי, היא עבדה עבור משרד החינוך הבריטי, ולאחר מכן בתור מנהלת ומזכירה של הוועדה הלאומית של האו"ם אצל אונסק"ו מ-1943 עד 1949.
בזמן ההכנות לוועידת אונסק"ו הראשונה במקסיקו סיטי בשנת 1947, היא פגשה את הכותב ג'ק פריסטלי, השניים התאהבו במקסיקו סיטי, אך רק בשנת 1953 נישואיה לכריסטופר הוקס התפרקו סופית, והיא וג'ק התחתנו.
בשנת 1949 ג'קטה עזבה את השירות הציבורי כדי לעסוק בכתיבה יצירתית, וביחד עם ג'ק היא כתבה ספרים רבים.
מלבד הכתיבה, ג'קטה גם עבדה כיועצת הארכאולוגית לפסטיבל בריטניה משנת 1949 עד 1951. בשנת 1952 היא קיבלה תואר קצינה (OBE) ממסדר האימפריה הבריטית.
היא הייתה המנהלת של מכון הסרטים הבריטי ובשנת 1971 היא מונתה לסגנית יו"ר המועצה לארכאולוגיה בריטית.
ג'קאס 2 הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2006, בהפקת MTV ובבימויו של ג'ף טרמיין.
הסרט הוא המשך לסרט "ג'קאס: הסרט" ומהווה חלק מסדרת הטלוויזיה המצליחה "ג'קאס".
הסרט מציג אוסף של פעלולים מסוכנים, אתגרים ביזאריים ומעשי קונדס המבוצעים על ידי צוות השחקנים הראשי, בראשות ג'וני נוקסוויל, במטרה להצחיק את הקהל, תוך סיכון עצמי גבוה.
הסרט הופק על ידי MTV Films, Dickhouse Productions ו-Lynch Siderow Productions, והופץ על ידי סרטי פרמאונט, הסרט הוקרן בבתי הקולנוע ב-22 בספטמבר 2006, זכה לביקורות חיוביות המבקרים וגרף 84.6 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 11.5 מיליון דולר.
הסרט, כמו קודמו, אינו מכיל עלילה מסורתית, אלא מורכב מאוסף של קטעים המציגים את חברי הצוות מבצעים פעלולים מסוכנים ואתגרים שונים.
כל קטע נועד להיות יותר קיצוני ומצחיק מהקודם לו, מה שמוביל למצבים מגוחכים ומסוכנים כאחד.
החבורה כוללת את ג'וני נוקסוויל, סטיב-או, באם מרג'רה וחברים נוספים, שביצעו את הפעלולים הללו במסגרת אווירה קיצונית ובידורית.
ג'קאס 2 קיבל ביקורות מעורבות.
חלק מהמבקרים שיבחו את ההומור הפיזי והיצירתיות של הפעלולים, בעוד אחרים מתחו ביקורת על התוכן הקיצוני וחוסר העלילה.
הסרט הצליח בקופות, והפך לאחד הסרטים המפורסמים בז'אנר ההומור הפרובוקטיבי.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 63%, וב-Metacritic, ציון של 66 מתוך 100.
ג'קאפיל (שם מדעי: Jakapil; מילולית: "נושא מגן" בפולצ'ה ) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהקבוצה תיראופורה, בה הסטגוזאורים והאנקילוזאורים, אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון של ה־ לפני 97 עד 94 מיליון שנה מזמננו.