tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זוהי דוגמה קלאסית לתהליך של בלייה כימית של מינראלים, שמקורם בסלעים פלוטוניים וגם הסבר לכמויות גדולות של המטיט שמצויות בסמוך לאזורים מגמתיים.
את שם המינרל טבע הכימאי השוודי יונס יעקב ברצליוס ב-1819 על שם המינרלוג השוודי מ.א.
הדניש היה שליט (לוגל) חצי מיתולוגי של העיר השומרית חמזי, ששכנה באזור שבין הדיאלה לזב התחתון.
היה הנציג היחיד של שושלת חמזי, ושלט במאה 25 לפנה"ס.
הוא נזכר ברשימת המלכים השומרית.
לפי אפוס שומרי היה מצביא מצליח והצליח לכבוש את רוב מסופוטמיה.
הדניש, כנראה היה באמת אישיות אמיתית ובאמת הצליח להשתלט על ניפור כי במשך זמן ארוך הוא נזכר במקדש אנליל בניפור.
הדניש הובס על ידי אוחוב (Uhub), מושל (אנסי Ensi) כיש ונסוג צפונה.
אחרי שכיש נכבשה על ידי מלך ארך אן-שקושנה, הדניש הצליח להפוך לזמן-מה את עירו להגמונית בצפון מסופוטמיה.
הדס איצקוביץ (נולדה ב-19 בספטמבר 1980) היא מעצבת תעשייתית, אמנית פסלת, יוצרת בתחום האמנות האקולוגית, בז'אנר האמנות הסביבתית.
בנוסף לעבודה האמנותית, היא מרצה ומדריכה בתחומי האמנות האקולוגית, מיחזור ושמירת הסביבה.
איצקוביץ התפרסמה בעקבות עבודותיה העוסקות בתחום העלאת המודעות הסביבתית לנושא השימוש החוזר והמודעות הסביבתית לנושא המיחזור.
איצקוביץ בוגרת תואר שני בעיצוב תעשייתי בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בחיפה ומאז שסיימה את לימודיה היא פועלת כמעצבת תעשייתית עצמאית.
במקביל היא מרצה במכללות, אוניברסיטאות וגופים שונים.
איצקוביץ פעילה גם במפעלים מוגנים בהעסקת אנשים בעלי צרכים מיוחדים, בכך שהיא משלבת אוכלוסייה בעלת מגבלות וצרכים מיוחדים בעבודתה.
עבודותיה רב תחומית ומובנת, היא בוחנת את תפיסות המציאות ואת הקשר שלהן לתפיסות הזמן תוך התמקדות בפן האקולוגי.
איצקוביץ עובדת עם נייר, טקסטיל, פלסטיק, פיסול בחימר, עיצוב פנים, וביצעה פסלים קבועים ומיצגים זמניים.
בשנת 2010 עיצבה ויצרה עבודה גדולת-ממדים ראשונה, מיצג כדורגל בקוטר שני מטר, עבור אצטדיון הכדורגל סמי עופר שנבנה מדרום לחיפה.
מיצג נוסף היה עץ חג המולד שיצרה לפסטיבל החג של החגים המתקיים מדי שנה בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה.
העץ הוצג בכיכר במושבה הגרמנית בחיפה.
העץ נבנה במשך חודש ימים על ידי איצקוביץ ואביה, גובהו 12 מטרים, והוא היה עשוי מ-5,480 בקבוקי פלסטיק משומשים, שהושלכו על ידי תושבים ברחבי העיר למכולות האיסוף הקבועות למיחזור בקבוקים.
איצקוביץ תכננה וביצעה יצירה בשם "פתח לתקוות העולם", עבור שעת כדור הארץ העולמית בישראל.
הפרויקט הוזמן על ידי עיריית פתח תקווה בשיתוף המשרד להגנת הסביבה, ונעשה בשיתופם של 40 חניכי המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר בחיפה, כחלק מקורס שנתי שהעבירה איצקוביץ דרך החברה להגנת הטבע.
הפרויקט כלל מיצג של כדור הארץ בגובה ארבעה מטרים, שנבנה באמצעות 5,370 בקבוקים משומשים; הפסל ממוקם באופן קבוע מול בניין עיריית פתח תקווה, במטרה להעלות את חשיבות המיחזור בתודעתם של תושבי העיר.
פרויקט נוסף שתוכנן ועוצב בשיתוף שוחרי בית הספר הטכני בחיפה, היה מיצג של דגל ישראל שהוצב בשער 10 של נמל חיפה, מול בית חולים רמב"ם, לקראת יום העצמאות 2011. המיצג עשוי מ-2,250 בקבוקי פלסטיק משומשים כחולים ושקופים-לבנים, המסמלים את צבעי הדגל.
הוא נבנה עם תאורה חסכונית, לשם הארת הדגל בשעות החשיכה לצד הדגשת נושא צמצום הוצאות האנרגיה.
לחג הסוכות בשנת 2012 עיצבה עבור עיריית ירושלים סוכת ענק של כ־1,000 מ"ר בכיכר ספרא, גובה הסוכה התנשא ל-6 מטרים, כאשר כל קישוטי הסוכה תוכננו ונבנו מחומרים ממוחזרים.
לצורך קישוט הסוכה נעשה שימוש ב-24,000 בקבוקים ממוחזרים של ליטר וחצי מסוגים שונים.
הפקקים הושחלו למחרוזות, התחתיות מדמות סוכריות ענק וליבת הבקבוקים שימשה ליצירת שרשראות ענק.
כל המרכיבים האלו מקשטים את סוכת הענק, את קירותיה ואת תקרתה.
לכבוד חגיגות ה-70 שנה לעצמאות ישראל ביצעה איצקוביץ את מיצג תפוזי ג'אפה - בשדרות ירושלים בעיר יפו.
על עצי השדרה ניתלו מעל 400 תפוזים העשויים מחומרים בשימוש חוזר ופסולת כגון נייר עיתון ושקיות פלסטיק.
על התפוזים הודבקה המדבקה המסורתית הירוקה של המותג "Jaffa Orange".
תושבי העיר יפו השתתפו באיסוף והכנת התפוזים וכן הבעת משאלות על עלי התפוזים.
הדמיית זרימה בדינמיקת נוזלים, היא שיטה שמטרתה להפוך דפוסי זרימה (סביב גופים) לנראים, ובכך לדלות מידע איכותי או כמותי אודותם.
ניתן להבין את הדמיית הזרימה ברמות שונות.
ברוב הזורמים השקופים (אוויר, מים וכדומה) לא ניתן יהיה לראות את דפוסי הזרימה סביב גופים מבלי להשתמש בשיטות או אמצעים מתאימים.
ברמה התאורטית, ידועים לנו המשוואות השלטות בתנועת הנוזלים (משוואות נאוויה-סטוקס), אך הן משוואות דיפרנציאליות חלקיות ולא ליניאריות, ובשל סיבוכן הרב מעט פתרונות שימושיים להן.
ניתן אמנם לפותרם באמצעות מחשבים מודרניים ולקבל בסופו של דבר תוצאה מספרית, אולם תוצאות אלו עשויות להיות מרוחקות מהטבע, וחובה לאמתן בניסויים.
היבט נוסף של משוואות אלו הוא הצלחה בחיזוי תבניות זרימה של נוזלים ברמות שונות.
תבניות כגון אלו מוכרות לכולנו: מערבולות בעת ריקון אמבטיה, טורנדו, טבעות עשן, ענני עשן בצורת פטריה (לרב מתגובה לפיצוץ), חוטים ה"שורקים" ברוח חזקה וקריסות גשרים.
בניסויים מתחום מכניקת הזורמים ניתן לדמות זרימה בשלוש דרכים:
הדמיית משטח זרם: חושפת רצף של קווי זרימה בקצוות הגוף.
שמן צבוע המוכנס לדופן מנהרת רוח, מספק דוגמה טובה לכך.
השמן מגיב למאמץ גזירה הפועל על המשטח ויוצר תבנית זרימה.
מעקב אחר מסלול הזרימה (של חלקיק): ניתן להוסיף לנוזל חלקיקים כמו עשן כדי לעקוב אחר תנועתו, ובנוסף להאיר חלקיקים אלו באמצעות יריעת לייזר, על מנת לאפיין את תבנית הזרימה.
בדרך זו ניתן גם למדוד את מהירות הזרימה של החלקיקים (לדוגמה, באמצעות שחזור שדה מהירות מתמונות חלקיקים עוקבי זרימה) ונקודות חיכוך בתווך.
שיטות אופטיות: בחלק מהזרימות ניתן לאפיין את דפוס הזרימה על פי שינויים במקדם השבירה.
לדוגמה, שיטות כגון: שדוגרפיה, אינטרפרומטריה, ושיטת תצלום שלירן.
בצורה דומה, ניתן להוסיף גוונים (לרוב נוזליים) לזורם כדי למדוד ריכוזים וצפיפויות חומרים.
בדינמיקת נוזלים חישובית, פתרון מספרי למשוואות המרכזיות עשוי לספק את כל תכונות המרחב והזמן של החומר.
כמות עצומה של מידע מעין זה צריכה לקבל מימוש מעשי ולכל הפחות חזותי.
לכן הדמיית זרימה חשובה בפן החישובי באותה מידה כמו הפן הניסויי בדינמיקה נוזלית.
הדס מורנו (נולדה ב-7 ביוני 1983) היא שחקנית ומנחה ישראלית.
כיום היא מורה לספרות בתיכון רוטברג ברמת השרון.
מורנו נולדה בחיפה לתמי, מנהלת סניף ברשת שמרת הזורע.
בגיל 12 הצטרפה ללהקת הנוער הייצוגית של חיפה.
היא שרתה בצה"ל כמפקדת קורסים בחיל הים.
לאחר שחרורה משירותה הצבאי היא הצטרפה לקורס משחק בסטודיו של שרון אלכסנדר.
מורנו בוגרת סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (2006-2009).
בשנת 2004 השתתפה במחזמר "אלאדין" בתפקיד יסמין הנסיכה, לצידם של אלי יצפאן, תום אבני וצביקה הדר.
בשנת 2005 השתתפה במופע לילדים "שיר נולד" לצד עשרות זמרים ושחקנים.
השתתפה בסדרה "טלנובלה בע"מ" בתפקיד עלמה אונגר, אחותו הצעירה של כפיר (עפר שכטר).
ובאותה שנה התארחה בשעשועון "לא נפסיק לשיר", והנחתה תוכנית קיץ לבני נוער בערוץ המוזיקה בשם "קליפס".
בשנת 2006 החלה להנחות את התוכנית "אקזיט" ובעקבות כך השתתפה בסרט הקולנוע "NO אקזיט".
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד משנה בסדרה "אגדת דשא" ששודרה בערוץ 10 וגילמה את מורן, וכן שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "מסודרים" וגילמה את סתיו.
באותה שנה השתתפה במחזמר לחנוכה "סביב העולם בשמונים יום" לצד אלי יצפאן, ליאור אשכנזי, ומייקל לואיס, בו גילמה את אאודה וכיכבה בקמפיין לזהירות בדרכים ששודר בערוץ הופ!.
בשנת 2008 במהלך שנה ב' של מורנו בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, שיחקה לצד יוגב יפת במחזה "הטרילוגיה הבלגרדית" פרי עטה של ביליאנה סרביליאנוביץ' ובבימויו של רוני מנדלסון.
בשנת 2010 שיחקה בסרט הקולנוע "התגנבות יחידים" בתפקיד עליזה.
במקביל שיחקה בהצגות "מראה מעל הגשר" ו"מי מכיר את עמוס חפר" של תיאטרון בית ליסין.
בשנת 2011 השתתפה בעונה הראשונה של סדרת הנוער "אליפים" ששודרה בערוץ הילדים למנויי Yes וגילמה את קארין הדלידית.
בשנת 2013 השתתפה בהצגה "הגיבן מנוטרדאם" שהועלתה בתיאטרון באר שבע בתפקיד אסמרלדה.
באותה שנה שיחקה בסרט סטודנטים בשם "ששי קשת לא אוכל פלאפל" שם שיחקה בתפקיד הדס, מנהלת משמרת בפלאפליה שבחור בשם עידו (אותו משחק יון תומרקין) מאוהב בה ולא מסוגל להגיד לה מה הוא מרגיש כלפיה, עוד משחקים בסרט - ששי קשת, רועי אסף.
בשנת 2014 השתתפה בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "תא גורדין" ששודרה ב-Yes, וגילמה את טלי.
באותה שנה לקחה חלק בסדרת הרשת הקומית "שיחות יוצאות" של יוגב יפת.
הדס ירון (נולדה ב-12 באפריל 1990) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה ו"פרס אופיר" לשנת 2012 על תפקידה בסרט הקולנוע "למלא את החלל".
ירון למדה במגמת התיאטרון בבית ספר תיכון א' לאמנויות תל אביב.
ב-2006 גילמה ירון את דמותה של טליה הצעירה בסרט הקולנוע "למראית עין" של הבמאי דני סירקין, לצד טלי שרון ואביגיל הררי.
ירון הייתה אז בת 14 והגיעה לאודישן ללא ניסיון קודם בתפקיד קולנועי, בעקבות המלצה עליה מחבר של הבמאי.
ב-2008 שיחקה בסרטו של אלון מיטלפונקט, "בשידור חי", בתפקיד עלמה.
מיטלפונקט, בנם של יעל דן והלל מיטלפונקט, הכיר את ירון מלימודיהם באותו בית ספר תיכון.
בהפקת הבגרות שלה, בכיתה יב', השתתפה במחזה שעוסק בנשים חרדיות, בתפקיד של חדווה, אישה מוכה.
את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת פנימיות.
בשנת 2012 יצא לאקרנים הסרט "למלא את החלל" של הבמאית החרדית רמה בורשטיין, בו מגלמת ירון את דמותה של שירה מנדלמן, בת למשפחה חרדית חסידית מכובדת.
על משחקה בסרט זכתה ירון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה, בפרס אופיר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס המבקרים בפסטיבל חיפה.
בשנים 2013–2014 למדה ירון בבית הספר למשחק של איוואנה צ'בק בהוליווד, בו התמחתה בשיטת צ'בק למשחק, אליה נחשפה לראשונה בביקורה של איוואנה צ'בק בישראל בשנת 2012.
בשנת 2014 גילמה ירון את התפקיד הראשי בסרט הקנדי "פליקס ומאירה" בבימויו של הבמאי מקסים ג'ירו, אשר זכה בפרס הסרט הקנדי הטוב ביותר לשנת 2014 בפסטיבל טורונטו, ובפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2014 בתחרות "בין ישראליות ליהדות" בפסטיבל חיפה.
בשנת 2015 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "שטיסל", בה גילמה את ליבי, בת דודתו של עקיבא שטיסל.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע האיטלקי "החסד של לוצ'יה".
שיחקה גם בסרט המקראי בהפקה אמריקאית-בריטית "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
ב-2020 כיכבה בסרט הקצר "פוליגרף" של סמירה סרייה בתפקיד אור, קצינת מודיעין המנהלת רומן עם אחות ערבייה.
בשנת 2021 לוהקה לסרט האמריקאי "Residue", שם גילמה את מולי, לצד שחקנים כמו תומאס קרצ'מן וסטיבן ברקוף.
בשנת 2024 שיחקה במיני-סדרת הדרמה האמריקאית "היינו בני המזל" של רשת הולו; בדמותה של מילה קורץ.
בדצמבר 2024 עלתה לשידור בערוץ הטלוויזיה "yes", הסדרה קוגל, סדרת פריקוול של שטיסל, בה מגלמת ירון בשנית את התפקיד ליבי שטיסל, בתו של נוחעם שטיסל (הגיבור הראשי בסדרה).
בשנת 2011 אימצה ירון אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר.
בן זוגה של ירון הוא התסריטאי ליאור אמסטרדמסקי והשניים הורים לבת.
+שנהפרויקטתפקידבמאיתסריטאיהערות2006למראית עיןטליה הצעירהדני סירקין2008בשידור חיעלמהאלון מיטלפונקטסרט קולנוע2012למלא את החללשירה מנדלמןרמה בורשטיין2014פליקס ומאירהמקסים ג'ירותפקיד ראשי; סרט קנדי2018החסד של לוצ'יהסרט קולנוע איטלקימריה מגדלנהשרהגארת' דייוויססרט בריטי-אמריקאי2020פוליגרףאורסמירה סרייהסרט קצר2021Residueמולי
שנהפרויקטתפקידהערות2015–2021שטיסלליבי שטיסלעונה 2–32024קוגלתפקיד ראשיהיינו בני המזלמילה קורץמיני-סדרה של הולו
+שנהמסגרתקטגוריהעבודה מועמדתתוצאההפניות2012פסטיבל ונציההשחקנית הטובה ביותרלמלא את החללפרס אופירפסטיבל חיפהפרס המבקרים
הדנה (רפאל) טקויה (12 באוגוסט 1923 – 8 בנובמבר 2020) היה ליקה כהנת בביתא ישראל, מחנך, מנהיג דתי, פעיל עלייה וציבור של יוצאי אתיופיה בישראל.
נולד בכפר גורבה אשר בסקלט שבבגמדר, אתיופיה לטקויה אבטאו ולמלם ברקולן.
התייתם מאמו בהיות בן שלוש ומאביו בגיל עשר וגדל אצל משפחתו המורחבת.
בילדותו חונך לכהונה בידי הנזירים נגה טקה ואבא דג'ן במשך תשע שנים עד סיום לימודיו ב-1942. זמן קצר לאחר סיום לימודיו עבר לכפר אמבובר, שם נישא לעלמיתו ברהנו, והחל את כהונתו ככהן בכפר.
בשנת 1954 נבחר על ידי הרב שמואל בארי לתלמיד בבית הספר למען נדחי ישראל שבאסמרה, אריתריאה שם למד במשך כשבעה חודשים שיעורים ביהדות רבנית ובשפה העברית, עם שובו לבגמדר הועסק על ידי הסוכנות היהודית כמורה לעברית ויהדות.
בהמשך כאשר העסקתו בוטלה המשיך בתפקידו ושימש כמורה נודד ולימד באמבובר ויינייה, אצ'פר, בלסה, בלובאהו ווזבה.
בשנת 1976 נבחר לתפקיד ליקה כהנת בידי שישים וששה כהנים בבחירות שארכו במשך כשמונה ימים, מקום מושבו היה באמבובר ליד המסגיד ושימש בתור דיין בערכאה גבוהה שהוכרה על ידי השלטונות.
בשנת 1984 הגיע יחד עם משפחתו לאדיס אבבה כדי לעלות לישראל.
שנה לאחר מכאן עלתה המשפחה לטיסה לח'רטום וממנה לקהיר ולישראל.
בזמן הפגנת עולי אתיופיה בשנת 1985 כנגד דרישת הגיור לחומרא ניהל את המשא ומתן והוביל קו מתון ופרקטי לאחר שיחות עם הרבנים הראשיים במדינת ישראל, עמדה שגרמה לחלק קטן מהקהילה האתיופית להתנגד לעמדה זו.
הכיר בפלאשמורה כחלק מביתא ישראל ופעל למען העלאתם.
עמד בראש טקסי הסיגד ויום הזיכרון לנספים בדרך לישראל.
תרגם את ספר האורית מגעז לאמהרית.
נפטר ב-8 בנובמבר 2020. יום קודם, אשתו עלמיתו ברהנו נפטרה ממחלת נגיף הקורונה.
התגורר בבית שמש, והובא למנוחות לצד אשתו בבית העלמין המקומי .
אחד מבניו הוא הרב יוסף הדנה אשר כיהן כרב הראשי ליהודי אתיופיה מטעם הרבנות הראשית לישראל במשך 45 שנה.
הבת שלו היא הפעילה רחל ארטה שתרמה רבות לעלייה יהודי אתיופיה למדינת ישראל בשנות ה-70. ארטה נפגשה עם עליזה בגין כדי להשפיע על ראש הממשלה מנחם בגין לקדם את עליית יהודי אתיופיה.
בתו, אסתר (אתי) הדנה, כהנה כחברת מועצת העיר כפר סבא בשנים 2014–2018 ופעלה לקידום ההשתלבות של קהילת יהודי אתיופיה בעיר כפר סבא.
הדמיית שיער (גם: הדמיית זקיקי שיער, מיקרופיגמנטציה/דרמו־פיגמנטציה לקרקפת, איפור קרקפות וגם קעקוע שיער) היא סוג של איפור קבוע בקרקפת.
זהו איפור מלאכותי בשכבה העליונה בעור (אפידרמיס), הנראה כשיער קצוץ טבעי ולעיתים מגולח.
שיטה זו מיועדת בעיקר לגברים עם חוסרי שיער חלקיים בקרקפת או בזקן ובמקומות שצומח בהם בדרך כלל שיער לכולם.
הדלילות בשיער והקרחות אם בראש ואם בשיער הפנים בזקן נראים ומורגשים לכל עין וניתנת האפשרות למתהלכים עם שיער קצוץ להשלים את החוסר על ידי שיטת הדמיית שיער.
מכונים ומקומות רבים דורשים להטיב עם לקוחותיהם וחפצים באמת ובתמים לבצע הדמיה טבעית שיוצרת מראה של זקיקי שיער צומחים.
בתהליך מחדירים פיגמנט המיוצר מחומר אורגני שדומה מאוד לזיפי שיער קצוץ.
ההחדרה מעשית מבלי לפגוע בשורשי השערה.
בדר"כ הטיפול ייעשה עם אלחוש או הרדמה.
הדמיית זקיקי השיער מחקה למראית עין את המבנה הקצוץ של השיער.
התוצאה שמתקבלת היא שילוב מושלם בין השיער האמיתי לסיבי הפיגמנט אשר לא ניתן להבחין בהבדלים ביניהם לא במראה ולא במגע.
הפיגמנט המוחדר לעור מורכב מחומרים אורגניים, צמחים ומינרלים טבעיים בלבד.
הדמיית שיער אפשר לבצע פעם בכמה שנים, היות שהעור הטבעי מתקלף ותאי האפידרמיס מתחלפים מהר יחסית וחומרי ההדמיה דוהים עם הזמן.
לרוב שיער דליל והתקרחות נובעים מגנטיקה טבעית.
במקרים שונים ניתן לפגוש אנשים עם תוצאות הנובעות ממחלות עור שונות כגון: אלופציה, גזזת, וסבוריאה.
ניתן לראות גם מקרים של צלקות בראש ובזקן, בגבה ובעורף כתוצאה מניתוחים של השתלות שיער או כחלק מטיפולי כימותרפיה במחלת הסרטן.
הדנובה הכחולה, או בשמו המלא, על שפת הדנובה הכחולה היפהפייה , אופוס 314, הוא ואלס שהלחין המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס בשנת 1866. היצירה בוצעה לראשונה ב-15 בפברואר 1867 במסגרת מקהלת הגברים הווינאית (Wiener Männergesangsverein), ונותרה מאז אחת היצירות הקלאסיות הפופולריות בכל הזמנים.
נגינת היצירה אורכת כ-11 דקות.
לאחר כתיבת הלחן המקורי למקהלת גברים בליווי פסנתר, נכתבו לו מילים בידי יוזף וייל, המשורר של המקהלה.
מאוחר יותר הכניס שטראוס תוספות ושינויים במוזיקה, והיה על וייל להכניס שינויים בטקסט בהתאם.
לאחר מכן הכין שטראוס גרסה תזמורתית, ללא טקסט, עבור התערוכה הבינלאומית בפריז באותה שנה, והיא הגרסה המוכרת והנפוצה ביותר בימינו.
התזמור של היצירה כולל את הכלים הבאים:
כמילים לוואלס המפורסם נכתבו גרסאות רבות.
את הגרסה ה"רשמית" כתב פרנץ פון גרנרת :
הלקוח הפלוסטרי של die geben,
תוף כבר בתפקיד אלטר צייט
מחלקת דיר מאנץ 'ליד geweiht;
את זורמת כל כך רגועה,
עם חופיך היפים כל כך.
לוחשות כשאת זורמת על ידיהן,
נשמע על ידי כל מה
השיר שלך מוביל אותך אי פעם.
עצור את הגאות והשפל שלך בווינה,
זה כל כך אוהב אותך!
וינה אחרת בשום מקום לא תמצאי!
המשמחות, ומשאלות גרמניות מכל הלב
את יודעת היטב אחיך, הריין,
על גדותיו מגדל יין מפואר,
אך אל תקנאי בו לא באותן מתנות שמימיות
גם על ידך ברכות רבות זורמות מטה
אמיצים, כאשר הסכנה מאיימת עלינו,
הסירה נוסעת על הגלים כל כך בשקט,
את המלח לוחש באוזן המאהב,
הו גן עדן, רחם על הזוג האוהב,
הגן עליהם מפני סכנה שם לנצח!
עכשיו הם עוברים בתנוחה מאושרת,
עכשיו שרים שיר עליז ומבורך,
קנה אותו על התהילה המלאה החדשה
היא תגן עלינו כל הזמן!
היצירה זכתה לפרסום נרחב עם הקרנתו של הסרט "2001: אודיסאה בחלל" של הבמאי סטנלי קובריק.
היצירה מתנגנת ברקע טיסה נעימה בחלל, ומאז הפכה למזוהה עם סרטי המדע הבדיוני ותעופה בחלל.
הדמים מודיעים הוא כלל במשפט העברי ולפיו במקרי ספק מסוימים מה הקנה אדם לחבירו, סכום הכסף ששילם הקונה מוכיח.
מקורו של הכלל הוא במשנה במסכת בבא בתרא בה הכלל שנוי במחלוקת בין רבי יהודה לחכמים:
לפי דעת הבית יוסף והרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך, אדם שהשכיר בית לחבירו ולא קצב את זמן השכירות, אך השוכר הקדים ושילם את התשלום עבור השכירות, הדמים ששילם השוכר מודיעים לכמה זמן השכירות תימשך.
מפרשי השולחן ערוך נחלקו בדין זה, הסמ"ע והקצות החושן הסכימו עם דין זה, אך לפי הש"ך והנתיבות המשפט, במקרה כזה השוכר ידור בבית רק שלושים יום מכיוון שסתם שכירות שלושים יום.
הדמעות של היום הן הדבש של מחר הוא אלבומו הרביעי של חיים צינוביץ', והראשון שיצא תחת דמותו הבדויה "השרוף".
פרט לשיר אחד, כל השירים באלבום נכתבו על ידי צינוביץ', אותם הלחין ועיבד יחד עם תומר בירן.
הסינגל הראשון מתוכו, "שקר החן הבל היופי", הושמע לראשונה בתוכניתו של דידי הררי וזכה להצלחה גדולה ולהשמעות רבות ברדיו.
בנוסף, הצליחו מהאלבום גם השירים "אהבה" (שהופיע באלבום "קצת פורקן קצת חום קצת אהבה" בגרסה קצרה יותר) ו"הקשיבי לקול".
באלבום נכללה גרסת כיסוי לשירה של להקת איפה הילד?
שלושה משירי האלבום דורגו במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג': "שקר החן והבל היופי" (מקום 5), "אהבה" (מקום 25) ו"הקשיבי לקול" (מקום 35).
במצעד השנתי של גלי צה"ל הגיע השיר "שקר החן והבל היופי" למקום השביעי.
הפקה: חיים צינוביץ' הפקות בע"מ בשיתוף תומר בירן
הפצה: מתנה הפקות את מירו הפקות
עיבודים והפקה מוזיקלית: חיים צינוביץ' ותומר בירן
תופים: ישראל קמחי ואיתמר בן זכאי
גיטרות ספרדיות וחשמליות: אבי סינגולדה
הדנובה החדשה היא תעלת מים מלאכותית שמקורה בנהר הדנובה אשר בווינה שבאוסטריה וממוקמת מזרחית לו.
התעלה נבנתה במאה ה-19 כדי להכיל עודפי מים מהדנובה על מנת למנוע הצפה של וינה בזמנים בהם הזרימה בדנובה היא חזקה, דבר שקרה מספר פעמים בהיסטוריה.
האדמה שנחפרה מהדנובה החדשה יצרה את "אי הדנובה", רצועת אדמה באורך של 21.1 ק"מ וברוחב משתנה של 70-120 מטר, המפרידה בין הדנובה לדנובה החדשה.
הדס גרינברג (נולדה ב-8 בנובמבר 1983) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת פלילים בערוץ כאן 11. קודם לכן שימשה בעבר כשדרנית קווים, מגישה, ושדרנית ספורט.
בנובמבר 2017 הצטרפה למערכת החדשות של התאגיד כאן והחל מספטמבר 2018 משמשת כתבת פלילים ומשפט באזור השרון, השפלה וגוש דן.
גרינברג נולדה וגדלה בקריית טבעון.
את דרכה בתקשורת החלה ברדיו חיפה בגיל 15 כמגישה בתוכניות נוער ובתפקידי הגשה, הפקה ועריכה שונים.
ב-2005 מונתה לשדרית קווים ברשת ב' של קול ישראל במסגרת התוכנית "שירים ושערים" וכתבת במקומוני "מעריב", "זמן חיפה" ו"זמן קריות".
בין השנים 2006–2016 עבדה כשדרית קווים ובעלת טור בערוצי צ'רלטון (ספורט 1/2), ואף הגישה את חדשות היורו ותוכניות אולפן אינטרנטיות.
במהלך שנים אלו (2006–2016) עבדה גרינברג ככתבת וסיקרה את הספורט הישראלי באתר nrg מבית "מעריב", ב"וואלה ספורט" וב"ידיעות אחרונות"".
בשנת 2010 הגישה את מהדורת החדשות הצפונית היומית מבית קודה תקשורת, מהאולפנים בקריית שמונה.
בשנת 2011 החלה גרינברג לשדר בערוץ הראשון את "המשחק המרכזי" בכדורגל ובכדורסל, ואת משחקי נבחרת ישראל בכדורגל.
גרינברג משדרת את משחקי מוקדמות המונדיאל בתאגיד השידור הציבורי, את משחקי היורוקאפ של הפועל ירושלים בכדורסל בערוץ 20 ועורכת את תוכנית הרדיו של רון קופמן, צביקה שרף, יוני הללי, אריה מליניאק ומשה פרימו, ברדיו 103FM.
ב-2 בנובמבר 2017 שודרה תוכניתה האחרונה ברדיו ללא הפסקה.
גרינברג הרצתה במכללות לתקשורת ספורט.
באוקטובר 2017, לאחר משחקה של נבחרת ישראל מול נבחרת ספרד, ראיינה את המאמן אלישע לוי ושאלה אותו אודות כישלונה של הנבחרת וסיכום הקמפיין, זאת למרות דבריו של לוי שהוא מעדיף לסכם במועד מאוחר יותר.
גרינברג התעקשה לקבל תשובות מהמאמן במשחק שסיכם את הקמפיין.
הראיון עורר שיח ציבורי כאשר מן הצד האחד ביקורות וטענות לחוסר נימוס, ומנגד חיזוק לחתירתה למענה, בהתאם לעבודתה העיתונאית.
בנובמבר 2017 הצטרפה לחטיבת החדשות בכאן 11 תאגיד השידור הישראלי.
בספטמבר 2018 מונתה גרינברג לכתבת פלילים ומבזקנית בחדשות כאן 11.
במאי 2018 חשפה את מחדל הכרטיסים למשחק הידידות של נבחרת ישראל מול נבחרת ארגנטינה וליונל מסי בישראל, כאשר חשפה נתונים כי חברת ההפקה של האירוע הסתירה את מספרי הכרטיסים האמיתיים שהוצעו למכירה לציבור הרחב.
במהלך מבצע שומר החומות, במאי 2021, סיקרה גרינברג מהשטח את הפרעות בערים המעורבות לוד ורמלה, והעבירה דיווחים שוטפים, כתבות ותיעודים מהשטח הבוער.
בפברואר 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, שימשה כשליחת חדשות כאן 11 לדווח משדה הקרב.
היא אף הביאה תיעוד בלעדי ושידורים חיים במשך ימי הלחימה.
גרינברג הייתה בין העיתונאיות הראשונות בעולם שתיעדו את קבר האחים בבוצ'ה שזכה להד תקשורתי עולמי.
גרינברג סיקרה את המלחמה לאורך כ-50 ימים ממקומות שונים בחזית הלחימה.
הדס מאור, זוכת פרס האוצרות מטעם משרד התרבות לשנת 2023, היא אוצרת עצמאית המתמקדת באמנות עכשווית ומרצה בכירה בתוכנית ללימודי תואר שני באמנות בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב.
הדס מאור נולדה בתל אביב.
היא בוגרת לימודי תולדות האמנות וצילום, ובהמשך לכך לימודי תרבות, אוצרות וביקורת, ולימודים בחוג לפרשנות באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1993 החלה לעבוד בגלריה בוגרשוב בתל אביב, כמשנה לאוצרת אריאלה אזולאי.
פעילות הגלריה הוקדשה באותה עת לקריאה ביקורתית בפרקים מוקדמים של אמנות ישראלית לצד הצגה של אמנים צעירים מובילים.
במסגרת זו אצרה מאור ב-1994 את התערוכה הראשונה שלה – עבודות צילום מטופל של האמן הנרי שלזניאק.
באותה שנה החלה גם לעבוד כמבקרת תערוכות צילום ווידאו בעיתון שישי, מוסף התרבות של עיתון גלובס, אותו יזם וערך אדם ברוך.
מאור עבדה בעיתון שישי עד לסגירתו בשנת 1995.
בשנים 1995–1997 למדה מאור במחזור הראשון של הסמינר החדש ללימודי תרבות, אוצרות וביקורת בקמרה אובסקורה.
עם סיום הלימודים קיבלה לידיה את אוצרות הגלריה לצילום של קמרה אובסקורה, שם פעלה בשנים 1997–2000. פעילותה בגלריה באותן שנים הוקדשה לטיפול בייצוגי גוף ומגדר, לטיפול בשאלות של חלל ומרחב ולקידום .
בשנים 2005–2007 למדה בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן.
לאורך השנים לימדה מאור במוסדות חינוך שונים בהם מכללת הדסה ירושלים, קמרה אובסקורה תל אביב, מכללת סמינר הקיבוצים תל אביב ועוד, ולקחה חלק בוועדות שונות להענקת פרסים, מלגות ותמיכות.
כיום היא מרצה בתוכנית ללימודי תואר שני באמנות (MFA) בבצלאל – אקדמיה לאמנות ולעיצוב.
כמו כן, מרבה מאור להרצות על נושאים הקשורים באמנות עכשווית ובאוצרות בפורומים שונים.
מאור חיה בתל אביב ולה שני ילדים.
החל משנת 2001 פועלת מאור כאוצרת עצמאית ומשתפת פעולה עם מוזיאונים מובילים בישראל.
במסגרת זו הציגה תערוכות יחיד ותערוכות נושא קבוצתיות, תוך שילוב עבודתם של אמנים מקומיים ובינלאומיים.
תערוכות אלו כללו עבודות של אמנים כגון נלי אגסי, קרלוס אמורלס, קאדר עטייה, ג'נט קרדיף, ג'ורדי קולומר, ציבי גבע, מונה חאטום, מיכל היימן, סיגלית לנדאו, מריה מרשל, ארנסטו נטו, שיהרו שיוטה, נעמה צבר, אלונה רודה, וונג ווי, גל ויינשטיין.
על כך הרחיבה גליה יהב "התערוכות שלה תמיד מקיפות נושאים גדולים ומוגשות עם תשומת לב פרטנית לחוויה של הצופה בחלל.
[...] המגויסות לנושא היא טוטלית, ואין כל סטייה, ולו רגעית, מהנושא המוצהר."
תערוכת נושא לדוגמה הייתה התערוכה "רקמת פעולה", 2004, במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית [אתי אברג'יל, נלי אגסי, ארז גולן, גל וינשטיין, מאשה יוזפפולסקי, מיכל נאמן, ארנסטו נטו, ראדה עאמר, אליס קלינגמן, שיהרו שיוטה].
רקמת פעולה היא תערוכת נושא קבוצתית הבוחנת עבודות אמנות שונות הנשענות על שימוש בחומרים "רכים" (חוטי תפירה, גלילי צמר, יריעות בד), בחומרים סינתטיים (לייקרה, לטקס) ובחומרים "חלופיים" נוספים (נייר, מסקינגטייפ, צמר פלדה) אל מול הקשרים אמנותיים "נוקשים" הנגזרים מיסודות התפישה המודרניסטית כפי שהוגדרה והתבססה מאז אמצע המאה העשרים.
על תערוכה זו כתבה סמדר שפי "תערוכות אלה ואחרות התייחסו להרחבת המונח "אמנות גבוהה" כך שיכלול לא רק ציור, פיסול, צילום ווידאו, לא רק מדיומים שהם במובהק לא שימושיים ולא "ביתיים".
מאור מרחיבה ומעמיקה את בחינת הנושא הזה.
היא יוצרת זיקות בין העבודות השונות, ואלה מעניקות לתערוכה רובדי משמעות מרובים - חלקם עוסקים בחלוקות המסורתיות לנשי וגברי, גבוה ונמוך, ואחרים נוגעים בפרידה, מוות והתכלות."
בשנת 2015 אצרה מאור את הביתן הישראלי בביאנלה ה-56 לאמנות בוונציה, בו הוצג פרויקט של ציבי גבע.
העיתון הבריטי המוביל Financial Times בחר את הביתן לאחד מבין חמשת הביתנים המובילים בביאנלה באותה שנה.
בשנת 2019 נבחרה מאור לאוצרת הראשית של "רשמים VII – קו פעולה", הביאנלה השביעית לרישום בישראל.
בביקורת בעיתון "הארץ", כתב גלעד מלצר כי התערוכה היא "אחת המרשימות שנאצרו בשנים האחרונות".
עוד ציין כי "מאור היא האוצרת הראשית של הביאנלה שמציגה השנה בשלושה חללים נוספים בירושלים: סדנת ההדפס, גלריה ברבור, ובית אנה טיכו, כשלכל אחת מהן מונה אוצר.
בשנת 2021 הייתה מאור אוצרת שותפה של פרויקט בינלאומי פורץ דרך, Seeing the Invisible, תערוכת אמנות עכשווית של עבודות מציאות רבודה (AR), פרי יוזמה של הגן הבוטני האוניברסיטאי ירושלים בשיתוף עם קרן אאוטסט לאמנות עכשווית ובתמיכת הקרן לירושלים.
התערוכה נפתחה והוצגה בו זמנית ב-12 גנים בוטניים שונים ברחבי העולם, בהם גנים בארצות הברית, קנדה, אנגליה, סקוטלנד, דרום אפריקה ואוסטרליה.
בין האמנים שיצרו עבודות במיוחד עבור התערוכה איי וֵויוֵוי (סין), מל או'קלהאן (אוסטרליה), רֵפיק אנדוֹל (טורקיה), אייזק ג'וליאן CBE RA (בריטניה), אוֹרי גרשט (ישראל/בריטניה), סיגלית לנדאו (ישראל), דַייטוֹ מנאבֵּה (יפן),, טימור סי-קין (ארצות הברית), מוחמד קאזֵם (איחוד האמירויות).
התערוכה נבחרה על ידי עיתון הניו ירק טיימס לאחת מתערוכות הסתיו המומלצות.
בפריוויו שכתב Peter Libbey באותו עיתון הדגישה מאור את הקשר העכשווי בין הממד הפיזי לזה הדיגיטלי, כפי שבא לידי ביטוי במושג phygital.
בשנת 2023 הייתה מאור אוצרת שותפה, יחד עם אדר' עידית קופסקי ואדר' אורן אלדר, של הביתן הישראלי בביאנלה ה-18 לאדריכלות בוונציה בו הוצג הפרויקט Cloud-to-Ground.
ביולי 2023 נפתחה התערוכה "כוכב שחור" באוצרותה של מאור בגלריה מינוס 1 בתל אביב.
התערוכה כללה עבודות מתוך אוסף "הארץ" לאמנות, ונאצרה על רקע הרפורמה המשפטית.
על התערוכה כתב עוזי צור, מבקר אמנות בעיתון הארץ:
מאור היא זוכת פרס האוצר לשנת 2023 מטעם משרד התרבות והספורט.
התערוכות אותן ציינו השופטים באופן מיוחד היו "כוכב שחור" (2023), הביתן הישראלי בביאנלה בוונציה (2015), שותפות באוצרות הביתן הישראלי בביאנלה לאדריכלות בוונציה (2023), ו"קו–פעולה" (2019).
2004: רקמת פעולה - במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2005: (לאחר) - במוזיאון פתח תקווה לאמנות
2007: באופן זמני - במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית
2009: היסטוריה של אלימות - במוזיאון חיפה לאמנות
2010: סלון - במוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו
2013: showtime - מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו
2019: רשמים VII – קו פעולה - בית האמנים ירושלים.
2023: כוכב שחור - מינוס 1 - חלל התצוגה של אוסף "הארץ" לאמנות
1997-2005: מרצה בכירה במחלקה לצילום, קמרה אובסקורה, תל אביב
1999-2002: מרצה במחלקה לצילום, מכללת הדסה, ירושלים
2012: מרצה בחוג ללימודי אוצרות ובחוג ללימודי אמנות, מכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב
2017: מרצה במסגרת בית לאמנות ישראלית, המכללה האקדמית תל אביב-יפו
החל מ-2017: מרצה במחלקה ללימודי תואר שני, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2006: ורדי כהנא, פורטרט ישראלי, הוצאת חרגול
2009: אמנות ישראלית עכשיו, ריבקינד/אלקלעי, הוצאת מודן
2015: רועי קופר, מתוך אתרי היעלמות, ספר אמן
2017: יאיר ברק, היבשות והפנים, ספר אמן
1997-2001: פלסטיקה, כתב העת של הסמינר החדש לתרבות חזותית, ביקורת, תאוריה
הדמרק (בנורווגית: Hedmark) היה אחד ממחוזות נורווגיה.
למחוז גבול משותף עם המחוזות טרנדלג, אופלנד ואקרסהוס.
אסטפולד הוא המחוז ה-4 הגדול ביותר במדינה.
הדמרק ואופלנד הם המחוזות היחידים בנורווגיה ללא רצועת חוף.
חלק מאירועי אולימפיאדת לילהאמר ב-1994 נערכו בהדמרק.
מקור השם בנורדית עתיקה Heiðmǫrk.
האלמנט הראשון במילה הוא heiðnir – שם של שבט גרמאני עתיק.
האלמנט האחרון של המילה mǫrk, פירושו "גבול", "יערות".
ב-1 בינואר 2020 הדמרק ואופלנד אוחדו למחוז ינלנה.
סמל המחוז הוא חדש יחסית, והוא עוצב בשנת 1987.
אחת לארבע שנים בחרו תושבי הדמרק 33 נציגים לאספת מחוז הדמרק.
לאחר הבחירות בספטמבר 2007, רוב מושבי האספה הוחזקו על ידי קואליציית שלוש מפלגות המורכבת ממפלגת העבודה (14 מושבים), מפלגת המרכז (5 מושבים) ומפלגת השמאל הסוציאליסטי (2 מושבים).
שמונה מפלגות היו מיוצגות באספה, כאשר חמש הנותרות היו מפלגת הקידמה (4 מושבים), המפלגה השמרנית (4), המפלגה הליברלית (2), המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (1) ומפלגת הגמלאים (1).
בראש האספה עמד ראש עיריית המחוז (נורווגית: Fylkesordfører).
בין השנים 2007 ל-2011, ראש עיריית המחוז היה ארנפין נרגארד, שייצג את מפלגת המרכז.
בשנת 2003 הוקמה מערכת פרלמנטרית, שפירושה כי אספת המחוז בחרה בממשל פוליטי או במועצה להחזיק בכוח הביצועי.
מועצה מחוזית זו שיקפה את רוב אספת המחוז וכללה את שלוש המפלגות המחזיקות ברוב מושבי האספה, כלומר מפלגת העבודה, מפלגת המרכז ומפלגת השמאל הסוציאליסטי.
את המועצה הוביל סיב טורודבקקן, חבר מפלגת העבודה.
הדמיית נתונים היא מדע שימושי בין תחומי, המאחד בתוכו ידע ומחקרים ממדעי ניהול, נתונים, בלשנות, פסיכולוגיה קוגניטיבית, תקשורת חזותית ומחשב.
הדמיית נתונים היא מתודולוגית השימוש בדימויים חזותיים של מבני נתונים (דברים מדודים) לשם זיהוי ותיאור היחסים ביניהם.
הדימויים החזותיים האלה נקראים גרפים.
כמו כן, משתמשים במושג "הדמיית נתונים" כמילה נרדפת ל"גרף" וכשם לתהליך התרגום של תיאור הכמותי המילולי לתיאור החזותי.
להדמיית נתונים שתי מטרות עיקריות:
אנליטיקה חזותית – הדמיית מבני נתונים לצורך זיהוי היחסים ביניהם
הדמיית נתונים תיאורית – הדמיית מבני נתונים לצורך תיאור היחסים ביניהם
קיימים 5 סוגים של תיאור יחסי נתונים:
היררכיה – תיאור דירוג המדד ברשימה בנקודת זמן
סידוריות – תיאור סידור המדד לפי רצף בנקודת זמן
דומיננטיות – תיאור הפרדת המדד בתוך סה"כ בנקודת זמן
מגמה – תיאור שינוי המדד לפי ציר הזמן בתקופה
צפיפות – תיאור פריסת המדד על מפה בנקודת זמן
הדמיית נתונים נקראת כך כי היא מדמה מבני הנתונים מהמציאות לצורות גאומטריות דו־ממדיות (דימויים) בעלות מאפיינים חזותיים מסוימים אשר מותאמים לתפישה החזותית האנושית ומאפשרים העברת מידע כמותי באופן ברור ובדויק ממחבר לקורא.
המאפיינים החזותיים של הדימויים נקראים מאפיינים טרום-קשביים אשר מאפשרים לעשות השוואות בין גודל הנתונים: איזה נתון יותר גדול או קטן מנתונים אחרים ובכמה.
מיקום דו-ממדי: קרוב (יותר קטן) – רחוק (יותר גדול)
אורך הדימוי: קצר (יותר קטן) – ארוך (יותר גדול)
כיוון הדימוי: למעלה (עליה) – למטה (ירידה)
זווית הדימוי: חדה (עליה/ירידה יותר גדולה) – קהה (עליה/ירידה יותר קטנה)
שטח הדימוי: גדול (יותר גדול) – קטן (יותר קטן)
עוצמת צבע הדימוי: כהה (גדול) – בהיר (קטן)
תכונת המאפיין מדמה באופן פרופורציונלי את גודל הנתון שהוא מייצג ואת היחסים ביניהם.
קיים הבדל ברמת דיוק ההדמיה בין המאפיינים.
המאפיינים המדויקים ביותר הם: מיקום דו־ממדי ואורך, אחריהם באים גודל השטח, כיוון וזווית.
מאפיין עוצמת הצבע הוא המאפיין הכי פחות מדויק.
כל גרף מורכב מדימויי נתונים ודימויי רכיבים חזותיים תומכים, אשר עוזרים להבין את המידע שהגרף מייצג ואת המסר שהוא מעביר.
הרכיבים התומכים כוללים בדרך כלל: כותרת הגרף, ציר הערכים, ציר הקטגוריות, שנתות, שמות הצירים, מקרא, קווי רשת, רווח בין האלמנטים בדימוי, תוויות נתונים.
לפי ההגדרה של פרופ' רוברט קוסרה הדמיית נתונים חייבת:
להיות מבוססת על נתונים כמותיים.
מטרת ההדמיה היא העברת מידע על נתונים.
לעשות שימוש בתמונה לייצוג מידע כמותי.
התמונה חייבת להיות אמצעי התקשורת העיקרי, אמצעים אחרים יכולים לספק מידע נוסף בלבד.
חייבת להיות קריאה וניתנת לזיהוי.
חייבת לספק דרך ללמוד משהו על מידע כמותי.
חייבת להיות ניתנת לזיהוי כהדמיית נתונים ולא להעמיד פנים שהיא משהו אחר.
עקרונות הדמיית הנתונים מבוססים על מחקרים שנעשו במדעי קוגניציה, במיוחד בחקר התפישה החזותית.
בספרו "תצוגה חזותית של מידע כמותי" מגדיר פרופ' אדוארד טפטי מהו ייצוג גרפי ועקרונות של ייצוג גרפי יעיל:
מצוינות בגרפיקה סטטיסטית מורכבת מרעיונות מורכבים המועברים בבהירות, דיוק ויעילות.
לגרום לצופה לחשוב על מסר כמותי ולא על מתודולוגיה, עיצוב גרפי, טכנולוגיה של ייצור הגרף או משהו אחר
להציג נתונים רבים בשטח מוגבל
להפוך מערכי נתונים גדולים לברורים והגיוניים
לעודד את העין של הצרכן להשוות בין נתונים
להציג נתונים בכמה רמות פירוט, החל מסקירה כללית וכלה בהבחנה בנתונים בודדים
לשרת מטרות ברורות: הצגה, חקר, אחסון או אמנות נתונים
לתאום את התיאורים הסטטיסטיים והמילוליים של מערך נתונים.
אי-יישום עקרונות אלה עלול לגרום ל, המעוותים את המסר או תומכים במסקנה שגויה.
השימוש הדמיית נתונים נעשה למטרות שונות כמו אינפוגרפיקה, אנליטיקה חזותית אינטראקטיבית, חקר ותיאור נתונים סטטיסטיים.
הדמיית נתונים נפוצה בתחומים רבים, כמו מדע, עיתונאות, מחקר, פיתוח, בינה עסקית והוראה.
הדס בן ארויה (נולדה ב-14 בינואר 1988) היא תסריטאית, במאית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט קצפת ודובדבנים של הבמאי גור בנטביץ'.
בת זקונים להוריה, יש לה שתי אחיות גדולות שעובדות בהייטק.
אביה מהנדס ואמהּ מורה למתמטיקה ושופטת ברידג'.
לסבהּ היו בתי קולנוע בדימונה והוא העסיק, בין היתר, את האחים לאון ומשה אדרי.
בן ארויה למדה בבית הספר לאמנויות באשקלון במגמת תיאטרון ופילוסופיה.
בשירותה הצבאי הייתה מדריכת מרגמות.
סיימה את לימודיה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיה עבדה בחברת סטארט-אפ שהפכה סרטונים שצולמו בסמארטפון, לסרטון שאותו ניתן לשתף במדיה החברתית.
בן ארויה הייתה האחראית על תחום הקולנוע ולאחר מכן מונתה גם לאחראית המוזיקה, וניהלה עובדים במספר מדינות.
ב-2013 ביימה את הסרט הקצר "סקס-דול" בכיכובם של ג'וי ריגר ועודד לאופולד.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סצ'ואן והוקרן בפסטיבלים רבים בעולם.
ב-2016 ביימה, כתבה ושיחקה בסרט הגמר שלה "אנשים שהם לא אני" בכיכובו של יונתן בר-אור.
הסרט שהורחב לסרט באורך מלא, היה לסרט הסטודנטים הישראלי הראשון שהוקרן בפסטיבל לוקרנו, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל "מר דל פלטה" בארגנטינה.
מבקר הקולנוע האמריקאי, ג'ונתן רוזנבאום, בחר אותו לסרט הביכורים הטוב ביותר של 2016.
בשנת 2018 גילמה את דמותה של עדי בסרט גאולה.
בשנת 2019 זכתה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגין גילום דמותה של בילי בסרט קצפת ודובדבנים.
באותה השנה גם השתתפה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה האחיות המוצלחות שלי.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטה מישהו יאהב מישהו, והוקרן בבכורה בפסטיבל ברלין.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ואלישבע וייל זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט.
בשנת 2022 החלה הפקת הסדרה "קורדרוי" שכתבה ומביימת בן ארויה, ועלתה לשידור בחודש מרץ 2023 ב-HOT.
הסדרה עוסקת בהשפעה של תנועת metoo# על עולם מערכות היחסים ולוהקו אליה צחי הלוי, יפתח קליין, אדם גבאי, אריק ברמן, דר זוזובסקי, ניבר מדר ודני רופ.
הדס מורין (נולדה ב-30 ביוני 1999) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקשרית בקבוצת הפועל קטמון ירושלים מליגת העל ובנבחרת ישראל.
למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בעיר.
כילדה נהגה לשחק במתנ"ס השכונתי בירושלים, וכשהייתה בכיתה ו' עברה לשחק בקבוצת הילדות של אס"א תל אביב.
מורין המשיכה לשחק במועדון גם בקבוצת הנערות ובעונת 2014/2015, בגיל 15, עלתה לקבוצת הבוגרות.
בסך הכל שיחקה מורין עשר עונות במדי אס"א תל אביב (למעט השאלה לחצי עונה להפועל רעננה בעונת 2018/2019).
זכתה עם הקבוצה באליפות המדינה בעונת 2014/2015 ובגביע המדינה בעונת 2016/2017. כמו כן לקחה חלק בשני קמפיינים של אס"א תל אביב במוקדמות ליגת האלופות בשנים 2015 ו-2019.
בינואר 2020, לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, עברה ללמוד לשחק במכללת צ'ארלסטון בדרום קרוליינה, ארצות הברית.
לאחר שנתיים בצ'ארלסטון, היא הצטרפה לאוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל.
בקיץ 2024 הצטרפה מורין לסגנית האלופה דאז, הפועל קטמון ירושלים.
בסך הכל בעונת 2024/25 צברה מורין 26 הופעות ו-3 בישולים בליגת העל, 4 הופעות ובישול בגביע המדינה, ו-4 הופעות בגביע אתנה.
מורין השתייכה לנבחרות הצעירות של ישראל עד גיל 15, עד גיל 17 ועד גיל 19. בעונת 2017/2018 הייתה שותפה לעלייתה של נבחרת ישראל עד גיל 17 לשלב העילית של מוקדמות אליפות אירופה.
בסך הכל צברה 17 הופעות בנבחרות הצעירות.
ב-23 בנובמבר 2023 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, במשחק מול קזחסטן במסגרת ליגת האומות, ונכון ליוני 2025 צברה 4 הופעות במדי הנבחרת.
הדס מינקה-ברנד (נולדה ב-1975) היא מנכ"לית ג'וינט ישראל.
דוקטור בסוציולוגיה ארגונית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
לשעבר ראשת מערך מדעי ההתנהגות, מערך האמון על תחומי המיון, הייעוץ הארגוני, פיתוח המנהיגות ומחקר הפיקוד בצה"ל.
הדס מינקה-ברנד נולדה בשנת 1975 בתל אביב לשמואל וליאורה מינקה (יושבת ראש אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית).
היא למדה בתיכון עירוני צייטלין.
בשנת 2002 קיבלה תואר שני בלימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2011 קיבלה תואר דוקטור בסוציולוגיה ארגונית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתחומי מנהיגות ומורכבות, דרך חקר המקרה של מפקדי צה"ל בסביבה אזרחית.
בוגרת תוכנית ההכשרה של המכללה הצבאית למדעי ההתנהגות.
שירתה בצה"ל בתחומי המודיעין, לוחמת רשת, פסיכולוגיה צבאית של הלחימה ומבצעי ייצוב בסביבה האזרחית.
בשנים 2001–2005 הייתה יועצת ארגונית במגוון יחידות פיקוד המרכז וזרוע היבשה.
לאחר מכן הייתה יועצת ארגונית בחטיבת גולני, ובשנת 2006 הייתה יועצת ארגונית של אוגדת הבשן במלחמת לבנון השנייה ומונתה ליועצת ארגונית של אוגדת אזור יהודה ושומרון.
בשנים 2011–2015 הייתה ראש תחום פיתוח ארגוני ביחידה 8200 ועד שנת 2017 הייתה ראש ענף מדעי ההתנהגות של אגף המודיעין.
בוגרת תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
בשנת 2017 מונתה לראשות מערך מדעי ההתנהגות בצה"ל, ובשנת 2021 הועלתה לדרגת תת-אלוף כדרגת ייצוג.
ביוני 2023 סיימה את תפקידה כראשת ממד"ה.
בשנת 2024 מונתה לתפקיד מנכ"לית ג'וינט ישראל.
הדמעות של אמסלם הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 2003 מאת הבמאי אורן שטרן לפי תסריט של רשף לוי, עם משה איבגי, ראובן דיין וקרן קוך בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על עבריין קשוח וחסר פשרות שחייו משתנים כשאביו עובר לבית אבות והוא נאלץ להצטרף לקבוצת תמיכה, מה שמשפיע על חייו והתנהגותו.
אלי אמסלם (משה איבגי) הוא עבריין העוסק בגביית חובות בשוק האפור, מסחר בסמים וגביית דמי חסות.
אמו רחל מתה וכעת האב האבל משה נשאר לבד.
האח דוד (משה פולקנפליק) הוא נרקומן ולא מסוגל לשמור על האבא שהולך לעיתים קרובות לאיבוד.
בת נוספת שושי (אורלי קטן) היא רווקה מבוגרת שגרה במקום אחר.
האב רוצה לעבור לבית אבות ואלי מסכים לבסוף למרות שבעדתם לא נהוג לשלוח את הזקנים מביתם.
אלי משתכנע מטיעוניה של העובדת הסוציאלית רינה שמואלוב (קרן קוך) שמלווה את האב גם בבית האבות.
כאשר אלי תוקף את האח סעיד (דורון ברכה) "שהעז" להלביש לאביו טיטול, נותנת לו רינה אולטימטום (מונח שכיח אצל אלי) כי אם לא יצטרף לקבוצת תמיכה של בני המאושפזים, היא תיאלץ להוציא את אביו מבית האבות.
אלי מבלה יותר ויותר בבית האבות ובקבוצת התמיכה ואשתו מימי (אוולין הגואל) חושדת שהוא מנהל רומן עם רינה.
למעשה אלי היה רוצה אבל רינה נמצאת בזוגיות עם בן זוג שחושש להתחייב.
אלי נשק לה פעם אחת והתנצל.
אלי מבקש מהקשישה הדומיננטית במקום (רבקה גור) לדאוג לאביו שיינצח בבינגו ולהפגיש אותו עם "מירי הנותנת" (רוזי סטאר).
אלי חסר רגשות ואומר לרינה כי בכה רק פעם אחת שכשמכבי תל אביב זכתה באליפות אירופה ב-1981.
בתוך זמן קצר אלי מתרכך ומזניח את אימפריית הפשע הקטנה שלו.
במקום זאת, הוא מתחיל לדבר ולהביע רגשות.
הוא משכנע את עמיתיו העבריינים לבכות - את רון הפרסי (אייל רוזלס) על אחיו איציק הנכה (איציק קונפינו), את רפי (עוזי שמש) על כלבו שנדרס ואת רחמים (אלברט אילוז) על אחיו שמת.
בינתיים עולם הפשע כמרקחה - יריביו האחים לוי מזהים חולשה ופונים נגדו ביחד עם סגנו רון "הפרסי".
הוא ניצל מיריות אך אחיו נפגע.
יש לו משתף פעולה באגף המכס (שמעון כהן) והוא יודע שהחוקר אמציה איינשטיין (ז'יל בן דוד) עוקב אחרי חבילת סמים ושולח את רון "הפרסי" עם האחים לוי לקחת אותה וכולם נעצרים.
הסצנה האחרונה היא באזכרה לאם - כולם מרוצים; האבא משה, אלי שכעת הוא רגוע ובעל רגשות ומודעות עצמית כלפי משפחתו ושושי הרווקה שעומדת לקבל את הצעתו של רחמים (אלברט אילוז) לחתונה.
דניאל קוואן ודניאל שיינרט, המכונים הדניאלס, הם צמד קולנוענים אמריקאים היוצרים את סרטיהם במשותף: מביימים, כותבים ומפיקים.
השניים זכו בשלושה פרסי אוסקר והיו מועמדים לשני פרסי גראמי.
דניאל שיינרט נולד ב-7 ביוני 1987 בברמינגהאם, אלבמה, ודניאל קוואן נולד ב-10 בפברואר 1988 בווסטבורו, מסצ'וסטס, לזוג מהגרים מהונג קונג וטאיוואן.
הם הכירו בזמן ששניהם למדו קולנוע באמרסון קולג' בבוסטון (שיינרט סיים את לימודיו ב-2009 וקוואן ב-2010).
מאז 2011, הצמד ביים קליפים לאמנים שונים כולל השינס, טניישס די ו-Foster the People.
באותן שנים הם היו מועמדים לשני פרסי גראמי בקטגוריית הווידאו קליפ הטוב ביותר - ב-2013 עבור Foster the People וב-2015 עבור די ג'יי סנייק וליל ג'ון.
בשנת 2016 השניים החלו בעשיית סרטים עלילתיים, כאשר כתבו וביימו את "איש האולר", בכיכובם של פול דנו ודניאל רדקליף.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, והצמד אף זכה בפרס הבימוי בפסטיבל סאנדנס.
לאחר מכן, עסק הצמד בבימוי תוכניות טלוויזיה, בין היתר בסדרה "Awkwafina Is Nora from Queens" בהשתתפותה של אקוופינה.
הצמד הודיע ב-2017 שהם יכתבו, יביימו ויפיקו סרט מדע בדיוני, עם שותפם להפקה ג'ונתן וואנג והאחים רוסו.
"הכול בכל מקום בבת אחת", בכיכובם של מישל יאו, סטפני הסו, קי הוי קואן וג'יימי לי קרטיס, שוחרר במרץ 2022 ומיד נחל הצלחה קופתית ושבחי ביקורת נרחבים.
בטקס פרסי אוסקר ה-95 הסרט קיבל אחת עשרה מועמדויות, מתוכן זכה בשבע כולל בסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.
בדצמבר 2022 נכללו השניים ברשימת טיים 100 נקסט בקטגוריית האמנים, לצד שמות כמו סיידי סינק ולילי קולינס.
הדס כהן (נולדה ב-7 באוקטובר 1993) היא פזמונאית, זמרת ומלחינה ישראלית.
במאי 2016 יצא השיר הראשון שכתבה כהן, "זמני בעולם", כחלק מפרויקט "שיר וזיכרון" של רשת ג'.
את השיר ביצע אסי ישראלוף, שגם הלחין אותו יחד נועם עקרבי.
השיר נכתב לשם הנצחתו של עמית בוסידן, בן דודתה של הדס שנפל במבצע "חומת מגן", ובהשראת סיפורו.
בנובמבר של אותה השנה, הוציאה כהן את הסינגל הראשון שלה כזמרת מבצעת, "אנחנו לא לבד", אותו כתבה והלחינה.
את צאתו של השיר חגגה במופע השקה בבית היוצר בנמל תל אביב.
במאי 2017, יצא סינגל הבכורה של הזמרת ליטל קריכלי, "שחור לבן", אותו כהן כתבה והלחינה.
ביולי 2018, יצא השיר "אנחנו שניים" של עדי ביטי, אשר נכתב על-ידי כהן, עידו אוחיון ומורן דוד, שגם הלחינה אותו.
השיר זכה להצלחה ולביקורות חיוביות.
במרץ 2019, יצא השיר "נשימה" של שירי מימון, אשר נכתב על-ידי כהן והולחן על-ידי מורן דוד.
השיר זכה להצלחה מסחררת, מיליוני צפיות ביוטיוב, נכנס לפלייליסט של גלגלצ, ובשיאו היה לשיר הרביעי המושמע ביותר בישראל לפי נתוני מדיה פורסט.
ביוני של אותה השנה, יצא "מישהו יחבק אותי" של שרית חדד, שהיה לשיר הנושא של הסרט "המוסד".
השיר נכתב על-ידי כהן, הנרי ומורן דוד, שגם הלחינה אותו.
השיר נכנס לפלייליסט של גלגלצ, וקיבל ביקורות חיוביות, לצד הסתייגויות כי אינו מייצג את האופי הקומי של הסרט.
באותו החודש, יצא השיר "יש מי ששומר עליי" של זוכת אקס פקטור ישראל, דניאל יפה.
השיר נכתב על-ידי כהן והולחן והופק מוזיקלית על-ידי חן מצגר-אדר.
ביולי 2019, יצא השיר "הוא" של שיר חיימוב.
השיר נכתב על-ידי כהן והולחן על-ידי מורן דוד.
השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל, ואף נכח במשך כ-5 שבועות בעשירייה הפותחת של המצעד השבועי של מדיה פורסט, מתוכם כשלושה שבועות במקום הראשון.
בפברואר 2020 יצא השיר "פירמידות" של עדי ורסנו.
השיר נכתב על-ידי כהן, הולחן על-ידי עמרי קסטן והופק על-ידי נועם עקרבי.
באותו החודש יצא גם השיר "חיים שלי" בביצועה של כהן, כחלק מפרויקט שיזמה אסתי צרויה רומשקנו, לשם הנצחת בעלה המנוח שנפטר מסרטן.
באפריל של אותה השנה, יצא השיר "שיר לערן" בביצועה של שירה גבריאלוב, אותו כתבה כהן, והלחין והפיק מוזיקלית קסטן.
השיר, שזכה לשבחים מהמבקרים, נכתב לזכרו של ערן דן-גור, אשר נפל במבצע ברצועת עזה ב-2008. באוגוסט 2020, יצא השיר "אינתי חייאתי" של להקת חמסה.
למרות חזרתה המחודשת של הלהקה לתודעה עם צאתו, השיר התקבל בשלילה על-ידי המבקרים.
בדצמבר 2020, יצא השיר "יותר מדי" של ויולט לוקץ'.
השיר נכתב על-ידי כהן ולוקץ', שגם הלחינה אותו, והופק על-ידי פטריק סבג.
באוקטובר 2021, לאחר הפסקה ממושכת, הוציאה כהן סינגל נוסף כזמרת מבצעת.
השיר, "רוץ", נכתב על-ידי כהן במסגרת השתתפותה בסדנת כתיבה של יהל דורון – שהלחין את השיר יחד עם כהן ואף הפיק אותו מוזיקלית.
בפברואר 2022, שחררה כהן את השיר "גבוה", אשר נכתב גם הוא על-ידה, והולחן בשיתוף עם דורון.
השיר התקבל בחום, זכה לשבחים, ואף בוצע על-ידי עידן רייכל בהופעתו, באירוחה של כהן.
במאי של אותה שנה, יצא השיר "אוהב בך את הכל" במסגרת האלבום השישי של עידן יניב, בו לקחה חלק בכתיבה לצד יניב ואלון פרץ.
בינואר 2023, יצא השיר "אלף קילומטר" של ענבל פז.
את השיר כתבה כהן ללחן של עמרי קסטן.
במאי של אותה שנה, שחררה כהן את השיר "יצאתי לטייל" שנכתב והולחן על ידה.
בנובמבר 2023, הוציאה כהן שיר ראשון מתוך הפרויקט "הנבחרת של הדס".
השיר, "בוא אבא", הולחן על-ידי עמרי קסטן, בוצע על-ידי עמנואל מרון והוקדש לילדים שנחטפו ב-7 באוקטובר על ידי חמאס.
במרץ 2024, יצא השיר השני מתוך הפרויקט "הנבחרת של הדס".
השיר, "צ'ארלי", הולחן על-ידי נועה מרגלית ובוצע על-ידי רונית שחר.
בינואר 2025, יצא השיר השלישי מתוך הפרויקט "הנבחרת של הדס", "מה שחשוב באמת", בביצועה של שירה בן שמחון, שגם הלחינה את השיר לצידה של כהן.
הדס איילון (נולדה ב-1978) היא במאית, תסריטאית ועורכת ישראלית, זוכת פרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר.
איילון היא בוגרת תואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
סרטה הקצר "פריז על המים" זכה בשנת 2014 במקום השני בקטגוריית הסרט הזר בתחרות פרס אוסקר לסרטי סטודנטים.
באותה שנה זכה בקטגוריית פרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר.
סרטה "הדווקאים" היה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר ולפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר של הפורום הדוקומנטרי בישראל.
בשנת 2023 נבחרה כאחת משמונה יוצרים מכל העולם לקחת חלק בחממת הבימוי של מכון סאנדנס שנוסד על ידי השחקן והבמאי רוברט רדפורד.
בשנת 2016 עתרה איילון יחד עם מור ארקדיר לבית המשפט על מנת שיכיר בשתיהן כאמהות חוקיות לבן המשותף שלהן.
כתוצאה מהעתירה, פסק בית המשפט העליון פסק דין ראשון מסוגו, בו הכיר רטרואקטיבית בהורות של זוג נשים מיום היוולדו של תינוקן וקבע שהמדינה תחויב להכיר בהורות של זוגות חד-מיניים, שנקבעו כך באמצעות צו הורות פסיקתי, מרגע לידתו של התינוק גם אם הצו ניתן בשלב מאוחר יותר.
הדס מזרחי היא האזרחית היחידה בתולדות מדינת ישראל שעוטרה בעיטור המופת של משטרת ישראל על תפקודה במהלך פיגוע הטרור בו נרצח בעלה, ניצב משנה ברוך מזרחי.
מזרחי נולדה באנגליה להורים ישראלים, ובשנת 1980 חזרה המשפחה לישראל והתגוררה בחברון ובקריית ארבע, שם פגשה הדס את החייל ברוך מזרחי בזמן שירותו בחברון.
לאחר שסיימה שירות לאומי הם נישאו.
משנת 1999 התגוררו בני הזוג בשכונת משואה במודיעין, ובשנת 2011 עבר בעלה ברוך משירות צבאי לשירות במשטרה, ומונה לתפקיד ראש מדור טכנולוגיות ביחידת הסיגינט של חטיבת המודיעין, בדרגת סגן ניצב.
בצה"ל היה אלוף-משנה ביחידה 8200.
בערב פסח תשע"ד, ה-14 באפריל 2014, נסעה המשפחה לחגוג את ליל הסדר בחברון.
בזמן הנסיעה, באזור מחסום תרקומיא, הותקף רכב המשפחה בפיגוע ירי.
ברוך נפצע אנושות ומת במקום מפצעיו, והדס נפצעה באורח בינוני.
היא השתלטה על הגה הרכב במטרה לחלץ את המשפחה, ותוך כדי הנסיעה וידאה שחמשת ילדיהם נשכבים על רצפת המושב האחורי.
בדצמבר 2014 הוחלט במשטרת ישראל להעניק לה את עיטור המופת "על הפגנת תושייה, שיקול דעת וקור רוח, ועל התנהלות מעוררת השראה, הראויה לשמש מופת".
לאחר האירוע הייתה מזרחי פעילה במאבק שהובילו נציגי משפחות שכולות נגד העברת כספים למחבלים הכלואים בישראל ובעד החלת עונש מוות.
הדמיוני (ביפנית: 屋根裏のラジャー) הוא סרט אנימה יפני משנת 2023, שבוים על ידי יושיוקי מומוסה והונפש על ידי סטודיו פונוק.
הסרט מבוסס על ספר באותו השם משנת 2014 שנכתב על ידי הסופר הבריטי א.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-15 בדצמבר 2023 ביפן.
הסרט עלה ברחבי העולם (כולל ישראל בתרגום עברי) לנטפליקס ב-5 ביולי 2024.
עלילת הסרט מתמקדת בילדה בשם אמנדה, אשר לה חבר דמיוני בשם רוג'ר.
רק אמנדה מסוגלת לראות את רוג'ר, עד אשר ביום אחד מגיע אדם מרושע בשם מר באנטינג, אשר צד חברים דמיוניים.
הדס דניאלי ילין (נולדה ב-1973) היא מנכ"לית ומשנה למזכ"ל לשעבר של התנועה הקיבוצית ומנכ"לית לשעבר של שדולת הנשים.
דניאלי ילין נולדה וגדלה בערד.
היא שירתה בצה"ל בין השנים 1991 ועד 1994, כמש"קית חינוך וידיעת הארץ ולאחר מכן כקצינת חינוך בכלא שש וביחידת חימוש מרחבית.
ב-1998 סיימה לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים וב-2000 סיימה לימודי תואר שני בפסיכולוגיה ארגונית-תעשייתית בטכניון.
בין השנים 2000 עד 2015 שימשה דניאלי ילין כיועצת ארגונית במספר חברות: ברפא"ל (2001-2000), במכון ברנסקי למיון וייעוץ ארגוני (2002-1998), ובאבני דרך, חברה לייעוץ ארגוני, הדרכה וניהול.
בשנים אלה ייעצה לקיבוצים, ארגונים וחברות.
בין השנים 2008-2006 שימשה כמנהלת משאבי אנוש בחברת אידאה מערכות מידע בקיבוץ משמר העמק, לאחר מכן (2009-2008) הקימה וניהלה את מחלקת משאבי האנוש של חברת פסקל טכנולוגיות בקיבוץ יראון ובין השנים 2009–2013 שימשה כמנהלת קהילה של האגודה החקלאית, האגודה הקהילתית והוועד המקומי של קיבוץ סער.
החל מ-2013 שימשה כיו"ר קיבוץ אלונים והחל משנת 2015 גם כיועצת ארגונית עצמאית.
ב-2017 מונתה כמנכ"לית התנועה הקיבוצית ולאחר מכן כמשנה למזכ"ל התנועה, תפקיד בו שימשה עד שנת 2022.
החל מנובמבר 2022 שימשה למשך שמונה חודשים כמנכ"לית שדולת הנשים במקומה של המנכ"לית הקבועה שיצאה לחופשת לידה.
שימשה כחברת דירקטוריון או ועד מנהל במגוון חברות, ביניהן לגין טובופלסט, סמינר אורנים, בינ"ה, להקת המחול הקיבוצית, הוצאת ספרים הקיבוץ המאוחד – ספריית הפועלים, הבונים דרור, המחנות העולים, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, מכון יסודות, מכון שיטים והמרכז לייעוץ ושיקום של התנועה הקיבוצית.
בפברואר 2024 התמודדה לראשות התנועה הקיבוצית מול ליאור שמחה והפסידה, לאחר שקיבלה 46% מהקולות.
נשואה ואם לשלושה ילדים, מתגוררת בקיבוץ יגור.
גיסתה היא הרטל ילין-גרשטיין, אלמנתו של תא"ל ארז גרשטיין.
הדס יהלום (נולדה בשנת 1967) היא שופטת ישראלית, נשיאת בית הדין האזורי לעבודה תל אביב.
נולדה בישראל ולמדה בבית הספר פלך בירושלים.
בשנים 1985 עד 1987 שירתה בשירות לאומי.
בשנת 1991 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן ובשנה לאחר מכן התמחתה במשרד עורכי דין ובבית הדין הארצי לעבודה אצל השופט מנחם גולדברג.
בשנת 1992 הוסמכה כעורכת דין, מקצוע בו עבדה עד שנת 2000.
במרץ 2000 מונתה כרשמת בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, ובמרץ 2003 כשופטת.
בדצמבר 2012 מונתה לכהן כסגנית נשיא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
באפריל 2019 מונתה לכהן כנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
בתקופת כהונתה, בפברואר 2020 עבר בית הדין ממקום מושבו ברחוב שוקן בתל אביב להיכל המשפט בבת ים (עם זאת, שמו הרשמי נותר 'בית הדין האזורי לעבודה תל אביב').
בנובמבר 2022 נפתחה שלוחה של בית הדין האזורי גם בכפר סבא.
ב-2021 הכירה בקיום יחסי עובד מעביד בין משרד הכלכלה לשלוש עובדות שהועסקו שנים ארוכות כמפקחות השגחה בבחינות מטעם המשרד, ופסקה עבורן פיצויים חלף הזכויות הסוציאליות שנמנעו מהן לאורך השנים עקב הגדרתן כנותנות שירותים ולא כעובדות מן המניין.
בשנת 2023 הכירה במורה לנהיגה שעבד בעברו 13 שנים כסוכן מכירות בשטח כנפגע עבודה, בטענה שבעת היותו סוכן שטח היה חשוף לשמש.
ב-2 בספטמבר 2024 קיבלה את בקשת המדינה ופורום הגבורה והוציאה צו מניעה להפסקת השביתה כללית שנקטה ההסתדרות, בדרישה לקידום עסקה לשחרור חטופי ה-7 באוקטובר.
יהלום קבעה כי מדובר בשביתה פוליטית אסורה.
נשואה לפרופ' אשר יהלום ולהם שלושה ילדים.
הדס חסיד (נולדה ב-2 באוקטובר 1969) היא אמנית ישראלית.
חסיד נולדה בראשון לציון להוריה יהודה ורבקה וינר, טכנאי מכונות ומורה.
אחותה היא האמנית רקפת וינר-עומר.
היא למדה בבית ספר יפה נוף ובגימנסיה הריאלית.
חסיד בוגרת המחלקה לצורפות באקדמיה לאמנות העיצוב בצלאל (1994), היא סיימה לימודי אמנות במדרשה לאמנות בבית ברל (2000), כמו גם לימודי המשך לתואר שני באמנות בבצלאל (2006)
ב-2017 נרכשו עבודותיה על ידי הכנסת יחד עם אמנים נוספים.
חסיד יוצרת בתחומי הרישום והציור תוך שימת דגש על חקירת השפה ותכונות המדיום.
בבסיס עבודותיה יסוד מושגי ניכר.
עבודותיה מייצרות הקשרים גם לזרמים אמנותיים מודרניסטיים כגון המינימליזם, המופשט, והפופ ארט, כשהן מפנימות מתוכם ערכים מסוימים ומייצרות עמם דיון מחודש.
תערוכת היחיד הראשונה שלה "וילדע חיה'עס" הוצגה בשנת 2002 בגלריה החדר בתל אביב.
חסיד הציגה בה רישומים מונומנטליים שתאמו בגודלם את מידות הקירות של הגלריה.
הרישומים הללו שנראו כמופשטים מונוכרומטיים היו בעצם הפשטה של דימויי חיות (תנין, נחש, כלב) ומפל.
הנייר – רובו או כולו עבר טיפול של מילוי השטח בקווקו מונוטוני בעפרונות.
תהליך הזיהוי של הדימויים על ידי הצופה הושהה בשל הגודל, העיצוב המינימלי, והצבעוניות המונוכרומית ושאף להגיע למצב שבו הוא נתפס וחומק בו זמנית.
בסדרת "הניירות הטבולים" (שהוצגה לראשונה בתערוכת הגמר שלה בתוכנית התואר השני בבצלאל ואחר כך בתערוכות קבוצתיות שונות), בחנה את מערך היחסים בין המצע והחומר בציור, תוך שהיא מפרקת ומרכיבה אותם באופן שיצר היבריד, בין ציור לאובייקט.
סדרה זו החלה את העיסוק שלה בפעולות שעניינן התכנסות ופאסיביות.
בתערוכת היחיד "שמן על בד" שהוצגה בגלריה החדר בשנת 2008 חסיד הציגה סדרה של ניירות שנחשפו לאור השמש לאורך זמן כשהם מכוסים חלקית.
כתוצאה מתהליך של בלאי (התחמצנות), הנייר שינה גוון והתקבלה הופעה ציורית.
לצד עבודות אלו הוצג הרישום "אורך חיים של טוש ירוק", רישום ענק של קו אחד מפותל אשר נרשם בטוש שהלך והתייבש ובכך הכתיב את משך הזמן של הפעולה ואת סופו של הרישום.
הרישום תיעד את תהליך ההתייבשות של הכלי המצייר ואת היעלמותו ההדרגתית של הקו.
עוד הוצגו בתערוכה רישום שבו חסיד העתיקה בגודל אחד לאחד את תלוש המשכורת שלה, ועבודה פיסולית בשם "שמן על בד" בה בקבוק שמן בישול נתלה על הקיר וטפטף בקצב איטי על יריעת בד ארוכה שקופלה על עצמה לכדי קובייה שהונחה מתחתיו ואולצה לספוג את הטפטוף המתמיד.