tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביניהם טנסי ויסקי, שהוא בורבון העובר בתהליך הזיקוק דרך סנן פחם העשוי מעץ אדר הסוכר, תהליך זה נקרא "תהליך מחוז לינקולן".
ישנו גם בורבון חיטה (Wheater באנגלית אמריקאית) שהוא בורבון העשוי ברובו מתירס, אך שהדגן הנוסף היחיד שנוסף בתהליך ההתססה הוא חיטה.
אין לבלבלו עם ויסקי חיטה העשוי רובו מחיטה.
ויסקי תירס הוא ויסקי העשוי לפחות מ-80% תירס ולא יושן בכלל, או יושן בחביות לא חרוכות.
לעיתים מכונה מונשיין, על שם משקאות מזוקקים שיוצרו באופן לא חוקי בתקופת היובש.
ויסקי מאלט הוא ויסקי העשוי לפחות מ-51% לתת שעורה.
ויסקי שיפון הוא ויסקי העשוי לפחות מ-51% שיפון.
ויסקי חיטה הוא ויסקי העשוי לפחות מ-51% חיטה.
לפי החוק האמריקאי אין לזקק ויסקי מעל ל-80% אלכוהול בנפח לפני דילול (זאת בניגוד לוודקה, אותה אין לזקק מתחת ל-95% לפני דילול) ואין למלא חבית בוויסקי מעל 60% אלכוהול.
אין לדלל או להוסיף לתזקיק דבר חוץ ממים.
מפני שיש חובת יישון על ויסקי אמריקאי אבל לא מצוין פרק הזמן אותו יש ליישן את הוויסקי ישנם בקבוקי ויסקי המיושנים למספר דקות בודדות בחביות עץ, אלו נקראים לרוב ויסקי ש"נגע בעץ".
בנוסף, ויסקי שיושן יותר משנתיים יקרא "סטרייט".
יפן מייצרת ויסקי סינגל מאלט ובלנדד מאז שנת 1870, אך עד שנת 2000 רוב הוויסקי יוצר לשוק המקומי.
מאז הוויסקי היפני צבר תאוצה וכיום הוא נחשב אחד ממסורות זיקוק הוויסקי הנחשבות בעולם, וויסקי מיפן זוכה בתחרויות שבעבר נשלטו על ידי מזקקות מאירלנד וסקוטלנד.
הוויסקי היפני דומה במסורת הזיקוק שלו לוויסקי הסקוטי, אך ביפן משתמשים בזן מקומי של אלון ליצור החביות הנקרא אלון מיזוּנארה.
הלתתה - שלב אופציונלי במקרה של ייצור ויסקי מאלט.
השריית זרעי שעורה במים למשך כמה ימים או ריסוס שלהם במים (מה שגורם למשקה זה להיחשב כחמץ).
לאחר ההשרייה, מניחים לזרעים לנבוט.
במהלך הנביטה יש לאוורר את חלל הנביטה כדי למנוע היווצרות עובש.
בתהליך ההנבטה זרעי השעורה מצמיחים שורשים קטנים ומייצרים אנזימים שבהמשך יגרמו להפיכת העמילן לסוכרים.
כעבור כחמישה ימים, מעבירים את הזרעים המונבטים למעין כבשן שרצפתו מחוררת ותחתיה בוערת אש (חומר הבערה עשוי להיות עצים או אדמת "כבול"), או למכלי ייבוש מודרניים אשר עושים שימוש באוויר חם.
החום גורם להפסקת תהליך ההנבטה.
התססה - טוחנים את הלתת המיובש לקמח גס הנקרא "גריסט".
מערבבים באמצעות כלי המכונה "מאש טאן") במים בחום של כ-67 מעלות צלזיוס.
שואבים את המים ומרתיחים את ה"גריסט" שנית ושלישית עד הגעה לנקודת רתיחה.
בתום שלב זה מתקבלת תערובת המכונה "מאש" (מחית).
בוחשים את ה"מאש" כדי לזרז את פירוק העמילן לסוכרים, ובתום התהליך מופק נוזל מתוק הנקרא "וורט", אותו מקררים לטמפרטורה של 20 מעלות צלזיוס בכלי המכונה "וואשבאק" (wash-back).
בתוך מכל הוואשבאק מתחיל תהליך התסיסה של הנוזל על ידי הוספת שמרים המעכלים את הסוכרים ומפיקים מהם אלכוהול ופחמן דו-חמצני.
פעולה זו נמשכת כיומיים ובמהלכה נוצרים גם חומרים אורגניים נוספים ובהם אסטרים ופנולים אשר מוסיפים טעם לוויסקי.
בתום תהליך זה מתקבלת עיסה צמיגה המכילה כ-8% אלכוהול.
זיקוק - לאחר קבלת העיסה האלכוהולית בשלב התסיסה, מסננים את התוצר ומעבירים אותו לזיקוק.
זיקוק הוויסקי מבוצע באחת משתי שיטות:
זיקוק דודי - זו שיטה מסורתית, איטית ופחות יעילה אנרגטית לזיקוק, אשר בדרך כלל נעשה בה שימוש לזיקוק ויסקי "מאלט".
בשיטה זו מחומם הנוזל בדוד מתכתי (בדרך כלל נחושת) וכתוצאה מכך מתאדה האלכוהול שבו.
אדי האלכוהול נלכדים ומתעבים בצינורות מפותלים, ונאספים למכל משני בו מתקבל נוזל שנפחו קטן משל הנוזל המקורי ואחוז האלכוהול בו גבוה יותר.
על תהליך זה ניתן לחזור מספר פעמים (בדרך כלל בין פעמיים לשלוש) עד הגעה לתזקיק בריכוז המבוקש.
שיטה זו יוצרת תזקיק המשמר על אחוז גבוה יותר של חומרים ארומטיים, אך חסרונה בכך שניתן לזקק בה כמות נוזל די קטנה, וגם זאת בפרק זמן ארוך יחסית.
זיקוק רציף - שיטה מודרנית וזולה יותר לזיקוק הוויסקי, אשר בדרך כלל משמשת לזיקוק "גריין".
בשיטה זו מועבר הנוזל דרך מערכת מכלים שבהם לוחות מתכת מחוממים, ובכל אחד מהם הוא מזוקק במעט יותר; בין המכלים יש מערכת שסתומים המאפשרים מעבר של הנוזל למכל הבא רק אם הגיע לרמת האלכוהול הרצויה בשלב בו הוא נמצא.
אם הנוזל אינו ברמה אלכוהולית מספקת הוא חוזר לתחתית המכל ומתחיל את התהליך מתחילתו.
שיטה זו היא כאמור זולה ומהירה יותר, ומאפשרת זיקוק בכמויות גדולות; עם זאת, הוויסקי שמתקבל בה נחשב למשקה באיכות נמוכה יותר ובעל פחות ארומות.
בתום תהליך הזיקוק יכולה רמת האלכוהול בנוזל להגיע עד ל-80%.
יישון - הנוזל האלכוהולי מדולל במים לאחוז אלכוהול נמוך יותר, בדרך כלל בין 67%-60%, ולאחר מכן מועבר לחביות עץ אלון אשר עוברות קליה או חריכה ברמות שונות.
הוויסקי מיושן לאחר מכן בחביות למשך תקופה שיכולה להתחיל במספר חודשים ולהמשך עשרות שנים מעבר לכך (התקן המינימלי בסקוטלנד ובאירלנד דורש לפחות 3 שנים).
במהלך היישון סופג הנוזל מהחביות ארומה מיוחדת ומקבל את צבעו הזהוב.
יש יצרנים שמוסיפים את הצבע באמצעות שרפה של פחמים בתוך החביות, ולעיתים אף באמצעות הוספת קרמל לוויסקי.
במרבית מפעלי ייצור הוויסקי נהוג ליישן את הוויסקי בחביות ששימשו בעבר לאחסון ויסקי, בורבון (ויסקי אמריקאי) או יין.
במיוחד נפוץ ליישן את הוויסקי בחביות עץ אלון ששימשו ליין "שרי", המיוצר במחוז קדיס בספרד, אשר מוסיפות לוויסקי ארומות ייחודיות.
סינון וצביעה - בתום היישון מסונן המשקה בפעם האחרונה לפני הביקבוק.
סינון זה מתבצע על ידי קירור הנוזל לטמפרטורה הקרובה ל-0°C וכשהוא קר דיו, מעבירים אותו דרך מסנן דק ביותר.
תהליך זה מונע מהנוזל לקבל עכירות ומנקה אותו לחלוטין.
כיוון שתהליך זה פוגע מעט בטעמו הסופי של המשקה, ישנם מותגי ויסקי בהם לא מבוצע שלב זה בתהליך הייצור.
בנוסף, לעיתים נעשה שימוש בצבע מאכל עשוי קרמל לשם צביעת הוויסקי על מנת להביא לתוצר אחיד בין אצוות שונות, וכן מכיוון שבעבר הייתה קיימת תפיסה כי ויסקי בעל צבע עמוק וזהוב יותר הוא ויסקי מיושן וטוב יותר.
כיום יצרנים רבים מוותרים על פרקטיקה זו בשל השפעתה על טעמו של הוויסקי.
ערבוב - בוויסקי שאינם מסוג "סינגל קאסק" (ויסקי ממזקקה אחת ומחבית מסוימת), מערבב ה"מאסטר בלנדר", האחראי על יצירת התערובת, סוגי ויסקי שונים לקבלת ויסקי בעל טעם ספציפי.
קיימות תערובות המכילות עשרות סוגי ויסקי שונים; אחד מהמותגים המכילים מספר רב של ויסקי "סינגל" הוא "ג'וני ווקר" המכיל כ-40 סוגי ויסקי שונים.
הליקר "דרמבוי" המיוצר בסקוטלנד מכיל אף הוא תערובת ויסקי.
ביקבוק - אחוז האלכוהול של המשקה היוצא מהחבית נמצא לרוב סביבות ה-60%, ניתן לדלל את המשקה לפני הביקבוק בעזרת מים זכים עד למינימום של 40% אלכוהול (אם לא מדללים כלל, המשקה מכונה "חוזק-חבית" או "חוזק אצווה").
קיימים מספר קוקטיילים קלאסיים על בסיס ויסקי כמו: ה'ראסטי נייל' שמכיל ויסקי (סקוטש לרוב) וליקר הדבש דרמבוי (שגם הוא מבוסס על ויסקי).
ה'מנהטן' וה'ויסקי סאואר' הם קוקטיילים קלאסיים נוספים המכילים ויסקי.
אסקוט היה מותג הוויסקי הישראלי הראשון, אך ייצורו הופסק לאחר שהפסידו בתביעה בעוולת גנבת עין שהוגשה על ידי מספר יצרני ויסקי בינלאומיים בעקבות כך שהחברה שיווקה את משקאותיה כ"ויסקי סקוטי" על אף שזה לא עמד בדרישות התקן הסקוטי.
בתחילת שנת 2014 החלו מספר יצרנים ישראלים לייצר ויסקי ישראלי.
בהם יקב פלטר, אשר רכשו מזקקת קוניאק מסורתית ובין שאר התזקיקים מייצרים גם ויסקי, מזקקת מילק אנד האני אשר החלה לייצר בשנת 2014 את הוויסקי סינגל-מאלט הישראלי הראשון ומזקקת רמת הגולן.
בתאריך 21 במאי 2017 השיקה מזקקת מילק אנד האני את הסינגל מאלט ויסקי הראשון בישראל.
מדובר בוויסקי הראשון שהגיע ליישון של 3 שנים לפחות, ואשר יכול להיקרא ויסקי על פי הסטנדרטים העולמיים, במהדורה של חבית בודדה שזוקקה על ידי המזקק הראשי של המזקקה, תומר גורן; ובוקבקה כחלק מ"סדרת הניסויים" של המזקקה, ל-391 בקבוקים וב־46 אחוזי אלכוהול.
כשרות הוויסקי נידונה רבות בספרות השו"ת - החשש העיקרי בתהליך ייצור הוויסקי הוא תערובת של יין נסך בתהליך הייצור.
אלחנדרו ויסנטה לופס אי פלנס (בספרדית: Alejandro Vicente López y Planes, 1784–1856), מדינאי ומשורר ארגנטינאי, נשיא ארגנטינה הזמני מ-7 ביולי 1827 עד 18 באוגוסט 1827. בין היתר כתב גם את מילות ההמנון הארגנטינאי שאומץ ב-11 במאי 1813.
ויסנטה גומז מרטינז-אספינל (בספרדית: Vicente Gómez Martínez-Espinel; 28 בדצמבר 1550 – 4 בפברואר 1614), סופר ומוזיקאי ספרדי.
אספינל רכש את השכלתו באוניברסיטת סלמנקה ואחר באוניברסיטת גרנדה.
בתום לימודיו נעשה חייל ונושא כליהם של אדונים שונים.
במהלך שירותו נפל בידי שודדי ים והוחזק שבוי באלג'יריה.
לאחר ששוחרר עשה עוד שלוש שנים באיטליה כאיש צבא.
עם שובו למדריד הוסמך לכמורה בשנת 1589.
לזכותו נזקפת גם הוספת המיתר החמישי לגיטרה.
הוא תרגם כמה מיצירותיו של הורציוס מלטינית לספרדית.
בשנת 1591 הופיעו השירים שחיבר ב"חרוזים" (Diversas rimas).
בשנת 1618 פורסמה יצירתו החשובה "חייו של נושא הכלים מרקוס דה אוברגון".
רומן זה כולל יסודות אוטוביוגרפיים ומשתייך לסוגת הסיפורת הפיקרסקית.
עניין מחודש ביצירתו של אספינל התעורר במאה ה-18, בעקבות צאתם לאור של "הרפתקאות ז'יל בלאס" מאת אלן-רנה לסאז' בשנים 1715–1735. הסופר הצרפתי שאב את המסד לרומן הפיקרסקי שלו מעבודתו של אספינל, כמו גם ממקורות אחרים.
ויסקול (ברומנית: Viscol) הוא השם ברומנית לרוח חורף חזקה מאוד המגיעה למהירות של 30 עד 35 מטר לשנייה או בין 110 ל 125 קילומטר לשעה.
רוח בעוצמה זו יכולה להרים שלג ולשאת אותו למרחקים; מקבילה לבליזארד.
לעיתים קרובות הוויסקול מלווה בירידת שלג כבדה.
הצירוף של שלג עם רוח חזקה גורם להיווצרותן של ערימות שלג גדולות הגורמות לנזקים ואף מסכנות חיים.
הוויסקול גורם להפרעות קשות בתחבורה, תולש עצים משורשיהם, מנתק את רשת החשמל ומנתק יישובים מהאספקה הדרושה להם.
רוח ויסקול קרויה ברפובליקת מולדובה, בחבל מולדובה, בדוברוג'ה ובדרום מזרח מונטניה בשם קריבץ (ברומנית: crivăţ) ומכונה גם בשם "תרמיל ריק".
בקיץ הרוח הזו נושבת רק לעיתים רחוקות ואז היא מביאה אוויר חם ויבש מהמזרח.
אירוע חזק במיוחד התרחש בשנת 1954.
ויסנטה פיו מרסלינו סיריליו אליכסנדרה (בספרדית: Vicente Pío Marcelino Cirilo Aleixandre y Merlo; 26 באפריל 1898 – 13 בדצמבר 1984) היה משורר ספרדי.
חתן פרס נובל לספרות לשנת 1977. נמנה בין חברי קבוצת המשוררים "" .
שיריו המוקדמים של אליכסנדרה נכתבו בסגנון כתיבה חופשי וסוריאליסטי והושם בהן דגש על הטבע.
הוא עשה שימוש רב בסמלים לייצוג הארץ והים.
שיריו באותה תקופה הם נוגים וניכרת בהם התחושה שהאנושות איבדה את תשוקתה לחופש, כפי שקיים בטבע.
בשנת 1944 פרסם אליכסנדרה את ספרו "Sombra del Paraíso" (צל גן העדן) שבו הוא החל לעסוק בערכים, כמו ידידות ואחווה.
אליכסנדרה למד לימודי משפטים באוניברסיטת מדריד.
אליכסנדרה הזדהה כביסקסואל, ומיניותו הייתה ידועה בקרב מכריו, אם כי הוא מעולם לא יצא מהארון באופן ציבורי.
הוא קיים מערכת יחסים ארוכת שנים עם המשורר .
נקבר בבית הקברות דה לה אלמודנה.
ויסנט פרר (1350–1419) המכונה ויסנט פרר הקדוש (ולנסית: Sant Vicent Ferrer) היה נזיר מיסיונר דומיניקני מוולנסיה.
אביו היה אנגלי ואמו ספרדייה.
לפי האמונה הנוצרית, לפני לידתו, התגלה לאביו בחלום נזיר דומיניקני ובישר לו שבנו יהיה מפורסם בכל העולם.
אמו דיווחה כי לא חשה בכאב כלל בשעת הלידה, ולכן הלידה נחשבת בנצרות כעל-טבעית ומבשרת גדולות.
בגיל 18 הצטרף פרר למסדר הדומיניקני בוולנסיה, והשלים תואר מוסמך (STM) בתאולוגיה.
לאחר מכן עבר לאוניברסיטה בברצלונה והשלים לימודים לתואר דוקטור בתאולוגיה.
בוויכוח הפנימי שפרץ בנצרות בין הטוענים לכס האפיפיור, תמך פרר במי שהתפרסם לאחר מכן כאנטי אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר מאראגון.
בשליחותו ומטעמו, עבר פרר בין קהילות יהודיות רבות ברחבי ספרד וניסה להמיר יהודים רבים ככל האפשר.
הוא מתואר כמי שעובר בין בתי כנסיות, צלב ביד אחת וספר תורה ביד השנייה, מלווה לעיתים במאות מאמינים נוצרים, מכריז על בית הכנסת כעל כנסייה, ומשתמש באמצעי לחץ שונים לשכנע את יהודי הקהילה להמיר את דתם.
הוא נחל הצלחה גדולה במשימה זו - יש הנוקטים בהערכה של כ-25,000 יהודים שהצליח להמיר.
פרר מוכר גם כמי שהשתמש בדימוי הגבר היהודי כאישה במטרה לשכנע את היהודים כי "אם יקבלו עליהם את ישו, יחדל איבר מינם מלדמם פעם בחודש" - מה שהעלה כנגדו גיחוך בקרב היהודים בספרד ומחוצה לה שנחשפו לטקטיקת השמד שלו.
פרר הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור קליקסטוס השלישי בשנת 1455.
ויסנטה דל בוסקה גונסאלס (בספרדית: Vicente del Bosque González; נולד ב-23 בדצמבר 1950 בסלמנקה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ומאמן כדורגל בהווה.
דל בוסקה אימן במשך 8 שנים את נבחרת ספרד, והוביל אותה לזכייה במונדיאל 2010 וביורו 2012. הוא המאמן היחיד שזכה בשלושת התארים החשובים בכדורגל העולמי: ליגת האלופות - ריאל מדריד (2001–2002), יורו (2012), מונדיאל (2010) (שניהם עם נבחרת ספרד).
במרבית הקריירה שיחק דל בוסקה בריאל מדריד, איתה זכה חמש פעמים באליפות הליגה הספרדית וארבע פעמים בגביע המלך.
דל בוסקה שיחק 18 פעמים במדי נבחרת ספרד, כולל ביורו 1980, וכבש שער אחד במדים הלאומיים.
מיד לאחר הפרישה מונה דל בוסקה למאמן ריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד.
ב-1994 אימן לראשונה את הקבוצה הבוגרת של המועדון למשך מספר חודשים, וב-1996, בעודו מאמן קבוצת הנוער של המועדון, אימן את הקבוצה זמנית למשחק אחד, לאחר שמאמנה הקודם פוטר.
בעונת 1999/00 מונה דל בוסקה לתפקיד המאמן ראשי בריאל באופן קבוע, לאחר שמאמנה הקודם, ג'ון טושאק, פוטר.
בארבע עונותיו בקבוצה הוביל דל בוסקה את ריאל לתקופה המוצלחת ביותר שלה מאז שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, אז שיחקו בקבוצה אלפרדו די סטפנו ופרנץ פושקש.
עם דל בוסקה כמאמן זכה המועדון פעמיים בליגת האלופות (ובפעמים שלא זכה הגיע לפחות לחצי הגמר), שתי אליפויות הליגה הספרדית, בסופרקאפ הספרדי, בסופרקאפ האירופי ובגביע הביניבשתי.
בשנים אלו צורפו לקבוצה השחקנים הטובים ביותר בעולם במחירים חסרי תקדים, ובהם זינדין זידאן, לואיש פיגו ורונאלדו.
בגלל שחקנים אלו כונתה הקבוצה בשם "הגלאקטיקוס".
הצלחת המועדון הבליטה את יכולתו של דל בוסקה, שהצליח לאחד שחקנים בעלי שם עולמי ומלאי אגו לקבוצה ולזכות בתארים.
יום לאחר שזכתה הקבוצה באליפות ה-29 בתולדותיה ושבוע לאחר שפורסם כי הקבוצה החתימה את דייוויד בקהאם, הוחלט שלא להאריך את חוזהו של דל בוסקה בריאל.
לדל בוסקה הוצע תפקיד המנהל הטכני של הקבוצה, אך הוא סירב, מה שגרר דיווחים וספקולציות בתקשורת על מאבק פנימי בקבוצה, בין דל בוסקה ומספר שחקנים, ובעיקר הקפטן פרננדו היירו (שנתבקש גם הוא לעזוב), לבין המנהל הספורטיבי חורחה ולדאנו והנשיא פלורנטינו פרז.
לאחר ההופעה הכושלת של נבחרת ספרד ביורו 2004 והתפטרותו של מאמן הנבחרת, איניאקי סאז, הוזכר דל בוסקה כמועמד לאימון הנבחרת, אך לאחר שהודיע כי הוא אינו מעוניין במשרה מונה לואיס אראגונס לתפקיד.
דל בוסקה חתם בקבוצת הטורקית בשיקטש.
צירופו הגביר את ציפיות אוהדי הקבוצה.
למרות הציפיות הקבוצה לא הצליחה ודל בוסקה פוטר לקראת סיום העונה.
במהלך מונדיאל 2006, שעות בודדות בלבד לאחר שנבחרת מקסיקו הודחה מהטורניר, הוצע לדל בוסקה תפקיד מאמן הנבחרת תמורת שכר של 2 מיליון דולר לשנה.
דל בוסקה דחה את ההצעה בטענה כי הוא מעדיף לאמן באירופה.
לאחר יורו 2008, בו זכתה נבחרת ספרד תחת המאמן לואיס אראגונס, עזב אראגונס את תפקידו ודל בוסקה מונה במקומו.
תחת הדרכתו של דל בוסקה זכתה ספרד במונדיאל 2010 וביורו 2012.
ב-7 בינואר 2013 הוענק לו פרס מאמן השנה בעולם לשנת 2012 מטעם פיפ"א.
בתום יורו 2016 בו הודחה ספרד בשלב שמינית הגמר, הודיע דל בוסקה על התפטרותו מאימון הנבחרת.
אליפות אירופה בכדורגל (1): 2012
ויסנטה איטלו פֶאוֹלָה (בפורטוגזית: Vicente Ítalo Feola; 1 בנובמבר 1909, סאו פאולו – 6 בנובמבר 1975, סאו פאולו) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי.
פאולה שימש כמאמנה של נבחרת ברזיל בגביע העולם בכדורגל 1958, שנערך בשוודיה, בו זכתה ברזיל בפעם הראשונה בגביע.
פאולה התחיל את הקריירה שלו כשחקן בסאו פאולו.
לאחר מעבר קצר בשתי קבוצות נוספות, אאוטו ואמריקנו מסאו פאולו, שלא קיימות יותר, סיים את הקריירה כשחקן בגיל צעיר.
בשנת 1935 החל את הקריירה שלו כמאמן במועדון סיריו.
לאחר מעבר קצר בפורטוגזה מסנטוס, חזר למועדון סאו פאולו, הפעם כמאמן.
פאולה אימן את סאו פאולו בשמונה תקופות בין 1937 ו-1960. למעט אימון בוקה ג'וניורס בשנת 1961, לא אימן קבוצה אחרת מאז.
בהובלתו, זכתה סאו פאולו פעמיים ברציפות באליפות סאו פאולו (1948 ו-1949).
עם חזרתו מאימון בוקה ג'וניורס, הביא פאולה לסאו פאולו את רעיון הקמת בית ספר לכדורגל לילדים ונוער.
באותה התקופה סבל מועדון סאו פאולו בקשיים כלכליים עקב בנייתו המתמשכת של האצטדיון שלו, מורומבי.
עקב כך, הקמת בית הספר לכדורגל על ידי פאולה התרחשה בתזמון מתאים, מאחר שהיה יותר כלכלי לסאו פאולו באותה התקופה לפתח את הכדורגלנים שלה מאשר לרכוש שחקנים מקבוצות אחרות.
כמחוה לפאולה, מיד לאחר מותו בשנת 1975 כינה מועדון סאו פאולו את בית הספר לכדורגל שלו על שמו של המאמן המנוח.
פאולה נבחר להוביל את נבחרת בגביע העולם 1958. לקראת אותה התחרות, צירף פאולה את פלה לנבחרת (אם כי תחילה לא בהרכב הפותח), למרות היותו אז עוד בן 17 בלבד ולמרות שנפצע זמן קצר לפני התחרות.
פאולה אף ביצע צד אמיץ כאשר החליף שלושה שחקנים בהרכב הפותח לפני המשחק האחרון והגורלי בשלב הבתים מול ברית המועצות (לאחר ניצחון 3:0 על ותיקו 0:0 מול ): הוא הכניס להרכב את פלה, זיטו וגרינצ'ה במקום ז'ואל, דינו ומאזולה.
החלפות אלו התבררו כמוצלחות (ברזיל ניצחה 2:0) ולדעת רבים פתחו למעשה את הדרך לזכייה בגביע.
בין כישוריו העיקריים של פאולה כמאמן הייתה היכולת ליצור קשרי עבודה מועילים עם שחקניו, אשר חיזקו את האווירה ואת המוראל של הסגל אותו אימן.
תכונה זאת הייתה חשובה לזכיית גביע העולם ב-1958, לאור הביטחון העצמי הירוד ששרר בקרב העם הברזילאי לאחר כישלונות נבחרת ברזיל בשני גביעי העולם הקודמים (הפסד ביתי מפתיע ל בגמר גביע העולם 1950 והדחה ברבע הגמר בגביע העולם 1954).
פאולה נבחר על ידי התאחדות הכדורגל הברזילאית להוביל את הנבחרת גם בגביע העולם 1962 בצ'ילה, אך חלה לפני התחרות והוחלף על ידי איימורה מוריירה.
פאולה חזר לאמן את נבחרת ברזיל לקראת גביע העולם 1966 באנגליה.
ההכנות לאותה התחרות היו מלוות בהפרעות ומאבקים פוליטיים רבים מצד קבוצות הכדורגל והפדרציות הברזילאיות.
בסמוך למועד התחרות הגיע ל-46 מספר השחקנים שהתאמנו בנבחרת, כאשר רק 22 יכלו להרשם בפועל לנסוע לתחרות.
בגביע העולם עצמו ברזיל לא העפילה לשמינית הגמר משלב הבתים ובכך רשמה את התוצאה החלשה ביותר בתולדותיה בתחרות.
כתוצאה הודח פאולה מאימון הנבחרת.
בהובלתו של פאולה שיחקה נבחרת ברזיל 74 פעמים, מתוכן זכתה 55, סיימה בתיקו 13 והפסידה 6 פעמים.
ויסנטה פוקס קסדה (בספרדית: Vicente Fox Quesada; נולד ב-2 ביולי 1942) הוא היה נשיא מקסיקו בין השנים 2000 ל-2006 מטעם מפלגת הפעולה הלאומית (PAN).
הוא נבחר לתפקיד נשיא מקסיקו ב-2 ביולי 2000 ועלה לכס הנשיאות ב-1 בדצמבר של אותה שנה, בכך חתם תקופת שלטון בת כ-70 שנה של המפלגה המהפכנית הממוסדת (PRI).
בדצמבר 2006 הוחלף על ידי פליפה קלדרון.
קסדה היה נשיא קוקה קולה מקסיקו בטרם כניסתו לפוליטיקה.
ויסנטה גואייטה פאנדרו (בספרדית: Vicente Guaita Panadero; נולד ב-18 בפברואר 1987) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער.
גואייטה נולד בטורנט שבוולנסיה, וגדל במחלקת הנוער של ולנסיה.
בעונת 2008/2009 גואייטה קודם לקבוצה הבוגרת של ולנסיה בשנת 2008 בעקבות פרישתו של סנטיאגו קניסארס.
וכאשר כשטימו הילדברנד הודח מהסגל על ידי המאמן אונאי אמרי הוא מילא את מקומו.
גואייטה ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-2 באוקטובר 2008 במסגרת הליגה האירופית בניצחון 1–2 על מאריטימו.
אבל לאחר חתימת סזר סאנצ'ס הוותיק מטוטנהאם במהלך העונה, והתאוששותו של רנאן בריטו הוא נשאר כשוער שלישי עד תום העונה.
בעונת 10–2009 לאחר שסזר סאנצ'ס חידש את החוזה שלו בשנה נוספת, והחתמתו של מיגל אנחל נדאל ממיורקה גואייטה והצטרף בהשאלה לרקראטיבו ולבה.
בחודשי נובמבר ודצמבר 2010 הודות לפציעות של סזר סאנצ'ס ומיגל אנחל נדאל גואייטה שיחק במספר משחקים בעמדת השוער בוולנסיה, ובעיקר בלט בניצחון 1–2 נגד אלמריה בליגה הספרדית ובתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת הליגה האירופית.
ב-2 באפריל 2011 הוא סבל את מאובדנו של אביו כתוצאה מהתקף לב (היה רק בן 46) ועל ידי הנחיית המאמן אונאי אמרי סזר סאנצ'ס הוחזר לעמדת השוער.
ב-24 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בחטאפה בהפסד 1–3 לסלטה ויגו.
ב-9 ביוני 2018 חתם גואייטה לשלוש שנים בקריסטל פאלאס.
ב-1 בספטמבר 2023 חזר לספרד וחתם לשנתיים בסלטה ויגו.
בשנת 10–2009 זכה בפרס ריקרדו זאמורה במסגרת הליגה הספרדית השנייה
ויסקאש המחילות, המכונה בקיצור ויסקאש (שם מדעי: Lagostomus maximus), הוא מין מכרסם הררי ממשפחת הצ'ינצ'יליים שבתת-סדרת דמויי קביה.
הוויסקאש חי במחילות בערבות העשב ההרריות של ארגנטינה, בוליביה ופרגוואי.
זהו המין היחיד בסוגו החי כיום.
הוויסקאש מזכיר במקצת אוגר, מפני שהוא בעל לסת גדולה, שפתו התחתונה שחורה והעליונה לבנה, ויש לו שפם ארוך.
הוא שוקל עד 9 ק"ג ואורכו בערך 500 מ"מ.
צבע פרוותו הסמיכה אפור-חום (הצבע שונה בין אזור לאזור בגופו), וברגליים הקדמיות יש ארבע אצבעות, לעומת שלוש אצבעות ברגליים האחוריות.
זנבו של הוויסקאש גם הוא קטן.
הוויסקאשים טובים בחפירת מנהרות ונעזרים בכך על מנת לשרוד.
בלילות הם יוצאים ללקט מזון מעל פני השטח.
מזונם העיקרי הוא עשבים ושיחים צעירים.
הוויסקאשים חיים בחבורות קטנות החיות מתחת לקרקע הפמפס.
החבורות מחולקות לקבוצות של זכרים ושל נקבות וזכרים מתבגרים עוזבים את להקות הנקבות, אך בעונת הרבייה שוהים חלקם עם הנקבות.
הם אינם נמצאים בסכנת הכחדה כלשהי.
ויסקאשה דרומית (שם מדעי: Lagidium viscacia) היא מין של דמוי קביה החי בהרי האנדים והיא קרובת משפחה של הצ'ינצ'ילה.
צבע פרוותן הסמיכה של הויסקאשות צהבהב-אפור, הגחון חיוור והזנב עבה עם קצה שחור.
הן בעלות אוזניים ארוכות המשוות להן מראה של ארנבות ורגליים קדמיות קצרות ואחוריות ארוכות.
יש להן כפות רגליים מיוחדות המותאמות להיצמדות לסלעים ולריצה מהירה ביניהם.
הן חיות בטבע במורדות של הרי האנדים בפרו, בוליביה, ארגנטינה וצ'ילה.
הן יכולות לחיות בהרים בגובה של 2,500 עד 5,000 מטרים.
ויסנס פיירה אי פאניילה (בקטלאנית: Vicenç Piera i Pañella, לעיתים נקרא בשם הספרדי "ויסנטה", Vicente; נולד ב-11 ביוני 1903 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-13 ביוני 1960 בברצלונה) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
פיירה שיחק במשך כל הקריירה שלו במדי ברצלונה, בין 1920 ל-1933, ולצד זה גם הופיע 15 פעמים במדי נבחרת ספרד.
פיירה שיחק בנעוריו במרכז הספורט סאנטס (Centre d'Esports de Sants), קבוצה מעיר הולדתו, ברצלונה.
ב-1920 החל לשחק עם הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה.
אחרי שהרשים את מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון ז'ואן גאמפר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-1 בינואר 1921, בניצחון 3-1 על ארנס גצ'ו.
מנקודה זו והלאה הפך לאחד מעמודי התווך של הקבוצה, תוך שיתוף פעולה פורה עם שחקנים כגון ז'וזפ סמיטייר, פאולינו אלקנטרה, אמילי סאז'י-ברבה, ויסנס מרטינס, פטריסי ארנאו וריקרדו זאמורה.
פיירה, ששיחק בעמדת הקיצוני הימני, בישל שערים רבים עבור חבריו לקבוצה באמצעות מסירות רוחב, הרמות לרחבה ובבעיטות קרן.
עם ברצלונה זכה 10 פעמים באליפות קטלוניה.
ב-1922 זכה לראשונה עם ברצלונה בגביע הספרדי, אחרי ניצחון 5-1 על ריאל אוניון במשחק הגמר, בו פתח פיירה בהרכב הקבוצה.
ב-1925 וב-1926 זכה עם ברצלונה בשתי מהדורות רצופות של הגביע, כשהוא פותח בהרכב במשחקי הגמר.
בגמר של הגביע ב-1928 פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד.
מכיוון שהמשחק הראשון הסתיים בתיקו, נערך משחק חוזר.
במשחק החוזר הבקיע פיירה את שערה היחיד של קבוצתו, והמשחק הסתיים בתיקו נוסף.
נערך משחק חוזר שני, בו ניצחה ברצלונה 3-1 וכך זכתה בגביע.
ב-1929 החלה להתקיים הליגה הספרדית.
ברצלונה זכתה באליפות ספרד הראשונה, כשפיירה מופיע ב-13 מ-18 המחזורים בעונה.
פיירה הבקיע לראשונה בליגה הספרדית ב-22 בדצמבר 1929, צמד בניצחון 5-0 על ראסינג סנטנדר.
פיירה שיחק במדי ברצלונה עד 1933, לאחר שבעונת 1932/33 שיחק במשחק ליגה בודד.
בסך הכול השתתף פיירה ב-395 משחקים במדי ברצלונה, רשמיים ולא רשמיים, בהם כבש 123 שערים.
יכולתו של פיירה לא נעלמה מעיני מאמניה של נבחרת ספרד, וב-17 בדצמבר 1922 ערך את הופעת הבכורה במדיה, במשחק מול , בו גם הבקיע שער.
פיירה ייצג את מדינתו באולימפיאדת פריז ב-1924, אך נבחרתו הפסידה ל כבר במשחק הראשון, בשמינית הגמר.
בהמשך השתתף במספר משחקי ידידות של הנבחרת, אך הוא לא לקח חלק באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928. משחקו האחרון במדי נבחרת ספרד היה משחק ידידות נגד ב-26 באפריל 1931. בסך הכול הופיע במדי הנבחרת ב-15 משחקים.
לצד משחקיו בנבחרת ספרד, שיחק פיירה גם במשחקיה של נבחרת קטלוניה.
לאחר פרישתו מכדורגל שמר על קשר טוב עם מועדון הכדורגל ברצלונה, והוא הרבה להרצות בכנסים, סמינרים ומפגשים שקשורים למועדון בפרט ולכדורגל בקטלוניה בכלל.
זמן קצר לפני מותו, קיבל מהתאחדות הכדורגל הקטלאנית את מדליית "מצוינות הספורט" על תרומתו לתחום הכדורגל.
ויסנס רץ' אי פלומיר (בקטלאנית: Vicenç Reig i Falomir ; 1866/7 - 18 בדצמבר 1918) היה שוער כדורגל קטלאני ששיחק בברצלונה בין 1900 ל-1903. ב-1908 היה נשיא המועדון, תפקיד אותו מילא במשך 22 ימים, פרק הזמן הקצר ביותר לנשיא בהיסטוריית המועדון.
בצעירותו עסק רץ', יליד בוריול שבספרד, בספורט, בעיקר ברכיבת אופניים ובכדוריד בסקי, ענף ספורט שדורש כישרון עם הידיים.
בזכות כך הצליח לעשות את המעבר לכדורגל כשוער, ובסתיו 1900, כשהיה בן 33 או 34, הצטרף לברצלונה כשוערה.
רץ' עמד בשערה בשתי המהדורות הראשונות של קופה מקאיה, תחרות הכדורגל המסודרת הראשונה בספרד, שהוכרה מאוחר יותר כאליפות קטלוניה.
לאחר שהגיעה לגמר ב-1901, זכתה ברצלונה בתואר ב-1902 - היה זה התואר הראשון בהיסטוריית המועדון.
במהדורה זו ניצחה ברצלונה את כל 8 משחקיה, תוך שהיא מבקיעה 60 שערים וסופגת שניים בלבד.
בהמשך השנה השתתף עם הקבוצה בגביע המלך דון חואן קרלוס הראשון, שהפך מאוחר יותר לטורניר הגביע הרשמי של ספרד.
ב-13 במאי 1902 שיחק רץ' בחצי הגמר נגד ריאל מדריד, שהיה למעשה הקלאסיקו הראשון בהיסטוריה, והוא היה שותף לניצחון קבוצתו 3-1. בגמר הפסידה ברצלונה לביסקאיה.
ב-1903 זכה רץ' עם ברצלונה בתואר נוסף, גביע ברצלונה, שמאוחר יותר הוכר כמהדורה הרביעית של אליפות קטלוניה.
בסך הכול, השתתף ב-40 משחקים במדי ברצלונה.
ב-1908 היה מועדון הכדורגל ברצלונה בתקופתו הקשה ביותר והיה קרוב לסגירה.
מספר שחקנים מובילים עזבו ולא נמצאו להם מחליפים.
המועדון לא הצליח לזכות באף תואר מאז אליפות קטלוניה של 1905. מצבו הכלכלי הידרדר, והיו רק 38 חברי מועדון.
בישיבת חברי המועדון ב-11 בנובמבר נבחר רץ' לשמש נשיא המועדון, כמחליף של ז'ולי מריאל.
רץ', שראה שהוא לא מצליח לשנות את המצב, כינס ישיבה מיוחדת ב-2 בדצמבר, בה נכחו 20 חברי מועדון בלבד.
בישיבה הודיע על התפטרותו, 22 ימים בלבד לאחר שהחל בתפקיד.
זהו פרק הזמן הקצר ביותר עבור נשיא ברצלונה בהיסטוריית המועדון.
החליפו ז'ואן גאמפר, שעמד לראשונה כנשיא המועדון מאז עזר להקימו כ-10 שנים לפני כן.
גאמפר הצליח להרים את המועדון ולהצילו מסגירה.
רץ' נשאר במועדון, בצוות של חברי הנהלה שתפקידם היה לבחור את השחקנים שישתתפו בכל משחק.
ויסנס הלך לעולמו ב-1918 בברצלונה.
ויסנטה איבורה דה לה פואנטה (בספרדית: Vicente Iborra de la Fuente; נולד ב-16 בינואר 1988 במונקדה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
כיום הוא משמש כעוזר מאמן של קבוצת לבאנטה מהלה ליגה.
איבורה נולד במונקדה שבספרד וגדל במחלקת הנוער של לבאנטה.
בתחילת עונת ערך 17 הופעות בלבאנטה ב', קבוצת המילואים של לבאנטה.
עזיבתם של מספר שחקנים בשל מצב כלכלי קשה של לבאנטה הביאה להעלתו לקבוצה הראשונה.
ב-16 באוגוסט 2013 חתם על חוזה לחמש שנים בסביליה.
ב-25 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק במחצית הראשונה בתיקו 0-0 נגד קבוצתו לשעבר, לבאנטה, במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-24 בנובמבר 2013 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בסביליה, שער בדקה ה-88 בניצחון 0–4 על ריאל בטיס במסגרת המחזור ה-14.
ב-18 במאי 2014 הבקיע צמד שערים בניצחון הליגה 3-1 על אלצ'ה במסגרת המחזור ה-38 והאחרון.
בעונת הוסט על ידי המאמן אונאי אמרי לתפקיד מעט יותר התקפי בקישור, והבקיע 9 שערים בכל המסגרות, 7 מהם בליגה.
איבורה זכה יחד עם סביליה בליגה האירופית לעונת , אך לא שיחק במשחק הגמר נגד בנפיקה ליסבון, ובליגה האירופית לעונת , בו עלה כמחליף במשחק הגמר נגד דניפרו דניפרופטרובסק בדקה ה-89. עונה לאחר מכן שוב עלה מהספסל דקה לסיום גמר הליגה האירופית 2016, בו גברה סביליה 1–3 על ליברפול.
ב-6 ביולי 2017 חתם בלסטר סיטי.
ב-19 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–2 על ליברפול בגביע הליגה, בו בישל שער.
ב-30 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בליגה בתיקו 0-0 נגד בורנמות'.
ב-4 בנובמבר 2017 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד סטוק סיטי.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 3 שערים ב-26 הופעות בכל המסגרות.
ב-7 בינואר 2019 חתם בויאריאל.
ב-29 ביולי 2022 הושאל לקבוצת נעוריו לבאנטה.
ב-11 ביולי 2023 חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-9 ביולי 2024 החל את התקופה השלישית שלו בלבאנטה, כאשר חתם לעונה אחת עם אפשרות לעונה נוספת.
ויסנס מרטינס אי דוארט (בקטלאנית: Vicenç Martínez i Duart, לעיתים נודע בשם הספרדי "ויסנטה" (Vicente); נולד ב-1896 בברצלונה שבספרד, נפטר ב-20 בדצמבר 1963 בברצלונה) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי שנודע בשל תקופתו במדי ברצלונה, שם שיחק בין 1915 ל-1923. במקביל למשחקו בברצלונה, השתתף מרטינס גם במספר משחקים במדי נבחרת קטלוניה.
מרטינס, ששיחק כחלוץ, נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה.
בצעירותו החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית קלוב אירופה, וב-1915 עבר לקבוצה הבכירה בעיר ובחבל הארץ, ברצלונה.
מרטינס התברג במהרה בברצלונה והיה לאחד משחקניה החשובים ביותר בשנים אלה.
כבר בעונתו הראשונה עזר לקבוצה לזכות באליפות קטלוניה.
ב-13 באוקטובר 1918 נערך לכבודו של מרטינס משחק הוקרה באצטדיונה הביתי של ברצלונה, הקרר אינדוסטריה.
ברצלונה אירחה את קבוצת נעוריו של מרטינס, קלוב אירופה, והיא ניצחה אותה 2-1, כשאת אחד מהשערים כבש מרטינס.
ב-1919 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, והוא פתח במשחק הגמר בו הפסידה ברצלונה 5-2 לארנס גצ'ו בהארכה.
בהמשך זכה מרטינס עם ברצלונה באליפות קטלוניה 4 פעמים ברציפות, החל מעונת 1918/1919 ועד עונת 1921/1922. ב-1920 היה שותף משמעותי לזכיית קבוצתו בגביע הספרדי.
במשחק הגמר, שנערך ב-2 במאי נגד אתלטיק בילבאו באל מולינון, כבש מרטינס את השער הראשון במשחק בדקה ה-70, וברצלונה ניצחה 2-0. ב-1922 זכה פעם שנייה עם הקבוצה בגביע הספרדי.
הוא פתח בגמר בו ניצחה ברצלונה 5-1 את ריאל אוניון, אך הוא לא הבקיע אף אחד מהשערים.
נערך לכבודו משחק הוקרה ב-17 ביוני נגד סבדל בלס קורטס.
היה זה משחק ההוקרה הראשון שנערך באצטדיון, שנחנך רק שנה לפני כן.
ברצלונה ניצחה 2-1. בסך הכול הבקיע מרטינס 183 שערים ב-261 משחקים בהם שותף במדי ברצלונה.
מרטינס נולד בברצלונה להורים דייגים.
בילדותו הלך בעקבות אחיו הגדולים לתחום האגרוף, אך במהרה עבר לכדורגל, והוא שיחק כמגן שמאלי.
תחילה שיחק בקטוליקה קוליבלנק, קבוצה קטנה בשכונת מגוריו, בהמשך עבר לראסינג סנטס, קבוצה קטנה נוספת מברצלונה.
לבסוף הגיע למחלקת הנוער של ברצלונה, הקבוצה הבכירה בעיר ואחת הבכירות בכדורגל בספרד.
מרטינס נודע כשחקן מהיר בעל קריאת משחק טובה.
היכולת הטובה שהציג משכה את תשומת לבו של מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, רמון גוסמאן, שזימן אותו לסגל הקבוצה לקראת הקלאסיקו נגד ריאל מדריד בצ'מרטין.
כך, ב-19 באוקטובר 1941, בהיותו בן 16 ו-280 ימים, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה, ובזכות כך הוא השחקן הצעיר ביותר ששיחק בהיסטוריית הקבוצה בליגה הספרדית.
ברצלונה הפסידה במשחק זה 4-3.
עונת 1941/1942 הייתה קשה במיוחד עבור ברצלונה, והיא הייתה מועמדת לירידה לליגה השנייה.
מרטינס ערך 5 הופעות נוספות תחת גוסמאן, שפוטר באמצע העונה והוחלף על ידי חואן חוסה נוגס.
תחתיו שיחק במשחק אחד נוסף לקראת סוף העונה, בניצחון 6-2 על סביליה.
ברצלונה הצליחה להישאר בליגה הראשונה, כשהיא סיימה את העונה במרחק 2 נקודות בלבד מהמקום המוליך לליגה השנייה.
למרות הקשיים בליגה, זכתה ברצלונה בגביע הספרדי הודות לניצחון על אתלטיק בילבאו בגמר, אם כי מרטינס לא שותף בו.
בשל גילו הצעיר, הושאל מרטינס בקיץ 1942 לסבדל, שהייתה אז בליגה השנייה, למשך שנתיים.
בעונתו הראשונה שם סייע לה להעפיל לליגה הראשונה, עם שער אחד ב-13 הופעות, ובעונה השנייה המשיך לצבור ניסיון בליגה הבכירה.
בקיץ 1944, עם תום ההשאלה בסבדל, קיבל מספר הצעות מקבוצות שונות בליגה הספרדית, אך מאמן ברצלונה ז'וזפ סמיטייר התעקש שיישאר בקבוצה, ולכן כך עשה.
למרות זאת, פציעה חמורה במניסקוס השביתה אותו למשך כל עונת 1944/1945, והוא לא לקח חלק בזכייתה של ברצלונה באליפות השנייה בתולדותיה.
לאחר שהחלים מהפציעה ב-1945, עזב מרטינס את ברצלונה ועבר לז'ימנסטיק טרגונה, והוא חבר למאמנו הקודם, חואן חוסה נוגס.
תחילה עזר לקבוצה לעלות מהליגה השלישית לליגה השנייה.
לאחר שבעונת 1945/1946 סיימה במקום השלישי בליגה השנייה, סיימה ז'ימנסטיק טרגונה במקום השני בעונת 1946/1947 והצליחה לראשונה בתולדותיה להעפיל לליגה הראשונה.
כך חזרו השניים לקדמת הכדורגל הספרדי.
בעונה הראשונה של ז'ימנסטיק בליגה הבכירה, עונת 1947/1948, לקח מרטינס חלק קטן, והוא שותף ב-3 משחקי ליגה בלבד.
בעונה הבאה גדל חלקו במשחקי הקבוצה, והוא השתתף ב-13 משחקים, עוזר לקבוצה לסיים את העונה במקום ה-9. ב-1949 החליט לנסות את מזלו מחוץ לקטלוניה לראשונה בחייו, והוא הצטרף לבלומפדיקה ליננסה, קבוצה מדרום אנדלוסיה, שעלתה לפני כן לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה.
על אף שחתם לשתי עונות, הוא שיחק שם במשך עונה אחת, בה הופיע ב-26 משחקים, והוא שב לברצלונה בשל בעיות רפואיות עמן התמודדה אשתו.
לאחר שיבתו לברצלונה, הצטרף מרטינס ב-1951 לקבוצה המקומית סנט אנדראו, ששיחקה אז בליגה השנייה.
בסנט אנדראו שיחק במשך עונה אחת.
הוא השתתף ב-27 משחקי ליגה, וקבוצתו הגיעה למקום ה-12 מתוך 16 קבוצות.
בסוף העונה הצטרף לז'ימנסטיק טרגונה לקדנציה שנייה, אך הפעם ללא המאמן חואן חוסה נוגס.
גם שם שיחק במשך עונה אחת, בה מיעט לשחק, ובתום העונה ירדה ז'ימנסטיק מהליגה השנייה לליגה השלישית.
בסוף העונה, בהיותו בן 28 בלבד, פרש מכדורגל מקצועני.
בהמשך חייו עבד כנהג, לפרקים כנהג בחברות תעופה ולפרקים כנהג מונית.
מרטינס המשיך לשחק כדורגל ברמה החובבנית, בליגות למקומות עבודה.
ויסקאשה (שם מדעי: Lagidium) היא סוג של דמוי קביה ממשפחת הצ'ינצ'יליים והיא קרובת משפחה של הצ'ינצ'ילה.
הויסקאשות הן יצורים כדוריים ופרוותיים בצבע זהוב-חום והן בעלות זנב ארוך ושעיר ואוזניים ארוכות כמו של ארנבת.
הן חיות באזור הרי האנדים בקור ובגובה של 3,000 עד 5,000 מ' וריאותיהן מותאמות לנשימה בגבהים.
משקלן יכול להגיע ל-3 ק"ג בערך.
הן צמחוניות, וניזונות מעשבים, טחבים וחזזיות.
הן פעילות בבקרים ומצויות בקרבה לסלעים ונקיקים המגינים עליהן מטורפים וממזג אוויר קיצוני.
הנקבה ממליטה צאצא אחד, מפותח ובעל פרווה מלאה, בעל עיניים פקוחות, שמסוגל לאכול מזון מוצק כבר ביום הראשון להיוולדו.
ויסקונסין הרד היא קבוצת כדורסל מהעיר אושקוש שבויסקונסין, המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הוקמה בשנת 2017 ומסונפת לקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA.
ביוני 2016 פורסם כי קבוצת מילווקי באקס פועלת להקמת קבוצת בת בליגת הפיתוח, ובינואר 2017 סוכם עם מועצת העיר אושקוש על יסוד קבוצה בעיר ובניית אולם הכדורסל מנומיני ניישן ארנה אשר יארח את משחקי הקבוצה.
ביוני 2017 הכריזו הבאקס על בחירת "ויסקונסין הרד" כשם הקבוצה החדשה, והציגו לראווה את הלוגו שלה.
נשיא הקבוצה, סטיב ברנדס, הסביר כי כינויה של הקבוצה "הרד" (בעברית: עדר) מייצג קבוצת שחקנים אשר נלחמים על מקום בסגל מילווקי באקס, וכן את "עדר" אוהדי הקבוצה הנלהבים שייתמכו במועדון.
לקראת עונת הבכורה מינתה הקבוצה את ג'ורדן בריידי כמאמן הראשי.
ויסקונסין סיימה את העונה עם מאזן ניצחונות שלילי 21–29, אשר הציב אותה במקום העשירי באזור המזרחי.
ויסנטה ארנדה (בספרדית: Vicente Aranda Ezquerra; 9 בנובמבר 1926 – 26 במאי 2015) היה במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ספרדי, זוכה פרס גויה.
ויסנטה ארנדה נולד בברצלונה שבספרד למשפחה שהגיעה מאראגון כ-20 שנים לפני שנולד.
אביו היה צלם ונפטר כאשר ארנדה היה בן שבע בלבד.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד עזבה המשפחה את העיר, אך חזרה בשנת 1938. בגיל 13 התחיל ארנדה לעבוד במטרה לעזור למשפחה לשרוד כלכלית.
בשנת 1952 עזב לוונצואלה, שם עבד במשך שנים מספר, וחזר לספרד בשנת 1959.
תחילה ניסה לכתוב, אך ללא הצלחה יתרה.
לאחר מכן ניסה להתקבל לבית הספר לקולנוע, אך לא התקבל כי לא הייתה לו שום תעודת סיום של בית ספר.
כתוצאה מכך התחיל לעבוד בתעשיית הקולנוע ללא השכלה פורמלית.
ארנדה לא זכה להצלחה בתחילת הקריירה, אך בהמשך ביים מספר סרטים מוצלחים שזכו בפרסים.
בסך הכול ביים 27 סרטים.
בשנת 1987 ו-1988 ביים סדרה של סרטים על אלאוטריו סאנצ'ס.
בשנת 1991 סרט שביים ארנדה זכה בפרס גויה.
בנוסף לכך הוא זכה בפרס סנט ז'ורדי בתחום הקולנוע, ובפרס בפסטיבל לקולנוע שנערך בעיר וסקה.
בשנת 2003 ביים וכתב את הסרט "כרמן" בכיכובה של פאס וגה; המבוסס על הרומן באותו שם משנת 1845 מאת הסופר הצרפתי פרוספר מרימה.
גונזאלס נולד בקורפוס כריסטי שבטקסס, בראשית ספטמבר 1967. הוא גדל במשפחה ממעמד הפועלים, ופעמים תכופות עבד בעבודות מזדמנות שהצריכו כישורי יזמות.
בחלק מילדותו למד גונזאלס בבית הספר הרומי-קתולי בקורפוס כריסטי בחלק מילדותו.
בכיתה י"א נשר מלימודיו התיכוניים.
הוא שב לספסל הלימודים באמצעות מיזם "פיתוח לימודי כללי" (General Educational Development) ונרשם למכללת דל מאר, שם קיבל תואר עמית בבנקאות ובמימון.
ב-1992 השלים גונזאלס באוניברסיטה האווירונאוטית אמברי–רידל תואר ראשון במדעי החברה.
בשנת 1996 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה הוולסיאנית בטקסס, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס A&M דהיום.
גונזאלס הקים את משרד עורכי הדין "V.
Gonzalez & Associates" בשנת 1997. הוא גייס עשרות מיליוני דולרים עבור תובעים פליליים בפריסה מדינתית.
הוא חבר בלשכות עורכי הדין בטקסס ובמדינת ניו יורק.
כמו כן, הוא בעל הזכות לטעון בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
כמצטרף חדש לפוליטיקה הכריז גונזאלס על מועמדותו בבחירות 2016 לייצוג מחוז הקונגרס ה-15 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
זאת לאחר שרובן הינוהוסה, נציג המחוז המכהן, הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
הוא זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית וגבר על סאני פאלסיוס בסיבוב השני של הבחירות המקדימות.
ביום הבחירות הכלליות שהתקיים בנובמבר ניצח את טים וסטלי, מועמד המפלגה הרפובליקנית, כשגרף 57.3% מקולות הבוחרים (לעומת 37.7% שגרף וסטלי).
גונזאלס הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2017, עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
הוא האדם השביעי בלבד המייצג את מחוז הקונגרס ה-25 מאז הקמתו בשנת 1903. את המחוז ייצגו בין היתר ג'ון גארנר – לימים סגן נשיא ארצות הברית – ולויד בנטסן, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
בינואר 2019 נועד גונזאלס לצד עמיתיו בשדולת פותרי הבעיות הדו-מפגלתית בבית הנבחרים עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במטרה להביא לידי גמר את השבתת הממשל בארצות הברית.
בינואר 2020 עוטר ב"מסדר הקצאל", העיטור האזרחי הגבוה ביותר בגואטמלה.
בבחירות 2022 התמדוד גונזאלס במחוז הקונגרס ה-34, זאת עקב איחוד מחוזות מכוח מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020, נגד נציגת המחוז המכהנת מיירה פלורס.
במחוז ה-15 אותו ייצג בעבר נבחרה יריבתו מבחירות 2020, מוניקה דה לה קרוז.
ב-2022 על פלורס בבחירות הכלליות 52.7% מהקולות.
לצד הנרי קואיאר, הוא אחד משני הטקסנים החברים "קואליציית הכלבים הכחולים", השדולה השמרנית בסיעה הדמוקרטית.
ויסנק (בהונגרית: Visznek) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה, ליד נהר ג'נג'ש ו-22 קילומטר מהעיירה ג'נג'ש.
כמו יישובים רבים באירופה גם בוישונטה מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1241.
יהודים חיו בויסנק במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
ויסקונסין דלס היא עיירת נופש במרכז מדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
נכון ל-2010 מנתה אוכלוסיית היישוב 2,678 תושבים.
ויסקונסין דלס היא אחד מיעדי הנופש הפופולריים ביותר באזור המערב התיכון אליו מגיעים בסביבות 3 מיליון מבקרים מדי שנה, ואשר ידוע בעיקר בשל מגוון פארקי המים הנמצאים בו.
בתחום היישוב ישנם 18 פארקי מים מקורים ו-3 פארקי מים לא מקורים.
ויסקונסין דלס מכילה בין היתר את פארק המים הלא מקורה הגדול ביותר בארצות הברית (המכונה "Noah's Ark" ), שהוא גם פארק המים הגדול ביותר בארצות הברית.
אטרקציות בולטות נוספות בוויסקונסין דלס כוללות מגרשי גולף, מיני גולף, מסלולי קארטינג, ספורט מים, רכיבה על סוסים, מופע הפעלולים של טומי בארטלט ועוד.
אפשרויות הלינה בוויסקונסין דלס כוללות בין היתר אפשרויות זולות יותר כגון מוטלים חסכוניים, וחניונים לקרוואנים, וכמו גם אפשרויות יוקרתיות יותר כגון אתרי נופש ראוותניים.
ויסנטה לוקה , הידוע בכינוי The Silent Assassin, הוא לוחם MMA אמריקאי ממוצא ברזילאי המתחרה ב-UFC בקטגוריית משקל חצי-בינוני (welterweight).
ויסנטה לוקה נולד וגדל בעיירה בניו ג'רזי למשפחה בעלת שורשים מברזיל וצ'ילה.
הוא התחיל להתאמן באמנויות הלחימה מגיל צעיר, תחילה בקראטה.
כאשר הוא היה בן שש, הוריו התגרשו והוא עבר עם אימו לברזיל.
בברזיל הוא המשיך להתאמן באמנויות הלחימה השונות.
בשנת 2021 הוא קיבל חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
ויסנטה לוקה התחיל בקריירה מקצועית בברזיל בשנת 2009. הוא השתתף בהופעות שונות בברזיל והשיג מספר ניצחונות.
בשנת 2015 הוא הגיע לתחרות UFC והפסיד בגמר.
בנובמבר 2016 הוא ניצח את בלל מוחמד במערכה ראשונה.
הם צפויים להיפגש בקרב נוסף באפריל 2022.
נכון לתחילת 2022 לוקה השתתף ב-29 קרבות וניצח ב-21. הוא קיבל מספר פעמים פרסים על "הופעת הלילה" ו-"קרב הלילה".
ויסנטה לוקה נחשב למתאבק המוצלח מהיבט ניצחונות בגרמים עם 13 ניצחונות מ-14 הופעות בגמר.
אוניית המערכה ויסקונסין (BB-64) הייתה אוניית מערכה מסדרת איווה שנבנתה עבור צי ארצות הברית בשנות ה-40 והיא כיום ספינת מוזיאון.
האונייה הושלמה בשנת 1944, והוקצתה לזירת האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה, שם השתתפה במערכת הפיליפינים ובקרבות איוו ג'ימה ואוקינאווה.
אוניית המערכה הפגיזה את איי הבית היפנים זמן קצר לפני תום המלחמה בספטמבר 1945. במהלך מלחמת קוריאה, ויסקונסין הפגיזה מטרות צפון קוריאניות לתמיכה בפעולות הקרקע של האו"ם וקוריאה הדרומית, ולאחר מכן היא הוצאה משירות.
היא הופעלה מחדש ב-1986; לאחר תוכנית מודרניזציה, היא השתתפה במבצע סערה במדבר בינואר - פברואר 1991.
ויסקונסין הושבתה לאחרונה בספטמבר 1991 לאחר שבילתה בסך הכל 14 שנים בשירות פעיל.
באותה תקופה, האונייה זכתה בשישה כוכבי קרב עבור שירות במלחמת העולם השנייה ובקוריאה, כמו גם ציון לשבח יחידתי של הצי על שירות במהלך מלחמת המפרץ בינואר/פברואר 1991. ויסקונסין נמחקה מרשימות הצי ב-17 במרץ 2006, ולאחר מכן נתרמה לשימוש קבוע כספינת מוזיאון.
נכון ל-2024, ויסקונסין היא ספינת מוזיאון המופעלת על ידי נאוטיקוס בנורפוק, וירג'יניה.
האוניות מסדרת איווה הופעלו על ידי ארבע טורבינות קיטור עם הילוך של ג'נרל אלקטריק, שכל אחת מהן הניעה גל הנע אחד באמצעות קיטור המסופק על ידי שמונה דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי נפט.
מדורג ב-212,000 כוחות סוס (158,000 קילוואט), הטורבינות תוכננו לתת מהירות מרבית של 32.5 קשרים (60.2 קמ"ש), אך נבנו כדי להתמודד עם עומס יתר של 20 אחוז.
אף אחת מאוניות הסדרה לא ערכה אי פעם ניסויי מהירות במים עמוקים, אבל לשכת הספינות העריכה שהם יכולים להגיע למהירות של כ-34 קשרים (63 קמ"ש) מ-225,000 כוחות סוס (168,000 קילוואט) בתפוסה של 51,209 טון ארוך (52,031 ט').
לאוניות היה טווח שיוט מתוכנן של 15,000 מיילים ימיים (28,000 ק"מ) במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש), אם כי נתוני צריכת הדלק של ניו ג'רזי במהלך ניסויי הים שלה הצביעו על כך שהטווח שלה היה לפחות 20,150 מיילים ימיים (37,320 ק"מ) באותה מהירות שיוט.
הצוות המתוכנן שלהם מנה 117 קצינים ו-1,804 מלחים, אשר גדל מאוד עד סוף המלחמה ב-1945. הצוות של ויסקונסין מנה באותה תקופה 173 קצינים ו-2,738 מלחים.
חימוש, בקרת אש, חיישנים וכלי טיס
הסוללה הראשית של אוניות המערכה מסדרת איווה כללה תשעה תותחים 16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7 בשלושה צריחים משולשים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על לפני המבנה העילי, והשלישי הוצב מאחוריו.
במבט מהחרטום לירכתיים, הצריחים סומנו I, II ו-III.
הסוללה המשנית שלהם כללה עשרים תותחים דו-תכליתיים בקוטר 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר המורכבים בצריחים תאומים מקובצים באמצע האונייה, חמישה צריחים בכל צד רוחב.
בניגוד לאוניות האחיות שלהן איווה וניו ג'רזי שהיו צמד האוניות הראשון שנבנו, מיזורי וויסקונסין הושלמו עם חבילת נ"מ של עשרים צריחים מרובעים של תותחי בופורס נ"מ בקוטר 40 מ"מ (1.6 אינץ'), תשעה צריחים בכל צד רוחב ושניים על גגות הצריחים II ו-III.
49 תותחים אוטומטים נ"מ אורליקון בקוטר 20 מילימטר (0.8 אינץ') בצריחים בודדים פוזרו כמעט לכל אורך האוניות.
האמצעים העיקריים לשליטה על החימוש הראשי הם שני מנהלי בקרת אש סימן 38 עבור מערכת בקרת האש Mark 38 המותקנת בראש מגדלי בקרת האש הקדמיים והאחוריים במבנה העילי.
מנהלים אלה היו מצוידים במדדי טווח באורך 25 רגל ו-6 אינץ' (7.8 מ'), למרות שהחיישן העיקרי שלהם היה מכ"ם בקרת אש Mark 8 שהותקן על גגותיהם.
מנהל בקרת אש משני סימן 40 הותקן בתוך מגדל הניווט המשוריין בחזית המבנה העילי שהשתמש במכ"ם של בקרת אש Mark 27 ממוקם בחלק העליון של מגדל הניווט.
כל צריח צויד במד טווח באורך 46 רגל (14 מ') והיה יכול לשמש כמנהל בקרת האש עבור הצריחים האחרים.
ארבעה מנהלי ירי Mark 37, שניים על קו האמצע בקצות המבנה העילי ואחד בכל צד רוחב, שלטו על תותחי 5 אינץ'.
כל מנהל בקרת אש היה מצויד במד טווח של 15 רגל (4.6 מ') וזוג מכ"מים על גגו.
אלה היו מערכת בקרת אש Mark 12 ו-Mark 22 מכ"ם מאתר גובה.
כל צריח תותחי 40 מ"מ נשלטה מרחוק על ידי מנהל בקרת אש Mark 51 ששילב כוונת ג'ירו Mark 14 בעוד שהמלחים שהשתמשו בתותחי 20 מ"מ השתמשו בכוונת Mark 14 כדי לעקוב אחר מטרותיהם.
מכ"ם אזהרה מוקדמת SK-2 הותקן על התורן הקדמי של האונייה; מעליו היה מכ"ם חיפוש עילי של SG.
מכ"ם ה-SG השני הותקן בחלק העליון של התורן המרכזי המוצב על הארובה האחורית.
אוניות האיווה נבנו עם שני מעוטים מסתובבים על ירכתיהם עבור מטוסים ימיים ומנוף גדול הותקן כדי לקלוט אותם בחזרה.
בתחילה נישאו שלישיית מטוסי ווט OS2U קינגפישר, אך אלה הוחלפו על ידי קרטיס SC סיהוק בדצמבר 1944.
חגורת השריון הפנימית של קו המים של הספינות מסוג איווה הייתה בעובי 12.1 אינץ' (307 מ"מ) וגובהה 10 רגל 6 אינץ' (3.2 מ').
מתחתיה הייתה רצועה של לוחית שריון הומוגנית מסוג B שמצטמצמת בעובי מ-12.1 אינץ' בחלק העליון ל-1.62 אינץ' (41 מ"מ) בתחתית וגובהה 28 רגל (8.5 מ').
שתי רצועות השריון נוטות כלפי חוץ ב-19 המעלות העליונות כדי לשפר את עמידות השריון בפני אש אופקית.
באופן כללי לוחות השריון האנכיים עשויים משריון מוצק מסוג A והשריון האופקי מפלדה מסוג B או Special treatment (STS).
שריון החגורה משתרע אל שני המחיצות הרוחביות לפני ומאחורי ברבטות התותח הראשי, היוצרות את המצודה המשוריינת.
חלק מחגורת השריון התחתונה משתרע מאחורי המחיצה האחורית כדי להגן על ציוד ההיגוי של הספינות.
העובי המרבי שלו נע בין 13 ל-13.5 אינץ' (330 עד 343 מ"מ) בחלק העליון והלוחות התחדדו ל-5 אינץ' בתחתית.
בניגוד לאיווה וניו ג'רזי, ללוחות השריון במחיצה הרוחבית הקדמית במיזורי ובוויסקונסין היה עובי מרבי של 14.5 אינץ' (368 מ"מ) בחלק העליון שהצטמצם ל-11.7 אינץ' (297 מ"מ).
המחיצה האחורית הייתה בעובי עקבי של 14.5 אינץ', אך לא ירדה מתחת לתוספת החגורה התחתונה.
לצריחי התותחים הראשיים היו לוחות מסוג B בעובי 495 מ"מ בחזית ו-9.5 אינץ' (241 מ"מ) של לוחות מסוג A בצדדים.
לוחות השריון המגינים על הברבטים שלהם נעים בעובי בין 17.3 אינץ' (439 מ"מ) ל-14.8 אינץ' (376 מ"מ) ו-11.6 אינץ' (295 מ"מ) כאשר הלוחות העבים ביותר בצדדים והדקים ביותר מלפנים ומאחור.
הלוחות שהגנו על מגדל הניווט היו בעובי של 17.3 אינץ' (440 מ"מ).
הסיפון הראשי של אוניות האיווה היה מורכב מ-1.5 אינץ' (38 מ"מ) של STS.
מתחת לסיפון זה, גג המצודה המשוריינת נוצר מ-6 אינץ' (152 מ"מ) של שריון בשתי שכבות.
מתחת לזה היה סיפון של לוחות STS בגודל 0.625 אינץ' (16 מ"מ) שנועדו לעצור רסיסי פגזים שפילחו את הסיפון המשוריין שמעליו.
סיפון השריון נמשך מאחור והגג של תא ציוד ההיגוי היה בעובי של 160 מ"מ.
מערכת ההגנה התת-ימית של אוניות המערכה מסדרת איווה הייתה מורכבת משלושה תאים אטומים למים מחוץ לחגורת השריון התחתונה ועוד אחד מאחוריה.
שני התאים החיצוניים נשמרו עמוסים במזוט או במי ים כדי לספוג את האנרגיה של פיצוץ ראש הטורפדו ולהאט את הרסיסים שנוצרו כך שניתן לעצור אותם על ידי חגורת השריון התחתונה.
מאחורי החגורה הייתה מחיצה חזקה שנועדה להגן על החללים הפנימיים של האוניות מפני כל רסיסים שעלולים לחדור וההצפה שלאחר מכן.
להגנה מפני מוקשים ימיים, לאיווה הייתה תחתית כפולה שעוברת לכל אורך האוניות והופכת לקרקעית משולשת למעט בחרטום ובירכתיים.
ויסקונסין הייתה הספינה השנייה של צי ארצות הברית שנקראה על שם מדינת ויסקונסין.
האונייה אושרה על ידי הקונגרס ב-1938 והוזמנה ב-12 ביוני 1940 עם מספר גוף הספינה BB-64. השדרית שלה הונחה ב-25 בינואר 1941, במספנת הצי של פילדלפיה.
היא הושקה ב-7 בדצמבר 1943, בחסות גברת גודלנד, אשתו של וולטר ס.
גודלנד, מושל ויסקונסין, ונכנסה לשירות ב-16 באפריל 1944, תחת פיקודו של קפטן ארל א.
ויסקונסין היא אוניית המערכה האמריקאית בעלת מספר הגוף הגבוה ביותר שנבנתה.
למרות שהשדרית שלה הונחה אחרי מיזורי, היא נכנסה לשירות לפני כניסתה לשירות של מיזורי.
ויסקונסין נכנסה לשירות ב-16 באפריל 1944, ואילו מיזורי נכנסה לשירות ב-11 ביוני של אותה שנה.
לפיכך, הבנייה של ויסקונסין החלה לאחר מיזורי, והסתיימה מוקדם יותר ממנה.
איווה וויסקונסין נמחקו לבסוף מרשימות הצי ב-17 במרץ 2006, מה שהפך אותן לאוניות המערכה האחרונות בשירות בעולם.
שיט ניסויים ושירות עם הצי השלישי, אדמירל הולסי
לאחר ניסויים ואימונים ראשוניים במפרץ צ'ספיק, ויסקונסין עזבה את נורפוק, וירג'יניה, ב-7 ביולי 1944, לכיוון איי הודו המערבית הבריטיים.
לאחר שיוט הניסויים שלה (שבוצע מחוץ לטרינידד), היא חזרה למספנה לצורך שינויים ותיקונים.
ב-24 בספטמבר הפליגה ויסקונסין לחוף המערבי, עברה את תעלת פנמה, והתייצבה לשירות עם צי האוקיינוס השקט ב-2 באוקטובר.
מאוחר יותר יצאה אוניית המערכה למימי הוואי לצורך אימונים ולאחר מכן פנתה לאיי קרוליין המערביים.
אדמירל משנה אדוארד הנסון, מפקד פלגת אוניות המערכה ה-9, הניף את דגלו על סיפון ויסקונסין ב-25 בנובמבר.
זמן קצר לאחר שהגיעה לאוליטי, היא שובצה לקבוצת המשימות (TG) 38.2, חלק מכוח המשימה המהיר של הצי השלישי של האדמירל ויליאם פ.
תפקידה העיקרי היה לשמש כחלק ממסך הנ"מ עבור נושאות המטוסים.
בנוסף לשמירה על המובילים, ויסקונסין ושאר אוניות המערכה פעלו כמכליות אספקה עבור המשחתות המלוות, שכן הרכבת הלוגיסטית של הצי לא יכלה ללוות את כוח התקיפה במהלך פשיטות.
אוניית המערכה הגיעה בזמן כדי להשתתף במערכת הפיליפינים.
כחלק מאותו מבצע, המתכננים חזו נחיתות בחוף הדרום-מערבי של מינדורו, דרומית ללוזון, מה שיאפשר לכוחות אמריקאים להפריע לקווי תקשורת יפניים דרך ים סין הדרומי.
נושאות המטוסים השלימו זה עתה שלושה ימים של פשיטות כבדות על שדות תעופה יפניים, דיכוי מטוסי אויב במהלך המבצעים האמפיביים נגד מינדורו ונסוגו כדי להתחיל בתדלוק בים ב-17 בדצמבר בערך 300 מייל (480 ק"מ) מזרחית ללוזון בים הפיליפינים.
כוח המשימה נפגע על ידי טייפון קוברה למחרת.
הטייפון הקטן אך האלים הפתיע את כוח המשימה בזמן שרבות מהאוניות ניסו לתדלק.
שלוש משחתות התהפכו בעוד תשע אוניות אחרות ניזוקו קשות.
ויסקונסין לא ניזוקה, אך דיווחה על שני מלחים שנפצעו כתוצאה מהטייפון.
TF 38 תקף שדות תעופה יפניים בפורמוזה, אוקינאווה ואיי סקישימה עם TG 38.2 שהופקד לכסות את דרום פורמוזה ואיי פסקדור החל ב-3 בינואר 1945 כדי להשמיד מטוסים שהיפנים ריכזו שם כדי לתקוף כל נחיתה אמפיבית באי לוזון.
האמריקאים תפסו את היפנים בהפתעה וטענו שהם השמידו 170 מטוסים שלא הצליחו להמריא בגלל מזג אוויר גרוע ביומיים של תקיפות אוויריות.
TF 38 נסוג לתדלוק ב-5 בינואר בזמן שהמטוסים היפניים המבוססים על לוזון תקפו את אוניות הצי השביעי בהשפעה מסוימת.
הצי השביעי התקרב למפרץ לינגאיין כדי לבצע נחיתה אמפיבית בלוזון.
TF 38 הצליח לדכא בצורה יסודית כל כך את שדות התעופה בלוזון ב-6–7 בינואר, עד שהנחיתות לא הופרעו על ידי מטוסים יפנים כשהחלו ב-9 בינואר.
האוניות תדלקו ב-8 בינואר תוך כדי תנועה צפונה לסבב התקפות נוסף על פורמוזה ואוקינאווה שהחל למחרת עם TG 38.2 שהפעם תקף את צפון פורמוזה.
הפעם הם תקפו גם את הספנות היפנית.
כוח המשימה נכנס לים סין הדרומי בליל 9–10 בינואר כדי להוציא לפועל את השלב הבא בתוכניתו של הולסי לאסור את נתיבי השיט היפניים ולהשמיד את הכוחות היפניים המגינים על האזור, במיוחד לרבות אוניות ראשה של הצי הקיסרי היפני.
המודיעין הימי דיווח על שתי נושאות מטוסים היברידיות, איסה והיוגה, במפרץ קאם ראן בהודו-סין הצרפתית הכבושה.
הולסי הטיל על קבוצת נושאות המטוסים של ויסקונסין לצמצם טווח ל- של החוף של הודו-סין ב-12 בינואר בעוד שאר ה-TF 38 תמכו ב-TG 38.2 ותקפו מטרות אחרות צפונה יותר.
הולסי גם הקים קבוצת פעולה שטחית מ-TG 38.2 עם ויסקונסין וניו ג'רזי וחמש סיירות כדי להפציץ את מפרץ קאם ראן בחסות התקיפות האוויריות של הבוקר, אבל מטוסי סיור לילה חשפו הרבה לפני עלות השחר ששני הכלאיים כבר לא היו שם ומשימתם בוטלה.
הם חידשו את תפקידי הליווי שלהם, אך ההפתעה הושלמה ואף מטוס יפני לא תקף את TG 38.2. TF 38 נסוגה זמן קצר לאחר השקיעה ותדלקה למחרת באמצע ים סין הדרומי למרות סופת טייפון נוספת באזור.
פקודות חדשות הגיעו להולסי ב-13 בינואר, שבהן הוא הונחה ליירט כל כוחות אויב המתקרבים לאזור מפרץ לינגאיין מצפון או מדרום.
הולסי האמין שהוא יכול לעשות זאת בצורה הטובה ביותר ממיקומו הנוכחי, באמצעות מטוסי נושאות המטוסים שלו כדי להשמיד כל כוח יפני המסוגל לאיים על אזור מפרץ לינגאיין.
אדמירל צ'סטר נימיץ, מפקד צי האוקיינוס השקט, הבהיר שהוא יכול לתקוף את הונג קונג אם לא יהיו יעדים טובים יותר.
נערכו פשיטות על פורמוזה שוב ב-15 בינואר וב-21 בינואר.
במהלך חודש ינואר, ויסקונסין הגנה על נושאות המטוסים כשהם ערכו התקפות אוויריות בהונג קונג, קנטון, האי האינאן, בתי הזיקוק של קנטון, תחנת הצי של הונג קונג ואוקינאווה.
שירות עם הצי החמישי, אדמירל ספרואנס
ויסקונסין שובצה לצי החמישי כאשר אדמירל ריימונד א.
ספרואנס החליף את אדמירל הולסי כמפקד הצי.
היא נעה צפונה עם ה-TF 58 שנועד מחדש בזמן שנושאות המטוסים פנו לאזור טוקיו.
ב-16 בפברואר, כוח המשימה התקרב לחוף היפני בחסות תנאי מזג אוויר קשים והשיג הפתעה טקטית מוחלטת.
כתוצאה מכך, ויסקונסין ושאר האוניות הפילו 322 מטוסי אויב והשמידו 177 נוספים על הקרקע.
הספנות היפנית, הן של הצי והן צי הסוחר, סבלה גם היא בצורה דרסטית, וכך גם האנגרים ומתקני מטוסים.
ויסקונסין וכוח המשימה עברו לאיוו ג'ימה ב-17 בפברואר כדי לספק תמיכה ישירה לנחיתות המתוכננות להתקיים ב-19 בפברואר.
הם ביקרו מחדש בטוקיו ב-25 בפברואר ופגעו באי האצ'ינוהה שליד חופי הונשו למחרת, וכתוצאה מכך נזק כבד למתקנים הקרקעיים; בנוסף, מטוסים אמריקאים הטביעו חמישה כלי שיט קטנים והשמידו 158 מטוסים.
כוח המשימה של ויסקונסין יצא מאוליטי ב-14 במרץ לכיוון יפן.
המשימה של אותה קבוצה הייתה לחסל התנגדות מוטסת מהמולדת היפנית לכוחות אמריקאים מול אוקינאווה.
יחידות צי האויב בקורה ובקובה, בדרום הונשו, התגלגלו תחת השפעת מכות הנפץ שניתנו על ידי אנשי מטוסי TF 58. ב-18–19 במרץ, מנקודה מערבית לקיושו, TF 58 פגע בשדות תעופה של האויב באותו אי; למרבה הצער, אש נ"מ של בעלות הברית ב-19 במרץ לא הצליחה לעצור מתקפה על נושאת המטוסים פרנקלין.
באותו אחר הצהריים, ויסקונסין וכוח המשימה פרשו מקיושו, סיננו את השטח הבוער והחבוט והפילו 48 מטוסים.
ב-24 במרץ, ויסקונסין ירתה עם תותחי ה- שלה על מטרות על החוף באוקינאווה.
יחד עם שאר אוניות המערכה של כוח המשימה, היא פגעה בעמדות ובמתקנים יפניים לקראת הנחיתות.
ההתנגדות היפנית, על אף שהייתה עזה, נדונה לכישלון על ידי התמעטות של מטוסים וטייסים מאומנים.
בזמן שהמטוסים של TF 58 ירו על יאמטו ומלוותיה, תקפו מטוסי האויב את יחידות השטח האמריקאיות.
סיור אוויר קרבי (CAP) הפילו 15 מטוסי אויב, ואש נ"מ מהאוניות הפילה שלושה נוספים, אך לא לפני שהתקפת קמיקזה אחת חדרה מבעד למסך ה-CAP והתרסקה על סיפון הטיסה של נושאת המטוסים הנקוק.