tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאביה המאמץ קוראים פרד דנברס כמו בעבר ונוספו גרסאות חדשות לדיק מלוורן וקומט כדמויות תומכות.
בתחילת סדרה חדשה זו מטריקס מקריבה את עצמה כדי להציל אישה גוססת בשם לינדה דנברס.
גופות, מוחות ונשמות שתי הנשים מתמזגות והופכות ל"מלאכית ילידת הארץ" (Earth-Born Angel).
בתפקידה כמלאכית, סופרגירל מאבדת כוחות מסוימים ורוכשת אחרים, כגון כנפי מלאך לוהטות ויכולת טלפורטציה שמאפשרת לה "להבזיק" לכל מקום שהיא הייתה בו בעבר.
בשלב מסוים לינדה והמטריקס מתפצלות שוב.
לינדה שומרת לעצמה את הכוח הגופני והחסינות, אך היא לא יכולה יותר לעוף, אלא רק לזנק למרחקים.
לינדה מציגה את עצמה כסופרגירל ומנסה לאתר את מטריקס.
זו האחרונה שהתה בגן העדן, ולאחר מכן התמזגה עם אישה בשם טוויילייט (Twilight) והפכה למיזוג חדש - "מלאכית-אש ילידת הארץ" (Earth-born angel of fire).
במפגש בין טווילייט ללינדה, טוויילייט משתמשת בכוחות הריפוי שלה כדי להעצים את כוחותיה החלקיים של לינדה חזרה לכישוריה המלאים כסופרגירל טרם הפירוד, כולל תעופה ו"הבזקה".
בחוברת סופרגירל מספר 75 מדצמבר 2002 מתקיים מפגש לא צפוי בין סופרגירל בגרסתה טרם המשבר והעיירה ליסברג של אחרי המשבר.
לינדה מהעתיד חוזרת לטייל בעבר ולהגשים מספר חלומות שלא הספיקה, כמו להתחתן עם סופרמן ולגדל ילדה בשם אריאלה.
על מנת להציל את ילדתה, מניחה לינדה לקו הזמן לחזור למסלולו הקודם, אם כי דבר זה יגרום למותה.
סופרגירל נוספת הנקראת סיר-אל מופיעה בשנת 2003 בחוברת "סופרמן: ההרפתקה העשירית" מספר 1. שם נכתב שהיא הבת העתידית של סופרמן ולויס ליין.
למרות שיש לה כוח גופני, מהירות ושמיעה כמו לסופרמן, היא יכולה רק לזנק למרחקים, יש לה בנוסף את היכולת לירות כדורי הדף מאש או אנרגיית כוח אדומה.
סיר-אל מתה במהלך מזימה של ברייניאק-13 ב-Superman Vol.2 #200, נרמז כי כשציר הזמן חזר למסלולו, סיר-אל בוטלה לחלוטין מהמשכיות העלילה.
סיר-אל היא ההתגלמות היחידה של סופרגירל שאינה בלונדינית.
בגיליון מספר 8 של סופרמן/באטמן שפורסמה לראשונה ב-2004, חברת DC קומיקס הציגה מחדש את קארה זור-אל, שוב לפי הגרסה לפני המשבר בעולמות האינסופיים, לפיה היא בת דודתו של סופרמן מצד דודו זור-אל ואלורה אל.
בניגוד לגרסה הקאנונית, סופרגירל זו נולדה לפני סופרמן, והייתה נערה מתבגרת בזמן שהוא עוד היה תינוק.
היא נשלחה בחללית בעקבות קל-אל התינוק כדי לשמור עליו, אך החללית שלה נקלעה להתפוצצות קריפטון, ונאטמה בתוך אסטרואיד קריפטונייט.
השחקנית הלן סלייטר גילמה את דמותה של קארה זור-אל/סופרגירל בסרט הלייב אקשן "סופרגירל" משנת 1984. לפי העלילה, סופרגירל מגיעה לכדור הארץ כדי להשיג את האומגהדרון, כדור אנרגיה מיסטי שהוא מקור הכוח לעולמה.
האומגהדרון נופל לידיה של סלינה, מכשפה מרשעת שרוצה להשתלט על העולם בעזרת כדור האנרגיה.
המהדורה המיוחדת של הסרט כוללת את גרסת הבמאי, הסרט התיעודי שהופק על העבודה מאחורי הקלעים והערות הבמאי על הסרט.
בפברואר 2021 הוכרז רשמית כי סשה קאייה תגלם את סופרגירל בסרט היקום הקולנועי של DC "הפלאש", שעתיד לצאת לאקרנים במהלך 2023.
Supergirl Vol.7 #1-42 (נובמבר 2016–אוגוסט 2020) - כרך שביעי בכיכובה של קארה זור-אל מארץ-פריים, המתרחש בהמשכיות "הלידה מחדש של DC".
Supergirl Vol.6 #1-41 (נובמבר 2011–מאי 2015) - כרך שישי בכיכובה של קארה זור-אל מארץ-פריים, המתרחש בהמשכיות "ה-52 החדשים" שלאחר פלאשפוינט.
Supergirl Vol.5 #1-68 (אוקטובר 2005–אוקטובר 2011) - כרך חמישי, הרפתקאותיה המודרניות של סופרגירל הקריפטונית קארה זור-אל
Supergirl Vol.4 #1-80 (ספטמבר 1996–מאי 2003) - כרך רביעי, מיזוגה של מטריקס עם לינדה דנברס, שהופכת לסופרגירל החדשה.
Supergirl Vol.3 #1-4 (פברואר–מאי 1994) - כרך שלישי המתרחש בהמשכיות שלאחר המשבר, בכיכובה של מטריקס כסופרגירל.
Supergirl Vol.1 #1-10 (נובמבר 1972–אוקטובר 1974) - כרך ראשון, המתרחש בהמשכיות שלפני המשבר בעולמות האינסופיים בכיכובה של קארה זור-אל כסופרגירל.
סופרוליג (SuproLeague), או בשמותיה הקודמים גביע אירופה לאלופות (1958–1991), הליגה האירופית (1992–1996) ופיב"א יורוליג (סופרוליג) (1997–2001), הייתה תחרות הכדורסל הבכירה למועדוני כדורסל באירופה, שאורגנה על ידי פיב"א אירופה בין השנים 1958 -2001. החל משנת 2002 המפעל הבכיר באירופה הוא היורוליג.
לאחר התמוטטות חברת התקשורת השווייצרית ISL בשנת 2000 נותרה פיב"א ללא יכולת כלכלית לנהל את המפעל הבכיר באירופה.
כתוצאה מכך ארגון היול"ב הקים באותה שנה ליגה מתחרה משלו תחת השם יורוליג שאליו הצטרפו רוב הקבוצות הבכירות באירופה לפני תחילת עונת 2000/01. המפעל הבכיר של פיב"א התקיים עוד עונה אחרונה תחת השם סופרוליג בשנת 2001, שבסיומה פיב"א ויול"ב הסכימו לאפשר ליול"ב לארגן מפעל בכיר אחד תחת ניהולה.
בעונת 1965–1966 הוחלט לקיים פיינל פור במקום נייטרלי, ולהוסיף שלב בתים של ארבע קבוצות כל אחד לפניו.
בעקבות ההצלחה היחסית החליטה פיב"א לייסד מפעל מקביל לגביע אירופה לאלופות, לקבוצות מחזיקות גביע אשר התקיים לראשונה בעונת 1966–1967. מספר שנים לאחר מכן הוחלט לקיים את גביע קוראץ' בנוסף לתחרויות הקיימות, גביע לקבוצות סגנויות ומקומות 3–4 בליגות בארצן.
בעונת 1974–1975 שונתה השיטה לשני בתים בשיטת ליגה בני שש קבוצות בשלב רבע הגמר אחרי סיבובים מוקדמים בשיטת בית וחוץ, בסיומן משחקי בית וחוץ בחצי הגמר וגמר במקום נייטרלי.
בעונת 1976–1977 שונתה השיטה שוב, הפעם לבית גמר בשיטת ליגה בן שש קבוצות לאחר בתים מוקדמים בני ארבע קבוצות כל אחד בשיטת ליגה.
שיטת בית הגמר התקיימה, בשינויים קלים (ביטול שלבי הבתים המוקדמים במשחקי בית וחוץ, ובעיקר החזרת משחקי הפיינל פור בעונת 1987–1988) עד להרחבת המפעל בעונת 1991–1992.
1997–2001: פיב"א יורוליג, הפיצול והסופרוליג
בשנת 2000 שונה שם הליגה לסופרוליג, ובעונתה האחרונה (2000/01) זכתה מכבי תל אביב לאחר ניצחון על פנאתינייקוס 81-67 בגמר שנערך בפריז.
1958–1965: גביע אירופה לאלופות: משחק גמר, בית וחוץ
עונה העיר המארחת אלופה סגנית תוצאה קלעי מצטיין
(בממוצע סיכום שני המשחקים) 1958ריגה/סופיה א.ס.ק.
1966–1987: גביע אירופה לאלופות, משחק גמר
1988–1991: גביע אירופה לאלופות: פיינל פור
עונה העיר המארחת אלופה סגנית תוצאה קלעי מצטיין MVP בגמר2000/01פריז מכבי תל אביב פנאתינייקוס67-81 דיאן בודירוגה, פנאתינייקוס (27) אריאל מקדונלד (מכבי)
סופרהירו הוא סרט קולנוע קומי, שנעשה בתור פרודיה על ז'אנר גיבורי-העל.
הסרט דומה ברובו לסדרת הסרטים "מת לצעוק", בעיקר בכרזת הסרט, שכמעט זהה לכרזה של "מת לצעוק".
הסרט נכתב ובוים על ידי קרייג מאזין, והופק על ידי דייוויד צוקר ורוברט ק.
ההפקה החלה בספטמבר 2007 בניו יורק.
הסרט יצא לאור בארצות הברית ב-28 במרץ 2008 ובישראל ב-10 באפריל 2008.
ריק רייקר הוא נער דחוי ולא מקובל בתיכון שלו, אשר מאוהב בבת כיתתו המקובלת.
יום אחד, ריק נעקץ על ידי שפירית שהונדסה גנטית והוא מפתח כח עצום ועור לא חדיר.
ריק מחליט להשתמש בכוח שלו לטובה ולהילחם ברעים, כשהוא מחופש ל"איש השפירית".
אך לא עובר זמן רב וריק מוצא לעצמו אויב מסוכן: לו לנדרס והאלטר אגו שלו "שעון החול, אשר רוצה לשאוב את כוח החיים של כל בני האדם.
ריק רייקר הוא תלמיד תיכון לא מקובל הלומד בבית הספר "אמפייר היי" בניו יורק.
ריק חי עם דודו אלברט ודודתו לוסיל וחברו הטוב ביותר הוא טריי.
ריק מאוהב בבת כיתתו, ג'יל ג'ונסון שגרה בשכנות לריק, אך היא יוצאת עם לאנס לנדרס, התלמיד המקובל בשכבה.
באחד הימים, ריק וכיתתו יוצאים לסיור כיתתי במעבדה לניסויים בבעלי חיים המנוהלת על ידי דודו החולה של לאנס, לו לנדרס.
ריק, שמצלם תמונות מהסיור עבור עיתון בית הספר, בטעות שופך על עצמו נוזל שמהול בהורמון שמעורר את החיות באופן מיני והן מתחילות לאנוס את ריק.
במהלך המהומה, שפירית מהונדסת גנטית שנמשכת לנוזל, נושכת את ריק בצווארו.
במקביל, לו לנדרס ממציא מכונה שנועדה לשפר את מצבו הבריאותי.
בזמן הניסוי הראשוני, מתרחשת תקלה ולו מקבל לידיו את היכולת לספוג לתוכו את כוח החיים של האנשים סביבו.
עוזרו של לו, דוקטור סטרום מסביר ללו שעל מנת להישאר בחיים בכל יום מחדש, עליו לספוג בכל יום אדם אחר.
כדי להימנע ממעצר על מעשיו, לו יוצר תחפושת וקורא לעצמו "שעון החול".
בינתיים, ריק חוזר הביתה ובחדרו הוא שוקע בתרדמת של חמישה ימים.
כשהוא מתעורר, הוא מגלה שגופו פיתח כוחות על בעקבות נשיכת השפירית: ריק מפתח חוזק על אנושי, יכולת להיצמד לקירות ועור בלתי חדיר.
למרות זאת, הוא מגלה שהוא אינו מסוגל לעוף.
במהלך תערוכת מדע בבית הספר, ריק מגלה שגופו מתחיל לפתח סימפטומים מוזרים והוא בטעות תוקף את לאנס.
לאחר הקרב, ריק משתף את דודו אלברט ואת חברו טריי במתרחש והם מפצירים בו להפוך לגיבור על, אך הוא סקפטי.
ביום למחרת, בזמן שריק נמצא עם דודתו בבנק, שעון החול שודד את הבנק ותוקף את הנוכחים.
לאחר התקרית, מתגלה ששעון החול פצע את הדוד אלברט (שחיכה בינתיים ברכב בחוץ) והוא נשלח לבית החולים.
שבור בעקבות פציעת דודו, ריק מנסה למצוא הסבר לכוחותיו ומקבל פניה מאדם בשם מר אקסבייר, אדם בעל כוחות טלפתיים המרותק לכיסא גלגלים.
אקסבייר לוקח את ריק לבית הספר לילדים מוטאנטים ובעצת אשתו, גברת אקסבייר, ריק מחליט לתפור תחפושת ולהגן על העיר תחת זהות "השפירית".
ריק במעשיו הופך לתופעה בעיר וכולם סקרנים לדעת מי הוא אותו גיבור חדש.
במקביל, ריק מנסה למכור תמונות שלו כאיש השפירית למערכת העיתון במטרה להרוויח כסף.
לאחר מכן, ריק נלחם נגד שעון החול במטרה למנוע ממנו לגנוב מינרל יקר בשם "סריליום" עבור תוכניתו המרושעת, אך הוא נכשל ושעון החול בורח.
באותו הערב, ג'יל מותקפת על ידי שודדים וריק (תחת זהות השפירית) מציל אותה והשניים מתנשקים.
עם הסריליום שגנב, לו לנדרס מתכנן לבנות מכונה שתשאב את כוח החיים ממספיק אנשים במטרה להפוך את עצמו לבן אלמוות.
בהמשך, ג'יל, לאנס ולו מתארחים בביתו של ריק לארוחת ערב משותפת.
לו מגלה שריק הוא השפירית בעקבות הפציעות על גופו (אותן הוא גרם כשעון החול) והוא עוזב ביחד עם לאנס.
לו חוזר לאחר מכן בתור שעון החול והורג את דודה לוסיל.
אלברט מתעורר מהתרדמת בה שקע בעקבות הפציעה בבנק ומגלה (בדרך מזעזעת) על מותה של אשתו דרך הרופא שטיפל בו.
לאחר לווייתה של לוסיל, ג'יל ניגשת אל ריק ומתוודה על רגשותיה כלפיו, אך הוא אינו משיב לה אהבה (מחשש ששעון החול יתקוף אותה וגורלה יהיה זהה לזה של לוסיל).
גיל עוזבת את המקום בדמעות.
ריק מחליט לפרוש מחיו כגיבור על, אך לומד ששעון החול הולך לתקוף את הנוכחים בטקס חלוקת פרסים שמתקרב.
כשהוא מגיע לשם, ריק מתבלבל ומסיק שהדלאי לאמה הוא בעצם שעון החול ותוקף אותו למול הנוכחים בטקס.
בכאוס שמתחולל, ג'יל מגלה שלו לנדרס הוא שעון החול והוא חוטף אותה כבת ערובה.
במהלך מאבק בין השפירית לשעון החול על גג המבנה, שעון החול מנסה להפעיל את המכונה שבנה, אך השפירית מצליח להרוג אותו בעזרת פצצה ששעון החול שתל עליו.
מההדף שנוצר, ג'יל נופלת מהגג וריק קופץ אחריה.
ג'יל מגלה על זהותו של ריק כשפירית והם מתאחדים.
רגע לפני שהם פוגעים בקרקע, השפירית מגלה שהוא יכול לעוף והשניים ניצלים.
באפילוג, ריק מעופף ברחבי העיר באושר עם ג'יל עד שמטוס מתנגש בשניים.
סופרטרמפ הייתה להקת רוק בריטית שהוקמה בלונדון בשנת 1970. הלהקה התייחדה על ידי כתיבת שירים אינדיבידואלית של המייסדים רוג'ר הודג'סון (שירה, קלידים וגיטרות) וריק דייוויס (שירה וקלידים).
הלהקה התבלטה בשל מיזוג סגנונות רוק מתקדם ופופ כמו גם לצליל שהציג את הנגינה הייחודית של הודג'סון על הפסנתר החשמלי שלו מסוג וורליצר.
ההרכב הקלאסי של הלהקה שהתקיים עשר שנים מ-1973 עד 1983 כלל את דייוויס, הודג'סון, דוגי תומסון (גיטרה בס), בוב סיבנברג (תופים) וג'ון הליוול (סקסופון), ולאחר מכן ההרכב השתנה פעמים רבות, כאשר דייוויס הפך לבסוף לחבר הקבוע היחיד בהרכב לאורך ההיסטוריה שלו.
שני אלבומיה הראשונים של הלהקה לא נחלו הצלחה, אך לאחר שינוי בהרכב למה שהפך להרכב הקלאסי שלהם, אלבומם השלישי מ-1974, "Crime of the Century" היווה את פריצת הדרך שלהם.
בעוד שבתחילה הלהקה התמקדה ברוק מתקדם, באלבומם השלישי "Crime of the Century" שיצא ב-1974 היא החלה להתמקד יותר במוזיקת פופ.
הלהקה זכתה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר עם אלבומם Breakfast in America שיצא ב-1979, ואשר הכיל את הסינגלים שהגיעו לעשרת הגדולים במצעדים – "The Logical Song", "Breakfast in America", "Goodbye Stranger" ו-"Take the Long Way Home".
בין הלהיטים האחרים של הלהקה שהגיעו לארבעים הגדולים במצעדים היו "Dreamer" שיצא ב-1974, "Give a Little Bit" שיצא ב-1977 ו-"It's Raining Again" שיצא ב-1982.
ב-1982 הוציאה הלהקה את האלבום "...Famous Last Words...", האלבום האחרון בו הופיע הודג'סון, שעזב את הלהקה ב-1983 כדי להמשיך בקריירת סולו.
הלהקה המשיכה עם דייוויס כמנהיג וסולן והוציאה שני אלבומים עד 1988, ולאחר מכן התפרקה אך התאחדה מעת לעת בתצורות שונות, תוך כדי סיבוב הופעות עם שני אלבומים נוספים, "Some Things Never Change" מ-1997 ו-"Slow Motion" משנת 2002 שיצאו כתוצאה מכך.
הלהקה זכתה לפופולריות ניכרת באמריקה הצפונית, באירופה, בדרום אפריקה ובאוסטרליה.
מספר המכירות הגבוה ביותר שלהם היה בקנדה, שם האלבומים "Crime of the Century" ו-"Breakfast in America" קיבלו מעמד של אלבומי יהלום (פי עשרה מאלבום פלטינה), כמו גם הסינגלים היחידים שלהם שהגיעו למקום הראשון, "The Logical Song" ו-"Dreamer".
נכון לשנת 2007, מכירות אלבומי הלהקה עלו על 60 מיליון עותקים.
ב-1969, סטנלי "סם" אוגוסט מייזגאס, מיליונר הולנדי, הפסיק לספק תמיכה כספית ללהקה בשם "The Joint" מכיוון שהתאכזב מהם.
הוא הציע לקלידן יליד סווינדון, ריק דייוויס, חברו ללהקה לשעבר של הזמר והיוצר האירי גילברט אוסליבן, שלדעתו כישרונו לא מוצה בשל חברותו בלהקה הזדמנות להקים להקה משלו בגיבוי כלכלי של מייזגאס.
הלהקה כללה את רוג'ר הודג'סון (בס ושירה), ריצ'רד פאלמר (גיטרות ושירה) וקית' בייקר (כלי הקשה).
לדייוויס ולהודג'סון היו רקעים והשראות מוזיקליות שונות בתכלית.
דייוויס היה ממעמד הפועלים והתמסר בלהט לבלוז ולג'אז, בעוד שהודג'סון עבר היישר מבית ספר פרטי אנגלי לעסקי המוזיקה והיה חובב פופ.
למרות זאת, הם הצליחו לשתף פעולה במהלך האודישנים והחלו לכתוב למעשה את כל השירים שלהם יחד, עם פאלמר ככותב שלישי.
הודג'סון ודייוויס שיתפו פעולה בכתיבת השירים בזמן שפאלמר הלחין את המילים..
הלהקה כינתה עצמה בשם Daddy, ולאחר מספר חודשים של חזרות בבית כפרי בווסט הית', קנט, טסה למינכן לסדרת קונצרטים במועדון PN.
הופעה בת עשר דקות שהתקיימה ב-14 בדצמבר 1969 בה ביצעה הלהקה את השיר "All Along the Watchtower" של בוב דילן צולמה על ידי הצלם הגרמני הרו סנפט, (צלם הסרט התיעודי הקצר Daddy Portrait 1970).
החזרות היו פחות פוריות, והרפרטואר הראשוני של ההרכב כלל רק ארבעה שירים, שניים מהם היו קאברים.
בינואר 1970 קית' בייקר עזב את הלהקה הוחלף על ידי שחקן הבמה לשעבר והמתופף רוברט מילאר.
לפי הצעתו של פאלמר, כדי למנוע בלבול עם ההרכב האמריקאי "Daddy Longlegs" שינתה הלהקה את שמה ל-"Supertramp", כינוי שנולד בהשראת הספר "The Autobiography of a Super-Tramp" מאת ויליאם הנרי דייוויס.
באפריל 1970 כשחזרו ממינכן, גמלו "סופרטרמפ" טובה לחברם הארו סנפט שצילם את הופעתם שם בכך שתרמו מוזיקה לסרטו הבא, Purgatory (הידוע גם בשם Fegefeuer), וכן נתנו את הסכמתם להשתמש ברצועות מאלבומם הראשון בסרט התיעודי מ-1971, Extremes מאת טוני קלינגר ומייקל ליטון.
""סופרטרמפ" " היו אחת הלהקות הראשונות שהוחתמו בחטיבה הבריטית של A&M רקורדס ואלבומם הראשון, "Supertramp", יצא ב-14 באוגוסט 1970 בבריטניה ובקנדה (הוא לא יופק בארצות הברית עד סוף 1977).
מבחינה סגנונית, האלבום היה אופייני למדי לרוק המתקדם של התקופה.
למרות שזכה לשבחים ביקורתיים רבים, האלבום לא משך קהל רב.
דייב וינטרופ (חליל וסקסופון, שירה) נבחן לראשונה עבור הלהקה במרץ 1970, אך לא הצטרף עד יולי, רגע לפני יציאת האלבום הראשון.
הוא הופיע עם הלהקה בפסטיבל האי וייט 1970 ב-27 באוגוסט 1970. ההרכב המשיך להשתנות בששת החודשים שלאחר יציאת האלבום.
פאלמר עזב את הלהקה בדצמבר 1970, ואחריו מילאר בינואר 1971, עקב התמוטטות עצבים שעבר.
פאלמר, בתור ריצ'רד פאלמר-ג'יימס, המשיך לעבוד כתמלילן של קינג קרימזון.
הוא הוחלף על ידי הגיטריסט לשעבר של דה נייס, דייוויד אוליסט שניגן עם הלהקה רק בהופעה אחת.
מתופף מברמינגהאם, דיקי תומאס, הובא כמתופף זמני עד שבעקבות האודישנים הגיע ללהקה המתופף קווין קורי בפברואר 1971.
באלבום הבא, Indelibly Stamped, שיצא ביוני 1971 בבריטניה ובארצות הברית, הצטרף פרנק פארל (בס, קלידים, קולות רקע), בעוד רוג'ר הודג'סון עבר לגיטרה וריק דייוויס שימש כסולן שני.
עם עזיבתו של פאלמר, הודג'סון ודייוויס כתבו והלחינו בנפרד עבור אלבום זה והאלבום שיצא בעקבותיו.
מכירות האלבום היו נמוכות אפילו פחות מאלבום הבכורה שלהם.
לאחר מכן, כל החברים עזבו בהדרגה מלבד הודג'סון ודייוויס, ומייסגאס הסיר את תמיכתו הכספית בהרכב באוקטובר 1972.
לאחר עזיבתו של פארל באביב 1972, הבסיסט בן ה-20 ניק סאות' (מהלהקה של אלכסיס קורנר) מילא תפקיד זמני עד שדוגי תומסון (מההרכב The Alan Bown Set) הצטרף ביולי.
ההרכב הזה של "סופרטרמפ" יהיה הקבוע לעשר השנים הבאות.
בינתיים, הקשר בין דייוויס להודג'סון החל להיחלש.
הודג'סון אמר, "יש קשר מאוד עמוק, אבל זה בהחלט בעיקר ברמה המוזיקלית.
כשאנחנו רק שנינו מנגנים ביחד, יש אמפתיה מדהימה.
דרך הכתיבה הפשוטה שלו, שהיא מאוד רוק אנד רולית, מאזנת את הסגנון הקליל והמלודי שלי.
במהלך ההיסטוריה של "סופרטרמפ", מערכת היחסים ביניהם תהיה ידידותית אך התרחקה יותר ויותר ככל שאורח החיים והנטיות המוזיקליות שלהם התרחקו.
השותפות שלהם בכתיבת השירים התמוססה בהדרגה.
למרות שכל השירים של "סופרטרמפ" ימשיכו להיחשב רשמית כ"נכתבו על ידי ריק דייוויס ורוג'ר הודג'סון", רובם נכתבו בנפרד.
"סופרטרמפ" היו זקוקים ללהיט נוסף כדי להמשיך לעבוד ולבסוף קיבלו אותו עם האלבום Crime of the Century.
שוחרר בספטמבר 1974, הוא החל את רצף ההצלחות הקריטיות והמסחריות של הלהקה, והגיע למקום ה-4 בבריטניה, למקום ה-38 בארצות הברית ולמקום ה-4 בקנדה.
אלבום זה הגיע ל-100 האלבומים המובילים בקנדה במשך שלוש שנים ברציפות ב-1974, 1975 ו-1976, למרות שלא היה להם להיט ב-40 המובילים שם.
"Dreamer", שהיה הסינגל שהגיע ל-20 המובילים בבריטניה בשנת 1975 ונכתב על ידי הודג'סון, היה הסינגל הלהיט הראשון של הלהקה והוביל את האלבום לראש המצעדים.
סינגל נוסף מהתקליט, "Bloody Well Right", הגיע לטופ 40 בארצות הברית במאי 1975 והיה הלהיט היחיד שלהם שם במשך יותר משנתיים.
עם אלבום להיט ברשותם, הלחצים על הלהקה גברו והקלטות האלבום הבא, ?Crisis?
What Crisis היו צריכות להסתיים בחודשים הספורים שבין שני סיורי הופעות מתוכננים.
כתוצאה מכך, רוב החומר היה מורכב משאריות שירים מהאלבום Crime of the Century.
עשרות שנים מאוחר יותר הלהקה תמשיך להתייחס לאלבום כאחד הרגעים הגרועים ביותר שלה.
עם זאת, הודג'סון אמר בראיון ב-2015 כי ?Crisis?
What Crisis היה אלבום "סופרטרמפ" האהוב עליו.
למרות החששות של "סופרטרמפ" עצמם, האלבום התקבל היטב על ידי המבקרים.
כששוחרר בנובמבר 1975, הוא שבר גם את עשרים המקומות הראשונים בבריטניה וגם את החמישים הגדולים בארצות הברית למרות שכל הסינגלים שלו היו כישלונות מסחריים.
האלבום הבא, ...Even in the Quietest Moments שיצא באפריל 1977, הוליד סינגל להיט עם "Give a Little Bit" (מספר 15 בארצות הברית, מספר 29 בבריטניה, מספר 8 בקנדה), שנכתב לראשונה על ידי הודג'סון בגיל 19 או 20, חמש או שש שנים לפני שהציג אותו ללהקה להקלטה.
כרגיל, הפופולריות של האלבום עצמו האפילה על זו של הסינגלים שלו ו-...Even in the Quietest Moments הגיע למקום ה-16 בארצות הברית, למקום ה-12 בבריטניה ולמקום הראשון בקנדה.
במהלך תקופה זו, הלהקה עברה לצמיתות ללוס אנג'לס.
המעבר של הלהקה לגישה פופית יותר הגיע לשיא עם אלבומה הפופולרי ביותר, Breakfast in America.
במהלך החודשיים האחרונים של השלמת האלבום, הודג'סון החנה קרוואן מחוץ לאולפן כדי לעבוד במרץ על המיקס של ההקלטות, עם תקופות קצרות של מנוחה ביניהם.
הוא זכר שהרגיש ש"זה יכול להיות אלבום גדול" ושהוא בילה "ימים ולפעמים שבועות בבחירת השירים הנכונים ובסדר הנכון, כך ששיר אחד זרם למשנהו".
Breakfast in America יצא לאור במרץ 1979, והגיע למקום השלישי בבריטניה, ולמקום הראשון בארצות הברית ובקנדה.
כדי להימנע מפער ארוך מדי בין האלבומים במהלך ההפסקה שלהם, הלהקה הוציאה את האלבום "Paris" שיצא לאור ב-1980, אלבום כפול שהוקלט בעיקר ב-Pavillon de Paris בסוף 1979. האלבום הגיע לעשרת הגדולים הן בארצות הברית והן בבריטניה.
גרסה חיה של "Dreamer" שוחררה כסינגל שהגיע למקום הראשון בקנדה ולמקום ה-15 בארצות הברית, למרות שגרסת האולפן לא הצליחה אפילו להגיע לשם ב-1974. הסינגל השני מתוך אלבום ההופעה, "Breakfast in America", הגיע למקום ה-62 בארצות הברית.
שוחרר באוקטובר 1982 וזכה בשני להיטים נוספים עם "It's Raining Again" ו-"My Kind of Lady".
הוא הגיע בשיאו למקום החמישי בארצות הברית ולשישי בבריטניה.
"סופרטרמפ" בהנהגת דייוויס הוציאו את האלבום Brother Where You Bound במאי 1985. האלבום היה צעד מכוון של התרחקות מגישת הפופ של שני אלבומי האולפן האחרונים שלהם, והגיע למקום ה-20 במצעד הבריטי ול-21 במצעד האמריקאי.
הוא כלל את הסינגל שהגיע ל-30 הלהיטים המובילים, "Cannonball", יחד עם שיר הכותרת, אקספוזיציה בת 16 דקות על נושאי המלחמה הקרה שהודגשו על ידי סולו גיטרה של דייוויד גילמור מפינק פלויד.
סרט בן 20 דקות של שיר הכותרת מאת רנה דאלדר שימש לקידום האלבום.
"סופרטרמפ" יצאו לסיבוב הופעות בסתיו 1985 עד תחילת 1986, שהיה הראשון שלהם ללא הודג'סון.
ההרכב כלל את דייוויס, תומסון, הליוול, סיבנברג, סקוט פייג', מרטי וולש (גיטרה, קולות רקע), קארל ורהיין (גיטרה, כלי הקשה, קולות רקע) ומארק הארט (שירה, גיטרה, קלידים).
בראד קול החליף את הארט לכמה הופעות בסוף אוקטובר/תחילת נובמבר 1985, לאחר שהאחרון נעדר עקב מצב חירום משפחתי.
האלבום Free as a Bird משנת 1987 התנסה במוזיקה מסונתזת בכבדות, כמו הרצועה "I'm Beggin' You", שהגיעה למקום הראשון במצעד הריקודים בארצות הברית.
עם זאת השינוי הסגנוני לא התקבל היטב בדרך כלל, והאלבום עצמו הגיע רק למקום ה-93 בבריטניה וה-101 בארצות הברית, כשהוא שובר רצף של שבע יצירות רצופות של ההרכב שהגיעו ל-100 המובילים במצעד האמריקאי.
בנוסף למעבר לחומר בעל אוריינטציה פחות מסחרית, חברי הלהקה החליטו גם להשמיט את כל היצירות של הודג'סון מהסט שלהם כדי לגבש עוד יותר זהות נפרדת ממנו.
עם זאת, הקהל כעס על ההשמטות של השירים הללו, ולמרות ש"סופרטרמפ" יצאו לסיבוב הופעות ב-1985 תוך שימוש רק ביצירות של דייוויס, ב-1988 הלחץ של המעריצים וסיבוב ההופעות הראשון שלהם בדרום אמריקה הניע אותם להכניס מחדש קומץ להיטים פרי עטו של הודג'סון בחזרה לסט שלהם.
הרכב ההופעות של הלהקה ב-1988 היה זהה כמעט לזה שהיה בשנים 1985–1986, אבל עם בראד קול שחזר במקום סקוט פייג', ונגן כלי ההקשה סטיב ריד במקום הגיטריסט קארל ורהיין.
לאחר סיבוב ההופעות של 1988, הלהקה התפרקה.
מאוחר יותר הסביר דייוויס, "היינו בערך 20 שנה בהקלטות וסיבובי הופעות, ונראה שהגיע הזמן לעשות הפסקה בלי רעיונות אם ומתי נחזור.
החלטנו לא לומר כלום, פשוט להתפוגג כמו חייל זקן."
1993 איחוד של הודג'סון ודייוויס
ב-14 באפריל 1993 בבוורלי הילס הילטון, בארוחת ערב מיוחדת לכבוד ג'רי מוס, מייסד שותף של A&M רקורדס הופיעו הודג'סון, דייוויס והליוול (יחד עם ג'ף דניאל) בביצוע "The Logical Song" ו-"Goodbye Stranger".
לאחר מכן, דייוויס והודג'סון החלו לעבוד שוב יחד, והקליטו דמואים של שני שירים חדשים, "You Win, I Lose" ו-"And the Light".
אבל חילוקי דעות בנוגע להנהלה גרמו להם להיפרד שוב זמן קצר לאחר מכן, כאשר שני השירים הופיעו בסופו של דבר, ללא הודג'סון, באלבום הבא של "סופרטרמפ" ב-1997.
התוצאה של האיחוד הזה הייתה האלבום Some Things Never Change, אלבום אולפן חדש שיצא במרץ 1997 שהזכיר את הצליל המוקדם של הלהקה והגיע למקום ה-74 בבריטניה.
בקיץ 1997 הלהקה חזרה להופיע, וכתוצאה מכך יצא האלבום בהופעה חיה It Was the Best of Times (אפריל 1999).
לאחר הפסקה של שלוש שנים, "סופרטרמפ" הוציאו באפריל 2002 אלבום אולפן חדש בשם Slow Motion, ואחריו סיבוב הופעות עולמי בשנת 2002 בשם "One More for the Road Tour".
"סופרטרמפ" המשיכו לנגן כמה שירים פרי עטו של הודג'סון במהלך הופעות חיות לאחר האיחוד שלהם.
הודג'סון טען לאחר מכן שכאשר עזב את הלהקה ב-1983, הוא ודייוויס ערכו הסכם בעל פה שהם לא ינגנו את השירים האלה.
דייוויס מעולם לא רמז בפומבי להסכם כזה, והבסיסט לשעבר דוגי תומסון (שפרש מהופעה כדי לעבור לפרסום מוזיקה) הגיב "אף אחד מלבד ריק ורוג'ר לא היה מודע לשיחה הזו.
לריק ורוג'ר היו כמה דיאלוגים שאף אחד אחר לא היה נוכח בהם.
חברת ההוצאה והחוזה יודעים באופן חוקי אילו שירים כל כותב שירים באמת כתב.
להודג'סון יש זכויות אישור חוזיות על השימוש בשיריו ולדייוויס עבורו.
לאחר "One More for the Road Tour" משנת 2002, "סופרטרמפ" שוב לא היו פעילים.
ניסיון נוסף להחזיר את הודג'סון ב-2005 ללהקה נכשל.
ב-2008, הוכרז שהמוזיקה של "סופרטרמפ" תוצג בעיבוד הקולנועי לרומן רב המכר של אירווין ולש, אקסטזי.
בשנת 2009, הודג'סון אמר שהוא לא יכול לראות מפגש מחודש של "סופרטרמפ" מתרחש אי פעם: "בחנו את זה ודיברנו על זה...
לעולם לא אגיד לעולם אבל ריק [דייוויס] פרש עכשיו ואני בשלב הטוב ביותר בחיי.
התגובה שאני מקבל מהמעריצים היא 'בבקשה אל תתאחדו'.
ב-21 באפריל 2010, הוכרז ש"סופרטרמפ" יבצעו 35 קונצרטים בסוף 2010 באירופה.
הודג'סון יצא במקביל לסיבוב הופעות סולו עולמי, ולכן לא הצליח להצטרף מחדש ללהקה לסיבוב ההופעות של 70–10. עם זאת, בתגובה למסע שכנוע של מעריצים, הודג'סון שלח מכתב לריק דייוויס והמנהל שלו שלח מכתב להנהלה של דייוויס, והציע להצטרף אליהם לתאריכים נבחרים במהלך פערים בלוח הזמנים שלו.
סוכנו של דייוויס הודיע להודג'סון שהצעתו נדחתה.
כשנשאל האם הודג'סון עשוי להופיע בקונצרטים כלשהם של "סופרטרמפ", דייוויס ענה: "אני יודע שיש כמה מעריצים שם שהיו רוצים שזה יקרה.
הייתה תקופה שגם קיוויתי לזה.
אבל העבר הקרוב הופך את זה לבלתי אפשרי.
כדי לבצע הופעה נהדרת עבור המעריצים שלנו, אתה צריך הרמוניה, גם מבחינה מוזיקלית וגם מבחינה אישית, לצערי זה כבר לא קיים בינינו ואני מעדיף לא להרוס זיכרונות מתקופות הרמוניות יותר בין כולנו." הודג'סון ו"סופרטרמפ" המשיכו לסייר בנפרד ב-2011.
ההרכב של הלהקה לסיבובי ההופעות שלה בשנים 2010–2011 כלל את דייוויס, הליוול, סיבנברג, ג'סי סיבנברג (כיום מבצע את תפקידו של מארק הארט בשירה, קלידים וגיטרה), קליף הוגו, קארל ורהיין, לי תורנבורג, גייב דיקסון (שירה, קלידים, כלי הקשה) וקאסי מילר (קולות רקע).
"סופרטרמפ" ניגנה את מה שהתברר כקונצרט האחרון שלה ב-15 בנובמבר 2012 במדריד, במהלך אירוע פרטי בגני הירידים של IFEMA, שבמקרה כמה שנים קודם לכן השתמשו בשיר של הלהקה From Now On בפרסומות שלהם.
ההופעה, שהתקיימה לעיני כמה אלפי אנשים, נמשכה כשמונים דקות והסט היה גרסה מקוצרת של זו שבה נעשה שימוש בסיבוב ההופעות '70–10'.
הלהקה הייתה זהה גם לזו של סיבוב ההופעות של 2010–2011, פרט לג'ון הליוול, שלא הצליח להגיע עקב התחייבות מקצועית נוספת באותו תאריך.
הסקסופוניסט רוב הארדט, מוזיקאי אמריקאי שהיה חבר של לי תורנבורג ועבד בעבר עם נגן כלי ההקשה וזמר הסלסה הלטינית-אמריקאית פונצ'ו סאנצ'ז, החליף את הליוול בתפקיד.
מ-2012 עד 2015, סופרטראמפ חזרה להיות לא פעילה.
בינתיים, הודג'סון סייר עם "Breakfast in America World Tour" שלו מ-2012 ואילך.
ב-25 בינואר 2015 ב-Cirque Royal בבריסל, בלגיה, הודג'סון המשיך ב"סיבוב ההופעות העולמי של "ארוחת בוקר באמריקה" עם מסע אירופאי שהסתיים ב-7 בספטמבר 2015 בטמפודרום בברלין, גרמניה, והחלק הצפון אמריקאי של הסיור נמשך מנובמבר בטאריטאון, ניו יורק, והסתיים ב-13 בדצמבר בהליפקס.
בשנת 2015, "סופרטרמפ" הכריזו על סיבוב ההופעות הראשון שלהם מזה יותר מארבע שנים: סיבוב הופעות אירופאי בן 25 הופעות שכותרתו "Supertramp Forever" אמור לצאת לדרך ב-3 בנובמבר 2015 בפורטו, פורטוגל.
סיבוב ההופעות יכלול מופע בלונדון ב-7 בדצמבר בארנה 02 ויסתיים ב-11 בדצמבר 2015 ב-Ziggo Dome באמסטרדם, הולנד.
עם זאת, ב-4 באוגוסט 2015, הלהקה הודיעה כי סיבוב ההופעות בוטל עקב בעיות בריאותיות של ריק דייוויס, אשר אובחן כחולה במיאלומה נפוצה ונזקק לטיפול אגרסיבי כדי להילחם במחלה.
בסוף אוגוסט 2018, דייוויס נתן ראיון בו אמר כי הוא התגבר במידה ניכרת על בעיות הבריאות שלו ונהנה שוב לנגן, דבר שלא יכול היה לעשות ב-2016, כשהיה בטיפול רפואי.
ניתן גם לראות את דייוויס מבצע כמה רצועות בחזרה/בדיקת סאונד בבר עם כמה מהחברים הנוכחיים של "סופרטרמפ" לצידו.
הוא גם הצהיר ש"סופרטרמפ" לא צפויים לחזור כלהקה מובנית.
בשנת 2018 הודג'סון הפסיק לשלם לתומסון, הליוול וסיבנברג תמלוגים משירי "סופרטרמפ".
בשנת 2021 השלושה תבעו את הודג'סון ודייוויס, על כך שלא שילמו להם תמלוגים.
דייוויס הגיע להסכם מחוץ לבית המשפט בשנת 2023. הודג'סון זכה בתיק בבית המשפט בשנת 2024.
רוג'ר הודג'סון – שירה, קלידים, גיטרות, גיטרה בס, כתיבת שירים (מייסד שותף; 1970–1983)
ריצ'רד פאלמר-ג'יימס – גיטרות, שירה, כלי הקשה, כתיבת שירים (1970–1971)
סוּפרגוֹל הוא שמו של אלבום איסוף מדבקות מאת חברת P.M.I, בשיתוף עם ידיעות אחרונות, שיצא לאור בישראל מדי שנה בין השנים 1998 עד 2018. האלבום הכיל את תמונותיהם של כדורגלני ליגת העל, כדורגלנים בכירים בעולם ועוד.
האלבום שווק על ידי חברת בר שיווק והפצה.
בנוסף לקלפים שהם נאספים באמצעות רכישת חבילת קלפים, יש גם קלפים מיוחדים המכונים "אסים" אותם ניתן היה להשיג בדרכים שונות, לרוב באמצעות רכישת מוצרים של חברות אשר מעורבות בתהליך האיסוף לצורכי פרסום.
האלבום כולל גם תחרויות נושאות פרסים.
אלבום 2018-19 היה אלבום הסופרגול האחרון שהופק.
בדצמבר 2019 מנהלת הליגות לכדורגל וההתאחדות לכדורגל בישראל חתמו על הסכם עם חברת Panini האיטלקית להפצת אלבומי קלפים ומדבקות של שחקני ליגת העל ונבחרת ישראל.
ההסכם נחתם בעקבות מכרז שערכה מנהלת הליגות לאור הפסקת פעילות מותג סופרגול.
בתחילה הפיקה Panini 2 מותגים לשוק הישראלי: Adrenalyn XL - אלבום קלפי משחק, ו-Football Stars - אלבום מדבקות, אך לאחר שלוש מהדורות שיווק אלבום Adrenalyn XL הופסק.
סופרבול XXII, הסופרבול ה-22 במספר, היה משחק פוטבול שהתקיים ב-31 בינואר 1988 באצטדיון ג'ק מרפי, במטרה לקבוע את אלופת ליגת ה-NFL לעונת 1987. במשחק ניצחה אלופת חטיבת ה-NFC, וושינגטון רדסקינס את אלופת חטיבת ה-AFC, דנוור ברונקוס, בתוצאה 42–10, וזכתה בסופרבול השני בתולדותיה.
דאג ויליאמס, הקוורטרבק של הרדסקינס, נבחר לשחקן המצטיין של המשחק לאחר שמסר ארבע מסירות לטאצ'דאון והוביל את הרדסקינס לניצחון לאחר פיגור של עשר נקודות ברבע הראשון.
ויליאמס היה לקוורטרבק האפרו אמריקאי הראשון שהוביל קבוצה לניצחון בסופרבול.
בעלי קבוצות ה-NFL בחרו להעניק את אירוח סופרבול XXII לסן דייגו במהלך פגישותיהם ב-23 - 25 במאי 1984. בחירתם העניקה לסן דייגו את אירוח הסופרבול הראשון בתולדותיה.
סן דייגו נבחרה מתוך רשימה של 14 ערים שהגישו הצעה לאירוח אחד מארבעה סופרבולים בשנים 1987–1990. שאר הערים שהשתתפו במכרז הן: אנהיים, דטרויט, יוסטון, ג'קסונוויל, מיאמי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, פסדינה, פילדלפיה, סן פרנסיסקו, סיאטל, טמפה וטמפי.
עונת 1987 החלה כסדרה, אך בשבוע השלישי פתחו השחקנים בשביתה בת 24 ימים.
89 משחקני הליגה לא שבתו ולכן רק מחזור המשחקים השלישי לא התקיים.
החל ממחזור המשחקים הרביעי, משחקי הליגה התקיימו כרגיל עם השחקנים שלא שבתו ושחקנים מחליפים.
לאחר שלושה מחזורי משחקים הסתיימה השביתה ובמחזור השביעי שיחקו כל השחקנים.
כתוצאה מהשביתה הוחלט שהעונה תכלול רק 15 משחקים לכל קבוצה במקום 16.
את עונת 1987 פתחה קבוצת הברונקוס כאשר היא אלופת חטיבת ה-AFC וסגנית אלופת ה-NFL, לאחר שהפסידה לניו יורק ג'איינטס בסופרבול XXI.
את העונה סיימו הברונקוס במאזן של עשרה ניצחונות, ארבעה הפסדים ותיקו ודורגו במקום הראשון בבית המערבי של ה-AFC ובמקום הראשון בחטיבת ה-AFC כולה.
בסיום העונה הסדירה נבחר ג'ון אלווי, הקוורטרבק של הברונקוס, ל-MVP של העונה.
אלווי סיים את העונה הסדירה עם 3,198 יארדים במסירה ו-19 מסירות לטאצ'דאון.
בנוסף השיג 304 יארדים בריצה ורץ לשלושה טאצ'דאונים.
בכך דורג שני בקבוצה בכמות היארדים בריצה למרות שאינו רץ אחורי.
יכולתיו של אלווי אפשרו למאמן דן ריבס ליצור מהלכי התקפה ייחודיים ומפתיעים.
אלווי היה דמות מפתח בקבוצה ונאמר עליה שהיא "קבוצה של איש אחד".
עם זאת, להצלחתו של אלווי תרמו התופסים ואנס ג'ונסון, שכיכב בסופרבול XXI, עם 121 יארדים וטאצ'דאון וריקי נאטיל, רוקי מוכשר שנבחר בסיבוב הראשון של דראפט 1987. בנוסף היווה הרץ האחורי סמי ווינדר, שנבחר לפרובול בעונת 1986, חלק אינטגרלי בהתקפה הן במהלכי ריצה והן בתפיסת מסירות.
קבוצת הרדסקינס התחילה את עונת 1987 כסגנית אלופת חטיבת ה-NFC לאחר הפסד לניו יורק ג'איינטס, אלופת הליגה, בגמר אליפות החטיבה של עונת 1986. במהלך שביתת השחקנים הרדסקינס הייתה הקבוצה היחידה שכל שחקניה שבתו והיא נאלצה לשחק עם שחקנים מחליפים בלבד.
המחליפים ניצחו בשלושת המשחקים בהם שיחקו ועזרו לרדסקינס להעפיל לפלייאוף.
הצלחת השחקנים המחליפים ברדקסינס עוררה עניין, ובין היתר יצא 13 שנים לאחר מכן, בשנת 2000, הסרט "המחליפים", המבוסס על הסיפור.
הרדסקינס סיימו במאזן של 11 ניצחונות וארבעה הפסדים ודורגו במקום הראשון בבית המזרחי של ה-NFC ובמקום השלישי בחטיבת ה-NFC .
במהלך העונה היה ג'יי שרודר הקוורטרבק הפותח של הקבוצה.
מחליפו, דאג ויליאמס, שותף רק בחמישה משחקים במהלך העונה, מהם פתח בשניים בלבד, בפעמים בהם שרודר היה פצוע.
למרות זאת נבחר על ידי מאמן הקבוצה, ג'ו גיבס, להיות הקוורטרבק הפותח בפלייאוף, בעקבות הצטיינותו במשחקיו כמחליף.
קו ההתקפה שכונה ה"חזירים" העניק לקוורטרבק הגנה מרבית מפני סאקים והותיר לו זמן פעולה רב לזיהוי מטרת המסירה.
שלישיית התופסים, שכללה את גארי קלארק, התופס השלישי בטיבו בעונה; ארט מונק, לימים חבר היכל התהילה; וריקי סנדרס, תופס מוכשר בשנתו השנייה - כונו ה"פלוגה", והיוו שלוש מטרות מסירה נוחות לקוורטרבק.
למרות שדורג כרץ השלישי של הרדסקינס במהלך העונה ושיחק רק בשבעה משחקים, טימי סמית' הפך לרץ האחורי הפותח בפלייאוף.
בפלייאוף היה לרץ המוביל ורשם 342 יארדים.
הברונקוס, שדורגו במקום הראשון בחטיבת ה-AFC, העפילו אוטומטית לשלב חצי גמר אליפות החטיבה, בו שיחקו מול יוסטון אוילרס, שדורגו במקום הרביעי בחטיבה והעפילו לחצי הגמר רק לאחר ניצחון בשלב הווילד קארד.
דנוור השיגו יתרון מוקדם 14–0 כבר ברבע הראשון בעקבות שתי בלימות מהירות להתקפת האוילרס.
אלווי השלים 14 מתוך 25 המסירות שמסר (56 אחוזי הצלחה) למרחק 259 יארדים, בהם מסר לשני טאצ'דאונים.
הניצחון על האוילרס העלה את הברונקוס לגמר אליפות חטיבת ה-AFC .
בגמר שיחקה הקבוצה מול קליבלנד בראונס, שדורגה במקום השני בחטיבה.
הברונקוס ניצחו 38–33, זכו באליפות חטיבת ה-AFC והעפילו לסופרבול.
המשחק נודע בשם "הפאמבל" (איבוד כדור); דקה ו-12 שניות לסיום המשחק, כשדנוור הובילו 38–31, ארנסט ביינר, הרץ האחורי של הבראונס רץ בדרכו לטאצ'דאון, אך איבד את הכדור שלושה יארדים לפני האנד זאון.
ההגנה של הברונקוס השתלטה על הכדור בתוך האנד זאון וספגה סייפטי במקום טאצ'דאון, שהיה עשוי להשוות את התוצאה, ובכך הבטיחו את העפלתם לסופרבול.
הרדסקינס, שדורגו במקום השלישי בחטיבת ה-NFC, העפילו אוטומטית לשלב חצי גמר אליפות החטיבה, שם שיחקו מול שיקגו ברס, שדורגו במקום השני בחטיבה.
הרדסקינס ניצחו 21–17. במהלך המשחק חזרו הרדסקינס מפיגור 0–14 ברבע השני בזכות שלושה טאצ'דאונים.
מהלך המפתח במשחק היה החזרת בעיטת הרחקה למרחק 52 יארדים לטאצ'דאון, על ידי מגן הפינה דארל גרין.
ניצחון זה הוביל את הרדסקינס אל גמר אליפות חטיבת ה-NFC.
בגמר התמודדו מול מינסוטה ויקינגס.
הרדסקינס ניצחו 17–10, זכו באליפות חטיבת ה-NFC והעפילו לסופרבול.
מפנה משמעותי במשחק התרחש חמש דקות לפני סיום המשחק, אז מסר דאג ויליאמס אל גארי קלארק מסירה לטאצ'דאון, שהעלתה את הרדסקינס ליתרון.
דארל גרין חטף מסירה באנד זאון 56 שניות לסיום המשחק ומנע טאצ'דאון של הוויקינגס.
בכך הבטיח את ניצחונם של הרדסקינס במשחק ואת העפלתם לסופרבול.
הפייבוריטים לניצחון במשחק על פי סוכנויות ההימורים היו הברונקוס, ב-3 נקודות.
למרות שרמת שתי הקבוצות הייתה דומה, כישרונו של ג'ון אלווי, הקוורטרבק של הברונקוס, העניק את היתרון לברונקוס.
בעוד אלווי זכה בתואר ה-MVP של העונה ונבחר למשחק הפרובול, דאג ויליאמס, הקוורטרבק של הרדסקינס שיחק חמישה משחקים בלבד בעונת 1987. בנוסף אלווי התמודד שנה קודם לכן בסופרבול XXI, שם היה אחראי לשני טאצ'דאונים, אחד במסירה ואחד בריצה.
המשחק שודר ברשת הטלוויזיה ABC עם השדרן אל מייקלס והפרשנים דן דירדורף ופרנק גיפורד.
מופע המחצית הופק על ידי הפקת אולם המוזיקה רדיו סיטי ובו כיכבו צ'אבי צ'קר ולהקת הריקוד, הרוקטס.
עלות 30 שניות פרסומת במהלך המשחק הייתה 645 אלף דולר.
המשחק גרף רייטינג של 41.9 אחוזי צפייה עם כ-80.14 מיליון צופים בארצות הברית.
לאחר המשחק שודר פרק הבכורה של הסדרה "שנות הקסם", שבזכות המשחק גרף רייטינג של 28.9 אחוזי צפייה.
בפתיחת המשחק זכו הרדסקינס בהטלת המטבע ובחרו לתת לברונקוס את בעיטת הפתיחה ובכך להתחיל את המשחק בהתקפה.
ריץ' קארליס הרחיק את הבעיטה אל קו ה-18 יארד של הרדסקינס.
הרדסקינס ניסו להתקדם 10 יארדים אך לא הצליחו ונאלצו להרחיק את הכדור.
סטיב קוקס הרחיק את הכדור לקו ה-44 יארד של הברונקוס.
הכדור עבר אל הברונקוס, 13 דקות ו-53 שניות לפני סיום הרבע הראשון.
במהלך הראשון של הברונקוס, ג'ון אלווי מסר מסירת עומק אל ריקי נאטיל, שתפס את המסירה ורץ איתה לטאצ'דאון (קארליס הבקיע את הנקודה הנוספת).
דנוור עלתה ליתרון של 0–7.
לאחר הטאצ'דאון, קארליס הרחיק את הכדור לקו ה-17 יארד של הרדסקינס.
הכדור עבר לרדסקינס 12 דקות ו-54 שניות לפני סיום הרבע הראשון.
התקפת הרדסקינס כשלה בניסיון לעבור עשרה יארדים ונאלצה להרחיק את הכדור, קווין קלארק החזיר את הבעיטה אל קו ה-32 יארד של הברונקוס, 11 דקות ו-14 שניות לפני סיום הרבע הראשון.
כבר בניסיון השני מסר אלווי אל מארק ג'קסון, שתפס את הכדור והתקדם איתו 32 יארדים אל קו ה-36 יארד של הרדסקינס.
בהמשך, אלווי במהלך מפתיע העביר את הכדור אל סטיב סוול, הרץ האחורי, שבמקום לרוץ עם הכדור המתין ומסר אותו לאלווי; אלווי תפס את הכדור ורץ איתו עד לקו ה-13 יארד של הרדסקינס.
מצב זה, בו אלווי, שתפקידו למסור, העביר את הכדור לשחקן אחר שימסור לו ורץ בעצמו לתפוס את הכדור, היווה מהלך חדשני ומפתיע באותה עת; שחקני ההגנה לא ציפו שיקבל מסירה ולכן לא שמרו עליו.
עם זאת, התקפת הברונקוס לא הצליחה להתקדם ונאלצה לבעוט שער שדה.
קארליס בעט ממרחק 24 יארדים והבקיע את השער שדה.
דנוור הגדילה את יתרונה ל-0–10.
לאחר שער השדה, הרחיק קארליס את הכדור.
ריקי סנדרס החזיר את הכדור והשמיט אותו.
ראווין קאלדוול, הצליח להשתלט על הכדור ולהשאיר אותו אצל הרדסקינס בקו ה-10 יארד שלהם, 9 דקות ו-9 שניות לפני סיום הרבע הראשון.
למרות שבהתחלה לא הצליחו להתקדם, ויליאמס הצליח להשלים מסירת עומק אל ארט מונק, שהתקדם 40 יארדים אל קו ה-50 יארד.
עם זאת, בהמשך התקפת הרדסקינס נכשלו ניסיונות ההתקדמות, והם נאלצו להרחיק את הכדור.
קוקס הרחיק את הכדור אל קו ה-32 יארד של הברונקוס, 6 דקות ו-18 שניות לפני סיום הרבע הראשון.
ג'ין לאנג קידם את הברונקוס 24 יארדים אל קו ה-48 יארד של הרדסקינס.
בהמשך מסר אלווי אל סוול, שתפס את המסירה והתקדם 18 יארדים אל קו ה-30 יארד של הרדסקינס.
לאחר המהלך לקחו דנוור את פסק הזמן הראשון שלהם, 4 דקות ו-2 שניות לפני סיום הרבע הראשון.
לאחר סאק בניסיון השלישי שהרחיק את התקפת הברונקוס 18 יארדים, מייק הוראן הרחיק את הכדור אל מחוץ לקווי המגרש, בקו ה-16 יארד של הרדסקינס, 3 דקות ו-33 שניות לפני סיום הרבע הראשון.
את סט המהלכים החלו הרדסקינס בריצה של טימי סמית' שהתקדם 25 יארדים.
אולם בעקבות עבירת הולדינג שביצע דון וורן, המהלך בוטל והרדסקינס נקנסו ב-10 יארדים.
למרות זאת, במהלך הבא הצליח ויליאמס למסור אל קלווין בראיינט, שתפס את המסירה והתקדם 20 יארדים ובכך השיג ניסיון ראשון.
ויליאמס ניסה למסור בשנית אך הופל והתרחק עשרה יארדים.
במהלך הנפילה נפצע ויליאמס והוחלף בג'יי שרודר, הקוורטרבק המחליף.
שרודר לא הצליח לקדם את התקפת הרדסקינס.
קוקס הרחיק את הכדור אל קו ה-44 יארד של הברונקוס.
בעקבות הפרעה למסירה נקנסה הגנת הרדסקינס, והברונקוס התקדמו 15 יארדים.
בפיגור 0–10 לברונקוס, פתחו הרדסקינס את הרבע השני מקו ה-20 יארד שלהם.
ריקי סנדרס (83) רץ בצד הימני, עקף את מגן הפינה השמאלי של הברונקוס, מארק היינס (36), והותיר את הסייפטי טוני לילי (22) אחראי להגן מפני מסירת עומק.
דאג ויליאמס (17) הקשית מסירת עומק מדויקת אל סנדרס, שתפס את הכדור ורץ איתו אל האנד זאון.
לילי לא הצליח לתפוס את סנדרס, שרץ לטאצ'דאון.
הרבע השני התחיל כשהכדור אצל הברונקוס.
למרות שהתקדמו 15 יארדים בעקבות עבירה, לא הצליחו להתקדם בסט המהלכים הבא.
הוראן הרחיק את הכדור אל האנד זאון.
הכדור לא הוחזר, נוצר טאצ'בק והרדסקינס קיבלו אותו בקו ה-20 יארד שלהם.
בשלב זה ויליאמס חזר לאחר שנפצע והחליף את שרודר; כבר במהלך הראשון ויליאמס מסר מסירת עומק ימינה אל סנדרס, שתפס את הכדור ורץ איתו 80 יארדים לטאצ'דאון (אלי האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת).
פער הנקודות הצטמצם ל-7–10 לדנוור.
לאחר הטאצ'דאון קוקס הרחיק את הכדור לקו ה-18 יארד של הברונקוס, 14 דקות ו-7 שניות לפני סיום הרבע השני.
אלווי לא הצליח להשלים שלוש מסירות והוראן הרחיק את הכדור אל קו ה-36 יארד של הרדסקינס, 12 דקות ו-59 שניות לפני סיום הרבע השני.
התקפת הרדסקינס הצליחה להתקדם אל קו ה-27 יארד של הברונקוס.
ויליאמס מסר מסירת עומק שמאלה אל גארי קלארק, שתפס את הכדור והתקדם איתו 17 יארדים לטאצ'דאון (האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת).
וושינגטון רדסקינס עלו לראשונה במשחק ליתרון 10–14.
לאחר הטאצ'דאון קוקס הרחיק את הכדור לטאצ'בק.
כבר במהלך הראשון אלווי מסר אל ווינדר, שהתקדם 26 יארדים.
התקפת הברונקוס התקדמה לקו ה-47 יארד של הרדסקינס, אלווי ניסה למסור, אך הגנת הרדסקינס הפעילה עליו לחץ, ובמקום למסור הוא נאלץ לרוץ.
בזכות זריזותו התקדם 21 יארדים אל קו ה-29 יארדים של הרדסקינס.
הגנת הרדסקינס בלמה את הברונקוס בניסיון לעבור עשרה יארדים.
קארליס ניסה להבקיע שער שדה ממרחק 43 יארדים, אך בעט את הבעיטה שמאלה מדי ופיספס את השער.
הכדור עבר אל הרדסקינס, שבע דקות ו-18 שניות לפני סיום הרבע השני.
לאחר שבמהלך הראשון תפס גארי קלארק את הכדור והתקדם לקו ה-42 יארד של הרדסקינס, סמית' רץ בקשת רחבה ימינה והתקדם 58 יארדים לטאצ'דאון (האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת).
וושינגטון הגדילה את יתרונה ל-10–21.
לאחר הטאצ'דאון קוקס הרחיק את הכדור אל קו ה-22 יארד של הברונקוס, 6 דקות ו-27 שניות לפני סיום הרבע השני.
הברונקוס לא הצליחו להתקדם עשרה יארדים והוראן הרחיק את הכדור אל מחוץ לקווי המגרש בקו ה-40 יארד של הרדסקינס, 4 דקות ו-42 שניות לפני סיום הרבע השני.
כבר במהלך השני, ויליאמס מסר מסירת עומק ימינה אל סנדרס, שתפס אותה בקו ה-10 יארד של הברונקוס ורץ לטאצ'דאון (האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת).
פער הנקודות גדל ל-10–28 לוושינגטון.
לאחר הטאצ'דאון קוקס הרחיק את הכדור לטאצ'בק, 3 דקות ו-42 שניות לפני סיום הרבע השני.
לאחר שהברונקוס התקדמו 21 יארדים, אלווי ניסה למסור מסירת עומק אל נאטיל, אבל המסירה נחטפה על ידי בארי וילבורן, בקו ה-21 יארד של הרדסקינס.
וילבורן לא הצליח להתקדם לאחר חטיפת המסירה, 2 דקות ו-14 שניות לפני סיום הרבע השני.
הרדסקינס התקדמו אל קו ה-7 יארד של דהברונקוס.
ויליאמס מסר שמאלה אל קלינט דידייר, שתפס את הכדור באנד זאון לטאצ'דאון (האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת).
בכך הרחיבה וושינגטון את פער הנקודות ל-10–35.
לאחר הטאצ'דאון קוקס הרחיק את הכדור אל קו ה-24 יארד של הברונקוס, דקה ו-4 שניות לפני סיום הרבע השני.
23 שניות לסיום הרבע השני, מסר אלווי אל נאטיל, אך בריאן דייוויס חטף את הכדור מקו ה-21 יארד של הרדסקינס.
כאשר נותרו 7 שניות לסיום הרבע השני, ויליאמס הוריד את הברך לקרקע במטרה למשוך את הזמן הנותר עד לסיום הרבע.
בבעיטת הפתיחה קוקס הרחיק את הכדור אל קו ה-27 יארד של הברונקוס.
למרות שהתקדמו לאחר מהלכי ריצה ומסירה כושלים ועבירת False Start, התרחקו הברונקוס לקו ה-30 יארד שלהם.
אלווי ניסה למסור מסירת עומק אל נאטיל, אך הכדור נחטף על ידי וילבורן בקו ה-39 יארד של הרדסקינס.
וילבורן רץ עם הכדור 11 יארדים והתקדם אל קו ה-50 יארד.
בעקבות עבירה בלתי ספורטיבית במהלך החטיפה, נקנסו הרדסקינס ב-15 יארדים, 13 דקות ו-17 שניות לפני סיום הרבע השלישי.
התקפת הרדסקינס התקדמה אבל נכשלה בניסיון להשיג טאצ'דאון.
האג'י-שיק ניסה להבקיע שער שדה ממרחק 46 יארדים, אבל הבעיטה פגעה בעמוד השער הימני והכדור לא נכנס לשער.
בעקבות החמצת הבעיטה, הברונקוס קיבלו את הכדור, 8 דקות ו-57 שניות לפני סיום הרבע השלישי.
אלווי שניסה למסור לא הצליח להתקדם ואף הופל והתרחק שבעה יארדים.
הוראן הרחיק את הכדור אל קו ה-30 יארד של הרדסקינס, 8 דקות ו-3 שניות לפני סיום הרבע השלישי.
הרדסקינס התקדמו אל קו ה-47 יארדים של הברונקוס.
ויליאמס מסר מסירת עומק אל גארי קלארק, אך ג'רמיה קאסטיל חטף את המסירה על קו ה-2 יארד של הברונקוס.
קאסטיל לא הצליח להתקדם לאחר החטיפה, 3 דקות ו-34 דקות לפני סיום הרבע השלישי.
הברונקוס הצליחו להתקדם 28 יארדים אך בעקבות עבירות נקנסו ונאלצו להרחיק את הכדור.
הוראן הרחיק את הכדור אל קו ה-32 יארד של הרדסקינס, 12 שניות לפני סיום הרבע השלישי.
במהלך הראשון גארי קלארק רץ עם הכדור והתקדם 25 יארדים.
הרבע הרביעי התחיל כשהכדור אצל הרדסקינס.
בשני מהלכי ריצה התקדם סמית' 39 יארדים אל קו ה-4 יארד של הברונקוס.
במהלך הבא סמית' רץ דרך המרכז ארבעה יארדים לטאצ'דאון (האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת).
פער הנקודות עלה ל-42–10 לטובת וושינגטון.
לאחר הטאצ'דאון קוקס הרחיק את הכדור, אל קו ה-14 יארד של הברונקוס, 13 דקות ו-9 שניות לפני סיום המשחק.
התקפת הברונקוס לא הצליחה להתקדם והוראן הרחיק את הכדור אל מחוץ לקווי המגרש בקו ה-25 יארד של הרדסקינס.
כאשר נותרו 9 דקות ו-11 שניות לסיום המשחק, ניסו הרדסקינס למשוך זמן, ולשם כך השתמשו במהלכי ריצה שאינם עוצרים את השעון.
ג'ו גיבס שיתף במהלכים אלו את סמית', בראיינט, רוג'רס וקית גריפין.
במהלך האחרון, במטרה למשוך את הזמן הנותר עד לסיום המשחק, ויליאמס הוריד את הברך לקרקע במקום למסור.
דנוור - טאצ'דאון: ריקי נאטיל, מסירה מג'ון אלווי 56 יארדים (ריץ' קארליס הבקיע את הנקודה הנוספת) - 0–7 לדנוור
דנוור - שער שדה: ריץ' קארליס, בעיטה ממרחק 24 יארדים - 0–10 לדנוור
וושינגטון - טאצ'דאון: ריקי סנדרס, מסירה מדאג ויליאמס 80 יארדים (אלי האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת) - 7–10 לדנוור
וושינגטון - טאצ'דאון: גארי קלארק, מסירה מדאג ויליאמס 27 יארדים (אלי האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת) - 10–14 לוושינגטון
וושינגטון - טאצ'דאון: טימי סמית', ריצה 58 יארדים (אלי האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת) - 10–21 לוושינגטון
וושינגטון - טאצ'דאון: ריקי סנדרס, מסירה מדאג ויליאמס 50 יארדים (אלי האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת) - 10–28 לוושינגטון
וושינגטון - טאצ'דאון: קלינט דידייר, מסירה מדאג ויליאמס 8 יארדים (אלי האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת) - 10–35 לוושינגטון
וושינגטון - טאצ'דאון: טימי סמית', ריצה 4 יארדים (אלי האג'י-שיק הבקיע את הנקודה הנוספת) - 10–42 לוושינגטון
למרות שהתקשו ברבע הראשון, שחקני התקפת הרדסקינס בהנהגת הקוורטרבק דאג ויליאמס, שנבחר ל-MVP של המשחק, הצליחו לצמצם את פער עשר נקודות ההובלה של הברונקוס.
לאחר שהשלים רק 4 מתוך 10 המסירות שמסר ברבע הראשון שבסופו נפצע, חזר ויליאמס ברבע השני, בו השלים 9 מתוך 11 המסירות שמסר, מתוכן ארבעה טאצ'דאונים.
ויליאמס, שאחראי ל-228 יארדים ברבע השני, הוביל את הרדסקינס, יחד עם הרץ האחורי טימי סמית', ל-356 יארדים בהתקפה ברבע השני בלבד.
מנגד, התקפת הברונקוס שכיכבה ברבע הראשון, נבלמה על ידי הגנת הרדסקינס ברבע השני.
הקוורטרבק של הברונקוס, ג'ון אלווי, שנבחר ל-MVP של העונה, השלים 5 מסירות מתוך 15 המסירות שמסר.
אלווי השיג 76 יארדים בלבד, לא הצליח למסור לטאצ'דאון ונחטף פעמיים.
ברבע השני סיימו הברונקוס עם 127 יארדים בהתקפה.
במהלך המשחק, שחקני התקפת הרדסקינס השיגו 602 יארדים ב-72 מהלכים (ממוצע של 8.4 יארדים למהלך); מתוכם 322 יארדים מ-30 מהלכי מסירה שהושלמו (ממוצע של 10.7 יארדים למסירה) ו-280 יארדים מ-40 מהלכי ריצה (ממוצע של 7 יארדים למהלך ריצה).
הרדסקינס השיגו 25 ניסיונות ראשונים, מתוכם 13 ממהלכי ריצה, 11 ממהלכי מסירה ומהלך אחד בעקבות עבירה.
התקפת הרדסקינס הצליחה בתשע מתוך 15 פעמים להתקדם בניסיון השלישי לניסיון ראשון.
במהלך המשחק ספגו כדור עובר אחד בלבד בעקבות חטיפת מסירה.
פעם נוספת איבדו את הכדור בפאמבל, אך הצליחו להשתלט עליו בחזרה.
ההתקפה החזיקה בכדור 35 דקות ו-15 שניות.
שחקני התקפת הברונקוס השיגו 327 יארדים ב-61 מהלכים (ממוצע של 5.4 יארדים למהלך); מתוכם 230 יארדים מ-39 מהלכי מסירה שהושלמו (ממוצע של 5.9 יארדים למהלך מסירה) ו-97 יארדים מ-17 מהלכי ריצה (ממוצע של 5.7 יארדים למהלך ריצה).
הברונקוס השיגו 18 ניסיונות ראשונים, מתוכם שישה ממהלכי ריצה, עשרה ממהלכי מסירה ושניים בעקבות עבירות.
התקפת הברונקוס הצליחה פעמיים מתוך 12 פעמים להתקדם בניסיון השלישי לניסיון ראשון.
במהלך המשחק ספגו שלושה כדורים עוברים בעקבות שלוש חטיפות מסירה.
ההתקפה החזיקה בכדור 24 דקות ו-45 שניות.
תואר ה-MVP של המשחק הוענק לדאג ויליאמס בעקבות הצלחתו במשחק.
ויליאמס השלים 18 מתוך 29 המסירות שמסר (62% השלמות) למרחק כולל של 340 יארדים (ממוצע של 18.9 יארדים למסירה), מתוכם מסר לארבעה טאצ'דאונים ונחטף פעם אחת בלבד.
ג'ון אלווי השלים 14 מסירות בלבד מתוך 38 שמסר (36.8% השלמות) למרחק כולל של 257 יארדים (ממוצע של 18.4 יארדים למסירה), מתוכם מסר לטאצ'דאון אחד ונחטף שלוש פעמים.
טימי סמית' רץ 204 יארדים במהלך המשחק וקבע שיא יארדים בריצה במשחק סופרבול.
את השיא קבע ב-22 מהלכים (ממוצע של 9.3 יארדים למהלך), בהם רץ לשני טאצ'דאונים.
מהלך השיא שלו היה ריצת 58 יארד לטאצ'דאון.
קלווין בראיינט רץ 38 יארדים בשמונה מהלכים (ממוצע של 4.8 יארדים למהלך).
מהלך השיא שלו היה ריצה למרחק 15 יארדים.
ג'ין לאנג רץ 38 יארדים בחמישה מהלכים (ממוצע של 7.6 יארדים למהלך).
מהלך השיא שלו היה ריצת 13 יארדים.
למרות היותו קוורטרבק, ג'ון אלווי דורג כרץ השני בטיבו בברונקוס כשרץ 32 יארדים ב-3 מהלכים (ממוצע של 10.7 יארדים למהלך).
מהלך השיא שלו היה ריצת 21 יארדים.
סמי ווינדר, הרץ האחורי הראשון של הברונקוס, רץ בשמונה מהלכים אולם למרחק של 30 יארדים בלבד (ממוצע של 3.8 יארדים בלבד).
ריקי סנדרס תפס תשע תפיסות למרחק 193 יארדים (ממוצע של 21.4 יארדים לתפיסה), מתוכן תפס שתי מסירות לטאצ'דאון.
סנדרס תפס מחצית מהמסירות שויליאמס השלים.
גארי קלארק תפס שלוש מסירות למרחק של 55 יארדים (ממוצע של 18.3 יארדים לתפיסה), מתוכן תפס מסירה אחת לטאצ'דאון.
מארק ג'קסון תפס ארבע מסירות למרחק 76 יארדים (ממוצע של 19 יארדים לתפיסה).
סטיב סוול, למרות שאינו תופס, תפס ארבע מסירות למרחק 41 יארדים (ממוצע של 10.3 יארדים לתפיסה).
ריקי נאטיל תפס שתי מסירות למרחק 69 יארדים (ממוצע של 34.5 יארדים לתפיסה) מתוכן תפס מסירה אחת לטאצ'דאון.
כמות היארדים הגבוהה ביותר בהתקפה לשתי קבוצות במשחק סופרבול (929)
כמות היארדים הגבוהה ביותר בהתקפה במשחק סופרבול (602)
כמות היארדים הגבוהה ביותר בריצה במשחק סופרבול (280)
כמות הטאצ'דאונים הגבוהה ביותר במשחק סופרבול (6) (שיא שנשבר על ידי סן פרנסיסקו 49' שהשיגו שמונה טאצ'דאונים בסופרבול XXIV)
כמות היארדים הגבוהה ביותר בהתקפה ברבע של משחק סופרבול (356)
כמות הנקודות הגבוהה ביותר ברבע ובמחצית ראשונה של משחק סופרבול (35)
כמות הטאצ'דאונים הגבוהה ביותר ברבע של משחק סופרבול (5)
פיגור הניקוד הגדול ביותר שקבוצה חזרה ממנו וניצחה בסופרבול (10 נקודות; השיא הושווה על ידי ניו אורלינס סיינטס בסופרבול XLIV)
שעת פתיחת המשחק ותנאי מזג אוויר
היו 60 אחוזי לחות, ורוח בכיוון מערב במהירות 10 מייל לשעה.
אלקטרה פאוור סופרגז בע"מ, שעד סוף 2022 נקראה סופרגז חברה ישראלית להפצת גז בע"מ, היא חברה ישראלית הפועלת משנת 1953, תחילה באספקת גז פחמימני מעובה, ומוצרים מבוססי גז, ובמאה ה-21 גם אספקת גז טבעי לתעשייה ותחבורה ואספקת חשמל לבית.
נכון לשנת 2015 לחברת סופרגז 34 סניפים ברחבי הארץ ובנוסף להם שני מתקנים ראשיים – מתקן מילוי מכלים (הממוקם בצמוד לבתי הזיקוק בחיפה) ומרכז לוגיסטי מרכזי (הממוקם ליד נשר רמלה).
החברה נמצאת בבעלות מלאה של החברה הציבורית "אלקטרה פאוור (2019) בע"מ" (שעד סוף 2022 נקראה "סופרגז אנרגיה בע"מ").
סופרגז נוסדה בינואר 1954 בידי "החברה הכלכלית הארץ-ישראלית" מניו יורק, "האינקא", סטרואה לופסקו וקבוצת משקיעים איטלקיים.
מתקני אחסון הגז הראשונים של החברה היו בקריית אריה שבפתח תקווה.
בשנת 1955 הוקמה שותפות אג'יפ-סופרגז והוחלט על הקמת מתקני אחסנת גז נוספים ליד נחל קישון.
השותפות פתחה בפני סופרגז את שוק הפצת הגז מעבר לתחומי ישראל, והחברה המאוחדת קיבלה את הסוכנות להפצת גז בקפריסין ובטורקיה.
בשנת 1957 הוקמה תחנת המילוי בקריית אתא, שהוזנה ישירות ממתקן בתי הזיקוק בחיפה ושימשה למילוי מכלי גז מיטלטלים לכל לקוחות החברה בישראל.
בשנת 1965 הוקם המחסן הלוגיסטי בפתח תקווה.
בשנת 1968 החברה החלה במתן פתרונות חימום בגז לחקלאות, ובעיקר ללולים ולחממות.
בשנת 1975 עבר מטה החברה להרצליה, וכלל כ-20–25 עובדים.
בשנת 1981 רכשה חברת גרנית הכרמל את החברה.
בשנות ה-80 החלה סופרגז לרכוש סוכניות מידי הסוכנים הפרטיים ולאחד אותם עם סניפי החברה.
בנוסף למכירת גז, עסקה החברה במכירת כיריים ותנורים הפועלים על גז ותנורי חימום.
בשנת 1985, עקב דרישת המשרד להגנת הסביבה המחייבת מפעלים להפסיק להשתמש בסולר ובמזוט ולעבור לאנרגיה נקייה יותר, החלו מפעלים רבים לעבור הסבה ולהשתמש בגפ"מ.
הלקוחות החדשים שנוספו לסופרגז באותה תקופה היו מפעלי טקסטיל, בתי מלון, מסעדות ומאפיות גדולות.
בשנת 2003 הועבר המתקן הלוגיסטי של סופרגז מפתח תקווה לאזור התעשייה נשר רמלה.
המתקן משמש לקליטה ואחסנה של מכלי גז המגיעים מתחנת המילוי בקריית אתא, הפצת מכלים אלו ללקוחות החברה באזור גוש דן וירושלים, מחסן חלקים ואביזרים, בית מלאכה לתיקון וייצור אביזרי גז ומעבדת בקרת איכות.
בשנת 2006 רכשה קבוצת עזריאלי את השליטה בחברת גרנית הכרמל, ובשנת 2012 השלימה קבוצת עזריאלי בהצלחה הצעת רכש למניות גרנית הכרמל שהובילה להפיכתה לחברה פרטית ולמחיקתה מהמסחר בבורסה, לאחר 20 שנים שבהן החברה הייתה ציבורית.
במהלך השנים זכתה חברת סופרגז שלוש פעמים במכרזים לאספקת גז לצה"ל.
לאחר שהמשא ומתן עם חברת EMG לא צלח בעקבות החבלות בצינור הגז המצרי בסיני בשנת 2010, בשנת 2013 חתמה החברה על הסכם עם השותפות במאגר תמר לאספקת גז טבעי בהיקף של 530 מיליון ש"ח, ובכך הייתה לחברה המסחרית הראשונה שרכשה גז משותפות תמר.
לאחר התחברות מאגר תמר לרשת ההולכה היבשתית באוגוסט 2013 הוגז המפעל הראשון שחובר לצנרת החלוקה (מפעל קופולק ברמת חובב).
מאז ועד היום הסבה סופרגז עשרות מפעלים שצורכים גז טבעי.
במקביל החלה סופרגז לחפש דרכים נוספות ומהירות יותר להנגשת הגז הטבעי לתעשייה למקומות מרוחקים מצנרת החלוקה (מרחק של זמן ומרחב).
החיפוש הוביל להקמת תחום פעילות של הגז הטבעי הדחוס (CNG).
בין השנים 2013–2014 הוקמה תחנת הדחיסה באזור התעשייה אלון תבור, נרכש צי של מכליות, ופותחו תחנות הפחתת לחץ ייעודיות שאפשרו לספק גז טבעי גם לצרכנים שטרם התחברו לרשת החלוקה.
באפריל 2014 החל מפעל פניציה שבפארק התעשייה ציפורית לצרוך גז טבעי דחוס, ואחריו התחברו עוד מפעלים רבים.
החברה החלה לספק גז טבעי דחוס לרכבים (NGV) במקום סולר מזהם ויקר.
בינואר 2014 התפוצץ בלון גז של סופרגז בשכונת גילה בירושלים וגרם למותם של ארבעה אנשים.
בנובמבר 2015 נחתם הסכם בין החברה לעיריית ירושלים, שבמסגרתו תשתתף החברה בבנייה מחדש של הבניין שנפגע בסכום של 4.5 מיליון ש"ח.
סופרגז החלה את צעדיה הראשונים בעולם החשמל מתוך כוונה להיות ספקית חשמל וקיטור בעיקר ללקוחות תעשייה, על ידי הקמת תחנות כוח קטנות המופעלות בגז טבעי.
בשנת 2010 החליטה קבוצת עזריאלי שסופרגז תהיה החברה שתפתח את תחום האנרגיות המתחדשות בחברה.
אייל חנקין מונה למנכ"ל והחברה החלה את צעדיה בעולם הגז הטבעי והאנרגיה הסולארית.
מעבר להיותה חברה תפעולית, לוגיסטית ושיווקית הפכה סופרגז לחברה יזמית בתחום האנרגיה והתשתיות.
בין השנים 2010–2014 יזמה והקימה סופרגז 13 פרויקטים של שדות סולאריים (בגדלים שונים מ-500 קילוואט עד 5 מגוואט), מקיבוץ יחיעם שבצפון ועד אילת, בהספק כולל של כ-22 מגוואט.
בשנת 2012 זכתה החברה בשני מכרזי הקרקע הראשונים שפרסם מינהל מקרקעי ישראל להקמת חוות סולאריות קרקעיות בנגב – האחת במצפה רמון והשנייה בעין עברונה.
לפי תנאי המכרז על סופרגז להקים בקרקעות אלו תחנות כוח סולאריות, ולתפעלן במשך 20 שנה.