tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
(2006)מושבראדומסקעירונית62.049,152גמינת פשדבוז'עירונית-כפרית189.97,595פשדבוז'גמינת גידלהכפרית116.36,610גידלהגמינת קאמיינסקעירונית-כפרית95.86,094קאמיינסקגמינת גומוניצהכפרית62.65,966גומוניצהגמינת ז'יטנוכפרית197.55,716ז'יטנוגמינת ראדומסקכפרית85.35,653ראדומסק *גמינת ויילגומליניכפרית123.14,951ויילגומליניגמינת לאדז'יצהכפרית82.74,928לאדז'יצהגמינת קודרומבכפרית105.84,732קודרומבגמינת לגוטה ויילקהכפרית63.14,472לגוטה ויילקהגמינת קוביילה ויילקיהכפרית101.94,434קוביילה ויילקיהגמינת מסלוביצהכפרית116.24,369מסלוביצהגמינת דוברישיצהכפרית51.14,184דוברישיצה* המושב אינו חלק מהגמינה
ראדו תאודורו (ברומנית: Radu Theodoru; 17 בינואר 1924 – 8 בדצמבר 2025) היה פוליטיקאי רומני, גנרל מיור בצבא רומניה, סופר, עורך כתבי עת ומכחיש שואה אנטישמי.
תאודורו, שהיה טייס קרב במלחמת העולם השנייה ולחם נגד גרמניה הנאצית היה לאחר מכן חבר במפלגה הקומוניסטית הרומנית ולאחר המהפכה הרומנית היה בין מייסדי מפלגת הימין רומניה מארה.
תאודורו נולד בעיירה הרומנית אימאו, בקרבת הגבול עם הונגריה.
הוריו היו האגרונום קונסטנטין תאודורו ורעייתו פאולה, מורה לביולוגיה.
הוא למד בבית ספר תיכון בטימישוארה.
ב-1942 קיבל רישיון טייס בדאון והתגייס לחיל האוויר הרומני.
בהמשך עבר את הקורסים של בית הספר העליון לתעופה צבאית ושל בית הספר המיוחד לתעופה.
הוא הוסמך להיות טייס קרב על מטוסי מסרשמיט Bf 109 ובהמשך קודם בתפקידים ובדרגות עד 1952, עת היה בדרגת מיור.
מאוחר יותר הועלה לדרגת מיור גנרל.
מ-1952 תאודורו התמקד בכתיבה בסגנון ריאליזם סוציאליסטי, שהיה מקובל בגוש הקומוניסטי.
ספרו הראשון היה Brazdă și paloș (תלם וחרב).
תאודורו כתב על נושאים היסטוריים-צבאיים תוך שרבוב אלמנטים אוטוביוגרפיים.
הוא כתב מחזות (מרביתם לא פורסמו), רומנים, נובלות ומאמרים.
בשנים 1952–1954 הוביל את החוג הספרותי Orizonturi noi (אופקים חדשים) בסיביו וערך את כתב העת Scrisul banatean (הכתיב הבאנאטי).
בשנים 1956–1965 היה מזכיר סניף טימישוארה של אגודת הסופרים הרומנים, עורך כתב העת Astra בבראשוב ומזכיר סניף בראשוב של אגודת הסופרים.
בשנים 1964–1970 היה סגן יושב ראש הוועדה המחוזית לתרבות ואומנות בבראשוב.
בשנות ה-70 עבר לבוקרשט שם הנהיג את החוג הספרותי של כתב העת Viata militara (החיים הצבאיים).
לאחר פרסום מאמר על Eusebiu Camilar (אאוסביו קמילאר) סולק מכל תפקידיו בשנים 1958–1960.
ב-1976 אורגן שיט בינלאומי של ספינות מפרשים לרגל 200 שנים לעצמאות ארצות הברית.
רומניה שלחה לשיט את ספינת בית הספר מירצ'אה ותאודורו צורף כמתעד.
לאחר מכן כתב תאודורו מספר ספרים על ההפלגה.
הוא אהב להפליג בספינות מפרשים קטנות ועשה זאת על הדנובה, בדלתה של הדנובה וגם הפלגות אלה הניבו ספרים שכתב תאודורו.
ב-1987 הפליג תאודורו ביאכטה בשם Decebal 1, כדי להקיף את כדור הארץ, אך בפועל הפליג ביאכטה עד הים האגאי.
תאודורו נולד במבצר, מחנה צבאי בו אביו היה האזרח היחיד, כל יתר הגברים היו אנשי צבא רומנים.
הוא גדל על ערכי לאומיות רומנית וזה בא לידי ביטוי גם בספריו, שחלקם הם גדושים תעמולה לאומנית קיצונית, אנטישמית, מכחישת שואה ואנטי הונגרית.
תאודורו הצהיר על הערצתו לפושע המלחמה יון אנטונסקו, עליו כתב את הספר Mareşalul (המרשל).
הוא הביע הערכה ליוסיף סטלין על פגיעתו בציונות ולאחר המהפכה הרומנית היה שותף לייסוד המפלגה הלאומנית רומניה מארה והיה סגן הנשיא שלה.
בהמשך הסתכסך עם ראש המפלגה ונאלץ לפרוש ממנה.
תאודורו התנגד להשתתפות רומניה בנאט"ו ובשוק האירופי המשותף.
שמו של תאודורו מוזכר פעמים רבות בדו"ח של ועדת ויזל, בפרק על הכחשת השואה.
בינואר 2025 בירך משרד ההגנה הרומני את תאודורו לרגל מאה שנים להולדתו, אך לאחר מחאות שהוגשו בגלל עמדותיו של תאודורו, התנצל על כך שר ההגנה בציינו את עמדותיו האנטישמיות ושונאות הזרים.
תאודורו נפטר ב-8 בדצמבר 2025.
1965, Atac la sol (מתקפה קרקעית)
1967, Popas în Madagascar (אתנחתה במדגסקר) – מדע בדיוני.
1967,Vulturul (העיט), 4 כרכים, זכה בפרס האקדמיה הרומנית.
1968, Taina recifului (סוד השונית) – מדע בדיוני.
1970, Regina de abanos (מלכת הובנה) – מדע בדיוני.
1975, Țara făgăduinței (הארץ המובטחת) – מדע בדיוני.
2001, Mareşalul (המרשל) – ביוגרפיה של יון אנטונסקו.
(הייתה או לא הייתה שואה?)
רְאוּבֵן (לפי המסורת נולד בי"ד בכסלו ונפטר בי"ד בכסלו ב'שי"ה) הוא בכור בניו של יעקב, מאשתו הראשונה לאה.
צאצאיו של ראובן הפכו לשבט ראובן.
על-פי התנ"ך, נתנה לו לאה אמו את שמו: .
ראובן מוזכר בהמשך הפרשה כאשר מצא דודאים (צמח שמיוחסת לו יכולת לשיפור פריון) – והביאם לאימו.
מקור השם ראובן ומשמעותו אינם ידועים בוודאות.
לכאורה, הוא מתפרש בפשטות כקריאת התפעלות: "רְאוּ, בֵּן!", ואין שם הולם ממנו לבן בכור; ואכן רבים סבורים שזהו פירוש השם, ויש לשער שכך הוא התפרש עוד בימי המקרא.
אולם, בהתחשב בעובדה שאין בנמצא שם נוסף בדגם זה באוצר השמות העברי הקדום, וגם בקרב עמים דוברי שפות שמיות אחרות הוא נדיר למדי, יש שדוחים גיזרון זה כבלתי סביר.
מדרש השם המושם בפי לאה: "כִּי רָאָה ה' בְּעָנְיִי" הוא משחק צלילים ולא סברה אטימולוגית של ממש.
במקרא מתייחס השם לראובן בן יעקב ולשבט המתייחס אליו, ואין אישים נוספים הנושאים אותו.
כאשר יעקב נטה את אהלו ליד מגדל עדר, המקרא מספר כי ראובן שכב עם בלהה, פילגש אביו: .
על מעשה זה מתבטא יעקב בברכו אותו לפני מותו: .
חז"ל ניסו לא פעם להגן על ראובן מפני הוצאת לעז יתירה שמעשה זה עלול לעורר.
כך למשל, המשנה במסכת מגילה קובעת כי .
בתלמוד הבבלי מופיעה דעתו של ר' שמואל בר נחמני שמרחיק לכת עוד יותר וטוען כי: .
הוא מסביר כי לאחר מות רחל העביר יעקב את משכנו לאוהל בלהה שפחתה; ראובן לא היה מוכן לקבל את העובדה כי אביו החליף את אשתו העיקרית בשפחתה במקום לבחור באמו לאה, שהייתה לדעתו השנייה במעלה.
יש קהילות הנוהגות לקרוא בתורה פסוק זה פעמיים כל פעם בשינוי טעמי המקרא כדי להראות שמעשה זה אינו כהבנתם של המון העם.
בקהילות תימן, בה עדיין נשתמר מנהג התרגום בציבור, אין מתרגמים את הפסוקים שמדברים על חטאו של ראובן.
בסיפור מכירת יוסף, מסתבר כי ראובן היה אחראי לשלומו של יוסף), אולם הוא לא הצליח למנוע מהם לבצע את זממם, ולאחר שבקושי רב שכנע אותם לזרקו אל הבור במדבר, ניצלו האחים את הליכתו לאביו ומכרו את יוסף.
וכשחזר וראה זאת אמר: .
בהמשך, לאחר שפגשו את יוסף במצרים מבלי להכירו, עשה ראובן ניסיון נואש כדי לקבל רשות מיעקב לקחת את בנימין למצרים: הוא הציע ליעקב שימית את שני בניו אם לא יחזיר את בנימין בשלום לביתו., אך למעשה, יהודה הוא שהצליח לשכנע את אביו כשאמר .
בברכות יעקב לבניו הוא מטיח בראובן כי על אף שהוא הבכור והוא זה שצריך לגלות אחריות ושליטה, הוא מתנהג בחיפזון ובלי ישוב הדעת בהחלטותיו ולכן מעשיו נכשלים תמיד.
יעקב העביר מראובן את הסמכות על האחים ונתנה ליהודה, הבן הרביעי: .
ספר דברי הימים, מבהיר מדוע ניתנה הבכורה ליהודה: .
מקום קברו של ראובן הוא נושא שנוי במחלוקת.
בני ראובן היו ארבעת בניו הראשונים של ראובן, אשר היוו את היסוד למשפחות שבט ראובן.
הם מהווים חוליה חשובה בשושלת האבות של עם ישראל בתקופת האבות המקראית.
על פי המשנה תורה, האבן המייצגת אותו היא אבן האודם שאותה נשא אהרון הכהן עם שאר האבנים הטובות שנשא על ליבו וה"אות" של שבט זה (כלומר הדגל שלו) היה ציור של דודאים על רקע אדום, סמלו של שבט זה.
שבט ראובן חנה במדבר בצמידות לשבט שמעון, בדרום מחנה ישראל.
וכשם שחנייתם במדבר הייתה בדרום, כן הייתה נחלתם בארץ ישראל: ראובן בדרום עבר הירדן ושמעון בדרום הארץ.
ישנם המקשרים באופן סמלי בין שנים עשר השבטים לשנים עשר החודשים.
כאשר מתחילים הקישורים לפי סדר האמהות החל מתשרי, מקושר ראובן לתשרי – והסמליות היא בכך שראובן עשה תשובה על חטאו.
כאשר מתחילים מניסן לפי סדר החניה במדבר, ראובן מקושר לתמוז חודש התחלת החורבן, המתאים לחוטא אשר סולק מהבכורה.
נחלתו של השבט מוגדרת בתור .
תיאור הנחלה בספר יהושע מורכב מערים - המוקפות חומה, מהחצרות - שאינן מוקפות חומה ומתחומים גאוגרפיים.
כך מתקבל התחום של נחלת השבט, שלו גבולות טבעיים: בצפון - נחל חשבון, המערב ים המלח, הדרום נחל ארנון ובמזרח - המדבר וארץ בני עמון.
בתיאור תחום השבט מובאים מונחים ייחודיים כמו: "המישור", "הר העמק" - הר הירד בתלילות לעמק, "אַשְׁדּוֹת הַפִּסְגָּה" - שהם המורדות המערביים של עבר הירדן לים המלח ו"הירדן והגבול" שהם בקעת הירדן.
בנחלה כלול גם מקום מושבם של "נְסִיכֵי סִיחוֹן" - אשר הזמינו את בלעם לקלל את עם ישראל.
רֵאָה גַלַנָאקִי (Ρέα Γαλανάκη, Rea Galanaki, נולדה ב-1947) היא סופרת יוונייה.
ראה גלנאקי נולדה בשנת 1947 בהרקליון שבכרתים.
לפני שהתמסרה לכתיבה ספרותית למדה היסטוריה וארכאולוגיה באוניברסיטת אתונה וחייתה תקופות ארוכות בעיר פָּטְרַס.
שתי יצירות הביכורים שגַלַנָאקִי פרסמה היו ספרי השירה "שמח למרות הכול" (1975) ו"המחצבים" (1979).
לאחר מכן ראו אור שני ספרים מפרי עטה הנעים מבחינת סוגותיהם בין השירה לבין הסיפורת: "העוגה" (1980) ו"איפה חי הזאב" (1982).
למן פרסום ספרים אלה ואילך נטשה גלנאקי כליל את השירה, ואם כי בסיפורת שכתבה ניכר קולמוס המשוררת עד עצם היום הזה, הרי למן אמצע שנות השמונים ואילך לא פרסמה שירים חדשים.
ספר הסיפורים הממוקד בהיסטוריה של כרתים, "סיפורים שמרכזם זהה" (1986), קדם בשלוש שנים לרומן הראשון שכתבה גַלַנָאקִי ושבו קנתה את תהילתה, "חיי איסמעיל פריק פשה" (1989), הספר היווני הראשון שנכלל ברשימת אונסק"ו ליצירות מופת בנות-זמננו.
כמעט בזכות כל אחד מספריה הוענקו לה פרסים יוקרתיים, והיא נחשבת כיום בצדק לאחת הסופרות החשובות ביותר ביוון.
הרומן "חיי איסמעיל פריק פשה" ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2006 בתרגום רמי סערי, וקובץ הסיפורים "יד כמעט תכלת" ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2022 בתרגום רמי סערי.
ראדק צ'רני (בצ'כית: Radek Černý; נולד ב-18 בפברואר 1974) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער.
צ'רני גדל המחלקת הנוער של סלביה פראג.
על מנת לצבור דקות משחק כשוער צעיר עבר צ'רני בשנת 1993 לצ'סקה בודייוביצה שם שיחק עד לשנת 1995, עת עבר לאוניון צ'ב שם שיחק עונה אחת.
בשנת 1996 חזר לקבוצת נעוריו, סלביה פארג, שם ביסס את מעמדו כשוער הראשי של הקבוצה.
בשנת 2005 הושאל צ'רני לטוטנהאם שם שיחק עד לשנת 2008, אולם לא זכה לדקות משחק רבות במהלך תקופתו בקבוצה.
בין 2008 ו-2013 שיחק בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס.
בשנת 2013 חזר לקדנציה נוספת בסלביה פראג עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2014.
לזכותו של צ'רני שלוש הופעות במדי נבחרת צ'כיה.
ראדיסאב "צ'ורֶה" צ'ורצ'יץ' (בסרבית: Радисав Ћурчић; נולד ב-26 בספטמבר 1965 בעיר צ'אצ'אק שבסרביה) הוא כדורסלן עבר סרבי המחזיק באזרחות ישראלית.
גובהו של צ'ורצ'יץ' הוא 2.06 מטרים, והוא שיחק בעמדת הסנטר.
מעונת 1987/1988 עד אמצע עונת 1991/1992 שיחק באולימפיה ליובליאנה הסלובנית.
באמצע עונת 91/92 הועבר צ'ורצ'יץ' לאודינה מהליגה השנייה באיטליה.
בעונת שיחק צ'ורצ'יץ' 20 משחקים בדאלאס מאבריקס מה-NBA עד שנפצע.
בעונת שיחק בדינמו סאסארי, גם היא מהליגה האיטלקית השנייה בכדורסל.
בעונת חתם צ'ורצ'יץ' במכבי תל אביב ובה שיחק שנתיים.
בתחילת עונת הכה את הכתב אלי סהר, אשר כתב עליו בעיתון טור בלתי מחמיא.
כתוצאה מכך נאלץ צ'ורצ'יץ' לשלם לסהר פיצויים.
לאחר שנתיים במכבי תל אביב עזב לטובורג איזמיר הטורקית.
בעונת חזר צ'ורצ'יץ' לישראל, והפעם להפועל ירושלים.
הקבוצה נעצרה בחצי גמר הפלייאוף נגד האלופה מכבי תל אביב, ולא הצליחה להעפיל לגמר הגביע אחרי שנתיים רצופות בהן זכתה בו.
את עונת 1998/1999 סיימה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במקום הראשון בליגה.
ערב סדרת גמר הפלייאוף נפגש עם מוני פנאן, מנהל מכבי תל אביב, במה שכונה "פרשת הפיצה", דבר שעורר חשדות בירושלים כי הם דנו במעברו של צ'ורצ'יץ' למכבי בעונה שלאחר מכן.
בסדרת הגמר, הפסידה הפועל ירושלים ומכבי תל אביב זכתה באליפות נוספת.
בעונת חזר צ'ורצ'יץ' לטורקיה, הפעם לפנרבחצ'ה.
בעונת שב למכבי תל אביב לשנתיים נוספות, בהן זכתה באליפות הסופרוליג.
כשמכבי שיחקה במלחה נגד הפועל ירושלים, לצ'ורצ'יץ' חיכו שריקות בוז צורמות, עם קרטוני פיצה מונפים אל על, זכר לאותה פרשת הפיצה.
לאחר פרישתו חזר להתגורר בסרביה.
ראדק שירל (צ'כית: Radek Šírl; נולד ב-20 במרץ 1981 ברודנה) הוא כדורגלן צ'כי לשעבר ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת בוהמיאנס 1905.
בעבר שיחק שירל במועדונים ספרטה פראג ובוהמיאנס פראג.
ב-2008 הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של צ'כיה, ואף שיחק עבור הנבחרת הצעירה שלה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2001. הוא זכה עם זניט סנקט פטרבורג באליפות ליגת העל הרוסית בשנת 2007, ואף כבש שער מכריע במחזור האחרון מול סאטורן ראמנסקו שהעניק לקבוצתו את האליפות.
בעונת הוא זכה עם זניט בגביע אופ"א, לאחר ניצחון 0–2 על גלאזגו ריינג'רס במשחק הגמר.
ראדן ויג'אייה (אינדונזית: Raden Wijaya) הידוע גם כקרטרג'סה ג'איארדהנה (מלך בין 1293 ל-1309) היה המייסד והמלך הראשון של ממלכת מג'פהיט באי ג'אווה שבאינדונזיה של ימינו.
קיימים מספר מקורות היסטוריים על ייסוד מג'פהיט, כולל הפרטון והנגאראקרטגמה.
על פי הפרטון, ספר המלכים המתעד את שליטי ג'אווה, הוא היה בנו של נסיך סינגהסארי.
הנגאראקרטגמה מתאר אותו כצאצא של מלך סינגהסארי הראשון, קן ארוק.
ב-1289 קובלאי חאן שלח למלך סינגהסארי, קרטנגארה, דרישה לתשלום דמי חסות.
המלך סירב לדרישה וגירש את שליחו את קובלאי חאן.
באותה תקופה פרץ מרד, במהלכו נהרג המלך, ושר צבאו (ולפי חלק מן הכרוניקות, חתנו) ראדן ויג'אייה נמלט וניסה להקים ממלכה חדשה.
ב-1292 פלשו המונגולים לג'אווה, על מנת לנקום על השפלת שליחו על קובלאי חאן.
ראדן ויג'אייה ניצל אותם על מנת לחסל את אויביו בממלכה, ולאחר מכן נלחם בהם.
ב-1293 נסוגו המונגולים מן האי, לאחר שסבלו ממחלות טרופיות והתפשטות יתר של שטח האימפריה שלהם שגרמה לחוסר יעילות צבאי.
ב-10 בנובמבר 1293 הכתיר עצמו ראדן ויג'אייה למלך והקים חצר בטרוולאן (ליד מוג'וקרטו של ימינו).
בנו, ג'איאנגרה, ירש את כס המלוכה לאחר מותו ב-1309.
ראובן (ברמן) קדים (1929-2014) היה אמן ישראלי, יליד ארצות הברית, זוכה פרס מפעל חיים באמנות מאת משרד התרבות (2011), מרצה בכיר במחלקה לאמנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים וכן בטכניון בחיפה, ובסדנא לעיצוב ואדריכלות בתל אביב.
יצירתו, המופשטת והגאומטרית בעיקרה, התבססה על מחקר תמידי ורב-תחומי המשלב בין האמנות לבין המדע, המתמטיקה, המיתולוגיה, המטפיזיקה, הארכיטקטורה והטכנולוגיה.
סגנון יצירתו התפתח לאורך השנים – החל מהמופשט המינימליסטי מבוסס המחקר הצורני והצבעוני, דרך מערכות צבעוניות המושתתות על עקרונות סדר רציונליים ופרופורציות הרמוניות, עבודות מרובדות בהשראת ארכיטקטורה מהמערב הקדום ומהמזרח הקרוב ועד למארגים האיסלמיים.
המארגים והפרקטלים הפכו לסימן ההיכר של יצירתו המאוחרת ששיאה בעבודות דיגיטליות מונומנטליות שהוצגו במוזיאונים בארץ ובאירופה.
ברמן נולד ב-1929 בעיר פילדלפיה שבארצות הברית.
הוא עלה לישראל עם תנועת הבונים ב-1950, ולאחר תקופת מגורים בקיבוץ, התמקם בירושלים.
שם החל ב-1954 ללמוד בבצלאל.
ב-1956 התקבל לעבודה כאסיסטנט אצל הצייר המקסיקני דייגו ריברה בציור ובתיקון פרסקאות, ונסע למקסיקו.
התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל מחלתו של ריוורה, אבל ברמן הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במקסיקו סיטי.
שנה לאחר מכן החל ליצור אמנות מופשטת.
ב-1966 החל ביצירת ציורים ש"חורגים" מהפורמט המלבני הקלאסי, וכן החל לראשונה ליצור ציורים גאומטריים.
עם הזמן פיתח מערכות צבעוניות המושתתות על עקרונות סדר רציונליים והשתמש בקומפזיציות המבוססות על יחסים הרמוניים מדודים, כגון חתך הזהב, סדרת פיבונאצ'י, טורים אחרים ומלבני שורש, במשולב עם הרמוניות צבעוניות שיטתיות, ביניהן הקנון היפני העתיק "אירו נו קוברי" ("Iro no kubari").
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, חקר ברמן את האמנות ובעיקר את הארכיטקטורה האיסלמית כמקור ליצירתו ואף ייסד ולימד קורס באקדמיה בצלאל (שם לימד כ-15 שנה) תחת הכותרת "המזרח הקרוב כמקור לאמנות עכשיו" תוך כדי המשך פיתוח יצירתו בהתאם, בגישה "מטפיזית" והוליסטית.
במהלך שנות ה-90, עבר ליצירת עבודות דיגיטליות גדולות שלא נועדו לקיר אלא לרצפה; עבודות תלת־ממדיות בסיוע תוכנות מחשב.
במקביל הוסיף לשמו את השם "קדים" ב-1990, כחלק מתהליך ממושך של "היטמעות" במזרח התיכון ששיאו ב-1999 כשהסיר משמו את השם "ברמן".
במהלך השנים, הציג ברמן כ-15 תערוכות יחיד והשתתף בכ-30 תערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם.
הבולטות שבהן: תערוכות קבוצת +10 בשנים 70-1965, תערוכת יחיד בביתן הלנה רובינשטיין ב-1976, היריד הבינלאומי לאמנות בבזל ב-1980, 2 תערוכות יחיד בגלריה ארטיפקט בתל אביב בתחילת שנות ה-90, תערוכה בינלאומית במוזיאון בקלן ב-1999 ותערוכה רטרוספקטיבית, "מארגים" במוזיאון תל אביב ב-2004.
בראשית 2011, ראה אור ספרו "אמנות גאומטרית: הסדר הנסתר של הטבע", הסוקר באורח נרחב את מחקרו ועבודתו.
בהמשך אותה שנה, בגיל 82, זכה האמן ראובן קדים בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית היוקרתי מטעם משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית.
ועדת השיפוט קבעה כי "עבודתו - חקירה עקבית ראויה לציון".
1967 - גלריה רינה, ברתה אורדנג, ירושלים
1975 - גלריה דלסון-ריכטר, יפו העתיקה
1976 - מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין (כולו)
1977 - גלריה אווה קוהון, היילנד פארק, מדינת אילינוי, ארצות הברית
1990 - גלריה ארטיפקט, תל אביב
1991 - גלריה ארטיפקט, תל אביב
1995 - גלריה המחלקה לאמנות, אקדמיה בצלאל, ירושלים
2002 - הגלריה האחרת, מראובן ברמן לראובן קדים, המכללה האקדמית לחינוך תלפיות, תל אביב
בית מיכל, "דיאלוג עם אמנות האסלאם".
2003 - גלריית הסינט,"כאן, מהחידקל לעמודי הרקולס", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע
2004 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
תערוכות יחיד לאחר פטירתו של האמן
2019 - גלריה זומר לאמנות, "הסדר הנסתר של הטבע".
2022 - מוזיאון חיפה לאמנות, "חדר אמן" המוקדש לעבודותיו של ברמן-קדים, אוצרת: לימור אלפרן
1959 - אמנים צעירים, בית המלין, תל אביב
חמישה אמנים (יחד עם איקא ישראלי, יואב בר-אל, ג'ון בייל, שלמה הלוי), מועדון "המדורה", תל אביב
1960 - אמנות חדישה בישראל, בית המלין, תל אביב
1967 - אמנות ישראל בת-זמננו, אמהרסט קולג', מסצ'וסטס, ארצות הברית
אמנות חדישה מישראל, הגלריה העירונית, מנצ'סטר, אנגליה
אדום (קבוצת "+10"), גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב
תערוכת האביב, גלריה גורדון, תל אביב
תערוכת הקיץ, גלריה גורדון, תל אביב
1968 - תערוכת הסתיו, מוזיאון תל אביב (ביתן הלנה רובינשטיין), תל אביב
רכישות חדשות, מוזיאון ישראל, ירושלים
בחירת האספן, גלריה רינה, ירושלים
1969 - תערוכת הסתיו, מוזיאון תל אביב (ביתן הלנה רובינשטיין), תל אביב
שישה אמני המופשט, (יחד עם מ.
שטרייכמן), תערוכה נודדת מטעם משרד החינוך והתרבות
בעיגול (קבוצת "+10"), גלריה גורדון, תל אביב
זינוק של אמונה (אמנות ישראלית בת-זמננו), הגלריה לאמנות, האוניברסיטה של מדינת ניו יורק, אולבני, ארצות הברית
1971 - תערוכת הפתיחה, הבניין החדש, מוזיאון תל אביב, תל אביב
מולטי-איזם, המוזיאון לאמנות חדישה, חיפה
1972 - בקו ישר, ביתן האמנים, תל אביב
תערוכת סתיו, גלריה מבט, תל אביב
1974 - עבודות קטנות, גלריה מבט, תל אביב
ציור ופיסול ישראלי, גלריה אוהנה, לונדון
1975 - פסטיבל בינלאומי לציור, קאן-סור-מר, צרפת
מהגאומטרי ל-"הרד-אדג", ביתן האמנים, תל אביב
1976 - צורה חוזרת, גלריה דלסון-ריכטר, יפו העתיקה
1978 - רכישות חדשות, מוזיאון תל אביב (ביתן הלנה רובינשטיין), תל אביב
פסטיבל לאמנות ישראלית, קנדה (המרכז הלאומי לאמנויות, אוטווה; גלריה אלברט ווייט, טורונטו)
1979 - אמנים בוחרים אמנים (נמנה עם ששת הבוחרים), מוזיאון תל אביב, תל אביב
גרפיקה מופשטת מישראל, מוזיאונים שונים, הולנד
1980 - מגמות באמנות ישראל 1970–1980, היריד הבינלאומי לאמנות, בזל
1983 - הטריאנלה הראשונה לגרפיקה ישראלית, המוזיאון לאמנות חדישה, חיפה
הביאנלה הבינלאומית לגרפיקה, ליובליאנה, יוגוסלביה
גרפיקה ישראלית, תערוכה נודדת מטעם משרד החוץ ומרכז בורסטון, ירושלים בדרום-אמריקה
צבע אדום, (תערוכה קבוצתית ניידת), אמנות לעם
1984 - גרפיקה ישראלית, מטעם משרד החוץ ומרכז בורסטון, נורווגיה
1985 - מחוה לדוד הנדלר, גלריה מבט, תל אביב
ריבוי-מגוון-ערך (רכישות חדשות 85–1982), מוזיאון חיפה לאמנות חדשה, חיפה
1986 - ציוני דרך באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים
אוסף קיץ, מוזיאון תל אביב, תל אביב
ה-"חם" וה-"קר" באמנות ישראל, מוזיאון חיפה לאמנות חדשה, חיפה
מגמות באמנות המופשטת הגאומטרית, מוזיאון תל אביב, תל אביב
1987 - מבנים וטקסטורות, (קבוצת "קונקרט"), המוזיאון העירוני, בנדורף, גרמניה
חמישה ציירי מופשט, (יחד עם ג'ון בייל, לאה ניקל, פיני צינוביץ, משה קופפרמן), מרכז התרבות ע"ש מ.
אברהם חי - מפגשים עם אמנים (תצלומי-דיוקן מאת אברהם חי ולידם עבודות של האמנים המצולמים), מוזיאון ינקו-דאדא, עין-הוד
1988 - המוזיאון כאספן, מוזיאון תל אביב, תל אביב
40 מישראל - פיסול ורישום בן-זמננו, מטעם משרד החוץ.
מוזיאון ברוקלין, ניו יורק, ומוזיאונים במיאמי ביץ', מקסיקו סיטי, אמסטרדם, טריאסט, רומא, טורינו, וורשה, ברלין ולייפציג.
1989 - אמנות ישראלית, מעון הנשיא, מכון ויצמן למדע, רחובות
1991 - פרספקטיבה - מושגים אסתטיים חדשים באמנות שנות השמונים בישראל, מוזיאון תל אביב (ביתן הלנה רובינשטיין)
מקום וזרם מרכזי, 44 מישראל, פיסול בן-זמננו, מוזיאון הרה-ארק, מחוז גונמה, יפן; קוריאה
אמנות ישראלית עכשיו, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1992 - דו-ממד-תלת-ממד (יחד עם מאיר פיצ'חדזה, מאיה כהן-לוי, יובל שאול), גלריה תחנת הרכבת הטורקית, באר שבע
1993 - אולטימה, מוזיאון הרצליה לאמנות והגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת חיפה
1998 - שנות ה-70 באמנות ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
קדימה: המזרח באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים
1999 - דו-שיח בין עולמות-תרבות - מגוגן עד להווה הגלובלי, מוזאון לודוויג, קלן, גרמניה
מחווה לדפוס סבינסקי, המרכז לאמנויות הבמה, תל אביב, תל אביב
2000 - דרישת שלום גלויה בגלויות, מרכז אמנויות גבעת חביבה
30 שנה לגלריה כברי לאמנות ישראלית, קיבוץ כברי
רקמות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע
2009 - מחנה ציור 2009, (82 אמנים) הגלריות העירוניות של רמלה ואופקים
2010 - "החברים של אבא" מחווה לשלמה קורן, ורטיגו משכן אמנים, כפר אמנות אקולוגי, נתיב הל"ה.
אוצר: נמרוד קורן יועצים: מארק שפס ויונה פישר.
2012 - תערוכת זוכי פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות ולעיצוב 2011, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
תערוכות קבוצתיות לאחר פטירתו של האמן
2015 - קסטרו ומוזיאון תל אביב לאמנות מציגים קולקציית T-ART
2015 - מאנדי וורהול עד היום: התרבות, הצבע, הגוף.
מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: סבטלנה ריינגולד
2015-2022 - המוזיאון מציג את עצמו: אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון - מוזיאון תל אביב לאמנות
2016 - מודרניזם ישראלי בשנות השבעים מאוסף מוזיאון חיפה לאמנות
2020 - "מארגים" – תערוכה קבוצתית - גלריה מקום לאמנות, תל אביב.
רַאדְנֶבוֹ (בבולגרית: Раднево) היא עיר בדרום-מרכז בולגריה, בשטח מחוז סטארה זאגורה וממוקמת כ-219 ק"מ מהבירה סופיה, 99 ק"מ מפלובדיב ו-29 ק"מ מבירת המחוז סטארה זאגורה.
העיר ממוקמת במזרחו של מישור תראקיה העילי.
באזור העיר נתגלו ממצאים ארכאולוגיים המתארכים את ראשית ההתיישבות האנושית במקום לאלף ה-4 לפנה"ס, תקופת האבן החדשה.
התיישבות מאורגנת באזור העיר מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית.
ב-1700 נוסד במקום כפר קטן בשם ראדני על שמו של אחד המתיישבים הראשונים.
עד 1906 נודע היישוב בשם העות'מאני רדנה מחלה.
ב-1964 הוא זכה למעמד של עיירה.
ב-1 ביוני 2009 נפטר מדום לב ראש העיר נונצ'ו וודניצ'ארוב, במהלך צילומי פרק של תוכנית המציאות הבולגרית "הישרדות" בפיליפינים.
מרבית תושבי העיר הם בני המעמד הבינוני ותעסוקת העיר מתבססת על קומפלקס תחנות הכוח מריצה איצטוק המייצרות חשמל מפחם בהספק כולל של 3,390 מגה ואט ועל חברת הפחם "מזרח המריצה".
בשטח הרשות המקומית מגדלים חיטה, שזיפים ודובדבנים.
ראדנבו מהווה צומת תחבורתית בין מזרח למערב בולגריה והיא מחוברת דרך הכביש המהיר I-85 לעורק מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת גידול מתונה (תמותה לעומת ילודה) ובמאזן הגירה חיובי מתון.
כ-90% מהתושבים הם ממוצא בולגרי וכ-6% הם צוענים.
בראדנבו שורר אקלים ממוזג, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.5oc וערכי הקיצון הממוצעים הם מינוס 2oc בדצמבר ו-24oc ביולי.
ראדניצ'קי קראגויבאץ (בסרבית: КК Раднички Крагујевац) הייתה קבוצת כדורסל סרבית מהעיר קראגויבאץ, שהתמודדה בליגת העל הסרבית, ביורוקאפ ובליגה האדריאטית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1994 בעיר ורשאץ ושמה הראשון היה: "קונדיביק ורשאץ".
המועדון התקדם בתחילת שנות ה-2000 כאשר הספונסר היה חברת "Svislajon Takovo" מהעיר מילנובץ' גורניי.
הקבוצה השתתפה בליגה הבלקנית בעונת 2008/09. ובעונה לאחר מכן קיבל המועדון אישור להשתתף בליגה האדריאטית.
הרצון של נשיא המועדון רודוליוב דרסקוביץ' (שהוא גם הספונסר), היה לעבור לשחק בעירו "מילנובץ' גורניי", בטענה שבעיר "ורשאץ'" קיים כבר מועדון גדול כמו המופארם ורשאץ.
מנהלת הליגה האדריאטית לא אפשרו למועדון לקיים משחקים בעיר '"מילנובץ' גורניי", והספונסר "Svislajon Takovo" עזב המועדון.
המועדון החליט לשחק בעיר קראגויבאץ, שקבוצת הכדורסל שלה הייתה מתנדנדת בין הליגה הראשונה לשנייה.
וכך נוצר האיחוד בשנת 2009 עם קבוצת הכדורסל של ורשאץ', למועדון כדורסל ראדניצקי קראגויבאץ.
בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף בליגה הסרבית.
בעונת 2010/11 שוב הגיעה הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת המופארם ורשאץ 2-1 בסדרה.
ובנוסף הגיעה גם לחצי גמר הגביע הסרבי.
בסיום עונת 2013/14 פורקה הקבוצה.
האולם הביתי של הקבוצה הוא: "היכל ייזרו" (היכל האגם), המכיל 5,320 מקומות ישיבה.
ראהים שאקיל סטרלינג הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקיצוני בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
סטרלינג נולד בג'מייקה, וכשהיה בן חמש עבר עם משפחתו ללונדון, בירת אנגליה.
הוא הצטרף בשנת 2000 לווסטהאם יונייטד.
בשנת 2003 הצטרף לאקדמיה של קווינס פארק ריינג'רס, ובשנת 2010 הוחתם בליברפול תמורת סכום של 600,000 ליש"ט, שיכל להגיע לחמשה מיליון ליש"ט על פי כמות ההופעות שיערוך בקבוצה.
ב-1 באוגוסט 2010 כבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק ידידות נגד בורוסיה מנשנגלדבך שנערך בגרמניה.
לאחר ששיחק שנתיים בקבוצת הנוער של המועדון, ב-24 במרץ 2012 ערך סטרלינג את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה הבוגרת של ליברפול, כשנכנס כמחליף במשחק פרמייר ליג נגד ויגאן את'לטיק, בגיל 17 שנים ו-107 ימים, והפך לשחקן השני הכי צעיר ששיחק עבור המועדון.
באוגוסט 2012 ערך סטרלינג את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-23 במשחק מוקדמות נגד הומל.
בסוף אותו חודש פתח בהרכב הקבוצה לראשונה במשחק פרמייר ליג, בתיקו 2-2 מול מנצ'סטר סיטי באצטדיון אנפילד.
ב-20 באוקטובר 2012 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה המקצוענית, בדקה ה-29 של משחק הפרמייר ליג מול רדינג, שהסתיים בניצחון 0–1. כתוצאה מכך הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שהבקיע עבור ליברפול פרט למייקל אואן, ובסך הכל כבש שני שערים בעונה זו.
בעונת הפך סטרלינג לשחקן קבוע בהרכב ליברפול, והיה שותף למאבקה על האליפות עד המחזור האחרון, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני.
בעונה זו כבש סטרלינג תשעה שערי ליגה ושער אחד בגביע הליגה.
ב-12 ביולי 2015 עבר למנצ'סטר סיטי תמורת 49 מיליון ליש"ט סכום שהיה סכום שיא עבור שחקן אנגלי.
הוא כבש שער במחזור השלישי של עונת 2015/2016 מול ווטפורד ושלושער מול בורנמות', אבל השפיע פחות בחצי השני של העונה, על אף שזכה עם הקבוצה בגביע הליגה.
בעונת 2017/2018 היה לאחד השחקנים הבולטים של מנצ'סטר סיטי בזכייה באליפות הפרמייר ליג והוא הבקיע באותה עונה שבה סיטי זכתה גם בגביע הליגה 23 שערים.
בעונת 2018/2019 המשיך את היכולת הטובה שלו מהעונה הקודמת, והוא כבש 25 שערים בכל המסגרות.
הוא עזר למנצ'סטר סיטי לזכות באליפות שנייה ברציפות, בגביע האנגלי ובגביע הליגה.
באותה עונה הוא זכה בפרס השחקן הצעיר של העונה ונבחר גם לשחקן העונה של העיתונאים.
ב-13 ביולי 2022 חתם בצ'לסי, עליו היא שילמה 47 וחצי מיליון אירו.
ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על אברטון.
ב-27 באוגוסט כבש את שעריו הראשונים בקבוצה, כשכבש צמד בניצחון 1–2 על לסטר סיטי.
ב-31 באוגוסט 2024, לקראת סיום חלון ההעברות של הקיץ, הושאל לארסנל עד לסיום עונת 2024/2025 בפרמייר ליג.
ב-12 בפברואר 2026 לאחר חצי עונה בה לא שיחק חתם סטטרלינג על חוזה עד לתום העונה בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
סטרלינג היה רשאי גם לשחק עבור נבחרת ג'מייקה, אך בחר לשחק עבור נבחרת אנגליה.
הוא שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה, ועם נבחרת הנערים שיחק בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2011, טורניר בו כבש שני שערים.
ב-10 בספטמבר 2012 הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אנגליה, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ב-14 בנובמבר 2012, במשחק ידידות נגד נבחרת שוודיה.
סטרלינג נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014, ופתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים בטורניר, אך הנבחרת הודחה לפני המשחק האחרון בשלב הבתים.
ב-21 בנובמבר 2022 כבש את שערו הראשון במונדיאל בשלב הבתים של מונדיאל 2022.
מקום שני ביורו: יורו 2020
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל): 2018/2019
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית: 2018/2019
סטרלינג גדל אצל סבתו באזור מברלי בקינגסטון, ג'מייקה, וכשהיה בן חמש היגרו הוא ואמו ללונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
הגיע, נרשם לתיכון "קופלנד" בוומבלי, צפון מערב לונדון.
ב-1 בפברואר 2013 הואשם סטרלינג בתקיפת אישה בת 27. סטרלינג הכחיש את הטענה, ולבסוף זוכה לאחר שעד הראייה לא הגיע למשפט.
ב-8 באוגוסט באותה שנה נעצר באשמת תקיפה לכאורה של חברתו הדוגמנית, ובמשפט שנערך בליברפול חודש לאחר מכן זוכה מאשמה.
בשנת 2012, חתם סטרלינג על חוזה חסות עם נייקי.
הוא הופיע לפרסומת עבור הנעל "Nike Green Speed II" החדשה לצד מריו גצה, ת'יאו וולקוט, אדן הזארד, כריסטיאן אריקסן וסטפן אל שעראווי בנובמבר 2012.
ב-16 בנובמבר 2017 הותקף סטרלינג על רקע גזעני מחוץ למתקן האימונים של מנצ'סטר סיטי.
התוקף, חוליגן בעל הרשעות קודמות רבות, נעצר, הורשע ונידון למאסר של 16 שבועות ולקנס של 100 לירות שטרלינג.
הגרדיאן שיבח את סטרלינג על עמידתו מול התוקף והחלטתו לשחק רק ארבע שעות לאחר האירוע.
לסטרלינג יש חמישה ילדים, שלושה בנים וכשתי בנות בסך הכול, שארבעה מתוכם מאותה המערכת יחסים ובת אחת ממערכת יחסים אחרת שהיא בת הבכורה.
ראדי ענאב (ערבית: راضي عناب; ) היה איש צבא ירדני וראש הלגיון הירדני למספר חודשים לאחר פיטוריו של גלאב פאשה.
ראדי, יליד שכם, התגייס ללגיון הירדני בשנת 1923 והתקדם בסולם הדרגות.
רוב תפקידיו של ענאב היו בעלי אופי משטרתי.
הוא שימש כמפקד משטרתי אזורי בחברון ואחר כך בירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות וסיפוח הגדה המערבית בידי ירדן שימש כמפקד המשטרה בכרכ, עג'לון ובעמאן.
ב-2 במרץ 1956 פיטר המלך חוסיין בהתראה קצרה את גלאב פאשה, הרמטכ"ל הבריטי של הלגיון הירדני זה למעלה מ-20 שנה.
הסיבה לפיטורים היה הלחץ שהופעל על המלך הצעיר לבצע ירדינזציה של הצבא הירדני ולמגר את הדומיננטיות הבריטית בשלטון של הממלכה.
במקומו של גלאב מינה חוסיין את ענאב לראש הלגיון.
ענאב היה לפני פרישה, והוא סיים את תפקידו לאחר חודשיים בלבד.
ב-24 במאי 1956 החליף אותו עלי אבו נוואר, ידיד קרוב של חוסיין שקודם בחיפזון בידי המלך לדרגה זו.
ראַדין (מיידיש) או רדון (בבלארוסית: Радунь.
בפולנית: Raduń) היא עיירה במחוז גרודנו בבלארוס.
ראדין מוזכרת במסמכים של הדוכס ולדיסלב השני יגיילו מהמאה ה-14. בתקופה זו הוקם בכפר מבצר.
ב-1649 הוענקו לכפר זכויות עיר.
עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, הייתה רדון בשטח האימפריה הרוסית.
בשנת 1921 הייתה ראדין בשטח פולין.
ערב מלחמת העולם השנייה הייתה ראדין במחוז נובוגרודק שבפולין.
בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את ראדין כחלק מהנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את ראדין.
לאחר כיבוש האזור על ידי הצבא האדום נכלל האזור בשטח בלארוס, רפובליקה סובייטית בשטחי ברית המועצות.
בשנת 1958 הוקנה לראדין מעמד של עיירה.
בראדין פעל רבי ישראל מאיר הכהן, הידוע בכינויו "החפץ חיים" על שם ספרו, ושם פעלה ישיבת ראדין שבהנהגתו ובראשות הרב נפתלי טרופ.
בין רבני העיר היו הרב אליהו מרגליות, הרב יהודה אריה ליב ב"ר עוזר קוואל, הרב זכריה מנדל כ"ץ, הרב מרדכי סנדר קופשטיין והרב אריה ליב פופקא - בנו של החפץ חיים.
ערב השואה חיו בראדין כ-900 יהודים.
באוקטובר 1941 הועברו יהודי ראדין לגטו בו רוכזו גם כמעט אלף יהודים מיישובים אחרים בסביבה.
במאי 1942 מרדה בגרמנים קבוצת יהודים שחפרו בורות הריגה.
17 יהודים הצליחו לברוח ויתר החופרים נרצחו.
לאחר מכן נרצחו באקציה גם כ-1,000 מתושבי הגטו.
מאות הושארו כפועלים ומאות ברחו או הסתתרו.
אלה שהושארו בגטו הועברו לאחר כחודש לגטו שצ'וצ'ין.
ראובית ("תותי") הלפרין בלוך (29 ביולי 1960 - 15 ביוני 2014) הייתה פרופסור לגינקולוגיה ומיילדות במרכז רפואי אסף הרופא.
בצעירותה, הייתה אלופת ישראל בהתעמלות אמנותית.
ייצגה את ישראל בשלוש אליפויות עולם בהתעמלות אמנותית (1973, 1975, 1977).
הלפרין נולדה בליטא שבברית המועצות למשפחת בלוך.
לאחר שעלתה לישראל ב-1973, החלה להתאמן בקבוצת "הפועל חולון".
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית שנערכה ברוטרדם, הולנד ב-1973, הראשונה שבה מתעמלות ישראליות השתתפו, סיימה בלוך במקום 54 בתחרות הקרב רב אישית.
באליפות העולם, שנערכה במדריד, ספרד ב-1975 היא סיימה במקום 33 בתחרות הקרב רב אישית, נעדרו מאליפות זו שתי המדינות המובילות בעולם, בולגריה וברית המועצות וכן מזרח גרמניה.
באליפות העולם שנערכה בבזל, שווייץ ב-1977 היא דורגה במקום 69 בתחרות הקרב רב אישית.
הלפרין פרופסורית לגינקולוגיה ומיילדות וכיהנה כסגנית מנהל החטיבה למיילדות וגינקולוגיה בבית חולים אסף הרופא.
היא סיימה את לימודי הרפואה בטכניון בשנת 1984. לאחר סיום לימודי הרפואה, קיבלה תואר PhD מאוניברסיטת תל אביב, אותו השלימה במהלך שירותה הצבאי במסגרת העתודה האקדמאית.
בשנת 2004 קיבלה תואר פרופסור באוניברסיטת תל אביב וכהנה כפרופסור מן המניין.
בשנת 2010 הוכנסה הלפרין לרשימת "100 החוקרים המשפיעים ביותר בעולם".
בשנת 2003 חלתה במחלה ממארת, סרטן שד גרורתי.
הלפרין הייתה נשואה לד"ר דורון הלפרין ולהם שני ילדים.
תחרות גביע האיגוד בהתעמלות אומנותית נקרא על שמה של הלפרין.
ראדיביליב (באוקראינית: Радивилів; בפולנית: Radziwiłłów, ראדזיבילוב) היא עיר קטנה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, על גדת נהר סלוניבקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיר החלה ככפר בבעלות משפחת רדזיוויל, אשר באמצע המאה ה-16 הפך ליישוב עירוני.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין השנים 1939 ו-1992, תחת שלטון ברית המועצות, נקראה העיר צ'רוונוארמיסק (Червоноармійськ ;Chervonoarmiysk).
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1578. במהלך גזירות ת"ח ות"ט נפגעה קשות הקהילה ביישוב, אך זו שוקמה בהמשך.
בשנת 1897 נמנו בעיר 4,322 יהודים, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי והתעשייתי.
בקיץ 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נמצאה העיר בחזית הלוחמה, ורבים מיהודיה עזבו אותה.
לאחר המלחמה נאלצו יהודי העיר ששבו אליה לשלם דמי כופר לכנופיות האוקראיניות ולחיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציוניות, תוך קיום בית ספר עברי ותלמוד תורה.
פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הגליית 12 משפחות יהודיות עשירות מהעיירה לעומק ברית המועצות.
ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
ב-15 ביולי 1941 הוציאו הגרמנים להורג 28 יהודים מהעיר, ובסוף פברואר 1942 נרצחה קבוצת עובדי כפייה יהודים בעיר.
ב-9 באפריל 1942 רוכזו כ-2,600 יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אשר חולק לשניים - ל"יעילים" ול"בלתי יעילים".
ב-29 במאי 1942 רצחו אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים את כ-1,500 יושבי גטו ה"לא יעילים" מחוץ לעיר.
ב-6 באוקטובר 1942 נרצחו בבורות ירי גם כל יושביו גטו ה"יעילים".
בשעת האקציה התאבדו 11 מיושבי הגטו.
כ-200 יהודים שניסו להימלט מהמקום, נתפסו ברובם, ונרצחו.
ראדימנו (בפולנית: Radymno; ביידיש: רעדעם) היא עיירה במחוז ירוסלב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, על גדתו המערבית של נהר סן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ראדימנו נזכרת מהמאה ה-14, הגם שאתרה היה מיושב שנים רבות קודם לכן.
בשנת 1431 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
במהלך השנים שימשה העיירה כנקודת מסחר חשובה, אך מסוף המאה ה-15 ועד אמצע המאה ה-17 נהרסה מפשיטות של הוולאכים, הטטרים, השוודים והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובין השנים 1857 ו-1867 היוותה בירת נפה.
כתוצאה מקרב גדול שאירע בסמוך לעיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, במאי 1915, נגרם לעיירה הרס רב.
יהודים ישבו בראדימנו מראשית המאה ה-18, ובשנת 1880 נמנו בה 898 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 883 יהודים, כמחצית מתושביה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, כלאו אלו את יהודיה במבנה בית הכנסת המקומי, ואת חלקם הריצו לכיוון לאנצוט.
בהמשך חויבו יהודי העיירה בביצוע עבודות כפייה משפילות.
ערב יום כיפור ת"ש, 22 בספטמבר 1939, פרסמו הגרמנים פקודת גירוש ליהודי היישוב אל מעבר לנהר סן, שטח הכיבוש הסובייטי.
יהודים שלא התפנו בעצמם פונו למחרת בכוח בידי אנשי הגסטאפו.
יהודים מעטים ששבו לעיירה שולחו ממנה באוגוסט 1942 למחנה מעבר בפלקיניה, בו נרצחו במקום או שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
בזמן הכיבוש הגרמני, הסבו אלו את מבנה בית הכנסת שבעיירה לאורוות סוסים, והרסו את בית העלמין היהודי המקומי, תוך שימוש במצבותיו כאבני מדרכה ביישוב.
יהודים מעטים שהצליחו להסתתר בעיירה נרצחו בחורף 1944 בידי אנשי המחתרת הפולנית.
מסתיו 1942 פעל בעיירה מחנה עבודה לכ-200 יהודים מהסביבה, בו הוחזקו אלו בתנאי תברואה קשים וברעב, כאשר מעת לעת הוצאו להורג עובדים חולים.
במרץ 1943 ירו הגרמנים בכ-150 העובדים שנותרו במחנה בשטח בית העלמין היהודי המקומי.
ראהאן היא סדרת טלוויזיה צרפתית-איטלקית מונפשת, שמבוססת על קומיקס צרפתי בעל אותו שם שנוצר על ידי רוג'ר לקורו.
הסדרה בוימה על ידי פסקל מורלי, והופקה על ידי Rai Fiction בשיתוף Xilam ו-Castelrosso Films.
הסדרה שודרה במקור החל מ-22 בדצמבר 2008 עד שנת 2009, כאשר בצרפת היא שודרה בערוץ Canal+ Family ובאיטליה בערוץ RAI.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ Yes Kidz החל מ-2 באפריל 2017. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 26 דקות.
זוהי הסדרה השנייה שמבוססת על הקומיקס לאחר הסדרה "Rahan, fils des âges farouches" ששודרה לראשונה בשנת 1987.
בעמק נמצאים בני שבט הזאב ואנשי המערות בתקופה קדומה.
במהלך מסע ציד נתקלים בני שבט הזאב בראהאן ומנסים להילחם בו.
לאחר מכן מכיר את אורזוס יצור, ככל הנראה קוף שהיה דוב ונהפך על ידי מלכת הצללים המרשעת הרוצה שהיו מלחמות בעמק כדי לשאוב את נשמותיהם של אנשי העמק ומשתפת פעולה עם המכשף של בני שבט הזאב.
ראהאן בנו של קראו - נער אמיץ.
לעיתים קרובות נקרא גם "שיער צהוב", בגלל צבע שערו הבלונדיני.
מגיע לעמק הזאב לאחר ששבטו נהרג בתאונת הר געש.
פירוש שמו הוא "בנם של אמיצים", בשל העובדה שאמו הצילה אותו מנמר שהרג אותה.
אורזוס - יצור, ככל הנראה קוף, שמכיר את ראהאן בעמק, ועוזר לו להביא שלום.
אורזוס הוא גרגרן ונוטה לאכול הרבה ולכן נעזר בראהאן.
עוזרת לרהאן להביא שלום בין שני השבטים.
טטיאה - המכשפה של אנשי המערות.
עיוורת, בעלת עיניים לבנות וכשפים שונים.
מלכת הצללים - מלכת עולם הרוחות, רעה ואכזרית.
רוצה את נשמות של השבטים בעמק.
הפכה את אורזוס מדוב ליצור.
אסור להזכיר את שמה כי אז היא מופיעה.
דראק - המכשף של בני שבט הזאב, בעל יכולות לזמן שדים ורוחות.
מוגו - הצ'יף של בני שבט הזאב, בעל כובע שעשוי מראש של זאב.
נהרג על ידי אנוק בעקבות תכסיס של דראק ומלכת הצללים.
סנגה - לוחם מבני שבט הזאב.
איבד את אשתו בעקבות המלחמה.
נהרג על ידי דראק לאחר שעבר לצידם של הטובים.
אנוק - בנו של מוגו.
שונא את ראהאן ומאוהב בנואמה.
אגאר - הצ'יף של אנשי המערות, בעל רוח למלחמה, עקשן מאוד ואגרסיבי.
ראדיבויה בראיוביץ' (בסרבית: Радивоје Брајовић; נולד ב-11 בינואר 1935) היה נשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו.
הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת בלגרד ב-1957. הוא היה מזכיר תנועת הנוער של רפובליקת מונטנגרו, ולאחר מכן היה מזכיר לענייני עבודה, בריאות וביטוח לאומי.
בשנת 1978 הוא נבחר לסגן יושב ראש הפרלמנט של מונטנגרו ובאוקטובר 1979 היה ליושב ראש הפרלמנט.
בשנים 1982–1986 הוא היה נשיא המועצה המבצעת של מונטנגרו, תפקיד המקביל לראש ממשלה.
במאי 1986 הוא נתמנה לנשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו, תפקיד בו כיהן עד מאי 1988. באוקטובר 1988 הודיע בראיוביץ' על התפטרותו מנשיאות הרפובליקה בפני אלפי פועלים במפעל בניקשיץ'.
ראדיסאב נדלג'קוביץ' (בסרבית: Радисав Недељковић; נולד ב-1914) היה סרבי חסיד אומות העולם, שהציל משפחה יהודית בשואה.
ראדיסאב נדלג'קוביץ' נולד בכפר קטן בסומדיה, סרביה, למשפחת איכרים חקלאית מרובת ילדים.
ראדיסאב היה חבר במחתרת הקומוניסטית בביסטריצה (היום חלק מבוסניה).
ג'וזף – יוסף אוג'ן ואסתר שוורצנברג התגוררו בדארובאר עם שני ילדיהם דן, יליד 1936, ורות (לימים נסים), ילידת 1938. ערב מלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לגור בבלגרד, בה מונה שוורצנברג לנהל רשת חנויות בשם נאמה.
גרמניה פלשה ליוגוסלביה באפריל 1941 וסרביה נשלטה על ידי שלטון גרמני.
הגרמנים פתחו ברצח היהודים, ובקיץ 1942 נרצחו רוב יהודי סרביה.
אחיינו של שוורצנברג, שהיה חבר המפלגה הקומוניסטית, הבין את הסכנה הנשקפת לקרוביו היהודיים והחליט לסייע להם לברוח מבלגרד.
נמצא עבורם מסתור אצל ראדיסאב נדלג'קוביץ', שהסתיר את ארבעת בני המשפחה.
ראדיסאב סיפר לשכניו כי אורחיו הם קרובי משפחה מהעיר.
ג'וזף ואסתר שוורצנברג אימצו שמות חדשים, לבשו בגדי איכרים ונרתמו לעבוד בעבודות החווה.
החיים בכפר היו שונים מאוד ממה שהורגלו בני המשפחה האמידים והעירוניים ולפיכך קשיי ההסתגלות היו ניכרים.
למרות הקשיים, נרקם קשר ידידות חזק ביניהם לבין ראדיסאב.
כשג'וזף לימד את ילדיו, שלא יכלו ללכת לבית הספר, קרוא וכתוב, הוא סייע גם לראדיסאב לשפר את השכלתו.
בשנת 1944 הצטרף ראדיסאב לפרטיזנים, ומשפחת שוורצנברג עזבה את המקלט בביתו ויצאה ללזרבק.
לאחר המלחמה, חזרו כל בני משפחת שוורצנברג לבלגרד.
רות שוורצנברג זכרה שראדיסאב שהה אצלם זמן מה, אך בשנת 1948 היא ומשפחתה עלו לארץ.
הם קיבלו מכתב מראדיסאב שהודיע להם שהוא התחתן ונולד לו בן ואז הופסק הקשר ביניהם.
ב-12 באפריל 2011, יד ושם הכיר בראדיסאב נדלג'קוביץ' כחסיד אומות העולם ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם בירושלים.
ראול אלחנדרו אוסאסיו פנייה (בספרדית: Raul Alejandro Ocasio Pena; נולד ב־10 בינואר 1993), מוכר בשם הבמה ראו אלחנדרו, הוא זמר וכותב שירים פוארטו ריקני.
נולד בסאן חואן שבפוארטו ריקו.
חלק מילדותו התגורר בארצות הברית.
הוריו היו גם כן אמנים.
אביו ראול אוסאסיו היה גיטריסט ואימו מריה נלי רואיז הייתה זמרת רקע.
השפעותיו המוזיקליות הן בעיקר מאמנים כמו מייקל ג'קסון ואלביס פרסלי.
הסגנון המוזיקלי שלו מזוהה עם רגאטון R&B ודאנסהול.
בבית הספר השתתף בתחרויות כישרונות צעירים ומגיל חמש עד גיל 20 שיחק כדורגל.
בשנת 2014 החל לפרסם את הפרויקטים המוזיקליים שלו ב-SoundCloud.
בנובמבר 2016 הוציא את אלבום הבכורה שלו "Punto De Equilibrio".
בינואר 2017 חתם על חוזה הקלטות עם חברת "Duars Entertainment".
בשנת 2018 נבחר על ידי חברת ההקלטות "סוני מיוזיק" הלטינית להיות חלק מהפקה שנקראת "Los Proximos" בה גויסו זמרים חדשים.
באותה שנה השתתף גם בשיתופי פעולה עם זמרים אחרים כמו קווין רולדן ו-KHEA, המוכר ביותר הוא אוסונה עם השיר "Luz Apaga".
בינואר 2019 הוציא את הסינגל "Que Le De" בשיתוף פעולה עם הזמר ניקי ג'אם.
ביוני של אותה שנה הוציא את האלבום השני שלו, "Trapcake Vol.1".
באותה שנה היה מועמד לארבעה פרסים בטקס פרסי מוזיקה בפורטוריקו עם השירים "Toda REMIX".
"Todo De Ti" הגיע למקום השלישי ברשימת "שירי הקיץ המוסטרמים ביותר לשנת 2021" של רשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, ונכלל ב"שירי הקיץ הטובים ביותר לשנת 2021" של מגזין BuzzFeed.
בשנת 2023 כיכב בעונה השלישית של סדרת האקשן הספרדית "שמיים אדומים", לצד לאלי אספוסיטו.
ב-15 בנובמבר 2024 יצא לאור האלבום "Cosa Nuestra".
האלבום כולל 18 שירים ובו משתתפים אמנים כגון באד באני, פארל ויליאמס, פייד ולאורה פאוזיני.
בשנים 2019–2023 היה בזוגיות עם הזמרת רוסליה.
במרץ 2023 השניים התארסו וביולי של אותה השנה ביטלו את אירוסיהם ונפרדו
ראדמילה שקרינסקה ינקובסקה (במקדונית: Радмила Шекеринска Јанковска; נולדה ב-10 ביוני 1972) היא פוליטיקאית מקדונית, אשר כיהנה בין היתר כראש ממשלת מקדוניה הצפונית וכשרת ההגנה.
מדצמבר 2024 מכהנת כסגנית מזכ"ל נאט"ו.
ראדמילה שקרינסקה היא בעלת תואר שני מבית הספר פלטשר למשפט ודיפלומטיה של אוניברסיטת טאפטס ב-2007. שקרינסקה סיימה את לימודיה בפקולטת הנדסת החשמל באוניברסיטת סקופיה ב-1995. במהלך 1996, עבדה כעוזרת ליחסי ציבור במכון האגודה הפתוחה במקדוניה הצפונית.
ב-1997–2002, עבדה כעוזרת בפקולטת הנדסת החשמל באוניברסיטת סקופיה.
היא חיברה מספר מאמרים מדעיים ומקצועיים בתחומה.
היא זכתה בפרס Leaders of Tomorrow העולמי שהוענק על ידי הפורום הכלכלי העולמי.
מאז 1993, נבחרה שקרינסקה כחבר הוועדה המרכזית של SDSM למספר קדנציות.
מאז 1995, היא הייתה חברה בנשיאות הוועדה המרכזית של SDSM, וב-1999 נבחר לסגנית נשיא ועדת המפלגה והמזכירה הבין-לאומית של המפלגה.
בהמשך היא נבחרה לסגנית נשיא המפלגה, וב-5 בנובמבר 2006 היא נבחרה לנשיאת המפלגה.
ב-1996–1998, שקרינסקה הייתה חברה במועצת העיר סקופיה.
ב-1998, היא נבחרה כחברת בית הנבחרים של מקדוניה הצפונית .
בתקופה זו היא ביצעה את התפקידים הבאים: סגנית רכז הקבוצה הפרלמנטרית של SDSM, חברת הוועדה למדיניות חוץ, חברת הוועדה לחינוך ומדע, חברת הוועדה לאיכות הסביבה, נוער וספורט, חברת המשלחת לאיחוד הבין-פרלמנטרי (UPI) וחברה בקבוצה הפרלמנטרית לשיתוף פעולה עם הפרלמנט האירופי.
ב-2002, היא נבחרה מחדש לבית הנבחרים של מקדוניה הצפונית, וב-1 בנובמבר 2002 עד ל-2006 כיהנה כסגנית ראש ממשלת מקדוניה הצפונית, האחראית על שילוב אירופאי ותיאום סיוע חוץ.
ב-1 במאי 2018, שקרינסקה ומזכיר ההגנה של ארצות הברית, ג'יימס מאטיס נפגשו בפנטגון כדי לדון ביחסי החוץ בין מקדוניה הצפונית לארצות הברית.
בנוסף, השניים דנו במחלוקת השמות בין מקדוניה ליוון שמונעת את הצטרפותו של מקדוניה הצפונית לאיחוד האירופי ולנאט"ו, כמו כן גם את המחויבות של מקדוניה הצפונית להשיג הוצאות של 2% מהתמ"ג להגנה.
"ראה שמש" מאת ר' שלמה אבן גבירול הוא שיר מתהפך, בו מתהפכת משמעות השיר בבית אחרון משיר טבע לשיר קינה.
בשיר, שלכאורה מתוארת השקיעה כיופי הטבע, מדובר למעשה בקינה ליקותיאל, אדם שנערץ על ידי המשורר שהוצא להורג.
השיר הוא ביטוי אבלו של המשורר להרג האדם האהוב עליו.
בית א' – הבית הראשון בשיר מתאר תמונת טבע של שמש.
בית ב' – השמש השוקעת והנעלמת לוקחת איתה את האור ואת החום, ואת החום שהיא מעניקה לעולם ולכן היא בעצם מפשיטה, מורידה מעל העולם את אורה וחומה.
היא עושה זאת לגבי כל קצוות תבל והמשורר מזכיר כאן את הצפון, את הדרום ואת המערב כאשר בסופו של דבר העולם נשאר עם רוחות ועם אור שהולך ודועך.
בית ג' – בשלב הבא, כאשר השמש נעלמת כליל (לגמרי) מגיע הלילה שמשתלט על היקום והוא זה שנותן את חסותו לכלל העולם כולל האדמה שנשארה ערומה מאור, חום וחיים.
האדמה מקבלת עליה את חסותו של הלילה מחוסר ברירה.
בית ד' – בבית האחרון מתוארים השמיים "שַּחַק" שנעשים קודרים כתוצאה מהלילה על העולם.
הקוֹדרוּת הזאת היא גם הבעה של רגש, של עצב והנה בסוגר של הבית האחרון מסתבר לנו שלא מדובר על שיר טבע אלא בשיר שכל כולו הוקדש כקינה מטפורית לאותו יְקוּתִיאֵל האהוב הנערץ של אִבְּן גַבִּירוֹל.
מכאן עולה הצורך לקרוא שנית את השיר ולבדוק כיצד המטפורה מתקשרת לדמותו של יְקוּתִיאֵל כי ברור לנו שהשיר כולו מדבר עליו, על יְקוּתִיאֵל ושהוא השמש.
מטאפורה – השיר כולו בנוי על מטאפורה מורחבת שבה יְקוּתִיאֵל מדומה לשמש על כל מאפייניה ותפקודיה.
המטאפורה מסתברת לנו רק בסוף השיר, בסוגר של הבית האחרון.
דימוי – בבית הרביעי והאחרון "וְהַשַּחַק אֲזַי קָדַר, כְּאִלּוּ" – הדימוי מוביל אותנו אל מותו של יְקוּתִיאֵל שקדרותו של השַּחַק נובעת ממנו.
פנייה אל הקורא – "רְאֵה שֶמֶש", בקשה להרים את המבט אל השמש כאשר המבט הולך ויורד מלמעלה למטה אל הארץ, אל הים ואל השקיעה, והוא אינו מתרומם שנית כאשר הלילה הולך ומשתלט על העולם.
צבעים – השיר מתייחס ל"מלכותו" של יְקוּתִיאֵל שצבועה בצבעי מלכות אדומים ובהמשך הצבעים ילכו וידהו, הארץ נשארת ערומה עד לצבעים הבאים, השחרים, בצע הלילה, שַּחַק קצר, צבעים של שחור, חושך, של עצבות ושל צער על מות יְקוּתִיאֵל.
מוטיב חוזר – בשיר חוזרים הלבוש וההפשטה: השמש לובשת תולע למכסה ורוח הים בארגמן תכסה, ארץ ערומה, ובבית אחרון יְקוּתִיאֵל מכסה.
כל השיר עוסק במוטיב ההפשטה, ישנו הכיסוי החיובי של השמש, האדמה ויְקוּתִיאֵל המלכותי וכאשר השמש שוקעת, יְקוּתִיאֵל נרצח, הארץ ערומה, הלילה משתלט, העולם עצוב והשַּחַק קודר ולכן בסיום יש ללבוש שק על מות יְקוּתִיאֵל.
מדובר על אנשים חשובים "הָאֱמֻנִים עֲלֵי תוֹלָע".
ראו הטאטה (ביפנית: 旗手 怜央; נולד ב-21 בנובמבר 1997 בסוזוקה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית.
בשנת 2018 הצטרף הטאטה לקווסאקי פרונטלה מליגת העל היפנית.
בסך הכל שיחק הטאטה במועדון במשך שלוש עונות, בהן זכה בשתי אליפויות יפן, וכן בגביעים נוספים.
ב-31 בדצמבר 2021 חתם הטאטה על חוזה לארבע עונות וחצי בסלטיק מליגת העל הסקוטית.
ב-17 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על היברניאן במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת .
ב-2 בפברואר הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–3 על גלאזגו ריינג'רס במסגרת המחזור ה-22 בליגה.
הטאטה היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
ב-29 במרץ 2022 ערך הטאטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בתיקו 1-1 נגד נבחרת וייטנאם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ראדי עזמה הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון פיקד על חטיבה 8.
עזמה (המכונה במערכת הצבאית "אבו דיין") התגייס לצה"ל ב-2003 ועבר בהצטיינות קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון.
הוא שימש כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה מבצעית בחטיבה 7, שפעלה בגבול הצפון ובגזרות יהודה ושומרון.
ב-2016 עזמה שימש קצין המבצעים של חטיבה 7. בשנים 2017–2019 פיקד עזמה על גדוד 75 בחטיבה 7, ובמסגרת תפקיד זה השתתף בכתיבת תורת הלחימה והטכניקות הקרביות מותאמות חזית לבנון ובמבצע מגן צפוני, שמטרתו איתור ופגיעה במנהרות התקפיות של החזבאללה.
בשנת 2019 מונה עזמה לסגן מפקד חטיבה 7 ובשנת 2021 היה אחראי על הכשרת מפקדי הפלוגות של צבא היבשה במכללה לפיקוד טקטי (פו"ם גלילות).
בשנת 2022 מונה למפקד חטיבה 8 והועלה לדרגת אלוף-משנה, זאת במקביל לתפקידו החדש כמפקד האקדמיה להכשרת המג"דים הקרביים של זרוע היבשה (תחת בית הספר להכשרת פיקוד קרבי).
במלחמת חרבות ברזל פיקד על צוות קרב 8. ב-21 באוגוסט 2024 סיים את תפקידו.
ב-6 במרץ 2025 הוחלט כי ימונה למדריך יבשה בקורס פיקוד ומטה "אלון".
ראהל ייגי (בגרמנית שווייצרית: Rahel Jaeggi ; נולדה ב-19 ביולי 1967) היא פילוסופית גרמניה, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
תחומי המחקר שלה הם בפילוסופיה חברתית, פילוסופיה פוליטית, אתיקה, אנתרופולוגיה פילוסופית, אונטולוגיה חברתית ותאוריה ביקורתית.
מאז פברואר 2018 היא עומדת בראש קמפוס ברלין של המרכז הבין-לאומי למדעי הרוח ושינוי חברתי שזה עתה נוסד.
ייגי היא בתם של הסוציולוג השווייצרי אורס ייגי והפסיכואנליטיקאית והסופרת האוסטרית אווה ייגי .
לפני עבודתה כעוזרת מחקר של אקסל הונת (1996–2001) במכון הפילוסופי של אוניברסיטת גתה בפרנקפורט ובמכון למחקר חברתי, ייגי למדה באוניברסיטה החופשית של ברלין (1990–1996).
את לימודיה סיימה בהצטיינת, וחיברה תזה אודות הפילוסופיה הפוליטית של חנה ארנדט.
בשנת 1999 היא הייתה חוקרת אורחת בניו סקול ניו יורק.
היא כתבה את עבודת ההביליטציה שלה בנושא "ביקורת של צורות חיים" באוניברסיטת פרנקפורט.
מאז 2009 היא יושבת ראש הקתדרות לפילוסופיה מעשית ופילוסופיה חברתית באוניברסיטת אוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
במהלך השנה האקדמית 2015–2016, ייגי הייתה פרופסור אורח לפילוסופיה של תיאודור הוס בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק בשנים 2017 ו-2018 היא ארגנה (עם אליס קריי) את ה-Kritische Theorie ב-Berlin Summer School בברלין, גרמניה.
ייגי ארגנה את הכנס הבין-לאומי "Re-thinking Marx" (יחד עם דניאל לואיק), שהתקיים בין ה-20 ל-22 במאי 2011 באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
במהלך הכנס 50 חוקרים ידועים דנו בנושאים כמו חופש, צדק, ניצול וניכור אחרי מרקס, ביניהם אטיין באליבר, ססקיה סאסן, ונדי בראון ואקסל הונת.
ייגי מקבלת מימון מהקרן הבין-לאומית למדעי הרוח ושינויים חברתיים (הקרן הוקמה על ידי אריק ריקמרס איש עסקים ופוליטיקאי ממפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה) לביצוע מחקר בנושא משבר הקפיטליזם והדמוקרטיה.
במאי 2018, יחד עם סבין הרק , קריסטינה לפולד ותומס סייברט, היא אירחה את הכנס הבין-לאומי Emancipation, שהתקיים באוניברסיטה האוניברסיטה הטכנית של ברלין.
למונח "ניכור" יש היסטוריה ארוכה, הן בכתבי אסכולת פרנקפורט לדורותיה והן בפילוסופיה החברתית ככללה.
בספר זה, שמבוסס על עבודת הדוקטורט שלה, מבקשת יאגי לדון בשאלה "מה ערך יש במושג זה לימינו?".
יאגי מחלקת את ספר התשובה שלה לשלושה חלקים: בחלק הראשון, עורכת יאגי ניתוח היסטורי-פנומנולוגי במסורת הפילוסופית שדנה עד כה במונח, מרוסו ומארקס דרך היידגר, טוגנדהאט, אלאסדיר מקינטייר, צ'ארלס טיילור, תומאס נייג'ל ולבסוף ריימונד גאוס.
יאגי מבקשת בדיון זה להבין את הניכור כסוג ייחודי של קשר, כזה שבמובן מסוים שולל את עצם אפשרותו.
כך, מקשרת אותו יאגי לחוויות של אובדן משמעות ושל חוסר יכולת, ליחסים של ניצול שמרחיקים את האדם מפרי יצירתו ואפילו מרחיקים את האדם ביחס לעצמו.
מתוך תיאור חוויות אלו, טוענת יאגי כי ניכור הוא מונח דיאגנוסטי, שניתוח באמצעותו חושף כיצד אופק המימוש העצמי של האדם עומעם והופרע, באותם מקומות בהם הוא נפגע.
הניכור מתגלה, בהמשך לכך, כמכשלה שמונעת מהאדם להיות חלק מאחדות מסוימת, בין אם אחדות אל מול העצמי ובין אם אחדות ביחד עם החברה.
בחלקו השני של הספר, מבקשת יאגי לנתח ארבעה מקרים מהספרות המחקרית מתוך מטרה להדגים כיצד נחווה הניכור מבפנים.
בחלק השלישי, בינתיים, יאגי משתמשת בחוויות שתיארה כדי לתרום לאנתרופולוגיה פילוסופית מתוך מטרה לחשוף את האופנים בהם ניכור הוא חלק אינהרנטי מהחוויה האנושית.
בתוך כך, מחפשת יאגי לתאר את הדרכים בהן ניתן להתמודד ניכורים אפשריים ברמה החברתית וברמה האינדיבידואלית.
ספרה של יאגי הנושא שם זה מבקש במובנים רבים לעסוק במגבלות של החברה הליברלית.
הנחת המוצא שלו היא שישנם מקרים בהם נרצה, מתוך מטרה לעזור ולשפר את איכות החיים החברתית, או אפילו מתוך מטרה לעזור לאדם אחר, לבקר את האופנים בהם אנשים מבקשים לחיות את חייהם, מהלך שמנוגד לתפיסות ליברליות מסוימות (שיוצאות מההנחה של "חיה ותן לחיות").
כדי לעשות זאת, טוענת יאגי, עלינו להבין תחילה מה הן צורות חיים ובתוך כך מה הם האתרים בהם ניתן לבקר אותן.
יאגי מגדירה צורות חיים כ"אוספים של פרקטיקות ופוטנציאלים לערכים מסומים שביחד עם מבנים מוסדיים ויום-יומיים מגדירים את האופנים לפיהם חיים ציבורים ואנשים".
החידוש של יאגי הוא בקישור המבנים הללו לפתרון בעיות: צורות החיים, כאוספים של פרקטיקות ונטיות לערכים משמשים כדי להתמודד עם בעיות שאנשים נתקלים בהן ביומיום כדוגמת כיצד לאזן בין משפחה לעבודה.
צורת החיים מקושרת לנורמות ולכל בעיה יש היסטוריה, אליה מושא הביקורת לא תמיד מודעת.
וניתן לבקר אותה, בהתאם, דרך מענה על שאלות מהסוג של "עד כמה היא מצליחה לפתור את הבעיות שהיא מבקשת לפתור?
האם הבעיות הללו מובנות כהלכה?
בסיומו של הספר מבקשת יאגי לתאר בפרוטרוט את נתיבי הצמיחה שביקורת שכזו מאפשרת.
כמו ספרה על הניכור, גם ספר זה מבוסס על עבודה קודמת, במקרה זה על עבודת ההביליטציה.
ראדק יושקה (בצ'כית: Radek Juška; נולד ב-8 במרץ 1993) הוא אתלט צ'כי, סגן אלוף אירופה באולם (פראג 2015 ואלוף האוניברסיאדה (טאיפיי 2017) בקפיצה לרוחק.
באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג שבצ'כיה במרץ זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 8.10 מטר, אחרי מישל טורנאוס (8.30 מטר) ולפני אנדראס אוטרלינג (8.06 מטר), שניהם משוודיה.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בטאלין שבאסטוניה ביולי זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.00 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין באוגוסט סיים במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.57 מטר.