tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא אינו מעלה על דעתו שצפויה לו סכנה מדוד "נבל עשיר הוא ושוטה, ושעה שהוא מתנהג כשומר על רכושו הריהו למעשה מפקיר אותו".
דוד כועס על כפיות הטובה, ומחליט בתגובה להרוג את נבל וכל הגברים באנשי ביתו.
הוא יוצא עם ארבע מאות מאנשיו לעבר בית נבל.
דוד נחשב באותה תקופה מורד בממלכת שאול, וכמי שמנהיג כוחות חמושים, שהיו אולי מסוכנים במדבר.
על כן נבל, שאולי היה מנאמני שאול, לא בטח בו או לא חיבב אותו במיוחד.
נבל היה בעצם עושק שכירים מפני שניצל את שירותם של אנשי דוד ולא שילם להם או נתן להם שום סוג של תמורה על כך.
למרות זאת, דבר זה לא גורר עונש של מוות, למרות שכך אמר דוד:
לאחר תחינות אביגיל ותשורתה לדוד, מסכים דוד שלא להגיב על כפיות הטובה של נבל ומוותר על תוכניתו להרוג את כולם.
כשחוזרת אביגיל לביתה אל נבל, נערך בביתו משתה "כְּמִשְׁתֵּה הַמֶּלֶךְ" ().
אביגיל מספרת לו שנתנה מרכושו לדוד ואנשיו ועקב כך לוקה נבל בלבו, שוכב 10 ימים ללא הכרה, ומת.
תיאור מותו ציורי במיוחד: כשהוא מתפכח מיינו מספרת לו אביגיל מה שאירע:
לפי ה, מת נבל בט' בסיוון.
לפי חלק מפרשני חז"ל, אביגיל ניסתה מלכתחילה להיות עם דוד ולהוציא את נבל מהתמונה, שכן אמרה לדוד "וזכרת את אמתך", ודבר זה יכול להיות קשור למניפולציה שתכננה מלכתחילה.
נֵבֶל הוא כלי נגינה השייך למשפחת כלי המיתר.
המיתרים בנבל קלועים בין הצוואר ותיבת הצלילים בצורה אלכסונית (ולא באופן מקבילי כמו בגיטרה).
מנעד הצלילים של הנבל מתפרש על שבע אוקטבות, בדומה לזה של הפסנתר.
כל מיתר מתאים לתו בסולם דו מז'ור (הקלידים הלבנים בפסנתר).
בגלל המספר הרב של מיתרים בנבל, נהוג שכל המיתרים של דו צבועים בצבע אדום, ואילו כל המיתרים של פה צבועים בצבע שחור כדי להקל על מציאת המיתרים.
מנעד הצלילים של הנבל כמעט זהה לזה של הפסנתר ועל כן צורת ההלחנה לנבל ופסנתר דומה מאוד.
לעיתים קרובות מנגנים יצירות שמיועדות לפסנתר בנבל, או יצירות שמיועדות לנבל, בפסנתר, אולם יותר קל לנגן יצירות מנבל לפסנתר, משום שהקלידים בפסנתר יותר נגישים מהמיתרים של הנבל.
נבל סטנדרטי בן ימינו מיוצר מ-11 סוגי עצים ומורכב מכ-2,500 חלקים.
נבלים מיוצרים בשלוש צורות שונות:
נבלים קשתיים, בהם הצוואר וגוף הנבל יוצרים קימור דמוי קשת; נבלים זוויתיים, בהם הצוואר וגוף הנבל יוצרים לפחות זווית ישרה; נבלים מסגרתיים, בהם חלק שלישי מוצב מנגד לזווית שבין הגוף והצוואר, יוצר משולש, זאת על מנת לחזק את הנבל מפני מתיחות המיתרים.
הנבל המודרני בו משתמשים כיום נגני תזמורת הוא נבל מסגרתי גדול בעל 46 או 47 מיתרים (שש אוקטבות וחצי, שבעה מיתרים לכל אוקטבה).
מיתרי הבס עבים, ועשויים ממתכת מצופה או תיל, ומיתרי הסופרן עשויים מניילון או מגידים.
כיוון של נבל נעשה על ידי מתיחה או שחרור של המיתר מצוואר הנבל.
הנבל רגיש לשינויים במזג אוויר וללחות וכתוצאה מכך, נבל עובר כיוון מחדש לעיתים מאוד קרובות (על ידי בעליו).
אפילו כאשר הנבל מכוון לגמרי צריך למתוח או לשחרר תווים (או מיתרים מסוימים) כדי לאפשר נגינה בכמה סולמות.
בנבלים המערביים היום יש שתי צורות עיקריות למטרה זו שמתבטאות בארכיטקטורה שונה של נבלים.
נבל הוא כלי עץ שאוגר בתוכו מאמצים חזקים ביותר.
נבל דוושות (פדלים) עם 47 מיתרים מחזיק לחץ של כשני טון הלחץ הזה על העץ יוצר שינויים עם הזמן וגורם לכך שהמעברים בין הבמול לבקר והדיאז אינם מדויקים.
בנוסף לכך אורך העמוד קטן עם הזמן דבר שמשפיע על מהלך הדוושות.
ישנם דברים נוספים שדורשים תחזוקה כמו הלבד שעוטף את הדוושה במקום המפגש שלה עם העץ ועוד.
הבלאי והשינויים שהנבל עובר יכולים לגרום לזיופים, זמזומים ואף רעשים מתכתיים לא נעימים.
את כל הדברים הללו מבצע טכנאי הנבל בטיפול תקופתי שנקרא רגולציה.
לנבל דוושות מומלץ לבצע רגולציה כל שנה או שנתיים ולנבל קלטי לאחר שנתיים מיום קנייתו כחדש ולאחר מכן כל חמש שנים אם אין בעיות מיוחדות.
לנבל דוושות יש סדרה של שבע דוושות בבסיס הנבל המחוברים לצוואר הנבל.
כל דוושה שולטת על תו אחד בשלושה מצבים שונים: למטה, באמצע, למעלה.
בעזרת הדוושות ניתן לנגן חצאי טונים.
הרמה של פדל גורמת למיתר המתאים להשתחרר וכך פריטה על התו המתאים תנגן את התו בבמול.
הורדת הדוושה גורמת לקיצור המיתר ופריטה עליו תנגן את התו בדיאז.
המצב הרגיל של הדוושה (באמצע) תגרום לפריטה על המיתר לתת את התו במצב טבעי.
הנבלים שמשתמשים בו היום בתזמורות הם נבלים עם דוושות.
בנבל קלטי (נקרא גם 'נבל עממי', 'נבל לברים', 'נבל אירי'), נגינה של חצאי טונים נעשית בשתי צורות:
הרמת וו קטן ("לבר") מעל למיתר שמקצר אותו ומאפשר לנגן את אותו תו בדיאז.
אין אפשרות להפוך מיתר לבמול על ידי הווים (אלא אם כן המצב הטבעי שלו מכוון לבמול).
כתוצאה מכך, נבלאים רבים מכוונים את נבלי הלברים שלהם כך שלה, סי ומי מכוונים לבמול (כיוון שסי דיאז זהה לדו, ומי דיאז זהה לפה).
הנבל הקלטי הוא בדרך כלל זול יותר מנבל הדוושות אך פחות גמיש מבחינת מעבר סולמות תוך כדי יצירה.
ישנן יצירות שנשמעות טוב יותר על סוגים שונים של נבלים, נבל קלטי לדוגמה מתאים יותר למוזיקה אירית ומוזיקה קלילה.
נבל פדלים מתאים יותר למוזיקה קלאסית.
הנבל הקלטי הוא סמלה של אירלנד.
נבלים קשתיים, העתיקים ביותר מבין כל הנבלים, נודעו בשומר ובמצרים בערך בין השנים 2000 ו-3000 לפנה"ס, ונבלים מסגרתיים הופיעו מאוחר יותר.
נבלים קשתיים שרדו עד היום במיאנמר (בעבר, בורמה), בחלקים באפריקה, בכמה חלקים בסיביר ובאזורים מבודדים באפגניסטן.
נבלים קשתיים היו ידועים במוזיקה הפרסית והערבית של ימי הביניים ונוגן בהם עד למאה ה-19 בפרס.
נבלים מסגרתיים הופיעו רק באירופה במאה ה-9 והתפתחו בשתי גרסאות, אחת שימשה באירלנד וסקוטלנד, והשנייה בשאר היבשת.
לפי המסורת ניגן המלך דוד לפני שאול המלך בנבל קשתי הנקרא בלועזית Lyre (לירה), ובעברית - "כינור דוד".
(שמואל א, פרק טז, פסוק כג)
קונגהוא הוא כלי סיני דומה מאוד לנבל.
המוזיקה בין המאות ה-16 וה-18 תבעה בהדרגתיות יותר ויותר תווים מחוץ למה שיכל לספק הסולם בעל שבעת התווים שבנבל האירופאי, עקב כך היו ניסיונות לייצר את התווים האלו.
ניסיונות אלו כללו הוספת שורה שנייה לנבל והוספת ווים למיתרים שיסייעו למתיחת המיתר ולהעלאת הצליל (נבל קלטי).
בסופו של דבר חוברו הווים לדוושה שהצליחה להעלות את גובה הצליל של מיתר מסוים בחצי טון (נבל דוושות).
בתנ"ך נבל הוא מילה נרדפת לנאד: בספר שמואל , ובספר ירמיהו .
ומכיוון שתיבת התהודה של הנבל המקראי הייתה דמוית נאד עור, נקרא כלי הנגינה על שם כלי הקיבול.
נבל (ליירה בלעז), היא קבוצת כוכבים בשמי הצפון, אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, וכיום היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
קבוצת נבל כוללת את הכוכב הבולט וגה, החמישי בבהירותו בשמי הלילה, שמקל על איתורה וזיהויה.
α בנבל (וגה) הוא הכוכב השני בבהירותו בחצי הכדור הצפוני (אחרי ארקטורוס) והחמישי בכל כיפת השמיים.
סיווגו הוא A0 V, ומרחקו מכדור הארץ הוא 25.3 שנות אור.
וגה היה הכוכב הראשון שצולם.
וגה יחד עם הכוכבים דנב ואלטאיר יוצרים משולש גדול ובולט המכונה משולש הקיץ.
β בנבל (שליאק) הוא כוכב משתנה.
בהירותו 3.45 וסיווגו B8 II.
על שמו נקראת קבוצה של כוכבים כפולים לוקים.
γ בנבל (סולפט) היא מערכת מרובת כוכבים.
הכוכב הראשי בה הוא בעל בהירות 3.24 וסיווג B9 II.
δ בנבל הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בעל בהירות 6 וענק אדום משתנה באופן מחזורי למחצה שבהירותו נעה בין 4 ל-5.
ε בנבל הוא כוכב מרובע (ידוע גם ככוכב הכפול הכפול, משום ששני המרכיבים הבהירים יותר הם בעצמם כוכבים כפולים), בעל זמן מחזור של 1165 שנות ארץ.
ζ בנבל הוא כוכב כפול שניתן לראות את מרכיביו בנפרד באמצעות משקפת.
RR בנבל הוא כוכב אבטיפוס לסוג של כוכבים משתנים שנקראים משתני RR בנבל.
M56 הוא צביר כדורי מפוזר, במרחק של בערך 32,900 שנות-אור, בקוטר 20 שנות אור בערך.
M57 היא ערפילית הטבעת, אחת הערפיליות הפלנטריות הידועות ביותר.
בהירותה המשולבת 8.8. מעריכים שכיום אנו רואים אותה כבת 6,000-8,000 שנים.
מפות ישנות מראות ציפור (בדרך כלל נשר) במיקום הקבוצה, שמאז ימי קדם הקבוצה נחשבה דומה לכזו.
ככזו, יחד עם קבוצות אחרות במזל קשת, (ברבור ו-נשר),ייתכן שקבוצת נבל היא חלק מהאגדה על הציפורים הסטימפאליות, משתים עשרה המטלות של הרקלס.
אם לוקחים בחשבון קווים כמעט מקבילים של כוכבים במרכז קבוצת הכוכבים, הקבוצה מזכירה נבל, וכך בהדרגה קבוצת נבל עברה מדימוי לנשר לדימוי לנבל.
בפרק זמן מסוים היא אפילו נחשבה לנשר מחזיק נבל.
כנבל, הקבוצה קושרה לנבל שבו ניגן אורפאוס, ואיתו הצליח להקסים את האדס, ושמוקם בשמיים עם מותו.
נבל הפה או נבל הלסת הוא אחד מהכלים המוזיקליים העתיקים בעולם.
הכלי מורכב מלשונית מתכת גמישה המחוברת למסגרת ברזל או פלדה יצוקה כך שהיא נמצאת בין זרועות המסגרת.
קצה לשונית זו מוחזק בפיו של האדם המנגן בכלי, והוא פורט על הלשונית עם אצבעותיו כדי להפיק תווים.
לתווים המופקים יש גובה צליל קבוע, אף על פי שעל ידי שינוי כמות האוויר בפה המנגן ניתן ליצור צלילים עיליים שונים, וכך ליצור מלודיות פשוטות.
נבל פה אשר מנגנים בו על ידי החזקה בשפתיים, כגון נבל הפה הווייטנאמי.
נבל פה אשר מנגנים בו על ידי החזקה בשיניים, בדומה לנבל הפה ההונגרי המוצג בתמונה משמאל.
בשני הסוגים פורט המנגן על הלשונית הדקה בעזרת אצבעותיו.
ניתן לשנות את גובה הצליל בעזרת שינוי מבנה חלל הפה.
על אף שבאנגלית נבל הפה נקרא Jew's harp (נבל יהודי), אין לכלי שום קשר מיוחד ליהודים, וסביר להניח שמקור השם הוא בשיבוש המילים Jaw harp (נבל לסת).
להקת הרד הוט צ'ילי פפרז השתמשה בנבל הפה בשירה "Give it Away".
הזמר לאונרד כהן מזכיר את נבל הפה בשירו "Last Year's Man", ומשתמש בו בשיר "Bird On The Wire" (אפשר לשמוע את הכלי בבירור בשנייה 0:06).
בשירו של אריק איינשטיין, מכופף הבננות, נעשה שימוש בנבל פה הנשמע בין השאר בתחילת ההקלטה ובסיומה.
את נבל הפה מחזיקים בעדינות כך שהיד נוגעת רק במסגרת ולא בלשונית, מצמידים את המסגרת לשיניים הקדמיות כשהן מופרדות במקצת והשפתיים מונחות על החלק העליון והתחתון של המסגרת.
מנגנים על ידי פריטה לשני הכיוונים של הלשונית.
ניתן להשיג צלילים שונים על ידי הזזת הלסת התחתונה והלשון לשינוי חלל הפה או נשיפה ושאיפה בזמן הפריטה.
נביעות טבע הגליל בע"מ היא חברה ישראלית לאריזה ושיווק מים מינרליים.
נביעות היא חברה פרטית בבעלותה של החברה המרכזית לייצור משקאות קלים (CBC), שרכשה כ-43% ממניותיה בשנת 2000, והשלימה את הרכישה בשנת 2004, כשרכשה את כל המניות הפרטיות (86%).
החברה הוקמה על ידי משה פודהורצר וחיים ארבל בשנת 1989, והחלה לשאוב מים ממעיין עין זהב שבסמוך לקריית שמונה.
המעיין מכיל מי גשמים המחלחלים במשך 3 שנים דרך סלעי הגיר, עד הגעתם לשכבת סלע אטומה.
בסמוך למעיין הוקם מפעל, והמים מוזרמים ישירות אליו, באמצעות צינור תת-קרקעי.
במפעל פועלים ארבעה קווים אוטומטיים הממלאים את המים בבקבוקים.
ב-1991 החלה נביעות גם בשיווק של כדי מים מינרליים, בנוסף לפס הייצור של הבקבוקים.
בשנת 2021 הפסיקה נביעות את שיווק הכדים.
על פי הצהרת החברה, החל משנת 2011 מי נביעות אינם מופקים ממעיין נובע, אלא מופקים ממים שמקורם בקידוח מ"אקוות ההר אשר בגליל העליון".
למעשה מדובר בקידוח של מקורות, ששמו "חולה 7" - ומאותו קידוח מספקת מקורות מים גם לתושבי מטולה וקריית שמונה.
44% מהמניות רכשה החברה המרכזית ממייסד נביעות ומנכ"ל טמפו לשעבר, איש העסקים משה פודהורצר.
בעבר נסחרה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, עד שבתחילת 2012 רכשה חברת האם החברה המרכזית לייצור משקאות קלים את יתרת 10.6% המניות שהוחזקו על ידי הציבור, ונביעות הפכה לחברה פרטית.
סמליל החברה עוצב על ידי עמנואל רפפורט ואיתן אלון בשנת 2002 ושונה ב-12 במאי 2013 כחלק ממהלך הכולל החלפה של כל הבקבוקים הכחולים שלה לבקבוקים חסרי צבע.
ההסבר לצעד זה הוא שהמטרה היא לייעל את תהליך המיחזור של הפלסטיק למען איכות הסביבה.
בשפה הגרפית החדשה של נביעות ישנם מוטיבים מעולם החי כגון ציפורים וצמחים.
נבן ספאחיה (בקרואטית: Neven Spahija; נולד ב-6 בנובמבר 1962 בשיבניק, קרואטיה) הוא מאמן כדורסל קרואטי המאמן את רייר ונציה.
ספאחיה החל את דרכו כמאמן בגיל 22, בקבוצות הנערים של שיבניק בקרואטיה.
לאחר שמונה שנים קיבל את משרת עוזר המאמן בקבוצת הבוגרים.
בשנת 1996 התמנה ספאחיה לתפקידו הראשון כמאמן, בקבוצת פולה.
בשנת 1999 החל בשלב משמעותי בקריירת האימון, כשקיבל את משרת עוזר המאמן בקבוצת אולימפיה לובליאנה של זאמאגו זאגאדין.
לאחר שהוכיח בתפקיד זה כי יש לו את היכולות הנדרשות למאמן, נבחר למאמנה הראשי של קבוצת ציבונה זאגרב, דבר שהיה הפתעה גדולה, שכן הוא לא היה עדיין בעל ניסיון באימון קבוצות ברמה הזו, בוודאי לא כמאמן ראשי.
אולם, לאחר שספאחיה הוכיח את עצמו אף בקבוצה זו, הוא החל בטיפוס במעלה משרות האימון באירופה.
הקבוצה הבאה אותה לקח נבן ספאחיה תחת חסותו הייתה הקבוצה הסלובנית, נובו מסטו, איתה לקח את אליפות סלובניה ואף הגיע לגמר גביע יול"ב.
לאחר שאימן את נובו מסטו, קיבל על עצמו את אימונה של אוטודור סראטוב הרוסית, שצפתה כי תוכל להיעזר במאמן כספאחיה על מנת להתברג אף היא כקבוצה מובילה, אולם בשל עימותים עם נשיא הקבוצה, שלטענת ספאחיה ניסה להתערב בעבודתו, פרש מאימון הקבוצה.
לאחר תקופה זו, אימן את קבוצת ברוזטו מאיטליה במשך שתי עונות, והוסיף להיות מאמן מבוקש, לאחר שהוכיח את יכולותיו אף שם.
נבן ספאחיה אימן אף את נבחרותיה הצעירות של קרואטיה, והגיע עם הנבחרת למעמד הגמר בשנת 2001 ביפן (אף שהפסיד לנבחרת ישראל בשלבים שקדמו לו).
הישג זה הביא לספאחיה את משרת אימון נבחרתה הלאומית של קרואטיה, אולם לאחר שלא עלה לרבע הגמר ביורובאסקט 2003 והודח ברבע הגמר ביורובאסקט 2005, פרש ממשרת אימון הנבחרת.
בשנת 2005, לאחר שזכו בגביע יול"ב, החליטו ראשי ריטאס וילנה, שעלו לשחק ביורוליג, לערוך שינויים במשרת מאמן הקבוצה.
במקומו של טומו מאהוריץ', המאמן שזכה בתואר, הביאה הנהלת הקבוצה את נבן ספאחיה.
לדעת רבים, הייתה זו אחת ההחלטות הטובות שעשתה הקבוצה.
תחת אימונו של ספאחיה שיחקה ריטאס וילנה כדורסל משוחרר והתקפי, ואף הייתה הקבוצה היחידה שניצחה את מכבי תל אביב פעמיים במסגרת משחקי היורוליג, מהן אחת באולם הביתי בתל אביב.
אמנם, בסוף השלב הראשון ביורוליג, איבדה הקבוצה, לאחר הפסד לפרוקום סופוט הפולנית, את ראשות הבית, דבר שיש המייחסים אותו לחוסר ניסיונם של שחקני ריטאס וילנה ביורוליג.
כיוון שלא זכתה להגרלה נוחה בשלב הבא ביורוליג, שלב 16 הגדולות, לא העפילה ריטאס וילנה מעבר לשלב זה.
אולם, במסגרת הליגה הליטאית רשם נבן ספאחיה הישג מרשים במיוחד, ניצחון 4-0 במשחקי הפלייאוף (גמר-סל) על קבוצת ז'לגיריס קובנה, שנחשבה לאלופה נצחית בליטא.
שיטת המשחק שיישם בווילנה הביאה למילוי אולמה של ריטאס בכל משחק יורוליג ב-11 אלף צופים, והמוניטין של ספאחיה הגיע לשיאו.
בשלב זה, חיזרו אחר נבן ספאחיה מספר קבוצות יורוליג, אף שהיה בחוזה עם ריטאס וילנה לשנתיים נוספות.
למעשה, התנגדה ריטאס וילנה בתחילה לשחרורו מן החוזה, אולם ההצעות הנדיבות (הכוללות אף את פיצוי המועדון), כמו גם העובדה שריטאס וילנה לא המשיכה במסגרת היורוליג בעונה הבאה ותכננה קיצוץ בתקציבה, הביאו לשחרורו של ספאחיה.
לקראת עונת 2006/07 חתם ספאחיה בקבוצת מכבי תל אביב.
בעקבות הצטרפותו, החתימה מכבי תל אביב את סימאס יסאיטיס, ששיחק בעונת 2005/06 תחת שרביטו של ספאחיה בריטאס וילנה וכמו כן שוב שיחק תחתיו ג'יימי ארנולד, אותו אימן בנובו מסטו.
תחת הדרכתו של ספאחיה הגיעה מכבי תל אביב לחצי גמר גביע המדינה ולרבע גמר היורוליג.
בסיום עונת 2006/2007, כשבוע לאחר שזכה עם מכבי תל אביב באליפות המדינה, פוטר ספאחיה ובמקומו מונה שחקן העבר של הקבוצה, עודד קטש.
בקיץ 2007 מונה נבן ספאחיה למאמנה של קבוצת הכדורסל הבסקית טאו ויטוריה.
על אף שהוביל את טאו לזכייה באליפות, הוחלט במועדון שספאחיה לא ימשיך עונה נוספת.
בנובמבר 2008, כחודש וחצי לאחר פתיחת העונה בליגה הספרדית, מונה ספאחיה למאמן ולנסיה.
לאחר שזכה בשנת 2010 בגביע היורוקאפ החליטו ספאחיה והקבוצה על הפרדת דרכיהם המשותפת.
המאמן הקרואטי חתם בקבוצת הפאר הטורקית פנרבחצ'ה אולקר, והוביל את הקבוצה בשנת 2011 לזכייה בדאבל, באליפות ובגביע בטורקיה.
בקיץ 2012 סיים את תפקידו לאחר שנכשל בזירה המקומית והאירופית.
בקיץ 2013 חזר ספאחיה לקדנציה שנייה בציבונה זאגרב.
ב-2014 חתם ספאחיה באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, שם שימש כעוזר מאמן.
ב-26 ביוני 2017 חזר ספאחיה למכבי תל אביב כמאמן.
בעונת 2017/18 זכתה הקבוצה באליפות ליגת העל בכדורסל לאחר ניצחון על הפועל חולון בגמר ובגביע הליגה.
את העונה הסדירה בליגת העל סיימה הקבוצה במקום הראשון, הפסידה בגמר גביע המדינה בכדורסל להפועל חולון ולא הצליחה להעפיל לשלב ההצלבה ביורוליג.
בעונתו השנייה בקבוצה, מכבי תל אביב הודחה כבר בשלב רבע גמר גביע הליגה ולאחר מאזן רע של שישה הפסדים לעומת ניצחון אחד ביורוליג, הוא פוטר מתפקידו כמאמן מכבי תל אביב ב-18 בנובמבר 2018. באוגוסט 2019 חתם ספאחיה בממפיס גריזליס מה-NBA כעוזר מאמן.
אליפות ישראל פעמיים (מכבי תל אביב)
אלוף האלופים של אירופה, עם ציבונה זאגרב
מדליית כסף באליפות העולם ביפן עד גיל 22
נַבְּלָה או נַבְּלָא הוא הסימן , המשמש בעיקר לסימון האופרטור הדיפרנציאלי דֵּל במתמטיקה.
שמו מגיע מהמילה העברית, שהתגלגלה ליוונית, לציון כלי הנגינה נבל, הדומה בצורתו לסימן זה, על אף שצורתו היא למעשה דלתא יוונית גדולה בהיפוכה (לחובבי האלגברה הליניארית - בשחלופה).
באנליזה וקטורית הסמל משמש, עם תוספות קטנות, לסימון של אופרטורים וקטוריים שונים: גרדיאנט, דיברגנץ, קרל (רוטור) ולפלסיאן.
טביעת סימן זה מיוחסת למתמטיקאי ויליאם רואן המילטון.
נַבִיל שַעַת הוא פוליטיקאי פלסטיני.
כיהן כשר לענייני חוץ ברשות הפלסטינית וחבר בצוות המשא ומתן עם ישראל.
שעת נולד בצפת וגדל ביפו.
מוצא משפחתו בח'אן יונס, שם מתגוררים עד היום רבים מבני חמולת שעת.
עם קום מדינת ישראל היגרה משפחתו למצרים, שבה גדל וסיים את לימודיו.
בשנת 1959 נסע ללמוד באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית.
לשעת תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון (1961), וכן תואר דוקטור (1965).
ב-1996 העניק לו בית הספר תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים.
עם שובו בשנת 1965 היה לאזרח מצרי.
בשנת 1969 עזב שעת לביירות והחל להרצות באוניברסיטה האמריקנית בתחום ניהול תעשייה.
בתחום זה הוא החל בייסודה של חברת ייעוץ בשם "TEAM" (הוקמה ב-1975), שסיפקה שירותים עבור חברות ערביות ברחבי המזרח התיכון.
במהלך תקופה זו החל גם בפעילות בפת"ח ואש"ף לצדו של יאסר ערפאת.
באמצעות החברה בבעלותו החל שעת לקיים קשרים עם יהודים אמריקאים וליטול חלק במשא ומתן בין אש"ף ומדינת ישראל.
הוא לקח חלק בוועידת השלום במדריד (1991) ולאחר מכן בהסכמי אוסלו.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית נבחר שעת בשנת 1994 לחבר המועצה המחוקקת הפלסטינית מטעם מחוז ח'אן יונס.
הוא כיהן כשר בממשלות הרשות והחזיק בתפקידים שונים, בהם שר התכנון ושיתוף פעולה בינלאומי.
בשנים 2003–2005 הוא היה הראשון בתפקיד שר החוץ שנוצר בממשלה, ובשלהי 2005, לאחר סיום תפקידו, מונה לממלא מקום ראש הממשלה בתקופת הביניים שלאחר התפטרותו של אחמד קריע מהתפקיד.
באוגוסט 2009 נבחר שעת כחבר הוועד המרכזי של פתח.
בפברואר 2010 ביקר ברצועת עזה לראשונה מאז פרוץ העימות בין החמאס לפת"ח.
בביקור זה וכן בביקורו במאי 2011 פעל לסיום הסכסוך בין שני הפלגים.
במסיבת עיתונאים שנערכה בספטמבר 2010 הצהיר שעת, המכהן כחבר בצוות המשא ומתן הפלסטיני לשיחות עם ישראל, כי הרשות הפלסטינית לא תיסוג מעמדתה השוללת את הגדרתה של ישראל כמדינה יהודית.
הוא הסביר כי "הכרה בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי מאיימת באופן ישיר על הפלסטינים המוסלמים והנוצרים המתגוררים בישראל, ותמנע מהפליטים שעזבו את בתיהם לפני עשורים רבים את זכות השיבה".
דברים דומים השמיע בריאיון לרשת anb הלבנונית ביולי 2011.
ב-2011 אמר ביחס למאבק בישראל: "19 שנים של משא ומתן ומאבק מזוין לא הצליחו להביא לשחרור של שעל אחד מאדמת פלסטין.
אנו מודעים לכך שבזמן הנוכחי אי אפשר לחזור אל המאבק המזוין, למרות היותו זכות של הפלסטינים".
ב-1995 נישא לרג'א אבו ע'זאלה באוריינט האוס ולהם ארבעה ילדים.
בהלכה נבלה, היא בעל חיים שמת ללא שחיטה כלל, או שנשחט שלא כהלכה (כגון שסכין השחיטה לא היה חלק לגמרי, אלא פגום במקצת, או, כמנהג המערב שקורא לה "שחיטה הומנית", הימום באמצעות אקדח הימום שחודר את הגולגולת ומרסק את גזע המוח כדי שאותות נוירולוגיים מאזור הראש לא יגיעו למח).
הנבלה אסורה באכילה, ואף מטמאת את הנוגע בה או הנושא אותה בטומאת נבלה.
הפסוק קובע שהנבלה אסורה באכילה אולם מותרת בהנאה, כלומר ניתן להפיק ממנה כל תועלת שהיא מלבד אכילה.
לפיכך מותר להשתמש בו לכל מלאכה וכן למכרה לנכרי, או לתת אותה במתנה לגר תושב (מי קיבל על עצמו רק את שבע מצוות בני נח).
נחלקו תנאים האם מותר להנות מהנבלה על ידי נתינה לגוי או מכירה לגר, או שעל דברי הפסוק להתקיים ככתבם דווקא.
התורה מבחינה בין הנוגע, שרק הוא עצמו נטמא ואינו מטמא את בגדיו, לבין הנושא את הנבלה, שטומאתו חמורה יותר, ואף בגדיו נטמאים וטעונים "כיבוס", כלומר, טהרה במקוה.
רק החלקים הראויים לאכילה מטמאים.
עור הנבלה ועצמותיה טהורים, וכן גם החלב (ח' צרויה) של בהמה שהתנבלה, וניתן לעשות בהם שימוש לכל מלאכה.
עוד נאמר בתורה: בתורה שבעל פה התפרש פסוק זה על נבלת העוף הטהור דווקא, שמטמאת את האוכל אותה, אך לא את הנוגע בה במגע חיצוני.
כמו כן מלמדת ההלכה, שרק נבלה מטמאת ואילו טריפה שנשחטה כהלכה אינה מטמאת.
ביהדות, נבל ברשות התורה הוא ביטוי המתאר אדם המקפיד על קיום מצוות התורה מבחינה פורמלית, אך התנהלותו סותרת את רוח התורה וזרה לכוונתהּ; אדם שעושה מעשי נבלה, ולשון החוק משמשת לו כעלה תאנה מוסרי.
הראשון שהשתמש בביטוי זה וכנראה אף טבע אותו היה הרמב"ן על פי הפסוק ועל פי פרשנות המדרש: "כשם שאני קדוש – כך תהיו אתם קדושים.
כשם שאני פרוש – כך תהיו אתם פרושים", (תורת כהנים).
הפסוק עוסק בדברים שאין איסורם מפורש בתורה בצורה מפורטת, אלא כללית בלבד:
בספרי ההלכה הקודמים לרמב"ן הרעיון שמבטא הביטוי 'נבל ברשות התורה' מופיע כעיקרון מוסרי-כללי.
לדוגמה: בספר תורת חובות הלבבות מאת רבנו בחיי אבן פקודה.
(ספרד המאה ה-11) שער הפרישות.רבנו בחיי מדגיש כי התורה לא ציוותה על איסור גורף של המותר, אלא על איזון ומיתון בשימוש בו.
הפרישות לא באה כדי לענות את הגוף, אלא כדי למנוע את הפיכת האדם לנבל המשועבד לתאוותיו.
הרמב"ם בספרו 'הלכות דעות' (פרק א, הלכה ד) אותו כתב במצרים במאה ה-12 טוען כי האדם צריך ללכת תמיד בדרך הביניים, הרחק משני הקצוות (חֶסֶר ויֶתֶר).
הוא לא צריך להיות גס רוח וליצן (הקצה הרע של היתר), אך גם לא עגום ומצומצם מדי.
הליכה בדרך האמצע מונעת מהאדם להיות "נבל", שהוא מי שאינו שולט בתאוותיו ונוטה לגסות.
במשך מאות שנים לאחר הרמב"ן לא הופיע הביטוי בספרות ההלכה והמחשבה היהודית, אך יחד עם זאת הוא לא נעלם לחלוטין מן השיח.
ספרי המוסר כגון אורחות צדיקים מהמאה ה-15 הטמיעו את העיקרון בתוך דינים ספציפיים המדגישים את הצורך בריסון גם בדברים המותרים כדי להימנע מנבלות.
הספרות החסידית הסבירה שכל שימוש בדברים מותרים חייב להיות לשם שמיים, כדי להעלות את הניצוץ האלוקי שבהם; אחרת הם יורדים לידי קליפה והאדם נשאר 'נבל'.
תניא – ליקוטי אמרים, פרק ז.
נבל ברשות התורה בעידן המודרני
בעידן המודרני (המאה ה-20 וה-21) חזר המושג לשיח היהודי והפך לכלי ביקורתי העוסק במתח שקיים בין הדין ההלכתי כלשונו לבין רוח התורה המדברת על צדק חברתי, אתיקה ועוד.
המושג גם שינה את פניו ועבר תהליך של הַחְלָנָה (חילון) והרחבה לתוך השיח הציבורי הכללי בישראל.
הוא משמש כביקורת על התנהלות האדם, שאמנם עומדת "בשורה של דין" אך מנוגדת ל"לפנים משורת הדין" או לערכים מוסריים.
הביטוי הורחב לנושאים ציבוריים, חברתיים וכלכליים והתבטא בניצול פרצות חוקיות ובשימוש בהלכה ו/או בחוק כ"עלה תאנה".
ניתן למצוא את הביטוי "נבל ברשות התורה/החוק" במיוחד בבתי המשפט ובפסקי הדין.
תחום המזון: הרב יעקב אריאל מביא דוגמה של עישון סמים בידי בעלי תשובה, שאין מקור הלכתי מפורש לאיסורו, אלא איסורו יוצא מכלל זה של נבל ברשות התורה.
עוד הוא מפרט את תפיסתו של הרמב"ן, ומתאר אדם שמקפיד על הלכות כשרות ואוכל רק בשר בהשגחה הכי מהודרת, אבל כל מעייניו מושקעים באכילת בשר, או אדם שמקפיד על כשרות היין ללא כל חשש ערלה וטבל, אך עינו בכוס בלבד, והוא שותה ומשתטה, זולל וסובא.
גיור והתבוללות: הרב אליעזר ולדנברג מציין לגבי אישה המבקשת להתגייר כדי להתחבר ליהדות או כדי להינשא לבעלה היהודי, שאם היא עושה זאת רק מהמטרה השנייה היא "נבל ברשות התורה".
דיני משפחה: בעקבות רומן בין אישה נשואה למאהב נשוי נולד ילד.
האישה תבעה מהמאהב להכיר בנולד והגבר ביקש למנוע בדיקת אבהות בטענה שרצונו להגן על הילד מהגדרת "ממזר".
בית הדין קבע כי טובת הילד אינה עומדת בבסיס הבקשה של הגבר וטען כי "בקשתו מהווה חוסר תום לב ועולה כדי היותו של המבקש "נבל ברשות החוק".
נבילה אספניולי היא אשת חינוך, פמיניסטית ערבית-ישראלית ומועמדת לכנסת מטעם מפלגת חד"ש, הפועלת בארגוני נשים.
אספניולי נולדה בשנת 1955 בנצרת למשפחה נוצרית המונה עשרה ילדים, והיא השביעית מביניהם.
לאחר שסיימה לימודי תיכון בנצרת נרשמה ללימודים בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה.
במהלך לימודיה באוניברסיטת חיפה הייתה פעילה בוועד הסטודנטים הערביים ובארגון יהודי ערבי שפעל באוניברסיטה.
לאחר שסיימה תואר ראשון, המשיכה בלימודי תואר שני בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שנפסלה מעבודתה כעובדת סוציאלית מספר פעמים בשל פעילותה הפוליטית, היא נסעה לגרמניה ושם למדה באוניברסיטת המבורג שבגרמניה, במחלקה לפסיכולוגיה קלינית.
היא קיבלה תואר שני על עבודת התיזה שלה בנושא פורנוגרפיה: מיניות ואלימות.
בשנת 1987 חזרה לישראל והתחילה ללמד פסיכולוגיה וקורסים להכנת מחנכות מטפלות "בבית הילד הערבי" בעכו, במסגרתו התוודעה לתחום הגיל הרך.
בעקבות זאת היא ייסדה עם קבוצת נשים את "מרכז אלטפולה" שבנצרת, הפועל לקידום החינוך לגיל הרך, פיתוח תוכניות לימודים ושוקד על העצמת נשים פלסטיניות ישראליות.
נבילה אספניולי היא אחותה של ד"ר האלה אספניולי, חוקרת החינוך הערבי בישראל.
אספניולי פעילה במרכז הפמיניסטי "אישה לאישה", מרכז יהודי-ערבי, בו העבירה בשנת 1988 קורסי ריקודי בטן להעלאת מודעות הגוף לנשים.
היא נמנית עם המייסדות של "ועד הפעולה בעיניני דיני אישות", הפועל לקידום זכויות האישה ונגד נישואי קטינות ופוליגמיה.
היא יסדה עם אחרים את קבוצת "אלבדיל" שפעלה נגד פשעים על רקע "כבוד המשפחה" בחברה הערבית, ופעלה במשך שנים בוועד המנהל של "נשים נגד אלימות".
יסדה יחד עם נשים אחרות את "ועד הפעולה למעמד הנשים הפלסטיניות בישראל" שפעל להגשת דו"חות אלטרנטיביים לוועדת האו"ם העוקבת אחרי מילוי האמנה להסרת כל סוגי האפליה נגד נשים.
היא גם כתבה חלק מהדו"חות שהוגשו במשך השנים.
בשנת 2010 הקימה במרכז אלטפולה יחד עם ארגונים אחרים את "פרויקט עתידה" (האישה הנושאת ציודה), הפרויקט שוקד לשיפור מעמד האישה בשוק העבודה.
אספניולי נמנית עם מייסדי מרכז מוסאווא לשוויון זכויות האוכלוסייה הערבית בישראל ובעבר כיהנה כיושבת ראש המרכז.
היא פועלת למען זכויות האזרח של המיעוט הערבי במדינת ישראל ולמען השלום בין ישראל לפלסטינים, וזאת על בסיס שתי מדינות ולמען שוויון בין נשים וגברים.
אספניולי הייתה חברת הנהלת "הקרן החדשה לישראל" אשר בה כיהנה כיו"ר ועדת זכויות האדם ובוועד המנהל של "שתיל".
כמו כן היא פעילה במפלגת חד"ש.
אספניולי היא מהיוזמות ליצירת קואליציה בין הארגונים למען ההתנדבות "חיראקנו" שחברים בה: מרכז א-טופולה, אג'יק - מכון הנגב, מהפך, סדאקה רעות, "אלעאמר" ,"ארגון מנהלי המרכזיים הקהילתיים הערביים" ועוד.
מטרתו היא עידוד צעירים וצעירות לאחריות חברתית, מנהיגות והתנדבות במוסדות ציבוריים שונים וחיזוק מעמדן בחברה.
היא נבחרה כחברה בוועדה המיעצת של הגיל הרך CGECCD ופעלה למען הקמת קואליציה לקידום החינוך לגיל הרך בחברה הפלסטינית "מושארקה".
חברים בה מרכז "אל-טפולה" בנצרת, "בית הילד הערבי" בערערה ובעכו, "אג'יק" בנגב.
הקואליציה מקבלת תמיכה מקרן ון ליר ההולנדית.
כמו כן, היא פעילה בקואליציית נשים לשלום.
אחרי האינתיפאדה הראשונה, ייסדה עם קבוצת נשים יהודיות וערביות.
זוהי קבוצה חיפאית של תנועת המחאה נשים בשחור.
בשנת 2011 נבחרה לאחת ממאה הנשים מעוררות ההשראה של הארגון העולמי Women Deliver לצד הילרי קלינטון ואופרה וינפרי.
אספניולי לימדה בקורסים להכנת מחנכות מטפלות והייתה אחראית על תוכנית הדרכה בגני ילדים במרכז הפדגוגי של ארגון נשי עכו "בית הילד הערבי".
היא לימדה בתחום לגיל הרך במכללת אורנים והעבירה קורסים וסדנאות להכנת מחנכות מטפלות במרכז "אל טפולה" בנצרת ו"בית הילד הערבי" בעכו.
באוניברסיטת חיפה לימדה קורס בנושא "מעמד האישה בעולם הערבי".
היא הוזמנה על ידי ועדת הצנזורה לסרטים ומחזות להרצות על עבודת המאסטר שלה.
כמו כן היא עבדה כיועצת אקדמית ב "קולג' אמריקני של חברי העולם" (Friend World College).
במסגרת תפקידה כאשת חינוך וכמנהלת מרכז "אל-טפולה", פרסמה מאמרים וספרים רבים לגיל הרך, ביניהם "חינוך מיני וזהות מינית לגיל הרך" "אלרודה מבנה בורנאמג ופעיליאת" "חדאנאת אלטפל ותנשאתוה" וכמו כן ערכה עם אחרות מחקרים שפורסמו בערבית כמו "מינניות (מושג באפליה מינית) בספרי ילדים" ו"מינניות בספרי לימוד".
על מעמד האישה פרסמה מאמרים רבים וביניהם: "מנהיגות של נשים - איום על הסדר הקיים".
במאמריה בנושא מעמד האישה היא מתארת את הקיפוח והדחייה בהם נתקלה כערביה-פלסטינית במפגשה עם החברה היהודית.
בהיותה באוניברסיטה, השתתפה בפעילויות פוליטיות רבות בוועד הסטודנטים הערבים- קמפו"ס (קבוצה למעורבות פוליטית וסטודנטיאלית יהודית ערבית) וגם השתתפה בדיונים רבים ומפגשים שונים בנושא שאלת הזהות.
אספניולי נמנית עם הפעילות הוותיקות במפלגת חד"ש בזירה המקומית והארצית.
בנובמבר 2012 נבחרה למקום החמישי ברשימתה לכנסת התשע עשרה.
זאת במקביל להחלטת חד"ש להבטיח ייצוג נשים בכנסת ה-19 והודעתם של שני העומדים בראש הרשימה, מוחמד ברכה וחנא סוויד, וכן כי יפנו את מקומם לאספניולי ולאיימן עודה כעבור שנתיים מהבחירות.
ב-23 באוקטובר 2014 הכריז ח"כ ברכה כי יממש את התחייבותו ב-8 במרץ 2015, הלוא הוא יום האישה הבינלאומי.
בעקבות כך אספניולי הייתה עתידה לכהן כחברת כנסת בשנת 2015.
בריאיון לאתר חד"ש הסבירה: "יש צורך שיהיה ייצוג לנשים בכל המרחב הציבורי, כולל הכנסת, כדי שהקול שלהן יישמע גם בה.
הייתי רוצה לנסח את הצעות החוק יחד עם נציגי הקבוצות המוחלשות בחברה הישראלית.
אני רוצה להיות הקול של קבוצות אלה.
הכנסת היא המקום להשמיע קולנו ובקשתנו".
אך הקדמת הבחירות לכנסת העשרים סיכלו תוכנית זו והיא לא נכנסה לכנסת.
פרס השלום של מדינת אאכן בגרמניה לשנת 2006 .
באותה שנה הוזכר שמה בין אלף הנשים המועמדות לפרס נובל לשלום.
נשים מנהיגות בישראל של עיתון גלובס.
פרס מנהיגות נשים של שדולת הנשים בישראל.
בשנת 2011 נבחרה על ידי ארגון "Women Deliver" לאחת ממאה הנשים מעוררות ההשראה ומשפיעות בעולם הסיוע לילדים ולנשים.
נביעות היה מושב והתנחלות ישראלית ששכנה בצדו המזרחי של חצי האי סיני, בנואיבה, לחוף מפרץ אילת, כ-65 ק"מ מדרום לאילת וכ-150 ק"מ מצפון לאופירה.
המושב נביעות נכלל בשטח מחוז מרחב שלמה, שטחו הגיע ל-2,500 דונם, והיה אחד מארבעת היישובים הישראלים שהוקמו לאורך מפרץ אילת.
ההתעקשות על הקמת מושב במקום נבעה מההנחה שיהודים לא יסכימו לגור במקום כה מרוחק אלא אם תהיה קהילה של לפחות 60-80 אנשים.
היישוב יועד להתפרנס מחקלאות ימית, תיירות, שירותי דרך ושמירה על שמורת הטבע באזור.
11 מתיישבים ראשונים הגיעו למקום באמצע פברואר, אולם לאחר כשישה שבועות, בהם התקלקל ציוד רב ונוצרו סכסוכים בין המוסדות המיישבים והמתיישבים, עזבו התושבים עזבו את במקום.
ניסיון שני להקים את המושב התבצע באוגוסט 1971. המתיישבים התגוררו במחנה עבודה של סולל בונה שהוקם עבור העובדים שסללו את הכביש בין אילת לשארם א-שייח ופתחו במקום מזנון ותחנת דלק.
קידוח של "החברה המאוחדת לקידוח" גילה במקום מים.
בתחילת ינואר 1972 ציינו המתיישבים את היותם מושב שיתופי.
עד אז, הוקם במקום חוף רחצה ועובדו 20 דונם גידולי חורף.
כן הוחל בהסבת המבנים של מחנה העבודה לכפר נופש.
באותו חודש חובר המושב לרשת הטלפון הישראלית.
הקרן הקיימת חפרה ליד המושב תעלת ניקוז של מי שיטפונות, על מנת למנוע משיטפונות לפגוע במושב, אולם העבודות לא הושלמו ובנובמבר 1972 פרץ שיטפון אדיר את סוללת העפר שהגנה על גן הירק של המושב והרסו.
במאי 1973 עובדו במקום 80 דונם של ירקות שהודות להבשלה מוקדמת השיגו מחירים נאים.
באפריל 1975 התגוררו במושב 20 משפחות.
נבנו אז במושב 40 בתי קבע בתקווה להגעת עוד מתיישבים.
החקלאות במקום כללה ירקות: עגבניות, מלפפונים, פלפלים וחצילים, ופירות סובטרופיים: אננס, מנגו ופפאיה.
כן גודלו במקום מלונים, שבגלל תנאי האקלים במקום יוצאו החל מינואר.
על פי דו"ח שהוכן עבור הסנאט של ארצות הברית ב-1977, נמנו במושב 150 תושבים.
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979 רבץ איום של פינוי על המושב, ותושביו בחנו את האפשרות לעבור לאשקלון.
לבסוף הגיעו מתיישבי נביעות להסכמה על העתקת המושב למפרץ אמנון, בחוף הצפוני של הכנרת, אולם רק חלק מהתושבים בחרו באופציה זאת.
משרד האוצר טען שאין לו כסף להעתקה, אך ראש הממשלה מנחם בגין תמך בדרישת המתיישבים.
ונמצא תקציב ראשוני להעתקת המושב, למרות שרק 20 משפחות מהמושב החליטו לעבור ליישוב החדש.
היישוב חיפש משפחות נוספות ממפוני סיני שיצטרפו אליו בנקודה החדשה, ובהמשך הצטרפו אליו תושבים ממושב זהרון הסמוך.
חברי היישוב שלא תמכו במעבר פתחו ביוזמה בינלאומית בקרב אמנים בעלי שם, שמטרתה להשאירם במקום מגורם.
בין החותמים על העצומה שהפיצו היה דון מקליין.
עד תחילת 1987 קיבלו 95% ממתיישבי המושב פיצויים.
בעקבות הפינוי, קיבלה כל אחת מ-36 המשפחות במושב פיצוי של כ-373,000 דולר.
היישוב המשיך לפעול ולהפעיל את כפר הנופש עד פינויו ב-1982. משקיעים שונים התעניינו בקניית נכסי המושב ואלו נמכרו לבסוף למצרים באמצעות המדינה.
בתי היישוב מהווים היום חלק מהעיר נואיבה.
נבל־על (או מלועזית: ארכי־נבל) הוא דמות אנטגוניסטית הנמצאת במגוון מדיומים, לדוגמה: קומיקס, סרטי פעולה וסיפורת מדע בדיונית.
עצם קיומו נועד להוות אמצעי להכשלתו של גיבור-העל, הגיבור או הפרוטגוניסט בסיפור העלילה.
בשעה שגיבור-על ניחן בכוחות-על פנטסטיים, כוחותיו של נבל-העל לרוב פרופורציונליים לעומתו, ובכך הוא מספק אתגר רציני למקבילו גיבור-העל.
אף על פי שבדרך כלל אין לו כל כוחות מיסטיים, נבל-על ניחן לרוב באינטלקט גבוה המאפשר לו לתכנן מזימות מורכבות ולבנות מכשירים פנטסטיים על ידי השימוש במקורות שברשותו, זאת לצורך קידום מטרותיו הזדוניות.
רוב נבלי-העל חולקים במאפיינים של עריצים, ראשי כנופיות וטרוריסטים והם שואפים לשליטה מוחלטת על העולם.
בהתאם לכך, ברוב המקרים ניתן לאפיין את דמויותיהם כאלימות, אכזריות וגסות רוח.
גיבורי-על ונבלי-על לעיתים משקפים אחד את השני בכוחותיהם, יכולותיהם או סיפור מקורם.
בכמה מן המקרים, ההבדל היחיד בין השניים נובע מכך שגיבור-העל משתמש בכוחותיו לטובת הכלל ונבל-העל משתמש בהם למטרתו האנוכית, האכזרית וההרסנית.
בספרות (כתובה וקולנועית) המודרנית יותר, יש מאמץ מסוים ליצור את נבלי-העל כדמויות מורכבות ואנושיות יותר שנסיבות חייהן המצערות הובילו אותן לבחור בדרך הלא נכונה ולנקוט ברוע וברשע כלפי סביבתם.
כך לדוגמה הסרט ג'וקר שיצא ב-2019 ותיאר דמות נבל-העל של הג'וקר מסיפורי הקומיקס של באטמן, למעשה הציג לעולם את נבל-העל לפני שהיה כזה.
הסרט מגולל את סיפור חייו העצוב של ארתור פלק שהיה אדם נורמטיבי למדי שספג לאורך כל חייו התעללות קשה, מה שהפך אותו להיות נבל-העל המוכר והידוע לשמצה.
כאמור, הסרט מחדד את אנושיותו של אדם שבחר בדרך הרעה כמעט בלית ברירה, נבל-על שהוא לא מרושע מיסודו אלא פרי תוצאה של היחס הסביבתי שקיבל.
ניתן לסווג את רוב נבלי־העל למספר קבוצות, לפי כוחותיהם וקריטריונים אחרים.
החלוקה אינה מוחלטת כמובן, ורוב נבלי־העל משתייכים למספר קבוצות.
מנטליים - בעלי כוחות שמקורם מנטלי כגון טלפתיה וטלקינזיס.
לדוגמה: מיסטר סיניסטר, הקטור האמונד, המנהיג, מדלין פריור, דארת' ויידר.
חייתיים - בעלי כוחות שמקורם בבעלי חיים כגון חושים מוגברים יכולות חייתיות ותוספות לגופם מעולם החי.
לדוגמה: סייברטות', צ'יטה, קילר קרוק, סאורון, מורביוס.
בעלי יכולות משופרות - בני האדם בעלי יכולות או חושים משופרים.
לדוגמה: הגולגולת האדומה, פרופסור זום, סביטר, ביין.
מיתולוגיים – שמקורם במיתולוגיה ובפולקלור העממי.
לדוגמה: לוקי, גורגון, ארס, אריס
משני הצורה - בני אדם "רגילים" המשנים צורתם בשעת הצורך.
לדוגמה: מיסטיק, סאורון, ביין, הלטאה, סאנדמן, פני חימר, הענק האדום, ונום.
טכנולוגיים - מצוידים במיכשור אלקטרוני מתקדם או בחליפת קרב משוכללת.
לדוגמה: הגובלין הירוק, דוקטור אוקטופוס, דינאמו הארגמן, סינסטרו, הנשר, אטרוסיטוס, קאנג הכובש ,קראנג.
קיברנטיים – בעלי תוספים קיברנטיים מתוחכמים לגופם.
לדוגמה: סייבורג סופרמן, מטאלו, אומאק.
רובוטיים - רובוטים חמושים הנשלטים על ידי הנבל או כוחות הרשע או אנדרואידים בעלי בינה מלאכותית שפנו לרשע.
בדרך כלל משמשים כ"חולצות אדומות" שתוקפים במסות ומושמדים על ידי גיבורי-העל.
לדוגמה: זקיפי הסנטינל, אולטרון, המחסל בסרטי שליחות קטלנית.
חוצניים - שמקורם או מקור כוחם בעולמות רחוקים ומופלאים.
לדוגמה: ברייניאק, ביזארו, דומסדיי, המכחיד, תאנוס, מיסטר מקסיזפטלק, ונום, קרנג' ביל.
מיסטיים - בעלי כוחות קסם, כישוף ומאגיה רבי עוצמה.
לדוגמה: ראס-אל-גול, נקרון, עזאזל, גנרל אימורטוס, ונדל סאבאג', לורד וולדמורט (הארי פוטר), אברה קדברה, דורמאמו, סירסי, מכשפת, אדם השחור.
כישרוניים – המצטיינים ביכולות אשר אינן חורגות מגבולות היכולת האנושית (כגון אמנויות לחימה ומדעים) ולרוב מפצים על מגבלותיהם האנושיות באמצעות גאונות נדירה, נחישות רבה ולעיתים גם משאבים אדירים.
לדוגמה: לקס לות'ר, הג'וקר, קינגפין, הדחליל, איש החידות, הוגו סטריינג', דוקטור סיבאנה, דת'סטרוק, קרוסבונז, דו-פרצוף.
קוסמיים - נבלים אשר חיים בכוכבים אחרים, אך כוחותיהם לא קשורים ממקום מחייתם.
בדרך כלל בעלי תכונות וכוחות מוזרים ומיוחדים יותר מרוב גיבורי-העל.
לדוגמה: קרונה, דארקסייד, סופרבוי פריים, גנרל זוד, מונגול, סופר-סקרול, גלקטוס.
ביקום מארוול קיימים גם נבלי-על מוטאנטים, שנולדו עם כוחותיהם כתוצאה ממוטציה בגופם.
אלו לרוב קשורים למותג האקס-מן של החברה וכוללים את מגנטו, אפוקליפס, מיסטר סיניסטר, מיסטיק, מאסטרמיינד, ליידי דת'סטרייק ועוד.
לוחם, חייל עילית או סוכן מיוחד שהפך לרע עקב בצע כסף או תחושת בגידה מצד הגוף שאימן אותו ושלח אותו לקרב.
איש עסקים מושחת בעל גישה למשאבים עצומים של הון וטכנולוגיה.
פושע, מאפיונר או מנהיג כנופיה.
דוגמאות: קינגפין, המסיכה השחורה, הפינגווין (אוסוולד קובלפוט).
טרוריסט או מנהיג ארגון טרור הזומם להשתלט על העולם.
עריץ רשע ואכזרי העומד בראש מדינה או ישות דומה, שרוצה להשתלט על העולם.
חייזר הרוצה להשמיד את האנושות או לשעבדה.
דוגמאות: גנרל זוד, ברייניאק, קאנג הכובש, קראנג.
"מדען משוגע": מדען גאון עם אובססיה לתחום עניין מסוים, לרוב שלילי (כגון פחד), שלא בוחל באף אמצעי כדי להשיג את מטרתו, כולל פשע למימון ניסוייו.
לעיתים מדען כזה פועל בשירות ארגון טרור או ארגון פשע גדול יותר.
דוגמאות: הדחליל (ג'ונתן קריין), מיסטר פריז.
מכשף רשע הפועל לרוב מתוך תאוות כוח.
דוגמה: סאורון (שר הטבעות), לורד וולדמורט (הארי פוטר), סקלטור (הי-מן ושליטי היקום).
מפלצת מיתולוגית או שד (מיתולוגיה).
דוגמאות: לוקי (קומיקס), ארס (DC קומיקס).
"אויב מראה": נבל-על הזהה כמעט לחלוטין ביכולותיו וכוחותיו (ולעיתים גם בסיפור המקור) לגיבור, רק שהוא בחר בדרך הרשע.
דוגמאות: הבאטמן שצוחק, סופרבוי פריים, פרופסור זום.
נבל זכוכית (מכונה גם: "כוסות מוזיקליות" או "כוסות מזמרות"), הוא מערכת כוסות זכוכית המשמשת ככלי נגינה.
הצליל מופק ידי הרטט המופק מחיכוך אצבעות רטובות כנגד שפת הכוסות.
כל כוס מכוונת לתו אחר – בעזרת מילוי הכוסות בכמויות משתנות של נוזל, ולעיתים על ידי שחיקה מכוונת של הכוס.
נבלי זכוכית היו מוכרים בפרס כבר במאה ה-14. הראשון שתועד מנגן נגינה וירטואוזית על כלי זה הוא הנגן האירי ריצ'רד פוקריך בשנת 1742. המלחין כריסטוף ויליבלד גלוק ניגן אף הוא על הכלי והופיע איתו בלונדון ובקופנהגן, על מערכת של 28 גביעים.
הכלי צבר פופולריות במהלך המאה ה-18.
בתקופת שיבת ציון כאשר התאפשרה חזרתם של הגולים מבבל לארץ ישראל לאחר הכרזת כורש, יושבה נבלט על ידי בני שבט בנימין, על פי המסופר בספר נחמיה:
במאה ה-20 הציעו לזהותה בבית נבאלא, הסמוכה למושב בית נחמיה של ימינו, מצפון מזרח ללוד, ואשר נמצאת צפונית לתל חדיד, וזאת בהתאם להקשר המקראי.
בתל הסמוך לבית נבאלא נתגלו שרידים מתקופת הברונזה עד התקופה הביזנטית.
בתוספתא נזכרת על ידי חז"ל "משפחת בית נבלטא", וכמו כן, בשטר גירושין בארמית ממדבר יהודה, המתוארך לתקופת המרד הגדול, מצוין כי שם האישה הוא "מרים בת יהונתן מן הנבלטא".
הנחל העובר באזור נקרא כיום נחל נבלט, על שם העיר מקראית, ובראשית ימיו נקרא מושב בית נחמיה בשם "בית נבלטא".
נביעה הידרותרמית היא נביעת מים שחוממו בתהליכים גאותרמיים דרך סדק געשי בפני כדור הארץ.
נביעות הידרותרמיות מצויות בדרך כלל בסמוך לאתרים געשיים פעילים, אזורי פתיחה בין לוחות טקטוניים, אגנים אוקייניים ונקודות חמות.
נביעות הידרותרמיות נוצרות כתוצאה מהפעילות הגאולוגית של קרום כדור הארץ ומכמויות המים הגדולות שעל פניו.
נביעות הידרותרמיות ביבשה כוללות מעיינות חמים, פומרולות וגייזרים.
נביעות הידרותרמיות מקרקעית הים יכולות ליצור צורת נוף הקרויה מעשנה שחורה.
אף שהמונח נביעה הידרותרמית מתייחס הן לנביעות בים והן לנביעות ביבשה, נהוג להשתמש במונח בהקשר לנביעות מקרקעית הים.
ערך זה עוסק רק בנביעות הידרותרמיות תת-ימיות.
האזורים שסביב נביעות הידרותרמיות תת-ימיות עשירים יותר מבחינה ביולוגית יחסית למרבית האזורים הימיים העמוקים האחרים.
מתקיימים בהם לעיתים קרובות קהילות מגוונות של בעלי חיים וצמחים הניזונים מהכימיקלים המומסים בנוזלים הנפלטים מהנביעות.
חיידקים קדומים המבצעים כימוסינתזה הם השלב הראשון בשרשרת המזון, והם מאפשרים את קיומם של אורגניזמים מגוונים, כולל תולעי צינור ענקיות, צדפות, חלזונות ים וחסילונים.
משערים כי נביעות הידרותרמיות קיימות גם על אירופה, ירחו של צדק, ועל אנקלדוס, ירחו של שבתאי, ובעבר היו נביעות הידרותרמיות גם על פני מאדים.
היסטוריה של גילוי הנביעות ההידרותרמיות
ב-1949 דווח בסקר מים עמוקים על אזורים בהם נתגלו מים מלוחים חמים בחלק המרכזי של הים האדום.
עבודת מחקר מאוחרת בשנות ה-60 של המאה ה-20 אישרה קיום של מים מלוחים חמים שהטמפרטורה שלהם הגיעה ל-C° 60 ובוץ נלווה המכיל מתכות.
התמיסות החמות נבעו מקרקעית הים הפעילה של הבקע הסורי-אפריקני.
המליחות הגבוהה של המים מנעה קיום חיים בתוכם.
כיום בוחנים את המים המלוחים והבוץ הנלווה כמקור למתכות יקרות וזולות.
בתחילת שנות ה-60 הניחו הגאולוגים הימיים כי החום הרב ביותר הנפלט מקרקעית הים יהיה באזורים בהם מאגמה לוהטת מתפרצת מקרקעית האוקיינוסים.
תהליך כזה מתרחש באזורי פתיחה בין לוחות טקטוניים המתרחקים זה מזה, למשל לאורך רכסים מרכז אוקייניים, דוגמת הרכס המזרח-פסיפי והרכס המרכז-אטלנטי.
אבל כשהמדענים החלו למדוד את הטמפרטורות של קרקעית האוקיינוס בסמוך לרכסים מרכז אוקייניים באמצעות מכשירי מדידה שהורדו אל המשקעים שבקרקעית הים, הם הופתעו לגלות שמידת החום הייתה נמוכה בהרבה מהחזוי.
בתחילה, לא היה ברור היכן החום ה"חסר" עד שהמדענים הגיעו למסקנה כי החום נפלט באמצעות התפרצות של מי מעיינות חמים.
כאשר חום זורם יחד עם נוזל כדוגמת מים חמים או מאגמה, קרוי התהליך הסעת חום, ומכשירי המדידה של המדענים לא נועדו למדוד הסעת חום.
בתחילת שנות ה-70 כשהעדויות התומכות בתאוריית המעיינות החמים הלכו והצטברו הלכו ותכפו משלחות החיפושים של מדענים מארצות הברית וצרפת שהתמקדו ברכס המרכז אטלנטי, אבל למרות כל המאמצים לא נתגלה דבר.
אחת הצלילות באמצעות הצוללת המאוישת DSV Alvin, צוללת מחקר השייכת למכון האוקיינוגרפי בוודס הול, כמעט והסתיימה באסון כשהצוללת נתקעה בין סלעים ונחלצה רק לאחר מאמצים.
ב-1976 הפנו המדענים את תשומת לבם לאזור המכונה "בקע גלאפגוס" (Galápagos Rift), שלוחה של הרכס המזרח-פסיפי, צפונית לאיי גלאפגוס.
צוות מחקר ממכון סקריפס לאוקיינוגרפיה שהשתמש בציוד נגרר איתר עליית טמפרטורה פתאומית ומצלמות תת-ימיות צילמו צדפות ריקות.
הם סימנו את המקום, ושנה אחר-כך הגיעה משלחת גאולוגים, גאוכימאים וגאופיזיקאים בהנהגתו של ג'ק קורליס (Jack Corliss) מאוניברסיטת המדינה של אורגון בחזרה למקום.
גם הפעם נעשה שימוש בצוללת Alvin, אלא שהפעם לא היו מדענים על סיפונה.
ב-17 בפברואר 1977 כוונו הצוללנים לעקוב אחר שביל הצדפות שעל קרקעית הים.
לפתע הם גילו במקביל לגילוי הראשון של נביעות הידרותרמיות התגלתה גם הפאונה העשירה המבוססת על הנביעות ההידרותרמיות התת-ימיות.
ב-1979 חזרו ביולוגים לבקע והשתמשו ב-Alvin על מנת לצפות בקהיליות בעלי החיים של הנביעות ההידרותרמיות במו עיניהם.
באותה שנה פרסם פיטר לונסדייל (Peter Lonsdale) את המאמר המדעי הראשון על החיים בנביעות הידרותרמיות.
בין הנביעות ההידרותרמיות שנתגלו מאז מצוי שדה הנביעות ההידרותרמי מדוזה (Medusa hydrothermal vent field), המכונה על שם מדוזה, דמות נשית מפלצתית ממיתולוגיה היוונית, שנתגלה ב-2007 באוקיינוס השקט מול חופי קוסטה ריקה.
אתר זה שוכן על רכס אמצע קיימן המתפשט לאט מאוד בתוך שקע קיימן.
נביעות הידרותרמיות מתהוות בקרקעית אוקיינוסים עמוקים בדרך כלל לאורך רכסים מרכז אוקייניים, דוגמת הרכס המזרח-פסיפי והרכס המרכז-אטלנטי.
מקומות אלו הם גבולות פתיחה בין לוחות טקטוניים המתרחקים זה מזה ונעים בכיוונים מנוגדים, כך שלמעשה נוצרים שוליים חדשים של לוח בעקבות בנייתו הגעשית של קרום אוקייני חדש.
מרבית המים הנובעים מנביעות הידרותרמיות בקרקעית הים מקורם במי ים שחלחלו לתוך המערכת ההידרותרמית, שנוצרה עקב פעילות געשית, דרך סדקים ונקבוביות בסלעי המשקע או בשכבות סלעי היסוד, בתוספת מים שהשתחררו מהמאגמה העולה.
מקור רוב המים במערכת הידרותרמיות שעל פני היבשה הנפלטים בפומרולות ובגייזרים הוא במים ממשקעים שחלחלו לתוך המערכת ההידרותרמית מפני השטח בתוספת מי תהום ומים שהשתחררו מהמאגמה.
היחס בין המים ממקורות שונים אלו משתנה מאתר לאתר.
בניגוד לטמפרטורת המים בת C° 2 השוררת על קרקעית הים, טמפרטורת המים הנפלטים מנביעות הידרותרמיות נעה בין C° 60 ועד C° 407. בשל הלחץ ההידרוסטטי הגבוה בעומקים אלו המים יכולים להיות במצב נוזלי או של זורם סופר-קריטי למרות הטמפרטורות הגבוהות.
הנקודה הקריטית של מים טהורים היא C° 375 בלחץ של 218 אטמוספירות.
בעומק של 3,000 מטרים הלחץ ההידרוסטטי של מי הים הוא יותר מ-300 אטמוספירות (שכן צפיפות החומר של מים מלוחים גבוהה ממים טהורים).
בעומק ובלחץ אלו הופכים מי הים להיות סופר-קריטיים בטמפרטורה של C° 407. עם זאת, הגידול במליחות בעומקים אלו דוחף את המים קרוב לנקודה הקריטית שלהם.
לכן, מים הנובעים מהאזורים החמים ביותר של נביעות חמות יכולים להיות זורם סופר-קריטי, שלו מאפיינים פיזיים בין גז לנוזל.
מלבד היותם חמים ביותר המים הם גם חומציים מאוד, כשלפעמים הם בעלי pH נמוך כדי 2.8 – בערך כמידת החומציות של חומץ.
מניחים כי נביעות אלו החלו לפעול החל מרעידת האדמה שפקדה את האזור ב-2002. בנביעות אלו נצפו נביעות של נוזלים וקיטור מופרדי פאזה.
ב-2008 הייתה הטמפרטורה הקבועה באחת מנביעות אלו עד C° 407 כשהטמפרטורה הגבוהה ביותר הגיעה ל-C° 60. תנאים תרמודינמיים אלו גבוהים מהנקודה הקריטית של מי ים, והם הטמפרטורות הגבוהות ביותר, נכון ל-2012, שנמדדו בקרקעית הים.
זו היא העדות המדווחת הראשונה לפעולת גומלין מגמתית-הידרותמית ברכס המרכז אוקייני המתפשט לאטו.
מחקר של נביעות במי ים עמוקים שנערך באפריל 2007 מול חופי פיג'י גילה שנביעות אלו הם מקור משמעותי לברזל שהתמוסס.
קיימת הערכה כי נביעות הידרותרמיות נוצרות במרחק של 50 עד 100 קילומטרים וכי בכל זמן נתון יש כ-1,000 נביעות פעילות.
כמה נביעות הידרותרמיות מייצרות מבני ארובה שצורתם דמוית גליל.
מבנים אלו נוצרים ממינרלים המומסים במימי הנביעה.
המינרלים מתגבשים כאשר המים החמים מאוד באים במגע עם מי הים שהטמפרטורה שלהם קרובה לנקודת הקיפאון.
השלבים הראשונים של ארובת נביעה מתחילים בשקיעה של המינרל אנהידריט.
מינרלים סולפידים של נחושת, ברזל ואבץ שוקעים בחללים שבארובה, ובמשך הזמן היא הופכת פחות נקבוביתית.
נתגלו ארובות הגדלות בקצב של 30 ס"מ ליום.
חלקיקי המינרלים שוקעים סביב פתח הנביעה ובהדרגה מוסיפים לגובה של הארובה.
כמה ממבני ארובות אלו יכולים להגיע לגובה של 60 מטרים.
"גודזילה", מבנה באוקיינוס השקט בסמוך לאורגון, הוא דוגמה לארובת נביעה גבוהה שהגיעה לגובה של 40 מטרים לפני שהתמוטטה.
מעשנה שחורה (מאנגלית black smoker) או "נביעה ימית" (sea vent) הוא סוג של נביעה הידרותרמית בקרקעית הים, בדרך כלל באזורים האביסלפלגיים וההדלפלגיים.
צורתה האופיינית היא מבנה דמוי ארובה שחורה הפולט ענן של חומר שחור.
המעשנות השחורות פולטות בדרך כלל חלקיקים המכילים בעיקר מינרלים סולפידיים.
מעשנות שחורות נוצרות לאורך שדות ברוחב של כמה מאות מטרים כאשר מים שחוממו מעל לנקודת הרתיחה מתחת לקרום כדור הארץ נובעים מקרקעית האוקיינוס.
מים אלו עשירים במינרלים מומסים מהקרום, בייחוד סולפידים.
מינרלים רבים מתגבשים כאשר מים לוהטים אלו באים במגע עם מי האוקיינוס הקרים ויוצרים מבנה דמוי ארובה שחורה סביב כל נביעה.
הסולפידים המתכתיים השוקעים יכולים ליצור בבוא הזמן מרבצים מסיביים של עפרה סולפידית (Volcanogenic massive sulfide ore deposit).
מעשנות שחורות נתגלו לראשונה ב-1977 ברכס מזרח הפסיפיק על ידי מדענים ממכון סקריפס לאוקיינוגרפיה.
המדענים הבחינו במעשנות תוך שימוש בצוללת DSV Alvin השייכת למכון האוקיינוגרפי בוודס הול.
כיום ידוע כי מעשנות שחורות קיימות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט בעומק ממוצע של 2,100 מטרים.
המעשנות השחורות שנתגלו בנקודה הצפונית ביותר הם מקבץ של חמש מעשנות שחורות המכונה "מבצר לוקי" ( באנגלית Loki's Castle) שנגלו ב-2008 על ידי צוות מדענים מאוניברסיטת ברגן בקו הרוחב 73 על הרכס המרכז-אטלנטי בין גרינלנד לנורווגיה.
לחוקרים יש עניין מיוחד במעשנות שחורות אלו מכיוון שהן פועלות באזור היציב יותר של קרום כדור הארץ, שבו הפעילות הטקטונית נמוכה ועקב כך שדות של נביעות הידרותרמיות נפוצים פחות.
המעשנות השחורות המצויות בעומק הרב ביותר נתגלו בשקע קיימן, כ-5,000 מטרים מתחת לפני האוקיינוס.
מעשנות לבנות הן נביעות הפולטות מינרלים בגוון בהיר, דוגמת אלו המכילים בריום, סידן, וצורן.
הטמפרטורה של נביעות אלו היא בדרך כלל נמוכה יותר מהטמפרטורה של מעשנות שחורות.
נביעות הידרותרמיות אלקליות אלו מייצרות בקביעות גם אצטיל קואנזים A, ובכך הן מתניעות את תהליך מעגל קרבס ומספקות הן נקודת התחלה למולקולות אורגניות מורכבות יותר, וגם את האנרגיה הנדרשת לייצורן.
בספרו "התרוממות החיים: עשר ההמצאות הגדולות של האבולוציה" מצטט המחבר, ניק ליין, את החוקר מייק ראסל (Mike Russell) שבחן במיקרוסקופ אלקטרונים סלע מאובן בן 350 מיליון שנים שנוצר ממעשנה לבנה ומצא בו תאים זעירים שקוטרם עשירית המילימטר או פחות, גודל דומה לתאים אורגניים, הקשורים ברשתות סבוכות.
במכתב שכתב ראסל ב-1988 לכתב העת המדעי Nature ציין ראסל שהתאים אפשרו אמצעי לרכז מולקולות אורגניות והתנאים האלקליים הפכו אותם למדגרה אידיאלית ליצירת חיים.
מקובל, באופן מסורתי, שהחיים על פני האדמה מתאפשרים בעזרת האנרגיה המגיעה מהשמש, אבל לאורגניזמים החיים במעמקי הים אין גישה לאור השמש, ולכן הם תלויים בחומרי מזון המצויים במים בהם הם חיים.
בעבר סברו אוקיינוגרפים שאורגניזמים החיים באזור הנביעות תלויים בשלג הימי, כמו כל האורגניזמים החיים במעמקי הים.
סברה זו הניחה שתזונת אורגניזמים אלו מבוססת על שרידי הצמחים שגדלים סמוך לפני המים בעזרת אור השמש.
כמה מאורגניזמים של אזור הנביעות אכן ניזונים מ"גשם" זה, אבל אם היה זה מקור האנרגיה היחיד היו אמורות צורות החיים המתקיימות באזור זה להיות מפוזרות בדלילות.
בפועל, בהשוואה לקרקעית הים שמסביב צפיפות האורגניזמים באזור הנביעות ההידרותרמיות גדולה פי 10,000 עד פי 100,000.
הנביעות ההידרותרמיות מסוגלות לקיים כמויות גדולות כאלו של אורגניזמים משום שהמים הנפלטים מהנביעות ההידרותרמיות עשירים במינרלים מומסים, ואלו מזינים אוכלוסייה גדולה של חיידקים כמואוטוטרופים.
חיידקים כימוסינתטיים אלו משתמשים בתרכובות הגופרית, במיוחד במימן גופרתי, תרכובת רעילה ביותר עבור מרבית האורגניזמים המוכרים, על מנת לייצר חומר אורגני בתהליך הכימוסינתזה.
החיידקים הכימוסינתטיים מתרבים ויוצרים מרבד עבה המושך אליו אורגניזמים אחרים דוגמת שטצדאים ושטרגליים הניזונים ישירות מהחיידקים.
אורגניזמים גדולים יותר דוגמת חלזונות, חסילונים, סרטנים, תולעים רב זיפיות מהמשפחה Siboglinidae, דגים ותמנונים יוצרים שרשרת מזון של טורפים ונטרפים מעל הצרכנים הראשונים של החיידקים.
המשפחות העיקריות של אורגניזמים השוכנים סביב נביעות בקרקעית הים הם תולעים טבעתיות, Siboglinidae, חלזונות, וסרטנאים, כשצדפות גדולות, וחסילונים עיוורים מהווים את מרבית האורגניזמים שאינם מיקרוסקופיים.
המערכת האקולוגית שנוצרה כך תלויה בקיום מתמשך של שדה הנביעות ההידרותרמיות כמקור אנרגיה עיקרי, בשונה מהחיים על פני כדור הארץ המבוססים על אנרגיה סולרית.
עם זאת, אף שנהוג לומר לעיתים קרובות שחברות בעלי חיים אלו מתקיימות כשאינן תלויות בשמש, חלק מהאורגניזמים תלוי בפועל בחמצן המופק מאורגניזמים המבצעים פוטוסינתזה.
אחרים הם אנארוביים כפי שהיה בתחילת היווצרות החיים על פני האדמה.
תולעים צינוריות, שיכולות להגיע לגודל של מעל לשני מטרים, הן חלק חשוב באוכלוסיית בעלי החיים סביב נביעה הידרותרמית.
לתולעים אלו אין פה או מערכת עיכול, וכמו תולעים טפילות, הן סופגות חומרי מזון המיוצרים על ידי החיידקים השוכנים ברקמות שלהן.
בכל גרם רקמה של התולעים שוכנים כ-10 מיליארד חיידקים.
לתולעים הצינוריות יש איברים דמויי נוצות אדומות עשירים בהמוגלובין.
ההמוגלובין מתקשר למימן הגופרתי ומעביר אותו לחיידקים החיים בתוך התולעת.
בתמורה מזינים החיידקים את התולעת בתרכובות פחמניות.
שני מיני התולעים השוכנים בנביעה הידרותרמית הם Tevnia jerichonana, ותולעת צינור ענקית (Riftia pachyptila).
אחת מאוכלוסיות בעלי החיים השוכנים בנביעות הידרותרמיות שנתגלתה כונתה "עיר הצלופחים" ("Eel City") וכללה בעיקר צלופחים.
אף שצלופחים אינם בעל חיים נדיר, במרבית המקרים, כפי שתואר לעיל, רוב בעלי החיים השוכנים בנביעות הידרותרמיות הם בדרך כלל חסרי חוליות.
עיר הצלופחים שוכנת בסמוך להר הגעש התת-מימי ואילולואו, בסמואה האמריקנית.
עוד ב-1993 כבר זוהו יותר מ-100 מינים של חלזונות ימיים בנביעות הידרותרמיות.
בסך הכל נתגלו יותר מ-300 מינים חדשים של אורגניזמים בנביעות הידרותרמיות רבים מהם "מינים אחים" שנתגלו באזורי נביעה נפרדים גאוגרפית.
קיימת השערה כי לפני שהלוח הצפון-אמריקאי עלה על הרכס המרכז-אוקייני, היה אזור נביעות ביוגאוגרפי אחד במזרח האוקיינוס השקט.
המחסום שנוצר בפני מעבר חופשי של בעלי חיים החל את ההתפצלות האבולוציונית של המינים באתרים השונים.
צורות החיים המדגימות את תופעה אבולוציה המתכנסת, כפי שניתן לצפות בהן בנביעות הידרותרמיות נפרדות, מוצגות כדוגמאות בולטות לתמיכה בתאוריה הכללית של הברירה הטבעית והאבולוציה.
מינים חדשים ויוצאי דופן מתגלים חדשות לבקרים בסביבת מעשנות שחורות:
מין של חיידקים פוטואוטוטרופים נתגלה ב-2005 בסמוך למעשנה שחורה מול חופי מקסיקו בעומק של 2,500 מטרים.
אור השמש אינו חודר לעומק זה.
במקום זאת, החיידק, השייך למשפחה Chlorobiaceae (באנגלית Green sulfur bacteria – חיידק גופרית ירוק), מנצל את הזוהר החלש מהמעשנה השחורה לביצוע פוטוסינתזה.
זהו האורגניזם הראשון שנתגלה בטבע המשתמש אך ורק במקור אור שאיננו אור השמש לשם ביצוע פוטוסינתזה.
''Alvinella pompejana – תולעת המכונה "תולעת פומפיי" שנתגלתה ב-1980. תולעת זו מסוגלת לחיות במים שהטמפרטורה שלהם מגיעה ל-C° 80.
Crysomallon squamiferum - מין של חלזון ימי המכונה באנגלית scaly-foot gastropod, שנתגלה ב-2001 במהלך מסע מחקר אל שדה הנביעות ההידרותרמי קאיירי (Kairei) שבאוקיינוס ההודי.
חלזון זה משתמש במינרלים סולפידיים של ברזל (פיריט וגרייגיט) לבניית החלק הנוקשה של העור במקום בפחמת הסידן כמקובל אצל בעלי חיים אחרים.
משערים כי הלחץ הקיצוני של 2,500 מטרים או כ-250 אטמוספירות משחק תפקיד בייצוב סולפיד הברזל ומאפשר שימוש ביולוגי.
ככל הנראה משמש כיסוי שריון זה כהגנה בפני המִשְׁנֶנֶת (רָדוּלָה) הרעילה של החלזונות הטורפים בקהיליית בעלי החיים של הנביעה.
אף שגילוי הנביעות ההידרותרמיות הוא מאורע חדש יחסית בהיסטוריה של המדע, החשיבות של תגלית זו הובילה לפיתוח כמה תאוריות ביולוגיות וביו-אטמוספיריות חדשות ותמכה בהן.
בתחילת מאמרו "הביוספירה העמוקה החמה" שהודפס ב-1992 מתייחס תומאס גולד (Thomas Gold; 2004-1920) ל"נביעות אוקייניות" כתומכות בתאוריה שלו שבעומק קרום כדור הארץ מתקיימים חיים עשירים של חיידקים שאינם תלויים באור השמש או בתהליכי הפוטוסינתזה וכי הם מוצאים את דרכם אל פני השטח.
מדובר על סינתזה של פחמימנים בעלי מסה מולקולרית קטנה מפחמן דו-חמצני שמקורו במעטפת כדור הארץ בנוכחות סלעים אולטרה-מאפיים, מים, וכמויות חום מתונות.