tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביקורת ברוח זו הביאה להעברת הסמכות לדון בערעורים על תוצאות הבחירות מן הכנסת אל בית המשפט.
הדבר אירע לאחר הבחירות לכנסת השתים עשרה, בעת שהכנסת דנה בערעורים, והיו מספר חברי כנסת שהעדיפו למשוך ידיהם מלדון בערעורים, היות שקבלת הערעורים עלולה הייתה לגרום לכך שסיעת דגל התורה תאבד את אחד משני המקומות בכנסת אשר זכתה בהם בבחירות.
לבסוף, קיבלה הכנסת ב-17 ביולי 1989 תיקון לחוק הבחירות, שתיקן את , וקבע שערעורים על תוצאות הבחירות ידונו בבית המשפט המחוזי בירושלים (כיום – בשבתו כבית משפט לעניינים מינהליים).
מינוי חברי ועדת הבחירות המרכזית
קובע "כל סיעה תגיש ליושב ראש הכנסת, תוך 50 יום מיום כינוס הכנסת, רשימה של נציגיה בוועדה המרכזית ושל ממלאי מקומם, על שמות משפחותיהם, שמותיהם הפרטיים ומענם".
קובע מי אינו כשיר לכהן כחבר הוועדה "שר, סגן שר, עובד מדינה – פרט למורה – וחייל בשירות סדיר לפי חוק שירות ביטחון או בשירות קבע של צבא ההגנה לישראל, לא יהיו חברים, ולא ממלאי מקום של חברים, בוועדה המרכזית".
אם סיעה רוצה לשנות את נציגיה בוועדה – קובע "כל סיעה רשאית להחליף את נציגיה בוועדה המרכזית ובועדה האזורית ואת ממלאי מקומם על ידי מתן הודעה של בא כוחה ליושב ראש הוועדה המרכזית ושר הפנים".
תחילת עבודתה של ועדת הבחירות המרכזית
קובע "הודעה על הרכבה של הוועדה המרכזית תינתן בכנסת על ידי יושב ראש הכנסת תוך 14 יום מיום הקמת הוועדה המרכזית ותפורסם על ידי שר הפנים ברשומות תוך 10 ימים מן היום שניתנה בכנסת".
ועל פי "יושב ראש הכנסת יזמן את הוועדה המרכזית לישיבתה הראשונה שתתקיים לא יאוחר מהיום ה-15 שלאחר מסירת ההודעה בכנסת על הרכבה של הוועדה".
שינוי בחלוקת המושבים בוועדת הבחירות
ער לתנועה המתמדת מסיעה לסיעה, לפיצולים הרבים ואיחודים בין סיעות.
ועדות משנה של ועדת הבחירות המרכזית
כדי להקל על עבודתה של ועדת הבחירות המרכזית, ממנה ועדת הבחירות המרכזית ועדות משנה אשר מרכזות את ענייני הוועדה השוטפים.
ההחלטות המתקבלות בוועדות המשנה מובאות לאישורה של ועדת הבחירות המרכזית.
בוועדת הבחירות המרכזית לכנסת השבע עשרה היו חמש ועדות משנה:
ועדת משנה לענייני כספים (7 חברים)
ועדת משנה לענייני חקיקה (7 חברים)
ועדת משנה למיקום קלפיות והסעת בוחרים (9 חברים)
ועדת משנה להצבעות מיוחדות (7 חברים)
ועדת משנה להדרכה (7 חברים)
להבדיל מוועדת הבחירות המרכזית, אשר נבחרת מיד עם תחילת כהונת הכנסת, ומכהנת לכל אורך הקדנציה, ועדת הבחירות האזורית נבחרת סמוך למועד הבחירות.
קובע "הוועדות האזוריות יתמנו על ידי הוועדה המרכזית לא יאוחר מהיום ה־52 שלפני יום הבחירות".
מספר החברים בוועדה זו, והמפתח על פיו הם מתמנים, קבוע בחוק.
קובע "מספר חבריה של כל ועדה אזורית והרכבה הסיעתי יהיו כשל הוועדה המרכזית", ו קובע "לחברים של ועדה אזורית יהיו ממלאי מקום, שיתמנו על ידי הוועדה המרכזית בזמן מינוי הוועדה האזורית; מספרם והרכבם הסיעתי של ממלאי המקום יהיו כשל אותה ועדה אזורית".
אף חברי ועדת הבחירות האזורית, בדומה לחברי ועדת הבחירות המרכזית הם מינויים פוליטיים.
בראש הוועדה עומד שופט בית המשפט המחוזי שמונה על ידי נשיא בית המשפט העליון, ולו שלושה סגנים בלבד מקרב חברי הוועדה האזורית.
במערכת הבחירות לכנסת השבע עשרה הוקמו שמונה עשרה ועדות אזוריות, אשר חלקן פוצלו במהלך הקדנציה בשל גודל האזור עליו היו אחראיות.
ועדת קלפי מורכבת מלפחות שלושה אנשים: יושב ראש, סגן יושב ראש וחברי הוועדה; המינויים הללו ממונים על פי מפתח סיעתי שקובעת ועדת הבחירות המרכזית.
כל אחד מנושאי התפקידים הללו מייצג סיעה אחת מסיעות הכנסת היוצאת.
נוסף לכך, רשאית כל רשימת מועמדים שאינה מיוצגת בוועדת הקלפי לשלוח מטעמה משקיף לפקח על התנהלות הבחירות.
חלוקת התפקידים אמורה להתבצע כך שלא יהיה נוכח בחדר ההצבעה יותר מנציג אחד בלבד של כל סיעה או רשימה.
מי כשיר לכהן כחבר בוועדת הקלפי
ב-21 במאי 1973, לקראת הבחירות לכנסת השמינית, נתקבל בכנסת תיקון מס' 5 לחוק, ובו תוקן , וקבע "מי שביום הבחירות הוא בן שבע עשרה ומעלה כשיר להיות חבר ועדת קלפי".
יש בדבר, מחד – ערך חינוכי חשוב להבנת ערכה של הדמוקרטיה, אך מאידך – יש בו סכנה רבה הצפויה לאותו צעיר, אם איתרע מזלו והוא מכהן בקלפי בה הליך הבחירות התנהל באופן לא תקין.
היות שמינויי ועדת הקלפי הם מינויים פוליטיים, הסיעות עושות מאמץ ניכר לוודא שהנציגים אשר נמצאים מטעמם בקלפיות הם נאמנים למפלגתם.
לפעמים הדבר אף גובל בהגזמה ובניסיונות ל"שפץ" את תוצאות ההצבעה.
בניסיון למנוע חריגות ממהלך הצבעה תקין, קובע כי "יושב ראש הוועדה המרכזית ימנה, לאחר התייעצות בסגניו, מזכיר לוועדת קלפי, והוא רשאי להסמיך יושב ראש של ועדה אזורית למנות, לאחר התייעצות בסגניו הוא, מזכיר לוועדת הקלפי".
אותו המזכיר אמור, לכאורה, להיות נקי משיקולים פוליטיים, היות שאחד התנאים שקובע החוק למינויו () הוא "אלא אם כן הצהיר כי לא היה חבר מפלגה, או כי לא נטל חלק בפעילות מטעם מפלגה בשלוש השנים שקדמו ליום הבחירות".
מזכיר ועדת הקלפי צריך להיות בן 21 ביום הבחירות, לפי התאריך העברי או הלועזי, המוקדם שביניהם.
ועדת קלפי מכינה את מקום הקלפי ביום הבחירות לכנסת השישית
תפקידי ועדת הבחירות האזורית וועדת הקלפי
תפקידן של ועדת הבחירות האזורית ושל ועדת הקלפי הוא מנהלי בלבד: לפקח על ההצבעה ועל ספירת הקולות בסיומה.
יושבי ראש ועדת הבחירות המרכזית
עד חקיקת חוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב] בכ"ט באדר ה'תשכ"ט (17 במרץ 1969), סמוך לבחירות לכנסת השביעית, היה נבחר יו"ר ועדת הבחירות סמוך למועד הבחירות, והיה מנהל את הבחירות לכנסת, וממשיך לכהן כיו"ר ועדת הבחירות עד לבחירות לכנסת הבאה.
בחירותשניםיושב ראשתמונהסגןהבחירות לאספה המכוננת (הכנסת הראשונה)1949–1951מנחם דונקלבלוםדוד בר-רב-האיהבחירות לכנסת השנייה1951–1955יצחק אולשןהבחירות לכנסת השלישית1955–1959שמעון אגרנטהבחירות לכנסת הרביעית1959–1961יואל זוסמןהבחירות לכנסת החמישית1961–1965צבי ברנזוןהבחירות לכנסת השישית1965–1969משה לנדוי
לאחר שנחקק חוק הבחירות לכנסת (נוסח משולב), החלו לבחור יו"ר ועדת בחירות מיד לאחר מערכת הבחירות (), והוא כיהן משך כל הקדנציה של הכנסת, וכן עד לבחירת ועדה חדשה – 60 יום לאחר כינוסה של הכנסת החדשה:
ליד ועדת הבחירות המרכזית פועל מטה קבוע, הפועל בין בחירות לבחירות, ומתפקידו, בכפוף להנחיות יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, נשיאות הוועדה ומליאתה, להכין את הבחירות הבאות, לטפל בהצטיידות הנרחבת שנדרשת לוועדה, ולייעץ למוסדות הוועדה בעניינים הנובעים מסמכויותיהם.
בראש מטה הוועדה מכהנת המנהלת הכללית – עו"ד אורלי עדס.
אגף הדוברות, ההסברה ופניות הציבור
אגף מיקום הקלפיות וספירת הקולות
החלטות מרכזיות שנתקבלו בוועדת הבחירות בשנים האחרונות
ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השש עשרה
אחת הסיבות לכך היא שבבחירות אלו לראשונה היה ניתן לפסול מועמד מסוים מתוך רשימה (ולא את כל הרשימה).
ב־30 בדצמבר אושרה, ברוב של 21 תומכים מול 18 מתנגדים ו־2 נמנעים, פסילת אחמד טיבי בשל תמיכה במאבק מזוין של ארגון טרור נגד ישראל, למרות התנגדות חשין והיועץ המשפטי לממשלה לבקשה
בנוסף, הוועדה דחתה ברוב גדול בקשות לפסילת חרות - התנועה הלאומית, חד"ש-תע"ל, הרשימה הערבית המאוחדת והעומד בראשה עבד אלמאלכ דהאמשה.
ב-9 בינואר, בפעם הראשונה בתולדות המדינה הפסיקה ועדת הבחירות מסיבת עיתונאים של ראש הממשלה אריאל שרון ששודרה בשלושת הערוצים המרכזיים בנימוק כי היא תעמולת בחירות (ההפסקה בוצעה בפועל לאחר שראש הממשלה סיים את תעמולת הבחירות ופנה לנושא הכלכלי שלכאורה מסיבת העיתונאים הייתה אמורה לעסוק בו מלכתחילה).
מקרה נוסף הוא עתירה של מפלגת ש"ס נגד אופיר פינס בשל כוונתו להתארח בצ'אט של אתר האינטרנט של העיתון "מעריב".
ש"ס ביקשה לתת צו מניעה להתארחות מכיוון שלטענתה ההתארחות מהווה הפרה של .
במקרה זה פסק חשין שאין להקיש בין הרדיו והטלוויזיה לבין האינטרנט ולכן המסקנה כי לא חל באופן ישיר על האינטרנט.
כלומר ההשתתפות של ח"כ פינס אינה מהווה הפרה של חוק הבחירות.
כמו כן אסר חשין על פרסום תשדיר של חרות (השמעה של ההמנון הלאומי התקווה עם מילים אחרות בערבית, וכן דגל ישראל שהופך בהדרגה לדגל פלסטין; התשדיר זכה לתפוצה פופולרית באינטרנט בעקבות החלטה זו), וכן קבע שיש למחוק את ההופעות הקצרות של דגל פלסטין מתשדירים של רע"מ ובל"ד.
לאחר הבחירות אף הציע לבטל את יום השבתון בבחירות (המיותר לדעתו) ואת תשדירי התעמולה (חסרי ההשפעה לטעמו).
ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השבע עשרה
לצורך הקביעה מיהו היושב ראש שקיבל את ההחלטה, להלן תאריכי כהונתם של יושבי ראש הוועדה:
קביעת יו"ר הוועדה כי מועד הבחירות יהיה בסוף שנת 2007 (3 במרץ 2004).
ההחלטה נהפכה על ידי בג"ץ בתאריך 6 ביולי 2004, והוא קבע שהבחירות יתקיימו בסוף 2006. מנימוקי השופטים עולה כי מדובר בבעיה חד פעמית של חוסר עקביות, שנגרמה כתוצאה מטעות בחקיקה בראשית 1999 ותוקנה בחוק החדש משנת 2001, ולפי חוקים אלה הבחירות אכן היו נערכות בסוף 2007.
קביעת יו"ר הוועדה כי אין קלון במעשיו של משה פייגלין [סמכות המסורה להכרעת היושב ראש, על פי סעיף 56ב לחוק הבחירות] (6 בינואר 2005)
תזכורת מטעם יו"ר הוועדה על האיסור על שימוש בנכסי ציבור לצורכי תעמולת בחירות (1 בינואר 2006)
קביעת יו"ר הוועדה כי הוראות "חוק הבחירות (דרכי תעמולה)" אינן מגבילות את דרכי התעמולה באינטרנט (2 בפברואר 2006)
קביעת יו"ר הוועדה כי על פי החוק, מותר לשדר תשדירי תעמולה בבתי קולנוע (12 בפברואר 2006)
קביעת יו"ר הוועדה כי יש לציין את שם רשימת המועמדים גם בתעמולת בחירות הנעשית בדרך של שילוט חוצות (12 בפברואר 2006)
הרחבת טווח הזמן המותר להתפטרות על פי סעיף 6א לחוק יסוד הכנסת (פסיקת יו"ר הוועדה בעניין פרס, רמון ואיציק) (21 בפברואר 2006).
ההחלטה אושרה על ידי בג"ץ ביום 28 בפברואר 2006.
החלטת מליאת הוועדה שלא לפסול את סיעת רע"מ-תע"ל (28 בפברואר 2006)
צו מניעה שהוצא על ידי יו"ר הוועדה נגד סיעת ש"ס בגין חלוקת ספרי תהילים לציבור במסגרת תעמולת הבחירות לכנסת.
יו"ר הוועדה אישרה לחלק את ספרי התהילים לאחר שיוצאו מהם דברי הברכה שצורפו אליהם (2 במרץ 2006)
בסוף התשדיר מתפוגגים החרדים בצורה לא ברורה ונותרת מגבעת אחת על הרצפה.
ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים
כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית כיהן שופט בית המשפט העליון סלים ג'ובראן.
ב-13 בפברואר פסלה הוועדה את מועמדותה של חברת הכנסת חנין זועבי לכנסת.
כן פסלה הוועדה באותו יום את מועמדותו של ברוך מרזל.
יו"ר "ישראל ביתנו", אביגדור ליברמן, הודיע שצעירי מפלגתו יפיצו בחינם את גיליונות העיתון "שרלי הבדו", אך השופט ג'ובראן אסר זאת עקב האיסור על חלוקת מתנות.
ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים ואחת
כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית כיהן שופט בית המשפט העליון חנן מלצר.
לוועדה הוגשו בקשות אחדות לפסילה של אישים ורשימות מהשתתפות בבחירות.
בעקבות ערעורים על החלטות אלה שהוגשו לבית המשפט העליון, פסל בית המשפט את בן-ארי ואישר את רשימת חד"ש-תע"ל ואת כסיף.
ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים ושתיים
היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, המליץ לוועדה לפסול את מועמדי "עוצמה יהודית" ברוך מרזל ובנצי גופשטיין, אך לא לפסול את המפלגה עצמה ואת העומד בראשה, איתמר בן-גביר.
הדיון בוועדת הבחירות המרכזית הסתיים בהחלטה שלא לפסול את "עוצמה יהודית" ומועמדיה.
ההחלטה נהפכה חלקית בבית המשפט העליון, שפסל את מרזל וגופשטיין.
ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים ושלוש
כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית כיהן שופט בית המשפט העליון ניל הנדל.
בינואר 2020 החליטה הוועדה לפסול את מועמדותה לכנסת של ח"כ היבה יזבק, אך בית המשפט העליון לא אישר את הפסילה ברוב של חמישה מתנגדים מול ארבעה תומכים.
כמו כן בוטלה החלטתה של הוועדה לפסול את רשימת "משפט צדק".
ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים וחמש
ועדת הבחירות פסלה את מפלגת בל"ד מהתמודדות בבחירות לכנסת העשרים וחמש.
בל"ד הודיעה כי תגיש ערעור לבית המשפט העליון.
ועדת החוקה, חוק ומשפט (או בקיצור ועדת החוקה) של הכנסת היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
הוועדה עוסקת בחוקת המדינה, בחוקי היסוד, בחוקים הרגילים הנוגעים לסדרי המשפט ולשאלות מתחומי המשפט, ובחוקים כגון: בחירות ועוד.
בהחלטת החלוקה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר 1947 נאמר: "האספה המכוננת של כל מדינה (היהודית והערבית) תתקין חוקה דמוקרטית למדינתה".
במגילת העצמאות נקבע: "אנו קובעים שהחל מרגע סיום המנדט הלילה ועד להקמת השלטונות הנבחרים והסדירים של המדינה בהתאם לחוקה שתקבע על ידי האספה המכוננת הנבחרת, לא יאוחר מ-1 באוקטובר 1948 - תפעל מועצת העם כמועצת מדינה זמנית".
אם כן, עצרת האו"ם חייבה כינון חוקה וכל נציגי המפלגות העיקריות חתמו על הכרזת העצמאות שאישרה קביעה זו, ואף קבעה תאריך יעד לכינון החוקה.
ברוח דברים אלו הוקמה בסמוך לקום המדינה ועדה לענייני חוקה בראשות ד"ר זרח ורהפטיג.
דוד בן-גוריון, אז ראש הממשלה, הכריז כי תפקידה הוא לעבד הצעת חוקה לפרלמנט הבא.
אפשר להסיק שהייתה כוונה לחוקק חוקה פורמלית אחרת לא היו מקימים ועדה מיוחדת לשם כך.
רוב חברי הוועדה ראו בשני מסמכים אלה מסמכים המחייבים כינון חוקה באופן מיידי, גם מבחינה משפטית וגם מבחינה מוסרית.
עוד הם טענו שמיד לאחר אישור החוקה, על האספה המכוננת להתפזר, כי מטרתה היה לכונן חוקה ורק לאחר מכן תיבחר הכנסת הראשונה.
דעת המיעוט סברה שאין צורך לחייב את האספה המכוננת לכונן חוקה.
הם גם קבעו שמועצת המדינה הזמנית תמשיך לכהן לצד האספה המכוננת, קביעה זו זכתה לתמיכת ראש הממשלה דוד בן-גוריון ואף עוגנה בחוק כפקודת המעבר לאספה מכוננת.
כאמור לעיל, לא הייתה תמימות דעים בקשר להכרח המיידי, ולהכרח בכלל בכינון חוקה.
בהכללה ניתן לומר, כי תומכי החוקה היו מפלגות ימין, מרכז ושמאל, מפלגות אלו היו מפלגות מיעוט אשר מנהיגיהן היו חסרי אונים מול מפא"י הדומיננטית.
כל המפלגות שתמכו בחוקה, למעט המפלגה הפרוגרסיבית, ישבו באופוזיציה.
טיעוניהם של התומכים בכינון החוקה נשענו בעיקר על הצורך בהגנה על זכויות הפרט והסדרתם בחוקה.
את המתנגדים לחוקה אפשר לחלק לשלושה סוגים.
המתנגדים לכינון חוקה באופן מיידי.
לדעתם, יש צורך לחכות עם כינון החוקה משום שחוקה צריכה להיכתב בסופה של מהפכה כדי להנציח עקרונות מסוימים ומדינת ישראל במצבה היא רק בתחילתה של המהפכה.
בנוסף הם טענו, שחוקה אמורה להתבסס על אמונו של העם בה ואנו איננו יודעים עדיין מה דעתם של היהודים העתידים לבוא שכן המדינה הייתה עוד בתקופה של קליטת עלייה נרחבת.
אנשים שחושבים שאפשר להסתפק בחוקי יסוד.
אלה המתנגדים לכינון חוקה באופן עקרוני, אותם אנשים השתייכו ברובם למפלגות הדתיות.
התוצאה של הוויכוח היא, שלמדינת ישראל אין היום חוקה.
הדיונים בנושא החוקה הסתיימו בהצעה שהוגשה בפני הכנסת, על ידי חבר הכנסת יזהר הררי.
על פי ההצעה, הכנסת הראשונה הטילה על ועדת חוקה, חוק ומשפט להכין הצעת חוקה למדינה, והחוקה תהיה בנויה מפרקים, כך שכל פרק יהווה חוק יסודי בפני עצמו.
הפרקים יובאו לאישור בפני הכנסת, וכאשר והוועדה תסיים את עבודתה, כל הפרקים יתאגדו לחוקת המדינה.
ההצעה התקבלה ב-13 ביוני 1950, על ידי חברי הכנסת, והיא ידועה כ"החלטת הררי", אשר קובעת את הדרך לכינון חוקה.
מדובר בה במפורש על ועדה שתכין חוקה, ומשמעות הדבר, שגם לאחר הסבת שמה של האספה המכוננת לכנסת הראשונה, היא תמשיך להיות רשות מכוננת.
למרות ההחלטה, נותרו שאלות פתוחות לגבי הנושאים בהם יעסקו החוקים היסודיים, האם באמת יש חובה לכונן חוקה?
הרי נאמר בה שהכנסת "מטילה" על ועדת חוקה חוק ומשפט להכין חוקה, אך כתוב "במידה שהוועדה תסיים את עבודתה", מכך ניתן להבין, שכינון החוקה אינו מחויב.
לא ברור גם האם חוק יסודי הופך לפרק בחוקה מיד עם חקיקתו, או רק לאחר איגוד כל החוקים לחוקה?
האם לאחר חקיקת האחרון שביניהם תהיה התאגדותם לחוקה אוטומטית או שיש צורך בהחלטה טכנית כדי שיהיו לחוקה?
ובכלל מהו תוקפה המשפטי של החלטת הררי?
בהמשך להחלטה זו, חוקקה הכנסת שלושה עשר חוקי יסוד כתשתית לחוקת המדינה:
חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל
ועדת החוץ והביטחון (ועדת החו"ב או ועחו"ב) של הכנסת היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות ונחשבת לאחת משתי החשובות בהן (יחד עם ועדת הכספים).
סעיף 100(4) לתקנון הכנסת קובע שתחומי עיסוקה הם מדיניות החוץ של מדינת ישראל, כוחותיה המזוינים וביטחונה.
מתפקידה של הוועדה לבצע חקיקה בנושאי חוץ וביטחון, וכן לפקח ולבקר את משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.
ועדת חוץ וביטחון הוקמה בכנסת הראשונה.
במצבי חירום כמו במלחמת יום הכיפורים התכנסה הוועדה בתדירות גבוהה בהרבה מאשר התדירות הרגילה (במלחמת יום הכיפורים, הוועדה התכנסה כל יום).
עד לשנת 1977 נוהל חלק גדול מדיוני הוועדה הסודיים במליאתה, בשנה זו בשל ריבוי ההדלפות הוחלט על העברת הדיונים הסודיים לוועדת המשנה.
באפריל 2014 הוציא בית המשפט העליון צו על תנאי, המורה ליושב ראש הכנסת וראשי ועדות הכנסת לנמק את העיכוב במינוי יושב ראש לוועדה מאז פרישתו מהתפקיד של שר החוץ אביגדור ליברמן חצי שנה קודם לכן.
ועדת החוץ והביטחון הוא הגוף החוץ ממשלתי המרכזי שמפקח על הצבא ועל זרועות הבטיחון, במיוחד בהקשר של נושאי מודיעין ותפקוד של מערכות נשק סודיות.
בפני הוועדה ניתנות סקירות של בכירי הממשל הישראלי בתחומי הביטחון, החוץ והמודיעין, ובהם ראש הממשלה, שר החוץ, שר הביטחון, הרמטכ"ל, ראש השב"כ, ראש המוסד, ראש אגף המודיעין וראש המטה לביטחון לאומי.
חברי ועדת חוץ וביטחון מקבלים מידע רב מאנשי זרועות הביטחון, כך שלעיתים קרובות הידע שלהם על נושאים ביטחוניים גדול יותר מאשר מרבית השרים ואף חברי הקבינט הביטחוני.
במיוחד, חברי ועדות משנה שמקיימים דיוני עומק במשך שעות בכל נושא חשוב, הם בעלי ידע גבוה בהרבה לעומת חברי קבינט שמקבלים עדכון שבועי בנושאי נישה.
מרבית פעילות הוועדה מתנהלת בוועדות המשנה שלה, כאשר מליאת הוועדה משמשת לרוב כבימה תקשורתית של ראשי מערכת הביטחון.
יו"ר הוועדה נחשב לאחד האישים הבכירים במערכת הביטחון הישראלית והוא מדווח על מרבית פעילות מערכת הביטחון, מצב שהפך את התפקיד לאחד הנחשבים ביותר בכנסת.
דיוני כמה מוועדות המשנה שלה סודיים ביותר, בדרגות סיווג שונות.
מכאן שפרוטוקולים של הוועדה אינם מתפרסמים על פי רוב.
לאחר מקרים חוזרים ונשנים של הדלפות מדיוני הוועדה, מחויבים חבריה בחתימה על הצהרה לשמירת סודיות.
כמו כן חל איסור מוחלט על אמצעי התקשורת להיכנס לדיונים בוועדות המשנה.
ועדת החוץ והביטחון מאשרת חקיקת משנה רחבה בתחומי הביטחון, גיוס חירום של כוח אדם, פעולות מיוחדות של שירות הביטחון הכללי, גיוס של ציוד לשעת חירום, היערכות העורף, ועוד.
הממשלה מחויבת להביא לאישור הוועדה ביצוע פעולות שונות הקשורות למצב חירום כמו גיוס מילואים בצו 8, הכרזה של מצב מיוחד בעורף וכדומה.
כמו כן על הממשלה לדווח לוועדה על פעולות אחרות שנעשו בעניינים אלו כמו פתיחת מלחמה או פעולות העלולות להביא לאחת כזאת (למשל בנימין בן אליעזר דיווח לוועדה על פתיחת מבצע חומת מגן), גיוס בצווים חורגים, התקנת תקנות לשעת חירום.
כמו כן מחויבת הממשלה לדווח גם על ענייני מודיעין כמו פעולות מסוימות של השב"כ, האזנות סתר וכדומה.
בנוסף מבצעת הוועדה שימוע לאישי מפתח בצמרת הביטחונית והמדינית של ישראל (הוועדה איננה מוסמכת לדחות את המינוי).
כמו כן הוועדה מבצעת שימוע לפרויקטים בסדר גודל כלכלי משמעותי במערכת הביטחון.
בין הגופים שהוועדה מפקחת על פעולתם:
משרד ראש הממשלה, כולל המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירות הביטחון הכללי
משרד הביטחון, כולל צבא הגנה לישראל, הממונה על הביטחון במערכת הביטחון והתעשיות הביטחוניות
המשרד לביטחון לאומי ומשטרת ישראל, בהקשר הביטחוני בלבד
חברי ועדת החוץ והביטחון, כמו שאר חברי הוועדות, נקבעים על פי מפתח סיעתי.
(ועדה זמנית)כחול לבןהעשרים ושתייםהעשרים ושלוש24צבי האוזר27 במאי 2020 – 6 באפריל 2021דרך ארץ25אורנה ברביבאי26 באפריל 2021 – 13 ביוני 2021
(ועדה זמנית)הליכודהעשרים וחמש28יולי אדלשטיין10 בינואר 2023 – 4 באוגוסט 202529בועז ביסמוט4 באוגוסט 2025 – מכהן
ועדת משנה מיוחדת לבחינת תחקירי אירועי השביעי באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל – ועדת משנה שהוקמה ב־25 יולי 2024. מטרת ועדת המשנה היא להוות כלי לפיקוח ולבדיקת כל דו"חות הבדיקה והחקירה של צה"ל בהיעדר ועדת חקירה ממלכתית.
ועדת משנה למדיניות חוץ והסברה – אחראית על הפיקוח על מערך החוץ וההסברה של מדינת ישראל.
הוועדה אחראית גם לפיקוח על התוכניות המדיניות של המדינה ועל שיתוף הפעולה שלה עם מדינות אחרות.
ועדת המשנה למודיעין, שירותים חשאיים ושו"ן – ועדה סטטוטורית ובעלת סמכויות לפי חוק השב"כ.
הוועדה מפקחת על פעילות קהילת המודיעין הישראלית, החל מהתקציבים וכלה בציון הידיעות החשובות.
בשל הסודיות, דיוניה אינם מופיעים בסדר היום של הכנסת.
ועדת המשנה לתפיסת הביטחון ולבניין הכוח – מיועדת לפיקוח פרלמנטרי על עדכון תפיסת הביטחון של ישראל כנגד האיומים החיצוניים (במלחמה כוללת, לחימה בעצימות נמוכה ורגיעה) ועל חלוקת המשאבים המוקצים לביטחון והפיתוח שלהם (כולל תוכנית העבודה הרב שנתית של צה"ל).
ועדת משנה למוכנות ולביטחון שוטף – אחראית על ענייני הביטחון השוטף, ביצוע תחקירים, בדיקת המוכנות לחירום, רמת הכוננות והאמצעים שננקטים לגביה והגנת העורף.
שלום דנינו מונה ליו"ר הוועדה בכנסת העשרים וחמש, אך סירב לכנס אותה, כך שלא כונסה פעם אחת מאז קום הממשלה ועד השבעה באוקטובר 2023. במאי 2024 הוגשה תלונה נגד דנינו לוועדת האתיקה על ידי התנועה לאיכות השלטון, והוא הוחלף על ידי ח"כ מרב מיכאלי.
ועדת המשנה למשאבי אנוש בצה"ל – מפקחת על נושא כוח האדם בצה"ל (כולל זה המושאל לגופי ביטחון אחרים).
ועדת המשנה לעניין פינוי מוקשים ונפלים – עוסקת בנושא מוקשים ונפלים, ובכלל זה בפיקוח על פעילות הרשות לפינוי מוקשים ונפלים (רלפ"מ), הקצאת משאבים והסרת חסמים לפינוי המוקשים והנפלים.
ועדת משנה לענייני הוועדה לאנרגיה אטומית – עוסקת בכלל הנושאים שבאחריות הוועדה לאנרגיה אטומית.
ועדת המשנה לענייני עורף – יו"ר הוועדה: מישל בוסקילה.
ועדת המשנה לפי סעיף 5 לחוק הכנסת לעניין חסיון קצא"א – יו"ר הוועדה: בועז ביסמוט.
ועדת המשנה לענייני איו"ש – עוסקת בסוגיות הקשורות למרקם החיים האזרחי והביטחוני בשטח C ביהודה ושומרון, במעברים לישראל, במרחב התפר עם יהודה ושומרון ובאזורי חיכוך בתוך שטח הקו הירוק (למשל: מרכיבי ביטחון, כיתות כוננות ביישובים, מיגון הניוד וכו').
ועדות משנה שהיו קיימות בעבר
ועדת המשנה ללוחמה משפטית – עוסקת במשפט בינלאומי בהקשרי לחימה והגנה על ישראל, לרבות בית הדין הפלילי הבין-לאומי (ICC) וכן סוגיית הסמכות האוניברסלית והשלכותיה על גורמי צבא ובכירים ישראליים.
ועדת משנה לתכנון לאומי – עוסקת בתכנון ארוך טווח בנושאים מדיניים וביטחוניים לצורך שיפור הביטחון והחוסן הלאומיים, ובדיקת הגופים העוסקים בתכנון בדגש על המועצה לביטחון לאומי.
ועדת משנה לענייני חקיקה ביטחונית – אחראית על הכנת הצעות חוק לדיונים במליאת ועדת החוץ והביטחון ובמליאת הכנסת.
ועדות משותפות בראשותה של ועדת החוץ והביטחון
הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לפי חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ"ב-2022 – יו"ר הוועדה שלום דנינו.
הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לעניין הכרזה על מצב חירום, לפי סעיף 68 לתקנון הכנסת – יו"ר הוועדה בועז ביסמוט.
הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לתקציב הביטחון – יו"ר הוועדה בועז ביסמוט.
ועדת הכנסת המשותפת ליישומים ביומטריים, לפי חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע-2009 – יו"ר הוועדה יולי אדלשטיין.
ועדות משותפות שוועדת החוץ והביטחון חברה בהן
הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת החוץ והביטחון לפי חוק המידע הפלילי ותקנת שבים, התשע"ט-2019 – יו"ר הוועדה שמחה רוטמן.
הוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת החוץ והביטחון, לפי חוק האזנות סתר, התשל"ט-1979 – יו"ר הוועדה שמחה רוטמן.
ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת עוסקת בנושאי חינוך והשכלה, תרבות, ספורט ואמנויות.
בתור ועדה לענייני חינוך והשכלה, עוסקת הוועדה בכל הנושאים הקשורים בחינוך: בתי הספר וגני הילדים, החינוך המגזרי, החינוך הפרטי, חומרי לימוד, המורים, פיתוח והשקעה בתחומים שונים, תקציב החינוך, תמיכה כספית בתלמידים מעוטי-אמצעים, חינוך והוראה לתלמידים מתקשים, השכלה גבוהה וחינוך במסגרות נוספות.
הוועדה דנה גם בטיפול בהתנהגויות הנתפסות כשליליות אצל בני נוער והדרכים למנוע אותן.
כוועדה לענייני תרבות, ספורט ואמנויות
בתור ועדה לענייני תרבות, ספורט ואמנויות, דואגת הוועדה לקידום התרבות בישראל בשלוש שפות שונות: עברית, ערבית ויידיש.
תרבות כוללת נגינה, שירה, מחול, ציור, פיסול.
כמו כן עוסקת הוועדה גם בספורט על כל ענפיו, בעיקר אלו המקובלים בישראל: כדורגל, כדורסל, כדורעף ושחייה.
הוועדה דנה בנושאים כמו פיתוח תרבות נאותה ומתקדמת יותר בישראל.
בתחילת ימי הכנסת, ניתנה ראשות הוועדה לשותפה זוטרה בקואליציה או לאופוזיציה, כאשר תיק החינוך הוחזק תמיד על ידי מפלגת השלטון - מפא"י.
בשלוש הכנסות הראשונות ניתנה ראשות הוועדה לשושנה פרסיץ מהציונים הכלליים אשר הייתה חלק מהזמן בקואליציה וחלק מהזמן באופוזיציה.
בכנסת ה-8 כיהן כיו"ר הוועדה אברהם שכטרמן איש הליכוד שהייתה באופוזיציה.
בכנסות ה-9 וה-10 ניתן התפקיד למערך שהייתה אז באופוזיציה, כאשר תיק החינוך היה בידי המפד"ל.
מטעם המערך כיהנו בראשות הוועדה אהרון ידלין שר חינוך לשעבר, ולאחר התפטרותו מהכנסת בשנת 1979, שימשה בתפקיד אורה נמיר.
בתקופות יותר מאוחרות, אירע שראשות הוועדה ניתנה למפלגה המחזיקה בתיק החינוך.
כך למשל, בכנסת ה-17 ניתן ראשות ועדת החינוך למיכאל מלכיאור מאותה מפלגה כמו שרת החינוך יולי תמיר.
עם זאת, זה לא היה הנוהל התמידי.
בכנסת ה-13 עמדו בראשות הוועדה אברהם בורג ואחר כך דליה איציק מהעבודה, כאשר תיק החינוך היה בידי מרצ.
בכנסת ה-14, היה עמנואל זיסמן איש הדרך השלישית יושב ראש הוועדה, כאשר תיק החינוך היה בידי המפד"ל.
בכנסת ה-16 ניתן ראשות הוועדה למפלגת שינוי כאשר תיק החינוך היה בידי הליכוד.
(ועדה זמנית)מרצ261 ביוני 2020 - 31 בינואר 2021רם שפעכחול לבן27הכנסת העשרים וארבע26 ביולי 2021 - 15 בנובמבר 2022שרן השכלתקווה חדשה28הכנסת העשרים וחמש4 בינואר 2023 - 23 באוקטובר 2025יוסי טייבש"ס2923 בדצמבר 2025 - מכהןצבי סוכותהציונות הדתית
ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה היא גוף ממלכתי רוסי, שהוקם בהתאם לחוק הבחירות ואחראי לארגון הבחירות לרשויות המקומיות והגופים הפדרליים (כמו הפרלמנט והנשיא).
מאז 1995 הוועדה כוללת 15 חברים שחמישה מהם ממונים על ידי נשיא רוסיה, 5 על ידי מועצת הפדרציה ו-5 נוספים מטעם הדומה הממלכתית.
ועדת הבחירות המרכזית כגוף ציבורי אינה שייכת לאף אחת משלוש הרשויות במדינה (הרשות השופטת, הרשות המבצעת, והרשות המחוקקת).
לוועדת הבחירות המרכזית יש שירות פיקוח וביקורת ומנגנון מייעץ.
הוועדה מפקחת גם על הליך הפריימריז במפלגות הפוליטיות ברוסיה.
הוועדה מקבלת החלטות באמצעות הצבעת הרוב, היא מארגנת ומנהלת את משאלי העם, הבחירות הפדרליות (הבחירות לנשיאות והבחירות לדומה) והיא משתתפת בארגון הבחירות, רישום מועמדים וקביעת תוצאות הבחירות.
חברי הוועדה הנוכחיים נבחרו במרץ 2016.
מטה הוועדה ממוקם בסמטת צ'רקסי 9, במוסקבה.
ועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית (בקוריאנית: 조선민주주의인민공화국 국방위원회, תעתיק: צ'וסון מינוג'וי אינמין קונגהוואהגוק קוקפאנג ויומהואה) הייתה הגוף המנחה העליון על פי חוקת קוריאה הצפונית בכל הקשור לצבא וביטחון.
ראש הוועדה היה גם המפקד העליון של צבא העם הקוריאני מעל למשרד הכוחות המזוינים העממיים.
החל מדצמבר 2011 ועד 2016 כיהן בתפקיד קים ג'ונג און.
בשנת 2016 עקב שינוי החוקה הוחלפה ועדה זו על ידי הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית.
ועדת ההגנה הלאומית נוצרה במסגרת השינוי החוקתי ב-1972. במסגרת השינוי, נוצרו מספר ועדות שהיו כפופות לוועד המרכזי העממי שתפקד על תקן של "קבינט-על".
הוועדה כללה אז ארבעה חברים ובראשם קים איל-סונג.
על פי ההחלטה: "הוועד המרכזי העממי מייסד ועדת מדיניות פנים, ועדת מדיניות חוץ, ועדת הגנה לאומית, ועדת משפט וביטחון, וכן עדות אחרות כדי לסייע לו בעבודתו".
לוועדה היו סמכויות רשמיות רחבות.
והיא הייתה האחראית על המדיניות הביטחונית-הגנתית במדינה.
היא שלטה ישירות על ארגוני הביטחון בקוריאה הצפונית ובכלל זה על המשרד לביטחון העם (כוח השיטור ושמירת הסדר הציבורי), משרד הכוחות המזוינים העממיים (אחראי על תחומים צבאיים אך לא שולט ישירות על הצבא) ומחלקת ביטחון המדינה (המשטרה החשאית).
חוקת קוריאה הצפונית בגרסתה הישנה הצהירה בסעיף 106 כי ועדת ההגנה הלאומית הייתה "הגוף העליון של ההדרכה בתחום ההגנה הלאומית של ריבונות המדינה".
סעיף 109 של החוקה היקנה לוועדה את הסמכויות הבאות:
לעצב מדיניות של המדינה בכד לבצע את מדיניות הסונגאן.
להדריך את הצבא הקוריאני העממי בכללותו ואת עבודת בניית תשתית ההגנה של המדינה.
לפקח על ביצוע ההוראות של יושב ראש הוועדה.
ביטול החלטות והוראות של גופים ממלכתיים שמנוגדים להוראות וצווים של הוועדה.
ייסוד או ביטול של גופים מרכזיים בתחום ההגנה הלאומית.
ייסוד עיטורים צבאיים והענקת עיטורים צבאיים לקצינים מעל דרגת גנרל.
ועדת החמישה היא ועדת שרים שהוקמה ביולי 1948 מתוך הממשלה הזמנית, בעקבות טענות של ראש הממשלה דוד בן-גוריון על מרד פוליטי בשורות הצבא.
בפועל הוועדה תפקדה גם כגוף מגשר על פערי תפיסות בין בן-גוריון, בתפקידו כשר הביטחון, לבין ראש המפקדה הארצית ישראל גלילי, המטכ"ל, יוצאי הצבא הבריטי, ההגנה והפלמ"ח.
בראש הוועדה עמד יצחק גרינבוים, וחבריה היה אהרן ציזלינג, משה שרתוק, פנחס רוזן, ומשה שפירא.
מסקנות הוועדה גיבו באופן כמעט מוחלט את טענות אלופי הצבא ומתחו ביקורת על ניהול הצבא בידי בן-גוריון.
הוועדה המליצה על יצירת הפרדה בין הדרג המדיני והצבאי באמצעות "מנהל כללי לענייני הצבא" (תפקיד אשר "נתפר" עבור ישראל גלילי).
בן-גוריון סירב לקבל את מסקנות הוועדה ואיים בהתפטרות מתפקידיו כראש ממשלה ושר ביטחון.
איום זה של בן-גוריון גנז, למעשה, את מסקנות ועדת החמישה.
ועדת הסנאט ליחסי חוץ של ארצות הברית היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית.
היא ממונה על חקיקה מובילה במדיניות החוץ ודיון בסנאט.
ועדת יחסי החוץ אחראית בדרך כלל לפיקוח (אך לא לניהול) ולמימון תוכניות סיוע חוץ, כמו גם מימון מכירות נשק והכשרה לבעלי ברית לאומיים.
הוועדה אחראית גם לקיום שימוע המאשר תפקידים בכירים במחלקת המדינה.
בתפקיד יושב הראש הנוכחי מכהן הסנאטור ג'ים ריש, מאז ינואר 2025.
הוועדה שקלה, דנה ודיווחה על אמנות וחקיקה חשובות, החל מרכישת אלסקה בשנת 1867 ועד הקמת ארגון האומות המאוחדות ב-1945. ועדת אחות בבית הנבחרים היא הוועדה לענייני חוץ.
ועדת החוץ של הסנאט ליחסים בינלאומיים וארגונים, זכויות אדם, דמוקרטיה וענייני נשים גלובליים
ועדת החוץ של הסנאט לענייני מזרח אסיה, פסיפיק הבינלאומי ומדיניות אבטחה באינטרנט
ועדת החוץ של הסנאט לענייני אפריקה ומדיניות הבריאות הגלובלית
ועדת החוץ של הסנאט ליחסים בינלאומיים בנושא חצי הכדור המערבי וענייני מכרות גלובליים
ועדת החוץ של הסנאט ליחסי חוץ של אירופה ושיתוף פעולה ביטחוני אזורי
ועדת החוץ של הסנאט ליחסי חוץ במזרח התיכון, דרום אסיה, מרכז אסיה ומלחמה בטרור
ועדת החוץ של הסנאט ליחסי חוץ בנושא פיתוח בינלאומי וסיוע חוץ, כלכלה והגנה על הסביבה הבינלאומית וחיל השלום
ועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית, מהחשובות והמשפיעות ביותר בקונגרס.
תחום השיפוט של הוועדה מתפרש על כל החקיקה הקשורה בהוצאת כספים על-פי שיקול דעת עצמי.
תפקיד הוועדה מוגדר על ידי סעיף 7 בחלק התשיעי של פרק 1 לחוקת ארצות הברית, המחייב "הקצבות בחוק" לפני הוצאת כספים כלשהם מתקציב המדינה הפדרלי, ולכן היא אחת הוועדות החזקות ביותר בסנאט.
הוועדה התכנסה לראשונה ב-6 במרץ 1867, אז הסמכות להקציב כספים ניטלה מידי ועדת הכספים של הסנאט.
יו"ר הוועדה הנוכחית היא הסנאטורית סוזן קולינס ממיין והחברה הבכירה (המוגדרת כ"סגנית יושבת הראש") היא פטי מארי ממדינת וושינגטון.
התקציב הפדרלי מחולק לשתי קטגוריות עיקריות: הוצאות לפי שיקול דעת והוצאות חובה (Discretionary and mandatory spending).
כל ועדת משנה של ועדת ההקצבות מפתחת טיוטה ל"הצעת חוק מקציבה" המכסה כל סוכנות ממשלתית הנמצאת בתחום שיפוטה על בסיס החלטת תקציב הקונגרס, אשר מנוסחת על ידי ועדת התקציב המקבילה.
על כל ועדת משנה לדבוק במגבלות ההוצאות שנקבעו בהחלטת התקציב וההקצבות שנקבעו על ידי כלל חברי הוועדה, אם כי מליאת הסנאט רשאית להציע ויתור על מגבלות אלה אם 60 סנאטורים יצביעו יתמכו בזאת.
הוועדה בודקת גם הצעות חוק משלימות הקשורות בהוצאות ממשלתיות.
כל הצעת חוק מקציבה חייבת לעבור בשני בתי הקונגרס — בבית התחתון, בית הנבחרים של ארצות הברית ובבית העליון, הסנאט.
אחרי שעברה חובה עליה להיחתם בידי נשיא ארצות הברית לפני תחילת שנת הכספים הפדרלית, שראשיתה ב-1 באוקטובר.
אם ההצעה לא נחתמת עד יעד זה, הוועדה מנסחת תקן מאריך להצעה כמקובל בשנים האחרונות, המאושר בידי הקונגרס ונחתם על ידי הנשיא כדי להפעיל את הממשלה הפדרלית של ארצות הברית עד לאישור הצעות החוק הבודדות.
בהתאם לכלל 25 של הסנאט בארצות הברית, כל הצעות החקיקה, ההודעות, העתירות וכל הנושאים האחרים הנוגעים לנושאים הבאים מופנים אל ועדת ההקצבות של הסנאט:
הקצבת ההכנסה הלאומית של ארצות הברית לתמיכה עבור הממשלה
ביטול הקצבות שנבלמו בחוקי ההקצבות
הסכום של הוצאות הרשות המבצעת המתואר בסעיף 401 לחוק תקציב הקונגרס משנת 1974, אשר אמור להיות תקף לשנת הכספים
אישור הוצאות חדשות המתוארת בסעיף 401 לחוק תקציב הקונגרס משנת 1974
כמו כן, סעיף 7 לפסקה התשיעית בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, המאציל סמכויות בכל הנוגע לשליטת הקונגרס בקופה הלאומית של ארצות הברית, קובע: סעיף זה הוא הבסיס לתהליך ההקצבות בקונגרס והמקור הבסיסי לכוח המוסדי של ועדת ההקצבות של הסנאט — ותקף כמו כן לתהליך ההקצבות בבית הנבחרים האמריקאי.
הסעיף הנידון לעיל מחייב את הקונגרס של ארצות הברית לשלוט בהוצאות הממשלה ולהוות גורם של בדיקה ואיזון משמעותיים במערכת החוקתית האמריקאית.
ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית, אשר בתחום סמכותה המדיניות המוניטרית של ארצות הברית ועניינים רבים הקשורים במערכת הבנקים של ארצות הברית.
הוועדה מפקחת, בין היתר, על מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית.
בקונגרס ה-119 של ארצות הברית עומד בראשה הסנאטור טים סקוט ממדינת קרוליינה הדרומית.
ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית היא אחת מעשרים הוועדות הקבועות והמיוחדות אשר בתחום אשר עוסקות בתחומים מיוחדים בעלי עניין חקיקתי.
למרות שלסנאט האמריקאי היסטוריה ארוכת שנים של ניסוח והעברה של חקיקות המתמקדת בבנקים בארצות הברית, ועדת הבנקאות של הסנאט לא נוסדה באורח רשמי עד שנת 1913, אז מונה הסנאטור רוברט לאת'האם אוון מאוקלהומה, נותן החסות ל"חוק ציון הדרך הפדרלי", ליושב הראש הראשון של הוועדה.
מאז עברה הוועדה טרנספורמציות וארגון מחדש.
שמה הנוכחי של הוועדה ניתן לה במטרה להטעים את המגוון הסוגיות הנתונות בתחום סמכותה.
תמחור סחורות, שירותי השכרות ושירות הציבור
הגנה על תפוקה וייצור ויציבות כלכלית
מדיניות מוניטרית כלכלית ופיקוח על הפדרל ריזרב סיוע כלכלי לתעשייה ולמסחר
כספים ואשראי, כולל הכסף בראייה מקרו-כלכלית והטבעה
דיור ציבורי ופרטי, כולל שיכון יוצאי צבא וחיילים משוחררים
פיתוח עירוני ותחבורה ציבורית עירונית
הוועדה המיוחדת להסדרת מעמדם של תלמידי ישיבות ושילובם של בוגרי ישיבות בשירות צבאי, בשירות לאומי-אזרחי ובתעסוקה (כונתה לעיתים "ועדת הגיוס") היא ועדה מיוחדת שהוקמה בכנסת העשרים על מנת להסדיר את מעמדם הכלכלי והחברתי של תלמידי ישיבות בשירות הצבאי ולשלבם במעגל העבודה ובשירות הלאומי-אזרחי.
הוועדה הוקמה ב-25 ביוני 2018 לאחר אישורו של חוק הגיוס ופעילותה הסתיימה עם סוף כהונתה של הכנסת העשרים (כמו ועדות מיוחדות נוספות שהוקמו באותה הכנסת, ועדת השקיפות, הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי וועדות נוספות).
בוועדה התארחו אישים רבים, בהם מנכ"ל רשות השירות הלאומי-אזרחי, שר שלום ג'רבי, תת-אלוף יהודה דובדבני, היועץ המשפטי למערכת הביטחון, איתי אופיר ועוד.
הוועדה דנה בנושאים רבים הקשורים לאוכלוסייה החרדית ושילובה בחברה הישראלית ובכלכלת ישראל, ביניהם:
משמעות כלכלית של שילוב המגזר החרדי בתעסוקה.
הסיבות למספר הנמוך של חרדים אשר מתגייסים לצבא, ביניהן השכר הנמוך.
הפערים הערכיים ותפיסות העולם של האוכלוסייה החרדית והאוכלוסייה הלא חרדית.
בדצמבר 2018 החליטו הסיעות החרדיות (מפלגת ש"ס ויהדות התורה) להחרים את הוועדה לאחר החלטת בית המשפט העליון (שבאה בעקבות הדיונים במסגרת בג"ץ חוק הגיוס ) לתת הארכה נוספת לממשלה ישראל ה-34 כדי למצוא פתרון לסוגיית גיוס בני ישיבות.
בגלל רגישות נושא הוועדה, במרבית הדיונים בהם היו מחלוקת בין חברי הוועדה, ובין השאר אמר חבר הכנסת מהבית היהודי, בצלאל סמוטריץ' את הדברים הבא:
דבר שעורר את זעמה של חברתו לוועדה, חברת הכנסת מטעם כולנו, מירב בן-ארי שאמרה בתגובה לסמוטריץ':
, מלבד תגובות אלו עלו גם טיעונים על תפיסות העולם השונות בין הקבוצות, על זכות בני הישיבות ללמוד תורה וכן הרעיון לנסות לשלב את תלמידי הישיבות בשוק התעסוקה במקום להחזירם לישיבות בו הם למדו לפני הגיוס.
הוועדה פוזרה כמסוכם בסוף כהונתה של הכנסת העשרים ולא הוקמה מחדש בכנסות שנבחרו אחריה.
כנסתשנות פעילותיושב ראשתמונהסיעההכנסת העשרים2018–2019דודי אמסלםהליכוד
ועדת הבחירות הפדרלית של ארצות הברית היא גוף ממשלתי בארצות הברית המארגן בחירות לגופי ממשל פדרליים, ללא תלות בגופים ממשלתיים.
ועדת הבחירות הפדרלית היא סוכנות רגולטורית עצמאית שהוקמה בשנת 1975 על ידי הקונגרס האמריקני להסדרת החקיקה בנושא מימון קמפיינים בארצות הברית.
הוועדה הוקמה שנת 1975 בהתאם לתיקון לחוק קמפיין הבחירות הפדרלי.
הוועדה אחראית "לחשוף מידע על מימון קמפיינים, להבטיח עמידה בהוראות החוק כמו מגבלות ואיסורים על תרומות ובקרה על מימון הממשלה לבחירות לנשיאות."
מטרת הוועדה היא לפקח על ציות לחוקים פיננסיים במהלך מערכת הבחירות הפדרלית.
חוקים אלה מסדירים את עמדת המועמדים לתפקיד פדרלי ואת פעילות הוועדות התומכות בהם.
מועמדים פדרליים הם מועמדים לנשיאות, סגן נשיא, ומועמדים לבית הנבחרים והסנאט האמריקאי.
ועדת הבחירות הפדרלית מורכבת משישה חברי הצבעה שמונו על ידי הנשיא ואושרו על ידי הסנאט.
חברי הוועדה נבחרים בזוגות מדי שנתיים (בדרך כלל שני נציגים ממפלגות פוליטיות שונות) לתקופה של שש שנים כל אחד.
כך, אותה מפלגה יכולה להיות מיוצגת בו זמנית על ידי לא יותר משלושה חברי הוועדה, וכדי שהוועדה שתקבל החלטה נדרשים לפחות ארבעה קולות.
בכל שנה בוחרים חברי הוועדה יו"ר וסגן יו"ר (בהכרח ממפלגות שונות) מבין מספרם לתקופה של שנה.
על פי חוק, לאף אחד מחברי הוועדה אין את הזכות לכהן יותר מפעם אחת במהלך שש שנות כהונתו.
בוועדת הבחירות הפדרלית יש גם שני חברים שאינם מצביעים באופן רשמי: פקיד בית הנבחרים ומזכיר הסנאט.
הם מיוצגים בוועדה על ידי סגנים מיוחדים.
על פי חוק, יש לכנס את הוועדה אחת לחודש; למעשה, היא נפגשת פעמיים בשבוע.
הישיבות פתוחות לכולם, פרט לאותם פגישות או חלקי ישיבות שבהם נדונים סוגיות הקשורות בקיום החוק, סוגיות כוח אדם ועניינים חסויים אחרים.
עבודת הוועדה נתמכת על ידי צוות של כ-250 איש.
ועדת הבחירות הפדרלית עוסקת בכל מגוון הנושאים הקשורים לחוקי הבחירות ומפקחת על יישומם, והיא פועלת בעיקר בשלושה תחומים עיקריים:
תרומות והוצאות המשפיעות על תוצאות הבחירות הפדרליות;
איסוף והכללה של מידע כספי על התנהלות מערכת הבחירות על פי דו"חות הוועדות הפוליטיות השונות.
ועדת הבחירות הפדרלית היא בעלת סמכות שיפוט בלעדית לקיים את החוק.
הפרות פוטנציאליות של החוק מתייחסות לוועדה, אם דרך עבודתה כתוצאה מביקורות או בדיקת דו"חות הוועדה, או ממקורות חיצוניים המבוססים על תלונות שהגישו אנשי הציבור או הצהרות מגופי ממשל אחרים.
החוק קובע את הנוהל של ועדת הבחירות הפדרלית לפקח על ציות לחוק.
אם בעקבות החקירה תגלה הוועדה כי החוק הופר, עליה לנסות ולפתור את הסוגיה באופן פורמלי בהסכמת הצדדים, לפני שתביא את התיק לבית המשפט.
במעקב אחר ציות לחוק, ועדת הבחירות הפדרלית רשאית לנקוט בפעולה משפטית או להגיש תלונה פלילית למחלקת המשפטים.
יש לשמור בסוד את כל שלבי התהליך עד לסגירת התיק, ואחריו ניתן לפרסום.
פרסומים שהופקו על ידי ועדת הבחירות הפדרלית תורמים לעמידה בחוק על ידי הסבר על הוראות חוקיות בצורה נגישה ובשפה מובנת עבור מגוון רחב של קוראים.
הפרסומים כוללים עלון חודשי, מדריכי קמפיין מפורטים וסדרת חוברות בנושא היבטים ספציפיים של החוק.
ועדת הבדיקה הממשלתית לנושא רכש הצוללות וכלי השיט היא ועדה שהוקמה ב-22 בנובמבר 2020 על ידי שר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ.
חודש לאחר הקמתה, בטרם החלה בעבודתה, התפטרו חבריה מתפקידם, עקב המגבלות שהטיל היועץ המשפטי לממשלה על עבודתה.
בתחילה נבחר השופט בדימוס אמנון סטרשנוב לעמוד בראש הוועדה.
לאחר שהתפטר יחד עם שאר חברי הוועדה, הוצע התפקיד למבקר המדינה לשעבר יוסף שפירא.
תחילה הסכים, אך בהמשך חזר בו מהסכמתו.
במאי 2015 חתמה ישראל עם חברת "טיסנקרופ" הגרמנית על רכישת ארבע קורבטות מדגם "סער 6".
בשנת 2016 התקיימו מגעים בין ישראל לחברת "טיסנקרופ" לחתימת הסכם מסגרת לרכישת שלוש צוללות נוספות מסדרת דולפין AIP, בעלות של 1.5 מיליארד אירו.
בעקבות חשדות לאי-סדרים בהליכי הרכש הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על פי המלצת פרקליט המדינה, שי ניצן, על פתיחת בדיקה בחשד לביצוע עבירות שוחד והפרת אמונים בכל הקשור לעסקאות שבין תאגיד "טיסנקרופ" לבין מדינת ישראל, וזאת בעקבות חומרים שהתקבלו ממספר גורמים ומקורות.
הבדיקה הוטלה על היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית בלהב 433. בעקבות ממצאי הבדיקה המשטרתית אשר העלו חשד לפלילים, ב-27 בפברואר 2017 הודיע פרקליט המדינה, כי בהתייעצות עם מנדלבליט הוחלט לעבור מבדיקה לחקירה פלילית.
בעקבות ממצאי החקירה הודיעה פרקליטות המדינה, ב-5 בדצמבר 2019, על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, את מיקי גנור, אליעזר מרום, דוד שרן, אליעזר זנדברג, דוד שמרון, רמי טייב ויצחק ליבר.
בפברואר 2020 הודיעה הפרקליטות על כוונתה להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, גם את אבריאל בר יוסף ושי ברוש.
בני גנץ יו"ר כחול לבן, הבטיח, במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, להקים ועדת חקירה לחקירת פרשת הצוללות.
ב-22 בנובמבר 2020 הודיעה על הקמת ועדת בדיקה ממשלתית לפרשת הצוללות.
המטרה של הוועדה הייתה .
עם הקמתה הוסמכה הוועדה לזמן לעדות את כל מי שתחפוץ, אולם בהיותה ועדת בדיקה ממשלתית שהוקמה על ידי שר הביטחון, רק עובדי משרד הביטחון וחיילי צה"ל חייבים להופיע בפניה, ואילו מוזמנים אחרים, בהם עובדי משרד הביטחון לשעבר וחיילי צה"ל בדימוס, אינם חייבים להיענות להזמנה.
בכתב המינוי התבקשה הוועדה לחקור, בין היתר, את הנושאים הבאים: הפרוצדורה בהליכי הרכש של מערכת הביטחון בנוגע לספינות סער 6 והצוללות, ממשקי העבודה משרד הביטחון והגורמים שמחוצה לו, תחומי האחריות של צה"ל בהליכי הרכש ומעמדם של המתווכים בעסקאות הרכש.
לראש הוועדה מונה שופט בית המשפט המחוזי בדימוס אמנון סטרשנוב.
לצידו מונו לחברים בוועדה אלוף (מיל') אברהם בן-שושן, לשעבר מפקד חיל הים ויעל גריל, לשעבר מנהלת הרכש במשרד ראש הממשלה.
לוועדה הוקצבו ארבעה חודשים להגשת דו"ח סופי.
לאחר שנטען שבמינוי של גריל יש ניגוד עניינים, עקב תפקידה במינהל הרכש במשרד הביטחון בשנים 2012–2014, השנים שבמהלכן התנהלו הדיונים על רכישת כלי השיט, היא התפטרה מהוועדה.
במקומה מונתה ישראלה פרידמן, אף היא עובדת לשעבר במינהל הרכש במשרד הביטחון.
כיוון שהוועדה הוקמה במקביל להליכים הפליליים המתנהלים נגד מעורבים בהליכי הרכש, היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, הודיע כי הוא יעביר את הנחייתו המשפטית לגבי עבודת הוועדה ושדות פעילותה.
ב-22 בדצמבר 2020 התפטרו חברי הוועדה, עקב המגבלות שהטיל היועץ המשפטי לממשלה על עבודתה, בהן: הוועדה לא תעסוק בכלי השיט אלא רק בצוללות, וצמצום משמעותי של שמיעת העדים.
בינואר 2021 הוצע למבקר המדינה לשעבר יוסף שפירא לעמוד בראש ועדת הבדיקה.
תחילה הסכים, אך כעבור שבוע חזר בו מהסכמתו.
לפי החלטת הממשלה, ב-20 בפברואר 2022 הוקמה ועדת חקירה ממלכתית לעניין רכש הצוללות וכלי השיט.
ועדת הבחירות של אוגנדה, היא מוסד חוקתי של ממשלת אוגנדה, שתפקידו "לארגן ולנהל בחירות סדירות, חופשיות והוגנות" באוגנדה, באופן יעיל, מקצועי וללא שיקולים פוליטיים זרים.
לשכת ועדת הבחירות נמצאת ברחוב ג'ינג'ה 55, בחטיבה המרכזית של קמפלה בירת אוגנדה.
החוק להקמת ועדת הבחירות נחקק ב-1997. ועדת הבחירות הראשונה כיהנה בין השנים 1997 עד שנת 2002. הוועדה הנוכחית נכנסה לתפקיד בשנת 2016 ותסיים את עבודתה בתום תקופת כהונה שתארוך שבע שנים.
הוועדה כיום היא בראשות שופט בית המשפט העליון, סיימון מוגני ביאבקאמה, אשר החליף את המהנדס באדרו קיגונדו שעמד בראש הוועדה במשך שתי קדנציות (2002–2009 ו-2009–2016).
להלן החברים הנוכחיים של ועדת הבחירות (2016–2022) החברים החדשים הושבעו ב-17 בינואר 2017.
סיימון מוגני ביאבקאמה : יושב ראש
חאג'ת איישה לובגה: סגן יושב ראש
ג'סטין אחבווה מוגאב: חבר ועדה
מוסטפא סבגאלה קיגוזי: חבר ועדה
ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה של הסנאט של ארצות הברית העוסקת בדרך כלל בנושאים אלה.
ועדה זו נוסדה ב-28 בינואר 1869 ושמה הראשון היה "ועדת החינוך", עם זאת שם הוועדה שונה לוועדת החינוך והעבודה כבר ב-14 בפברואר 1870, כאשר הוועדה לענייני חיל הים נוספה לסמכותם עתירות הנוגעות לעבודה.
סמכות השיפוט של הוועדה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התמקדה בנושאים הקשורים לתנאי העבודה של העובדים הפדרליים ובחינוך פדרלי.
סוגיות בולטות שנשקלו על ידי הוועדה בעשור השני ובשנות ה-20 של המאה ה-20 כללו יצירת שכר המינימום, והקמת מחלקת העבודה הפדרלית ומחלקת חינוך הפדרלית.
במהלך שנות ה-30 המשיכה הוועדה לעסוק בחוקי עבודה שונים.
בשנת 1944 הועברה סמכותו של שירות הבריאות הציבורי מוועדת המסחר המדע והתחבורה לוועידה זו.
לכן שמה של הוועדה השתנה לוועדה לעבודה ורווחת הציבור, בשנת 1946 הורחבה סמכות השיפוט של הוועדה וכללה את נושאי השיקום, הבריאות והחינוך של וותיקי השירות הפדרלי.
במהלך נשיאותו של לינדון ג'ונסון, הוועדה ביססה את עצמה כוועדה הראשית לחקיקה הנוגעת למלחמה בעוני.
בשנת 1970 הועברו חלק מסמכויות הוועדה לוועדה לענייני חיילים משוחררים.
בסוף שנות ה-70 שונה שם הוועדה לוועדה למשאבי אנוש.
עם זאת, השם הוחלף שוב בשנים שלאחר מכן לוועדה למקורות עבודה ומשאבי אנוש, לבסוף רק ב-19 בינואר 1999 הוגדר שמה הנוכחי של הוועדה.
על פי תקנה 25 לכללי הקבע של הסנאט, הנושאים הבאים הם חלק בסמכות הוועדה.
הוועדה המיוחדת לאתיקה של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה מיוחדת של הסנאט של ארצות הברית המופקדת על עניינים הקשורים לאתיקה הסנטורית.
כללי הסנאט מחייבים את חלוקת ועדת האתיקה באופן שווה בין הסנטורים הדמוקרטים לאלו הרפובליקנים, אם כי יושב ראש הוועדה מגיע תמיד ממפלגת הרוב.
חבר הוועדה המוביל ממפלגת המיעוט מכונה סגן יושב הראש, ולא "החבר הבכיר".
הוועדה המיוחדת לתקנים והתנהלות של הסנאט התכנסה לראשונה בשנת 1965, ובשנת 1977 קיבלה את שמה הנוכחי.
בהתאם לתקנה 25 של הסנאט, הוועדה מוגבלת לשישה חברים, והיא מחולקת באופן שווה בין דמוקרטים לרפובליקנים.
משמעות הדבר היא כי כל אחד מהצדדים יכול להטיל וטו על כל פעולה שתנקוט בוועדה.
ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה של בית הנבחרים של ארצות הברית, אשר בסמכותה לבחון, לפקח ולחוקק הצעות חוק הקשורות לענייני חוץ של ארצות הברית.
בריאן מאסט מפלורידה הוא יושב ראש הוועדה מאז ינואר 2025.
בשנים 1975–1978 ובשנים 1995–2007, הוועדה נקראה הוועדה ליחסים בינלאומיים.
תחומי האחריות שלה היו זהים תחת שני השמות.
בוועדת החוץ פועלות כשש ועדות משנה:
אפריקה, בריאות וזכויות אדם גלובליות, וארגונים בינלאומיים
המזרח התיכון, צפון אפריקה ומאבק בטרור הבינלאומי
חצי הכדור המערבי, ביטחון אזרחי ומסחר
ועדת החינוך והעבודה של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית.
בוועדה זו יש 50 חברים.
החל מהקונגרסים המוקדמים נעשו ניסיונות להקים ועדה בקונגרס בנושאי חינוך ועבודה, אך יכולתו החוקתית המוגבלת של הקונגרס לפקח על נושאים אלו עיכבו את הקמת הוועדה.
לבסוף, תוך סיום מלחמת האזרחים ובמהלך התיעוש המהיר של המדינה, ב-21 במרץ 1867 הוקמה הוועדה לחינוך ועבודה.
ב-19 בדצמבר 1883 חולקה הוועדה לשניים, הוועדה לחינוך והוועדה לעבודה.
הוועדות שוב התמזגו ב-2 בינואר 1947. ב-4 בינואר 1995, כאשר שלטו הרפובליקנים בבית הנבחרים, שונה שמה של הוועדה לוועדה להזדמנויות כלכליות וחינוכיות.
שם הוועדה שונה שוב לוועדה לחינוך וכוח העבודה שנתיים מאוחר יותר ב-7 בינואר 1997. ב-4 בינואר 2007, כאשר הדמוקרטים שוב היוו רוב, שמה של הוועדה הוחזר לשמה הנוכחי.
מטרת ועדת החינוך והעבודה היא להבטיח מענה לצרכים כך שתלמידים ועובדים יתקדמו במערכת חינוך משתנה ובכלכלה גלובלית תחרותית.
הוועדה וחמש ועדות המשנה שלה מפקחות על תוכניות חינוך וכוח אדם המשפיעות על כל האמריקאים, החל מלמידה מוקדמת דרך השכלה תיכונית, מהכשרה תעסוקתית ועד פרישה.
מטרתם של הדמוקרטים של ועדת החינוך והעבודה היא לשמור על אמריקה חזקה על ידי הגדלת אפשרויות החינוך לסטודנטים, על ידי הקלה על שליחת צעירים למכללה, ועל ידי עזרה לעובדים למצוא הכשרה בעבודה וביטחון בפרישה למען עתיד טוב יותר.
סוגיות החינוך הבאות נמצאות בסמכותה של ועדת החינוך והעבודה:
הוועדה לחינוך ולעבודה מפקחת על תוכניות ויוזמות פדרליות העוסקות בחינוך בכל הרמות - מהגיל הרך דרך התיכון ועד להשכלה הגבוהה.
יוזמות חינוך יסודי ותיכון, כולל חוק אין ילד שנותר מאחור, עזרה בבחירת בית ספר למשפחות מעוטות יכולת, חינוך מיוחד ("חוק חינוך לאנשים עם מוגבלויות"), דאגה לאיכות המורים והכשרתם, חינוך מקצועי וטכני;
תוכניות להשכלה גבוהה ("חוק ההשכלה הגבוהה"), לתמיכה בגישה למכללות לסטודנטים בעלי הכנסה נמוכה ובינונית ולעזור למשפחותיהם לשלם את שכר הלימוד;
תוכניות לגיל הרך וגיל הרך
ארוחות צהריים בבתי הספר ותוכניות תזונה לילדים;
פיקוח על תקציבי מחלקת החינוך האמריקנית;
תוכניות ושירותים לטיפול בבני נוער בסיכון, מניעת התעללות בילדים ותוכניות אימוץ;
תוכניות למניעת עוני, כולל "חוק המענק לחסימת שירותים קהילתיים ותוכנית הסיוע האנרגיה הביתית להכנסה נמוכה" (LIHEAP).
הוועדה לעבודה מחזיקה בסמכות משפטית ביוזמות כוח אדם שמטרתן לחזק את שירותי הבריאות, הכשרה תעסוקתית וביטחון הפרישה לעובדים.
נושאי העבודה בתחום האחריות של ועדת החינוך והעבודה כוללים:
ביטוח פנסיה ותנאי פרישה לעובדים בארצות הברית;
גישה לשירותי בריאות איכותיים למשפחות עובדות;
הכשרה לעבודה, חינוך למבוגרים ויזמות לפיתוח כוח אדם, כולל אלה במסגרת "חוק ההשקעות בכוח העבודה" (WIA), כדי לסייע לקהילות המקומיות להכשיר עובדים
המשך רפורמות הרווחה משנת 1996;
הגנה על זכויותיהם הדמוקרטיות של חברי האיגודים;
שכר ושעות עבודה, כולל חוק תקני עבודה הוגנים;
כל העניינים העוסקים ביחסים בין מעסיקים לעובדים.
ועדת הבריאות היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות אשר פוצלה מועדת העבודה, הרווחה והבריאות למשך תקופת הכנסת ה-24, ולאחר מכן הוקמה כוועדה קבועה של הכנסת.
תחומי האחריות של הוועדה בהתאם לתקנון הכנסת הם שירותי הבריאות והרפואה, ביטוח בריאות ממלכתי, הגנה על בריאות הציבור, היערכות להתפרצות מגפות והתמודדות עמן, מקצועות הרפואה והבריאות, אתיקה רפואית ושימוש בטכנולוגיות רפואיות.
מס'שםתמונהשנות פעילותסיעהכנסת1עידית סילמן11 באוגוסט 2021 - 13 בספטמבר 2022ימינההכנסת ה-242אוריאל בוסו2 בפברואר 2023 - 12 באוקטובר 2023ש"סהכנסת ה-253יונתן מישרקי12 באוקטובר 2023 - 23 באוקטובר 20254לימור סון הר מלך23 בדצמבר 2025 - מכהנתעוצמה יהודית
ועדת הגבול הבין-לאומי היא ארגון דו-לאומי שאחראי על סימון ומיפוי גבול ארצות הברית–קנדה.
הוועדה הוקמה ב-1908 והפכה לקבועה על פי חוזה שנחתם ב-1925.
הוועדה אחראית גם לתחזוקת אבני הגבול ומצופי הסימון לאורך הגבול, לשמירת רצועת הגבול נקיה מצמחייה ברוחב של שלושה מטרים מכל צד, פיקוח על השלכות מתן אישורים לבנייה בתוך רצועת הגבול, ודיווח שנתי לממשלות שתי הארצות.
בראש ועדת הגבול הבינלאומי עומדים שני נציבים, אחד מארצות הברית ואחד מקנדה, כשלרשות כל אחד מהם עומד תקציב וצוות.
הנציב האמריקאי ממונה על ידי נשיא ארצות הברית ומדווח למזכיר המדינה של ארצות הברית.
הנציב הקנדי ממונה על ידי המושל הכללי של קנדה וכן משמש כמודד הראשי של קנדה בכפיפות לשר למשאבי טבע.
ביולי 2007 החליף ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את הנציב האמריקאי לוועדה, דניס שורנק על רקע מחלוקת בין הוועדה לבין ממשלת ארצות הברית בנוגע לבנייה פרטית ליד הגבול.
שורנק לא הסכים עם פיטוריו, בטענה שהוועדה היא עצמאית, ארגון בינלאומי מחוץ לשיפוטה של ממשלת ארצות הברית, ושעל פי ההסכם שנחתם ב-1908 ושיצר אותה, משרת הנציב מתפנה רק על ידי "מוות, התפטרות, או נבצרות מכל סוג אחר" של הנציב.
ממשלת קנדה הודיעה שהיא לא נוקטת בשום עמדה בעניין, אך הנציב הקנדי לוועדה, פיטר סאליבן, אמר ב-13 ביולי שהוא מוכן לעבוד עם דייוויד ברנהרדט, שמונה כנציב האמריקאי בפועל על ידי הנשיא בוש.
באוקטובר אותה שנה פסקה השופטת הפדרלית מרשה פיצ'מן שהנשיא רשאי לפטר את הנציב האמריקאי לוועדה.
בהסכם שעל פיו הוקמה הוועדה נקבע שכל קו מתח, צינור, מסילת ברזל, כביש או כל מבנה אחר שנבנה על קו הגבול או בתחום של שלושה מטרים משני צדיו, חייב לקבל את אישור הוועדה לפני תחילת העבודות להקמתו.
כמה "בתי גבול", מבנים שנחצים על ידי הגבול, נבנו עליו בין מדינת מיין ובין פרובינציית ניו ברנזוויק ובין מדינת ורמונט לבין פרובינציית קוויבק, עוד לפני שדרישות אלו לאישור הוועדה היו קיימות.
כמה מבין מבנים אלו עדיין ניצבים על קו הגבול.
המבנה המפורסם ביותר מבין אלו הוא הספרייה החופשית ובית האופרה הסקל, שממוקם באופן מכוון על קו הגבול.
"גן השלום הבינלאומי" (International Peace Garden), שנבנה ב-1932 על הגבול בין מניטובה לבין דקוטה הצפונית, הצריך אישור מהוועדה להקמתו.
ועדת החקירה הבין-לאומית העצמאית על אוקראינה היא ועדת חקירה של האו"ם שהוקמה על ידי מועצת זכויות האדם של האו"ם ב-4 במרץ 2022 במטרה לחקור הפרות של זכויות האדם ושל המשפט ההומניטרי במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-16 במרץ 2023 פרסמה הוועדה דוח בו נקבע שכוחות רוסיים פעלו במקרים רבים בניגוד לחוק הבינלאומי ושפעילות זו עולה בחלק גדול מהמקרים לכדי פשעי מלחמה.
בין השאר, הדוח האשים את הכוחות הרוסים בתקיפה של אזרחים, תקיפת תשתיות אזרחיות ללא הבחנה, הריגה של בני אדם המוגנים על ידי אמנת ז'נבה, עינויים, אונס ופשעים אחרים בעלי אופי מיני, וגירוש לא חוקי של ילדים.
ב-3 במרץ 2022, מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם (UNHRC) החלה לדון בהשפעת הפלישה הרוסית לאוקראינה על זכויות האדם שם.
ב-4 במרץ גינתה המועצה את ההפרות של זכויות האדם והחוק הבינלאומי שנגרמו מהפלישה הרוסית, קראה לרוסיה להפסיק את ההפרות שלה באוקראינה ולסגת לחלוטין משטח אוקראינה על מנת למנוע הפרות נוספות.
כמו כן החליטה המועצה להקים ועדת חקירה בינלאומית עצמאית בנושא.
ההחלטה התקבלה על ידי מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בתמיכת 32 מדינות, 13 נעדרו ו-2 (אריתריאה ורוסיה) התנגדו.
הנציג הרוסי במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, יבגני אוסטינוב , טען כי ועדת החקירה היא "בזבוז משאבים שניתן להשתמש בהם כדי לעזור לאזרחים באוקראינה".
ארגון "Human Rights Watch" הביע את תמיכתו בהקמת הוועדה.
ועדת החקירה הוקמה בראשות אריק מוס מנורווגיה.
היא כוללת את יסמינקה דז'ומהור מבוסניה והרצגובינה ופבלו דה גריף מקולומביה.
ועדת החקירה תחקור את כל ההפרות וההפרות לכאורה של זכויות האדם והמשפט ההומניטרי בפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-18 באוקטובר 2022 הגישה הוועדה דוח שמסכם את השלב הראשון של החקירה.
הדוח מתבסס על ראיות שאספה הוועדה ב-27 יישובים באזור קייב, צ'רניהיב, חרקוב וסומי.
הוועדה אספה 191 עדויות והסתמכה גם על בחינה של המקומות שנפגעו, מקומות קבורה ומקומות שבהם נערכו עינויים והפרות אחרות של החוק.
הוועדה מצאה ששני הצדדים ביצעו פשעי מלחמה, אך ציינה ש"כוחות הצבא הרוסי אחראים לרוב גדול של ההפרות [של החוק הבין-לאומי] שזוהו, כולל פשעי מלחמה".
בין השאר, הוועדה מצאה שהותקפו אזורים מיושבים ללא הבחנה בין אזרחים ללוחמים ושהכוחות הרוסים התקיפו אזרחים שניסו לברוח.
הוועדה מצאה גם ראיות להוצאות להורג ללא משפט, מעצרים לא חוקיים, עינויים, אלימות מינית ואונס באזורים שנכבשו על ידי הכוחות הרוסים.
בחלק מהמקרים בני משפחה של הקורבנות נאלצו לחזות במתרחש.
הוועדה מצאה שגם הכוחות האוקראינים הפרו את כללי המשפט ההומניטרי ופגעו בזכויות אדם, אם כי במידה פחותה מהכוחות הרוסים, וששתיים מההפרות שביצעו הכוחות האוקראינים עשויות להיחשב לפשעי מלחמה.
ב-16 במרץ 2023 הגישה הוועדה דוח מסכם.
הדוח קבע שהכוחות הרוסים שפעלו באוקראינה ביצעו במקרים רבים פעולות בניגוד לחוק הבינלאומי, תוך פגיעה בזכויות אדם, ושבמקרים רבים פעולות אלה מהוות פשעי מלחמה.
הוועדה מצאה גם עדויות למספר מועט של עבירות על החוק הבינלאומי מצד כוחות אוקראינים, כולל שני מקרים שסביר כי הם מהווים פשעי מלחמה.
הוועדה המליצה על חקירה של כל אחד מהמקרים ועל העמדתם לדין של האחראים.
הוועדה חקרה 25 מקרים של הפצצות על אזורים מאוכלסים באוקראינה.