tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הארכיון מכיל כ-5,000 פריטים ובהם: איגרות, תעודות, כתבי יד ותמונות של גדולי האומה.
אוסף שוורץ הוא אוסף פרטי מעזבונו של יעקב שוורץ, מנוהל בנאמנות על ידי האפוטרופוס הכללי (כמנהל הנכסים העוזבים מכח צו ניהול, ועל פי חוק האפוטרופוס הכללי תשל"ח-1978), והופקד בספריית שער ציון בית אריאלה.
זכויות היוצרים על כלל הפריטים שבאוסף שייכות לאפוטרופוס הכללי.
חיפוש במפתח הממוחשב של העיתונות.
העיתונים הממופתחים הם: "הארץ", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "מקור ראשון", "הצופה", "יתד נאמן".
חיפוש במאגרי מידע מקוונים בתחומים שונים, בעברית ובאנגלית.
חיפוש בארכיון הממוחשב של "ידיעות אחרונות" (משנת 1939 ועד היום).
שירות גישה מרחוק למאגרי המידע מקוונים - עבור מנויים לספריות העירוניות, ספריית בית אריאלה או הספרייה למוזיקה ע"ש פליציה בלומנטל.
חדרי לימוד קבוצתיים - חדרי לימוד קבוצתיים, המתאימים לקבוצות של שניים, ארבעה ושישה אנשים, לשימוש באי הספרייה ללא תשלום.
הסלון העירוני הוא מרחב תרבות קהילתי לתושבות ולתושבי העיר המשמש מקום לפעילות תרבותית וקהילתית, ביחידים ובקבוצות.
הסלון כולל חלל ישיבה מרכזי ומרווח, "אמפי" הקרנה מעוצב וייחודי וחדר ישיבה אינטימי.
ניתן לקיים בו מגוון של פעילויות משותפות, כמו בסלון הביתי: שיחות פרטיות, קבוצות קריאה וצפייה משותפת בסרטים ובהופעות, לצד סדנאות יצירה, הרצאות, תערוכות ואירועי תרבות נוספים.
הסלון אינו מרחב שקט וניתן לדבר בו.
כמו כן, מושמעת בו מוזיקה שקטה.
את הסלון מעטרים ציורי קיר של האמן פילפלד (ניר פלד, PILPELED) ושל האמנית מאיה אטון, שנוצרו במיוחד לחלל זה.
מרכז תרבות בית אריאלה הוא מרכז התרבות בעל היקף הפעילות הגדול מבין מרכזי התרבות העירוניים הפועלים בתל אביב.
המרכז מציע קורסים בתחומי הרוח והתרבות, סיורים, סדנאות כתיבה, הרצאות ומופעים – למבוגרים, ילדים ובני נוער.
בנוסף, מפעיל המרכז אולפני וידאו ואולפני פודקאסט.
רשימת מנהלי בית אריאלה לדורותיו
ישראל שפירא - בזמן כהונתו נבנה מבנה ספריית שער ציון - בית אריאלה הקיים
ד"ר אורי אליס (מנהלת הספרייה - סנה פסקין)
גופים נוספים שמקום משכנם בבית אריאלה
בבניין נמצאים משרדיהם של אגף התרבות והאומנויות של עיריית תל אביב.
בבניין שוכן גם "מכון גנזים" - מכון ביו-ביבליוגרפי על שם אשר ברש לחקר תולדות הספרות העברית בעת החדשה.
זהו המוסד המרכזי בישראל לשימור יצירתם של הסופרים העברים.
נוסד ב-1951 על ידי אגודת הסופרים העברים.
באוקטובר 2010 הועבר מבית הסופר למשכנו החדש בבית אריאלה.
במכון כ-700 חטיבות ארכיונית של יוצרים עברים מתקופת ההשכלה ועד ימינו.
לאחר מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר והקמת מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים, רחבת מוזיאון תל אביב לאמנות שצמודה לבית אריאלה נהפכה להיות כיכר החטופים והנעדרים.
בתוך ספריית בית אריאלה הוקם מתחם משפחות ששייך למשפחות החטופים ולמתנדבי המטה, והכניסה אליו רק בתיאום מראש או עם אישור.
ספריית JavaScript היא ספרייה של קוד JavaScript המציעה פקדים או התנהגויות מוכנות המאפשרת פיתוח קל יותר של אפליקציות JavaScript ובפרט AJAX וטכנולוגיות מבוססות רשת נוספות.
JavaScript שפותחה במקור על ידי Netscape (ובהמשך Mozilla) מאפשרת להריץ סקריפטים בצד הלקוח ובה נעשה שימוש באתרי אינטרנט רבים זמן רב.
עם עליית הווב 2.0, תופסת JavaScript מקום מרכזי יחד עם HTML במסגרת פיתוח ממשקי משתמש.
JavaScript בשילוב עם CSS מאפשרת יצירת דפי אינטרנט דינמיים שמציעים תחליף נגיש לטכנולוגיות ישנות יותר, כגון אתרים מבוססי Flash.
עם עליית הדרישות ליכולות חדשות ב-JavaScript, גבר הצורך באמצעים פשוטים לפיתוח ממשקי משתמש דינמיים.
בעקבות זאת פותחו ספריות JavaScript שונות בהן Prototype, script.aculo.us, ו-jQuery וכן ספריות פקדים כגון Ext ו-Dojo Toolkit, המאפשרות למתכנתים להתרכז באפליקציות המיוחדות של AJAX.
עם הזמן, הצורך גבר, ורמת התחכום והיכולות של הספריות עלתה, עם הפיתוח של ספריות שמהוות שלד תוכנה שלם לאתרים, כגון React, Vue.js, ו-Angular.
ספריות JavaScript רבות מופצות תחת רישיונות חופשיים כגון copyleft המאפשרים הפצה, שימוש וביצוע שינויים בצורה חופשית.
הספרייה המלכותית של אשורבניפל, הקרויה על שם אשורבניפל, מלכהּ האחרון של האימפריה הנאו-אשורית, היא אוסף של אלפי לוחות ושברי חרס המכילים טקסטים מגוונים בכתב יתדות המתוארכים למאה ה-7 לפנה"ס.
בעקבות הטיפול הרשלני בחומר המקורי חל ערבוב בין הכתבים, כך שרבים מהטקסטים המקוריים לא ניתנים לשיחזור או אף לסיווג, ורק מעטים שרדו בשלמותם.
מסורות ארמניות ופרסיות מציינות שספריית אלכסנדריה שנוסדה בידי תלמי יורשו של אלכסנדר הגדול, הייתה פרי יוזמתו של אלכסנדר, לאחר שביקר בנינווה וראה את חורבות ספריית אשורבניפל.
הכתבים נמצאו בחפירות נינוה בירת אשור (כיום תל קויונגיק) בצפון מסופוטמיה, באזור הנמצא כיום בשטח עיראק.
גילוי הספרייה נזקף לזכותו של הנוסע, הארכאולוג ואיש האשכולות הבריטי אוסטן הנרי לייארד וצוותו.
רוב הלוחות נלקחו לאנגליה ושוכנו במוזיאון הבריטי בלונדון.
הכתבים הראשונים נתגלו ב-1849 בארמון סנחריב מלך אשור, ארמון המכונה "הארמון הדרום-מערבי".
שלוש שנים מאוחר יותר גילה עוזרו של לייארד, האשורולוג האשורי הורמוזד רסאם, ספרייה דומה בארמון המלך אשורבניפל, בצידו הנגדי של התל, אולם הממצאים הללו לא תועדו, ועם הגעתם לאירופה התערבבו הלוחות זה בזה ובלוחות ממקורות אחרים, ואבדה האפשרות לדעת מי גילה כל לוח ואיזה מהלוחות שייך לאיזה אתר.
כתוצאה מכך כיום לא ניתן לשחזר את התוכן המקורי של כל אחת משתי הספריות החשובות הללו.
אשורבניפל היה יודע קרוא וכתוב, והחזיק ברשותו אוסף גדול של כתבים ולוחות.
הוא שלח סופרים לכל אזור של הממלכה הנאו-אשורית על מנת לאסוף כתבים עתיקים, ושכר סופרים משכילים על מנת להעתיק טקסטים שהיו בעיקר ממקורות בבליים.
הוא נודע כמלך מלומד אך התפרסם גם באכזריותו כלפי אויביו, ולפיכך יכול היה לאיים באלימות על מנת להשיג כתבים מבבל וסביבתה.
השברים מהספרייה המלכותית כוללים כתובות מלכותיות, כרונולוגיות, כתבים דתיים ומיתולוגיים, חוזים, מענקים ותקנות מלכותיים, מכתבים ממלכתיים, ומגוון מסמכים מנהליים.
חלק מהטקסטים כוללים נבואות, אותות, לחשים ונעימות לאלים שונים, ואחרים הקשורים לרפואה, לאסטרונומיה ולספרות.
כתבים נוספים שנמצאו בספרייה הם האפוס השומרי עלילות גילגמש, סיפור בריאת העולם - "אנומה אליש", אגדת האדם הראשון - "אדאפה", וסיפורים כגון העני מניפור.
כתבים אלו נכתבו בשפה האכדית, בכתב יתדות, על גבי לוחות טין בלתי אפויים.
נינוה נחרבה בשנת 614 לפנה"ס על ידי בעלי ברית בבלים, סקיתים ומדיים.
במהלך שריפת הארמון נפגעה גם הספרייה, וחלק מהלוחות, הכתובים כתב יתדות על גבי טין, נאפו חלקית, מה שגרם דווקא לשימורם לאורך שנים.
מצד שני, משערים שחלק מהכתבים היו על לוחות שעווה, יריעות עור, ואולי גם פפירוס, ומשערים שבשריפה זו כתבים אלו אבדו.
מאגר המידע של אוספי המוזיאון הבריטי מונה 30,943 "לוחות חרס" מאוסף ספריית נינוה, ונאמני המוזיאון יחד עם אוניברסיטת מוסול בעיראק הוציאו לאור בשנת 2002 אתר מקוון ובו צילומי הלוחות ואפשרות חיפוש בתמלול הכתבים.
מכיוון שחלק מהלוחות שייכים זה לזה כהמשך למסמך אחד, מעריכים שמדובר למעשה רק ב-10,000 כתבים שונים בשתי הספריות.
להערכת החוקרים, מסמכי הספרייה המקוריים, שכללו יריעות עור, לוחות שעווה וככל הנראה גם פפירוס, הכילו מגוון ידע רחב בהרבה, אך זה, כאמור, אבד.
ספריית אופקים (עד לשנת 2014 נכתב שמה בכתיב חסר: ספרית אפקים) היא סדרת ספרי עיון שיוצאת לאור בהוצאת עם עובד.
הסדרה נוסדה ב-1969, והעורך הראשון שלה היה אהוביה מלכין.
בתחילה הסדרה הוגדרה בתור "ספריה לבעיות החברה בת-זמננו", אך מאוחר יותר בחירת הספרים שהופיעו בה הלכה והתגוונה לתחומים רבים, בעיקר במדעי החברה ובמדעי הרוח.
מאז 1987 שימש פרופסור אלי שאלתיאל כעורך ספריית אופקים.
ב-2024 החליף ד"ר אבי שילון את שאלתיאל בתפקיד.
רשימת ספרי הסדרה מספר המחבר שם הספר שפת מקור המתרגם שנת פרסום שנה עברית מספר עמודים 1 פטריק סיל ומורין מק-קונביל המהפכה הצרפתית 1968 אנגלית יוסף עוזיאל 1969 תש"ל 197 2 יהושפט הרכבי לקח הערבים מתבוסתם 1969 תש"ל 296 3 פיטר ל.
לבנשטיין (אבן-ארי) התיתכן מלכות החירות?: מארקס נגד המארקסיזם גרמנית שמואל גילאי 1971 תשל"ב 256 19 ז'אן לקוטיר נאצר ויורשיו צרפתית צבי ארד 1971 תשל"ב 266 20 ג'ון ק.
קאר המהפכה הרוסית - מלנין עד סטלין 1917–1929 אנגלית אלי שאלתיאל 1982 תשמ"ב 216 102 פרדריק גרינפלד נביאים בבלי כבוד: רקע לפרויד, קפקא, איינשטיין ועולמם אנגלית אהרן אמיר 1982 תשמ"ב 306 103-4 ס.
אלגרו היא ספריית תוכנה חופשית לפיתוח משחקי וידאו.
הספרייה תומכת בגרפיקה שני ממדים, במניפולציית תמונה, בפלט טקסט, פלט שמע, פלט מוזיקה (midi), קלט וטיימרים, וכן רוטינות נוספות לאריטמטיקת מטריצות נקודה צפה, מחרוזות unicode, גישה לקובצי מערכת, מניפולציה של קבצים, קובצי נתונים וכן גרפיקה תלת־ממדית (מוגבלת תוכנה).
החל מגרסה 4.0, תוכנות המשתמשות בספרייה עובדות בסביבת חלונות, BeOS, Mac OS X, ומגוון מערכות מבוססות יוניקס (עם או בלי X11, אשר מפשיטות את ה-API שלהן לתוך ממשק נייד בודד.
ישנו גם פוטרל בלתי תלוי של אלגרו על AmigaOS 4. הספרייה כתובה בשפת C, ומיועדת לעבודה גם ב C++.
הספרייה מגיעה עם תיעוד נרחב ודוגמאות רבות.
קהילת משתמשי אלגרו תרמו מספר תוספים לספרייה לניהול אפשרויות כגון גלילה במפות אריחים, יבוא ויצוא למספר פורמטים של קבצים (לדוגמה, GIF, PNG, JPEG, Ogg, MP3, IT, S3M, XM Musci, פונט TIF, ועוד).
ישנה גם אפשרות לקישור עם שפות אחרות כמו פייתון, Perl, #C ועוד.
על ידי שימוש בספריית AllegroGL, ניתן לעבוד באלגרו בצימוד עם OpenGL ובכך להרחיב את יכולות הספרייה גם לחומרה.
מקור השם Allegro הוא "Atari Low-Level Game Routines", והיא נוסדה על ידי שון הרגריבס עבור Atari ST בתחילת שנות ה-90.
פיקסל, קווים, מלבנים, עיגולים, אליפסה, קשת, Bezier splines.
מילוי צורות עם או בלי תבנית.
מצולע (פוליגונים), שטוחים, גורארד, טקסטורה (3D) ושקיפות.
ספרייטים מהודרים ומכווצים עם מסיכות.
בליטינג, סיבוב, מתיחה, הנחתה ערבוב אלפא, והצללת גורארד.
תמיכה טבעית בקבצים מסוג BMP, LBM, PCX ו-TGA (וכן סוגים נוספים בעזרת התוספים לספרייה).
לוח צבעים, קריאה, כתיבתה והמרה.
תמיכה במספר סוגי קידוד והמרה (UTF-8 כברירת מחדל).
גופני מפת סיביות (Bitmap), לצביעה יישור והוספת מסיכות.
ציור ישירות על המסך או על תמונת סיביות בכל גודל הנמצאת בזיכרון.
גלילת חומרה ובאפר משולש (כאשר נדרש), מסך mode-X split.
ספריית גֵרְשׁׂם שלום או אוסף גֵרְשׁׂם שלום היא ספריית עיון בתחום הקבלה, החסידות והמיסטיקה היהודית.
הספרייה מבוססת על אוסף של חוקר הקבלה גרשם שלום והיא עברה לאחר פטירתו לרשות בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, כיום הספרייה הלאומית, שם היא מוצגת באולם קריאה, המוקדש לה בלבד.
כמחצית מסך הספרים היוותה ספרייתו בתורת הסוד היהודית.
הספרייה היא אחת מהספריות הנודעות ביותר בעולם בנושא תורת הסוד היהודית, וכוללת בתוכה את חלק הארי של הכתבים שנדפסו בתחום זה ושרדו במשך השנים, לרבות מאמרים, גזרי עיתונים, צילומים, חוברות, כתבי עת וספרים, על כל מהדורותיהם.
שלום אסף דברי דפוס בלבד וספרייתו כוללת אך מעט כתבי יד, שנדרשו לו לצורך עבודתו.
את מי שהגיע אליו עם כתבי יד נהג שלום להפנות לבית הספרים הלאומי.
לעומת זאת הספרייה כוללת כ-500 צילומים של כתבי יד קבליים שנעשו על יד שלום או תלמידיו.
למרות גודלה של ספרייתו, שלום לא חתר למספר ספרים גדול ככל האפשר.
הגדרתה של ספרייה הייתה לדעתו "ריכוזם השלם של ספרים בתחום מסוים".
לפיכך, אף על פי שהקפיד מאוד לאסוף כל ספר השייך לספרייתו בתורת הסוד, כולל מהדורות שאינן מתועדות ואף צילומים מאוחרים, הוא נהג למיין ולהוציא מחוץ לספרייתו, מדי שנה, ספרים שסבר כי אינם שייכים לה.
ראשיתה של הספרייה בשנת 1915, השנה בה רכש שלום את ספר הזוהר וכן מונוגרפיה על החסידות מאת אהרן מרקוס.
נראה כי כבר אז שאף שלום ליצור ספרייה כוללת בתחום זה, שתהווה חלק מהמפעל הציוני הגדול לתחייה רוחנית של העם היהודי בארץ ישראל.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בפרט לאחר עזיבתו את בית הוריו, הכיר ביבליופילים יהודים מפורסמים בעלי ספריות ידועות, כגון זלמן שוקן (שהיה מאוחר יותר גם פטרונו), מרטין בובר ושמואל יוסף עגנון, וייתכן ששימשו לו מודל לשאיפותיו בבניית ספרייה זו.
אם כי, אין ספק שמשיכתו למדע הביבליוגרפיה ואהבתו לספרים היוו אף הן מניעים לשאיפה זו.
במהלך לימודיו באוניברסיטאות שונות ביקר שלום באופן קבוע בספריותיהן ובספריות נודעות אחרות באירופה.
אחת מהן, הספרייה העירונית של פרנקפורט, הייתה בעלת אוסף הספרים העבריים הגדול ביותר באירופה.
הוא ביקר בפרנקפורט לפני עלייתו לישראל ושהה בה כארבעה חודשים, במהלכם ביקר בספרייה בכל יום למשך מספר שעות.
לאחר שנתחבב על מנהל המחלקה העברית והיודאיסטית של הספרייה, פרופסור אהרן פריימאן, אשר חשב כי מן הראוי לעודד את החוקר הצעיר בתחום שטרם נחקר באקדמיה, הוא הורשה לעיין בפריטים נדירים של הספרייה, לרבות כתבי היד בנושא קבלה שהיו בה.
שלום הספיק לעיין באוסף הכתבים הרחב של הספרייה, קודם לאובדנו במלחמת העולם השנייה במהלך שרפה גדולה.
בתקופה זו הוא נחשף לספרות הסוד ויכול היה לראשונה לעמוד על היקפה.
עד לעלייתו לישראל, בשנת 1923, אסף שלום 1,767 ספרים, מהם 503 היו בתחום הקבלה.
חלק מהאוסף נרכש, לבקשתו, על ידי אמו, ונשלח אליו, למקומות בהם למד והתגורר, ומאוחר יותר, משעלה לישראל, נשלח גם לשם.
הידע הביבליוגרפי הרב שצבר שלום בביקוריו התכופים בספריות אירופה לפני עלייתו לישראל, והן בעת עבודתו בבית הספרים, סייעו לו בבניית ספרייתו הנרחבת.
בנוסף, נהג שלום לרכוש ספרי ביבליוגרפיה וקטלוגים שפרסמו סוחרי ספרים עבריים, כדי לאתר ספרי קבלה שונים שהיה מעוניין בהם.
עדות להיקף ידיעתו הרחב במצאי ספרי הקבלה הוא הקונטרס "עלו לשלום", שפרסם בשנת תרצ"ו, הכולל רשימה של 80 חיבורים עבריים ו-31 חיבורים לועזיים בלבד, בנושא קבלה וחסידות.
ספרים אלו היו דרושים לשלום להשלמת ספרייתו, על אף שכמה מהם, ככל הנראה, מעולם לא נדפסו (ונכתבו בטעות באחת מרשימות הספרים הקדומות) וחלק אחר היה בעל חשיבות מועטה (עובדה שלא סייעה למנוע את הקפיצה במחירם, מיד לאחר פרסום הקונטרס).
הרחבתה של הספרייה התאפשרה גם הודות לפרסום וההכרה הבינלאומית לה זכו הן שלום, כחוקר, והן ספרייתו, שהייתה ייחודית בתוכנה ובהיקפה.
לפיכך, נהגו חוקרים רבים מהארץ ומהעולם לשלוח לשלום העתקים של עבודותיהם.
במקביל, נהגו סוחרי ספרים גדולים לשלוח לו קטלוגים הכוללים ספרי קבלה נדירים ולא פעם אף נהגו להתייעץ עמו באשר לספרים אלה.
שלום יכול היה לרכוש לספרייתו ספרים בנושאי קבלה, בשל סיוע כספי שקיבל מבית הספרים הלאומי לשם כך, מתוקף הסכמתו להעביר את ספרייתו לרשות בית הספרים לאחר מותו.
במשך השנים, גדלה והתרחבה ספרייתו ומילאה כל חלל פנוי בביתו של שלום, למעט מדף אחד ריק שנהג להשאיר "לזכר החורבן".
את ספריו סידר על המדפים באופן הבא: על גבי המדפים שהיו תלויים על הקיר שמאחורי שולחן עבודתו סודרו, החל מהצד השמאלי התחתון, ספרי הקבלה לפי סדר חלוקה היסטורי-כרונולוגי, ובהתאם לתקופות השונות בתורת הסוד היהודית.
במדפים שבמרכז הקיר היו ספריו של שלום עצמו, ודפים רבים מלאי הערות, שכתב בזמן עבודתו (רבים מדפים אלה נכרכו בתוך הספרים עליהם נכתבו ההערות).
על המדפים שעל הקירות האחרים בחדר העבודה סודרו ספרי חסידות וביבליוגרפיה.
בחדר האורחים היו ספרים במדעי הרוח הכלליים, לרבות מדע הדתות, הנצרות, גנוסיס, דתות המזרח הרחוק, מאגיה וכישוף.
ספרים נוספים סודרו על גבי מדפים בשאר חלקי הבית, לרבות חדר השינה.
חלק גדול מהספרים בספרייה מכיל את הערותיו של שלום, שנהג גם להמשיך ולעדכן את מחקריו שלו עצמו, כל אימת שהגיע אליו מידע חדש בנושאי מחקרו.
כאמור, כבר בימי חייו, תכנן שלום להעביר את ספרייתו לבית הספרים והשאיר פרטים מדויקים המתארים כיצד יש לנהוג בה לאחר מותו.
שלום נפטר ביום 21 בפברואר 1982, ובהתאם להנחיותיו, הועבר האוסף לספרייה הלאומית, בשנת 1987, וסודר בשני אולמות קריאה המוקדשים לו בלבד.
האוסף כולו מזוהה בשם אוסף גרשם שלום ובעבר היה בעל קטלוג חיפוש משלו.
לאחר סיום העברת הספרים נערכה תערוכה בבית הספרים, בה הוצגו לקהל פריטים שונים מהאוסף וציוני דרך משמעותיים בחייו של שלום.
בשנת תשנ"ט (1999) פורסם קטלוג של ספריית גרשם שלום בתורת הסוד היהודית.
הקטלוג כולל את כל דברי הדפוס שאסף שלום בימי חייו וכן את כל מה שנוסף לספרייתו לאחר מותו, והוא מסודר במקביל לאופן שבו מיין שלום את ספריו בספרייתו בביתו.
הספרייה ממשיכה, כאמור, לרכוש ספרים חדשים בתחום תורת הסוד, שיצאו לאור לאחר מותו של שלום, ולעיתים אף דפוסי קבלה נדירים.
בנוסף, מצורפים לספרייה אוספים של חוקרים אחרים העוסקים בקבלה ומיסטיקה.
עד עתה צורפו שני אוספים:
אוסף מתוך ספריה של חוקרת הקבלה והחסידות, פרופ' רבקה ש"ץ אופנהיימר, אשר הייתה תלמידה של שלום וערכה שלושה מספרי הרצאותיו באוניברסיטה העברית.
ספרייתו של ישעיה תשבי, חוקר הקבלה ותלמידו הראשון של שלום.
הספרייה שולבה באוסף שלום בשנת 2010.
עם מעברה של הספרייה הלאומית למבנה חדש בשנת 2023, עברה גם ספריית גרשום שלום, והוקצה לה אולם משלה.
ספריית שלום היא הספרייה היחידה בעולם המחזיקה באוסף כמעט שלם של ספרים ומחקרים בקבלה, חסידות ושבתאות, תורת הסוד היהודית ומיסטיקה כללית.
שלום סייע גם בהקמה ובניהול של שני גופים אלה ואף בהגדלת האוספים שבהם.
בתקופה שבה ניהל את המחלקה ליודאיקה בבית הספרים הלאומי, בשנים 1923–1927, הוא דאג לקלוט את כתבי היד בקבלה שהגיעו לספרייה, לזהותם ולמיינם.
גם לאחר שהפסיק לעבוד בבית הספרים והחל להרצות באוניברסיטה העברית, המשיך להיות מעורב ברכישתם ובמיונם של כתבי היד בקבלה שהגיעו לבית הספרים, וכאמור, אף פרסם קטלוג של כתבי היד בקבלה שבבית הספרים, עד לשנת תר"צ.
אשר למכון לתצלומי כתבי יד עבריים, הוא הוקם בשנת 1950, ביוזמתו של ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, ובסיועם של שלום ושמחה אסף, במטרה לרכז צילומים של כל כתבי היד העבריים הקיימים בעולם.
מעורבותו של שלום במכון לא פסקה לאחר שסייע בהקמתו, והוא המשיך להיות חבר בוועדת המכון עד סוף ימיו.
זאת ועוד, שלום סבר כבר מגיל צעיר שחשוב ליצור ולקיים ספריית סוד כוללת, והחל כבר אז לאסוף חיבורים בנושא.
התעסקותו רבת השנים סייעה לו להגשים את שאיפתו כמעט במלואה, ומנעה את אובדנם של ספרים, שאלמלא היו בספרייתו ייתכן שהיו אובדים בתקופת השואה באירופה, או ערב הקמתה של מדינת ישראל, בארצות ערב.
יתר על כן, ריכוזם של החיבורים המודפסים בתורת הסוד היהודית, על מהדורותיהם השונות (לצידם של כתבי היד בקבלה במחלקה לכתבי יד ובמכון לתצלומי כתבי יד עבריים), מאפשר לחוקרי הקבלה גישה נוחה אליהם, בניגוד לעבר, וכן מסייע למחקר מדויק, כולל ומשווה.
שלום הוא מהאחראים המרכזיים לכך, ומיזם זה נחשב אחד מהישגיו המרכזיים, לצד הישגיו המחקריים.
את הספרייה פוקדים מדי שנה, לצד רבנים, מקובלים וסקרנים, עשרות חוקרי קבלה ויהדות מרחבי העולם, שנעזרים באוסף הכתבים שבה לשם השלמת מחקריהם.
המפגש החי באולם הקריאה בין החוקרים למיניהם נותן ערך מוסף לביקוריהם בספרייה.
החל מחודש מרץ 2025 מבקרים שאינם אקדמאים או בעלי כרטיס מחקר מיוחד, אינם רשאים לשבת באולם הספרייה, ועליהם למצוא את מקומם באגפים אחרים של הספרייה הלאומית.
ד"ר אסתר ליבס - מקיץ 1987 (מועד פתיחת הספרייה) עד ינואר 2011.
ספריית גן לוינסקי היא ספרייה ומרכז חברתי ותרבותי שהוקם ביוזמת עמותת אַרְטִים.
הספרייה ממוקמת בגינת לוינסקי בשכונת נווה שאנן בתל אביב והפעלתה נעשית בהתנדבות במטרה לשרת את תושבי שכונות דרום תל אביב, ובייחוד את קהילות מבקשי המקלט ומהגרי העבודה באזור.
הספרייה ממוקמת כמתקן פתוח בסמוך לתחנה המרכזית בפינת שדרות הר ציון ורחוב לוינסקי, במטרה להגיע לציבור היעד שלה הממוקם באזור.
היא פועלת בשעות אחר הצהריים והערב, בכל ימות השבוע.
הספרייה מכילה אלפי ספרים למבוגרים וילדים ב-16 שפות.
עם מתנדביה ויוזמיה מקבוצת ארטים נמנים האמנים הדס עפרת, רומי אחיטוב ומרית בן ישראל, האוצרת טלי תמיר והאדריכל יואב מאירי, שתכנן ועיצב את הספרייה.
שותפים להפעלתה ארגון מסיל"ה המסייע לקהילות הזרות בתל אביב, וגורמים ממסדיים כדוגמת מנהלת שנת המאה ומפעל הפיס.
בספרייה מתקיימות פעילויות שונות המחולקות על ידי מנהלי הספרייה ל"מסגרות":
המרכז החינוכי-קהילתי המציע קורסי ערב לחברי קהילות מבקשי המקלט ומהגרי העבודה.
המרכז מנוהל על ידי קבוצת מנהיגות המורכבת מפעילים מקרב מבקשי המקלט ומהגרי העבודה.
מטרת קורסי הערב לספק למשתתפים הכשרה מקצועית שתסייע להם למצות הזדמנויות בשוק העבודה, להרחיב את הכרותם את החברה הישראלית ולהכיר את הזכויות שלהם בישראל.
בנוסף לכך, המרכז מציע מסגרות לקידום מנהיגות מקומית.
בכל שנה, מעל ל-1500 תלמידים ותלמידות משתתפים בקורסי הערב של המרכז.
הקורסים כוללים לימודי שפה (עברית, אנגלית וצרפתית), מחשבים (טכנאות מחשבים, תכנות, פוטושופ ועריכת וידאו), צילום, תפירה ועיצוב גזרות.
הקורסים מפותחים על ידי צוות הארגון על מנת שיתאימו לצרכים של הקהילות.
מורי המרכז מלמדים בו בהתנדבות.
רבים התחילו כתלמידים במרכז והתקדמו להוראה.
המרכז הקהילתי לילדים ונוער המשרת מעל 150 מילדי השכונה הבאים לספרייה לשחק, ליצור וללמוד.
המרכז מקיים שעות סיפור, משחקים, הצגות והופעות מוזיקליות, בעברית ובשפות נוספות.
בנוסף, המרכז עוסק בסיוע להורים במימוש של זכויות ילדיהם מול הרשויות.
במסגרת זאת, הספרייה מפעילה שתי תוכניות סנגור קהילתיות לקידום זכויות ילדים:
התכנית הראשונה הנה פורום הורים המבוסס על גישה קהילתית-שיתופית שמערבת הורים מבקשי מקלט ומהגרי עבודה בקידום זכויותיהם של ילדיהם לחינוך.
הפורום מקדם את הקמתם של ועדי הורים בבתי ספר ובגני ילדים, מספק מידע על זכויותיהם החינוכיות של הילדים, נותן ייעוץ משפטי להורים ומקדם הפצת מידע בנוגע לזכויות ילדים.
התכנית השנייה הנה קידום מדיניות בתחום החינוך בדגש על עבודה מול עיריית תל אביב, משרד החינוך ומשרד הרווחה.
באמצעות כלים משפטיים, הספרייה מקדמת נושאים כגון הפרדה במערכת החינוך, גישה ליום לימודים ארוך, הפחתת כמות התלמידים בכל כיתה, והכשרות ייעודיות לצוותים החינוכיים.
המבנה הוא במכוון קבוע-ארעי שניתן לפרקו ואין לו קירות או דלתות המצריכות שומר בכניסה.
הוא החל כ"קיוסק" לספרים הבנוי ממעין קופסה קלה מאורכת עשויה ממתכת ועץ העומדת על רגליים דקיקות שנוצרו על מנת שלא יפגעו בדשא ויעניקו לה תחושת קלילות.
הקופסה נפתחת לקיר ספרים הצמוד למקלט ציבורי בו שני ארונות, ארון גבוה שקוף למבוגרים המואר מבפנים, כך בשעות הלילה הספרים מוארים ובולטים על רקע הגן.
ומולו מבנה ארוך נמוך עבור הילדים, שדלתותיו מורדות כלפי מטה ויוצרות אפקט של רצפת פרקט עליה הם יכולים לשבת ולעיין בספרים.
המבנה מכוסה בחופה קבועה המשתרעת מעל המבנים ומספקת מחסה מהשמש ומהגשם ומגנה על הספרים והמבקרים.
בין הארונות ישנה רחבה המיועדת ליצירה, עיון, קריאה ומשחק ובה גם מתקיימים מפגשים חברתיים.
ספריית בית אל היא הוצאת ספרים ורשת חנויות ספרים לציבור הדתי והמסורתי.
הוצאת הספרים נוסדה על ידי הרב בני אלון והסופרת אמונה אלון (ששימשה בה גם כעורכת ראשית) בשנת תשמ"ז.
רשת ספריית בית אל הוקמה רשמית בשנת תשנ"ו, 1996.
מנכ"ל ההוצאה עד לשנים האחרונות היה שמעון אבוטבול, שמשמש כיום גם כאחד מבעלי משרד הפרסום אשחר&more.
כיום חנניה לוי מנכ"ל ההוצאה.
אחד ממקימי ההוצאה והעורך הראשי של ספריה היה השר לשעבר אורי אורבך.
לרשת יש היום סניף אחד בירושלים בו היא מוכרת בעיקר את ספרי ההוצאה, וכן ספרי הפצה .
הרשת ספריית בית אל מוכרת, בנוסף לספרים רגילים גם ספרי קודש, ספרי קומיקס, קלטות וידאו, כתבי עת, תקליטורי מוזיקה, ותקליטורי DVD, וספרים בהוצאת ספריית בית אל, כל אלו מיועדים לקוראים הדתיים והמסורתיים.
לספריית בית אל מגוון רחב של מדורי ספרים:
ספרי חסידות - ספרים העוסקים בנושאי חסידות וברבנים חסידיים, כגון ספרים על הבעל שם טוב, הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד ואחרים.
ספרי משפחה - ספרים בנושאי בריאות, נישואין, זוגיות, הורות, ילדים ועוד.
ספרי אמונה - ספרים בנושאי מוסר ומחשבה יהודיים, כגון מידות הראי"ה, תיקון המידות ושפתי תפתח.
ספרי טיולים - ספרים על מסלולי טיול והליכה בארץ, כגון ארץ המעיינות, ההר הטוב הזה ואבני דרך.
ספרי קודש - סידורים ומחזורים בנוסחי אשכנז, ספרד, עדות המזרח ותימן, חומשים, מקראות וחומשי מפרשים, זמירונים וברכונים.
ספרי הלכה - ספרי הלכה ומנהג, בהם הי"ד החזקה לרמב"ם, קיצור שולחן ערוך ומשנה ברורה.
ספרי ילדים ונוער - סיפורים לילדים על צדיקים, סיפורים עם מסרים חינוכיים וספרי קומיקס.
ספרי עיון וסיפורת - ספרים דתיים מהעשורים האחרונים, כגון "הפינוי" (סיפור פינוי ימית), "את ענת" של הרב חנן פורת.
ספרי מעגל השנה - ספרים על תאריכים, חגים ותקופות מיוחדות לעם היהודי לאורך השנה, עם הלכות התקופה.
ספרי פרשת שבוע - ספרים על פרשיות השבוע, רעיונות, מאמרים, דרשות ופירושים לחומשים ולפרשיות.
ספרי משנה ותלמוד - ספרי משנה (ששת הסדרים) עם פירושים שונים, ספרי תלמוד ירושלמי ותלמוד בבלי על מפרשיו וספרים על התלמוד.
ספרי תנ"ך ומפרשיו - ספרי תנ"ך עם מפרשים בסיסיים ומפרשים פחות מוכרים.
ספריית בית ספר, אשר מקובל להתייחס אליה במאה ה-21 כ"מרכז משאבים" (School Library Media Center), מאגדת בין כתליה אוספים מגוונים באמצעי מדיה שונים ובתחומי עניין רבים המתאימים לתלמידים בגילים וברמות אישיות שונות, לקריאה, עיון, למידה והרחבת אופקים.
על פי תפיסה זו, ספרייה-מרכז משאבים, היא המקום הטבעי לעידוד הקריאה, לרכישת מיומנויות מידע, להרחבת אופקים ולהעשרה תרבותית.
מחקרים מוכיחים כי לקיומה של ספרייה-מרכז משאבים בבית הספר ולפעילותה, יש השפעה על ההישגים הלימודיים של התלמידים.
ספריות מעין אלה מצוידות בטכנולוגיות מתקדמות, מפתחות ומפעילות תוכניות מקיפות להקניית אוריינות מידע לכל הגילים, ובזיקה לכל תחומי הדעת, והמאפשרות לכל התלמידים להשתמש באופן שיווני בכל טכנולוגיות המידע, ולרכוש מיומנויות מידעניות מתקדמות.
עד המאה ה-18 ספריות בתי הספר לא הוזכרו כגורם חיוני בתהליך החינוך.
הן התקיימו בחלק מבתי-הספר במדינות שונות, אך לא כגורם מרכזי או כחלק בלתי-נפרד מבית-הספר.
סוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 היו תקופות של שינויים ותהפוכות במבנה המדיני, בתפיסה הדתית, בחיי החברה ובכלכלה של מדינות אירופה וארצות הברית.
לתמורות אלה הייתה השפעה על ארגון החינוך ועל תוכניות הלימודים.
במאה ה-19 הוקמו ברוב ארצות המערב מערכות חינוך ממלכתיות וחילוניות שהגשימו את חובת הלימוד הכללי על ידי חינוך עממי שאת הוצאותיו שילמו בעזרת תשלומי מס.
בתקופה זו, בה מטרת החינוך העממי הצטמצמה להענקת חינוך יסודי ולהקניית ידיעות כלליות בלבד, התבססו דרכי ההוראה על תרגול, שינון, חזרה ובחינה.
הממשלות, אשר סיפקו את החינוך, לא חיפשו דרכים להשקיע כספים בספריות ובציודן.
עד סוף מלחמת העולם השנייה שימשה ספריית בית-הספר כגוף תומך בהוראה, משלים ספרי לימוד ותורם להעשרת תוכנית הלימודים.
דו"ח ועדת סרטיין והסטנדרטים שפורסמו ב-1925 בארצות הברית, ביטאו תפיסה זו.
תפקיד הספרן היה לבחור, לחלק ולהגן על חומרים ולא בהכרח ללמד.
"לחידושים בחינוך הייתה השפעה מכרעת על שינוי במעמדה של ספריית בית-הספר.
השקט של הספרייה כמחסן ספרים פינה את מקומו לרחש של פעילות".
בעקבות דיונים בכנס של נציגי הקונפדרציה העולמית של מורים, נוסד בשנת 1971 הארגון הבינלאומי לספרנות בתי-ספר - International Association of School Librarianship - IASL.
בשנת 1973 התקבלו קווי היסוד של הארגון, המבוססים על סעיף 7 באמנת זכויות הילד, כפי שפורסמו על ידי האו"ם: על פי קווי היסוד של הארגון "קיומה של ספרייה בבית-הספר הוא חיוני והשימוש המועיל בה הוא חלק חיוני לחינוך חובה חינם.
ספריית בית-הספר היא מהותית להתפתחות אישיותו של התלמיד כחלק מההתפתחות התרבותית, הרוחנית והמוסרית של החברה...".
"תפקיד הספרייה והספרן בבית-הספר ובתהליך החינוכי עבר שינוי קיצוני.
בשנות ה-80 קודמו רעיונות חדשים אודות תפקיד הספרייה והספרן בבית-הספר.
מסמך מדיניות חדשני ורב השפעה הציג את התפיסה הפילוסופית של "שותפים לפעולה" הרואה בספריית בית-הספר שותפה חינוכית חשובה בכל הקשור לתוכנית הלימודים של בית-הספר.
התפיסה התקבלה בברכה והורחבה במסמכי מדיניות שפותחו בוועדות הנהלה של בתי-ספר בקנדה, ארצות הברית, אוסטרליה ואירופה.
בדרום אוסטרליה נכתב בשנת 1988 מסמך מדיניות הנקרא "שותפים בלמידה".
הדיון העולמי הצמיח עקרונות חינוכיים חדשניים ביחס לספריית בית-הספר, כגון: "על ספריית בית-הספר להיות שותפה פעילה בתהליך הלמידה ולהיות משולבת בתוכנית בית-הספר".
ככל שבתי-הספר התרחקו מהוראה המתבססת על ספרי לימוד פרטניים והחלו להסתמך על עקרון הלמידה המתבססת על משאבים שונים, הולכת הספרייה ונתפסת כמרכז ארגוני להעשרה במשאבים.
הספרן נדרש מעתה למומחיות בזיהוי ובבחירת חומרי לימוד מתאימים, ולנטילת חלק פעיל בכל תהליך התכנון של הלימודים.
מטרות קיומה של ספרייה בבית-הספר
מאפשרת לתלמידים ולמורים נגישות לאוסף מאורגן של ספרים ומקורות מידע דיגיטליים.
תומכת ומסייעת בהגשמת המטרות החינוכיות של בית-הספר ושל תוכנית הלימודים.
מעודדת יצירת אינטראקציה חברתית, תוך שימוש במיומנויות קריאה, כתיבה, הקשבה וצפייה.
מאפשרת גישה למשאבי מידע מקומיים, אזוריים, לאומיים ועולמיים- חושפת את הלומד למגוון של רעיונות, התנסויות ודעות שונות.
מקדמת ומעודדת קריאה חופשית, למידה עצמית ולמידת חקר לכל קהילת בית הספר ומעבר לה.
מספקת משאבים ופעילויות למידה שייצגו דעות, התנסויות ופרספקטיבות חברתיות ותרבותיות מגוונות, שיתרמו לחברה דמוקרטית.
הנגישות לשירותי ספרייה ולאוספים חייבים להתבסס על הצהרת האו"ם לזכויות האדם וחירותו, ללא הגבלה, צנזורה או לחצים הנובעים מסיבות אידאולוגיות, פוליטיות, דתיות או מסחריות.
ספריית בית-הספר מגשימה את האמור לעיל באמצעות גיבוש של מדיניות ותכנון שירותים, בחירה ורכישה של משאבים, מתן גישה פיזית ואינטלקטואלית למקורות
המידע המתאימים, אספקת אמצעי הוראה והעסקת צוות מקצועי.
על ספריות בתי הספר בישראל ממונה המחלקה לספריות בתי ספר במנהל הפדגוגי במשרד החינוך, שפרויקט הדגל שלה הוא "מצעד הספרים".
בתי ספר יסודיים בבתי ספר יסודיים אין תקן מחייב של משרד החינוך לספרנים בבתי"ס יסודיים.
שכרם של הספרנים נקבע אפוא בינם לבין בית-הספר, המתווך בין הספרן והמעסיק: רשות מקומית, מתנ"ס, קרנות, הורים באמצעות עמותה, בי"ס בניהול עצמי באמצעות גוף חיצוני.
בית ספר על יסודי בחטיבות הביניים ובתיכונים יש תקן של משרד החינוך לספרנים.
הספרנים מועסקים על ידי הרשות המקומית או על ידי הבעלוּת הבית-ספרית.
מכיוון שרוב בתי-הספר העל-יסודיים שייכים לרשויות המקומיות, הספרנים מועסקים על-ידן.
מגוון ספרי עיון ברמות שונות ומסוגים שונים, מגוון גדול ועשיר של ספרות יפה לקריאה חופשית לכל התלמידים.
כתבי-עת: בתחומי דעת שונים וברמות שונות
מאגרי מידע ממוחשבים: כל מאגר הספרייה, לומדות, משחקים, מאגרי מידע בתקליטורים ובאינטרנט; קשר עם מאגרי מידע חיצוניים והציוד הנדרש לשימוש בהם (מחשבים, מדפסות, מודם וכו')
4-10 עמדות מחשב נייחים או ניידים, 2 תלמידים ליד עמדה כולל חיבור לאינטרנט.
חומר אור-קולי: קלטות, סרטים, סרטונים, שקופיות ושקפים, מפות, תמונות והציוד הנדרש לשימוש בהם (טלוויזיה, וידאו, טייפ וכו')
חומר פדגוגי: חוברות, תוכניות לימודים, מדריכים וחומרים אחרים
עיתונות : יומית, שבועונים וספרות פופולרית
מדפים - יש להשתמש במדפים לפי המפרט הבא:
מאפשרים ניידות של כל מדף בנפרד.
מאפשרים התאמת הגובה ביניהם לגובה הספרים.
מסוגלים לשאת את עומס הספרים ללא שקיעה יתירה של המדף
המדף חייב לכלול מצדו האחד (הצמוד לקיר) בליטה כלפי מעלה, למניעת נפילת הספרים.
המדפים חייבים לאפשר התקנת שילוט ועדיף שעל חלקם לפחות יורכב מראש פס שילוט.
שולחנות - השולחן יתוכנן בגובה המותאם לתלמידים בוגרים לפי הנחיות הריהוט של משרד החינוך.
ספריית בני ברית היא מבנה שנבנה בירושלים בראשית המאה ה-20 בידי ארגון בני ברית.
המבנה שימש בתחילה כמשכנה של הספרייה הלאומית ולאחר מכן כספרייה עירונית, מדרשה של הרבנות הצבאית וכיום - ישיבת עץ החיים של ארגון שלום לעם בראשות הרב יוסף הלל בנו של המקובל הרב יעקב משה הלל ראש ישיבת חברת אהבת שלום.
הביטוי בו השתמש חזנוביץ נקלט היטב ובמהלך השנים הבאות נמלאו העיתונים בהודעות ומודעות שונות על תרומות שהורמו לטובת אותו "בית נאמן".
במיוחד נרתמה לטובת העניין מערכת עיתון המליץ, שקבעה מדור מיוחד בשם "בית נאמן" לפרסום התורמים.
מנהלי הספרייה ניגשו למלאכה עוד בטרם נאספו הכספים.
הם רכשו בהקפה מגרש בסמוך לרחוב החבשים (כיום - בפינת רחובות "בני ברית" ו"יוסף חזנוביץ") והניחו את אבן הפינה לבניין ב-30 באפריל 1900 הונחה אבן הפינה לבניין החדש.
קצב התרומות לא עמד בקצב הבנייה, וכעבור מספר חודשים, נאלצו המנהלים להפסיק את עבודות הבנייה לזמן מה בסופו של דבר נאספו התרומות, חודשו העבודות וב-5 באפריל 1902 פתח בית הספרים את שעריו לציבור.
בתוך מספר חודשים, הועבר כל הציוד לבניין הספרייה החדש ובסיוע הלוואה מקרן מזכרת משה מונטיפיורי, סולק החוב לבעל הקרקע כעבור מספר חודשים נוספים.
בית הספרים הכללי לבני ישראל בירושלם מדרש אברבנאל וגנזי יוסף (לימים: הספרייה הלאומית) שכן במבנה מהקמתו ועד לשנת 1920. במהלך השנים הללו שוכלל הבניין ובשנת 1907 סולקו המדרגות העץ ארעיות העולות לקומה השנייה לטובת מדרגות אבן.
אולם הספרייה שימש כמעין מרכז קהילתי ונערכו בו הרצאות לציבור, כנסים ואספות.
מלאי הספרייה המשיך וגדל - אם בעת ייסוד הבניין עמד האינוונטר על כחמישה עשר אלף ספרים, הרי שכעבור עשור, עמד המספר על יתר מכפל מספר זה, ובראשית שנות העשרים כבר החזיקה הספרייה קרוב לשישים אלף ספרים.
הבניין, שהיווה שכלול כה גדול לעומת המבנים הקודמים, שלא נבנו בתור ספריות, התגלה כבעל ליקויים משל עצמו - המעבר בין אולם הקריאה למחסן הספרים היה חשוף לגשם, משרדי ההנהלה היו קטנים (וחלקו מקום עם משרדי לשכת בני ברית), המקום היה חסר בית שימוש ועוד.
שכירת מבנה סמוך (שבה שוכנה ספריית גולדציהר) בשנת 1924 היוותה פתרון חלקי בלבד.
מעבר לכל הסיבות שלא להישאר בבית זה, הייתה סיבה אחת נוספת ומכריעה שגרמה לעזיבתה של הספרייה - הרצון לאיחודה עם האוניברסיטה העברית.
עם כינונה של האוניברסיטה בשנת 1925 שונה שמה של הספרייה ל"בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי" וכעבור חמש שנים, ב-15 באפריל 1930, נחנך משכנה החדש של הספרייה בבית דוד וולפסון.
בעת מעברה של הספרייה למעונה החדש, נותרו מאחור מבחר ספרים עבריים עממיים וכן מלאי הספרים הכפולים של הספרייה, כדי להוות בסיס להקמתה של הספרייה העירונית מיסודם של בני ברית.
הארגון נתן לספרייה את השם "ספרית ירושלים".
הספרייה המשיכה לפעול עד שנות ה-70, אז נסגרה מפאת התמעטות הפוקדים את שעריה.
יוזמה להקמת בניין משרדים במקום לא צלחה והמבנה הוכרז כמבנה לשימור וערכו בו עבודות שיקום במימון הקרן לירושלים.
במקביל לעבודות השיקום, תכנן האדריכל דוד קרויאנקר תוספת למבנה, שאמורה הייתה לשמש את משרדי ארגון בני ברית, אך גם תוכנית זו לא יצאה אל הפועל.
ב-1978 השתכנה במקום מדרשה תורנית צבאית.
כיום הבניין משמש את ישיבת "עץ החיים" של ארגון שלום לעם שעל ידי חברת אהבת שלום.
ספריית ג'ורג' פיבודי שנודעה בעבר כספריית מכון פיבודי היא ספריית מחקר של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
הספרייה מתמקדת בספרים מהמאה ה-19 בשלל נושאים.
הספרייה ממוקמת בקמפוס פיבודי שבמערב שכונת מאונט ורנון בבולטימור, מרילנד, מול אנדרטת וושינגטון .
אוספי הספרייה זמינים לשימוש חופשי גם לקהל שאינו נמנה עם לומדי האוניברסיטה, בהתאם לחזונו של הפילנתרופ, איש בולטימור, ג'ורג' פיבודי, שייעד את הספרייה לשימושו החופשי של כל המבקש דעת.
ספריית ארמון השלום היא ספרייה הכוללת אוסף של מחקרים וספרים, המתמחה במשפט הבינלאומי הפומבי.
הספרייה ממוקמת בארמון השלום, בעיר האג, הולנד.
הספרייה הוקמה כדי לסייע לבית הדין הבינלאומי לצדק.
הספרייה היא אחת הספריות הקדומות ביותר המוקדשות לחוק הבינלאומי.
המטרה העיקרית שלה היא לתת שירות למוסדות האו"ם הפועלים בארמון השלום, ובהם בית הדין הבינלאומי לצדק, משכן הבוררות הקבוע הבינלאומי ואקדמיית האג למשפט בינלאומי.
הספרייה פתוחה לחוקרים ולסטודנטים של המשפט הבינלאומי.
קרן קרנגי ההולנדית נוסדה ב-1903, על מנת לנהל תרומה כספית של אנדרו קרנגי, שאפשרה את בניית ארמון השלום.
הארמון הושלם בשנת 1913, לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
כיום ממומנת קרן קרנגי על ידי משרד החוץ ההולנדי.
מאז 1913 הקרן היא הבעלים של ארמון השלום, והקרן מנהלת את ספריית ארמון השלום.
הספרייה הוקמה בעקבות התעקשותו של קרנגי כי יהיה בבניין חדר זמין לספרייה משפטית.
הספרייה פעלה בארמון השלום עצמו עד 2007, עת הועברה לבניין חדש בחלק האחורי של ארמון השלום, על מנת לפנות מקום בחזית הארמון לבית הדין הבינלאומי לצדק.
הספרייה אספה פרסומים בנושא משפט בינלאומי מאז 1913, וכיום הספרייה מחזיקה למעלה ממיליון כותרים.
מרבית האוסף מקוטלג בקטלוג המקוון של הספרייה.
מרבית פרסומי הספרייה עוסקים במשפט בינלאומי, בנושאם כגון: אחריות מדינה, זכויות אדם, המשפט הבינלאומי ההומניטארי, משפט פלילי בינלאומי, החוק של ארגונים בינלאומיים, החוק האירופאי, וכו'.
האוסף של הארמון כולל ספרות בנושאים משפט בינלאומי פרטי, משפט מסחרי בינלאומי, דיני פשיטת רגל בינלאומיים, וסדרי דין בינלאומיים.
בשנת 2012 החלה הספרייה, והמכון לביטחון סביבתי לאסוף מידע בנושא החוקים המוצעים בנושא אקוסייד.
בספרייה גם אוסף ספרים בנושאים של החוקים הלאומיים, בנושאי משפט השוואתי, משפט מנהלי, משפט פלילי ומשפט חוקתי לאומיים מקומיים.
בספרייה מספר אוספים מיוחדים ובהם, האוסף הגדול בעולם של כתבי הוגו גרוטיוס, ובהם מהדורה מוקדמת של "על דיני מלחמה ושלום" משנת 1625.
הספרייה מפרסמת מדריכי מחקר, על מנת לאפשר לחוקרים להכיר נושאים שונים של המשפט הבינלאומי.
ספריית דוד ששון היא ספרייה מפורסמת ואתר מורשת במומבאי, הודו, בשורת ראמפרט, ממול לקאלה גהודה.
בספרייה כ-70,000 ספרים, אוסף גדול של ספרים עתיקים נדירים מאוד, ובה נכתבה הטיוטה הסופית של החוקה ההודית בידי ד"ר ב.
מיקומה של הספרייה, במרכזו של רובע עסקים, הופך אותה אטרקטיבית לסטודנטים העובדים באזור.
הרעיון של ספריה הממוקמת במרכז העיר נולד במחשבותיו של אלברט ששון, בנו של הפילנתרופ היהודי הבגדדי הנודע דוד ששון.
הבניין עוצב על ידי הארכיטקטים ג'יי קמפבל וג'י אי גוסלינג עבור משרד סקוט מקללאנד ושות' במחיר 125,000 רופיות.
דוד ששון תרם 60,000 רופיות, והשאר סופק על ידי ממשלת נשיאות בומביי.
הבניין, אשר בנייתו הסתיימה ב-1870, בנוי מאבן מלד צהובה, בדומה לקולג' אלפינסטון, לבנייני הצבא והצי ולמלון ווטסון הסמוכים, ומעוצב בסגנון גותי ונציאני.
מעל לאכסדרת הכניסה ישנו פסל-ראש של דוד ששון.
פסל שיש זה היה מודל העבודה של האמן תומאס וולנר לפסלו של ששון העומד בחזית המדרגות של ספריית דוד ששון.
הפסל בחזית המדרגות, שהושלם ב-1865, הוזמן על ידי סר הנרי ברטל פריר, מושל בומביי וחבר אישי של הפסל וולנר.
תרומות הגיעו מן הקהילה היהודית, מסוחרים ומחברים באנגליה.
בבניין פועלת גם חנות האופטיקאים לונד ובלוקלי.
תחילתה של הספרייה בעובדים האירופיים שעבדו במטבעה ובמספנה הממשלתיות אשר פתחו מוסד למכונאות ב-1847 על מנת לספק חינוך טכני למבוגרים וכדי לארגן הרצאות.
כאשר רצו לבנות מוזיאון וספריה ב-1863, התגייס דוד ששון, בנקאי מוביל במומבאי, למימון המבנה.
הם עבדו בשטחים מושכרים עד שעברו לבניין משלהם תודות לנדיבותו של סר דוד ששון.
הבניין קיבל את השם הספרייה וחדר הקריאה על שם דוד ששון.
ב-1996, במסגרת אירוע 150 שנה לספרייה, בוצע גיוס כספים נרחב למימון עבודת טיפול בנזקים שנגרמו לבניין.
ב-2004, לאחר שמונה שנים, הסתבר שגם באזורים בהם לא אותרו נזקים ישנו צורך בטיפול דחוף, וגישת השיפוץ השתנתה מתיקונים נקודתיים לטיפול כולל במבנה.
לשם כך נדרש תקציב גדול מזה שגויס.
ביולי 2016 הייתה הספרייה עדיין במצב מבני מדורדר, עד כדי טפטוף מים מן התקרה, ועדיין זקוקה לתקציב לשם עבודות שיקום.
הספרייה מתקיימת מתרומות ציבור ומדמי חבר, אולם הסכומים אינם מספיקים לשיפוץ.
בנוסף לזה קטן לאחרונה מספרם של המנויים-לכל החיים, ונשיא הספרייה, ויוקאנאנד אג'גאונקר התפטר ממשרתו לאחר 25 שנים בתפקיד, לאחר שהוועדה המנהלת של הספרייה דחתה את הצעתו לצרף את עמותת קאלה גהודה למאמץ גיוס הכספים מאחר שזו רצתה לקיים במבנה פסטיבל מטעמה.
הספרייה העירונית באקה אלגרבייה היא הספרייה המרכזית בעיר באקה אלגרבייה, ולה סניף נוסף בשם "סניף אלגזאלי".
נכון ליולי 2018 הספרייה משרתת כ-30,000 תושבים, כוללת כ-66,000 כרכים בשפות ערבית, עברית ואנגלית (בעיקר בערבית), ומנויים בה כ־11,000 איש.
הספרייה נוסדה בשנת 1991 ביוזמת פאתינה מג'אדלה, המנהלת המכהנת שלה עד היום, על בסיס אוסף ספרים בספריית בית ספר תיכון בעיר, ומאז שנת 1991 הועברו הספרים למבנה חדש.
המבנה בשטח 350 מ"ר שימש בעבר כמקלט יישובי בתחתית בניין בנק הפועלים.
בסוף שנות ה-90 המשיכה הספרייה להתפתח וצוותה גדל ל-8 עובדות.
מכיוון שפעלה במבנה לא ייעודי הוחלט ברשות המקומית לבנות מבנה מוגדר ומותאם לצורכי ספרייה.
בשנת 2006 נפתח לקהל הרחב מבנה הספרייה החדש במרכז העיר מתרומת מפעל הפיס על שטח של 250 מטר.
מבנה זה הוקם בקרבת בתי הספר, טיפת החלב ובית החולים, דבר שהביא למספר גדול של מבקרים בספרייה.
לאחר גידול במספר המבקרים, ולאור הגידול הטבעי ביישוב וגידול האוסף בשל רכישות רבות וחדשות, והפיכת הספרייה הציבורית למרכז תרבות, בשנת 2016 הוקם לה מבנה חדש בעזרת תרומה מ"קרן אלזראקי".
המבנה החדש המשרת את הספרייה שוכן בצפון העיר, בשטח של 570 מטר.
המבנה שבמרכז העיר ממשיך לפעול כסניף של הספרייה.
נכון ליולי 2018 בספריה יש כ-45,000 כותרים המהווים כ-66,000 עותקים המכסים כלל תחומי הדעת, ספרי ילדים ונוער, ספרי עיון ואנציקלופדיות, וספרות יפה למבוגרים, משרתת כ-30,000 מתושבי העיר באקה אלגרבייה, וכ-2,000 מבקרים מהיישובים הסמוכים, מספר המנויים הגיע לכ-11,000.
האוסף מסודר לפי שיטת דיואי למיון, ומנוהלת באמצעות מערכת המידע "סיפרת" לניהול ספריות.
בספרייה תחנות עבודה ממוחשבות העומדות לרשות הציבור.
הקטלוג המקוון מהווה שירות בסיסי של הספרייה בעידן האינטרנט, הוא מאפשר לקוראים לבדוק את מצאי הספרייה בכל רגע נתון, אתר הספרייה העירונית באקה אלגרבייה עלה לרשת לפני כשלוש שנים והוא משמש את הקהל הרחב לחפש מידע מחוץ לכותלי הספרייה.
מתוך סל התרבות המוצע בשירותי הספרייה כמרכז תרבותי מתארגנים מדי שנה פעילויות מגוונות לחתכי גיל שונים.
60 גני חובה וטרום חובה מהיישוב משתתפים בפרויקט עידוד הקריאה לגיל הרך שהחל בשנת 2004. בנוסף מתקיימות פעילויות תרבות לנשים ולגיל השלישי וכן מתקיימים בה טקסים ישוביים ואירועים מגוונים.
הספרייה יזמה בשותפות עם מרכז "הסבים וסבתות" פרויקט להחייאת הפולקלור של שירי החתונות.
בפרויקט השתתפו 15 נשים, אשר התאספו כל שבוע למשך שנתיים, שרו וכתבו את מילות השירים.
תוצר הפרויקט היה תיעוד כל שירי החתונות והטקסים הפולקלוריים בספר בהוצאת הספרייה שכותרתו "בּאקאת עִ'נאִיָה מִן עַבַּקִ ניסאאִ בּאקה אלגרבּיה" בעברית (זרי שירים מפי הנשים בעיר באקה אלגרבייה).
הספר השני בהוצאת הספרייה הוא תיעוד סדנאות כתיבה יוצרת לתלמידי חטיבות הביניים ביישוב.
הספר מקבץ את היצירות מפרי עטם של התלמידים שהשתתפו בקורס במשך שלושה חודשים וכותרתו "בּאקאת מִן עבק באקה".
תוכניות נוספות המיועדות לאוכלוסיות מיוחדות ולתלמידים בעלי צרכים מיוחדים מכלל בתי הספר ביישוב מתקיימות אף הן בספרייה.
הספרייה מעוצבת בסגנון המשרה אווירה ביתית, עיצוב זה הוא ברוח חוק הספריות החדש המכוון לקיום פעילויות חברתיות ועידוד ביקורם של כלל חתכי הגיל, עידוד האנדרגוגיה והדיאלוג החינוכי המקדם למידה.
מבנה הספרייה שלושה חלקים: מחלקת היעץ וההשאלה, מחלקת הילדים והנוער עם ריהוט מותאם וגמיש, ומחלקת ספרי העיון ובה ספרי העיון והספרות היפה בשלוש השפות יחד לצד עמדת "חדש בספרייה".
חדר שקט מבודד המותאם ללמידה קבוצתית או אישית שבין היתר משתמשים בו תלמידים המתכוננים למבחנים ממשלתיים או מבחני סיווג למיניהם.
מבנה זה משקף את תפיסת הרשות המקומית את הספרייה העירונית בבאקה אלגרבייה כמשאב חברתי וכמקום חיוני המאפשר מפגשים חברתיים לכל מטרה.
ספריית אוניברסיטת יאשי (ברומנית: Biblioteca Centrală Universitară din Iaşi) היא ספרייה אקדמית באוניברסיטת יאשי.
הספרייה הוקמה ב-8 בנובמבר 1839, ונפתחה ב-23 בנובמבר 1841, בתחילה שימשה כספריית בית ספר וספרייה ציבורית.
בשנת 1860 עם הקמת האוניברסיטה החלה לשמש כספרייה של המקום.
לאחר מלחמת העולם השנייה גדל מספר הפריטים בספרייה ל-1,500,000. באוספים נכללים אינקונבולים וספרים נדירים.
לאחר המלחמה עברה הספרייה לבניין אחר.
בין מנהלי הספרייה נמנים מיכאי אמינסקו ובוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו.
ספריית אוניברסיטת גנט (בהולנדית: Universiteitsbibliotheek Gent) היא הספרייה של אוניברסיטת גנט שבבלגיה.
לאחר שהאוניברסיטה הוקמה ב-1817, ספרים שהוחרמו בזמן המהפכה הצרפתית ניתנו לאוניברסיטה.
ב-1942 הוקם מבנה מגדל הספרים (Boekentoren), אשר הכיל בתוכו את הפקולטה לאומנויות ופילוסופיה.
המבנה שתוכנן על ידי אנרי ון דה ולדה, היווה את המבנה המרכזי של הספרייה.
בספרייה ישנו גם אוסף קבצים של ספרים דיגיטליים.
הספרייה הצטרפה לפרויקט גוגל ספרים במסגרתו נסרקו בה ספרים שהפכו לזמינים במרשתת.
ספריית אוניברסיטת ורשה היא הספרייה של אוניברסיטת ורשה שבוורשה בירת פולין.
הספרייה הוקמה ב-1816, והבלשן סמואל לינדה נהיה למנהלה הראשון.
בתחילה הכילה בעיקר ספרי היסטוריה ותאולוגיה, אך ב-1825 הוגדל האוסף על ידי ספרים מתחומים מדעיים.
אחרי כישלון מרד נובמבר נסגר המקום, ומרבית הספרים נלקחו על ידי השלטונות הרוסים לסנקט פטרבורג.
עם השנים אוסף הספרים הלך וגדל.
ב-1921 לאחר הסכם ריגה הוחזר רוב האוסף לפולין.
ב-1999 נחנך בניין הספרייה החדש, והאפיפיור יוחנן פאולוס השני נתן את ברכתו לחניכת המבנה.
המבנה מכיל גן בוטני המשולב בגג ירוק.
הספרייה מכילה טקסטים קלאסיים בפולנית, יוונית ועברית.
ספריית אוניברסיטת סטוקהולם (בשוודית: Stockholms universitetsbibliotek) היא ספריית המחקר של אוניברסיטת סטוקהולם.
ספריית האוניברסיטה הוקמה לראשונה ב-1877 שהחלו לאסוף מגזינים ויצירות ספרותיות שונות מתרומות ורכישות שנעשו.
ב-1882 מספר התרומות לספרייה גדל משמעותית ותרומות גדולות הוענקו בין היתר על ידי הספרייה המלכותית של דנמרק ואוניברסיטת אוסלו.
ב-1978 ספריית האוניברסיטה נהייתה אחראית גם על ספריית האקדמיה המלכותית השוודית למדעים מה שנתן לה גישה לאחד המאגרים הגדולים באירופה לספרות של מדעי הטבע, נמנים בה גם אוספיהם של קארולוס ליניאוס ועמנואל סוודנבורג.
בניינה החדש של הספרייה נחנך ב-1982.
ספריית בודמר היא ספרייה ומוזיאון הממוקמת בקולוגני, שווייץ.
הספרייה הוקמה בשנות העשרים על ידי אספן הספרים מרטין בודמר.
אוסף הספרייה מכיל כ-160,000 פריטים הכולל לוחות חימר ומסמכים וגיליונות מוזיקליים מקוריים הכתובים בכתה יד.
ב-1999 אורגן במקום תערוכה מיוחדת של יצירות נבחרות מתוך הספרייה.
ב-2003 בניין הספרייה עוצב מחדש.
ספריית אוניברסיטת אומאו (בשוודית: Umeå universitetsbibliotek) היא הספרייה האקדמית של .
מקורה של ספריית האוניברסיטה בספרייה המדעית של העיר אומאו שהוקמה ב-1950.
ב-1965, עם הקמת אוניברסיטת אומאו, היא הוכרה כספריית האוניברסיטה, ב-1968 נחנך המבנה החדש של הספרייה.
היא משמשת כספריית הפקדה, וכל ספר מודפס היוצא לאור בשוודיה מחייב למסור לספרייה עותק ממנו.
בנוסף לספרים ישנם בספרייה אוספים של מגזינים, מאגרי מחקר ומאגרים דיגיטליים שונים.
הספרייה זכתה למספר תרומות משמעותיות, ובהן תרומה מחוקר הבלשנות ביירן קולינדר (Björn Collinder) ומהסופרת סיגריד קאהלה (Sigrid Kahle).
בספרייה נמצא גם ארכיונה של הסופרת שרה לידמן (Sara Lidman).
ישנם סניפים של הספרייה גם בבית החולים של אומאו, שם נמצאת ספרייה רפואית, ובקמפוס האומנות של האוניברסיטה, השוכן במבנה נפרד מבניינה הראשי.
זוהי הספרייה הגדולה ביותר בצפון שוודיה.
ספריית ג'נסיס ('ספריית בראשית' באנגלית: Library Genesis בקיצור Libgen) היא ספריית צללים המאפשרת שיתוף קבצים עבור מאמרים בכתבי עת, ספרים, תמונות, קומיקס ומגזינים.
האתר מאפשר גישה פתוחה לתכנים שאחרת הם בתשלום או שלא עברו דיגיטציה.
האתר מגדיר את עצמו כמצבור קישורים המספק גישה לחיפוש פריטים שנאספו ממשאבי אינטרנט ציבוריים זמינים לציבור וכאלה שהועלו על ידי המשתמשים.
סטטוס זכויות היוצרים של יצירות רבות הנגישות דרך אתר זה נתון במחלוקת.
לדוגמה, האתר מספק גישה לקובצי PDF של הפורטל אלסוויר.
כמה מו"לים כמו אלסוויר האשימו את ספריית ג'נסיס במתן גישה פיראטית למאמרים וספרים.
מנגד נטען כי מו"לים אקדמיים נהנים ממחקר במימון ממשלתי, שנכתב על ידי פרופסורים - שרבים מהם מועסקים באוניברסיטאות ציבוריות.
ספריית ג'נסיס צמחה במהירות על ידי הטמעת ספריות אחרות.
נכון ליולי 2019 יש לה יותר מ-2.4 מיליון ספרי עיון, 80 מיליון מאמרים בכתבי עת מדעיים, 2 מיליון קובצי קומיקס, 2.2 מיליון ספרים אלקטרונים ו-400 אלף גליונות מגזינים.
האתר הושק ב־2008 ידי מדענים רוסים, והוא קלט את תוכנו והפך ליורשו של Library.nu , שנסגר ב־2012 בצו משפטי לאחר שהפר זכויות יוצרים.
בשנת 2015, ספריית ג'נסיס הסתבכה בתיק משפטי עם אלסוויר, שהאשימה אותה בפיראטיות בכך שהעניקה גישה פתוחה למאמרים וספרים.
בתגובה, האשימה ספריית ג'נסיס את אלסוויר בכך שהשיגה את מרבית רווחיה ממחקר במימון ציבורי, אשר אמור להיות זמין באופן חופשי לכולם מכיוון שמשלמי המס מימנו אותו.
כתבי עת מדעיים מתקיימים בזכות דמי מנוי שמשלמות אוניברסיטאות - גופים ציבוריים במימון הציבור.
אלסוויר הרוויחה מעל 3 מיליארד דולר בשנת 2010 ממכירת מנויים לספריות, שרובן אוניברסיטאיות.
על פי הדיווחים, ספריית ג'נסיס רשומה הן ברוסיה והן באמסטרדם ולכן סמכות השיפוט אינה ברורה.
הספרייה חסומה על ידי מספר ספקי שירותי אינטרנט בבריטניה, בצרפת, גרמניה, יוון, בלגיה, ורוסיה.
באוקטובר 2015 הורה בית המשפט המחוזי בדרום ניו יורק להפסיק את השימוש בשם הדומיין libgen.org.
עד סוף 2014, Sci-Hub, המספקת גישה פתוחה למיליוני עבודות מחקר וספרים, הסתמכה על ספריית ג'נסיס כעל שרת אחסון: חומרים שביקשו המשתמשים הוזמנו מג'נסיס ונשלחו ממנה.
חומרים שלא היו ברשותה נאספו באמצעים אחרים ואז נשמרו בשרתיה.
בשנת 2019 פתחו ארכיונאים ופעילי חופש המידע בפרויקט להפצת נתוני LibGen ובשנת 2020 הושקה ספריה דיגיטלית של עמיתים לעמית של תוכני Sci-Hub ו-Library Genesis.
עקב חילוקי הדעות על חוקיות האתר, האתר פעול ממספר כתובות רב אשר נחסמות מעת לעת, כתובת האתר נכון לינואר 2024 הן:
ספריית בצלאל הוא מערך הספריות והמאגרים המשרתים את המחלקות השונות של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
הספרייה נחשבת לאחת מספריות האמנויות המובילות בישראל.
המערך כולל גם ארכיון דיגיטלי המשמר את העבודות שנוצרו בבצלאל לאורך הדורות.
מערך הספריות של בצלאל כולל ספרייה ראשית בהר הצופים, וכן את ספריית המחלקה לארכיטקטורה בבניין ההיסטורי של בצלאל, וספרייה בבית הנסן.
אוספי הספריות כוללים כ-70,000 כרכים של ספרים, כתבי עת, תקליטורים, קלטות וידאו וסרטי DVD.
הספרייה מספקת גישה למאגרי מידע הנוגעים לתחומי הלימוד באקדמיה ולתחומים משיקים.
כלי גילוי המידע הספרייה הוא תוכנת EDS (EBSCO Discovery Service), המאגדת את כל בסיסי הנושאים של הספרייה במטרה ליצור חווית משתמש נוחה עבור מחקר.
המערכת מאפשרת גישה למגזינים מקוונים, עיתונים כתבי עת וספרים אלקטרוניים.
זוהי תוכנה בה משתמשות אוניברסיטאות ומכללות נבחרות בישראל ובעולם.
הספרים מקוטלגים בשיטת דיואי ו-UDC.
בארכיון בצלאל מבוצעים איתור, איסוף ומיון, שימור, דיגיטציה וקטלוג של דימויים.
המאגר ממוחשב פתוח לציבור וכולל תיעוד דיגיטלי של התחומים הבאים: ההיסטוריה של בצלאל ואירועים שונים, עבודות סטודנטים (סוף סמסטר, סוף שנה), פרויקטי גמר ותערוכות בוגרים ואוספים של עבודות בצלאל ממקורות שונים.
בשנת 2023 עתידה הספרייה לעבור למשכן חדש בבניין בצלאל החדש במגרש הרוסים בירושלים.
ספריית אוניברסיטת קיימברידג' היא הספרייה האקדמית המרכזית והגדולה ביותר באוניברסיטת קיימברידג' ואחת משש ספריות ההפקדה של הממלכה המאוחדת.
אל הספרייה מסונפות מנהלית למעלה משלושים ספריות מחלקתיות ופקולטתיות.
בספרייה מעל 9 מיליון כותרים, כולל מפות ודפי תווים.
הספרייה נוסדה במאה ה-15 ועברה למעונה הנוכחי ממערב ל ומרכז העיר קיימברידג' ב-1934.
הספרייה נוסדה בעשור השני של המאה ה-15 על מנת לאחסן את אוסף הספרים של האוניברסיטה, ששכן עד אז בתיבות.
בסוף המאה ה-15 כלל האוסף למעלה מ-600 ספרים, אך פירוק המנזרים באנגליה בימי הנרי השמיני פגע בה קשות, כמו ברבות מהספריות הממלכה.
מאמצי שיקום הספרייה יצאו לפועל ב-1574, בתמיכת הארכיבישוף מקנטרברי, ובסוף המאה ה-16 מנה אוספה למעלה מאלף ספרים.
ב-1632 יזם ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם את אוסף הספרים בערבית ובשנת 1647 החל אוסף הספרים בעברית.
ב-1664 ירשה הספרייה את אוספו העשיר של שכללה 10,095 ספרים מודפסים, מהם כ-200 עותקי אינקונבולה; ו-186 כתבי יד, בהם כתב יד של ג'פרי צ'וסר וכתבי היד הנחשבים כמוקדמים ביותר בשפה הוולשית, מן המאה ה-9.
ב-1710 נכללה הספרייה בין תשע ספריות הפקדת חובה, שצוינו בחוק זכויות היוצרים הראשון.
ב-1715 תרם ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה לספריה את אוסף הספרייה המלכותית של בישוף קתדרלת אילי, שמנתה 30,000 ספרים ו-1,790 כתבי יד.
בין השנים 1867–1886 כיהן כספרן הראשי של קיימברידג' הנרי ברדשו , שקידם אותה מבחינה מקצועית, אקדמית ומחקרית.
בפרט אחראי בדרשו לקידום האוסף העברי, לאחר שגייס את החוקר היהודי שלמה שילר-סינשי לערוך קטלוג מקיף של האוסף.
ממשיכיו (ספרן ראשי בשנים 1889–1923) ו (1923–1949) המשיכו במגמה להפיכת הספרייה למרכז מידע אקדמי ומחקרי מוביל, תיעוד מקיף ושיטתי של הקטלוג.
כן פעלו לכינוס ומחקר של מאות אלפי פריטי אוסף מהגניזה הקהירית, יחד עם שלמה זלמן שכטר וצ'ארלס טיילור.
ב-1933 רכשה הספרייה עותק של תנ"ך גוטנברג.
באותה עת, ובסיוע קרן רוקפלר הועברה הספרייה לבניין חדש בצידו המערבי של נהר קאם.
ב-1972 הוקמה הרחבה נוספת לבניין.
ב-2010 נוסדה כמאגר דיגיטציה של אוספי הספרייה ומנגנוני גישה וחיפוש מידע.
ספריית האנימה היא ספריית תוכן של סדרות טלוויזיה מסוגת האנימה, אשר זמינה בפלטפורמות ה-SVOD של HOT ו-Yes החל מ-11 באפריל 2022.
ב-11 במרץ 2022 עלתה לאוויר ספריית אנימה ב-SVOD של חברות התקשורת הישראליות HOT ו-Yes.
כחלק מהשקת הספרייה, בכנס הארוקון שהתקיים ב-17 במרץ 2022, נעשה סיקור שלה על ידי יובל סגל, כמו כן היה חדר צפייה עם תכנים ממנה.
תחילה הספרייה נקראה ערוץ האנימה, אך לאחר מכן שמה השתנה לספריית האנימה.
ב-4 באפריל 2022 נודע שהספרייה תעלה ב-11 באפריל, כאשר מאז תאריך ההכרזה עד שהספרייה עלתה, פורסמו טריילרים לחלק מהסדרות שיהיו בה ברשתות החברתיות, ביניהן טוקיו גול, אססיניישן קלאסרום, פיוטצ'ר דיירי, מיי ליטל מונסטר ומגאלובוקס.
כמו כן, נודע שהסדרות יהיו בדיבוב אנגלי או יפני עם תרגום עברי ושהספרייה תהיה כרוכה בתשלום חודשי.
ספריית אל-בודיירי היא ספרייה פרטית וארכיון ברחוב השלשלת בעיר העתיקה של ירושלים.
בספרייה אוסף של כ-1,300 כתבי יד, המוקדמים בהם מהמאה ה-12. הספרייה הוקמה על בסיס האוסף האישי של שריף ירושלים במאה ה-18, שייח מוחמד אבן-בודייר.
משפחת אל-בודיירי מאפשרת גישה לכתבי היד באמצעות שיתופי פעולה עם ארגוני מורשת ותרבות בינלאומיים.
רוב כתבי היד כתובים בערבית, ומיעוטם בטורקית עות'מאנית ובפרסית.
הספרייה והארכיון פתוחים לקהל הרחב, בתיאום מראש.
ספריית אל-בודיירי צמחה מתוך האוסף של שריף ירושלים במאה ה-18, שייח מוחמד אבן-בודייר, שהיה איש דת סופי שלמד באל-אזהר, בן למשפחה אצילה שהגיעה מחיג'אז לירושלים במאה ה-9. בבעלותו של אבן-בודייר היו נכסים רבים, שאת חלקם ירש מאביו.
הוא החל לאסוף כתבי יד בגיל 15, והרחיב את ספרייתו ללא הרף עד מותו בשנת 1805. לאחר מותו המקום נסגר והוזנח, עד שבשנת 2003 החליטה משפחת אל-בודיירי לשפץ את הספרייה ולפתוח אותה מחדש.
לקראת הפתיחה נקלטו בספרייה 520 כתבי יד נוספים, שלוקטו מבני המשפחה.
ספריית אל-בודיירי ממשיכה לפעול מביתו של השייח מוחמד אבן-בודייר, כפי שביקש בצוואתו.
הספרייה פתוחה לקהל הרחב בתיאום מראש.
בשנת 2008 החל תהליך של דיגיטציה ושימור האוסף, בשיתוף פעולה עם האיחוד האירופי כחלק מ.
הקטלוג הדיגיטלי של הספרייה הוא חלק מאוסף כתבי יד אסלאמיים שרוכזו באוסף היל על ידי אוניברסיטה במינסוטה.
אוסף ספריית אל-בודיירי כולל כ-1,300 כתבי-יד מהמאה ה-12 ואילך, וכן עשרות ספרים מהמאה ה-20 ומסמכים היסטוריים של משפחת אל-בודיירי, בהם יומנים, התכתבויות אישיות ומסמכים משפטיים המתוארכים לתקופה העות'מאנית המאוחרת.
בשנת 1987 פורסם קטלוג ובו 636 כתבי יד שהועתקו למיקרופילם 35 מ"מ.
בשנת 2010 פורסם קטלוג מעודכן ובו גם כתבי היד שנוספו בשנת 2003.
הנהלת הספרייה החלה ביצירת קטלוג מקיף חדש באביב 2010 וסיימה את העבודה על טיוטת הקטלוג בינואר 2011. על פי דו"ח של מרכז המחקר הפלסטיני-אמריקאי, כמחצית מכתבי היד בספרייה השתמרו היטב, רבע מהם זקוקים רק לכריכה מחודשת, והשאר במצב רעוע.
באתר פרויקט שימור המורשת הבין-תרבותית במדינות הים התיכון מצוין שרוב כתבי היד בספרייה עוסקים בתולדות האסלאם ובסופיזם.
באוסף נמצאים 6 כתבי יד ייחודיים, שלא ידוע על עותק נוסף שלהם.
כתב היד העתיק ביותר באוסף, "המסר הקאשירי", נכתב בשנת 1167.
ספריית אסיף היא מאגר תורני מקוון של כתבי עת וספרים תורניים מהדור הנוכחי, בעיקר מישיבות הציונות הדתית.