tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי המסורת מינה אלכסנדר הגדול את הנסיך הגאורגי האגדתי אזו (נקרא גם אזוני) לשליט "השבט של מצחתה".
המקור הגאורגי מימי הביניים "ניצורה של כארתלי" ("მოქცევაჲ ქართლისაჲს"), עוסק בחשיבותה של מצחתה, ולפיו היה אזו בנו של מלך אריאן-כארתלי שהתיישב במקום עם 18 משפחות נוספות, והיה לאבי האומה.
על פי הרשומות הגאורגיות מאת לאונטי מרובלי בן המאה ה-11, נמנה "מסחתוס" על בניו של כרתלוס, ולאחר מותו של האחרון מונה על ידי אימו לאב המייסד של מצחתה.
עם הזמן השתנה שם העיר מ"מֶסחתה" ל"מצחֶתה".
העיר משופעת באתרים היסטוריים ודתיים ששני העיקריים שביניהם הם:
קתדרלת סווטיצחובלי מהמאה ה-11 היא הכנסייה הגדולה בגאורגיה המשמשת עדיין ליעודה.
משמעות שמה של הכנסייה - "עמוד מעניק-חיים".
כנסיית הצלב (ג'ווארי) מהמאה ה-6 שוכנת על ראש גבעה מחוץ לעיר, ונחשבת למקום הקדוש בגאורגיה.
לפי המסורת הקימה נינו הקדושה צלב במקום זה, לפני שהמירה את דתם של תושבי העיר לנצרות.
המבנה עצמו נבנה לכבודו של ארמזי.
ספר דברי הימים של גאורגיה - כארתליס צחובריבה, שמהווה את המסמך הגאורגי הקדום ביותר הידוע, מייחס את בואם של היהודים לגאורגיה, לתקופת חורבן הבית הראשון: "אז כבש נבוכדנאצר המלך את ירושלים ויהודים שנמלטו ממנה באו אל כארתלי וביקשו אדמה מה"מַמַסַחליסי" (בית האב) של מצחתה תמורת תשלום מס גולגולת.
הוא נתן להם אדמה ליד האראגווי, על המעיין הנקרא בשם זאנאווי." במקום אחר, מספר הכארתליס צחוברבה על פליטים יהודים שהגיעו לגאורגיה לאחר שהוגלו על ידי אספסיאנוס והתיישבו במצחתה ליד אחיהם שישבו שם זה מכבר.
היהודים כונו בשם "אוריה" או "הוריה", כינוי הרווח בכל המקורות הגאורגיים המוקדמים ומימי הביניים המאוחרים.
מאוחר יותר תפס את מקומו הכינוי "איבּראילי", בעוד הכינוי "אוריה" הפך לכינוי גנאי ליהודים.
ה"כארתליס צחובריבה" נכתב רק במאה ה-11, לכן יש להתייחס במידה של ספקנות למובא בו, גם אם הוא נסמך על מקורות קדומים מאוד, שכן ייתכן שמקורו ברצון לקשר את בואם של היהודים לגאורגיה למאורעות היסטוריים ידועים.
העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לישיבת יהודים בגאורגיה הן מצבות קבורה שנמצאו ליד מצחתה.
על המצבות המיוחסות למאות ה-3-ה-5 חקוקות כתובות בארמית ובעברית.
על מציבה אחת מופיע הכיתוב "יהודה דמתקרא גורק".
ואילו על אחרת, זו של יוסף בר חאזן, חקוקים גביע וכן הלאה.
במסורות הגאורגיות על הפצת הנצרות בגאורגיה תופסים היהודים מקום מיוחד.
האגדה בכרוניקה הגאורגית מימי הביניים "כרתליס צחוברבה", קושרת את היהודים הגאורגים עם סיפור צליבתו של ישו.
שניים מראשי היהודים, אליעז ממצחתה ולונגינוז מקרסני, יצאו לירושלים.
הם נוכחו בעת צליבת ישו וקנו את כותנתו של ישו, מחייל רומאי מגבעת הגולגולתא שבירושלים, מקום קבורתו של ישו.
בשובם למצחתה, יצאה צידוניה, אחותו של אליעז לקבל את פניהם וחיבקה את הכותונת, נפלה ומתה, מצער על מותו של ישו.
את גלימתה לא ניתן היה להסיר ממנה, ולכן היא נקברה כשהכותונת בזרועותיה, ובמקום קבורתה צמח עץ ארז מארזי הלבנון.
על פי המסורת מצבת קבר במרכזה של כנסיית סווטיצחובלי שבמצחתה, מסמנת את קיברה של צידוניה.
ייתכן שאגדה זו רומזת לכך, שבקרב היהודים שהתגוררו בגאורגיה היו "יהודים נוצרים" עוד לפני שנינו הקדושה ניצרה את הגאורגים.
בין תלמידיה היו אביתר הכהן, נכדו של אליעז, ובתו צידוניה.
אביתר נקרא על פי האגדה "אוּריאע'וֹפּילי" ("יהודי לשעבר"), צידוניה, שהלכה אחר נינו ועמה שש אמהות יהודיות, הייתה עדה למעשי הנפלאות שלה.
יש כאלה שביקשו לסקול את אביתר באבנים, ורק התערבותו של המלך מיריאן השלישי הצילה אותו מידם.
למרות שיהודי מצחתה היו יעד ראשון להפצת הנצרות, הוטבלו רק חמישים משפחות מצאצאי בר-אבא (הגנב שניצל מן הצליבה לצידו של ישו, והגיע על פי האגדה למצחתה), בעוד שרוב תושבי כארתלי הוטבלו על ידי נינו ובראשם המלך מיריאן השלישי ואשתו ננה.
כך או אחרת ניתן להסיק ממסורת זו על קיומו של ישוב יהודי גדול ומבוסס בגאורגיה בתחילת המאה ה-4, אם כי לא ניתן לדעת מה היה גודלו.
בימי הביניים היו היהודים צמיתים כיתר הגאורגים בגאורגיה.
תעודות מימי הביניים מספרות שהיהודים היו פעמים רבות קרבן למעשי שוד וחטיפה של אצילים-שודדים.
התעודות מספרות על מסכת קשה של מעשי אכזריות וסחיטה, שהובילה לבריחת היהודים מעריצות אדוניהם בעוד הם מעדיפים את חסות המנזרים או המלוכה.
תעודות משפטיות מן השנים 1801-1798 מספרות על בני משפחת מנשראשווילי, שהגיעו לסוראמי לאחר שנמלטו מאדונם הקודם והיו לצמיתים של מנזר סווטיצחובלי במצחתה.
לאחר שנים תבע אדונם לשעבר שיחזרו לבעלותו, והמשפחה ניהלה מאבק עיקש וממושך על זכותה להישאר בחסות המנזר.
הפסטיבל של מצחתה המתקיים אחת לשנה, ב-14 באוקטובר, נקרא מֶצחֶתוֹבַּה.
מציאות או ממשות היא העולם האמיתי, בניגוד לדמיון, חלום, אגדה וכדומה.
במהלך השנים ניתנו למציאות הגדרות רבות ואין הגדרה מוסכמת אחת.
העיסוק במציאות בפילוסופיה הוא כפול: עיסוק במציאות עצמה ועיסוק ביחס בין המציאות לבין התפיסה של בני האדם.
העיסוק במציאות עצמה נעשה במסגרת התחום הפילוסופי שנקרא אונטולוגיה.
במסגרת עיסוק זה במציאות עצמה, השאלה הבסיסית ביותר היא מהי המציאות, מה טיבה, ומה פירוש לומר על משהו שהוא חלק מהמציאות.
שאלות אלו מעלות שאלות רבות נוספות, ספציפיות יותר, שקשורות, כל אחת מהן, במידה אחרת לשאלה הבסיסית ביותר.
האם יש יסוד אחד בסיסי, העומד בבסיסה של כל המציאות?
כבר הפילוסופים היוונים הקדם-סוקרטיים הציגו ניסיונות להשיב על שאלה זו.
זכורים בעיקר תאלס שטען שהכל מים, אנכסימנס שטען שהכל אוויר ואנכסימנדרוס שטען שהכל מורכב מיסוד אחד, בלתי-מוגבל ובלתי-מאופיין - האפיירון.
מאוחר יותר פיתחו אמפדוקלס ואריסטו תפיסות על פיהן ישנם ארבעה יסודות.
רעיון היסודות שרד עד ימינו, הגם שהתפיסה של המדע המודרני בימינו היא מורכבת יותר (מתבטאת בפיזיקה המודרנית ובכימיה), והיסודות הרבים שמוכרים מסודרים על פי חוקיות בטבלה המחזורית.
מה הן הקטגוריות הבסיסיות של המציאות?(האם סיבתיות ועצם, למשל, הן קטגוריות כאלו?).
האם כל המציאות היא פיזית, או שיש לה גם חלקים שאינם פיזיים?
(בהקשר זה הוצגו תפיסות שונות כגון מטריאליזם, אידיאליזם, דואליזם ועוד).
מה טיבה של המציאות הפיזית?
שאלה זו כוללת שאלות רבות.
למשל - מה היחס בין חומר לאנרגיה?
האם ניתן לחלק את החומר ללא סוף, או שבסופו של דבר מגיעים ליחידות בסיסיות שלא ניתן לחלקן יותר?
הפילוסוף היווני דמוקריטוס טען שבסופו של דבר מגיעים ליחידות שאינן ניתנות לחלוקה (אטומים) ושיחידות אלו מרכיבות את המציאות כולה.
תפיסה זו מהווה את הבסיס לתפיסה המודרנית, בה באמצעות תיאור יחסים וחוקים השוררים בין חלקיקים ברמה המיקרוסקופית ניתן למעשה להסביר את המתרחש ברמה המקרוסקופית).
האם המציאות נקבעת מראש (דטרמיניזם)?
האם יש בה יסוד אקראי?
האם תורות מדעיות שונות (כגון מכניקת הקוונטים, תורת היחסות, התרמודינמיקה והמכניקה הניוטונית) אומרות משהו לגבי השאלות הללו?
; כיצד משפיעות התשובות לשאלות אלה על אפשרות קיומו של רצון חופשי?
(לשאלות אלו השלכות גם על תחומים פילוסופיים נוספים, כגון הפילוסופיה של המוסר וכן הפילוסופיה של המשפט).
מה פירוש נמצא במציאות (-"קיים") או לא נמצא
מה קיים ומה לא קיים?
האם ישים הקיימים במחשבה שלנו אך אינם קיימים פיזית (למשל, חד-קרן) מהווים חלק מהמציאות?
מה פירוש לומר על משהו (למשל, פגסוס) שאינו חלק מהמציאות?
אם משהו אינו קיים, כיצד אנו יכולים לדבר עליו?
אם הוא קיים במחשבה - מה ההבדל בין קיום זה לקיום פיזי?
האם ישנם מספר סוגים של קיום (במחשבה, במציאות הפיזית וכו'), או רק סוג אחד?
הפילוסוף היווני פרמנידס החזיק בעמדה על-פיה הדברים שאינם קיימים אינם קיימים בשום אופן, והגיע מקביעה פשוטה ואינטואיטיבית זו ("היש ישנו והאין איננו") למסקנות מרחיקות לכת, כגון שהתנועה היא בלתי-אפשרית.
תלמידו ובן-זוגו זנון המשיך את דרכו והציג טיעונים נוספים לכך שהתנועה היא בלתי-אפשרית, המוצגים בפרדוקסים של זנון.
בימינו שאלת משמעותם של משפטי אי-קיום עלתה במלוא עוצמתהּ במסגרת הפילוסופיה האנליטית, ופילוסופים-לוגיקנים כגון גוטלוב פרגה וברטראנד ראסל הציעו לה פתרונות לוגיים, תוך שהם טוענים כי עיקר הבעיה הוא לשוני.
פילוסופים אחרים, בעיקר מהזרם הקונטיננטלי, עסקו באופן ישיר ב"יש" (ההוויה, being) וב"אין" (nothingness).
בלטו ביניהם מרטין היידגר והפילוסופים האקזיסטנציאליסטים.
שאלת מעמדם האונטולוגי של הדברים המופשטים.
במעמד אונטולוגי הכוונה לשאלה אם ישים אלה קיימים, ואם כן - באיזה מובן ניתן לייחס להם קיום, מה הכוונה בלומר שהם קיימים, ומה ההבדל בין הקיום שלהם לקיום של הדברים המוחשיים, ה"רגילים".
ישים ששאלה זו נשאלת לגביהם תכופות הם למשל - הישים מתחום המתמטיקה (למשל, מספרים) והפיזיקה (למשל - כוח, אנרגיה וכו').
מה פירוש לומר שהם קיימים?
אם אינם קיימים - כיצד אנו יכולים לומר עליהם משהו?
מה אנו בעצם חוקרים כשאנו חוקרים אותם?
ואם הם קיימים - באיזה מובן?
האם ניתן לשאול היכן הם נמצאים?
אם לא - באיזה מובן הם קיימים, אם קיום זה אינו במרחב ובזמן?
הפילוסוף היווני אפלטון לא רק שהאמין בקיומם של הישים המופשטים, הוא אף האמין שקיומם הוא הראשוני - כלומר, הישים המופשטים (אצל אפלטון, האידיאות) קיימים "באמת", ואילו הישים הרגילים, קיימים רק "באופן חיוור", או פחוּת, או שקיומם מתאפשר רק על ידי קיומן של האידיאות.
דוגמה קלאסית בה משתמשים על-מנת להמחיש תפיסה זו היא העובדה שכל צורה גאומטרית שניצור או נצייר במציאות, לעולם לא תהיה מושלמת (הקו הישר שנצייר על דף לעולם לא יהיה ישר באופן מושלם, המעגל שנצייר לעולם לא יהיה מעגל מושלם, שכל נקודה בו באמת נמצאת באותו מרחק מהמרכז).
אפלטון מפרש זאת כך שהמושג המופשט, האידיאה, של המעגל או של הקו הישר, הוא זה שקיים באופן ראשוני.
בעקבות תפיסתו של אפלטון התפתח זרם האפלטוניזם.
האם קיום הוא מושג רציף או בדיד?
האם ישנן דרגות של קיום (משהו אחד יכול להיות קיים פחות ממשהו אחר), או שעל כל דבר ניתן רק לומר שהוא קיים או שאינו קיים, ואין אפשרויות נוספות?
האם ביטויים כגון "קיים בהכרח" או "אפשרי שקיים" מבטאים דרגות אחרות של קיום?
(שאלה זו קשורה למושגי העמימות והאפשרות שכיום נחקרים רבות במסגרת הלוגיקה, ואף פותחו שיטות של לוגיקה עמומה ולוגיקה מודאלית).
מה היחס בין המציאות לבין המרחב והזמן?
האם ישנם אספקטים של המציאות שאינם מתקיימים במרחב ו/או בזמן?
האם כל דבר שקיים, קיים במקום מסוים ובזמן מסוים?
האם המרחב והזמן הם חלק מהמציאות, או רק חלק מהתפיסה של בני-האדם את המציאות?
הפילוסוף עמנואל קאנט, למשל, סבר כי הם חלק מהתפיסה של בני האדם.
לעומתו אייזק ניוטון החזיק בתפיסה שהמרחב והזמן הם מוחלטים (מהווים חלק מהמציאות) ואילו הפילוסוף והמתמטיקאי גוטפריד וילהלם לייבניץ החזיק בתפיסה שהמרחב והזמן אינם חלק מהמציאות כשלעצמם, אלא הם רק יחסים בין דברים שקיימים במציאות.
מה היחס בין מושג המציאות לבין מושגים קרובים - אמת, קיום, הוויה?
לעיתים המושג מציאות משמש על מנת לתאר את כל ההוויה , כולל ה"אין" או ה"לא-כלום" (באנגלית - The Nothing), ואילו המושג קיום (באנגלית - Existence) נשמר לתיאור רק מה שקיים באמת.
שימוש זה הוא רק אחד מני רבים אפשריים והשאלה על היחס בין המושגים הבסיסיים הנ"ל היא שאלה פילוסופית.
האם המציאות התחילה להתקיים בשלב מסוים, או שהייתה קיימת תמיד?
כאמור, הפילוסופיה עוסקת לא רק במציאות עצמה אלא גם ביחס בין המציאות לבין התפיסה של בני האדם - באפשרות של בני האדם לתפוס את המציאות ובאופן שבו הם יכולים לעשות זאת.
עיסוק זה בקשרים בין המציאות לבין התפיסה, נעשה בעיקר במסגרת התחום הפילוסופי של האפיסטמולוגיה.
האם בני האדם יכולים לתפוס את המציאות?
האם החושים מספקים מידע מהימן על המציאות?שאלה זו העסיקה רבות את הפילוסופים האמפיריציסטים.
האם השכל מספק מידע מהימן על המציאות?
האם ידע מסוים על המציאות טבוע בנו מלידה?
שאלות אלו העסיקו רבות את הפילוסופים הרציונליסטים.
האם השיטות שפיתח האדם על מנת לחקור את המציאות (למשל, השיטה המדעית והמדע), אכן מספקות מידע מהימן על המציאות?
האם יש קשר הכרחי בין מציאות ובין תפיסה?
האם כל מה שנתפס, בהכרח קיים?
האם כל מה שקיים, בהכרח נתפס?
(בהקשר זה מוצגת השאלה הקלאסית - אם עץ נופל בתוך יער ואף אחד לא שומע, האם הוא השמיע צליל?
או באופן רחב יותר - אם איש אינו תפס את המאורע, האם המאורע הוא חלק מהמציאות?
הפילוסוף ג'ורג' ברקלי עסק רבות בשאלה זו).
האם קיימת מציאות אחת, אובייקטיבית (או אינטר-סובייקטיבית) שכולם תופסים אותה?
או שמא כל אחד תופס מציאות משלו?
כיצד יכול האדם לדעת שהוא תופס מציאות שמשותפת גם לבני אדם אחרים, ולא רק לעצמו (סוליפסיזם) ?
הפילוסוף רנה דקארט ניסה לתת מענה לבעיית הסוליפסיזם במסגרת ספרו ההגיונות.
האם בני האדם יכולים להשפיע על המציאות?
(שאלה זו קשורה, בין השאר, לשאלת הרצון החופשי).
מהי ברירת המחדל בנוגע לקיום?
האם עלינו להניח שמשהו אינו קיים, עד שיוכח שהוא קיים, או שעלינו להניח שהוא קיים, עד שיוכח שאינו קיים?
האם קיימת סימטריה בין קיום לאי-קיום?
אם לא, מה ההצדקה לכך?
מה מעמדם של הדברים שאיננו יודעים אם הם קיימים או לא?
(בנוגע לשאלה זו הוצגו תפיסות רבות, כגון התער של אוקהם ועוד.
שאלה זו מוצגת רבות בהקשר של הדיון בנוגע לאלוהים, ותפיסות שונות לגביה לעיתים מוצגות על ידי המצדדים בתאיזם, אתאיזם ואגנוסטיות).
הן האונטולוגיה והן האפיסטמולוגיה עוסקות בדברים נוספים מלבד השאלות על המציאות שהוצגו כאן.
גם הגבול בין שני התחומים אינו תמיד חד וברור, וישנן שאלות שהתשובה עליהן דורשת הן שיקולים אונטולוגיים והן שיקולים אפיסטמולוגיים.
ניתן להבחין גם שהעיסוק במציאות כולל שאלות רבות ומגוונות - דבר זה נובע מכך שמושג המציאות הוא כל-כך בסיסי, עד שהוא קשור כמעט לכל שאלה פילוסופית שיש.
מציאות וירטואלית היא תאוריה, הטוענת כי ייתכן שהמציאות הנוכחית היא וירטואלית, סוג של הדמיית מחשב עד לדרגה שבה בלתי ניתן להבחין בין המציאות האמיתית והמדומה.
על פי התאוריה יכולה המציאות להכיל מוחות אשר יודעים או לא יודעים שהם נמצאים במציאות וירטואלית.
בצורה חזקה יותר, טוענת התאוריה שאולי אנחנו נמצאים ברגע זה ממש בהדמיה.
מציאות וירטואלית שונה ממציאות מדומה אשר ניתנת להשגה בטכנולוגיה של זמננו, בכך שניתן להבחין בקלות בין העולם האמיתי והעולם המוצג במכשיר מציאות מדומה.
אדם אשר משתמש במכשיר מציאות מדומה בת זמננו תמיד יוכל להבחין בין המציאות האמיתית ובין המציאות המדומה.
רעיון המציאות הווירטואלית מעלה מספר שאלות:
האם אפשרי לדעת, האם אנו חיים במציאות וירטואלית?
האם יש הבדל בין מציאות וירטואלית לבין מציאות אמיתית?
איך אנו אמורים להתנהג אם יתגלה לנו שאנו חיים במציאות וירטואלית?
בהדמיית זו כל ישות נוצרה בתוך ההדמיה והיא לא קיימת בעולם האמיתי.
כל ישות מיוצגת על ידי חלק ממכונה, או מכונה עצמאית.
כך כל המידע המקיים אדם מסוים, מאוחסן במכונה, והוא יכול להיות מועבר ממכונה למכונה, או אפילו להיות מאוחסן בנפרד לשימוש עתידי.
אפשרי שהגוף אשר קיים בהדמיה יועבר אל העולם האמיתי, על ידי העברת המידע המקיים אותו למוח סינתטי בגוף סינתטי.
בסוג הדמיה זה, כדוגמת המטריקס, כל האנשים הם אמיתיים, אך העולם מסביבנו הוא אשליית מחשב.
בסרט מטריקס, מכונות בעלות בינה מלאכותית משתלטות על העולם, ומשתמשות במוחות של בני אדם בתור ספקי כוח תוך כדי שמירה על מוחותיהם מחוברים ל"מטריקס", הדמיה הנראית להם מציאותית.
ההדמיה מראה את העולם כפי שהיה אילולא השתלטו המכונות על כדור הארץ.
מציאות אחרת הוא אלבומו התשיעי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-29 במרץ 2005. בין כותבי השירים באלבום היו טל שגב, מיקי שביב ופבלו רוזנברג.
שיר הנושא של האלבום "מציאות אחרת", שכתב דידי שחר, זכה להצלחה גדולה, ובנוסף לו בלטו גם השירים "מלכת היופי שלי" ו"מתגעגע", שהפכו ללהיטים גדולים, "לב שבור" וכן "סרט שחור לבן".
עיבוד והפקה מוזיקלית: יעקב למאי
קלידים, פסנתר, תיכונותים, והפקת קצב: עמית הראל
קלידים ותיכנותים: יעקב למאי, שי ראובני
גיטרה בס: מיקי שביב, אילן אביב
גיטרות אקוסטיות וחשמליות: אבי סינגולדה, דודו טסה, יאיר מיכאל, מיקי שביב
קולות: יהודה תמיר, אילעיל תמיר, מאיה מור
מצחצח נעליים הוא אדם המתפרנס מצחצוח נעליהם של אחרים.
באופן מסורתי, מצחצחי נעליים אינם פועלים במשרד או בחנות אלא ברחוב, ולקוחותיהם הם עוברי אורח אקראיים.
במקומות שונים בעולם, מצחצחי הנעליים הם ילדים שמסייעים לפרנסת משפחותיהם.
יש מצחצחי נעליים המחזיקים כיסאות גבוהים עליהם יושבים הלקוחות בעת הצחצוח.
מצחצחי נעליים אלה מספקים לעיתים עיתונים ללקוחותיהם, כדי שיוכלו להעביר את הזמן בעת הצחצוח.
מצחצחי נעליים אחרים מסתפקים בשרפרף, ויש כאלה שנעזרים בספסלי הרחוב.
לעומתם, יש המצחצחים את נעלי לקוחותיהם כאשר הלקוחות עומדים, ומניחים את הנעל על דרגש או אף על ארגז הכלים של מצחצח הנעליים.
המקצוע החל להתפתח בערים הגדולות בבריטניה בסוף המאה ה-19, אך בסוף המאה ה-20 הוא החל להיעלם בהדרגה ב.
כיום ניתן למצוא מצחצחי נעליים בעיקר בשדות תעופה.
גם בישראל נחשב המקצוע למקצוע שעבר מן העולם.
אמנון דנקנר ודוד טרטקובר מתארים אותו באופן נוסטלגי:
בשל הרווחים הנמוכים שמניב המקצוע, מצחצחי נעליים שעלו לגדולה נחשבים ל"סיפורי סינדרלה".
נשיא ברזיל לשעבר לואיז אינסיו דה סילבה התפרנס בצעירותו מצחצוח נעליים, וכך גם נשיא פרו לשעבר אלחנדרו טולדו, הכדורגלן הברזילאי פלה, מושל אילינוי רוד בלאגוייביץ', המשורר הארגנטינאי ארמנדו טחאדה גומס והזמר האמריקאי ג'יימס בראון.
לאחר מותו של בראון, החליפה עיריית אוגוסטה את שמו של הרחוב בו עסק בצחצוח נעליים, וקראה אותו על שמו.
מציאות נושכת הוא סרט דרמה קומי אמריקאי משנת 1994 מאת הלן צ'ילדרס, בבימויו ובכיכובו של בן סטילר, ובין הראשונים שבישרו את רעיון תוכניות הריאליטי.
העלילה מתמקדת בלליינה אותה מגלמת וינונה ריידר אשר שואפת להיות יוצרת.
לליינה מתעדת את החיים בשולי החברה בסרט דוקומנטרי שהופך בהמשך לתוכנית ריאליטי.
הסרט דן בהתהוות דור ה-X ומתמקד בלליינה ושלושת חבריה.
טרוי (אית'ן הוק) חברה של לליינה (וינונה ריידר) אינו מצליח להישאר בעבודות בעוד הוא מנהל חיי רוקיסט בלילות.
ויקי מנהלת קשרים רומנטיים עם עשרות בחורים ועובדת כמוכרת בגאפ.
סמי הוא הומו שנמנע מלקיים יחסים רומנטיים עקב החשש מתגובת הוריו.
לאחר מעשה אימפולסיבי, לליינה מאבדת את עבודתה ושוקעת בדיכאון שמוביל אותה לנהל שיחת טלפון ארוכה ויקרה.
היא משלמת את המחיר באמצעות כרטיס דלק שקיבלה מאביה.
עקב הנסיבות, הארבעה מוצאים עצמם מתגוררים באותה דירה.
בהמשך לליינה מכירה את מייקל (בן סטילר) לאחר שהיא זורקת בדל סיגריה אל מכוניתו.
הקשר בין השניים מוביל לפרסום תיעודה של לליינה.
לבסוף לליינה נאלצת לבחור בין טרוי למייקל.
מציאות רבודה (גם: מציאות מתוספת; באנגלית: Augmented Reality, ובקיצור AR) היא טכנולוגיית מחשוב המשמשת כהעתק של המציאות.
במציאות זאת משולבים אלמנטים וירטואליים ברבדים נוספים.
האלמנטים הללו מתמזגים עם הסביבה האמיתית בזמן אמת ובאופן אינטראקטיבי.
השימוש באלמנטים של צליל ואיורים על המרקע, אשר מציג תמונה חיה של המציאות באמצעות המצלמה, הופכים את המציאות לאינטראקטיבית.
בניגוד למציאות רבודה, המונח "מציאות מדומה" מתייחס להחלפה מוחלטת של העולם האמיתי בעולם מדומה.
יישומים מסוג מציאות רבודה פועלים בכמה שיטות.
בשיטה הראשונה, המשתמש מסתכל על המציאות דרך תווך שקוף למחצה, סוג של "זכוכית חצי שקופה".
היישום מקרין על גבי התווך פריטי מידע וירטואליים המפוקסים לאינסוף כך שמנקודת מבטו של המשתמש - הוא רואה גם את המציאות הפיזית וגם את פריטי המידע הווירטואליים, באותו מבט.
בשיטה השנייה, היישום משתמש במצלמה המחוברת למחשב או על בסיס מצלמה בטלפון הנייד, כאשר המצלמה לוכדת בשלב הראשון תמונות וידאו מהעולם האמיתי.
לאחר מכן יישום מיוחד מזהה את הסצנה, את מיקום המצלמה ואת הכיוון במרחב במקרה של שימוש בטלפון סלולרי.
בהתבסס על מידע זה היישום מעבד את התמונה המוקרנת על גבי מסך התצוגה של הטלפון או המחשב ומשלב עליהם בזמן אמת אלמנטים וירטואליים (כגון טקסט, אובייקטים דו־ממדיים או אובייקטים תלת־ממדיים - או אפילו תצלומים, אנימציות, קטעי וידאו או קטעי אודיו).
קיימות גם שתי משפחות שונות של פריטי מידע וירטואליים אותם ניתן להציג.
המשפחה הראשונה כוללת פריטי מידע שאינם מעוגנים למציאות הפיזית, החיצונית למשתמש - לדוגמה, הצגת נתון המהירות על התצוגה העילית במטוס קרב או במכונית.
פריטי מידע כאלו קל יחסית להציג מכיוון שהם מתקבלים במקום קבוע ב"מסגרת התמונה" ואין צורך לשנות את כוון המקרן בצורה שתתאים לתזוזות של עצמים בעולם החיצוני למשתמש או לתזוזות הראש שלו.
יישומים הנשענים על "זכוכית חצי שקופה" והקרנה של פריטי מידע שאינם מעוגנים למציאות הפיזית נמצאים בשימוש רחב כבר מסוף שנות השמונים ויש להם תרומה מוכחת, בעיקר לשימושים צבאיים, בין השאר, כתצוגה עילית במטוסי קרב.
המשפחה השנייה כוללת הצגה של פריטי מידע וירטואליים - באופן שייראה למשתמש כאילו שהם "מעוגנים" לתמונת העולם הפיזית.
לדוגמה, הצגת בובה וירטואלית הרוקדת על גבי שולחן "אמיתי" שנמצא בשדה הראייה של המשתמש.
תחום זה הרבה יותר קשה למימוש מכיוון שתהליך הקרנת המידע כולל השהיות הנובעות מזמני מדידה, חישוב והקרנה ובאופן טבעי נוצרים הפרשים זוויתיים בין "העולם האמיתי" לבין "פריטי המידע הווירטואלי" ומסתבר שמוח האדם מאוד רגיש להשהיות אלו.
הדרישות לזמני השהייה קצרים, גם כאשר המשתמש מזיז את הראש וגם כאשר עצמים במציאות הפיזית נעים - כך שתישמר הלימה זוויתית מלאה ורצופה בין פריטי המידע הווירטואליים לבין המציאות הפיזית, באופן של יפריע למשתמש, נכון ל-2014, טרם התמלאו.
נכון ל-2014, לא מוכר שימוש נפוץ במשפחה זו של יישומים, למעט בתחומים צבאיים מאוד צרים וככל הידוע, גם משחקים המשלבים מציאות רבודה שמומשו על גבי "סמארטפונים" לא זכו לתפוצה מאוד רחבה, בעיקר בגלל בעיית ההשהיות.
על רקע השיפור המתמיד במעבדים, ביכולות של ה"סמארטפונים", בתפוצת מערכות "תצוגה עילית" שהחלו להיכנס גם לעולם הרכבים וההשקעות העצומות בתחום, יש הצופים שיישומים רבים יותר, כן יכנסו לתפוצה רחבה, כולל בשוק הצרכני.
כיום ישנם שימושים נרחבים במציאות רבודה, במשחקי מחשב (דוגמת ה-פוקימון גו), בתמיכה טכנית, בתעשייה, בתעופה ולשימושי שיווק ומכירות מכירות.
בתחום הארכיטקטורה, ניתן לדוגמה, לבצע סיור באתר המיועד לבנייה ולראות - על גבי הנוף האמיתי - את המבנה המיועד לקום טרם בנייתו.
אפשר לממש יכולת להסתכל "דרך קירות" על ידי הקרנה וירטואלית של פנים המבנה - גם כאשר מסתכלים עליו מבחוץ.
יישום אפשרי נוסף הוא "להסתכל" על רהיטים ופריטי עיצוב פנים בכלל - בתוך המבנה אליו הם מיועדים, טרם שהחפצים נמצאים שם פיזית.
ישנם גם יישומים שונים המתאימים לשולחן העבודה של הארכיטקט, כמו למשל, לאפשר לו יכולת "לראות" את המבנה אותו הוא שרטט בתלת-ממד, על בסיס שרטוטים דו-ממדיים בלבד.
עולם המסחר יכול ליהנות מיישומים המאפשרים "לראות" מוצרים - כאשר מסתכלים על האריזה שלהם, לראות הדמיה תלת־ממדית של מוצרים, כאשר מסתכלים על תמונתם בקטלוג ואפילו לשלב "כפתורים וירטואליים" על גבי המוצר כמו למשל "כפתור לייק לפייסבוק", מבלי שיש צורך לעשות שינוי במוצר או באריזה שלו.
שימוש אפשרי נוסף הוא "ללבוש" מוצר על בסיס קטלוג, מבלי להיות כלל בחנות הפיזית, כמודגם בתמונה משמאל.
יישומי AR בחינוך יכולים לשמש להעשרת עולמו של התלמיד, לדוגמה, כאשר הוא מסתכל על איור בספר אנטומיה באמצעות מכשיר סמארטפון, התלמיד יוכל לראות הדמיה תלת-ממדית של האיבר המוצג וכדומה.
מגוון גדול של משחקים עושה שימוש ב-AR.
היישום הנפוץ הוא לאפשר למשתמש "להסתכל" על המציאות באמצעות מצלמת הסמארטפון, ועל גביה להטיל ישויות השייכות למשחק.
לדוגמה, המשחק SpecTrek שבמהלכו המשתמש מסתכל על סביבתו באמצעות המצלמה של הסמארטפון והיישום מציג "ישויות וירטואליות" של רוחות רפאים המשולבות בעולם הפיזי.
המשתמש צריך ללכת או לרוץ בעולם הפיזי ולהצליח להספיק "לתפוס" את רוחות הרפאים.
Ingress הוא משחק שזכה למספר דורות ולכמות גדולה של משתמשים.
זהו משחק מרובה-משתתפים, המבוסס על פתרון חידות וכולל מרכיבים תחרותיים.
המשחק מיוצר על ידי Niantic Labs .
Pokemon GO, שיצא בשנת 2016, אף הוא משחק מבוסס מציאות רבודה שפותח על ידי חברת Niantic Labs בשיתוף פעולה עם נינטנדו.
יישומי AR יכולים לאפשר צפייה במודלים תלת-ממדיים, על בסיס שרטוטים דו-ממדיים.
יישומי AR יכולים לשמש גם לבקרת איכות על ידי השוואה של "דגם וירטואלי" לחלק המיוצר בפועל.
יישומים כאלה משולבים כבר התעשיות הרכב ואולי גם בתעשיית התעופה.
ניתן להציג לרופא מנתח נתונים נומריים, תוך כדי מהלך הניתוח, לדוגמה, דופק, לחץ דם ורווית חמצן של המנותח.
בשימוש מתקדם יותר ניתן להציג למנתח תמונות של הדמיות ממקורות שונים, תוך כדי שהוא מנתח, למשל אולטרה סאונד, רנטגן, סי טי, MRI וכיוצא בזה - כאשר הן מוקרנות "על גופו של החולה" תוך כדי הניתוח.
עיקר השימוש, עד השנים האחרונות, היה לעולם התעופה, כאשר הקרינו לעיני הטייסים נתונים כמו מהירות, גובה, כיוון מצפני, זווית במרחב וכדומה, על גבי תמונת העולם החיצונית באמצעות "תצוגה עילית".
במשך העשור האחרון, שולבו גם כוונות קסדה מתקדמות, כאשר הקרנת הנתונים הווירטואלית מתבצעת באמצעות משקף הקסדה ולא באמצעות "תצוגה עילית".
חברת "אלביט" מישראל היא אחת החברות המתקדמות ביותר בעולם בתחום זה, וקסדות מתוצרתה משולבות במטוסי F15 ,F16 ו-F35. בשנות האלפיים, במסגרת פרויקטים שונים, מערכות של "כוונת קסדה" משולבות גם במסוקי קרב וגם ביישומים המיועדים לכוחות קומנדו.
יישומי AR יכולים לשלב הצגת "סימני דרך" על פני המציאות האמיתית, כמו למשל, חיצים המצוירים "וירטואלית" על גבי המדרכות.
ניתן גם לשלב יכולת הצגת מפות, תצלומי אוויר, תצלומי לוויין וכדומה, ככל שזה יכול לעזור למשתמש, לדוגמה, על גבי השמשה הקדמית של כלי רכב.
תמיכה במשימות (אחזקה, הרכבה, ניתוח, תחבורה)
ניתן להציג, באמצעות יישום AR שרטוט של המערכת עליה עובד הטכנאי.
לדוגמה, טכנאי שנדרש לעבוד על חיווט במטוס נוסעים מודרני או טכנאי שנדרש לעשות פעולת אחזקה על רכיב יקר ויש לו צורך בשרטוטי עזר והוראות הרכבה.
בשנתיים באחרונות, החלו להיכנס גם יישומי "תצוגה עילית" לרכבים, הן על ידי יצרני הרכב (טויוטה פריוס, לדוגמה) והן כתוספת לרכבים קיימים
ישנם מספר יישומים, בעיקר בתחום הספורט, המאפשרים "להטיל" פרסומות וירטואליות, תלת־ממדיות, או סוגים שונים של "סימוני עזר" - על גבי מגרש המשחקים (לדוגמה: בכדורגל - קו נבדל וירטואלי שמאמת בזמן אמת את מיקום השחקנים).
יישום נפוץ נוסף הוא הצגה תלת־ממדית של אנימציות מזג אוויר המוטלות על העולם האמיתי המוצג.
יישום AR יכול להציג פריטי מידע נומריים לגבי אתרי תיירות - כמו למשל הערות של מבקרים קודמים, תקציר מוויקיפדיה, תוצאות חיפוש בגוגל וכדומה.
יישום רלוונטי נוסף הוא הצגת "סימני דרך" אל אתר תיירותי הנמצא בקרבת מקום או כזה שהתייר הביע את רצונו להגיע אליו, כאשר סימני הדרך מוצגים על פני המציאות הפיזית, למשל באמצעות "חיצים ענקיים" המצוירים על המדרכה.
ניתן להציג למשתמש תרגום לשפתו - בכל פעם שהוא מסתכל על טקסט בשפה של המקום בו הוא מבקר.
לדוגמה, תרגם זמן אמיתי של שלטי רחוב, שמות של חנויות ואולי אפילו כתבות בעיתון.
AR יכול לעזור להקל על שיתוף פעולה בין חברי צוות שהופצו בכוח עבודה באמצעות כנסים עם משתתפים אמיתיים וּוירטואליים.
משימות AR יכולות לכלול מפגשי סיעור מוחות ודיון, ניצול הדמיה משותפת באמצעות טבלאות מסך מגע, לוחות דיגיטליים אינטראקטיביים, עיצוב חללים משותפים, וחדרי בקרה מופצות.
אמנות רבודה AR החלה משנת 2016 להיכנס לתחום האמנות במיוחד בתחום האמנות הדיגיטלית.
בינואר 2017 כאשר, Sergiu Ardelean ו-Codin Popescu יצרו את האפליקציה ARTIVIVE בווינה, אוסטריה, להתקנה בטלפונים החכמים.
האפליקציה מוסיפה חיים ליצירות האמנות כגון ציורים ותמונות התלויות על קירות המוזיאונים ובגלריות, כדימויים דוממים.
בין האמנים הישראלים היוצרים יצירות לתצוגה באמנות רבודה היא האמנית יונה לוי גרוסמן.
לצפייה באמנות הרבודה יש להתקין את האפליקציה ARTIVIVE בטלפונים החכמים.
תשתית טכנולוגית לטובת יישומי מציאות רבודה (AR)
בדורות הראשונים של מערכות "מציאות רבודה" ובעיקר, מערכות תצוגה עילית, ההקרנה התבססה על מערכת גדולה ומורכבת שכללה שפופרת קרן קתודית גדולה וכבדה, מערכת של עדשות אופטיות ולבסוף, משטח של "זכוכית חצי שקופה" שמצד אחד איפשר לראות את המציאות הפיזית ומצד שני, לראות את פריטי המידע הווירטואליים.
מערכות אלו היו יקרות וכבדות ובהתאם, השימוש בהן היה כמעט רק למערכות צבאיות יקרות.
קפיצת המדרגה הגדולה ארעה כאשר הצליחו לייצר "עדשה הולוגרפית" שהייתה חלק ממשקף קסדת הטייס.
טכנולוגיה זו אפשרה לשלב מערכות "מציאות רבודה" בתוך קסדות טייסים במחיר של עשרות אלפי דולר "בלבד" ובמשקל ומידות "סבירים".
אחת החברות המובילות בעולם בתחום זה הייתה חברת "אלאופ".
בעשור השני של המאה ה-21 החלו להופיע סוגי עדשות שמאפשרים הקרנה על עדשות דקות וזולות יחסית, כך שניתן להתקין הן את המקרן הממוזער והן את ה"עדשה" כך שההתקן כולו נכנס לגודל של משקפיים במשקל שאדם רגיל יכול לשאת על ראשו.
טכנולוגיות אלו מאפשרות גם הצגה של וידאו ברזולוציה גבוהה, שדה ראייה רחב בהרבה ממה שתצוגה עילית יודעת להציע ואפילו הצגה בצבעים.
טכנולוגיות אלו נמצאות בשלבים שונים של כניסה לשוק.
אחת החברות המבטיחות בתחום זה היא חברת "לומוס" מישראל.
שיטות ודוגמאות להצגת פריטי מידע מעוגנים למציאות הפיזית
הנושא מפותח ביישומים למטוסי קרב והוא מומש בכמה גישות שונות.
כאשר מדובר בטילי אוויר-אוויר המתבייתים על חום, ברוב המטוסים המודרניים הטייס יכול לאפשר לעין הטיל לעבור למצב שבו היא עוקבת אחרי מטוס המטרה באופן עצמאי, כאשר הטיל עדיין תלוי על האווירון.
סכום ההשהיות במקרה זה תלוי בעיקר בזמני תרגום הזוויות, ומדובר בזמני השהיה קצרים מאוד (סדר גודל של עשרים מילישניות), והתצוגה המתקבלת לעיני הטייס מדויקת באופן "כמעט הרמטי".
כאשר אותה פונקציה מוקרנת על גבי משקף כוונת הקסדה (תצוגת קסדה עילית), מצטרפים לטעויות הכיוון כל השגיאות שמקורן בדיוקי העקיבה אחרי זוויות הקסדה בתוך תא הטייס.
מדידת זוויות אלו נשענת על סלילים אלקטרומגנטיים, עיבוד תמונה של מצלמות ה"מסתכלות" על הקסדה, או באמצעות מחבר פיזי המחובר לקסדה.
ברוב היישומים, הדיוק הזוויתי בשיטה זו פחות טוב מאשר בעת ההצגה על גבי תצוגה עילית ויתרון השיטה הוא בעיקר בעובדה שהיא מאפשרת תצוגה כמעט כדורית, ולכן יכולה לתמוך בהרבה יותר מצבי ירי.
באופן דומה, במטוסי קרב מודרניים, כאשר המכ"ם נעול על מטרת אוויר-אוויר, מוצגת לטייס "קופסת ציון מטרה" שאמורה להיות מוקרנת בדיוק על מטוס המטרה - Target Designation Box, TDB.
גם תפקוד זה מצטיין בדיוק רב ובזמני השהיה קצרים.
כדי להציג "קופסת ציון מטרה" המוקרנת כך שתהיה חופפת לנקודה קרקעית מסוימת משתמשים בחישוב המביא בחשבון את דיוק נ"צ המטרה, את דיוק המיקום העצמי של המטוס ואת הזוויות המרחביות של המטוס (והקסדה- כאשר מתבצע שימוש בכוונת קסדה).
במטוסים שבהם ישנה מערכת אינרציאלית משולבת ב-GPS, וכאשר נ"צ המטרה ידוע בסדר גודל של 10 מטר דיוק ומעלה, ניתן לקבל "קופסת ציון מטרה" שתישאר "דבוקה" למטרה האמיתית כפי שהיא נראית דרך התצוגה העילית או כוונת הקסדה.
כאשר ההסתכלות על המציאות הפיזית מתבצעת דרך מצלמה אלקטרו-אופטית, ניתן לעשות שימוש במגוון אלגוריתמים שתכליתם לזהות את המטרה בתמונה עצמה ולאפשר מעקב אוטומטי אחריה.
גישות אלו כוללות שיטות של "השוואת תמונות נוף", "זיהוי קצה" (Edge detection), "זיהוי שטח", "זיהוי תנועה".
בשנות האלפיים נעשים ניסיונות לעקיבה על בסיס "רשתות נוירונים רבודות" (Deep learning) ואולם גישות אלו גורמות, בדרך כלל, לזמני השהיה של עשרות מילישניות, ולכן הן מתאימות רק לחלק מהתרחישים.
בשוק הטלוויזיה המסחרית, כאשר "זירת הצילום" ידועה מראש, כמו למשל במקרה של מגרשי ספורט, כן התפתחו יישומים המאפשרים להציג פרסומות או "סימנים מוסכמים", כאילו שהיו מצוירים על המגרש עצמו על ידי שימוש ב"עיגון" מוקדם של המגרש (טרם שהמשחק התחיל) או "פתרון בזמן אמיתי" של המגרש על בסיס אלגוריתמי עיבוד תמונה.
הישג זה מאוד משמעותי משום שקבוע זמן "הפתרון", מקצה לקצה, צריך להיות טוב מ 16 מילישניות כדי להבטיח יכולת שידור בקצב של שישים מסגרות בשנייה.
בשוק האלקטרוניקה לצרכנים, כמו למשל יישומים המבוססים על "סמארטפונים" ו"טאבלטים", נעשו ניסיונות לממש את שתי הגישות.
בחלק מהמשחקים - היישום עושה שימוש בחיישני "המצב המרחבי" של המכשיר, ב"ג'י פי אס" ובאלגוריתמי עיבוד תמונה כדי להבין את הזוויות המרחביות של המכשיר בצורה רגעית ורצופה.
יישומים הכוללים הצגת "פריטי מידע מעוגנים" הנשענים על שיטות אלו בדרך כלל יתקשו מאוד לשמור את הדיוק הזוויתי בדינמיקות קשות ובהתאם, הם טרם זכו לתפוצה רחבה.
הגישה שאולי תאפשר דיוקים גבוהים, ככל הנראה, תחייב "עוקבים" מדויקים וגם אם יפותחו כאלה, לא ברור עדיין אם יהיה מפגש בין עלות הפתרונות למחירים שצרכנים רגילים יהיו מוכנים לשלם.
טכנולוגיית ה-AR יכולה להיות מוצגת באמצעות אמצעי דמויי משקפיים.
על עדשות המשקפיים יכולים להיות מוצגים נתונים כדוגמת שעה מקומית, מיקום ג'י פי אס, מצפן ועוד או אפילו, ישויות ה"מעוגנות" לסביבה הפיזית כמו למשל דמויות חברות העוסקות בפיתוח מוצר שלם לעולם הצרכני הן "סמסונג", סוני וגם גוגל שהשקיעה מאות מיליוני דולרים בחברת "מציאות רבודה" מפלורידה בשם Magic Leap.
נכון לאפריל 2025, הושקעו בתחום למעלה מ 150 מיליארד דולר.
נכון לאפריל 2025, המשקפיים היחידים שזכו להצלחה מסוימת מהיבט המכירות הן המשקפיים של ריי-באן/ מטה שהצליחה למכור כשני מיליון זוגות משקפיים.
לפי חלק מהמומחים, התחום "לא ממריא" ואילו לפי חלק אחר, ההצלחה של ריי-באן/ מטה מסמלת את תחילת העידן של משקפי ה XR והתחום צפוי להמריא בטווח הזמן הקרוב.
ב 17 באפריל 2025, במסגרת הרצאת TED, פורסם כי גם גוגל חוזרת לתחום והיא תמכור משקפי מציאות רבודה הנשענים על הפונקציונליות של מודל הבינה המלאכותית ג'מיני 2.5.
עדשות מגע המציגות הדמיית AR
עדשות מגע אלו נמצאות בפיתוח.
עדשות מגע אלו עשויות להכיל אלמנטים לתצוגה בעדשה עצמה כמו נוריות חיווי או אנטנה לתקשורת אלחוטית.
גרסה נוספת של עדשות מגע ייחודיות אלו נמצאות בפיתוח צבא ארצות הברית ובהן תהיה קיימת האפשרות להציג עצמים רחוקים וקרובים באותו זמן.
מחקרשערך אתר ההשוואות והמחקר G2 ובחן עשרות פלטפורמות בעולם, מצא ששש פלטפורמות מציאות הרבודה הטובות בעולם הן:
ARCORE של חברת גוגל ומיועדת למכשירי אנדרואיד
Vuforia - משפחת מוצרי AR מבית PTC התומכת באנדרואיד ואייפון גם יחד
Zapworks מבית Zappar המיועדת לשתי הפלפורמות
ARKIT המקבילה של ARCORE מבית IOS ומיועדת למכשירי אייפון
HP reveal - שבעבר נקראה aurasama ומיועדת לשתי הפלטפורמות
Amazon Sumarian מבית AWS המיועדת גם היא לשתי הפלטפורמות
חברת Layar פיתחה יישום התומך במכשירי "סמארטפון" ו"טבלט" עם מערכות הפעלה "אנדרואיד", "IOS", מכשירי "בלקברי" ומשקפי Google Glass.
יישום זה הורד כבר על ידי למעלה מ-38 מיליון משתמשים ברחבי העולם, לפי אתר החברה.
בתחילת אוקטובר 2014, הופיעו כתבות רבות על הטכנולוגיה של חברת Magic Leap שלטענתה, הצליחה להפיק יכולת "לשתול" על גבי המציאות הפיזית, ישויות תלת־ממדיות נעות, בצורה שתהיה נעימה לעין, גם בסביבות דינמיות.
לפי הפטנטים של החברה, היא כנראה עושה שימוש, בין השאר, בטכנולוגיה של חברת "לומוס" מישראל.
סרטון הדגמה של החברה, המתאר פילון מעופף, פורסם באתר של "ניו יורק טיימס".
לקראת אפריל 2016, מתוכננת השקה של מספר חברות כמעט במקביל (חלק מהחברות עוסקות במציאות מדומה בלבד):
חברת HTC עם מוצר שנקרא HTC VIVE, מציאות מדומה בלבד
חברת META עם משקפי AR
חברת "מיקרוסופט" עם המוצר שנקרא מיקרוסופט הולולנס
חברת "סמסונג" עם המוצר Samsung Gear VR, מציאות מדומה בלבד
חברת "גוגל" עם מוצר שנקרא גוגל קארדבורד, מציאות מדומה בלבד
חברת "פייסבוק" עם מוצר של חברה אותה היא רכשה בשם Oculus Rift, מציאות מדומה בלבד
חברת "סוני" עם מוצר בשם Morpheus, מציאות מדומה בלבד
חברת Leap Motion עם מוצר בשם Orion לעקיבה משופרת אחרי הידיים, כפות הידיים והאצבעות
שיתוף פעולה של חברת ההפעלה לפארקי שעשועים גדולים Six Flags ביחד עם סמסונג
חברת PTC עם המותג VUFORIA.
החל ממאי 2019, חברת גוגל הכניסה פיצ'ר לאפליקציית החיפוש הרגיל שלה, כך, שאם החיפוש מתבצע באמצעות מכשיר סלולרי המצויד במצלמה, "כרטיס הידע" שמוצג בתשובה לחיפוש, כולל אפשרות להצגה תלת־ממדית.
אם בוחרים במצב זה AR - אפשר לראות את הדמות "מוטלת" על המציאות "מתוך" הטלפון.
נכון ל-5 ביוני 2019 השרות מאפשר להציג טיגריס, אריה, סוס, כלב, זאב, פינגווין קיסרי, כריש, עייט.
החל מתחילת 2019, חברת גוגל, מאפשרת לראות "חיצי הכוונה" מוטלים על גבי תצוגת המציאות - כאשר משתמשים באפליקציית "גוגל מפות".
כדי להיכנס לפיצ'ר, צריך לבחור יעד, לבקש הצגה של המסלול, לעבור למצב של "הליכה ברגל" - ואז מופיעה אפשרות לתצוגה של "מציאות רבודה".
בישראל, האפליקציה נותנת חיצי הכוונה על גבי הנוף, שמות של רחובות ומידע מועיל נוסף.
פיצ'ר זה יעיל במיוחד באזורים אורבניים צפופים וכאשר צריך הכוונה כדי לקבל אוריינטציה - למשל כשיוצאים מבניין רב קומות או, בעתיד, מתחנת רכבת תת-קרקעית.
מציאות מדומה הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והזמר הישראלי אבי מסיקה, שיצא ב-6 במאי 2004. רוב השירים באלבום נכתבו, הולחנו והופקו על ידי מסיקה עצמו, ומתארחים באלבום אמנים נוספים, ביניהם: שי 360, יאנגי (כלא 6), דנידין ושורטי.
השיר "תני לי אהבה", שבוצע יחד עם חגי חייט וראובן המלאך , הגיע למקום ה-11 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ.
מצטער פטור מן הסוכה היא הלכה בהלכות מצוות ישיבת הסוכה, לפיה אדם שהישיבה בסוכה מֵסֶבה לו צער, פטור מהשהות בה.
פְּטוֹר זה מותנה בכך שהצער נובע מהשהייה בסוכה, ואילו בבית הוא לא יסבול ממנו.
כמו כן, הצער הפוטר מהסוכה הוא משמעותי, כזה שאם המצטער היה סובל כך בביתו, היה מעדיף לעבור לבית אחר כדי להימלט מן הצער.
כשקיים פטור זה, והאדם בכל זאת ממשיך לשבת בסוכה עליו נאמר הכלל "כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט".
פטור 'מצטער' מובא בתלמוד הבבלי בשם רבי אבא בר זבדא בשם רב, וגם בשם רבא: .
הטעם לדין נלמד מהפסוק: , אותו פירשו חז"ל: .
ואין דרכו של אדם לדור במקום שמצטער בו, אלא מחפש לו מקום אחר בו הוא לא יהיה לו צער.
כפי שכתבו בעלי התוספות: .
הצער הפוטר מן הסוכה הוא כזה שאם היה האדם סובל ממנו כאשר הוא בתוך ביתו, היה מעדיף לעבור לבית אחר.
והכוונה לבית שבו התנאים פחות נוחים מביתו שלו.
במשנה במסכת סוכה הובאה דוגמה לצער הפוטר מן הסוכה: .
ובתלמוד הבבלי על משנה זו בארו שהכוונה לתבשיל של גריסים: .
ופירש רש"י שם שזהו תבשיל שממהר להתקלקל ברדת מעט גשמים עליו.
עוד כלל יסודי הביא הרמ"א להלכה בשם המרדכי, שרק צער שנובע מחמת הסוכה, וכשאדם יהיה בביתו ינצל ממנו, פוטר מהסוכה.
למשל אדם שחם לו מאוד בסוכה ובבית יהיה לו נעים.
אך אם הצער יימשך בבית, גם אם הוא סובל בסוכה - אינו נפטר מישיבתה.
למשל אם בסוכה הוא סובל מיתושים, אך גם בביתו יסבול מהם - חייב בסוכה.
אסור לאדם לבנות סוכה במקום או באופן שידע מראש שיבוא לידי צער בסוכה, ואם בנה במקום כזה יש אומרים שלא יוצא אפילו בשעה שאינו מצטער.
המצטער משינה בסוכה ואינו מצטער מאכילה בה, פטור משינה בסוכה וחייב לאכול בה.
ממעשה זה למדו הפוסקים שהגדרת הצער איננה אחידה אצל כל בני האדם, וישנם אנשים מפונקים שצער שנחשב למועט בעיני רוב בני האדם ואינו פוטר אותם מהסוכה, ייחשב עבורם לצער גדול והם ייפטרו בו מהסוכה.
אמנם סייגו דבריהם ואמרו שדווקא צער שידוע שאניני הדעת סובלים ממנו, נחשב לצער הפוטר אדם כזה מסוכה.
אך אם אדם מסוים סובל מדבר שאפילו אניני דעת לא סובלים ממנו בדרך כלל, אין הוא פטור מסוכה.
חזרה לסוכה עם תום הצער
ככלל הפטור של המצטער מהסוכה הוא כל זמן שיש לו צער בסוכה, ומשעה שהצער הפסיק - שבה חובת הישיבה בסוכה.
למשל, אם ירדו גשמים בסוכה - פטור מהסוכה וישב בביתו.
פסקו הגשמים וכבר הפסיקו לטפטף טיפות מהסכך - חייב שוב לשבת בסוכה.
אמנם בשני מצבים לא הטריחו חכמים את האדם לשוב אל הסוכה גם כאשר הצער כבר עבר ממנה:
כאשר מחמת הגשמים נאלץ להיכנס לביתו כדי לסעוד, ופסקו הגשמים באמצע סעודתו, לא הטריחו אותו חכמים לחזור אל הסוכה עד סוף הסעודה.
כאשר מחמת הגשמים נאלץ להיכנס לביתו כדי לישון, ופסקו הגשמים באמצע הלילה, לא הטריחו אותו חכמים לחזור אל הסוכה עד הבוקר.
בירושלמי נאמר: , ונקטו הפוסקים עיקרון זה ביחס לאדם שנשאר לשבת בסוכה על אף שיורדים בה גשמים והוא מצטער בישיבתה.
פְטוּר המצטער מסוכה הוא ייחודי להלכות סוכה ואינו תקף גם לשאר מצוות, לומר שהמצטער פטור מלקיימם.
הטעם לחילוק זה מבואר בראשונים לפי שלמצוות סוכה ישנה הגדרה מיוחדת של "תשבו כעין תדורו", שצריך אדם לשבת בסוכה כדרך שהוא רגיל לשבת בביתו בכל השנה, ואם בשאר ימות השנה היה יוצא מביתו מחמת אותו צער, רשאי לעשות כך גם כשיושב בסוכתו בחג.
הגדרה זו אינה קיימת בשאר המצוות, ולכן אדם שמצטער מקיום מצווה מסוימת (למשל שתיית ארבע כוסות יין בליל הסדר), אינו פטור מלקיימה משום כך.
חילוק זה מוסכם על רוב הפוסקים.
אולם ישנם פוסקים שהשליכו מדין מצטער האמור בהלכות סוכה, גם להלכות אחרות.
פוסקים אלו הבינו שפטור המצטער הוא דין כללי בכל המצוות אשר בנסיבות מסוימות ניתן לפטור את המצטער (כגון חולה) מלקיימן.
קריאת שמע: הגאונים כתבו שיש לפטור חולה ומשמשיו ממצוות קריאת שמע ותפילה מדין מצטער הפטור מן הסוכה.
שניים מקרא ואחד תרגום: - הרדב"ז כתב: "לעניין החולה רואה אני שהוא פטור לגמרי ולא יהא אלא מצטער שהוא פטור מן הסוכה שהיא מצות עשה של תורה".
יציאה חוץ לתחום: - אדם שיצא חוץ לתחום בשבת, נאסר עליו להלך מחוץ לארבע אמותיו, אולם במקרה שהוא מצטער מחמת הגשמים או החמה, התיר בספר אור זרוע לצאת אף מחוץ לד' אמותיו.
תספורת בראש חודש אייר (ימי ספירת העומר): כתב בשו"ת הרדב"ז: "תו איכא טעמא דאיכא צער בגידול השיער למי שרגיל להסתפר ולא עדיף האי מנהגא ממצות עשה של סוכה דקי"ל מצטער פטור"
פטור כללי ממצוות עשה - בשו"ת בנין שלמה כתב: "קצת יש מקום להביא ראיה, דאינו מחויב להכניס עצמו בחולי וצער הגוף בשביל מצות עשה, ואף דלא יגיע סכנה מזה, מהא דמבואר בשולחן ערוך, דאינו מחויב ליתן כל ממונו בשביל מצות עשה.
ואפשר דיש ללמוד מזה, דה"ה דאינו מחויב להכניס עצמו בצער וחולי בשביל מצוות עשה".
וכן דעת הרב יואב יהושע וינגרטן.
מצטיין שר הביטחון הוא תעודת הצטיינות למשרתי הקבע בצה"ל.
התעודה מוענקת בטקס על ידי שר הביטחון ובמעמד הרמטכ"ל וראש אגף כוח אדם.
התעודה מוענקת מדי שנה סמוך לראש השנה לנגדים וקצינים מצטיינים שנבחרו מכל יחידות צה"ל.
במעמד הטקס המצטיינים מקבלים תעודת הצטיינות אישית.
בוועדות קבלת מצטיין שר הביטחון על המועמד לעמוד בקריטריונים הבאים אשר נקבעו על ידי אכ"א:
הצטיינות ממושכת במילוי תפקידו, הן בפן האישי והן בפן המקצועי
ביצוע התפקיד מעל ומעבר למוטל עליו, תוך מתן דוגמה אישית
מדורג בשליש העליון בדירוג החילי, או מסומן כבולט לחיוב בחוות הדעת התקופתית, ובתנאי שלא דורג בעשירון התחתון בדירוג החילי
על אף האמור לעיל, רשאי אכ"א - רמ"ח הסגל לאשר בחירתו של משרת קבע שאינו עומד בתנאים המפורטים.
בתעודה כתוב: תעודת הוקרה והערכה מוענקת בזאת ל...., ....על הצטיינותך האישית "והאנשים טובים לנו מאוד" ()
2013 - אייל שוימר, יאיר צוקרמן
מציאות אסורה הוא סרט פעולה רוסי מסוגת הפנטזיה, הסרט הראשון שביים קונסטנטין מקסימוב ומהווה עיבוד לרומן "סמרש 2" מאת מחבר ספרי המדע בדיוני וסילי גולובאצ'וב.
שנת 2008. אנשי הריגול הנגדי מאטוויי סובולב וגאורגי קורילו היו בעבר שותפים.
על פי נתונים רשמיים, מאטוויי נהרג בעת שהוביל את הנשק הפסיכוטרוני האחרון.
הוא שרד בנס במהלך התרסקות מטוס, אך החליט לעזוב את כדי שהוא לא יהיה עוד כלי משחק בידי הכוח.
החיים השקטים של סובולב מופרעים על ידי הידיעה שהנשק היה בידי ארגון שרוצה לתפוס את השלטון במדינה ואז ברחבי העולם.
בראש המבנה הזה עומד שותפו לשעבר וכעת אדם בעל השפעה, האוליגרך קורילו.
יתרה מזאת, מסתבר שמושא אהבתו של מאטוויי, כריסטינה, מעורבת איכשהו בסיפור הזה.
כעת הוא היחיד שיכול לעצור את האסון.
בהדרגה הוא מבין שמאחורי האירועים הללו עומדים כוחות שקיימים מחוץ לעולמם של האנשים.
במאבק נגדם, מאטוויי מוצא פטרונים חכמים שעוזרים לו לפתח את יכולות על.
עליו להתגבר על כאב ופחד, להיכנס למעגל הפנימי של השומרים, להבין שהדרך אל האור נעוצה רק דרך אהבה אמיתית ולמלא תפקיד מכריע בקרב בין כוחות עליונים של הטוב והרע.
איגור פטרנקו - מאטוויי סובולב, איש הריגול הנגדי
אלכסנדר בלוייב - גאורגי קורילו
טינה קנדלקי - מגישת הטלוויזיה טינה (הופעת קמע)
אנה חודיוש - קריסטינה, צלמת, אהובתו של מאטוויי
הסרט זכה לביקורת שלילית בתקשורת הרוסית.
על פי האתר "Kritikanstvo", מתוך 16 ביקורות רק 4 ביקורות נייטרליות, ללא שום ביקורת חיובית.
המבקרים ציינו לרעה את העלילה מבולבלת והלא עקבית,, האפקטים המיוחדים הלא מרשימים, עבודת הצילום הלקויה וניצול לרעה של אפקט ההילוך האיטי.
מציאת אישה ליצחק הוא סיפור הנכלל בפרשת חיי שרה, ב, והוא מן הארוכים בספר.
בפניית אברהם אל העבד, התורה מוסרת מידע על העבד באופן הדרגתי מהתואר הנמוך כעבד אל התואר הגבוה כמושל על כל אשר לאברהם.
אין הכתוב מוסר מידע על זהותו.
מהכתוב לא ניתן להבין מהו מעמדו של העבד בבית אברהם, האם גבוה או נמוך.
הכותב לא מוסר פרטים מדוע זכה העבד לשלל תארים אלו.
זאת ועוד לעבד אין שם וזהותו אינה ידועה.
חז"ל מזהים את העבד עם אליעזר עבד אברהם: "אליעזר עבד אברהם זקן ויושב בישיבה היה, שנאמר 'ויאמר אברהם אל עבדו זקן ביתו המֹשל בכל אשר לו'.
אמר ר' אלעזר שמושל בתורת רבו."
הטלת השליחות על עבד אברהם
אברהם מורה לעבדו "שִׂים-נָא יָדְךָ, תַּחַת יְרֵכִי" כדי להשביעו.
ראב"ע פירש כי הנחת היד מתחת לירך מורה על שייכות העבד לאדוניו וקבלת מרותו של אברהם: חז"ל קבעו במסכת שבועות את הכלל של 'נקיטת חפץ' בעת השבועה.
במזרח הקדום, באשור נהוג היה לאחוז בשדיים, סמל לפריון.
בדומה לחזה, הירך נחשב כאיבר פריון וזאת ניתן ללמוד מהתבנית החוזרת במקרא: "יֹצְאֵי יְרֵכוֹ".
בשימת היד מתחת לירך קבעו חז"ל כמוה כשבועה.
אברהם חושש לנישואי בנו עם אחת מבנות כנען ולכן הוא משביע את עבדו כי ימצא לו אישה ממולדתו.
ברצונו להשיא את יצחק לאחת מבנות מולדתו, מבקש אברהם לשמור על צביונו הדתי.
עם זאת, הוא מבקש לשמור על מצוות יישוב הארץ.
את בקשת אברהם מהעבד לקחת אישה ממולדתו ניתן להבין בשתי דרכים: מולדת - מקום הולדתו של אברהם או משפחתו.
עבד אברהם מעלה אפשרות כי ייתכן והאישה לא תסכים לחזור עמו לארץ כנען, ושואל את אברהם אם יסכים שבנו יחזור לארץ הולדתה של הכלה, במקרה שהיא תסרב לבוא.
אברהם לא מסכים בטענה שארץ כנען הובטחה לו ולזרעו בברית והישיבה בארץ היא צו ה'.
העבד נשבע לאברהם כי יעשה כדבריו.
עמוס בעשרה גמלים, מתנות וכל טוב יוצא העבד לכיוון חרן, עירו של נחור אחי אברהם.
לקראת הערב מגיע העבד עם הגמלים והוא נעמד בקרבת באר המים.
העבד נושא תפילה ומבקש מה' שיזמן לפניו את הנערה.
העבד קובע סימן שעל פיו יידע מי הנערה המיועדת ליצחק.
רבקה יוצאת לשאוב מים, מיד בסיום תפילת העבד ונראה כי זו יד ה' אשר כיוונה את המפגש.
העבד רץ לקראתה ומבקש ממנה בהתאם לסימן שקבע בתפילתו כי תשקה אותו במים.
כאשר היא מסיימת להשקותו היא משקה את גמליו מבלי שהתבקשה.
רבקה ממהרת ומזדרזת לשאוב מים וברצף הפעולות המופיע בפסוק, מבקשת התורה, לאפיין את דמותה כפעלתנית וזריזה.
כאשר העבד מספר זאת בבית משפחתה הוא משנה את סדר הפעולות.
הוא מספר כי קודם שאל אותה בת מי את?
ולאחר שענתה העניק לה את המתנות.
ייתכן ועשה זאת כדי להכחיש את רצון אדוניו להשיא את בנו בתוך משפחתו.
העבד שואל את הנערה האם יש בביתם מקום ללון.
והנערה משיבה כי יש וגם מזון לגמלים.
הנערה מספרת על האיש למשפחתה ואחיה לבן רץ לקראתו ומזמין אותו לבית המשפחה.
בבית המשפחה נוהגים בעבד מידה של הכנסת אורחים.
המשפחה מספקת תבן ומספוא לגמלים, מים לרחיצת רגלי העבד ומזון.
העבד לא אוכל ומתחיל לדבר.
תחילה הוא מספר אודות השליחות והשבועה שהשביע אברהם אותו לפני צאתו לדרך.
את המשא ומתן מנהלים האם והאח.
היעדרותו של האב בתואל תמוהה וחז"ל דרשו כי מת.
בין הכתוב בסיפור אודות שבועת העבד לאברהם לבין מה שהעבד מספר בבית משפחת בתואל קיימים כמה הבדלים שהמהותי שבהם הוא שאברהם מורה לעבד: "כִּי אֶל-אַרְצִי וְאֶל-מוֹלַדְתִּי, תֵּלֵךְ", כלומר אברהם מבקש מהעבד ללכת למקום הולדתו, לארצו ולהביא משם אישה ליצחק.
בדבריו לבני המשפחה מבקש העבד להדגיש את חשיבותם של בני המשפחה בעיני אברהם.
בנוסף משנה העבד את שאלתו לאברהם: מה יקרה במידה והנערה לא תסכים להגיע לארץ כנען.
בשאלתו לבני המשפחה הוא משמיט את המילים: "אֶל-הָאָרֶץ הַזֹּאת" ובכך הוא רומז שההתנגדות תהיה לא המעבר לארץ אחרת אלא להליכה אחריו כלומר לנישואים עם יצחק.
כמו כן הוא משמיט את המילה "תֹאבֶה" מהדו-שיח שניהל עם אברהם משאלתו את המשפחה "אֻלַי לֹא-תֵלֵךְ הָאִשָּׁה, אַחֲרָי".
בני המשפחה קוראים לרבקה ומבקשים ממנה להחליט.
ובכך נותן את הרושם כי ההחלטה בידיהם.
העבד ממהר לצאת עם רבקה.
איתה יוצאת מניקתה בחזרה לכנען.
יצחק יוצא לשדה למקום באר לחי ראי, מקום בו התגלה המלאך כאשר ברחה הגר משרה גבירתה.
יש שפירשו כשיחה והסבר זה נתמך בסיפור כי יצחק יצא להתאבל על אמו: "וַיִּנָּחֵם יִצְחָק, אַחֲרֵי אִמּוֹ." ואחרים סברו כי לשוח הוא מלשון שיח השדה.
יצחק רואה את שיירת הגמלים הבאה לקראתו.
רבקה נושאת את עיניה, רואה את יצחק ושואלת לזהות האיש הבא לקראתה.
העבד עונה לה כי "הוּא אֲדֹנִי".
רבקה מתעטפת בצעיף ויש שזיהו מעשה זה בצניעות האופיינית לרבקה.
אחרים סברו כי הרגישה נוח יותר בסביבת העבד מאשר עם יצחק המיועד לה.
באפילוג לסיפור המופיע בפרק מסופר כי יצחק מביא את רבקה לאוהל אמו ואחר כך מתאבל עליה.
הנישואין עצמם באים לידי ביטוי בשורשים: ב-ו-א ול-ק-ח המתארים נישואין במקרא.
שרה נזכרת פעמיים בסוף הסיפור וכך יוצרת התורה זיקה בין קשריו של יצחק עם אמו לבין קשריו עם אשתו.
יצחק מתואר כבנו של אברהם ורבקה היא הנכנסת לאוהל אמו ועתה היא זו שתנהל אותו.
יש בכך רמז לתחילתו של סיפור הדור הממשיך רבקה ויצחק.
במקרא מופיע המוטיב החוזר של פגישת הנער והנערה ליד הבאר המובילה לנישואין.
הידועים שבסיפורים אלו הן סיפור פגישתם של יעקב ורחל ליד הבאר, משה וציפורה בראשית כ"ד הוא הופעתו הראשונה של המוטיב החוזר.
בדרך כלל יוצג כי איש זר מגיע לעיר או מקום אחר.
הוא מגיע לאזור באר המים.
דו-שיח מתנהל בינו ובין הנערה המיועדת.
הנערה מזמינה את האיש לביתה.
אב המשפחה עורך משתה לכבוד האיש והנער והנערה נישאים.
לעיתים יחרוג הסיפור תוך שינוי קל מהקונוונציה הידועה.
בסיפור המופיע בבראשית כ"ד האיש המיועד לשאת את האישה אינו העבד הנפגש עם הנערה ומוזמן לביתה.
הפיוט יא מחיג'ה המיוחס לרבי שלום שבזי מתאר את המסע למציאת אישה ליצחק.
במסורת יהדות תימן נהגו לשיר את הפיוט בחתונות.
בשנת 1919-1920 כתב לוין קיפניס את השיר אליעזר ורבקה, הולחן בשנת 1928 על ידי ידידיה אדמון ונכנס לחוברות לגננות וזכה לתפוצה רבה.
מוכר בביצוע הזמרת הדסה סיגלוב.
בין השנים 1912-1928 יצר האמן העברי משה מורו, על פי רישום של זאב רבן, את התבליט אליעזר ורבקה אשר הופץ גם בגרסאות של סיכות ותליונים מכסף וכן כלוחית נחושת לאלבומי תמונות מעור.
בעבר, נהוג היה לשייך את סיפור מציאת אישה ליצחק ל, אחד מארבעת המקורות של התורה לפי השערת התעודות, שנכתב בתקופת בית ראשון.
זאת, כיוון שבסיפור זה נעשה שימוש בשם יהוה עוד טרם התגלות ה' למשה.
בשני מקורות אחרים, המקור הכהני והמקור האלוהיסטי, נעשה שימוש בשם זה רק לאחר ההתגלות, בעוד שלפניה נעשה שימוש בשם אלוהים בלבד.
עם זאת, לדברי חוקר המקרא אלכסנדר רופא, מספר ביטויים בסיפור מציאת אישה ליצחק מעידים על כך שהסיפור נכתב בתקופת בית שני.
הסיפור קרוב בלשונו לספרים שנכתבו בתקופת בית שני, כגון אסתר, דניאל, עזרא, נחמיה ודברי הימים ואף שורר בו דמיון ללשון חז"ל.
לפיכך, רופא מפריד את סיפור מציאת אישה ליצחק מהמקור היהוויסטי.
דוגמות להשפעה של לשון מאוחרת:
– מופיע כלשונו ב וב.
מלשון "מתנות" – מופיע כלשונו ב וב.
, כלומר הוריד את הגמלים על הברכיים – בדומה ל-, וכן מתקשר לשורש החז"לי "להבריך", שפירושו כיסוי ענף באדמה.
– הפעלים "לגמוא" ו"לגמוע" שאולים מלשון חז"ל, ומשמעותם זהה.
הפועל המתאים בלשון המקרא כאן הוא "להשקות".
מצחצחי הנעליים (באיטלקית: Sciuscià; שיבוש מכוון של המילה האנגלית לצחצוח נעליים: Shoeshine) הוא סרט נאוריאליסטי איטלקי משנת 1946 בבימויו של ויטוריו דה סיקה.
הסרט, הנחשב ליצירת המופת הראשונה שלו, עוקב אחר שני נערים, המתפרנסים מצחצוח נעליים, ומסתבכים עם המשטרה ורשויות החוק, לאחר שניסו לאסוף כסף לרכישת סוס.
שני ילדים חברים, ג'וזפה פיליפוצ'י ופסקואלה מגי, בוחנים סוסים לרכיבה.
אף שהם חוסכים לרכישת סוס, קשה להם להרשות לעצמם את הרכישה, מכיוון שהם חיים רק מהכנסתם כמצחצחי נעליים ברחובות רומא.
יום אחד אחיו הגדול של ג'וזפה, אטיליו, מבקר את הבנים ומספר להם שלפנזה (סוחר בחפצים גנובים) יש עבודה עבורם.
פסקואלה מביא את ג'וזפה לפגישה עם פנזה, שנותן להם שתי שמיכות למכירה.
ג'וזפה ופסקואלה מביאים את השמיכות למגדת עתידות, שקונה אותם.
לאחר המכירה פורצים פנזה, אטילו ואיש נוסף לבית מגדת העתידות כשהם מתחזים לשוטרים.
הם מאשימים את מגדת העתידות בטיפול בסחורות גנובות, מוצאים את ג'וזפה ופסקאלה, ולכאורה מאלצים אותם לצאת וללכת למעצר.
אטיליו אומר לנערים להתרחק ולשתוק, ונותן להם לשמור את כסף רכישת השמיכה (2,800 לירות) וכן 3,000 לירות נוספות.
בכסף זה יש לבנים סוף כל סוף די כדי לקנות סוס.
לאחר שרכשו את סוסם ורכבו עליו, הבנים חוזרים לעיר.
שם הם נתקלים בשוטרים אמיתיים מלווים במגדת העתידות, שלוקחים אותם לחקירה.
המשטרה מאשימה את הנערים בגנבה של למעלה מ-700,000 לירות מבית מגדת העתידות, שכנראה נגנבה על ידי פנזה ואטילו.
הנערים מכחישים את כל האישומים נגדם ולא מדווחים על שלושת הפושעים האמיתיים.
ג'וזפה ופסקואלה נשלחים לבית מעצר לנוער.
עם הגעתם הם מופרדים ונשלחים תאים שונים.
ג'וזפה מקבל חבילה מאמו המלאה במזון ומשתף אותה עם חבריו האסירים בתאו שלו.
אסיר אחר, ארקנג'לי, מוצא פתק בחלק מהלחם שג'וזפה חולק.
זה מהבוס של אטיליו, וזה מורה לו לא לחשוף את אחיו וחבריו בנוגע לעוקץ.
ג'וזפה מעדכן את פסקואלה והם מסכימים לא לגלות את האמת.
בהמשך נקראים הנערים לחקירה של מפקד המשטרה.
המפקד המתוסכל מאיים להלקות אותם כדי להוציא מהם את המידע.
שוטר אחר מכניס את ג'וזפה לחדר צדדי לכאורה כדי להכות אותו.
למעשה כשהוא כבר לא נמצא בטווח הראייה של פסקואלה, ג'וזפה נלקח חזרה לתאו, בעוד ילד אחר מתחזה לג'וזפה ומדמה את צרחות הכאב שלו, והשוטר מכה שק חול.
פסקואלה, שחשב כי חברו סבל מכאבים קשים מנשוא, חושף את שמותיהם של פנזה ואטיליו בפני מפקד המשטרה.
אימו של ג'וזפה באה לבקר אותו מגלה לו כי פסקואלה הודה באשמה ומספרת שדיווחו על אחיו אטוליו.
ג'וזפה מתעמת עם פסקואלה מול שאר האסירים ומכנה אותו מרגל.
בתא של פסקואלה נמצאת פצירה, ופסקואלה מואשם ונענש בהלקאות (למעשה הופלל).
בשימוע הרשמי בבית המשפט, ג'וזפה נידון לשנת מאסר ופסקואלה לשנתיים.
ג'וזפה מתחייב לתוכנית הבריחה של ארקנג'לי.
ובזמן שמוקרן בכלא סרט מלחמה, הם בורחים.
פסקואלה אומר למפקד המשטרה לאן נעלמו הנמלטים ומוביל אותם לשם, אך הם כבר ברחו.
פסקואלה בורח ומוצא את ג'וזפה וארקנג'לי רוכבים על סוסם מעבר לגשר.
הם יורדים מהסוס, ארקנג'לי בורח, אך ג'וזפה נשאר.
פסקואלה מוריד את חגורתו ומתחיל להלקות את ג'וזפה.
ג'וזפה נופל מהגשר ונחבט בראשו מסלעים תחתיו.
פסקואלה בוכה על גופתו של חברו שנפל כשהמשטרה מגיעה.
מצחצחי הנעליים הוא אחד הסרטים המוקדמים של מה שכונה מאוחר יותר הניאוריאליזם האיטלקי.
בשנת 1947 הוא היה לזוכה הראשון ב"פרס האוסקר המיוחד לסרט זר".
פאולין קאל (Pauline Kael), מבקרת קולנוע של הניו יורקר כתבה בסקירה שפורסמה בשנת 1961: "החיים, כפי שמדגים מצחצי הנעליים, מורכבים מדי עבור סיומים קלים.
מבנה?) ואינם יכולים להיות באמת מורכבים במבנה כזה.
אורסון וולס כלל את הסרט ברשימת 10 הסרטים האהובים עליו.
ואמר בעקבותיו שדה סיקה יכול לעשות מה שהוא אינו מסוגל לעשות: "הרצתי שוב את מצחצחי הנעליים לאחרונה, והמצלמה נעלמה, המסך נעלם; אלה היו פשוט חיים."
הסרט היווה השראה לסדרת הקומיקס Sciuscià, שרצה בין השנים 1949 ל-1956.
מצטערת, אם אני אוהבת אותך (באיטלקית: Scusa ma ti chiamo amore, באנגלית: Sorry if i love you) היא קומדיה רומנטית, שיצאה לאקרנים ב-2008.
הסרט בוים על ידי פדריקו מוסיה, ומככב בו ראול בובה, בתור גבר בן 37 שעקב פרידה מחברתו, מכיר נערה שמשנה את חייו.
ב-2010 יצא לאקרנים סרט המשך- "מצטער, אם אני רוצה להתחתן איתך".
אלכסנדרו בלי עובר פרידה מבת זוגו, אלנה, באופן פתאומי.
הוא נעשה מדוכא ועצוב בתחילת הסרט ותמיד חבריו מנסים לעודד אותו.
בבוקר יום עבודה רגיל באמצע נסיעתו לעבודה הוא מתנגש בקטנוע.
כשגילתה ניקי שלא יכולה לנסוע על הקטנוע מכיוון שהוא נהרס בהתנגשות, היא הכריחה את אלכס לתת לה טרמפ לבית הספר.
אלכס נתן לה כרטיס ביקור למקרה ויהיו לה בעיות נוספות, והיא לא זנחה את הקשר ביניהם והתקשרה אליו כדי שישים אותה במוסך יום למחרת.
מאוחר יותר התגלה כי המוסך סגור, וניקי רצתה בסך הכל לבלות עם אלכס.
בהמשך הסרט הם מתאהבים זה בזו.
הסיפור הכללי מדבר גם על דמויות נוספות-
לדוגמה: אנריקו, החושד באשתו שהיא בוגדת בו ומבקש מאלכס שישכור עבורו חוקר פרטי, או למשל סיפור האהבה של חברותיה של ניקי.
לבסוף, בת זוגו של אלכס חוזרת ומנסה לגרום לאלכס להבין שהיא טעתה.
אלכס נפרד מניקי, שעוברת ימים קשים עקב הפרידה.