tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כלים מחוזקים אלה היו פופולריים בתזמורות צבאיות וזכו גם לכינוי "סרפנט צבאי".
השיטה האנגלית נחשבת פשוטה יותר, אך פחות עמידה.
בשתי דרכי הייצור נקדחו חורים לאורך הכלי, אותם יכל לפתוח ולסגור הנגן בעזרת אצבעותיו, כמו בנגינה בחלילית.
כלים גדולים דרשו מנופים כדי לאפשר גישה לחורים הרחוקים מטווח האצבעות.
סרפנטין הוא שם קבוצת מינרלים יוצרי סלעים השייכת לקבוצת המינרלים הפילוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות).
הנוסחה הכימית הכללית של הקבוצה היא Fe,Mg)3Si2O5OH4).
המינרלים במשפחה עשויים לכלול כמויות זעירות של יסודות נוספים כולל כרום, קובלט, וניקל.
במינרלוגיה ובגמולוגיה עשוי הכינוי סרפנטין להתייחס לכל אחד מ-20 הסוגים השייכים לקבוצת הסרפנטין.
בשל העובדה שהמינרל מופיע פעמים רבות כתערובת של הסוגים קשה לאבחן את סוג המינרל ולרוב לא מתבצעת הבחנה כזו.
קיימים שלושה סוגים פולימורפיים של סרפנטין אנטיגוריט, כריזוטיל וליזרדיט.
מקור שמו של הסרפנטין הוא מהמילה בלטינית לנחש (serpens, מילה שחדרה במשמעות זו לשפות האירופיות השונות).
יש כמה סברות מדוע קרוי המינרל כך.
סברה אחת היא שהמינרל קיבל את כינויו משום שגווניו או צורת הכתמים שלו מזכירה עור נחש.
סברה אחרת היא משום האמונה כי האבן מהווה הגנה יעילה מפני הכשות נחשים.
סברה שלישית נובעת מהעובדה כי בסלע הבנוי בעיקר ממינרל זה הקרוי סרפנטיניט מופעים לעיתים עורקים לבנים מתפתלים של מגנזיט שצורתם מזכירה נחש.
הסרפנטין נוצר בתהליכי התמרה של פרידוטיט ופירוקסן.
ההתמרות עשויות להיות בלתי שלמות, עובדה הגורמת לכך שתכונותיהם הפיזיות של הסרפנטינים משתנות בצורה נרחבת.
כשהסרפנטינים מהווים חלק משמעותי בפני השטח, בדרך כלל הקרקע עשירה בחרסית.
אַנטיגוֹריט הוא פולימורף של סרפנטין הנוצר בדרך כלל כתוצאה מהתמרה של סלעים אולטרה-מאפיים (עשירים בברזל ובמגנזיום) והוא יציב בטמפרטורות גבוהות מעל ל-600 °C בעומק של כ-60 קילומטרים.
בניגוד לו, הליזרדיט והכריזוֹטיל נוצרים בדרך כלל קרוב לפני השטח ומתפרקים בטמפרטורות נמוכות יחסית, כנראה נמוך מ-400 °C.
משערים כי הכריזוטיל אף פעם אינו יציב בהשוואה לשני הפולימורפים האחרים של הסרפנטין.
מכאן שייתכן שלאנטיגוריט תפקיד חשוב בהולכת מים לתוך כדור הארץ באזורי הפחתה ועקב אידוי המים נוצרת המגמה הבונה קשת איים (מונח המתאר איים הנוצרים בקשת במקביל ליבשת, לדוגמה יפן), וחלק מהמים מולכים אף לעומק רב יותר.
קרקעות הנוצרים מסרפנטין רעילים לצמחים רבים בשל הריכוזים הגבוהים של ניקל, כרום וקובלט.
גידול של צמחים רבים נבלם בשל הריכוזים הנמוכים של אשלגן וזרחן והכמות הנמוכה של סידן/מגנזיום.
הפלורה של קרקעות אלו קלה לאבחנה בדרך כלל ומתאפיינת בצמחייה ייחודית הגדלה לאט.
שטחים של קרקעות שנוצרו מסרפנטין מכוסים ברצועות של בתה ועצים בודדים (בדרך כלל מקבוצת המחטנאים) בתוך אזורים שהם בדרך כלל מיוערים.
שטחים אלה מכונים "שממות סרפנטין".
הסרפנטין בנוי משכבות של טטרהדרונים של סיליקטים שבין השכבות יש שכבות של Mg(OH)2. שכבות אלו מצויות גם במינרל ברוסיט ומכונות שכבות ברוסיט.
הצורה שבה נערמות שכבות הברוסיט על גבי שכבות הסיליקטים קובעת את הפולימורפים השונים של הסרפנטין.
השכבות אינן נערמות בצורה אחידה ועקב כך נוצרים לוחיות מפותלות.
בסוגי האזבסט מתעקמים שכבות הסיליקט והברוסיט לצורת צינוריות שמהן מתפתחת צורת הסיבים האופיינית למינרל.
דוגמאות בולטות הן קלדוניה החדשה, קנדה, (קוויבק), ארצות הברית (צפון קליפורניה), אפגניסטן, קורנוול, סין, צרפת, שווייץ, נורווגיה ואיטליה.
סרפנטין הוא הסלע הרשמי של מדינת קליפורניה.
באגן הים התיכון משתרעת רצועת הרים המכילה סרפנטין החל בבלקן דרך יוון, קפריסין (הרי הטרודוס), טורקיה ואיראן.
כמו כן מצוי סרפנטין בערב הסעודית ובמדבר המזרחי של מצרים.
בסרפנטינים נעשה שימוש בתעשייה למספר מטרות.
ה"lapis atracius" של הרומאים הידוע כיום כ-"Verde Antique" הוא סוג של סרפנטיניט המשמש כאבן למשטחים במטבחים, לאריחים ולפסלים.
בתקופה הקלאסית חצבו את האבן בקאסאמבלה שבתסליה שביוון.
סוגים נוספים של סרפנטיניט בשימוש כ"שיש" הם "שיש קונמארה" הירוק מקונמארה שבאירלנד (ומקורות רבים נוספים) ו"שיש Rosso di Levanto" האדום מאיטליה.
השימוש בסרפנטיניט מוגבל לחללים מקורים שכן הסרפנטיניט אינו עמיד לבליה.
כאזבסט בשימוש כמבודד תרמי וחשמלי.
הכריזוטיל הוא אחד מסוגי האזבסט החשובים ושימש בעבר ברפידות בלמים ובבגדים חסיני אש עד שהוכח כי האזבסט מסרטן ולכן עברו להשתמש בחומרים אחרים למטרות אלו.
הסרפנטין שמקורו בקלדוניה החדשה עשיר במיוחד בניקל והוא המקור לרוב עפרות הניקל בעולם.
הסוגים הנאים יותר והעמידים של הסרפנטין (כל סוגי האנטיגוריט) מכונים "סרפנטין אציל" או "סרפנטין יקר ערך" ובשימוש נרחב כאבני חן ובעבודות גילוף.
המאורים בניו זילנד נהג לגלף חפצים יפהפיים מסרפנטין מקומי שלו נהגו לקרוא "טאנגיווי", כלומר דמעות.
אפילו לכריזוטיל שהוכח כמסרטן יש ערך קישוטי שכן הוא ניחן בגוון זהוב נאה שנתן לו את שמו (מיוונית "סיבי זהב"), אם כי דגימות של כריזוטיל יש להחזיק במכלים סגורים.
אנטיגוריט לוחי מופיע במקבצים קשים בעלי קפלים.
צבעו בדרך כלל ירוק כהה, אך יכול להיות צהבהב, אפור,, חום או שחור.
קשיותו 4-3.5 והוא בעל ברק שמנוני.
הגבישים המונוקליניים מראים פצילות דמוית נציץ.
האנטיגוריט קרוי על שם המקום בו נמצא "ואל די אנטיגוריו" באיטליה.
שני סוגים שקופים למחצה של אנטיגוריט, בואניט וויליאמסיט מוערכים על ידי אומנים ואספנים בשל ערכם כקישוט, אלו הם "סרפנטינים יקרי ערך".
בואניט הוא סרפנטין קשה במיוחד (5.5) בצבע ירוק בהיר עד ירוק כהה בגוון התפוח לעיתים קרובות מנומר בכתמים לבנים מעורפלים ועורקים כהים.
המינרל מניו זילנד מכונה טאנגאוויט.
אף על פי שבואניט אינו סוג מוכר רשמית הוא הוכרז כמינרל של מדינת רוד איילנד, זהו גם המקום בו נמצא סוג זה.
לויליאמסיט גוון ירוק-נפט שבו משובצים לעיתים קרובות גבישים של כרומיט או מגנטיט.
את הויליאמסיט הדומה במידת מה לירקן משובח נוהגים לחתוך לקבושונים או לחרוזים.
ליזרדיט (מכונה גם "אורתואנטיגוריט") מתאפיין בגבישים זעירים ובנטייה להתפצל כקשקשים והוא עיקר הסרפנטין ב"שיש סרפנטין".
הגביש הוא טריקליני המתפצל במישור אחד בלבד וצבעו יכול להיות לבן, צהוב או ירוק.
ליזרדיט הוא מינרל שקוף למחצה, רך (קשיות 2.5) ומשקלו הסגולי 2.57. הליזרדיט יכול להיות פסודומורף של אנסטטיט, אוליבין או פירוקסן ואז הוא מכונה לפעמים בסטיט.
לבסטיט יש ברק דמוי משי.
ליזרדיט קרוי על שם המקום בו נתגלה "כף הלטאה" (The Lizard), קורנוול שבבריטניה.
אומנים מקומיים מעבדים אותו לתכשיטים זולים הנמכרים לתיירים.
סִרפָּד (שם מדעי: Urtica) הוא סוג צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים בעלי שערות צורבות ולא צורבות על אותו פרט ממשפחת הסרפדיים.
תפוצתו קוסמופוליטית, אך כוללת בעיקר אזורים בעלי אקלים ממוזג.
בסוג 70 מינים, מהם ארבעה בישראל וסביבתה.
מרבית המינים בסוג זה הם צמחים עשבוניים רב-שנתיים, אולם חלקם חד-שנתיים ומיעוטם דמויי-שיח.
מרבית מיני הסרפד מכוסים בשערות צורבות, היכולות לגרום לגירוי המתבטא באדמומיות ובתחושת גירוד, לאחר חיכוך בהן.
שערותיהם של מרבית המינים מכילות רעלנים, ביניהם חומצה פורמית, סרוטונין והיסטמין; עם זאת, מחקרים שבוצעו ב-2006 (Fu et al) מצאו כי שערותיו של המין Urtica thunbergiana מכילות דווקא חומצה טרטרית וחומצה אוקסלית.
הצריבה של הסרפד בעת מגע קל בעלים מתאפשרת מכיוון שחלקן העליון של השערות הצורבות שעל העלים הן נוקשות, שבירות וחלולות, ובעת הדקירה נשבר קצה השערה, ולעור מוזרק החומר הצורב, במעין פעולת מחט של מזרק.
לסרפד יש תכונות רפואיות, שהיו ידועות כבר בימי קדם.
השתמשו בו לריפוי מחלות דם, מחלות בדרכי השתן, מחלות בכליות, ומחלות ראומטיות.
גובהם של הסרפדים נע בין 10 ל-250 סנטימטרים.
עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, חד-ביתיים או דו-ביתיים, בעלי שערות צורבות ולא צורבות על אותו פרט.
הגבעולים מחורצים (מתולמים) או רְבוּעִים (בעלי ארבע צלעות).
העלים נגדיים ומצליבים זה לזה (זוגות העלים העוקבים ממוקמים בזווית ישרה זה לזה), פשוטים ומשוננים עד שסועים (האונות דמוי חרוט).
הלוואים חופשיים זה מזה או מאוחים זה לזה.
במקרה האחרון, משני צידי המפרק יושב לוואי אחד הנוצר מאיחוי שני לוואים סמוכים השייכים לשני עלים שונים (למשל, סרפד קרומי וסרפד החולה).
התפרחות הן חד-מיניות (זכריות או נקביות) או דו-מיניות (זכריות וגם נקביות) והן על אותה תפרחת של אותו פרט או של פרט אחר.
התפרחות חיקיות, דמויות שיבולת (עגילים, Catkins) או קבוצה קטנה וצפופה דמוית כדור של תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת.
הפרחים החד-מיניים, ללא חפים, עם עטיף ירוק בן 4 עלי עטיף.
הפרחים הזכריים בעלי ארבעה אבקנים, שערוכים מול עלי עטיף שווים ועם שריד של שחלה מנוונת שהתפתחותה ראשונית.
הפרחים הנקביים עם ארבעה עלי עטיף מהם שניים חיצוניים קטנים בהרבה מהפנימיים; השחלה אחת ובעלת צלקת יושבת (ללא עמוד שחלה).
הפרי הוא אגוזית פחוסה במקצת, מוארכת, כלואה בתוך עטיף שעיר, משתייר ומתפרה (גדל עם הפרי).
האגוזית הוא פרי יבש, לא נפתח, שנוצר מעלה שחלה אחד של שחלה עילית ומכיל זרע אחד.
הזרע חופשי או מחובר בצורה רופפת או הדוקה לעטיף הפרח המשתייר.
בישראל גדלים ארבעה מינים מהסוג סרפד, מהם שלושה מינים חד-שנתיים בעלי שורש שיפודי ומין אחד רב-שנתי ונדיר (סרפד החולה) בעל קנה שורש.
סרפד הכדורים (Urtica pilulifera): צמח עשבוני חד-שנתי ואלרגני, התפרחות הנקביות של הצמח עשויות בצורת כדור שקוטרו כס"מ אחד ובכל מפרק של הגבעול ארבעה לוואים מפורדים וקרומיים.
מין זה נפוץ כמעט בכל ישראל.
סרפד צורב (Urtica urens) - בכל מפרק של הגבעול ארבעה לוואים מפורדים וקרומיים, זוג לכל עלה.
התפרחות הנקביות אינן כדוריות, התפרחות הזכריות קצרות ואינן ארוכות ומפושקות (בשונה מסרפד קרומי).
תפוצתו העולמית משתרעת מהאזורים החמים של אירו-אסיה ושל צפון מזרח אפריקה הטרופית וצפונה.
סרפד קרומי (Urtica membranacea) - צמח עשבוני חד-שנתי.
בכל מפרק ישנם רק שני לוואים ירוקים.
התפרחות הזכריות ארוכות, 5 עד 10 ס"מ ומפושקות, צירן משוטח, בעל שני כנפיים צדדיות וקרומיות.
הפרחים יושבים בצידו העליון של הציר.
תפוצתו העולמית משתרעת במזרח התיכון ובישראל הוא מצוי בשפלה ונמצא גם בירושלים (קריית שמואל ורחביה 2024).
בספרות הישנה ובמפות התפוצה לא צוין שהוא גדל בירושלים.
סרפד החולה (Urtica kioviensis) - צמח עשבוני רב-שנתי נדיר, גדל בבתי גדול לחים בבקעת החולה.
התפרחות הנקביות דומות לעגיל או שיבולת ואינן עגולות.
ראש העלה מסתיים בחוד או שן צרה שאורכה גדול פי שניים או יותר משאר שני העלים.
הסרפד נזכר במקרא פעם אחת בנבואת הנחמה של ישעיהו כצמח חסר ערך המנוגד לעצים רב-שנתיים וירוקי עד: בשל התקבולת ל"נעצוץ" ולפי הקשר הפסוק, רבים הם הפרשנים המסכימים שמדובר בצמח קוצני, אך אין לסרפד מסורת זיהוי אחידה ולכן הוא אינו ניתן לזיהוי וסבירות זיהויו נמוך.
חלק מהחוקרים המודרניים צידדו בזיהוי של תרגום הוולגטה עם הצמח Urtica, ומכאן התקבל שמו העברי המודרני.
סִרְפֶּדֶת (ידועה גם כחרלת ובשמה הלועזי אורטיקריה) היא פריחה אלרגית נפוצה המתבטאת בהופעה פתאומית של חבּורות אדומות בעור.
גודל החבורות 5 מ"מ או למעלה מזה, הן מגרדות, ופעמים רבות העור סביבן חיוור.
התגובה האלרגית יכולה לנבוע ממגע ישיר עם חומר אלרגני או כתוצאה ממזון או אלרגן אחר, כגון תרופות.
לעיתים קרובות הסרפדת היא רק ביטוי עורי לתגובה אלרגית העשויה להתבטא גם בלב או בדרכי הנשימה ולגרום אז לתגובה המכונה אנפילקסיס.
אורטיקריה היא שם נרדף למושג "תפרחת עורית" (hives).
תפרחת עורית מתבטאת ברבדים מורמים ומגרדים בעור, בעלי צורות, גדלים או צבעים שונים, שיכולים להופיע בכל מקום על פני הגוף.
לאנשים רבים שלקו באורטיקריה יש גם נפיחויות בעור, מצב זה נקרא "אנגיואדמה" ובדרך כלל מופיע בעפעפיים, בשפתיים, באיברי המין, בלשון, בכפות הידיים ובכפות הרגליים.
תרופות העלולות לרוב לגרום לסרפדת הן: התרופה לסוכרת אמריל (סופונילוריאה: גלימפריד), פניצילין, אספירין, סולפונאמידים ותרופות כנגד אפילפסיה.
ואולם, כל תרופה עשויה לגרום לסרפדת אם החולה המקבל אותה אלרגי כלפיה.
מזונות עיקריים היכולים לגרום לסרפדת (אורטיקריה) הם: חלב, ביצים, בוטנים, אגוזים ודגים, אך כל מזון אחר עשוי לגרום גם כן לתגובה אלרגית שתתבטא בחרלת.
סרפדת עלולה להיגרם גם כתוצאה ממועקה נפשית, או דחק (סטרס).
סרפדת יכולה להופיע כתופעת לוואי של החיסון המרובע MMRV (כנגד חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות-רוח).
חַבּוּרוֹת (אזורים מוגבהים המוקפים בסיס אדום) הנגרמות מסרפדת (אורטיקריה) יכולות להופיע בכל מקום על פני העור.
בין אם הגורם לכך הוא אלרגיה או לא, שחרור מורכב של מתווכים דלקתיים, כולל היסטמין מתאי פיטום עוריים, גורם לדליפת נוזל מכלי דם שטחיים.
אנגיואדמה היא מצב הקשור לכך (הנגרם מסיבות אלרגיות ולא אלרגיות); הוא נובע מבצקת ודליפת נוזל לעור המגיעה מכלי דם עמוקים יותר.
נגעים דמויי אורטיקריה הגורמים לכאב, הנשארים על העור במשך יותר מ-24 שעות, או המשאירים חַבּוּרָה, עלולים להצביע על מצב חמור יותר הנקרא Urticarial Vasculitis.
נגעי אורטיקריה הנגרמים על ידי מגע חד על פני העור (לעיתים מופיעות כקווים על העור), נגרמים בשל מצב שפיר הנקרא Dermatographic Urticaria.
סרפדת חריפה (acute urticaria)- נמשכת מספר ימים בתגובה למגע או חשיפה לאלרגן כלשהו.
התגובה האלרגית היא מסוג ראשון (immediate hypersensitivity), והיא תדעך מעצמה כשהחשיפה לאלרגן תיפסק.
סרפדת כרונית (chronic urticaria)- כאשר הפריחה מופיעה באופן יומיומי ונמשכת לאורך תקופה העולה על שישה שבועות.
הגורמים לסוג זה של סרפדת הם מורכבים לאבחון וכוללים חיכוך מכני, קור, שמש, גורמים פסיכולוגיים, זיהומים כרוניים או התפתחות נוגדנים עצמיים.
סרפדת כרונית ספונטנית (chronic spontaneous urticaria)- באורטיקריה כרונית ספונטנית התפרחת העורית והאנגיואדמה מופיעים ללא אזהרה, נמשכים לפחות 6 שבועות, הגורמים לסרפדת כרונית ספונטנית אינם ניתנים לזיהוי, העור שונה מאדם לאדם לכן ההרגשה של סרפדת כרונית ספונטנית שונה מאדם לאדם.
בשלב הראשון, יש לזהות את הגורם האלרגני ולבודד אותו ממגע עם החולה.
בשלב שני, ניתן לטפל בתכשירים אנטיהיסטמינים.
אם החולה אינו מגיב לתכשירים אלה, ניתן להוסיף טיפול בסטרואידים במינון נמוך או גם טיפולים תרופתיים אחרים המשפיעים על מערכת החיסון.
ה-FDA אישר טיפול בנוגדן IgE, Omalizumab שם מסחרי- זולייר Xolair) לטיפול בחולי סרפדת.
בעקבות זה הוכנסה התרופה לסל התרופות בישראל ב-2015 לחולי סרפדת קשים שלא הגיבו לכל הטיפולים עד אז.
מעכבי סרין פרוטאזות או סרפינים (מאנגלית: Serpins; Serine protease inhibitors), קבוצת חלבונים בעלי מבנה דומה אשר זוהו לראשונה כמערך של חלבונים אשר מסוגלים לעכב פרוטאזות (אנזימים המפרקים חלבונים).
החלבונים הראשונים מקבוצה זו שנחקרו בצורה נרחבת היו שני חלבונים שמקורם מפלזמת הדם באדם: אנטיתרומבין, אשר מבקר את קרישת הדם, ואנטיטריפסין, שלו תפקיד במניעת דלקות.
בתחילה התרכז המחקר בתפקידם של אלו במחלות באדם: מחסור באנטיתרומבין עלול לגרום לפקיק (תרומבוס), בעוד שמחסור באנטיטריפסין עלול לגרור נפחת.
בשנת 1980 הנט ודייהוף (Hunt & Dayhoff) גילו את התגלית המפתיעה כי מולקולות אלו בעלות רצף חומצות אמינו דומה לזה של החלבון העיקרי בחלבון הביצה, אובלבומין.
הם שיערו כי מדובר בקבוצה חדשה של חלבונים.
עד היום זוהו למעלה מאלף מעכבי סרין פרוטאזות, מהם 36 חלבונים אנושיים, וכן חלבונים שמקורם מצמחים, מחיידקים, מחיידקים קדומים ומנגיפים מסוימים.
מעכבי סרין פרוטאזות מהווים אפוא את המשפחה הגדולה והמגוונת ביותר של מעכבי פרוטאזות.
מרבית הסרפינים מבקרים תהליכי פירוק של חלבונים.
עם זאת ישנם גם סרפינים שאינם מעכבים אנזימים, אלא מקיימים מגוון תפקידים אחרים, כגון אחסון (אובלבומין בחלבון הביצה), נשאים של הורמונים (גלובולין קושר תירוקסין, גלובולין קושר קורטיזול) וגנים מדכאי סרטן (מספין).
המונח serpin משמש גם לתיאורם של האחרונים, הגם שאין הם מעכבים.
מאחר שמעכבי סרין פרוטאזות אחראיים על בקרת תהליכים חשובים כקרישת דם ודלקות, חלבונים אלו הם מושא למחקר רפואי.
חלבונים אלו הם גם מקור לעניין עבור חוקרי ביולוגיה מבנית וחוקרי קיפול חלבונים, מאחר שהם עוברים שינוי ייחודי ודרמטי במבנה (שינוי קונפורמציה), כאשר הם מעכבים את פרוטאזות המטרה.
תופעה זו מיוחדת במינה, וזאת משום שמרבית מעכבי הפרוטאזות פועלים פשוט כמולקולות "מנעול ומפתח" אשר נקשרות לפרוטאז וחוסמות את הגישה לאתר הפעיל בו (למשל אפרוטינין).
למנגנון של מעכבי סרין פרוטאזות יש מעלות מסוימות, אך גם מספר מגרעות.
אחת ממגרעות אלו היא שחלבונים אלו רגישים למוטציות אשר גורמות לקיפול לא תקין של החלבון וליצירה של שרשראות פולימרים ארוכות שאינן פעילות.
פולימריזציה של סרפינים מפחיתה את כמות המעכב הפעיל, והצטברות של פולימרים כאלו עשויה לגרום למוות של תאים ולפגיעה באיברים.
כך לדוגמה הסרפין אנטיטריפסין מיוצר בעיקר בכבד ופולמריזציה של אנטיטריפסין גורמת לשחמת הכבד.
הבנת מחלות הנגרמות מסרפינים מספקת תובנות על קיפול שגוי של חלבונים באופן כללי, תהליך הקשור למחלות רבות כמחלת אלצהיימר ומחלת קרויצפלד-יעקב.
פרוטאזות המעוכבות על ידי סרפינים
רוב הסרפינים שפועלים כמעכבים פועלים על סרין פרוטאזות דמויי כימוטריפסין.
אנזימים אלו מתאפיינים בכך שיש להם שייר סרין נוקלאופילי בסמוך לאתר הפעיל.
דוגמאות לכך הם תרומבין, טריפסין ונויטרופיל אלסטאזה (Neutrophil elastase).
חלק מהסרפינים פועלים על סוגים אחרים של פרוטאזות ומכונים לעיתים "מעכבים חוצי משפחות" (cross-class inhibitor).
דוגמאות לסרפינים כאלו הם אנטיגן 1 בקרצינומת תאי קשקש (SCCA-1) והחלבון MENT המצוי בעופות, אשר מעכבים פרוטאזות ציסטאין דמויי פפאין.
הסרפין הנגיפי crmA מדכא את התגובה הדלקתית באמצעות עיכוב של האנזים קספאז-1 השייך למשפחת פרוטאזות הציסטאין, אנזים זה חותך את IL-1 ו-IL-18 לצורתם הפעילה, ובאמצעות עיכובו מדוכאת התגובה הדלקתית.
פרוטאזות ציסטאין שונים מפורטאזות סרין בכך שהם מתאפיינים בנוכחות שייר ציסטאין נוקלאופילי, ולא שייר סרין, בסמוך לאתר הפעיל שלהם.
למרות זאת, הכימיה האנזימטית דומה, וסרפינים מעכבים ככל הנראה את שתי הקבוצות הללו של אנזימים באופן דומה.
כשני שלישים מן הסרפינים האנושיים מבצעים תפקידים חוץ-תאיים.
לדוגמה, סרפינים חוץ-תאיים מווסתים את תהליכי הפירוק של חלבונים בקרישת דם (אנטיתרומבין), בתגובה דלקתית (אנטיטריפסין, אנטיכימוטריפסין ומעכב C1) ובבניית רקמות מחדש (PAI-1).
סרפינים חוץ-תאיים שאינם מעכבים מבצעים גם הם תפקידים חיוניים.
גלובולין קושר תירוקסין וגלובולין קושר קורטיזול מעבירים את ההורמונים הסטרולים תירוקסין וקורטיזול בהתאמה.
הפרוטאז רנין (Renin) חותך פפטיד באורך של עשר חומצות אמינו מהקצה ה-N טרמינל של אנגיוטנזינוגן ויוצר את הסרפין אנגיוטנסין 1, החיוני למערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון המבקרת את לחץ הדם.
הסרפינים התוך-תאיים הראשונים זוהו בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20. מאחר שכל תשעת מעכבי הסרין פרוטאזות בנמטודה Caenorhabditis elegans חסרים רצפי סיגנלים, נראה שהם תוך תאיים.
בהתבסס על מידע זה, נראה שהסרפין הקדום שממנו התפתחו הסרפינים האנושיים היה תוך תאי.
הפרוטאזות אשר מעוכבות על ידי הסרפינים התוך תאיים היו קשות יותר לגילוי.
זיהוין קשה שכן מולקולות אלו מבצעות תפקידים חופפים, ולא קיימות מולקולות דמויות סרפינים אנושיים באורגניזמי מודל כדוגמת עכבר.
אחד התפקידים החשובים שעשויים להיות לסרפינים תוך תאיים הוא שהם יכולים להגן מפני פעילות לא תקינה של פרוטאזות בתוך התא.
לדוגמה, אחד הסרפינים האנושיים התוך תאיים הנחקרים ביותר הוא SERPINB9, אשר מעכב את הפרוטאז הציטוטוקסי גרנזים B.
כך, SERPINB9 עשוי להגן מפני שחרור לא תקין של גרנזים B והפעלה לא רצויה או מוקדמת מדי של מסלולי המוות התאי.
סרפינים תוך תאיים מבצעים גם תפקידים אחרים נוסף על עיכוב פרוטאזות.
כך למשל הסרפין הלא מעכב, מספין, הוא בעל תפקיד חשוב במניעת גרורות של סרטן השד ושל סרטן הערמונית.
דוגמה נוספת היא מעכב פרוטאזות ציסטאין הנמצא בגרעין של תאי עופות, MENT, שמתפקד ככרומטין בתאי דם אדומים של עופות.
מחקרים פילוגנטיים מראים כי רוב הסרפינים התוך תאיים שייכים לענף אחד.
עם זאת קיימים יוצאי דופן כדוגמת הסרפין HSP47, שהוא שפרון החיוני לקיפול נכון של קולגן וקישורים בין ציס-גולג'י ורשתית תוך-פלזמית.
לביולוגיה מבנית היה תפקיד מרכזי בהבנת הביולוגיה והתפקיד של סרפינים.
עד היום נחקרו למעלה מ-80 מבנים של סרפינים במגוון קונפורמציות שונות.
אף על פי שלסרפינים יש מגוון תפקודים שונים, כל המולקולות האלו בעלות מבנה (או קיפול) דומה.
מבנהו של הסרפין אובלבומין שאינו מעכב, ומבנהו של הסרפין המעכב אנטיטריפסין, שימשו כבסיס לקביעת מודל הקיפול הטבעי של סרפינים.
לכל הסרפינים יש שלושה משטחי β (המסומנים A, B, C) ושמונה או תשעה סלילי α.
בסרפינים מצוי גם אזור חשוף הנקרא reactive centre loop &רלמ;(RCL) שבו נמצא האזור הקובע את ייחודיות המעכב במולקולות מעכבות, ואשר יוצר את הקישור הראשוני עם פרוטאז המטרה.
באנטיטריפסין ה-RCL נמצא בקצה המולקולה, והוא לא נמצא במשטח בטא A .
קונפורמציה זו קיימת בדרך כלל בשיווי משקל דינמי, כאשר חלק מן המולקולות נמצאות בקונפורמציה שבה יש קשר בין ה-RCL למשטח בטא A.
המחקרים הראשוניים על סרפינים גילו כי המנגנון שבאמצעותו מעכבות מולקולות אלו את פרוטאזות המטרה שונה ממנגנון ה"מפתח ומנעול" שנעשה על ידי מולקולות קטנות כדוגמת מעכבי קוניץ (Kunitz-type inhibitors).
סרפינים יוצרים תצמידים קוולנטים עם פרוטאז המטרה.
מחקרים על מבנה הסרפינים חשפו כי המולקולות המעכבות בקבוצת חומרים זו עוברות שינוי קונפורמציה ייחודי, שינוי הנקרא Stressed to Relaxed.
במהלך שינוי מבני זה, ה-RCL נקשר למשטח בטא A ויוצר גדיל בטא (β-strand) נוסף (רביעי).
שינוי קונפורמציה זה הוא הבסיס למנגנון העיכוב שבאמצעותו סרפינים מעכבים את פרוטאזות המטרה.
כאשר מתקשר סרין פרוטאז אל המצע (הסובסטרט), הוא גורם לפירוק דו שלבי של הקשר הפפטידי.
בשלב הראשון, מותקף הקשר הפפטידי של המצע בהתקפה נוקלאופילית מצד הסרין באתר הפעיל של הסרין פרוטאז.
כתוצאה מכך משתחרר הקצה ה-NH2 של חלבון המצע ונוצר קשר אסטרי בין האנזים למצע.
תצמיד האנזים-מצע הקשור קוולנטית הוא תוצר הביניים בתהליך.
לאחר מכן, מתפרק הקשר האסטרי והקצה ה-C משתחרר.
ה-RCL של הסרפין משמש כמצע לפרוטאז המתאים לו, והפרוטאז מפרק את ה-RCL, בהתאם לתהליך שתואר קודם.
אולם לאחר פירוק זה, וטרם התפרקות תוצר הביניים, עובר הסרפין שינוי Stressed to Relaxed.
מאחר שה-RCL עדיין קשור לפרוטאז בקשר אסטרי, שינוי זה גורם לתנועה של הפרוטאז מקצה אחד של הסרפין אל קצהו השני.
בינתיים, משתנה הקונפורמציה של הפרוטאז בצורה שהתפרקותו של תוצר הביניים אורכת זמן רב.
הפרוטאז נותר אפוא קשור קוולנטית למטרתו, וכך הוא מעוכב.
בנוסף, מאחר שנדרש פירוק של ה-RCL בסרפין לשם עיכוב של הפרוטאז, פעולת העיכוב צורכת גם סרפין.
סרפינים הם לפיכך מעכבי אנזימים בלתי הפיכים.
מנגנון העיכוב של סרפינים מומחש באיור 4.
סרפרז פרדייז היא עיר קיט המהווה פרוור של העיר גולד קוסט, שבקווינסלנד, אוסטרליה.
סרפרז פרדייז מפורסמת בשל ה"עולמות" שבה.
"עולם" הוא למעשה סוג של לונה פארק, המתמחה בדבר מסוים.
לדוגמה, Sea World, "עולם המים", הוא פארק מים.
אפשר לראות שם מופעים של דולפינים, לשחות איתם, לגלוש במגלשות מים וכדומה.
סרפרז פרדייז, כמשתמע משמה, ידועה בקרב גולשי-גלים.
ענף הגלשנות על כל סוגיו מאוד מפותח באזור, עקב הגלים הגבוהים בו.
האקלים בעיר הוא סובטרופי גשום, עם טמפרטורה נוחה כל השנה וגשמים רבים.
כעיר נופש, בסרפרז פרדייז יש עשרות מועדוני לילה, מקומות בילוי שונים, קניונים לסוגיהם, וכל המותגים הנפוצים באוסטרליה ובעולם.
בנוסף, אזור קווינסלנד מפורסם בחופיו וביערות שלו.
במרחק נסיעה קצרה ניתן להגיע לתוך יער גשם טרופי.
היערות בקווינסלנד ובאזור סרפרז פרדייז קרובים מאוד לים, כפי שניתן לראות בזמן נחיתה בשדה התעופה של גולד קוסט.
סרפינו דובואה (באיטלקית: Serafino Dubois; 10 באוקטובר 1817, רומא – 15 בינואר 1899) היה שחמטאי איטלקי וסופר שחמט.
נודע כמי שקידם את השחמט באיטליה.
בתחילת הקריירה של דובואה היו חוקי השחמט באיטליה שונים מבכל מקום באירופה.
דובואה לא הסתפק בכך שנחשב לשחמטאי הטוב ביותר באיטליה, הוא היה צריך להוכיח לעצמו כי הוא טוב בכל מקום באירופה.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 תחרויות השחמט היו מועטות ורבים מהשחמטאים המובילים נאלצו להסתפק בדו-קרבות זה עם זה.
משנות ה-40' ועד שנות ה-60' שיחק דובואה בדו-קרבות רבים נגד כל השחמטאים המובילים של אירופה, ולעיתים נדירות הפסיד, גם כאשר נתן ליריביו יתרון של רגלי ומסע.
בשנת 1846 שיחק דובואה ברומא מספר משחקים גדול נגד מרמדיוק ויויל, אחד מטובי השחמטאים האנגלים.
דובואה ניצח 26–55 כאשר לא נתן יתרון ליריבו אך במשחקים בהם נתן ליריבו רגלי ומסע הפסיד דובואה 30–39. להלן אחד ממשחקיהם, אם כי משנת 1859 , משחק זה ממחיש את טווח הראיה של דובואה שתכנן את עמדת המט הסופי 7–8 מסעים לפני שהתרחשה.
בשנת 1855 ביקר דובואה בפריז בקפה דה לה רז'אנס, מקום עלייה לרגל של שחקני שחמט מכל אירופה ושיחק ארבעה דו-קרבות.
דובואה ניצח את השחקן הצרפתי החזק ג'ול ארנו דה ריוויאר 25-7 הנה אחד מניצחונותיו של דובואה על דה ריוויאר .
דובואה ניצח את סגוין 1–5 ,את בודזינסקי 13.5-6.5 הנה אחד מניצחונותיו של דובואה על בודזינסקי .
בשנת 1856 ניצח דובואה את קובסקי 11.5-1.5 ושיחק בדו-קרב נוסף מול ג'ול ארנו דה ריוויאר אך תוצאת דו-קרב זה אבדה.
שנתיים מאוחר יותר שיחק דובואה מול הסופר הרוסי איוון טורגנייב ברומא כאשר נתן לרוסי יתרון של רגלי ומסע.
המשחק הסתיים בניצחונו של דובואה ב-25 מסעים.
תוצאתו הטובה ביותר של דובואה הייתה בתחרות לונדון בשנת 1862 שם הגיע למקום החמישי עם 9 נקודות, לפני וילהלם שטייניץ שהפך מאוחר יותר לאלוף העולם בשחמט.
דובואה זכה בתחרות זו בפרס כספי השווה במונחי היום ל-700 ליש"ט.
הנה ניצחונותיו של דובואה על שטייניץ בתחרות זו : ,
לאחר סיום התחרות הזמין וילהלם שטייניץ את דובואה לדו-קרב בו ניצח שטייניץ 5.5-3.5. הנה אחד מניצחונותיו של דובואה על שטייניץ: .
באותה שנה זכה דובואה במספר דו-קרבות נגד קורנליוס בונטי 11.5-1.5 ונגד ולנטין גרין 5-0ו-5.5-0.5.
באפריל 1863 עבר דובואה להולנד, שם נשאר במשך שנתיים.
עקב האקלים אליו לא הסתגל חזר לרומא שם התרכז בכתיבה ובקידום חוקי המשחק בגרסה האיטלקית.
מסוף שנות ה-50' של המאה ה-19 ועד תחילת שנות ה-70' דובואה התכתב בקביעות עם אמנים צרפתיים ורוסים לגבי הדרך להגיע לאחידות בכללי משחק השחמט.
דובואה היה תומך נלהב בהצרחה חופשית, שהייתה מותרת על פי הכללים האיטלקיים אך לא ביתר אירופה.
לפי חוקי ההצרחה החופשית, המלך והצריח, לאחר ביצוע ההצרחה, יכלו להגיע לכל משבצת עד וכולל לנקודת המוצא שלהם, בתנאי שאף אחד משני הכלים לא יתקוף כלי של יריבו.
הבדלים נוספים משמעותיים בין החוקים היו הכאה דרך הילוכו שהייתה אסורה, וכן הכתרה- לפי הכללים האיטלקיים ניתן היה להכתיר רגלי רק לכלי שהוכה במהלך המשחק.
אם רגלי הגיע למשבצת השמינית לפני שכלי כלשהו הוכה, היה עליו להמתין במשבצת השמינית עד שכלי כלשהו יוכה, ורק אז ניתן היה להכתירו.
דובואה דן בנושאים אלו בכתביו מאותם הימים.
בשנת 1847 הפך לעורך של הטור השחמטאי האיטלקי הראשון, L'Album ובשנת 1859 היה לעורך משותף בעיתון השחמט La Rivista degli Scacchi.
דובואה פרסם שלושה כרכים על ההבדלים בין גרסאות חוקי השחמט האיטלקית והצרפתית.
בכרכים אלו ניסה להגן במלוא כוחו על גישת ההצרחה החופשית.
בשנות ה-80' של המאה ה-19 איטליה אימצה את חוקי השחמט המקובלים באירופה אם כי רק בסוף המאה התקבלו חוקי השחמט הללו בכל רחבי איטליה.
דובואה היה השחקן האיטלקי החזק ביותר בין 1850 לסוף שנות ה-60'.
מד הכושר שלו חושב בדיעבד כ-2642, וכשחקן המוביל בעולם בין מרץ 1856 ואוגוסט 1858, עת בה מורפי הפך למוביל בעולם.
ייתכן והיה מדורג אף גבוה יותר על פי חוקי השחמט אליהם היה רגיל - האיטלקיים.
לדובואה הייתה השפעה גדולה בעולם השחמט האיטלקי, ופוליטיקה של שחמט העסיקה אותו רבות בסוף חייו.
בנוסף כתב מאמרים רבים על פתיחות בשחמט והסתעפות של הפתיחה הוינאית קרויה על שמו, הסתעפות דובואה של גמביט המפה מוציו (C25) מיוחסת לו כמו גם הגנת דובואה -רטי בגמביט הסקוטי (C44).
דובואה סלד מההגנה הצרפתית והעיר שזו הפתיחה המשעממת ביותר שניתן לתאר, לעיתים נדירות מביאה לתחבולות עם עניין כלשהו.
סרפן היא שמלה ללא שרוולים או צווארון, שלובשים מעל חולצה.
סרפן הוא תלבושת עממית רוסית שלובשות נשים וילדות.
הסרפן המסורתי בנוי מחלק תחתון הנראה כשמלה ארוכה וחלק עליון הדומה לגופייה בעלת כתפיות.
את הסרפן לובשים מעל חולצה או פריט לבוש עליון.
זהו מעין שילוב של חצאית עם סינר עילי להגנת החולצה.
בתקופה המודרנית השם "סרפן" מתאר כל שמלה ללא שרוולים או צווארון שלובשים מעל חולצה.
כלומר החלק התחתון יכול גם להיות קצר כמו חצאית מיני והחלק העליון משתנה מגופייה עד אוברול.
הסרפן המודרני פופולרי יותר בקרב ילדות.
באנגלית בריטית הסרפן המודרני נקרא pinafore, ובאנגלית אמריקנית jumper - על שמו של בגד זה נקראת האופרה האנגלית אה"מ פינאפור מאת גילברט וסאליבן.
השם "סרפן" נכנס לשפה העברית עם העליות מרוסיה לפני קום המדינה, אז היה נפוץ בקרב תושבי ישראל.
הסרפן מוזכר בשירו של יהורם גאון "איפה הן הבחורות":
סרפן הוא נושאו של השיר "סרפן אדום", שנכתב ברוסית ב-1832 ועובד לעברית על ידי אהרן אשמן ב-1951. הגרסה העברית מציגה את הסרפן כמקובל באותה תקופה - לבוש חגיגי ליציאה לבילוי.
סרפיטה הוא רומן פילוסופי צרפתי מאת אונורה דה בלזק.
הרומן פורסם ב-Revue de Paris בשנת 1834. סרפיטה זכה להצלחה רבה ויצא לאור בשבע מהדורות חדשות.
סרפיטוס/סרפיטה - דמות מסתורית, כמעט מיתית, אישה או גבר, החיה לבדה בתוך טירה גדולה.
וילפריד - מאוהב באופן אובססיבי בצד הנשי של סרפיטה.
והתכוונותה המתמדת באלוהי, גוררת אותו לתחושות עזות של התעללות מצידה, פגיעה בו, באישיותו, עד לרגע שהוא כמעט דוחף אותה מן ההר אל התהום.
מינה - מאוהבת בצורה עזה עד מוות, גם היא, בסרפיטוס, בצדה הגברי של השלמות המיתולוגית הזו.
בתו של הכומר המקומי, בת 17.
הכומר בייקר - אביה של מינה.
אדם ספקן, קורא בכתבי הקודש, אך מזלזל בהערצתם של הצעירים כלפי סרפיטה.
איננו מבחין בצד האנדרוגינוס שבה, רואה אותה כאישה צעירה ואף מטורפת.
לאט לאט, במשך הרומן, חש במשהו מיוחד ויוצא דופן באישיותה.
דוד - זקן מאוד, שהכיר היטב את הוריה של סרפיטה.
נועד לטפל בה ובכל צרכיה.
מגן עליה מפני התערבותם של כוחות הרשע, התוקפים אותה ללא רחם.
העלילה מתרחשת על ובקרבת Stromfjord הפיורד הנורווגי, ובטירה שבה שוכנת "סרפיטה".
הדמויות נפגשות גם במשכנו של הכומר המקומי, בייקר, אביה של מינה.
"בלזאק מצליח לחדור לעולם על-טבעי".
הוא "מתאר דמות ייחודית ביותר, שהיא למעשה אנדרוגינוס.
דמות מיתולוגית עתיקת יומין, המעידה על שלמות אנושית, שהרי האנדרוגינוס נחשב למי שהשיג שלמות באופן מוחלט".
סרפיטה היא צעירה בת 27 המאוהבת באלוהים ולא באנשים, באלוהים ולא בעולם שברא.
וכך מתאהב בה וילפריד, תייר צעיר עוצמתי בן 30 ממוצא שווייצרי שנקלע לאזור, הרואה בה אישה לכל דבר.
גם מינה, הנורווגית בת ה-17 מתאהבת ב"סרפיטוס", ורואה בו גבר לכל דבר.
אהבתם של וילפריד ומינה לאישה/גבר היא אובססיבית מאוד, בלתי מתפשרת ובלתי מעורערת.
ואילו הדמות "סרפיטה/סרפיטוס" היא "דמות רגישה בהחלט לכל רמז של אהבה, המסרבת לקרב אותם אל גופה"....
האנדרוגינוס, סרפיטה/סרפיטוס, נחשבת לדמות המייצגת את השלמות.
היא נולדה להורים שתרגלו את תורתו של עמנואל סוודנבורג העוסקת בהשגבת תנאי החיים האנושיים על-מנת להתעלות ברוחניות האלוהית.
סרפיטה/סרפיטוס היא דמות משכילה מאוד שלא למדה, "בעלת יכולות שמעבר לכל יכולות האנושיות המוכרות".
היא חיה חיי בדידות והתבוננות.
"דמות כמעט שמימית זו חולמת על אהבה מושלמת, אהבה שבה היא אוהבת במקביל את שני המאוהבים בה, וללא מגע פיזי".
היא מאמינה שתוכל לאחד את וילפריד ומינה באהבה רוחנית, לאחר מותה.
אמנם במקביל לחייה הרוחניים, מתרחש מאבק על חייה, לכאורה, של מלאכים מול שדים נוראים, עליו מעיד דוד.
אך בסופו של דבר, לנגד עיניהם של וילפריד ומינה, הדמות הזו מתמודדת עם שער הכניסה לשמים, וכאן מתרחשת דרמה קשה מנשוא.
מועמדות בפניה השאלות הקשות ביותר, ולבקשותיה, שתיקת השמים רועמת...
הרומן זכה להצלחה רבה מאוד ותורגם לשפות שונות.
הספר עובד להצגת תיאטרון בידי ברברה היימן ואוריאל זוהר שגם ביים אותה בשנת 2010 בתיאטרון THEATRE DE L'îLE SAINT LOUIS בפריז ובמקומות רבים בצרפת.
ההצגה מופיעה בבית בלזאק בפריז בשנת 2012. ברברה היימן משחקת בהצגה זו, שהופיעה גם בבריסל, בפסטיבל תיאטרון ביוון, בשווייץ, בקונגו-ברזוויל, במכון הצרפתי בחיפה, באיסטנבול, ובאורוויל שבהודו בשנת 2014.
סרפד קרומי (שם מדעי: Urtica membranacea) הוא צמח חד-שנתי צורב מסוג סרפד ממשפחת הסרפדיים.
הוא מצוי בעיקר בשפלה ובשרון אך ניתן למצוא אותו גם בירושלים.
תפוצתו העולמית משתרעת בארצות סביב אגן הים-התיכון (לא כולל מצרים וסיני).
סימן בולט ומבדיל את סרפד קרומי משלושת המינים בישראל הוא התפרחות.
התפרחות הזכריות ארוכות יותר מהפטוטרות, 5 עד 10 ס"מ, מפושקות, צירן משוטח ומורחב ל-2 כנפיים צרות וקרומיות והפרחים יושבים בצידו העליון של הציר.
מלבד זאת לסרפד קרומי ישנם רק 2 לוואים ירוקים (ולא 4 לוואים קרומיים) בכל מפרק והם קטנים וקצרים בהרבה מהפטוטרת הארוכה.
סרפד קרומי הוא צמח חד-שנתי, חד-ביתי או לפעמים דו-ביתי, זקוף, גובהו 20 עד 50 ס"מ ובעל שערות דלילות, סמורות וצורבות.
הגבעולים זקופים או מזדקפים, פשוטים או מסועפים, והם מחורצים (מתולמים) או רְבוּעִים (בעלי 4 צלעות).
הפטוטרות ארוכות, בכל מפרק ישנם רק 2 לוואים ירוקים, קטנים וקצרים בהרבה מהפטוטרת, כל לוואי מורכב משני עלעלים מאוחים (בשונה מסרפד הכדורים וסרפד צורב להם 4 לוואים קרומיים).
העלים נגדיים, פשוטים, דמוי-ביצה, בעלי שערות צורבות או גם בעלי שערות פשוטות, צבעם ירוק מבריק, בסיסם דמוי לב או מעוגל.
והם משוננים עד שסועים (השיניים קהות).
השיניים בקודקוד העלה שווים זה לזה (בשונה מסרפד החולה שקודקוד העלה שלו מסתיים בשן צרה שאורכה גדול פי 2 או יותר משאר שיני העלה).
התפרחות חד-מיניות (זכריות או נקביות) או דו-מיניות (זכריות וגם נקביות) על אותה תפרחת על אותו פרט או על פרט אחר.
התפרחות חיקיות (שתיים בכל חיק של עלה), דמויות שיבולת רפה (עגילים, catkins) וירוקות.
התפרחות הנקביות, דמויות עגיל, ארוכות כמעט כמו הפטוטרות, ללא הרחבה של הציר, מפושקות או כמעט משולשלות.
הפרחים הזכריים רבים, גודלם מ"מ אחד ויושבים רק בצדו העליון של הציר.
והם בעלי 4 אבקנים, שערוכים מול עלי עטיף שווים ועם שריד של שחלה מנוונת שהתפתחותה ראשונית.
הפרחים הנקביים, כמעט יושבים, גודלם 1.5 מ"מ, עם 4 עלי עטיף מהם 2 חיצוניים קטנים בהרבה מהפנימיים; השחלה אחת ובעלת צלקת יושבת (ללא עמוד שחלה).
הפרי הוא אגוזית פחוסה במקצת, מוארכת, כלואה בתוך עטיף משתייר ושעיר.
הנביטה מתחילה בתחילת נובמבר והתייבשות העלווה מסתיימת בסוף מאי.
הפריחה מסוף דצמבר עד תחילת יוני.
פרי ירוק מצוי מאמצע ינואר, פרי בהפצת הזרעים מצויים עד אמצע יולי.
טיפוס תפוצתו ים-תיכונית עם חדירה לאזורים אירו-סיבירים.
תפוצתו של סרפד קרומי משתרעת במקרונזיה ובכל ארצות הים התיכון (לא כולל מצרים וסיני).
בישראל גדל סרפד קרומי בשרון בשפלה ובמישור החוף הדרומי ונמצא בירושלים (קריית שמואל ורחביה, 2024).
הצמח גדל בבתי גידול עשירים בחנקן, וחולות מיוצבים כגון: ריכוזי אשפה, חצרות בתים, גינות מוזנחות, ומטעים ופרדסים נטושים.
סרפד קרומי הוא צמח אלרגני לפי הספרות הבוטנית.
סרפיקו הוא סרט קולנוע משנת 1973 בבימויו של סידני לומט ובכיכובו של אל פצ'ינו, המתאר את סיפור חייו של פרנק סרפיקו, שוטר במשטרת ניו יורק, שנלחם בשחיתות ובתופעת לקיחת השוחד במשטרה בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
הדמות הראשית בסרט היא פרנק סרפיקו, המצטיין בעבודתו, כשוטר במשטרת ניו יורק.
סרפיקו הופך לשוטר סמוי, וכך מגלה הרגלי שחיתות בקרב עמיתיו לעבודה.
לאחר שהוא מבין את עומק התופעה, מחליט סרפיקו לחשוף את מה שהוא ראה, אך הוא מאוים ומוטרד על ידי עמיתיו השוטרים.
המאבק שלו מוביל למריבות פנימיות בתוך המשטרה, בעיות במערכות היחסים האישיות שלו, ואיומים על חייו.
לאחר שנפגע (באדישות חבריו) בפעולה נגד סוחרי סמים, ב-3 בפברואר 1971, הוא מעיד בפני ועדת קנאפ (ועדה אשר חקרה את השחיתות בעיר בשנים 1970 - 1972).
הוא מקבל מדליה וקצבת נכות.
לאחר מכן, הוא עוזב את ארצות הברית ועובר לשווייץ.
רווחים וביקורות - תקציבו של הסרט היה צנוע יחסית - 2 - 3 מיליון דולר, אך הסרט הצליח מסחרית.
הסרט קיבל דירוג של 90% באתר Rotten Tomatoes.
סרפנט הוא צופן בלוקים סימטרי שפותח ב-1998 על ידי רוס אנדרסון - קיימברידג', אלי ביהם - הטכניון ולארס קנודסן - אוניברסיטת ברגן, במטרה להוות מועמד לתקן ההצפנה המתקדם.
זהו צופן בעל תכנון שמרני ושולי ביטחון הגבוהים ביותר מבין כל המועמדים האחרים שהוצעו במהלך התחרות.
בסופו של דבר הגיע למקום השני וריינדל נבחר כאלגוריתם הזוכה.
סרפנט משתמש בתיבות החלפה (s-box) דומות ל-DES במבנה חדש המאפשר אפקט כדור השלג מהיר, ניתן ליישום יעיל בטכניקת bitslice, קל ופשוט לניתוח, מהיר לפחות כ-DES במחשב אינטל נפוץ ובטוח יותר מ-DES משולש.
מימוש ממוטב של הצופן כפי שהוצע לתקן מופץ תחת GPL לשימוש חופשי, למרות שבקוד מצוין אחרת.
בשל גישה שמרנית, נמנעו המפתחים מלהכניס בצופן טכנולוגיות חדשות ובלתי מוכרות, בשל הכוונה לייעדו להצפנת מידע רב בעל חשיבות כמידע פיננסי, בריאותי או ממשלתי.
לכן בתחילה הוחלט על שימוש בתיבות ההחלפה של DES שנחקרו לעומק לאורך שנים על ידי מיטב המומחים, אך במבנה ממוטב המתאים יותר למעבדים מודרניים.
ההיגיון היה לרכוש את אמון הציבור ובעיקר להוכיח שלא הוכנסה דלת אחורית.
ההצעה המקורית פורסמה בסדנה החמישית של Fast Software Encryption שהתקיימה ב-1998 בפריז (כיום בחסות IACR).
לאחר מכן עבר האלגוריתם שיפורים אחדים, תיבות ההחלפה הוחלפו בתיבות אחרות שמציעות עמידות טובה יותר כנגד התקפות בעיקר דיפרנציאליות ושונתה פרוצדורת הרחבת המפתח.
בשל כך סומנה הגרסה הראשונה Serpent-0, והגרסה המשודרגת שהייתה מועמדת לתקן Serpent-1. עיקר ההשראה לצופן סרפנט מקורה בטכנולוגיה bitslice - שהיא מעין חישוב מקבילי, שפותחה על ידי אלי ביהם עבור DES במטרה לאפשר הצפנה מקבילית של בלוקים כדי לשפר את מהירותו, מאז התגלתה ככלי שימושי למטרות נוספות.
סרפנט משיג ביצועים טובים ביישום מעשי בשל המקביליות של טכניקת bitslice.
סרפנט (נחש במיתולוגיה) הוא צופן איטרטיבי, הכולל 32 סבבים של רשת החלפה-תמורה על ארבע מילים בגודל 32 סיביות (סך הכול 128 סיביות).
כל הערכים בצופן מייצגים מערכי סיביות בסדר בתים קטן (כלומר המילה או הסיבית הנמוכה ביותר - הפחות משמעותית, מאוחסנת בכתובת הראשונה בזיכרון המערך).
האלגוריתם מצפין 128 סיביות של טקסט קריא ל-128 סיביות טקסט מוצפן באמצעות 33 תת-מפתחות בגודל 128 סיביות כל אחד המורחבים ממפתח הצופן המסופק על ידי המשתמש.
פרמוטציה ראשונית (Initial Permutation) החלפה בטבלת תמורה קבועה.
32 סבבים שבכל אחד מהם מערבבים תת-מפתח מתאים עם הקלט באמצעות XOR, את התוצאה מחליפים באמצעות תיבות ההחלפה של סרפנט (להלן) ולמעט בסבב האחרון מוסיפים העתקה ליניארית (להלן).
בסבב האחרון מוחלפת ההעתקה הליניארית בערבוב נוסף עם המפתח באמצעות XOR.
פרמוטציה מסיימת (Final Permutation) החלפה הופכית שמבטלת את ההחלפה הראשונה.
לטבלאות התמורה IP ו-FP אין חשיבות קריפטוגרפית והן קיימות רק לצורך אופטימיזציה (המרה לפורמט המאפשר יישום bitslice).
לצורך תיאור הצופן, ערך הביניים לאחר כל סבב נקרא הווקטור .
הקלט לסבב הראשון הוא לשני וכן הלאה (המציין מתייחס למספר הסבב).
הפעולה העיקרית המתרחשת בלב הצופן המסומנת משתמשת בכל סבב בתיבת החלפה אחת משמונה תיבות ההחלפה כשהיא מוכפלת 32 פעמים, כל עותק מחליף ארבע סיביות אחרות של הקלט .
בגרסה הממוטבת ההחלפה מתרחשת במקביל.
כך יוצא שכל אחת מהתיבות מנוצלת ארבע פעמים במהלך ההצפנה.
לאחר ההחלפה מתבצעת ההעתקה הליניארית.
למעט בסבב האחרון הטרנספורמציה כוללת שילוב מפתח, החלפה בטבלה והעברה בפונקציה הלניארית והיא מוגדרת:
ואילו בסבב האחרון מתבצע חיבור נוסף עם חלק המפתח המתאים במקום הפונקציה הליניארית:
הפונקציה מייצגת את תיבות ההחלפה המתאימות באופן מחזורי לפי המציין התחתי.
לפי אסטרטגיה זו בתוך 16 סבבים מתקבל ביטחון מקביל ל-DES משולש ללא פגיעה במהירות ההצפנה.
לדעת המפתחים 32 סבבים מניבים שולי ביטחון גבוהים במידה נכרת אף מעבר למספרים המוצהרים.
תיבות ההחלפה של סרפנט הן תמורה של ארבע סיביות בעלת תכונות דיפרנציאליות וליניאריות המותאמות במיוחד כנגד ההתקפות הידועות.
ערכי התיבות המקוריות (בגרסה Serpent-0) חושבו בתהליך הבא; תחילה נבנתה מטריצה בגודל 32 על 16 שבה הועתקו 32 השורות מתיבות ההחלפה של DES ואז בוצעו החלפות בין כניסות בשורה לפי ערכים משורה ולפי מחרוזת קבועה המייצגת מפתח.
אם התוצאה מפגינה תכונות ליניאריות ודיפרנציאליות טובות, נשמרת כתיבת החלפה של סרפנט.
על תהליך זה חוזרים מספר פעמים עד שמשלימים את כל התיבות.
באופן פורמלי; תחילה מכינים מערך המכיל את ארבע הסיביות הנמוכות של כל האותיות במחרוזת "sboxesforserpent" ומערך דו־ממדי בגודל 32x16 המכיל את 32 השורות של תיבות ההחלפה של DES כאשר מייצג שורה , המהלך מתואר בפסאודו קוד הבא:
ביישום מעשי משתמשים בטבלאות ההחלפה שהוכנו מראש באופן שמאפשר יישום החלפה מקבילית.
מניתוח ביטחון הצופן עולה כי שינוי בסיבית קלט אחת משפיע על שתי סיביות פלט, כך שבכל סבב מספר הסיביות שהושפעו מקסימלי ותוך שלושה סבבים כל סיביות הפלט מושפעות.
תכונה זו נקראת 'אפקט מפולת'.
בעת ניתוח תיבות ההחלפה, הגיעו המפתחים למסקנה שקל למצוא תיבות החלפה שישיגו תוצאות טובות יותר והוחלט לשנותם.
כמו כן מספרם צומצם מ-32 ל-8, עובדה שמאפשרת ביצועים טובים יותר וצמצום הקוד.
הווקטור מחולק תחילה לארבע מילים בגודל 32 סיביות ואז מעורבב ליניארית כדלהלן:
התוצאה מומרת לווקטור שהוא הקלט לסבב הבא.
הסמל "" מייצג הזזה מעגלית (Rotate left) לפי מספר פוזיציות המופיע מימין לסימן.
הסמל "" מייצג אופרטור הזזה בסיביות (Shift left).
אפשר לראות שההעתקה המתוארת משיגה ערבוב גבוה בתוך מספר קצר של סבבים.
סיבה נוספת לבחירה בהעתקה זו, הפעולות המתוארות פשוטות ברמה כזו שביישום במעבד מודרני לא ייווצרו בועות בצינור עיבוד הנתונים.
ביישום מעשי מקודדים את ההעתקה כטבלה קבועה.
פענוח משיגים על ידי שימוש בתיבות החלפה הופכיות, בהעתקה ליניארית הפוכה ובסדר הפוך של מפתח ההצפנה.
כאמור הצופן זקוק ל-132 מילים של 'חומר-מפתח' כל אחת בגודל 32 סיביות.
אם מפתח הצופן קטן מ-256 סיביות, תחילה מרפדים את המפתח בסיבית '1' ולאחריה אפסים לפי הצורך עד לקבלת מחרוזת של 256 סיביות.
ואז מרחיבים אותו ל-33 תת-מפתחות בגודל 128 סיביות כדלהלן: משתמשים במערך עזר של שמונה מילים בגודל 32 סיביות אותו מרחיבים לפי הנוסחה:
הערך מייצג את יחס הזהב או בהקסדצימלית 9E3779B9. שימו לב שהפולינום ברקע פרימיטיבי.
הפולינום יחד עם הזזה מעגלית לפי אינדקס הסבב, מבטיחים פיזור אחיד של סיביות המפתח כדי לסכל מפתחות הצפנה חלשים.
שימו לב שביישום מעשי במרבית שפות התכנות אין אינדקס שלילי במערך, אם מבצעים את הצופן בגרסה הרשמית והלא ממוטבת יש צורך לעקוף בעיה זו בדרך כלשהי.
מפתחות הסבב מחושבים מתוך המערך באופן כזה שכל ארבעה אלמנטים מועברים בתיבות ההחלפה והתוצאה תהיה הכניסה הבאה של 128 סיביות של מפתח מורחב .
כאשר תיבות ההחלפה נבחרות לפי הנוסחה ו-.
כאשר הצופן מיושם בשיטה הקונבנציונלית מחשבים בסוף כל סבב את התמורה .
בהגדרה המקורית של הצופן בהתחשב בעובדה שהוא מבוסס על התכונות הידועות של תיבות ההחלפה של DES ההתקפה הטובה ביותר האפשרית מוערכת יותר מ-.
בגרסה המשופרת Serpent-1 שהוצעה במהלך בחירת התקן תיבות ההחלפה החדשות הפגינו תכונות טובות יותר והערכת המפתחים היא שלא קיימת התקפה טובה יותר מחיפוש ממצה (ניסוי פענוח עם כל המפתחות האפשריים) ולכן ההתקפה הטובה ביותר האפשרית גם בניתוח דיפרנציאלי או ליניארי תהיה בסיבוכיות של (k הוא גודל המפתח).
במקרה של מפתח 256 סיביות כמות כזו של טקסטים פשוט לא קיימת.
לכל מפתח נתון צפויים דיפרנציאלים בהסתברות .
נתון זה צפוי בכל המועמדים לתקן החדש.
לא ידוע על התקפה יעילה יותר כנגד סרפנט וכן צריך לזכור שללא תלות בצופן שבשימוש, לא מומלץ להצפין עם אותו מפתח בלוקים.
התקפה ליניארית בגרסת 11 סבבים של הצופן אפשרית בסיבוכיות של בזמן של .
ב-2011 קריפטואנליזה של סרפנט במספר מצומצם של סבבים הראתה שאפשר לשבור את הצופן עם המפתח 128 ב-11 סבבים עם טקסטים ידועים ובזמן ו- זיכרון.
ועם מפתח 256 ההתקפה הטובה ביותר על 12 סבבים הייתה של טקסטים ידועים זיכרון וזמן של .
הרעיון הבסיסי מאחורי טכניקת bitslice הוא לראות במעבד המיישם את הצופן כמכונת SIMD (הוראה בודדת - יחידות מידע מרובות).
כלומר לדמות את יישום האלגוריתם בחומרה על ידי פקודות לוגיות בסיסיות ברמה של סיביות, תוך עיבוד מקבילי של בלוקים שלמים בגודל 32 או 64 סיביות.
בניגוד לשיטה הקונבנציונלית שבזמן עיבוד כמות קטנה של סיביות המעבד אינו מנוצל די יכולתו.
לשם כך יש צורך כמובן לסדר מראש את סיביות הערכים באופן שונה.
הטכניקה הזו נוצלה לצורך התקפה כנגד DES בשיטה של כוח גס מקבילי תוך ניצול הזמן הפנוי של אלפי מעבדים.
בניגוד ל-DES, צופן סרפנט פותח תוך מתן דגש על מקביליות להשגת יעילות מיטבית.
סֶרף בֶּר, או בשמו המלא נפתלי הרץ סרף בר מֶדֶלסהיים (ביידיש: נַפְתָּלִי־הערץ בֶּן דּוֹב־בּער, בגרמנית: Herz Cerf Beer von Medelsheim; 1726, מדלסהיים - ד' בטבת תקנ"ד, 7 בדצמבר 1793, שטרסבורג), היה פרנס יהודי צרפתי והפקיד הראשי לענייני יהודים באלזס.
בר היה בין היהודים הראשונים שקיבלו אזרחות צרפתית, וקיבל רשות מיוחדת לגור בתוך העיר שטרסבורג, לאחר 426 שנים שבהן נאסר על יהודים להתגורר בתוך העיר.
סרף בר היה פעיל פוליטי המקורב לממשל הצרפתי והוא ידוע בשל תרומתו הרבה לכינון האמנציפציה שניתנה ליהודים לאחר המהפכה הצרפתית.
סרף בר נולד בשנת 1726 לתיאודור (דוב) בר, בכפר הגרמני מדלסהיים שבדוכסות צווייברוקן (כיום בדרום-מערב גרמניה).
כשהתבגר עבר לגור בכפר בישהיים הסמוך לשטרסבורג.
נשא לאשה את ז'ודל וויל ונולדו להם שמונה ילדים, ארבעה בנים וארבע בנות.
ז'ודל נפטרה בשנת 1783 ושנה לאחר מכן נשא לאישה את האלמנה חנה ברול, לה היו שלושה ילדים אשר אחד מהם, אוגוסט רטיסבונה , לימים נהיה ראש העיר שטרסבורג.
בשנת 1765 התמנה לפקיד הראשי לענייני יהודים באלזס.
באותם ימים אסור היה ליהודים להתגורר בשטרסבורג, על פי צו מלכותי משנת 1349. יהודים שביקשו להיכנס לעיר היו חייבים במס כניסה יומי ("leibzoll") ובכל ערב צלצלו פעמוני הקתדרלה באות שסימל ליהודים לצאת מהעיר.
בשנות החמישים של המאה ה-18 עסק סרף בר ביבוא סוסים מגרמניה והיה לאחד הסוחרים הגדולים באלזס.
כסוחר מוכר נוצרו לו קשרים עם האליטה השלטונית של אלזס.
במהלך מלחמת שבע השנים התבקש סרף בר לסייע בהספקת מזון וציוד לכוחות הצרפתיים באלזס.
הוא הסכים לסייע לצבא הצרפתי וביקש לעבור לגור בתוך שטרסבורג הבצורה, מחשש שיגנבו מרכושו הרב בבישהיים.
בקשתו של סרף בר עמדה במחלוקת בין המושל האזורי והשלטונות המרכזיים לבין העירייה.
בשנת 1775 זכה באזרחות צרפתית כאות הוקרה על פעלו למען צרפת, תעודה זו הקנתה לו את הזכות החוקית להתגורר בשטרסבורג, לאחר 426 שנים בהן אסור היה על יהודים להתגורר בתוך העיר, אף על פי כן המשיכה העירייה להיאבק בו ולא הרשתה לו להקים בית כנסת בעיר.
סרף בר שילם לעירייה בכל שנה סכום עתק במקום מס הכניסה היומי שנדרש מהיהודים.
בשנת 1784 בוטל מס הכניסה ליהודים לשטרסבורג אך הם נדרשו לשלם 48,000 פאונד על מנת לכסות על הגרעון, סרף בר שילם את הסכום כולו לבדו.
בשנת 1786 הקים את ישיבת בישהיים, שנתמכה כולה על ידו, והעמיד בראשה את גיסו רבי יוסף דוד זינצהיים (ה"יד דוד"), שלימים נהיה הרב הראשי של הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת.
על מנת לשפר את מעמדם של יהודי אלזס פנה בר לחברו משה מנדלסון וביקש ממנו לכתוב עדות על אפיים החיוני של היהודים, מנדלסון השיב כי מוטב יהיה כי הוגה לא-יהודי יכתוב על כך והפנה אותו לכריסטיאן וילהלם פון דוהם.
בעקבות פניית סרף בר ומנדלסון, כתב פון-דוהם את המאמר "על תיקונם האזרחי של היהודים" שהייתה לו השפעה מכרעת לטובתם של היהודים ובין היתר הוזכר לרוב על ידי אונורה מירבו.
סרף בר נפטר בד' בטבת ה'תקנ"ד, 7 בדצמבר 1793. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בכפר רוזנוילר הסמוך לשטרסבורג.
סרף בר השפיע רבות על הסופר אונורה דה בלזק אשר הזכיר אותו בקומדיה האנושית.
באוקטובר 2014 עלה מחזה בתיאטרון שטרסבורג המציג את סיפור חייו של סרף בר.
כמה מצאצאיו של סרף בר התפרסמו, בהם:
מקסימיליאן שרל אלפונס סרף-בר ממדלסהיים
סרפהאוס היא עיירה במחוז לאנדק במדינת טירול, אוסטריה.
היא ידועה כחלק מאזור הסקי סרפהאוס-פיס-לאדיס שהוקם לאחר שסרפהאוס התאחדה עם שתי עיירות פיס ולאדיס ב-1999. סרפהאוס גם ידועה בזכות הרכבת התחתית הקצרה שלה, שיש בה 4 תחנות ואורך הקו שלה הוא 1280 מטר (קו הרכבת התחתית השני הכי קצר בעולם).
הרכבת מאפשרת שתישמר האטרקטיביות של העיירה למרות האיסור לנסוע במכוניות בתוך העיירה.
סרפהאוס היא עיירה קטנה שממוקמת 500 מטר מעל עמק האין בו זורם נהר האין מעל העיירה נמצא רכס הרים והגבוהים שבהם הם ההר פורגלר (בגובה 3004 מטר מעל פני הים) וההר Schönjoch (2491 מטר מעל פני הים).
ומהצד השני נפרס רכס הרים באורך 20 קילומטר שהפסגה הגבוהה ביותר שלו היא פסגת פרוסלקופ בגובה 3148.
העדות הקדומה ביותר לתרבות באזור סרפהאוס היא מתקופת הברונזה לפני 3200 שנה הממצאים מראים שהקרקע שימשה כשטח מרעה או כאזור ציד.
היסטוריונים תיארו את המקום כרייטיה ואת תושבי המקום כרייטים, כיבוש המקום על ידי הרומאים קטע את התרבות הזאת ובני המקום עברו לתרבות הרומאית ולשפת הרומאנש.
הכפר היה הכפר הראשון שהוכר בזמן המאה ה-11.
ציון דרך חשוב נוסף בהיסטוריה של סרפהאוס הוא בנייתה של כנסיית סנט גאורג, אחת מהכנסיות העתיקות ביותר באזור.
במהלך המאה ה-19 החלה התיירות לפרוח ולאחר מלחמת העולם השנייה התיירות הפכה לענף הכלכלי החשוב ביותר בסרפהאוס.
בשנת 1942 פרצה שרפה בכפר ו-16 משפחות (69 איש) נותרו ללא מחסה, הנזק הוערך ב-650,000 והכפר נבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה בניגוד לפריסת הבתים הקודמת בפריסה החדשה השאירו מקום לבניינים חדשים יותר.
התנועה המוגברת של רכבי תיירים בכפר הפריעה לתושבים ולכן בשנת 1970 נאסרה תנועת כלי רכב בסרפהאוס בעונת החורף.
כדי לספק לתיירים אפשרות הגעה אל אתרי הסקי הוקם שירות אוטובוסים בסרפהאוס ובשנת 1985 נחנכה הרכבת התחתית של סרפהאוס השימוש בה הוא ללא תשלום יש לה 4 תחנות פארקפלז קירצ'ה ראיקה וסייבהן והיא יכולה להסיע כ-1500 איש בשעה.
אחת מהעדויות הקדומות בקשר לתיירות היא שבשנת 1812 נגבה מתושבים שמלינים זרים מס מיוחד זה מראה שהתיירות הייתה קיימת כבר אז למרות שהייתה רק בצורתה הבסיסית ביותר.
זמן קצר לאחר 1900 התחילו גולשים לגלות את הפוטנציאל שבמקום ובשנת 1912 החלו לתכנן בניית בקתת סקי על אחד מכרי הדשא האלפיניים הגבוהים המקיפים את ההר.
בשנת 1931–1932 הגיעו מספר התיירים לשיא של אותה תקופה 30,000, שלושת בתי המרזח לא יכלו לקבל עוד תיירים ולכן החקלאים החלו גם להשכיר חדרים לתיירים.
בשנת 1940 הותקן כבל לרכבל ובשנת 1951 הוקם על הכבל הרכבל הראשון בסרפהאוס.
בסרפהאוס עלייה מתמדת של תיירות באזור הסקי יש 212 קילומטר של מסלולי סקי ו- 110 ק"מ של מסלולי קרוס קאנטרי.
סרפהאוס-פיס-לאדיס הוא אחד מאתרי הסקי והנופש הפופולריים בטירול, גם בחורף וגם בקיץ.
סרפהאוס הייתה חלק ממחוז ראיד, ולאחר שמחוז ראיד התפרק הצטרפה סרפהאוס למחוז לאנדק.
בבחירות שנעשו ב-2010 זכתה המפלגה רשימת האזרחים הכללית של סרפהאוס, בכל המנדטים (13) וראש העירייה הנבחר הוא פול גרייטר.
סרצ'קו קטאנץ (בסלובנית: Srečko Katanec, נולד ב-16 ביולי 1963 בליובליאנה שביוגוסלביה, כיום בסלובניה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה.
ככדורגלן שיחק קטאנץ בעמדות הבלם והקשר ההגנתי בקבוצות שונות ביוגוסלביה, גרמניה ואיטליה, בה זכה להצלחה גדולה במדי סמפדוריה.
לזכותו של קטאנץ 31 הופעות במדי נבחרת יוגוסלביה, עמה השתתף ביורו 1984, אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), שם זכה עם נבחרת יוגוסלביה במדליית ארד, אולימפיאדת סיאול (1988) ומונדיאל 1990. כמאמן הצליח קטאנץ בעיקר עם נבחרת סלובניה, עמה העפיל ליורו 2000 ומונדיאל 2002.
קטאנץ החל את הקריירה בקבוצת הכדורגל NK ליובליאנה, שם שיחק 11 שנים כנער, ואחר כך עבר לאולימפיה ליובליאנה מליגת העל היוגוסלבית בשנת 1981. קטאנץ נשאר באולימפיה ליובליאנה עד לשנת 1985, שם הופיע 81 פעמים והבקיע 10 שערים, ועבר לדינמו זאגרב, גם היא מליגת העל היוגוסלבית.
כעבור שנה, בקיץ 1986, חתם קטאנץ בפרטיזן בלגרד, וכבר בעונתו הראשונה במועדון זכה באליפות.
לאחר עונה נוספת בפרטיזן בלגרד, בה סיימה הקבוצה במקום השני, חתם קטאנץ בשטוטגרט, עמה העפיל לגמר גביע אופ"א, בעונת 1988/89, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי, כשקטאנץ שיחק לאורך כל 180 הדקות.
לאחר עונה אחת בשטוטגרט, חתם קטאנץ בקיץ 1989 בסמפדוריה, והחל את הפרק המוצלח ביותר בקריירת המשחק שלו, כאשר זכה עם הקבוצה בתארים רבים.
כבר בעונתו הראשונה בסמפדוריה, זכה עם הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 2:0 בהארכה בגמר על אנדרלכט, מצמד של ג'אנלוקה ויאלי.
קטאנץ הוחלף בגמר זה בדקה ה-92. בעונת 1990/91 זכה קטאנץ עם סמפדוריה באליפות הסרייה א' ובטורניר הסופר קאפ האיטלקי, אך הפסיד עם הקבוצה בגמר הגביע האיטלקי במפגש כפול לרומא, שניצחה במפגש הראשון בתוצאה 3:1, כאשר את השער לסמפדוריה כבש קטאנץ, אך הגומלין הסתיים בתוצאה 1:1 ורומא זכתה בגביע.
בעונת 1991/92 הגיעו קטאנץ וסמפדוריה לגמר גביע אירופה לאלופות 1992, שם הפסידו 1:0 לברצלונה 1:0 בהארכה משער של רונאלד קומאן.
בעונת 1993/94 זכה קטאנץ עם סמפדוריה בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון במפגש כפול על אנקונה בתוצאות 0:0 ו-6:1. עם זאת, בשתי עונותיו האחרונות של קטאנץ בסמפדוריה, הוא סבל מפציעות רבות ומיעט לשחק, ובתום עונת 1993/94 פרש ממשחק פעיל בגיל 31.
קטאנץ החל לשחק בנבחרת יוגוסלביה בשנת 1983, והשתתף בשנת 1984 ביורו 1984, אותו סיימה יוגוסלביה עם אפס נקודות, ובאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), בה זכתה יוגוסלביה במדליית ארד, לאחר הפסד לנבחרת צרפת בחצי הגמר וניצחון 2:0 על נבחרת איטליה במשחק על מדליית הארד.
בשנת 1988 השתתף קטאנץ עם יוגוסלביה באולימפיאדת סיאול (1988), ממנה הודחה יוגוסלביה בשלב הבתים, ובשנת 1990 השתתף עם יוגוסלביה במונדיאל 1990, ממנו הודחה יוגוסלביה ברבע הגמר על ידי נבחרת ארגנטינה בבעיטות הכרעה לאחר 0:0 בתום 120 דקות.
קטאנץ הופיע במדי יוגוסלביה 31 פעמים והבקיע חמישה שערים.
לאחר תחילת התפוררות הפדרציה היוגוסלבית, ומתן אפשרות לכל כדורגלן יוגוסלבי לייצג את מדינת האם שלו, עבר קטאנץ לשחק בנבחרת סלובניה, בשורותיה צבר חמש הופעות והבקיע שער אחד.
בשנת 1996 החל קטאנץ לאמן את הנבחרת הצעירה של סלובניה, ובשנת 1998 אימן לתקופה קצרה את גוריצה, שנקטעה כאשר מונה למאמנה של נבחרת סלובניה.
קטאנץ השיג הצלחה אדירה כמאמן נבחרת סלובניה, כאשר הצליח להעפיל עם נבחרתו ליורו 2000, שנפתח עבורו מצוין כאשר נבחרת סלובניה הובילה 3:0 על נבחרת יוגוסלביה, אך המשחק הסתיים בתוצאה 3:3. סלובניה השיגה נקודה נוספת מול נבחרת נורווגיה, וסיימה את שלב הבתים במקום האחרון, אך עם מחמאות רבות.
קטאנץ הצליח להעפיל עם סלובניה גם למונדיאל 2002, אותו סיימה סלובניה עם אפס נקודות.
קטאנץ התפטר מאימון הנבחרת מיד לאחר המונדיאל, בין השאר בגין סכסוך עם כוכב הנבחרת זלאטקו זחוביץ'.
באותו קיץ חתם באולימפיאקוס, שם השיג תוצאות חלשות ופוטר בפברואר 2004.
בשנת 2006 מונה קטאנץ כמאמן נבחרת מקדוניה, ועזב את התפקיד בשנת 2009, לטענתו בגלל סכסוך עם כוכב הנבחרת גוראן פאנדב.
בשנת 2011 מונה קטאנץ כמאמן נבחרת איחוד האמירויות, שהשתתפה בהדרכתו בגביע אסיה בכדורגל 2011, וסיימה אחרונה בשלב הבתים.
קטאנץ פוטר מנבחרת איחוד האמירויות בספטמבר 2011, לאחר הדחתה במוקדמות מונדיאל 2014.
בינואר 2013 החל קטאנץ קדנציה שנייה באימון נבחרת סלובניה.
באוקטובר 2017 התפטר קטאנץ מאימון הנבחרת, לאחר שכשל להעפיל עמה למונדיאל 2018.
קטאנץ נולד בליובליאנה שביוגוסלביה לזוג הורים קרואטים.
אליפות ליגת העל היוגוסלבית: 1986/87
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1989/90
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): מדליית ארד
סרפול היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
העיר היא שלישית מבחינת גודל האוכלוסייה ברפובליקה.
העיר קרויה על שם הנהר סרפול, בתרגום מצ'ובשית סרפול הוא השטירל.
במאה ה-16 במקום הוקם כפר בשם ווזנסנסקויה.
ב-1707 שמו של הכפר שונה לסרפול, המקום שגשג הודות לדיג ומסחר בלחם.
ב-1780 סרפול קיבלה מעמד של עיר.
סרפנטינות מעלה העקרבים (בכביש 227 המחבר בין כביש 206 וכביש 90) הוא שמה של הדרך היורדת ממעלה עקרבים לערבה שסללו הבריטים בשנת 1927. הדרך שימשה כנתיב התחבורה העיקרי ממרכז הארץ לאילת מקום המדינה ועד לטבח מעלה עקרבים שהתרחש ב-1954 שבעקבותיו נסגרה הדרך, ונסלל מעלה העצמאות במצפה רמון בשנה שלאחריו.
סרפנטינות היא שיטת בניה דרכים בירידה מפותלת בצלע הר המחוזקת בטרסות.
דרך מעלה עקרבים מסומנת בצדדיה גם כן בחביות שהוצבו בידי חיילי צה"ל לאחר מלחמת העצמאות.
מעלה עקרבים שוכן סמוך למכתש הקטן, על רכס חצרה היורד בתלילות אל בקעת צין.