tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אבל נורית לא רוצה לעזוב את הארץ, במיוחד לא אחרי ההקרבה של אחיה.
גם אמה של נורית, תמר (שושנה רביד) לוחצת עליה להישאר וכן אורי (יענקל'ה יעקובסון) החבר של האח המנוח, שרוצה את נורית לעצמו.
אותו חבר משתדל גם לתת ליאשה להרגיש זר, בתקווה שהוא יעזוב.
בסופו של דבר הזוג נפרד ויאשה עוזב את הארץ עם אמו ואחותו (אתל קובינסקה וליה בזובה).
הקש האחרון - בני (אלון פרת) הוא תלמיד מצטיין בבית ספר לקולנוע.
הוא עומד לצלם את פרויקט הגמר שלו.
המורה המוערך שלו, אהוד (נסים זוהר), שעובד על תקן זמני, מנסה לברר למה מזה ארבעה חודשים המשכורת של עצמו לא משולמת לו.
הפקידה (נחמה שוטן) מסרבת לברר את העניין כי לא הגיע אליה שום מכתב רשום בנושא.
המנהל, סלומון (גרשון סובלמן), לא רוצה לברר את העניין אך מוכן לשלם לאהוד חצי ממשכורתו, אם אהוד יזמין חומרי גלם להסרטה, שאין בהם צורך כלל, ובקבלה עליהם יצוין סכום מנופח.
אהוד מסרב להשתתף בתרגיל רמייה.
בינתיים אהוד מגלה שמורה אחר, ידידו דני (דובלה גליקמן) לא מקבל מבית הספר את הקביעות שהובטחה לו וזאת בתירוצים בירוקרטיים.
אי מתן הקביעות לדני היא מבחינת אהוד, הקש האחרון.
אהוד גונב את כל המסרטות מבית הספר ומוכר אותן בדיוק בערך החוב, שחב לו בית הספר.
כתוצאה מזה, בני לא מצלם את פרויקט הגמר שלו.
הקופאי - לחניך (קובי אסף) בתנועת הנוער חסר כסף לתקן את האופנוע שלו.
בלי קשר, הקבוצה מתנועת הנוער יוצאת למבצע התרמה בשכונה, כדי לרכוש מקלט טלוויזיה לקן תנועת הנוער.
החניך מתפתה וגונב מתוך קופת התרומה כסף עבור תיקון האופנוע.
לכול החניכים האחרים ברור לחלוטין שנעלם כסף ולאן הוא נעלם.
החניך מושעה לשלושה חודשים וחש בודד לחלוטין.
דובק בו גם הכינוי "הקופאי".
אחרי ההשעייה הוא מתקבל חזרה לקבוצה, ברגשות מעורבים שלו ושל חלק מחברי הקבוצה.
אולם כעבור שנתיים מתקיים דיון אם לאפשר לו להיות מדריך בתנועת הנוער, בשל פרשת הגנבה.
בפרק משתתפים גם מנשה ורשבסקי, מיכאל גרינשטיין, שלמה בראבא, יוסי ברק, בני קרן, מוני מושונוב, שלמה גולדברג, חנן יובל ואחרים.
חברות - חיימק'ה (שוקי וגנר) ואורי (יצחק אבל) הם שני חברים טובים, המתחילים להתרחק זה מזה.
אורי מנסה להתקרב בחזרה לחיימק'ה, וזה מגלה לו, שסיבת הריחוק היא הצורך של חיימק'ה להסתיר את היותו מעשן חשיש.
חיימק'ה מעשן חשיש, בין השאר, בגלל שסוחר הסמים (דוד רביב) השכונתי לוחץ עליו.
בסופו של דבר המשטרה עוצרת את סוחר הסמים, אך אינה יכולה לשפוט אותו בלא עדים מבית הספר.
צוות מורי בית הספר מבקש מתלמידי הכיתה לגלות מי מהם צורך סמים, ולבוא להעיד.
לבד מאורי, לא ברור מי מתלמידי הכיתה יודע בכלל, שהצרכן הוא חיימק'ה.
מכאן מתחילה דילמה, בעיקר של אורי, אם להלשין על חיימק'ה.
את המורה לספרות משחק השחקן, מבקר הספרות והמתרגם דן שורר.
הפרק מספר על עובד במפעל ממשלתי גדול, שיש לו הצעה לייעול הליך הייצור.
הוא מסביר את ההצעה בבהירות לחברתו, והיא מסייעת לו לשרטט את השרטוטים הדרושים להסבר בהיר עוד יותר של ההצעה.
אלא שחוץ מחברתו, אף אחד לא מתעניין בדבריו.
אף אחד לא רוצה לשמוע ממנו על ייעול.
לא מנהל המשמרת, לא מנהל המפעל ולא הממונים על המנהל.
הפרק מספר על תלמיד בית ספר תיכון, ספורטאי מחונן, שנבחר לייצג את בית ספרו בתחרות ספורט.
הוא מבקש מגורמים שונים בבית הספר, שיאפשרו לו להיכנס, לבדו, אחר הצהריים, אל אולם הספורט של בית הספר, כדי שיוכל להתאמן לקראת התחרות.
אלא שהאחראים על בית הספר מסרבים.
התלמיד פורץ לאולם בית הספר כדי להתעמל יום יום, ונתפס.
גלתיאה (יוונית עתיקה: Γαλάτεια) הוא שמן של שתי דמויות במיתולוגיה היוונית.
גלתיאה (יוונית עתיקה: Γαλάτεια) הייתה פסל שנהב שקם לתחייה במיתולוגיה היוונית.
האגדה מספרת כי פיגמליון, פסל קפריסאי שמצא פגמים רבים בנשים, פיסל פסל משנהב דמוי אשה וקרא לו גלתיאה (פירוש השם ביוונית עתיקה הוא "הצחה כחלב").
לאחר שהתאהב בדמות נואשות ריחמה עליו אפרודיטה אלת האהבה והפיחה רוח חיים בפסל.
פיגמליון וגלתיאה התחתנו והולידו את פאפוס אשר הקים את העיר פאפוס בקפריסין.
הירח גלתיאה של נפטון נקרא על שמה, וגם האסטרואיד שהתגלה על ידי האסטרונום וילהלם טמפל .
גלתיאה הוא גם שמה של נימפה, מושא יצרו של פוליפמוס על פי תאוקריטוס המקשר לתיאורו של אובידיוס במטמורפוזות למיתוס אקיס וגלתיאה.
גם גמדים התחילו בקטן הוא סרטו של הבמאי הגרמני ורנר הרצוג משנת 1970.
הסרט מספר על חברות גמדים המתגוררים בספק מוסד לחולי נפש, ספק מוסד לעבריינים, הממוקם על אי מבודד, כאשר יום אחד הם מחליטים למרוד בשליטם ובשומריו (כולם גמדים) על ידי תוהו ובוהו ומהומות אלימות.
הגמדים שוברים חלונות וכלים, נוטשים משאית ללא נהג הנוסעת במעגלים, מארגנים מלחמות אוכל ותרנגולים, מבעירים ערוגות פרחים, הורגים חזיר גדול, מתעללים בגמד עיוור, ומעלים למזבח קוף.
הסרט צולם באיים הקנריים באי הנקרא לנזרוטה.
הסרט הופק בסמוך להפקתם של סרטיו האחרים של הרצוג, "Fata Morgana" ו-"The Flying Doctors Of East Africa" וישנם היבטים קולנוענים ויזואליים דומים בשלושתם.
ניתן לראות שהמשקפיים אשר הגמד העיוור חבש בסרט, מופיעים מספר פעמים ב-"Fata Morgana".
במהלך הסרט הרצוג נתן הנחיות בימוי משונות כדי להוציא תגובות לא שגרתיות משחקניו.
כשביים את אחד מהגמדים אשר התקשה להפסיק לצחוק, הרצוג ביקש ממנו חזור ושוב להפסיק, אך כאשר המצלמה רצה הוא עשה פרצופים מצחיקים לעברו.
כאשר צילמו את הסצנה בה המשאית נסעה ללא נהג במעגלים, אחד השחקנים נדרס על ידה, אך קם ללא פגע מיד.
במהלך צילומי הבערת ערוגת הפרחים אותו שחקן העלה את עצמו באש, וורנר הרצוג רץ לעברו וכיבה את האש מעליו בעזרת חבטות.
לאחר שני המקרים הללו, הרצוג הבטיח לשחקן שאם הוא יצליח לסיים את הצילומים ולהישאר בחיים הוא (הרצוג) יקפוץ אל תוך שדה של קקטוסים ויתן לשחקן לצלם אותו.
הסרט הסתיים ללא כל תקריות והבמאי קיים את הבטחתו ואכן קפץ אל תוך שדה קקטוסים.
הרצוג אמר, "לצאת משם היה הרבה יותר קשה מלקפוץ פנימה".
גמ"ח תרופות הוא פעילות מקובלת ביהדות החרדית, במסגרתה ניתן סיוע לנזקקים לתרופות בזמנים שבתי המרקחת אינם פתוחים, כמו בשבתות וחגים.
מוקדי הגמ"חים מפורסמים באמצעי הפרסום הנפוצים באוכלוסייה החרדית.
לעיתים מפרסמים הגמ"חים בקשה מהציבור שנשאר בידם תרופות שאין להם כבר צורך בהם, להעביר אותם לגמ"ח, כדי לסייע לזקוק להם.
ניתן לראות מודעות בעיתונים של אנשים פרטיים המציעים תרופות נדירות שברשותם לחולים הזקוקים להן, או המבקשים אותן, עם פרטי התקשרות.
גמ"ח זה מצטרף לשורה ארוכה של גמ"חים נוספים הפועלים במגזר החרדי, שמטרתם להקל ולסייע בכל מיני מצבים, כמו השאלת ציוד רפואי, השאלת מיטות, מוצצים, פלטות שבת, כיסאות וספסלים לאירועים, גמ"ח להשבת ילדים אובדים, ועוד.
גלתיאה, הידוע גם כ-נפטון VI, הוא הירח הרביעי הקרוב ביותר לנפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש.
גלתיאה התגלה בשנת 1989, ונקרא על שמה של נימפת הים גלתיאה במיתולוגיה היוונית.
גלתיאה התגלה על ידי צילומים שביצעה גשושית המחקר וויאג'ר 2 בחודש יולי 1989 בשעה שזו ביצעה מעוף באזור של נפטון.
הגילוי הוכרז ב-2 באוגוסט 1989 והתייחס אל "עשרה פריימים אשר צולמו במהלך חמישה ימים", כך שתאריך הגילוי הוא ה-28 ביולי.
עם גילויו קיבל הירח את שמו הזמני S/1989 N 4. שמו הרשמי גלתיאה ניתן לירח רק ב-16 בספטמבר 1991, על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAUC 5347), הסמכות העליונה בקביעת שמות לגופי שמים.
"גם אני" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית קרן פלס.
השיר יצא לאור ב-2 ביוני 2013, כסינגל רביעי מתוך האלבום, איך שהשמש תזרח (2013), על ידי חברת התקליטים הישראלית הד ארצי.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-5 במצעד השבועי של גלגלצ.
השיר מתאר סיטואציות מחיי היומיום, ומתאר נקודות חולשה ופגיעוּת של פלס.
במהלך השיר היא פונה לשני המינים: בחלק מהמשפטים בלשון זכר ובחלק בנקבה.
פלס התארחה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "פרויקט הלהקה" בערוץ הילדים בשנת 2014. המשתתפים בתוכנית חולקו לשתי קבוצות.
אחת מהן קיבלה משימה לביצוע, בה נדרשה להקליט את השיר ולצלם לו קליפ.
את השיר שרה פלס לראשונה קצת אחרי צאת הסינגל הראשון מהאלבום, בהופעה שלה בינואר 2013 בצוותא.
היא שרה את השיר בליווי פסנתר בלבד.
השיר נכלל בסיבוב ההופעות שלה "איך שהשמש תזרח".
השיר הופיע גם במסגרת הופעות בשנים 2021–2022, והושר בהופעה של פלס באמפי קיסריה ב-2 ביוני 2022.
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה פלס לערוץ היוטיוב שלה ב-1 ביוני 2013, את האודיו הרשמי של השיר.
האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל.
ב-15 ביוני 2013, פרסמה פלס בעמוד היוטיוב שלה רמיקס שעיבדו די ג'י מאש וחנן דרוב.
גמ"ח הלוואות (מכונה בקיצור גמ"ח, ראשי תיבות של גמילות חסדים, או קופת גמ"ח) הוא מוסד פיננסי חוץ-בנקאי יהודי-מסורתי שייעודו מתן הלוואות ללא ריבית לנצרכים.
הגמ"ח הוא מוסד מסורתי ותיק שהתקיים בסמוך לקהילות יהודיות רבות, וממשיך להתקיים גם כיום לצד המערכת הבנקאית בישראל ובחו"ל.
מרבית קופות הגמ"ח הן קהילתיות או משפחתיות ופועלות בקנה מידה קטן, ומיועדות עבור תושבי שכונה או קהילה בודדת, ומיעוטן פועלות בקנה מידה ארצי ובהיקפים כספיים גדולים.
מרבית קופות הגמ"ח פועלות בקרב הציבור החרדי, מיעוטן בציבור הדתי, ובודדות פועלות בקרב הציבור החילוני.
על פי התורה, ישנה מצווה על הלוואה לנצרך (ומצווה זו נחשבת כחשובה יותר מאשר צדקה, שניתנת שלא על מנת להחזיר), ומאידך ישנו איסור על מתן או קבלת הלוואה בריבית.
בשל כך ובשל תרבות של סיוע לנצרך נוסדו בסמוך לקהילות יהודיות רבות בעבר קופות הלוואה קטנות, ששימשו למתן הלוואות קטנות לנצרכים, כשהקרן למתן ההלוואות התבססה על תרומות התושבים, ועזבונות נפטרים שהוקדשו למטרה זו.
לצד קופות הגמ"ח הקהילתיות נוסדו גם קופות גמ"ח משפחתיות, מהן הפועלות באופן רציף מספר דורות.
בניגוד לכסף הניתן מקופת הצדקה שאינו מיועד להשבה, הכסף הניתן כהלוואה לנצרך נדרש להשבה על ידי המקבל כעבור זמן קבוע.
על מנת לוודא כי הכסף היוצא מקופת הגמ"ח אכן ישוב אליה, מופעלים כללים שונים על ידי מפעילי קופת הגמ"ח, כדוגמת דרישה להצגת ביטחונות, תלושי משכורת וערבים בעלי יכולת החזר, וכאשר הלווה משתמט מהחזר החוב ישנה אפשרות להפעלת גובי חובות והוצאה לפועל, והפעלת סנקציות שונות כדוגמת סירוב לבקשת הלוואה עתידית.
החזר ההלוואה נעשה על פי רוב באמצעות המחאה בנקאית והוראות קבע, ובאופן מצומצם על ידי מזומן ואשראי.
הקרן המשמשת כבסיס לפעילות הגמ"ח מתבססת על תרומות ועזבונות נפטרים המוקדשים לגמ"ח, לצד פיקדונות הניתנים לתקופה מוגבלת על ידי אנשים פרטיים, מתוך רצון שכספם ישמש להלוואות לנצרכים.
מרבית קופות הגמ"ח פועלות על ידי מתנדבים, העוסקים בהפעלה המנהלית והבנקאית של הגמ"ח בביתם הפרטי או במבנה ציבורי, ומיעוטן (בייחוד גמ"חים הפועלים בהיקפים גדולים) מעסיקים מספר מצומצם של עובדי מנהלה, ומחזיקים במשרד.
להלוואה הניתנת על ידי הגמ"ח לא מתווספת ריבית בעקבות איסור התורה, אך בתקופות שבהן חל פיחות בשער המטבע או אינפלציה בשיעור גבוה (דבר שאיים על קיום הקרן של קופת הגמ"ח, למשל במהלך שנות ה־80 של המאה ה־20), החלו דיונים בשאלה האם מותר להצמיד את ההלוואה למדד המחירים לצרכן.
בחלק מהמקרים ניתנו הלוואות כשהן צמודות לשער הדולר, על מנת להגן על הקרן של קופת הגמ"ח.
עם התייצבות האינפלציה שבו מרבית ההלוואות להינתן בשקלים.
במקרים שונים פסקה פעולתן של קופות גמ"ח שונות עקב ריבוי חובות שלא הושבו באופן ששחק את הקרן של קופת הגמ"ח, או עקב אינפלציה משמעותית והיעדר הצמדה למדד המחירים לצרכן או למטבע זר.
חלק מקופות הגמ"ח מתנהלות באופן עמום וחשאי-למחצה וללא פרסום גלוי, כאשר לווים מגיעים לבקשת הלוואה בעקבות המלצות הניתנות ממכרים.
חלק ממפעילי קופות הגמ"ח נימקו צורת פעילות זו בחשש מגנבות (בייחוד כאשר הלוואות ניתנות ומושבות במזומן, ולא דרך המחאות ובנקים), ובניסיון למנוע פגיעה בקרן קופת הגמ"ח ממלווים בעייתיים שלא ישיבו את ההלוואה.
מנגד, חלק מקופות הגמ"ח פועלות כעמותות, מלוות בבקרה של רואה חשבון ומפרסמות דו"ח שנתי על פעילותן והמחזור הכספי שלהן.
נוהג הקיים לעיתים לצד מוסד הגמ"ח הוא 'גלגול גמ"חים', שמשמעו קבלת הלוואה מגמ"ח מסוים על מנת להשיב סכום עבור גמ"ח אחר, וחוזר חלילה.
חוקיות, רגולציה וחשדות להלבנת הון באמצעות גמ"חים
על פי חוק בנק ישראל, לגוף שאינו מוגדר כתאגיד בנקאי אסור לעסוק בקבלת פיקדונות ובמתן אשראי, דבר ההופך את רובן המוחלט של קופות הגמ"ח לבלתי-חוקיות.
עם זאת, הפעלתן של קופות גמ"ח בישראל היא נוהג ותיק, והאיסור החוקי לא נאכף בפועל כנגד קופות הגמ"ח.
ניסיונות להכפיף את קופות הגמ"ח לפיקוחו של בנק ישראל הוכשלו עקב התנגדות מפלגות חרדיות.
בעקבות המצב שנוצר פעל משה גפני להגעה להסדר זמני של שנה עם משרד האוצר, שיאפשר לגמ"חים להסדיר את מעמדם מול הרשויות במספר מסלולים שונים, בהתאם לגודלו ומעמדו של הגמ"ח.
בינואר 2019 עבר בכנסת בקריאה שנייה ושלישית , המסדיר את פעילות הגמ"חים מול תקנות ה-CRS וה-FATCA וכן מול חוק השימוש במזומן.
במסגרת החוק נקבע כי גמ"חים בהיקף פעילות 'מזערי' של עד מיליון ₪ פטורים מפיקוח, 'גמ"חים בסיסים' בהיקף פעילות של בין מיליון ל-8 מיליון ₪ יידרשו לרישיון מסוים, 'גמ"חים מורחבים' בהיקף של מעל 8 מיליון ₪ יהיו נתונים לדרישות רחבות יותר על מנת לקבל רישיון וכן לחובות שונות.
גמ"ח בהיקף של מעל 3 מיליארד ₪, ככל שיהיה כזה, ייכנס תחת חוקי הבנקאות המלאים.
במסגרת מתן הרישיון לגמ"חים קובע החוק תנאים שונים לעניין גמ"חים בסיסים ומורחבים.
כך נקבע כי רישיון מורחב יקבלו רק עמותות או חברות לתועלת הציבור ואילו רישיון מזערי יוכל לקבל גם יחיד.
הגמ"חים יידרשו להון מזערי של 5% מסך כל הפיקדונות שברשותם, בהיקף של עד 5 מיליון ₪.
את ההון הדרוש לשם כך יוכלו הגמ"חים לגייס בתוך 5 שנים מיום פרסום החוק, כאשר בתום 3 שנים מתחילת החוק יידרשו הגמ"חים ל-50% מהסכום.
על הבנקים שבהם מנוהלים חשבונות גמ"חים יהיה לוודא כי חברי הגמ"ח וגורמים המזרימים אליו כספים הם בעלי רקע נקי; אדם שעבר עבירות פליליות הנוגעות לתחום הפיננסי או שהוגש נגדו כתב אישום וטרם ניתן פסק דין חלוט, לא יוכל לכהן בתפקיד בכיר בגמ"ח.
רשות שוק ההון תפקח על הגמ"חים ותהיה לה סמכות גם להטיל סנקציות.
במסגרת זו ימונה המפקח על קופות הגמל במשרד האוצר לתפקיד המפקח על מוסדות לגמילות חסדים, כאשר שר האוצר רשאי למנות עובד אחר ממשרד האוצר לתפקיד.
גמ"חים שיפרו את הוראות החוק יהיו נתונים לסנקציות מנהליות ואף פליליות במקרים חמורים, כאשר נקבעה במסגרת החוק גם אחריות מצד נושאי משרה בגמ"ח.
לעניין שלילת או השהיית רישיון נקבע כי במידה והמפקח מצא כי הפגם שנמצא ניתן לתיקון הוא יורה לגמ"ח לתקנו בטרם ישהה או ישלול רישיון.
במסגרת החוק נקבע כי המפקח ייתן רישיונות והיתרים ויפקח על פעילות המוסדות.
במקביל תפעל ועדת מייעצת למפקח; הוועדה תהיה בת 5 חברים, ומתוכם יהיו 2 נציגים בעלי 'ניסיון וידע הנובע בעבודה מול מוסדות גמילות חסדים', והיתר יהיו מקרב שירות המדינה.
המפקח לאחר התייעצות עם הוועדה המייעצת, ובחלק מהמקרים בהתאם לקביעת שר האוצר ואישור ועדת הכספים יוכל לתת הוראות לגמ"חים.
הוא גם ינהל מרשם של המוסדות.
בקרב כל גמ"ח יפעל דירקטוריון בעל שלושה חברים לפחות, בקרב גמ"ח בעל רישיון מורחב יפעל רואה חשבון מבקר שיפנה לגמ"ח לעניין הפרות וידווח עליהן במקרה הצורך למפקח על הגמ"חים.
המפקח יוכל לברר תלונות של ציבור לקוחות הגמ"חים, ובמקרה שהלקוחות יפנו לערכאות שיפוטיות, התלונות יוכלו להתברר בבתי דין במסגרת דין תורה, אם כך נקבע מראש בהסכם בין הצדדים.
במסגרת החוק נקבעה הוראת מעבר לשם היערכות מערכת הפיקוח והגמ"חים.
על פי ההוראה החוק ייכנס לתוקף 3 שנים מיום פרסומו ברשומות.
עד תום תקופה זו יגיש כל גמ"ח שהחוק מחייב אותו בקשה לקבלת רישיון, והוא יהיה רשאי להמשיך לפעול עד להחלטה בבקשתו.
בשנתיים הראשונות לאחר שהחוק ייכנס לתוקף לא יוטל עיצום כספי על גמ"ח המפר לראשונה הוראה מהוראות החוק אלא תישלח אליו התראה בכתב.
גם זה יעבור הוא אלבום ראפ והיפ הופ של הראפר והזמר הישראלי טונה.
האלבום כולל בו רצועה המורכבת מ-10 שירים, ואורכו עומד על 48 דקות ו-4 שניות.
זהו אלבום הבכורה של הזמר, והוא הוקלט תחת חברת התקליטים "עננה" בהפקתם של ניר דנן ויקיר בן טוב.
האלבום יצא לאור ב-22 באוגוסט 2015.
מתוך האלבום יצאו כסינגלים "גם זה יעבור" ו"רוק 30", שזכו להצלחה ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו.
רביד פלוטניק מבצע קולות רקע בכמה שירים, ומתארח בשיר "עולם משוגע" אותו הוא כתב והלחין עם טונה.
גם שי 360, סול ג'יי, אורטגה ושלומי סרנגה מתארחים בשירים שונים.
את כל שירי האלבום הפיקו ניר דנן ויקיר בן טוב.
γ בזאב הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים זאב עם בהירות נראית מדרגה 2.765. בדומה לשאר כוכבי הקבוצה הבהירים הוא לא קיבל שם משלו בתרבות המערבית, ככל הנראה בשל מיקומו הדרומי שמקשה על הצפייה בו מאירופה והמזרח התיכון.
γ בזאב הוא מערכת בת שלושה כוכבים שנמצאת במרחק של כ-420 שנות אור ממערכת השמש.
המערכת מורכבת מכוכב כפול ספקטרוסקופי שלא ניתן להפריד באמצעים אופטיים בין מרכיביו, שמסומן γ בזאב A, ובן זוג שמסומן γ בזאב B.
הזוג γ בזאב A ו-γ בזאב B מקיפים זה את זה במסלול אליפטי למדי במרחק שנע בין 41 יחידות אסטרונומיות ו-127 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של 190 שנים.
מישור ההקפה נטוי ב-5 מעלות בלבד ביחס לקו הראייה מכדור הארץ, אך הזווית לא מספיק קטנה כדי ליצור ליקוי.
בני הזוג המרכיבים את γ בזאב A מסומנים כ-γ בזאב Aa ו-γ בזאב Ab ומקיפים זה את זה בזמן קצר בהרבה של 2 ימים, 19 שעות ו-23.5 דקות ובמרחק קטן מעשירית יחידה אסטרונומית.
תכונות γ בזאב Aa ו-γ בזאב Ab
γ בזאב Aa הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B2 IV (לפעמים מסווג ככוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B2 V), מסתו מעט יותר מ-13 מסות שמש ורדיוסו כ-7 רדיוסי שמש.
טמפרטורת פניו כ-21,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 560 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה של פניו רוב קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא למעלה מפי 10,000 מעוצמת ההארה של השמש.
על בן הזוג העמום בהרבה, γ בזאב Ab, לא ידוע כמעט דבר, שכן המרחק הקטן בין בני הזוג וההבדל הגדול בבהירותם לא מאפשר למדוד את הספקטרום של אורו וללמוד ממנו על תכונותיו.
קיומו מוסק משינויים מחזוריים במהירות הרדיאלית של γ בזאב Aa וניתן להעריך שמסתו היא מעט יותר ממסת שמש אחת.
לא ידוע מה נטיית מסלול ההקפה ביחס לקו הראייה אל בני הזוג, אך אם מדובר ב-5 מעלות, בדומה למסלול ההקפה של γ בזאב A ו-γ בזאב B, אז רדיוס המסלול הוא כעשירית יחידה אסטרונומית.
אם הזווית גדולה מכך אז הרדיוס קטן יותר.
γ בזאב B הוא גם כן תת-ענק כחול, כמעט זהה ל-γ בזאב Aa ובעל אותו סוג ספקטרלי, אך מסתו מעט קטנה יותר ומוערכת בקצת פחות מ-13 מסות שמש.
גם רדיוסו וטמפרטורת פניו דומים או מעט קטנים מאלו של γ בזאב Aa.
בשל הבדלים אלו עוצמת הארתו נמוכה בכ-7 אחוזים מעוצמת ההארה של γ בזאב Aa.
γ במשולש דרומי הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים משולש דרומי עם בהירות נראית מדרגה 2.89, שנמצא במרחק של כ-184 שנות אור ממערכת השמש.
הוא מהווה את הקודקוד הדרום-מערבי באסטריזם בעל צורת המשולש שעל שמו נקראת הקבוצה.
γ במשולש דרומי הוא כוכב הסדרה הראשית לבן-כחלחל מסוג ספקטרלי A1 V, מסתו מוערכת ביותר מ-3 מסות שמש ורדיוסו מעט פחות מ-6 רדיוסי שמש.
טמפרטורת פניו היא כ-9,400 קלווין והוא קורן בעוצמה גדולה פי 190 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך הטמפרטורה גבוהה בהרבה מזו של השמש כך שחלק משמעותי מקרינתו היא בתחום העל-סגול ובצרופה, הארתו הכוללת היא בעוצמה של פי 250 מזו של השמש.
ספקטרום הקרינה של γ במשולש דרומי הוא חריג ומצביע על שכיחות לא רגילה של היסוד הנדיר אירופיום וכן של סטרונציום ושל כרום.
ככל הנראה הסיבה לשכיחות החריגה היא שדות מגנטיים חזקים שנוצרים כתוצאה של סיבובו של הכוכב על צירו במהירות גבוהה של לפחות 200 קילומטר בשנייה.
השדה המגנטי משפיע בצורה שונה על חומרים שונים ויוצר ריכוזים גבוהים שלהם על פני הכוכב.
בעבר דווח שבהירותו של הכוכב משתנה מעט והוא סווג כחשוד כמשתנה, אך מדידות עדכניות יותר לא מצאו שינוי שעולה על מאית דרגת בהירות.
γ בנחש מים הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים נחש מים עם בהירות מדרגה 3.0. הכוכב נמצא קרוב לקצה המזרחי של הקבוצה המייצג את הזנב של ההידרה.
במרחק זוויתי של כ-7.8 מעלות מדרום-מזרח לכוכב נמצאת גלקסיית גלגל הרוח הדרומית (M83) וכ-9.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לו נמצא הצביר הכדורי M68.
γ בנחש מים הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G8 IIIa, מסתו מעט יותר מ-3 מסות שמש, רדיוסו גדול מ-12 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-5,100 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 90 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך פי 110 ממנה בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום.
גילו של הכוכב מוערך בכ-330 מיליון שנים והוא סיים להתיך את המימן שבליבתו להליום ונמצא בתהליך של התקררות והתנפחות בדרך להפוך לענק אדום.
במרחק זוויתי של 1.6 שניות קשת מ-γ בנחש מים, נמצא כוכב עמום בהרבה עם בהירות סביב דרגה 10 ומסה שמוערכת בכ-0.6 מסת שמש.
נראה שלשני הכוכבים אותה תנועה עצמית כך שככל הנראה הם קשורים כבידתית זה לזה וככל הנראה בן הזוג הוא ננס אדום המקיף את γ בנחש מים במרחק של לפחות 66 יחידות אסטרונומיות - יותר מפעמיים המרחק בין נפטון והשמש.
במרחק זוויתי של כ-130 שניות קשת מ-γ בנחש מים נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 12. ככל הנראה כוכב זה אינו קשור ל-γ בנחש מים ורק במקרה נמצא על אותו קו ראייה.
גם סרטים היא חברת הפקה של סרטי קולנוע וטלוויזיה עלילתיים ודוקומנטריים אשר הוקמה על ידי יואב רועה ואורית זמיר בשנת 2008. השניים הם בוגרי בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סם שפיגל בירושלים.
"המקוללים"/חגי לוי בשיתוף עם לירן עצמור
"עוד סיפור אחד ודי" מאת ענת זלצר
תיק נעדר המבוססת על ספריו של דרור משעני
החברה הפיקה תכנים בשיתוף גופים רבים בארץ ובעולם ביניהם: שידורי רשת, שידורי קשת, HOT ,yes, TV5, RTBF, CBC, BBC, DR, הרשות לפיתוח ירושלים, קרן הקולנוע הישראלי מיסודו של משרד התרבות, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וכדומה.
גם הם קרויים אדם – הנכרי בעיני הרמב"ם הוא ספר מאת פרופסור מנחם קלנר, הבוחן את היחס למעמדו של גוי במשנתו של הרמב"ם.
הספר יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, כחלק מסדרת מחקרים במחשבת ישראל לזכרו של איזידור פרידמן.
הספר מציג מספר גישות ביחס לעמדת היהדות כלפי מעמד הגויים, וחולק על הפרשנות שניתנה לעמדת הרמב"ם בסוגיה זו.
לדעת המחבר, אותה הוא מבסס על פירוש המשניות לרמב"ם ועל "משנה תורה" (ולא על ספר הפילוסופיה "מורה נבוכים"), גישתו של הרמב"ם בנושא שונה מהפרשנות המקובלת והספר מבקש לעמוד על הפוטנציאל הגלום, לדעת הרמב"ם, גם בגוי.
לדברי קלנר, היה הרמב"ם אוניברסליסט.
כדברי אריאל פינקלשטיין: "התמה המרכזית בספר היא שבעיני הרמב"ם אין כל הבדל ממשי, מהותי, אימננטי, אונטולוגי, מטפיזי או מיסטי בין ישראל ובין אומות העולם.
ההבדלים בין יהודים לנכרים הם במישור החוקים, ההיסטוריה והייעוד.
בלשונו של קלנר, ההבדל נמצא ברמת התוכנה ולא ברמת החומרה".
אריאל פינקלשטיין כתב בביקורת על הספר: "על אף חשיבותו של הספר ותרומתו האפשרית לשיח בדבר מעמדו של הנכרי, בעייתית בעיניי מאוד אחת מהנחות היסוד של המחבר, זו הגורסת כי קיים קשר בין תפיסה אונטולוגית של ייחודיות עַם ישראל לבין תפיסות פונדמנטליסטיות-קנאיות.
נראה שהקשר הזה אינו פשוט כלל ועיקר".
"גם זה יעבור" הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי טונה.
השיר יצא לאור ב-22 בפברואר 2015, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של טונה, "גם זה יעבור", על ידי חברת התקליטים עננה.
השיר נכתב והולחן על ידי טונה והופק על ידי ניר דנן ויקיר בן טוב, בדומה לשאר שירי האלבום.
בשיר, מתאר הדובר טרנדים שחלפו, וממחיש אותם לקשיים בחיים האישיים.
עינת קדם סקרה את השיר ב-"הארץ", ותוך התייחסות לפרסומת שעשתה שימוש בשיר, כתבה:
בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את האלבום "גם זה יעבור", ובנוגע לשיר כתב:
השיר הפך לאחד השירים הבולטים מתוך האלבום "גם זה יעבור" ואף לאחד משיריו הבולטים של טונה.
במצעד השבועי של מדיה פורסט דורג השיר במקום השישי, במצעד השבועי של רשת ג' דורג השיר במקום השלישי, במצעד הרשמי של גלגלצ דורג השיר במקום השני.
כמו כן, זכה במקום ה-40 במצעד השנתי של מדיה פורסט, במקום ה-17 במצעד השנתי של רשת ג', ובמקום ה-16 במצעד השנתי של גלגלצ.
נכון למרץ 2023, מונה הצפיות של הקליפ של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-14 מיליון.
ומונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-2 מיליון.
גם גיבורים נופלים הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת ספורט משנת 1956 בבימויו של מרק רובסון, בהשתתפותם של המפרי בוגרט ורוד סטייגר בתפקידים הראשיים.
זה סרטו האחרון של בוגרט אשר כבר בעת הצילומים סבל מכאבים מסרטן.
בוגרט מת חצי שנה לאחר הצגת הבכורה של הסרט.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת באד שולברג שכתב גם את התסריט לסרט חופי הכרך.
העלילה עוסקת בשחיתות בעולם האגרוף המתבטאת בניצול כספיהם של המתאגרפים על ידי מנהליהם, שמעוניינים אך ורק לגרוף רווחים על ידי "מכירת תחרויות" וזכייה בכספי ההימורים.
אדי ויליס (המפרי בוגרט) הוא עיתונאי ידוע, בעל טור העוסק בספורט בעיתון ניו יורקי.
העיתון נסגר וכעת הוא מובטל.
ניק בנקו (רוד סטייגר) הוא מנהל תחרויות אגרוף.
כדי למשוך קהל מביא בנקו ענק מבואנוס איירס בשם טורו מורנו (מייק ליין - מתאבק מקצועי) ביחד עם מנהלו לואיס אגרנדי (קרלוס מונטלבן).
ניק מבקש מאדי לנהל את יחסי הציבור והפרסומות של מורנו תמורת סכום נכבד.
אדי יודע שמורנו הוא מתאבק גרוע אבל ניק מסביר לו שכל התחרויות "מכורות" מראש ולכן הוא אינו צריך לדאוג.
אשתו של אדי, בט (ג'ן סטרלינג) אינה סובלת את ניק וחבורתו ומזהירה את אדי להתרחק מהם אך הוא זקוק לכסף.
התחרויות בהן משתתף טורו מתחילות בלוס אנג'לס והפמליה נוסעת באוטובוס מיוחד המעוטר בכרזות המפרסמות את טורו כ "הגיבור מהאנדים".
טורו עומד לפני תחרות עם גאס דנדי.
דנדי נפגע בראשו מתחרות קודמת נגד אלוף העולם במשקל כבד, באדי ברנן.
הוא חש כאבי ראש אבל אדי ומנהליו משכנעים אותו לעלות לזירה נגד טורו.
טורו שמרגיש אשמה על מותו של דנדי רוצה לחזור לארגנטינה.
אדי משכנע את טורו לצאת לתחרות נגד ברנן.
לאחר התחרות יוכל טורו לחזור לארגנטינה עם סכום כסף גדול אשר יעזור לאימו.
בתחרות עם ברנן, סובל טורו מפגיעות קשות בפנים ומתמוטט.
הוא מובהל לניתוח בגלל שבר בלסת.
אדי לומד ממנהל הכספים של ניק, לאו, (נחמיה פרסוף) כי התחרות האחרונה הכניסה יותר ממיליון דולר אבל בניכוי ההוצאות הרבות יישארו לטורו רק 49.07 דולר.
בנוסף מודיע לו ניק כי מכר את טורו למנהל אחר תמורת 75.000 דולר ולכן עליו להמשיך בתחרויות אגרוף.
אדי מקבל מניק 26.000 דולר, אך הוא מרגיש שאינו יכול להמשיך לשתף פעולה עם הניצול של טורו.
אדי ממהר לבית החולים, חוטף את מורנו, נותן לו את 26.000 הדולרים שלו ומעלה אותו על מטוס לארגנטינה.
ניק ואנשיו מגיעים לביתו של אדי ומאיימים עליו כי עליו להחזיר את ה-75.000 דולר עבור טורו אך הוא לא מפחד מהם ומתחיל לכתוב כתבה לעיתון על השחיתות בענף.
שם הכתבה - "גם גיבורים נופלים".
60 היא סוויטה תזמורתית ומחזה אופראי שהלחין ריכרד שטראוס ועיבד הוגו פון הופמנסתאל בשנים 1911–1919.
לריכרד שטראוס והוגו פון הופמנסתאל, היה רעיון להחיות את מחזהו של מולייר משנת 1670 "גם הוא באצילים", ולשנות בו חלק מהעלילה ודברים בסגנון.
הם רצו שהיצירה תהיה אופרה.
רעיון זה אכן התממש כמתוכנן בשטוטגרט – ב-25 באוקטובר 1912, בשילוב מוזר, פרי המצאתם של שטראוס והופמנסתאל - לסיים את המחזה לא בחגית פאר בנוסח עותמאני אלא בהצגת האופרה "אריאדנה בנאקסוס", גם היא פרי שיתוף פעולה של שני היוצרים.
התוצאה עלתה על הבמה ב-1912, אך ניכר שהתוצאה ארוכה ויקרה מדי ונחלה כישלון חרוץ.
הוחלט אפוא להחזיר את סיום הנשף "הטורקי" של מולייר ולולי ולחלק את היצירה המקורית לשתיים, האחת, אופרה והשנייה סוויטה תזמורתית בתשעה פרקים.
את האופרה כתב הופמנסתאל בדומה למקור, המחזה של מולייר, והיא הולחנה בשנת 1917.
האופרה הוצגה לראשונה בברלין ב־9 באפריל 1918 בניצוח שטראוס עצמו, בדויטשס תיאטר, במאי: מקס ריינהרדט, מנצח: איינר נילסון.
בשנת 1919 חיבר שטראוס את הסוויטה התזמורתית.
הופעת הבכורה של הסוויטה התקיימה ב־31 בינואר 1920 בווינה בניצוח המלחין.
במרכז העלילה עומד איש העסקים מסייה ז'ורדן.
מר ז'ורדן המסורבל והטיפש להוט להיות כאחד האצילים ולקנות לו שם ומעמד.
הסוויטה אורכת חצי שעה עד 40 דקות והיא בתשעה חלקים:
למעשה במערכות 5–7 הסוויטה מבוססת על היצירה המקורית של ז'אן-בטיסט לולי, זה שהלחין את המוזיקה למחזה "גם הוא באצילים" בשנת 1670 ושיתף פעולה עם מולייר.
היצירה נחשבת בעלת סממנים של מוזיקה נאו-קלאסית.
כלי נשיפה: שני חלילים, פיקולו, שני אבובים, קרן יער, שני קלרינטים, שני בסונים, חצוצרה וטרומבון.
כלי הקשה: מצלתיים, תוף מרים, משולש, מערכת תופים וגלוקנשפיל.
כלי נגינה אחרים: פסנתר, נבל וכלי מיתר.
"גם אם טעיתי" הוא שיר של הזמרים הישראליים שלומי שבת ורותם כהן מתוך האלבום "שלומי שבת וחברים 3".
השיר יצא לאור כסינגל השישי מתוך האלבום ב-21 בנובמבר 2021 תחת הוצאת ארומה מיוזיק.
את השיר כתב והלחין כהן, והפיק אותו המוזיקאי מתן דרור.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט.
את השיר כתב והלחין רותם כהן והמוזיקאי מתן דרור הפיק אותו.
שבת הוציא את השיר כסינגל השישי מתוך האלבום שלומי וחברים 3, לאחר "מורידים את הירח" עם אליעד, "מה אתה עובר" עם עדן אלנה, "בוא הביתה" עם משפחת שבת, "למה את הולכת" עם משה פרץ ו"שוב אני ואת" עם מארינה מקסימיליאן.
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר לחיוב וכתב אך ציין את הליריקה השגרתית והמאולצת.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר יצא בצמוד לצאת השיר, ובוים על ידי עוזי ג'ורג'.
הווידאו קליפ מציג את שבת וכהן מבצעים את השיר באולפן הקלטות.
"גם זו לטובה" הוא ביטוי הנזכר בתלמוד כשגור על לשונו של התנא נחום איש גמזו, ומשמעותו היא שכל תקופה קשה או מצב קשה שנתקל בו האדם במשך חייו נועד לטובה.
ביטוי זה מתאר אמונה גמורה ומוחלטת בכל מעשיו של הקב"ה, שגם אם בראיית ההווה נראים כרעים, הם מיועדים לטובה עתידית.
ביטוי זה נאמר והתפרסם קודם לביטוי אחר שנאמר על ידי רבי עקיבא, תלמידו של נחום איש גמזו- כל מה שעושה ה' לטובה הוא עושה, אשר הוא מלמד על תפיסה רדיקלית יותר שבכל מצב לא זו בלבד שהמטרה והתכלית היא לטובה אלא גם המעשה לעצמו הוא טוב.
מקורו של הביטוי מובא בתלמוד והיה שגור בפיו של התנא נחום איש גם זו (המכונה כך על שם ביטוי זה) שהיה משתמש בו בכל אירוע או מצב קשה שנפגש.
כדוגמה לאירוע כזה מובא בגמרא המקרה הבא:
על שם משפט זה התחברו השירים הכל לטובה.
הכל לטובה (שיר של אודי דוידי)
הכל לטובה (שיר של דודו שבת)
הכל לטובה (שיר של יובל טייב)
הכל לטובה (שיר של סטטיק ובן-אל תבורי)
הכול לטובה – קומדיית מצבים אמריקאית
על שם אמרה זו הוקמה המדרשיה לנשים בשם גם זו לטובה במושב גמזו.
אמרה זו אומצה ביהדות פרס והיא שם משפחה נפוץ בקרבם (לעיתים שם המשפחה מקוצר ל"גמזו").
"גם אתה תעבור" הוא סינגל מאת הזמרת-יוצרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 1989 ונכלל באלבומה ה-30 "לונדון".
את מילות השיר והלחן כתבה אלברשטיין, והעיבוד וההפקה המוזיקלית נעשו בידי ירוסלב יעקובוביץ'.
השיר נחתם כרצועה האחרונה באלבום, ומתאפיין בטון מלנכולי, כתיבה אישית ופתיחה מוזיקלית איטית.
השיר הופק במסגרת האלבום "לונדון", שיצא לאור תחת חברת התקליטים CBS ישראל והורכב כולו מעיבודים של ירוסלב יעקובוביץ' למילים שכתבה אלברשטיין, למעט רצועות בודדות.
האלבום סימן שינוי סגנוני בעבודתה של אלברשטיין, עם מעבר לטקסטים אישיים ומופנמים ופתיחות מוזיקלית לסגנונות עכשוויים כמו ג'אז, רוק ופיוז'ן.
השיר "גם אתה תעבור" מופיע כרצועה ה-11 והאחרונה באלבום.
השיר כתוב בגוף ראשון ומציג התמודדות עם תקופה של אי-ודאות, עצב או פרידה.
הדוברת פונה לנמען כלשהו, ייתכן דמות ממשית או פנייה כללית, ומנסה לנחם אותו או את עצמה במילים "גם אתה תעבור".
הפזמון החוזר מקנה תחושת המשכיות, על אף אי הבהירות של העתיד: "מאוד לא ברור, אבל משהו מתגלגל עוד".
"גם אתה תעבור" זכה להצלחה במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
הוא נכנס למצעד ב-12 בספטמבר 1989 במקום ה-20, שהה בו במשך עשרה שבועות, והגיע לשיאו במקום השמיני ב-10 באוקטובר באותה שנה.
גמבוזיה מצויה (שם מדעי: Gambusia affinis, בקיצור: G.
affinis), הוא מין של דג טורף, השייך לסוג גמבוזיה, שמוצאו מדרום ארצות הברית וצפון מקסיקו, ואשר ניזון מאצות, צמחים, חסרי חוליות שונים דוגמת חרקי מים ואף דגים קטנים אחרים.
הוא משמש כמשמיד זחלים יעיל מאוד של יתושים בכלל ומהסוג אנופלס, המעביר את טפילי המלריה בפרט, ומכונה גם דג יתוש (Mosquitofish).
למעשה למטרה זו בדיוק הביא האדם את הגמבוזיה המצויה לחלקי עולם שונים וכך בשנת 1926 הובא הדג גם לישראל על ידי פרופסור ישראל קליגלר באישור הבריטים, אשר השתמשו בו כאחד מאמצעי הלוחמה הביולוגית ביתושי האנופלס.
כיום, תפוצתו בארץ היא רבה והוא מאכלס את רוב מערכות המים המתוקים של ישראל – כולל הכנרת, למעט מערכת עינות צוקים, הנמצאת בנווה מדבר בצפון מערב ים המלח, ומקווי מים ונחלים בהם זורמים מים רק בעונה הגשומה.
בישראל יש מיני דגים מקומיים, דוגמת אמנון מצוי, שעשויים למלא את תפקידו האקולוגי של הגמבוזיה (אף שלא בהתאמה מלאה).
מינים אלו נוטלים חלק במאמצים למגר את אוכלוסיית היתושים מפיצי המחלות באמצעות הדברה ביולוגית שמקורה מקומי.
כיום לדג זה תפוצה כמעט כלל עולמית, והוא נחשב למין פולש במקומות רבים.
אצל הגמבוזיה המצויה מתבלטת דו צורתיות זוויגית.
הזכר (5 ס"מ) תמיד קטן יותר מן הנקבה ויש לו איבר הזדווגות שקרוי גונופודיום (Gonopodium), שהתפתח מסנפיר השת וקרניו הקדמיות חזקות יותר והן משמשות מכשיר להעברת תאי הזרע לנקבה בשעת ההזדווגות.
לצורך כך לזכר שרירים מיוחדים המאפשרים את כיפופו של הגונופודיום הצידה ולפנים.
הנקבה (7 ס"מ) גדולה יותר וכרסה המנופחת על פי רוב, מרוב הביצים שבתוכה, מזדקרת לעין.
בעונת הרבייה אפשר להבחין אצלה ברקמה שחורה של קרום צפק פנים הבטן, הנשקפת דרך דפנות הגוף.
כתם כהה זה מכונה כתם ההיריון.
לאחר שחיית חיזור מיוחדת, שבמהלכה רודף הזכר אחר הנקבה, מתבצעת ההפריה.
הזכר מתקרב אל הנקבה מן הצד ותוך תנועת כיפוף של הגונופדיום, הוא נוגע בפתח המין הנקבי ומעביר לתוך צינור הביצים שלה את תאי הזרע.
הביצים מופרות בהפריה פנימית בתוך גוף הנקבה, והיא משריצה 60-50 דגיגים חיים (שלא כמו שאר דגי ישראל המטילים ביצים).
מתברר שהשרצת ולדות חיים, המסוגלים מייד עם היוולדם לצוד בעצמם את טרפם וכן עמידותם בתנאי קיום קשים, סייעו בידם להתחרות בדגים מקומיים ולהעמיד אוכלוסיות גדולות.
יעילותה של הגמבוזיה המצויה בטיהור מקווי מים מזחלי היתושים המקננים בהם נובעת מן הגורמים הבאים:
כושר הרבייה של G.affinis גבוה מאוד.
הבשלת הביצים נמשכת כחודש ימים בהתאם לתנאים הסביבתיים כמו טמפרטורה והמצאות מזון.
בכל השרצה מושרצים עד כמה עשרות דגיגים אשר, בתנאים אידיאליים, מגיעים לבגרות מינית תוך חודשיים.
לגמבוזיה עונת רבייה ארוכה הנמשכת לאורך כל חודשי האביב והקיץ.
כמו כן, תאי הזרע נשמרים בצינור הביצים של הנקבה במשך תקופה של כחצי שנה ולאחר שהנקבה מתמלאת שוב בביצים, תאי הזרע האלה מפרים גם אותן והנקבה מסוגלת להשריץ פעמיים או יותר ללא כל הפריה נוספת.
השלבים הרגישים ביותר לזיהום מים בחיי הדג הם הביצים והדגיגים הבוקעים מהן.
אצל הגמבוזיה, העוברים מתפתחים בגוף הנקבה ומושרצים למים כשהם כבר חסונים ועצמאיים.
דגי G.affinis הם טורפים המוצאים את מזונם בשטח הפנים של המים בניגוד לדגים טורפים אחרים הניזונים מדגים קטנים יותר בגוף המים או נוברים בקרקעית בחפשם אחר מזון.
המורפולוגיה המיוחדת של ראשם השטוח והלסתות עם מפתח הפה העילי מאפשרת להם ללקט זחלים מפני המים תוך כדי שחייה כשגופם במצב מאוזן.
גופם הצר מאפשר להם להגיע אל תוך סבך צמחייה צפופה ואל שולי הבריכות בהם המים רדודים מאוד ואלו הם בדיוק המקומות בהם מתרכזים זחלי היתושים.
כל פרט של G.affinis מסוגל לבלוע כמות גדולה מאוד של זחלי יתושים (למעלה מ-200) במשך יממה אחת.
דגי G.affinis ידועים כדגים שמסתגלים בקלות לבתי גידול שונים ולתנאי סביבה משתנים, הם סובלים רמת מליחות של עד 2% וחיים בטווח טמפרטורות רחב למדי.
כמו כן הם יכולים לשרוד במים בעלי עומס אורגני מסוים ובעקת חמצן ואף מגלים עמידות מסוימת כלפי מספר קוטלי חרקים.
גמאל עבד אל נאצר היה נשיא מצרים משנת 1954 ועד מותו בשנת 1970, לאומן ערבי והבולט שבמנהיגי מדינות ערב במאה ה-20.
אביו עבד בדואר, והצבתו בתוקף תפקידו בערים שונות של מצרים, ביניהן אלכסנדריה קהיר ואסיוט, הביאו את משפחת נאצר לנוע מבית לבית.
בעת לימודיו בתיכון בקהיר בשנות השלושים הצטרף נאצר לפעילות האנטי בריטית שרווחה אז במצרים.
הוא התנגד להסכם האנגלו-מצרי של שנת 1936 והשתתף בהפגנות נגדו.
נאצר שאף להתקבל לאקדמיה הצבאית, אולם עקב פעילותו הפוליטית נדחה בתחילה.
לאחר שהצליח להפגש עם סגן שר ההגנה התקבל לבסוף.
הוא למד במחזור עם אנואר סאדאת ועבד אל-חכים עאמר שלימים יהיו מחבריו בקצינים החופשיים.
בשנת 1944 הוא התחתן עם תחיה קאזם.
בשנת 1948 נלחמה מצרים, כחלק מקואליציה של מדינות ערב, נגד העצמאות הישראלית.
נאצר שירת כקצין מודיעין בדרגה המקבילה לרב-סרן, בחטיבה הסודאנית של הצבא המצרי שפלש לישראל.
במשך חודשים אחדים היה נתון במצור שהוטל על הכוחות המצרים בכיס פלוג'ה.
במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הותר לכוח הנצור בכיס לשוב למצרים.
עוד במהלך המצור, על פי תיאום עם ועדת שביתת הנשק, המצרים ניאותו להתיר לצה"ל לשלוח נציג על מנת לאתר את קבריהם של חיילי צה"ל שנהרגו בקרבות מבצע חיסול ונקברו בקבר אחים מאולתר על ידי המצרים.
מטעם צה"ל נשלח הרב הצבאי הראשי, הרב שלמה גורן ומטעם המצרים ליווה אותו רס"ן נאצר.
נאצר הובילו למקום שבו קברו את 87 חללי הפלוגה הדתית, וכך יכול היה הרב גורן לקבוע הלכתית את מותם של החללים.
בנוסף, נאצר אירחו שם בכבוד רב ואף הצדיע לו בהיותו נמוך ממנו בדרגה (גורן היה סגן-אלוף).
כשנה לאחר הפינוי, חזר נאצר לפלוג'ה שנית לצורך זיהוי נוסף ומדויק יותר של מקום הקבורה.
בשנת 1952 הנהיג נאצר את המרידה הצבאית נגד המלך פארוק, בן לשושלת ממוצא אלבני שהומלכה על ידי העות'מאנים.
כתוצאה מהמרידה סולקו הכוחות הבריטיים ממצרים, ולשלטון עלה הגנרל מוחמד נגיב.
בשנת 1954 הדיח נאצר את נגיב, וב-25 בפברואר 1954 הפך לשליט מצרים בפועל.
אומנם כעבור כמה ימים הוחזרו לנגיב תפקידיו באופן רשמי, אך באפריל הדיח אותו נאצר מתפקידו כראש ממשלה, ובנובמבר הדיחו מהנשיאות ושם אותו במעצר בית.
ב"בחירות" שנערכו כעבור שנתיים היה נאצר המועמד היחיד, ונבחר לנשיא מצרים.
התבלטותו של נאצר כמוביל בעולם הערבי וכראש החזית הערבית מול ישראל, נבעה ראשית כל מאישיותו הכריזמטית ומיכולותיו הרטוריות.
אישיות זו היא שאפשרה לו להפוך כישלונות להצלחות הן מהבחינה התודעתית והן במישור המדיני.
נאצר ריכז את משנתו ותורתו בחיבורו "הפילוסופיה של המהפכה", בו הוא מביא את תורת שלושת המעגלים: המעגל הערבי, המעגל המוסלמי והמעגל האפריקאי.
נאצר ראה את מצרים כמובילה וכמנהיגה של מעגלים אלו.
כך, מהפכת הקצינים אשר נבעה במקור ממניעים פנימיים, בבקשה לסלק את השלטון הבריטי ולבצע הלאמת אדמות לטובת רפורמה אגררית שוויונית יותר, הביאה בסופו של דבר לסוף עידן הליברליזם במצרים ולאי שוויון כלכלי ופוליטי חדש, שהוסבה על ידי נאצר אל הזירה הבינלאומית כשהוא הופך למוביל רעיון העל-לאומיות והמאבק בישראל.
מבחינת נאצר, המאבק לעצמאות לאומית, והקמת מדינות ערביות עצמאיות, היו רק תחנה בדרך להקמת מסגרת הלאומית כלל-ערבית.
מבחינה זאת הוא אחד המייצגים המובהקים של רעיון הפאן-ערביות.
ה"נאצריזם" הוא בעצם גרסה של הפאן-ערביות בהובלת נאצר, השואפת לכונן מחדש את האימפריה המוסלמית החולשת על כל המזרח התיכון, כבימי ראשית הח'ליפוּת המוסלמית.
בין מהלכיו הבולטים בתחום הפאן-ערביות היו: הקמת הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"מ) – איחוד פדרטיבי של מצרים וסוריה, מתוך כוונה להרחיבו למדינות ערביות אחרות, שידורי קול ערב, היוזמה להקמת אש"ף ועוד.
מבקריו הערבים טענו כי כישלון רע"מ, כישלון מלחמת ששת הימים והיעדר הישגים מצד אש"ף נבעו מחיפוש אחר הגמוניה והובלה יותר מאשר אחדות.
מבקריו במצרים מדגישים את אובדן החופש, השיח הדמוקרטי ואת אי צמצום הפערים הכלכליים שהיו לדגל המהפכה.
לאחר מבצע חץ שחור של צה"ל בעזה, חתם נאצר על עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית והתקרב לגוש המזרחי.
כתוצאה מהתקרבות זו הסכימה ברית המועצות לממן את הקמת סכר אסוואן הגבוה.
תוצאה נוספת של התקרבות זו הייתה הכרזתו של נאצר על מימוש הסוציאליזם במצרים, הכרזה שבסופו של דבר התבטאה בעיקר ברפורמה אגררית.
לאחר שארצות הברית חזרה בה מתמיכתה הפיננסית בבניית סכר אסוואן, ב-26 ביולי, הלאים נאצר את תעלת סואץ, אשר מהווה עד היום אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של מצרים, כדי לממן באמצעותה את בניית הסכר.
סכר אסואן הפך הכרח לאומי להתפתחות מצרים, שיאפשר אספקת חשמל, יווסת את ההשקיה, יבטיח את קיומה של מצרים התחתית ויאפשר בניה באזור הנילוס.
במקביל, במהלך תקופה זו הפך נאצר את הפידאיון לחלק מהצבא המצרי וזאת במטרה לתקוף את ישראל מבלי שמצרים תואשם בכך.
ב-16 בינואר 1956 התפאר נאצר בכוונתו לשחרר את פלסטין, כלומר לכבוש את ישראל.
באותה שנה הלאים את תעלת סואץ, צעד שפגע ביחסי מצרים עם בריטניה וצרפת, שחברו לישראל במלחמת סיני שבמסגרתו כבשה ישראל את חצי האי סיני.
בלחץ המעצמות נסוגה ישראל מסיני כעבור חודשיים.
בסיום המשבר אולצו השלוש לסגת, התעלה הולאמה, וגם חזונו הגדול של נאצר לבנות את סכר אסואן התממש, בעזרתם הנדיבה של הסובייטים.
בשנת 1958 יצר נאצר איחוד בין מצרים לסוריה, שנקרא הרפובליקה הערבית המאוחדת – רע"ם.
המילה "רעם" שהייתה לה גם משמעות סמלית לא נראתה ראויה בישראל, ובעיתונות הכתובה ובשידורי קול ישראל כונה האיחוד בשם "קע"מ" (קהילייה ערבית מאוחדת).
נאצר ניסה לצרף לאיחוד גם את תימן, ובמסגרת זו שלח חיילים מצריים לתימן, שם נגרר למלחמה שבמהלכה תקף את תושבי צפון תימן בנשק כימי.
ניסיון שעשה ב-1958 לספח את ירדן בכוח נכשל.
האיחוד עם סוריה התפרק ב-1961, אך מצרים המשיכה להתקרא "הרפובליקה הערבית המאוחדת" עד 1971. לתושבי ישראל זכור שם זה בזכות תחנת שידור בעברית שפעלה ממצרים בשנות השישים, ונקראה בשם "קול הרע"ם מקהיר".
במהלך התקופה שבין מבצע קדש למלחמת ששת הימים הפך נאצר למנהיג הפופולרי ביותר במדינות ערב ואף הצליח להקים תנועות שתמכו באידאולוגיה הנאצריסטית.
באותה תקופה היה גם לאחד ממנהיגי גוש המדינות הבלתי-מזדהות, ואף טיפח שאיפות להנהיג את יבשת אפריקה כולה, שמרבית מדינותיה השתחררו זה לא כבר מהקולוניאליזם.
במהלך חודש מאי 1967 הכניס נאצר כוחות צבא גדולים לחצי האי סיני (תוך שהוא מסלק את כוחות האו"ם), וחסם את מצרי טיראן לתנועת ספינות ישראליות בדרכן לנמל אילת.
נאצר הכריז במסיבת עיתונאים בקהיר: "אנחנו לא מקבלים כל בסיס לדו-קיום עם ישראל.
עצם קיומה של ישראל הוא תוקפנות".
נאצר הכריז כי ארצו ושאר מדינות ערב (אשר חתמו עם מצרים על ברית הגנה) ערוכות להילחם בישראל ולהשמיד אותה.
ב-22 במאי אמר בפני טייסים בביר גפגפה: "היהודים מאיימים במלחמה ואנו אומרים להם: אהלן וסהלן".
במלחמת ששת הימים, שפרצה בעקבות צעדים אלה, ספגה מצרים תבוסה מידי ישראל: חצי האי סיני נכבש על ידי ישראל, ותעלת סואץ נסגרה לשיט.
על תחושתו של נאצר בעקבות התבוסה כתב סגנו, אנואר סאדאת: "אלה שהכירו את נאצר יבינו, כי לא ב-28 בספטמבר 1970 מת האיש אלא ב-5 ביוני 1967, שעה אחת בדיוק לאחר שפרצה המלחמה".
ב-10 ביוני, יומה האחרון של מלחמת ששת הימים, הודיע נאצר על התפטרותו והעברת כל סמכויות נשיא מצרים לסגנו, זכריא מוחי א-דין.
יש שטענו כי ההתפטרות היוותה מחוות פיוס כלפי ארצות הברית, עימה נותקו הקשרים במהלך המלחמה; מוחי א-דין נחשב כאישיות המקובלת על ארצות הברית.
אחרים ראו בהתפטרות ניסיון מוסווה להתחמק מאחריות לתבוסה.
העם המצרי, שממדי התבוסה טרם נודעו לו, סירב להשלים עם ההתפטרות והפגנות המונים סוערות, שייתכן והיו ספונטניות וייתכן כי נערכו בהשפעת מנגנון ביטחון המדינה המאורגן, הביאו את נאצר להיכנע ללחץ ההמונים שקראו לו לחזור, ולבטל את התפטרותו שתוקפה נמשך יום אחד בלבד.
בנאום ב-23 ביולי 1967 הכריז נאצר כי על אף המפלה הצבאית וכיבוש סיני לא יסכים לכרות שלום עם ישראל וכי המאבק עומד להיות ממושך ורצוף קרבנות עד לשחרור פלסטין.
באוגוסט 1967, בוועידת חרטום, נחלש מעמדו בעולם הערבי בהופעתו עם פייסל, מלך ערב הסעודית כמנהיגים במשותף את הוועידה, לעומת הוועידות הקודמות בהן הופיע כמנהיג הבכיר היחיד.
בהמשך הכריז נאצר: "איני יכול לכבוש את סיני אך אני יכול להתיש את ישראל", ופתח במלחמת ההתשה.
ב-10 בספטמבר 1969 לקה נאצר באוטם שריר הלב.
תחילה לא פורסם על כך דבר, רק פורסם שביקורו במוסקבה נדחה, ללא ציון הסיבה, לאחר שבוע פורסם שנאצר חולה מאוד.
גמאל עבד אל נאצר מת מהתקף לב ב-28 בספטמבר 1970, שבעה שבועות לאחר תום מלחמת ההתשה.
ל הגיעו מנהיגים רבים מארצות ערב והשתתפו בה מיליוני מצרים.
במסע הלוויה פרצו מאות אלפי משתתפים את שורות האבטחה המשטרתיות.
כתוצאה מכך, נהרגו עשרות אזרחים שניסו לצפות בטקס אך נדחקו, נרמסו או נפלו מבניינים.
לא זו בלבד, כ־200 נפצעו, וכ־500 התעלפו, רובם ככולם כתוצאה מהצפיפות, הדוחק וחוסר הסדר.
נאצר נקבר במסגד בקהיר הנושא את שמו, שהוקם עוד בחייו.
לפני מותו קיבל נאצר את תוכנית רוג'רס (השנייה), שהתבססה על החלטה 242 של האו"ם ועל הפסקת אש של 90 יום.
מכיוון שמצרים הפרה את הפסקת האש מיד עם כניסתה וקידמה לעבר קו המים סוללות נ"מ, סירבה ישראל להצטרף למשא ומתן בתיווך האו"ם, כפי שהוסכם על ידי הצדדים בתוכנית רוג'רס.
אש"ף והחזית העממית לשחרור פלסטין, נציגי הפלסטינים, התנגדו לתוכנית ואיימו על המלך הירדני.
ב-27 בספטמבר 1970, יום לפני מותו, יזם נאצר פגישה בקהיר בה ניסה לפשר בין הצדדים, ללא הצלחה.
בעיני חסידיו מת מות קדושים על רעיון האחווה הבין-ערבית, כתוצאה מהמתח של מלחמת האזרחים בירדן ודאגתו למצוקת הפלסטינים.
כמה שנים לאחר מותו הונצח נאצר ועל שמו נקרא "רחוב גמאל עבד אל נאצר" בעזה.
בקהיר נפתח מוזיאון על אודותיו בבית שבו התגורר.
מחליפו בשלטון היה אנואר סאדאת.
גמבוזיים (שם מדעי: Poeciliidae; קרויים גם משריצי חיים) היא משפחה של דגים מסדרת הגמבוזאים.
מינים ממשפחה זו נמנים עם דגי הנוי הנפוצים ביותר, בעיקר משום שהם קטנים, פעילים מאוד, צבעיהם מרהיבים, עמידותם בשינויי טמפרטורות וקשיות מים שונה, חוסר רגישותם לטעויות המגדל המתחיל ואופן רבייתם הקל יחסית – כל נקבה מסוגלת להשריץ כ-10 פעמים בשנה, כשבכל השרצה בין 30 ל-120 דגיגונים.
אצל הגמבוזיים ישנה דו צורתיות זוויגית בולטת וקל להבחין בין הזכרים לנקבות בעיקר בגלל שלזכרי הגמבוזיים איבר הנקרא "גונופודיום" שהוא מעין צינורית המשמשת להחדרת הזרע לנקבה.
גמבוזיה מצויה, זהו מין בצבע אפרפר, הידוע כטורף זחלי יתושים ועל כן מגדלים אותו בעיקר בבריכות נוי.
גופי, הססגוני ביותר מבין משריצי החיים, והקל ביותר לגידול.
מולי, מין זה ידוע כמסתגל במהירות למעבר בין מים מתוקים למלוחים.
פלאטי, בעבר נחשב כבן כלאיים של סייפן,
קיימים מינים נוספים, כאשר לכל מין תת-מינים לרוב.
מרבית הגמבוזיים הם אוכלי כל וניזונים הן ממזון מן הצומח כגון צמחי מים ואצות והן ממזון מן החי כגון זחלי יתושים ותולעים אדומות, סרטנונים זעירים הם חלק חשוב בתפריט שלהם, המוליים ידועים כאוכלי ירק וניזונים הרבה מהירוקת הגדלה על סלעים במים ועל דפנות האקווריום.
הגמבוזיים מכונים גם "משריצי חיים" משום שהנקבות משריצות דגיגים עצמאיים ולא מטילות ביצים כיתר משפחות הדגים.
צורת הרבייה היא שמייחדת משפחה זו.
לאחר שהנקבה נענית לחיזור הזכר, הוא מחדיר את הגונופודיום שלו לפתח הביב של הנקבה שם יתפתחו הביצים שבתוכן הדגיגים.
הדגיגים יושרצו כ-35 ימים לאחר ההפריה ויהיו דגים עצמאיים לכל דבר, הם ימצאו את מזונם לבד ואף יאלצו להסתתר מהוריהם הרעבתניים העלולים לאוכלם.
מהפריה אחת שכזו יכולים להתפתח עד 6 הריונות.
הגמבוזיים הם דגים חזקים המסוגלים לשרוד גם בתנאים שאינם אופטימליים, אולם, כמובן, הם יתפתחו ויראו טוב יותר באקווריומים גדולים ואיכות מים טובה וישמחו לכפית מלח על כל עשרה ליטרים של מי אקווריום.
רוב בני משפחת הגמבוזיים ידידותיים ושלווים מאוד ולכן ניתן לשלבם עם מגוון דגים, כל עוד שלומם של הגמבוזיים מובטח והדיירים האחרים אינם תוקפנים בעצמם.
הרבעת הגמבוזיים קלה מאוד ולמעשה, כמעט ואין סיכוי להשיג נקבה שאינה כבר מופרית.
הגמבוזיים אינם זקוקים לשינויים מיוחדים כדי לעורר את "יצר האהבה" אבל חשוב לשמור על הדגיגים שלהם לכשיושרצו.
שתי שיטות נפוצות לשמירה על הדגיגים: הראשונה, שימת האם בתא השרצה כאשר היא נראית כבר ככורעת להשריץ (מראה נפוח ונקודה שחורה בולטת ליד הביב, ולעיתים גם את עיניהם של השרצים בסמוך להשרצה).
תא ההשרצה הוא קופסה שקופה שבה משריצה נקבה את הדגיגים, הם נופלים בכעין מדרון המצוי בה לחלק אחר של התא, שאליו הנקבה אינה יכולה להגיע וכך נשמרים מרעבונה.
הדרך השנייה היא לגדל את האם באקווריום עמוס בצמחים צפופים בהם יוכלו להסתתר מפניה.
הדגיגים הצעירים אינם זקוקים למזון ביומיים הראשונים לחייהם שכן הם נולדים עם שק חלמון המחובר לגופם.
את הדגיגים הצעירים ניתן להאכיל בחלמון ביצה מפורר, במזון יבש מיוחד לשרצים ובארטמיה שהיא סרטנים קטנים שזה עתה בקעו.
גמבוזאים (שם מדעי: Cyprinodontiformes) היא סדרה של דגים מקריני סנפיר.
הם שוכנים בדרך כלל במים עליונים במים מתוקים אך יכולים להסתגל גם למים מליחים ולחופי ימים.
רבים מבני סדרה זו הם דגי נוי מוכרים מהאקווריום שבו מגדלים אותם למשל דגי הגופי המשריץ צאצאים חיים.
דגים אחרים כוללים את הגמבוזיה הידועה בצמצום מספרי יתושים ברחבי העולם וממנה קיבלה הסדרה את שמה.
רובם קטנים מאוד והגדלים שבהם מהסוג ארבע-עין מגיעים לאורך 34 סנטימטר.
הם אוכלי כל מהחי ומהצומח.
הרפובליקה של גמביה היא המדינה היבשתית הקטנה ביותר באפריקה.
צורתה היא צורת רצועה צרה, שבמרכזה זורם נהר גמביה, והיא מוקפת על ידי סנגל מכל עבריה, מלבד רצועת חוף באוקיינוס האטלנטי ממערב.
מצב גאוגרפי יוצא דופן זה הוא תוצאה של תולדותיה של גמביה, אשר כמו מדינות רבות באפריקה נוצרה ועוצבה על ידי מעצמות קולוניאליות.
גבולות המדינה גם אינם משקפים חלוקה אתנית או לשונית, ואוכלוסייתה הקטנה מגוונת מאוד מבחינות אלה.
מבחינה דתית האוכלוסייה הומוגנית יותר: למעלה מ-90 אחוזים מתושבי גמביה הם מוסלמים.
מאז שקיבלה גמביה את עצמאותה מבריטניה בשנת 1965, שררה בה לרוב יציבות שלטונית, ובחלק מהזמן מידה מסוימת של דמוקרטיה.
הנשיא המכהן הוא אדאמה בארו, שניצח בבחירות לתפקיד בדצמבר 2016, ותפס את השלטון בפועל לאחר פלישה של צבא סנגל ששמה קץ לשלטון קודמו בתפקיד, יחיא ג'אמה.
גמביה היא מדינה ענייה, גם ביחס לאפריקה.
הכלכלה מבוססת על חקלאות, והתיירות מהווה מקור הכנסה משמעותי.
היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
התיעוד הכתוב הראשון של התיישבות באזור מצוי ברשומות של סוחרים ערבים מן המאה התשיעית והעשירית.
תושבי טרקור, ממלכה ששכנה באזור נהר סנגל מצפון, היו הראשונים באזור שקיבלו עליהם את דת האסלאם.
סוחרים ערבים ביססו נתיבי סחר החוצים את הסהרה, על מנת לסחור בשנהב, זהב ועבדים.
במאה ה-14 הייתה רוב גמביה של ימינו חלק מאימפריית מאלי.
הפורטוגזים הגיעו לאזור דרך הים במאה ה-15, והחלו להשתלט על המסחר.
ב-1588 מכר הטוען לכתר הפורטוגזי, אנטוניו הראשון, את זכויות הסחר הבלעדיות בנהר הגמביה לסוחרים בריטים.
בין 1651 ל-1661 התקיימה בחלק מגמביה, האי ג'יימס, התיישבות קולוניאלית של דוכסות קורלנד וסמיגליה, שהייתה חלק מן האיחוד הפולני-ליטאי.
הבריטים השתלטו על המושבה לבסוף.
בריטניה וצרפת ניהלו מאבק על השליטה באזורי גמביה וסנגל לאורך המאות ה-17 וה-18. החזקה על אזור נהר הגמביה ניתנה לבריטניה בחוזה ורסאי מ-1783, פרט למובלעת צרפתית קטנה שנמסרה מאוחר יותר.
גמביה מילאה תפקיד בסחר העבדים הבינלאומי לאורך כל אותה תקופה, בין דרך היבשה, על ידי סוחרי עבדים ערבים ובין דרך הים למושבות אמריקה, על ידי סוחרים אירופים.
מעריכים כי כ-3 מיליון עבדים נלקחו מן האזור בשלוש מאות שנות סחר עבדים טרנס-אטלנטי.
ברובם, נמכרו העבדים לסוחרים על ידי אפריקאים.
חלקם היו שבויים ממלחמות שבטים, חלקם היו בעלי חוב שלא עמדו בתשלום חובותיהם, ואחרים נחטפו.
ב-1807 אסרה בריטניה על סחר העבדים, ובשנים שלאחר מכן ניסתה ללא הצלחה להילחם בסוחרי העבדים בגמביה.
לשם כך הוקמה ב-1816 מצודה בבאת'וּרסט, כיום בנג'ול בירת גמביה.
עד 1888 הייתה גמביה כפופה לשלטון הקולוניאלי בסיירה לאון, ובאותה שנה קיבלה מעמד של מושבה עצמאית.
שנה מאוחר יותר נקבעו סופית גבולותיה, והיא הפכה למושבת כתר בריטית.
מועצות שלטוניות ומחוקקות מקומיות הוקמו ב-1901, והמושבה החלה לצעוד בהדרגה לעבר שלטון עצמי.
צו מ-1906 ביטל את העבדות.
ההתקדמות לעבר עצמאות הואצה אחרי מלחמת העולם השנייה, במקביל להתרחבות משמעותית בכלכלת המושבה.
בעקבות בחירות כלליות ב-1962, הוענק שלטון עצמי מלא בשנה שלאחר מכן, וב-18 בפברואר 1965 הוכרזה עצמאות גמביה, כמונרכיה חוקתית החברה בחבר העמים הבריטי, שמלך בריטניה עומד בראשה באופן סמלי.
גמביה הייתה המושבה הבריטית האחרונה במערב אפריקה שזכתה לעצמאות.
זמן קצר לאחר קבלת העצמאות, נערך משאל עם בשאלה האם להחליף את מלך בריטניה בנשיא גמביה כראש המדינה.
הרוב הדרוש לא הושג, אך משאל העם עצמו והאופן הדמוקרטי שבו נוהל נתפסו כסימן מעודד לגבי עתידה הפוליטי של המדינה.
לאחר משאל עם נוסף ב-1970 הוכרזה גמביה כרפובליקה, וראש הממשלה סר דוודה קאירבה ג'ווארה (Dawda Kairaba Jawara) הוכרז כראש המדינה.
ג'ווארה נבחר לנשיא חמש פעמים ברציפות עד הדחתו בהפיכה צבאית ב-1994, ולאורך רוב התקופה היה שלטונו יציב.
במדינה התקיימה (באופן יוצא דופן באפריקה) דמוקרטיה רב-מפלגתית עם בחירות סדירות מדי חמש שנים.
מפלגתו של הנשיא, ה-PPP, זכתה שוב ושוב לרוב במועצה המחוקקת.
על היציבות הפוליטית העיבו קשיים כלכליים, שנגרמו מבצורות חוזרות, ממגמת הירידה במחירי הבוטנים, סחורת ייצוא עיקרית, בשוקי העולם ומהלחץ גובר על משאבי הטבע של המדינה עקב כריתת יערות.
ב-1981 פרצה הפיכה נגד שלטונו של ג'ווארה, והוא פנה לממשלת סנגל בבקשת עזרה.
כוחות סנגליים דיכאו את המרידה, וכעבור שנה נחתם הסכם איחוד בין המדינות ליצירת קונפדרציה בשם סנגמביה.
שילובן של המדינות לאחת, שמלכתחילה נתמך בעיקר בידי האליטות ולא זכה לתמיכה עממית רחבה, לא צלח.
החשש מחוסר יציבות שלטונית, שהיה העילה המרכזית לאיחוד, דעך בהדרגה ככל שהתרחק זיכרון ההפיכה של 1981, וב-1989 הכריז נשיא סנגל על פירוק הקונפדרציה, לאחר כישלונו של משא ומתן מתמשך על איחוד מכסים.
ניסיונות לרפורמות כלכליות בשנות השמונים לא הביאו לתוצאות הרצויות, והתוצר החקלאי נפגע קשות מביטול הסובסידיות על דשנים ב-1987.
ביולי 1994 הדיחה קבוצת קצינים בשם "המועצה השלטת הזמנית של הכוחות המזוינים" את ג'ווארה בהפיכה צבאית.
יו"ר המועצה, יחיא ג'אמה בן ה-29, נעשה ראש המדינה, החוקה הושעתה וכל פעילות אופוזיציונית נאסרה.
המועצה השלטת הזמנית החלה לפעול לארגון בחירות כלליות לכל המוסדות במדינה.
בבחירות שנעשו ב-1996 נבחר ג'אמה לנשיאות, ובבחירות למועצה המחוקקת, שההשתתפות בהן נאסרה על מפלגות מתקופת ג'ווארה, זכתה מפלגת ה-APRC של ג'אמה ברוב מוחלט.
ב-2001 הותרה פעילותן של המפלגות הפוליטיות מתקופת ג'ווארה, ונערכו שוב בחירות למוסדות המדינה השונים.
משקיפים בינלאומיים אישרו כי למעט כשלים מעטים התנהלו הבחירות באופן תקין והוגן, אף כי מפלגת האופוזיציה המרכזית, ה-UDP, החרימה אותן.
תוצאת הבחירות הייתה דומה לזו של בחירות 96–97: ג'אמה נבחר שוב לנשיא, ברוב של 53%, ומפלגתו זכתה לרוב במועצה המחוקקת.
בבחירות שנערכו מאז השתתפה גם ה-UDP.
ב-2 באוקטובר 2013, לאחר לחץ בריטי לשיפור מצב זכויות האדם במדינה, הודיעה גמביה על פרישה מחבר העמים הבריטי, אותו הגדירה כמוסד נאו-קולוניאליסטי.
ב-1 בדצמבר 2016 הפסיד יחיא ג'אמה בבחירות לנשיאות ליריבו אדאמה בארו ותחילה אומנם הודיע כי יפנה את כסאו, אך שינה את דעתו כעבור כמה ימים והכריז כי התוצאות זויפו.
מדינות האזור איימו להגיב באופן צבאי אם הנשיא לא יעביר את השלטון לבארו עד ה-19 בינואר 2017. באותו יום הושבע בארו לנשיאות ועם תום האולטימטום פלש צבא סנגל למדינה וכפה את החלפת השלטון.
ג'אמה ירד למחתרת ונמלט מהמדינה.
בסוף חודש מרץ 2006, חודשים אחדים לפני הבחירות לנשיאות, התעוררה מתיחות במדינה, והיו דיווחים על הפיכה צבאית צפויה.
ג'אמה קטע ביקור ממלכתי במאוריטניה, קצינים נעצרו בחשד למעורבות בתכנון ההפיכה, ומספר קצינים בולטים ובהם הרמטכ"ל נמלטו מן המדינה.
בספטמבר 2006 נבחר הנשיא ג'אמה לכהונה שלישית, ברוב של 67%, ובנובמבר 2011 ניצח שוב בבחירות, ברוב של 72%.
בתקופת נשיאותו אמר ג'אמה כי מחוזות הבחירה שבחרו במועמדי האופוזיציה, לא יזכו לקבל פרויקטים ממשלתיים: "אלמד את העם כי באפריקה, פעילות אופוזיציונית אינה משתלמת".
מפלגתו, ה-APRC, זכתה ברוב גורף בבחירות לאספה הלאומית (בית הנבחרים) ב-2002 (שהוחרמו על ידי מפלגת האופוזיציה העיקרית), ב-2007 וב-2012. ב-2017, לאחר שמנהיג ה-UDP, המפלגה הדמוקרטית המאוחדת, אדמה בארו, גבר על ג'אמה, חל מהפך גם בבחירות לאספה הלאומית.
ה-UDP זכה ב-31 מתוך 53 מושבים, לעומת 5 בלבד ל-ARPC.
גמביה ירדה בתקופת שלטונו של ג'אמה למקום ה-130 בעולם ברמת חופש העיתונות, בדוח של ארגון "עיתונאים ללא גבולות" מ-2005, עקב העוינות שמפגין ממשלו של ג'אמה כלפי התקשורת.