tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נפטר בביתו ברוזוולט, ניו ג'רזי, ארצות הברית, ב-6 בספטמבר 1986.
הוא נקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית במושבה הגרמנית בירושלים, בטקס עם משמר הכבוד של חיל הים הישראלי, נציגי המוסד לעלייה ב' ואנשי צוות מאוניית המעפילים אקסודוס.
על מצבתו רשום שמו וכינויו "הכומר יוחנן".
בראש המצבה שני מגן דוד: האחד סמל צה"ל, השני אות הקוממיות.
כמו כן הכתובת "כל המקיים נפש אחת כאילו קיים עולם מלא".
מתחת לשמו של ג'ון גראוול באנגלית ובעברית מופיעה המילה אקסודוס והמספר 47.
ג'ון פרנק סטוסל הוא אישיות תקשורת אמריקאי, סופר, וכן פובליציסט ליברטריאן.
סטוסל התפרסם במסגרת תפקידיו העיתונאיים והפרשניים בחדשות ABC והערוץ העסקי של רשת פוקס.
סטוסל, יליד אילינוי ובן לשני הורים יהודים ממוצא גרמני שהתנצרו, החל את הקריירה העיתונאית שלו בתחנות שידור מקומיות בפורטלנד, אורגון ובניו יורק.
הוא הצטרף ל-ABC בשנת 1984 ככתב שטח של תוכנית המגזין הפופולרית 20/20 וכתב צרכנות של בוקר טוב אמריקה.
בשנת 2009 עזב את ABC לטובת הערוץ העסקי של פוקס, שם הנחה תוכנית הנושאת את שמו עד סוף שנת 2016.
סטוסל זכה לשבחים רבים על פועלו העיתונאי בתחומי הצרכנות, לרבות 19 פרסי אמי ו-5 פרסים מטעם מועדון העיתונות הלאומי של ארצות הברית.
הוא חיבר ארבעה ספרים המשקפים את עמדותיו הפוליטיות ומפרטים כיצד עבודתו כעיתונאי השפיעה עליהן.
ג'ון סטניס (CVN-74) ) היא נושאת מטוסים, השביעית מסדרת נימיץ, המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
נושאת המטוסים "ג'ון סטניס (CVN-74)" קרויה על שמו של הסנטור חבר המפלגה הדמוקרטית ג'ון סטניס () אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1947–1989. בתו מרגרט סטניס-וומבל (Margaret Stennis-Womble) התכבדה להיות נותנת החסות של הספינה (ship's sponsor).
נמל הבית של "ג'ון סטניס (CVN-74)" ממוקם בעיר ברמרטון שבמחוז קיצֶפ, בוושינגטון שבארצות הברית, ממערב לסיאטל.
חלק מהעיר מהווה בסיס ומספנה של הצי האמריקני.
"ג'ון סטניס (CVN-74)" היא נושאת המטוסים השביעית בסדרה (מתוך עשר), לפי תאריך השקתה.
"ג'ון סטניס (CVN-74)" היא ספינת הדגל של "Carrier Strike Group 3"
"ג'ון סטניס (CVN-74)" מארחת את מוביל אגף אווירי 9 ("Carrier Air Wing Nine" ) והיא מקום פיקודו של מפקד "Destroyer squadron" .
מפברואר עד אוגוסט 2017, שופצה ג'ון ס' סטניס במספנה של הצי "Puget Sound Naval Shipyard".
ב-15 בינואר 2016, עזבה "ג'ון סטניס (CVN-74)" את בסיס חיל הים קיטסאפ לפריסה מתוכננת למערב האוקיינוס השקט.
ב-19 באפריל הגיעה נושאת המטוסים לסינגפור לביקור בנמל הקבוע, לאחר שסיימה תרגיל אימונים בילטראלי שנתי בפיליפינים.
ב-26 באפריל 2016, עגנה "ג'ון סטניס (CVN-74)" בנמל בהונג קונג, עם ספינות הליווי שלה.
ב-10 באוגוסט הגיעה "ג'ון סטניס (CVN-74)" לסן-דייגו שבקליפורניה, לפריקה והורדה של "Carrier Air Wing Nine" .
ב-14 באוגוסט חזרה "ג'ון סטניס (CVN-74)" לבסיס חיל הים של קיטסאפ וסיימה את הפריסה במערב האוקיינוס השקט ואת תרגיל ה-"RIMPAC exercise".
ב-2 באוגוסט 2018 הוחלט על שיפוץ מורכב של כור הספינה.
ג'ון סטיינר היה מלחין אנגלי ונגן עוגב, היה פרופסור למוזיקה באוניברסיטת אוקספורד.
ג'ון סטיינר נולד בלונדון למשפחת נגר.
בגיל 10 הוא החל לשיר במקלה של קתדרלת סנט פול וגיל 16 החל לנגן בעוגב.
במקביל הוא למד באוניברסיטת אוקספורד בה סיים תואר ראשון בשנת 1864 ותואר שני ב-1866. תוך זמן קצר הוא השלים את התואר השלישי.
בשנת 1872 ג'ון סטיינר התמנה לנגן עוגב של קתדרלת סנט פול.
בשנת 1878 הוא היה שופט בתחרות של התערוכה העולמית.
בשנת 1879 הוא התקבל ללגיון הכבוד.
בשנת 1888 כהוכרה לשירות המתמשך הוא קיבל תואר אבירות.
עוד בילדות ג'ון סטיינר נפצע בעין.
הדבר גרם לכך שבשנת 1888 הוא התפטר מתפקידו בקתדרלת סנט פול.
לאחר הפרישה הוא טייל עם אשתו בעיקר באיטליה.
במהלך הביקור בורונה הוא הרגיש לא טוב ונפטר תוך זמן קצר.
במהלך הקריירה המוזיקלית ג'ון סטיינר כתב מספר יצירות שהיו פופולריות בזמנו, אך כמעט ולא מבוצעות כיום.
בשנת 1887 הוא פרסם אוסף שירי חג מולד עם עיבוד מוזקלי.
ספר זה כלל בין היתר מוזיקה לחג המולד הראשון, שמבוצעת עד היום.
ג'ון סטוקס היה קצין הנדסה בצבא הבריטי שהגיע לדרגת לוטננט גנרל.
סטוקס היה נציג בריטניה ויושב ראש הוועדה האירופאית לדנובה במשך חמש עשרה שנה.
בהמשך, יעץ לממשלות בריטניה ומילא עבורן שליחויות דיפלומטיות בעניינים שונים הנוגעים לשליטה הבריטית בתעלת סואץ.
סטוקס היה אחד מששת ילדיהם של הכומר ג'ון סטוקס ואשתו, אליזבת' ארבלה לבית פרנקס.
הוא הוכשר לקצונה באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' בשנים 1841 עד 1843, והתגייס לחיל ההנדסה.
אחרי הכשרה מקצועית בבית הספר להנדסה צבאית בצ'טהם, הוצב סטוקס בפברואר 1845 לפלוגת ההנדסה המלכותית התשיעית, שנשלחה ביוני לדרום אפריקה.
הוא השתתף שם במלחמות הקוסה השביעית והשמינית, בעיקר בתפקידי מטה, סבל במהלכן כמה פציעות קלות, ואוזכר בשדרים כמה פעמים.
ב-1849 נשא לאישה את הנרייטה מיינרד.
סטוקס חזר לאנגליה ב-1851, אחרי מלחמת הקוסה השמינית.
הוא שרת באקדמיה הצבאית המלכותית כמדריך מסייע בגאודזיה, ובפברואר 1854 הועלה לדרגת קפטן.
במהלך מלחמת קרים התנדב סטוקס לפקד על יחידת ההנדסה בכוח משלוח בן 20,000 איש, בפיקודו של גנרל רוברט האסי ויוויאן, שנועד להילחם במסגרת הצבא העות'מאני (The Turkish Contingent).
הוא הפליג לטורקיה ביולי 1855. הכוח נשלח לקרץ', ויחידת ההנדסה עסקה בהקמת ביצורים ומחנות.
עם סיום המלחמה וחתימת חוזה פריז הוטל על סטוקס לפרק את כוח המשלוח ולמכור את הציוד הצבאי שלו.
ממשלת טורקיה העניקה לסטוקס את אות מסדר המג'ידיה, רמה רביעית.
בהמלצת השגריר הבריטי בקונסטנטינופול, לורד סטרטפורד דה רדקליף, שהתרשם מיכולותיו, מונה סטוקס לתפקיד הנציג הבריטי בוועדה האירופאית לדנובה.
הוועדה הוקמה בעקבות חוזה פריז, ותפקידה היה להכשיר את נתיבי השיט של הדנובה התחתונה (מבראילה עד הים השחור) למעבר אוניות ים.
סטוקס כתב מאוחר יותר כי המינוי שינה את חייו.
תחילה נועדה הוועדה לפעול במשך שנתיים בלבד, אך היא התקיימה 84 שנים, עד מלחמת העולם השנייה, וסמכויותיה הורחבו בהדרגה.
סטוקס הפך ליו"ר הוועדה, וכיהן בתפקיד עד 1871. מעמדו התחזק עקב החילופים התכופים של נציגי מדינות אחרות.
בתקופתו של סטוקס הכשירה הוועדה לשיט את תעלת סולינה.
צ'ארלס הרטליי, מכר מן הצבא הבריטי, מונה בהמלצתו למהנדס הוועדה.
פעולות הוועדה מומנו מגביית דמי מעבר, מהלוואות ומאיגרות חוב.
הסכם בינלאומי נוסף, בנובמבר 1865, האריך את המנדט שלה בחמש שנים, ואישר את הכללים שהציע סטוקס לחישוב דמי המעבר לפי גודל האוניות והמטענים.
ועידה בינלאומית בלונדון, ב-1871, האריכה את המנדט ב-12 שנים נוספות.
זמן קצר אחרי הוועידה העביר סטוקס את תפקידו בוועדה לקולונל צ'ארלס גורדון, אך המשיך לייעץ לממשלות בריטניה בנושאים הנוגעים לדנובה.
על פעולותיו בוועדה הוענק לסטוקס אות עמית מסדר האמבט.
בתחילת 1872 חזר סטוקס לשירות רגיל בחיל ההנדסה.
הוא היה מפקד המהנדסים המלכותיים בדרום ויילס, מפקד בית הספר המלכותי להנדסה צבאית בצ'טהם, ובתפקידו הצבאי האחרון, בשנים 1881 עד 1886, קצין כח אדם של חיל ההנדסה, בדרגת מייג'ור גנרל.
לצד תפקידים שגרתיים אלה, סטוקס מונה, בזכות ניסיונו בוועדה האירופאית לדנובה, גם לתפקידים דיפלומטיים בעניינים הנוגעים לנמלים, תעלות ומצרים, כיועץ לממשלות בריטניה וכנציג שלהן.
ב-1879 היה חבר בוועדה בינלאומית להפעלת נמל אלכסנדריה.
ב-1880 היה חבר בוועדה המלכותית למדידת תפוסה של אוניות (Royal Commission on Ships' Tonnage Measurement).
ב-1882 היה חבר בוועדת חקר לבדיקת תוכנית לכריית מנהרה בין בריטניה ובין צרפת.
הוועדה קבעה כי המנהרה עלולה לשמש כוח פולש, ולפיכך יש להימנע מהקמתה.
ב-1873 נשלח סטוקס לקונסטנטינופול כחבר בוועידה הבינלאומית לתפוסה ותשלומים של תעלת סואץ.
על הישגיו בוועידה זו הוענק לו אות מסדר המג'ידיה, רמה שנייה.
ב-1875, לקראת רכישת מניותיה של ממשלת מצרים בתעלה, ביקר במצרים במשך ארבעה חודשים כדי לבחון את מצבה.
לאחר רכישת המניות, היה סטוקס אחד מנציגי בריטניה במועצת המנהלים של חברת תעלת סואץ, וב-1876 הגיע להסכם עם פרדיננד דה לספס שאפשר את יישום החלטות הוועידה מ-1873. ב-1877 קיבל את אות אביר מפקד במסדר האמבט.
ב-1887 מונה, כנציג הבריטי הבכיר, לסגן יושב ראש חברת תעלת סואץ.
בסוף 1894 נשלח סטוקס למצרים כדי לייצג את ממשלת בריטניה במהלך ביקורו הראשון של הח'דיו עבאס חלמי השני באזור התעלה.
ג'ון סטיוארט קרי היה צייר אמריקאי שהקריירה שלו נמשכה משנת 1924 ועד מותו.
הוא צייר את החיים במדינת הולדתו, קנזס.
יחד עם תומאס הארט בנטון וגרנט ווד, הוא נחשב כאחד משלושת הציירים הגדולים של האזורנות (רגיונליזם) האמריקאית במחצית הראשונה של המאה ה-20.
היצירה האמנותית של קרי הייתה מגוונת, כולל ציורים, איורי ספרים, הדפסים וכרזות.
הוא החשיב את מערכת ציורי הקיר הבלתי-גמורה שלו ב בתור עבודתו הגדולה ביותר.
קרי נולד בחווה בדונבנט, קנזס ב-14 בנובמבר 1897. הוא היה הבכור מבין חמישה ילדים להוריו, תומאס סמית קרי ומרגרט סטיוארט קרי.
אף על פי שגדלו בחווה במערב התיכון, שני הוריו של קרי היו בעלי השכלה גבוהה ואף ביקרו באירופה בירח הדבש שלהם.
ראשית חייו של קרי כללו טיפול בבעלי החיים בחווה, לימודים בתיכון הסמוך והצטיינות באתלטיקה.
בית ילדותו התמלא ברפרודוקציות של פטר פול רובנס וגוסטב דורה, וסגנונותיהם של אמנים אלה מילאו תפקיד משמעותי בגיבוש סגנונו של קרי עצמו.
משפחתו הייתה דתית מאוד, וכך גם רוב האנשים בסביבתם.
קרי צייר בעלי חיים ברחבי החווה, ובגיל שתים-עשרה לקח את שיעור האמנות הראשון שלו.
בשנת 1916 נכנס למכון לאמנות בקנזס סיטי, אך לאחר חודש בלבד שם עבר למכון האמנות בשיקגו, שם שהה שנתיים.
בשנת 1918 למד במכללת ז'נבה בבייבר פולס, פנסילבניה.
לאחר שסיים את לימודיו, עבד קרי כמאייר במספר כתבי עת בין השנים 1921 עד 1926.
בשנת 1926 בילה קרי שנה בפריז בחקר עבודותיהם של גוסטב קורבה, של אונורה דומייה וכן את טכניקות הצבע של טיציאן ופטר פאול רובנס.
לאחר שובו לארצות הברית התיישב בעיר ניו יורק והתחתן עם קלרה דריק.
זמן קצר לאחר מכן עבר הזוג לווסטפורט שבקונטיקט.
קלרה נפטרה ביוני 1932 ובשנתיים הבאות הקדיש קרי את זמנו לעבודה בסטודיו שלו.
הוא נסע עם הקרקס של האחים רינגלינג, שם צייר את "הלוליינים המעופפים".
הוא נישא בשנית בשנת 1934 לקתלין גולד.
בשנת 1936 מונה קרי לתפקיד האמן הראשון במכללה באוניברסיטת ויסקונסין – מדיסון.
הוא היה חופשי לנסוע ברחבי המדינה ולקדם אמנות ביישובים כפריים על ידי מתן הדרכה אישית לסטודנטים.
באותה השנה הוזמן לצייר ציור קיר עבור מחלקת המשפטים ובניין הפנים הראשי בווושינגטון.
כמו כן, הוזמן על ידי מדינת מולדתו בקנזס לצייר ציורי קיר לקפיטול של המדינה בטופיקה.
בשנת 1937 מונה קרי כאמן הבית באוניברסיטת ויסקונסין במדיסון.
בשנת 1937 נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר מלווה, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1943. קרי המשיך לעבוד באוניברסיטת ויסקונסין עד שמת מהתקף לב ב-29 באוגוסט 1946, בגיל 48.
קרי היה חלק משלישיית ציירי האזורנות האמריקאית, שמלבדו כללה גם את תומאס הארט בנטון וגרנט ווד.
אמנים אלה התפרסמו כשלושת הציירים הגדולים של הסגנון הזה.
אזורנות באמנות, היה קשור לאזור שמעבר למיסיסיפי, בעיקר איווה, מיזורי וקנזס.
האמנים שקשורים לסגנון התמקדו בנוסטלגיה כפרית ובתחום הגאוגרפיה האמריקאית.
האמנות הרגיונלית הייתה למעשה מרד כנגד המהפכה התעשייתית והריכוזיות: ריכוזיות הייצור, הקמת מפעלים יעילים בעלות נמוכה, וייצור בפס-ייצור, אשר קידמו ייצור המוני והפחיתו את המאפיינים האישיים של הייצור.
בעקבות ההתרסקות בוול סטריט בשנת 1929, ויצירת השפל הגדול, התעורר חוסר שביעות רצון מהקפיטליזם.
הציורים שלהם סיפקו תיאור של חיים עצמאיים עם מרחב פתוח, והיוו הסחת דעת לאנשים שהושפעו מהמשבר הפיננסי.
קרי תיאר משפחות ששרדו את אסונות הטבע של אותה תקופה.
הנושא היה רלוונטי במהלך השפל במערב התיכון, שנפגע מהסערה הכלכלית בגלל היעדר הזדמנויות עבודה והכנסה.
"טורנדו על קנזס" משקף את תפיסת עולמו וטבעו של קרי.
קרי היה ידוע בעיקר בזכות ציורי השמן וציורי הקיר שלו.
באוגוסט 1928 צייר את "הטבלה בקנזס", שהוצגה בגלריה קורקורן בוושינגטון די.סי.
הציור זכה לשבחים בניו יורק טיימס והפנה לקרי את תשומת הלב של גרטרוד ונדרבילט ויטני.
בשנת 1931 רכשה הגברת ונדרבילט וויטני את הציור למוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית בעיר ניו יורק, ובכך ביססה אותו כאמן מרכזי.
הציור "הטבלה בקנזס" שיקף את הכתות הדתיות שקיימו טבילות באוויר הפתוח.
קבוצות דתיות פופולריות אלה היו חלק מאורח החיים הכפרי שראה קרי בקנזס.
סצנות דתיות מסורתיות מתוארות על ידי קרי בכבוד הראוי להן.
הציור של קרי הכה בהלם את אנשי מזרח המדינה, שמעולם לא קישרו טבילה לסצנה של חצר אסם, אבל קרי צייר מה שהיה מוכר לו.
הציור הדתי של קרי שיקף את המציאות ולא היה סאטירה על הפונדמנטליזם הדתי.
תחת חסותה של הגברת ויטני צייר קרי את "טורנדו על קנזס", המתאר חקלאי מול סופת טורנדו שמתקרבת בזמן שהוא ואשתו עוזרים למשפחה ולבעלי חיים למצוא מקלט מהטורנדו.
הציור פורסם בשנת 1929 מעט לפני ההתרסקות בוול סטריט באוקטובר, וסיפק לאנשי העיר את המבט הרומנטי של האדם העומד מול איתני הטבע.
במהלך שנות השלושים הקיפה עבודתו של קרי את ליבה של אמריקה והתמקדה במיוחד במדינת מולדתו, קנזס.
הוא תיאר סצנות של עבודה, משפחה וארץ, כדי להפגין שלום, מאבק והתמדה, משום שהאמין שהם תמצית החיים האמריקניים.
שליטתו במכחול עוררה רגשות חזקים, כמו פחד וייאוש.
האמנות של קרי באופן כללי הייתה שמרנית בתכניה הפוליטיים.
הוא האמין שאמנות מיועדת לאדם הפשוט, אך לא האמין בתעמולה פוליטית, במיוחד לא מהסוג המרקסיסטי שדייגו ריברה הציג בשנות השלושים.
קרי נמנע מלנצל את הנושאים במחלוקת בהם התערב ריברה.
קרי אמנם יצר כמה סקיצות או טיוטות לציורים פוליטיים, אך אלה מעולם לא הורחבו לפרויקטים גדולים יותר.
במקום זאת, הוא נהנה להתבונן באירועים ציבוריים וללכוד אותם על הנייר.
כמה ציורים חצי פוליטיים של קרי התפתחו מתוך חוויותיו האישיות ולא נוצרו כתצוגה של פרשנות חברתית.
הציור "חזרתו של טוראי דייוויס" שהושלם בשנת 1940 היה תוצר של חווייתו בשנת 1918, וחוויה דומה בצרפת במהלך שנת 1926. הציור אינו מבטא אירוע פוליטי, אלא את רגשותיו האישיים של קרי.
לעומת זאת, "צועדים למלחמה" מתאר חיילים שיוצאים למלחמה ולא את החוזרים כקורבנותיה.
קרי עבד בתקופות רצופות סערות נפש - הוא עבד במהלך השפל הגדול, שהיה משולב במלחמת העולם.
הוא התנגד למלחמה, חווה באופן אישי את השפעותיה, ותיאר אותה בציוריו כטרגדיה אישית, כסבל וכמוות.
יחד עם סצנות מלחמה העלה קרי גם נושאים מזיכרונו האישי, כמו חטיפת לינדברג ומעשי הפשע של ג'ון דילינגר שזכו לפרסום ציבורי רחב.
בנוסף, מצוקתם של קורבנות שחורים שנעשה בהם בלינץ' הפכה למוקד תשומת ליבו.
הוא צייר גבר שחור שמסתתר מפני אספסוף, ציור שהופיע בתערוכה משנת 1935, "פרשנות אמנותית על לינץ'", כתמיכה בחקיקה הלאומית נגד מעשי הלינץ'.
עבודות פוליטיות אלה ישפיעו אחר כך על עבודת ציורי הקיר של קרי בספריית משרד המשפטים.
בציורו שם, "החוק נגד האספסוף", נראה שופט בגלימה שחורה מגן על אדם שהתמוטט על מדרגות בית המשפט במהלך מעשה לינץ' שבוצע על ידי האספסוף.
למרות הפופולריות בשאר חלקי המדינה, עבודותיו של קרי לא מצאו חן בעיני אנשי קנזס.
מה שקרי תפס כדימויים חיוביים של מקום ילדותו, נתפס כדימויים שליליים ביותר של אותה מדינה.
בקנזס פירשו את ציורי ההטבלה בחוץ והטורנדו שלו כמנציחים סטריאוטיפים שליליים הקשורים למדינה, ועוררו מבוכה ציבורית.
קרי ניסה לתפוס את השלווה הפסטורלית של הנוף בקנזס, אך כאשר ציורים אלה הוצגו בגלריות בניו יורק, אנשי קנזס רבים הרגישו שהם מזלזלים בהם.
התרעומת גדלה, שכן לשכת המסחר נזקקה לציורי קרי כדי להעביר סטריאוטיפים חיוביים כמו ב"קוסם מארץ עוץ", שפורסם בשנת 1939. עם זאת, הקהל בניו יורק הוקסם מציוריו של קרי.
הם היו מותשים מהמסחור שהקיף את חיי היומיום שלהם, והציורים של קרי היו משעשעים ואפשרו להם לצפות בגרסה נאיבית יותר של אמריקה.
בשנת 1992 רכשה מדינת קנזס את הרישומים הקשורים לציור הקיר שלו, כאות להערכה שזכה לה באיחור על עבודתו.
ג'ון צ'ארלס סטטסון היה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 1977–1979.
ג'ון סטטסון נולד בשיקגו, אילינוי.
הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת אווירונאוטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ב-1943 והחל לעסוק בתחום.
במלחמת העולם השנייה הוא שירת כקצין קשר בצי ארצות הברית.
לאחר המלחמה הוא שב לעסוק בהנדסה.
ב-1951 הוא קיבל משרת ייעוץ בחברה לייעוץ טכנולוגי "בוז אלן המילטון".
ב-1963 הוא היה לנשיא בית ההוצאה "יוסטון פוסט".
טרם מינויו כמזכיר חיל האוויר עמד סטטסון בראש החברה לאספקת צורכי משרד "א.
סטטסון מונה כמזכיר חיל האוויר באפריל 1977 ובתפקיד זה הוא כיהן עד מאי 1979.
ג'ון סטפנס הוא סופר, מפיק ותסריטאי אמריקאי.
ג'ון סטפנס הוא מפיק טלוויזיה אמריקני, נולד בשנת 1972.
הוא היה מפיק של 25 פרקים בסדרת טלוויזיה "The O.C.", כאשר ל-12 פרקים הוא כתב את התסריט וביים פרק אחד.
לאחר סיום עבודה של סדרה זו הוא עבר לצוות של "בנות גילמור".
בסדרה זו הוא כתב תסריט ל-8 פרקים והיה מפיק של 6 פרקים.
בשנת 2008 פורסם שג'ון סטפנס התווסף לצוות של "אחת שיודעת" כמפיק.
בנוסף להפקת פרקים חדשים בסדרה הוכרז שסטפנס יפתח הצגות חדשות עבור ערוצי טלוויזיה של אחים וורנר.
בנוסף לעבודה שתחום הטלוויזיה, ג'ון סטפנס ידוע כסופר.
בין היתר הוא כתב סדרת ספרים לנוער The Books of Beginning שזכו להצלחה ותורגמו לעברית כ-"ספרי הראשית".
ג'ון סטרונג היה פריבטיר, ימאי ומגלה ארצות אנגלי.
סטרונג הפליג מלונדון לאמריקה הדרומית בין השנים 1689–1691, במטרה למצוא אוצר באונייה הספרדית הטבועה "Capitana Jesus Maria de la Limpia Concepcion" (אונייה שטבעה בשנת 1654).
בשנים אלה הוא היה רב החובל של אוניית הוד מלכותה ולפייר (HMS Welfare).
בהפלגה זו גילה את מצר פוקלנד, המפריד בין אי פוקלנד המזרחי ואי פוקלנד המערבי, שבאיי פוקלנד.
סטרונג נתן למצר את שמו - וקרא לו על שם אנתוני קארי, הוויקונט החמישי מפוקלנד, ששימש כלורד הראשון של האדמירליות, שהיה אחד מבעלי הספינה ולפייר.
השם שימש את המצר, ורק מאוחר יותר השם ניתן לארכיפלג כולו, ולשני האיים העיקריים שבו.
לימים נקרא הארכיפלג והאיים בו על שם המצר.
ב-27 בינואר 1690 ירד סטרונג וצוותו לחוף איי פוקלנד - האירוע המתועד הקדום ביותר של הגעה לאיים על ידי אירופאים.
לאחר מכן הפליגה המשלחת דרך מצר מגלן, אולם סטרונג לא מצא את הספינה הספרדית, ושב לאירלנד.
רק בשנת 1997 התגלתה הספינה ובה אוצר בשווי 2.5 מיליארד ליש"ט.
אניק סומי דומה , הידועה יותר בשמה הקוריאני ג'ון סומי , היא זמרת-יוצרת קנדית-הולנדית-קוריאנית, הפעילה בקוריאה הדרומית.
ג'ון זכתה להצלחה מקומית כאשר זכתה במקום הראשון בתוכנית "Produce 101" והייתה חברה בלהקת הבנות שהוקמה בתוכנית, I.O.I.
לאחר סיום הפעילות של I.O.I כלהקה, החלה ג'ון את קריירת הסולו שלה.
ג'ון הצטרפה לחברת התקליטים The Black Label וב-13 ביוני 2019 הוציאה את השיר הראשון שלה כסולנית, "Birthday".
ב-29 באוקטובר 2021, פרסמה את אלבום האולפן הראשון שלה, XOXO.
אניק סומי דומה (בקוריאנית: 전소미; Jeon So-mi) נולדה ב-9 במרץ 2001, בוינדזור, אונטריו, קנדה לאם קוריאנית, ג'ון סון-הי, ולאב הולנדי-קנדי, מתיו דומה.
לסומי אחות צעירה, אוולין מאבריק דומה (נולדה באוקטובר 2009).
בספטמבר 2001, כשהייתה בת חצי שנה, עברה ג'ון עם הוריה עברו ליונהוי דונג, סיאול, קוריאה הדרומית, לאחר שאמה פיתחה געגועים הביתה.
בעבר, התגורר אביה באותו האזור כדי ללמוד טאקוונדו.
ג'ון בת הארבע הופיעה לראשונה אי פעם בטלוויזיה ב-KBS News, בראיון עם אביה בזמן שפינה שלג בשכונה שלהם.
במהלך ילדותה, התעניינה ג'ון במגוון רחב של קריירות, בהן דיילת, שחקנית וספורטאית בטאקוונדו.
בתחילה, למדה ג'ון בבית ספר לזרים, ומאוחר יותר לפי הצעת אביה עברה לבית הספר היסודי מידונג שבסיאול, על מנת לתרגל טאקוונדו.
בשל מוצאה המעורב, ג'ון התמודדה לעיתים קרובות עם בריונות ואפליה בבית הספר, ורצתה "להתמזג" ולהיראות קוריאנית יותר באמצעות צביעת שיערה לשחור, שינוי צבע עיניה ועשיית ניתוחים פלסטיים בעיניים ובאף.
בערך בתקופה זו, צפתה ג'ון בקליפ לשיר "Don't Stop the Music" של ריהאנה, שהיה לקליפ הראשון שראתה אי פעם וסימן את נקודת ההתחלה של רצונה להיות זמרת.
בשנתה הרביעית בבית הספר היסודי, נבחנה ג'ון באודישנים לחברות בידור שונות בדרום קוריאה, וזכתה לתמיכה מצד הוריה.
בשנת 2013, כחלק מצוות ההדגמה של הטאקוונדו בבית הספר בו למדה, היא הופיעה בספיישל יום הילד של תוכנית הספורט "Let's Go!
Dream Team Season 2", שם התחברה עם הקומיקאי פארק ג'ון-היונג .
באותה שנה היא שרה והופיעה בקליפ לחינוך באנגלית.
באוגוסט 2014, הופיעו ג'ון, אמה וסבתה לזמן קצר בתוכנית האירוח Hello Counselor של KBS2, בקהל שבאולפן.
ג'ון לוהקה לתפקיד קטן לצד אחותה בסרט "Ode to My Father" משנת 2014, של הבמאי יון ג'-קיון, שאביה הכיר ואשר נזקק לשני ילדים דו-גזעיים.
באותה השנה, נבחנה ג'ון לחברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט עם השיר "Lonely" של להקת הבנות 2NE1 והתקבלה לתוכנית המתלמדים של החברה.
בשנת 2015, היא הופיעה לצד מתלמדות אחרות בקליפ "Stop Stop It" של הלהקה Got7, השייכת לחברה.
במאי 2015, השתתפה ג'ון בתוכנית המציאות Sixteen של רשת Mnet, שם התמודדה מול 15 מתלמדות אחרות מהחברה כדי להבטיח מקום בלהקת הבנות הראשונה שלה מזה חמש שנים (כיום טווייס), לאחר הקמת הלהקה מיס איי, אך הודחה בסיבוב האחרון והמשיכה כמתלמדת.
מייסד JYP אנטרטיינמנט, פארק ג'ין-יונג הצהירה שיש לה את הפוטנציאל הגבוה ביותר מבין המתחרים, אולם היא עדיין לא מוכנה.
בינואר 2016, השתתפה ג'ון בתחרות "Produce 101" כנציגת החברה שלה, וסיימה במקום הראשון עם 858,333 קולות.
לאחר שהשלימה תקופת הכשרה של שנתיים וחצי, הוכרזה ג'ון בגיל 15 כחברה בלהקת הבנות I.O.I שהוקמה בתוכנית, וב-4 במאי פורסם המיני-אלבום הראשון של הלהקה, Chrysalis, על ידי חברת התקליטים YMC אנטרטיינמנט.
בהמשך, נכללה ג'ון בלהקת הבת של I.O.I, הכוללת אותה ושש חברות נוספות.
ב-9 באוגוסט, הוציאה הלהקה את הסינגל "Whatta Man", שדורג לראשונה במקום ה-2 במצעד הדיגיטלי של Gaon.
ב-29 באוגוסט, שיתפה ג'ון פעולה עם חברות להקת I.O.I, צ'וי יו-ג'ונג, צ'ונגהא וקי הווי-היון מהלהקה DIA בסינגל הדיגיטלי, "Flower, Wind and You".
הסינגל דורג במקום ה-42 במצעד הדיגיטלי של Gaon.
באוקטובר, נבחרה ג'ון להיות המנחה החדשה של התוכנית The Show של SBS MTV, לצד וושין, חבר בלהקת הבנים Up10tion.
ב-9 בינואר 2017, אושר שג'ון חתמה על חוזה רשמי עם JYP אנטרטיינמנט.
עם זאת, נחשף כי עדיין לא הוחלט מה עתידה בחברה.
הפעילות של ג'ון עם I.O.I הסתיימה במהרה לאחר פירוקה הלהקה ב-29 בינואר 2017. זמן קצר לאחר מכן, היא הצטרפה לצוות השחקנים הקבוע בעונה השנייה של התוכנית "Sister's Slam Dunk".
ב-9 במרץ, הוציאה ג'ון עם אריק נאם סינגל דיגיטלי שיתופי בשם "".
הסינגל דורג לראשונה במקום ה-16 במצעד הדיגיטלי של Gaon.
ב-12 במאי, הצטרפה ג'ון ל-Unnis, להקה מיוחדת שנוצר על ידי צוות ההפקה של Sister's Slam Dunk 2. הלהקה הוציאה את הסינגלים המובילים "" ו-"Lalala Song".
עם פרסומם, דורגו הסינגלים הדיגיטליים בשיאם במקומות ה-2 וה-48 בהתאמה במצעד הדיגיטלי של Gaon, ובמקומות ה-10 וה-22 בהתאמה במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד.
"" זכה למכירות של למעלה מ-950,000 עותקים דיגיטליים עד סוף השנה.
ב-28 במרץ 2017, הצטרפה ג'ון לתוכנית הבידור האינטרנטית של רשת KBS, "Idol Drama Operation Team".
הצילומים האחרונים לתוכנית התקיימו ב-9 במאי.
שבע חברות הקאסט הקימו להקת בנות בשם "Girls Next Door" והוציאו סינגל כחלק מהפסקול של התוכנית.
השיר, ששמו "Deep Blue Eyes", נכתב והולחן על ידי ג'יניונג, חבר להקת הבנים B1A4, ופורסם ב-14 ביוני, על ידי וורנר מיוזיק קוריאה.
הלהקה הופיעה לראשונה ב-14 ביולי, בתוכנית "Music Bank".
בנובמבר 2017, השתתפה ג'ון בסינגל הדיגיטלי "Nov to Feb" של יון.
ג'ון אף הוזמנה לבצע את השיר בשידור מיוחד בשם "Jun.K X Rooftop Live" בפלטפורמת הסטרימינג בשידור חי "V Live".
ב-20 באוגוסט 2018, בתום סיום החוזה, עזבה ג'ון את JYP אנטרטיינמנט, לאחר דיון רשמי והסכמה הדדית.
בחודש שלאחר מכן, היא חתמה על חוזה בלעדי עם חברת הבת העצמאית של YG אנטרטיינמנט, The Black Label, בה חתום, בין היתר, זמר ה-R&B הדרום קוריאני Zion.T.
זמן קצר לאחר פגישתה עם המנכ"ל, טדי פארק, חשפה ג'ון כי הצטרפה לחברה, תוך שהיא מציינת את האותנטיות שלו ומדמיינת את עתידה בחברה.
בנוסף, האמינה ג'ון שהחברה תסייע לה בצמיחתה הן כאמנית והן כאדם, בהתאם לתחומי העניין שלה, או לחלופין לקידום מכירות ופרסומים הנראים לעיתים קרובות בתעשייה.
ב-25 בפברואר 2019, חשפה החברה כי ג'ון מתכוננת לעשות את הופעת הבכורה שלה כאמנית סולו עם סינגל מוביל שהפיק טדי פארק.
סינגל הבכורה שלה, "Birthday", יצא לאור ב-13 ביוני לצד וידאו קליפ, שצבר 4 מיליון צפיות ב-24 השעות הראשונות שלו ביוטיוב.
ב-15 ביוני, בהיותה בת 18, ערכה ג'ון את הופעת הבכורה הראשונה שלה כסולנית בתוכנית "Show!
השירים נכנסו למצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד, ודורגו במקומות ה-5 וה-9 בהתאמה, בעוד ש-"Birthday" הגיע בנוסף למקומות ה-22 וה-18 במצעד הדיגיטלי של Gaon ובקיי-פופ 100 של בילבורד קוריאה, בהתאמה.
בהמשך, הצטרפה ג'ון לצוות השחקנים של "Law of the Jungle in Chuuk" עם אביה, ולפאנל המנחים של "Lose If You Envious".
ב-28 במרץ 2020, עלתה תוכנית המציאות "I Am Somi" לערוץ היוטיוב של The Black Label, הבנויה מסדרת ולוגים יומיים של הזמרת.
בפרק השישי, חשפה ג'ון כי הסינגל הבא שלה נדחה והסדרה נקטעה בגלל מגבלות נסיעה עקב מגפת הקורונה.
ב-14 ביולי, אושר שג'ון תוציא את הסינגל החדש שלה ב-22 ביולי, ושמו "What You Waiting For".
ב-20 ביולי, במקביל להוצאת "What You Waiting For", חתמה ג'ון באינטרסקופ רקורדס, שתייצג אותה לצד יוניברסל מיוזיק גרופ, מחוץ לאסיה.
ב-6 באוגוסט 2020 זכתה ג'ון בגביע מופע המוזיקה הראשון שלה עם הסינגל החדש ב-"M Countdown" של רשת Mnet.
ב-1 במרץ 2021, הוזמנה ג'ון על ידי הבית הכחול להנציח את יום השנה ה-102 להכרזת העצמאות הקוריאנית.
הטקס נערך בפארק טפגול שבמחוז ג'ונגנו, סיאול והשתתף בו נשיא קוריאה הדרומית, מון ג'יאה-אין.
בטקס, קראה ג'ון מתוך הכרזת העצמאות בשפה הקוריאנית.
הבית הכחול חשף כי הם בחרו בג'ון כנציגה רב-תרבותית הידועה כאיידולית, המקדמת תוכן קוריאני ברחבי העולם.
ב-4 במאי, יום השנה החמישי לבכורת I.O.I, התאחדו ג'ון ורוב חברות הלהקה לספיישל בשידור חי, בשם "".
ב-23 ביולי, הכריזה ג'ון על חזרתה עם סינגל חדש ששמו "Dumb Dumb", המתוכנן לצאת ב-2 באוגוסט.
הקליפ לשיר זכה ל-10 מיליון צפיות תוך פחות מ-24 שעות ביוטיוב, ו-20 מיליון צפיות ביומיים, שניהם שיאים אישיים של הזמרת.
השיר הגיע בשיאו למקומות ה-8 וה-9 במצעד הדיגיטלי של Gaon ובקיי-פופ הוט 100 של בילבורד קוריאה, בהתאמה, והיה לסינגל הראשון שלה כסולנית שנכנס לעשירייה הפותחת בשני המצעדים.
"Dumb Dumb" היה גם לשיר הראשון שלה שנכנס למצעד הבילבורד גלובל ללא ארצות הברית, בו דורג במקום ה-130. בהמשך, יזמה ג'ון אתגר בשם "Dumb Dumb Challenge" בפלטפורמת שיתוף המדיה טיקטוק.
ההאשטאג של האתגר זכה ליותר מ-70 מיליון צפיות בשבועיים, והגיע לכ-122.7 מיליון צפיות ביום שלאחר מכן.
ב-14 באוקטובר 2021, אישרה The Black Label כי ג'ון עתידה להוציא את אלבומה המלא הראשון, XOXO, ואת הסינגל המוביל, הנושא את אותו השם, ב-29 באוקטובר.
האלבום דורג לראשונה במקום השישי במצעד האלבומים של Gaon, ונמכרו כ-55,223 מעותקיו בחודש נובמבר.
הסינגל המוביל, "XOXO", הגיע למקום ה-43 במצעד הדיגיטלי של Gaon ואף היה לכניסה הראשונה שלה במצעד הבילבורד גלובל 200, במקום ה-185.
ב-24 בדצמבר 2021, הכריזה The Black Label על יציאת השיר "Anyone" כסינגל החמישי מתוך XOXO.
יום למחרת, ב-25 בדצמבר, יצא הקליפ הרשמי לשיר.
בשנת 2013, סיימה ג'ון את לימודיה בבית הספר היסודי בבית הספר היסודי מידונג שבסיאול, וב-3 בפברואר 2017 סיימה את חטיבת הביניים בבית הספר צ'ונגדאם.
היא השלימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר לאומנות הנלים, במגמת מוזיקה מעשית וקולית, כאשר טקס הסיום נערך ב-7 בפברואר 2020.
ג'ון מוסמכת בטאקוונדו, לאחר שתרגלה את אמנות הלחימה במשך יותר מ-10 שנים מחייה, תוך כדי לימוד על ידי אביה, המחזיק בחגורה שחורה מדרגה רביעית.
היא החזיקה בחגורה שחורה מדרגה שלישית, אך לא הצליחה לזכות בדרגה הרביעית בשל גילה הצעיר.
ב-30 במאי 2018, בהיותה בת 17, השתתפה ג'ון בבחינת החגורה השחורה מדרגה הרביעית, בה הוכיחה כי כישוריה השתפרו.
לאחר שהתבגרה, היא הגישה בקשה להמרת הדאן, ובשל כך הוסמכה רשמית כבעלת חגורה שחורה מדרגה רביעית.
ג'ון הגיעה לרמה של מדריכה והיא כשירה לנהל דוג'אנג משלה.
ג'ון ומשפחתה מתרגלים בודהיזם קוריאני .
כילדה, נהנתה ג'ון לבטא את עצמה באמצעות בגדים ואופנה.
האישיות של ג'ון השפיעה על הסגנון שלה, כאשר, בין היתר, היא ציירה חד קרן על תיק של לואי ויטון, כיוון שרצתה להוסיף לו קסם משלה.
ג'ון הסבירה, "אני אוהבת דוגמאות וצבעים של מונוגרמה.
כשאני נזכרת בתיק המונוגרמה שאמא שלי נשאה לפני כעשר שנים, אני עדיין חושבת שהוא מגניב".
ג'ון הייתה מעורבת בתהליך התכנון והסטיילינג לקליפ הסינגל "What You Waiting For", ועבדה לצד סריאן, המנהלת הנוכחית של ווג קוריאה.
היא בחרה בתלבושות שיתארו את הביטחון העצמי שלה, ואף אחזה בחרב בחלק מהקליפ, שנועדה להשלים את המראה הקשוח שלה, וליצור משמעות נסתרת בקורלציה לשמה ההולנדי, "Ennik", שמשמעותו "חרב".
ג'ון משקיעה את זמנה פעמים רבות גם בפרויקטים של עשה זאת בעצמך, שבהם היא מפרקת את הבגדים שלה, מחברת אותם בחזרה, ואז קורעת אותם שוב ובתוך כך חוזרת על כל התהליך כחלק מניסוי שלה.
ג'ון החלה לכתוב שירים בשנתה השלישית בחטיבת הביניים.
השיר הראשונה שהיא הלחינה בעצמה, , נוצרה תוך כדי קידומה כחברה ב-I.O.I.
בעודה מזמזמת את המנגינה, בעת מעברה ל-The Black Label, טדי פארק שאל אותה אם היא כתבה אותו.
הודות לעידודו ועזרתו של המפיק 24, המנגינה הראשונית הפכה לשיר R&B שהיה לבי-סייד של "Birthday", סינגל הבכורה שלה כסולנית.
ג'ון נוהגת להקליט שתי גרסאות של שירים שהיא כותבת, כל גרסה בשפה שונה.
לאחר שהבינה את ה"תחושה" של השיר באנגלית, היא מחליפה את המילים לקוריאנית.
היא הסבירה, "לדוגמה, אם המילה היא 'orange', היא תשתנה ל'how long' (בקוריאנית), תוך שימוש בהגיות דומות".
המילים המקוריות להוק של הסינגל "Dumb Dumb" היו "Imma say it like it is/ cut the bullsh*t/ you dumb dumbb"; בגרסה הרשמית, הם תורגמו לקוריאנית.
ג'ון ייחסה את ההמתנה הארוכה בין יציאת הסינגלים לתהליך ההקלטה, והבטיחה שהוא עושה את התוצאה טובה יותר.
כסולנית תחת The Black Label, זכתה ג'ון לשליטה אמנותית ויצירתית רבה יותר על המוזיקה והקריירה שלה.
היא הצהירה, "יש כאן הרבה מפיקים נהדרים, כותבי שירים, קריאייטיב ואנשים שאני באמת מכבדת כאן.
התבגרתי רבות הן מבחינה מקצועית והן מבחינה אישית בכך שלמדתי מהם וראיתי כיצד הם עושים דברים מקרוב, אבל אני בהחלט עדיין לומדת".
ג'ון תיארה את טדי כמנטור חשוב בצמיחתה ככותבת שירים: "לכל כותב שירים ומפיק יש את הדרך שלו לבטא את עצמו אמנותית, וטדי עוזר לי למצוא את הדרך שלי".
בילדותה, המוזיקאים האהובים על ג'ון היו סינדי לאופר, ריהאנה ו-2NE1. כשהתבגרה, הודות להשפעתה של אמה, הקשיבה ג'ון גם למוזיקה של הזמר הדרום קוריאני סאו טאיג'י, שאותו תיארה כאמן ש"הרעיד את תעשיית המוזיקה".
ג'ון ציינה כי אביה הכיר לה מוזיקה ממדינות שונות, וכי האזינה למוזיקה בקלטות בגלל סבתה.
היא ציינה את לי היורי כמודל לחיקוי בקריירה שלה כסולנית.
ג'ון הסבירה כי ראתה בקונספטים שונים שהציגה לי לאורך הקריירה שלה, השראה לתדמית שלה כאמנית.
בנוסף, תיארה ג'ון את מנהל 1TYM וחברת התקליטים "The Black Label", טדי פארק, כמנטור מרכזי והשפעה עבורה.
היא הוסיפה ואמרה כי "טדי הוא ללא ספק הכותב והמלחין המצליח ביותר בקיי-פופ.
כשראיתי אותו לראשונה, זה היה כמו לראות חד קרן מקרוב [...] התרגשתי, כי כשגדלתי נהגתי להאזין למוזיקה שלו ולחלום להיות זמרת [...] עצה אחת שטדי נתן לי הייתה לא רק להתמקד בלהיות זמרת ומוזיקאית גדול, אלא גם להתמקד בלהיות אדם גדול.
זה מה שאני בדיוק שואפת להיות".
במהלך הקריירה שלה, בזמן שהייתה ג'ון חברה ב-I.O.I, הוצמדה לה תדמית של "ויטמין אנושי", מה שנחשב לאחת הסיבות שקיבלה הצעות רבות לחסויות ופרסומות.
היא הפכה למוזה של מותג הטיפוח הדרום קוריאני "Hadalabo" ושל מותגי הקוסמטיקה "Kiss Me" ו-"Shiseido Korea", שם מונתה גם כשגרירת המותג.
מאז, היא הפכה לדוברת מותג הנעליים "Nuovo" ונבחרה להיות פרזנטורית ל-"Beanpole Sports" ולמותג האופנה "United Colors of Benetton Korea".
ג'ון הוזמנה גם להשתתף בקמפיינים של פאנטה, ריבוק (קמפיין SS18 קלאסיק, "תמיד קלאסי"), ולואי ויטון (קמפיין עולמי Eyewear 2021).
ביולי 2016, ג'ון לצד חברותיה ללהקת I.O.I, נאיונג וקיולקיונג, שיתפו פעולה עם "Shoot For Love", קמפיין שאורגן על ידי "Bekind" בשיתוף עם האגודה ללוקמיה וסרטן ילדים של קוריאה, על מנת להעלות את המודעות והתרומות לילדים שאובחנו עם סרטן ילדים.
השלישייה השלימו בהצלחה את המשימות שקיבלו וגייסו 1 מיליון וון קוריאני.
שנה שם מונתה על ידי מקור 2018 שגרירת Wetskills בינלאומית קרן Wetskills 2021 שגרירת יחסי ציבור משרד התרבות, הספורט והתיירות הדרום קוריאני
שם פרטים מיקומי שיא במצעדים מכירותKOR USWorld XOXO יצא לאור: 29 באוקטובר 2021
שם שנה אלבום KOR 2019 — 9 XOXO "—" מציין סינגל שלא נכנס למצעדים או לא הופץ באזור זה.
כל הקרדיטים לשירים לקוחים ממסד הנתונים של איגוד זכויות היוצרים של המוזיקה הקוריאנית, אלא אם צוין אחרת.
שנה שם תפקיד הערות מקור אנגלית קוריאנית 2014 Ode to My Father 국제시장 בתו הבכורה של מק-שון יון הופעת קמע
סר ג'ון סוֹלְסְבֶּרי היה אציל ולשי, מגלה ארצות, ומייסד שותף של הליפקס, נובה סקוטיה, בקנדה.
הוא נחשב אחד ממייסדי קנדה המודרנית, לצד חברים נוספת במשלחת שלו, כולל הרוזן מהליפקס ואדוארד קורנווליס.
הוא שירת במועצת נובה סקוטיה במהלך מלחמת האב לה לוטר.
יומניו בנוגע למערכה הצבאית להקמת מושבה בנובה סקוטיה מטעם ממשלת בריטניה הפכו למקור מידע חיוני לגבי הקשיים וההתנגדויות מצד האנגלי הממוצע בנוגע להתפתחות המושבה.
הוא היה צאצא ישיר של קתרין מבריין.
ג'ון סולסברי נולד לתומס סולסברי מבאצ'יגרייג, פלינטשייר ולאשתו ובת דודתו הראשונה, לוסי סולסברי.
הוא היה בן למשפחת אוליגרכים רבי עוצמה בוויילס, אשר שלטה באותה עת ברוב דנבישייר, לצד בני דודיהם, הברונים קוטון (Cotton).
סולסברי רכש השכלה יסודית בדנבי ומאוחר יותר בבית הספר ראגבי ובבית הספר וסטמינסטר.
באוניברסיטת קיימברידג' למד מתמטיקה וכך גם אחיו הצעיר, תומאס, אם כי הלה בחר בסוף לסיים לימודי משפטים.
עלות חינוך שני הבנים הגדולים (השלישי, הנרי, היה ככל הנראה לוקה בשכלו), בשילוב עם תכנון פיננסי גרוע של אביו, כמעט שחיסלו את ההון המשפחתי, וכאשר מת אביו ב־1714, גילה ג'ון שרוב אדמותיו היו משועבדות לכתר.
לאחר שירש את אביו, קנה סולסברי בית קטן בכיכר סוהו בלונדון.
עד מהרה גילה שאינו מסוגל לפרוע את חובותיו, ולכן החל לחפש לו כלה עשירה, ולפי רכילות חצר המלוכה, אף התפרנס כג'יגולו.
משלא הצליח לקבל תפקיד בחצר המלוכה בשל המוניטין של אביו כתככן, נסע ג'ון באירופה כבן לווייה לבן דודו, סר רוברט קוטון, הברון השלישי.
בתקופה זו של הטיול הגדול לשני הגברים, שילם קוטון את רוב ההוצאות של ג'ון.
המסע הסתיים לאחר כשנתיים בצרפת, שם קיבל סולסברי תפקיד בחצר המלכות הצרפתית בוורסאי ושוב שימש בן לווייה, הפעם לאשתו הצעירה של הדוכס דה נואַי הקשיש, שעמה כנראה קיים גם קשר רומנטי.
לאחר שהסתיימה העסקתו בוורסאי, בין השאר בשל העמדות האנטי־אנגליות ששררו אז בצרפת, חזר סולסברי לאנגליה, שם מצא את אחוזות משפחתו, לווני הול ובאך אי גרייג, ממושכנות עד צוואר על ידי אחיו, שנטל הלוואות גדולות לכיסוי חובות ההימורים שלו בלונדון.
כדי להציל את האחוזות מעיקול פנו האחים אל בן דודם, שעד אז לא היה מודע לקשיים הכלכליים של המשפחה.
קוטון נאלץ לשלם קנס גדול למי שהיו כנראה בנקאים יהודים, דבר שמתבטא בכתביה המוקדמים של הסטר ת'רייל, בתו של סולסברי, שהכילו כמות משמעותית של פרוזה אנטישמית (מאוחר יותר שינתה את דעותיה, ואף טרחה ולמדה עברית).
בשנת 1738 הפכו החובות שצבר אחיו את החזקת האחוזות לבלתי אפשרית, וקוטון השתמש בהשפעתו כדי למַנות את סולסברי לתפקידים ציבוריים, הן כדי להקל על משא החוב הגדול של סולסברי והן כדי שיצבור השפעה משלו במחוז.
בתמורה, נישא סולסברי לאחותו של קוטון, הֶסְטֶר, בשנת 1739.
לאחר שנפטר מעול החובות ואחוזותיו שבו להניב הכנסה למשפחה הצעירה, עקר ג'ון לבּוֹדוֶול הוֹל, אחוזה קטנה של המשפחה בקארנרבונשייר.
הוא בילה חלק ניכר מזמנו בעיסוק בספרי החשבונות שלו, תוך מתן קצבאות לאמו, שעבורה לא חסך, ולאחיו, שהתעקש לחיות חיים מפוארים בלונדון על חשבון אחיו.
בשנת 1741 ילדה רעייתו הֶסטר את בתם היחידה, שנקראה אף היא הֶסטר.
בשנת 1745 מתה אמו של סולסברי, ושוב גילה שהוא נתון בצרה כלכלית, שכן אימו צברה חובות משמעותיים בדנבי ובסביבתה.
עם זאת, בן דודו, לינץ' קוטון, הצליח לחלץ את המשפחה מעוני, מה שאיפשר למשפחה לחזור ללונדון, לבית קטן יותר.
במשך כשנה אחת שימש סולסברי איש חצר המלוכה, לאחר שהורשה להיכנס מחדש לחברה הגבוהה הלונדונית.
עם זאת, כאשר נפטר קוטון ב־1748, נחרד סולסברי לגלות כי הצוואה אבדה, וייתכן שהושמדה על ידי היורש העיקרי, אותו לינץ' קוטון.
לפי כתביה של הֶסטר, הפך ג'ון אובד העצות עד מהרה אלים, ונסחף למה שהיה כנראה מאובחן כדיכאון קליני אילו חי במאה ה־21.
בשנת 1749 עקר סולסברי לנובה סקוטיה על אף סלידה חזקה מהמושבה, שלדעתו הייתה מתחת לכבודו.
הוא השתתף שם בהקמת העיירה הליפקס.
אבל קשיי ההתנהלות הפיננסית של סולסברי שוב הובילו לכך שאזלו משאביו, למרות שהיה בעליה של חווה בת כחצי קילומטר רבוע, באזור הרינג קוב.
במהלך שהותו בקנדה, רוב זמנו הושקע בכהונה כשופט במושבה, מה שהעיק עליו מאוד, כפי שעולה מתלונות ביומנו; הוא קבל גם על כך שהיבולים שלו היו כמעט חסרי ערך, שכן נאלץ לשלוח אותם למכירה בלונדון, בהתאם למדיניות המרקנטיליזם.
סולסברי נשאר בגדר זר אפילו במעגל החברתי שלו בנובה סקוטיה, בשל חוסר ההתלהבות שלו מהמושבה.
למרות שהיה חבר במועצה הקולוניאלית ששלטה במושבה בחסות המשנה למלך של נובה סקוטיה, סולסברי לא נלחם על קידומו שלו, והעדיף להמעיט בהישגיו.
למרות שהיה חביב לבריות, נטה לקנאה, שגרמה לו להתרעם על האנשים המעטים שהיו בכירים ממנו, מה שדווקא חיבל בסיכוייו להתקדם.
בתגובה, הוא החל לנהל יומן שבו תיאר את המושבה מנקודת מבט ייחודית: סולסברי היה לא אהוד, זר, וזכה להרבה התעלמות; עם זאת, הוא היה בקיא בפעילותה הפנימית של המושבה, שחלק גדול מנהליה הצריך את אישורו כראש מערכת המשפט שלה.
הערכתו השלילית הכללית שלו למושבה, הנייטרליות הפוליטית שלו, והסלידה הבלתי מוסתרת שלו מהקרתנות של אנשי המושבה, כולן פסלו אותו מתפקיד המושל, שבסופו של דבר עבר לאחד מיריביו הבודדים, פרגרין הופסון.
ב־1753 עקר חזרה ללונדון, לאחר שלא צבר כל הון בשנים שעשה בקנדה.
הוא רתח כשגילה שאחיו שוב כשל בניהול האחוזות הוולשיות, ששוב היו ממושכנות.
במהלך תקופה זו, חידשה המשפחה את מגוריה בכיכר סוהו, וחיה מקצבה קטנה מהכתר ומאדמותיהם בוויילס.
בשמונה השנים הנותרות של חייו, עסק סולסברי בניהול הונו של אחיו, שבינתיים נישא לאישה עשירה מאוד, שהלכה לעולמה שנה לאחר שנישאו; במקביל התמנה האח למשרת שופט בכיר בבית המשפט הגבוה של הצי.
ג'ון החל לטפח סלון אינטלקטואלי קטן בכיכר סוהו, שם עודד השכלה והחל מסורת משפחתית של מצנטיות של אמנויות, והראשון בהם היה האמן וויליאם הוגארת', שעליו העידה הֶסטר שבפועל התגורר עמם עד מותו.
מאוחר יותר הפכה הסטר לפטרונית של סמואל ג'ונסון).
סולסברי זכור היום בעיקר הודות ליומניו, המתארים ביסודיות את חיי היומיום ואת הבעיות שבהן נתקלו המתיישבים והממשלה הבריטית בעת יישוב נובה סקוטיה.
על אף שסולסברי מצא את נובה סקוטיה משעממת, המוניטין שלו כעובד מדינה מוכשר התבססו בעיני המתיישבים.
כפי שמראה פנקס כנסיית סנט פול בהליפקס, הורים קראו לילדיהם על שם סולסברי – והוא אף שימש סנדק לכמה מהם בנסיבות שונות.
למרות שהיה אדיב וחביב כלפי חוץ, מיומניו עולה שהיה אדם רגיש, שנפגע מהביקורות הקטנות ביותר, ולעיתים קרובות חש תסכול ומרירות על שלא זכה בקידום.
Salusbury's הוא שמו של הבית שנבנה על אדמתו בדארטמות', נובה סקוטיה (1830).
ג'ון סטיל היה פסל סקוטי.
סטיל בן של פסל, גלף ומצפה בזהב, אחד מ-13 אחים ואחיות החל את לימודיו אצל אביו והמשיך במכללת אדינבורו לאמנות אצל אנדרו וילסון.
ג'ון אלמר סוליס רומרו (בספרדית: Jhon Élmer Solís Romero; נולד ב-3 באוקטובר 2004 בגואקארי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בירמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ.
סוליס גדל במחלקות הנוער של ראסינג דה גואקארי ואתלטיקו נסיונל.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אתלטיקו נסיונל במסגרת ליגת העל הקולומביאנית.
בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, והוסיף ארבע הופעות במסגרת גביע ליברטדורס לעונת 2023.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם סוליס על חוזה לחמש שנים בז'ירונה מלה ליגה.
ב-27 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ויאריאל במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2023/2024.
ב-17 בינואר 2026 הושאל לבירמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ.
אליפות קולומביה (1): 2022 אפרטורה
הסופר קאפ הקולומביאני (1): 2023
ג'ון אלן סטרלינג היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאילינוי, ואחיו של תומאס סטרלינג.
סטרלינג למד בבתי הספר הציבוריים, וסיים את לימודיו באוניברסיטת אילינוי וסליאן בבלומינגטון ב-1881. הוא היה המפקח על בתי הספר הציבוריים של לקסינגטון, אילינוי מ-1881 עד 1883.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בדצמבר 1884, והחל לעסוק בעריכת דין בבלומינגטון.
הוא היה פרקליט המדינה של מחוז מקלין מ-1892 עד 1896, וחבר בוועד המרכזי הרפובליקני של המדינה מ-1896 עד 1898.
סטרלינג נבחר כרפובליקני לקונגרסים ה-58 עד ה-62, וכיהן מ-4 במרץ 1903 עד 3 במרץ 1913. הוא היה אחד הנציגים שמונו על ידי בית הנבחרים ב-1912 לנהל את הליכי ההדחה נגד רוברט וו.
ארצ'בלד, שופט בית המשפט למסחר של ארצות הברית.
הוא הפסיד בבחירה מחדש לקונגרס ה-63, אך נבחר מחדש לקונגרסים ה-64 וה-65 וכיהן מ-4 במרץ 1915 ועד מותו ליד פונטיאק, אילינוי, כתוצאה מתאונת דרכים ב-17 באוקטובר 1918. הוא נקבר בבית הקברות פארק היל, בלומינגטון, אילינוי.
ג'ון וייט סטיבנסון היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כמושל קנטקי ה-25 וייצג את המדינה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית.
כבנו של יו"ר בית הנבחרים לשעבר והדיפלומט האמריקני אנדרו סטיבנסון, השלים את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה בשנת 1832 ולמד משפטים אצל בן דודו, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית לעתיד וילובי ניוטון.
לאחר שעסק בעריכת דין למשך זמן קצר במיסיסיפי, עבר לקובינגטון שבקנטקי, ונבחר לתובע המחוזי.
אחרי שהפסיד בניסיונו להיבחר מחדש ב-1861, סטיבנסון, שתיאר את עצמו כתומך ידוע של הקונפדרציה, נשאר מחוץ לחיים הציבוריים במהלך המלחמה, ובכך הצליח להימנע ממאסר, כפי שקרה להרבה תומכי קונפדרציה אחרים.
ב-1867, חמישה ימים בלבד לאחר שג'ון הלם וסטיבנסון נבחרו לתפקידי המושל וסגן המושל בהתאמה, נפטר הלם וסטיבנסון מונה למושל בפועל.
לאחר מכן זכה סטיבנסון בבחירות מיוחדות שנערכו ב-1868, להשלמת כהונתו של הלם.
כמושל, התנגד להתערבות פדרלית בנושאים שראה כעניין של המדינות, אך התעקש כי הזכויות החדשות שניתנו לשחורים יקוימו, והשתמש במיליציית המדינה כדי לדכא את האלימות שפרצה במדינה לאחר המלחמה.
אף על פי שהיה שמרן כלכלי, תמך בהטלת מס חדש למען החינוך והקים את משרד החינוך של המדינה.
בשנת 1871 ניצח סטיבנסון את הסנאטור המכהן תומאס מקרירי במרוץ לסנאט של ארצות הברית לאחר שביקר את מקרירי על כך שלדבריו תמך במינויו של סטיבן ג'.
ברברידג', שהיה שנוא על רוב תושבי קנטקי, לתפקיד פדרלי.
בסנאט, התנגד לשיפורים פנימיים והגן על תפיסה קונסטרוקטיביסטית של החוקה, תוך שהוא מתנגד לניסיונות להרחיב את הסמכויות שניתנו במפורש במסמך זה.
בסוף 1873 פעל סטיבנסון כיו"ר הראשון (לימים נקרא מנהיג הסיעה) של הסיעה הדמוקרטית בסנאט.
הוא לא ביקש להתמודד שוב בבחירות ב-1877, חזר לעבוד כעורך דין וקיבל את ויליאם גובל, שעתיד להיות מושל קנטקי, כשותף במשרדו.
הוא עמד בראשות הוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1880 ונבחר לנשיא ההתאחדות הלאומית של עורכי הדין האמריקאיים ב-1884. הוא מת בקובינגטון ב-10 באוגוסט 1886, ונקבר בבית הקברות ספרינג גרוב בסינסינטי שבאוהיו.
ג'ון וייט סטיבנסון נולד ב-4 במאי 1812 בריצ'מונד שבווירג'יניה, והיה בנם היחיד של אנדרו ומרי פייג' (וייט) סטיבנסון.
אמו - נכדתו של קרטר ברקסטון, מהחותמים על הכרזת העצמאות - נפטרה במהלך הלידה.
סטיבנסון נשלח לגור עם סבו וסבתו מצד אמו, ג'ון וג'ודית וייט, עד גיל אחת עשרה, כאשר אביו התחתן בשנית.
אביו, עורך דין בולט בווירג'יניה, זכה למעמד פוליטי חשוב במהלך ילדותו של סטיבנסון.
הוא נבחר לקונגרס, וכיהן כיו"ר בית הנבחרים, ולאחר מכן מונה לשגריר ארצות הברית בבריטניה על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן, שם עורר הרבה מחלוקות בגלל דעותיו התומכות בעבדות.
בשל מעמדו של אביו, סטיבנסון הצעיר פגש את תומאס ג'פרסון וג'יימס מדיסון.
סטיבנסון התחנך על ידי מורים פרטיים בווירג'יניה ובוושינגטון הבירה, שם התגורר לעיתים קרובות בזמן שאביו שהה בקונגרס.
בשנת 1828, בגיל 14, השלים את לימודיו באקדמיית המפדן-סידני (מכללת המפדן-סידני בהווה).
שנתיים לאחר מכן, עבר לאוניברסיטת וירג'יניה, שם השלים את לימודיו ב-1832. לאחר סיום הלימודים, למד משפטים אצל בן דודו, וילובי ניוטון, שעתיד לכהן לימים כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 1839 התקבל סטיבנסון ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה.
בעקבות עצתו של מדיסון, החליט סטיבנסון להשתקע במערב.
הוא רכב על סוסו ברחבי הספר המערבי עד שהגיע לנהר המיסיסיפי והתיישב בעיר ויקסבורג שבמיסיסיפי.
באותה תקופה, ויקסבורג הייתה יישוב קטן שלא היה בו עבודה מספקת עבורו, ולכן בשנת 1840 החליט להמשיך בדרכו לקובינגטון שבקנטקי, שם התיישב לצמיתות בשנת 1841. בקובינגטון, הקים משרד עריכת דין עם ג'פרסון פלפס, עורך דין מכובד באזור; השותפות נמשכה עד מותו של פלפס בשנת 1843.
סטיבנסון, שהיה אפיסקופלי אדוק, השתתף לעיתים קרובות בוועידות של הזרם הדתי שלו.
בשנת 1843, נישא לסיבלה וילסון מניופורט שבקנטקי.
לשניים נולדו חמישה ילדים: סאלי ק.
זמן קצר לאחר שהגיע לקובינגטון, נבחר סטיבנסון לתובע המחוזי של מחוז קנטון.
בשנת 1844 כיהן כנציג בוועידה הלאומית הדמוקרטית, ובשנה שלאחר מכן נבחר לייצג את מחוז קנטון בבית הנבחרים של קנטקי.
הוא נבחר מחדש בשנים 1846 ו-1848. בשנת 1849 מונה לנציג בוועידת החוקה של המדינה, שהובילה לגיבוש חוקת קנטקי השלישית.
בשנת 1850 מונה, לצד מדיסון ק.
ג'ונסון וג'יימס הארלן, כאחד מהנציבים האחראים על תיקון הקוד האזרחי והפלילי של קנטקי.
עבודתם, "Code of Practise in Civil and Criminal Cases", פורסמה בשנת 1854. סטיבנסון כיהן שוב כנציג קנטקי בוועידות הלאומיות הדמוקרטיות של 1848, 1852 ו-1856, וכן פעל כאלקטור לנשיאות בשנים 1852 ו-1856.
בשנת 1857 נבחר סטיבנסון לכהונה הראשונה מתוך שתיים רצופות בבית הנבחרים של ארצות הברית.
במהלך כהונתו כיהן בוועדת הבחירות.
הוא תמך בקבלתה של קנזס לאיחוד תחת חוקת לקומפטון.
כמו רבים מתושבי קנטקי, הזדהה סטיבנסון עם עמדת מדינות הדרום בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים האמריקנית, אך התנגד לפרישה מהאיחוד כדרך להתמודדות עם המתחים בין הצפון לדרום.
בבחירות לנשיאות של 1860, תמך בידידו הקרוב, ג'ון ברקינרידג'.
מתוך רצון למנוע את המלחמה, קרא לקבלת פשרות שונות שהוצעו, כולל פשרת קריטנדן שנוסחה על ידי עמיתו מקנטקי, ג'ון קריטנדן.
הוא האשים את עמדתם הנוקשה של הרפובליקנים הרדיקלים בכישלונן של כל הפשרות הללו, וב-30 בינואר 1861 נשא נאום שבו גינה אותם — נאום שהוגדר על ידי Dictionary of American Biography כמרכזי ביותר בקריירה שלו בבית הנבחרים.
בשנת 1861 הפסיד בבחירות לכהונה נוספת.
במשך כל תקופת המלחמה, שנמשכה עד אפריל 1865, נמנע מהחיים הציבוריים כדי לא להיעצר, כפי שקרה לתומכים רבים של הקונפדרציה.
לאחר המלחמה, כיהן כציר לוועידת מפלגת האיחוד הלאומי בפילדלפיה בשנת 1865. הוא תמך במדיניות השיקום של הנשיא אנדרו ג'ונסון.
בוועידה הדמוקרטית של קנטקי שהתכנסה בפרנקפורט ב-22 בפברואר 1867, שלטו יוצאי הקונפדרציה.
הלם, אביו של גנרל הקונפדרציה המנוח בנג'מין הארדין הלם, נבחר כמועמד למשרת המושל, וסטיבנסון נבחר כמועמד לתפקיד סגן המושל.
כל מועמדי המפלגה הדמוקרטית נבחרו, כולל סטיבנסון, שקיבל 88,222 קולות לעומת 32,505 קולות לר.
טארווין בייקר ו-11,473 קולות לה.
היחיד מבין המועמדים שלא היה תומך הקונפדרציה ונבחר לתפקיד באותה שנה היה ג'ורג' מדיסון אדמס, חבר הקונגרס מטעם המחוז ה-8 של המדינה, שהיה אמנם דמוקרטי, אך שירת בעברו כחייל בצבא האיחוד.
הלם נשבע אמונים לתפקידו ב-3 בספטמבר 1867, בהיותו על ערש דווי בביתו שבעיר אליזבת'טאון שבקנטקי.
הוא נפטר חמישה ימים לאחר מכן, וסטיבנסון הושבע למושל ב-13 בספטמבר.
בין פעולותיו הראשונות בתפקיד היו מינויו של פרנק ליין וולפורד, חייל לשעבר בצבא האיחוד, לקצין השלישות הכללי, ושל פייט יואיט, חייל לשעבר בצבא הקונפדרציה, לקצין האספקה הכללי של המדינה.
מכיוון שהלם נפטר זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, נקבעו בחירות מיוחדות לאוגוסט 1868 להשלמת יתרת כהונתו.
הדמוקרטים קיימו ועידה בפרנקפורט ב-22 בפברואר 1868, ובה מינו את סטיבנסון להמשיך את כהונתו של הלם.
טארווין בייקר, שהתמודד בעבר מול סטיבנסון בבחירות לסגן המושל, היה כעת מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד המושל.
לרפובליקנים היו חסרונות רבים, כולל הרדיפה של המפלגה הארצית נגד הנשיא ג'ונסון והיעדר ארגון מקומי במחוזות רבים בקנטקי.
למרות כישלונותיו של סטיבנסון כנואם ציבורי, הוא נבחר ברוב מוחץ – 115,560 קולות מול 26,605. באותה תקופה, היה זה הרוב הגדול ביותר שקיבל מועמד כלשהו בבחירות בקנטקי.
לאחר המלחמה, הדמוקרטים מקנטקי התחלקו לשני פלגים – הדמוקרטים הבורבוניים השמרנים יותר והדמוקרטים הפרוגרסיביים יותר, ששאפו לשינויים.
סטיבנסון שלט באופן מתון, תוך שהוא מעניק ויתורים לשני הצדדים.
הוא קרא להחזיר באופן מיידי את כל הזכויות של תומכי הקונפדרציה לשעבר, ותקף את הקונגרס על כך שסירב להושיב חלק מהנציגים מקנטקי משום שתמכו בקונפדרציה.
כמי שתמך בזכויות המדינות, התנגד לחוקים פדרליים שראה בהם פגיעה בריבונות המדינות, וגינה בחריפות את התיקון ה-15 המוצע.
בעקבות גישתו, האספה הכללית סירבה להעביר את התיקונים ה-14 וה-15, אך לאחר שהם עברו ברוב חוקתי של המדינות, עמד סטיבנסון על כך שלא יפגעו בזכויות החדשות שניתנו לשחורים.
עם זאת, הוא שתק כאשר מחוקקים ופקידים בערים שונות השתמשו במגבלות מגורים ארוכי טווח ובשינויים בגבולות מחוזות ועיריות כדי למנוע משחורים להצביע בבחירות מסוימות.
בקשתו מ-1867 לקרוא לוועידה חוקתית שתשנה את החוקה התומכת בעבדות של המדינה כך שתתאים למציאות שלאחר המלחמה, נזנחה לחלוטין.
סטיבנסון התנגד כמעט לכל מאמץ להרחיב את זכויות השחורים מעבר למינימום שהובטח על ידי התיקונים והחקיקה הפדרלית.
סטיבנסון תמך בערעור הדמוקרטים הבורבוניים על ההחלטה לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
עם זאת, עד 1871, שינה את דעתו ותמך בזכותם של השחורים להעיד.
למרות תמיכתו של סטיבנסון, ההצעה נדחתה שוב באספה הכללית ב-1871, אך התקבלה בשנה לאחר מכן, לאחר שסטיבנסון סיים את תפקידו.
בבחירות 1870, בהן לראשונה התאפשר לשחורים להצביע, הזהיר סטיבנסון כי אלימות כלפיהם לא תתקבל.
למרות שסמך על הרשויות המקומיות ביכולתן לדכא כל אירוע אלים, הציע תגמולים עבור לכידת מבצעי אלימות הקשורה לבחירות.
סטיבנסון גם המליץ שהחזקת נשק מוסתר תהיה אסורה.
האספה הכללית העבירה את החקיקה המבוקשת ב-22 במרץ 1871. החוק הטיל קנסות קטנים על העבירה הראשונה, אך הסכום עלה במהרה על עבירות חוזרות במטרה להרתיע את העבריינים.
בהודעתו הראשונה למחוקקים, קרא להם סטיבנסון להחליט סוף סוף אם בירת המדינה תישאר בפרנקפורט או תעבור ללקסינגטון או לואיוויל, כפי שדרשו חלקם.
נאומו הבהיר שהוא תומך בהשארת הבירה בפרנקפורט, אך ציין כי יש צורך בשטח נוסף לבניין הקפיטול הנוכחי, מאחר שבבניין הקיים אין מספיק מקום לשכן גם את גזבר המדינה וגם את מבקר המדינה.
הוא הציג חזון להרחבת הקפיטול שתהפוך אותו למרווח ומפואר יותר.
כדי לממן את ההתרחבות, לחץ סטיבנסון, שהיה שמרן בתחום הפיננסי, על הממשלה הפדרלית לשלם את החובות של קנטקי עבור הוצאות מלחמת האזרחים.
בסוף כהונתו, גייסה המדינה יותר מ-1.5 מיליון דולר בתביעות.
עם זאת, המחוקקים לא התייחסו לתוכניתו להרחיב את הקפיטול, והחליטו לבנות בניין נפרד למשרדי הממשל ליד הקפיטול.
בנוסף, תמך סטיבנסון במחקר מעמיק של הוצאות המדינה כדי להתמודד עם ההוצאות הגדלות.
הוא התעקש על כך שהמדינה תפסיק לממן את חובותיה לטווח הקצר באמצעות איגרות חוב.
עם זאת, סטיבנסון היה מוכן להטיל מיסים למען ההפרדה בבתי הספר, ועזר להקים את משרד החינוך של המדינה ב-1870. מאחר שלרוב השחורים היה רכוש מועט ולא משמעותי, המיסים החדשים לא הניבו הכנסות רבות לתמוך במוסדות החינוך שלהם.
מחוקקי המדינה דחו את הצעתו מ-1870 להקים משרד הגירה שיקדם את ההתעניינות וההגירה למדינה.
עם זאת, הוא שכנע את המחוקקים לערוך כמה שיפורים במוסדות העונשין והסעד של המדינה, כולל הקמת "מוסד שיקומי" לעברייני נוער.
אלימות האספסוף, שרובה המכריע בוצעה על ידי שומרי סדר שקראו לעצמם "רגולטורים" ושהרגישו כי הרשויות המקומיות נכשלו בתפקידן להגן על הציבור, היוותה בעיה מתמשכת בתקופת כהונתו של סטיבנסון.
בספטמבר 1867 קרא סטיבנסון לכל תושבי קנטקי להיענות לרשויות המקומיות והורה לפרק את כל קבוצות השומרים.
ב-1 באוקטובר, עם זאת, קבוצה בשם "חבורת רואזי" החלה לבצע מעשי אלימות נגד הרגולטורים במחוז מריון.
הוא שלח את קצין השלישות הכללי וולפורד למחוז מריון, והסמיך אותו להשתמש במיליציה של המדינה כדי לדכא את האלימות אם יהיה צורך.
וולפורד קרא לשלוש פלוגות מיליציה שדיכאו את "חבורת רואזי" ושלח עוד פלוגה לדכא תנועה דומה במחוז בול.
מאוחר יותר באוקטובר, שלח סטיבנסון את המיליציה של המדינה למחוז מרסר, ומיליציה נשלחה למחוזות בול, גאררד ולינקולן ב-1869. המושל הצהיר כי לא יהסס לשלוח חיילים "מתי שיידרש לעצור ולהביא לדין את כל מי שמתאגד יחד, לא משנה תחת איזו מסווה, כדי לדרוס את החוק במעשי אלימות אישית".
בסוף 1869, החל סטיבנסון לתקוף את הסנאטור מקנטקי תומאס מקרירי ואת חבר בית הנבחרים תומאס לורנס ג'ונס על כך שלדבריו תמכו במינויו של הגנרל לשעבר בצבא האיחוד, סטיבן ג'.
ברברידג', למשרה פדרלית בשירות הכנסות, בידי הנשיא יוליסס ס.
למרות שברברידג' נולד בצפון קנטקי, הוא פיקד על כוחות צבעוניים במהלך מלחמת האזרחים, וניתנו לו פקודות מיוחדות לדכא לוחמי גרילה של הקונפדרציה במדינתו.
האספה הכללית של קנטקי ניסתה להעמיד אותו לדין על פשעי מלחמה בשנים 1863 ו-1864. ההיסטוריון א.
מרטון קולטר כתב על ברברידג': "[תושבי קנטקי] רדפו אחריו ללא הפוגה, השנוא מכולם בקנטקי, ומאמציהם היו כה בלתי נלאים, עד שבסופו של דבר לא היה לו אף חבר במדינה שירים את קולו להגן עליו".
התקפותיו של סטיבנסון על מקרירי וג'ונס נועדו ככל הנראה להרתיע אותם לקראת תום כהונתו של מקרירי בסנאט ב-1870. מקרירי הכחיש בחריפות את האשמותיו של סטיבנסון ולבסוף אף קרא לו לדו-קרב.
סטיבנסון סירב לאתגר, תוך שהוא מציין את אמונתו הנוצרית.
האספה הכללית התכנסה לבחור את מחליפו של מקרירי בדצמבר 1869, ובסיבוב החמישי, בחרה בסטיבנסון כמועמד לסנאט לתקופת כהונה של שש שנים.
סטיבנסון התפטר מתפקיד המושל ב-13 בפברואר 1871, לקראת מושב הקונגרס במרץ.
בסנאט, החזיק סטיבנסון בעמדות שמרניות באופן נחרץ ובלתי מתפשר, התנגד נחרצות להוצאות על שיפורים פנימיים ושמר על גישה לפיה יש לפרש את החוקה בצורה צרה ומחמירה.
הוא קרא לחבריו הסנאטורים להתנגד לחוק זכויות האזרח של 1871, בטענה כי הסעיף שבו ניתנה לראש הרשות המבצעת סמכות להפסיק את הזכות להביאס קורפוס במקרים שבהם סבור כי אלימות עומדת להתרחש, מעניק לנשיא סמכויות של דיקטטור.
הוא גם התנגד להקצאת כספים פדרליים למימון תערוכת המאה בפילדלפיה שבפנסילבניה, משום שסבר שלקונגרס לא ניתנה הסמכות לבצע הקצאה כזו לפי החוקה.
בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1872, קיבל סטיבנסון את קולותיהם של ששת הנציגים מדלאוור למועמדות הדמוקרטית לתפקיד סגן הנשיא, אם כי לבסוף נבחר בנג'מין בראון כמועמד הדמוקרטי.
בפברואר 1873, סגן הנשיא סקיילר קולפקס מינה את סטיבנסון לאחד מחמישה חברים בוועדת מוריל, שהוקמה כדי לחקור את מעורבותו של הסנאטור מניו המפשייר, ג'יימס ו.
סטיבנסון וחבר הסנאט ג'ון פ.
סטוקטון מניו ג'רזי ביקשו להתפטר מתפקידם מהוועדה, אך הסנאט סירב לבקשתם.
ב-27 בפברואר 1873, המליצה הוועדה להדיח את פטרסון מהסנאט, אך מליאת הסנאט התפזרה ב-4 במרץ מבלי לפעול לפי ההמלצה.
כהונתו של פטרסון הסתיימה עם סיום המושב, והוא לא נבחר מחדש, מה שהפך את המשך ההתייחסות לנושא ללא רלוונטית.