tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן נחתו חיילים על האי עצמו, אף על פי שהן גורשו על ידי כוחות לא סדירים של סרדיניה שצלפו מהגבעות.
ב-22 בינואר הצבא הצרפתי החליט לתקוף שנית, ושלח סירה של קצין ו-20 איש לדרוש את כניעת הסרדינים.
הסרדינים, שהתאספו לרגל יום החג של אפסיוס הקדוש, פתחו באש על הסירה כשהיא התקרבה והרגו 17 איש, כאשר הניצולים מסתתרים מאחורי ספינת סוחר שוודית נייטרלית.
הפצצה כבדה של העיר ב-25 בינואר התרחשה כנקמה על המאורע.
בשלב זה, צבר הצי 82 כלי שיט לפלישה, כולל 41 ספינות תובלה, אך התקפתו התבררה כלא יעילה; עוצמתן של סוללות ההגנה שעל החוף והשימוש בהן גרמו נזק משמעותי למספר ספינות צרפתיות, שלא הצליחו לפגוע בעיירה בצורה חמורה דייה.
ב-16 וב-17 בפברואר הפציץ הצי את קליארי שוב, ללא השפעה.
ביום השני, סערה נוספת שטפה את המפרץ והצי שוב התפזר.
מספר ספינות אבדו, ובראשן אוניית הקו בעלת 74 תותחים "Leopard" (אנגלית) אשר הפליגה לחוף ועלתה על שרטון.
לאחר מכן טרוגה נטש את כל המבצע, וחזר לצרפת.
הוא השאיר 800 איש ושתי פריגטות בסן פייטרו וסנט'אנטיוקו.
כשטרוגה הפליג בחוסר אונים מקליארי, כוח צרפתי שני הוכן לצאת לקרב בצפון סרדיניה.
כוח זה הורכב בעיקר מאנשי האי קורסיקה, האי מצפון לסרדיניה שהיה תחת פיקוד דה פקטו של פעיל העצמאות הקורסיקאי פסקואלה פאולי (אנגלית) .
קורסיקה נפלשה ונלכדה על ידי צבא צרפתי ב-1768, ופאולי לחץ על אוטונומיה גדולה יותר מצרפת לאחר המהפכה.
תוכניתו של פאולי הייתה להשיק את המתקפה הצפונית כהסחה למתקפה הראשונה מול הבירה, כשהאי לה מדלנה, עמדה קטנה ומבוצרת בכבדות מול החוף הצפוני, יהיה המטרה הייעודית.
450 מתנדבים קורסיקאים נאספו, ביניהם היה קצין ארטילריה קורסיקאי ויריב פוליטי של פאולי, ראש משפחת בונפרטה הצעיר, נפוליאון בונפרטה .
הכוח עוכב על ידי סערות באז'אקסיו, והגיע רק ללה מדלנה ב-22 בפברואר 1793 ועגנו בסנטו סטפנו.
למחרת בבוקר תקפו וכבשו חיילים צרפתים-קורסיקאים את כל סנטו סטפנו והשתמשו במבצר צבאי באזור כדי להפציץ את לה מדלנה ב-24 בפברואר.
סזארי הודיע על כוונתו לבצע נחיתה אמפיבית למחרת, אולם במהלך הלילה, דווח על מרד על סיפון קורבטה שליוותה את הכוח וסזארי נסוג מיד, ונטש את המתקפה ואת סנטו סטפנו.
נפוליאון זעם, לא מעט משום שסזארי לא הזהיר אותו והוא ואנשיו כמעט נותרו מאחור על סנטו סטפנו ופגיעים להתקפת נגד של סרדיניה.
בנסיגה לאזור הנחיתה, נאלצו אנשיו של נפוליאון לנטוש את התותחים שלהם כאשר לא נשלחו מספיק סירות לאסוף אותם.
מאוחר יותר הוא האשים את סזארי בזיוף המרד בהוראת פאולי.
המערכה הגיעה לסופה לאחר שלושה חודשים לאחר כשטרוגה וסזארי פרשו.
חייל קטן של טרוגה נשאר באיים סן פייטרו וסנט'אנטיוקו בצד המערבי של סרדיניה עד 25 במאי.
באותו חודש הפליג צי ספרדי של 23 ספינות בפיקודו של אדמירל חואן דה לנגרה מקרטחנה, והגיע לאיים.
הספרדים יצאו למלחמה עם צרפת במרץ 1793, וכנגד כוח מכריע שכזה נכנע חיל המצב כולו ללא קרב.
מבין הפריגטות, "הלנה", נלכדה בניסיון להימלט מהחסימה הספרדית, בעוד שספינה אחרת, "ריצ'מונד" הוצתה והושמדה על ידי הצוות כדי למנוע את לכידתה.
אף על פי שהמבצע הסתיים בכישלון מוחלט היו לו מספר השלכות.
בסרדיניה הסטמנטי גדל בכוחו ואף ביקש אוטונומיה מהממשל המרכזי הרחוק בטורינו.
רשימת דרישות הוצגה למלך על ידי נציגות מהאי, אך זמן קצר לאחר מכן הוכרז סירוב מוחלט של כל הנקודות הן על ידי המלך והן על ידי המשנה למלך קרלו בלביאנו.
העם הסרדיני זעם ותסיסה אזרחית התפשטה ברחבי האי.
באפריל 1794 עצר המשנה למלך שניים ממנהיגי ההתקוממות, מה שגרם למהומה שבה המון הסתער על טירת סן מישל והאסירים שוחררו.
לאחר מכן נאלץ ויקטור אמדאוס להיכנע ללחץ מסרדיניה, אם כי האלימות נמשכה עד 1796. שנתיים לאחר מכן נאלץ המלך החדש קרלו אמנואלה הרביעי, לברוח לאי בעקבות פרוץ מלחמת הקואליציה השנייה .
בקורסיקה ההאשמות שבאו בעקבות הכישלון בלה מדלנה ראו את נפוליאון ותומכיו מגורשים מהאי, נפוליאון נמלט בקושי לאחר ניסיון התנקשות.
מאמצי הוועידה הלאומית להטיל דין וחשבון על פאולי ותומכיו במבצע הפלישה הובילו להתמוטטות היחסים בין פאולי לממשלת צרפת ולמרד רחב היקף בקורסיקה, אשר ראה את החיל הצרפתי מגורש לחוף הצפוני של האי.
בתחילת 1794 פלש כוח בריטי לקורסיקה והביס את הצרפתים, פאולי ערק לצד הבריטים והסכים לשילובה של קורסיקה כממלכה בעלת שלטון עצמי בתוך האימפריה הבריטית .
אך בעקבות סכסוך פוליטי, גורש פאולי לגלות בסוף 1795, והבריטים נשארו בקורסיקה עד סוף 1796, ואז נכבש האי מחדש לרפובליקה הצרפתית.
בצרפת התבוסה הובילה להחזרתו של טרוגה לפריז כדי להסביר את הכישלון לוועידה הלאומית.
התבוסה ערערה את המורל בקרב הצי והרשויות האזרחיות בטולון, והחריפה את המתיחות המהפכנית הקיימת, שרק גרעה לאחר סדרה של מרידות והוצאות להורג פומביות על רקע שלטון הטרור המתפתח.
ביולי, צי בריטי גדול הגיע מהנמל תחת סגן-אדמירל לורד הוד, והסמכות הפוליטית בטולון קרסה לחלוטין, כשהממשלה האזרחית הז'ירונדיסטית הכריזה על המונרכיה הצרפתית הגולה והזמינה את הבריטים לכבוש את העיירה ולהשתלט על הצי ב-18 באוגוסט.
כוחות רפובליקנים צרפתיים תקפו את העיר, ובמצור על טולון שלאחר מכן הוביל נפוליאון, שנפצע בהתקפה, את ההתקפה השיא שכבשה מחדש את הגבהים מעל העיר בדצמבר 1793. מאוחר יותר הוא הפך לאחד הגנרלים היעילים ביותר של הרפובליקה הצרפתית ולאחר מכן השתלט על המדינה והכריז על עצמו כקיסר צרפת.
המסע המופלא הוא סרט הרפתקאות משנת 1963 בהפקת סרטי וולט דיסני שמבוסס על ספר בעל אותו שם מאת שילה ברנפורד.
הסרט מגולל אחר הרפתקאותיהם של לואת' הלברדור רטריבר, בודג'ר הבול טרייר וטאו החתול סיאמי, בעודם יוצאים בצוותא למסע של 480 ק"מ דרך חבלי ארץ לא נושבים בקנדה, בחיפוש אחר בעליהם.
צוות השחקנים האנושי של הסרט כולל את אמיל גנסט, ג'ון דרייני, טומי טוויד וסנדרה סקוט, לצד רקס אלן שנתן את קולו לקריינות הסרט.
הסרט הופץ לקולנוע ב-20 בנובמבר 1963 בידי בואנה ויסטה הפצות, והרוויח 4.2 מיליון דולר.
היה זה הסרט האחרון אותו הלחין אוליבר וולאס, שהלחין את סרטי דיסני משך זמן רב, שמת חודשיים לפני הפצת הסרט.
בישראל, סרט זה יצא ב-3 ביולי 1965 והיה הפקת הדיבוב הראשונה בעברית שנעשתה.
את הסרט קריין אורי זוהר, שהחליף את קריינותו של רקס אלן, בעוד יתר הסרט נשאר באנגלית.
הסרט יצא לאחר מכן בגרסתו המדובבת המקורית בשנת 1988 על קלטות וידאו.
אמיל גנסט - ג'ון לונגרידג'.
ג'ון דרייני - פרופסור ג'יימס האנטר.
סנדרה סקוט - ננסי האנטר.
מריון פינלייסון - אליזבת האנטר.
רונלד קוהון - פיטר האנטר.
רוברט קריסטי - ג'יימס מקנזי.
בת' לוקרברי - נל מקנזי.
בת' עמוס - גברת הואקס.
אריק קלברינג - ברט הואקס.
יאן רובס - קארל נורמי.
סים יאגו - הלבי נורמי.
מאפי הבול טרייר - בודג'ר.
רינק הלברדור רטריבר - לואת'.
סיין החתול סיאמי - טאו.
רקס אלן / אורי זוהר - קריינות.
לפני תחילת ההפקה, המפיק ג'ק קאופר ביקר את ברנפורד בפורט ארתור בכדי לצלם את מרחבי האזור הכפרי לצורך בחירת מקום צילום מתאים שיתאים לאזור ככל הניתן.
דבר זה היה הכרחי כיוון שהעונה הייתה קצרה מדי באונטריו בכדי לצלם בפרק הזמן הנדרש.
היו שלושה מטפלים לבעלי החיים - האל דריסקול שהיה אחראי על הלברדור, ביל קוהלר שהיה אחראי על הבול טרייר ואל נימלה שהיה אחראי על החתול הסיאמי.
ברנפורד הייתה עם צוות הסרט למשך שבוע, ובמהלך גם סשן שבו צולם החתול הסיאמי "דג בנחל, ומנחית את מציאתו המתנופפת עם כפתו המהירה והמקצועית" לבקשת הבמאי.
בשנת 1993, יצרו אולפני דיסני עיבוד מחדש לסרט בשם "המסע המופלא - הביתה".
בסרט השתתפו בתפקידי דיבוב דון אמיצ'י, סאלי פילד ומייקל ג'יי.
פוקס שדיבבו את חיות המחמד, בניגוד לסרט הזה, בו לא נעשה דיבוב לדמות החיות.
הסרט נותר נאמן לקו העלילה של הסיפוק, אך מוסיף גם עלילה שולית ובה הילדים מתמודדים עם הסתגלות לאב-חורג חדש.
לכל שלושת חיות המחמד ניתן שם חדש, וכך גם גזעי הכלבים והחתול, שגם הפך מזכר בסרט זה לנקבה בסרט החדש.
כמו כן, גילם של הלברדור (בגרסה המקורית) / גולדן רטריבר (בעיבוד המחודש) ושל הבול טרייר (בגרסה המקורית) / בולדוג אמריקאי (בעיבוד המחודש) מתחלף.
לעיבוד החדש יש גם קול לחיות המחמד, איתו הן מתקשרות זו עם זו ומביעות את מחשבותיהן.
בניגוד לסיפור המקורי, חוצות חיות המחמד את הרי סיירה נבדה, ולא את יערות אונטריו.
לסרט נוצר אף סרט המשך בשנת 1996 בשם "אבודים בסן פרנסיסקו (המסע המופלא הביתה 2)".
"אגם השדים", כביש נהרי האשד, אורגון.
הר "האחות" הדרומי (משלישיית הרי "האחיות" הגעשיים), אורגון.
המסע הפנטסטי הוא סרט הרפתקאות מדע בדיוני אמריקאי משנת 1966, שביים ריצ'רד פליישר ונכתב על ידי הארי קליינר, על פי סיפור מאת אוטו קלמנט וג'רום ביקסבי.
הסרט עוסק בצוות של צוללת המוקטן לגודל מיקרוסקופי ונכנס לגופו של מדען פצוע כדי לתקן נזק במוחו.
הסרט זכה לשבחים על העיצוב המודרני והחדשני שלו והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, רובם בקטגוריות טכניות, והוא זכה בשניים - פרס האוסקר בקטגוריית האפקטים החזותיים הטובים ביותר ופרס אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר בצבע.
חברת "בנטם בוקס" רכשה את הזכויות לנובליזציה של התסריט במהדורת כריכה רכה ופנתה לאייזק אסימוב כדי שיכתוב אותה.
מאחר שהספר יצא לאור כחצי שנה לפני הסרט, רבים סברו בטעות כי הסרט מבוסס על הספר של אסימוב.
ארצות הברית וברית המועצות פיתחו טכנולוגיה המאפשרת הקטנה של חומר על ידי כיווץ אטומים בודדים, אך הטכנולוגיה מוגבלת לשעה אחת בלבד.
ד"ר יאן בנש, מדען שעבד מעבר למסך הברזל, גילה כיצד להפוך את התהליך לקבוע.
בעזרת סוכני מודיעין אמריקאים, כולל הסוכן צ'ארלס גרנט, הוא בורח למערב ומגיע לניו יורק, אך ניסיון התנקשות מותיר אותו במצב של תרדמת עם קריש דם במוחו שאינו ניתן להסרה בניתוח חיצוני.
כדי להציל את חייו, גרנט, טייס הצי האמריקאי קפטן ביל אוונס, המומחה למחזור הדם ד"ר מייקלס, המנתח ד"ר פיטר דובאל ועוזרתו קורה פטרסון מוכנסים לצוללת של חיל הים בשם "פרוטאוס" במתקני הכוחות המיניאטוריים המשולבים (CMDF).
הצוללת מוקטנת לגודל של מיקרוב והוזרקת לגופו של בנש.
לצוות יש 60 דקות להגיע לקריש הדם, להסירו ולצאת מגופו; אם לא יספיקו לעשות זאת בזמן, "פרוטאוס" והצוות יחלו לחזור לגודלם הרגיל, מה שעלול לגרום לתקיפה של מערכת החיסון של בנש או למותו.
הצוות נתקל במכשולים רבים במהלך המשימה.
פיסטולה עורקית-ורידית שלא זוהתה מאלצת אותם לעקוף דרך הלב, שם יש לעצור את פעולתו כדי למזער מערבולות שעלולות להשמיד את הצוללת.
הצוות נתקל באובדן חמצן בלתי מוסבר וחייב לחדש את אספקתו בריאות.
שם הם מבחינים ב"סלעים" שהם למעשה חלקיקי פחמן מעשן.
גרנט מגלה כי הלייזר הכירורגי הדרוש להרוס את הקריש ניזוק מהמערבולות בלב, ומאחר שקו הבטיחות שלו נקרע בזמן מילוי מחדש של החמצן, הוא חושד שיש חבלן במשימה.
הצוות נאלץ לפרק את הרדיו האלחוטי כדי לתקן את הלייזר, מה שמנתק את כל התקשורת וההכוונה מבחוץ, אם כי הצוות החיצוני עדיין יכול לעקוב אחר תנועותיהם באמצעות מעקב רדיואקטיבי.
הצוללת נכנסת למערכת הלימפה, שם סיבי הרשת מתחילים להפריע.
לאחר מכן הם נאלצים לעבור דרך האוזן הפנימית, מה שדורש מכל הצוות החיצוני לשמור על שקט מוחלט כדי למנוע זעזועים הרסניים.
במהלך הסרת הסיבים שסתמו את פתחי האוורור של הצוללת, כלי כירורגי שנפל גורם לטלטלה, ופטרסון כמעט נהרגת על ידי נוגדנים, אך הצוות מצליח לחזור לצוללת בזמן.
כשהם מגיעים לקריש, נותרו להם שש דקות בלבד לנתח ולצאת.
לפני המשימה, גרנט קיבל מידע שדובאל הוא החשוד העיקרי כמתנקש כירורגי, אך במהלך המשימה הוא מתחיל לחשוד במייקלס.
במהלך הניתוח, מייקלס מכה את אוונס ומשתלט על "פרוטאוס" בזמן שהצוות נמצא בחוץ.
בעוד דובאל מסיים להסיר את הקריש עם הלייזר, מייקלס מנסה להתרסק עם הצוללת לאותו אזור במוחו של בנש כדי להרוג אותו.
גרנט יורה בלייזר על הצוללת, גורם לה לסטות ולהתרסק, ומייקלס נלכד בהריסות ונטרף על ידי תא דם לבן.
הצוות הנותר שוחה במהירות לעין של בנש ויוצא דרך צינור הדמעות שניות לפני שהם חוזרים לגודלם הרגיל.
סטיבן בויד - צ'ארלס גרנט, סוכן CIA שנשלח להגן על בנש
ראקל ולש - קורה פטרסון, העוזרת הטכנית של ד"ר דובאל
אדמונד או'בראיין - גנרל אלן קרטר, אחד הקצינים האחראים על CMDF
דונלד פלזנס - ד"ר מייקלס, ראש הרפואה של CMDF ומומחה למחזור הדם
ארתור או'קונל - קולונל דונלד ריד, מפקד המבצעים של CMDF
ויליאם רדפילד - קפטן ביל אוונס, קצין בחיל הים שתכנן את "פרוטאוס"
ארתור קנדי - ד"ר פיטר דובאל, מנתח מוח מוביל שנבחר לבצע את הניתוח
ז'אן דל ואל - ד"ר יאן בנש, המדען בתרדמת ששכלל את נוסחת ההקטנה הבלתי מוגבלת
הרעיון לסרט נולד אצל אוטו קלמנט וג'רום ביקסבי, שמכרו אותו לאולפני פוקס, שהכריזו כי יהיה זה "סרט המדע הבדיוני היקר ביותר שנעשה אי פעם".
ריצ'רד פליישר נבחר לביים וסול דייוויד להפיק; שניהם עבדו באולפן בעבר.
פליישר למד רפואה ואנטומיה במהלך לימודיו בקולג' לפני שבחר בקריירה של במאי קולנוע.
הארי קליינר גויס לעבוד על התסריט.
תקציב הסרט נקבע בתחילה על 5 מיליון דולר, אך עלה ל-6 מיליון, מתוכם 3 מיליון שימשו לתפאורות ומיליון נוסף לצילומי ניסיון.
הצוללת "פרוטאוס" נבנתה כדגם בגודל מלא באורך 42 רגל, ששימש בסצנות בחדר ההקטנה ובחלקים חיצוניים של הריאה והאוזן הפנימית.
דגם זה כלל את כל התפאורות הפנימיות שבהן נראים השחקנים, עם חלקים נשלפים לצורכי צילום.
בנוסף, נבנו דגמים מוקטנים של הצוללת, כולל דגם גדול באורך חמישה רגל ש"טס" על חוטים בתפאורות המופשטות המייצגות את גוף האדם, ודגם זעיר של כמה סנטימטרים להצגת תהליך ההקטנה.
הסרט הציג את סטיבן בויד, שחזר להוליווד לאחר חמש שנים, ואת רקל ולש, שקיבלה את תפקידה הראשון בפוקס לאחר שזוהתה בתחרות יופי על ידי אשתו של סול דייוויד.
פליישר שיתף פעולה עם שני אנשי צוות שעבדו עמו על "20,000 מיל מתחת לים" – המעצב הרפר גוף, שתכנן את "פרוטאוס", והיועץ הטכני פרד זנדר.
ב-2023, הסרט מחזיק בדירוג של 92% באתר "Rotten Tomatoes" על סמך 36 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7/10.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר והיה מועמד לשלושה נוספים:
זכייה: הכיוון האמנותי הטוב ביותר - צבע
זכה: האפקטים המיוחדים הטובים ביותר
מועמד: עריכת הסרט הטוב ביותר
מועמד: עריכת הסאונד הטובה ביותר
זיכיון המסע המופלא (שנקרא גם זיכיון המסע המופלא - הביתה) הוא זיכיון של סרטי קולנוע מסוגת הרפתקאות וקומדיה לכל המשפחה המבוססים על ספר בעל שם זהה משנת 1961 אותו כתבה שילה ברדפורד.
העלילה סובבת אחר שלישיית בעלי-חיים שמשתפים יחד פעולה בכדי למצוא את דרכם חזרה הביתה שנמצא במרחק של מאות קילומטרים מהם.
בכל סרט נעשה שימוש בשילוב של דיבוב לצד "משחק" של בעלי-חיים בכדי להביע את רגשותיהם, לצד שחקנים המגלמים את בני-משפחתם.
הזיכיון כולל את העיבוד הקולנועי המקורי והמוערך משנת 1963 לרומן, וכן את הרימייק משנת 1993 וסרט ההמשך שלו משנת 1996. הרימייק משנת 1993 זכה להצלחה קופתית ולקבלת פנים חיובית בקרב המבקרים באופן דומה לסרט מ-1963, בעוד המשכו קיבל ביקורות מעורבות.
רומן הילדים משנת 1961 מאת הסופרת הסקוטית שילה ברנפורד שימש כהשראה לסדרת סרטי "המסע המופלא" של חברת וולט דיסני.
הסיפור עוקב אחר שלוש חיות מחמד: לברדור רטריבר צעיר בשם לואת', בול טרייר אנגלי זקן בשם בודג'ר, וחתול סיאמי נאמן בשם טאו.
יחד, החיות עוברות מרחק של יותר מ-480 ק"מ דרך חבלי הארץ הלא-נושבים של צפון-מערב אונטריו, בחיפוש אחר בעליהם.
האירועים לאורך הדרך מתארים את הלחץ והסבל שהם חווים, כמו גם את הנאמנות והאהבה שרוחשים בעלי החיים לבעליהם.
בעקבות העיבוד משנת 1963 של חברת וולט דיסני הספר, האולפן פיתח זיכיון סרטים, עם רימייק והמשכו.
שם הסרטתאריך הפצה בארצות הבריתתאריך הפצה בישראלבמאיתסריטאי/םמפיק/יםהמסע המופלא20 בנובמבר 19633 ביולי 1965פלטשר מארקלג'יימס אלגרוולט דיסני וג'יימס אלגרהמסע המופלא - הביתה3 בפברואר 19939 ביולי 1993דוויין דנהאםקרולינה תומפסון, לינדה וולברטון וג'ונתן רוברטסג'פרי צ'רנוב ופרנקלין ר' לויאבודים בסן פרנסיסקו8 במרץ 19966 בדצמבר 1996דייוויד ר.
אליסכריס האוטי וג'ולי היקסוןברי ג'וסן
פרופסור ג'יימס האנטר הוא הבעלים הגאה של בול טרייר אנגלי מזדקן בשם בודג'ר.
ילדיו פיטר ואליזבת הם הבעלים של לברדור רטריבר צעיר בשם לואת' וחתול סיאמי בשם טאו, בהתאמה.
בזמן שמשפחת האנטר נאלצים לעזוב את ביתם לזמן-מה, הם לוקחים את חיות המחמד שלהם לחברם הקרוב בשם ג'ון לונגרידג'.
תחת טיפולו,, חיות המחמד מתחילות להתגעגע לבעליהם.
כאשר ג'ון יוצא לטיול מחנאות ומשאיר את החיות בטיפולה של עוזרת ביתו, בדידותן של חיות המחמד מציף אותן, והן מחליטות למצוא את דרכן הביתה, תוך התגברות על סכנות ועל 400 הקילומטרים שמפרידים ביניהם לבעליהם.
בדרך, השלישייה עובדת יחד כדי להתגבר על רעב, על חיות בר ולגבור על איתני הטבע.
למרות המסע הארוך, השלישייה עובדת יחד כדי להשיג את מטרתם ולחזור לבעליהם.
כאשר משפחת סיבר נאלצת, עקב עבודתו של בוב, לעבור לתקופה קצרה לסן פרנסיסקו, הם משאירים את שלושת חיות המחמד האהובות שלהם בחווה של חברת משפחה.
עם חלוף הזמן, החיות מתחילות לחשוש שננטשו, ושאדו מתחיל לדאוג לשלומו של פיטר, ועל כן מחליט לחפש את פיטר.
יחד, הם מחליטים לסכן את חייהם, ולעבוד יחד כדי להתמודד עם המסע המסוכן דרך המרחבים של קליפורניה כדי למצוא את דרכם חזרה הביתה.
הסרט יצא בדיבוב עברי בלבד לבתי הקולנוע, והיה הפקת הדיבוב העברי המלאה לסרט לייב-אקשן של דיסני הראשונה מאז ניקי כלב הפרא, שבה כל הדמויות דברו עברית (בעיבוד מ-1963, היה מדובר בקריינות בלבד לצד האודיו המקורי של יתר הדמויות).
אבודים בסן פרנסיסקו (המסע המופלא הביתה 2) (1996)
כאשר משפחת סיבר מתכננת טיול משפחתי לקנדה, הם מחליטים שהפעם הם מביאים איתם את שלוש חיות המחמד האהובות שלהם, בכדי להימנע מאירוע זהה למה שקרה בפעם האחרונה.
כשהם מגיעים לנמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו, ומתחילים לעשות בידוק למזוודות ולחיות המחמד שלהם, צ'אנס נבהל תוך כדי טעות בהבנה, והוא חושב שעובדי שדה התעופה הם עובדי מכלאה.
יחד צ'אנס, שאדו וסאסי מתמודדים עם אתגרים בעיר הגדולה, ביתם של חיות משוטטות שונות, תוך כדי שבם מנסים להימנע מלוכדי הכלבים.
כשביתם נמצא בצד השני של גשר שער הזהב, השלישייה יוצאת למסע נוסף למצוא את בעליהם ואת דרכם הביתה.
הופץ לבתי הקולנוע בארץ בתרגום עברי בלבד, ולמעשה הוא הסרט היחיד בזיכיון שלא דובב.
ד – מדבב בשפה העברית, חל רק על הסרטים "המסע המופלא" ו-"המסע המופלא - הביתה"
דמותסרטהמסע המופלאהמסע המופלא - הביתהאבודים בסן פרנסיסקו צוות שחקנים ראשיבודג'רמאפיהבול טריירלואת'רינקהלברדור רטריברטאוסייןהחתול סיאמיקרייןרקס אלןV
אורי זהרדפרופ' ג'יימס האנטרג'ון דרייניננסי האנטרסנדרה סקוטפיטר האנטררונלד קוהוןאליזבת האנטרמריון פינלייסוןצ'אנסמייקל ג'יי.
אוהד שחרד צוות שחקנים משניג'ון לונגרידג'אמיל גנסטגברת הואקסבת' עמוסברט הואקסאריק קלברינגקייטג'ין סמארט
יהויכין פרידלנדרדדלילהקארלה גוג'ינורייליסינבדסלדג'טישה קמפבלסטוקימייקל בלספייקרוס מלינגרלאקי לסורדהטומי לסורדהספארקי מייקלסאל מייקלסטריקסי יוקרבוב יוקרפיטאדם גולדברגאשןג'ון פוליטו
סרטצוות ופרטי ההפקהמלחיןצלםעורך/יםחברת הפקהחברת הפצהאורך הסרטהמסע המופלאאוליבר וולאסקנת' פיץ'נורמן ר.
פאלמרסרטי וולט דיסני, סרטי CangaryBuena Vista Distribution80 דקותהמסע המופלא - הביתהברוס ברוטוןריד סמוטג'ונתן פ' שוסרטי וולט דיסני, טאצ'ווד פסיפיק פרטנרז IBuena Vista Pictures84 דקותאבודים בסן פרנסיסקוברוס ברוטוןג'ק קונרויפיטר א.
סטיבנסוןסרטי וולט דיסני, City Dog הפקותBuena Vista Pictures89 דקות
סרטהכנסות בצפון אמריקהדירוג ההכנסותרווחים ממכירה בווידאוסך כל ההכנסותתקציבהערותדירוג בצפון אמריקהדירוג עולמיצפון אמריקההמסע המופלאלא ניתנו נתונים לקהל הרחב--$4,200,000>$4,200,000לא ניתנו נתונים לקהל הרחבהמסע המופלא - הביתה$41,833,324#2,107#3,230לא ניתנו נתונים לקהל הרחב>$41,833,324לא ניתנו נתונים לקהל הרחבאבודים בסן פרנסיסקו$32,709,423#2,639#3,817לא ניתנו נתונים לקהל הרחב>$32,709,423לא ניתנו נתונים לקהל הרחבסך הכל>$74,542,747x̄ #1,582x̄ #2,349$4,200,000~≤$78,742,747לא ניתנו נתונים לקהל הרחב
סרטRotten TomatoesMetacriticCinemaScoreהמסע המופלא89% (9 ביקורות)87/100 (5 ביקורות)-המסע המופלא - הביתה87% (30 ביקורות)-A+אבודים בסן פרנסיסקו53% (17 ביקורות)-B+
המסע המופרע: הסרט הוא סרט הרפתקאות מונפש אמריקאי משנת 2002 המבוסס על סדרת הטלוויזיה "משפחת תורנברי".
הוא הופק על ידי Klasky Csupo והופץ על ידי סרטי פרמאונט וסרטי ניקלודיאון.
הסרט, בבימויו של ג'ף מקגראת' וקאתי מלקסיאן, נכתב על ידי קייט בוטילייה, ובכיכובן של לייסי שאבר, טום קיין, דניאל האריס, ג'ודי קרלייל, טים קארי, לין רדגרייב, רופרט אוורט, מריסה טומיי ופלי, עוקב אחר גיבורת הסדרה, אלייזה תורנברי, היוצאת למסע להצלת גור ברדלסים מציידים חסרי רחמים.
הסרט יצא לאקרנים ב-20 בדצמבר 2002, זכה לביקורות חיוביות ברובן וגרף יותר מ-60 מיליון דולר ברחבי העולם.
זהו הפרק הראשון בסדרת סרטי "משפחת תורנברי".
הסרט היה מועמד לפרס השיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-75 עבור השיר "אב ובת" של פול סיימון, מה שהופך אותו לסרט הראשון המבוסס על סדרה של ניקלודיאון שקיבל מועמדות לפרס אוסקר.
המשכון לסרט, המהווה גם קרוסאובר עם דמויות מהסדרה "ראגרטס" בשם "ראגרטס משתוללים", יצא לאקרנים ב-13 ביוני 2003.
אלייזה תורנברי משחקת עם משפחת ברדלסים בקניה שבמזרח אפריקה לאחר שאמם אקלה השאירה אותה אחראית על הגורים.
כאשר אלייזה מתרחקת מבית הברדלסים, אחת מגורי הברדלסים, טאלי, נחטפה על ידי ציידים לא חוקיים.
אלייזה נחושה להציל את הגור, מה שגורם לסבתה קורדליה להביא אותה לפנימייה בלונדון למען ביטחונה.
עם הגעתה, אלייזה מגלה ששימפנזת המחמד שלה, דרווין, הסתתר במזוודה שלה.
הוא מנסה להשתלב אך מסבך אותו ואת אלייזה בצרות.
לאחר חלום שבו השמאן מנימבו אומר לה להציל את טאלי, אלייזה ודרווין חוזרים לקניה.
בזמן נסיעה ברכבת מניירובי, הם נתקלים בקרנף זכר פצוע, שנורה בנהר על ידי אותם ציידים שחטפו את טאלי.
הם מצילים את הקרנף בעזרת הווטרינרים סלואן וברי בלקבורן.
בינתיים, אחותה הגדולה של אלייזה, דבי, נותרת לבדה עם אחיה הצעיר המאמץ, דוני, בקרוואן שלהם, הקומבי, בעוד הוריהם, נייג'ל ומריאן, הולכים לצלם ליקוי חמה בעמק טמפו.
אלייזה חוזרת לקומבי לאספקה; לאחר עימות קטן, דבי רודפת אחריה ואחרי דרווין ודוני.
קורדליה ובעלה, קולונל רדקליף, נפגשים עם נייג'ל ומריאן כדי להודיע להם על בריחתה של אלייזה, והם גם מתחילים לחפש את אלייזה כדי לאלץ אותה לחזור לבית הספר.
דרווין, אלייזה ודוני פוגשים גורילה שמציינת שראתה אנשים מקימים גדר לאורך עמק טמפו.
לאחר מכן, הם נתקלים שוב במשפחת בלקברנס.
אלייזה מסיקה שהציידים מכוונים לעדר הפילים הנוסע דרך העמק.
מאוחר יותר, השלישייה מוצאת את טאלי בקרוואן של משפחת בלקברנס, וחושפת את טבעם האמיתי כציידים.
משפחת בלקברנס לוכדת אותם וחושפת שהגדר מחושמלת.
בינתיים, דבי פוגשת ילד מקומי משבט מבוטי בשם בוקו, שנשלח על ידי זקני הכפר שלו לסייע לה.
השניים מגיעים לקרוואן של בני הזוג בלקברן, אך סלואן מחזיק את דבי כבת ערובה לאחר שהיא מגלה שהיא אחותה של אלייזה.
כאשר סלואן מאיים להרוג את דבי אם אלייזה לא תספר לו איך גילתה את הרעיון שלהם, אלייזה מודה שזה היה בגלל יכולתה לדבר עם חיות.
סערה מגיעה ולוקחת את כוחותיה של אלייזה בעוד בני הזוג בלקברן בורחים.
הם מגיעים לעמק טמפו בזמן כדי לראות את עדר הפילים פונה לעבר הגדר החשמלית.
כאשר אלייזה מתחילה לפקפק בעצמה, דבי מזכירה לה שהיא עזרה לבעלי חיים זמן רב לפני שצברה את כוחותיה, מה שמשקם את ביטחונה.
בני הזוג בלקברן, הרוכבים על מסוק, פקודות לאנשיה להפעיל חומרי נפץ, מפחידים את הפילים ומגרמים אותם לרוץ לעבר הגדר.
אלייזה מפעילה את החשמל של הגדר בטרם עת, גורמת לעדר לעצור זמנית, ואז משכנעת את הפיל המוביל להסתובב.
סלואן זורק את אלייזה לנהר, לאחר מכן הוא מנסה לירות בפילים, אך הם מושכים את המסוק של בני הזוג בלקברן מהאוויר באמצעות סולם החבלים שלו ומשמידים אותו, מה שגורם לו ולברי ליפול.
הם שורדים את הנפילה, אך נעצרים על ידי שומרי הפארק זמן קצר לאחר מכן, כאשר הליקוי מסתיים.
אלייזה כמעט טובעת עד שהיא ניצלת על ידי השמאן מנימבו, שאומר לה שהיא הצילה את הפילים באמצעות ליבה במקום כוחותיה.
כאות תודה, הוא מחזיר לה את כוחותיה.
אלייזה מתאחדת עם משפחתה, שמחליטה לא לשלוח אותה בחזרה לפנימייה, בעוד בוקו חוזר לכפרו, ושומר על השעון של דבי כמזכרת.
משפחת תורנברי חוזרת לסוואנה, שם אלייזה מאחדת את טאלי עם משפחתה.
דבי כועסת כאשר אלייזה אומרת לה שהיא תהפוך לבבון אם תחשוף את סודה, ובמהלך התהליך מפחידה קבוצת בבונים שנייג'ל ומריאן מצלמים.
אחד מהם מפעיל את הרדיו, שמנגן מוזיקה שמשפחת תורנברי והבבונים רוקדים לצליליה.
אליזבת' "אלייזה" תורנברי (מדובבת על ידי לייסי שאבר) – ילדה בת 12 בעלת כוח לדבר עם חיות.
סר נייג'ל ארצ'יבלד תורנברי (מדובב על ידי טים קארי) – מנחה תוכנית מפורסמת על בעלי חיים, בעלה של מריאן, אביהם של דבי, אלייזה ודוני ובנם של קורדליה ורדקליף תורנברי.
קולונל רדקליף תורנברי (מדובב על ידי טים קארי) – אביו של נייג'ל תורנברי וסבם של דבי, אלייזה ודוני תורנברי.
מריאן תורנברי (מדובבת על ידי ג'ודי קארליסל) – אשתו של נייג'ל תורנברי ואמם של דבי, אלייזה ודוני תורנברי.
היא הצלמת בתוכנית של בעלי החיים.
דבורה "דבי" תורנברי (מדובבת על ידי דניאלה האריס) – בתם בת ה-16 המתבגרת של נייג'ל ומריאן תורנברי ואחותה הגדולה של אלייזה.
דונלד "דוני" תורנברי (מדובב על ידי פלי) – ילד פרא שאומץ על ידי משפחת תורנברי אשר נוהג לדבר בג'יבריש.
קודרליה ג'סמין מקגולד תורנברי (מדובבת על ידי לין רדגרייב) – אשתו של קולונל רדקליף תורנברי, אמו של נייג'ל וסבתם של דבי, אלייזה ודוני.
סלואן בלאקבארן (מדובב על ידי רופרט אוורט) – צייד בריטי במסווה של וטרינר אשר מנסה להרוג חיות.
ברי בלאקבארן (מדובבת על ידי מריסה טומיי) – אשתו של סלואן וציידת אישה במסווה של וטרינרית אשר מנסה להרוג חיות יחד עם בעלה.
ג'ומו (מדובב על ידי ברוק פיטרס) – שומר פארק הספארי.
זהו הסרט האחרון בו השתתף עקב מותו בשנת 2005.
אקלה (מדובבת על ידי אלפרה וודארד) – ברדלס נקבה אשר איבדה את הגורה שלה טאלי מידי הזוג בלאקבארן.
טאלי (מדובבת על ידי קימברלי ברוקס) – גורת ברדלס שנחטפה על ידי הזוג בלאקבארן.
הסרט יצא לאקרנים בקופות בארצות הברית ב-20 בדצמבר 2002, וסיים במקום ה-6 במצעד בסוף השבוע, עם 6 מיליון דולר עבור 3,012 בתי קולנוע, סכום ממוצע של 1,997 דולר לאולם.
הסרט הכניס בסופו של דבר 40 מיליון דולר צנועים בארצות הברית, בין היתר משום שהסרט יצא לאקרנים יומיים לאחר הסרט "שר הטבעות: שני הצריחים".
אך, לאור ביקורות חיוביות באופן כללי, הוא הצליח לעקוף את סרט ההנפשה לחג שלו אחרי "כוכב המטמון", שגרף כ-38 מיליון דולר בארצות הברית.
זהו אחד ממספר מצומצם של סרטי עלילה שיצאו לאקרנים ביותר מ-3,000 בתי קולנוע, ועדיין שיפר את ביצועי הקופות שלו בסוף השבוע השני שלו, עם עלייה של 22.5% מ-6 מיליון דולר ל-7.4 מיליון דולר.
קהל שנשאל על ידי CinemaScore נתן לסרט ציון ממוצע של "A" בסולם A+ עד F.
רוג'ר איברט וריצ'רד רופר שיבחו את הסרט ונתנו לו "שני אגודלים למעלה" בתוכנית הטלוויזיה שלהם.
קווין תומאס מהמגזין לוס אנג'לס טיימס כינה את הסרט "מתנת חג מולד שנונה ומקסימה לכל המשפחה".
תומאס אמר שהוא "מאזן בין רגש לב אמיתי לבין חוש הומור מתוחכם", מה שהופך אותו לנדיר בקרב סרטי ילדים.
דייב קהר, שכתב עבור הניו יורק טיימס, תיאר אותו כ"סרט מונפש מורחב של שבת בבוקר" שהוא "תפל אך לא מזיק", והשווה אותו באופן שלילי לסרט "מלך האריות" של דיסני.
ב-USA Today, קלאודיה פויג דירגה אותו 3/4 כוכבים וכתבה, "משפחת תורנברי ללא ספק יאירו את יומם של הורים המחפשים פעילויות משפחתיות במהלך החגים".
הוא נבדק גם על ידי Boston.com ו־Film4.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עבור "Father and Daughter" מאת פול סיימון, אך הפסיד ל-"Lose Yourself" מאת אמינם עבור הסרט "8 מייל".
משחק וידאו המבוסס על הסרט יצא לאור על ידי THQ עבור הגיים בוי אדוונס והמחשב האישי.
מצב הסיפור של המשחק שם את השחקנים בתפקיד אלייזה בתרחישים המבוססים באופן חופשי על אירועי הסרט, והוא מכיל מיני-משחקים המאפשרים לשחקן לשלוט בחברים אחרים של משפחת תורנברי.
פסקול מקורי לסרט יצא לאור ב-26 בנובמבר 2002, על גבי תקליטור וקלטת שמע על ידי Zomba Music, Jive Records ו-Nick Records.
המפיק בפועל היה ג'ורג' אקוגני.
שירו של פול סיימון, "Father and Daughter", שנכתב לסרט, יצא כסינגל.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר.
המסלול הקורטיקובולברי (או הקורטיקו-גרעיני, ובאנגלית: Corticobulbar tract) הוא מסלול מוטורי של שני נוירוני חומר לבן המחבר את קליפת המוח המוטורית בקליפת המוח לפירמידות המדולריות (Medullary pyramids) בגזע המוח, שהן חלק מאזור המוח המוארך, ומעורבות בעיקר בתפקוד המוטורי של עצבים גולגולתיים שלא שייכים לעצב מניע העיניים, ובהם שרירי הפנים, הראש והצוואר.
המסלול הקורטיקובולברי הוא אחד המסלולים הקורטיקו-ספינליים.
המסלול הקורטיקובולברי מתחיל בקליפת המוח המוטורית הראשונית של האונה המצחית, מעל המענית הצידית (הסדק הצידי) והוא רוסטרלי לחריץ המרכזי, כלומר לפני החריץ המרכזי (rostral פירושו "לכיוון הקדמי" או "לכיוון הראש", מהמילה הלטינית rostrum – מקור.
בהקשר של המוח, rostral פירושו קדמי יותר, בכיוון המצח, בניגוד ל-caudal, שפירושו אחורי יותר, בכיוון העורף.
האזור המתואר, החלק של ה־precentral gyrus שבו מתחיל המסלול, נמצא לפני החריץ המרכזי, קרוב יותר למצח מאשר לחריץ המרכזי) בפיתול הקדם-מרכזי (אזור ברודמן 4).
המסלול הקורטיקובולברי כולל גם סיבים מאזורים אחרים בקליפת המוח, לא רק מהאונות המצחיות.
המסלול יורד דרך הקורונה רדיאטה (corona radiata) ולאחר מכן דרך הגנו (Genu) שבקפסולה הפנימית (Internal capsule) עם סיבים בגפה האחורית של הקפסולה הפנימית, ומשם אל המוח האמצעי.
במוח האמצעי, הקפסולה הפנימית הופכת לפדונקלים המוחיים (cerebral peduncles).
החומר הלבן ממוקם בחלק הגחוני של הפדונקלים המוחיים, חלק שנקרא רגל המוח.
השליש האמצעי של רגל המוח מכיל את הסיבים הקורטיקובולבריים והקורטיקוספינליים.
הסיבים הקורטיקובולבריים יוצאים ברמה המתאימה של גזע המוח שיוצרת סינפסה על הנוירונים המוטוריים התחתונים של עצבי הגולגולת.
בנוסף לקצות הנוירונים המוטוריים האלה, סיבים של המסלול הקורטיקובולברי מסתיימים גם בגרעינים התחושתיים של גזע המוח, כולל גרעין הגרצילה (gracile nucleus), גרעין הקודאט (cuneate nucleus), גרעין הסולידרי (solidary nucleus) וכל הגרעינים הטריגמינליים (trigeminal).
רק 50% מהסיבים הקורטיקובולבריים חוצים זה את זה (decussate), בניגוד לאלה של המסלול הקורטיקוספינלי שבו רובם עושים זאת: גרעיני עצב גולגולתיים מעצבבים את שרירי השלד ובכך מקבלים בדרך כלל עצבוב דו-צדדי מסדר ראשון של נוירונים (כלומר משתי ההמיספרות).
המסלול הקורטיקובולברי מורכב מהנוירונים המוטוריים העליונים של עצבי הגולגולת.
שרירי הפנים, הראש והצוואר נשלטים על ידי מסלול זה והוא מסתיים בנוירונים מוטוריים בגרעיני הגולגולת של גזע המוח.
זאת בניגוד למסלול הקורטיקו-ספינלי שבו קליפת המוח מתחברת לנוירונים מוטוריים בעמוד השדרה, וכך שולטת בתנועת פלג הגוף העליון, הגפיים העליונות והגפיים התחתונות.
סיבים המסתיימים בגרעיני החישה של גזע המוח משפרים או מעכבים את ההעברה החושית על פני גרעיני חישה שונים.
כך מתאפשרים קשב סלקטיבי או חוסר קשב סלקטיבי לגירויים שונים.
המסלול הקורטיקובולברי מעצבב את הגרעינים המוטוריים של הגולגולת באופן דו-צדדי, למעט גרעיני הפנים התחתונים, המעצבבים את שרירי הפנים מתחת לעיניים, ושריר הגניוגלוסוס (Genioglossus), המעוצבבים רק באופן חד-צדדי על ידי קליפת המוח הנגדי (Contralateral brain).
מבין הגרעינים המעוצבבים באופן דו-צדדי, נצפה קשר חזק יותר בניגוד לכיוון השני מאשר בכיוון השני.
המסלול הקורטיקובולברי מעצבב ישירות את הגרעינים של עצבי הגולגולת העצב המשולש, עצב הפנים, עצב הלשון והלוע ועצב תת-הלשון.
המסלול הקורטיקובולברי תורם גם לאזורים המוטוריים של העצב התועה בגולגולת, בגרעין האמביגווס (Nucleus ambiguus) שבמוח המוארך.
המספריים של אדוארד הוא סרט אגדה גותי של טים ברטון משנת 1990 מסוגת פנטזיה, דרמה קומית ורומנטיקה.
לדבריו של ברטון, הסרט מתייחס, במידה מסוימת, אל מה שהרגיש כנער מתבגר, וכן אל יצירתה של מרי שלי - "פרנקנשטיין".
בסרט בולט העיצוב הגותי, אשר מופיע ברבים מסרטיו של ברטון.
אדוארד הוא ילד "פינוקיו", שנוצר על ידי מדען קשיש (וינסנט פרייס) בטירה אפלה, אך המדען מת לאחר שחווה התקף לב ולא הספיק להשלים את אדוארד, כך שהוא נותר לבדו בטירה, עם מספריים ענקיים וחדים במקום ידיים רכות ועדינות.
פג בוגס (דיאן ויסט), אישה טובת לב מהפרבר הסמוך לטירה, מוצאת את אדוארד ואוספת אותו לביתה כאם מאמצת, ושם הוא מנסה להתמודד עם העולם והחברה "הרגילים".
ברטון הציג את הדמות בתור עצמו כילד חריג בפרבר אמריקאי - ודבר זה מורגש בסרט, שלדעת רבים הוא האישי והטוב עד כה מבין כל סרטיו.
לכאורה נראה הסרט כאגדה חביבה, בנאלית ונאיבית לילדים ותו לא, אבל מתחת למעטפת זו, זוהי אלגוריה על החברה - ובפרט החברה האמריקאית - ויחסה כלפי החריג.
בתפקיד הראשי משחק ג'וני דפ כאדוארד התמים.
המוזיקה היא של המלחין דני אלפמן, שהרבה לעבוד עם ברטון.
פג בוגס, אישה טובת לב, היא קוסמטיקאית המוכרת מוצרים מדלת לדלת, החיה בפרבר כל-אמריקני ירוק, שקט וחייכני.
כדי להתקדם בחברת הקוסמטיקה שעבורה היא עובדת, היא מרהיבה עוז ונכנסת באומץ לב אל הטירה הגותית והאפלה שנמצאת בראש הגבעה הנטועה בלב הפרבר השקט.
להפתעתה, היא מגלה שזו טירה מטופחת עם גן מרהיב, וכאשר היא נכנסת פנימה היא פוגשת את אדוארד ידי מספריים, יצור חצי-אנושי, כאשר פניו מלאות בחתכים.
לאדוארד יש מגוון להבים ומספריים חדים על קצות זרועותיו, במקום ידיים אנושיות, עדינות ורכות, והלהבים הם אלה שגרמו לחתכי פניו.
פגי אינה נבהלת ממראהו המשונה ומציעה לו שתאמץ אותו ותטפל בפניו כאילו הייתה אמו.
אדוארד, המתנהג בביישנות, נענה להצעה והיא לוקחת אותו לביתה, שם הוא פוגש את המשפחה ונשאר ללון עמה, ובכך נשאר לגור איתה.
בלילה חוזרת הביתה קים (וינונה ריידר), בתה של פגי, ונתקלת באדוארד הישן בחדרה על מיטת המים שלה.
קים מבועתת ממראהו וצורחת, ולאחר שנבהל גם הוא מצרחותיה, אדוארד בטעות מנקב את המיטה.
קים היא נערה מתבגרת יפה ומרדנית, והיא חברתו של ג'ים, מלך השכבה המקומי שרוצה לגנוב כסף מאביו העשיר והקמצן.
פג והמשפחה עוזרים לאדוארד להתאקלם בחברה, ואדוארד מצליח להתחבב על תושבי הפרבר בזכות עבודות הגינון שהוא מבצע במו ידיו.
היחידה שאינה מחבבת את אדוארד היא השכנה הנוצרית והשמרנית אזמרלדה הסבורה שהוא שיקוץ.
אחרי שאדוארד פותח לקים את הדלת לאחר ששכחה את המפתח, ג'ים משכנע אותה לשכנע את אדוארד לפרוץ למענם לביתו של אביו.
קים מפתה את אדוארד התמים למשימה והוא עוזר להם, אך נתפס אחרי הפעלת האזעקה.
המשטרה מגלה הבנה למצבו המיוחד של אדוארד ומשחררת אותו על תנאי, למרות שהוא מסרב להלשין שקים וג'ים שלחו אותו לפרוץ.
אחרי שג'ון ופג באים לאסוף אותו, מסביר אדוארד לקים שהוא ידע שהפריצה נעשית לביתו של ג'ים, ושהוא פרץ כי זו הייתה בקשתה.
ביל, בעלה של פג, מציע לאדוארד למצוא עבודה, ואילו ג'ויס, השכנה הרווקה, נמשכת אל היצור החריג בשעה שהוא מתאהב דווקא בקים.
אחרי שאדוארד מספר את כלבהּ של ג'ויס, היא מתנדבת להיות הקליינטית הראשונה שלו וסוחפת את הפרבר בהתלהבות.
ג'ויס לוקחת אותו להקים מספרה וסלון יופי ושם היא מנסה לפתות אותו לאהוב אותה ולא את קים.
אדוארד מסרב לה ובורח מהמקום, וכתוצאה מההשפלה היא מתחילה להסית את הפרבר כנגד אדוארד.
היחסים בין קים לאדוארד מתחממים והופכים מפויסים יותר כאשר היא מתחרטת על מעשיה ומתחילה לפתח הבנה וסימפתיה כלפי אדוארד הרגיש, הביישן והמבולבל.
לקראת חג המולד מפסל אדוארד פסל של מלאך בקרח וקים נדהמת מהיופי ורוקדת אל תוך רסיסי הקרח הנופלים.
במהלך הריקוד אדוארד בטעות חותך אותה קלות בכף ידה.
קים מבינה ויודעת שאדוארד לא פצע אותה בכוונה ושמדובר בתאונה קלה, אך חברהּ ג'ים, שמופיע בחצר, מגרש אותו באלימות.
אדוארד מסתלק בזעם וכאב מהחצר ובדרך גורם נזק לרכוש ולצמחיה.
קים הפגועה דוחה את ג'ים בכעס על שגירש את אדוארד והוריה יוצאים לחפש אחריו.
ג'ויס והשכנים הזועמים יוצאים למרדף כאספסוף זועם אחרי אדוארד, שבינתיים חזר לבית משפחת בוגס, שם הוא פוגש את קים שמחבקת אותו והשניים מתוודים זה כלפי זה על אהבתם ההדדית.
ג'ויס, ג'ים והאספסוף הזועם מגיעים לבית בוגס, יחד עם משפחת בוגס עצמה.
כאשר הבן קווין רץ אל הבית, ג'ים כמעט דורס אותו במכוניתו.
למזלו, קווין ניצל ברגע האחרון על ידי אדוארד, שמזנק עליו ומפיל אותו אל הדשא.
מרוב פחד ובלבול, מספריו של אדוארד פוצעים קלות את פניו של קווין, דבר שמפחיד אותו ואת כל האספסוף שמסביב.
למרות הפצרותיהם של ג'ון ופג כלפי האספסוף שיגלו הבנה סימפתיה לאדוארד, האספסוף רוצה את ראשו.
קים מייעצת לאדוארד לברוח בחזרה לטירה שבה פג מצאה אותו.
השכנים רודפים את אדוארד עד לטירה, שם הם נעצרים על ידי המשטרה.
השוטר רחמן כלפי אדוארד, נכנס אל חצר הטירה ויורה באוויר על מנת שאנשי האספסוף יחשבו שהוא הרג את אדוארד ויניחו לו לנפשו.
אחרי שהמשטרה עוזבת, מגיע ג'ים חמוש באקדח.
הוא נכנס על מנת להרוג את אדוארד לאחר שגילה שהוא לא באמת נהרג, וקים, שהגיעה גם היא אל אדוארד, מנסה לעצור את חברה האלים.
בגג הטירה מתרחש העימות הסופי - קים מונעת מג'ים לירות באדוארד, אך ג'ים בתגובה מכה אותה.
המכה שג'ים נתן לקים מכעיסה את אדוארד, שעקב כך דוקר את ג'ים למוות בלהבי ידיו ומפיל אותו מהחלון.
קים ואדוארד נאלצים בכאב, בעצב ולא מתוך רצונם החופשי והנפשי להיפרד, כאשר הם מבינים שלא ייפגשו יותר עקב האספסוף הזועם.
קים לוקחת פיסה של יד-מכונה, חלק חילוף של ידיו שמצאה בטירה, ומביאה אותה אל האספסוף כהוכחה שאדוארד מת, לכאורה.
הללו מתרצים ועוזבים את המקום.
אדוארד מתבודד בטירתו, כאשר נחמתו היחידה היא גינון וכל חג המולד - פיסול בקרח, דבר היוצר שלג בפרבר ירוק העד.
ג'וני דפ - אדוארד ידי מספריים.
דיאן ויסט - פג בוגס, קוסמטיקאית המאמצת את אדוארד.
אלן ארקין - ביל בוגס, בעלה של פג.
וינונה ריידר - קים בוגס, בתם של פג וביל, נערה.
רוברט אוליביירי - קווין בוגס, בנם של פג וביל ואחיה של קים.
אנטוני מייקל הול - ג'ים, החבר הקנאי והאלים של קים.
קתי בייקר - ג'ויס מונרו, רווקה מפתה.
אולן ג'ונס - אזמרלדה, נוצרית קנאית העוינת את אדוארד ורואה בו שיקוץ.
וינסנט פרייס - ממציא, המדען שיצר את אדוארד ומת מהתקף לב לפני שהספיק להשלים אותו.
המסעדה שבסוף היקום הוא ספר המשך ישיר למדריך הטרמפיסט לגלקסיה מאת דאגלס אדמס, ומתרחש זמן קצר לאחר תום הספר הראשון, כאשר הוא ממשיך מאותה נקודה בעלילה.
עלילת הסיפור נכתבה על פי סיום עלילת תסכיתי הרדיו, בעוד ששלושת הספרים הבאים בסדרה נכתבו ללא הסתמכות על מקור אחר כלשהו.
עלילת הספר מתחילה בנקודה שבה הסתיים הספר הראשון.
ארתור דנט, פורד פרפקט, טריליאן וזאפוד ביבלברוקס עוזבים את כוכב הלכת מגרתיאה בחלליתם "ליבת הזהב" ומיד מותקפים על ידי ספינה של חייזרים המכונים "ווגונים".
לחבורה מתברר שהם לא מסוגלים להימלט באמצעות "ההינע האי הסתברותי", מנוע השובר את חוקי ההסתברות המניע את חלליתם, משום שהמחשב המרכזי של החללית עסוק בהכנת תה לארתור.
למזלם, הם מצליחים לזמן את אחד מאבותיו של זאפוד, זאפוד ביבלברוקס הרביעי, והוא מצליח להציל אותם.
זאפוד הרביעי משגר את זאפוד, יחד עם אנדרואיד העונה לשם "מרווין", לכוכב בטא במערכת הדובה הקטנה, שבו ממוקמים המשרדים הראשיים של הוצאת "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
זאפוד ומרווין חודרים למשרדים על מנת למצוא את "זרניוופ", שנמצא במסע בין-גלקטי ביקום מסונתז אלקטרונית.
במהלך חיפושיהם הבניינים "מוטסים" לפלאנטה השנייה של מערכת קרפדון על ידי מפציצי קרפדון, הרודפים אחר זאפוד בשל פשעיו.
זאפוד ומרווין פוגשים את "רוסטה", העוזר להם להגיע למשרדו של זרניוופ ומנחה אותם בהמשך דרכם.
במהלך בריחתם מלוחמי הקרפדון דמות בשם גארגאוואר מתגלה בפניהם של זאפוד ומרווין, ומודיעה לזאפוד שהוא צפוי להוצאה להורג (או למעשה השמדה טוטלית) ב"מערבולת הפרספקטיבה הטוטאלית" - מערבולת המציגה את גודל היקום בהשוואה לגודלו של האדם, על מנת להציג את נחיתותו וחוסר חשיבותו.
אך כאשר זאפוד נכנס לאותה מערבולת, המערבולת מראה לו שהוא היצור הכי חשוב בכל היקום.
זאפוד נמלט, ומוצא את זרניוופ שמסביר לו שהמערבולת נבנתה עבור זאפוד עצמו, ושהוא אכן היצור החשוב ביותר ביקום.
מתברר שזאפוד החזיק כל הזמן הזה בגרסה מיניאטורית של ליבת הזהב בכיס המקטורן שלו.
ליבת הזהב משוחזרת, וזאפוד חוזר אל ארתור, פורד וטריליאן שמשוגרים למסעדה הקרובה ביותר.
החבורה מגיעה אל המסעדה שבסוף היקום, מיליוויז, הנמצאת בנקודת הזמן שבה נהרס היקום, חמש מאות שבעים ושש אלף מיליוני שנים לאחר שעזבו את כוכב קרפדון.
שם, בעת אכילת חיות מהונדסות גנטית אשר רוצות להיאכל, הם צופים בהופעת הנביא זרקון ברגע האחרון וסוף היקום אשר חוזר על עצמו שוב ושוב באמצעות מסע חוזר ונשנה בזמן.
כמו כן, הם מוצאים שם את מרווין, אותו הם נאלצו לנטוש בהווה, שעבד במשך מיליוני השנים בהחניית חלליות במסעדה.
לאחר שהחבורה חוטפת חללית, הם חוזרים בזמן להווה, אך ארתור ופורד ניתקים מיתר החבורה, ומוצאים את עצמם בחללית של מהגרים.
ארתור ופורד מגלים כי זו חללית של בעלי-מקצועות-חסרי-טעם אשר רומו והוטסו על ידי יתר כוכבם אל עבר כוכב מרוחק, אשר בסיום הסיפור מתגלה ככדור הארץ הפרהיסטורי.
לארתור ופורד מתברר כי הם תקועים בכדור הארץ הזה יחד עם המהגרים שבספינה (אשר התבררו כאבותיהם הקדמונים של בני האדם).
בכדור הארץ הפרהיסטורי ארתור מנסה לגלות את השאלה שתשובתה היא התשובה לחיים, היקום וכל השאר, באמצעות הוצאת אותיות באקראיות מתוך שק.
השאלה שיוצאת היא "מה תקבל אם תכפיל שש בתשע?".
בסיום הספר זאפוד, טריליאן וזרניוופ חוזרים לליבת הזהב כדי למצוא את האיש ששולט ביקום, מרווין נאלץ להישאר מאחור, ופורד וארתור נשארים תקועים בכדור הארץ הפרהיסטורי.
מסע מבורדו הוא יומן מסע שנכתב בלטינית מאת מחבר אלמוני המכונה הנוסע מבורדו, המתאר את עלייתו לרגל לארץ הקודש בסביבות שנת 333. החיבור נודע בחשיבותו, שכן הוא ידוע כתיאור הראשון של ארץ ישראל שנכתב בידי נוצרים, והוא מתעד את המפה הנוצרית של ארץ הקודש בראשית התהוותה.
כמו כן, הוא מהווה פתיחה לספרות המסעות לארץ ישראל, והוא אחד ממקורות המידע היחידים על פניה של ארץ ישראל בכלל, וירושלים בפרט, בראשית המאה ה-4.
החיבור תורגם לאנגלית בשנת 1898 בידי A.
Stewart ולעברית בשנת 1934, בידי שמואל קליין.
המסע לארץ ישראל ובחזרה מתואר בצורה יבשה, ומצוינים בה רק שמות המקומות בהם הנוסע החליף את סוסו (מוטאציו) את המקומות בהם עצר ללינת לילה (מאנסיו) ואת שמות הערים שעבר בדרך.
המרחק בין כל תחנה ותחנה מצוין במילים רומיים, ורק לעיתים רחוקות מצוין אתר בעל עניין בנתיב המסע, כגון קברו של חניבעל או עיר הולדתו של אלכסנדר מוקדון.
הנוסע האלמוני עבר בארצות שונות והגיע ללבנון ומשם ירד דרומה לאורך חוף הים התיכון, וביקר, בין היתר באכזיב, פטולמיאס (שמה היווני של עכו), שקמונה (מדרום לחיפה), קרתא והגיע לקיסריה.
הוא עבר מספר כפרים ויישובים בדרכו מזרחה אל ניאופוליס (שכם) והוא מספר על הר גריזים שאל ראשו מגיעים באמצעות 300 מדרגות וכן על קבר יוסף ובאר יעקב "שם גם אלוני הפלנטוס אשר נטע יעקב".
משכם הִדרים הנוסע ועבר דרך בית אל לירושלים.
מירושלים פנה הנוסע אל ים המלח (הנקרא בפיו "ים המוות") ועבר דרך הר הזיתים, הכפר ביתניה שבו נקבר אלעזר שישו החיה אותו.
במקום שבו עמדה העיר יריחו הוא ביקר ב"מעיין אלישע" שליד המקום בו עמד ביתה של רחב, "המקום שבו עמד ארון הברית ושתים עשר האבנים שהעלו בני ישראל מהירדן".
הוא חזר לירושלים ופנה דרומה אל קבר רחל ולדבריו באזור בית לחם, במערה, את מצבותיהם של יחזקאל, אסף, איוב, ישי דוד ושלמה "והשמות רשומים באותה המערה".
משם הוא המשיך דרומה, עבר בבית צור וביקר בחברון, בקברי האבות, "בנין מרובע מאבנים יפות להפליא".
הנוסע חזר שוב לירושלים ופנה מערבה כדי להגיע חזרה לקיסריה, מקום סיום המסע.
בדרך עבר בעיר "ניקוליס" (אמאוס), בעיר לוד ואנטיפטרס.
ספר המסע אינו חתום, ולא ידוע מי כתבו.
החיבור אינו כתוב בגוף ראשון, ועניין זה העלה ספק אם אכן ערך המחבר בעצמו את המסע שהוא מתאר.
עם זאת, בבסיס התיאור עומד מסע שאכן נערך, גם אם אדם אחר מסר את פרטיו למחבר.
מאחר שתיאור המסע מתחיל בבורדו (שהייתה בזמן כתיבת החיבור הפרובינציה הרומית גאליה אקוויטניה), נהוג להניח כי זהו מקום מוצאו של הנוסע.
מתוך הדגש על האתרים הנוצריים וההתייחסות אליהם, ברור כי מדובר בנוסע נוצרי, אך מתוך רמזים שונים בטקסט העלו מספר חוקרים הצעות שונות.
היו שהצביעו על ידיעותיו של הנוסע ביהדות כעל ראיה כי הנוסע הוא יהודי מומר.
שמואל קליין טען שהנוסע אינו נוסע כלל, והחיבור כולו נכתב על סמך מקורות משניים, ללא שיציג המחבר את רגלו מחוץ מבורדו.
היו אף שהציעו כי הנוסע אינו נוסע כלל, כי אם נוסעת וזאת מכיוון שרשימת האתרים המופיעים במסע יכולים לשקף עניין מוגבר בנשים שהמיניות שלהן מופגנת בסיפור - כמו דינה, רחב, האישה השומרונית ועוד.
המסע מתוארך לשנת 333 בשל ההתייחסות בתיאור המסע לקונסוליות של דלמטיוס וזנופילוס.
המסעדה הגדולה הפרק הראשון של הסדרה שודר ביום העצמאות תשמ"ה - אפריל 1985 כפרק בודד, ורק לאחר כחצי שנה במוצ"ש 5 באוקטובר 1985 שודר פרק בכל שבוע.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-13 בדצמבר 1986. העונה השלישית והאחרונה עלתה לשידור ב-17 בדצמבר 1988.
בעבר שודרה הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ 33 בהיותו משויך לרשות השידור, ומפעם לפעם בערוץ מַכַּאן 33, הערוץ החדש במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
הסדרה תיארה את ההתרחשויות במסעדה מזרחית, בניהולו של המסעדן הערבי סלים מג'לול (ז'אק כהן), המכונה "אבו ראמי" – תואר כבוד נפוץ בתרבות הערבית שניתן לאב על שם בנו הבכור.
לאורך כל הסדרה לא נאמר במפורש היכן ממוקמת המסעדה, אך היא הייתה מעוצבת בסגנון דומה למסעדות במזרח ירושלים.
בפרק "כבוד המשפחה" אף מגיע ראמי הבן לביקור במסעדה.
לצד סלים ורעייתו מרלן (מרלן בג'אלי), צוות המסעדה כלל דמויות קבועות וצבעוניות: הטבח ה"מצחיק" חכים (בסאם זועמוט), המלצר הלבבי עבדו (גסאן עבאס), המלצר האילם מערוף (ח'ליל ח'אלדי) ועוזר הטבח הפוזל ארטין (נעים חכים).
בכל פרק, המסעדה משכה אליה מגוון רחב של אורחים, שהפכו את העלילה לקומית ותוססת.
בין האורחים שהופיעו בסדרה היו: אריה אליאס ואלכסנדר יהלומי (בתפקיד מבקרי מסעדות), ספי ריבלין (בתפקיד שודד), ציפי שביט (בתפקיד מתאבדת שלא רוצה לעשות דיאטה), וכן גדי יגיל, אביבה מרקס, יעקב בודו, קרוליין לנגפורד, חנה ריבר, יוסי קינן, רותי הולצמן, ג'וקי ארקין, הלל נאמן, ציפורה פלד, אסי הנגבי ואחרים.
סלים 'אבו ראמי' מג'לול (ז'אק כהן) - מנהל המסעדה המכונה 'אבו ראמי'
מרלן מג'לול (מרלן בג'אלי) - אשתו של אבו ראמי
חכים (בסאם זועמוט) - הטבח ה"מצחיק"
עבדו (גסאן עבאס) - המלצר ה"שרמנטי"
מערוף (ח'ליל ח'אלדי) - המלצר האילם
ארטין (נעים חכים) - עוזר הטבח הפוזל.
עושה המון בעיות לאבו ראמי ולמסעדה שלו.
הרעיון לתוכנית היה של מנהל המחלקה הערבית יוסף בראל.
הסדרה הופקה על ידי שידורי הטלוויזיה בערבית ואולפני "טלעד".
צילומי העונה הראשונה החלו בקיץ 1984 באולפני טלעד בירושלים.
את עשרת הפרקים הראשונים ביים היוצר והתסריטאי של הסדרה אלי שגיא ביחד עם הבמאי אבי אמבר, שהיה אחראי על הבימוי הטלוויזיוני, ושגיא היה אחראי לבימוי השחקנים.
בסאם זועמוט תרגם את התסריט לערבית, עבור השחקנים הערבים.
לאחר שפרץ סכסוך בין אבי אמבר ואלי שגיא, הוחלט שאת העונה השנייה יביימו אנטואן סאלח וויקטור קמר ושגיא ימשיך לכתוב את התסריט.
באוגוסט 1987 הוחלט על הפקת עונה שלישית.
במהלך צילומי הסדרה השלישית עזב השחקן הראשי ז'אק כהן את הסדרה בעקבות מחלוקת הפקתית, ומאז נוהלה המסעדה בידי אשתו בסדרה, לצדו של חכים (בסאם זועמוט) בפרקים האחרונים.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה גם בעולם הערבי וכן בקפריסין ובטורקיה והיא שודרה בשידורים חוזרים במַכַּאן 33, בעיקר בתקופת הרמדאן.
הדמויות של ה"מסעדה הגדולה" עלו גם על הבמה במעין ספין אוף שיצר אלי שגיא בדצמבר 1987. להצגה קראו בשם "חתונה במסעדה הגדולה" עם השחקנים המקוריים.
בהצגה ישבו הצופים כאילו במסעדה וצפו במתרחש מאחורי הקלעים של המסעדה עם הדמויות המוכרות להם מהמסך הקטן.
ההצגה הייתה הצלחה גדולה, שלאגר שובר קופות והציגה כ-300 פעמים.
בשנת 2009 השתתפו כוכבי הסדרה בסדרת פרסומות של "סלטי צבר" לסדרת הסלטים של השף רפי כהן.
בפרסומת השתתפו ז'אק כהן, ששימש כפרזנטור של החברה, גסאן עבאס, וח'ליל ח'אלדי.
את מקומו של בסאם זועמוט שנפטר בשנת 2004 מילא השחקן לוטוף נוסייר.
פרק 1+2: פתיחה חגיגית - פרק כפול (שודר לראשונה ביום העצמאות ב-25 באפריל 1985)
פרק 3: תינוק בארוחת בוקר (שודר ב-5 באוקטובר 1985)
פרק 5: האיש שבא לסעוד (שודר ב-7 בפברואר 1987)
פרק 3: תפריט בינלאומי (שודר ב-31 בדצמבר 1988)
פרק 7: המסיבה (הפרק הראשון ללא אבו ראמי ומערוף.
שודר לראשונה ב-28 בינואר 1989)
פרק 10 ואחרון: בשידור ישיר חלק ב' (שודר ב-18 בפברואר 1989)
המספר הקסום שבע, פלוס או מינוס שתיים: מגבלות מסוימות על יכולתנו לעבד מידע הוא אחד המאמרים המצוטטים ביותר בתחום הפסיכולוגיה.
הוא פורסם בשנת 1956 על ידי הפסיכולוג הקוגניטיבי ג'ורג' ארמיטג' מילר מן המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת פרינסטון, ופורסם בירחון Psychological Review.
המאמר לכאורה טוען כי מספר האובייקטים שיכול אדם ממוצע להחזיק בזיכרון עבודה הוא 2 ± 7. למסקנה זו מתייחסים לעיתים בכינוי "מספר 7 הקסום של מילר" (Miller's magic 7).
מחקרים שנערכו לאחרונה הראו כי המסקנה באשר ליכולת זיכרון העבודה האנושי היא תוצאה של פרשנות שגויה למאמרו של מילר, וכי המספר נמוך יותר ומשתנה בהתאם לסוג המשימות.
במאמרו, מילר דן בצירוף מקרים בין הגבולות של שיפוט אבסולוטי חד-ממדי לבין מגבלות זיכרון לטווח קצר.
במטלה של שיפוט אבסולוטי חד-ממדי מוצגים לאדם מספר גירויים המשתנים במימד אחד (לדוגמה, 10 צלילים המשתנים אך ורק בגובה) ומגיב לכל גירוי בתגובה מתאימה (אשר נלמדה לפני כן).
הביצועים של בני אדם כמעט מושלמים עד ל-5 או 6 גירויים שונים, אולם קיימת ירידה בביצועים ככל שמספרם עולה.
ניתן לתאר מטלה זו כמטלת העברת מידע: התשומה היא אחת מתוך n גירויים אפשריים, והתוצר הוא אחד מתוך n תגובות אפשריות.
המידע הכלול בתשומה יכול להיקבע על ידי מספר החלטות בינאריות שיש להחליטן כדי להגיע לגירוי הנבחר, והדבר נכון אף באשר לתגובה.
לכן, ניתן לאפיין את הביצועים המיטביים של אנשים בשיפוט אבסולוטי חד-ממדי כקיבולת ערוץ מידע עם 2 עד 3 סיביות מידע, המתאים ליכולת להבדיל בין 4 עד 8 אלטרנטיבות.
המגבלה הקוגניטיבית השנייה שבה דן מילר היא טווח הזיכרון.
טווח הזיכרון מתייחס לרשימה הארוכה ביותר של פריטים (למשל, ספרות, אותיות, מילים) שעליה יכול אדם לחזור בסדר נכון, מיד לאחר שהוצגה לו, ב-50% מן הניסיונות.
מילר מצא כי טווח הזיכרון של אנשים בוגרים צעירים הוא בערך 7 פריטים.
הוא הבחין כי גודל טווח הזיכרון אינו תלוי בכמות המידע (הנמדדת בסיביות) הכלולה בגירוי.
מילר הסיק מכך שטווח הזיכרון אינו מוגבל במונחי סיביות אלא במונחי "נתחים" (chunks) – יחידות זיכרון.
נתח הוא היחידה המשמעותית הגדולה ביותר שאותה יכול האדם לזהות במידע המוצג לו – לכן, כמות המידע שתיזכר תלויה במה האדם מחשיב כנתח זיכרון בודד.
לדוגמה, מילה עשויה להוות יחידת זיכרון בודדה לאדם שהוא דובר השפה, אך היא עשויה להתפרק לאותו מספר יחידות זיכרון כמספר האותיות המרכיבות את המילה לאדם המזהה את האלפבית אך השפה כלל אינה מוכרת לו.
מילר הודה בכך שהיחס שבין מגבלות שיפוט אבסולוטי חד-ממדי לבין זיכרון לטווח קצר הוא מקרי בלבד, כיוון שרק המגבלה הראשונה, ולא השנייה, יכולה להיות מאופיינת במונחי תאוריית מידע (זאת אומרת, כמספר סיביות קבוע פחות או יותר).
לכן, אין כל דבר "קסום" במספר 7, ומילר עשה שימוש בביטוי אך ורק באופן תאורטי.
למרות זאת, הרעיון של "המספר הקסום 7" העניק השראה לתאוריות רבות, באיכות טובה יותר ופחות, באשר למגבלות יכולת ההכרה בבני האדם.
"המספר הקסום שבע" ויכולת זיכרון העבודה
במחקרים מאוחרים יותר על זיכרון לטווח קצר וזיכרון עבודה התברר כי טווח הזיכרון האנושי אינו קבוע אף כאשר הוא נמדד במונחי "יחידות זיכרון".
מספר יחידות הזיכרון שאדם יכול לזכור מיד לאחר שהוצג לו מידע תלוי בקטגוריה של היחידות שבהן נעשה שימוש (לדוגמה, קיבולת של כ-7 ספרות, כ-6 אותיות, כ-5 מילים), ואפילו תלוי במאפיינים של היחידות בתוך אותן קטגוריות.
לדוגמה הקיבולת נמוכה יותר למילים ארוכות מאשר למילים קצרות.
באופן כללי קיבולת הזיכרון לתוכן מילולי (ספרות, אותיות, מילים, וכדומה) תלוי במידה ניכרת בזמן הצריך כדי לומר את תוכן המידע בקול רם.
לאור זאת הציעו חלק מן החוקרים כי הקיבולת המוגבלת של זיכרון לטווח קצר איננה "מספר קסום" אלא "לחש קסום".
החוקר אלן באדלי (Alan Baddeley) הסיק מממצאיו כי מרכיב אחד מתוך המודל שלו לזיכרון עבודה, הלולאה הפונולוגית, קיבולתו היא כ-2 שניות של קול.
אף לאחר ממצאיו של החוקר באדלי לא ניתן לאפיין את קיבולת הזיכרון לטווח קצר כנתון הקבוע במונחי "הלחש הקסום", זאת כיוון שקיבולת הזיכרון תלויה גם במשתנים נוספים ולא רק במשך זמן הדיבור.
לדוגמה, הקיבולת תלויה גם במובן המילולי (המעמד הלקסיקלי) של תוכן המידע למאזין, במילים אחרות, האם המידע מכיל מינוחים המוכרים למאזין.
משכך, לא נכון לקבוע כי קיבולת הזיכרון האנושי לטווח קצר מוגבלת ל"מספר קסום" של יחידות זיכרון.
באדלי הוסיף כביקורת על מאמרו של מילר כי ישנו הבדל בין יכולת הזיכרון לטווח קצר למספרים לעומת מילים.
כמו כן הוסיף החוקר קוון כי ישנו הבדל ביכולת הקליטה בין מבוגרים לצעירים.
ישנן מספר מגבלות קוגניטיביות אחרות אשר גרמו לקוון לחלוק על מילר ולטעון כי לא מדובר ב"מספר שבע הקסום" אלא ב"מספר ארבע הקסום".
בניגוד למילר, קוון טען כי הדבר לא מקרי.
תהליך נוסף שנראה מוגבל לארבעה אלמנטים בלבד הוא תפיסה כמותית חזותית מהירה (באנגלית Subitizing מלטינית subitus שמשמעותו "פתאומי"), מדובר ביכולת לספירה מהירה של אובייקטים, שלרוב מוגבלת לארבע.
כמויות גדולות יותר של אובייקטים צריך לספור בצורה יחידנית, תהליך שהוא איטי יותר, אם כי ניתן לחשב את המספר באמצעות חישוב מהיר אם הוא אפשר לקבץ מנטלית את האלמנטים לכמה קבוצות קטנות – להלן נתחים: chunks.
בסרט "איש הגשם" ישנה דמות של אדם עם תסמונת סוואנט, שמסוגל לקבוע במהירות את מספר הקיסמים מקופסה שלמה שנשפכה על הרצפה, ככל הנראה תוך שימוש במספר גדול בהרבה מארבעה חפצים/אלמנטים.
הישג דומה נצפה באופן לא רשמי על ידי הנוירופסיכולוג אוליבר סאקס ודווח בספרו "האיש שחשב שאשתו היא כובע".
לכן, אפשר אולי להניח המגבלה על מספר האובייקטים בעיבוד מידע היא דבר שרירותי שנכפה על ידי ההכרה והתודעה שלנו ולא בהכרח גבול פיזי ממשי.
מצד שני, המומחה לאוטיזם דניאל טמט הציע שייתכן כי הילדים בהם צפה סאקס בניסוייו אולי ספרו מראש את הגפרורים בקופסה.
מנגד, יש גם עדויות שאפילו ארבעה אלמנטים הם הערכה גבוהה: גבט וקלארקסון ערכו ניסוי ומצאו כי למעלה ממחצית מהתנאים עבור זכירת זיכרון הניבו תוצאות רק של שני אלמנטים..
ייתכן שגודלם של הנתחים (chunks) ולא המספר הכמותי שלהם, המאוחסנים בזיכרון לטווח קצר הוא מה שמאפשר אצל אנשים זיכרון טוב יותר ומשופר.
כך שניתן להבין כי חלוקה של מספרים ארוכים/רשימות של אלמנטים וכו' לקבוצות (נתחים) קטנים יותר מאפשר לזכור טוב יותר, ואף לאפשר קליטה מהירה יותר של המידע המהיר אליו נחשפים.
המסע של דספרו הוא סרט הרפתקאות בהנפשה ממוחשבת אמריקאי בבימויו של סאם פל מבית אולפני יוניברסל משנת 2008. הסרט מבוסס בעיקרו על הספר "סיפורו של דספרו" של קייט די-קמילו משנת 2003. את התפקידים הראשיים מדבבים בגרסה המקורית סיגורני ויבר, מתיו ברודריק ואמה ווטסון.
הסרט מתמקד בשלוש דמויות עיקריות, הנמצאות במקום מסוים ומרגישות לא-שייכות, ובדרכן למציאת ייעודן האמיתי.
הסרט מתרחש כולו בממלכת דור, שנודעה ב"יום המרק המלכותי" הנערך בה מדי שנה.
בתחילת הסרט מגיע העכברוש המדבר רוסקורו עם המלח פייטרו באניה לנמל בממלכת דור.
כל העיר שוקקת חיים וריחות בזכות יום המרק המלכותי, שבו מבשל אנדרה, השף המלכותי, מרק חדש וכל יושבי הממלכה מוזמנים לטעום.
רוסקורו נמשך לריח המרק המפתה, לא מסוגל לעצור בעדו ונכנס לארמון, לחדר הסעודה, בו מסובים כל נכבדי הממלכה סביב השולחן.
בטעות נופל רוסקורו לצלחת המרק של המלכה והיא מתעלפת מרוב גועל ואימה.
ראשה נופל לתוך המרק והיא מתה.
רוסקורו מצליח להימלט מכל האנשים המנסים ללכדו ולחסלו ונופל לביוב.
עקב כך מטיל המלך על ממלכתו צו איסור על אכילת מרק וכן מוציא את כל העכברושים מחוץ לחוק.
בממלכת דור מתחילה תקופה קשה ומדכאת - המלך שבור ממות אשתו ומסתגר בחדרו, הנסיכה פיא בוהה בשמיים המעוננים ומייחלת לגשם ותושבי הממלכה מסתגרים בבתיהם.
במקביל מגיע רוסקורו לממלכת החולדות במעמקי הביוב האפל.
בוטיצ'לי, מנהיג החולדות פורס עליו את חסותו ומגן עליו מפני חולדות אחרות.
רוסקורו מדוכא מן האפילה ומשאר החולדות הדוחות אותו בגסותן.
הוא שואף לצאת מן החיים בביוב אך אינו יכול.
העכברים חיים בעולם משלהם, מעל החולדות.
גיבור הסרט הוא דספרו טילינג, עכבר צעיר וסקרן, בעל אזניים גדולות במיוחד.
המיוחד בו היא בעיקר העובדה שאינו מפחד משום דבר, למרות ניסיונות הוריו ומוריו ללמד אותו שכל עכבר נורמלי פוחד מחתולים, ממלכודות עכברים ומבני אדם.