tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השקל הצורי איבד ממעמדו בסביבות 60 לספירה, בעקבות הטבעה מאסיבית של דינר רומאי במזרח התיכון בימי נירון.
ההנפקה האחרונה של השקלים הצורים שידועה בימינו חלה בימי נרון והיא נושאת את שנת 191 למניין האוטונומיה, שהיא שנת 66/5 לספירה.
עוד בימי נירון, הוקמה בצור מטבעה רומית גדולה לטטרדרכמות רומיות שהוטבעו בה ובערים חשובות אחרות במזרח עד אמצע המאה ה־3 לספירה, ונועדו לספק מטבעות ללגיונות הרומיים באזור.
גם בתקופה זאת, הייתה למטבעות הצוריים תפוצה רחבה בלבנט.
צור הייתה המקור העיקרי למטבעות כסף בארץ ישראל כמה מאות שנים קודם לשקל הצורי, והשקל הצורי היה המטבע הבלעדי לתשלום חובות בבית המקדש השני.
המטבע היה כה חשוב בעיני היהודים, אולי בזכות טהרת מתכתו ודיוק משקלו, שקביעתו כסטנדרט לתרומות קודש למחצית השקל העלימה עין מהסמלים הפגניים שעליו כגון מלקרת והנשר.
במשנה מוזכר שכל השקלים המוזכרים בתורה הם שקלים צוריים.
בתקופת המרד הגדול הוחלף השקל הצורי ב"שקל ישראל" – עם פרוץ המרד בשנת 66 לספירה (לא קיימים שקלים צוריים מאוחרים משנת 65) הוטבעו מטבעות יהודיים בירושלים, שמשקלם ותכולת מתכתם שווים לשקל הצורי, ואף הכיתוב "ירושלים הקדושה" עליהם מקביל לכיתוב "צור הקדושה" ביוונית על מטבעות צור.
שווי השקל הצורי היה 4 דרכמות (טטרדרכמה).
ערכם של שקלי צור חוקה גם על־ידי אנשי אשקלון והנבטים במטבעותיהם.
שקלול תמורות אבולוציוני הוא מצב שבו האבולוציה אינה יכולה לקדם חלק אחד של מערכת ביולוגית מבלי לדכא חלק אחר שלה.
בביולוגיה, וליתר דיוק בביולוגיה אבולוציונית, שקלול התמורות מתייחס לתהליך שבאמצעותו תכונה עולה בכשירותה על חשבון ירידה בכשירות של תכונה אחרת.
הגורם לשקלול תמורות אבולוציוני הוא, ככל הידוע, העובדה שבגלל מגבלות משאבים (למשל אנרגיה, בית גידול/מרחב, זמן) לא ניתן להשיג אופטימיזציה בו-זמנית של שתי תכונות.
סיבה נוספת לשינויים אבולוציוניים היא שהמאפיינים של הגברת הכשירות של תכונה אחת בקרב האורגניזם משפיעים לרעה על הכשירות של תכונה אחרת בקרב אותו אורגניזם.
קשר שלילי זה נמצא בתכונות שהן פליאוטרופיות באופן אנטגוניסטי – גן אחד אחראי למספר תכונות שלא כולן מועילות לאורגניזם – או כאשר קיימת תאחיזה לא שוויונית: קשר לא אקראי של אללים בלוקוסים שונים במהלך השלב הגמטי.
התפיסה מאחורי שקלול תמורות אבולוציוני היא שעלייה בכשירות או תפקוד בתכונה אחת חייבת לבוא על חשבון ירידה בכשירות או תפקוד בתכונה אחרת.
"מודל Y" קובע שבתוך אורגניזם, כל שתי תכונות נקבעות על ידי משאבים ממאגר משותף.
"מודל Y" הוא כלי שימושי שסיפק תובנה חשובה, אך עבר הפשטת יתר בחלק מהספרות.
חוקרים ביצעו הרחבות מתמטיות ל"מודל Y" על מנת לקבל תובנות לגבי שקלול תמורות אבולוציוני.
שקלול תמורות אבולוציוני משפיע על שינוי אבולוציוני על ידי אילוץ.
למונח "אילוץ" יש שתי משמעויות: מעכב (האטה), אך לא עצירת אבולוציה בכיוונים מסוימים, או מסלול אבולוציוני מסוים שלא זמין בפני הברירה הטבעית.
ההבחנה בין שני המובנים של המילה "אילוץ" חשובה מכיוון שלפי ההגדרה הראשונה כל מצבי התכונה, או צורותיה, אפשריים.
לפי ההגדרה השנייה, חלק ממצבי התכונה אינם ניתנים להשגה.
כאשר דנים בשקלול תמורות אבולוציוני חשוב להבהיר באיזה מובן של המילה משתמשים.
שקלול תמורות אבולוציוני יכול לגרום ירידה בכשירות, בעיקר בהצלחה ברבייה, ירידה שנגרמת על ידי תכונה אחת כתוצאה מהעלייה בכשירות הנגרמת על ידי תכונה שונה.
מדובר גם בתכונות שקשורות לכושר גופני, וכן לתכונות הקשורות לקצב גדילה, גודל גוף, תגובת עקה, עיתוי רבייה, כמות/איכות צאצאים, אריכות ימים ותפוצה ביולוגית.
דוגמה לשקלול תמורות אבולוציוני היא קשר שלילי בין הגיל לגודל בבגרות.
שיעורי הגדילה נמצאים במתאם הפוך לגודל המרבי.
כלומר, הפרטים שגדלים הכי מהר מייצרים את הבוגרים הקטנים ביותר (שהגיעו לגיל הפוריות) ופרטים הגדלים לאט מייצרים בוגרים גדולי גוף.
דוגמה קלאסית נוספת היא שקלול התמורות בין השקעת אנרגיה ברבייה לעומת הישרדות.
אם לאורגניזם יש כמות אנרגיה שיש לחלק בין כל הפונקציות שהאורגניזם מבצע, אזי ככל שמוקצה יותר אנרגיה לרבייה (פעילות מינית מוגברת/גודל איברי הרבייה), כך יש פחות אנרגיה זמינה להישרדות (אריכות ימים / גודל כלי נשק כגון שיניים, ציפורניים, קרניים, שרירים וכו').
לדוגמה, באמצעות מניפולציה ניסויית במעבדה החוקרים הצליחו לראות כי עלייה בפעילות הרבייה נמצאת בקורלציה עם ירידה באריכות החיים בזבוב הפירות הזכר (תסיסנית המחקר).
עדויות נוספות על שקלול התמורות בין רבייה להישרדות מגיעות ממחקר שנעשה על טורפים ימיים.
נמצא שגם אורך איברי המין וגם מסת האשכים קשורים להשקעה בציוד טרום-הזדווגותי.
שקלול תמורות אבולוציוני קיים גם בהקשר של הסתגלות לסביבה ספציפית.
כשירות מוגברת בסביבה ספציפית תגרום לאובדן כשירות בסביבות אחרות.
חוקרים השתמשו באבולוציה ניסיונית כדי לבדוק את התיאוריה הזו בחיידק "Escherichia coli" בטמפרטורה שסביב 20 מעלות צלזיוס.
הם מצאו שהגם שהממצא אינו אוניברסלי (אם כי הדבר נמצא בכל הפרטים בניסוי), בדרך כלל חלה ירידה בכושרו של החיידק כאשר הוא גדל בטמפרטורה של 40 מעלות צלזיוס.
ניתן למצוא דוגמאות לשקלול תמורות אבולוציוני גם במחקרים הכוללים נבדקים אנושיים.
ניתן לראות שקלול תמורות בין צמיחה ותפקוד חיסוני באוכלוסיות אנושיות בהן האנרגיה היא גורם מגביל.
מחקר שנערך על בוליביה הכפרית גילה שילדים שחווים תגובה חיסונית מוגברת גדלים לגובה נמוך יותר מאשר אלה עם רמה תקינה של תגובה חיסונית.
מגמה זו הייתה חזקה יותר בילדים מתחת לגיל חמש, בו ילדים חווים צמיחה מהירה, וכן בילדים עם פחות מאגרי שומן.
נצפה גם שקלול תמורות בין צמיחה ורבייה.
במחקר שנערך על מתבגרות בהריון, החוקרים הבחינו שפחות אנרגיה הוקצתה לעוברים של נשים שעדיין גדלות מאשר לאלה שהשלימו את גדילתן.
מוטציות ספציפיות בגנים המקודדים לשרשרות הגלובין, שמרכיבות את ההמוגלובין, נמצאות באוכלוסיית אפריקה שמדרום לסהרה בקורלציה ישרה לתפוצת מחלת המלריה.
זו דוגמה לשקלול תמורות אבולוציוני, מכיוון שהאנמיה החרמשית פוגעת באיכות חייו של החולה ואף עשויה לקצר את חייו, אך מנגד מביאה לכך שתהיה לו עמידות מוגברת למלריה.
שקלול תמורות אבולוציוני נצפה גם ברפואה הקלינית.
לדוגמה, טיפול הורמונלי חליפי לנשים לאחר גיל המעבר עשוי להפחית את הסיכון לסרטן השחלות ודלדול עצם, אך יכול להגביר את הסיכון לסרטן השד.
ניתן לקשר זאת לעובדה שסטרואידים שחלתיים פועלים גם כהורמונים טרופיים של העצם וגם כממריצים מיטוטיים ברקמת השד.
שקלא וטריא (מארמית: "שָׁקַל וְטַרְיָא" – "קח ותן") הוא ביטוי המגיע מן הספרות התלמודית ומשמש לתיאור תהליך של דיון, בירור מעמיק, משא ומתן שכלי וחילופי דעות, הכולל שאלות, תשובות, הסתייגויות, והבהרות.
הביטוי נפוץ בעיקר בספרות ההלכה והתלמוד, והוא מתאר את שיטת הדיון המרכזית בלימוד הגמרא.
הביטוי "שקלא וטריא" מופיע פעמים רבות בפרשני התלמוד הבבלי, ומשמש לתיאור תהליך הלימוד והבירור האופייני לדיונים התלמודיים, שבהם חכמים מעלים קושיות, הצעות לתירוצים, דוחים את הטענות ומעמיקים את הבנת הנושא הנידון.
הביטוי מתאר באופן ציורי את התהליך האינטלקטואלי של "קח ותן" בין הלומדים או בין חכמי התלמוד עצמם.
בעברית בת זמננו, הביטוי משמש לעיתים גם מחוץ להקשר התלמודי, כמתאר דיון אינטלקטואלי או ויכוח ענייני שמתנהל מתוך בירור מעמיק ואינטראקטיבי של רעיונות שונים.
הביטוי נפוץ במיוחד בעולם הישיבות ובחוגים למדניים, אך הוא מופיע גם בשיח הכללי.
שקלי גרליץ הם שקלים מזויפים שנטבעו במקומות שונים באירופה בעיקר במהלך המאה ה-15 וה-16. מרכז הייצור שלהם היה בעיר גרליץ שבגרמניה וזהו מקור שמם.
השקלים נטבעו במטרה לחקות את שקלי המרד הגדול של היהודים ברומאים, אך יוצריהם לא ראו מעולם שקל אמיתי, והם נטבעו על פי תיאור מילולי.
בשל כך עיצובם וכיתובים ייחודיים, ואינם דומים לשקלי המרד.
מטבעות אלה היו למעשה אסימונים או מדליונים אשר לא שימשו כהילך חוקי.
בשנת 1267 ביקר הרמב"ן בארץ הקודש ושהה בה עד מותו.
באחד מביקוריו בעיר עכו רכש שקל כסף עתיק מטביעת ירושלים בתקופת מלחמת היהודים ברומאים (בין השנים 70-66 לספנה"נ).
בנספח לפירושו לתורה תיאר הרמב"ן את השקל שקנה.
בתיאור המילולי הוא תיאר את מראה השקל כפי שהבין אותו וכך התיאור המילולי הוא תוצאת פרשנותו של הרמב"ן לעיטור ולכיתוב המופיעים על שקלי המרד.
יוצרי השקלים הדמיוניים התבססו על התיאורים הכתובים של הרמב"ן ולפיהם עיצבו את דגמי השקלים הדמיוניים.
יוצרים שונים תיארו את הדגם באופן שונה וכתוצאה מכך נטבעו חיקויי השקלים במגוון וריאציות ודוגמאות.
לפי גרסה נוצרית מאוחרת, הופעת שקלי גרליץ מיוחסת לביקורו של גאורג אמריך בארץ ישראל.
אמריך, שהיה ראש העיר גרליץ בפרוסיה, הגיע לירושלים בשנת 1465 כצליין בארץ הקודש.
בשובו לפרוסיה בנה בעירו העתק של קבר ישו.
על פי מסורת זו, אמריך הביא ממסעו שקל עברי עתיק וסיפר כי בשקל כזה שילמו הרומאים ליהודה איש קריות שלושים שקלים עבור הסגרת ישו.
מכאן החל העניין בהעתקת אותו מטבע והחלה בגרליץ טביעת שקלים.
כאמור, שקלי גרליץ שונים בתיאוריהם בהשוואה לשקלים העבריים העתיקים וכך אף הכתובות העבריות בשקלי גרליץ, שאינן מעתיקות את הכתב העברי הקדום.
בהיעדר דמיון בין המקור לייצור בגרליץ גרסה זו אם כן מסופקת, שכן אילו היה בידי יצרני השקלים הדמיוניים שקל מקורי היה דמיון בינם בין שתי הקבוצות.
באנגליה של המאה ה-19 נוצרו שקלים דמיוניים אשר נושאים את שמות היצרנים.
אחד מן המטבעות הללו, נתון בקופסת הקרטון, נמכר בבית מסחר בלונדון בלוויית תווית המתארת את המטבע כהעתק של שקלי יהודה איש קריות.
יצרני השקלים הדמיוניים לא ראו שקל עתיק מקורי ונאלצו לדמיין את התיאור המילולי של הרמב"ן.
הרמב"ן תיאר את צד הפנים של השקל המקורי כ"מקל שוקד" ואת צד הגב כ"מזבח קטורת".
למעשה על פני שקלי המרד הגדול מתואר ענף קצר ועליו שלושה ניצני רימונים ועל צד הגב מתואר גביע על רגל גבוה שהיה אחד מכלי הקודש בבית המקדש.
האמנים יוצרי השקלים הדמיוניים תיארו את צד הפנים כענף צר וארוך נושא עלים ולעיתים פירות, בדגמים משתנים, ואת צד הגב בגביעים שונים כאשר המונח קטורת הוצג לרוב כמעין אדים או עשן עולים מן הכלי המרכזי - דבר שלא קיים על השקל הקדום.
סביב הענף בשקלים המקוריים יש כתובת בכתב עברי קדום (של ימי בית ראשון) "ירושלים הקדושה", על צד הגב, סביב הגביע מופיעה הכתובת "שקל ישראל"בכתב הקדום.
כתובות אלה על השקלים הדמיוניים נכתבו באותיות המרובעות (בדומה לכתב היהודי הנהוג גם בימינו).
חלק מן האותיות נכתבו באופן משובש.
קיימת פרשנות נוספת לציורים שעל השקלים הדמיוניים והיא שעל פני המטבע מופיע 'מטה אהרן שפרח' ועל צד הגב 'צנצנת המן'.
על גב שקלי המרד מעל הגביע מופיעות אותיות מ-א' עד ה' המונות את השנה למרד, אלה נעדרות מן השקלים הדמיוניים.
למעט תוכן הכתובות, אין דמיון בין שקלי המרד המקוריים לשקלים הדמיוניים, בהתייחס למתכות מהם נעשות השקלים, אלה העתיקים יוצרו מכסף טהור, בעוד השקלים הדמיוניים נעשו מתכות זולות, וכן שתי הקבוצות שונות בקוטר ובמשקל, השקלים הדמיוניים גדולים יותר אך קלים במשקלם.
השקלים הדמוניים שימשו כמטבעות זיכרון וכקמיעות; בין יהודי אירופה השתמשו בשקלים אלה כזכר למצוות תרומת מחצית השקל לבית המקדש, השתמשו בהם לשם צדקה וכן לקיום מצוות מתנות לאביונים בחג הפורים; היו גם שהשתמשו בהם בתור חמישה סלעים לפדיון הבן.
לצליינים אשר עלו בגלריץ אל העתק קבר ישו שהקים בעיר גאורג אמריך, הוצעו למזכרת שקלים שהוצגו בתחילה כשקלים קדומים שבהם שילמו הרומאים ליהודה איש קריות על הסגרת ישו ומאוחר יותר כהעתק לאותם שקלים.
כיוון שגם לנוצרים היה עניין בשקלים הדמיוניים אשר נסחרו היטב, הם נוצרו לפחות בחלקם בידי הנוצרים.
הכוונה בהנפקת השקלים הדמיוניים הייתה לחקות שקלים קדומים, אך למעשה אין כל דמיון בינם ובין שקלי מלחמת היהודים ברומאים למעט תוכן הכתובות "שקל ישראל" ו"יושלים הקדושה".
מאז נטבעו מטבעות אלה בשינויים קטנים, תחילה ברחבי האימפריה הרומית הקדושה ולאחר מכן בארצות נוספות, בהן ארצות הברית, והם הפכו לפופולריים בקרב היהודים והנוצרים כאחד.
בין יהודי אירופה היו שהתשמשו במטבעות כזכר למצוות מחצית השקל.
או, כאלה שראו בהן אומדן לשווי הצדקה שעליהם לתת או לסכום הנדרש לשם לקיום מצוות מתנות לאביונים בחג הפורים.
היו גם שהשתמשו בהן בתור חמישה סלעים לפדיון הבן.
השקלים הללו נוצרו כדי לאזכר את העצמאות היהודית והם איזכרו את מטבעות הכסף שהיו את השקלים של בגידת יהודה איש קריות ובכך הם היו בעלי עניין רב לנרטיב של ההמונים וודאי היו מוכרים לנוצרים רבים., להמונים במאות ה־15 וה-16 שביקרו בקבר הקדוש הייתה לזה משמעות.
במרוצת השנים נעשו בהם שימושים שונים: הם שימשו כמטבעות-זיכרון וכקמיעות; בין יהודי אירופה היו שהשתמשו במטבעות כזכר למצוות מחצית השקל, או שהשתמשו בהם לשם צדקה או לקיום מצוות מתנות לאביונים בחג הפורים; היו גם שהשתמשו בהם בתור חמישה סלעים לפדיון הבן.
ידוע כי בערים שונות בעיקר במרכז אירופה הונפקו השקלים הדמיוניים, כאשר הנפוצים שבהם נטבעו בעיר גרליץ שבגרמניה ומכאן שמם 'שקלי גרליץ' אולם גם בפראג ובוינה נטבעו שקלים כאלה הידועים במגוון רחב של דגמים שונים על פי הפרשנות המקומית של האמן.
יתר על כן גם סוגי המתכת מהם הונפקו השקלים שונים ומגוונים ומצביעים על כן על מקומות ייצור שונים, השקלים הדמיוניים מופיעים על אסימונים העשויים מן המתכות הבאות: בדיל, אבץ, עופרת פליז, מיעוטם בברונזה או בכסף.
'שקלי הגרליץ' נוצרו במאה ה-19 גם באנגליה ובשונה מן השקלים בני המאות הקודמות, היצרים באנגליה ציינו את שמם על השקלים כסמל מסחרי.
נשאלת השאלה האם ייצרני השקלים ניסו למעשה לזייף את השקלים המקוריים.
בהתחשב בכך שלנומיסמטים אין כל קושי להבחין בין שני סוגי השקלים, נראה שהמונח שקל מזויף אינו הולם את המקרה.
שקלים אלה אינם זיוף במובן המקובל, ועצם הכנתם לפני כ-500 שנה מגדירם כמטבעות עתיקים.
השקלים הדמיוניים הפכו לפריט אספני מבוקש, בעיקר בשל הכיתוב העברי "שקל ישראל" ו"ירושלים הקדושה" ועיצובם במספר רב של וריאציות.
יש בהם סנטימנט יהודי חזק, ומחירם נמוך לאין שיעור משקלי המרד אותם הם מחקים.
מלבד באוספים פרטיים, הם קיימים גם באוספים נומיסמטיים מרכזיים בארץ, כיוון שנטבעו במקומות שונים ברחבי אירופה ולאורך שנים ארוכות הם נפוצו במקומות שונים ועברו מיד ליד.
ניתן לראותם בארץ באוספים הציבוריים של מוזיאון ישראל בירושלים, ביתן קדמן למטבעות מוזיאון ארץ ישראל בתל אביב ובאוסף הנומיסמטי של בנק ישראל בירושלים.
פורסם אף מקרה בו נמצא שקל גרליץ בכיסו של חייל גרמני מת בחזית הרוסית בימי מלחמת העולם השנייה, שכנראה החזיק בו או כשלל או מטעמים של שימוש כקמיע.
השקלים הדמיוניים מבוקשים הן בידי אספנים והן בקרב "הבונים החופשיים" היות ששימשו תשלום כניסה ללשכה.
אף שתחילה הוצגו המטבעות כמזכרות, הם נסחרו גם כמטבעות עתיקים מתקופת המקדש.
במטאורולוגיה, שקע ברומטרי או מערכת לחץ נמוך, הוא אזור בו הלחץ האטמוספירי (לחץ אוויר, בכדור הארץ) הוא נמוך יחסית לאזור שסביבו.
לצד שקע ברומטרי תימצא, בדרך כלל, רמה ברומטרית.
לעיתים מתייחסים גם לאפיק לחץ נמוך כשקע, כיוון שמאפייניהם והשפעתם דומה, פרט לעובדה שהראשון סגור והשני לא.
במפות מטאורולוגיות, מרכז שקע ברומטרי מסומן בדרך כלל באות L האות הראשונה במילה Low, כלומר נמוך, כיוון ששם לחץ האוויר מגיע למינימום מקומי.
השקעים הברומטריים נחלקים לשלושה סוגים:
שקע חזיתי - נוצר בגבול בין אזור חם לאזור קר.
שקע תרמי - נוצר מעל אזור חם מסביבתו.
לדוגמה: אפיק ים סוף לא פעיל, שקע שרבי.
שקע טופוגרפי - נוצר במורד אזור הררי.
סוגי שקעים שכיחים באזור ישראל
שקע שרבי הוא קודם כל מערכת קרקעית.
כלומר, השפעתו ניכרת בגובה פני הים ומעט למעלה מכך.
זהו אזור לחץ אוויר נמוך באטמוספירה המאופיין בשרב, בעיקר באביב.
שקע זה מסוכן לטיסה בגלל השינויים הפתאומיים.
השקע נוצר עקב הפרשי טמפרטורה בין הים ליבשה (הים התיכון עדיין קר, לעומת צפון יבשת אפריקה שהספיקה להתחמם) והוא נע בעיקר ממערב למזרח.
ככל שהשקע עמוק וגדול יותר תופעות מזג האוויר יהיו קיצוניות ומשמעותיות יותר.
לשקע שרבי יש שני מסלולים עיקריים שבהם ישפיע על מזג האוויר בישראל.
יעלה לקפריסין ויהפוך לשקע חורפי.
מצב זה מאפיין את השקעים השרביים של תחילת האביב, אז קיים סיכוי גדול יחסית למפגש השקע השרבי עם אפיק רום מצפון.
יטייל לאורך חופי צפון אפריקה ויביא שרב.
זהו מצב שכיח יותר, מכיוון שבדרך כלל השקע השרבי לא מלווה במערכת רום משמעותית.
מצב הרום מעל השקע השרבי יהיה בדרך כלל נייטרלי, לכל היותר זרם סילון.
במפה המצורפת נראה שקע שרבי הנמצא בגבול בין מצרים ללוב, כשהוא בדרכו לישראל.
זהו שקע עמוק מאוד ולחץ האוויר במרכזו הוא מתחת ל-1000 מ"ב.
שקע זה גורם לטמפרטורות של מעל 30 מעלות בשעות הלילה במספר מקומות בארץ.
ניתן להבחין כי מעל השקע לא נמצא אפיק רום, אלא רום נייטרלי על סף רכסי.
רוח - באופן כללי, בהשפעת הפרשי הלחצים, האוויר ינוע מאזור הלחץ הגבוה אל אזור הלחץ הנמוך.
עליית האוויר, ואי יציבות אטמוספירית - כתוצאה מהשפעות החיכוך והפרשי הלחץ - האוויר המסתחרר סביב מרכז השקע מתכנס אל מרכזו.
כתוצאה מכך עולה צפיפות האוויר במרכז השקע, ועלייה זו גורמת לעליית גושי אוויר כלפי מעלה (תנועה אנכית).
עליית האוויר מלווה בשינויים תרמיים של גושי האוויר העולים, עלייה בלחות, התעבות ויצירת עננים, אי-יציבות וגשם.
חזיתות - בשקע דינמי ייווצרו בהתאם לנסיבות התרמיות שלוש חזיתות: חזית נייחת, חזית חמה וחזית קרה.
לפעמים החזית הקרה "מדביקה" את התקדמות החזית החמה ונוצרת חזית מלוכדת (אוקלוזיה).
שקנאים (שם מדעי: Pelecaniformes) היא סדרת עופות מים החיים במים מתוקים ומלוחים.
כל ארבע אצבעות השקנאים מחוברות על ידי קרום שחייה, מה שמבדיל אותם משאר העופות הימיים.
רגליהם הקצרות והחזקות משמשות להם כמשוטים, כנפיהם וזנבם ארוכים.
עופות אלה הם שחיינים וצוללנים מצוינים, והם גם מיטיבים לעוף.
מקורם ארוך, כפוף בקצהו או משונן, פתחי הנחיריים שלהם זעירים וכמעט שאינם נראים, ויש שנסתמו לגמרי והם נושמים דרך הפה.
קדמת העין עירומה, וגם העור ברצפת הפה שלהם עירום, מתיח ומהווה שק המשמש לאיסוף דגים.
בני הסדרה ניזונים בעיקר מדגים אך חלקם צדים גם טרף יבשתי, ציפורים ולעיתים אף פירות; הם צדים את טרפם בשחייה או בצלילה.
לרוב, הם שוכני מים מתוקים.
הם מקננים במושבות, על-יד מים, וחובשי-קן.
התפתחותם ממושכת, הגוזלים בוקעים מהביצה כשהם עירומים וניזונים על ידי הלעטה.
השקנאים נפוצים בכל רחבי העולם.
הגדול במיני השקנאים הוא שקנאי מסולסל (Pelecanus crispus) שנחשב לעוף המעופף הכבד ביותר ומשקלו עד 15 ק"ג.
הקטנה ביותר היא אנפית גמדית (Ixobrychus minutus) שמשקלה עד 150 גרם.
בעונות המעבר - סתיו ואביב פוקדים אלפי שקנאים מהסוג שקנאי מצוי, את מאגר משמר השרון - מצפור ויקר בדרכם לאפריקה בסתיו וחזרה לאירופה באביב.
סוג ללא מקור Lonchodytes - נכחד
סוג ללא מקור Torotix - נכחד
סוג ללא מקור Tytthostonyx - נכחד
סוג ללא מקור Cladornis - נכחד
סוג ללא מקור Liptornis - נכחד.
משפחה שקנאיים (Pelecanidae) - בה סוג יחיד
משפחה טגואניים (Scopidae) - בה מין יחיד טגואן
משפחה מנעלניים (Balaenicipitidae) - בה סוג ומין יחיד מנעלן
המשפחות סולתיים, נחשוניים, פרגטיים וקורמורניים והמשפחה הנכחדת פלוטופטריים (Plotopteridae) הועברו לסדרה נפרדת: סולתאים (Suliformes).
בנוסף, ישנן מחלוקות על שיוך משפחות האנפות, המגלנים, המנעלנים והטגואניים לסדרה זו או לסדרת החסידאים.
משפחת הפתוניים הועברה מהסדרה לסדרה עצמאית - פתונאים (Phaethontiformes).
בית ספר שדה שקמים הוא בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע בישראל, הממוקם ליד היישוב ניצן, וקיבוץ ניצנים, במישור החוף הדרומי של מדינת ישראל.
בית הספר נקרא כך על שם עצי השקמה הענפים הצומחים באזור.
שקמים אלה הן חלק משדרת עצי פרי ובוסתנים שנשתלו לאורך דרך החוף העתיקה שהובילה מעזה ועד לתל אביב של ימינו.
בית הספר הוקם ב-1983 ויושב בבית שזכה לכינוי "הארמון".
זהו בית באר שהוקם ב-1917 על ידי ערבי אפנדי אמיד.
בית הבאר הכיל באר בקומתו הראשונה, חלל לאיסוף ואריזת תפוזים, אותם גידל בפרדסים סביב ביתו, וחדרי מגורים ומרפסות למגוריו ומגורי ארבע נשותיו וילדיו.
בשנת 1942 רכשה קק"ל את הבית והאדמות שסביבו.
בחנוכה 1943 התיישבה במקום קבוצת ניצנים - קבוצת עולים יוצאי רומניה, ופולין.
חברי הקבוצה שמנו כ-70 חברים בחרו בניצנים כיוון שהייתה זמינה להתיישבות מיידית, והייתה קרובה לים, ממנו קיוו להתפרנס מדיג ולהביא מעפילים.
ואכן, בשנת 1947, סייעו חברי הקיבוץ בהעלאת ספינת המעפילים שבתאי לוז'ינסקי לחוף הצמוד לקיבוץ.
תוכנית החלוקה של האו"ם בשנת 1947 נכללה ניצנים בגבולות המדינה הערבית.
כמו שאר היישובים שהוצאו מגבולות המדינה היהודית של ההכרזה, החליטו אנשי ניצנים שלא לנטוש את יישובם ולהילחם עליו.
בעת התקדמות צבא מצרים לעבר תל אביב במלחמת השחרור, נכבש הקיבוץ על ידי הצבא המצרי.
לאחר שרבים מלוחמי ניצנים נהרגו בקרב, ב-7 ביוני 1948, התבצרו אחרוני הלוחמים בתוך "הארמון", ולאחר 14 שעות לחימה ו-33 הרוגים, נכנעו תושבי ניצנים ונלקחו בשבי המצרי למשך 9 חודשים.
בקרב זה השתתפו שלוש נשים לוחמות.
אחד מהסיפורים המפורסמים מקרב זה הוא סיפורה של אחת הלוחמות בקרב, מירה בן-ארי שהפגינה בגבורתה רוח לחימה, גאווה והקרבה עצמית, הפך למיתוס האישה הלוחמת.
סמוך לסוף מלחמת העצמאות, בנובמבר-דצמבר 1948, כבש צה"ל את האזור מחדש.
שלדי הלוחמים נאספו ונקברו בקבר אחים בבית הקברות ב"ניצנים הישנה", ולאחר המלחמה הוקם הקיבוץ מחדש 3 ק"מ דרומה משם.
ה"ארמון" - בית הפרדס הישן שהפך למבנה הקיבוץ וכיום הוא מבנה היסטורי מוכר לשימור.
עמדות משוחזרות מימי תש"ח ואנדרטאות לזכרם של לוחמי ניצנים שנפלו במלחמת השחרור כולל אנדרטת קבר האחים המספרות של סיפורם של לוחמי הקיבוץ במלחמה.
אנדרטת הברונזה "יד לאישה הלוחמת", המוקדשת לנשים הלוחמות בקרב ניצנים ולנשים הלוחמות במערכות הביטחון בישראל.
שקע דנקיל הוא שקע גאולוגי בחלק הצפוני של משולש עפר, הנכלל בתחומי מדבר דנקיל.
השקע ממוקם באזור הגבול שבין אתיופיה ואריתראה.
השקע נוצר בנקודת המפגש של שלושה לוחות טקטוניים המתרחקים זה מזה בקצב של 1–2 ס"מ בשנה: הלוח הערבי ממזרח, הלוח הנובי ממערב, והלוח הסומלי מדרום.
שקע דנקיל הוא המקום החם ביותר בעולם עם טמפרטורה ממוצעת של כ-36 מעלות.
שקע דנקיל הוא גם אחד המקומות הנמוכים ביותר בעולם, בגובה של כ-100 מטרים מתחת לפני הים.
באזור יורדים מעט מאוד גשמים ורובו מדברי.
האזור מאוכלס על ידי העפרים, שבט נוודים המתקיים מגידול צאן וגמלים.
באזור מתקיימת כריית מלח על ידי התושבים המקומיים.
המלח נכרה בשיטות ידניות ומובל באמצעות גמלים למכירה בשווקים של מקלה.
כתוצאה מהפעילות הטקטונית שקע דנקיל מאופיין בפעילות געשית רבה ובאזור ישנם הרי געש רבים.
הר הגעש ארטה אלה הוא הר הגעש הפעיל ביותר במשולש עפר כולו והוא מתפרץ בממוצע כל שנתיים.
מצפון מערב ל'ארטה אלה' נמצא מאר דללול, שקע שנוצר כתוצאה מהתפרצות הר הגעש.
באזור נובעים מספר מעיינות חמים הקרויים "מעיינות הגופרית של דללול".
אזור זה נחקר במטרה למצוא בו אקסטרמופילים העשויים לעזור בהבנת היווצרות חיים מחוץ לכדור הארץ בתנאים קיצוניים.
שקע הבזלת של דלתון הוא מאר, שקע גאולוגי, המצוי ליד מאגר המים דלתון, דרומית למושב דלתון במזרח הגליל העליון.
מצפון להרי צפת הייתה רמה הררית שעברה תהליכי סחיפה ממושכים ועליה זרמה בזלת שמקורה בהרי געש כבויים: הר אדמון, הר דלתון והר יוחנן.
רמה זו נקטעה על ידי העתק שנוצר בנחל חצור (א-ריחניה).
קיטוע זה השקיע את חלקה הצפוני של הרמה (רמת עלמה, כפי שהיא מוכרת היום) בכ-100 מטרים לעומת רמת דלתון.
מאר נוצרת כאשר מגמה לוהטת זורמת באה במגע עם מי תהום והחום העז הופך את המים לקיטור דחוס, בשלב מסוים גורם לחץ הקיטור הדחוס להתפוצצות היוצרת לוע משני.
שקע דלתון תחום בסוללה של סלעי בזלת.
בין סלעי הבזלת מצויים גם סלעי גיר ו"כדורי אליהו".
סלעי גיר אינם נמצאים בסביבת השקע, וההערכה היא כי הפיצוץ שיצר את המאר קרע סלעים מקירות הדיאטרם שמתחת למאר והעיף אותם יחד עם החומר הגעשי מבעד ללוע שנוצר.
שקנאי מסולסל (שם מדעי: Pelecanus crispus) הוא מין במשפחת השקנאיים.
הוא מתרבה מדרום-מערב אירופה דרך אסיה עד סין בביצות ובאגמים רדודים.
השקנאי המסולסל הוא מזדמן נדיר בישראל.
זהו הגדול שבשקנאים: אורכו נע בין 170 ל-190 ס"מ, משקלו נע בין 11 ל-15 ק"ג, ומוטת כנפיו היא כ-3 מטרים.
בממוצע, זהו המין המעופף הכבד ביותר, על אף שחובות גדולות וברבורים מצויים זכרים יכולים לעלות על השקנאי המסולסל במשקל מקסימלי.
הוא נבדל מהשקנאי המצוי בנוצות עורפו המסולסלות, שנתנו לו את שמו בעברית, רגליו האפורות, ופלומתו האפרפרה-לבנה, להבדיל מהשקנאי המצוי שפלומתו לבנה לגמרי.
לסתו התחתונה אדומה בעונת ההזדווגות.
הצעירים אפורים וחסרים את נקודת העור האדומה בפנים של צעירי השקנאי המצוי.
לנ"ל יש נוצות תעופה כהות יותר.
השקנאי המסולסל נודד למרחקים קצרים, הוא נראה אלגנטי בזמן דאייה, כשהלהקה עפה בתיאום.
קינו הוא למעשה ערימה גסה של צמחייה ומשוך אחורה כשל קינה של האנפה.
השקנאי תופס דגים ויצורי מים קטנים בשק שבתחתית מקורו.
כמו השקנאי המצוי, אוכלוסיית השקנאי המסולסל נפגעה קשות בעקבות הרס בתי גידול וציד.
השקנאי המסולסל הוא אחד מהעופות בהם עוסק הסכם עופות המים האפריקני-אסיאתי (AEWA).
טרם זוהו תת-מינים של השקנאי המסולסל בטווח תפוצתו הרחב, אבל תואר תת-מין קדום (Pelecanus crispus palaeocrispus) בהתבסס על הבדלי גודל שנמצא בבינאגאדי, אזרבייג'ן.
שקנאי פרואני (שם מדעי: Pelecanus thagus) הוא מין במשפחת השקנאיים.
מצוי בחופה המערבי של אמריקה הדרומית שלחופי האוקיינוס השקט במרכז צ'ילה, דרום פרו ולעיתים נדירות מופיע גם לחופי אקוודור.
השקנאי הפרואני בעל צבע כהה עם פס לבן שנמתח מקצה המקור עד לקודקוד ויורד לצדי הצוואר.
על ראשו ציצית נוצות קצרה.
בעבר נחשב לתת-מין של השקנאי החום.
משקלו של השקנאי הפרואני כפול מזה של מהשקנאי החום, עם משקל ממוצע של 7 ק"ג; הוא גם ארוך יותר, עם אורך כולל של כ-1.5 מטר.
כמותו הוא צולל לעבר להקות דגים ולא שוחה לעברם על פני המים.
עונת ההזדווגות חלה בין ספטמבר למרץ.
מספר הביצים בתטולה הוא בדרך-כלל שתיים או שלוש ביצים.
הביצים מודגרות לתקופה של 4 עד 5 שבועות, ותקופת הטיפוח נמשכת שלושה חודשים.
הסטטוס שלו הוערך לראשונה על ידי איגוד השימור העולמי ב-2008, בתור מין במצב הקרוב לסיכון.
שקנאי פיליפיני (שם מדעי: Pelecanus philippensis) הוא מין במשפחת השקנאיים.
הוא מתרבה בדרום אסיה מדרום פקיסטן והעוף הלאומי של מחוז סינד, תפוצתו מהודו עד אינדונזיה בגופים מימיים בפנים הארץ ובחופים, במיוחד באגמים רדודים.
הקן הוא ערימה של צמחייה שנמצאת על עץ.
התטולה כוללת בדרך-כלל שלוש עד ארבע ביצים.
השקנאי הפיליפיני הוא קטן יחסית לבני משפחתו, אך עדיין גדול יחסית לעוף מים.
הוא ברובו לבן, עם ציצית, זנב ועורף אפורים.
בעונת החיזור, לחלק התחתון של כנפיו ולגבם יש גוון ורוד.
מחוץ לעונת החיזור האזורים האלה לבנים לגמרי והציפורים הצעירות יותר חומות מאשר לבנות.
כפי ששמו באנגלית מציין, לשקנאי הפיליפיני נקודות אפורות על מקורו בעת עונת החיזור.
השקנאי הפיליפיני הוא עוף יציב עם תנועות מקומיות והוא נפוץ לטווח רחב יותר מחוץ לעונת החיזור.
כמו רוב השקנאים האחרים, הוא תופס דגים בעזרת שק העור שנמצא בתחתית מקורו בזמן שהוא שוחה על פני המים.
בגלל הרס בתי גידול מתמשך והפרעה על ידי בני-אדם, המספרים של השקנאי הפיליפיני התדלדלו.
לאחר שהתגלה שהשקנאי הפיליפיני הוא לא נדיר כשחשבו, הוא הורד בסולם הדרגות של ה-IUCN מפגיע לקרוב לסיכון ב-2007, אף על פי שהשקנאי נכחד בפיליפינים מאז אמצע המאה ה-20.
שקנאי (שם מדעי: Pelecanus) הוא סוג יחיד במשפחת השקנאיים (Pelecanidae) שבסדרת השקנאים של עופות מים גדולים החיים הן במים מתוקים והן במי הים.
השקנאים מצויים בכל היבשות, פרט לאנטארקטיקה והם מבין הגדולים שבעופות המעופפים והגדולים שבבני סדרתם.
הם יכולים לדאות לזמן רב ללא מאמץ הודות למבנה כנפיהם הרחבות.
כמו ברווזים ועופות מים אחרים, גופם ובעיקר נוצות הכנפיים מצופים בשכבת שומן דקה, שמונעת מהנוצות להירטב ומאפשרת להם לעוף בלי צורך לייבש את הכנפיים.
השקנאים ניזונים בעיקר מדגים ויצורי מים דומים שהם תופסים בעזרת שק שנמצא בתחתית מקורם הארוך, ונתן להם את שמם.
לעיתים נדירות נצפו שקנאים ניזונים מעופות קטנים או מגוזלים שנמצאים ללא השגחה, כנראה מהתמעטות מזון אחר.
השקנאים ניזונים, בדומה לברווזים מסוימים, באמצעות טבילת הראש במים ומילויים בדגים קטנים, לעיתים תוך שיתוף פעולה הדדי.
השקנאי החום ולעיתים גם השקנאי הפרואני יוצאי דופן בכך שהם צוללים מגבוה לעבר דגים קטנים ויכולים להגיע לדגים המצויים עד לעומק של מטר, מה שמאפשר להם לאכול הרחק יותר מהחוף.
ישנם שמונה מינים בסוג שקנאי.
המינים שקנאי מצוי, שקנאי מסולסל ושקנאי קטן מגיעים לישראל:
באמנות הליטורגית-נוצרית מסמל השקנאי את ישו, שהקריב את עצמו למען מאמיניו.
סמל זה התקבל כנראה בעקבות התבוננות בשקנאית-האם, המאכילה את גוזליה, על ידי מילוי השק שבתחתית מקורה.
הגוזלים מכניסים את ראשם הזעיר אל פיה הפעור ואוכלים ממנה.
נראה כי בעת העתיקה נראה הדבר כאילו הגוזלים אוכלים את גוף האם עצמו, ומכאן קצרה הדרך לדימוי הנוצרי.
דוגמאות לכך ניתן למצוא בפסיפסים, ציורים וכותרות עמודים, דוגמת זו המצויה בחדר הסעודה האחרונה בירושלים.
בספר ויקרא מפורטים העופות הטמאים שאסור לאוכלם:
כמה תרגומים חשובים כמו תרגום השבעים והוולגטה תרגמו את "קאת" לשקנאי.
מנגד, הרבה פרשנים וחוקרים (ביניהם הנרי בייקר טריסטראם) חולקים על דעה זאת ומתרגמים את הקאת ללילית או לדורס לילה אחר.
השקנאי האוסטרלי (שם מדעי: Pelecanus conspicillatus) הוא עוף ימי גדול, הנפוץ בעיקר במים הפנים-יבשתיים ובחופים של אוסטרליה ופפואה גינאה החדשה, אך גם בפיג'י, חלקים מאינדונזיה וכציפור נודדת בניו זילנד.
השקנאי האוסטרלי תואר לראשונה על ידי קונרד יאקוב טמינק ב-1824. שמו המדעי נגזר מהפועל הלטיני conspicere שמשמעותו "לתפוס".
השקנאי האוסטרלי הוא שקנאי בגודל בינוני בהשוואה לשקנאים אחרים: אורכו נע בין 1.6 ל-1.8 מטרים עם מוטת כנפיים של 2.3 עד 2.5 מטרים ומשקלו נע בין 4 ל-13 ק"ג.
הוא בעיקרו לבן עם שחור באברות התעופה.
המקור החיוור והוורדרד הוא עצום, אפילו בסטנדרטים של השקנאים.
מקורו הוא המקור הגדול ביותר בעולם העופות.
אורכו של המקור הכי גדול שאי פעם תועד היה 49 ס"מ.
שקנאים אוסטרליים מעדיפים שטחים גדולים של מים בלי יותר מדי צמחייה מימית.
הסביבה המקיפה אינה משנה: הסביבה יכולה להיות יער, ערבות עשב, מדבר, משטחי בוץ בשפכי נהר, פארקים עירוניים או שממה תעשייתית, כל מקום שיש בו מים ויכול לתמוך בכמות מספקת של דגים.
לשקנאים האוסטרליים אין תכנון לגבי תנועות רגילות, הם פשוט עוקבים אחרי זמינות המזון והכמות.
כשאגם אייר הוצף בין השנים 1974 עד 1976, רק קומץ שקנאים נותרו בערי החוף: כשהאגמים הפנים-יבשתיים הגדולים התייבשו שוב, האוכלוסייה התפזרה בשנית, להקות של אלפים נראו בחופים הצפוניים וכמה פרטים הגיעו לקיריטימטי, פלאו וניו זילנד.
המין נהיה לידוע בניו זילנד כשפרט צולם בירושלים ב-1890 וכשנמצאו תת-מאובנים נמצאו באגם גראסמר ב-1947, שאחריהם הגיעו תיעודים של פרטים תועים שהגיעו לניו זילנד.
מאוחר יותר העצמות תוארו כשל תת-מין חדש Pelecanus conspicillatus novaezealandiae (סקארלט 1966, שקנאי ניו זילנדי), הם היו גדולים יותר, מה שמחייה חומר חדש שקובע ששתי האוכלוסיות לא היו נפרדות.
המאובנים האלה נמצאו לראשונה ב-1930.
השקנאי האוסטרלי מתחיל להזדווג בגיל שנתיים עד שלוש שנים.
זמני העונות מתחלפים בהתאם לאזור, בחורף באזורים הטרופיים, ובסוף האביב בדרום אוסטרליה.
הקן עצמו הוא גומה באדמה או בחול, ולעיתים עם קצת עשב.
משטחי דשא נבנו באגם אלכסנדרינה בדרום אוסטרליה.
הקינון מתבצע בקבוצות, עם מושבות המוקמות באיים או באזורי מחסה בטווח של אגמים או הים.
שקנאים אוסטרליים מתרבים יטילו אחת עד שלוש ביצים לבנות, שמידותיהן הן 93x57 מ"מ., כשהן ברובן מגורדות ומלוכלכות.
לאחר בקיעתן את האפרוח שבקע מהביצה הגדולה יותר יאכילו אותו יותר, כשהאחרים בסופו של דבר ימותו מרעב.
במשך השבועיים הראשונים יאכילו את האפרוחים נוזל שהועלה גירה, אבל במשך החודשיים הנותרים הוא יואכל בדגים כגון דג זהב, קרפיון מצוי שהובא למקום וגם כמה חסרי חוליות.
כשהוא נפוץ בטווח תפוצתו הרחב, השקנאי האוסטרלי מוערך כללא חשש על ידי איגוד השימור העולמי.
שקע הוא מונח בגאולוגיה – סוג של צורת נוף השקועה מתחת לסביבתה.
שקעים יכולים להיווצר במנגנונים שונים, וניתן להתייחס אליהם במגוון מונחים המפורטים להלן על-פי הגורם להיווצרותם:
געשיות, סחיפה, העתק, קימוט, טקטוניקת הלוחות, ופגיעת מטאוריט.
קלדרה – השקע נוצר שעה שהקרקע מתמוטטת לתוך תא מאגמה שהתרוקן.
מכתש שקיעה – שקע בקוטר שבין 8 מטרים ל-1,200 מטרים ועומק בין 6 מטרים ל-200 מטרים.
השקע נוצר בשל התמוטטות טריזית של סלעים שתחתם זורמת מאגמה.
מאר – שקע בקוטר שבין 60 מטרים ל-2,000 מטרים ועומק בין 10 מטרים ל-200 מטרים.
השקע נוצר בהתפרצות פריאטית – התפרצות שמקורה געשי והיא בעלת עוצמה רבה, ומתרחשת כאשר מי תהום באים במגע עם לבה או מאגמה לוהטת והופכים לקיטור דחוס.
הג'ובות של רמת הגולן הן סוג של מאר.
צוהר (Skylight) – חור שנפער בגג של צינור לבה כתוצאה מהתרוקנות הצינור (אם הדופן דקה מדי), מסחיפה, מבליה או בגלל דרדרת מקומית.
סחיפה – תהליכי הסרה המתרחשים בפני השטח באמצעות זרמי מים, משבי רוח, תנועת קרחונים או לבה.
עמק – כשהוא נוצר על ידי סחיפה של מים.
צורת העמק כשל האות הלטינית V.
מכתש סחיפה – שקע שנוצר מזרימה של מי משקעים על שכבות הסלע.
בעולם כולו קיימים שבעה מכתשים כאלה, הנמצאים בנגב ובסיני, הגדול שבהם – מכתש רמון – אורכו כ-40 ק"מ, רוחבו המרבי כ-9 ק"מ ועומקו היחסי כ-400 מטר.
בולען – בשם זה קוראים לשתי תופעות דומות:
הבולענים הנוצרים באזור ים המלח עקב ירידת המפלס והחלפת מי תהום מלוחים במי תהום מלוחים פחות.
הדבר גורם להמסת שכבות מלח תת-קרקעיות, ובעקבותיה – לקריסה פתאומית של פני הקרקע.
עומקו של הבולען הגדול מסוג זה מגיע ל-11 מטר והיקפו 25 מטר.
דולינה (מסלאבית: "עמק") – תופעה אופיינית לנוף הקרסטי בו חללים נוצרים בתהליך איטי כתוצאה מהמסת שכבות של אבן גיר מתחת לפני הסלע, יצירת חלל ובסופו של דבר התמוטטות התקרה.
התופעה מוכרת ברחבי העולם (למשל מערת פער בישראל) וקיבלה שמות שונים.
הבולענים באזור חצי האי יוקטן מכונים סנוטה והיו קדושים למאיה, שנהגו להשליך חפצים יקרי-ערך ולהקריב קורבנות אדם ששלדיהם נמצאו בסנוטה.
חלק מהבולענים מצוי כיום מתחת לפני הים בצורת "חורים כחולים".
שקע תרמוקרסטי - נוצר באזור של קפאת עד בשל התחממות עולמית בצירוף לבירוא יערות.
הטמפרטורות הגבוהות יותר בקיץ בצירוף לחשיפת פני השטח גורמים להתמוססות הקרח שמתחת לשכבת הקרקע העליונה והיא נסחפת בשיטפונות.
שכבת הקרח נחשפת לשמש ישירה מה שמגביר את קצב ההתמוססות.
מכתשות (plunge pool) הן שקעים בקרקעית הנהר הנוצרות בדרך כלל למרגלות מפלים.
מכיוון שהסחיפה העיקרית היא באמצע המערבולת ולא בחלקה העליון, בדרך כלל רחבה המכתשת בחלקה הפנימי יותר מבשפתה.
אמבטות (rock-cut basin) הן שקעים הנוצרים ממערבולות רוחב באמצע האפיק, צורתן בדרך כלל מעוגלת יותר מזו של המכתשות, הן רדודות יותר, ושפתן רחבה יותר מקרקעיתן.
עמק קרחוני – לעמק שנוצר עקב סחיפת קרחונים יש את צורת האות הלטינית U.
קרקס קרחוני (Cirque) – עמק קרחוני בצורת אמפיתיאטרון שנוצר מפעילות קרחונים ונחשף לאחר נסיגתם.
שקע קרחוני (Kettle) – שקע רדוד שנוצר כאשר סביב קטע סטטי גדול של גוש קרח שנשבר מקרחון שוקעים משקעים שנישאים על ידי מים שנמסו מקרחון.
לאחר שהקרח נמס לגמרי נותר שקע שעומקו עד 10 מטרים וקוטרו עד כ-2 ק"מ.
מכתש קרחוני (Giants Kettle) – שקע עמוק צר שצורת סלילית.
סוג של אמבטה, אבל שנוצר מהמים הסוערים שמקורם בהפשרת קרחון.
מכתש רוח – שקע מדברי שמקורו בפעולת סחיפה באמצעות רוח.
שקעים גדולים כאלה נפערו למשל במדבר סהרה, בינות לדיונות אורכיות.
קיימת סברה כי השקעים שבתוכם נקווים המים בנאות המדבר נוצרו כשהרוח הסירה את החול עד למפלס מי התהום.
גראבן – גוש סלע השוקע בין שני העתקים והמייצר עמק שמשני צדדיו יש מדרונות.
גראבן נוצר לעיתים קרובות לצד הורסט.
קער (סינקלינה) – עמק שנוצר עקב קימוט שכבות סלע, לרוב בין קמרים (אנטיקלינות).
עמק ביקוע – עמק צר וארוך הנוצר לאורך בקע, דוגמת בקעת הירדן המצויה במרכז הבקע הסורי-אפריקני.
אגן מבני – שקע נרחב, קער בו הצטברו סלעי משקע מאוחרים ליצירת הקער.
פעילות טקטונית עשויה ליצור אגן מבני גם לאחר תהליכי השקעה קודמים.
שקע אוקייני – שקע תת-ימי ארוך, צר ועמוק הנוצר באזור הפחתה, דוגמת שקע מריאנה, ושקע קוריל-קמצ'טקה.
תעלה אוקיינית – שקע תת-ימי ארוך וצר, אגן בגב קשת איים, דוגמת שקע אוקינאווה.
מכתש פגיעה – גומה הנוצרת בקרום כדור הארץ כתוצאה מפגיעה של מטאוריט.
שקנאי מצוי וכן שקנאי לבן (שם מדעי: Pelecanus onocrotalus) הוא עוף השייך למשפחת השקנאיים.
משקלו כ-10 ק"ג ומוטת כנפיו 2.8 מטר.
בעונת הרבייה ניתן להבדיל בין הזוויגים באמצעות צבע עור הפנים, לזכר צבע ורוד בעוד לנקבה צבע כתום-צהוב.
מין זה מותאם לחיים במים; רגליים קצרות וחזקות המסתיימות באצבעות רגליים בעלות קרומי שחייה רחבים.
שקנאים אלו משתפים פעולה בזמן שיחור המזון ויוצרים מעגל כמעט מושלם סביב הדגים שנלכדים בחלק התחתון של המקור, הדומה בצורתו לשק.
זהו מין נודד ולישראל מגיעה כל האוכלוסייה האירופאית של המין.
בארץ ניתן לראות את השקנאים בעיקר בעונת הנדידה: בין החודשים ספטמבר ונובמבר אז הם עפים דרומה ליבשת אפריקה או בדרכם חזרה לאירופה בחודשים מרץ עד מאי.
בישראל קיים קונפליקט בין השקנאים ומגדלי הדגים.
השקנאים מגיעים לארץ מורעבים ולכן חייבים לעצור לאכילה לפני שיוכלו להמשיך במסלול הנדידה שלהם.
הדגים בברכות מהווים טרף קל ומזמין אך להקת שקנאים שנוחתת בברכה שכזאת עלולה לגרום לנזקים כספיים אותם סופגים מגדלי הדגים.
למין זה ערך טבע מוגן ופגיעה בו אסורה על פי חוק.
בתקשורת נתונים, שקע הוא נקודת קצה (endpoint) עבור זרם נתונים בתקשורת בין תהליכים על גבי רשת מחשבים.
כיום רוב התקשורת בין מחשבים מבוססת על ה-Internet Protocol; לפיכך רוב השקעים הם מסוג Internet socket.
socket API הוא ממשק תכנות יישומים המסופק בדרך כלל על ידי מערכת ההפעלה, ומאפשר ליישומי תוכנה לשלוט ולהשתמש בשקעים.
ממשקי תכנות יישומים ל-Internet socket בדרך כלל מבוססים על התקן של Berkley sockets.
כתובת שקע (socket address) היא שילוב של כתובת IP ומספר פורט.
ניתן להקביל זאת לשיחת טלפון שבה כל קצה מזוהה על ידי מספר טלפון וקידומת מסוימת.
בהתבסס על כתובת זו, internet sockets מספקים חבילות נתונים (data packets) נכנסות אל התהליך או התהליכון המתאים של יישום.
internet socket מאופיין על ידי צירוף ייחודי של הבאים:
כתובת שקע מקומית (local socket address): כתובת IP מקומית ומספר פורט.
כתובת שקע מרוחקת (remote socket address): קיימת רק עבור שקעים מבוססי TCP.
כתובת זו נדרשת מאחר ששרת TCP יכול לשרת כמה לקוחות במקביל.
השרת יוצר שקע אחד עבור כל לקוח, ושקעים אלה חולקים את אותה כתובת שקע מקומית.
פרוטוקול: אחד מהפרוטוקולים של שכבת התעבורה, כדוגמת UDP ,TCP או אחר.
שקע ספציפי מזוהה על ידי מערכת ההפעלה והתוכנית שיצרה אותו, באמצעות מספר שלם ייחודי הנקרא socket identifier או socket number.
מערכת ההפעלה מעבירה את חבילות ה-IP הנכנסות אל התוכנית המתאימה באמצעות חילוץ המידע אודות הכתובת של השקע מתוך הכותרות (headers) של פרוטוקול ה-IP ושל פרוטוקול התעבורה, ומסירה את הכותרות מהנתונים של שכבת היישום.
במסמך ה-Request for Comments, Internet Standards של ארגון ה-IETF, כמו גם בספרי לימוד רבים, המושג socket מתייחס לישות המזוהה על ידי מספר שקע (socket number) ייחודי.
בספרי לימוד אחרים, המושג socket מתייחס לכתובת שקע מקומית, כלומר "השילוב של כתובת IP ומספר פורט".
ההגדרה המקורית של socket מתוך משנת 1971, בהתייחס ל-ARPANET: עם זאת, כיום התקשורת בין שקעים היא דו-כיוונית.
במערכות הפעלה דמויות יוניקס ובמערכות הפעלה Microsoft Windows, ניתן להשתמש בכלי שורת הפקודה netstat על מנת לקבל את רשימת כל השקעים המבוססים (established sockets) ומידע נלווה נוסף.
שקנאי חום (שם מדעי: Pelecanus occidentalis) הוא מין שקנאי החי באמריקה.
תחום תפוצתו מתפרש על חופי צפון, מרכז ודרום אמריקה, וגם על חופי האיים הסמוכים אליהם, למשל איי גלאפגוס.
שקנאי חום הוא המין הקטן ביותר במשפחת השקנאים.
כמו אצל כל מיני השקנאים, לשקנאי החום יש מקור ארוך מאוד ביחס לגודל גופו, ואורכו כ-28 עד 34.8 ס"מ; בתחתית מקורו שק צהוב, שבו מתבצע ניקוז המים בעת שהשקנאי צד.
ראשו וצווארו של שקנאי בוגר לבנים ולעיתים, אצל חלק מהשקנאים הבוגרים, הוא מקבל גוון צהבהב.
המקור אפור ברובו, ובעונת הרבייה חלקו התחתון נצבע באדום.
בטנו, גבו, זנבו, רגליו וכנפיו אפורים כהים.
הוא מקנן במושבות, בדרך כלל באיים מבודדים שנקיים מטורפים יבשתיים.
השקנאי החום צד בלהקות, והוא אחד משני המינים של שקנאים שצדים על ידי צלילה, יחד עם השקנאי הפרואני שדומה לו במראה.
השקנאי החום נוהג לדגור על ביציו על ידי עמידה עליהן, כך שרגליו מחממות אותן.
הקן מוקם בדרך כלל על הקרקע או על צמרות עצים, והזכר מנענע בראשו על מנת למשוך נקבה.
שקע חזיתי הוא סוג של מערכת סינופטית האופיינית לאזור הממוזג, ושבה נפגשים גושי אוויר חמים, הבאים מאזור קו המשווה, עם גושי אוויר קרים, המגיעים מאזורי הקטבים.
גושי האוויר אינם מתערבבים זה בזה, וכל גוש נע בתנועה סיבובית המתכנסת לתוך השקע כדי למתן את הלחץ נמוך שבו.
קווי המפגש של גושי האוויר החמים והקרים נקראים "חזיתות", והשקע שהם מתכנסים לתוכו נקרא "שקע חזיתי".
מעברו של שקע כזה מעל לאזור גאוגרפי נתון יכול להימשך כמה יממות.
חזית קרה - כאשר האוויר הקר נע כלפי האוויר החם, נוצרת בקו המפגש שלהם תופעה המכונה חזית קרה.
בחזית הקרה האוויר הקר והצפוף יותר נכנס מתחת לאוויר החם וגורם לו לעלות במהירות.
עלייה מהירה של אוויר חם ולח יוצרת ענני ערמה מפותחים מקבוצת הקומולוס והקומולונימבוס.
עננים אלה גורמים לירידתן של כמויות משקעים גדולות, המלוות לעיתים בברקים ורעמים כבדים ובברד.
חזית כזאת יכולה ליצור תנאים להתפתחות טורנדו במקרים פחות שכיחים.
חזית חמה - כאשר האוויר החם נע לעבר גוש האוויר הקר נוצרת במקום המפגש שלהם חזית חמה.
בחזית החמה האוויר החם והקל עולה לאט יותר מעל לגוש האוויר הקר.
עלייה איטית יחסית של האוויר החם מביאה ליצירת ענני שכבה מקבוצת הסטרטוס והנימבוסטרטוס, המשתרעים על פני שטחים גדולים.
המשקעים היורדים מעננים אלה הם בעלי עוצמה נמוכה יותר, והם סוערים פחות.
גושי האוויר החם והקר מסתחררים, מתכנסים לתוך השקע ו"ממלאים" אותו, עד שהם מאזנים את הבדלי הטמפרטורות ואת הלחץ.
רוב הגשמים בישראל מגיעים מחזיתות קרות הנלוות לשקעים חזיתיים.
השקעים מוסעים בדרך כלל על ידי הרוחות המערביות שמעל לים התיכון, ובמהלך אופייני, נוטים להתעמק בין קפריסין לבין ישראל.
החזית החמה תגיע על פי רוב ראשונה לחופי הארץ, ואילו החזית הקרה שאחריה תביא עמה את מרב המשקעים.
השלגים המעטים היורדים בישראל, מקורם באוויר הקר המגיע מצפון-מזרח אירופה.
שקנאי אמריקני (שם מדעי: Pelecanus erythrorhynchos) הוא מין של שקנאי גדול ואחד משני השקנאים החיים באמריקה, יחד עם שקנאי חום.
הוא חי בעיקר במרכז ארצות הברית ובדרום קנדה ודרומה לאורך החופים עד למקסיקו ומרכז אמריקה.
זהו שקנאי גדול ואחד מהגדולים בעופות אמריקה, קטן רק ממיני הברבורים הגדולים כמו ברבור מחצצר וכן מהמין הנדיר קונדור קליפורני.
עם כנפיו הגדולות הוא מסוגל לדאות ולהשתמש במעט מאוד אנרגיה.
בהרבה מקרים הם דואים בחבורות שסופגות אוויר חם מכנפי חבריהם.
השקנאי יכול לחיות בטבע מעל 16 שנה.
השיא שלהם בשבי הוא 34 שנה.
השקנאי אינו צולל כמו השקנאי החום לטרפו, אלא רק מפני המים.
כרוב השקנאים, ניזון בעיקר מדגים והמיוחד מיני הקרפיון השונים, הסוג Perch, סלמונים שונים ולעיתים גם סרטנים ודו-חיים קטנים.
הם אוכלים לפעמים נבלות של חיות שטבעו ואף חוטפים מזון מעופות מים אחרים כמו אנפות.
הם חיים בעיקר בביצות ובנהרות איטיים, אך גם באגמים קרים ואפילו בחופים או במים מליחים שונים.
הם מקננים בחבורות גדולות ליד מקווי מים גדולים ואגמים כמו באיים בנהר סלאב שבין אלברטה לטריטוריות הצפון מערביות, שם מקננים יותר מ 10% מהאוכלוסייה.
לשקנאי בוגר יש מעט טורפים, עקב הימצאותם באוויר או במים הרחק מהישג ידיהם.
בעונת הקינון הם בוחרים איים לקנן בהם ורק טורפים מעטים כמו שועלים והקויוט יכולים לתפוס אותם.
השקנאים הקטנים והביצים פגיעים הרבה יותר לשחפים, עורבים, עופות דורסים וראקונים.
השקנאי יכול להשתמש במקור כדי להדוף את היריבים, אך הוא יעדיף לעוף הרחק.
שקנאי קטן (שם מדעי: Pelecanus rufescens) הוא מין של שקנאי שמצוי באפריקה, דרום חצי האי ערב ודרום הודו; ייתכן שהוא נכחד במדגסקר.
בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות ואגמים רדודים.
השקנאים ישנים ומתרבים בדרך כלל על עצים (כגון עצי מנגרובים), אך הם עשויים גם לישון על חופים חוליים, צוקים, דיונות ואיי שונית.
גופו של השקנאי הקטן לבן-אפרפר, ולעיתים בעל גוון ורדרד באזור הגב (מכאן שמו העברי של השקנאי).
המקור צהוב, והשק שמתחתיו אפור.
בעונת הרבייה, הנוצות על ראשם של הזכרים ארוכות יותר מבניצוי הרגיל.
פרטים צעירים דומים לשקנאי בניצוי החורף, אבל הבטן והחזה אפורים-חומים, יש מעט נוצות על העורף, הזנב חום, ונוצות התעופה כהות יותר מאצל פרטים בוגרים.
השקנאי ניזון בעיקר מדגים, שמשקלם מגיע עד 450 גרם (אם כי בדרך כלל הוא ניזון מדגים שמשקלם בין 80–290 גרם), ומדו חיים.
לעיתים קרובות, השקנאים צדים את מזונם בקבוצות: הם מכניסים את מקוריהם למים בבת אחת, על מנת לבלבל את הטרף, וממלאים אותם במים ובדגים.
מקור השקנאי עשוי לכלול עד כ-8 ליטרים של מים.
פרט ממין זה עשוי לאכול כקילוגרם דגים ביום.
השקנאים מקננים על עצים בלהקות, שכוללות בדרך כלל בין 50 ל-200 זוגות.
הקנים קרובים זה לזה, ומוקמים בגובה של כ-5 עד 10 מטרים מעל הקרקע.
אין עונת רבייה קבועה, והשקנאים מקננים לכל אורך השנה.
הנקבה מטילה 2–3 ביצים לבנות.
ההורים מאכילים את הגוזלים על ידי הקאת מזון חצי-מעוכל אל תוך פיהם.
השקנאים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3–4 שנים.
שקע ותקע הן שתי בובות פרווה דמויות אדם שמשמשות את חברת החשמל בפרסומות שלה.
שקע ותקע הופיעו לראשונה בשנת 2002 בסרטון פרסומת בו הציגו תרחיש בעל מסר בטיחותי המנחה שימוש נכון בחשמל, במטרה להחליף את השימוש במותג "הוגו" שנעשה עד אז.
בהמשך נוצרו גם ציורים של שקע ותקע, שהופיעו על מכתבים של החברה ובפרסומות מודפסות.
את מסע הפרסום הוביל משרד הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי.
יוצרי הדמויות הם יניב קציר (קופירייטר) גולן נוחיאן (ארט דיירקטור) ושי צ'רקה (עיצוב).
הבובות יוצרו במפעל הבובות של ג'ים הנסון בלונדון.
לשקע עור ורוד ושיער ג'ינג'י, ולתקע עור כתום ושיער שחור.
את תקע דיבב השחקן יעקב כהן, ואת שקע דיבב בפרסומות הראשונות השחקן אורי גוטליב, ומאוחר יותר השחקן ישי קרני.
לאחר מותו של ישי קרני, הוחלף המדבב של שקע ברועי ויינברג.
לאחר מותו של יעקב כהן, מדובב תקע על ידי ישי רזיאל בשילוב בינה מלאכותית המחקה את קולו של כהן.
במהלך הקמפיין שבו מככבים שקע ותקע כדמויות הראשיות, נוספו להם דמויות משניות, כאשר הדמות האנושית המוכרת ביותר הייתה השחקנית דוידה קרול שגילמה את גברת סימן טוב.
לאחר מספר שנים ללא פעילות פרסומית חזרו "שקע ותקע" במהלך שיווקי נרחב, לחשיפת השימוש בגז טבעי להפקת חשמל, על יתרונותיו להפחתה משמעותית בזיהום האוויר.
המהלך נכנס לרשימת "חמשת המהלכים התקשורתיים המשפיעים לשנת 2013" על פי חברת "יפעת".
במהלך זה נוסף לשקע ותקע בן תינוק, יוצרת הדמות היא המעצבת דנה תורגמן, הבובה יוצרה בישראל.
לאחר סקר שנערך בין הגולשים זכה לשם "שטקר".
מראהו של התינוק אינו מותיר ספק שאביו הוא שקע.
בסרטוני של שקע ותקע שיצאו בשנת 2021 שטקר התבגר וכיום הוא כבר בן שמונה, מרכיב משקפיים ויש לו גוונים בשיער.
לשאלה בדף פייסבוק של החברה, מדוע אין דמות אמא לצד שקע ותקע ענתה החברה: "אילו היינו מוסיפים לצידם/במקום אחד מהם דמות נשית, הייתה לנו מגבלה לעשות בהם שימוש בפעילות פרסומית במגזר החרדי".
בגרסה מיוחדת של מודעות שקע ותקע למגזר החרדי שקע ותקע חובשים מגבעות.
כיוון ששקע ותקע הם זוג גברים, עלתה תהייה ביחס לנטייתם המינית (תהייה דומה לזאת שכבר התקיימה ביחס לזוג הבובות אריק ובנץ), ואף נטען שהם משמשים לצורך העברת "אג'נדה להט"בית".
הפרסומאי גולן נוחיאן, מיוזמי הדמויות, סיפר: "לרגע לא חשבנו, יניב קציר הקופי ואני, שיש משהו הומואי בצמד הזה.
לפחות לא עד שהתחילו הטוקבקים (בערך עם עלייתה לאוויר של הפרסומת השלישית)", אך הוסיף שלפי דרישת הלקוח נוספה באחת הפרסומות סצנה שבה שקע ותקע מתחילים עם בחורה.
סמנכ"ל הרגולציה בחברת החשמל, אורן הלמן, התייחס לסוגיה זו לאחר הולדת שטקר ואמר: .
שקמה ברסלר־שוורצמן (נולדה ב-10 ביולי 1980) היא פיזיקאית ישראלית, פרופסור חבר במכון ויצמן למדע, משתתפת במחקר מאיץ החלקיקים בשווייץ, פעילה חברתית, מיוזמי מחאת הדגלים השחורים וממובילות המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
ברסלר נולדה בחיפה, בת שנייה בין ארבעה אחים במשפחת שוורצמן, לרחל, רופאה, ולדורון, מהנדס באלביט מערכות.
היא גדלה בקיבוץ גבת ובתמרת.
בצעירותה שיחקה ברסלר כדורסל בקבוצת הפועל גליל עליון ובנבחרות ישראל הצעירות.
היא שירתה בצה"ל כספורטאית מצטיינת בבסיס חימוש במושב בית הלל.
לאחר שירותה הצבאי, עברה לשחק בקבוצת הפועל חיפה.
היא פרשה מכדורסל לאחר שנפצעה.
ברסלר סיימה בהצטיינות תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה בטכניון.
היא מוסמכת הטכניון בפיזיקה משנת 2006, ושם גם סיימה לימודי דוקטורט בשנת 2011 בהנחיית פרופסור שלומית טרם.
בשנת 2012 הצטרפה לסגל מכון ויצמן למדע כעמיתת פוסט-דוקטורט, וב-2013 הקימה בו קבוצת מחקר במחלקה לפיזיקת חלקיקים ואסטרופיזיקה.
הקבוצה משתתפת במחקר במאיץ החלקיקים CERN שבשווייץ.
תחומי עיסוקה של הקבוצה הם פיתוח גלאים לניסוי ATLAS המורכב מגלאים רבים, ופענוח הנתונים הנאספים מהגלאים במטרה למצוא תופעות חלקיקיות שאינן מוסברות על ידי המודל הסטנדרטי, למשל איתור של דעיכת בוזון היגס לשני לפטונים מסוגים שונים, דבר שאינו אפשרי על פי המודל הסטנדרטי.
בשנת 2016 זכתה בפרס המחקר על-שם סר צ'ארלס קלור.
בשנת 2023 פרסמה מאמר כחוקרת ראשית, עם לוּקה מוֹלֶרי, על מכשיר מדידת קרינה שפיתחו על בסיס התנהגות גזים.
בשנת 2023 מונתה לפרופסור חבר.
במרץ 2020 יזמה והובילה ברסלר, לצד שני אחיה, ירדן ואייל, ושני חברי משפחה נוספים, את "מחאת הדגלים השחורים".
בעקבות הבחירות לכנסת ה-23 וסירובו של יושב ראש הכנסת היוצאת, יולי אדלשטיין, לפנות את מקומו ליושב ראש חדש, הם יזמו שיירות מחאה לכנסת.
אירועים אלו התרחשו במקביל לפרוץ מגפת הקורונה והאיסור על התקהלות המונית, מציאות שהשפיעה על אופי המחאה.
בהמשך התקיימו גם הפגנות בסמוך לבתי חברי הכנסת ממפלגת חוסן לישראל בראשותו של בני גנץ, בדרישה להתנגדות תקיפה יותר לצעדים של מפלגת הליכוד.
החלפתו המיידית של יושב ראש הכנסת ה-22 (אדלשטיין), בעקבות סיום הבחירות לכנסת ה-23, ביושב ראש חדש בהתאם לתוצאות הבחירות.
הקמת ועדות הכנסת עם פיקוח פרלמנטרי, בהתאם לתוצאות הבחירות.
חקיקת תיקון לחוק יסוד: הממשלה שלפיו נאשם בפלילים לא יוכל להיות מועמד לראשות הממשלה.
מאז התפשטה מחאה זו ברחבי הארץ והיא ידועה בשם "מחאת הדגלים השחורים".
הדגל השחור בשמה של המחאה מסמל סכנה למשטר הדמוקרטי בישראל, בבחינת אזהרה על הסכנה הניצבת למשטר הדמוקרטי במציאות הקיימת.
בשנת 2020 הופיעה ברסלר ברשימת 100 האנשים המשפיעים בישראל של מגזין דה-מארקר וברשימת חמישים הנשים המשפיעות בישראל של מגזין פורבס.
גם בשנת 2021 הופיעה ברשימת 50 הנשים המשפיעות של המגזין וכן ברשימת הנשים המשפיעות של העיתון גלובס.
החל מסוף שנת 2022 תפסה ברסלר מקום מרכזי במחאה נגד השינויים במערכת המשפט בישראל כחלק מ"הדגלים השחורים".
היא הנחתה את ההפגנות המרכזיות בתל אביב ונאמה באופן תדיר גם בהפגנות בירושלים.
בהפגנה שהתקיימה ב-23 במרץ 2023 מול שערי מפעל "רפאל", סמוך לקריית ביאליק, עצרה משטרת ישראל את ברסלר בחשד שעודדה אנשים לחסום את כביש 4. היא שוחררה כעבור שעה, בתנאי ריחוק ממקום ההפגנה ל-5 ימים.
ב-18 ביולי יזמה עם מובילי מחאה נוספים (משה רדמן, רן הר נבו ועמי דרור) מסע רגלי המוני מרחוב קפלן בתל אביב לירושלים כאקט מחאה נגד כוונותיה של הקואליציה לאשר בקריאה שנייה ושלישית את החוק לצמצום עילת הסבירות.
ברסלר הגישה תביעות דיבה אחדות נגד גולשים שפרסמו הודעות פוגעניות כלפיה בעקבות פעילותה הפוליטית.
ב-24 בינואר 2024 הפיצה חברת הכנסת טלי גוטליב תאוריית קונספירציה לפיה בעלה של שקמה ברסלר שוחח עם יחיא סנוואר ימים ספורים לפני טבח שבעה באוקטובר, ושראש "המוסד", דוד ברנע, קיבל התרעה על כך מה-CIA.
בעקבות זאת, ב-1 בפברואר 2024 תבעה שקמה ברסלר את חברת הכנסת טלי גוטליב ופעילים אחרים (בהם מני אסייג וסמדר הילה שמואלי) בסך 2.6 מיליון ש"ח בגין לשון הרע.
בעקבות תביעת דיבה שהגישה נגד שמואל לוי, בגין שלושה פוסטים נגדה שפרסם בפייסבוק, נפסק שעליו לפצותה ב-180 אלף ש"ח.
תביעת דיבה שהגישה ברסלר נגד מאיר אזולאי הסתיימה בפשרה שבה נקבע שאזולאי יפצה את ברסלר ב-10,000 ש"ח ויביע חרטה על פרסומיו נגדה.
בעקבות תביעת דיבה שהגישה נגד זוהר ליבוביץ', שגידף, השמיץ וקרא להרוג אותה, ליבוביץ' הביע חרטה ונפסק שעליו לשלם לה 70 אלף ש"ח.
את תביעת הדיבה שלה נגד נטלי דדון היא משכה תוך שהוצהר ששני הצדדים מתנגדים לאלימות.
באפריל 2025 הגיש ראש הממשלה בנימין נתניהו תביעת לשון הרע נגד ברסלר, על סך חצי מיליון ש"ח.
התביעה עוסקת בשלושה פרסומים שבהם נטען לכאורה כי נתניהו קיבל שוחד מקטר.
למימון הגנתה פתחה ברסלר במימון המונים, שגייס את סכום התביעה בתוך פחות משעה.
לאחר שברסלר הודיעה כי יעד הגיוס הושג, וכי כל סכום שייתרם מעבר ליעד יוקדש להמשך חשיפת קשרי קטר ולשכת ראש הממשלה, גויסו בתוך 24 שעות למעלה מחצי מיליון ש"ח נוספים.
ברסלר הגישה תביעה נגדית, עקב ציוץ של נתניהו שבו טען שקיימות "קריאות מפורשות של מנהיגי המחאה לשפיכות דמים, שימוש בנשק, מרי אזרחי, סרבנות, הוצאת השקעות מישראל, רצח בראש הממשלה, פגיעה בבני משפחתו, בשרים ובסמלי שלטון."
במאי 2025 נפסק שרונית לוי, הידועה בכינוי "רונית הביביסטית", תפצה את ברסלר ושלושה פעילי מחאה נוספים בכ-35,000 ש"ח לכל אחד, עקב ציוצים שלה בטוויטר שפגעו ב ובזכות לשם טוב של התובעים.
בינואר 2026 חויבה דלית סוטר (הידועה בכינוי גלי בת חורין) לשלם לברסלר פיצוי של 15,000 ש"ח ולפרסם התנצלות בחשבון הטוויטר שלה, על פרסום הכפשות.
לאחר גירושיה נישאה בשנית וילדה עוד בת.
היא ובן זוגה מגדלים ביחד את חמש בנותיהם בבית שערים.
שקנאי אודסאי (שם מדעי: Pelecanus odessanus) הוא מין נכחד של עוף מים ממשפחת השקנאיים, אשר התקיים במשך המיוקן של אירופה, כנראה לצד מקווי מים שונים.
השקנאי הקדום ידוע ממספר מצומצם של ממצאים מאובנים, אשר בהמשך נאבדו.
אלה התגלו בשטח "Novaja Slobodka" שעל יד העיירה אודסה שבאוקראינה, אשר ממנה קיבל את שמו ב-1866 בידי החוקר Widhalm.
בין השאר נמצא ממנו מפרק כף רגל שהתאים למבנה של שקנאי, באורך 150 מ"מ.
המאובן העיד ששקנאי זה היה גדול מאוד ביחס לקרוביו ודומה למין שקנאי שרייברי מאמריקה הצפונית.
שקנאי שרייברי (שם מדעי: Pelecanus schreiberi) הוא מין נכחד של עוף מים ממשפחת השקנאיים, אשר התקיים במשך הפליוקן באמריקה הצפונית שלפני 5.332 עד 3.6 מיליון שנה מזמננו.
היה זה אחד מהגדולים שבשקנאים מעולם.
השקנאי הקדום תואר ב-1999 בידי החוקר האמריקאי סטורס ל.
אולסון על פי ממצאי מאובנים מתצורות יורקטאון שבקרוליינה הצפונית.
השם המדעי של השקנאי ניתן לכבוד החוקר ראלף ו.
Schreiber), חוקר אמריקאי מומחה לשקנאים ואוצר מוזיאון הטבע של לוס אנג'לס .
הממצאים שלו כללו שרידי עצם ירך רחבה וחלולה שהתגלתה ב-1972 בידי החוקר Gerard R.
העצם דמתה במאפייניה לרגלי שקנאי.
ממצאים נוספים התגלו כנראה במחוז פולק שבפלורידה וכללו חוליות ציר ועצמות כף רגל ואלה כנראה השתייכו לאותו המין.
לפי ממדי העצמות נראה ששקנאי זה היה כבד כמו שקנאי מסולסל או שקנאי מצוי מודרניים ואולי אף יותר, על פי ממצא של נקבה מטילת ביצים.
בכך הוא דומה רק לתת-מין נכחד מניו זילנד של השקנאי האוסטרלי והמין הנכחד מאירופה, שקנאי אודסאי.
מועדון הכדורגל שקנדיה טטובו (במקדונית: ФК Шкендија Тетово) הוא מועדון כדורגל מהעיר טטובו שבמקדוניה הצפונית, המשחק בליגת העל הצפון מקדונית.
המועדון נוסד ב-1979 על ידי לאומנים אלבנים מטטובו, כדי שיאפשר לאלבנים המקומיים להתאחד בתמיכה סביב מועדון אחד.
הרקע הלאומני של המועדון יצר יריבות עם רוב המועדונים בליגה, ובעיקר עם וארדאר סקופיה וטטקס טטובו.
המועדון מפורסם גם בזכות האולטראס שלו, שמקפידים לנגן במשחקים את המנון אלבניה.
המועדון נדד בליגות השונות, ובעונת 2010/2011 זכה באליפות ראשונה, לאחר 16 משחקים ללא הפסד.
בפעמים הראשונות שהתמודדה במפעלים האירופיים לא זכתה הקבוצה להצלחה, ובעונת 2016/2017 בליגה האירופית עברה סיבוב לראשונה והגיעה עד לשלב הפלייאוף, בו הפסידה במצטבר 1–6 לגנט.
גם בעונת 2017/2018 הצליחה הקבוצה להגיע עד לשלב הפלייאוף, בו הפסידה במצטבר 0–7 למילאן.
בעונת 2018/2019 בליגת האלופות הפסידה לרד בול זלצבורג בסיבוב המוקדמות השלישי, נשרה לליגה האירופית והודחה על ידי רוזנבורג בשלב הפלייאוף.
שקע גנואה (מכונה גם ציקלון גנואה, שקע ליגורי או ציקלון V5) הוא ציקלון שנוצר או מתעצם מציקלון קיים, מדרום לאלפים מעל מפרץ ג'נובה, הים הליגורי, עמק הפו וצפון הים האדריאטי.