tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי מפקד האוכלוסין של המכון הלאומי לסטטיסטיקה ב-2002, בפוטרה היו 1,977 תושבים (1,345 גברים ו-632 נשים).
כקומונה, פוטרה היא חטיבה מנהלית ברמה השלישית של צ'ילה המנוהלת על ידי מועצה עירונית, בראשות ראש עיר שנבחר ישירות כל ארבע שנים.
מאז אוגוסט 2023 ראש העיר הוא חאבייר טיטו ואיה (מפלגת UDI), שנבחר על ידי המועצה הקהילתית לאחר שראש העיר לשעבר, מריסל גוטיירס קסטרו (הודו) נפטרה ביולי 2023.
פוטנציומטריה היא שיטה אלקטרו-אנליטית לניתוח כמותי המתבצעת תוך הימנעות מזרימת זרם חשמלי, ועושה שימוש בתלות של מתח המעגל הפתוח (היסטורית: כוח אלקטרו-מניע, כא"מ) בריכוז החומר.
בטיטרציה פוטנציומטרית (אנליזה נפחית עם אינדיקציה פוטנציומטרית), אלקטרודת אינדיקטור (למשל אלקטרודת pH, אלקטרודת חיזור) נטבלת בתמיסת האנליזה, ושינוי הפוטנציאל מפוקח כתלות בנפח המוסף של תמיסת המגיב (הטיטרנט).
בנקודה האקוויוולנטית (נקודת שקילות), הריכוז משתנה באופן חד, וכתוצאה מכך גם מתח המעגל הפתוח והפוטנציאל משתנים בחדות.
באמצעות פוטנציומטריה ניתן לבצע טיטרציות חומצה, בסיס, חיזור, תגובת שיקוע וקומפלקסציה, וכן לקבוע קבועי דיסוציאציה ומכפלות מסיסות.
ניתן לטטר באופן פוטנציומטרי תמיסות צבועות או עכורות.
בעזרת אלקטרודות pH, ניתן לבצע טיטרציות חומצה-בסיס גם בתמיסות דלילות מאוד (10−4 מול חומצה/בסיס).
הפוטנציומטריה הוצגה לראשונה בשנת 1893 על ידי הכימאי הגרמני .
אלקטרודות אינדיקטור פוטנציומטריות, כגון אלקטרודות זכוכית למדידת pH ואלקטרודות חיזור, זמינות כיום בקלות.
באמצעות אלקטרודות אלו ניתן לקרוא מיד את ערך ה-pH או את פוטנציאל החיזור.
מלבד שתי אלקטרודות אלו, קיימות גם אלקטרודות המגיבות ל של סוג יון מסוים – (ISE).
לדוגמה, באמצעות אלקטרודת כסף/ ניתן לקבוע יוני הליד, סולפיד, ציאניד, או כרומט על ידי טיטרציה עם תמיסת כסף חנקתי מכוילת.
באמצעות אלקטרודות ממברנה נוזלית ניתן לקבוע ריכוזי יונים של אשלגן, מגנזיום, סידן או ניטראט.
ניתן להשתמש באלקטרודות סלקטיביות ליונים גם לטיטרציות קומפלקסומטריות.
כטיטרנט (החומר המגיב) משמשת בעיקר EDTA (אתילן-דו-אמין-4-חומצה אצטית).
נהוג להשתמש בפוטנציומטריה בשתי שיטות עיקריות:
שיטת האינדיקציה: מהווה צורה מיוחדת של טיטרציה.
בשיטה זו מתעדים את השינוי בכוח האלקטרו-מניע במהלך הטיטרציה ולאחר מכן קובעים את הנקודה האקוויוולנטית.
שיטה זו מיושמת כאשר לא ניתן לבצע טיטרציה רגילה, למשל כי לא קיים אינדיקטור מתאים, או כשהתמיסה עכורה או צבעונית מדי מכדי שניתן יהיה להבחין בנקודת המעבר (שינוי הצבע).
שיטת הקביעה: מבוססת על קביעת ריכוז על ידי מדידת הפוטנציאל האלקטרוכימי המתאים; הפיענוח מתבצע באמצעות עקומת כיול שהוכנה באותו מערך מדידה (פוטנציומטריה ישירה).
בעבר, נבנה תחילה תא גלווני המורכב משתי אלקטרודות – אלקטרודת המדידה ואלקטרודת הייחוס – וכן מתמיסת הדגימה ששימשה כאלקטרוליט.
ההפרש בין הפוטנציאלים האלקטרוכימיים של שתי האלקטרודות נותן את מתח המעגל הפתוח (כא"מ), אשר ניתן למדידה באמצעות מד מתח:
הפוטנציאל של ידוע בדיוק רב והוא קבוע.
בדרך כלל משתמשים לשם כך באלקטרודה מסוג שני.
בפועל, לרוב מדובר ב או ב.
בחירת אלקטרודת המדידה תלויה מאוד בסוג הטיטרציה.
אלקטרודת פלטינה – עבור טיטרציית חיזור (Redox).
אלקטרודה סלקטיבית ליונים או אלקטרודת כסף מותאמת – עבור קביעה קומפלקסומטרית.
אלקטרודת זכוכית – עבור טיטרציית חומצה-בסיס.
אלקטרודת כסף – עבור ארגנטומטריה (טיטרציית שיקוע עם כסף).
אלקטרודת המדידה נטבלת בתמיסת הדגימה ועליה להגיב ליון שאותו מבקשים לקבוע; כלומר, הפוטנציאל של אלקטרודה זו חייב להיות תלוי בריכוז היון הנבדק.
תלות זו מתוארת על ידי משוואת נרנסט.
במהלך הניסוי יש להקפיד שהמדידה תתבצע ללא זרם, שכן אחרת הפוטנציאלים יעוותו עקב אלקטרוליזה.
לפיכך, השתמשו בעבר במעגל פיצוי מתח לצורך המדידה.
עיבוד הנתונים מתבצע באמצעות קביעת הנקודה האקוויוולנטית.
הדרך הטובה ביותר לזהות אותה היא על ידי הצגת הנגזרת הראשונה של עקומת הטיטרציה בגרף של פונקציה: המקסימום מציין את הנקודה האקוויוולנטית.
על ציר ה-x: נפח התמיסה המטוטרת במיליליטר (ml).
על ציר ה-y: הפוטנציאל הנמדד במיליוולט (mV).
כאשר רוצים לחשב הרכב כימי מסוים, יש להשתמש בשתי נוסחאות:
= ריכוז במול לליטר (mol/l)
= נפח הטיטרציה בליטרים (l)
= פקטור הטיטר (אם אינו ידוע, מציבים =1)
= מסה מולרית בגרם למול (g/mol)
פוינטיליזם הוא סגנון ציור פוסט אימפרסיוניסטי שהתפתח בצרפת בין השנים 1884–1900, ומבוסס על ציור בנקודות.
בסגנון זה נעשה שימוש בחלק מרעיונות האימפרסיוניזם.
מבחינה טכנית מדובר בציור בנקודות של צבעי יסוד בשילוב צבעים משלימים, טכניקה המבוססת על תורת שבירת האור של ניוטון ותורת הצבעים משלימים של שברויי.
בהשפעת תורות אלו ניסו אומני הפוינטליזם ליצור "תערובת אופטית" על ידי ציור נקודות מדויקות של צבעי יסוד היוצרים בעין המתבונן צבע חדש.
מבחינת התכנים של היצירות, מתארים האמנים הפוינטליסטים, בדומה לאימפרסיוניסטים, את חיי המעמד הבורגני בפריז של סוף המאה התשע-עשרה.
עם זאת, התנגדו האמנים הפוינטליסטים לרעיון המרכזי של האימפרסיוניזם: ציור מהיר בטבע.
במקום זאת עבדו לאט, מחושב, ומדויק ויצרו את הגרסה הסופית בסטודיו לאחר סקיצות שעשו בטבע.
כתוצאה מההבדל בתהליך העבודה, הציורים האימפרסיוניסטים מתאפיינים בתנועה ורטט לעומת הציורים הפוינטליסטים הנראים קפואים, מדויקים ומנוכרים יותר.
הטכניקה הפוינטליסטית פותחה על ידי אומן צרפתי ז'ורז' סרה שניסה לשפר את הטכניקה האימפרסיוניסטית ולהפוך אותה למדעית והצייר פול סיניאק.
לדוגמה, יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט של סרה צויר כסקיצה בטבע ללא דמויות אדם.
הציור הסופי לעומת זאת עוסק בבילוי של המעמד הבורגני ביום ראשון אחר הצהריים, נושא אימפרסיוניסטי מקובל.
הסקיצה מצוירת בנקודות יותר גדולות מאשר הציור הסופי בגלל תהליך העבודה המהיר יותר.
בציור הסופי ניתן לראות כי הצייר הוסיף דמויות רבות המבלות את אחר הצהריים במקום בילוי מרכזי.
כאמור, אבות הציור הפוינטליסטי הם: ז'ורז' סרה ופול סיניאק.
ציירים נוספים שהשתמשו בטכניקה זו היו-האימפרסיוניסט קאמי פיסארו, אלפרד סיסלי, אנרי אדמונד קרוס, מקסימיליין לוס, אנרי מאטיס, אלברט דובואה-פיילט, צ'ארלס אגרנד, ג'וזפה פליאדה דה וולפדו, תיאו ואן ריססלברגה, ואפילו וינסנט ואן גוך.
במקביל להתפתחות הסגנון הפוינטליסטי בצרפת התפתח סגנון ציור דומה בשם דוויזיוניזם (divisionism) באיטליה.
משמעות השם היא חילוק (division), שם המתייחס לחלוקת הצבעים על הבד היוצרת צבע שלישי בעין המתבונן.
שני הזרמים לא ידעו זה על זה בעת התפתחותם ושיטת הציור של שניהם כמעט זהה לחלוטין.
שימש גם כשליט מנצ'וקוו שהייתה מדינת בובות סינית בתקופת הכיבוש של האימפריה היפנית.
פויי נולד בשנת 1906 כצאצא לאייסין גיורו, המשפחה המנצ'ורית שהוציאה מתוכה את שושלת צ'ינג.
בגיל שלוש הוכתר לקיסר סין, ה-12 מקיסרי שושלת צ'ינג.
עם הכרזת הרפובליקה הסינית ב-10 באוקטובר 1911 הודח מכסאו ובכך בא הקץ לשושלות הקיסרים בסין.
המורדים שהכריזו על הרפובליקה בסין הבטיחו לשמור על ביטחונו ורווחתו של הקיסר לשעבר.
ניתנה לפויי, בני משפחתו ויועציו הזכות להתגורר ב"עיר האסורה" בבייג'ינג ולנהוג בתחום צר זה בגינוני מלכות.
פויי הצעיר זכה לחינוך טוב, למד אנגלית ממורה פרטי ואף בחר להוסיף לשמו הסיני את השם "הנרי", על שם הנרי השמיני, מלך אנגליה.
סין הייתה באותה תקופה בלתי יציבה מבחינה שלטונית וגנרלים שונים תפסו את השלטון בהפיכות מעת לעת.
בשנת 1917 ביצע אחד הגנרלים ניסיון הפיכה בפקינג ופויי הוכרז על ידו בשנית כקיסר למשך 12 יום עד לכישלון ההפיכה.
ב-25 בנובמבר 1925 הוקפה העיר האסורה על ידי כוחותיו של גנרל אחר שדרש מפויי לוותר על תוארו המלכותי ולעזוב את העיר האסורה.
פויי נמלט לשגרירות יפן ומצא בה מקלט.
היפנים הובילו את פויי לאחת מערי החוף בה היו להם השפעה וכח.
ב-18 בנובמבר 1931 פלשו כוחות יפן לחבל מנצ'וריה בצפון סין.
הפלישה החלה בעקבות פרובוקציה יפנית: חיילים יפניים ששמרו על מסילת הברזל בדרום מנצ'וריה, פוצצו חלק מן המסילה, ובכך יצרו מראית עין מעשה טרור, ששימש כתרוץ לפלישה.
הכח הפולש היה צבא יפני אוטונומי שנקרא צבא קוואנטונג.
פויי נדרש על ידי היפנים לעזור בהקמת מדינה נפרדת מסין, במנצ'וריה.
הוא נענה לדרישה אך ביקש כי מדינה זו תהיה ממלכה בשלטונו.
ב-13 בפברואר 1932 הבריחו היפנים את פויי מסין למנצ'וריה, אשר בחסות יפן הוכרזה ב-18 בפברואר 1932 כממלכה עצמאית לכאורה, ששמה מנצ'וקוו.
פויי הוכרז כעוצר הממלכה וב-1 במרץ 1932 הוכרז כקיסר.
ממלכת מנצ'וקאו הייתה מדינת בובות תחת שליטה יפנית, ופויי היה למעשה קיסר בובה.
בממשלת הממלכה שימשו יפנים כסגני שרים, אך הם אלו שנתנו את ההוראות וניהלו את הממלכה בחסות צבא קוואנגטונג.
במשך תקופת מלחמת העולם השנייה לא היה פויי יותר מאשר חותמת גומי בידי השליטים היפנים והם השתמשו בשמו ובתוארו לצורכי תעמולה.
היפנים אף התערבו בחייו הפרטיים של פויי, אילצו אותו לשאת אישה יפנית ולהמיר את דתו מבודהיזם לדת השינטו.
ב-9 באוגוסט 1945 הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן.
באותו יום הצבא האדום פלש למנצ'וריה.
ב-10 באוגוסט מטוסים סובייטים הפציצו את צ'אנגצ'ון.
יום למחרת עזב פויי עם פמלייתו את העיר ברכבת ונסע דרומה.
ב-15 באוגוסט נודע לו על הכרזת קיסר יפן על כניעת יפן בפני בעלות הברית.
לכן, ביום למחרת הוציא פויי הודעה רשמית על פרישתו מקיסרותו.
הוא עצמו עם כמה אנשים קרובים טס במטוס קל למוקדן, שם היה אמור לעלות על מטוס שייקח אותו ליפן.
אך זמן קצר לפני המראתו ליפן נחתו בשדה תעופה של מוקדן מטוסי תובלה סובייטים עם כוח קומנדו, שהשתלט על שדה התעופה ולקח את כל הנמצאים בו בשבי.
פויי הועבר לשטח ברית המועצות והושם במעצר בעיר צ'יטה, בהמשך הוא הועבר לחברובסק.
פויי הוחזק בתנאים נוחים למדי.
הוא התגורר בסנטוריום יחד עם המשרתים שלו ממנצ'וריה.
באוגוסט 1946 הוא הוטס ליפן כדי להעיד במשפטי פושעי המלחמה היפנים.
ממשלת קוומינטנג דרשה מספר פעמים מברית המועצות להסגיר את פויי לידיה, אך סורבה.
רק לאחר ניצחון הקומוניסטים במלחמת האזרחים, הוחזר פויי לסין ביולי 1950 כמחווה של יוסיף סטלין למאו דזה-דונג.
בסין נידון פויי למאסר באשמת בגידה ופשעי מלחמה.
הוא ריצה את מאסרו בכלא במחוז ליאונינג עד דצמבר 1959. לאחר שחרורו התגורר בבייג'ינג, שם עבד כגנן בגן בוטני.
בשנת 1960 הוענקו לו זכויות אזרח והותר לו לכתוב את הביוגרפיה שלו, שהתפרסמה ב-1964. בגלגולו האחרון היה פויי לתומך בקומוניזם וחבר בבית הנבחרים הסיני.
בשנת 1966, עם תחילת מהפכת התרבות הוצמדה לו אבטחה, מחשש לפגיעה בו מצד פעילי המהפכה.
פויי מת בביג'ינג בשנת 1967 מסרטן הכליה.
עשרים שנה לאחר מותו של פויי, יצא לאור הסרט "הקיסר האחרון" (The Last Emperor) בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י, אשר סיפר את סיפור חייו של פויי.
הסרט זכה להצלחה אמנותית וקופתית, והוענקו לו תשעה פרסי אוסקר, בקטגוריות השונות לשנת 1987. בשנת 2010 יצא הספר "צופן הקיסר", שהוא אחד מסדרת ספרי "39 רמזים".
הספר נכתב על ידי גורדון קורמן, ומספר על חייו של פויי וקשריו עם בית הקהילים.
פוינטר גרמני קצר השיער הוא גזע כלבים השייך למשפחת הכלביים.
הגזע פותח במאה ה-19 בגרמניה למטרת ציד.
כלב רובה זה פותח על ידי הכלאה של גזע פוינטר גרמני קודם עם פוינטר אנגלי, ליצירת גזע אתלטי, צנום ונענה.
יש המחשיבים אותו לורסטילי ביותר מבין כלבי הרובה.
תבונתו וחיבתו הטבעית הופכים אותו לבן לוויה נפוץ לבעלים פעילים.
הגזע צנום, בעל מראה אתלטי וחינני, אך עם זאת בעל עוצמה ורגליים אחוריות חזקות המאפשרות לו תנועה זריזה ופניות מהירות.
אזניו הארוכות יחסית ממוקמות גבוה על ראשו.
חוטמו הארוך, הרחב והחזק מאפשר לו להחזיר גם ציד כבד.
צדודיתו צריכה להיות ישרה או מעט דמוית אף רומאי.
על העיניים להיות בהירות ככל שניתן.
זנבו נקצץ בדרך כלל, אף כי הדבר אסור במדינות מסוימות.
פוֹידֶרָאטוּס הוא מונח מהרפובליקה הרומית המתאר עמים, ערים או שבטים שהיו קשורים לרומא בברית רשמית ומחייבת, אשר כונתה "פוֹידוּס" (Foedus).
ישויות אלה לא נחשבו לקולוניות רומיות, ואף שיושביהן לא זכו לאזרחות רומית, הן חויבו לספק סיוע צבאי וכוחות לוחמים לצבא הרומי.
הסדר זה אפשר לרומא להגדיל את כוחה הצבאי באופן משמעותי, מבלי להעניק אזרחות מלאה לקבוצות שנכבשו.
בתקופת הרפובליקה שימש המונח לציון בעלי הברית הידועים כסוֹקִיאַי (Socii), כאשר הרומאים הבחינו בינם לבין השבטים הלאטיניים, שנחשבו לבעלי ברית דמים קרובה במיוחד עם רומא.
עם המעבר לתקופת האימפריה המאוחרת, עבר המושג טרנספורמציה משמעותית והפך מכלי לשליטה בשכנים קרובים, לנדבך מרכזי באסטרטגיית ההגנה המקיפה על גבולות האימפריה (ה"לימס").
בתקופה זו, המונח התרחב לרוב למדינות קליינטיות או לשבטים ברברים, בעיקר גרמאניים, שהורשו להתיישב בתוך תחומי האימפריה בתמורה לשירותם הצבאי.
שיטה זו שיקפה את הצורך הגובר של האימפריה בשכירי חרב ולוחמים מיומנים כדי לבלום פלישות חיצוניות בשלביה המאוחרים.
בניגוד ליחידות העזר המוקדמות, פוידראטי אלו שמרו על מבנה הנהגה שבטי עצמאי ועל מנהגיהם המקוריים, מה שיצר לעיתים קרובות מתח בין מחויבותם הצבאית לרומא לבין האינטרסים השבטיים הפנימיים שלהם.
השורש הלטיני של המונח "פוידראטוס" הוליד את המונחים "פדרציה" ו"פדרליזם", המבטאים רעיון של ברית בין גופים השומרים על מידה מסוימת של אוטונומיה, תוך מחויבות לשלטון מרכזי אחד.
כך, המנגנון הרומי שנועד לנהל בריתות צבאיות, הפך ליסוד תאורטי במבנה המדינתי המודרני, המבוסס על הסכמים וחלוקת סמכויות בין מרכז ליחידות משנה.
שורשי המונח נעוצים עוד בעידן הרפובליקה, אז נעשה בו שימוש במסגרת "מלחמת בעלות הברית" נגד קהילות איטלקיות שדרשו שוויון זכויות.
חוק "לקס יוליה" () משנת 90 לפנה"ס נועד להסדיר משבר זה באמצעות הענקת אזרחות רומית לפוידראטי שקיבלו את תנאי החוק, אם כי היו קהילות כדוגמת ונאפולי שסירבו להתמזג במדינה הרומית, בעוד אחרות מחוץ לאיטליה, כמו גדס (קדיס) ומסליה (מרסיי), שמרו על מעמדן המיוחד.
בעת העתיקה המאוחרת השתנתה משמעות המושג, והוא תיאר את מנהג סבסודם של שבטים ברברים, כמו הפרנקים, הוונדלים והוויזיגותים, בתמורה לאספקת כוח אדם ללגיונות.
דוגמה מובהקת לכך היא אלאריק הוויזיגותי, שהחל את דרכו כמנהיג פוידראטי לפני שהפך לאחד מבוזזיה של רומא.
היחסים המורכבים עם הוויזיגותים הגיעו לנקודת רתיחה בשנת 376, כאשר הקיסר ואלנס התיר להם לחצות את הדנובה ולהתיישב על גדתו המזרחית, שבתחומי האימפריה, בשל פלישות ההונים.
שנתיים אחר כך, בתגובה ליחס הקשה שספגו מהרומאים, הוביל להתקוממות.
בקרב אדריאנופול הובסה רומא תבוסה מוחצת, אירוע שהחריף את המחסור בכוח אדם וכפה עליה להסתמך עוד יותר על כוחות פוידראטי.
זה בא לידי ביטוי גם בהמלחמה הגותית שפרצה בשנת 436, שבה הושג הניצחון הרומי רק הודות לכוחות הסיוע בפיקודו של פלביוס אאטיוס.
שנתיים אחר כך, בתגובה ליחס הקשה מצד הרומאים, התמרדו הוויזיגותים והביסו את הרומים בקרב אדריאנופול.
אובדן כוח האדם כפה על רומא להסתמך יותר ויותר על כוחות הפוידראטי.
ב-436 פרצה המלחמה הגותית שהסתיימה בניצחון צבא האימפריה הרומית על הגותים הודות לכוחות הסיוע בפיקודו של פלביוס אאטיוס.
הסכמי הפוידוס עברו תמורות משמעותיות לאורך ההיסטוריה הרומית, כאשר בראשיתם התמקדו בתגמול כספי או באספקת מזון לשבטים בעלי הברית בתמורה לשירותם הצבאי.
אולם, עם היחלשותה הכלכלית של האימפריה במהלך המאות הרביעית והחמישית, נאלץ השלטון המרכזי להמיר את התשלומים בהענקת נחלות, מה שהיווה בפועל היתר רשמי להתיישבות של שבטים זרים בתוך גבולות האימפריה.
שינוי זה עורר התנגדות עזה בקרב בעלי האדמות הגדולים באזורי הספר (הלימס), שחשו כי זכויותיהם נפגעות מהחלטותיה של רומא המרוחקת.
כתוצאה מכך, חל כרסום הדרגתי בנאמנות לסמכות הקיסרית לטובת נאמנויות מקומיות, תהליך שהוביל להתפוררות הדרגתית של האימפריה ליחידות פוליטיות קטנות ועצמאיות יותר.
בתחילת המאה החמישית הגיע הצבא הרומי לנקודה שבה מרבית כוחו התבסס על יחידות פוידראטי, והיו אלה כוחות אלו שהצליחו להדוף את פלישת אטילה ההוני בשנת 451. עם זאת, התלות הגוברת בלוחמים זרים הובילה בסופו של דבר לקריסת המערכת.
המפקד הגרמאני שעמד בראש כוחות אלו, אודואקר, היה זה שהדיח את הקיסר האחרון רומולוס אוגוסטולוס, ובכך חתם את גורל האימפריה המערבית.
פּוֹיְקֵה (מאפריקאנס Potjiekos (פויקה-קוס)) הוא סיר מברזל יצוק שנועד לשמש ככלי בישול במחנאות.
הפויקה מתאים במיוחד למטרה זו מאחר שהוא מפזר את אנרגיית החום הגדולה אותה הוא סופג באופן שווה לכל חלקיו, תכונה שהופכת אותו למתאים לבישול בצד המדורה.
הפויקה הוא כלי בישול נפוץ בקרב האפריקאנרים בדרום אפריקה.
לטענתם, אבותיהם הביאו אותו עמם מהולנד, באמצע המאה ה-17, שם נבנו לראשונה סירים הולנדיים כאשר ייחודם נמצא בסוג הסגסוגת שמשמשת ליציקת סיר והכיל חול מיובש, דבר שהקנה לסגסוגת חוזק רב ושטח פנים חלק יותר.
סירים דומים נמצאו גם ברחבי האי הבריטי, לשם הגיעו מהולנד.
חוקרים סבורים כי ייתכן שהסיר הגיע לדרום אפריקה עם המתיישבים הבריטים ואומץ על ידי האפריקנרים.
התבשיל אותו נהוג להכין בסיר זה - מעין נזיד בשרי או צמחוני, נקרא במקור "פויקהקוס", אך בישראל נהוג לכנות גם אותו פשוט "פויקה", כשם הסיר בו הוא מתבשל.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 זכה הפויקה לפופולריות רבה בקרב חיילים ומטיילים.
שימוש בסיר ברזל יצוק דורש תחזוקה שוטפת.
היותו עשוי פלדה מקנה לו סגולות בישול.
אך כיוון שנוטה להחליד, כדי לשמור על תקינותו יש להקפיד לשטוף אותו בסבון, לייבשו ולהימנע מלשרוט את דפנות הסיר בעת הניקוי.
שימון הסיר לאחר הניקוי עוזר גם הוא למניעת חלודה.
הפויקה מיוצר במגוון גדלים הממוספרים בסדר עולה לפי נפח:
פוינט פלזנט היא עיירה במחוז מאסון שבוירג'יניה המערבית, השוכנת במפגש הנהר אוהיו והנהר קאנאווה.
פוינט פלזנט ידועה בעיקר בשל קריסת גשר הכסף שהתרחשה בעיירה בשנת 1967 ובה נהרגו 46 איש.
סביב האסון התפתחו אגדות לפיהן יצור הדומה גם לבן אדם וגם לעש נראה על ידי אחדים מתושבי העיירה בשבועות שקדמו לאסון.
יש בין התושבים הטוענים כי הופעת הייצור בישרה על קריסת הגשר.
על אגדות אלו מבוססים הספר "נבואות איש העש" והסרט שנעשה על פיו.
העיירה ידועה גם בגלל הקרב על פוינט פלזנט שאירע ב-10 באוקטובר 1774. בקרב הביסו אנשי המיליציה של וירג'יניה בהנהגתו של קולונל אנדרו לואיס כוח של אינדיאנים בהנהגתו של הצ'יף קורנסטוק ("קלח תירס").
תושבי פוינט פלזנט מציינים את הקרב כקרב הראשון במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2000, היו בעיירה 4,637 איש שחיו ב-2,107 משקי בית.
96.57 אחוז מתושבי העיירה היו לבנים, וצפיפות האוכלוסין הייתה 752.3 איש לקמ"ר.
פויל בע"מ , הידועה יותר בקיצור פוילס (Foyles), היא חנות ספרים בלונדון בירת בריטניה.
בעבר קבע ספר השיאים של גינס כי פוילס היא חנות הספרים הגדולה בעולם מבחינת שטחי המדף שלה ומספר הספרים המוצגים למכירה.
כיום יש לה מתחרות לתואר זה, אך בשל גודלה והיקף הספרים בה נותרה החנות אתר תיירות מרכזי בלונדון.
החנות ידועה במסעדה שבה, הפועלת מאז 1930.
החנות נוסדה בשנת 1903 על ידי האחים ויליאם וגילברט פויל, ועברה למשכנה הנוכחי בשנת 1906. לאחר שהאחים נכשלו בבחינות הכניסה לשירות הציבורי הממשלתי הבריטי, הציעו האחים את ספריהם המשומשים למכירה.
דבר זה הוביל אותם לפתיחת חנות ספרי יד שנייה.
בשנת 1910 פתחה החנות ארבעה סניפים בשכונות בריקסטון, הארינגיי, קילברן ושפרד'ס בוש.
באותם ימים נהגו חנויות ספרים לשים על מוצריהן חותם מטעמן לכל ספר אותו מכרו.
לפי אחד מהחותמים הללו, היה לפוילס באותם ימים סניף בקייפטאון שבדרום אפריקה.
בשנת 1930 החלה כריסטינה פויל, בתו של ויליאם פויל, לקיים ארוחות צהריים פורמליות בהן התקיימו אירועי ספרות שונים.
עד 2010 התקיימו 700 אירועים כאלה, בהם השתתפו כ-1000 סופרים וחצי מיליון אורחים, ביניהם אנשי ספרות, פוליטיקה, תיאטרון, ומדיה.
בין האורחים נמנים כמעט כל ראשי ממשלת הממלכה המאוחדת אחרי מלחמת העולם השנייה, וכן הנסיך פיליפ, שארל דה גול, הקיסר האתיופי היילה סלאסי, ג'ון לנון והגנרל ולדיסלב שיקורסקי.
בשנות השלושים נידונו באירועים אלה הצעות לחלוקת ארץ ישראל, אשר הובילו לבסוף לתוכנית החלוקה.
ניהול החנות עבר באופן מלא לכריסטינה בשנת 1945. כריסטינה סירבה להכניס לחנות מכשור מודרני כגון מחשבונים וקופות אלקטרונית.
אף על פי כן נחלה החנות הצלחה בשדות אחרים, כאשר ספרים שהוזמנו ממרחק רב נשלחו ללא מקדמה.
כריסטינה פויל ובעלה רונאלד באטי שילמו לעובדים שכר נמוך, נהגו לפטר עובדים כרצונם והתנגדו לכל צורה של התאגדות עובדים.
בתגובה לכך יזם איגוד העובדים Usdaw שביתה של פועלי החנות, שנמשכה כחודש.
לאחר מותה של כריסטינה פויל בשנת 1999, עברה הבעלות בחנות לאחיינה, כריסטופר, אשר שדרג את נוהלי החנות והפך אותה מודרנית ויעילה יותר.
בשנת 2001 שילבה החנות בתוכה את חנות הספרים הפמיניסטית "סילוור מון", אשר עמדה בפני איום סגירה.בשנת 2005 נפתח סניף חדש של החנות באולם הפסטיבלים המלכותי שבסאות' בנק בדרום לונדון.
שנה לאחר מכן החלה החנות לתפעל את מחלקת הספרים שבחנויות הכלבו של Selfridges ברחוב אוקספורד ומנצ'סטר; ברם, מחלקות אלה נסגרו בפברואר 2009. בשנת 2008 נפתח סניף של החנות במרכז הקניות וסטפילד אשר במערב לונדון.
כמו כן נפתח ב־2010 סניף 'בוטיק' במרכז "One New Change", ונסגר ב-2011. באותה שנה רכשה פוילס את רשת Grant & Cutler, ושילבה אותה במבנה המרכזי שלה.
כמו כן פתחה החנות ב-2011 סניף בבריסטול, וכן סניף נוסף במרכז וסטפילד.
בשנת 2014 החליפה החנות את מבנה סניף הדגל שלה, אשר עבר מדרך צ'רינג קרוס 113-119 למשכנו הנוכחי בצ'רינג קרוס 107. בשנת 2018 נרכשה פוילס בידי רשת חנויות הספרים ווטרסטונס, אשר הבטיחה לשמר את דמותה הייחודית ואת המותג 'פוילס'.
למרות ההבטחות הרכישה לוותה בשינויים בניהול מערכת ההזמנות של החנות, על מנת להתאימה להתנהלות שאר הרשת.
במהלך השנים הייתה החנות מפורסמת (ואף ידועה לשמצה) בשל מנהגיה הייחודיים:
סידור הספרים על המדפים לפי הוצאה לאור ולא לפי סופר.
שיטת תשלום בה נאלץ הקונה להמתין בתור פעמיים - פעם אחת לקבל חשבונית עבור הספר, ופעם שנייה לשלם.
פרסום מספר הטלפון של החנות בספרי הטלפונים, אך המתקשרים למספר זה שמעו הודעה מוקלטת האומרת שהחנות אינה עונה לטלפונים.
השארת ספרים שלא נמכרו על המדפים שנים רבות - גם לאחר שהפסיקה הדפסתם וברור היה שאין להם ביקוש.
סדרת הטלוויזיה הבריטית "המלחמה של פויל" קרויה על שם הגיבור הראשי של הסדרה - רב פקד כריסטופר פויל (המגולם על ידי מייקל קיטצ'ן) - דמות זו מכונה על שם החנות.
פוינט-פורוורד היא עמדה בלתי-רשמית בכדורסל, המשלבת תכונות של פורוורד ושל רכז (רכז).
הפוינט פורוורד מנהל למעשה את המשחק מעמדת הפורוורד, ולא מעמדת הרכז כנהוג.
לארי בירד נחשב לנציג החשוב ביותר של הפוינט-פורוורד ותרם לפרסום המושג.
מג'יק ג'ונסון שילב ברמה דומה את הדברים הנדרשים מרכז ומפורוורד, אך הוא שיחק בעמדת הרכז, ולכן הוא אינו פוינט-פורוורד.
פוינט פורוורדים קלאסיים אחרים הם ג'ון האבליצ'ק, סקוטי פיפן ופול פירס משחקני העבר, קווין דוראנט ולברון ג'יימס משחקני ההווה.
השחקן האירופאי הבולט עם תכונות של תפקיד זה הוא דיאן בודירוגה.
בין שחקני העבר באירופה שהיו בולטים כאלו היו למשל טוני קוקוץ' ואנדריי קירילנקו.
בכדורסל הישראלי נהוג לראות את נדב הנפלד כאב טיפוס של תפקיד הפוינט פורוורד, ובהמשך את השחקנים גור שלף, וליאור אליהו.
אחד הראשונים לשחק בעמדה היה ג'ון ג'ונסון, ששיחק בשנות ה-70 בסיאטל סופרסוניקס לצד שני הגארדים, גאס ויליאמס ודניס ג'ונסון.
במהלך שנות ה-80 ג'ונסון ופול פרסי שיחקו כפוינט פורוורד בקבוצת מילווקי באקס תחת המאמן דון נלסון.
לארי בירד, סמול פורוורד בגובה 2.06 שהצטיין ביצירת סלים וריבאונדים בעמדה זו, שיחק גם לעיתים כפוינט פורוורד.
סקוטי פיפן ששיחק עם מייקל ג'ורדן בשיקגו בולס הוא דוגמה נוספת לפוינט פורוורד מודרני.
הוא היה הסמול פורוורד של הקבוצה, אבל הוא שיחק כרכז בתיכון.
ביום בו נבחר בדראפט, ניתן לצטט את פיפן במהלך הראיון שלו "אני רוצה לשחק כנראה בעמדת הסמול פורוורד אבל בעתיד אני ארצה לנסות את דרכי בעמדת הרכז".
חברו לקבוצת השיקגו בולס, דניס רודמן, ציין כי "פיפן הוא ככל הנראה הגרסה המודרנית של עמדת הפאוור/פוינט פורוורד".
פויבה (איטלקית יחיד Foiba, רבים Foibe) הוא כינוי לבולען דמוי משפך הפוך הנפוץ במאות באזורים הקרסטיים בסלובניה, קרואטיה ואיטליה.
מקורו של המונח במילה הלטינית "fŏvea" שמשמעה "נקרה".
עומקה של פויבה עשוי להגיע עד 200 מטר.
ממונח זה נגזר שמו של טבח פויבה המיוחס לצבא הפרטיזנים היוגוסלבי ולמשתפי פעולה במשך מלחמת העולם השנייה ולאחריה באוכלוסייה האיטלקית, בפשיסטים ובאחרים בשטחים שכבש, בשל כך שהפויבות שימשו להחבאת גופות.
במיתולוגיה היוונית פוֹיבֶּה – "בעלת עטרת הזהב" (ביוונית עתיקה Φοίβη), שבשמה היא ההעתק הנשי של פובוס, הייתה אחת מן הטיטאנים – צאצאי אורנוס וגאיה.
על פי המסורת, היא יוחסה לירח , כפי שמציג מייקל דרייטון ביצירתו "אנדימיון ופויבה" (1595) – הייחוס הנרחב הראשוני לאגדת אנדימיון בשפה האנגלית.
בן זוגה הוא אחיה הטיטאן קויוס, איתו היו לה שתי בנות – לטו, אשר ילדה את ארטמיס ואפולו, ואסטריה, אלת הכוכבים, שלה בת יחידה – הקטה.
דרך לטו הייתה פויבה סבתם של אפולו וארטמיס.
השמות פויבה ופבוס רומזות על מילים נרדפות לארטמיס וככינויים לאפולו.
על פי נאום שאייסכילוס שם בפיה של כוהנת דלפית, במחזהו "EUMENIDES" ("נוטות החסד" – על פי תרגומו של שלמה דיקמן), פויבה השיגה שליטה על האורקל מדלפי דרך תמיס.
חיים "פויו" זבלודוביץ' (בפינית: Poju Zabludowicz; נולד ב-6 באפריל 1953) הוא איש עסקים ואיל הון יהודי יליד פינלנד הפועל מלונדון.
בעליה של חברת ההחזקות קבוצת טמרס הפועלת מליכטנשטיין.
זבלודוביץ' נולד בפינלנד לפולה ולשלמה זבלודוביץ', יהודי-פולני וניצול השואה ששהה באושוויץ ואיבד את רוב משפחתו במלחמה.
הזוג עלה לארץ ישראל ואחר כך עבר לטמפרה בפינלנד, שם נולדו-חיים ואחותו רבקה (לימים אשת אריה בלדגרין).
שלמה יזם ב-1951 את הקמת מפעל סולתם ביקנעם כשותפות בין מפעל נשק מפינלנד וחברת "סולל בונה", העוסק בעיקר בייצור תחמושת ומרגמות; במשך רכש את חלקה של החברה מפינלנד.
שלמה עסק בשיווק נשק ברחבי העולם, בין השאר לגרמניה, איראן ולמדינות באפריקה ואסיה.
שלמה מכר את החזקותיו ב"סולתם" בתחילת 1991 לקונצרן "כור תעשיות", אולם המשיך להחזיק בחברת שיווק הנשק הבינלאומית "סלגד".
זבלודוביץ' למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 השתלב בעסקי הנשק של אביו, בין השאר עבר לארצות הברית (שם היה בבעלותם מפעל נשק) וניהל את פעילות השיווק של "סולתם" במכרז ענק של צבא ארצות הברית לרכישת מרגמות, בו זכתה החברה.
לאחר מכירת מפעל "סולתם" התמקדו עסקי המשפחה בתחום הנדל"ן והשקעות.
לאחר מות אביו בשנת 1994 ירש, יחד עם אחותו רבקה בלדגרין, את עסקיו שהוחזקו בנאמנויות הרשומות במקלטי מס בליכטנשטיין ובגיברלטר.
בהמשך התנהל סכסוך ירושה בין השניים וב-2004 הוסכם שזבלודוביץ' יקבל שני שלישים מהירושה.
בשנת 2006 דורג במקום ה-18 ברשימת העשירים של סאנדיי טיימס הבריטי, והונו הוערך ב-2 מיליארד ליש"ט.
חברת ההשקעות "טמרס" אשר בבעלותו, מחזיקה בנכסי נדל"ן בהם בנייני משרדים במנהטן, בניינים בוושינגטון ומספר בתי מלון ובתי קזינו בלאס-וגאס.
הקרן פועלת גם בישראל, בין השאר מחזיקה ברשת מלונות טמרס.
הקרן גם השקיעה ברכישת 16% ממניות חברת כנפיים אחזקות (חברת האם של אל על), ב-2019 מכרה את החזקתה בכנפיים; החזיק במניות חברת דורי מדיה גרופ, ובנכסי נדל"ן רבים אותם איחד לתוך קבוצת "בריטיש ישראל" ב-2008, שבעצמה נמכרה לחברת מליסרון ב-2012.
בשנת 2010, הקים את חברת "טמרס טלקום" שפרסה כבל תקשורת תת-ימי, בנתיב מטירת כרמל, ישראל לקפריסין ומשם למרסיי בצרפת.
פריסת הכבל הושלמה בינואר 2012.
פויו השאיל בעבר לראש הממשלה נתניהו את הבית שלו בקיסריה לחופשה שנתית עם שרה והילדים.
למרות פעילותו הרבה וקשריו לישראל, זבלודוביץ' אינו מחזיק באזרחות ישראלית.
הוא מתגורר בבריטניה ומחזיק וילה בקיסריה, אותה קיבל בירושה מהוריו, ובאי פרטי בפינלנד.
הוא נשוי לאניטה ואב לארבעה.
הוא נחשב מקורב לראש הממשלה בנימין נתניהו ובבריטניה הוא נמנה בין התורמים הגדולים לדייוויד קמרון, ראש ממשלת בריטניה לשעבר מטעם המפלגה השמרנית.
הוא דובר פינית, שוודית, אנגלית, גרמנית, יידיש ועברית.
זבלודוביץ' נחשב לאספן אמנות משמעותי ובשנת 2010 מגזין האמנות "ARTnews" דירג אותו ואת אשתו ברשימת 200 אספני האמנות המובילים בעולם.
הוא ידוע בתמיכתו בישראל ומשמש כיושב ראש Bicom (Britain Israel Communications & Research Centre), ארגון פרו-ישראלי הפועל בבריטניה בין השאר נגד יוזמת החרם האקדמי נגד ישראל בבריטניה.
זבלודוביץ' נמצא בקשרי ידידות עם הזמרת מדונה, מתקופת מגוריה בלונדון; והיא אף התארחה באי הנופש שלו בפינלנד.
פוינט פייפר הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וולהרה.
פוינט פייפר שוכן לשפת מפרץ ג'קסון, ומוקף בים משלושה כיוונים.
מדרום הוא גובל בפרוורים דאבל ביי, רוז ביי ובלוויו היל, ממזרח הוא גובל במפרצון רוז ביי, וממערב במפרצון דאבל ביי ומצפון במפרץ ג'קסון.
בזכות מיקומו נשקפים מחופיו נופים פנורמיים מרשימים, שהעלו את ערך הנכסים בפרוור לגבהים מרשימים.
על פי הערכת כתבת הנדל"ן סינדי מרטין ב-2002, הערך הכולל של הנכסים על קרן וולסלי (Wolseley Crescent) לאורך קילומטר חוף, הוא כ-720 מיליון דולר אוסטרלי, מה שהופך את פוינט פייפר להיות הפרוור היקר ביותר בסידני מבחינת ערך יחסית לשטח (אם כי לא בהכרח מבחינת ממוצע שווי בתים).
הפרוור הוא מהקטנים בסידני, עם אחד עשר רחובות בלבד: שדרות בקהרסט ולונגוורת; הדרכים סאות' הד החדשה, וונולה, ויונה ווולסלי; הרחובות וונתוורת ורדברס; קרן וולסלי; וונתוורת פלייס ווינגדל פלייס.
בגבולו הצפון מזרחי נמצא חוף ליידי מרטינס ובצידו המערבי חוף שבעה שילינג.
הנחלה הראשונה שחולקה בפוינט פייפר ב-1816 ניתנה לקפטן ג'ון פייפר, קצין ממוצא סקוטי.
בנחלה זו בנה פייפר אחוזה בשטח של 770,000 מ"ר, לה קרא "פוינט פייפר" (מילולית, נקודת פייפר).
בעת שירותו של פייפר כנציב המכס בסידני נמצאו עדויות למעילה מטעמו.
אף שפייפר מעולם לא הואשם בפשע כלשהו, הוא ניסה להטביע עצמו במימי הנמל ושרד ניסיון התאבדות זה.
מאוחר יותר הוא מכר את כל נחלותיו בפוינט פייפר, רוז ביי, ניוטרל ביי ופיטרשהם בעבור 5,000 דולר ועבר לחיות בכפר.
במקומו הגיע נציב מכס חדש מטעם הכתר האנגלי, קולונל ג'ון גיבס, ומשפחתו דרה באחוזה.
אחוזת פוינט פייפר נהרסה במהלך מאמצי השיקום והבניה במאה ה-19.
פוינט פייפר הוא פרוור מגורים יוקרתי, ואינו כולל מרכזים מסחריים או אזורי בידור מכל סוג, והוא אחד הפרוורים הבודדים בסידני שאינו מחזיק בגנים ציבוריים.
במקום מספר בתים מרשימים ארכיטקטונית, כגון אחוזתו של ג'ון סיימונד, שנבנתה בעלות של 70 מיליון דולר אוסטרלי (לא כולל עלות המגרש), והפכה לבית היקר ביותר שנבנה אי פעם באוסטרליה.
בית המגורים השני בעלותו באוסטרליה מצוי גם הוא בפרוור, אחוזת קרייג-יי-מור (Craig-y-Mor), שהייתה בעבר בבעלותו של רנה ריבקין, בנקאי ועמיל בורסה, עד שמכרהּ בעבור 16.15 מיליון דולר.
בשנת 2008 נמכרה אחוזה זו שוב ב-32.4 מיליון דולר.
בפרוור מתגוררים מספר אישים בעלי חשיבות: מלקולם טרנבול, חבר פרלמנט ומועמד לראשות הממשלה; פרנק לוי, מייסד רשת הקניונים וסטפילד; ג'ון סיימונד, מייסד רשת הלוואות המשכון Aussie Home Loans; ובוב הוק, ראש ממשלת אוסטרליה ה-23 (1983–1991).
פויווה (בספרדית: Puyehue משפת המפוצ'ה "מקום של דגים קטנים") וקורדון קאויה (בספרדית: Cordón Caulle) הם שני לועות געשיים שהתמזגו ויצרו מתחם געשי בפארק הלאומי פויווה באנדים של מחוז ראנקו (Provincia de Ranco) בצ'ילה.
בוולקנולוגיה מכונה מקבץ הרי הגעש "מתחם פויווה -קורדון קאויה" או בקצרה PCCVC (ראשי התיבות של Puyehue-Cordón Caulle Volcanic Complex).
במתחם נכללים ארבעה הרי געש שונים: הקלדרה של הקורדיירה נבדה (Cordillera Nevada), הר הגעש מנצ'קה (Mencheca) מתקופת הפליוקן, מערכת הסדקים של קורדון קאויה והר הגעש השכבתי פויווה.
כבמרבית הרי הגעש השכבתיים של האזור הגעשי הדרומי של האנדים שוכנים פויווה וקורדון קאויה לאורך הצטלבות העתקים עם העתק ליקיניה-אופקי (Liquiñe-Ofqui Fault) הארוך, שכיוונו צפון-דרום.
המתחם הגעשי עיצב את תוואי הנוף המקומיים ויצר מגוון רחב של צורות נוף געשיות ותוצרים געשיים במשך 300,000 השנים האחרונות.
באזור ניתן להבחין בחרוטי אפר, כיפות געשיות, קלדרות ולועות, בנוסף למגוון הנרחב ביותר של סוגי סלעים געשיים בכל האזור הגעשי הדרומי של האנדים, לדוגמה: בזלות לצד ריוליטים פרימיטיביים.
קורדון קאויה ראוי לציון בשל התפרצותו בעקבות רעידת האדמה בוואלדיביה (1960) – רעידת האדמה הגדולה ביותר שנרשמה אי פעם.
אזור פויווה-קורדון קאויה הוא אחד האתרים העיקריים בצ'ילה שבהם נבחן השימוש באנרגיה גאותרמית.
הפעילות הגאותרמית מתבטאת על פני השטח של פויווה-קורדון קאויה בתופעות דוגמת מעיינות חמים, סולפטרות ופומרולות.
פויווה, קורדון קאויה והקורדיליירה נבדה יוצרים מסיב שכיוונו הכללי לצפון-מערב במחוז ראנקו בהרי האנדים.
שלושת הרי הגעש התמזגו להר געש מורכב.
פויווה שוכן בדרום-מזרח, קורדון קאויה במרכז וקורדיליירה נבדה (בספרדית: רכס הרים מושלג) – שמקור שמו במראהו המושלג לעיתים תכופות כפי שהוא נשקף מהעמק המרכזי של צ'ילה המאוכלס בצפיפות, השוכן בקצה הצפון מערבי.
המסיב שוכן בין שני אגמים: אגם ראנקו בצפון ואגם פויווה בדרום.
העובדה שהר הגעש פויווה קרוי על שם אגם פויווה משקפת את היותו נגיש יותר וניתן לצפייה טוב יותר מדרום.
קורדיליירה נבדה היא קלדרה בצורת חצי עיגול שקוטרה 9 קילומטרים, המייצגת שרידים של הר געש שהתמוטט.
רכס הקורדיליירה נבדה משתרע על 700 קמ"ר.
קורדון קאויה הוא רכס שכיוונו לצפון-מערב, ובו מצוי גראבן טקטוני-געשי שבו התפתחה מערכת סדקים.
כל הפסגות של קורדון קאויה מתנשאות מעבר לקו העצים, כשהגבוהה בהן מתנשאת לגובה של 1,798 מטרים.
פויווה הוא הר געש שכבתי השוכן בקצה הדרום מזרחי של קורדון קאויה, מעט מזרחה להעתק ליקיניה-אופקי.
ההר הוא חרוט, ופסגתו שגובהה 2,236 מטרים היא לוע שקוטרו 2.4 קילומטרים.
התוצרים שנפלטו מההר כיסו שטח של כ-160 קמ"ר.
האזורים הנמוכים של ההרים מכוסים בחבורת הצומח האלפינית של יער הגשם הממוזג של ואלדיביה, שבו נפוצים מיני צמחים דוגמת Chusquea coleou ו-Nothofagus dombeyi.
קו העצים בגובה 1,500 מטרים הוא בעיקר Nothofagus pumilio.
מעל קו זה שוכנים מדבר געשי וטונדרה אלפינית.
למתחם הגעשי המורכב מפויווה, קורדון קאויה והקורדיליירה נבדה היסטוריה ארוכה של פעילות געשית המשתרעת על פני 300,000 השנים האחרונות.
החלקים העתיקים יותר של קלדרת הקורדיליירה נבדה והר הגעש מנצ'קה מייצגים פעילות עתיקה עוד יותר: מהפליוקן או תחילת הפליסטוקן.
במהלך 300,000 השנים של קיום המתחם חלה בו סדרה של שינויים בהרכב המגמטי, באתרי הפעילות הגעשית, בקצב פליטת המאגמה ובסוג ההתפרצויות.
לפני 300,000 שנים חלו שינויים מהותיים באזור פויווה.
הפעילות של מנצ'קה – הר געש עתיק מתקופת הפליוקן, כיום מצפון מזרח לחרוט של פויווה – דעכה.
דעיכה זו נגרמה ככל הנראה משינויים אזוריים במיקומה של החזית הפעילה באזור הגעשי הדרומי, שהשפיעה גם על הרי געש נוספים דוגמת טרונאדור (Tronador) ולנין.
התזוזה בחזית הפעילה גרמה להיווצרות הרי געש חדשים מערבה יותר, או שהגבירה את פעילותם של הרי געש קיימים.
הרצועה המגמטית הרחבה לשעבר הוצרה, תוך שמירה על געשיות עזה רק בחלקים המערביים ביותר.
שינויים אלו מיוצגים בסלעים העתיקים ביותר של "מתחם פויווה -קורדון קאויה", אלו השייכים לקורדיליירה נבדה.
הקורדיליירה נבדה גדלה עם הזמן ויצרה חרוט מגן גדול.
באותו זמן נבנה גם קורדון קאויה, אם כי התוצרים שלו היו צורניים יותר בהרכבם בהשוואה להרי הגעש מנצ'קה וקורדיליירה נבדה שהם בני אותה תקופה גאולוגית.
הסלעים העתיקים ביותר מהר הגעש פויווה הם בני 200,000 שנים, והם מייצגים את הגיל הצעיר ביותר של הר געש זה.
על פי השערה מקובלת נוצרה בתקופה שלפני 100,000 שנים שכבת איגנימבריט (טוף מולחם) המכונה סן פבלו (San Pablo).
השכבה מכסה שטח המוערך ב-1,500 קמ"ר, המתחיל מערבית לקורדיליירה נבדה ובצמוד לה ומשתרע כמעט עד רכס החוף הצ'יליאני (Cordillera Pelada).
איגנימבריט סן פבלו נקשר להיווצרות הקלדרה של קורדיליירה נבדה.
געשיות בתקופת הקרח של יאנקיווה
בתקופת הקרח יאנקיווה (Llanquihue – השנים האחרונות של הפליסטוקן, בערך מלפני 110,000 ועד לפני 10,000 שנים) הייתה פעילות געשית בשלושת הלועות: קורדיליירה נבדה, קורדון קאויה והר הגעש פויווה.
במרבית התקופה היו הרי הגעש מכוסים בשכבת הקרח הפטגונית שהשאירה סימני חריצה קרחוניים על מחשופי לבה רבים והשפיעה על הפעילות הגעשית.
בקורדיליירה נבדה התבטאה פעילות געשית זו בקילוחי לבה דקיטית, שהתפרצו לאורך סדקים בקירות הפנימיים של הקלדרה החל מלפני 117,00 שנים.
קילוחי לבה אלו מילאו חלקית את הקלדרה וזרמו צפונה מחוץ לה אל המקום בו זורם כיום נהר נילאווה (Nilahue).
באמצע תקופת הקרח או לקראת סופה פלטה הקורדיליירה נבדה את קילוחי הלבה האחרונים שלה, שהיו אנדזיטים עד דקיטים בהרכבם.
קורדון קאויה התפתח בתקופה זו מחרוט מגן לגראבן הכולל מערכת סדקים.
תהליך זה לווה בפליטת קילוחי לבה דקיטית והיווצרות איגנימבריט.
פויווה התאפיין בהתפרצות לבה אנדזיטית-בזלתית עד דקיטית, עד שפעילותו הפכה לדו-אופנית בערך לפני 34,000 שנים.
שינוי זה מאופיין בהתפרצות של ריודקיט (סלע געשי שהרכבו בין דקיט לריוליט) המעורב באנדזיט בזלתי עשיר בתחמוצת המגנזיום (MgO).
הפעילות הדו-אופנית נמשכה ברציפות, למעט הפסקה קצרה לפני 30,000 שנים עד לפני 19,000 שנים כאשר פויווה החל לייצר כיפות געשיות וקילוחים בהרכבים דקיטים עד ריוליטים – מגמה שנמשכה עד לפני 12,000 שנים.
בתקופה שבין לפני 15,000 שנים ל-12,000 שנים פלט פויווה גם אנדזיט בזלתי.
בתקופת הקרח של יאנקיווה יצר הר הגעש פויווה את מרבית הבזלות הפרימיטיביות של האזור הגעשי הדרומי עם תחמוצת מגנזיום בריכוז של 14.32%, שהוא בשיווי משקל כימי עם נתך פרידוטיט ממעטפת כדור הארץ.
בתקופת ההולוקן התפרצו רק פויווה וקורדון קאויה, ותיעודים היסטוריים קיימים רק להתפרצויות של קורדון קאויה.
בתקופה שלפני 5,000–7,000 שנים היו התפרצויותיו של פויווה ריוליטיות, והן יצרו כיפות געשיות.
הכיפות הגעשיות נהרסו מאוחר יותר לאחר סדרה של התפרצויות עזות, שהיוו חלק ממחזור של התפרצויות מתפוצצות.
אופיין של התפרצויות אחרונות אלו היה ככל הנראה פריאטו-מגמטיות ותת פליניאניות והתרחשו לפני כ-1,100 שנים.
תיעוד של התפרצויות של קורדון קאויה – המרכז הגעשי היחיד שעדיין פעיל בתקופה המודרנית – נדיר יחסית.
הגורם לכך הוא מיקומו הגאוגרפי של קורדון קאויה וההיסטוריה של ההתיישבות הספרדית והצ'יליאנית בדרום צ'ילה.
לאחר ניסיון שנכשל ב-1553 יסד המושל את העיר אוסורנו ב-1558, ההתיישבות הספרדית היחידה באזור, כ-80 קילומטרים מערבית לקורדון קאויה.
היישוב פונה ב-1602 בשל עימותים עם הילידים בני הווילייצ'ה (Huilliche).
אין תיעוד על התפרצויות מתקופה זו.
בין 1602 לאמצע המאה ה-18 לא היו יישובים ספרדיים ברדיוס של 100 קילומטרים.
היישוב הקרוב ביותר היה ואלדיביה והמיסיון של נאוול ואפי (Nahuel Huapi) בסמוך לבארילוצ'ה (כיום בארגנטינה), שניהם מחוץ לטווח צפייה על הר הגעש.
ב-1759 אובחנה התפרצות ברכס ההרים, אך היא מיוחסת להר הגעש מוצ'ו (Mocho).
עד שלהי המאה ה-19 יושב מרבית העמק המרכזי של צ'ילה מערבית לקורדון קאויה על ידי צ'יליאנים ומהגרים מאירופה, והתפרצות הראשונה המדווחת היא מ-1893. הדיווח הבא הגיע ב-1905, אך רק הדיווח על ההתפרצות מ-8 בפברואר 1914 מתאר אירוע ודאי.
הסתיים בפברואר 1922 1919 2 התפרצות בקורדון קאויה שנמשכה עד 1920 1914 8 בפברואר 2 התפרצות בקורדון קאויה 1905 2 התפרצות אפשרית בקורדון קאויה 1893 2 התפרצות אפשרית בקורדון קאויה 1759 2 התפרצות אפשרית בקורדון קאויה
ב-13 בדצמבר 1921 החלה בקורדון קאויה התפרצות תת-פליניאניות שלוותה בעמוד התפרצות בגובה 6 קילומטרים, התפוצצויות מחזוריות ורעידות אדמה.
התפרצות זו נאמדה בדרגה 3 מדד ההתפרצות הגעשית (VEI) והסתיימה בפברואר 1922. בשנים 1929 ו-1934 היו בקורדון קאויה התפרצויות מתוך סדקים, שתיהן מוערכות בדרגה 2 במדד התפרצות געשית.
ב-24 במאי 1960, 38 שעות לאחר הרעידה העיקרית של רעידת האדמה בוואלדיביה (1960) – רעידת האדמה המתועדת הגדולה ביותר בהיסטוריה – החלה בקורדון קאויה התפרצות ריודקיטית מתוך מערכת הסדקים.
רעידת האדמה זעזעה את צ'ילה בין טלקה (Talca – בקו הרוחב 30° דרום) לצ'ילואה (Chiloé – בקו הרוחב 43° דרום), והייתה בעוצמה של 9.5 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט.
מכיוון שהר הגעש שוכן בין שני עמקים מאוכלסים בדלילות שהיו אז מבודדים, חזו בהתפרצות רק מעט עדי ראייה והיא זכתה לתשומת לב מעטה מצד התקשורת המקומית, שהתרכזה בנזקים העצומים ובאבדות בנפש שגרמה רעידת האדמה.
ההתפרצות התרחשה לאורך מערכת סדקים שאורכה 5 קילומטרים וכיוונה צפון מערב-מערב (135°) ופעלו בה 21 לועות שונים.
הלועות פלטו כ-0.25 קילומטר מעוקב בצורת קילוחי לבה וטפרה.
ההתפרצות החלה כהתפרצות תת-פליניאניות שיצרה עמוד התפרצות שהכיל גזים, טפרה ואפר געשי בגובה 8 קילומטרים.
בשתי קצות מערכת הסדקים פעלו שני לועות עיקריים: לוע גריס (Gris) ולוע אל אסופראל (El Azufral).
לועות געשיים של קורדון קאויה שלא התפרצו פלטו קיטור גלוי לעין.
לאחר שלב ההתפוצצות שינתה ההתפרצות את אופייה לשלב יותר אפוזי, המאופיין בפליטה של גושים ריודקיטיים וקילוחים של לבת טרשים (אָאָ) לאורך מערכת הסדקים שכיוונה צפון מערב-מערב (135°).
בשלב השלישי התפרצו לועות לאורך מערכת סדקים קצרה שכיוונה 165° שחצתה את מערכת הסדקים הראשית באלכסון, ופלטו לבה ריודקטית.
השלב השלישי הסתיים באורח זמני כאשר הלבה הצמיגה סתמה את הלועות, אך נמשך זמן קצר אחר כך בפעילות מתפוצצת שהייתה מוגבלת ללועות גריס ואל אסופראל.
לאחר ההתפרצות של 1960 נשאר קורדון קאויה שקט באופן יחסי בהשוואה למחצית הראשונה של המאה ה-20. ב-2 במרץ 1972 היה דיווח על התפרצות מערבית לבארילוצ'ה בארגנטינה.
משרד החרום הצ'יליאני (ONEMI – Oficina Nacional de Emergencia del Ministerio del Interior) ארגן סיור אווירי מעל לאזור שבו השתתפו שני וולקנולוגים.
לא נמצאו הוכחות לפעילות געשית בחשודים העיקריים: פויווה, קורדון קאויה וקארן לוס ונדוס (Carrán-Los Venados).
מעדויות של תושבים מקומיים מסיקים כי סביב 1990 נוצר חרוט פומיס קטן.
רשת של סייסמוגרפים שהונחה באופן זמני רשמה ב-1994 רעידות בעוצמה IV ו-V בסולם מרקאלי מצפון לחרוט של פויווה.
מידע זה אילץ את ONEMI להפעיל את ועדת הפעולה לשעת חרום, אך הפעילות שככה זמן קצר אחר כך.
בין ה-4 במאי 2011 ל-17 בו אותרו על ידי מצפה הרי הגעש של האנדים הדרומיים (OVDAS - Observatorio Volcanológico de los Andes del Sur), ארגון שתפקידו לפקח על הרי הגעש של דרום צ'ילה, רעידות קלות שיוחסו לתנועת נוזלים.
הפעילות הסייסמית התרכזה סביב הקלדרה של הקורדיליירה נבדה והאזור המערבי של קורדון קאויה.
עקב כך הכריז השירות הגאולוגי והמינרלוגי הלאומי (SERNAGEOMIN – Servicio Nacional de Geología y Minería) של צ'ילה מצב חירום צהוב.
ב-4 ביוני הגיע עמוד ההתפרצות לגובה של עשרה קילומטרים ולרוחב של 5 קילומטרים.
השלטונות פינו מהאזור 3,500 תושבים.
ענן האפר התפזר למרחק רב, וב-4 ביוני הגיע לבארילוצ'ה, כ-100 קילומטרים מההר – שם התכסו המבנים והרחובות בשכבה עבה של אפר.
השלטונות הארגנטיניים סגרו את שדה התעופה, וב-16:30 אחר כך סגרו את שדה התעופה הבינלאומי בנאוקן (Aeropuerto Internacional de Neuquén - Presidente Perón).
ב-7 ביוני הגיע ענן אפר עד מחוז בואנוס איירס.
אף על פי שבתחילה דווח כי מקור ההתפרצות הוא הר הגעש פויווה, לא ברור אם מקורו אכן בהר געש זה שמעולם לא התפרץ בתקופה המודרנית, או שמא מקורו בקורדון קאויה.
הפעילות הגאותרמית מתבטאת על פני השטח בתופעות דוגמת מעיינות חמים, סולפטרות ופומרולות.
המערכת הגאותרמית בקורדון קאויה מורכבת ממערכת קיטור המחממת אקוויפר.
הטמפרטורות של מערכת הקיטור נעות בין 260°C ל-340°C, ושל האקוויפר בין 150°C ל-180°C.
החלקים העליונים ביותר של המערכת הגאותרמית בגבהים שבין 1,500 ל-2,000 מטרים מאופיינים על ידי פומורלות ומעיינות סולפטיים חומציים.
פויזן אייבי היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בתור הכסף של הקומיקס בחוברת Batman #181 מיוני 1966 והיא נוצרה על ידי רוברט קניגר ושלדון מולדוף.
פויזן אייבי היא האלטר אגו של דוקטור פמלה ליליאן אייזלי, אקו-טרוריסטית האובססיבית לצמחים, בוטניקה וסביבתנות.
היא משתמשת ברעלנים המופקים מצמחים ובפרומונים לשליטת מחשבות לפעילותה הפושעת, שנועדה להגן על הסביבה הטבעית.
נבלת-העל הארלי קווין היא שותפתה לפשע ברוב המקרים.
הארלי קווין וקאטוומן נחשבות לחברותיה האנושיות היחידות.
יוצר הדמות רוברט קניגר ביסס את דמותה על דוגמנית העבר בטי פייג'.
הדומיננטיות של פויזן אייבי בקומיקס גדלה עם התפתחותו של הפמיניזם, שדרשה נוכחות עוצמתית יותר של דמויות נשיות בחוברות הקומיקס.
היא שימשה כאנטגוניסטית מחליפה לקאטוומן, כאשר זו האחרונה הפכה לדמות סימפתית וקרובה למטרתו של באטמן ונוצר הצורך למצוא דמות שתהיה נגדית לאביר האפל.
דמותה של פויזן אייבי מדורגת במקום 64 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותה גילמה בסרט הלייב אקשן "באטמן ורובין" השחקנית אומה תורמן.
בסדרת הלייב אקשן "גות'האם" גילמו את דמותה השחקניות קלייר פולי, מגי גהא ופייטון ליסט.
אף על פי שאייבי נחשבת כאחת מהאויבים הגדולים ביותר של באטמן, היו לא מעט אירועים בהם פעלו השניים יחד למען מטרות משותפות, דבר שגרם לשניים להתקרב לעיתים קרובות כקרבה אינטימית.
כבר בהופעתה הראשונה של אייבי היה מתח מיני בין השניים- בקומיקס Batman #161, אייבי הייתה מבוססת כמי שיש לה משיכה לבאטמן, מנסה לשכנע את באטמן להצטרף לצדה ויוצרת שיקויי אהבה ומנצלת אותו.
בתחילה, ההתאהבות של אייבי בבאטמן הייתה חד צדדית; סיפורים מאוחרים יותר הציגו את הרגשת החיבה כהדדית יותר אך הופרעה על ידי רתיעה מצד באטמן; סדרת הקומיקסים "באטמן: אבירי גות'אם" הוא דוגמה לכך, היות שמתואר כי באטמן עוזר לאייבי לחזור לשגרתה הנורמלית, דבר שתרם למתח בין השניים.
מאז ומעולם הארלי ואייבי היו מתוארות כחברות קרובות במיוחד, בניגוד לרוב צוותי הנבלים, השותפות שלהן הייתה מבוססת על חברות אמיתית וכבוד הדדי.
אייבי תמיד נחלצה לעזור להארלי בכל הקשור למערכת היחסים בינה לבין הג'וקר, ורוצה בכנות להציל את הארלי ממערכת היחסים הפוגעת הלא בריאה שלה איתו.
בעייני אייבי, הארלי נחשבת לאדם היחיד בעולם שיכול להבין אותה ולעזור לה להפוך למי שהיא חולמת להיות.
אחת השאלות היותר נפוצות בעולם הקומיקס של DC היא המערכת היחסים הלא מובנת בין השתיים, ישנם אירועים בהם הן חולקות יחד דירה, משתפות פעולה יחד ואפילו מתנשקות.
עד היום מערכת היחסים בין השתיים נחשבת כאחת הגדולות ומהנאהבות ביותר מבחינת המעריצים של DC.
ביוני 2015, נחשפה פוייזן אייבי כביסקסואלית על ידי סופרי סדרות הארלי קווין ג'ימי פלמיוטי ואמנדה קונר, וקבעה כי היא נמצאת במערכת יחסים רומנטית עם הארלי "ללא קנאה של מונוגמיה".
השתיים יחד עם קאטוומן לוקחות חלק בסדרת קומיקסים מצליחה הנקראת "הסירנות של גות'אם סיטי" אשר מתאר את חבורתן של שלושתן ועל בריתן המשותפת, כדי לפעול יחד למען אויביהן המשותפים.
הופעתה הראשונה של פויזן אייבי בטלוויזיה הייתה בסדרה המצוירת באטמן: איש העטלף של שנת 1992, כשלאחר מכן היא הופיעה כנבלית של באטמן בכמה פרקים בסדרת ההמשך "ההרפתקאות החדשות של באטמן".
בנוסף, דמותה הופיעה ב"ליגת הצדק (סדרת אנימציה)", וכן במספר פרקים בודדים של סדרות האנימציה "הבאטמן", "באטמן: האמיצים והנועזים", "כוח הטיטאנים", "ליגת הצדק - הדור הבא" ו"ליגת הצדק בפעולה".
בהמשך, אייבי הופיעה כאחת מהדמויות המרכזיות בסדרת הילדים המצוירת DC Super Hero Girls בדיבובה של השחקנית טרה סטרונג.
ב-2019 עלתה סדרת אנימציה בשם "הארלי קווין", בה כיכבה בתפקיד ראשי כבת הזוג של הארלי.
דמותה מופיעה בסדרת הלייב אקשן "גות'האם", כאשר קלייר פולי מגלמת את דמותה הצעירה בעונות הראשונה והשנייה, מגי גהא את דמותה בשנות ה-20 לחייה בעונות השלישית ועד לחציה הראשון של עונה רביעית ופייטון ליסט את אייבי הבוגרת מחציה השני של עונה רביעית ועד לעונה החמישית והאחרונה.
בסדרה היא נקראה בשם אייבי "פמלה" פפר ומתוארת כבתו של הפושע הזוטר מריו פפר שהיה אחראי למותם של בני הזוג ויין.
ליסט שבה לדובב את דמותה בסרט האנימציה "באטמן: האש".
בסדרה "באטווילס" את אייבי מדבבת קיילי סניידר כשהיא מוצגת עם שיער אדמוני בעל קצוות צבועים בירוק ועושה מעשי טרור עם צמחים.
פויזן אייבי הייתה הנבל המרכזי בסרט הלייב אקשן "באטמן ורובין" בשנת 1997 בגילומה של אומה תורמן.
בנוסף, היא מוצגת כאחת הנבלות המרכזיות ב"סרט לגו באטמן" של שנת 2017 וכן בסרטי האנימציה "באטמן והארלי קווין" ו"גות'אם באור העששית" כגרסה מהתקופה הוויקטוריאנית ובדיבובה של טרה סטרונג.
היא הופיעה בהופעת קמע בסרט האנימציה "באטמן: מתקפה על ארקהם", המבוסס על יקום משחקי המחשב "באטמן: ארקהם".
בסרט "באטמן: סופה של גות'הם" היא מוצגת כשדה בשנות ה-20 של המאה ה-20 שהיא בת של שד שראס אל גול זימן אותה, וכן היא האחראית ליצירתו של דו-פרצוף בסרט זה כאשר היא הדביקה אותו ברעל שהפך את מחצית הגוף שלו לשד.
פוינט מישל היא בירת מחוז סנט ליוק שבדומיניקה.
העיירה שוכנת על חופו הדרום-מזרחי של האי מדרום לבירה, רוזו.
פוינט מישל ידועה כמקום לידתה של יוג'יניה צ'ארלס, שהייתה האישה הראשונה (והיחידה עד כה) שכיהנה בתפקיד ראש ממשלת דומיניקה.
פוינט פורטין היא עיר השוכנת בחלקו הדרום-מערבי של האי טרינידד שבטרינידד וטובגו.
העיר שוכנת במרחק של 32 ק"מ מדרום-מערב לסן פרננדו.
לאחר גילוי הנפט באזור ב-1906, צמחה העיר להיות מרכזו של הפקת המשאב החיוני וצמחה במיוחד החל משנות הארבעים ועד לשנות השמונים.
לאחר סיומה של תקופת השגשוג של ענף הנפט, עברה פוינט פורטין מיתון בשנות השמונים ובית הזיקוק של העיר נסגר.
פתיחתו של מתקן ההפקה של גז טבעי נוזלי שיפרה את מצבה הכלכלי של העיר.
בראשית המאה ה-20, לפני גילוי הנפט, הייתה פוינט פורטין קהילה חקלאית שפעילותה הכלכלית התרכזה סביב מטעי קקאו וקוקוס.
התחבורה אל העיר הייתה באמצעות ספינות קיטור, שכן לא היו אז כבישים סלולים באזור.
האזור המיושב היה ממוקם לאורך החוף.
רוב רובה של האוכלוסייה שעבדה בתעשיית הנפט הייתה מורכבת מאנשים שהגיעו מכל רחבי טרינידד ללא משפחותיהם.
לפיכך, בשנות השלושים מנתה אוכלוסייתה העיר כמה מאות תושבים ולא היו בה בתי ספר או מוסדות אחרים.
כדי למשוך כוח אדם איכותי יותר לתעשיית הנפט החלה הממשלה לפתח את העיר ולהקים בה בתי ספר, דואר, תחנת משטרה, בנקים ומוסדות ממשלתיים שונים.
בשנות השישים חוותה העיר שקיעה עקב צמצום בשאיבת הנפט.
התאוששות מה חלה בעקבות הקמתו של מפעל צמיגים, אך הצמיחה הכלכלית הושגה רק בראשית שנות השבעים כתוצאה מהביקוש המוגבר לנפט והלאמתם של שדות הנפט.
פויאנה בראשוב (ברומנית: Poiana Brașov; בהונגרית: Brassópojána; בגרמנית: Schulerau) היא אתר סקי מהחשובים ברומניה.
היא מהווה רובע מרוחק של בראשוב, כ־166 קילומטר צפונית לבוקרשט.
היא שוכנת לרגלי הר טמפה ומוקפת ברכס הקרפטים הדרומיים.
פויאנה בראשוב נחשבת לאתר הנופש מהחשובים ברומניה.
בחורף כאתר סקי ובקיץ לטיולים לאופני הרים וענפי ספורט נוספים.
מרחב הגלישה של פויאנה בראשוב כולל 12 ק"מ של מסלולים שאורכם הכולל כ-24 ק"מ.
כאשר אורך המסלול הארוך ביותר הוא 4,752 מטר.
הנקודה הנמוכה ביותר היא בגובה 1,020 מטר והגבוהה ביותר ב-1,799 מטר.
באתר 10 מערכות לשינוע הגולשים אל המסלולים: 2 רכבלי קרונות, רכבל גונדולות, 2 רכבלי מושבים (chairlift), ו-5 מעליות סקי (surface lift).
האתר מצויד ב"תותחי שלג" המשמשים לשיפור איכות המסלולים ולהארכת עונת הסקי.
פוינט פלזנט הוא רובע במחוז אושן שבניו ג'רזי.
לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 2010, אוכלוסיית הרובע הייתה 18,392 נפשות, ירידה של 914 נפשות (4.7%-) ממפקד האוכלוסין של שנת 2000.
פוינט פלזנט הוכרזה כרובע בחקיקת ניו ג'רזי ב־21 באפריל 1920, מתוך חלקים של העיירה בריק טאונשיפ בהתבסס על תוצאות משאל עם שהתרחש ב־19 במאי אותה השנה.
הרובע אוחד מחדש ב־12 במרץ 1928. פוינט פלזנט שונה מפוינט פלזנט ביץ', שהיא קהילה נפרדת.
סביב 1500 לספירה, האזור שכלל את פוינט פלזנט העתידית היה נקודת המפגש הטקסי של אינדיאני שבט לֶנַפֵּה שקראו לה "ארץ העצים הגבוהים".
ב־1665 לערך, המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו למקום, בעיקר דייגים, חקלאים ובוני סירות.
ב־15 בפברואר 1850, המושל דניאל היינס וחוקת ניו ג'רזי הפרידה את מחוז אושן ממחוז מונמאות' ויצרו את עיירת בריק שכללה את אזור פוינט פלזנט.
פוינט פלזנט קיבלה עצמאות מהעיירה ב־1920 אם כי משרד הדואר המקומי נקרא "פוינט פלזנט המערבית" עד 1956. לפי האתר הרשמי של הרובע, תושבים ותיקים עדיין משתמשים בשם זה.
ראש העיר הראשון של העיירה היה מלוויל ב.
פרקר שנבחר לאחר ש־ג'יי אייץ' הארווי סירב לשרת בתפקיד לאחר שזכה בבחירות.
העיירה הייתה בתחילה עיירת נגרות אם כי נגרות לא הייתה דומיננטית בכלכלה המקומית.
בהתאם למרשם האוכלוסין האמריקאי, לרובע שטח כולל של 10.790 קמ"ר הכולל בתוכו 9.035 קמ"ר שטח קרקעי ו־1.755 שטח ימי (16.26%).
גבול הרובע מצפון נושק לנהר המנסקאן, ממזרח על ידי פוינט פלזנט ביץ', מדרום על ידי ביבר דאם קריק וממערב על ידי בריק טאונשיפ.
הרובע מהווה בית לתעלת פוינט פלזנט שהושלמה ב־1925.
פוינטר טלוקיישן בע"מ היא חברה המתמחה בשירותי איתור ומיגון לרכב ולנהג, בסיכול גנבות, איתור כלי רכב ומתן שירותי מידע, ניווט ועזרה בדרך.
פוינטר טלוקיישן הייתה חברה ציבורית ומניותיה נסחרו בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה נקראת על שם גזע הכלבים "פוינטר", הידועים בתכונתם ככלבי שמירה.
פוינטר נוסדה בשנת 1991, בשם "נקסוס מערכות תקשורת", כחברת בת של חברת בי.וי.אר (BVR) שפיתחה מערכת זימונית דו-כיווניות (עד אז הזימונית הסטנדרטית הייתה חד כיוונית).
אחד היישומים הראשונים שפיתחו בחברה היה שירות לאיתור כלי רכב מרחוק.
בשנת 1996 הונפקו מניות החברה לראשונה בבורסת הנאסד"ק.
ב-1997 שינתה את שמה ל"נקסוס מערכות טלוקיישן", היא התקינה מערכות בסינגפור, ונצואלה, אוסטרליה ורוסיה.
והכנסות החברה הגיעו ל-5.9 מיליון דולר.
ב-1998 רכשה חברת כלל תעשיות 15% ממניות החברה.
בסוף 1998, פיצלה חברת האם בי.וי.אר את פעילותה האזרחית מפעילותה הצבאית.
במסגרת הפיצול, הקצתה בי.וי.אר מניה אחת חדשה של בי.וי.אר מערכות (החטיבה הצבאית) לכל המחזיק במניית בי.וי.אר טכנולוגיות (החטיבה האזרחית).
שתי המניות החילו להיסחר בנפרד בבורסה.
נקסוס הוחזקה בידי "בי.וי.אר טכנולוגיות".
בשנת 1999, קבוצה בראשות איש העסקים ג'ורג' סורוס השקיע 25 מיליון דולר בחברה.
במאי 2001 יצאה חברת בי.וי.אר טכנולוגיות מהשקעתה בחברה, על ידי חלוקת החזקותיה לבעלי מניותיה.
במרץ 2004 רכשה נקסוס את מלוא הבעלות בחברת הבת עדן טלקום-פוינטר, תמורת הקצאת של 27% ממניות נקסוס לבעלי המניות של חברת הבת.
באותה עת החזיקה כ-40% מנתח השוק בתחום שירות איתור רכב בישראל (ואילו חברת איתוראן ב-60%).
בדצמבר 2004, רכשה את חברת שרותי הדרך "קבוצת שגריר" תמורת 200 מיליון שקל.
בפברואר 2006 שינתה החברה את שמה ל"פוינטר טלוקיישן", כשם חברת הבת ומותג השירות שלה.
בדצמבר 2006 נרשמו מניות החברה למסחר גם בבורסת תל אביב באמצעות רישום כפול.
במרץ 2019, נמכרה פוינטר לחברת ID Systems האמריקאית תמורת 140 מיליון דולר, כמחצית מהסכום במזומן והיתר במניות, בפרמיה של 19% על שוויה בנאסד"ק.
לאחר שהושלם המיזוג בין חברת פוינטר טלוקיישן ל-ID Systems, החברה הממוזגת, ששמה פוורפליט (PowerFleet), החלה להיסחר בבורסה בתל אביב במקביל למסחר בנאסד"ק.
במסגרת המיזוג, בעלי המניות של פוינטר קיבלו 8.5 דולר במזומן ו-1.272 מניות פוורפליט בתמורה לכל מניה רגילה של פוינטר.
"פוינטר מקסיקו" - חברת בת לאיתור כלי רכב, שהוקמה במקסיקו בשנת 2005.
"פוינטר ארגנטינה" - חברת בת שהוקמה ב-2007 על בסיס רכישה של שלוש חברות מקומיות.
ביולי 1999 החלה פעילות חברת "עדן טלקום", שהייתה בבעלות ארבע חברות: חברת "מוטורולה תקשורת" (33%), "פועלים השקעות תקשורת" (25%), "כלל טכנולוגיות מידע" (25%) ו"נקסוס טלוקיישן" (17%), והציעה שירות ומערכת לאיתור רכב גנוב
החברה שיווקה את המוצר תחת שם המותג "פוינטר", והוא היה מבוסס על טכנולוגיה שפיתחה חברת "נקסוס טלוקיישן".
המערכת התבססה על שידור הוראות לרכב באמצעות מערכת הזימונית של חברת "בִּיפֶּר" - חברת בת של "מוטורולה ישראל".
כמנהל החברה מונה תא"ל במילואים גיורא ענבר.
באוקטובר 1999 חתמה "עדן טלקום" על הסכם עם חברת התקשורת הפלסטינית פלטל, להתקנת אנטנות באתרים שונים ברחבי הגדה המערבית ורצועת עזה, הנמצאים בבעלותה של פלטל.
זאת כדי לשפר את מערך הקליטה שלה ואת שטח הכיסוי של מתקניה.
בשנת 2000 מוזגה עדן טלקום עם חברת "סייפקום" (במקור "מובילטל") שהפעילה מאז 1995 את מערכת "שיתורית" לאיתור כלי רכב.
חברת פלאפון תקשורת, הייתה בעלת המניות הגדולה בחברה, לאחר שרכשה אותה בשנת 1999. לאחר המיזוג חברת "פלאפון תקשורת" הייתה בעלת המניות הגדולה ביותר בעדן טלקום.