tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקרינוס, שהיה מודע לעמדתו הנחותה ביחס לאויביו הרבים, נותר באנטיוכיה ושלח יחידות פרשים נאמנות על מנת לנסות ולדכא את המרד.
מקרינוס המשיך במנוסה לכוון רומא, במטרה לנסות ולגייס כוחות נאמנים אך נתפס בקפדוקיה והושם בכלא.
בנו דיאדומניאנוס, ילד בן עשר שהוברח על ידי נאמני האוגוסטוס לאימפריה הפרתית בתקווה למקלט מחוץ לטווח ידי השליט החדש, נלכד אף הוא והוצא להורג.
מקרינוס ניסה להימלט ממאסרו אך נפצע, נלכד והוצא להורג בקפדוקיה.
ראשי האב ובנו נכרתו והובאו לפני אלאגבאלוס.
דְיָאוּס פִּיטָה (בסנסקריט: द्यौष्पितृ) הוא אל השמיים במיתולוגיה ההינדואית.
משמעות השם "דיאוס פיטה" היא "אבא שמיים".
האל דיאוס מקביל לאל זאוס ב, יופיטר ב וטיר ב.
דיאוס פיטה מופיע פעמים רבות ב"ריג ודה", קובץ של מזמורים הינדואיסטים עתיקים שחוברו בסנסקריט.
בכל אחת מהופעותיו הוא מופיע יחד עם אל אחר, בדרך כלל עם בת זוגו פריטהיבי מאטה, אלת הארץ.
הוא יכול להטיל ברקים על הארץ ולהמטיר גשם.
דִיאוּלּוֹס היה היסטוריון שכתב היסטוריה אוניברסלית של השנים 357–296 לפני ספירת הנוצרים.
נראה שחיבורו היה המשך של חיבורו ההיסטורי של אפורוס (חי במאה ה-4 לפסה"נ), והמשך של חיבורו של דיאולוס נכתב על ידי פסאון מפלטאיה (Psaon of Plataea).
החיבור כלל 26 ספרים, אולם רק קטעים מתוכו שרדו.
הן ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס והן הביוגרף פלוטרכוס העריכו את דיאולוס כמקור מוסמך.
דיאולוס היה כנראה בנו של פאנודמוס (Phanodemus) האטתידוגרף (כרוניקן של ההיסטוריה המקומית של אתונה ואטיקה).
בעברית: נָסֵק) הוא סימן היתק במוזיקה, המורה על הגבהת הצליל הבא אחריו בחצי טון עד לסוף התיבה, ומסומן ב-♯ (הדומה ל-#), משמאל לתו.
באוקטבה תקנית, סי דיאז זהה דיאטונית לדו ומי דיאז זהה דיאטונית לפה.
קיים גם סימן דיאז כפול הנראה כך: 𝄪 והוא מעלה תו נתון בטון שלם.
בתיווי של מוזיקה במאה העשרים נוצרו גם סימני דיאז מיוחדים המורים על הגבהת הצליל ברבע טון או בשלושת רבעי טון.
סדר הדיאזים בסולם הוא קבוע, על פי מעגל הקווינטות והוא: פה דיאז, דו דיאז, סול דיאז, רה דיאז, לה דיאז, מי דיאז, סי דיאז.
הסימן דיאז מופיע בסמל האצולה של המלחין הרנסאנסי אורלנדו די לאסו.
דִּיאֵטָה (מיוונית: Δίαιτα, אורח חיים, בעברית: בָּרוּת או תַּפְרִיט תְּזוּנָה) היא כלל המזון הנצרך על ידי אורגניזם, או לחלופין, דפוס התזונה של אורגניזם.
בבני אדם דפוס זה משתנה לפי מגבלותיו של הפרט, השקפת עולמו או המסגרת החברתית שבה הוא חי.
בעברית בשפת היום-יום, המילה "דיאטה" מתייחסת לרוב לדיאטת הרזיה – ואילו בלועזית היא מתייחסת בכלליות לכל "אורח חיים תזונתי".
מזון משמש להפקת אנרגיה ולבניית רקמות הגוף וחידושן.
חוסר איזון בין כמות האנרגיה הנצרכת לזו המנוצלת על ידי הגוף מתבטאת ברעב, או לחלופין בגדילה בנפח רקמת השומן בגוף.
כמו כן, חוסר איזון בחומרי הבניין, בין אם מדובר בעודף או בחסר, עלול גם כן לגרום למחלות או לתפקוד לקוי של הגוף.
מבחינה בריאותית, לצורך שמירה על איזונים אלה, על האדם לפתח הרגלי תזונה המבוססים על כל אבות המזון: חלבונים, פחמימות, שומנים, ויטמינים ומינרלים.
הרגלים אלה נקראים "תזונה נכונה".
בחברת השפע המערבית, מזון נמצא בשפע על כל סוגיו, לכן גם אנשים אשר אינם מעוניינים בירידה או עלייה במשקל מתייעצים לעיתים עם תזונאי כדי לוודא צריכה של כל אבות המזון בכמות המתאימה וכדי להרכיב תפריט יומי שיכלול את כולם.
כך ניתן למנוע מצב של חסרים בגוף, אם כי רוב מחלות החסר הפכו נדירות ביותר בעשרות השנים האחרונות.
עם זאת, תפריט יומי לא מאוזן באופן קיצוני עלול עדיין לגרום להן.
ניתן לבצע בדיקת דם על מנת לגלות עודף או חסר בחומרים חיוניים בגוף.
משרד הבריאות בכל מדינה מפרסם המלצות לתזונה נכונה.
ניתן לבדוק על פי המלצות אלה כי התפריט היומי אכן מגוון ומכיל את כל אבות המזון.
המלצות אלה כלליות בלבד, לא מכילות כמויות מומלצות (בשל השוני בין הנתונים של כל אדם) ותלויות במחקרים שונים שמתבצעים בכל מדינה.
בארצות הברית לדוגמה, עלתה קרנן של דיאטות דלות-פחמימות כגון דיאטת אטקינס, ובעקבות שיטפון המאמרים בגנות עודף הפחמימות שנצרכות על ידי העם האמריקאי, עדכנה מחלקת הבריאות האמריקאית את המלצותיה והפחיתה את כמות מנות הפחמימות המומלצות לצריכה.
ישנם מחקרים הקושרים בין הדיאטה בינקות לכושר ההשתכרות בבגרות.
מחקר שהתפרסם בכתב העת הרפואי הבריטי "The Lancet" מצא כי אנשים גואטמלים שהניקו אותם היטב מיד לאחר שנולדו, מרוויחים בממוצע יותר מ-50% במשכורת מאשר אלו שלא הניקו אותם.
"The blind trial" ביצע מחקר בו למספר מסוים של פעוטות הוענקה תוספת תזונתית גבוהה, ולמספר מסוים של פעוטות הוענקה תוספת תזונתית נמוכה.
תוצאת המחקר הייתה, שהפעוטות שקיבלו תוספת תזונתית גבוהה, קיבלו בממוצע שכר גבוה יותר כמבוגרים.
אנשים בעלי מגבלות בריאותיות לעיתים נאלצים להתאים את אורח חייהם, לרבות הדיאטה שלהם, למגבלותיהם הגופניות ולהתמיד בכך, על מנת לשמור על בריאותם.
דוגמאות להתאמת הדיאטה לצרכים בריאותיים ניתן למצוא בקרב חולי סוכרת, אשר נוהגים בדיאטה דלת־סוכר, בקרב בעלי לחץ דם גבוה, אשר נוהגים בדיאטה דלת־מלח, ובקרב הסובלים מאלרגיה או רגישות לחומרי מזון מסוימים, אשר נמנעים מלאכול מאכלים המכילים חומרים אלה.
ישנם סוגי תרבויות ודתות המגבילים את סוגי המזון המקובלים בדיאטה שלהם.
איסורים אלה אף גובלים בטאבו.
דוגמאות לדיאטה מבוססת דת ניתן למצוא ביהדות, שבה קיים ציווי לאכול אוכל כשר בלבד, באסלאם, שבו קיים ציווי לאכול רק חלאל, ובהינדואיזם, שבו אין אוכלים בשר של פרה.
כמו כן, בתרבות המערבית מקובל שלא לאכול חרקים, אך במדינות מסוימות במזרח הרחוק הדבר כן מקובל.
דיאטה מסורתית היא דיאטה המורכבת מסוגי מזון שאדם יכול למצוא או לגדל בסביבתו הקרובה, וזאת בנוסף למגבלות של התרבות שבה הוא חי.
הדבר אופייני לתרבויות ילידיות, כגון האינדיאנים באמריקה או האבוריג'ינים באוסטרליה.
דיאטה מסוג זה היא עונתית ותלויה גם במיקום הגאוגרפי.
למשל, אנשים הגרים בסמוך לים יתבססו על דיג.
בשל תהליכי הגלובליזציה, הדיאטה המסורתית הולכת ופוחתת בעולם.
כנגד מגמה זו פועל ארגון מזון איטי, השם לו למטרה לשמר את המזון המסורתי.
ישנן קבוצות של אנשים הבוחרים לוותר על מקורות אוכל מחיות, מטעמי בריאות, מוסר או צמצום הפגיעה האנושית בסביבה.
ויתורים אלה משתנים בהיקפם ובהם ניתן למנות את הצמחונות, הטבעונות, הטבעונאות והפרוטרייניזם.
סופרים כמו ג'ונתן ספרן פויר, מייקל פולן ומארק ביטמן מעודדים לצמצום בצריכת בשר החיות בעולם המפותח, על מנת לשפר את הבריאות ולצמצם את הפגיעה בסביבה.
עם זאת, לאורחות חיים אלה נלווית לעיתים לקיחת תוספי תזונה על מנת להשלים חסרים תזונתיים שעלולים לנבוע מאותם ויתורים.
כמו כן, ישנם אנשים הנמנעים מאכילת מזון שאינו אורגני משום שבתעשיית המזון משתמשים בכימיקלים להדברה, בדשנים כימיים, בתרופות, בהורמונים ובהנדסה גנטית על מנת להגדיל את הייצור.
בנוסף לתרבות, דת והשקפת עולם, דיאטה גם מושפעת מהכלכלה.
לאורך ההיסטוריה וגם בזמננו, עוני הוא לעיתים קרובות הסיבה לתת-תזונה, עקב אי היכולת לעמוד במחיר של מזון איכותי, או מזון דל קלוריות נטול סוכר וכדומה, אשר לרוב יקר יותר.
בדיאטות לניהול משקל נוצר פער בין האנרגיה הנצרכת באמצעות מזון לבין האנרגיה המנוצלת על ידי הגוף.
כאשר מדובר בדיאטות הרזיה האנרגיה המנוצלת גדולה מזו הנצרכת, ואילו כאשר מדובר בדיאטות השמנה האנרגיה הנצרכת גדולה מזו המנוצלת.
ישנן סיבות שונות לניהול דיאטת משקל: מראה חיצוני, עיסוק בספורט ובריאות, לרבות בריאות הלב וכלי הדם ומניעת סרטן.
דיאטות אלו בדרך כלל מומלצות בשיתוף עם התעמלות.
במקרים קיצוניים של דיאטות מסוג זה מדובר בהפרעות אכילה, כגון אנורקסיה או בולימיה.
דיאטת הרזיה היא דיאטה, או אורח חיים תזונתי, שמטרתה להוביל לגירעון קלורי מתמשך המוביל לירידה במסת הגוף.
באופן כללי, התמדה בדיאטת הרזיה מכל סוג שהוא אינה דבר מובן מאליו לאורך זמן, בשל איתותי הגוף המבקש מזון משמין, וכן עקב אורח החיים בחברת השפע, המספק אינסוף הזדמנויות לצריכת מזון כזה, במחיר זול ובכל שעה.
לאורך השנים התפתחו מספר גישות המנסות להתגבר על קשיים אלה.
זאת על ידי הגדרת שיטות וחוקים מסוימים על-פיהם ניתן לרדת במשקל באופן קל יותר או מהיר יותר או למרות צריכה בלתי-מוגבלת של סוגי מזון מסוימים.
במקרים רבים גם לפרק הזמן ביממה אשר במסגרתו נצרך האוכל יכולה להיות השפעה מהותית על הירידה במשקל.
דיאטות דלות פחמימות ועתירות שומן
הדיאטה הקטוגנית - דיאטה עתירת שומן, אשר מכילה כמות בינונית של חלבונים וכמות דלה של פחמימות.
הדיאטה מאלצת את הגוף לשרוף שומנים במקום פחמימות.
בעוד שהגוף נוטה להעדיף פחמימות כמקור לאנרגיה כאשר הפחמימות במזון מומרות לגלוקוזה, כאשר נצרכת רק כמות מועטה של פחמימות, הגוף עובר למצב של שריפת שומן כמקור העיקרי לאנרגיה (קיטוזיס), במקום שריפת גלוקוז, ויפנה לשרוף את עודפי השומן במקום לאגור אותם.
היחס האופטימלי בין שומנים לחלבונים ופחמימות, עליו חשוב לשמור בעת שמקפידים על הדיאטה הקיטוגנית, הוא בסביבות 70% שומנים, 20% חלבונים, ו-5% פחמימות.
דיאטת אטקינס - דיאטה שאת עקרונותיה פיתח וקידם ברחבי העולם ד"ר רוברט אטקינס.
שיטת אטקינס להפחתה במשקל כוללת הגבלת כמות הפחמימות הנצרכת, במקביל לאכילת כמות בלתי מוגבלת של מזון דל פחמימות, בדרך כלל מזון העתיר בחלבונים, שומנים או ירקות דלי-פחמימות.
אף על פי שלכאורה נסתר כאן עקרון הגבלת הקלוריות הנצרכות, ד"ר אטקינס טען שבאמצעות שיטה זו ניתן לאכול באופן חופשי מסוגי המזון המותרים ועדיין להפחית במשקל.
האופן שבו ההפחתה במשקל מתבצעת קשור לתהליך הקטוזיס המתרחש בגוף בשעת מחסור בפחמימות (ר' ערך גליקוגן).
תהליך זה גורם לפירוק מהיר של רקמות שומן בגוף.
בנוסף לכך, אטקינס טען כי למרות הצריכה של מאכלים רווי כולסטרול כגון סטייקים וביצים, אצל נחקריו דווקא חלה ירידה ברמת הכולסטרול הרע בגוף.
מחקרים רבים בנושא דיאטת אטקינס התבצעו ויעילותה עוד לא הוכחה או הופרכה באופן מוחלט.
כיום מחקרים נוספים מנסים לקבוע האם יש סכנה בצריכה מוגברת לאורך זמן של מאכלים רווי שומן מן החי.
תזונאים באופן כללי מסתייגים מכל דיאטה אשר אינה מאוזנת ואינה מכילה את כל אבות המזון בכמות מספקת.
דיאטה דלת פחמימות - דיאטה המגבילה את צריכת הפחמימות, תוך שימת דגש על מזונות אשר עתירים בחלבונים ושומנים בריאים.
במקרים רבים דפוס תזונה זה מסוגל לסייע לרדת במשקל ביתר קלות, וכמו גם לייצב את רמות הסוכר בדם ולשפר את הבריאות המטבולית.
דיאטת סאות' ביץ' - דיאטה המתמקדת באכילת מוצרי מזון עם אינדקס גליקמי נמוך, ואשר מסווגת פחמימות ושומנים כ"טובים" או "רעים".
הדיאטה פותחה על ידי קרדיולוג במטרה לסייע לאנשים לרדת במשקל תוך שמשפרים את בריאות הלב.
הדיאטה הקרניבורית - בדיאטה זו נצרכים רק כמויות גדולות של בשר, והיא אינה כוללת מזון מן הצומח, כמו פירות וירקות.
הדיאטה הקרניבורית אינה הוכחה כיעילה ו/או בריאה מבחינה מדעית, ועל כן לאורך השנים היא עוררה ביקורת מצד תזונאים ורופאים רבים.
דיאטה על פי המדד הגליקמי
דיאטה זו מבוססת על המדד הגליקמי שהוא מדד המאפשר לסווג מאכלים שונים על פי מהירות פירוק הסוכרים שבהם.
קצב פירוק זה הוא מאוד משמעותי בקביעת משך הזמן בו אדם ירגיש שבע לאחר ארוחה.
שימוש במדד הגליקמי יכול להפחית את תחושת הרעב המלווה בדרך-כלל את האדם המבקש להפחית במשקל.
אכילת מזונות משביעים מקושרת להפרשת הורמונים מסוימים במוח, אשר חסרונם אצל אנשים בתהליך דיאטה מתבטא בעצבנות, עייפות, חוסר אנרגיה ועוד, וכך הסיכויים להמשיך בדיאטה גדלים.
הדיאטה הים תיכונית - דיאטה המבוססת על אכילת מוצרי המזון המסורתיים אותם אכלו אנשים במדינות אגן הים התיכון, ובמיוחד באיטליה, יוון וספרד.
הדיאטה מאופיינת בצריכה גבוה יחסית של שמן זית, קטניות, דגנים לא מזוקקים, פירות, ירקות, צריכה בינונית עד גבוהה של דגים, צריכה מתונה של מוצרי חלב (בעיקר גבינה ויוגורט), וצריכה נמוכה יחסית של בשר.
דיאטת DASH - דיאטה שנועדה למנוע לחץ דם גבוה.
בדיאטה זו אוכלים פירות, ירקות, מוצרים עתירים בחלבונים אשר דלי שומן ומוצרי חלב דלי שומן תוך הגבלת הצריכה של נתרן ושומנים רוויים.
פלקסיטריאניזם - דיאטה הכרוכה בעיקר באכילת מאכלים צמחוניים כאשר בשרים ודגים נאכלים בכמויות מוגבלות.
דיאטה מבוססת צמחים - דיאטה אשר שמה דגש על אכילת מזונות שמקורם בצמחים, כולל ירקות, דגנים מלאים, אגוזים, זרעים, קטניות ופירות, ועם מעט מאוד או בלי שום מוצרים מהחי.
דיאטה דלת שומן - דיאטה הממוקדת בהפחתה מהותית של צרכית שומנים, ובמיוחד שומנים רוויים וכולסטרול.
הדיאטה אמורה לסייע לשפר את בריאות הלב.
דיאטה טבעונית - דיאטה בה נמנעים מלאכול מוצרים מן החי, לרבות בשר, מוצרי חלב, ביצים ומרכיבים אחרים שמקורם בבעלי חיים.
דיאטת אלקליין - דיאטה המבוססת על צריכת פירות טריים, ירקות, שורשים, פקעות, אגוזים, וקטניות תוך הימנעות מצריכת דגנים, חלב, בשר ומלח, במטרה לאזן את החומציות והאלקליניות בגוף האדם.
הפרדת מזונות - דיאטה אשר במסגרתה אוכלים סוגים שונים של מזונות בנפרד על מנת שמערכת העיכול תעבוד באופן המיטבי.
הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא שישנם שילובים מסוימים שחשוב להימנע מהם על מנת למנוע בעיות עיכול ובמטרה לקדם ספיגה יעילה של חומרים מזינים.
דיאטה מקרוביוטית - דיאטה השואבת השראה מהמטבח היפני המסורתי אשר שמה דגש על אכילת דגנים מלאים, ירקות מתוצרת מקומית ופרטי מזון לא מעובדים.
דיאטה פלאוליתית - דיאטה אשר מנסה לחקות ולהתקרב ככל שניתן לאכילת מזונות האדם הקדמון טרם המהפכה החקלאית, כלומר בתקופה הפלאוליתית.
הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא תפיסה כי המזון שנאכל על ידי האדם הקדמון תואם יותר טוב את האורגניזם האנושי, מאשר מזון מהתקופה המודרנית ובשל כך בדיאטה זו אוכלים רק מוצרי מזון שלמים ולא מעובדים, כמו בשר עתיר בחלבונים אשר דל בשומן, דגים, פירות וירקות, ונמנעים מלאכול דגנים, קטניות ומוצרי חלב.
דיאטה ללא גלוטן - דיאטה בה נמנעים מלאכול מוצרי מזון עם גלוטן (חלבון המצוי בחיטה), שעורה ושיפון.
דיאטה זו מוצלחת במיוחד לאנשים הסובלים ממחלת הצליאק וכמו גם לאנשים עם רגישות לגלוטן.
לפי דיאטה זו הימנעות ממזנות המכילים גלוטן, כגון לחם, פסטה ומאפים, מסייעים להקל על בעיות עיכול ולסייע לשפר את הספיגת החומרים התזונתיים, ולשפר את הבריאות הכללית.
דיאטת מזון גולמי - הדיאטה מתרכזת בצריכת מוצרי מזון לא מעובדים ולא מבושלים (בעיקר פירות, ירקות, אגוזים, זרעים ודגנים מונבטים).
הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא שמוצרי מזון גולמיים מכילים יותר חומרים מזינים ואנזימים, ולכן מסייעים להקל על בעיות עיכול, מסייעים לרדת במשקל, ומספקים יותר אנרגיה.
קבוצות כגון שומרי משקל מנסות לתת מענה לצד החברתי של תהליך ההרזיה, תוך אמונה שיותר קל לרדת במשקל ולשמור על המשקל הרצוי עם תמיכה קבוצתית.
קבוצות אלה נפגשות בתדירות קבועה, חולקות את קשיי ההתמודדות ומנסות לחזק את ידי המשתתפים על ידי החדרת מוטיבציה ומתן עצות להתמודדות היומיומית בדיאטת ההרזיה.
דיאטת השמנה היא משטר דיאטה שמטרתו להביא לעלייה במסת הגוף.
העיקרון המרכזי בדיאטת השמנה הוא יצירת פער בין הקלוריות הנצרכות לבין הקלוריות המנוצלות על ידי הגוף.
דיאטת השמנה נפוצה בקרב הסובלים מבעיות תת-משקל.
מתח, דיכאון, טיפולים תרופתיים ועוד, עלולים ליצור מצב של תת-משקל בגוף האדם.
במדינות רבות בעולם הערבי (כגון מרוקו, לוב, ערב הסעודית וכווית) וכן במדינות מוסלמיות שונות באפריקה (כגון ניגריה ומאוריטניה) נפוצה מאוד עידוד ההשמנה בקרב האוכלוסייה הנשית.
לרוב מדובר בפיטום נערות בכפייה על-מנת שתעלנה במשקל בבגרותן כדי שתוכלנה למצוא חתן.
במדינות הללו קיימת מה שמכונה "דיאטת השמנה כפויה".
דיאטת השמנה כוללת שינויים בהרגלי האכילה כגון: ארוחות קבועות מפוזרות לאורך כל היום, צריכה מוגברת של קלוריות ושומנים ולעיתים אף תכלול תוספי תזונה בעלי ערך תזונתי וקלורי גבוה כמו אנשור.
פעילות גופנית כמסייעת לעלייה במשקל
גם פעילות גופנית יכולה לסייע בעלייה במשקל, על ידי בניית מסת שריר.
בנוסף לכך, היא יכולה לשפר את התיאבון.
אימוני כוח יסייעו בהעלאת מסת השרירים בגוף, ותוספת שרירים תגרום לתוספת במשקל.
ביצוע פעילות גופנית לפני הארוחה מגבירה את התיאבון.
פעילות גופנית תורמת גם לחיזוק הגוף ולעיצובו (רקמת השלד והשריר).
דיאטת אטקינס, היא דיאטת הרזיה ואורח חיים תזונתי שפותחה על ידי ד"ר רוברט סי.
אטקינס ומבוססת על תזונה דלת פחמימות.
ד"ר אטקינס, שהיה קרדיולוג מומחה, היה הראשון לזהות מנגנון ירידה במשקל בזכות אכילת מזון עשיר בחלבונים ובשומן.
לטענתו, הפחתת פחמימות בתזונה יכולה לשפר גם מדדי בריאות, כגון יתר לחץ דם, ובאופן כללי לשפר מצבים הקשורים לתיסמונת מטבולית.
הנחת היסוד שהנחתה את ד"ר אטקינס היא הטענה שלאורך רוב התפתחות האדם הוא ניזון מכמות קטנה יחסית של פחמימות, ואלו הפכו למרכיב העיקרי בתפריט רק לאחר הופעת החקלאות.
לפיכך, גוף האדם לא מותאם לצריכת פחמימות בכמות שבה הן נצרכות כיום.
אטקינס האמין שפחמימות גורמות ליצירת אינסולין, האינסולין גורם לגלוקוז להיכנס לתאים.
כשאין לתאים גלוקוז כמקור אנרגיה התאים משתמשים במקומו במאגרי השומן שבגוף.
אטקינס סבר שאנשים סובלים מהשמנת יתר כתוצאה מדיאטה עתירת פחמימות, היוצרת עודף גלוקוז, ההופך לתאי שומן עודפים.
אין עדות מספקת לכך שהדיאטה אפקטיבית במובן של השגת ירידה במשקל לאורך זמן.
הדיאטה מבוססת על חוסר איזון תזונתי - עליה בצריכת החלבונים ושומן לא רווי, דבר שיכול להעלות את הסיכון למחלות לב.
המאכלים המותרים בסוג דיאטה זו (כמעט ללא הגבלה), הם: בשרים לסוגיהם, דגים, גבינות וביצים.
לעומתם יש מאכלים כמו: לחמים, פסטות, תפוחי אדמה, בטטות ואלכוהול - האסורים בשלב הראשון של הדיאטה ובהמשך מותרים בכמות קטנה.
במהלך השבועיים הראשונים של הדיאטה מותר לאכול רק 20 גרם פחמימות ליום, שמתקבלים מאכילת 250 גרם סלט או 170 גרם סלט ועד 80 גרם ירקות לא-שורשיים (כמו ברוקולי, אספרגוס ותרד).
פירות, לחם, פסטה, זרעים, ירקות עמילניים, אלכוהול או מוצרי חלב - כולם אסורים בתכלית האיסור.
במהלך השבועיים הראשונים לדיאטה קיים איסור גם על: אגוזים, זרעים, מאכלים המשלבים חלבונים עם פחמימות (כמו קטניות) - ההיפך מהייעוץ ע"י תזונאים ה"רגילים".
יש איסור על קפאין הגורם לתאווה מוגברת לפחמימות.
חייבים לשתות לפחות שמונה כוסות מים ביום.
מומלץ ליטול תוספי מזון כמו מינרלים, מולטי-ויטמינים וחומצות שומן חיוניות.
לדיאטת אטקינס המקורית (אטקינס 20) ארבעה שלבים בהם מתקדמים לאורך הירידה במשקל:
צריכה של 20-25 גרם של פחמימות ביום.
השלב בו התזונה מוגבלת ביותר, ליצירת קיטוזיס.
צריכה של 25-50 גרם של פחמימות ביום והוספה של מאכלים מסוימים לתפריט.
צריכה של 50-80 גרם של פחמימות ביום.
בשלב זה מגיעים למשקל היעד.
שלב התחזוקה - צריכה של 80-100 גרם של פחמימות ביום.
אנשים המקפידים על כללי דיאטת אטקינס, נמנעים במהלך השבועיים הראשונים לדיאטה מאכילת פחמימות ואף ממאכלים המשלבים חלבונים עם פחמימות, כגון קטניות.
תוספי מזון כגון מינרלים, מולטי-ויטמינים וחומצות שומן מומלצים במהלך הדיאטה.
מחקר שנערך ב-New England Journal of Medicine לאורך שנה, במאי 2003, בו נבדקו 63 אנשים עם בעיית משקל, שחולקו באופן אקראי בין דיאטת אטקינס לדיאטה "קלאסית", עתירת פחמימות ודלת שומנים, מצא שדיאטת אטקינס יעילה יותר.
מהמחקר עולה כי לאחר שישה חודשים, המטופלים בדיאטת אטקינס איבדו כפול ממשקלם לעומת המטופלים בדיאטה רגילה (7 אחוזים מהמשקל לעומת 3.2 אחוזים בדיאטה הקלאסית).
לאחר שישה חודשים נוספים ההבדל בין הדיאטות כבר לא היה משמעותי, אך מטופלי דיאטת אטקינס הציגו רמות גבוהות יותר של HDL יחסית למטופלי הדיאטה הקלאסית.
מחקר שהתפרסם בשנת 2008 ב"ניו-אינגלנד ג'ורנל אוף מדיסין", ונערך בישראל (על עובדי הכור בדימונה) הוכיח שוב כי דיאטה זו יעילה ביותר, הן בירידה במשקל והן בשליטה על רמות שומנים בדם.
במחקר זה, דיאטת אטקינס הייתה שוות ערך לדיאטה ים תיכונית (עשירה בירקות, פירות, דגנים, דגים ושמן זית) ושתיהן טובות יותר מהדיאטה הקלאסית דלת הקלוריות.
עם זאת, על פי התזונאית דנה וויילר, "המחקרים נעשו במשך שנה בלבד, ותוצאותיהם אינן מלמדות על ההשפעות של הדיאטה לטווח הארוך.
יותר מזה: המחקרים נערכו במסגרת מכון אטקינס.
מעולם לא נערך מחקר בלתי תלוי, שבדק בצורה אובייקטיבית את השפעות הדיאטה".
השלב ההתחלתי של דיאטת אטקינס הוא דיאטה קטוגנית.
בדיאטות קטוגניות יש ייצור של קטונים, התורמים לייצור אנרגיה במעגל קרבס.
דיאטות קטוגניות נשענות על תגובת אינסולין לגלוקוז בדם, משום שאלה המשתמשים בדיאטה הקטוגנית אוכלים מעט מאוד פחמימות אין גלוקוז שיכול לגרום לתגובת אינסולין.
כאשר אין תגובת גלוקוז-אינסולין יש שינויים הורמונליים מסוימים, היכולים לגרום לשומן להיות מנוצל כאנרגיה.
משום ששומר הדיאטה לא אוכל יותר פחמימות, אין גליקוגן בכבד וכך הכבד ממיר שומן לחומצות שומן חופשיות ולגופיפי קטון.
בשל כך חייב הגוף לנצל שומנים כמקור הדלק העיקרי.
מרבית הממסד הרפואי מתנגד לדיאטת אטקינס, וטוען כי היא טומנת בחובה סכנות רבות.
האגודה הרפואית האמריקנית כינתה אותה "טירוף תזונתי מסוכן".
גם ארגון הבריאות העולמי לא המליץ עליה.
מחקרים אחדים הראו שתזונה דלת-פחמימות, כגון דיאטת אטקינס, לא יעילה להורדת משקל לטווח הארוך בשל הקושי להתמיד בה, וכן שטומנת בחובה סכנות בריאותיות.
בתזונה זו ישנה צריכה מוגברת של שומנים וחלבונים והגבלה בצריכת מינרלים, ויטמינים וסיבים.
השימוש של הגוף בשומן כמקור האנרגיה העיקרי עלול לגרום לקיטוזיס, אשר בתורו עלול להוביל להתייבשות מטאבולית בה הגוף משתמש במאגרי המים של עצמו לפירוק החלבון.
בנוסף ישנו שחרור של רדיקלים חופשיים, אשר יוצר עומס על איברים שונים, ביניהם הלב, אשר תוצאותיו עלולות להיות רציניות ואף קטלניות.
עומס זה בשילוב עם צריכת הסיבים הדלה מעלים את הסיכון לסרטן בריאות ובמערכת העיכול.
בנוסף, ישנו סיכון מוגבר לרמות גבוהות של חומצת שתן בדם (Hyperuricemia) המתבטאות בכאבי פרקים ושיגדון, ולרמות גבוהות של סידן בשתן (hypercalcuria) המובילות לאבנים בכליות ואוסטאופורוזיס.
בקרב אנשים הסובלים מבעיות בכליות או נטייה "רדומה" למחלות כליות, תזונה עתירת חלבון עלולה לגרום לפגיעה בלתי הפיכה בתפקודי הכליות.
בשנת 2001 הוציאה אגודת הלב האמריקנית אזהרה נגד דיאטות עתירות חלבון.
לדבריהם, הגם שתזונה כזו לזמן קצר אינה מסוכנת לרוב האנשים הבריאים, אין מחקרים רפואיים ארוכי טווח שתומכים ביעילותה או בטיחותה.
דיאטות אלו מקושרות באופן כללי עם צריכה מוגברת של שומן, שומן רווי וכולסטרול.
הירידה במשקל נגרמת בעיקרה מאיבוד נוזלים המקושר לצריכת פחמימות נמוכה, הגבלה קלורית ודיכוי תיאבון שמקורו בקיטוזיס, וכל השפעה חיובית על הליפידים בדם ועל העמידות לאינסולין נובעת מהירידה במשקל ולא מהשינוי בהרכב הקלורי.
הצורכים תזונה כזו נמצאים בסיכון לצריכת ויטמינים ומינרלים לא מספקת וכן לאבנורמליות בלב, בכליות, בעצמות ובכבד.
האגודה האמריקנית לסכרת הוציאה אזהרה נגד דיאטות דלות פחמימות, תוך הדגשה של חשיבות שילוב פחמימות שמקורן בדגנים מלאים, פירות, ירקות וחלב דל-שומן בתזונה.
עמדה זו מקובלת גם על הקולג' האמריקאי לרפואה מונעת והאגודה האמריקאית לדיאטטיקה.
יש הטוענים כי הדיאטה מסכנת גם את מערכת העצבים.
הסכנה טמונה בכך שהפחמימות מעלות את רמת ההורמון סרוטונין בדם, שלו יש קשר חזק למצב-הרוח.
היעדר הפחמימות בדיאטה פגע במצב רוחם של האנשים שהשתמשו בה, והיו אנשים שנכנסו לדיכאון והתקשו לתפקד בגלל הדיאטה.
המתנגדים טוענים שבגלל שדיאטת אטקינס היא משטר תזונתי קפדני במיוחד, יכולות להיות לה השלכות קיצוניות על הבריאות, כולל אי-ספיקת כליות, אבנים בכיס המרה ומחלות לב.
נטען גם שעודף השומנים במחזור הדם עלול לגרום במקרים קיצוניים למוות.
על-פי ד"ר רוברט אטקינס עצמו, הדיאטה יעילה כי השומנים אינם הגורם למגפת ההשמנה העולמית, אלא הפחמימות.
אולם על פי הממסד הרפואי, דיאטת אטקינס מנוגדת לכל כללי האכילה הנכונה והמלצות התזונה המקובלות, שגורסות דיאטה דלה בשומנים - לא יותר מ-30 אחוז מצריכת הקלוריות היומית - ועתירת פחמימות מורכבות.
כתוצאה מכך, הדיאטה נפסלה על ידי גופי בריאות כמו האגודה הרפואית האמריקאית.
בתחום הפוליטיקה, דיאט או דיאטה (מלטינית : Dieta, באנגלית Diet, בצרפתית Diète) הוא אספה פרלמנטרית.
במובן זה, הכוונה בדרך כלל לאסיפות ה של האימפריה הרומית הקדושה, בהן: הדיאט של אאוגסבורג, הדיאט של נירנברג, הדיאט של רגנסבורג והדיאט של ורמיזא.
הריקסדג של המעמדות היה דיאט של ארבעת המעמדות (אצולה, כמורה, תושבי עיר ואיכרים) בשוודיה שנערך מהמאה ה-15 עד 1866. הדיאט של פינלנד המשיך את הריקסדג ודן במעמדות של הדוכסות הגדולה של פינלנד מ-1809 עד 1917.
יפן, אשר בעת כינון חוקת מייג'י שאבה רעיונות ממשטרי המונרכיות באירופה, ובעיקר מזו של הקיסרות הגרמנית, הגדירה את בית המחוקקים היפני (קוקאי) כדיאט.
השם דיאטה מקורו במילה ביוונית העתיקה "δῐ́αιτα = דיאיטה" שמשמעותה – דרך חיים", "מרחב חיים" וכן "החלטה" או "פסיקה", נגזרת של הפועל διαιτάομαι (דיאיטאומאי" – להזין את עצמו, לדור)
או מהמילה – διαιτησία (בוררות – בלטינית עתיקה diaeteta= בורר.
מאחד המקורות היווניים האלה נגזרה המילה הלטינית diaeta ומאוחר יותר dieta, (במקור בימי קדם – "אורח חיים" או "דירה, ביתן, מגורים", "תא על ספינה" במובן של "אספה" ו"מנת אוכל יומית".
קיימת השערה הנחשבת שגויה כי המילה באה מהמילה הלטינית dies שפירושה יום, מכיוון שהאסיפות הפרלמנטריות נערכו על בסיס יומי.
ההסבר האחרון תואם את המונחים הגרמניים Tagung או Tag (יום – בגרמנית) המשמשים בשמות ובונדסטאג.
האספות או ה"דיאטות" הקיסריות של האימפריה הרומית הקדושה
"הדיאטה האימפריאלית" או "הדיאטה הקיסרית" (רייכסטאג) – לרבות דיאטת פרנקפורט
דיאטת רגנסבורג Regensburger Rechstag כלל את הקולוקוויום ברגנסבורג (1541)
הדיאטה הפולנית, במקור – "סיים" ("Sejm")
הדיאטה הפרוסית או "לאדנטג" – התכנס אחרי ההסכם השני בתורן (1466) ב"פרוסיה המלכותית", פרובינציה בפולין, שהייתה באוניה פרסונלית עם הכתר הפולני.
הדיאטה הקרואטית, במקור בשפה הקרואטית – "sabor" – "סאבור" – גם הדיאט הדלמטי (Dalmatinski sabor), הדיאט ההונגרי-קרואטי (Ugarsko-hrvatski sabor) והדיאט הבבוסנה-הרצגובינה (Bosansko-hercegovački sabor)
(Rendi országgyűlés) – (עד 1848) שהתכנס פעם בשלוש שנים בסקשפהרוואר, בודה או ברטיסלבה (פוז'ון או פרסבורג) – בממלכת הונגריה בימי חהסות של האימפריה ההבסבורגית והאוסטרית.
הדיאטה של טרנסילבניה – בין המאה ה-11 ל-1711
דיאטת הנסיכות טרנסילבניה (לנדטאג) – בין 1711 ל-1867
דיאטת המעמדות או הריקסדאג (Riksdag ריקסדא) – הדיאט של ארבעת המעמדות של שוודיה החל מהמאה ה-15 ועד שנת 1866.
הדיאטה של פינלנד – תחת השלטון הרוסי הצארי – היה יורש של דיאט המעמדות השוודי – בדוכסות הגדולה של פינלנד – בשנים 1809–1906
הדיאטה השווייצרית או הטאגזאצונג – שהוחלפה באמצע המאה ה-19 על ידי האספה הפדרלית של שווייץ.
המונח הצרפתי Diète – דיאטה – נמצא עדיין בשימוש לגבי כמה פרלמנטים ובתי תחתונים של פרלמנטים עכשוויים:
הדיאטה הלאומית של יפן – (קוקאי – 国会) – הפרלמנט הדו-קמרלי של יפן
המונח "דיאטה" הוא פחות בשימוש – בעיקר בצרפתית, לגבי:
האספות הפרובינקיאליות נקראות "דיאטינות", בפולנית Seimik
האספה הלאומית ההונגרית – מכונה בצרפתית – הדיאטה ההונגרית
הבונדסטאג של גרמניה או הדיאטה הפדרלית של גרמניה – לעומת הבונסדראט – המועצה הפדרלית המייצגת את הלנדים.
בשוודיה – הרקסדאג – או הדיאטה הלאומית או דיאטת המדינה
בפינלנד – הדיאטה הלאומית של פינלנד – Eduskunta אדוסקונטה או בשוודית Riksdagen רקידאגן
בליכטנשטיין – הדיאטה או ה"לנדטאג"
בליטא ובלטביה – הדיאטות הלאומיות נקראות Seimas ובהתאמה Saeima
בכמה אוניברסיטאות בהודו ובממלכה המאוחדת עונת הבחינות נקראת "דיאטת הבחינות" (Examination diet)
בבתי משפט ב סקוטלנד – בית המשפט מורה על ישיבות הנקראות "דיאטה" להוכחות, טיעונים, ערעור או בוררות.
דיאזפאם הוא סם מרגיע ממשפחת הבנזודיאזפינים.
בין תכונותיו - נוגד חרדה, נוגד פרכוסים, מרגיע, ומרפה שרירים.
במינונים גבוהים או בטיפולים ממושכים הדיאזפאם עשוי להיות ממכר.
הדיאזפאם הוא הנפוץ במשפחת הבנזודיאזפינים, ומשמש לטיפול במצבים בריאותיים רבים.
הוא משווק בשמות מסחריים כגון דיאז® ואסיוָל®.
בעבר שווק בשם ואליום® והוא מותר תחת פיקוח וחייב במרשם רופא.
דיאזפאם היה השני במשפחת הבנזודיאזפינים אשר הומצא על ידי לאו סטרנבאך, והוא אושר לשימוש בשנת 1963. דיאזפאם חזק פי חמישה מקודמו, הכלורדיאזפוקסיד, ובמהרה עקף אותו במכירות.
לאחר הצלחתו הראשונית, חברות פרמקולוגיות אחרות החלו להוציא נגזרות נוספים ממשפחת הבנזודיאזפינים.
משפחת הבנזודיאזפינים נעשתה פופולרית אצל אנשי המקצוע כשיפור לעומת קבוצת הברביטורטים שהיו בעלי חלון תרפויטי צר ועקב כך מסוכנים לשימוש (גרמו למספר רב של מקרי מוות כתוצאה מנטילת יתר).
לבנזודיאזפינים חלון תרפויטי רחב בכמה סדרי גודל ולכן הם הרבה פחות מסוכנים ומוות ממנת יתר של דיאזפאם הוא נדיר מאוד, אלא במקרים בהם הוא משולב עם כמויות גדולות של חומרים אחרים בעלי השפעה מדכאת על מערכת העצבים המרכזית (כגון אלכוהול או תרופות הרגעה אחרות).
הדיאזפאם היה לתרופה הנמכרת ביותר בארצות הברית בין השנים 1969 ל-1982, עם שיא מכירות ב-1978 של 2.3 מיליארד כדורים.
בניסויים על בעלי חיים, נראה כי דיאזפאם פועל על חלקים מן המערכת הלימבית, התלמוס וההיפותלמוס, ומביא לאפקט נוגד חרדה.
השפעותיו נובעות מהגברה של פעילות ה־GABA.
דיאזפאם מתחבר אל אתרים מיוחדים לבנזודיאזפינים הקיימים על תת-יחידות של רצפטורי GABAA, השונים מאוד מאלה אליהם מתחברים מולקולות GABA פנימיות.
בגלל תפקידו של הדיאזפאם כמודולטור אלוסטרי חיובי של GABA, כאשר הוא מתחבר אל רצפטורי בנזודיאזפינים הוא גורם להשפעה מדכאת.
זה עולה מההיפרפולריזציה של הממברנה הפוסט-סינפטית, בשל שליטתם של רצפטורי ה-GABAA על יוני כלוריד שליליים.
סבילות להשפעה המרגיעה של הדיאזפאם יכולה להתפתח אצל האדם, בתוך ימים ספורים ועד שבועיים של שימוש רציף.
עם זאת, אין חשש להתפתחות סבילות כאשר הוא נרשם בצורה ממוקדת ומוגבלת.
הדיאזפאם מומס במהרה בליפידים, והוא מתפזר ברחבי הגוף לאחר הנטילה.
הוא חוצה בקלות רבה את מחסום הדם-מוח ואת השליה, והוא מופרש דרך חלב השד.
לאחר הספיגה, הדיאזפאם מחולק מחדש אל רקמות השרירים והשומן.
מינון יום-יומי של הדיאזפאם בונה במהירות את ריכוזו בגוף (בעיקר ברקמות השומן), אשר יעקוף בהרבה את המינון היומי המקורי.
הדיאזפאם בעל זמן מחצית חיים דו-פאזי של 1–2 ו-2–5 ימים.
הוא עובר חילוף חומרים בכבד בעזרת מערכת האנזימים ציטוכרום P450. הוא בעל מספר מטבוליטים פעילים פרמקולוגית, כאשר המטבוליט הפעיל הראשי שלו הוא הדסמתילדיאזפאם (המוכר גם כנורדזפם או נורדיאזפאם).
בין המטבוליטים הפעילים האחרים תמזפאם ואוקסאזפאם.
המטבוליטים מתחברים אל גלוקורוניד, ומשם מופרשים בעיקר בשתן.
בגלל המטבוליטים הפעילים, ערכי הדיאזפאם בנסיוב בפני עצמם, לא מספיקים לחיזוי השפעותיו של הסם.
זמן מחצית החיים של הדיאזפאם עצמו נע בין 20–50 שעות, זמן מחצית החיים של מטבוליט הדסמתילדיאזפאם נע בין 30–200 שעות.
רובו של הסם עובר חילוף חומרים, ואך כמות זעירה של הדיאזפאם מופרשת ללא שינוי.
אצל האדם, שיעור היקשרותו של הדיאזפאם אל חלבונים הוא כ-98.5%.
ניתן ליטול את הדיאזפאם בצורות הבאות:
דרך הפה - בשיטה זו ספיגתו ותחילת השפעתו של הדיאזפאם מהירות.
רמתו בדם מגיעה לשיא תוך 30 דקות עד שעתיים לאחר הבליעה.
הזרקה תוך ורידית - בשיטה זו תחילת השפעתו של הדיאזפאם היא תוך 1–5 דקות.
משך השפעתו נע בין 15 דקות לשעה.
הזרקה תוך שרירית - בשיטה זו הספיגה היא איטית, בלתי יציבה ולא שלמה.
משך השפעתו של הדיאזפאם נע בין 15 דקות לשעה.
דרך החלחולת - בעזרת פתילה.
משתמשים בדיאזפאם בעיקר לטיפול בחרדה, נדודי שינה, ובסימפטומים חמורים של נסיגה מאלכוהול או מסמים אופיאטיים.
כמו כן משתמשים בו להרגעה, הורדת החרדה או השכחה בהליכים רפואיים שונים (לדוגמה אנדוסקופיה).
שימוש נדיר בדיאזפאם הוא כתרופה עיקרית לטיפול בטווח ארוך באפילפסיה.
היות שסבילות לאפקט נוגד העוויתות מתפתחת בדרך כלל תוך 6–12 חודשי טיפול, והוא הופך לחסר תועלת למטרה זו.
לדיאזפאם תחום שימוש רחב, והוא כולל:
טיפול בחרדה, התקפי פאניקה, ומצבים נפשיים מעורערים
טיפול בסטטוס אפילפטיקוס, וטיפול משלים בסוגים אחרים של אפילפסיה
טיפול בסימפטומים של נסיגה מאלכוהול או סמים אופיאטיים
טיפול בטטנוס, במקביל לאמצעי טיפול חירום אחרים
טיפול ראשוני של מאניה, יחד עם תרופות מייצבות כגון ליתיום, ואלפרואט או תרופות אנטיפסיכוטיות
טיפול משלים (יחד עם נוגדי דיכאון) בדיכאון בעל סימפטומים של חרדה
לדיאזפאם תופעות לוואי השכיחות למשפחת הבנזודיאזפינים.
כמו בנזודיאזפינים אחרים, עלולה דיאזפאם לגרום לאמנזיה
תופעות לוואי פרדוקסליות נדירות כוללות: עצבנות, רגזנות, נדודי שינה, התכווצויות שרירים, ובמקרים קיצוניים אף זעם ואלימות.
במקרים בהם מתבטאים תופעות לוואי אלו יש להפסיק מיד את הטיפול בדיאזפאם.
יש להימנע משימוש בדיאזפאם במצבים הבאים:
מקרים חמורים של דום נשימה בשינה (Sleep apnea)
מצב חמור של תת אוורור (היפו-ונטילציה)
מקרים חמורים של אלכוהוליזם או שימוש בסמים
דיכאון חמור המלווה במחשבות על התאבדות
מחלות הקשורות בבעיות קואורדינציה ושליטה בשרירים, כגון אטקסיה, חולשת שרירים חמורה
דיאזפין הוא תרכובת הטרוציקלית בעלת שבעה איברים ושני אטומי חנקן (לדוגמה במקומות ה-1 וה-4 בטבעת), ובה שלושה קשרים כפולים.
בשילוב עם טבעת בנזן חסרה (קבוצת פניל), דיאזפין מהווה את הבסיס למשפחת התרכובות בנזודיאזפינים.
בתרכובות אלה החנקנים לרוב נמצאים במיקומים ה-1 וה-4 (בבנזודיאזפינים טיפוסיים),ובמיקומים ה-1 וה-5 (תרכובות אלה נקראות 1,5-בנזודיאזפינים כגון קלובאזאם - Clobazam).
דיאט קוקה-קולה (אנגלית Diet Coca-Cola או Diet Coke) הוא משקה קולה דל קלוריות פופולרי (בערך קלוריה אחת בפחית משקה, בהשוואה ל-142 קלוריות בפחית קוקה-קולה רגילה), המיוצר ומשווק ברחבי תבל על ידי חברת קוקה-קולה וזכייניה.
משקאות קולה דלי קלוריות דומים מיוצרים ומשווקים גם על ידי חברות מתחרות.
המשקה הוצג לראשונה בארצות הברית בשנת 1982, והיה למותג החדש הראשון של חברת קוקה-קולה מאז הציגה את הקוקה-קולה בשנת 1886. דיאט קוקה-קולה לא היה המשקה הראשון מסוגו.
קדמו לו "דיאט רייט" (Diet Rite), אשר החל את דרכו כמשקה המסייע בהפחתת משקל ולא כמוצר להפצה נרחבת, משקה בשם "טאב" (TaB) מ-1963 ודיאט פפסי.
חברת קוקה-קולה סירבה בהתחלה ליצור מותג חדש שיישא את שמה מחשש שהדבר יפגע במותג העיקרי שלה, אך לאחר שפפסי השיקה משקה קולה דל קלוריות ("דיאט פפסי"), הייתה זו אך שאלה של זמן עד שחברת קוקה-קולה הלכה בעקבותיה.
כיום שולטות שתי החברות על שוק משקאות הקולה המוגזים הדיאטטיים ברוב העולם.
ייצור המשקה והפצתו בישראל החלה בשנת 1985.
בישראל, כמו באמריקה הצפונית ובארצות דוברות אנגלית, משווק המשקה תחת המותג "דיאט", ובקוויבק כ-"Coke Diète".
ברוב מדינות אירופה ובאמריקה הלטינית מוצמד לו הכינוי "לייט" (Light), וביפן "קוקה-קולה ללא קלוריות".
נוסף על הגרסה המקורית מופצות בישראל גרסת "דיאט קוקה-קולה לימון" ו-"דיאט קוקה-קולה נטול קפאין".
במקומות אחרים בעולם קיימות גרסאות נוספות, כגון גרסה המומתקת עם סוכרלוז ("ספלנדה"), גרסה מועשרת בוויטמינים ("פלוס"), וגרסה בטעם דובדבן.
בשנת 2005 החלה חברת קוקה-קולה לשווק גרסה דלת קלוריות נוספת של קולה, בשם קוקה-קולה זירו.
דיאט קוקה-קולה אינו מיוצר לפי מתכון מותאם של קוקה-קולה, אלא לפי נוסחה שונה לחלוטין.
הוא מכיל מי סודה, אספרטם, חומצה זרחתית, קפאין, חומצה ציטרית, צבע מאכל קרמל, אצסולפאם-K, חומרי טעם וריח (פוטסיום בנזואט), ופנילאלנין.
המשקה אכן דל בקלוריות - בפחית דיאט קוקה-קולה יש כקלוריה אחת לעומת 142 קלוריות בכמות זהה של קוקה-קולה.
דיאטרם (מיוונית: "דיא" – דרך, "טרמה" – חור) הוא צינור געשי שנוצר בהתפוצצות גזים והתמלא אחר כך בסלעי ברקציה.
צורת הדיאטרם היא בדרך כלל דמוית משפך עמוק שדופנותיו תלולות (יש המכנים זאת "צורת גזר").
דיאטרמים פורצים אל פני השטח לעיתים קרובות ומייצרים חרוט טוף או מכתש רדוד יחסית (שבדרך כלל מתמלא במים) המכונה מאר או צינורות געשיים אחרים.
דרך לוע הדיאטרם לא מתרחשת פליטה משמעותית של לבה.
השימוש במונח הורחב לתיאור כל גוף שקוע של סלעים שבורים או ברקציית-טוף, שנוצר על ידי כוחות הידרוסטטיים או נפיצים, בין אם מקורם געשי ובין אם לאו.
חלק מהתפוצצויות הדיאטרם יכולות לנבוע מתגובה של המגע בין מגמה לוהטת למי תהום המצויים קרוב לפני השטח ואז התופעה מכונה התפרצות פריאטית.
צינורות געשיים כקימברליט ולמפרואיט המכילים לעיתים יהלומים נחשבים בדרך כלל כסוג של דיאטרמים מחלקו התחתון של קרום כדור הארץ או מחלקה העליון של מעטפת כדור הארץ.
במרבצים רבים של מחצבים של מתכות זולות ונחושת יש צינורות ברקציה פלוטוניים העשירים במינרלים של עופרות ומתייחסים אליהם כאל דיאטרם באופיין.
לדיאטרמים יש לעיתים ערך בשל השתתפותם בתהליך השקעה של מינרלים בעלי ערך כלכלי.
מאורע דיאטרמי משמעותי הוא שיצר את גוף המחצבים הגדול המכיל עופרת, אבץ וכסף המנוצל על ידי מכרה סאליבן (Sullivan mine) בקולומביה הבריטית שבקנדה.
דיאור פישר הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי המשמש כיום כמאמן הפיתוח ועוזר הווידאו בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA.
נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
פישר שיחק בליגת המכללות במדי אוניברסיטת נורת'ווסטרן ולאחר מכן במדי אוניברסיטת מערב וירג'יניה.
לאחר שש עונות החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת ה-NBDL רואנוק דאזל.
לאחר עונה אחת עזב את ארצות הברית ועבר לשחק באירופה, שם שיחק במועדונים אנוויל ולוצלאווק הפולני (עונת 2005/06), אולדנבורג הגרמני (עונת 2006/07) וברי הבלגי (עונת 2007/08).
במועדון הבלגי הציג יכולת טובה והעמיד ממוצעים של 14.4 נקודות וכ-11 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בזכות יכולת זו נכלל פישר בסיום העונה בחמישיית העונה.
באוגוסט 2008 חתם פישר במועדון הכדורסל הישראלי מכבי תל אביב.
הוא היה מהמצטיינים בקבוצתו בליגת העל וביורוליג בעונת 2008/09, וסייע לה לזכות באליפות ישראל ולהעפיל לשלב הבתים השני של היורוליג, הטופ 16. ב-2 במרץ 2009 היה פישר מעורב בקטטה במועדון בתל אביב ונפצע בפניו.
הוא אושפז ונותח בבית החולים איכילוב ונעדר ממשחקי הקבוצה למשך כחודש.
בתום העונה יצא פישר למחנות של קבוצות מליגת ה-NBA, אך לא סיכם בקבוצה כלשהי והחליט להישאר שנה נוספת במכבי.
ב-20 ביוני 2010 חתם פישר במועדון הכדורסל הספרדי ריאל מדריד.
הוא היה שותף להעפלתה של ריאל לפיינל פור של היורוליג, שם הודחה על ידי קבוצתו הקודמת, מכבי תל אביב, בחצי הגמר.
בתום עונת 2010/11 הצטרף פישר לקבוצת בילבאו באסקט.
בעונת 2012/13 חתם בוושינגטון ויזארדס אך חוזהו נחתך לפני תחילת העונה, וב-24 בנובמבר חתם בקבוצת במברג מגרמניה.
ביולי 2014 קיבל אזרחות ישראלית, ולאחר מכן הצטרף לנבחרת ישראל.
מכבי תל אביב והפועל ירושלים ניסו לצרפו אך דרישותיו הכספיות הגבוהות גרמו לחתימתו באוניקס קאזאן.
בקיץ 2015 שוחרר פישר מקאזאן והצטרף לשורותיה של הפועל ירושלים.
ב-25 במרץ 2016 שוחרר מהפועל ירושלים לאחר שביקש להשתחרר מסיבות אישיות.
בינואר 2017 חתם לחודש בקבוצת קפטנס ארסיבו מפוארטו ריקו.
לאחר סיום חוזהו חתם בקבוצת ולמירה מלטביה.
באוגוסט 2017 חתם בשיגה לייקסטארס מהליגה היפנית.
ב-10 בפברואר 2019 חתם פישר בקבוצת בני הרצליה.
ב-11 בדצמבר 2019 חתם פישר בקבוצת אליצור "איתו" אשקלון.
בעקבות הקורונה נאלץ לחזור למשפחתו ופרש מכדורסל פעיל, לאחריו מונה למאמן בקבוצת ניו אורלינס בליגה הקיץ, לאחר שקיבל הצעה להמשיך בניו אורלינס הסכים לכך והוא משמש כמאמן בקבוצה.
ב-2014 קיבל פישר האמריקאי אזרחות ישראלית לאחר שהתחתן עם ישראלית, בזמן תקופתו במכבי תל אביב.
דיאטת השלום העולמי הוא ספר עיון פרי עטו של המוזיקאי ואיש החינוך ויל טאטל, העוסק בקשר בין תזונת הפרט להלכות חייו והסביבה.
טאטל טוען בספר כי בחירת המזון של הפרט עלולה להביא לבעיות סביבתיות, בריאותיות וחברתיות.
כמו כן מדגיש טאטל את היחס לבעלי חיים בתעשיית המזון, אותו הוא מתאר כאכזרי.
טאטל מבקש לתאר בספר סט עקרונות אוניברסליים אשר, לטענתו, שמירה עליהם תביא לאושר ושיפור בחיי הפרט.
ראש לעקרונות אלו הימנעות מאכילת מוצרים מהחי ומשימוש במוצרים שמקורם בחיות.
לפי טאטל, מורים רוחניים רבים לאורך ההיסטוריה הדגישו את חשיבות היחס שלנו למזון.
הוא מציין בין היתר את בודהה ומהווירה, פיתגורס, נביאי התנ"ך, וכן אל אפלטון ואבות הכנסייה, עם זאת לטענתו מסרים אלה הושתקו במשך מאות שנים, והשכחה הזו אינה מקרית – היא מצביעה על פצע תרבותי עמוק.
אוכל איננו רק צורך ביולוגי – הוא סמל מרכזי בתרבות ובחיינו: של אהבה, חגיגה, אבל גם של שליטה, וכן הרגלים של אלימות.
הבחירות שאנו עושים סביב אוכל, או שנעשות עבורנו, מעצבות את יכולתנו לקשר אנושי עמוק ולחמלה.
המודעות שמתוכה אנו בוחרים מזון משפיעה עלינו רוחנית ותרבותית וקובעת אם נהפוך להיות מגני החיים או מנציחי אכזריות ומוות באופן בלתי מודע.
לפי הספר, בבסיס תודעתנו אנו כמהים לחיבור אותנטי, לחוויה של אמת ושלמות.
ההתבוננות במה שאנחנו אוכלים – ובאיך – חושפת רבדים נסתרים בתרבות ובנו.
באופן מפתיע, תשומת לב למשהו יומיומי כמו אוכל עשויה להאיר את הדרך לשחרור, לאהבה ולחיים מודעים באמת.
טאטל מודה שטענה זו, להתייחס לאוכל כאל מפתח רוחני עמוק, עשויה להראות מגוכחת.
שהרי אוכל הוא כל כך יומיומי.
אבל לטענתו התבוננות עמוקה יותר מגלה תמונה אחרת שכן מזון הוא סמל אוניברסלי לאינטימיות.
אנשים רבים מכירים את הדחף להתמזג עם מה שאנחנו אוהבים: זריחה, מנגינה, או אדם אהוב.
אבל לטענתו רק באכילה מתקיים באמת איחוד כזה שכן המזון הופך להיות חלק מאיתנו.
זהו מעשה של טרנספורמציה: מה שהיה "אחר" הופך ל"אני".
כמו אהבה, סליחה או הארה, זו פעולה של פתיחה וקבלה שמרפאת ומאחדת.
הכנת מזון היא אמנות הכוללת את כל החושים – ואפילו את הפעילות המנטלית שמעניקה לכל אלה משמעות.
היא מקפלת בתוכה זיכרונות, תרבות, זהות.
האכילה היא רגע אינטימי עמוק, שבו מתרחש חיבור מלא בין הסובייקט והעולם.
לכן, תרבויות רבות ראו באכילה פעולה קדושה – טקס של חיבור עם האלוהי, עם הקהילה ועם העצמי.
לחם הקודש, סעודות חג, ברכות – כולם מבטאים נקודת השקפה דומה: שמזון הוא לא רק חומר, אלא שער.
כשאנחנו אוכלים בלי תשומת לב, זה סימן לאובדן קשר עמוק עם עצמנו ועם החיים.
לפי טאוטל ברגע שמבינים את המשמעות הרוחנית של המזון, נפתחת דרך – לא רק לשינוי אישי, אלא לריפוי תרבותי.
דיאטה קטוגנית היא אורח חיים תזונתי המתמקד באכילת מזון דל-פחמימות ועתיר שומן הגורם למצב מטבולי המכונה קיטוזיס, שבו מקור האנרגיה העיקרי של הגוף מגיע משריפת שומן במקום משריפת גלוקוז.
הרעיון הבסיסי מאחורי גישה תזונתית זו הוא להגביל את צריכת הפחמימות עד כילוי מאגרי הגליקוגן בכבד, מה שגורם לכבד לייצר גופי קטון מחומצות שומן שמקורן בתאי השומן או במערכת העיכול.
במהלך הקיטוזיס תאים שונים מסתגלים בהדרגה לשימוש בגופי הקטון או ישירות בחומצות שומן כמקור אנרגיה (פרט לחלק מתאי המוח שממשיכים בכל מקרה לצרוך גלוקוז המיוצר בכבד בתהליך הנקרא גלוקונאוגנזה) וכן מוגברים תהליכי אוטופגיה.
לפי סקירה שיטתית וניתוח-על משנת 2021 על תזונה קטוגנית של מעט מאוד קלוריות, ניתן להמליץ כטיפול יעיל לירידה במשקל לאנשים הסובלים מהשמנת יתר לאחר בחינת התוויות-נגד אפשריות והתאמה אישית.
מחקרים שבוצעו בשנים האחרונות חשפו את היתרונות הפוטנציאליים של התזונה הקטוגנית בטיפול במחלות נוירולוגיות ואוטואימיוניות, כולל אפילפסיה, טרשת נפוצה וסוכרת מסוג 2, כמו גם בהורדת ערכי סוכר גבוהים.
המנגנונים מאחורי היתרונות הללו מורכבים, וכוללים, בין היתר, הפעלה של תהליך אוטופגיה ושיפור הרגישות לאינסולין.
בנוסף, ישנן עדויות המצביעות על כך שלתזונה הקטוגנית עשויה להיות השפעה חיובית על סיבולת לב-ריאה בקרב ספורטאים.
התזונה הקטוגנית זכתה בשנים האחרונות לתשומת לב משמעותית בתקשורת ההמונים, והפכה גם לנושא שעורר עניין מחקרי עצום בשל היתרונות הבריאותיים והיישומים הטיפוליים הפוטנציאליים שלה.
אפילפסיה היא הלקות הנוירולוגית השכיחה ביותר אחרי שבץ, וממנה סובלים כ-50 מיליון בני אדם ברחבי העולם.
היא מאובחנת כאשר האדם סובל מפרכוסים חוזרים ונשנים ללא סיבה נראית לעין.
אלה מתרחשים כאשר יש פרץ של פעילות חשמלית מוגברת ובלתי מבוקרת במוח, מה שגורם להפרעה זמנית בתפקודי המוח הרגילים.
דבר זה יכול להשפיע, למשל, על השרירים, החושים, ההכרה או על כל אלו.
פרכוס יכול להיות מוקדי (מוגבל לחלק אחד של המוח) או כללי (התפשטות ההתקף בכל המוח הגורמת לאיבוד הכרה).
אפילפסיה יכולה להתרחש בשל סיבות מגוונות.
צורות אחדות סווגו לתסמונות אפילפטיות שרבות מהן מתחילות בילדות.
אפילפסיה נחשבת עמידה לטיפול תרופתי, כאשר שתיים או שלוש תרופות אנטי-אפילפטיות לא מצליחות לשלוט בה.
כ-70% מן החולים ישיגו שליטה עם התרופה הראשונה שבה הם משתמשים בעוד שכ-30% אינם משיגים שליטה בהתקפים על ידי תרופות.
כאשר לא מצליחים לשלוט בה בעזרת תרופות, יש אפשרויות אחרות הכוללות ניתוח, קוצב וגאלי ודיאטה קטוגנית.
המחקר הרפואי בדיאטה החל עם התגלית כי ילדים חולי אפילפסיה מדווחים על ירידה משמעותית בתכיפות ההתקפים עם דיאטה קטוגנית.
הדיאטה הטיפולית לילדים חולי אפילפסיה מספקת מספיק חלבונים לגדילת הגוף ומספיק קלוריות על מנת לשמור על משקל מתאים עבור גיל הילד וגובהו.
הדיאטה הקטוגנית הקלאסית פותחה לטיפול באפילפסיה אצל ילדים בשנות ה-20 של המאה ה-20 והייתה בשימוש נרחב עד העשור שלאחר מכן, אך הפופולריות שלה ירדה עם הכנסת תרופות אנטי-אפילפטיות יעילות.
במחצית שנות ה-90 ייסד המפיק ההוליוודי ג'ים אברהמס, שהצליח להגיע לשליטה באפילפסיה הקשה של בנו על ידי טיפול בדיאטה, קרן שתקדם את הטיפול בה.
הפרסום כלל הופעה בתוכנית Dateline ששודרה ב-NBC והפקת הסרט "משימתה של אם" (First do no harm) בכיכובה של מריל סטריפ.
הקרן תמכה במחקר במרכזי רפואה שונים ותוצאותיו שפורסמו ב-1996 סימנו את התחלת העניין המחקרי המתחדש בדיאטה.
ב-2008 הראה ניסוי מבוקר אקראי תועלת ברורה של טיפול בדיאטה קטוגנית אצל ילדים בעלי אפילפסיה קשה לטיפול.
תוצאה של טיפול הנמשך בין 6 ל-24 חודשים היא הפחתה של 90% או הפסקת הפרכוסים לגמרי.
יש ראיות שגם מבוגרים עם אפילפסיה יכולים להפיק תועלת מן הדיאטה וכי לדיאטה בעלת משטר נוקשה פחות, כמו דיאטת אטקינס, יש תוצאה דומה.
הדיאטה הקטוגנית היא טיפול לא תרופתי מקובל שפותח על מנת לשמר את היתרונות של צום כטיפול באפילפסיה, טיפול שאינו מקובל בעת החדשה, בד בבד עם צמצום החסרונות הקשורים בו.
אף על פי שהדיאטה הייתה פופולרית בשנות ה-20 ושנות ה-30 היא נזנחה לטובת התרופות האנטי-אפילפטיות החדשות.
רוב האנשים שיש להם אפילפסיה יכולים לשלוט בה בעזרת תרופות.
אבל 20%–30% לא מצליחים להגיע לשליטה כזאת בעזרת תרופות אף על פי שניסו כמה תרופות.
עבור קבוצה זאת, ועבור הילדים במיוחד, יש לדיאטה תפקיד בטיפול באפילפסיה.
רופאים ביוון העתיקה טיפלו במחלות, כולל באפילפסיה, על ידי שינוי הרגלי התזונה של החולה.
מאמר מוקדם בכתבים ההיפוקרטיים, "על המחלה הקדושה", מזכיר את המחלה.
המאמר מתוארך ל-400 לפנה"ס בערך, ובו מחברו יוצא נגד הדעה שרווחה באותה תקופה כי אפילפסיה היא על־טבעית במקורה ובטיפולה ואומר שלטיפול תזונתי יש בסיס הגיוני וגופני.
באותו אוסף מתאר המחבר של "מגפות" מקרה של אדם שהאפילפסיה שבה חלה נרפאה באותה מהירות שבה הופיעה על ידי הימנעות מוחלטת ממזון ושתייה.
הרופא המלכותי ארסיסטרטוס הצהיר: "אדם שיש לו נטייה לאפילפסיה, צריכים להכריח אותו לצום בלי רחמים".
גלנוס האמין שדיאטה יכולה לעזור בריפוי מקרים קלים ולהיות לעזר באחרים.
המחקר הראשון על צום כטיפול באפילפסיה היה בצרפת ב-1911. עשרים חולים מכל הגילאים "נוקו מרעלים" על ידי צריכת דיאטה צמחונית דלת קלוריות, בשילוב עם תקופות של צום.
שניים מהם הפיקו תועלת רבה מאוד אבל רובם לא הצליחו לעמוד בהגבלות.
הדיאטה שיפרה את היכולות השכליות של החולים בניגוד לתרופה שלהם, אשלגן ברומי, שהקהתה את שכלם.
בערך באותו זמן הפיץ ברנר מקפאדן את השימוש בצום כדי לשקם בריאות.
תלמידו הרופא האוסטאופת, יו קונקלין (Hugh Conklin), התחיל לטפל בחולי האפילפסיה שלו בהמלצה לצום.
קונקלין שיער שהתקפים אפילפטיים נגרמים על ידי רעלן המופרש מהלוחיות על שם פייר שבמעיים למחזור הדם.
הוא המליץ על צום הנמשך בין 18 ל-25 ימים כדי לאפשר לרעלן הזה לצאת מן הגוף.
קונקלין טיפל, כנראה, במאות חולי אפילפסיה ב"דיאטת המים" שלו והתפאר ב-90% ריפוי בילדים וב-50% אצל מבוגרים.
ניתוח מאוחר של תיקי החולים הראה של-20% מן החולים לא היו יותר התקפים ואצל 50% היה שיפור מסוים.
הטיפול בצום של קונקלין אומץ על ידי נוירולוגים כטיפול הרגיל.
ב-1916 כתב ד"ר מקמריי (McMurray) ב-New York Medical Journal שהוא הצליח לטפל בהצלחה בחולי אפילפסיה בצום ואחריו בדיאטה נטולת עמילן וסוכר משנת 1912. ב-1921 דיווח האנדוקרינולוג הידוע ה.
Rawle Geyelin) על הניסיונות שלו בוועידה של איגוד הרפואה האמריקאי.
הוא ראה את הצלחתו של קונקלין ממקור ראשון וניסה לשחזר את התוצאות אצל 36 מחוליו.
הוא השיג תוצאות דומות על אף שחקר את החולים במשך זמן קצר.
מחקרים נוספים בשנות ה-20 הצביעו על כך שהתקפים חוזרים, בדרך כלל, אחרי הצום.
צ'ארלס האולנד (Charles Howland), אביו של אחד החולים המצליחים של קונקלין ועורך דין מבוסס מניו יורק, נתן לאחיו ג'ון מענק בסך 5,000$ כדי לחקור את "הקטוזיס של ההרעבה".
כפרופסור לרפואת ילדים בבית החולים ג'ונס הופקינס, הוא השתמש בכסף להקמת קרן מחקר שניהלו אותה הנוירולוג סטנלי קוב (Stanley Cobb) והעוזר שלו ויליאם ג.
ב-1921 סקר רולין וודיאט (Rollin Woodyatt) את המחקר על דיאטה וסוכרת.
הוא דיווח ששלוש תרכובות מסיסות הידועות כגופי קטון נוצרו בכבד אצל אנשים בריאים באופן כללי כאשר הם הורעבו או אכלו דיאטה דלת פחמימות ועשירה בשומנים.
ראסל ויילדר (Russel Wilder) ממאיו קליניק בנה על סמך המחקר הזה דיאטה וקרא לה "דיאטה קטוגנית".
ויילדר קיווה להשיג את התועלת שבצום בטיפול תזונתי שניתן להמשיך אותו בלי הגבלה.
הניסוי שלו על כמה חולי אפילפסיה ב-1921 היה השימוש הראשון דיאטה קטוגנית כטיפול באפילפסיה.
עמיתה של ויילדר, רופאת הילדים מיני פיטרמן (Mynie Peterman), תכננה מאוחר יותר את הדיאטה הקלאסית ביחס של גרם אחד של חלבון לכל קילוגרם של משקל הגוף אצל ילדים – 15-10 גרם של פחמימות ליום ושאר הקלוריות מן השומן.
עבודתה של פיטרמן בשנות ה-20 ביססה את השיטות להתחלה בדיאטה ולתחזוקתה.
היא דיווחה על תוצאות חיוביות – ערנות, התנהגות ושינה טובים יותר – ועל תופעות לוואי – בחילה והקאה כתוצאה מקטוזיס ברמות גבוהות – והוכיחה שהדיאטה מצליחה בקרב ילדים.
פיטרמן דיווחה ב-1925 שאצל 95% מבין 37 החולים הצעירים חל שיפור בשליטה בהתקפים בזמן השימוש בדיאטה ול-60% לא היו יותר התקפים.
ב-1930 נחקרה הדיאטה אצל 100 אנשים בגיל ההתבגרות ואצל מבוגרים.
קליפורד ברבורקה (Clifford Barborka), גם הוא ממאיו קליניק, דיווח שאצל 56% מן החולים המבוגרים יותר חל שיפור בזמן הדיאטה ול-12% לא היו יותר התקפים.
ברבורקה הסיק שמבוגרים יפיקו פחות תועלת מן הדיאטה והשימוש בדיאטה הקטוגנית אצל מבוגרים לא נחקר שוב עד 1999
תרופות אנטי-אפילפטיות ושקיעת הטיפול בדיאטה
במהלך שנות ה-20 וה-30, כאשר התרופות נוגדות הפרכוסים היחידות היו תרופות ההרגעה ברומיד (התגלתה ב-1857) ופנוברביטל (1912), השתמשו רבות בדיאטה הקטוגנית והיא נחקרה ביסודיות.
Houston Merritt) וטרייסי פטנאם (Tracy Putnam) גילו את התרופה פניטואין (דילנטין), ומוקד המחקר עבר לגילוי תרופות חדשות.
עם הצגת סודיום ולפוראט בשנות ה-70 היו לנוירולוגים תרופות זמינות שהיו יעילות בטווח רחב של תסמונות אפילפטיות וסוגי פרכוסים שונים.
השימוש בדיאטה הקטוגנית באותו זמן, שהוגבלה למקרים קשים כמו תסמונת לנוקס-גסטו, ירד עוד יותר.
בשנות ה-60 התגלה שטריגליצרידים בעלי שרשרת בינונית (Medium-chain triglyceride, ובקיצור MCT) מייצרים יותר קטונים לכל יחידת אנרגיה מאשר דיאטת שומנים רגילה (שהם בדרך כלל טריגליצרידים בעלי שרשרת ארוכה).
MCT גם נספגים ביעילות רבה יותר ומועברים לכבד במהירות דרך מערכת שער הכבד ולא דרך מערכת הלימפה.
בנוסף, ההגבלות החמורות על צריכת פחמימות בדיאטה הקטוגנית הקלאסית הקשו על ההורים לייצר ארוחות טעימות שילדיהם יוכלו לסבול.
ב-1971 תכנן פיטר הטנלוצ'ר (Peter Huttenlocher) דיאטה קטוגנית ש-60% מן הקלוריות שבה הגיעו משמן MCT.
דבר זה אפשר לצרוך יותר חלבון, ועד פי שלושה יותר פחמימות מאשר בדיאטה הקלאסית.
השמן עורבב בחלב רזה בכמות כפולה מנפח השמן ונלגם בזמן הארוחה או שולב לתוך האוכל.
הוא ניסה אותו על 12 ילדים ומתבגרים שלהם היו התקפים בלתי ניתנים לשליטה על ידי טיפול תרופתי.
אצל רוב הילדים התגלה שיפור במספר ההתקפים, בשליטה בהם ובערנות, תוצאות דומות לדיאטה הקטוגנית הקלאסית.
שיבושים במערכת העיכול הייתה בעיה שגרמה לחולה אחד לנטוש את הדיאטה.
אבל הארוחות היו קלות יותר להכנה והן התקבלו ביתר קלות על ידי הילדים.
דיאטת MCT החליפה את הדיאטה הקטוגנית הקלאסית ברבים מבתי החולים, אף על פי שהיו כאלה שבנו דיאטה שהייתה שילוב של השתיים.
הדיאטה הקטוגנית השיגה חשיפה תקשורתית ארצית בארצות הברית באוקטובר 1994 כאשר דווח בתוכנית Dateline ברשת NBC על המקרה של צ'רלי אברהמס (Charlie Abrahams), בנו של המפיק ג'ים אברהמס.
הילד בן השנתיים סבל מאפילפסיה שאי אפשר היה לשלוט בה בטיפולים הרגילים והאלטרנטיביים.
אברהמס גילה התייחסות לדיאטה הקטוגנית במדריך לאפילפסיה עבור הורים והביא את צ'רלי לבית החולים ג'ונס הופקינס שהמשיך להציע את הטיפול.
בהשפעת הדיאטה הגיעו מהר לשליטה באפילפסיה וההתקדמות ההתפתחותית שלו חודשה.
דבר זה עורר את אברהמס להקים את קרן צ'רלי כדי לקדם את הדיאטה וכדי לממן את המחקר הנחוץ.
ב-1994 החל מחקר פרוספקטיבי במרכזים רפואיים שונים, שתוצאותיו הוגשו לאגודה האמריקאית לאפילפסיה (American Epilepsy Society) ב־1996 ופורסמו ב-1998. בעקבות המחקר הייתה התגברות של העניין המדעי בדיאטה.
ב-1997 הפיק אברהמס את סרט הטלוויזיה "משימתה של אם" (First do no harm) בכיכובה של מריל סטריפ שבו מצליחים לטפל באפילפסיה בלתי ניתנת לשליטה על ידי טיפול תרופתי באמצעות הדיאטה הקטוגנית.
מאז שנת 2007 הדיאטה הקטוגנית זמינה בכ-75 מרכזים רפואיים ב-45 מדינות.
גם בגרסאות פחות מחמירות כמו דיאטת אטקינס נעשה שימוש במיוחד בקרב ילדים גדולים יותר ואצל מבוגרים.
הדיאטה הקטוגנית נבדקת גם כטיפול למגוון של לקויות מלבד אפילפסיה.
הדיאטה הקטוגנית מפחיתה את תדירות ההתקפים ב-50% אצל מחצית מן החולים שמנסים אותה וביותר מ-90% אצל שליש מהם.
שלושה רבעים מן הילדים מגיבים לה תוך שבועיים, על אף שמומחים ממליצים על ניסיון של לפחות שלושה חודשים לפני שמניחים שהיא לא יעילה.
אצל ילדים שיש להם אפילפסיה בלתי ניתנת לשליטה על ידי טיפול תרופתי יש סיכוי טוב שהדיאטה הקטוגנית תהיה יעילה יותר ותביא יותר תועלת מאשר ניסיון בנטילת עוד תרופה אנטי-אפילפטית.
יש כמה ראיות שגם מתבגרים ומבוגרים יכולים להפיק תועלת מן הדיאטה
מחקרים מוקדמים שחקרו את יעילות הדיאטה דיווחו על אחוזי הצלחה גבוהים.
במחקר אחד שנערך ב-1925 נמצא כי ל-60% מן החולים לא היו יותר התקפים וכי ל-35% מהם הייתה הפחתה של 50% בתדירות ההתקפים.
מחקרים אלה בחנו בדרך כלל קבוצת חולים שטופלו לאחרונה על ידי הרופא (מחקר רטרוספקטיבי) ובחרו חולים שהצליחו לעמוד בהגבלות של הדיאטה.
עם זאת, קשה להשוות מחקרים אלה לניסויים קליניים מודרניים.
סיבה אחת היא שניסויים ישנים אלה סבלו מהטיית בחירה, משום שהם הוציאו החוצה חולים שלא יכלו להתחיל או להמשיך בדיאטה ועל ידי זה נבררו חולים שיצרו תוצאות טובות יותר.
בניסיון לשלוט בהטיה זאת מעדיפים בתכנון ניסוי מודרני חבורה עתידית (החולים במחקר נבחרים לפני שהטיפול מתחיל) שבו התוצאות מוצגות עבור כל החולים, בלי להתחשב אם הם התחילו או השלימו את הטיפול (ידוע כניתוח כוונה לטיפול).
הבדל אחר בין המחקרים הישנים והחדשים הוא שסוג החולים המטופלים בדיאטה הקטוגנית השתנה עם הזמן.
כאשר פיתחו אותה בהתחלה לא הייתה הדיאטה המוצא האחרון.
לעומת זאת, הילדים במחקרים החדישים ניסו כבר כמה תרופות אנטי-אפילפטיות ולא הצליחו אתן, ולכן יש להניח שיש להם אפילפסיה קשה יותר לטיפול.
מחקרים מוקדמים ומודרניים שונים גם משום שפרוטוקול הטיפול השתנה.
בפרוטוקולים הישנים יותר התחילו את הדיאטה בצום ממושך, שמטרתו איבוד 5%–10% ממשקל הגוף, ולאחריו צריכת קלוריות מצומצמת מאוד.
הדאגה לבריאות הילד ולצמיחתו הובילו להפחתה בהגבלות של הדיאטה.
הגבלות על נוזלים היו פעם מאפיין של הדיאטה אבל דבר זה גרם לסיכון לעצירות ולאבנים בכליות, והיום לא מתייחסים אליהן כמביאות תועלת.
המחקר המודרני הפרוספקטיבי הגדול ביותר פורסם ב-1998 על ידי צוות מבית החולים ג'ונס הופקינס ובעקבותיו מחקר מעקב בדוח שפורסם ב-2001. כמו ברוב המחקרים על הדיאטה הקטוגנית, לא הייתה קבוצת ביקורת (חולים שלא קיבלו את הטיפול).
אחרי שלושה חודשים 83% מהם עוד שמרו את הדיאטה, ל-26% הייתה ירידה טובה בהתקפים, אצל 31% הייתה ירידה מצוינת ואצל 3% לא היו יותר התקפים.
אחרי 12 חודשים שמרו עדיין 55% על הדיאטה, אצל 23% הייתה תגובה טובה, אצל 20% הייתה תגובה מצוינת ו-7% לא סבלו יותר מהתקפים.
אלה שהפסיקו את הדיאטה בשלב זה עשו זאת משום שהיא לא הייתה יעילה, מגבילה מדי או בגלל מחלה.
רוב אלה שנשארו הפיקו ממנה תועלת.
אחוז אלה שהמשיכו בדיאטה שנתיים, שלוש וארבע שנים היו 39%, 20% ו-12% בהתאמה.
במהלך תקופה זו הסיבה השכיחה ביותר להפסקת הדיאטה הייתה משום שהילדים היו משוחררים מהתקפים או שהיו במצב טוב במידה משמעותית.