tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פאנדורי נוסדה בשנת 1962 כאיחוד בין שני מועדונים מהעיר טרגו ז'יו, ושיחקה בליגה הבכירה החל מעונת ועד שירדה לליגת המשנה בתום עונת היא מארחת את משחקיה באצטדיון העירוני בדרובטה-טורנו סברין, המכיל כ-20 אלף מקומות ישיבה.
צבעי המועדון הם לבן וכחול.
קבוצת פאנדורי נוסדה באוגוסט 1962, כאיחוד בין שני מועדונים יריבים מאותה העיר, פלקארה טרגו ז'יו ו-CIL טרגו ז'יו.
היא החלה את דרכה בליגה הרביעית, וכבר בעונתה הראשונה העפילה לליגה השלישית.
בשנותיה הראשונות בליגה השלישית הצליחה הקבוצה להתברג בחלקה העליון של הטבלה בכל עונה.
בעונת , עם סגל שחקנים צעיר ועם שחקן נבחרת רומניה לשעבר טיטוס אוזון על הקווים, הצליחה הקבוצה להעפיל לראשונה בתולדותיה לליגת המשנה הרומנית.
עם זאת, בעונת הבכורה ההיסטורית של הקבוצה בליגת המשנה, היא כשלה וירדה תוך עונה אחת בחזרה לליגה השלישית.
לאורך שנות ה-80 נדדה הקבוצה בין הליגה השנייה לשלישית.
היא נותרה בליגה השלישית לאורך כל שנות ה-90, עד שחזרה לליגת המשנה בשנת 2000. ארבע שנים אחר כך התקרב הקבוצה להעפלה ראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה, אך סיימה במקום השני בלבד ולא הצליחה לעלות.
העונה המוצלחת הביאה לחיזוק הקבוצה כדי לנסות ולהביא את הקבוצה לליגה הבכירה.
המאמן אמיל סנדוי, שחקנה של נבחרת רומניה במונדיאל 1990, היה זה שהעלה את פאנדורי כמאמן לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה, כשהוא משלב סגל של שחקנים צעירים כמו טיבריו לונג וסורין וינטילסקו עם שחקנים ותיקים ומנוסים כמו פלורין פופטה, רוברט ונצ'יאה ורומולוס בויה.
בתחילת דרכה בליגה הקבוצה התקשתה הקבוצה לשרוד.
בעונת , עונתה הראשונה בליגה הבכירה, סיימה פאנדורי במקום ה-15 המוביל לליגת המשנה.
עם זאת, הקבוצה הצליחה לשרוד בליגה הבכירה בעקבות שלילת רישיונה של ספורטול סטודנטסק בוקרשט על ידי התאחדות הכדורגל הרומנית.
הורדת הליגה של ספורטול הותירה את פאנדורי בליגה הבכירה.
פאנדורי הצליחה לשרוד מספר עונות במרכז-תחתית הטבלה, עד שהתרחיש חזר על עצמו פעם נוספת בעונת .
פאנדורי סיימה במקום ה-15, אך שרדה בליגה בעקבות הירידה האוטומטית של אינטרנציונל קורטאה דה ארגש, שבעליה נטש את המועדון.
פאנדורי החתימה מספר שחקנים מאינטרנציונל המתפרקת, ובהם שחקנים בכירים כמו ולאד קיריקש ומיחאי פינטילי, ולאחר עונה נוספת בה שרדה בליגה הבכירה, סיימה הקבוצה לראשונה בחציה העליון של הטבלה בסיום עונת , כשסיימה את העונה במקום השביעי.
בעונת סיימה הקבוצה כסגנית אלופת רומניה לראשונה בתולדותיה.
בזכות מיקום הליגה השתתפה הקבוצה לראשונה במסגרת אירופית בעונת , כשהתמודדה במוקדמות הליגה האירופית.
פאנדורי הדיחה בשלבי המוקדמות את לבדיה טאלין, הפועל תל אביב וספורטינג בראגה, והצליחה להגיע לשלב הבתים של הליגה האירופית, שם סיימה אחרונה בבית.
בעונת , עם הקמת מפעל גביע הליגה הרומנית, הצליחה פאנדורי להגיע למשחק הגמר הראשון בתולדות הטורניר, אך נוצחה 3-0 על ידי סטיאווה בוקרשט.
בעונת הבטיחה בפעם השנייה בתולדותיה את מקומה במסגרת האירופית, כשסיימה שלישית בטבלת הליגה הרומנית.
בתום עונת ירדה לליגת המשנה.
החל משנת 1963 מארחת פאנדורי את משחקיה באצטדיון טודור ולדימירסקו בעיר טרגו ז'יו.
האצטדיון קרוי על שמו של המהפכן הרומני טודור ולדימירסקו.
מאז העפלת הקבוצה לליגה הבכירה בשנת 2005, עבר האצטדיון שני שיפוצים - האחד באותה השנה, והשני בשנת 2010 - על מנת להתאימו לאירוח משחקים בליגה הראשונה, ותכולתו הורחבה ל-9,200 מקומות ישיבה.
בשנת 2015 נהרס האצטדיון הישן על מנת להקים באותו השטח אצטדיון מחודש, בן 12,000 מקומות ישיבה, שיותאם לאירוח משחקים במסגרת האירופית.
בניית האצטדיון מתוכננת לסיום בשנת 2017, ועד לחזרתה מארחת הקבוצה את משחקיה באצטדיון העירוני בדרובטה-טורנו סברין, המונה כעשרים אלף מקומות ישיבה.
פנד פליטזאר היא מכונית מיקרו בתצורת תלת אופן, אשר יוצרה על ידי מהנדס המטוסים פריץ פנד, בגרמניה, בעיר רוזנהיים, בין השנים 1948–1951.
סך הכול יוצרו 252 יחידות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת פריץ פנד כקצין טכני בלופטוואפה, הזרוע האווירית של הוורמאכט, צבא הקבע של גרמניה הנאצית.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים הועסק פריץ פנד במסרשמיט כמהנדס מעצב מכוניות מיקרו.
תאורה קדמית: פנס בודד (משמאל)
3 צמיגי אופנוע במידות "4.00x10
פאנטה רג'ינה נאקרו היא במאית קולנוע מבורקינה פאסו.
היא ידועה בשל סרטיה La Nuit de la Verité (לילה של אמת) (2004) ו-Un Certain Matin (בוקר מסוים) (1991), אשר זכו להכרה בינלאומית.
נאקרו ידועה גם בהיותה האישה הראשונה מבורקינה פאסו לביים סרט עלילתי, והוא חברה מייסדת של ארגון Guilde Africaine des Realisateurs et Producteurs (גילדת הבמאים והמפיקים האפריקאית).
נאקרו גדלה באזור הכפרי של בורקינה פאסו.
מאוחר יותר הבינה כי התשוקה שלה היה בסיפור סיפורים, ופיתחה עניין בעבודה בתעשיית הקולנוע.
שכנה שלה הכירה לה את בית הספר לקולנוע, Institut d'Education Cinématographique de Ouagadougou (INAFEC) בבורקינה פאסו, והיא נרשמה של ללימודים.>
במהלך לימודיה ב-INAFEC, פגשה נאקרו את אידריסה אואדראוגו, במאי שמאוחר יותר גם עבדה עבורו כעורכת.
היא סיימה את התואר הראשון שלה במדעי וטכניות התקשורת ב-1986.
מאוחר יותר, היא גם השלימה תואר שני בקולנוע ולימודי תקשורת בסורבון.
פעילותה הראשונה של נאקרו בתעשייה הייתה במהלך שיתוף פעולה במסגרת הלימודים ב-INAFEC.
החוג לקולנוע שם חבר לחוג באוניברסיטת הווארד, בראשותו של הפרופסור אביי פורד.
היא מונה את העשייה הקולקטיבית בפרויקט, שבו היא פגשה את הבמאי זיינבו דייוויס, בתור ניסיון ראשוני ומעצב עבורה.
בהתחלה נאקרו עבדה כקריינית בטלוויזיה, ואז עבדה גם בתחום ההמשכיות והעריכה, עד שעלה בידה לביים את הסרט הראשון שלה, Un Certain Matin (1991).
בשנת 1999 הקימה נאקרו, יחד עם ז'אן-מארי טנו ובאלופו בקופה-קניינדה, את Guilde Africaine des Realisateurs et Producteurs (גילדת הבמאים והמפיקים האפריקאית) כדי להרחיב את העבודה של יוצרי סרטים אפריקאים.
היוזמה פועלת להביא יותר תשומת לב לקולנוע אפריקאי במאמץ לתמוך בתעשייה.
סרטה הראשון היה סרט קצר בשם Un Certain Matin (1992).
מאז, היא הפיקה וביימה מספר סרטים קצרים, לעיתים קרובות בהסתכלות הומוריסטית על המסורות של ארצה והמורכבות שביחסים בין המסורת לעידן המודרני.
סרטה Bintou זכה ביותר מ-20 פרסים בפסטיבלים בינלאומיים, וזכה בפרס FESPACO לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 2001.
Puk Nini, שפירושו "לפתוח את העיניים", הוא סרט קצר שבו נאקרו בוחנת את נושא הניאוף, מנקודות המבט של גברים ונשים.
הוא כולל שלוש דמויות ראשיות: איסה, סאליף ואסטו.
איסה וסאליף נשואים, אולם מאז לידת בתם, סאליף מקנא שתשומת לבה של איסה משה ממנו.
הוא מתחיל רומן עם אסטו.
אם בתחילה, המבט עליה והרומן הוא מנקודת מבט גברית, עד סוף הסרט, נקודת המבט משתנה, ואסטו ואיסה מאחדות כוחות, כשהמסר הוא החשיבות של סולידריות בין נשים.
הסרט כופר בגישות חברתיות לפיהן על נשים להתחרות על תשומת לב גברית, ומקדם את הראיון של עצמאות לנשים.
הסרט גם מאתגר את יחסי הכוחות המסורתיים בין נשים וגברים, הן בהקשר האפריקאי והן בהקשר ההוליוודי.
את הסרט הקצר הזה ביימה נאקרו בשנת 1997. הוא מתאר את המיתוסים השונים המיוחסים לשימוש בקונדומים, מיניות, איידס, ופוליגמיה, ולנושא של שינוי בכללי בכפר בבורקינה פאסו.
קונאטה, הדמות הראשית, הוא נשוי לשלוש נשים, וידוע עליו שיש לו גם מאהבות נוספות.
אחת מנשותיו, דיאנבה, שומעת על ההשלכות של נגיף האיידס במהלך ביקור בעיר יום אחד, והיא לומדת על החשיבות של קונדומים, מידע אשר היא מעבירה לקונאטה.
הוא מתעקש לדיאנבה כי אין הוא צריך לשים קונדום, עמדה שכל הגברים בכפר מהדהדים מאוחר יותר.
קונאטה מגלה שהוא לא יכול לקיים יחסי מין עם נשותיו, אז הוא הולך לאחת ממאהבותיו, אך גם שם אינו מצליח.
כדי לטפל באין-אונות שפקדה אותו, הוא נוסע העירה בתקווה למצוא מרפא.
מרפא דתי אומר לו שהוא צריך למצוא עץ מיוחד כדי להירפא, והוא יוצא בחיפוש אחריו.
בדרך, פעיל איידס מבטיח לסייע לו למצוא את העץ בתמורה לכך שקונאטה יבטיח להתחיל להשתמש בקונדומים.
קונאטה מוצא את העץ, נרפא וחוזר הביתה.
נאקרו מציג את הנושא של שינוי דרך מסעות שדיאנבה וקונאטה צריכים לעבור כדי ללמוד את הסוגיות המקיפות את נגיף האיידס.
נאקרו משלבת בסרט אלמנטים הומוריסטיים ואינפורמטיביים כאחד, הן לגבי מיניות בטוחה יותר, והן לגבי החשיבות של העצמה נשית במערכת יחסים רומנטית, במיוחד במה שנוגע לבריאות.
את הסרט העלילתי הראשון שלה באורך מלא, La Nuit de la vérité (לילה של אמת) ביימה נאקרו בשנת 2004.
|2004 ||La Nuit de la Verité || במאית, תסריטאית, מפיקה || סרט עלילתי באורך מלא
1992: פרס Tanit d'Or עבור הסרט הקצר Un Certain Matin בפסטיבל קרתגו
1992: פרס Licorne d'O עבור הסרט הקצר Un Certain Matin בפסטיבל אמיין
1993:פרס ראשון בתחרות Air Afrique עבור הסרט הקצר Un Certain Matin בפסטיבל מילאנו
1997: מועמדות לפרס FESPACO לסרט הקצר הטוב ביותר עבור Puk Nini 2001: פרס קודאק לסרט הקצר הטוב ביותר עבור Bintou, בפסטיבל הקולנוע בקאן
2002: פרס FESPACO לסרט הקצר הטוב ביותר עבור Bintou''
פאנוז אברוזי היא מכונית-על, בתצורת מכונית ספורט, המוגדרת כמכונית קופה וגראן טוריסמו אשר הוצגה בשנת 2011 כמכונית קונספט על ידי יצרנית מכוניות הספורט האמריקאית Panoz, LLC .
היצרן תכנן לייצור מספר מוגבל של 81 יחידות מהדגם, כדי לציין את מרוצי מרוץ 24 השעות של לה מאן בין השנים 1923–2013.
פאנדורו (באיטלקית: Pandoro) הוא לחם שמרים איטלקי מתוק, הנחשב למאכל מסורתי של חג המולד בכל רחבי איטליה.
לפאנדורו צורת כוכב בעל שמונה צלעות, מאובק היטב באמצעות סוכר וניל ומדמה את הרי האלפים האיטלקיים במהלך חג המולד.
רכיביו הם קמח, סוכר, חמאה וביצים ומשמעות שמו היא לחם הזהב.
הפאנדורו הופיע לראשונה בימי רומא העתיקה, והוזכר בכתביו של פליניוס הזקן, לאחר שזה הזמין אופה שהכין לו פרחים של קמח עם חמאה ושמן.
הלחם מוזכר גם בימי הביניים, כאשר לחם לבן היה נצרך על ידי המעמד העליון בלבד ולחם שחור אפיין את אנשי המעמד התחתון, אך לחמים מתוקים היו נצרכים רק על ידי בני האצולה, והוגשו לאורחים שהגיעו אל הארמון.
לכן לחמים אלה נודעו גם בשם לחם מלכותי או לחם זהוב.
הלחם היה נדבך חשוב במטבח של האצולה הוונציאנית בתקופת המאה ה-18.
ההיסטוריה המודרנית של הפאנדורו החלה בעיר ורונה, איטליה, בתאריך 30 באוקטובר 1894 לאחר שהקונדיטור האיטלקי דומניקו מגלאטי (Domenico Melegatti) אפה עוגת ספוג בצורת כוכב בעל שמונה צלעות המוגשת בתוספת אבקת סוכר ורשם אותה כפטנט.
טעמו המסורתי של הפאנדורו הוא וניל, אך כיום מוגש במגוון גרסאות עם ציפויים שונים.
גבריאלה הורן ידועה בשם הבמה שלה "Paenda" שלעיתים מסוגנן כ-Pænda, היא זמרת, כותבת שירים, מלחינה ומפיקה מוזיקלית אוסטרית.
ייצגה את אוסטריה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל.
גבריאלה הורן נולדה בעיירה דויטשלנסברג בשטיריה שבאוסטריה.
היא החלה לשיר בגיל שש במקהלת העיר שלה.
בגיל ארבע עשרה התחילה הורן לשיר בלהקות פופ-רוק קטנות שהיו מצויות באזורה.
לאחר מכן היא לקחה שיעורי גיטרה ופסנתר ועברה לווינה בגיל 20 על מנת ללמוד מוזיקת ג'אז במכון המוזיקלי של וינה, אותו סיימה בשנת 2013. הורן אימצה בשנת 2016 את שם הבמה שלה "פאנדה", היא מתגוררת בווינה ומפיקה, כותבת, מלחינה ומקליטה את כל שיריה לבדה.
פאנדה הייתה נציגת אוסטריה לאירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל.
פאנדה הופיעה בחצי הגמר השני, שנערך ב-16 במאי 2020, עם השיר "Limits".
פאנדה זכתה במקום ה-17 עם 21 נקודות ולא העפילה לגמר שנערך ב-18 במאי.
פאנוכטוס (שם מדעי: Panochthus; פירוש שמו: "מלא בבליטות") הוא סוג נכחד של ארמדיל ענקי מקבוצת הגליפטודוניים, אשר חי במישורי הפמפס המכונים "Gran Chaco" ומצויים בצפון ארגנטינה, ברזיל, בוליביה, פרגוואי ואורוגוואי בתקופת הפליסטוקן.
הפאנוכטוס היה אחד הארמדילאים הגדולים בעולם אך היה קטן מיצור שחי באותו אזור - הדואדיקורוס.
הוא הגיע לגובה 3 מטרים ולמשקל של 1,500 ק"ג.
גופו וראשו כוסה בגרמי שריון בדומה לארמדילים מודרניים.
הזנב היה מורכב מלוחיות קטנות יותר שכוסו בקוצים קצרים להגנה.
בעת הצורך הפאנוכטוס היה יכול להשתמש בזנב זה כדי לחבוט בטורף שלא עזב אותו.
אלו היו יצורים איטיים ואוכלי עשבים שרעו בערבות הגדולות עד לשלהי הפליסטוקן.
פָּאנוֹס קִיפָּרִיסִיס הוא משורר ובמאי קולנוע יווני.
קיפריסיס נולד בכפר אוקסיה שבמחוז יואנינה שבצפון-מערב יוון.
הוא למד מתמטיקה ופילולוגיה באוניברסיטת אתונה ובמשך שנים רבות עבד כשחקן תיאטרון, במאי קולנוע וטלוויזיה ומורה בבית ספר למשחק.
הוא השתתף באסופות רבות של שירה ופרסם גם ספרי מסות.
כמו כן ביים שלושה סרטי קולנוע, האחרון בהם "שירות האביב" (2010), ושבעה-עשר סרטים דוקומנטריים.
פאנור בן פינווה דמות בדיונית חשובה בלגנדריום של הסופר הבריטי ג'ון רונלד רעואל טולקין.
נולד באמן, כבנו הבכור של מלך הנולדור, אחת משלוש סיעות העלפים.
פאנור נחשב לאחד מאדירי העלפים.
שלושת הסילמרילים שיצר, אבני חן שאצרו בתוכן את אור שני העצים של ולינור, עיצבו את ההיסטורית העלפים.
מת בתחילת העידן הראשון של הארץ התיכונה בבלריאנד, אחרי שהוביל את מרד הנולדור הגדול בולאר.
סיפור חייו פורסם לראשונה בשלמותו בסילמריליון על ידי כריסטופר טולקין, כארבע שנים אחרי מות אביו.
כל הגרסאות (הרבות) שכתב המחבר במשך השנים, פורסמו על ידי בנו בסדרת ספרי ההיסטוריה של הארץ התיכונה (1983-1996).
טולקין עצמו לא הספיק לפרסם את הסיפורים העוסקים בפאנור ובעידן הראשון, מלבד מתווה מתומצת ביותר בנספחים לשר הטבעות.
אביו של פאנור, פינווה, היה בן הדור הראשון של העלפים שניעורו בארץ התיכונה.
הולאר, אחרי שגילו אותם, הציעו לעלפים לבוא לגור אתם בוולינור.
העלפים שלחו שלושה שגרירים להתרשם מולינור.
השלושה היו ינגוה (Ingwë), פינווה ותינגול, שהפכו למנהיגי שלוש סיעות העלפים, הווניר (Vanyar), הנולדור והטלרי (Teleri), בהתאמה.
הם שכנעו את עמם לעקור לוולינור.
פינווה, עתה מלך הנולדור, התחתן עם מיריאל (Miriel), ואחרי שהווניר, העלפים הבכירים, עברו לגור למרגלות הר טניקווטיל (Taniquetil), מושבו של מנווה (Manwë) מלך הולאר, הפך פינווה למלך העיר טיריון (Tirion) הלבנה.
שם, ב-1169 לשנות העצים, נולד לו בנו היחיד ממיריאל, פאנור.
האם, שלדבריה שיקעה און ילדים רבים בפאנור, מתה כעבור זמן לא רב.
הבן היה ליתום הראשון בעולם.
אביו קרא לו קורופינווה (Curufinwë), אבל השם בו ייזכר הוא פאנור, 'רוח האש', שנתנה לו אמו לפני לכתה.
שחור שיער וגבוה, פאנור הכריזמטי והכישרוני התבלט כבר מגיל צעיר.
בילדותו המוקדמת התחתן אביו שוב, הפעם עם ינדיס (Indis) מסיעת הווניר.
פאנור לא שמח על הנישואים האלו, ואת שני אחיו למחצה, פינגולפין (Fingolfin) ופינרפין (Finarfin), לא חיבב, ולא הרבה להתגורר אתם בבית המלך.
הוא היה עסוק במסעות ומחקרים משלו, ומראשית דרכו היה עצמאי.
הוא המציא בנעוריו את הטנגוואר (Tengwar), כתב שהיוה שכלול לכתב קודם שהמציא רומיל (Rúmil), ובו כתבו העלפים מאז.
כמו כן יצר ושכלל אבני חן רבות.
לדברי גנדלף, הפלנטירי (Palantiri), אבני הרואי ששימשו את מלכי נומנור וצאצאיהם בארץ התיכונה, היו גם הם מעשה ידיו.
המוכרות והחשובות מכל יצירותיו היו שלוש אבני החן הגדולות - הסילמרילי, שבתוך כל אחת מהן נמסך בערבוביה אור שני העצים הקדושים שהאירו את ולינור.
כל חייו של פאנור, ולמעשה כל תולדות העידן הראשון, הושפעו באופן מכריע מאבני החן האלו.
בצעירותו התחתן עם נרנדל (Nerdanel), בתו של מהטן (Mahtan), חרש גדול מהנולדור.
פאנור למד מחותנו הרבה ממלאכת החרשות.
שבעה בנים נולדו לו מנרנדל, מיד'רוס (Maedhros) גבה הקומה, מגלור (Maglor) הזמר, קלגורם (Celegorm) הבהיר, קרנתיר (Caranthir) הכהה, קורופין (Curufin) החכם, אמרוד (Amrod) ואמרס (Amras) התאומים.
באותה העת שוחרר מלקור מכלאו אצל הולאר מנדוס (Mandos), ומנווה התיר לו להסתובב בחופשיות בולמר (Valmar), עיר הולאר.
תחת מעטה של עזרה ועצה החל להשפיע לרעה על מחשבות הנולדור, חמי המזג בין העלפים, והסיתם נגד הולאר.
הוא דיבר אתם על הארץ התיכונה, על גזע האדם שעתיד להתעורר והולאר לא הזכירו, והצית בנולדור כמיהה לעצמאות מהולאר בארץ התיכונה.
יותר מכולם השפיע על פאנור, אף שלפאנור הגאה מעולם לא היה שיג ושיח אתו.
אבל יותר מכל חמד מלקור את הסילמרילי, ועל ידי שמועות הכזב שפיזר בין הנולדור, הצליח לסכסך בין פאנור לאחיו פינגולפין ופינרפין.
התסיסה הכללית בנולדור הלכה וגברה, ופינווה המלך החליט לכנס את שריו.
במועצה זו התגבר המשבר בין בני פינווה, ופאנור איים על אחיו פינגולפין בחרב.
כששמעו על כך הולאר זומן אליהם פאנור, וכשנחקר התבררו שקריו ובגידתו של מלקור, והולאר טולקס (Tulkas) יצא לחפש אחריו, ללא הצלחה.
על פאנור נגזרו 12 שנות גלות מטיריון, עיר הנולדור.
אביו ובניו יצאו איתו לגלות עם אוצרותיהם והקימו את העיר פורמנוס (Formenos).
פעם נוספת ניסה מלקור להדיח את פאנור ובא לשערי פורמנוס.
אבל פאנור סילק אותו משם כשהבין שמלקור מונע מהחמדה לאבני החן.
מאז נעלמו עקבותיו של מלקור לזמן מה.
עוד לא עברה חצי מתקופת גלותו, והולאר ערכו חג בהר טניקווטיל שאליו הוזמנו כל העלפים.
הולאר, שרצו להרגיע את התסיסה ושהיו מודאגים מבריחתו של מלקור, זימנו את פאנור.
פאנור לא יכל לסרב, אך אביו, שלא זומן, נשאר בפורמנוס.
במשתה הולאר התפייסו פאנור ופינגולפין למראית עין.
אך באותו הזמן הגיע מלקור עם אונגוליינט (Ungoliant), עכבישה מפלצתית, לאזלוהר (Ezelohar), התל הירוק שעליו צמחו שני העצים.
מלקור שבר את העצים, והעכבישה שתתה את אורם.
מיד לאחר מכן בא מלקור לפורמנוס, הרג את פינווה וגנב את הסילמרילים ושאר האוצרות.
משם ברחו הוא ואונגוליינט לקרח השוחק בצפון הארץ, דרכו עברו לארץ התיכונה.
את כל אוצרותיו של פאנור נתן מלקור לאונגוליינט, שחפצה גם בשלושת הסילמרילי.
מלקור סירב, והבאלרוגים שלו שנחלצו לעזרתו הניסו את העכבישה.
לנוכח החשכת ולינור ומות אביו, הפר פאנור את הגלות שכפו עליו הולאר ובא לטיריון.
שם נאם בפני הנולדור והאיץ בהם לעזוב את ולינור, שעתה, בהחשכתה, לא עדיפה על פני הארץ התיכונה הגדולה, בה יהיו חופשיים מעול הולאר.
הוא נתן למלקור את הכינוי מורגות' (Morgoth), האויב השחור, ונשבע יחד עם שבעת בניו לרדוף אחריו ואחרי כל מי שיחזיק בסילמריל, איינור, עלף או כל יצור אחר.
כמעט כל הנולדור החליטו לצאת עם פאנור לארץ התיכונה, אך הם נחלקו לשתי סיעות, הקטנה בהנהגת פאנור, והגדולה בהנהגת אחיו פינגולפין.
כדי לחצות את הים לארץ התיכונה נזקקו הנולדור לספינות שלא היו להם.
לכן הוביל פאנור את עמו לאלקולונדה (Alqualondë), נמל עלפי הטלרי שהיו טובי בוני הספינות.
כשסירבו הטלרי, שראו במעשי הנולדור מרד גלוי בולאר, לתת להם את ספינותיהם, פרצה תגרה בין העלפים, הראשונה שהייתה באמן.
הטלרי, אף שהיו רבים יותר, היו חסרים את השריון והחרבות שהיו לנולדור, הנפחים, והם הובסו ורבים מהם נהרגו.
הנולדור לקחו את ספינות הטלרי, ושטו אתן צפונה.
אך הספינות לא הכילו את כל הגולים, וחלקם התקדמו צפונה ברגל.
כשהגיעו הנולדור לגבולות הצפוניים של ארמן (Araman), הישימון הצפוני שבין הרי הפלורי (Pelori) לים, ראו דמות אפלה עומדת על סלע גבוה.
הדמות, כנראה מנדוס בעצמו, אמרה את הנבואה שנודעה כקללת מנדוס.
הולאר יסגרו את שערי ולינור בפני הנולדור ולא יציעו להם יותר עזרה.
הם יסבלו מבגידות, ויותר מכולם, יהיה מקולל ביתו של פאנור.
פינרפין, אחרי ששמע את הנבואה, החליט לחזור לוולינור ולבקש את מחילת הולאר.
אבל פאנור השיב שאת שבועתו לרדוף אחרי מלקור לא יוכל להפר.
ופינגולפין החליט להישאר עם עמו ולא לנטוש את המסע.
כך הגיעו הנולדור לגבולות הצפוניים של העולם, שם התעכבו לתקופת מה.
היו להם שתי דרכים לחצות לארץ התיכונה.
ספינות, שלא יכלו לשאת את כולם, או הליכה מסוכנת מאוד דרך הקרח השוחק של ההלקרקסה.
אך פאנור החליט לבגוד באחיו ויצא עם סיעתו בספינות לארץ התיכונה, מותיר אחריו את פינגולפין וכל ההולכים אחריו.
כשהגיעו למפרץ דרנגיסט (Drengist), במערב בלריאנד, ציווה פאנור לשרוף את הספינות.
את עשן שעלה מהשרפה ראו גם פינגולפין ואנשיו וגם משרתי מלקור.
מדרנגיסט הוביל פאנור את אנשיו להיתלום, ושם, טרם עלה הירח לראשונה, תקף אותם צבא אורקים של מלקור.
בקרב הזה ניגפו האורקים לחלוטין, כי הנולדור היו עדיין חזקים ואדירים, ותלאות הארץ התיכונה עדיין לא השפיעו עליהם.
אבל פאנור רדף בטירוף אחרי האויב רחוק ונקלע למארב באלרוגים.
גות'מוג (Gothmog), שר הבאלרוגים פצע אותו אנושות, וכעבור זמן לא רב, באיתל סיריון (Eithel Sirion), באר הסיריון, מת פאנור, ב-1497 לשנות העצים.
במותו הבין פאנור כי את עוצמת האויב לא יוכלו העלפים לנצח, אבל קילל את מלקור וציווה על בניו לשמור על שבועתם.
הגרסה הראשונה לסיפורי הסילמריליון שכתב טולקין היא ספר הסיפורים האבודים, שנכתב בעשורים השני והשלישי למאה ה20 ופורסם ב'ההיסטוריה של הארץ התיכונה' על ידי הבן, כריסטופר טולקין.
במשך עשרות השנים שבהן פיתח טולקין את המיתולוגיה שיצר, הוכנסו בה בהכרח שינויים ותוספות רבים, וסיפורו של פאנור אף הוא התגלגל והתפתח עד שנעשה לתיאור ההיבריס והנמסיס של האדיר בכל העלפים.
אמנם כמה קווים כלליים לא השתנו, פאנור יוצר את הסילמרילים, מלקור גונב אותם, מנוסת הנולדור ופשעיהם.
אבל בעלילה המקורית אין לסילמרילים חשיבות מיוחדת.
מלקור חומד אותם 'יחד' עם אבני החן האחרות של הנולדור.
כשתתפתח המיתולוגיה יהפכו הסילמרילים לחשובים עד כדי כך שייתנו להסילמריליון את שמו.
הקווים הכלליים של הסיפור אכן קיימים, מוקצנים פחות.
פאנור אינו חשוב עד כדי כך, ולא הסילמרילים שלו.
אולם במה שנוגע לגנאלוגיה, הסיפור המקורי שונה לחלוטין.
בספר הסיפורים האבודים, פאנור אינו בנו של פינווה ונסיך הנולדור.
אחיו פינגולפין ופינרפין עדיין לא קיימים, כמו גם שבעת בניו.
כך, סיפור גלותו של פאנור קיים, אבל בהקשר שונה לגמרי מבסילמריליון.
הסכסוך בין האחים לא קיים, והולאר מצווים על כל הנולדור לעזוב את טיריון, רק משום חששם מפני תסיסת הנולדור, שמלקור הסית.
כבר במתווה למיתולוגיה שנכתב בשנות העשרים, ושפורסם בכרך הרביעי מסדרת ההיסטוריה של הארץ התיכונה, The Shaping of Middle-earth, מעודכן כמעט לחלוטין העץ הגנאלוגי של נסיכי הנולדור, ונעשה דומה לזה של הסילמריליון.
סיפור פאנור, גם אם בקצרה, מופיע שם כמעט בלי הבדלים מהסיפור שפורסם בהסילמריליון.
פאנדיט או פנדיט (בסנסקריט: पण्डित; בהינדי: पंडित) הוא אדם עם ידע מקצועי או מורה מכל תחום הדעת הקשור להינדואיזם, ובמיוחד בתחום הוודות, הדהרמה, הפילוסופיה ההינדית , או לימודי חול, כמו מוזיקה.
בסנסקריט, פאנדיט בדרך כלל מתייחס לכל "איש חכם, משכיל או מלומד" בעל ידע מיוחד.
המונח נגזר מ- שפירושו "לאסוף או לערום", ושורש זה משמש במובן הידע.
המונח נמצא בטקסטים וודיים ופוסט-וודיים, אך ללא כל הקשר סוציולוגי.
בעבר, במאה ה-18 וה-19, שימשו הפאנדיטים כיועצי בתי משפט בהודו.
בתחילה, לשופטים בריטים היה מעט מאוד ידע על מנהגים ומסורות של הינדואיזם והחוק בהודו, ויכלו לחפש מידע בנושאים מסוימים.
בבתי המשפט של הודו היה קצין משפטי שנקרא פאנדיט של בית המשפט העליון, שייעץ לשופטים אנגלים בנושאי החוק ההינדי.
הנוהג ננטש ב-1864, כאשר השופטים האנגליים צברו ניסיון מסוים בנושא המשפט ההינדי, והשתמשו בהיקף ההולך וגדל של הפסיקה שהתפתחה.
כשנתיים לפני הפסקת השימוש בפאנדיטים, מוסד בתי המשפט העליונים של הודו קידם את השימוש הרשמי בו.
המילה פאנדיט שימשה גם עבור מודדים הודים שחקרו את אזורי צפון הודו במאה ה-19 כדי למלא את הצורך של הראג' הבריטי.
פאנוז רודסטר / AIV רודסטר הן מכוניות ספורט, פתוחות (רודסטר) מתוצרת יצרנית מכוניות הספורט האמריקאית Panoz, LLC (משנת 1989 היצרנית קרויה: Panoz Auto Development).
גוף הדגם נבנה מלוחות אלומיניום (בדומה לדגם פלימות' פרוולר).
מנוע מרכזי-קדמי V8 צילינדרים, 5.0 ליטר מתוצרת פורד.
קרוי גם "פאנוז AIV רודסטר".
גוף הדגם נבנה מלוחות אלומיניום.
מנוע מרכזי-קדמי V8 צילינדרים, 4.6 ליטר מתוצרת פורד.
קרטיס ג'ונתן האסי הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Impact Wrestling.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה פאנדנגו.
בשנת 2006, האסי חתם על חוזה פיתוח ב-WWE ונשלח ישירות לארגון הפיתוח שלו באותה התקופה, Deep South Wrestling (DSW).
שנתיים לאחר מכן בחודש יוני, הוא הועבר לארגון פיתוח אחר בשם Florida Championship Wrestling (FCW), שבו הספיק לרשום שתי תקופות כהונה כאלוף הזוגות של FCW, האחת עם טיילר רקס והאחרת עם דריק בייטמן.
בדצמבר 2010, הוא השתתף בעונה הרביעית של התחרות NXT תחת שם הבמה ג'וני קרטיס, ואף זכה בה במרץ 2011.
בשנת 2013, האסי מיתג את דמותו מחדש, הפעם בתור פאנדנגו, דמות של רקדן.
לאורך הזמן, קהל המעריצים של ה-WWE החל לשיר ולרקוד לצלילי מנגינת הכניסה שלו לזירה, מה שגרם לדמותו לנסיקה מהירה בזמן קצר ולחשיפה מוגברת, כאשר מנגינת הכניסה שלו טיפסה למעלה בטבלאות האייטונס.
בשנת 2016, הוא הקים את הצמד בריזנגו ביחד עם טיילר בריז, כשהשניים זכו באליפות הזוגות של NXT באוגוסט 2020.
אליפות הזוגות של EWA (פעמיים) - עם קמיקזה (1) ובריאן בלאק (1)
אליפות הזוגות של FCW (פעמיים) - עם טיילר רקס (1) ודריק בייטמן (1)
אליפות הזוגות של NCW (פעם אחת) - עם דמיאן יוסטון
אליפות ניו אינגלנד של PLW (פעם אחת)
האליפות הצפון מזרחית במשקל כבד של PWF (פעמיים)
אליפות הזוגות הצפון מזרחית של PWF (פעמיים) - עם קן פיניקס
PWI דירג אותו במקום ה-59 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2015
אליפות במשקל קל של SCCW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של NXT (פעם אחת) - עם טיילר בריז
פאנדבוקס בע"מ היא חברת פינטק ישראלית, המציעה אשראי ותשלומים לעסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית.
החברה שהוקמה בינואר 2013 על ידי אייל שנער (יו"ר החברה, לאחר שכיהן כמנכ"ל עד 2020), יובל אריאב ותומר מיכאלי.
מנכ"ל החברה מאז יולי 2020 הוא פראשנט פולוריה, שהצטרף לחברה ב-2016 וכיהן בה כ-COO ו-CPO.
מנהל הפעילות בישראל הוא דרור יוסף.
המשרד הראשי של החברה שוכן בסן פרנסיסקו, ולה משרד נוסף בדאלאס.
החברה מספקת אשראי לעסקים קטנים אל מול חשבוניות בין עסקים (B2B) לפירעון עתידי (כלומר מאפשרת קבלת תשלום מיידי כאשר החשבונית היא, כמקובל, שוטף+30 או שוטף+60 וכדומה), וגובה עמלה וריבית תמורת שירות זה.
התוכנה של החברה מתחברת למערכת הנהלת חשבונות של העסק, ובכך מאפשרת הזנה קלה של החשבונית וגם הערכה של הסיכון הכרוך בהעמדת אשראי לפיה.
לפי דיווחיה, בשנת 2021 שירתה החברה יותר מ-325 אלף עסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית.
במהלך משבר הקורונה פיטרה החברה 15% מעובדיה וקיצצה בשכר מנהלים, אך בהמשך התאוששה.
בנובמבר 2021 חצתה החברה לראשונה את רף 100 מיליון הדולר בהכנסות שנתיות חוזרות .
בנובמבר 2021 העסיקה החברה יותר מ-310 עובדים, מתוכם יותר מ-150 במרכז הפיתוח בתל אביב.
באוקטובר 2022 פיטרה החברה כ-40% מעובדיה.
באפריל 2014 גייסה החברה 17.5 מיליון דולר.
במרץ 2015 גייסה החברה 40 מיליון דולר.
בספטמבר 2015 גייסה החברה 50 מיליון דולר.
בספטמבר 2019 גייסה החברה 176 מיליון דולר ובנוסף גייסה אשראי בסך 150 מיליון דולר.
במאי 2020 גייסה החברה 20 מיליון דולר.
בנובמבר 2021 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי של 1.1 מיליארד דולר והפכה לחד-קרן.
פאנדיה (לשעבר S/2017 J 4) הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
פאנדיה התגלה בשנת 2017 על ידי האסטרונום האמריקאי סקוט שפרד וצוותו, אך גילויו פורסם רק ב-18 ביולי 2018. פאנדיה קיבל את שמו בשנת 2019 והוא קרוי על שם פאנדיה, בתם של זאוס וסלנה.
פאנדיה נמצא במרחק ממוצע של 11,525,000 ק"מ מצדק, באינקלינציה של 28.15 מעלות.
זמן ההקפה שלו הוא 251.77 ימים.
קוטרו של S/2017 J 4 הוא בערך 3 קילומטרים.
פאנוס הלדזוס היה מנכ"ל עיריית אתונה, מחסידי אומות העולם, שעזר להציל כ-543 יהודים במלחמת העולם השנייה.
פאנוס הלדזוס נולד בפלומארי בשנת 1895, בשם איסה מסה.
הוא נולד וגדל ליד כנסיית אגיוס יואניס שבפלומרי.
הוא היה יתום מאב, וחי רק עם אימו.
הלדזוס החל לעבוד בעיריית פלומארי עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1916.
במלחמת העולם הראשונה הוא גויס בשנת 1918, ונפצע פעמיים בקרב מול הטורקים שהתנהל בטולו בונאר.
בשנת 1927 החל לעבוד כשכיר בעיריית אתונה, ובהמשך התקדם לתפקיד מנכ"ל העירייה.
בשנת 1938 הוא קיבל את הנשיאות של מועדון אסטיה ניאס סמירנס.
פאנוס הלדזוס שימש כמנהל הכללי של עיריית אתונה.
הוא ניצל את תפקידו הבכיר כדי לזייף תעודות זהות ומסמכים רשמיים עבור 543 יהודים, ובכך הציל אותם מגזרת הגירוש למחנות ההשמדה.
בשנת 1943 פעל המשטר הנאצי לחיסול יהודי יוון.
בינואר 1943 זימן אדולף אייכמן את דיטר ויסליצני, חבר האס אס ואחד מסגניו של אייכמן.
על ויסליצני הוטלה המשימה של חיסול יהודי סלוניקי.
ויסליצני בחר בעמיתו אלויס ברונר כעוזרו הבכיר, ותוך זמן קצר גורשו יהודי העיר לגטאות לקראת שילוחם לאושוויץ.
בספטמבר 1943 הגיע ויסליצני לאתונה על מנת לטפל גם ביהודי עיר זאת.
ב-20 בספטמבר בשנת 1943 נפגש ויסליצני עם הרב אליאס ברזילי, ראש קהילת יהודי אתונה, שנדרש לספק את שמות חברי הקהילה שלו לקראת שילוחם לגטאות ולמחנות.
כמוצא אחרון, ניסו חלק מחברי הקהילה להנפיק תעודות זהות וזהויות חדשות.
מתוקף תפקידו כמנכ"ל עיריית אתונה, הייתה להלדזוס גישה למסמכים אישיים ורגישים של התושבים, ובשיתוף פעולה אמיץ עם מפקד המשטרה המכהן, אנג'לוס אברט, שינה את שמותיהם ודתם של 543 חברי קהילה ברשומות העיר (תיק יד ושם).
הלדזוס יצר ספר רישום עירוני מיוחד שבו תיעד יהודים כנוצרים, וסיפק להם תעודות זהות בהתאם (תיק יד ושם).
הוא פעל בשיתוף פעולה עם הארכיבישוף דאמאסקינוס, אשר הטביל את היהודים לנצרות.
בשיתוף עם שוטר העירייה, תועדו 543 יהודים כנוצרים ברשימת האזרחים החדשה, וכך ניצלו מגירוש .
לאחר המלחמה המשיך הלדזוס את עבודתו בתור נשיא במועדון אסטיה ניאס סמירנס.
מועדון זה פעל כקרן ללא מטרות רווח שמטרתה העיקרית הייתה פיתוח חברתי, חינוכי ולאומי של הקהילה.
במועדון כיהן כנשיא למשך 45 השנים שלאחר מכן עד מותו ב-1983. כחלק מפועלו במועדון, הקים בתי ספר טכניים, חטיבת ביניים, תיכון וספרייה.
ב-10 בדצמבר 1980 הוענק להלדזוס פרס מיוחד מטעם האקדמיה של אתונה על פועלו במועדון בן 45 השנים.
בנוסף, כתב מספר ספרים בנושא עבודתו בעירייה
ב- 9 בנובמבר 1994, ו' בכסלו תשנ"ה, הכיר יד ושם בפאנוס הלדזוס כחסיד אומות העולם.
הלדזוס הונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
ב-1979, בעודו בחיים, הוקדש לו פסל ברונזה הממוקם בחצר הכנסייה של ג'ון הקדוש בספודיאנה.
פאנוס הלדזוס זכה גם בעיטור צלב הזהב של מסדר עוף החול היווני, שהוענק לו על ידי המסדר של ג'ורג' הראשון.
בנוסף, הוא זכה במפתח הזהב של העיר אתונה
פאני יפימובנה קפלן הייתה מהפכנית רוסייה ממוצא יהודי.
התפרסמה בעקבות ניסיון ההתנקשות בחייו של שליט ברית המועצות, ולדימיר איליץ' לנין.
בחוגים האנרכיסטיים הייתה ידועה בשם "דורה".
קפלן נולדה בגוברניית ווהלין למשפחת איכרים יהודית והייתה אחת משבעה ילדים.
אביה, חיים, שימש כמנהל בית ספר יסודי יהודי והוא חינך אותה בבית.
לפי ספר הזכרונות של ורה פיגנר, קפלן נולדה בשם פייגה חיימובנה רויטבלט קפלן .
לפי מקורות אחרים, שם משפחתה היה רויטמן.
בשנת 1905 הצטרפה לחוגים אנרכיסטיים ופעלה תחת הכינוי "דורה".
בשנת 1906 השתתפה קפלן בקייב בניסיון התנקשות באמצעות פצצה באישיות בכירה בממשלו של הצאר.
בית המשפט גזר עליה ב־5 בינואר 1907 דין מוות, אולם עקב היותה קטינה הומר גזר הדין במאסר עולם.
היא נשלחה למחנה עבודה באקאטוי , אשר בסיביר.
במהלך שהותה שם הופשטה והוכתה קשות במוטות עץ.
בהשפעת המהפכנית מריה ספירדונובה שינתה את השקפותיה הפוליטיות לסוציאל־רבולוציונריות.
בשנת 1911 היגרה משפחתה לארצות הברית.
בעקבות מהפכת פברואר בתחילת 1917 והחלפת השלטון, שוחררה קפלן ב־3 במרץ ממאסרה.
המאסר הממושך והתנאים הקשים הותירו בה צלקות רבות והיא סבלה מכאבי ראש עזים והתעוורה לפרקים.
באפריל הגיעה למוסקבה וחבריה במפלגה החליטו לשלחה להחלמה בסנטוריום בחצי האי קרים.
בעת מהפכת אוקטובר עברה ניתוח בעיניה בחרקוב.
בעקבות הניתוח שבה לראות באופן חלקי.
ראשי המפלגה הקומוניסטית שאפו לזכות בשלטון בלעדי ברוסיה, ולכן אחרי הכישלון בבחירות שנערכו בנובמבר 1917, שבהן זכו רק ב־25% מהקולות לעומת 40% שזכו בהם הסוציאל־רבולוציונרים, פיזרו הבולשביקים את האספה המכוננת ובו־זמנית אילצו את הנשיא מטעם מפלגת הסר־ארים לוותר על תפקידו.
עקב מהלכים חד־צדדיים אלו החליטה קפלן להתנקש בחייו של לנין.
ב־30 באוגוסט 1918 נאם לנין במוסקבה באחד מבתי החרושת בעיר.
כשיצא מהבניין ועמד להיכנס למכוניתו, קראה לו קפלן בשמו וכשהוא הסתובב לעברה, ירתה בו שלושה כדורים.
אחד מהם החטיא אותו והשניים האחרים פגעו בכתפו וריאתו השמאליים.
לנין הוחש לקרמלין וסירב לצאת מהמתחם המאובטח מחשש למתנקשים נוספים.
לפיכך הרופאים נאלצו לטפל בו בתוך הקרמלין.
למרות הפצעים הקשים הצליח לנין לשרוד את ההתנקשות, אך לא בלי פגע.
ישנם היסטוריונים שמעריכים כי התקפי השבץ שגרמו למותו כמה שנים מאוחר יותר קשורים לפצעיו אלו.
נפוצה אפילו השמועה שהכדורים היו מורעלים.
קפלן נעצרה על ידי המשטרה החשאית, הצ'קה, בקרבת מקום ההתנקשות, בחשד שהיא המתנקשת.
היא טענה בפני חוקריה, יעקב יורובסקי ויעקב סברדלוב, שהחליטה להתנקש בלנין עוד בפברואר 1918 במקום מגוריה בסימפרופול, פעלה לבד וביצעה את ההתנקשות כיוון שלנין בגד בעקרונות המהפכה.
כאשר התברר שקפלן לא תעליל על יריביו הפוליטיים של לנין, היא הוצאה להורג בלא משפט בגן אלכסנדר בקרמלין ב־3 בספטמבר בהוראת סברדלוב.
לאחר מותה נפטרו אנשי הצ'קה מן הגופה.
ב־17 באוגוסט התנקשו בחייו של הקומיסר העממי (שר בטרמינולוגיה הסובייטית) לענייני פנים של אזור הצפון ששימש גם כראש הצ'קה בפטרוגרד, מויסיי אוריצקי.
אף על פי שלא היה קשר בין שתי ההתנקשויות, הבולשביקים השתמשו בהן כתירוץ לרציחתם של מתנגדים פוליטיים.
הצו הרשמי על כינונו של "הטרור האדום" הוצא שעות ספורות אחרי ניסיון ההתנקשות בחייו של לנין וקרא ל"טרור חסר רחמים נגד אויבי המהפכה".
במהלך החודשים הבאים כ־800 חברי המפלגה הסוציאל־רבולוציונרית ויריבים פוליטיים נוספים של הבולשביקים הוצאו להורג ללא משפט.
במהלך השנה הראשונה של הטרור האדום גדל מאוד מעגל הדמים והקורבנות נערמו באלפיהם, אפילו לפי הסטטיסטיקה הרשמית, שנטתה להמעיט במספרם.
יש היסטוריונים שרואים ב"טיהורים" אלו את מבשרי הטיהורים הגדולים בתקופתו של סטלין.
חייל אוסטרי, שהיה שבוי בברית המועצות ושוחרר ב־1953, טען שפגש את קפלן במקום מאסרו, שבו הייתה אחראית לספרייה, ושהיא אף נפטרה שם בגיל 70.
פאני צצילי מנדלסון , אשר לאחר נישואיה הייתה ידועה כפאני הנזל (Fanny Hensel), הייתה מלחינה ופסנתרנית יהודייה-גרמנייה מומרת, אחותו של פליקס מנדלסון; שניהם היו נכדיו של הפילוסוף היהודי משה מנדלסון.
בחייה הלחינה מעל 460 יצירות.
פאני מנדלסון נולדה בהמבורג בשם פאני צפורה מנדלסון והייתה הבכורה מתוך ארבעה אחים.
משפחתה הייתה משפחה יהודית מתבוללת ובעלת ייחוס משני הצדדים: אביה, אברהם, היה בנו של משה מנדלסון, פילוסוף יהודי.
אביה שינה מאוחר יותר את שם המשפחה למנדלסון-ברתולדי.
אמה, לאה לבית סולומון, הייתה נכדתו של היזם דניאל איציג והייתה מוזיקאית חובבת ברמה גבוהה.
בשנת 1816 הוטבלה פאני מנדלסון על ידי אביה לנצרות פרוטסטנטית.
אמה של מנדלסון העניקה לה את שיעורי הפסנתר הראשונים שלה.
בגיל 13 מנדלסון יכלה לנגן בעל-פה את כל 24 קטעי הפרלוד מתוך "הפסנתר המושווה" של באך.
היא ביצעה אותם לכבוד יום הולדתו של אביה בשנת 1818.
מנדלסון נהנתה מחינוך וטיפוח מוזיקלי כאחיה פליקס.
בפאני, בדומה לאחיה, התגלו כישרונות מוזיקליים עילאיים כבר כילדה, והיא החלה להלחין מוזיקה.
היא ואחיה חלקו יחדיו מספר מורים, בכללם קרל פרידריך צלטר, שהדריך אותם כיצד להלחין החל משנת 1819. אורחים בני ביתם של המנדלסונים, בכללם איגנץ מושלס וסר ג'ורג' סמארט, התרשמו עמוקות משני האחים במידה שווה.
ייתכן כי הושפעה משתי הדודות מדרגה שנייה שלה, פאני פון ארנשטיין ושרה לוי, ששתיהן היו חובבות מוזיקה.
פאני פון ארנשטיין הייתה פטרונית של סלון ספרותי, ושרה לוי הייתה נגנית כלי מקלדת (פסנתר, צ'מבלו ועוד).
היא למדה בברלין אצל וילהלם פרידמן באך.
היא הוגבלה בשל הגישה ששררה בעת ההיא כלפי נשים, ושהייתה גם נחלתו של אביה, שהיה סובלן, יותר מאשר תומך, של פעילויותיה כמלחינה.
אביה כתב לה ב-1820 "מוזיקה כנראה תהפוך למשלח ידו [של פליקס, אחיה], בעוד שלך זה יכול להיות וחייב להיות רק כקישוט".
מאידך, אחיה תמך בה, כמלחין וכמבצע, אומנם בזהירות (לדבריו מסיבות משפחתיות) בפרסום עבודותיה תחת שמה שלה, אם כי מספר שירים שהלחינה יצאו לאור תחת שמו שלו.
בתמורה, פאני מנדלסון סייעה לאחיה בביקורת בונה של יצירותיו.
בשנת 1829, לאחר תקופת חיזור של שנים מספר, נישאה מנדלסון לצייר וילהלם הנזל, אשר תמך בהיותה מלחינה.
ב-1830 נולד בנה היחיד, סבסטיאן לודוויג פליקס הנזל.
לבסוף, עבודותיה נוגנו לעיתים קרובות לצד אלו של אחיה בבית המשפחה בברלין בקונצרטים שנערכו שם.
הופעת הבכורה שלה נערכה בשנת 1838 כשהיא ניגנה את יצירתו של אחיה "הקונצ'רטו לפסנתר מספר 1".
ב-1846 החלה לקבל הזמנות ממו"לים.
פאני מנדלסון-הנזל נפטרה בברלין בשנת 1847 כתוצאה מסיבוכים של שבץ שבו לקתה בעודה מבצעת את אחת מהאורטוריות של אחיה, "ליל הוואלפורגיס הראשון".
מותה הפתאומי קטע באיבה את הקריירה המוזיקלית שלה.
אחיה, שהיה שבור ממותה, חיבר יצירה לזכרה - רביעיית המיתרים בפה מינור "אופוס 80", יצירה מלאה ברגשות סוערים ועצב.
הוא מת פחות מחצי שנה לאחר מותה, גם הוא מאותה הסיבה.
בעלה חדל מלצייר לאחר מותה.
בשנים האחרונות נודעה המוזיקה שלה תודות למספר קונצרטים שנערכו ויצאו בדיסקים.
המוניטין שלה קודם גם על ידי חקר היצירתיות המוזיקלית הנשית, שהיא אחת מהדוגמאות הבודדות שלה מן המאה התשע עשרה שתועדו בצורה מספקת.
אופ' 3 - שישה שירי
אופ' 7 - שישה שירים
אופ' 8 - ארבעה שירים
אופ' 9 - שישה שירים
אופ' 10 - חמישה שירים
אופ' 11 - טריו לפסנתר
שפורסמו תחת שמו של אחיה
רביעיית מיתרים במי במול מז'ור (1834)
פאנינג היא תנועת מצלמה על הציר האופקי (המצלמה קבועה בנקודה אחת, אך מסתובבת ימינה או שמאלה).
כדי ליצור תנועה חלקה של המצלמה לרוב משתמשים בחצובה.
תנועת הפאנינג יכולה להתלוות גם עם תנועות אחרות כגון דולי וזום ולרוב בסרטים ובתוכניות טלוויזיה משתמשים בה יחד עם תנועת דולי אופקית על מסילה.
תנועת הפאנינג נועדה לעקוב אחר אובייקט שזז אופקית מבלי להזיז את המצלמה, אלא להטותה לכיוון האובייקט.
המצלמה נקבעת על זמן חשיפה ארוך באופן יחסי (זמנים מקובלים נעים בין 1/80 ל-1/5 חלקי השנייה), ונעה על ציר Z בסיבוב מתואם עם תנועת האובייקט.
לעומת זאת, בתנועת הדולי, שגם היא עוקבת אחר אובייקט זז, אך המצלמה זזה לאורך המסלול של האובייקט, בניגוד לפאנינג שרק עוקב זוויתית אחר האובייקט מנקודה קבועה.
מקור המושג פאנינג הוא מהמילה פנורמה, מילה אשר הוצגה לראשונה על ידי רוברט בארקר בשנת 1787. באותה תקופה הפנורמה הייתה ציור רחב שאותה גילגלה מכונה לרוחב, וככה יצרה תחושה שסצנת הציור זזה.
פֵאנִי מֵאי הוא כינויה של התאחדות המשכנתאות הפדרלית הלאומית (Federal National Mortgage Association), חברה בחסות ממשלת ארצות הברית.
פאני מאי היא חברת מניות המוסמכת לתת הלוואות וביטחונות.
החברה אינה ממומנת על ידי ממשלת ארצות הברית, ואף איגרות החוב שהיא מנפיקה אינן נהנות ממעמד חוקי או מהגנה ממשלתית.
פאני מאי היא חברה מובילה בשוק המשכנתאות המשני בארצות הברית, המשמשת מקור למזומנים בשוק המשכנתאות ומאפשרת רכישת בתים לדיור.
הכינוי "פאני מאי" נובע מהגייה של ראשי התיבות של שם החברה FNMA אשר אומץ באופן רשמי להקל על זיהוייה.
בשנת 2008, פאני מאי ופרדי מאק היו בעלים או ערבים לכחצי מתוך 12,000 מיליארד דולר בשוק המשכנתאות בארצות הברית.
ב-7 בספטמבר 2008 הודיע הממשל האמריקאי כי הוא עומד להלאים אותן, כך שבעלי איגרות החוב שלה יקבלו הגנה, צעד חסר תקדים שנועד למנוע קריסה במערכת הפיננסית.
לאחר ההלאמה וכתוצאה ממשבר מחירי הדיור בארה"ב בסוף שנות ה-2000 ותחילת העשור שלאחריו פאני ופרדי העיבו הפסדי עתק לממשלת ארה"ב.
אולם, כתוצאה מהתאוששות שוק הנדל"ן בארה"ב והתפקיד המרכזי ששתי חברות אלו משחקות בו (והקטנת נתח הפעילות של חברות פרטיות בתחום כתוצאה מהמשבר בשוק הדיור), נכון לשנת 2018 החברות החזירו לאוצר הפדרלי את כל הפסדיהן, בנוסף לרווחים של כמאה מיליארד דולר.
באופן עקרוני הממשל האמריקאי מצדד בהפרטה מחדש של שתי החברות אך באופק לא נראית הסכמה בקשת הפוליטית למנגנון שיאפשר זאת.
פאני מאי נוסדה כסוכנות ממשלתית אמריקאית בשנת 1938 כחלק מתוכנית הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט וכדי לספק מימון מזומן לשוק המשכנתאות.
במשך 30 השנים הראשונות לקיומה החזיקה פאני מאי במונופול על שוק המשכנתאות המשני בארצות הברית.
בשנת 1968 הפכה פאני מאי לחברה פרטית, זאת כדי להסיר את פעילותה מן התקציב הלאומי.
פאני מאי הפסיקה לשמש כבטוחה למשכנתאות שנתנו על ידי הממשלה ואחריות זו הועברה ל"התאחדות המשכנתאות הלאומית הממשלתית" , אשר כינוייה "ג'יני מאי" .
ביום ראשון ה-07/09/2008 החברה הולאמה על ידי ממשלת ארצות הברית בעקבות קריסתה בגלל משבר הסאב פריים.
מקור ההכנסה העיקרי לפאני מאי הוא בדמי בטוחה שהיא גובה על הלוואות שהיא מבטיחה בשטרות חוב המובטחות במשכנתאות.
משקיעים הרוכשים את שטרות החוב משלמים לפאני מאי את דמי הבטוחה בתמורה לכך שהיא נוטלת על עצמה את סיכון האשראי.
במילים אחרות, פאני מאי מבטיחה כי הסכום הנקוב בשטר והריבית על ההלוואה ישולמו למחזיק השטר, במועד הפירעון הנקוב, ללא קשר לשאלה האם נוטל המשכנתה החזיר את ההלוואה.
שוק המשכנתאות האמריקאי, בשונה ממדינות רבות בעולם, מאופיין בריבוי משכנתאות ארוכות טווח (בדכ"ל ל-30 שנה) בריבית קבועה למשך כל תקופת ההחזר.
חוסר הוודאות שיוצרת מתן הלוואה בתנאים שאינם משתנים לזמן ארוך כל כך, בעוד שתנאי השוק (אינפלציה וריבית) יכולים להשתנות מהותית במשך תקופה זו מעצימה את חשיבות קיומן של פרדי ופאני מכיוון שהן מספקות מנגנון ביטחונות שמגשר על חוסר הוודאות של הגופים המלווים וכך מאפשר הנפקת משכנתאות בריבית נמוכה יחסית.
יושבי-ראש הבנק הפדרלי לשעבר אלן גרינספן ובן ברננקי הביעו את דאגתם לצורך בהגברת הפיקוח הממשלתי על חברות בחסות ממשלת ארצות הברית, דוגמת פאני מאי, וזאת בגלל גודל נכסיהן הפיננסיים והאמונה בציבור כי ממשלת ארצות הברית ערבה לחברות אלה.
"הלאמתן" של פאני מיי ופרדי מק אישרה תפישה זו של ציבור המשקיעים.
מועדון הכדורסל פאניוניוס אתונה היא קבוצת כדורסל יווני מעיר הבירה, אתונה.
המועדון נוסד בשנת 1890 כמועדון אתלטיקה ומוזיקה בעיר איזמיר, בטורקיה של ימינו (אז באימפריה העות'מאנית).
באותה עת שכנה באיזמיר אוכלוסייה יוונית גדולה.
מחלקת הכדורסל של המועדון נפתחה ב-1919. ב-1922, במסגרת חילופי אוכלוסין נרחבים בין יוון לטורקיה, עקרו תושבי איזמיר היוונים לתחומי יוון של ימינו, והמועדון העתיק את פעולתו לפרבר סמירני באתונה שבו התרכזו רבים מגולי איזמיר.
המועדון החל להתחרות במסגרת מסודרת כשהליגה היוונית הוקמה, ב-1929. אך המועדון לא נחל הצלחה רבה בליגה כשעד היום הוא מחזיק בתואר יווני אחד - הגביע היווני של שנת 1991, לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת פאוק סלוניקי 62-74.
בעונת המועדון הגיע עד לחצי גמר הפלייאוף ביוון, אך הפסיד לפנאתיניקוס.
בקרב על המקום השלישי המבטיח השתתפות במפעל היורוליג היוקרתי ניצח את מארוסי 3-2 בסדרה של הטוב מחמש לאחר פיגור 2-0 בסדרה.
בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום החמישי והגיעה עד לסדרת חצי גמר הפלייאוף, בו נוצחה על ידי קבוצת אולימפיאקוס 3-0. בסדרה על המקום השלישי ניצחה את קבוצת קולוסוס רודוס 2-3. בעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
בעונת 2024/2025 הקבוצה עלתה לליגה הבכירה.
פאנטליס קאפס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר.
קאפס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ככדורגלן בגיל 17 במועדון הכדורגל פונטי וריאס.
ב-1998 הוחתם בקבוצה מהליגה הבכירה, פאוק סלוניקי.
כבר באותה עונה כבש 7 שערים.
הוא המשיך להרשים, והיה המסייע העיקרי בזכייה של קבוצתו בגביע היווני ב-2001.
לאחר תקופה טובה מבחינתו בפאוק, עזב את הקבוצה לטובת קבוצת אולימפיאקוס, אחת הקבוצות המובילות ביוון.
לאחר עונה שבה אולימפיאקוס סיימה במקום ה-2, קאפס הופיע לראשונה בליגת האלופות.
קאפס הפך לאחד משחקני המפתח של הקבוצה ועזר לה לזכות בדאבל בעונה שלאחר מכן.
ב-2006 קאפס שוחרר מאולימפיאקוס, ולאחר יומיים חתם בקבוצת א.א.ק.
אתונה, בה קיבל את חולצה מספר 1. פאנטליס שיחק במדי הקבוצה עד שנת 2012, עת עבר לקבוצת וריה, העולה החדשה לליגה הבכירה ביוון, ובמדיה שיחק עונה אחת עד לפרישתו ממשחק פעיל.
שרה פרנסס "פאני" דוראק-גייטלי .
האלופה האולימפית האשה הראשונה בעידן המודרני, במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי וכן שיאנית עולם.
בעשור השני של המאה ה-20 החזיקה בשיאי העולם בסגנון החתירה בכל המרחקים, מ-100 מטר ועד ל-1500 מטר.
היא למדה לשחות סגנון חזה, בבריכות של קוג'י (פרוור בדרום מזרח סידני).
אותה עת סגנון החזה היה הסגנון היחידי שבו נשים התחרו.
למרות שבאולימפיאדה זו החלו תחרויות לנשים גם בשחייה, מינה וויילי, חברה ויריבה לתחרויות השחייה ודוראק לא הורשו בהתחלה להשתתף בה.
תחילה אסר עליהן איגוד השחייה לנשים של ניו סאות' ויילס (NSWLASA) להשתתף באולימפיאדה מטעמי צניעות.
האיסור הוביל לסערה ציבורית, והן החלו לגייס כספים כדי לנסוע עצמאית.
בסופו של דבר, הן הצליחו לממן את משלחתן בכוחות עצמן והשתתפו באולימפיאדה.
במשחקים עצמם זכתה דוראק במדליית זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:22.2 דקות, לפני וויילי (1:25.4 דקות) וג'ני פלטשר מבריטניה (1:27.0 דקות).
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 1:19.8 דקות, שיפור לשיא של דייזי קורוון מבריטניה (1:20.6 דקות).
דייזי קורוון לא השתתפה במשחה הגמר מאחר שעברה ניתוח אפנדקטומיה.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בהמבורג, גרמניה שיפרה דוראק במשחה ל-100 מטר חופשי את שיאה העולמי והעמידה אותו על 1:18.8 דקות.
באליפות ניו סאות' ויילס בשחייה לנשים שנערכה בסידני בפברואר 1915 קבעה דוראק במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש בתוצאה של 1:16.2 דקות.
שיא זה החזיק מעמד עד אולימפיאדת אנטוורפן (1920) ונשבר על ידי אתלדה בלייבטריי מארצות הברית (1:13.6 דקות).
חודש לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה אף היא בסידני היא קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:56.0 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונישבר על ידי שרלוט בויל מארצות הברית (2:47.6 דקות).
דוראק תכננה להתחרות גם במסגרת אולימפיאדת אנטוורפן ב-1920, אך זמן קצר לפני האולימפיאדה נאלצה לעבור ניתוח לכריתת התוספתן ולפרוש מהאולימפיאדה.
בסך הכל קבעה דוראק 11 שיאי עולם.
בשנת 1967 זכתה דוראק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
פאני לוביץ' (פניה ליוביץ'; 18 בספטמבר 1903 – 15 בספטמבר 1988) הייתה שחקנית ומורה ישראלית למשחק, מראשוני שחקני התיאטרון הלאומי הבימה.
פאני לוביץ' נולדה בדבינסק שבלטביה, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
למדה משחק בסטודיו הדרמטי העברי "הזמיר" בחרקוב שבאוקראינה.
ב-1921 נסעה למוסקבה במטרה להצטרף לתיאטרון הבימה.
ב-1928 עלו "הבימה" ולוביץ' לארץ ישראל.
לוביץ' שיחקה בהצגות "פרופסור מנהיים", "מעשה כשפים", "שומרים", "אבות ובנים", "האם", "מיכל בת שאול", החטא ועונשו, "בת יפתח", "לא אמות כי אחיה", המלט, "שאול", בית ברנרדה אלבה.
ב-1952 עברה ממשחק להוראת המשחק.
היא ניהלה ולימדה במשך שנים ב"בית הספר הדרמטי" של תיאטרון הבימה יחד עם צבי פרידלנד.
כשבית הספר נסגר, בשנת 1960, המשיכה ללמד במסגרות שונות, בבית הספר לאמנות הבמה בית צבי ברמת גן.
בין תלמידיה היו יוסי בנאי, לבנה פינקלשטיין, שושנה רביד, יונה עטרי, שרגא פרידמן, אורנה פורת, שמואל סגל, פאני פנינה פרח, אלישבע מיכאלי ואחרים.
בשנות השישים שיחקה בהצגות "המשרתות" (התיאטרון הקטן), "האב" (תיאטרון חיפה), "מאי - ערב לילה ושחר" (תיאטרון בימות), ובהבימה בהצגות "אדון פונטילה ומאטי משרתו", "קוורטט" ו"בילי בדאי".
העלתה הצגת יחיד, "תהילה" מאת ש"י עגנון בצוותא ב-1971.
פאני לוביץ' נפטרה ערירית אצל אחייניתה בקריית אתא.
לזכרה מחולקת מלגת פאני לוביץ' לתלמידי בית צבי.
פראנסינה "פאני" אלשה בלנקרס-קוּן (בהולנדית: Francina "Fanny" Elsje Blankers-Koen; 26 באפריל 1918 – 25 בינואר 2004) הייתה אתלטית הולנדית רב-גונית, אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות זהב מאולימפיאדת לונדון (1948), שיאנית העולם בריצת 100 מטר, בריצת 80 מטר משוכות, בקפיצה לגובה, בקפיצה לרוחק ובקרב חמש.
נוסף לכך הייתה אלופת אירופה בעלת 8 מדליות מהן 5 זהב.
בשנת 1999 נבחרה כאתלטית הגדולה ביותר של המאה ה-20 על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF).
כינויה היה "עקרת הבית המעופפת".
בלנקרס-קון נולדה בעיירה קטנה בשם לאכה פירסכה (ליד בארן) לארנולדיס והלנה קון.
אביה עבד כפקיד ממשלתי והשתתף בתחרויות בהדיפת כדור ברזל וזריקת דיסקוס.
בצעירותה עסקה בענפי ספורט שונים כמו: טניס, שחייה, התעמלות, סייף, החלקה על הקרח וריצה, והתקשתה לבחור בענף בו תתמקצע.
מאמן שחייה הפנה אותה לאתלטיקה משום שבאותה העת להולנד היו אלופות אולימפיות רבות (כדוגמת ריי מסטנברוק ווילי דן אודן) והדרך לנבחרת ההולנדית הייתה קשה הרבה יותר.
בשנת 1935 החלה להשתתף בתחרויות אתלטיקה.
כבר בניסיונה השלישי זכתה באליפות הולנד בריצת 800 מטר, מקצוע שהוצא מהמשחקים האולימפיים בטענה שמבחינה פיזית הוא תובעני מדי לנשים.
היא התאמנה תחת הדרכתו של יאן בלנקרס, קופץ משולשת אולימפי שבמרוצת השנים הפך לבעלה.
באולימפיאדת ברלין (1936) סיימה במקום חמישי במרוץ שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 48.8 שניות, ובמקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.55 מטר.
בהדרגה טיפסה בלנקרס-קון לצמרת ובשנת 1938 קבעה את שיאה העולמי הראשון, בריצת 100 יארד בתוצאה של 11.0 שניות.
באליפות אירופה השנייה באתלטיקה והראשונה לנשים, שנערכה בווינה, אוסטריה באותה שנה, זכתה בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר (12.0 שניות) ובריצת 200 מטר (24.9 שניות).
המנצחת בריצות אלו הייתה האלופה האולימפית סטניסלווה וואלסייביץ' מפולין.
עקב מלחמת העולם השנייה התבטלו שתי אולימפיאדות (1940, ו-1944) וכך נמנע מבלנקרס-קון לזכות במדליות זהב רבות נוספות.
באוגוסט 1940 היא התחתנה עם מאמנה, שהיה מבוגר ממנה ב-15 שנים, ובשנת 1941 ילדה את בנם הראשון.
התקשורת העריכה שהקריירה שלה הסתיימה, מאחר שבאותו הזמן נשים נשואות כמעט שלא השתתפו בתחרויות, ועל אחת כמה וכמה אימהות.
אך לה היו תוכניות אחרות והיא שבה לאימונים מספר שבועות לאחר הלידה.
בשנת 1942, שנה לאחר הלידה, שיפרה את שיאה העולמי בריצת 80 מטר משוכות ובמהלך מלחמת העולם השנייה קבעה עוד 5 שיאי עולם חדשים.
ב-30 במאי 1943 קבעה שיא עולם בקפיצה לגובה (1.71 מטר), שיפור של 5 ס"מ לשיא הקודם, שיא שהחזיק מעמד עד שנת 1951. ב-5 בספטמבר אותה שנה היא קבעה שיא עולם חדש בריצת 100 מטר, שלא הוכר מאחר שהתחרתה מול גברים.
בתחרות שנערכה בליידן, הולנד ב-19 בספטמבר אותה שנה היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.25 מטר, שיא שהחזיק מעמד עד שנת 1954 ונישבר על ידי איווט ויליאמס מניו זילנד (6.28 מטר).
במאי 1944 קבעה שיא עולם חדש בריצת 100 יארד ובאותה תחרות הייתה שותפה לרביעייה ההולנדית ששיפרה את שיא העולם בריצת שליחות 4x110 יארד, דבר שגרם להתרגשות רבה בתקשורת הגרמנית משום שהשיא שנישבר היה שייך לנבחרת בריטניה.
חודש לאחר מכן שיפרה נבחרת הולנד גם את שיא העולם בריצת שליחות 4x200 מטר שהיה שייך לנבחרת גרמניה, ובמעשה של התרסה הן לבשו סמלים לאומיים במהלך הריצה.
בחורף 1944–1945 היה מחסור רב במזון בערים כך שאימונים סדירים היו הדבר האחרון שמשפחת בלנקרס-קון שהתגוררה באמסטרדם חשבה עליו.
שישה שבועות לפני אליפות אירופה נולדה בתם השנייה, ולמרות זאת היא השתתפה בתחרויות שנערכו באוסלו, נורווגיה בשנת 1946. ביום הראשון של התחרות היא נחלה כישלונות, לאחר שנפלה בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר ולא עלתה לשלב הגמר ובהמשך היום סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה עם חבלות בגופה.
ביומה השני של התחרות היא חזרה להצליח וזכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 80 מטר משוכות (11.8 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר (47.8 שניות).
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה בלנקרס-קון ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 11.9 שניות, בריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 24.4 שניות, בריצת 80 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 11.2 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 47.5 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1950 היא זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב.
בשנת 1955 פרשה בלנקרס-קון מתחרויות.
בשנותיה האחרונות סבלה ממחלת אלצהיימר וטופלה תחת השגחה סיעודית פסיכיאטרית.
בסך הכל קבעה בלנקרס-קון 12 שיאי עולם.
פאנטם הוא כלי מתכתי ממשפחת כלי ההקשה.
הכלי המקורי, שנקרא hang, נוצר בשנת 2000 על ידי Felix Rohner and Sabina Schärer בעלי חברת פאנארט (PANart).
צלילי הפאנטם מזכירים את צלילו של הנבל, אולם הוא נוצר בהשראת האודו, תוף כד כדורי, ותופי מתכת מטרינידד הבנויים מחביות גדולות שבחלקם העליון יש ריקועים ושכל הקשה עליהם יוצרת צליל שונה.
ההבדל בין תופי המתכת מטרינידד, שנוצרו לאחר שחביות דלק נשכחו שם על ידי האמריקאים, לבין הפאנטם מתבטא בעיקר בכלי הניגון עליהם ובגודלם.
על הפאנטם מנגנים בעזרת הידיים, בעוד שעל תופי המתכת - באמצעות מקל.
פאני מרגריט ז'ודית' ארדן היא שחקנית קולנוע צרפתייה, אשר הופיעה בלמעלה מחמישים סרטי קולנוע מאז שנת 1976. ארדן זכתה בפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1997 על משחקה בסרט Pédale douce ובפרס לומייר על משחקה בסרט Ridicule.
ארדן נולדה במונטה קרלו שבמונקו.
היא גדלה במונקו עד גיל 17, אז עברה לאקס-אן-פרובאנס כדי ללמוד בגרנד אקול למדע המדינה.
ארדן החלה בקריירת משחק בתחילת שנות ה-20 לחייה.
בשנת 1981 הופיעה לראשונה בסרט בולט, "אלה והאחרים" (Les Uns Et Les Autres), בבימויו של קלוד ללוש.
באותה שנה הפכה ארדן לכוכבת קולנוע מוכרת בעולם לאחר ששיחקה לצידו של ז'ראר דפארדיה בסרט "האשה ממול" (La Femme d'à côté).
הסרט בבימויו של פרנסואה טריפו הביא למועמדותה הראשונה של ארדן לפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1984 הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס על תפקידה בסרט לפתע ביום ראשון (1983) .
ארדן הייתה לבת-זוגו של טריפו וב-28 בספטמבר 1983 ילדה להם בת, שמה ז'וזפין טריפו.
בתחילת דרכה בקולנוע יופייה ועלומיה של ארדן הם שהביאו לה אהדה, אולם במהלך השנים הכיר הציבור את התחכום ומיומנויות המשחק של ארדן והיא הפכה לאחת השחקניות הצרפתיות הנערצות בשלהי המאה ה-20 בצרפת.
את מגוון הדמויות שהיא מסוגלת לשחק הדגימה במשחקה בסרט הקומי Pédale douce, אשר זיכה אותה בפרס סזאר, הנחשב ליוקרתי ביותר.
ב-1993 שיחקה בסרט הישראלי "אישה זרה" של הבמאית מיכל בת-אדם, בדמותה של פנסתרנית בשם נינה.
בנוסף לצרפתית, ארדן דוברת אנגלית ואיטלקית באופן שוטף ושיחקה במספר סרטים בהוליווד ובבריטניה.
באנגלית שיחקה בסרטו של פרנקו זפירלי "קאלאס לנצח" (2002), בו שיחקה את דמותה של זמרת האופרה הנודעת מריה קאלאס.
בשנת 2007 שיחקה בסרטו של אבי נשר "הסודות".
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד קטן בסרט האיטלקי "האלוהי" בבימויו של פאולו סורנטינו.
באותה שנה שיחקה בסרט "שלום ולהתראות" (Hello Goodbye) עם ז'ראר דפארדיה.
בסרט, שצולם בישראל, גילמו היא ודפארדיה זוג יהודים העולה לישראל ואת התלאות הפוקדות אותם כעולים חדשים.
הסרט, בבימויו של גרהם גואיט, לא זכה להצלחה וגם בישראל הביקורות אודותיו היו קשות, כולל ביקורת קשה אודות משחקו של דפארדיה.
בשנת 2009 החלה ארדן לביים ולכתוב תסריטי קולנוע.
סרטה הראשון היה "עפר ודם", בכיכובה של רונית אלקבץ.
הסרט במימון צרפתי-רומני-פורטוגלי הוקרן בפסטיבל קאן באותה שנה.
בשנת 2018 שיחקה בסרטה של אורסולה מאייר "יומן מחשבות" בדמותה של מאדאם פונטנאל, אשת חינוך המטילה משימה שגרתית למדי על תלמידיה: לתעד את חייהם, יום אחרי יום.
בשנת 2019 שיחקה בקומדיה הרומנטית "התקופה היפה בחיי" מאת הבמאי ניקולא בדוס; עבור תפקידה הייתה ארדן מועמדת לפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2023 שיחקה בדרמה הקומית "Les Rois de la piste" לצדו של מתייה קסוביץ.
באותה שנה כיכבה בקומדיה השחורה של רומן פולנסקי "מלון פאלאס" בתור קונסטנס רוז מארי דה לה ואלה.
בשנת 2024 גילמה את אן בסרט המותחן הבריטי "American Star".
פאני לוואלד-שטאר (Fanny Lewald; נולדה כפאני מרקוס; 24 במרץ 1811, קניגסברג, פרוסיה המזרחית – 5 באוגוסט 1889, דרזדן, גרמניה) הייתה סופרת יהודייה-גרמנייה משומדת.
לוואלד נולדה בקניגסברג בפרוסיה המזרחית, הבכורה מתשעה ילדים לדייוויד מרקוס (שינה ללוואלד בשנת 1812) איש עסקים יהודי ואשתו ציפורה.
בגיל 17 היא המירה את דתה והפכה לנוצריה פרוטסטנטית, כך גם שניים מאחיה, ואביה הותיר זאת כדי לסייע למצבם החברתי הבעייתי של ילדיו לאור האנטישמיות, בעיקר לאחר פרעות "הפ-הפ", אולם מיד לאחר ההטבלה היא התחרטה על המעבר לנצרות.
עד גיל 14 לוואלד למדה בבית ספר פרטי, ולאחר מכן למדה בהתאם להשכלה שקיבלו הנשים באותה התקופה, לימודי עבודות בית, עבודות יצירה, נגינה בפסנתר ומעט קריאה.
אך מדי פעם, בעת מחלתה של אמה, היא הייתה אחראית על בית הוריה.
לוואלד טיילה בקונפדרציה הגרמנית, צרפת ואיטליה.
מסעותיה הם שטיפחו את יכולותיה בכתיבה.
בתחילה כתבה מספר מאמרים במגזין "Das Neue Europa" (אירופה החדשה) שהוציא בן דודה אוגוסט לוואלד, ובשנת 1841 היא פרסמה את רומנה הראשון "Der Stellvertreter" (הסגן).
בשנת 1845 לוואלד עברה להתגורר בברלין שם פגשה והתאהבה בסופר אדולף שטאר (Adolf Wilhelm Theodor Stahr), שהיה גבר נשוי עם חמישה ילדים.
הם התחתנו בשנת 1855 (לאחר גירושיו).