tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גאוטמה הבודהה ההסיטורי חי ופעל בתת-היבשת ההודית ב ושם נשא את דרשותיו המכונות סוטות (בפאלי: סוּטַה, בסנסקריט: סוטרה), אך לא השאיר אחריו כתבים.
לפי המסורת, דרשותיו עברו בעל פה עד שנכתבו ב בסרי לנקה.
בנוסף לקאנון הופיעו קאנונים נוספים המכילים אוסף דומה של כתבים בסין ובטיבט המכונים הקאנון הסיני והקאנון הטיבטי בהתאמה.
קאנונים אלו אינם מוסכמים על זרם הטהרוואדה, שמסתמך על הקאנון הפאלי בלבד.
סביב המאה הראשונה לפני הספירה נאספו הכתבים הראשונים בקאנון טריפיטאקה, שנכתב בסנסקריט.
במקביל הם נאספו בקאנון טיפיטאקה בשפת הפאלי הקרוי הקאנון הפאלי, שמבין השניים נחשב לקאנון הבודהיסטי הקדום ביותר שידוע עליו.
פירוש המונח "טריפיטאקה" הוא "שלושת הסלים", שהם:
וינאיה - נדרים ומבנה אורח חייהם של נזירים, אוסף הדרשות שהן הקודקס האתי-מוסרי לנזירים.
סוטרה – יסודות תורת הבודהיזם.
אוסף דרשות שעיקרן תאוריה ויישומה – פילוסופיה, מוסר ואתיקה.
אבהידהרמה - תכנים אנליטיים, פילוסופיים ופסיכולוגיים.
ניתוח אפיסטמולוגי ברובו של התודעה, הדרכים בהן היא תופשת את המציאות, ומעט אונטולוגיה.
קאנון זה התהווה כבר בימיו של הבודהה ורובו הם אוספים של דרשותיו, אם כי חלקים ממנו שייכים לתלמידיו בתקופות מאוחרות יותר.
מקובל שקאנון זה הועבר בעל-פה במשך כ-400 שנים לפני שהועלה על כתב, והוא הקאנון של האסכולה הבודהיסטית העתיקה ביותר שנשתמרה עד ימינו, ואשר נקראת טהרוואדה (סנסקריט: תורת מסדר הזקנים).
לימודי הטהרוואדה מסתמכים על הקאנון הפאלי, המכיל כ-4 מיליון מילים.
אסכולת הטהרוואדה ואסכולות נוספות של הבודהיזם הראשוני טוענות שקאנון זה מכיל את דבריו של הבודהה עצמו.
מאוחר יותר הופיעו קאנוני המהאיאנה, המכילים כ-600 סוטרות שהועברו בעל פה על ידי מקורות שונים.
על פי טענת מאמיני זרם זה, גם קאנון זה מכיל את דבריהם של הבודהה עצמו ובודהיסטוות שונות.
קאנון המהאיאנה הרחב ביותר הוא הקאנון הסיני, אך ככל הנראה תורגם מסנסקריט.
קאנון המהיאנה הסיני (ארבע האַגַמוֹת)
קאנון המהיאנה הסיני נקרא "ארבע האַגַמוֹת" והוא תורגם מהיבריד סנסקריט, השפה שבה נכתבו הקאנונים הקדומים של המהיאנה לשפה הסינית.
הוא מכיל גרסאות שונות במידת-מה מאלה של הקאנון הפאלי (הכולל וינאיה, סוטרה ואבהידהרמה), ובנוסף סוטרות שאינן מצויות בקאנון הפאלי.
סוטרות בודדות מחוץ לקאנון זה הפכו לקאנונים בפני עצמן ומסביבן נוצרו מספר אסכולות.
מאוחר יותר אסכולות אלו הועתקו לארצות נוספות.
קיים גם קאנון בשפה הטיבטית.
הקאנון הטיבטי, השייך לזרם הווג'ריאנה, מכיל את התכנים הבודהיסטיים של המהאיאנה והטהרוואדה, ובנוסף להם תכנים טנטריים וביאורים רבים.
הקאנון הטיבטי הוא כנראה המאוחר ביותר ושונה במידה ניכרת משני קודמיו.
בצורתו הבסיסית הוא דומה להם, אם כי הוא מחולק לשניים: "קאנג'יור", המכיל את הוינאיה, סוטרה, אבהידהרמה וטנטרה, ו"טנג'יור" – הספרות הפרשנית הענפה לקאנג'יור.
הבודהיזם היפני של אסכולת השינגון מסווג את התכנים ביחס להתגלמויותיו של הבודהה (טריקאיה): התכנים הראשוניים מתייחסים לנירמנקאיה, סוטרות האקיאנה לסמבוגקאיה, והתכנים של הווג'ריאנה – לדהרמקאיה.
בנצרות הקתולית, קאנוניזציה (בעברית קידוש או הקדשה) היא תהליך ההכרזה על אדם מת כקדוש.
בעבר, אנשים הוכרו כקדושים בתהליך לא-רשמי, אך בסופו של דבר התהליך מוּסד.
בכנסיות הקתוליות, פעולת הקאנוניזציה מבוצעת על ידי האפיפיור בלבד, והיא מגיעה להשלמתה בסופו של תהליך ארוך הדורש הוכחות לכך שהאדם שהועמד לקאנוניזציה חי ומת בדרך מופתית וקדושה, ושהוא ראוי להיות מוכר כקדוש.
הכרה רשמית זו מעניקה לאותו אדם תהילת עולם בכנסייה הקתולית, וניתן להזכירו בנוסחי תפילה שונים.
תהליך הקאנוניזציה אינו הופך אדם לקדוש, אלא רק מכריז על כך שהאדם הוא קדוש, כלומר היה כזה גם לפני הקאנוניזציה וגם במהלך חייו; עם זאת, לקדוש אין להתייחס כאל אל, אלא כאל אדם ששירת בחייו את האל, וחייו הקדושים הפכו אותו לראוי לאהבתו המיוחדת.
מקובל לומר שישנם קדושים רבים בגן עדן שלא הוכרו על ידי הכנסייה הקתולית באופן רשמי כקדושים, אך קדושתם אינה פחותה משל אלו שכן הוכרו רשמית ככאלה.
תהליך הפיכתו של אדם לקדוש הוא תהליך ארוך, המורכב ממספר שלבים.
התהליך המתואר כאן תקף לכנסייה הקתולית, ונקבע על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1983:
זהו השלב הראשון בתהליך הקאנוניזציה.
בישוף, בדרך כלל זה האחראי על המקום בו המועמד מת או נקבר, נותן רשות לפתוח בחקירת מעלותיו וסגולותיו של האדם.
אין לפתוח חקירה זו קודם שחלפו 5 שנים מיום פטירתו של האדם, אלא ברשות מיוחדת מהאפיפיור.
רשות זו ניתנה, לדוגמה, בתהליך הקאנוניזציה של האם תרזה, ושל האפיפיור יוחנן פאולוס השני על ידי יורשו, האפיפיור בנדיקטוס ה-16. במקרים שבהם נפתחת חקירה שכזאת, בדרך כלל מוקמת ועדה שחוקרת את פעולותיו, כתביו ודרשותיו של המועמד ונכתבת ביוגרפיה מפורטת הכוללת עדויות ראייה של אנשים שהכירו את המועמד.
לאחר שנאסף מידע מספק על אותו אדם, הבישוף המקומי מוסר את המידע למועצת הוותיקן, וזו מתכנסת וממנה פוסטולאטור – אדם שתפקידו לאסוף מידע נוסף על חייו של מְשָרֵת האל.
לאחר המשך החקירה, גופתו של משרת האל מוצאת מקברה ונעשית בדיקה שלא קיימת סגידה אפיקורסית או כופרת סביב משרת האל או סביב קברו.
הכרזה זו נקראת בלטינית non cultus.
הגופה נשמרת לצורך שימוש כשריד של האדם, למקרה שיוכרז כקדוש.
לאחר שנאסף מידע מספיק, מועצת הוותיקן תתכנס ותמליץ בפני האפיפיור להכריז על מעלותיו הנשגבות של משרת האל.
הדבר אומר שמשרת האל הפגין מעלות של אמונה דתית, תקווה וצדקה, ואת המעלות הבסיסיות של זהירות, צדק, עוז רוח ומתינות, ברמה הרואית.
מנקודה זו, עוברים לשלב השני של הקאנוניזציה ומכנים את משרת האל "מכובד" (venerable).
למכובד עדיין אין יום בשנה המשויך לו, כנסיות לא יכולות להיבנות לכבודו, והכנסייה לא הכריזה על הימצאותו של האדם בגן עדן.
בירוך (Beatification) הוא הצהרה של הכנסייה ש"ראוי להאמין" שהאדם נמצא בגן עדן.
השלב הזה שונה למרטירים ולכאלה שאינם מרטירים:
במקרה שהמכובד הוא מרטיר, על האפיפיור להכריז עליו ככזה.
זוהי הכרזה שהמכובד הקדיש את חייו מרצונו כעדות לאמונה או כפעולה של חסד וצדקה לזולת.
הכרזה זו מעניקה מעמד של "מבורך" .
למבורך יוקדש יום בשנה שיצוין אך ורק בבישופות המקומית שלו.
במקרה שהמכובד אינו מרטיר, יש להוכיח שבוצע נס בהתערבותו; כלומר, שאלוהים ביצע נס כתוצאה מתפילותיו והשתדלותו של המכובד.
לאחר שהכנסייה הכירה לפחות בנס אחד שבוצע על ידי המכובד, הוא מוכרז כ"מבורך".
השלב הסופי בתהליך הקאנוניזציה הוא העלאה מדרגת "מבורך" ל"קדוש".
לצורך כך, יש להוכיח שהמבורך ביצע נס (בנוסף לזה שהוכח בשלב הבירוך, במקרה שאינו מרטיר).
הכרזה זו אומרת שהאדם ללא ספק נמצא בגן עדן.
את היום שהוכרז כיומו של הקדוש ניתן לחגוג בכל רחבי העולם הנוצרי הקתולי (אך אין זו חובה).
ניתן לבנות כנסיות לכבודו, והמאמינים הקתולים רשאים לחגוג ולציין את כבודו של הקדוש.
בכנסייה האורתודוקסית, התהליך נקרא "גלוריפיקציה" והוא שונה מהתהליך המקובל בכנסייה הקתולית.
על פי התפיסה האורתודוקסית, התהליך מבוצע על ידי אלוהים ולא על ידי נציגים של הכנסייה עלי אדמות.
לאחר שהאדם נעשה קדוש על ידי רוח הקודש, האל יכול להלל את האדם על ידי נסים.
בסופו של דבר, הגלוריפיקציה תוכרז על ידי בישוף, בדרך כלל לאחר חקירה שנועדה להבטיח שהאדם היה בעל אמונה אורתודוקסית, חי חיים הראויים לחיקוי, ושהעדויות לנסים שיוחסו לו הן אמינות.
מאז פירוד הכנסייה האנגליקנית מהכנסייה הקתולית, רק המלך צ'ארלס הראשון הוכרז כקדוש.
לכנסייה האנגליקנית חגי קדושים נוצרים משלה, ובהם חגים לאנשים שלא הוכרזו רשמית כקדושים, כמו ק.ס.
לואיס (22 בנובמבר) ומרטין לותר קינג (4 באפריל).
על פי האמונה הפרוטסטנטית, מושג הקדושה בוטל לחלוטין, ואין קדושים נוצרים.
הפרוטסטנטים אינם מעניקים כבוד מיוחד לאנשים שעברו קאנוניזציה לעומת אנשים רגילים שנפטרו ולא עברו תהליך של קאנוניזציה.
חלק מהמאמינים בלותרניזם מכירים בקדושים הנוצרים, אך רק באלה שהוזכרו בכתבי הקודש.
קאנטו (ביפנית: Kantō-chihō) הוא חבל ארץ ביפן שנמצא על האי הונשו.
בשטח החבל נמצאות הערים טוקיו, בירת יפן ויוקוהמה, העיר השנייה בגודלה מבחינת אוכלוסייה ביפן.
החבל מחולק לשבעה מחוזות: צ'יבה, גונמה, איבראקי, קנאגאווה, סאיטאמה, טוצ'יגי וטוקיו.
בשטח החבל זורם נהר טונה, השני באורכו ביפן.
ב-1 בספטמבר 1923 התרחשה רעידת אדמה גדולה בקאנטו.
קאנונבול הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
קאנונבול הוא האלטר אגו של סמואל "סאם" זאכרי גאתרי, מוטאנט בעל היכולת לעוף במהירויות סילון בזמן שהוא נאגף בשדה כוח בלתי חדיר.
סאם הוא הבכור ממשפחה מרובת ילדים של כורי פחם בחווה בקנטקי, והוא מדמויות האקס-מן הבודדות בעלת רקע כפרי דרומי.
בכל שנותיו כגיבור-על, גאתרי הצעיר שמר על ערכי אצילות, עבודה קשה ומחויבות עמוקה לאמונותיו והדרך שבה חונך.
כמה מאחיו גם הם מוטאנטים: האחיות פייג' ומלודי, והאחים ג'יי וג'ב.
קאנונבול הוא החבר המייסד של קבוצת המוטאנטים החדשים.
בהמשך, הוא הצטרף לגלגולה החדש של הקבוצה, אקס פורס, ושימש כמנהיג בשטח והשני בפיקוד תחת קייבל.
הוא הצטרף לאקס-מן, והפך לחבר הראשון מקבוצת המשנה ש"סיים את לימודיו".
תקופת חברותו הייתה מורכבת משום שהיו לו בעיות של קבלת מרות ממפקדיו.
את דמותו של קאנונבול בסרט הלייב אקשן "המוטנטים החדשים" מגלם השחקן צ'ארלי היטון.
קאנטו (באיטלקית: Cantù) היא עיר וקומונה בצפון מערב לומברדיה, איטליה, כ-40 ק"מ מצפון למילאנו.
שדה התעופה המשרת את העיר הוא נמל התעופה מלפנסה.
קבוצת הכדורסל של העיר, פלקנסטרו קאנטו, משחקת בליגת העל האיטלקית בכדורסל וזכתה באליפויות ובגביעים.
בנוסף זכתה בעבר בגביע אירופה לאלופות פעמיים ברציפות.
קאנון ספרותי הוא קובץ של יצירות ספרותיות אשר יש הסכמה בקרב חוקרים ומבקרי ספרות כי הן מייצגות תחום דעת מסוים.
בהקשר זה, לעיתים משמש המונח קאנון לציון גוף היצירות הספרותיות של מחבר או סביבת יצירה מסוימת, אשר נחשבות אותנטיות - למשל, הקאנון השייקספירי מייצג את כל היצירות שמיוחסות לוויליאם שייקספיר.
המילה "קאנון" ביוונית עתיקה (κανών) ובערבית (قانون) משמעותה "חוק", "אמת מידה" או "דגם".
קאנון ספרותי הוא אוסף של יצירות מפתח בספרות, שלעיתים יכולות לייצג גם אידאולוגיות פילוסופיות, פוליטיות או דתיות שהתרבות שמתוכה הגיעו מחשיבה כאבן יסוד ביצירתה.
בעת המודרנית המושג משמש בדרך כלל לבידול מחברים ויצירות המופיעים בסילבוסים וספרי לימוד כ"קריאת חובה", או כאלו המופיעות פעמים רבות בספרי היסטוריה של הספרות, ספרי ביבליוגרפיה וספרי ביקורת ספרות.
מבנה הקאנונים נתון לוויכוח תמידי, כיוון שהקריטריונים להכללה או אי-הכללה של יצירה בקאנון מסוים הם סובייקטיביים.
קאנון ספרותי של תרבות מסוימת, לפי מבקר הספרות האמריקאי הרולד בלום, צריך לייצג את מיטב היצירה הספרותית של התרבות בתקופה הנתונה.
כך למשל, אין מקום להעדיף יוצרים שהופלו בשעתם, אלא להתייחס ליצירות שעיצבו במידה רבה את תפיסת התרבות את עצמה ואת העולם.
קאנון תרבותי הוא למעשה מדגם של מיטב היצירה של התרבות הנתונה (למשל, הקאנון המערבי, הכולל יצירות של שייקספיר וגם של פרנץ קפקא, מציג את מיטב יצירות הספרות של תרבות המערב).
דעות אחרות, המונעות בדרך כלל מאידאולוגיות פמיניסטיות או אנטי-גזעניות, טוענות כי יש לתת לאוכלוסיות מופלות - למשל שחורים או נשים - את חלקן היחסי ביצירת התרבות בה חיו, כך שיצירותיהם יכנסו לקאנון, או אף לכלול יותר יצירות שלהם מחלקם היחסי והנהגת מדיניות של אפליה מתקנת.
קאנט 25 (באיטלקית: CANT 25) היה מטוס ימי דו-כנפי וחד-מנועי שהוגדר כמטוס סיור מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר ערך את טיסת הבכורה בשנת 1927.
יוצרו 38 יחידות עבור חיל האוויר המלכותי האיטלקי.
מנוע 12V צילינדרים 18.7 ליטר, המפיק 400 כ"ס, מנוע מתוצרת פיאט סוג מנוע "Fiat A.20" , מנוע קירור מים, (משקל יבש של המנוע: 340 ק"ג).
מטוסי "קאנט 25" נטלו חלק במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה.
קאנט 6 (באיטלקית: CANT 6) היה מטוס ימי דו-כנפי וחד-מנועי שהוגדר כמפציץ מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר ערך את טיסת הבכורה בשנת 1925.
"קאנט 6" היה מטוס ימי בגוף אמצעי המאופיין בתא טייס פתוח בפוזיציה קדמית, תצורת כנף דו-כנפית עם כנפיים בגודל שווה המחוברות זו לזו על ידי סדרה של תמוכות ומוטות, כאשר התחתון מצויד במצופים מאזניים קטנים וזנב צלב עם מישורים אופקיים חצי תלויים והטלה חד צדדית
מערכת שיגור הטורפדו נקשרה לעמוד שהונח מתחת לכנף הימנית
חימוש ההגנה כלל שתי עמדות המצוידות במקלע לואיס בגודל 7.7 מ"מ כל אחת
מערכת ההנעה: 3 מנועים 12V צילינדרים בפוזיציה 60° מעלות, 24.4 ליטר המפיק 400 כ"ס בתצורה דוחפת מתוצרת "Lorraine-Dietrich" מסוג "Lorraine 12D" , סוג מנוע "12 Db", מנוע קירור מים
"CANT 6" – יוצרה 1 יחידה לשירות צבאי שהוגדרה מפציץ עבור חיל האוויר המלכותי האיטלקי
"CANT 6ter" – יוצרו 2 יחידות לשירות אזרחי כמטוסי נוסעים, 11 נוסעים, שפעלו בשירות "Società Italiana Servizi Aerei" (שם נפוץ: S.I.S.A)
קאנט 7 (באיטלקית: CANT 7) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "ספינה מעופפת" וחד-מנועי שהוגדר כמטוס אימון מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-25 ביולי 1924.
"קאנט 7" היה מטוס ימי הבנוי מגוף מרכזי בולט.
גוף המטוס התאפיין בתא טייס פתוח במצב קדמי שהסתיים מאחור בזנב צלב חד צדדי ובמישור אופקי מהודק.
תצורת הכנף הייתה דו-כנפית, עם כנפיים בגודל שווה המחוברות זו לזו על ידי סדרה של תמוכות ומוטות, כאשר התחתונה מצוידת במצוף איזון קטן.
ההנעה הופקדה על מנוע יחיד המותקן בתצורת דחיפה על הטירה הצינורית המרכזית ומחוברת למדחף עץ דו-להבי עם גובה קבוע.
"CANT 7" - יוצרו 13 יחידות, בדגם הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור, מתוצרת "Isotta Fraschini V.4" , סוג מנוע "Isotta Fraschini V.4" .
"CANT 7bis" - יוצרו 5 יחידות, בדגם הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור, סוג מנוע "Isotta Fraschini V.6" .
"CANT 7ter" - יוצרו 15 יחידות בין השנים 1925–1928, ב-11 יחידות הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור מתוצרת "Società Piemontese Automobili" סוג מנוע "SPA 6A" , ב-4 יחידות הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור, מתוצרת "Isotta Fraschini V.4" , סוג מנוע "Isotta Fraschini Asso 200" .
מטוס אימון - עבור חיל האוויר המלכותי האיטלקי, לבית הספר לטיסה בטריאסטה הוקצבו המטוסים הראשונים.
מטוסי נוסעים - שפעלו בשירות "Società Italiana Servizi Aerei" (שם נפוץ: S.I.S.A), עבור 1 נוסע.
קאנט 10 (באיטלקית: CANT 10) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "ספינה מעופפת" וחד-מנועי שהוגדר כמטוס נוסעים מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר ערך את טיסת הבכורה ב-25 ביולי 1925.
"קאנט 7" היה מטוס ימי הבנוי מגוף מרכזי בולט שבקדמתו היו מושבי הנוסעים.
במטוס עם תצורת דוחף ("Pusher configuration" ) המדחף מותקן מאחורי המנוע שלו.
"מדחף דוחף" הוא אחד המותקן מאחורי המנוע, כך שפיר הכונן נמצא בדחיסה.
"10" - בדגם הורכב מנוע 6 צילינדרים מתוצרת פיאט מסוג "Fiat A.12"
"10ter" - בדגם הורכב מנוע 12V צילינדרים מתוצרת "Lorraine-Dietrich" סוג מנוע "Lorraine 12 D" דגם מנוע "12 Db"
בפרגוואי: גרסה "10ter" בשירות "Aviación Naval Paraguaya" (תעופת חיל הים הפרגוואי) - רכש 2 מטוסים, אחד מהם התרסק בדרכו לפרגוואי לאחר שהיה מעורב בתאונה אווירית.
המטוס השני שימש כ"אמבולנס אווירי" במלחמת הצ'אקו
בממלכת איטליה: מטוסי נוסעים - שפעלו בשירות "Società Italiana Servizi Aerei" (שם נפוץ: S.I.S.A), עבור 4 נוסעים בטיסות פנים ארציות.
ב-1 באפריל 1926 נחנך מסלול: טריאסטה - ונציה - פביה - טורינו.
במשך כעשור החברה קישרה בין יעדים בים האדריאטי.
המטוס הותאם לטיסות בינלאומיות במסלול: ג'נובה - ברצלונה שבספרד.
בארגנטינה: הופעל ה"קאנט 10" חברה שהייתה קרויה: "מוניות אוויר" (TAXI AEREI) ומקום מושבה היה בבואנוס איירס, החברה הפעילה טיסות מאזור ריו דה לה פלטה.
קאנט Z.511 (באיטלקית: CANT Z.511) היה מטוס ימי מסוג "ספינה מעופפת" בעל ארבעה מנועים ארוכי טווח, תוכנן במקור כמטוס נוסעים לנתיבי הנוסעים במרכז ודרום האוקיינוס האטלנטי, ומאוחר יותר הותאם ככלי תחבורה צבאי כמטוס סיור.
"קאנט Z.511" יוצר על ידי חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר ערך את טיסת הבכורה ב-אוקטובר 1940.
"קאנט Z.511" תוכנן ועוצב על ידי המהנדס "Filippo Zappata" .
התכנון לבניית מטוס ימי גדול בעל ארבעה מנועים, החל בסוף ספטמבר 1937, כאשר המחלקה הטכנית של CRDA קיבלה את המפרט של חברת "Compagnia Ala Littoria " שנוצרה בשנת 1939, שדרשה מטוס ימי ארוך טווח להובלת דואר, מטען ונוסעים לאמריקה הלטינית.
תוכניות אלה בוטלו בפרוץ מלחמת העולם השנייה, אך גרסה של המטוס הותאמה עבור סיורים ימים לטווח ארוך, חמוש במקלעים בשתי עמדות הירי בצד, בשני הצריחים העליונים ומצבי תנוחות בטן.
לצורך משימות הפצצה המטוס הותאם לנשיאה של עד 4,000 ק"ג (8,800 ליברות) במפרץ פצצות פנימי ובעמדות כנף חיצוניות: עד ארבע מדפי שיגור, עבור טורפדו משגר אוויר 454 מ"מ (17.9 אינץ') להתקפה עילית, או טורפדו מאויש למבצעים מיוחדים.
במטוס הורכבו 4 מנועים זהים: 18 צילינדרים, 53.0 ליטר בתצורה של מנוע כוכבי, מתוצרת "Piaggio Aerospace" סוג מנוע "Piaggio P.XII" , מנוע קירור אוויר.
קצב טיפוס: 4.16 מטר לשנייה
חיל האוויר המלכותי האיטלקי: למשימות של סיורים ימיים
בממלכת איטליה והרפובליקה הסוציאלית האיטלקית: מטוסי נוסעים - שפעלו בשירות "Compagnia Ala Littoria" , עבור 16 נוסעים לטיסות בינלאומיות ולצורך הובלה מהירה של דואר ומטען
קאנט 13 (באיטלקית: CANT 13) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "מטוס אמפיבי" וחד-מנועי שהוגדר כמפציץ קל מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-1925
יוצרו 2 יחידות עבור הצי המלכותי האיטלקי
"קאנט 13" היה מטוס ימי הבנוי מגוף מרכזי בולט.
תצורת הכנף הייתה דו-כנפית, עם כנפיים בגודל שווה המחוברות זו לזו על ידי סדרה של תמוכות ומוטות
ב-"קאנט 13" הורכב מנוע V12 צילינדרים מתוצרת "Lorraine-Dietrich" מסוג "Lorraine 12D" , מנוע קירור מים
קאנט 18 (באיטלקית: CANT 18) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "ספינה מעופפת" וחד-מנועי שהוגדר כמטוס אימון לפרחי טיס שיועדו להטיס מטוסי נוסעים מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-1926.
"קאנט 18" היה מטוס ימי הבנוי מגוף מרכזי בולט.
מנוע V6 צילינדרים בטור, 7.389 ליטר מתוצרת "Isotta Fraschini" סוג מנוע "Isotta Fraschini V.6" .
"18" - במטוס הורכב מנוע V6 צילינדרים מתוצרת "Isotta Fraschini" סוג מנוע "Isotta Fraschini V.6" .
"18bis" - במטוס הורכב מנוע 6 צילינדרים 14.780 ליטר מתוצרת "Isotta Fraschini"סוג מנוע "Isotta Fraschini Asso 200" .
"18ter" - גרסה צבאית, במטוס הורכב מנוע V12 צילינדרים, 18.995 ליטר מתוצרת פיאט, סוג מנוע "Fiat A.20" .
מטוס אימון - 12 יחידות סופקו ל-חיל האוויר המלכותי האיטלקי.
מטוס אימון - 2 יחידות היו בשירות האווירי של הצי של פרגוואי (Servicio Aéronautico de la Marina Uruguaya).
מטוסי נוסעים - 25 יחידות (טייס + נוסע) שפעלו בשירות "Società Italiana Servizi Aerei" (שם נפוץ: S.I.S.A) בבעלות ממשלת איטליה.
קאנטחו (בוייטנאמית: Cần Thơ) היא העיר הרביעית בגודלה ב, והעיר הגדולה ביותר באזור נהר מקונג .
באזור העיר, נמצאים מוזיאון קאנטחו ואוניברסיטת קאנטחו .
ליד העיר נמצא נמל התעופה הבין-לאומי קאנטחו .
העיר ממוקמת כ-1,217 ק"מ מבירת וייטנאם, האנוי.
על פי שיטת קפן, בקאנטחו יש אקלים סוואנה טרופי.
ממאי עד לנובמבר, האזור גשום, ומדצמבר עד לאפריל, האזור לח.
הלחות השנתית הממוצעת היא כ-83%.
כמות הגשמים הממוצעת היא 1,635 מ"מ.
קאנטיאניזם הוא כינוי כללי לעמדות פילוסופיות המבוססות על הגותו של עמנואל קאנט ועל תפיסת האידיאליזם הטרנסצנדנטלי.
קשה לאמוד את השפעתו האדירה של קאנט על תולדות הפילוסופיה, שכן הוא נחשב בעיני רבים לפילוסוף המודרני המרכזי והמשפיע ביותר.
אולם, ניתן לערוך סיווג כללי של קבוצות הוגים שהמשיכו את דרכו באופנים שונים תחת המסגרת הכללית של "קאנטיאניזם".
חברים ותלמידים ישירים של קאנט; שהפיצו את הפילוסופיה הקאנטיאנית:וילהלם טראוגוט קרוג, מרכוס הרץ, גוטלוב בנג'מין יאשה , קרל כריסטיאן ארהרד שמיד , יוהאן גוטפריד קיזווטר , פרידריך גוטלוב בורן .
פילוסופים קאנטיאנים; שהגותם נותרה נאמנה לעיקרי הגותו של קאנט, אך עם שינויים מסוימים:קרל לאונרד ריינהולד, יעקב פרידריך פריס, שלמה מימון, פרידריך אדוארד בנקה .
הוגי האידיאליזם גרמני; שהושפעו רבות מקאנט, אך גם ביקרו את הגותו ופיתחו שיטות שונות: יוהאן גוטליב פיכטה, פרידריך וילהלם שלינג, גאורג וילהלם פרידריך הגל, פרידריך הלדרלין, פרידריך שלגל, נובאליס.
הנאו-קנטיאנים; שחזרו לתורת קאנט, לרוב תוך התנגדות להוגי האידיאליזם הגרמני: קונו פישר , הרמן פון הלמהולץ, אדוארד צלר ופרידריך אלברט לנגה, הרמן לוטצה , יוהאנס וולקלט , קארל רוזנקרנץ, פרידריך וילהלם שוברט , אלויס ריל, הנס ואיהינגר .
אסכולת מרבורג: הרמן כהן, פול נטורפ , ארנסט קסירר.
אסכולת הדרום-מערב: וילהלם וינדלבנד , היינריך ריקרט, אמיל לאסק , ריכרד קרונר.
האסכולה הנאו-פריסיאנית: לאונרד נלסון , רודולף אוטו.
פילוסופים נוספים המזוהים עם קאנט; ומושפעים מהגותו במידה ניכרת: וילהלם דילתיי, גאורג זימל, צ'ארלס פרס, חוסה אורטגה אי גאסט, פיטר סטרוסון, וילפריד סלרס, ג'ון רולס, רוברט נוזיק, ישעיהו ליבוביץ, חנה ארנדט, ולטר בנימין, אריק וייל , יורגן האברמס, תומאס נייגל, אונורה אוניל , רוברט ברנדום, סלבוי ז'יז'ק.
חוקרי קאנט בני זמננו: אלן ווד, מייקל פרידמן , כריסטין קורסגורד, הנרי אליסון , פרדריק בייזר, דיטר הנריך, דיטמר היידמן , שמואל הוגו ברגמן, ירמיהו יובל, אלי פרידלנדר, עפרה רכטר.
מבין ההוגים שהגותם מהווה ביקורת ישירה כנגד הקאנטיאניזם ניתן לציין את:
מבקרים בני תקופתו של קאנט: יוהאן גיאורג האמאן, פרידריך היינריך יעקבי, יוהאן גוטפריד הרדר, גוטלוב ארנסט שולצה, ברנרד בולצאנו.
מבקרים בני זמננו: ברטראנד ראסל, קוונטין מייאסו, גרהם הרמן, ריי בראסייה, איאן המילטון גרנט, טימותי מורטון.
שמואל הוגו ברגמן, הפילוסופיה של עמנואל קאנט, הוצאת מאגנס
ירמיהו יובל, קאנט וחידוש המטאפיזיקה, מוסד ביאליק
ירמיהו יובל, קאנט והפילוסופיה של ההיסטוריה, הוצאת מאגנס
אלן ווד, עמנואל קאנט, הוצאת רסלינג, 2006
קאנון המלכים של תלמי היה רשימה מתוארכת של מלכים, ששימשה אסטרונומים קדומים כאמצעי נוח לתארך תופעות אסטרונומיות, כמו ליקויי מאורות.
הקאנון נשמר על ידי האסטרונום היווני תלמי (המאה ה-2) בחיבורו "טבלאות שימושיות" (Πρόχειροι κανόνες) , ועל פי מתוארכים האירועים האסטרונומיים המוזכרים בספרו "אלמגסט", ולכן הוא ידוע לפעמים בתור הקאנון של תלמי או הקאנון האסטרונומי.
זהו אחד הבסיסים החשובים ביותר לידע שלנו על כרונולוגיה עתיקה.
הקאנון נוצר ותוחזק על ידי האסטרונומים הקדומים, תחילה בעיר בבל ואחר כך באלכסנדריה, כדי לתארך במדויק אירועים אסטרונומיים לאורך תקופה של מאות רבות של שנים.
לפיכך, הוא מפרט את המלכים שמשלו בשני המרכזים האסטרונומיים החשובים של העת העתיקה, כלומר העיר בבל עד 305 לפנה"ס, והעיר אלכסנדריה החל משנת 304 לפנה"ס.
בשלב זה, הקאנון נמשך על ידי אסטרונומים יוונים באלכסנדריה, ומפרט את מלכי בית תלמי ששלטו באלכסנדריה מ-304 לפנה"ס עד 30 לפנה"ס, ואת קיסרי רומא ששלטו באלכסנדריה החל מ-29 לפנה"ס.
משום כך רשימה זו אינה כוללת למשל את כל המלכים האשורים בתקופה הנידונה.
סנחריב למשל נעדר ממנה משום שבימיו העיר בבל מרדה במלכות אשור, והתחלפו בה מספר שליטים, חלקם מטעמו של סנחריב, וחלקם מטעם המורדים בו.
ומאותה הסיבה של התמקדות הרשימה בשלטון בעיר בבל, נעדרים ממנה גם כל מלכי השושלת האחמנית שלפני כורש, והיא גם אינה מתחילה את שלטונו של כורש בשנת עלייתו למלכות בפרס אלא רק בשנה שבה כבש את העיר בבל.
וכיוצא בזה גם לגבי אלכסנדר מוקדון.
הרשימה כפי שהיא מופיעה בנספח המקורי לספרו של תלמי מסתיימת בשנת 160 לספירה (כלומר פחות או יותר בתקופה שבה נכתב הספר).
אבל בכמה כתבי יד כוללת הרשימה גם את קיסרי האימפריה הביזנטית ששלטו אחריהם, למרות שבשלב כלשהו הם איבדו את השלטון במצרים, ובחלק מכתבי יד אלו נמשכת הרשימה עד לנפילת קונסטנטינופול ב-1453.
הקאנון גדל רק בשנים שלמות לפי השנה המצרית העתיקה של 365 ימים.
הראשון הוא שהתאריכים שבהם החלו והסתיימו המלכים שלטונם מפושטים לתחילתה ולסיומה של השנה המצרית העתיקה, שנעה יום אחד בכל ארבע שנים כנגד הלוח היוליאני.
השני הוא שרשימת המלכים הזו מופשטת.
מלכים שמלכו פחות משנה לא מופיעים ברשימה, ורק מלך אחד רשום בכל שנה עם מספר מלכים.
בדרך כלל, השנה החופפת מוקצית למלך שמת באותה שנה, אך לא תמיד.
ישנן שתי התקופות בחלק הבבלי שבהן לא רשום מלך, הראשונה מייצגת שני מעמידי פנים שהמהדיר לא הסכים עם הלגיטימיות שלהם, והשנייה משתרעת מהשנה שבה בבל נבזזה על ידי סנחריב מלך אשור ועד לשיקום של אסרחדון.
הקאנון נחשב בדרך כלל על ידי היסטוריונים למדויק, ומהווה חלק מעמוד השדרה של הכרונולוגיה המקובלת משנת 747 לפני הספירה ואילך, שכל שאר התאריכים מסונכרנים אליו.
עם זאת, אין זה המקור האולטימטיבי לכרונולוגיה זו; ניתן לאמת את רוב השמות ואורכי המלכות באופן עצמאי מחומר ארכאולוגי (כרוניקות שנשתמרו, יומנים אסטרונומיים, מטבעות, מסמכים מסחריים ומדיניים, כתובות באבן וכו') ומיצירות היסטוריות קיימות מהעידנים ההיסטוריים הנוגעים בדבר (התנ"ך, כתבי היסטוריונים יוונים ורומיים וכו').
ניתן גם לחשב לאחור ולבדוק שהתצפיות האסטרונומיות המופיעות ב"אלמגסט" תואמות מבחינה אסטרונומית את השנים אליהן הן מתוארכות על פי הקאנון.
גם חלק מהתצפיות האסטרונומיות שתיעוד שלהן נמצא בחפירות ארכאולוגיות במסופוטמיה תואם היטב את לוח הזמנים הנובע מהקאנון.
במקורו כלל הקאנון שלושה טורים: בטור הראשון הופיע שם המלך, בטור השני מספר השנים שמלך, ובטור השלישי סיכום כל התקופה מראשית הקאנון עד סוף שלטון המלך.
מאחר ששמות המלכים מופיעים בקאנון בצורתם היוונית, לפעמים הדרך היחידה להתאים שם מסוים עם שמו של מלך המוכר ממקורות בבליים היא על פי מקומו בציר הזמן.
ברשימה למטה הובאו שמות כל המלכים המופיעים בקאנון ותקופת שלטונם המחושבת מתוך הקאנון.
השמות היוונים של מלכי בבל ברשימה באותיות לועזיות בסוגריים.
בעברית מופיע השם בתעתיק המשוער של השמות הבבליים באכדית, ולפעמים בסוגריים גם בצורות העבריות המופיעות בתנ"ך.
מלכי העיר בבל (אשורים ובבלים), 747–539 לפנה"ס
נבו-מוכין-זרי (Khinzêr) ותוכלותי-אפיל-אשארה השלישי (תגלת פלאסר, פול) (Póros): 727–731 לפנה"ס
מרדוך-אפלה-אידינה השני (מרודך בלאדן) (Mardokempádos): 710–721 לפנה"ס
נבו-אפל-אוצור (נבופלאסר) (Nabopolassáros): 605–625 לפנה"ס
נבו־כודורי־אוצור השני (נבוכדנאצר, נבוכדראצר) (Nabokolassáros): 562–604 לפנה"ס
אמל-מרדוך (אויל מרודך) (Illoaroudámos): 560–561 לפנה"ס
נרגל שר-אוצור (נרגל שראצר) (Nêrigasolassáros): 556–559 לפנה"ס
חְשְיָארְשָׁ הראשון (אחשוורוש הראשון, קסרקסס הראשון): 485–465 לפנה"ס
ארתחששתא השלישי (אוכוס): 358–338 לפנה"ס
ארתחששתא הרביעי (ארוגוס): 337–336 לפנה"ס
מלכי בית תלמי במצרים, 304–30 לפנה"ס
תלמי הראשון סוטר (תלמי בן לאגוס): 304–285 לפנה"ס
תלמי השני פילדלפוס: 284–247 לפנה"ס
תלמי השלישי אורגטס: 246–222 לפנה"ס
תלמי הרביעי פילופטור: 221–205 לפנה"ס
תלמי החמישי אפיפנס: 204–181 לפנה"ס
תלמי השישי פילומטור: 180–146 לפנה"ס
תלמי השמיני אורגטס השני: 145–117 לפנה"ס
תלמי התשיעי סוטר השני: 116–81 לפנה"ס
קלאופטרה תיאה פילופטור: 51–30 לפנה"ס
קיסרים רומיים, 29 לפנה"ס – 160 לספירה
אוגוסטוס: 29 לפנה"ס – 14 לספירה
קאנזי (28 באוקטובר 1980 - 18 במרץ 2025), שהיה ידוע גם בלקסיגרמה (מתוך הדמות 太), היה בונובו זכר שהיה נושא למספר מחקרים על שפת קופי אדם.
ד"ר סו סאבאג'-רומבו, פרימטולוגית שחקרה את הבונובו לאורך חייה, טענה כי קאנזי הפגין כישרון לשוני מתקדם.
קאנזי נולד ב-1980 ללורל ולבוסאנדג'ו בתחנת ירקס פילד באוניברסיטת אמורי.
זמן קצר לאחר הלידה, קאנזי נגנב ואומץ על ידי נקבה דומיננטית יותר, מאטאטה, המטריארכית של הקבוצה.
בשנת 1985 הועבר קאנזי ל"מרכז לחקר השפה" באוניברסיטת ג'ורג'יה סטייט.
מאוחר יותר הוא הועבר, יחד עם אחותו, פנבנישה, ל"קרן למען קופי אדם" (Great Ape Trust) בדה מוין, איווה.
המתקן, שהוקם ב-2004 על ידי איש העסקים המקומי, טד טאונסנד, נסגר לאחר אובדן מימון, הצפה והאשמות בהזנחה.
בשנת 2013 השתלטו על המתקן אנשי "יוזמת השימור והקוגניציה של קופי אדם" (ACCI - Ape Cognition and Conservation Initiative) בניהול ג'ארד טגליאלטלה, פרופסור באוניברסיטת קנסאו סטייט בג'ורג'יה, וביל הופקינס, פרופסור באוניברסיטת ג'ורג'יה סטייט.
כאשר ACCI השתלטו על הטיפול בקאנזי ב-2013, הוא סבל מהשמנת יתר חמורה עקב ניהול לא נכון של תזונה ופעילות.
המטפלים החדשים שינו את התזונה שלו לתזונה מתאימה יותר לבני מינו והגדילו לו את ההזדמנויות לפעילות גופנית.
מאז קאנזי איבד יותר משלושים וחמישה קילו ממשקלו.
כתינוק, קאנזי ליווה את מאטאטה למפגשים שבהם לימדו את מאטאטה שפה דרך מקלדת עם לקסיגרמות, אך גילה עניין מועט בשיעורים.
זו הייתה הפתעה גדולה לחוקרים כשיום אחד, כשמאטאטה לא הייתה נוכחת, קאנזי התחיל להשתמש בלקסיגרמות, והיה לא רק הקוף הראשון שלמד היבטים של שפה באופן טבעי ולא כתוצאה מאימון ישיר, אלא גם קוף הבונובו הראשון שנראה כי הוא משתמש במרכיבי שפה..
תוך זמן קצר, קאנזי שלט בעשר המילים שהחוקרים נאבקו ללמד את אמו המאמצת, ומאז למד יותר מ-348 מילים, והיה יכול גם לשלב ביניהן כדי לקבל משמעויות חדשות.
כשהוא היה שומע מילה שנאמרת (דרך אוזניות כדי לסנן רמזים לא-מילוליים), הוא היה מצביע על הלקסיגרמה הנכונה.
הוא גם יזם תקשורת בעזרת הלקסיגרמות.
בשנת 2006 טענה סוזן סאבאג'-רומבו, שקאנגי מבין כ-3,000 מילים מדוברות.
על פי מאמר שפורסם ב-Discover, קאנזי גם היה משתמש מיומן בכלים.
אמו המאמצת של קאנזי, מאטאטה, הייתה לפי ההערכות באמצע עד סוף שנות ה-40 לחייה כשנפטרה ביוני 2014. בחברה המטריארכלית של הבונובו, מעמדו של הזכר נקבע בעיקר על פי מעמדן של הנקבות שאליהן הוא קשור.
מאטאטה הייתה מנהיגת הקבוצה, ולכן מעמדו של קאנזי כזכר היה גבוה ביותר.
בכתב העת Smithsonian, נכתב כי לקאנזי "יש מראה של פטריארך מזדקן – הוא מקריח, בעל כרס, עם עיניים רציניות, שקועות בחוריהן." תיאור זה מאשר תצלום צבעוני בן עמוד שלם של קאנזי בנשיונל ג'יאוגרפיק ממרץ 2008, ותצלום של עמוד שלם בשחור-לבן בטיימס.
התנהגותו ויכולותיו של קאנזי היו נושא למחקר שפורסם בכתבי עת מדעיים, כמו גם בדיווחים בתקשורת הפופולרית.
כשהיה בן שמונה, השתתף קאנזי בתוכנית מחקר, שבה הושוותה יכולתו להיענות לבקשות מילוליות לזו של ילד אנושי בן שנתיים בשם אליה (Alia).
קאנזי ואליה קיבלו 660 הוראות מילוליות, וביקשו מהם להתמודד עם חפצים מוכרים בדרכים חדשות.
קאנזי הגיב נכון ל-74 אחוז מההנחיות, אליה ל-65 אחוז מהן.
מחקר אחר, שתוכנן ובוצע על ידי הארכאולוגים קתי שיק וניקולס טות', נועד להשוות את היכולות הקוגניטיביות והמכניות של קאנזי לאלו של אבות אנושיים קדמונים שיצרו והשתמשו בכלים בתקופת האבן הקדומה (כנראה הומו הביליס), כגון פצלי אבן מהתרבות האולדובאית וגרעיני סלע (גרעין הוא הסלע שממנו הוסרו פצלים).
במחקר זה, שיק וטות' הראו לקאנזי כיצד לסתת אבן וליצור קצה חד שניתן להשתמש בו כדי לחתוך חבל במטרה לקבל גישה למזון.
לאחר הצגת התנהגות של יצירת פצלי אבן במגוון הזדמנויות, החוקרים הניחו בכל ניסוי פרס מזון בתוך קופסה עם מכסה שקוף, שהוחזק סגור בחבל.
לאחר מכן הובילו את קאנזי למתחם שבו הייתה ממוקמת הקופסה ונתנו לו את האבנים הדרושות ליצירת פצלים (כמו אבן צור).
במהלך מחקר רב-שנתי זה, קאנזי לא רק למד כיצד ליצור פצלים, הוא גם פיתח שיטה משלו על ידי זריקת האבנים על משטחים קשים כדי ליצור פצלים, בניגוד לשיטת ההקשה הידנית שהציגו בפניו.
עם הפצלים החדים הרבים שייצר, הצליח קאנזי לחתוך את החבל וקיבל גישה לתגמול המזון.
עם זאת, הפצלים שייצר והשתמש בהם היו גולמיים יותר מאלה שיצרו בני אדם בתקופת האבן הקדומה.
מחקר דומה על יכולות יצירת פצלים של שימפנזים לא הצליח לשחזר את הממצאים שהגיעו אליהם עם קאנזי.
המחברים הציעו שהפערים בממצאים נובעים מההבדלים ברקע הגידול של הנבדקים.
בעוד שקאנזי בילה חלק ניכר מחייו בסביבת בני אדם והוכשר על ידם (מה שהוביל לרמה גבוהה של תרבות), השימפנזים במחקר האחרון לא אומנו ולא הדגימו בפניהם כיצד להכין או להשתמש בפצלים (או כל התנהגות אנושית אחרת).
הדבר יכול להסביר מדוע קאנזי הצליח לפתח כישורי יצירת פצלים לאחר התבוננות בבני אדם, בניגוד לשימפנזים במחקר האחרון.
קאנזי היה מוכר בזכות יכולתו "להתייחס לאובייקטים שאינם נמצאים בסביבתו, ולהמציא נוסחאות חדשות לתיאור רכיבים שאת שמם לא הכיר...
יש לו תפיסת זמן מסוימת, ונראה שהוא מבין את נקודת המבט של הזולת".
בטיול ביער בג'ורג'יה, קאנזי נגע בסמלים של "מרשמלו" ו"אש".
סוזן סאבאג'-רומבו אמרה בראיון כי "לאחר שנתנו לו גפרורים ומרשמלו, קאנזי אסף זרדים למדורה, הצית אותם בעזרת הגפרורים וצלה את המרשמלו על מקל".
בעיתון "טלגרף" התפרסמו תצלומים של קאנזי מצית אש להכנת אוכל.
פול רפאלה, לבקשתה של סאבאג'-רומבו, ביצע ריקוד האקה לעיני קופי הבונובו.
ריקוד מלחמה מאורי זה כולל סטירות בירכיים, חבטות בחזה וצעקות.
כמעט כל קופי הבונובו הנוכחים פירשו זאת כהצגה אגרסיבית, והגיבו בצרחות רמות, חשפו שיניים והלמו בקירות וברצפה.
קאנזי, שנשאר רגוע, תקשר עם סאבאג'-רומבו באמצעות קולות בונובו; סאבאג'-רומבו פירשה את הקולות הללו, ואמרה לרפאלה, "הוא היה רוצה שתעשה את זה שוב רק בשבילו, בחדר מאחור, כדי שהאחרים לא יתעצבנו".
מאוחר יותר נערכה הופעה פרטית בחדר אחר.
סאבאג'-רומבו צפתה בקאנזי מתקשר עם אחותו.
בניסוי זה, קאנזי הוחזק בחדר נפרד והראו לו קצת יוגורט.
קאנזי השמיע קולות שאחותו יכלה לשמוע; אחותו, פנבנישה, שלא יכלה לראות את היוגורט, הצביעה על הלקסיגרמה ליוגורט, מה שמעיד על כך שלקולות הייתה משמעות מבחינתה.
בהדגמה בתוכנית הטלוויזיה Champions of the Wild הוצג קאנזי משחק במשחק פק-מן ומבין כיצד לנצח בו.
ב-22 ביולי 2023, סרטון שהועלה ליוטיוב על ידי המשתמש ChrisDaCow הראה את קאנזי משחק גרסה שונה של מיינקראפט.
הסרטון זכה ליותר מ-3 מיליון צפיות ב-10 ימים וגייס כמעט 10,000 דולר עבור הקרן ב-11 ימים.
ב-12 בינואר 2024 פורסם סרטון המשך שהציג אותו ובונובו נוסף, אחיינו Teco, כשהביסו את האלוף האחרון במשחק.
קאנזי למד לתקשר באמצעות מקלדת עם סמלים גרפיים מיוחדים הנקראים לקסיגרמות.
קאנזי גם קלט סימנים משפת הסימנים האמריקאית מצפייה בסרטונים על קוקו הגורילה, שתקשרה בשפת הסימנים עם המטפלת שלה, פני פטרסון; סאבאג'-רומבו לא הבינה שקאנזי יודע לחתום את שמו עד שחתם, "אתה, גורילה, שאלה", לאנתרופולוגית דון פרינס-יוז, שעבדה עם גורילות.
בניסויים שבוצעו ב"מרכז המחקר לחקר פרימטים" של ירקס, קאנזי הצליח לזהות סמלים בצורה נכונה ב-89-95% מהמקרים.
קאנזי לא היה יכול להשמיע קול בצורה שהייתה מובנת לרוב בני האדם, מכיוון שלקופי בונובו יש מערכת קול שונה מזו של בני אדם, ולכן אין ביכולתם לשחזר את רוב הצלילים הקוליים של בני האדם.
עם זאת, בכל פעם שקאנזי תקשר עם בני אדם באמצעות לקסיגרמות, הוא גם הפיק קולות.
ד"ר סוזן סאבאג'-רומבו טענה במחקרה כי קאנזי "יכול להבין מילים מדוברות בודדות וכיצד הן משמשות במשפטים חדשים".
לדוגמה, החוקר ביקש מקאנזי ללכת להביא את הגזר למיקרוגל, קאנזי ניגש ישירות למיקרוגל והתעלם לחלוטין מהגזר שהיה קרוב יותר אליו.
בדוגמה אחרת, חוקר נתן לו את המשימה, "האכל את הכדור שלך בעגבנייה".
אליה, הפעוט בן השנתיים, לא ידע מה לעשות, אבל קאנזי השתמש מיד בדלעת צעצוע עשויה מספוג ככדור והחל להאכיל אותה.
למרות שקאנזי נחשב למקרה הטוב ביותר של קופי אדם שרכשו יכולות דמויות שפה, התבטאויותיו לא היו שוות לזו של ילד בן 3. הן הסתמכו במידה רבה על פרשנות אנושית, טענה שהיא ביקורת נפוצה על ניסויים בשפת קופי אדם.
לדוגמה, כאשר קאנזי השתמש ב"תות", הדבר התפרש כבקשה ללכת למקום שבו גדלים תותים, בקשה לאכול תות, שימוש במילה כמסמנת את הפרי וכן הלאה, תלוי בפרשנות של המטפל ובהקשר.
קאנזי גם לא הראה יכולת שימוש במילים פונקציונליות, וגם לא היה ביכולתו להשתמש במורפולוגיה, כגון ציון צורת הרבים של שם עצם, או בתחביר.
כמו בניסויים אחרים בשפת קופי אדם, קאנזי לא נחשב בעיני בלשנים לבעל כישורי שפה.
קאנון רוק הוא ציור שמן על קנבס מאת הצייר האמריקאי וינסלו הומר, שנוצר בשנת 1895. היצירה מוצגת בגלריה 756 במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק.
היצירה מציגה סלע בולט מתוך צוק, בצד ימין למטה, המתואר בשם "קאנון רוק" בשל דמיון צורתו לתותח כאשר מתבוננים בו מאחור.
הים סביבו גועש, ובמרכז הקומפוזיציה מתואר גל מתנפץ בעל קצף לבן עבה, שנצבע בטכניקת אימפסטו מודגשת.
הגוונים המרכזיים הם כחולים וירוקים כהים, המחזקים את האווירה הדרמטית של ים סוער.
פראוטס נק שבמיין, שם חי וינסלו הומר במשך רוב עשרים וחמש שנות חייו האחרונות, הייתה בית לקהילה קיצית פעילה שהתפזרה בעונת החורף.
הומר העדיף את עונת השפל, שהתאפיינה בשקט יחסי, בסערות עזות ובים דרמטי ומשתנה.
קאנון רוק, המתואר כסלע בולט בצד ימין התחתון של הציור, נקרא כך בשל דמיונו לתותח הנראה מאחור, וכן בשל הצליל הרועם של הגלים המתנפצים על בסיסו בעת סערות.
הסטודיו של הומר בפראוטס נק נחשב לאחד המקומות המרכזיים בתולדות האמנות האמריקאית, ובו יצר מ־1883 ועד מותו בשנת 1910. המבקרים במוזיאון לאמנות של פורטלנד יכולים להגיע אל הסטודיו בנסיעה קצרה.
החוף הנשקף ממנו מופיע בציור קאנון רוק, המוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק.
בסוף המאה ה־19, צייר הומר כמה ציורי ים, בהם זרם המפרץ, אור ירח, מגדלור ווד איילנד (1886) ו־נורת'איסטר (1895).
רבים מציורי הים של הומר מתארים את המאבק בין הים לחוף, ואת הגלים המתנפצים על סלעי החוף.
נאמר עליהם כי הם "מן הביטויים החזקים ביותר בכל תולדות האמנות לעוצמה וליופי המסוכן של הים".
לדברי ג'רלדין פאבריקנט מ־The New York Times, קאנון רוק אינה תיאור נאמן למציאות, ולדבריה "אין לציור דמיון רב למקום האמיתי".
היא מציינת כי במציאות, הגל הפונה לחוף נשבר רק בשעת שפל, אך בציור נראה כאילו הוא ממלא את המפרץ בשעת גאות.
החוקר פיליפ בים, בספרו Winslow Homer in the 1890s: Prout's Neck Observed, ציין כי הומר שינה את מבנה הסלעים האופקיים שבמקום לצורת משולש, כדי לרכז את תשומת הלב בנושא המרכזי של היצירה.
קאנוני הוא חצי אי בדרום מזרח העיר קורפו ואחד הרבעים של העיר.
השם נגזר משני תותחים צרפתיים שהוצבו בדרום חצי האי בשנת 1798 על גבעה נישאה (20 מ' מעל פני הים) השולטת על סביבתה.
בצידו המערבי של חצי האי ממוקם נמל התעופה הבינלאומי יואניס קפודיסטריאס, שהוא נמל התעופה הבינלאומי של האי קורפו, וממערב לו לגונת חָאלְקְיוֹפּוּלוֹס (Halkiopoulos lagoon).
במורד הגבעה לכיוון דרום, על אי קטנטן, ממוקמת כנסייה קטנה בשם ואלאכרנה (Βλαχέρνας/Vlacherna).
רציף צר באורך 300 מטר מחבר את חצי האי לאי הקטנטן ולכנסייה.
הקפלה שנבנתה במאה ה-17, כוללת איקונוסטאזיס מרשים מגולף בעץ וציורי קיר גדולים בפנים .
מעל לגג רעפים אדומים ומעל שער הכניסה, נראה מגדל פעמונים גבוה.
קאנפור (בהינדית: कानपुर) היא העיר הגדולה ביותר במדינת אוטר פרדש שבצפון הודו.
העיר שוכנת על גדות נהר הגנגס, 435 ק"מ דרומית־מזרחית לניו דלהי ו־965 ק"מ צפונית־מערבית לקולקטה.
ב־1801 היא נמסרה לחברת הודו המזרחית הבריטית והפכה להיות תחנת ספר של בריטניה.
ב־1857 היא הייתה מהמוקדים החשובים במהלך המרד ההודי הגדול שהתחולל כנגד השלטון הבריטי המדינה.
העיר הייתה עדה לקרבות קשים, בהם נהרגו הגנרל הבריטי יו וילר ורוב חייליו במהלך מצור שהתנהל נגד האוכלוסייה הבריטית בעיר בגט סאטי צ'אורה.
בין היתר בעיר התרחש טבח של האזרחים הבריטים שהובטח להם מעבר בטוח אל מחוץ לעיר.
לזכר הבריטים שנפלו בעיר הוקמה כנסייה בשם "כנסיית כל הנשמות".
העיר היא מרכז מסחרי ותחבורתי חשוב של צפון הודו בשל קרבתה לכביש הראשי שבין ניו דלהי לכלכותה, המכונה "גרנד טראנק רואד".
קאנפור משמשת כנקודת מפגש למסילות הברזל הצפונית, הצפונית־מזרחית והמרכזית של הודו.
היא גם משמשת כקו תחבורה חשוב על נהר הגנגס.
התעשיות העיקריות של העיר הן: צמר, כותנה, סוכר, יוטה, מוצרי עור, סבון, שמנים מן הצומח, פלסטיקה ומוצרים כימיים.
התעשיות גורמות לזיהום אוויר ומים ניכרים.
בעיר נמצאים אוניברסיטה והמכון הטכנולוגי ההודי, קולג'ים רבים לחקלאות, טקסטיל ורפואה וגן חיות גדול.
לקאנפור גרסה אל-טיפוסית של אקלים סובטרופי גשום.
להבדיל מאקלים סובטרופי גשום טיפוסים, לקאנפור קיץ ארוך וחם מאוד.
קאסאטו מארו (ביפנית: 笠戸丸; בתעתיק לועזי: Kasato Maru) הייתה אונייה מעורבת לנוסעים ומשא, שהסיעה בשנת 1908 את קבוצת המהגרים הראשונה מיפן לברזיל בעקבות הסכם שנחתם בין שתי המדינות.
בסוף שנת 1899 תכננה חברת הספנות הבריטית Pacific Steam Navigator Company לבנות מספר אוניות קיטור על מנת לחדש את צי האוניות שלה.
מבין האוניות שנבנו היו צמד אוניות תאומות, "פוטוסי" (Potosi) ו"גליסיה" (Galicia), שנבנו במספנות ויגאם ריצ'רדסון (Wigham Richardson), בסמוך לניוקאסל.
"פוטוסי" הושקה ביוני 1900 ונועדה להיות אונייה מעורבת לנוסעים ולמשא.
עוד בטרם הפליגה תחת שם זה נרכשה "פוטוסי" על ידי הדוברופלוט הרוסי, והותאמה להובלת חיילים, כ-2,000 במספר.
היא יצאה לנמל אודסה בספטמבר 1900 כשהיא נושאת שם חדש: "קאזאן".
ברוסיה צורפה "קאזאן" לצי המזרח הרחוק של רוסיה.
עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן הוסבה "קאזאן" לאוניית בית-חולים והוצבה בפורט ארתור.
כשנפלה פורט ארתור לידי היפנים (בשנת 1905), עברה "קזאן" לידי הצי הקיסרי היפני ושמה הוסב ל-"קאסאטו מארו".
הספינה הותאמה להובלת נוסעים והיא החזירה את החיילים שלחמו במנצ'וריה ליפן.
בשנה שלאחר מכן נערכו בספינה שינויים במספנות טוקיו קיסן (Tokyo Kisen), והיא חנכה את הקו החדש בין יפן והחוף המערבי של אמריקה הדרומית.
ה"קאסאטו מארו" הובילה מהגרים יפנים להוואי (ב-1906) ולמקסיקו (ב-1907).
בשנת 1906 חתמו ממשלות ברזיל ויפן על הסכם, שהפך לאחר מכן לברית ידידות בין שתי המדינות ואפשר הגירת יפנים לברזיל על מנת לשמש כפועלים חקלאיים.
בשנת 1908 הסיעה "קאסאטו מארו" את קבוצת המהגרים היפנים הרשמית הראשונה לברזיל.
המסע החל ב-28 באפריל 1908 בנמל קובה והסתיים כ-50 ימים לאחר מכן, ב-18 ביוני 1908, בנמל סנטוס שבמדינת סאו פאולו.
במסע זה הובילה "קאסאטו מארו" 165 משפחות שמנו 781 איש ואישה, אשר היו בדרכם לעבודה באחוזות הקפה הגדולות שבמערב המדינה.
על אף שמהגרים בודדים מיפן הגיעו לברזיל קודם ל"קאסאטו מארו", ואף הקימו יישוב חקלאי קטן במדינת ריו דה ז'ניירו, הרי ש"קאסאטו מארו" ציינה את תחילתה של הגירה רציפה של יפנים לברזיל, ועל כן נחשבת לתחילת דרכה של קהילת הברזילאים יפניים.
ב-1942 גויסה "קאסאטו מארו" על ידי ממשלת יפן לצי המלחמתי כסיירת עזר (auxiliary cruiser).
ב-9 באוגוסט 1945 הופצצה הספינה על ידי שלושה מטוסים סובייטים וטבעה בים ברינג בקרבת חצי האי קמצ'טקה.
טרופת האונייה נמצאת בעומק של כ-18 מטרים והיא במצב טוב.
קאני ארקנה היא זמרת ראפ צרפתייה-ארגנטינאית.
ארקנה נולדה במרסיי צרפת, להורים ארגנטינאיים.
היא התחילה לכתוב שירים בגיל 12, וב-1996 לבצע אותם לפני מכריה.
היא הקימה את ההרכב "Mars Patrie" ולאחר מכן את ההרכב "Etat-Major".
כך צברה ניסיון במה בסצנה המחתרתית של מרסיי, עד אשר הוציאה ב-2003 דיסק דמו ראשון של Etat-Major.
אחרי מספר הופעות סולו בפרויקטים שונים, ארקנה הוציאה תקליט EP ראשון בשם "Le missile est lancé" (בעברית: "הטיל שוגר") ב-2004. האלבום הראשון שלה, "Entre ciment et belle étoile" ("בין הבטון לכוכבים") יצא לאור באוקטובר 2006. הסינגל הראשון שלה, "La rage", שפורסם ב-2006, מתייחס בעיקר למהומות בצרפת ב-2005.
קאנטרי קלאב או מועדון שדה הוא מועדון ספורט ששוכן בדרך־כלל מחוץ למרכזי הערים, ובו מתקני ספורט שונים.
מתקני הספורט שונים ממועדון למועדון, כשבין המתקנים המקובלים הם בריכת שחייה, מגרש טניס, מגרש גולף, מועדון פולו, מועדון רכיבה על סוסים, מגרש כדורגל וחדר כושר.
מקור הרעיון בארצות הברית, ומועדונים כאלה גם נפוצים בבריטניה, באוסטרליה ובמדינות נוספות.
על פי רוב פועלים מועדוני שדה כמועדוני חברים המעודדים חברות על בסיס שנתי.
במועדוני שדה רבים בארצות הברית היו מקובלים בעבר כללים נוקשים של קבלה למועדון, כאשר לא התאפשר לבני מיעוטים אתניים או דתיים (כגון שחורים, היספאנים או יהודים) להתקבל לחברות במועדון – אך כיום בחלק גדול מהמועדונים האמריקאיים המצב השתנה, בין השאר בזכות חקיקת חוקים נגד אפליית מיעוטים.
הקאנטרי קלאב הראשון בישראל הוקם בתל אביב ב-1965 בסמוך לצומת גלילות.
המועדון התפרש על שטח של 11 דונם והציע בין השאר מקפצה ובריכה אולימפית, 11 מגרשי טניס ו-600 מקומות חנייה.
הוא פעל ברציפות עד שנת 2004. בשנות ה-70 הקימה ההסתדרות באמצעות חברת העובדים והפועל רשת מתקני קאנטרי.
כיום רוב הערים הגדלות מפעילות קאנטרי עירוני לרווחת התושבים.
בישראל קאנטרי קלאב הוא מתחם המיועד לפעילות ספורטיבית שיכלול בריכת שחייה פתוחה ומקורה, חדר כושר, מגרשי טניס, מגרשי כדורסל, מגרשי קטרגל ומתחם טניס שולחן.
וכן מתקנים התומכים בכך כגון קפיטריה, מלתחות, לוקרים, סאונה, וסטודיו לחוגי כושר כגון מחול אירובי, יוגה, פילאטיס, ספינינג, זומבה ועוד.
קאסאציו (באיטלקית: cassazione, בגרמנית: cassation) הוא מונח, שהיה בשימוש בין 1750 ל-1775 בדרום גרמניה, אוסטריה ובוהמיה כהגדרה ליצירה או לפרק בודד.
מקור המונח אינו ודאי – קוך (Koch), מוזר (Moser) ואברט (Abert) סבורים שהיא לקוחה מ-"cassare" ("לשלח" או "לשחרר" באיטלקית), במשמעות של "מוזיקת פרידה" (Abschiedsmusik).
לדעת ויצבה (Wyzewa) וסן פו (Saint-Foix), כפי שהיא מובאת בביוגרפיה שלהם של מוצרט, המילה היא נגזרת של casser ("לשבור" בצרפתית), כלומר, יצירה שאפשר לנגן את פרקיה בכל סדר שהוא.
רימן (Riemann), בלקסיקון שלו מ-1909, מייחס אותה ל-cassa, תוף באיטלקית.
עם זאת, הסבירות הגבוהה ביותר היא, שהמילה קאסאציו היא שיבוש קל של ביטוי גרמני שהיה נפוץ בין מוזיקאים באמצע המאה ה-18, gassatim gehen – לנגן ברחובות.
כבר ב-1619 השתמש מיכאל פרטוריוס במונחים "גראסאטן" ו"גאסאטן" בקשר לסרנדה.
בראשית התקופה הקלאסית ולפניה נכתבו קאסאציות בין השאר על ידי קרל דיטר פון דיטרסדורף ומיכאל היידן, כמו גם יצירות מוקדמות של יוזף היידן ומוצרט, אם כי רק מעטות מהן נקראות כך במקורות, מה שמקשה על זיהוי "סגנון קאסאציוני" מובהק.
בקטלוגים תמאטיים של ברייטקופף יצירות מוגדרות לעיתים קאסאציות ובפעמים אחרות דיברטימנטי וכך גם בכותרות היצירות, הן בדפוס והן בכתבי יד.
היידן השתמש לעיתים בכותרת "קאסאציו" לציון פרקים בעלי אופי קליל והומוריסטי.
השימוש היחיד שמוצרט עשה במונח מופיע במכתב מאוגוסט 1770, שם הוא מזכיר התחלות של שלושה פרקים: הפרקים הראשונים של הסרנדות 63 ו-99/63a ברשימת קכל, שניהם שירי לכת, ושיר הלכת הנפרד 62 ברשימת קכל (שכיום מקובל לקשר אותו עם הסרנדה 100/62a).
מכך אפשר להסיק, שייתכן ומוצרט קישר את המונח עם המערך המחזורי המסורתי של שיר הלכת והסרנדה.
אותו דבר נכון לגבי מיכאל היידן.
שני המלחינים השתמשו במונח אך ורק ליצירות תזמורתיות.
המונח קאסאציו נעלם כנראה משימוש כבר בנעורי בטהובן.
דוגמה נדירה לשימוש מאוחר בקאסאציו מופיעה באופוס 6 של סיבליוס.
קאנטרי בלוז או פולק בלוז הוא מונח המתאר סוג של מוזיקת בלוז שגיטרה היא המרכיב המרכזי שלה.
הקאנטרי בלוז משלב אלמנטים ממוזיקת הגוספל וסגנונות עממיים נוספים.
המוזיקה הופיעה בשנות העשרים והשלושים בדרום העמוק של דלתת מיסיסיפי.
יש לו שורשים עמוקים בתרבות אמריקאית מוקדמת ושירים שמושרים על ידי עבדים על המטעים הדרומיים העצומים.
מרבית נגני הבלוז הכפרי היו אפריקאים אמריקאים, ורבים מהם היו מטיילים, כלומר הם טיילו באזורים של הדרום האמריקני, שרו במקומות כמו כנסיות, אולמות חברתיים, ג'וי-ג'וי, או אפילו פינות רחוב.
חלקם הוציאו מחיה קטנה עם המוזיקה שלהם בעוד אחרים התפרסמו וחגגו.
לכל מבצע היה סגנון שירה ונגינה ייחודי משלו, ורובם כתבו שירים משלהם.
בשנות השישים של המאה העשרים חוותה מוזיקת הקאנטרי בלוז תחייה בקרב קהל חדש, שלא נחשף לא עד אז, צעירים לבנים מן המעמד הבינוני.
את המגמה הובילו אמנים כביג ביל ברונזי וסאני בוי ויליאמסון.
קאס גילברט היה אדריכל אמריקאי.
בין עבודותיו הידועות: בניין וולוורת', בניין הקפיטול של המדינות וירג'יניה המערבית, מינסוטה וארקנסו, בניין בית המשפט העליון של ארצות הברית, מוזיאון סנט לואיס לאמנות (SLAM), הספרייה הציבורית של סנט לואיס, מבנה האודיטוריום והגלריה של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות בניו יורק.
גילברט תכנן מבני ציבור רבים בסגנון הבוזאר מתוך "השקפה אופטימית אמריקאית הרוחשת כבוד לדמוקרטיה היוונית, החוק הרומאי וההומניזם של הרנסאנס".
קאס אליוט , הידועה גם בשם "מאמא קאס", הייתה זמרת ושחקנית יהודייה-אמריקאית, וחברה בלהקה The Mamas & the Papas.
אחרי שהלהקה התפרקה, היא הוציאה חמישה אלבומי סולו.
ב-1998 היא הוכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
אליוט נולדה בשם אלן נעמי כהן בבולטימור, מרילנד, בתם של פיליפ כהן ובס (לבית לוין).
שני הוריה היו ילדי מהגרים יהודים מן האימפריה הרוסית.
במהלך ילדותה המשפחה חוותה בעיות כלכליות משמעותיות, וכתוצאה מכך גם חוסר יציבות.
לאחר מספר יוזמות עסקיות שלא הצליחו, אביה מצא את הצלחתו בהפעלת עסק של עגלות אוכל שפעלו ברחבי בולטימור, ושירתו בעיקר עובדים באתרי בנייה.
לאליוט היה אח אחד, ג'וזף, וכן אחות צעירה, לאה, הידועה בשמה המקצועי לאה קאנקל, ואשר גם היא פיתחה קריירה כזמרת.
את רוב ילדותה העבירה אליוט עם משפחתה באלכסנדריה, וירג'יניה, לפני שהמשפחה חזרה לבולטימור כשאליוט הייתה בת 15.
אליוט אימצה את השם "קאס" בתיכון, אולי בהשאלה מהשחקנית פגי קאס, כך על פי חברה ללהקה דני דוהרטי (Doherty).
את שם המשפחה אליוט היא אימצה מאוחר יותר, לזכרו של חבר שמת.
בעת לימודי התיכון החלה אליוט להתעניין במשחק.
היא עזבה את התיכון זמן קצר לפני סיום הלימודים ועברה לניו יורק כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
בניו יורק, אליוט קיבלה תפקיד במחזמר "איש המוזיקה" ב-1962 ויצאה לסיבוב הופעות, אבל הפסידה את התפקיד של מיס מרמלשטיין במחזמר I Can Get It for You Wholesale לטובת ברברה סטרייסנד.
אליוט הייתה לפעמים שרה תוך כדי עבודה כסדרנית מלתחה במועדון The Showplace שבגריניץ' וילג', אך היא החלה לפתח שירה כקריירה רק לאחר שעברה לוושינגטון כדי ללמוד שם לתואר ראשון באוניברסיטה האמריקאית.
סצנת מוזיקת הפולק האמריקאית הייתה בצמיחה, כאשר אליוט פגשה את נגן הבנג'ו והזמר טים רוז, ואת הזמר ג'ון בראון, והשלושה החלו להופיע כשלישייה בשם The Triumvirate.
בשנת 1963, הנדריקס ג'יימס החליף את בראון, והשלישייה שינתה את שמה ל-The Big 3. השיר הראשון שהקליטה אליוט יצא במסגרת עבודתה בהרכב זה, "Winkin', Blinkin', and Nod", בידי FM רקורדס ב-1963.
טים רוז עזב את ההרכב ב-1964, ואז אליוט והנדריקס חברו לאמנים הקנדים זאל ינובסקי ודני דוהרטי והקימו את Mugwumps.
הרכב זה נמשך כשמונה חודשים, ואחרי זה קאס הופיעה במשך תקופה כאקט סולו.
בינתיים, ינובסקי וג'ון סבסטיאן יסדו את להקת The Lovin' Spoonful, ודוהרטי הצטרף ל-The New Journeymen, קבוצה שכללה גם את ג'ון פיליפס ואשתו מישל.
בשנת 1965, חברי New Journeymen הגיעו להופעה של אליוט בוושינגטון, בעקבותיה דוהרטי ניסה לשכנע את פיליפס שאליוט צריכה להצטרף להרכב.
אחרי כמה התחלות והפסקות, במהלך חופשה משותפת עם חברי הלהקה באיי הבתולה, ולדבריהם—הרבה סמים ואלכוהול—היא עשתה כן.
אגדה פופולרית המסופרת על אליוט היא שהמנעד שלה שופר בטווח שלושה תווים לאחר שהיא נפגעה בראשה על ידי צינורות נחושת שנפלו על ראשה כשעברה באתר בנייה מאחורי הבר בו הופיעה הלהקה באיי הבתולה.
אליוט אישרה את הסיפור בריאיון לרולינג סטון מגזין, בשנת 1968:
עם זאת, חברים של אליוט סיפרו מאוחר יותר שהסיפור של הצינורות היווה הסבר כיסוי פחות מביך מדוע ג'ון פיליפס נמנע במשך זמן מה להוסיפה להרכב, וזאת כי הוא חשב שהיא שמנה מדי.
הלהקה החדשה שמה פעמיה לקליפורניה, לחפש שם את הצלחתה.
כעת, עם שתי חברות בלהקה, נדרש שם חדש שהוא לא בלשון זכר.
על פי דוהרטי, לאליוט הייתה ההשראה לשם החדש שנבחר, כפי שכתב באתר האינטרנט שלו:
דוהרטי גם אמר כי האירוע סימן את תחילתו של הרומן שלו עם מישל פיליפס.
אליוט הייתה מאוהבת בדוהרטי ולא הייתה מרוצה כאשר הוא סיפר לה על היחסים.
דוהרטי אמר שאליוט הציעה לו פעם נישואים, אבל שהוא היה כל כך מסטול באותו זמן שהוא לא הצליח אפילו להגיב.
אליוט הייתה ידועה בשל חוש הומור ואופטימיות, והיא נחשבה על ידי רבים כחברת הלהקה הכריזמטית ביותר.
הקול הייחודי והעוצמתי שלה היה גורם מרכזי בהצלחה שלהם.
היא זכורה במיוחד עבור הביצועים שלה בלהיטים כמו "California Dreamin'", "Monday, Monday", "Words of Love", והסולו "Dream a Little Dream of Me", אשר הקבוצה הקליטה בשנת 1968 לאחר שנודע על מותו של פביאן אנדרה, אחד מכותבי השיר, אותו הכירה מישל פיליפס שנים קודם לכן.
ייחודה של הגרסה של אליוט הוא במקצב האיטי ובאווירה החולמנית שלה, בעוד גרסאות קודמות, כולל של נט קינג קול ואוזי נלסון, היו במקצבים חיים וקופצניים יותר, מכיוון שהשיר נכתב במקור בשנת 1931 כשיר ריקודים.
בסוף 1965 חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם דנהיל רקורדס, ובתחילת 1966 יצא הסינגל "California Dreamin'" והיה ללהיט מיידי.
הוא נהיה שיר הדגל לגל המוזיקה שנקרא Sunshine Pop, ואשר שילב אתוס ואסתטיקה של פולק עם סגנון החיים הקליפורני החופשי והקליל שהתהווה באותה תקופה.
האלבום הראשון שלהם, If You Can Believe Your Eyes and Ears, יצא זמן קצר לאחר מכן, והיה גם הוא ללהיט, כמו גם מספר מהשירים שכלל.
מבחינה מוזיקלית הלהקה המשיכה להשתפר, אך היחסים האישיים והתהפוכות הרומנטיות שבין חבריה גרמו למתחים גדולים, כמו גם צריכת סמים ואלכוהול.
הלהקה המשיכה להקליט שירים ואלבומים, חלקית בשל המחויבות שלהם לחוזה עם דנהיל, וחלקית בשל ההצלחה הגדולה שזכתה לה—באותה תקופה הפופולריות שלה בארצות הברית הייתה דומה לזו של הביטלס.
האלבום השלישי שלהם, שנקרא Deliver ויצא ב-1967, היה משחק מילים על לידתה של בתה של אליוט באותו הזמן,
בין שנת 1968 ל-1971 הלהקה הייתה במצב התפרקות, שהושלמה אחר צאת אלבומה האחרון ב-1971.
לאחר שהלהקה התפרקה, אליוט החלה להופיע ולהקליט כאקט סולו.
ההצלחה הגדולה ביותר שלה מאותה התקופה הייתה "Dream a Little Dream of Me", מהאלבום באותו השם משנת 1968. האלבום יצא מבית דנהיל רקורדס, למרות שיצא קודם בגרסה של הלהקה.
באוקטובר 1968, אליוט הופיעה בהופעת בכורה חיה כאמנית סולו במלון Caesars Palace בלאס וגאס, עם חוזה לשתי הופעות כל ערב, למשך שלושה שבועות.
שישה חודשים לפני, פתחה אליוט בדיאטה חמורה במטרה לרזות לפני ההופעה, וירדה במשקלה 40 ק"ג, כשליש ממשקל גופה.
ההרזיה המהירה הובילה לכיב קיבה ובעיות גרון, בהם היא טיפלה בשתיית חלב ושמנת, מה שגם גרם לה לעליה מחדש בכחצי ממה שרזתה.
אליוט הייתה מרותקת למיטתה למשך שלושה שבועות לפני ההופעה הראשונה, בעת שהמנהל המוזיקלי, הלהקה ומנהל ההפקה ניסו להכין את המופע בהיעדרה.
היא הייתה אמורה לעשות חזרות למשך שלושה ימים לפני פתיחת ההופעה, אבל היא הצליחה לעבור רק חלק מחזרה אחת לפני שאמרה שהיא מאבדת את קולה.
היא דילגה על שאר החזרות ושתתה תה עם לימון, בתקווה להתאושש עד לערב הפתיחה.
קהל של 950 אנשים מילא את האולם ב"סיזר פאלאס" בערב של יום רביעי ה-16 באוקטובר, כולל סמי דייוויס ג 'וניור, פיטר לופורד, וג'ימי הנדריקס.
ג'ואן באאז, לייזה מינלי, ומיה פארו, שלחו פרחים לחדר הלבשתה של אליוט.
אבל מאחורי הקלעים, אליוט החלה לרעוד מחום גבוה.
חבריה דחקו באמרגן שלה לבטל את ההופעה, אבל היא הרגישה שזה חשוב מדי והתעקשה להופיע.
כשהיא חולה וללא הכנה בחזרות, אליוט החלה להתפרק במהלך הופעתה הראשונה: הקול שלה היה חלש, כמעט לא נשמע, הקהל הגדול לא היה סימפתי, למרות היות ביניהם הידוענים שבאו לתמוך.
בסוף המופע, אליוט חזרה אל הבמה כדי להתנצל בפני הקהל, באומרה, "זה הערב הראשון, וזה ישתפר".
אז היא שרה את "Dream a Little Dream of Me", ועזבה את הבמה לקול מחיאות כפיים חלשות.
היא חזרה מאוחר יותר באותו ערב כדי לבצע את ההופעה השנייה, אבל הקול שלה היה עוד יותר גרוע, ורבים מהקהל יצאו מן האולם במחאה.
אסקווייר מגזין קרא למופע "אסון" שהיה "אפי בממדיו".
ניוזוויק השווה את המופע לאסון הטיטניק.
המופע בוטל אחרי הלילה הראשון, ואליוט טסה ללוס אנג'לס למען מה שדווח כ"ניתוח שקדים".
בתוך שעות מסוף ההופעה בלאס וגאס, שמועות החלו להתפשט שהיא נטלה סמים במהלך השבועות שלפניו.