tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא לא היה ארסי וייתכן שניזון גם מתנינים.
לפי השערה אחרת, המבוססת על מורפולוגיה, אבותיהם של הנחשים היו קשורים למשפחת המוזאזאוריים, זוחלים ימיים נכחדים מן הקרטיקון.
לפי השערה זו, העפעפיים האופייניים לנחשים התפתחו על מנת להתאים לתנאים מימיים (איבוד מים בקרנית בשל אוסמוזה), והאוזניים החיצוניות אבדו כתוצאה מחוסר שימוש בסביבה מימית.
בקרטיקון המאוחר, נחשים חזרו אל היבשה, והמשיכו להתפתח לנחשים של ימינו.
שרידי נחשים מאובנים ידועים ממשקעים ימיים מוקדמים של סוף הקרטיקון, כך שהם עתיקים יותר ממאובני נחשים יבשתיים.
מבנה גולגולת דומה, גפיים שרידיות או נעדרות ומאפיינים אנטומיים אחרים המצויים במוזאזאורים כמו גם בנחשים, מובילים למתאם קלדיסטי חיובי, אם כי חלק מהתכונות הללו משותפות גם למשפחת הכוחיים, ולכן אין זו הוכחה חד-משמעית.
נחשים מתרבים בדרך כלל בעונת קיץ או באביב.
הנקבה משחררת פרומונים המושכים אליה את הזכרים.
בכמה מיני נחשים הזכרים מתלפּפים סביב הנקבה בתופעה הנקראת "כדור הזדווגות".
לא ברור כיצד בוחרת הנקבה את הזכר, אך לאחר מכן מתיישר אחד הזכרים מתחת לנקבה במקביל לה ומפרה אותה.
הנקבה מְטילה בין 2 ל־100 ביצים, תלוי בזן הנחש.
לאחר חודש עד חודשיים בוקעים האבקועים מן הביצים בעזרת שן מיוחדת (שנקראת שן הביצה) אשר נושרת לאחר הבקיעה.
בכמה מיני נחשים שומרות הנקבות את הביצים עד לבקיעתן בגופן ומשריצות את האבקועים.
הנחשיל הברהמיני הוא מין הנחש היחיד שידוע כי הוא מתרבה באמצעות רביית בתולים בלבד, וכל הפרטים שזוהו ממין זה היו נקבות.
ישנם מינים אחרים של נחשים, כגון פיתון בורמזי, מוקסין הנחושת ומוקסין המים, שיכולים להתרבות באמצעות רביית בתולים, אף שהם יכולים להתרבות גם ברבייה זוויגית (מינית).
הקטנים שבנחשים אוכלים חרקים, והגדולים שבהם (כמו האנקונדה) ניזונים אף מחזירים, וקפיבארות.
תועדו נחשי אנקונדה שטרפו תנין צעיר.
בשל היותם פויקילותרמיים, נחשים מעכלים את מזונם לאט, ולכן גם אוכלים לעיתים רחוקות יחסית.
האנקונדה החיה בדרום אמריקה אוכלת בממוצע אחת לשישה חודשים.
לנחשים אין שִיני לעיסה ולכן עליהם לבלוע את הטרף בשלמותו.
כדי להתגבר על מכשול זה פיתחו רוב הנחשים אמצעי מיוחד: הנחשים פורקים את לסתותיהם וכך מגדילים את רוחב פתיחת הפה שלהם ומאפשרים למזון גדול להיכנס.
לאחר הכנסת המזון לגופם, מערך שרירים מפותח מוחץ את הטרף ומחליף את שיני הלעיסה.
ישנם נחשים המתמחים באכילת ביצים ומשתמשים בתחבולה זו כדי לבצע את המלאכה.
הם פורקים את לסתותיהם ומרחיבים את פיהם לגודל עצום.
אז, הם משתמשים בחוליותיהם כדי לשבור את הביצה.
את תוכן הביצה הם מעכלים ואת קליפתה פולטים.
נחשים משתמשים בשיטות ציד שונות ומגוונות כהתחפרות והסוואה.
את טַרְפָּם הם ממיתים בשתי דרכים מרכזיות:
הכשה – המתה באמצעות ארס.
חֶנֶק – המתה באמצעות כריכת הגוף על הטרף וחסימת דרכי הנשימה.
כ-830 מבין כ-4,180 מיני הנחשים בעולם הם ארסיים בעלי שיני ארס קדמיות ומתוכם בערך 290 בעלי הפוטנציאל להרוג בן אדם.
נשיכה בשיני ארס חלולות אשר קרוב לקצותיהן ישנו חור שדרכו זורם הארס (כמו מזרק).
לנחשים הארסיים יש שני סוגים של שיניים: שיניים קבועות (בדומה לשני האדם) ושיניים ציריות אשר יכולות להתקפל בשעה שפיו של הנחש סגור.
כאשר הוא פוער את פיו לקראת הכשה, הן נשלפות.
נחשים בעלי שיני ארס קבועות אינם מכישים אלא נושכים.
נשיכה בשיני ארס אחוריות מרזביות, אשר בהן חריץ בצורת מרזב לאורכה של השן.
עם שיניים כאלה הנחש צריך להחזיק את טַרְפּוֹ זמן ממושך יחסית כדי להבטיח את כניסת הארס פנימה.
נחשים בעלי שיניים מרזביות נקראים נחשים תת-ארסיים או חצי ארסיים.
אדם הנופל קורבן להכשה מצליח בדרך כלל להיחלץ מהשיניים האחוריות, ועל כן רוב התת-ארסיים לא נחשבים מסוכנים לבני אדם.
הארס מיוצר בבלוטות הארס, הנמצאות בראש הנחש.
הוא מוזרם לשיני הארס כאשר מופעל עליהן לחץ.
ארסו של הנחש מורכב בעיקר מחלבונים וממינרלים, והדבר גורם למספר תוצאות קשות בגוף הקורבן.
מטרתו העיקרית של הארס היא לשתק את הקורבן או את הטרף, אולם הוא גם מתחיל את תהליך העיכול מבפנים כאשר הוא מֵמֵס את האיברים החיוניים (כלי דם וכו').
הגוף נכנס להלם, והכליות עלולות לקרוס תחת עומס הרעלים.
הארס מוחדר בנשיכה או הכשת השיניים אל רקמה או שריר ומתפשט בגוף באמצעות מערכת הלימפה.
יש נחשים אשר ארסם פוגע במערכת העצבים של הקורבן, ויש אשר גורמים לפגיעה במחזור הדם ולהשפעה ישירה על רקמות הריאה של הטרף ומציפים את ריאותיו.
במקרה זה הטרף ימות מחנק, הרעלת דם או שטפי דם פנימיים וסיבוכים הנובעים מכך.
יש מיני נחשים, כגון קוברה יורקת, אשר משתמשים בארס גם כדי לנטרל את אויביהם ללא הכשה וללא מגע ישיר כלל.
נחש זה מתיז ארס אל עיניו של המאיים עליו, והארס מנטרל מיד את ראיית הפולש או הטורף.
במגע עם העיניים, הארס עלול לגרום עיוורון.
הארס מותז כאשר הנחש מכווץ את השריר המקיף את בלוטת הארס במהירות ותוך כדי כך ניתז הארס דרך בלוטת הארס אל השיניים החוצה, למרחק של מספר מטרים.
נחשים ההורגים את טרפם בחנק הם נחשים שאינם ארסיים.
נחשים אלה כורכים עצמם סביב טרפם בתנועה מהירה ולוחצים על בית חזהו כך שבכל פעם שהוא מוציא אוויר הם מהדקים את לחיצתם ויוצרים מצב חנק יעיל שבסופו של דבר מביא למות הטרף.
הנחש חונק את טרפו עד שהוא מפסיק לחוש בדופק הטרף.
הפסקת הנשימה לבדה אינה משמשת אבחנה, כי אילו היה הנחש מפסיק לחנוק את הקרבן בשלב זה, ייתכן שהיה חוזר לנשום באמצע אכילתו, דבר שהיה מסכן את הנחש.
הפסקת הדופק היא אבחון מהימן יותר למותו של הטרף.
סברה אחרת, הנעשית מקובלת יותר בקרב חוקרי זוחלים, גורסת שלפחות חלק מנחשי החנק (ביניהם האנקונדה) מביאים למות טרפם בדרך שונה: הלחץ החזק המופעל על הטרף גורם לחסימת כלי הדם בגופו ולהפסקת הזרימה הסדירה של הדם.
כתוצאה מכך, הטרף מת מדום לב.
לנחשים שבטבע יש לא מעט אויבים.
עמם נמנים החיוויאי, החתול, גירית הדבש, שאף פיתחה עמידות לרעלי נחשים מהמסוכנים כפתן וקוברה.
הקיפוד והנמייה פיתחו חסינות לארס הצפעים ולנחשים מסוכנים אף יותר כגון : ממבה וקוברה.
האויב הגדול ביותר הוא ככל הנראה נחשים אחרים.
הנחשים פרוסים על כל היבשות למעט אנטארקטיקה ונמצאים בכל המדינות בעולם מלבד כף ורדה, איסלנד ו-אירלנד.
הנחשים מעדיפים ארצות חמימות, בארצות שבהן החורף קר מדי הם נכנסים לתרדמת חורף.
רוב הנחשים חיים ביבשה, אולם ישנם גם נחשי ים החיים בים.
הנחש הגדול ביותר הוא פיתון מרושת (Malayopython reticulatus), שמגיע עד לעשרה מטרים וחי בדרום-מזרח אסיה, ואילו הנחש הקטן ביותר הוא נימון ברבדוס (Tetracheilostoma carlae), שאורכו כעשרה סנטימטרים והתגלה בשנת 2006 באי ברבדוס באיים הקריביים.
בשנת 2018 נערך סקר לבחירת "הנחש הלאומי של ישראל" ובסופו נבחר לקבל את התואר צפע מצוי, המכונה גם "צפע ארצישראלי".
הנחשים בישראל מחולקים ל-9 משפחות:
רוב נחשי ישראל אינם ארסיים, אך 7 מיני משפחת הצפעיים, הפתן השחור, ושרף עין-גדי הם ארסיים ומסוכנים לאדם.
המין בעל הארס הקטלני ביותר החי בארץ הוא הצפעון השחור שאין בעולם נסיוב נגד הארס שלו.
הערכה המבוססת על דיווחים חלקיים מצביעה כי מדי שנה מתרחשים בין 200–300 מקרי הכשה כאשר יותר מ–95% ממקרים אלו הם הכשות של צפע מצוי.
רוב המקרים בין אפריל עד ספטמבר, כ-5% מהמקרים קשים ובממוצע פחות מאדם בשנה מת מהכשת נחש בישראל.
כ-300 הכשות חיות מחמד ובעלי חיים שונים מטופלים מדי שנה באמצעות וטרינרים.
הנחש מופיע לראשונה בתנ"ך ב, בסיפור על גירוש אדם וחוה מגן עדן: .
בעקבות המעשה, אדם וחוה מגורשים מגן עדן, וגם הנחש נענש: .זהו סיפור אתיולוגי, שכוונתו היא להסביר מדוע הנחש זוחל על גחונו ואין לו רגליים כמו לשאר החיות, ומדוע הנחש טועם בלשונו את הקרקע.
בעקבותיו, ההלכה והמסורת היהודיים מביעים סלידה עזה מנחשים.
כך למשל, בבתי כנסת בהם מופיעים סמלי השבטים מוחלף סמל שבט דן מנחש למאזניים, מחשש שמראה הנחש עלול לגרום לנשים להפיל.
חרף תדמית זו, בספר במדבר מופיע סיפור נְחַשׁ הַנְּחֹשֶׁת אשר הציל את העם: מסופר כי במהלך הדרך שעברו בני ישראל במדבר, הם באו בטענות כלפי משה ואלוהים: בתגובה, שילח אלוהים בעם את , שהפילו בנשיכתם חללים רבים.
העם הודה שחטא, וביקש ממשה שיתפלל ויעצור את המכה, ואז הורה אלהים למשה להכין את נחש הנחושת שירפא את האנשים שהוכשו: .
הנחש הוא סמלו של שבט דן שהתברך על ידי יעקב "יהי דן נחש עלי דרך שפיפון עלי אורח הנושך עקבי סוס ויפול רוכבו אחור".
תרבויות קדומות רבות יחסו לנחש כוחות ריפוי, ותכונותיו המרפאות הפכו אותו גם לסמלו של אל הרפואה במיתולוגיה היוונית – אסקלפיוס.
מכאן נפוץ סמל הנחש ברפואה.
הנחש בעל הנוצות, קצלקואטל, היה אל מרכזי בקרב העמים הילידיים של מרכז אמריקה.
אחיזת נחשים הוא פולחן דתי אשר נהוג מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 במספר קטן של כנסיות פנטקוסטיות בארצות הברית לצורכי היטהרות.
הפולחן מנומק על ידי מובאות מכתבי הברית החדשה.
במאה ה-19 שימש פולחן זה מטיפים נודדים באזורים כפריים כהוכחה לטענותיהם בדבר כוחו של האל לחולל פלאים.
במופעי רחוב באסיה וצפון אפריקה, במיוחד בהודו, נפוץ מופע מסוג היפנוט נחשים.
המאלף חולב מראש את ארסו של הנחש או עוקר את שיני הארס שלו.
נחשים כגון קוברה או צפע המשמשים במופעים אלו, חירשים לחלוטין לצלילי חליל הפונגי, בו מנגן המאלף, או שהם מסוגלים לשמוע צלילים מסוימים בלבד; הנחש אינו מכיש את מאלפו בשל התנועה הבלתי פוסקת של החליל אחריה הוא עוקב, התנהגות שנראית לצופה מהצד כמעין ריקוד של הנחש.
בקרב לוחמים ויחידות צבאיות, שמו של הנחש כצייד חמקמק וקטלני היווה השראה לעשרות יחידות קרביות שבחרו בסמלים ושמות של נחשים על מנת להגדיל את גאוות היחידה שלהם, להעלות את המוניטין ולהפחיד את האויב.
מטוס ה-F-16 פייטינג פלקון מכונה לעיתים על ידי טייסי קרב אמריקאים בשם "Viper" (צפע) בגלל תמרוניו הזריזים והחלקלקים.
בסדרת ספרי הארי פוטר הנחש משמש כסמל לרוע: זהו הסמל של בית סלית'רין והחיה האהובה על לורד וולדמורט, שיכול אף לדבר עם נחשים (יכולת שבה ניחן גם הארי פוטר עצמו).
בנוסף לכך, בספר הארי פוטר וחדר הסודות, וולדמורט משתמש במפלצת דמוית־נחש בשם "בסיליסק" כדי להטיל אימה על הוגוורטס.
נחשיל מצוי (שם מדעי: Xerotyphlops syriacus; קרוי גם נחש שלשולי) הוא מין של נחש המשתייך לסוג נחשיל השייך למשפחת הנחשיליים (Typhlopidae).
הוא נפוץ בבלקן, באיי יוון, בקפריסין, במצרים ובדרום מערב אסיה; ובכלל זה גם בישראל.
אורכו של נחשיל מצוי בוגר בדרך כלל 30-20 ס"מ, אך נמצאו פרטים שהגיעו עד לאורך של 40 סנטימטר.
משקלו של פרט בוגר מגיע עד 14 גרם.
בצורתו הוא דמוי תולעת, עם ראש קהה ומעוגל בצורתו המחובר כמקשה אחת לגופו, ללא הצרה.
הגוף מכוסה כולו בקשקשים קטנים וחלקים, שווים בגודלם לכל אורכו.
זנבו מסתיים בטופר מחודד המשמש אותו בתנועתו.
בראשו שתי עיניים שחורות קטנות, שאר הגוף בעל גוון חום-ורוד או חום-אפור.
הבטן בהירה מעט מאשר הגב וכן שקופה חלקית, כך שאיברי הפנים כמו גם ביצי הנחש ושאריות מזונו נראים מבעד לעורו.
מראהו, המזכיר את מראה השלשול יותר מאשר את רוב סוגי הנחשים, לרוב אינו מבהיל בני אדם.
הנחשיל המצוי חי בדרום מזרח אירופה בחצי האי הבלקני בשטחן של יוגוסלביה לשעבר, של אלבניה, דרום בולגריה ויוון, וכן בצפון מזרח אפריקה, בעבר הקווקז ובדרום מערב אסיה - כולל ישראל.
הוא נפוץ באזורי גבעות ובמדרונים היבשים של אזורים הרריים, במיוחד באזורים של עשבייה דלילה.
גופו של הנחשיל מותאם במיוחד לחיים מתחת לקרקע.
הוא חי במחילות תת-קרקעיות ומתחת לסלעים.
אל פני הקרקע הוא עולה רק בשעת דמדומים ובלילות.
בהתאם לגובה מעל פני הים ולטמפרטורה, יכול הנחשיל לשרוד שנת חורף של חודשיים עד שישה חודשים.
תזונתו של הנחשיל המצוי מורכבת בעיקר מנמלים, מגולמיהן ומביציהן, וכן הוא טורף חרקים ותולעים תת-קרקעיים אחרים, במיוחד טרמיטים.
הנקבות מטילות ארבע עד שש ביצים מוארכות.
הצעירים בוקעים בסתיו, ואורכם עד 7 סנטימטרים.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 141-143
נט"ל - נפגעי טראומה על רקע לאומי היא עמותה ישראלית, שמתמחה בהתמודדות עם טראומה נפשית ודחק על רקע טרור ומלחמה.
העמותה נוסדה ב-1998 בתל אביב.
מייסדי העמותה הם ד"ר יוסי הדר ויודי יובל רקנאטי.
מאז הקמתה ובמשך שנים ארוכות פעלה העמותה בנחלת בנימין בתל אביב, בית שהיה בית אמה של יובל רקנאטי.
כיום, מרכז הטראומה של נט"ל פועל במבנה השייך ליובל רקנאטי שהיא מעמידה לרשות העמותה.
בראש העמותה הציבורית של נט"ל בשנים 2016–2018 עמד בני גנץ.
כיום עומדת בראש העמותה הציבורית פרופ' רבקה כרמי.
נט"ל זכתה באות האפקטיביות של ארגון מידות לשנת 2017.
במהלך מלחמת יום הכיפורים שירת ד"ר יוסי הדר כרופא צבאי ברמת הגולן ובמהלכה נחשף לתופעת הלם הקרב.
בהשפעת המלחמה החליט להתמחות בפסיכיאטריה בתחום הטראומה ופוסט טראומה.
ב-1997 יוסי הדר רשם את עמותת נט"ל והזמין את יהודית יובל רקנאטי להצטרף כמייסדת שותפה.
ביולי 1998 - נחנכה עמותת נט"ל ובה יחידה קלינית וקו סיוע טלפוני במודל שפותח בעמותה.
משכנה של העמותה בנחלת בנימין בתל אביב.
באותה העת נפטר הדר ובמסגרת ארגון מחדש עקב פטירתו הפתאומית הפכה יהודית יובל רקנאטי ליו"ר העמותה.
בספטמבר 2000 פורצת האינתיפאדה השנייה.
על רקע אירועי האינתיפאדה ועקב גידול במספר הפניות מקרב אזרחים מתרחבת פעילותה של המחלקה הקלינית של נט"ל ברחבי הארץ.
מותאם נפח הפעילות של קו הסיוע.
בגל הטרור ב-2002 הוקמה הקואליציה הישראלית לטראומה על ידי נט"ל וארגונים שותפים.
בשנים שלאחר מכן הוקמה בעמותה מחלקה קהילתית להתערבות בשטח.
כחלק מהפעילות מופעלת ניידת טיפולית להגעה למקומות בהם אירעו פיגועי טרור.
ב-2005 העמותה תמכה במשפחות שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות.
באותה השנה הושק הפרויקט חיילים משוחררים לחיילים ששירתו באינתיפאדה הראשונה והשנייה.
הפרויקט הורחב במהלך מלחמת לבנון השנייה.
באותה השנה נחנך מרכז טראומה של נט"ל ששוכן בבניין ברחוב אבן גבירול בתל אביב שהועמד לרשות העמותה.
ב-2007 הוקם בית ספר ומרכז לימודים רב תחומי של נט"ל בשיתוף עם הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
באותה השנה הוקם מרכז תיעוד פסיכו-היסטורי לתיעוד עדויותיהם של חיילים נפגעי טראומה ונפגעי טראומה נוספים.
בשנה שלאחר מכן הנשיא שמעון פרס העניק לנט"ל את אות הנשיא למתנדב.
ב-2012 כחלק מהעלאת המודעות בציבור נחנך - "רצים בצבע" מרוץ עממי הנערך מדי נובמבר.
בשנת 2013 החלה פעילות בארצות הברית ואירופה.
נחנך פרויקט TURN למתמודדים עם פוסט טראומה.
בשנת 2014 פעילות העמותה התרחבה מאוד בקרב חיילים ואזרחים בעקבות מבצע צוק איתן.
ב-2015 הוקמה מועצה ציבורית לנט"ל בראשות רא"ל (מיל.) בני גנץ.
ב-2018 התקיים ערב גאלה והוקרה לציון 20 שנים לפעילותה של נט"ל במשכן הנשיא עם הנשיא ראובן ריבלין.
אות מגן שר הבריאות הוענק בכנסת לפרויקט "רצים עם רמי".
את הדו"ח הכינו ארבעה חוקרים ממחלקת המחקר של העמותה: ד"ר יפעת ראובני (מנהלת המחלקה), אלון גלר (מדען נתונים), הלנה אשכנזי (חוקרת) ואלה בוקובזה (חוקרת מדיניות).
מטרות נוספות של הדו"ח היו להראות, שהעלויות של בעיית הפוסט־טראומה הלאומית גדולות בהרבה מהעלויות הישירות, ומעל הכל להדגיש את הצורך להשקיע במניעה.
נט"ל היא בין העמותות המייסדות של הקואליציה הישראלית לטראומה אשר אימצה את "תו התקן" לטיפול בטראומה שגיבשה נט"ל.
נט"ל פועלת על פי מודל בינ-תחומי (The whole person approach) שפיתחה לתמיכה קצרת טווח וארוכת טווח בנפגעים ישירים ומשניים של הטראומה לרבות חיילות וחיילים משוחררים, הורים וילדים, בני נוער, קהילות יישוביות ומקצועיות, אנשי ארגונים של חירום והצלה, רשויות מקומיות.
העמותה מוכרת על ידי המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון לצורך הענקת טיפולים לרבות המסגרת נוהל חרדה.
כן פועלת נט"ל בשת"פ עם משרד החינוך, צה"ל, פיקוד העורף ומשטרת ישראל.
מודל להתערבות טלפונית שפותח בנט"ל ומציע התערבות חד פעמית וכן התערבות טלפונית ארוכת טווח.
קו הסיוע של נט"ל דורג ראשון לענות מבין מוקדי הסיוע הטלפוניים לתמיכה נפשית בישראל.
במשך עשרים שנות פעילותה של העמותה התקבלו בקו הפתוח כ-55,000 פניות, מהן הופנו כ-47,000 להמשך טיפול ביחידות השונות של נט"ל.
באופן עקבי, כ-50% מהפונים הם נפגעים ישירים, כ-30% הם בני משפחה של נפגעים וכ-20% מהפונים לא נפגעו ישירות או בעקיפין אך סובלים מלחץ הקשור למצב הביטחוני.
ניידת טיפול נשלחת במקרים מסוימים.
מאז 2016 פועלת נט"ל לקידומה של הצעת חוק להקניית זכות לטיפול נפשי במימון המדינה לכלל החיילים הקרביים וזאת כחלק מסל הזכויות לחיילים משוחררים.
בנוסף, לאחר תקופה שתיקבע, זכות להענקת טיפול מסובסד לאלה מקרבם הזקוקים לכך באופן מתמשך.
פדויי שבי ואנשי צד"ל מהווים קבוצות ייעודיות לפעילות.
נט"ל מפעילה גם מרכז תיעוד פסיכו-היסטורי, שפותח על בסיס מודל תיעוד ניצולי שואה.
כחלק מההליך הטיפולי מאפשר המרכז לאנשים שעברו טראומה על רקע לאומי לספר את סיפורם בפני מצלמה.
מועדון חברתי-שיקומי לנפגעים כרוניים מטראומה ראשונית ומשנית.
המועדון המהווה מקום מפגש, פעילות ויצירה עבור מי שמתקשים לתפקד.
מטרתו לשמור על רמת תפקוד מינימלית וכן לתמוך ולספק מעטפת סיוע.
בנוסף, בשיתוף עם המוסד לביטוח לאומי מפעילה נט"ל מועדון שיקומי ייעודי לנפגעי טרור.
המרכז הבינתחומי ללימודי טראומה בנט"ל
בשיתוף עם בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת תל אביב, המרכז הבינתחומי ללימודי טראומה בנט"ל מציע מגוון תוכניות לימוד בסוגיות טראומה לרבות תוכנית לימודים חד שנתית בנושא "פסיכותרפיה ממוקדת טראומה" לצד קורסים שונים לאנשי טיפול וקורס לקהל הרחב על טראומה.
תוכנית ייעודית על טראומה, פסיכותרפיה ועזרה ראשונה נפשית מתקיימת זה מספר שנים עבור קציני הנפגעים של צה"ל.
סדנאות לקהלים שונים והכשרות מקצועיות
סדנאות חוסן לאנשי הוראה וכיתות לימוד (תוכנית "מקום בטוח"), לרשויות מקומיות ומפעלים שונים, סדנאות וקורסים לטיפול בטראומה לאנשי טיפול, סדנאות "בשורה מרה" לקציני נפגעים, אנשי בתי חולים וצוותים רפואיים, סדנאות בתחומי טראומה לארגוני סיוע לעובדים זרים ופליטים, לארגוני סיוע והצלה וכוחות חילוץ.
הקואליציה הישראלית לטראומה ומשלחות סיוע
נט"ל היא חברה מייסדת בקואליציה הישראלית לטראומה.
במסגרת זו אנשי המקצוע של נט"ל עובדים בשיתוף פעלה עם מרכזי חוסן ברחבי הארץ.
משלחות סיוע הומניטריות של הקואליציה עם אנשי טיפול של נט"ל פעלו בארצות הברית, אסיה, אמל"ט.
2017 - אות האפקטיביות של "מידות"
2018 - מגן שר הבריאות להתנדבות לפרויקט "רצים עם רמי"
2025 - תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
נחתת הקוטב של מאדים שנקראת גם נחתת מרס סרוויור 98 הייתה נחתת רובוטית אמריקאית, ששוגרה על ידי נאס"א ב-3 בינואר 1999, כדי לחקור את אדמת ואטמוספירת מאדים באזור שנקרא Planum Australe הנמצא בקוטב הדרומי של מאדים.
הנחתת היא חלק מתוכנית מרס סרוויור 98. ב-3 בדצמבר 1999, לאחר ששלב ההנמכה אל פני הכוכב היה אמור להסתיים, הנחתת לא יצרה קשר עם כדור הארץ.
ההערכה היא כי מנועי ההאטה של הנחתת חדלו לפעול מוקדם מידי והנחתת התרסקה על מאדים.
רוחבה ואורכה של הנחתת היה 3.6 מטרים וגובהה 1.06 מטרים כאשר הרגליים והלוחות הסולאריים היו פרושים.
MARDI – מצלמה לשעת הנחיתה שיעודה לספק מידע גאוגרפי על אתר הנחיתה.
SSI – מצלמה פנורמית לסריקת סביבת הנחיתה.
LIDAR – מתקן לייזר לאיתור ואפיון אירוסולים באטמוספירה עד לגובה 3 ק"מ.
RA – זרוע רובוטית עשויה אלומיניום באורך מטר בעלת כף קטנה לאיסוף דוגמאות קרקע.
RAC – מצלמה מיוחדת שמוקמה על הזרוע הרובוטית והייתה בעלת 2 אורות אדומים, 2 ירוקים ו-4 כחולים להאיר את דוגמאות הקרקע בעת אבחונם.
MET – כלי למדידת דפוסי מזג אוויר.
TEGA – כלי למדידת שכיחותם של מים, מי קרח, דו־תחמוצת הפחמן, חמצן ומינרלים נדיפים נוספים בדוגמאות הקרקע שנאספו על ידי הזרוע הרובוטית.
מיקרופון – המיקרופון יועד להיות המכשיר הראשון שיקליט קולות על כוכב לכת אחר.
המיקרופון היה אמור להקליט קולות שנוצרים בעקבות רוחות, סופות אבק ועוד.
המשימה תוכננה כחלק מתוכנית מרס סרוויור 98 יחד עם מקפת האקלים של מאדים, כדי לספק מידע אודות מאדים מהקרקע.
מדענים חשדו כי בקוטב הדרומי של מאדים מצויה כמות קרח גדולה תחת שכבה דקה של אבק.
לנחות בקוטב הדרומי של מאדים.
חיפוש עדויות לשינויים אקלימיים בעבר הרחוק והקרוב.
מתן תמונה עדכנית למצב האקלים הנוכחי במאדים.
חיפוש קרח בשכבות הקרקע הקרובות לפני השטח וניתוח כמי ופיזי של הקרקע.
ביצוע בחינות מורפולוגיות, גאולוגיות, טופוגרפיות ומזג-אוויר באתר הנחיתה.
הנחתת פיניקס שנחתה על מאדים בהצלחה ב-25 במאי 2008 ביצעה את רוב המשימות שנחתת הקוטב יועדה לעשות.
נחתת הקוטב של מאדים שוגרה ב-3 בינואר 1999, 20:21:10 UTC על ידי נאס"א מ-SLC-17B שבנמל החלל קייפ קנוורל, על גבי משגר דלתא 2. שלבי המשגר פעלו 47.7 דקות עד שהשלב השלישי והאחרון (Star 48) הכניס את הנחתת למסלול שהוביל אותה למאדים.
במשך 11 חודשי המסע אל מאדים, הנחתת נעה במהירות של 6.9 ק"מ לשנייה.
ב-3 בדצמבר 1999 הגיעה הנחתת למאדים ומפעילי המשימה התכוננו לביצוע הנחיתה.
ב-14:39:00 UTC מגן הנחתת הושלך והתקשורת עם הנחתת, שעד כה הועברה באמצעות מערכת קשר שהייתה על המגן, הופסקה והייתה אמורה להתחדש עם נחיתת הנחתת.
6 דקות לפני החדירה לאטמוספירה, מנוע קטן הופעל למשך 80 שניות והביא את הנחתת למצב שבו מגן החום יספוג את החיכוך עם האטמוספירה.
הנחתת חדרה לאטמוספירת מאדים ב-20:10:00 UTC במהירות של 6.9 ק"מ לשנייה והייתה אמורה לנחות ב-76°S 195°W ולאחר מכן ליצור קשר עם כדור הארץ ב-20:39:00 UTC.
בזמן שנקבע אף שדר לא הגיע מהנחתת וניסיונות ליצור איתה קשר לא הצליחו.
השדר האחרון מנחתת הקוטב התקבל ב-3 בדצמבר 1999, 14:39:00 UTC, רגע לפני הפרדת המגן של שלב השיוט ולפני והחדירה לאטמוספירה.
המארס גלובל סרוויור ניסה לצלם את אתר הנחיתה המשוער של הנחתת ובשלב ראשון אותר בתמונות עצם שנחשד כנחתת הקוטב.
לפי תמונות שנלקחו על ידי המקפת לסקר מאדים התברר כי העצם שצולם לא היה הנחתת.
גם היום לא ידוע מיקומה המדויק של הנחתת.
סיבת איבוד הקשר אינה ידועה.
צוות ועדת החקירה הגיע למסקנה כי ככל הנראה חיישני הנחתת זיהו בטעות תנודות, שנוצרו מפרישת רגלי הנחתת, כנחיתה על הקרקע.
כתוצאה מכך מנועי ההאטה של הנחתת חדלו לפעול בגובה של כ-40 מטרים מפני הקרקע והיא פגעה בפני השטח במהירות גבוהה והתרסקה.
אובדן הנחתת התרחש חודשיים וחצי בלבד לאחר איבוד מקפת האקלים של מאדים ובכך תוכנית מארס סרוויור 98 נכשלה וגרמה לביטולה של תוכנית מארס סרוויור 2001.
הנחתת נשאה עימה שתי גשושיות קטנות (חלל עמוק 2 A ו-B) שמטרתן הייתה להשתחרר מהנחתת לפני הנחיתה, לפגוע בקרקע במהירות גבוהה ולחדור לתוכה, לעומק של כמטר.
ניסיונות ליצור קשר עם הגשושיות לא הצליחו.
נְחֻשְׁתָּא בת אלנתן היא דמות מקראית, מירושלים.
הייתה אשתו של יהויקים, מלך יהודה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס, ואם בנו, המלך יהויכין.
נְחֻשְׁתָּא הוגלתה עם בנה המלך על ידי נבוכדנצר בגלות החרש והמסגר.
ע"פ שמואל אחיטוב הייתה גבירה רבת השפעה בירושלים.
נחשתא משמשת כאחת הדוגמאות במקרא למעמדה הבכיר של אם המלך המולך, בתרבותם של העמים השמיים-מערביים באותה תקופה.
ונשאה בתואר מלכותי רשמי בשם גבירה.
נחשתא מוזכרת בשמה פעם אחת בלבד, בספר מלכים, אך מופיעה במקרא עוד מספר פעמים בכינוי "אם המלך" או "הגבירה".
בין היתר מוזכרת בנבואתו הקשה של הנביא ירמיהו על עתידם האישי בידי מלך בבל.
השם נחשתא הוא שם יחדיאי בתנ"ך.
לדעת מרבית החוקרים, השם נְחֻשְׁתָּא נגזר מהנחש, אולם לדעת מרטין נות, שמהּ נגזר משמה של המתכת נחושת.
בהתאם לפרשנות יש המשערים ששם זה עשוי להעיד על קשר של המשפחה לתעשיית הנחושת בדומה לסברה שישנה על קשר בין משפחת בני ברזילי לתעשיית הברזל.
ויש המסבירים שהכוונה בשם נחושתא להורות על חוזק בדומה לכך שדלתות נחושת ובריחי ברזל משמשים במקרא כביטוי לדבר קשה וחזק או גם על נחישות וקשיחות כמו בביטוי "מצח נחושה".
בספר הערוך הוצע פירוש לשוני אחר למשמעות השם.
על פי המקרא, נְחֻשְׁתָּא מיוחסת כבתו של אלנתן.
יש הסוברים כי אלנתן זה הוא אלנתן בן עכבור שהיה משרי המלך יהויקים.
אם כי באותה תקופה מוזכרים במקרא שלושה אלנתן ולפחות שנים מהם הם דמויות שונות.
נחשתא הייתה אשת מלך יהודה, יהויקים אשר מלך בשנים 608-598 לפנה"ס.
ואמו של המלך יהויכין שמלך אחריו בגיל 18 למספר חודשים, עד שירושלים נלכדה בידי מלך בבל ויהויכין מסר את השלטון ללא מלחמה ומצור.
יהויכין שמר על מעמד וזכויות גם בבבל לאחר שהם הוגלו אליה.
נְחֻשְׁתָּא מכונה בספר מלכים "אם המלך".
לדעת רבים, כינוי זה, כמו גם הכינוי "גבירה" מזוהה דווקא עם אם מלך שהייתה בעלת מעמד פוליטי.
אחרים סוברים כי תואר זה הוענק לה במידה והיא שימשה עוצרת למלך הצעיר מפאת גילו, אך לגבי נְחֻשְׁתָּא, אין לקבוע זאת במפורש על פי הכתוב במקרא.
יש המשערים כי לנְחֻשְׁתָּא הייתה השפעה ניכרת בחצר המלכות, לאור העובדה שירמיהו מזכיר אותה בנבואותיו כלפי בנה, ולאור הזכרתה המודגשת ברשימת היוצאים לגלות.
בחקר המקרא רווחת הסברה כי בין אנשי ממלכת יהודה בתקופה שלפני החורבן, התקיימה סיעה פרו-בבלית וסיעה פרו-מצרית.
לפי סברה זו הוצע לשייך את נחושתא בת אלנתן לסיעה הפרו-מצרית, ששויך אליה גם בעלה יהויקים, בעיקר בשל ההשערה המזהה בין אביה אלנתן לאלנתן בן עכבור, שנשלח למצרים בידי יהויקים כדי להרוג את אוריהו בן שמעיהו הנביא.
ב ישנה נבואה הממשילה את "נשיאי ישראל" לכפירי אריות שלאחר שהראשון בהם גלה למצרים, המליכה אמם ה"לְבִיָּא" אגור נוסף מגוריה, אך לבסוף גלה הוא לבבל.
האם נמשלת בנבואה גם לגפן שגדלה והתפשטה, אך לבסוף נשרפה כולה.
יש הסוברים כי האם המתוארת כלביא או זו המתוארת כגפן היא נחושתא.
בספרו קדמוניות היהודים, מספר יוסף בן מתתיהו כי יהויכין הוא זה שהסגיר את קרוביו ואת אמו עימם, לידי שרי הצבא ולאחר מכן הוגלה לאחר שקיבל הבטחה שלא יאונה להם כל רע והעיר לא תהרס.
נינה זרובבל בן שאלתיאל היה ראש הגולה, ואחד ממנהיגי שיבת ציון שלאחר חורבן בית המקדש הראשון, הנהיג את בניית הבית השני בשנת 516 לפנה"ס.
ויש דעות שהוא גם הדמות המכונה במקרא ששבצר או שששבצר היה נכד אחר של נחושתא.
ישנן גם דעות בחז"ל שששבצר הוא דניאל שגלה כילד לבבל עוד בחיי המלך יהויקים.
מדרש קהלת רבה מציין שהייתה מפורסמת במיוחד במידת הכנסת האורחים שלה.
המדרש דורש את דברי על צרות חורבן בית המקדש והגלות, והפסוק : נדרש על נחושתא:
מסורת זו מופיעה גם בפתיחתא למדרש איכה רבה.
בפירוש העץ יוסף על מדרש הוא כותב: ואילו רד"ל בפירושו שם, מציין שאפשר ובזכות דבר זה זכתה שנשמר כבודה גם בשעה שהוגלתה, כפי שהמקרא ממשיך לכנותה גם אז בשם גבירה.
עוד ציין רד"ל, כי ייתכן שברקע המדרש הקושר בין הפסוק העוסק בדלתות ובין נחושתא, עומד הביטוי "דַּלְתוֹת נְחֹשֶׁת" ().
בפרשנות מאוחרת של שמחה ראובן עדלמן מתפרש מדרש זה דווקא לגנאי.
לדעתו, המדרש מנסה לרמוז לכך שנחושתא אשמה בכך שהיא פתחה את דלתות ירושלים לצבא הבבלי, במחשבה שבכך יהיה לה שלום אם תגלה.
כלומר, בהשפעתה, בנה יהויכין הסגיר עצמו לבבל, ובכך היא גרמה לגלות החרש והמסגר וללקיחת אוצרות הכסף והזהב של ירושלים לבבל.
והנחושת זה מה שנותר בעיר לטובת המשך עבודת המקדש.
עד שגם זה נלקח על ידי נבוזראדן בחורבן הבית.
לדעתו, המדרש רואה כניעה זו כבגידה ומכנה אותה ברמז "דלתות פתוחות לרווחה"..
הרב אליעזר ליפמן פרינץ סובר כי הדגשת יציאתה מירושלים בפני עצמה מראה על חשיבותה.
נַחֲשִׁיל חַד-רֹאשׁ (שם מדעי: Letheobia simoni) הוא מין של נחש ממשפחת הנחשיליים, והוא אנדמי למזרח התיכון.
הוא אינו מסוכן לבני האדם.
כהתגונות הוא מפריש נוזל לבן מצחין מפתח הביב.
הוא חי באזורי אקלים ים תיכוני מתחת לאדמה.
אזורי המחיה שלו הם בישראל, סוריה וירדן, כשעיקר אזור המחיה שלו הוא אזור חיפה.
עם זאת, במאי 2023 נצפה פרט של נחשיל חד-ראש בשמורת ערבות יריחו שבדרום בקעת הירדן.
הוא מגיע לאורך של 20 סנטימטר וצבעו ורדרד.
על ראשו חוד קטן אשר מסייע לנחש להתחפר באדמה.
הוא מבלה את רוב זמנו תחת מחסות או בקני נמלים.
הנחשיל ניזון בעיקר מחרקים כמו טרמיטים ונמלים בגלגוליהם השונים.
באביב הנקבה מטילה ביצים מעטות שמהן בוקעים הצעירים.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022, , עמ' 144–145
נחשיליים או שַׁלְשׁוֹלִיִּים (שם מדעי: Typhlopidae) הם משפחה של נחשים קטנים לא ארסיים.
נחשיליים נחשבים לנחשים הקטנים ביותר בעולם.
הם עיוורים לגמרי וחיים מתחת לקרקע באזורים טרופיים שונים בעולם כמו באפריקה, אסיה, אמריקה ואוסטרליה ואיים באוקיינוס השקט.
הם קרובים למשפחת הנחשים הקטנים נימוניים.
הם עיוורים וכמעט חסרי עיניים ובעלי פה ולסתות קטנים.
הם קצרים ביותר ובעלי גוף רך, רבים מהם הם ורודים וריריים.
בישראל מצויים שני מיני נחשיליים: נחשיל מצוי, ונחשיל חד-ראש.
Anilios - בו 48 מינים.
נחשים עיוורים (שם מדעי: Scolecophidia) היא אינפרא־סדרה של נחשים עיוורים מסדרת הקשקשאים.
נחשים אלה הם הנחשים הקטנים ביותר בעולם, כשהקטן שבהם הוא המין Leptotyphlops carlae, שמגיע לאורך של 10 ס"מ.
מינים אחרים יכולים לגדול עד לאורך מטר אחד.
לא קיימים מינים ארסיים באינפרא־סדרה זאת.
לנחשים עיוורים, כפי ששמם מעיד עליהם, ראיה חלשה מאוד ועיניים קטנות ביותר.
הם משתמשים בחוש הריח כדי להתמצא וקולטים את המידע מלשונם.
הם חיים באדמה או בפסולת העלים ומחפשים חרקים ופרוקי-רגליים למאכל.
גם לסתותיהם קטנות ביותר ומכילות מעט שיניים.
הם חיים ברחבי כל היבשות.
משפחת האנומלפיים חיה רק באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
משפחת הגרופיליים חיה רק בדרום-מזרח אסיה ומשפחת הקסנוטיפלופיים חיה רק באי מדגסקר.
המשפחות נימוניים ונחשיליים חיים ברחבי האזורים הטרופיים ברחבי העולם, בייחוד באפריקה, אסיה ושתי האמריקות.
בישראל ישנם שלושה נציגים מקבוצת נחשים זו: נחשיל מצוי ונחשיל חד-ראש (משפחת הנחשיליים) ונימון דק (משפחת הנימונים).
משפחת אנומלפיים (Anomalepididae) - בו 4 סוגים
משפחת נחשיליים (Typhlopidae) - בו 10 סוגים
משפחת נימוניים (Leptotyphlopidae) - בו 2 סוגים
נַחֲשֵׁי-נְהָרוֹת או נחשים יבלתיים (שם מדעי: Acrochordidae) היא משפחה של נחשים.
הם חיים בנהרות ואזורים מימיים אחרים (למשל ביצות, אגמים) בהודו, סרי לנקה, דרום-מזרח אסיה, אינדונזיה ובאוסטרליה.
נחשים אלו מגיעים לאורך של בין 60 ס"מ ל-2.4 מטרים.
הם בעלי גחון חסר קשקשי בטן ועיניים קטנות ולא מפותחות.
הקשקשים שלהם נראים רופפים והעור מגודל מעט ולא סימטרי.
הנחשים אורבים בתחתית הנהר ומחכים שם לדגים כשהם מוסווים.
קפלי העור עוזרים להם לתפוס את הדגים ולהיכרך סביבם.
הם מותאמים לחיים במים ולחלקם זנב רחב המשמש כמשוט שעוזר להם להתקדם במים.
מין נחש נהרות או נחש נהרות (Acrochordus javanicus)
נחשי מים (Natricinae) היא תת-משפחה של זעמניים שבתת־סדרת הנחשים.
לעיתים נחשבת קבוצה זו למשפחה עצמאית (Natricidae), הקרובה לזעמניים.
הקבוצה חיה באירופה, אסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית באגמים, נהרות וביצות.
נחשי המים הם נחשים קטנים החיים רוב זמנם במים רדודים ובביצות והם בעלי קשקשי גחון רחבים.
הם יכולים לעצור את נשימתם לזמן רב במהלכו הם מסתתרים מתחת למים ומחפשים מזון.
אלו הם טורפים קטלניים שאינם ארסיים, אך בעלי נשיכה חזקה ולוחצנית והם בעלי ראייה טובה, גוף קצר וזנב מעוגל.
הם תופסים את טרפם, הכולל חסרי חוליות שונים, צפרדעים, ראשנים, סרטנים ודגים שונים וכן יונקי מים שונים ממארב מוסווה.
המין היחיד בישראל מתת־משפחה זו הוא נחש מים משובץ (Natrix tessellata).
נחשים קמאים (שם מדעי: Henophidia) היא קבוצה של נחשים מסדרת הקשקשאים.
הנחשים הללו נחשבים לפרימיטיביים יחסית והם קרוביהם הרחוקים של הנחשים העיוורים.
הם חסרי ארס אך בעלי לסתות ושרירים חזקים.
מינים אלה הם המינים הגדולים ביותר בסדרת הקשקשאים כשהגדולים ביותר בהם הם הפיתון המרושת ומיני האנקונדה - נחשים אלה יכולים לבלוע חזיר או אייל ואפילו תנינים שהם צדים והלסתות שלהם נפתחות לצדדים.
משפחות אחרות קטנות יותר ומיניהם חיים רוב זמנם באדמה או בין העלים.
אניליים (Aniliidae) - בו סוג ומין יחיד אניליוס (Anilius scytale)
בולייריים (Bolyeriidae) - בו סוג ומין יחיד בואה האי ראונד (Casarea dussumieri)
לוקסוסמיים (Loxocemidae) - בו סוג ומין יחיד פיתון מקסיקני (Loxocemus bicolor)
נחשים (שם מדעי: Alethinophidia) היא אינפרא-סדרה של נחשים שבסדרת הקשקשאים המכילה את רב הנחשים.
הנחשים שאינם משתייכים לאינפרא-סדרה זו הם הנחשים העיוורים או הנחשילים (Scolecophidia) שרובם קטנים מאוד והם חיים מתחת לקרקע וחסרי עיניים.
נחשים אלה קיימים כבר מתור הקרטיקון והם בעלי עיניים מפותחות, הם גדולים עד לגודל 100 ק"ג, אצל האנקונדה הכהה וחלקם בעלי ארס קטלני.
הם הנחשים הידועים והמוכרים לאדם.
לנחשים אין אוזניים, אין עפעפיים וכמובן אין רגליים, הם בעלי קשקשים היכולים להתחלף בבת אחת ולהפוך לנשל, אותו הנחשים משילים בהתחככות בקרקע או בענפים.
משפחה אניליים (Aniliidae) - בו סוג ומין יחיד אניליוס (Anilius scytale)
משפחה בולייריים (Bolyeriidae) - בו סוג ומין יחיד בואה האי ראונד (Casarea dussumieri)
משפחה לוקסוסמיים (Loxocemidae) - בו סוג ומין יחיד פיתון מקסיקני (Loxocemus bicolor)
נַחֶתֶת (או רכב נחיתה) היא סוג של גשושית שמטרתה לבצע נחיתה על גרם שמים.
במקרה של נחיתה על גרמי שמים בעלי אטמוספירה, הנחיתה תתבצע לאחר תהליך חדירה לאטמוספירה ועשויה להצריך מצנח, על מנת להאט ולשמור על מהירות טרמינאלית נמוכה.
במשימות מסוימות (כמו לונה 9 ומארס פאת'פיינדר) נעשה שימוש בכריות אוויר מתנפחות כדי לרכך את עוצמת הפגיעה של הנחתת בפני השטח.
לעיתים, יחד עם הנחתת נשלחת מקפת, שתפקידה להיכנס למסלול סביב אותו גרם שמים ולסייע לתקשר ולשלוח מידע ותצלומים מהנחתת אל כדור הארץ.
כאשר גשושית מבצעת פגיעה מתוכננת במהירות גבוהה בפני השטח של גרם שמיים למטרת מחקר, הגשושית נקראת אימפקטור (Impactor).
נחתות מחקר הגיעו אל מספר גופים ארציים וביניהם: כוכבי הלכת נוגה ומאדים, הירח של כדור הארץ, הירח טיטאן של שבתאי, ומספר אסטרואידים ושביטים.
כוכב הלכת חמה הוא היחיד מכל ארבעת כוכבי הלכת הפנימיים במערכת השמש שלא נחתה עליו גשושית מסוג נחתת.
הנחתות הראשונות שהגיעו לירח היו למעשה אימפקטורים אשר מטרתן הייתה להתרסק על פני הירח תור כדי שידור נתונים ושליחת מידע ותמונות בחזרה לכדור הארץ.
תוכנית לונה הסובייטית הייתה הראשונה שהצליחה במשימה זו ואחריה באה תוכנית ריינג'ר האמריקאית ששחזרה את ההישגים הסובייטים.
לונה 1 נועדה להיות הגשושית הראשונה שתתרסק על פני הירח אך החטיאה אותו ונכנסה למסלול סביב השמש, לונה 2 התרסקה בהצלחה על פני הירח בספטמבר 1959 והפכה לעצם הראשון מעשה ידי אדם אשר פגע בגרם שמימי אחר.
האימפקטור ריינג'ר 4 היה הראשון מתוכנית ריינג'ר האמריקאית שהתרסק על פני הירח.
בשנת 1966, לונה 9 הסובייטית הפכה לגשושית הראשונה שנחתה נחיתה רכה על הירח והראשונה ששידרה מידע, כולל תצלומים, מפניו.
תוכנית סרוויור האמריקאית תוכננה לחפש מקום נחיתה למשימות המאוישות של אפולו ולשם כך נדרשו נחתות רכות במשימות רובוטיות אלו על מנת לבחון את אדמת הירח ולקבוע את עובי שכבת האבק, שלא הייתה ידועה לפני סרוויור.
במהלך משימות רבות (מאוישות ולא מאוישות) שמטרתן הייתה לנחות ברכות על פני הירח, נעשה שימוש במנוע נחיתה רקטי.
במנוע מסוג זה נעשה שימוש ברכב הנחיתה הירחי במשימות אפולו המאוישות (מאז 1969), ברוברים שונים (מאז 1971), בנחתות סובייטיות לא מאוישות (מאז 1969), בתוכנית לונוחוד (מאז 1970) ובמשימות לאיסוף דוגמאות (מאז 1970).
גשושית אלטאיר, או בשמה הקודם "Lunar Surface Access Module", הייתה הנחתת המתוכננת עבור תוכנית קונסטליישן לפני ההודעה על ביטולה בפברואר 2010. בשנת 2012, נאס"א עבדה על פיתוחם של הנחתות "Mighty Eagle " ו־"Morpheus " המבוססות על מנוע נחיתה רקטי שיאפשרו לנחות על הירח וגופים נוספים.
תוכנית לונה־גלוב (Luna-Glob) של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה שמטרתה לאסוף ולהחזיר דוגמאות מאדמת הירח, מתוכננת לשיגור בשנת 2024.
ב־14 בדצמבר 2013, נחת הרובר צ'אנג־אה 3 הסיני על פני הירח והפך את סין למדינה השלישית בהיסטוריה שמצליחה להנחית נחתת על פני הירח.
ב־3 בינואר 2019 סין הנחיתה את משימת צ'אנג־אה 4 על הירח כולל נחתת ורובר.
המשימות הבאות של מינהל החלל הסיני יהיו צ'אנג־אה 5 וצ'אנג־אה 6 שמטרתם תהיה לאסוף דוגמאות מהירח ולהחזירם אל כדור הארץ לצורכי מחקר.
תוכנית ונרה הסובייטית הייתה הראשונה לחקור את כוכב הלכת נוגה והראשונה שכללה נחתות, שחלקן התרסקו על פני השטח במהלך נחיתתן וחלקן נחתו בהצלחה.
בשנת 1966, ונרה 3 התרסקה על אדמת נוגה והפכה לגשושית הראשונה שהגיעה לפני השטח של כוכב לכת זר.
בשנת 1970, ונרה 7 הפכה לגשושית הראשונה שנוחתת נחיתה רכה על פני כוכב לכת אחר.
בשנת 1985, בתוכנית וגה הסובייטית שוחררו שני בלונים באטמוספירה של נוגה והיו למעשה הכלים האוויריים הראשונים על כוכב לכת אחר.
בשנת 1962, ספוטניק 24 הסובייטית הייתה המשימה הראשונה שמטרתה הייתה להגיע לפני השטח של כוכב הלכת מאדים, באמצעות התרסקות על אדמתו, משימה זו כשלה.
ב־27 בנובמבר 1971, הנחתת של מארס 2 הסובייטית שנועדה לנחות ברכות על אדמת מאדים כשלה והתרסקה על פניו אך הפכה לעצם הראשון מעשה ידי אדם שהגיע לכוכב לכת זה.
חמישה ימים מאוחר יותר ב־2 בדצמבר 1971, גשושית התאום מארס 3 הצליחה לנחות נחיתה רכה על מאדים והייתה הראשונה לעשות זאת, אם כי התקשורת הופסקה לאחר פחות מדקה עקב סופת אבק שהתרחשה באותה עת אשר הייתה אחת מהסופות הגדולות שהתרחשו במאדים מאז החלו התצפיות הטלסקופיות בכוכב לכת זה.
מארס 2 ומארס 3 נשאו עליהם רוברים קטנים לצורכי מחקר אך הם לא עבדו.
בשנת 1973, ברית המועצות תכננה להוציא לפועל את משימת מארס 4NM, ואת מארס 5NM שמטרתה הייתה לאסוף דוגמאות מאדמת המאדים ולהחזירם לכדור הארץ.
תוכנית זו לא יצאה לפועל מאחר שהמשגר N-1 אשר היה הכרחי למשימה כשל בשיגורי המבחן ובוטל מסיבות נוספות.
בשנת 1979 הוצעה משימת מארס 79 שמטרתה הייתה דומה אך בוטלה עקב בעיות טכניות ומורכבות רבה.
תוכנית ויקינג של נאס"א יצאה לפועל בשנת 1975, כאשר ב־20 באוגוסט שוגרה הגשושית ויקינג 1 וב־9 בספטמבר שוגרה הגשושית ויקינג 2. לכל אחת מהגשושיות הייתה מקפת שנכנסה למסלול הקפה סביב מאדים, ונחתת אשר חקרה את מאדים מן הקרקע.
ויקינג 1 נחתה על מאדים ב־20 ביולי 1976, וויקינג 2 נחתה ב־3 בספטמבר 1976. הנחתות של ויקינג היו הנחתות הראשונות שפעלו בהצלחה על מאדים.
המשימה הסתיימה במאי 1983 לאחר ששתי הנחתות חדלו לפעול סופית.
ב־4 ביולי 1997, הגשושית מארס פאת'פיינדר של נאס"א ביצעה את הנחיתה המוצלחת הראשונה על מאדים מאז הגשושיות של תוכנית ויקינג שנחתו על מאדים ב־1976. על הנחתת היה רובר ששוחרר לחקור את אדמת מאדים ולנתח אבנים, רובר זה היה הרובר הראשון שפועל בהצלחה על מאדים.
התקשורת האחרונה עם פאת'פיינדר הייתה ב־27 בספטמבר 1997 ומאוחר יותר אבד הקשר כנראה עקב כישלון אלקטרוני הנגרם על ידי הטמפרטורות הקרות במאדים.
מארס פאת'פיינדר הייתה חלק ממשימת Mars Environmental Survey אשר בוטלה לאחר מכן.
כחלק מתוכנית מרס אקספלוריישן רובר, הרוברים ספיריט ואופורטוניטי שוגרו ביוני ויולי 2003 בהתאמה.
הם נחתו על פני השטח של מאדים בינואר 2004 באמצעות נחתות המכילות כריות אוויר ומצנחים על מנת לרכך את הנחיתה.
ב־22 במרץ 2010, לאחר יותר משש שנים על פני המאדים, אבד הקשר עם ספיריט וב־24 במאי 2011 נאס"א הודיעה על סיום המשימה.
אופורטוניטי המשיך לפעול עד 10 ביוני 2018, אף על פי שתוכנן למשימה בת שלושה חודשים.
ב־25 במאי 2008, הגשושית פיניקס של נאס"א נחתה על פני מאדים בהצלחה בעזרת מספר מצנחים ומנועי נחיתה רקטיים, גשושית זו צוידה במכשירים לחיפוש סביבות מתאימות לקיום חיים מיקרוביאליים.
פיניקס לא כללה כלי רכב והיא נשארה במקום נחיתתה והשתמשה בזרוע רובוטית כדי לחפור לתוך הקרקע.
משימת מארס סיינס לברטורי (קיוריוסיטי) של נאס"א, אשר כללה רובר עם מעבדה ניידת, יצאה לדרך ב־26 בנובמבר 2011 כאשר שוגרה הגשושית.
ב־6 באוגוסט 2012, נחתה הגשושית באזור הצפוני של מכתש גייל.
כמו כן, משימות רבות למאדים בוטלו לאחר תכנונם או כשלו בדרכם אל כוכב הלכת האדום.
בשנות ה־70 ארצות הברית תכננה את משימת וויאג'ר־מאדים אשר הייתה אמורה להיות מורכבת משתי מקפות ושתי נחתות ומשוגרת על ידי משגר הלוויינים סטורן 5, משימה זו בוטלה לאחר שתקצוב התוכנית הופסק עקב יוקר הפרויקט.
משימת מארס 96 הייתה התוכנית המורכבת הראשונה של הרוסים לאחר התפרקות ברית המועצות, משימה זו אשר כללה נחתת ומקפת נכשלה בשיגור, לאחר מכן הוצעה התוכנית 'מארס 98' אך בוטלה עקב חוסר מימון.
ב־3 בינואר 1999, שוגרה נחתת הקוטב של מאדים אשר הייתה אמורה לחקור את אדמת ואטמוספירת מאדים באזור הקוטב הדרומי של כוכב הלכת, לאחר ששלב ההנמכה אל פני הכוכב היה אמור להסתיים, הנחתת לא יצרה קשר עם כדור הארץ.
בעוד שגשושיות רבות ביצעו יעף מעל מאדים ואספו תמונות ומידע אודות הירחים של מאדים פובוס ודימוס, רק בודדים נועדו לנחות על פניהם.
בשנת 1988, כחלק מתוכנית פובוס הסובייטית, שוגרו בהצלחה שתי גשושיות למטרת מחקר ונחיתה על פני הירחים אך גשושיות אלו לא ביצעו נחיתה על הירחים עקב כשלים טכניים.
בשנת 2011, הגשושית הפוסט־סובייטית פובוס־גרנט תוכננה להיות הראשונה שמחזירה דוגמית מהירח פובוס אך משימה זו נכשלה לאחר השיגור.
בשנת 2007, סוכנות החלל האירופית פיתחה והציעה משימה להחזרת דוגמית מפובוס בעזרת נחתת, משימה זו תוכננה לשנת 2016 אך לא יצאה לפועל.
מאז שנת 2013, נאס"א מפתחת את משימת 'פובוס סרוויור ' אשר תכלול מקפת ורובר קטן שיחקור את פובוס, משימה זו עתידה לצאת לפועל רק לאחר 2023. רוסיה מתכננת לנסות מחדש את משימת פובוס־גרנט לקראת 2024.
ב־14 בינואר 2005, הגשושית הויגנס נחתה על טיטאן, ירחו הגדול ביותר של שבתאי לאחר שנפרדה מגשושית האם שלה קאסיני ב־25 בדצמבר 2004. זהו העצם הרחוק ביותר שעליו נחת כלי שנשלח מכדור הארץ והראשון שנחת על ירח במערכת השמש שהוא לא הירח של כדור הארץ.
הויגנס תוכננה במיוחד לשרוד נחיתה על משטח סלעי או נוזלי, הנחיתה על הירח עברה בהצלחה והגשושית המשיכה לספק מידע במשך יותר משעתיים לאחר נחיתתה.
בשנת 2009 הוצעה משימת 'Titan Mare Explorer' אשר תכננה להנחית נחתת על אחד מאגמי הירח באזור ההמיספירה הצפונית של טיטאן, לקחת דגימות מים ולבחון אותם.
בשנות השמונים, שקלה ברית המועצות את משימת 'וסטה' אשר פותחה בשיתוף פעולה יחד עם מדינות אירופיות ותוכננה להתממש בשנות התשעים, משימה זו בוטלה עקב התפרקות ברית המועצות.
המשימה כללה ביצוע יעף מעל מאדים ולאחר מכן מעל כדור הארץ על מנת להשיג מקלעת כבידתית, לחלוף על פני וסטה וקרס ולנחות על אחד מהם.
ב־12 בפברואר 2001, הגשושית NEAR Shoemaker ביצעה את הנחיתה הרכה הראשונה על אסטרואיד, כאשר נחתה על 433 ארוס אף על פי שבמקור לא תוכננה לבצע נחיתה.
ב־21 בנובמבר 2005 הגשושית היפנית היאבוסה נחתה על האסטרואיד איטוקוואה, נחיתה זו הייתה השנייה בלבד על אסטרואיד ובשנת 2010 החזירה לכדור הארץ דוגמית חול ואבק שאספה מהאסטרואיד ובכך הפכה לגשושית הראשונה שמצליחה להחזיר דוגמית מאסטרואיד.
ב־2 במרץ 2004, שוגרה הגשושית רוזטה של סוכנות החלל האירופית ונשאה עימה את הנחתת פיליי.
יותר מעשור לאחר מכן ב־12 בנובמבר 2014, נחתה פיליי על השביט צ'וריומוב־גרסימנקו והפכה לנחתת הראשונה שמצליחה לבצע נחיתה רכה על שביט.
עקב כוח המשיכה החלש במיוחד בגרם שמיים כמו שביט, מערכת הנחיתה של פיליי כללה משגר צלצל שנועד לעגן חבל באדמת השביט על מנת למשוך את הנחתת למטה.
מערכת זו לא נפרסה ופיליי "דילגה" על פני השטח עד לנחיתה סופית.
רוזטה המשיכה להקיף את השביט עד לסיום משימתה, ב־30 בספטמבר 2016, בו היא כוונה להתרסק על כוכב השביט.
ב־8 בספטמבר 2016, שוגרה הגשושית אוסיריס־רקס של נאס"א אשר עתידה לחקור ולאסוף דוגמית מהאסטרואיד 101955 בנו ולהחזירה לכדור הארץ.
נכון לדצמבר 2018 הגשושית הגיעה לקרבת האסטרואיד, והיא אמורה להקיפו ולחקור אותו במשך כשנתיים.
ב־3 בדצמבר 2014 שוגרה הגשושית היאבוסה 2 של הסוכנות היפנית לחקר החלל והגיעה אל האסטרואיד ריוגו ב־27 ביוני 2018. ממנו היא תאסוף דגימה ותחזירה לכדור הארץ בתוך קפסולה בדצמבר 2020.
נאס"א, סוכנות החלל האירופית וסוכנויות חלל אחרות מגלות עניין רב בירחיו של צדק ובעיקר בירחים הגליליאניים מאחר שבירחים אלו מתקיימות פעולות געשיות ורובם מכוסים בשכבות קרח, בירח אירופה משוער כי מתחת לפני השטח הקפואים קיים אוקיינוס ובו עשויים להתקיים חיים.
גשושיות הנשלחו לחקור את ענק הגזים צדק, סיפקו תמונות ומידע רב אודות ירחיו.
כמו כן, מספר משימות שכללו נחיתה על ירחיו של צדק עלו בעבר להצעה אך לא יצאו לפועל.
משימת 'Jupiter Icy Moons Orbiter' של נאס"א אשר בוטלה בשנת 2006, הייתה אמורה להנחית נחתת על אירופה.
בשנת 2022, עתידה לצאת לפועל משימת 'Jupiter Icy Moons Explorer' של סוכנות החלל האירופית אשר מתכננת להנחית נחתת רוסית על הירח גנימד.
בשנת 2025, מתוכנן השיגור של משימת נאס"א 'אירופה קליפר' לירח אירופה, משימה זו עשויה לכלול נחתת.
אימפקטור היא סוג של גשושית אשר מטרתה היא לפגוע במהירות גבוהה בפני השטח של גרם שמיים למטרת מחקר.
האימפקטור של משימת Deep Space 2, היה אמור להיות הראשון לחדור מתחת לפני השטח של כוכב לכת אחר, אולם המשימה כשלה ב־3 בדצמבר 1999 כאשר גשושית האם שלו נחתת הקוטב של מאדים איבדה את הקשר עם כדור הארץ לאחר כניסתה לאטמוספירת מאדים.
ב־4 ביולי 2005, האימפקטור של הגשושית פגיעה עמוקה התנגש בהצלחה בשביט טמפל 1. גודלו של מכתש הפגיעה שנוצר על השביט היה בערך ברוחב 200 מטרים ובעומק של 30 עד 50 מטרים.
לאחר הפגיעה התגלו על השביט תרכובות ומינרלים שונים כגון סיליקט, קרבונט, מינרלי חרסית ופחמימנים ארומטיים רב־טבעתיים.
גשושית התרסקות על הירח (MIP), היא גשושית לחקר הירח שפותחה על ידי הארגון ההודי לחקר החלל.
ב־14 בנובמבר 2008, נפרדה MIP מגשושית האם שלה צ'אנדריאן 1 ולאחר מכן הפעילה את מנועה הרקטי שהביא אותה למסלול התרסקות על הירח.
ב־25 בספטמבר 2009 דיווחה סוכנות החלל ההודית כי MIP גילתה מים על הירח זמן קצר לפני התרסקותה.
הודעה זו באה לאחר שב־24 בספטמבר דיווח כתב העת Science כי ה־Moon Mineralogy Mapper, כלי שפותח על ידי נאס"א והורכב על צ'אנדריאן 1, גילה מים על הירח.
הגשושית LCROSS של נאס"א שוגרה ב־18 ביוני 2009 יחד עם המקפת לסקר הירח במטרה לאתר קיומם של מים על קטבי הירח השמורים בצורת קרח.
ב־9 באוקטובר 2009, הקנטאור של LCROSS התרסק כמתוכנן במכתש קאביוס, כמה דקות לאחר מכן עברה גשושית האם LCROSS בתוך ענן האבק בעודה אוספת ומשדרת נתונים על הרכב האבק לכדור־הארץ, ומתרסקת בסופו של דבר בעצמה במהירות של כ־10,000 קמ"ש.
המשימה הסתיימה בהצלחה עם גילוי מים במכתש קאביוס אשר נמצא בקוטב הדרומי של הירח.
ב־3 באוגוסט 2004, שוגרה הגשושית מסנג'ר של נאס"א לחקר כוכב הלכת חמה.
ב־18 במרץ 2011, נכנסה הגשושית למסלול הקפה סביב חמה וביצעה קרוב ל־100,000 תצלומים של פני השטח.
לאחר סיום משימתה, הורתה הגשושית להתרסק וב־30 באפריל 2015 היא התרסקה על פני השטח של כוכב חמה והפכה לעצם הראשון מעשה ידי אדם אשר מתרסק בכוכב לכת זה.
מטרת החללית דארט היא לבחון יכולת הגנה על כדור הארץ מפני פגיעת אסטרואיד.
החללית היא אימפקטור שמשימתה תהיה להתנגש בשנת 2022 באסטרואיד דידימוס במהירות גבוהה, ולשנות מסלולו בעזרת אנרגיה קינטית בלבד.
נחשים ארסיים הם מיני זוחלים מתת־סדרת הנחשים המסוגלים לייצר ארס, שבו הם משתמשים להריגת טרף, להגנה ולסיוע בעיכול טרפם.
רק כ-20% מכלל הנחשים בעולם הם ארסיים בעלי שיני ארס קדמיות.
הארס מועבר לרוב על ידי הזרקה באמצעות ניבים חלולים או מחורצים (ישנם כמה נחשים ארסיים שאינם בעלי ניבים מפותחים).
נחשים ארסיים נפוצים מונים מינים ממשפחות הפתניים (הקטלניים ביותר), הצפעיים, השרפיים וכמה מהזעמניים.
רעילות הארס מסומנת לרוב כך: LD50, ראשי התיבות "Lethal Dose,50%", ("מינון קטלני,50%").
ארס הנחש עשוי להיות בעל תכונות נוירוטוקסיות (פגיעה במערכת העצבים) והמוטוקסיות (פגיעה במערכת הדם).
רמת הסיכון הפוטנציאלי לבני האדם תלויה במספר גורמים:
רמת התוקפנות של הנחש, אשר משפיעה על הסבירות שהנחש אכן יכיש אדם
כמות ארס המוזרקת בעת ההכשה,
יעילות מעבר הארס בגוף האדם ומיקום הנשיכה בגוף.
ישנם נחשים תת-ארסיים, שהם בעלי זוג שיניים מוגדלות ומעוקלות אחורנית הנמצאות בחלק הפנימי של הלסת העליונה.
לצורך העברת ארס לטרף, על הנחש להכניס חלק מגוף הטרף אל עומק פיו ואז לחדור לתוכו, ומכאן הקושי שלהם להכיש טרף גדול, אף שהנחש מסוגל להעביר את איבר הטרף (או אצבעו של אדם) למיקום הנדרש במהירות יחסית.
ארסם של רוב הנחשים המכונים חצי-ארסיים או תת-ארסיים חלש מכדי לסכן אדם (למעט אנשים שאלרגיים לארס), אך ישנם מקרים יוצאי דופן - כגון נחש העפאים ונחש זרדים - שנחשבים קטלניים.
רוב הנחשים התת-ארסיים מצויים במשפחת הזעמניים, המונה מינים רבים שאינם ארסיים כלל, כמו זעמן שחור.
בהודו ישנם מינים ארסיים רבים.
הקטלניים מביניהם המכונים "4 הגדולים" הם: קוברה הודית, קרייט מצוי, צפע הודי (או צפע ראסל) ואפעה קריני.
בישראל, מתוך 41 מיני נחשים, ישנם 9 מינים ארסיים, ו9 מינים תת-ארסיים אשר לרוב לאנשים אינם מסוכנים:
צפע מצויעכן חרטומיםאפעה מגווןצפע חרמוןעכן גדולשפיפון הנגבשרף עין גדיעכן קטןפתן שחור
ארבע-קו מובהקנחש כיפה מזרחיעין-חתול אדמדםארבע-קו מצריתלום-קשקשים מצויעין-חתול אפורמחרוזן מגווןתלום-קשקשים מדבריעין-חתול חברבר
הערכה המבוססת על דיווחים חלקיים מצביעה כי מדי שנה מתרחשים בין 200–300 מקרי הכשה כאשר כ–95% ממקרים אלו הן הכשות של צפע מצוי.
רוב המקרים מתרחשים בין אפריל לספטמבר.
נחשי מים היא צמד ציורים, האחד בצבעי שמן והשני בצבעי מים, של הצייר האוסטרי גוסטב קלימט, שנוצרה בין השנים 1904 ל-1907. הציורים מתייחסים לחושניות גוף האישה וכן ליחסים חד מיניים בין נשים.
הציור השני בסדרה, "נחשי מים מספר 2", הוא המפורסם מצמד היצירות, ויש לו היסטוריה ארוכה ועשירה.
הציור נגנב על ידי הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה ומכירתו בשנת 2013 עוררה סערה בקשר לסכום מכירתו.
הציור נחשב לאחת היצירות שנמכרו במחיר הגבוה ביותר.
היצירה השנייה נעשתה על קנבס באמצעות צבעי שמן.
קלימט החל את עבודתו על הציור ב-1904, והוא סיים כנראה בשנת 1906 או 1907. ג'ני שטיינר, בתו של תעשיין מפורסם מווינה, הזמינה את הציור ורכשה אותו.
היצירה מתארת ארבע נימפות מים; שתיים מהן מופיעות בחזית הציור בעירום מלא, ולשתיים האחרות ניתן לראות רק את הראש בקצה הימני העליון של הציור.
הנימפה הקרובה לצופה מסתכלת ישירות אליו ושיער ערוותה גלוי לעין.
המבט הישיר מזכיר את יצירתו של אדואר מאנה, "אולימפיה".
על פניו מדובר בייצוג קונבנציונלי של נימפות, מה שהיה מקובל באמנות עד כה.
אולם, קלימט כנראה רצה להציג יחסים לסביים בין הנימפות.
מכיוון שיחסים חד-מיניים לא היו מקובלים בזמנו הדרך היחידה של קלימט לתאר זאת היא על ידי שילוב דמויות מיתולוגיות.
קלימט חזר על מוטיב לסבי גם ביצירתו "נשים חברות" (1917).
בעלת הציור המקורית, ג'ני שטיינר, הייתה יהודיה, וב-1938 נאלצה לברוח מוינה לפורטוגל עקב רדיפות הנאצים.
לאחר בריחתה החרימו הנאצים את היצירה המדוברת, והיא ניתנה לחבר המפלגה גוסטב יוקיקאי, שהיה ככל הנראה אחד מבניו הלא חוקיים של קלימט.
יוקיקאי המשיך להחזיק בציור גם לאחר המלחמה, ובמותו בשנת 1961 הוריש אותו לאשתו, אורסולה.
כל אותה תקופה הציור נחשב ליצירה אבודה.
בשנת 2012 רצתה אורסולה למכור את היצירה במכירה פומבית בסותבי'ס.
אולם, מפני שהיצירה נחשבה לגנובה אורסולה הייתה צריכה להגיע להסדר עם יורשיה של ג'ני שטיינר.
בהסכם שנעשה על ידי הצדדים הוחלט לחלק את הזכויות ביצירה למחצית עבור כל אחד מהם.
באותה שנה הציור גם נמכר בסכום של 112 מיליון דולר לסוחר אמנות בשם איבס בוריאיר.
יורשיה של ג'ני שטיינר תרמו את חלקם לקרן חדשה על שמו של גוסטב קלימט.
בשנת 2013 בוריאיר פנה למיליארדר הרוסי דמיטרי ריבולובלב לשם מכירת היצירה.
אף על פי שבוריאיר היה הבעלים של הציור, הוא אמר לריבולובלב שצד שלישי מחזיק אותו והוא אינו בעליו.
בוריאיר דרש סכום של מעל 180 מיליון דולר תמורת היצירה, וכך עשה רווח של כ-75 מיליון דולר מהעסקה.
מאוחר יותר, מעשיו של בוריאיר התגלו, ונודע כי הוא עשה זאת לעוד מספר אוספי אמנות.
ריבולובלב ורבים אחרים הגישו תביעה כנגדו, ועד היום היא מתנהלת בבתי המשפט.
בשנת 2015 ריבולובלב מכר את היצירה לאספן אנונימי, ככל הנראה לאחד מנסיכות קטר, בסכום של 170 מיליון דולר.
היצירה לא מוצגת לציבור, ורבים סבורים כי היא שוב נחשבת כיצירה אבודה.
נחשיל ברהמיני (שם מדעי: Indotyphlops braminus) הוא מין של נחש ממשפחת הנחשיליים, המצוי לאורך אזורים רבים בעולם, לרוב באסיה ובאפריקה מתחת לאדמה, אך הופץ גם לאוסטרליה, איי אוקיאניה ואמריקה, כך שתפוצתו גלובלית.
שמו ניתן על שם הברהמין (Brahmin), סוג כת בהינדואיזם.
הנחשיל הברהמיני הוא מין הנחש היחיד שמתרבה באמצעות רביית בתולים בלבד, וכל הפרטים שזוהו ממין זה הן נקבות.
נחשיל זה מזכיר במראהו מעט שלשול, אך בעל קשקשים ועמוד שמתגלים ברגע שאוחזים בו.
הוא לרוב רירי עם קשקשים ורודים, אפורים ועד לבז' או אף שחור לגמרי והוא עיוור כמעט לגמרי, מתבסס על חוש הריח למציאת מזונו.
הנחש מגיע לאורך של 5.1 עד 10.2 ס"מ, לעיתים נדירות עד 15 ס"מ, מה שהופך אותו לאחד מהקטנים שבנחשים.
הנחש מתחפר ביעילות מתחת לאדמה, תוך שימוש בראשו ובגופו הגמיש כדי להתפתל במהירות מתחת אדמה או פסולת עלים.
הוא יכול לחיות במגוון סביבות מתחת לקרקע, במחילות של חיות, קני נמלים וטרמיטים, במבנים נטושים ואף בגינות עירוניות.
הנחש חייב תנאים לחים וטמפרטורה חמימה כדי לשרוד.
מרבית המזון של הנחשיל מורכב מביצי וצאצאי נמלים וטרמיטים לא מפותחים.
אצל מין זה ישנה רביית בתולים, בה כל הצאצאים זהים גנטית לאימם.
נַ֥חַת הוא דמות מקראית, בנו הבכור של רעואל ונכדם של עשו ובשמת.
לנחת היו שלושה אחים: זרח, שמה ומזה.
מרטין נות סובר שמקור השם הוא מהערבית ופירוש המילה הוא טוהר או זך.
לעומת זאת, חוקרים אחרים סבורים שהפירוש הוא כמו בעברית, מלשון המילה מנוחה.
נחתת חכמה לחקר הירח (SLIM) היא משימה לחקר הירח של הסוכנות היפנית לחקר החלל (JAXA).
בשנת 2017 התוכנית הייתה שהנחתת תשוגר בשנת 2021, אך הדבר נדחה ל-2023 בגלל עיכובים במשימת הדמיה וספקטרוסקופיה של רנטגן (XRISM).
SLIM נפרדה מ-XRISM מאוחר יותר באותו יום.
ב-1 באוקטובר 2023 הנחתת ביצעה את תמרון המעבר הירחי.
הנחתת נכנסה למסלול הירח ב-25 בדצמבר 2023 ונחתה ב-19 בינואר 2024 בשעה 15:20 UTC, ובכך הפכה יפן למדינה החמישית שמבצעת נחיתה על הירח.
כמשימת הירח הראשונה של יפן, SLIM נועדה להדגים נחיתת ירח מדויקת.
במהלך הירידה זיהתה הגשושית מכתשי ירח על ידי יישום טכנולוגיה ממערכות זיהוי פנים, וקבעה את מיקומה תוך שימוש בנתוני תצפית שנאספו על ידי המקפת סלן (Kaguya).
הנחתת כיוונה לנחיתה רכה בטווח דיוק של 100 מטר.
לשם השוואה, הדיוק של מודול הירח אפולו 11 משנת 1969 היה אליפסת נחיתה באורך של 20 ק"מ וברוחב של 5 ק"מ.
לדברי יושיפומי אינטני, סמנכ"ל המכון למדעי החלל והאסטרונאוטיקה (ISAS), הצלחה בנחיתה מדויקת במיוחד תוביל לאיכות מוגברת של חקר החלל.
העלות הצפויה לפיתוח פרויקט זה היא 18 מיליארד ין, או 121.5 מיליון דולר.
תוכנית המשימה שלימים נודעה בשם SLIM הייתה קיימת בשנת 2005, בתור Small Lunar Landing Experiment Satellite.
ב-27 בדצמבר 2013, ISAS קראה להציע הצעות עבור "בחירה באופן תחרותי של משימה הממוקדת בגודל בינוני ", ו-SLIM הייתה בין שבע ההצעות שהוגשו.
ביוני 2014, SLIM עברה את הבחירה לחצי הגמר יחד עם משימת ההדגמה של הטכנולוגיה DESTINY+, ובסופו של דבר נבחרה SLIM בפברואר 2015. באפריל 2016, SLIM קיבלה מעמד של פרויקט בתוך JAXA, ובמאי של אותה שנה קיבלה מיצובישי אלקטריק (MELCO) את החוזה לבניית החללית.
בשנת 2017, בגלל קשיי מימון שנבעו מעלות הפיתוח של XARM (XRISM), התחלפה ההשקה של SLIM מטיסת אפסילון ייעודית לטיסת שיתוף H-IIA, כאשר החיסכון בעלויות שיתקבל יועבר לפיתוח לוויינים אחרים שנמצאים בפיגור בלוח הזמנים עקב XRISM.
Lunar Excursion Vehicle 1 (LEV-1) הוא רובר שינוע באמצעות מנגנון דילוג.
לרובר יש ציוד לתקשורת ישירה לכדור הארץ, מצלמות בספקטרום הנראה בזווית רחבה, ציוד חשמלי קטן ואנטנות פס UHF שנלקחו מ־MINERVA ו־OMOTENASHI.
רכב טיול ירחי 2 (LEV-2) או , הוא רובר זעיר שפותח על ידי JAXA בשיתוף פעולה עם Tomy, Sony Group ואוניברסיטת דושישה, שהותקן על SLIM.
משקלו של הרובר הוא 250 גרם, גודלו כגודל כדור-בסיס והוא מצויד בשתי מצלמות קטנות.
LEV-2 יכול לשנות את צורתו כדי לזחול על פני הירח במשך כשעתיים.
זהו הרובר השני מסוגו שמנסה לפעול על פני הירח, הראשון היה במשימת Hakuto-R 1, שהתרסק יחד עם הנחתת לפני שניתן היה לפרוס אותה.
SLIM שוגרה בהצלחה יחד עם טלסקופ החלל להדמיית רנטגן וספקטרוסקופיה (XRISM) ב-6 בספטמבר 2023 בשעה 23:42 UTC (7 בספטמבר 08:42 שעון יפן).
תוכננה לנחות ליד מכתש שיולי (25.2°E ,13.3°S) במסלול גבול יציבות חלש .
SLIM נכנס למסלול הירח ב-25 בדצמבר שעון יפן.
נחתת הירח, שכונתה צלף ירח בשל יכולתה לנחות באליפסת נחיתה מדויקת של עד , נגעה בירח ב-19 בינואר 2024 בשעה 15:20 UTC, בים הצוף, דרומית למכתש תיאופילוס.
יפן הפכה בכך לאומה החמישית שהצליחה להנחית חללית מבצעית על הירח, אחרי ברית המועצות, ארצות הברית, סין והודו.
אף על פי ש-SLIM נחתה בהצלחה, הנחתת סבלה מבעיה טכנית בפאנלים הסולאריים שלה, שפנו לכוון ההפוך מהשמש בתחילת יום הירח, ולכן לא הצליחו לייצר מספיק כוח.
הנחתת הייתה מסוגלת לפעול על סוללה פנימית לפרק זמן קצר, אך הושבתה ידנית ב-19 בינואר 2024 בשעה 17:57 UTC (20 בינואר 02:57 שעון יפן) כדי למנוע פריקת יתר של הסוללה.