tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראשו הדו-פרצופי מסתובב בין פנים "שמחות" ל"עצובות", בהתאם למצבי הרוח הקיצוניים שלו; בעוד פוליטיקאים מסוימים מתוארים כדו-פרצופיים באופן מטאפורי, ראש העיר הוא כזה באופן מילולי.
שדיקס וברטון עבדו יחד בעבר בסרט "ביטלג'וס".
פול רובנס – לוק, אחד מהילדים התעלולנים העובדים עבור אוגי בוגי.
רובנס וברטון שיתפו פעולה בעבר ב"ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן" וב"באטמן חוזר".
קן פייג' – אוגי בוגי, האנטגוניסט הראשי.
בוגימן חובב הימורים וכאוס ויריבו של ג'ק.
בניגוד לתושבי העיר האחרים, שמפחידים רק לשם השעשוע ומתנגדים לגרימת נזק ממשי, אוגי הוא אכזרי ומלא במרירות על היותו מנודה.
אד אייבורי – סנטה קלאוס, שליט עיר חג המולד האחראי על החגיגות השנתיות וחלוקת מתנות לילדי העולם האמיתי.
ג'ק ותושבי העיר מכנים אותו "סנדי קלאוז".
אייבורי מספק גם את קריינות הפתיחה הקצרה של הסרט.
ג'ו ראנפט – איגור, אחת מיצירותיו של דוקטור פינקלשטיין המשמשת כיד ימינו במעבדה שלו.
צוות המדבבים כולל גם את דבי דורסט, גרג פרופס, קרי קץ, רנדי קרנשו, שרווד בול, כרמן טווילי, גלן וולטרס וג'ון מוריס בדיבוב דמויות נוספות.
השחקן פטריק סטיוארט הקליט קריינות עבור הפרולוג והאפילוג של הסרט; על אף שקריינות זו לא נכללה בגרסה הסופית של הסרט, היא מופיעה באלבום הפסקול.
עבור היוצר והמפיק טים ברטון, הילדות בברבנק, קליפורניה, לוותה בתחושת בדידות, ומשום כך הוא נמשך בבגרותו לנושא החגים.
בשנת 1982, לאחר שהשלים את סרטו הקצר "וינסנט" ובעודו מועסק כאנימטור בחברת וולט דיסני, כתב ברטון שיר בן שלושה עמודים בשם "הסיוט שלפני חג המולד".
השיר נכתב בהשראת ספיישלים טלוויזיוניים כגון "רודולף אדום האף", "הגרינץ' שגנב את חג המולד" והשיר הקלאסי "ביקור מסנטה קלאוס".
ברטון שאף לעבד את השיר לספיישל טלוויזיוני בקריינותו של השחקן האהוב עליו, וינסנט פרייס, אך שקל גם אפשרויות אחרות כמו הוצאת ספר ילדים לאור.
הוא יצר איורי קונספט ולוחות סטוריבורד בשיתוף פעולה עם ריק היינריקס, שגם פיסל מודלים של הדמויות.
ברטון הציג את העבודה המתגבשת להנרי סליק, שהיה גם הוא אנימטור בחברת וולט דיסני באותה עת.
בעקבות הצלחת "וינסנט", שקלה דיסני לפתח את הפרויקט כסרט קצר או כספיישל טלוויזיוני בן חצי שעה, אך הפיתוח נעצר משום שהטון של היצירה נראה לחברה "מוזר מדי".
כיוון שדיסני לא יכלה להציע לברטון מרחב יצירתי מספק, הוא פוטר מהאולפנים בשנת 1984, והמשיך לבימוי הלהיטים המסחריים "ביטלג'וס" (1988) ו"באטמן" (1989) עבור אולפני האחים וורנר.
במהלך השנים המשיך ברטון להרהר בפרויקט, ובשנת 1990 גילה כי זכויות היוצרים על היצירה עדיין בבעלות דיסני.
הוא וסליק התחייבו להפיק סרט באורך מלא שירחיב את עלילת השיר, כשסליק משמש כבמאי.
סליק ויתר על הצעה מרשת "MTV" להפיק סדרה המבוססת על סרטו הקצר "Slow Bob in the Lower Dimensions" כדי לביים את הסרט.
הצלחתו של ברטון בסרטי לייב אקשן עוררה את עניינו של יו"ר אולפני דיסני, ג'פרי קצנברג, שראה בסרט הזדמנות להמשיך את רצף ההצלחות של האולפנים בתחום ההנפשה.
בדיסני ציפו ש"הסיוט שלפני חג המולד" יפגין יכולות טכניות וסיפוריות דומות לאלו שהוצגו ב"מי הפליל את רוג'ר ראביט".
נשיא אולפני וולט דיסני, דייוויד הוברמן, האמין כי הסרט יהווה הישג יצירתי עבור תדמית החברה, בציינו:
זהו הסרט השלישי ברציפות של ברטון המתרחש על רקע חג המולד.
ברטון לא יכול היה לביים את הסרט בעצמו בשל מחויבותו ל"באטמן חוזר" (1992) (ובהמשך העבודה על "אד ווד"), וכן בשל חוסר רצונו להיות מעורב ב"תהליך האיטי והמייגע של סטופ מושן".
במטרה לעבד את השיר לתסריט, פנה ברטון למייקל מקדואל, שעמו עבד ב"ביטלג'וס".
בין השניים התגלעו חילוקי דעות יצירתיים, מה שהוביל את ברטון להחלטה להפוך את הסרט למוזיקלי, עם לחנים ומילים מאת שותפו הקבוע דני אלפמן.
אלפמן וברטון יצרו קווי עלילה ראשוניים וכשני שלישים משירי הסרט.
אלפמן העיד כי כתיבת 11 השירים לסרט הייתה בשלב זה טרם נשכרה קרוליין תומפסון לכתיבת התסריט.
סליק ציין כי בגרסה הסופית נותרו שורות דיאלוג מעטות בלבד פרי עטה של תומפסון, שכן היא הייתה עסוקה בסרטים אחרים והצוות נאלץ לשכתב ולפתח את הסרט חזותית באופן מתמיד.
תומפסון התעמתה עם ברטון על רקע יצירתי; נטען כי ברטון אף השחית מכונת עריכה לאחר שהיא הביעה רצון לשכתב את סיום הסרט.
הנרי סליק וצוות האנימטורים שלו החלו את ההפקה ביולי 1991 בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
הצוות מנה למעלה מ-120 עובדים והשתמש ב-20 אולפני צילום.
ג'ו ראנפט גויס על ידי חברת וולט דיסני לפקח על לוחות הסטוריבורד, בעוד אריק לייטון מונה לפקח על ההנפשה.
בשיא ההפקה, פעלו בו-זמנית 20 במות צילום נפרדות, ובסך הכל צולמו עבור הסרט 109,440 פריימים (תמונות בודדות).
יוצרי הסרט הושפעו מעבודותיהם של אמנים כגון ריי האריהאוזן, לדיסלאס סטארביץ', אדוארד גורי, פרנסיס בייקון וואסילי קנדינסקי.
סליק תיאר את עיצוב ההפקה כדומה ל"ספר פופ-אפ" (ספר תמונות נפתח).
בנוסף, ציין סליק כי עבור קריינות הפתיחה נשקלו השחקנים וינסנט פרייס, דון אמיצ'י וג'יימס ארל ג'ונס, אך בשל קשיי ליהוק בחרו המפיקים בשחקן המקומי אד אייבורי.
פטריק סטיוארט סיפק את הקריינות עבור גרסת הפסקול.
על מלאכת הבימוי אמר סליק: כשנשאל על מידת מעורבותו של ברטון, טען סליק: "אינני רוצה לגרוע מחלקו של טים, אך הוא לא נכח בסן פרנסיסקו במהלך העבודה.
הוא הגיע חמש פעמים במהלך שנתיים, ושהה איתנו בסך הכל לא יותר משמונה או עשרה ימים".
מחלקת ההנפשה של דיסני תרמה לסרט אפקטים דיגיטליים ומעט הנפשה מסורתית בשכבות משניות.
ברטון עצמו מצא את תקופת ההפקה מורכבת, כיוון שעבד במקביל על בימוי "באטמן חוזר" ועל שלבי הפרה-פרודקשן של "אד ווד".
עבור הדמויות בסרט נבנו 227 בובות, כאשר עבור ג'ק סקלינגטון יוצרו "כ-400 ראשים" שונים כדי לאפשר הבעת כל רגש אפשרי.
תנועות הפה של סאלי הונפשו בשיטת ה"החלפה": במהלך התהליך, רק "מסכת" הפנים של סאלי הוסרה והוחלפה כדי לשמור על סדר שיערה האדום והארוך.
לסאלי היו עשרה סוגי פנים, שכל אחד מהם כלל סדרה של 11 הבעות (כגון עיניים פקוחות או עצומות ומנחי פנים שונים) ותנועות פה מסונכרנות.
דמות הסטופ-מושן של ג'ק הופיעה מאוחר יותר בהופעת אורח כ"קפטן ג'ק" בסרט "ג'יימס והאפרסק הענק" (שבוים אף הוא על ידי סליק).
אלבום הפסקול של הסרט יצא לאור בשנת 1993 תחת הלייבל "וולט דיסני רקורדס".
האלבום כולל רצועות בונוס, ובהן גרסאות ארוכות יותר של הפרולוג והאפילוג בקריינותו של פטריק סטיוארט.
לרגל ההפצה המחודשת של הסרט בטכנולוגיית תלת-ממד בשנת 2006, יצאה מהדורה מיוחדת של הפסקול שכללה תקליטור בונוס.
תקליטור זה הכיל גרסאות כיסוי לחמישה משירי הסרט בביצוע האמנים פול אאוט בוי, פאניק!
אט דה דיסקו, מרלין מנסון, פיונה אפל ו-"She Wants Revenge", לצד ארבע הקלטות דמו מקוריות של אלפמן.
ב-30 בספטמבר 2008, הפיצה דיסני את אלבום המחווה "Nightmare Revisited", שבו השתתפו אמנים ולהקות כמו איימי לי, "Flyleaf", קורן, רייז אגנסט, "Plain White T's", "The All-American Rejects" ורבים אחרים.
להקת הרוק גותי האמריקאית "London After Midnight" כללה גרסת כיסוי לשיר "Sally's Song" באלבומה "Oddities" משנת 1998. הרכב האקפלה "פנטטוניקס" הוציא גרסת כיסוי לשיר "Making Christmas" עבור אלבום חג המולד שלהם "" משנת 2018. בשנת 2003 יצא לאור תקליטור של הפסקול ממתקן "הטירה המכושפת" בדיסנילנד.
אף על פי שרוב השירים באלבום אינם השירים המקוריים מהסרט, אחת הרצועות היא מחרוזת של השירים "Making Christmas", "" ו-"Kidnap the Sandy Claws".
שירים אחרים באלבום הם שירי חג מסורתיים שעברו התאמה ושינוי כדי לשלב את תמטיקת הסרט, והרצועה האחרונה היא הפסקול המלווה את הנסיעה במתקן עצמו.
במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים תחת המותג של אולפני וולט דיסני כחלק מסדרת סרטי ההנפשה הקלאסיים של האולפן.
עם זאת, דיסני החליטה לבסוף להפיץ את הסרט תחת הלייבל "Touchstone Pictures" (הפונה לקהל בוגר יותר), כיוון שהנהלת האולפנים סברה שהסרט יהיה "אפל ומפחיד מדי עבור ילדים".
סליק נזכר כי על מנת להדגיש את מעורבותו של ברטון ולמשוך קהל רחב יותר, שיווקה דיסני את הסרט תחת הכותרת "Tim Burton's The Nightmare Before Christmas".
לדברי סליק, החלטה זו התקבלה כשלושה שבועות בלבד לפני הפצת הסרט בתפוצה רחבה.
ברטון עצמו הסביר כי המהלך " הקרנת הבכורה העולמית נערכה בערב הפתיחה של פסטיבל הסרטים של ניו יורק ב-9 באוקטובר 1993. הסרט הופץ בהפצה מוגבלת ב-13 באוקטובר 1993, ובהפצה קולנועית רחבה ב-29 באוקטובר 1993.
הסרט הופץ מחדש תחת המותג של אולפני וולט דיסני ב-20 באוקטובר 2006, לאחר שעבר המרה לפורמט "Disney Digital 3-D", בליווי הסרט הקצר "Knick Knack" של חברת "פיקסאר".
חברת "אינדסטריאל לייט אנד מג'יק" סייעה בתהליך ההמרה.
בהמשך הופץ הסרט מחדש בבתי הקולנוע בחודשי אוקטובר בין השנים 2007–2009. מאז שנת 2010, תיאטרון "אל קפיטן" בהוליווד מקרין את הסרט מדי שנה בחודש אוקטובר בפורמט 4-D.
הפצות אלו תרמו לתחייתם של סרטי התלת-ממד ולקידום טכנולוגיית ה-RealD Cinema.
באוקטובר 2020 הופץ הסרט מחדש ב-2,194 בתי קולנוע וגרף 1.3 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
לרגל חגיגות ה-30 לסרט ומאה שנים להקמת חברת וולט דיסני, הופץ הסרט מחדש בארצות הברית ובקנדה ב-20 באוקטובר 2023, כולל הקרנות בפורמט 4DX.
הפצה קולנועית נוספת התקיימה ב-11 באוקטובר 2024.
בזכות מכירות מוצלחות לאורך השנים בשוק הווידאו הביתי, זכה הסרט למעמד של סרט פולחן.
הוא הופץ לראשונה בפורמטים VHS ו-LaserDisc בספטמבר 1994, וב-DVD בדצמבר 1997. מהדורת DVD מיוחדת יצאה לשוק בשנת 2000 וכללה ערוץ פרשנות מאת סליק והצלם פיט קוזאצ'יק, סרט תיעודי על הפקת הסרט, גלריות אמנות וסצנות שנמחקו, לצד סרטיו הקצרים של ברטון, "וינסנט" ו"פרנקנוויני".
בשנת 2008 הופצה מהדורת אספנים מחודשת ב-DVD ומהדורה ראשונה בפורמט בלו ריי.
בשנת 2011 יצאה גרסת בלו ריי 3D.
לרגל חגיגות ה-25 לסרט בשנת 2018 הופצה גרסת "Sing-along", ובשנת 2023, לכבוד יובל ה-30, עבר הסרט מאסטרינג מחודש בפורמט 4K והופץ בגרסת 4K בלו ריי.
חברת דיסני שיווקה את הסרט ודמויותיו באופן נרחב באמצעות ליין מוצרים רחב, בהם בובות פעולה, ספרים, משחקים ומוצרי אופנה.
דמויותיהם של ג'ק סקלינגטון, סאלי וראש העיר זכו לעיבודים כבובות ותחפושות.
פארקי השעשועים של דיסני ברחבי העולם מארחים אטרקציות המבוססות על הסרט, בעיקר בעונות ליל כל הקדושים וחג המולד.
החל משנת 2001, מתקן "הטירה המכושפת" בדיסנילנד משנה את פניו מדי שנה לעיצוב ברוח הסרט.
בנוסף, דמותו של ג'ק מופיעה במופעי זיקוקים חגיגיים ובמצעדים מיוחדים בפארקים.
בסמוך לצאת הסרט, צוטט דייוויד הוברמן: הסרט גרף כ-50 מיליון דולר בארצות הברית במהלך סבב ההקרנות הראשון שלו ונחשב ללהיט רדום מתון.
ההפצה המחודשת של הסרט בשנת 2006 הניבה הכנסות נוספות של כ-11.1 מיליון דולר.
בסבב ההקרנות של שנת 2024, הצליח הסרט להתברג בעשירייה הראשונה של טבלת שוברי הקופות בסוף השבוע הראשון להפצתו, עם הכנסות של 2.4 מיליון דולר.
באתר "Rotten Tomatoes", הסרט מחזיק בציון של 95% על סמך 106 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.4/10. קונצנזוס המבקרים באתר קבע כי באתר "Metacritic", הסרט קיבל ציון משוקלל של 82/100 על סמך 30 מבקרים, נתון המעיד על "שבחים מקיר לקיר".
מדגמי הקהל של "CinemaScore" העניקו לסרט ציון ממוצע של "B+" בסולם שבין A+ ל-F.
פיטר טראוורס מהמגזין "רולינג סטון" כתב כי הסרט מחזיר את "המקוריות והתעוזה לסוגת ליל כל הקדושים" ומנפץ את התפיסה שהנפשה היא "עסק לילדים בלבד".
ג'יימס ברדינלי ציין כי לסרט יש מה להציע לכל אחד: פנטזיה חגיגית לילדים, והזדמנות למבוגרים להתפעל מהיכולות הטכנולוגיות של הוליווד.
מבקרים אחרים השוו את הסרט ליצירותיהם של אוסקר ויילד והאחים גרים, ודנו בהשפעתו של דוקטור סוס על דמויותיהם של ג'ק וכלבו זירו.
ההערצה לדמויות הסרט הגיעה לממדים של אובססיה בקרב מעריצים, תופעה שתועדה בכתבות פרופיל בארצות הברית וביפן.
חוקרת הקולנוע איבון טאסקר ציינה לשבח את "אפיון הדמויות המורכב" המופיע בסרט.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הוויזואליים הטובים ביותר ולפרס הוגו להצגה הדרמטית הטובה ביותר.
הוא זכה בפרס סאטורן לסרט הפנטזיה הטוב ביותר, ודני אלפמן זכה בפרס על המוזיקה הטובה ביותר.
הנרי סליק והאנימטורים היו מועמדים אף הם על עבודתם, ואלפמן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול המקורי הטוב ביותר.
הסרט דורג במקום הראשון ברשימת "25 סרטי חג המולד הטובים ביותר" של אתר "Rotten Tomatoes".
בשנת 2001 החלה דיסני לשקול הפקת סרט המשך, אך במקום להשתמש בטכניקת הסטופ-מושן המקורית, שאפה החברה להשתמש בהנפשה ממוחשבת.
ברטון שכנע את דיסני לזנוח את הרעיון: הסביר ברטון.
משחק הווידאו משנת 2004, "The Nightmare Before Christmas: Oogie's Revenge", שימש בפועל כהמשך לעלילת הסרט; צוות המפתחים של חברת "קאפקום" נועץ בברטון ונעזר בשיתוף פעולה מצד המנהל האמנותי של הסרט המקורי, דין טיילור.
בשנת 2009 ציין סליק כי יהיה מוכן לביים סרט המשך אם הוא וברטון יצליחו לגבש עבורו סיפור טוב.
בפברואר 2019 דווח כי סרט חדש בזיכיון "הסיוט שלפני חג המולד" נמצא בתהליכי עבודה, כאשר דיסני שוקלת בין סרט המשך בסטופ-מושן לבין עיבוד לייב אקשן.
באוקטובר 2019 הביע כריס סרנדון רצון לשוב ולדבב את דמותו של ג'ק סקלינגטון אם סרט המשך כזה אכן יופק.
ב-22 בפברואר 2021 הודיעה מחלקת ההוצאה לאור של דיסני (Disney Publishing) כי לסרט מתוכנן המשך בצורת רומן לבני נוער בשם "Long Live the Pumpkin Queen".
הספר נכתב על ידי שיי ארנשו ומתמקד בדמותה של סאלי כדמות הראשית, כאשר העלילה מסופרת מנקודת מבטה ומתרחשת לאחר אירועי הסרט.
הספר יצא לאור ב-2 באוגוסט 2022, ובהמשך יצאו לו אף שני רומני המשך ועיבוד לרומן גרפי.
באוקטובר 2023 הצהיר סליק כי היה רוצה ליצור סרט פריקוול שיעסוק בדרך שבה הפך ג'ק למלך עיר ליל כל הקדושים.
עם זאת, בחודש שלאחר מכן, חזר ברטון והדגיש כי אינו מעוניין לראות פרויקטים נוספים המתרחשים ביקום הזה.
באוגוסט 2024 הביע סליק ספק לגבי האפשרות שסרט המשך יצא אי פעם לפועל, בציינו כי אינו רוצה "לחלוב את המותג עד מוות".
בספר המאגד מאמרים אקדמיים שנכתבו על פי הסרט, "The Nightmare Before Christmas" (2025), מציינים המחברים את קהילת המעריצים ארוכת השנים של הסרט ואת נוכחותו המובהקת בתרבות הפופולרית.
נוכחות זו כוללת שפע של מוצרים נלווים, החל מבובות פעולה וביגוד ועד למשחקי קופסה, רומנים, קומיקס ותכשיטים.
מאז יציאת הסרט הופצו בובות פעולה רבות, בהן סדרה של עשר בובות מבית "הסברו" בשנת 1993. אלק פלאומן ציין במאמרו אודות הסרט (2025) כי בובות אלו היו "מפורטות באופן חריג" ביחס לתקופתן, תוך דגש על דיוק חזותי לדמויות המקוריות והפצתן עם מעמדי תצוגה.
לדברי פלאומן, הדבר נבע מהתפתחותו של שוק אספני הצעצועים למבוגרים באותן שנים.
במאה ה-21 הפיצו מותגים נוספים צעצועים המבוססים על הסרט, בהם "NECA" ו-"Funko".
בשנת 2005 הפיצה חברת "NECA" משחק קלפים לאספנים (TCG) המבוסס על הסרט, שתוכנן על ידי אנדרו פארקס.
בשנת 2007 הפיצה החברה גם משחק מסיבות המבוסס על המותג.
כמו כן, הופצה גרסה של המשחק "ג'נגה" בעיצוב הסרט, הכוללת קוביות בצבעי כתום, סגול ושחור עם פניו של ג'ק סקלינגטון, המגיעות בקופסה בצורת ארון קבורה.
ב-15 בספטמבר 2020 יצאה מערכת קלפי טארוט וספר הדרכה המלווה באיוריה של אביגיל לארסן.
באוקטובר 2023, לרגל חגיגות יובל ה-30 לצאת הסרט, שיתפה דיסני פעולה עם חברת "מאטל" לייצור בובות של ג'ק וסאלי כחלק מסדרת הצעצועים "Monster High".
באוקטובר 1993 יצא לאור ספר פופ-אפ המבוסס על הסרט, ובספטמבר 2020 יצא לוח שנה וספר פופ-אפ נוסף.
בשנת 2017 פרסמה "Disney Press" ספר בישול ואירוח הכולל מתכונים ועבודות יד ברוח הסרט.
ספר אמנות המתעד את מאחורי הקלעים של היצירה, תחת הכותרת "Tim Burton's Nightmare Before Christmas: The Film, the Art, the Vision", יצא באוקטובר 1993, ומהדורה מורחבת שלו פורסמה בשנת 2009.
בשנת 2006 יצא לאור ספר מאויר הכולל את השיר המקורי של טים ברטון,, ובשנת 2013 הופצה מהדורה חגיגית שלו בכריכה קשה לרגל יובל ה-20 לסרט.
בשנת 2018, לציון 25 שנים לסרט, הופץ ספר מלווה בתקליטור הכולל קריינות ואפקטים קוליים.
לאורך השנים פורסמו עיבודים רבים של עלילת הסרט כרומנים גרפיים, ספרי קומיקס וספרים בסדרת "Disney Animated Classics".
בשנת 2017 קיבלה חברת "Tokyopop" רישיון בלעדי להפקת שני עיבודי מאנגה.
הראשון היה עיבוד לעלילת הסרט באיוריו של ג'ון אסוקה, והשני היה עיבוד מאנגה בצבע מלא בשם "Zero's Journey", העוקב אחר הרפתקאותיו של הכלב זירו בעיר חג המולד ומשמשת כהמשך לסרט באישורו של טים ברטון.
בשנת 2021 יצאה מאנגה נוספת המתמקדת בדמותה של סאלי, בשם "Mirror Moon".
ב-2 באוגוסט 2022 יצא לאור הרומן לבני נוער "Long Live the Pumpkin Queen" מאת שיי ארנשו, המתמקד בסאלי לאחר נישואיה לג'ק והפיכתה למלכת הדלעת, ועלילתו מתרחשת זמן קצר לאחר סיום הסרט.
בנובמבר 2022 הכריזה "Tokyopop" על מאנגה נוספת בשם "The Battle for Pumpkin King", פריקוול העוסק בחברותם וביריבותם של ג'ק סקלינגטון ואוגי בוגי.
בשנת 2023, לרגל חגיגות יובל ה-30 לסרט, פורסם עיבוד ספרותי מאת מייגן שפרד על בסיס הסרט.
שפרד כתבה גם את ספר ההמשך לרומן של ארנשו, שיצא ביולי 2025 תחת הכותרת "Hour of the Pumpkin Queen".
ביולי 2023 הודיעה דיסני על שיתוף פעולה עם "Dynamite Entertainment" לפרסום ספרי קומיקס חדשים,, ובאוגוסט 2023 פורסם הספר "Beyond Halloween Town", הסוקר את המורשת והדמויות של הסרט.
בינואר 2026 החלה לצאת מיני-סדרת קומיקס חדשה בשם "The Shiver of Christmas Town".
בשנות ה-2000 יצאו שני משחקי וידאו מרכזיים: "Oogie's Revenge" (2004) ו-"The Pumpkin King" (2005).
המשחק הראשון שימש כהמשך ישיר לעלילת הסרט המתרחש שנה לאחר האירועים המקוריים, וכולל תרומות מצד המדבבים והצוות האמנותי של הסרט.
עולם הסרט מופיע גם כעולם שניתן לשחק בו (תחת השם "Halloween Town") בסדרת המשחקים המצליחה "Kingdom Hearts" של דיסני ו-"Square Enix".
קונצרט לייב בהפקת "Disney Concerts" נערך בתיאטרון הוליווד בול באוקטובר 2015, ובעקבותיו נערכו הופעות נוספות בשנים 2016 ו-2018. במופעים אלו השתתפו אלפמן, אוהרה ופייג', ששבו לגלם את תפקידיהם המקוריים מהסרט.
בדצמבר 2019 הגיע המופע לאירופה, עם הופעות באדינבורו, גלאזגו, לונדון ודבלין.
ב-31 באוקטובר 2020 שודר בשירותי הזרמת מדיה מופע התרמה וירטואלי חד-פעמי של הסרט, שמומן על ידי "קרן השחקנים" (The Actors Fund) והופק על ידי ג'יימס מונרו איגלהארט, בשיתוף פעולה עם ברטון, אלפמן, דיסני ואיגוד השחקנים (Actors' Equity Association).
כל הכנסות המופע הוקדשו לקרן לחקר הלימפומה, כמענה למגפת הקורונה והשפעתה על אמנויות הבמה.
צוות השחקנים כלל את איגלהרט כאוגי בוגי, לצד רפאל קסאל כג'ק סקלינגטון, אדריאן וורן כסאלי, דני בורשטיין בתפקיד כפול כסנטה קלאוס והמספר, ניק ווקר כלוק, לזלי מרגריטה כשוק ורוב מקלור כבארל.
באוקטובר 2021 אירחה דיסני קונצרט "לייב-אל-מול-סרט" (Live-to-film) של הסרט למשך שני לילות באצטדיון "Banc of California" בלוס אנג'לס.
במופע השתתפה הזמרת בילי אייליש בתפקיד סאלי, לצד דני אלפמן ששב לדמותו של ג'ק.
קן פייג' שב לגלם את אוגי בוגי, בעוד וירד אל ינקוביק ביצע את תפקידה של שוק.
הקונצרט כלל תזמורת מלאה בניצוחו של המוזיקאי המוערך ג'ון מאוזרי.
באוקטובר 2021 הכריזה דיסני על קונצרט נוסף שנערך ב-"OVO Arena Wembley" בלונדון בדצמבר 2022. אלפמן ופייג' שבו לתפקידיהם, וג'ון מאוזרי שב לנצח על תזמורת הקונצרטים של ה-BBC.
הזמרת והיוצרת פיבי ברידג'רס נכנסה לנעליה של סאלי.
באוקטובר 2023 אירחה דיסני קונצרט נוסף בהוליווד בול.
אלפמן, פייג' וקתרין אוהרה הופיעו לצד כוכבים אורחים נוספים.
במקור, הזמרת הלסי הייתה אמורה לחלוק את תפקידה של סאלי עם אוהרה, אך ימים ספורים לפני המופע היא ביטלה את השתתפותה בשל "אילוצים בלוח הזמנים".
בספטמבר 2025 הוכרז כי המופע יחזור להוליווד בול באוקטובר של אותה שנה.
אלפמן שב לגלם את ג'ק, כשלצדו דייוויד קית' כאוגי בוגי, ג'אנל מונה כסאלי, ריקי לינדהום כשוק וג'ון סטיימוס כלוק.
בשנת 2016 הפיצה "Disney Interactive Studios" עיבוד קצר לסרט מבוסס-אמוג'י בערוץ היוטיוב שלה במסגרת סדרת "As Told by Emoj" שלה.
בשנת 2024 הוציאה חברת לגו סט של למעלה מאלפיים חלקים הכולל שלושה אתרים מרכזיים מהסרט: "גבעת הספירלה", ביתו של ג'ק סקלינגטון ובניין העירייה.
הסיוע המשפטי הוא גוף במשרד המשפטים, הפועל מאז 1975 בהתאם לחוק הסיוע המשפטי, התשל"ב-1972, ומעניק סיוע משפטי בתחומי המשפט האזרחי ללקוחותיו.
שירותי הסיוע המשפטי מיועדים בדרך כלל למעוטי יכולת שאינם יכולים לממן בעצמם את שכר טרחתו של עורך דין, אף שיש נושאים מסוימים הקבועים בחוק בהם ניתן סיוע ללא מבחן הכנסה (למשל בהליכים בבית הדין לעבודה שהמוסד לביטוח לאומי הוא צד בהם).
יש להבחין בין גוף זה לבין הסניגוריה הציבורית, המעניקה סיוע משפטי בעניינים פליליים.
הסיוע המשפטי כולל ייעוץ משפטי ואף ייצוג הלקוחות בערכאות על ידי עורכי דין הממונים על ידי הארגון.
הסיוע ניתן ללא תשלום, למעט אגרה.
הזכאות למתן סיוע משפטי מותנית בקיום שני תנאים מצטברים: זכאות כלכלית (על פי קריטריונים שנקבעו) וסיכוי משפטי.
על החלטת הסיוע המשפטי שלא לאשר לאדם עורך דין שיסייע לו ניתן להגיש ערעור, המתברר בבית המשפט לעניינים מנהליים.
מחוזות הסיוע המשפטי פועלים כיום בשש ערי מחוז: ירושלים, תל אביב, חיפה, באר שבע ונצרת.
באפריל 2017 נפתח מחוז חדש בעיר לוד לתושבי המרכז.
בראש הסיוע המשפטי עמד בין השנים 2007–2014 עורך הדין אייל גלובוס.
החל משנת 2015 ועד 2018 עמד בראש הסיוע המשפטי עורך הדין גלעד סממה, שכיהן בעברו כמנכ"ל המשרד לאזרחים ותיקים.
הסטיו המלכותי (מיוונית: στοά, סטואה) הוא מבנה מפואר מוקף עמודים שפיאר את צלעה הדרומית של רחבת הר הבית.
כמו בכל עיר רומית, גם בירושלים בנה המלך הורדוס בזיליקה ציבורית, היא הסטיו המלכותי, אך זו שבנה הורדוס בירושלים הייתה גדולה ומפוארת יותר מכל מה שנבנה עד אז בעולם העתיק.
בניית הסטיו החלה בימי הורדוס ונמשכה שמונה שנים (בערך בשנים 17-9 לפנה"ס).
הסטיו נחרב בשנת 70 לספירה בעת המצור על ירושלים ובמקומו ניצב כיום מסגד אל-אקצא.
הסטיו המלכותי נועד לצורכי הציבור ולא היה חלק מרחבת בית המקדש.
אל הסטיו יכלו להגיע גם לא יהודים ובפרט המלך הורדוס עצמו, שהיות ולא היה כהן הוא לא הורשה לגשת אל מעבר לעזרת ישראל ששם רק הכהנים העובדים את עבודת המקדש יכלו להסתובב.
לכן השקיע המלך הורדוס מאמצים רבים בבניית הסטיו ופיאורו.
הסטיו שימש לשימושים הציבוריים הבאים:
שוק הכולל חלפני כספים (להמרת מס מחצית השקל) ומוכרי קרבנות, בעיקר קרבנות קלים כגון יונים.
אתר עם אצטבאות להנחת קרבנות בשבת, על מנת למנוע טלטולם.
בתי משפט פומביים-אזרחיים ומקום אליו עברה גם הסנהדרין בימי העלייה לרגל מלשכת הגזית.
ייתכן גם שזו ה"חנות" אליה גלתה הסנהדרין לקראת סוף ימי בית שני .
אחת ממטרותיו של הורדוס בבניין הבית הייתה להדהים את אורחיו מרחבי האימפריה הרומית.
מכיוון שגויים לא יכלו להגיע אל בית המקדש, היווה הסטיו מקום בו יכלו לנוח, לבלות ולהתפעל מהמבנים העצומים ומפארם.
כמו בבזיליקות ציבוריות אחרות ברומא נראה שגם כאן היו הוגי דעות מרצים את משנתם באוזני יהודים ונוכרים.
מקום מפגש נוח לעולי רגל אמידים מהארץ ומחו"ל, אקסקלוסיבי יותר והמוני פחות מהשוק הפתוח שלמרגלות הכותל.
ייתכן ותיאור חי של הסטיו בימי הבית השני ניתן למצוא בברית החדשה:
בספר קדמוניות היהודים מוסר יוספוס פלביוס את מידות הסטיו המלכותי וצורתו.
הסטיו נבנה בצורת בזיליקה כלומר ארבע שורות עמודים שיצרו שלושה מעברים אורכיים, אולם מרכזי גדול ומשני צידיו מעברים צרים יותר.
כולם עטורי עמודים ומקורים בגג עשוי עץ מעוטר בפיתוחים.
אורך המבנה היה 185 מטר ורחבו הכולל 38 מטר.
רוחב האולם האמצעי היה 13.5 מטר ורוחב המעברים הצדדיים – 9 מטרים.
על ראש העמודים ניצב גג משופע מעץ (או מבנה עץ שיצר שתי קומות) כך שגובה המעברים הצדדיים היה כ-15 מטרים וגובהו של המרכזי כפול – 30 מטר בשיאו.
על מנת לסבר את האוזן, מדובר במבנה באורך של כשני מגרשי כדורגל, רחבו כשני קרונות רכבת, וגבהו כבניין של 5–10 קומות.
העמודים בסטיו היו כולם קורינתיים, כך שאם רוחבם בבסיס היה 1.45 מטר, רוחבם בקצה העליון היה 1.30 מטר.
גובה העמוד נטו היה 10 מטרים ועל כך התווסף בסיס בגובה 2.5 מטר וכותרת בגובה 1.8 מטר.
"הכותרות היו עשויות פיתוחים בדרך קורינתית ועוררו השתוממות מחמת העבודה הגדולה".
המעוניין כיום להתרשם מעמוד בסדר-גודל העמודים של הסטיו יכול להתבונן בעמוד שבור שנחצב במחצבה קדומה ששכנה במגרש הרוסים של היום.
שם מונח העמוד הקרוי "אצבע עוג מלך הבשן".
בסטיו כולו היו, לדברי יוספוס, 162 עמודים, כ-40 טורי-עמודים לאורך, כלומר המרווח הממוצע בין עמוד לעמוד היה 4.6 מטר.
כלומר, כדי לסבר את האוזן, ניתן להחנות מכונית משפחתית רגילה בין עמוד לעמוד, 40 מכוניות לאורך שדרת העמודים.
הכניסה לסטיו הייתה מהרחוב שלמרגלות הכותל, דרך קשת רובינסון.
מן הסטיו לא הייתה גישה אל רחבת המקדש, משום שהמתחם המקודש היה מוקף סורג אבן ובו אזהרות בכתב יווני שאסרו על גויים להיכנס באיום עונש מוות.
שיאים עולמיים של העולם העתיק
הסטיו המלכותי "שבר" כמה שיאים של העולם העתיק:
הבניין ובו מספר העמודים הרב ביותר
קשת רובינסון הייתה בשעתה הגדולה ביותר בעולם העתיק
הסיווג של היינק הוא שיטה פופולרית לסיווגם של דיווחים על מפגשים עם עצמים בלתי מזוהים וחוצנים.
הסיווג אינו אומר דבר על עצם קיומם של מפגשים כאלה ועל מידת היתכנותם, אך מניח תשתית להבחנה בין סוגים אפשריים של כאלה.
המינוח והסיווג נטבעו על ידי האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק והוצעו לראשונה ב-1972 בספרו "The UFO Experience: A Scientific Inquiry".
היינק, שטבע את המושג "מפגש" ("close encounter") לתיאור הקשר העשוי להיווצר בין אדם לעב"ם ולחוצנים, הגדיר שלושה סוגים של מפגשים אפשריים.
ברבות השנים נוספו שלושה סוגי מפגשים נוספים: מפגשים מהסוג הרביעי, מפגשים מהסוג החמישי ומפגשים מהסוג השישי.
מאז ועד עתה לא תועד במידה המניחה את הדעת אפילו מפגש אחד עם עצם שאינו טבעי ושמקורו אינו בכדור הארץ.
מצב בו נצפה עב"ם אחד או יותר:
אובייקטים אוויריים שלא ניתן לייחס אותם לטכנולוגיות האנושיות הקיימות.
מצב בו נצפה עב"ם אחד או יותר שהשאיר סימנים פיזיים בשטח.
מפגשים מהסוג השני כוללים גם מקרים בהם זוהו אתרי נחיתה או נמצאו שרידי חומרים בשטח (כגון גבישי סיליקון, חריכה וכדומה), וכן השפעה על מכשירים שונים.
התאבכות בשידורי טלוויזיה או רדיו
מעגלי תבואה אשר מתגלים באזור בו נצפה העב"ם.
זמן אבוד - פרקי זמן ארוכים שחלפו במפתיע ללא הסבר.
מצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים (בשל קטגוריה זו נבחר שמו של הסרט "מפגשים מהסוג השלישי").
מצב בו נחטפים בני אדם בניגוד לרצונם על ידי עב"מים או חייזרים.
מצב בו נוצר קשר תקשורתי בין בני אדם לחייזרים (מילולי או "טלפתי").
מצב בו נוצר קשר גופני, פיזי ורומנטי בין בני אדם לחייזרים.
הסטר לוסי סטנהופ הייתה אשת חברה בריטית.
בשנת 1815 חפרה באשקלון במטרה למצוא אוצר, ובכך הייתה לאדם הראשון שסיפורו תועד, שנעץ את חפירה באדמת ארץ ישראל, כדי לחשוף עתיקות.
ליידי הסטר נולדה וגדלה באחוזת צ'בנינג של אביה עד תחילת המאה ה-19, אז נשלחה על ידי אביה להתגורר אצל סבתה, הסטר פיט, הרוזנת מצ'תאם, בברטון פינסנט.
באוגוסט 1803 מונתה לאחראית משק הבית של דודה, ויליאם פיט הבן.
פיט, בתוקף תפקידו כראש ממשלת בריטניה, היה זקוק למארחת בביתו כיוון שלא היה נשוי.
ליידי הסטר ישבה בראש השולחן שלו וסייעה בקבלת האורחים; היא נודעה בזכות יופייה ויכולתה להשתתף בשיחות; אף על פי שסגנונה הקליל עודד את פיט באותה תקופה ושיעשע את רוב ידידיו הפוליטיים, היא צברה לעצמה גם מספר יריבים.
היא הייתה בעלת כישורים טובים בתחום העסקים, וכאשר פיט היה מחוץ ללשכתו היא שימשה בתפקיד הדומה למזכירתו האישית.
היא הייתה גם היזמת מאחורי הגנים בטירת וולמר בתקופת כהונתו של פיט כלורד חמשת הנמלים.
היא שהתה לצידו גם כשגסס ממחלה.
פיט היה מודאג ממצבה הכלכלי לאחר מותו, אם כי ללא בסיס כיוון שהוחלט להעניק לה גמלה שנתית בגובה 1,200 לירות שטרלינג לשארית חייה, החל מינואר 1806.
מותו של דודה הביא אחריו לשינויים במעמדה בחברה.
לאחר שאחיה ואדם נוסף שאולי עמדה להינשא לו מתו בקרב, יצאה למסע למזרח כדי למצוא מנוח.
לסטנהופ הייתה רוח הרפתקנית, והמזרח המתעורר הציע לה שדה פעולה נרחב.
כדי להקל על עצמה בדרכים, יצאה בשנת 1810 למסעה כשהיא לבושה בבגדי גבר, ללא רעלה, רכובה על האוכף כדרך הגברים.
במסעה התלווה אליה הרופא צ'רלז לואיס מריון.
וכך נדדה מאתונה לאיסטנבול, מצרים, דמשק ולבסוף קבעה את מקום מגוריה בכפר ג'ון שבהר הלבנון.
מסעותיה הביאו אותה עד לתדמור, והיא הוכתרה על ידי הבדואים כ"מלכת תדמור".
אמצעיה ההולכים ודלים, והסכנה באיבוד היכולת להמשיך ולנהל את חייה ברמה לה הייתה רגילה, הביאוה לחפש מקורות הכנסה בדרכים שונות.
כאשר התגלגל לידיה כתב יד עתיק שציין קיומו של אוצר באדמותיה של אשקלון, היא פנתה אל הסולטאן העות'מאני וקיבלה ממנו פירמאן לחפירה, כשהיא מבטיחה להעניק את מחצית השלל לסולטאן.
באביב 1815, יצאה בשיירה עם פמליה מעכו לאשקלון.
את השיירה ליוותה יחידה מן הצבא הטורקי ופקיד הסולטאן.
מושל יפו, אבו נבוט כפה על פלאחים מן הכפרים הסמוכים לבוא, בעל כורחם, כדי לסייע לחפירה.
כאתר לחפירה נבחר השטח הסמוך למסגד.
גולת הכותרת של ממצאי החפירה היה פסל שיש גדול, חסר ראש, של גבר עטוי שריון מן התקופה הרומית - קרוב לוודאי של שליט.
אוצר הזהב, משאת נפשה של הליידי, לא נמצא.
למרבה ההפתעה הורתה סטנהופ לנתץ את הפסל לרסיסים.
מריון, רופאה של סטנהופ, שנרעש מהחלטתה, מביא את גרסתה לאמור: שהורתה לנפץ את הפסל כדי שלא יעלה בדעתו של הסולטאן כי באה לחפש עתיקות, כפי שעשה הלורד אלגין לתבליטי הפרתנון האתונאי, אלא רק את האוצר עבורו קיבלה את הרישיון, אוצר שלא נמצא.
משום כך, למרות שמעין חפירה הייתה כאן, אין היא נחשבת בתולדות הארכאולוגיה של ארץ ישראל ליותר מקוריוז.
ב-1846, כמה שנים לאחר מותה, פרסם מריון את זכרונותיה של ליידי הסטר סטנהופ בשלושה כרכים.
שנה לאחר מכן, הוצא בשלושה כרכים "מסעותיה של ליידי הסטר סטנהופ".
הסטת סחר היא שינוי בדפוסי סחר בין מדינות כתוצאה מתהליכי אינטגרציה כלכליים.
הסטת סחר באה לידי ביטוי כאשר הסחר מוסט ממקור ייצור יעיל יותר הנמצא מחוץ לאזור הסחר החופשי למקור ייצור יעיל פחות בתוך אזור הסחר החופשי.
המושג הסטת סחר נטבע לראשונה בשנת 1950 על ידי הכלכלן היידוע ג'ייקוב וינר (Jacob Viner) בספרו "The Customs Union Issue".
וינר טוען בספרו כי איחוד מכסים בין שתי מדינות יכול לגרום ליצירת סחר או הסטת סחר.
עוד נטען על ידי וינר, כי יצירת סחר מגדילה את הרווחה במדינה שבה היא מתרחשת, לעומת הסטת הסחר אשר גורמת לירידה ברווחה.
ההבחנה של וינר הייתה היסוד לניתוח ההשלכות על הרווחה כתוצאה מאיחוד מכסים.
במשך השנים התאוריה של וינר שונתה והורחבה על ידי כלכלנים שונים שאחד הבולטים שבהם הוא ריצ'רד ליפסי (Richard G.
בשונה מהניתוח של וינר טען ליפסי כי הסטת הסחר יכולה לגרום גם לירידה ברווחה אך גם לעלייה ברווחה וזאת אם משכללים את השפעות הצריכה בחישובי הרווחה.
כתוצאה מאינטגרציה כלכלית (איחוד מכסים, אזור סחר חופשי ו/או הסכם העדפה) בין שתי מדינות או יותר מוסט הייבוא ממדינה שאינה שותפה לאינטגרציה הכלכלית למדינה השותפה בה.
דוגמה: למדינה א' יש מדיניות מכס אחידה (נניח 100%) כלפי מדינה ב' ומדינה ג'.
מדינה א' מייבאת מוצר X ממדינה ב' בגלל היתרון היחסי שיש למדינה ב' בייצור מוצר זה על פני מדינה א' ומדינה ג'.
אולם, לאחר שמדינה א' נכנסת לאינטגרציה כלכלית עם מדינה ג' המכס על מוצר X יורד וכתוצאה מכך זול יותר לייבא את מוצר X ממדינה ג' מאשר ממדינה ב'.
כעת כאשר זול יותר לייבא את המוצר X ממדינה ג', יוסט הסחר (הייבוא) של מדינה א' ממדינה ב' למדינה ג' בגלל שהמחיר הזול יותר.
מדינה א' מייבאת כעת ממקור יקר יותר (מדינה ג') לעומת האפשרות לסחור עם מקור זול יותר (מדינה ב') שיש לו יתרון יחסי (על פי מודל ריקארדו).
צריכה - בעקבות הסכם הסחר חופשי נהנים הצרכנים מירידת מחירים של מוצרים ומוצרים חליפיים המיובאים ממדינות שחברות בהסכם, לפי כך הצריכה במדינה המייבאת תגדל.
יצרנים – בעקבות הסכם הסחר בין המדינות יגדל הייצוא של מוצרים מסוימים בין מדינות החברות בו.
היצרנים המקומיים של המדינות החברות בהסכם ייהנו מעליה ברווחים ככל שהמחיר שהם מציעים יהיה נמוך יותר מהמחיר הקיים במדינה המייבאת, וככל שיגדל הייצוא של המוצר אותו הם מייצרים.
ההשפעה של עליה ברווחי היצרנים המקומיים יכולה לגרום לעליה בתפוקה שלהם ולעליה בתעסוקה באותו ענף במדינה המייצאת.
יצרנים – בעקבות הסכם הסחר החופשי יגדל היבוא של מוצרים מסוימים בין המדינות החברות בו.
היצרנים המקומיים של המדינות החברות בהסכם יסבלו מירידה ברווחים ככל שירד המחיר, ויגדל הייבוא של המוצר אותו הם מייצרים.
ההשפעה של הירידה ברווחי היצרנים המקומיים יכולה לגרום לירידה בתפוקה שלהם ולירידה בתעסוקה באותו ענף ייצור במדינה המייבאת.
הכנסות הממשלה – יורדות מכיוון שהיא לא גובה מכס על יבוא מוצרים ממדינה שאתה היא שותפה בהסכם הסחר החופשי.
ירידת ההכנסות של הממשלה עלול לגרום לכך שהוצאות הממשלה ירדו או שתשלומי ההעברה יפחתו או שהחוב הממשלתי יגדל.
ביטול היתרון היחסי – בשונה ממודל ריקארדו על המסחר הבינלאומי, במקרה של הסטת סחר ישנו עיוות של היתרון היחסי, ולכן נגרמת ירידה ברווחה.
מדינה א' הייתה יכולה לייבא את מוצר X במחיר זול יותר אילו הורידה את המכס עליו כאשר הוא מיובא ממדינה ב' ובכך למעשה היה נשמר מחיר המקור ומדינה א' הייתה סוחרת עם המדינה בעלת יתרון יחסי בייצור מוצר X (מדינה ב').
השפעות הסטת סחר על הרווחה
שכלול ההשפעות החיוביות והשליליות של הסטת הסחר יביא לידי ביטוי את מידת ההשפעה של הסטת הסחר על הרווחה במדינה המייבאת.
אם כך, הסטת סחר יכולה לגרום במקרים מסוימים לירידה ברווחה של המדינה המייבאת, אולם ישנם מקרים שבהם הסטת סחר תגרום לעלייה ברווחה של המדינה המייבאת.
הקביעה אם הרווחה של מדינה תגדל או תרד בעקבות הסטת הסחר תלויה ברמת ההפרש בין מחיר הייצור המקורי של מוצר המיובא במדינות השותפות בהסכם הסחר לבין המחיר הקיים בשאר המדינות שאינן חברות בהסכם הסחר עם המדינה המייבאת.
ככל שההפרש גדול יותר, כך הסיכוי שהרווחה תרד גדל.
דוגמה להסטת סחר ניתן למצוא בייבוא של פרי הדר למדינות החברות באיחוד האירופאי.
עד שנת 1986 נהגו מדינות האיחוד האירופאי לייבא פרות הדר ממדינות שונות באגן הים התיכון.
אולם, משנת 1986 משצורפה ספרד לאיחוד האירופאי החלו מדינות האיחוד האירופאי לייבא את פרי ההדר בעיקר מספרד וזאת בגלל שהמכסים של הייבוא ממנה הורדו בהתאם להיותה חברה באיחוד האירופאי.
בדוגמה זו ניתן לראות כיצד הסחר של האיחוד האירופאי בפרי ההדר הוסט ממדינות שונות באגן הים התיכון שאינן חברות באיחוד לספרד שנכנסה להסכם סחר עם האיחוד האירופאי עקב ההצטרפות לשורותיו.
דוגמה נוספת להסטת סחר ניתן למצוא במסחר בכבשים בין בריטניה לניו זילנד.
לפני הצטרפות בריטניה לאיחוד האירופאי היה עיקר ייבוא הכבשים מניו זילנד, היצרן הזול ביותר.
אולם, משהצטרפה בריטניה לאיחוד וכאשר קיבלה את מדיניות הורדת המכסים בין המדינות החברות בו, היה זול יותר לייבא כבשים מצרפת.
עיקר ייבוא הכבשים הוסט מניו זילנד לצרפת למרות שמחיר המקור אצל האחרונה אינו זול יותר מניו זילנד.
לפיכך, הסחר הוסט וביטל את עיקרון היתרון היחסי ולכן גם את יעילות המשק היות שהיה יכול להיות מסחר וייצור יעיל יותר.
הסיגרים של פרעה הוא הספר הרביעי בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והצייר הבלגי הרז'ה.
רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1934 בשחור לבן.
ייחודו של הסיפור הוא במפגש הראשון בין טינטין לדמויות מרכזיות בסדרת הספרים - צמד הבלשים השלומיאלים תומסון ותומפסון, והנבל רוברטו רסטאפופולוס.
טינטין ושלגי מפליגים בספינת תענוגות בים התיכון כאשר פוגשים את ד"ר סרקופגוס, אגיפטולוג, שמחפש את קברו של הפרעון קי־אוסק באמצעות פפירוס שנמצא ברשותו, והם מהצטרפים אליו.
על הספינה פוגש טינטין גם את רוברטו רסטאפופולוס, איש עסקים אמיד.
בהמשך ההפלגה פוגש טינטין לראשונה בצמד הבלשים תומפסון ותומסון, המאשימים אותו בהברחת סמים לאחר שמצאו הרואין בתאו, ונועלים אותו בתא בספינה, אך הוא מצליח לברוח.
לאחר מכן הוא פוגש את סרקופגוס בנמל פורט סעיד שבמצרים, והם הולכים לחקור את קברו של קי־אוסק, אותו הם מוצאים בתוך דיונת חול במדבר.
טינטין מוצא בחול סיגר עליו מצויר סמלו של קי־אוסק - עיגול ובתוכו קו גלי ובינו שתי נקודות (בעל דמיון לסמל היין יאנג).
טינטין חוזר אל הדיונה ומגלה שסרקופגוס נעלם.
על הקבר מצויר אותו הסמל, והוא מתגלה ככניסה סודית אליו.
טינטין נכנס ומגיע לחדר שבו שורת אגיפטולוגים מפורסמים חנוטים, ובסופה ישנם שלושה סרקופגים ריקים, עם הודעות ייעוד לטינטין, שלגי, וד"ר סרקופגוס.
לפתע החדר מתמלא באדי סם, וטינטין שוקע בהזיות ונרדם.
כשהוא רדום, מובל טינטין בתור ארון קבורה אל אניית מבריחים יחד עם ארונות שבהם שלגי וד"ר סרקופגוס.
האנייה נתקלת במשמר החופים, וצוותה, שלא היה מודע לתוכן הארונות, משליך אותם אל הים.
טינטין ושלגי ניצלים על ידי סניור אוליביירה די פיגוארה, סוחר, ואילו סרקופגוס נתפס שוב על ידי צוות האנייה.
טינטין יוצא אל המדבר ונתפס על ידי שייח פטרש פשה, המזהה אותו ככתב הבלגי המפורסם.
השייח שמח לפגוש אותו ומראה לו את אחד מספרי ההרפתקאות שלו.
(הספר משתנה בין המהדורות, אך תמיד הוא הספר האחרון שיצא לאור.
במהדורה הראשונה בשנת 1934 היה זה "טינטין בקונגו", בשנייה "טינטין באמריקה", ובמהדורה הצבעונית ב-1955 זהו "הטיסה לירח").
השייח משחרר את טינטין, והוא יוצא למדבר.
שם הוא מוצא אישה מוכה על ידי שני גברים ערבים.
טינטין מציל אותה ואז מגלה שהיה זה סרט צילום של רסטאפופולוס (בהמשך הסצנה מופיעה ב"הלוטוס הכחול").
רסטאפופולוס זועם אך כשטינטין מתנצל בפניו על שהרס את סרטו הם הופכים לחברים.
כאשר טינטין חוזר לספינה הוא מגלה שמבריחים בה נשק, תומסון ותומפסון חושדים בו כמבריח הנשק, אך הוא מצליח לברוח.
טינטין הולך במדבר, ומגיע לעיר ערבית, שתושביה נערכים לקרב בעקבות תקיפת ערבי בידי תומסון ותומפסון שחשבו בטעות שהוא טינטין וניסו לאסור אותו.
תקיפה זו נעשתה, לדעתם, על ידי בני שבט יריב.
בעודו מנקה את משרד הקולונל המקומי, מוצא טינטין תווית סיגר עם סמלו של קי־אוסק.
הוא מחפש במשרד את קופסת הסיגרים בתקווה למצוא רמז נוסף, אך נתפש בשעת מעשה על ידי הקולונל ומואשם בריגול.
הוא נורה על ידי כיתת יורים, אך לא מת: רוביהם היו טעונים בכדורי סרק.
בקברו נמצא צינור אוויר המאפשר לו לנשום.
הוא מוצא מן הקבר מאוחר יותר על ידי זוג נשים מסתוריות.
שתי נשים אלו הם תומסון ותומפסון, שהיו נחושים ללכוד אותו בחיים וסידרו את מותו כך שיראה כזיוף.
טינטין בורח במטוס צבאי, כאשר מטוסים אחרים מנהלים אחריו מרדף.
כעבור כמה ימים בשיטוטיו בג'ונגל טינטין מגלה לפתע סמלי קי־אוסק מצוירים על העצים, והולך בעקבותיהם.
הוא מוצא את סרקופגוס כמי שצייר את הסמלים.
זה האחרון יצא מדעתו לחלוטין וחושב כי הוא רעמסס השני.
טינטין וסרקופגוס מגיעים למחוז קולוניאלי מקומי.
מאוחר יותר, סרקופגוס המטורף מנסה להרוג את טינטין בסכין.
טינטין מגלה כי סרקופגוס הופנט על ידי פאקיר, הרוצה במותו של טינטין.
הוא פונה אל ד"ר זלוטי, סופר הונגרי, כדי לברר מי מנסה לפגוע בו.
באיומי אקדח, מוציא טינטין מזלוטי מידע, לפיו כנופיה בינלאומית של מבריחי סמים החליטה להפטר ממנו.
לפני שזלוטי מספיק לומר את שמו של מנהיג הכנופיה מגיח הפאקיר מעבר לחלון ויורה חץ על זלוטי, וזה משתגע.
טינטין לוקח את סרקופגוס וזלוטי אל בית החולים הקרוב עם מכתב מרופא מקומי, אבל הפקיר החליף את המכתב, כך שכתוב בו שטינטין הוא החולה ואילו הם הבריאים.
טינטין נכלא אך מצליח לברוח.
בינתיים, שלגי מחפש אחרי טינטין, ובמהלך חיפושיו הוא נושך פרה קדושה, וכמעט ונשחט על ידי ההודים הזועמים.
הוא ניצל על ידי תומסון ותומפסון, שמשתמשים בו כדי ללכוד את טינטין, שאותו הם עדיין נחושים לעצור.
בריחתו של טינטין מבית החולים מדווחת למשטרה, והוא נלכד אך בורח שוב, ונפגש במקרה במהראג'ה של גאיפג'מה.
בארוחת הערב הם שומעים מוזיקה מסתורית, והמהראג'ה מאמין שהיא אזהרה עבורו, על כך שהוא עומד להשתגע, כפי שקרה לאביו ולאחיו.
טינטין מבין שאנשי קרטל הסמים מעוניינים לפגוע בו, בשל מלחמתו בם.
ואכן, באותו לילה הפקיר יורה חץ לעבר המיטה, עליה ישן המהראג'ה.
בלילה, טינטין מגלה את מקום המסתור של הקרטל.
חברי הכנופיה לבושים בבגדים הנושאים את סמל קי-אוסק והם נראים קצת כמו אנשי הקו קלוקס קלאן.
הוא מצליח ללכוד את הכנופיה הכוללת את הפקיר, הקולונל הערבי ועוד כמה אחרים אותם פגש במהלך ההרפתקה.
מאוחר יותר מצטרף אליו המהראג'ה, ומתברר שהוא הציב בובה במיטתו במקום לישון בה, בעצתו של טינטין, ולכן נשאר שפוי.
יחד עמו באים גם שלגי והתומפסונים, שאומרים לטינטין שכל האישומים בוטלו: קברו של קי-אוסק נמצא על ידי המשטרה המצרית, ושם נמצאו ראיות לחפותו של טינטין, וכן מפה באמצעותה הגיעו למחבוא הזה.
בינתיים, הפקיר מצליח לברוח, ויחד עם מנהיג הקרטל הוא חוטף את בנו הצעיר של המהראג'ה.
טינטין רודף אחריהם על הרי ההימלאיה, ולוכד את הפקיר ואת הנסיך.
מנהיג הקרטל נופל מצוק ומת, וגופתו לא נמצאה.
מאוחר יותר, טינטין רואה אצל המהראג'ה את הסיגרים הנושאים את סמלו של קי-אוסק.
המהראג'ה מסביר שהוא מצא אותם בחדרו של המזכיר שלו, שהיה מחברי קרטל הסמים.
טינטין בודק את הסיגרים, ומגלה שתוכנם למעשה הוא אופיום.
עלילת הספר ממשיכה בספר הבא בסדרה - "הלוטוס הכחול".
תומסון ותומפסון - הספר מתייחד בכך שתומסון ותומפסון, שני בלשים שלומיאליים שמאוחר יותר הופכים לדמויות ראשיות, מופיעים בו לראשונה.
אוליביירה דה פיגוארה - סוחר ורוכל מוכשר.
בהמשך הופך לחברו הטוב של טינטין ועוזר לו בעת צרה.
רוברטו ראסטאפופולוס - בשלב זה איש עסקים אמיד.
בהמשך דמותו מתפתחת והוא הופך לדמות מרכזית מאוד בסדרה.
שאלת השבת ואופן שמירתה העסיקה את החברה הלאומית המתגבשת עוד בזמן המנדט הבריטי.
בתקופה זו התפתחו מספר הסדרים ששימשו כבסיס לעקרון הסטטוס קוו.
במסגרת ההסדר הוסכם שהשבת תישמר בכל המוסדות הלאומיים, וכן הותקנו תקנות שהבטיחו את השבתת המסחר והמלאכה בשבת.
בשנת 1951 נחקק "חוק שעות עבודה ומנוחה", האוסר על העסקת יהודים בשבת.
סוגיית השבת השנויה במחלוקת עולה פעמים רבות על סדר היום הפוליטי והציבורי בין הדתיים לחילוניים, ומבליטה את הניגודים בין הציבורים השונים.
עם זאת, הדעות מורכבות ובקרב זרמים שונים ישנן מגוות דעות בנושא השבת.
המערכת הפוליטית נוהגת בסוגיית השבת בדפוסים מובהקים של דמוקרטיה הסדרית, כשהיא מתאפיינת בהתייחסות אגבית למעמד השבת בחקיקה הראשית, וכן בהאצלת סמכויותיה.
לעצירת שחיקה הדרגתית בסטטוס קוו, נעשו ניסיונות, בעיקר מצד המפלגות הדתיות, לחוקק חוק שבת ארצי.
במכתב ששלח ביוני 1947 דוד בן-גוריון, אז ראש הסוכנות היהודית, לאגודת ישראל ונודע לימים כמכתב הסטטוס קוו בו הוסדרו לראשונה יחסי דת ומדינה בישראל, נכתב בנוגע לשבת כי "ברור שיום המנוחה החוקי במדינה היהודית יהיה יום השבת, כמובן מתוך מתן רשות לנוצרים ובעלי דת אחרת לשבות ביום החג השבועי שלהם".
עם קום המדינה, נקבעה בסעיף 18א לדבר החקיקה הראשון של מדינת ישראל, פקודת סדרי השלטון והמשפט, הוראה בדבר קביעת השבת כיום המנוחה הרשמי במדינה, לצד מועדי ישראל.
סעיף זה בפקודה לא הופיע בה בתחילה והוא צורף לה זמן קצר לאחר הקמת המדינה בשל מחאת המנהיגים הדתיים בישיבה השלישית של מועצת המדינה הזמנית.
באופן סמלי הסעיף אף הוחל למפרע מליל שבת, ו' אייר תש"ח (15 במאי 1948).
חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי (חוק הלאום) שנחקק ביולי 2018 אף עיגן בחוק יסוד את מעמד השבת כיום המנוחה הרשמי של ישראל.
הגדרת יום מנוחה רשמי קבוע בחוק נהוגה כיום בחלק ממדינות העולם, ובדרך כלל מדינות המגדירות יום ספציפי בשבוע כיום המנוחה הרשמי שלהן קובעות אותו, כמו ישראל, בהתאם ליום המנוחה הנהוג בדת במסורת של מרבית האזרחים במדינה.
במרבית מדינות העולם המפותח נהוג שבוע עבודה של חמישה ימים וסוף שבוע בן יומיים.
בחלק מהמדינות עדיין נחשב יום ראשון ל"יום מנוחה", ובחלק ממדינות אלו אף מוגדרות בחוק הנחיות מיוחדות המחריגות יום זה, אם כי לא בכולן.
מדינות אחרות מסתפקות בקביעת חובה על המעסיק להעניק לעובד יום מנוחה, אך אינן קובעות את היום שבו יקבל העובד את יום המנוחה שלו ומשאירות זאת למשא ומתן שבין העובד והמעסיק.
במרבית המדינות המפותחות סוף השבוע חל בימים שבת וראשון, ימי המנוחה של
סוף שבוע זה קיים גם במדינות המזרח הרחוק שהעתיקו אותו ממדינות המערב.
סעיף 9 לחוק שעות עבודה ומנוחה אוסר להעביד עובד מתחת לגיל 18 ביום מנוחתו השבועית (שהוא שבת ליהודים, ויום שישי, שבת או ראשון לבני דתות אחרות) אלא אם הותר על פי האמור בסעיף 12 בחוק.
כמו כן, כדי למנוע אפליה, החוק אוסר על מעסיק לסרב להעביד אדם מכיוון שאינו מוכן לעבוד ביום המנוחה שלו כפי שמחייבת אמונתו.
בסעיף 12 נכתב כי לשר העבודה יש סמכות להתיר העבדת עובד ביום המנוחה במקרים שבהם הפסקת העבודה ביום המנוחה תביא לפגיעה קשה בענייני הגנת המדינה, ביטחון הגוף או הרכוש, לפגיעה בתהליך עבודה, לפגיעה בצרכים חיוניים לציבור או לפגיעה חמורה בכלכלה.
בשנת תשכ"ט נוסף לחוק סעיף 9א, הקובע שבשבת "לא יעבוד בעל בית מלאכה בבית מלאכתו, ולא בעל מפעל תעשייה במפעלו, ולא יסחר בעל חנות בחנותו".
עובד יהודי מעל גיל 18 שהביע הסכמה אישית לעבוד בשבת, רשאי להיות מועסק ביום המנוחה בהתאם לרצונו על פי חוק, בכפוף לתשלום שכר בהיקף 150% מיום עבודה רגיל ובכפוף לאישור משר העבודה.
החוק מוציא מתחולתו שוטרים, סוהרים, ימאים ודייגים, אנשי צוות אוויר, עובדי מדינה מסוימים ועובדים בתפקידים הדורשים מידה מיוחדת של אמון אישי ועובדים שאי אפשר לפקח על שעות עבודתם – ולכן, את כל אלה מותר להעביד ביום המנוחה.
בנוסף, החוק קובע גם שני מסלולים למתן היתר העסקה ביום המנוחה השבועי על ידי שר העבודה: היתר כללי — לענף מקצועי, כלומר היתר גורף להעסקת עובדים בענף מסוים ללא מגבלה; והיתר פרטני (מיוחד) — למעסיק, כלומר היתר שהשר רשאי להעניק למעסיק שהגיש בקשה.
היתר זה יכול להינתן לתקופה של עד שנתיים, ולאחר מכן נדרשת הגשת בקשה מחודשת.
היתר זה כולל התייחסות למספר העובדים ולמספר הכוננים שהמעסיק רשאי להעסיק ביום המנוחה.
לאורך השנים ניתנו 16 היתרים כללים להעסקה ביום המנוחה השבועי, שרובם ניתנו בשנות ה-50, בין הענפים המרכזיים שקיבלו היתר ניתן למנות את ענפי השמירה, בתי אירוח, כבאות, מוסדות רפואה ומוסדות טיפול.
בחודש אוגוסט 2015 פסק בית הדין לעבודה בתל אביב שקיום כדורגל מקצועני בשבת מנוגד לחוק שעות עבודה ומנוחה בשל העסקת יהודים ביום המנוחה שלהם.
בעקבות הפסיקה חתם שר העבודה ביום 25 במרץ 2018 על היתר כללי לעבודה ביום המנוחה לענף הכדורגל.
באשר להיתרים הפרטניים, נכון למאי 2024, 636 מעסיקים קיבלו היתרים מיוחדים להעסקת עובדים ביום המנוחה, והם כללו היתרים להעסקת 30,305 איש ואישה: 24,107 עובדים ו-6,198 כוננים.
על מטרתו של האיסור על העסקת יהודי בשבת כתב נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
מנתוני סקר של המכון הישראלי לדמוקרטיה עולה כי בשנת 2024 עבדו בשבת בישראל 25.2% מהעובדים: 17.1% עבדו מהשטח או המשרד ו-8.1% עבדו מהבית.
מבין הערבים 41.9% עבדו בשבת ומבין היהודים 22.2%.
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, 59% מהאוכלוסייה היהודית בישראל בעד הימנעות מעבודה בשבת (למעט שירותי חירום), כאשר בנושא תומכים 97% מהחרדים, 91% מהדתיים, 85% מהמסורתיים-הדתיים, 62% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 33% מהחילונים.
בישראל מתקיימים עוד משנותיה הראשונות משחקים ותחרויות ספורט בשבת.
בענפים שונים חלק מהתחרויות מתקיימות באמצע השבוע אך תחרויות מרכזיות מתקיימות ברובן בשבת, מה שמדיר ספורטאים דתיים מתחרויות ספורט.
בכדורסל למשל, בדרך כלל לא מתקיימים משחקים בשבת, רק לעיתים נדירות אך גם במקרים אלו מדובר לרוב במוצאי שבת.
הן אצל קבוצות מקצועניות והן אצל קבוצות חובבניות.
ולכן הענף כולל ספורטאים דתיים-לאומיים בכמות גדולה יחסית.
בחלק מהענפים, עתרו ספורטאים שונים למוסדות המדינה נגד קיום תחרויות ספורט בשבת, על מנת לאפשר להם להשתתף בתחרויות.
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, 62% אחוזים מהאוכלוסייה היהודית בישראל תומכת בקיום אירועי ספורט בשבת, כאשר בנושא תומכים 89% מבין החילונים, 73% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 38% מהמסורתיים-הדתיים, 13% מהדתיים.
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 החלה נסיגה במספר משחקי הכדורגל בשבת בישראל.
הסיבה העיקרית לכך הן זכייני השידור והטוטו אשר העדיפו פיזור של המשחקים על כמה ימים.
כך שמאז הקמת ליגת העל במתכונתה הנוכחית בשנת 1999, משוחקים מרבית המשחקים לאחר צאת השבת או בימים ראשון ושני.
כאשר אצל מעט קבוצות אשר להן אחוז גדול של אוהדים שומרי שבת כמו בית"ר ירושלים הקבוצה לא משחקת כלל במהלך השבת, וכמוה גם הפועל באר שבע במשחקי הבית שלה.
למרות זאת, משחקי הליגה הלאומית בכדורגל אשר משוחקים בשישי בצהריים בחודשי החורף מסתיימים לאחר כניסת שבת.
משחקי הבית של נבחרת ישראל אם מתקיימים בסופי שבוע, מתקיימים בשישי בצהריים או במוצאי שבת, אף על פי שבחלק מהמקרים ההגעה למשחק במוצאי שבת או חזרתו בשישי בצהריים לא מתאפשרים ללא חילול שבת.
בשנת 2015 עתרה הסתדרות העובדים הכללית החדשה לבית הדין לעבודה בתל אביב לביטול משחקי הליגה הלאומית בכדורגל בימי שבת וחג, בהיעדר היתר ממשרד העבודה להעסקת יהודים בשבתות וחגים בתחום הספורט.
מינהלת הליגה בתגובתה הודיעה כי ביקשה מהמשרד היתר כללי להעסקת העובדים הנדרשים, וכי עד לקבלת היתר חוקי משחקי הליגה לא יתקיימו בשבתות וחגים.
הודעתה קיבלה תוקף של פסק דין.
בהמשך לכך הקימה שרת התרבות והספורט, מירי רגב, את "הוועדה הבין משרדית לבחינת קיום משחקים בשבת", ברשות מנכל משרד התרבות והספורט, ובהשתתפות ארבעה נציגים נוספים מטעם המשרד, נציג אגף התקציבים באוצר ונציג משרד המשפטים.
מסקנות הביניים של הוועדה היו, שישנן חלופות אפשריות, אך הן דורשות משאבים רבים (למשל הקמת אצטדיונים נוספים).
לכן יש לשמור על הסטטוס קוו הקיים בארץ בנושא הספורט המקצועני בשבת, מראשיתו בארץ ישראל.
בשנת 2018 חתם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, חיים כץ, על היתר להעסקת עובדים במנוחה השבועית לצורך משחקי כדורגל.
בתחום התחבורה הציבורית מתבססת מדיניות ישראל על החלטות ממשלה המבוססות על הסטטוס קוו מלפני הקמת המדינה, בלי קשר לרצון התושבים.
ישנן שכונות דתיות בהן נסגרים הכבישים לתנועת כל כלי הרכב, ומגוון רחב של תחומים נותרו בשטח האפור בהתאם לקביעה במסמך.
במרבית המדינות בעולם פועלת תחבורה ציבורית משמעותית גם בימי המנוחה, לעיתים עם הבדלי תדירויות בהתאמה להבדלי הביקושיים בין ימי השבוע.
ההתנגדות הספציפית לתחבורה ציבורית בשבת ביהדות מקורו בייחוד הלכות שמירת השבת ביהדות, בניגוד למרבית הדתות האברהמיות האחרות, אשר לא מאפשרות שימוש בתחבורה.
רוב התחבורה הציבורית אינה פעילה בשבת.
שירותי האוטובוסים אמורים לסיים את מסלולם עד חמש דקות לפני כניסת השבת, ולהתחיל לכל המוקדם עשר דקות לאחר צאתה.
פרט לקווים שהוגדרו כ"מאושרי שבת": קווים ממרכז הארץ לנגב ולגליל וקווים העוברים בסמוך לבתי חולים, ממשיכים לנסוע לאחר כניסת השבת ומתחילים את נסיעתם שעות בודדות לפני צאת השבת.
לאורך כל השבת מותרת הפעלת קווי אוטובוס ביישובים לא יהודיים, או כאלה המקשרים בין שני יישובים לא יהודיים.
כאשר היוצאים מן הכלל הם הקווים בין חיפה לנצרת שעובדים החל משבת בבוקר ועוברים בדרכם גם ביישובים יהודיים כדוגמת קריית טבעון.
בחיפה ובקריות פועלים חלק מהקווים הפנימיים בשבת משום שלפני הקמת המדינה פעלה התחבורה בה גם בשבת וכך נשמר הסטטוס קוו.
בנוף הגליל, בשל היותה חלק ממערך התחבורה הציבורית של נצרת הלא-יהודית פועלת תחבורה ציבורית סדירה בשבת.
גם באילת, פועלת תחבורה ציבורית בשבת.
מוניות וקווים מעטים ומרכזיים של מוניות שירות פועלים גם הם בשבת.
בסך הכולל, נכון לשנת 2024 מתוך 2,876 קווי אוטובוס ציבוריים פעילים בישראל, ל-425 קווים יש רישיון לפעול בשבת, ומתוכם 275 קווים פעילים בשבת.
מתוך אלו, 165 קווים (60%) משרתים במובהק אוכלוסייה לא יהודית.
על פי סקר של הלמ"ס משנת 2009, מרבית האוכלוסייה היהודית בישראל (53%) תומכת בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת, כאשר בנושא תומכים 82% מבין החילונים, 57% מבין המסורתיים-לא כל כך דתיים, 27% מהמסורתיים-הדתיים, 10% מהדתיים.
הסכמים קואליציוניים עם המפלגות הדתיות כללו תמיד התחייבות לשמירת הסטטוס קוו בנושאי דת ומדינה, או לכל הפחות (בממשלת ישראל ה-33) מתן זכות וטו למפלגה הדתית על שינויים בו.
גם מפלגות חילוניות בעיקרן שנמצאו באופוזיציה לא בהכרח תומכות בכל רפורמה לחילון השבת, ולעיתים נמנעים חברי הכנסת מטעמן מהשתתפות בדיונים בנושא.
מצע מפלגת העבודה מציין חשיבות בשמירה על השבת כיום המנוחה הכללי, ותומך בהפעלת תחבורה ציבורית בשבת במסגרת אשר תוגבל על ידי הסדרים אשר ייקבעו ברשויות המקומיות על פי צורכי ואופי אוכלוסיותיהן.
בספטמבר 2000 הודיע ראש הממשלה אהוד ברק על "רפורמה חילונית" ויישום חלקי של הפרדת הדת מהמדינה, כולל הפעלת תחבורה ציבורית בשבת ואת חברת התעופה הלאומית אל על.
אולם לאור התנגדות שותפיו לקואליציה ממפלגת מימד והקדמת הבחירות נגנזה התוכנית.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 התעוררו מספר יוזמות פרטיות ששמו להן למטרה לספק שירותי תחבורה בסופי השבוע, ובפרט בשבת, באמצעות הקמת אגודות שיתופיות.
במאי 2015 נחנך בירושלים מיזם התחבורה השיתופית "שבוס" (הלחם של שבת ואוטובוס), והחל להפעיל שירות במסלול ודמי נסיעה קבועים, שבו ניתן להשתמש לאחר רישום קצר לאגודה ותשלום דמי חבר שנתיים.
ביוני 2015 החלה האגודה השיתופית "נוע תנוע" להפעיל קו אוטובוס בשבתות בגוש דן.
ביולי 2016 החלה עיריית הרצליה להפעיל מיזם הסעות עצמאי בשם "קו הקיץ".
בשנת 2017 התרחבו המיזמים לערים נוספות, ונכון לקיץ אותה שנה מפעיל מיזם "שבוס" קו בירושלים ומעלה אדומים וכן קווים מירושלים, ראש העין וחולון לתל אביב.
מיזם "נוע תנוע" מפעיל שלושה קווים בגוש דן המחברים בין רמת גן, גבעתיים ובת ים לתל אביב.
כן מופעל קו שבת מבאר שבע לחוף הים באשקלון.
במאי 2019, "קו הקיץ" שהרצליה הפעילה בחודשי הקיץ, הרחיב פעילות במסגרת חדשה "קווי החוף" אשר פעלו באופן קבוע במהלך סופי השבוע בכל השנה.
על מנת לפתור את בעיית התחבורה הציבורית בשבת, מספר עיריות ניסו להשתמש בחוקי עזר עירוניים.
ב-8 במאי 2012 עיריית תל אביב-יפו אישרה תוכנית להרחבת ההפעלה של קווי מוניות שירות בשבת.
הנימוק להחלטה הוא שאנשים שאין בבעלותם רכב פרטי מתקשים להתנייד בעיר בשבת.
בהחלטה העירייה מתייחסת לכך שיום שבת הוא יום המנוחה השבועי ומדגישה שההחלטה לא תפגע בסטטוס קוו.
במרץ 2012 עיריית הרצליה פנתה למשרד התחבורה עם הבקשה שיאפשר לה להפעיל קו אוטובוס בימי שבת ובימי חג.
הפנייה נעשתה בעקבות סקר בין תושבי העיר לפיה 77% מתושבי העיר מעוניינים בהפעלת קו אוטובוס בשבת.
בנוסף, הבקשה מנומקת בכך שיש צורך לאפשר ניידות לאנשים שאין בבעלותם רכב פרטי.
לאחר שהעירייה לא קיבלה תשובה ממשרד התחבורה היא העבירה את הפנייה לבג"ץ.
גם לאחר שנתיים מאז ששלחו את הפנייה לבג"ץ עיריית הרצליה לא קיבלה תשובה.
בשנת 2019 החל ארגון נוע תנוע לרתום מספר עיריות להפעלת קווי אוטובוס מסודרים בשבתות ובתוך כך ניהל והפעיל קווים במימון שבע רשויות ורתם נוספות להפעלה עצמאית.
בין היוזמות העירונית הבולטות היו קווי הסבבוס שהחלו לפעול באוגוסט.
בנובמבר החל לפעול מערך נעים בסופ"ש לו שותפות העיריות תל אביב, גבעתיים, רמת השרון, קריית אונו ויהוד-מונסון (החל מינואר 2020).
מיזמי התחבורה הציבורית העירוניים בשבת התרחבו בהדרגה ומשש רשויות שהיו שותפות למיזמים אלו בשנת 2019 עלה מספר הרשויות השותפות למיזמים אלו בשנת 2024 ל-15, רובן במסגרת מיזם נעים בסופ"ש.
בממשלת ישראל ה-36 בשנת 2021 נכנס נושא קידום התחבורה הציבורית בשבת אל ההסכם הקואליציוני.
בנובמבר 2021 הגישה שרת התחבורה מרב מיכאלי למשרד המשפטים תיקון לפקודות התעבורה שמטרתו, לאפשר פעילות תחבורה ציבורית בשבת ללא סיבסוד מצד המדינה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל נשמר הסטטוס קוו בנושא זה גם בשבתות וחגים שבהם נקראו חיילי מילואים בצו 8, והתקשו להגיע לבסיסיהם מחמת היעדר תחבורה ציבורית.
ב־1969 התחוללה סערה ציבורית סביב שידורי הטלוויזיה בשבת, כאשר מליאת רשות השידור החליטה להרחיב את שעות השידור היומיות ולעבור לשדר בטלוויזיה הישראלית (הערוץ היחיד שפעל בישראל באותה עת) מארבעה ימי שידור לשידורים יומיים, כולל ימי שישי ושבת, החל מחודש נובמבר באותה השנה.
במסגרת המשא ומתן להרכבת הממשלה לאחר הבחירות לכנסת השביעית שנערכו באוקטובר באותה שנה, דרשו נציגי המפלגות הדתיות להקפיא את פתיחת השידורים המתוכננים לליל שבת.
בשבוע הראשון של נובמבר, שבו החלו השידורים היומיים, התחוללה מהומה סביב הסוגיה.
בסופו של דבר החליטה ראש הממשלה גולדה מאיר להיענות באופן זמני לדרישת הדתיים, ולהקפיא את פתיחת השידורים בליל שבת.
עו"ד יהודה רסלר עתר לבג"ץ בתביעה להורות לרשות השידור לשדר בשבת, אך נדחה בנימוק שאין ברשותו מקלט טלוויזיה ולכן אין הוא נפגע ישירות ממדיניות השלטונות.
הוא צרף אליו את גיסו שיש לו מקלט, וביום שישי בשעות בין ערביים הגיעו לירושלים, לביתו של השופט צבי ברנזון שהיה שופט תורן.
לאחר דיון של שלוש שעות בביתו – הוציא ברנזון צו על תנאי כנגד האיסור לשדר בשבת, והשידורים נפתחו כבר באותו ערב.