tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2012 שר שבת את שיר הפתיחה של הסדרה "גאליס" המשודרת בערוץ הילדים.
בסוף שנה זו הוציא שבת את אלבומו השלישי "דרך".
שבת מגיע ממשפחה של מוזיקאים - אביו הוא שלומי שבת, דודתו היא לאה שבת ואחותו היא מנור שבת.
במאי 2013 התארס לבת זוגו מיכל אלמור, וב-1 באפריל 2014 נישא לה.
"אמונה" דואט עם אביו שלומי שבת (27 בדצמבר 2010)
אביהו הוא אלבום הבכורה של הזמר אביהו שבת שיצא בשנת 2010. מלהיטי האלבום: "עדיין שלך", "קחי את ליבי", "בשבילך" ו"יאללה" עם מיכל אמדורסקי.
תוך חודשיים הגיע האלבום לאלבום פלטינה סלולרי לרגל הגעת אלבום הבכורה שלו ל-100,000 הורדות סלולריות.
נדב ביטון - הפקה מוזיקלית
ניצן קייקוב - הפקה מוזיקלית
בשבילך (אביהו ונערי רפול/אביהו ואיתי זילברשטיין) (3:35)
הולך לאיבוד (סהר חגי/ניצן קייקוב) (3:00)
קחי את ליבי (יסמין אבן/אמיליו אסטפן) (2:54)
להיות (סהר חגי/ניצן קייקוב) (3:10)
רק אותך (ניב קייקוב/ניב קייקוב וליאל אשכנזי) (3:11)
יאללה - דואט עם מיכל אמדורסקי (דורון מדלי/איסקנדר פאיידש ומוראט צ'קם) (3:28)
רק את יודעת (דורון דוידסקו/ליאור דטאוקר) (3:36)
במקרא, אֲבִיָּה בֶן יָרָבְעָם היה בנו של ירבעם בן נבט מלך ישראל.
בתרגום השבעים למלכים א, פרק יב, פסוק כד, ישנה תוספת המציגה מסורת מיוחדת על תקופת גלותו של ירבעם במצרים, המקבילה לסיפור הדד האדומי.
מן הלשון היוונית ברור כי מקורה בטקסט עברי: "ושישק נתן לירבעם את אנו אחות תחפניס הגבירה אשתו לו לאישה.
והיא גדלה בתוך בנות המלך ותלד לירבעם את אביה בנו".
לפי תוספת זו, אביה נולד עוד בזמן גלותו של ירבעם במצרים.
לאחר תיאור חטאיו של ירבעם בן נבט, מתוארת במקרא מחלתו של בנו, אביה.
ירבעם שולח את אשתו אל הנביא אחיה השילוני, אשר היה זה שבישר לו שימלוך, לבקש להתפלל על בנו החולה.
הוא מצווה עליה להתחפש בבואה אל הנביא, כדי שלא תזוהה כאשת ירבעם.
אלוהים מודיע לאחיה, שבאותו זמן כבר התעוור מרוב זקנה, שבקרוב תבוא אליו אשת ירבעם, ועל כן כבר בשומעו את קול צעדיה הוא מזהה אותה.
אחיה מנבא לאשת ירבעם נבואה קשה על איבוד המלוכה של בית ירבעם והשמדת זרעו, ושגם אביה ימות בבואה העירה.
הוא מציין שבעוד מתיו של בית ירבעם ייאכלו על ידי הכלבים ולא יובאו לקבורה, היחיד שיבוא לקבורה הוא דווקא אביה, שגם ייספד על ידי כל ישראל, "יַעַן נִמְצָא בוֹ דָּבָר טוֹב אֶל ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל בְּבֵית יָרָבְעָם".
ואכן, מיד כשאשת ירבעם חוזרת לביתה, בנה מת, כאשר ניבא לה הנביא, וכל ישראל סופדים לו.
משמעות שמו של אביה: אבי הוא יה (קיצור של יהוה).
יש הלמדים מן העובדה שירבעם קרא לבנו האחר (שמלך תחתיו) בשם נדב שירבעם ביקש להידמות לאהרן הכהן, ששני בניו הגדולים הגדולים נקראו נדב ואביהוא.
בחקר המקרא מקובל דווקא הכיוון ההפוך, ולפיו מנסחי הסיפור בתורה על נדב ואביהוא, עשו זאת בהשראת בניו של ירבעם, וכן סיפור חטא העגל כולו הוא סיפור יהודאי שמטרתו לדרוש לגנאי את העגלים שהציב ירבעם בבית אל ובדן.
חז"ל מתקשים בשאלה מהו אותו "דבר טוב" שנמצא באביה.
התלמוד הבבלי אומר בהקשר זה:
על פי המסורת, נקבר ברומי הקטנה, שבבקעת בית נטופה.
הרב אביה הכהן (נולד ב-ב' בתשרי תשכ"א, 23 בספטמבר 1960) הוא חוקר תנ"ך ומורה לתנ"ך, תלמוד וחסידות.
נולד בירושלים, וגדל על גבול השכונות רחביה ושערי חסד.
אביו, ידעיה הכהן, היה ממקימי ישיבת הר עציון והיה פעיל בהנהלתה.
אמו דינה הכהן (בתו של נתן גרדי) כיהנה כראש מדרשת אמונה.
סבו מצד אביו הוא שמואל הכהן וינגרטן, שחלק מכתבי-ידו הובאו לדפוס על ידי הרב אביה.
היה חניך בתנועת בני עקיבא.
שימש מדריך בסניף מרכז ירושלים ובסניף פיתוח בשדרות.
הכהן למד בישיבה התיכונית אור עציון, שם נקשר לרב חיים דרוקמן, שהשפיע עליו רבות.
למד בישיבת ההסדר ישיבת הר עציון ושירת שירות צבאי מלא.
הכהן למד לתואר ראשון (B.A) באוניברסיטה העברית בחוגים למקרא ולמחשבת ישראל, המשיך לתואר מוסמך-מחקרי בחוג למקרא באוניברסיטה העברית.
עבודת התזה שכתב, בהדרכת הפרופ' שרה יפת, עסקה ב"סוגיית העריכה בחטיבת סיפורי אליהו ואלישע".
בתקופת לימודיו עבד כעוזר מחקר של הרב פרופ' מאיר וייס.
בחלק משנים אלו גם למד בחברותא עם הרב בני לאו.
בין השנים תשמ"ב-תשמ"ח ריכז, עם אלישבע אשתו, את פעילות הוותיקים בתנועת גשר.
בשנת תשמ"ח הגיע לישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, שימש בה ר"מ לתנ"ך ולימד גם חסידות וגמרא.
בד בבד הוא הקים את "הקרן לעזרה הדדית לבוגרי השילוב" (ע"ר).
בשנתה האחרונה של הישיבה, ב-2008, עמד בראשה יחד עם יואל קרצ'מר, עד פירוקה.
לאחר מכן החל לשמש כר"מ בישיבת תקוע.
מאז שנת תש"ן הוא מלמד במדרשת לינדנבאום, ומשנת תשנ"ב גם במדרשת מת"ן.
משנת תשס"ט הוא מלמד בקהילת יקר תל אביב.
לימד לתקופה גם בישיבת ההסדר אור תורה מחנים.
בקיץ 2005, לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות ועד כמה ימים טרם ביצועה, עבר עם משפחתו לגור בגן אור שבגוש קטיף, מתוך מטרה להביע הזדהות עם תושבי הגוש ולהושיט להם יד.
הוא תמך בהתנתקות, אך סבר שהדרך שבה היא בוצעה הייתה נפשעת.
בשנת תשע"א עבר עם משפחתו למשך שנתיים ל"בית בלב" במטולה.
הבית שימש מרכז לשיעורי יהדות ורוח ובית חם לסטודנטים ממכללת תל חי ולתושבי האזור, דתיים וחילונים.
החל משנת תשע"ד, למשך כמה שנים, שימש הרב אביה הכהן כרב היישוב הקהילתי אליאב שבחבל לכיש.
ביישוב מתגוררות משפחות דתיות, מסורתיות וחילוניות.
הרב הכהן מחזיק בעמדות שמאל-מרכז.
נשוי לאלישבע, ד"ר לספרות עברית, מומחית לשירת ימי הביניים ובתו של הרב מרדכי ברויאר, חתן פרס ישראל.
אב לשבעה וסב, מתגורר באלון שבות.
אחיו הם האלוף גרשון הכהן, הרב רא"ם הכהן והרב אלישיב הכהן.
גישתו הייחודית של הרב הכהן בהוראת התנ"ך החלה כבר בראשית דרכו בישיבת עין-צורים.
הוא משלב בין מחקר המקרא המדעי ללימוד אמוני-ישיבתי.
יחד עם הרב דוד ביגמן פיתח גישת לימוד, שלימים כונתה 'גישת התמורות'.
הגישה מתבססת על 'שיטת הבחינות' של חותנו, הרב מרדכי ברויאר.
אך במקום לראות את הסתירות כמשקפות 'בחינות' שונות של אותה המצווה, לפי גישת התמורות הפערים והסתירות בחוקי המקרא נובעים מתמורות ומשינויים בחוק (בדומה לשינויים ההלכתיים בתורה שבעל פה לאורך הדורות שלאחר המקרא).
שיטת לימודו בגמרא מתאפיינת בחיפוש אחר היסודות הרעיוניים והרגשיים שבסוגיות ההלכתיות והאגדתיות כאחת, ומציאת נקודות השקה בינן לבין חיי האדם.
בעיסוקו בעבר בעולם החסידות הוא מצא עניין בהגותם של רבי נחמן מברסלב ורבי צדוק הכהן מלובלין וסבור שהגותם יכולה לשמש גשר בין עולם האמונה הישיבתי לעולם מחקר המקרא המדעי.
כיום, הוא מתמקד גם בדמותם ובהגותם של הבעל שם טוב ורבי משה חיים אפרים מסדילקוב.
שיעורי ליל יום כיפור בישיבת הקיבוץ הדתי, עין צורים, תשס"ו
תפילה לאל חי: מסע הנפש ונשמת השיר בספר תהלים, ישיבת הקיבוץ הדתי, עין צורים, תשס"ז
הבורחים אלי תרשיש: מדרש ספר יונה, אלה, גוש עציון, תשע"ג-2013
פני אדם: לתורת האדם והעם בספר במדבר, ידיעות ספרים, תשע"ד
לפני ה' יראה: עיונים במסכת חגיגה, משלבים, תשע"ד
וימתקו המים: שערים במסכת סוטה, ישיבת תקוע, תשפ"ג
אביה אלף (נולדה ב-25 באוקטובר 1959) היא עורכת דין ישראלית.
מרצה בתחום עבירות צווארון לבן באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
ניהלה את המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה.
נודעה בשל הביקורת הציבורית החריפה שהעבירה על החלטת היועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין שלא להגיש כתב אישום נגד אביגדור ליברמן בפרשת "חברות הקש".
עמדותיה פורסמו בספרה "תיק ליברמן - כתב האישום שלא הוגש".
אביה אלף נולדה בתל אביב לשרה (לבית רכס), מורה ומנהלת בית ספר ולאליעזר הולצר, מהנדס חשמל.
עו"ד אלף הייתה חלק מגרעין נח"ל שהקים את הקיבוץ מצפה שלם בצפון ים המלח.
בקיבוץ הייתה אלף גזברית, חברת ועדת קליטה ומדריכת גרעיני נח"ל המיועדים לקיבוץ.
אלף היא בעלת תואר ראשון ותואר שני בהצטיינות במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
במהלך לימודיה הייתה חברת מערכת כתב העת "משפטים".
בשנת 1994 עבודת המחקר בנושא "פיצויים לנפגעי פעולות שלטוניות" שכתבה, זכתה בפרס נציב שירות המדינה לעבודות מחקר בתחום המינהל הציבורי.
בין השנים 1984–1985 התמחתה בבית המשפט העליון בהנחייתו ובפיקוחו של ד"ר משה בייסקי, גם בתקופת מינויו כיו"ר ועדת החקירה לעניין ויסות מניות הבנקים וכן בין השנים 1985–1986 במשרדו של עו"ד ד"ר מישאל חשין, לימים משנה לנשיא בית המשפט העליון.
ב-1987 החלה את דרכה בפרקליטות מחוז ירושלים.ב-1992 עברה לפרקליטות המדינה והופיעה בבית המשפט העליון ובית המשפט המחוזי כארבע שנים במסגרת המחלקה הפיסקלית ובמסגרת המחלקה הפלילית כשנה נוספת.
ב-1998 החלה לכהן כסגנית בכירה במחלקה הכלכלית וממונה על העבירות הכלכליות.
ב-2004 מונתה למנהלת המחלקה הכלכלית בפרקליטות, תפקיד שמילאה תשע שנים, כל תקופת הכהונה הקצובה לו.
עו"ד אלף היא בוגרת קרן וקסנר, לעידוד מנהיגות ומצוינות בשירות הציבורי ובעלת תואר שני נוסף במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
היא בוגרת קורס דירקטורים וקורס ניתוח דוחות כספיים בלהב, הפקולטה לניהול, אוניברסיטת תל אביב.
פרשה מפרקליטות המדינה ב-2013 עם סיום קדנציה כחוק.
כיום 2016, מרצה עו"ד אלף בפקולטות למשפטים של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב על עבירות צווארון לבן ובפורומים מגוונים ומרואיינת רבות בתקשורת.
היא מכהנת כיו"ר (משותף) בוועדת איסור הלבנת הון מחוז מרכז וחברה בוועדת איסור הלבנת הון ארצית של לשכת עורכי הדין.
במרץ 2019 נבחרה לכהן כיו"ר התנועה לטוהר המידות (תל"מ).
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת נגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
עו"ד אלף נשואה לאיל, מורה דרך, ואם לשלוש בנות.
אלף החלה את עבודתה בפרקליטות בשנת 1987 וניהלה בין השנים 2004–2013, את המחלקה הכלכלית, לטיפול בעבירות צווארון לבן, בפרקליטות המדינה.
במהלך שנותיה בפרקליטות מילאה שורה של תפקידים במחלקות שונות: המחלקה הפיסקלית, המחלקה הפלילית, והמחלקה הכלכלית והייתה שותפה לפסקי דין עקרוניים בתחומים אלה.
היא טיפלה בפרשות פליליות-כלכליות ובשחיתות שלטונית וליוותה חקירות רחבות היקף, כגון: פרשת אביגדור ליברמן, הנשיא עזר ויצמן, פרשת המינויים ברשות המיסים, ארגון הפנסיה הגרמנית, ראש הממשלה אהוד אולמרט, יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים דני דנקנר, ראש עיריית רמת גן צבי בר, חברת "לה נסיונל" ומנהליה.
המחלקה בראשותה הובילה את הטיפול בתיקי הלבנת הון, שידור פיראטי, הימורים באינטרנט, קניין רוחני ועוד.
ב-1995 ייצגה אלף את המדינה בפרשת ויסות מניות הבנקים בשלב הערעור.
בשנים 1998–2006 הובילה את התביעה בתיק חברת הביטוח לה נסיונל, שבה הורשע מנכ"ל החברה משה פרג בניפוח שווי החברה ובהונאת המשקיעים, ונידון לחמש שנות מאסר.
בדצמבר 2001 אלף והצוות בראשותה זכו בפרסי הצטיינות מנציב שירות המדינה ומשרד המשפטים על הטיפול בפרשה זו.
זו הייתה פעם ראשונה שפרקליטים זכו בפרסים אלה.
אלף המליצה בעת ניהול המשפט להגיש כתב אישום גם נגד הדירקטורים בחברה, ובהם בר כוכבא בן גרא שהיה מנכ"ל "הפניקס חברה לביטוח" ופרופ' חיים בן שחר.
בשנת 2011, בהתאם להמלצתה של אלף, החליט פרקליט המדינה משה לדור להגיש כתב האישום נגד יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים ומנכ"ל אריסון השקעות לשעבר, דני דנקנר, על עבירות של קבלת דבר במרמה והפרת אמונים בתאגיד.
באוקטובר 2013 הורשע דנקנר בעבירות הפרת אמונים בתאגיד וקבלת דבר בתחבולה.
ב-19 בדצמבר 2013 נגזר דינו לשמונה חודשי מאסר בפועל ועוד שנת מאסר על תנאי ולקנס של מיליון ש"ח.
כמנהלת המחלקה הכלכלית, הייתה מעורבת בהתוויית מדיניות ויישומה בפועל, בעיקר בתחומי המאבק בשחיתות שלטונית, עבריינות כלכלית מתוחכמת, הלבנת הון.
הייתה גם שותפה לתהליכי חקיקה בתחומים אלה.
שימשה כפרקליט המחוז של רשות ההגבלים העסקיים וגורם מייעץ לבנק ישראל ולרגולטורים שונים.
הייתה חברת הוועדה המתמדת הבינמשרדית למלחמה בתוצרים הכלכליים של ארגוני פשיעה וראש הצוות המשפטי ואחריות על התיקוף המשפטי של מוקד המודיעין המשולב.
עו"ד אלף הייתה אחראית להחלטות עקרוניות בתחום המיסים, המשפט הכלכלי ועברות צווארון לבן.
ארגנה עשרות השתלמויות וימי עיון לגופים שונים במגוון נושאים: פלילי, כלכלי, פיננסי, איסור הלבנת הון, הילד וההליך הפלילי, תקיפה מינית, מדיניות התביעה בנושאים שונים, ועוד.
אלף מפרסמת מאמרים בכתבי עת אקדמיים, ביטאונים מקצועיים ובתקשורת.
היא מרצה בפורומים מגוונים בנושאי שחיתות שלטונית, הלבנת הון, עבירות כלכליות, אחריות התאגיד ונושאי משרה בתאגיד, אתיקה של רואי חשבון.
באוגוסט 2009 העבירה המשטרה את תיק החקירה בפרשה למחלקה הכלכלית בפרקליטות.
אלף הורתה לאנשי המחלקה להכין טיוטת כתב אישום, וזו הונחה על שולחנו של היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, בשלהי הקדנציה שלו בנובמבר 2009. לדבריה של אלף, "מזוז מחליט שלא להחליט...
התחלף היועץ המשפטי ואז מתחילה הסאגה האין-סופית.
עד דצמבר 2012 כשוינשטיין החליט לא להגיש כתב אישום".
אלף כינתה את התנהלות ויינשטיין בפרשה "כרוניקה של סגירת תיק ידועה מראש".
בשנת 2015 פרסמה את הספר "תיק ליברמן - כתב האישום שלא הוגש" ובו היא שוטחת את נקודת מבטה על האירועים החל מהתוודעותה לתיק ב-2005 ועד סגירתו הסופית על ידי היועץ המשפטי וינשטיין.
לאחר שעזבה את הפרקליטות הרחיבה אלף את ביקורתה על היועץ המשפטי לממשלה וינשטיין כמי שעבודתו מאופיינת ב"דחיינות ו'הנחות סלב'", ואף ציינה שעצם המינוי של סנגור פלילי לראש התביעה "זה כמו למנות כומר לרבנות".
אביהו רונן (נולד ב-1948) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור חבר במכללה האקדמית תל חי, ומרצה מן החוץ באוניברסיטת חיפה (גימ.).
תחומי מחקרו הראשיים הם היסטוריה של הלוגיקה, מחקרי מנהיגות וחקר השואה.
אביהו רונן נולד בקיבוץ העוגן ליעקב רוזנברג (רונן) ממפעילי המחתרת בסלובקיה במלחמת העולם השנייה, ולחייקה קלינגר (רוזנברג) מפעילות הארגון היהודי הלוחם בבנדין וראשונת העדות על מרד הגטאות שהגיעה לארץ ישראל.
בשנת 1958 התאבדה אמו של רונן, ושנה לאחר מכן הופיעה גרסה ראשונה של ספרה בדפוס מיומן בגיטו.
רונן השלים את לימודיו התיכוניים במוסד החינוכי של השומר הצעיר "רמות חפר" בקיבוץ מעברות.
בשנה האחרונה ללימודיו היה בין יוזמיו של הקמת גרעין בנים ראשון של השומר הצעיר, גיל"ת (גרעין ילדי תנובה).
יחד עם חבריו לקח רונן חלק באזרוח היאחזות כרם שלום בשנת 1968. במלחמת ההתשה (1968 – 1970) שירת בצה"ל כקצין קרבי בסיירת אגוז.
במשך השנים שירת רונן במילואים גם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה והשתחרר בדרגת רב-סרן.
עם שחרורו מצה"ל הצטרף רונן לחבריו בכרם שלום, והיה שותף לעיצוב וגיבוש הקיבוץ, שנתפס בשנים אלה כסמן רדיקלי של השמאל.
יחד עם חברי הקיבוץ פעל כנגד ניסיונות הגירוש של הבדואים מפתחת רפיח, כנגד תחילת ההתיישבות בגדה המערבית ובקידום תנועות שמאל כגון שי"ח, ושל"י.
כמו כן היה שותף לניסיון לעצב את כרם שלום כקיבוץ פתוח מדגם מחדש.
בשנים אלה, מילא רונן תפקידים חברתיים ומשקיים רבים בכרם שלום וביניהם מזכיר קיבוץ ורכז בניין.
בשנת 1979 עזב רונן את כרם שלום ועבר לתל אביב שם החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב.
במקביל היה פעיל באגודת הסטודנטים החדשה ובשלום עכשיו.
רונן למד היסטוריה ופילוסופיה במסלול ישיר לתואר שני, אך לאחר שהתקדם בלימודיו במסגרת המכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן, בחר לכתוב את עבודת הדוקטורט שלו בנושא השואה, זאת בהשפעת גילוים המחודש של יומני אמו חייקה קלינגר.
לאחר קבלת תואר שלישי (1990) עבד רונן במשך שנים אחדות במוסדות לחקר והוראת השואה בין השאר במורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ' ובבית לוחמי הגטאות שם היה ראש האגף הרעיוני (1999 – 2001).
בין השנים 1996 – 2017 לימד אביהו רונן במכללה האקדמית תל חי, ובין השנים 1998 – 2019 באוניברסיטת חיפה.
תפיסתו הבסיסית של רונן היא אינטרדיסציפלינרית, אך התפתחותו המחקרית הייתה גם כתוצאה של מפנים אישיים שעבר.
שלושת תחומי המחקר וההוראה שלו הם: היסטוריה של הלוגיקה, מחקרי מנהיגות וחקר השואה.
בתחום הלוגיקה, כתב את עבודת המ"א שלו על ג'ורג' בול ואלגברה בוליאנית (1985).
אך משפנה לכיוונים אחרים לא פרסם עוד בתחום זה, הגם שפיתח את עיסוקו בלוגיקה מבחינה דידקטית.
התפתחותו של רונן בחקר המנהיגות הייתה תוצאת עבודתו בבית הספר הצבאי לפיתוח מנהיגות בשנים 1981 – 1989. במסגרת זו התבקש לכתוב מספר מאמרים ואחר כך לערוך את ספר היסוד של המכון.
רונן ערך את הספר על המנהיגות יחד עם מיכה פופר מפקד המכון אז.
רונן כתב את מאמריו וערך את הספר במתכונת הומניסטית, תוך שהוא משלב בו קטעים פילוסופיים, היסטוריים וספרותיים שנועדו להמחיש לקצינים צעירים את העושר העצום של תופעת המנהיגות.
הגם שהספר כלל גם עמדות ביקורתיות, זכה הספר לפופולריות גדולה בקרב קציני צה"ל, והופיע במספר רב של מהדורות.
הקשר עם גורמי המחקר בצבא נמשך גם בשנים הבאות, זאת למרות עמדותיו הרדיקליות של רונן.
בשנת 1996, התפרסם צבא ואתיקה, שהיווה מחקר רב-תחומי בנושא האתיקה הצבאית ובשנות האלפיים המשיך רונן לחקור ולייעץ בנושאי המנהיגות הצבאית.
פנייתו של רונן לחקר השואה לקראת כתיבת הדוקטורט נעשתה משיקולים אישיים ובניגוד לאזהרות מנחיו וחבריו, כי הוא נכנס לתחום מחקר רווי אידאולוגיה.
בפרט הזהירו מורו, פרופסור יהודה אלקנה שלא האמין בחקר השואה וטען לזכות השכחה.
בתקופה זו מרבית חוקרי השואה היו בני הדור הראשון לשואה, ומרביתם ניצולים.
באופן טבעי הייתה להם רגישות גבוהה במיוחד לעמדות חריגות.
עוד בעבודת הדוקטורט (יהודי זגלמביה בתקופת השואה, 1989), הטיל רונן ספק בצדקת מרד הגטאות, במיתולוגיזציה של הלוחמים, ובהדגשה היתרה שהייתה מקובלת בהיסטוריוגרפיה הישראלית של היסודות הציוניים שלהם.
מצד שני הוא חשף כי חלק ניכר מאנשי היודנראט באזור שחקר, ובפולין בכלל, היו ציונים, וכן הבליט את הדברים מנקודת המבט של פעילי הארגון היהודי הלוחם (אי"ל) ואת המחדלים של הנהגת היישוב בסיוע ליהודי אירופה.
מבחינה היסטוריוגרפית הבליט רונן את עמדותיו הביקורתיות והמרכסיסטיות של עמנואל רינגלבלום שלא עלו בקנה אחד עם הצגתו כ"קדוש היסטורי".
גם תפיסתו כי חקר השואה צריך להתבצע בכלים בינתחומיים תוך שימוש בכלים פסיכולוגיים, פילוסופיים וספרותיים עוררה התנגדות בשעתו.
כיום, עם התקדמות המחקר, מרבית גישות אלה אינן נראות חריגות או יוצאות דופן.
אך בשנות התשעים ואף ראשית האלפיים, היה רונן מבודד מבחינת הממסד המחקרי, וזאת אף על פי שנמנה עם ראשוני חוקרי השואה מבין ילידי הארץ.
בשנת 2008 שב רונן למחקריו הראשוניים על יומני אמו חייקה קלינגר, ולאחר עריכה מחודשת ותוספות שונות פרסם את נידונה לחיים: יומניה וחייה של חייקה קלינגר (2011).
הספר שעוצב באמצעות כתיבה רב קולית המבוססת על שלושה נרטיבים משולבים – היומנים המקוריים של קלינגר, הקונטקסט ההיסטורי של חייה ותהליך ההיזכרות מקץ שנים, זכה במפתיע לתהודה רחבה, הן מצד הקהילה האקדמית והן מצד קוראי ספרות היסטורית.
סיפור יומניה המצונזרים של קלינגר, בקורתה הנוקבת על המוסדות ועל הציבור היהודי בתקופת השואה ועל היישוב בארץ ישראל, כמו גם סיפור התאבדותה - התקבלו עתה כעמדה נוקבת אך לגיטימית בכל הקשור לאירועי השואה, דרכי כתיבה וזיכרונה המשותף.
הספר תורגם לפולנית (2021) ותרגומו האנגלי יצא בשנה הקרובה (2024).
בינואר 2024, התפרסם ספרו של רונן: אנחנו לא בקונצנזוס: כרם שלום, קיבוץ קטן ופרוע על גבול רצועת עזה, 1968 – 1978, שזכה לתגובות חמות, כמו גם ראיונות ביקורות ותוכניות רדיו רבות ותהודה נרחבת ברשתות חוברתיות.
בהקדמה לספר נכתב: "כרם שלום שחה נגד הזרם בחברה הישראלית של שנות השבעים, חברה שלאחר כיבושי מלחמת ששת הימים נעשתה לאומנית יותר, מיליטריסטית יותר ונהנתנית יותר.
כפי שמעידים קטעי העיתונות מאותם ימים, הקיבוץ הקטן היה עבור רבים סמל לאנשי עמל שנפשם קשובה למצוקתו של האחר, והם נכונים להתגייס לכל מאבק של צדק חברתי.
אמנם עמדותיהם ודרכי מאבקם הלא שגרתיות הרגיזו רבים, ובפרט את ממסד תנועת העבודה שממנה צמחו, אך עבור אחרים הם סימלו תקוות חדשות והפכו למיתוס של השמאל."
אנחנו לא בקונצנזוס: כרם שלום, קיבוץ קטן ופרוע על גבול רצועת עזה, 1968 – 1978, כנרת זמורה דביר, 2024.
נידונה לחיים: יומניה וחייה של חייקה קלינגר, תל אביב: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וידיעות ספרים, 2011.
מערכי קצונה בצבאות זרים: מיון, פיתוח, מנהיגות, ערכים (בשיתוף עם זאב מעוז), מדור מחקר, מפקדת הזרוע לבנין הכוח ביבשה, צה"ל, 2005.
הקרב על החיים: השומר הצעיר בהונגריה, 1944, תל אביב: הוצאת יד יערי, 1994.
מכתבים בזמנים אפלים (עורך ראשי יחד עם הייני בורנשטיין, לבנה פרנק ורונן הרן), כרך א': פולין, סלובקיה; כרך ב': הונגריה, צרפת ובלגיה, תל אביב: מורשת 2019; כרך ג': יוגוסלביה, רומניה, בולגריה, אנגליה וארצות הברית, ארץ ישראל, כינס פריז, מורשת 2023.
(עורך מדעי) חייקה קלינגר, אליכם אני כותבת: היומנים המקוריים, בנדין 1943, תרגום מפולנית: צבי ארד ואלכסנדר נצר, יד ושם ומורשת, 2016.
צבא ואתיקה: היבטים היסטוריים, סוציולוגים, פילוסופים ומשפטיים, תל אביב: הוצאת קצין חינוך וגדנ"ע ראשי ובית הספר לפיתוח מנהיגות, צה"ל 1996.
גוף שלישי יחיד: ביוגרפיות של חברי תנועות נוער בתקופת השואה, (עורך לצד יהויקים כוכבי).
על המנהיגות (עורך לצד מיכה פופר), תל אביב: הוצאת משרד הביטחון.
"בין סוסנוביץ למטרופולי: היבטים היסטוריים בכתיבתו של ק.
צטניק: חייו ויצירתו, אסופת מאמרים (בעריכת דינה פורת עם יוחאי עתריה), הוצאת פרדס 2024, עמ'251 - 290.
"שתי תפיסות אוונגרד: פעולות השומר הצעיר בפולין ובהונגריה בתקופת השואה", ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל 23 (2016), עמ' 183 - 204.
"ניצולים או מייסדים: השתקפות דימויים ודימויים עצמיים של ניצולים בעלוני קיבוצים", בתוך ישראל בעיני שורדי השואה וניצוליה (עורכת: דליה עופר), הוצאת יד ושם 2015, עמ' 31 – 89.
"להבריש את ההיסטוריה כנגד כיוון הפרווה: עמנואל רינגלבלום ומאבקו בהשמדת הזיכרון", זמנים (כתב עת), 81 (חורף 2002 – 2003), עמ' 62 – 75.
"אתיקה צבאית", בתוך מנהיגות הלכה למעשה, עורכים: איציק גונן ואליאב זכאי, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון,1999, עמ' 233 – 256.
"רעיון הלחימה בתפיסת תנועות הנוער בתקופת השואה – היבטים היסטוריים ופסיכולוגיים" (בשיתוף עם יוסי הדר), דפים לחקר תקופת השואה, מאסף י"ב (תשנ"ה), עמ' 43-61.
"חיי יום יום במחנות העבודה של ארגון שמלט בזגלמביה, 1939-1943", דפים לחקר תקופת השואה, מאסף י"א (תשנ"ד), עמ' 17 - 41.
"ארבע מסורות מנהיגות בצה"ל", בתוך על המנהיגות, עמ' 95 – 130.
"שלוש שורות בהיסטוריה – תנועות הנוער בפולין בתקופת השואה", תוכנית עבודה ליום הזיכרון לשואה ולגבורה, הוצאת משואה, תשנ"ב (1992).
"יהודה עמיחי – כאן ועכשיו" (מלחמת יום כיפורים) על המשמר, 8.3.1974.
ציון לשבח לספר אנחנו לא בקונצנזוס במסגרת פרס ע"ש ד"ר נתנאל ואריקה לורך לספר מחקר בהיסטוריה של מדינת ישראל לשנת תשפ"ד.
פרס בינלאומי לספר מחקר בנושא השואה ע"ש אברהם-מאיר שוורצבאום, של המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם לשנת 2013, לספר, נידונה לחיים: יומניה וחייה של חייקה קלינגר.
פרס בהט לכתבי יד פורצי גבולות לשנת 2011, מטעם הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה לספר: נידונה לחיים: יומניה וחייה של חייקה קלינגר.
פרס קרן עגיט מיסודה של ההסתדרות, לשנת 1995, לספר גוף שלישי יחיד.
פרס ואלנברג, מטעם אוניברסיטת תל אביב לשנת 1986 לעבודת הדוקטורט, יהודי זגלמביה בתקופת השואה.
אביהוד רסקי (נולד ב-22 במרץ 1948 בראש פינה) הוא ראש המועצה המקומית ראש פינה לשעבר, שכיהן בתפקיד בשנים 2000–2018. אביהוד רסקי הוא בן למשפחה ענפה וותיקה במושבה.
אבי סבתו, דוד קוזווינר היה חבר בוועד המייסד של המושבה, בשנת 1883, דודו צבי רסקי היה ראש המועצה במשך חמש עשרה שנים.
אביהוד רסקי נבחר לראשות המועצה בשנת 2000, לאחר שקודמו בתפקיד, אהרון ברנזון, נאלץ לעזוב את תפקידו לרגל נסיעת עסקים לחוץ לארץ.
בשנת 2013, ברנזון, שבינתיים חזר ארצה, ניסה להתמודד על תפקיד ראש המועצה מול אביהוד רסקי, אך רסקי ניצח.
רסקי התמודד מטעם סיעה עצמאית בשם "ראש פינה אחת".
אביהוד רסקי, פעל בין השאר לחדשנות של המושבה.
אלא שבתקופת כהונתו כראש המועצה, עלתה ביקורת כי הוא נוטה יותר מדי לכיוון החדשני.
אביהוד רסקי היה הראשון שפתח במושבה קניון ומרכז מסחרי גדול.
ויכוח אחר של רסקי עם חלק מהתושבים נסוב על הקמת מלונות ואכסניות במושבה.
לחלק נכבד מהתושבים (כולל רסקי עצמו) יש צימרים לאירוח באווירה כפרית.
אביה מלכה (נולדה ב-3 במאי 1995) היא שדרנית רדיו, מנחת טלוויזיה, דוגמנית ושחקנית ישראלית.
מלכה נולדה בעכו, ובהיותה בת שש, משפחתה עברה עמה לרחובות בה היא גדלה והתחנכה.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, כמפיקה ומגישה בתחנת הרדיו גלגלצ.
מלכה הגישה תוכניות מוזיקה בתחנה, ביניהן רצועת הבוקר ואת התוכנית "שתיקת הכבישים".
לאחר שחרורה מהצבא, חזרה מלכה לתחנת הרדיו והגישה תוכנית ערב יומית.
בסוף שנת 2019 החלה מלכה לבחור את השירים בתוכנית פעם בשבוע.
בשנים 2017–2019 גילמה את לילה ברזילי-אטלס בסדרת הפנטזיה לנוער "כדברא" שבערוץ ניקלודיאון למנויי yes.
מלכה מבצעת גם את שיר הנושא של הסדרה, ביחד עם דין גרבר ודנה לב.
בשנה זו הצטרפה מלכה לתוכנית "הצינור" בערוץ עשר בהנחיית גיא לרר, כמגישת פינת סרטונים מהרשת.
לאחר שעזב לרר את התוכנית, המשיכה מלכה להופיע בתוכנית לצדו של המנחה טל ברמן, מחליפו של לרר.
בתחילת שנת 2019, עם מיזוג הערוצים רשת 13 וערוץ עשר, עזבה מלכה את ההגשה בתוכנית "הצינור".
בנוסף החלה לדגמן עבור מותג התיקים kipling.
מלכה מדגמנת גם ל-trash tlv, sho'speople, story, ובית האופנה משכית.
מלכה זכתה בפרס פריצת השנה בטקס הנבחרים של פרוגי (מבית ynet) לשנת 2017. הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בדרמה לנוער לשנת 2017, בפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
במהלך 2018 מלכה שיחקה במופע "יצא משליטה 2" של yes, לצד דניאל ליטמן, שני קליין, עידו מוסרי ושיר מורנו.
בשנת 2019 תאגיד השידור החל במשדרים לקראת אירוויזיון 2019 שנערך בישראל באותה השנה – כשביניהם הייתה תוכנית האירוח הלילית בכאן 11 "ערב טוב אירופה", בה הנחתה לצידה של דפנה לוסטיג.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הקומדיה "לשחרר את שולי", לצד שלישיית מה קשור.
באותה השנה הצטרפה לקאסט של סדרת הנוער "נעלמים" שבערוץ ניקלודיאון למנויי HOT, בעונתה הרביעית של הסדרה, בתור נועם.
ב-2022 שיחקה בתור השגרירה רבקה, בסרט הקולנוע לנשים חרדיות "איראן 3", לצידן של שרי גבעתי ונעמה שטרית.
מאז 2023 מופיעה לסירוגין כפאנליסטית בתוכניות הבוקר של קשת 12.
בחודש נובמבר 2025 חזרה מלכה לשדר ברדיו והחלה לשדר תוכנית בוקר יומית בתחנת "אקו 99".
מלכה נישאה ב-אוגוסט 2022 לדיג'יי ועורך המוזיקה, עפרי גופר.
ב-3 באוגוסט 2024 נפטר גופר, בגיל 40, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
+שנהפרויקטתפקידהערות2017–2019כדבראלילה ברזילי-אטלסתפקיד ראשי; 3 עונותהצינורעצמה2019ערב טוב אירופה2021נעלמיםנועםתפקיד ראשי; עונה 4
שנהפרויקטתפקידהערות2021לשחרר את שוליאלמוג רוזן2022איראן 3רבקה
אביה השמשוני (14 באוגוסט 1912 – 16 בינואר 2008) היה אדריכל, מתכנן ערים וצייר ישראלי.
השמשוני נמנה עם המורים הבכירים והמשפיעים בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון במשך עשרות שנים.
הוריו אשר התגוררו בחוות סג'רה בגליל התחתון, עקרו למצרים מפחד האפשרות כי הטורקים יגייסו את האב לצבא האימפריה העות'מאנית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה שבו ההורים ארצה ראשית לחיפה ולאחר מכן לירושלים.
השמשוני למד בבית הספר הריאלי בחיפה, בתחכמוני בירושלים ולאחר מכן בבית ספר התיכון הגימנסיה העברית רחביה.
בסיום לימודיו הצטרף לתנועת הנוער "קבוצת החוגים", והיה בגרעין אשר הקים את קיבוץ בית השיטה ב-1935. השמשוני למד ארכיטקטורה בטכניון ובמקביל היה פעיל בארגון "ההגנה".
בשנת 1942 הציע לו ישראל ליברטובסקי, מפקד פלוגה ו' "הירושלמית" להצטרף לפלמ"ח.
התמנה כמפקד מחלקה בגבעת חיים ולאחר מכן שימש כמפקד מחלקה בכפר גלעדי.
במלחמת השחרור שימש כמפקד גדוד בחטיבת כרמלי.
אביהו לנדוור, המוכר בשם הבמה אביהו פנחסוב, הוא זמר, יוצר וסולן להקת "מועדון הקצב של אביהו פנחסוב".
לנדוור הוא גם שחקן טלוויזיה שהשתתף בכמה סדרות.
לנדוור גדל בכפר שלם לאב ממוצא אוסטרו-הונגרי, ואימא יווניה-תורכיה.
בשנת 2012 הקים עם המפיק המוזיקלי מארק פנחסוב את להקת מועדון הקצב של אביהו פנחסוב שמתאפיינת בשילוב של מוזיקת רוק, מוזיקה ים-תיכונית, מוזיקת נשמה ופופ.
לנדוור אימץ את שם משפחתו של מרקיסו והוא מופיע מאז בשם זה.
אביהו מוביל קו פרוע בהופעותיו המציגות שואו תיאטרלי קיצוני ומוגזם שנחשב לעיתים לפרוע.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל בלט מועדון הקצב בהופעות אנרגטיות בפני חיילים.
אלה כללו הופעות על גבי D9 ושירה כשלגופו של לנדוור תחתונים בלבד, והחיילים לא נותרו אדישים.
עם זאת, בצה"ל חששו שההופעות סוחפות מדי והורו לעצור אותן לפרק זמן של מספר שבועות.
הלהקה הוציאה שני אלבומים: הראשון, הנושא את שמה, ב-2015 ו"ימים יפים" ב-2017.
מלבד המוזיקה, לנדוור הוא שחקן.
הוא השתתף בדרמה הקומית "מקום שמח" של כאן 11, בתפקיד ראשי כבעלה של נועה קולר.
על הופעה זו זכה לשבחים מהמבקרים.
כמו כן שיחק בדרמת המתח "רצח בים המלח", ששודרה בקשת 12.
לנדוור נשוי לזמרת האופרה, שירה רז, אחותה של השחקנית רננה רז והם הורים לשניים.
אביהו דיסטלמן (נולד ב-1947) שירת כקצין קשר ראשי בצה"ל, בדרגת תת-אלוף.
אביהו דיסטלמן נולד בשנת 1947 בפתח תקווה.
בשנת 1965 התגייס לצה"ל לקורס טיס, ממנו עבר לחיל הקשר כאלחוטן מורס וכמדריך מורס והפעלת רדיו בבה"ד 7. בשנת 1972 סיים בהצטיינות קורס קציני קשר ושירת כקצין רדיו וביטחון במפקדת גייסות השריון.
במלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד פלוגת הפעלה בגדוד קשר אוגדתי בסיני, ולחם בגזרה הצפונית ובגזרה המרכזית בסיני וממערב לתעלת סואץ.
בהמשך שירת כמ"פ הפעלה בגדוד קשר אוגדתי, קצין קשר חטיבתי בחטיבה 460, סגן קצין קשר אוגדתי באוגדה 36, מפקד קורס קציני קשר בבה"ד 7 וקצין אג"ם קשר בפיקוד המרכז.
בשנת 1982 הועלה לדרגת סא"ל ושירת כקצין קשר אוגדתי של אוגדה 162, במסגרתה לחם במלחמת שלום הגליל, נפצע פעמיים, חזר לתפקידו והשתתף בקרבות בביירות.
לאחר המלחמה מונה לרע"ן מבצעים במפקדת קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי (מקשר"ר).
דיסטלמן עבר קורס קציני קשר מתקדם בצבא ארצות הברית, והוא בוגר בית הספר לפיקוד ומטה וקורס מח"טים.
בשנת 1986 הוא הועלה לדרגת אלוף-משנה ושירת כמפקד קשר ואלקטרוניקה פיקודי (מקשא"פ) בפיקוד הצפון, רמ"ח אג"ם במפקדת קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי וכסגן קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי.
בספטמבר 1993 מונה לקצין קשר אלקטרוניקה ומחשבים ראשי בדרגת תא"ל.
במהלך כהונתו נעשו צעדים לשדרוג מערכות התקשורת בצה"ל, בין השאר קידום מערכת "ורד הרים", הצטיידות במכשיר הקשר "המכלול" כתחליף למכשיר ה-VRC וקידום המחשוב.
בספטמבר 1996 סיים את שירותו כקצין קשר אלקטרוניקה ומחשבים ראשי.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בייעוץ בתחום התקשוב.
בשנים 2009–2010 היה המרכז של ועדת גורן לבחינת זכאות לסיוע מאגפי השיקום.
הוא חבר הוועד המנהל של העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב וכן משמש דירקטור בחברת אשל"ח, העוסקת ברווחת חיילים בשירות חובה.
דיסטלמן הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אביה גל (נולדה ב-11 באוגוסט 1995) היא עיתונאית, עורכת ומגישת רדיו ישראלית.
נכון ל-2020, היא מנהלת מחלקת הדיגיטל בגלי צה"ל ומגישה שם תוכניות תרבות ובידור.
גל נולדה בחיפה, ולמדה במרכז חינוך ליאו באק בעיר.
בשנת 2013, עת סיימה את לימודיה התיכוניים, קיבלה את פרס ראש העיר על הצטיינותה בלימודים ופועלה ההתנדבותי.
בשנת 2013 התגייסה לגלי צה"ל והייתה למצטיינת קורס העיתונאים בשנה זו.
במסגרת שירותה הצבאי שימשה כעורכת ומגישת תוכניות, בהן "בילוי היום" ו"רדיואקטיבי".
כן ערכה את תוכניותיהם של אברי גלעד ובני בשן בתחנה.
בהמשך, שימשה ככתבת תרבות וסיקרה אירועים מרכזיים בתחום.
גל קיבלה את פרס מפקד גלי צה"ל על הפקת מיזם 'אלה אחים שלי', וכן זכתה לאות הצטיינות על שירותה.
עם שחרורה בשנת 2016, החלה לערוך את תוכניתה של הדר מרקס בגלגלצ "מדינה בדרך".
במקביל, שימשה כמנהלת תוכן במחלקת התוכניות של גלי צה"ל וכמגישה.
בשנת 2017 החלה להגיש פינות בתוכנית הבוקר של פאולה וליאון בקשת 12.
בשנת 2018 מונתה למנהלת מחלקת הדיגיטל בגלי צה"ל.
במסגרת תפקידה פיתחה את תחום הרשתות החברתיות בגל"צ, והקימה לראשונה חטיבת תוכן דיגיטלי בתחנה.
גל הייתה העורכת הראשית של הפודקאסט של אנה בכיכובה של אליאנה תדהר, פודקאסט שזכה למאות אלפי האזנות ולחשיפה נרחבת.
בנוסף, הייתה מיוצרי תוכנית הרשת 'תורנות מטבח' שזכתה בפרס מפקד גלי צה"ל לשנת 2019.
גל היא סטודנטית למשפטים וכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
מתגוררת עם בן זוגה בתל אביב.
אביה מגן (נולדה ב-8 באוגוסט 1977) היא מלונאית ומנהלת ישראלית המכהנת כמנכ"לית רשת מלונות פתאל ישראל משנת 2017. עם מינויה לתפקיד הפכה מגן לאישה הראשונה העומדת בראש חברת מלונות בישראל, ולאדם הצעיר ביותר המכהן בתפקיד זה.
מגן נולדה וגדלה באילת והיא בעלת תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
היא מקדישה זמן לפרויקטים העוסקים בהעצמת נשים, קידום ומנטורינג לתפקידי ניהול בכירים.
היא אם לשלושה ילדים ומתגוררת בגוש דן.
לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 2000, החלה מגן את דרכה במלונאות כחיילת משוחררת במסגרת עבודה מועדפת, כפקידת קבלה במלון פורפוינטס (לימים מלון לאונרדו קלאב אילת).
היא עברה הכשרות מקצועיות, צורפה לעתודה הניהולית של רשת פתאל וקודמה לתפקידי ניהול שונים, שבהם מנהלת מחלקת קבלה, מנהלת המחלקה התפעולית, מנהלת אירוח קבוצות וסמנכ"לית מלון מרידיאן באילת.
בשנת 2006 מונתה לתפקיד מנכ"לית קלאב מד קורל ביץ' אילת, ובכך הפכה בגיל 27 למנכ"לית בית המלון הצעירה בישראל.
לאחר 5 שנים קודמה לתפקיד מנכ"לית ארמונות הרודס אילת, הכולל את מלונות ויטאליס, בוטיק ופאלאס המכילים כ-500 חדרי אירוח.
בשנת 2012 מונתה לתפקיד מנכ"לית מלונות אילת, במסגרתו הייתה אחראית על 11 בתי מלון.
מנכ"לית רשת מלונות פתאל ישראל
בשנת 2017 מינה אותה דוד פתאל למנכ"לית רשת מלונות פתאל ישראל.
עם קבלת המינוי הפכה מגן לאישה הראשונה העומדת בראש חברת מלונות בישראל, ולאדם הצעיר ביותר המכהן בתפקיד (בגיל 39).
נכון לשנת 2025, היא האישה היחידה המכהנת בתפקיד זה בישראל.
עם כניסתה לתפקיד הרשת מנתה 35 מלונות ב-14 ערים ואזורי נופש.
עם פרוץ מגפת הקורונה נסגרו 40 מלונות הרשת בישראל, מלבד מלון הרודס.
בתקופת המגפה הובילה מגן תוכנית אסטרטגית הכוללת השקת פרוטוקול בריאות מחמיר ושיקום הדרגתי של הפעילות.
ב-19 במאי 2020 הודיעה כי עשרה מלונות ייפתחו מחדש כבר ב-28 במאי, במסגרת הצעדים הראשונים להחזרת התיירות הפנים-ישראלית לשגרה.
במרץ 2023 פורסם שתוצאות הרשת חזרו לימי טרום קורונה, ובמסגרת בחירתה לרשימת 50 הנשים המשפיעות של גלובס לשנת 2022 נרשם: "הובילה את רשת המלונות הגדולה בארץ להתאוששות מרשימה מנתוני השפל של המגפה".
בשנת 2023, לאחר פרוץ אירועי ה-7 באוקטובר, אירחה הרשת כ-20,000 מפונים ב-40 מלונות הרשת בישראל, תוך התאמת שירותי המלון לצורכי שהייה ארוכת טווח של המפונים – כולל הקמת גני ילדים, מרפאות ושירותי רווחה.
ביוני 2023 מונתה מגן לתפקיד סגנית נשיא התאחדות המלונות בישראל, והובילה שינויים רגולטוריים לטובת ענף התיירות.
בשנת 2024 נכנסה הרשת בניהולה לרשימת 100 החברות הטובות ביותר לעבוד בהן בישראל, והפכה לרשת המלונאית היחידה שנכנסה לרשימה שערכה חברת BDI.
על רקע ההתמודדות עם משברים גדולים בדמות משבר הקורונה ואירועי ה-7 באוקטובר, בתקופת כהונתה רשת פתאל ישראל המשיכה לצמוח.
נכון לשנת 2025 הרשת בניהולה מונה 66 מלונות (מתוכם 45 פעילים ו-21 מלונות בהקמה) – גידול של 88% במספר המלונות מאז כניסתה לתפקיד.
בתקופת כהונתה נכנסה הרשת לשוק מלונות היוקרה בישראל, הן באמצעות רכישת מלונות קיימים והן באמצעות פתיחת מלונות חדשים.
ביולי 2025 הודיעה מגן על כוונתה לסיים את תפקידה כמנכ"לית הרשת.
נבחרה לרשימת הנשים המשפיעות של פורבס בשנת 2017.
נבחרה לרשימת 100 המשפיעים של דה מרקר לשנת 2018.
נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות של ליידי גלובס בשנת 2018.
נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות של גלובס לשנת 2022.
נבחרה לרשימת הנשים המשפיעות של פורבס בשנת 2023.
נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות של גלובס לשנת 2024.
בשנת 2022, קיבלה ממגזין הנדל"ן הבלוק אות הוקרה על הישגיה בענף התיירות, במסגרת יום האישה הבינלאומי בסימן 'נשים בונות'.
אֲבִידָע הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של מדין ונכדם של אברהם וקטורה.
לאבידע היו ארבעה אחים: עיפה, עפר, חנוך ואלדעה.
השם אבידע נמצא בכתובות עתיקות.
צירוף שני היסודות אב ו-ידע שכיחים בשמות שמיים ומקורם מאכדית.
פירוש השם אבידע הוא אב, כלומר האל, ידע.
שמות נרדפים לשם זה הם: אלידע, יהוידע, שמידע ועוד.
אביה פרחי (נולדה ב-29 בפברואר 1992) היא אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה ויוצרת תוכן ישראלית.
מנחת ערוץ MTV ישראל ויוצרת הסדרות "הקומה האחרונה" (מועמדת פרסי האקדמיה) ו "טוק טוק".
פרחי נולדה בנס ציונה, למדה מוזיקה בתיכון בן-גוריון ואת שירותה הצבאי עשתה כמאבחנת מדעי ההתנהגות.
בשנת 2015 החלה להיות כתבת באתר mako, שם צילמה כתבות וראיונות מאחורי הקלעים של תוכניות כמו הכוכב הבא, המתמחים, להעיר את הדב ו-2025.
בשנת 2016 החלה לעבוד בענני (לשעבר ענני תקשורת) כמנהלת הדיגיטל ומנחת ערוץ MTV.
במסגרת עבודתה הנחתה את חדשות MTV, בה דיווחה על חדשות המוזיקה מסביב לעולם.
בשנת 2017 את תוכנית המופעים "MTV 360" בה אירחה מוזיקאים כמו אליעד, נצ'י נצ', פלד ועילי בוטנר וילדי החוץ על הגג של מגדלי עזריאלי.
בשנים אלה הנחתה ספיישלים כמו "חנוקל", "המצעד השנתי" ו "פורים ניינטיז" (בהשתתפות עדן הראל).
במסגרת עבודתה נסעה מדי שנה לפרסי המוזיקה של MTV אירופה, שם ראיינה כוכבים כמו לנה דל ריי, מונסקין ובקי ג'י.
בשנת 2018 החלה להגיש פינה שבועית של חדשות מוזיקה בתוכנית הרדיו הבוקר עם טל ואביעד.
בשנת 2019 יצרה וערכה את הסדרה "הקומה האחרונה" ששודרה בערוץ TeenNick, והייתה מועמדת בקטגוריה "תוכנית בידור לילדים ונוער" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
באותה שנה מונתה להיות המנהלת של ערוץ MTV ישראל וקומדי סנטרל.
בשנת 2020 ערכה את עונתה השנייה של "הקומה האחרונה" ותוכנית המתיחות לנוער "לא לענות" בהנחיית שירלי לוי, עדן דניאל גבאי ושירה לוי.
בשנת 2022 יצרה והנחתה את "טוק טוק", תוכנית הטלוויזיה הראשונה שהופקה על ידי טיקטוק (ביחד עם ענני) בה היא מתארחת בבתים של אמנים, ביניהם נועה קירל, מירי מסיקה ויסמין מועלם.
התכנית זכתה לביקורות חיוביות, בין היתר נכתב ב"הארץ" כי מדובר ב"נונסנס טראש מענגים".
במאי 2023 החלה להגיש את "בוקר חדש", תוכנית הבוקר של "אקו 99" עם טל ברמן ותם אהרון, שעלתה עם ירידתה מהאוויר של "הבוקר עם טל ואביעד".
כמו כן החלה לכתוב שאלות לתוכנית "מונית הכסף".
מאז אוגוסט 2024 מגישה עם נוי אלוש באקו 99 את "סטודיו 99", תוכנית והסכת העוסקים במוזיקת הפופ העולמית והמקומית, ומשלבים אירוחים של אומנים באולפן.
בגיל 19 יצאה פרחי מהארון, לאחר מערכת היחסים הראשונה שלה עם אישה.
בשנת 2018 הנחתה מטעם MTV את מצעד הגאווה בתל אביב, ובשנת 2023 נבחרה לרשימת 50 הלהט"ב המשפיעים בישראל של אתר מאקו.
בשנים 2016–2025 הייתה בזוגיות עם התקליטנית מיטל שבח, ולאחר שנפרדו החלה במערכת יחסים עם הבמאית יהלי מעוז.
היא מתגוררת בתל אביב מאז 2014, ומנהלת אורח חיים צמחוני.
אַבִּידֵנוֹס (ביוונית עתיקה: Αβυδηνός) היה היסטוריון יווני שעסק בהיסטוריה של אשור ובבל.
חלקים בודדים מחיבורו, "תולדות אשור" (Ἀσσυριακά), מצוטטים בכתביו של אוסביוס מקיסריה: "הכנה לבשורה" ו"כרוניקון" (בתרגום לארמנית), כמו גם בחיבורו של קירילוס האלכסנדרוני נגד הקיסר יוליאנוס הכופר ובכתביו של גאורגיוס סינקלוס.
אין ודאות לגבי השנים בהן חי אבידנוס.
בכתביו ציטט את החיבור "כלדיקה" על תולדות הכשדים מאת אלכסנדר פוליהיסטור, אשר כתב בין השנים 80–40 לפנה"ס, וכן את חיבוריהם של מגסתנס וברוסוס.
מנגד, הציטוט המוקדם ביותר של כתביו הוא על ידי אוסביוס שפעל בסוף המאה ה-3 לספירה.
לפיכך, תקופת חייו מתוארכת למאות הראשונות לספירה, אם כי ככל הנראה הוא פעל במהלך הדור השני של הסופיסטים במאות ה-2 וה-3 לספירה.
קיריליוס מציין כי כתב ביוונית איונית.
אביה גילברט היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן קדנציה אחת כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה, בין השנים 1869 ל-1875.
גילברט נולד ב-18 ביוני 1806 בגילברטסוויל שבניו יורק.
הוא למד באקדמיית גילברטסוויל ונכנס למכללת המילטון (בעיירה קלינטון, ניו יורק) בשנת 1822, אך לא חזר לשנה השנייה.
בין השנים 1822 ל־1850 עסק במסחר בעיר ניו יורק.
בשנת 1865 עבר לסיינט אוגוסטין בפלורידה.
גילברט היה מהתומכים המוקדמים של ביטול העבדות, ותמך תחילה במפלגה הוויגית ולאחר מכן במפלגה הרפובליקנית.
הוא נבחר לייצג את פלורידה בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, וכיהן בתפקיד בין השנים 1869–1875, כחלק ממאמצי השיקום שלאחר מלחמת האזרחים.
במהלך תקופת כהונתו נעדר מ־40.4% מההצבעות הרשומות.
לאחר סיום כהונתו בסנאט פרש מעולם העסקים והפוליטיקה, אך המשיך להתגורר בסיינט אוגוסטין.
זמן קצר לפני מותו ב-23 בנובמבר 1881 שב לעיר הולדתו גילברטסוויל.
הוא נקבר בבית העלמין ברוקסייד שבגילברטסוויל.
אביה חכמון הוא זמר, ראפר ומפיק מוזיקלי ישראלי, הפועל בסצנת ההיפ-הופ וההיפ הופ האלטרנטיבי.
חכמון מוכר בזכות פעילותו תחת מספר דמויות ופרויקטים מוזיקליים מקבילים, ביניהם "חולמן", "פרוב" והצמד "דפוקייה".
שיריו של אביה מתאפיינים בכתיבה חסרת פשרות ובגישה נטולת פילטרים המתרחקת באופן מופגן מתקינות פוליטית.
הטקסטים שלו עוסקים בחשיפה אישית רדיקלית של נושאים טעונים ובוטים, תוך התייחסות ישירה ומפוכחת להתמודדותו עם התמכרויות לאלכוהול וסמים ולחוויותיו המורכבות כאמן הפועל בשולי התעשייה.
חכמון ידוע בביקורת החריפה שלו כלפי פוליטיקאים, דת וממסד.
ולא חוסך מאומה בלבקר אותם עד עמקי נשמתם.
שיריו היוו מקור השראה למחאות פוליטיות כגון הפלת מגדלי התאומים והיו אבני יסוד לדרכו המוזיקלית של היוצר איתן ללום.
באחד משיריו "יין לבן" שהפיק והקליט יחד עם היוצר עופרי בר באלבומם המשותף "נר ראשון" מסופר על מערכת יחסים שאינה תלויה במין או אינה סובבת סביב התחום והוא מבטא את זה במילים "מדמיין אותך על שיש לבן, מכינה חביתות".
הושרה באה לתאר את מערכות היחסים בעידן המודרני שבהן זוגות מעירים מבססים מערכות יחסים שלמות סביב יחסי ומין בעוד שהוא, מדמיין אותה מכינה חביתות, מעשה משפחתי שמבטא רגשות עמוקים יותר וקשר שמטרתו הקמת בית ומשפחה.
אביה חכמון נוטה לבקר את הדור הצעיר בשיריו ועל כן זכה בכינוי "הניו אייג' קאונטר".
חכמון החל את דרכו המוזיקלית בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21. הוא עוסק ביצירה רב-תחומית הכוללת הפקה, כתיבה וביצוע.
במהלך פעילותו הוא מרבה לשתף פעולה עם המפיק אושריקו ועם אחיו, הראפר אלישע חכמון.
חכמון נוהג להפריד את סגנונות היצירה שלו באמצעות שימוש בזהויות אמנותיות שונות:
אביה (לשעבר "פרוביק"): זהותו העיקרית תחתיה הוא מוציא את מרבית שיריו המיינסטרימיים יחסית בסגנון ההיפ הופ.
תחת שם זה מוציא חכמון יצירות מופשטות יותר שאינן מתכתבות עם הקו המוזיקלי הרגיל שלו.
דפוקייה: הרכב היפ הופ משותף עם אחיו, אלישע חכמון (המופיע כ"ג'ורג'י דפוקי").
בהרכב זה משתמש אביה בדמותו של "חולמן".
הצמד הוציא אלבום אחד בשנת 2024.
פרוב: שם הבמה של חכמון בפלטפורמת הסאונדקלאוד, שם הוא מעלה סקיצות, יצירות לא גמורות ("Unreleased") וניסיונות הפקתיים ראשוניים.
שנה שם השיר אמן ראשי הערות 2021 דודות לעשן ג'ורג'י דפוקי מופיע כ"פרוביק"2023פחד ותיעובג'ורג'י דפוקיאלבום2024יום מכוערSu13lime2025הקשבת לי בכלל?אושריקו 2025 לאהוב אותי בןבן 2025 מאבד שליטה בןבן
אֲבִיחַיל הוא מושב המשתייך לתנועת המושבים, ונמצא בתחום מועצה אזורית עמק חפר, צפונית לנתניה.
מייסדי המושב היו חיילים משוחררים מהגדודים העבריים בצבא הבריטי.
שטחו של המושב הוא 4,000 דונם.
המושב הוקם בשנת 1932 וב-1946 אוחד עם המושב הסמוך "עין העובד".
מקורו של שם המושב הוא ממגילת אסתר, בה מצוין כי אסתר המלכה הייתה בת אביחיל ( וגם ).
המשורר חיים נחמן ביאליק הוא שהמליץ למייסדי המושב על השם.
בנוסף, משמעות השם היא איש החייל, והוא בא להזכיר את רוב מתיישביו, חיילים משוחררים של הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה.
היישוב הוקם ב-1932 על ידי חיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה במסגרת הגדודים העבריים בצבא הבריטי.
בשנת 1921 הקצתה ממשלת המנדט לחיילים המשוחררים אדמה להתיישבות בצפון הנגב, ליד תל ערד.
בעקבות המחסור במים במדבר, ירדה אפשרות זו מעל הפרק.
לאחר רכישת אדמות עמק חפר ב-1929 על ידי הקרן הקיימת לישראל, התארגנה מחדש קבוצת חיילים משוחררים במטרה להקים כפר חקלאי.
מארגן הקבוצה היה הגדודאי שמואל דב חיים קריס, שהיה אדריכל בעל משרד בתל אביב.
קריס היה ציר לקונגרס הציוני בבזל ב-1931, ובהשפעתו הוחלט שם על הקצאת הקרקע להתיישבות החיילים המשוחררים בעמק חפר.
חבר אביחיל סם פרידלנדר, שעלה לארץ מארצות הברית, והשתתף מטעם הגדודאים בישיבת ההנהלה הציונית בניו יורק בסוף 1933, סייע להפניית עזבון זונדלביץ לעזרה למתיישבים באביחיל.
המושב הוקם ב-18 ביולי 1932, על ידי קרן היסוד, על גבעת כורכר שהייתה אדמת הקרן הקיימת לישראל, במסגרת "התיישבות האלף".
ששים ושלוש משפחות של גדודאים התיישבו באביחיל וביניהם שמואל דב חיים קריס.
הגדודאי דב יוסף, שכיהן כשר האספקה והקיצוב בממשלת ישראל הראשונה, התקבל לחברות במושב ב-1950. ענף החקלאות העיקרי באביחיל היה הפרדס שהתאים לחברים שעלו על הקרקע בגיל מבוגר יחסית.
בתוך כשלוש שנים ניטעו באביחיל כ-500 דונם פרדסים.
הדרכים בשנות השלושים היו משובשות.
שירות אוטובוסים מנתניה פעל כבר בראשית שנות הארבעים, אבל החלו לסלול את הכביש מנתניה לאביחיל דרך שכונת עין התכלת רק בסוף 1945. חברי אביחיל היו בעלי תודעה ביטחונית גבוהה.
כארבעים מבני המושב התגייסו לצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה.
בין המתגייסים היו גם מספר גדודאים שהתגייסו פעם נוספת לצבא הבריטי.
ביוזמת הגדודאים הוקם באביחיל ב-1961 בית הגדודים להנצחת פועלם.
החל משנות השבעים של המאה העשרים נבנה באביחיל שיכון בנים בשלושה שלבים והוא מונה כמאה משפחות.
הבנים שבנו את ביתם במושב הנם חברים מלאים במוסדות הכפר ובאגודה השיתופית החקלאית.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו באביחיל 350 תושבים.
בסוף 2023 היו באביחיל 1254 תושבים
המושב הוקם ב-1932 על ידי קבוצת "שארית" שנותרה יחד מארגון ארצי שהתפרק.
שישה ממייסדי המושב נשלחו בינואר 1931 להכשרה ב"פרדס הגדוד".
בחורף 1933 נחפרה באר המים בעומק של 35 מטרים.
בתחילה עלו 17 משפחות להתיישב וכל משפחה מחברי המושב קיבלה 8 דונמים למטעים ו-2 דונמים לבניה.
באביב אותה שנה החלו בנטיעת המטעים וב-1934 הוקם מגדל המים בעקבות הלוואה מכפר ויתקין.
באותה השנה קיבלו חברי המושב הלוואות מבנק הפועלים לצורך הקמת בתי הקבע.
מאוחר יותר מסרה הקק"ל 100 דונמים לעיבוד חקלאי בקרבת מושב גן חפר.
שטח זה הוחכר לקיבוץ קדמה.
הלוואות לצורך הקמת משקי עזר נדחו והוענקו רק בסוף שנת 1939.
בסך הכל כלל המושב שטח של 420 דונם, מתוכם 160 דונם פרדסים.
ילדי המושב למדו מלכתחילה בגן ובבית הספר באביחיל.
על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בעין העובד 80 תושבים.
בתקופה הראשונה סבלו התושבים מהתנכלויות וחדירות של בדואים מהסביבה.
ב-22 בפברואר 1933 אירעה התנגשות גדולה בין התושבים לבין בדואים שחדרו לשדות המושב.
בתגרה נפצע קשה בראשו .
לפי הגרסה המופיעה ב"ספר אביחיל" הוא הוכה בראשו על ידי אישה בדואית באמצעות כד חרס וכעבור מספר שעות מת מפצעיו.
לפי הגרסה שהופיעה בעיתונות באותם ימים הוכה בנימיני בראשו על ידי גברים בדואים שהיו חמושים בנבוטים (מקלות).
הוא נקבר בראש גבעת הכפר.
ב-1947 הוקמה ליד קברו אנדרטה בצורת עמוד שיש שהובא מקיסריה.
עליו הונחה מנורה - סמל הגדודים העבריים
הקבר והאנדרטה נמצאים בתוך בית הספר אביחיל.
במושב אביחיל נמצא מוזיאון "בית הגדודים", המנציח את פועלם של אנשי הגדודים העבריים.
באביחיל 15 רחובות, וכן מבני ציבור כגון בית כנסת, ספרייה, בית הספר הניסויי אביחיל, בית עלמין, מועדון ספורט, מגרשי טניס וכדורסל, וכן אולם תרבות המהווה חלק ממוזיאון בית הגדודים.
באביחיל היו גם מספר אמנים, ביניהם הצייר סם פרידלנדר, הפסל גדעון קריא והפסנתרן עמירם ריגאי
סמוך למושב נמצא גן לאומי אביחיל באתר דיונות חול, עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק.
אלו הדיונות הדרומיות ביותר במישור החוף בהן שרדה תצורת צומח זו.
בבית העלמין במושב יש חלקה מיוחדת ליוצאי הגדודים העברים.
במקום קבור בקבר נפרד, שלום שווארצבארד שהתנקש ב-1926 בסימון פטליורה.
כן קבורים במקום בחלקה נפרדת לויטננט קולונל ג'ון פטרסון ואשתו.
אֲבִיטַל הוא מושב ישראלי בעמק יזרעאל, הממוקם בקרבת הר הגלבוע, במרחק של כ-10 ק"מ מדרום לעפולה.
השם אביטל הוא בעקבות קינת דוד על מות שאול ויהונתן במלחמה בגלבוע.
דוד קילל בקינתו את הרי הגלבוע שלא ירדו בהם עוד טל ומטר: "הרי בגלבע אל-טל ואל-מטר עליכם ושדי תרומות כי שם נגעל מגן גבורים מגן שאול בלי משיח בשמן" (), ושם היישוב מבקש להביע את ברכת הטל המקווה, כהיפוך קללתו של דוד.
ייתכן שמקור השם הוא בשמה של אביטל אשת דוד המלך.
המושב נקרא בעבר "תענך א'".
המושב הוקם בשנת 1953, כחלק מתנועת המושבים, על ידי עולים מפרס ומטורקיה, אליהם הצטרפו עולים מכורדיסטן ששהו במעברת זרעין.
המתיישבים לא היו מנוסים בחקלאות ונזקקו להדרכה רבה עד שלמדו לגדל ירקות וגידולי תעשייה.
אביטל היה היישוב הראשון שהוקם בחבל תענך.
בישוב יש קהילת חב"ד גדולה עם בית ספר חב"ד שהוקם על ידי הרבי מליובאוויטש, לאחר קום המדינה.
אביטל (טלי) אברג'יל (נולדה ב-10 ביוני 1977) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
אברג'יל נולדה וגדלה ברמת גן, כבת זקונים ולה שלוש אחיות ואח גדולים.
הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע.
בגיל 13 למדה משחק מול מצלמה אצל דוד דנינו בסדנה ליד ביתה במרכז רעות ברמת גן.
בהמשך אברג'יל נכנסה לתיאטרון ילדים של "לירן הפקות" והשתתפה בהצגות ילדים בכל הארץ במשך שלוש שנים.
אחר כך למדה למשחק מול מצלמה במשך שמונה חודשים אצל רות דייכס.
אברג'יל למדה בשלושה בתי ספר תיכוניים, ולא עשתה בגרות.
בצבא עשתה שירות חלקי במשך חצי שנה בפיקוד העורף.
בשנת 1997 שיחקה בסדרה "כחול עמוק" בתפקיד ניצן.
בשנת 1998 השתתפה בפרסומת של "קערית עם כפית" של חברת תלמה, ובתחילת שנות ה-2000 השתתפה עם השחקן סמי הורי בפרסומת של "שמנת תנובה".
בשנים 1998־2001 שיחקה בסדרה "טירונות" בתפקיד אסתי אלקיים אחותו של אבנר (אותו גילם אריה שריקי).
בשנת 1999 שיחקה בסרט "חובו של אהרון כהן" גילמה את מאיה כהן.
בשנים 1999־2002 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים.
במשך שלוש העונות של הסדרה, היא גילמה את דמותה של נטלי כהן.
בשנת 2001 הופיעה בקליפ לשיר של להקת טיפקס "כמו לפני עשרים שנה" לצד בעלה דאז קובי אוז, וכמו כן באותה שנה הופיעה עמו בשבע פרסומות של "חברת החשמל".
כמו כן באותה השנה שיחקה בסדרה "האישה האחרת" בתפקיד ליאת בן סימון.
בשנת 2003 התארחה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "טיפול נמרץ" וגילמה בה את איריס, אשתו של רון (גיל ססובר).
בשנת 2004 שיחקה בסרט "משהו מתוק" בתפקיד מאיה.
בשנת 2005 השתתפה בקליפ לשיר "מלכת היופי שלי" בביצוע אייל גולן.
באותה השנה גילמה את קרן בסדרה "בוא נתערב" ששודרה בחינוכית.
כמו כן באותה השנה שיחקה גם בסדרה "זינזאנה" בתפקיד אלינור.
בשנים 2005־2007 השתתפה במשך 3 עונות בסדרת דרמת הנוער "השמיניה" ששודרה בערוץ הילדים.
גילמה את אלינור "אלי" מלכי, אחותה הגדולה של רוני (דון לני-גבאי).
בשנת 2007 שיחקה בסרט הסטודנטים "הרי את" בתפקיד מיכל.
בשנת 2009 השתתפה בסדרה הקומית "קוויקי" בתפקיד עדי.
בשנת 2010 השתתפה בסרט הקצר "אפקט הגומייה".
בשנת 2012 הייתה מעצבת ראשית ואחראית על עיצוב גרפי ואנימציה בסדרת הטלוויזיה "הפרויקט הירוק".
במהלך השנים השתתפה בדיבוב סדרות ילדים לעברית ביניהן, "נארוטו", "מועדון ווינX", "אי-שרדות", "ספיידרמן המדהים", "קוד ליוקו" ו"סיילור מון".
בשנת 2019, לאחר שבע שנות הפסקה, שבה לדבב, כאשר היא דיבבה את ג'ייד בסדרה "פט שופ: עולם משלנו".
בשנת 2015 השתתפה בסדרה האמריקאית "Neighbourhood Watch Crime Update" בתפקיד כרמן.
בשנת 2017 הופיעה בתחילתו של סרט הקולנוע הבריטי "לטובת הילד" , שם שיחקה אם של תאומים סיאמיים.
בשנת 2019 התארחה בסדרה "סברי מרנן" בתפקיד נורית.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "תלאתה" בתפקיד שרה דוידוף, אמם של אלה ומורי.
בשנת 1999 נישאה אברג'יל לסולן להקת טיפקס קובי אוז.
ב-2011 נישאה בשנית לעובד אברהם, יועץ ארגוני בכפר סבא, וב-2012 נולדו לשניים תאומות.
ב-2013 עברה עם משפחתה ללונדון.
ב-2019 התגרשה בשנית וחזרה לישראל ולקריירת המשחק.
בנוסף להיותה שחקנית אביטל למדה אנימציה והיא עוסקת גם בציור ואמנות דיגיטלית.
הרב אביחי (אבי) ניסן רונצקי (י"ד בתשרי ה'תשי"ב, 14 באוקטובר 1951 – ט"ז בניסן ה'תשע"ח, 1 באפריל 2018) היה רב ציוני דתי, הרב הצבאי הראשי החמישי של צה"ל (בשנים 2006–2010), קצין בדרגת תת-אלוף וראש ישיבת איתמר.
אביחי רונצקי נולד למשפחה חילונית ולמד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
ב-1969 התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13. הוא עבר טירונות צנחנים והכשרה כלוחם, אולם פרש מן המסלול כעבור שנה וחצי בשל בעיה רפואית.
עבר לצנחנים והשלים קורס מ"כים חי"ר.
יצא לקורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד 890, ובהמשך היה לסגן מפקד פלוגה בגדוד.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגה בסיירת שקד ולחם בחזית הדרומית.
בין היתר הוביל את פלוגתו בקרבות בראס סודר כנגד לוחמי קומנדו מצריים שהונחתו באזור.
במהלך שירותו בסיירת החל בתהליך חזרה בתשובה יחד עם אשתו רונית, אותה הכיר במסגרת שירותה כפקידה פלוגתית.
חזר בתשובה דרך מכון מאיר.
רבו באותה תקופה היה הרב חיים אביהוא שוורץ.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בהדרכת נערי רחוב מטעם עיריית ירושלים ולמד בישיבת מרכז הרב ובמכון להכשרת מורים ליהדות.
בשנת 1980 היה שותף להקמת הישיבה אלון מורה ולימד בה כר"מ.
היה ר"מ גם בישיבת עטרת כהנים בירושלים.
בשנת 1984 היו בני הזוג רונצקי ממקימי היישוב איתמר בשומרון, שהוקם על ידי משפחות של חוזרים בתשובה מבוגרי מכון מאיר.
הרב רונצקי שימש כרב היישוב בשנותיו הראשונות.
ב-1998 הקים את ישיבת איתמר.
שיטתו החינוכית היא לקיחת אחריות על התורה ועל מערכות המדינה קרי חינוך, צבא ועוד.
חיבר סדרת ספרים העוסקת בהלכות צבא בשם "כחיצים ביד גיבור" (ארבעה חלקים), בהם באה לידי ביטוי מעורבותו והיכרותו את חיי הצבא.
במקביל לעיסוקו כרב שירת במילואים.
בשנת 1976 מונה למפקד פלוגת סיור בגדוד הסיור של אוגדת הבקעה.
בשנת 1980 מונה לסגן מפקד גדוד מילואים באוגדת איו"ש ובשנת 1990 עבר קורס מפקדי גדודים.
בשנת 1996 מונה לראש מטה חטיבת שומרון והועלה לדרגת אלוף-משנה.
בנוסף שימש ראש מנהלת השילוב הראוי בצה"ל.
ב-19 בספטמבר 2006 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לרב הצבאי הראשי, כמחליפו של הרב ישראל וייס.
בתקופת כהונתו שם דגש על הרחבת היקף הפעילות של תחום "תודעה יהודית" (לשעבר ענף "ערכי תורה ללחימה", שהוקם על ידי הרב ישראל וייס) ברבנות הצבאית, תחת פיקודו של ראש התחום הרב צדוק בן ארצי.
פעולתו זו גררה ביקורת מצד גורמים רבים בצבא ומחוצה לו, בטענה שהוא פולש לתחום של חיל החינוך.
הרב רונצקי טען כנגדם כי מטרתו היא חיזוק צה"ל על ידי הגברת רוח הלחימה שלו.
לכל אורך כהונתו ואף לאחריה התבטא נגד סירוב פקודה.
לדבריו, "לא משנה מה העמדה הפרטית שלי, אבל אם המדינה מחליטה לפנות מקום, הצבא צריך לבצע את הפקודה" ואף הוסיף, "כל מקום".
כשנשאל לגבי עמדתו של הרב אברהם שפירא, שפסק שיש לסרב פקודה, השיב כי "אין זה משנה כי רוב רובם של הרבנים בציבור הדתי פסקו שאין לסרב פקודה".
בערב פסח (שחל בשבת) ה'תשס"ח, 19 באפריל 2008, כאשר שהה עם לוחמים מבית הספר למ"כים בדרום הארץ, הוקפצו מספר מפקדים מהבסיס לרצועת עזה, בעקבות הודעה על חדירת מחבלים לישראל, ורונצקי הצטרף אליהם, לאחר מכן המשיך לביקור בחטיבה הצפונית ובמהלך השבת חזר לבית הספר למ"כים.
רבנים האשימו אותו בחילול שבת, בטענה שלא הייתה לו סיבה להצטרף לכוח הצבאי, משום שאינו נושא בתפקיד מבצעי.
הרב רונצקי כתב באיגרת תגובה:
במהלך מבצע עופרת יצוקה ליוו אנשי הרבנות הצבאית, בהוראת הרבצ"ר, תא"ל רונצקי, את הכוחות הלוחמים, העבירו להם הרצאות ושיעורים וכן חילקו דפים לחיזוק הרוח.
רונצקי עצמו השתתף בלחימה וליווה את כוחות גדוד 890 ויחידות נוספות.
הדבר יצר חיכוך עם אנשי חיל החינוך והנוער.
הרמטכ"ל, רא"ל גבי אשכנזי, קיים פגישה עם קצין חינוך ראשי, תא"ל אלי שרמייסטר, ורונצקי כדי להסדיר את חלוקת התפקידים בין שני הגופים האחראים בצה"ל על הקניית תכנים ערכיים וחינוכיים לחיילים וללוחמים.
אשכנזי הודה לאנשי הרבנות על חיזוק רוח הלחימה בקרב הכוחות הלוחמים, אך ציין גם כי אנשי הרבנות הפיצו חוברת שיש בה גוון פוליטי.
בעקבות ריאיון עם קצין דתי הומוסקסואל בשבועון "במחנה" ביולי 2009, שלח רונצקי מכתב חריף לראש אכ"א ולקצין חינוך ראשי בו כתב ש"אין מקום לכתבה על אנשים בעלי נטיות הפוכות בעיתון של הצבא".
מכתב זה ספג גינוי מארגוני להט"ב וכן לתגובה רשמית מצד דובר צה"ל המתנערת מאמירות המייצגות "דעה אישית ולא את מדיניות צה"ל".
ב-1 ביוני 2010 הוחלף בתפקידו על ידי הרב רפי פרץ, ושובץ לשירות מילואים כ"מנהל לחימה" באוגדת עזה.
לאחר סיום תפקידו כרב הצבאי הראשי החל, יחד עם רעייתו, בהליכה לאורך שביל ישראל, מצפון לדרום.
על חוויותיהם מן ההליכה דיווח מדי שבוע בעלון "עולם קטן".
השניים התגוררו תקופה מסוימת בכפר הסטודנטים של עמותת איילים ביישוב אשלים ברמת הנגב, ולאחר מכן שבו לאיתמר.