tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדיוויזיה שבה לעיראק בפברואר 2004, ונשלחה למחוז אל-אנבר שבמערב המדינה.
לאחר שנה באזור, החליפה אותה דיוויזיית הנחתים השנייה, והראשונה שבה לארצות הברית.
ב-2006 שבה הדיוויזיה הראשונה לסבב נוסף בעיראק, ולאחר שנה שבה למחנה פנדלטון שבארצות הברית.
החל מ-2008 הוצבו יחידות של הדיוויזיה הראשונה באפגניסטן כחלק ממלחמת אפגניסטן.
ב-2010 נשלחה הדיוויזיה למחוז הלמנד, וב-2011 שבה הדיוויזיה לארצות הברית.
לוטננט קולונל מריל טווינינג, קצין המבצעים של הדיוויזיה, עיצב את סמל היחידה של הדיוויזיה הראשונה, בעת שהותה באוסטרליה בפברואר 1943, וצורת היהלום הכחול והצלב הדרומי נלקחו מדגל ויקטוריה.
הספרה "1" האדומה מייצגת את מספר הדיוויזיה, ובתוכה כתובה המילה "Guadalcanal" לזכר הקרב הראשון בו השתתפה הדיוויזיה במלחמת העולם השנייה.
הוא גדוד הנדסה קרבית הכפוף לדיוויזיה.
הגדוד ממקומם בבסיס הנחתים בפנדלטון ומורכב מכ-800 חיילים.
הגדוד הוקם בשנת 1941 בבסיס ימי במפרץ גואנטנמו, קובה; יעודו היה לסייע לכוחות הנחתים בזמן פלישות אמפיביות.
הגיל הממוצע של החיילים היה 18 והם כינו את עצמם "משתמטים" משום שכולם היו מתנדבים.
באפריל 1941 הם הועברו למתקן הצבאי של חיל הנחתים בקרוליינה הדרומית, לאחר זמן קצר הועברו שוב בספטמבר 1941 לשדה התעופה של חיל הנחתים בקרוליינה הצפונית.
ביוני 1942 הם נסעו ברכבת במשך חמישה ימים לסן פרנסיסקו, קליפורניה ומשם יצאו לוולינגטון, ניו זילנד.
ההפלגה לניו זילנד הייתה על סיפונה של 'MS Kungsholm', אוניית נוסעים מפוארת תוצרת שוודיה אשר יצאה מבסיס חיל הים באוקלנד.
הגדוד השתתף בלחימה במהלך קרב גוודלקנל, הקרב על בריטניה החדשה, הקרב על פלליו, והקרב על אוקינאווה.
לאחר המלחמה הם נשלחו לטייג'ין, סין בספטמבר 1945 ככוח שלום; וחזרו לארצות הברית ביוני 1947 לבסיס פנדלטון, קליפורניה.
באוגוסט 1950 הגיע הגדוד לעיר קובה ביפן והצטרף לחטיבת הנחתים הזמנית הראשונה (חטיבת נחתים אשר התקיימה בין השנים 1912 - 1950 והוקמה בכל פעם לתקופת זמן מוגבלת).
בספטמבר 1950 נשלח לאינצ'ון, קוריאה והצטרף לדיוויזיית הנחתים הראשונה.
במהלך המלחמה השתתף הגדוד בקרבות בחזית המרכזית-מזרחית, בחזית המערבית ובמספר קרבות מפורסמים.
בעקבות הסכם שביתת הנשק הקוריאני, הפך הגדוד לכוח שומר באזור המפורז בין המדינות החדשות - קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
ב-1 במאי 1963 ייועד הגדוד מחדש כגדוד ההנדסה הראשון ויצא מנמל סן דייגו למחנה חנסן שביפן; משם יצאו אל קוי-נון ונחתו בווייטנאם ב־6-7 יוני 1965. במהלך מלחמת וייטנאם, סייע הגדוד לחטיבת הנחתים הראשונה, חטיבת הנחתים השנייה וחטיבת הנחתים השלישית.
באוגוסט 1965 זכה סמל רוברט א.
אומלי בעיטור הכבוד הראשונה במלחמת וייטנאם.
הגדוד השתתף במלחמת המפרץ מאוגוסט 1990 עד מרץ 1991. לאחר מכן לקח חלק במלחמת האזרחים בסומליה כחלק מכוחות האו"ם באזור מדצמבר 1992 עד פברואר 1993. כמו כן, השתתפו הכוחות במאמצים לכיבוי שרפות במערב ארצות הברית במהלך החודשים אוגוסט וספטמבר, בשנת 1994.
הגדוד השתתף במלחמת עיראק ממרץ 2003 עד אשר הכריזה ארצות הברית רשמית על סיום מעורבתה במדינה, בשנת 2011. מפקדת הגדוד ושלוש פלוגות הנדסה נפרסו באפגניסטן בשנת 2009 כחלק ממתקפת הנגד של נאט"ו במחוז הלמנד, וחזרו שוב בשנים 2011 ו-2013.
דיוויזיית המשמר הראשונה הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-19 ביוני 1813 במהלך מלחמות השחרור בגרמניה, אולם פורקה ב-8 באוגוסט אותה שנה.
ב-4 בספטמבר 1818 הוקמה הדיוויזיה מחדש, וב-1866 לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה.
בקרב קניגרץ לחמה כחלק מקורפוס המשמר אשר היה חלק מהארמייה השנייה.
הדיוויזיה השתתפה גם במלחמת צרפת–פרוסיה ולחמה בקרבות גרבלוט, סדאן והמצור על פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מקורפוס המשמר בפיקוד קרל פון פלטנברג, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב.
הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על המארן.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב איפר הראשון, כחלק מ"פלגת הארמייה פון פבק".
במאי 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, ולחם תחת פיקוד הארמייה ה-11 במתקפת גורליצה-טרנוב.
בשנת 1915 הוחזרה הדיוויזיה לחזית המערבית והשתתפה בקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה בקרב על הסום.
בשנת 1917 הוחזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב ריגה, ובשנת 1918 שוב חזרה לחזית המערבית, שם השתתפה במבצע מיכאל כחלק ממתקפת האביב.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בקרבות מתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה.
אוברסט ארנסט לודוויג פון טיפלסקירך (19 ביוני 1813 - 8 באוגוסט 1813)
גנרל מיור יוהאן פרידריך קרל השני פון אלפנסלבן (4 בספטמבר 1818 - 30 באפריל 1820)
גנרל-לוטננט יוהאן קרל פון מלנדורף (4 בדצמבר 1849 - 18 בפברואר 1857)
גנרל-לוטננט פרידריך קרל, נסיך פרוסיה (19 בפברואר 1857 - 18 בספטמבר 1857)
גנרל-לוטננט פרידריך וילהלם, נסיך פרוסיה (14 ביוני 1859 - 18 בדצמבר 1863)
גנרל-לוטננט וילהלם הילר מן גרטרינגן (4 בינואר 1866 - 3 ביולי 1866)
גנרל-לוטננט קונסטנטין פון אלפנסלבן (4 ביולי 1866 - 17 ביולי 1870)
גנרל-לוטננט אוואלד כריסטיאן לאופולד פון קלייסט (8 בפברואר 1880 - 31 במאי 1885)
גנרל-לוטננט זיגיסמונד פון שליכטינג (1 ביוני 1885 - 9 באוגוסט 1888)
גנרל-לוטננט לודוויג פון זובה (10 באוגוסט 1888 - 3 בנובמבר 1890)
גנרל-לוטננט ריכרד קרל פון קליצינג (18 באוגוסט 1894 - 31 באוגוסט 1897)
גנרל-לוטננט הלמוט פון מולטקה הצעיר (27 בינואר 1902 - 15 בפברואר 1904)
גנרל-לוטננט אלפרד פון לוונפלד (16 בפברואר 1904 - 16 בפברואר 1908)
גנרל-לוטננט אלפרד פון לאריש (1 באוקטובר 1912 - 18 בנובמבר 1912)
גנרל-מיור אייטל פרידריך, נסיך פרוסיה (4 באפריל 1915 - 11 באוקטובר 1918)
דיוויזיית המשמר השנייה הייתה דיוויזיה בצבא הפרוסי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוגוסט 1813 במהלך מלחמות השחרור בגרמניה בתור בריגדת גרנדירים.
ב-5 בספטמבר 1818 הורחבה הבריגדה לסדר גודל של דיוויזיה, וב-22 בדצמבר 1819 היא קיבלה את השם "דיוויזיית המשמר השנייה".
היא והדיוויזיה האחות שלה, דיוויזיית המשמר הראשונה הרכיבו יחד את קורפוס המשמר.
ב-1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה והשתתפה בין היתר בקרב קניגרץ.
בין השנים 1870-1871 היא השתתפה במלחמת צרפת–פרוסיה והשתתפה בין היתר בקרב גרבלוט, קרב סדאן והמצור על פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה תחת פיקוד ארנולד פון וינקלר.
היא הייתה חלק מקורפוס המשמר אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב.
הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לבלגיה ובין היתר נטלה חלק במצור על נאמור.
לאחר מכן הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על המארן.
דיוויזיית המשמר השלישית הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה עם סיומה.
הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לבלגיה וביצעה מספר פשעי מלחמה.
לאחר סיום המצור על נאמור הועבר הקורפוס כולו לחזית המזרחית כדי לחזק את הארמייה השמינית.
במהלך הקרב הראשון על האגמים המזוריים הוצבה הדיוויזיה ככוח הגנה באזור קניגסברג.
לאחר סיום הקרב הועבר הקורפוס כולו כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה.
הדיוויזיה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז' ולאחר מכן במתקפת הקרפטים.
הדיוויזיה לחמה במתקפת גורליצה-טרנוב כחלק מפלגת הארמייה גלוויץ, ובאפריל 1916 הוחזרה לחזית המערבית.
היא נלחמה בקרב על הסום, ובתחילת ספטמבר של אותה שנה הועברה שוב לחזית המזרחית ובנובמבר חזרה לחזית המערבית.
היא השתתפה בקרב אראס, קרב פשנדל וקרב קמברה.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כאחת הדיוויזיות הטובות ביותר של הצבא הגרמני.
היא השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים.
היא פורקה עם סיום המלחמה.
דיוויזיית הנ"מ ה-9 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 ביולי 1940, והועמדה תחת פיקוד גרהרד הופמן, והייתה אחראית להגנת הנ"מ בתחומי צפון צרפת ובלגיה.
ב-29 בינואר 1942 העבירה הדיוויזיה את תחום אחריותה לדיוויזיית הנ"מ ה-13, והועברה לגזרה הדרומית של החזית המזרחית.
הדיוויזיה השתתפה במבצע מקרה כחול, וסייעה לכוחות הארמייה השישית וארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד שם הושמדה הדיוויזיה.
בתחילת פברואר 1943 הקים וולפגנג פיקרט את הדיוויזיה מחדש בחצי האי קרים, ולאחר מכן פיקד עליה במהלך הקרבות בראש הגשר בקובאן.
ב-15 במאי 1944 הועברה הדיוויזיה לרומניה, וב-2 ביוני 1944 הועברה לברסלאו.
ב-2 בספטמבר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרבות בגרמניה עד תום המלחמה.
דיוויזיית המשמר המשוריינת של הצבא הבריטי היא דיוויזיית שריון בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-17 ביוני 1941 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של אוליבר ליס.
ב-12 בספטמבר 1942 מונה אלן אדייר למפקד הדיוויזיה, ולאחר אימון הדיוויזיה ברחבי בריטניה במשך 21 חודשים, נחתה הדיוויזיה בנורמנדי כחלק מהמערכה בנורמנדי ב-28 ביוני 1944, כחלק מהקורפוס ה-8 בפיקודו של ריצ'רד אוקונור, ונטלה חלק במבצע גודווד ביולי, ולאחר מכן במבצע בלוקוט ביולי / אוגוסט.
דיוויזיית המילואים ה-9 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה נותרה באזור פלנדריה-ארטואה להמשך המלחמה, ונלחמה בקרב אראס, קרב פשנדל קרב קמברה בשנת 1917. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, וב-20 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
וילהלם גאורג ארנסט פון זגליניצקי (10 בינואר 1918 – 20 בדצמבר 1918)
דיוויזיית המילואים של המשמר הראשונה הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במתקפת גורליצה-טרנוב כחלק מפלגת הארמייה גלוויץ, ובאוקטובר 1915 הוחזרה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב על הסום ובקרב אראס, ולאחר מכן היא לחמה בקרב מסין ובקרב פשנדל.
הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 ביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים של המשמר השנייה הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1915 לחמה הדיוויזיה בקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 היא לחמה בקרב על הסום.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-27 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-7 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1915 היא לחמה בקרב שמפאן השני, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן ולאחר מכן לחמה ב.
בשנת 1917 הדיוויזיה לחמה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, ובכלל זה בקרב השני על המארן.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית הנ"מ ה-19 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בסיציליה ב-1 באוגוסט 1942 על בסיס חטיבת הנ"מ ה-7, והועמדה תחת פיקודו של היינריך בורכארד, ולאחר מכן הועברה לצפון אפריקה.
ב-23 באוגוסט 1942, הדיוויזיה השתלטה על הנהגת כל יחידות הנ"מ שפרסו בצפון אפריקה.
הדיוויזיה לחמה בקרב אל עלמיין הראשון ובקרב אל עלמיין השני, ולאחר מכן לחמה במהלך המערכה בתוניסיה עד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943.
ב-1 בנובמבר 1943, הוקמה מחדש דיוויזיית הנ"מ ה-19 באתונה, ותחת פיקודה הוכפפו יחידות הנ"מ שנפרסו ביוון.
בשנת 1944 הועבר מטה הדיוויזיה לסלוניקי.
בסוף 1944 נסוגה הדיוויזיה לבלקן, ובסוף המלחמה לחמה הדיוויזיה בשטיריה התחתונה.
דיוויזיית המשמר הראשונה (ביפנית: 近衛第1師団) הייתה דיוויזיה של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
ב-1939 החליט המטה הכללי הקיסרי לפרק את המשמר הקיסרי היפני לשתי בריגדות נפרדות: ה-1 וה-2. הבריגדה ה-1 הועברה לדרום סין ונודעה בכינוי הבריגדה המעורבת של המשמר, הבריגדה ה-2 נשלחה גם היא לסין, וביוני 1941 תוגברה ברגימנט נוסף (ה-5).
אי לכך, שמה של הבריגדה שונה לדיוויזיית המשמר הקיסרי.
הבריגדה המעורבת של המשמר השתתפה בפלישה להודו-סין, ובאפריל 1941 הוחזרה לטוקיו.
במאי 1943 הפכה הבריגדה המעורבת של המשמר לדיוויזיית המשמר הראשונה, ודיוויזיית המשמר הקיסרי הפכה לדיוויזיית המשמר השנייה.
הדיוויזיה נותרה בטוקיו עד סוף המלחמה.
היא כללה את רגימנט הפרשים הראשון של המשמר, רגימנט ארטילריה, רגימנט הנדסה רגימנט תובלה ויחידות תמיכה נוספות.
דיוויזיית המשמר השנייה (ביפנית: 近衛第2師団) הייתה דיוויזיה של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה השתתפה בקרב מלאיה וקרב סינגפור.
הדיוויזיה כללה הרגימנטים ה-3, ה-4 וה-5 וכן רגימנט סיור, רגימנט ארטילריה ורגימנט הנדסה.
היא נותרה במלאיה עד סיום המלחמה, ופורקה יחד עם שאר הצבא הקיסרי.
דיוויזיית המשמר השלישית (ביפנית: 近衛第3師団) הייתה דיוויזיה של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1944 במטרה לתגבר את המשמר הקיסרי היפני לקראת פלישת בעלות הברית.
היא כללה את הרגימנטים ה-8 ה-9 וה-10, ופורקה עם סיום המלחמה.
דיוויזיית המלכה היא דיוויזיית חיל רגלים מנהלתית של הצבא הבריטי, האמונה על ניהול, הכשרה ואימון של שישה רגימנטים מאזור דרום ומערב אנגליה וגיברלטר.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1968 כחלק ממהלך ארגון מחדש בצבא הבריטי, אשר גיבש את החטיבות המנהלתיות לכדי שש דיוויזיות (כיום ארבע) בהן דיוויזיית המשמר, המלך, המלכה, הקלה, הסקוטית ודיוויזיית נסיך ויילס.
דיוויזיית המלכה החליפה את שלוש החטיבות המרחביות: חטיבת מחוזות הבית, חטיבת הפוסילירים והחטיבה המזרח-אנגליאנית.
בתחילת המאה ה-21 הורכבה הדיוויזיה משלושה רגימנטים "גדולים"; הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס, רגימנט הפוסיליירים המלכותי, והרגימנט האנגליאני המלכותי.
בשנת 2022 לאחר סידור מחדש של מספר יחידות ופירוק דיוויזיית המלך נוספו לדיוויזיה עוד שני רגימנטים מצפון אנגליה.
כיום היא כוללת את כל הרגימנטים האנגליים, מלבד רגימנט יורקשייר המלכותי (דיוויזיית האיחוד), רגימנטי המשמר (דיוויזיית הצנחנים והמשמר) והרובאיים (הדיוויזיה הקלה).
הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס - גדוד 1 (סדיר), גדוד 3 וגדוד 4 (מילואים).
רגימנט הפוסיליירים המלכותי - גדוד 1 (סדיר) וגדוד 5 (מילואים).
רגימנט דוכס לנקסטר - גדוד 1 (סדיר) וגדוד 4 (מילואים).
הגדוד הראשון משרת תחת פיקוד החטיבה הממכונת הראשונה ושני האחרים תחת פיקוד חטיבת החי"ר הרביעית.
הרגימנט המרסיאני - גדוד 1 (סדיר) וגדוד 4 (מילואים).
הגדוד הראשון תחת פיקוד חטיבת השריון ה-12 והאחרים תחת פיקוד חטיבת החי"ר הרביעית.
הרגימנט האנגליאני המלכותי - גדוד 1, גדוד 2 (סדיר) וגדוד 3 (מילואים).
הגדוד השלישי של רגימנט הריינג'רים (לשעבר מרגימנט דוכס לנקסטר)
דיוויזיית המילואים הבווארית השמינית (בבווארית: 8. Königlich Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
הדיוויזיה הוקמה ב-20 בינואר 1915, והוצבה בהרי הווז' באלזס עילית.
מיולי עד אוגוסט 1916 לחמה הדיוויזיה ב, ובאוקטובר אותה שנה היא נשלחה לרומניה.
באוקטובר 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית והוצבה בפלנדריה, שם לחמה במתקפת האביב הגרמנית ובבלימת מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
הדיוויזיה פורקה עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).
דיוויזיית המשמר המוטסת ה-98 היא דיוויזיה מוטסת חלק מחיל הצנחנים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1943 במהלך מלחמת העולם השנייה כחלק מקורפוס המשמר המוטס ה-37, ביוני 1956 הקורפוס פורק והיא הועברה לפיקוד ישיר של חיל הצנחנים.
לאורך המלחמה הקרה הייתה לאחת מדיווזיות הצנחנים העיקריות של כוחות ברית המועצות והחל מ-1969 ועד לפירוק ברית המועצות היא הוצבה בבולדרד, מחוז אודסה (כיום אוקראינה).
לאחר נפילת ברית המועצות, התבקשה הדיוויזיה להישבע נאמנות לצבא אוקראינה, אך אף על פי שרוב חייליה היו אוקראינים, היא החליטה להישאר נאמנה לרוסיה.
משום כך הדיוויזיה הועברה מאוקראינה לרוסיה, כאשר מפקדתה הועברה לאיוואנובו (במחוז איוואנובו) כ-300 ק"מ ממוסקבה, כך גם מרבית יחידות הדיוויזיה, מלבד הרגימנט ה-331 ויחידת הארטלריה של הדיוויזיה השוכנות בקוסטרומה.
ב-2008 לקחו חלק יחידות הדיוויזיה במלחמת גאורגיה–רוסיה בגזרת דרום אוסטיה.
החל מ-2014 הדיוויזיה הייתה מעורבת גם בסיוע ללחימה בדונבאס במזרח אוקראינה, באוגוסט 2014 אף נתפסו עשרה מחיילי הדיוויזיה בידי כוחות הביטחון של אוקראינה, כאשר לטענת רוסיה הם עברו את הגבול בטעות.
לקראת הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, הרגימנט ה-217 הוצב בבלרוס וככל הנראה לקח חלק בפלישה לאורך הציר לכיוון קייב בעוד שיחידות מהרגימנט ה-331 הוצנחו ביעדים אסטרטגים שונים באוקראינה.
ישנן עדויות לכך שהרגימנט ה-331 ספג אבידות קשים לאורך הלחימה ומפקדו אף נהרג בלחימה.
ככל הנראה לאור תפקוד הדיוויזיה בלחימה והאבידות הקשים שספגה, מפקד הדיוויזיה קולונל ויקטור גונזה פוטר מפיקוד הדיוויזיה במרץ 2022.
רגימנט המשמר המוטס ה-217 (איוואנובו)
רגימנט המשמר המוטס ה-331 (קוסטרומה)
רגימנט המשמר הארטילרי ה-1065 (קוסטרומה)
רגימנט המשמר הגנה אווירית החמישי (איוואנובו)
טייסת התובלה הצבאית האווירית ה-243 (איוואנובו)
דיוויזיית הסקי הראשונה הייתה יחידת חי"ר הררי של הוואפן אס אס / כוחות היבשה של הוורמאכט הגרמני שאומנה להשתמש במגלשיים לתנועה במהלך החורף.
הדיוויזיה הוקמה בחזית המזרחית בסתיו 1943 כהכנה למבצעי החורף הקרובים, והייתה בסדר גודל של חטיבה.
היא הורחבה לדיוויזיה מלאה בקיץ 1944. הדיוויזיה לחמה אך ורק בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, כולל בנסיגה לנהר הוויסלה ובמהלך הנסיגה לסלובקיה, דרום פולין וצ'כיה, שם נכנעה לצבא האדום במאי 1945.
עמנואל פון קיליאני, 15 בנובמבר - 7 בדצמבר 1944
הנס שטיטס, ינואר - פברואר 1945
גוסטב הונדט, פברואר - אפריל 1945
ברונו ויילר, אפריל - מאי 1945
דיוויזיית המשמר החמישית הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1917 בחזית המערבית, ולמפקדה מונה ולטר פון דר אוסטן.
הדיוויזיה לחמה ב, קרב קמברה, מבצע מיכאל, הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן התגוננה מפני מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה עד תום המלחמה.
לאחר תום המלחמה הדיוויזיה חזרה לגרמניה ופורקה בינואר 1919.
דיוויזיית המשמר הרביעית הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-18 במאי 1915. זה היה חלק מגל של דיוויזיות חי"ר חדשות שנוצרו באביב 1915. הדיוויזיה הוקמה בעיקר מגדודי חיל הרגלים העודפים של דיוויזיות חיל רגלים רגילות שנהיו משולשות.
חטיבת חיל הרגלים ה-5 של הדיוויזיה הועברה מדיוויזיית המשמר ה-3, והגיעה לדיוויזיה עם רגימנט המשמר ה-5 ורגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5. רגימנט המילואים ה-93 הגיע מדיוויזיית המילואים של המשמר ה-1.
לאחר היווצרותה, נכנסה הדיוויזיה לקו שמצפון לפשאסניש, שם נשארה עד יולי 1915. לאחר מכן היא השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, פרצה דרך ב-Przasnysz ונלחמה בקרבות ההמשך לנרב התחתון ולאחר מכן לנרב העליון.
בהמשך המתקפה, היא חצתה את נהר ניימן בספטמבר 1915 ונלחמה בקרב וילנה.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לעתודה ונשלחה לחזית המערבית.
היא הגיעה לתעלות בפלנדריה ובארטואה באוקטובר ונשארה שם עד סוף השנה.
לאחר ארבעה חודשים בעתודה, היא חזרה לקו בפלנדריה ובארטואה באפריל 1916. היא נלחמה בקרב הסום עד נובמבר 1916, ולאחר מכן נשארה בקו על הסום עד מרץ 1917. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב אראס ונשארה בקו בפלנדריה ובארטואה עד ספטמבר 1917, אז נכנסה לקרב פשנדל.
בשנת 1918, היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ונלחמה בקרב הראשון על הסום (1918), הידוע גם כקרב הסום השני (כדי להבדיל בינו לבין הקרב ב-1916).
היא נשארה בתור עד יולי, אז הועברה לגזרה שקטה יותר בלורן כדי לנוח.
בסוף יולי ואוגוסט, היא נלחמה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן נשארה בקו עד סוף המלחמה.
המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה לוחמת מדרגה ראשונה.
זו הייתה דיוויזיה של המשמרות הפרוסיים ומכאן גויסה מכל רחבי ממלכת פרוסיה.
ויליבאלד פון שוויידניץ אונד קריין (20 במאי 1915 – 8 באוקטובר 1916)
דיוויזיית הנחתים השנייה היא דיוויזיה בחיל הנחתים של ארצות הברית, היושבת בבסיס הנחתים מחנה לאז'ון שבקרוליינה הצפונית, וכפופה לכוח המשלוח השני של חיל הנחתים.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1941 במחנה אליוט שבקליפורניה על בסיס בריגדת הנחתים השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה בקרבות המכריעים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט ובהם קרב גוודלקנל, קרב טאראווה, הקרב על סאיפאן, הקרב על טיניאן וקרב אוקינאווה.
בהמשך השתתפה הדיוויזיה במשימת ההתערבות בעקבות משבר לבנון (1958), והייתה חלק מהכוח הרב-לאומי שהוצב במדינה.
ב-1983 ספגה הדיוויזיה אובדן של 241 חיילים בפיגוע בבסיס האמריקאי בביירות.
בסוף שנות השמונים השתתפה בפלישה האמריקאית לפנמה וכוחותיה סייעו במאמצי פינוי אזרחים מליבריה בעקבות מלחמת האזרחים במדינה.
ב-1990 לחמו כוחות הדיוויזיה במלחמת המפרץ ולאחר מכן בהגנה על פליטים כורדים בצפון עיראק.
במלחמת עיראק ב-2003 השתתפה הדיוויזיה בפלישה ובקרב נאסריה, וכוחותיה היוו כוח שמירת הסדר באזור אל-כות ומרכז עיראק.
בשנים הבאות השתתפה בקרבות באזור פלוג'ה.
במלחמת אפגניסטן השתתפה בלחימה באזור הלמנד.
דיוויזיית הנחתים השלישית היא דיוויזיה בחיל הנחתים של ארצות הברית, היושבת בבסיס הנחתים מחנה קורטני שבאוקינאווה, יפן, וכפופה לכוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים.
הדיוויזיה הוקמה ב-16 בספטמבר 1942 במחנה אליוט שבקליפורניה על בסיס רגימנט הנחתים התשיעית.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה בקרבות המכריעים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט ובהם המערכה בבוגנוויל, הקרב על סאיפאן (ככוח עתודה), הקרב על גואם, קרב איוו ג'ימה והתכוננה למבצע נפילה.
בעקבות כניעת יפן, הדיוויזיה פורקה בדצמבר 1945.
ב-1952 הוקמה מחדש במחנה פנדלטון שבקליפורניה.
באוגוסט 1953 נשלחה ליפן כחלק מכוח ההגנה האמריקאי באזור במסגרת הסכם שיתוף הפעולה וההגנה בין ארצות הברית ויפן.
במאי 1965 התמקמה בבסיס דה נאנג שבווייטנאם והשתתפה במלחמת וייטנאם עד שובה לאוקינאווה בנובמבר 1969.
כוחות הדיוויזיה השתתפו במלחמת המפרץ, במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
כמו כן סייעה במאמצים ההומניטריים בעקבות רעידת האדמה והצונאמי בסנדאי (2011).
רגימנט הנחתים לאזור החוף השלישי
דיוויזיית המילואים ה-6 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
היא לחמה במסעות הפתיחה נגד הצבא הבלגי וחיל המשלוח הבריטי, כולל קרב מונס, והשתתפה ב.
היא לחמה באזור איסר במהלך המרוץ אל הים.
בדצמבר 1914 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית.
ב-1915 היא לחמה במתקפת גורליצה-טרנוב.
היא נשארה בחזית המזרחית עד מאי 1917, אז הועברה לאזור ורדן.
היא ספגה אבדות כבדות במתקפה הצרפתית באוגוסט אותה שנה, והוחזרה לחזית המזרחית, שם תפסה גזרה שקטה בגליציה.
במרץ 1918 היא חזרה לחזית המערבית והשתתפה במתקפת האביב הגרמנית.
היא פורקה ויחידותיה וחייליה התפזרו ליחידות אחרות בספטמבר 1918. מטה הדיוויזיה נשלח לאחר מכן לחזית המקדונית, שם נטל חלק בלחימה במקדוניה ובסרביה.
דיוויזיית המילואים הבווארית השישית (בבווארית: 6. Königlich Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בספטמבר 1914, והועמדה תחת פיקודו של מקסימיליאן פון שפיידל.
כדיוויזיית מילואים, היא כללה ברובה חיילי מילואים מגויסים ומתנדבי מלחמה.
אחד ממתנדבי המלחמה הללו היה אדולף היטלר.
הדיוויזיה, שנועדה במקור למשימות התקפיות, שימשה אך ורק בחזית המערבית לאורך כל המלחמה.
בתחילה בסתיו 1914 לחמה הדיוויזיה בקרב איפר הראשון.
היא נשארה בפלנדריה הצרפתית במשך זמן רב במלחמת החפירות.
בסתיו 1916 היא לחמה ב ובאביב 1917 לחמה בקרב אראס.
באביב 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב, ומסוף קיץ 1918 ועד סוף המלחמה חזרה דיוויזיית המילואים ה-6 לפלנדריה עד סוף המלחמה.
מקסימיליאן פון שפיידל (10 בספטמבר 1914–15 בנובמבר 1914)
דיוויזיית המשמר של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הבריטי שהוקמה במלחמה הגדולה בצרפת ב-1915 מגדודים של גדודי המשמר מהצבא הסדיר.
הדיוויזיה שירתה בחזית המערבית במשך מלחמת העולם הראשונה.
סמל החטיבה היה "עין הכל רואה".
במלחמת העולם השנייה הייתה גם דיוויזיית משמר שהוקמה ב-12 ביוני 1945 מתוך דיוויזיית המשמר המשוריינת שעברה ארגון מחדש.
ביולי 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914 – 1918), אישר המלך ג'ורג' החמישי את הקמתה של דיוויזיית משמר ובאוגוסט 1915 הוקמה הדיוויזיה בלומברה, ליד סן-אומר, צרפת.
הדיוויזיה הוקמה עם שלוש חטיבות ארטילריה – חטיבות LXXIV, LXXV ו-LXXVI, RFA כל אחת מארבע סוללות של ארבעה תותחי 18 פאונד – מהדיוויזיה ה-16 (אירית) וחטיבת הוביצר – LXI (Howitzer) Brigade, RFA של ארבע סוללות של ארבעה הוביצרים 4.5 אינץ' – מהדיוויזיה ה-11 (הצפונית) שנשארה באנגליה כשהדיוויזיה נשלחה לגליפולי.
הדיוויזיה ה-16 (אירית) סיפקה גם את טור התחמושת של החטיבה, שתי פלוגות שדה של חיל ההנדסה המלכותי ופלוגת קשר (Royal Engineer Signals Service).
פלוגת השטח השלישית הצטרפה מהדיוויזיה ה-7. הפלסים היו הגדוד ה-4, משמר קולדסטרים שהצטרפו מאנגליה ב-18 באוגוסט.
בשנת 1915, דיוויזיית המשמר השתתפה בקרב לוס (26 בספטמבר – 8 באוקטובר), ובשנת 1916, היא נלחמה בשלבים המאוחרים יותר של קרב הסום, בפרט בקרב פלרס-קורסלט (15 – 16 ו-20 – 22 בספטמבר), קרב מורבל (25 – 28 בספטמבר), ולכידת לסבוף (25 בספטמבר).
בשנת 1917, היא השתתפה בקרב פשנדל (או קרב איפר השלישי) כולל קרב רכס פילקם (31 באוגוסט – 2 ביולי), קרב פולקפל (9 באוקטובר), והקרב הראשון של פשנדל (12 באוקטובר).
לאחר מכן היא השתתפה בקרב קמברה (24 בנובמבר – 3 בדצמבר).
בפברואר 1918 צומצמו הדיוויזיות הבריטיות בחזית המערבית מ-12 גדודים לבסיס של 9 גדודים (חטיבות מארבעה לשלושה גדודים).
כתוצאה מכך, הוקמה חטיבת המשמר ה-4 ב-8 בפברואר 1918 על ידי נטילת גדוד מכל אחת מהחטיבות.
חטיבת המשמר ה-4 הועברה לדיוויזיה ה-31 בצהריים באותו יום.
ב-25 בפברואר גדוד הפלסים – גדוד 4, משמר קולדסטרים – התארגן מחדש מארבע פלוגות לשלוש פלוגות.
הפעולה האחרונה שלה הייתה לכידת מובז' ב-9 בנובמבר.
היא סיימה את המלחמה עם הקורפוס השישי בארמייה הבריטית השלישית.
בהפסקת שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, הדיוויזיה הייתה במובז' ובסביבתה, וב-17 בנובמבר היא קיבלה חזרה את חטיבת המשמר ה-4 שפורקה והגדודים חזרו לחטיבות המקוריות שלהם.
למחרת היא החלה בצעדה לעבר גרמניה וחצתה את הגבול ב-11 בדצמבר.
עד 19 בדצמבר היא הגיעה לאזור קלן.
יחידות החלו לחזור לאנגליה ב-20 בפברואר 1919 והאחרונות השלימו את המהלך עד ה-29 באפריל.
דיוויזיית המשמר הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה ב-12 ביוני 1945 על ידי ארגון מחדש וייעודה מחדש של דיוויזיית המשמר המשוריינת.
הדיוויזיה שמרה על כל היחידות המקוריות שלה, אך עם כמה שינויים.
מייג'ור גנרל סר אלן אדייר נשאר בפיקוד על הדיוויזיה המאורגנת מחדש.
מייג'ור-גנרל ג'ון צ'ארלס אוקס מריוט (דצמבר 1945 – ינואר 1947)
דיוויזיית המילואים השלישית הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועדה להוות יחידת גיבוי לדיוויזיה ה-1. כמפקדה הראשון מונה קורט פון מורגן, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
בהמשך היא לחמה בקרב טננברג ובקרב האגמים המזוריים.
הדיוויזיה השתתפה בקרב האגמים המזוריים השני ובקרב וילנה.
במי 1917 היא הועברה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב איפר השלישי ובמתקפת האביב הגרמנית.
לאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
המודיעין של בעלות הברית דירג אותה כדיוויזיה ממדרגה שלישית.
דיוויזיית המילואים הבווארית התשיעית (בבווארית: 9. Königlich Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1918.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 בספטמבר 1916 והועמדה תחת פיקודו של אויגן ריטר פון קלאוס, והיא נכנסה לקו באוקטובר.
זו הייתה יחידה בווארית והייתה חלק מגל גדול של דיוויזיות חדשות (כ-40) שהוקמו בקיץ ובסתיו 1916.
דיוויזיית המילואים הבווארית ה-9 הוצבה בחזית המערבית, ונלחמה לראשונה באזור האן, שם היא נשארה עד דצמבר 1916, אז נכנסה לעתודה עד סוף ינואר.
לאחר מכן היא חזרה אל תעלות השוחות לאורך האן, ונלחהמ בקרב השני על האן, שנקרא גם הקרב השלישי על שמפאן.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה אל התעלות בלורן.
היא הועברה לפלנדריה באוגוסט ולחמה בקרב פשנדל, הידוע גם בשם קרב איפר השלישי.
לאחר מכן היא חזרה לחלק הדרומי של החזית ונכנסה למבלט סן-מייל.
הדיוויזיה חזרה לפלנדריה בנובמבר 1917 והשתתפה בהתקפת הטנקים של מדינות ההסכמה בקרב קמברה, כמו גם במתקפת הנגד הגרמנית שלאחר מכן.
בשנת 1918, הדיוויזיה נלחמה במתקפת האביב הגרמנית, השתתפה בקרב הראשון על הסום (1918), הידוע גם בשם הקרב השני על הסום (כדי להבדיל בינו לבין הקרב ב-1916).
הם הוכו נחרצות על ידי הבריגדה האוסטרלית ה-15 בהתקפת נגד ב-וילר-ברטון שסיימה למעשה את המתקפה.
הפעולה הגדולה האחרונה של דיוויזיית המילואים הבווארית ה-9 הייתה בהתקפה הגרמנית בגזרת מונטדידייה-נויון ביוני 1918. הדיוויזיה פורקה זמן קצר לאחר מכן ויחידותיה חולקו ליחידות אחרות.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שני.
דיוויזיית הנחתים הרביעית היא יחידת מילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית.
הדיוויזיה כפופה לפיקוד כוחות המילואים של חיל הנחתים ומהווה חלק ממבנה הכוחות האמפיביים של החיל, המתמחים בנחיתות מהים.
היא משמשת ככוח תגבור לכוחות הסדירים במשימות מבצעיות והומניטריות ברחבי העולם.
מפקדתה של הדיוויזיה ממוקמת בניו אורלינס שבלואיזיאנה.
הדיוווזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, כחלק מההתרחבות המשמעותית של חיל הנחתים בזירת האוקיינוס השקט.
הדיוויזיה הורכבה מיחידות ותיקות וחדשות, כולל רגימנטים של חיל רגלים, תותחנים ויחידות תמיכה לוגיסטית.
הכוחות עברו אימונים אינטנסיביים בקליפורניה ובבסיסים אחרים לפני שנשלחו לזירה המבצעית.
הדיוויזיה השתתפה בכמה מהקרבות הידועים ביותר נגד הצבא הקיסרי היפני:
הקרב על סאיפאן (יוני-יולי 1944): הדיוויזיה הובילה נחיתה אמפיבית על האי, כחלק ממבצע לכיבוש איי מריאנה.
הקרב על טיניאן (יולי-אוגוסט 1944): לאחר סאיפאן, הדיוויזיה המשיכה לטיניאן הסמוך, שם ביצעה נחיתה מתואמת שהובילה לכיבוש האי.
קרב איוו ג'ימה (פברואר-מרץ 1945): אחד הקרבות המפורסמים של חיל הנחתים, שבו הדיוויזיה מילאה תפקיד מרכזי בכיבוש האי, שהיה חיוני לבסיסי אוויר אמריקניים.
הקרב התאפיין בתנאי שטח קשים ובבונקרים יפניים מבוצרים.
לאחר כניעת יפן בספטמבר 1945, הדיוויזיה פורקה ב-28 בנובמבר 1945, כחלק מהצמצום של הכוחות המזוינים לאחר המלחמה.
בשנת 1966, על רקע הצורך בכוחות נוספים במלחמת וייטנאם, הוקמה הדיוויזיה מחדש כיחידת מילואים.
היא לא נשלחה כיחידה שלמה לווייטנאם, אך יחידות שלה השתתפו במשימות תמיכה ואימונים בארצות הברית.
מאז, הדיוויזיה התמקדה בשמירה על כשירות מבצעית גבוהה של חיילי המילואים, תוך שיתוף פעולה עם הדיוויזיות הסדירות של חיל הנחתים.
יחידות מהדיוויזיה הופעלו במלחמת עיראק (2003-2011), בעיקר במחוז אל-אנבאר, שם סייעו בפעולות נגד מורדים, סיורים ובניית כוחות ביטחון מקומיים.
הדיוויזיה תרמה למאמצי סיוע לאחר אסונות טבע, כגון הוריקן קתרינה ב-2005, שבו סייעו נחתים מהדיוויזיה בניו אורלינס ובאזורים מוכי האסון.
דיוויזיית הנחתים הרביעית מורכבת ממספר יחידות עיקריות, הכוללות:
רגימנטים של חיל רגלים: אחראים על לחימה קרקעית ונחיתות אמפיביות- רגימנט 14, רגימנט 23 ורגינמנט 25.
יחידות תותחנים: מספקות תמיכה ארטילרית לכוחות הקרקע.
יחידת משוריינים אמפיביים: גדוד התקיפה האמפיבית הרביעי
יחידת הנדסה קרבית: גדוד ההנדסה הקרבית הרביעי
יחידות סיור ומודיעין: מבצעות משימות איסוף מודיעין וסיורים טקטיים - גדוד הסיור הרביעי, גדוד הסיור המשורין הקל הרביעי, פלוגת הסיור השלישית
הדיוויזיה פועלת כחלק ממבנה כוח המשלוח של חיל הנחתים, ויכולה להשתלב בפעילות של כוחות משלוח סדירים.
כיחידת מילואים, היא מתמקדת בהכשרת חיילים שמשלבים שירות צבאי עם קריירה אזרחית, תוך שמירה על רמת כשירות גבוהה.
דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית 'פרונדסברג' (גרמנית: Frundsberg) הייתה דיוויזיה משוריינת של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בעיקר כדי לשרת במערב אירופה, אך בהמשך המלחמה שירתה ברוב זירות הקרבות באירופה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 בינואר 1943 כדיוויזיית עתודה לקראת ההתקפה הצפויה של בעלות הברית.
למשך תקופה מסוימת נקראה הדיוויזיה על שם קרל הגדול (Karl der Große), אך דיוויזיית אס אס של מתנדבים צרפתים לקחה את השם, לכן השתמשה הדיוויזיה בשם פרונדסברג (Frundsberg) במקום.
הכינוי 'פרונדסברג' הגיע משמו של אביר גרמני מהמאה ה-16 בשם גאורג פון פרונדסברג.
הדיוויזיה הוקמה תחילה בתור דיוויזיית חיל רגלים משוריין (פאנצרגרנדיר), עד שבאוקטובר 1943 שונה יעודה לדיוויזיית שריון (פאנצר).
במרץ 1944, נשלחה הדיוויזיה יחד עם דיוויזיית 'האחות' שלה, דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית, לחזית המזרחית.
בתחילת אפריל כשהיא במחסור בטנקים הצטרפה הדיוויזיה לקרבות בלימה באזור טרנופול, כנגד התקפת הענק הסובייטית.
הדיוויזיה השתתפה בקרבות קשים באזור עד 12 ביוני, כאשר הוצא קורפוס פאנצר אס אס השני מהקרבות יחד עם הדיוויזיה (שהייתה חלק ממנו), והכוחות נשלחו כולם לצרפת להילחם בפלישת בעלות הברית בנורמנדי.
מאחר שבעלות הברית נחתו בנורמנדי ב-6 ביוני 1944, כאשר הגיעה הדיוויזיה העשירית לצרפת, היה המרחב האווירי ברובו בשליטת בעלות הברית.
לבסוף הגיעה הדיוויזיה לחזית המערבית רק ב-25 ביוני, כאשר היא נשלחה לאגף השמאלי (הצפוני) של התקדמות בעלות הברית, שם היא נכנסה לניסיון הבלימה כנגד הכוחות הבריטים.
ב-26 ביוני, כחלק מהניסיון הבריטי לכבוש את קאן, יצאו הבריטים במבצע אפסום כאשר הדיוויזיה העשירית הייתה בין הכוחות הגרמנים שהצליחו לבלום את התקדמות הבריטים.
במהלך המבצע, הדיוויזיה ניהלה לחימה קשה סביב 'גבעה 122' וספגה אבדות קשות.
ב-10 ביולי, יצאו הבריטים במבצע ג'ופיטר בניסיון לכבוש יעדים אסטרטגיים בסביבת העיר קאן, ביניהם אזור 'גבעה 122'.
השליטה בחלקי הגבעה נעה בין הצדדים מספר פעמים תוך אבדות קשות לשני הצדדים, לבסוף השליטה בגבעה נותרה בידי הגרמנים והבריטים הצליחו להחזיק בגזרה את 'גבעה 113'.
מתחילת הלחימה איבדה הדיוויזיה כ-2,000 חיילים ובסוף החודש הוצאה מהחזית לתקופת ארגון והתרעננות קלה.
למרות שברמה הטקטית, שני המבצעים נכשלו בהשגת יעדיהם, ברמה האסטרטגית המבצעים הבריטים ריתקו שבע דיוויזיות גרמניות בחזית הצפונית מה שאפשר לאמריקאים מרחב תמרון בדרום לכיבוש קרנטן ויעדים נוספים.
ב-2 באוגוסט, חזרה הדיוויזיה ללחימה באזור 'גבעה 188' שם היא הצליחה לבלום את כיבוש הגבעה בידי הבריטים.
ביום למחרת כבשה הדיוויזיה גם את 'גבעה 301' כדי לבלום את ההתקדמות הבריטית באזור, אך כבר ב-6 באוגוסט הדיוויזיה הוצאה מהקרב ונשלחה במקום לאזור שנדול.
הדיוויזיה כבשה שתי נקודות אסטרטגיות באזור; 'גבעה 242' ו-'גבעה 224', אך נטשה נקודות אלו תחת לחץ הפגזות ותקיפות אוויריות.
בהמשך חודש אוגוסט, עברה הדיוויזיה לבלימת הכוחות האמריקאים בדרום, באזור מורטיין שם שימשה עתודה לכוחות הגרמנים וניהלה קרבות בחזית.
ב-19 באוגוסט מצאה עצמה הדיוויזיה במרכז 'כיס פאלז' אך הייתה בין היחידות שהצליחו להיחלץ מהכיתור, היא עשתה זאת בין 25 - 27 באוגוסט.
לאחר הקרבות בצרפת הוצאה הדיוויזיה, יחד עם דיוויזיית האס אס ה-9 להתאוששות בהולנד, באזור שנתפס כשקט ומרוחק מהקרב.
בתחילת ספטמבר מנתה הדיוויזיה לא יותר מ-10 טנקים ו-20 תומ"תים.
הדיוויזיה נערכה באזור ארנהם ולמרות שהפאנצרים שלה זוהו בתצלומי האוויר שצולמו לקראת מבצע מרקט גארדן, קצין המודיעין הראשי של פילדמרשל מונטוגומרי שפיקד על ההתקפה התעלם מהמידע.
למרות ההלם מנחיתת הצנחנים הבריטים והנחיתות בכח אדם, הוכיחו הגרמנים כי כושר הלחימה והמיומנות שלהם לא נפגעו.
מג"ד הסיור של הדיוויזיה הבין מייד את כוונות הבריטים ופתח בסדרת התקפות על הגשר המרכזי בארנהם.
המחסור באמצעי נ"ט אפשר לכח השריון הגרמני הקטן לאגף ולשלוט על מבואות הגשר ולמעשה להכשיל את כל תוכנית המתקפה האנגלית.
הקרב הוא דוגמה קלאסית לכושר ההתאוששות יוצא הדופן של הצבא הגרמני בסוף מלחמת העולם השנייה.
הקרבות תועדו בספר "גשר אחד רחוק מדי" ובסרט שנעשה עליו "גשר אחד רחוק מדי" (1977).
בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במהלך מבצע נורדווינד וניסתה לחבור לכוחות הלכודים בכיס קולמר, ולאחר מכן הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בתחילה בפומרניה ובברנדנבורג, ולאחר מכן בצ'כוסלובקיה.
בתחילת מאי נסוגה ונכנעה לכוחות האמריקניים.
האזור הדרומי בחזית המזרחית (מרץ 1944 - אפריל 1944)
8 במאי 1945: כניעה לרוסים ופירוק הדיוויזיה.
הסופר הגרמני גינטר גראס גויס ליחידה בנובמבר 1944 בהיותו בן 17, ושירת בה כטנקיסט.
הוא נפצע במהלך פעילות מבצעית באפריל 1945 ובהיותו בבית החולים נלכד בשבי בעלות הברית.
עובדת שירותו של גראס בוואפן ס"ס לא הייתה ידועה לציבור עד 2006.
דיוויזיית הפאנצר ה-15 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה נלחמה בצפון אפריקה כחלק מקורפוס אפריקה, והשתתפה במערכה בצפון אפריקה ובמערכה בתוניסיה.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 בנובמבר 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-33 שהוסבה לדיוויזיית פאנצר, והועמדה תחת פיקוד פרידריך קיהן, שהוחלף ב-21 במרץ 1941 על ידי היינריך פון פריטוויץ אונד גאפרון.
באפריל 1941 נשלחה הדיוויזיה לצפון אפריקה כחלק מקורפוס אפריקה.
ב-13 באפריל 1941 מונה הנס-קרל פון אזבק למפקד הדיוויזיה, אולם הוא נפצע קשה כחודש לאחר מכן בקרב ליד טוברוק, וולטר נוימן-זילקוב החליפו.
ב-9 בדצמבר 1941 מונה גוסטב פון פרסט למפקד הדיוויזיה, וב-28 במאי 1942 החליפו אדוארד קרזמן.
ב-15 ביולי 1942 מונה היינץ פון ראנדו למפקד הדיוויזיה, וב-25 באוגוסט 1942 חזר גוסטב פון פרסט לפקד על הדיוויזיה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בזירה, ובכלל זה בקרב אל עלמיין הראשון ובקרב אל עלמיין השני.
ב-11 בנובמבר 1942 מונה ויליבאלד בורוביץ למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הנסיגה לתוניס.
לאחר נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, נשלחה הדיוויזיה לתוניס, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר החמישית במהלך המערכה בתוניסיה, ובכלל זה בקרב מעבר קסרין.
ב-13 במאי 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה, יחד עם כל כוחות הציר לבעלות הברית.
על אף שהדיוויזיה לא הוקמה מחדש, הקימו שרידי הדיוויזיה שהיו מאושפזים בבתי חולים באירופה, את דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 שלחמה בסיציליה ובאיטליה.
דיוויזיית הפאנצר ה-17 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: הקרב על מוסקבה, מבצע סערת חורף, קרב קורסון-צ'רקאסי ומבצע ויסלה-אודר.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1940, כאשר הדיוויזיה ה-27 הוסבה להיות דיוויזיה משוריינת.
מרבית חיילי הדיוויזיה גויסו מאזור בוואריה ושוואביה.
כמפקד הדיוויזיה הראשון מונה הנס-יירגן פון ארנים.
כהכנה לקראת מבצע ברברוסה, סופחה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-47, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה של היינץ גודריאן.
ב-28 ביוני 1941 נפצע פון ארנים בקרבות, וכמחליפו הזמני מונה קרל ריטר פון ובר.
הדיוויזיה חצתה את הבוג המערבי ונעה דרומה אל מינסק שם יצרה קשר עם ארמיית הפאנצר השלישית.
הדיוויזיה השתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, וב-9 ביולי רשמה לעצמה הישג של השמדת 100 טנקים של הצבא האדום ביום אחד באזור אורשה.
לאחר מכן חצתה הדיוויזיה את נהר הדנייפר מדרום לאורשה, והשתתפה בקרבות המגננה של הצבא האדום דרומית לסמולנסק בין יולי לספטמבר של אותה שנה.
ב-17 ביולי נפצע גם ובר קשה בקרבות ליד סמולנסק, וכמפקד הדיוויזיה החדש מונה וילהלם פון תומה.
תומה פיקד על הדיוויזיה במהלך קרב קייב, שהסתיים בניצחון גרמני מוחץ ולאחריו נכבשה מרבית אוקראינה בידי הצבא הגרמני.
בינתיים החלים פון ארנים, ולאחר החלמתו, ב-4 בספטמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בספטמבר 1941 חזר לפקד על הדיוויזיה.
באוקטובר, השתתפה הדיוויזיה בקרב על מוסקבה.
ב-15 באוקטובר כבשה את בריאנסק, התרכזה באזור אוריול, והייתה מעורבת בניסיון כושל ללכוד את טולה.
ב-5 בדצמבר פתחו הסובייטים במתקפת נגד, וב-8 בדצמבר נסוגה הדיוויזיה לאחר שהגיעה לנקודה 120 ק"מ דרומית-מזרחית למוסקבה.
הדיוויזיה התבססה בעמדות צפונית-מזרחית לאוריול, ושם נשארה עד קיץ 1942.
הדיוויזיה הוצבה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז ליד בולקאוב.
ב-10 באוקטובר 1942 קיבל פרידולין פון זנגר אונד אטרלין את הפיקוד על הדיוויזיה.
הוא מתאר בזעזוע את מצבה:
לאחר מבצע אורנוס, הדיוויזיה הועברה במהירות תחת פיקודה של ארמיית הפאנצר הרביעית במילרובו והייתה אמורה להשתתף במבצע סערת חורף - ניסיון לחלץ את הארמייה השישית המכותרת בסטלינגרד.
ההתקפה נפתחה ב-12 בדצמבר, במקביל לדיוויזיית הפאנצר השישית ודיוויזיית הפאנצר ה-23, אולם נכשלה ולקראת סוף החודש נאלצו הגרמנים לבצע נסיגה.
הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות מאוד במהלך הקרב, ובין היתר איבדה 222 קצינים ו-388 מש"קים.
הדיוויזיה המשיכה בנסיגה כלפי ראש-גשר על נהר הדון בעיר רוסטוב על הדון, אליה הגיעה בסוף ינואר.
לאחר מכן תוגברה הדיוויזיה בטנקים נוספים, והשתתפה בהתקפות בין המיוס והסוורסקי דונץ.
ב-27 בפברואר הדיוויזיה צומצמה לכדי פחות מ-2,000 איש, 6 טנקים ועשרה תותחים נגד טנקים.
עד סוף אפריל הייתה הדיוויזיה מעורבת בקרבות טנקים ליד בלגורוד.
במהלך קרב קורסק, נותר הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום ולא לקחה של ממש בלחימה.
עם זאת, לאחר הקרב היא לקחה חלק במספר מתקפות נגד מוצלחות באזור הדונייץ-איזיום.
בספטמבר הדיוויזיה נסוגה מהדונייץ, ותפסה עמדות הגנה בגדה המערבית של הדנייפר.
לאחר מכן היא סופחה אל הארמייה השישית שהוקמה מחדש.
בראשית שנת 1944 הדיוויזיה נכללה בהמשך במסגרת קורפוס הפאנצר ה-3, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ולקח חלק בקרבות באזור אוקראינה המערבית.
בסוף ינואר ותחילת פברואר 1944 הדיוויזיה השתתפה במאמצים לחלץ את הכוח הגרמני שנלכד ב"כיס" קורסון-צ'רקאסי במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי.
למרות שהגיע עד מרחק קצר מהכיס, קורפוס הפאנצר ה-3 לא הצליח לחבור לכוח הגרמני המכותר, והאחרון נאלץ לפרוץ החוצה מטבעת הכיתור הסובייטית בליל 17/16 בפברואר, תוך שהוא סופג אבדות כבדות.
עם תחילת מבצע ויסלה-אודר ב-12 בינואר 1945, הוצבה דיוויזיית הפאנצר ה-17 יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-16 בכוח העתודה שתפקידו היה להסיט את המתקפה הסובייטית.
שתי הדיוויזיות הוצבו קרוב מדי לקווים הסובייטיים, ועם תחילת ההתקפה ספגו הפגזה כבדה והתקשורת שלהן קרסה.
משימתן הייתה איפה בלתי אפשרית.
במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 של ולטר נהרינג, נמצאה הדיוויזיה בנסיגה מתמדת, בתחילה ללודז' לאחר מכן חצתה את האודר, ובפברואר תפסה עמדות מגננה ליד גלוגוב.
במהלך אירועים אלו ספגה הדיוויזיה אבדות נוראיות, וכשבסופו של דבר התמקמה בגרליץ, לא עלתה בגודלה על רגימנט.
הדיוויזיה השתתפה ב, ובסופו של דבר נאלצה לסגת לתוך צ'כוסלובקיה בכיוון ברנו.
ב-8 במאי 1945 היא נכנעה לצבא האדום ליד גרליץ.
גנרל-לוטננט פרידולין פון זנגר אונד אטרלין (10 באוקטובר 1942 - 16 ביוני 1943)
דיוויזיית הפאנצר ה-21 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, והשתתפה בקרבות בחזית המערבית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 1941 כדיוויזיה קלה, בשם "הדיוויזיה הקלה החמישית", והועמדה תחת פיקוד הנס פון פונק, שהוחלף ב-7 בפברואר 1941 על ידי יוהנס שטרייך.
בעקבות החלטת הפיקוד העליון של הוורמאכט לשלוח ללוב כוח סיוע לצבא האיטלקי בצפון אפריקה, שהובס על ידי הצבא הבריטי במסגרת מבצע מצפן, ולמנוע את נפילת נמל טריפולי לידי הבריטים, נשלחה הדיוויזיה ללוב, כחלק מקורפוס אפריקה, וכבשה מחדש את בליטת קירנאיקה שבמזרח לוב.
ב-7 במאי 1941 מונה קרל בוטכר למפקד הדיוויזיה, וב-1 באוגוסט 1941 החליף אותו יוהאן פון ראוונשטיין, שהסב את הדיוויזיה לדיוויזיית פאנצר.
ב-1 בדצמבר 1941 חזר קרל בוטכר לפקד על הדיוויזיה, וב-11 בפברואר 1942 החליפו גאורג פון ביסמרק, אולם נהרג במהלך קרב עלם חלפה, ובמקומו מונה היינץ פון ראנדו שנהרג ב-21 בדצמבר 1942 על יד טוברוק מפגיעת מוקש.
ב-1 בינואר 1943 מונה הנס-גאורג הילדברנדט למפקד הדיוויזיה, וב-25 באפריל 1943 החליפו היינריך-הרמן פון הילזן.
ב-15 במאי 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולמפקדה מונה אדגר פויכטינגר.
ב-15 בינואר 1944 מונה אוסווין גרוליג למפקד הדיוויזיה, וב-8 במרץ 1944 החליפו פרנץ וסטהובן.
ב-8 במאי 1944 חזר אדגר פויכטינגר לפקד על הדיוויזיה, והכין אותה לקראת נחיתת בעלות הברית.
מפקד הדיוויזיה, שחשש כי הצנחנים הבריטיים ינחתו בעורפו ויגרמו לכיתור הדיוויזיה שלו, הורה לכל יחידותיו לסגת ולבסס קו הגנה סביב קאן.
ב-25 בינואר 1945 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם השתתפה במבצע ויסלה-אודר ובקרב על שלזיה, ובסוף המלחמה נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
דיוויזיית הפאנצר ה-18 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, וקרב קורסק.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוקטובר 1940 על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-4 ומהדיוויזיה ה-14, והועמדה תחת פיקוד ולטר נהרינג.
במהלך מבצע ברברוסה והקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-26 בינואר 1942 מונה קרל פון טינגן למפקד הדיוויזיה, וביולי 1942 החליפו אלברט פראון.
הדיוויזיה הייתה אמורה להשתתף במבצע מקרה כחול, אולם לבסוף הושארה בגזרה המרכזית לצורך לחימה כנגד הפרטיזנים.
ב-24 באוגוסט 1942 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-15 בספטמבר 1942 החליפו ארווין מני.
בפברואר 1943 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באפריל 1943 החליפו קרל-וילהלם פון שליבן.
הדיוויזיה לחמה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41, ועקב האבדות הקשות שספגה, הוחלט ב-1 בדצמבר 1943 על פירוק הדיוויזיה, והפיכתה לדיוויזיית הארטילריה ה-18.
דיוויזיית הפאנצר ה-16 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, וקרב סטלינגרד, ולאחר מכן הוקמה מחדש ולחמה באיטליה במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה, ולאחר מכן בקרב קורסון-צ'רקאסי ובמבצע ויסלה-אודר.
ב-1 בנובמבר 1940 פוצלה הדיוויזיה ה-16 לדיוויזיה הממונעת ה-16, ולדיוויזיית הפאנצר ה-16, והנס הובה מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
בקיץ 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, וב-1 בספטמבר 1942 מונה גינטר פון אנגרן למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד.
בינואר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-11 בחלקה הצפוני של העיר, וב-2 בפברואר 1943 עם כניעת הכוחות הגרמניים, נכנעו שרידי הדיוויזיה, ופון אנגרן התאבד.
במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, וביוני 1943 נשלחה לאיטליה תחת פיקודו של רודולף זיקניוס, שם השתתפה בניסיון לבלום את פלישת בעלות הברית לאיטליה, אולם נכשלה, ומכיוון שכך הודח זיקניוס, והנס-אולריך בק החליפו.
בנובמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, ובינואר 1944 לחמה בקרב קורסון-צ'רקאסי כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3. באפריל 1944 לחמה הדיוויזיה בכיס קמניץ-פודולסקי, כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-2 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וב-14 באוגוסט 1944 מונה דיטריך פון מילר למפקד הדיוויזיה.
בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, וספגה אבדות כבדות.
בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות בשלזיה ובצ'כיה, ובסוף המלחמה נפלו רוב לוחמי הדיוויזיה בשבי הסובייטי.
דיוויזיית הפאנצר ה-116 הייתה ידועה גם בשם דיוויזיית כלבי הרוח (Windhund (Greyhound) Division) הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית בקרבות רבים ביניהם: הפלישה לנורמנדי, מבצע קוברה, והקרב על הבליטה.
הדיוויזיה הוקמה ב-28 במרץ 1944 על בסיס שרידי דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-16 ודיוויזיית הפאנצר ה-179 מילואים, והועמדה תחת פיקוד גינטר פון מנטויפל, שהוחלף ב-30 באפריל 1944 על ידי גרהרד פון שוורין.
הדיוויזיה לחמה במהלך הפלישה לנורמנדי כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-2 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, ולאחר מכן לחמה במבצע קוברה ובקרב פאלז.
בדצמבר 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-58 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, ובפברואר 1945 הועברה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת ארמיית הצנחנים הראשונה.
באפריל לחמה הדיוויזיה בכיס הרוהר כחלק מהקורפוס ה-53, וב-18 באפריל נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות האמריקניים.
דיוויזיית הפאנצר ה-179 מילואים הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-5 בינואר 1940 בצרפת כהדיוויזיה הממונעת ה-179, ולמפקדה מונה הרברט שטימל.
ב-5 באפריל 1943 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-179, וב-30 ביולי 1943 הוסבה לדיוויזיית המילואים פאנצר ה-179. ב-1 במאי 1944 פורקה הדיוויזיה, ועל בסיסה הוקמה דיוויזיית הפאנצר ה-116.
דיוויזיית הפאנצר ה-11 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: המערכה בבלקן, מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, קרב סטלינגרד, קרב קורסק, קרב קורסון-צ'רקאסי ובקרב על הבליטה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1940 על בסיס יחידות מדיוויזיית הפאנצר ה-5, והועמדה תחת פיקוד לודוויג קריוול.
במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר.
ב-10 ביולי 1941 כותרה דיוויזיית הפאנצר ה-11 במהלך מתקפת נגד סובייטית, ובמשך 5 ימים תוספקה מהאוויר עד שהוסר הכיתור.
באוקטובר 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמו בקרב על מוסקבה.
בקיץ 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, ולחמה עמה בקרבות באזור וורונז', ובאזור הדון.
לאחר כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד הוכפפה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-48 ולחמה עמו במבצע סערת חורף.
שבו הגנה על נהר הצ'ר, לו הייתה נשברת הגנה בגזרה זו ולו ניתן לרוסים להתקדם עד רוסטוב על הדון, היה נחתם גורלה של קבוצת ארמיות A.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק.
באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במבצע יאשי-קישינב הראשון, ובקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-19 בחזית המערבית, ולחמה עמה במהלך מבצע דרגון.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזור הסאר, כחלק מארמיית הפאנצר החמישית ומהארמייה הראשונה לסירוגין.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, עד לסיום המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-12 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים, ביניהם מבצע ברברוסה, הקרב על לנינגרד וקרב קורסק.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1941 על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-2 והועמדה תחת פיקוד יוזף הרפה.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן פעלה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39. בספטמבר הועברה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס הממונע ה-39 לארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, בתחילת נובמבר כבשה את העיר טיכווין.
הדיוויזיה להילחם בקרבות סביב לנינגרד, כחלק מהארמיות ה-16 וה-18, ולזמן קצר אף כחלק מהארמייה ה-11. בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לזירה המרכזית, שם לחמה כחלק מהארמיות התשיעית והשנייה, וארמיות הפאנצר השלישית והשנייה לסירוגין, ואף השתתפה בקרב קורסק.
בסתיו 1944 הוחזרה הדיוויזיה לזירה הצפונית, שם לחמה עד סוף המלחמה.
דיוויזיית הפאנצר ה-13 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על קווקז וקרב קורסון-צ'רקאסי.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1940 על בסיס הדיוויזיה הממונעת ה-13, והועמדה תחת פיקוד פרידריך-וילהלם פון רוטקירך אונד פנטן.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
בקיץ 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, ולאחר מכן בקרב על קווקז.
בחורף 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרבות באזור קובאן.
בספטמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחה עמה בקרב דנייפר, ובפברואר 1944 הועברה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית בקרבות על הבוג ובמבצע יאשי-קישינב הראשון, ובקיץ 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מבצע יאשי-קישינב.
בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית, ובאוקטובר השתתפה בקרב דברצן.
בחורף 1945 לחמה הדיוויזיה בקרב על בודפשט, וב-11 בפברואר 1945 הוסבה לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2 שלחמה בהונגריה ובאוסטריה עד סוף המלחמה.
פרידריך-וילהלם פון רוטקירך אונד פנטן (11 באוקטובר 1940 - 27 ביוני 1941)
דיוויזיית הפאנצר ה-14 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, וקרב סטלינגרד, ולאחר מכן הוקמה מחדש ולחמה בקרב קורסון-צ'רקאסי ובכיס קורלנד.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוגוסט 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-4, והועמדה תחת פיקוד אריק-אוסקר הנזן.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3, ולמשך זמן קצר כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וביוני 1942 לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית בקרב חרקוב השני.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול ובקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה, עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקחו לשבי.
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, והועמדה תחת פיקוד פרידריך זייברג.
בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השמינית, עמה לחמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע יאשי-קישינב הראשון, כחלק מהארמייה השישית, וב 1944 הועברה לזירה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-18 עד סוף המלחמה.
היינריך פון פריטוויץ אונד גאפרון (1 באוקטובר 1940 - 22 במרץ 1941)
דיוויזיית הפאנצר ה-23 הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בצרפת ב-21 בספטמבר 1941 על בסיס בריגדת הפאנצר ה-101, וכמפקדה הראשון מונה הנס פון בוינבורג-לנגספלד.
היא נכללה במסגרת הארמייה הראשונה שהייתה חלק מקבוצת ארמיות D, והוצבה ככוח כיבוש בצרפת.
במרץ 1942 הועברה לחזית המזרחית, והייתה חלק מהארמייה השישית של קבוצת ארמיות דרום.
בהמשך אותה שנה פורקה קבוצת ארמיות דרום, ודיוויזיית הפאנצר ה-23 הועברה אל קורפוס הפאנצר ה-57, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה שהייתה חלק מקבוצת ארמיות A.
בעקבות כיתור הארמייה השישית בקרב סטלינגרד, הועבר הקורפוס כולו תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דון.
למרות שמצבה היה גרוע מאוד, היא יועדה להיות חוד החנית של מבצע סערת חורף יחד עם דיוויזיית הפאנצר השישית.
המבצע נחל בתחילה הצלחות, אולם בהמשך נהדפה המתקפה הגרמנית.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פלגת הארמייה הולידט, שבאפריל 1943 הפכה להיות הארמייה השישית החדשה.
בין 1944-1945 השתתפה הדיוויזיה בקרבות הנסיגה באוקראינה, ולאחר מכן בקרבות בהונגריה ובכלל זה במבצע קונרד.
היא נכנעה לכוחות הצבא האדום עם סיום המלחמה.
גנרלוטננט הנס פון בוינבורג-לנגספלד (21 בספטמבר 1941 - 16 בנובמבר 1941)
גנרל-מיור היינץ-יואכים ורנר-אירנפוכט (16 בנובמבר 1941 - 22 בנובמבר 1941)
גנרלוטננט הנס פון בוינבורג-לנגספלד (22 בנובמבר 1941 - 20 ביולי 1942)
גנרלוטננט הנס פון בוינבורג-לנגספלד (26 באוגוסט 1942 - 26 בדצמבר 1942)
גנרל חיל השריון ניקולאוס פון פורמן (26 בדצמבר 1942 - 25 באוקטובר 1943)
גנרלוטננט היינץ-יואכים ורנר-אירנפוכט (1 בנובמבר 1943 - 18 בנובמבר 1943)
דיוויזיית הפאנצר ה-19 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, קרב קורסק, כיס קאמנץ-פודולסקי ודיכוי מרד ורשה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-19, והועמדה תחת פיקוד אוטו פון קנובלסדורף.