tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קשייה הכלכליים של סוונסי הובילה למכירתם של רבים משחקני ההרכב.
אולצ'רץ', לצד שחקנים צעירים מתוך המועדון, נטלו את ההובלה בסגל.
בעונת היה אולצ'רץ' לצעיר ביותר בתולדות סוונסי שמשחק בכל משחקי הליגה של המועדון באותה העונה, 42 במספר.
הוא אף כבש שמונה שערים לזכות קבוצתו במהלך העונה.
אולצ'רץ' זכה להתעניינות גוברת מצד מועדונים בליגה הבכירה, כולל הצעות מליברפול, וולברהמפטון וונדררס ומנצ'סטר סיטי, אך סוונסי דחתה כל הצעה על השחקן.
לבסוף, שוכנע להישאר בקבוצה, בעקבות האמון שנתן המועדון במספר שחקני נוער מבטיחים שעשו דרכם לבוגרים, ובהם אחיו של אולצ'רץ', לן.
בספטמבר 1952, בפתיחת עונת , דחתה סוונסי הצעה מארסנל על סך 30 אלף ליש"ט, רק חמשת אלפים ליש"ט פחות משיא ההעברות שנקבע עונה קודם לכן.
אולצ'רץ' המשיך לככב בשורות הקבוצה, ובעונת קבע שיא קריירה אישי של 19 שערי ליגה.
אלא, שערב פתיחת האימונים של העונה הבאה, התבשרה הקבוצה על מותו של המאמן, בילי מקנדלס, שאימן את אולצ'רץ' בכל עונותיו במועדון.
הנהלת הקבוצה החליטה על יצירת צוות אימון, במקום מינוי של מאמן בודד.
הצוות הורכב משלושה אנשים ובהם אולצ'רץ' עצמו, לצד ג'ו סקייס ורון בורג'ס, שהיה למאמן בפועל.
השלושה הובילו את הקבוצה למאבק על עליית ליגה, כולל רצף של 11 משחקים ללא הפסד בין ספטמבר לדצמבר 1955. אלא שהקבוצה סבלה מפציעה קשה של המגן טום קיילי, שהביאה לעימות בין הצוות המאמן להנהלת הקבוצה, שסירבה להשקיע ברכש במקום המגן הפצוע.
המתיחות והחסרון המקצועי הביאו את סוונסי לרצף של שבעה הפסדים משמונת משחקיה האחרונים בליגה, ולסיום במקום העשירי בלבד.
התסכול של אולצ'רץ' מההנהלה שלא נאותה לחזק את הסגל, ביחד עם המתיחות מול מאמן הקבוצה החדש, טרוור מוריס, הובילו לבסוף את אולצ'רץ' לבקש לעזוב את מועדון נעוריו.
הוא פרסם כי קיווה שהמועדון יתחרה על העפלה לליגה הבכירה, מה שהיה מוביל אותו להישאר ואף לפרוש בשורות המועדון, אך ראה כי חלום ההעפלה רחוק מלהתממש.
החלטתו של אולצ'רץ' הביאה לעניין רב סביבו ממועדונים בכירים.
הגדילה לעשות ליברפול, שהציעה לשלוח מטוס פרטי לסוונסי ולשלם כל סכום אותו תדרוש סוונסי טאון עבורו.
הבעלים טום ויליאמס והמאמן פיל טיילור אף נסעו ונפגשו אישית עם אולצ'רץ', אך הוא דחה את המעבר עקב רצונו לשחק בליגה הבכירה.
ב-10 באוקטובר 1958, לאחר שכבר כבש שישה שערי ליגה בעשרה משחקים במדי סוונסי באותה העונה, חתם אולצ'רץ' בניוקאסל יונייטד תמורת כ-28 אלף ליש"ט.
יום לאחר חתימתו, ומבלי שפגש עוד את חבריו החדשים לקבוצה, כבר שותף אולצ'רץ' במשחק הליגה מול לסטר סיטי, ואף כבש צמד בניצחון קבוצתו 1–3. החלק ההתקפי של ניוקאסל הציג את אולצ'רץ' לצדם של ג'ורג' איסטהאם ולן וייט, שכבשו יחד 48 שערי ליגה באותה העונה.
על אף ששיחק 26 משחקי ליגה בלבד במדי הקבוצה באותה העונה, בשל הצטרפותו המאוחרת, סיים אולצ'רץ' כסגן מלך שערי הקבוצה עם 16 כיבושים.
בפתיחת עונת 1959/1960 סבלה הקבוצה מכושר ירוד, ולאחר 15 מחזורים מצאה עצמה במקום ה-18 בלבד בטבלה.
בעקבות מצבה של הקבוצה, סירבה ניוקאסל לשחרר את אולצ'רץ' למשחק של נבחרת ויילס, בה היה שחקן מוביל.
בעקבות כך, דרש אולצ'רץ' לעזוב את הקבוצה, בטענה כי הפרו עמו חוזה שבעל פה בינו לבין המאמן, צ'רלי מיטן.
לאחר מספר שינויים של המאמן מיטן, הצליחה ניוקאסל לחזור לכושר ולסיים את העונה במקום השמיני בטבלה.
אולצ'רץ' משך את הדרישה להעברה, וסיים עונה שנייה בליגה הבכירה עם כמות דו-ספרתית של שערי ליגה, 13 במספר.
פתיחת עונת 1960/1961 הביאה עמה בשורות לא טובות עבור ניוקאסל.
ג'ורג' איסטהאם דרש לעזוב, ומשלא נענה, החרים את אימוני הקבוצה עד שנסגרה העברתו לארסנל.
אולצ'רץ' עצמו גם הוא רצה לעזוב, בעקבות הריונה של אשתו ורצונו לחזור לוויילס כדי לקרב אותה למשפחתה, אך בקשתו נדחתה.
פתיחה לא טובה של העונה הביאה את מיטן להזיז את אולצ'רץ' מעמדתו כחלוץ בכנף לעמדת החלוץ המרכזי, שם שימש כמחליפו של לן וייט בלבד.
אולצ'רץ', שלא אהב את ההחלטה, אף סירב לעלות לשחק בשלושה מקרים בעקבותיה.
לאחר שהמאמן חזר בו מהחלטתו להסית את אולצ'רץ' מעמדתו המקורית, ולאחר שמצבה של אשתו התברר כטוב ויציב, משך אולצ'רץ' את בקשת ההעברה.
פציעתו של קפטן הקבוצה, ג'ימי סקולר, נבחר אולצ'רץ' לשמש כקפטן הקבוצה בפועל.
בסיום העונה, לא הצליחה ניוקאסל להתגבר על הקשיים המקצועיים ונשרה לליגת המשנה.
ירידת הליגה הגבירה את רצונו של אולצ'רץ' לעזוב.
המאמן מיטן מינה אותו לקפטן הקבוע של הקבוצה עם פתיחת העונה, והוא זכה להעלאה בשכר לאחר ביטול תקרת השכר שהייתה נהוגה עד אז.
אולצ'רץ' היה לאחד משני שחקנים בלבד ששיחקו למעלה משלושים משחקי ליגה באותה העונה, לאחר שינויים רבים בהרכב במהלך העונה, וניוקאסל סיימה במקום ה-11 בלבד בליגת המשנה.
במהלך העונה התפטר מתפקיד הקפטן, לאחר ששוב נחסם זימונו לנבחרת ויילס.
מותה של בתו שנולדה בלידה מוקדמת והקשיים האישיים שחווה בעקבות כך, הביאו את אולצ'רץ' לעזוב סופית את ניוקאסל לאחר ארבע עונות, ולחזור לוויילס.
בסך הכול רשם אולצ'רץ' 143 הופעות ליגה, בהן כבש 46 שערים.
באוגוסט 1962 הצטרף אולצ'רץ' ליורדת הטרייה לליגת המשנה, קארדיף סיטי, תמורת כ-18 אלף ליש"ט.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הפתיחה, כאשר הוביל את קבוצתו כקפטן ואף כבש בשוויון 4-4 מול קבוצתו לשעבר, ניוקאסל.
על אף פתיחה טובה של העונה, לא הצליחה קארדיף לאיים על הפסגה וסיימה את העונה במקום העשירי, כאשר אולצ'רץ' כובש 12 שערי ליגה עבור המועדון.
בפתיחת העונה הבאה נפרדה קארדיף ממספר שחקני מפתח, אך התחזקה עם החתמתו של ג'ון צ'ארלס.
עם זאת, גם בעונה זו לא הצליחה להתמודד על ההעפלה, וסיימה את העונה הרחק ממאבקי הצמרת, על אף 12 השערים של אולצ'רץ', שהיה למלך שערי הליגה של הקבוצה באותה העונה.
בנוסף, זכה עמה בפעם השנייה בקריירה שלו בגביע הוולשי.
הכישלון הביא לפיטוריו של המאמן ג'ורג' סווינדין, ולמינויו של ג'ימי סקולר, שהיה קפטן וחברו של אולצ'רץ' לקבוצה בניוקאסל, לתפקיד.
אולצ'רץ' התקשה להסתגל לסגנון האימון של סקולר, ולאחר פציעה קלה בירך באוקטובר 1964, נשאר מחוץ להרכב עד פברואר 1965. הכושר הירוד של הקבוצה בהיעדרו, והבעת רצונו של אולצ'רץ' לעזוב את המועדון, הכריחו את סקולר להשיבו להרכב, לצד מדיניות שילוב השחקנים הצעירים שנהג בה עד אז.
מאז שב להרכב הוסיף אולצ'רץ' תשעה שערי ליגה, כולל שלושער לרשתה של קבוצת נעוריו סוונסי, במשחק שקבע את ירידתה לליגה השלישית.
הוא סיים פעם נוספת כמלך שערי הליגה של הקבוצה עם 15 שערי ליגה ב-27 הופעות בלבד.
באותה העונה זכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע הוולשי, ורשם את הופעת הבכורה שלו במפעל אירופי, כשקבוצתו השתתפה בגביע אירופה למחזיקות גביע.
בסך הכול בארבע עונות כבש אולצ'רץ' 39 שערי ליגה ב-103 הופעות במדי קארדיף.
ב-1965 חזר אולצ'רץ' בן ה-35 לקדנציה שנייה במועדון נעוריו, סוונסי טאון, בליגה השלישית.
הוא נמכר תמורת כשמונת אלפים ליש"ט.
הוא זכה לקבלת פנים חגיגית על ידי הקבוצה ואוהדיה, אך ברמה המקצועית כשלה הקבוצה בחודשי הליגה הראשונים ושקעה בתחתית.
אולצ'רץ' זכה להצעה של 11 אלף ליש"ט כדי לעבור לנורת'האמפטון טאון מהליגה הראשונה בחודש דצמבר, אך דחה את ההצעה המחמיאה, כלשונו, מאחר שהיה שמח עם חזרתו לסוונסי.
על אף שהקבוצה סיימה בחלק התחתון של הטבלה, היא הצליחה לזכות בגביע הוולשי, כאשר אולצ'רץ' כובש את שער הניצחון בגמר מול צ'סטר סיטי.
בעונת סבלה הקבוצה מכושר ירוד, כאשר הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע אירופה למחזיקות, וצברה שלוש נקודות בלבד בשליש הראשון של העונה.
המאמן גלין דייוויס פוטר מתפקידו, ולתפקיד המאמן הזמני התמנה ג'ו סקייס הוותיק.
אולצ'רץ' עצמו היה חלק מצוות האימון שקובע את ההרכב, ואף קיבל מסקייס את סרט הקפטן של הקבוצה.
עם זאת, הקבוצה לא הצליחה להתגבר על הבעיות המקצועיות, ונשרה בתום העונה לליגה הרביעית.
אולצ'רץ' נותר בקבוצה לעונה האחרונה בחוזה שלו, והוסת על ידי המאמן החדש בילי לוקאס לעמדת החלוץ המרכזי, כדי להפחית את כמות התנועה שעליו לבצע במהלך המשחק, עם כניסתו לגיל 38 בחודשים הראשונים של העונה.
השינוי סייע לו לכבוש 17 שערי ליגה באותה העונה.
על אף ההצעה לחדש את חוזהו בעונה נוספת, החליט אולצ'רץ' לוותר ולפרוש ממשחק פעיל בגיל 39. הוא ערך את משחקו האחרון ב-6 במאי 1968, מול הארטלפולס יונייטד.
הוא פרש כמלך שערי סוונסי בכל הזמנים.
אולצ'רץ' המשיך לשחק לאחר פרישתו מכדורגל מקצועני, כאשר שיחק בקבוצת ווסטר סיטי החובבנית, והמשיך לקדנציה כשחקן-מאמן בהברפורדווסט קאונטי ובפונטרדאו טאון הוולשיות.
אולצ'רץ' החל את דרכו בנבחרת ויילס ב-15 בנובמבר 1950, כחודש לאחר יום הולדתו ה-21, כשפתח בהרכב נבחרתו בהפסד החוץ 2–4 ל במסגרת אליפות הבית הבריטית.
את שער הבכורה שלו כבש בהופעתו השישית, שנה פחות יום לאחר מכן, בניצחון החוץ 0–1 על .
ב-1958 פגשה ויילס את לצמד משחקי פלייאוף ההעפלה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. אולצ'רץ' כבש את השער הראשון לזכות ויילס בניצחון 0–2 באצטדיון רמת גן, ואת השער הראשון בגומלין בקארדיף שהסתיים בתוצאה זהה.
בכך, סייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר לראשונה בתולדותיה.
בטורניר הגמר שיחק אולצ'רץ' לאורך כל חמשת משחקיה של ויילס בטורניר.
לאחר שוויון 1-1 מול במשחק הראשון, כבש אולצ'רץ' את שערה היחיד של ויילס בשוויון 1-1 מול .
בעקבות שוויון 0-0 עם , נקבע משחק פלייאוף בין ויילס להונגריה על ההעפלה לרבע הגמר, שם כבש אולצ'רץ' את שערו השני בטורניר, בדרך לניצחון 1–2 בסיום.
ויילס העפילה לרבע הגמר, שם נכנעה 0–1 ל משער של פלה.
ב-20 באוקטובר 1962, רשם אולצ'רץ' את הופעתו החמישים במדי הנבחרת, בהפסד 2–3 לסקוטלנד, בו כבש שער לזכות נבחרתו.
באותו המשחק הפך למלך ההופעות במדי הנבחרת, ועקף את השיאן בילי מרדית'.
את הופעתו האחרונה רשם במשחק ידידות מול ב-22 במאי 1966, ובסך הכול כבש 23 שערים ב-68 הופעות במדי הנבחרת.
הוא נותר שיאן ההופעות במשך שני עשורים, עד ששיאו נשבר ב-1986.
אולצ'רץ' נישא בשנת 1953 לאסמה תומאס, לה התארס כשחזר משירותו הצבאי, ובהיותה בת 16. השניים המתינו עד שתגיע לגיל 18 כדי להתחתן.
לזוג שני בנים, ג'ון ודייוויד.
בשנת 1962 הוכתר על ידי BBC ויילס לאישיות הספורט של השנה.
ב-1966 קיבל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית, כהוקרה על תרומתו לכדורגל הוולשי.
בשנת 1995 נכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הוולשי.
ב-10 ביולי 19977, הלך אולצ'רץ' לעולמו בביתו שבסוונסי.
בהלווייתו נכחו מעל ל-500 אנשים.
בשנת 2005 הוצב פסל בדמותו של אולצ'רץ' מחוץ לאצטדיונה החדש של סוונסי סיטי, אצטדיון ליברטי.
בשנת 2015 נכלל אולצ'רץ' בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
אייזיאה אייזנדורף הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד בעירוני נהריה מהליגה הלאומית בכדורסל.
אייזנדורף נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, למשפחה ממוצא יהודי.
הוא החל את קריירת הכדורסל שלו בתיכון ספרינגברוק.
בעונתו האחרונה בתיכון, אייזנדורף נבחר לקבוצה השנייה ולאולסטאר של המחוז.
במקביל לקריירת הכדורסל שלו, אייזנדורף שיחק גם בנבחרת הפוטבול של התיכון.
אייזנדורף החל את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת גאנון, עד שב-2016 עבר למכללת לה מון.
בעונתו האחרונה, אייזנדורף נבחר לשחקן המצטיין של המחוז.
ב-14 בספטמבר 2018, הגיע אייזנדורף לישראל וחתם לעונה בהפועל חיפה מהליגה הלאומית.
בחיפה העמיד אייזנדורף ממוצעים של 9.8 נקודות ו-6.2 ריבאונדים.
ב-30 ביוני 2019, חתם אייזנדורף לעונה בהפועל תל אביב מליגת העל.
ב-29 באפריל, הושאל אייזנדורף לבני הרצליה מהליגה הלאומית.
אייזנדורף עזר להרצליה לעלות לליגת העל, כשהוא מעמיד ממוצעים של 11.6 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק.
ב-2 באוגוסט 2020, הושאל אייזנדורף להרצליה לעונה נוספת.
ב-11 באפריל 2021, עזב אייזנדורף את הרצליה ועבר בהשאלה עד תום העונה מהפועל תל אביב להפועל גליל עליון מהליגה הלאומית.
שישה ימים לאחר מכן, כבר במשחקו הראשון בקבוצה, אייזנדורף העמיד דאבל דאבל של 25 נקודות ו-11 ריבאונדים בהפסד 84–87 להפועל חבל מודיעין.
לקראת עונת 2021/22 חתם בגליל עליון על חוזה לעונה בליגת העל.
בעונה זו שותף ב-27 משחקים בליגה והעמיד ממוצעים של 5 נק' ו-2.6 ריבאונדים ב-18.1 דק', בשלב הפלייאוף העמיד 2.7 נק' ו-2.3 ריבאונדים ב-16.7 דק' בשלושת המשחקים בשלב רבע הגמר.
לקראת עונת 2022/2023 חתם על חוזה לעונה בעירוני נהריה מהליגה הלאומית.
בעונה זו העמיד ממוצעים של 10 נק' ו-4.8 ריבאונדים ב-25.3 דק' בממוצע.
אייזאה סטיוארט השני הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בליגת ה-NBA בקבוצת דטרויט פיסטונס.
גובהו 2.03 מטרים והוא משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
סטיוארט נולד ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק.
החל בכיתה ה', התמקד בכדורסל, ספורט שאליו נמשך בשל גובהו והאתלטיות שלו.
בשנתיים הראשונות בתיכון למד סטיוארט בתיכון מקווייד ג'זואיט .
בשנתו הראשונה בתיכון, בגיל 14, נישא לגובה 2.01 מ'.
בעונתו הראשונה בתיכון, רשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 12.4 ריבאונדים ו-3.1 חסימות למשחק, ונבחר לשחקן השנה במחוז רוצ'סטר.
באוקטובר 2016 שבר את עצם הזנב במבחני הקבלה לנבחרת ארצות הברית עד גיל 16, ובעקבות זאת החמיץ את מרבית העונה השנייה בתיכון.
בשנתו השלישית בתיכון, עבר לתיכון לה לומייר באינדיאנה.
ב-19 משחקים רשם ממוצעים של 19.8 נקודות, 11.2 ריבאונדים ו-2.4 חסימות, והוביל את קבוצתו למאזן של 25 ניצחונות ו-4 הפסדים.
האתר MaxPreps המסקר תחרויות ספורט בתיכונים ציין את סטיוארט כ"אזכור כבוד" ברשימת השחקנים הטובים ביותר בשנתם השלישית בתיכון.
בשנתו הרביעית בתיכון, רשם ממוצעים של 18.1 נקודות, 11.3 ריבאונדים ו-2.9 חסימות, והוביל את קבוצתו למאזן של 30 ניצחונות והפסד אחד.
הוא זכה בפרסי "נייסמית' פרפ" ו"מר כדורסל ארצות הברית" הניתנים לשחקן השנה בתיכונים.
כן נבחר לחמישייה הראשונה ברשימת שחקני התיכון המצטיינים של USA Today ולחמישייה השנייה של MaxPreps.
ב-19 בינואר 2019 התחייב לשחק כדורסל באוניברסיטת וושינגטון, כשבין היתר אוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת קנטקי, אוניברסיטת המדינה של מישיגן ואוניברסיטת סירקיוז ניסו להביאו לשחק במדיהן.
במשחק הבכורה שלו במדי וושינגטון רשם 15 נקודות והוריד 7 ריבאונדים, וכן קלע את סל הניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 67-64. הוא רשם במהלך העונה ממוצעים של 17 נקודות, 8.8 ריבאונדים ו-2.1 חסימות, ובסיום העונה נבחר לחמישייה הראשונה של ליגת המכללות ולקבוצת הפרשמנים.
בסיום העונה, החליט להירשם לדראפט ה-NBA.
סטיוארט נבחר בדראפט על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט 2020 בבחירה ה-16. ב-22 בנובמבר 2020 הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס, לצד טרבור אריזה ובחירת סיבוב ראשון עתידית מותנית, תמורת רוברט קובינגטון.
ב-24 בנובמבר הועבר שוב יחד עם אריזה בטרייד, לצד בחירת סיבוב שני עתידית, לדטרויט פיסטונס תמורת כריסטיאן ווד, בחירת סיבוב ראשון עתידית מוגנת ובחירת סיבוב שני ב-2021. ב-1 בדצמבר 2020 הודיעה דטרויט על החתמתו של סטיוארט.
את העונה הסדירה הראשונה בקבוצה סיים עם ממוצעים של 7.9 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-1.3 חסימות.
במשחק כנגד פיניקס סאנס תקף סטיוארט את שחקן היריבה דרו יובנקס וחבט בו בפניו לפני המשחק.
לאחר המשחק המשטרה לקחה את סטיוארט לחקירה
בשנת 2018 השתתף באליפות העולם עד גיל 17 במדי נבחרת ארצות הברית, שהתקיימה בארגנטינה.
בשבעה משחקים, רשם ממוצעים של 11.1 נקודות ו-8.4 ריבאונדים למשחק.
במשחק הגמר, הוביל סטיוארט את קלעי שתי הנבחרות, כשקלע 15 נקודות והוריד 9 ריבאונדים, בניצחון הנבחרת על צרפת בתוצאה 52–95.
אַיְיוַואן בנג'מין אליג'ה טוני הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ באל-אהלי מליגת העל הסעודית ובנבחרת אנגליה.
טוני, יליד נורת'האמפטון, והחל את דרכו במועדון של עיר הולדתו נורת'האמפטון טאון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-13 בנובמבר 2012, בתיקו 3–3 בגביע ה-FA נגד ברדפורד סיטי.
בגיל 16 הוא הפך לשחקן הקבוצה הבוגרת הצעיר בתולדות המועדון.
השערים המקצועיים הראשונים שלו הגיעו ב-26 באפריל 2014, בניצחון 3–0 נגד דאגנהאם אנד רדברידג'.
אחרי שכבש 13 שערים ב-60 הופעות בנורת'האמפטון בכל המסגרות, חתם טוני ב-6 באוגוסט 2015 בניוקאסל יונייטד על חוזה ארוך טווח.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-25 באוגוסט בגביע הליגה, ב-26 בספטמבר שיחק את משחק הפרמיירליג הראשון שלו בניוקאסל, בתיקו 2–2 מול צ'לסי.
ב-9 בנובמבר 2015, הצטרף טוני לבארנסלי מהפוטבול ליג הראשונה בהשאלה לחודש.
ב-24 במרץ 2016 חזר טוני לבארנסלי בהשאלה למשך שארית העונה.
בעונה שלאחר מכן הצטרף טוני לשרוסברי טאון מהפוטבול ליג הראשונה בהשאלה לחצי עונה.
הוא כבש את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 2–3 נגד לאולדהאם אתלטיק ב-3 בספטמבר.
לאחר שכבש 7 שערים ב-26 הופעות בכל המסגרות עבור שרסברי, עבר טוני לסקונטהורפ יונייטד גם היא מהפוטבול ליג הראשונה למשך שארית עונת 2016/2017.
ב-2 באוגוסט 2017 הצטרף טוני לויגאן את'לטיק לעונה אחת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שלושה ימים לאחר מכן, בניצחון 1–0 על מילטון קינס דונס.
השער הראשון שלו נכבש ב-19 באוגוסט, בניצחון 0–2 על אולדהאם אתלטיק.
טוני חתם על השאלה מחדש לסקונטהורפ יונייטד ב-11 בינואר 2018.
טוני חתם בפיטרבורו יונייטד ב-9 באוגוסט 2018 על חוזה ארוך טווח.
את הופעת הבכורה שלו ערך יומיים לאחר מכן בניצחון 1–4 על סאות'אנד יונייטד.
טוני כבש תשע פעמים בשבעת משחקיו האחרונים בעונת 2019/2020 בטרם הופסקה הליגה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה.
הוא נבחר לשחקן העונה של הליגה, הפוטבול ליג הראשונה.
ב-31 באוגוסט 2020 חתם טוני בברנטפורד מהצ'מפיונשיפ על חוזה לחמש שנים.
הוא כבש את שערו הראשון עבור ברנטפורד, בתיקו 1–1 מול מילוול ב-26 בספטמבר, בכל אחד משלושת המשחקים הבאים שלו, הוא כבש פעמיים, ופתח את העונה עם שבעה שערים בארבעה משחקים.
ב-8 במאי 2021 כבש טוני את שער הליגה ה-31 שלו מול בריסטול סיטי, וקבע שיא כיבושים בצ'מפיונשיפ לשחקן בעונה אחת.
שיא אשר נשבר עונה לאחר מכן על ידי אלכסנדר מיטרוביץ'.
ב-28 באוגוסט 2021 כבש שער בכורה בפרמייר ליג בתיקו 1–1 עם אסטון וילה.
ב-5 במרץ 2022 כבש שלושער ראשון בפרמייר ליג בניצחון 1–3 על נוריץ' סיטי.
בסך הכל כבש טוני 12 שערים בעונת הבכורה שלו בפרמייר ליג.
ב-31 באוגוסט 2024 חתם טוני באל-אהלי על חוזה לארבע שנים.
למרות זאת, על פי הדיווחים, טוני דחה את הצעתה של ג'מייקה, שכן הוא שואף לייצג את ארץ מולדתו.
ב-15 בספטמבר 2022, טוני קיבל את הזימון הראשון שלו לסגל הרחב של נבחרת אנגליה לקראת משחקי ליגת האומות נגד איטליה וגרמניה, הוא ישב על הספסל במשחק נגד גרמניה אך לא שותף.
וגם לא זומן לסגל נבחרת אנגליה לקראת המונדיאל.
ב-16 במרץ 2023, זומן טוני פעם נוספת לסגל הנבחרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד איטליה ואוקראינה.
ב-26 במרץ ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 0–2 על .
ב-26 במרץ 2024 כבש את שער הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה, שכבש בפנדל בתיקו 2–2 מול במסגרת משחק ידידות.
שחקן העונה בפוטבול ליג הראשונה: 2019/2020
אייווייס היא יצרנית מכוניות חשמליות, שבסיסה בשאנגחאי שבסין.
היא הוקמה בשנת 2017 על ידי גוּ פֶנְג ופֿוּ צְ'יָאנְג לשעבר מנהל המכירות של וולוו.
בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2019 הציגה אייווייס את המכונית הראשונה שלה, אייווייס U5. באפריל 2021 הציגה את הדגם השני שלה, אייווייס U6.
בנובמבר 2018 לפני הצגת אייווייס U5 אושרה מכירת אייוייס U5 באירופה, ובכך החלה החברה את המכירות הראשונות שלה.
כרגע (2023) היא מוכרת את רכביה באירופה, בישראל ובסין.
+נתוני המכירות של חברת אייווייס באירופה וסיןשנהמכירותנתח שוק20203,1500.00% (באירופה)
במרץ 2021 השיקה קבוצת בליליוס את מותג אייווייס בישראל.
ביוני 2021 השיקה אייווייס מתחם פופ-אפ בקניון שבעת הכוכבים בהרצליה, ובכך פרסמה את המותג בישראל לאחר שנמכרו כ-100 יחידות מה-U5.
גומפרט אייווייס אוטומוביל היא חברה הבת של אייווייס שמייצרת מכונית על חשמלית.
אייווייס U6 היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אייווייס משנת 2022. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2021.
היא כוללת שדרוגים רבים מהאייווייס U5, וגם מבוססת עליו.
כשנחשפה הודיעה אייווייס כי מערכת ההנעה שלה לא תהיה שונה משל ה-U5, אך לקראת תחילת הייצור הודיעה כי נעשו שינויים במערכת ההנעה ותוצג מערכת הנעה חדשה.
סטפון סטריקלנד הידוע יותר בשם הבמה שלו, סוורב סטריקלנד הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה, אייזיאה "סוורב" סקוט.
כמו כן, הוא מוכר תחת שם הבמה קילשוט, תחתיו הופיע בארגון ההיאבקות Lucha Underground, שבו היה פעמיים אלוף השלישיות של Lucha Underground.
ב-17 באפריל 2019, דווח שסטריקלנד חתם על חוזה ב-WWE ומיד נשלח ל-WWE Performance Center, כאשר הוא נודע מעתה תחת שם הבמה אייזיאה "סוורב" סקוט.
קרב הבכורה שלו היה נגד קמרון גריימס, שהיה קרב חושך (קרב שאינו שודר בטלוויזיה) בהקלטות פרקי התוכנית NXT ב-1 במאי.
בחודש יוני, דווח שהוא ישתתף בטורניר הפריצה של NXT.
הוא ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו ב-3 ביולי בפרק של התוכנית NXT, כשהפסיד לקמרון גריימס כבר בסיבוב הראשון של הטורניר.
ב-23 ביולי בפרק של התוכנית 205 לייב, הוא ערך את קרב הבכורה שלו במותג, כאשר הפסיד לאלוף ה-NXT במשקל קל, דרו גולאק.
באירוע Worlds Collide, שנערך ב-25 בינואר 2020, סקוט השתתף בקרב מרובע על אליפות ה-NXT במשקל קל מול האלוף דאז, אנג'ל גרזה, ג'ורדן דבלין וטראוויס בנקס, שבסופו דבלין ניצח וזכה בחגורת האליפות.
ב-12 באפריל, סקוט נמנה כאחד המשתתפים בטורניר על אליפות ה-NXT הזמנית במשקל קל; הוא הוגרל לבית ב' ביחד עם אקירה טוזאווה, אל איחו דל פנטסמה ו"ג'נטלמן" ג'ק גלאגר.
במסגרת בית זה, הוא ניצח את פנטסמה, אך רשם שני הפסדים: לטוזאווה וגלאגר, מצב שגרם לו לא להעפיל לשלב הגמר.
לאחר מכן, סקוט החל לנהל פיוד מול אלוף ה-NXT הזמני במשקל קל, סנטוס אסקובר (שם הבמה החדש של אל איחו דל פנטסמה), זאת לאחר שסקוט טען שהוא היחיד שהצמיד לניצחון את אסקובר.
ב-26 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT, סקוט איתגר את אסקובר לקרב על תוארו של האחרון, לעומת זאת, סקוט לא צלח במשימתו.
סקוט השתתף בטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס, שבו הצטוות לשורות המתאבק ג'ייק אטלס.
מנגד, השניים הודחו מהטורניר כבר בסיבוב הראשון על ידי הזוכים בטורניר, MSK (נאש קרטר ווס לי), קרב שהתקיים ב-13 בינואר, זאת לאחר שהשניים התווכחו ביניהם.
ב-17 בפברואר בפרק של התוכנית NXT, סקוט תקף את ליאון ראף לאחר שהפסיד לו בקרב, צעד שהגדיר את דמותו כרעה.
בלילה הראשון של האירוע NXT TakeOver: Stand & Deliver, שנערך ב-7 באפריל, סקוט השתתף בקרב גונטלט הדחות בן שישה משתתפים אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות צפון אמריקה של NXT בלילה השני.
בקרב זה, הוא הספיק להדיח את ראף וקמרון גריימס ואף זכה להיות בין השניים האחרונים בקרב, אך הוא הודח לבסוף על ידי המנצח בקרב, ברונסון ריד.
ב-4 במאי בפרק של התוכנית NXT, סקוט גבר על ראף בקרב ספירות בכל מקום לאחר שהמתאבק טופ דולה התערב לטובתו של סקוט.
לאחר הקרב, סקוט ודולה הצטרפו לשורותיהם של אשנטה "תי" אדוניס ובי-פאב, צעד שגרם להקמתה של קבוצה שנקראה בשם Hit Row.
ב-29 ביוני בפרק של התוכנית NXT, סקוט ניצח את ברונסון ריד וזכה באליפות צפון אמריקה של NXT, הראשונה בקריירה שלו בארגון ה-WWE.
באירוע Revolution, שנערך ב-6 במרץ 2022, הוא חתם על חוזה בארגון All Elite Wrestling (AEW) והחל להופיע תחת שם הבמה סוורב סטריקלנד.
קרב הבכורה שלו הגיע ב-11 במרץ בפרק של התוכנית Rampage, ובו הוא גבר על טוני ניס.
שבוע לאחר מכן, סטריקלנד הצטוות לשורות קית' לי לפיוד נגד טים טאז (פאוורהאוס הובס וריקי סטארקס).
ב-25 במרץ, ניתנה לו ההזדמנות להתמודד על אליפות ה-FTW של ריקי סטארקס, לעומת זאת, הוא כשל בניסיונו לזכות בתואר זה לאחר שהפסיד לאחרון.
מאותה נקודה, סטריקלנד ולי החלו להתחרות בקרבות זוגות, כשביחד נודעו בשם Swerve In Our Glory.
ב-13 באפריל בפרק של התוכנית Dynamite, סטריקלנד וקית' לי הפסידו להובס וסטארקס.
ב-29 באפריל בפרק של התוכנית Rampage, סטריקלנד הפסיד בקרב יחידים לדארבי אלין.
סוורב וקית' לי זכו באליפות הזוגות של AEW בלילה הראשון של פרק הספיישל Fyter Fest, שנערך ב-13 ביולי לאחר שניצחו בקרב משולש את האלופים לשעבר, היאנג באקס, ואת טים טאז (פאוורהאוס הובס וריקי סטארקס).
ב-19 באוגוסט בפרק של התוכנית Rampage, לי וסקוט הצליחו לשמור על התואר מול פרייבט פארטי (אייזיאה קאסידי ומארק קוון).
בפרק הספיישל Grand Slam של התוכנית Dynamite'', שהתקיים ב-21 בספטמבר, השניים איבדו את אליפות הזוגות ל-The Acclaimed (אנתוני בואנס ומקס קאסטר).
לסטריקלנד יש בנות תאומות ובן.
אליפות העולם של AEW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של AEW (פעם אחת) - ביחד עם קית' לי
אליפות ה-Wired של CZW (פעמיים)
הישגים בארגון ההיאבקות DEFY Wrestling
אליפות העולם של DEFY (פעמיים)
אליפות הכבוד של GXW (פעם אחת)
אליפות השלישיות של Lucha Underground (פעמיים) ביחד- עם דאנטה פוקס ודה מאק (1) ודה מאק וסאן אוף האבוק (1)
אליפות העולם במשקל כבד של MLW (פעם אחת)
טורניר אליפות העולם במשקל כבד של MLW (2018)
הישגים בארגון ההיאבקות PCW Ultra
אליפות במשקל כבד של PCW Ultra (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-191 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2020
אליפות הייפר סוניק של VOW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של wXw (פעם אחת) - ביחד עם דייוויד סטאר
ליגת הזוגות העולמית (2016) - ביחד עם דייוויד סטאר
הישגים בארגון ההיאבקות WrestleCircus - WC
אליפות רינגמאסטר של WC (פעם אחת)
אייווייס U5 היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אייווייס משנת 2019. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג באפריל 2018 והגיעה לישראל במרץ 2021.
מנוע חשמלי המספק 204 כ"ס ומומנט מרבי של 31.6 קג"מ.
התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 7.5 שניות או 7.8 שניות בדגם הפרימיום והמהירות המרבית עומדת על 163 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 63 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 410 ק"מ או 400 ק"מ בדגם הפרימיום.
צריכת האנרגיה עומדת על 16.6 קוט"ש או 17 קוט"ש בדגם הפרימיום לכל 100 ק"מ.
דֵיים אייווי קַמְפְּטוֹן־בֶּרנֶט הייתה סופרת אנגלייה.
היא זכתה בפרס ג'יימס טייט בלאק לשנת 1955 על הרומן שלה "אֵם ובנה".
יצירותיה מתאפיינות בריבוי דיאלוגים, ובהתמקדות בחיי המשפחה בקרב המעמד הבינוני הגבוה בשלהי התקופה הוויקטוריאנית או בתקופה האדוארדית.
הרומן "משרת ומשרתת" משנת 1947 הוא אחד הבולטים בספריה.
לאור נושאי כתיבתה, ההנחה הרווחת הייתה שמשפחת קמפטון־ברנט היא ממעמד בעלי האחוזות; בסקירה שלו על הכרך האחרון של הביוגרפיה של קמפטון־ברנט מאת הילרי ספרלינג, העיר הסופר ג'ון אינס מקינטוש סטיוארט: "את ההנחה הזו לא טרחה [קמפטון־ברנט] להפריך.
[...] כאשר מעריצהּ הנלהב וחברהּ הקרוב רוברט לידל עסק בחיטוט משפיל־משהו ב[לקסיקון בעלי האחוזות הבריטיים של] בֶּרק וקרוקפורד, בחיפוש אחר קמפטון־ברנטים נכבדים, חיים או מתים, הוא נדהם משלא מצא אף לא אחד.
בפועל, אייווי קמפטון־ברנט "עקרה עם משפחתה ארבע פעמים לפני גיל 14, גרה בשיכוני דיור ציבורי או בבנייה חדשה בפרברים, ולא שמעה כמעט דבר על קרובים ממשפחת קמפטון־ברנט".
טענה זו למוצא מבעלי אדמות הופיעה גם בביוגרפיה "חיי אייווי קמפטון־ברנט" מאת אליזבת ספריג; רק בביוגרפיה המאוחרת מאת הילרי ספרלינג (שבה היא מציינת את קיומן של "טענות מטעות רבות...
שנטענו בעניין אילן היוחסין של אייווי קמפטון־ברנט") נעשה מחקר מדוקדק על תולדות המשפחה.
החוקרת ג' בהאגיאלאקשמי קובעת בספרה "אייווי קמפטון־ברנט ויצירתה" (1986) כי הביוגרפיה של ספריג הייתה "זיכרונות של חֲברה", בעוד שספרלינג "טרחה כמלומדת" בחיבור הביוגרפיה שלה.
אביו של ג'יימס קמפטון־ברנט, צ'ארלס, היה עובד חקלאי נודד, ולימים סוחר פחם וחלבן.
(עד מחקרה של ספרלינג נטען שהיה "בעל קרקעות רבות", אולם הקמפטון-ברנטים של דורו של צ'ארלס היו פועלים וסוחרים זעירים ממעמד הפועלים, ועל אף טענותיהם במשך כמה דורות, מעולם לא היו בעלי אדמות כלשהן.
השם "קמפטון" שימש מאז 1803, מועד נישואי סבו של ג'יימס קמפטון־ברנט, ריצ'רד ברנט, לקתרין מריה קמפטון מהמפשייר, לכאורה לכבוד "הונהּ הרב"; בפועל, היא הייתה בתו של נפח, שהלווה לחתנו 300 ליש"ט.
אחיו הצעיר של ריצ'רד, ויליאם, התחתן עם אחותה של קתרין, אן; רבים מילדי שני הנישואים נשאו את השם "קמפטון".
אייווי קמפטון־ברנט גדלה בהוב ובלונדון.
היא התחנכה בבית, עם שני אחים, עד גיל 14. היא למדה באדיסקומב קולג', הוב, בשנים 1898–1901, ולאחר מכן למדה במשך שני סמסטרים בשנים 1901–1902 בהווארד קולג', בדפורד, ואז למדה לימודי תואר ראשון בלימודים קלאסיים באוניברסיטת לונדון.
לאחר סיום לימודיה, חינכה ארבע אחיות צעירות בבית המשפחה.
אימהּ שלחה את כל ילדיה החורגים לפנימייה ברגע שהתאפשר לה.
ארבע מאחיותיה של אייווי מרדו בחיי הבית ב־1915 ועברו ללונדון, והתגוררו בדירה עם הפסנתרנית מיירה הס.
אייווי הצליחה לנהל את הרכוש המשפחתי שהיה בנאמנות, המורכבת מירושות שני ההורים, לאחר מות אמה.
בתיאור המְחַברת במהדורות המוקדמות של ספריה בהוצאת ספרי פינגווין הופיעה פיסקה שחיברה קמפטון־ברנט בעצמה:
"חיי כה נטולי אירועים מיוחדים, עד שכמעט שאין לי מידע למסור.
התחנכתי עם אחי ואחיותי בכפר, ולאחר מכן למדתי בקולג' הולווי, והשלמתי תואר בלימודים קלאסיים.
חייתי עם המשפחה שלי בצעירותי, אבל במשך רוב חיי הייתה לי דירה משלי בלונדון.
אני נפגשת הרבה עם חברים רבים, לא כולם עוסקים בכתיבה.
ובאמת אין יותר מה לומר".
קמפטון־ברנט בילתה חלק ניכר מחייה כבת לוויה של מרגרט ג'ורדן (1876–1951), מומחית בולטת בתחום האמנויות הדקורטיביות וההיסטוריה של הרהיטים, שחיה בדירתה של קמפטון־ברנט בקנזינגטון מ־1919. כשהופיע הספר "כמרים ומורים" ב־1925, אמרה ג'ורדן שכלל לא ידעה שחברתה כותבת רומן.
לאחר מות ג'ורדן בשנת 1951, הייתה קמפטון־ברנט ככל הנראה בזוגיות עם מאדג' גרלנד, עורכת ווג הבריטי בדימוס ומייסדת בית הספר לאופנה בקולג' המלכותי לאמנות.
גרלנד תיארה את הזוגיות כ"אחד הדברים המאושרים ביותר בחיים ארוכים ורוויי סבל".
הן טיילו יחד ובילו חגים יחד עד מותה של קמפטון־ברנט.
גרלנד נחשבת לסבית לפי הביוגרפית שלה, ליסה כהן, אם כי חייה הפרטיים היו מוסתרים ברובם, בשל מעמדה בחברה.
קמפטון־ברנט זכתה בתואר אבירות בדרגת Dame Commander של מסדר האימפריה הבריטית בשנת 1967.
קמפטון־ברנט לא החזיקה בכל אמונה דתית; א"נ וילסון כינה אותה, בעקבות הביוגרפיה מאת ספרלינג, "אתאיסטית ויקטוריאנית נחושה".
היא מתה בביתה בקנזינגטון ב-27 באוגוסט 1969 וגופתה נשרפה.
מלבד ספרה "דולורס" (1911), רומן מסורתי שדחתה מאוחר יותר כמשהו ש"כותבים בתור ילדים", עוסקת הסיפורת של קמפטון־ברנט בסיטואציות ביתיות במשקי בית גדולים, אשר, לכל דבר ועניין, תמיד נראים שייכים לתקופה האדוארדית.
תיאור החולשות האנושיות למיניהן עובר כחוט השני ביצירתה, וכל המשפחות המתוארות ברומנים שלה לא מְתַפקדות בדרך זו או אחרת: הורים נאבקים בילדים, או יריבויות בין אחים אשר מייצרות מאבקי כוח זדוניים, אף כי סמויים.
החל מספרה "כמרים ומורים" (1925), סיגלה לעצמה קמפטון־ברנט סגנון אישי ביותר: הסיפורת שלה מסתמכת במידה רבה על דיאלוג פורמלי, טִקסי (בניגוד חריף לעלילות, המלודרמטיות לעיתים קרובות), ודורשת תשומת לב מתמדת מצד הקורא: לא פעם ביצירתה מוזכר מידע חשוב כלאחר יד בחצי משפט, והיא נוהגת בסימני הפיסוק רישול מכוון.
התוצאה היא יצירת עולם בדיוני קלסטרופובי במכוון, שבמרכזו חקירה פסיכולוגית של השימוש לרעה בכוח ושל התנכלות, שניהם בקנה מידה קטן.
יצירתה של קמפטון־ברנט זכתה להערכה לאורך השנים.
על "כמרים ומורים" פסק הניו סטייטסמן: "זה עוצר נשימה, מדהים.
זה לא דומה לשום דבר אחר בעולם.
זו יצירה גאונית." באוסף המסות שלה L'Ère du soupçon (1956), שהוא מעין מניפסט מוקדם ל"רומן החדש" הצרפתי, שיבחה נטלי סארוט את קמפטון־ברנט כ"אחת מגדולי הסופרים שהיו באנגליה אי פעם".
אליזבת בואן אמרה על "הורים וילדים", הספר מתקופת מלחמת העולם השנייה, "לקרוא בימים אלה עמוד דיאלוג של קמפטון־ברנט זה לחשוב על צליל טאטוא הזכוכית, באחד הבקרים הלונדוניים האלה אחרי הבליץ".
למעלה מ־30 שנה מאוחר יותר, כתב פטריק ליונס "אלו רומנים שנונים ולעיתים קרובות תובעניים, מלאים דמויות ספקניות שמדברות במימרות ומקדישות זמן רב לניתוח מדויק של דברי אחרים".
מחלת האיידס התגלתה בישראל בראשית שנות ה-80, זמן לא רב לאחר זיהוי המחלה בארצות הברית.
בין השנים 1981 ל-2020, התגלו בישראל 10,791 מקרים של נשאי נגיף ה-HIV, מתוכם 1,771 התפתחו למחלת האיידס.
כן דווחו 1,683 מקרי מוות, ו-1,257 אנשים שעזבו את ישראל.
לפיכך, ולאור חריגותם של מקרי ההחלמה הידועים, בסוף שנת 2020 היו רשומים בישראל 7,851 נשאים של הנגיף, לרבות מקרים בהם התפתחה המחלה.
נוכח אופי ההתפשטות של הנגיף, האמצעים שננקטו לבלימת ההתפשטות, וכן שירותי הרפואה המתקדמים שהמדינה יודעת לספק, שיעור הנדבקים בנגיף (כמו גם שיעור הנפטרים מהמחלה) מכלל האוכלוסייה, נמוך יחסית, ודומים למצב ברוב מדינות המערב.
שיעור המקרים החדשים עמד בשנת 2022 על כ-4.7 למאה אלף, נמוך משמעותית ממדינות מערב אירופה.
במחצית הראשונה של שנות ה-80 התגלו בישראל חולי איידס מעטים מדי שנה.
מקרה המוות הראשון מאיידס בישראל תועד בשנת 1982. באותה תקופה, הידע על הנגיף והמחלה היה מוגבל, ועל אף המשאבים הרבים שהושקעו, לא נמצא לה מזור.
על כן, כל שנותר לעשות היה לפעול כנגד ההדבקה (על ידי חינוך לשימוש באמצעי מניעה, בדיקת מנות דם טרם עירוי וכיוצא בזה), ולתמוך בנדבקים ככל הניתן.
על רקע זה הוקם בשנת 1985 הוועד למלחמה באיידס, הפועל עד היום.
מקרי המוות מהמחלה היו ספורדיים במחצית הראשונה של שנות ה-80, ואף לא הגיעו למספר דו-ספרתי.
במחצית השנייה של העשור נרשמה עלייה, ונמנו כעשרים נפטרים מדי שנה.
במחצית הראשונה של שנות ה-90 חל זינוק במספר הנפטרים (דבר המתכתב עם הרווח הסטנדרטי בין הדבקה בנגיף למוות ממחלה, שלרוב עומד ללא טיפול על כעשר שנים).
מספר המתים הגיע לשיא בשנת 1994, אז נמנו כ-70 מתים בישראל.
עם התקדמות המחקר בתחום פותחו מספר תרופות, שמדכאות את התפשטות הנגיף בגוף הנדבקים, ועל ידי כך מונעות את התפתחות המחלה (אך לא מסלקות את הנגיף מהגוף, מה שמחייב שימוש קבוע בהן).
בעזרת שימוש בתרופות הללו, כמו גם אמצעים נוספים, יש שליטה יחסית בהתפשטות הנגיף, והנשאים מצליחים לרוב לנהל אורח חיים תקין כמעט כמו מי שאינם נושאים אותו.
לאחר השיא בנפטרים שנרשם בשנת 1994, חלה ירידה במניין הקורבנות השנתי, כשבשנת 1998 נפטרו פחות מ-40 חולים.
משם החלה מגמה גלית, במסגרתה יש שנים עם עלייה במספר המאומתים החדשים, ויש שנים בהן נצפית ירידה.
בנובמבר 2009 העריכה המחלקה לשחפת ואיידס במשרד הבריאות הישראלי כי במדינת ישראל חיים כ-6,300 נשאים של נגיף HIV.
זאת, על פי זיהוי בבדיקות של 4,525 נשאים (כולל כ-450 חולים) וההערכה שיש עוד 1,800 נשאים שטרם זוהו ככאלו.
לפי משרד הבריאות, בשנת 2021 היו בישראל 8,386 בני אדם שחיו עם HIV/איידס.
מספר הנשאים החדשים שהתגלו בישראל מדי שנה עלה מכ-310 בשנת 2004 לכ-390 בשנת 2008 ול-495 בשנת 2012. שיעור גידול תפוצת הנגיף בישראל נמוך מהקיים ברוב מדינות מערב אירופה ועמד ב-2009 על 52.8 נשאים וחולים חדשים למיליון ישראלים לשנה.
מאז שנת 2016 ניכרת ירידה במספר הנפטרים, כאשר בשנת 2019 ושנת 2020, מתו כעשרים אנשים מהמחלה (בכל אחת מהשנים בנפרד).
בשנת 2009, שלושת המקורות העיקריים לנשאים חדשים בישראל היו השתייכות לקבוצה שהגיעה ממדינה עם שכיחות גבוהה של איידס (30-40%), יחסי מין בין גברים (20-30%), והזרקת סמים (10-15%).
כ-60% ממקרי ההידבקות החדשים התרחשו אצל צעירים בני 18 עד 25, בדרך כלל כתוצאה מקיום יחסי מין בלתי מוגנים.
יוצאי ארצות עם שכיחות גבוהה של איידס
בשנת 2003, כארבעים אחוזים מכלל הנשאים בישראל היו יוצאי אתיופיה (1,262) ועשרה אחוזים (332) עולים מחבר העמים.
לפי הערכות כתשעים אחוז מהנשאים יוצאי אתיופיה היו תחת השגחה וטיפול רפואי.
לפיכך, קרוב לעשור לאחר-מכן, בשנת 2012 שיעור עולי אתיופיה בקרב הנשאים החדשים ירד משמעותית ועמד על 12%, בעוד מהגרי העבודה מאפריקה היו קרוב ל-30% מהנשאים החדשים.
בשנת 2021, 102 מתוך 388 הנשאים החדשים (26.3%) הגיעו ממדינות ברית המועצות לשעבר.
בשנת 2022, 178 מתוך 457 הנשאים החדשים (38.9%) הגיעו ממדינות ברית המועצות לשעבר, 75 מהם מאוקראינה.
בשנת 2008 התריע ד"ר גדעון הירש, מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס ונשא HIV, כי למיטב ידיעתו "ישראל קפצה השנה למקום הראשון בעולם מבחינת הידבקויות של הומואים.
אנחנו שיאני העולם בשיעור העלייה השנתי במספר הנשאים ההומואים".
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 היה שיעורם של ההומוסקסואלים בקרב הנדבקים החדשים באיידס בישראל כ-38%.
שיעור זה צנח משמעותית בשנות ה-90 בעקבות גילוי נשאי איידס חדשים בקרב העלייה מאתיופיה וחבר העמים, אך חזר לקדמותו בראשית שנות ה-2000. בשנת 2009 שיעור ההומואים בקרב הנדבקים החדשים באיידס היה 35%, בשנת 2018 עמד על 36%.
בשנת 2016 דווח על 127 נשאים חדשים, בשנת 2017 עלה המספר ל-147. הוועד למלחמה באיידס מפרסם שקרוב ל-25% מכל נשאי האיידס הרשומים בישראל הם הומוסקסואלים.
שיעור הנשאים בקרב מזריקי הסמים בישראל מוערך בכ-1-3% ונחשב למגפה הדורשת טיפול.
רבים מנשאי האיידס בקרב מזריקי הסמים נדבקו מחוץ לישראל, בעיקר במדינות ברית המועצות לשעבר בה יש שכיחות גבוהה של נשאי HIV בקרב מזריקי הסמים, אולם שיעור נשאי הנגיף בקרב העולים ממדינות חבר העמים הוא קטן ויש יותר סיכון שידבקו במחלה בישראל מאשר שיגיעו איתה.
בנובמבר 2003 הותנעה תוכנית החלפת מזרקים במרכז ירושלים, ובהמשך גם במתחם לוינסקי בתל אביב ובאשדוד, בניסיון להפחית את היקף ההידבקות בנגיפי HBV ,HIV ו-HCV בקרב מכורים לסמים.
מוקדם לומר אם התוכנית הישראלית עמדה במטרותיה, אך תוכניות דומות בערי אירופה וצפון אמריקה דיווחו על הצלחה.
רבים מהנשאים הבלתי מאותרים הם מכורים לסמים שנדבקו בנגיף בישראל בעקבות שימוש במזרקים מזוהמים, או ביחסי מין בלתי מוגנים במסגרת עיסוקם בזנות.
בקרב מכורים לסמים העוסקים בזנות קיימת שכיחות גבוהה יותר של הרפס, זיבה ועגבת, מחלות המגדילות את ההסתברות להעברת נגיף HIV פי חמישה.
אחד הישראלים המפורסמים ביותר שהתמודדו עם נגיף ה-HIV, היה גדעון הירש.
הירש כיהן כמנכ"ל הוועד למלחמה באיידס, ובזמנו היה מהמעטים במדינה שחיו בגלוי כנשאי הנגיף.
הירש נדבק בנגיף בשנת 1989, כך שהוא הספיק להיות מטופל טרם שלב המחלה הקשה, וכך יכל להמשיך לחיות כמעט 20 שנים לאחר ההדבקה, עד ששם קץ לחייו.
במהלך השנים נפטרו מספר ישראלים מפורסמים מהמחלה, מתוכם ניתן בין היתר למנות את במאי הקולנוע עמוס גוטמן, האמן דן זקהיים, והשחקן יוני חן.
המקרה המפורסם והזכור ביותר הוא ככל הנראה מותה של הזמרת עפרה חזה.
חזה, שהייתה מהזמרות המוכרות, המצליחות והאהובות בישראל, בת 42 בלבד במותה, הסתירה את דבר מחלתה מהציבור, כך שבמידה רבה הידיעה נפלה על הציבור כרעם ביום בהיר.
איי־וועלט היא מערכת פורומים אינטרנטיים מבוססת phpBB המתנהלת בשפת היידיש.
באתר יש מעל 3.4 מיליון תגובות (טוקבק) ויותר מ-48 אלף שרשורים.
רשומים בו יותר משלושה עשר אלף משתמשים.
הפורום נוסד ב-25 באפריל 2007. תחילה כחלק מאתר האינטרנט הייד פארק.
ובהמשך באתר נפרד מבוסס phpBB.
עם התבססותו של האתר התפתחה מערכת פורומים בנושאים שונים כמו: היסטוריה, אקטואליה, חדשות תורניות, טכנולוגיה ועוד.
אייוועלט מתנהלת בקו חרדי, המזוהה עם חצרות חסידיות אמריקאיות המקורבות לחסידות סאטמר.
האתר שולל העלאת "תוכן בלתי הולם" וקבצים "הנוגדים את דרך היהדות" בהתאם לתפיסת עולמה של קבוצת המנהלים, שגם מצנזרת תכנים המביעים תמיכה בציונות או במדינת ישראל.
החדשות ומבזקי החדשות בפורומים הרלוונטיים מתעדכנים על ידי קבוצת ניקים המכונים קנ"א - ק'רעטשמע נ'ייעס א'גנעטור - סוכני ידיעות האתר.
הפורום מחולק לפורומי־משנה - אשכולות לפי קטגוריות מפורטות, למשל:
עדכונים וחדשות בעולם היהודי ומהעולם בכלל
דעת הקהל - דיונים על סדר היום ועיסוק בסוגיות עכשוויות בשיח הציבורי
היימישע קרעטשמע - מאמרים וכתבות מגזין.
חלק מהתוכן מופיע מעת לעת במגזין מיוחד בשם "שרייבער" (סופר).
מעת לעת יוצאת מהדורה מודפסת של תכנים מתוך הפורומים.
האתר מוציא מעת לעת אלבומי מוזיקה ובהם אוספי שירים.
נכון ל-2023 יצאו תריסר אלבומים, האחרון שבהם "חזנות וועלט" אוסף של קטעי חזנות ושירים שהלחין יוסף רוזנבלט.
אייוואר (בכתב קירילי: Ajвар, Aйвар) הוא רוטב תיבול העשוי בעיקר מפלפלים אדומים מתוקים (לא חריפים או חריפים) ומחצילים.
הרוטב/ממרח הפך לתוספת פופולרית ברחבי יוגוסלביה לאחר מלחמת העולם השנייה והוא פופולרי בדרום-מזרח אירופה.
אייוואר תוצרת בית עשוי מפלפלים קלויים.
בהתאם לתכולת הקפסאיצין בפלפלים ולכמות פלפלי הצ'ילי הנוספים, הוא יכול להיות מתוק (מסורתי), פיקנטי (הנפוץ ביותר), או חריף מאוד.
אייוואר ניתן לצרוך כממרח על לחם או כתוספת למנה.
וריאציה אחת מכילה עגבניות וחצילים.
אחרת עשויה עם פלפלים ירוקים ואורגנו.
"אייוואר לסקובאץ תוצרת בית" ו"אייוואר מקדוניה הצפונית" רשומים בארגון העולמי לקניין רוחני על מנת להגן על שמות המותג שלהם.
השם אייוואר מגיע מהמילה הטורקית havyar, שפירושה "ביצי דגים מלוחות, קוויאר" וחולקת אטימולוגיה עם המילה "קוויאר", שמקורה במילה הפרסית "חוויאר".
לפני המאה ה-20, ייצור מקומי משמעותי של קוויאר התרחש על הדנובה, עם דג החדקן ששחה מהים השחור עד בלגרד.
אייוואר ביתי, כלומר "קוויאר", היה בעבר מאכל פופולרי מאוד בבתים ובמסעדות של בלגרד, אך הייצור המקומי של הקוויאר הפך לא יציב בשנות ה-90 של המאה ה-19 בגלל סכסוכי עבודה.
בסופו של דבר הוצע במסעדות בלגרד סלט פלפלים מיוחד כתחליף, תחת השם "אדום אייוואר" (crveni ajvar) או "אייוואר סרבי" (srpski ajvar).
אייוואר תוצרת בית עשוי פלפלים קלויים, טחונים ולאחר מכן מבושלים, בעוד שחלק מהיצרנים התעשייתיים משתמשים בפלפלים טריים טחונים, המבושלים עם שמן חמניות לאחר מכן, מה שמוביל לאיכות נמוכה יותר.
הכנת אייוואר היא מעט קשה, מכיוון שהיא דורשת עבודת כפיים רבה, במיוחד לקילוף הפלפלים הקלויים.
באופן מסורתי, אנשים מכינים אותו באמצע הסתיו, כאשר הפלפלים נמצאים בשפע, ומשמרים אותו בצנצנות זכוכית לצריכה לאורך כל השנה.
באופן אנקדוטי, מרבית המלאים של משקי הבית לא מחזיקות מעמד עד האביב (נצרכים לפני כן), כאשר ירקות טריים הופכים כבר זמינים, ולכן נהנים מהאייוואר בדרך כלל כמאכל חורפי.
לעיתים קרובות, כל המשפחה או השכנים מתאספים כדי להכין את הפלפלים.
כדי לייצר אייוואר, הפלפלים נצלים בשלמותם על צלחת על אש גלויה, על כיריים, או בתנור.
הפלפלים האפויים חייבים להתקרר לזמן קצר, כדי לאפשר לבשר להיפרד מהקליפה.
לאחר מכן, מקלפים בזהירות את העור ומסירים את הזרעים.
הפלפלים נטחנים במטחנה או נקצצים לחתיכות זעירות.
לבסוף, המחית שהתקבלה מתבשלת במשך מספר שעות בסירים גדולים.
שמן חמניות מתווסף בשלב זה לעיבוי ולהפחתת המים, ולשיפור השימור מאוחר יותר.
בסוף מוסיפים מלח (ולפעמים חומץ) ויוצקים את העיסה החמה ישירות לצנצנות זכוכית מעוקרות, שנאטמות מיד.
אייוואר מיוצר ברוב מדינות הבלקן, כולל אלבניה, בוסניה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית, סלובניה וסרביה.
הייצור השנתי המדווח של סרביה בלבד הוא 640 טון.
אייווינד הנריקסן (בנורווגית: Eivind Henriksen; נולד ב-14 בספטמבר 1990) הוא אתלט נורווגי, סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד באליפות עולם (יוג'ין 2022) וזוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) ביידוי פטיש.
הנריקסן נולד וגדל באוסלו שבנורווגיה.
באליפות אירופה שנערכה ביולי בברצלונה שבספרד סיים במקום 22 ביידוי פטיש בתוצאה של 69.98 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בדאיגו שבקוריאה הדרומית סיים במקום 24 ביידוי פטיש בתוצאה של 71.27 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ביוני בהלסינקי שבפינלנד סיים במקום 14 ביידוי פטיש בתוצאה של 72.54 מטר.
באולימפיאדת לונדון שנערכה באוגוסט סיים במקום 13 ביידוי פטיש בתוצאה של 74.62 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בציריך שבשווייץ סיים במקום 17 ביידוי פטיש בתוצאה של 72.31 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ביולי באמסטרדם שבהולנד סיים במקום 16 ביידוי פטיש בתוצאה של 71.93 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיים במקום חמישי ביידוי פטיש בשיא נורווגיה חדש של 76.86 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיים במקום שישי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.38 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בשיא נורווגיה חדש של 82.52 מטר, אחרי וויצ'ך נוביצקי (82.52 מטר) ולפני פאבל פאיידק (81.53 מטר), שניהם מפולין.
כבר בשלב המוקדמות שבר את שיא נורווגיה, כשקבע תוצאה של 78.79 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, זכה במדליית ארד בתוצאה של 80.87 מטר, אחרי פאבל פאיידק (81.98 מטר) ו-וויצ'ך נוביצקי (81.03 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 79.45 מטר, אחרי וויצ'ך נוביצקי (82.00 מטר) ובנצה האלאס מהונגריה (80.92 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיים במקום שביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.06 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ביוני ברומא שבאיטליה סיים במקום שביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 76.51 מטר.
באולימפיאדת פריז סיים במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 79.18 מטר.
באליפות העולם שנערכה בספטמבר בטוקיו שביפן סיים במקום תשיעי בתוצאה של 76.47 מטר.
אייזו קנמוצו (ביפנית: 監物永三; באנגלית: Kenmotsu Eizō; 13 בפברואר 1948) הוא מתעמל יפני לשעבר, שזכה בשבעה תארים עולמיים ומתוכם שלוש מדליות זהב אולימפיות בין 1968 לבין 1979. לאחר פרישתו, הפך למאמן יפני מוביל.
הוא שימש גם כמנהל הספורט של אוניברסיטת ניפון למדעי הספורט וסגן נשיא איגוד ההתעמלות של יפן.
בשנת 2006, קנמוצו הוכנס להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות.
באופן מקרי, שניהם זכו באופן דומה במדליה אולימפית אחת נוספת, כל אחד בארד אישי – קנמוצו על מתח ושירי בקפיצות – במשחקים האולימפיים הראשונים שלהם.
אייז'ה ריאד וילסון היא כדורסלנית אמריקאית המשחקת בקבוצת לאס וגאס אייסז מליגת ה-WNBA.
וילסון נחשבת לאחת השחקניות הבולטות בליגת ה-WNBA, ונבחרה שלוש פעמים ל-MVP של הליגה (2020, 2022, 2024), זכתה בשתי אליפויות (2022, 2023), והייתה שותפה לנבחרת ארצות הברית שזכתה במדליות זהב בטורניר הכדורסל האולימפי בטוקיו 2020 ופריז 2024.
וילסון נולדה בקולומביה, קרוליינה הדרומית, להורים רוסקו ואווה וילסון.
אביה שיחק כדורסל מקצועי באירופה, והיא קיבלה את שמה מהמוזיקה האהובה על אביה - השיר "Aja" של להקת "סטילי דן".
אייז'ה למדה והצטיינה בלימודיה ובכדורסל בתיכון בדרום קרוליינה, שם הובילה את קבוצתה לאליפות המדינה והפכה לשחקנית הכדורסל התיכונית המובילה בארצות הברית בשנת 2014.
וילסון שיחקה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית (2014–2018) תחת המאמן דון סטיילי.
היא הובילה את הקבוצה לאליפות ה-NCAA בשנת 2017 ונבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר.
במהלך הקריירה שלה במכללה זכתה שלוש פעמים בתואר שחקנית השנה של ה-SEC, ובשנת 2018 קטפה את כל תוארי השחקנית המצטיינת הלאומיים, כולל גביע וייד, פרס נייסמית', ופרס ה-AP לשחקנית השנה.
ב-2018 נבחרה וילסון במקום הראשון בדראפט ה-WNBA על ידי קבוצת לאס וגאס אייסז, ובמשחק הבכורה שלה בליגה היא קלעה 14 נקודות בנוסף ל-10 ריבאונדים.
וילסון המשיכה להצטיין בעונה הראשונה שלה, וזכתה בתואר רוקית השנה של ה-WNBA.
בעונות הבאות היא הובילה את האייסז לגמרים ולשתי אליפויות רצופות (2022, 2023), תוך כדי זכייה בפרסים אישיים רבים כמו MVP של הליגה ו-MVP של סדרת הגמר בשנת 2023.
בשנת 2024 שברה את שיא הנקודות לעונה בליגה והייתה לשחקנית הראשונה בהיסטוריה של ה-WNBA שהשיגה 1,000 נקודות בעונה אחת.
וילסון זכתה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת טוקיו 2020 והמשיכה להוביל את נבחרת ארצות הברית לזכייה נוספת במדליית זהב בפריז 2024, שם גם נבחרה ל-MVP של הטורניר.
וילסון כתבה את הספר "Dear Black Girls", שהפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס.
היא גם פעילה חברתית והקימה את "קרן אייז'ה וילסון" למניעת בריונות וקידום חינוך על דיסלקסיה.
אייזיק אובודו ("אוקוצ'ה") (נולד ב-15 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדת החלוץ.
אוקוצ'ה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת אקרה הארטס אוף אוק הגאנאית ולאחר מכן עבר לשחק באירופה, תחילה בקבוצה האוסטרית ברגנץ, ולאחר מכן בקבוצה הסלובקית סנץ, קבוצה השייכת לדניאל יאמר.
תוך כדי תהליך קניית מכבי נתניה הישראלית בעונת על ידי אותו דניאל יאמר, הוא העביר במהלך העונה את אוקוצ'ה למכבי נתניה כדי לעזור לה במאבקיה בליגה.
בתחילת עונת , עת הייתה מכבי נתניה בשליטתו של יאמר, חתם אוקוצ'ה בקבוצה על חוזה לחמש שנים.
במהלך עונת 2006/2007 הועברה ביקורת רבה על יכולתו של השחקן ועל העובדה כי המאמן של הקבוצה באותה תקופה, אלי גוטמן, נתן לשחקן קרדיט רב מידי ביחס ליכולתו על המגרש כיוון ששחקן זה הובא אישית על ידי יאמר.
עם החלפת אלי גוטמן בראובן עטר במשרת המאמן הוכיח אוקוצ'ה יכולת לא מזהירה ולכן עם הזמן החל לאבד את מעמדו היציב בהרכב ואף פתח על הספסל במספר משחקים.
במהלך תחילת עונת השחקן הציג יכולת דלה ביותר ואף לא כבש שער רשמי לעונה זאת במשך תקופה ארוכה.
הבצורת הסתיימה ב-10 בנובמבר במשחק ליגה במסגרת המחזור ה-9 מול הפועל כפר סבא.
באותו משחק השחקן כבש צמד שלא מנע ממכבי נתניה הפסד ביתי בתוצאה 3-2. ב-8 בדצמבר 2007 הבקיע את שער הניצחון מול הפועל תל אביב.
בקיץ 2008 הושאל לבני סכנין.
בקיץ 2009 סיכם הפועל חיפה אך העסקה בוטלה ברגע האחרון, ולבסוף חזר למכבי נתניה.
לאחר שנה בה הציג יכולת ירודה במדי עכו שוחרר מהקבוצה בינואר 2011, וחתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית.
לאחר חצי עונה ברמת גן עזב אוקוצ'ה את ישראל וחזר לשחק בקבוצת הארטס אוף אוק בגאנה.
בשנת 2013 חתם בקבוצה התאילנדית רטצ'בורי.
הרב אייזיק (יצחק) הירש וייס (מכונה "ראה"ו"; כ"ט בשבט ה'תקע"ה, 9 בפברואר 1815, גרוס-מזריץ', מוראביה – כ"ז באייר ה'תרס"ה, 1 ביוני 1905, וינה) ראש ישיבה, היסטוריון, משכיל וחוקר התלמוד, מחבר "דור דור ודורשיו".
נולד בעיירה גרוס-מזריץ' (גרמנית: Groß Meseritsch, בצ'כית: Velké Meziříčí) שבמוראביה למשפחה אמידה.
קיבל חינוך מסורתי ולמד גם מספרות ההשכלה, כגון חומש עם הביאור של מנדלסון והדקדוק של בן-זאב, וגם גרמנית ומדעים.
למד בישיבה בטרביטש אצל ר' חיים יוסף פולק, מתלמידי החת"ם סופר, בישיבה באייזנשטדט אצל ר' יצחק פרלס, ובישיבות אחרות במוראביה ובהונגריה.
בשלב מסוים חזר לבית הוריו והמשיך את לימודיו בעצמו, ואף התכתב בדברי תורה עם רבנים חשובים ובהם ר' יוסף שאול נתנזון ומהר"ץ חיות.
ב-1842 נשא אישה בשם הינדה בת הרב בער אופנהיים שהיה אב"ד בעיר אייבנשיץ (ואחותו של הרב חיים אופנהיים), בת למשפחת אופנהיים המיוחסת והאמידה.
לאחר נישואיו עסק במסחר, ובמקביל שימש ראש הישיבה בעיירת הולדתו עד שנסגרה בפקודת השלטונות ב-1845. באותן שנים המשיך להתוודע לעולם ההשכלה ולספרות העברית החדשה.
פרסם כמה שירים ב"כוכבי יצחק" - אך אלו זכו לביקורת צוננת, בין היתר בדברי מבקר השירה פישל לחובר שאמר, "על שיריו יש לעבור בשתיקה".
מאמריו המחקריים שאת ראשוניהם פרסם ב"כוכבי יצחק", "ישורון", "המגיד" ועוד, זכו להד עם השנים.
ב-1858 עבר לווינה, ושם השתקע עד פטירתו.
בתחילה עבד כמגיה בבית דפוס לספרים עבריים, ושם חיבר הגהות לתלמוד בבלי.
הוא החל להוציא לאור את חיבוריו, ובהם הוצאות מדעיות של מדרשי ההלכה התנאיים, הספרא והמכילתא, עם מבואות מקיפים וביאור עיוני-ביקורתי.
ב-1864 מינה אותו אהרן ילינק כמורה לתלמוד בבלי וירושלמי ב"בית המדרש" שהקים בווינה, מוסד שהיה אמור לעמוד בתווך בין עולם הישיבות לבתי המדרש המודרניים לרבנים.
במשרה זו שימש וייס, לצד ידידו מאיר איש-שלום, למעלה מארבעים שנה, והעמיד תלמידים רבים, בהם שניאור זלמן שכטר.
ב-1865 ניסו וייס ואיש-שלום לייסד ירחון לענייני מחקרים בספרות התלמודית בשם "בית המדרש", אולם הוצאת כתב העת פסקה לאחר ארבע חוברות בשל מיעוט כותבים וקוראים; את רוב המאמרים שהתפרסמו כתב וייס בעצמו.
ב-1865 גם פרסם חוברת בשם "נצח ישראל", במסגרת פולמוס תאולוגי שהתנהל באותו זמן בין רבנים אורתודוקסים ורפורמים אודות האמונה במשיח.
ב-1881 ייסדו שניהם את הירחון "בית תלמוד" לאותה מטרה; כתב עת זה יצא לאור בעריכתם בחמישה כרכים במשך תשע שנים.
בשנת 1871 החל להוציא לאור בחלקים את יצירתו הגדולה, "דור דור ודורשיו".
חיבור זה הוא תיאור היסטורי מקיף של התפתחות התורה שבעל פה, מתקופת המקרא עד שלהי ימי הביניים.
המוקד בשיטתו של וייס הוא תיאור התורה שבעל פה במתודה של השתנות והתפתחות לאורך התקופות ההיסטוריות, מה שהקנה לו את הכינוי "דרווין התלמודי".
לעומת התפיסה האורתודוקסית, שהתייחסה לספרות התלמודית כמוצר מוגמר, שלם ובלתי-משתנה, ולעומת התפיסה הרפורמית והמשכילית-הרדיקלית (כגון זו של יה"ש ו"החלוץ") שביטלה את התלמוד כספרות מיושנת ופגומה, הראה וייס שהתורה שבעל פה וההלכה מסתגלות ומתעצבות לפי שינויי החיים והמציאות.
וייס הושפע במידה רבה מתפיסתו ההיסטורית של רנ"ק, והתייחס – אם בהסכמה אם בשלילה – לשאר ההיסטוריונים היהודים בני התקופה ואנשי חכמת ישראל.
בין שאר חידושיו, התפיסה שהתורה שבעל פה הייתה כבר קיימת בתקופת האבות, כלומר קדמה לתורה שבכתב.
"דור ודור ודורשיו" נדפס שוב בכמה מהדורות ואף הוחל בתרגומו ליידיש.
מספר חיבורים אורתודוקסיים הוקדשו להעמדת תפיסה היסטורית כנגד "דור ודורשיו", בפרט חיבורו של ר' יצחק אייזיק הלוי, "דורות הראשונים".
יובל השמונים של וייס נחגג בווינה ב-1895, ובאותה שנה הוציא לאור את חיבורו האוטוביוגרפי "זכרונותי".
בחיבור זה ידיעות היסטוריות חשובות על ישיבות מוראביה והונגריה בימי נערותו של וייס, וכן פרקים ביוגרפיים על ידידיו של וייס ובהם שי"ר, צונץ, שד"ל ואחרים.
כדרכו של וייס בחיבור זה ובמאמרים אחרים שפרסם על אישי תקופתו, לא נמנע וייס לפרט גם את הצדדים השליליים באישיותם של ידידיו, מה שגרר עליו ביקורת של תלמידיהם.
פרקים ששרדו מכתב היד של חלק ב' של "זכרונותי", ובהם תיאורים של החת"ם סופר ושל ר' צבי הירש חיות, פורסמו על ידי ג' קרסל ב"גנזים" א.
בשנותיו האחרונות התנגד וייס לציונות ולתנועת "חיבת ציון".
לעומת זאת החשיב מאוד את הכתיבה בעברית, ואף יצא כנגד חוקרי תלמוד שכתבו את מחקריהם בשפות אחרות.
רחוב "דור דור ודורשיו" (שמה של יצירתו הגדולה) במושבה הגרמנית בירושלים מנציח את זכרו, וכן רחוב א.ה.
אורח לצדיק, דיני תפילה, וינה תרכ"א 1861
ספרא דבי רב, תורת כוהנים עם פירוש הראב"ד ו"מסורת התלמוד", פירוש ביקורתי עם מבוא, הערות וחילופי גרסאות.
מכילתא, עם "מדות סופרים", פירוש ביקורתי עם מבוא, הערות וחילופי גרסאות.
בית המדרש, כתב עת לענייני מחקר התורה שבעל פה.
ארבעה גיליונות בשנת תרכ"ה-תרכ"ו, 1865
משפט לשון המשנה, דקדוק לשון המשנה.
דור דור ודורשיו, הוא ספר דברי הימים לתורה שבעל פה עם קורות סופריה וספריה (בכותרת גרמנית: Zur Geschichte der Jüdischen Tradition).
כרך א, מקדמתה עד חרבן הבית השני, תרל"א 1871;
כרך ב, מחרבן הבית השני עד אחר חתימת המשנה, תרל"ו 1876;
כרך ג, מחתימת המשנה עד שנסתיים התלמוד, תרמ"ד 1883;
כרך ד, מחתימת התלמוד עד סוף האלף החמישי, תרמ"ז 1887;
כרך ה, מתחילת האלף הששי עד גלות ספרד האחרונה, תרנ"א 1891. מהדורות נוספות רבות.
בית תלמוד, כתב עת למחקר התלמוד.
דרכי הגמרא לרבי יצחק קנפנטון, מהדורה מדעית עם מבוא, וינה, תרנ"א 1891
"ראשית צמיחת ההשכלה ברוסיה", בתוך "ממזרח וממערב" של ראובן בריינין, תרנ"ד 1894
זכרונותי - מילדותי עד מלאת לי שמנים שנה, ורשה תרנ"ה 1895; תרגום לגרמנית, ברלין 1936; קטעים מחלק ב' בגנזים ח"א, תל אביב תשכ"א 1961, עמ' 15 - 53
בין מאמריו, שפרסם בכתבי עת שונים, גם ביוגרפיות של דמויות בתולדות התורה שבעל פה, ובהם רב, רס"ג, רב האי גאון, רש"י, רבנו תם והרמב"ם.
אייזיאה לורד תומאס השלישי הוא כדורסלן ומאמן לשעבר בליגת ה-NBA.
תומאס מזוהה עם קבוצת דטרויט פיסטונס בה שיחק לאורך כל הקריירה שלו.
תומאס נחשב לאחד מהשחקנים והרכזים הטובים ששיחקו בליגת ה-NBA בכל הזמנים, נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA בחגיגות היובל לליגה ב-1996, נבחר שתים עשרה פעמים למשחק האולסטאר של הליגה ונבחר להיכל התהילה של הכדורסל בשנת 2000. תומאס הוא מאמנן לשעבר של הקבוצות אינדיאנה פייסרס והניו יורק ניקס.
תומאס נולד בשיקגו שבאילינוי, הצעיר מבין תשעה ילדים למרי ולאייזיאה לורד תומאס השני.
לאחר הולדתו נפרדו הוריו והוא גדל עם אמו ואחיו.
כבר מגיל צעיר הצטיין בכדורסל, הוא למד בתיכון סיינט ג'וזף שבפרבר וסטצ'סטר של שיקגו וסייע לקבוצת בית הספר להגיע עד גמר אליפות אילינוי לתיכונים.
תומאס שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אינדיאנה, בין השנים 1979 ל-1981, תחת המאמן בובי נייט.
בשנתו הראשונה זכתה הקבוצה באליפות ליגת הביג-10 ועד לשלב 16 האחרונות בטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
הוא השיג בעונה זו ממוצע של 14.6 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק.
בשנתו השנייה מונה לקפטן הקבוצה, הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 16 נקודות ו-5.8 אסיסטים למשחק.
תומאס הוביל את אינדיאנה לזכייה נוספת באליפות הביג-10 ולזכייה באליפות טורניר המכללות של ה-NCAA.
הוא נבחר ל-MVP של הטורניר וכן לחמישיית העונה ב-NCAA.
לאחר עונה זו הציג עצמו כמועמד לבחירה בדראפט ל-NBA.
בדראפט של 1981, נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה השנייה של הסיבוב הראשון.
כבר בעונתו הראשונה הפך לרכז הפותח של הקבוצה והשיג ממוצע של 17 נקודות ו-7.8 אסיסטים למשחק, באותה עונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ולשחקן בחמישייה הפותחת של אזור המזרח במשחק האולסטאר של ה-NBA.