tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחבל המדברי, המאופיין באקלים יבש והכולל כ-60% משטח מדינת ישראל, הייתה התיישבות לכל אורך ההיסטוריה.
שבטי ישראל, ולאחריהם הנבטים והביזנטים, ישבו אזורים בחבל המדברי, ואף עסקו שם בחקלאות, מסחר ומלאכה.
התיישבות זו התרחשה בגלים שונים, שאת שרידיהם ניתן לראות עד היום ברחבי הנגב.
לאחר קריסת הציוויליזציה הביזנטית, הפסיקה בנגב התיישבות הקבע והוא יושב בדלילות על ידי נוודים בדואים, עד הקמת מדינת ישראל.
בצפון הנגב מצאו עדויות להתיישבות כבר באלף הרביעי לפני הספירה, אבל עדויות דומות לא נמצאו בנגב המרכזי או הדרומי.
נמצאו עדויות ראשונות לחקלאות שמקורן כבר מתקופת הברונזה התיכונה א', וגם יישובי קבע ומתקני פולחן.
נמצאו עדויות רבות להתיישבות קבע בעלת אופי חקלאי תקופת הברזל, בתקופה בה ישבו בנגב הישראלים הקדומים.
הצוות בו היה חבר מיכאל אבן-ארי גילה את אחת מאותן התיישבויות, מבצר ששמר על הדרך מעציון גבר לבאר שבע.
המבצרים עסקו בחקלאות מי הנגר, במקביל לתפקידם הצבאי.
בורות המים שנמצאו באתרים הללו היו עדות ראשונה לשימוש בחקלאות הנגר.
לאחר גלות בבל, לא נותרה התיישבות קבע רצינית בנגב, עד המאה השלישית לפני הספירה.
אז התיישבו במקום הסוחרים-נוודים, הנבטים.
הם הקימו בנגב ערי קבע בהן עבדת, ממשית, שבטה, חלוצה, וניצנה.
לאחר הכיבוש הרומאי, ירדה חשיבות הערים בנגב אך הן לא ננטשו.
בשנת 392 חולקה האימפריה הרומית (למזרחית ומערבית), והנגב חווה תחיה במעמדו, הצבאי והכלכלי.
הביזנטים השתמשו בלימיטאני, חיילים-חקלאים שהתגוררו בערי הנגב, ועסקו שם בחקלאות מי נגר.
תקופה זו הייתה תור הזהב של ההתיישבות בנגב, ותושביו חוו עושר כלכלי.
איסוף המים הגיע למלוא התפתחותו בתקופה זו, כשכל טיפה של מי נגר נוצלה עד תום.
בזמן שלטון הקיסר הראקליוס חלה שקיעה, כאשר ערים בקיסרות ובהן עבדת נבזזו, אך עבדת שוקמה לאחר מכן.
לאחר הכיבוש הערבי דרכי המסחר נחסמו, וערי הנגב ננטשו.
לשליטים האיסלאמיים לא הייתה מוטיבציה לפתח את הנגב, לא כלכלית ולא צבאית.
לבסוף ננטשו כל התיישבויות הקבע, והנגב עבר לידי השבטים הבדווים, שלא טרחו לשמר את חקלאות הנגר ובחרו באורח חיים של נדודים ורעייה, תוך שימוש מוגבל בחלק מן השדות לצורך שתילת שעורה.
שיטת חקלאות מי הנגר העתיקה
המערכת נועדה כדי להתגבר על הבעיות הקריטיות הנוגעות לחקלאי הרוצה לגדל מזון בנגב:
מיעוט משקעים בהשוואה לאזור האקלים הים תיכוני, אי סדירותם והאופי המקומי של ירידתם.
הקרקעות האפשרויות לעיבוד מורכבות ברובן מלס, שהוא חומר המאפשר חקלאות, אבל נאטם במגע עם מים.
תכונה זו מגבילה מאוד את החלחול של המים המעטים, וגורמת שיטפונות.
סחיפת הקרקע, כתוצאה של אותם שיטפונות.
במחקר שנערך בנגב בשנות ה-50 של המאה ה-20, נמדדו ונחקרו המערכות העתיקות שהתגלו.
המערכות היו רחבות היקף, ולא היה מטר אחד שלא נוצל כחלק מן המערכת החקלאית .
החוקרים סיווגו את המערכות העתיקות שנמצאו לשלושה סוגים:
נחלים צרים - ומדורגים נחל טבעי בשטח מדורג בעזרת אבנים, וסביב כל מדרגה קיים קיר בנוי אבן שאורכו תלוי בתלילות הנחל.
המרחק בין קירות המדרגות 12–15 מטר, וגובה הקירות בין 60–80 סנטימטר.
לאורך הקירות גדלים שיחים שאינם לצורך מאכל, שתפקידם לייצב את הקרקע.
בזמן שיטפון פתע, גולשים המים ממדרגה למדרגה.
חלק מהמים חודרים אל הקרקע, וחלקם מתקבץ מאחורי קירות המדרגה ונשאר שם לאורך זמן, וכך מסוגלים גם הם לחדור אליה, תוך התגברות על הקרום שנוצר בקרקע הלס.
נראה שזו המערכת הפשוטה והקדומה ביותר.
הנחלים צריכים להיות צרים, מאחר שבנחלים רחבים עוצמת השיטפונות חזקה, ולכן לא נותרה בה מספיק קרקע מסוג לס המתאימה לחקלאות.
המדרגות חייבות להתחיל מחלקו העליון ביותר של הנחל, משום שתפקיד המדרגות הוא גם לבלום את כוחו המכני של השיטפון.
תצורה זו קיימת עדיין בנחלים רבים בנגב, והיא לפחות בת 1400 שנה, מה שמוכיח את יעילותה.
מערכי חוות - מערכות שהיו נפוצות יותר בסביבת הערים הקדומות כמו עבדת, שבטה וניצנה.
מסביב לשטח החווה הוקמו חומות אבן ובתוכן הוקם בית, מה שמראה על תפיסת החווה כשטח פרטי.
בגאיות שטוחים ובשטחי הצפה הוקמו שדות מדורגים, בהם 5–12 מדרגים שהוקפו בקירות אבן.
בגבעות שסובבות את הגאיות נחפרו תעלות שהובילו את מי הנגר לכל חלקה בנפרד.
למערכת שני חלקים: 1. שדות מדורגים, בהם גידלו גידולים חקלאיים למאכל, והם מוקפים חומה.
2. אגני היקוות מהם הובלו המים באמצעות תעלות אל השדות.
שטח אגן ההיקוות גדול פי עשרים עד פי שלושים מהשטח המעובד.
מבנה זה סיפק לחווה החקלאית מים השווים ל-600–800 מ"מ בשנה, באזור שבו יורדים בממוצע 86 מ"מ לשנה בלבד.
זה אפשרי בגלל תכונות הלס, שמקטינות מאוד את ספיגת המים בשלב הראשון, ובכך מאפשרות למים לזרום כמי נגר מהגבעות אל השטח המעובד בגאיות.
בחוות כאלו קירות המדרגים היו בגובה שהגיע ל-30 סנטימטר בלבד, שהספיקו כדי להרוות את האדמה עד לעומק של 3 מטרים, ומן הצד השני אפשרו למים עודפים להמשיך לזרום בשיטפון קיצוני.
בקירות הם בנו גם מבנה גלישה בצורת מדרגות, כדי למנוע את סחיפת האדמה.
כל מטר פנוי של אדמה נוצל בחוות הללו, וגם הגבעות שיצרו את אגני ההיקוות חולקו באופן מדוקדק כדי למנוע גנבת מים.
מערכות הטיה - מערכות אלו הצריכו מבנים הנדסיים מורכבים, ולכן יש רק דוגמאות מעטות מהן.
הן נבנו בסמוך לנחלים גדולים ונועדו לנצל את מי השיטפונות העזים.
המערכת כללה תעלה גדולה ועמוקה, שהזרימה חלק ממי השיטפון למערך נרחב מאוד של שדות מדורגים, וסכר אבן שהפנה את המים אל התעלה.
ההבדל בין המערכת הזו למערכת החוות הוא בגודלה, שיכול להיות גדול ממערכת החוות בכמה סדרי גודל, וביעילותה שהיא נמוכה בהרבה ממערכי החוות.
מערכת זו גם מאופיינת בכמות גדולה של סחופת.
במקרה של המערכת בנחל ממשית, הסחופת העלתה את גובה המדרגות עד שהמים לא יכלו להתפזר עליהן באופן יעיל, ובכך המערכת הפסיקה לעבוד.
בשלב האחרון הסחופת מילאה גם את התעלה, השטח הגדול ננטש, והוקמה חוות מי נגר רגילה בתחתית המערכת.
לאחר קום מדינת ישראל, החליטו חוקרים מהאוניברסיטה העברית לשחזר את חקלאות מי הנגר בנגב, שחזור שהתרחש בשלושה שלבים.
מטרת השחזור, במילותיהן של החוקרים:"
לבחון את התאוריות שלנו על החקלאות הקדומה של מי הנגר;
לאסוף נתונים על מי הנגר מפרשות מים ומאגני התנקזות בגדלים שונים, ולחקור מה הם הגורמים המשפיעים על זרימת מי הנגר, כגון הגם ופרשת המים;
לקבוע אילו גידולי שדה, ירקות, עצי פרי, וצמחי מרעה אפשר לגדל בהצלחה בתנאי חקלאות-נגר;
לחקור מהי צריכת המים של צמחי חקלאות באקלים מדברי;
לפתח שיטות של שימוש בחקלאות-נגר בתנאי חקלאות מדברית בימינו;
חקר חיי הצמחים ובעלי החיים בסביבתם המדברית הטבעית".
בשנות החמישים של המאה העשרים החל מחקר ארכאולוגי באזור הנגב, שחשף את שרידיהן של תרבויות רבות, ששכנו באזור הנגב והתבססו על חקלאות מי נגר.
בשנת 1956 צוות החוקרים בהשתתפות מיכאל אבן-ארי שעסק בחקר התרבויות האלו וההיסטוריה שלהן, הגיע למסקנה שעליהם לשחזר חוות מי נגר כדי לבחון את היתכנות השיטה החקלאית הזו.
לאחר שנה של הכנה החלו בשחזור החווה בשבטה, אותה לא הצליחו לאכלס בגלל בעיות ביטחוניות ולוגיסטיות.
הסיבות לחוסר היכולת לאכלס את החווה הן: א) צוות המחקר לא קיבל אישור משלטונות הצבא, שנדרש בעקבות הקרבה לגבול מצרים והתקפות הפדאיון.
ב)לא הייתה דרך שמישה שיכלה להעביר באופן רציף אספקה אל הצוות הגר בחווה.
בעקבות הסיבות האלו לא נמצאו אנשי צוות מתאימים שהסכימו לאכלס את החווה באופן רצוף בזמן הקמתה.
בחווה שיחזרו את השיטות המסורתיות, ותפקידה בתחילה היה מחקר מדעי בסיסי, כדי להוכיח או לסתור את העקרונות המשוערים של חקלאות מי הנגר.
בהמשך תהליך התכנון הוחלט גם לאסוף מידע נוסף על האקלים המדברי, מי הנגר והמשקעים.
הוחלט גם לשתול בחוות גידולים חקלאיים, כדי להבין באיזו מידה ניתן להשתמש בחקלאות מי הנגר בעולם המודרני .
בחווה שוחזרו קירות המדרגות, תוך הצבת אבנים גדולות ובלתי מסותתות ומילוי הרווחים בחצץ ואדמה; שחזור גדר האבן העתיקה; ניקוי בור המים והתעלות שמוליכות אליו; שחזור מובילי המים העתיקים, התעלות, ומבני הגלישה.
כמו כן, הוצב גם מכשור מדעי.
נדרשו 2,000 ימי עבודה לשחזור החווה, כלומר היה עולה בידי משפחה לבצע משימה כזו בתוך שנה-שנתיים.
בחווה ניטעו רק מינים שהיו מוכרים באזור בתקופה העתיקה: חרוב, תאנה, שקד, שזיף, זית, רימון, אלה, אפרסק, משמש וגפן.
בעקבות הבעיות הלוגיסטיות והביטחוניות שהתעוררו בשחזור החווה בשבטה, החלו בשנת 1959 להקים חווה נוספת בעובדת.
בחווה התגוררו באופן חלקי מיכאל אבן-ארי ואשתו, וכן צוות תפעול מצומצם.
החווה נזרעה בחופזה אחרי השיטפון הראשון, וכעבור שבועיים החלו לגדול נבטי השעורה הראשונים.
כך הודגמה שיטת החקלאות במי נגר לראשונה בעידן המודרני בנגב, והוכח כי היא אפשרית.
החווה בעבדת הייתה גדולה משמעותית מזו שבשבטה, והושם בה דגש על שדות ניסויי חקלאיים מתוך מטרה לחקור חקלאות מודרנית, ולא רק לשחזר את החקלאות הקדומה.
במאי נקצר הייבול הראשון, שנשתל בשיטות פרימיטיביות ובחופזה אחרי השיטפון הראשון.
היבול היה סביר בהחלט בהשוואה לשדה רגיל באותה התקופה, מה שהפתיע את החוקרים.
החווה שוחזרה ברובה, אך לא כולה.
השחזור בוצע תוך הפקת לקחים מהבניה בשבטה, תוך שימוש באבנים מסותתות, חיזוק בבטון ובניה על ידי מומחים.
בנוסף, הוקמה מערכת חלוקת מים מודרנית ונשלטת יותר, הכוללת גם אמצעי מדידה רבים יותר לאורך הדרך.
פרט לכך, יושרו חלק מהחלקות לפני תחילת העבודה, כדי להבטיח פיזור מים אחיד.
בדומה לעבודה שבוצעה על חוות שבטה, גם כאן שוחזרו המתקנים החקלאיים, הגדר ותעלות המים, אך תוך שימוש בבטון, צינורות פלדה, ועוד ציוד מודרני.
בחווה הוחלט לגדל פירות, גידולי שדה וצמחי מרעה.
הוחלט להשתמש בתוכנית ארבע שנתית בתכנון גידולי השדה, וגם להכין לכל שנה אפשרויות שונות בהתאם למועד ירידת הגשמים.
שחזור החווה השלישית בנחל סכר
בשנת 1968 הוחלט להקים חווה שלישית על שטח גדול משהיה לחוות הקודמות, כדי לבצע ניסויים בקנה מידה שלא היה אפשרי בחוות הללו.
כעבור שנתיים, הוקמה החווה בערוץ נחל סכר שהתגלה כאזור המתאים ביותר, לא רחוק מחורבות העיר הקדומה ממשית.
שמו של הנחל הגיע משרידי סכרים עתיקים ששימשו בעבר לחקלאות מי נגר.
החווה זכתה למימון מארגונים בינלאומיים העוסקים בחקלאות בעולם השלישי, בהם מוסד HEKS (ארגון הסיוע של הכנסייה השווייצרית), המוסדות הגרמניים "לחם עולם" ו"שירות שלום לעולם", והכנסייה האוונגלית של הסן-נסן, וכן למתנדבים רבים.
חווה זו הייתה גם מצוידת בציוד מדעי רב יותר בהשוואה לקודמותיה, כגון מדי גשם רבים, וחלקות ניסוי למדידת מי הנגר.
בחווה נשתלו מיני העצים וצמחי המרעה שנבחרו בניסויים שנעשו בחוות הקודמות בשבטה ועבדת, והוכחו כמסתגלים ביותר בסביבה היבשה.
החווה הוקמה כדי לבחון את הגידולים שנמצאו כיעילים ביותר בניסויים הקודמים בקנה מידה מסחרי, וכן ניסיון להשתמש בשיטת חקלאות מי הנגר למען השבחת שדות מרעה.
בחווה גם בוצע ניסוי רחב היקף של גידול עדרי כבשים.
שיטות נוספות לשימוש בחקלאות מי הנגר:
נגרין: בהתבסס שיטה שראה בתוניס, יואל דה-מלאך שהיה היועץ החקלאי של הצוות יזם הקמה של חלקות נגרין.
נגרין הן אגן היקוות זעיר הנכרה לכל עץ בנפרד, במקום לכל המטע גם יחד.
האגן מוקם כך שהצמח נמצא בשטח הנמוך ביותר, וכך כל המים זורמים אליו.
השיטה מבוססת על עובדה שהתגלתה בניסויים קודמים: ככל ששטח אגן ההיקוות קטן יותר, הוא יעיל יותר מבחינת ניצול מים.
הקמת הנגרינים ואחזקתם גם זולה יותר מהקמת חוות מי נגר.
תוצאות הניסוי הראו שתמיד נאספים יותר מים בנגרין מאשר בחוות בעלות שטח דומה, ושרמת המליחות של הקרקע יורדת עד לרמות אפסיות, המאפשרות שתילת צמחים הרגישים למליחות.
מבחינה כלכלית שיטה זו אינה מתאימה לעת המודרנית, אך לסלי שנן שהיה חבר בצוות פיתח שיטה טובה יותר, הנקראת על שמו "שננים" והיא יעילה יותר.
כמו כן פותחו שיפורים נוספים לשיטה על ידי חוקרים אחרים.
בשנים האחרונות קק"ל השתמשה בשיטת הנגרין לצורך ייעור חלקים שונים בנגב הצפוני.
לימן: שטח עפר מוקף באופן חלקי על ידי סכר עפר שגובהו מטר אחד.
נוסה לראשונה בקיבוץ רביבים, אך המחקר המדעי עליו בוצע בחוות נחל סכר.
מתאים לשטח שטוח יחסית, בעמק רחב שיכול לקלוט מים משטח סמוך.
זה האמצעי הנפוץ ביותר בנגב לשימוש במי נגר.
היא מאפשרת גידול עצים גם לצד כבישים, וגם גידול עצי זית
מציאת ופיתוח זני צמחים המתאימים לחקלאות באקלים מדברים .
הנחלת ידע שהופץ לחקלאים במדינות מתפתחות, והופעל שם בהצלחה על ידי ארגונים בינלאומיים.
לדוגמה, צוות מהשירות החקלאי לארצות מתפתחות של מדינת גרמניה יישם את העקרונות בהצלחה באזורים צחיחים באפגניסטן, בבוטסואנה בהודו ובפקיסטן, ועוד.
בשנת 1961 פרסם צוות המחקר מאמר בכתב העת המוביל science, בנושא החקלאות ההיסטורית בנגב.
על העבודה נמתחה ביקורת בשנות השישים, לאחר שהתברר שהחווה לא מייצרת תפוקה מספיקה כדי להתאים לחקלאות מודרנית.
כשדוד בן-גוריון קיבל את תוצאות הניסוי, הוא פנה לד"ר רענן וויץ וביקש ממנו להקים חמישה יישובים בנגב, שיבססו את פרנסתם על חקלאות מי הנגר.
תגובתו של ד"ר וויץ: "כשאתה תצייד את צה"ל בכלי המלחמה של הנבטים, אני אקים התיישבות בכלי החקלאות של הנבטים".
אפילו אבן-ארי בעצמו לא היה בטוח בכלכליות השיטה, והעלה ספקות האם היא מתאימה לחקלאי ישראלי, לבדואי או למדינות המתפתחות.
ואכן, חקלאות מי הנגר לא התפתחה לרמה מסחרית בישראל, מחוסר כדאיות.
אז מהו הערך שמספקת השיטה בכל זאת, למרות חוסר ההיתכנות הכלכלית של חקלאות המזון המבוססת על שיטה זו?
נראה שבכל זאת יש לה כמה שימושים.
פרט לשימוש של קק"ל בשיטת מי הנגר כדי לייער חלקות מסוימות בנגב, לשיטה יתרונות אקולוגיים רבים.
למשל, בשנת 1978 הוקם פארק אבן ארי-לובנשטיין.
גודלו של הפארק 13 דונם והוא מושקה על ידי מי נגר בלבד, במקום להסתמך על מים יקרים שמגיעים בצינור מצפון לנגב, כמו בשאר יישובי הנגב.
שיטה זו גם יכולה לשמש לשיקום שטחי המרעה רחבים ופוריים, שנעלמו מהמדבר בעקבות רעיית יתר, והצטמצמו לכדי שטחי מרעה קטנים המחייבים נדידה מתמדת.
בניסוי בחוות עבדת נמצא כי בניהול נכון ושתילת צמחי המרעה הנכונים, ניתן להגדיל את יכולת ייצור המזון של השטח פי 50 לעומת המדבר החשוף.
שיטה זו נותנת תקווה להשבת האיזון הטבעי אל מערכות אקולוגיות שנהרסו בעקבות התנהלות לא אחראית של האדם בעבר, ובכך להחזיר את הצומח לנגב.
ולבסוף, יכול להיות שתימצא הדרך להפוך את החקלאות לריווחית.
גידול של צמחי מרפא לתעשיית התרופות, או גידולים שערכם יקר מערך המזון שהם מספקים כמו יין, יכולים להיות בעלי ערך גדול יותר מחקלאות לצורכי מזון, ויש מקום לבחון את הכדאיות שלהם.
הנבטים בעצמם ייצור כמויות גדולות של יין ושמן זית, ואף ייצאו אותם מעבר לים, ולכן הכלכלה שלהם לא הייתה מבוססת רק על ייצור מזון לצורכי קיום.
אולי יש מקום לנהוג כמותם.
מועדון הכדורעף שַחְטָאר דוֹנֵצְק (באוקראינית: Волейбольний клуб «Шахтар» Донецьк) היה אחד ממועדוני הכדורעף החשובים והידועים ביותר באוקראינה ולפני כן בברית המועצות.
המועדון היה ממוקם בעיר דונצק שבמזרח אוקראינה.
המועדון נוסד בשנת 1983 וזכה באליפות ברית המועצות בשנת 1992 והיה האחרון לזכות בה לפני התפרקות ברית המועצות.
הקבוצה השתתפה לאחר מכן בליגת העל האוקראינית בכדורעף וזכה באליפות בשנים 1992, 1993 אך בהמשך התקשתה לשחזר את ההצלחה: בשנת 1995 סיימה במקום השלישי אך ב-1997 שחררה שחקנים רבים לאחר שסבלה מקשיים כלכליים רבים.
ב-1998 כבר התמודדה בליגה השנייה ובשנת 1999 כבר חדלה מלהתקיים.
מועדון הכדוריד דונבאס הוא שמו הרשמי של מועדון שחטאר דונצק, שהיה ידוע בעבר בשם שחטאר-אקדמיה (באוקראינית: Шахтар-Академія).
זהו מועדון כדוריד אוקראיני מקצועני מהעיר דונצק שמתמודד בליגת העל האוקראינית בכדוריד.
מאז 2017 נקרא רשמית בשם דונבאס מחוז דונצק
הקבוצה הוקמה בשנת 1983 כקבוצת שחטאר דונצק על בסיס מועדון קודם בשם "ספרטק דונצק".
הקבוצה הייתה אחת הקבוצות המובילות בליגה האוקראינית והיא זכתה 3 פעמים באליפות הלאומית בשנים 1994/95-2005/06 ותמיד סיימה באחד משלושת המקומות הגבוהים בטבלת האליפות.
בדומה לקבוצת הכדורגל, קבוצת הכדוריד זכתה להישגים נאים בזירה הבינלאומית והיא העפילה לגמר גביע פדרציית הכדוריד האירופית בעונת 1995/1996. לאחר עונת 2005/06, הקבוצה סבלה מקשיים פיננסיים רבים ובעונת 2011/12 אף ירדה לליגה השנייה ושנה לאחר מכן, בעונת 2012/13, הקבוצה הצליחה לחזור לליגה הבכירה.
בשנת 2017 אורגנה מחדש תחת השם "דונבאס" אך בעקבות משבר אוקראינה אינה מארחת משחקים בדונצק אלא בעיר מריופול.
בעונת 2018/2019 חזרה לזירה האירופית כשהתמודדה בגביע האתגר.
מועדון הכדורגל שַחְטָאר-2 דוֹנֵצְק (באוקראינית: Футбольний клуб «Шахтар-2» Донецьк) הוא מועדון כדורגל מקצועני שמשמש כקבוצת מילואים של שחטאר דונצק.
הקבוצה הוקמה בשנת 1949 והתמודדה בליגות המשניות באוקראינה עד שפורקה בתום עונת 2006.
הקבוצה השתתפה במשך 41 עונות רצופות בטורנירי הנוער של ברית המועצות לאחר שהוקמה בשנת 1949. ב-1992 אורגנה מחדש כ"שחטאר-2" והתמודדה בליגה האוקראינית הראשונה בה סיימה במקום 12 האחרון.
בעונות 1992/93 עד 1997/98 השתתפה בליגה השנייה וחזרה לליגת המשנה האוקראינית ב-1998. לפני עונת 2006/07 ירדה מהליגה הראשונה
לקראת עונת 2008 הוקמה הקבוצה מחדש כקבוצת הנוער של שחטאר והיא מתמודדת באליפות אוקראינה לנוער.
"שחטאר-3" (באוקראינית: ФК «Шахтар-3») הוא מועדון כדורגל אוקראיני מהעיר דונצק, שהיווה לקבוצת המילואים השנייה של מועדון הכדורגל "שחטאר דונצק" (נוסף לקבוצת "שחטאר-2 דונצק").
המועדון נוסד בשנת 2000 על מנת לקלוט שחקנים צעירים שסיימו את לימודי הכדורגל באקדמיה של מועדון הכדורגל "שחטאר" וברוב שנותיו התמודד בליגה האוקראינית השנייה.
שחור על לבן הוא סרט תיעודי שביים תומר הימן, ויצא לאקרנים ב-2007. הסרט עוסק במסעו של ההרכב המוזיקלי הפרויקט של עידן רייכל באתיופיה.
הסרט הוקרן אף בפסטיבלים שונים ברחבי העולם, בהם פסטיבל הסרטים היהודי בסן פרנסיסקו , בוושינגטון ובפילדלפיה .
בינואר 2006 הופיע הפרויקט של עידן רייכל באתיופיה, שם שהה ההרכב במשך חמישה ימים.
אל ההרכב הצטרף במאי הסרט, תומר הימן.
הסרט התמקד במסעם של חברי הפרויקט, ווגדרס אבי וואסה, שנולד באתיופיה ועלה לישראל, וכברה קסאי, שנולדה בסודאן בעת עליית הוריה מאתיופיה, והיה זה לה הביקור הראשון שם.
שיר הנושא של הסרט, "הביתה הלוך חזור", נכתב על ידי עידן רייכל עבור הסרט ובוצע על ידו בסרט עצמו, ואילו בגרסת הסינגל שיצאה בספטמבר 2007, לרגל הקרנת הבכורה של הסרט, בוצעה על ידי כברה קסאי.
שחזור הרצועה הצולבת הקדמית הוא הליך כירורגי בו משתילים רקמה במקום הרצועה הצולבת הקדמית הממוקמת בברך כדי להחזיר את תפקודה לאחר פציעה.
בהליך זה לרוב מסירים את הרצועה הקרועה מהברך ולעיתים משמרים אותה.
הניתוח מתבצע באמצעות הליך שחזור ארתרוסקופי.
תהליך ההחלמה של שחזור הרצועה הצולבת הקדמית מחולק בדרך כלל לשלבי שיקום שונים.
לכל שלב יש מטרות שונות, ותהליך השיקום הוא בקצב המטופל.
לעיתים ניתנים לוחות זמנים שיעזרו לתת מושג היכן ניתן להיות במהלך השיקום.
ציר הזמן אינו משמש כדי להרתיע או לעודד את מי שלא מוכן לקדם את תהליך ההחלמה שלהם.
מעשים כאלה עלולים לגרום לפציעה חמורה או לפציעה חוזרת של הרצועה הצולבת הקדמית.
אם לא ממשיכים אחר הליך השיקום התקין לאחר הניתוח, הרצועה הצולבת הקדמית הופכת לפחות ניידת והעצמות מתחילות להתחכך זו בזו.
תנועת העצם הלא תקינה עלולה לפגוע גם ברקמות, נזק זה יכול להוביל לדלקת מפרקים ניוונית.
למרות מורכבות ההליך וביקורי רופאים רבים שהיו מעורבים, 80-90% מהחולים שעברו את הניתוח אמרו כי היו להם תוצאות חיוביות.
העלות של ניתוח שחזור הרצועה הצולבת הקדמית משתנה עקב כמה סיבות שונות כגון מקום מגורים, באיזה שתל נעשה שימוש, אם גם המניסקוס נקרע, וכיסוי הביטוח הרפואי.
מחקר הראה בשנת 2016 כי אזורי מטרופולין, של לפחות מיליון תושבים, הממוקמים על החוף המערבי של ארצות הברית ואזורים כמו מינסוטה, אינדיאנה ומישיגן היו יקרים יותר מהחוף המזרחי והדרומי של ארצות הברית.
את הרצועה ניתן גם לתקן ולא לשחזר על ידי הצמדתה מחדש.
היתרונות התאורטיים של תיקון כוללים החלמה מהירה יותר וכך שאין צורך לקחת רקמה ממקום אחר.
עם זאת, חסרים ניסויים מבוקרים אקראיים ונתונים ארוכי טווח לגבי שיעורי קריעה מחדש באמצעות טכניקות כירורגיות עכשוויות.
שחזור דנטלי, סתימות שיניים או "סתימות" , הם טיפולים המשמשים להחזרת התפקוד, השלמות והמורפולוגיה של מבנה שיניים חסר כתוצאה מעששת או טראומה חיצונית וכן להחלפת מבנה כזה הנתמך על ידי השתלות שיניים.
את השחזור ניתן לסווג לשני סוגים – ישירים ועקיפים – וגם לפי מיקום וגודל.
מילוי תעלת שורש, למשל, הוא טכניקה משקמת המשמשת למילוי החלל בו שוכן בדרך כלל מוך השן.
השבת השן לצורה ולתפקוד טובים דורשת שני שלבים:
1. הכנת השן להצבת חומרים משקמים.
תהליך ההכנה כולל בדרך כלל חיתוך של השן בעזרת מקדחת שיניים סיבובית ומקדחי שיניים או לייזר דנטלי כדי לפנות מקום לחומרים המשקמים המתוכננים ולהסרת כל ריקבון שיניים או חלקים של השן שאינם בריאים מבנית.
אם לא ניתן לבצע שחזור קבוע מיד לאחר הכנת השן, ניתן לבצע שחזור זמני.
השן המוכנה, המוכנה להצבה של חומרים משקמים, נקראת בדרך כלל הכנת שן.
החומרים בהם נעשה שימוש עשויים להיות זהב, אמלגם, חומרים מרוכבים דנטליים, מלט זכוכית יונומר או פורצלן.
ההכנות עשויות להיות תוך-קורונאליות או חוץ-קורונאליות.
תכשירים תוך-קורונליים הם אלו המשמשים להחזקת החומר המשקם בגבולות מבנה כתר השן.
הדוגמאות כוללות את כל סוגי ההכנות לחלל עבור חומרים מרוכבים או אמלגם, כמו גם עבור שיבוצי זהב וחרסינה.
התכשירים התוך-קורונאלים נעשים גם כמקבלות נקבות לקבלת המרכיבים הגבריים של תותבות חלקיות נשלפות.
תכשירים חיצוניים מספקים גרעין או בסיס שעליו יונח חומר משקם להחזרת השן למבנה פונקציונלי ואסתטי.
דוגמאות לכך כוללות כתרים ואונליין, כמו גם ציפויים.
בהכנת שן לשחזור, מספר שיקולים יקבעו את סוג ההכנה והיקפה.
הגורם החשוב ביותר שיש לקחת בחשבון הוא ריקבון.
לרוב, מידת הריקבון תגדיר את מידת ההכנה, ובתורו, את השיטה הבאה והחומרים המתאימים לשחזור.
שיקול נוסף הוא מבנה השן שאינו נתמך.
כשמכינים את השן לשחזור, מסירים אמייל שאינו נתמך כדי לאפשר שחזור צפוי יותר.
בעוד אמייל הוא החומר הקשה ביותר בגוף האדם, הוא שביר במיוחד, ושברים באמייל לא נתמכים בקלות.
טכניקה זו כוללת הנחת סתימה רכה או ניתנת לשן המוכנה ובניית השן.
לאחר מכן החומר נקבע בחוזקה והשן משוחזרת.
היתרון של שחזור ישיר הוא שהוא לרוב נקבע במהירות וניתן למקם אותו בהליך יחיד.
לרופא השיניים יש מגוון אפשרויות מילוי שונות לבחירה.
ההחלטה בדרך כלל מתקבלת על סמך מיקום החלל הקשור אליו ועל סמך חומרתו.
מכיוון שעל החומר להתייצב תוך כדי מגע עם השן, אנרגיה מוגבלת (חום) מועברת לשן מתהליך ההקמה.
בטכניקה זו שחזור נעשה מחוץ לפה באמצעות רשמים דנטלים של השן המוכנה.
שחזורים בלתי-ישירים שכיחים כוללים שיבוצים, אונליי (Onlay), כתרים, גשרים וציפוי.
בדרך כלל טכנאי שיניים מקבל את השחזור העקיף מרשומות שרופא השיניים סיפק.
השחזור המוגמר נקשר בדרך כלל לצמיתות עם מלט שיניים.
זה נעשה לעיתים קרובות בשני ביקורים נפרדים אצל רופא השיניים.
שחזורים עקיפים נפוצים נעשים באמצעות זהב או קרמיקה.
בזמן שהשחזור העקיף נמצא בתהליכי הכנה, משתמשים לעיתים בשחזור זמני בכיסוי השן המוכנה כדי לסייע בשמירה על רקמות השיניים הסובבות.
תותבות שיניים נשלפות (בעיקר שיניים תותבות) נחשבות לעיתים לסוג של שחזור עקיף של השיניים, שכן הן מיועדות להחלפת שיניים חסרות.
ישנם סוגים רבים של חיבורים מדויקים (הידועים גם כשחזורים משולבים) המסייעים לחיבור תותב נשלף לשיניים, כולל מגנטים, קליפסים, ווים ושתלים אשר עשויים להיראות כצורה של שחזור שיניים.
שיטת CEREC היא הליך משקם של CAD/CAM על כיסא.
רושם אופטי מהשן המוכנה נלקח באמצעות מצלמה.
לאחר מכן, התוכנה הספציפית מצלמת את התמונה הדיגיטלית וממירה אותה למודל וירטואלי תלת־ממדי על מסך המחשב.
שיטת ייצור נוספת היא ייבוא של קובצי STL ו-CAD שיניים מקוריים למוצרי תוכנה CAD/CAM המדריכים את המשתמש בתהליך הייצור.
התוכנה יכולה לבחור את הכלים, רצפי העיבוד ותנאי החיתוך המותאמים לסוגים מסוימים של חומרים, כגון טיטניום וזירקוניום, ולפרוטזות מסוימות, כגון התמודדויות וגשרים.
במקרים מסוימים, האופי המורכב של חלק מהשתלים מחייב שימוש בשיטות עיבוד חמישה צירים כדי להגיע לכל חלקי העבודה.
סיווג גרין ורדימן בלאק: (מוכר יותר בתור: G.V.
בלאק סיווג את החללים בהתאם לאתר שלהם:
חלל סוג I – חלל המופיע בחריצים במשטח הלעיסי של השיניים הטוחנות.
חלל סוג II – חלל המופיע בחריצים במשטח הלעיסי ומערב את אחת מדפנות השן, הבאות במגע עם שן סמוכה.
חלל סוג III – חלל המופיע בדפנות שיניים קדמיות חותכות, אשר אינו מערב את קצה הלהב.
חלל סוג IV – חלל המופיע בשיניים קדמיות חותכות ומערב את קצה הלהב.
חלל סוג V – עששת צווארית, המופיעה בחלק התחתון של כותרת השן ובחלק העליון של שורש השן.
חלל סוג VI – עששת המופיעה בקצוות של תלוליות לעיסיות בשיניים הטוחנות האחוריות.
מאונט הרכיב חללים מסווגים בהתאם לאתרם וגודלם.
הסיווג המוצע נועד לפשט את זיהוי הנגעים ולהגדיר את מורכבותם ככל שהם מתרחבים.
סגסוגות היציקה הבאות משמשות בעיקר לייצור כתרים, גשרים ושיניים תותבות.
טיטניום, בדרך כלל טהור מסחרי אך לעיתים סגסוגת 90%, משמש כעוגן להשתלות שיניים מכיוון שהוא תואם ביולוגי ויכול להשתלב בעצם.
סגסוגות זהב (עם תכולת זהב גבוהה)
אמלגם מורכב מסגסוגות שנוצרות על ידי תגובה בין שתי מתכות או יותר, אחת מהן כספית.
זהו חומר משקם קשיח והוא בצבע אפור כסוף.
אחד החומרים המשקמים הישנים הישנים ביותר שעדיין נמצאים בשימוש.
בעבר נעשה שימוש נרחב באמלגם שיניים עם הצלחה גבוהה, אם כי לאחרונה הפופולריות שלו פחתה בגלל מספר סיבות.
פיתוח חומרי שחזור אלטרנטיביים מלוכדים, עלייה בדרישה לשחזורים אסתטיים יותר ולתפיסות ציבוריות הנוגעות לסיכונים הבריאותיים הפוטנציאליים של החומר.
ההרכב של אמלגם דנטלי נשלט על ידי תקן ISO לסגסוגת אמלגם שיניים (ISO 1559).
המרכיבים העיקריים של אמלגם הם כסף, בדיל ונחושת.
מתכות אחרות וכמויות קטנות של יסודות מינוריים כמו אבץ, כספית, פלדיום, פלטינה ואינדיום נמצאים גם כן.
גרסאות קודמות של אמלגמות שיניים, הידועות כאמלגמות 'שגרתיים', כללו לפחות 65% כסף, 29% בדיל ופחות מ־6% נחושת.
לאחר שנת 1986, שיפורים בהבנת מבנה אמלגם הולידו סגסוגות אמלגם מועשרות בנחושת, המכילות בין 12% ל-30% נחושת ולפחות 40% כסף.
הגדלת אחוזי הנחושת שיפרה את תגובת ההחלפה של אמלגם, מה שמעניק עמידות בפני קורוזיה וחוזק מוקדם לאחר ההקמה.
אינדיקציות אפשריות לאמלגם הן לשיקום מסב עומס בחללים בינוניים עד גדולים בשיניים עורפיות, ובבניית ליבה כאשר השחזור הסופי יהיה שחזור יציקה בדרך עקיפה כמו כתר או שומר גשר לשיניים.
התוויות נגד אמלגם הן חשובות למטופל בשל צבע החומר במצב של אסתטיקה.
יש להימנע מחומר זה אם למטופל יש היסטוריה של רגישות לכספית או למרכיבי אמלגם אחרים.
מלבד זאת, נמנעים להשתמש באמלגם אם קיים אובדן גדול של חומר השן כך שלא ניתן לייצר חלל שמחזיק מעמד, או אם יהיה צורך בהסרה מוגזמת של חומר השיניים הבריאותיות לייצור חלל מסוג זה.
היתרונות של האמלגם כוללים עמידות – אם מציבים אותו בתנאים אידיאליים, יש עדויות לביצועים קליניים טובים לטווח הארוך של השחזורים.
זמן ההשמה של אמלגם קצר בהשוואה לזו של חומרים מרוכבים וניתן לבצע את השחזורים תוך פגישה אחת בלבד.
טכניקות שמשתמשות בחומר זה יש להן פחות סיבוכים בהשוואה לשחזורים מרוכבים המשמשים לאותה מטרה.
אמלגם דנטלי הוא אטום לקרינות וזה מועיל להבדיל בין החומר לרקמות השן בצילומי רנטגן לצורך אבחון עששת משנית.
עלות השיקום בדרך כלל זולה יותר משחזורים מרוכבים.
החסרונות של האמלגם כוללים איכות אסתטית נמוכה בשל צבעו.
אמלגם אינו מתחבר בקלות לשיניים, ולכן הוא מסתמך על צורות מכניות של החזקה.
דוגמאות לכך הן חיתוכים, חריצים או עמודי תעלות השורשים.
במקרים מסוימים ישנה החובה להסיר כמות מוגזמת של מבנים בריאים של השיניים.
לפיכך, חומרים חלופיים מבוססי מלט או יונומר זכוכית מבוסס צמנט משמשים במקום לשחזורים קטנים יותר, כולל בור ועששת סדקים קטנה.
קיים גם סיכון להתמוטטות שולית בשחזורים.
זה יכול להיות בגלל קורוזיה שעלולה לגרום ל"זחילה" ו"תעלה" של השחזורים.
ניתן להגדיר זחילה כלחץ פנימי איטי ודֶּפורמציה של אמלגם כתוצאה מלחץ זה.
השפעה זו מופחתת על ידי שילוב נחושת בסגסוגות אמלגם.
חלק מהחולים עשויים לחוות תגובות רגישות מקומיות לאלגם.
אף על פי שכספית באמלגם אינה זמינה בצורת יסוד, החשש לרעילותו היה קיים מאז המצאת האמלגם כחומר דנטלי.
זה אסור או מוגבל בנורווגיה, שוודיה ופינלנד.
השימוש בסתימות זהב הייתה נהוגה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
למרות השימוש הנדיר שלה כיום, בגלל המחירים היקרים ודרישת הכשרה מיוחדת, ניתן להשתמש בנייר זהב לשיקום שיניים ישיר.
חומרים מרוכבים דנטליים, המתוארים בדרך כלל לחולים כ"סתימות לבנות", הם קבוצת חומרים משוחזרים המשמשים ברפואת שיניים.
ניתן להשתמש בהם בשחזור ישיר למילוי החללים שנוצרו מעששת וטראומה, הצטברות קלה לשחזור השיניים שעברו שחיקה (אובדן משטח השן) ומילוי מרווחים קטנים בין השיניים (פורניר לבאלי).
מרוכבים דנטליים משמשים גם כשחזור עקיף לייצור כתרים ושיבוצים במעבדה.
חומרים אלה דומים לאלה המשמשים בסתימות ישירות וצבע שלהם זהה לצבע השיניים.
חזקתם ועמידותם אינן גבוהות כמו אלה של שחזורים העשויים מחרסינה או מתכת והם נוטים יותר לשחיקה ושינוי צבע.
כמו בחומרים מרוכבים אחרים, מורכב דנטלי מורכב בדרך כלל ממטריקס מבוסס שרף, המכיל מתקרילט או אקרילט שונה.
(TEGMA הוא אשר ניתן להשתמש בו כדי לשלוט בצמיגות, מאחר ש-Bis GMA הוא מולקולה גדולה עם צמיגות גבוהה, לטיפול קליני קל יותר.
מילוי אנ-אורגני כגון סיליקה, קורץ או זְכוּכִית מסוגים שונים, מתווסף להפחתת הצטמקות הפילמור על ידי תפיסת נפח וכדי לאשר אטימותם קומונמר לגלי הרדיו של המוצרים בגלל שקיפות בתכונה אשר יכול להועיל באבחון עששת בשיניים סביב שחזורי שיניים.
חלקיקי המילוי מעניקים לחומרים המרוכבים עמידות בפני שחיקה.
ההרכבים משתנים מאוד, עם תערובות קנייניות של שרפים שיוצרים את המטריצה, כמו גם מילוי זכוכית וקרמיקה מזכוכית.
נעשה שימוש בחומר צימוד כגון סילן לשיפור הקשר בין מטריצת שרף לחלקיקי מילוי.
חבילת יוזם מתחיל בתגובת הפילמור של השרפים כאשר אנרגיה חיצונית מוחלת (אור/חום וכו').
לדוגמה, קמפורקינון יכול לעבור עירור על ידי אור כחול באורך גל קריטי של 460–480 nm כדי להניב רדיקלים חופשיים נחוצים כדי להתחיל בתהליך.
לאחר הכנת השן משתמשים בפריימר דק או בחומר מליטה.
מרוכבים מודרניים מפולימרים בשיטת ה-פוטו (photo-polymerized) מוחלים ונרפאים בשכבות דקות יחסית, כפי שנקבע על פי אטימותם.
אחר הריפוי, המשטח הסופי יהיה מעוצב וממרק.
מלט זכוכית יונומר (Glass Ionomer Cement - GIC) הוא סוג של חומרים הנפוצים ברפואת שיניים כחומרי מילוי ישירים או לצורך שחזור עקיף.
ניתן להשתמש ב-GIC גם כחומר בטנה בכמה שחזורים להגנה נוספת.
חומרים אלה צבעיהם זהה לצבע השיניים והוצגו בשנת 1972 לשימוש כחומרי שחזור לשיניים קדמיות (במיוחד לאזורים נשחקים).
החומר מורכב משני מרכיבים עיקריים: נוזל ואבקה.
הנוזל הוא המרכיב החומצי המכיל חומצה פוליאקרילית וחומצה טרטרית (נוסף לשליטה על מאפייני השיבוץ).
האבקה היא המרכיב הבסיסי המורכב מזכוכית נתרן אלומינו-סיליקט.
המאפיינים של מלט יונומר העשוי מזכוכית הופכים אותו לחומר שימושי בשחזור הפגיעה הנעשאת מעששת באזורי לחץ נמוך, כגון משטח חלק וחללים פרוקסימליים קדמיים קטנים בשיניים הראשוניות.
יתרונות השימוש במלט יונומר מזכוכית:
תוספת של חומצה טרטרית ל-GIC מובילה לזמן התקנה קצר יותר, ומכאן לספק תכונות טיפול טובות יותר.
זה מקל מאוד את השימוש בחומר זה במרפאה.
GIC אינו דורש קשר, הוא יכול להיצמד לאמייל ולדנטין ללא צורך בחומר ביניים.
ל-GIC יכולת איטום טובה המונעת את הדליפה סביב שולי השחזור ומפחיתה את הסיכון לעששת משנית.
GIC מכיל ומפריש פלואור לאחר ההצבה ולכן הוא מסייע במניעת פגיעות הנגרמות כתוצאה מעששת בשיניים.
יש לו תכונות תרמיות טובות והתרחבותו כתוצאה מגירוי דומה לדנטין.
החומר אינו מתכווץ בהגדרה כלומר אינו כפוף להתכווצות ולדליפות קטנות מאוד .
GIC הוא גם פחות רגיש לכתמים ושינויי צבע בהשוואה לקומפוזיט.חסרונות השימוש במלט זכוכית יונומר:
ל-GIC נוטה לעבור שחיקה ובלייה, הם בדרך כלל חלשים לאחר ההתקנה ואינם יציבים במים אולם זה משתפר עם הזמן ותגובות ההתקדמות מתרחשות.
בשל החזק הנמוך של ה-GICs אינם מתאימים להצבה בחללים הנמצאים באזורים האחראיים על נשיאת עומס גבוה.
החומר רגיש ללחות בזמן התקנתו הראשונה.
GIC משתנה בשקיפות ולכן הוא יכול להיות בעל אסתטיקה (תכונות יופי) ירודה, ובולט במיוחד בהתקנה על השיניים הקדמיות.
תהליכים כימים של יונומר זכוכית: יונומר זכוכית פותח כדי לשלב את תכונותיו של מלט היונומר זכוכית עם טכנולוגיה מורכבת.
היונומר יכול להגיע בצורת אבקה או נוזל.
האבקה מכילה פלורו-אלומינו-סיליקט זכוכית, זכוכית בריום, אשלגן פרסולפט, חומצה פוליאקרילית וחומצה טרטרית.
ליונומר יש מספר שימושים ברפואת שיניים.
הוא יכול לשמש כחומר זמני וקבוע למילוי השן, ניתן למרוח אותו כחומר לאיטום סדקים, ניתן להשתמש בו לשחזור שיניים במשנן הקבוע ובמשנן הנשיר.
היונומר נחשב לקל לשימוש ולחומר מאוד נפוץ בעולם רפואת השיניים.
מספק קשר טוב לשכבות השן, לדנטין ולאמייל.
הוא מקנה מראה אסתטי מרשים.
הוא יכול להגיב עם חומרים בחלל הפה וכך לגרום לנזק לרקמת השן.
החומר מגיב בצורה טובה עם מים לכן יכול לספוח מים לתוכו.
החומר נחשב רעיל ולכן מצריך איטום מוחלט בינו לבין הרקמות הפעילות.
קומפומר הוא חומר נוסף שנעשה בו שימוש ברפואת השיניים.
החומר בעל גוון לבן המתאים לגוון השן.
אולם השימוש בו לא נפוץ.
הקומפומריים נוצרו על ידי שינויים מורכבים עם פולי-אסיד במאמץ לשלב מאפיינים רצויים של רפואת שיניים מורכבת, וזה על מנת להשתמש באסתטיות הטובה שלהם.
לקומפומריים הדנטליים יש יתרונות, היתרון האסתטי והיתרון של יכולת שחרור פלואוריד לאורך זמן.
אך אלו אינם מספיקים על מנת להתעלות על התכונות המכניות הגרועות שלהם ולכן השימוש בקומפומר מוגבל.
לקומפומרים עמידות נמוכה לדחיסה, היכולת שלהם לשנות את צורתם נמוכה, הגמישות של החומר נמוך יחסית והשחיקה של הקומפומרים גבוה יחסית לשאר החומרים הנצרכים בעולם רפואת השיניים.
בנוסף ישנם גם חסרונות כימיים, הקומפומר אינו מסגול להתחבר ישירות לרקמת השן, השימוש בהם מצריך שילוב של חומר חיבור נוסף.
ניתן להשתמש בקומפומר כחומר שיקום באזורים אשר אינם נתונים ללחץ ועומס כבד.
בנוסף ניתן להשתמש בהם לצורך טיפול בחללים פנימיים יותר בתעלות שורש השן.
כמו כן ברפואת שיניים לילדים לצורכי איטום סדקים של השן.
ניתן לשלב אותם עם חומרים אחרים כגון סגסוגות יציקה של קרמיקה-מתכתית למטרת ייצור גשרים לילדים.
"פורצלן מלא" הוא פורצלן שמשתמשים בו ברפואת שיניים ושמו הנוסף הוא "פורצלן דנטלי".
הוא מתאפיין ביכולת שלו לעמוד בטמפרטורות גבוהות, הוא חומר חזק ועמיד.
השימוש בו הוא לכתרים גשרים ומילוי חורים בשן.
ניתן להשתמש בו בטיפול באמייל של השן בגלל הגוון שלו שדומה מאוד לגוון האמייל.
סוג נוסף של פורצלן מכונה " פורצלן שהתאחד עם מתכת", הוא מקנה עמידות רבה ומוצקות איתנה לכתרים וגשרים שעשויים ממנו.
החומר הנוצר הוא חומר חזק, מוצק, עמיד מפניי לחצים ומפניי שחיקה.
תכונות החוזק נובעות משילוב של שני החומרים יחד, מתכת לבדה אינה מתאפיינת בתכונות אלו.
אחד היתרונות של טיפולי שיניים ממוחשבים כוללת בתוכה את השימוש בקרמיקה מעובדת כלומר קרמיקה הניתנת לשינויים פיזיקליים.
הקרמיקה נמכרת בצורתה הלא סופית, כך שיהיה ניתן לערבב אותה יחד עם חומרים מתכתיים אחרים לקבלת תוצרים קשיחים עמידים ומותאמים יותר לרפואת השיניים.
הדרכים בהן עושים את השילובים בין החומרים השונים לבין הקרמיקה, הן באמצעות חימום לטמפרטורות גבוהות וערבוב של הפורצלן יחד עם חומרים כימים שונים, לדוגמה ליתיום (Li2Si2O5) וזרקונים דו-חמצני (ZrO2).
בניסיונות הקודמים להשתמש בחומרים כמו זירקוניום דו-חמצני לבדם לא צלחו.זה בגלל חוסר התאמתם לצרכים של רפואת השיניים עם הוספת הפורצלן הקרמי יחד עם החומרים המתכתיים צלחו הניסיונות.
החומרים האלה משמשים כחומרי גלם שמהם מכינים גשרים, שתלים וסיכות שורש.
יתר על כך צבעה של הסגסוגת תואם את צבעו של האמייל של השן, ולכן ניתן להשתמש בה כחומר אסתטי חזק ועמיד.
הביקוש לשילובים שנוצרים מאיחוד של הפורצלן יחד עם מתכות נוספות הולך וגדל בעולם רפואת השיניים.
חומרים המשולבים משמשים בעיקר לשיקום ישיר.
החומרים המשולבים יכולים להיות עשויים בצבע התואם את השן, וניתן ללטש את המשטח לאחר סיום הליך המילוי.
סתימות העשויות מאמלגם מתרחבות עם הגיל, ויכולות לסדוק את השן בנוסף דורשות תיקון והחלפת סתימות תקופתית, אך הסיכוי להרס המילוי הוא מופחת.
סתימות מורכבות מתכווצות עם הגיל ועשויות להיפרד מהשן ובכך לאפשר לניתוק הסתימה מהשן.
אם לא מבחינים בניתוק בשלב מוקדם, עשוי להתפתח זיהום ובעקבות כך פגיעה בשן וברקמות הפה.
מחקר משנת 2003 הראה כי לכל סוגי המילויים יש תוחלת חיים מסוימת, התוחלת של אמלגם היא 12.8 שנים והתוחלת של החומרים המרוכבים היא 7.8 שנים.
הסיבות לאי עמידה של הסתימות של השן יכולות להיות: שינוי כימי של החומר בו ממלאים את החור בשן, שינוי מורפולגי של השן עצמה או ניתוק בין החומר הממלא לבין רקמות השן.
המכון הלאומי לחקר השיניים בארצות הברית ובנוסף ארגונים בין-לאומיים אחרים וכן ספקים מסחריים מבצעים מחקר על חומרים חדשים באופן קבוע.
ניתן לראות כי רפואת השיניים מתפתחת טכנולוגית בצעדי ענק.
החומרים ברפואת השיניים מתחדשים באופן קבוע.
החידושים אינם מפסיקים להגיע בכל תחומי רפואת השיניים.
שתלים דנטליים הם עוגנים המונחים בעצם, עשויים בדרך כלל מטיטניום או מסגסוגת טיטניום.
הם יכולים לתמוך בתהליך של שיקום הפה כאשר את השיניים החסרות מחליפים בשתלים.
חלק מתהליכי השיקום כוללים שימוש בכתרים תומכים, גשרים תותבות שיניים ושתלים דנטליים.
כאשר נוצר חלל עמוק שחדר את האמייל ואת הדנטין ומגיע עד למוך השן, קיימת אפשרות שהעצב עשוי להיות מגורה.
הדבר עלול לגרום לרגישות לחומרים קרים וחמים ובנוסף כאבים בעת הפעלת לחץ על השן.
ישנם מקרים בהם הגוף מצליח להתמודד לבדו עם הבעיה אך אם לא, ניתן לשקול טיפול אלטרנטיבי כגון טיפול שורש כדי לפתור את הכאב ועל מנת לשמור על בריאות השן.
במצבים בהם אבדה כמות יחסית גדולה של מבנה השן או במקרים בהם הוחלף תוכן השן המקורי בחומר מילוי אלטרנטיבי, יכול להיות שעמידות השן וחוזק השן יפגעו.
הדבר מגדיל באופן משמעותי את הסיכון להתפרקות השן בעתיד אם יופעל כוח עודף על השן, הדבר יכול להתרחש בעקבות פגיעה חיצונית בשן או
בעקבות תופעת שחיקת השיניים בלילה ("ברוקסיזם"), מה שעלול להוביל לתסמונת השן הסדוקה.
שחורים חופשיים היו כהי עור, ששוחרו מעבדות או שנולדו חופשיים בארצות הברית לפני ביטול העבדות בשנת 1865. שחרור מעבדות נעשה במספר דרכים: באמצעות קניית החופש בתשלום לבעלים של העבד.
עבדים פדו את עצמם ואת בני משפחותיהם או בעזרת תומכים מהתנועה לביטול העבדות, חקיקה ואדונים ששחררו את העבדים שלהם.
עד מלחמת האזרחים האמריקאית היו כ־490 אלף שחורים החופשיים שהתגוררו בקהילות בעיקר בשולי הערים.
העבדות הייתה חוקית ונוהגה בכל מושבה אירופית בצפון אמריקה.
לא כל האפריקאים שהגיעו לאמריקה היו עבדים; אחדים הגיעו כאנשים חופשיים כמלחים שעבדו על ספינות.
בשנים הקולוניאליות המוקדמות, חלק מהאפריקאים הגיעו כמשרתים משועבדים ששוחררו לאחר תקופה מוגדרת של שנים, וכך גם רבים מהמהגרים מאירופה.
האחרונים, השתחררו כשהשלימו את תקופת העבדות כפי שנקבע בחוזה איתם.
חלקם גם הם היו זכאים גם לסכום כסף או חלקת אדמה, בעיקר במושבה החדשה באזור מפרץ צ'ספיק, שם היו עבדים עם חוזים מוגבלים שכיחים יותר.
כבר בשנת 1678 התקיים בצפון אמריקה מעמד של שחורים חופשיים.
ילדיהם של השחורים החופשיים וצאצאים משנישואים בין גזעיים בין נשים שחורות חופשיות לגברים לבנים ונשים ילידיות וגברים שחורים חופשיים היו חלק אוכלוסיית השחורים החופשיים.
עד מלחמת האזרחים, עבדים יכלות לקנות את החופש שלהם ושל בני משפחותיהם.
במדינות השונות בארצות הברית היו חוקים שונים למכירת רכוש בכלל ועבדים בפרט.
בחלק מהמדינות העבד לא היה יכול להישאר במדינה כאדם חופשי והיה צריך לעבור למדינה אחרת.
עבדים, לרוב, נדרשו לעבוד מעבר לשעות שהיו מחויבים בהם לאדון על מנת לממן את שחרורם.
רוב השחורים החופשיים חיו במדינות הדרומיות העליות: דלאוור, מרילנד, וירג'יניה, צפון קרוליינה וגם בקנטקי, מיזורי, טנסי ומחוז קולומביה.
רוב השחורים החופשיים גרו בערים ומבניהם היה מספרן של הנשים היה גבוה יותר.
נישואים בין נשים שחורות לגברים לבנים היו שכיחים יותר.
ב־1775, בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית, קרא מושל קולוניית וירג'יניה, לורד דנמור , לעבדים שחורים להצטרף לצבא הבריטי והבטיח להם בתמורה שחרור מעבדות.
גם הצבא הקונטיננטלי החל לגייס לשורותיו עבדים והבטיח להם בתמורה להצטרפותם ללחימה, שחרור מעבדות.
לאחר המלחמה, כאשר פינו הבריטים את ניו יורק בנובמבר 1783, הם העבירו יותר מ-3,000 נאמנים שחורים לנובה סקוטיה (חלק מאונטריו של ימינו).
בסך הכל יותר מ־29,000 פליטים נאמנים עזבו את ניו יורק.
הבריטים פינו אלפי עבדים נוספים כשעזבו את נמלי הדרום, וישבו אותם בקריביים ואחרים באנגליה.
בשני העשורים הראשונים שלאחר המלחמה, מספרם של השחורים החופשיים בארצות הברית עלה באופן דרמטי בעקבות ביטול העבדות במדינות הצפון.
התנועה לשחרור העבדות בארצות הברית פעלה לסיום העבדות.
היא החלה את פעילותה בתקופה הקלוניאלית ועד מלחמת האזרחית האמריקאית המציינת את הסיום הרשמי של העבדות בארצות הברית.
התנועה פעלה בדרכים שונים להביא לביטול העבדות: פנייה לאנשי דת ומאמנים נוצרים בטענה שהעבדות מנוגדת לדת, סיוע פועלי לעבדים בורחים, חלוקת עלונים וקניית עבדים ושחרורם.
בעוד שבמדינות צפון ארצות הברית לתנועה לשחרור העבדות היו הצלחות, במדינות הדרום, חוקקו חוקים נגד שחררו עבדים.
מועדון כדורגל נשים "שחטאר" הוא מועדון כדורגל נשים אוקראיני המייצג את העיר דונצק, שנוסד ביוני 2021. מאז עונת 2021/22 הוא משחק בליגה הראשונה באוקראינה, הנחשבת לשנייה בחשיבותה בליגות האוקראיניות בכדורגל נשים.
הוא מארח את משחקי בית באצטדיון ארסנל-ארנה בכפר סצ'אסטליבויה בפרברי קייב.
ב-15 ביוני 2021 מועדון הכדורגל שחטאר הודיע על הקמת מחלקת כדורגל נשים.
בהתאם לתוכנית האסטרטגית לפיתוח כדורגל נשים באוקראינה לשנים 2020-2024, שאושרה על ידי הוועד הפועל של התאחדות הכדורגל האוקראינית, כל המועדונים החברים במנהלת ליגת העל צריכים לכלול קבוצות נשים.
ב-19 ביוני 2021 מונה רומן זאייב לתפקיד המאמן הראשי של קבוצת הנשים החדשה, שיכין אותה להשתתפות בעונת הבכורה 2021/22 בליגה הראשונה באליפות אוקראינה.
ב-20 ביוני 2021 החלה העבודה על החתמת שחקניות, כולל השוערת מריה דנישיץ' והבלמית ולריה אולחובסקיה.
ב-1 ביולי 2021, צוות של 16 שחקניות ושתי שוערות התכנסו לראשונה במחנה אימונים של שחטאר דונצק בכפר סצ'אטליבויה, במחוז קייב.
ב-6 ביולי 2021, בשטח מתחם הספורט סוויאטושין, ערכה קבוצת הנשים של שחטאר את האימון הראשון הפתוח לנציגי תקשורת.
ב-14 באוגוסט 2021, במשחק חוץ נגד בגירה מהעיר קרופיבניצקי, ערכה הקבוצה את הופעת הבכורה בליגה הראשונה באליפות אוקראינה בעונת 2021/21, לאחר שניצחה במשחק הרשמי הראשון בתוצאה 5:0.
לאחר ששחטאר התקבלה לליגה הראשונה באליפות אוקראינה, הן מארחות את משחקי הבית שלהן באצטדיון ארסנל-ארנה בכפר סצ'אסטליבויה במחוז קייב, שיכול להכיל 1,000 צופים.
"שחור תלתן" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט.
הוא יצא לאור ב-9 בפברואר 2022, על ידי חברת התקליטים z.i הפקות, כרצועה הראשונה מתוך אלבום הבכורה של בוחבוט, אין קונספט.
הוא נכתב והופק על ידי טליסמאן וגלעד מרקוביץ'.
עם יציאת האלבום עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-840 אלף השמעות.
לא הופק ל-"שחור תלתן" וידאו קליפ אך ביום צאתו הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של בוחבוט אודיו שלו.
נכון ליולי 2025 עומד מונה הצפיות של האודיו על למעלה מ-1.3 מיליון צפיות
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הישראלי של העשירייה.
ב-30 בינואר 2022 פרסמה בוחבוט בחשבון האינסטגרם שלה את תאריך יציאת האלבום ואת עטיפתו.
אירוע השקת האלבום התקיים ב-9 בפברואר 2022 בהופעה חיה של בוחבוט על בימת "רידינג 3".
גם "שחור תלתן" בוצע בהופעה זו כחלק מקידומו.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם9 בפברואר 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית z.i הפקות
שחייה היא התקדמות בתוך המים (צלילה) או ציפה על גבי המים באמצעות הגפיים ובאמצעות תנועת הגוף.
אדם העוסק בשחייה כמקצוע, כספורט או כתחביב קרוי שחיין.
ההבדל בין ציפה לצלילה הוא שבצלילה מתרחשת שחייה מלאה ורצופה מתחת לפני המים, בעוד שבשחייה מתרחשת ציפה מלאה או חלקית על פני המים בכל רגע נתון.
השחייה היא פעילות פנאי פופולרית ומוכרת גם כענף ספורט תחרותי.
בנוסף, שחייה נחשבת לפעילות גופנית ממעלה ראשונה ועוזרת לפתח את הרוב המוחלט של שרירי הגוף, כמו גם סיבולת לב-ריאה וקיבולת ריאתית.
שחייה היא חלק מן הפעילות האנושית מאז העידן הפרהיסטורי – התיעוד הקדום ביותר של שחייה אנושית הוא בציורים מתקופת האבן לפני כ-7,000 שנה.
תיעוד כתוב של שחייה קיים מאז 2,000 לפני הספירה.
כמה מן הכתבים הקדומים המתעדים שחייה הם עלילות גילגמש, האיליאדה, האודיסיאה, התנ"ך, הברית החדשה וביאוולף.
בשנת 1538 כתב ניקולאוס וינמן, מרצה גרמני לשפות, את הספר הראשון על שחייה בשם "השחיין או דיאלוג על אומנות השחייה" .
בשנת 1696 כתב מלכיצדק תבנו הצרפתי את ספרו "אמנות השחייה" שנקרא על ידי רבים במהלך המאה ה-18. הספר הפך את שחיית החזה לפופולרית אך תיאר גם סגנונות נוספים, צלילה וקפיצת ראש.
בשנת 1800 החלו לערוך תחרויות שחייה תחרותית באירופה, רוב התחרויות נערכו בסגנון חזה.
הענף זכה להתעניינות ציבורית רחבה בשנת 1875, כאשר מת'יו ווב חצה את כל תעלת למאנש בשחייה, במשך 21 שעות ו-45 דקות.
שחייה הייתה אחד מן המקצועות האולימפיים כבר באולימפיאדה המודרנית הראשונה בשנת 1896 באתונה.
בשנת 1902 הוצג לראשונה לעולם המערבי סגנון החתירה המוכר היום על ידי ריצ'רד קייביל כאשר קבע שיא עולם חדש באליפות בין-לאומית באנגליה, כשהוא גובר על שחיינים בסגנונות אחרים.
קייביל פיתח את סגנון החתירה לאחר שלמד את תנועות השחייה של תושב איי שלמה אליס ויקהאם.
בשנת 1908 קמה פדרציית השחייה הבין-לאומית.
סגנון הפרפר פותח בשנות ה-30 של המאה ה-20 על בסיס סגנון החזה.
בשנת 1952 הכירה פדרציית השחייה הבין-לאומית בסגנון הפרפר כאחד מסגנונות השחייה וקבעה לו כללים ברורים.
המטרות הנפוצות ביותר לעיסוק בשחייה הן כפעילות פנאי, התעמלות ואימון גופני.
שחייה כפעילות פנאי היא דרך טובה להירגע בעת פעילות גופנית מלאה.
שחייה היא אחד מסוגי ההתעמלות הטובים ביותר.
כיוון שצפיפות הגוף האנושי דומה מאוד לזו של מים, המים תומכים בגוף ופעילות זו מפעילה פחות לחץ על מפרקים ועצמות מאשר פעילות גופנית דומה באוויר.
מסיבה זו השימוש בשחייה נפוץ ברפואת שיקום לאחר פציעות ולטיפול בנכים.
שחייה היא בעיקר פעילות אירובית בגלל משך הזמן הארוך של הפעילות המצריך אספקה קבועה של חמצן לרקמת השריר.
יוצאי הדופן הם משחי מרוץ למרחקים קצרים שם מתבצעת פעילות אנאירובית.
שחייה עשויה לסייע ביציבה ולעזור בפיתוח גוף שרירי ודק האופייני לשחיינים.
קיימים מקצועות שבהם שחייה היא חלק מן המיומנויות הנדרשות לעוסקים במקצוע.
כך למשל, שולי פנינים ודייגים בעזרת רובה דיג.
מצילים נדרשים למיומנויות שחייה גבוהות ומיוחדות לצורך מקצועם.
ביולוגים ימיים נדרשים לידע בשחייה ובצלילה לצורך ביצוע מחקריהם.
שחייה היא מיומנות נדרשת ללוחמים ביחידות קומנדו ימי ויש גם מדריכי ומאמני שחייה ושחייה תחרותית שנדרשים לדעת לשחות ולפעמים להיות חלק מנבחרת.
שחייה תחרותית היא ספורט אולימפי מאז האולימפיאדה הראשונה.
בשחייה תחרותית מקובלים ארבעה סגנונות: חופשי (חתירה), חזה, גב ופרפר ונוספים להם משחי מעורב (הכוללים את כל הסגנונות) ומשחי שליחים (משחים שבהם קבוצת שחיינים שוחה כאחד).
החלוקה למשחים מתבצעת על ידי מספר קריטריונים: מרחק, סגנון, מין ולעיתים גיל.
בנוסף ישנה הבחנה בין משחים המתקיימים בבריכה למשחים המתקיימים במים פתוחים.
מרבית השחיינים התחרותיים מתמחים בשחייה למרחקים קצרים (50–100 מטר), בינוניים (100–200 מטר), ארוכים (200 מטר ומעלה) או בשחייה במים פתוחים, בסגנון אחד או שניים.
המקורות היהודיים מדברים במפורש על חובת האב ללמד בנו שחייה.
שחיטה היא הריגת בעל חיים במטרה להכינו כבשר למאכל אדם.
הפעולה מתבצעת לרוב בבתי מטבחיים (משחטות) על ידי שוחטים וקצבים, בעזרת טכניקות שונות, התלויות בסוג בעל החיים, חוקי המדינה וההנחיות הדתיות.
ברוב מדינות העולם חוקי השחיטה הם חלק מחוקים שונים להגנת הציבור בההיבט הבריאותי.
בעל החיים המיועד לשחיטה חייב להיות מגודל בתנאים המוגדרים לתקנים שמחוברים על ידי ארגונים שונים ומעוגנים בחוקי המדינות השונות וכן חייב לעבור בדיקות רפואיות תדירות כדי להימנע מהפצת מחלות.
לרוב מופרדים החוקים המתייחסים לאופן גידול בעל החיים מהחוקים המתייחסים לאופן שחיטתו.
השחיטה חייבת להיעשות בתנאים מסוימים של היגיינה כדי למנוע העברת מחלות הדדית בין בשרו של בעל החיים הנשחט לבין עובדי המשחטה.
במדינות שונות קיימים חוקים המתייחסים לשיטות השחיטה המותרות כדי למנוע סבל קיצוני וממושך של בעל החיים הנשחט.
לרוב לא מדובר על שיטות ספציפיות אלא על סטנדרטים מסוימים שבהם חייבות לעמוד שיטות השחיטה המיושמות.
הפיקוח במדינות שונות בדרך כלל נתון בידיו של רופא וטרינר מטעם שירותי הבריאות ו/או שירותי החקלאות של המדינה.
קיימת ביקורת על תעשיית הבשר במדינות שונות בעולם בשל היעדר פיקוח מספק לכאורה על תנאי הגידול של בעלי החיים המיועדים לשחיטה ועל התנאים ההיגייניים של השחיטה.
עצם שחיטת בעלי חיים, וכן הסבל הממושך שנטען כי הם חווים בשיטות שחיטה מסוימות, מעוררת התנגדות עזה בקבוצות שונות, בעיקר בקרב צמחונים וטבעונים.
במדינת ישראל מותרת על פי חוק, שחיטת עופות מחוץ לבית מטבחיים, לצורך עצמי (בכפוף לחוקי עזר עירוניים).
ושחיטת בהמות לצורך 'חגיגה מסורתית, קיום מנהג עממי או נדר' (למשל חג הקרבן, זבח פסח השומרוני) טעונה היתר שחיטה מיוחד, וכך גם שחיטה לצורך לימוד.
ההלכה היהודית מייחסת חשיבות רבה להלכות השחיטה, וכשרותו של בשר בהמה, חיה או עוף מותנה, בין היתר, בפעולת "שחיטה" כהלכתה.
מקור מצוות השחיטה הוא בפסוק: "וזבחת מבקרך ומצאנך אשר נתן ה' לך כאשר ציוויתיך, ואכלת בשעריך" (דברים י"ב, כ"א).
חמש הלכות השחיטה אינן כתובות בתורה ומקורן, לפי היהדות הרבנית, בתורה שבעל-פה.
השחיטה על פי ההלכה מבוצעת על ידי חיתוך עמוק ומהיר בצווארו של בעל החיים בסכין חדה וחלקה מפגימות הנקראת חלף.
מן המובחר, שבפעולת השחיטה ייחתכו גם קנה וגם הוושט של הנשחט, אך השחיטה כשירה אם נחתך רובו של אחד מהם בעוף, ובבהמה ובחיה - רוב של שניהם.
הקנה והוושט מכונים בהלכה "סימנים".
לאחר השחיטה על השוחט לבדוק אם הקנה והוושט נחתכו כשיעור הנדרש, פעולה זו נקראת "בדיקת סימנים".
מטרת השחיטה ביהדות היא שבעלי החיים שיאכלו יעברו כמה שפחות סבל במותם, חיוב השחיטה הוא רק על בהמות חיות ועופות (כשרות) ולא על דגים.
השחיטה באסלאם מכונה ד'ביחה .
כל סוגי בעלי החיים, מלבד דגים ורוב החיים במים חייבים בשחיטה לפי החוק המוסלמי.
צורת השחיטה היא על ידי חיתוך עמוק ומהיר בסכין חדה בצוואר, את ורידי הצוואר ואת עורק הראש של שני הצדדים, תוך השארת חוט השדרה שלם.
פרטי השחיטה נובעים בעיקר מהסונה והחדית', ולא מהוראות מפורשות בקוראן.
השחיטה מבוצעת כדי לקיים את הציווי בקוראן:
על פי הקוראן, אין חובה כי הבהמה תישחט על ידי מוסלמי, וגם יהודי או נוצרי ("עמי הספר") יכולים לשחוט אותה.
לפיכך, רוב המוסלמים מקבלים בשר הכשר ליהודים כחלאל ("חוקי", מותר באכילה).
בשנים האחרונות טענו חלק מחכמי ההלכה המוסלמים אשר הושפעו מן הסכסוך הישראלי-ערבי, כי קביעה זו אינה נכונה.
הם ניסו למצוא פגמים בטכניקות שבהן משתמשים היהודים, וכן העלו חשש כי כסף שיינתן ליהודים יגיע לישראל בסופו של דבר.
עם זאת, מרבית חכמי ההלכה המוסלמים כיום רואים בשחיטת בעל חיים על ידי היהודים כבשר חלאל.
לאחרונה אף פורסם פסק הלכה מוסלמי הממליץ למוסלמים בארצות הברית לקנות בשר כשר שנשחט על ידי יהודים.
הסיבה לכך היא שחלק ניכר מחכמי ההלכה המוסלמים אינם מחשיבים כ"חלאל" בשר אשר נשחט על ידי נוצרים.
לטענתם, הנוצרים מאמינים בשילוש הקדוש ולכן אי אפשר להגדיר אותם כמונותאיסטים המאמינים באל אחד, בעוד אמונת היהודים קרובה יותר לאסלאם.
האמונות ההינדואיסטית, הבודהיסטית והגייניסטית מאמינות במניעת סבל.
חלק מאמונה זו יצר את הג'טקה, שחיטה בהנף בודד של סכין, חרב או גרזן כך שהבהמה תחוש בסבל המינימלי האפשרי.
כמו כן, שחיטה או אכילה של בשר בקר נחשבות לטאבו בחלקים רבים בהודו, משום שבהינדואיזם שהוא דת הרוב במדינה, נחשבות הפרות לקדושות.
+ שחיטת עופות ובהמות בעולם (2011) חיה כמות (במיליוני ראשים) תרנגולים 58,110 ברווזים 2,817 חזירים 1,383 תרנגולי הודו 654 אווזים ופניניתיים 649 כבשים 517 עיזים 430 בקר 296 ביזונים 24
מועדון הכדורגל שחטיור ("שחטיור" משמעו "כורה") הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר סליהורסק שהתמודד בליגת העל הבלארוסית.
הישגה המשמעותי ביותר של קבוצת הכדורגל הוא הזכייה באליפות הליגה בעונות 2005, 2020, 2021, 2022.
הקבוצה השתתפה בעונת 2001/02 במוקדמות גביע אופ"א אך הפסידה בשלב ההעפלה הראשון לקבוצת צסק"א סופיה הבולגרית.
הקבוצה חזרה למפעלים האירופיים בעונת 2003 בגביע האינטרטוטו כאשר גברה בשלב הראשון על אומג טאון מצפון אירלנד אך בשלב השני נכנעה לאן.
שתי עונות לאחר מכן, בעונת 2004/05 השתתפה הקבוצה שנית במוקדמות גביע אופ"א, אך גם אז נכנעה כבר בשלב ההעפלה הראשון לניסטרו אוטצי הרומנית.
שחטיור התמודדה לראשונה במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2006/07, אך בשלב ההעפלה הראשון נכנעה לשירוקי ברייג מבוסניה והרצגובינה.
בשנת 2011 הקבוצה הגיע למשחק הגמר של גביע אלופות חבר המדינות.
בסוף עונת 2011 הקבוצה סיימה במקום השני בליגה והעפילה לליגה האירופית בעונת 2012/2013. הקבוצה הפסידה בסיבוב המוקדמות השני לריד והודחה מהטורניר.
בעונת 2014 הקבוצה זכתה בגביע השני בתולדותיה.
בעונת 2018/2019 זכתה בגביע השלישי שלה, אך לא הצליחה לזכות גם בסופרקאפ, שנערך במרץ 2020. עם זאת בעונת 2020 זכתה באליפות בלארוס בפעם השנייה בתולדותיה ובפתח עונת 2021 זכתה לראשונה ב.
בעונת 2021 זכתה באליפות שנייה ברצף והשלישית בסך הכל.
בנובמבר 2022 זכתה באליפות הרביעית והשלישית שלה ברציפות.
בתום עונת 2024 ירדה לליגה הראשונה.
שחטֶר קראגנדי (בקזחית: футбол клубы «Шахтер») הוא מועדון כדורגל מהעיר קראגנדי שבקזחסטן.
עם הקמתו ב-1958, השתייך המועדון לסבב הליגות הסובייטיות ואף הגיע לליגת העל הסובייטית, ונחשב לאחד ממועדוני הכדורגל החזקים בקזחסטן שהיוותה חלק מברית המועצות.
נכון לעונת 2025 משחק המועדון בליגת המשנה הקזחית.
שחטר זכתה ב-2 אליפויות בליגה הקזחית בעונות ו-.
הקבוצה השתתפה בגביע האינטרטוטו בעונת 2006, אז פגשה בקבוצת פרטיזן מינסק מבלארוס, אך הפסידה לה בסיכום המשחקים והודחה מהטורניר.
הישג השיא של הקבוצה הוא בעונת 2013/2014 כשהגיע לשלב הפלייאוף במוקדמות ליגת האלופות כשניצחה את סלטיק בקראגנדי 0-2, והפסידו ב-סלטיק פארק 0-3 כשאת השער האחרון שהעלה את הסקוטים נכבש בדקה ה-90.
בעונת 2013/2014 הוגרלה הקבוצה עם מכבי חיפה בשלב הבתים של הליגה האירופית שם הקבוצות סיימו בתיקו 2-2 בקראגנדי והפסידה 1–2 במפגש בישראל ב-אצטדיון סמי עופר.
בעונת 22\2021 הוגרלה הקבוצה עם מכבי תל אביב בפליאוף של הקונפרנס ליג שם הקבוצה סיימה בהפסד 2-1 בקראגנדי והפסידה 2-0 במפגש בישראל באצטדיון בלומפילד.
שחיטה בהלכה היא מצווה להכשיר בהמה, חיה או עוף טהורים לפני אכילתה באמצעות שיטת המתה מוגדרת.
בעל חיים שלא נשחט כהלכה, נחשב לנבלה ואינו כשר לאכילה או לקורבן.
יוצאים מכלל זה הם דגים וחגבים כשרים המותרים באכילה בכל סוג של המתה.
השחיטה מבוצעת על ידי חיתוך עמוק ומהיר של החלקים הרכים בצווארו של בעל החיים, בסכין חדה וחלקה מפגימות, תוך הקפדה על כמה כללים, בהם אופן החיתוך, טיב הסכין, חיתוך קנה הנשימה, העורקים והוושט (משתנה מבהמה לעוף), ומיקום החיתוך בצוואר.
מקובל לבצע את השחיטה כאשר הבהמה בהכרה מלאה ובהתאם לדרישת רוב פוסקי ההלכה, האוסרים הימום של הבהמה לפני השחיטה.
ישנן מדינות האוסרות שחיטה ללא הימום מוקדם.
חיתוך עמוק של הצוואר גורם למותו של בעל החיים מאבדן דם, זמן המוות משתנה בין בעלי החיים, והוא נע בבהמה בין 30–120 שניות.
קיים ויכוח לגבי מידת הסבל של החיות בין השחיטה לבין המוות.
יש הטוענים שבשחיטה כשרה הבהמה אינה סובלת כלל משום שתפקודי המוח לאחר השחיטה אינם חזקים כדי לייצר תחושת כאב.
מקור מצוות השחיטה הוא בפסוק :.
כשרותו של בשר בהמה, חיה או עוף מותנית בין היתר בשחיטה כהלכתה – יש לוודא שבעל החיים נשחט ונבדק כהלכה מטרפות על ידי שוחט ובודק.
בגמרא נזכרים חמישה דברים הפוסלים בשחיטה.
חמש הלכות אלו אינן כתובות בתורה ומקורן בתורה שבעל פה.
שהייה - הפסקת פעולת השחיטה למשך זמן מסוים פוסלת את השחיטה.
דרסה - לחיצת הסכין אל הצוואר, תוך הפעלת כוח, ולא חיתוך באמצעות הולכת והבאת הסכין, קדימה ואחורה.
חלדה - החדרת הסכין מצדי הצוואר בין הקנה והוושט וחיתוכם כלפי חוץ, או הסתרת הסכין על ידי עצם כלשהו (מטלית) במהלך השחיטה.
השם חלדה מרמז על החולדה שנמצאת במקומות נסתרים.
הגרמה - שחיטה מעל או מתחת למקום השחיטה בקנה או בוושט, פסולה.
עיקור - עקירת הקנה והוושט ממקום חיבורם בלסת או קריעתם במקום חיתוכם פוסלת את השחיטה.