tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדעת וייט ועמיתיו, מבנה האגן העליון המתקדם של רמידוס, המראה על יכולת עמידה זקופה, כמו גם ניביו הקטנים יחסית לניבים של קופי-אדם וזגוגית השן העבה, מצביעים על כך שהוא הומינין, כלומר שייך לענף האדם ולא לענף השימפנזה, ומקומו מיד לאחר ההסתעפות מן האב הקדמון המשותף.
ואולם אם וייט ועמיתיו שוגים בשחזור שלהם, ובייחוד אם רמידוס לא הלך על שתיים, ייתכן שהוא אינו נמצא על ענף האדם אלא על ענף השימפנזה, או אף על ענף הגורילה, או על ענף נוסף שנכחד.
על פי אפשרויות אלו הוא יוגדר כקוף-אדם ולא כהומינין.
בחלוקה כללית מאוד, עד גילוי רמידוס היו מוכרות שלוש "רמות הסתגלות" (adaptive plateau) בענף האדם (תת-שבט ההומינינים):
מינים הולכי-על-שתיים גודלי-מוח, המשויכים לסוג אדם (הומו).
מינים הולכי-על-שתיים קטני-מוח, המשויכים לסוג אוסטרלופיתקוס.
מינים הולכי-על-שתיים קטני-מוח בעלי מערכת לעיסה מפותחת, המשויכים לסוג פראנתרופוס.
ואולם אם ענף האדם וענף השימפנזה אכן הסתעפו שניהם מאב קדמון משותף קטן-מוח שלא הלך על שתיים, אזי מיד לאחר נקודת ההסתעפות ענף האדם אמור להכיל רמת הסתגלות רביעית - שלב ביניים אשר הליכתו על שתיים עדיין אינה מפותחת.
חשיבות התגלית של רמידוס היא, אם כן, שהוא מייצג רמה כזו, ועל-כן הוא משויך לסוג רביעי: ארדיפיתקוס.
מבחינה זו גילויה של ארדי חשוב מגילויה של לוסי (אוסטרלופיתקוס אפרנסיס) ב־1974, אשר למרות היותה עתיקה ביותר מחצי מיליון שנה מכל הומינין אחר שהיה ידוע באותו זמן, היא עדיין ייצגה אותה רמת הסתגלות שכבר הייתה מוכרת קודם מאוסטרלופיתקוס אפריקנוס, שהתגלה מחצית המאה לפניה.
מאז גילויו של ארדיפיתקוס רמידוס ב-1994 התגלו במזרח אפריקה שלושה מיני הומינינים אפשריים שהם עתיקים אפילו יותר:
ארדיפיתקוס קדבה, שהתגלה גם הוא על ידי צוות פרויקט האוואש התיכון, מתוארך לגיל של כ־5.6 מיליון שנה.
אורורין טוגננסיס, שהתגלה בקניה, מתוארך לגיל של כ־6 מיליון שנה.
סהלאנתרופוס צ'אדנסיס, שהתגלה בצ'אד, מתוארך לגיל של 6 עד 7 מיליון שנה.
ואולם שלושת הממצאים האלו הם חלקיים הרבה יותר מן השלד של ארדי, ולכן עדיין לא ניתן לפסוק בביטחון שהם הלכו על שתיים, או שהם היו שייכים לענף האדם.
כפי שמשתמע משמו, ארדיפיתקוס קדבה סווג על ידי צוות פרויקט האוואש התיכון כמין נוסף בסוג ארדיפיתקוס, והם טוענים שאורורין טוגננסיס וסהלאנתרופוס צ'אדנסיס אף הם דומים לרמידוס, עד כי סביר שאף הם השתייכו לאותו סוג.
אם תגליות נוספות בעתיד תאשרנה טענה זו, אחת ההשלכות תהייה שינוי שמותיהם ל"ארדיפיתקוס טוגננסיס" ו"ארדיפיתקוס צ'אדנסיס", משום ששם הסוג ארדיפיתקוס נטבע ראשון ועל פי הנוהג בתחום הטקסונומיה יש לו קדימות.
השלכה נוספת של תוצאה כזו תהיה שהאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה קדם לסהלאנתרופוס צ'אדנסיס, כלומר הוא חי לפני 7 מיליון שנה לפחות ואף יותר.
זהו תיארוך קדום ממרבית ההערכות הגנומיות של השנים האחרונות, אבל הוא איננו בלתי-אפשרי משום שהערכות אלו מבוססות על אומדנים לקצב המוטציות ומשך הדור, שהיו עשויים להשתנות בשיעור של עשרות אחוזים במהלך מיליוני השנים האחרונות.
ואולם אם וייט ועמיתיו טועים בהערכתם ייתכן שמינים אלו קדמו לאב הקדמון המשותף, או אף שאחד מהם היה האב הקדמון המשותף עצמו.
שושלת מינים כזו היא רק אחת מתוך מספר שושלות סבירות שלפיהן ארדיפיתקוס רמידוס היה אב קדמון של האדם דרך האוסטרלופיתקנים.
השאלה הנשאלת לרוב בציבור היא האם ארדיפיתקוס רמידוס הוא "החוליה החסרה" בין קוף-האדם לאדם?
עד מחצית המאה העשרים בערך, אנתרופולוגים ופליאונטולוגים שחקרו את האבולוציה של האדם אכן חיפשו בכפייתיות אחר החוליה החסרה, כלומר מאובן מעבר בין קוף האדם לאדם.
ואולם בעשרות השנים האחרונות השתרשה יותר ויותר תפיסת האבולוציה כ"שיח" מסועף ולא כ"סולם" המוביל ליניארית מיצורים פשוטים יותר אל "פאר היצירה" - האדם המודרני.
בתפיסת השיח הצבעה על יצור יחיד כעל החוליה החסרה היא חסרת-טעם למדי, ואכן ביטוי זה כבר אינו משמש יותר בספרות המדעית (להבדיל מהתקשורת הפופולרית).
העץ הפילוגנטי של משפחת האדם הוא דוגמה טובה לתפיסת השיח - הוא כה מסועף עד כי סביר שלעולם לא יהיה ניתן לשרטט אותו בביטחון מלא ולהתחקות במדויק אחרי השלשלת המפותלת שהובילה בסופו של דבר לאדם המודרני.
לכן ייתכן גם שמאובני רמידוס שהתגלו אינם נמצאים ישירות על שלשלת זו אלא על הסתעפות מעט צדדית שלה.
רמידוס והאבולוציה של ההליכה על שתיים
זה שנים רבות ידוע למדע שהומינינים הולכי-על-שתיים בקומה זקופה - האוסטרלופיתקנים - התקיימו באפריקה למשך למעלה ממיליון שנה לפני הופעת סוג האדם, ולפני שהמוח החל לגדול מעבר לנפח האופייני לקופי-אדם.
ואולם ההליכה הזקופה של האוסטרלופיתקנים כבר הייתה מפותחת למדי, ולכן המאובנים שלהם אינם תורמים רבות להבנת האופן שבו היא התפתחה מלכתחילה.
ארדי היא המאובן ההומיניני הראשון שהתגלה אשר מדגים בפירוט שלב מעבר בין הליכה-על-ארבע להליכה-על-שתיים.
כף-הרגל של ארדי היא כשל קוף-אדם, בעלת בוהן נפרדת המתאימה לטיפוס, אולם האגן שלה כבר דומה יותר לאגן של האדם והאוסטרלופיתקנים, המותאם להליכה זקופה.
לכן ארדי שופכת אור לראשונה על התנאים והסיבות להתפתחות ההליכה על שתיים, התכונה המאפיינת הבסיסית ביותר של ההומינינים.
ממחקר השלד ובית-הגידול של רמידוס מסיקים וייט, לבג'וי ועמיתיהם שתי מסקנות בלתי-צפויות:
ההליכה על שתיים התפתחה לראשונה ביער, בניגוד להשערות הנפוצות מן המאה העשרים אשר הסבירו אותה כהסתגלות לחיים בסוואנה הפתוחה.
קוף-האדם שפיתח אותה לראשונה לא הלך על פרקי-אצבעות הידיים ("הליכת פרקים"), דוגמת השימפנזה והגורילה בני-ימינו, ולא נע בין הענפים כמותם בתלייה ובתנופות זרוע ("זרועיות").
במקום זאת הוא הלך על כל ארבע הכפות, גם על העצים וגם על הקרקע, בדומה לקופים בעלי-זנב בימינו דוגמת הבבון והמקוק, וככל הנראה בדומה גם לקופי-אדם נכחדים עתיקים כמו הפרוקנוסול.
מן המסקנה השנייה נובעת מסקנה נוספת: השימפנזה והגורילה לא ירשו את הליכת הפרקים והזרועיות מן האב הקדמון המשותף להם ולאדם, אלא שניהם פיתחו צורות תנועה אלו באופן בלתי-תלוי, תופעה נפוצה הנקראת אבולוציה מתכנסת.
על מסקנה זו מצביעים גם הבדלים בצורת הליכת הפרקים בין גורילות ושימפנזים מודרניים, אשר הודגמו במחקר שפורסם עוד לפני פרסום השלד של ארדי.
הליכה על ארבע הכפות באב הקדמון הייתה ככל הנראה שלב מכין הכרחי בדרך להזדקפות על שתיים, בניגוד לזרועיות והליכת פרקים בקופי האדם המודרניים.
זאת משום שהתאמה חשובה לזרועיות היא קיצור והגבלת הגמישות של הגב התחתון, על ידי הארכה אנכית של האגן ואיחויו עם חלק מן החוליות של עמוד השדרה המותני.
באופן כזה קטן מספר החוליות המותניות החופשיות, שלוש או ארבע בשימפנזה ובגורילה בהשוואה לחמש או שש באדם.
ואולם קיצור זה מונע את הלורדוזיס - הקיעור המותני של הגב התחתון האופייני לאדם - וכתוצאה מכך השימפנזה והגורילה אינם מסוגלים לזקוף את הגב שלהם לחלוטין, והם נאלצים לעמוד על שתיים בגב כפוף.
לעומת זאת תנועה על כל ארבע הכפות מחייבת גב תחתון ארוך וגמיש.
ואכן, ברמידוס ובקופי-אדם נכחדים כמו הפרוקונסול (ובקופים בעלי-זנב בני-ימינו כמו המקוק) היו שש עד שבע חוליות מותניות חופשיות, יותר מאשר באדם.
בדיעבד, גמישות זו היא שאפשרה לרמידוס לזקוף את גבו לחלוטין כשעמד על שתיים.
גם קופי מקוק מודרניים המאולפים להליכה על שתיים, כמו גם תינוקות אדם בגיל שבו הם מתחילים ללכת, מפתחים לורדוזיס בגב התחתון.
ממצאי רמידוס רומזים לא רק על התנאים אלא גם על הסיבות בשלהן התפתחה ההליכה על שתיים.
עוד ב-1981 הציג אוון לבג'וי את השערת "הפרנסה הזכרית" (male provisioning hypothesis), תסריט להתפתחות ההליכה על שתיים ביער במקביל להתפתחות של מונוגמיה בענף האדם.
ההשערה מסתמכת על נטייתם של הזכרים באדם למונוגמיה, בעיקר בהשוואה לקופי-האדם הגדולים שהם פוליגמים.
זכרי האדם גם מפגינים לרוב התנהגות אבהית - הם דואגים לצאצאיהם ומסייעים לפרנסת האם בזמן שהיא מטפלת בצאצאים, התנהגויות שזכרי קופי-האדם הגדולים אינם מפגינים כלל.
בביולוגיה אבולוציונית, נטייה למונוגמיה נחשבת לרוב כתנאי להתנהגות אבהית, משום שהיא מסייעת לזכר להבטיח שהוא אכן דואג לילדיו שלו ולא לילדי זכר אחר, התנהגות שמבחינה אבולוציונית לא יהיה בה יתרון ברירה.
ואכן, במיני בעלי-חיים החיים מונוגמיה והתנהגות אבהית כמעט תמיד מופיעות יחד.
בנוסף, זכרים נוטים יותר לארגון שבטי ולשיתוף פעולה הדוק כאשר מובטח לכל אחד מהם קשר זוגי אחד לפחות, ואין להם צורך להילחם ביניהם על זכות ההחזקה של הרמון נקבות, כפי שקורה בגורילה למשל.
במרבית מיני ההומינינים הנכחדים, וארדיפיתקוס רמידוס בכללם, נמצא הבדל קטן יותר בין הזכרים והנקבות (דו-צורתיות זוויגית) בגודל הגוף ובצורה, האופייני למינים מונוגמיים ולא פוליגמיים, וכן נמצאו ניבים קטנים יותר אצל הזכרים, אשר מצביעים על ירידה בעימותים האלימים ביניהם.
השערת הפרנסה הזכרית מקשרת נטיות אלו להליכה-על-שתיים, ומציעה שהאחרונה התפתחה משום שאפשרה לזכר לשאת מזון בידיו אל הנקבה והצאצאים שלו.
גם שימפנזים בני-ימינו הולכים לעיתים על שתיים, בעיקר כאשר הם נושאים מזון בזרועותיהם, אולם הם אינם מונוגמיים והאבות אינם דואגים לצאצאיהם.
עם-זאת, זכרי שימפנזים לעיתים מעניקים מתנות מזון לנקבות מיוחמות על-מנת לפתותן להזדווגות, ופרנסה קבועה של הנקבה והצאצאים הייתה עשויה להתפתח מהתנהגות כזו.
התפתחות מונוגמיה בשילוב עם נשיאת מזון לצאצאים ולנקבות הייתה עשויה להוות יתרון ברירה חזק ביותר באב קדמון של שושלת האדם.
זאת משום שתקופת הינקות וההתבגרות אצל כל ההומינידים ארוכה במיוחד, כך שהיא מהווה את המגבלה העיקרית על מספר הצאצאים שהאם מסוגלת להביא לבגרות בימי חייה.
דאגת הזכר לצאצא ולאם הייתה עשויה לאפשר קצב גידול מהיר יותר של הצאצא ולהגדיל משמעותית את סיכוייו להגיע לבגרות.
השערה כזו גם מסבירה מדוע אפילו הליכה-על-שתיים פרימיטיבית מאוד ורחוקה מיעילות ביומכנית הייתה עשויה לספק יתרון ברירה משמעותי.
ממצאי רמידוס אינם מוכיחים את השערת הפרנסה הזכרית, אולם הם תומכים בה במידה רבה, שכן הם מדגימים שההליכה הזקופה התפתחה לראשונה ביער, במין עם ניבים קטנים יחסית והבדל קטן בגודל הגוף בין הזכרים והנקבות.
ב־2009 פרסם לבג'וי מאמר נוסף שבו הוא בוחן מחדש את ההשערה ומפתח אותה לאור ממצאי רמידוס.
אב קדמון שאיננו דמוי שימפנזה
כבר על פי התאוריות הראשונות של האבולוציה של האדם על פי צ'ארלס דרווין ותומאס הקסלי במאה ה-19, האדם לא התפתח מן השימפנזה, אלא האדם והשימפנזה בני-ימינו התפתחו שניהם מאב קדמון משותף, שהיה קוף-אדם קדום.
אבל למרות טענה מקובלת זו, במחקר הפלאואנתרופולוגי נוהגים להניח שאותו אב קדמון דמה לשימפנזה הרבה יותר מאשר לאדם, ולעיתים קרובות משתמשים בשימפנזה כבמודל מחקרי לאב הקדמון.
זוהי הנחה שקל לעשותה, משום שבהיעדר כמעט מוחלט של מאובנים מהקו המוביל מהאב הקדמון לשימפנזה לא היו ראיות שיסתרו אותה.
ואולם לטענתם של מגלי ארדיפיתקוס רמידוס, השלד של ארדי מראה שהאב הקדמון המשותף היה שונה מן השימפנזה באותה מידה שהיה שונה מן האדם, ומבחינות מסוימות אף דמה לאדם יותר מאשר לשימפנזה.
כאמור למעלה, כף היד של ארדי (וכנראה גם של האב הקדמון המשותף) דמתה יותר לכף היד של האדם, בעלת האגודל הנגדי הגדול והמפותח, מאשר לכף היד של השימפנזה בעלת האגודל הקטן, והגב התחתון של ארדי היה ארוך כשל האדם ואף יותר, בהשוואה לגב התחתון הקצר והקשיח של קופי-האדם.
מבחינות רבות נראה איפוא שהמקוק או הבבון, קופים מודרניים בעלי-זנב, עשויים לשמש מודל טוב מן השימפנזה לאב הקדמון המשותף של השימפנזה והאדם, אף על פי שהם מרוחקים יותר מבחינה אבולוציונית.
וייט מרבה להדגיש נקודה זו על-מנת להמחיש את חיוניות חקר המאובנים להבנת האבולוציה של האדם, ככלי המאפשר מחקר המבוסס על רצף הגנום של מינים חיים.
אי-הבנה באמצעי התקשורת לגבי מסקנות המחקר
טענת החוקרים ש"ארדי מראה שהאדם לא התפתח מקוף-אדם דמוי שימפנזה" גרמה לבלבול ואי-הבנה בקרב חלק מאמצעי התקשורת והציבור, שפירשו אותה בטעות כאילו מסקנת המחקר הייתה שבני-אדם לא התפתחו מקופי-אדם, בסתירה לתורת האבולוציה.
לאי-הבנה זו תרם אוון לבג'וי עצמו, כשאמר בראיון ששודר לרגל פרסום התגלית: "האדם לא התפתח מקופי האדם.
באותה מידה ניתן לומר שקופי האדם הם אלו שהתפתחו מן האדם".
כוונתו בכך הייתה לאדם המודרני וקופי האדם המודרניים, אך כמה מאמצעי התקשורת לא הבינו זאת ופירשו את האמירה כאילו "החוקרים העמידו את התאוריה המקובלת על ראשה".
בריאתנים ברחבי העולם מיהרו להתלות באי-הבנה זו, כך למשל רשת אל ג'זירה דיווחה כי "מדענים אמריקנים הציגו ראיות שתורת דרווין היא מוטעית" וש"המאמר מפריך את ההשערה שמוצא האדם מן הקופים".
כתבת סיינס אן גיבונס העמידה את הדברים על דיוקם: למעשה ארדי היא מאובן מעבר מובהק בין קופי-אדם קדומים לאוסטרלופיתקנים, ובכך מציגה אישוש רב-עוצמה לתאוריה של דרווין והקסלי כי מוצאם של האדם ושל השימפנזה הוא מאב קדמון משותף, שהיה קוף-אדם קדום.
המחקר החדש רק מראה שאותו קוף-אדם קדום לא היה זהה לשימפנזה המודרני יותר משהיה זהה לאדם המודרני, שכן השימפנזה אף הוא תוצאת אבולוציה של מיליוני שנה מאז האב הקדמון.
ארדיפיתקוס (שם מדעי: Ardipithecus, "ארדי" מעפרית = "אדמה", "פיתקוס" πίθηκος מיוונית = קוף אדם) הוא סוג נכחד של הומינין שהתקיים במזרח אפריקה בסוף תקופת המיוקן ותחילת הפליוקן, לפני כ־6 עד 4 מיליוני שנה.
הסוג ארדיפיתקוס הוגדר לראשונה ב־1995 על ידי הפלאואנתרופולוג האמריקני טים וייט ועמיתים, וכיום הוא כולל שני מינים ידועים: ארדיפיתקוס רמידוס, המוכר טוב יחסית מן השלד המאובן הידוע בכינוי הפופולרי "ארדי" ומאובנים נוספים, וארדיפיתקוס קדבה, הידוע כיום משיניים מאובנות בלבד.
להצעת וייט ועמיתיו הסוג כולל גם שני מינים נכחדים נוספים מאפריקה של סוף המיוקן, אשר מגליהם סיווגו אותם לסוגים אחרים: סהלאנתרופוס צ'אדנסיס ואורורין טוגננסיס.
לפי השערה מקובלת כיום בחקר האבולוציה של האדם הסוג ארדיפיתקוס הוא השורש של השושלת ההומינינית - הוא קרוב מאוד לאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה, והוא האב הקדמון של הסוג אוסטרלופיתקוס, ודרכו של הסוג פראנתרופוס והסוג אדם.
מיני ארדיפיתקוס היו ככל הנראה שוכני יער, ובדומה לקופי-אדם נכחדים אחרים מתקופת המיוקן היו מותאמים לטיפוס על עצים, אבל מבנה השלד והגולגולת שלהם כבר מראה התאמות ראשונות להליכה זקופה על שתיים.
תכונות הומיניניות נוספות שאפיינו אותם הן פנים קטנות ופחות בולטות קדימה מפניהם של קופי-אדם, ושיניים קטנות יותר (בעיקר הניבים המשמשים ללחימה) המכוסות זגוגית שן עבה יותר.
ארדיפיתקוס קדבה (שם מדעי: Ardipithecus kadabba, "ארדי" מעפרית = "אדמה", "פיתקוס" πίθηκος מיוונית = קוף אדם, "קדבה" מעפרית = "אב קדמון") הוא מין נכחד של הומינין מן הסוג ארדיפיתקוס, שחי במזרח אפריקה בתקופת המיוקן, לפני כ- 5.2 עד 5.8 מיליון שנה.
המין מוכר רק ממאובנים חלקיים מאוד, בעיקר שיניים שהתגלו בחמישה אתרים שונים באתיופיה החל משנת 1997, על ידי צוות פרויקט האוואש התיכון בראשות הפלאואנתרופולוג האתיופי יוהאנס היילה סלאסי והפלאואנתרופולוג האמריקני טים וייט.
הממצאים סווגו בתחילה כתת-מין קדבה של ארדיפיתקוס רמידוס, אך ב- 2002 הופרדו למין משלהם עקב הבדלים במאפיינים מורופולוגים של השיניים, הדומים יותר למאפיינים של שיני קופי-אדם.
מעט מאוד ידוע על מין זה, אך משערים שהוא קרוב לאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה, הן משום שהתארוך שלו קרוב מאוד לתארוך זמן הפיצול בין גנום האדם וגנום השימפנזה בשיטות שעון מולקולרי, והן בשל דמיונו הרב למין רמידוס המוכר יותר.
ייתכן גם שמין זה קרוב מאוד למאובני אורורין טוגננסיס מקניה וסהלאנתרופוס צ'אדנסיס מצ'אד.
אַרְדוּאִינוֹ (מאיטלקית: Arduino) הוא מיקרו-בקר בעל מעגל מודפס יחיד (Single Board MicroController), עם סביבת פיתוח משולבת (IDE) ברישיון קוד פתוח, אשר מטרתה ליצור סביבה נוחה וזולה לפיתוח פרויקטים המשלבים תוכנה עם רכיבי אלקטרוניקה.
לארדואינו קהילת משתמשים גדולה ומדריכים מקוונים המסייעים להוריד את חסם הכניסה לתחום הפיתוח המשלב חומרה ותוכנה.
ארדואינו החל כפרויקט לסטודנטים במכון לתכנון אינטראקציה, איווריאה, איטליה.
השם "ארדואינו" הוא שמו של בר באיווריאה, בו כמה ממייסדי הפרויקט נהגו להיפגש.
הבר עצמו קרוי על שמו של ארדואין מאיוורה מרקיז איווריאה בין השנים 990–999 ומלך איטליה בין השנים 1002 עד 1014.
רכיב החומרה העיקרי על המעגל המודפס של הארדואינו הוא מיקרובקר בן 8 סיביות מסדרת AVR של חברת ATMEL, אשר מריץ את התוכנה ומכיל זיכרון הבזק (Flash Memory) לאחסונה.
לארדואינו גרסאות חומרה שונות למטרות שונות.
לדוגמה, ה-LilyPad הוא לוח ארדואינו בעיצוב דק הניתן לקיפול, וניתן לתופרו לתוך בגד.
המעגל המודפס מכיל בנוסף, כמעט תמיד:
בקר USB וחיבור USB, המשמש לטעינת התוכנה, וכמקור מתח אפשרי
מייצב מתח עם ערך של 5 וולט ושקע לכבל חשמלי
14 פינים (ולפעמים יותר) לחיבורי חיישנים או התקני חומרה אחרים
6 פינים מתוכם מסוגלים לקבל קלט אנלוגי בדיוק של 10 ביט
מתנד המספק אות שעון בתדירות של 16 MHZ
סביבת הפיתוח של ארדואינו מאפשרת כתיבת תוכניות, הדרתן וצריבתן (Flashing) לארדואינו.
שפת התכנות לארדואינו היא C או C++ או פייתון בגרסה מיוחדת, והסביבה מגיעה עם תוכניות דוגמה רבות, על מנת להקל על משתמשים חדשים.
כמו כן, ניתן לשלוח פקודות לבקר וכן גם לבצע בקרה על פעולות שמתרחשות בזמן אמת {עם דיליי קטן}.
מפתח ארדואינו מתבקש לממש לפחות שתי פונקציות:
פונקציית אתחול, שתתבצע כאשר הארדואינו מקבל חשמל.
פונקציית לולאה, אשר מתבצעת מיד אחרי פונקציית האתחול בלולאה אינסופית.
אחת מתוכניות הדוגמה של ארדואינו גורמת להבהוב של נורית LED המחוברת לפין מס' 13:
pinMode (LED_PIN, OUTPUT); // הגדרת יציאה מס' 13 כפלט, או ספקית מתח
digitalWrite (LED_PIN, HIGH); // הדלקת הנורית על ידי אספקת מתח ליציאה
digitalWrite (LED_PIN, LOW); // כיבוי הנורית על ידי הפסקת המתח ליציאה
delay (1000); // המתנה של שנייה נוספת לפני חזרה לתחילת הלולאה
סביבת הפיתוח עצמה פותחה בשפת Java, וכך מתאפשרת הרצתה על מערכות הפעלה שונות כגון Windows, לינוקס, ו-OSX.
יצרנים שונים בנו לוחות הרחבה רבים לארדואינו (Arduino Shields) שמרחיבים את יכולותיו.
את הלוחות מרכיבים על מערך הפינים של הארדואינו, וניתן אף להרכיב לוחות זה על גבי זה.
להלן מספר דוגמאות ללוחות הרחבה:
לוח הרחבה להתקן ופרוטוקול CAN-BUS, פרוטוקול המשמש לתקשורת עם מחשב הרכב
תרשימי הבנייה של הארדואינו פתוחים ומוגנים ברישיון קוד פתוח.
מותר לבנות ולמכור לוחות ארדואינו, ולכנותם 'תואמי ארדואינו'.
ברם, על מנת להשתמש במותג "Arduino", יש צורך לרכוש רישיון שהכנסותיו משמשות לקידום פרויקטי ארדואינו, ולעמוד בדרישות איכות.
בפועל, קיימים בשוק לוחות משני הסוגים הנ"ל.
יש מספר רב של רכיבים הנפוצים בין היתר בשימוש עם הארדואינו.
הרכיבים הללו מאפשרים לבנות פרויקטים, לבצע ניסויים, לביצוע מדידות ועוד.
מנוע זרם ישר (DC Motor)
חיישן אולטרה סאונד (Ultrasonic Sensor)
ישנם פרויקטים רבים ומגוונים שעשו שימוש בארדואינו.
מנעול לדלת הנפתח בנקישה סודית
ארדיפו היא עיירה בדרום קפריסין, הממוקמת בפאתי העיר לרנקה.
העיירה הוקמה ב-1986 בעקבות משאל עם של התושבים המקומיים.
גודל האוכלוסייה הוא כ-20,000 איש.
ארדיה היא בירת מחוז ארדיה בקוסטה ריקה.
העיר נמצאת במרחק של 10 קילומטרים צפונית לסן חוסה, בירת קוסטה ריקה.
מקור העיר הוא בכנסייה והתיישבות שהוקמו בקרבת המקום בו היא נמצאת היום על ידי מתיישבים מקרטגו בתחילת המאה ה-18. באותה עת ההתיישבות נקראה "אלביריה" (Alvirilla).
כעבור כמה שנים ההתיישבות הועברה למקומה הנוכחי שנקרא בפי הילידים "קובוחוקי" (Cubujuquí).
ב-1763 ההתיישבות קיבלה מעמד רשמי של עיירה.
כמו כן שם העיירה שונה לארדיה, כהוקרה לאלונסו פרנאנדס דה ארדיה, מושל מושבת גואטמלה באותו זמן שהעניק להתיישבות את מעמד העיירה.
ב-1779 נלקח מארדיה תואר העיירה, אך הוא הוחזר ב-1813. ב-1824 חואן מורה פרנאנדס, המנהיג של קוסטה ריקה במסגרת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, העניק לארדיה מעמד של עיר.
ב-1835 ארדיה הפכה לבירה הרשמית של קוסטה ריקה, אם כי חלק גדול מהסמכויות נותר בפועל בסן חוסה.
בהמשך אותה שנה פרצה מלחמת הליגה, מלחמת האזרחים השנייה בקוסטה ריקה אשר במסגרתה תושבי ארדיה וערים נוספות מרדו נגד השלטון בסן חוסה.
בסופו של דבר המורדים הובסו.
ב-1838 מנהיג קוסטה ריקה בראוליו קרייו קולינה העביר את הבירה באופן רשמי בחזרה לסן חוסה.
בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של קוסטה ריקה, אחת האוניברסיטאות הגדולות והחשובות במדינה.
בעיר נמצאת קבוצת ארדיאנו, המשחקת בליגת העל של קוסטה ריקה.
ארדיה (בספרדית: Heredia) הוא מחוז בקוסטה ריקה.
המחוז, הנמצא בצפון קוסטה ריקה, גובל בניקרגואה בצפון, בלימון במערב, בסן חוסה בדרום ובאלחואלה במערב.
מבחינה מנהלית מחוז ארדיה מחולק ל-10 קנטונים.
ארדיס (ביוונית עתיקה: Άρδυς; 652-603 לפנה"ס) היה המלך השני בשושלת המרמנדית בלידיה, בנו של המלך גיגס.
הוא הוחלף על ידי בנו, סאדיאטס, אנשי לידיה כתבו אותו בתור המלך ה-27 לפי מסורתם.
ארדיס תקף את העיר האיונית היוונית, מילטוס ושבה בנוסף את העיר פריאן.
במשך רוב זמן שלטונו הוא נלחם נגד הקימרים, אשר הצליחו לכבוש את רוב סרדיס בפלישה אחת.
ארדה היא ארץ ביצירותיו של הסופר הבריטי ג'.ר.ר.
פשר המילה הוא – הממלכה, והיא מתייחסת בזה לשלטון ה ומלכם מנווה על העולם.
בשונה מהרבה פנטזיות שבהן מתרחשים הסיפורים בעולם 'אחר', 'מקביל' ו'פנטסטי', אצל טולקין הגישה מיתולוגית יותר, וארדה מקבילה לכדור הארץ.
בשר הטבעות מכונה לפעמים הארץ התיכונה – חלק מארדה – העולם הישן.
ארדה היא חלק מאאה – ה'עולם הגשמי' של טולקין.
אאה נבראה על ידי אילובטר.
לארדה באו חלק מהאיינור, וכמה מן הגדולים והחשובים שבהם, הם הוולאר, איתני ארדה, שבני האדם קראו להם 'אלים'.
הוולאר, עם בני לווייתם המיאר, אף הם מהאיינור, עיצבו את ארדה בראשיתה זמן רב, ובמקביל, מלקור עמל להשחית את מלאכתם ואת ארדה.
בארדה נוצרו האלפים ובני האדם בזמנים שונים, הם ילדי אילובטר, וחיו בה גם הגמדים, הם יצירי כפיו של אַוּלה שאילובאטאר נפח בהם חיים, ההוביטים, תת-גזע של בני אדם, כל בעלי החיים, פרי חזונם של האיינור באיינולינדאלה, וכל יצורי האופל של מלקור, הם עיוותים של יצירי האחרים.
במערבן הייתה דלת הלילה, ממנה השליכו הוואלאר את מלקור מחוץ לארדה בסוף העידן הראשון, ובמזרחן שערי הבוקר.
דרך השערים הללו הייתה השמש חוזרת לגבולות העולם, אחרי שהייתה עוברת תחתיו בלילה.
בארדה היו הארץ התיכונה, והארץ המערבית, היא אמן, הממלכה הברוכה.
הן היו מוקפות באקאיה, הים החיצוני, ומופרדות על ידי בלגיר, שנקרא גם הים הגדול.
היו בה גם האיים נומנור וטול ארסאה, האי הבודד.
בסוף העידן הראשון נחרבה בלריאנד, שהיוותה את רוב הארצות שממזרח להרים הכחולים בארץ התיכונה, אחרי מלחמת החרון במורגות'.
בסוף העידן השני נחרבה נומנור, אחרי שאנשי נומנור ניסו בהנהגת אר פאראזון להתריס במלכות הוולאר בארדה, התעגל העולם, ואמאן והאי הבודד יצאו מגבולות העולם.
מאז, הדרך אליהם היא רק על ידי הדרך המישירה, שבה אין בני תמותה יכולים לעבור.
ארדל או'הנלן הוא קומיקאי ושחקן אירי.
הוא גילם את האב דוגאל מגווייר בסדרה "האב טד", ג'ורג' סאנדיי בסיטקום "הגיבור שלי" ומפקח בילוש ג'ק מוני בסדרה "Death in Paradise".
ארדל או'הנלון נולד בקריקמקרוס, לפוליטיקאי והרופא רורי או'הנלן .
בתוכנית הטלוויזיה המתחקה אחרי שורשים משפחתיים התברר שסבו מצד אביו מייקל או'הנלון היה סטודנט לרפואה בקולג' האוניברסיטאי של דבלין.
הוא הצטרף ל-IRA בתקופת מלחמת העצמאות האירית, והיה חבר בחוליה של מייקל קולינס שהתנקשו בחייהם של סוכני חרש בריטיים ב"יום ראשון העקוב מדם.
עוד התגלה בתוכנית שמצד אמו הוא קרוב משפחה של המו"ל האירי פיטר פנלון קולייר.
או'הנלן למד בבלקרוק קולג' בדבלין וב-1987 סיים תואר בתקשורת מ-National Institute for Higher Education בדבלין.
יחד עם קווין גילדאה ובארי מרפי, הקים או'הנלן "International Comedy Cellar" (מרתף הקומדיה הבינלאומי) בדבלין.
כסטנדאפיסט זכה או'הנלן בתחרות הקני אמפייר למופע של שנת 1994. זמן מה הגיש את התוכנית "The Stand Up Show"
הוא צד את עינו של הבמאי גרהם ליינהן שליהק אותו לתפקיד האב דוגאל מגווייר בסדרה "האב טד" ששודרה מ-1995 עד 1998. ב-1995 זכה או'הנלן בפרס הקומדיה הבריטית לשחקן הקומי החדש על הופעתו בסדרה.
הוא הופיע בדמות האב דוגאל גם ב-ident של ערוץ 4 ובתוכנית "קומיק ריליף" בערוץ BBC1. אחר כך הופיע בסרט הקומדיה הקצר "Flying Saucer Rock'n'Roll".
או'הנלן שיחק לצדן של אמה פילדינג ובת' גודארד בדרמה הקומית "Big Bad World" של רשת ITV, ששודרה במשך שתי עונות בקיץ 1999 ובחורף 2001. עוד הופיע בתפקיד משנה בסרט "שוליית הקצב" אבא של ג'ו, והשתתף בפרק של התוכנית "של מי השורה הזאת בכלל?".
בשנת 2000 החל או'הנלן לככב בסדרה "הגיבור שלי" בדמות גיבור-על נאיבי שהגיע מהכוכב אולטרון.
הדמות מלהטטת בין אירועים של הצלת האנושות וחיים שקטים בפרוורים.
הוא גילם את הדמות עד 2005 ואז הוחלף על ידי ג'יימס דרייפוס ששיחק בעונה השישית.
או'הנלן דיבב את הדמות הראשית בשלושה פרקי חג המולד של סדרת האנימציה "Robbie the Reindeer".
ב-2005 הופיע בסיטקום "Blessed" של ערוץ BBC One שכתב בן אלטון.
בסוף 2005 גילם את דמות הסקוטי התמהוני, קוקונט טאם, בסרט "The Adventures of Greyfriars Bobby".
ברדיו הופיע או'הנלון בשנת 2011 בתוכנית "Quote...
ב-2006 כתב והגיש את התוכנית "Leagues Apart" בערוץ RTE שבחנה את היריבויות הגדולות בין קבוצות הכדורגל באירופה, בהן רומא נגד לציו באיטליה, בין ברצלונה וריאל מדריד בספרד, וגלטאסראיי ופנרבחצ'ה בטורקיה.
ב-2007 הגיש תוכנית נוספת בשם "So You Want To Be Taoiseach?", תוכנית פוליטית בה יעץ איך להיות טישך (ראש הממשלה) באירלנד.
ב-14 באפריל 2007 הופיע או'הנלן בפרק "Gridlock" בסדרה "דוקטור הו" בו גילם יצור בדמות חתול בשם תומאס קינקייד ברניגן.
בעונה השלישית של הסדרה "סקינס" שיחק בתפקיד מורה של נעמי קמפבל (לילי לאבלס) שמנסה לנשק אותה.
בהמשך היה במערכת יחסים עם אמה של נעמי (אוליביה קולמן).
הוא משחק בתפקיד הראשי בקומדיה האירית "Val Falvey, TD" בערוץ RTÉ One.
בפברואר 2011 חזר או'הנלון להופיע בתיאטרון גייט בדבלין וכיכב במחזה "אלוהי הקטל" לצדה של מאורה טיירני.
עוד באותה שנה השתתף בתוכנית הטלוויזיה "Argumental".
ב-1998 יצא לאור הרומן הראשון שכתב או'הנלן "The Talk of the Town" (פורסם בארצות הברית בשם "Knick Knack Paddy Whack").
הרומן הוא אודות נער בגיל העשרה בשם פטריק סקאלי וחבריו.
בפברואר 2015 השיק את הפסטיבל "Sky Cat Laughs Comedy Festival" שמתקיים בקילקני מ-28 במאי עד 1 ביוני.
עוד ב-2015 שיחק בתפקיד פיטר החלבן בסיטקום "After Hours".
או'הנלון נשוי למלאני, ולבני הזוג שלושה ילדים: אמילי, רבקה ורד.
הוא אוהד של מועדון הכדורגל לידס יונייטד.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1995–1998 האב טד Father Ted האב דוגאל מגווייר סדרת טלוויזיה 1996 Flying Saucer Rock'n'Roll אדי ג'וני 1997 של מי השורה הזאת בכלל?
Watch" 2015 מלפפון Cucumber בריאן סדרת טלוויזיה (פרק אחד) After Hours אבא של וילו Nelly and Nora אבא2016שד נאה Handsome Devilדונל רוש 2017–הווהמוות בגן עדן Death in Paradise מפקח בילוש ג'ק מוני2023 The Woman in the Wall דארה 2 פרקים2023–2024 יוצאת מן הכלל (אנ') Extraordinary מרטין 8 פרקים
ארדהורבאטי (בהונגרית: Erdőhorváti) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית ארדהורבאטי קטנה משמעותית מ-778 תושבים בשנת 1990 ל-530 תושבים בשנת 2023.
ארדבניה (בהונגרית: Erdőbénye) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית ארדבניה קטנה משמעותית מ-1,588 תושבים בשנת 1990 עד 962 תושבים בשנת 2022 (ירידה של 626 תושבים).
יהודים התיישבו לראשונה במקום בתחילת המאה ה-18 והקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי והייתה כפופה לקהילת אולסליסקה.
הקהילה הקימה חברה קדישא, מוסדות חינוך ובית כנסת.
בסביבות שנת 1941 גויסו 30 צעירים יהודים מהקהילה לעבודות כפייה וכולם נותרו בחיים.
בשנת 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו תושבי הכפר היהודים לגטו טוקאי ומשם לגטו שאטוראליאויהיי.
כעבור כמה שבועות שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר עשרה ניצולים ושיפצו את בית הכנסת ששימש את הצבא הגרמני כרפת.
15 ספרי תורה שהוסתרו בידי תושב העיירה הוחזרו לידיהם והוקמה אנדרטה בכפר לזכר הנספים בשואה.
בשנת 1963 נותרו בכפר רק שלוש משפחות יהודיות ובמקום נותר עד היום בית קברות יהודי.
דיולה וייסבורג (בהונגרית: Weiszburg Gyula; ארדבניה, 19 באוגוסט 1866 – ?
28 בינואר 1919) היה רב בבודפשט וסופר תאולוגי.
הרב מור פנייש, במקור עד 1894 משה פוֹיֶרְלִיכט (בהונגרית: Fényes Mór; ארדבניה, 26 במרץ 1866 – בודפשט, 2 במאי 1949) היה רבה של פשט וסופר תאולוגי.
ארדם פטפוטיאן (בארמנית: Արտեմ Փաթափութեան, באנגלית: Ardem Patapoutian; נולד ב-2 באוקטובר 1967 בביירות, לבנון) הוא ביולוג מולקולרי וחוקר מוח לבנוני-אמריקאי ממוצא ארמני, חבר סגל במכון סקריפס למחקר בלה הויה שבקליפורניה.
חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2021 יחד עם דייוויד ג'וליוס.
פטפוטיאן נולד ב-1967 בביירות, בירת לבנון.
החל ללמוד באוניברסיטה האמריקאית בביירות ובשנת 1986 היגר לארצות הברית.
בשנת 1990 קיבל תואר ראשון בביולוגיה תאית והתפתחותית מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובשנת 1996 קיבל תואר דוקטור בביולוגיה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה על עבודה בהנחיית ברברה וולד.
כפוסט-דוקטורנט עבד עם לואי רייכארדט באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
בשנת 2000 מונה לפרופסור משנה במכון המחקר של סקריפס.
משנת 2014 פטפוטיאן נתמך על ידי המכון הרפואי הווארד יוז (HHMI).
המחקר של פטפוטיאן עוסק בקולטנים הביולוגיים לטמפרטורה ומגע.
בפרט, תגליותיו הסבירו כיצד מתורגמים טמפרטורה וגירויים מכניים לדחפים חשמליים במערכת העצבים.
מחקרו תרם תרומה משמעותית לזיהוי תעלות יונים וקולטנים חדשים המופעלים על ידי טמפרטורה, כוחות מכניים או נפח תאים מוגבר.
מחקרו הראה שערוצי יונים אלה ממלאים תפקיד חשוב בתחושת הטמפרטורה, בתחושת המגע, בפרופריוספציה, בתחושת הכאב ובוויסות הכיווץ בכלי הדם.
מחקרו המאוחר יותר משתמש בטכניקות גנומיות פונקציונליות לזיהוי ואפיון תעלות יונים.
פטפוטיאן נבחר לעמית האגודה האמריקאית לקידום המדע (American Association for the Advancement of Science) ב-2016, חבר באקדמיה הלאומית למדעים ב-2017 ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים ב-2020. בשנת 2017 קיבל את פרס ו.
אלדן ספנסר, ב-2019 את פרס רוזנסטיל, בשנת 2020 את פרס קוולי למדעי המוח ובאותה שנה קיבל גם את פרס "חזית הידע בביולוגיה" של קרן BBVA.
בשנת 2021 הוכרז כחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם דייוויד ג'וליוס, על תגליותיהם של קולטני חום ומגע.
ארדטלק (בהונגרית: Erdőtelek) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בארדטלק מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1215.
יהודים חיו בארדטלק במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
במפקד קהילות הונגריה שנעשה בשנת 1944 נכתב כי בקהילה יש 47 חברים, הקהילה אורתודוקסית ואין בקהילה רב או מנהיג קהילה.
ארדיה, או בשורת המכשפות הוא ספר שחובר על ידי צ'ארלס גודפריי ללנד (אנ'), ויצא לאור בשנת 1899. הספר מציג לכאורה טקסטים המתעדים את האמונות והפולחנים של קבוצת מכשפות פגניות מטוסקנה, איטליה.
הדמות המרכזית בספר היא האלה ארדיה, אשר לכאורה מגיעה לכדור הארץ כדי ללמד את בני האדם מאגיה וכישוף.
במאה ה-20, הספר השפיע מאוד על התפתחותה של הדת הנאו פגנית ויקה.
הספר הזה נחשב לקלאסיקה בתחום הנאו-פאגניזם, והוא אחד הספרים הבודדים כיום שמתיימרים להיות טקסט קדוש ממשי של כישוף מסורתי, ובפרט כישוף מסורתי של אזור טוסקנה באיטליה.
ללנד טען כי הוא ביסס את הספר הזה על חומרים שהוא קרא בכתב יד בשם "הבשורה" שהגישה לו אישה מסתורית בשם מגדלנה, אשר לאחר מכן נעלמו עקבותיה ומעולם לא יצרה שוב קשר עם ללנד.
ארדיאן נוהיו (במקדונית: Ардијан Нухии; נולד ב-7 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת החלוץ.
נוהיו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וארדאר סקופיה.
בקבוצה הבוגרת של המועדון רשם רק הופעה אחת.
בקיץ נוהיו חתם בסלוגה יוגומאגנט במדיה שיחק שלוש עונות.
בקיץ חתם ברבוטניצ'קי בה שיחק שנתיים, בהן זכה בשתי אליפויות.
בקיץ הצטרף לדינמו טירנה מליגת העל האלבנית, כעבור שנה חתם באלבסני.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה ברבוטניצ'קי וכעבור חצי שנה הצטרף למטאלורג סקופיה.
בקיץ הצטרף להפועל עכו מליגת העל במדיה רשם 3 הופעות בלבד ושוחרר מהמועדון כעבור חודש בלבד.
לאחר ששוחרר מעכו חזר לקדנצייה שנייה בווארדאר סקופיה.
בהמשך הקריירה שיחק בשקנדייה, 11 אוקטומברי, דריטה בוגווינה ושקופי.
לזכותו של נוהיו 3 הופעות בנבחרת מקדוניה הצפונית.
בקיץ פרש מכדורגל ומונה לעוזר מאמנה של שקופי, המועדון האחרון בו שיחק כדורגל.
ב-29 בנובמבר 2016 מונה למאמן הראשי של המועדון, בו כיהן כשנה ו-4 חודשים.
בספטמבר מונה לעוזר מאמנה של דריטה גיליאן מליגת העל הקוסוברית בכדורגל וכעבור כחמישה חודשים הפך למאמן הראשי.
ארדון ישארי הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מילאן ובנבחרת שווייץ.
ישארי גדל במחלקת הנוער של לוצרן.
ב-31 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–2 על פ.צ.
ציריך במסגרת ליגת העל השווייצרית לעונת .
בסיום עונת 2023/2024 עבר ישארי אל קלאב ברוז'.
ב-23 בנובמבר 2024 כבש שער בכורה בניצחון 0–7 על סט.
ב-27 בספטמבר 2022 ערך ישארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בניצחון 1–2 על נבחרת צ'כיה במסגרת ליגת האומות 2022/2023. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024.
אָרְדַה גוּלֵר (; נולד ב-25 בפברואר 2005 באנקרה שבטורקיה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ריאל מדריד מהלה ליגה ובנבחרת טורקיה.
גולר גדל במחלקות הנוער של גנצ'לרבירלי ופנרבחצ'ה.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פנרבחצ'ה במסגרת ליגת העל הטורקית.
בעונת ערך 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-6 ביולי 2023 חתום במועדון הכדורגל ריאל מדריד עד שנת 2029.
בסוף יולי, אחרי המעבר לריאל, הוא סבל מפציעה קשה בברך ולאחר מכן מפציעות קטנות נוספות, שהשביתו אותו במשך כל המחצית הראשונה של העונה, ולכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה רק בינואר.
הוא סיים את העונה בכושר אדיר והבקיע שישה שערים ב-373 דקות משחק בליגה (שער כל 62 דקות), כולל שער בכורה רגעים ספורים לאחר שהחליף את ויניסיוס בתוספת הזמן של ה-0:4 על סלטה ויגו.
ב-19 בנובמבר 2022 ערך גולר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בניצחון 2–1 על נבחרת צ'כיה במשחק ידידות.
ב-19 ביוני 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 על נבחרת ויילס במסגרת מוקדמות יורו 2024. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
ארדם ג'אן (בטורקית: Erdem Can; נולד ב-3 בנובמבר 1980) הוא מאמן כדורסל טורקי המשמש כמאמן טורק טלקום מליגת העל הטורקית בכדורסל והיורוקאפ.
ג'אן קיבל תואר שני במדע המדינה ובמינהל ציבורי מהפקולטה למדעי המדינה באוניברסיטת אנקרה בשנת 2003.
ג'אן כיהן כעוזר מאמן בפנרבחצ'ה בין 2012 ל-2021. תחת המאמן הראשי ז'ליקו אובראדוביץ' הוא עזר לקבוצה לזכות בארבע אליפויות טורקיה, שלושה גביעים, חמש פעמים בפיינל פור היורוליג, שלוש פעמים בגמר היורוליג וזכייה ביורוליג בעונת .
כמו כן הוא היה עוזרו של איגור קוקושקוב במהלך עונת 2020/21.
ג'אן היה עוזר מאמן נבחרת טורקיה בכדורסל ביורובאסקט 2017.
ב-20 באוגוסט 2021 מונה ג'אן לעוזרו של קווין סניידר ביוטה ג'אז מה-NBA.
לפני שמונה לתפקיד שימש עוזר מאמן בליגת הקיץ של ה-NBA בסולט לייק סיטי ולאס וגאס.
ב-10 ביוני 2022 מונה למאמן הראשי של טורק טלקום מליגת העל הטורקית.
הוא הוביל את הקבוצה לגמר היורוקאפ בעונת , בו הפסידה לגראן קנריה 67–71. בבוקר שלפני הגמר נפצע ג'אן בצווארו לאחר שהעיר לנהג האוטובוס על עוצמת המוזיקה שהשמיע.
הנהג בלם בפתאומיות, וג'אן, שעמד על ידו, הועף על שמשת הזכוכית ועבר בדיקת MRI.
ב-20 ביוני 2023 מונה ג'אן למאמן אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג, והחליף בתפקיד את ארגין אטאמן שעבר לפנאתינאיקוס.
ב-1 בפברואר 2024 הוא פוטר מתפקידו.
ב-4 ביוני 2024 מונה שוב למאמן טורק טלקום מליגת העל הטורקית והיורוקאפ.
הארדיטי (באיטלקית Arditi, "המעיזים") היו יחידות של חיילי סער בצבא איטליה במלחמת העולם הראשונה.
יחידות שונות של חיילי סער הוקמו במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי הצבאות.
אותן יחידות התבססו בדרך כלל על מתנדבים, וכפיצוי לסכנה אשר בפניה העמידו את עצמם, נהנו מהילה ומיוקרה של יחידות עילית, ולעיתים מתנאי שירות ומזכויות משופרים.
ביחידות אלה נהוג היו לטפח את רוח היחידה ואת תחושת הייחוד של חייליהן.
כבר ב-1914, לאחר פרוץ המלחמה, אך עוד בטרם איטליה הצטרפה, ניתנו למפקדי הרגימנטים השונים בצבא איטליה הוראות להקים קבוצות של סיירים המאומנים לפעולה מעבר לקווי האויב.
הראשונה בין אותן יחידות הוקמה במנצאנו (Manzano) שבנפת אודינה ב-29 ביולי (אירוע הנחגג במקום מדי שנה עד ימינו), מעט לאחר שאיטליה הצטרפה למדינות ההסכמה כצד פעיל במלחמה.
בהמשך לכך, הוקמו 'פלוגות המוות' (compagnie della morte), שאף אותן ניתן לראות כמבשרות הארדיטי.
חיילי פלוגות אלה נבחרו מבין המתנדבים בשל אומץ ליבם.
אימוניהם כללו, נוסף לאימון הבסיסי, קרב פנים אל פנים ופרקים בהנדסה צבאית.
תפקידם היה לפלס דרך בעת שהצבא האיטלקי תקף, באמצעות חיתוך או פיצוץ מכשולי התיל שלפני ביצורי האויב, והתגברות על עמדות עקשניות בנתיב ההתקפה.
בשל תפקידם, אשר הצריך זריזות תנועה, נשאו משא קל משל חיילים אחרים, ולעיתים ויתרו על הרובים, פן יפריעו להם במרחב הפעולה המוגבל, אשר אפיין את לוחמת החפירות.
ב-1917, קצינים צעירים בצבא איטליה, אשר מאסו בקיפאון אשר שרר בחזית בצפון איטליה מול אוסטרו-הונגריה, לחצו להקים פלוגות הסתערות אשר יסייעו בפריצת קו ביצורי האויב.
כיוון שכך, נתקבלה החלטה על הקמת יחידות כאלה בצבא איטליה.
עם זאת, מחלוקות לגבי הציוד והאימונים של אותן יחידות עיכבו את הקמתן עד שזו אושרה רשמית ב-29 ביולי.
כל יחידה כזו הייתה בגודל של גדוד מוקטן (במושגי אותה מלחמה), ובו כ-600 חיילים, 150 בכל אחת משלוש פלוגות, ובנוסף שש חוליות המצוידות בתת מקלעים, ושש חוליות של מפעילי להביור.
מחנה האימונים של אלה הוקם במנצאנו, ולאחר נפילת מחנה האימונים בקרב קפורטו, נערכו באופן מבוזר, כאשר כל אחת מאותן יחידות מאמנת את חיילי הסער בנפרד.
אימונים אלה היו מאתגרים, וכללו פיתוח כושר גופני, קרב מגע, הסתערות על יעד מבוצר, הטלת רימון ועוד.
חיילי היחידות היו תחילה, וגם בהמשך, ברובם מתנדבים, אך היו גם חיילים אשר בלטו בכושרם הגופני ובכושר העמידה, והופנו לארדיטי מיחידות אחרות.
בין המצטרפים לארדיטי בלטו במספרם היחסי הברסליארי והאלפיני, ומדיהם של ארדיטי שמוצאם מיחידות אלה המשיכו לשאת סימני היכר של צור מחצבתם.
החימוש האופייני לחיילי הארדיטי היה רובה קל, פגיון (שהפך ל'סימלם המסחרי') ו-25 רימוני יד.
יחידות הארדיטי צוידו בשפע יחסי של נשק מסייע אוטומטי.
תנאי השירות של הארדיטי היו טובים משל יתר החיילים.
פרט ליוקרה הנילווית לשירותם ביחידה מובחרת, ולכך שלא שירתו בחפירות, הם נהנו משכר גבוה יותר, ממזון טוב יותר, ממגורים טובים יותר וממנות מוגדלות של היין שחולק לחיילים.
כן נהנו הארדיטי ממשמעת מחמירה פחות ומחופשות רבות יותר מהמקובל.
כן טופחו גאוות היחידה (שבדגלה בלטו הפגיון והצבע השחור) והרעות בין הלוחמים.
ביוני 1918 הוקמה אוגדה של ארדיטי, ובה תשע יחידות של חיילי סער.
אחריה הוקמה אוגדה נוספת, ומשתיהן הוקם גיס (קורפוס).
בנוסף, הוקמה יחידה של חיילי סער בכל ארמייה בצבא איטליה.
כך, עד סוף המלחמה הוקמו בסך הכל 42 יחידות כאלה.
כיוון שהמאזן של יחידות הארדיטי בלחימה (ר' להלן) נחשב כמוצלח, קמו לו מחקים בשורות הצבא האיטלקי.
למשל, בכל רגימנט (גדוד מוגבר) הוקמה מחלקת סער כדוגמת הארדיטי.
לחימת הארדיטי התאפיינה בהתקפות אשר נערכו בהפתעה, בנחישות, ובתכנון ותיאום מדוקדקים.
הסתערותם נערכה לרוב לאחר הפגזה פתאומית קצרה ועזה, ובמהלכה הם נהגו להתקרב עד כדי סכנה לקו אליו כוונו הפגזים.
עם הגיעם לקו הראשון של האויב, הם נהגו להסתער תוך יידוי רימוני יד, בהנחה שהאויב עדיין תופס מחסה מההפגזה, ואחר כך עוברים לקרב פנים אל פנים.
באותה העת, ההפגזה החלה להתמקד בקו השני, שאם ההתקפה הראשונית הייתה עולה יפה, הארדיטי היו תוקפים אותו בשיטות דומות, וכן הלאה.
החיסרון בטקטיקה המתוארת, היה פגיעותם של הארדיטי להתקפות נגד, במידה שהתקדמות הצבא האיטלקי לכיוון קווי האויב אותם הארדיטי תפסו הייתה מתעכבת.
זאת כיוון שאימוניהם וכלי נשקם הותאמו יותר להסתערות ופחות להגנה.
ואכן, אירע שעמדות שהארדיטי כבשו, אבדו בהתקפות נגד, במידה והכוחות שנועדו לחבור אליהם בוששו.
המבצע הראשון בו נטלו הארדיטי חלק, נערך בליל 19/18 באוגוסט 1917. יחידה של הארדיטי תקפה בהצלחה וכבשה את מונטה פרטה (Monte Fratta, כ-35 ק"מ מצפון לאודינה), במסגרת קרבות נהר איזונצו, תוך שלכדה כ-500 חיילים אוסטרו-הונגרים ושמונה מכונות ירייה, וספגה מספר אבדות מועט.
לא הרחק משם, ב-4 בספטמבר 1917, תקפה אותה יחידה את סן גבריאלה (San Gabriele), גם כן בהצלחה ניכרת.
נתפסו כ-3,100 שבויים, 26 כלים ארטילריים ו-55 מכונות ירייה.
בקרב קפורטו, שהסתיים בתבוסה ובנסיגה איטלקית, שימשו בהצלחה ארדיטי כמשמר עורפי, ובכך סייעו במניעת התמוטטות, ובייצוב קו הגנה חדש.
ביצועיהן של יחידות הארדיטי עד שלב זה היוו עבור הפיקוד זרז לטיפוחן ולהגדלת מספרן.
בין ה-28 וה-29 בינואר 1918, ארבע יחידות של ארדיטי נטלו חלק ב"קרב שלושת ההרים", באזור אסיאגו (Asiago), כ-55 ק"מ צפונה לויצ'נצה, וכ-60 ק"מ מזרחה לטרנטו.
למרות קשיים בתיאום עם יחידות איטלקיות אחרות שנטלו חלק באותו קרב, וחרף התנגדות עזה של האויב האוסטרו-הונגרי, המשימה עלתה יפה בסופו של דבר.
בחודשי האביב נטלו הארדיטי חלק בפשיטות ובסיורים בגזרת נהר הפיאווה.
בהמשך, הארדיטי נטלו חלק בקרב נהר פיאווה, שבו התהפך הגלגל בחזית האיטלקית, ומשלב זה ידה של איטליה הייתה על העליונה.
במסגרת קרב זה הארדיטי ביצעו מספר התקפות נגד עזות, ואגב כך, ספגו אבדות קשות.
מבחינת רישומן ההיסטורי, בהתקפות נגד אלה זכו הארדיטי בעיקר תהילתם.
בחודשים שלאחר הקרב, הארדיטי המשיכו בהתקפות לסירוגין, על מנת לתפוס עמדות מפתח להמשך הלחימה.
בשלב הסופי של המלחמה, אשר נערך בסוף אוקטובר ובתחילת נובמבר, הארדיטי ביצעו התקפות עזות, מרובות אבדות, תוך התקדמות מעטה במונטה גראפה (Monte Grappa), כ-10 ק"מ ממערב לנהר הפיאווה, וכ-50 ק"מ מצפון מזרח לוויצ'נזה.
בשלב מאוחר יותר, הצליח הצבא האיטלקי, הכולל מספר יחידות ארדיטי, להתקדם משמעותית בגזרה זו.
עם זאת, לארדיטי נודעה חשיבות רבה בהבקעה הסופית של האיטלקים בחזית פיאווה בקרב ויטוריו ונטו, אשר סימנה מבחינתם את הניצחון הסופי על האוסטרו-הונגרים.
יחידות הארדיטי פורקו בדצמבר 1919 ובינואר 1920. רבים מחבריהן, או חבריהן לשעבר, הצטרפו ב-1919 אל גבריאלה ד'אנונציו במסעו לכיבוש פיומה.
בהמשך, רבים מחברי הארדיטי הצטרפו אל מוסוליני ואל המפלגה הפשיסטית.
זו, מצידה, אימצה חלק מן הסמלים והערכים של הארדיטי, כמו הצבע השחור, חלק ממורשת הגבורה ואחוות הלוחמים שיוחסו לארדיטי, וכן גם את הג'ובינצה, המנון המפלגה, אשר היה פופולרי בזמנו (אם כי במילים אחרות) בקרב הארדיטי.
למרות שנטייה לכיוון הפשיסטי הייתה נפוצה בקרב יוצאי הארדיטי, היו אחרים, ה'ארדיטי דל פופולו' (Arditi del Popolo, בתרגום חופשי: המעיזים העממיים), אשר נטו לכיוון הנגדי, ואף אלה גייסו אלמנטים ממורשת הארדיטי למאבקם.
ה'ארדיטי דל פופולו' דוכאו, ולבסוף פסקו להתקיים, עם התבססות המפלגה הפשיסטית בשלטון באיטליה.
מספר יחידות איטלקיות במלחמת העולם השנייה, בייחוד יחידות פשיטה, נקראו בשמות הנושאים את שם הארדיטי או את מורשתם, ומסורת זו נמשכת עד לימינו.
ארדי הוא כינויים של שרידי שלד מאובנים של פרט אחד של מין נכחד של הומינין בשם ארדיפיתקוס רמידוס, שהוא נקבה אנתרופואידית מלפני 4.4 מיליון שנים.
זוהי דגימת ההומינידיים המוקדמת השלמה ביותר, עם רוב הגולגולת, השיניים, האגן, הידיים והרגליים, שלמות יותר מדגימת האוסטרלופיתקוס אפרנסיס "לוסי".
בסך הכול נמצאו 125 חלקים של עצם מאובנת.
השלד התגלה באראמיס (מכאן החלק ARA בשם הקיצור של השלד) באזורים הצחיחים ליד נהר אוואש באתיופיה בשנת 1994 על ידי הסטודנט יוהנס היילה סלאסי, שחשף חלק מעצם יד.
את השלד גילה צוות מדענים בראשות האנתרופולוג טים וייט מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי וניתחה קבוצה בין-לאומית של מדענים שכללה את אוון לאבג'וי בראש צוות הביולוגים.
ב-1 באוקטובר 2009, כתב העת Science פרסם אוסף בגישה פתוחה של אחד עשר מאמרים, המפרט היבטים רבים של ארדיפיתקוס רמידוס וסביבתו.
המאובנים שלו נמצאו גם ליד שרידי בעלי חיים, מה שהצביע על כך שהוא חי בסביבת יער, מה שלא תואם את התיאוריה שמקור הדו-רגליות בסוואנות.
ארדי לא היה המאובן הראשון של ארדיפיתקוס רמידוס שנמצא.
הראשונים נמצאו באתיופיה ב-1992, אך נדרשו 17 שנים להעריך את משמעותם ולהבין לאיזה סוג הם משתייכים.
משמעות המילה ארדי היא "קומת קרקע" והמילה רמיד פירושה "שורש" בשפה העפרית, מה שמרמז שארדי חי על הקרקע והיה השורש של עץ המשפחה של האנושות.
ארדי שקלה כ-50 קילו, וסביר שגובהה היה 120 ס"מ.
אף על פי שהייתה דו-רגלית מבחינת הליכתה, לארדי היו גם אצבעות גדולות וגם אגודלים נגדיים שאפשרו לה לטפס על עצים.
משערים שהדו-רגליות שלה עיכבה את התנועה, אבל אפשרה לה להוליד עוד צאצאים כי דו-רגליות מפנה את הידיים לאחיזת מזון ומאפשרת לגדל צאצאים רבים יותר ולהביאם לבגרות.
עדיין לא ברור כיצד המין של ארדי קשור להומו סאפיינס, אך התגלית הוסיפה לדיון על הארדיפיתקוס ומקומו באבולוציה האנושית.
גופו של ארדי בעל תכונות האופייניות גם לפרימטים שנכחדו וגם להומינידים מוקדמים.
עדיין לא ברור אם ארדי היה מסוגל לתנועה דו-רגלית.
האצבעות הגדולות השונות של ארדי אינן אופייניות לדו-רגלי.
עם זאת, שרידי רגליה, כפות רגליה, האגן והידיים שלה מצביעים על כך שהיא הלכה זקופה על הקרקע, אך על ארבע כשנעה סביב עצים.
הבוהן הגדולה שלה, למשל, מתפשטת לא מעט מכף רגלה כדי לתפוס טוב יותר את ענפי העץ.
לעומת זאת, בניגוד לשימפנזים, כף הרגל שלה מכילה עצם קטנה ייחודית בתוך גיד, והיא שמרה על הבוהן הגדולה יותר.
עם מבני העצם האחרים של ארדי, העצם הייחודית הזו עזרה לה ללכת בצורה דו-רגלית, אם כי באופן פחות יעיל מאשר לוסי.
עצמות פרק כף היד שלה סיפקו לה גמישות אבל עצמות כף היד היו קצרות.
זה מצביע על כך שארדי לא הלכה על פרקי האצבעות שלה והשתמשה בכפות ידיה רק כדי לנוע לאורך ענפי עצים.
חלק מהשיניים של ארדי עדיין מחוברות לעצם הלסת שלה ונראה בלאי אמייל המעיד על דיאטה המורכבת מפירות ואגוזים.
הניבים של ארדיפיתקוס רמידוס קטנות יותר, ושיני הזכרים והנקבות שוות בגודלן.
הדבר מרמז על הפחתת העימות בין הזכרים, על קשר זוגי ועל השקעה הורית מוגברת.
"לכן, שינויים התנהגותיים וחברתיים בסיסיים באשר לרבייה התרחשו כנראה בהומינידים הרבה לפני שמוחם גדל והם החלו להשתמש בכלי אבן."
אף על פי שלארדיפיתקוס היו גפיים קדומות יותר, האגן של ארדי נותן פרספקטיבה שונה.
חלקי האגן של ארדי שנמצאו בחפירות כוללים את הירך השמאלית, הכסל הימני ושבר עצה מרוחק.
כסל קצר ועקומה בעמוד השדרה התחתון היו מאפיינים שנאספו משרידים חלקיים אלה המעידים על היכולת של ארדי, ושל בני ארדיפיתקוס רמידוס, ללכת זקוף.
המעבר לדו-רגליות רק מתחיל להופיע אצל ארדי מכיוון שיש מאפיינים באגן של ארדי שנמצאים גם בכל ההומינידים המאוחרים יותר וגם מאפיינים שנמצאים אצל קופי אדם אפריקאים.
מאפיין שנמצא אצל ארדי ובכל ההומינידים המאוחרים יותר הוא אתר גדילה נפרד לעמוד השדרה והכסל התחתון הקדמי.
מבנה אישיאלי (ischial, אגני) דומה הוא מאפיין שנמצא אצל ארדי ואצל קופי אדם אפריקאים.
תערובת זו של מאפיינים מציינת שהדו-רגליות של ארדי הייתה גרסה מוקדמת יותר של דו-רגליות בהשוואה להומינידים מאוחרים יותר כמו לוסי.
לא משנה עד כמה הייתה הדו-רגליות של ארדי קדמונית, מאפיינים אלו שנמצאו באגן של ארדי מראים כי הדו-רגליות הייתה בעיצומה לפני 4.4 מיליון שנים, אפילו כשהיכולת לתנועה על עצים עדיין הייתה קיימת בידיים ובגפיים.
כף הרגל של ארדי היא תחום עניין רלוונטי לאבולוציה של הדו-רגליות בהומינידים המוקדמים.
בדו-רגליות של ארדיפיתקוס רמידוס חמש האצבעות אינן מסתדרות בשורה.
שרידי כף הרגל של ארדי ודגימות אחרות של ארדיפיתקוס רמידוס שניתן לחקור כוללות "עצם טלוס (Talus), עצמות קוניפורם (גוויל, Cuneiform bones), קובואיד (Cuboid bone) [שהיא אחת מעצמות שורש הרגל], מטטרסל ראשון, שני, שלישי וחמישי, ומספר פלנגות." ברגלו של ארדי יש הלוקס מנוגדת (בוהן גדולה) הדומה לזו שאצל שימפנזים.
הבוהן המנוגדת הזו שימשה ככל הנראה כדי לסייע בטיפוס על עצים.
מבחוץ, כף הרגל של ארדי עשויה להיראות שייכת לקופים אחרים, אך מבפנים, כף הרגל של ארדי מכילה עצם הנקראת אוס פרונאום (os peroneum), המאפשרת לחלק התחתון של כף הרגל להיות נוקשה יותר.
נראה שהקשיחות של החלק התחתון של כף הרגל מאפשרת לארדי ללכת זקוף, וארבע אצבעות הרגליים האחרות שהיו מיושרות ביצעו את פעולת "הסרת הבוהן" במהלך תנועה דו-רגלית.
השילוב של תכונות שנמצאו בעצמות כף הרגל של ארדי ושל שרידי ארדיפיתקוס רמידוס אחרים לוכד רגע בזמן שבו הפרימטים הפרימיטיביים הללו החלו לעזוב את העצים ולבלות פרקי זמן ארוכים יותר על הקרקע.
מועדון כדורגל ארדה קרדז'אלי (בבולגרית: ПФК Арда Кърджали) הוא מועדון כדורגל מהעיר קרדז'אלי שבבולגריה המשחק בליגת העל הבולגרית.
המועדון נוסד בשנת 1924, פורק ב-2013 והוקם מחדש בשנת 2015. המועדון קרוי על שם נהר ארדה, יובל של נהר מריצה, ומארח את משחקיו בארנה ארדה בקארדז'אלי, המכילה 11,114 מקומות.
מועדון הכדורגל ארדה קרדז'אלי נוסד ב-10 באוגוסט 1924, תחת השם רודופסקי סוקול, אך מאוחר יותר אימץ את השם ארדה, שנגזר מנהר ארדה הסמוך.
בין השנים 1945 ל-1957 נקרא המועדון מיניור, אך חזר להיקרא ארדה ב-1957. המועדון בילה את רב שנותיו בליגה הבולגרית השנייה והשלישית לפני שפורק בשנת 2013 עקב קשיים כלכליים.
בשנת 2015 לאחר שנתיים בהם הקבוצה לא התחרה בליגות הכדורגל של בולגריה היא הוקמה מחדש והחלה להתחרות בבית א' של הליגה הבולגרית האזורית, ובסיום העונה העפילה לליגה השלישית.
המועדון בבעלות קבוצת PSI ועלייה לליגת העל הבולגרית (2017–הווה)
בתחילת יוני 2017, המועדון נרכש על ידי חברת סלילת הכבישים הבולגרית PSI Group, בניסיון לפתח פרויקט כדורגל, בהשראת ההצלחה המקומית והבינלאומית של לודוגורץ ראזגרד.
שבועיים לאחר מכן, שחקן לבסקי סופיה לשעבר, אלין טופוזאקוב, מונה למאמן הקבוצה ואמיל קרמנלייב נשכר כמנהל הספורטיבי.
הבעלים השקיעו בקבוצה כמיליון אירו.
מה שהוביל בסיום העונה לזכייה בגביע החובבים של בולגריה ואליפות הליגה השלישית שזיכתה את ארדה בכרטיס לליגת המשנה הבולגרית.
את עונת 2018/2019 בליגת המשנה בולגרית התחילה הקבוצה בצורה לא טובה, טופוזאקוב המאמן פוטר ובמקומו מונה סטויצ'ו סטוייב.
תחת סטוייב הקבוצה נאבקה בצמרת, אך בעקבות ההצלחה ב-6 במרץ 2019 אלופת בולגריה, לודוגורץ, החתימה את סטוייב למאמנה.
הקבוצה המשיכה להיאבק בצמרת גם תחת בלצ'ב, ובסופו של דבר סיימה במקום השלישי, מה שזיכה אותה בכרטיס לפלייאוף העלייה נגד ספטמברי סופיה.
בפלייאוף ניצחה ארדה 1–0 את ספטמברי והעפילה לראשונה בתולדותיה ליגת העל הבולגרית.
את עונתה הראשונה בליגה הבכירה, עונת 2019/2020, סיימה ארדה במקום ה-9. אך בעונה לאחר מכן עונת 2020/2021 הגיעה ארדה לגמר הגביע הבולגרי בו הפסידה 0–1 לצסק"א סופיה.
בליגה סיימה ארדה במקום הרביעי שזיכה אותה בכרטיס לפלייאוף על השתתפות בקונפרנס ליג, בו ניצחה את צ'רנו מורה וארנה והעפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר אירופי.
ארדה הוגרלה מול הפועל באר שבע מישראל בסיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג אך הפסידה לה פעמיים והודחה.
בליגה לא הצליחה ארדה לשחזר את יכולתה מהעונה הקודמת וסיימה רק במקום ה-10. גם בעונות הבאות סיימה ארדה רק במרכז הטבלה כשסיימה במקום ה-7 בעונת 2022/2023 ובמקום ה-8 בעונת 2023/2024. בעונת 2024/2025 הצליחה ארדה לשחזר את הישג השיא שלה בליגה כשסיימה במקום הרביעי.
והעפילה פעם נוספת לקונפרנס ליג.
הלסינקי מפינלנד בשלב המוקדמות השני, לאחר ששני המשחקים הסתיימו בתיקו ארדה ניצחה בדו-קרב פנדלים ועברה סיבוב במסגרת האירופית לראשונה בתולדותיה.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של ארדה מוצג ראשון.
עונה תחרות שלב יריבה בית חוץ תוצאה 2021/2022 הקונפרנס ליג שלב המוקדמות השני הפועל באר שבע 0–2 0–4 0–6 2025/2026 הקונפרנס ליג שלב המוקדמות השני ה.י.ק.
EBN - ארדינסט, בן נתן, טולידאנו ושות' הוא משרד עורכי דין ישראלי שמרכזו בתל אביב-יפו.
המשרד נוסד בשנת 1988 על ידי עו"ד גיורא ארדינסט ועו"ד דוני טולידאנו.
נכון לשנת 2025, במשרד מועסקים 251 עובדים, כולל 160 עורכי דין, מתוכם 73 שותפים ו-35 מתמחים.
בשנת 2021, משרד המבורגר עברון ושות', אשר נוסד בשנת 1928, התמזג עם משרד ארדינסט, בן נתן, טולידאנו ושות'.
המשרד התמחה בתחומי הנדל"ן והתכנון והבנייה.
באותה השנה הצטרפו למשרד גם בכירים מהשוק הציבורי בהם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה בתחום האזרחי לשעבר, עו"ד ארז קמיניץ והממונה על תחום הממשלה התאגידי ברשות לניירות ערך, עו"ד יונתן חיימי ארנרייך.
נכון לשנת 2025 המשרד דורג במקום ה-11, על ידי BDI, והוא דורג במקום ה-12, בין משרדי עורכי הדין המובילים בישראל של Duns100.
ארדינסט, בן נתן, טולידאנו ושות' מדורג על ידי המדריך Chambers and Partners, כאחד מהמובילים בסקטור המשפטי בישראל.
נכון לשנת 2025, המדריך מציין את המשרד ב-13 תחומים בולטים, לצד 25 עורכי דין בכירים אשר נבחרו על ידו.
נכון לשנת 2025, הפירמה מדורגת במדריך הבין-לאומי Legal 500, ב-18 תחומים שונים, לצד ציון של 50 עורכי דין מובילים מהפירמה הזוכים לציון לשבח.
בנוסף, הפירמה דורגה ב-7 קטגוריות על ידי הדירוג הבין-לאומי IFLR 1000, לצד 11 עורכי דין נבחרים.
הפירמה זכתה בתארים 'משרד עורכי הדין הישראלי לבנקאות ופיננסים של השנה', 2021, שהוענק על ידי IFLR אירופה, כמו גם 'משרד עורכי הדין הישראלי של השנה', 2017 וגם 'יועץ משפטי ישראלי של השנה למיזוגים ורכישות', 2017, על ידי Mergermarket.
ארה (שם מדעי: Ara) הוא סוג במשפחת התוכיים בסדרת התוכאים.
לכל פרט יש נוצות בגוונים בוהקים ייחודיים לו.
הסוג נפוץ באזור הטרופי של אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית.
הסוג ארה הוכר לראשונה על ידי חוקר הטבע הצרפתי פרדריק דה לפרשנייה בשנת 1799. במשך שנים רבות הסוג הכיל מינים נוספים, אך הוא התחלק לשלושה סוגים נוספים: מקאו אדום כנפיים, הסוג Anodorhynchus, הסוג Primolius והמינים היחידים: מקאו ספיקס ומקאו כחול בטן (Orthopsittaca manilatus)
ארה כחולה-צהובה או אָרָה צְהֻבַּת חָזֶה (Ara ararauna)
אָרָה אַרְגְּוָנִית או ארה ארגמנית (Ara macao)
ארה ירוקה גדולה (Ara ambiguus)
ארה קובנית אדומה או אַפְרוּר תְּלַת גּוֹנִי (Ara tricolor)
ארת האנטילים הקטנים (Ara guadeloupensis)
מינים נכחדים שייתכן והם שייכים לסוג:
ארה ירוקה-צהובה ג'מייקנית או ארה אדומת ראש (Ara erythrocephala)
ארה אדומה ג'מייקנית (Ara gossei)
ארה ירוקה-צהובה דומייקנית (Ara atwoodi)
הסוג ארה (Ara) הוגדר לראשונה על ידי חוקר הטבע הצרפתי ברנאר ז'רמן דה לספד (Bernard Germain de Lacépède) בשנת 1799. בשנת 1916 הגדיר האורניתולוג רוברט רידג'וויי (Robert Ridgway) את הארה הארגמנית (Ara macao) כמין הטיפוס של הסוג.
מקור שמו של הסוג הוא במונח "ará" משפת הטופי (Tupi) המדוברת בברזיל, שמשמעותו "מקאו".
המונח הוא אונומטופאה המחקה את קריאתו האופיינית של התוכי.
במשך שנים רבות כלל הסוג מינים נוספים, אולם הוא פוצל לשלושה סוגים נפרדים נוספים: Orthopsittaca (ארה כחולת-מצח), Primolius ו-Diopsittaca (ארה גמדית).
הסוגים Orthopsittaca ו-Diopsittaca הם מונוטיפיים ונבדלים מהארה במאפייניהם המורפולוגיים וההתנהגותיים, בעוד שלושת המינים בסוג Primolius מתאפיינים בניצוי ירוק ובממדי גוף קטנים יותר.
כיום קיימים שמונה מינים חיים בסוג ארה.
בנוסף להם, ידוע על שני מינים שנכחדו בעת החדשה, ועל מין שלישי שנכחד המוכר משרידי תת-מאובנים (Subfossil) בלבד.
התצפית המאושרת האחרונה בארה קובנית (Ara tricolor) תועדה בשנת 1864, כאשר פרט של המין נורה למוות.
מספר דגימות עור של הארה הקובנית נשמרו במוזיאונים, אך אף אחת מביצי המין לא שרדה.
קיומם של מספר מיני ארה שנכחדו הוצע על בסיס ראיות דלות בלבד.
מינים אלו מוגדרים כמשוערים, והמחלוקת המדעית בעניינם מציבה שתי אפשרויות: או שמדובר במינים ייחודיים ואנדמיים, או שמדובר בפרטים של תוכים מוכרים שיובאו לאיים על ידי האדם וזוהו בטעות כבעלי זהות טקסנומית נפרדת.
הארדנים הוא אזור עטור גבעות ויערות שנמצא בעיקר בבלגיה ולוקסמבורג, אך שלוחותיו קיימות גם בצרפת, וכן גרמניה (שם הוא מוכר בשם "הרי אייפל", אך יש הטוענים כי אלו אזורים שונים).
זהו אזור חשוב לתיירות בבלגיה.
האזור קיבל את שמו מארדואנה - אלת הציד הגאלית.
היער מוזכר במחזה של ויליאם שייקספיר, "כטוב בעיניכם" כיער בו מתרחש המחזה.
מספר פעמים שימש היער שדה קרב, בהן: קרב הארדנים במלחמת העולם הראשונה, הקרב על צרפת ו"הקרב על הבליטה" במלחמת העולם השנייה.
אֶרדֶנֶט (במונגולית: Эрдэнэт) היא העיר השנייה בגודלה במונגוליה ובירת האיימאג אורחון.