tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם כניסתה של מדינת ישראל לשנתה התשיעית הוחלט ששנת העצמאות העשירית, 1958, תצוין באופן חגיגי במיוחד, בשיתוף יהדות התפוצות ותשמש בין השאר, כמנוף להעלאת קרנה של המדינה הצעירה בקרב האומות בכלל והקהילות היהודיות בפרט.
חגיגות העשור נתפסו גם כהזדמנות להגביר את תחושת השותפות ואת הגאווה במדינה, בפרט עבור עולים חדשים.
לצורך מימוש ההחלטה מינה ראש הממשלה דוד בן-גוריון, את ועדת העשור.
לראשות הוועדה מונה מאיר וייסגל ולצידו את טדי קולק (מנכ"ל משרד ראש הממשלה) ומאיר דה שליט (סמנכ"ל במשרד ראש הממשלה והממונה על פעולות החוץ של ועדת העשור העולמית).
אורה הרצוג שימשה מזכ"לית הוועדה.
רוברט גרי התמנה למנהל המחלקה ליחסי ציבור של ועדת העשור.
הוועדה הייתה ועדת היגוי וגוף שאיגד ועדות מקומיות ברחבי הארץ ובמספר ארצות באירופה ואמריקה.
בשיא פעילותה העסיקה הוועדה מאות עובדים ומתנדבים.
ועדת העשור החלה בפעולתה ביולי 1957, וסיימה את פעולותיה במאי 1959. פעולותיה כללו פעילויות שונות לעידוד התיירות, הבאת אמנים מחו"ל לרבות תזמורות, הופעות בלט ואופרה, ומגוון פעולות הסברה ברחבי העולם.
אגף האירועים בוועדה, בראשות אהרן צבי פרופס, ארגן תערוכות של ציירים ופסלים יהודים מכל העולם ובנוסף יזם הקמת ועדות תרבות מקומיות לשם מימוש התוכניות השונות בתחום האמנות הפלסטית.
במסגרת זאת גם נטלה ועדת העשור חסות על "תערוכת העשור".
אורגנו קבוצות של עולים חדשים ליצירת והצגת אמנות אותנטית, כל עדה ומאפייניה התרבותיים, במסגרת "תערוכת התחביב" שמתקיימת מאז מדי שנה.
חידון התנ"ך הפך למסורת מאז הוחל בו במסגרת חגיגות העשור למדינת ישראל.
את שבוע הספר העברי במתכונתו הנוכחית יזם וערך לראשונה המשורר והסופר שלמה טנאי במסגרת ועדת העשור להקמת המדינה.
למעשה, ועדת העשור הייתה מעורבת ברוב האירועים הציבוריים והממשלתיים שהתרחשו בשנה זו, בין במימון ובין ביזום או פיקוח.
במסגרת פעולותיה גם הוכרז על הקמת מחלקה להנפקת מדליות (מדליונים) לציון שנת העשור.
מחלקה זו הייתה למעשה חלק ממשרד ראש הממשלה וקבלה את הנחיותיה מוועדת העשור.
במסגרת זו הונפקו מספר מדליות עד להפיכת המחלקה לחברה הממשלתית בשנת 1961. מכירת המדליות על ידי ועדת העשור הניבה סכומים נאים עד כדי השפעה דרמטית על תקציב הוועדה.
מבין המדליות שהונפקו נציין את המדליה הראשונה "ישראל המשוחררת" שבעיצובה נעשה שימוש במוטיבים שהופיעו ע"ג המטבע הרומי "יהודה השבויה" שנופקה לציון כיבוש ירושלים וחורבן הבית.
במהלך הכנותיה של הוועדה לשנת העשור, עוררו פעילויותיה ותוכניותיה גם ביקורת, כפי שתיאר זאת וויסגל בראיון שנערך בתקופת עבודת ההיערכות: : .
וייסגל טען עוד כי אין מבינים את החשיבות והמשמעות של רעיון חגיגות העשור וכי בכוונתו לשתף את כלל האזרחים והארגונים בחגיגות, אם כמשתתפים ואם כצופים.
ב-15 במאי 1959 התפרסמה בעיתון דבר הידיעה על סיום פעילותה של ועדת העשור.
ועדת המוסדות לענייני ירושלים (הייתה ידועה גם בשם המקוצר "ועדת ירושלים") הייתה ועדה לענייני ירושלים שהוקמה על ידי המוסדות הלאומיים במהלך מלחמת העצמאות.
הוועדה פעלה בראשות איש מפא"י ברנרד ג'וזף (דב יוסף) והתחרתה במועצת העירייה העברית שבראשות דניאל אוסטר, שכללה את ששת חבריה הנבחרים היהודים של עיריית ירושלים שפוזרה ב־1944. אוסטר הצליח לבסס את מעמדו כראש העירייה בעוד יוסף שימש כמושל הצבאי שעירוני לתקופה לאחר פיזור הוועדה.
עיריית ירושלים המעורבת נבחרה בבחירות שנערכו ב־1934, בהן נבחרו למועצת העירייה 12 חברים: שישה יהודים ושישה ערבים, מהם ארבעה מוסלמים ו־2 נוצרים.
הבריטים מינו את חוסיין אל-ח'אלדי הערבי־מוסלמי לראשות העירייה, אך הדיחו אותו בספטמבר 1937 כחלק ממאבקם במרד הערבי הגדול, וסגן ראש העירייה דניאל אוסטר ניהל בפועל את העירייה.
ביולי 1938 צורף למועצה מוסטפא אל-ח'אלדי ומונה לראש העירייה.
באוגוסט 1944 נפטר מוסטפא אל-ח'אלידי, ואוסטר שוב כיהן כממלא מקום ראש העיר.
הערבים דרשו מן הממשלה למנות מחדש את ד"ר חוסיין אל-ח'אלידי, שכבר חזר מגלותו, אולם הבריטים התעלמו מדרישתם, ומועצת העירייה המשיכה לפעול בראשות אוסטר.
במרץ 1945 הודיעו שלטונות המנדט שבכוונתם לצרף שני נציגים בריטים למועצת העיר, ולקיים רוטציה בתפקיד ראש העיר בין מוסלמי, יהודי ונוצרי שאינו בהכרח אזרח ארץ ישראלי, שכל אחד יכהן שנה.
מאחר שבינתיים המשיך אוסטר לשמש ראש העירייה בפועל, חדלו הנציגים הערבים להשתתף בישיבות מועצת העירייה ושיגרו אל מושל המחוז (במקום אל ראש העירייה בפועל) מכתבי התפטרות ממנה.
בעקבות זאת, הודיעו הבריטים ביולי 1945 על פיזור מועצת העירייה ומינו במקומה ועדה קרואה, בנימוק שהצדדים מסרבים לקבל את הצעת הרוטציה.
כמו כן, הם הודיעו על הקמת ועדת חקירה למצב המוניצפאלי בראשות זקן השופטים ויליאם ג'יימס פיצג'רלד.
עקב עבודות הוועדה לא נועדו להתקיים בחירות לעירייה במקביל לשאר העיריות במנדט, בהן התקיימו בחירות ב־1946.
ב-30 בנובמבר 1947, למחרת החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה, פתחו ערביי ארץ ישראל בהתקפה על היישוב.
המהלך החל בהתקפה על אוטובוס 2094, שבה נהרגו חמישה נוסעים יהודים, ובהמשך בהתקפות על דרכי התחבורה, על יישובים מבודדים ועל תושבים יהודים בערים המעורבות.
בזאת נפתח השלב הראשון של מלחמת העצמאות אשר נמשך עד להכרזת העצמאות ופלישת צבאות ערב.
ב-2 בדצמבר התפוררה עיריית ירושלים המעורבת.
כחלק מוועדת המצב שהקימה הסוכנות היהודית והוועד הלאומי הוקמה בדצמבר 1947 ועדת משנה ד' לענייני ירושלים בראשות אברהם גרנובסקי (לימים גרנות) מקק"ל.
הוועדה נועדה לתכנן את עתידה של ירושלים היהודית במסגרת משטר בינלאומי, שאמור היה לנהוג בירושלים בהתאם להחלטת החלוקה.
בוועדה נועדו להיות חברים דב יוסף, משה שפירא מהסוכנות היהודית, יצחק בן-צבי מהוועד הלאומי וחיים סלומון מוועד הקהילה, ונועד להתווסף בעתיד גם איש ביטחון.
ב־18 במרץ 1948 החליטה הסוכנות היהודית על הקמת "רשות עליונה לירושלים העברית".
משכנה של הוועדה היה בבניין סנסור בהצטלבות של רחוב יפו עם רחוב בן-יהודה, ליד כיכר ציון במרכז העיר.
הוועדה טיפלה בקיום השירותים הציבוריים, באספקת מזון, מים ושירותים רפואיים ובמניעת ספסרות.
הוועדה טיפלה גם בפליטי שכונות הספר, הסמוכות לאזורים הערביים של ירושלים, שנסו למרכז העיר.
כמו כן פיקחה הוועדה על הסדר וביטחון הציבור והרכוש בעזרת משמר העם, שהיה יחידת מתנדבים שנועדה לשמור על הסדר בערים הגדולות, בהן ירושלים, חיפה, תל אביב וצפת.
בין היתר מנעו אנשי משמר העם, במחסומי היציאה מן העיר, בריחה של תושבים מירושלים.
בוועדה זו היו חברים יוסף, אוסטר, יצחק ורפל, חיים סלומון, שמואל צ'ארלס פסמן, משה פרוש וראובן שרייבמן.
בתחילת מאי הוקמה מועצת העירייה העברית בה היו חברים חברי המועצה היהודים שנבחרו ב־1934, בהם אוסטר, סלומון ואברהם אלמליח.
שלושה חברי מועצה חדשים החליפו את השלושה שנבחרו ב־1934: אבולעפיה החליף את יוסף חכמשוילי, מרדכי בוקסבוים החליף את נציג אגודת ישראל שמואל עדן ששהה באמריקה וראובן שרייבמן החליף את יצחק בן-צבי.
מושל המחוז הבריטי אף השתתף בישיבת המועצה הראשונה.
שני הגופים התעמתו בדבר סמכויות שונות.
ברנרד ג'וזף (לימים דב יוסף) – יושב ראש הוועדה, מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
שימש יועץ משפטי של הנהלת הסוכנות היהודית וממלא מקום ראש המחלקה המדינית של הסוכנות.
דוד אבולעפיה – עורך דין ואיש ציבור בירושלים ושימש נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים.
נבחר לאספת הנבחרים השלישית מטעם רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח".
דניאל אוסטר – סגן ראש עיריית ירושלים מ־1934 עד פיזור המועצה ב־1945 ושימש כממלא מקום ראש העירייה מספטמבר 1937 עד יוני 1938 ומאוגוסט 1944 עד יולי 1945. חבר הציונים הכלליים.
חיים סלומון – בנו של יואל משה סלומון, ותעשיין ופעיל ציבור בירושלים.
נבחר למועצת העירייה בבחירות ב־1927 וב־1934 ושימש כסגן ראש העירייה ב־1927.
שמואל פסמן – פעיל ציוני בתנועות ההתיישבות בארץ ישראל ופעל במסגרת ארגוני סיוע וסעד.
יצחק ורפל (רפאל) – חבר הוועד הלאומי מטעם הפועל המזרחי.
ראובן שרייבמן (לימים ראובן שרי) – חבר מפקדת ארגון "ההגנה" במחוז ירושלים ומזכיר מועצת פועלי ירושלים.
ב־2 באוגוסט 1948 חתם שר הביטחון בממשלה הזמנית דוד בן-גוריון על מנשר המודיע כי חל ממשל צבאי בירושלים, ועל מנשר הממנה את דב יוסף למושל הצבאי בעיר.
בספטמבר 1948 מונתה מועצה מייעצת על יד המושל הצבאי של השטח המוחזק של ירושלים.
גם לאחר מינויו של יוסף למושל הצבאי נמשכו העימותים בינו לבין אוסטר לגבי סמכויות שונות בפעילות העירונית.
הממשל הצבאי בוטל ב־1 פברואר 1949. בסוף החודש התפזר הממשל.
יוסף, שנבחר לאספה המכוננת בינואר 1949, היה לשר הקיצוב והאספקה בממשלת ישראל הראשונה שקמה במרץ 1949.
ועדת הפיוס לארץ ישראל או ועדת הפיוס של האו"ם לפלסטין הייתה ועדה שהוקמה בהתאם להחלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם, שהתקבלה ב-11 בדצמבר 1948, כדי לסייע לממשלות ולגורמים הנוגעים בדבר לקדם את הסכמי שביתת הנשק, ולהשיג הסכם שלום כולל בין מדינת ישראל למדינות ערב.
חברי הוועדה היו קלוד דה בואסנז'ה מצרפת (יושב ראש הוועדה) מרק אתרידג' (Mark F.
Ethridge) מארצות הברית, שמאוחר יותר הוחלף בפול פורטר, וחוסיין ילצין (Hussein C.
בפגישתה הראשונה של הוועדה, שנערכה בז'נבה ב-17 בינואר 1949, נקבעו סדרי העבודה של הוועדה והוחלט כי החל מ-24 בינואר יהיה מקום מושבה הקבוע של הוועדה בירושלים.
הוועדה הקימה תת-ועדה לבינאום ירושלים.
הוועדה הקדישה הרבה מזמנה לבעיית הפליטים הפלסטינים.
במזכרים ששלח אתרידג' למזכיר המדינה ציין שהשקפותיה של ישראל בנושא הפליטים הפלסטינים דומות לאלה ששמע מהיטלר בגרמניה ב-1933, והעריך כי "אפשר שיהיה זה מן החוכמה, בטווח הארוך, ליישב מחדש חלק ניכר מן הפליטים הערבים במדינות ערב השכנות".
הוא לחץ לקליטתם של לפחות 250,000 פליטים בתחומי ישראל.
בפגישתה של הוועדה בתל אביב ב-7 באפריל עם ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון הוא הצהיר כי "מדינת ישראל לא גירשה איש ולא תעשה זאת לעולם".
בפגישה עם אתרידג' שהתקיימה בטבריה ב-18 באפריל קבע בן-גוריון שישראל אינה יכולה לקבל פליטים ערבים חזרה לשטחה.
באפריל 1949 יזמה הוועדה את כינוסה של ועידת לוזאן בראשותה, שבה יוכלו הצדדים ללבן את הבעיות שביניהם - הפליטים, ירושלים, גבולות מדינת ישראל וההכרה של מדינות ערב בה, בניסיון להגיע להסכמי שלום בין הצדדים.
הוועידה כונסה בשני סבבים במהלך 1949, ללא הצלחה.
ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט (ברומנית: Comisia Autonomã De Ajutorare) הוקמה בסוף חודש ינואר 1941, לאחר דיכוי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט ונועדה תחילה לסייע לנפגעים היהודים של האירוע.
הוועדה הוקמה על ידי אישים בהנהגת יהדות רומניה ופדרציית הקהילות היהודיות של רומניה ובהם וילהלם פילדרמן, אפרים שרגא, אמיל קוסטינר, מישו בנבנישטי, קורנל ינקו, אנשי עסקים ונשים פעילות במיוחד בהושטת עזרה.
בראש הוועדה התמנה עורך הדין ארנולד שוופלברג.
המילה "אוטונומית" בשם באה להבדיל אותה מוועדה שהוקמה במצוות השלטונות הרומניים והייתה כפופה למרכז היהודים (רומניה) וציון השם "בוקרשט" בא להבדילה מוועדות דומות, שהוקמו במקומות אחרים, למשל בבודפשט.
הוועדה אספה כספים, בגדים וציוד כדי לסייע בהם לאוכלוסייה היהודית שנפגעה בפרעות.
לאחר מכן הוועדה סייע לאוכלוסייה היהודית, כ-40,000, שגורשה מהכפרים ומהעיירות וליהודי יאשי, שהורחקו ממנה בימי פרעות יאשי ונשלחו למחנות ריכוז.
עם כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה, כיבוש בוקובינה ובסרביה, הפרעות ביהודי חבלים אלה והגליית השורדים לטרנסניסטריה, התווסף קהל ענק של יהודים הזקוקים נואשות לעזרה והוועדה התגייסה גם לכך.
הוועדה העבירה כסף, מזון, כלי עבודה, כלי מטבח ותרופות ליהודים שגויסו לעבודת כפייה וגם ניסתה לעזור למשפחותיהם.
יהודי רומניה עשו מאמצים ליצור קשר עם היהודי שהוגלו לטרנסניסטריה, ביקשו שוב ושוב לאפשר להם לשלוח משלחת לטרנסניסטריה שתעמוד על מצבם של היהודים שם.
למרות התנגדותו של המושל גאורגה אלכסיאנו, בדצמבר 1942 אישר יון אנטונסקו יציאת משלחת כזו.
המשלחת הראשונה יצאה לדרך ב-31 בדצמבר 1942 והיא הייתה מורכבת מאפרים שרגא, יוסף אבר כהן, יעקב שכטר ויחיאל מרקוביץ' והם קיבלו ליווי של היועץ של ראש הממשלה, יוליו מומויאנו.
ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית.
הוועדה מונה עשרים ושניים סנאטורים שתפקידם לפקח על מחלקת המשפטים של ארצות הברית, לבחון מועמדים לתפקידים בממשלה הפדרלית של ארצות הברית ולסקור את חקיקות הקונגרס של ארצות הברית.
הוועדה נוסדה ב-10 בדצמבר 1816 כאחת הוועדות הקבועות המקורית בסנאט של ארצות הברית.
ועדת המשפט היא אחת הוועדות הוותיקות והמשפיעות ביותר בקונגרס.
הסמכויות השיפוטיות הרחבות שהוענקו לה, הבטיחו את תפקודה כפורום העיקרי לדיון ציבורי בנושאים משפטיים וחברתיים.
הוועדה אחראית גם לפיקוח על הפעילויות המרכזיות של הרשות המבצעת, והיא אחראית לשלבים הראשונים של תהליך אישור כל המועמדויות המשפטיות למערכת המשפט בארצות הברית.
הפיקוח של ועדת המשפט על מחלקת המשפטים כולל את כל הסוכנויות תחת סמכות השיפוט של מחלקת המשפטים, כגון לשכת החקירות הפדרלית (FBI).
כמו כן, הוועדה מוסיפה לפקח על המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.
הוועדה בוחנת מועמדים של נשיא ארצות הברית למשרות ותפקידים במחלקת המשפטים ובמשרד הלאומי למדיניות המלחמה בסמים (Office of National Drug Control Policy) וכן לתפקידים מסוימים במחלקת המסחר של ארצות הברית ובמחלקה לביטחון המולדת.
היא גם אחראית על עריכת שימועים ובחינות מועמדים של הנשיא לבית המשפט העליון של ארצות הברית, לבתי המשפט לערעורים של ארצות הברית, לבתי המשפט המחוזיים בארצות הברית ולבית המשפט של ארצות הברית לסחר בינלאומי.
הכללים הקבועים של הסנאט מעניקים סמכות שיפוט לוועדת המשפט בתחומים מסוימים, כגון בחינת הצעות תיקונים לחוקת ארצות הברית וחקיקות הקשורות לחוק הפלילי הפדרלי, לענייני זכויות האדם, הגירה, קניין רוחני, דיני הגבלים עסקיים ופרטיות באינטרנט.
בהווה, בימי הקונגרס ה-119 של ארצות הברית, עומד בראשות הוועדה הסנאטור הרפובליקני צ'אק גראסלי מאיווה.
ועדת המשנה להגבלים עסקיים, מדיניות תחרות עסקית וזכויות הצרכן
ועדת המשנה לענייני חוקת ארצות הברית
ועדת המשנה לענייני פשע וטרור ועדת המשנה להגנה על הגבולות וענייני הגירה
ועדת המשנה לענייני פיקוח, פעילות סוכנויות, זכויות פדרליות ובתי משפט פדרליים
ועדת המשנה לענייני פרטיות, טכנולוגיה וחוקיהם
ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה של הסנאט של ארצות הברית האמונה לפקח על קהילת המודיעין האמריקאית — שבתוכה הלשכות והארגונים של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית המספקות מידע ופרשנויות למנהיגי הקונגרס והקבינט בארצות הברית.
הוועדה נוסדה בשנת 1976 בימי הקונגרס ה-94 של ארצות הברית.
הוועדה מתכנסת בבניין המשרדים של הסנאט הארט.
הוועדה היא ועדה "נבחרת" (select), בכך שהחברות בה היא זמנית, והיא עוברת בין חברי הוועדה.
בוועדה חברים 15 סנאטורים - שמונה מן המושבים בוועדה שמורים לשני נציגים מהרוב ומהמיעוט בסנאט מוועדות ההקצבות, הכוחות המזוינים, החוץ והמשפט.
מבין שבעת המושבים הנותרים, ארבעה הם חברים מטעם הרוב, ושלושה הם חברים מטעם המיעוט.
בנוסף, מנהיג הרוב ומנהיג המיעוט הם חברים בוועדה מכורח תפקידם (Ex officio member) אך אינם בעלי זכות הצבעה.
כמו כן, יו"ר ועדת הכוחות המזוינים והחבר הבכיר בה חברים גם הם בוועדה מכורח תפקידם ללא זכות הצבעה.
במסגרת תפקידה, מבצעת הוועדה סקירה שנתית של תקציב המודיעין שהוגש בידי נשיא ארצות הברית, ומכינה חקיקה המאשרת את ההקצבות לסוכנויות ולמחלקות האזרחיות והצבאיות השונות שמרכיבות את קהילת המודיעין.
ארגונים אלה כוללים את משרד ראש המודיעין הלאומי, סוכנות הביון המרכזית, סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני, הסוכנות לביטחון לאומי, הסוכנות למודיעין חזותי וגאוגרפי, משרד הסיור הלאומי, וכן את זרועות הביון והמודיעים של מחלקת המדינה, לשכת החקירות הפדרלית, מחלקת האוצר ומחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
הוועדה מגישה המלצות לוועדת הכוחות המזוינים של הסנאט בנוגע להרשאות לזרועות הביון והמודיעין של מרכיבי הכוחות המזוינים של ארצות הברית - חיל הנחתים, צבא ארצות הברית, חיל האוויר וצי ארצות הברית.
הוועדה עורכת גם חקירות תקופתיות, ביקורות ובדיקות של פעילויות מודיעין ותוכניות ביון.
ועדת צ'רץ', בראשות הסנאטור פרנק צ'רץ' מאיידהו, הוקמה ב-1975 במטרה לחקור התעללויות בעת חקירות מצד סוכנות הביון המרכזית, לשכת החקירות הפדרלית, הסוכנות לביטחון לאומי ושירות הכנסות הפנים.
שנה לאחר מכן, ב-1976, הוקמה באורח רשמי ועדת המודיעין של הסנאט ובראשה ישב הסנאטור דניאל אינווי מהוואי.
ב-9 ביולי 2004 פרסמה הוועדה את "דו"ח ועדת המודיעין להערכות המודיעין של קהילת המודיעים האמריקאית טרם המלחמה בעיראק", וב-5 ביוני 2008 היא פרסמה את החלק השני של הדו"ח.
בשנת 2013 ומעבר לכך, קיבלה הוועדה תשומת לב מחודשת בעקבות הדלפות תוכניות המעקב של הסוכנות לביטחון לאומי בידי אדוארד סנודן.
הסנאטורית דיאן פיינשטיין וועדת המודיעין חקרו את הנושא שהעלה מספר סוגיות שנויות במחלוקת: נודע כי הסוכנות לביטחון לאומי עוקבת אחר מיקומם של אזרחי ארצות הברית באמצעות הטלפון הסלולרי.
החל מ-2017, הוועדה בוחנת את התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, קשרים פליליים אפשריים בין ממשלת רוסיה לבין הקמפיין הנשיאותי של דונלד טראמפ וביטחון תהליכי הבחירות בארצות הברית.
ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית.
הוועדה מפקחת על הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית ואחראית על מחקר וחקירת הסוגיות הנוגעות לעסקים הקטנים של אזרחי ארצות הברית.
ב-8 באוקטובר 1940 הוקמה בסנאט האמריקאי הוועדה המיוחדת לחקירת ולסקירת בעיות של ארגוני עסקים קטנים (שכונתה גם הוועדה המיוחדת לחקר בעיות של עסקים קטנים אמריקאים).
ב-31 בינואר 1949 הופסקה הפעילות של ועדה מיוחדת זו, אך ב-20 בפברואר 1950 הוקמה "הוועדה המיוחדת לעסקים קטנים" עם אישור החלטה מספר 58 של מליאת הסנאט במהלך הקונגרס ה-81. הרכב ועדה זו מנה תשעה סנאטורים בלבד, ובראשו עמד הסנאטור ג'ון ספרקמן מאלבמה.
זו הייתה הוועדה הנבחרת הראשונה שהקים הסנאט הפועלת עד היום.
פעילות הוועדה הנבחרת ב-25 במרץ 1981 נפסקה, ואז הפכה לוועדת העסקים הקטנים ותפקדה כוועדה קבועה.
ב-29 ביוני 2001 שינה יושב ראש הוועדה, הסנאטור ג'ון קרי ממסצ'וסטס, ל"ועדת העסקים הקטנים והיזמות".
תחומי השיפוט של הוועדה עברו במרוצת השנים שינויים רבים מאז נוסדה לראשונה, באמצעות מתן סמכויות נוספות או על ידי שינוי אופן מינוי חברי הוועדה.
אף שהוקמה לראשונה כוועדה נבחרת עם אחריות מוגבלת, היא מחזיקה כיום כמעט בכל המאפיינים של ועדה קבועה, כפי שתואר על פי כלל מספר 25 של הסנאט.
במהלך הקונגרס ה-96 של ארצות הברית (1979–1981) פעלה הוועדה למען חקיקה המאשרת מחדש את הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית ושהרחיבה את הסוכנות כך שתכלול תוכניות הלוואה למעסיקי עובדים, מרכזים לפיתוח עסקים קטנים והגדלת הסיוע בפיתוח יצוא לעסקים קטנים.
מאז נוסדה הוועדה, התקיימו במסגרתה דיונים בנושא הפחתת והסרת עבודות ניירת (מה שהוביל בסופו של דבר לחקיקת "חוק הפחתת הניירת" בדצמבר 1980), הקמת הון, רפורמה ב"חוק מיסים וניירות ערך לעסקים קטנים", השבתת מפעלי פלדה והשפעת האינפלציה על פעולות הממשלה בענף השיכון.
+יושבי ראש הוועדה המיוחדת לעסקים קטניםיו"רמפלגהמדינהשנות כהונהג'ון ספרקמן1953–1950אדוארד ג'ון ת'אי1955–1953ג'ון ספרקמן1967–1955ג'ורג' סמאת'רס1969–1967אלן בייבל1974–1969גיילורד נלסון1981–1974
ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית.
הוועדה מפקחת על עשרות סוכנויות ממשלתיות של מחלקות בקבינט של ארצות הברית, בהן הסוכנות להגנת הסביבה, מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי ורשות עמק טנסי.
יושבת ראש הוועדה מאז ינואר 2025 היא הסנאטורית שלי מור קפיטו מווירג'יניה המערבית.
ב-1837 הוקמה בסנאט "הוועדה לענייני בניינים ציבוריים ואדמות" במטרה לפקח על התפתחות המבנים הפדרליים בעיר הצעירה אך הצומחת וושינגטון הבירה.
קרוב למאה ועשר שנים אחר כך, ב-1947, במהלך ארגון מחדש של ועדות הסנאט, שונה שמה של הוועדה ל"ועדת העבודות הציבוריות".
לאחר עדכון ארגוני גדול נוסף שנערך ב-1977, שם הוועדה שונה פעם נוספת ל"ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות".
במרוצת השנים, תחומי השיפוט של הוועדה התרחבו החל מפיקוח על בניית בניינים פדרליים חדשים, תוספות למשכני הקפיטול, הבית הלבן וסביבותיהם, ועד לאחריות חקיקתית לפיתוח מערכת הכבישים הבין-מדינתיים של האומה, בקרת שיטפונות ומיזמי ניווט.
ב-1963 ניתנה לוועדה האחריות לחקיקת חוקים חדשים שמטרתם לבקר זיהום ימי וזיהום אוויר, פיתוח כלכלי כפרי-קהילתי ומתן סיוע וסעד לנפגעי אסונות טבע.
העברתו של "חוק האוויר הנקי" משנת 1970 ו"חוק הפיקוח על זיהום המים הפדרלי" משנת 1972 בסנאט הביאו את הוועדה להכרה בפורום הסנאט להגנת הסביבה.
ב-1977 הוקצה לוועדה תחום השיפוט על מינים בסכנת הכחדה, על דגים וחיות בר והסדרת אנרגיה גרעינית לא-צבאית.
ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית.
מלבד סמכויות בתחום שיפוט רחב בכל הקשור למסחר בין-מדינתי, קביעת מדינויות בתחומי המדע, טכנולוגיה והתחבורה — ועדת המסחר של הסנאט היא גם הגדולה ביותר מבין הוועדות הקבועות בסנאט ולה 27 חברים בקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
בראשות הוועדה, המורכבת משש ועדות משנה, יושב הסנאטור טד קרוז מטקסס והחברה הבכירה היא הסנאטורית מריה קנטוול מוושינגטון.
במהלך ההיסטוריה של הסנאט של ארצות הברית החזיקו מספר ועדות במסכויות השיפוט הנוכחיות של ועדת המסחר, המדע והתחבורה המודרנית.
הוועדה למסחר בין-מדינתי וסחר חוץ (1946–1961)
ועדת מדעי החלל והאווירונאוטיקה (1958–1977)
לפני הקונגרס ה-14 (1816) בסנאט פעלו ארבע ועדות קבועות בלבד אשר אף אחת מהן לא עסקה בחקיקה.
במקום זאת, הוועדות טיפלו בניהול האדמיניסטרטיבי של הסנאט או בתפקידים ניהוליים.
למשל התעמקות ורישום של הצעות חוק, בקרה ושליטה על ההוצאות הכלכליות של הסנאט וניהול ספריית הקונגרס.
בעניינים מהותיים בהם הייתה דרישה להתייחסות מעמיקה, הקים הסנאט ועדות זמניות (נבחרות) — שהורכבו פעמים תכופות משלושה חברים — אשר תכליתן הייתה לשקול הצעת חוק או סוגיה מסוימת.
לא הייתה אחידות ביחס להקמת ועדות נבחרות, והסנאטורים התבקשו לשרת בוועדות אלה על סמך המומחיות שלהם.
משמעות הדבר הייתה שחלק מהסנאטורים נבחרו לכהן במגוון ועדות נבחרות, ואילו לאחרים היו הרבה פחות תחומי אחריות.
כתוצאה מכך לא היה שוויון בעומס העבודה בקרב חברי הסנאט, מה שהחל להעיב על יחסי העבודה בסנאט ועל התפתחות הבית העליון של הקונגרס.
במהלך הקונגרס ה-13 (1815-1816), פעלו כמאה ועדות נבחרות בסנאט.
במהלך הישיבה השנייה של הקונגרס ה-14 אימץ הסנאט החלטה שמיסדה מערכת של ועדות חקיקה קבועות.
צעד זה יצר אחת עשרה ועדות קבועות, כל אחת מונה חמישה חברים, בהן ועדת המסחר והייצור.
טרם שנת 1826, החברות בוועדת המסחר והייצור התבססה על בחירות ובהתאם להשגחתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס.
הסנאטור קיבל את מרב הקולות של חברי הוועדה נבחר ליושב ראש הוועדה.
בכך, בעוד היו כמעט פי שניים סנאטורים מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית מאשר כאלה מהמפלגה הפדרליסטית בימי הקונגרס ה-14, נבחר לתפקיד יו"ר הוועדה הסנאטור הפדרליסט ויליאם האנטר מרוד איילנד.
באותם ראשית הימים של ועדת המסחר והייצור, התמקדה הוועדה בעיקר בהכנת דוחו"ת סטטיסטיים ובניהול חקירות שביקשה מליאת הסנאט בנושאים כמו שיפורי הנמלים בארצות הברית, כמות וסוג הפריטים הנסחרים בסחר חוץ, חפירת תעלות, וכן רגולציה על ספינות.
העיסוקים הבלתי-מעוררי מחלוקת הללו אמורים היו להסתיים בסוף אמצע שנות ה-20 של המאה ה-19. הצעת החוק הראשונה עליה בתחום השיפוט של הוועדה הייתה הצעה להקלה על סוחרים בעיר ניו יורק שטענו כי שילמו מסי יבוא מופרזים.
מעט לאחר מלחמת 1812, נרשם ביקוש גובר לסייע לצמיחה הכלכלית של תעשיות בולטות בארצות הברית.
כתגובה, חוקק הקונגרס מספר מכסי מגן עם התנגדות מועטה.
עם זאת, כאשר הוצע להרחיב מכסי מגן אלה ב-1824, הוויכוח על אודות ההצבעה החריף.
התנגדות עזה הגיעה מצד מדינות דרום ארצות הברית שכלכלותיהן מבוססות-החקלאות נהנו מסחר בינלאומי יציב ומצד נציגי מדינות צפון ארצות הברית שהתעשיות הימיות שלהן שגשגו הודות לסחר חוץ נמרץ.
ועדת המסחר והייצור המליצה בעד הצעת חוק הנוגעת למכסי מגן ב-1824, בשעה שהוועדה התפצלה קשות בין האינטרסים והאג'נדות השונות שחבריה ביקשו לקדם.
הצעת החוק נדונה במליאת הסנאט המלא במשך שבועיים והתקבלה ברוב של 21–25. העברת חקיקה זו הוביל לקרע מתמשך בוועדת המסחר והייצור.
הקרע בוועדת המסחר והייצור הוביל ב-1825 את יו"ר הוועדה, הסנאטור מאלון דיקרסון מניו ג'רזי להציע הצעה שקראה לפצל את הוועדה לשתי ועדות שונות: האחת תעסוק בסוגיות מסחר והשנייה תעסוק בסוגיות יצרניות.
החלטה זו אושרה ברוב של עשרים חברים לנגד תשעה שהתנגדו.
הסנאטור דיקרסון התמנה ליו"ר ועדת הייצור וחבר המיעוט ג'יימס לויד ממסצ'וסטס התמנה ליו"ר ועדת המסחר.
ועדות אלה יפעלו למשך 120 השנים הבאות.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, התחבורה המסילתית בארצות הברית החלו להתרחב במהירות.
במהלך תקופה זו הוטלו ספקות בענייני מסילות הברזל ובשנת 1872 המליץ הנשיא יוליסס ס.
גרנט על הקמת ועדת מיוחדת של הסנאטור שתעסוק בבחינת הסוגיה.
הוועדה קרמה עור וגידים, ובראשה עמד הסנטור ויליאם וינדום ממינסוטה, לימים מזכיר האוצר של ארצות הברית.
ועדה זו הציע שורה של רפורמות, כולל הלאמת רכבות ובנייתן בידי ממשלת ארצות הברית, אך לא נקטה בפעולה ממשית במשך למעלה מעשור.
ב-1885 הציע הסנאטור שלבי מור קולום באילינוי הצעה הקוראת להקמת ועדה זמנית שתשקול את הסדרת מסילות הברזל.
הסנאט אישר את ההחלטה, ובכך נוסדה "הוועדה הנבחרת לתחבורה מסליתית בין-מדינית".
בדצמבר 1885 הוקמה הוועדה למסחר בין-מדינתי כוועדה קבועה.
הסנאטור קולום נתמנה ליושב ראש הוועדה הראשון, שם כיהן במשך 28 השנים הבאות (13 שנים מהן העביר כיו"ר) עד לפרישתו מהסנאט ב-1913. הוועדה למסחר בין-מדינתי פעלה ועבדה במשך יובל שנים.
ב-1886 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק המשפטי "ואבאש, סנט לואיס וחברת הרכבות פסיפיק נגד מדינת אילינוי" (Wabash, St.
Illinois) כי מתן אסדרה של מדינות ארצות הברית על תעריפי הרכבות (וסחר בי-מדינתי בכלל) כבלתי חוקתי.
כתוצאה מכך, קביעת תעריפי הרכבות הוטלה על הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, והוועדה למסחר בין-מדינתי העלתה את "חוק המסחר הבין-מדינתי מ-1887" שקבע שליטה פדרלית על שיעורי המחירים לנסיעה ברכבות ושירותיה.
כשם שנוסדה הוועדה למסחר בין-מדינתי כדי לטפל בסוגיות הקשורות להרחבת הפוטנציאל התחבורתי של מסילות הברזל באמצע ובשלהי המאה התשע עשרה, עד סוף המאה נתגלה בקרב חברי הסנאט כי יש צורך לטפל בסוגיות אלה סביב המאמצים לייעל את התעשייה הימית.
רבים הסכימו כי החשיבות האסטרטגית של תעלה ברחבי מצר פנמה נתגלתה על ידי המסע ההיסטורי שנערך סביב כף הורן בידי נושאת המטוסים "(USS Oregon (BB-3"במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד.
כתוצאה מכך, ב-1899, הסנאט הצביע בעד ייסוד הוועדה לתעלות בין-ימיות.
הסנאטור (ולשעבר בריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה) ג'ון טיילר מורגן מאלבמה הפך ליושב-הראש הראשון של הוועדה ותחת ראשותו נתקבל "חוק ספונר" ב-1902 אשר סלל למעשה את הדרך להקמת תעלת פנמה.
אמנם הוועדה לתעלות בין-ימיות המשיכה לפעול עד ראשית 1947, ישנן הוכחות מעטות המצביעות על כך שהוועדה הוציאה לפועל עבודות אחרות.
כאמור, לסנאט לא היו ועדות קבועות עד שנת 1816, אז הוקמו בה אחת עשרה ועדות בלבד.
עד סוף המאה התשע עשרה פעלו בסנאט 42 ועדות קבועות, ועד שנת 1913 הגיע מספר הוועדות לשיא של 73 ועדות.
ב-1921 נעשה בסנאט ארגון מחדש של בניין הוועדות ומספר הוועדות הקבועות צומצם מ-73 ל-33. ועדת המסחר, ועדת התעשייה, הוועדה למסחר בין-מדינתי והוועדה לתעלות בין-ימיות שרדו את כל התהליך.
כל אחת מהן תמשיך לפעול ל-25 שנים הבאות.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, נערך בסנאט רה-אורגניזציה.
חוק הארגון החקיקתי מחדש משנת 1946 נכתב כדי לייעל את הקונגרס ולשפר את אפקטיביות שלו.
כפי שנקבע בחוק, מספר ועדות הסנאט הקבועות צומצם פעם נוספת מ-33 ל-15 ופורקו ועדות מיוחדות אחדות אשר תחומי השיפוט שלהן חפפו לאלה של ועדות קבועות אחרות.
ועדת המסחר וועדת התעשייה – ועדות שהתפצלו בעבר מוועדה אחת משום שהיה קושי באיזון צורכי המסחר אל מול צורכי הייצור – יחד עם הוועדה למסחר בינן-מדינתי והוועדה לתעלות בין-ימיות חדלו מלהתקיים.
כמעט כל תחומי השיפוט שלהן הועבר לוועדה יחידה, חדשה, לענייני מסחר וסחר חוץ.
ב-1958 הוקמה ועדת מדעי החלל והאווירונאוטיקה וב-1961 קוצר שמה של "הוועדה למסחר בין-מדינתי וסחר חוץ" ל"וועדת המסחר".
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 שוב עבר מבנה ועדות הסנאט שינוי.
ב-1976 הוקמה הוועדה המיוחדת לבחינת מערכת ועדות הסנאט והמליצה לשנות את שמה של "ועדת המסחר" ל"ועדת המסחר, המדע והתחבורה" הפועלת בהווה.
ועדת מדעי החלל והאווירונאוטיקה פורקה ב-1977 ותחומי השיפוט שלה עברו לוועדה המודרנית.
בראשות הוועדה המאוחדת והחדשה עמד הסנאטור וורן מגנוסון מוושינגטון, לימים הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
כיום בראשות הוועדה יושב הסנאטור רוג'ר ויקר ממיסיסיפי.
אפיקי וערוצי מים הנמצאים בתוך ארצות הברית היבשתית
צי הסוחר של ארצות הברית מדעי החלל החיצון ואווירונאוטיקה לא-צבאיים
רגולציה על תקני בטיחות והגנת הצרכן
פיקוח על הסעות המונים: אוטובוסים, רכבות, משאיות, כלי שיט, צינורות נפט ותעופה אזרחית
פיקוח על מדיניות המדע של ממשלת ארצות הברית
פיקוח על מחלקת התחבורה, מחלקת המסחר, NTSB, נאס"א, רשות התעופה הפדרלית, הקרן הלאומית למדע, המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה וסוכנויות ממשל אחרות
ועדת המודיעין של ברית המועצות הייתה שמו של גוף ביון החוץ הסובייטי בשנים 1947–1951, שהייתה אחראית על כל תחום הביון, אזרחי וצבאי כאחד.
הוועדה נוצרה על פי צו של מועצת השרים של ברית המועצות מספר 1789-470ss מיום 30 במאי 1947. בתחילה איגדה הן את המודיעין הפוליטי (שהיה בעבר בסמכות המ.ג.ב.) והן את הצבאי.
מאז 1949 המודיעין הצבאי חזר לצבא הוועדה המשיכה לפעול כסוכנות ביון אזרחית הכפופה למשרד החוץ.
ב־2 בנובמבר 1951 הועברה כל עבודת המודיעין לידי המשרד לביטחון המדינה, בו שוחזרה פעילות המנהלת הראשי הראשון.
רק שירות דיסאינפורמציה נותר בתחום השיפוט של הוועדה שהתקיימה עד 19 בפברואר 1958 כשבוטלה סופית.
מטה מנגנון הוועדה היה ממוקם ברוסטוקינו בשני בניינים לשעבר של הוועד הפועל של הקומינטרן, בה ישבה המחלקה ליחסים בינלאומיים של הקומינטרן עד לביטולה.
אנדריי וישינסקי (4 במרץ—יוני 1949)
לאחר נטילת סמכויות המודיעין, עמדו בראש הוועדה יעקב מאליק ואנדריי גרומיקו.
ועדת הבית הנבחרים של ארצות הברית למדע, חלל וטכנולוגיה היא ועדה של בית הנבחרים האמריקאי.
יש לה סמכות שיפוטית לגבי מחקר ופיתוחים מדעיים שלא עוסקים בתחומי הגנה, למעשה לוועדה יש סמכות שיפוטית על הסוכנויות הפדרליות הבאות: נאס"א, המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה, הקרן הלאומית למדע, מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי, רשות התעופה הפדרלית, הסוכנות להגנת הסביבה וסוכניות ורשויות נוספות.
נכון ליוני 2023, יו"ר הוועדה הוא פרנק דין לוקאס.
בעקבות תוכנית הלוויינים הסובייטית, תוכנית ספוטניק שהופעלה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, החליט הקונגרס האמריקאי ב-1958 להקים את הוועדה לאסטרונאוטיקה וחקר החלל, ראש הוועדה היה מנהיג הרוב בבית הנבחרים, ג'ון ויליאם מק'קורמק , ועדה זו הייתה הוועדה שניסחה את חוק האווירונאוטיקה והחלל הלאומי שבעקבותיו הוקמה סוכנות החלל האמריקאית, נאס"א.
בקונגרס ה-112 החליט יו"ר הוועדה, ראלף הול להוסיף את המילה "החלל" לשמה של הוועדה ומאז שמה של הוועדה הוא "ועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל של בית הנבחרים".
הוועדה לפיקוח ורפורמה היא הוועדה החוקרת הראשית של בית הנבחרים של ארצות הברית.
סמכות השיפוט הרחבה הופכת את הוועדה לאחת הוועדות המשפיעות והחזקות ביותר בבית הנבחרים.
ג'יימס קומר מהמפלגה הרפובליקנית הוא יושב ראש הוועדה מינואר 2023.
הגוף הידוע כיום כוועדת הפיקוח והרפורמה היה במקור הוועדה לבירורים במחלקות המבצעות, שהוקמה בשנת 1927 כדי לאחד 11 ועדות נפרדות בנושאים דומים אשר פיקחו בעבר על הוצאות מחלקות שונות בממשל הפדרלי.
הוועדה לאופרציות הממשל, הוקם בשנת 1952. השם החדש נועד לשקף את ייעודה הרחב של הוועדה: לפקח על "הפעילות הממשלתית בכל הרמות במטרה לקבוע את יעילותן".
לאחר שהרפובליקנים קיבלו את השליטה בבית בבחירות בשנת 1994, הוועדה אורגנה מחדש כך שתכלול שבע ועדות משנה במקום 14. ארגון מחדש זה איחד את תחום השיפוט שכוסה בעבר על ידי שלוש ועדות מלאות והביא לקיצוץ של 50 אחוז בצוות העובדים.
בשנת 2007, צומצם מספר ועדות המשנה משבע לחמש.
שמה הנוכחי של הוועדה הוגדר על ידי הקונגרס ה-116. מאז 2007 היא מכונה בקיצור "ועדת הפיקוח".
ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית.
הוועדה אחראית על פיקוח על בתי המשפט הפדרליים, תהליכים משפטיים בסוכנויות הממשל ובגורמי אכיפת החוק הפדרליים.
ועדת המשפט היא גם הוועדה האחראית להדחת נושאי משרות פדרליות.
בגלל האופי המשפטי של הוועדה, לרוב חברי הוועדה הם בעלי רקע משפטי, אם כי רקע בתחום אינו מהווה הכרח לחברות בוועדה.
בקונגרס ה-118, יו"ר הוועדה היה הרפובליקני ג'ים ג'ורדן מאוהיו והחבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט הוא הדמוקרט ג'רלד נדלר מניו יורק.
הוועדה הוקמה ב-3 ביוני 1813 לצורך בחינת חקיקה הקשורה למערכת המשפט.
ועדה זו אישרה פתיחת הליך הדחה נגד נשיא מכהן בארבעה מקרים: אנדרו ג'ונסון (1867, 1868), ריצ'רד ניקסון (1974), ביל קלינטון (1998) ודונלד טראמפ (2019).
בקונגרס 115, יו"ר הוועדה היה הרפובליקני בוב גודלטה מווירג'יניה, והחבר הבכיר היה הדמוקרט ג'ון קוניירס ממישיגן.
ב-26 בנובמבר 2017 פרש קוניירס מתפקידו כמוביל המיעוט, כאשר ניצב בפני חקירה אתית.
כיום לאחר מכן מונה ג'רלד נדלר מניו יורק כחבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט בפועל.
הקונגרס ה-116, אחרי בחירות 2018, עבר הבית לשליטה דמוקרטית.
דאג קולינס, רפובליקני ממחוז הקונגרס ה-9 בג'ורג'יה, הפך לחבר הבכיר וכיהן בתפקיד זה בשנים 2019–2020. בראשית 2020, קולינס התפטר מתפקידו זה כאשר התמודד אל הסנאט של ארצות הברית.
על פי כללי הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים, על חברי הוועדה לוותר על תפקידי הנהגה אם הם מועמדים לתפקיד אחר.
קולינס הוחלף על ידי ג'ים ג'ורדן, המייצג את מחוז הקונגרס הרביעי באוהיו.
בקונגרס ה-117, יו"ר הוועדה היה הדמוקרט ג'רלד נדלר מניו יורק, והחבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט היה ג'ים ג'ורדן מאוהיו.
ג'ים ג'ורדן, יושב הראש, אוהיו
ג'ף ואן דרו, ניו ג'רזי
מייקל בומגרטנר, וושינגטון ג'יימי רסקין, החבר הבכיר, מרילנד
בקה באלינט, סגנית החבר הבכיר, ורמונט
ועדת המודיעין של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה של בית הנבחרים של ארצות הברית, בראשותו של מייק טרנר מהמפלגה הרפובליקנית.
זו הוועדה הראשית בבית הנבחרים האמריקני המופקדת על פיקוח של קהילת המודיעין האמריקאית, אף שהיא חולקת אחריות מסוימת עם ועדות אחרות בבית, ובהן ועדת שירותי החימוש, האחראית אף היא על מחלקת ההגנה והענפים השונים של צבא ארצות הברית.
נכון לינואר 2021, חברים בוועדה כ-21 נציגים שמתוכם 13 דמוקרטים ו-8 רפובליקנים.
לוועדה קדמה הוועדה הנבחרת למודיעין בשנים 1975–1977. הוועדה הפכה לוועדה קבועה ב-14 ביולי 1977.
הוועדה מפקחת על כל המחלקות והסוכנויות הבאות:
סוכנות הביון של משרד ההגנה
פיקוד המודיעין והאבטחה של צבא ארצות הברית
כוחות המודיעין של חיל הנחתים
לפני הקמת הוועדה הקבועה בשנת 1977, הקים בית הנבחרים את "הוועדה הנבחרת למודיעין", המכונה בדרך כלל "ועדת פייק", שנקראה כך על שם היו"ר האחרון שלה, אוטיס ג'יי פייק מניו יורק.
הוועדה הנבחרת הוקמה במקור בפברואר 1975 בראשותו של חבר הקונגרס לוסיין נדזי ממישיגן.
לאחר התפטרותו של נדזי ביוני, הוקמה הוועדה מחדש עם פייק כיושב ראש ביולי 1975, כאשר המנדט שלה תוכנן לפוג ב-31 בינואר 1976. בראשותו של פייק, הוועדה חקרה פעילויות בלתי חוקיות לכאורה של סוכנות הביון המרכזית האמריקאית ושל ה-FBI.
הדו"ח הסופי של ועדת פייק מעולם לא פורסם רשמית, בגלל התנגדות הקונגרס.
עם זאת, גרסאות לא מורשות לטיוטת הדו"ח הסופי הודלפו לעיתונות.
כתב חדשות CBS, דניאל שור, נקרא להעיד בפני הקונגרס, אך סירב לגלות את מקורותיו.
חלקים עיקריים מהדיווח פורסמו על ידי "The Village Voice", והעתק מלא של הטיוטה פורסם באנגליה.
במהלך שנות ה-80 פעלה הוועדה לחיזוק המעקב אחר ה-CIA וכן לחיזוק תפקיד הוועדה במימון סוכנויות הביון הנוספות.
בשנת 2017 הוטל על הוועדה לקבוע את מידת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. הוועדה בחנה גם את הטענות על האזנות סתר לנשיא דונלד טראמפ, כמו גם על קשרים בין פקידים רוסים לבין חברי הקמפיין לנשיאות של טראמפ.
הוועדה קיימה בדיקה אינטנסיבית בשנים 2017–2018 עקב טענות לדליפות מידע מסווג על ידי חברי הוועדה ועובדיהם.
במארס 2018 הסתיימה בפתאומיות חקירת ההתערבות הרוסית בבחירות 2016 על ידי חברי הוועדה הרפובליקנים למרות טענת חברי הדמוקרטים כי החקירה לא הושלמה ולא הצליחה לאסוף מידע רלוונטי.
הרפובליקנים שבוועדה פרסמו טיוטה לדו"ח החקירה שלהם אשר סתר כמה ממצאים של קהילת המודיעין האמריקאית ונכתבה ללא הסכמתם של חברי הוועדה הדמוקרטים.
במרץ 2018, לאחר חילוקי דעות מרים נוספים, טען חבר הוועדה הרפובליקני טום רוני כי הוועדה "איבדה את כל האמינות" והפכה ל"פורום פוליטי של אנשים המדליפים מידע כדי לבלוט בחדשות היום".
ביולי 2018, האשים יושב ראש הוועדה, דווין נונס, את מחלקת המשפטים וה-FBI בשיבוש חקירת הוועדה בנושא קשרי טראמפ ורוסיה בתקווה להשתלטות דמוקרטית על הקונגרס בהמשך השנה.
עם שינוי הנהגת המפלגה בבית לקונגרס ארצות הברית ה-116 פתחה הוועדה בחקירת כספיו של טראמפ וקשריו לרוסיה בפברואר 2019. ביוני 2019, במהלך הדיונים על ההשלכות הביטחוניות הלאומיות של שינויי האקלים, הבית הלבן חסם את הגשת ההצהרה של הוועדה.
רוב מיעוט ריק קרופורד, יו"ר הוועדה, ארקנסו
מייק ג'ונסון, לואיזיאנה ג'ים היימס, החבר הבכיר בוועדה, קונטיקט
סטייסי פלאסקיט, איי הבתולה של ארצות הברית
רוב מיעוט מייק טרנר, יו"ר הוועדה, אוהיו
רוב מיעוט אדם שיף, יו"ר, קליפורניה
ננסי פלוסי, קליפורניה מייק טרנר, החבר הבכיר, אוהיו
ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית שהוקמה ב-1941. בקונגרס ה-117 (נכון לינואר 2022) חברים בוועדה כ-27 חברים - 15 מן המפלגה הדמוקרטית ו-12 מן המפלגה הרפובליקנית.
הוועדה הוקמה ב-4 בדצמבר 1941 על מנת לשפר את היחס הפדרלי לעסקים הקטנים במדינות השונות.
אף על פי שהייתה חסרת סמכות חקיקה, הוועדה הנבחרת והמיוחדת אושרה מחדש בכל קונגרס עד 5 בינואר 1975. בשלב זה ועדת העסקים הקטנים הפכה לקבועה ולא נזקקה יותר לאשרורים.
במקביל, הקונגרס הרחיב את סמכויותיה של הוועדה.
ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים אחראית להעריך ולחקור את הבעיות של עסקים קטנים ולבחון את ההשפעה של מגמות המשק והמדיניות הפדרלית על עסקים אלו.
לוועדה לעסקים קטנים יש סמכויות פיקוח וחקיקה בנוגע לסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית.
הוועדה מספקת סיוע והגנה על עסקים קטנים, כולל סיוע פיננסי ועידוד השתתפות עסקים קטנים ברכש פדרלי ובחוזים ממשלתיים.
הוועדה מפקחת על אכיפת החוקים הנוגעים לעסקים הקטנים.
ועדת המודיעין המשולבת היא גוף מרכזי בקהילת המודיעין הבריטית, האחראי על ניתוח והערכה של מידע מודיעיני, והצגתו בפני מקבלי ההחלטות בממשלה הבריטית.
ועדת המודיעין המשולבת הוקמה בשנת 1936 במטרה לשפר את שיתוף הפעולה בין סוכנויות המודיעין השונות ולספק תמונה ברורה ומדויקת של המצב הביטחוני העולמי.
ועדת המודיעין המשולבת מורכבת מנציגים בכירים מכל סוכנויות המודיעין הבריטיות, ביניהם: MI5, MI6 ,GCHQ ומודיעין ההגנה.
חברי הוועדה נדרשים להפנות לתשומת לבם של השרים והמשרדים הרלוונטיים, לפי העניין, הערכות אשר יש בהן כדי להצדיק פעולה אופרטיבית, תכנונית או מדיניותית.
הוועדה רשאית להקים, בהתאם לצורך, ועדות משנה וגורמי עבודה קבועים או זמניים, לשם מימוש אחריותה.
היושב־ראש נושא באחריות מפורשת להבטיח כי תפקידה של הוועדה בתחומי הניטור וההתרעה מבוצע ביעילות.
על רקע עליית הנאציזם והתחזקות גרמניה עלתה החשיבות בשיתוף הפעולה בין סוכנויות המודיעין השונות של בריטניה.
תחילה, תפקידה היה מוגבל, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, גדלה חשיבותה והיא הפכה לגוף מרכזי בקבלת החלטות מודיעיניות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ועדת המודיעין המשולבת שימשה ככלי מרכזי לניתוח מידע מודיעיני הנוגע למלחמה, וסיפקה הערכות מצב חיוניות למפקדים הצבאיים ולממשלה הבריטית.
בתקופת המלחמה הקרה, המשיכה ועדת המודיעין המשולבת לשמש כגוף מרכזי בקהילת המודיעין הבריטית, והתמקדה בניתוח האיום הסובייטי.
עם נפילת ברית המועצות, התרחבו תחומי פעילותה של הוועדה, והיא החלה להתמקד במגוון רחב של איומים, ביניהם טרור, הפצת נשק להשמדה המונית, וסכסוכים אזוריים.
להעריך אירועים ומצבים הקשורים ליחסי חוץ, הגנה, טרור, פעילות פלילית בינלאומית חמורה, עניינים מדעיים, טכנולוגיים וכלכליים בעלי ממד בין־לאומי, וכן סוגיות בינלאומיות נוספות – תוך הסתמכות על מודיעין מסווג, דיווחים דיפלומטיים וחומרי קוד פתוח.
לנטר ולהתריע מראש על התפתחותם של איומים והזדמנויות, ישירים ועקיפים, בתחומים אלה – הן כלפי האינטרסים והמדיניות של בריטניה והן כלפי הקהילה הבין־לאומית כולה.
לעקוב באופן שוטף אחר איומים על ביטחון הפנים והחוץ, ולספק מענה לבעיות ביטחוניות שיופנו אליו.
לתרום לגיבוש קביעות של דרישות וסדרי עדיפויות לאיסוף מודיעין, ולמשימות נוספות המבוצעות בידי סוכנויות המודיעין.
להחזיק בסמכות פיקוח על יכולות הניתוח של קהילת המודיעין, באמצעות ראש התחום המקצועי לניתוח מודיעין.
לשמור על קשרים עם שירותי מודיעין במדינות חבר העמים הבריטי ובמדינות זרות, לפי הצורך, ולבחון את האפשרות להנגיש בפניהם תוצרי מודיעין.
ועדת המסחר הבין-מדינתית הייתה גוף מאסדר שפעל בארצות הברית והוקם מכוח חוק שנחתם בשנת 1887 על ידי נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד.
מטרתה המקורית של הוועדה הייתה להסדיר את מסילות הברזל כדי להבטיח תעריפים הוגנים, לבודד את האפליה בתעריפים ולהסדיר היבטים אחרים של ספקים נפוצים, כולל קווי אוטובוס בין-מדינתיים וחברות טלפון.
הקונגרס של ארצות הברית הרחיב את סמכות הוועדה כדי שתוכל להסדיר אופני מסחר אחרים החל משנת 1906. הוועדה פורקה בסוף 1995 וסמכויותיה הועברו ל.
חברי הוועדה (חמישה בסך הכל) מונו על ידי הנשיא בהסכמת הסנאט של ארצות הברית.
ועדת הסחר הפדרלית נגד מטא פלטפורמס בע"מ היא תביעה מתמשכת בתחום ההגבלים העסקיים שהוגשה על ידי ועדת הסחר הפדרלית נגד "מטא פלטפורמס" חברת האם של פייסבוק.
בתביעה מואשמת מטא בצבירת כוח מונופוליסטי באמצעות מיזוגים אנטי-תחרותיים, תוך התמקדות ברכישות של וואטסאפ ואינסטגרם.
ועדת הסחר הפדרלית שואפת לאלץ את מטא למכור את ווטסאפ ואינסטגרם כדי לפרק את הקונגלומרט.
התביעה הוגשה ב-8 בדצמבר 2020, בשיתוף פעולה עם 46 מדינות בארצות הברית.
ביוני 2021 התביעה נדחתה, אך באוגוסט 2021 הוגשה מחדש עם כתב תביעה מתוקן.
בינואר 2022 ובאפריל 2024, בית המשפט דחה את בקשת מטא לבטל את התביעה.
המשפט החל ב-14 באפריל 2025, ומנכ"ל מטא, מארק צוקרברג, העיד ביום הראשון של הדיונים.
התביעה עוסקת ברכישתן של ווטסאפ ואינסטגרם – שתיים מיריבותיה של פייסבוק – בידי חברת האם מטא.
ועדת הסחר הפדרלית טוענת שמטא מחזיקה בכוח מונופוליסטי בשוק הרשתות החברתיות בארצות הברית, ומבקשת לכפות על החברה להיפטר מווטסאפ ואינסטגרם כדי לפרק את הקונגלומרט.
ועדת הסחר טוענת כי פעולות מטא מונעות מהצרכנים ליהנות מהתועלות שבתחרות.
ב-8 בדצמבר 2020, הוגשה תביעת ההגבלים העסקיים נגד מטא בשיתוף פעולה בין ועדת הסחר, 46 מדינות בארצות הברית (כולן למעט אלבמה, ג'ורג'יה, דרום קרולינה ודקוטה הדרומית), מחוז קולומביה וטריטוריית גואם.
ב-28 ביוני 2021, בית המשפט הפדרלי המחוזי במחוז קולומביה דחה את כתב התביעה בטענה שהוא לקוי משפטית.
פרופיל של לינה קאן (יושבת הראש החדשה של ועדת הסחר) שפורסם בדצמבר 2021 במגזין "הניו יורקר", תיאר את החלטת בית המשפט כביקורת חריפה על אופן ניסוח התביעה תחת הנהגת הנציבים שמונו בתקופת טראמפ.
לפי המאמר, ההחלטה קבעה שהתביעה לא סיפקה ראיות לכך שפייסבוק מחזיקה במונופול, אלא הניחה ש"כולם פשוט רואים את זה כך".
ואולם, לאחר תיקון כתב התביעה ב-19 באוגוסט 2021, השופט ג'יימס בואסברג דחה את בקשת מטא לבטל את התיק ב-11 בינואר 2022. מטא ניסתה להביא לביטול התביעה בטענה שלינה קאן הייתה צריכה לפסול את עצמה מהצבעה של נציבי ה-FTC על הגשת התביעה, בשל עמדותיה שפורסמו בעבר.
מאז נדחתה הבקשה לביטול, הצדדים נכנסו לשלב של גילוי מסמכים, שכלל גם פניות לחברות Snap (סנאפצ'אט) ו-ByteDance (טיקטוק).
ועדת הסחר הציעה להתחיל את המשפט ב-11 בדצמבר 2023, כדי לאפשר זמן מספיק לאיסוף ראיות.
עורכי הדין של מטא ביקשו לדחות את המועד ל-13 בפברואר 2024. בפברואר 2024 הודיעה ועדת הסחר כי המשפט עשוי להתחיל עוד ב-2024, אך עורכי הדין של מטא התנגדו לכך, וטענו שמשפט בסדר גודל כזה לא יכול להיפתח לפני סוף השנה.
באפריל 2024, מטא הגישה שוב בקשה לביטול התביעה, אך ב-13 בנובמבר השופט בואסברג קבע שהחברה תצטרך לעמוד לדין בגין ההאשמות להפרת חוקי ההגבלים העסקיים באמצעות רכישות וואטסאפ ואינסטגרם.
ב-25 בנובמבר קבע השופט שהמשפט יתחיל ב-14 באפריל 2025.
ויליאם קובאצ'יץ', יו"ר ועדת הסחר לשעבר, טען שהתביעה תהיה קשה להוכחה, משום שהיא דורשת מהממשלה להציג תרחיש חלופי שבו מטא לא קיימת, ולהוכיח שהמצב הנוכחי מזיק לתחרות או לצרכנים.
משפטנים טוענים שהתוצאה עשויה להיות תלויה בהגדרת שוק הפעולה הרלוונטי – שוועדת הסחר מגדירה כ"שוק האפליקציות החברתיות האישיות".
ביולי 2022 הגישה ועדת הסחר הפדרלית תביעה נפרדת נגד מטא בנוגע לרכישת חברת המציאות המדומה "Within".
מטא השלימה את הרכישה בפברואר 2023.
ועדת השמות הממשלתית היא ועדה ציבורית הממונה על ידי ממשלת ישראל, ועוסקת בקביעת שמות עבריים ליישובים ולנקודות נוספות במפת ישראל.
החלטות הוועדה מחייבות את מוסדות המדינה.
במתן שמות מתבססת הוועדה על שמות היסטוריים, על שמות אישים וארגונים שמבקשים להנציחם, על תרגום שמות ערביים ועל מתן צורה עברית לשמות ערביים.
ליישובים רבים ניתן שם סמלי.
הוועדה הראשונה לקביעת שמות עבריים ליישובים בארץ ישראל נוסדה בשנת 1920 על ידי ממשלת המנדט.
בוועדה היו שלושה חברים: דוד ילין (יושב ראש), שהיה נשיא ועד הלשון וראש הוועד הלאומי, יצחק בן-צבי והגאוגרף ד"ר אברהם יעקב ברור.
הוועדה הוקמה סמוך למועד בו הסכים השלטון הבריטי לתת לעברית מעמד של שפה רשמית.
ב־1925 הוקמה "ועדת שמות היישובים על יד הקרן הקיימת לישראל" על פי החלטה של דירקטוריון הקק"ל.
לוועדת שמות היישובים על יד קק"ל לא היה כל מעמד חוקי, אולם השמות שהיא נתנה לכ-400 יישובים הוכרו על ידי הציבור.
ועדה נוספת שקבעה שמות, החל מ-18 ביולי 1949 ובמשך תקופה של כשנתיים, פעלה ליד משרד ראש הממשלה ונקראה "הוועדה הגאוגרפית" לקביעת שמות בנגב.
ועדה זו העניקה שמות עבריים לכ-600 מקומות גאוגרפיים בנגב (גבעות, הרים, ערוצי נחלים, תלים, גאיות).
גם ועדה זו לא פעלה מכח הוראת חוק, ורק לאחר פניות חוזרות של ראש הממשלה, השתמשו משרדי הממשלה בשמות שקבעה הוועדה.
הוועדה הגאוגרפית הונחתה מפורשות על ידי ראש הממשלה "להרחיק את השמות הערבים מטעמים מדיניים: כשם שאין אנו מכירים בבעלותם הפוליטית של הערבים על הארץ, כן אין אנו מכירים בבעלותם הרוחנית ובשמותיהם".
בהקשר לכך ציינה הוועדה הגאוגרפית, כי רבים מהשמות הערביים הם ממילא ארעיים ומקריים.
באפריל 1951 החליטה ממשלת ישראל הראשונה על איחוד הוועדה לקביעת שמות גאוגרפיים בנגב עם ועדת השמות של קק"ל.
חברי הוועדה המאוחדת הראשונה מונו ב־6 באפריל ולאחר מכן בוטלה ההחלטה וההרכב נקבע מחדש ב־18 באפריל.
מטרת הקמת ועדה חדשה זו הייתה כפולה: ראשית, להביא לכך שקביעת שמות עבריים ליישובים ולמקומות תיעשה על ידי ועדה אחת, ולא על ידי שתי ועדות שונות שאינן מקיימות קשר ביניהן.
שנית, לקבוע מעמד רשמי לוועדה, כך שהחלטותיה בדבר קביעת שמות עבריים יפורסמו ברשומות ומשרדי הממשלה יחויבו להשתמש בשמות אלו.
בוועדת השמות הממשלתית הוקמו שלוש ועדות משנה: ועדה לקביעת שמות המקומות הגאוגרפיים בכל אזורי הארץ (ועדת המשנה הגאוגרפית); ועדה לזיהוי שמות המקומות ההיסטוריים וקביעתם (ועדת המשנה ההיסטורית); ועדה לקביעת שמות ליישובים חדשים ומחודשים (ועדת משנה לשמות יישובים).
במשך חמישים שנות פעילותה הראשונות שינתה והוסיפה הוועדה קרוב ל־9,000 שמות; בין קביעותיה:
שמות ליישובים כפריים ועירוניים (מעל 1,200 שמות);
שמות למוקדי תעסוקה שמחוץ לתחום יישוב;
בין יתר תפקידי הוועדה עדכון שוטף של רשימת שמות היישובים בגופים הבאים:
דואר ישראל (החותמות, הבולים, מרכזיות וספרי הטלפונים);
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (רשימת היישובים, אוכלוסייתם וסמליהם);
המרכז למיפוי ישראל (עדכון המפות הרשמיות של ישראל);
הוועדה מפרסמת את החלטותיה בדפי מידע המופצים לכל משרדי הממשלה, ולמאות גורמים במדינה, ב"רשומות" (ילקוט הפרסומים), ובשנתון הממשלה.
בשנת 1999, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, פרסמה ועדת השמות את "אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, חמישים שנות התיישבות".
בעריכת הגב' חנה ביתן, המרכזת המדעית של הוועדה.
האטלס כולל את שמותיהם של תשע מאות יישובים שהוקמו בין השנים 1998-1948. באטלס מצוין מיקומם של היישובים, מקור השמות וכל הנתונים הסטטיסטים כמו צורת היישוב, ההשתייכות הארגונית, המעמד המוניציפלי ושנת ההתיישבות.
ב"ועדת שמות היישובים על יד קק"ל" הראשונה היו נציגי הקרן הקיימת מנחם אוסישקין וי' אטינגר, נציג ההנהלה הציונית, פרופ' נחום סלושץ, נציג המתיישבים (דוד רמז עבור ארגונים המשתייכים להסתדרות, הרב ישעיהו שפירא עבור יישובי הפועל המזרחי) ופרופ' שמואל קליין בתור מומחה ונציג הוועד הלאומי.
בשנת 1927 היה יוסף מיוחס נציג הוועד הלאומי ויצחק בן-צבי נציג המתיישבים חברי ההסתדרות.
כן הצטרף לוועדה ישעיהו פרס, נציג החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
בשנות ה-30, מזכיר ועדת השמות היה יעקב א' אריכא.
לאחר קום המדינה, בוועדה חברים היסטוריונים, גאוגרפים, ארכאולוגים, אנשי מקרא ולשון, נציגי משרד הפנים, התחבורה (מע"צ), משרד הבינוי והשיכון (המרכז למיפוי) וקק"ל.
לוועדה שלוש ועדות משנה: יישובית, גאוגרפית והיסטורית.
בשנת 1950 נתמנה לוועדה זלמן ליף (יושב ראש).
בחודש מרץ 1951 נתמנו לוועדה:
ד"ר אברהם בירן (יושב ראש), ד"ר מיכאל אבי-יונה, אברהם אלמליח, יעקב אריכא, יצחק בן-צבי, ד"ר א.
בן חורין, ד"ר אברהם יעקב ברור, יוסף ברסלבסקי (ברסלבי), ד"ר זאב וילנאי, יוסף ויץ, ד"ר שמואל ייבין, ד"ר בנימין מיזלר (מזר), ד"ר דוד עמירן, ישעיהו פרס ופרופ' יוסף קלוזנר.
לאחר כחודש נוספו עליהם בן-ציון לוריא ויעקב קיסלוב.
לרכזת הוועדה נתמנתה חנה ביתן.
בספטמבר 1990 החליף משה ברור את דוד עמירן, בני מושקין החליף את יעקב ברמור ואסתר גולדנברג החליפה את מאיר מדן שנפטר.
ב-2 במאי 1995 נוסף לוועדה ד"ר שוקרי עראף.
ב-31 בדצמבר 2001 החליף זאב ספראי את צבי אילן ועמירם גונן החליף את דוד שרון.
בנובמבר 2006 מונה משה ברור לראשות הוועדה, כשהוא מחליף את אברהם בירן, שכיהן כיו"ר הוועדה כ־55 שנה.
ב-27 בדצמבר 2009 נתמנו לוועדה יואל אליצור (במקום אסתר גולדנברג), אילת מזר (במקום משה כוכבי), ישעיהו רונן, עירית עמית כהן, צבי צמרת ואבשלום קור.
בפברואר 2011 נתמנו לוועדה: איילת פישמן יו"ר ועדת היישובים במשרד הפנים (במקום בנימין ריקרדו), עמיקם ריקלין נציג הקק"ל (במקום אבי גורן) ופרופ' נעים עריידי.
במאי 2012 מינתה ממשלת ישראל השלושים ושתיים את משה שרון ליו"ר הוועדה.
בנובמבר 2014 החליטה הממשלה כי הוועדה תהיה מורכבת מעשרים ושישה חברים, כדלקמן:
(א) עשרים נציגי ציבור שתמנה הממשלה בהתאם להצעת ראש הממשלה;
(ב) נציגי משרדי הממשלה הבאים שימנה השר המופקד על המשרד, מעובדי משרדם;
(1) משרד ראש הממשלה - נציג אחד;
(2) משרד התחבורה והבטיחות בדרכים - נציג אחד;
(3) משרד הפנים - נציג אחד;
(4) משרד הבינוי והשיכון (המרכז למיפוי ישראל) - נציג אחד;
(ג) נציג שתמנה הממשלה בהתאם להצעת יושב ראש הקרן הקיימת לישראל;
(ד) נציג רשות הטבע והגנים שתמנה הממשלה.
בהחלטה הוחלט גם על מינויים של איוון פרידמן, מרגלית שילה ושולמית אליצור לחברות הוועדה.
בנוסף נקבע כי כהונת חברי הוועדה תהיה לחמש שנים, וכי חברי הוועדה שמונו ללא קציבה כזו יכהנו לחמש שנים מיום ההחלטה.
בינואר 2022 החליטה ממשלת ישראל השלושים ושש להגדיל את מספר נציגי הציבור בוועדה מ-20 ל־24, ובהתאם להגדיל את הוועדה מ־26 חברים ל־30. בהחלטה הוארכה כהונתם של שרון, יואל אליצור, שולמית אליצור, מרגלית שילה, איוון פרידמן, ספראי, עמית־כהן, צמרת, קור, רות קרק וריכב (בוני) רובי.
בנוסף מונו כחברי הוועדה אייל בן אליהו, אמילי עמרוסי, ברוך פרצמן (המרכז למיפוי ישראל), יהודית הנשקה, יוסי דרורי, גלילה רון־פדר-עמית, יופי תירוש, ישי שריד, שר-שלום ג'רבי ונועה מוטרו.
בפברואר 2023 התפטרו תירוש ושריד מהוועדה.
ביולי 2024 מינתה הממשלה שישה נציגי ציבור לוועדה: עירית לינור, ד"ר חיים אברהם, זאב חנוך ארליך, יהורם גאון, ד"ר עלי ותד ושאוכת שיבלי.
כמו-כן הוארכה כהונתם של פרופ' זהר עמר וסלמאן אבו רוכן.
הדר אברהמי מונתה כנציגת קרן קיימת לישראל.
בספטמבר 2025 החליטה הממשלה להקטין את מספר נציגי הציבור בוועדה ל־22 ולהוסיף לוועדה נציגים מטעם מנהלת ההתיישבות והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
שםתקופת כהונהאברהם בירןמרץ 1951–נובמבר 2006משה ברורנובמבר 2006–מאי 2012משה שרוןמאי 2012–יולי 2025
עשרות יישובים ותיקים הספיקו להקרא בשמות לועזיים, לפני שוועדת השמות הממשלתית פעלה:
הרצליה, כפר מסריק, כפר טרומן, כפר ביאליק, קריית מוצקין, בלפוריה, גבעת שפירא, כפר בלום, כפר גליקסון, כפר הס, כפר ויתקין, כפר ורבורג, כפר מונש, כפר סירקין, כפר נטר, כפר סאלד, כפר סילבר, כפר פינס, כפר רופין, נורדיה, שדה ורבורג, תל מונד, בית זייד ועוד.
הדוגמאות הבאות הן מהשנים שבהן פעלה ועדת השמות הממשלתית (ואף התנגדה):
ביוני 1955 הודיעה ועדת השמות הממשלתית שלמרות שהיא ממשיכה ותמשיך לעמוד על משמר השם העברי, היא מסכימה לשינוי שם היישוב ל"נצר-סרני" מתוך כבוד לכנסת.
לוחמי הגטאות - הוועדה קבעה שהמילה 'גטאות' היא מילה לועזית, אך הסכימה לבסוף לאשר את שם הקיבוץ לאחר דין ודברים ממושך.
זרעית (כפר רוזנוואלד) - שם המושב בצפון הארץ היה זרעית ושונה לכפר רוזנוואלד על שם התורם שהובטח לו כי היישוב ייקרא על שמו.
המתיישבים התנגדו נמרצות, אך בקק"ל לא יכולים היו לבטל את העסקה.
הגיעו הדברים עד כדי איום לנטישת היישוב.
בעקבות ההתנגדות הנמרצת של התושבים לשם החדש הוחזר השם זרעית, אולם השם הרשמי כיום הוא 'זרעית (כפר רוזנוואלד)' ולא 'זרעית'.
היו שהציעו ששם המושב יהווה ראשי תבות של זכר רוזנוואלד עמנו יהיה תמיד.
יהוד-מונוסון - בעקבות האיחוד בין העיר יהוד והמועצה המקומית נווה אפרים מונוסון, התכנסה ועדת השמות על מנת להמליץ לשר הפנים על שם לישות החדשה.
בחודש יולי 2005 ועדת השמות הממשלתית סירבה לאשר את השם יהוד-מונוסון שעליו סיכמו נציגי שני היישובים וקבעה ששם היישוב המאוחד יהיה יהוד.
כפר טרומן - על שמו של נשיא ארצות הברית, הארי טרומן.
רמת טראמפ - בשנת 2019 אישרה הוועדה את השם "רמת טראמפ", על שמו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ליישוב חדש ברמת הגולן לאחר שהכיר בריבונות ישראל על רמת הגולן.
הוועדה למתן שמות עבריים לנגב
לדברי יהודה זיו, חבר בוועדת השמות הממשלתית, הגיע דוד בן-גוריון למסקנה כי יש לתת שמות עבריים לאתרים בנגב משום שמתן שמות עבריים למקומות הוא שלב בדרך ל"חזון הפרחת השממה".
עיקר עיסוקה של הוועדה שהוקמה היה קביעת שמות עבריים ל"עצמים גאוגרפיים".
הוועדה קיימה במשך עשרה חודשים 29 ישיבות, שבהן נקבעו לאתרים מדרום לקאורדינטת רוחב 120 - בין אשקלון לבין שפך נחל קדרון - 561 שמות עבריים, מתוכם רק 29 היו שמות יישובים.
התוצאה סוכמה ופורסמה בשנת 1950. הייתה זו המפה היחידה של מחלקת המדידות הממשלתית שבה הופיע לצד השם העברי החדש גם שמו הערבי של המקום.
המפה יצאה לאור לאחר הסכם שביתת הנשק עם ממלכת ירדן ב-3 באפריל 1949. בן-גוריון הורה להתעלם מהקו הירוק ובעידודו ובאישורו נקבעו שמות עבריים ליישובים, לחורבות ולעצמים גאוגרפיים בתוך תחומי ירדן - מעבר לקו הירוק בגזרה זו.
ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת היא ועדה קבועה העוסקת בנושאי פנים, ביטחון פנים (בהקשר האזרחי) ובאיכות הסביבה.
בשבע הכנסות הראשונות נקראה הוועדה "ועדת הפנים".
הוועדה המסדרת של הכנסת השמינית החליטה לשנות את שמה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.
שינוי השם לא עוגן בתקנון הכנסת, אך הוא נותר בעינו גם בכנסות הבאות אחריה.
עם שינוי שמו של המשרד לאיכות הסביבה למשרד להגנת הסביבה בשנת 2006, החליטה הכנסת ה-17 להתאים גם את שם הוועדה, והוא שונה לוועדת הפנים והגנת הסביבה.
ב־9 בספטמבר 1948 אישרה מועצת העם את הקמת ועדת הפנים.
הוועדה כללה את אריה אלטמן, יצחק בן-צבי, מאיר גרבובסקי (לימים ארגוב), דוד צבי פנקס, צבי לוריא, סעדיה כובשי ודניאל אוסטר (כסגנו של אוסטר מונה א סטופ).
הוועדה עוסקת בין היתר בתחומי פעולתם של 4 משרדי ממשלה: משרד הפנים, משרד הבינוי והשיכון, המשרד להגנת הסביבה והמשרד לשירותי דת.
עד הכנסת ה-24 עסקה גם בנושאי המשרד לביטחון פנים.
אחד מתחומי העיסוק המרכזיים של הוועדה הוא השלטון המקומי.