tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקנאב שיחק ב-365 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שישה שערים.
לאחר שעזב את ארסנל הוא שיחק בוולבס, ולאחר מכן עבר לסן אנטוניו ת'אנדר מה-NASL.
לאחר ששיחק בארצות הברית הוא חזר לאנגליה כדי לשחק במועדון הכדורגל בארנט, ולבסוף חצה את האוקיינוס האטלנטי פעם על מנת לשחק בוונקובר וייטקאפס הקנדית ולאמן אותה, לפני שפרש כליל ממשחק פעיל.
מקנאב היגר ללוס אנג'לס לאחר פרישתו, שם הוא גם מתגורר באופן קבוע ועובד בפיתוח נדל"ן.
ב-1999 הוא היה חלק מקבוצת אנשים בראשון מילאן מנדריץ' שרכשה את פורטסמות', ולמשך זמן קצר הוא חזר מפרישתו והיה המאמן הזמני של המועדון לאחר פיטוריו של אלן בול בדצמבר 1999, עד למינויו של טוני פוליס בחודש שלאחר מכן.
מלבד היותו כדורגלן הוא עסק בשנות ה-70 גם בתחום הטלוויזיה.
מקנאב היה חלק מהפאנל המיוחד של רשת ITV בזמן מונדיאל 1970, וב-1973 השתתף כשחקן אורח בסדרת טלוויזיה מקומית.
רוברט אלן "בוב" מקאדו הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד.
מקאדו שיחק 14 עונות בליגת ה-NBA וסיים את הקריירה שלו באירופה.
מקאדו שיחק במשך שנתיים במכללת וינסנס ג'וניור ושנה אחת באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, בטרם נבחר שני בדראפט ה-NBA ב-1972 על ידי קבוצת בופאלו ברייבס והפך במהרה לאחר מטובי השחקנים בליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 1972/1973, זכה מקאדו בתואר רוקי השנה ב-NBA.
בשנים 1973 עד 1975 זכה שלוש פעמים רצופות בתואר מלך הסלים של ה-NBA, וב-1974 אף הפך לשחקן האחרון שהשיג הן 30 נקודות והן 15 ריבאונדים בממוצע עונתי למשחק.
לשיאו הגיע מקאדו בעונת 1974/1975 כאשר זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, לאחר שהשיג ממוצעים של 34.5 נקודות, 14.1 ריבאונדים ו-2.1 חסימות למשחק.
לאחר חמש שנים בבופאלו עבר מקאדו ב-1977 לקבוצת ניו יורק ניקס.
בהמשך עבר לשחק גם בבוסטון סלטיקס, דטרויט פיסטונס וניו ג'רזי נטס, במדיהן סבל מפציעות רבות ומירידה ביכולת המשחק שלו.
עם זאת, ב-1981 עבר ללוס אנג'לס לייקרס, והיה חלק חשוב בקבוצה שזכתה בשתי אליפויות NBA בשנים 1982 ו-1985. בנוסף, הוא הפסיד עמה פעמיים בסדרת הגמר של הליגה.
מקאדו תרם לקבוצה כשחקן מחליף, תחת הכוכבים מג'יק ג'ונסון, כרים עבדול-ג'באר וג'יימס וורת'י.
ב-1986 הוא עבר לקבוצת פילדלפיה 76', בה שיחק עד לסיום העונה.
ב-1986 עבר מקאדו לאיטליה, אל קבוצת טרסר מילאנו.
הוא שיחק בקבוצה ארבע שנים והוביל אותה לשתי אליפויות איטליה ולשתי זכיות בגביע אירופה לאלופות, כאשר הוא משיג ממוצעים של 26.1 נקודות ו-10.2 ריבאונדים למשחק.
ב-1988 הוא זכה בתואר ה-MVP של פיינל פור היורוליג.
לאחר מכן עבר לשחק בקבוצות האיטלקיות פורלי ופבריאנו בטרם פרש מכדורסל ב-1992, בגיל 41.
בשנת 2000 הוכנס מקאדו להיכל התהילה של הכדורסל, וב-2008 נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג בכל הזמנים.
לאחר פרישתו ממשחק החל לשמש כעוזר המאמן בקבוצת מיאמי היט.
רוברט ליין "בוב" סאגט היה שחקן, קומיקאי, במאי, סטנדאפיסט, מנחה טלוויזיה ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
מוכר בעיקר בזכות גילומו של האבא דני טאנר בסיטקום "צער גידול בנות".
בנוסף, דיבב את דמותו של טד מוסבי העתידי בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא".
סאגט נולד בפילדלפיה שבארצות הברית למשפחה יהודית.
אימו רוזלין דולי הייתה מנהלת בית חולים ואביו היה מנהל סופרמרקט.
גדל תחילה בעיר לקינגטו שבווירג'יניה, לפני שחזר להתגורר בפילדלפיה.
למד בבית ספר לקולנוע שבאוניברסיטת טמפל, משם יצר סרט שזיכה אותו בפרס אקדמיית הסטודנטים לקולנוע בשנת 1978. למד לאחר מכן באוניברסיטת דרום קליפורניה במשך כמה שיעורים ונשר.
במהלך חייו איבד סאגט שתי אחיות, אנדראה מהתבקעות מפרצת וגיי ממחלת הסקלרודרמה.
סאגט התגלה לראשונה בקומדיה "מצב קריטי" לצד הקומיקאי ריצ'רד פריור.
התפרסם בכל העולם בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 בסדרת הקאלט המשפחתית "צער גידול בנות".
בסדרה שיחק בתפקיד הראשי של דני טאנר, אביהם האלמן של בנות טאנר מישל, סטפני ודי ג'יי הנעזר בניהול הבית בחברו ג'ואי ובגיסו ג'סי.
בתחילת 1990 הוא התחיל להנחות את התכנית "קטעי הווידאו הביתיים המצחיקים ביותר של אמריקה" שזכתה לפופולריות רבה.
במקביל, הופיע סאגט במועדנים במופע של בדיחות גסות, במופע שסתר את התדמית "הטובה" וה"נקייה" שבזכותה התפרסם.
לאחר סיום הצילומים של "צער גידול בנות" עבר לעשות סטנדאפ וולגרי ובוטה, בין היתר גם בערוץ "קומדי סנטרל".
ב-1998 ביים את סרטו העלילתי הראשון, הקומדיה "עבודה מלוכלכת".
בשנת 2000 הנחה את סרט הקומדיה הטלוויזיוני "Becoming Dick" ששודר ב וכיכבו בו רוברט וגנר והרלנד ויליאמס.
סאגט הנחה במשך שמונה שנים את סדרת הפספוסים "America's Funniest Home Videos".
ב-2001 כיכב בסיטקום "לגדל את אבא" ברשת The WB.
ב-2003 ערך הופעה קולנועית קומית קצרה בקומדיה "טיפשים בהפסקה שנייה".
החל מ-2005 ועד 2014, סאגט דיבב את קולו של טד מוסבי העתידי (בשנת 2030) בסיטקום "איך פגשתי את אמא".
ב-2006 נבחר להנחות את הגרסה האמריקאית לשעשועון "1 נגד 100", הנחה את התוכנית במשך שנתיים.
ב-2007 ביים כתב והפיק סאגט את סרט הטבע הפרודי "הצד הגס של הפינגווינים", המבוסס על סרט הדוקו זוכה פרס האוסקר "משפחת הקיסרים".
ב-2009 כיכב בעונה היחידה של הסיטקום "לשרוד בפרברים" ברשת ABC.
בשנת 2018 גילם את דמותו של ריצ'י נייט בסדרת הטלוויזיה הקומית של שירות נטפליקס "השוטר הטוב", אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד קטן של עורך דין בסרט המותחן-קומי הקנדי "Daniel's Gotta Die".
סאגט היה נשוי בשנים 1982–1997 לשרי קרמר ולהם שלוש בנות.
בשנת 2018 התחתן בוב סאגט בשנית עם קלי ריזו.
ביוני 1991 ביקר סאגט בישראל במשך כשבוע, עם אשתו הראשונה והוריו, כאורח של משרד התיירות.
ב-9 בינואר 2022, בגיל 65, נמצא מת בחדרו במלון ריץ-קרלטון באורלנדו.
הוא הופיע במופע סטנדאפ בג'קסונוויל בערב הקודם.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי בפלורידה, בית הקברות מאונט סיני, לא רחוק מקבריו הוריו ואחותו.
בדו"ח הנתיחה שפורסם חודש לאחר מכן, דווח כי סיבת המוות היא דימום תת-קשיתי במהלך השינה, שנגרם ככל הנראה מנפילה וממכה בחלק האחורי של ראשו.
רוברט לויד "בוב" סיגרן הוא אתלט אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה במוט.
נוסף לכך, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה.
הוא בוגר אוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1968.
בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-14 במאי 1966 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.32 מטר.
שנה לאחר מכן, בתחרות שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-10 ביוני 1967 הוא שיפר את השיא העולמי והעמיד אותו על 5.36 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בויניפג, קנדה בשנת 1967 זכה סיגרן במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.90 מטר.
חודש לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בתחרות שנערכה לחוף אגם טאהו, ב-12 בספטמבר 1968 קבע סיגרן בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.41 מטר והוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 5.40 מטר, לפני קלאוס שיפרובסקי ממערב גרמניה (5.40 מטר) ווולפגנג נורדוויג ממזרח גרמניה (5.40 מטר).
בהחלטה של הרגע האחרון, שניתנה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF), הוא נאלץ להחליף את המוט שלו במוט לא מוכר, כמו מספר אתלטים נוספים, לא כולל את נורדוויג המנצח, דבר שמנע ממנו להתרגל למוט התחרות ולהגן על תוארו.
הייתה זו הפעם הראשונה במשחקים האולימפיים שאתלט אמריקאי לא זכה במדליית הזהב האולימפית בענף זה ולמעשה אף אמריקאי לא זכה עד אולימפיאדת סידני (2000) שבה זכה ניק הייסונג.
לאחר המשחקים, פרש סיגרן מספורט תחרותי והפך לשחקן קולנוע ושחקן באופרות סבון בטלוויזיה.
בשנת 1977 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה הפופולרית בועות, בתפקיד שחקן פוטבול הומו (דניס פיליפס) הנמצא ביחסים רומנטיים עם ג'ודי דאלאס (בילי קריסטל).
בסך הכל קבע סיגרן 4 שיאי עולם בקפיצה במוט.
בסך הכל זכה סיגרן ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית ו-4 תוארי אליפות המכללות (NCAA) בקפיצה במוט.
רוברט פרנסיס מקדונל הוא עורך דין, איש עסקים, איש מנהל באקדמיה, איש צבא לשעבר, ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1992–2006, לאחר מכן ועד 2009 כתובע הכללי ה-44 של מדינתו, ובשנים 2010–2014 כמושל וירג'יניה ה-71.
מקדונל נולד בפילדלפיה, ושירת כקצין בדרגת לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית.
הוא נבחר לתפקיד המושל לאחר שבמסע הבחירות שלו עשה שימוש בסיסמה "Bob's for Jobs" (בוב למען המשרות).
הוא הביס את חבר הסנאט המדינתי מטעם המפלגה הדמוקרטית קריי דידס בהפרש של 17 אחוזים בבחירות של 2009, שעמדו בסימן המיתון הגדול.
מקדונל ירש בתפקיד את הדמוקרט טים קיין, שנמנע ממנו להתמודד על תקופת כהונה שנייה כמושל עקב הגבלת כהונה בחוקת וירג'יניה.
לאחר שהושבע כמושל, קידם מקדונל הפרטה וקידוחים ימיים מול חופי וירג'יניה.
הוא פעל להרחבת החוזה למיקור חוץ של מערכות המחשוב של המדינה ושאף לממן שיפורים בתחבורה באמצעות מכירת נכסים, כולל הצעה למכירת חנויות למשקאות חריפים שהופעלו על ידי הרשות לפיקוח על משקאות חריפים של וירג'יניה.
שיעור האבטלה במדינה ירד מ-7.4 אחוזים בינואר 2010 כאשר הושבע מקדונל כמושל, ל-5.2 אחוזים בדצמבר 2013, זאת בהשוואה לירידת שיעור האבטלה הלאומי באותה תקופה מ-9.8 אחוזים ל-6.7 אחוזים.
בינואר 2014 הואשמו מקדונל ורעייתו מורין בהליך משפטי פדרלי באשמת שחיתות כאשר קיבלו מתנות והלוואות מאיש עסקים מווירג'יניה.
הם הורשעו ברוב סעיפי האישום על ידי חבר מושבעים פדרלי בספטמבר אותה שנה.
מקדונל, שהיה ראשון מושלי וירג'יניה שהואשם והורשע בעבירה, נידון בינואר 2015 לשנתיים מאסר שלאחריהם היה אמור להיות שנתיים בשחרור על-תנאי.
לאחר גזר הדין הוא שוחרר בערבות לצורך הערעור.
ביוני 2016 הפך בית המשפט העליון של ארצות הברית פה אחד את הרשעתו של מקדונל על פיה, והחזיר את התיק לבית המשפט בערכאה הנמוכה.
פחות משלושה חודשים לאחר מכן, הודיעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית שהם לא יגישו את התיק שוב ופעלו לביטול ההרשעות נגד מקדונל ורעייתו.
עלות ניהול כל התיק הגיעה ל-27 מיליון דולר.
כיום משמש מקדונל כפרופסור באוניברסיטת ריג'נט.
הוא מנהל את קבוצת מקדונל, חברה לייעוץ מקרקעין, יחד עם אחותו.
בוב מקדונל נולד בפילדלפיה, כבנם של אמה ב.
מטה (לבית מילר) וג'ון פרנסיס מקדונל.
כשהיה בן שנה עברה המשפחה למחוז פיירפקס שבווירג'יניה.
במשך ארבע שנים בתקופת ילדותו הוא גדל בגרמניה לאחר שאביו, קצין בחיל האוויר של ארצות הברית, הוצב שם.
אימו של מקדונל עבדה במאונט ורנון.
ב-1972 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם הבישוף אירטון באלכסנדריה.
מקדונל למד באוניברסיטת נוטרדאם שבסאות' בנד, אינדיאנה במסגרת מלגה של גיס האימונים לקציני מילואים, וב-1976 סיים תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים.
מיד לאחר מכן הוא שירת כקצין אספקה רפואית בצבא ארצות הברית במשך ארבע שנים.
בשירותו הצבאי הוא היה מוצב במרפאות בגרמניה בשנים 1976 - 1979, ולאחר מכן ועד 1981 בניופורט ניוז שבווירג'יניה.
במקביל הוא למד בלימודי ערב, וב-1980 קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בוסטון.
לאחר סיום שירותו הצבאי ב-1981, עבד מקדונל בתאגיד האמריקאי לאספקה לבתי החולים.
מסלול הקריירה של מקדונל עבר מעסקים למשפטים ולמדיניות ציבורית כאשר הוא בחר ללמוד בתוכנית ללימודי תואר משותף באוניברסיטה של רשת השידור הנוצרית, שכיום ידועה בשם אוניברסיטת ריג'נט, שם הוא סיים ב-1989 תואר בוגר אוניברסיטה ותואר במשפטים.
במהלך לימודיו שם, התמחה מקדונל אצל חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, הרפובליקני ג'רי לואיס מקליפורניה.
חבר בית הנבחרים של וירג'יניה
ב-1991 התמודד מקדונל בבחירות לבית הנבחרים של וירג'יניה, ונבחר לאחר שהביס את נציג המפלגה הדמוקרטית המכהן, גלן מקלנן ביחס קולות של 53 מול 47 אחוזים.
ב-1993 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת כאשר התמודד מול תומאס קירנס וניצח אותו ביחס קולות של 64 מול 36 אחוזים.
בשנים 1995, 1997, 2001 ו-2003 הוא נבחר מבלי שניצבו מולו מתמודדים יריבים, ובסך הכול הוא כיהן בבית הנבחרים בשבע תקופות כהונה.
הבחירות של 1999, בהן הוא התמודד מול היריב הפופולרי, שריף פרנק דרו, היה מסע הבחירות היקר ביותר שנערך אי פעם לנציג בבית הנבחרים בהיסטוריה של וירג'יניה.
הסכום הכולל של יותר מ-985,000 דולר שבר שיאים קודמים.
מקדונל ייצג את מחוז הבחירה ה-84 בוירג'יניה ביץ'.
על פי הסדר שהיה בתוקף בשנים 2001-1998 בין נציגי בית הנבחרים הדמוקרטים והרפובליקנים, היה מקדונל יושב ראש הוועדה לנהר צ'ספיק ויובליו בשנים 2001-2000. ב-2003 הוא נבחר כיושב ראש ועדת בתי המשפט.
בשנים 2005-2000 הוא שימש כחבר ועדת הכללים, וכן היה עוזר מנהיג הרוב.
בזמן כהונתו בבית הנבחרים, המשיך מקדונל לשרת בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית כקצין משפטי עד לפרישתו בדרגת לוטננט קולונל ב-1997. ב-1994 היה מקדונל שותף לקידום יוזמת החקיקה לביטול האפשרות לחנינה למורשעים בעברות פליליות.
ב-2005 התמודד מקדונל על משרת התובע הכללי של וירג'יניה.
את מסע הבחירות שלו הוא ניהל על בסיס סוגיות שכללו את ההגנה על ילדים מפני תקיפות מיניות, אכיפת חוקי הסמים, גניבת זהויות, וטרור.
תוצאות הבחירות הראשוניות הצביעו על יתרון שלו בהיקף של 323 קולות מתוך 1.9 מיליון בעלי זכות בחירה, מול יריבו, חבר הסנאט של וירג'יניה, הדמוקרט קריי דידס.
דידס דרש ספירת קולות חוזרת, שהחלה ב-20 בדצמבר.
החלטת בית משפט הגבילה את הספירה החוזרת לעיבוד מחדש של חישובי הקולות ולא לבחינה פרטנית של טופסי ההצבעה שנסרקו באופן אופטי.
לאחר שהמספרים הגולמיים הראו על 37 קולות נוספים לטובת מקדונל, ושדידס לא היה יכול בכל מקרה להירשם כמנצח, הוא הודה בהפסדו, וכך הוכרז מקדונל כמנצח בהפרש של 323 קולות.
תקציב מסע הבחירות של מקדונל עלה על זה של דידס בכמעט מיליון דולר.
ב-14 בינואר 2006 הוא הושבע לתפקידו לצד המושל הדמוקרטי טים קיין וסגן המושל הרפובליקני ביל בולינג.
ב-2007 היה למקדונלד תפקיד מפתח במשא ומתן המוקדם על חבילת התחבורה שהייתה סוגיית מפתח שבמחלוקת באספה הכללית של וירג'יניה.
בסופו של דבר הוכרזה חבילה זו כנוגדת את החוקה על סמך ההסתייגויות שהגיש נגדה סנאטור רפובליקני.
טרם הצגת "מופע האומנות של עובדות תעשיית המין" בקולג' ויליאם ומרי ב-2008, אסר מקדונל את מכירת הספרים של הקבוצה בתחומי המוסד.
הוא נקט בעמדה בתביעת המקרקעין של הקבוצה הפורשת של האפיסקופלים של צפון וירג'יניה על פני זו של הדיוקסיה האפיסקופלית של וירג'יניה להשבת רכוש הכנסייה.
בפברואר 2009 התפטר מקדונל מתפקידו כתובע הכללי כדי להקדיש את כל זמנו למסע הבחירות על משרת מושל וירג'יניה.
מקדונל הודיע על ריצתו לתפקיד מושל וירג'יניה בכינוס נערי הלגיון האמריקאי של וירג'יניה ב-2007, ובכך היה לתובע הכללי השביעי שהתמודד על תפקיד המושל.
מועמדי המפלגה הרפובליקנית לתפקידי הממשל המדינתי, כולל לתפקיד המושל, נבחרו בוועידת הרפובליקנים המדינתית, ולא בבחירות מקדימות.
פחות משבועיים לאחר מכן, ניצח קריי דידס בבחירות המקדימות של מפלגתו, ובכך נוצרה התמודדות חוזרת זהה לזו שהייתה ארבע שנים קודם לכן על תפקיד התובע הכללי.
בראשית יוני 2009 רשם דידס לזכותו יתרון קל ביחס של 47 מול 41 אחוזים בסקר דעת קהל של רסמוסן ריפורטס.
בהמשך מערכת הבחירות, נטו תוצאות הסקרים יותר לטובתו של מקדונל, כשבכמה מהם הוא הוביל.
כאשר פרסם הוושינגטון פוסט את התזה של מקדונל שכתב באוניברסיטת ריג'נט, בה הוא תיאר נשים עובדות ופמיניסטיות כ"מזיקות" למשפחה ואמר שמדיניות הממשלה צריכה להעדיף זוגות נשואים על פני "חולקי דיור משותף, הומוסקסואלים או זנאים", ההובלה שלו התנדנדה סביב שני אחוזים בלבד.
אך עם התקרב יום הבחירות, צבר מסע הבחירות של מקדונל תאוצה.
בבחירות הכלליות הוא הביס את דידס ביחס קולות של 59 מול 41 אחוזים וקיבל את התוצאה הגבוהה ביותר של כל המועמדים למשרת המושל מאז 1961. בה בעת, לשני התפקידים הבכירים הנוספים בממשל המדינתי, סגן המושל והתובע הכללי, נבחרו גם רפובליקנים.
באקלים הפוליטי והכלכלי שעמד בסימן המיתון הגדול, הבטיח מקדונל שסדר העדיפויות שלו כמושל יהיה תעסוקה לתושבי וירג'יניה, תוך שהוא עשה שימוש בסיסמאות בחירות דוגמת "Bob's for Jobs" (בוב למען המשרות).
הוא תמך בחוקי הזכות לעבוד , בעלות נמוכה לפעילות הממשל, ופישוט חוקי המס.
כמי שהתגורר בחלקים שונים של וירג'יניה, שלטי התעמולה שלו לצידי הדרכים השתנו על פי המיקום הגאוגרפי, ותיארו אותו כבן המקום הרלוונטי.
אסטרטגיית מסע הבחירות של מקדונל התמקדה בסוגיות כלכליות, תחבורתיות ושל בטיחות הציבור.
סעיפי המצע שלו כללו יוזמות למשרות חדשות, חיזוק התיירות, הכנסת האורחים ותעשיית הסרטים במדינה, הפיכת האי וולפס לנמל החלל המסחרי המרכזי של ארצות הברית, והרחבת צמיחתה של וירג'יניה הכפרית.
בתחום החינוך, הוא הציע העברת 480 מיליון דולר בשנה מגופי המנהל החינוכיים והעברת ישירות לבתי הספר, הקמת בתי ספר מקצועיים בהתמחויות ספציפיות כדי לענות על דרישות ענפי התעשייה, הרחבת ההוראה המקוונת באמצעות בתי ספר וירטואליים, ותמיכה בתוכניות הפיקוח החינוכי.
לעיתים קרובות הביע מקדונל את תמיכתו ברעיונות של הנשיא ברק אובמה להרחבת האפשריות של בחירות הוריות באמצעות בתי ספר בזיכיון.
כמי שזיהה עצמו כמתנגד לזכות להפלה מלאכותית, ניהל מקדונל מערכה כמתנגד להפלות מרצון.
הוא לא נתן עדיפות לציפיות מקובלות להפלות במקרים של אונס וגילוי עריות.
עוד בימיו כמחוקק, הוא היה מוביל מרכזי ביוזמות חקיקה לאיסור הפלות בשליש האחרון של ההריון, וכן חקיקה שתדרוש הסכמה הורית להפלות של קטינות.
מקדונל טען לטובת הפיכתה של וירג'יניה כבירת האנרגיה של החוף המזרחי.
הוא תמך בקידוחים ימיים מול חופי וירג'יניה, ובה בעת פיתוח טכנולוגיות להפקת אנרגיה באמצעות אנרגיית רוח, אנרגיה סולארית, ביומסה ואנרגיות מתחדשות אחרות.
הוא גם התכוון להרחיב את ההשקעות באנרגיות מתחדשות ולתמרץ יצירת מקומות עבודה ירוקים.
לדברי ארגון ראשי העיריות נגד כלי נשק בלתי חוקיים, שלח מקדונל מכתבים למושלי שאר המדינות ודחק בהם ללכת בעקבות מדינתו בסגירת הפרצות שאפשרו לאנשים בלתי יציבים נפשית לרכוש כל נשק.
לאחר הטבח בווירג'יניה טק ב-2007, הפכה וירג'יניה את סוגיית הנשק למרכזית.
במכתבו כתב מקדונל: "אני מאמין שאנו יכולים לעבוד ביחד כדי לעזור למנוע מעשים כאלו מלהתרחש שוב במקום כלשהו בארצנו.
אני כותב כדי לבקש את תמיכתכם במתן מידע קריטי למערכת הלאומית לבדיקה מידית של רקע פלילי ".
את מסע הבחירות שלו ניהל מקדונל כתומך בזכות לשאת כלי נשק.
הוא החזיק בדירוג A של איגוד הרובאים הלאומי וזכה לתמיכתם.
מקדונל התנגד לנישואים של זוגות מאותו המין.
הוא קידם תיקון לחוקת וירג'יניה שבה יוגדרו נישואים בין גבר אחד לאישה אחת.
מקדודנל התנגד להפיכת הקנאביס לחוקי.
בהמשך הוא חתם על חוק להפללת השימוש בקנבינואידים סינתטיים.
החוק אושר בשני בתי האספה הכללית של וירג'יניה ועל ידי שתי המפלגות.
מסע הבחירות של מקדונלד נסוב גם על תחום התחבורה, סוגיה מרכזית באזורים צפופים בווירג'יניה, וקידם הוצאת 3 מיליארד דולר באיגרות חוב לטובת התחבורה שאושרו על ידי האספה הכללית של וירג'יניה ב-2007, אך לא תוקצבו עם מקורות ההכנסה, מודרניזציה של מחלקת התחבורה, ועידוד שותפויות ציבוריות-פרטיות לשיפור התשתיות.
מקדונל מתח ביקורת על המושל טים קיין על כך שלא חשף את סדר היום המלא שלו, ועל הפיכת הופעותיו מחוץ למדינה כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
מקדונל אמר, "האזרחים חייבים להיות בטוחים שהמושל ממלא את התפקידים שאליהם הוא נבחר.
המושל הוא ראש הרשות המבצעת של וירג'יניה, ומייצג את הקהילה בכל זמן ובכל עת".
על כל פנים, במרץ 2010 נמתחה על מקדונל ביקורת דומה על כך שחשף מעט מאוד פגישות או הופעות פוליטיות בסדר היום שלו.
התזה שכתב מקדונל ב-1989 במסגרת לימודיו באוניברסיטת ריג'נט הייתה מסמך באורך של 93 עמודים שנשא את הכותרת "חזון המשפחה של המפלגה הרפובליקנית: הנושא המרתק של העשור".
בעבודה נסקרה עליית מספר מקרי הגירושים והלידות מחוץ לנישואים, ונבחנו צעדי המדיניות הציבורית שהיו עשויות לתרום לשינויים אלו והפתרונות המוצעים.
העבודה משכה תשומת לב במהלך מערכת הבחירות בשל סדר היום בן 15 הנקודות שהיא התוותה, כולל 10 נקודות שמקדונל דחף ליישומם במהלך שנותיו כמחוקק בווירג'יניה, זאת על פי ניתוח עיתונאי.
סדר היום כפי שהותווה בתזה כלל התנגדות להפלות מלאכותיות, תמיכה בשיטת השוברים בחינוך וב"נישואי ברית" , ומדיניות מיסוי להעדפת משפחות הטרוסקסואליות.
בתזה כתב מקדונל ש"מדיניות הממשלה צריכה להעדיף זוגות נשואים על פני 'חולקי דיור משותף, הומוסקסואלים או זנאים'".
הוא "תיאר נשים עובדות ופמיניסטיות" כמזיקות למשפחה.
מקדונל גם "מתח ביקורת על פסק הדין גריזוולד נגד קונטיקט מ-1965, שהגדיר את השימוש באמצעי מניעה כחוקי, בכותבו ש"טבעו הבסיסי של אדם רע מנעוריו, וכאשר מימוש החירות מקבל צורה של פורנוגרפיה, שימוש לרעה בסמים והומוסקסואליות, הממשלה חייבת לרסן, להעניש ולהרתיע".
מקדונל הגיב למאמר, בציינו "שווירג'יניה תשפוט אותי על 18 שנותי כמחוקק וכתובע כללי ועל התוכניות הספציפיות שהצגתי לקראת העתיד שלנו - לא על עבודה אקדמית מלפני עשרות שנים שכתבתי כסטודנט במהלך תקופתו של רונלד רייגן ושלא חשבתי עליה במשך שנים".
הוושינגטון פוסט דיווח שמקדונל טען: "כמו כל אחד, השקפותיי בסוגיות רבות השתנו ככל שהתבגרתי".
הוא אמר שעמדתו שהלכה והתפתחה על המשפחה הוצגה באופן הטוב ביותר ברפורמת חקיקת הרווחה שלו מ-1995, שם הוא "פעל לכלול את מעונות היום בהצעת חוק כדי שנשים תוכלנה לקבל חופש רחב יותר כדי לעבוד".
מטה מסע הבחירות של מקדונל מוקם בריצ'מונד.
בדוח המימון של הקמפיין מ-15 בספטמבר 2009 צוין שהוא קיבל תרומות מכמעט 1,500 תורמים חדשים בהשוואה לדידס, בסך הכול 6,329 תורמים שמתוכם 4,946 חדשים.
במהלך מסע הבחירות, התרומה האישית הגדולה למקדונל הייתה של איל הפחם לשעבר ריצ'רד בקסטר גיליאם, שהיה גם התורם החמישי בגודלו לאחר לשכת הסחר של ארצות הברית.
מקדונל קיבל 1.5 מיליון דולר ממגזר האנרגיה ומשאבי הטבע, כולל 622,198 דולר מבעלי אינטרסים בכריית הפחם.
מטה הבחירות של מקדונל הדפיס מגוון של סטיקרים שפנו לקבוצות אינטרסים רבות, כולל "נשים למען מקדונל", "ספורטאים למען מקדונל" ו"עצמאיים למען מקדונל".
כמה מהם פנו למגוון של קבוצות מיעוט בכל רחבי וירג'יניה.
כמה מהם הציגו קמעות של מבחר אוניברסיטאות ציבוריות כמו אוניברסיטת וירג'יניה, וירג'יניה טק, אוניברסיטת ג'יימס מדיסון, המכון הצבאי של וירג'יניה ואוניברסיטת אולד דומיניון.
סטיקרים עם הכיתוב "אירים למען מקדונל" הודפסו עבור תושבי וירג'יניה נבחרים שלמדו באוניברסיטת נוטרדאם.
שלטי התעמולה שהוצבו בצידי הדרכים גוונו על פי המיקום הגאוגרפי שלהם, ותיארו אותו כבן המקום הרלוונטי.
הועלה חשד שמקדונל כשל בדיווח על מתנות בנוגע למתנה של 15,000 דולר מתורם מרכזי למסע הבחירות שלו, ג'וני ויליאמס האב, שנועד לכסות את עלות הכיבוד לחתונת בתו של מקדונלד.
מקדונל עצמו שילם 8,000 דולר עבור הכיבוד והחזר של 3,500 דולר עבור תשלום יתר שהוא החזיר לו ולא לבתו.
בחוקי וירגיניה נדרשת חשיפה ציבורית של כל מתנה שניתנת לפקידי ציבור בסכום של מעל 50 דולר.
ב-6 בינואר 2010 הושבע מקדונל כמושל וירג'יניה ה-71, וירש בתפקיד את טים קיין.
היה זה טקס ההשבעה הראשון בתולדות המדינה שהתקיים על המדרגות החדשות המשופצות של קפיטול מדינת וירג'יניה.
על פי המסורת, חתם מקדונל על צו מושל לאחר השבעתו.
במקום שמירה על הנוהג בן 30 השנה של חתימה על צו מושל האוסר על אפליה בהעסקת עובדי המדינה, שעליו הוא חתם ב-5 בפברואר, חתם מקדונל על צווי מושל להקמת ועדה ליצירת מקומות עבודה ולהקמת הוועדה של וירג'יניה לרפורמה ולארגון מחדש של הממשלה.
שניים מהמינויים של מקדונל ספגו ביקורת.
ב-7 במאי הוא מינה את פרד מאלק כיושב ראש הוועדה המייעצת בת 31 החברים לרפורמה הממשלתית שהוקמה מתוקף צו המושל הראשון שלו.
ב-10 במאי מתחו כמה חברים דמוקרטים בבית המחוקקים המדינתי ביקורת על המינוי בשל צעדיו השנויים במחלוקת של מאלק כאשר היה איש ממשלו של ריצ'רד ניקסון ועל הסדר במסגרת חקירה מ-2007 של הוועדה לניירות ערך ולבורסות.
ב-25 במאי נשאל מקדונל בנוגע למינוי של מאלק וציין שהוא לא היה מודע לתפקידו של מאלק בממשל ניקסון, הערה שאותה הגדיר חבר הסנאט של וירג'יניה, הדמוקרט דונלד מקיצ'ן באוזני הוושינגטון פוסט כ"מדהימה לחלוטין, ולמען האמת, לא תאמן".
מקדונל גם מינה את רוברט סי.
סלד כמזכיר המסחר, אך משך את המינוי לאור התנגדות דו-מפלגתית שהתרחשה עקב סירובו של סלד לוותר על תשלום על חברותו במועצות מנהלים שונות.
ב-27 בינואר מסר מקדונל את תגובת הרפובליקנים לנאום מצב האומה של הנשיא ברק אובמה.
התגובה הועברה למחוקקים של המפלגה ולחברים מוזמנים במליאת בית הנבחרים של וירג'יניה.
מבקרים טענו שהשימוש במליאת הבית לנאומו של מקדונל לא תאמה את סעיף 82 של כללי הבית.
באפריל 2010 חידש מקדונל את המשא ומתן וחידש את החוזה למיקור חוץ של פעילויות המחשוב של המדינה לנורת'רופ גראמן.
באותה עת הוא הציע חקיקה, שעברה, ושעל פיה תדווח סוכנות טכנולוגיית המידע של וירג'יניה ישירות למושל במקום למועצה עצמאית.
כתוצאה מכך, ספג מקדונל ביקורת כאשר מערכות המחשוב של נורת'רופ חוו שבוע ארוך של תקלה מ-25 באוגוסט ועד 2 בספטמבר.
כתוצאה מכך, 45,000 איש לא יכלו לחדש את רישיונות הנהיגה שלהם.
מערכות המחשוב של כמעט שליש מסוכנויות הממשל המדינתי הושפעו מהתקלה.
יותר מ-4,000 איש נאלצו להגיע למשרדי מחלקת התחבורה כדי להצטלם מאחר שהתקלה גרמה לתמונותיהם המקוריות להימחק.
המערכת חוותה גם השבתה קודמת שלא הייתה קשורה ב-9 באוגוסט.
כתוצאה מכך הסכימה נורת'רופ לשלם 250,000 דולר לממן את חקירת המדינה על השבתת המחשבים.
במושב בית המחוקקים המדינתי של 2010 עבר חוק שפטר ארגוני וטרנים מסוימים מדרישות הרישום והדיווח שהיו בתוקף עבור רוב ארגוני הצדקה שאספו תרומות בווירג'יניה.
הצעת החוק הוגשה לבקשת בובי תומפסון, מנהל אגודת הווטרנים של הצי, שתרם רבות למועמדים רפובליקנים מסוימים.
לאחר שהחוק עבר בשני בתי המחוקקים, דווח בעיתונים שנוהגי התרומות המפוקפקים גרמו לאחד ממגישי הצעת החוק לבקש ממקדונל להטיל וטו עליו, אך הוא חתם עליו בכל מקרה.
כתוצאה מכך, הארגון, שהיה תחת חקירה בניו מקסיקו (שסגרה את פעילותו לפני קבלת החוק בווירג'יניה), פלורידה ומיזורי, בנוסף לארגוני ווטרנים אחרים, לא היו חייבים לדווח לווירג'יניה על האופן שבו הם הוציאו את כספי התרומות שלהם.
מאוחר יותר תרם מקדונל לצדקה את התרומה למסע הבחירות שלו בסכום של 5,000 דולר שקיבל מתומפסון.
באוגוסט 2010, הודיע התובע הכללי של אוהיו, ריצ'רד קורדריי שהוצא נגד תומפסון צו מעצר ארצי על גניבת זהות ומספרי ביטוח לאומי לאנשים שהיו קשורים לאגודת הווטרנים של הצי.
קורדריי אמר, "אנו יודעים שהוא הונה תושבי אוהיו בלפחות 1.9 מיליון דולר, ואנו מעריכים שבכל רחבי ארצות הברית הוא צבר לפחות 20 מיליון דולר".
ב-14 בינואר 2011 פרסם מקדונל צו מושל שהורה למחלקת השימור והפנאי לחדול לאכוף תקנות שאסרו על נשיאת כלי נשק בתחומי הפארקים המדינתיים.
הוא גם נתן אישור מקדים לשנות את התקנות כך שיאפשרו לאנשים לשאת כלי נשק נסתרים בתחומי היערות המדינתיים.
התקנות שונו כבר ב-2003 כך שהן אפשרו לשאת כלי נשק נסתרים בתחומי הפארקים.
ב-15 באוגוסט 2011 נבחר מקדונל כיושב ראש אגודת המושלים הרפובליקנים.
ההכרזה על חודש ההיסטוריה של הקונפדרציה
לבקשת ארגון "בני ותיקי הקונפדרציה" , הכריז מקדונל על אפריל 2010 כעל "חודש ההיסטוריה של הקונפדרציה" בעקבות החלטות דומות של שניים מקודמיו הרפובליקנים בתפקיד, ג'ורג' אלן (ב-1995, 1996 וב-1997) וג'ים גילמור, אך לא כמו שני המושלים הדמוקרטים שכיהנו אחרי מקדונל שלא קיבלו החלטה כזאת.
שלא כמו ההכרזה של גילמור, שעשתה שימוש בלשון נגד העבדות, ההכרזה הראשונית של מקדונל התעלמה מאזכור ישיר לעבדות, ובכך משכה ביקורת מהלובי של השחורים בבית המחוקקים של וירג'יניה ומה-NAACP.
כאשר נשאל בתחילה מדוע הוא התעלם מסוגיית העבדות, ציין מקדונל ש"היו כמה היבטים לעימות הזה בין המדינות.
ברור, העבדות הייתה קשור לזה.
היו נושאים אחרים שקשורים לזה.
אך התמקדתי באלו שסברתי שהיו הכי משמעותיים עבור וירג'יניה".
ב-7 באפריל 2010 הודה מקדונל שמחיקת סוגיית העבדות מההכרזה הייתה "מחדל מרכזי".
הוא התנצל ותיקן את נוסח המסמך.
קודם לכן סירב מקדונל לשלול את האפשרות שהוא יתמודד על משרת סגן הנשיא ב-2012. בעוד שפרשנים שיערו שהשגיאה שהייתה לה השפעה משמעותית על סיכויו למועמדות עתידית לסגנות הנשיא, מאמר של הטיים מגזין מ-22 במאי תיאר את מקדונל כ"פוליטיקאי שירה לעצמו ברגל באופן בלתי מוסבר".
ב-24 בספטמבר 2010 נאם מקדונל בכינוס אקדמי בנושא העבדות והכריז שהוא יכריז על חודש אפריל 2011 כחודש "מלחמת האזרחים בווירג'יניה" ולא כ"חודש ההיסטוריה של הקונפדרציה".
הוא גם תיאר את ההכרזה של אפריל 2010 כ"טעות שנבעה מחיפזון ושלא יצאה מן הלב".
בדצמבר 2009 פתח המושל הקודם טים קיין בתהליך להרחבת הטבות הבריאות לעובדי המדינה עבור בני זוג חד-מיניים.
לבקשת מקדונל, פרסם התובע הכללי קן קוצ'ינלי חוות דעת משפטית שהשינוי הזה בתוכניות הבריאות של עובדי המדינה לא יכול היה להיעשות ללא חקיקה מפורשת שתאפשר אותו, ולפיכך בלם את התהליך המנהלי של השינוי.
על כל פנים, מקדונל חתם על חוק שמאפשר לעובדי המדינה של וירג'יניה לקבל ביטוחי בריאות פרטיים עם כיסוי לבני זוג חד-מיניים לאחר שהחוק עבר בתמיכה דו-מפלגתית.
הוצאתה להורג של תרזה לואיס
בהחלטה שספגה ביקורת, דחה מקדונל בקשה להמתיק את עונש המוות של תרזה לואיס למאסר עולם, והיא הוצאה להורג ב-23 בספטמבר 2010. לואיס הייתה האישה הראשונה שהוצאה להורג בווירג'יינה מאז 1912. נעשו פניות לחמול עליה על רקע יכולתה השכלית הנמוכה מהממוצע.
ב-2012 משכה את תשומת הלב הלאומית הצעת חוק שהוגשה לבית המחוקקים של וירג'יניה, שנשלט על ידי הרפובליקנים, שתחייב ביצוע אולטרסאונד וגינלי לכל אישה בווירג'יניה שתבקש לבצע הפלה מלאכותית.
בתחילה תמך מקדונל בהצעת החוק, אך נסוג בו לאחר מחאות ציבוריות.
הוא שכנע את המחוקקים להעביר תחת זאת גרסה מתונה שדרשה ביצוע אולטרסאונד בטני פולשני פחות לפני הפלה, ולפטור מחובה זו נשים שהרו כתוצאה מאונס או גילוי עריות, זאת בתנאי שהן דווחו על כך למשטרה.
הצעת החוק המתוקנת ספגה התנגדות מצד קבוצות למען הזכות להפלה מלאכותית ושל בני מיעוטים בבית המחוקקים, אך ב-7 במרץ 2010 חתם מקדונל על החוק.
באפריל 2010 נמתחה על מקדונל ביקורת מצד מנהיגים אפרו-אמריקאים וגופי זכויות האזרח כאשר טיוטת הצעת מדיניות נשלח בטעות ל-200 עבריינים, ובה הם יודעו על החלטתו לדרוש צירוף של חיבור כתוב לכל בקשה להשבת זכות הבחירה וכל זכות אזרחית אחרת.
קודם לכן, נדרשו המבקשים למלא טופס בן עמוד אחד.
רק וירג'יניה וקנטקי דורשות מהמושל לטפל בכל בקשה אישית להשבת זכויות האזרח.
ב-21 במאי הודיע מקדונל על מדיניות חדשה לאישור השבת הזכויות, וקבע תאריך יעד של 60 יום לממשלו לפעול בקשר לבקשות שהתקבלו בגינם כל המסמכים הנדרשים, הפחתת זמן ההמתנה לעבריינים בעבירות לא אלימות להשבת זכויותיהם משלוש שנים לשנתיים, וצמצום הזמן להגשת בקשה מחודשת במקרה שהבקשה נדחתה משנתיים לשנה.
חבר בית הנבחרים של וירג'יניה מטעם הדמוקרטים, דייוויד אנגלין, אמר בתגובה, "על ידי יצירת תהליך מוגדר בזמן ובצורה ברורה יותר לעבריינים לשעבר שאינם אלימים המבקשים לקבל מחדש את זכויותיהם, למדיניות החדשה של המושל קיים פוטנציאל לנקיטת צעד חשוב בכיוון הנכון".
עד לתום כהונתו בינואר 2014, השיב מקדונל את זכויותיהם של 8,013 עבריינים לשעבר, יותר מכל מושלי וירג'יניה לדורותיהם.
ב-30 באפריל 2010 אישר מקדונל הוצאת 493 מיליון דולר באיגרות חוב לתחבורה במאי אותה שנה ו-1.493 מיליארד דולר במשך חמש שנים כדי לממן מיזמי תחבורה שאושרו קודם לכן.
איגרות החוב היו חלק מחבילת תחבורה שהופעלה שלוש שנים קודם לכן, אך לא הונפקו כאשר חבר בית הנבחרים הרפובליקני בוב מרשל הגיש עתירה בנוגע לתאימותם לחוקה, ובעוד שכמה סעיפי הוצאות לתחבורה הוצאו בתקופת ממשלו של ג'ים גילמור אך עדיין לא שולמו.
מבקרים ציינו שלווירג'יניה חסרו מקורות הכנסה לפרעון איגרות החוב.
ב-9 בדצמבר הכריז מקדונל על תוכנית מימון מחודשת לתחבורה שכללה 1.8 מיליארד דולר באיגרות חוב שאושרו ב-2007, וכן 1.1 מיליארד דולר נוספים שאותה הוא הציע לפרוע ממימון פדרלי עתידי לתחבורה.
הוא גם הציע להוציא 150 מיליון דולר על סמך העודף התקציבי של 2010-2009 ו-250 מיליון דולר מהרזרבות כדי להגן מפני המחסור בהכנסות מהמס על הדלקים.
ב-9 בינואר 2011 הציע מקדונל מימון מיזמים לטיפול בגודש התנועה בצפון וירג'יניה ובהאמפטון באמצעות הסטת 0.25 אחוז ממס המכירות שנגבה באזורים אלו ממימון כללי למימון תחבורתי.
נדרשה חקיקה כדי לאשר הצעה זו, והדמוקרטים הגיבו שההכנסות שנדרשו למימון כללי לבתי ספר ולבטיחות הציבור ושההכנסות הצפויות לא הספיקו דיין כדי להשפיע על הצרכים בתחום התחבורה.
ב-10 במאי הגיש מקדונל בקשה למנהל הכבישים הפדרלי לקבלת אישור לגבות אגרה מהעוברים בכביש 95 הבין-מדינתי ליד גבול קרוליינה הצפונית.
כביש זה נסלל במימון כספי משלמי המיסים, 90 אחוזים מכספי הממשל הפדרלי, ו-10 אחוזים מהמיסים על דלקים של וירג'יניה.
על כל פנים, וירג'יניה טענה שאין ברשותה ההכנסות המספיקות כדי לתחזק את כביש 95 ברמת הבטיחות והציע העלאת האגרה בתחזית של 30 עד 60 מיליון דולר לשנה.
מקדונל ביקש ממנהל הכבישים הפדרלי לאשר את גביית האגרה.
ב-2008 הגיעו הממשלה הפדרלית ורשות התחבורה של האזור המטרופוליני של וושינגטון להסכמה על מימון פדרלי של 1.5 מיליארד דולר בשיפורים מותנים בווירג'יניה, מרילנד ובמחוז קולומביה למימון מערכת המטרו.
הרשות הוקמה ב-1967 במסגרת הסכם בין-מדינתי, שדומה להסכם בין מדינות שחייב לקבל את אישור הקונגרס, וחברי מועצת המנהלים שלה מונו על ידי כל רשות מקומית בתחום השירות שלה, כולל ארבעה חברים מווירג'יניה שמונו על ידי ועדת התחבורה של צפון וירג'יניה.
ביוני 2010 איים מקדונל להשהות את המימון של וירג'יניה לרשות אלא אם כן הרכב מועצת המנהלים שלה יותאם כך שיתאפשר לו למנות שניים מהחברים.
ההסכם הבין-מדינתי להקמת הרשות הגדיר שהנציגים של וירג'יניה ימונו על ידי ועדת התחבורה שלה.
מנגד, חוקי וירג'יניה הגדירו שהרשויות המקומיות ימנו את חברי הוועדה.
במקום להציע לתקן את החוק, איים מקדונל להשהות את המימון של וירג'יניה אם לא יותר לוועדת התחבורה של צפון וירג'יניה למנות שני חברים במועצה שהוא ייבחר במקום למנות נציגים מהרשויות המקומיות.
ב-17 ביוני 2010 דרש מנהל התעבורה הפדרלי פיטר רוגוף התחייבות רשמית של וירג'יניה להשוות את המימון שלה לזה הפדרלי במידה והמימון הפדרלי ימשיך.
ב-24 ביוני נסוג מקדונל מבקשתו למנות את שני החברים במועצה כתנאי מוקדם לתשלום על פי ההסכם של 2008. ב-1 ביולי אישרה מועצת המנהלים של רשות התחבורה של האזור המטרופוליני של וושינגטון את ההסכם עם וירג'יניה כדי להתאים את המימון הפדרלי והמדינתי ללא קשר לבקשתו של מקדונל למנות חברים במועצה.
בהתבסס על הסכם זה, אושר המימון הפדרלי מחדש והרשות חתמה על חוזה בהיקף של 886 מיליון דולר לרכישת 428 קרונות רכבת חדשים.
באפריל 2010 חתם מקדונל על חוק לביטול הדרישות לרכישת ביטוח במסגרת הצעת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
ב-10 במרץ, לפני שהקונגרס סיים את הדיון הסופי שלו בחבילה, עבר בבית המחוקקים של וירג'יניה חוק לחופש הבריאות בתמיכה דו-מפלגתית וברוב של 80 תומכים מול 17 מתנגדים, שעליו חתם מקדונל ב-24 במרץ.
מקדונל תמך בערעור שהגישה וירג'יניה על תאימותו לחוקה של הנוסח הסופי של חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
אף על פי שלא הוגש ערעור על המימון להפלות במהלך המושב הרגיל של האספה הכללית, העלה מקדונל את הסוגיה באמצעות שימוש בסמכותו להטיל וטו על סעיפי חוקים.
במהלך הדיון על החלטת הווטו ב-21 באפריל, העביר בית המחוקקים הגבלות על המימון הציבורי של המדינה לביצוע הפלה מלאכותית, למעט במקרים של אונס, גילוי עריות, סכנה לחיי האם, או מום שמסכן את חיי העובר.
באפריל 2012 הטיל מקדונל וטו על הצעת חוק שביקשה לשפר את הטיפול בילודים על ידי מעקב מהיר אחר יישום של בדיקת תינוקות לאיתור מומי לב מולדים מסכני חיים.
בווירג'יניה, ממומנים בתי הספר הציבוריים הן ממסי הרכוש המקומיים והן מהמימון הממשלתי הכללי על פי הנוסחה שמנסה להבטיח תקנים מדינתיים מינימליים הקרויים "תיקני האיכות".
וירג'יניה גם מקצה הכנסות מהלוטו המדינתי שלה לטובת החינוך.
המושל היוצא, טים קיין, הציע הקצאה של 11.4 מיליארד דולר עבור מערכת ה-K-12 בתקציב 2012-2010. ב-17 בפברואר 2010 הציע מקדונל קיצוץ של 268.8 מיליון דולר.
קיצוצים אלו כללו שינוי בנוסחה למדידת היכולות של הרשויות המקומיות לממן את החינוך, הפחתת המימון להוצאות טכנולוגיות, והפחתת המימון על פי "תקני האיכות".
בית הנבחרים אישר 620 מיליון דולר מתוך הקיצוצים המוצעים לחינוך, והסנאט אישר תקציב עם 133 מיליון דולר בקיצוצים בחינוך.
חוק התקציב הסופי קיצץ יותר מ-646 מיליון דולר בבתי הספר הציבוריים.
בשל העובדה שעל מערכת ה-K12 היה להתמודד עם 37 אחוזים מתקציבה הקודם, ציינו המבקרים שההצעה של מקדונל לממן את איגרות החוב מהמימון הכללי תגרום לקיצוצים נוספים בחינוך בשנים הבאות.
מקדונלד חלק על כך, באומרו שהוא יכול להישען על הצמיחה בהכנסות ולא למשוך כספים קיימים.
אף על פי שמקדונל תמך בתוכנית המימון הפדרלית לחינוך "המרוץ לפסגה" , במהלך מסע הבחירות שלו, ב-26 במאי 2010 הוא הפסיק את השתתפותה של וירג'יניה בסיבוב השני של התוכנית.
בסיבוב הראשון מוקמה וירג'יניה במקום ה-31 מתוך 41 מדינות.
מקדונל החליט שווירג'יניה לא תשתתף בסיבוב השני מאחר שהוא סבר בטעות שהתחרות דורשת שימוש בתקנים ביצועיים רב-מדינתיים במקום בתקנים של וירג'יניה.
על כל פנים, השימוש בתקני ביצועים מקובלים לא נדרש וחושב רק כ-40 נקודות מתוך ה-500 הנדרשות להערכת ההצעות של המדינה.
בכל אופן, תקנות "המרוץ לפסגה" מקנות נקודות גם אם המדינות מאמצות תקנים קפדניים יותר מאשר התקנים המקובלים.
לפני כהונתו של מקדונל כמושל, העבירה האספה הכללית ב-2006 חוק שאפשר ביצוע קידוחים ימיים מחקריים של גז מחוץ למגבלת 50 המילים.
ב-11 במרץ 2010 חתם מקדונל על חוק שנתמך על ידי שתי המפלגות לאפשר קידוחי נפט וגז במים הפדרליים בתחום של 50 מילים או יותר מול חופי וירג'יניה אם הדבר יותר על ידי הממשלה הפדרלית.
על התוכנית נמתחה ביקורת מצד פעילי סביבה ודמוקרטים שטענו שהתיירות וחיי הבר יאוימו ושקידוחי נפט לא יהוו גורם משמעותי בהשגת עצמאות אנרגטית לטווח ארוך.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה, הדמוקרט ג'ים מורן, יושב ראש תת-ועדת ההקצבות למחלקת הפנים, ואחרים, טענו בהמשך שרוב אזור הקידוחים המוצע מוקם באזור השמור לפעילות ימית.
מקדונל קידם קידוחים ימיים מול חופי וירג'יניה כאפיק הכנסה אפשרי למדינה.
על כל פנים, על פי החוק, לא יכלה המדינה לקבל הכנסות כלשהן מקידוחים במים פדרליים, שכללו את כל אתרי הקידוח במרחק של יותר מ-3 מילים מהחוף.
ב-6 במאי 2010 השעתה מחלקת הפנים את המכרז המוצע לקידוחים ימיים מול חופי וירג'יניה.
מורן פרסם הצהרה ששיבחה את ההחלטה.
ב-18 במאי העביר מורן למקדונל דוח של מחלקת ההגנה שמצא שאזור הקידוחים המוצע מפריע לפעילות ימית צבאית.
ב-25 במאי אישר מקדונל מחדש את העניין שלו בקדוחים ימיים מול חופי וירג'יניה, זאת על אף דליפת הנפט של BP ועל אף אי יכולתה של וירג'יניה לקבל הכנסות מהקידוחים.
ב-27 במאי הודיע הנשיא ברק אובמה שהמכרז לקידוחים מול חופי וירג'יניה בוטל.
לאחר מכן הציע מקדונל להמשיך במחקר הסביבתי הפדרלי בנוגע לקידוחים מול חופי וירג'יניה או להמשיך בקידוחי הגז בלבד.
ב-18 בדצמבר 2009 הגיש המושל היוצא טים קיין הצעה להוצאה של 76.8 מיליארד דולר לאישור בית המחוקקים.
בתקציב של קיין הוצע לייעל את ההכנסות על ידי הגדלת מס ההכנסה והפחתת מס הרכוש ומיסים אחרים.
כמושל הנכנס, סירב מקדונל להמליץ באופן פומבי על אף אחד מהשינויים בתקציב של קיין, ותחת זאת פעל יחד עם בית הנבחרים לאישור מהיר בהצבעה על אישורה, אך הפסיד.
באופן פרטי, קידם מקדונל קיצוצים של 300 מיליון דולר מתוכניות הבריאות, 730 מיליון דולר מתוכניות החינוך, שינוי במערכות הפרישה המדינתיות, ועשרה ימי חופשה לעובדי המדינה, כל זאת כדי לקזז את החוסרים בתקציב של 2012-2010. ב-17 בפברואר 2010, לאחר לחץ פוליטי, פרסם מקדונל את הקיצוצים המוצעים שלו.
הסנאט של וירג'יניה אישר תקציב שהפך על פיהן כמה מהצעות הקיצוץ לחינוך, בריאות ושירותי אנוש, והמליאה המשותפת של הסנאט ושל בית הנבחרים הצליחה להביא לפשרה ב-14 במרץ שכללה כ-250 מיליון דולר בקיצוצים לפני התפזרות מושב בית המחוקקים.
על כל פנים, כמה קבוצות אינטרסים שידלו את מקדונל לעשות שימוש בסמכות הווטו שלו כדי לתקן את התקציב המוצע.
ב-14 באפריל הציע מקדונל 96 תיקונים לתקציב של השנים 2012-2010, וכתוצאה מכך נוצרה עליה של 42.1 מיליון דולר בהוצאות ו-51 מיליון דולר בקיצוצים נוספים, העלאות מס ובקנסות משפטיים לעבריינים.
הוא הציע להגדיל את ההוצאות ב-15 מיליון דולר כדי לתת תמריצים ל-SRI International ולבנק אוף אמריקה כדי שישאירו את משרדיהם בווירג'יניה.
כדי להגדיל את ההכנסות, הציע מקדונל העלאה של 7.2 מיליון דולר באמצעות העלאת הקנסות לנהגים על מהירות מופרזת.
הוא הציע לקצץ 9.9 מיליון דולר נוספים מתוכניות במימון המדינה עבור ילדים בסיכון וילדים בעייתיים, והציע גם קיצוץ של 600,000 דולר ממענקי המדינה לתחנות רדיו וטלוויזיה ציבוריות.
מקדונל גם הטיל וטו על חקיקות לא תקציביות.
לדוגמה, אף על פי שווירג'יניה אפשרה במשך שנים מילוי בקשות להחזר מס באופן אלקטרוני, הווטו שלו הוביל למיקור חוץ של השירות על ידי חברות שגבו תשלום עבורו.
מקדונל גם תיקן הצעת חוק לאיסור על הורות מתוכננת להוציא כספים שגויסו מלוחיות הרישוי על הפלות.
ב-21 באפריל התכנס בית המחוקקים כדי להצביע על התיקונים של מקדונל.
רוב שהיה מורכב מחברי שתי המפלגות אישר כמה מהקיצוצים המוצעים של מקדונל, ובה בעת דחה כמה אחרים, כולל אלו בשידור הציבורי, המימון לילדים בסיכון, ושינוי באופן ניהול תוכנית בריאות הנפש של וירג'יניה.
התקציב הראשון בממשלו של מקדונל נכנס לתוקף ב-1 ביולי 2010. שתיים מיוזמות החקיקה של מקדונל הגדילו את העודף התקציבי לשנת הכספים 2010-2009. ראשית, חוק התקציב האיץ את התשלום למס מכירות מדינתי שכתוצאה מכך נוצרה העברה חד-פעמית של הכנסות שנגבו ביולי 2010 לתקציב השנה הקודמת.
שנית, חוק התקציב דחה תשלום של 620 מיליון דולר למערכת הפרישה של וירג'יניה לשנים עתידיות.
העודף שנוצר בסוף השנה הוביל לתשלום מענק של 3 אחוזים לעובדי המדינה בדצמבר 2010. חברי שתי המפלגות קראו למקדונל לעשות שימוש בעודף התקציבי כדי לשמור על תוכנית הפרישה של וירג'יניה.
מקדונל תיקן את התקציב כך שיוגדלו התמריצים שהוא רשאי להעניק לעובדים כדי להעתיק את מקום עבודתם לווירג'יניה או כדי להישאר בה.
הוא ניהל מערכה כדי שנורת'רופ גראמן תעביר את המטה שלה שבו עובדים 300 איש לווירג'יניה, אך ציין שחידוש חוזה מיקור החוץ לשירותי המחשוב של הממשל לא קשור להחלטה על העברת המטה.
כאשר מזכיר ההגנה רוברט גייטס הודיע באוגוסט 2010 על סגירת פיקוד הכוחות המשותפים שהעסיק 6,000 איש, ביקש מקדונל שתתקיים איתו פגישה לשימור המשרות.
עם זאת, הוא נחל אכזבה כאשר לא התקיימה הפגישה עם גייטס.
מאוחר יותר השתתף מקדונל בפגישה של גייטס עם משלחת וירג'יניה לקונגרס ב-23 בנובמבר 2010.
החוק נוסח ללא התייחסות להמלצות הוועדה המייעצת.
ב-15 באפריל 2011 הטיל מקדונל וטו על הצעת החוק על רקע הטענה ש"התוכנית של הסנאט היא סוג של הטיה בקביעת מחוזות בחירה שתושבי וירג'יניה ביקשו להניח מאחוריהם".
אף על פי שבידי מקדונל הייתה הסמכות לתקן את הצעת החוק אמצעות הטלת וטו על סעיפים מסוימים בו, הוא החזירו לאספה הכללית כדי שתעקוף את הווטו או שתצביע על חוק שונה.
בשל העובדה שלרשות הדמוקרטים לא היה הרוב הנדרש של שני שלישים כדי לעקוף את החלטת הווטו, היה על הסנאט המדינתי לאמץ תוכנית חדשה.
בתחילה הבטיח מנהיג הרוב בסנאט, ריצ'רד ל.
ססלו לאמץ את מפת שינוי המחוזות שעליה הטיל מקדונל וטו, אך לאחר מכן הוא החל במשא ומתן עם משרד המושל בנוגע לתוכנית חדשה.
הרפובליקנים בבית הנבחרים ובסנאט מתחו ביקורת על מקדונל על כך שכפה לוח זמנים לאישור המחוזות לפני הבחירות של 2011. לאחר משא ומתן ממושך, ב-28 באפריל העבירו שני בתי המחוקקים החלטה לקבלת מפת מחוזות מחודשת שעליה חתם מקדונל.
ביוני 2013 היו מקדונל ורעייתו מטרה לביקורת שהובעה במאמר בוושינגטון פוסט שבו פורטו הוצאותיהם הבלתי ראויות במעון המושל, כולל סעיפי הוצאות כמו משקאות אנרגיה, מזון כלבים ו"ניקוי רעלים".
בעקבות דוח זה, הסביר דוברו של מקדונל שמשקאות האנרגיה היו חלק רגיל בתפריט ארוחת הבוקר של הזוג.
על פי הוושינגטון פוסט, ביולי 2013 החזיר מקדונל למדינה סכום של כ-2,400 דולר על מזון ופריטים אחרים שילדיו לקחו עמם ממעון המושל כדי להשתמש בהם במעונות שלהם בקולג'.
ב-21 בינואר 2014 הוגש כתב אישום פדרלי נגד מקדונל ורעייתו באשמת שחיתות.
כתב האישום הוגש לאחר חודשים של חקירה פדרלית בנוגע למתנות שקיבל מקדונל מתורם פוליטי.
הם הואשמו ב-14 סעיפי אישום שונים שנגעו לקבלת יותר מ-135,000 דולר במתנות, כולל שעון רולקס, הלוואות, טיולים ודברים נוספים מג'וני ויליאמס האב, המנהל הכללי לשעבר של חברת Star Scientific, חברה שפיתחה תרכובת בשם אנטבין כתוסף תזונה וכתרופה.
ב-2013 החזיר מקדונל יותר מ-120,000 דולר לוויליאמס והתנצל על גרימת מבוכה למדינה.
מקדונל עמד על כך שהוא לא הפר שום חוק ונשבע להילחם ב"האשמות שווא אלו".
הוא היה ראשון מושלי וירג'יניה שהואשמו במעשים שבוצעו במהלך כהונתם.
ביולי ובאוגוסט 2014 העיד ויליאמס במשפטם של בני הזוג מקדונל.
המשפט נמשך חמישה שבועות והתמקד בעיקר במערכת היחסים של מקדונל עם אשתו, ועלו בו פרטים על חייהם הפרטיים.
בראיון מ-2017 אמר מקדונל שהתובעים במשפט הזהירו את ילדיו להיות זהירים בשיחותיהם עם הוריהם כדי שלא יואשמו בשיבוש מהלכי משפט.
לאחר שלושה ימי דיונים, מצא חבר המושבעים ב-4 בספטמבר בבית המשפט הפדרלי של מחוז מזרח וירג'יניה את מקדונל ואת רעייתו אשמים בשחיתות.
נשיא בית המשפט ג'יימס ר.
ספנסר קבע את הטיעונים לעונש ל-6 בינואר 2015. שירות המבחן המליץ על עונש מאסר של 10 עד 12 שנים.
בעקבות הרשעתו, איבד מקדונל את משרת ההוראה שלו באוניברסיטת ליברטי.
ב-6 בינואר דן השופט ספנסר את מקדונל לשנתיים מאסר ולאחריהן לשנתיים של שחרור על-תנאי.
במסגרת בקשת מחילה, הגיש פרקליטו של מקדונל יותר מ-400 מכתבים, כולל מקודמו של מקדונל בתפקיד, טים קיין ומקבוצה של 44 תובעים כלליים לשעבר, שטענו שמקדונל ניהל חיים ציבוריים חיוביים שעמדו בצילה של טעות אחת.
ב-26 בינואר 2015 החליט בית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים של ארצות הברית שמקדונל לא ירצה את עונשו עד לסיום הערעור, אך ב-10 ביולי הוא הותיר על כנה את הרשעתו.
ב-31 באוגוסט הורה בית המשפט העליון של ארצות הברית שמקדונל לא ירצה את עונשו בתלות בהחלטה אם הוא יחליט לשמוע את הערעור אם לאו.
בינואר 2016 הסכים בית המשפט העליון לשמוע את הערעור.
ב-17 באפריל 2016 שמע בית המשפט העליון את הטיעונים בעל פה.
ב-27 ביוני הוא פסק פה אחד על ביטול הרשעתו של מקדונל.
נשיא בית המשפט העליון, ג'ון רוברטס, שכתב את פסק הדין, הותיר את השאלה אם לשפוט מחדש את מקדונל, פתוחה, בציינו, "אם בית המשפט בערכאה הנמוכה הגדיר שקיימת עדות מספקת שתוצג בפני חבר המושבעים להרשיע את המושל מקדונל, עליו להישפט מחדש.
אם יחליט בית המשפט שהעדיות אינן מספיקות, יש לבטל את ההאשמות נגדו.
אנו לא מביעים שום דעה בנוגע לשאלה זו".
ב-8 בספטמבר הודיעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית שהיא מבטלת את כל ההאשמות נגד מקדונל ונגד רעייתו.
ב-1976 נשא מקדונל לאישה את מורין פטריסיה גרדנר.
בתם הבכורה, ג'נין, שירתה בחיל הקשר של צבא ארצות הברית בעיראק.
בראשית נובמבר 2018 הגיש מקדונל בקשר לגירושים מאשתו.
רוברט מונטגומרי "בוב" נייט היה מאמן כדורסל בליגת המכללות האמריקאית.
נייט ניצח ב-902 משחקים בליגה זו, שני רק לחניכו מייק ששבסקי.
הוא נודע בעיקר בשל אימון קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אינדיאנה בין השנים 1971–2000, עמה זכה שלוש פעמים בטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
בנוסף אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טקסס טק (2001–2008) ואת קבוצת הכדורסל של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית (1965–1971).
הוא אימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל וזכה עמה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס ובמדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים ב-1979.
ב-1991 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל וב-2006 להיכל התהילה של כדורסל המכללות.
ככדורסלן שיחק באוניברסיטת המדינה של אוהיו וזכה עמה באליפות המכללות ב-1960.
רוברט מלקום סאפ הוא קיקבוקסר, לוחם אומנות משולבת, מתאבק, שחקן קולנוע ושחקן פוטבול אמריקני.
רוב קריירת הלחימה של סאפ התרחשה ביפן, שם הופיע בפרסומות, תוכניות טלוויזיה ואפילו אלבום מוזיקה שנקרא זמן סאפ.
ב-2005 הופיע סאפ בחידוש לסרט הקולנוע משנת 1974 משחק מכור.
ב-2008 שיחק בסרט "Player 5150" לצד סקוט איסטווד.
בוב מנספילד הוא סגן הנשיא הבכיר לטכנולוגיה בחברת אפל.
בחודש אוגוסט 2010, מנספילד השתלט על העמדה להנדסת חומרת התקנים לאחר התפטרותו של מארק פייפרמאסטר.
למרות שאפל הודיעה על פרישתו של בוב מנספילד ב-28 ביוני 2012, היא הודיעה ב-27 באוגוסט 2012 שמנספילד יישאר בחברה, ויעבוד על "פרויקטים עתידיים" ועם דיווחים למנכ"ל טים קוק.
אפל הכריזה ב-29 באוקטובר 2012 כי מנספילד לקח על עצמו תפקיד חדש באפל כסגן נשיא בכיר לטכנולוגיה.
כמו כן, בחברת אפל מנספילד אחראי לכל הקשור לרשת האלחוטית והתקשורת האלחוטית במכשירים של החברה.
כריסטוף לה פריינט ידוע בעיקר בשם הבמה בוב סינקלר (Bob Sinclar), הוא מפיק מוזיקלי צרפתי, DJ ובעל חברת תקליטים בשם "Yellow Productions".
בנו, רוב מננדז הוא חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של ניו ג'רזי.
מננדז נולד ב-1954 בניו יורק, לאוואנג'לינה ומריו מננדז.
אביו היה נגר ואמו תופרת.
המשפחה היגרה לניו יורק מהוואנה, קובה חודשים ספורים לפני הלידה.
קובה הייתה באותה העת תחת שליטתו של הגנרל פולחנסיו בטיסטה.
זמן קצר לאחר שנולד מננדז עזבה המשפחה את ניו יורק והשתקעה ביוניון סיטי שבניו ג'רזי.
בעיר זו רבו המהגרים הקובנים והיא כונתה בשל כך "הוואנה על ההדסון".
כאן גדל מננדז וכאן גם למד עד סיום בית ספר תיכון, כשכבר בגיל צעיר זה הוא מתחיל בפעילות פוליטית - נבחר ליו"ר מועצת התלמידים.
המשיך לקולג', בג'רזי סיטי, קולג' קתולי בשם "סיינט פיטר'ס" וגם כאן היה פעיל בפוליטיקה הפנימית, כשעקב מחלוקת מסוימת גרם להדחתה של מועצת החינוך המקומית והוא בן 19 בלבד באותה עת.
כעבור שנה הוא גם נבחר כחבר במועצת החינוך החדשה, בעצמו.
סיים תואר ראשון במדע המדינה ועבר לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ראטגרס, בניוארק, בו למד משפטים וסיים ב-1979.
ב-1976, כשנה לאחר תחילת לימודיו בראטגרס, נישא מננדז לג'יין לבית ג'ייקובסן ובהמשך נולדו לבני הזוג שני ילדים והם התגרשו ב-2005. באותה תקופת לימודים בראטגרס, כשמננדז היה בן 23, כשנה לאחר נישואיו, התאבד אביו מריו.
כשהיה עדיין מננדז סטודנט בראטגרס מינה אותו ראש עיריית יוניון סיטי ויליאם מאסטו, לעוזרו ותקופה מסוימת אף היה מעין פטרון מסייע של מננדז.
ב-1980 קיבל מננדז את רישיון עריכת הדין והחל לעסוק בפרקטיקה פרטית.
כשנה אחר כך נחשפו מעשי שחיתות שביצע ראש עיריית יוניון סיטי מאסטו, פטרונו של מננדז, ומננדז, עוזרו לשעבר, היה בין העדים שהעידו כנגד מאסטו, למרות קרבתם עד אותה עת.
בראשית 1982 רץ מננדז לראשות עיריית יוניון סיטי, כנגד מאסטו, שהיה אותה עת כבר בגדר נאשם בפלילים, אך טרם הורשע.
מננדז הפסיד בבחירות אלה ואילו מאסטו הורשע כעבור מספר חודשים ובמאי 1982 הודח מראשות העיר.
אחד מאנשי מאסטו מונה על ידי הוועדה הבוחרת המצומצמת למלא את מקומו, הורשע גם הוא כעבור מספר חודשים, ובינואר 1983 מינתה אותה ועדה, לתפקיד, את ארתור וויצ'רט אף הוא מאנשי מאסטו.
וויצ'רט הצליח לכהן עד סוף הקדנציה, אך בבחירות 1986 רץ מננדז שוב לראשות עיריית יוניון סיטי, הפעם כנגדו, והפעם יורשו של מאסטו הובס ומננדז ניצח ונבחר לראשות העיר.
כעבור שנתיים, בעודו מכהן כראש עיריית יוניון סיטי נבחר מננדז גם כחבר בבית הנבחרים המדינתי של ניו ג'רזי.
הוא כיהן בבית הנבחרים המדינתי כשלוש שנים ואחר כך כשנתיים בסנאט המדינתי, במקביל להמשך הכהונה כראש עירייה.
לקראת בחירות נובמבר 1992 לקונגרס האמריקאי התמודד מננדז בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית, על המועמדות מטעמה, וניצח כשקיבל מעל לשני שלישים מהקולות.
הוא ניצח גם בבחירות הכלליות ברוב דומה ונבחר לייצג את ניו ג'רזי בבית הנבחרים, במקום ראשות העיר והחברות בסנאט המדינתי.
נכנס לתפקידו כציר בבית הנבחרים בינואר 1993 ועתיד היה לכהן בבית הנבחרים במשך 13 שנה, עד ינואר 2006. בתקופה זו התמודד מדי שנתיים על המקום בבית הנבחרים והביס בכל התמודדות את כל יריביו, בהפרש קולות עצום.
הוא לא קיבל בכל התקופה הזו, בשום התמודדות, פחות מ-71% מהקולות.
במירוץ לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000 שקל המועמד הדמוקרטי אל גור, בשלב מסוים, לצרף אליו את מננדז כמועמד לסגן הנשיא.
בסופו של דבר, באוגוסט 2000 העדיף גור את ג'ו ליברמן על פני מננדז.
הזוג גור - ליברמן הפסיד בנובמבר 2000 לג'ורג' ווקר בוש, שנבחר לנשיא וריצ'רד צ'ייני שנבחר כסגנו.
בנובמבר 2002 נבחר מננדז על ידי חבריו הצירים הדמוקרטים בקונגרס, ליו"ר הסיעה, התפקיד השלישי בחשיבותו במפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים, לאחר שכיהן כסגן יושב הראש במשך שתי קדנציות.
בנובמבר 2005 ניצח הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון קורזין בבחירות לכהונת מושל ניו ג'רזי.
עם כניסתו לתפקיד מושל, בינואר 2006, התפנה כסאו בסנאט והיה זה הוא עצמו שמינה כיורשו, ליתרת תקופת הכהונה שנותרה לו בסנאט, את מננדז.
בנובמבר 2006, נבחר מננדז, כסנאטור, לכהונה מלאה.
הוא ניצח תחילה בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית, כשזכה ב-86% מהקולות ולאחר מכן, בבחירות הכלליות ניצח את תומאס קין הרפובליקני, 53% - 44%.
שש שנים אחר כך, בנובמבר 2012, במירוץ השני שלו לסנאט, התקרב כבר מננדז לתוצאות אליהן היה מורגל בבחירות העבר לבית הנבחרים.
בבחירות המקדימות במפלגתו, לא היה כלל מי שיעז להתמודד מולו ואילו בבחירות הכלליות הוא ניצח את ג'וזף קירילוס, יריבו הרפובליקני 59% - 40%.
בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית, לקראת בחירות 2008 לנשיאות ארצות הברית תמך מננדז במועמדותה של הילרי קלינטון כנגד מי שנבחר לבסוף ברק אובמה.
בשנים 2009–2011 כיהן כיו"ר הוועדה המפלגתית לבחירתם של סנאטורים דמוקרטים, מהחשובים בתפקידים הפנים מפלגתיים אצל הדמוקרטים.
קדם לו בתפקיד זה הסנאטור היהודי מניו יורק צ'אק שומר ונכון ל-2013 כיהן בתפקיד הסנאטור ממוצא יהודי מייקל בנט.
בשנותיו האחרונות בסנאט תפקד כדמוקרט הבכיר בוועדת החוץ של הסנאט.
קודם לכן כיהן כיו"ר ועדת המשנה לשיכון, תחבורה ופיתוח קהילתי, במסגרת ועדת הסנאט לבנקאות, שיכון ועניינים עירוניים.
הוא גם היה חבר במספר ועדות סנאט נוספות ונחשב לסנאטור רב השפעה.
ב-4 בדצמבר 2013 קראה עיריית מערב ניו יורק, שבניו ג'רזי, בית ספר יסודי בתחומה, על שמו.
מננדז נחשב לליברל מבחינה חברתית וכלכלית.
עם זאת, אין הוא קיצוני והצביע למשל כנגד לגליזציה של השימוש במריחואנה ובעד עונש מוות במקרי פשע מסוימים.
מבחינת מדיניות החוץ האמריקאית הוא נחשב כאיש מרכז פחות או יותר.
לדוגמה, ב-1999 היה מננדז בין מרבית הדמוקרטים שתמכו במתן היתר לנשיא ביל קלינטון להפעיל כוח במלחמת קוסובו, כנגד יוגוסלביה ובעד המורדים האלבנים.
מאידך, באוקטובר 2002 הוא היה בין מרבית הדמוקרטים שהתנגדו לפלישה האמריקאית לעיראק.
ב-2002 כבר היה אמנם נשיא רפובליקני - ג'ורג' ווקר בוש, כך שייתכן שבשני המקרים ניתן לראות בהצבעותיו יותר משום הליכה עם דעת הרוב במפלגה.
ברוח זו ניתן לראות גם את הצבעתו ב-2005 כנגד ההצעה הרפובליקנית לקצץ בסיוע לאו"ם.
עם זאת, ב-2006, כשהיה כבר סנאטור, הוא תמך בהארכת תוקפו של "חוק הפטריוט", המסמיך את הנשיא (הרפובליקני) בוש (הבן), לנקוט בצעדים תקיפים שונים לגילוי טרוריסטים, בניגוד לדעת הרוב המפלגתי, כך שהתיוג כאיש מרכז בכל הנוגע למדיניות חוץ, נראה סביר.
מננדז ידוע כיריב מר למשטרם של פידל קסטרו ולאחר מכן ראול קסטרו בקובה.
כבר ב-1996 היה זה הוא, ששכנע את הנשיא ביל קלינטון להסכים לחוק שעבר בבית הנבחרים, שהיה אז בשליטה רפובליקנית, להחמיר את הגבלות הסחר עם קובה.
ב-2008 נודע כי המשטר הקובני אף שלח חוקרים לנסות ולגלות פרטים אישיים מביכים, עליו ועל חברת קונגרס מתנגדת קסטרו אחרת, אליאנה רוס-לאטינן, כיום יו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים.
במרץ 2009 חצה מננדז גבולות מפלגתיים, כשהיה בין הדמוקרטים היחידים שהצטרפו לרפובליקנים בהתנגדות לכוונותיו של ממשלו החדש של ברק אובמה להקל מאוד בסנקציות על קובה.
בספטמבר 2013 עמדה ארצות הברית בפני אפשרות קרובה לתקוף את הנשק הכימי בסוריה.
התקיפה לא יצאה בסופו של דבר אל הפועל עקב הסכם בין הצדדים על פירוקה של סוריה מכל הנשק הכימי שברשותה, אבל בהצבעה שהתקיימה בוועדת החוץ של הסנאט בטרם הושג ההסכם היה מננדז בצד הרוב הדמוקרטי שתמך בתקיפה זו.
מננדז התנגד להפשרת היחסים בין ארצות הברית לקובה, כפי שהוצעה על ידי הנשיא ברק אובמה בדצמבר 2014.
מננדז מגלה יחס חם ואוהד במיוחד כלפי ישראל.
הוא תמך ואף היה היוזם, כבר ב-1998, של חוק למניעת יכולת גרעינית מאיראן.
ב-2009 קיבל מאגודת ישראל ניו ג'רזי, פרס מיוחד בגין "פועלו היוצא מהכלל למען הקהילות היהודיות במדינת ניו ג'רזי".
ב-30 בנובמבר 2012 הצביעו 94 סנאטורים בעד סבב עיצומים נוסף על איראן, כחלק מהמאבק בתוכניתה הגרעינית.
הסבב הזה גובש על ידי הסנאטור הדמוקרטי מננדז והסנאטור הרפובליקני מארק קירק, בהסכמה דו מפלגתית ובעידודה של איפא"ק, השדולה הפרו-ישראלית בקונגרס.