tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא ייצג את רוד איילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 4 במרץ 1793 ל־3 במרץ 1797, וכיהן זמן קצר בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית, מ־4 במרץ 1809 ועד מותו שלושה חודשים לאחר מכן.
הוא נפטר ב-4 ביוני 1809 על מדרגות בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה, ונקבר בבית הקברות של הקונגרס בעיר.
פרנסיס לוק הבן היה פוליטיקאי אמריקאי, מטעם מדינת קרוליינה הצפונית.
פרנסיס לוק נולד ב-31 באוקטובר 1766 במחוז רואן שבצפון קרוליינה הצפונית, והיה בנם של פרנסיס לוק האב (1722–1796), קצין במלחמת העצמאות, ושל אנה ברנדון (נולדה ב־1734).
שלושתם קבורים בבית הקברות תיאטירה שבמחוז רואן, צפון קרוליינה.
דודו היה מתיו לוק, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית.
לוק כיהן כשופט בבית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית בין השנים 1803–1814. בשנת 1814 נבחר לסנאט כדי למלא את מקומו של דייוויד סטון שהתפטר, אך הוא עצמו התפטר בשנת 1815 – לפני שהספיק להתמנות רשמית לתפקיד.
לוק נפטר ב-8 בינואר 1823 במחוז רואן שבקרוליינה הצפונית.
פרנסיס תומאס מאלוני היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1933–1935 וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט בשנים 1935–1945.
מאלוני נולד במרידן שבקונטיקט, ב־31 במרץ 1894. הוא היה קתולי, ואביו וסבו מצד אמו היו מהגרים מאירלנד.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים והכנסייתיים של מרידן.
בשנים 1914–1921 עבד ככתב עיתון, למעט השנים 1917–1918, שבהן שירת כימאי בדרגת מלח מן השורה הראשונה בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן עסק בתחום הנדל"ן והביטוח.
בשנים 1929–1933 כיהן מאלוני כראש עיריית מרידן.
בשנת 1932 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, וכיהן בקונגרס ה־73 מ־4 במרץ 1933 עד 3 בינואר 1935. כהונתו הייתה קצרה מהרגיל, בעקבות שינוי מועד פתיחת מושבי הקונגרס.
הוא לא התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים, לאחר שהועמד כמועמד לסנאט.
בשנת 1934 נבחר מאלוני לסנאט של ארצות הברית, נבחר מחדש בשנת 1940, וכיהן עד מותו בשנת 1945. במהלך כהונתו שימש יושב ראש ועדת המבנים והשטחים הציבוריים של הסנאט בקונגרסים ה־77 עד ה־79.
מלוני היה ציר לוועידות הארציות של המפלגה הדמוקרטית מטעם קונטיקט בשנים 1936, 1940 ו־1944.
ב־1 בינואר 1945 אושפז מאלוני בבית החולים במרידן בשל מחלה שנחשבה בתחילה כהצטננות קשה, אך התפתחה לשפעת.
ב־10 בינואר לקה בהתקף לב, ואובחן כסובל מקריש דם בעורקים הכליליים.
ב־16 בינואר 1945, בשעה 10:45 בבוקר, לקה בהתקף לב נוסף ונפטר כעבור שניות אחדות.
הוא נטמן בבית הקברות סייקרד הארט במרידן.
אחד משני בתי הספר התיכוניים הציבוריים בעיר מרידן, קונטיקט, נקרא על שמו.
פרנסיס ויליס היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ג'ורג'יה.
ויליס נולד ב-5 בינואר 1745 במחוז פרדריק שבמושבת וירג'יניה.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת בדרגת קפטן ולאחר מכן בדרגת קולונל בשנים 1777 ו־1778 ברגימנט של גרייסון, בפיקודו של הקולונל ויליאם גרייסון.
בשנת 1784 עבר למחוז וילקס שבג'ורג'יה, ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג כללי של המדינה מטעם מחוז הקונגרס השלישי.
הוא כיהן קדנציה אחת במסגרת הקונגרס השני של ארצות הברית, מ־4 במרץ 1791 ועד 3 במרץ 1793.
לאחר סיום כהונתו בקונגרס עבר ויליס למחוז מאורי שבטנסי, ושם נפטר ב-25 בינואר 1829.
פרנסיס מור (נולד בשנת 1708, נפטר בשנת 1756 או לאחריה) היה סופר מסעות בריטי בן המאה ה-18.
מור נולד בווסטר שבאנגליה, אך ידועים מעט מאוד פרטים על שנותיו המוקדמות.
הוא זכה לפרסום לאחר פרסום ספרו "מסעות אל חלקיה הפנימיים של אפריקה" בשנת 1738. תומאס קלארקסון אחד מחלוצי התנועה לביטול העבדות ייחס את מחויבותו למאבק בעבדות לקריאת כתביהם של המעטים שנחשבו אז למומחים לאפריקה, ובהם גם מור.
בשנת 1730 מונה מור ל"כותב" (כלומר פקיד) מטעם "החברה המלכותית האפריקנית", והפליג ביולי אותה שנה אל תחנת המסחר של החברה שעל נהר גמביה.
הוא עזב את האזור באפריל 1735, לאחר ששימש גם כ"פקטור" (סוכן) של החברה.
מור היה מן האנגלים הראשונים שנסעו אל פנים אפריקה, ושירת וביקר בערים רבות ובתחנות מסחר לאורך נהר גמביה — משפכו ועד לרמות גינאה, מרחק של מאות קילומטרים פנימה מן החוף.
בשנת 1738 פרסם מור את תצפיותיו בספרו "מסעות אל חלקיה הפנימיים של אפריקה" (Travels into the Inland Parts of Africa).
החיבור הקצר מתאר בפירוט עשיר את הגאוגרפיה הפיזית והתרבותית של האזור, עוד לפני החרפת סחר העבדים האטלנטי והדלדול הדמוגרפי וההתפוררות הכלכלית שנלוו אליו.
ספרו של מור, יחד עם המסחר הזהוב מאת ריצ'רד ג'ובסון, היו העדויות המפורטות היחידות על גמביה שלפני התקופה הקולוניאלית.
הקשר עם ג'וב בן סולומון
מור תיאר בספרו את סיפורו של ג'וב בן סולומון, הידוע גם בשם איובא סולימאן דיאלו .
ג'וב היה אציל אפריקני שנשבה בידי סוחרי עבדים בשנת 1730, באירוע שתועד בידי מור.
הוא הועבד בעבדות במרילנד עד 1733, אז נשלח לאנגליה לאחר שג'יימס אוגלת'ורפ קיבל ממנו מכתב ורכש את חירותו.
לאחר שהתפרסם וזכה להערכה בחברה הלונדונית, שב ג'וב לגמביה, שם חידש את היכרותו עם מור.
בנובמבר 1735 הפליג מור אל פרובינציית ג'ורג'יה, ארבעה חודשים בלבד לאחר שובו מאפריקה לאנגליה, יחד עם ג'יימס אוגלת'ורפ ויותר מ-200 מתיישבים.
עבור אוגלת'ורפ הייתה זו הפלגה חוזרת, שכן הוא ייסד את המושבה בפברואר 1733. בין הנוסעים היו גם האחים ג'ון וצ'ארלס ווסלי, שזה עתה הוסמכו לכמורה.
מור שימש כמזכירו של אוגלת'ורפ וכאחראי מחסן בפורט פרדריקה שבגבול הדרומי של מושבת ג'ורג'יה.
הוא שירת במושבה עד שנת 1743, ביקר פעם אחת באנגליה, ולבסוף שב אליה לצמיתות באותה שנה שבה חזר גם אוגלת'ורפ.
תצפיותיו המוקדמות של מור במושבה פורסמו תחת הכותרת "מסע לג'ורג'יה" (A Voyage to Georgia).
החיבור כולל מן המידע המפורט ביותר הקיים על תוכנית אוגלת'ורפ ויישומה.
תיאורו של מור את ג'ורג'יה אינו מזכיר את עמדתו המתפתחת של אוגלת'ורפ נגד העבדות; עם זאת, סביר להניח כי השניים שוחחו בהרחבה על אפריקה וסחר העבדים, וששיחות אלה השפיעו על עמדותיו של אוגלת'ורפ בהמשך.
פרנסיס ווקר היה בעל מטעים ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1788–1791 ושוב בשנים 1797–1801. בנוסף ייצג את וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1793–1795.
פרנסיס נולד ב-22 ביוני 1764 בקובהאם שבמושבת וירג'יניה, והיה הבן השני מבין שנים עשר ילדיהם של ד"ר תומאס ווקר (1715–1794) ושל מילדרד ווקר.
אמו הייתה אלמנתו של ניקולס מריוות'ר, ובאמצעותה ירש את אחוזת Castle Hill שבמחוז אלבמרל.
אחיו הבכור, ג'ון ווקר, ייצג את וירג'יניה בקונגרס הקונטיננטלי ובסנאט של ארצות הברית.
פרנסיס נישא לג'יין בירד נלסון, בתו של הגנרל יו נלסון ונכדתו של ויליאם נלסון, שכיהן כנשיא המועצה וכמושל בפועל של וירג'יניה הקולוניאלית.
לזוג נולדו שתי בנות, ג'יין וג'ודית.
ריבס, שלימים כיהן כסנאטור מטעם וירג'יניה.
בבחירות לקונגרס בשנת 1792 נבחר ווקר לייצג את מחוז הבחירה ה־14 של וירג'יניה, שזה עתה הוקם, בבית הנבחרים של ארצות הברית, אשר אז עדיין התכנס בפילדלפיה.
הוא נכנס לתפקידו ב־4 במרץ 1793 וכיהן כהונה אחת עד 3 במרץ 1795. לאחר סיום כהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית פרש פרנסיס ווקר מהחיים הפוליטיים.
מלבד שירותו ברמה המדינתית והפדרלית, כיהן ווקר כשופט במחוז אלבמרל וכקולונל במיליציה של המחוז.
הוא נפטר בביתו במרץ 1806 ונקבר בחלקת הקבר המשפחתית שבאחוזת Castle Hill.
פרנסיס הארי קומפטון קריק היה ביולוג מולקולרי וביופיזיקאי אנגלי, שיחד עם ג'יימס ווטסון וחוקרים נוספים גילה את מבנה ה-DNA, על בסיס עבודתה של רוזלינד פרנקלין.
ב-1962 קיבלו ווטסון וקריק פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על התגלית.
קריק המשיך לחקור את הקשר בין מבנה ה-DNA לתפקודו ואת הקוד הגנטי ולאחר שנים עבר לעסוק בחקר המוח.
פרנסיס קריק נולד ב-8 ביוני 1916 בנורת'המפטון, אנגליה והיה הבן הבכור של הארי קריק ואנני אליזבת וויקנס, שהיו סוחרי נעליים עניים למדי.
לקריק אח, רופא בניו זילנד.
בית הוריו היה במיל היל, בצפון לונדון.
הוא התעניין במדע עוד מגיל צעיר מאוד, ובהיותו בן 10 התחיל לערוך ניסויים בביתו; לדוגמה, הכנסת תערובת נפיצה לבקבוקים ופיצוצם.
הוריו לא אסרו עליו את הניסויים אבל דרשו ממנו שלא יפוצץ שום בקבוק מחוץ לדלי מים כדי שהרסיסים לא יעופו בחלל האוויר.
כילד, חשש שעד שיתבגר וייעשה למדען לא יישאר שום דבר שהוא יוכל לגלות.
הוא קיבל תואר מוסמך בפיזיקה מיוניברסיטי קולג' לונדון והתקרב לסיום כתיבת עבודת הדוקטורט ב-1937, אך לא הספיק לסיימה בשל המלחמה.
אחת הפצצות הגרמניות שהוטלו על לונדון פגעה במעבדה של קריק והרסה אותה.
בזמן המלחמה עבד כמדען עבור האדמירלות הבריטית, בעיקר בסיוע להתמודדות עם מוקשים ימיים (מגנטיים ואקוסטיים).
כשעזב את מכון המחקר של הצבא החל ללמוד ביולוגיה.
לאחר סיום לימודיו, החל קריק לעבוד במעבדה בקיימברידג'.
ב-1947 הצטרף למעבדת סטריינג'ווייס וב-1949 הצטרף לוועדת המחקר לרפואה והיה חבר בה עד מותו.
את הדוקטורט הוא עשה בקיימברידג' ב-1954. נושא הדוקטורט היה השתברות קרינת רנטגן.
בשנים 1953 ו-1954 הוא השתתף בפרויקט על מבנה החלבון במכון הפוליטכני בברוקלין, ניו יורק.
הוא הרצה פעמיים באוניברסיטת הרווארד וביקר בעוד כמה מעבדות נוספות, לתקופות קצרות.
השפעה מכרעת על הקריירה של קריק הייתה עבודתו המשותפת, החל מ-1951 עם ג'יימס דיואי ווטסון, אז, איש צעיר בן 23 (צעיר מקריק ב-12 שנה).
הם החלו לחקור את ה-DNA.
קריק התעניין בשתי בעיות בלתי פתורות בתחום הביולוגיה.
הראשונה הייתה כיצד הופכות מולקולות מחומר לא חי לחומר חי, והשנייה, כיצד המוח מאחסן את התבונה.
הוא הבין כי הרקע שלו עשה אותו מתאים יותר למחקר בנושא הראשון ובתחום הביופיזיקה.
היה זה בזמן שבו עבר קריק מהפיזיקה לביולוגיה שהושפע על ידי לינוס פאולינג וארווין שרדינגר.
היה ברור בתאוריה שקשר קוולנטי (חיבור בין אטומים המבוסס על אלקטרונים משותפים) במולקולות ביולוגיות יכול לספק יציבות מבנית הדרושה לשמור על המידע הגנטי בתאים.
נשאר רק לבצע ניסויים בביולוגיה מעשית כדי לגלות בדיוק אילו מולקולות הן המולקולות הגנטיות.
להשקפתו של קריק, תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין, הגנטיקה של גרגור מנדל והידע אודות הבסיס המולקולרי של הגנטיקה, כאשר ישולבו יחשפו את סוד החיים.
היה ברור כי כמה מולקולות גדולות כמו חלבונים הם מועמדים טובים להיות המולקולות הגנטיות האמורות.
ואולם גם היה ידוע שמולקולות החלבון הן רבות תכלית, המבצעות את התגובות האנזימטיות הרבות של התא.
בשנות הארבעים נמצאו כמה עדויות שהצביעו על מאקרו-מולקולה אחרת, ה-DNA, המרכיב העיקרי השני של הכרומוזומים, כמועמדת להיות המולקולה הגנטית.
אוסוולד אוורי ועמיתיו הראו כי ההבדלים החיצוניים (הפנוטיפיים) עשוים היו להיגרם בחיידק באמצעות הזרקת מולקולות DNA מסוימות לתוכם.
ואולם עדויות נוספות תורגמו להצעות לפיהן מבנה ה-DNA לא היה כל כך חשוב וייתכן שמדובר רק בפיגום שעליו נוצרים חלבונים מעניינים יותר.
קריק היה במקום הנכון, בעל התפיסה הנכונה, ובזמן הנכון (1949) כדי להצטרף לפרויקט של מקס פרוץ באוניברסיטת קיימברידג', והחל לחקור את הקריסטלוגרפיה (חקר המבנה הגבישי) של חלבונים בעזרת קרני X.
תחום זה הציע באופן תאורטי את ההזדמנות לחשוף את המבנה המולקולרי של מולקולות גדולות כמו חלבונים ו-DNA, אך היו בעיות משמעותיות שמנעו מהטכנולוגיה לממש יעוד זה.
קריסטלוגרפיה באמצעות קרני X בשנים 1949 - 1950
קריק למד בכוחות עצמו את המתמטיקה התאורטית של הקריסטלוגרפיה באמצעות קרני X.
במהלך הזמן אותו הקדיש קריק ללימוד זה, ניסו חוקרים במעבדות קיימברידג' לגלות את המבנה של אחת מחומצות האמינו בעלות המבנה הסלילי היציב ביותר מבין החלבונים (סליל אלפא - the α helix).
פאולינג היה הראשון לזהות את יחס הסיבוב של סליל חומצת האמינו - 3.6. קריק היה עד לסוג כזה של טעויות שעמיתיו עשו בניסיונם הכושל לבנות מודל מולקולרי נכון של סליל אלפא.
הסתבר שהיה זה שיעור חשוב שניתן יהיה ליישמו גם למבנה הסלילי של ה-DNA.
לדוגמה, הוא למד את חשיבות הקשיחות של הקשרים הכפולים במבנה המולקולרי הרלוונטי הן לקשרים הפפטידיים בחלבונים והן למבנה המולקולרי של ה-DNA.
בשנת 1951, סייע קריק ביחד עם קוקרן וואנד לפתח את המודל המתמטי של השתברות קרני ה-X בידי המולקולות הסליליות.
תוצאה תאורטית זו תאמה לנתונים שהתקבלו באמצעות צילום בקרני-X של חלבונים שהכילו רצפים של חומצות אמינות במבנה סליל אלפא (פורסם בנייצ'ר ב-1952).
תאוריית ההשתברות הסלילית התגלתה גם כשימושית להבנת מבנה ה-DNA.
בהמשך 1951, החל קריק לעבוד ביחד עם ג'יימס ווטסון במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה.
בהסתמך על תוצאות השתברות קרני ה-X במחקר שערכו מוריס וילקינס, ריימונד גוסלינג ורוזלינד פרנקלין בקינגס קולג' בלונדון, פיתחו ווטסון וקריק את המודל של המבנה הסלילי של ה-DNA, אשר פורסם בשנת 1953 ואשר בזכותו קיבלו את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1962 (ביחד עם מוריס וילקינס).
חלקה של רוזלינד פרנקלין היה מכריע, אך היא נפטרה בגיל 37 ממחלת הסרטן בשנת 1958 ולא זכתה לקבל את הפרס, המוענק אך ורק לאנשים בחייהם.
1962 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
1991 - אות מסדר ההצטיינות הבריטי
2001 - החברה הפילוסופית האמריקאית העניקה לו את מדליית בנג'מין פרנקלין
פרנסיס פורד קופולה הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי, מחשובי במאי הקולנוע בארצות הברית ובעולם.
קופולה, כמו בני דורו ג'ורג' לוקאס ומרטין סקורסזה, הוא בוגר בית ספר לקולנוע ונחשב מהבמאים החשובים ביותר שפעלו בארצות הברית בשנות ה-70. הוא יצר סדרה של סרטים מצליחים בשנות ה-70 (בהם "השיחה", "הסנדק" ו"הסנדק חלק שני"), שהביאו אותו למעמד של במאי על ולהקמת אולפן משלו ("אמריקן זואיטרופ").
מאמצע שנות ה-70 היה מעורב בהפקות יקרות ומסובכות שנכשלו מבחינה כלכלית ואמנותית, והביאו אותו אל סף פשיטת רגל.
בעוד שהסרט "אפוקליפסה עכשיו", שהפקתו המסובכת והרת האסונות הביאה את קופולה למשבר כלכלי ואישי, הצליח לבסוף להחזיר את ההשקעה הכספית שהשקיע בו קופולה, ונחשב לאחד משיאי יצירתו, הרי שכישלונות נוסח "אחד מהלב" הביאו אותו למשבר פיננסי ויצירתי.
גם במהלך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 המשיך קופולה ביצירת קולנוע מוערך ואיכותי, וביים סרטים כגון "דרקולה" ו"נעורים ללא נעורים", שזכו להצלחה ולתשבחות המבקרים, אם כי אינם נחשבים יצירות מופת בדומה ליצירותיו משנות ה-70.
קופולה הוא בן למשפחה של אמנים וקולנוענים.
רבים מאחייניו הם שחקנים ובמאים, לרבות ניקולס קייג'.
סבו מצד אביו, אוגוסט קופולה, היה פסנתרן שליווה את אנריקו קארוזו, והגיע לאמריקה במהלך מסע הופעות של קארוזו.
סבו מצד אימו היה אף הוא מוזיקאי, בשם פרנצ'סקו פנינו.
אביו, קרמיין קופולה היה נגן חליל בתזמורות רדיו, ואמו, איטליה קופולה, הייתה שחקנית.
כמי שנולד למשפחה ממוצא איטלקי, סבו וסבתו מצד אביו הגיעו מהעיר ברנלדה במחוז בזיליקטה שבדרום איטליה.
הוא נקרא "פרנסיס" על שם סבו, פרנצ'סקו פנינו, מלחין מפורסם שהגיע מנאפולי, ושמו השני, פורד, נקרא על שם בית החולים ע"ש הנרי פורד שבו נולד.
קופולה הוא האמצעי בין שלושה ילדים.
אחיו הגדול אוגוסט היה לחוקר ספרות, ואילו אחותו, טליה שייר הייתה לשחקנית הידועה בשל הופעתה כ"אדריאן" בסדרת סרטי "רוקי" וכ"קוני קורליאון" בסרטי "הסנדק" שביים קופולה.
כאשר היה קופולה בן שנתיים, קיבל אביו עבודה בתזמורת הרדיו של רשת NBC, והמשפחה עברה לניו יורק, שם, ברובע קווינס בילה קופולה את ילדותו.
בעודו ילד לקה קופולה בפוליו, והיה מרותק למיטתו למשך תקופות ארוכות.
בתקופות אלו הקים לעצמו תיאטרון בובות, ופיתח את דמיונו.
בגיל 10 השתמש במצלמת 8 מילימטרים של דודו לצילום סרטים ביתיים.