tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חמאס פרסם תמונות של ציוד החייל שנחטף לדבריו, אולם הנשק שמופיע בתמונה כלל איננו נשק צה"לי.
מידע כוזב אודות חטופים בידי חמאס
ב-9 בנובמבר פרסם הג'יהאד האסלאמי סרטון שבו נראית חנה קציר בת ה-77. כעבור שבועיים טען הג'יהאד כי קציר "מתה מסיבוכים רפואיים", אך ב-24 בנובמבר היא שוחררה בחיים.
במהלך העסקה לשחרור חטופים בנובמבר 2023 החטופה רעיה רותם נשארה ארבעה ימים אחרי בתה הילה בשבי חמאס, למרות התחייבות לעשות מאמץ שלא לפרק משפחות.
בחמאס טענו כי הם אינם מוצאים את רעיה, אך כי הילה סיפרה כי הייתה יחד עם אמא בשבי עד ליומיים שקדמו לשחרורה, ואז הופרדו.
בנובמבר 2024 הפיץ חמאס סרטון ובו רמז שהחטופה דניאלה גלבוע נהרגה, אך היא שוחררה במהלך העסקה לשחרור חטופים בינואר 2025. לאחר שחרורה של גלבוע, סיפרה אמה כי מחבלי חמאס ביימו את הסרטון וכי דרשו מדניאלה להעמיד פני מתה.
בפברואר 2025, במסגרת ההסכם לשחרור חטופים, לאחר שהוחזרו גופותיהם של החטופים אריאל בן הארבע וכפיר בן התשעה חודשים, נקבע במכון לרפואה משפטית כי הם נרצחו בידי מחבלים בנובמבר 2023. זאת בניגוד לטענת חמאס כי הם "נהרגו כתוצאה מהפצצה ישראלית".
יחד איתם הייתה אמורה לשוב גם אמם שירי, אך בתהליך הזיהוי נמצא כי הגופה שנמסרה אינה שלה, ולא נמצאה התאמה לאף חטוף או חטופה אחרים.
יממה לאחר מכן, ב-22 בפברואר נמסרה לישראל גופתה של שירי ביבס.
סרטוני כזב שקושרו למלחמה כללו סרטון של ילדים בכלובים שפורסם ב-9 באוקטובר ונטען שמדובר בבני ערובה ישראלים,
מידע כוזב על המתקפה בתוך ישראל
עדויות כזב הנוגעות לאירועי 7 באוקטובר
בעיתון "הארץ" נטען כי מתנדבי זק"א הפיצו דיווחים על זוועות שמעולם לא התרחשו במתקפת חמאס, כחלק מהמאמץ להשיג חשיפה תקשורתית.
כמה חיילים העידו כי ראו גופות של תינוקות שראשיהם נערפו, כחלק מהטבח בכפר עזה.
לעומת זאת, לפי המוסד לביטוח לאומי, מבין כל הנרצחים בטבח בכפר עזה, הצעיר ביותר היה בן 14. פורסם גם פייק ניוז בנוגע ל"40 תינוקות" שנרצחו ונמצאו ערופי ראש בכפר עזה.
אלי ביר, נשיא איחוד הצלה, סיפר בכנס תורמים בארצות הברית על תינוק שהוכנס לתנור אפייה ונשרף למוות.
מקרה זה לא התרחש במציאות.
מילה כהן, עומר סימן טוב, והתינוקת שמתה אחרי שנורתה בבטנה של אימה הם התינוקות היחידים (עד גיל 3) שנרצחו בטבח 7 באוקטובר, ולמשטרה אין עדות לגופה שעונה על סימנים אלו.
איש זק"א, יוסי לנדאו, העיד שראה בבית מספר 426 בקיבוץ בארי גופת אישה בהיריון שביטנה שוספה, כשהעובר עוד מחובר לחבל הטבור, כחלק מהטבח בבארי.
לעומת זאת, הדיירים בבית זה לא סיפרו על אישה בהיריון שהתארחה בביתם.
גם בקיבוץ התנערו מהתיאור, ומסרו כי "סיפור האישה בהיריון שדווח על ידי זק"א לא רלוונטי לבארי".
גם במשטרה המקרה אינו מוכר, וגם מקור הבקיא בבדיקת הגופות בבסיס שורה אמר כי המקרה אינו מוכר לו.
התפרסם סרטון שנטען שצולם ב-7 באוקטובר, ובו נטען כי מחבלי החמאס תקפו אישה בהיריון בביתה, שיספו את ביטנה, רצחו אותה ואת העובר.
הסרטון המטעה פורסם במקור באתר מקסיקני בשנת 2018, ומוצג בו רצח בעינויים כחלק מסכסוך בין קבוצות פשע מאורגן.
פורסמו דיווחים לפיהם שמונה תינוקות נרצחו בקיבוץ בארי, אך הקיבוץ עצמו הכחיש זאת.
לפי אתר נפגעי פעולות האיבה, בקיבוץ בארי נרצחה תינוקת אחת, מילה כהן בת 10 חודשים, ביחד עם אביה אוהד.
נילי בר-סיני, חברת קבוצה מבארי שבדקה את הטענות על התקיפה המינית, טענה כי "הסיפור הזה שקרי".
בצה"ל אמרו כי הפרמדיק עמד על כך שעדותו נכונה, אם כי ייתכן שטעה בזיהוי הקיבוץ.
"הלוחם השתתף בלחימה פעילה במספר מוקדים בקיבוצים וביישובים אחרים במשך 25 שעות ברציפות, ובמקרה הנדון העיד על ניסיונו האישי בהגיעו לזירת הטבח תוך שחזור אירועים מורכבים אליהם הוא היה עד בשטח", נמסר מיחידת דובר צה"ל.
סוכנות הידיעות AP דיווחה על מקרה נוסף שבו טענות לפגיעה מינית הופצו בעקבות טעות בזיהוי של מתנדב זק"א.
זק"א והמתנדב הכירו בטעות, אך זאת לאחר שהעדות המוטעה זכתה לפרסום רב.
באותו תחקיר דווח על שימוש בדיווחים שהתבררו כמוטעים, על ידי פעילים ברשתות חברתיות, על מנת לעורר ספק בדיווחים על זוועות שכן התרחשו.
בנובמבר 2023 כתבה שרה נתניהו מכתב לג'יל ביידן בו קראה לה לפעול לשחרור החטופים.
במכתב ציינה שאישה בהיריון נחטפה לרצועה וילדה תינוק בשבי חמאס, אך לצבא לא היה מידע על אישה בהיריון חטופה בעת כתיבת המכתב.
הידיעה הוגדרה כ"פייק ניוז" או שמועה לא-מבוססת.
שמועת הכזב על "בגידה מבפנים"
בישראל הופצו מספר תאוריות קשר לפיה טבח שבעה באוקטובר נתמך על ידי בגידה מבפנים.
תאוריית קונספירציה זו מדגימה את הזליגה של שמועות וואטסאפ (ללא מקור ברור) לטוויטר (עם מקורות ברורים) ומשם לערוצי חדשות.
על פי אחת הקונספירציות, חיל האוויר לא מנע את מתקפת הפתע באופן מכוון.
נטען אף שארגון הטרור חמאס קיבל סיוע מתוך צה"ל.
אחת השמועות שהיו בווטסאפ, טענה כי נעצר קצין מודיעין בכיר ש"מכר אותנו".
כנרת בראשי אירחה בטוויטר פאנל שבו אחת המשתמשות הזכירה אנשים אחרים, שטענו כי המתקפה הייתה חייבת סיוע מבפנים.
ציוצים רבים דומים הופצו על ידי פעילי ליכוד ברשת טוויטר.
פעיל רשת שהתארח באולפן ערוץ 14 טען כי שר הביטחון, יואב גלנט, ביצע "שואה" באמצעות "יחידות שבהן הוא שולט".
ידיעות אלה הודהדו על ידי ידוענים, עיתונאים ומשפיעני רשת כמו מגישת החדשות ברדיו גלי ישראל, יעל צין, פרשן הספורט מאור בוזגלו, המוזיקאי מתי כספי, הבדרנים גיא הוכמן ולינור סביניק ואחרים.
תאוריית החולצות התכולות – על פי אחת מתאוריות הקשר, גורמים מתוך כוחות הביטחון של ישראל, סייעו למתקפת החמאס על פי סיכום מראש בין בכירים ישראלים לבכירים בחמאס.
בסרטונים שהופצו ברשתות חברתיות בימים שלאחר 7 באוקטובר, סומנו אנשים שלבשו חולצות בצבע טורקיז, כאשר על פי תאוריית הקונספירציה תפקידם היה לסייע לחמאס ולוודא שהארגון עומד בסיכום שנקבע עימו בטרם המתקפה.
במסגרת זו נטען כי אחד הבוגדים היה השוטר אלון ברד, שנכח במסיבת הטבע סמוך לרעים במסגרת תפקידו.
תאוריית קשר זו, שהתפשטה במהירות ברחבי הרשתות החברתיות, הוכרזה מאוחר יותר על ידי משטרת ישראל כשקרית (פרסום כזב).
התיאוריה הופצה ברשת X על ידי פרופיל בשם 'אמת' (emetpub@) מאחוריו עמד ישראלי בשם אריה חלאטניק.
על רקע השמועות, החלו עיתונאים, פוליטיקאים ומשפיעי רשת, להזהיר את עוקביהם ברשתות החברתיות מפני הפצת פייק ניוז ומפני קיטוב חברתי שהוא גורם.
ביניהם חברי הכנסת אלמוג כהן ושמחה רוטמן, והעיתונאים אראל סג"ל, אריאל שנבל, עקיבא נוביק ואטילה שומפלבי.
חלק מתאוריות הקשר הללו הופצו על ידי סוכנים זרים איראנים המפיצים תעמולה בקבוצות וואטסאפ ישראליות.
כלל הרשתות החברתיות ואפליקציות המסרים משמשות כר פורה לקיטוב ולהסתה, שאפיינו את השיח בישראל עוד בשנה שקדמה למלחמה.
עם זאת, מומחים שונים מזהים כי בשבועות שלאחר פרוץ המלחמה מתנהל קמפיין הסתה ודיסאינפורמציה נוסף, שמאחוריו עומדים גורמים עוינים זרים, ומטרתו להעמיק את הקיטוב ולפגוע בחברה הישראלית מבפנים, תוך ניצול המצב הרגיש.
לטענת חוקרים שעוסקים בניטור תכנים ברשת, מדובר בקמפיין איראני, הממוקד בהסתה נגד גורמים כמו אחים לנשק, ראשי המחאה נגד הרפורמה המשפטית, ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, החברה הערבית בישראל ואלוף (מיל') יאיר גולן.
מטרתו, ככל הנראה, היא להבעיר את השטח באמצעות זריעת כאוס, הפצת שקרים והסתה כלפי ערבים, העמקת הפילוג בין מחנות פוליטיים וערעור היציבות השלטונית בישראל.
מגמות כאלה עלולות ליצור מצב – כמו בעת מבצע שומר חומות – שבו אלימות פנים-ישראלית השתוללה ברחובות.
אחד מהערוצים, שנפתח על ידי גורמים איראניים במטרה לזרוע מידע כוזב בישראל, נקרא "מבזקי אריה יהודה".
לצד ערוץ טלגרם, הוקמו גם קבוצות וואטסאפ ופייסבוק בשם דומה, והסוכנים האיראנים מפיצים בהן הסתה נגד כוחות הביטחון ערביי ישראל ותוכן שמזוהה עם מפלגת עוצמה יהודית ופעיליה.
הערוץ הזה הוא אחד מתוך כמה שאושרו על ידי השב"כ והמשטרה כאיראניים.
במהלך החודשים שלאחר המלחמה, ערכו החוקרים נמרוד ניר, אסא שפירא ונמרוד זלדין סקרים על תפיסות הציבור בישראל.
הם מצאו שכ-30% מאמינים במידה רבה בתאוריית הקונספירציה שהייתה מעורבות של גורמים ישראלים שידעו מראש או אפשרו את מתקפת חמאס.
20% נוספים מאמינים בתאוריית קונספירציה זו במידה בינונית.
תאוריית קונספירציה זו התבססה על התהייה "איך יכול להיות שהחמאס ידע כל כך הרבה." בדיעבד נמצא שחמאס אסף במשך זמן ממושך מידע רב דרך רשתות חברתיות של חיילים.
הדבר אומת גם על ידי המשטרה.
מהתמונות והסרטונים הרבים למד במדויק על המבנה הפיזי של מוצבים, מיקומי ש"ג אחורי, מצלמות אבטחה, כיתות כוננות ונשקיות ובנה מודלים מדויקים של מוצבים בעוטף עזה ושל טנקים, הן באמצעות הדמיות תלת-ממדיות והן באמצעות בנייה פיזית שלהם.
בתחילת שנת 2024, במהלך פעילות כוחות צה"ל, התגלו מסמכים וממצאים שהסבירו כיצד הצליח החמאס להשיג ידע מפורט על מערכות הטנק.
חמאס אף יצר חשבונות "אווטאר" באמצעות הנדסה חברתית מתוחכמת, ודרכם חדר לחשבונות פרטיים ואף לקבוצות וואטסאפ סגורות בהן קבוצות של מתגייסים ליחידות קרביות, אחריהם עקב במשך שנים עד שהגיעו להיות קצינים ומפקדים.
שקמה ברסלר הגישה תביעת דיבה נגד אישה שטענה שהיא "ידעה ובישלה הכל" וכביכול שיתפה פעולה עם חמאס.
במקרה אחר, בתוכנית "עובדה" הוצגו פרסומים לפיהם איש משטרת ישראל אלון ברד, שנהרג במהלך הטבח בפסטיבל נובה, שיתף פעולה כביכול עם חמאס.
מפיץ הפרסומים נתבע על ידי אלמנת השוטר, והשניים הגיעו להסדר מחוץ לכותלי בית המשפט.
ב-24 בינואר 2024 הפיצה חברת הכנסת טלי גוטליב תאוריית קונספירציה לפיה בעלה של שקמה ברסלר שוחח עם יחיא סנוואר כמה ימים לפני טבח שבעה באוקטובר, ושראש "המוסד", דוד ברנע, קיבל התרעה על כך מה-CIA.
ברנע אמר בתגובה שגוטליב מפיצה שקרים ואליו הצטרפה גם תגובה רשמית ממשרד ראש הממשלה.
ראש השב"כ רונן בר טען שדבריה של גוטליב הם פגיעה בביטחון המדינה באמצעות חשיפת פרטים חסויים על אנשי השב"כ, עבירה שדינה שלוש שנות מאסר לפי חוק שירות הביטחון הכללי.
בעקבות זאת, ב-1 בפברואר 2024 תבעה שקמה ברסלר את חברת הכנסת טלי גוטליב ופעילים אחרים (ביניהם מני אסייג וסמדר הילה שמואלי) בסך 2.6 מיליון ש"ח בגין לשון הרע.
בפברואר 2025 דיווח ארגון פייק ריפורטר כי יאיר נתניהו הרבה לשתף ברשתות החברתיות את תאוריית הקונספירציה הזו.
במרץ 2025 פרסם ארגון פייק ריפורטר ניתוח של התהליך באמצעותו נורמלה קונספירציית "הבגידה מבפנים".
לפי ניתוח זה התהליך החל כבר בצהרי ה-7 באוקטובר באמצעות חשבונות המוכרים ברשת כמפיצי קונספירציות, המשיך בציוץ של ראש הממשלה בו תקף את ראש אמ"ן וראש השב"כ (ציוץ שנמחק בהמשך) והדהוד המסר על ידי חברי כנסת ושרים מהקואליציה.
עם פרסום החקירה נגד דוברו של נתניהו אלי פלדשטיין התרחשה עלייה חריגה בהפצת הקונספירציות שכוונו נגד ראש השב"כ רונן בר והיועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה ובהמשך פורסמו סרטונים של נתניהו הכוללים האשמות כלפי מערכת הביטחון בהסתרת מידע ממנו.
מידע כוזב על חטופים ומשפחותיהם
במאי 2025 הופצה ברשתות חברתיות ובערוצי וואטסאפ וטלגרם ישראליים הודעה המיוחסת לחמאס, בה מאיים הארגון להוציא להורג את החטוף מתן צנגאוקר אם ישראל לא תחזור לשאת ולתת על שחרור החטופים.
אולם תחקיר חדשות 12 וארגון פייק ריפורטר חשף כי ההודעה לא הגיעה מחמאס וכי מקורה בחשבונות רשת ישראליים.
עוד חשף התחקיר שהפצת ידיעת הכזב גררה גל של תגובות מסיתות והאשמות נגד עינב צנגאוקר, אימו של החטוף, בטענה כי פעולות המחאה שלה נגד מדיניות הממשלה "מעלות את המחיר" של מתן ומסכנות את חייו.
באוקטובר 2025, עם שחרורו של מתן צנגאוקר במסגרת הסכם הפסקת האש בין ישראל לחמאס, הופצה תאוריית קונספירציה הטוענת כי צנגאוקר כלל לא הוחזק בשבי החמאס, וכי עינב צנגאוקר קיבלה תשלומים מהחמאס בתמורה לפעילותה במחאה להשבת החטופים ונגד מדיניות הממשלה.
על פי דוח של ארגון פייק ריפורטר ו-ynet התעצם השיח נגד מתן ועינב צנגאוקר ברשת החברתית X ב-456% במהלך השבוע שלאחר שחררו מהשבי.
על פי הדיווח הופצה תאוריית הקונספירציה כחלק מקמפיין מאורגן ברשתות החברתיות במטרה להכפיש את משפחת צנגאוקר ואת כלל המחאה להשבת החטופים.
ב-27 באוגוסט 2024 שוחרר החטוף פרחאן אל-קאדי מהשבי.
בימים שלאחר חזרתו פורסמו ידיעות כזב ותיאוריות קונספירציה על טבע שחרורו.
למחרת שובו פורסם בערוץ 14 ובאתר סרוגים תרגום מסולף של אל-קאדי, שהצהיר כביכול כי הוא מזדהה כפלסטיני ולא כישראלי.
בפועל התרגום המדויק לדבריו הוא "לא משנה אם מדובר בפלסטיני או ישראלי, רוצה שכל הפלסטינים וכל היהודים יחזרו הביתה".
בערוץ 14 וברדיו גלי ישראל הופצה טענה כוזבת על ידי בכיר לשעבר באמ"ן כי אל-קאדי משקר באומרו שלא שהה יחד עם ששת החטופים שנרצחו ברפיח, וברשתות החברתיות הופצה תאוריית קונספירציה הטוענת כי אל-קאדי לא נרצח כיוון שהוא ריגל עבור חמאס.
כתבה מזויפת מאתר ynet כביכול שהופצה ברשת טענה כי אל-קאדי הרג בעצמו את ששת החטופים.
שמועת כזב על הנכד של אסתר חיות
העיתונאית דנה ורון התארחה בערוץ 14 ב-6 בנובמבר 2023, ודיווחה: "קראתי עכשיו שאסתר חיות הצילה את הנכד שלה מהתופת באמצעות אחד מגורמי הצבא שהיא מכירה, ושלחה אותו לחו"ל".
לאסתר חיות אין נכד, וכפי הנראה, שמועת הכזב נרקחה בעקבות שיחה של אסתר חיות עם העיתונאי ניר גונטז', שבה היא התעניינה בשלומו של בנו שניצל מהמסיבה ברעים על ידי יאיר גולן.
ברשתות החברתיות ובחלק מכלי התקשורת, בהם ערוץ 14, ערוץ 2000 וביטאון חסידות ברסלב, הופצו סיפורי ניסים הקשורים למתקפת הפתע.
ד"ר דודו רוטמן, מרצה בחוג לספרות עברית והתוכנית לחקר הפולקלור באוניברסיטה העברית בירושלים, אסף מאות גרסאות של סיפורי ניסים, התגלויות והצלות שמיימיות שנפוצו מאז שבעה באוקטובר.
בין הסיפורים, לדוגמה, סיפור בו נטען כי מחבלים חמושים הגיעו לעיר נתיבות, נכנסו אליה אבל יצאו לאחר זמן בלי לעשות כלום, בגלל שאחד או יותר מהצדיקים הקבורים בעיר הופיעו בפניהם והבריחו אותם.
אך בפועל המחבלים נבלמו על ידי כוחות המשטרה בכניסה לעיר ולא נכנסו לתוכה.
סיפור נוסף מתאר התגלות של רחל אמנו בפסטיבל נובה בשעות שלפני תחילת הטבח שם.
אך למעשה מדובר באישה חיה ומוכרת שנוהגת להגיע למסיבות כאלו דרך קבע.
סיפור אחר מספר על תושב הקיבוץ בארי שנענה לבקשה להתארח אצל משפחה חרדית בבני ברק בשמחת תורה וכך ניצל מהטבח, אך למעשה לא היה כל תושב כזה.
פרופ' יורם בילו מהאוניברסיטה העברית התייחס לסיפורים אלה: "במצב של מצוקה גדולה וחוסר ביטחון אישי כל אחד מחפש עזרה, בכל מקום אפשרי.
[...] הסיפורים האלה עוזרים להתמודד עם חרדה גדולה של איום קיומי".
מידע כוזב על הלחימה ברצועת עזה
טענות ברשת כי צה"ל הרס את כנסיית פורפיריוס הקדוש בעזה הופרכו על ידי הכנסייה.
צילומים ממשחק הווידאו Arma 3 הוצגו כצילומי מלחמה ישראליים.
מומחי דיסאינפורמציה חשפו חשבון ב-X שפרסם פייק ניוז ולפיו קטר מאיימת לנתק את ייצוא הגז שלה אם ישראל תמשיך לתקוף ברצועת עזה.
ב-14 באוקטובר, ישראל טענה באופן שקרי שחמאס פרסם סרטון של בובה, בהתייחסות לסרטון של ילד בן 4 שנהרג בהתקפה ישראלית.
ייתכן שהראשון שהפיץ את הטענה כי מדובר בבובה היה יוסף חדאד, פעיל הסברה ערבי-ישראלי.
הילד שנראה בסרטון הוא עומר בילאל אל-בנא בן ה-4 שנהרג בשכונת אל-זייתון, מזרחית לעיר עזה, ב-12 באוקטובר.
בנובמבר, צה"ל פרסם סרטון בו נטען כי הוא מצא נשק וטכנולוגיה של חמאס, כמו גם "לוח שומרים" המכיל "שמות מחבלים" בערבית, המראה את זמן המשמרת של המחבלים בפיקוח על בני ערובה שנחטפו מישראל, מתחת לבית החולים א-רנתיסי בעזה.
עם זאת, תרגום מערבית הראה כי הלוח לא הכיל "שמות מחבלים", אלא לוח שנה המציג את ימות השבוע.
ב-15 בנובמבר, דיווחה רשת BBC שצה"ל תקף צוותים רפואיים ודוברי ערבית במהלך כניסתם לבית החולים שיפא.
אך לאחר מכן שידרה התנצלות וחידדה: צה"ל נכנס לשטח בית החולים עם צוותים רפואיים ודוברי ערבית – ולא תקף אותם כפי שנאמר.
ב-29 בינואר התרחשה הריגתה של הינד רג'אב, ילדה פלסטינית בת 6, שנהרגה על ידי כוחות צה"ל; יחד עם בני משפחתה ויחד עם שני הפרמדיקים שנקראו להציל אותה.
לפי הסהר האדום הפלסטיני, כוחות ישראליים תקפו בכוונה את האמבולנס שנשלח לחלץ את רג'אב בת ה-6, והרגו את שני הפרמדיקים שבו, יוסף זיינו ואחמד אל-מדהון, למרות העובדה שישראל קיבלה הודעה על שליחתו.
אל-ג'זירה ערערה על הטענה, ודיווחה שהיו שלושה טנקים ישראלים באזור באותה עת; עובדה שאושרה על ידי חקירה מאוחרת יותר של הוושינגטון פוסט המבוססת על תמונות לוויין.
סרטון פייק ניוז של רשת CNN המראה מתקפה ישראלית ששודר סמוך לגבול ישראל–עזה הפך לוויראלי ברשתות החברתיות.
הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי
ב-17 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, התרחש הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי.
מיד לאחר האירוע, נטען על-ידי משרד הבריאות הפלסטיני כי הפיצוץ נגרם כתוצאה מתקיפה אווירית ישראלית, אולם בהמשך דובר צה"ל הכחיש את הטענה והודיע כי הפיצוץ נגרם כתוצאה משיגור כושל של רקטה מרצועת עזה לעבר חיפה על-ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
צה"ל הצביע על כך שהודעת חמאס יצאה זמן קצר מאוד לאחר הפיצוץ, כך שלא היה זמן לברר מי אחראי לו וטען כי דבר זה היה צריך להיות דגל אדום עבור רשתות השידור.
דובר צה"ל הציג ראיות לכך שאין מכתש פגיעה ולא נגרם נזק למבנים סמוכים למגרש החניה בו התרחש הפיצוץ.
סרטון של רשת אל-ג'זירה הציג את התפרקות רקטה שנורתה מעזה ואת נפילתה סמוך לבית החולים דבר שמתאים לנתוני מכ"ם של צה"ל.
מומחים מערביים בלתי תלויים וכן המודיעין של ארצות הברית צידדו בעמדת צה"ל, וחלק מכלי התקשורת שינו את הנוסח המקורי של הודעתם.
גורמים רבים, כולל חברות חדשות ואף גורמים מדיניים הדהדו את עמדת חמאס ומיהרו להאשים את צה"ל בתקיפה.
מצרים אמרה כי היא מגנה "את התקיפה הישראלית על בית החולים בעזה".
ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו אמר כי הפיצוץ הוא "נורא ובלתי מקובל לחלוטין".
בעקבות מידע שפרסמו ישראל וארצות הברית שהצביע כי הפיצוץ נגרם עקב רקטה של הג'יהאד האיסלמי אמר טרודו כי הם בוחנים את המידע אך סירב לפטור את ישראל מאשמה.
כמו כן כלי תקשורת מערביים הציגו את טיעוני צה"ל והמודיעין האמריקאי ונמנעו מהאשמת ישראל באופן ברור.
מאוחר יותר הודיעו בנפרד שירות המודיעין הצרפתי, הבריטי, והקנדי כי חקירות שביצעו באופן עצמאי העידו כי על פי חקירות עצמאיות שביצעו המקור הסביר לפיצוץ היה רקטה שנורתה מתוך עזה.
להערכה זו הצטרף בהמשך גם ארגון זכויות האדם Human Rights Watch.
עלילת אונס הנשים הפלסטיניות בבית החולים שיפא
ב-18 במרץ 2024 פתח צה"ל במבצע ניתוח מקומי בבית החולים שיפא נגד מחבלי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שהשתלטו על בית החולים והקימו בו מפקדת טרור.
במבצע נהרגו למעלה מ-170 מחבלים ונעצרו מאות, בהם בכירים בארגוני הטרור.
מספר ימים לאחר פתיחת המבצע, העיתונאית ג'מילה אלהסי טענה כי חיילי צה"ל אונסים נשים פלסטיניות בשטח בית החולים.
בהמשך גם המנהל לשעבר של ערוץ אל-ג'זירה, יאסר אבו הילאלה, הבהיר כי סיפור אונס שיוחס לחיילי צה"ל בבית החולים שיפא – בדוי, וכי "האישה שסיפרה את הסיפור השקרי, עשתה זאת על מנת 'לעורר להט'".
בסיבת עיתונאים שערך בספטמבר 2024 אמר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ששליטת צה"ל בציר פילדלפי נחוצה כדי למנוע הברחת חטופים לסיני ומשם לאיראן או לתימן.
כעבור ימים מעטים פרסם העיתון "ג'ואיש כרוניקל" כתבה מאת אילון פרי, המתארת תוכנית סודית של יחיא סינוואר להבריח את עצמו ואת החטופים דרך ציר פילדלפי לסיני ומשם לאיראן או לתימן.
הכתבה צוטטה באמצעי תקשורת רבים בישראל.
בדיקה של "חדשות 12" העלתה שזו ידיעת כזב, ובהמשך לכך נחשף שקורות החיים של אילון פרי מפוברקות לחלוטין.
בעקבות זאת הודיע "ג'ואיש כרוניקל" על הפסקת העסקתו של פרי ומחיקת כתבותיו.
ביולי 2025 פרסם עיתון איטלקי תמונה של ילד פלסטיני עם מראה כחוש ביותר בשער העיתון, בטענה שהוא סובל מתת תזונה, כחלק מההאשמות שישראל מרעיבה את העזתים.
עם זאת, כפי שהתגלה לאחר מכן מטעם מפלגת השלטון באיטליה עצמה, אותו ילד, אוסאמה א-רקאב שמו, הוא ילד החולה בסיסטיק פיברוזיס, וזאת הסיבה למראהו הכחוש ולא תת-תזונה, ולמעשה אותו ילד קיבל אישור מישראל לצאת מעזה לאיטליה שם הוא מקבל טיפול למחלתו.
סרטוני כזב שקושרו למלחמה כללו קטעים משנת 2020 של מחוקקים איראנים קוראים "מוות לאמריקה", ובמצרים, תמונות בהם נראה כי מגדל קהיר מואר עם דגל פלסטין, מה שהתברר כתמונה מ-2010.
סיוע של 8 מיליארד דולר לישראל
תזכיר מזויף שהתיימר להראות כי ביידן מאשר סיוע של 8 מיליארד דולר לישראל הופץ ברשתות החברתיות וצוטט במאמרים של ערוצי החדשות ההודיים.
משתמשי מדיה חברתית משני צדי המלחמה שיתפו מאחורי הקלעים צילומים של שחקן שוכב בדם מזויף מסרט קצר פלסטיני משנת 2022, בטענה שמדובר בהוכחה לכך שהצד השני יוצר תעמולה מזויפת.
סרטון של צנחנים מצריים טסים מעל האקדמיה הצבאית המצרית, הפך לוויראלי ב־X באינדונזיה לאחר שנטען כי הוא מראה את מחבלי חמאס חודרים למסיבת הטבע ברעים.
קרן אור שמיירטת רקטה מעזה
ב-15 באוקטובר 2023, הופץ ברשתות חברתיות סרטון שבו נראית כביכול קרן אור שגורמת לפיצוץ רקטה ששוגרה מעזה.
גולשים רבים טענו שמדובר ביירוט באמצעות לייזר באמצעות מערכת מגן אור.
אך במשרד הביטחון מסרו שהמערכת לא מבצעית, קרן הלייזר בלתי נראית במצלמה רגילה והיירוט הוא לא מיידי.
הועלתה השערה שמדובר ביירוט רגיל של מערכת כיפת ברזל שצולם עם עדשת מצלמה מלוכלכת.
ב-5 בנובמבר 2023, דווח ב"מעריב אונליין" על "סיכול ממוקד מהאוויר", בו "כוחות צה"ל חיסלו חוליית מחבלים ברכב בדרום לבנון" ו"חוסלו שלושה מחבלים ששהו ברכב".
במציאות, במכונית הייתה משפחה, ובתקיפה נהרגו שלוש ילדות – רימאס בת 14, טאלין בת 12, וליאן בת 10 – וסבתן, סמירה איוב.
אמן של הילדות, הודא חיג'אזי שור, שנהגה ברכב, נפצעה.
"מעריב אונליין" חזרו על המידע הכוזב ב-7 בנובמבר, ודיווחו פעם נוספת כי "בתקיפה חוסלו שלושה מחבלים ששהו ברכב".
בג"ץ שינה את הוראות הפתיחה באש
מתחילת מלחמת חרבות ברזל הופץ פייק ניוז על פיו בג"ץ שינה את הוראות הפתיחה באש ופסק כי אי־אפשר לירות במי שמתקרב לגדר בגבול רצועת עזה וכי והדבר מצר את צעדי החיילים.
ב-9 באוקטובר, X הודיעה שהיו יותר מ-50 מיליון פוסטים בפלטפורמה על המלחמה.
דיסאינפורמציה על המלחמה התפשטה בפלטפורמות המדיה החברתית.
ב-10 באוקטובר, חוקרים גילו רשת של 67 חשבונות X שמפרסמים פייק ניוז אודות המלחמה.
האיחוד האירופי הזהיר את אילון מאסק ומארק צוקרברג כי ב-X ומטא מפורסמת דיסאינפורמציה ותוכן לא חוקי על המלחמה, ואיים בקנסות פוטנציאליים של עד 6% מההכנסות העולמיות של החברות.
מאסק המליץ לקבל עדכונים על המלחמה בשני חשבונות שקידמו בעבר טענה שקרית על פיצוץ ליד הפנטגון.
בתגובה לדיווחים, מנכ"לית X, לינדה יאקרינו , אמרה כי היא "נקטה פעולה להסרה או תיוג של עשרות אלפי פוסטים" והסירה מאות חשבונות הקשורים לחמאס.
ב-13 באוקטובר, האיחוד האירופי פתח בחקירה על התפשטות דיסאינפורמציה ותכני טרור הקשורים למלחמה ב-X.
Wired פרסם תקרית שבה סרטון של חמאס יורה לעבר ישראלים שהועלה על ידי דונלד טראמפ ג'וניור תויג בצורה לא נכונה ב-X כסרטון שקרי מלפני מספר שנים.
אנליסטים עצמאיים של מודיעין ממקורות גלויים אישרו את האותנטיות של הסרטון.
חשבונות מזויפים שהתחזו לעיתונאי BBC והג'רוזלם פוסט קידמו מידע כוזב על המלחמה ו-X השעתה אותם.
ב-13 באוקטובר, בתוכנית הרדיו The World , רבקה רוסמן דיווחה שדיסאינפורמציה ב-X הופנתה למונטיזציה על ידי משתמשים מאומתים בתשלום עם העדפת המלצה של "תוכן חדש", שהביאה למיליוני צפיות.
ב-14 באוקטובר, אמר מנכ"ל המרכז למלחמה בשנאה דיגיטלית, עמרן אחמד, כי קבוצתו הבחינה בזינוק במאמצים להפיץ מידע כוזב על המלחמה, והוסיף כי יריבי ארצות הברית, קיצוניים וטרולי אינטרנט מנצלים את המלחמה.
גרהם ברוקי, מנהל בכיר של מעבדת המחקר הדיגיטלי לזיהוי פלילי של המועצה האטלנטית , אמר כי הייתה עלייה בתעמולת טרור, טענות שקריות או מטעות והסתה, כאשר חלק ניכר מהתוכן הופץ בטלגרם.
מעורבות מדינות במלחמות המידע בעד חמאס
לפי תחקירים של גופי מודיעין ומחקר, ולפי הערכות של פקידי ממשל ומומחים עצמאיים, שופרסמו על ידי הניו יורק טיימס, רוסיה, איראן, ובמידה מסוימת גם סין ומדינות נוספות מעורבות ב"מלחמות מידע" לטובת חמאס.
הנושא העלה על סדר היום את תפקידה של רשת טיקטוק שנמצאת בשליטה סינית בקידום תעמולה אנטי-מערבית ושאלת המגבלות עליה ועל רשתות חברתיות בכלל,
לדוגמה רשת הטלוויזיה הרוסית העולמית, Russia Today שידרה בספרדית הצהרה של נשיא איראן לפיו הפיצוץ בבית החולים אל-אהלי בעזה, היא פשע מלחמה ישראלי למרות הערכות מודיעין סותרות לכך.
מוסטפא איאד, ממכון המחקר העצמאי מלונדון Institute for Strategic Dialogue, העריך כי גופים רבים מעורבים בקמפיין נגד ישראל.
כלי תקשורת ממלכתיים ברוסיה הפיצו מידע כוזב ולא מאומת, כולל טענות כי אוקראינה סיפקה נשק לחמאס.
התגובה למלחמה מצד רשתות המזוהות עם המפלגה הקומוניסטית הסינית משתנה במידה ניכרת בין חשבונות ופלטפורמות.
אותם דיווחים טענו כי לפוליטיקאים מערביים ולתקשורת המיינסטרים מעלימות מהקורבנות בעזה.
מידל איילנד היא בירת מחוז סנט תומאס מידל איילנד באי סנט קיטס שבסנט קיטס ונוויס.
העיירה שוכנת לחופי הים הקריבי, כ־4 קילומטרים מדרום־מזרח לסנדי פוינט וכ־10 קילומטרים מצפון־מערב לבירת המדינה באסטר.
מִידִי (בצ'כית: MYDY, מילולית: "סבונים") היא להקה צ'כית מהעיר פראג, שהוקמה בשנת 2012. שמה המקורי היה מִידִי רֶייבִּיקֵאד (Mydy Rabycad, "סבוני רייביקאד"), עד לשנת 2019, אז קוצר לשם הנוכחי.
סגנונה המוזיקלי הוא שילוב של אלקטרו סווינג וסוגים אחרים של מוזיקה אלקטרונית, והלהקה מכנה אותו "גלאמטרוני" (glamtronic).
עוד תיארו את הסגנון המוזיקלי של הלהקה כ"אלקטרופופ כיפי וקליט – ועדיין מתוחכם ואינטליגנטי – הכולל אזכורים לסגנונות רטרו שונים".
על פי הלהקה, הסגנון הגלאמטרוני שלה משלב את שני האלמנטים העיקריים המייחדים אותה.
האחד הוא "גלאם" – הפאר והנראות של להקות גלאם רוק משנות ה-80, כפי שמתגלם למשל בסרט ולווט גולדמיין , והשני הוא תמהיל של מוזיקה אלקטרונית עכשווית.
הלהקה הוקמה בקיץ 2012. בתחילת דרכה, מיקולאש פייכה (סקסופון, איווי, סינתיסייזר) פנה לנרו סקראץ' (סינתיסייזר) ויאן דראבק (גיטרה בס, סינתיסייזר) בהצעה לשיתוף פעולה בפרויקט מוזיקלי חדש, וגם הזמינו את חברתם הזמרת והשחקנית ז'ופייה דשבויאנובה (שירה) להצטרף.
בכך נוצרה הרביעייה שהייתה בסיס הלהקה, ולאחר שנה נוספו אליה כאורחים קבועים תומאש קונופקה (תופים, הפקה) ואונדריי סלנסקי (גיטרה), אשר הותירו השפעה משמעותית על צליליה של הלהקה הן באולפן והן בהופעותיה החיות.
נקודת המפנה בקריירה של הלהקה חלה עם הגעתו של המנהל פטר בלאז'ק, אשר הודות לו היא נהייתה מקצועית יותר וקיימו יותר הופעות גדולות.
על פי ז'ופייה דשבויאנובה, חברי הלהקה חברו לראשונה לכאורה במחנה מוזיקה.
עם זאת, חברי הלהקה הכירו אחד את השני עוד קודם לכן.
נרו סקראץ' הוא בן דודו של הבסיסט יאן דראבק, אשר הוא היה חברו ללימודים של מיקולאש פייכה מבית הספר היסודי ובאוניברסיטה.
חלק מחברי הלהקה גם הופיעו יחד בעברם בלהקות אחדות.
תומאש קונופקה היה המורה לתופים של נרו, והודות לו נודע למנהל פטר בלאז'ק על הלהקה.
כפי הנראה אונדריי סלנסקי הצטרף ללהקה לפני הקלטת האלבום Glamtronic.
בשנת 2020 תומאש קונופקה עזב את הלהקה.
אלבום הבכורה של הלהקה, Let Your Body Move, היה בעיקרו בסגנון אלקטרו סווינג קלאסי.
לעומתו, האלבום Glamtronic התאפיין בגישה רחבה וסגנונית יותר, והסינגל "Just Dance" שיצא בעקבותיו "...ממשיך בדיוק איפה שהאלבום האחרון Glamtronic נגמר, ומראה לאן מכוונים צעדיה הבאים של הלהקה".
מידל קוב הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית וילובי (City of Willoughby).
הפרוור תחום על ידי המעגן אמצעי (Middle Harbour) ממזרח, צפון ודרום.
מצפון לו ממוקם קאסל קוב (מפרצון הטירה) ומדרום לו קרג קוב (מפרצון הצוק).
הפרוורים המקיפים אותו הם קאסל קוב מצפון, קאסלקרג מדרום, סיפורת' ממזרח ובמערב רוזוויל, צ'טסווד ונורת' וילובי.
הפרוור היה אדמת ביצה ללא פיתוח עירוני במשך שנים, עד שבשנת 1957 יזם הנדל"ן דיק דאסלדורפ רכש את האדמה מממשלת ניו סאות' ויילס ויצר את הפרוור.
משפחת דאסלדורפ גרה בפרוור בבניין עם עיצוב אדריכלי מרשים שהתבסס על עיצוב חלת-הדבש של פרנק לויד רייט, והיה דוגמה בולטת לעיצוב בניין אורגני.
לפני התיישבות האירופאים באזור השטח היה חלק מנחלת שבט הקמרייגל, שעל שמם הפרוור הסמוך קמריי.
הקמרייגל תוארו על ידי המתיישבים האירופאים ב-1790 כשבט חזק ובו לוחמים מרשימים, שנהגו לעקור את שיני אויביהם ולקשט בהם כלים ותלבושות.
בפרוור הקטן מתגוררים כ-1,327 איש (נכון ל-2021) ולפי החלוקה הדתית כ-43% מזדהים כחסרי דת/חילונים, 24.9% קתולים, 13.6% אנגליקנים ו-2.1% בודהיסטים.
אין אוטובוסים שמשרתים ישירות את הפרוור, אבל מהכביש הראשי במערב יש ארבעה קווים חוצים.
מידות רעות הוא סרט קומדיית מסתורין תקופתית משנת 2014, בבימויו של פול תומאס אנדרסון ומבוסס על ספרו של תומאס פינצ'ון.
הסרט מתרחש בלוס אנג'לס בשנות ה-70 ועוקב אחר לארי "דוק" ספפורטלו (בגילומו של חואקין פיניקס), בלש פרטי והיפי, שמנסה לפתור תעלומה סבוכה ומוזרה הקשורה לחברתו לשעבר שנעלמה.
תוך כדי החקירה, הוא נתקל במגוון דמויות צבעוניות, שחיתויות ומזימות בעולם התחתון של העיר.
העיבוד של אנדרסון לספר היה בפיתוח מאז 2010; זהו שיתוף הפעולה השני של אנדרסון עם פיניקס, לאחר המאסטר והוא כולל מספר משתפי פעולה חוזרים אחרים שלו, כולל המפיקים דניאל לופי וג'ואן סלר, צלם הקולנוע רוברט אלסוויט, העורכת לסלי ג'ונס והמלחין ג'וני גרינווד.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים בניו יורק ב-4 באוקטובר 2014, והחלה בהקרנה תיאטרלי מוגבלת בארצות הברית ב-12 בדצמבר 2014, על ידי אולפני האחים וורנר.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים, כאשר רבים שיבחו את הביצועים, התלבושות והתסריט, אך חלקם מתחו ביקורת על העלילה המסובכת.
הוא היה מועמד למספר פרסים, כולל שניים בטקס פרסי האוסקר ה-87 ובנוסף לפרס השחקן הטוב ביותר עבור פיניקס בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-72 .
המועצה הלאומית לביקורות כינתה אותו כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של השנה.
כמה מבקרים אמרו לסרט יש את התכונות של סרט פולחן.
בשנת 2016, הוא נבחר לסרט ה-75 הטוב ביותר מאז שנת 2000 בסקר מבקרים בינלאומי.
למרות כל הביקורות הסרט היה כישלון קופתי כאשר הכניס 14.7 מיליון דולר אל מול תקציב של 20 מיליון דולר.
העלילה מתחילה כשחברתו לשעבר של דוק, שאסטה פיי הפוורת', מגיעה אליו בבקשת עזרה.
היא מספרת על מזימה הקשורה למיליארדר נדל"ן בשם וולפמן ומבקשת ממנו לעקוב אחריו.
מה שנראה כחקירה שגרתית הופך למסע הזוי ומורכב, שבו דוק מוצא את עצמו במרכזן של מזימות פליליות ופוליטיות, הכוללות סמים, כתות, חטיפות, וחשדות לקונספירציה רחבת היקף.
תוך כדי, הוא נאלץ לנווט בין ממצאים סותרים לבין תחושת חוסר ההיגיון שמקיפה אותו..
חואקין פיניקס בתפקיד לארי "דוק" ספפורטלו
ג'וש ברולין בתפקיד הבלש כריסטיאן "ביגפוט" ביורנסן
קתרין ווטרסטון בתפקיד שאסטה פיי הפוורת'
ריס וית'רספון בתפקיד פני קימבל
אוון וילסון בתפקיד קוי הארלינגן
בניסיו דל טורו בתפקיד סאונצ'ו סמיילקס
ג'נה מאלון בתפקיד הופ הארלינגן
מידות רעות קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים, ששיבחו את עבודת הבימוי של אנדרסון ואת המשחק של חואקין פיניקס, אך הסרט עורר גם תגובות חלוקות בשל העלילה המורכבת והלא-ליניארית.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 74%, וב-Metacritic, ציון של 81 מתוך 100.
מבקר הקולנוע אית'ן אלטר מ-"פילם ג'ורנל אינטרנשיונל" תיאר את הסרט כ"מבלבל, מאתגר וייחודי בעקביות".
מבקר האתר IGN, מאט פצ'ס, העניק לסרט ציון של 8.9 מתוך 10, וציין כי "אין דבר ודאי – תחושה מפתיעה ומתגמלת שמחייבת צפיות חוזרות.
יש כל כך הרבה, יותר מדי, לקלוט, וכל הצחוק שאנדרסון מוסיף על התמטיקה גורם לכך שיש הרבה מה לפספס.
'מידות רעות' הוא סוג של זן ייחודי: פרובוקטיבי, מצחיק ומהווה זן משל עצמו של מוזרות".
אדם צ'יטווד מ-"קוליידר" ציין את הסרט כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של שנת 2014.
הסרט דורג במקום ה-75 בסקר שנערך על ידי ה-BBC בשנת 2016 בו השתתפו 177 מבקרים שבחרו את 100 הסרטים הטובים ביותר של המאה ה-21.
מידלנד היא עיר במחוז מידלנד (Midland County) במדינת מישיגן, ארצות הברית והיא בירת המחוז.
במפקד האוכלוסין של 2020 מנתה אוכלוסייתה 42,547 תושבים.
העיר גובלת ברשות מקומית בעלת אותו שם (Midland Township, Michigan) אך הן מנוהלות בנפרד.
בעיר נמצא מטה חברת דאו כימיקלים, אחת מיצרניות הכימיקלים הגדולות בעולם, שנוסדה בעיר, בשנת 1897.
מידלנד ממוקמת במרכז מישיגן, כ-225 קילומטרים צפונית מזרחית לדטרויט במפגש נהרות צ'יפווה (Chippewa River) וטיטאבאוואסי (Tittabawassee River).
העיר משתרעת לאורך נהר טיטאבאוואסי, שהוא יובל של נהר סגינאו (Saginaw River) הזורם ללכיוון העיר סגינאו (Saginaw) ומשם לימת יורון.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר הכולל הוא 94.2 קילומטרים רבועים, מתוכם 5.18 קילומטרים רבועים, (5.41%) הם מים.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-19, הוקם היישוב מידלנד כנקודת מסחר בפרוות של חברת אמריקן פור קומפני (American Fur Company), בה סוכנים רכשו פרוות מציידים, אנשי שבט אוצ'יבה (Ojibwe).
היישוב התפתח ובשנת 1897 נוסדה בו חברת דאו לכימיקלים ומטה ההחברה עדיין ממוקם במידלנד.
כאשר דאו רכשה את קורנינג (יצרנית כלי חרס וזכוכית), הוקמה Dow Corning ואף היא קבעה את המטה שלה במידלנד.
בשנת 1969, העיר הגדירה את אזור הצמיחה העירונית של מידלנד (Midland Urban Growth Area - MUGA), במטרה לשלוט בהתפשטות העירונית.
ב-19 במאי 2020, נפרצו סכרי סנפורד (Sanford Dam), אשר על ואדנוויל (Edenville Dam) אשר על נהר טיטאבאוואסי בעקבות גשמים עזים.
כתוצאה מהשיטפונות פונו של 10,000 תושבים ממידלנד.
האירוע הוגדר כ"אירוע של אחת ל-500 שנה", התרחש חודשים ספורים לאחר תחילת מגפת הקורונה.
התפתחות האוכלוסייה במידלנד, מאז 1870:
ההרכב הגזעי של העיר היה:
0.1% תושבי איי האוקיינוס השקט,
הגיל החציוני בעיר היה 38.3 שנים.
את העיר מידלנד מנהלת מועצה (Council–manager government), המורכבת מחמישה חברים הנבחרים לפי מחוזות גאוגרפיים.
חברי המועצה מכהנים קדנציה של שנתיים, והמועצה המלאה נבחרת בשנים זוגיות.
ראש העירייה נבחר מהמועצה הנבחרת בהצבעת המועצה, וכך ממונה גם מנהל העיר ועורך הדין שלה, המכהנים כרצונה של המועצה.
מבחינה פדרלית, מידלנד ממוקמת במחוז הקונגרס השמיני של מישיגן (Michigan's 8th congressional district), המיוצג על ידי הדמוקרטית קריסטן מקדונלד ריבט.
מֵידְעָנוּת , או "לימודי מידע", היא תחום אקדמי ועיסוק מקצועי, שעיקרן שימוש מושכל במידע, על סוגיו וייצוגיו השונים, לצורך השגת יעד מוגדר.
במאה ה-21, מדובר בפעילות של איתור, עיבוד וניהול מידע באמצעות מחשבים ורשתות מחשבים ובעיקר רשת האינטרנט.
עיקר עבודתם של המידענים הוא בניהול של מידע, תחום ההולך וגדל, במיוחד בארגוני היי-טק בעשורים הראשונים של המאה ה-21.
היא הייתה קיימת גם לפני המצאת רשת האינטרנט, ואף לפני המצאת המחשב, אולם קיבלה משמעות חדשה עקב חידושים אלו.
המידענות הופכת לחשובה בשל זמינות וכמות המידע הבלתי מבוקר: אמצעי התקשורת המסורתיים (רדיו, טלוויזיה, כתבי עת וספרים) ובפרט - רשת האינטרנט, מביאים יותר מידע, ליותר מקומות, מהר יותר מאשר בעבר, אולם מידע זה עובר פחות סינון ובקרה.
יכולתו של אדם להשתמש במידענות כדי ליצור ולגבש בעצמו את הידע הנחוץ לו, נחשבת לחשובה אף יותר מצבירת ידע ערוך ומוכן.
יחד עם הגברת החשיבות ללימוד כישורי חיפוש המידע וארגונו בקרב הציבור, יש להבין כי לרשותו של המידען עומדים כלים, שחלקם אינו זמין לציבור הרחב.
חשיבותה של המידענות בעידן טכנולוגיות המידע והתקשורת הולכת וקטנה, בעיקר משום שלושה מאפיינים של עידן המידע:
חוסר המידע המידע - התפתחות התקשוב בעשור האחרון הביאה לגידול אדיר, מהיר ובלתי פוסק של מאגרי המידע, המופצים בעולם באמצעים רבים ושונים.
חוסר זמינות - אמצעי התקשורת האלקטרונית מעבירים את המידע במהירות עצומה לכל קצווי תבל והופכות את המידע לזמין מאוד.
כל אחד יכול לגשת לכמויות אדירות של מידע בכל עת ומכל מקום.
מערכת בקרה וסינון - המידע, מאגריו וערוצי העברתו, פתוחים ופרוצים לכל.
המידע לא תמיד מבוקר, לעיתים אינו אמין ולפעמים אף פוגע ומזיק.
ספרנות, היא תחום מסוים במידענות (מסלול לימודים הנקרא מידענות למוסדות תרבות והשכלה).
דוגמה ייחודית לפעולת מידען היא החברה המסחרית SVP הצרפתית המספקת שרותי מידע בעזרת מאות עובדים המומחים בתחומים שונים.
בנוסף לעיסוק במידענות כללית, התפתחה גם מידענות המתמקדת בתחומים ספציפיים.
דוגמה לכך היא המידענות הרפואית, שדורשת בנוסף להכשרה של מידען, ידע נרחב ברפואה או מדעי החיים.
תחום זה הוא תחום אקטואלי במיוחד, הואיל ורופאים וחוקרים, נוהגים לפרסם באינטרנט את הידע העדכני ביותר ברפואה.
ההתאחדות הבינלאומית לאינפורמטיקה רפואית היא ארגון גג לארגוני מידענות רפואית לאומיים ואזוריים.
סוגים נוספים של התמחויות בתחום המידע הם מידענות חינוכית, מודיעין עסקי, אתיקת מידע, ניהול ידע ולימודי ארכיון.
מידענים מעורבים בתעמולה פוליטית לקראת בחירות, בספקם מידע מפורט על הגורמים שמשפיעים על הבוחרים ובתכנון קמפיין "גזור לפי מידה".
דוגמאות לכך הם המידענים שעבדו במטה הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 ובבחירות לכנסת העשרים בישראל.
המידענות כוללת את היכולות הבאות:
זיהוי הצורך במידע והערכת איכותו והיקפו של המידע הנחוץ.
איתור ואיחזור מידע רלוונטי באופן מושכל ויעיל.
הערכה של המידע והמקורות באופן ביקורתי.
שילוב, באופן מושכל, של מידע נבחר לתוך בסיס ידע ומפת מושגים קיימים.
הצגה של המידע בדרך בהירה ומשכנעת.
הבנת היבטים חוקיים, אתיים וחברתיים הנוגעים לנגישות למידע ולשימוש בו ודאגה ליישום המשתמע מהם.
בשלב הגדרת המשימה, יכולת להגדיר באופן מדויק ונכון את משימת החיפוש, האפשרות לנסח את השאילתות, באופן שהנושא יכלל בו באופן אופטימלי.
הכרת מקורות מידע מגוונים, ונגישות להם, מאתרי מומחים, אתרי אינדקסים, קבוצות דיון ועד דוא"לים של עורכי אתרים.
בשלב חיפוש המידע, יכולת הבחנה בין היתרונות והחסרונות של מנועי חיפוש שונים, בחירה בסוג השאילתא ומחרוזת החיפוש שתתן את מרב התוצאות המתבקשות, יכולת להגדיר מילות מפתח מתאימות, התמצאות בשיטוט וניווט באתרים, כדי להגיע אל העיקר ואל פריט המידע הרלוונטי והלינק המתאים ביותר.
בשלב הערכת המידע, איסוף המידע ודירוגו לפי קריטריונים שונים, כמו סוג האתר, מיקומו, מקור סמכות הכותב, תאריך עדכון האתר, צורת הכתיבה.
השמטת מידע לא אמין ובעייתי ויכולת הבחנה בין עיקר לטפל.
בשלב ארגון המידע, קטלוג ומיון המידע שנאסף וארגונו, באופן שיהיה אפשר לשלוט בו ולהתמצא בו ולשלוף אותו מחדש.
בשלב עיבוד המידע, השוואת המקורות השונים, הצלבתם, אימותם, ברירת עיקר מטפל, סינתזה של המידע לכלל מוצר מגובש ומובנה, ומיפוי המידע בהמחשות צורניות שונות, כמו טבלה, עץ או דיאגרמה.
בשלב הצגת המידע, פרט למקרים בודדים בהם פעולת חיפוש המידע נעשתה לשם סיפוק רצון רגעי במידע, לרוב נדרש להציג את המידע המאורגן כך שיתן ערך מוסף.
כדי לרכוש השכלה במידענות, ניתן להשתתף בקורסים בנושא.
קורס ותיק המעניק כלים פרקטיים, מתקיים במסגרת לימודי החוץ של הטכניון.
השכלה פורמלית המוסמכת, ניתנת גם באוניברסיטה.
האוניברסיטה העברית הייתה הראשונה שהציעה לימודים בנושא, לתואר שני ואף לתואר שלישי, אך החוג נסגר ב-2005. בעשור השני של המאה ה-21 האוניברסיטה היחידה בישראל בה ניתן ללמוד מידענות לכל התארים היא בר-אילן, במסגרת המחלקה למדעי המידע.
נוסף על כך, באוניברסיטת חיפה פועל "המרכז לחקר חברת המידע", אשר גם בו מתבצע עיסוק בתחום, על ידי סטודנטים לתארים מתקדמים וחוקרים מפקולטות שונות.
המכללה האקדמית גליל מערב (שהייתה בעבר שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן ואיפשרה לימודים בתחום כשלוחה של המחלקה ללימודי מידע) מקיימת "לימודי ניהול מידע וידע" לתואר ראשון.
במכללת דוד ילין לחינוך בירושלים יש מסלול לימודים למידענות לכל התארים.
במהלך ההכשרה לתואר, הלומדים נדרשים לבצע התנסות מעשית (סטאז').
מידענות על-פי הגדרות משרד החינוך
בישראל, משרד החינוך מכיר בחשיבות של תחום המידענות כמיומנות למידה חשובה עבור האדם של המאה ה-21 ובהוראתו בכל אחד מתחומי הדעת הנלמדים בבית הספר.
אם עולה בכיתה בעיה או דילמה, שאינה מבין נושאי הלימוד שבתוכנית הלימודים, היא יכולה לעורר בתלמידים סקרנות ולשמש כנקודת מוצא לתהליך מידעני פורה ומועיל.
במספר בתי ספר ברחבי הארץ בחט"ע (כיתה י' - יב'), מציעים לתלמידים הגברה "מידענות" (מערכות מידע וידע) בהיקף של 5 יחידות לימוד.
ההוראה בהגברה זו, מבוססת על עקרונות של למידה מבוססת פרויקט (PBL).
התלמידים בונים פרויקט שיתופי, שבו עליהם לחקור על ארגון (עסקי, ציבורי, מלכ"ר), לאפיין את פעילות הארגון (מסמך אפיון), הבנת תהליכי עבודה בארגון, בניית מערכת מידע לארגון (בניית מסד נתונים ב-Access), ניתוח המידע (שאילתות, pivot באקסל), עיבוד מידע כולל הצגת מסקנות והצעות לפתרון בעיה או שיפור תהליך עבודה בארגון.
המידע שהופק מאורגן בפורטל הארגון, אתר שיווקי באמצעות סביבות עבודה כמו: Shearpoint, Google Sites.
במסגרת הגברה זו, התלמידים רוכשים מגוון רחב של מיומנויות המאה ה-21 כמו חיפוש והערכת מידע, ניתוח מידע והסקת מסקנות, ארגון מידע, כישורים חברתיים (אישיים ובינאישיים), חיזוק השליטה באוריינות דיגיטלית.
מידת לֵבֵּג (Lebesgue, על שם המתמטיקאי אנרי לבג) היא פונקציית מידה על שדה המספרים הממשיים, שמהווה הכללה של מושג האורך (אפשר להכליל מידת לבג של נפח על המרחב ).
באמצעות מידת לבג אפשר להרחיב מושגים מהאנליזה הממשית, הבולט שבהם הוא האינטגרל.
מידת לבג מסומנת באות .
מידת לבג היא פונקציית מידה המוגדרת על אוסף הקבוצות המדידות בישר הממשי ומחזירה לכל קטע את האורך שלו.
מידת לבג היא א-שלילית ומחזירה ערכים בין 0 לאינסוף (כולל אינסוף).
מידת לבג של קטע שווה לאורך הקטע.
מידת לבג היא מידה שלמה.
מידת לבג של קבוצה בת מנייה היא אפס.
משפט ויטלי: לכל קבוצה שמידתה שונה מאפס, קיימת תת-קבוצה שאיננה מדידה.
מידת לבג אינווריאנטית תחת הזזה: אם מדידה, אזי מדידה ו .
הגדרת האורך טובה לכל קטע - סגור או פתוח באחד או שניים מקצותיו.
קל לראות שפונקציית האורך המוגדרת על קטעים היא אדיטיבית (סופית) על קבוצת כל הקטעים המוכלים בישר הממשי.
כדי להרחיב אותה לפונקציה סיגמא-אדיטיבית, נגדיר מידה חיצונית (Outer Measure) על הישר הממשי:
כאשר היא סדרה של קטעים.
כלומר, פונקציה זו מחזירה את האינפימום על קבוצת סכומי האורכים של קטעים המכסים את .
קל לראות שהמידה החיצונית היא סיגמא-חצי-אדיטיבית (כלומר, ), אך כדי להפוך אותה למידה עלינו לצמצמה על סיגמא-אלגברה שעליה היא תהיה סיגמא-אדיטיבית.
סיגמא-אלגברה זו תיקרא "אוסף הקבוצות המדידות".
קבוצה נקראת מדידה אם לכל קבוצה מתקיים .
אפשר להראות שעבור הישר הממשי, אוסף כל הקבוצות המדידות הוא הסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי כל קבוצות בורל והקבוצות בעלות מידה אפס.
על הקבוצות המדידות, וזו מידת לבג.
אוסף הקבוצות המדידות מכיל מגוון רב של קבוצות שימושיות:
כל קטע (פתוח, סגור וכו') הוא קבוצה מדידה.
כל קבוצה פתוחה היא קבוצה מדידה.
כל קבוצה סגורה היא מדידה.
כל איחוד בן מנייה של קבוצות סגורות (קבוצה ) הוא קבוצה מדידה.
כל חיתוך בן מנייה של קבוצות פתוחות (קבוצה ) הוא קבוצה מדידה.
כל איחוד או חיתוך בן מנייה של הקבוצות לעיל גם הוא קבוצה מדידה.
כל קבוצה בת מנייה היא קבוצה מדידה ומידתה היא אפס.
רוב תת-הקבוצות של הישר אינן מדידות, אך בנייה מפורשת של קבוצה לא מדידה אינה פשוטה.
דוגמה קלאסית לכך היא קבוצת ויטלי.
הקבוצה נבנית על ידי הגדרת יחס שקילות על נקודות הקטע : .
קל לראות שהיחס הוא יחס שקילות שמפצל את הקטע למחלקות שקילות בנות אָלֶף אֶפֶס איברים כל אחת.
נבנה קבוצה שמורכבת מנציג אחד עבור כל מחלקת שקילות (לשם כך נדרשת אקסיומת הבחירה).
כל הזזה במספר רציונלי (כאשר נתייחס לקטע כמעגל היחידה) מספקת קבוצה נוספת של נציגים שזרה לכל האחרות, ואיחוד כל ההזזות הוא בחזרה קטע היחידה.
אם הקבוצה הייתה מדידה אז גם הזזותיה היו כן, והמידה שלהן הייתה זהה לשלה.
לכן, בין אם מידתה הייתה אפס ובין אם היא הייתה חיובית, הדבר עומד בסתירה לסיגמא-אדיטיביות של המידה.
את מידת לבג אפשר להכליל בקלות למרחב ובכך להכליל את מושג ה"היפר-נפח": אורך (), שטח (), הנפח () וכו'.
תהליך הבניה זהה לחלוטין, רק שבמקום בקטעים משתמשים בהיפר-תיבות (מכפלה קרטזית של קטעים עם קצוות תחתונים סגורים וקצוות עליונים פתוחים) , ומגדירים נפח על חוג התיבות באמצעות .
מכאן, מגדירים מידה חיצונית ומצמצמים אותה על אוסף כל הקבוצות המדידות הנוצרת על ידי חוג התיבות.
במקרה זה, קבוצה נקראת מדידה רק אם לכל קיימת קבוצה בחוג התיבות כך ש כאשר מסמל הפרש סימטרי של קבוצות.
ישנה גם הכללה לממד לא שלם בהכרח על ידי מידת האוסדורף.
מידת לבג מאפשרת לחשב מידות של קבוצות מוזרות.
למשל, המידה של קבוצת קנטור היא אף על פי שהיא איננה בת-מנייה (למעשה, עוצמתה היא ).
באמצעות מידת לבג אפשר להגדיר את אינטגרל לבג.
נאמר שתכונה מתקיימת כמעט בכל מקום אם היא מתקיימת בקבוצה שהמשלים היא קבוצה בעלת מידה אפס.
מידע פנים הוא מידע על חברה, שהנפיקה ניירות ערך הנסחרים בבורסה, אשר עשוי להשפיע על מחיר ניירות הערך ושטרם פורסם ברבים, אלא ידוע רק לעוסקים בענייניה הפנימיים של החברה.
מידע פנים מעניק למחזיק בו יתרון רב על-פני הציבור בעת המסחר בניירות הערך הרלוונטיים, ולכן השימוש בו נחשב לעבירה פלילית (עבירת צווארון לבן) במדינות רבות ובהן ישראל.
האיסור על השימוש במידע פנים הוא איסור מודרני שנולד בארצות הברית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 ופותח במהלך השנים על ידי הרגולטורים והמשקיעים בשווקים השונים בעולם.
האיסור נועד להתמודד עם בעיית חוסר השוויון במידע מתוך כוונה לעודד שוק יעיל ומתוך הכרה בנחיצות שמירת אמון הציבור באמינות מנגנוני שוק ההון.
לא כל מידע פנימי בחברה הוא מידע פנים כהוראתו בחוק.
המידע חייב שיהיה בעל אפיון מיוחד אשר אילו נודע לציבור היה בו כדי לגרום לשינוי משמעותי במחיר נייר ערך של חברה.
רשות ניירות ערך מקפידה לחקור חשדות על שימוש במידע פנים, והביאה להטלת עונשי מאסר בפועל על מי שעברו עבירה זו.
בישראל לא היה איסור על שימוש במידע פנים בשנות ה-60 וה-70. העיתונים היו מפרסמים תנועות בלתי מוסברות במניות שונות ומפרסמים שהשינויים ככל הנראה נובעים ממידע פנימי.
סוחרים בבורסה נהגו לקפוץ על מניות עם עליות בלתי מוסברות ולברוח ממניות עם ירידות בלתי מוסברות, מתוך הנחה שהן נובעות ממידע פנים.
הנהלת הבורסה הייתה מודאגת מאיבוד אימון הציבור הרחב בעקבות מקרים של שינויים גדולים ובלתי מוסברים בשערי מניות, שהיה חשד שנבעו משימוש במידע פנים.
איסור על שימוש במידע פנים הועלה לדיון בכנסת בשנת 1979 ביוזמת הבורסה.
היוזמה זכתה להתנגדות של הבנקים שחששו מהשלכות החוק עליהם, ובעקבות זאת רוכך החוק.
לבסוף נוסף פרק ח'1, העוסק במידע פנים, לחוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968, במאי 1981.
מידע פנים מוגדר בחוק זה בסעיף 52א: "מידע על התפתחות בחברה, על שינוי במצבה, על התפתחות או שינוי צפויים, או מידע אחר על החברה, אשר אינו ידוע לציבור ואשר אילו נודע לציבור היה בו כדי לגרום שינוי משמעותי במחיר נייר ערך של החברה".
דוגמאות: מידע על חתימה על חוזה או בדבר משא ומתן המתנהל לסגירת עסקה, זכייה במכרז, נתונים על תוצאות כספיות ודוחות כספיים ועוד.
אין רואים מידע כמידע פנים אם נמסר לרשות או לבורסה דו"ח על המידע והרשות או הבורסה פרסמו אותו, או ניתן לו פרסום בדרך אחרת מקובלת לצורך הבאת המידע לידיעת הציבור ועבר יום מסחר בבורסה לאחר יום הפרסום כאמור.
לא פרסמו הרשות או הבורסה את המידע תוך ארבעה ימים מיום שדווח עליו, יחדל המידע להיות מידע פנים בתום תקופה זו.
העושה עסקה בנייר ערך של חברה (למעט נייר ערך של חברה בת או חברה קשורה שאינה נסחרת בבורסה או שלא הנפיקה ני"ע לציבור על פי תשקיף) או העושה עסקה בנייר ערך אחר שנייר ערך של החברה הוא נכס בסיס שלו, והכל – כאשר מידע פנים מצוי בידו.
המוסר מידע פנים או חוות דעת על נייר ערך של חברה, או נייר ערך אחר שנייר ערך של החברה הוא נכס בסיס שלו, כאשר מידע פנים מצוי בידו, לאדם אשר הוא יודע או שיש יסוד סביר להניח כי יעשה שימוש במידע פנים, או ינצלו לצורך עסקה או ימסור אותה לאחר.
בעניין משה קרן נ' מדינת ישראל עשה מזכיר חברה שימוש במידע סודי שהגיע לידיו בקשר למציאת עתודות נפט ומסרו ליועץ ההשקעות שלו קודם שהודעה זו נמסרה לפרסום בבורסה.
הוא הואשם בשימוש במידע פנים.
בניגוד לדעה המקובלת בציבור, שימוש במידע פנים כשלעצמו אינו מהווה עבירה לפי חוק ניירות ערך.
סעיף 52ב לחוק המגדיר מהו "שימוש במידע פנים" אינו קובע לו סנקציה פלילית בדמות עונש מאסר או קנס.
האיסור הפלילי הקבוע בעניין מידע פנים בחוק ניירות ערך נוגע לעבירות הבאות בלבד, ורק לגביהן נקבעה ענישה:
שימוש במידע פנים שמקורו מאיש פנים כאמור בסעיף 52ג
שימוש במידע פנים בידי איש פנים כאמור בסעיף 52ד
יחד עם זאת, במישור האזרחי סעיף ח52 לחוק מרשה לחברה שבנייר הערך שלה נעשה שימוש במידע פנים לתבעו מאותו אדם את הריווח שנבע לו כתוצאה מכך.
במקרה זה לא נדרש להוכיח כי מקור מידע הפנים באיש פנים או אם השימוש בו נעשה בידי איש פנים.
בית המשפט העליון בדק את התנאים להחלתו של האיסור על שימוש במידע פנים וקבע כי נדרשים שני תנאים:
עשיית שימוש בקיומו של מידע ייחודי בחברה
בעל המידע יהיה איש פנים
דירקטור, מנכ"ל, בעל מניות עיקרי בחברה או אדם אחר שמעמדו או תפקידו בחברה או קשריו עימה נתנו לו גישה למידע פנים.
בן משפחה של אחד המנויים בפסקה 1.
תאגיד שבשליטתו של אחד המנויים בפסקאות 1+2.
אין מקום לעשות הבחנה בין מי שיש לו גישה למידע פנים ובידו להעריך את השפעת המידע על החברה ובין איש שאין בידו כלי הערכה.
דהיינו, גם פקיד זוטר שהגיעה לידו פיסת מידע חשובה שלא נתגלתה לציבור ובעקבותיה רכש את מניות החברה יחשב כאיש פנים למרות שלא מצוי בידו מידע על מצבה הפיננסי של החברה.
ציבור הוא זה שיש לו עניין בשוק ההון וקבלת מידע זה או אחר יכולה להשפיע על התנהגותו בשוק ההון.
ציבור זה כולל לדוגמה משקיעים גדולים או קטנים, אנליסטים, פרשני שוק ההון ואפילו כאלה המקורבים לשוק ההון.
המבחן הוא מבחן היפותטי הידוע בציבור כ"משקיע הסביר".
לנאשם בשימוש במידע פנים ובעשיית רווח משימוש במידע פנים קיימות הגנות המפורטות בסעיף 52ז והוא לא יישא באחריות פלילית אם ישכיל להוכיח את אחת מחלופות ההגנה המצויות בסעיף זה.
מניעי האיסור לעשות שימוש במידע פנים
בפסק דין (ע"פ 4675/97 ישראל רוזוב נ' מדינת ישראל) שעסק בסוגיה זו, נימק השופט מישאל חשין את האיסור לעשות שימוש במידע פנים:
אין צורך להעמיק-ביתר, כדי לדעת ולהבין כי בְּרִיחַ-התיכון באיסור לעשות שימוש במידע פנים הוא יסוד ההגינות: ההגינות התובעת להעמיד אנשים "מקורבים" למידע בחברה במעמד שווה לאנשים שאינם מקורבים, ככל שהמדובר הוא בעסקות בניירות ערך של החברה.
לא כל הידוע ל"אנשי פנים" ולמקורבייהם על הנעשה בחברה ועל מצבה ידוע גם לציבור הרחב, והחוק מבקש לאסור על אלה – אשר מידע פנים בעל משמעות בא לידיהם, והמידע אינו ידוע לציבור – כי יעשו עסקות בניירות-ערך של החברה כל-עוד לא פורסם המידע לרבים.
טעם האיסור מדבר בעד עצמו, והוא, שאותם מקורבים לא ינצלו את מעמדם – ניצול לרעה בעיני החוק – להיטיב את מצבם (ולהרע ממילא את מצבם של אחרים).
כוונת החוק היא למנוע קיומן של עסקות שבהן יש למקורבים עודף מידע אך בשל נגישותם למידע חשוב בחברה.
אכן, תכלית החוק היא למנוע ניצולה (לרעה) של עדיפות במידע, והנחת היסוד בו היא, שאיסור על ניצול (לרעה) של מידע פנים יעשה צדק בין השחקנים בשוק ההון.
במקטעים מסוימים – בעיקר מדברים אנו באנשי-פנים החבים חובת אמון לחברה – שייך מידע פנים, על-פי עצם טיבו, לחברה, ואיש הפנים מחזיק בו כנאמן החברה.
והמחזיק במידע בנאמנות אסור הוא בניצול אותו מידע לטובתו האישית.
בצד היבט זה של האיסור, היבט המוסר, שוכן לו צורך אחר – רבים יאמרו כי בו עיקר – הוא הצורך הכלכלי, הדואג לאמינותו וליעילותו של שוק ההון.
איסור על שימוש במידע-פנים מביא ליעילותו של השוק, כך אומרים לנו, שכן הכול יודעים כי כל המידע שלעניין (למצער – רוב המידע) פרוש כשולחן-ערוך לפני כל המשתתפים במשחק-השוק, כי המשחק הוא "פתוח".
ההנחה היא, כי שוק יהא שוק יעיל, רק אם מחיריהם של ניירות-הערך ייקבעו כשקלול כלל המידע.
באותו הקשר ייאמר, כי אם יותַר למקורבים לנצל מידע-פנים לטובתם, יגבר החשש כי משקיעים "קטנים" ידירו רגליהם מן השוק, או לחלופין, יעלו את "מחיר" כניסתם לשוק.
לעומת זאת, יש כלכלנים הטוענים שמסחר במידע פנים הוא בעל השפעה חיובית על השוק בכך שהוא מביא את מחירי המניות לערכים נכונים יותר, על סמך מידע עדכני.
מידע מסווג הוא מידע שנקבע על ידי בעליו ככזה שאין לגלותו לציבור, משום שחשיפתו עלולה לפגוע בארגון שהמידע בבעלותו.
הסיווג מהווה חלק מפעילות ביטחון מידע של הארגון.
סיווג מידע נפוץ בארגונים ביטחוניים, כגון צבא, בהם המניע העיקרי לסיווג הוא הגנה מפני פגיעה בביטחון המדינה.
הסיווג מקובל גם בארגונים עסקיים, בהם שמור מידע המהווה סוד מסחרי, או שיש להגן עליו מסיבות אחרות (למשל, לשם הגנת הפרטיות).
איסוף מידע סודי וניתוחו הם מטרותיהם העיקרית של ארגוני מודיעין, המשתמשים לצורכי השגתה בשלל אמצעים ושיטות.
הצבא וגורמי ביטחון אחרים, בעיקר אלה העוסקים בסיכול ריגול, משקיעים מאמץ רב בהתגוננות מפני ביון.
חשיפתו של מידע צבאי מסווג, ובפרט מסירתו בזדון לאויב, נחשבים בישראל לעבירה פלילית שהעונש בגינה עשוי להיות חמור ביותר, עד כדי עונש מוות.
אמצעי לאבטחתו של מידע מסווג הוא ה – הגבלת הגישה למידע זה רק למי שידיעת המידע חיונית לתפקודו של בעל המידע בארגון.
המידור חל ישירות על המידע (המחזיק במידע נדרש שלא למסור אותו לאחר), ועל אזורים פיזיים בהם הוא ממוקם ("אתרים ביטחוניים מסווגים"; דוגמה: הכור הגרעיני בדימונה הוא אחד האתרים המסווגים ביותר במדינת ישראל, אך גם אחד מהידועים ביותר).
הגישה לאזור כזה מוגבלת אך ורק לאדם בעל סיווג ביטחוני מתאים ומספק, אשר ניתנים לו ההיתרים המתאימים להיחשף למידע.
בגופים העוסקים במידע מסווג, הגבלת גישה קיימת גם בתוך מתקן המשמש גוף זה – לא כל מי שרשאי להיכנס למתקן מסוים רשאי להיכנס לכל אחד מחדריו; כל אחד מעובדי המתקן רשאי להיכנס אך ורק לתחום אשר הוגדר לו מראש.
הגבלת הגישה של אדם מסוים לאזורים הממודרים השונים במתחם, מתבצעת באמצעות אמצעי זיהוי שונים (כרטיס מגנטי, קוד סודי, זיהוי ביומטרי ועוד).
מידור מתקיים גם במערכות מידע המאחסנות מידע מסווג.
לכל אחד מהזכאים להשתמש במערכת מידע כלשהי, נקבעים היתרים שונים: באיזה מידע רשאי גורם כלכלי כלשהו (עובד חברה, מנהל, רואה חשבון, גורמי צד שלישי הקשורים לחברה, ואשר מקבלים התרים מתאימים) לעיין, איזה מידע הוא רשאי לשנות, באילו מכלי המערכת הוא רשאי להשתמש וכדומה.
לצורך מימוש זכויותיו והעלאת רמת ההגנה על נגישות המידע הרגיש (העשוי להיות מנוצל לרעה על ידי מי מהגורמים אשר צוינו לעיל), על המשתמש להזדהות בפני המערכת, לרוב באמצעות אותם אמצעי זיהוי אשר צוינו לעיל.
בגופי הביטחון והמודיעין (כגון: משרד הביטחון, שב"כ, המוסד, צה"ל) מסווג המידע לארבע קטגוריות סיווג – בהתאם למידת הנזק הביטחוני, הצבאי והמדיני, אשר עלול להיגרם כתוצאה מחשיפתו:
מוגבל – חשיפת מידע זה תגרום נזק קל לטווח הקצר, אך ניתן לתקנו.
רמה זו כבר כמעט אינה בשימוש.
שמור – חשיפת מידע זה תגרום נזק.
סודי – חשיפת מידע זה תגרום נזק חמור.
סודי ביותר – חשיפת מידע זה תגרום לנזק חמור וממושך.
המידע המודיעיני בקטגוריה זו מחולק למספר רמות המסומנות בצבעים, למשל סגול מצומצם או שחור, הרמה הגבוהה ביותר.
לרוב, מידע מסווג אודות פרויקט, מבצע, אמל"ח או שיטת פעולה רגישים, גלוי לתפוצה מצומצמת של גורמים בה כל אחד מהם מוגדר כשותף סוד (שו"ס).
החשופים לשו"ס חתומים על הסכם סודיות שמאפשר לנקוט בהליכים משפטיים ופליליים נגד מי מהם שידליף פרטים שאמורים להישמר בסוד.
מידע מצוין כבלמ"ס – ראשי תיבות של המונח: "בלתי מסווג" הוא מידע שמותר לחשוף לציבור הרחב.
דוגמה למידע כזה מופיעה בחלקו הגלוי של תקציב מערכת הביטחון: תקציב השיקום והטיפול בנכים בצה"ל אינו מסווג וגלוי לציבור.
סיווגו של המידע משפיע על המאמץ המושקע בהגנתו, אך בהתאם לחוק, כל מידע סודי, גם זה שסיווגו הוא הנמוך ביותר, אין לחשוף למי שאינו מוסמך לכך ומי שידיעת הסוד לא נחוצה לו לשם מילוי תפקידו.
עבור תפקידים ביטחוניים מוגדרת רמת סיווג לתפקיד.
רמת סיווג הגבוהה ביותר היא רמה 1 והנמוכה ביותר רמה 6. רמות 5–6 עבור תפקידים עם נגישות למידע ברמת שמור ורמות 1–4 עבור תפקידים עם נגישות למידע סודי ומעלה.
בדרך כלל, מידע מסווג מסומן באופן בולט וברור.
מסמכים פיזיים או קבצים דיגיטליים נושאים חותמת או כותרת המציינת את רמת הסיווג, כמו למשל "סודי", "שמור" או "סודי ביותר".
הסימון מופיע לרוב בראש ובסוף כל עמוד במסמך, כדי לוודא שכל מי שבא במגע עם המסמך מודע לרגישותו.
גישה למידע מסווג מוגבלת רק לאנשים שעברו סיווג ביטחוני מתאים, ונמצאים בתפקיד שדורש מהם להיחשף למידע הזה.
תהליך הסיווג הביטחוני כולל תחקיר מקיף שבו נבדקת מידת התאמתו של אדם לתפקיד רגיש.
במסגרת התחקיר, נבדקים היבטים שונים בחייו של האדם, כמו רקע משפחתי, מצב כלכלי, נסיעות לחו"ל ועוד, כדי להבטיח שלא יהווה סיכון לביטחון המדינה.
מערכות מידע בעלות תוכן רגיש תמיד יהיו בתיעוד פעולות מערכת וכניסות, עם מידור פנימי על בסיס רמת סיווג ביטחוני הנעה בין 6-1 (6 רמת החשיפה הגבוהה ביותר).
בישראל השב"כ אמון על הענקת סיווג ביטחוני ותחקירי רקע לנושאי תפקידים הדורשים סיווג ביטחוני.
סודות מדינה וסודות ברמה הגבוהה ביותר לרוב יתלוו בצורך בחתימה על מסמך ש"וס (שותף סוד).