tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההתאחדות אחראית על הליגה הספרדית השלישית (Segunda División B), גביע המלך הספרדי והסופר קאפ הספרדי, וכמו כן אחראית על נבחרת ספרד בכדורגל והנבחרות הצעירות של ספרד, ונבחרות הנשים.
בשנת 1991 הוענק להתאחדות פרס המשחק ההוגן של פיפ"א, על מחויבותה יוצאת דופן למען משחקי כדורגל הוגנים.
נשיא ההתאחדות הספרדית הנוכחי הוא רפאל לוזאן.
פדרציית החתירה הבין-לאומית היא הפדרציה הבין-לאומית של ענף החתירה.
הנשיא הנוכחי שלה הוא ז'אן-כריסטוף רולאן.
הפדרציה מפקחת על התחרויות גביע העולם בחתירה, אליפות העולם בחתירה ודומיהן.
הפדרציה יוסדה בידי נציגי ענף החתירה מצרפת, שוודיה, בלגיה ואיטליה ב-25 ביוני 1892 בטורינו כתגובה לפופולריות ההולכת וגדלה של ענף ספורט החתירה, גם הנסיבות הצריכו אחידות תקנות כמו אורך המרוץ, סניית הסירה, וקטגוריות משקל.
כמו כן הימורים על מרוצי חתירה באותו זמן היו דבר נפוץ, והחותרים או המאמנים היו לעיתים קרובות מהמרים בעצמם.
מצב בחובבים לא היה ידוע בספורט.
מצב כזה יכול היה להביא אסון על הספורט כמו מרוצים מכורים.
FISA הקימה את המשרד הראשי שלה בלוזאן, שווייץ ב-1922.
פדרציית הכדורסל האיטלקית (באיטלקית: Federazione Italiana Pallacanestro או בקיצור: FIP) היא הגוף הממשלתי האחראי על הכדורסל באיטליה.
הפדרציה חברה בפדרציה הבינלאומית של כדורסל (פיב"א).
פדרציית הכדורסל אחראית על תחרויות הכדורסל באיטליה ועל נבחרת הכדורסל הלאומית כמו גם על ליגת העל האיטלקית בכדורסל.
בראש הפדרציה עומד נשיאה ג'אני פטרוצ'י, שמונה לתפקיד ב-2013.
פדרציית האופניים האיטלקית (באיטלקית: Federazione Ciclistica Italiana; בראשי תיבות: FCI) היא פדרציית הספורט הלאומית למרוצי אופניים באיטליה האחראית על ספורט רכיבה על אופניים באיטליה.
הפדרציה חברה באיגוד הבינלאומי לאופניים ובאיחוד האופניים האירופאי.
פדרציית האופניים האוסטרית היא פדרציית הספורט הלאומית למרוצי אופניים באוסטריה האחראית על ספורט רכיבה על אופניים באוסטריה.
הפדרציה נוסדה בשנת 1973, ומורכבת מתשע אגודות ספורט אזוריות.
הפדרציה מקיימת מרוצים ארציים של אופני כביש ואופני מסלול, וכן מרוצי רכיבה על אופני הרים, אופני BMX, סייקלו–קרוס ופרה-סייקלינג.
פדרציית הכדורגל של ארצות הברית היא הגוף המנהל הרשמי של ענף הכדורגל בארצות הברית.
המשרד הראשי של ההתאחדות ממוקם בשיקגו שבאילינוי.
הפדרציה חברה בפיפ"א ואחראית על ניהול הכדורגל המקצועני וכדורגל החובבים בארצות הברית כאחד, בהם הנבחרות הלאומיות של הגברים, הנשים, הפוטסאל והנבחרת הפאראלימפית.
פדרציית הכדורגל של ארצות הברית אחראית גם על קביעת השופטים וטורנירי הכדורגל; ועל מרבית ליגות הכדורגל בארצות הברית, ובהן ה-MLS.
הפדרציה חברה גם ב-CONCACAF (התאחדות הכדורגל הצפון אמריקאית) מאז שנת 1961, והיא שולחת את הנבחרות הלאומיות השונות שלה לטורנירים לגילאים השונים בצפון אמריקה.
נשיא הפדרציה הוא סוניל גולאטי.
פדרציית הכוכבים המאוחדת (או בקיצור: "הפדרציה") היא רפובליקה פדרלית בין-כוכבית בדיונית המופיעה בסדרות הטלוויזיה ובסרטי הקולנוע של זיכיון המדע בדיוני "מסע בין כוכבים".
הפדרציה, הכוללת למעלה מ-150 כוכבי לכת ואלפי קולוניות, המפוזרים לאורך למעלה מ-8,000 שנות אור בגלקסיית שביל החלב, היא בעלת אופי פוסט-קפיטליסטי, ליברלי, דמוקרטי וחוקתי, ומתוארת לעיתים כאוטופיה סוציאליסטית, המקדמת חופש, שוויון, צדק ושיתוף-פעולה.
הזרוע הביצועית של הפדרציה, המשמשת אותה לצורכי ביטחון, דיפלומטיה, מחקר מדעי וחקר חלל, נקראת צי הכוכבים (Star Fleet).
הפדרציה כוללת גופים נוספים, בהם מועצה מחוקקת, נשיא ורשות שופטת.
מטה הפדרציה ממוקם בעיר סן פרנסיסקו, שם גם ממוקמת האקדמיה של צי הכוכבים.
לאורך השנים, הפדרציה הייתה בעימותים צבאיים עם האימפריה הקלינגונית, האימפריה הרומולאנית, האיחוד הקרדסי, הבורג והדומיניון.
הפדרציה שוכנת ברבע הדיסקית של גלקסיית שביל החלב הקרוי רביע אלפא.
השם ניתן על ידי עמי הפדרציה, בני האנוש והוולקנים.
הוא נקרא "אלפא", שהיא האות הראשונה באלפבית היווני, מכיוון שזהו המקום בו נמצאים בתיהם של שני העמים – כדור הארץ ו-וולקן.
בפרק "קליפסו" בסדרה מסע בין כוכבים: מסעות קצרים המתרחש כאלף שנים בעתיד, הפדרציה קיימת עדיין, אך מכונה על ידי קראפט, הדמות הראשית בפרק, בשם "ו'דרייש" ("V'draysh").
לא סופר רבות על הו'דרייש, מלבד שהיא נמצאת במלחמה עם אנשי אלקור 4, ושאנשיה מחפשים עתיקות מהתרבות האנושית.
כותב הפרק, מייקל שייבון, אישר בעמוד האינסטגרם הרשמי שלו ש"ו'דרייש" היא סינקופה למילה "פדרציה".
בטריילר שהופץ באוקטובר 2019 לעונה השלישית של הסדרה מסע בין כוכבים: דיסקברי, שעלילתה מתרחשת בתקופת הזמן שבה מתרחש הפרק "קליפסו", מופיע דגל הפדרציה כשעליו רק שישה כוכבים, במקום עשרות כוכבים במאות ה-23 וה-24. מספר הכוכבים המועט מעיד שמספר הכוכבים החברים בפדרציה התדרדר משמעותית במאות שחלפו.
מתוך שלושת הכוכבים הגדולים שייצגו את מייסדות הפדרציה, כדור הארץ, וולקן ואנדוריה, נותרו רק שניים (לטלרייטים לא הוקדש כוכב, אף על פי שגם הם נחשבים לאחד הגזעים המייסדים).
בטריילר מופיעים לוחמים אנדוריים אלימים, מה שמעיד שמתוך שלוש המייסדות נותרו רק האנושות והוולקנים.
עם תחילת עונתה השלישית של דיסקברי התברר שבסביבות שנת 3060 התרחשה "השריפה", אירוע שבו התפוצץ כמעט כל הדייליתיום בגלקסיה בבת אחת, מה שגרם להשמדת רוב ספינות החלל של צי הכוכבים, והגביל באופן משמעותי טיסות במהירות גדולה ממהירות האור.
הפדרציה איבדה מכוחה והפכה בחלקים מסוימים מהגלקסיה לזיכרון רחוק שנקרא בקרב חלק מהאוכלוסייה, הוו'דרייש.
פדרציית ההוקי הרוסית היא הארגון המנהל את ההוקי קרח ברוסיה.
הפדרציה מייצגת את האינטרסים הרוסיים בתחום ההוקי בפני פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
עקרונית, הפדרציה מנהלת את רוב ליגות ההוקי קרח הרוסיות, כולל ליגת העל הרוסית בהוקי קרח, ליגת ההוקי הצעירה, תחרויות הוקי קרח לנשים וכו'.
באחריות הפדרציה לארגן את כל התחרויות הבינלאומיות שנערכות ברוסיה.
לצורך התפקוד הוקם משרד ראשי במוסקבה ו-5 משרדים אזוריים.
בשנת 1908, נציגי איגוד ההוקי הכל-רוסי (Всероссийский хоккейный союз) קיבלו הזמנה לדון באפשרויות לאגד את ההוקי החובבני, את ההזמנה קיבלו גם צרפת, בריטניה, שווייץ, בלגיה וגרמניה.
בקונגרס המייסד הראשון של שנערך במאי 1908, הנציגים הרוסיים לא הופיעו.
ב-1911 רוסיה הייתה חברה בליגת ההוקי קרח הבינלאומית.
אולם השתתפותה בליגה לא נמשכה הרבה זמן, לאור תחילת מלחמת העולם הראשונה ואי-השתתפות ספורטאים סובייטים בפעילות בינלאומית עד לתחילת שנות ה-50.
האליפות הלאומית הראשונה התקיימה ב-1946 בתור אליפות ברית המועצות בהוקי קרח.
בתחילה את ההוקי הסובייטי ניהלה חטיבת ההוקי (Всесоюзная секция хоккея).
החל מ-1952 עשתה זאת פדרציית ההוקי הסובייטית (Федерация хоккея СССР).
ב-1967, הפדרציה פוצלה לפדרציית ההוקי קרח עם דיסקית ופדרציית ההוקי קרח עם כדור.
ב-12 בנובמבר 1991 הוקמה פדרציית ההוקי הרוסית שקיבלה הכרה כיורשת הפדרציה הסובייטית.
בשנים 2008–2024 היה הארגון אחראי על הרגולציה בליגת ההוקי הקונטיננטלית, אך מאז 2024 ליגה זו מנוהלת באופן עצמאי בנפרד מהפדרציה.
פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית היא הגוף העליון המנהל את ענף ההוקי קרח ואת ענף ההוקי רולר בעולם, ומאגדת 84 התאחדויות לאומיות להוקי קרח.
הפדרציה הוקמה בפריז ב-15 במאי 1908 תחת השם "הליגה הבין-לאומית להוקי קרח" .
נשיא ה-IIHF הוא לוק טרדיף מצרפת.
ה-IIHF אחראית על המפעלים הבין-לאומיים לנבחרות ומועדונים, ומפעלי הדגל שלה הם טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת החורף, וכן אליפות העולם בהוקי קרח ואליפות העולם בהוקי קרח נשים, הנערכות בכל שנה במספר דרגי איכות של נבחרות (נכון ל-2024 נבחרות הגברים מחולקות לשמונה דרגי איכות, ונבחרות הנשים לשישה דרגי איכות).
אף על פי שה-IIHF מוכרת כגוף העליון העולמי של המשחק, כולל על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי, הרי שבאופן מסורתי בסיס כוחה נמצא באירופה.
בצפון אמריקה נשלט הענף יותר מכל על ידי ה-NHL, ולמעשה גם להתאחדויות ההוקי קרח בארצות הברית ובקנדה, החברות רשמית ב-IIHF, יש מידה רבה של עצמאות.
הפדרציה עומדת מאחורי הדירוג העולמי לנבחרות הוקי קרח.
ישראל היא חברה מלאה בארגון מאז 1991.
ב-15 במאי 1908 התכנסו בפריז נציגים של צרפת, בריטניה, בלגיה ושווייץ, והחליטו על הקמת הליגה הבין-לאומית להוקי קרח (Ligue Internationale de Hockey sur Glace, ר"ת LIHG).
טורניר ראשון בין הנבחרות המייסדות התקיים בברלין בנובמבר באותה השנה.
יוזם הכינוס היה לואי מגנוס, אלוף צרפת בהחלקה אמנותית על הקרח, הנחשב היום למייסדו של ה-IIHF.
הוא התמנה לנשיא הראשון של הארגון במקביל לקריירת ההחלקה שלו.
בוהמיה (כיום חלק מצ'כיה) הצטרפה בהמשך השנה והפכה לחברה החמישית בארגון.
ב-1909 התקיים הקונגרס השני של ה-LIHG, והארגון קיבל את גרמניה לשורותיו.
המפעל המסודר הראשון של הארגון החדש היה אליפות אירופה שנערכה בשווייץ ב-1910. ארבע נבחרות התחרו באליפות, ובריטניה, שיוצגה על ידי נבחרת אוניברסיטת אוקספורד, הייתה האלופה הראשונה.
אליפות אירופה המשיכה להיערך מדי שנה עד מלחמת העולם הראשונה, כאשר עוד לפני המלחמה הצטרפו לארגון רוסיה (שעזבה אחרי זמן קצר), אוסטריה, שוודיה ולוקסמבורג.
בין המלחמות ותחילת המפעלים העולמיים
מלחמת העולם הראשונה עצרה את כל פעילות ה-IIHF, ופעילות ההוקי קרח הבין-לאומית התחדשה רק באולימפיאדת אנטוורפן (1920), כאשר הוקי קרח הפך לראשונה לענף אולימפי, עדיין באולימפיאדת הקיץ.
לראשונה פגשו חברות ה-LIHG, שהיו כולן מאירופה, את קנדה וארצות הברית, שהראו את עליונותן הברורה על האירופיות.
תוך כדי האולימפיאדה צורפו השתיים ל-LIHG.
באירופה התקשתה ה-LIHG לחדש את פעילותה.
גרמניה סולקה מהארגון בעקבות המלחמה, ואליפות אירופה של 1921 התקיימה למעשה עם שתי נבחרות בלבד, וכללה בעצם משחק יחיד שבו גברה שוודיה על המדינה החדשה צ'כוסלובקיה, שהחליפה את בוהמיה.
באליפות של 1923 השתתפו כבר 5 נבחרות, והיא הייתה האליפות הגדולה ביותר עד אז.
ב-1924 התקיימה אולימפיאדת שאמוני, אולימפיאדת החורף הראשונה, וה-LIHG העתיקה את פעילותה האולימפית אל אולימפיאדת החורף.
ה-LIHG החליטה שבאופן רשמי תשמש האולימפיאדה גם כאליפות העולם.
עם זאת, ה-LIHG ארגנה אליפות אירופה נפרדת, ובפעם הראשונה נערכה האליפות בשיטת בתים כאשר השתתפו בה 6 נבחרות.
רומניה, ספרד, איטליה ואוסטריה צורפו לארגון ההולך וגדל, אולם סילוקה של גרמניה גרם מתחים פוליטיים ראשונים בארגון מתוך רבים שעוד יבואו, כאשר שוודיה הובילה מהלך להחזרת גרמניה לשורות הארגון, ומשלא נענתה החרימה את מפעלי הארגון עד חזרתה של גרמניה ב-1926.
ב-1927 מונה פול לויק, בלגי שזה עתה פרש ממשחק, לנשיא ה-LIHG.
לויק שיחק בנבחרת בלגיה באליפות העולם ב-1923 ובאולימפיאדת שאמוני.
במקביל לתפקיד הנשיא הפך לויק לשופט, ושפט באולימפיאדות ואליפויות עולם.
לויק, שהחזיק בתפקיד 20 שנה, הטביע את חותמו כבר בשנותיו הראשונות כנשיא.
באולימפיאדת סנט מוריץ (1928) כבר הצליחה ה-LIHG לארגן טורניר מכובד עם 11 נבחרות, ובקונגרס שנערך שנה לאחר מכן הוחלט שהגיע הזמן לארגן אליפות עולם נפרדת, שנתית, ולא לחכות 4 שנים עד שנבחרות אירופה תיפגשנה עם הנבחרות הצפון אמריקאיות.
עוד לפני האליפות הגדילה ה-LIHG את התפשטותה בעולם כשצירפה מדינה אסיאתית ראשונה, יפן.
אליפות העולם הראשונה, שהערכה תחת כיפת השמיים ב-1930 בשאמוני, השתבשה כאשר עלו הטמפרטורות באופן פתאומי, והקרח הפשיר.
קנדה, ששלחה כהרגלה קבוצה מאחד המועדונים שלה ולא נבחרת של ממש, נחשבה לרמה בפני עצמה באליפות, וקיבלה כרטיס חופשי ישירות למשחק הגמר, כך שלמעשה שיחקה באליפות משחק אחד בלבד.
בגמר הביסה קנדה את גרמניה 6:1 וזכתה באליפות.
הניסיונות של ה-LIHG להמשיך ולהגדיל את המפעלים העולמיים שלה ספגו מכה קשה בתקופת השפל הגדול, כאשר רק שתי נבחרות אירופיות - גרמניה ופולין - הגיעו להתחרות באולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) מול הקנדים והאמריקאים.
הנבחרות האירופיות העדיפו להתרכז באליפות אירופה של אותה השנה, שבה דווקא השתתף מספר שיא של נבחרות - תשע.
זו הייתה הפעם האחרונה שאליפות אירופה התקיימה באופן נפרד.
ה-LIHG החליטה לרכז את מאמציה באליפות העולם השנתית שלה.
עם ההתאוששות במצב הכלכלי בעולם חלה גם התאוששות ב-LIHG, שהמשיכה לגדול, ובאליפות העולם 1933 כבר השתתפו 12 נבחרות.
זו הייתה האליפות הראשונה שבה לא זכתה קנדה, אחרי שהופתעה על ידי ארצות הברית.
באליפות של 1935 ובטורניר האולימפי באולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936) כבר השתתף מספר שיא של 15 נבחרות.
שנה לאחר מכן צורפה דרום אפריקה לארגון, וב-1938 צורפה גם אוסטרליה.
כך הפכה ה-LIHG לארגון עולמי של ממש, שהקיף כבר 5 יבשות.
ב-1939, לפני מלחמת העולם השנייה, היו כבר 25 מדינות חברות ב-LIHG.
אולם המלחמה עצרה שוב את כל פעילויות ה-LIHG, והן התחדשו רק ב-1947.
מלחמת העולם השנייה, ששינתה את מפת העולם, שינתה גם את הרכב המדינות ב-LIHG.
גרמניה ויפן סולקו מהארגון, וחברותן של המדינות הבלטיות, שסופחו לברית המועצות, הושעתה.
אוסטריה, שזכתה מחדש בעצמאות, חזרה גם ל-LIHG.
אל הארגון צורפה גם דנמרק.
השנים שלאחר המלחמה היו שנים סוערות גם בגיזרת הפוליטיקה של הענף.
ב-1946 הוכרה האנגלית כשפה הרשמית השנייה של הארגון, אחרי הצרפתית, ובפרסומים הראשונים באנגלית מופיע לראשונה השם International Ice Hockey Federation או IIHF.
אליפות העולם הראשונה אחרי המלחמה, ב-1947, נערכה לראשונה ללא קנדה, שדרשה מידה רבה יותר של השפעה בארגון.
באולימפיאדת סנט מוריץ (1948) נוצר קרע בין ה-LIHG לוועד האולימפי הבין-לאומי, בשל ריב בין שתי התאחדויות הוקי בארצות הברית - האחת נתמכת על ידי ה-LIHG והשנייה על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי - ששלחו שתיהן נבחרת למשחקים.
טורניר ההוקי קרח האולימפי עמד בסכנה ממשית של ביטול, אבל לבסוף, לבקשת הוועד האולימפי השווייצרי, נכנע הוועד האולימפי הבין-לאומי והנבחרת המוכרת על ידי ה-LIHG השתתפה במשחקים.
עם זאת, אף על פי שתוצאותיה של הנבחרת האמריקאית לא בוטלו, מחק אותה הוועד האולימפי הבין-לאומי מרישומיו.
כיוון שהנבחרת האמריקאית סיימה רביעית, הדבר לא השפיע על חלוקת המדליות.
אותן שנים עמדו גם בסימן חילופי נשיאים תדירים בארגון.
פול לויק עזב אחרי 20 שנה בתפקיד, ובמקומו התמנה פריץ קרנץ, רופא שיניים משווייץ שהיה גם הוא שחקן עבר.
בעקבות הסכם שהושג בין המדינות החברות נקבע שהנשיאות תעבור ברוטציה בין נציג אירופי ונציג צפון אמריקאי מדי שלוש שנים, וכך ב-1948 התמנה ל-LIHG נציג צפון אמריקאי ראשון - הקנדי ג'ורג' הארדי.
בהתאם להסכם הרוטציה חזר קרנץ לתפקיד ב-1951 וזכה לקבל אל הארגון את מי שתהפוך למעצמה הגדולה של ההוקי קרח הבין-לאומי - ברית המועצות, ב-1952. עוד אירועים משמעותיים בתקופת נשיאותו השנייה של קרנץ הייתה חזרתה של יפן לארגון, והתקבלותה של מערב גרמניה כחברה.
ברית המועצות הוכיחה את כוחה כשזכתה באליפות העולם כבר בפעם הראשונה שהשתתפה בה, ב-1954.
אחד הנשיאים המשפיעים בתולדות ה-IIHF היה וולטר בראון, איש רב פעלים בספורט האמריקאי בכלל ובהוקי קרח בפרט.
בראון שהתמנה לתפקידו ב-1954 היה מאמן נבחרת ארצות הברית שניצחה את קנדה באליפות העולם ב-1933 ולקחה לה לראשונה את התואר העולמי, אולם בספורט האמריקאי הוא מוכר במיוחד כמייסדה של קבוצת ה-NBA בוסטון סלטיקס ומנהל האולם המיתולוגי שלה, בוסטון גארדן.
את הקבוצה השנייה ששיחקה בגארדן, קבוצת ה-NHL בוסטון ברואינס, רכש בראון ב-1951, כך שבפועל הוא היה הנשיא הראשון של ה-IIHF שהגיע מרקע של ספורט מקצועני, ומה-NHL בפרט.
בראון ביטל רשמית את השם LIHG, ומאז מוכר הארגון באופן בלעדי בשם בו הוא מוכר היום, IIHF.
בראון נאלץ להתמודד עם מציאות פוליטית לא פשוטה שנבעה מתקופה של מתח במלחמה הקרה.
הוא חתר לשיתוף פעולה עם הגוש המזרחי, קיבל את מזרח גרמניה לארגון ב-1956 (ובכך החזיר את מספר החברות בארגון ל-25, אותו מספר שהיה לפני מלחמת העולם השנייה) והעניק לברית המועצות בפעם הראשונה את אירוח אליפות העולם ב-1957.
בשל פלישת ברית המועצות להונגריה ב-1956 החרימו רוב מדינות המערב את האליפות, אולם האליפות הייתה בכל זאת הצלחה גדולה ששיקפה את מעמדו העולה של ההוקי קרח בברית המועצות.
משחק הגמר שבו שיחקו ברית המועצות ושוודיה הועתק לאצטדיון לנין (כיום אצטדיון לוז'ניקי) ושבר את שיא הצפייה במשחק באליפות העולם, כאשר משך למעלה מ-55000 צופים.
בראון, אף על פי שאיפותיו, נאלץ להיכנע לתכתיב הרוטציה ופינה את כסאו ב-1957 לבריטי ג'ון אהרני, אולם נשאר פעיל בכיר ב-IIHF עד מותו ב-1964.
שנות ה-60 ופרישתה של קנדה
המחצית הראשונה של שנות ה-60 עמדה בסימן של משברים פוליטיים שהשפיעו גם על ה-IIHF ומפעליו, אך גם בהמשך התפשטותו של הענף בעולם ובעיקר באסיה.
ב-1961 חל משבר ראשון כאשר מערב גרמניה לא התייצבה למשחק נגד מזרח גרמניה; באותה תקופה היה נהוג להשמיע את ההמנון הלאומי ולהניף את הדגל של הנבחרת המנצחת בתום כל משחק, ואנשי מערב גרמניה לא רצו לתת כבוד לסמליה של מזרח גרמניה.
מזרח גרמניה השיבה באליפות העולם ב-1963 כאשר שחקניה הפנו את גבם לדגל מערב גרמניה.
משבר חמור אף יותר אירע באליפות העולם ב-1962, שנערכה בארצות הברית.
בשל הקמת חומת ברלין סירבו האמריקאים להעניק ויזות למשלחת מזרח גרמניה, ובתגובה פרשו כל מדינות מזרח אירופה מהאליפות.
עם זאת, המשיכה ה-IIHF להתפשט בעיקר באסיה, כאשר סין, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית הצטרפו.
נציגה אירופית נוספת, בולגריה, הצטרפה גם היא.
ב-1966 החלה IIHF לראשונה במפעל בין-לאומי למועדונים.
על פי המודל בכדורגל ובכדורסל, החלה ה-IIHF לקיים מפעל לקבוצות ממדינות שונות באירופה.
המפעל עבר גלגולים שונים במשך השנים, והצלחתו הייתה חלקית בלבד.
אליפות העולם גדלה בהתאם, ולראשונה מוסדו דרגים באליפות כאשר ביניהם יש תנועה של נבחרות בשיטת עליות וירידות.
בנוסף, המעמד המתחזק של אליפות העולם שכנע את ה-IIHF לערוך אליפות עולם גם בשנה אולימפית, וב-1968 יושמה ההחלטה בפעם הראשונה.
העשור הסתיים במשבר החמור ביותר שעבר על הארגון.
ב-1970 ביקשה קנדה, כפי שביקשה כבר מספר פעמים בעבר, לפתוח את מפעלי IIHF לשחקנים מקצוענים מה-NHL; עיקר טיעונה היה שהשחקנים ממדינות אחרות, ובפרט ממזרח אירופה, הם חובבנים דה יורה, אולם דה פקטו הם מקצוענים לכל דבר ועניין.
ג'ון אהרני, שבאותה תקופה כיהן בקדנציה שלישית כנשיא ה-IIHF, סירב תחת לחץ הוועד האולימפי הבין-לאומי, ובתגובה פרשה קנדה ממפעלי ה-IIHF - מכה קשה לארגון, בשל מעמדה של קנדה כמולדת הענף וכמדינה בה מעמדו הוא החזק ביותר.
אליפות העולם באותה שנה, שהייתה אמורה להיערך לראשונה בקנדה, הועברה לשוודיה ולרומניה.
ב-1975, לאחר מספר ניסיונות, הודח ג'ון אהרני מנשיאות ה-IIHF והוחלף על ידי הגרמני גונתר סבצקי.
עידן סבצקי כנשיא, שנמשך כמעט שני עשורים, היה אחד המוצלחים בתולדות ה-IIHF ומפעליה.
סבצקי ניגש מיד למשימה אותה ראה כראשונה במעלה עבורו - פתרון המשבר עם קנדה, מולדת הענף, והחזרתה אל מפעלי ה-IIHF.
לאחר משא ומתן עם ראשי ההוקי בקנדה ועם ה-NHL הושג הסכם שאיפשר את חזרתה של קנדה.
אליפות העולם נפתחה לשחקני NHL, ואליפות העולם השנתית שנערכה בחודשים פברואר-מרץ נדחתה לאפריל ומאי.
המועד החדש הותאם לסיום העונה הרגילה ב-NHL, כך ששחקני NHL שקבוצותיהן לא עלו לפלייאוף וסיימו למעשה את העונה יכלו להצטרף לנבחרותיהם באליפות העולם.
עם זאת, שיתוף שחקני NHL לא הותר באולימפיאדות בשל חוקי הוועד האולימפי הבין-לאומי.
עוד נקבע בהסכם שאליפות העולם תיערך באירופה, וכי בצפון אמריקה יקום מפעל חדש - "גביע קנדה", שינוהל במשותף עם ה-NHL וייערך מדי 4 שנים בהשתתפות קנדה, ארצות הברית, ו-4 הנבחרות האירופיות הטובות ביותר על פי תוצאותיהן באליפות העולם.
גביע קנדה נערך לאחר סיום הפלייאוף ב-NHL, וכך כל שחקני ה-NHL יכלו להשתתף בו.
עידן סבצקי סימל בעוד מובנים את היציאה מהסטגנציה שאחזה בארגון בשנותיו האחרונות של אהרני.
אולם בלי ספק, ההתפתחות המשמעותית בה היה צריך לטפל סבצקי הייתה ההשפעה של התמורות שחלו באירופה ב-1992. פירוק ברית המועצות, פירוק יוגוסלביה ופירוק צ'כוסלובקיה יצרו תור של נבחרות איכותיות שהתדפקו על שערי ה-IIHF.
ה-IIHF קיבלה מיידית את רוסיה, אוקראינה, קזחסטן, אזרבייג'ן, בלארוס, קרואטיה, סלובניה, צ'כיה וסלובקיה לשורותיה כמדינות נפרדות.
חברותן של ליטא, לטביה ואסטוניה שהושעתה עם סיפוחן לברית המועצות אחרי מלחמת העולם השנייה, חודשה.
הדרג העליון של אליפות העולם הוגדל מ-8 ל-12 נבחרות, אולם נקבע שפרט לרוסיה וצ'כיה שהוכרו כממשיכות דרכן של מדינות האם - שאר הנבחרות ישובצו לדרגים הנמוכים של IIHF ויעשו את דרכן משם.
עם סיום כהונתו של סבצקי ב-1994 מנתה ה-IIHF מספר שיא של 50 מדינות.
ב-1994 סיים גונתר סבצקי את כהונתו הארוכה והמוצלחת, ואל תפקיד הנשיא נכנס רנה פאסל, יושב ראש התאחדות ההוקי קרח השווייצרית שהיה בעברו שחקן ושופט.
כבר בתחילת כהונתו נבחר פאסל גם לחבר בוועד האולימפי הבין-לאומי - הנציג הראשון של ענף ההוקי קרח שזכה לכך.
עוד בתחילת כהונתו של פאסל, החל ה-IIHF לנהל את ענף ההוקי רולר בעולם.
ב-1996 התקיימה אליפות עולם ראשונה ברולר הוקי מטעם ה-IIHF במיניאפוליס, ומאז היא נערכת בכל שנה בדומה לאליפות ההוקי קרח.
בכך נכנסה ה-IIHF לתחרות מול הפדרציה הבין-לאומית לענפי ספורט הגלגיליות (FIRS) שקיימה מפעלים משלה בענף, עד פירוקה של FIRS ב-2017.
פאסל המשיך את דרכו של סבצקי ועסק רבות ביחסי הגומלין בין ה-IIHF ובין ה-NHL וההוקי קרח הצפון אמריקאי בכלל, ובניסיון ליצור מתווה של חיים בצוותא.
הצלחה כבירה רשם לעצמו כאשר לפני אולימפיאדת נאגנו (1998) הסכימה ה-NHL לצאת לפגרה בת שבועיים באמצע העונה, ולשחרר את שחקניה לנבחרותיהם באולימפיאדה.
השתתפות שחקני ה-NHL, ובראשם ויין גרצקי, העלתה באחת את מעמדו של ההוקי קרח באולימפיאדה למעמד של ענף ספורט עיקרי במשחקים, בדומה למה שעשתה נבחרת החלומות לכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992).
שחקני ה-NHL השתתפו בכל האולימפיאדות מאז ועד אולימפיאדת סוצ'י (2014).
עם זאת, פאסל היה נחוש להגן על הענף באירופה מפני השפעתו של ה-NHL בכל הנוגע לשוק השחקנים.
הוא יצא נגד קבוצות NHL המגייסות שחקנים אירופים כישרוניים אשר לבסוף לא זוכים לזמן משחק, אך חסרים מאוד באירופה, והזהיר מפני כוונות אפשריות של ה-NHL להתרחב לאירופה.
גם בתקופתו של פאסל המשיכה ה-IIHF להתפשט בעולם, כאשר החברה ה-69 בארגון - מרוקו שהתקבלה ב-2010 - הביאה ל-IIHF נציגות ראשונה בצפון אפריקה.
פוארטו ריקו, שהתקבלה כחברה ב-2022, הביאה את מספר המדינות החברות בארגון למספר השיא עד אז, 83.
שיתוף הפעולה עם ה-NHL נמשך בתחומים נוספים.
ב-2008 חגגה ה-IIHF מאה שנה להקמתה, ולרגל שנת המאה קיימה לראשונה בהיסטוריה את אליפות העולם בקנדה, כמחווה למולדת הענף.
טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת ונקובר (2010) נערך באולם הביתי של קבוצת ה-NHL ונקובר קנאקס, וכך לראשונה בהיסטוריה שוחק טורניר אולימפי בחסות ה-IIHF על זירת קרח שממדיה וסימוניה הם על פי חוקי ה-NHL.
כמו כן החל ב-2008 מפעל חדש, גביע ויקטוריה - משחק בין קבוצה אירופית בכירה (אלופת אירופה במידת האפשר) לאחד ממועדוני ה-NHL.
ב-2015 משכה אליפות העולם שנערכה בצ'כיה את הקהל הגדול ביותר בתולדות אליפות העולם - 11589 צופים בממוצע למשחק.
עם זאת, ב-2017 נחל פאסל אכזבה כאשר ה-NHL נסוגה מההשתתפות באולימפיאדה לאחר חמש אולימפיאדות רצופות בהן השתתפה, והודיעה ששחקניה לא ישתתפו באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018).
מגמה נוספת בתקופת כהונתו של פאסל, המאפיינת בעיקר את השנים האחרונות, היא של ליגות אירופיות המחליפות את הליגות המקומיות ומאגדות קבוצות ממספר מדינות, כולל קבוצות הנוטשות את הליגה במדינתן ומצטרפות לליגה המבוססת במדינה שכנה.
כך, למשל, ליגת ה-KHL המבוססת ברוסיה מאגדת גם קבוצות ממדינות שכנות כגון סין, פינלנד, בלארוס, קזחסטן ולטביה.
בשנים 2020 ו-2021 נאלצה הפדרציה להתמודד עם השלכות מגפת הקורונה.
עם התפרצות המגפה ב-2020 בוטלו כל הטורנירים הבין-לאומיים, ובין השאר בוטלה אליפות העולם של הדרג העליון לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה.
אליפויות העולם בדרגים הנמוכים בוטלו גם ב-2021, והתקיימו בה רק הדרגים העליונים של אליפויות העולם לגברים, לנשים, לנוער עד גיל 18 ולצעירים עד גיל 20.
פאסל היה אמור לסיים את תפקידו ב-2020, אך בשל מגפת הקורונה נדחה הקונגרס של הנהלת הפדרציה שבו היה אמור להיבחר מחליפו, וכהונתו הוארכה עד ספטמבר 2021.
2021 - ההווה: תקופת טרדיף
בהצבעת חברי הנהלת הפדרציה ב-25 בספטמבר 2021, נבחר לוק טרדיף הצרפתי למחליפו של פאסל.
כבר עם תחילת כהונתו נאלץ טרדיף להתמודד עם משבר גדול - הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022. בדומה לפדרציות ספורט עולמיות אחרות, השעתה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית את נבחרות רוסיה ובלארוס מאליפות העולם, ואליפות העולם 2023 שעמדה להיערך ברוסיה נלקחה ממנה.
נכון ל-2025, שתי המדינות עדיין מושעות מפעילות בינלאומית בענף.
בנוסף, נאלץ טרדיף להתמודד עם משבר נוסף - שיירי מגפת הקורונה שיבשה את חזרת ה-NHL למסגרת האולימפית, שכבר סוכמה בין הארגונים, וה-NHL משך ברגע האחרון את הסכמתו לשיתוף שחקניו באולימפיאדת בייג'ינג (2022).
ב-2023 פרשה מולדובה מחברות בארגון לאחר שנים של חוסר פעילות בענף, ובכך ירד מספר החברות בארגון ל-82. עם זאת, בחריין וקניה שהתקבלו כחברות עמיתות ב-2024 הביאו את מספר החברות למספר שיא של חברות שהוא המספר הנוכחי, 84.
באולימפיאדת מילאנו – קורטינה (2026) מומש לבסוף הסיכום בין הפדרציה ל-NHL, ושחקני ה-NHL חזרו להשתתף באולימפיאדת החורף לראשונה מזה 12 שנה.
המדינות החברות בארגון נחלקות לשלוש דרגות של מעמד:
חברות מלאות (full members) - מדינות שיש להן התאחדות ארצית ייעודית להוקי קרח, ומשתתפות דרך קבע במפעלי אליפות העולם של הפדרציה.
רק לחברות מלאות יש זכות הצבעה במוסדות הפדרציה.
נכון ל-2024 יש ל-58 מדינות, ובהן ישראל, חברות מלאה בארגון.
חברות עמיתות (associate members) - מדינות שאין להן התאחדות ארצית ייעודית להוקי קרח, או אינן משתתפות דרך קבע במפעלי אליפות העולם.
חברות נלוות (affiliate members) - מדינות שמשתתפות רק במפעלי ההוקי רולר של הפדרציה.
נכון ל-2024 רק מדינה אחת - צ'ילה - נמצאת במעמד זה.
טורניר ההוקי קרח באולימפיאדת החורף - מתקיים בכל אולימפיאדות החורף.
טורניר אולימפי התקיים עוד לפני כן באולימפיאדת הקיץ באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
בין אולימפיאדת נאגנו (1998) ו-אולימפיאדת סוצ'י (2014) השתתפו בו שחקני NHL.
החל מאולימפיאדת נאגנו מתקיים גם טורניר אולימפי לנשים.
אליפות העולם - מתקיימת מאז 1930, כאשר עד 1968 לא התקיימה בשנה אולימפית, והטורניר האולימפי היווה גם את אליפות העולם.
מאז 1977 היא פתוחה לשחקני NHL.
נכון ל-2024 מתקיימת בשמונה דרגים (דרג עליון ודרגים 1A, 1B, 2A, 2B, 3A, 3B ו-4) כאשר נבחרות עולות ויורדות בין הדרגים בהתאם להישגיהן בשנה הקודמת.
אליפות העולם לנשים - מתקיימת מאז 1990 בכל שנה לא אולימפית, ומאז 2022 גם בשנה אולימפית.
מתקיימת בשבעה דרגים (דרג עליון ודרגים 1A, 1B, 2A, 2B, 3A ו-3B).
אליפות אירופה - התקיימה לסירוגין בין 1910 ל-1932.
אליפות העולם בהוקי רולר - מתקיימת בכל שנה מאז 1996, למעט 1999. בעבר התקיימה לצד אליפות מקבילה של הפדרציה הבין-לאומית לענפי ספורט הגלגיליות (FIRS) עד פירוקה של FIRS ב-2017.
גביע קנדה - מפעל שאורגן על ידי ה-NHL בהשתתפות ה-IIHF ונערך 5 פעמים בין 1976 ו-1991. הוחלף על ידי גביע העולם בהוקי קרח המאורגן בלעדית על ידי ה-NHL.
ליגת האלופות בהוקי קרח - המפעל העיקרי למועדונים באירופה, שעבר גלגולים שונים ונקרא בשמות שונים מאז 1966. נתקל בקשיים מאז הקמתו, והתחדש לאחרונה ב-2015 לאחר הפסקה של 6 שנים, אך ללא השתתפות של חלק מהליגות הגדולות ביבשת כגון ליגת ה-KHL.
הגביע הקונטיננטלי - גביע משני למועדונים באירופה.
מתקיים מאז 1997. אלופת ישראל משתתפת במפעל זה.
פדרציית העבודה האמריקאית - (American Federation of Labor או בקיצור AFL), הייתה מראשוני איגודי העובדים בארצות הברית.
תחילת המגעים להקמת הארגון החלו בעיר קולומבוס, אוהיו במאי 1886, על ידי שיתוף פעולה בין כמה איגודי בעלי מלאכה, אשר פרשו מהארגון הארצי, אבירי העבודה על רקע מאבק בין איגודי ייצרני הסיגרים מול אבירי העבודה על רישום פועלים לאיגוד.
סמואל גומפרס, שהיה חבר בכיר באיגוד ייצרני הסיגרים, נבחר להיות נשיא הפדרציה בכנס הקמתה, ונבחר מדי שנה להישאר בתפקיד זה עד מותו ב-1924.
מטרות הארגון היו פשוטות, העלאת שכר, וקיצור שעות העבודה ליום.
הפדרציה זכתה לכוח ותמיכה רחבה ביתר שאת בשנים הספורות שלאחר הקמתה, על רקע ירידת כוחו של ארגון אבירי העבודה, אשר איבד אמינות ציבורית לאחר שאירע ב-4 במאי 1886 ולבסוף נעלם ממפת האיגודים בארצות הברית.
ב-1900 נמנו על חבריו חצי מיליון עובדים, ועד 1914 יכל הארגון להתגאות ב-2,000,000 חברים.
כוחו הרב של הארגון הוסבר פעמים רבות כתוצאה ישירה מאישיותו ומנהיגותו של גומפרס, אשר הוביל את הארגון בבטחה, ונמנע מכל המהומות הפוליטיות שכרסמו בארגון המתחרה של הפדרציה בשני העשורים הראשונים של המאה ה-20 ה-IWW (איגוד פועלי התעשייה של העולם).
זאת משום שסירב להיות משויך למפלגה כזו או אחרת, והתווה מדיניות פרגמטית ומתונה, של איגודי פועלים בעד תנאים טובים לפועלי ארצות הברית, בניגוד לקריאה נרחבת למהפכה בסדר הקפיטלסטי הקיים (קריאה שאפיינה את מתחרי הארגון בימיו הראשונים, ראשית אבירי העבודה ולאחר ה-IWW).
ה-AFL היה ארגון הגג לפועלים הגדול ביותר בארצות הברית במשך המחצית הראשונה של המאה ה-20, גם לאחר הקמת הארגון המתחרה ב-1935 קונגרס הארגונים התעשייתיים (CIO) על ידי איגודים אשר נדחו בידי ה-AFL, עקב התנגדות ה-AFL לפילוסופיית ההכללה של התאגדות כלל הפועלים באותו ארגון.
למרות שהפדרציה אורגנה ונוהלה על ידי גילדות (איגודים לפי מקצוע) בחמישים שנות קיומו הראשונות, רבים מבין הארגונים תחתיו, החלו להתארגן באופן עצמאי כחלק מאיגוד תעשייתי רחב, זאת כדי לתת מענה לכוח העולה של ארגון ה-CIO למן שנות ה-40.
בשנת 1955 התאחדו הפדרציה והקונגרס יחדיו, כדי ליצור ארגון גדול אחד בשם AFL-CIO.
ניתן לטעון, שה-AFL יחד עם יריבו, מהווים את תנועת העבודה המשפיעה והיציבה ביותר בארצות הברית מן הקמתו ועד ימינו.
כיום חברים בארגון למעלה מ-13,000,000 פועלים.
פדרציית הכדורגל של קזחסטן (בקזחית: Қазақстанның Футбол Федерациясы; ברוסית: Федерация Футбола Казахстана ידועה גם כהתאחדות הכדורגל הקזחית) היא הגוף המנהל את הכדורגל בקזחסטן.
היא מנהלת את ליגות הכדורגל, ליגת העל הקזחית, הליגה הקזחית הראשונה, הגביע הקזחי, הסופר קאפ הקזחי וגם את נבחרת קזחסטן בכדורגל.
התאחדות הכדורגל של הרפובליקה של קזחסטן (1992-2000)
פדרציית הכדורגל של קזחסטן נוסדה בשנת 1992 עם הארגון מחדש של התאחדות הכדורגל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית (שנוסדה בשנת 1989).
בשנת 1994 היא הפכה לחברה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה.
הקמתה סימנה את תחילת ארגונו של הכדורגל הקזחי על פי סטנדרטים בינלאומיים.
מאז התפתחה פדרציית הכדורגל של קזחסטן להתאחדות הספורט הגדולה ביותר בקזחסטן.
ענף הכדורגל בקזחסטן נחשב "המלך של הספורט", וכובש את המקום הראשון בהעדפות אוהדי ספורט.
בשנת 1992 ערכה הפדרציה תחרויות ברמות מקצועית שונות, את ליגת העל הקזחית והגביע הקזחי.
בעת היותה חברה, פדרציית הכדורגל של קזחסטן לא הורשתה להשתתף בתחרויות בינלאומיות רשמיות לנבחרות לאומיות, ולכן בסוף אמצע 1992 ואפריל 1994 היא השתתפה בתחרויות אזוריות, יחד עם חבריה לשעבר במרכז אסיה של ברית המועצות מאוזבקיסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן וטורקמניסטן.
בשנת 1994 פדרציית הכדורגל של קזחסטן לבסוף התקבלה כחברה מלאה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה.
ההחלטה להצטרף לקונפדרציית הכדורגל של אסיה הוחלטה על ידי הצבעה.
משחק הנבחרת הראשון עם קבוצה שמחוץ למרכז אסיה התקיים בחודש דצמבר 1995. באותה השנה אולג ליטוויננקו שמייצג את קזחסטן הוכר כשחקן הטוב ביותר באסיה (לחודש אוקטובר).
בשנת 2000, פדרציית הכדורגל של קזחסטן נהייתה מועמדת לחברות באופ"א, והיא קיבלה את חברות המלאה שלה שנתיים מאוחר יותר.
בשנת 2008, הפדרציה הקימה טורניר עד גיל 17 גדול, גביע קזחסטן הנשיאותי.
נבחרת ספרד זכתה במספר הזכיות הרב ביותר לאחר שזכתה בשנת 2014 ובשנת 2015.
פדרציית האיגודים המקצועיים האוסטרית (גרמנית: Österreichischer Gewerkschaftsbund; ראשי תיבות: ÖGB) היא ארגון העובדים הוולנטרי הגדול באוסטריה, המאגד תחתיו 1.2 מיליון עובדים (להבדיל מ"לשכת העבודה" בה חייבים העובדים באוסטריה להיות חברים על פי חוק).
הארגון הוקם בשנת 1945. לארגון כ-850 הסכמים קיבוציים ענפיים, המקיפים כ-95% מהעובדים באוסטריה.
מדי שנה מקיים הארגון משא ומתן לעדכונם של כ-450 הסכמים.
יש בו ייצוג לחברי המפלגות השונות באוסטריה, בייחוד הסוציאל-דמוקרטית והנוצרית, אך גם קומוניסטים, ירוקים והשקפות אחרות.
הארגון הוא בעל השפעה בקרב חברי פרלמנט, שחלקם אף חברים בו, ומקדם שינויי חקיקה ומדיניות.
אחד האופנים לפעילותו הפוליטית של הארגון הוא "הברית החברתית" - שולחן עגול בו יושב הארגון יחד עם לשכות המעסיקים, החקלאים והעבודה.
ההסכמים הקיבוציים הנחתמים בשולחן העגול, מחייבים את כלל המשק, היות שכלל המעסיקים חברים בלשכות המעסיקים או החקלאים על פי חוק.
איגודים מקצועיים מקומיים החלו להופיע באוסטריה בשנות הארבעים של המאה ה-19, ובשנות ה-70 של אותה מאה הצליחו לקבל הכרה חוקית.
רק בסוף המאה ה-19 החלו האיגודים להפוך מארגונים מקומיים לארגונים ארציים, ונאבקו עבור חופשה בימי ראשון, יום עבודה בן עשר שעות, ושיפור תנאי הבטיחות וביטוח הפועלים מפני פציעות.
התחזקות האיגודים העלתה את השכר וצמצמה את יום העבודה.
במהלך תקופת הרפובליקה הראשונה נחקקו חוקים כחוק מועצות העבודה (1918), חוק ההסכמים הקיבוציים (1919), והקמת לשכת העובדים (1920).
האיגודים המקצועיים באותה התקופה היו מאוגדים תחת מסגרות פוליטיות מפלגתיות ולאומיות - איגוד סוציאל-דמוקרטי, איגוד נוצרי ואיגוד לאומי-גרמני, אשר פעלו זו כנגד זו כשהן מחלישות את תנועת הפועלים האוסטרית.
בנוסף לכך הוקמו ארגוני עובדים שכונו "צהובים", אשר אורגנו על ידי המעסיקים ושימשו בעיקר לשבירת שביתות.
החל משנות ה-20 של המאה ה-20, כוחות שמרניים ואריסטוקרטיים ניסו לפגוע בזכות ההתאגדות של העובדים.
ב-1934 השתמשה הממשלה בצבא כנגד פועלים מפגינים, במה שהיה מלחמת אזרחים קצרה, שבסופה אסרה הממשלה על קיום איגודי עובדים חופשיים ועל זכות השביתה, והקימה ארגון עובדים יחיד שנציגיו נבחרו על ידיה.
ב-1938 עם סיפוח אוסטריה על ידי הנאצים אולצו העובדים האוסטרים להיות מיוצגים על ידי "חזית העבודה הגרמנית".
פעילי איגוד מקצועי אוסטרים רבים נרדפו על ידי המשטר הנאצי והושמו במחנות ריכוז.
עוד במהלך המלחמה תכננו פעילי האיגוד המקצועי את הקמתו של איגוד מקצועי כללי ומאוחד, לכשתתבע אוסטריה את עצמאותה מחדש, וזאת לאור הניסיון הרע של החלשת תנועת הפועלים האוסטרית באמצעות שיסוי האיגודים השונים זה בזה.
חולשה אשר החלישה את התנועה נוכח התגברות הפאשיזם אשר שטף אותה, וכמעט וחיסלה כליל.
באפריל 1945, התכנסו פעילי איגוד מקצועי סוציאל-דמוקרטים, נוצרים וקומוניסטים והקימו באופן רשמי את הפדרציה הפועלת עד היום.
מדינות מעטות בלבד באירופה הצליחו לכונן ארגון עובדים מאוחד, בדומה לפדרציה האוסטרית.
אחת לארבע שנים מתכנס הקונגרס הלאומי של הפדרציה, המוסד העליון מבין מוסדותיה הדמוקרטיים הבוחר את יו"ר הארגון ואת סגניתו המהווה גם את יו"ר חטיבת הנשים של הארגון.
כמו כן בוחר הקונגרס את הנהגת הארגון ואת ועדת הביקורת.
ההנהגה מונה את נציגי כלל הארגונים החברים בארגון, יחד עם נציגות מחלקות הנשים, הצעירים והפנסיונרים.
בעבר היו חברים בארגון 16 איגודים אך כיום הארגון מחולק לשבעה איגודים ענפיים.
בדומה להסתדרות הכללית, ובשונה מרוב האיגודים בעולם - העובדים החברים בארגון חברים ומשלמים לארגון הגג, ולא לאיגוד המקצועי הסקטוריאלי בו הם עובדים.
האיגודים המקצועיים החברים בארגון הם:
GPA-DJP - איגוד העובדים השכירים בסקטור הפרטי, ועובדי הדפוס, העיתונאות ותעשיית הנייר
GÖD - איגוד עובדי המגזר הציבורי
younion - איגוד העובדים המוניציפליים, האמנות, המדיה, הספורט והפרילנסרים
GBH - איגוד עובדי הבניין והעץ
vida - איגוד עובדי התעבורה והשירותים
GPF - איגוד עובדי הדואר והטלקום
PRO-GE - איגוד עובדי הייצור
פדרציית הבנדי הרוסית הוא ארגון ציבורי רוסי שנוצר בשנת 1992 כיורש פדרציית הבנדי של ברית המועצות.
הפדרציה חברה בפדרציית הבנדי הבינלאומית (Federation of International Bandy).
הפדרציה מייצגת את האינטרסים הרוסיים בתחום הבנדי בפני פדרציית הבנדי הבינלאומית.
הפדרציה מנהלת את נבחרת רוסיה בבנדי, כל ליגות הבנדי הרוסיות, כולל ליגת העל הרוסית בבנדי, תחרויות בנדי לנשים וכו'.
הפדרציה מורכבת מ-46 ארגונים לאומיים, מחוזיים ואזוריים המנהלים את הליגות האזוריות והמחוזיות, כשהפדרציה עצמה מנהלת את ליגת הבנדי לנשים, ליגת המשנה הרוסית בבנדי ואת ליגת העל הרוסית בבנדי.
פדרציית הבייסבול הרוסית (Федерация бейсбола России) — היא הגוף המנהל את תחרויות הספורט בתחום הבייסבול ברוסיה, לרבות אליפות רוסיה בבייסבול.
הוקמה בשנת 2002. חברה בקונפדרציה העולמית לבייסבול וסופטבול (WBSC) ובקונפדרציית הבייסבול האירופית (CEB).
תולדות הבייסבול בברית המועצות ורוסיה
ההופעה הראשונה של משחק הבייסבול ברוסיה מיוחס לתחילת המאה העשרים העשרים ונודע בשם משחק "ההקפה הרוסית".
ב-1919, במספר ערים ברוסיה הסובייטית נערכו משחקי ראווה, אך התחום לא פותח מעבר לכך.
בתחילת 1930, מהגרים מצפון אמריקה הביאו את הבייסבול לברית המועצות.
במוסקבה, לנינגרד, ניז'ני נובגורוד ובערים אחרות הוקמו קבוצות בייסבול ובשורותיהן שחקנים רוסים ואמריקאים.
ב-1932, המועצה לספורט ותרבות הגוף אימצה החלטה על פיתוח תחום הבייסבול ובשנת 1936 פורסם ספר חוקי בייסבול, אך בחודש יולי באותה שנה המשחק נאסר וכל המעורבים בפיתוח הספורט (שנחשב לתחום ספורט אמריקאי) נעצרו על ידי המשטר.
במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20, הבייסבול זכה לתחייה מחודשת בברית המועצות.
ב-13 באוגוסט 1987 הוקמה הפדרציה הסובייטית לבייסבול, סופטבול והקפה רוסית (Федерации бейсбола, софтбола и русской лапты СССР) ובאותה שנה הייתה לחברה בפדרציה הבינלאומית לבייסבול (IBAF).
ב-1989 נערכה אליפות ברית המועצות בהשתתפות 24 קבוצות.
לאלופת ברית המועצות הוכתרה סק"א-29 מהעיר בלאשיחה.
בשנת 1992 הוקמה הפדרציה הרוסית לבייסבול, סופטבול והקפה רוסית.
לאחר מכן התקיימה אליפות רוסיה הראשונה, אשר כונתה האליפות הפתוחה, בה השתתפו קבוצות לא רוסיות מרפובליקות ברית המועצות לשעבר.
באמצע שנות ה-90 תחום ההקפה רוסית הופרד מהפדרציה ונתמך על ידי המפלגה החקלאית של רוסיה.
באפריל 2002, הפדרציה לבייסבול וסופטבול פוצלה.
בחודש ספטמבר נערך הכנס המייסד הפדרציה הרוסית לבייסבול וסופטבול הפדרציה של רוסיה.
לנשיא הפדרציה נבחר יורי קופילוב, שעמד בראש, הפדרציה עד שנת 2009, ולפני זה מ-1998. בשנים 2009-2016, הפדרציה נוהלה על ידי אלכסנדר רטנר, בספטמבר 2016 לנשיא החדש נבחר אלברט רזפוב.
ב-15 באוגוסט 1987, נערך משחק הראווה הראשון בין נבחרת ברית המועצות ליריבתה המנוסה נבחרת ניקרגואה, שהביסה את השחקנים הסובייטים בתוצאה 22:0. ב-26 בספטמבר אותה שנה, ברית המועצות ניצחה לראשונה, לאחר שהביסה בטביליסי בתוצאה 5:4 את נבחרת צ'כוסלובקיה.
בחודשים יולי-אוגוסט 1990 נערך טורניר משחקי בייסבול של משחקי הרצון הטוב בסיאטל, אך ברית המועצות הפסידה בכל חמשת המשחקים שלה.
בסוף אוגוסט 1990 באיטליה, נבחרת ברית המועצות יצאה למשחק רשמי ראשון באצטדיון אירופי והייתה לאחת מהצלחות הטורניר של אליפות אירופה והייתה בין הנבחרות האירופיות החזקות ביותר.
בשנת 1992 הוקמה נבחרת רוסיה.
ב-1993, היא השתתפה באליפות אירופה בשוודיה, אבל סיימה במקום השמיני האחרון.
בשנים שלאחר מכן, שחקני נבחרת הבייסבול השתתפו באופן קבוע באליפות אירופה.
הגוף העליון של פדרציית הבייסבול — הקונפדרציה.
צמוד לה פועל הוועד המנהל, שחבריו בוחרים אחת ל-4 שנים את הנשיא, מנכ"ל וחברי הוועד המנהל.
במסגרת פעילותה, פדרציית הבייסבול אחראית לניהול טורנירים שנתיים כדוגמת:
אליפות רוסיה בקרב קבוצות נוער (גיל המשתתפים עד 22 שנים), צעירים (עד גיל 18), צוערים (מתחת לגיל 15), ילדים (מתחת לגיל 12)
פדרציית הטניס של רוסיה הוא הגוף המנהל של ענף הטניס ברוסיה.
מהווה לממשיכתם של איגוד מועדוני הטניס הכל-רוסי שהוקם ב-1908, פדרציית הטניס של ברית המועצות (1959-1993) והתאחדות הטניס הכל-רוסית (1989-2001).
לאחר פירוק התאחדות הטניס הכל-רוסית בשנת 2001, הגוף אורגן מחדש ונרשם בתור הגוף העליון לניהול ענף הטניס ברוסיה ב-15 באפריל 2002.
למרות שם המשפחה הסקוטי ארתור דווידוביץ' מק'פרסון (1870-1919) היה יליד פטרבורג וחי כל חייו ברוסיה.
הוא היה המייסד והנשיא הראשון של איגוד מועדוני הטניס הכל-רוסי שהוקם ב-1908 והיה הגלגול הראשון של פדרציית הטניס המודרנית.
מק'פרסון גם סייע להקים את הוועד האולימפי הראשון ברוסיה.
בשנת 1903 הוא ארגן לראשונה את אליפות הטניס של סנקט פטרבורג וארבע שנים מאוחר יותר הוא הקים את טורניר האליפות הלאומית הראשון.
עד שנת 1913 האליפות הרוסית נחשבה לטורניר בינלאומי שנטלו בו חלק גם ספורטאים זרים והמשחק שגשג.
מאז סוף העידן הסובייטי הפופולריות של ענף טניס גדלה ורוסיה ייצאה מספר שחקני טניס מפורסמים.
בשנים האחרונות, מספר הטניסאיות הרוסיות גדל מאוד, עם השחקניות מריה שראפובה ודינארה סאפינה שדורגו ראשונות בדירוג WTA.
טניסאיות רוסיות אחרות הצליחו גם כן להשיג הכרה בינלאומית והמפורסמות שבהן הן: אנה צ'קבטדזה, ילנה דמנטייבה, סבטלנה קוזנצובה, אנסטסיה מיסקינה, נדיה פטרובה, ורה זבונרבה ואנה קורניקובה.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, רוסיה שלטה ללא עוררין על תחום טניס הנשים כאשר ילנה דמנטייבה זכתה בזהב, דינארה סאפינה וורה זבונרבה זכו במדליות כסף וארד, בהתאמה.
נכון ל-5 אוקטובר 2009, ארבע נשים רוסיות היו מדורגות בדירוג ה-WTA בעשירייה העליונה.
רוסיה גם מתגאה בהצלחות בתחום טניס גברים, כאשר אחיה הגדול של סאפינה, מאראט סאפין ו-יבגני קפלניקוב דורגו במקום הגבוה ביותר בדירוג העולמי.
כיום ניקולאי דווידנקו, קארן חצ'אנוב ומיכאיל יוז'ני נחשבים לטניסאים הבכירים במדינה.
רוסיה זכתה בגביע דייוויס ב-2002 וב-2006.
הפדרציה זכתה לשבחים ברחבי העולם על פיתוח הטניס ברוסיה, אשר הביאו להצלחתם של שחקני טניס, במיוחד נשים.
על פי הדירוג האחרון של WTA; 10 נשים רוסיות ניצבות ברשימת 50 השחקנים הטובים בעולם.
הפדרציה זכתה לכבוד עם הענקת הפרס הגבוה ביותר של האיגוד האירופי לטניס "טניס אירופה" – שהוענק במשך חמש שנים ברציפות בשנים 2005-2009, משום כך רוסיה מוכרת נחשבת לאומת הטניס החזקה באירופה.
פדרציית הכדורגל של מקדוניה (במקדונית: Фудбалска Федерација на Македонија או בראשי תיבות: ФФМ) היא הגוף המנהל את פעילות הכדורגל במקדוניה.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1926 ומשרדיה נמצאים בסקופיה בירת מקדוניה.
הפדרציה אחראית על ניהול והפעלת ליגת העל המקדונית, ליגות המשנה, הגביע המקדוני והנבחרות הלאומיות.
התאחדות הכדורגל של מקדוניה נוסדה ב-18 בדצמבר 1926 באספה כללית שהתקיימה במסעדת "החייל האלמוני".
ההתאחדות נוסדה מחדש לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
בתחילה הייתה ההתאחדות חלק מהתאחדות הספורט של העיר סקופיה.
ב-16 באוגוסט 1948 הופרדה התאחדות הכדורגל כגוף עצמאי משאר תחומי הספורט.
ב-14 באוגוסט 1949 נוסדה ההתאחדות מחדש כגוף של כלל המדינה.
עד לשנת 2002 נקרא הגוף בשם התאחדות הכדורגל של מקדוניה .
החל משנת 2002 שונה שמה לפדרציית הכדורגל של מקדוניה
נשיאשנות כהונהליוביס איבנוב-דזינגו1993–1999למבה ארנודוב 1999–2002חרלמביה חאג'י-ריסטסקי 2002–2012אילצ'ו גיורגיוסקי 2012–הווה
פדרציית הכדורגל הגרמנית היא הגוף הממונה על ענף הכדורגל בגרמניה.
ההתאחדות נוסדה רשמית ב-1900, והייתה לאחד מהגופים המייסדים של התאחדות הכדורגל העולמית פיפ"א ושל התאחדות הכדורגל האירופית אופ"א.
ההתאחדות אחראית לכלל מבנה הליגות במדינה, וכן על נבחרת גרמניה בכדורגל ונבחרת גרמניה בכדורגל נשים.
מטה ההתאחדות נמצא בעיר פרנקפורט.
החברה הבלעדית בהתאחדות היא ה-DFL , שהיא האחראית על ניהולה של הבונדסליגה והבונדסליגה השנייה, בנוסף לחמש התאחדויות אזוריות ול-21 התאחדויות מדיניות, אשר אחראיות על ארגונן של הליגות החצי-מקצועניות והחובבניות.
ההתאחדויות המדיניות מונות סכום כולל של מעל ל-25 אלף מועדונים ו-6.8 מיליון חברים רשומים, אשר הופכים את ההתאחדות הגרמנית להתאחדות הספורט הגדולה בעולם.
בשנים הראשונות טרם הקמתה של ההתאחדות, החל מ-1875 ועד לאמצע שנות השמונים של המאה ה-19, החלו משחקי הכדורגל בגרמניה לפי חוקי הרוגבי.
בהמשך, החלו לקום במדינה מועדוני ספורט ששיחקו על פי חוקי הכדורגל, אשר החלו להתארגן ברמה האזורית והלאומית.
ב-28 בינואר 1900 נוסדה בעיר לייפציג פדרציית הכדורגל הגרמנית, במעמד הנציגים מ-86 מועדונים ברחבי המדינה.
ההצבעה להקמת ההתאחדות הסתיימה ב-62 קולות בעד לעומת 22 קולות נגד (סך הכול 84 הצבעות).
מהחלטותיה הראשונות של ההתאחדות החדשה הייתה איחוד הליגות האזוריות הרבות שפעלו טרם ההקמה לליגה לאומית אחת, ששוחקה לראשונה ב-1903.
בעת הקמתה של פיפ"א בפריז במאי 1904, לא נכחה ההתאחדות הגרמנית בין שבע הנציגות, אך עד ליישומו של תקנון פיפ"א ב-1 בספטמבר, הצטרפה גרמניה באמצעות מברק כמדינה המייסדת השמינית.
משחקה הרשמי הראשון של נבחרת גרמניה בכדורגל שוחק ב-5 באפריל 1908, ובו נוצחה גרמניה 3–5 על ידי בבזל.
לפני שנת 1914 היה שטחה של הקיסרות הגרמנית גדול יותר משטחה של גרמניה של היום, כאשר חבל אלזס-לורן והשטחים המזרחיים היו לחלק משטח הקיסרות.
גבולות ההתאחדויות האזוריות נקבעו על פי קווי הרכבת המתאימים.
כמו כן, מועדונים מחבל בוהמיה, שהיה אז לחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, יכולים היו לשחק בליגה הגרמנית שכן מועדונים אלו הוקמו כגרמנים.
בשל כך, ניתן היה למצוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר פראג שאף סיים במקום השני בעונת הבכורה של הליגה.
לעומת זאת, מועדונים מהמיעוט הדני בצפון שלזוויג סירבו להצטרף כחברות בהתאחדות הגרמנית.
תוצאותיה של מלחמת העולם הראשונה ויישומו של חוזה ורסאי אילצו את ההתאחדות הגרמנית להתאים את המבנה שלה למצב החדש.
בשל כך, חבל הסאר, העיר החופשית דנציג וחבל הממל נותקו מגרמניה, וכן חלקים מפרוסיה המזרחית נחתכו בשל המסדרון הפולני.
התפקוד, הניהול והמבנה של ההתאחדות השתנו לחלוטין בימי גרמניה הנאצית.
תחת נשיא ההתאחדות פליקס לינמן, פעלה ההתאחדות על פי עקרון ההאחדה.
ההתאחדות, שמנתה חברים רבים מכל קצווי המפה הפוליטית, נאלצה להתאים עצמה לחוקים החדשים ולמבנה הגאו שהיה נהוג בתקופה זו.
בישיבה כללית שנערכה ב-9 ביולי 1933 בברלין, הודיעה רשמית ההתאחדות על השינויים החדשים.
בהמשך, הנחילה ההתאחדות שינויים על פי הנהוג בגרמניה באותן השנים.
בין היתר, הצדעה במועל יד הפכה לחובה, ויהודים ומרקסיסטים הורחקו מפעילות.
ההתאחדות דאגה למחוק את הישגיהם של יהודים גרמנים.
כך קרה שנמחק שיאו של גוטפריד פוקס, שכבש עשרה שערים בניצחונה של גרמניה 0–16 על באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שהפכו אותו למלך השערים של הטורניר וקבעו שיא עולמי חדש.
בעקבות הכישלון איבדה ההתאחדות והכדורגל בגרמניה ממעמדו בעיני השלטון.
מנהיג הנוער ברייך באלדור פון שיראך והנוער ההיטלראי השתלטו על כל תחום הנוער בכדורגל על חשבון המועדונים בעקבות עסקה עם האנס פון טשאמר אונד אוסטן, שהיה אחראי על כל הספורט בגרמניה מאז 1933. צעד זה השיל עוד יותר מכוחה ומסמכויותיה של התאחדות הכדורגל.
ב-1936 הגישה גרמניה הצעה לאירוח משחקי מונדיאל 1938, אך זכתה להצבעה אחת בלבד והאירוח ניתן לצרפת.
בעקבות האנשלוס במרץ 1938, שסיפח את אוסטריה לגרמניה, עברה גם התאחדות הכדורגל האוסטרית לשליטה גרמנית.
הרברגר, שהתמנה שנתיים קודם לכן למאמן הנבחרת, קיבל הוראה להשתמש בכדורגלנים אוסטרים כחלק מהסגל הגרמני.
נבחרת אוסטריה העפילה לטורניר בצרפת, אך בעקבות האנשלוס לא שלחה נבחרת עצמאית לטורניר, ועקב כך מספר המשתתפות ירד ל-15. גרמניה הודחה בטורניר כבר בסיבוב הראשון, לאחר שוויון 1-1 מול שווייץ שגרר משחק חוזר, בו הפסידה גרמניה 2–4 והודחה.
וילהלם הנמן, במקור כדורגלן נבחרת אוסטריה, כבש לזכות הגרמנים באותו המשחק.
ההדחה המוקדמת הפכה את הכדורגל בגרמניה לשולי עוד יותר בעיני השלטון הנאצי.
גם לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה המשיכה הנבחרת הגרמנית במשחקיה הבינלאומיים, עד לשנת 1942.
לאחר תום המלחמה, פירקו בעלות הברית ארגונים גרמנים רבים.
תורה של ההתאחדות הגרמנית, שפורקה רשמית כבר ב-1940, הגיע בנובמבר 1945. על אף שלא הייתה קיימת, הוחרמה ההתאחדות הגרמנית מכדורגל בינלאומי על ידי פיפ"א (יחד עם התאחדות הכדורגל היפנית).
ההתאחדות האוסטרית לעומתן, הוקמה מחדש ושבה לפעילות עצמאית.
הגרמנים עדיין זכו לייצוג בפיפ"א באמצעותו של איבו שריקר, שווייצרי ממוצא גרמני, שהיה המזכיר הכללי של הארגון מ-1932 ועד ל-1950.
בשנת 1948 הגישה שווייץ בקשה רשמית לפיפ"א להסרת החרם מההתאחדות הגרמנית, אך נענתה בסירוב.
על אף הסירוב, המשיכו מועדונים שווייצרים לשחק מול מועדונים גרמנים, אך מנהג זה פסק בעקבות מחאה בינלאומית כנגד משחקים אלו.
ב-7 במאי 1949, שבועיים טרם היווסדה של גרמניה המערבית ובעקבות פנייתה של התאחדות הכדורגל האנגלית, הסירה פיפ"א את החרם על המשחקים מול מועדונים גרמניים.
עם זאת, קיום המשחקים עדיין נותר כפוף להחלטת השלטונות הצבאיים באותה התקופה.
ב-21 בינואר 1950 הוקמה פדרציית הכדורגל הגרמנית מחדש בעיר שטוטגרט.
החלוקה למדינות ואזורים כבושים הביאה להקמת ההתאחדות מחדש על ידי ההתאחדויות האזוריות של מערב גרמניה בלבד.
ההתאחדויות האזוריות של חבל הסאר ושל השטחים הכבושים על ידי צרפת נותרו מחוץ להתאחדות הגרמנית.
בקונגרס פיפ"א שהתקיים ב-22 ביוני 1950, טרם משחקי מונדיאל 1950 בברזיל, הגישה התאחדות הכדורגל השווייצרית להשבתה של ההתאחדות הגרמנית כחברה שוות זכויות בפיפ"א.
הבקשה התקבלה רק ב-22 בספטמבר 1950 בבריסל, כאשר הדחייה מנעה את השתתפותה של גרמניה במונדיאל, שהיה הראשון מאז תום המלחמה.
בשנים הראשונות לחלוקת גרמניה, הגישה גרמניה המערבית בקשה למנדט בלעדי על כל חלקי גרמניה המחולקת.
ב-1955 הוועד האולימפי הבינלאומי העניק לגרמניה המזרחית הכרה מחוזית בלבד, כך שבטורנירי האולימפיאדה הבאים נשלחה המשלחת הכלל-גרמנית.
לעומתם, פיפ"א הכירה בהתאחדות הכדורגל של גרמניה המזרחית כבר ב-1952, וההתאחדות הגרמנית נותרה כבעלת הסמכות על גרמניה המערבית בלבד.
לטורניר מוקדמות מונדיאל 1954 נשלחו שתי נבחרות נפרדות, נבחרת סארלנד ונבחרת גרמניה המערבית, שאף שובצו באותו הבית.
גרמניה המערבית העפילה לטורניר הגמר, ורשמה הישג מרשים עם זכייה בתואר לאחר 2–3 על החזקה במשחק הגמר.
הזכייה נחשבה להישג גדול עבור ההתאחדות הגרמנית, ותרמה רבות לעלייה בפופולריות של הכדורגל בגרמניה באותן השנים.
ב-1956 הצטרפה נבחרת סארלנד מחדש להתאחדות הגרמנית.
ההצלחה והעלייה בפופולריות של הכדורגל בגרמניה, הביא לחשש מצדן של ההתאחדויות האזוריות לאובדן ההשפעה והכוח שלהן.
המבנה הישן והחובבני של הליגה, שהייתה מורכבת מחמש ליגות אזוריות ששלחו נציגה לטורניר גמר, המשיך לפעול לאורך זמן רב יותר מאשר במדינות כדורגל מתקדמות אחרות.
על אף ההצעה להקמת רייכסליגה, ליגה לאומית ומקצוענית כוללת שעלתה שנים רבות קודם לכן, נדחתה ההצעה למעבר לליגה מקצוענית.
כדורגלנים גרמנים ששיחקו מחוץ למדינה נחשבו לשכירי חרב ואף הורחקו מהנבחרת הגרמנית (אחד הבולטים בהם היה ברט טראוטמן, השוער ששיחק במנצ'סטר סיטי והחמיץ את זכייתה של גרמניה במונדיאל).
שינויים בגישה השמרנית הגיעו לאחר הכישלון היחסי במונדיאל 1962, בו הודחה גרמניה על ידי ברבע הגמר.
בעלי תפקידים ותיקים החלו לפרוש לאחר הטורניר, ביניהם הנשיא פקו באוונס בן ה-75, ובעקבות הצעותיו של הרמן נויברגר - לימים נשיא ההתאחדות - הוחלט על הקמת ליגה בכירה, לאומית ומקצוענית, וכך יצאה לדרך הבונדסליגה ב-1963.
המעבר לכדורגל מקצועני הביא להתקדמות של גרמניה המערבית ולהפיכתה לאחת ממדינות הכדורגל המתקדמות בעולם.
במונדיאל 1966 העפילה הנבחרת למשחק הגמר ובמונדיאל 1970 סיימה במקום השלישי.
שנות השבעים היו למוצלחות במיוחד.
ההתאחדות הגרמנית נבחרה לארח את משחקי מונדיאל 1974, בו זכתה הנבחרת בתואר אלופת העולם בפעם השנייה בתולדותיה, שנתיים לאחר זכייתה באליפות אירופה ביורו 1972. ביורו 1976 העפילה הנבחרת עד לגמר הטורניר.
ההצלחה המשיכה גם בעשור הבא, עם הזכייה ביורו 1980 וההעפלה לגמר מונדיאל 1982 ולגמר מונדיאל 1986. גרמניה נבחרה לארח טורניר גדול פעם נוספת ב-1988, אז אירחה את טורניר היורו.
הזכייה במונדיאל 1990 לאחר ניצחון במשחק הגמר על , הייתה האחרונה של הנבחרת כנציגת גרמניה המערבית בלבד.
איחוד גרמניה מחדש באוקטובר 1990, הביא לפירוקה של התאחדות הכדורגל של גרמניה המזרחית ואיחודה עם פדרציית הכדורגל הגרמנית, שייצגה עד אז רק את חלקה המערבי של המדינה.
הנבחרת הגרמנית המאוחדת המשיכה להיות כוח דומיננטי בעולם הכדורגל, ומאז האיחוד ניתן למנות את הזכיות של הנבחרת המאוחדת ביורו 1996 ובמונדיאל 2014, וכן את העפלותיה למשחקי הגמר של יורו 1992, מונדיאל 2002 ויורו 2008. גרמניה אף זכתה לארח, לראשונה מאז איחודה, את טורניר מונדיאל 2006.
ההתאחדות הגרמנית זוקפת לעצמה גם עלייתה של נבחרת גרמניה בכדורגל נשים והפיכתה לאחת הבכירות בעולם.
בין היתר, זכתה הנבחרת פעמיים ברציפות בגביע העולם בכדורגל נשים, ב-2003 וב-2007, ואירחה את הטורניר ב-2011. הזכייה ב-2007 הייתה היחידה בתולדות טורנירי המונדיאל - לגברים או לנשים - בה הנבחרת הזוכה לא ספגה כלל לאורך כל טורניר הגמר.
בנוסף, גרמניה היא המדינה היחידה שזכתה הן במונדיאל הגברים והן במונדיאל הנשים.
בזירה האירופית, הפגינה הנבחרת שליטה מוחלטת לתקופה ארוכה, לאחר שזכתה שש פעמים ברציפות באליפות אירופה בכדורגל נשים, בין 1995 ל-2013. עוד ב-1990, חודשים ספורים טרם איחוד גרמניה, הקימה ההתאחדות את הבונדסליגה לנשים.
עד ל-1997 חולקה הליגה למחוז דרום וצפון, והחל מאותה השנה הפכה לליגה אחת מאוחדת.
בשנת 2015 נאלץ נשיא ההתאחדות דאז, וולפגנג נירסבאך, להתפטר מתפקידו בעקבות חשיפת פרשת שחיתות בה היה מעורב.
במרכז הפרשה עמד תשלום בסך 6.7 מיליון אירו לפיפ"א, ששימש לכאורה כשוחד, על מנת לזכות באירוח מונדיאל 2006.
החברות הישירות היחידות בארגון הן ה-DFL (ליגת הכדורגל הגרמנית), האחראית על ניהולן של הליגות המקצועניות, וחמש ההתאחדויות האזוריות, המורכבות מ-21 ההתאחדויות של מדיניות, המחולקות על פי רוב על פי גבולות מדינות גרמניה השונות.
הקבוצות המשתתפות בטורנירי הליגה הגרמנים השונים כפופות להתאחדויות המדיניות המכסות את אזוריהן.
כיום, מעל ל-25 אלף מועדונים רשומים באותן ההתאחדויות.
מועדונים אלו מרכיבים מעל ל-170 אלף קבוצות ומעל לשני מיליון כדורגלנים רשומים.
בסך הכול מעל לשישה מיליון חברים רשומים בהתאחדויות אלו, מה שהופך את ההתאחדות הגרמנית לארגון הספורט בעל מספר החברות הגבוה ביותר בעולם.
כמו כן, כ-870 אלף כדורגלניות במעל ל-8,600 קבוצות רשומות אף הן בהתאחדות הגרמנית.
חמש ההתאחדויות האזוריות ו-21 ההתאחדויות המדיניות המרכיבות את פדרציית הכדורגל הגרמנית הן:
גרמניה הדרומית גרמניה הדרום-מערבית גרמניה המערבית גרמניה הצפונית גרמניה הצפון-מזרחיתבאדן בוואריה הסן באדן הדרומית וירטמברגריינלנד חבל הסאר דרום-מערב גרמניההריין המרכזי הריין התחתי וסטפאליהברמן המבורג סקסוניה התחתונה שלזוויג-הולשטייןברנדנבורג ברלין מקלנבורג-מערב פומרניה סקסוניה סקסוניה-אנהלט תורינגיה
גרהארד מאייר-ורפלדר ותיאו צוונציגר (2004 - 2006)
פדרציית הפוטבול הרוסית היא הגוף העיקרי האחראי על הפוטבול ברוסיה.
הפדרציה חברה בפדרציה האירופית לפוטבול אמריקאי (IFAF Europe).
לפדרציה נציגות בכל 80 מחוזות רוסיה, לרבות בחצי האי קרים.
הפדרציה מייצגת את האינטרסים הרוסיים בתחום הענף בפני פדרציית הפוטבול הבינלאומית.
הפדרציה מנהלת את תחרויות הפוטבול ברוסיה (כמו אליפות רוסיה בפוטבול וליגת העל המזרח אירופית), את נבחרת הפוטבול הלאומית, כלל ליגות הפוטבול ובאחריות הפדרציה לארגן את כל התחרויות הבינלאומיות שנערכות ברוסיה.
יו"ר הוועד המנהל, סגנו הראשון של הנשיא - אלכסנדר ולדימירוביץ' פאבלוב
המשנה לנשיא - ויקטור סקאפיצ'ב
המזכיר הכללי - קיריל זביאלוב
פדרציית הכדורגל הסובייטית היה הגוף המנהל את הכדורגל בברית המועצות, שארגן את ליגת העל, מערכת ליגות הכדורגל במדינה, ואת הנבחרת הלאומית.
מקום מושבה של ההתאחדות היה בבירה הסובייטית, מוסקבה והיא נוסדה ב-1934 כיורשת איגוד הכדורגל הכל רוסי (Всеросси́йский футбо́льный сою́з), שהיה ארגון הכדורגל הלאומי של האימפריה הרוסית.
ההתאחדות חברה בפיפ"א משנת הקמתה והייתה חברה באופ"א משנת 1954 עד 1992, עת הוחלפה על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית.
פדרציית האגרוף הבין-לאומית הוא אחד מארבעת הארגונים החשובים של האגרוף המקצועי לצד (WBO ,WBA, ו-WBC) המתאמים קרבות אגרוף מקצועיים ברמה עולמית.
הוקם בשנת 1983 והפגיש בין מתאגרפים מקצועיים מארצות הברית ומדינות אחרות שלא נכללו בארגוני אגרוף אחרים.
IBF הוא היחיד מארבעת ארגוני האגרוף החשובים שלא מתרגל חגורות נוספות של אלופים כמו אלופים זמניים, אלופים סדירים וכו'.
רק אלוף אחד בכל קטגוריית משקל.
דירוג פדרציית האגרוף הבין-לאומית כולל את המתאגרפים החזקים בעולם בשבע עשרה קטגוריות משקל.
פדרציית האימון הבין-לאומית הוא ארגון גלובלי שמטרתו לקדם את מקצוע האימון באמצעות קביעת סטנדרטים ובניית רשת עולמית של אנשי מקצוע מוכשרים בתחום.
פדרציית האימון הבינלאומית הוקמה בארצות הברית בשנת 1995 על ידי תומאס לאונרד ואחרים כארגון ללא כוונת רווח במטרה ליצור מרחב לתמיכה הדדית בין מאמנים.