tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שפירא היה נשוי לכרמלה ואביו של השחקן ומגיש הטלוויזיה דן שפירא.
אחיו הוא עמוס שפירא, פרופסור למשפטים.
שפירא היה ידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב, שבחרה להקדיש לזכרו פוסט זיכרון.
מוֹלִי פִּיקוֹן (ההטעמה בהברה האחרונה: פיקון; בכתיב יידי: מאָלי פּיקאָן; בכתיב אנגלי: Molly Picon; 28 בפברואר 1898 – 5 באפריל 1992, לנקסטר, פנסילבניה) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית, ופזמונאית פורה ביידיש.
את עולמה קנתה בתיאטרון ובקולנוע האידישאיים, ועם דעיכת תיאטרון היידיש הופיעה בהפקות בשפה האנגלית.
נולדה בניו יורק, ארצות הברית בשם מלכה (מרגרט) אופייקוּן (Opiekun), הבכורה משתי בנותיהם של קלרה לבית אוסטרוב ולואיס (לייב) אופייקון, שהתגוררו, כחלק ניכר מן המהגרים היהודים ממזרח אירופה, בלואר איסט סייד במנהטן.
אמה, ילידת קייב, עבדה כתופרת, ואביה, יליד ורשה, היה חייט.
כשהייתה בת שלוש עברה המשפחה לגור בפילדלפיה.
בגיל חמש החלה מולי להופיע בערבי כישרונות צעירים וקטפה פרסים רבים.
שם משפחתהּ (שפירושו בפולנית "מגן" או "משגיח") שונה בהמשך לפיקון.
בשנות העשרה לחייה השתתפה פיקון במופע וודוויל בשם "ארבע העונות", שאתו יצאה ב-1919 לסיבוב הופעות.
כאשר הגיעו חברי המופע לבוסטון מצאו שהתיאטראות סגורים בשל מגפת שפעת.
פיקון מצאה את דרכה לתיאטרון היידיש המקומי בחיפוש אחר עבודה, ושם פגשה את יעקב קאליך (קאלעך), מנהל בית הגרנד אופרה, שהעסיק אותה אצלו.
השניים התחתנו ב-29 ביולי באותה שנה, והיו נשואים עד מותו מסרטן ב-1975. לבני הזוג לא היו ילדים.
הופעותיה בניו יורק סימנו אותה ככוכבת התיאטרון היידי בשדרה השנייה.
פיקון הופיעה בסרטי קולנוע רבים, החל בסרטי ראינוע.
באחד הסרטים הראשונים שהופיע בהם, "מזרח ומערב" (1923), העוסק בהתנגשות עולם התרבות היהודי הישן עם זה החדש, גילמה פיקון יהודייה ילידת ארצות הברית הנוסעת עם אביה לבקר במולדתו גליציה.
ב-1931 ייסדה בשדרה השנייה תיאטרון שנקרא לכבודה על שמה.
בסרטה המפורסם ביותר, "אידל מיטן פידל" (1936), מגלמת פיקון נערה יהודייה-פולנייה, היוצאת עם אביה האביון למצוא פרנסה כמוזיקאים נודדים.
כדי להקל על דאגותיו של אביה, החרד למחשבה על הצרות העלולות להתרגש על בחורה צעירה הנודדת בדרכים, מתחפשת הבת לנער, וקוראת לעצמהּ "אידל".
ב-1961 השתתפה במחזמר "חלב ודבש" בברודוויי.
ב-1963 השתתפה בסרט דירת הרווקים בתור אימו של פרנק סינטרה.
ב-1971 השתתפה יחד עם חיים טופול בסרט כנר על הגג בתפקיד "ינטה".
בשנת 1974 שיחקה בקומדיה "הכל למען פיט" לצד ברברה סטרייסנד.
ב-1980 ביקרה בישראל והופיעה במסגרת שעה טובה עם מני פאר, בו דקלמה קטע יידי קצר אודות אובדן הכבוד במהלך הזיקנה, שבו אישה זקנה בבית אבות, נזכרת בגעגוע בילדותה ובצמתי האושר בחייה.
פיקון נפטרה בגיל 94 ממחלת אלצהיימר, ונקברה בחלקת "הברית התיאטרלית ביידיש" בבית הקברות מאונט היברון שבקווינס.
מולי סימס היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית.
סימס ידועה במיוחד בשל הופעותיה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ובשל תפקידה בתור דלינדה דליין בסדרה "לאס וגאס" (2003–2008) של רשת NBC.
מולי סימס נולדה במוריי (אנ'), קנטקי ב-25 במאי 1973 לג'ים ודוטי סימס.
בילדותה היא גרה במייפילד (אנ'), קנטקי, ולאחר מכן שבה עם משפחתה למוריי, כדי שאביה יוכל להמשיך לעבוד בחברת הספרים שלו.
יש לה אח גדול, טוד.
היא ממוצא גרמני מצד אמה ואנגלי וצ'רוקי מצד אביה.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון מוריי (אנ') ב-1991, סימס נרשמה לאוניברסיטת ואנדרבילט כדי ללמוד מדעי המדינה.
ב-1993, כשסימס הייתה בת 19, היא עזבה את לימודיה כדי לקדם קריירה בדוגמנות.
היא הופיעה על השער של גיליון ווג ספרד מאפריל 1997 ובגיליון של ווג פריז בספטמבר 1999.
בשנת 2001 סימס הייתה הדוגמנית הדוברת של "אולד נייבי".
היא הופיעה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד בשנים 2000, 2001, 2002, 2004 ו-2006, כמו גם השתתפה מספר פעמים בתוכנית "House of Style" של MTV.
בגיליון לשנת 2006 של המגזין ספורטס אילוסטרייטד, היא הופיעה בתמונה כשהיא לובשת ביקיני בעיצובה של סוזן רוזן בשווי 30 מיליון דולר שהיה עשוי מיהלומים.
בשנים 2003–2008 סימס הופיעה כדלינדה דליין בכל חמש העונות של הסדרה "לאס וגאס".
כמו כן, היא הופיעה במספר סרטים קומיים כגון: "יס מן", "הפנתר הוורוד 2" ושיחקה בשנת 2006 בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן.
ב-6 בדצמבר 2008 הופיעה סימס בווידאו "Jizz in My Pants" של להקת "The Lonely Island".
בשנת 2009 שיחקה בסרט הקומדיה "מעודדים צמודים" של וויל גלאק.
בשנת 2020 הופיעה בתפקיד קצר בתור מליסה האמיתית בסרט הקומדיה רומנטית לצד דייוויד ספייד ולורן לפקוס.
סימס היא תומכת של "Friends of El Faro", ארגון שמתנדב ומסייע לגייס כספים ל-Casa Hogar Sion, בית יתומים בטיחואנה, מקסיקו.
היא הנחתה את שני אירועי גיוס הכספים האחרונים ומבקרת בבית היתומים בקביעות.
ב-2009 היא יצאה עם השחקן אהרון אקהרט.
ב-24 בספטמבר 2011 היא נישאה למפיק הקולנוע סקוט סטאבר (אנ'), בטקס שנערך בכרם בעמק נאפה.
+שנהסרטתפקידהערות2002Frank McKlusky, C.I.בחורה פצועה2004סטארסקי והאץ'מיס פלדמן2006חמים על הספסלליז2008יס מןסטפני2009הפנתר הוורוד 2מרגרטמעודדים צמודיםדיורה2010Venus & Vegasאנג'י2013Chez Upshawקלייר בירד2020מליסה2021יום הכןעובדת משאבי אנוש2025סוג של בהיריוןמורה לסדנת טרום לידה
+שנהסדרהתפקידהערות2002Andy Richter Controls the Universeטרייסיפרק: "Holy Sheep"2003אזור הדמדומיםג'נט טיילרפרק: "Eye of the Beholder"2003–2008לאס וגאסדלינדה דלייןתפקיד ראשי (5 עונות); 106 פרקים2007ג'ורדןפרק: "Crazy Little Thing Called Love"2011Project Accessoryמנחה8 פרקים
שודר בערוץ Lifetime2012רופא להשכירגרייס היי אדמספרק: "This One's for Jack"להקת החתונותונסהפרק: "Time of My Life"2013יומני קאריויקי דונובן2 פרקים2014Men at Workקליפרק: "Suburban Gibbs"
שמואל (מולי) מלצר (נולד בשנת 1945) הוא עורך ומתרגם ישראלי, ממייסדי הוצאת הספרים "מפה".
נולד בארץ ישראל, בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם הצעיר של אביב מלצר ויהודה מלצר.
בין השאר תרגם לעברית כמה ממחזותיו הראשיים של סמואל בקט, ובהם מחכים לגודו.
כמו כן ערך כמה מספריו של חנוך לוין, המכילים מחזות מאוחרים שלו, מערכונים, תסכיתים ושירים.
מלצר הוא העורך של המהדורה העברית של "האטלס ההיסטורי-תולדות עם ישראל: מימי האבות עד ימינו", שעורכו הראשי הוא פרופ' אלי בר-נביא.
בשנת 1985 ייסד יחד עם דני טרץ' את הוצאת "ספרי תל אביב" שעסקה בפרויקטים שונים של הוצאה לאור.
מלצר שימש עורך ראשי של ההוצאה.
בשנת 1994 החלה ההוצאה לפעול תחת השם "מפה" בתחום הקרטוגרפיה, והוציאה לאור אטלסי כבישים של ישראל שזכו להצלחה רבה.
מלצר אב לשתי בנות, ומתגורר בתל אביב.
חנוך לוין: בלי פסיכולוגיה, בלי שטויות, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2024.
אחרון: פרוזה, תסריטים, תסכיתים, מערכונים, שירים, פזמונים - חנוך לוין
אשכבה ואחרים: מחזות - חנוך לוין
בארכיונים של פרויד - ג'נט מלקולם
הג'יגולו מקונגו וטיפוסים אחרים: סיפורים, פזמונים, מערכונים, תסריטים - חנוך לוין (ערך יחד עם מנחם פרי)
ההולכים בחושך ואחרים: מחזות - חנוך לוין
החייל הרזה ואחרים: מחזות - חנוך לוין
הילדה חיותה רואה ממותה - חנוך לוין
הרטיטי את לבי: קומדיה - חנוך לוין
מתאבל ללא קץ ואחרים: מחזות - חנוך לוין
רמברנדט: מיתוס מול מציאות - דורון לוריא
שיץ - חנוך לוין (עריכה לליברית לאופרה)
אבא-דב חוזר הביתה - אלזה הולמלונד מינריק
אהבה ראשונה: סיפורים - סמואל בקט
אח, הימים הטובים - סמואל בקט
החתיכה החסרה - של סילברסטיין
המתיקות שאחרי - ראסל בנקס
להיות או לא להיות - שייקספיר - סטיבן גרינבלט
מחכים לגודו - סמואל בקט
מרסיה וקאמיה - סמואל בקט
שיחות אחרי הלוויה - יסמינה רזה
מולי סוויני הוא מחזה פרי עטו של המחזאי האירי בריאן פריל.
כתוצאה מכך איבד את ביטחונו וכעבור מספר חודשים שקע בדיכאון ושב לעיוורונו.
מולי סוויני התעוורה בגיל עשרה חדשים, אך אביה לימד אותה לדמיין את מה שאינה יכולה לראות ולהיות עצמאית, היא למדה לשחות ועבדה כפיזיותרפיסטית.
פרנק, בעלה, הוא אדם אופטימי, חדור שליחות ואוטודידקט שחקר את נושא הראייה ומנסה למצוא מזור לנכותה.
במהלך מחקרו, מגיע פרנק לדוקטור רייס, רופא עיניים, עם הסבר מפורט על מצבה של מולי ועל השערתו כי ניתוח עשוי להשיב לה את ראייתה.
ד"ר רייס הוא מנתח עיניים בעל שם שירד מגדולתו ולאחר שאשתו ברחה ממנו עם עמיתו המצליח הוא גם סובל משברון לב; ובניתוחה של מולי הוא רואה הזדמנות לזכות בתהילה.
מולי, בניגוד לשני הגברים שבתמונה, לא חשה כל חוסר בחייה המצריך ניתוח להשבת הראייה, אולם בשל הלחץ מבחוץ ורצונה לרצות את הסובבים אותה, היא עוברת את הניתוח.
בתחילה מסתמן כי הניתוח הצליח ומולי רואה חלקית.
אולם בהמשך היא מגיעה לניתוק חושי, מאבדת את העולם המוכר בו חייתה עד עכשיו ושבה להיות עיוורת (מבחירה?), ותוך כדי כך מאבדת את שמחת חייה ומתאשפזת בבית החולים בו שהתה אימה מרבית ימי חייה.
ד"ר רייס נוכח לדעת שנכשל ועובר לפרויקט הבא שלו.
ואילו פרנק עוזב לאתיופיה למציאת תחומי מחקר חדשים.
ההצגה מעמידה זה מול זה את סוגיית העיוורון הפיזי לעומת העיוורון המטפורי והעיוורון התודעתי.
ההצגה מתנהלת בצורה מונולוגים של שלוש הדמויות, שאינן משוחחות זו עם זו, אלא מציגות כל אחת בנפרד את גרסאותיהן למאורעות בפני הקהל.
המחזה מולי סוויני עלה לראשונה על הבמה ב-9 באוגוסט 1994, בתיאטרון גייט (Gate Theater), דבלין.
פריל ביים אותו, קתרין בירן גילמה את מולי, מרק למברט את פרנק סוויני וט.פ.
הצגת הבכורה בארצות הברית הייתה ב-1996 בהפקת אוף ברודוויי בתיאטרון ראונדאבאוט (Roundabout Theatre Company).
קתרין בירן כיכבה בשנית כמולי, אלפרד מולינה גילם את בעלה פרנק וג'ייסון רוברדס גילם את ד"ר רייס.
ההצגה זכתה בפרס לוסיל לורטל עבור המחזה המצטיין בשנת 1996.
המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון הספרייה, בתרגומו של עידו ריקלין ובבימויה של אתי רזניק, ב-28 בספטמבר 2001.
ב-21 במאי 2011 עלה המחזה בתיאטרון החאן בבימויה של ג'יטה מונטה.
אורית גל מגלמת את מולי סוויני, יואב היימן מגלם את בעלה פרנק סוויני ואבי פניני מגלם את ד"ר רייס; ההצגה מלווה בנגינת כינור של נמרוד נול או מיכאל גריילסאמר.
המתרגמת היא מרים יחיל-וקס, מעצבת התנועה היא רננה רז, מלחין המוזיקה הוא יבגני לויטאס, מעצבת התפאורה והתלבושות היא פולינה אדמוב ומעצב התאורה הוא רוני כהן.
ההצגה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2012 בקטגוריית הצגת המחזה המתורגם הטוב של השנה.
בריאן פריל, מולי סויני, עברית עידו ריקלין, הוצאת בית צבי בשיתוף עם חנות פרוזה, רמת גן, 2002.
מולי (שמואל) שולמן (נולד ב-5 במאי 1974) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון, במאי, מתרגם, מדבב ומנחה ישראלי.
גדל ברמת גן ולמד בתיכון העיוני "אהל שם".
למד במשך תשע שנים לנגן בפסנתר.
בגיל שש עשרה, כשהיה בכיתה י"א, לקח חלק בחוג לתיאטרון, שלימים הפך לתיאטרון הנוער של רמת גן.
במסגרת זו שיחק בהצגה "מתנערים", פרי עטו של דוד שטיינברג ובבימויו, ההצגה עלתה גם בלונדון.
אחר-כך שיחק בהצגה "נעורי ורדה'לה", מאת חנוך לוין, בבימויה של עירית לבנון, ההצגה הועלתה בצוותא.
בחצי השנה הראשונה לשירותו הצבאי שירת בלהקת הנח"ל, ולאחר מכן בתיאטרון צה"ל.
בין השנים 1997–2000 למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב.
במסגרת הסטודיו שיחק בהצגות: "אורזי המזוודות" מאת חנוך לוין, בבימויו של יצחק (בבי) נאמן; "קיטנים" מאת גורקי, בבימויו של מישה לוריה; בעור שינינו", בבימויו של אילן תורן; "כלב צמר" מאת רוני סיני, הצגה שהמשיכה ורצה בבית ציוני אמריקה, ובה הכיר את אשתו אפרת ארנון, שנכנסה כמחליפה.
בשנת 2001, שיחק שולמן בהצגה "הזכייה הגדולה", מאת שלום עליכם, בבימויו של רוני סיני, בתיאטרון באר שבע.
אחר-כך שיחק בבאר שבע בהצגה "יונו והטווס", בבימויו של ד"ר רזי אמיתי.
הוא גילם את דמותו של קצין הגיוס של המחתרת האירית.
באוקטובר 2003 שיחק בפסטיבל עכו בהצגה "גרעינים", שביים אריאל אפרים אשבל.
ההצגה זכתה במקום הראשון בפסטיבל.
ב-2005 שיחק בהצגה "לגעת בכוכבים", בבימויה של אלינור אגם בן-דוד.
ההצגה הציגה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא וזכתה במקום הראשון.
נושא ההצגה היה פסטיבל תיאטרון קצר, ובה שולמן גילם את דמותו של שלום שמואלוב, מנהל הפסטיבל.
בשנים 2001–2008 היה שולמן חלק מקבוצת האימפרוביזציה "למה אלפקה" שהציגה בתיאטרון תמונע ורצה ברחבי הארץ.
ב"למה אלפקה" הכיר את ענבל לורי, שנהפכה לשותפה שלו במופע דואט מאולתר בשם Three Falling החל מאוגוסט 2009, שהציג בצוותא ורץ ברחבי ישראל.
הם הציגו בשיטת Long Form Improvisation, שהייתה חדשה בישראל באותה עת.
בשיטה זו מקבלים מילה מהקהל אשר ממנה יוצרים מחזה מאולתר שלם לנגד עיני הקהל.
יחד עם ענבל לורי טס שולמן לפסטיבלים בליובליאנה, אמסטרדם, ברלין, שיקגו ואוסטין.
ב-2012 צירפו לקבוצה את השחקנים רועי צדוק ואלון נוימן ואת די ג'יי מרציאנו (איתמר צור).
הם הראשונים שייצגו את ישראל בפסטיבלי אימפרוביזציה בינלאומיים, בהם הופיעו בשפה האנגלית.
ב-2011 שיחק שולמן במחזמר "קומפני" מאת סטיבן סונדהיים בבימויו של רפי ניב, מנהלו האומנותי של תיאטרון באר שבע.
הוא גילם את דמותו של הארי, שאשתו שרה (שרון שחל) משתמשת בו כשק אגרוף ללימודי הקונג פו שלה.
באותה שנה שיחק בתיאטרון המדיטק בהצגה "נחמן", מאת עוזי בן כנען, בבימויו של מנהלו האמנותי של המדיטק – רוני פינקוביץ'.
אחר-כך המשיך בתיאטרון באר שבע בהצגות נוספות- כמחליף בהצגה "הכל אודות חווה" בבימויה של איה קפלן, בה הוא גילם את דמותו של מחזאי שנמצא במערכת יחסים מסוכסכת עם דיוות התיאטרון מרגו צ'נינג (רמה מסינגר) וכותב את כל המחזות שלה, עד לרגע שבו הם מסתכסכים.
אז הוא מתאהב באיב הרינגטון (יונית טובי), מחליפתה המפורסמת.
בתפקיד אשתו קארן רוברטס שיחקה שירי גולן.
ב-2012 קיבל את התפקיד הראשי בהצגה "סוביניר", בבימויו של ניר ארז.
מחזה לשני שחקנים המבוסס על סיפור חייה האמיתי של פלורנס פוסטר ג'נקינס.
הייתה ידועה כזמרת אופרה זייפנית ובזכות זה מילאה אולמות בשנות הארבעים של המאה העשרים בניו יורק.
שולמן גילם את דמותו של קוסמו מקמון, פסנתרן שליווה אותה במשך תריסר שנים וסיפורה מסופר מנקודת מבטו.
את דמותה של ג'נקינס גילמה רמה מסינגר.
ב-2013 שולמן השתתף במחזה "הכל בגן" בתיאטרון באר שבע, פרי עטו של ג'יילס קופר, בבימויה של איה קפלן.
שולמן ביים את המחזה "מר קולפרט", מאת דויד גיסלמן, שעלה בתיאטרון תמונע בשנת 2010. הוא תרגם את המחזה ביחד עם עינת ברנובסקי.
ההצגה הייתה מועמדת לשישה פרסי קיפוד הזהב, כולל להצגת השנה ולבמאי השנה וזכתה בפרסים לשחקני המשנה לירון ברנס וענבל לורי.
לאחר מכן ביים שולמן שני מחזות בפסטיבל תיאטרון קצר, צוותא: "רחמים" מאת דניאל זהבי ב-2010, ו"שש" מאת יואב היימן ב-2012.
בין 2013 ל-2016 כיכב מולי שולמן בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "בלתי הפיך" שמשודרת בערוץ 2, רשת.בה גילם את דמותו של אודי קליין, שהפך לאב בגיל מאוחר וחייו משתנים לבלי הכר.
את רונה קליין, אשתו בסדרה, מגלמת עדי אשכנזי.
בסדרה משחקים גם שמואל וילוז'ני, גאלה קוגן ואיריס בר.
הסצנות לא כתובות, והיא מתייחדת בכך שהדיאלוגים שבה מבוססים על אלתור.
שולמן שיחק בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "חשופים", "יום האם", "מעצר-בית", "סרוגים", "המובילים", "מדריך למתחילים" ו"פרשת השבוע".
החל מ-2004 שולמן מדבב בעשרות סדרות הנפשה בכל ערוצי הילדים ובאינטרנט ובסרטי קולנוע מונפשים ומתרגם לדיבוב סדרות הנפשה.
כמו כן, הוא עבד כבמאי קולות לסרטים של פיקסאר ודיסני שיצאו לקולנוע בארץ.
תרגם סרטים וסדרות הנפשה לטלוויזיה.
ביניהם, משפחת האריות, פוקה, הארי והדינוזאורים, שרק השלישי ו"מכושפת".
בשנת 2012 דיבב את דמותו של יגאל שוטקלמן במשחק המחשב "המירוץ לארנונה".
בשנת 2013 הוביל קמפיין בטלוויזיה לויזה כ.א.ל עם יעל שרוני.
כמו כו, השתתף בפרסומות טלוויזיה לבנק לאומי, איקאה, מכבי, רנו, דיוטי פרי ועוד.
במקביל, שיחק בתוכנית "הכל הולך" שמשודרת בערוץ 2, בשידורי "רשת".
ב-2015 החל להשתתף בסדרת הנעורים "להתבגר", על פי סדרת הספרים של גלילה רון פדר עמית, "להתבגר" בערוץ 10.
ביולי 2016 החל להנחות לצד ירון ברובינסקי את תוכנית הבידור והסאטירה "זה המצב" ערוץ 2, רשת.
באותה שנה דיבב את אריה לב-אמיץ בסדרה "דובוני אכפת לי ובני דודים".
ב-2018 שיחק בסדרה "בשבילה גיבורים עפים" בתפקיד רונן, עובד בשגרירות ישראל בבוגוטה.
בנוסף לכך, כיכב בתפקיד הראשי בהצגה של תיאטרון באר שבע "כלוב העליזים את ז'ורז'.
ב-2019 שיחק בהצגה "4 דקות ו-12 שניות" של תיאטרון באר שבע.
באותה שנה השתתף בעונה השלישית של סדרת הפנטזיה "כדברא".
באותה שנה שולמן חזר להשתתף בעונה השנייה של הכל הולך בתור מנחה תוכנית האירוח הפיקטיבית "שב מולי" ולא בתוכנית כולה.
בשנת 2021 גילם את שרון, אביו של דותן, בסדרה "שקשוקה" המשודרת בכאן חינוכית.
במאי 2022 פורסם שישחק בעונה השנייה של הסדרה "מלכת היופי של ירושלים".
ביולי 2023 שיחק לצד אשתו אפרת ארנון בעונה השישית של רצים למשנה.
בפברואר 2024 שיחק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "כראמל" בתפקיד הנבל פרופסור דה ויל.
נשוי לשחקנית אפרת ארנון ואב לשניים.
שנה סרט תפקיד במאי מסגרת 2010 אות משמים הסרט הזוכה משחק וכתיבה פסטיבל 48 שעות 2016 החטאים אורי לוטן אבי נשר 2017 ג'סטה אבנר גווילי קובי מחט
שנה להקה כוריאוגרף מופע 2006 להקת תמי נמרוד פריד שוברים שמירה
שנת הפקה מחזה מחזאי תיאטרון פרויקט 2010 מר קולפרט דויד גיסלמן במסגרת העונה הגרמנית בתיאטרון תמונע מלגת תרגום – מכון גתה (ביחד עם עינת ברנובסקי) 2013 קוסט טו קוסט איימי הרצוג תיאטרון באר שבע
מולי וצומי היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים המשודרת בערוץ הופ!.
דמויותיהם של מולי וצומי הפכו לכוכבי ילדים.
הסדרה מתארת את קורותיו של חייזר בשם צומי המגיע לכדור הארץ מכוכב "טוק טוק" בחלליתו ופוגש במולי, בן-אדם החי בגפו בשכנות לדודתו ציפי, ידידתו נועם וחברו יעקב - איש התיקונים.
מנהגי ומונחי כדור הארץ זרים לצומי ובכוכב טוק טוק הם שונים לחלוטין ואפילו חוקי הפיזיקה אינם זהים.
חבריו עוזרים לו ללמוד אותם ולהתנהג כבן אדם.
צומי חש נבוך מחוסר הבנת דרכי בני האדם.
כאשר הוא נשאל האם הוא מכיר דבר מה הוא נוטה לומר שכן, תוך כדי אמירת צמד המשפטים המתחרזים "קלי קלות בטעם תות, קלות 'קלה' בטעם תה", ואז הוא משתמש ביכולתו ה"חייזרית" לגרום לסובבים אותו לקפוא לחלוטין ולא להיות מודעים לזמן העובר.
צומי "שובר" את "הקיר הרביעי" ומתוודה בפני הצופים כי הוא אינו יודע מהו הדבר אותו הוא נשאל.
אז הוא ינסה להבין מהו הדבר לפי הלחמי מילים וחריזות וימציא סיפור הקשור במונח.
צומי ישחרר את האדם שהקפיא וישטח את משנתו.
אז האדם יסביר לצומי "אם אתה לא יודע משהו, פשוט תשאל." בסוף הפרק יבין צומי ויחכים.
בספטמבר 2016 יצאה עונה שלישית שבה מולי וצומי פתחו בביתם מאפייה בין כוכבית ופגשו חברים חדשים, למשל את חברתו של צומי - מוצי, שדומה לו מאוד.
באוגוסט 2023 יצאה העונה הרביעית של הסדרה שבה משפחתו של מולי עוברת לגור איתו, בזמן שביתם בשיפוץ, וכן מולי מקים עסק של משלוחי כריכים.
בעונה הזאת צומי לא מקפיא את האנשים כדי לשבור את הקיר הרביעי, אלא הוא שובר את הקיר שהוא משתף את הצופים ברגשותיו, כמו בסוף כל פרק בעונה הראשונה.
כמו כן, בעונה הזאת מוצג לראשונה חדרו של צומי.
צומי (טל לוי) - חייזר שהגיע אל כדור הארץ מכוכב טוק טוק.
חוגג בסוף עונה 4 את יום הולדתו.
מולי (עומרי רוזנצוויג) - שף שצומי נחת עם חלליתו בחצרו.
בעונה השלישית מקים מאפייה ובעונה הרביעית מקים עסק של משלוחי כריכים.
נועם (אביגיל ערמון) (עונה 1) - ידידתו של מולי.
דודה ציפי (טלי אורן) (עונות 1–2) - דודתו של מולי.
יש לה תחביבים רבים (לדוגמה: ציור).
בכל פעם שהיא נכנסת לבית של מולי וצומי היא קוראת "יו-הו!".
באחד הפרקים מוזכר שלבעלה קוראים שמחה.
בן האנוש השני שצומי פוגש בכדור הארץ, לאחר שהוא מגיע אליו לראשונה.
יעקב (ערן איוניר) (עונה 1) - איש התיקונים החביב שאוהב לעזור.
שמשון (תומר שרון) (עונה 2) - מאמן הספורט.
יש לו אח תאום ששהה באנגליה תקופה ארוכה ושאב משם את מנהגי הנימוס שלהם.
מוצי (טל לוי) (עונה 3) - חברתו הסודית של צומי אשר גרה בטוקטוק ודומה לו קצת בגוף, צומי מתקשר איתה בהולוגרמה.
מישה (אמנון וולף) (עונה 3) - שליח עוגיות במאפייה הבין כוכבית ושכנו של מולי.
קוקי (יעל טל) (עונה 3) - האופה החדשה במאפייה הבין כוכבית וחברה של מולי וצומי.
נרמז במספר פרקים שמולי מאוהב בה.
צפרדי (מוזכר) (מולי וצומי חוגגים את החגים) - חתול רחוב שצומי נוהג לשחק עמו, נוהג לאחר מכן לקחת כל מיני דברי מאפה של מולי לאחר שהוא מניח אותם על אדן החלון.
דוויד (אלון נוימן) (עונה 4) - אביו של מולי.
מבין מילולית את דברי אשתו.
לימור (עירית נתן בנדק) (עונה 4) - אימו של מולי.
אגם (נועה רביקוביץ) (עונה 4) - אחותו הקטנה של מולי.
היא וצומי נקלעים לעיתים לעימותים ומריבות.
רותי (מוזכרת) (עונה 4) - שכנה של מולי וצומי.
דמויות כוכבי הילדים של הופ!
אשר השתתפו במולי וצומי חוגגים את החגים
מיכל הקטנה (מיכל ויצמן) - חברתם הטובה של מולי וצומי, ילדה שרוצה לגדול ועל החולצה שלה יש סוכרייה על מקל.
יובל המבולבל (יובל שם-טוב) - חברם הטוב של מולי וצומי, ילד מבולבל שעושה טעויות ושטויות כל הזמן, על החולצה שלו יש כוכב כחול.
הדוד חיים (חיים אוסדון) - דודם המצחיק של מולי וצומי אשר עונד פפיון על צווארו.
סבא טוביה (טוביה צפיר) - סבם של מולי וצומי.
הסדרה "מולי וצומי" זכתה לסדרת בת מונפשת שנקראה "מולי וצומי: חופשה בטוקטוק".
בסדרה מולי וצומי נופשים בביתו של צומי בטוק טוק, שם מתהפכים התפקידים: כשמולי אינו מבין את המנהגים בטוק טוק צומי מיד מסביר לו באותו אופן שמולי מסביר לצומי על כדור הארץ.
מולי וצומי חוגגים את החגים
סדרת בת נוספת שיצאה ל"מולי וצומי" שבה מולי מלמד את צומי על המנהגים של חגי ישראל השונים, שרים שירי חגים ומלמדים את הצופים להכין מאכלי חגים שונים, בין השאר הם מארחים את כוכבי הילדים של הופ!
"סבא טוביה", "מיכל הקטנה", "יובל המבולבל" ו"הדוד חיים" לשיר איתם ולחגוג את החגים.
לאחר העונה השנייה הופיעו מולי וצומי ב"מותק של פסטיבל", בשנים 2014–2015, והצטרפו גם לתוכניות אחרות בערוץ הופ כמו השירים והסדרה "האולימפיאדה של הופ!".
משנת 2024 יצאו סרטוני רשת שבהם צומי מוצג כחייזר מתבגר ומולי על התקן המבוגר שמתערב בחייו, והחל משנת 2026 השתתפו גם בסדרה חדשה בערוץ הופ שנקראת "צחקוקים" יחד עם תותי וגורי ודודידו.
מולי הייז היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס Runaways ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Runaways #1 מיולי 2003, ונוצרה על ידי הכותב בריאן ק.
בקבוצת ה-Runaways, מולי היא הצעירה ביותר בצוות.
מולי היא מוטאנטית, בעלת יכולת כוח על-אנושי ואי פגיעות, אך תיעול כוחה גורם לה לתשישות.
בין היתר מולי הייתה חברה בתאגיד אקס, לקחה ממסווה את גלימתו, והביסה את המעניש.
את דמותה של מולי הייז בסדרת הטלוויזיה "הבורחים" שמשודרת ב-Hulu מגלמת השחקנית אלגרה אקוסטה.
מולי הייז היא בתם של המוטאנטים הטלפתיים ג'ין ואליס הייז.
היא נולדה כאשר הוריה, ושאר חברי "להקת האריות", החליטו לוותר על ירושתם מהגיבורים לילדיהם.
מבין כל ילדי חברי להקת האריות, מולי הייתה הצעירה ביותר, וזאת כי להוריה לקח זמן רב יותר להרות בגלל הגנים המוטאנטיים שלהם.
מולי וקרולינה דין לא היו נוכחות עם שאר ילדי להקת האריות כשהוריהם הקריבו ילדה חפה מפשע, והיא עצמה לא הייתה נוכחת בפגישת להקת האריות במצפה גריפית.
שאר ילדי להקת האריות, ה-Runaways, הצילו את מולי מהוריהם וברחו למקום מסתור בשם "ההוסטל".
שם, בהצעתה של גרטרוד יורקס, הקבוצה קיבלה כינויים חדשים - מולי רצתה שתהיה "הנסיכה העוצמתית", אם כי זכתה לכינוי "הבריונית" מצ'ייס סטיין.
מולי הייתה נרגשת להיות גיבורת-על אמיתית, ואף תפרה תלבושת.
היא הייתה מעריצה של גיבורי-על, ותכננה להצטרף לאקס-מן ולהתחתן עם וולברין.
מולי הייתה היחידה שהתגעגעה להוריה, מה ששימש לה כתזכורת שהם נבלי-על.
היא פתחה מערכת יחסים של אח גדול-אחות קטנה עם צ'ייס, והרסה את המכל בו אוחסנה נשמתה של הילדה שלהקת האריות הרגו.
לאחר שברחו מהמקום, ה-Runaways נתפסו בידי קפטן אמריקה, והושמו במשפחות אומנה.
מולי נשלחה לסניף מקומי של תאגיד אקס.
שבועות מאוחר יותר, הקבוצה התכנסה במצפה גריפית בעקבות הודעת טקסט של קרולינה.
הם החליטו להחזיר את אולד לייס ואת "הצפרדע-קופץ", וברחו יחדיו.
במהלך טיול לניו-יורק כדי לעזור למסווה, מולי פגשה את האליל שלה, וולברין.
בסופו של דבר, החל מאבק בו וולברין הובס.
לאחר אירועי "בית אם", מולי היא מהמוטאנטים הבודדים ששמרו על כוחותיהם.
האקס-מן איתרו את ה-Runaways, וזאת כדי לגייס את מולי לבית ספר לתלמידים מחוננים על שם צ'ארלס אקסבייר.
התפתח קרב בין שתי הקבוצות, בסופו האקס-מן התירו למולי להישאר עם קבוצתה.
לאחר שהאקס-מן עברו לסן פרנסיסקו, מולי התלוננה על ההזמנה הטלפתית שנשלחה לכל המוטאנטים.
היא ביקרה במרכז תעשיות גריימאלקיין, וסירבה שוב להצעת הצטרפת לאקס-מן.
במהלך קרב נגד "הדרקונית", מולי התעלפה והתעוררה כשבויה של "ראש המכללה", שהשתמש בילדים לצורך גנבות.
היא הביסה אותו, וחזרה לקבוצתה.
מולי לקחה את מותה של גרטרוד באופן קשה.
כשהיא שמעה קולות שעזרו לה, היא האמינה כי זו גרטרוד אך זה היה אלכס ויילדר, שניסה לברוח מהגיהנום.
במהלך מסע בזמן לשנת 1907, מולי הצליחה לגייס לקבוצה את קלרה פראסט, מוטאנטית בת גילה של מולי השולטת בצמחים.
כשהקבצה חזרה להווה, הן הפכו לחברות הטובות ביותר.
במהלך אירועי "עידן הגיבורים", היא דנה עם חיה על ההכחדה.
היא ניסתה להשיג עבודה כבייביסיטרית של דניאל קייג', בתם של לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס, אך נדחתה בגלל היותה קטינה.
כאשר דאקן בא לבקש מה-Runaways עזרה, מולי תלתה אותו באוויר על שפלש לביתם.
בסופו של דבר, הם עזרו לו נגד מרקוס רוסטון.
אקדמיית האוונג'רס, היעלמותם של ניקו וצ'ייס
כאשר צ'ייס חש כי אולד לייס בחיים, ה-Runaways נסעו לאקדמיית האוונג'רס.
שם, ג'וסטון סייפרט זיהה טכנולוגיית אולטרון בתוך ויקטור מנצ'ה, וגנים מוטנטיים בתוך מולי וקלרה.
שהופסק כדי להחזיר את אולד לייס; המאבק נמשך לאחר שאולד לייס הוחזר, אם כי בסופו של דבר האנק פים הניח למולי ולקלרה להישאר עם ה-Runaways.
כאשר צ'ייס וניקו מינורו נחטפו בידי ארקייד, מולי זיהתה שהם נחטפו, ודאגה לבריאותו של אולד לייס.
פים הסכים לבדוק את העניין, אך חזר בידיים ריקות.
לאחר שהאזאמאט הרגה את ארקייד, מולי וקרולינה ביקרו את צ'ייס וניקו בבית מעצר מוגן של S.H.I.E.L.D.
מולי האניס היא שחיינית אמריקאית, המתמחה בסגנון חזה.
היא בעלת 4 מדליות מאליפות העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016), 2 זהב ו-2 ארד.
האניס נולדה בסנטה רוזה, קליפורניה.
היא התאמנה בקבוצת השחייה של אוניברסיטת טנסי.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2015 זכתה האניס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה וסיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה.
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה.
במשחקים עצמם היא סיימה במקום 16 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.80 דקות.
בשלב המוקדמות, היא קבעה תוצאה של 2:24.74 דקות ועלתה מהמקום ה-12.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות זהב, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.58 שניות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא ארצות הברית חדש של 28.92 שניות ושיאנית העולם אליה אטקינסון מג'מייקה (29.11 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.89 דקות, אחרי שיאנית העולם אליה אטקינסון (1:03.03 דקות) ולילי קינג (1:03.35 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.94 דקות.
בשלב המוקדמות היא סיימה במקום שביעי בתוצאה של 2:20.82 דקות.
בתחרות שנערכה בטנסי (בריכת 25 יארד) ב-1 בדצמבר 2017 קבעה האניס במשחה ל-100 יארד חזה שיא אישי חדש של 56.64 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
בתחרות שנערכה באוסטין טקסס בינואר 2018 קבעה האניס במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי חדש של 29.71 שניות, התוצאה הרביעית בהיסטוריה.
מולי (שמואל) בן ששון (נולד ב-1953) הוא אמן ומעצב ישראלי, שכיהן כפרופסור וראש המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל.
בן ששון נולד בירושלים בשנת לשרה (דז'וניה) לבית אולסקר, ניצולת שואה שעלתה מאוקראינה, ולפרופ' יונה בן ששון (דרצ'ינסקי), שעלה מוולוז'ין והיה מרצה לפילוסופיה יהודית ומנהל המחלקה לתרבות תורנית במשרד החינוך.
סבתו של בן ששון, פריידל, נצר לבית ר' חיים מוולוז'ין - שעל שמה המעוברת קבע דודו משה זלמן, שנפל על משמרתו בבקעת יבנאל בשנת 1937, את שם משפחתם בישראל.
סבו של בן ששון היה הרב שמואל אביגדור הלוי דרצ'ינסקי, ר"מ בישיבת וולוז'ין ורב העיר.
בן ששון התגורר בשכונת קריית משה בשכנות לחוקרת התנ"ך פרופ' נחמה ליבוביץ.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ואת שירותו הצבאי עשה בנח"ל המוצנח.
למד בבצלאל במחלקה לעיצוב קרמי בין השנים 1975–1979 והחל משנת 1981 החל ללמד במוסד זה.
בשנים 2005 - 2013 כיהן כראש המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל.
יצירתו מתמקדת בנושאי קו התפר שבין עיצוב לפיסול.
עבודותיו מואצלות מטקסטים הגותיים ומושגי ערך הנוגעים לזמן ומקום.
הערכים המרכזיים המכוונים את יצירתו הם החיפוש אחר האמת של הצורה והחומר, הדגמת העושר ויכולת הביטוי של החומר, וההוכחה שבאמצעות תהליכים טכנולוגיים מגוונים ניתן לגלות ולחשוף את סודותיו.
למעלה משלושה עשורים מציג בן ששון בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם, ובנוסף אצר ועיצב תערוכות המייצגות את ישראל ברחבי העולם, ובהן: פרק "השאלות הגדולות בעקבות השואה" במוזיאון החדש של יד ושם בירושלים בשנת 2005, ותערוכת "אנטישמיות עכשווית באירופה" שהוצגה ברחבי גרמניה בין השנים 2007 - 2010.
בסוף שנות התשעים אצר, עיצב וליווה את מסעה בארץ וברחבי העולם, של תערוכת בצלאל "רצף ותמורה", העוסקת במשמעותו ומקומו של החפץ בעולם היהודי.
התערוכה הציגה דיאלקטיקה בין חדשנות ומקוריות לבין מסורת עתיקה, והשפעות של מוטיבים ממגוון תרבויות וסגנונות עיצוביים.
בשנים 2012 - 2013 אצר את תערוכת 'Bezalel on Tour' שהוצגה במוזיאונים, אקדמיות וגלריות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2013 הציג בישראל ומחוצה לה את תערוכתו "אילו הזמן היה מביט בשעון" שעסקה במרחב ובזמן, ובשנת 2017 הציג את תערוכתו "ספרים מלאים חדרים" במוזיאון תפן, תערוכה שעסקה בנושאים היסטוריים ובין דתיים הקשורים לאירופה של המאות האחרונות וסיפרה סיפור של פוסט חורבן.
בנוסף דנה התערוכה בבית האבוד של היהודי הנודד שהפך לספר, ובשואה שהפכה למגילת איכה של יהדות אירופה.
למעלה מעשור שימש בן ששון חבר בוועדת ההיגוי של "קרן עדי" להבעה יהודית באמנות ובעיצוב, השואלת לטיב הזיקה שבין האמנות והיהדות.
מבחר מוזיאונים וגלריות בהם הוצגו עבודותיו:
2012 - "לכל זמן ועת לכל חפץ", בית האמנים בירושלים
2013 - "אילו הזמן היה מביט בשעון", בית האמנים תל אביב; המוזיאון לדיאלוג בין תרבויות של המוזיאון הלאומי בקלצה, פולין
2015 - "Creation" - המוזיאון לדיאלוג בין תרבויות של המוזיאון הלאומי בקלצה, פולין
2017 - "ספרים מלאים חדרים" - המוזיאון הפתוח תפן
1999–2004 "רצף ותמורה - יודאיקה בצלאל", גלריית לואיס מוריס; המוזיאון היהודי של וינה; גלריה אקסל ספרינגר, המבורג; מרכז אומניות בסיאול; מוזיאון לאמנות ולנסיה; המוזיאון היהודי באמסטרדם; מוזיאון ישיבה יוניברסיטי; המוזיאון היהודי בפרנקפורט; גלריה JCC, סן פרנסיסקו; הביאנלה השלישית לקרמיקה, מוזיאון ארץ ישראל
2006 - "My Personal Box", קרן רוטשילד בלונדון
2007 - "יחיד ויחד", בית האמנים ירושלים
2012–2013 - "משחקי חקירה במרחב מוגדר", גלריית המחלקה לעיצוב קרמי, בצלאל
2016 - "המלאכים מרחפים בין הדיציפלינות", גלריית המחלקה לעיצוב קרמי, בצלאל
מרכזי המבקרים של אינטל בקריית גת ובחיפה (2001)
אגף "השאלות הגדולות בעקבות השואה", המוזיאון החדש ביד ושם (2005)
מיצג ביד לשריון בלטרון (2008)
קולקציית כלי פורצלן לCmielow Design Studio בפולין (2014)
ניגודים כמנסחי יופי, כתב העת המקוון של המחלקה להיסטוריה ותאוריה בבצלאל, 2006
גולל אור, בתוך אורים - האור בספרות, בהגות ובאמנות, הוצאת עם עובד, 2006
זימון, בתוך יחיד ויחד - בהגות ובאומנות, במדע ובחברה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
הבעה יהודית באמנות, במסגרת סימפוזיון בין לאומי במוזיאון ישראל, הוצאת קרן עדי, 2008
לכל זמן ועת לכל חפץ, 1280°c (ביטאון אגודת אמני הקרמיקה בישראל) 25, 2012
בן ששון נשוי לבילי (בלהה) ולהם שלושה ילדים.
אחיו הוא פרופ' מנחם בן-ששון, נגיד האוניברסיטה העברית בירושלים, ונשיאה הקודם.
מולי מפרש מקסיקו (שם מדעי: Poecilia velifera; לפי האקדמיה ללשון: מוֹלִי מִפְרְשָׂן) הוא דג מהסוג מולי החי במים הסמוכים לחופי חצי האי יוקטן.
משריצי חיים אלו הם דגים הידועים בעיקר בהבדלי הגודל הקיצוניים בגודלם בין הזכרים לנקבות, ובהבדלים מיניים אחרים בין הזכרים לבין הנקבות בצורת גוף ובהתנהגות.
מין זה דומה כלפי חוץ למולי מפרש, למרות שהוא גדול יותר באופן כללי ועם סנפיר גב גבוה יותר אצל הזכרים.
דגים שהגיעו לשיא גדילתם הם בדרך כלל גדולים מ-10 ס"מ ונקבות גדולות יכולות להגיע לכמעט פי שניים מגודל זה, למרות שפריטים הגדלים בשבי בדרך כלל מגיעים רק עד גודלם של מולי מפרש.
סנפיר הגב הוא המאפיין העיקרי שעל פיו ניתן לזהות את המין: למולי מפרש מקסיקו ישנם כ-20 פסי סנפיר (כולל הפסים על הסנפיר באזור שהוא נפגש עם גוף הדג), ואילו למולי מפרש יש פחות מ-15 קרני סנפיר (מספרי ביניים עשויים להעיד על בני-כלאיים).
כאשר הזכרים פורסים את סנפירי הגב שלהם לראווה, ניתן לראות שיש להם צורת מניפה או טרפז ברורה, והקצה העליון גבוה באופן מובהק מהקצה התחתון.
מולי מפרש מקסיקו ניזון מתולעים, סרטנים, חרקים וצמחים שונים.
זנים קטנים במיוחד מתאימים לגידול באקווריום.
עם זאת, דג זה אינו קל לגידול בשבי כמו מולי מפרש, או מולי שחור.
הם צריכים אקווריומים גדולים ומרווחים המאווררים היטב, עם מעט מים מליחים.
הם מסוגלים לעמוד בטמפרטורות גבוהות יותר מאשר רוב דגי המחמד.
מולי ג'ונסון הייתה בעלת בית בושת בדדווד, שבטריטוריית דקוטה, במאה ה-19. ג'ונסון נולדה באלבמה, ונדדה מערבה בשל הביקוש הגדול לעובדות מין.
היא החלה לעבוד בתחום זה כנערה מתבגרת, נראה שבגיל 15 או 16. היא דיווחה למנהל האוכלוסין שהתאלמנה עוד בטרם הגיעה לדדווד.
ג'ונסון הייתה ידועה בדדווד כ"מלכת הבלונדיניות", בשל כך שהיו לה שלוש נשים בלונדיניות בין עובדותיה, אידה קלארק, אידה צ'פלן וג'ני דושנו.
גם מי שהייתה לימים מאדאם בעצמה ובעלת מסבאה מצליחה בדדווד, קיטי לרוי, עבדה בימיה המוקדמים בעיירה עבור ג'ונסון.
ג'ונסון הגיעה ל דדווד זמן קצר לאחר הבהלה לזהב, והוזכרה לראשונה בתיעודים רשמיים בפברואר 1878, כאשר נישאה ללו ספנסר, קומיקאי אפרו-אמריקאי שהופיע באותה העת בתיאטרון Bella Union.
ג'ונסון המשיכה לעבוד במקצועה, הן כמאדאם והן כזונה, גם אחרי נישואיה.
ספנסר בסופו של דבר עזב את דדווד, ומאוחר יותר נעצר בדנוור, קולורדו, אחרי שירה באשתו השנייה.
ככל הנראה ספנסר היה נשוי לשתי הנשים בו זמנית.
לתושבי העיר היו יחסים מורכבים עם המאדאם הצבעונית, שעל פי אמות המידה הנוצריות ניהלה מרכז חטאים, אך גם הייתה דמות מעניינית עבור הבריות, ודברים שקרו לה היו מדווחים תכופות בעיתונים.
בסיפור אחד שהיה למפורסם, ג'ונסון ועובדתיה הגיעו למשחק בייסבול בפורד מיד, המחנה הצבאי הסמוך.
הנשים, לאחר שכל הנוכחים השתכרו למדי, החליטו בשלב מסוים לערוך מרוץ כרכרות, אשר הסתיים בהתנגשות, ובפצועה אחת.
הנוכחים הצליחו להעמיד כרכרה אחת על גלגליה כדי להזעיק את הפצועה למקום בו תוכל לקבל סיוע רפואי, אך כל שאר הנשים נשארו, עם רדת החשיכה, באמצע הערבה.
כשדווח על כך בעיר, עלו שלושה צעירים על סוסיהם, וחילצו את הנשים, והחזירו אותן לעיירה כשהן רכובות מאחוריהם.
ג'ונסון הייתה אשת עסקים מוצלחת, וגם תמכה כלכלית בארגוני סיוע למען נפגעי הרעב באירלנד.
התחרות בין בתי הבושת בדדווד הייתה קלה, מכיוון שהיו מעט מאוד נשים וגברים רבים מאוד.
המתחרה העיקרית של ג'ונסון בדדווד היה המאדאם דורה דופרן, אך התחרות ביניהן הייתה ידידותית.
בעיתונות בדדווד, בתי הבושת תוארו כאתרים עבור "גברים שובבים".
מולי ג'ונסון צוינה בעיתון כאישה טובת לב, אשר דאגה לגופתה של אחת מעובדותיה, לפני שניסתה להציל את רכושה בשריפה הגדולה שאירעה בדדווד ב-26 בספטמבר 1879. לאחר חורבן בית הבושת בדליקה, היא מיד פתחה אחד חדש, וחוותה עוד שתי שריפות במהלך השנים.
על פי הדיווחים היא עזבה את דדווד אחרי שהעסקים האטו, בינואר 1883. לאן היא הלכה, או מה קרה לה בעקבות עזיבתה את דדווד אינו ידוע.
פרופ' מולי שויחט היא מדענית קנדית עטורת פרסים בתחום הנדסה ביו-רפואית, הידועה בעיקר בעבודתה בהנדסת רקמות.
היא בעלת אות העבודה הגבוה ביותר בקנדה - מסדר קנדה והיא פרופסור להנדסה כימית יישומית, כימיה וביו-חומרים והנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת טורונטו, קנדה (University of Toronto, Canada).
היא מומחית בחקר תכונות פולימרים המעודדים ריפוי והבראת רקמות בגוף.
מולי שויחט שומרת על פרטיות ואין הרבה פרטים אישיים עליה.
נולדה בטורונטו קנדה באזור אונטריו , שם למדה בבית הספר הצרפתי.
את התואר בוגרת במדעים מדויקים (B.Sc) קבלה מן המכון הטכנולוגי לכימיה של מסצ'וסטס .
ואת הדוקטורט שלה בהנדסת ומדעי הפולימרים קבלה מהאוניברסיטה של מסצ'וסטס .
1987 - המכון הטכנולוגי לכימיה של מסצ'וסטס .
1992 - האוניברסיטה של מסצ'וסטס .
הישגים לאומיים של פרופ' שויחט
Woman of Action, Israel Cancer Research Fund, 2010 - ארגון צדקה בארצות הברית - הקרן לחקר הסרטן בישראל
Canada's Top 40 under 40, 2001 - ארבעים הצעירים המבטיחים של קנדה
פרופ' שויחט פרסמה כתבי מחקר רבים בצורה עצמאית ובשיתוף עם חוקרים נוספים.
מולי (שמואל) להד (נולד ב-5 ביוני 1953) הוא פרופסור ופסיכולוג ישראלי, הנחשב למומחה בינלאומי בטיפול בפסיכוטראומה.
מייסד מרכז משאבים בקרית שמונה, מפתח מספר שיטות התערבות וטיפול, ומרצה לשעבר במכללת תל-חי, פרופסור אמריטוס .
בשנת 1979 עבר להתגורר בקריית שמונה.
בשנת 1981 הקים בעיר את "המרכז לשעת חירום" (בהמשך הפך המרכז למרכז משאבים) ביוזמת משרד החינוך והרשות המקומית.
באותו הזמן הייתה העיר נתונה תחת מטחי ירי רבים של קטיושות מלבנון.
התושבים נדרשו לשהות במקלטים, לעיתים לאורך שעות.
מטרת המרכז הייתה לסייע למערכת החינוך בעיר להתארגן, ולסייע לילדים לעזור לעצמם במהלך השהות במקלטים עד שהמורים מתפנים.בהמשך פיתח עם חבריו תוכניות למשפחה ולקהילה ופיתח את מודל צח"י צוות חירום ישובי, צוות חירום אזורי ועבור פקוד העורף את מודל קציני התנהגות אוכולוסיה.
להד פיתח את מודל החוסן הרב ממדי (BASIC PH או גשר מאחד) ואת מודל SEE FAR CBT שהפכו לפרוטוקול טיפול פסיכוטראומטי, שאומץ על ידי מטפלים רבים ברחבי העולם.
המודלים עוסקים ביכולת ההתמודדות הטבעית של אנשים עם מצבי משבר.
המודל מזהה שישה מרכיבים בסיסיים שכל אחד עושה בהם שימוש על מנת להתמודד עם אי-ודאות.
הטיפול מבקש לעזור לאנשים הסובלים מחרדה או מטראומה להפחית את הסימפטומים לחלוטין, או לפחות לרמה בה הם ניתנים לניהול ולשליטה, על מנת להחזיר לנפגע את תחושת השליטה במצב.
מודלים אלה שימשו את להד בפעילותו באזורי אסון דוגמת רעידת האדמה באיזמיט, טורקיה בשנת 1999, באסון התאומים בשנת 2001, באסון הצונאמי בסרי–לנקה בשנת 2004 ובצונאמי ביפן בשנת 2011.
מלבד עבודתו במרכז משאבים, שימש כמנהל מערך השירות הפסיכולוגי החינוכי (שפ"ח) בקרית שמונה (1984–1988) ומרצה לביבליותרפיה באוניברסיטת חיפה (1986–1989).
הקים את המסלול לדרמה תרפיה במכללה האקדמית תל-חי 1988 שהפך עם השנים לתוכנית MA.
במהלך השנים כתב 35 ספרים מקצועיים ואינספור מאמרים.
בשנת 2017 קיבל אות הוקרה מארגון הבריאות העולמי עבור פעילותו ההומניטארית באירועי אסון בעולם ושימש כיועץ בנאט"ו.
להד היה נשוי לוורד, ממנה התאלמן בשנת 2001. כיום נשוי לנגה גולדרינג, מרצה לדרמה-תרפיה, סופרת ומורה ליוגה.
בשנת 2009 נהרג עמרי, בנו של להד, במהלך טיול בדרום-אמריקה.
מולי הלן שאנון היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית, שהייתה חברת צוות בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" (1995–2001).
בשנת 2017 זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקידה בסרט "Other People", והייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי עבור הופעותיה בסדרות "סאטרדיי נייט לייב", "מוארת" ו"ויל וגרייס".
מולי שאנון נולדה בשייקר הייטס שבמדינת אוהיו למשפחה ממוצא אירי.
אביה היה מנהל מכירות ואמה מורה.
כשהייתה בת ארבע הייתה מעורבת בתאונת דרכים שבה נהרגו אמה, אחותה הצעירה ובן דודה.
שאנון ואחותה הגדולה ניצלו מן התאונה, ואביה נפצע קשה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר טיש לאמנויות שבאוניברסיטת ניו יורק..
בתחילת דרכה עבדה שאנון כמארחת במסעדה בשדרות סאנסט וכדיילת בסופרמרקט.
בשנת 1989 שיחקה בסרט האימה "פנטום האופרה" בתפקיד מג, בשנת 1991 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "טווין פיקס" וב-1993 השתתפה בשלושה פרקים של הסדרה "In Living Color".
הפריצה הגדולה שלה הגיעה בשנת 1995 לאחר הצטרפותה לצוות השחקנים של "סאטרדיי נייט לייב", כשהחליפה את ג'נין גרופלו שעזבה באמצע העונה בשל חילוקי דעות עם מפיקי התוכנית.
בשנת 1997 הופיעה שאנון בפרק "הקיץ של ג'ורג'" בסדרה "סיינפלד".
היא הופיעה גם בוידאו קליפ של הזמרת שריל קרואו לשירה "(A Change (Will Do You Good", והשתתפה בחמישה פרקים של הסדרה "ויל וגרייס".
בשנת 1998 שיחקה בסרט "לילה ברוקסברי" בהשתתפות ויל פרל וכריס קטן, שהופיעו איתה באותו זמן גם ב"סאטרדיי נייט לייב".
שאנון הופיעה גם במספר פרקים של הסדרה "סקס והעיר הגדולה".
בשנת 1999 השתתפה בסרט "סופרסטאר", ספין אוף של "סאטרדיי נייט לייב", ובו היא שיחקה את הדמות שגילמה בתוכנית.
בתקופת השתתפותה בסאטרדיי נייט לייב, שיחקה בסרטים "אף פעם לא התנשקה" (1998), "הגרינץ'" (2000) ו"בדיוק כשהתאהבנו" (2001).
בשנת 2001 עזבה את "סאטרדיי נייט לייב" והשתתפה בסרט "אוסמוזיס ג'ונס".
בשנת 2003 השתתפה בסרט "הבת של הבוס שלי" ובסרט הטלוויזיה "איש המוזיקה" מבית ABC.
בשנת 2004 שיחקה בסיטקום "פיצוח" שיצר מייק וייט לרשת FOX, ובוטלה לאחר עונה אחת.
באותה שנה שיחקה בפרק של הסדרה סקראבס וכיכבה בסרט "!Good Boy".
שנתיים מאוחר יותר שיחקה בסרט "מארי אנטואנט", בסרט "אייר באדיז" ובסרט "חתונת סופשבוע".
בשנת 2007 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "החיים על פי נד" והשתתפה בסרטים "מבול של צרות" ו"Year of the Dog".
בשנת 2007 התארחה באחד משידורי "סאטרדיי נייט לייב".
שאנון היא השנייה שהנחתה את אחד משידורי התוכנית, ושהייתה בעבר חברת צוות קבועה בה.
בשנת 2008 שיחקה בסיטקום "Kath & Kim".
ב-2010 השתתפה בפרק מיוחד ליום המשפחה ב"סאטרדיי נייט לייב".
באוקטובר של שנה זו החליפה שאנון את השחקנית קייטי פינראן בתפקיד מרג' מקדוגל במחזמר Promises, Promises.
בשנת 2011 יצא לאור ספר ילדים שכתבה.
בשנה שאחרי השתתפה בפרסומת לאתר האינטרנט "Expedia".
בשנת 2013 התארחה שאנון בסדרת הטלוויזיה בכיכובה של לורה דרן "מוארת" מבית HBO והייתה מועמדת לזכייה בפרס אמי לשחקנית האורחת הטובה ביותר.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "אני וארל וזאת שעומדת למות", ושיחקה במיני-סדרה "אוצרות שלפני המוות" שהפיק ויל פרל.
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרה הקומית-דרמטית "גירושים", לצידם של שרה ג'סיקה פרקר תומאס היידן צ'רץ.
ובסרט "אנשים אחרים" לצד ג'סי פלמונס.
בשנת 2017 זכתה שאנון בפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקיד המשנה בסרט "Other People".
בשנה זו יצאו שלושה סרטים בהשתתפותה: "השעות הקטנות", הדרמה "אנחנו לא שייכים לכאן" והקומדיה "אמהות בהפרעה".
בשנת 2018 סיקרו מולי שאנון וחברה לצוות "סאטרדיי נייט לייב" ויל פרל את מצעד השושנים שמתקיים בפסדינה לרגל השנה החדשה, עבור שירות פריים וידאו של אמאזון, בדמויתיהם הטלוויזיונית, טיש וקורד.
בשנה זו כיסו השניים גם את שידור רשת HBO של חתונת הנסיך הארי עם מייגן מרקל.
ב-2019 החלה לשחק בסיטקום "שני האחרים" בקומדי סנטרל, בדמותה של פאט דובאק.
בשנת 2020 השתתפה כג'ואן בסרט הדרמה "דוהרת", סרט מקורי של נטפליקס, ובסרט המותחן הקומי "צעירה מבטיחה".
בשנת 2021 שיחקה בעונה הראשונה של הסדרה "הלוטוס הלבן" ברשת HBO; את קיטי פאטון, אימו של שיין (ג'ייק לייסי).
בשנת 2022 דיבבה את דמותה של וונדה בסרט הקומדיה המונפש "מפלצת של מלון: הפוך על הפוך".
באותה שנה שיחקה בקומדיה השחורה "סיבוב בפירנצה" בדמותה של דב.
בשנת 2023 שיחקה בסרט הדרמה "הטוב שבך" שביים וכתב זאק בראף.
בשנת 2004 נישאה לאמן פריץ צ'סנט.
באוקטובר 2023, שאנון, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
מולי וינדזור היא שחקנית אנגלייה.
היא ידועה מהופעותיה בסרט הטלוויזיה "The Unloved" משנת 2009, ובמיני-סדרה "Three Girls", עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2018. ב-2017 נכללה וינדזור ברשימת BAFTA Breakthrough Brit של 20 אישים מתחומי הקולנוע, הטלוויזיה והמשחקים.
התפקיד המקצועי הראשון של וינדזור היה בדמות לוסי מנוורס בסרט הטלוויזיה "The Unloved".
על הופעתה נכתב בעיתון הטיימס ש"הדמות מגולמת על ידי וינדזור בשקט מערער יציבות".
סמנתה מורטון, התסריטאית והבמאית של הסרט "The Unloved" גילתה אותה בבית ספר למשחק וסוכנות שחקנים "Rama Young Actors".
ב-2011 גילמה וינדזור את בתה של מרגרט בסרט "תפוזים ושמש".
וינדזור למדה משחק ב-Nottingham Actors Studio, חברה שהיא עסק חברתי, וסדנת טלוויזיה.
היא חתמה על חוזה עם סוכנות כישרונות Artists Partnership שבסיסה בלונדון.
באוגוסט 2024, פורסם כי וינדזור לוהקה לסדרה חדשה של נטפליקס בשם "Out of the Dust".
הסדרה עוקבת אחרי רוזי (מגולמת על ידי וינדזור), אישה נשואה ואמא, שעוברת תהליך של שחרור והתעוררות מינית בעקבות מפגש עם אסיר נמלט.
וינדזור חיה בבריסטון שבדרבישייר עם משפחתה.
שמואל (מולי) כהן הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת אגרוף הברזל.
בשנים 2017–2019 פיקד על חטיבת אגרוף הברזל.
מולי סאנדן (בשוודית: Molly My Marianne Sandén; נולדה ב-3 ביולי 1992, סטוקהולם, שוודיה) היא זמרת שוודית, שייצגה את ארצה באירוויזיון הילדים 2006 בבוקרשט, רומניה.
היא אחותם הגדולה של פרידה ומימי סאנדן.
מולי סאנדן נולדה ב-3 ביולי 1992 בסטוקהולם.
היא התחילה לשיר בגיל צעיר מאוד עם אחיותיה.
סאנדן זכתה לתהילה לאחר שייצגה את ארצה בתחרות אירוויזיון הילדים 2006 עם השיר "Det finaste någon kan få" ("הטוב ביותר שיכול להיות") שהגיע למקום השלישי, למרות העובדה שמדינות סקנדינביה אחרות לא השתתפו.
בשנת 2009, השתתפה סאנדן ב-Melodifestivalen 2009, תוכנית הבחירה של נציגת שוודיה לאירוויזיון 2009 במוסקבה עם השיר "Så vill stjärnorna" ("כך רוצים הכוכבים").
בסיבוב הראשון היא הייתה אחת משמונה מועמדים שעלו היישר לגמר.
עם זאת, הדברים לא הסתדרו בגמר והיא קיבלה את המקום האחרון וצברה שתי נקודות בלבד.
בשנת 2010 היא השתתפה בתוכנית הריקודים "Let`s Dance", שם בן זוגה היה הרקדן השוודי יונתן נסלונד.
הזוג נשר מהתכנית ב-21 במרץ, כשהם סיימו במקום הרביעי.
סאנדן דובבה את התפקיד הראשי בדיבוב השוודי של הסרט "פלונטר", שהוקרן בבכורה בשוודיה ב-14 בפברואר 2011.
בשנת 2012 היא שוב השתתפה בתחרות Melodifestival, עם השיר "Why Am I Crying", שוב עשתה את דרכה לגמר וסיימה במקום החמישי.
בשנת 2016, שוב השתתפה סאנדן במלודיפסטילן עם השיר "Youniverse", שנכתב על ידה בשיתוף עם דני סאוסדו והמוזיקאי השוודי ג'ון אלכסיס.
אך גם אז לא זכתה לייצר את ארצה באירוויזיון.
בשנת 2019 ביצעה את שיר הנושא לסרט "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga", כאשר השיר "Volcano Man" מושר על ידי ויל פרל וסאנדן (מקאדמס, שמופיעה בסרטון, עשתה ליפ-סינק לקול שירתה של סאנדן).
משנת 2007 עד 2012 היא יצאה עם הזמר השוודי אריק סעדה.
הזמרת הודיעה על פרידתה ממנו בבלוג שלה ב-9 בינואר 2012. בזמן שהשתתפה בתחרות Melodifestival באותה שנה, היא אישרה את השמועות כי הפרידה שימשה נושא לשיר שלה "למה אני בוכה" (Why Am I Crying).
באוגוסט 2012 דווח בעמוד האישי של סאנדן בפייסבוק כי היא יוצאת עם נאיל הורני, חבר הלהקה ואן דיירקשן, אולם לאחר מכן אישרה סאנדן כי הדף שלה נפרץ ושזה לא נכון.
ב-11 בפברואר 2013 הכריזו סאנדן ודני סאוסדו רשמית על מערכת היחסים האחרונה שלהם באינסטגרם ובריאיון משותף.
אריק סעדה ענה על שאלות בנוגע למערכת היחסים של סאנדן עם סאוסדו בעמוד הפייסבוק שלו.
ב-12 במרץ 2016 נודע כי סאנדן וסאוסדו מאורסים.
שם פרטיםSamma himmel הפצה: 27 במאי 2009
פורמט: הורדה דיגיטלית, CDUnchained הפצה: 23 במאי 2012
פורמט: הורדה דיגיטלית, CDStörre הפצה: 27 באפריל 2018
פורמט: הורדה דיגיטלית, CDDet bästa kanske inte hänt än הפצה: 29 במאי 2019
מולי קרמר הייתה ציירת פרחים, נוף ודיוקן גרמנית.
מאומנת במסורת ההולנדית הישנה, היא פנתה לאימפרסיוניזם בשנותיה האחרונות.
מולי קרמר הגיעה ממשפחת סוחרים עשירה בהמבורג.
יחד עם אחותה, הציירת הלן קרמר, היא יכלה להתחיל להתאמן כציירת רק לאחר מות אביה בשנת 1882. המורה הראשון שלה היה האמן מהמבורג תיאובלד ריפסל, ואחריו הציירים קרל רודק והינריך ראג'.
בשנת 1890 נסעה לאנטוורפן להתאמן אצל אג'ן יורס, שלימד במסורת בית הספר ההולנדי.
בעיקר ציירה איתו טבע דומם פרחוני.
כשחזרה להמבורג היא משכה את תשומת לבו של מנהל הגלריה לאמנות אלפרד ליכטוורק כציירת פרחים ופירות.
בהתאם לכוונותיו של ליכטוורק היא עבדה בעיקר עם הצומח המקומי במקום לשחזר את הצומח מזרי פרחים מלאכותיים או מיובשים המשמשים לקישוט, שהיו פופולריים בסגנון עיצוב הפנים של הנס מקרט.
קרמר הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
משנת 1898, קרמר הפנתה את תשומת לבה לנושאים חדשים ועבדה על נופים ודיוקנאות.
עם זאת, טבע דומם פרחוני נותר עדיין במוקד עבודתה.
בעזרת ליכטוורק, קרמר ואחותה התוודעו לציירים צעירים יותר בהמבורג כמו ארנסט איטנר, ארתור איליס ופול קייזר, שהקים את מועדון האמנים בהמבורג בשנת 1897. שתי האחיות קרמר הציגו יחד את ציוריהן, אך לא היו חלק ממועדון האמנים.
במקביל, בית האחיות קרמר הפך למקום מפגש של אמנים וחובבי אמנות.
בנוסף, מולי קרמר קידמה אמנים צעירים בקניית יצירותיהם ומימנה גם סיורים לימודיים עבור ארנסט איטנר.
קרמר הציגה את ציוריה במוסקבה, בודפשט, לונדון ושיקגו.
לקראת סוף חייה סבלה מירידה ברמת חייה ונאלצה למכור ציורים מהאוסף שלה.
בסופו של דבר היא גרה עם קרוב משפחה צעיר יותר ונפטרה ב-18 בינואר 1936 בהמבורג.
המצבות של הלן ומולי קרמר נמצאות בבית העלמין בהמבורג אוהלדורף בגן האישה.
מולי בראון הבלתי נלאית הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של צ'ארלס וולטרס, עם דבי ריינולדס והרווי פרסנל בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על מחזמר בשם זה מאת מרדית' וילסון שהועלה בברודוויי ב-1960. העלילה מתארת באופן פיקטיבי את חייה של מרגרט בראון שהייתה אשת חברה בדנוור וניצלה בטביעת הטיטניק ב-1912 וכונתה מאז "מולי בראון הלא ניתנת לטביעה" (כשם הסרט באנגלית).
דבי ריינולדס גילמה את מולי בראון והייתה מועמדת על כך לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
תיבת עץ ובתוכה תינוקת נסחפת בזרם נהר קולורדו.
התינוקת זוחלת לחוף ושם מוצא אותה שאמוס טובין (אד בגלי) ומאמץ אותה לבתו.
מרגרט (מולי) טובין (דבי ריינולדס) גדלה כטומבוי עם שלושת ילדיו של שאמוס האלמן.
היא עוסקת בעבודות הבית ואינה יודעת קרוא וכתוב.
מולי רבה כל הזמן עם שלושת הבנים ורוצה לעזוב את המקום, להגיע לדנוור, ללמוד קרוא וכתוב ואז להתחתן עם אדם עשיר, היא שרה "I Ain't Down Yet".
היא נפרדת מאביה ואחיה בדרך לעיירה לינדוול, קולורדו בדרך היא פוגשת בחור נאה בשם ג'וני בראון (הרווי פרסנל) שגר בבית עץ ושר על קולורדו שהוא אוהב – "Colorado Is My Home".
הוא מזמין אותה לאכול אך היא חושבת שהוא רוצה לנצל אותה ובורחת ממנו ללדוויל.
היא מוצאת עבודה כברמנית במסבאה של כריסמס מורגן (ג'ק קרושן) מגישה, רוקדת ושרה עם כל הלקוחות "בואו אל הבר" – "Belly Up to the Bar, Boys".
למקום מגיע ג'וני לאחר שבנה בית עץ מרוהט ומפואר ומכר את מניות מכרה הכסף שלו ב-300,000 דולר.
לחתונה שנערכת בבית המפואר מוזמנים כל לקוחות הבר וג'וני נותן למולי את כל שטרות הכסף במזומן.
היא מחביאה אותם בקמין וג'וני ללא ידיעה מדליק אותו.
מולי מזועזעת אך ג'וני לא כועס עליה.
הוא זורק את המכוש שלו ופוגע בעורק זהב והם הופכים למליונרים ועוברים לגור בבית מפואר בשדרות פנסילבניה בדנוור.
ג'וני מלמד את מולי לקרוא ולכתוב אך הם מתנהגים כנובורישים אך הם לא מתקבלים על ידי החברה הגבוהה בדנוור למרות שהם תורמים סכום גדול לכנסייה.
בייחוד מסתייגת ממנה שכנתה גלדיס (אודרי כריסטי) שלא נותנת להם להיכנס למסיבה בביתה.
הם מארגנים נשף גדול בביתם אך אף אחד לא מגיע חוץ מהכומר ואימה של גלדיס (הרמיוני באדלי).
מולי מציעה שהם ייסעו לפריז כדי ללמוד שפות, נימוסים והשכלה.
הם מתחברים לרוזן ודוכסית, מבקרים במוזיאונים ולומדים נימוסים של החברה הגבוהה.
הם חוזרים לדנוור עם רשימה של אנשים מכובדים ומולי מדגימה בפני גלדיס את שליטתה בחמש שפות.
מולי מזמינה גם את משפחתה ואת ידידיה מהמסבאה.
הם רוקדים ושרים "He's My Friend" אבל הנשף נגמר בקטטה גדולה שהורסת את כל מה שנמצא שם.
מולי מחליטה לחזור לאירופה אך ג'וני מסרב ונשאר במקום.
היחסים ביניהם מתחילים להיסדק עד שמולי מחליטה לשוב לדנוור.
היא נוסעת בספינה טיטניק שטובעת.
מולי מצליחה לרדת עם עוד נשים לסירה.
היא מעודדת אותן, מפיחה בהן תקווה, נותנת את מעילה לאחת הנשים ואומרת שהכל ייסתיים בטוב כי "מולי אינה ניתנת לטביעה".
הן ניצלות ומולי מתקבלת בדנוור כגיבורה וגם יריבתה גלדיס משלימה אותה.
היא מחפשת את ג'וני בבית וכשהיא מוצאת אותו הם מתחבקים ומתנשקים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדבי ריינולדסמולי בראוןהרווי פרסנלג'וני בראוןבעלה של מוליאד בגליסימוס טוביןאבא של מוליג'ק קרושןכריסמס מורגןבעל מסבאהאודרי כריסטיגלדיס מקגרושכנה של מוליהרמיוני באדליגב' גרוגןאמא של גלדיסמרטיטה האנטאליס לופובינובהדוכסית גדולה
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר – דבי ריינולדס.
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר – צבע.
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר – צבע.
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
3 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב:
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – דבי ריינולדס.
פרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה – הרווי פרסנל.
נורה קריסטינה בנשוף היא מתאבקת אמריקאית במשרה חלקית.
היא מוכרת בעיקר בשל תקופתה בארגון ההיאבקות World Wrestling Federation/World Wrestling Entertainment (ה-WWF, לימים ה-WWE) בין השנים 2000 ל-2005, שבו הופיעה תחת שם הבמה מולי הולי.
כמו כן, היא הופיעה בארגון ההיאבקות World Championship Wrestling (WCW) בין השנים 1999 ל-2000, שבו הופיעה תחת שמות הבמה מיס מאדנס ומונה.
הולי החלה את קריירת ההיאבקות שלה ב-WCW, שבו עבדה גם כמאמנת.
בשנת 2000, גרינוולד ערכה את הבכורה שלה ב-WWF כחלק מקבוצת בני הדודים הולי.
לאחר מכן, היא חברה לשורות ההוריקן.
במהלך התקופה שלה ב-WWF/E, היא החזיקה פעמיים באליפות הנשים של ה-WWE ופעם אחת באליפות ההארדקור של ה-WWF.
כיום, היא משמשת כמאמנת באקדמיית בית הספר להיאבקות מקצועית במיניאפוליס, מינסוטה.
בנוסף, היא ממשיכה לערוך הופעות מזדמנות ב-WWE כולל השתתפות בקרבות הרויאל ראמבל לשנת 2018 ו-2020 ובקרב הבאטל רויאל של אירוע הנשים אבולושן.
גרינוולד נולדה ב-7 בספטמבר 1977 בפורסט לייק, מינסוטה.
בילדותה, גרינוולד התעניינה להופיע בתוכנית אמריקן גלדיאטור והתאמנה בהרמת כוח מגיל 14 ל-18. בגיל 14, היא שברה את שיא הרמת הכוח של מדינת מינסוטה (75 פאונד) לקבוצת הגיל שלה, כשהרימה 100 פאונד.
בין היתר, היא עבדה ברשת המזון המהיר סאבוויי ובטלמרקטינג עד שהחליטה לנסות את ענף ההיאבקות מתוך סקרנות.
בשנת 2002, גרינוולד השתתפה בפרק של התוכנית אפקט הפחד, שבו היא הודחה בסיבוב השני, אך הצליחה לזכות בעשרת אלפים דולר.
באוגוסט 2005, היא הוציאה סרט אוטוביוגרפי בשם "Nora Greenwald: Shootin' the Shi Crap", שפירט על הסיבות לעזיבתה.
ביולי 2010, היא הודיעה על אירוסיה לג'ינו בנשוף, שאותו פגשה בזמן שעבדה כיועצת נוער.
כיום, היא משמשת כמאמנת באקדמיית בית הספר להיאבקות מקצועית במיניאפוליס, מינסוטה, מתקן המנוהל על ידי מתאבקי ה-WWE לשעבר, קן אנדרסון ושון דבארי.
הולי אוזכרה בנאום הכניסה להיכל התהילה של בת' פיניקס ב-31 במרץ 2017 כאחת שעזרה לה להתאמן תחת הדרכתם של ניק דינסמור ודני דייוויס.
פיניקס גם הזכירה שהולי שילמה את שכר הלימוד שלה כדי שתוכל לרדוף אחר החלומות שלה.
לאחר מכן, היא ציינה כי הנשים החזקות באמץ הן אלה שבונות זו את זו במקום לקרוע זו את זו, והזכירה את הולי כאישה כזאת.
אליפות הנשים של NDW (פעם אחת)
אליפות הנשים של WPWF (פעם אחת)
מולי גילן AM הייתה היסטוריונית, חוקרת וסופרת אוסטרלית.
עבודתה על הצי הראשון, The Search for John Small, First Fleeter ו-The Founders of Australia: a Biographical Dictionary of the First Fleet בחנו את הרעיון שרבים מהמשפחות המייסדות של אוסטרליה היו צאצאי נידונים, ולא אלו שנשלחו לשמור עליהם.
המאמר "Maud Montgomery: The Girl Who Wrote Green Gables" הביאה פרשנות נוספת לחייה של לוסי מוד מונטגומרי.
מולי גילן נולדה בשם מולי וולנו בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, לד"ר אר.
וולנו וברטה גרייס וולנוג (לבית יואדייל) ב-1 בנובמבר 1908.