tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זאת בשל חוסר הנוחות בחישובים סטויכיומטריים בכימיה ובפיזיקה, אשר הצריכו שימוש במספרים עצומים.
היות שבתגובה כימית אטומים מגיבים עם אטומים אחרים, ללא קשר למסתם ולגודלם, נוח יותר להשתמש ביחידה המתייחסת למספר החלקיקים.
מספר אבוגדרו הוא מספר החלקיקים (אטומים, מולקולות, או יחידות נוסחה) הנמצאים במול חומר נתון.
מול, או מספר אבוגדרו, הוא מספר החלקיקים ב-12 גרם של פחמן 12. מדענים נעזרים במספר זה כדי לחשב את מספר החלקיקים המצויים בכמות חומר.
החג נהגה בתחילת שנות השמונים על ידי מורת בית ספר תיכון בארצות הברית שהציעה דרך להגברת ההתעניינות במקצוע הכימיה.
ב-1991 נוסדה בארצות הברית קרן לאומית ליום המול.
בהשראת מספר אבוגדרו, החג נחגג ב-23 באוקטובר בין 6:02 בבוקר לבין 6:02 בערב.
החג נחגג במדינות רבות בעולם בקרב תלמידי כימיה.
בשנים האחרונות נחגג יום המול גם בישראל במגמות כימיה בתיכונים ומצוין על ידי ניסויים כימיים שונים.
יום הניקיון הלאומי מתקיים בישראל אחת לשנה, ביום שלישי האחרון של חודש אדר, ובשנה מעוברת - ביום שלישי האחרון של חודש אדר ב', כך נקבע בסעיף 21ב בחוק שמירת הניקיון שכותרתו "יום ניקיון ארצי".
כבר ב-2004 התחילו לתכנן את החוק
והחוק אושר בשנת 2008, לאחר שנקבע שהוא יתקיים בחודש אדר (בדרך כלל מרץ) ולא בספטמבר כמו בארצות אחרות כדי שהתזמון יתאים לאקלים הישראלי.
גם בעבר הרחוק היה יום ניקיונות, לפי מסכת שקלים א', א', (בחמישה עשר באדר) קורין את המגילה בכרכים, ומתקנים את הדרכים ואת הרחובות ואת מקוות המים; ועושין כל צורכי הרבים, ומציינין על הקברות, ויוצאין אף על הכלאיים.
ביום הניקיון של 2011 נאספו כ-50 טון פסולת מרשות הרבים.
יום סיווארד הוא יום חג לאומי במדינת אלסקה שבארצות הברית.
חג זה נחוג מדי שנה, ביום שני האחרון של חודש מרץ, ומציין את יום החתימה על חוזה רכישת אלסקה - החוזה בין ארצות הברית ורוסיה, שנחתם ב-30 במרץ 1867 במסגרתו רכשה ארצות הברית את שטחי אלסקה, תמורת 7.2 מיליון דולר.
חג זה נקרא על שם מזכיר המדינה של ארצות הברית באותה עת ויליאם הנרי סיווארד אשר נשא ונתן על הרכישה.
חג זה נחוג לצד יום אלסקה (המציין את יום המעבר לשליטת ארצות הברית, ונחוג מדי שנה ב-18 באוקטובר).
יום נבדה הוא יום חג לאומי במדינת נבדה שבארצות הברית.
היום נחוג מדי שנה, ביום שישי האחרון של חודש אוקטובר ומציין את יום הצטרפותה של נבדה לארצות הברית, ב-31 באוקטובר 1864. החג צוין לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובשנת 1933 נחקק חוק מדינתי הקובע את היום כיום חג לאומי.
זהו יום חופש מדינתי, וכל משרדי הממשלה המדינתיים וכן משרדים מוניציפליים ומחוזיים, בתי ספר ומוסדות ציבור אינם פועלים.
חלק מהמוסדות הפרטיים במדינה, כגון בנקים, סגורים ביום זה.
בקרסון סיטי, בירת המדינה נערכת תהלוכה חגיגית לציון יום החג.
יום מיזורי הוא יום חג לאומי במדינת מיזורי שבארצות הברית.
חג זה מצוין כל שנה ביום רביעי השלישי של חודש אוקטובר.
יום חג נועד לשמש כיום לציון ההיסטוריה של המדינה, ונקבע בחוק מדינתי בשנת 1915. חוק זה דורש כי גופי תרבות, מסחר, פוליטיקה ודת במדינה ייחדו זמן ביום זה לציין את תוצריה הכלכליים והחקלאיים של המדינה, ולציין את הישגיהם של בני המדינה בתחום המסחר, התרבות, המדע והאמנות.
החג נקבע ביוזמת אנה לי ברוזיוס קורן (Anna Lee Brosius Korn), מורה תושבת מיזורי, אשר הלחינה את השיר הלאומי של המדינה (באותה עת) "מיזורי", ואשר סברה כי יש לייחד יום לציון חשיבותה של המדינה וההיסטוריה שלה.
לאחר ששכנעה את בית המחוקקים של המדינה לחוקק את החוק, עברה לאוקלהומה וסייעה לקביעת יום אוקלהומה.
יום מרילנד הוא יום חג לאומי במדינת מרילנד שבארצות הברית.
יום זה, הנחוג מדי שנה ב-25 במרץ, מציין את יום השנה לנחיתת המתיישבים האירופאים הראשונים בפרובינציית מרילנד.
ביום זה, בשנת 1634 עגנו האוניות "התיבה" (The Ark) ו"היונה" (The Dove) בסמוך לחופי האי סנט קלמנט שבשפך נהר הפוטומק והמתיישבים ירדו אל החוף.
יום זה ציון לאחרונה בשנת 1903 ביוזמת מועצת החינוך המדינתית (the state board of education), במטרה לציין את ההיסטוריה של המדינה.
בשנת 1916 חוקק בית המחוקקים של מרילנד חוק הקובע את היום כיום חג לאומי.
יוֹם לְיַבָּשָׁה הוא פיוט שחיבר רבי יהודה הלוי לברכות קריאת שמע בשביעי של פסח, העוסק בעיקר בקריעת ים סוף.
הפיוט מושר עד היום בקהילות אשכנז במהלך סעודת ברית מילה.
הפיוט זכה לתפוצה רבה וללחנים רבים והתקבל במנהגי התפילה באשכנז ומזרח אירופה, בקהילות הלדינו, בקהילות צפון אפריקה (למשל בשירת הבקשות של עדת מרוקו לפרשת בשלח, במנהג אלג'יר), בנוסח רומניא ועוד בנוסף, הפיוט היה ידוע גם בתימן, ועותקים שלו נמצאו בגניזת קהיר.
בנוסח אשכנז המזרחי הונהג לאומרו אף בשבת שירה ששירת הים נקראת בה, ובשל בית העוסק בברית מילה (המתחיל באות ה'), אף בשבת שיש בה ברית מילה.
גם כיום, כאשר מעטות הקהילות שעודן אומרות פיוט זה במהלך התפילה במקומו המקורי, הפיוט מוכר וידוע, ומקובל לשיר אותו בסעודת הברית ובשביעי של פסח.
על פי המופיע ברוב המנהגים, הפיוט הוא מסוג פיוטי ה"גאולה", כלומר פיוט המיועד להאמר מיד לפני החתימה של ברכת "גאל ישראל", בברכות קריאת שמע.
אולם קיימת השערה כי במקורו הפיוט לא נועד להיות גאולה אלא "מי כמוך", סוג אחר של פיוט, המיועד להיאמר בפסקה הקודמת באותה הברכה, לאחר הפסוק "מי כמכה באלים ה'", ולפני הפסקה "שירה חדשה שבחו גאולים" המובילה לפסוק "ה' ימלך לעולם ועד".
ראיות להשערה זו ניתן למצוא בכך שכל חרוז של הפיוט מסתיים במילים 'שירה חדשה שבחו גאולים', וכן בכך שעל אף עיסוקו של הפיוט בנושאי גאולה, הוא חותם דווקא בענייני קריעת ים סוף ובביטוי "מי כמכה ה' באלים".
על פי השערה זו, הפיוט הועבר לתפקיד ה"גאולה" כאשר הגיע לאשכנז, כי פיוטי "מי כמוך" לא היו מוכרים בה כלל.
אמנם, כנגד השערה זו עומדת הטענה כי לפיוטי "מי כמוך" היה בפיוט הספרדי מבנה קבוע ייחודי, שאינו מתקיים ב"יום ליבשה".
כמתבקש ממיקומו בתפילה ומן המועד שלו יועד, הנושא העיקרי בפיוט, שבו הוא פותח ובו הוא מסיים, הוא השבח והתהילה לאל על ישועת עם ישראל ביציאת מצרים ובקריעת ים סוף וכן אזכור שירת הים.
בחציו השני של הפיוט עובר הפייטן לבקשה על הגאולה, ומבקש מה' שיחזור ויקבץ את עם ישראל (תוך שימוש במטפורה של נישואין), בין היתר בזכות דבקותם במצוות ברית המילה ובמצוות ציצית.
השיר מאזכר פסוקים ופרשיות משלל ספרי התנ"ך.
במקור, יועד השיר העוסק בקריעת ים סוף שארעה לבני ישראל בזמן יציאת מצרים, ליום שביעי של פסח, שהוא היום שבו אירע מעשה זה.
זהו כנראה ייעודו המקורי של הפיוט, ובמקום זה הוא נאמר בעבר נוסח רומניא ובמנהג אלג'יר, והחל מן המאה ה-14 גם במנהג אשכנז המזרחי-פולין.
במנהג אשכנז הועבר הפיוט למועדים נוספים: שבת שיש בה ברית מילה מאחר שנזכרה בו מצוות ברית מילה ('ומבטן לשמך הם נמולים'), וכן בשבת פרשת בשלח, שבה נקראת בתורה פרשת קריעת ים סוף ושירת הים.
באשכנז הקדומה פיוטי "גאולה" כמעט לא היו מוכרים, ואימוץ פיוטי גאולה ספרדיים לתוך המחזור האשכנזי הוא תהליך מאוחר יותר, שהתרחש בעיקר בפיוטי השבתות ולא בפיוטי החגים, ובעיקר במנהג אשכנז המזרחי.
הפיוט "יום ליבשה" מתפרש בספר 'ערוגת הבושם', ולכן היה ידוע באשכנז לכל המאוחר במאה ה-13, אך כנראה בתחילה רק לשבת שירה.
באופן חריג הוא התקבל גם לשביעי של פסח (פיוט הגאולה הספרדי היחיד שאומץ במחזור החגים האשכנזי), כנראה כדי להשוות אותו עם הימים הראשונים של פסח שנאמרו בהם פיוטי גאולה (ברח דודי) מקדמת דנא.
רבי מרדכי יפה, בעל הלבושים, סבר שיש לומר פיוט זה ביום שמיני של פסח אף אם אין מילה, אולם לא נהגו כן.
כאמור, במנהג אשכנז המזרחי צורף הפיוט גם למערכת היוצר לשבת שיש בה ברית מילה, אך הוא לא נאמר בברית מילה החלה ביום טוב.
לכלל זה ישנם כמה חריגים: באחרון של פסח אומרים יום ליבשה אם יש בו מילה.
בפוזנא נהגו לומר יום ליבשה אם יש מילה בשמיני עצרת.
המהרא"ק הסתפק האם לומר יום ליבשה כשיש מילה בראש השנה שחל בחול, אך ספרי המנהגים הכריעו שלא לומר אלא אם חל בשבת, ויש מקומות שנהגו לא לומר אף אם חל בשבת.
מקרה ייחודי הוא כאשר חלה אמירת "יום ליבשה" במועד שבו אמור להאמר פיוט 'גאולה' אחר.
מקרה כזה ייתכן בשביעי של פסח שחל בשבת, או בברית מילה באחרון של פסח שחל בשבת (כי אם חלו בשבת אומרים בהם גאולת ברח דודי המיועדת לשבת חול המועד), וכן בברית מילה בשבתות ספירת העומר שיש בהן גאולות אחרות.
בדרך כלל כאשר יש "התנגשות" בין פיוטים נבחר פיוט אחד מכל סוג, תוך איזון בין המועדים השונים, אך במקרה של 'יום ליבשה', קבע רבי אייזיק טירנא ובעקבותיו שאר הפוסקים שאומרים את הגאולה השנייה במקומה, ואת 'יום ליבשה' לפני 'שירה חדשה'.
בתקופה מאוחרת (כנראה במאה ה-19) התקבע בחלק מקהילות אשכנז המזרחי לשיר את הפיוט כזמר בסעודת ברית מילה, שלא במסגרת התפילה, גם בברית שבימות החול.
כך מקובל כיום בקרב הקהילות האשכנזיות.
ייתכן שנוהג זה נוצר כתחליף לאמירתו בתפילה, לאחר שפסקו לומר פיוטים בברכות קריאת שמע.
בנוסח רומניא התקבל הפיוט גם לשבת הגדול.
ים ליבשה - בספר משנה ברורה כתב שרק ביום שביעי של פסח שהוא יום קריעת ים סוף, יש לומר "יום ליבשה", אך בשאר הימים יש לומר 'ים ליבשה'.
הפיוט "יום ליבשה" נעשה אהוד והולחן בתפוצות ישראל, בקהילות ספרדים ואשכנזים.
בקהילות מרוקו זכה השיר לאהדה רבה, והוא מושר בשירת הבקשות בסולם 'חגאז משרקי', או בשביעי של פסח בסולם 'סחלי' בשני לחנים שונים.
בקהילות הספרדים הירושלמים זכה הפיוט ללחן של המלחין עזרא אהרן במקאם נהוונד, הלחן הפך אהוד ומפורסם בקרב הירושלמים ונוהגים לשיר אותו בשביעי של פסח.
יהודי טריפולי שרים אותו בלחן קצבי במקאם ביאת ונוהגים לשורר אותו גם כן בשביעי של פסח.
בקרב יהודי אפגניסטן נהגו לשיר אותו במנגינה שמחה במקאם עג'אם.
יום נחלת הכלל הוא היום בו הגנת זכות היוצרים פגה מיצירות של מחברים שחלפו 70 שנה מיום פטירתם ומהקלטות שחלפו 50 שנה מעת יצירתן.
יצירות אלה מצטרפות למרחב החופשי לשימוש חופשי המכונה "נחלת הכלל" (Public domain).
תאריך זה הוא 1 בינואר ועל כן זהו המועד בו הוא נחוג ברחבי העולם.
ליום זה השפעה רבה על התפתחות מיזמים המתמקדים ביצירות חופשיות מזכויות יוצרים כגון ויקיטקסט של קרן ויקימדיה, פרויקט בן יהודה וזמרשת.
יום סרט הוא שם ליום בו חניכי תנועות נוער נהגו להתנדב ולפנות לאזרחים על מנת לגייס תרומות למטרות שונות שנקבעו על ידי המוסדות הלאומיים.
בהן סיוע לטיפול בתזונה ומחלות ילדים, סיוע לטיפול ביתומים, תמיכה בקק"ל ובנטיעת יערות, תמיכה בקהילות יהודיות בחו"ל, באירועי מחאה בשלטונות הבריטיים, עזרה בהקמת מועדוני נוער במעברות, סיוע לשארית הפליטה ולאסירי ציון, תמיכה בשירותי ההצלה, ובתנועות הנוער עצמן.
שמו של היום מתייחס לסרט הנייר שהוענק על ידי המתרימים לתורמים, והוצמד בעזרת סיכה על דש בגדם.
בנוסף לסרט הודבקה על משקוף בית התורמים מדבקה המעידה על התרומה שניתנה.
בחלק מימי ההתרמה אף הוענקו סיכות ובהם פרטיו של הארגון שלמענו הותרמו הכספים.
חלק מההתרמות נעשו בפניה ברחוב לעוברים והשבים, גם על ידי נשים מבוגרות, מתנדבות ויצו וארגון אמהות עובדות וחלקן נעשו בחו"ל, בעיקר בקהילות יהודיות עבור הקהילה בארץ ישראל או עבור הקהילה עצמה או אחרות שספגו אבדות ואסונות, בעקבות השואה ומלחמת העולם השנייה.
הענקת הסרט אפשרה לתורמים להתגאות בנדיבותם, אך בלי שפיהם יצטרכו להללם.
בנוסף, מטרתה הייתה לעודד את הסביבה לתרומה זהה.
יום ללא מכנסיים (מאנגלית: No Pants Day) הוא "חג" בינלאומי שנחגג פעמיים בשנה במהלכו נוסעים החוגגים ברכבות התחתיות בלי מכנסיים.
האירוע מתקיים בשני מועדים שונים בשנה, בחודש ינואר וביום שישי הראשון של חודש מאי.
בשנת 2002 עלו שבעה יוצרים חברי קבוצת היצירה "Improv Everywhere" לרכבת התחתית בניו יורק כבודדים שאין להם קשר אחד לשני, וכל אחד מהם העמיד פני תם כאילו באמת שכח את המכנסיים בבית.
פעולתם זכתה להדים רבים ובעקבותיהם המנהג תפס תאוצה.
בשנת 2006 השתתפו באירוע שנערך בניו יורק כ-150 אנשים, המשטרה עצרה שמונה מהם ורשמה להם דוחות בעוון התנהגות לא ראויה, אך בית המשפט פטר אותם בלא אשמה.
את אירועי ה"חג" יוזמים ומארגנים אנשים מעשרות ערים ברחבי העולם.
הרעיון הוא להרגיש חופשיים, לשבור את הטאבו החברתי, ליהנות מהתגובות של אנשים שעדיין לא מכירים את ה"חג" ולהפוך יום משעמם ליום שמח.
בדרך כלל מתואם מקום מפגש אליו מגיעים המשתתפים ומשם הם מתפזרים לתחנות שונות.
את המכנסיים מורידים לפני העלייה לרכבת או ברכבת עצמה.
ההנחיות הכלליות הן להתנהג בטבעיות ולעשות במהלך הנסיעה והירידה מהרכבת את הדברים הרגילים שנוסעים עושים כאילו הם לא יודעים שהם בלי מכנסיים או כאילו זה נורמלי להסתובב בציבור ללא מכנסיים.
בדרך כלל המשתתפים מתבקשים מראש שלא לבוא בתחתוני חוטיני, כדי לא לעורר פרובוקציה עזה מדי.
בשנת 2013, עם תחילת הפעילות של הרכבת הקלה בירושלים, התקיים לראשונה האירוע גם בישראל ומאז הוא ממשיך ומצוין בכל שנה עם מספר הולך וגדל של משתתפים.
יום עסקים קובע את הזמן בו נעשים חיובים וזיכויים בפעולות בנקאיות.
על מנת לאפשר ביטחון בפעילות הכלכלית, מבקשים לקבוע אותם מראש.
המועדים תלויים באירועים רבים, למשל סופי שבוע, חגים, חופשות, וגם, באסונות המוניים בלתי צפויים.
על כן הם משתנים בין אזורים שונים, ואף במפתיע.
אך על מנת להקל על סחר בין אזורי ובין-לאומי, יש ניסיון להתחשב במועדי ימי העסקים שבאזורי סחר עיקריים אחרים.
באתרי אינטרנט של מסחר מקוון קמעונאי משתמשים לעיתים קרובות במונח ימי עסקים כדי לציין פרקי זמן.
במקרים כאלו יש לבדוק באתר למה הכוונה.
כאשר מדובר בפנייה למנהל האתר, למשל משך הזמן בו ניתן להתלונן אחרי אירוע, הכוונה יכולה להיות לימי עבודה של המנהל, כלומר כלל הימים להוציא ימי חג, חופשה, וכל יום אחר בהם מנהל האתר לא עובד.
כאשר מדובר בפעולה של המוכר, למשל לעניין פרק הזמן המרבי מהתשלום עד המשלוח, הכוונה יכולה להיות ימי עבודה של חברת השילוח.
למשל, ימי עבודה של חברת הדואר בארצו של המוכר, אם מדובר בשילוח בדואר.
בגלל חשיבותו, משנה הפיקוח על הבנקים בבנק ישראל לעיתים רחוקות מאוד את הזמנים של יום העסקים בבנקים, בהתאם להתפתחויות שונות.
על פי הרשום באתר בנק ישראל: תאגיד בנקאי יקבע ויפרסם את השעה המאוחרת ביותר שבה יסתיים יום העסקים אצלו.
השעה המאוחרת ביותר שניתן לקבוע לעניין זה היא 18:30, למעט ימי שישי וערבי חג כמפורט להלן, בהם השעה המאוחרת ביותר שנקבעה לסיום יום העסקים 14:30.
בפרקטיקה רוב מוחלט של המוסדות הפיננסים בישראל מאמצים את הגדרת בנק ישראל ליום עסקים, גם משום שהם קשורים לזמנים בהם ניתן לעשות פעולות בנקאיות.
ההגדרה של יום העסקים הבנקאי בישראל, בימים שאינם ימי שבתון של כלל המשק, ולהוציא ימים ספורים שהם יוצאי דופן, החל מפברואר 2006, היא:
שעת ההתחלה של יום העסקים היא שעת הסיום של יום העסקים שקדם לו.
בימים ראשון עד חמישי, להוציא ימים שחל בהם ערב חג – לא יאוחר מ־18:30.
ביום שישי, וכן בכל הימים שחל בהם ערב חג – לא יאוחר מ־14:00.
יוצא איפוא ששעת ההתחלה של יום העסקים שחל ביום ראשון היא יום שישי שקדם לו, בשעה 14:00, אלא אם כן יום שישי זה לא היה יום עסקים.
ניתן לראות, שיום העסקים הבנקאי לא חופף לשעות פתיחת הסניפים לציבור הרחב.
אך קיימים שירותים בנקאיים, למשל חדר סחר מטבע חוץ בסכומים גדולים, בהם שעות הפעילות דומים יותר לימי העסקים.
ערבי חג בהם סיום יום העסקים הוא עד השעה 14:00 הם: ערב ראש השנה, ערב יום טוב ראשון של סוכות, ערב שמיני עצרת (יום הושענא רבה), ערב פסח, ערב שביעי של פסח, ערב יום העצמאות, וערב חג השבועות.
ימים שאינם ימי עסקים בנקאיים הם: שבת, ימי שבתון, שני ימי ראש השנה, ערב יום כיפור, יום כיפור, יום טוב ראשון של סוכות, שמיני עצרת, פורים, יום טוב ראשון של פסח, שביעי של פסח, יום העצמאות, חג השבועות ותשעה באב.
יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, הוא יום זיכרון לאומי, שמצוין בישראל מדי שנה החל משנת 2014, ב-30 בנובמבר, במטרה לציין את תופעת הפליטים היהודים ממדינות ערב, היציאה והגירוש של יהודי ארצות ערב ואיראן.
התאריך 30 בנובמבר נקבע באופן סמלי משום שהוא מתקיים למחרת כ"ט בנובמבר, יום החלטת החלוקה בעצרת האו"ם שהתקבלה פה אחד על ידי מוסדות היישוב והתנועה הציונית ונדחתה פה אחד על ידי מדינות ערב והנהגת ערביי ישראל.
לאחר מכן קהילות רבות של יהודים בארצות ערב ובאיראן חשו לחץ מצד שכניהם, וכתוצאה מלחץ זה נאלצו לעזוב את מדינותיהם .
ברבות השנים, למעלה מ־99% מבין כמיליון היהודים שחיו במדינות ערב ואיראן בשנת 1948 עזבו או גורשו מצפון אפריקה ומהמזרח התיכון.
כ־70% היגרו לישראל, ואילו היתרה התפזרו בעיקר בארצות הברית, קנדה, מדינות דרום אמריקה, בריטניה, צרפת, איטליה ושווייץ.
היהודים חיו ברחבי המזרח התיכון ובצפון אפריקה במאות קהילות שחלקן התקיים עוד מימי חורבן בית ראשון לפני כ-2,500 שנה, כאלף שנים לפני ייסוד האסלאם.
עד לסוף האלף הראשון לספירה, מרבית היהודים בעולם חיו ברחבי המזרח התיכון ובצפון אפריקה.
החל מימי הנביא מוחמד ו"אמנת עומר" היהודים הוגדרו כבני חסות של המוסלמים במעמד הדִ'מי הנדרש לשלם מס גולגולת ובתמורה זכאי לביטחון אישי ורשאי לקיים את אמונתו בכפוף למגבלות שהוטלו עליו, במטרה לעודד קבלה הדרגתית של האסלאם.
הדִ'מי לא היה רשאי לקיים טקסים דתיים בפומבי או לשאת אישה מוסלמית וחלו עליו עוד מגבלות כגון קוד לבוש מיוחד (טלאי צהוב, חבל במקום חגורה ועוד), איסור רכיבה על סוס או גמל, איסור על בניית בתי תפילה גבוהים מהמסגדים המקומיים, איסור לתקוע בשופר ואיסור להעיד בבתי משפט מוסלמים.
במאות ה-12 וה13 שושלת האל-מוואחידון ששלטה במערב מהסהרה המערבית ועד מצרים במזרח ועד ספרד המוסלמית העמידה את היהודים בצפון אפריקה ודרום ספרד בפני הברירה, התאסלמות, מוות או גירוש.
במאות ה-19 וה20, תחילה העות'מאניים ובהמשך צרפת, אנגליה ואיטליה ששלטו במספר מדינות במזרח התיכון ובצפון אפריקה הביאו לביטול הדרגתי במעמד הד'מי ואפשרו את השתלבותם של היהודים במגוון תפקידים בחברות בהן הם חיו.
תקופה זאת הייתה תקופת פריחה למרבית היהודים, שתרמו משמעותית בחינוך, בתרבות, בכלכלה, בפוליטיקה, באדמיניסטרציה ועוד.
עם התבססות השלטון הקולוניאלי הצרפתי, האיטלקי והבריטי בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, זכו קהילות יהודיות רבות לשיפור מסוים במעמדן ולתקופות של פיתוח ופריחה תרבותית וכלכלית.
לצד זאת, התחזקו בקרב חלק מן האוכלוסיות המקומיות רגשות התנגדות, לעיתים בשל תפיסת היהודים כמי שנהנים מקרבה למעצמות הקולוניאליות.
החל ממתן הצהרת בלפור, וביתר שאת החל משנות ה-30 בתקופת המרד הערבי, נוצר מתח בין הלאומיות הערבית לסוגיה והתנועה הלאומית היהודית.
פרעות התחוללו סביב הימים לציון יום הצהרת בלפור, סביב אירועי מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה המנהיג הראשי הגולה של ערביי ישראל חאג' אמין אל חוסייני חי בברלין וכרת ברית עם הנאצים, כמו גם סביב תוכנית החלוקה והקמת מדינת ישראל וסביב מלחמות ישראל.
בין ההצבעה באו"ם על תוכנית החלוקה בנובמבר 1947 ועד לסיום המנדט הבריטי והכרזת העצמאות במאי 1948 התחוללה בישראל בפועל מלחמת אזרחים.
במהלך תקופה זאת וטרום ההכרזת העצמאות נציגי העולם הערבי הזהירו פומבית שהכרזה על מדינה יהודית תוביל לסכסוך ערבי יהודי ולפגיעה ביהודי מדינות ערב.
ב-14 במאי 1948, יומו האחרון של המנדט הבריטי, הכריזה הנהגת היישוב על הקמת מדינה יהודית.
למחרת פלשו לתחומי ארץ ישראל המנדטורית הצבאות הסדירים של סוריה, עיראק, עבר הירדן, מצרים וכוחות צבא קטנים יותר מלבנון וערב הסעודית.
ערב הקמת מדינת ישראל חיו במדינות ערב ואיראן כמיליון יהודים שמספרם מוערך כיום בכ-6 מיליון.
תהליך זה החל בשנות ה-30 של המאה ה-20 התעצם בעקבות תוכנית החלוקה ב-1947 ומלחמת העצמאות ונמשך בשנות ה-50 וה 60 בעקבות מבצע קדש ומלחמת ששת הימים.
יהודי מדינות ערב ואיראן נאלצו להותיר רכוש רב ערך שנתפס על ידי השלטונות וכן נכסים קהילתיים.
על אף האמור לעיל אין להתעלם מכך שיחסם של מנהיגי מדינות ערב והאוכלוסיות השונות היה שונה ממדינה למדינה ומתקופה לתקופה.
בחלק מהמדינות היהודים עלו לישראל יותר מטעמים ציונים או כמיהה דתית לציון, בחלק מהמדינות הם הודרו ובחלק הם גורשו.
בסוריה, למשל, היהודים הוחזקו כבני ערובה ולא הורשו לעזוב עד לשנים מאוחרות יחסית.
במדינות אחרות כגון מצרים חלק מהיהודים גורש בשלושה גלים: ב-1948/1949, ב-1956 גירוש מסיבי יותר ושלילת אזרחות, וב-1967 מעצרים אכזריים, שלילת אזרחות וגירוש.
במדינות אחרות כמו בעיראק היהודים נאלצו לעזוב בהמוניהם.
במדינות אחרות כגון אלג'יריה ומרוקו היהודים חיו בשלום יחסי, עד לסיום הקולוניאליזם הצרפתי.
היסטורית, האימפריה העות'מאנית קיבלה אליה את מגורשי ספרד.
אך באנליזה היסטורית רחבה יותר, נראה שלאחר התעוררות הלאומיות היהודית וביתר שאת לאחר הקמת מדינת ישראל, באזור שרובו ככולו מוסלמי, הפור נפל והיהודים נדחקו בשיטתיות ממדינות צפון אפריקה והמזרח התיכון.
פליטים יהודים ממדינות ערב הם יהודים אשר נאלצו, לעזוב חסרי כל את מדינות ערב שבהן נולדו וחיו, כתוצאה מהפרת זכויות אדם.
מדובר בתהליך שהחל בשנות ה-40 של המאה ה-20, התעצם בהכוונתה של הליגה הערבית בסמיכות להקמת מדינת ישראל, נמשך בשנות ה-50 וה-60 ובמהלכו חדלו מלהתקיים מאות קהילות בעלות היסטוריה בת מאות ואלפי שנים.
כשלפי רוברט ויסטריך הוגדר הדבר כ"טיהור אתני" של האוכלוסייה היהודית במדינות המזרח התיכון.
שהוביל לכך שכשני שלישים מיוצאי מדינות ערב ואיראן מצאו מקלט במדינת ישראל ומהווים כיום יותר ממחצית מאוכלוסייתה היהודית.
עד שנת 1925 שלטו באמצעות אסלאם שיעי ברחבי איראן השושלת הקאג'ארית והיהודים הופלו בצורה חמורה יותר כד'ימים מאשר יהודי העולם הערבי - היהודים באימפריה הספווית.
המהפכה האיראנית, קצת יותר מ-50 שנה מאוחר יותר, ביטלה את כל ההטבות בזכויות מיעוטים שהחלו והחילו בתקופת שושלת פהלווי כחלק מרצון לשפר תדמיתית את איראן מהאנטי-איראניות בעולם המערבי והערבי, והובילה לגל עליה חדש מאיראן לישראל ולארצות הברית.
הקהילה היהודית בפקיסטן אשר ברובה הייתה מקהילת בני ישראל (הודו), מנתה בשנת 1947 כ-2,500 בזמן חלוקת הודו ופקיסטן וקבלת עצמאות שתי המדינות, רוב הקהילה התרכזה בעיר קראצ'י ומיעוט בעיר פשאוור ובמקומות נוספים.
בזמן קבלת חלוקת האו"ם לגבי מדינת ישראל, הפוגרום הראשון המכוון כלפי הקהילה היהודית התרחש כשבית הכנסת הותקף והיה ניסיון לשרוף אותו, הנזק היה רב בני הקהילה הותקפו והיה ניסיון לחטוף צעירות מהקהילה.
בזמן זה החלה בריחה של חלק מבני ובנות הקהילה לכיוון הגבול עם הודו, או לחלופין עלו על אוניות שהודו סיפקה למען פליטים מפקיסטן אשר סבלו מרדיפות דת ביניהם הינדים, זורוסתרים, נוצרים, יהודים ועוד.
בהמשך רבים מהם עברו לישראל.
למרות זאת נשארו מאות מבני ובנות הקהילה בפקיסטן בהסתמכם על היחסים הטובים עם שכניהם מלפני החלוקה, בעקבות מלחמת ששת הימים בסוף שנת 1967, יצאו מנהיגי דת מוסלמים וקראו לגירוש כל היהודים מהמדינה, רוב רובם עזבו להודו ומשם לישראל וחלקם למדינות כגון קנדה, אנגליה וארצות הברית בעיקר.
היהודייה הרשמית האחרונה, רחל יוסף-אווסקר עזבה בסוף שנות ה-90 ועברה לישראל בה היא נפטרה בשנת 2006. כיום רשמית לא נותרו יהודים בפקיסטן, בית הכנסת בקראצ'י נהרס עד היסוד בפקודת הממשל, בכל זאת לא כולם עזבו, היהודים הנותרים ירדו למחתרת וחיים תחת זהות דתית אחרת.
קהילות יהודי ארצות האסלאם כיום
לאור התהליכים שהוצגו לעיל, כיום נותרו במרחבים העצומים המזרח התיכון וצפון אפריקה פחות מ-1 אחוז מהיהודים ילידי האזור (להוציא את ישראל).
יתרת ה-99 אחוז יצאו, הודרו וגורשו.
מאות קהילות שאכלסו את צפון אפריקה ואת המזרח התיכון, חלקן במשך 2500 שנה, אלף שנה לפני ייסוד האסלאם, אינן שם עוד.
כ-70% מהם הגיעו לישראל והיתרה היגרו בעיקר לאירופה וצפון אמריקה.
שורה של החלטות בינלאומיות הכירו ביהודים כפליטים, כמו כן שורה של החלטות של ממשלת ישראל התקבלו כדי לשמר את זכויותיהם, כולל בהסכמי השלום עם מצרים וירדן.
תחושת רבים שהסבל של היציאה, הדרה והגירוש של יהודי מדינות ערב ואיראן נזנחו לטובת הדימוי ההרואי של עלייתם והתגייסותם של יהודי מדינות ערב ואיראן למפעל של בניין מדינת ישראל.
למרות שמרבית יהודי מדינות ערב התקבלו תחילה בישראל במעברות ובעיירות פיתוח, בהדרגה הם הפכו לשותפים בבניין מדינת ישראל וכיום הם מיוצגים ותורמים בכל מערכות החיים.
חוק יום לציון היציאה והגירוש
ב-23 ביוני 2014 חוקק, ביוזמת חברי הכנסת שמעון אוחיון וניסים זאב, חוק בשם "חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן".
על פי החוק, ביום זה השר לאזרחים ותיקים יורה על קיום טקס מרכזי לפתיחתו, שר החינוך יעודד קיום פעילות חינוכית בקשר ליום האמור ושר החוץ יורה על קיום פעילויות, לרבות באמצעות נציגויות ישראל בחוץ לארץ, להגברת המודעות הבינלאומית בקשר לפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן ולזכויותיהם לפיצוי.
גם הכנסת תקיים דיון מיוחד לציון יום זה.
בשנת 2010 החל מבצע איסוף עדויות אודות משפחות, אורח החיים והרכוש שהושאר מאחור על ידי הפליטים היהודים ממדינות ערב.
האנדרטה הראשונה במדינת ישראל לזכר יציאתם וגירושם של יהודי ארצות ערב ואיראן הוקמה
ב-9 במאי 2021. פסל הזיכרון ניצב בטיילת שרובר בשכונת ארמון הנציב בירושלים, תחת הכותרת "לציון היציאה והגירוש".
הקמתו נעשתה במסגרת החוק שהועבר בכנסת לשם הגברת המודעות לפרק זה של ההיסטוריה בתולדות העם היהודי.
האנדרטה הוקמה בהשראת התמונה המפורסמת של משפחת מורי חיים וסעדה זביב בזמן עלייתם ארצה מתימן.
האנדרטה היא פרי יצירתו של הפסל והאומן הירושלמי סם פיליפ, דור חמישי בעיר.
על האנדרטה נכתב: "עם הקמת מדינת ישראל למעלה מ-850,000 יהודים גורשו מארצות ערב ומאיראן.
רבים מהפליטים עזבו את מולדתם חסרי כל ומצאו מקלט במדינת ישראל."
יום מלחמת הכוכבים הוא יום חג לא רשמי, הנחוג לכבוד זיכיון מלחמת הכוכבים, בבימויו של ג'ורג' לוקאס.
מדי שנה, מעריצים רבים של הזיכיון מציינים את היום במפגשים ובפעילויות שונות ברוח "מלחמת הכוכבים", כאשר התופעה זכתה במרוצת השנים להכרה תקשורתית.
היום מצוין מדי שנה בתאריך ה-4 במאי, כאשר הסיבה לאימוץ תאריך זה דווקא (שאינו משיק לאף אחד מתאריכי ההשקה של הסרטים), הוא הדמיון הלשוני בין המונח "ארבעה במאי" באנגלית (May the Fourth), ובין שְלוש המילים הראשונות באימרה המפורסמת ביקום מלחמת הכוכבים, "יהי הכוח עימכם" .
ההתייחסות הראשונה ליום מלחמת הכוכבים נעשתה כשנתיים לאחר יציאת הסרט הראשון בסדרה, ב-4 במאי 1979, ביום שבו נכנסה מרגרט תאצ'ר לתפקידה כראש ממשלת בריטניה.
כתבה באתר האינטרנט של תאגיד השידור הדני טענה שהמפלגה הפוליטית שלה, המפלגה השמרנית, פרסמה ברכה לכבודה בעיתון London Evening News, שבה נכתב: "שהרביעי במאי יהיה איתך, מגי.
שימוש נוסף באמרה נעשה במסגרת דיון בפרלמנט הבריטי, ב-4 במאי 1994.
האסטרופיזיקאית והסופרת ז'אן קאבלוס השתמשה באמרה בעמוד 94 של ספרה מ-1999: "מדע מלחמת הכוכבים".
בשנת 2008, לאחר השקת הרשת החברתית "פייסבוק", הופיעו קבוצות הפייסבוק הראשונות שחגגו את יום לוק סקייווקר, עם אותו ביטוי.
בעוד שהקבוצה הראשונית מעולם לא זכתה להכרה רחבה, התופעה התפשטה לקמפוסים שונים במכללות במהלך השנים שלאחר מכן, וכך יום מלחמת הכוכבים נולד.
בשנת 2011, חגיגה מאורגנת הראשונה של יום מלחמת הכוכבים התקיימה בטורונטו, שבקנדה.
החגיגות כללו שעשועון טריוויה אודות סרטי הטרילוגיה המקורית; תחרות תחפושות עם שופטים ידועי-שם; והקרנת שורה סרטוני מחווה, פרודיות, ורימקסים לסרטים על מסך הקולנוע.
החגיגה חודשה שנה מאוחר יותר, ביום שישי, ה-4 במאי 2012.
מעריצים שונים (ביניהם גם פקידי ממשלה) ציינו במהלך השנים את היום במגוון דרכים ברשתות החברתיות ובמדיה התקשורתית.
במהלך סוף שנת 2012, חברת וולט דיסני רכשה את חברת לוקאס פילם, לרבות הזכויות המלאות למלחמת הכוכבים.
מאז שנת 2013, החברה מציינת את החג מדי שנה במסגרת מספר אירועי מלחמת הכוכבים בדיסנילנד ובדיסניוורלד.
ביום מלחמת הכוכבים בשנת 2015, דווח כי האסטרונאוטים בתחנת החלל הבינלאומית צפו בסרטי מלחמת הכוכבים, כמחווה ליום.
יום נלסון מנדלה הבינלאומי (או יום מנדלה) הוא יום בינלאומי שנתי לכבודו של נלסון מנדלה, הנחגג כל שנה ב-18 ביולי, יום הולדתו של מנדלה.
היום הוכרז באופן רשמי על ידי האו"ם בנובמבר 2009, כאשר יום מנדלה הראשון של האו"ם התקיים ב-18 ביולי 2010. עם זאת, קבוצות אחרות החלו לחגוג את יום מנדלה ב-18 ביולי 2009.
ב-27 באפריל 2009, הזמינו סדרת הקונצרטים 46664, וקרן נלסון מנדלה את הקהילה העולמית להצטרף אליהם בתמיכה לקיום יום מנדלה רשמי.
יום מנדלה אינו יום חג כללי, אלא יום לכבוד מורשתו של נלסון מנדלה, נשיא דרום אפריקה לשעבר, והערכים שלו, דרך התנדבות ועבודות שירות.
יום מנדלה הוא יום קריאה לפעולה עולמי אשר מציין את הרעיון כי לכל אדם יש את הכוח לשנות את העולם, ואת היכולת להשפיע.
המסר של הקמפיין של יום מנדלה הוא:
"נלסון מנדלה נלחם עבור צדק חברתי במשך 67 שנים.
אנחנו מבקשים מכם להתחיל עם 67 דקות."
"יהיה לנו לכבוד אם יום כזה יכול לשמש לכך שאנשים ברחבי העולם יחברו יחד כדי להילחם בעוני ולקדם את השלום, את ההתפייסות ואת הגיוון התרבותי," על פי הצהרה שנאמרה בשם מנדלה.
כדי לסמן את הציון העולמי הראשון של יום מנדלה ב-18 יולי 2009, יום הולדתו ה-91 של מנדלה, סדרת הקונצרטים 46664 וקרן נלסון מנדלה ארגנו סדרה של אירועים סדרה חינוכיים, תערוכת אומנות, גיוס כספים, ואירועי התנדבות שקדמו לקונצרט באולם המוזיקה רדיו סיטי ב-18 ביולי.
בנובמבר 2009, העצרת הכללית של האו"ם הכריזה באופן רשמי על 18 ביולי כ"יום נלסון מנדלה הבינלאומי".
יום סדאן או סדאנטאג היה יום זיכרון שנחגג בקיסרות הגרמנית מדי שנה ב-2 בספטמבר.
יום זה נועד להנציח את זכרו של קרב סדאן שבו נחלה הקונפדרציה הצפון-גרמנית ניצחון מוחץ על הקיסרות הצרפתית השנייה.
החג התבטל בעקבות פירוקה של הקיסרות הגרמנית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
זמן קצר לאחר ייסודה של הקיסרות באולם המראות בארמון ורסאי כבר עתרו פוליטיקאים בפני וילהלם הראשון, קיסר גרמניה להכריז על יום חג לאומי לזכר המאורע.
התאריך הפוטנציאלי היה 18 בינואר, יום הכרזת הקיסרות.
עם זאת, ה-18 בינואר כבר היה יום בעל חשיבות רבה בעיני הפרוסים כיוון שבו הכריז על עצמו פרידריך הראשון כ"מלך פרוסיה" הראשון.
תאריך נוסף שהוצע הוא 10 במאי, שבו הסתיימה סופית מלחמת צרפת–פרוסיה.
עם זאת, הצעה זו לא התקבלה בברכה מצד המדינות הגרמניות הדרומיות - ממלכת בוואריה, הדוכסות הגדולה של באדן וממלכת וירטמברג, אשר העדיפו לבחור בתאריך לזכר קרב שבו גם הן לקחו חלק פעיל.
כפשרה, הוצע ה-2 בספטמבר, אשר בו כאמור, נחלו מדינות גרמניה ניצחון משותף על הצרפתים.
עם זאת, החג מאולם לא הוכרז רשמית, ונחגג דה פקטו.
בשל כך, הוא לא נחגג בכל רחבי גרמניה, ואף זכה להתנגדות מצד גורמים קתוליים ופציפיסטים.
גם אופיו של היום מעולם לא הוגדר רשמית.
במהלך היום הופיעו בדרך כלל שליטי המדינות כשהם לבושים במדים, ונערכו מצעדים צבאיים ותהלוכות של ותיקי מלחמה.
המוני העם חגגו את היום באמצעות קישוט הרחובות, הבערת מדורות, ריקודים ושירת שירים פטריוטיים.
פעמוני הכנסיות צלצלו, והכמרים היו נושאים דרשות מיוחדות והספדים לזכר קורבנות הקרב.
בימי שלטונו של וילהלם השני, המצעדים הצבאיים נדחו לאוגוסט, כיוון שההכנות התנגשו עם חגיגות יום הולדתו שחל ב-27 בינואר.
בעקבות סיום מלחמת העולם הראשונה ופירוקה של הקיסרות, הודיעה רפובליקת ויימאר שיום סדאן מבוטל רשמית.
"יום מחייו של אופְּריצְ'ניק" הוא רומן רוסי שנכתב על ידי הסופר ולדימיר סורוקין ופורסם בשנת 2006. הספר שייך לז'אנר הדיסטופיה והסאטירה הפוליטית ומטרתו להזהיר על הגורל הצפוי לרוסיה במקרה של המשך ההתפתחות הפוליטית הנוכחית.
משפתו המקורית, רוסית, הספר תורגם לעשר שפות.
בשנת 2008 יצא המשכו של הסיפור — אוסף של סיפורים קצרים בשם "קרמלין הסוכר".
הספר תורגם לעברית בהוצאת מחברות לספרות, בשנת 2010, על ידי פיודור מקרוב.
הספר זכה לשבחי המבקרים ותואר על ידי ה"ניו יורק אובזרוור" כ"ספר אקטואלי ביותר - ללא ספק, זהו עלבון לחונטה של פוטין."
בשנת 2013 הספר היה מועמד לפרס מאן בוקר.
השנה היא 2027, רוסיה מופרדת מהעולם ושולטת בה אוטוקרטיה, שנאת זרים, פרוטקציוניזם, פטריוטיות ואומניפוטנטיות של המשטרה החשאית (האופריצ'נינה), שיוצרת דיכוי קבוע ובעצמה שטופה בשחיתות.
מקורות ההכנסה היחידים של המדינה הם מכירת הגז הטבעי ומעבר של סחורות סיניות לאירופה.
אנדריי קוֹמיאָגָה, מנאמני השליט, שכמו שאר אחיו האופריצ'ניקים, נשבע לוותר על משפחתו לטובת שירות הצאר.
ב-30 בנובמבר 2016 עלתה במוסקבה הצגה בשם "יום מחייו של אופריצ'ניק", עיבוד ראשון לספר.
הבכורה נערכה בתיאטרון "לנקום" הממלכתי שבמוסקבה בבימויו של מארק זכרוב.
את הדמות הראשית גילם ויקטור ראקוב ובה נטלו חלק גם אנטון שאגין, ויקטור ורז'ביצקי, דמיטרי פבצוב ואלכסנדרה זכרובה..
יום המודעות העולמי לאוטונומיה על אברי המין הוא יום בו נערכים כנסים, קמפיינים ציבוריים ופעילויות הסברה במדיה וברשת האינטרנט בנושא שמירת שלמותם של איברי המין והתנגדות למנהג המילה לפעוטות בנים ובנות.
היום מצוין מאז 2013, ב-7 במאי, במדינות רבות, ביניהן גרמניה, ישראל, ארצות הברית, צרפת, פינלנד, אוסטרליה, קנדה, דנמרק, בריטניה, שווייץ, וקניה, בכנסים, הקרנות סרטים, הפגנות מחאה, מסיבות עיתונאים או במודעות תמיכה של אתרי אינטרנט המתנגדים למילה, וזוכה להתייחסות בעיתונות הגרמנית.
תאריך זה נבחר כי ב-7 במאי 2012, בית המשפט המחוזי של קלן (גרמניה) פסק שמילה מהווה "התערבות חמורה ובלתי הפיכה בשלמות הגוף האנושי".
ברחבי העולם, במדינות רבות נהוגה מילת תינוקות זכרים.
כמו כן ישנן מדינות בעיקר ממדינות ערב ומדינות ברחבי אפריקה בהן קיימת תופעה של השחתת איבר המין הנשי.
מטרת היוזמים לעורר מודעות ציבורית לבעיות וסיכונים שיש לטענתם בברית המילה: מסיכון הפעוט שלא לצורך רפואי, גרימת כאב עז ויצירת חוויה טראומטית ועד פגיעה בתפקוד המיני בבגרות, ופגיעה בבריאות הגוף ובנוסף, לקדם עצמאות ובחירה בכל הנוגע להגדרה המינית העצמית שלהם.
במקביל ליום המודעות העולמי לאוטונומיה על אברי המין מתקיים בישראל "יום המודעות לברית המילה", אשר צוין לראשונה על ידי עמותת בן שלם (לשעבר העמותה נגד חיתוך באיברי מין של תינוקות).
יום הזיכרון לאסון צ'רנוביל הוכרז על ידי האו"ם מצוין ב-26 באפריל, היום בו הוא התרחש.
ביום זה מציינים את האסון הגרעיני המפורסם שקרה בעיירת פריפיאט (אוקראינית: При́п'ять) סמוך לעיר צ'רנוביל (Чорно́биль) האוקראינית בזמן היותה חלק באיחוד הסובייטי.
החלטת האו"ם על ציון יום זה התקבלה ב-8 בדצמבר 2016.
אסון צ'רנוביל הוא אחת התאונות הגרעיניות החמורות ביותר בהיסטוריה, שבה בבלוק הרביעי של הכור הגרעיני בפריפיאט התבצע ניסוי, שמטרתו הייתה לבדוק את מצב הכור במקרה של ניתוק מאספקת החשמל.
מפעילי הכור הפעילו את סוללות הגיבוי ובגלל תכנון שגוי ואי הבנה של המצב על ידיהם, הטמפרטורה בכור עלתה באופן פתאומי והכור יצר כמות אנרגיה פי 10 מהמצב הרגיל שלו, כתוצאה מכך הותכו מוטות הדלק הגרעיני ולחץ הקיטור הרב גרם לפיצוץ ששבר את כיפת הכור ואת גג המבנה.
בגלל הפיצוץ ליבת הכור נחשפה אל האוויר, מה שגרם לשריפה.
השריפה פיזרה את החומרים הרדיואקטיביים מהכור אל הסביבה (עקב חוסר תקציב לא נבנתה שכבת ביטחון בין הכור לגג המבנה קודם לכן).
באירוע זה לא התרחש פיצוץ גרעיני, אך על פי הערכות הנשורת הרדיואקטיבית הייתה גדולה פי 300 מפצצה גרעינית רגילה (עוצמה של 13–16 קילוטון TNT), הנשורת התפזרה עם הרוח לאזורים אחרים, בעיקר אוקראינה, רוסיה ובלארוס.
בסך הכל זוהם באופן חמור אזור של שבו גרו כ-200,000 תושבים שחויבו להתפנות.
השלטון הסובייטי ניסה להסתיר את האסון, ואפילו הוציא את התושבים בעיירות הנגועות למצעד חג הפועלים (1 במאי).
האסון נודע לעולם הרחב רק לאחר שרוח נשאה חומר רדיואקטיבי מאוקראינה לשווייץ, שם שמו לב לכך.
3 ימים לאחר האסון פורסמה כתבה בעיתון "איזווסטיה", שבה היה כתוב: "תאונה אירעה בתחנת הכוח צ'רנוביל ואחד הכורים הגרעיניים ניזוק.
יום נדידת העופות העולמי הוא יום אשר נועד בשביל להעלות את המודעות לגבי שימור העופות הנודדים וחשיבות נדידת העופות.
יום זה מצוין במדינות שונות ברחבי העולם על ידי פסטיבלים, סיורי צפרות וכו'.
בדרך כלל, ליום זה יש נושא ומטרה המשתנה בכל שנה, לדוגמה: בשנת 2019 יום הציפורים התמקד בבעיית זיהום הפלסטיק.
במקרה של עופות, נדידה מתרחשת לרוב בין אזורי קינון בצפון כדור הארץ (אירופה אסיה ואמריקה הצפונית) לאזורי החריפה הקרובים יותר לקו המשווה או מדרום לו (המזרח התיכון, אפריקה, דרום אסיה ומרכז ודרום אמריקה בהתאמה) ובחזרה.
לנדידה שני מועדים ושני כיוונים.
נדידת הסתיו, מתרחשת מסוף הקיץ, לאחר תום עונת הקינון, ועם התקצרות הימים והתקררות האוויר, מתחילה הנדידה דרומה אל אזורים בהם יהיה מזון במהלך החורף.
הכיוון - דרומה בנדידת האביב, עם התארכות הימים והתחממות, מתחילה התנועה צפונה אם עבר אזורי הקינון המתעוררים מתרדמת החורף.
הכיוון - צפונה בישראל בורכנו בנדידה בקנה מידה "תנ"כי".
מיקומה של ישראל בצומת היבשתית בין אסיה, אירופה ואפריקה, בין הים התיכון במערב והמדבר הערבי במזרח ועל גבולה הצפוני של רצועת המדבריות, הופך את חלקת האדמה הזו למוקד משיכה אדיר לעופות הנודדים.
יום נדידת העופות העולמי התחיל בשנת 1993 כאשר מרכז נדידת העופות בסמית'סוניאן, מעבדת חקר הציפורים בקורנל ורשות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית החליטו ליזום אירוע בשום "יום נדידת העופות העולמי", ביום זה הופעלו פעילויות שונות ברחבי אמריקה כמו פסטיבלים של ציפורים ותוכניות חינוך.
בגלל ההצלחה הגוברת של יום זה, יום זה החל להיות מנוהל על ידי "סביבה למען אמריקאים" (Environment for the Americas (EFTA)), מוסד אשר פועל ללא מטרות רווח ומחבר אנשים אל נושא שימור הציפורים על ידי תוכניות שונות.
עם השנים, הEFTA (סביבה למען האמריקנים) ערך שינויים ושיפר את יום נדידת העופים העולמי.
כמו כן, הוחלט לציין את יום נדידת העופות העולמי עם רק נושא אחד לגבי שימור העופות וזאת בשביל להדגיש את חשיבות נושא זה לנדידת העופות.
יום נדידת הציפורים בא להדגיש את חשיבות נדידת הציפורים ושימור המסע שלהם.
הציפורים נודדות ממקום למקום כדי לספק לעצמן תנאי מחיה טובים ובתי גידול על מנת לגדל צאצאים.
נדידת הציפורים הוא מסע מסוכן שכרוך בסכנות רבות הנגרמות לרוב כתוצאה מהתערבותו של האדם בטבע.
ככל שהאדם יפעל וישנה יותר את הטבע סביבו כך הסכנות במהלך המסע רק יגבהו ויקטינו את סיכויי ההישרדות של הציפורים.
ההקטנה של סיכויי ההישרדות יכולה לגרום להכחדות מיני הציפורים ומשם לפגיעה במגוון הביולוגי הרחב בטבע ואף בנו.
הציפורים עוזרות לנו במגוון דרכים כמו:
הציפורים אוכלות את חסרי החוליות ובכך שומרות על מאזן הטבע.
רבים ממיני הציפורים מאביקים את הצמחים וכ־5% מהצמחים המאובקים משמשים לצורכי רפואה ומזון.
חלק מציפורים כגון הנשר אוכלים נבלות (חיות מתות) ובכך מנקים את הפסולת מן הטבע.
ישנם סוגי ציפורים הלוקחים את הזרעים של הצמח שאכלו ומפיצים בעזרתם את הגרגירים שלו.
בזכות זה יש להן את היכולת להחיות צמחים בחזרה למערכות אקולוגיות שנהרסו ולהפיץ מיני צמחים ליבשות אחרות בעקבות נדידתן)
מערכות הטבע אינן יתקיימו ללא הציפורים מכיוון שהן מהוות תפקיד חשוב ועיקרי במערך הטבע.
בעקבות זאת מנסים לשמר ולעודד את נדידת הציפורים בכל רחבי העולם.
כיצד מציינים וחוגגים את היום בישראל
ישראל נמצאת במיקום גאוגרפי ייחודי ומועדף על העופות ובעיקר על העופות הדואים.
העופות הדואים אלו הן ציפורים שעפות בעזרת כושר התעופה הפסיבית ובעזרת תרמיקות שאלו הם זרמי אוויר חמים.
העופות דואים מסוגלים לזהות את זרמי האוויר הללו לגלוש לתוכן ולתת לזרם לשאת אותם כלפי מעלה.
לאחר שצברו גובה רב הן פורסות את כנפיהן נוטשות את התרמיקה (זרם האוויר החם) וממשיכים לנוע בשמיים בזכות הכנפיים הפרוסות כלפי מטה עד להגעה לתרמיקה חדשה (תוך איבוד גובה).
המעבר בין התרמיקות לא צורך מהעופות הרבה אנרגיה ובזכות זה יש להן את היכולת לעבור מרחקים עצומים כמעט ללא מאמץ.
אותן התרמיקות שבעזרתן העופות נעזרות לחציית מרחקים ארוכים נמצאות בישראל בשעות היום ובנתיבי יבשה.
בנוסף ישראל ממוקמת בין אירופה ואסיה לבין דרום אפריקה ולכן ישראל משמשת כמקום עצירה נוח לאותן הציפורים הנודדות.
בעקבות היתרונות של ישראל כמקום עצירה לציפורים בכל עונת נדידת כחצי מיליארד (500,000,000) ציפורים נודדות מעל ישראל.
בנוסף רשות הטבע והגנים פועלת רבות להגנה ולשמירה על העופות הנודדים בשמי ישראל ומציינת מדי שנה את יום הנדידה העולמי בנוסף על מנת שהציבור יכיר את העופות הנודדים ואת בית הגידול שלהן.
יום נדידת העולמי זהו יום שבו כל מדינה חוגגת את נדידת הציפורים ובכל שנה יש נושאים שונים שקשורים לחשיבות הסביבה ולציפורים בפרט.
יום לפני הכניעה הוא סרט מלחמה אמריקאי רחב מידות משנת 1965 שצולם בשיטת הסינרמה ומתאר את הקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה.
בתפקידים הראשיים - הנרי פונדה, רוברט שו, רוברט ראיין וטלי סוואלס.
הסרט צולם בספרד, תנאי השטח וסוגי הטנקים שסופקו על ידי צבא ספרד לא תואמים את הדגמים שהיו באותו קרב.
שני אירועים חשובים מופיעים בסרט:
טבח השבויים האמריקאים ליד מלמדי (טבח מלמדי)
המצור על בסטון ותשובתו של המפקד האמריקאי על האולטימטום של הגרמנים - Nuts.
טלי סוואלס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
בנג'מין פרנקל היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר.
קולונל קיילי (הנרי פונדה) טס במטוס סיור מעל יער ארדנים הוא צופה ומצלם רכב ובו קצין גרמני בכיר.
הוא מצליח לצלם טנק טיגר גרמני חבוי בין עצי היער.
הוא מביא את ממצאיו למטה הדיוויזיה ב-אמבלוו ומציג אותם לפני מפקד הדיוויזיה גנרל גריי (רוברט ראיין) וקולונל פריצ'רד (דנה אנדרוז).
פריצ'רד דוחה את דבריו ושניהם נוסעים לבונקר בחזית שם נמצאת יחידה בפיקודו של מייג'ור וולנסקי (צ'ארלס ברונסון).
לוחמיו תופסים כמה שבויים גרמנים שנראים כנערים ולמראם אומר פריצ'רד לקיילי כי השערותיו מגוחכות וכי הוא עומד להחזירו לוושינגטון "כדי שייעץ לנשיא".
בצד הגרמני מגיע קולונל הסלר (רוברט שו) למפקדתו של גנרל קולר (ורנר פיטרס) המדריך אותו במבצע הגדול העומד להיערך וכי הוא יהיה מפקד כוח הפאנצרים המרכזי ועליו להגיע תוך 50 שעות לנהר מז.
לפני תחילת ההתקפה מוצנחת יחידה של צנחנים גרמנים דוברי אנגלית בפיקודו של לוטננט שומאכר (טיי הארדין) כדי לשבש את תנועות האמריקאיים על ידי שינויו כיווני השלטים, ניתוק קווי הטלפון ועוד.
הם מונעים את פיצוץ הגשר מעל נהר אור
ההתקפה מתחילה עם שחר כשהלוחמים שומעים את קולות הטנקים מהיער ופתאם מגיחים משם עשרות טנקים פולטי אש.
מאות נקטלים ומתחילה נסיגה מהירה.
אחד הטנקים האמריקאיים נמצא בפיקודו של סרג'נט גאפי (טלי סוואלס) המנסה להאט לשווא את הטנקים הגרמניים העדיפים עליו.
הוא נסוג עם הכוחות לאמבלוו שם יש לו "עסק" של שוק שחור שאותו הוא מנהל עם ידידתו לואיז (פייר אנג'לי).
שבויים אמריקאים רבים נלקחים על ידי הגרמנים וליד מלמדי הם נורים למוות (טבח מלמדי).
לוטננט וויבר (ג'יימס מקארתור - דני מהוואי חמש אפס) מצליח לברוח.
הגרמנים כובשים את אמבלוו בקרב קשה בו נהרגים גם אזרחים רבים וביניהם לואיז.
גנרל גריי שולח את קיילי לאתר את הפאנצרים בתוך ערפל כבד.
מתחולל קרב גדול של שריון בשריון בו שני הצדדים סופגים אבדות.
קונרד, נהגו ומשרתו של הסלר (הנס כריסטיאן בלך), מטיח בו כי המלחמה אבודה וכי הסלר ורבים כמוהו אינם רוצים במלחמה תמידית כאורח חיים.
הסלר שולח אותו להיות חייל רגיל.
וויבר נפגש בחיילים נסוגים והם עולים על הטנק של גאפי ומתקדמים לעבר מאגר דלק גדול שאליו מתכונן הסלר להגיע.
במאגר נמצאים גרמנים מתחזים שגאפי מזהה אותם, הם מחסלים את הגרמנים, מעלים באש את המאגר ומגלגלים חביות דלק אל הטנקים המסתערים של הגרמנים.
כאשר הסלר נכנס לשם הוא נהרג בתוך הטנק שלו שעולה באש ביחד עם יתר הטנקים.
בסוף רואים את החיילים הגרמנים נוטשים את הטנקים שלהם והולכים ברגל לכיוון גרמניה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותהנרי פונדהלויט.
קולונל דניאל קייליעל בסיס דמותו של בנג'מין אבוט דיקסוןרוברט שוקולונל הסלרמפקד פאנצריםרוברט ראייןגנרל גריימפקד דוויזייהדנה אנדרוזקולונל פריצ'רדמפקד בכירטלי סוואלססארג'נט גאפימפקד טנקפייר אנג'לילואיזידידה של גאפיצ'ארלס ברונסוןמייג'ור וולנסקימפקדג'יימס מקארתורלויטננט וויברלוחםוורנר פיטרסגנרל קולרמפקד ההתקפהטיי הארדיןלוטננט שומאכרמפקד הגרמנים המתחזיםהנס כריסטיאן בלךקונרדנהגו של הסלר
יום סנטה לוסיה הוא יום חג נוצרי שנחגג מדי שנה ב-13 בדצמבר.
החג מוקדש לקדושה המעונה הסיציליאנית הנוצרית לוצ'יה הקדושה מסירקוזה אשר לפי המסורת במהלך המאה ה-4 הביאה אוכל וסייעה לנוצרים שהסתתרו בקטקומבות הרומיות, בעת כשהיא ענדה זר עם נרות על ראשה, על מנת שתוכל לראות את הדרך ויחד עם זאת לשאת כמה שיותר אוכל עימה.
יום סנטה לוסיה נחשב כיום בו מתחילה עונת חג המולד.
יום סנטה לוסיה נחגג באופן נרחב במדינות סקנדינביה ובאיטליה, כאשר בכל אזור מודגש היבט אחר בסיפורה של לוצ'יה.
בהמשך היום רבים מילדי הגנים ותלמידי בתי הספר מקיימים תהלוכות דומות בבתי האבות, ובבתי החולים ביישובים בהם הם גרים.
כמו כן, בסקנדינביה נהוג גם לחלק לחמניות זעפרן, המכונות בשוודית "Lussekatt", ביום החג.
יום סנטה לוסיה נחגג באיטליה במיוחד בצפון המדינה באזורים לומברדיה, אמיליה-רומאניה, ונטו, פריולי-ונציה ג'וליה, טרנטינו-אלטו אדיג'ה, ובדרום המדינה בסיציליה.
בעיר ורונה נהוג לחגוג את יום סנטה לוסיה בעריכת יריד בכיכר המרכזית של העיר, בפיאצה ברה.
היריד נערך בכל שנה ב-13 בדצמבר.
ביריד נמכרים חפצים דתיים, אוכל יין, צעצועים, ממתקים ועוד.
הכיכר והדוכנים מוארים באווירה חגיגית.
יום מגיני אוקראינה (באוקראינית: День захи́сника́ Украї́ни) הוא יום זיכרון לאומי המצוין באוקראינה מדי שנה ב-1 באוקטובר.
ביום זה מודים בני העם האוקראיני ללוחמי צבא אוקראינה המגינים על מולדתם ולחיילים משוחררים, וזוכרים את הנופלים מקרב חיילי הצבא במערכות העם.
בדברי ההסבר לצו כתב פורושנקו כי מטרתו של החג היא, בין היתר, "להנציח את האומץ והגבורה של מגיני עצמאותה ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה", כמו גם את "המסורות הצבאיות והניצחונות של בני העם האוקראיני", וכן "לקדם את הרוח הפטריוטית ולתמוך ביוזמה ציבורית".
ב-14 ביולי 2021 החליטה המועצה העליונה של אוקראינה (הפרלמנט) לשנות את שמו הרשמי של החג ל"יום מגיני ומגינות אוקראינה" (באוקראינית: День захи́сникі́в і захи́сни́ць Украї́ни), כדי להכליל ביום זה את כל המערך הלוחם בצבאות אוקראינה, מאחר שבאוקראינית, בדומה לעברית, קיים הבדל דקדוקי בשמות העצם בין זכר (захисників) לנקבה (захисниць).
התאריך 14 באוקטובר נבחר בהמלצת יושב ראש , וולודימיר ויאטרוביץ' (Володи́мир В'ятро́вич), בעקבות היותו יום חג (לפי הלוח היוליאני) בכנסייה האורתודוקסית לזכר מרים, אם ישו.
החג נחגג על ידי האוקראינים מאז המאה ה-12, ובייחוד על ידי הקוזאקים באוקראינה, שזיהו את מרים כפטרוניתם, ויום זה הוא יום חגם הלאומי.
במהלך מלחמת העצמאות של אוקראינה (1917–1920) נעשה שימוש בחג על ידי .
בעוד 14 באוקטובר מציין את יום מגיני אוקראינה, קיימים מספר תאריכים נוספים בלוח השנה עבור יחידות צבא מסוימות, ובהם:
יום ראשון הראשון של חודש יוני – יום הימייה
יום שבת הראשון של חודש אוגוסט – יום חיל האוויר
7 בספטמבר – יום חיל המודיעין
9 בספטמבר – יום חיל השריון
14 בספטמבר – יום הכוחות הממונעים
14 באוקטובר – יום מגיני אוקראינה
29 באוקטובר – יום קציני הכספים
3 בנובמבר – יום התותחנים וחיל הארטילריה
3 בנובמבר – יום חיל ההנדסה
21 בנובמבר – יום חיל הצנחנים וכוחות התקיפה האווירית
12 בדצמבר – יום הכוחות הקרקעיים
23 בדצמבר – יום הכוחות המיוחדים
יום מעשים טובים הוא יום בינלאומי של עשיית טוב והתנדבות, שמקורו בישראל, שנוסד ב-2007 על-ידי שרי אריסון.
הגדרתו על ידי יוזמיו: "זהו יום המציין פעילות מתמשכת של עשיית טוב, המתקיימת לאורך כל השנה ומקדמת את הקשר הקהילתי, מגדילה ערבות הדדית ומרחיבה מעגלי התנדבות"
נכון לשנת 2024, יום מעשים טובים נחשב ליום בינלאומי המצוין ב-110 מדינות בהשתתפות מיליוני בני אדם, מתוכם השתתפו בישראל למעלה משני מיליון איש בפעילויות שונות, כגון עבודה התנדבותית עם אוכלוסיות בסיכון, ניקיון חופים, צביעה וגינון, מפגשים בין דוריים, ימי כיף, הקמת מיזמים קהילתיים ועוד.
יום מעשים טובים הושק בשנת 2007 בישראל על ידי אשת העסקים והפילנתרופית, שרי אריסון, באמצעות עמותת "רוח טובה" מקבוצת אריסון, המחברת בין עמותות וארגונים הזקוקים למתנדבים לבין אנשים שמעוניינים להתנדב, כחלק מהקרן המשפחתית ע"ש תד אריסון, הזרוע הפילנתרופית של קבוצת אריסון.
בשנת 2007 התנדבו במסגרת יום המעשים הטובים בישראל כ-7,000 איש.
היום הפך גלובלי בשנת 2011, עם משתתפים מרחבי העולם, כולל בארצות הברית, באוקראינה ובפולין.
בשנת 2012, מארגני הפרויקט חברו ל-MTV Global לקמפיין בן שישה שבועות בפלטפורמות המקוונות והטלוויזיה שלה, וחשפו את המסר ל-24 מיליון צופים ברחבי העולם.
בשנת 2014 נאסד"ק הזמינה את שרי אריסון לפתיחת יום המעשים הטובים, בטקס סגירת יום המסחר.
2018 הייתה השנה החמישית ברציפות של שיתוף הפעולה של נאסד"ק ויום המעשים הטובים.
בשנת 2017, יום המעשים הטובים השנתי ה-11, התנדבו כ-2,500,000 משתתפים מ-93 מדינות, וסימנו את היום הגדול והעולמי ביותר עד אז.
כדי לחגוג, מארגני הפרויקט ערכו אירועים מיוחדים בקניה, בפורטוגל, באיטליה, בפולין ועוד.
בשנת 2011, החלה פעילות של יום המעשים הטובים גם מחוץ לישראל.
בשנת 2016 יום המעשים הטובים צוין ב-75 מדינות, והתקיים שיתוף פעולה עם ערים גדולות כמו רומא, סאו פאולו, קאושיונג וניו יורק, כדי ליצור אירועים מיוחדים.
באירוע יום המעשים הטובים בהראלד סקוור, ניו יורק, השחקן והאקטיביסט אדריאן גרנייה תמך ביום, בכך שנשא דברים באירוע:
האפיפיור פרנציסקוס התייחס אל היום בדרשת יום ראשון שלו ברומא, לפני יום המעשים הטובים 2015, ואמר:
בשנת 2016, יום המעשים הטובים שיתף פעולה עם מרכז ההתנדבות בברזיל Atados בהפעלה ארצית.
יחד הם הגיעו ל-10,000 מתנדבים ברחבי המדינה, ול-40 ערים ברחבי ברזיל, כולל ערים גדולות כמו ריו דה ז'ניירו, ברזיליה וסאו פאולו.
באמריקה הלטינית התקיימו אירועי יום המעשים הטובים הגדולים בפנמה, בקוסטה ריקה, בברזיל, בפרו וב-16 מדינות נוספות באזור.
אחד משיתופי הפעולה הגדולים באירופה כולל את SPES (Associazione Promozione e Solidarietà) באיטליה, שארגנה אירוע גדול של יום המעשים הטובים ברומא ב-2016. יום המעשים הטובים הזמין רצים במרתון רומא להצטרף ל"ריצת כיף רומא" ולבקר ביריד יום המעשים הטובים של עמותות בקו הסיום.
יום המעשים הטובים החל לראשונה בישראל ב-2007, עם 7,000 משתתפים וצמח לכשני מיליון ב-2022.
עיריות, חברות ועמותות בכל רחבי הארץ משתתפות בארגון פעילויות מיוחדות בקהילותיהן, שיפוץ או צביעת מבנים, בניית גינות קהילתיות והתנדבות בדרכים רבות נוספות לאוכלוסיות נזקקות.
בערים כמו תל אביב וירושלים מתקיימים גם אירועי יום המעשים הטובים מיוחדים הפתוחים לקהל הרחב, כמו "שדרות היועצים" לשנת 2016 שהתקיימה בשדרות רוטשילד בתל אביב.
אנשי מקצוע נתנו פגישות ייעוץ חינם לעוברים ושבים.
אירועים ציבוריים נוספים כוללים את יריד העמותות יום המעשים הטובים 2015 בכיכר רבין, תל אביב ואשקלון, שכלל עמדות לתרומת שיער, אזור אימוץ כלבים ושוק תן וקח.
להלן תאריכי יום מעשים טובים, בישראל ובעולם
יום מעשים טובים הפך לבינלאומי ב-2011.
יום מעשים טובים קיבל את פרס המצוינות של שותפי ג'ורג' וו.
יום לייף אריקסון הוא אירוע שנתי המתרחש מדי שנה ב-9 באוקטובר.
לכבוד לייף אייריקסון (בנורדית עתיקה: Leifr Eiríksson), מגלה הארצות הנורדי, שבסביבות שנת 1000 לספירה, ככל הנראה היה האירופאי הראשון שדרך על יבשת אמריקה הצפונית (מלבד גרינלנד שאותה גילה אביו אייריק האדום).
מכיוון שהתאריך המדויק של הגעתו של לייף לאמריקה אינו ידוע, נבחר התאריך 9 באוקטובר לציון הגעתה של ה"רסטאורציה" (ספינת סלופ שהפכה לסמל של ההגירה הנורווגית-אמריקאית לנמל ניו יורק), כשהיא נושאת כמה מהמהגרים הנורווגים הראשונים לארצות הברית.
משמעות הדבר היא שהחג חל לפני יום קולומבוס (אם כי לעיתים הוא חופף לציון יום קולומבוס על ידי ארצות הברית).
הספר "אמריקה לא התגלתה על ידי קולומבוס" משנת 1874 מאת הנורווגי-אמריקאי רסמוס ב.
אנדרסון סייע להפיץ את הרעיון שהוויקינגים היו האירופאים הראשונים ב"עולם החדש", רעיון שאושר בשנת 1960 בל'אנס או מדוז.
הנשיא קלווין קולידג' בנאומו במהלך חגיגות מאה שנה לנורדים-אמריקאים ביריד המדינה של מינסוטה בשנת 1925, הכיר בלייף אריקסון כמגלה אמריקה.
בשנת 1929, ויסקונסין הפכה למדינה הראשונה בארצות הברית שאימצה רשמית את יום לייף אריקסון כחג מדינה, במידה רבה הודות למאמציו של רסמוס אנדרסון.
בשנת 1931, גם מינסוטה עשתה זאת.
כתוצאה ממאמציה של אגודת הזיכרון ללייף אריקסון בססקצ'ואן, האספה המחוקקת של ססקצ'ואן הכריזה - באמצעות צו במועצה בשנת 1936 - כי יום לייף אריקסון יצוין ב-9 באוקטובר.
עד 1956, יום לייף אריקסון הפך ליום רשמי בשבע מדינות (ויסקונסין, מינסוטה, דקוטה הדרומית, אילינוי, קולורדו, וושינגטון וקליפורניה) ובפרובינציה קנדית אחת (ססקצ'ואן).
הממשל הפדרלי של ארצות הברית הכיר לראשונה ביום לייף אריקסון בשנת 1935 כתוצאה מהחלטה משותפת של בית הנבחרים, שהוצגה במהלך הקונגרס ה-74 (1935–1936) על ידי חבר הקונגרס הארי סאות'וף מוויסקונסין.
בעשורים שלאחר מכן, נעשו מספר ניסיונות כושלים להעביר חקיקה המבקשת כי יום לייף אריקסון יוכרז מדי שנה על ידי הנשיא.
במהלך הקונגרס ה-88 (1963–1964), חברי קונגרס שונים הציגו 12 החלטות שונות בנושא זה.
במסגרת ההחלטה המשותפת משנת 1964, כל נשיא בשנים שחלפו מאז פרסם הכרזה שנתית, ולעיתים קרובות ניצל את ההזדמנות גם כדי לשבח את תרומתם של אמריקאים ממוצא נורדי באופן כללי ואת רוח הגילוי.
9 באוקטובר אינו קשור לאירוע מסוים בחייו של לייף אריקסון.
התאריך המדויק של הגעתו של לייף לאמריקה אינו ידוע, אך הסאגות מציינות שזה היה בסתיו.
הואן, נקבע 9 באוקטובר, מכיוון שהוא התרחש בסתיו וכבר היה תאריך היסטורי עבור סקנדינבים באמריקה.
התאריך נבחר מכיוון שהאונייה "רסטורציה" שהגיעה מסטוונגר, נורווגיה, הגיעה לנמל ניו יורק ב-9 באוקטובר 1825, והחלה גל הגירה מנורווגיה לארצות הברית.
מדינות שמציינות את יום לייף אייריקסון
הממשל הפדרלי של ארצות הברית מציין את החג, וכן כמה מדינות בארצות הברית מציינות רשמית את יום לייף אריקסון.
הוא נחגג בקהילות רבות, במיוחד במערב התיכון העליון ובמקומות אחרים שבהם מספר רב של אנשים ממדינות נורדיות התיישבו.
הוא נחגג זה מכבר בסיאטל, וושינגטון.
בשנת 2012, היום נחגג בלאס וגאס, נבדה.
ווסטבי, ויסקונסין, ונורווגיה, מישיגן, קיימו פסטיבלים בסמוך ליום.
היו טקסי זיכרון קנדיים, כולל באדמונטון, אלברטה, ושארלוטטאון, אי הנסיך אדוארד.
החג הוזכר בפרק "Bubble Buddy" בסדרת האנימציה של ניקלודיאון, בובספוג מכנסמרובע.
כתב בפורבס אמר שהחג מקושר לעיתים קרובות באינטרנט להופעתו ב-"SpongeBob SquarePants" וטען "אולי זו הדרך הטובה ביותר לזכור את היום".
ניתן לטעון שהפרק אחראי לפופולריות של החג מחוץ לקהילה הנורווגית-אמריקאית.
יום ראשון הוא היום הראשון בשבוע למניין הימים מן השבת.
זהו יום קדוש כמעט בכל העדות הנוצריות ויום מנוחה במדינות אירופה ואמריקה.
לפיכך, בחלק ממדינות העולם, ועל פי תקן ISO-8601, זהו היום השביעי בשבוע וחלק מימי סוף השבוע.
מקובל לקשור את יום ראשון לשמש, ולכן הוא מכונה בלשונות רבות "יום השמש", למשל באנגלית "Sunday", ובגרמנית "זונטאג".
כמו כן, בהשפעה נוצרית, הוא מכונה "יום האדון" בלשונות אחרות, למשל ביוונית "Κυριακὴ", בצרפתית "Dimanche" ובספרדית "Domingo".
בספר בראשית כתוב כי ביום זה החלה בריאת העולם.
יום זה נקרא "יום אחד" ובו נבדלו האור והחושך, היום והלילה:
בלוח השנה השומרוני והלוח הקראי, חג השבועות חל תמיד ביום ראשון, וכן בלוח השנה במגילות קומראן, יחד עם שאר מועדי הביכורים.
על-פי הברית החדשה והאמונה הנוצרית, ביום ראשון קם ישו לתחייה.
ייתכן כי שמו של היום המזוהה עם השמש (dies Solis בלטינית או Sunday באנגלית) התאים יותר להיות "יום האלוהים" בתרבות הרומית יותר מיום השבת שזוהה עם האל סטורנוס, שסירס את אביו אוראנוס ואכל את בניו.
בשנת 321 הפך קונסטנטינוס, הקיסר הנוצרי הראשון, את יום ראשון ליום המנוחה הרשמי.
אין בצו כל התייחסות לשבת, לדיבר השלישי או לתחייתו של ישו אלא דווקא ליומה של השמש:
בכל העדות הנוצריות מתקיימת ביום זה תפילה חגיגית בכנסייה ותמיד חל ביום ראשון טקס המיסה או טקס ליטורגי דומה, ומקובל להפחית מהעבודה הרגילה.
בניגוד לשמירת השבת ביהדות, ברוב העדות הנוצריות אין איסור גורף על עבודה ביום ראשון, אולם יש קהילות פרוטסטנטיות בהולנד, בדרום אפריקה, בבריטניה ובארצות הברית המזהות את יום ראשון עם השבת המוזכרת בעשרת הדיברות, ולפיכך קיים בהן איסור מוחלט על עבודה במהלך יום ראשון.
עם זאת, היו מספר קהילות וזרמים נוצריים שומרי שבת לאורך ההיסטוריה, חלקם קיימים גם כיום.
יוֹם רְבִיעִי הוא היום הרביעי מצאת השבת.
בחלק ממדינות אירופה וכן בתקן ISO 8601 הוא היום השלישי בשבוע (לפי קביעה ש'שבוע' מתחיל ביום העבודה הראשון).
בחלק מהמדינות המוסלמיות יום רביעי הוא היום האחרון בשבוע העבודה.
בשפות הגרמאניות השם נגזר משמו של האל הנורדי, אודין – שמבוטא בגרמנית 'ווטאן' (כתיב: Wodan).
וכך גם בשפה האנגלית, השם 'Wednesday' נשתרש מאותו מקור נורדי שבאנגליה של טרום הנצרות Woden, ומהווה שיבוש של Woden's Day, בהולנדית Woensdag, ו-Onsdag בשוודית.
דווקא בגרמנית עצמה נקרא יום רביעי בשם Mittwoch (מילולית: אמצע השבוע).
שם זה החליף את השם המקורי Wodanstag במאה העשירית לספירה.