tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 1955 הוא הצטרף לארסנל ביחד עם חברו למועדון ויק גרובס, תמורת 30,000 לירות שטרלינג, והחליף את לן ויליס בתפקיד המגן הימני של המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה בהרכב ב-25 בדצמבר 1955 במשחק מול צ'לסי, והמשיך לשחק בעמדה זו עד סוף העונה.
הוא השתתף כמעט בכל משחקי עונת 1956/1957 ועונת 1957/1958. בתקופה זו הוא גם שיחק במדי קבוצת לונדון XI בשני משחקי חצי גמר גביע ערי הירידים מול לוזאן ספורטס.
אולם, הוא הפסיד את מקומו בהרכב לטובת ויליס לאחר הפסד 1 - 3 לברנלי בספטמבר 1958. הוא חזר ללייטון אוריינט לאחר שהשתתף בארבעה משחקים בחצי הראשון של עונת 1958/1959; בסך הכל הוא השתתף ב-110 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שלושה שערים (כולם בגביע ה-FA).
הקדנציה השנייה שלו באוריינט נמשכה שבע עונות, שבמלכהן העפיל המועדון בפעם היחידה בתולדותיו לליגה הראשונה (עונת 1962/1963).
צ'רלטון פרש בקיץ 1965, לאחר שהשתתף ב-366 משחקי ליגה במדי אוריינט.
הוא התמנה לתפקיד המאמן של ויימות', והדריך את המועדון במשך שבע שנים.
לאחר מכן הוא עבד כמנהל מחוזי מטעם חברה להימורי כדורגל.
במקביל לכך, הוא היה פעיל בקרן האוהדים של לייטון אוריינט.
אביו, הנקרא גם כן סטנלי, שיחק בשנות ה-20 ובשנות ה-30 באקסטר סיטי ובקריסטל פאלאס.
אין לו קשר לבובי וג'ק צ'רלטון ששיחקו במקביל במנצ'סטר יונייטד ובלידס יונייטד.
סטנלי ניוקומב קנטון (Stanley Newcomb Kenton; 15 בדצמבר 1911 - 25 באוגוסט 1979), מוזיקאי ג'אז, פסנתרן ומוביל תזמורות ביג בנד.
קנטון ניצח על אחת מהתזמורות הפופולריות והמוערכות ביותר בשנות הארבעים ומיצב את המוזיקה שלו כג'אז להאזנה באולם קונצרטים ולא כתזמורת קלה של מועדוני ריקודים, כרוב תזמורות הג'אז של התקופה.
הוא היה מתנגד תקיף לשינויים שהכניסה מהפכת הבי בופ לג'אז בסוף עשור זה (בהם דגש על יצירתיות, ביטוי אישי ווירטואוזיות של הנגן הבודד, אלתור חופשי ושימוש במקצבים שונים).
התבטאויותיו כנגד מחוללי הבי בופ ונגניו היו בוטות והתפרשו לא אחת כגזענות, למרות שקנטון העסיק מוזיקאים אפרו-אמריקאים רבים והיה ידיד קרוב של עמיתיו, מובילי התזמורות האפרו-אמריקאים, דיוק אלינגטון וקאונט בייסי.
קנטון נולד בויצ'יטה, קנזס וגדל והתחנך בקולורדו וקליפורניה.
הוא ניגן פסנתר מילדותו והשתתף במספר תזמורות ריקודים עד שיצר את תזמורתו הראשונה ב-1941. התזמורת נקראה על שם להיטה Artistry in Rhythm, התזמורת הופיעה באולמות ריקודים, לאחר הצלחה ראשונית התפרקה.
ב-1943 גיבש סביבו הרכב נוסף שכלל, בין היתר את סטן גץ וארט פפר בסקסופונים ואת הזמרת אניטה או'דיי.
קנטון הוחתם בחברת התקליטים "קפיטול רקורדס".
מ-1944 כיוון קנטון את תזמורתו להפוך לתזמורת קונצרטים ולא לתפקד כתזמורת אולמות-ריקודים, צעד חשוב ומהפכני בג'אז של שנות הארבעים המוקדמות.
הוא לקח לצידו את פיט רוגולו כמעבד מוזיקלי על מנת שיצור עיבודים מתאימים.
ההחלטה המוצלחת של קנטון תרמה ליציבות הביג בנד, בשעה שרוב תזמורות הריקודים שניגנו ג'אז בסגנון הישן החלו להתפרק לקראת סוף אותו עשור, עקב שינויי הטעם במוזיקה לריקודים.
קנטון יצר צליל מובחן וייחודי, שהושפע מתזמור קלאסי של מלחינים כגון מוריס ראוול וריכרד שטראוס, אשר נקרא "ג'אז פרוגרסיבי" וקנה לו אוהדים רבים.
הקלטה מייצגת של אותה תקופה היא הקלטת שיר הנושא של הפילם נואר לאורה (Laura) שהפך על ידי הקלטה זו לסטנדרט.
בשנת 1944 השתתף עם אניטה או'דיי בסרט Artistry in Rhythm
וב-1947 צולמה להקתו לסרטLet's Make Rhythm.
במהלך שנות הארבעים זכו התזמורת ונגניה לייצוג קבוע במשאלי המבקרים והקוראים של המגזין דאון ביט.
שנת 1950 מסמלת שינוי בהרכב התזמורת.
קנטון בנה הרכב בעל 39 נגנים עם 16 כלי קשת, חטיבת כלי נשיפה מעץ, שתי קרנות יער וחטיבת קצב.
לצליל ה"מלא" של התזמורת העניק המפיק פיל ספקטור, שנים רבות לאחר מכן, את הכינוי חומת הצליל .
הלהקה התקיימה רק עד 1951 ויצאה לשני סיבובי הופעות לפני שהתפרקה עקב חוסר אפשרות כלכלית להחזיק תזמורת כה גדולה, וקנטון חזר למבנה של 19 נגנים.
בהרכב הסווינג של שנות החמישים ניגנו בתזמורת שמות שיהפכו לכוכבים בתחום הג'אז והבי בופ שהחל להתפתח כגון ג'רי מאליגן, לי קוניץ, זוט סימס, מל לואיס ורבים אחרים.
בשנת 1954 נבחר קנטון על ידי קוראי דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז.
הדבר סימן מחד הערכה לפועלו אך מאידך סימן אותו כמי ש"זמנו עבר".
בשנת 1956 זכו בסקר המבקרים של דאון ביט אך ורק נגנים אפרו-אמריקאים, רובם נגני בי בופ.
קנטון, ששהה עם תזמורתו בקנדה שיגר מברק ובו הטענה, שהתפרשה כגזענית שהנגנים החדשים "מגעילים" אותו ושנגני ג'אז לבנים הם בבחינת "מיעוט חדש".
המבקר לאונרד פד'ר פרסם את דבריו של קנטון, תקף אותם וטען שדבריו של קנטון הם תלונות בשל אי זכייה.
קנטון הוקע כגזעני, למרות שמספר הנגנים השחורים בתזמורתו לא היה נמוך יותר מבכל תזמורת אחרת באותה עת.
הוא זכה לתמיכה מעמיתו של פד'ר, נאט הנטוף שכתב שקנטון חף מכל דעה קדומה.
פד'ר התנצל לבסוף במכתב פומבי ב-1960, עם זאת אבק הגזענות דבק בקנטון לאורך שנים רבות.
בשנים 1962 ו-1963 זכו שני אלבומים של תזמורתו מאותה תקופה בפרס גראמי עבור Adventures in Jazz ו-West Side Story.
אולם החל מאותה תקופה התקשה קנטון לגייס נגנים מוכשרים.
סולנים מוכשרים העדיפו את הבי-בופ והמשכיו ולא נטו להשתתף בתזמורת גדולה.
לכן אכלס קנטון את שורות התזמורת בצעירים, על חשבון הרמה האמנותית והמקוריות.
באותן שנים הלחין מוזיקה לטלוויזיה, לסדרה "Mister Roberts" ולתוכניות שונות אחרות.
בשנות השבעים פעל בעיקר כמחנך ויצר כלים ליצירה והדרכה של תזמורות ביג בנד של בתי ספר ומכללות.
ב-17 באוגוסט 1979 קיבל התקף שבץ, ממנו נפטר כעבור מספר ימים.
סְטֶנְדֶּר הוא שולחן קריאה שניתן להניח עליו דפים או ספר לשם קריאה או הרצאה.
השימוש בסטנדר מקובל מאוד בבתי כנסת, בתי מדרש וישיבות, והוא עשוי לשמש גם נואמים, מרצים או דרשנים.
לעיתים המשטח בראש הסטנדר הוא משופע.
הסטנדר בנוי בדרך כלל כך שניתן להשתמש בו בעמידה או בישיבה (על ידי הטייתו), על פי נוחות המשתמש.
בימינו, ישנם סטנדרים שבהם ניתן לשנות ולכוונן את גובה המעמד או את זווית השיפוע כדי לאפשר קריאה תוך כדי עמידה מול קהל.
השימוש בסטנדרים התרחב מהקשר דתי (בתי כנסת, ישיבות ואפילו בכנסיות) גם לאולמות הרצאה אקדמיים.
לעיתים הסטנדר ישולב עם עזרים נוספים הנדרשים במהלך ההרצאה כמיקרופון, בקרה על מערכת האודיו או הווידאו באולם וכן חיבור לעמדת מחשב.
סטנגה הייתה להקת רוק-גראנג' ישראלית שהוקמה ב-1999 על ידי דר גולן.
הלהקה הצליחה לבסס את עצמה בסצנה המחתרתית של תל אביב וצברה מאזינים צעירים רבים, זאת על אף שלא הצליחה להיכנס לזרם הרוק המרכזי בארץ.
הלהקה החלה את דרכה באשדוד, בשנת 1999, כאשר דר גולן, סולן הלהקה הקים את להקת הגראז' הראשונה שלו.
דר גייס את אחיו, תום גולן לעמדת המתופף ואת נועם "המנוע" האוזמן לעמדת גיטרת הסולו.
עמדת הבס, שאוישה בתחילת הדרך על ידי זהר ינוביץ', עדיין לא מתייצבת לחלוטין אבל לראשונה יש הרכב שלא משתנה לגמרי בין הופעה להופעה והשם סטנגה נולד.
בשנת 2003 הצטרף יואב מצ'ולסקי לסטנגה, כבסיסט.
בשנת 2006 הלהקה התחילה להופיע ברחבי הארץ, בין היתר בפסטיבלים דוגמת "רוק עצמאות", "בראשית", "בומבמלה" ו"שיר היונה".
ב-2008 חתמה סטנגה על חוזה עם אן אם סי, וחברה למפיק יפתח שחף (היהודים), לטובת הקלטת דיסק ראשון.
ב-2009 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "מה שבא לאט הולך מהר".
מתוכו יצאו כסינגלים "בואי כפרה" ו"טרנזיסטור" (יוליה פלוטקין מככבת בקליפ), הסינגלים התקבלו יפה ברדיו אך לא לאורך זמן.
סטנגה ואן אם סי נפרדו ב-2011 וסטנגה הודיעה על הפסקת פעילות.
דר גולן - סולן גיטריסט ויוצר ראשי.
אחראי לחלק גדול מהעיצובים של המיתוג של סטנגה.
נועם האוזמן - גיטריסט ויוצר חלק מהשירים של סטנגה.
יואב מצ'ולסקי - גיטרה בס.
סטנה קטיק היא שחקנית קנדית-אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל דמות הבלשית קייט בקט (אנ') אותה גילמה בסדרה "קאסל" (2016-2009) ברשת ABC, ובשל הופעתה בתור הסוכנת אמילי ביירן בסדרה "אבסנטיה" (2020–2017) ברשת AXN.
קטיק נולדה בהמילטון, אונטריו שבקנדה, להורים סרביים שהיגרו מקרואטיה; פטאר וראדה קטיק.
בתיאור האתני שלה, הצהירה: "ההורים שלי הם סרביים מקרואטיה.
אני קוראת לנו דלמטיים כי זה החלק בעולם שממנו אנחנו במקור.
יש לי בני משפחה סרביים, קרואטים ואפילו קומץ ממונטנגרו."
מאוחר יותר עברה קטיק עם משפחתה לאורורה, אילינוי.
היא בילתה כמה שנים הלוך ושוב בין קנדה וארצות הברית.
קטיק שיחקה את חנה גיטלמן בסדרה "גיבורים", את קולט סטנג'ר בעונה החמישית של הסדרה "24" ואת ג'ני בסרט "חגיגה של אהבה", בכיכובו של מורגן פרימן.
בשנת 2008 היא שיחקה את מורגנשטרן בסרטו של פרנק מילר "הספיריט" ואת קורין בסרט של ג'יימס בונד "קוונטום של נחמה".
בחודש אוגוסט 2008, רשת ABC הודיעה על רכישת סדרת הטלוויזיה "קאסל", בכיכובם של קטיק בתור קייט בקט וניית'ן פיליון בתור ריצ'רד קאסל.
בשנת 2008 הקימה קטיק חברת הפקות משלה, Sine Timore Productions, שפירושו בלטינית "ללא פחד".
קטיק נבחרה למקום ה-24 ברשימת "100 הנשים הסקסיות של הטלוויזיה לשנת 2009" של האתר BuddyTV.
בשנת 2017 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המתח והפשע "אבסנטיה" ברשת AXN ולאחר מכן באמזון פריים וידאו, בתפקיד סוכנת ה-FBI אמילי ביירן.
הסדרה סיימה את שידוריה ב-2020 לאחר שלוש עונות.
קטיק מתגוררת כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה.
היא דוברת אנגלית, סרבית, צרפתית, איטלקית, וסלובנית באופן שוטף.
היא מחזיקה באזרחות כפולה בקנדה ובארצות הברית.
ב-25 באפריל 2015 היא נישאה לבן זוגה בשנים האחרונות, כריס ברקליאץ', יועץ פיננסי אוסטרלי, בטקס פרטי בחוף הדלמטי בקרואטיה, יום אחד לפני יום הולדתה ה-37.
ב-19 ביוני 2022, נציג מטעמה של קטיק אישר שקטיק וברקליאץ' קיבלו את בנם הראשון בברכה במהלך החורף.
+שנהסדרהתפקידהערות2004The Handlerמריאלהפרק: "Bleak House"זהות בדויהדיילתפרק: "Facade"L.A.
סטאנלי פיינס או "הדוד סטאן" הוא דמות בדיונית בסדרה המצוירת "גרוויטי פולס", שנוצרה ודובבה במקור על ידי אלכס הירש, ודובבה לעברית על ידי אמנון וולף.
סטן הופיע בכל פרקי הסדרה
סטן נולד ב-15 ביוני בשנות ה-40 בניו ג'רזי לצד אחיו התאום פורד פיינס.
סטנלי, בניגוד לאחיו התאום, הוא קשוח, בריון, בעל קול צרוד וביטחון עצמי גבוה, הנוטה להיפצע פעמים רבות ולגנוב דברים לעיתים.
במהלך ילדותו מצא מערה ביחד עם אחיו פורד, שם מצא ספינה נטושה, לקחו אותה לעצמן וקראו לה "סטן המלחמה" (stan o' war) שעליהם כתבו ושהם הבטיחו לשוט בה מניו-ג'רזי, למקום אחר.
במשך השנים הם המשיכו לטפח עוד ועוד את הספינה, סטאן המשיך להסתבך בצרות, ושגרה רגילה שררה בתיכון בו למדו.
ביום אחד קראו לו ולאחיו התאום למנהל.
המזכירה הסבירה שזה רק בשביל אחיו, הוא הקשיב לשיחה ובשיחה המנהל אמר לפורד שהוא יכול לזכות בבחינה למלגה מיוחדת בקצה השני של המדינה, אם השופטים יאהבו את המצאתו, ולהרוויח כסף רב.
כאשר סטן שמע זאת הוא הודאג, כי פחד שיאבד את חברו היחיד, וגם הבין שלא יהיה איתו בהפלגת הספינה שבנו.
יום לפני הצגת המכונה של פורד לשופטים, סטן אכל טופי והגיע למתחם יריד המדע, וכאשר הביט במכונה של אחיו, כעס עליה מאוד וזרק עליה את הטופי מכיוון שגרמה לו לכל השינויים,ובטעות הורס אותה מעט,סטן החזיר זאת למקום, והפיל את שקית הטופי לרצפה.
יום למחרת פורד נכשל בהצגת המכונה כי סטן קלקל לו אותה, ופורד מאשים אותו ישירות מכיוון שהבחין בשקית הטופי הזרוקה.
אביו, אמו ופורד מגרשים אותו מהבית מכיוון שכעסו עליו, כי זה היה הסיכוי היחיד של המשפחה לעבור מניו-ג'רזי לעיר אחרת.
סטן עוזב את הבית ומחליט להתחיל לעבוד, במכירות, ומרמה אנשים פעם אחר פעם ברחבי העולם על מוצרים פגומים, ונחשב כפושע נמלט (בגלל זה יש במשרדו דרכונים ותעודות מזויפות).
לאחר עשר שנים שלא נפגשו, פורד שולח לו גלויה מהעיירה "גרוויטי פולס", כדי לזמן אותו לפגישה.
בפגישה הם יורדים לקומת הפורטל, ופורד אומר לסטנלי שייקח את היומן הראשון, ויחביא אותו כמה שיותר רחוק ממנו, וסטן כועס עליו, כי הם נפגשו רק לפני עשר שנים, וכשהם נפגשים אז הוא רק אומר לו שיתרחק כמה שיותר.
פורד וסטן הולכים מכות, ובמהלך זאת מפעילים את הפורטל,וסטן מקבל צריבה בגב מסימון מוזר שמתברר כקעקוע המסתורי של סטן.
סטן בטעות דוחף את פורד לפורטל, והוא נעלם, וברגע האחרון מביא לו את היומן (כאשר פורד היה בין הממדים, הוא היה במימד מקביל בו סטן לא דחף את פורד לשער ולקח את יומן 1 מבלי לעשות בעיות).
סטנלי מרגיש רגשות אשם עם עצמו, וכשמגיע לסופרמרקט בעיירה, כולם חושבים שהוא פורד, ומעוניינים לבקר בבקתתו, אז סטאן מתחזה לאחיו, ופותח עסק: בקתת המסתורין, חנות מזכרות מטופשת, מגעילה ומוזרה, שבעיקר סוחטת כסף, וסטן מנהל אותה עד היום.
אז כעת מנהל סטאן חיים חדשים: ביום - מוכר תמהוני, בלילה - מנסה להציל את אחיו.
סטן מנהל את האתר לתיירים "בקתת המסתורין" ומארח בחופשת הקיץ את דיפר ומייבל.
הוא אויבו המושבע של גדעון גליפהול.
מאוהב בסוזן עין עצלה, ויוצא איתה לדייט בפרק 4. בפרק 7 מנהל מסיבה בבקתה.
בפרק 10 מתמודד עם פחד הגבהים שלו.
בפרק 12 חוגג את הקיץ-ווין.
בפרק 13 עושה עסקה עם מייבל שתהיה הבוסית למשך שלושה ימים של "בקתת המסתורין".
בפרק 18 מייבל כועסת עליו כי לא שמר טוב על רטט.
בפרק 20 בסוף מגלים שיש לו את שלושת היומנים.
בפרק פתיחת העונה פותח מחדש את בקתת המסתורין, ולחוץ מהסוכנים הממשלתיים, כדי שלא ידעו על הפורטל.
בפרק 6 מספר לתייר סיפורים מוזרים בחנות.
בפרק 11 מפעיל את הפורטל לספירה לאחור, ודיפר, מייבל וסוס כועסים עליו מכל מה שלא סיפר להם, ומבקש ממייבל שלא תלחץ על כפתור הביטול, ומביא את פורד בחזרה, ובפרק 12 הוא ופורד מספרים על העבר שלהם.
בפרק 16 יוצא להרוס את כל האטרקציות המתחרות שלו.
בפרק 20 נלחם נגד ביל ומנצח אותו, ובסוף הסדרה יוצא עם פורד לאוקיינוס האטלנטי, על מנת לחקרו, ונותן את הנהלת בקתת המסתורין לסוס.
סטנדרד כרמל (Standard Carmel) היא המכונית הראשונה שהורכבה בארץ ישראל, על ידי "חברה ארץ-ישראלית למובילים בע"מ", בחיפה בשנת 1936, בדגם: "פליינג סטנדרד".
צבי ואלכסנדר שפרלינג, אשר עלו לארץ מגרמניה פגשו בלונדון בשנות השלושים של המאה ה-20 את ג'וזף קמפר, שהיה מפקד טייסת במלחמת העולם הראשונה.
מהפגישה בלונדון, צמח הרעיון לייצר מכוניות בארץ ישראל שהייתה בשליטת המנדט הבריטי.
האחים שפרלינג קיבלו זיכיון מחברת 'סטנדרד' להרכיב את הדגם החדש שכונה 'פליינג סטנדרד'.
בשנת 1935 הם בנו מפעל ליד גשר פז ברחוב נצרת בחיפה בשם "חברה ארץ-ישראלית למובילים בע"מ", והחלו לקבל משלוחים של מכוניות אנגליות מפורקות דרך הים ולהרכיבן כאן.
הבול מתוך סדרה של 4 בולים בנושא: "תעשיית המכוניות בישראל".
על יתר הבולים מופיעות תמונות של סברה ספורט 1961, קייזר מנהטן 1951, וג'יפ סופה 1992.
הורכבו שתי יחידות בשנת 1936.
ניסיון זה בא אל קיצו לאחר שיוצרו כעשרים מכוניות בלבד.
מלבד הכרמל הורכבו בבית המלאכה שתי משאיות תלת גלגליות של סקמל ומשאית נוספת בעלת ארבעה גלגלים.
עקב מאורעות 1936 נסגר סופית בית מלאכתם של האחים שפרלינג.
השם שניתן לרכב היה "סטנדרד כרמל", אולם אין קשר עם השם שנתן מאוחר יותר יצחק שובינסקי למכוניתו כרמל מתוצרת אוטוקרס.
סטן סמית' הוא טניסאי עבר אמריקאי.
כאחד הטניסאים הבולטים בעולם במשחקי זוגות בשנות ה-70, זכה סמית' שבע פעמים בטורנירי גראנד סלאם, מהן שתי זכיות יחיד וחמש זכיות בזוגות גברים.
בהיותו סטודנט באוניברסיטת דרום קליפורניה ניצח סמית' מספר פעמים באליפות לסטודנטים.
ב-1971 הפסיד בגמר ווימבלדון לג'ון ניוקומב, אבל שנה אחר-כך, בגיל 25 (ביולי 1972) ניצח בגמר ווימבלדון את איליה נסטסה הרומני וזכה בתואר.
בתחרויות זוגות גברים זכה בגראנד סלאם חמש פעמים לצד בוב לוץ.
במהלך הקריירה הוא זכה שמונה פעמים בגביע דייוויס.
לאחר סיום הקריירה הפך למאמן באיגוד הטניס האמריקאי, ולאחר מכן פתח אקדמיית טניס משלו.
שמו של סטן סמית מזוהה עם מותג נעליים מצליח של חברת אדידס (בצבעי לבן-ירוק) שבשנות ה-70 שימשו כנעלי טניס אולם היום הן משמשות כנעלי אופנה בלבד.
גמרים של גראנד סלאם יחידים
סטֶנוֹמילוּס (שם מדעי: Stenomylus; מילולית: "טוחנת צרה") הוא סוג נכחד של גמל אשר חי באמריקה הצפונית בין האוליגוקן לתחילת המיוקן.
הוא היה קטן יותר מהגמלים המודרניים והיה חסר דבשת.
גמל זה הגיע לגובה 61 ס"מ והיה דומה במראהו לצבי או לאנטילוקפרה והיה בעל צוואר ארוך כמו של צבי ג'ירפי.
הוא היה בעל רגליים דקות שהכילו פרסות והותאם לריצה מהירה כדי לברוח מטורפים בערבות הקדומות של האוליגוקן.
מבנה שיניו היה בעל חותכות קטנות וטוחנות צרות ומרובות והוא היה בעל שפתיים שריריות.
מבנים אלה התאימו ללעיסת עשב או אכילת עלי שיחים.
סטנהופ אלכסנדר פורבס היה אמן בריטי וחבר מייסד באסכולת ניולין.
פורבס נולד בדבלין, בנם של ג'ולייט דה גויס פורבס, אישה צרפתייה, ויליאם פורבס, מנהל רכבת אנגלי, שהועבר אחר כך ללונדון.
היה לו אח גדול, סר ויליאם פורבס, שהיה גם מנהל ברכבת לונדון-ברייטון-החוף הדרומי.
הוא נישא בקיץ 1889 לציירת הקנדית אליזבת ארמסטרונג בכנסיית סנט פיטר של ניולין.
ביתם הראשון היה בקוטג' "טירת הצוקים", שמשקיף על הים.
נולד להם בן בשם אלכסנדר (אלק).
אליזבת מתה בשנת 1912 מסרטן.
לאחר מותה של אשתו הראשונה, התחתן פורבס עם ידידתו ותלמידתו מודי פאלמר, בשנת 1915. במהלך מלחמת העולם הראשונה בנו אלק שירת בחיל הרגלים ונהרג באוגוסט 1916. הוא קבור בבית העלמין ברחוב גילמונט, שם הוקמה מצבתו שעוצבה על ידי אביו.
סטנהופ פורבס גם פיסל והקים אנדרטה לבנו בכנסיית הקהילה המקומית.
פורבס נפטר בניולין ב-2 במרץ 1947 בגיל 89. הוא נקבר בחצר הכנסייה של כנסיית פאריש סאנקרד.
סטנהופ פורבס למד במכללת דוליץ' אמנות אצל ג'ון ספרקס.
אביו עבד אז ברכבת בלוקסמבורג.
לאחר תקופה שבריאותו התדרדרה, פורבס הורחק ממכללת דוליץ' ולמד אצל מורים פרטיים בבריסל.
לאחר סיום מלחמת צרפת-פרוסיה, פורבס חזר ללונדון.
ג'ון ספארקס עזר לשכנע את אביו ויליאם פורבס בכישרונו האמנותי של בנו, סטנהופ פורבס.
הוא נכנס ללמד בבית הספר לאמנויות של למבט, ובשנת 1878 השתתף בקורסים של האקדמיה המלכותית אצל סר פרדריק לייטון וסר ג'ון מילאיס.
פורבס שב לאירלנד למספר חודשים לבקר את ד"ר אנדרו מלוויל, חבר המשפחה ופרופסור במכללת קווין.
כשהם היו שם, הם דיברו על אמנות וסטנהופ פורבס צייר נופים של אזור גולווי.
הוא גם קיבל את העבודה הראשונה שלו לציור דיוקן.
כשחזר בלונדון, בגיל 18, ומשימה נוספת לציור דיוקן בתו של הרופא.
הוא הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1879.
אחר כך למד בסטודיו הפרטי של ליאון בונאט, בפריז משנת 1880 עד 1882. בשנת 1881 פורבס נסע לקנקאלה, בריטני וציירו בשטח, כמו הצייר ז'ול בסטיאן-ליפג'.
בטכניקה זו השתמש פורבס במשך כל הקריירה שלו.
על אזור בריטני, גברת ליונל בירץ' כתבה: "זהו החלק היפה והמעניין ביותר של צרפת, נראה כי היה בו כל מה שאמן יכול לחפש.
הוא מיושב על ידי אנשים מסוג מסוים שלובשים עדיין את התלבושות הלאומיות היפות שהועברו מימי עבר ושמרו על השפה הישנה של אבותיהם.
כל כפר שמר באדיקות את המסורות הישנות באופנת הלבוש והתנהלות חייהם.
ציור של סטנהופ שנעשה שם, "רחוב בבריטני", הוצג והתקבל בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1882 ונמכר בהמשך אותה שנה לגלריית ווקר לאמנות בליברפול.
במהלך נסיעה ב-1883 לבריטני, פורבס שהה בקימפרלה, וציוריו משם הוצגו באקדמיה המלכותית בשנת 1884. אמנים אחרים שציירו אז בבריטני וייתכן שפורבס פגש, היו נורמן גרסטין, נתנאל היל, וולטר אוסבורן.
לאחר שסיים את לימודיו בצרפת, פורבס שב ללונדון והציג עבודות שיצר בבריטני בתערוכות האקדמיה המלכותית בשנת 1883. בשנת 1884 עבר לניולין בקורנוול, ועד מהרה הפך לדמות מובילה במושבה האומנים שהלכה וגדלה.
על המקום הזה אמר פורבס: הגעתי מצרפת, והסתובבתי בקורנוול, בבוקר אביבי בדרך מאובקת שהובילה לניולין.
לא חשבתי כי מקבץ הבתים עם הגגות האפורים שראיתי על צלע ההר, יהיו ביתי במשך שנים רבות.
לא ברור לי מה משך למקום הזה אמנים מפריז ואנטוורפן, במיוחד מספר ציירים אנגלים צעירים שלמדו שם.
אשר בערך באותה עת, נראו נמשכים לעבר הפינה הזו של ארץ מולדתם .
מושבת האמנים בניולין זכתה לתשומת לב לאומית עם עבודות של פורבס בתערוכה באקדמיה המלכותית בשנת 1885. הנרי טייט קנה את "בריאות הכלה", שנמצאת כעת בגלריית טייט בלונדון.
בשנת 1892 הפך פורבס לחבר באקדמיה המלכותית.
פורבס היה היו"ר המייסד והנאמן של הגלריה לאמנות ניולין החל משנת 1895.
פורבס ואשתו הראשונה הקימו את בית הספר לאמנות ניולין בשנת 1899. המקום סבל מהאטה כלכלית כתוצאה ממשבר תעשיית הדייג, הכרייה והחקלאות.
בית הספר לציור עזר להביא לתחייתו הכלכלית על ידי עידוד אנשים לנפוש באזור וללמוד ולתרגל אמנות.
בשנת 1910 נבחר פורבס לאקדמיה המלכותית.
פורבס הפך לחבר באגודת האמנים של סנט איבס בשנת 1928.
בשנת 1933 התמנה לחבר מלא באקדמיה מלכותית .
פורבס צייר בדרך כלל סצנות ונופים בז'אנר ציורי חוץ.
מעבר לציורי החוץ שעשה, הוא גם צייר סצנות פנים והיה מיומן בלכידת אפקטים "חמים ומקסימים" של התאורה בחדר והאנשים המצויים בו, כמו "הפנס", שנעשה בשנת 1897.
על יצירותיו של פורבס אמר נורמן גרסטין: "הוא צייר טוב ולא סנטימנטלי, בעבודותיו יש תחושת כנות שפונה לכולם."
סטנודוס לאוכיכטיס (שם מדעי: Stenodus leucichthys) הוא מין של דג ממשפחת הסלמוניים, אשר נכחד מהטבע לאחר הכחדתו מהנהרות שסביב הים הכספי.
דג זה הוא קרובו לסוג של המין Stenodus nelma ולעיתים הוא נחשב לתת-מין שלו, אך רוב החוקרים רואים בו מין נפרד.
דג זה היה מצוי במספר נהרות צפוניים וקרירים במרכז אסיה ומזרח אירופה, ומצוי כיום רק בשבי בנהרות שונים סביב האזור הארקטי בצפון אסיה וגם בנהרות באמריקה הצפונית ובעיקר באלסקה.
אורכו של דג זה הוא 70 עד 75 סנטימטרים בממוצע, אך הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך של 1.5 מטר ומשקל של 40 קילוגרם, מה שהופך אותו לגדול שבדגי תת-המשפחה Coregoninae.
צבע הדג כסוף עם גב ירוק, כחול או חום.
הוא בעל ראש גדול עם לסתות גדולות וסנפיר גבי מעוקל בולט.
הדג יכול לשרוד במים ארקטיים קפואים מתחת ל-18 מעלות.
הוא ניזון בצעירותו מחרקי מים ומדגיגים, אך ככל שהוא מתבגר הוא הופך לטורף.
הדג היה מצוי בנהרות צפוניים ובמספר אגמים בקרבת הים הכספי והיה עולה קילומטרים רבים במעלה הוולגה, האורל והטרק כדי להתרבות.
עם זאת בניית סכרים ומאגרי מים לאורך הנהרות ומניעת הגעה לאזורי הרבייה היו הסיבות שדג זה נכחד בטבע ומצוי רק בכמה שמורות מוגנות כיום.
סטנוב (באוקראינית: Сатанів, סטניב; ברוסית: Сатанов; בפולנית: Satanów; ביידיש: סטאנאוו) היא עיירה במחוז משנה חמלניצקי באובלסט חמלניצקי שבאוקראינה.
בעבר התקיימה בעיירה אחת הקהילות החשובות ביהדות פודוליה.
העיירה השתייכה עד יולי 2020 למחוז המשנה הורודוק שבאובלסט חמלניצקי, אולם מחוז-משנה זה בוטל ואוחד לתוך מחוז-המשנה חמלניצקי.
בסטנוב התקיימה מראשית המאה ה-16 קהילה יהודית גדולה וחשובה.
הקהילה הותקפה במתקפות חוזרות של הטטרים ומאוחר יותר של קוזאקים ובית הכנסת הגדול שלה נבנה כמבצר כדי לאפשר הגנה מהירה על יהודי העיירה במקרה של מתקפה.
בית כנסת זה ששוקם ב הוקם כבר ב-1514 והוא נחשב לעתיק שבבתי הכנסת באוקראינה.
ב הייתה סטנוב הקהילה החשובה ביותר בפודוליה, ככזו התנהל בה ב-1756 משפט נגד הפרנקיסטים.
עד 1862 הוגבל היישוב היהודי במקום בשל קרבתו לגבול האוסטרי.
ב-1919 היו יהודי העיירה נתונים שוב לפוגרומים שביצעו לאומנים אוקראינים.
ב-1942 חוסל היישוב היהודי בסטנוב בעת שואת יהודי אוקראינה.
ב-2020 אותרו שני מרתפים שבהם הושארו מאות מיהודי העיירה למוות בחנק, הגופות הועברו לקבורה ובמקום מתוכנן פארק לזכר הקרבנות
חלק מרבניה של סטנוב ידועים בשמם:
רבי ליבא אב"ד סטנוב - מחותנו של מהר"ם מלובלין
רבי אברהם חיים שור (נפטר ה'שצ"ב) - מחבר צאן קדשים ותורת חיים, בהמשך כיהן כאב"ד בלז
רבי יצחק כהנא - בנו של רבי משה מרדכי הכהן מברזאן ולבוב
רבי שלמה שפירא (נפטר ה'ת"ח) - בנו של רבי נתן שפירא מחבר "מגלה עמוקות"
רבי משה (אוירבך) אב"ד סטנוב (אחרי ה'תל"ז) - בנו של רבי יוסף משה אב"ד קרקוב ואביו של ר' נתן גאלגטר-אוירבך שהיה ראש הקהל בסטנוב
רבי משה אב"ד סטנוב (סביבות ה'תק"ן) - בנו של רבי נפתלי הירץ אב"ד דובנה
רבי אלכסנדר סנדר מרגליות (נפטר ה'תקס"ב)
רבי מרדכי מרגליות (חי בסביבות ה'תקפ"א)
מן הקהילה היהודית בסטנוב יצאו אישים רבים, שניים מהם מוכרים על שמה:
מנדל לפין - המכונה גם ר' מנדל סטנוב
יצחק סטנוב - סופר עברי, מן הפעילים בדור המאספים של תנועת ההשכלה בברלין
איצ'ה ממבוש - אמן, בוהמיין, ממקימי כפר האמנים עין הוד.
סטנה ליין (בשוודית: Stena Line) היא חברת ספנות שוודית, אחת ממפעילות המעבורות הגדולות ביותר בעולם.
היא פועלת ב-11 מדינות בצפון מערב אירופה.
החברה נוסדה בשנת 1962 על ידי סטן אלן אולסן בעיר גטבורג, שבה שוכן עד היום מטה החברה.
היא החלה לעסוק בהובלת נוסעים ומטענים.
בעשורים הבאים הלכה פעילותה של החברה והתרחבה, במידה רבה בזכות רכישת מספר רב של חברות ספנות אירופיות.
החברה משרתת גם נמלים בנורווגיה ובפינלנד.
בשנת 2022 היו בבעלות החברה 42 אוניות, במעמס של עד 63 אלף טון.
היא החזיקה בשתי אוניות נוספות בחכירה.
20 מן האוניות היו בעלות קיבולת של 900 נוסעים ויותר (עד למקסימום של 2,300 נוסעים).
האוניות מובילות נוסעים, כלי רכב ומטענים.
סטנדרד צ'רטרד הוא בנק רב-לאומי בריטי המספק בעיקר שירותי בנקאות תאגידית, בנקאות השקעות וניהול עושר.
אף על פי שבסיסו בבריטניה, הוא אינו מספקי שירותי בנקאות קמעונאית בבריטניה, וכ-90% מרווחיו מגיעים מאסיה, אפריקה והמזרח התיכון.
מניות הבנק רשומות למסחר בבורסת לונדון והן כלולות במדד FTSE 100. יש להן רישומים משניים גם בבורסת הונג קונג ובבורסה הלאומית של הודו.
בעלת המניות הגדולה ביותר שלה היא חברת טמסק אחזקות קרן העושר הריבונית של ממשלת סינגפור.
השם "סטנדרד צ'רטרד" מגיע משמותיהם של שני הבנקים שהתמזגו בשנת 1969 ויצרו אותו: "הצ'רטרד בנק של הודו, אוסטרליה וסין", ו"בנק סטנדרד של דרום אפריקה הבריטית".
בנק צ'רטרד החל את דרכו כאשר המלכה ויקטוריה העניקה צ'רטר מלכותי ליזם הסקוטי ג'יימס וילסון בשנת 1853. צ'רטרד פתחה את סניפיה הראשונים בבומביי, כלכותה ושנגחאי בשנת 1858; סניפים בהונג קונג ובסינגפור נפתחו לאחר מכן בשנת 1859. הבנק החל להנפיק שטרות כסף הנקובים בדולר הונג קונג בשנת 1862.
בנק סטנדרד היה בנק בריטי שנוסד בפרובינציית הכף בדרום אפריקה בשנת 1862 על ידי הבנקאי הסקוטי ג'ון פטרסון.
לאחר שהקים מספר ניכר של סניפים, סטנדרד לקח חלק חשוב במימון פיתוח שדות היהלומים של קימברלי משנת 1867, ומאוחר יותר הרחיב את רשת הסניפים צפונה עד לעיר החדשה יוהנסבורג, כאשר התגלה שם זהב בשנת 1885. מחצית מהתפוקה של שדה הזהב השני בגודלו בעולם עברה דרך בנק סטנדרד בדרכה ללונדון.
סטנדרד התרחב באופן נרחב באפריקה במהלך השנים, אך בין השנים 1883 ל-1962 נודע רשמית בשם בנק סטנדרד של דרום אפריקה.
בשנת 1962 שינה הבנק את שמו לסטנדרד בנק בע"מ, והפעילות בדרום אפריקה הפכו לחברת בת נפרדת שקיבלה את שמה הקודם של הבנק האם, סטנדרד בנק של דרום אפריקה בע"מ.
שני הבנקים רכשו בנקים קטנים אחרים לאורך הדרך והרחיבו את רשת הסניפים שלהם עוד יותר.
בשנת 1969 החליטו הבנקים להתמזג ולהתרחב גם באירופה ובארצות הברית, תוך המשך התרחבות בשווקים המסורתיים שלהם באסיה ובאפריקה.
בשנת 1986, בנק לוידס הגישה הצעת רכישה עוינת לקבוצה.
ההצעה נדחתה; עם זאת, היא דרבנה את סטנדרד צ'רטרד לתקופה של שינוי, כולל סדרה של מכירת השקעות, בעיקר בארצות הברית ובדרום אפריקה.
היא מכרה את בנק יוניון לבנק טוקיו ואת בנק יונייטד אוף אריזונה לסיטקורפ.
בשנת 1986, קונסורציום עסקי רכש 35% ממניות הבנק כדי להדוף את הצעץ הרכש של לוידס.
חבר בקונסורציום זה היה איל הנדל"ן הסינגפורי קו טק פואט, שרכש 5% ממניות הבנק, ואחר כך עלה להחזקה של יותר ל-13.4%.
בשנת 1987, מכרה סטנדרד צ'רטרד את יתרת אחזקותיה בבנק הדרום אפריקאי; מאז, קבוצת סטנדרד בנק בדרום אפריקה היא ישות נפרדת.
בשנת 1992 פרצה שערורייה כאשר רגולטורים בנקאיים האשימו כמה עובדים של סטנדרד צ'רטרד במומבאי בהסטת כספי מפקידים באופן בלתי חוקי לספקולציות בשוק המניות.
קנסות מצד רגולטורים הודים והפרשות להפסדים עלו לבנק כמעט 350 ליש"ט.
מיליון, באותה תקופה שליש מהונה.
בשנת 1994, דיווח ה"סאנדיי טיימס" הלונדוני כי מנהל בחטיבת המתכות של הבנק שיחד פקידים במלזיה ובפיליפינים כדי לזכות בעסקאות.
בהצהרה מ-18 ביולי 1994, הודה הבנק כי היו "פערים בתביעות הוצאות [שכללו] מתנות לאנשים פרטיים במדינות מסוימות כדי להקל על העסקים, נוהג המנוגד לחוקי הבנק".
בשנת 2000, רכש הבנק את בנק גרינדלייס מבנק ANZ, ובכך הגדיל את נוכחותו בתחום הבנקאות הפרטית והרחיב עוד יותר את פעילותה בהודו ובפקיסטן.
פעילות הבנקאות הפרטית של גרינדלייס בלונדון ובלוקסמבורג, כמו גם חברת הבת בג'רזי, שולבו בבנק הפרטי שלו.
הבנק משרת מאז בעיקר לקוחות בעלי הון עצמי גבוה בהונג קונג, דובאי ויוהנסבורג תחת השם Standard Chartered Grindlays Offshore Financial Services.
בתחילת 2004 החל הבנק לפעול לראשונה לאחר הפסקה של 40 שנה בעיראק, שפתח משרדים בבגדד.
ב-15 באפריל 2005, רכש הבנק את בנק פירסט קוריאה.
מאז שינה הבנק את שם הסניפים לבנק "SC פירסט".
המיליארדר קו טק פואט, נפטר ב-2004; ושנתיים לאחר מכן, ב-28 במרץ 2006, חברת ההשקעות הפרטית הממשלתית של סינגפור, טמאסק, הפכה לבעלת המניות הגדולה ביותר בבנק כאשר רכשה את 11.55% מהמניות שהיו בבעלות עיזבונו של קו טק פואט.
אחר כך רכשה עוד מניות בשתי פעימות והגיעה להחזקה של מעל 20% ממניות הבנק.
ב-9 באוגוסט 2006, הודיעה סטנדרד צ'רטרד כי רכש 81% ממניות בנק יוניון של פקיסטן בעסקה ששוויה היה 511 מיליון דולר.
עסקה זו היוותה את הרכישה הראשונה של בנק פקיסטני על ידי חברה זרה.
הבנק הוא הפך לבנק השישי בגודלו בפקיסטן, לאחר שילובו עם פילות קיימת של סטנדרד צ'רטרד במדינה.
בספטמבר 2007 רכש את חטיבת הבנקאות הפרטית של חברת כרטיסי האשראי אמריקן אקספרס, תמורת 860 מיליון דולר, על מנת להרחיב את רשת הסניפים שלו בהודו וטייוואן.
הרכישה הכפילה את שווי נכסי הבנקאות הפרטית שמנהל הבנק ל-22.5 מיליארד דולר.
בשנת 2008, למרות המשבר הפיננסי העולמי, דיווח הבנק על רווח שנתי של 4.2 מיליארד דולר.
הבנק חילק אחר כך בונוסים של עשרות מיליונים לעובדיו הבכירים, כולל רכש חטיבת הבנקאות הפרטית שקיבל בונוס של 16 מיליון ליש"ט.
בספטמבר 2009 הוכרז כי סטנדרד צ'רטרד הסכים להפוך לספונסר הראשי של מועדון הכדורגל ליברפול לתקופה שבין יולי 2010 לסוף עונת 2013–2014, ונטל חסות על החולצה וזכויות מיתוג שונות אחרות.
סטנדרד צ'רטרד היא גם נותנת החסות הראשית של מרתון סינגפור.
באוגוסט 2012, הגישה מחלקת השירותים הפיננסיים של מדינת ניו יורק (DFS) כתב אישום נגד הבנק, בטענה כי אפשר לבנקים ותאגידים מאיראן להסתיר כ-60 אלף עסקות, בהיקף של לפחות 250 מיליארד דולר, תוך הפרת החוק האמריקאי במסגרת העיצומים נגד איראן.
במטרה לגבות עמלות בהיקף של מאות מיליוני דולרים החל מינואר 2001 ועד שנת 2010. כדי ליישב את האישומים הבנק הגיע להסדר עם מחלקת השירותים הפיננסיים של מדינת ניו יורק, הסכים לשלם קנס של 340 מיליון דולר והסכים לפיקוח רואה חשבון חיצוני על פעולותיו.
באוגוסט 2014, נקנס ב-300 מיליון דולר על ידי מחלקת השירותים הפיננסיים של מדינת ניו יורק, בעקבות כשלים באיתור עסקות החשודות בהלבנת הון.
לאחר שהרגולטור זיהה בעיות במערכת הבקרה הפנימית שלו לזיהוי הלבנות הון והביא להארכת תקופת הפיקוח החיצוני על הבנק בשנתיים (פיקוח שהוטל בעקבות החשד להפרת העיצומים על איראן).
באוקטובר 2003 נחשף כי הבנק סייע להלבין הון של סוחר נשק רוסי, ויקטור בוט.
באוט מכר נשק לנשיא ליבריה צ'ארלס טיילור ולמורדים באנגולה, בניגוד לסנקציות שהטיל ארגון האומות המאוחדות.
בוט גם נחשד באספקת נשק ומטוסים לטאליבן ואל-קאעדה.
קבלת שוחד מחברת וסטו הישראלית
ביוני 2025, המועצה העצמאית נגד שחיתות בהונג קונג (ICAC) הגישה כתבי אישום נגד מנהלת בכירה בבנק סטנדרט צ'רטרד בהונג קונג, שהואשמה כי פעלה עם אחרים כדי לתקף ארבעה מכתבי ערבון מזויפים של חברת הטכנולוגיה הפיננסית הישראלית וסטו, תמורת שוחד שנתן להם עובד ישראלי של החברה.
סטנד אפ הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2011.
דודי שץ (אמיר דוליצקי) הוא בחור ישיבה צעיר הלומד לקראת קבלת תעודת הוראה למקצועות קודש לגיל הרך, כפי שסבורה אשתו רחלי (מעין וינשטוק).
אולם, בסתר הוא שואף להגשים חלום אחר להפוך לסטנדאפיסט.
דודי נאלץ להתמודד עם הפער שבין הציפיות ממנו לבין שאיפותיו האישיות, ומנסה לאזן בין חייו הזוגיים והחברתיים לבין רצונו במימוש עצמי.
העלילה מציגה קומדיה דרמטית העוסקת בחלומות, סודות, זוגיות וחיפוש אחר זהות אישית.
אמיר דוליצקי – דודי שץ
מוטי בן ישי – חיים
יעל מפציר בוצר – לינדה
הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הסרטים חיפה בשנת 2011. בנוסף, הוא הוצג בפסטיבל הסרטים חיפה (2011), בפסטיבל דתות בטרנטו, איטליה (אוקטובר 2012), ובפסטיבל לקולנוע יהודי בלואיוויל, קנטקי, ארצות הברית (פברואר 2013).
סטניסלב דוברובין הוא כדורגלן עבר רוסי אשר שיחק בעמדת החלוץ.
דוברובין שיחק בקבוצות רבות ברוסיה, ובעונת הגיע לישראל וחתם במכבי קריית גת, איתה ירד לליגה הלאומית.
בעונת עבר להפועל פתח תקווה, ובעונה שלאחר מכן עבר למכבי פתח תקווה, עמה זכה בגביע הטוטו בעונתו הראשונה בקבוצה, ובמדיה שיחק עד עונת , אך לקראת סוף העונה עבר לקבוצת אלניה ולדיקווקז.
לאחר שנתיים עזב את הקבוצה ושיחק בקבוצות נוספות ברוסיה.
בשנת 2012 חתם בקבוצת אולימפיה גילינדז'ק.
סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין (בפולנית: Stanisław Leszczyński; 20 באוקטובר 1677 – 23 בפברואר 1766) היה מלך האיחוד הפולני-ליטאי בשנים 1704–1709 וכן בשנים 1733–1736, דוכס לורן ובּאר (Bar) בשנים 1738–1766, ודוכס האימפריה הרומית הקדושה (תואר שהעניק הקיסר פרידריך השלישי לבני משפחת לשצ'ינסקי).
בתו, מרי לשצ'ינסקיה, נישאה ללואי החמישה עשר, מלך צרפת.
לשצ'ינסקי נולד ב-20 באוקטובר 1677 בלבוב, לרפאל, ווייבוד (מושל) מחוז פוזנן, ולאנה קתרינה יבלונובסקיה.
בילדותו קיבל חינוך אצילי, ובשנת 1697 היה בין אצילי פולין שהשתתפו בכתיבת זכויותיו וחובותיו של אוגוסט השני, כשנבחר למלך.
ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות.
ב-1703 הצטרף למשפחת סַפיֱהָה ולאיחוד הליטאי שאורגן על ידי קרל השנים עשר, מלך שוודיה נגד אוגוסט.
לאחר ניצחונו הסופי של קרל על אוגוסט נבחר בתמיכת קרל למלך פולין.
בהיותו צעיר לא מנוסה, לא הצליח לשצ'ינסקי לרכוש לעצמו מעמד עצמאי בפולין ומלכותו נשענה על קרל השנים עשר וניצחונותיו על הרוסים.
אחרי הפסדו של קרל ב-1709 בקרב פולטבה הודח לשצ'ינסקי מכיסאו ונאלץ לברוח לפומרניה, שהייתה בשליטת שוודיה, ואחר כך לאלזס הצרפתית.
ב-1725 השתדכה בתו מריה עם מלך צרפת לואי החמישה עשר.
ב-1733, לאחר מותו של אוגוסט השני, ניסה לשצ'ינסקי שוב את מזלו בפולין ונבחר בתמיכה גדולה של חלק ניכר מהאצולה הפולנית, ובתמיכה בינלאומית של צרפת ושוודיה.
בעיני הרוסים הייתה מלכותו לא לגיטימית, והם ניסו לסלקו מהמלוכה.
ב-1736 גבר אוגוסט השלישי על סטניסלב, ואילץ אותו לוותר על כתרו בשנית.
ב-1738, אחרי ויתור אוסטריה על אלזס-לורן לטובת ההכרה הצרפתית בפרנץ שטפן כקיסר גרמני, מונה לשצ'ינסקי לדוכס לורן.
ב-1738 מכר את אחוזותיו, לשנו ורידזינה, לרוזן אלכסנדר יוסף סולקובסקי.
את שארית ימיו בילה בארמון לינוויל שבלינוויל , שם הקים את אקדמיית סטניסלאב והקדיש את ימיו למדע ולגמילות חסדים.
לשצ'ינסקי עוד היה בין החיים בעת שנולדה בתה של נינתו, מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות:
מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (1703–1768), התחתנה עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
סטניסלב אנגלוביץ' (נולד ב-26 במרץ 1982 בברטיסלאבה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת המגן הימני.
אנגלוביץ' החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת אינטר ברטיסלאבה ובעונת ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת.
בעונת עבר אנגלוביץ' לקבוצת סנץ, קבוצת סלובקית שהייתה בבעלותו של דניאל יאמר, איש עסקים יהודי-גרמני, שרכש מאוחר יותר את קבוצת מכבי נתניה הישראלית.
בעונת עבר אנגלוביץ' למכבי נתניה ושיחק בה עד תחילת ינואר 2008. ביולי 2008 עבר לסלובן ברטיסלאבה וזכה עימה באליפות עונת .
עונה לאחר מכן זכה אנגלוביץ' להרים צלחת אליפות שנייה בסלובקיה כאשר עבר לשחק במ.ש.ק.
ז'ילינה והפך לשחקן הרכב משמעותי בקבוצה.
לזכותו של אנגלוביץ' 12 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של סלובקיה.
בין היתר הוא היה שותף להגעה לרבע גמר של אליפות אירופה עד גיל 16 בשנת 1999.
סטנטון טרי פרידמן היה פיזיקאי גרעין יהודי-אמריקאי, סופר ומרצה שנחשב לבכיר חוקרי העב"מים.
בשנת 2007 כיבדה העיר פרדריקטון את פרידמן, בקובעה את ה-27 באוגוסט, כ"יום סטנטון פרידמן".
סטנטון פרידמן כתב ספרים על תופעת העב"מים, והיה החוקר הראשון, יחדיו עם דון ברלינר, שחשפו את תקרית רוזוול לציבור, בספרם המשותף "Crash at Corona".
מאז 1967 העביר הרצאות בנושא ביותר מ-600 מכללות ואוניברסיטאות, ומעל ל-100 קבוצות מחקר מקצועיות בארצות הברית, בקנדה, וב-16 מדינות נוספות.
כמו כן, השתתף בסרטי תעודה רבים בנושא העב"מים, והתארח בתוכניות טלוויזיה העוסקות בנושא זה.
פרידמן היה בוגר אוניברסיטת שיקגו במדעים (1955) ובעל תואר שני בפיזיקה גרעינית (1956).
פרידמן הועסק 14 שנים כפיזיקאי גרעין בחברות שונות כג'נרל אלקטריק, ג'נרל מוטורס, וסטינגהאוס, TRW מערכות, אירוג'ט ג'נרל נוקלאוניקס, ומקדונל דאגלס.
עיקר עיסוקו סבב סביב פיתוח מנועים גרעיניים למטוסים וטילים.
כמו כן היה מעורב בפיתוח ומחקר נושאי הקרינה בפרויקטים הקשורים לחלליות פיוניר 10 ו-11.
משנות השמונים הוא ניהל מספר חברות בתחום הקרנת מזון ובתחום גילוי גז הרדון.
פרידמן היה חבר באגודה הגרעינית האמריקנית ובאגודת הפיזיקאים של ארצות הברית.
כמו כן הוא חבר במכון האמריקני לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה ובארגון [AFTRA].
פרידמן החל להתעניין בתופעת העב"מים בגיל 24, בהיותו פיזיקאי גרעין בג'נרל אלקטריק.
בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, זנח כליל את עיסוקו כפיזיקאי-גרעין ופנה להקדיש את מרבית זמנו לחקר תופעת העב"מים.
סטנטון ודון ברלינר פרסמו לראשונה את תקרית רוזוול, התרסקות לכאורה של עב"מ בעיירה רוזוול.
נקודה מרכזית במחקריו נסב סביב פרסומם, בתחילת שנות השמונים, של מסמכי "מג'סטיק 12" העוסקים בקבוצת אנשי ממשל, צבא ומדע בכירים, שמונו כביכול על ידי נשיאי ארצות הברית, החל מהנשיא טרומן, ושמטרתם טיפול כולל בהסתרת מידע בנוגע לנושא העב"מים מהציבור וריכוז כולל של חקר התופעה.
נפטר ב-13 במאי 2019. התגורר בפרדריקטון, קנדה.
סטניסלאוס סיטנפלד היה שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי.
סיטנפלד נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי, ובשנת 1884 עבר לפריז.
הוא השתתף בתחרויות השחמט בפריז, ופעמיים הגיע למקום השלישי - בשנים 1890 ו-1892. בשתי התחרויות ניצח אלפונס גץ.
סיטנפלד שיחק במספר דו-קרבות בפריז.
בשנת 1891 הוא סיים בתיקו עם ז'אן טאובנהאוס וניצח את דוד ינובסקי.
בשנת 1892 הפסיד לדוד ינובסקי ובשנת 1893 סיים עמו בתיקו.
בשנת 1901 חלק מקום ראשון-שני באליפות פריז עם אדולף אלבין.
סטניסלאב אוגוסט פוניאטובסקי (בפולנית: Stanisław August Poniatowski; 17 בינואר 1732 - 12 בפברואר 1798) היה מלך פולין ודוכס של הדוכסות הגדולה של ליטא האחרון בין השנים 1764–1795.
סטניסלאב פוניאטובסקי נולד לסטניסלאב פוניאטובסקי שהיה מושל קרקוב ולקונסטנציה צ'ארטורייסקה ממשפחת צ'ארטורייסקי הידועה בפולין, באחוזה משפחתית בוולצ'ין (כיום מחוז ברסט של בלארוס).
בשנת 1752 נבחר לסיים ובלט שם כנואם מוצלח.
בבסיס קידום הקריירה שלו היו קשרים משפחתיים.
בשנת 1755 הוא נשלח לסנקט פטרבורג כעוזר של שגריר אנגליה.
כבר באותה שנה, בתמיכת יליזבטה, קיסרית רוסיה ושר החוץ שלה אלכסיי בסטוז'ב-ריומין הוא קיבל תפקיד של שגריר סקסוניה.
בחצר הקיסרית הוא פגש את הנסיכה יקטרינה והם התאהבו, ומקשר זה נולדה להם ילדה.
באוקטובר 1763 מת אוגוסט השלישי, מלך פולין, ובתמיכת הכוחות הרוסים, ב-7 בספטמבר 1764 הוא נבחר למלך של האיחוד הפולני-ליטאי.
ההכתרה הרשמית התקיימה בוורשה ב-25 בנובמבר 1764. כבר בתחילת שלטונו הוא נתמך על ידי מפלגה שהתבססה על חברי משפחתו, ובתמיכתם הוא הצליח להעביר בסיים מספר רפורמות שלטוניות.
התלות ברוסים הייתה חזקה מאוד.
בלחץ השגריר הרוסי ניקולאי רפנין הוא נאלץ להעביר מספר חוקים.
כתוצאה מכך החל מאבק מזוין בין תומכיו למתנגדיו.
פוניאטובסקי נתמך על ידי צבא של האימפריה הרוסית.
בשנת 1770 מתנגדיו כבשו את ורשה וסטניסלאב פוניאטובסקי נעצר על ידם.
הרוסים סכמו על ברית סודית עם פרוסיה ואוסטריה והמשיכו במלחמה.
בסופו של דבר, מדינות שלחמו בפולין הצליחו להכריע את המערכה שהסתיימה בשנת 1772 בחלוקת פולין הראשונה.
מחוסר ברירה פוניאטובסקי נאלץ לאסוף את הסיים ולאשר את ההסכם.
היו לו 8 ילדים מ-3 נשים שונות.
צאצאיהם טוענים כיום לכתר של האיחוד הפולני-ליטאי.
בשנת 1788 נבחר סיים חדש עם רוב ברור למפלגה הפטריוטית שדגלה בשחרור התלות מהאימפריה הרוסית.
בשנת 1791 אושרה חוקה חדשה שפוניאטובסקי תמך בה.
מיד לאחר אישור החוקה החלה מלחמה פנימית חדשה באיחוד.
מתנגדיו נקשרו ליקטרינה הגדולה וכוחותיה פלשו לתחום הממלכה.
לאחר מספר קרבות והצטרפות פרוסיה ללחימה תומכי החוקה הובסו וסוכם על החלוקה השנייה של פולין.
בשנת 1794 פרץ מרד קושצ'ושקו.
בשנת 1795 המרד הסתיים בקריסה מוחלטת של המדינה.
היא חולקה בפעם השלישית, וב-25 בנובמבר 1795 פוניאטובסקי נאלץ להתפטר.
הוא נלקח לסנקט פטרבורג והתגורר שם על חשבון מלגה שקיבל מיקטרינה הגדולה.
עם פטירתו הוא נטמן בכנסייה הקתולית בעיר סנקט פטרבורג.
בשנת 1938 גופתו הועברה למקום הולדתו.
בהמשך שטח זה הועבר לברית המועצות וקברו נשדד.
בשנת 1988 השרידים המעטים שנותרו הועברו לפולין, ובשנת 1995 הוא הוטמנו מחדש בקתדרלת יוחנן הקדוש בוורשה.
סטניסלב מרצ'ין אוּלַם (בפולנית: Stanisław Marcin Ulam; 13 באפריל 1909 – 13 במאי 1984) היה מתמטיקאי פולני-אמריקאי יהודי, תלמידו של סטפן בנך, שהשתתף בתוכנית מנהטן, מאבות פצצת המימן.
בין תרומותיו האחרות למדע: שיטה חדשה להנעה גרעינית של חלליות וכן חידושים בתורת המספרים, בתורת הקבוצות, בתורה ארגודית ובטופולוגיה אלגברית.
סטניסלב מרצ'ין אוּלַם נולד בעיר למברג (לבוב) שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה יהודייה אמידה של בנקאים ותעשיינים בתחום העץ, שנמנתה עם המיעוט היהודי הגדול בעיר.
מורהו באוניברסיטה היה סטפן בנך, אחת הדמויות הבולטות באסכולת לבוב במתמטיקה ובפולין בין מלחמות העולם.
בשנת 1933 הוענק לו תואר דוקטור בפוליטכניקום של לבוב.
בשנת 1938 היגר אוּלַם לארצות הברית בעקבות משרה שהציעה לו אוניברסיטת הרווארד.
בקיץ 1939 שב לפולין לביקור, והצליח להימלט עם אחיו אדם ערב מלחמת העולם השנייה.
כאשר לא הוארכה משרתו בהרווארד, הצטרף לסגל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון במדיסון.
במהלך מלחמת העולם השנייה הזמין אותו הנס בתה להשתתף בפרויקט סודי בניו מקסיקו.
אוּלַם שקל את האפשרות ושאל בספריית האוניברסיטה ספר על ניו מקסיקו; בכרטיס ההשאלה של הספר מצא את שמותיהם של עמיתיו באוניברסיטה שנעלמו בזה אחר זה מן האוניברסיטה.
הוא הצטרף לפרויקט מנהטן בלוס אלמוס.
במסגרת עבודתו בלוס אלמוס הציע להשתמש בשיטת מונטה קרלו להערכה של אינטגרלים סבוכים המופיעים בתורה של תגובות שרשרת גרעיניות, מבלי לדעת שאנריקו פרמי ואחרים הציעו שיטה דומה קודם לכן.
הצעתו זו הביאה לפיתוח סיסטמטי יותר של שיטת מונטה קרלו על ידי פון נוימן, ניקולס מטרופוליס ואחרים.
אוּלַם, ביחד עם שותפיו, הראה שהמודל המוקדם של אדוארד טלר לפצצת מימן איננו מספק, ובמקומו הציע מודל טוב יותר.
הוא היה הראשון שהבין כי ניתן לארוז את כל רכיבי פצצת המימן באריזה אחת, למקם פצצת אטום (פצצת ביקוע גרעיני להבדיל מהיתוך גרעיני) בקצה אחד ואת הדלק התרמו-גרעיני בקצה השני, ואז להשתמש בכוח המכני של פצצת הביקוע כדי לדחוס ולפוצץ את הדלק התרמו-גרעיני (ובכך לגרום להיתוך).
רעיון זה היה ככל הנראה תולדה של רעיונותיו הראשוניים של אוּלַם לבנות פצצה גרעינית רגילה מדורגת, שבה זרם הנייטרונים מפצצת ביקוע אחת דוחס את הדלק שבפצצת הביקוע השנייה, ובכך מגדיל את יעילותה.
אדוארד טלר התנגד בתחילה להצעתו של אוּלַם, אך אחר כך הבין את יתרונותיה והציע להשתמש ב"מצת" פלוטוניום, שימוקם במרכז דלק ההיתוך, כדי להתחיל את התגובה הגרעינית ולהגביר אותה.
טלר גם שינה את הרעיון של אוּלַם לדחוס את דלק ההיתוך, בכך שהבין שהקרינה מפצצת הביקוע תדחס את הדלק בצורה יעילה בהרבה מן הכוח המכני של הפיצוץ.
אוּלַם וטלר הגישו ביחד בקשה לרישום פטנט על סוג זה של פצצה.
במתמטיקה העיונית, התמקדה עבודתו של אולם בתורת הקבוצות (כולל מונים מדידים ומידות מופשטות), בטופולוגיה ובתורה ארגודית.
לאחר מלחמת העולם השנייה פנה ממתמטיקה עיונית וריגורוזית לעבודה ספקולטיבית יותר, הציג בעיות והעלה השערות בנוגע ליישומים של מתמטיקה בפיזיקה ובביולוגיה.
חברו ג'אן-קרלו רוטה ייחס זאת לדלקת מוח שבה לקה בשנת 1946, שלדבריו שינתה את אופיו של אולם.
השערה זו נתמכה בידי רבים, אך נדחתה על ידי אלמנתו של אולם, פרנסואז.
בין התוצאות הקרויות על שמו במתמטיקה: משפט בורסוק-אולם, משפט מזור-אולם, מודל פרמי-אולם (במערכות דינמיות), השערת אולם, מספרי מזל, מטריצת אולם, ספירלת אולם ומספרי אולם.
אולם היה בין הראשונים שהתייחסו לאפשרות של סינגולריות טכנולוגית, וייתכן שאף הציע את השימוש במושג הפיזיקלי "סינגולריות" לשם כך.
בשנת 1965 קיבל אוּלַם משרה באוניברסיטת קולורדו בבולדר.
במקביל המשיך לעבוד כיועץ בלוס אלמוס, ומשום כך חילק את זמנו בין בולדר וסנטה פה.
מאוחר יותר נהג לבלות את החורף ביחד עם אשתו בגיינסוויל, פלורידה, שבה החזיק משרה באוניברסיטת פלורידה.
סטניסלאב שסטאק (בסלובקית: Stanislav Šesták; נולד ב-16 בדצמבר 1982 בדמיאטה) הוא כדורגלן עבר סלובקי, ששיחק כחלוץ.
לזכותו של שסטאק 66 הופעות ו-13 שערים במדי נבחרת סלובקיה.
שסטאק החל לשחק כדורגל בקבוצת טאטרן פרשוב.
בדצמבר 2001, הוא עבר לשחק בקבוצת סלובן ברטיסלאבה.
בברטיסלאבה, הוא שיחק במשך שתי עונות ב-58 משחקי ליגה, בהם כבש 9 שערים.
בדצמבר 2003, שסטאק חתם במ.ש.ק.
את עונת 2005-2006, שסטאק סיים כמלך השערים של הליגה הסלובקית.
בשנה שלאחר מכן, הוא זכה יחד עם קבוצתו באליפות סלובקיה, כאשר הוא מסיים הפעם כסגן מלך השערים של הליגה עם 15 כיבושים.
ב-7 ביוני 2007, שסטאק חתם במועדון הגרמני בוכום על חוזה לארבע עונות.
כבר במשחקו הראשון בקבוצה, משחק קדם עונה נגד היידוק ספליט הקרואטית, הוא כבש את שערו הראשון עבור מועדונו החדש.
בשנת 2010 הושאל לקבוצה הטורקית אנקרהגוצ'ו ובשנת 2011 חתם בקבוצה הטורקית בורסאספור.
בקיץ 2014 חתם בבוכום הגרמנית מהבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2015 חתם בפרנצווארוש ההונגרית.
בתחילת 2017 חזר שסטאק לסלובקיה כאשר חתם בפ.ק.
שסטאק היה לשחקן סגל קבוע של הנבחרת הסלובקית.
באופן אירוני, משחקו הראשון בנבחרת (לא משחק הבכורה) לאחר שעבר לשחק בבוכום, היה מול נבחרת גרמניה.
את שעריו הראשונים בנבחרת כבש ב-13 באוקטובר 2007, במשחק נגד סן מרינו.
ב-15 באוקטובר 2008, הוא כבש שני שערים מהירים בדקות הסיום במשחק נגד פולין, והפך את תוצאת המשחק מפיגור 0-1, לניצחון 2-1. לאחר יורו 2016 הודיע שסטאק על פרישתו מהנבחרת.
סטניה (בצ'רקסית :Сэтэней-гуащэ) היא דמות מהמיתולוגיה הצ'רקסית, אם הנארתים הצ'רקסים.
סטניה היא אימו הביולוגית של גיבור המיתולוגיה הצ'רקסית סוואסרוקו ונחשבה לאישה הנאה ביותר שידע העם הצ'רקסי.
סטניה נוצרה מפרח שגדל בהרי הקווקז, עד ליום זה הפרח נקרא על שמה, פרח סטניה.
היא נודעה כאישה רזה, עדינה ויפה, נישאה לאל הברזל "לפש" (בצ'רקסית:лъэпш) וילדה את סוואסרוקו אשר אותו היא הטבילה בנהר כדי להפוך אותו לחסין.
היות שידה אחזה בעקב רגלו בעת הטבילה, נקודה זו נשארה כחוליה החלשה בגופו של סוואסרוקו.
הצ'רקסים נהגו לבוא אל סטניה כדי להתייעץ איתה בכל נושא, היא נחשבה לאישה מאוד חכמה, אשר ידעה להבדיל בין טוב לרע ובעלת אסטרטגיה נכונה כאשר הנארתים הלוחמים פנו אליה לפתרונות צבאיים לקראת יציאתם לקרבות.
לסטניה היו יכולות מיוחדות והם האמינו כי משאלותיה של סטניה מהאלים תמיד היו מתממשות.
אחת ממשאלותיה הייתה שהשמש תאט בעת שקיעתה.
האגדה מספרת שסטניה ערכה תחרות עם צעיר מבני הנארת במסגרתה ינסה הצעיר להכין אוכף לפני השקיעה ובה בעת היא תנסה להספיק לרקום גלימה צ'רקסית עד השקיעה.
היות שלסטניה חסרו כמה דקות עד אשר תשלים את הגלימה, היא ביקשה מהשמש להתעכב בשקיעתה והשמש נעמדה מבלי לשקוע עד אשר סטניה השלימה את מלאכתה.
אחת מיכולותיה של סטניה הייתה לנבא אסונות וכך למנוע אסונות מבני הנארת.
רבים האמינו שהיא קרובה מאוד לאלהי היקום כולו וכי פסגת הרי האלברוס היא אחת היצירות שלה כדי לקרב את עצמה לאלהים.
היו כאלה אשר האשימו אותה שהיא מכשפה וכי היא משתמשת בתחבולות ערמומיות כדי לגרום לאנשים להאמין בה שהיא סוג של אלה.
היא הטילה לא מעט קללות כנגד אנשים אשר התנגדו לה, דבר שגרם ללא מעט אנשים להפסיק ולהאמין בה.
סטניסלב סרגייביץ' גובורוחין היה שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע סובייטי ורוסי, זוכה תואר אמן העם (2006).
היה חבר מפלגת רוסיה המאוחדת מאז 2005, כיהן כחבר פרלמנט בדומה והיה יושב ראש הוועדה הפרלמנטרית לענייני תרבות.
היה מועמד לנשיאות בבחירות לנשיאות רוסיה 2000 אך לאחר מכן היה לתומך נלהב בולדימיר פוטין והיה יושב ראש מטה הבחירות של פוטין בבחירות לנשיאות רוסיה 2012.
ביוני 2013 היה ממייסדי המטה המרכזי של תנועת החזית העממית הכול-רוסית
סטניסלב גובורוחין נולד בעיירה במחוז סברדלובסק למשפחת קוזאק.
בשנת 1958 גובורוחין סיים לימודי גאולוגיה באוניברסיטת קאזאן ועבד מספר שנים במקצוע שרכש.
החל משנת 1959 הוא עבד כעיתונאי.
בשנת 1967 סיים גובורוחין לימודים ב-VGIK והוסמך להיות במאי.
את הסרטים הראשונים הוא ביים באולפנים שהיו ממוקמים באודסה.
בשנת 1978 הוא כתב תסריט לסרט "פיראטים של המאה ה-20" שהקרנתו החלה בשנת 1979 ונחל הצלחה גדולה.
בשנת 1979 גובורוחין ביים את סדרת הטלוויזיה בת 5 הפרקים "מקום המפגש אינו ניתן לשינוי" עם ולדימיר ויסוצקי באחד התפקידים הראשיים.
הסדרה זכתה לפופולריות רבה ומוקרנת עד היום בערוצי טלוויזיה רוסיים.
בשנת 1981 הוא עשה את הסרט "הרפתקואותיהם של תום סויר והאלקברי פין" המבוסס על ספרו של מארק טוויין "הרפתקאותיו של תום סויר".
בשנת 1987 גובורוחין עבר למוסקבה והחל לעבוד באולפני מוספילם.
בשנת 1990 צילם גובורוחין את הסרט התיעודי "אי אפשר לחיות כך" שזכה בפרס ניקה ברוסיה.
בשנת 1991 הוא היה מנהל אמנותי של סרט "שליח למזרח".
בשנת 1992 הוא צילם סרט תיעודי נוסף, "רוסיה שאיבדנו", על השנים האחרונות של האימפריה הרוסית.
במחצית השנייה של שנות ה-90 גובורוחין חזר לביים סרטי קולנוע עלילתיים.
בשנת 1999 הוא כתב את התסריט וביים את הסרט "קלע מצטיין" (עם מיכאיל אוליינוב בתפקיד הראשי), העוסק בגיבור מלחמה זקן, שמתחיל מסע נקמה אישי נגד אלה שאנסו את נכדתו, לאחר שנוכח לדעת שאין מה לחכות לצדק שייעשה על ידי שלטונות החוק.
גובורוחין לא היה חבר במפלגה הקומוניסטית.
עם תחילת הפרסטרויקה הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית של רוסיה.
בשנת 1991 הוא נבחר לדומה ברשימת המפלגה.
במחצית הראשונה של שנות ה-90 צילם גובורוחין מספר סרטים תיעודיים בהם ניתן לראות ביטוי לדעות האנטי-קומוניסטיות שלו.
ברם, לאחר אירועי המשבר החוקתי ברוסיה, באוקטובר 1993, גובורוחין החליט לתמוך במפלגה הקומוניסטית ובמיוחד במנהיגה גנאדי זיוגנוב.
בשנת 1999 הוא נבחר לדומה ברשימת תנועת "אחדות" שבראשה עמד יבגני פרימקוב ויורי לוז'קוב.
שיא הקריירה הפוליטית של גובורוחין היה במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה 2000 בהם גובורוחין היה מועמד אך זכה ב-0.44% מהקולות בלבד ולבסוף תמך בפוטין.
בשנת 2005 גובורוחין עזב את האופוזיציה לטובת הצטרפות למפלגת השלטון רוסיה המאוחדת.
בשנת 2005 גובורוחין חתם על "מכתב ה-50" בו החותמים תמכו במשפט חודורקובסקי וטענו שאין בו גוון פוליטי.
ברשימת מפלגת "רוסיה המאוחדת" גובורוחין נבחר לדומה בפעם נוספת.
בשנת 2011 הוא תמך במועמדותו של ולדימיר פוטין למשרת הנשיאות ואף היה ראש מטה הבחירות.
במהלך שנת 2012 גובורוחין מתח ביקורת על פעילות האופוזיציה שלא קיבלה את תוצאות הבחירות של פוטין לנשיא.
מפקד המחלקה 1992 קקאדו מנהיג כנופיה 1992 רוסיה שאיבדנו סרט תיעודי 1994 מהפכת הפשע הגדולה 1994 הערבים של פרברי מוסקבה 1995 צעיף שחור 1995 נשר וזנב זוסימה פטרוביץ' 1996 ...ידיד יקר משנים שחלפו מיכאיל פטרוביץ' 1997 ...הסתיימה המלחמה.
אביו, סרגיי גובורוחין, נעצר לראשונה כבר בשנת 1928, לכאורה באשמת התנגדות לפעילות השלטונות.
לאחר שחרורו הוא לא חזר לאזור דון, עבר לאזור הרי אורל והתחתן.
בשנת 1961 התחתן סטניסלב גובורוחין עם יונונה פריידמן, שחקנית תיאטרון ממוצא יהודי.
באותה שנה נולד בנו היחיד - סרגיי (לימים במאי קולנוע, תסריטאי וסופר).
אחד מנכדיו, ואסילי גובורוחין (בנו של סרגיי) מתגורר בישראל.
סטניסלב גובורוחין התגרש מיונונה פריידמן בשנת 1963. בשנת 1965 התחתן עם גלינה וחי איתה עד יום מותו.
סטניסלב הקדוש (או המרטיר) או סטניסלב משצֶ'פָּנוב (בפולנית Stanisław ze Szczepanowa או Stanisław Szczepanowski (סטניסלב שצֶ'פָּנובסקי); בלטינית: Stanislaus (סטניסלאוס); 26 ביולי 1030 - 11 באפריל 1079) הוא הקדוש הפטרון הנוצרי-הקתולי של פולין והעיר קרקוב.
סטניסלב כיהן כבישוף של קרקוב והסתכסך עם מלך פולין בולסלאב השני (הנדיב), שרצח אותו במו ידיו.
הועלה למדרגת קדוש בכנסייה הקתולית ב-1253.
המקור ההיסטורי היחיד לתולדות חייו הוא מכתבי ההיסטוריון גאלוס אנונימוס (שכתביו מתוארכים לשנת 1115 לערך).
שאר החומר אודותיו הוא הגיוגרפיה (סיפורי קדושים).
סטניסלב נולד בכפר שצ'פנוב שבפולין קטן והתחנך בקתדרלה של בירת פולין באותה עת, גנייזנו.
ב-1072 נבחר לכהן כבישוף קרקוב בהוראת האפיפיור אלכסנדר השני.
כאשר הוכתר בולסלאב למלך פולין שכנע אותו סטניסלב להקים בפולין מנזרים בנדיקטינים על מנת לסייע בניצורה של פולין.
העימות הראשון של סטניסלב עם הכתר היה על רקע של משפט מקרקעין.
סטניסלב רכש עבור הכנסייה חלקת אדמה מאדם ששמו פיוטר (Piotr).
לאחר זמן מה נפטר אותו פיוטר ויורשיו סירבו להכיר במכירה ופנו למלך למשפט.
המלך פסק לטובת היורשים ונגד הבישוף.
בתגובה ביקש סטניסלב מבית המשפט שיינתנו לו שלושה ימים על מנת שיוכל להביא את פיוטר עצמו לעדות.
המלך ואנשי החצר הגיבו בגיחוך, אך נתנו לו את מבוקשו.
במשך שלושה ימים צם סטניסלב והתפלל ובתומם הלך בגלימת הבישוף ועם עדים לבית הקברות שם היה קבור פיוטר.
סטניסלב ביקש מפיוטר לקום ולבוא לעזור לו במתן עדות ואכן - פיוטר המת קם מקברו והעיד שאכן בוצעה מכירה ושהקרקע שייכת לכנסייה.
לאחר מכן שאל סטניסלב את פיוטר האם הוא מעוניין להמשיך לחיות או לשוב ולנוח על משכבו ופיוטר ביקש לשוב לקברו.
בעת המלחמה המתמשכת ברותניה קיבלו חיילים רבים בשורות שנשותיהן אינן נאמנות ושקרקעותיהם נבזזות, דבר שגרם לתופעה של עריקה.
המלך בולסלאב העניש קשות את הנשים הבלתי-נאמנות וננזף על כך על ידי הבישוף.
מקורות אחרים מוסרים שהבישוף הוכיח את המלך על חוסר נאמנותו-שלו ועל הרגליו המיניים.
גאלוס אנונימוס מציין שהמלך היה "אלים" ושהבישוף היה "בוגדני".
כך או כך, סטניסלב נידה את המלך והפסיק את אמירת המזמורים לכבודו בקתדרלת קרקוב.
הנידוי שימש בידי יריביו של המלך, שהוציא מצידו גינוי לבישוף כבוגד, פשע שעונשו מוות.
המלך ציווה על אנשיו להוציא את הבישוף להורג ללא משפט אולם לא מצא אדם שיהין להרים יד על הבישוף.
לפיכך, הרג אותו המלך במו ידיו (בעיצומה של מיסה או בארמון המלכותי בקרקוב).
לאחר הרצח ביתר המלך את גופתו של הבישוף לגזרים והשליכם לבריכת הארמון.
לפי האגדה נותרו אבריו של הבישוף שלמים כיוון שעל הבריכה שמרו ארבעה עיטים.
רציחתו של סטניסלב עוררה את יריביו של המלך לקום נגדו והוא נאלץ לוותר על כסאו ולהמלט להונגריה, כאשר על הכס עלה אחיו, ולדיסלב הראשון הרמן.
תפיסתו של סטניסלב כמרטיר (קדוש מעונה) החלה מיד עם הרצח.
ב-1245 הועברו שרידיו לקתדרלת ואוול בקרקוב שנקראה על שמו ובה הוכתרו כל מלכי פולין, כשהם כורעים ברך לפני הסרקופג בו נטמן.
ב-1253 הוקדש באסיזי על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי.
ב-1600 לערך קבע האפיפיור קלמנס השמיני את יומו ל-7 במאי, אולם בקרקוב נחוג היום ביום מותו ב-8 במאי, כפי שנחוג מאז 1245. בשנת 1969 שינה הוותיקן את יומו ל-11 באפריל.
סטניסלב הקדוש מהווה סמל לאומי בפולין.
חלוקת פולין נמשלה לביתור גופתו של סטניסלב ונאמר שפולין תשוב ותתאחד כפי שחלקי גופו של סטניסלב שבו והתחברו.
האפיפיור יליד פולין יוחנן פאולוס השני ביקש לתזמן את ביקורו הראשון כאפיפיור בקרקוב לחגיגות 900 שנה למותו של סטניסלב באפריל 1979, אולם השלטון הקומוניסטי שחשש מהתפרצות לאומית-דתית דחה את הביקור ליוני.
כיום ישנם עדיין הרבה סלאבים נוצריים וכאלה ממוצא מזרח אירופאי שנקראים על-שמו, "סטניסלב", או בקצרה "סטס".
סטני המילטון הוייר הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית.
מכהן כנציג המחוז החמישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז 1981. הוא מבכירי המפלגה הדמוקרטית בקונגרס.
שימש בעבר כמנהיג מפלגת הרוב בבית הנבחרים.
הוייר נולד בניו יורק לג'ין (לבית בולדווין) וסטין הוייר (בדנית: Høyer).
אביו היה דני יליד קופנהגן.
שמו הפרטי הוא אנגלוז של שם אביו.
אמו היא אחת מצאצאותיו של ג'ון הארט, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הוא גדל ולמד במרילנד, בעיירה הסמוכה לוושינגטון.