tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיימים גם סוגי אריחים המכונים "פסיפס" הכוללים אריחים קטנים המחוברים מראש אחד לשני בצורת מטריצה על ידי רשת פלסטיק דקה בצידם האחורי.
עמידות לשחיקה של אריחי גרניט פורצלן ואריחי קרמיקה אחרים נמדדת על פי תקן אירופאי.
המדד מקבל ערכים בין 0 ל-5, כאשר אריחים בדרגה 0 מתאימים לשימוש בקירות בבתים פרטיים בלבד, ואריחים מדרגה 5 מיועדים לשימוש בשטחים ציבוריים שיש בהם תעבורה רגלית רבה.
על פי ההגדרה בתקן הישראלי, אין אפשרות להשתמש באריחי קרמיקה לריצוף באזורים שיש בהם תנועה שאינה של הולכי רגל.
בדיקה שמעריכה את מנת החללים באריח, כלומר את היחס בין נפח הנקבוביות לבין נפח האריח כולו.
באמצעות בדיקה זו ניתן להעריך את רגישות האריח לספיגת לכלוך וזיהומים.
בדיקה ויזואלית בה מונה הבודק את מספר השריטות, החורים והכתמים באריח והיא משמשת להבחנה בין אריחים מסוג א' ומסוג ב'.
הבעייתיות בבדיקות התקניות לאריחי קרמיקה
בכל הבדיקות הנדרשת על ידי התקן הישראלי באריחים המיועדים לריצוף, אין אחת שבודקת את תסבולת האריח לעמיסה.
אומנם בתקן כתוב כי אריחים בעלי חוזק נמוך משלושה מגהפסקל אסורים בשימוש לריצוף, אבל אין בתקן חובה לבצע מדידה כזו.
לכן הלקוחות בישראל עלולים לרכוש אריחים שעברו בהצלחה את כל הבדיקות התקניות ואף על פי כן הם אריחים חלשים מאוד ועלולים להיסדק, או להישבר ואפילו להתפורר.
בדיקת דרגת ההחלקה לאריחי קרמיקה
ישנם סוגי בדיקות שונות אפשריות לקביעת רמת ההחלקה של אריח רצפה.
שלושה סוגי בדיקות עיקריות קיימות: בדיקת רמפה, בדיקת מטוטלת ובדיקת מקדם החיכוך.
מטרת הבדיקות לקבוע את רמת ההתנגדות להחלקה בהתאם לתקן.
אריך אליסקסיס הוא שחמטאי אוסטרי-גרמני-ארגנטינאי.
למד שחמט בגיל 12 והראה כישרון יוצא דופן למשחק, כאשר זכה באליפות מועדון שלכטר בשנה הראשונה לחברותו במועדון, בגיל 14. בגיל 15 זכה באליפות טירול ובגיל 16 חלק מקום ראשון באליפות אוסטריה.
אליסקסיס למד בקולג' באינסברוק ולאחר מכן בווינה והתמקד בלימוד מינהל עסקים.
מובן שהמפלגה הנאצית הביעה את אי שביעות רצונה מכך.
לאחר מספר שנים בהן התקשה להתפרנס, הפך אליסקסיס לאזרח ארגנטינאי וייצג את ארצו החדשה באולימפיאדות של 1952, 1958, 1960 ו-1964.
לבן: אריך אליסקסיס שחור: ארנסט גרינפלד אוסטרבה 1933
אליסקסיס מציע ליריבו פרש, ולאחר מכן מקריב שני רגלים בשורה השביעית, ערוגה לפני הכתרתם.
במסע ה-26 יש מצב בו הפרש השחור ב-ז7 מאוים רק על ידי הרץ ב-ח6, מוגן ארבע פעמים על ידי המלך, המלכה ושני הצריחים, ובכל אופן נראה שהוא בסכנה משמעותית.
לבן: אריך אליסקסיס שחור: סאלו פלור זמרינג 1937
זו עמדה בה לשחור יתרון של שני רגלים באגף המלכה לעומת רגלי של הלבן.
לא פשוט לזהות שזה יתרון לשחור, למרות העדיפות הברורה של הלבן במרכז הלוח ובאגף המלך.
זו עמדה בה צריך להיזהר מחיפזון, כי החלפת רגלי פזיזה באגף המלכה תשאיר רגלי בודד שהלבן לא יתקשה להכותו.
בהמשך הלבן לא דייק בכך שהצריח באגף המלך, בשעה שהיה ראוי להשאיר את המלך קרוב לרגלים באגף המלכה, למשל על ידי מד2 וזאת משום שלשחור אפשרות לנצל את טור ג' הפנוי לצורך תקיפת הרגלי הבודד בטור א'.
לאחר חילופי כלים נוצר במסע ה-28 סיום שבו ללבן רץ ולשחור פרש.
אליסקסיס שיחק בנבחרות האולימפיות של שלוש ארצות- אוסטריה, גרמניה וארגנטינה, בשמונה אולימפיאדות רשמיות.
באולימפיאדות אלו זכה אליסקסיס בארבע מדליות: מדליית זהב קבוצתית באולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס, מדליית כסף קבוצתית באולימפיאדה העשירית שהתקיימה בהלסינקי, מדליית ארד קבוצתית באולימפיאדה השלוש עשרה שהתקיימה במינכן ומדליית זהב אישית באולימפיאדה השישית שהתקיימה בוורשה.
הוא המשיך לשחק בשנות ה-50, ה-60 ואף בשנות ה-70 אך תוצאותיו כבר לא היו כה משכנעות.
בשנת 1954 נישא למריה אסתר אלמדה ונולד לו בן, קרלוס אנריקו.
בשנת 1976 ניסה לחזור לאוסטריה, אך הזוג לא הסתדר וחזר לקורדובה.
לקראת סוף שנות ה-30 נחשב אליסקסיס כמתחרה פוטנציאלי לאליפות העולם מול אלכסנדר אלכין, וזאת בנוסף לפאול קרס ולחוסה ראול קפבלנקה.
אלכין דיבר בחיוב על התמודדות מול אליסקסיס ששימש כעוזרו בדו-קרב הגומלין על אליפות העולם מול מקס אויבה.
מנקודת ראותו של אליסקסיס העריקה לדרום אמריקה הייתה בעיתוי גרוע.
מסמכים שנחשפו לאחר המלחמה הראו שהשלטון הנאצי תכנן דו-קרב בין אלכין לאליסקסיס שהיה אמור להתקיים בשנת 1941, אך לאחר עריקתו של אליסקסיס בוטלה התוכנית.
נראה שאליסקסיס היה יריב ראוי; הוא היה אחד מהאמנים הבודדים ובוודאי האוסטרי היחיד שניצח שלושה אלופי עולם: את קפבלנקה, את אויבה ואת בובי פישר.
מבקריו טוענים שקרס היה עדיף עליו, אך גם יריב זה נכנע פעמיים לאליסקסיס במשחקים תחרותיים.
בסיכום תוצאותיו מול אלופי העולם היו: מול אויבה 2–3 (ניצחון מול אויבה משנת 1935
, מול קפבלנקה 2-2 ומול פישר 1-1 (ניצחון מול פישר בשנת 1960
אליסקסיס היה שחקן חזק בשחמט בהתכתבות עם תוצאה מצטברת של מעל 75% בתקופה שהיה פעיל.
הוא החל לשחק בשחמט בכתב בשנת 1928. בנוסף נחשב מומחה לשלב הסיום כאשר בתחרות זמרינג באדן בשנת 1937 ניצח את קפבלנקה בשלב הסיום,
למרות שזו הייתה התמחותו העיקרית של אלוף העולם לשעבר.
באותה תחרות ניצח גם את קרס ואת ויאצ'סלאב רגוזין.
שנה מיקום המתמודד השני תוצאה הערות1932לינץרודולף שפילמן +3 =5 -25.5ניצחון1936זמרינגרודולף שפילמן +2 =7 -15.5ניצחון1937זמרינגרודולף שפילמן +2 =8 -06ניצחון1939גרמניהיפים בוגוליובוב +6 =11 -311.5ניצחון
אריח או מרצפת הוא לוח המיוצר מחומרים עמידים כגון קרמיקה, חרס, אבן, צפחה, חרסינה וזכוכית, ומשמש לחיפוי רצפות וקירות, וכן חפצים כגון המשטח העליון של שולחנות.
טֱרַצוֹ (הידוע יותר בכינוי בָּלַטָה) – אריחי ריצוף משוייפים העשויים מבטון לבן וחצץ (אגרגט).
אריחים שבהם האגרגטים (חלק החצץ) הם זעירים מכונים אריחי שומשום.
תהליך ייצור הטרצו כולל יציקת תערובת בטון לבן וחצץ על אריח בסיס אשר עשוי בדרך כלל מיציקת בטון.
לאחר ההתקשות עובר האריח לשיוף חלקו העליון ובכך לחשיפת מרקם אבני החצץ.
השימוש באבנים מיועד לחזק את המרצפת ולהקנות לה את המראה הייחודי שלה.
אריח קרמיקה – מיוצר בתהליך תעשייתי אוטומטי הכולל ייצור של בסיס אריח אשר עשוי חרס על ידי דחיסתו (לפעמים בלחץ גבוה מאוד של 120–145 אטמוספירות) ציפויו בחומרי זיגוג וצבע וחימומו בתנור (שלב המכונה שרפה).
חלק מאריחי הקרמיקה עוברים תהליך שרפה כפול, האחד כשהאריח אינו מזוגג והשני לאחר ציפויו בחומר זיגוג.
אריח קרמיקה מזוגג – סוג מיוחד של אריח קרמיקה, המתאפיין בעמידות גבוהה יותר ומשווק תחת השם גרניט פורצלן.
אריח זה עשוי חרסינה (פורצלן), ומשמש לריצוף ולחיפוי קירות פנימי וחיצוני במבנים.
בשל עמידותו היחסית, מגוון העיצובים שלו, ומחירו הסביר ביחס לחומרים כמו אבן טבעית ושיש, פורצלן הוא כיום החומר הנפוץ בישראל לריצוף וחיפוי.
בשפת הדיבור, כאשר מדברים על אריחי קרמיקה, מדברים בדרך כלל על אריחי קרמיקה שאינם אריחי פורצלן.
אריח מלט – אריחים צבעוניים, שלעיתים קרובות מעוטרים בדוגמאות גאומטריות.
היו נפוצים מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, ובתקופה זו נעשה בהם שימוש נרחב באירופה ובאמריקה, וגם בישראל.
אריחי מלט אינם נשרפים בתנור כמו אריחי קרמיקה אלא מיוצרים בטכניקה של יציקה, כבישה וייבוש.
אָרִיחַ עַל גַּבֵּי לְבֵנָה (שם מלא: אריח על גבי לבנה ולבנה על גבי אריח) הוא השם שמופיע בכתבי חז"ל לצורת הכתיבה שבה נכתבות חלק מהשורות בתנ"ך.
מקור השם הוא בכך שבתקופת התלמוד 'אריח' היה שמה של מחצית ה'לבנה', ונראה שהיה זה שמה של שיטת בנייה שהייתה נפוצה אז, וכך יש קווי דמיון בין צורת בנייה זו לסדר בה מסודרות השורות בשירות.
דרשת רבי שילא איש כפר תמרתא על צורת עשרת בני המן נותנת טעם לשינוי צורת הכתיבה בין השירות השונות:
קיימים דיונים בספרות חז"ל על כשרות הכתיבה בדיעבד באופן הפוך (כתיבה רגילה במקום אריח על גבי לבנה, או כתיבת אריח על גבי לבנה במקום כתיבה רגילה).
לגבי שירת דוד יש מחלוקת: על פי מסורת חז"ל היא נכתבת אריח על גבי לבנה, אולם בכתר ארם צובא היא כתובה אריח על גבי אריח.
בצורה זו המילים מסודרות כך ששורה אחת מופרדת ברווח לשלושה חלקים, כששני החלקים הקיצוניים מורכבים ממילה אחת בלבד, ושורה שנייה מופרדת ברווח לשני חלקים.
בצורה זו של אריח על גבי לבנה מופיעות:
לפי מסורת חז"ל, שירת דוד ()
צורה נוספת היא "אריח על גבי אריח ולבנה על גבי לבנה".
לפי כתר ארם צובא, שירת דוד ()
הריגת עשרת בני המן ()
אריחי ואנג אשר הומצאו על ידי הלוגיקאי האו ואנג (Hao Wang) הם סוג של בעיית ריצוף המישור.
האריחים הם ריבועים, אשר לכל אחת מצלעותיהם יש אפשרות להיצבע בצבע שונה.
האוריינטציה המקורית של כל אריח נשמרת, ולא ניתן לסובב אריחים.
הצבת האריחים בזה לצד זה אפשרית אך ורק אם לצלעותיהם המשיקות יש צבע זהה.
נוסח השאלה המגדירה את הבעיה המתמטית: "האם קבוצה נתונה של אריחי ואנג יכולה לרצף את המישור (או בהכללה לרצף משטח כלשהו)?".
אריחי ואנג נחקרים עד היום במסגרת מדעי המחשב, וכן יש להם שימושים בגרפיקה ממוחשבת.
אריחי ואנג וריצופים לא מחזוריים
בשנת 1961 הלוגיקאי האו ואנג (Hao Wang) עסק בבעיית הדומינו, שהיא בעיית הכרעה, הדורשת לזהות האם אוסף נתון של אריחים יכול לרצף את המישור או לא.
ואנג הראה כי ישנו אלגוריתם הפותר בעיה זו, בתנאי שכל אוסף סופי של אריחים המרצף את המישור יכול לרצף אותו בצורה מחזורית.
החל משנת 1966 החלו להתגלות אוספים של אריחים שמהווים דוגמאות נגדיות: הם מסוגלים לרצף את המישור רק בצורה לא מחזורית, ואלו נקראים על שמו אריחי ואנג.
קרובה לזה בעיית הגרעין, השואלת אם אפשר לרצף את המישור באוסף נתון של אריחים, כשמתחילים מתצורה מסוימת של האריחים.
בשנת 1966 הצליח רוברט ברגר (Robert Berger) למצוא אוסף שמכיל 20,426 אריחי ואנג.
בהמשך הצליח ברגר לצמצם את מספר האריחים ל-104, והנס לאוכלי (Hans Läuchli) הצליח להוריד את המספר ל-40. בשנת 1971 הצליח רפאל רובינסון (Raphael M.
Robinson) ליצור אוסף אריחי ואנג המכיל רק 6 אריחים.
פרט להפרכת השערתו של ואנג, ברגר ורובינסון גם הציגו הוכחה לכך שלא קיים אלגוריתם מהסוג המבוקש - כלומר, בעיית הדומינו היא בעיה שאינה כריעה.
ההוכחה מתבססת על ביצוע סימולציה של ריצת מכונת טיורינג באמצעות אריחי ואנג והתבססות על אי כריעות בעיית העצירה.
בכך מודגם שבעיות ריצוף "מסתירות" בתוכן מודל חישובי לא טריוויאלי.
נושא זה זכה לפרסום רב בשנת 1973 כאשר הפיזיקאי רוג'ר פנרוז מצא שלושה סטים של שני אריחים (אומנם לא אריחי ואנג) בלבד שבאמצעותם אפשר לרצף את המישור אך לא בצורה מחזורית.
ריצופים אלו, הקרויים 'ריצופי פנרוז' זכו להד נרחב וקשורים לגבישים כמו-מחזוריים.
בשנת 1977 פרסם רוברט אמן (Robert Ammann) כמה סטים נוספים.
אריך (אריה) אקמן (בלועזית: Erich Eckmann; 1905–1984) היה סוחר יהודי, מקים חנות הכלבו "אקמן", חנות כלבו גדולה בתל אביב.
אריך אקמן נולד בשנת 1905 במילהאוזן (Mühlhausen) שבפרובינציית סקסוניה, בממלכת פרוסיה של הקיסרות הגרמנית, למשפחה ידועה בתחום הקמעונאות והמסחר בגרמניה, שבבעלותה היה כלבו במילהאוזן, מהוותיקים בעיר.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עלה לארץ ישראל והקים את חנות כלבו "אקמן", מהראשונות ביישוב, בארץ ישראל המנדטורית.
אקמן נפטר בשנת 1984 ממחלת הסרטן והותיר אחריו את אשתו אנליזה ושתי בנות.
אקמן הקים את חנות הכלבו בכיכר דיזנגוף, ברחוב ריינס בתל אביב, בפינת הבניין של קולנוע אסתר.
היא נחשבה לחנות המסחר והכלבו מהחשובות והמרשימות בארץ ישראל באותה תקופה.
גודל החנות היה חריג באותן שנים, בהן היו החנויות בגודל ממוצע של 16 מ"ר לערך.
כעבור זמן קצר נפתחו סניפים נוספים של החנות גם ברחוב אלנבי 85, ברחוב בן-יהודה 27 וברחוב פרישמן 90 בתל אביב.
הסניף ברחוב אלנבי היה הסניף הגדול ביותר ומעליו נמצאו משרדי הנהלת הרשת.
בשנת 1966 פרצה דליקה בבניין בו שכנו החנות והמשרדים, ולחנות נגרם נזק רב.
בספרם "איפה היינו ומה עשינו", מעין לקסיקון למושגי התרבות בארץ ישראל בשנות החמישים והשישים, תיארו אמנון דנקנר ודוד טרטקובר ממרחק שנים, את החנות, ואת הסלוגן שלה, בהיותה נחשבת ל"אב טיפוס לסוג חנויות הכלבו ...
חנויות גדושות, דחוסות וצפופות שהצליחו להכניס לקומה אחת מה שהיום מכניסים בשלוש.
באקמן חיפשת - הכול מצאת.
בהיותו בן למשפחת סוחרים מצליחה, הצליח אקמן להמציא מושגי שיווק ופרסום חדשים בענף המסחר בתל אביב ובארץ בכלל, שלא היו ידועים לפני בואו.
בין היתר, הוא הגיע להסכם עם לשכת המסחר, לקיום "מכירות סוף עונה" במועדים קבועים (לפני כן היה כל בעל חנות קובע על דעת עצמו מתי יתקיימו מכירות סוף העונה בחנותו); הוא הנהיג את המושג "שבוע בלבן", במהלכו נמכרו בחנותו כלי מיטה ומגבות בהנחות; והכניס לארץ את תצוגות האופנה הראשונות.
תצוגת האופנה הראשונה הייתה במלון קטה דן שברחוב הירקון, והשנייה בקפה רוול ברחוב דיזנגוף.
שאר התצוגות התקיימו בחנות באלנבי בגלריה של החנות.
באחת מהתצוגות שקיים בשנות החמישים, הוא הנהיג את התחרות "נערת אקמן", במהלכה "נתגלתה" השחקנית דליה לביא.
אריחי טוינבי (הקרואים גם שלטי טוינבי) הם הודעות ממקור מסתורי שנמצאו משובצות בתוך מדרכות אספלט, בכ-24 ערים גדולות בארצות הברית, וארבע ערי בירה דרום אמריקניות.
הופעתם של האריחים החלה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. הם בדרך כלל בגודל של לוחית רישוי אמריקנית, אך לפעמים גם גדולים בהרבה.
הם מכילים מספר גרסאות לכתובת בעלת הקשרים לאפוקליפסה ולתאוריית קשר.
השם "טוינבי" מתייחס ככל הנראה להיסטוריון ארנולד טוינבי.
"2001 של קובריק" מתייחס כנראה לסרטו 2001: אודיסאה בחלל
רוב האריחים מכילים טקסט הדומה לזה המובא למעלה.
כמה מהם רומזים לקיומה של קונספירציה גדולה הכוללת את העיתונות, ממשלת ארצות הברית, ברית המועצות (אף באריחים שנראה כי נעשו הרבה אחרי התפרקותה) והיהודים.
הכתיבה היא בסגנון דומה ובאיכות ירודה.
האריחים המורכבים יותר מכילים גם הצהרות פוליטיות חידתיות ומלמדים את הקוראים ליצור אריחים דומים.
מאמרים אודות האריחים החלו מופיעים בתחילת שנות ה-90, בעוד שהתייחסויות כלפיהם החלו להופיע כבר באמצע שנות השמונים.
אריחי טוינבי צולמו לראשונה בסוף שנות השמונים.
ההתייחסות הראשונה אליהם בתקשורת הייתה ב-1994 בעיתון ב"בולטימור סאן".
עם זאת בשנת 1983 העיתון פילדלפיה אינקווירר פרסם סיפור על קמפיין בפילדלפיה שמטרתו החייאת המתים על כוכב צדק, שלמרות שאינו מזכיר את האריחים באופן ישיר, מזכיר במידה רבה את הרעיונות המופיעים בהם.
בארצות הברית התגלו אריחים בקנזס סיטי, מיזורי, בבוסטון ובוושינגטון הבירה.
מאז 2002 התגלו מעט מאוד אריחים חדשים הנחשבים ליצירה של האמן המקורי מחוץ לאזור של פילדלפיה רבתי, למרות שאריח אחד ראוי לציון התגלה בפרבר של קונטיקט ב-2006. אחר הופיע בניו ג'רזי ב-2008. אריחי "מעתיקנים" הופיעו במקומות נוספים.
אריחים ישנים הנחשבים כעבודתו של מניח האריחים המקורי נשחקו עקב התנועה בכביש.
נכון ל-2011 נותרו אריחים בפיטסבורג, סנט לואיס, סינסינטי, קליבלנד ומקומות נוספים.
אריחים בסגנון מחודש נמצאו משובצים בכמה כבישים ראשיים, הכוללים גם את הכבישים הבין מדינתיים 476 ו-95. שישה אריחים נוספים וגדולים משמעותית נמצאו בכביש 1 לכיוון צפון במחוז דלוואר ב-2007-8.
החומר ממנו עשויים האריחים היה לפרק מסוים תעלומה בפני עצמו.
ראיות שנאספו מעידות כי הם עשויים משכבות לינולאום, בתוספת חומר למילוי סדקים באספלט.
על פי הסרט נהג וורנה להניח את האריחים דרך חור ברצפת רכבו במהלך נסיעותיו בערים שונות.
אריינוצרטופס (שם מדעי: Arrhinoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון.
פירוש השם הוא "פנים בעלי קרניים ללא קרן אף" (א, α -לא או ללא, ריינו ρινο - אף, צראט/קראט κερατ - קרן, אופס ωψ - פנים).
שם זה ניתן לו על ידי מגלו, ויליאם פארקס, כיוון שחשב שלא הייתה לו קרן אף, אך ניתוח נוסף של הממצאים הראו שכן הייתה לו קרן אף קטנה.
האריינוצרטופס חי בקרטיקון העליון במאסטריכט כמה מיליוני שנים לפני הטריצרטופס אך הוא היה בן זמנו של האנכיצרטופס.
הוא חי באמריקה הצפונית ושרידיו התגלו בקנדה.
הוא היה דינוזאור צמחוני שהלך על ארבע.
כמו שאר הצרטופסיים בתת-המשפחה כסמוזאורים הוא היה בעל עטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף.
מעריכים שאורכו היה כ-6 מטר.
האריינוצרטופס תואר מדעית על ידי ויליאם פארקס ב-1925 שתיאר גולגולת מעוכה למחצה, וקצת מעוותת, ללא לסת תחתונה.
המאובנים נאספו בקניון פרסת הסוס ליד נהר דיר ריבר באלברטה ב-1923 על ידי משלחת מחקר מאוניברסיטת טורונטו.
רק מין אחד תואר: A.
ב-1946 נחשפו מאובנים חדשים ביוטה, והללו תוארו כמין חדש בשם A.
ניתוח מאוחר יותר הראה ששרידים אלה היו למעשה טורוזאורוס ולא מין חדש של אריינוצרטופס.
האריינוצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, דינוזאורים בעלי קרניים ששגשגו בקרטיקון העליון באמריקה הצפונית וכנראה גם באסיה.
הצרטופסיים היא משפחה של הצרטופסים, שהם מסדרת Ornithischia - דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף.
בצרטופסיים הוא היה שייך לתת-משפחת ה-כסמוזאורים שהתאפיינה בעטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף.
מעריכים שהוא היה קרוב לטורוזאורוס וגם לאנכיצרטופס, הפנטצרטופס והכסמוזאורוס.
האריינוצרטופס ידוע רק בזכות הגולגולת שלו, ולא נמצאו מאובנים של שאר חלקי הגוף, ולכן הפלאונטולוגים יודעים מעט לגבי האנטומיה שלו.
למרות זאת, הפלאונטולוגים מניחים שגופו לא היה שונה משאר הצרטופסיים והיה אופייני לדינוזאורים אלה.
בהתבסס על הגולגולת, הם העריכו את אורכו בכ-6 מטרים.
הגולגולת היא בעלת עטרה ובה שני "חלונות" בצורת אליפסה.
קרני הגבה שלו היו ממוצעות באורכן ביחס לשאר ה-Chasmosaurinae אך קרן האף שלו הייתה קצרה וקהה יותר ביחס לשאר הצרטופסיים.
קוטנה של קרן האף ומצבה הלא טוב של הגולגולת הביא את פארקס לחשוב שלא הייתה לו קרן אף ולקרוא לו בשם "אריינוצרטופס" ("פנים בעלות קרניים ללא קרן אף").
האנכיצרטופס היה צמחוני ואכל בעיקר שרכים, ציקסינים ומחטניים.
הוא השתמש במקור שלו כדי לתלוש את העלים, ולעס אותם באמצעות מערכת שיניים בחלק האחורי של הלסתות.
ארייס מריט הוא אתלט מארצות הברית, הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012), בעל מדליית ארד מאליפות העולם (בייג'ינג 2015) ושיאן העולם הנוכחי (2017) בריצת 110 מטר משוכות (12.80 שניות).
נוסף לכך הוא אלוף העולם באולם בריצת 60 מטר משוכות (איסטנבול 2012).
מריט נולד בגרנדה, מיסיסיפי וגדל במריאטה, ג'ורג'יה.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בגרוסטו, איטליה בשנת 2004 זכה מריט במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.56 שניות, לפני דאירון רובלס מקובה (13.77 שניות).
באליפות המכללות (NCAA) שנערכה בשנת 2006 זכה מריט במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.21 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה של המכללות אחרי שיאו העולמי של רנאלדו נהמיה (13.00 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים מריט במקום 27 בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.70 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים מריט במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.67 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 13.32 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה מריט במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.49 שניות, לפני ליו שיאנג מסין (7.49 שניות) ופסקל מרטינו-לאגרד מצרפת (7.53 שניות).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו ביוג'ין, אורגון ב-30 ביוני 2012 קבע מריט בריצת 110 מטר משוכות את תוצאה השנה בעולם ושיא אישי חדש של 12.93 שניות, 6 מאיות השנייה איטי משיא העולם של דאירון רובלס.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום שנערכה בלונדון ב-13 ביולי הוא ניצח את באותה תוצאה, את אלוף העולם בן ארצו ג'ייסון ריצ'רדסון (13.06 שניות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ארייס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש ותוצאת השנה בעולם של 12.92 שניות, לפני ג'ייסון ריצ'רדסון (13.04 שניות) והאנסל פרצ'מנט מג'מייקה (13.12 שניות).
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בבריסל, בלגיה ב-7 בספטמבר 2012 קבע ארייס בריצת 110 מטר משוכות שיא העולם חדש של 12.80 שניות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים ו-3 חודשים של דאירון רובלס (12.87 שניות).
הרמן אריך באואר , מכונה לעיתים בשם גזמייסטר (בגרמנית "אחראי גז"), היה פעיל נאצי בדרגת אס-אס אוברשארפיהרר.
השתתף בתוכנית T4 - אותנסיה של גרמניה הנאצית ובהמשך במבצע ריינהרד, בו לקח חלק בהפעלת תאי הגזים במחנה סוביבור.
אריך באואר נולד בברלין ב-26 במרץ 1900. בשנת 1933 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית ולאס אה בעודו עובד ככרטיסן בחשמלית.
בשנת 1940 הוא הצטרף לתוכנית T4 אותנסיה, שבה נרצחו בגז ובהזרקות קטלניות אנשים בעלי נכויות פיזיות ונפשיות.
תחילה עבד כנהג, אך קוּדם במהרה.
בתחילת 1942 נשלח באואר להתייצב בפני אודילו גלובוצניק, מפקד האס אס והמשטרה בלובלין.
ניתנה לו חליפת אס אס ודרגת אס-אס אוברשארפיהרר.
באפריל 1942 הוא שובץ במחנה ההשמדה סוביבור, שם נותר עד הריסת המחנה בדצמבר 1943.
בסוביבור היה אחראי על תאי הגזים שבמחנה.
בזמנו היהודים נהגו לכנות אותו "באדמייסטר" ("אחראי האמבטיה"), ואילו לאחר המלחמה הוא כונה "גזמייסטר" ("אחראי הגז").
הוא תואר כאיש נמוך וחסון, וכן כשתיין – היה לו בר פרטי בחדרו.
בעוד יתר שומרי האס אס היו לבושים בקפידה, באואר היה שונה: הוא תמיד היה מלוכלך ומרושל, וצחנה של אלכוהול ושל כלור נדפה ממנו.
בחדרו הייתה על הקיר תמונה שלו וכן תמונה של כל משפחתו עם הפיהרר.
מלבד הלקאות, הצלפות בשוט וירי אקראי באסירים, באואר נהנה מלשסות את כלבי המחנה באסירי המחנה.
בין כלבים אלו היה כלב גדול מעורב שדמה לסן ברנרד בשם בארי.
בארי אולף לתקוף את האסירים לפי מגוון של הוראות.
ההוראה האהובה על באואר הייתה "אדם, נשוך כלב זה!" כאשר ב"אדם" הוא מתכוון לבארי, וב"כלב" הוא מתכוון לאסיר.
עם הישמע ההוראה, בארי היה מזנק מיד על האסיר שנבחר.
ב-14 באוקטובר 1943, יום המרד בסוביבור, באואר נסע במפתיע לחלמנו כדי לקנות מצרכים.
המרד כמעט ונדחה מאחר שבאואר היה בראש "רשימת המוות" של אנשי האס אס בהם תוכנן להתנקש על ידי מנהיג המרד, אלכסנדר פצ'רסקי.
על המרד היה להתחיל מוקדם מהתכנון, מאחר שבאואר גם חזר מחלמנו מוקדם מצפוי.
עם הגעתו למחנה, גילה שאיש האס אס רודולף בקמן חוסל, והחל לירות בשני יהודים שפרקו את משאיתו.
קולות הירי גרמו לפצ'רסקי לפתוח במרד מוקדם מהרצוי.
עם סוף המלחמה, באואר נעצר באוסטריה על ידי צבא ארצות הברית והוחזק במחנה שבוי מלחמה עד לשנת 1946. זמן קצר לאחר מכן חזר לברלין שם מצא תעסוקה כפועל ועבד בניקוי הריסות המלחמה.
הוא נעצר בשנת 1949 לאחר ששני אסירים לשעבר מסוביבור, סמואל לרר ואסתר ראב, זיהו אותו במקרה במגרש ירידים ברובע קרויצברג של מערב ברלין.
כשאסתר ראב התעמתה עמו ביריד אמר לה "איך זה שאת עדיין בחיים?".
הוא נעצר זמן קצר לאחר תקרית זו ומשפטו החל בשנה שלאחר מכן.
במהלך המשפט, באואר טען להגנתו כי רק עבד כנהג משאית במחנה ונשא סחורות לאסירי המחנה ולשומריו הגרמנים והאוקראינים.
הוא הודה שידע על הרצח ההמוני בסוביבור, אך טען שמעולם לא לקח בו חלק או היה מעורב במעשי אכזריות.
לטובתו העידו שני שומרים לשעבר במחנה, הוברט גומרסקי ויוהאן קליר.
בית המשפט הרשיע את באואר בהסתמך על עדותם של ארבעה עדי ראייה שהצליחו להימלט מסוביבור.
הם זיהו אותו כ"גזמייסטר" מסוביבור, שלא רק שהפעיל את תאי הגזים במחנה אלא גם היה מעורב ברצח המוני ביריות וכן במגוון פעילויות אכזריות אקראיות נגד אסירי המחנה וקורבנותיו בדרך לתא הגזים.
ב-8 במאי 1950 דן בית המשפט את באואר למוות בגין פשעים נגד האנושות.
מאחר שעונש מוות הוצא מחוץ לחוק בגרמניה המערבית, גזר דינו הומר אוטומטית למאסר עולם.
הוא ריצה 21 שנות מאסר בכלא אחד בברלין ואת היתר בבית כלא אחר בעיר.
במהלך מאסרו הוא הודה בסיוע שלו לרצח המוני בסוביבור ולעיתים אף העיד נגד עמיתיו לשעבר מהאס אס.
באואר מת בבית כלא בברלין ב-4 בפברואר 1980.
אַריֶיז' הוא מחוז (département) בחבל אוקסיטניה.
המחוז נקרא על שם נהר בעל שם זהה, אחד מיובליו של נהר הגארון העובר בתוכו.
המרכז המנהלי של המחוז הוא העיר פואה.
המחוז נמצא דרומית-מזרחית לגארון עילית, אוד למזרחו והפירנאים המזרחיים בדרום מזרח.
בנוסף, המחוז גובל בדרום עם ליידה שבספרד ועם אנדורה.
המחוז הגדול (4,890 קמ"ר) מחולק לשלשה רבעים: פווה, פמייה וסן ז'ירון ול-332 קומונות.
ב-28 במאי 2009 הוקם הפארק הלאומי האזורי הפירנאים הארייז'ים (Parc naturel régional des Pyrénées ariégeoises) המכסה כ-40 אחוזים מכלל שטח המחוז - 2,465 קמ"ר.
נהר הארייז' (צרפתית: Ariège, אוקסיטנית: Arièja) הוא נהר בדרום צרפת.
אחד מיובליו של נהר הגארון ואורכו 163.2 ק"מ.
מקורו של הנהר בהרי הפירנאים, בגובה 2,400 מטר מעל גובה פני הים.
בדרכו, הוא מסמן חלק מהגבול בין צרפת לאנדורה.
לאחר מכן הוא זורם צפונה, דרך מחוז ארייז' הקרוי על שמו ומחוז גארון עילית, שם הוא מתאחד עם הנהר גארון.
שמו של הנהר מגיע מכך שהגאלים כרו זהב מן הנהר, באמצעות סינון הסחף.
אריך אברהם היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
אברהם נולד ב-27 במרץ 1895 בעיר מריאנבורג, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית (כיום שם העיר מאלבורק והיא בשטחי פולין המודרנית).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ושרת ברגימנט הרגלים ה-341. עד יולי 1915 כבר החזיק בדרגת לוטננט, וב-20 במאי 1920 החזיק בדרגת אובר לוטננט.
על פעולותיו בקרבות קיבל אברהם את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה התגייס אברהם למשטרת הביטחון של הרייכסווהר.
ב-15 באוקטובר 1935 הצטרף לוורמאכט והועלה לדרגת מיור.
הוא שימש כמפקד פלוגה ברגימנט ה-18, וב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
בקיץ 1942 לחם אברהם עם הרגימנט שבפיקודו במבצע מקרה כחול כחלק מהדיוויזיה ה-76 במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 והקורפוס ה-51, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-8. ב-6 בנובמבר 1942 מונה אברהם למפקד בית הספר השני למש"קים, וב-13 בנובמבר קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 באפריל 1943 מונה אברהם למפקד הדיוויזיה ה-76 שהוקמה מחדש בצרפת, וב-1 ביוני הועלה לדרגת גנרל מיור.
בדצמבר 1943 הועבר עם הדיוויזיה שבפיקודו לחזית המזרחית, שם לחם עמה בקרב דנייפר כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן במסגרת הארמיות השישית והשמינית, וב-26 ביוני 1944 קיבל אברהם על פעולותיו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך מבצע יאשי-קישינב לחם אברהם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הרומני ה-6, שאף פיקד עליו בחלק מהזמן, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת הארמייה השמינית.
ב-21 באוקטובר 1944 הועבר לעתודת המילואים, וב-13 בדצמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-63. אברהם לחם עם הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-19 באלזס, ובפברואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד.
ב-1 במרץ 1945 הועלה אברהם לדרגת גנרל חיל הרגלים, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בגרמניה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
בשנת 1947 שוחרר אברהם מהשבי, ולאחר מכן התגורר בוויסבאדן שבגרמניה המערבית עד מותו ב-7 במרץ 1971 והוא בן 75.
גנרל אריך-היינריך קלסנר (בגרמנית Erich-Heinrich Clößner; 17 בספטמבר 1888 – 28 במרץ 1976) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קלסנר נולד ב-17 בספטמבר 1888 בגיסן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1907 התגייס קלסנר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-160 (הרייני ה-9), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה.
בספטמבר 1914 נפצע קלסנר במהלך הקרבות, ואושפז בבית חולים.
ב-18 בדצמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-5 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר קלסנר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 בנובמבר 1924 מונה קלסנר למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), ובסתיו 1927 הועבר למטה קבוצת הארמייה הראשונה.
ב-1 ביולי 1929 מונה לקצין מטה באגד הרגלים ה-6, וב-1 בדצמבר 1929 הועלה לדרגת מיור.
ב-1 באפריל 1932 הועלה קלסנר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1933 מונה למפקד העיר נוישטטין.
ב-1 באפריל 1934 מונה קלסנר למפקד רגימנט הרגלים ה-14 (וירטמברג), וב-1 ביוני 1934 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 באוקטובר 1937 הועלה קלסנר לדרגת גנרל מיור, וב-1 ביוני 1938 מונה למפקח מחוז המילואים אינסברוק.
עם פרוץ המלחמה היה קלסנר מפקח מחוז המילואים אינסברוק, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
ב-15 באוקטובר 1939 מונה קלסנר למפקד הדיוויזיה ה-25, עימה לחם במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ולאחר מכן במסגרת הארמייה התשיעית, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-29 בספטמבר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך מבצע ברברוסה לחם קלסנר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-25 בינואר 1942 מונה קלסנר למפקד הקורפוס ה-53, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ב-15 ביולי 1942 קיבל קלסנר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-10 באפריל מונה קלסנר במקביל למפקד ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-6 באוגוסט 1943, הועבר קלסנר לעתודת המילואים, וב-15 באוקטובר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-9, שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השלישית.
ב-5 בדצמבר 1943 התפטר קלסנר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובתחילת 1944 מונה למפקד זמני של קבוצת ארמיות F.
בקיץ 1944, הועבר קלסנר לפיקוד העליון, וב-1 בינואר 1945 מונה לתפקיד פיקודי במשרד התעמולה של הרייך, ולאחר כניעת גרמניה הוא נפל בשבי בעלות הברית.
קלסנר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר קלסנר בקונסטנץ, עד למותו ב-28 במרץ 1976.
ד"ר אֶרִיךְ (עמנואל) בּרַאוּאֶר (נקרא גם ברויאר; בגרמנית: Erich Brauer; ) היה אנתרופולוג יהודי-גרמני.
בראואר, יליד ברלין, היה גרפיקאי לפני שהפך אתנולוג.
גם לאחר מעבר המקצוע הייתה האמנות חשובה לו; הוא עיטר את מכתביו וכתביו בציורים ובצילומים, ועסק גם בציור נוף ארץ-ישראלי.
השתייך לקבוצת צעירים בברלין בעלי רקע משפחתי מתבולל שהתעניינה בציונות ובארץ ישראל, והיו חברי יוּנג יוּדה ("יהודה הצעיר").
בין חבריו בקבוצה זו נמנה גם גרשם שלום, שהיה מקורב אליו.
השניים הוציאו לאור בשנים 1915–1916, שנות מלחמת העולם הראשונה, כתב עת ליתוגרפי בשם "המשקפיים בכחול לבן" (Die Blauweisse Brille, די בלאו-וייסה ברילה), שאותו הדפיסו בדפוסו של אביו של שלום, ובו התייחסו למלחמה מזווית יהודית וציונית, אך קומית והיתולית.
בראואר כתב שם בסגנון אקספרסיוניסטי.
בעקבות כתיבתם בעיתון הוזמנו לפגוש את מרטין בובר.
את לימודיו האקדמיים התחיל באוניברסיטאות ברלין, לייפציג ופרייבורג, ולמד בין השאר אצל פליקס פון לושאן .
באותה תקופה התעניין בעיקר באתנולוגיה אפריקאית.
ב-1923 הוענק לו דוקטורט על מחקר בנושא דתם של בני ההררו, שפורסם כספר שנתיים מאוחר יותר בלייפציג.
בראואר נשלח לראשונה לארץ ישראל בשנת 1925 על ידי המוזיאון לפולקלור בלייפציג על מנת לאסוף חפצי אתנולוגיה של ערביי הארץ.
כשחזר פעם נוספת לארץ ישראל, ב-1927 החל לחקור על יהודי בוכרה (מחקריו בנושא לא פורסמו), ולאחר שנתיים של מחקר עבר למחקר על יהודי תימן.
בשנות מחקרו בנושא שיתף והשתתף במחקריו של שלמה דב גויטיין.
ב-1929 זכה בפרס הלורד פלומר על עבודתו בשדה מחקר זה, וב-1931 חזר לברלין והמשיך לעבוד עליו.
ספרו על יהדות תימן יצא לבסוף בשנת 1934, בתמיכת הממשלה הנאצית.
ב-1932 הוצעה לו משרת מרצה באוניברסיטת ברלין, אך המשא ומתן על ההצעה פסק בשל הנסיבות הפוליטיות בגרמניה באותה תקופה.
הוא עלה לארץ ישראל במהלך שנות השלושים והתיישב בתל אביב, ומאוחר יותר בשכונת רחביה שבירושלים.
בראואר היה בקשר עם האוניברסיטה העברית בירושלים ודרש מראשיה לעסוק במחקר גם בתחום האנתרופולוגיה והאתנולוגיה היהודית.
חבריה היו אף הם בקשר איתו, אך היוזמות השונות שבראשן עמד לא התממשו.
כמו כן שאף להקים מוזיאון אתנולוגי יהודי, ולקח חלק בהקמת המוזיאון לפולקלור של ארץ-ישראל.
הוא גילה עניין רב בפרצופים כחלק מעיסוקו האנתרופולוגי ותיעד למעלה מ-2,000 דיוקנאות של יהודים מזרחיים.
תצלומי הדיוקנאות ותצלומים אתנוגרפיים נוספים שצילם הופיעו בשתי תערוכות: בברלין ב-1938 ובאוניברסיטה העברית בירושלים ב-1939. בנוסף לכך, ליקט וקנה פריטים אתנוגרפיים וערך ראיונות עם מושאי מחקריו.
התמקד בעיקר במחקר על יהודי המזרח ובפרט יהודי תימן וכורדיסטן שפגש בהם בשהותו בירושלים בשנות השלושים והארבעים.
לבד מאתנולוגיה יהודית עסק בחקר דתם של בני ההררו, ובחקר עמים נוספים שאינם יהודים; אך מחקר זה היה בעיקר הכנה למחקרו העיקרי: אתנולוגיה של שבטי ישראל.
נפטר בגיל 47 ממחלה קשה בבית החולים בילינסון, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
שלושה ימים טרם מותו ניסח את תפקיד חייו: "אני אהיה האתנולוג של עם ישראל - גם אם עם ישראל איננו רוצה בכך".
ספרייתו נתרמה על ידי משפחתו, כדי שתשמש ספרייה לאומית ואוניברסיטאית למדעי היהדות.
שמו העברי היה "עמנואל", אך הוא העניק לעצמו את השם "חירם", וטרח להזכיר שם בלתי נפוץ זה ולהסביר את משמעותו הסמלית.
אריך בראואר, יהודי אפגניסתאן, ירושלים, סיני, 1944.
אריך בראואר, החקלאות והמלאכה אצל יהודי תימן, תש"ה.
אריך בראואר (עורך: רפאל פטאי), יהודי כורדיסתאן: מחקר אתנולוגי, הוצאת המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה, ירושלים, 1947.
בקריפטוגרפיה, אריזת מפתח הצפנה היא מחלקה של אלגוריתמים קריפטוגרפיים המשתמשים בצופן סימטרי ל"עטיפה" (הצפנה) של מפתחות.
אלגוריתם אריזת מפתח נועד להגנה על מפתחות הצפנה בעת העברתם ברשת פתוחה או אחסונם במדיית אחסון לא בטוחה.
בדרך כלל בונים אלגוריתם כזה על בסיס פרימיטיבים קריפטוגרפיים ידועים כמו פונקציית גיבוב וצופן בלוקים.
הוא שונה במעט מאלגוריתם KEM (קיצור של Key Encapsuation Mechanism) המבוסס על מפתח ציבורי.
למרות שהמטרות זהות, העברה בטוחה של מפתח הצפנה.
אלגוריתם אריזת מפתח יוצא מהנחה בסיסית ששני הצדדים משתפים ביניהם מפתח הצפנה סודי סימטרי ואילו KEM מסתמך על פרוטוקול דוגמת דיפי-הלמן כדי להצפין את מפתח השיחה באמצעות מפתח הצפנה ציבורי ארוך טווח או עושה שימוש בחתימה דיגיטלית.
ב-1997 פרסם NIST בעיה הנקראת בעיית אריזת מפתח כהגדרתם חיפוש דרכים סימטריות יעילות להסתרת ערך סודי קצר כמו מפתח הצפנה ומידע נלווה כלשהו במהלך העברה ברשת פתוחה.
ההנחה הבסיסית היא שהצדדים משתפים ביניהם מפתח סודי.
שימוש ישיר בצופן בלוקים מהווה בעיה מכמה סיבות.
א) יכול להיות שהמפתח יהיה גדול מהבלוק לכן יהיה צורך בסכימת ריפוד בטוחה באופן שכל סיביות המפתח יהיו תלויות בכל סיביות הטקסט המוצפן.
למשל מצב הפעלה בטוח כמו מצב מונה (CTR).
ב) צופן הבלוקים אינו מספק הבטחת שלמות.
ג) מסיבות של יעילות ומניעת התנפחות נדרש אלגוריתם דטרמיניסטי, כלומר היעדר תוספת של מספר אקראי כלשהו.
מסיבה זו צפנים העושים שימוש בווקטור אתחול וכן צופן זרם שבדרך כלל מלווה בווקטור אתחול אינם מתאימים.
וכן הועלתה בקשה להצעת אלגוריתמים דטרמיניסטיים מבוססי-צופן (cipher-based) לצורך הערכתם ושילובם במודולי הצפנה מאומתת מאושרים.
יש לציין שאפשר להשיג את המטרות המנויות על ידי שימוש בהצפנה מאומתת במיוחד לאור העובדה שבהצפנת מפתחות שבדרך כלל הם ערכים אקראיים אלגוריתם דטרמיניסטי מספק ואין צורך באקראיות נוספת.
חרף זאת קיימת תועלת מעשית בשיטות ממוקדות לאריזת מפתח ויש לכך קשר הדוק לנושא חשוב בקריפטוגרפיה שנקרא "הצפנה מאומתת דטרמיניסטית" בקיצור DAE שמתאימה במיוחד למקרים בהם קיים קושי להשתמש בווקטור אתחול אקראי או ייחודי.
סכימה כזו אטרקטיבית במיוחד במקרים בהם נדרשת עמידות נגד שימוש לא ראוי (misuse-resistant), על ידי הפיכת וקטור האתחול לערך קבוע ושימוש בו על ידי שילוב עם הקלט.
מאז ההצעה של NIST פורסמו מספר הצעות כמו ופיתוחים מעשיים הכוללים בין היתר:
הצעה של NIST מ-2001 שנקראת SP800-38F המבוססת על AES.
טיוטה X9.102 של קבוצת X9F1 השייכת למכון התקנים האמריקני, הכוללת 4 הצעות:
באופן כללי אלגוריתמים להצפנה מאומתת או שילוב של צופן בלוקים עם קוד אימות מתאימים לצורך אריזת מפתח, אם כי הם חסרים תכונות מיוחדות נוספות כמו דרישות ג) או ה) לעיל.
אלגוריתמים להצפנה מאומתת שמתאימים במיוחד לאריזת מפתח הצפנה הם כאלו שעושים שימוש בצופן סימטרי ללא וקטור אתחול או וקטור אתחול מבוסס מסר, ביניהם אפשר למנות את SIV או CIP.
רוגווי ושרימפטון העריכו את ביטחון האלגוריתמים המנויים בתקן X9.102 ביחס לדרישות שהוצהרו.
הם הצביעו על ליקויים אחדים, ביניהם העובדה שלא קיימות הגדרות ביטחון ברורות בתקן וכן העדר הוכחות.
אלגוריתם אריזת מפתח של NIST
אלגוריתם אריזת מפתח שנקרא גם KEK נועד למקרה הנפוץ של הצפנת מפתח הצפנה של AES ולפי התקן מבוצע למען הנוחות בחלוקה ל- בלוקים באורך 64 סיביות.
כדי לארוז מפתח AES נדרשים לכל היותר ארבעה בלוקים.
על כל פנים ייתכנו מפתחות או ערכים קריפטוגרפיים אחרים כמו מספר אקראי עבור DSA ארוכים יותר לכן לא נקבע גבול עליון.
KEK מבוסס בעצמו על AES לכן ביטחונו מושפע בין היתר מאורך מפתח AES המשמש להצפנת המפתח.
בתיאור האלגוריתם להלן הפונקציה מחזירה את הסיביות הכי משמעויות של לפי סדר בתים קטן.
וכן מחזירה את הסיביות הפחות משמעותיות של .
הסמל מייצג שרשור והסימן הוא XOR.
הקלט הוא מערך טקסט קריא: באורך בלוקים של 64 סיביות כל אחד, המכיל את המפתח המיועד להסתרה וכן מפתח KEK המיוצג על ידי (יכול להיות כל מפתח המתאים ל-AES לפי הצורך).
הפלט הוא בלוקים של טקסט מוצפן המייצגים את המפתח המוסתר באופן כזה שאם חל בהם שינוי אפילו קל ביותר במהלך ההעברה ניתן לאתרו.
מציבים (ערך התחלתי קבוע להלן).
עבור עד בצע (בסך הכול סבבים):
עבור עד בסדר יורד בצע:
עבור עד בסדר יורד בבצע:
עם ערכו של תואם את הקבוע הצפוי מוחזר המערך כאשר:
הערך ההתחלתי הקבוע או וקטור האתחול המסומן IV משמש כאן באופן עקיף להבטחת שלמות המפתח המוסתר.
המפתח המוצפן מתקבל כאותנטי אך ורק אם לאחר הפענוח מתקבל ב- הקבוע הצפוי.
ערכו הספציפי נתון לשינויים ותלוי במספר גורמים.
כמו למשל אם נדרשת הבטחת שלמות רק במהלך האריזה או ברמה גבוהה יותר.
התקן מגדיר מספר קבועים אפשריים כמו: .
אריים (שם מדעי: Arinae), היא תת־משפחה ממשפחת התוכיים החיים ביבשת אמריקה הדרומית וכן באמריקה המרכזית, דרום מקסיקו והאיים הקריביים.
המין תוכון קרוליינה (Conuropsis carolinensis) שנכחד הגיע אף לאמריקה הצפונית לפני הכחדתו.
אלו תוכים גדולים בעלי צבעים מרשימים ומקור חזק ומעוקל העוזר לפצח זרעים קשים.
הם עופות חברתיים הפעילים ביום ופולטים קריאות עזות.
חלק מהתוכים גם יודעים לחקות קולות והם חיות מחמד מבוקשות.
הגדולה בבני הקבוצה היא ארת ענק יקינתונית שיכולה להגיע למשקל 1.2–1.7 ק"ג.
סוג Pionites – בו 2 מינים.
סוג Touit – בו 8 מינים.
סוג Brotogeris ־ בו 8 מינים.
סוג ומין יחיד תוכי נזירי (Myiopsitta monachus).
סוג Forpus – בו 7 מינים.
סוג ארת ענק (Anodorhynchus) – בו 3 מינים.
סוג ומין יחיד מקאו ספיקס (Cyanopsitta spixii) – נכחד מן הטבע.
סוג ומין יחיד מקאו אדום־בטן (Orthopsittaca manilata).
סוג מקאו כחול ראש (Primolius) – בו 3 מינים.
סוג ומין יחיד מקאו אדום־כתפיים (Diopsittaca nobilis).
סוג תוכי דק־מקור (Rhynchopsitta) – בו 2 מינים.
סוג ומין יחיד תוכי צהוב־אוזן (Ognorhynchus icterotis).
סוג ומין יחיד קוניור זהוב (Guaruba guarouba).
סוג ומין יחיד תוכון זהוב־פלומה (Leptosittaca branickii).
סוג ומין יחיד תוכון קרוליינה (Conuropsis carolinensis) – נכחד.
סוג תוכון חיוור־מקור (Psittacara) – בו 10 מינים.
סוג קוניור (Aratinga) – בו 6 מינים.
סוג תוכון חום־גרון (Eupsittula) – בו 5 מינים.
סוג ומין יחיד תוכון כחול־ציצית (Thectocercus acuticaudatus).
סוג ומין יחיד תוכי המחילות (Cyanoliseus patagonus).
סוג תוכון (Pyrrhura) – בו 24 מינים.
סוג תוכון דק־מקור (Enicognathus) – בו 2 מינים.
סוג Pyrilia – בו 7 מינים.
סוג ומין יחיד תוכי אדום־כתר (Pionopsitta pileata).
סוג ומין יחיד אמזונה צהובת־פנים (Alipiopsitta xanthops).
סוג Pionus – בו 7 מינים (ועוד 3 מינים בספק).
סוג אמזונה (Amazona) – בו 30 מינים.
סוג ומין יחיד תוכי כחול־בטן (Triclaria malachitacea).
ארייה דבארי (בפרסית: آریا داوری; נולד ב-11 באפריל 1989) הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בו הופיע בתוכנית 205 לייב, המיועדת למחלקת משקל הקל.
לאחר שהיה לדבארי רקע מהתיכון בטאקוונדו ובהיאבקות הוא אומן על ידי אחיו, שון וחברו אריק קאנון.
בנוסף התאמן גם עם קן אנדרסון ושלטון בנג'מין.
את הקרב ההיאבקות הראשון שלו בזירה ערך ב-26 בספטמבר 2006 באירוע של אקדמיית Midwest Pro Wrestling.
לפני הגעתו ל-WWE התאבק בארגונים עצמאיים ברחבי ארצות הברית כמו ROH, GFW ובמיזם Ring Ka King ההודי של ארגון TNA כדי למצוא את הכישרון הבא.
ההתנסות הראשונה של דבארי עם ה-WWE הייתה בקרב שלא משודר לטלוויזיה במסגרת תוכנית סמאקדאון בשנת 2013. שנה לאחר מכן השתתף במבחן ניסיון במתחם האימונים של ה-WWE.
ב-13 ביוני 2016 דבארי הוכרז כאחד מ-32 המתאבק שיתחרו בטורניר עבור אליפות ה-WWE במשקל קל.
דבארי הודח כבר בסיבוב הראשון של התחרות על ידי הו הו לן מהונג קונג.
ב-10 באוקטובר 2016 בתוכנית Raw, דבארי ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי כחלק מדיוויזיית משקל הקל המתחדשת, בהפסד בהכנעה לאלוף שזכה באותו טורניר, TJ פרקינס.
במופע המקדים של האירוע "גיהנום בכלוב" דבארי צוות לטוני ניס ודרו גולאק בהפסדם נגד סדריק אלכסנדר, לינסה דוראדו וסין קארה.
במופע המקדים של האירוע סדרת ההישרדות הפסידו אותם שלושה ל-TJ פרקינס, ריץ' סוואן ונועם דר.
לאחר מכן הוא פתח במריבה נגד ג'ק גלאגר, שהסתיימה בקרב "אני פורש", קרב שאותו הפסיד.
ביולי 2017 דבארי החל ב"מרדף" אל עבר התואר, אך לא הצליח לזכות בו.
כשאנזו אמורה הפך לאלוף, דבארי החל לתמוך בכהונה שלו.
ב-20 בפברואר הפסיד לבאדי מרפי בסיבוב הראשון של הטורניר להכתרתו של האלוף במשקל קל החדש.
ב-17 באפריל דבארי הפסיד בקרב למוסטפא עלי.
לאחר תקופה ארוכה של החלמה מפציעה, דבארי חזר ב-28 בנובמבר, כשנראה שהוא בא לעצור את תקיפתו של הידאו איטמי על מתאבק מקומי ולהפוך בעקבות כך למתאבק בעל דמות טובה, דבארי הצטרף לתקיפה על אותו מתאבק.
ב-26 במרץ 2019, דבארי הפסיד לסדריק אלכסנדר.
ב-16 באפריל, דבארי ניצח בקרב מרובע את אקירה טוזאווה, גראן מטאליק ומייק קנליס.
ב-23 באפריל, דבארי ניצח את אוני לורקאן בקרב אשר קבע את זהות המועמד לתואר אליפות ה-WWE במשקל קל.
ב-7 במאי, דבארי גבר על נועם דר.
באירוע כסף בבנק, שנערך ב-19 במאי, דבארי כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-WWE במשקל קל לאחר שהפסיד לטוני ניס.
יומיים לאחר מכן, דבארי השתתף בקרב מחומש נגד אקירה טוזאווה, מייק קנליס, בריאן קנדריק ואוני לורקאן, שבסופו טוזאווה ניצח.
ב-4 ביוני, דבארי הפסיד בקרב יחידים לאוני לורקאן.
שבועיים לאחר מכן, התקיים קרב נוסף בין השניים, אך הוא הסתיים בניצחון של לורקאן כתוצאה מפסילה, לאחר שדבארי תקף את לורקאן בעזרת כיסא.
ב-2 ביולי, דבארי, דרו גולאק ומייק קנליס הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לאוני לורקאן, טוני ניס וג'נטלמן ג'ק גלאגר.
שבוע לאחר מכן, דבארי הפסיד לאוני לורקאן בקרב רחוב.
ב-30 ביולי, דבארי הפסיד ללינסה דוראדו.
שבוע לאחר מכן, דבארי התחרה בקרב משושה נגד אקירה טוזאווה, ג'נטלמן ג'ק גלאגר, קאליסטו, אוני לורקאן וטוני ניס אשר קבע את זהות המועמד החדש לאליפות ה-WWE במשקל קל לאירוע סאמרסלאם, שבסופו לורקאן ניצח.
ב-20 באוגוסט, דבארי, אנג'ל גרזה, מייק קנליס, טוני ניס וקפטן הקבוצה, דרו גולאק, התחרו נגד קפטן הקבוצה היריבה אוני לורקאן, אקירה טוזאווה, הומברטו קאריו, ג'נטלמן ג'ק גלאגר ואייזיאה "סוורב" סקוט בקרב הדחות חמישה נגד חמישה, שבו קבוצתו של לורקאן ניצחה.
שבוע לאחר מכן, דבארי גבר על קאליסטו.
ב-10 בספטמבר, דבארי, דרו גולאק וטוני ניס הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לגראן מטאליק, הומברטו קאריו ולינסה דוראדו.
שבוע לאחר מכן, דבארי נוצח בקרב יחידים על ידי לינסה דוראדו.
ב-18 באוקטובר, דבארי השתתף בקרב משולש נגד אוני לורקאן וטוני ניס, שבסופו האחרון ניצח.
ב-25 באוקטובר וב-1 בנובמבר, דבארי הפסיד לאייזיאה "סוורב" סקוט.
ב-15 בנובמבר, דבארי הצטוות לשורות טוני ניס וביחד הם הפסידו לליאו ראש וראול מנדוזה.
ב-29 בנובמבר, דבארי גבר בקרב יחידים על ראול מנדוזה, אך ב-13 בדצמבר, הוא הפסיד לו.
ב-3 בינואר 2020, דבארי ניצח את דני בורץ'.
ב-17 וב-24 בינואר, דבארי נחל הפסדים בקרבות יחידים לטיילר בריז.
ב-21 בפברואר, דבארי ודה בריאן קנדריק הפסידו בקרב זוגות ללא חוקים לדני בורץ' ואוני לורקאן.
ב-6 במרץ, דבארי הפסיד לאייזיאה "סוורב" סקוט.
שבוע לאחר מכן, דבארי, ג'נטלמן ג'ק גלאגר, מייק קנליס, דה בריאן קנדריק וטוני ניס הפסידו בקרב הדחות חמישה נגד חמישה לדני בורץ', אייזיאה "סוורב" סקוט, קושידה, אוני לורקאן וטיילר בריז, כשבקרב זה הוא הודח על ידי סקוט.
ב-12 בנובמבר בפרק של התוכנית Rampage, דבארי ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות AEW, כאשר הוא הפסיד לדאנטה מרטין.
ב-12 באוגוסט בפרק של התוכנית Rampage, דבארי הפסיד לאורנג' קאסידי.
ב-21 באוקטובר בפרק של התוכנית Rampage, דבארי לא הצליח לזכות באליפות ה-FTW לאחר שהפסיד לאלוף, הוק כתוצאה מהכנעה.
דבארי הוא ממוצא איראני ולעיתים משלב פרסית כחלק מהדמות שלו.
ארייה הוא אחיו הצעיר של דארה דבארי (הידוע יותר בשמות הבמה שלו: שון דבארי או דבארי) שהתאבק גם הוא בארגון.
אליפות הזוגות של ICW (פעם אחת) עם שון דבארי
PWI דירג אותו במקום ה-201 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2017
"אריח עם דמויות יהודים" הוא הדפס של דיוקנאות יהודים על גבי אריח שיצר יעקב איזנברג.
אריח זה, שיצר יעקב איזנברג, מקים המחלקה לקרמיקה ב"בצלאל", הוא חלק מסדרה של אריחים ועליהם דיוקנאות של טיפוסים שונים ובהם דמות ערבי, דיוקן נערה, דיוקן של הרצל ועוד.
באריח זה יצר האמן תיאור של שלוש דמויות יהודים.
דמויות מסוג זה הופיעו ברישומים ובתחריטים שיצר איזנברג באותה תקופה.
היו אלו עבודות שנמכרו כמזכרות לתיירים שביקשו תיאורים של דמויות מן המזרח.
הדמויות מבוססות על רישומים והדפסים שיצר איזנברג והועברו אל אריחי קרמיקה, כנראה, בטכניקה של דקלקומניה (Decalcomania).
בכתבה בעיתון "דואר היום" מתוארים דיוקנאות דומים של איזנברג המתוארים "[כ]מקוריים ביותר הם פרוטומיטי הפינם [הפנים] של ראשי־יהודים מזרחיים.
ברק הזיגוג השחום עושה את הרושם באילו זהו העור של יהודי ארץ־ישראלי שחום מכוסה זעה של שמש ארצנו היוקדת".
ארייה היא פעולת קטיף התאנים.
הפועל אָרָה שימש במקור באופן כללי לציון פעולה של איסוף או ליקוט.
בתנ"ך הפועל מופיע פעמיים, בהקשר של המור – () – ובהקשר של הגפן – ().
בספרות חז"ל התייחדה לפועל המשמעות של ליקוט או קטיף תאנים, ומשמעות זו השתמרה.
לדוגמה, לפי מדרש רבה "אמר רבי יודן: התאנה הזו בתחלה אורים אותה אחת אחת, ואחר כך שתים, ואחר כך שלושה, עד שאורים אותה בסלים ובמגריפות" ().
שרידים ארכאולוגים של עצי תאנה, שתוארכו לתקופה הנאוליתית המוקדמת, נמצאו באזורים שונים בדרום-מערב אסיה, והמוקדמים שבהם, באזור נתיב הגדוד וגלגל, תוארכו ללפני 10,550–11,700 שנים.
מרדכי כסלו, ענת הרטמן ועופר בר-יוסף שיערו שהשרידים בגלגל מראים על איסוף מכוון של פירות תאנה מעצים שעברו פרתנוקרפיה, ועל כן אלו השרידים המוקדמים ביותר של ביות צמחי בר לצרכים חקלאיים, לפני הביות של דגנים.
עם זאת, אחרים חלקו על טענה זו.
בשנת 2022 הציעו חוקרים אחרים שקיימות עדויות היסטוריות לטיפוח חקלאי של עצי תאנה באזור תל צף, והן מתוארכות לתקופה הכלקוליתית, לפני כ-7,000 שנה.
על פי דניאל זהרי אהוד וייס ומריה קופף, לא ניתן לדעת האם השרידים שנמצאו מלפני תקופת הברונזה קשורים בעצי בר או בחקלאות.
עדויות ברורות לחקלאות תאנים קיימות מתקופת הברונזה המוקדמת באזור ים המלח, קפריסין, מסופוטמיה, סוריה, ואגן הנילוס במצרים, שם נמצאו גם ציורים של בבונים עוזרים בקטיף תאנים.
נמצאו עוד איורים רבים של קטיף תאנים מהעת העתיקה, כולל בקבר בני חסן (1900 לפנה"ס בערך).
על החשיבות של התאנים בתרבות העתיקה מעידים האזכורים הרבים של התאנה בתנ"ך ובספרים אחרים.
בין השאר, מעידה ספרות חז"ל על הכרה במאפיינים שונים הקשורים בפעולת הארייה.
לדוגמה, על הצורך במומחיות בקביעת זמן הקטיף של התאנה: () ועל כך שהקטיף מתמשך בהדרגה לאורך העונה: () דוגמאות נוספות מעידות על החשיבות של קטיף התאנים גם בתרבויות אחרות.
כך למשל, נמצאה כתובת בקילטפה, שבה אחד משבעת החלקים של השנה נקרא "השביעית של התאנים", על שם עונת קטיף התאנים המרכזית.
אריך ביטנר היה אקספרסיוניסט גרמני חבר הזצסיון הברלינאי.
ביטנר גדל ברובע קרויצברג בברלין ועשה חניכה באמנות.
בין השנים 1906–1911 הוא למד ציור, גרפיקה ואיור ספרים אצל אמיל אורליק במוסד ההוראה של מוזיאון קונסטגרבמוזיאון בברלין.
ביטנר הפך לחבר בהתאחדות האמנים הגרמנית, משנת 1908 היה חבר באגודת האמנים הזצסיון הברלינאי והשתתף בתערוכות הקבוצתיות שלהם עם יצירותיו.
בשנת 1913 הייתה לביטנר תערוכת יחיד ראשונה בגלריה גורליט, תקופת היצירה העיקרית שלו הייתה בשנות ה-20.
אריך ביטנר נפטר בשנת 1936 בגיל 47 בפרייבורג.
עבודתו של ביטנר מעוצבת על ידי צבעוניות ודינמיקת הצורה של האקספרסיוניזם, והתמקדותו היא בדיוקנאות.
במיוחד בשנות ה-20 הוא יצר סדרה שלמה של דיוקנאות.
הנושאים המועדפים עליו היו של ידידי אמנים וסופרים כמו לוביס קורינת, גאורג גרוש, ארנו הולץ ואחרים.
למרות תקופת היצירה הקצרה תמונותיו נותרו אטרקטיביות עבור מוזיאונים וקונים פרטיים.
יש עבודות שלו במוזיאונים לאומיים ובינלאומיים כמו הקרן למורשת תרבות פרוסית, משרד האמנות קרויצברג ומוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות.
אריך־דן־אילי מלך כ־12 שנים והנחיל מסורת של מערכות צבאיות כנגד השכנות של אשור בכל שנה.
אריטרותריום (שם מדעי: Erythrotherium) הוא סוג של דמויי יונק שהיה קרובו של המגזוסטרודון, וחי בתקופה טריאס עליון-יורה תחתון לפני 182–210 מיליון שנה בדרום אפריקה ולסוטו.
דמוי יונק זה הגיע לגודל של חדף ואורכו הגיע ל-10 סנטימטרים כולל הגולגולת שאורכה היה 2 סנטימטרים.
יצור זה ניזון בעיקר מפרוקי-רגליים כמו חרקים, תולעים, חלזונות ובעלי חוליות אחרים כמו לטאות.
למרות דמיונו לחדף, דמוי יונק זה הטיל ביצים.
הוא נכחד לפני כ-182 מיליון שנה עקב תחרות עם הדינוזאורים וזוחלים אחרים.
בתיאוריה המתמטית של ריצוף המישור, אריח (או פרוטוטיל - prototile) הוא אחת מהצורות המהוות את אריחי היסוד ב"רצפה".
ריצוף של מישור או של כל מרחב אחר הוא כיסוי של המרחב על ידי צורות סגורות, הנקראות אריחים, שיש להן פנים ייחודיים.
חלק מהאריחים עשויים להיות תואמי חפיפה לאחד או יותר מהאריחים האחרים.
אם הוא מכלול האריחים ברצפה, קבוצת של צורות נקראת קבוצת אריחים (פרוטוטילים) אם אין שתי צורות ב- תואמות זו לזו, וכל אריח ב- תואם את אחת הצורות ב-
אפשר לבחור קבוצות רבות של פרוטוטילים לריצוף: הזזה או סיבוב כל אחד מהאריחים מייצר מערך אריחים תקף אחר.
עם זאת, לכל מערך אריחים יש את אותה העוצמה (cardinality), כך שמספר האריחים מוגדר היטב.
אומרים שרצפה היא מונוהדרלית אם יש לה בדיוק אריח אחד.
קבוצה של אריחים אמורה להיות אפריודית אם כל ריצוף עם אריחים אלה הוא רצפה אפריודית (שאינה מחזורית במרחב).
לא ידוע אם קיימת צורה דו-ממדית אחת (שאלה זו מכונה "בעיית איינשטיין") היוצרת אריח של רצפה אפריודית, אך לא של כל רצפה אפריודית.
כלומר, קיומה של קבוצה מונוהדרלית אפריודית הוא שאלה פתוחה בגאומטריה.
אריח סוקולאר-טיילור יוצר אריח אפריודי דו-ממדי, אך מוגדר על ידי תנאי התאמה קומבינטוריים ולא רק על פי צורתו בלבד.
בממדים גבוהים יותר הבעיה נפתרת: אריח דנזר-שמיט-קונוויי הוא אריח של אריח מונוהדרלי אפיריודי של המרחב האוקלידי התלת-ממדי, ואינו יכול לרצף מרחב באופן מחזורי.
אריחים אפריודיים היא קבוצה של אריחים כך שניתן להרכיב באמצעות עותקים של האריחים מהקבוצה רק ריצופים שאינם מחזוריים, כלומר שאינם בעלי דפוס שחוזר על עצמו ברציפות.
תכונת האפריודיות שאליה מתייחסים היא תכונה של קבוצת האריחים.
קבוצה נתונה של אריחים, במישור האוקלידי או בסביבה גאומטרית אחרת, מרכיבה ריצוף רק אם ניתן להתאים עותקים לא חופפים של האריחים מתוך הקבוצה כדי לכסות את כל המישור (או מרחב בממד גבוה יותר).
קבוצה נתונה של אריחים עשויה להכיל ריצופים מחזוריים (פריודיים) כלומר, ריצופים שלא משתנים תחת אופרטור או טרנספורמציה ליניארית אחרת (לדוגמה, סריג של אריחים מרובעים הוא מחזורי).
לא קשה לייצר קבוצת אריחים המאפשרים ריצוף לא מחזורי כמו גם מחזורי (למשל, אריחים מסודרים באופן אקראי באמצעות ריבוע 2 × 2 ומלבן 2 × 1 יהיו לרוב לא מחזוריים).
עם זאת, קבוצת אריחים אפריודית יכולה לייצר רק ריצוף לא מחזורי.
תכונה של אריחים אפריודיים היא שניתן לרצף אינסוף ריצופים שונים באמצעות הקבוצה.
הדוגמה הידועה ביותר לאריחים אפריודיים היא אריחי פנרוז.
ישנן כמה עשרות קבוצות של אריחים אפריודיים ידועות ומוגדרות מתמטית, ראו .
תכונת אי-יכולת ההכרעה של בעיית הדומינו מרמזת כי אין אפשרות אלגוריתם מתמטי היכול לקבוע האם קבוצת אריחים נתונה מסוגלת לרצף את המישור או לא.
אריטה (ביפנית: 有田町) היא עיר הממוקמת ברובע נישימאצורה, במחוז סאגה, יפן.
העיר ידועה בייצור חרסינת אריטה, אחת ממלאכות היד המסורתיות של יפן.
בשנת 2006 אוחדה העיר נישיאריטה, ממחוז נישימאצורה, עם אריטה.
בעיר מתגוררים, נכון לאוקטובר 2020, 18,989 תושבים.
מוזיאון הקרמיקה קיושו - תצוגות המוזיאון מכילות אלפי פריטים היסטוריים ומודרניים של חרסינה, וחרסינת אריטה בפרט.
המוזיאון ממוקם בתוך פארק, בו שחזור בגודל מלא של ארמון צווינגר בגרמניה, שנבנה בהתאם לארכיטקטורת הבארוק הגרמני של תחילת המאה ה -18.
פרויקט שימור הבתים באריטה - כולל בתים מתקופת מייג'י.
הפרויקט נכלל בפרויקט שימור הבתים ההיסטוריים ביפן.
מקדש טוזאן - האלמנטים המסורתיים של המקדש, כולל שער הכניסה, הפנסים והפסלים במקום, בנויים כולם מחרסינת אריטה.
אריחי יחזקאל הם עשרות אריחים בעלי חזות עתיקה, הנושאים עליהם בכתב בולט את כל ספר יחזקאל.
מרבית האריחים (מעל ל-60 מתוך כ-95 לפחות שנוצרו), ואיתם גם כתבי-יד, הוברחו לארץ מסוריה דרך לבנון בשנת 1954 ביוזמת איש סולל-בונה, ולימים חבר הכנסת, דוד הכהן.
מרביתם הכמעט מוחלט של האריחים עשוי שיש וצורתם מרובעת, ובודדים מהם הידועים, עשויים אבן ביטומנית שחורה, וצורתם מלבנית.
האריחים הוצגו ביד יצחק בן-צבי ב-3 תצוגות קבע שונות.
בשנת 1958, הוצגו האריחים לראשונה בתצוגה שהוכנה במיוחד עבורם במבואת צריף נשיאי ישראל לצד העתק האריות מפסיפס מעון שיצרה האמנית נעמי הנריק, ובשנת 1985 הוקמה להם ביד בן-צבי תצוגה שנייה.
ההשערה הרווחת, שאף צוטטה בשתי התצוגות שהוקדשו לאריחים, הייתה שהאריחים העתיקים הגיעו מקבר יחזקאל בעיראק, ואולם סימן שאלה ריחף מעל סברה זו, ועם השנים, אף החלו להתעורר ספקות באשר לעתיקותם.
מחקר זה, נכתב על ידי יולי שוורץ, במסגרת עבודת גמר לתואר מוסמך במסלול אוצרות בחוג לאמנות חזותית באוניברסיטת בן-גוריון, בהנחיית ד"ר נירית שלו-כליפא ופרופ'יובל גורן.
מהמחקר עולה, כי מקור האריחים וכתבי היד שהגיעו עמם, אינו בקבר יחזקאל בעיראק, וכן נראה, בסבירות גבוהה, שהאריחים אינם עתיקים.
תיארוך יצירת האריחים הוא לסוף המאה ה-19- תחילת המאה ה-20, והבלטת האותיות נעשתה באמצעות חומר חומצי שצרב את האבן.
המחקר מראה, כי האריחים הנושאים עליהם את ספר יחזקאל אינם יצירה יחידה אשר ניתנת לפרשנות לבדה, אלא הם חלק ממכלול של אריחים שנראה כי נצרבו עליהם נושאים נוספים (לא רק ספר יחזקאל), וכתבי-יד, שנוצרו בידי מספר יוצרים שעבדו יחד.
בהמשך לכך, במחקר נדונה אפשרות לקשר בין יצירת האריחים לתופעת חיפוש אוצרות בית המקדש, המוכרת מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
המחקר טוען, כי גם אם האריחים מודרניים, הרי שה"פטינה ההיסטורית" שהם צברו מאז גילויים, מקנה להם חשיבות וערך.
על-סמך תוצאות המחקר, צפוי יד בן-צבי לחדש את תצוגת האריחים.
אריך ביי היה קונטר-אדמירל גרמני, אשר נהרג במהלך קרב כף הצפון במלחמת העולם השנייה.
ביי נולד בהמבורג ב-23 במרץ 1898. ב-13 ביוני 1916 הוא התגייס לצי הקיסרי הגרמני ולחם במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה צומצם הצבא הגרמני, וביי סולק מהצי.
הוא הצטרף לפרייקור ושרת בבריגדה הימית פון לוונפלד כמפקד פלוגה.
ב-1922 פורקה הבריגדה ושולבה ברייכסמרינה.
ב-26 באוקטובר 1938 מונה ביי למפקד המשחתת פרידריך Z 14. ב-4 באפריל 1939 הוא הועבר לפקד על שייטת המשחתות ה-4. באפריל 1940 נשלחה השייטת לכבוש את עיר הנמל הנורווגית האסטרטגית נרוויק.
הגרמנים כבשו את העיר ללא קרב, אולם עד מהרה הופיע הצי הבריטי ותקף את המשחתות הגרמניות שעגנו בנמל נרוויק.
הגרמנים הופתעו, והבריטים הצליחו להטביע כמה משחתות.
ביי מיהר לאסוף את המשחתות שנותרו לו, והניס את הבריטים שספגו אבדות.
עם זאת, כעבור שלושה ימים חזרו הבריטים בכוחות גדולים והטביעו את מה שנותר מהשייטת של ביי.
בעקבות כך, שלטו הבריטים על נמל נרוויק ובהמשך הצליחו להשתלט גם על העיר נרוויק עצמה.
רק בעקבות ההתקדמות הגרמנית במערכה על צרפת נאלצו בעלות הברית לפנות את נורווגיה.
למרות זאת, עוטר ביי בצלב האבירים של צלב הברזל על חלקו במערכה.
בפברואר 1942 שימש ביי כמפקד שייטת המשחתות שהשתתפה במבצע קרברוס.
ב-1 במרץ 1943 הוא הועלה לדרגת קונטר-אדמירל.