tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, קצב הריבוי הטבעי שלהם נמוך מאוד בגלל מיעוט גמדאים ממין נקבה (רק כשליש מבין הגמדאים הם ממין נקבה) ונטייתם של הגמדאים להעדיף חיי מלחמה או מלאכה על חיי נישואין ומשפחה.
רוב הגמדאים חיים מתחת לאדמה או בתוך הרים, שם הם חוצבים לעצמם היכלות, מצודות וערים לצד סדנאות אומן של חרשי מתכת, נפחים וצורפים בהן הגמדאים מחשלים כלי נשק ותכשיטים.
השריון, כלי הנשק והתכשיטים של הגמדאים נחשבים לבעלי איכות מעולה במיוחדת ונמכרים לשאר שוכני הארץ התיכונה, כולל עלפים ובני אדם.
לצד זאת, הגמדאים מתפעלים מכרות ענק בהם הם כורים ברזל, נחושת, מתכות יקרות ואבני חן.
המתכת היקרה ביותר שהגמדאים כורים היא המיתריל - מתכת נוצצת דמוית כסף שקלה וחזקה בהרבה מפלדה.
המיתריל נדירה מאוד ושווייה לא יסולא בפז.
הגמדאים הם לוחמים קשוחים וחסונים.
הם מצוידים בשריון פלדה ולעיתים גם בשריון מיתריל.
כלי הנשק המועדפים עליהם הם גרזן קרב, קרדום, קורנס ופטיש קרב, אך הם משתמשים גם בחרבות, רמחים ואף בחץ וקשת.
הגמדאים אוהבים אבני חן ומתכות יקרות, תכונה זו הועצמה כאשר סאורון נתן לגמדים את טבעות הכוח, אחת לכל בית, כשהאחרונה שבהם נלקחה מת'רור, סבו של תורין צנת-אלון המוזכר בספר "ההוביט".
בין הגמדאים והעלפים שוררת מריבה בת שנים רבות, שהחלה כאשר שדדו הגמדאים תכשיט יקר (הנאוגלמיר) ממלך העלפים, תינגול, וכתוצאה מכך מתו הרבה עלפים, ולבסוף כל הגמדאים שהיו שם.
העלפים ראו בגמדאים יצורים חמדנים וגסים שלא מסוגלים לאמנות עדינה ואהבת הטבע כמו העלפים.
מנגד, הגמדאים ראו בעלפים סנובים מתנשאים שלא יכולים להבין לליבם של הגמדאים ולהעריך את היקר להם.
משכנותיהם המרכזיים של הגמדאים מאז העידן הראשון של הארץ התיכונה היו הממלכות נוגרוד ובלגוסט שבהרים הכחולים, אבל קהזד-דום, אשר התקיימה גם בעידן השני ובחלק מהעידן השלישי, נחשבה לגדולה, המפוארת והמשכן הראשי לעם הגמדאים - עד שננטשה בעקבות הבלרוג "רועץ דורין", ומאז כונתה "מוריה".
בנוסף למשכנות אלו גמדאים חיו במקומות רבים אחרים.
כך נודעו משכנות הגמדאים בגבעות הברזל ובהר הבודד, שאליו נמלטו גמדאים רבים מחורבן מוריה.
בעידן הרביעי נוסדה מושבת גמדאים במערות הנוצצות שבתוך נקרת הלם, על ידי גימלי בן-גלוין.
הגמד דורין הראשון, הידוע כדורין בן האלמוות, הוא אחד משבעת אבות הגמדאים וראש עם הגמדאים הנפוץ ביותר "עם דורין" או "ארוכי הזקן".
טלכר הגמד היה הידוע והמהולל שבחרשי נוֹגְרוֹד, עיר הגמדים אשר ממזרח להר דולמד.
כלי הנשק שחישל היו בעלי איכות משובחת במיוחד ואף בעלי תכונות קסומות או מעין-קסומות.
הוא חישל את קסדת הדור, את הפגיון אנגריסט ואת החרב נרסיל.
בספר "ההוביט", תורין צינת-אלון, נכדו של המלך תרור שבבטן ההר הבודד של ארבור, הוביל משלחת של 13 גמדאים עם הפורץ בילבו בגינס ההוביט וגנדלף הקוסם, על מנת לשחרר את ארבור מהדרקון הרשע סמאוג.
המשימה מצליחה אך תורין ומספר מחבריו נהרגים בקרבות ואת מלכות בטן ההר תופס קרובו דין רגל-ברזל.
באלין, אחד ממלוויו של תורין, מוביל משלחת ליישב מחדש את מוריה אך נהרג בידי האורקים הרבים ששרצו במערות.
בספרי "שר הטבעות", גימלי, בנו של גלוין מתורין ושותפיו, מתנדב לקחת חלק באחוות הטבעת וללוות את פרודו בגינס במסעו למורדור להשמיד את הטבעת האחת.
אחרי שהחבורה מתפצלת - גימלי, ביחד עם אראגורן הדונאדין ולגולאס העלף, רודפים אחרי האורקים ששבו את מרי ופיפין ומסייעים לתאודן מלך רוהן לנצח בקרב על נקרת הלם מול צבא האורוק-הי של סארומן ובהמשך נלחם בקרב שדות הפלינור כדי להסיר את המצור ממינאס טירית ובקרב שליד השער השחור.
במהלך העלילה גימלי מפתח רעות וחברות עמוקה עם העלף לגולאס ונהפך למעריץ של גבירת העלפים גלדריאל, ששבתה אותו ביופיה ורגישותה.
אחרי השמדת הטבעת והבסת סאורון, גימלי מקים קהילת גמדאים משגשגת במערות הנוצצות ושנים רבות לאחר מכן מפליג עם רעו הטוב, לגולאס העלף, אל ולינור שבארצות האלמוות.
החברות בין גימלי ללגולאס וגלדריאל מסמלת את ריפוי האיבה העתיקה בין גמדאים ועלפים.
דורין השביעי הוא גמד שחי בעידן הרביעי ומצליח לכבוש מחדש את מוריה, לטהר אותה מהאורקים ולהקים בה מושבת גמדאים משגשגת.
בריאיון שהעניק טולקין ל-BBC ב-1971 הוא סיפר שהגמדאים ב"הוביט" מבוססים על הדמות של היהודים בגולה.
דבר זה מתבטא במספר מובנים ואף בסטראוטיפים אנטישמיים נגד יהודים שרווחו באותה עת באירופה: לפי טולקין עצמו אין בעניין אנטישמיות, אלא דמותם נכתבה על מנת להקביל לעם היהודי הגולה, אותו ראה וכיבד.
הגמדאים, למרות שנטמעו במידת מה בין הגזעים השונים ודיברו בשפה המקומית, שמרו על שפתם הייחודית, ה"קהוזדול", המבוססת על השפות השמיות.
לפי מאיר סולובייצ'יק, ניתן לזהות אצל הגמדאים קווי דמיון נוספים עם היהודים, למשל העובדה כי הגמדאים גורשו מארצם ואוצרותיהם נחמסו (מקבילה לשריפת בית המקדש והגליית כלי המקדש העשויים ממתכות יקרות); הם נכספים לשוב לארצם גם לאחר דורות רבים; הם מובחנים במראם החיצוני ובמלבושם.
ב"שר הטבעות" הברית המפתיעה בין גימלי הגמד ולגולאס העלף, אף על פי שמודגש לאורך הספר שהגמדים ועלפים תמיד היו עוינים זה לזה, מקבילה בעיניו לשותפות הגורל היהודית-נוצרית במלחמת העולם השנייה, כשבשני המקרים עממים התאחדו כדי להילחם כנגד 'הרוע'.
גם לוח השנה של הגמדאים, הנוהג לפי מולד הירח, תואם במידה מסוימת את לוח השנה העברי.
תפיסה זו השתרשה גם בספרים עתידיים שהעתיקו מטולקין את מרבית הגזעים הקסומים שהוא פיתח, וכך אפשר למצוא את הגובלינים בעלי הדפוסים האנטישמיים אף בכתבים של סופרים מודרניים כמו ג'יי קיי רולינג ("הארי פוטר").
הגמדאים של טולקין קיבעו את הארכיטיפ של הגמד הקשוח ואוהב הקרבות שחי מתחת לאדמה, עוסק בחציבה וכרייה של ברזל, מתכות יקרות ואבני חן, לצד הצטיינות בתבונת כפיים בחרשות, נפחות וצורפות.
מקהלת Clamavi De Profundis הלחינה מספר שירי גמדאים מספרי הלגנדריום של טולקין וכן חיברה מספר שירי גמדאים מקוריים משלה המהללים את תרבות הגמדאים ומשווים לה נופך אפי.
השירים מלווים באנימציה לצד מילות השירים.
באנגלית בת-זמננו הריבוי של "גמד" Dwarf הוא Dwarfs.
עם זאת, כדי להבדיל בינם לבין הגמדים והננסים של מעשיות עממיות ויצירות פנטזיה אחרות בחר ג'.
המתרגם, העורך והמהדיר עמנואל לוטם בחר מסיבה זו לשנות את הריבוי של "גמד" מ"גמדים" ל"גמדאים", כדי להדהד את הבחירה של טולקין וכדי להבדיל בין גמדי הארץ התיכונה לגמדים של יצירות אחרות.
גמביט היה סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן של פוקס אשר תוכנן לצאת לאקרנים ב-2020, אך הוא בוטל.
לסרט לא נבחר במאי, אך ידוע כי את התסריט כותבים ג'וש זטומר וריד קרולין.
הסרט מבוסס על הקומיקס "גמביט" בהוצאת חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס, והוא מהווה חלק מסדרת סרטי "אקס-מן".
ראשיתו של הפרויקט ב-2014, אז המפיקה לורן שולר דונר הכריזה כי היא והשחקן צ'נינג טייטום עובדים על פיתוח סרט שיתבסס על דמותו של גמביט.
מאז, הוא ידע תלאות רבות, עד שבוטל באופן סופי ב-2019.
דמותו של גמביט בגילומו של טייטום הופיעה בהופעת קמע בסרט דדפול & וולברין כאחת מהדמויות שנשארו בvoid (התייחסות לכך שהדמות אכן 'בוטלה' במציאות), ונרמז שדמותו תחזור ליקום הקולנועי של מארוול.
רמי לבו / גמביט: מוטאנט אמריקאי ממוצא קייג'ון אשר לו יכולת לטעון חפצים באנרגיה קינטית, גנב מיומן וחבר בגילדת המתנקשים של ניו אורלינס.
השחקן צ'נינג טייטום לוהק לתפקיד.
בלה דונה בודרו: מוטאנטית איטלקייה אשר לה יכולות מסע אסטראלי וירי מטחי פלזמה, מנהיגת גילדת המתנקשים של ניו אורלינס.
לתפקיד לוהקה במקור לאה סדו, ואחריה יועדה אליו ליזי קפלן.
במהלך שלב הצילומים של "אקס-מן 2" ב-2003, הבמאי בריאן סינגר שכר את הפעלולן ג'יימס במפורד לצילום קמע בסצנה קצרה לדמותו של המוטאנט גיבור-העל גמביט.
עם זאת, ההופעה נחתכה מהסרט, וסינגר הביע רצון לכלול את הדמות בהמשך בתפקיד נרחב, כשכבר ייעד בחזונו את השחקן קיאנו ריבס לגילומה.
כאשר סינגר החליט לפרוש ולא להמשיך, התסריטאים זאק פן וסיימון קינברג נשכרו לכתוב תסריט חלופי, והם החליטו להכליל את הדמות בקמע בלבד, זאת בשל ריבוי של דמויות אחרות.
ג'וש הולווי נבחר לגלם את הדמות, אך בסופו של דבר לא היה יכול לעשות את הדבר בעקבות התנגשות עם לוחות הזמנים של סדרת הטלוויזיה "אבודים".
אחר כך, במקומו, צ'נינג טייטום לוהק לתפקיד, אך עוד לפני שהספיק לצלם את הופעתו הוחלט לחתוך אותה.
באוקטובר 2007, חברת ההפצה פוקס המאה ה-20 הודיעה כי דמותו של גמביט תופיע בספין אוף אודות דמותו של וולברין, "אקס-מן המקור: וולברין" אשר יועד לצאת לאקרנים ב-2009. טייטום לא היה יכול להתחייב מחדש לתפקיד בעקבות התנגשות עם לוחות הזמנים של הסרט "ג'י.
ג'ו כוח המחץ", ובמקומו לוהק טיילור קיטש, שחתם על חוזה לגילום הדמות בשלושה סרטים.
אחד ממפיקיה של פוקס, ג'ף כץ, היה בטוח כי הדמות תתקבל בברכה, וכי היא תוכל לצאת לדרך עצמאית, בדומה לזו שייעדו לדמותו של דדפול, אך הסרט נכשל בצורה נחרצת, וביצועיו של קיטש זכו לביקורות שליליות בפרט.
בספטמבר 2013, טייטום הביע עניין מחודש בגילומה של הדמות, באומרו כי "גמביט הוא גיבור-העל האהוב עליי ביותר...
אני מניו אורלינס, ואחד הדברים האהובים עליי ביותר הוא חיקוי מבטא קייג'ון...
אני באמת יכול לעשות את זה...
יש בו משהו שמאד מושך אותי, דברים שדי דומים ביני לבינו - רודף שמלות, שתיין ומעשן כבד.
הוא מאוד מעניין, וממש לא כמו כל גיבורי-העל האחרים, הוא כבשה שחורה".
בינואר 2014, המפיקה לורן שולר דונר הכריזה כי היא וטייטום עובדים על פיתוח סרט לדמותו של גמביט, וציינה בהתייחסותה לסוגת גיבורי-העל כי "זה לא חייב להיות סרט גדול, זה על גנב בניו אורלינס - זה סיפור אחר לגמרי".
במאי, טייטום חתם בצורה רשמית על חוזה לגילום דמותו של גמביט, ויועד כבר להופיע בקמע ב"אקס-מן: אפוקליפסה".
בתחילת אוקטובר, טייטום ציין כי החלו חיפושים אחר תסריטאי.
בסוף אותו החודש, ג'וש זטומר נשכר למלאכת הכתיבה, ונודע כי הסרט יופק בידי קינברג ושולר דונר, וכי אליהם יצטרף טייטום עם חברת ההפקה שלו, "Free Association", והעומד בראשה ריד קרולין.
בינואר 2015, הוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-7 באוקטובר 2016.
לאחר שטייטום נדחה על ידי בנט מילר, דארן ארונופסקי, גארת' אוונס וג'יי.
צ'נדור בבקשה לכך שישמשו כבמאים, ביוני 2015, רופרט ויאט נשכר לתפקיד.
טייטום ציין כי הבחירה בויאט הייתה הטובה ביותר עבורם, מכיוון ש"סוף סוף מצאנו מישהו שבאמת מאמין ברעיון שלנו ורוצה ליצור את הסרט".
במקביל, זטומר סיים טיוטה ראשונה של התסריט, אותה טייטום כינה כסיפור מקור "קטלני" ("Killer"), ועוד הוסיף כי "זה משנה קצת את חוקי הז'אנר הזה, עושה כמה דברים אחרים - [הסיפורים האלו] הם תמיד על הצלת העולם, אבל הפעם אנחנו הולכים לעשות משהו אחר".
טייטום הוסיף כי סרט על דמותו של גמביט יהיה "דבר ייחודי ושונה בעולם רגיל ומוכר" וכי זו "הזדמנות שאסור לפספס", והוסיף והכריז כי הופעתו ב"אפוקליפסה" נחתכה.
טייטום כבר החל להתכונן לתפקיד, ולמד מהקוסם דייוויד קוונג את אמנות קסמי הקלפים, כששלב הצילומים יועד לאוקטובר או נובמבר של אותה השנה בניו אורלינס.
בסוף יולי, נאמר כי הסרט יתמקד ב"מאפיונרים וגנבים [ולא] 'הצלת העולם'", בכוונותיה של פוקס להפוך את הדמות לפופולרית ככל האפשר, כשלמשימה אף ניתן תקציב עתיר של כ-$154,000,000. בדיוק באותו הזמן, החלו מבחני בד עבור התפקיד הנשי הראשי, כשלאה סדו הייתה המועמדת המועדפת לו.
בעקבות עזיבתו של יו ג'קמן את הזיכיון ופרישתו מגילום דמותו של וולברין, פוקס הביעה רצון בהפיכתו של טייטום לכוכב הראשי החדש של סדרת הסרטים.
עם זאת, טייטום לא היה מסוגל להתחייב לדבר שבסדר גודל כזה, ובינו לבין פוקס החלו לצוץ קרעים.
בתחילת אוגוסט, הוא נתבקש לחתום מחדש על חוזו, אשר הורחב בצורה קיצונית ומעבר לרצונותיו, והוא היה קרוב לעזיבת הפרויקט.
עם זאת, בסופו של דבר, הוא מצא פשרה עם פוקס, והחוזה עמו חודש בתנאים מקלים יותר, ונחתם בצורה סופית, כשהוא הוגדר כ"מחויב לחלוטין" לדמות.
עוד באוגוסט, התפקיד הראשי הנשי נחשף כדמותה של בלה דונה בודרו, כשרבקה פרגוסון ואבי לי קרשו נשקלו לגילומו גם כן.
בעוד פרגוסון העדיפה להצטרף ל"הבחורה על הרכבת" וקרשו כלל לא הביעה עניין בדבר, סדו לוהקה לתפקיד.
כחודש לאחר מכן, בספטמבר, ויאט עזב את הסרט, בעקבות התנגשויות בלוחות הזמנים עם "Captive State".
מאוחר יותר, נודע כי לויאט היו למעשה חילוקי דעות יצירתיים מהותיים ובלתי ניתנים לגישור עם פוקס וטייטום.
מיד לאחר עזיבתו של ויאט, פוקס החלה בחיפושים קדחתניים אחר במאי מחליף, על מנת להמשיך בהפקת הסרט כמתוכנן, ופנתה, בין היתר, אל ג'ו קורניש, שיין בלאק ופ.
גארי גריי, כשלבסוף, בנובמבר, נשכר לתפקיד דאג ליימן.
במהרה, הוא החל לעבוד על התסריט, יחד עם טייטום וזטומר, והסרט תואר מחדש כ"סרט שוד ומותחן סקסי".
בינואר 2016, שלב הצילומים נקבע למרץ.
בנוסף, ליימן החל בליהוק מחדש, וביטל את ליהוקה של סדו.
עם זאת, ההפקה המשיכה להיתקל בקשיים שונים, ולאחר ששלב הצילומים לא יצא לדרך, פוקס הסירה את הסרט מלוח הזמנים שלה.
קינברג שב והכריז כי הסרט עודנו נמצא בפיתוח, וציין, בנוגע לעיכובי ההפקה, כי "אף אחד לא היה מרוצה מהתסריט, זה היה קולקטיבי.
אבל עכשיו אנחנו מאוד קרובים, יותר מאי פעם.
הדבר החשוב ביותר הוא לקלוט את הטון הנכון...
[אנחנו] מקווים ש'גמביט' יהיה כמו 'דדפול' - התחלה של זיכיון חדש ביקום האקס-מן, ואנחנו רוצים להיות בטוחים שאנחנו עושים את זה בדרך הנכונה".
ויאט המשיך בעבודה של התסריט, וקיווה להתחיל בפרה-פרודקשן ממשי תוך כמה חודשים, כדי להתחיל בשלב הצילומים עוד באותה השנה.
ביולי, קינברג ציין כי התסריט הושלם, וכי שלב הצילומים יחל בסביבות הרבעון הראשון של 2017. ליימן ניצל את העיכובים השונים, ובזמן החלון לו זכה הוא ביים את הסרט מלחמה "החומה".
לבסוף, באוגוסט, הוא החליט לעזוב את ההפקה, בסיכום משותף עם פוקס.
מאוחר יותר, הוא ציין כי הוא החליט לעזוב מכיוון שלא היה מרוצה מהתסריט.
בנובמבר, פוקס קיוותה כי תוכל להתחיל מחדש בהפקה לאחר שטייטום יסיים את עבודתו על "לוגאן לאקי".
בינואר 2017, שולר דונר שבה והדגישה את מחויבותו של טייטום לתפקיד.
בפברואר, קינברג ציין כי ההפקה "פעילה", וכי הוא מקווה ששלב הצילומים יחל כבר במהלך הרבעון הראשון של 2018. ביולי, טייטום סיפר כי הצלחתם של "דדפול" ו"לוגאן" הובילה את הסרט לראש סדר העדיפויות של פוקס, וכי הוא עבר כמה שינויים בזכות ההשפעה לה זכה מהם.
באוגוסט, טייטום ציין כי העבודה על הסרט החלה מחדש, במה שהוא תיאר כ"משהו שהז'אנר הזה לא ראה קודם לכן".
בתחילת אוקטובר, פוקס החלה בשיחות עם גור ורבינסקי בדבר בימוי הסרט.
שכירתו של ורבינסקי למלאכת הבימוי אושרה תוך ימים ספורים, והוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2019. מיד לאחר מכן, ג'ני בוון נשכרה לעיצוב התלבושות והחלו הליהוקים.
בסוף נובמבר, הוכרז כי ליזי קפלן לוהקה לגלם את דמותה של בלה דונה, במקומה של סדו.
המיקומים לשלב הצילומים כבר נקבעו בניו אורלינס, ושלב הצילומים עצמו יועד להתחיל במרץ 2018. רכישתה של פוקס בידי חברת וולט דיסני, בדצמבר, לא גרמה לשינויים מסוימים, שכן ההפקה כבר זכתה לאור ירוק והחלה בפרה.
עם זאת, בינואר, ורבינסקי נאלץ לעזוב את הפרויקט בעקבות התנגשויות בלוחות הזמנים, ובהמשך דווח כי הסיבה לעזיבתו הייתה דווקא חילוקי דעות יצירתיים.
בעקבות עזיבתו של ורבינסקי, פוקס דחתה את היציאה לאקרנים ל-7 ביוני.
שלב הצילומים נדחה למועד מאוחר יותר, והוא הועבר מניו אורלינס למונטריאול.
החיפושים אחר במאי מחליף החלו בקדחתניות, והמפיצה דווקא הביעה שביעות רצון מהדחייה לקיץ מכיוון שראתה בכך פוטנציאל כלכלי גדול יותר להכנסותיו.
הסרט תואר כ"סרט מארוול קייצי" שיתאפיין בטון קומי, ונאמר כי עלילתו סובבת אחר שוד.
התסריט עבר שכתוב, וטיוטה חדשה יועדה למרץ.
בסוף אותו מרץ, הוכרז כי ההפקה החדשה מיועדת להתחיל כבר ב-19 ביוני.
גמביט טורקי הוא סרט עלילתי רוסי משנת 2005 המבוסס על ספר באותו השם מאת בוריס אקונין, אשר מספר את מהלך המלחמה הרוסית-טורקית (1877-1878) ובהשתתפות הדמות הראשית, אראסט פנדורין.
במקור צולם הסרט כמיני סדרה בת ארבעה פרקים, אך מאוחר יותר נערך מחדש לסרט קולנוע, כשהחומרים שנחתכו הוצגו בגרסת הבמאי של הסרט שביים דז'אניק פאיזייב.
לאחר כניסתו לתוקף של החוק הפדרלי "אודות הגנה על ילדים מפני מידע מזיק לבריאות והתפתחותם" הסרט קיבל דירוג של 16+ (כלומר נאסרה הצפייה לצופים מתחת לגיל 16 שנים).
בשנת 2005 הסרט שוחרר למדיה הבייתית כקלטת וידאו וב-DVD.
בניגוד לסוף הספר, כשהכתב הצרפתי ד'אברה נחשף כאנוור בתחפושת, בסרט אנוור מתברר כקצין רוסי טיפש.
בספר, בשונה מהסרט, פנדורין לא נמלט באמצעות היצמדות לתחתית הכרכרה כי אם שוחרר על ידי מושל וידין, יוסוף פאשה, אחרי שפנדורין מנצח במשחק מזל.
הסצנה היכן שורוורה ופנדורין נמלטים בכדור פורח מעולם לא התרחשה בספר ולורוורה לא היה כל חלק בגילוי חולשת ההגנות הטורקיות.
הסצנה במערה עם לוטננט לונץ אינה מתוארת בספר כלל.
דמותו של לונץ ההומוסקסואל נוצרה במיוחד עבור הסרט ובספר פנדורין לא נורה על ידי אנוור אפנדי.
בספר הראיות למעורבותו של קולונל לוקאן בבגידה נמצאה עליו ולא באוהל, כפי שהדבר מוצג בסרט.
קולונל לוקאן נהרג בדו-קרב שבו השתמשו בחרבות ולא באקדחים, כפי שזה מוצג בסרט.
הספר מתאר שלושה ניסיונות נפל לכיבוש פלוונה.
בספר פנדורין שומע על תוכניותיו של אוסמן פאשה "להיכנע" וממהר אל סובולב כדי לשכנעו לתקוף את פלוונה ולא לנקודת המפגש של ה"שליחים" הטורקיים.
בסרט פנדורין יוצא לאיסטנבול ומופיע בסוף בלבוש טורקי מסורתי.
בספר הוא מעולם לא מגיע לאיסטנבול ומגיע בלבוש אירופי.
בסרט פנדורין שמח לראות את ידידו הוותיק הרוזן זורוב מגיע קודם, בזמן שבספר זורוב ופנדורין אינם ידידים קרובים והפגישה הראשונה באוהל הייתה מתוחה.
גמביט המלכה היא מיני-סדרה מסוגת דרמת נעורים תקופתית אמריקאית, שפותחה על ידי סקוט פרנק ואלן סקוט על פי רומן בשם זה מאת וולטר טוויס משנת 1983. הסדרה עלתה לשידור ב-23 באוקטובר 2020 בנטפליקס.
הסדרה מתארת ילדת פלא בשחמט בשם אליזבת' (בת') הרמון בשנות ה-60 בארצות הברית, החל מילדותה כיתומה בבית יתומות, דרך התמודדותה עם תרופות הרגעה והתמכרות לאלכוהול, ועד עלייתה המטאורית כאלופת שחמט.
הסדרה זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב למיני-סדרה הטובה ביותר.
הסדרה מבוססת על ספרו של וולטר טוויס באותו שם, שהוא רומן מתח פסיכולוגי העוסק בחייה של ילדת פלא בשחמט.
הרומן יצא לאור לראשונה בשנת 1983 על ידי רנדום האוס, ולאחר מכן פורסם שוב בשנת 2003 בהוצאת וינטג'.
הרומן עוסק בנושאים כגון פמיניזם, שחמט, התמכרות לסמים ואלכוהוליזם.
אחד החששות העיקריים שעולה ברומן הוא ההשפעה הנפשית של גאונות על אישה.
טוויס דן בחשש זה בריאיון מ-1983. הרומן מתאר ילדת פלא בשחמט בשם אליזבת' (בת') הרמון, החל מילדותה כיתומה בבית יתומות ועד עלייתה המטאורית כאלופת שחמט.
היתומה בת השמונה שקטה וזועפת, ואינה מתבלטת עד שהיא משחקת את משחק השחמט הראשון שלה.
חושיה הולכים ומתחדדים, כשרונה בולט, ולראשונה בחייה היא מרגישה בשליטה מלאה.
בגיל שש עשרה היא מתמודדת באליפות ארצות הברית הפתוחה בשחמט.
אך ככל שהיא מחדדת את כישרונה בשחמט, ההימור שלה עולה, בידודה הופך למפחיד יותר, והמחשבה על בריחה הופכת מפתה יותר.
בשנת 1983 נעשה ניסיון להפוך את הרומן לסרט עלילתי, כשעיתונאי ה"ניו יורק טיימס" ג'סי קורנבלוט רכש את הזכויות לתסריט.
כאשר הסופר טוויס מת בשנת 1984, נמכרו הזכויות על הסרט לאולפן אחר, אך הפרויקט בוטל בשל חששות כלכליים.
בשנת 1992 רכש התסריטאי הסקוטי אלן שיאץ' את הזכויות לתסריט.
בין הבמאים שהיו מעורבים בשלב כלשהו בפרויקט היו מייקל אפטד וברנרדו ברטולוצ'י, אך כל אחד מהם עבר בסופו של דבר לפרויקטים אחרים.
בשנים 2007 ו-2008 עבד שיאץ' עם הית' לדג'ר במה שהיה אמור להיות הופעת הבכורה של לדג'ר כבמאי ומי שהיה אמור לככב לצד אליוט פייג'.
צילומי הפקה וצילומים עיקריים תוכננו לסוף שנת 2008, אך הוקפאו עם מותו של לדג'ר.
במרץ 2019 הזמינה נטפליקס סדרה בת שבעה פרקים המבוססת על הרומן.
סקוט פרנק הוא התסריטאי, הבמאי והמפיק בפועל, ואניה טיילור-ג'וי מגלמת את בת' בתפקיד הראשי.
בעקבות הצלחתה של סדרת הטלוויזיה תורגם הרומן לעברית.
הסדרה מגוללת את חייה של ילדת פלא גאונת שחמט בשם בת' הרמון, מגיל 8 עד 22, כשהיא נאבקת בהתמכרויות לסמי הרגעה ולאלכוהול, לצד הצלחותיה כאלופת שחמט.
עלילת הסדרה מתרחשת מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד סוף שנות ה-60.
בת' הרמון בת השמונה ניצלה מתאונת דרכים שבה נהרגה אמהּ.
היא מועברת לבית יתומות שבו היא מתחברת עם ג'ולין המבוגרת ממנה בשנים אחדות.
במרתף בית היתומות היא רואה את השרת, מר שייבל, מול לוח שחמט, ומפצירה בו שילמד אותה את המשחק.
הוא נענה לבקשתה, וכעבור משחקים אחדים היא מנצחת אותו.
הוא מפגיש אותה עם מנהל מועדון השחמט המקומי, והיא מנצחת בקלות את כל חברי המועדון.
בית היתומות נותן מדי יום ליתומות שבו סמי הרגעה, ובת' מתמכרת להם.
לאחר שהמדינה אוסרת מתן סמי הרגעה לילדים, בת' פורצת לחדר שבו נותרו סמי ההרגעה, ומתעלפת לאחר שלקחה מנת יתר.
כעונש נאסר עליה לשחק שחמט.
לאחר שנים אחדות היא מאומצת על ידי זוג חשוך ילדים אלמה ואלסטון ויטלי מלקסינגטון שבקנטקי.
בביתה החדש בת' מגלה שאמה משתמשת באותם סמי הרגעה שניתנו לה בבית היתומות, והיא לוקחת מסמים אלה לעצמה.
היא נרשמת לתחרויות שחמט, ומנצחת ברבות מהן.
היא מתיידדת עם אחדים ממתחריה – הארי בלטיק, בני ווטס וטאונס, שבו היא מתאהבת.
אלסטון ויטלי עוזב את הבית, ובת' נשארת עם אלמה, שמעודדת אותה להמשיך בתחרויות שחמט שנושאות פרס כספי למנצח.
ב-1966 בת' משתתפת בתחרות ארצות הברית בלאס וגאס שם היא פוגשת שוב את טאונס, שהפך לעיתונאי שחמט.
בתחרות היא מפסידה לבני ווטס.
בת' טסה עם אמה למקסיקו סיטי, שם האם מבלה עם חבר לעט מקומי.
בת' מנצחת במשחקים אחדים, אך מפסידה לאלוף הרוסי, וסילי בורגוב.
כשהיא חוזרת לחדרה במלון, היא מגלה שאמה נפטרה, והרופא קובע שסיבת המוות היא דלקת כבד, שהוחמרה עקב שתייה המופרזת.
בת' חוזרת לביתה שבקנטקי, ומארחת בו את הארי בלטיק, שמעביר אליה את כל הידע שלו בשחמט.
הוא מביע את אהבתו לה אך היא לא מגלה עניין בכך והוא נפרד ממנה.
בשנת 1967 בת' מתחרה באליפות ארצות הברית ומנצחת את מתחריה.
ערב משחק הגמר שלה מול בני ווטס הוא מזמין אותה לסדרת משחקי בליץ ומנצח בכולם, אך למחרת היא מנצחת אותו במשחק הגמר וזוכה באליפות.
בת' יוצאת לתחרות בפריז, וערב משחק הגמר מול בורגוב מתפתה להשתכר עם ידידתה קלאו.
במשחק עצמו בורגוב מנצח אותה פעם נוספת.
ג'ולין מגיעה לביתה של בת' ומודיעה לה שמר שייבל נפטר.
שתיהן משתתפות בהלווייתו, ובת' נרגשת לגלות שהוא אסף קטעי עיתונות המדווחים על הצלחתה.
בת' מוותרת על מימון מקרן נוצרית לאחר שבתמורה הקרן דורשת ממנה הצהרה פומבית בעלת אופי דתי.
במקום זאת היא מקבלת הלוואה מג'ולין למימון נסיעתה למוסקבה.
בת' יוצאת לתחרות במוסקבה, ומפתיעה בניצחונותיה על שחמטאים נודעים.
הקהל הרוסי מקבל את בת' בהתלהבות רבה, והיא שמחה לגלות שגם טאונס הגיע לסקר את התחרות.
במשחק הגמר היא פוגשת פעם נוספת את בורגוב.
לאחר 40 מסעים, בורגוב מבקש הפסקה.
בבוקר שלפני המשך המשחק מתקשר אליה בני ווטס מניו יורק ומספר לה שהוא וחבריה הנוספים נתחו את האפשרויות להמשך המשחק, ומציג לה את האפשרויות.
כאשר המשחק מתחדש באותו ערב, בת' מסוגלת לדמיין את המשחק ללא כדורי הרגעה ומנצחת את בורגוב לאחר שסירבה להצעת תיקו.
ניצחונה במשחק זוכה לתרועות התלהבות על ידי המקומיים שנאספו מחוץ למקום.
בדרכה לשדה התעופה, בת' עוברת בשדרה שבה מתרכזים גברים מקומיים למשחקי שחמט, הם מזהים אותה, מברכים אותה בחום, ובת' מצטרפת למשחק איתם.
אניה טיילור-ג'וי – בת' הרמון, יתומה שגדלה להיות נערה תחרותית עם שאיפה להפוך לאלופת עולם בשחמט, בעודה מתמודדת עם התמכרות לתרופות ולאלכוהול לצורך תפקוד.
איסלה ג'ונסטון – בת' הרמון הצעירה
אנבת' קלי – בת' הרמון בת ה-5
ביל קמפ – מר (ויליאם) שייבל, השרת בבית היתומות, "בית מתואן" ("Methuen Home"), שחמטאי מקצועי שלימד את בת' לשחק שחמט.
מריאל הלר – אלמה ויטלי, יחד עם בעלה אלסטון אימצו את בת' כנערה מתבגרת.
בהמשך שימשה לסוכנת של בת' בקריירת השחמט.
מוזס אינגרם – ג'ולין, נערה אמריקאית אפריקנית מרדנית ב"בית מתואן" שהופכת לחברה הקרובה ביותר בילדותה של בת'.
כריסטיאן זיידל – הלן דירדורף, מנהלת בית היתומות, "בית מתואן".
רבקה רוט בתור מיס לונסדייל, מנהלת המקהלה בבית היתומות.
קלואי פירי בתור אליס הרמון, אמה המנוחה של בת' (נראית רק בפלאשבקים) שזכתה לתואר דוקטור במתמטיקה באוניברסיטת קורנל לפני שחוותה התמוטטות נפשית.
תומאס סאנגסטר – בני ווטס, צעיר ניו-יורקי ואלוף ארצות הברית המכהן בשחמט, לימים המנטור, המאהב והחבר של בת'.
הארי מלינג – הארי בלטיק, אלוף מדינת קנטקי, שבת' מביסה אותו בטורניר הראשון שלה ומאוחר יותר מתיידדת איתו.
פטריק קנדי בתור אולסטון ויטלי, בעלה של אלמה ואביה המאמץ המנוכר של בת'.
מרצין דורוצ'ינסקי – וסילי בורגוב, אלוף העולם הסובייטי והאתגר הגדול ביותר של בת'.
שחמטאי ועיתונאי שמתיידד עם בת' ובו היא מאוהבת.
ב-19 במרץ 2019 הזמינה נטפליקס סדרה בת שישה פרקים.
את הסדרה ביים פרנק סקוט, שגם כתב את התסריט יחד עם אלן סקוט.
השניים הפיקו את הסדרה לצד ויליאם הורברג.
קרלוס רפאל ריברה חיבר את פסקול הסדרה.
נטפליקס שינו את שם הכדורים שהדמות הראשית בת' הרמון לוקחת בספר מליבריום, לשם המומצא "זן זלאם" - זאת כדי להימנע מחשיפה לתביעות על שימוש בשם המותג.
לצד הודעת הזמנת הסדרה הוכרז כי אניה טיילור-ג'וי אמורה לככב בגילום הדמות הראשית.
טיילור ג'וי לא קראה את התסריט כשהסכימה להשתתף בסדרה, היא התבקשה לקרוא את הספר, ונשאבה כל כך עד שהסכימה להשתתף.
בינואר 2020 דווח כי מוזס אינגרם הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה.
עם הכרזת תאריך הבכורה של המיני-סדרה, הוכרז כי ביל קמפ, תומאס ברודי-סאנגסטר, הארי מלינג ומריאל הלר לוהקו לתפקידים בסדרה.
צילומי החוץ של קנטקי החלו באוגוסט 2019 בקיימברידג' שבפרובינציית אונטריו שבקנדה.
צילומי פנים וחוץ של המבנים השונים שבהם נערכו התחרויות (לכאורה בסינסינטי, בלאס וגאס במקסיקו סיטי, בפריז ובמוסקבה) וכן צילומי בית היתומות וחנות הבגדים שבה קונה בת', נערכו בברלין.
הצגת משחק השחמט ושחמטאים בסדרה
עקב אילוצי הטלוויזיה, משחקי השחמט מוצגים במהירות גדולה לאין שיעור ממהירותם במציאות - משחק בן חמש שעות מוצג בסדרה במשך דקות מעטות.
אחדים מהמהלכים במשחקים מוצגים בצורה ברורה לצופים, דרך לוחות התצוגה שנועדו לקהל באולם התחרות.
המשחקים ששוחקו והוצגו בסדרה, גם אם הוצגו בחטף, שוחקו לפי כללי השחמט.
חלק מהמשחקים מלווה בפרשנות של שדרן המנתח את המשחק בשידור חי.
במהלך המשחקים מתמקדת הסדרה ברגשות של השחקנים, כפי שהם מתבטאים בפניהם ובהתנהגותם (כשבת' הרמון מפסידה לבורגוב, זולגת דמעה מעיניה).
בצוות ההפקה שולבו מומחי שחמט שייעצו על המהלכים במשחקים השונים.
בין המומחים שייעצו לסדרה נמנה גם גארי קספרוב, שאף קיבל הצעה לשחק בסדרה בתור יריבה הראשי של בת', בורגוב, הצעה לה קספרוב סירב.
אנשי האנימציה של הסדרה, דיווחו שהם נאלצו ללמוד שחמט בעצמם, על מנת ליצור את רצפי האנימציה שבת' מדמיינת בראשה ו"מקרינה" על התקרה.
שמות שני חבריו של בני וואטס בסדרה - "דני וייס" ו"דייוויד פרידמן", הם מחווה של יוצר הסדרה פרנק סקוט לשני חבריו, דניאל ברט וייס ודייוויד בניוף, יוצרי "משחקי הכס" (שם משפחתו המקורי של בניוף הוא "פרידמן").
הסדרה מלווה בלהיטים מהתקופה המתוארת בסדרה (שנות ה-60 של המאה ה-20), ובהם "Classical Gas" של מייסון ויליאמס, "Fever" בביצועה של פגי לי ו"ונוס", להיטה הגדול של להקת Shocking Blue.
בסדרה בת' הרמון רוקדת שיכורה מול הטלוויזיה שבה מוקרן הקליפ המקורי של השיר.
פסקול הסדרה קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית.
גמביט המלכה הוא סוג של פתיחה במשחק השחמט.
זו פתיחה מסוג גמביט, שבה השחקן מקריב רגלי במטרה להשיג יתרון עמדתי על לוח המשחק, בדרך כלל על ידי עיכוב פיתוח הכלים של היריב.
במשחק השחמט המסיים את הסדרה, בין אליזבת' הרמון לווסילי בורגוב, פותחת אליזבת' בגמביט המלכה, פתיחה שהעניקה לסדרה את שמה.
הסדרה קיבלה ביקורות טובות מאוד ונחשבת כסדרה מעולה.
על פי הדירוג באתר IMDb, הסדרה ממוקמת בין 50 הסדרות הטובות בכל הזמנים.
ב-16 בספטמבר 2021 הגישה השחמטאית הגאורגית (סובייטית לשעבר) נונה גפרינדשווילי, תביעת לשון הרע בסך 5 מיליון דולר נגד "נטפליקס", עקב אזכור שמה בהקשר סקסיסטי מכפיש לכאורה, בפרק השביעי והאחרון של הסדרה, "סיום", שבו משחקת בת' הרמון משחק מורט עצבים במוסקבה.
על פי כתב התביעה, בפרק זה אומר פרשן את המשפט הבא: "למען האמת, הדבר היחיד היוצא דופן בה הוא המין שלה, ואף זה לא ייחודי ברוסיה ...
ישנה נונה גפרינדשווילי, אבל היא אלופת עולם של הנשים, ומעולם לא התמודדה עם גברים".
בתביעה, שהוגשה בבית משפט פדרלי בקליפורניה, צוין שגפרינדשווילי היא האישה היחידה בהיסטוריה שזכתה בתואר רב-אמן בינלאומי בהתמודדות בקרב גברים.
ב-27 בינואר 2022 דחה בית משפט פדרלי את בקשת "נטפליקס" למחוק את התביעה.
בספטמבר 2022, יושבה התביעה בהסכם בין הצדדים, לגביו לא נמסרו פרטים נוספים.
גמביט הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיית שוד משנת 1966 בבימויו של רולנד נים, עם מייקל קיין, שירלי מקלין והרברט לום בתפקידים הראשיים.
בתסריט המבוסס על סיפור של סידני קרול, שלושה נוכלים גונבים פסל יקר ערך ממיליונר ערבי.
ב-2012 הופק רימייק בכיכובם של קולין פירת' וקמרון דיאז.
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי – רונלד נים.
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – שירלי מקלין.
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – מייקל קיין.
הארי דין (מייקל קיין) הוא פורץ מקצועי.
ביחד עם ידידו הפסל אמיל פורנייה (ג'ון אבוט) הם מתכננים לגנוב פסל יקר ערך ממיליונר ערבי בשם אחמד שאבנדר (הרברט לום).
הפסל הוא ראש של נסיכה סינית בשם לו שין לפני 2,400 שנים שדומה מאוד לאשתו המנוחה.
הארי מאתר בהונג קונג רקדנית במועדון בשם ניקול צ'אנג (שירלי מקלין) ומציע לה לטוס לפגישה עם שאבנדר תמורת 5,000 דולר.
לאחר היסוס היא מסכימה והם טסים לעיר דאמוז (שם פיקטיבי) במדינה מזרח תיכונית שם הם מתאכסנים במלון השייך לשאבנדר ושם הוא גר.
שאבנדר מבחין בניקול הדומה לאשתו המנוחה והארי מציג אותם בתור סיר הרולד דין ואשתו ליידי ניקול דין.
הוא מזמין אותם לדירתו המפוארת ומראה להם את הפסל היקר.
הארי יודע מאמיל כי הפסל בתצוגה הוא העתק שנעשה על ידי אמיל וכי המקורי מוחבא באחת הפינות.
הוא מתכנן את הפריצה ומגלה זאת לניקול אך היא נשארת איתו כי היא מתחילה להתאהב בו.
שאבנדר מזמין את ניקול לארוחה ולמופע במועדון והארי "לא מתנגד".
בזמן הזה הוא פורץ לדירה ומנסה להתגבר על מערכת האזעקה.
ניקול מתחמקת משאבנדר ומגיעה לעזור לו.
הם מצליחים להוציא את הפסל מכלוב הזהב בו הוא נמצא אבל אז מופעלת האזעקה.
ניקול בורחת והארי שם את ההעתק בפינה המוסתרת ואת המקורי הוא מחביא בתוך פסל של בודהא מעשה ידיו של אמיל.
הארי מצליח לברוח ולהגיע להונג קונג אבל ניקול נעצרת ומובאת לפני שאבנדר שגילה את הגנבה.
הוא מתיר לה לטוס להונג קונג ולהזהיר את הארי כי לטובתו יחזיר את הגנבה.
הארי משאיר מכתב לשאבנדר שמרמז שהפסל האמיתי נמצא בתוך הפסל של בודהא.
בינתיים מתפרסמת ברחבי העולם הידיעה על גניבת הפסל היקר וערכו עולה.
ניקול מגיעה להארי ומזהירה אותו.
היא רוצה שיעזוב את עולם הפשע.
הוא מגלה לה כי הפסל המקורי לא נגנב אלא המטרה הייתה לעורר פרסומת עולמית ולמכור את ההעתק שבידו בכסף רב כמו המקורי.
כדי להראות לה שהוא עוזב את עולם הפשע הוא מנפץ את ההעתק.
הוא "מקריב" את הפסל כדי לזכות באהבתה כמו בגמביט.
אמיל מקבל טלפון ראשון להזמנה, פותח בשמחה את הארון ששם עוד שלושה העתקים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותמייקל קייןהארי דיןפורץשירלי מקלייןניקול צ'אנגרקדניתהרברט לוםאחמד שאבנדראיל נפטג'ון אבוטאמיל פורנייהפסלארנולד מוסעבדולאיש ביטחון
גמביר ביי (CVE-73) הייתה נושאת מטוסים לליווי מסדרת קזבלנקה, ששירתה בצי האוקיינוס השקט של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
היא טובעה בקרב הימי מול סאמאר שבפיליפינים באוקטובר 1944 לאחר שלחמה בגבורה בכוח ימי יפני עדיף.
גמביר ביי הייתה האונייה ה-19 שנבנתה בסדרת קזבלנקה (מתוך 50 בסך הכל).
שמה ניתן לה על שם מפרץ גמביר באי אדמירלטי שבאלסקה.
היא נבנתה במספנת קייזר שבמדינת וושינגטון ונכנסה לשירות בצי ב-28 בדצמבר 1943. בחודשי שירותה הראשונים השיטה חיילים ומטוסים אל זירת האוקיינוס השקט וממנה ושימשה לאימון טייסים.
פעולתה הקרבית הראשונה של האונייה הייתה בפלישה לאיי מריאנה ביוני 1944. מטוסיה תקפו מטרות חוף בסאיפאן, טיניאן וגואם, סייעו ללחימה הקרקעית שם וניהלו קרבות עם מטוסים יפנים.
בספטמבר 1944 סייעה לנחיתות האמפיביות בפלאו.
לאחר מכן הפליגה אל שטחי ההיערכות לפלישה לפיליפינים, שהוקמו בפפואה גינאה החדשה ובהולנדיה וסייעה בהכנות הלוגיסטיות לפלישה.
היא ליוותה אוניות נושאות חיילים ואוניות נחיתה אל מפרץ לייטה שבפיליפינים.
לאחר מכן הצטרפה אל כוח משימה לליווי, שכינויו היה טאפי 3 (Taffy 3).
הוא כלל שש נושאות מטוסים לליווי, שאליהן הצטרפו להגנה שלוש משחתות וארבע משחתות קלות.
כוח זה ושני כוחות דומים נוספים - טאפי 1 וטאפי 2 - פעלו באמצעות מטוסיהם לקיים עליונות אווירית אמריקאית במפרץ לייטה ודרום האי לייטה.
בנוסף סיפקו המטוסים סיוע לכוחות הקרקע לאחר תחילת הפלישה ללייטה.
בעקבות הנחיתה האמריקאית באי לייטה שלח הצי היפני כוחות חזקים שלו בניסיון להשמיד את הכוח הימי האמריקאי הגדול שהתרכז לצורך הפלישה.
הקרב שהתחולל היה אחד הקרבות הימיים הגדולים ביותר במלחמה כולה.
במהלך הקרב היה כוח טאפי 3 מוצב ממזרח לחופי האי סאמאר, הממוקם מצפון מזרח לאי לייטה.
במהלך הקרב פנה הצי השלישי האמריקאי צפונה, באופן שהשאיר את טאפי 3 ללא הגנה מעבר למשחתות הליווי האורגניות שלו.
בבוקר ה-25 באוקטובר התקרב לעברו הכוח המרכזי של הצי היפני התוקף, ובו ארבע אוניות מערכה, שש סיירות כבדות, שתי סיירות קלות ו-11 משחתות.
מגמת פניו של כוח זה הייתה מפרץ לייטה, שם קיווה להשמיד את האוניות האמריקאיות שהתרכזו בו.
מזג אוויר גרוע וראות לקויה הועילו להסוות את תנועת הכוח היפני.
כוח טאפי 3 נמצא בנחיתות חמורה מול האוניות היפניות הרבות והחמושות היטב.
נושאות המטוסים שלו פנו מזרחה ואחר כך דרומה ושיגרו את מטוסיהן לתקוף את האוניות היפניות.
מטוסי כוח טאפי 2 הצטרפו להתקפה זו.
המשחתות המלוות של טאפי 3 ניסו לפרוש מסך עשן כדי לחפות על תנועת נושאות המטוסים, וערכו התקפות מטווחים קצרים נגד הכוח היפני העדיף.
גמביר ביי הייתה נושאת המטוסים החשופה ביותר ליפנים, שהחלו לירות לעברה אש תותחים ממרחק של כתשעה קילומטר.
חדר המנועים הקדמי שלה הוצף ומהירותה פחתה לחצי עד שנעצרה.
היא ספגה פגיעות נוספות מאש תותחי אוניות השטח מטווח קרוב, עלתה באש והתהפכה ובשעה 09:11 שקעה במצולות.
עם האונייה צללו באוקיינוס גם ארבעה מפציצי טורפדו.
רוב צוותה הצליח לנטוש אותה, אך חלק מהניצולים מתו בטרם נאספו מהמים.
כוח טאפי 3 איבד גם שלוש משחתות.
בהמשך היום טובעה נושאת מטוסים נוספת של טאפי 3 - סנט לו, גם היא מסדרת קזבלנקה - באמצעות התקפת קמיקזה.
גמביר ביי הייתה לנושאת המטוסים האמריקאית היחידה שטובעה במלחמה על ידי אש של אוניות שטח.
מפקד הכוח הימי היפני סבר בטעות שההתקפות הנחושות עליו של טאפי 3 וטאפי 2 הונחתו על ידי הצי השלישי האמריקאי, והורה לאוניותיו לסגת צפונה.
כך, במחיר אבדות כבד הצליח כוח טאפי 3 הקטן בסיוע מטוסי טאפי 2 להביא לנסיגת כוח יפני עדיף, שגם איבד שלוש סיירות.
גמביר ביי עוטרה על לחימתה בארבעה כוכבי קרב, ויחד עם כוח טאפי 3 כולו ניתן לה ציון לשבח נשיאותי יחידתי על הקרב מול האי סאמאר.
מפקד האונייה, קפטן וולטר ויווג (Walter V.
Vieweg), עוטר בעקבות הקרב בעיטור צלב הצי וסגנו ריצ'רד באלינג'ר (Richard R.
Ballinger) עוטר בעיטור כוכב הכסף.
דגם: נושאת מטוסים לליווי מסדרת קזבלנקה
הנעה: שני מנועי בוכנה, ארבעה דוודים, שני מדחפים, 9,000 כוח סוס
מהירות מקסימלית: 19 קשר (35 קילומטר לשעה)
חימוש: תותח 127 מילימטר, 16 תותחי נ"מ 40 מילימטר, 20 תותחי נ"מ 20 מילימטר
שתי מעליות מטוסים, מעוט אחד
גמביט המלכה הוא ספר מאת וולטר טוויס, המספר את סיפורה של יתומה המתגלה כעילוי בשחמט ובד בבד מתמודדת עם התמכרויות קשות.
הספר עובד לסדרת טלוויזיה מצליחה באותו השם.
אליזבת (בת') הרמון היא יתומה בודדה הגדלה בבית יתומים דתי בקנטאקי.
חייה משתנים בגיל שמונה כאשר היא מתגלה כעילוי במשחק השחמט.
היא עמלה לפתח את כישרונה ולהתקדם בעולם השחמט הנשלט בידי גברים מבוגרים, אולם בד בבד נאלצת להתמודד עם התמכרות לתרופות הרגעה ולאלכוהול.
בגיל צעיר היא הופכת לאלופת ארצות הברית בשחמט, אולם חלומה האמיתי הוא לנסוע לרוסיה ולשחק מול האלופים האגדיים של ברית המועצות.
בשנת 1983 נעשה ניסיון להפוך את הרומן לסרט עלילתי, כשעיתונאי הניו יורק טיימס ג'סי קורנבלוט רכש את הזכויות לתסריט.
כשהסופר טוויס מת בשנת 1984, נמכרו הזכויות על הסרט לאולפן אחר, אך הפרויקט בוטל בשל חששות כלכליים.
ב-8 במרץ 2021 פורסם כי חברת ההפקות Level Forward רכשה את הזכויות להפקת מחזה על בסיס הספר.
הגמביט הדני היא פתיחה בשחמט שמתחילה במהלכים הבאים:
לבן יקריב רגלי אחד או שניים למען פיתוח מהיר וההתקפה.
עם זאת, בזהירות, שחור יכול לקבל רגלי אחד או שניהם בבטחה, או פשוט לסרב לגמביט לחלוטין עם סיכויים טובים.
אף על פי שייתכן שזה היה ידוע מוקדם יותר, השחקן הדני מרטין סוורין פרום ניסה את הגמביט בטורניר פריז 1867 והוא בדרך כלל זוכה לקרדיט על הפתיחה.
הגמביט הדני היה פופולרי בקרב אדוני ההתקפה, כולל אלכין, מרשל, בלקבורן ומיזס, אך ככל שהתגלו ושופרו קווי הגנה נוספים עבור השחור, הוא איבד את אהדתו בשנות ה-1920. כיום, פתיחה זו מופיעה לעיתים רחוקות במשחקי שחמט ברמה הגבוהה ביותר.
כבר מההתחלה, המינוח של הגמביט הדני היה מבלבל מאוד.
הוא ניצח את אלוף העולם לימים וילהלם שטייניץ עם הגמביט שלו בלונדון, 1864. ייתכן שמרטין סוורין פרום פגש את לינדן בפריז בתקופה זו ולמד שם על הגמביט.
לדברי ג'רהם בורג'ס, בדנמרק עצמה, הפתיחה נקראת הגמביט הנורדי.
משחקים רבים הועברו לגמביט גרינג, שכן פו3 ללבן ו...פג6 לשחור הם מהלכים הגיוניים.
מכיוון שגם קרל תיאודור גרינג נהג לשחק את הגמביט הכפול, כמעט ולא היה הבדל.
באופן מפתיע, הרעיון להקריב רק חייל אחד (פ:ג3) עתיק יותר בגמביט גרינג מאשר בגמביט הדני.
פול מורפי נתקל בו בקונגרס האמריקאי הראשון בשנת 1857 נגד אלכסנדר מיק.
בגמביט הדני, במיוחד אלכסנדר אלכין יישם את 1.ה4 ה5 2.ד4 ה:ד4 3.ג3 ד:ג3 4.פ:ג3, אך במקרים לא חשובים.
הגמביט הדני הוא וריאציה של משחק המרכז שחשובה מספיק כדי שיטופל בפני עצמה.
הוא מסווגת בקוד C21 באנציקלופדיית פתיחות שחמט.
אם שחור נכנס לגמביט הדני המקובל עם 3...ד:ג3, האפשרויות העיקריות הן 4.פ:ג3 ו-4.רג4.
4...ד6 5.רג4 פג6 6.פו3 (גמביט גרינג, באמצעות טרנספוזיציה)
4...רג5 5.רג4 פג6 6.פו3 (גמביט גרינג, באמצעות טרנספוזיציה)
4...פג6 5.רג4 ו-6.פג3 (גמביט גרינג, באמצעות טרנספוזיציה)
אלכין המליץ ללבן לשחק 4.פ:ג3. שורה זו מתחלפת לעיתים קרובות בגמביט גרינג במשחק הסקוטי.
4...ד6 5.פ:ג3 (גם גמביט גרינג, באמצעות טרנספוזיציה)
לבן יכול במקום זאת לתת רגלי שני עם 4.רג4. ניתן לדחות את הרגל השני בבטחה על ידי העברה לגמביט גרינג.
קבלת הרגלי מאפשרת לשני הרצים של הלבן להיות מאוד אקטיביים (פעילים)ולאיים על הפרש של השחור לאחר 4....ג:ב2 5.ר:ב-2. לבן ימשיך לעיתים קרובות עם מהב3 במידת האפשר, ויפעיל לחץ על משבצות ב7 ו-ו7 של השחור.
בשילוב עם הלחץ של האלכסונים הארוכים ששולטים עליהם הרצים של הלבן, במיוחד על רגלי ז7 שהרץ של השחור מגן עליו וכך זה מקשה על השחור לפתח את הרץ שלו.
עמדה דומה מתעוררת למעט אצל השחור בגמביט רוס, וריאציה של ההגנה הסקנדינבית.
קרל שלכטר המליץ על אחת מההגנות האמינות ביותר עבור שחור: על ידי החזרת אחד הרגלים עם 5...ד5, שחור מרוויח זמן להשלמת הפיתוח.
רוב התאורטיקנים מעריכים עמדה זו לשווה, אך יש הסבורים רוב רגלים בצד המלכה נותן לשחור את היתרון בסיום (שלכטר הציע 10...ג5?!).
הפופולריות של הדנית צנחה לאחר שהוצגה הגנתו של שלכטר, מכיוון שהעמדות המתקבלות אינן מה שהלבן בדרך כלל רוצה מפתיחת גמביט.
היו ניסיונות, במיוחד על ידי שחקן ההתכתבות הגרמני אינגו פירנהאבר, להחיות את רעיון הגמביט עם 7.פג3, אך לדברי קארסטן מולר ומרטין ווייט בספר "דנית דינמיט", שורה זו נותנת פיצוי לא מספק לאחר 7...פ:ד5 8.פ:ד5 פבד7 (8...ג6??
אם לבן ישחק במקום זאת 6.ה:ד5, הרץ הבהיר שלו נחסם ואחרי 6...פו6 7.פג3 רד6 שחור יכול להשלים את הפיתוח בקלות יחסית.
יש לו גם יתרון של הימנעות מאפשרויות אחרות של שחור אחרי 2.פו3, בעיקר 2...פו6 (הגנת פטרוב).
גמל (שם מדעי: Camelus) הוא סוג של בעל חיים מכפיל פרסה המותאם לחיים במדבריות.
נקבת הגמל נקראת נָאקָה (ה-א' אינה נהגית), ובעבר התקיימה גם הצורה "גמלה".
הגמל מכונה גם "ספינת המדבר".
כיום ישנם שני מינים בסוג, שניהם בויתו:
גמל חד-דבשתי (Camelus dromedarius) – בעל דבשת אחת.
גמל דו-דבשתי (Camelus ferus) – בעל שתי דבשות, היה נפוץ במרכז אסיה, אך כיום נפוץ בשבי ומצוי בסכנת הכחדה חמורה בבר.
כמה חוקרים רואים בגמל הדו-דבשתי המבוית מין עצמאי (Camelus bactrianus).
שני גמלים אלה יכולים להתרבות ביניהם.
הצאצא הנדיר של זיווג כזה מכונה גמל כלאיים.
בעבר היו מינים נוספים בסוג זה, אשר חיו בפליוקן עד הפליסטוקן:
גופו של הגמל מותאם לתנאי המדבר, ובכלל זה רגליו הגבוהות והפרווה המכסה אותו.
הרגליים הגבוהות של הגמל מרחיקות אותו מן הקרקע הלוהטת בימי הקיץ (לעיתים, ההפרש בין טמפרטורת הקרקע לטמפרטורת האוויר בגובה של מטר מעליה מגיע כדי 20°C).
בין שערות פרוותו של הגמל כלוא אוויר המשמש חומר מבודד, המונע את מעבר החום בין הסביבה החמה לגוף הגמל.
תכונות אלו עוזרות לגמל להימנע מהתחממות-יתר, ועל כן מצמצמות את הצורך בהפרשת זיעה ומסייעות לגמל לחסוך במים.
בגוף הגמל ישנה דבשת בה הוא אוגר שומן, המהווה בידוד הן מפני החום והן מפני הקור: מפני החום הודות לעוביו והרכבו, מפני הקור בגלל מיעוט הוורידים והעורקים, המסייע לגמל לא לאבד חום דרך הדבשת.
גובהו של הגמל כשני מטרים או יותר, ואורכו כשלושה מטרים מהפה עד לזנב.
צווארו הארוך מאפשר לו לסקור את המדבר למרחק בחיפוש אחר מים.
לגמל קיבה בעלת ארבעה מדורים, כמו לשאר מעלי הגירה האמיתיים (פרות, צאן וכו').
הוא אוכל צמחים סיביים, מאחסן אותם במדור הראשון בקיבה, ולאחר מכן מעלה אותם ללעיסה שנייה – תהליך הגירה.
גמלים לועסים את הגירה בעודם יושבים, וזה חלק מתהליך עיכול יעיל מאוד, שמתאים לחיים באזורים צחיחים ודלי מזון.
הגמל פעיל בדרך כלל בשעות הבוקר ולפנות ערב, כאשר האוויר קריר.
בשעות החמות של היום הגמל רובץ בצל או נח בעמידה.
כף הרגל רחבה וגמישה וכך מותאמת להליכה בחול.
כאשר קיים מחסור במים בגוף הגמל, הוא מפריש שתן מרוכז, המכיל כמויות קטנות של מים, מה שמצמצם את פליטת המים מגופו (בדומה לאדם ובעלי חיים נוספים).
הגמל מסוגל להחזיק מעמד במשך שבועיים בלי לשתות ובלי שייגרם נזק לגופו.
כאשר הוא מגיע למקור מים הוא שותה מהם בכמויות גדולות.
גם דמו של הגמל מתאים לתנאי המדבר: לתאי הדם האדומים יש צורה סגלגלה (אצל שאר היונקים, צורתם עגולה יותר).
תכונה זו של תאי הדם מסייעת להם לזרום בכלי הדם גם במצבי עקה ויובש של הגוף.
תאי הדם האדומים של הגמל גם עמידים יותר מתאי הדם של שאר היונקים ומסוגלים לשרוד בתנאי לחצים אוסמוטיים קיצוניים, החל במחסור בנוזלים וכלה ברוויה יתרה אחרי שתיית כמויות גדולות של מים.
לגמל יש ריסים ארוכים להגנה מפני סופות חול ורגליים ארוכות המגינות מהחול החם של המדבר.
נוסף למבנה הגוף ולדרכי ההתנהגות גם התהליכים הפנימיים בגופו של הגמל מותאמים לחיים במדבר.
בכלל זה יש למנות גם את טמפרטורת הגוף של הגמל.
תכונה נוספת המסייעת להתאמתו של הגמל לסביבתו היא שכבת הקרטין (חלבון סיבי חזק, עשיר בגופרית) על ברכיו ועל עצם החזה שלו.
שכבה זו מונעת את מעבר החום בהולכה מהחול כאשר הגמל נח על הקרקע.
בניגוד לגמל החד-דבשתי, הגמל הדו-דבשתי מותאם גם לחיים במקומות קרים, כמו מדבריות מרכז אסיה בעת החורף.
הגמל הדו-דבשתי יכול לשרוד בטמפרטורות נמוכות ויכול לאכול קילוגרמים רבים של שלג.
הנאקה ממליטה בֶּכֶר אחרי היריון של כשנה ויכולה להיכנס להיריון נוסף כעבור שנה נוספת (כלומר, טווח הזמן המינימלי בין שתי המלטות של אותה נאקה הוא שנתיים).
רוב ההריונות הם של בכר אחד בלבד.
הגמל יכול לחיות כ-40 שנים.
בדומה לסוסים, מקורם של הגמלים באמריקה הצפונית, והם התפשטו דרך ברינגיה אל יבשת אסיה.
בני האדם בייתו אותם והפיצו אותם ברחבי העולם.
לפני כ-10–12 אלף שנים, הגיעו הילידים ראשונים ליבשות אמריקה ויישבו אותה, בדומה לצמחים ובעלי חיים רבים אחרים בצפון אמריקה, הגמלים הפראיים המקוריים נכחדו כתוצאה מכך אם כי לא נמצאו ראיות ברורות לציד שלהם.
רוב הגמלים שחיים כיום הם מבויתים.
קיימת מחלוקת בשאלה מתי בני האדם בייתו לראשונה את הגמלים.
נראה כי גמלים בעלי דבשת אחת בויתו בסומליה או בדרום ערב באזור האלף השלישי לפני הספירה, וגמלים דו דבשתיים בויתו במרכז אסיה באזור 2,500 לפני הספירה.
הגמל מוזכר בתנ"ך כ-50 פעמים.
הוא מוזכר לראשונה בעת ירידת אברהם למצרים, אז לקח פרעה את שרה לביתו, ולאברהם (אותו חשב לאחיה) נתן מתנות רבות, ביניהן גמלים.
הגמלים בתנ"ך לרוב שימשו כאמצעי תחבורה למסעות ארוכים, בהם נשאו סחורות או אנשים:
מציאת אישה ליצחק: עבד אברהם לקח , והלך מארץ ישראל לארם נהריים, שם בחר ברבקה בזכות שהתנדבה לשאוב מים לכל הגמלים (הגמלים צורכים כמות רבה של מים, בייחוד לאחר מסעות, והנכונות להשקות את כולם העידה על מסירות וחריצות), והרכיב אותה ואת נערותיה על הגמלים אל הנגב.
בריחת יעקב מלבן: , והם יצאו מחרן לארץ ישראל.
מסעם של הישמעאלים שקנו את יוסף, אשר ירדו מן הגלעד למצרים, .
כאשר דוד הומלך על ישראל בחברון, גמלים ובהמות אחרות הביאו לחוגגים הרבים מאכלים ומשקאות, אותם .
מסעה של מלכת שבא אל ירושלים, , ולאחר מכן חזרתה לשבא.
שיבת ציון של העולים הראשונים, שבאו מבבל עם זרובבל בן שאלתיאל, ו, נוסף על אלפי בהמות אחרות.
בנוסף, משוער כי בתקופת האבות נצרך גם חלב הנאקות, בהסתמך על הפסוק לפיו שלח יעקב כחלק ממנחה לעשו.
עם זאת, התורה קבעה כי הגמל אינו בעל חיים כשר ועל כן אסור באכילה, מאחר שפרסותיו אינן שסועות לגמרי, ולפי הפרשנות המקובלת גם חלבו אסור בשתייה.
בשל היותם שימושיים למסעות ארוכים, הגמלים מזוהים בתנ"ך עם עמים נוודים – מדין, עמלק, בני קדם וישמעאלים (כמו גם עם האבות, שאף הם נדדו רוב חייהם עם מקניהם).
כך תואר מחנה מדין בימי המלכים זבח וצלמונע:
בצווארי גמליהם של זבח וצלמונע היו אף תכשיטים – שַּׂהֲרֹנִים או עֲנָקוֹת.
כאשר נלחמו שניים וחצי השבטים ב"הַגְרִיאִים" והביסו אותם, שבו מהם לא פחות מ-50,000 גמלים.
בעת מלחמת דוד בעמלק, אף ניצל העם העמלקי מכליה בזכות הגמלים:
אף שעצמות גמלים קדומות אכן נתגלו ושויכו למרחב המסופוטמי הקדום, נוטה כיום המחקר המודרני לסווגם כגמלים פראיים ולא לגמלים המבויתים המוכרים לנו כיום.
עוד מוסיף המחקר כי רק מאות שנים לאחר התרחשות עלילות "סיפורי-האבות" לעיל, הביא עימו פרעה שישק בפלישתו לא"י את ראשוני הגמלים המבויתים כמו גם טכנולוגיות נוספות.
גִּמְזוֹ הוא מושב דתי, הממוקם ליד יער בן שמן, בין מודיעין לבין לוד ובסמיכות לשוהם.
המושב ממוקם ממזרח למחלף דניאל ולכפר דניאל ומדרום למחלף בן שמן, ושייך למועצה האזורית חבל מודיעין.
במושב מתגוררות כיום קרוב ל-250 משפחות.
השם גמזו מוזכר לראשונה כבר בתנ"ך (משוער שנת 740 לפנה"ס) כאשר פלשתים כבשו את היישוב מידי אחז מלך יהודה:
מושב גמזו היה מקום משכנו של התנא נחום איש גמזו (רבו של רבי עקיבא), שנהג לומר "גם זו לטובה" על שם מקום ישובו.
בשנת 1917 כאשר הבריטים כבשו את הארץ, תחת פיקודו של הגנרל אדמונד אלנבי.
מוזכר השם ג'ימזו, כנקודת כינוס לדיוויזיה 52 הבריטית שעלתה לירושלים דרך מעלה בית-חורון.
במלחמת העצמאות, במבצע דני כבשה חטיבת יפתח את היישוב ג'ימזו ב-10 ביולי 1948.
המושב הוקם ב-י"א באדר ה'תש"י, 28 בפברואר 1950 על ידי גרעין 'עץ חיים' של מפלגת פועלי אגודת ישראל, על אדמות הכפר הערבי ג'ימזו, שתושביו ברחו וגורשו ממנו במלחמת העצמאות, ואשר שימר ככל הנראה את שם העיר המקראית "גִּמְזוֹ".
בטקס העלייה על הקרקע נכחו הרב ברוך הגר האדמו"ר של חסידות סרט ויז'ניץ ויעקב כ"ץ מפועלי אגודת ישראל.
בין הנואמים בטקס העלייה לקרקע של המושב גמזו היה גם הרב ישראל משה אולבסקי.
ההתיישבות הראשונה בגמזו הייתה קבוצה של חסידי סאטמר ונדבורנא ועולים חדשים ממרוקו.
עדיין יש במושב יהודים יוצאי מרוקו דוברי יידיש וחסידים הדוברים לאדינו ומרוקאית.
במשך השנים הידלדלו שורות המושב עד שבאמצע שנות השבעים הוחלט להקים במקום אגודה חקלאית שיתופית של פועלי אגודת ישראל ובשנת 1977 עלה על הקרקע גרעין של 12 משפחות צעירות, שעסקו בחקלאות, בעיקר במטעים נשירים, הדרים וגידולים חד שנתיים (עגבניות, מלונים ועוד).
בשנות ה-80 וה-90 התרחב המושב לכשבעים משקי בית.
בסוף שנות התשעים הוקמה במושב הרחבה, שנחלותיה חולקו בהגרלה בין המשפחות החברות במושב.
חלק מהנחלות נשמרו עבור בנים ממשיכים וחלקן נמכרו לתושבים חדשים.
במשך שנים בודדות הכפיל המושב את גודלו והפך למושב עובדים.
במושב חמישה בתי כנסת, עבור חסידים, יוצאי תימן, יוצאי עדות המזרח, חסידי חב"ד ובית כנסת מרכזי שבו מתפללים לפי נוסח החזן, בדרך כלל נוסח אשכנז או נוסח ספרד.
האפשרויות להפוך את האדמה החקלאית לעסקי נדל"ן גרמו לקרע במושב בין מי שרצו לשמר את האופי החקלאי של המקום ומי שרצו ליהנות מפירות הפיתוח.
בחלוף השנים התעמעמה המחלוקת העזה, והתגבשה קהילתיות גם בין תושבי המושב הוותיקים לבין התושבים החדשים, חלקם בהרחבת המושב וחלקם בבתים מושכרים או קנויים במושב הישן.
מספר מועט של משפחות ממשיכות לעסוק בחקלאות ומעבדות את רוב השטח.
הגידולים המרכזיים כיום בחקלאות גמזו הם מטעים של פירות הדר ושל זיתים, יחד עם כרמים ומעט גידולים נשירים.
המושב מתחלק לשני חלקים עיקריים: המושב הוותיק וההרחבה.
במושב הוותיק, שאינו מתוכנן, שלושה רחובות, המסודרים על פי האות הראשונה בשמם: רחוב האלון, רחוב הברוש ורחוב הגפן.
שמות הרחובות במושב נקראים בשמות של צמחים ועצים.
בניגוד לסידורם האלפביתי, הרחובות הוקמו בסדר ההפוך מזה שמרמזים עליו שמותיהם – וכך הם גם נקראים בפי תושבי המושב: רחוב הגפן הוא רחוב ראשון, רחוב הברוש – רחוב שני ורחוב האלון הוא רחוב שלישי, כולם במלעיל.
בהרחבה שני רחובות, רחוב הדקל ורחוב ההדס.
כל הרחובות במושב הישן ורחוב ההדס (שבצמוד אליו נמצא רחוב הדקל) יוצאים ממרכז המושב, שבו שלושה מבתי הכנסת, מקווי טהרה לגברים ולנשים, מועדון המושב (המתפקד כמתנ"ס, ספרייה ואולם שמחות), סניף בני עקיבא מקומי, מזכירות המושב, מרפאה של קופת חולים כללית, צרכניה, שישה גני ילדים, גנים ציבוריים וגני משחקים.
ביציאה מהמושב, בין גמזו לכפר דניאל, ישנה כיכר שהוקמה במקום צומת טי ישן שהיה במקום, לאחר תאונה שגרמה למותה של ילדה בת המושב.
הכיכר נקראת כיכר ענבל על שם הילדה, ענבל זכריה, שעל שמה נקראת גם ספריית המושב.
סמוך למושב נמצאים שני מחלפים מרכזיים של כבישים 1, 6, 443 ו-444 – מחלף דניאל ומחלף בן שמן, מה שממקם אותו על שלושה צירים מרכזיים.
נקודת גישה לתחבורה ציבורית מהמושב נמצאת בצומת המרוחק כשני קילומטרים מכיכר ענבל, המחולק לשני צמתים צמודים – צומת גמזו וצומת מודיעים, שמהם ניתן להגיע לכבישים הנ"ל ועוברים בהם קווי תחבורה ציבורית לירושלים, מודיעין, לוד, ראשון לציון ועוד.
נקודת הגישה הקרובה ביותר של תחבורה ציבורית מהמושב לתל אביב נמצאת בצומת מצפה מודיעין הסמוך.
ליד המושב, בשיפולי יער בן שמן, נמצאת אנדרטה גדולה לשלושה ממפקדי ההגנה בתל אביב: ישראל שחורי, שורה אושרוביץ ויחזקאל בן דוד, שנהרגו במקום זה במלחמת העצמאות, ב-20 ביולי 1948, בעלות רכבם על מוקש.
בצמוד למושב נמצא תל גמזו.
באתר נמצאו שרידים וחרסים מתקופות שונות שראשיתם בתקופת הברונזה הקדומה (האלף השלישי לפנה"ס).
בגמזו שכנה עיירה יהודית בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד.
על התל שכן הכפר הערבי ג'ימזו שנכבש ונהרס במלחמת העצמאות.
למרגלות התל נמצא בור מים עתיק שמזוהה עם הכפר ג'ימזו, הבור נחסם על ידי המועצה.
התל נקרא תחילה "מצפה השניים", לזכרם של שני לוחמי הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב שנפלו בקרב על כיבוש ג'ימזו במסגרת מבצע דני במלחמת העצמאות.
במהלך השנים שינה התל את שמו ל"מעלות יהונתן" לזכרו של יהונתן איינהורן, בן המושב שנפל במלחמת לבנון השנייה.
בפסגת התל הוקמה מרפסת תצפית מקורה לזכר יהונתן איינהורן ושני לוחמי הפלוגה הדתית.
מדרגות עץ על שמו של יהונתן נמצאות בתחילת העלייה לתל, ליד הכניסה למושב.
האישים הבאים קשורים למושב גמזו:
אמנון אלבק - פרופסור ישראלי לכימיה אורגנית וביו-אורגנית, רקטור אוניברסיטת בר-אילן.
שלמה ידידיה מאיר - פובליציסט, סאטיריקן, שדרן רדיו ישראלי.
יצחק מאיר - מוזיקאי, מגיש טלוויזיה ומורה למחשבת החסידות.
סתיו נחמני - כדורגלן ישראלי.
בכלכלה, גמישות היא גודל השינוי באחוזים של משתנה אחד ביחס לשינוי באחוז אחד של משתנה אחר: .
אם שינוי של אחוז אחד ב-גורם לשינוי בן שלושה אחוזים ב- אז נאמר כי הגמישות של ביחס ל-(או באופן שקול: גמישות ה-של ) היא 3.
נהוג לציין גמישות בערך מוחלט כאשר הסימן מובן מההקשר, כלומר כאשר ברור מאליו אם המתאם בין המשתנים שלילי או חיובי.
את הגמישות מסמנים בדרך כלל באות ואת הגמישות של ביחס ל-מקובל לסמן .
נתבונן לדוגמה בגמישות ביחס למחיר של ביקוש עבור מוצר מסוים.
ניתן לסווג את הגמישויות לחמישה מקרים כלליים:
- הביקוש המתואר בעקומה בתרשים הוא קשיח לחלוטין.
שינוי במחיר המוצר אינו גורם לשינוי בכמות המבוקשת כלל.
- הביקוש המתואר בחלקה הימני של העקומה בתרשים הוא קשיח.
שינוי במחיר המוצר באחוז אחד גורם לשינוי בכמות המבוקשת בשיעור של פחות מאחוז.
- גמישות יחידתית, כפי שמתקיימת בנקודה אחת על העקומה .
גודלו של השינוי באחוזים בכמות המבוקשת כגודל השינוי במחיר.
- הביקוש המתואר בחלקה השמאלי של העקומה D3 בתרשים הוא גמיש.
שינוי במחיר המוצר באחוז אחד גורם לשינוי בכמות המבוקשת בשיעור של למעלה מאחוז.
- הביקוש המתואר בעקומה בתרשים הוא גמיש לחלוטין.
שינוי במחיר המוצר למעשה אינו אפשרי.
במונחים מתמטיים הגמישות של ביחס ל-מוגדרת באופן הבא:
מההגדרה ברור כי המדובר בגמישות נקודתית, שכן הנגזרת היא נקודתית.
בדומה לנגזרת ניתן לדבר על פונקציית גמישות עבור פונקציה מסוימת המתאימה את הגמישות בכל נקודה ונקודה.
עם זאת חשוב להבחין בין המושגים השונים נגזרת וגמישות; לשם המחשה, על כל הישרים היוצאים מהראשית גמישות קבועה ושווה 1 בעוד הנגזרת (דהיינו השיפוע) שונה מישר לישר.
בנוסף על הגמישות הנקודתית האמורה לעיל ישנה גם גמישות קשתית והיא אחוז השינוי במשתנה מסוים ביחס לשינוי של משתנה אחר בקטע מסוים.
לדוגמה, אם נסמן את קצוות הקטע ב-1 וב-2, את הגמישות הקשתית ניתן לאמוד באופן הבא:
גמישות היא מושג מפתח במיקרו-כלכלה.
גמישות המחיר של ההיצע והביקוש למוצר קובעת את אופן חלוקת התועלת הכלכלית, כלומר את עודף היצרן ועודף הצרכן.
אם היצרן הוא מונופול אז הגמישות משפיעה על קביעת הכמות המיוצרת על ידיו ובעיוותים שייווצרו בשוק כתוצאה מקיום המונופול.
בנקודה בה מתקיימת גמישות יחידתית המכפלה של הכמות והמחיר קבועה, כך שסך ההוצאה על המוצר קבועה.
כאשר פותרים בעיות אופטימיזציה בכלכלה, כגון הדרך היעילה לחלק משאבים של יצרן בין מוצרים שונים, נתקלים בגמישויות הפתרון ביחס לאילוצים בצורה של כופלי לגראנז'.
גמישות הביקוש ביחס להכנסה הפנויה.
גמישות הביקוש ביחס למחירי מוצרים אחרים - הנקראת גמישות צולבת.
היא חיובית במקרה שהמוצרים הם תחליפיים.
ניתן לחשב את היכולת של השוק להסתגל לשינויים במחירים באמצעות יחידות מידה לכל יחידת מטבע (לדוגמה, ליטר לכול שקל ישראלי, או מכוניות לכול ין יפני), אך שיטת חישוב זו אינה מאפשרת שימוש נוח בתוצאות במקרים מסוימים.
כך, לדוגמה, אם נרצה להשוות את השפעת עליית המחירים של בנזין בישראל ובארצות הברית, קיימת המרה מסובכת מגלון לכל דולר אמריקאי וליטר לכל שקל ישראלי.
מסיבה זו מעדיפים כלכלנים רבים להשתמש בשינוי היחסי באחוזים, או במילים אחרות - בגמישות.
הגמישות עשויה להשתנות בנקודות שונות לאורך העקומה, שכן שיפועה אינו בהכרח קבוע, ועל כן מקובל לדבר על "גמישות נקודתית".
לדוגמה, אם מחירו של עט עלה מ-₪1.00 ל-₪1.05, וכמות העטים המיוצרים והנמכרים עלה מ-100 עטים ל-102 עטים, השיפוע הוא , כלומר 40 עטים לכל שקל.
הגמישות תלויה בשינוי באחוזים, ולכן: כמות העטים עלתה ב-2% ואילו המחיר עלה ב-5%, כלומר גמישות המחירים של ההיצע היא או 0.4.
הואיל והגמישות נמדדת באחוזים, שינוי יחידת המידה או יחידת המטבע לא ישפיע על הגמישות.
אם הכמות המבוקשת או המיוצרת משתנה במידה רבה כאשר המחיר משתנה במידה מועטה, אזי מדובר בעקומה גמישה.
אם הכמות המבוקשת או המיוצרת משתנה במידה מועטה כאשר המחיר משתנה במידה רבה, אזי מדובר בעקומה קשיחה.
עקומת היצע קשיחה לחלוטין היא למעשה עקומה אנכית.
ניתן להתייחס לגמישות ביחס למשתנים נוספים מלבד מחיר המוצר.
משתנה נפוץ אחד הוא ההכנסה.
כיצד ישתנה הביקוש למוצר נתון אם ההכנסה גדלה או קטנה?
גמישות זו ידועה בשם גמישות ההכנסה.
לדוגמה, בכמה ישתנה הביקוש למכוניות יוקרה אם ההכנסה הממוצעת עלתה ב-10%?
אם הגמישות חיובית, העלייה בביקוש תיוצג מבחינה גרפית כתזוזה ימינה של עקומת הביקוש, שכן הכמות המבוקשת של מכוניות יוקרה תעלה בכול רמת מחיר.
הגמישות הצולבת של הביקוש גם היא מובאת בחשבון לעיתים בעת התבוננות במוצרים תחליפיים ומוצרים משלימים.