tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הבחינה הוחלט לפנות לרשתות החברתיות בנוגע ליותר מ-10,000 פרסומים הכוללים תוכן המסית לפעולות אלימות ופעילות טרור, לרבות פרסומים מפורשים שקראו לדקור, לדרוס, לירות ולהרוג; פרסומים אשר לעגו לנרצחים וקראו להעלות את מספר ההרוגים בפעולות.
חלק מהפרסומים התמקד בשיבוח המפגעים ובמעשיהם; כינויים כגיבורים ומביאי ברכה; פרסומים של דברי שבח המלווים בסרטונים של חלוקת ממתקים וחגיגות אשר התרחשו בעקבות כל פיגוע ופרסומים של סרטונים ותמונות מזירות הפיגועים המלוות בקריאות שמחה.
בנוגע לרשת החברתית פייסבוק התקבלו 7,700 תלונות, הוגשו 5,438 בקשות למחיקת תכנים ו-4,186 מתוכם הוסרו.
ברשת טיקטוק טופלו 2,339 תלונות והוסרו 1,600 תכנים מסיתים.
בטוויטר מתוך 1,534 תכנים מסיתים הוסרו 434.
באוקטובר 2023, בעקבות פריצת מלחמת חרבות ברזל, משרד ההקדשים ברשות הפלסטינית פרסם שורת הנחיות ומסרים לקראת דרשות יום השישי במסגדים, ביניהם מסרי הסתה וקריאה לרצח יהודים.
חומרי לימוד בעלי אופי מסית
באוגוסט 2019 בכינוס של ועדת האו"ם למיגור אפליה גזעית (CERD) שהתקיים בז'נבה הציג מנכ"ל IMPACT-se, מרכוס שף, דוגמאות להסתה לאלימות, אנטישמיות ושנאה בתוכנית הלימודים הפלסטינית.
בנאום בפני חברי הוועדה דרש שף שכל הדוגמאות המסיתות יוסרו מהספרים.
בעקבות זאת פרסמה הוועדה בסוף החודש דו"ח הקורא לרשות הפלסטינית להוציא מספרי הלימוד שלה את כל התמונות והטקסטים המכילים הסתה לשנאה, אלימות ואנטישמיות.
באפריל 2021 הפרלמנט האירופי העביר ברוב קולות ובאופן תקדימי החלטה המגנה בחריפות את אונר"א על כתיבה, לימוד ושימוש בחומרי חינוך המסיתים לשנאה ואלימות, כלפי ישראל וכלפי יהודים, בבתי הספר של סוכנות הסיוע לפליטים פלסטינים של האו"ם.
במרץ 2022 עיכב האיחוד האירופי את העברת סיוע כלכלי לרשות בהיקף של מעל 200 מיליון יורו, ממנו משלמת הרשות את משכורות פקידיה האזרחיים.
החלטת האיחוד האירופי באה בהיענות לבקשת ממשלת הונגריה שלא לתמוך ברשות הפלסטינית בגין הסתה המופיעה בספרי הלימוד של משרד החינוך הפלסטיני.
בעקבות עיכוב הכספים מכון IMPACT-se פרסם מחקר שניתח את ספרי הלימוד החדשים של משרד החינוך הפלסטיני.
המחקר העלה כי הם מכילים תוכן קיצוני יותר מספרי הלימוד הקודמים, וכי חומרי הלימוד כוללים תכנים המסיתים למעשי טרור נגד יהודים, כולל קריאה לרצח יהודים על בסיס דתי.
בעקבות המחקר הפרלמנט האירופי העביר החלטה המגנה בחריפות את השימוש לרעה בכספי האיחוד האירופי.
פיגועים שבוצעו על ידי אנשי מנגנוני הביטחון
בינואר 2016 שוטר פלסטיני ביצע פיגוע ירי לעבר היישוב בית אל בפיגוע נפצעו 3 אנשים.
בשנת 2020 ביצע קצין הביטחון המסכל, בלאל רואג'בה, פיגוע ירי לעבר חטמ"ר שומרון וחוסל על ידי חיילים במקום.
באפריל 2022 ביצע מחבל שהוא שוטר פלסטיני בתפקידו פיגוע ירי לעבר היישוב ורד יריחו.
דאוד זביידי היה קצין בביטחון המסכל והשתתף בקרב בו נהרג לוחם הימ"מ נעם רז במאי 2022.
נקיב (סרן) זיאד אלזרעיני, קצין במשטרת המכס, סייע בפברואר 2023 לעבד אלפתאח חסין אבראהים ח'רושה, רוצח האחים הלל ויגל יניב בפיגוע הירי בחווארה, למצוא מסתור לאחר הרצח.
נהרג כשפעל לגונן על הרוצח ממעצר כוחות צה"ל.
באפריל 2023 ביצע עקיד (אלוף-משנה) במנגנוני הביטחון הפלסטיניים סעוד אלטיטי פיגוע ירי לעבר מוצב סמוך לאלון מורה.
החיילים במקום השיבו אש והרגו אותו.
במאי 2023 נהרג עקיד אשרף אלשיח' אבראהים, קצין במודיעין הכללי הפלסטיני, בקרב עם חיילי צה"ל.
ב-10 ביולי 2025 רצחו שני קצינים במשטרת הרשות הפלסטינית ישראלי בסניף רמי לוי בצומת גוש עציון.
אחד מהם עבר הכשרה בקטר.
עידו שבת (נולד ב-11 בפברואר 1999) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בהפועל מגדל העמק-יזרעאל מהליגה הלאומית.
שבת נולד בגבעון החדשה משחק במועדון הכדורסל של עירוני נס ציונה מכיתה ג בקט-סל ועד קבוצת הבוגרים.
שבת החל את פעילותו במועדון עירוני נס ציונה בכיתה ג' ועבר דרך כל הקבוצות הצעירות של המועדון.
עם קבוצת הילדים זכה באליפות ילדים א.
בתיכון למד בגימנסיה הריאלית ובכיתה י"א זכה עם נבחרת בית הספר באליפות התיכונים לעונת 2015/16. במשחק הגמר נגד תיכון בליך רמת-גן קלע 25 נקודות, נתן 8 אסיסטים וקלט 7 ריבאונדים.
שבת ערך הופעת הבכורה בקבוצת בוגרים בעונת 2016/17. בעונה זו עירוני נס ציונה עלתה מהליגה הלאומית בכדורסל אל ליגת העל בכדורסל.
בעונת 2017/18 שיחק במכבי שוהם מהליגה הארצית בכדורסל כחלק מ "שחקן אמיתי".
בעונת 2018/19 שיחק במסגרת הכרטיס הכפול בהפועל כפר סבא וב עירוני נס ציונה.
בעונת 2019/20 שיחק בעירוני נס ציונה.
לקראת עונת 2020/21 חתם בקבוצת אליצור יבנה.
לקראת עונת 2022/2023 חתם במכבי מעלה אדומים מהליגה הלאומית בכדורסל.
באוגוסט 2023 חתם במכבי ראשון לציון גם היא מהליגה הלאומית
שבת, שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ישראל.
ב-2015 שיחק תחת המאמן רמי הדר באליפות אירופה דרג א' לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך בליטא.
בשנים הבאות המשיך להיות חלק מסגל של נבחרת הנוער, אולם נעדר מטורנירי אליפות אירופה עקב פציעות.
בקיץ של השנה שלאחר מכן השתייך לנבחרת העתודה אך פספס את מרבית ההכנה לאליפות עקב פציעה ונופה רגע לפני תחילת האליפות.
עידו קציר (נולד ב-2 בספטמבר 1992) הוא קומיקאי, תסריטאי, שחקן, יוצר תוכן, במאי וסטנדאפיסט ישראלי.
קציר נולד ב-1992 וגדל במושב כפר אוריה.
ב-2010 התגייס לחיל ההנדסה הקרבית.
במהלך ולאחר שירותו הצבאי החל להעלות תוכן קומי לרשת, תוכן שצבר תאוצה והפך ויראלי.
ב-2015 החל לעבוד במשרד הפרסום אדלר חומסקי כקופירייטר.
כ-4 חודשים לאחר מכן, זכה בתחרות אנשי הקריאייטיב הצעירים של גלובס.
ב-2016 עבר למשרד הפרסום מקאן, שם עבד כשנה ועזב לדרך עצמאית.
ב-2021 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים של מגזין אייס..
כתיבת דמויות ומערכונים לסדרות בכיכובה של תום יער - "תום יער עושה את שביל ישראל", "תום יער עושה בגרות" ו"הכל תום" (2015-2019)
כתיבת מערכונים לתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" (רשת 13, 2017).
צילום ועריכה של מערכוני רשת עצמאיים, בין היתר בשיתוף פעולה עם רועי כפרי, דור מוסקל, ישי סוויסה, ועוד (2018-היום).
מופע סטנדאפ בצוותא בשנת 2018.
כתיבת חומרי סטנדאפ עבור המופע "שאולי" של אסי כהן (2019-2021)
הפקה של השירים "משה בר סימן טוב" (עם בן שלאף) ו"תעשו את הסימן" (עם מיכאל כהן) - פארודיה על השיר "זה סימן בשבילי" של ערוץ הילדים (2020)
כתיבה והגשת פינות לתוכניות "פעם בשבוע עם תם אהרון" ו-"מהצד השני עם גיא זהר" (2020)
כתיבה ובימוי של מערכונים בהשתתפותו עבור "חישגד" של מפעל הפיס.
כמו כן יצירת פסקול מקורי למערכונים בשיתוף פעולה עם המוזיקאים תומר רבינוביץ' ואורי טולדנו.
מופע סטנדאפ מקורי מלא "כל הכבוד לי" (2022).
כתיבה והגשת פינות בתוכנית הרדיו טייכר וזרחוביץ' (2022).
בשנת 2024 שיחק בסדרה "ברלין בלוז" ששודרה ב-Yes הטלוויזיה בלוויין לצד בת זוגו, שירה נאור.
באפריל 2024 הוציא לאור אלבום הומוריסטי של שירים בעברית תחת השם Jo Eusébe, לכאורה זמר השר בפורטוגזית משנות ה-70.
לעידו אחות תאומה ואח גדול, אימו אדריכלית ואביו רופא.
בזוגיות עם השחקנית שירה נאור ומתגורר בתל אביב.
עידית הרמן (נולדה ב-2 באוקטובר 1971) היא מייסדת תיאטרון קליפה, במאית תיאטרון, רקדנית ויוצרת ישראלית.
נולדה ב-1971 בתל אביב, למשה ורבקה הרמן.
למדה בבית הספר תלמה ילין במגמת מחול.
בסיום לימודיה נישאה לחבר קרוב כדי לקבל פטור משירות צבאי ובין השנים 1989–1991 רקדה בלהקת המחול בת-שבע.
בגיל 19, בעיצומה של מלחמת המפרץ, נפרדה מבעלה ועברה לארצות הברית בעקבות אהבה חדשה לרקדן אמריקני.
היא רקדה בלהקות בניו יורק ובלוס אנג'לס, ונישאה לאהובה כדי לקבל גרין קארד.
הם נפרדו לאחר כמה שנים והיא עברה להולנד ושם פגשה את בן זוגה דמיטרי טולפנוב, שהגיע להופיע באמסטרדם עם קבוצה מסנט פטרבורג.
השניים התאהבו וטולפנוב עבר עם עידית לישראל והותיר בסנט פטרבורג אישה וילדה.
ב-1995 הקימו בני הזוג את תיאטרון קליפה ברחוב הרכבת בתל אביב, ויצרו עשרות מופעים בשפה תיאטרונית ייחודית, שזכתה להכרה בפסטיבלים בארצות הברית, יפן, הודו ועוד.
ב-2015 נפטר טולפנוב במפתיע מהתקף לב בעת שהיה בסיבוב הופעות בהודו.
הרמן המשיכה לנהל את התיאטרון עם אריאל ברונז, שותפה החדש ליצירה.
זוכת פרס רוזנבלום לאמנים ויוצרים מצטיינים לשנת 2002 (לצד תיקי דיין, יאיר ורדי, אוהד שחר ודן אטינגר)
נבחרת הקרן למצוינות בתרבות בתחום התיאטרון לשנת 2003.
זוכת פרס לנדאו לבימוי לשנת 2009.
בשנת 2010 מונתה הרמן למנהלת האומנותית של התחרות "גוונים במחול", מינוי שהיה סגירת מעגל עבורה, משום שבתחילת דרכה זכתה יצירה שלה במקום הראשון בפסטיבל.
סוכריות שנארזו זה עתה - מופע מחול של דייוויד טיצ'נל בביצוען של הרמן, מלני ברסון, תמי ויניג, ארז לוי ועידו תדמור.
דאוס אקס מכינה - כוריאוגרפיה ותלבושות.
לבירינט - יצירה של הרמן וטולפנוב על סיפור מסע חיי האדם מלידתו ועד מותו.
לב כלב - עיבוד לעברית לספרו של בולגקוב.
אזוב מתכת / עונש התשוקה - מופע מחול שיצרו הרמן וטולפנוב במסגרת חגיגות העשור לתיאטרון קליפה, שבו צמדי רקדנים ביצעו את ארבע העונות של ויוואלדי.
חבר צעצוע - ייעוץ אמנותי, עיצוב וכוריאוגרפיה ליצירה של נועה גור ובבימויה.
אורפיאוס של הפרוורים - הצגה בכיכובם של הרמן וטולפנוב על פי סיפורו של אורפאוס.
ההצגה הועלתה במשך 7 שנים למעלה מ-100 פעמים בישראל ומחוצה לה.
סאלטו מורטלה - בימוי משותף עם אדם ז'יאסקי לפרויקט משותף עם קבוצת התיאטרון הפולנית Strefs Ciszy.
מה קורה עם שבתאי - עיצוב תלבושות להצגת הילדים בכיכובם של מיכל הרמן ואלון שוובה.
פולחן האביב - פרויקט משותף עם התזמורת הפילהרמונית לעיבוד של הרמן ליצירה של סטרווינסקי.
ק - מופע לפי סיפורים קצרים של קפקא, 2010
ללא כוחות מזוינים - הפקה משותפת של תיאטרון קליפה וקבוצת נובוגה פרונטה הצ'כית של תיאטרון מחול, חפצים ומוזיקה, שעוסק בקשר בין מלחמה ומין.
קליפה, 2013 והוצגה גם בפסטיבל BRM בניו דלהי, 2015.
Forever/Never - מופע מחול המשתמש בחלל התיאטרלי של מוזיאון תל אביב בשישה מתחמים במקביל.
מתכננת חופשה מעצמי - בודקת עלויות - יצירה אוטוביוגרפית מאת אורין יוחנן ובהשתתפופתה לצד הרמן, במופע שבוחן את רגע הטראומה, בו נדמה שהכל קופא סביבך ואין לך יכולת לנוע.
Look - יצירה לזכרו של דמיטרי טולפנוב שבה קבוצת יוצרים מנסה לעטוף, לקלף, לקשט ולהשיל זכרונות בחדר מלא בבצלים.
מישהו בבית - בימוי, תלבושות וסטיילינג למופע על בסיס שירי ביאליק.
חלום ליל קיץ בחלל - עיצוב תלבושות ותפאורה.
We Could Be Heroes - מופע חוצות שבו חמישה שחקנים מגלמים פסלים המתעוררים לחיים.
השדה - מופע חוצות שהתקיים בכיכר ספרא בירושלים במסגרת פסטיבל ישראל 2019
באתי, ראיתי - מופע ווקאלי לחמישה מבצעים במוזיאון תל אביב, 2021
כאן-גרים - ליווי אומנותי, תפאורה ותלבושות להצגת ילדים לגילאי 3 ומעלה, 2021
הרמן מתגוררת בתל אביב עם ביתה היחידה לילה, שנולדה לאחר שלוש שנות טיפולים.
היא נמצאת גם בקשר עם בתו מנישואיו הקודמים של טולפנוב, סשה.
אחותה היא השחקנית והכוריאוגרפית מיכל הרמן.
עידו שחר (נולד ב-20 באוגוסט 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל הצעירה.
שחר נולד וגדל בקיבוץ גת שבדרום.
הוא החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מ.ס.
קריית גת, ובגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
ב-22 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2–2 מול הפועל רמת השרון.
ב-29 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–2 מול הפועל פתח תקווה.
בקיץ הצטרף להפועל חיפה מליגת העל, במדיה רשם 21 הופעות בליגת העל.
בקיץ חזר למכבי תל אביב במדיה רשם 3 הופעות בליגת העל וכבש שער אחד בניצחון 3–1 מול הפועל ירושלים.
ב-19 בינואר 2022 האריך את חוזהו במכבי תל אביב והושאל למכבי פתח תקווה עד לסיום העונה.
במדי מכבי פתח תקווה הבקיע 4 שערים מתוך 15 הופעות, אם כי בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ הושאל לאפולון לימסול מליגת העל של קפריסין עד לסיום העונה.
ב-3 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הקפריסאית בהפסדה 0–4 למכבי חיפה, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל (למעט הנבחרת עד גיל 20).
שחר משחק גם בנבחרת הצעירה עד גיל 21, ולזכותו 19 הופעות ושלושה שערים במדיה.
ב-14 במרץ 2024 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, על ידי המאמן הלאומי אלון חזן.
עידו קס (נולד בשנת 1985) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה בתפקידו האחרון כיהן כמפקד עוצבת חצי האש.
קס נולד וגדל בכפר ביל"ו.
התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13, לאחר סיום המסלול הלוחם ושירות מבצעי השלים קורס קציני חי"ר.
הוא מילא שורת תפקידי פיקוד ומטה בשייטת 13 כולל מפקד פלגת לוחמים.
בין השנים 2020–2021 שימש כסגן מפקד השייטת, לאחר מכן מונה לראש לשכת הרמטכ"ל אביב כוכבי ובהמשך הרמטכ"ל הרצי הלוי.
ב-4 בספטמבר 2023 מונה למפקד עוצבת חצי האש.
קס פיקד על החטיבה במלחמת חרבות ברזל, במהלכה לחמה בצפון רצועת עזה במרחב בית חאנון בבית לאהיא, השמידה תשתיות חמאס והרגה פעילי חמאס רבים.
במסגרת תחקירי שבעה באוקטובר עמד קס בראש הצוות שתחקר את הלחימה בקרב מוצב נחל עוז.
עידו שריר (נולד בשנת 1975) הוא מנכ"ל עמותת רעות.
בשנים 2014–2016 כיהן כמנכ"ל משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.
שריר נולד, גדל והתחנך בתל אביב.
בוגר בית הספר אליאנס תל אביב.
בשנים 1993–1997 שירת בצה"ל בתפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים ומשרת כקצין מילואים פעיל בדרגת סא"ל בעוצבת האש (אוגדה 98).
בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה במשפט וממשל ותוכנית להב פיתוח מנהלים באוניברסיטת תל אביב.
התמחה במשרד עורכי דין דנציגר קלגסבלד ושות' וב-2003 הוסמך כעורך דין.
טרם כניסתו למגזר הציבורי, פעל כמנהל שותף בחברת ניהול (עידו שריר שירותי ניהול בע"מ), במסגרתה ליווה וניהל חברות במשבר בתחומי התעשייה והטכנולוגיה בישראל ובארצות הברית.
נשוי לליאור עופר שריר ואב לשתי בנות ובן.
בשנים 2007–2008 שימש שריר כראש המטה של סגן שר הביטחון, האלוף (מיל') מתן וילנאי.
במסגרת תפקידו לקח חלק בהשלמת תהליכי החקיקה ויישום חוק שירות המילואים כמו גם בהקמת רשות החירום הלאומית (רח"ל).
בשנת 2008 מונה לראש המטה של נשיא המדינה התשיעי שמעון פרס.
במסגרת התפקיד ריכז את המאמצים הדיפלומטיים, התקשורתיים, הטכנולוגיים והכלכליים של הצוות הנשיאותי ואת הקשר של הנשיא עם הרשות השופטת, ממשלת ישראל והכנסת.
לאחר שלוש וחצי שנים במשרה זו מונה בשנת 2012 למנכ"ל מרכז פרס לשלום ולחדשנות.
בתקופת כהונתו קודמה תוכנית אסטרטגית וחשיבה על מיצוב מחדש של פעילות המרכז והכנת התשתית לפעילותו בשנים שלאחר סיום כהונתו של הנשיא פרס.
בשנת 2014, מונה על ידי השר יעקב פרי למנכ"ל משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.
בתקופת כהונתו בוצעה הגדלת תקציב המשרד בהיקף משמעותי בדגש על השקעות ממשלתיות במחקר הישומי, ביסוס והרחבת פעילות סוכנות החלל הישראלית, והרחבת התקציב המיועד לקידום נשים במדע.
שימש כסגן נשיא למדיניות וקשרי ממשל במרכז הבינתחומי הרצליה,
החל משנת 2018 משמש כמנכ"ל עמותת רעות, הפעילה בתחומי הבריאות, הרווחה והזיקנה בישראל.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, המרכז השיקומי רעות, הנמצא תחת ניהולו של שריר, פתח מרפאה חדשה - מרפאת "שערים", המתמקדת בשיקום גוף ונפש ומטפלת בנפגעי פוסט-טראומה.
בנוסף, עמותת רעות החלה בהקמת בית חולים חדש שיעניק מגוון שירותי שיקום, כולל מענה לנפגעי תאונות דרכים, פעולות איבה, תאונות עבודה ושבץ - פרויקט בסדר גודל לאומי.
החל מ-2020, חבר דירקטוריון במרכז פרס לשלום וחדשנות
עידית וייס-גל (נולדה ב-16 באוגוסט 1961) היא עובדת סוציאלית, פרופסור מן המניין מבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל, אוניברסיטת תל אביב.
וייס-גל חברת סגל בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב.
באוניברסיטה כמרצה, ובמהלך השנים קודמה לדרגת מרצה בכיר, לאחר מכן לפרופסור חבר, וב-2017 לדרגת פרופסור מן המניין.
מחקריה מתמקדים בפרקטיקה של מדיניות בעבודה סוציאלית בעולם בכלל ובישראל בפרט, סנגור פרטני למיצוי זכויות, ובגישות ביקורתיות בעבודה סוציאלית.
מדי שנה היא נבחרת לרשימת מאה המרצים המצטיינים באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן קיבלה, פעמיים, את פרס הרקטור למרצה מצטיין.
לצד עבודתה האקדמית כיהנה באוניברסיטה בתפקידים רבים.
בבית הספר לעבודה סוציאלית: ראשת תוכנית הבוגר בשנים 2009–2014, ראשת בית הספר בשנים 2016–2021. וייס-גל היא ראשת המסלול לזכויות אדם ומדיניות, בתוכנית המוסמך.
באוניברסיטה היא הייתה גם ראשת המרכז לקידום ההוראה בשנים 2011–2014.
על תרומתה לקידום המחקר במדיניות חברתית היא זכתה בשנת 2026 באות מטעם ארגון אספנט ישראל.
במקביל לעבודתה האקדמית וייס-גל פעילה חברתית.
היא כיהנה כחברה בוועדה מטעם משרד הרווחה והשירותים החברתיים, לניסוח הצעה לרפורמה בשירותי הרווחה המקומיים (2010).
היא חברה בוועדת ההיגוי של סינגור קהילתי, וגם מייעצת בתחום מעורבות בעיצוב מדיניות חברתית וזכויות חברתיות.
בנוסף לפעילותה בישראל, היא פעילה גם באיטליה, שם היא יועצת לאגודת העובדים הסוציאליים במעורבות בעיצוב מדיניות, ויועצת לפיתוח הכשרה בנושא.
וייס-גל נשואה (בשנית) לג'וני גל, פרופסור בבית הספר לעבודה סוציאלית ורווחה חברתית ע"ש ברוולד באוניברסיטה העברית בירושלים, וראש תוכנית רווחה במרכז טאוב.
ג'וני גל, עידית וייס-גל, פרקטיקת מדיניות בעבודה סוציאלית, הוצאת מאגנס, 2011
מיכל קרומר-נבו, רוני סטריאר, עידית וייס-גל, ביקורת בפעולה: פרקטיקות ביקורתיות בשדה החברתי בישראל, הוצאת רסלינג, 2020
עידן הנאורות (מוכר גם במונחים: עידן האורות, תנועת הנאורות, "תנועת ההשכלה" (בהקשר היהודי); באנגלית: Age of Enlightenment; בצרפתית: Siècle des Lumières; בגרמנית: Aufklärung) הוא כינוי לתנועה אינטלקטואלית באירופה, ששמה לעצמה למטרה לבסס מוסר, אסתטיקה וידע הנשענים על רציונליות והנחת יסוד לוגוצנטרית.
בין השאר, התנועה סיפקה את הבסיס הפילוסופי למהפכה האמריקאית ויש הטוענים שגם למהפכה הצרפתית.
בין הרעיונות שמזוהים עם שלל הווריאציות שלה ניתן למנות את החוק הטבעי, החירות, הקדמה, הסובלנות הדתית, האחווה, השלטון החוקתי והפרדת דת ומדינה.
דיון רחב עדיין מתנהל על רבים מעקרונות תנועות הנאורות השונות, תנועת הנאורות ככללה זוכה לביקורת במיוחד מהפילוסופיה הקונטיננטלית נוסח ניטשה.
דגש עיקרי של עידן הנאורות היה עיסוק במה שמכונה היום פילוסופיה פוליטית.
הוגה מרכזי נוסף של התקופה היה אדם סמית', פילוסוף שעסק בשאלות של מוסר וניסח לאורן את אחת התורות הכלכליות המשפיעות בכל הזמנים (עושר העמים).
חיבור זה השפיע – בין השאר – השפעה מכרעת על תחומי עיסוקה של הפילוסופיה הפוליטית, שכן הוא קידם שיטה לפיה עושרו של עם לא מוערך לפי גודל אוצרו של מלך או לפי קנה מידה רוחני-דתי, אלא לפי רמת חייהם ותפוקתם של האזרחים עצמם.
המונח העברי "עידן הנאורות" תורגם מצרפתית (Siècle des Lumières) על ידי מיכאל הרסגור.
זאת לעומת המונח האנגלי המקביל, "The Age of Enlightenment", "עידן ההארה" (השכלה), ובגרמנית – Aufklärung ("הארה" או "הצטללות").
בין ההיסטוריונים לא קיים קונצנזוס לגבי תחילתו של עידן הנאורות, והדעות נעות בין אמצע המאה ה-17 לתחילתה של המאה ה-18, כמעין תאריך ברירת מחדל.
את מקורותיו של עידן זה ניתן למצוא בחיבורו של רנה דקארט "מאמר על המתודה", שפורסם בשנת 1637. אחרים תוחמים את תחילת עידן הנאורות בתחילתה של המהפכה המהוללת בבריטניה בשנת 1688 או בפרסום ספרו של אייזק ניוטון "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע".
את סופו של עידן הנאורות, תוחמים חלק מההיסטוריונים במהפכה הצרפתית בשנת 1789 או בתחילתן של המלחמות הנפוליאוניות (1804–1815) כנקודות הציון הנוחות ביותר לסיומה של תקופה זו.
רציונליות כבסיס לחיים: על כמה מאפיינים משותפים
הוגי עידן הנאורות האמינו שהפתרון לכל חוליי העולם נעוץ בחשיבה רציונלית.
הרציונליות הייתה אמורה להחליף את הדת ואמיתות המבוססות על אריסטוקרטיה ומבנים חברתיים באמיתות המוגדרות על ידי רציונליות ושכל ישר.
בעקבות זאת, מבנים חברתיים הפסיקו להיות מוגדרים על ידי האמונה באל ובמקורות הדתיים המסורתיים של סמכות, ואימצו מקורות כמו דאיזם, החוק הטבעי, פילוסופיית הטבע, השיטה המדעית ודרכים מתודיות אחרות של חשיבה.
כמו כן, תאוקרטיות ואריסטוקרטיות שעברו בירושה הוחלפו בדמוקרטיות ורפובליקות בהנהגת אנשים שראו בעצמם "אנשי עילית של עידן הנאורות" בשל הרציונליות והשכל הישר בהם ניחנו.
במאמרו המפורסם משנת 1784 "מהי הנאורות?" הגדיר אותה עמנואל קאנט במילים הבאות:
"הנאורות היא עזיבתו של האדם את חוסר הבגרות שגרם לעצמו.
חוסר־בגרות הוא חוסר היכולת להשתמש בהבנה ללא הדרכה של מישהו אחר.
חוסר בגרות שכזה, שאנו גורמים לעצמנו אם הוא לא בגלל חוסר חכמה, נובע בשל חוסר נחישות ואומץ להשתמש בשכל ללא הדרכה של מישהו אחר.
המוטו של הנאורות הוא אם כן: העז לדעת (Sapere aude)!
אזור אומץ להשתמש בשכלך שלך."
הוגי עידן הנאורות חלקו ערכים רבים, בהם:
בני האדם הם יצורים תבוניים, ולכן עליהם ללמוד, להשכיל, לשאול, להעז, להעביר ביקורת ולערער.
העם צריך להיות הריבון ולא הכנסייה.
אסור לבני האדם להיות משועבדים לכנסייה ולקבל על עצמם את החיים שהיא כופה עליהם.
המדינה קיימת כדי להגן על זכויות הפרט, ולא להפך.
כל אדם זכאי לכבוד עצמי וחופש אישי מקסימלי.
דמוקרטיה היא צורת הממשל הטובה ביותר.
כל בני האדם שווים, בלי הבדל גזע, מוצא אתני, דת או לאום.
השיטה המדעית היא בת-הברית היחידה שלנו להבחין בין אמת לבדייה בעולם הפיזי; והמדע, בשימוש נכון, הוא כוח חיובי לטובת כל האנושות.
לכל בני האדם יש הזכות לחופש דיבור והבעה, לחופש התאגדות, החופש להאמין (או אף לא להאמין) בכל דת, והזכות לבחור את מנהיגיהם.
דוֹגמה דתית וחוויות מיסטיות נחותות מההיגיון והפילוסופיה וחלק נכבד מהדוֹגמה הדתית הקלאסית הזיקה לרוב האנושות.
ראיית האדם כיצור רציונלי ערערה את ההצדקות שבהן השתמשו כבסיס לאי־שוויון בין בני אדם.
רבים מאנשי ההשכלה קראו לחקיקת חוקים שיגבילו את המונרכיה וידאגו לסדר רציונלי של השלטון.
משהתברר שניסיון זה אינו צולח, בחרו מדינאים שהושפעו מההשכלה בצרפת ובאמריקה במרד ובמהפכה.
תהפוכות עידן הנאורות הובילו למלחמת העצמאות של ארצות הברית כמו גם למהפכה הצרפתית והשפיעו באופן משמעותי על המהפכה התעשייתית.
רעיונות מעולם הנאורות השפיעו רבות גם על חוקת ארצות הברית.
אחד המניעים למהפכות היה רעיון מרכזי אחר בתפיסת ההשכלה, והוא רעיון הקדמה, כלומר התפיסה הגורסת שהאנושות מתקדמת אל עבר תנאי חיים טובים יותר, הן מבחינה מוסרית ופוליטית והן מבחינה טכנולוגית.
רעיון הקדמה התפתח על רקע האופטימיות שיצרו תופעות חברתיות חשובות שהתגברו בתקופה זו, כמו הקפיטליזם, התיעוש והבורגנות.
כאמור, הנאורות גם סימנה את עלייתו של הקפיטליזם ותפוצה רחבה של חומר מודפס.
האנציקלופדיה הצרפתית (Encyclopédie), שפורסמה אז, שילבה מאמרים ששיקפו חשיבה חופשית עם מידע טכנולוגי.
את האנציקלופדיה ערכו דני דידרו וז'אן לה רון ד'אלמבר בסוף המאה ה-18. בהפקתה השתתפו הוגים חשובים כוולטייר ורוסו.
האנציקלופדיה לא הייתה רק תוצר של מחקר מדעי, אלא גם כלי לביקורת פוליטית על השלטון.
כך היה ברור מתמיד הקשר בין השכלה למהפכנות.
מאפיין נוסף של חלק מהוגי ההשכלה (אם כי לא של כולם) הוא יחס ביקורתי לכנסייה.
חלקם היו אנטי-קלריקליים ממש (בעיקר בצרפת, שבה הייתה הכנסייה חלק מהמנגנון השלטוני המושחת), בעוד אחרים אימצו תפישות דאיסטיות, הרואות באל מעין אומן, שברא את העולם כמנגנון מכני, כמו מנגנון מסובך של שעון.
דגש זה הבליע את המחלוקות המוסריות הכרוכות בדת.
גישה זו תרמה לפופולריות של ההשכלה, בשל המחיר הכבד שאירופה שילמה במלחמות הדת שניטשו בה מאז המאה ה-16 בעקבות הרפורמציה.
הנאורות בקרב הקהילות היהודיות באירופה הובילה לפריחתה של תנועת ההשכלה, והתפתחות הזרמים החדשים שפרשו מן היהדות המקובלת.
מבקרי הרעיון של תנועה אירופית משותפת מציינים את הדומיננטיות של המחשבה הצרפתית בתנועת הנאורות, שהייתה המרכזית בהתפתחות הרעיונות של הנאורות.
אפשר גם להצביע על קבוצות לאומיות נוספות כמו הגרמנים, הסקוטים ואחרים.
האמפיריציזם של פרנסיס בייקון והרציונליזם של רנה דקארט הניחו את היסודות למחשבת הנאורות.
כך, בעוד שהניסיון של דקארט לבסס מדעים על קרקע מוצקה מבחינה מטאפיזית נתפס כאי-הצלחה, מתודת הטלת הספק שלו הצליחה יותר כדרך ניתוח פילוסופי ובה בעת הובילה לתפיסה דואליסטית של רוח וחומר.
הטלת הספק שלו שוכללה בחיבורו של ג'ון לוק "חיבור בנוגע להבנה האנושית" ועוד יותר מכך בכתביו של דייוויד יוּם מאמצע המאה השמונה עשרה.
ברוך שפינוזה אתגר את הדואליזם הקרטזיאני באמצעות טענת אחדות החומר כפי שניתן לראות ב"מאמר תאולוגי-מדיני" ומאוחר יותר גם ב"תורת המידות" (אתיקה).
כתוצאה מהאמור, ולפי הפלוסוף יונתן ישראל, נוצרו להן שתי מסורות נבדלות של פילוסופיית הנאורות: (1) המסורת המתונה, שצמחה בעקבות דקארט, לוק וכריסטיאן וולף, ביקשה לאזן בין הקריאה לרפורמות במערכות הכוח המסורתיות ובין האמונה.
(2) המסורת הרדיקלית יותר, שצמחה בעיקר בעקבות עבודותיו של שפינוזה, מסורת שקראה לדמוקרטיה, לחירות אישית, לחופש הביטוי ולמחיקת הסמכות הכנסייתית.
המסורת הראשונה נטתה לדאיזם, בעוד האחרונה ניתקה לחלוטין את המוסר מהדת ומהתאולוגיה.
לשתי המסורות הללו צמחה תגובת נגד, "הנאורות שכנגד", שקראה לחזרה לדת.
עקרונות פילוסופיים רבים פותחו בתקופה זו, הן בתחומי הפילוסופיה של המוסר והן בתחומי האפיסטמולוגיה ושרטוט הגבולות בין גופי הידע המדעיים והפילוסופיים.
כך למשל, נוסח לראשונה העיקרון התועלתני בחזותו המודרנית על ידי פרנסיס האצ'סון לפיו "המטרה היא לייצר את האושר הרב ביותר עבור האנשים הרבים ביותר", רעיון שבעתיד יעבור פיתוחים בידי תלמידיו ובהם דייוויד יום ואדם סמית.
אפיסטמולוגית, דייוויד יום ביקש לספק הגדרות חדשות לידע, לניסיון, לסיבתיות, באופנים שהוא הגדיר כמדעיים.
פילוסוף נאורות מפורסם אחר, עמנואל קאנט, מתוך קריאה בתרגום חלקי של כתבי יום בתרגום לגרמנית, ביקש לאזן בין רציונליזם לאמפיריציזם, בין אמונה דתית וחירות אישית, בין סמכות פוליטית לשרטוט גבולותיה של התבונה.
התוצר הוא הפרויקט הביקורתי של קאנט, שמיוצג בשלוש הביקורות שלו ונחשב לאחד מגופי ההגות המשפיעים ביותר בעת המודרנית.
המדע מילא תפקיד מרכזי במחשבת ובפעילות הנאורות.
עם זאת, היו לצימוד זה של מדע וקדמה גם מתנגדים, ובהם רוסו שטען כי המדע מפריד בין האדם לטבע ובהתאם מונע מבני האדם את אושרם.
המדע בעידן הנאורות קודם בידי אגודות מדעיות ואקדמיות שהחליפו את האוניברסיטאות כמרכזי המחקר המדעי.
אותם גופים ששמרו על פעילות בתיאום עם האוניברסיטאות קראו לחלוקת עבודה שבה האגודות והאקדמיות חוקרות והאוניברסיטאות מלמדות.
בתקופה זו רוב האגודות קיבלו אישור לאוטונומיה מחקרית, כולל שיפוט עצמאי של ממצאי המחקרים וקבלת חברים חדשים לאגודות.
כתוצאה מכך, ערב המהפכה הצרפתית היו שבעים אגודות מקצועיות רק בצרפת.
גם הציבור המשכיל אך לא חוקר השתתף בקידום המדע, לא מעט על ידי פופולריזציה, תרגומים ובמקרים רבים גם בכתיבה של חיבורים מקוריים כדוגמת ערכים לאנציקלופדיות השונות.
בהתאם, נעשו פיתוחים מרכזיים ברפואה, במתמטיקה ובפיזיקה, קודמה עבודת הקִטְלוּג הביולוגי (טקסונומיה), וככל שהתקדם הזמן גם הכימיה המודרנית כגוף מחקר נפרד החלה להתגבש.
אף עולמות התרבות, ובכללם הספרות, מצאו עצמם מתמלאים בכתיבה על מדע.
דייוויד יוּם והוגי נאורות סקוטים אחרים פיתחו "מדע אדם" חדש, כשכל הכותבים הללו (שכללו גם את אדם פרגוסון, ג'ון מילאר וויליאם רוברטסון) חיברו בין ניתוח מדעי של כיצד בני אדם התנהגו בחברות עתיקות ו"לא מודרניות" בתוך המפגש שלהם עם כוחות המודרנה.
הסוציולוגיה המודרנית צמחה מכך, מהרבה בחינות, כולל יחסה הבעייתי לעין מודרנית לציבורים שאינם חלק מהמודרנה המערבית.
הוגה נאורות סקוטי אחר, אדם סמית, פרסם ב-1776 את "עושר העמים", שנחשב לחיבור הראשון בכלכלה המודרנית, חיבור שנודעה לו השפעה על ההתנהלות הכלכלית הבריטית מרגע פרסומו ולמעשה עד היום.
סזאר באקאריה, שופט, קרימינולוג, פילוסוף ופוליטיקאי, אחראי במידה רבה להולדת הקרימינולוגיה המודרנית, עם ספרו המונומנטלי "פשעים ועונשים" (1764) שתורגם לעשרים ואחת שפות.
ספר זה יצא כנגד עינויים ועונשי מוות באמצעות ניסוח של תאוריה חדשה בנוגע לפשעים, מה מצמיח אותם וכיצד לשפוט אותם.
הנאורות פעלה במדינות רבות, לרוב עם מיקוד שונה בהתאם לאזור.
לדוגמה, בצרפת הפכה הנאורות למזוהה עם רדיקליות אנטי-מלוכנית ואנטי-כנסייתית בעוד שבגרמניה הפכה לתופעה המזוהה עם המעמד הבינוני בעלת מאפיינים רוחניים ולאומניים ללא כל איום על הסדר הקיים (ממשלות וכנסיות).
תגובת הממשלים עצמם שונה בכל מקום.
בצרפת הפך השלטון לעוין והוגי התקופה סבלו מצנזורה, מאסרים ואף הגליות מארצם.
הממשל הבריטי נטה להתעלם מהוגי הנאורות באנגליה וסקוטלנד, אך העניק את תואר האבירות (ומשרה ממשלית בכירה) לאייזק ניוטון.
במספר מדינות פעלו שליטים בעלי עוצמה – המכונים בפי היסטוריונים דספוטים נאורים – שקיבלו את מנהיגי הנאורות בחצרותיהם והשתמשו בהם לניסוח חוקים ותוכניות במטרה לחזק את מדינות הלאום.
הבולטים מבין שליטים אלה הם פרידריך הגדול מפרוסיה, יקטרינה הגדולה, קיסרית רוסיה בחצי השני של המאה ה-18, ליאופולד השני דוכס טוסקנה ויוזף השני, קיסר אוסטריה.
שליט אחרון זה היה נלהב במיוחד, הוא הכריז על רפורמות רבות ללא כל תמיכה עד כי הביא על עצמו מרד שמחק את המהלכים שניסה להנהיג.
במחקרים בני זמננו ישנה מחלוקת עד כמה מנהיגים אלו אכן יישמו בפועל את עקרונות הנאורות.
הנאורות ההולנדית צמחה מתוך תור הזהב של הולנד.
במסגרת זאת פעלו כמה מן הדמויות המרכזיות של התקופה דוגמת הפילוסוף ברוך שפינוזה, שהמטאפיזיקה ההומניסטית ותורת המידות שלו שיחקו תפקיד מרכזי בנאורות ככלל ופייר בל – פילוסוף צרפתי שהטיף להפרדה בין מדע ודת.
באמצע המאה ה-18 הפציעה גרמניה כמעצמה בתחומי המוזיקה, הפילוסופיה, המדע והספרות.
פרידריך הגדול (1712–1786), מלך פרוסיה, ראה את עצמו כמנהיג הנאורות והעניק את חסותו לפילוסופים ומדענים מחצרו שבברלין.
הוא היה תומך נלהב של רעיונות צרפתים ואף הזמין את וולטר לחסות אצלו כאשר זה האחרון נתקל באופוזיציה קשה בביתו שבצרפת.
יוהאן גוטפריד הרדר (1744–1803) הגיע להישגים מרשימים בתחומי הפילוסופיה והשירה, במיוחד בתנועת הסער והפרץ שנחשבת לאחד ממקורות תנועת הרומנטיקה.
הרדר מפורסם במיוחד בטענתו כי לכל עם ישנה זהות מובחנת שבאה לידי ביטוי בשפתו ותרבותו.
גרמניה בת הזמן הייתה גם בית הגידול ממנה פרצה המוזיקה הקלאסית במובן המצומצם של המושג – פועלם של מלחינים כיוזף היידן ומוצרט.
בינתיים, בקניגסברג הנידחת, פעל הפילוסוף עמנואל קאנט, שעמל על פיתוח שיטה פילוסופית סבוכה ומקיפה, שעתידה להפוך לאחת ההגויות המרכזיות ביותר בפילוסופיה האירופאית כולה.
הפילוסוף הצרפתי וולטר אמר "אנו שואבים מסקוטלנד את מושגי הציוויליזציה שלנו".
הסקוטים בתורם היו קשובים ביותר לרעיונות צרפתיים.
הפילוסוף הסקוטי המרכזי הראשון של הנאורות היה פרנסיס האצ'ינסון, הוא עסק בתורת המוסר והציע אלטרנטיבות לרעיונותיו של תומאס הובס.
תלמידיו של האצ'ינסון, דייוויד יום ואדם סמית', היו שותפים מרכזיים להנחת התשתית של השיטה המדעית.
באנגליה השכנה פעל הפילוסוף תומאס הובס, שהציג בספרו לוייתן משנת 1651 את הרעיון המודרני של אמנה חברתית.
הוגה משפיע נוסף היה ג'ון לוק שנודע בהשפעתו על אושיות צרפתית כוולטר, רוסו ואחרים.
בעוד שבאנגליה פעלו הפילוסופים במסגרת חברה המשלבת מונרכיה ופרלמנטריות, בצרפת חיו ההוגים תחת מציאות של מונרכיה אבסולוטית בשלבי התפוררות ששיאה במהפכה הצרפתית.
בזמנים רוגשים אלה יצא לפועל מפעל האנציקלופדיה הגדולה של דני דידרו, התגבשה הפילוסופיה הפוליטית הרדיקלית של רוסו ועוד שלל הוגים מתחומים שונים שקראו תיגר על סדרי העולם הישן.
עידן אלתרמן (נולד ב-3 באוקטובר 1971) הוא קומיקאי, שחקן, סטנדאפיסט ומוזיקאי ישראלי.
ידוע בעיקר בזכות היותו חלק מחבורת "פלטפוס", בזכות שיתוף הפעולה הקומי שלו עם אבי גרייניק ובגילומו את מיקי ברנשטיין בסיטקום "החיים זה לא הכל".
נולד בחיפה לדורון אלתרמן, מהנדס אזרחי ולרחל אלתרמן, מתכננת ערים ומשפטנית, פרופסור ב.
סבו, אבי אימו, היה סיני לייכטר, היסטוריון וחוקר של הפולקלור, יליד קיילצה שבפולין, שחיבר וערך אנתולוגיה רחבת-היקף של שירי עם ביידיש.
את לימודי התיכון עשה אלתרמן במרכז חינוך ליאו באק.
באותה עת השתתף ב"קבוצת התיאטרון לנוער" שפעלה בבית רוטשילד בעיר, בהדרכת הבמאי אילן תורן.
את שירותו בצה"ל, בין השנים 1990–1993, עשה בלהקת פיקוד מרכז.
בשנת 1992 החל להופיע יחד עם אבי גרייניק במופע "פגע וברח" שהיה "ערב במה פתוחה" לכישרונות צעירים במועדון "דומינו גרוס" בתל אביב.
לאחר כחודשיים, גיבשו מופע בשם "ילדים סורגים לאלוהים" (משחק על שם הסרט "ילדים חורגים לאלוהים").
בשנת 1993 הופיע לצד גרייניק בערוץ הראשון בתוכנית "סופשבוע" בהנחיית דודו טופז, שם גילמו השניים במערכון את צמד הילדים איציק וחזי.
ב-1994 החלו אלתרמן וגרייניק להשתתף בתוכנית הבידור והמערכונים "פלטפוס" בטלוויזיה החינוכית, בה פרצו השניים לתודעה.
ב-2015 חזרו אלתרמן וגרייניק להופיע יחד במופע הסטנדאפ "ילדים סורגים לאלוהים 2".
ב-1993 שיחק (והשתתף בתרגום וכתיבת הגרסה העברית) במחזמר "חנות קטנה ומטריפה" שביימה שירילי דשא בהפקת אברהם דשא פשנל.
בתיאטרון בית ליסין, שיחק ב-1995 בהצגה "קידוש" שכתב וביים שמואל הספרי.
ב-1999 שיחק בהצגה "סקפינו" - עיבוד מודרני ל"תעלולי סקפן" מאת פרנק דנלופ וג'ים דייל.
ב-2007 שיחק במחזמר "אבניו קיו" מאת רוברט לופז וג'ף מרקס שביים משה קפטן.
ב-2022 שיחק בהצגה "המחליפה" שביים ליאור אשכנזי.
בתיאטרון באר שבע, החל לגלם בשנת 2010 את אלן פליקס במחזה הקומי "שחק אותה סם" מאת וודי אלן שביים אילן אלדר בתיאטרון באר שבע, תחילה כמחליפו של גורי אלפי בתפקיד הראשי ולאחר מכן כשחקן קבוע.
ההצגה הפכה לשלאגר הגדול ביותר בתולדותיו של תיאטרון באר שבע, הגיעה ל-260 הצגות בשנה הראשונה להופעתה וירדה מהבמות ב-2014 לאחר 300 הצגות.
בתיאטרון הבימה, גילם ב-2012 את יורם צוקרמן, רווק תל אביבי שמואס בחייו במחזמר "נתתי לה חיי" שכתב וביים מאור זגורי על פי שירי דני סנדרסון.
ב-2013 גילם את טריפ בהצגה "ערי מדבר אחרות" שכתב ג'ון רובין בייטס וביים חנן שניר.
ב-2014 שיחק בהצגה "הקמצן" מאת מולייר שביים אילן רונן.
בתיאטרון תל אביב, גילם ב-2019 גנב במחזמר "בילבי" שתרגמה סמדר שיר, וביים רפי ניב.
המחזמר זכה בארבעה פרסי קיפוד הזהב לשנת 2021: בהם ההצגה הנבחרת ושחקן השנה לאלתרמן.
החל משנת 2022 אלתרמן משחק במחזמר "החבדניקים" בתיאטרון הקאמרי בתפקיד מרדכי.
בשנת 2024 יצא אלתרמן בסדרת הופעות סטנד-אפ, בהן מספר על ילדותו, נעוריו בחיפה, גרושיו ועוד.
במופע משולבים שירים הומוריסטים בהם אלתרמן מלווה את עצמו.
באותה שנה בתיאטרון חיפה גילם את דמותה של דבורה בהצגה לשחרר את נחמה בבימויו של משה נאור.
ב-1995 גילם את נוני בסרטו של אסי דיין, "שמיכה חשמלית ושמה משה".
שנה אחר כך, גילם את יונתן בסרט "לילה לבן", שכתב (לצד יואב הלוי) וביים ארנון צדוק.
ב-1997 גילם את רן בסרטו הנוסף של אסי דיין "מר באום".
בשנת 1998 שיחק בתפקיד רומנו בסדרה "טירונות" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש.
בשנת 2000 גילם את פיני בסרט "ההסדר" שכתב וביים יוסי סידר.
בשנים 1999–2000 הופיע יחד עם אבי גרייניק בדמויותיהם של צחי ומאיר בפינה קבועה בתוכנית האירוח "אברהם ויעקב" בהנחיית אברי גלעד וקובי מידן, אשר שודרה בערוץ 2.
ב-2001 החל להנחות לצד אבי גרייניק את תוכנית הטלוויזיה "כוכבי השכונה" בערוץ 2 (אשר שודרה עד שנת 2003), בדמויותיהם של "צחי ומאיר" מהתוכנית "פלטפוס".
באותה שנה החל לגלם את מיקי ברנשטיין בקומדיית המצבים הפופולרית "החיים זה לא הכל" שכתב דניאל לפין וביים עדי בנימינוב.
אלתרמן השתתף בכל 9 עונות הסדרה עד שנת 2011.
בין השנים 2004–2006 התארח בתוכנית "משחק מכור".
ב-2005 ביים, כתב והשתתף בסרט התיעודי "נמוך".
הסרט, ששודר בערוץ 2 בשנת 2006, עסק באנשים ובילדים קטני קומה ובהשפעת גובהם על חייהם.
בין השאר השתתפו בו הזמר ערן צור, הצלם אלכס ליבק והשחקן עפר שכטר.
ב-2005 התארח בתוכנית "מכת מדינה".
בין השנים 2007–2010 יצר (יחד עם יעל לבנטל ודנה עדן) ושיחק בתוכנית המערכונים "לא לפני הילדים".
ב-2007 התארח בתוכנית "מועדון לילה".
ב-2008 גילם את ארתור בסרט האמריקני "אדם בן כלב" שכתב נח סטולמן (על פי ספרו של יורם קניוק) וביים פול שרדר.
ב-2011 גילם את המנהל ירחמיאל מופרנץ בסדרה לילדים "יוני והמחוננים", שביים עופר ויצמן.
ב-2012 השתתף בגרסה הישראלית של הקומדיה "נשואים פלוס" שביים עופר ויצמן.
ב-2006 הנחה תוכנית ראיונות אישיים עם קומיקאים בשם "עושים צחוק", אשר שודרה בערוץ 2. נוסף על כך, הנחה והשתתף בתוכנית "של מי השורה הזאת?" ששודרה בערוץ 10 ובתוכנית "הרצועה" בערוץ ביפ.
בין השנים 2009–2010 השתתף בפאנל התוכנית "צחוק מעבודה".
בשנים 2008–2009 שיחק בשתי העונות הראשונות של התוכנית "שבוע סוף" ששודרה בערוץ 2 ברשת.
בשנת 2013 עלתה בטלוויזיה החינוכית התוכנית "חדשות מהעבר", אותה הוא הגיש לצד מירי נבו.
בשנת 2015 השתתף בסרטו של אורי בר-און, "10% ילדה שלי".
באותה שנה גילם את "פרצל" בתוכנית הילדים "דן ומוזלי" שכתבו שחר סיטנר ואור ישראלי וביימו אריה בן ציון ובובי לקס בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנים 2000–2001 הגיש את התוכנית "ציפורי לילה קולנועיות" לצד יאיר רוה בגלי צה"ל.
בדצמבר אותה שנה, החל לכתוב טור אישי באתר "רשימות".
בשנים 2008–2010, הגיש את "צהריים בשניים", לצד יעל לבנטל ברדיו תל אביב.
ב-2017 החל שידור הסדרה לילדים "בית הכלבים", בה הוא מגלם את השכן הנרגן המכונה "יקי קקי".
בשנת 2019 גילם את אליהו בסדרת הטלוויזיה "המדובב".
בשנת 2023 יצא לאקרנים הסרט "העיר הזאת", בו הוא משחק את יד ימינו של הפושע "מנשה".
בשנת 2025 השתתף בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודח שלישי.
היה חבר בלהקה "לולה" יחד עם אבי גרייניק, ירדן בר-כוכבא ויסמין קדר.
השתתף בהקלטת אלבום הילדים "ענן על מקל" משירי רינת הופר, יחד עם ירדן בר-כוכבא, טל בלכרוביץ' ודידי שחר וכן במופע המלווה.
מלבד זאת מופיע במספר מופעים מוזיקליים עצמאיים, ביניהם מופע שירי רוק מתורגמים לעברית בשם "אלט שיפט", מופע מחווה לזמר דייוויד בואי כחלק מהרכב "העכבישים מפלוטו".
אלתרמן מתגורר בשיכון בבלי בתל אביב.
היה נשוי לעו"ד מיה פרי-אלתרמן, ראשת אגף הפנסיה ב.
בשנים 2021–2025 היה בן-זוגה של היזמת החברתית והמרצה צמרת פירסט.
במהלך מלחמת חרבות ברזל עסקו אלתרמן ופירסט בהנגשה ובהסברה של סוגיות מורכבות באמצעות סאטירה ומוזיקה.
הסרטונים, שהפכו לוויראליים ברשתות החברתיות אינסטגרם, X, לינקדאין, טיקטוק ופייסבוק, העבירו מסרים נגד ארגונים, תנועות חברתיות ומנהיגים שסילפו מידע על ישראל והמלחמה, ביניהם: הצלב האדום, נגד ראש ממשלת אירלנד, נגד סקיי ניוז, ונגד שתיקתם של ארגוני הנשים והתנועה הפמיניסטית למול ממצאים מובהקים של אלימות מינית באירועי השבעה באוקטובר.
מאמצי ההסברה של אלתרמן ופירסט סוקרו בכתבת שער של עיתון לאשה ובאתר ynet.
עידן (עִדָּן) הוא המושב הצפוני ביותר בערבה התיכונה השייך למועצה אזורית הערבה התיכונה.
המושב ממוקם כשעה ורבע מבאר שבע ושעה ארבעים וחמש דקות מאילת.
הכניסה ליישוב נמצאת כ-6 ק"מ מזרחית לצומת עיר אובות שעל כביש 90. המושב ממוקם מעל אפיקו של נחל ערבה ומוקף בבתרונות שכמעט ולא מתפתחת בהם צמחייה בגלל ריכוזי המלחים והגבס, למעט אפיקי הנחלים ששם יש אדמת סחף.
המושב הוקם בשנת 1980 על ידי עולים מקנדה, בריטניה וארצות הברית.
שם המושב נלקח מנחל עידן, שאפיקו ממערב ליישוב.
מקור שם הנחל הוא דמיון לשמו הערבי – ואדי אום אל-עידן.
עם השנים, החלו החלוצים עוזבים את היישוב, וכיום נשארה משפחה בודדת מהגרעין המקורי.
במהלך שני העשורים האחרונים המושב קלט משפחות חדשות וכיום היישוב מונה כ־80 משפחות שרובן מתפרנסות מחקלאות באחד או יותר מענפי החקלאות הבאים: ירקות, מטעים, פרחים ובעלי חיים.
תודות לקרבתו של המושב לים המלח, נהנים החקלאים מאקלים אידיאלי לגידולים כמעט כל החורף.
אולם, בשל המשקעים המקומיים המועטים, החקלאות מבוססת על אספקת מים מקומית הנשאבים מקידוחים ומתפיסת מי שיטפונות.
ענף תעסוקה נוסף ומתפתח הוא תיירות: ביישוב צימרים ומוצעות אטרקציות חקלאיות למבקרים.
בשל קרבתו של המושב לכביש 90 ולים המלח הוא מהווה בסיס לטיולי כוכב באזור הערבה ונחליו, ים המלח, הנגב ואילת.
ביישוב צרכניה, ספריה מקומית, בית כנסת, מגרש כדורגל, מגרש טניס, מגרש כדורסל, סקייט פארק, בריכת שחייה, גן שעשועים ומרפאה.
ביישוב קיימת מערכת חינוכית עד גן חובה.
החל מכתה א' הילדים נוסעים לבתי הספר האזוריים בספיר: בית ספר יסודי שיטים ותיכון שיטים דרכא.
עידן המכונות החושבות הוא ספר פרי עטו של העתידן ריי קורצווייל.
הוא פורסם לראשונה בשנת 1999 ותורגם לעברית על ידי בת שבע מנס בהוצאת כנרת (2001).
הספר עוסק בכיוון ההתפתחות של האינטליגנציה האנושית וכן באינטליגנציה המלאכותית ובמושג הסינגולריות, מושג המצביע על שינוי בלתי צפוי הבא עקב שינוי טכנולוגי מהותי.
בספר מוצג גרף ברור המראה את קצב ההתפתחות של המחשבים בהשוואה ליכולת המוח האנושי, וגרף המראה את ההתפתחות המהירה בהווה לעומת ההתפתחות בעבר.
ריי קורצווייל בספרו הפופולרי עידן המכונות החושבות חוזה מצב מתמשך של האצת השינויים הטכנולוגיים בעיקר בתחום המחשבים והמעבדים הזעירים.
הוא רואה בהתפתחות הטכנולוגית בתחום הטכני, המחשוב והבינה המלאכותית המשך ישיר להתפתחות האינטליגנציה האנושית, שתמשיך על ידי שילוב של מחשבים זעירים בגוף האדם.
אם החזון של ריי קורצווייל יתממש, אנו רק מתחילים את עידן המבוכה והבלבול שחלק מאיתנו מתקשה לעבור.
ריי קורצווייל רואה במחשבים הרחבת האינטליגנציה של המין האנושי וצופה כי בשנים 2020 עד 2030 ישיגו המחשבים את היכולת של המוח האנושי, ואז יעברו אותה.
קורצווייל מזהה בספר הקבלה בין תהליך החינוך של בני האדם לזה של המחשבים באופן כזה שלשניהם יש לספק סביבת למידה טובה מאפשרת להם ללמוד בכוחות עצמם.
מחקרים שונים של קורצווייל ואחרים, החורגים מגבולות עידן המכונות החושבות מוכיחים לדעתו שהדבר אפשרי בהחלט.
למכונות לפי קורצווייל ישנו יתרון משמעותי לא רק בתחום החישובי אלא גם בתחום השפה.
מחשבים מסוגלים לפענח ללא בעיה מיוחדת משפטים מורכבים מאוד שאדם יתקשה לעמוד על פשרם.
גם יכולתם לחלוק ידע טובה משלנו ושלל יתרונות אלו ישפיעו ויעצבו את מציאות חיינו שלנו.
באופן כללי, הספר מדבר על המאה ה-21 כעל עתיד פוסט-ביולוגי שבו הסוגיה הפילוסופית המרכזית תהיה "מי אנו"?
בני האדם ישתמשו בשתלים עצביים מבוססי מעגלים סינתטיים, דבר שיעזור להם להרחיב באופן מתמיד את הידע ואת הזיכרון האנושי.
כמו כן קורצווייל צופה כי במאה ה-21 נתקשה יותר ויותר להבחין בבירור בין יכולותיה של האינטליגנציה האנושית לבין יכולותיה של אינטליגנציית מכונה.
יתרונותיה של האחרונה יהיו חד משמעיים.
התהליך האבולוציוני המהיר המתרחש אצל המכונות/המחשבים יעמיד לבחינה מחודשת את מושגי ה"אנושיות" המוכרים לנו ויהפוך אותם על פיהם.
טכנולוגיה לפי קורצווייל היא למעשה, המשך האבולוציה באמצעים אחרים.
הכותב מזהה תהליך שבו לאורך ההיסטוריה הקבוצה המתקדמת יותר טכנולוגית הופכת תמיד לדומיננטית, השאלה שמטרידה אותו ביחס לכך היא מה יקרה שעה שבמאה ה-21 יעלו עלינו המחשבים באינטליגנציה ובתחכום הטכנולוגי שלהם?
קורצווייל אינו מטיל ספק בכך שתהליך זה יקרה בהתבססו על קצב הצמיחה המעריכית הנמשכת של טכנולוגיית המחשבים.
לטענתו קצב הצמיחה האבולוציוני של הטכנולוגיה הגיע לשלב שבו הוא עובר את קצב הצמיחה אבולוציית החיים.
ההאצה המעריכית של הטכנולוגיה מבוססת על עצמה ולכן יגיע הרגע שבו היא עצמה תיקח שליטה על התקדמותה.
קורצווייל קרא לספרו "עידן המכונות החושבות" ולא המחשבות (מלשון חישוב).
יכולת החשיבה בפרפרזה לרנה דקארט שטען "אני חושב משמע אני קיים" תיצור לפי קורצווייל אופני קיום שונים לחלוטין ממה שידענו עד כה ביחס לקשר שבין אדם למכונה.
בעולם העתידני של קורצווייל בשנת 2020 רוב החישובים שלנו יתבצעו במחשבים מבוססי קשר עצבי, בשנת 2048 למשל, יוכל מחשב אישי לחקות את כוח החישוב של כלל מוחותיהם של כל תושבי ארצות הברית.
אולם העיקר מבחינת המחבר מתבטא בתהליך ההדדי שעובר על מחשבים-מכונות-אנשים, תהליך שבו בין השאר, סריקת חלקים מהמוח האנושי מיושמת בתכנון מערכות של בינה מלאכותית.
התבוננות מעמיקה לתוך הספר, מעמידה בסימן שאלה את מושג ה"מלאכותיות" עצמו.
בסוף המאה ה-21, טוען קורצווייל, אנשים יעבירו את כל קובצי המוח שלהם לטכנולוגיית חשיבה חדשה.
מכך יוצא שאנו נרחיב את יכולות הזיהוי והחשיבה שלנו באופן מקביל ליציר כפינו, המחשב, ונתקשה לזהות מה מלאכותי ומה לא.
הוא אף מרחיק לכת מעבר לכך וטוען שדבר זה ישים קץ למוות במובן שהיה מוכר לנו מהלך ההיסטוריה האנושית שכן הזהות שלנו לא תהיה מבוססת חומרה (בהקבלה לגוף) אלא מבוססת תוכנה (בהקבלה לנפש).
האם התחזית של ריי קורצווייל נראית ממשית?
האם הטכנולוגיה והמיחשוב יוכלו כפי שחזה ריי קורצווייל בספרו, להחשב הרחבה של האינטליגנציה האנושית על ידי שילוב ביניהם?
אולי זה רק סיפור של מדע בדיוני שלא יוכל לעולם להתממש?
העתידן אשר עידן השיב לשאלה זו בטענה כי כבר מרשל מקלוהן הבין שטכנולוגיה באשר היא, הנה הרחבה של האדם.
טכנולוגיות מכניות מהמחרשה והכתב ועד למכונת הדפוס היו הרחבה של גוף האדם.
הגלגל הוא הרחבה של הרגל, הפטיש הוא הרחבה של היד, ואילו המשקפיים הם הרחבה של העין.
מכאן המרחק קצר להבנה כי טכנולוגיות אלקטרוניות ודיגיטליות הן הרחבה של מוח האדם ומערכות העצבים שלו.
מרשל מקלוהן כתב: "מהפכות טכנולוגיות לא מתקדמות כמו צבא סדיר, אלא הן זוחלות כמו צבא גרילה וברגע הבלתי צפוי ביותר הן מזנקות מן המארב".
קורצווייל רואה יתרונות רבים לחיי האדם בעידן ההתמזגות של עם המכונה הן ברמה הקוגניטיבית והן ברמה הכלכלית.
מסיבות אלו יש מי שמשייכים אותו לזרם הסייבר אטופיזים אם כי יש לקבל שיוך זה באופן מוגבל שכן המושג שייך בעיקר למובנים החברתיים, בעיקר אלו של המהפכות והשינויים החברתיים-פוליטיים שעוסקים בהם אינטלקטואלים כמו קליי שירקי ויבגני מורוזוב, ושבהם קורצווייל נמנע מלטפל.
יש מי שיחלקו על קורצווייל ועל טענתו כי קיימת יכולת להשתמש במושג "תודעה" ביחס למכונות וכי מושג זה שייך לספירת ההתייחסות האנושית גרידא וגם כאן, לא לגמרי ברור כיצד בעצם נוצרת תודעה.
עם זאת, קורצווייל בהתבסס על פילוסופיית המערב החל מבית מדרשו של אפלטון דרך דקארט והפוזיטיביזם הלוגי של ויטגנשטיין מאמין שהמכונות עצמם, הן אלו שישכנעו אותנו שהן בעלות תודעה.
קורצווייל בהקשר זה מסתמך גם על עבודתו של אלן טיורינג שמבחנו הידוע המחיש את הדמיון שבין תהליך חישובי לתהליך חשיבה והוא גם סומך ידו על חוקרים שונים מתחום הבינה המלאכותית כמו אלן נוול, ג'ק שואו והרברט סיימון.
למי שמטילים ספק בחזון הכולל והרחב של קורצווייל ביחס לתפקיד המכונה בחיינו ולגבולות יכולותיה, מזכיר המחבר את תוכנת כחול עמוק, אשר הביסה בשנת לראשונה בשנת 1997 את אלוף העולם בשחמט גרי קספרוב.
מהלך אגב שקורצווייל עצמו חזה בספרו שקדם ל"עידן המכונות החושבות".
הדיון בקהילות וירטואליות מניח שקיימת מציאות דואלית.
אחת ממשית, חומרית, מציאות שבה אדם מתקיים בה במהלך חיי היום יום שלו וקשורה בסביבה ובדמויות המוכרות לו מעולמו הפיזי.
המציאות השנייה איננה מבוססת חומרה והיא קשורה במכלול החיים של אדם ברשת האינטרנט וברשתות חברתיות.
ספרו של קורצווייל והתאוריה העומדת מאחוריו המניחה מזיגה של ישות המכונה באדם ולהפך מפקיעה מאיתנו את היכולת לדון בקהילות וירטואלית במונחים הדואליים המוכרים לנו.
זאת משום שקורצווייל מתייחס בעצם, בסופו של דבר בחזונו למציאות עתידנית אחת שנוכל לכנות אותה באותה נשימה ממשית וגם וריטואלית או לחלופין, פשוט לבחור באחד המונחים ולדבוק בו.
אפשרות אחרת היא שתומצא המשגה חדשה שתשלב בין שתי המציאויות ואולי אף יתקבל המושג שהוא עצמו עושה בו שימוש תכוף, סינגולריות.
עם זאת, יש לציין כי הקהילה המקוונת מהווה שלב מכין או שלב מקדים חשוב בדיון על העתיד אותו מתאר קורצווייל בחינת היותה מאפשרת ומרחיבה כבר עכשיו מובנים רבים ונרחבים של התודעה האנושית.
עידית שחורי (נולדה ב-30 במאי 1955) היא מפיקה, תסריטאית, במאית קולנוע ובמאית תיאטרון ישראלית.
מייסדת ומנהלת "בית הספר לתסריטאות" בתל אביב.
שחורי נולדה בירושלים וגדלה בפתח תקווה.
למדה בתיכון של רשת החינוך אנקורי והייתה פעילה בתנועת נוער לנוער.
בתיכון הצטרפה לחוג לקולנוע בהדרכת הבמאי ז'אק קתמור.
לאחר השירות הצבאי למדה קולנוע בבית צבי שם ביימה את סרטה הקצר הראשון "במקום חלום", על בחורה המגלה שבן־זוגה הוא הומוסקסואל (בשהתתפות רבקה נוימן ועמי ויינברג).
בעת שעבדה כנערת תסריט ספרה למפיק יעקב קוצקי על רעיון לסרט ארוך שהגתה, קוצקי התלהב מהרעיון והחליט להפיק אותו לאחר שגייס ממשקיעים 4 מיליון ל"י.
הסרט, "מעגלים של שישבת", ששחורי גם כתבה לו את התסריט, מספר את סיפורן של ארבע נשים בשנות העשרים לחייהן אשר נפגשות לסוף שבוע, בדרך מקרית, בדירת שתיים מהן בתל אביב.
את הסרט צילמה נורית אביב, את המוזיקה כתב אבנר קנר.
אחרי צאת סרט הראשון בחרה שחורי להתמקד בתיאטרון, כתבה וביימה מחזות.
במקביל שימשה כתבת ועורכת מדורי תרבות בעיתונים "חדשות", "מעריב", "הארץ" ופרסמה טור ב"ידיעות אחרונות" בשם "ארוחה בשניים", שיצא לאור גם כספר.
כתבה וערכה את הספר "מוסדות התרבות והאמנות בישראל".
בשנת 1996 ייסדה וניהלה את "בית הספר לתסריטאות" בתל אביב.
בית הספר הראשון בישראל ללימודי תסריטאות בלבד.
שנתיים לאחר הקמתו נרשם כעמותה ובשנת 2000 החל לקבל תמיכה בתקציב ממשרד התרבות והספורט.
בית הספר נהג לחלק פרסים שנתיים לבוגריו, ולערוך שוק תסריטים שנתי, בו תלמידי ובוגרי בית הספר הציעו למכירה למפיקים תסריטים שכתבו.
בינואר 2009, חבר הכנסת לשעבר רומן ברונפמן נכנס היום לתפקיד יושב הראש של בית הספר.
ברונפמן החליף את המפיק משה אדרי, שכיהן בתפקיד שלוש שנים.
ביולי 2011 נקלע בית הספר למשבר כלכלי, לאחר שכספי התמיכה לשנת הלימודים הקודמת ממשרד התרבות לא הועברו לבית הספר.
חודש אחר כך נסגר בית הספר.
שחורי משמשת כלקטורית בקרנות שונות לעידוד קולנוע וטלוויזיה.
עורכת תסריטים, מנחה כיתות אמן בישראל ובחו"ל, פרסמה מאמרים רבים בנושא קולנוע ישראלי ומרצה בתחום.
כלת פרס שרת המדע והאמנויות לבמאים ותסריטאים לשנת 1995.
"מעגלים של שישבת" (1980): סרט באורך מלא - תסריט ובימוי
"בשם האהבה" (1994): סרט באורך מלא - הפקה תסריט ובימוי
"וסרמן איש הגשם" (2007): דרמת טלוויזיה, 60 דקות - בימוי
"דנה קמה": תסריט לסרט באורך מלא
"תוכנית כבקשתך" (פסטיבל ישראל 1989): בימוי מחזה של ק.
"צלקת"(פסטיבל עכו 1991): כתיבה, הפקה ובימוי
"דיאלוגים של אהבה" (1992): כתיבה, עריכה ובימוי
"החשפנית" (הפסטיבל לתיאטרון קצר 2003): בימוי, מחזה קצר מאת ענת ברזילי
עידית צור (נולדה ב-2 בספטמבר 1942) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.
נולדה בישראל, למדה בתיכון חדש בתל אביב והייתה חברה בתנועת השומר הצעיר.
בשנים 1960–1975 הייתה חברת קיבוץ דביר.
בשנים 1967–1973 שיחקה בסדנת הנגב של בימת הקיבוץ.
למדה משחק באוניברסיטת תל אביב, בסמינר הקיבוצים ובפרויקט השחקנים בעין הוד.
בין ההצגות שבהן הופיעה: נחמה בליל העשרים; קיבוצניקית בקריזה; מולי המוצצת במאלון הולך למות; האם בשש דמויות מחפשות מחבר בתיאטרון חיפה.
ציפי בפאולה; אוליטה בהיער בתיאטרון הקאמרי.
פולינה בשחף בתיאטרון באר שבע.
אלינור בקדיש לנעמי; דודה שושנה בתמרה בתיאטרון הבימה.
אנפיסה בשלוש אחיות באנסמבל עיתים.
אילנה בפגישה בסופר בתיאטרון הסימטה.
כמו כן, הופיעה בהצגות פרינג': אחות אנדרסון בשל מי החיים האלה לעזאזל; לאה בסוסי שוקולדה; קאטרינה בקאטרינה; האומנת בשלוש נשים מחכות.
צור הופיעה גם בקולנוע במספר סרטים ובהם, נועה בת 17; לא שם זין; זמן אמת; כרוניקה של אהבה; לא בת 17; אדמה משוגעת ובסרטים הקצרים קשר הדבש, ועיניה פקוחות, ובטלוויזיה – בדרמה ליל העשרים ובסדרה הסודות של כנרת.
היא לימדה משחק במגמה לבגרות בגמנסיה הרצוג בחולון ומשמשת עורכת לשונית ביחידת הב"ט בצה"ל.
עידן+ (ראשי תיבות: ערוצים ישראליים דיגיטליים נגישים) הוא מערך שידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי (DTT) הפועל בישראל.
קליטת השידורים מצריכה אנטנה וממיר דיגיטלי, או מקלט טלוויזיה המותאם לשיטת השידור הדיגיטלית.
השידורים מופעלים על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומופצים לקליטה בחינם בכל מדינת ישראל.
השידורים מלווים בכתוביות סמויות, לוח שידורים אלקטרוני ורדיו.
עידן+ החליף את שידורי הטלוויזיה האנלוגיים, ומהווה חלופה חינמית מצומצמת לטלוויזיה בכבלים ובלוויין.
תוכניות להרחבה משמעותית של ערוצי השידור יצרו ציפייה לתחרות בספקי הטלוויזיה בתשלום, אך אלה לא יצאו אל הפועל, או כשלו בשל מיעוט צופים ותמחור לא הולם של דמי ההפצה.
ערוצי הטלוויזיה של תאגיד השידור הישראלי: כאן 11, כאן חינוכית ומַכַּאן 33
ערוצי הטלוויזיה בפיקוח הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו: קשת 12 רשת 13, עכשיו 14, ערוץ 24, ערוץ 9 והלא TV
ערוצי הטלוויזיה בפיקוח המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין: ערוץ כנסת
כל הערוצים משודרים בפורמט SDTV, מלבד ערוץ כאן 11 שמשודר גם בפורמט HDTV.
תחנות הרדיו של תאגיד השידור הישראלי: כאן תרבות, כאן ב', כאן גימל, כאן 88, כאן רק"ע, רדיו מַכַּאן, כאן מורשת וכאן קול המוזיקה
תחנות הרדיו של צה"ל: גלי צה"ל וגלגלצ
תחנות הרדיו בפיקוח הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו: רדיוס, רדיו צפון, קול רגע, רדיו לב המדינה, רדיו דרום, גלי ישראל, רדיו קלאסיקל, רדיו קול ברמה, רדיו קול חי וקול חי מיוזיק
במערך מרבב המשדר בתדר אחד בתקן מתקדם DVB-T2, הווידאו דחוס בשיטת H.264, והאודיו בשיטת HE-AAC v2. השידור מבוצע באפיקים ברוחב 8 מגה-הרץ בקיטוב אופקי.
עשרות המשדרים בישראל פועלים בשלוש רשתות חד-תדריות (SFN) עבור כל מרבב: הראשונה מהשרון צפונה; השנייה בין השרון לנגב הצפוני; והשלישית בדרום הנגב וחולקת תדרים עם הרשת הצפונית.
באזורים רבים בישראל לא ניתן להסתפק באנטנה פנימית פסיבית לקליטת השידורים, ויש להשתמש באנטנה אקטיבית או חיצונית.
שידורי עידן+ מופרעים לעיתים בערבי הקיץ בשל תיעול טרופוספרי, הנגרם מקיום שכבת אינוורסיה, ונושא שידורים דיגיטליים ממדינות שכנות.
אפיק 32 UHF (562 מה"צ) בצפון הארץ ובדרום הנגב
לרשות השנייה מרבב 3, אשר עדיין איננו בשימוש.
הוקצו לו אפיקים 27 במרכז הארץ והנגב, ו-33 בצפון הארץ ודרום הנגב.
טרם הקמת המערך שודרו בישראל הערוץ הראשון וערוץ 2 בשיטה הקרקעית-אנלוגית.
השידורים תפסו עשרות אפיקים בתחום UHF, וכמה בתחום VHF.
בנובמבר 2004 קיבלה ממשלת ישראל את החלטה מספר 2189 על הקמת צוות בין-משרדי שיבחן את הצורך בשידורים דיגיטליים עבור הערוצים הציבוריים הפתוחים.
הכוונה להגיע לתשתית ארצית של תחנות ממסר, המכסה כ-85% מהבתים עם מקלט ביתי ולכ-98% כיסוי לבעלי אנטנה חיצונית.
על פי התיקון לחוק, השידורים האנלוגיים של ערוצים אלה יופסקו לאחר 18 חודשים מתחילת שידור ה-DTT.
שתי מטרות עיקריות למעבר לשידורים דיגיטליים:
השידור האנלוגי דרש כ-60 תחנות ממסר ברחבי ישראל לקבלת קליטה סבירה, בעוד שלשידור הדיגיטלי נדרשות כ-15 תחנות בלבד.
כמו כן, עלות התחזוקה השנתית הממוצעת של תחנות הממסר האנלוגי יקרה יותר מעלות התחזוקה השנתית הממוצעת של תחנות ממסר דיגיטלי.
מתן אפשרות לקליטת שידורי טלוויזיה בחינם, למי שמעוניין במספר מצומצם של ערוצים ציבוריים - מבלי שיצטרך לשלם לספקיות הטלוויזיה הרב ערוצית HOT ,yes, Partner tv או סלקום tv.
להקמת התשתית נבחרה חברת תומסון ברודקסט הצרפתית.
שידורי טרום-בטא החלו ביוני 2009 מתחנת איתנים.
שידורי בטא החלו ב-2 באוגוסט 2009. הערוצים שעלו למערך בראשיתו היו הערוץ הראשון, ערוץ 2 (שני האחרונים שודרו במקביל בשידור הקרקעי האנלוגי), ערוץ 10, ערוץ הכנסת, ערוץ 33.
במסגרת המעבר לטלוויזיה דיגיטלית כחלק מעידן+, הופסקו השידורים האנלוגיים בכל רחבי ישראל בהדרגה, החל מ-30 במרץ 2011 ועד לחודש יוני 2011, 45 שנה מאז שהחלו.
המדינה סבסדה חצי מעלות הממיר והאנטנה עבור משפחות עניות.
ב-21 במרץ 2012 התקבל בכנסת "חוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות" המסדיר את הנושא.
במאי 2012 חוקק חוק להרחבת השידורים על-גבי עידן+; בעקבותיו נוסף ערוץ חינוכית 23. נתוני משרד התקשורת ל-2012 הראו כי 500,000 משפחות (כ-22%) השתמשו בשירות.
במרץ 2013 נחתם חוזה עם חברת תומסון להרחבת תשתית השידור בשני מרבבים חדשים ועשרות משדרים נוספים, ומתן תמיכה טכנית לשלוש שנים.
בדצמבר 2014 הושק שירות הטלוויזיה הפרטי סלקום tv, אשר קולט גם את שידורי עידן+, ומתבסס בחלקו על התשתית הציבורית.
מאז 30 באפריל 2015 סבלו אזורים שלמים בגוש דן מאי-קליטה של השידורים.
הסיבה היא החלשת עוצמת השידור מגבעת קוזלובסקי בגבעתיים, בעקבות הוראת המשרד להגנת הסביבה.
בפברואר 2016 דווח כי המשדר חזר לפעילות מלאה.
באוגוסט 2015 החל ניסוי שידור דרך מרבב 2 בתקן DVB-T2 ובתדרי שידור נפרדים.
הניסוי כלל שידור שמע דולבי דיגיטל 5.1, ואת הערוץ הראשון באיכות HD.
בפברואר 2017 החל ניסוי שידור של ארבעה ערוציים ייעודיים בנוסף אליו: ערוץ 24, ערוץ 20, ערוץ 9 והלא TV.
ערוץ 9 והלא TV בחרו שלא להמשיך בשידורי קבע, המחייבים תשלום דמי הפצה.
בחודש אוקטובר 2017, הודיעה הרשות השנייה שלמרות הצהרותיהן, בעלות הרישיון לערוצים המסחריים בחרו שלא להעביר שידורי HD בעידן+, כדי להימנע מעלויות מרבב 2. הרשות החליטה לפטור אותן מחובה זו בינתיים.
בנובמבר ועדת הכלכלה של הכנסת דנה בנושא.
ב-1 בנובמבר 2017, בעקבות פיצול ערוץ 2, נוספו הערוצים קשת 12 ורשת 13 אל המערך במקומו.
עקב מחסור ברוחב פס הועבר ערוץ 33 למרבב 2. ערוץ כאן 11 באיכות HD החל לשדר במרבב 2. סידור ברירת המחדל של הערוצים שוּנה, כדי להימנע ממתן הספרה 2 לאחד הערוצים המסחריים.