tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאורך כל הסדרה, פאלמר, כנשיא ארצות הברית, ממלא לעיתים קרובות תפקיד שמתגלה כחיוני, בפעילויותיה המוצלחות של היחידה לסיכול טרור (CTU).
פאלמר נתפס כמנהיג טוב שמקבל החלטות קשות ללא היסוסים רבים.
במספר הזדמנויות, התערבותו כנשיא והשימוש שלו בסמכויותיו הנשיאותית עוזרות ליחידה ללוחמה בטרור.
הייזברט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב, לפרס סטלייט ולשלושה פרסי NAACP על גילום דמותו של פאלמר.
בסקר של בלוקבסטר, פאלמר נבחר לנשיא האהוב ביותר בקולנוע ובטלוויזיה בקרב המשיבים.
גולשי אתר האינטרנט TV.com בחרו בו בתור הנשיא הטלוויזיוני שהם הכי היו רוצים לראות בחדר הסגלגל.
בחירתו וכהונתו של הנשיא ברק אובמה
בעונה הראשונה של הסדרה (ששודרה בין נובמבר 2001 למאי 2002), הסנטור האפרו-אמריקאי דייוויד פאלמר מתמודד בבחירות על תפקיד נשיא ארצות הברית, זוכה בבחירות בפרק הזמן שבין עונות 1 ו-2 (שהחלה באוקטובר 2002), והופך לנשיא האמריקאי השחור הראשון אי פעם.
בשנת 2008, כ-8 שנים מאוחר יותר, ברק אובמה הופך לנשיא האמריקאי השחור הראשון.
פרשנים קראו לתופעה זו "אפקט פאלמר", בניגוד לאפקט בראדלי.
בתוכנית "הדיילי שואו" ששודרה ב-4 ביוני 2008, העיר המנחה ג'ון סטיוארט (בהתייחסות ברורה לדייוויד פאלמר) שברק אובמה, בזמנו - עדיין מתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית, יהיה המועמד האפרו-אמריקאי הראשון לנשיא ארצות הברית "מאז העונה הראשונה של 24".
העונה השלישית של הסדרה (ששודרה בין אוקטובר 2002 למאי 2003) סובבת סביב קמפיין בחירתו מחדש של הנשיא דייוויד פאלמר.
במהלך עימות טלוויזיוני, ג'ון קילר, יריבו של פאלמר, מאשים אותו בהתרועעות "עם אנשים בעלי אופי מוסרי מפוקפק", בהתייחסות למערכות היחסים הרומנטיות שלו עם הדמויות שרי פאלמר ואן פקארד.
האשמות דומות הופנו כלפי ברק אובמה, במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, בהתייחסות להתחברות שלו עם ג'רמיה רייט.
דייוויד ניקולה סיסליני הוא עורך דין ופוליטיקאי יהודי-אמריקאי, שייצג את מדינת רוד איילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 2011 ועד 2023. הוא חבר במפלגה הדמוקרטית.
היה ראש העיר פרובידנס בשנים 2003–2011, ובכך היה לראש העיר ההומוסקסואל הראשון הגלוי באחת מערי הבירה של מדינות ארצות הברית.
נולד בשנת 1961 ברוד איילנד לאם יהודייה ולאב קתולי ממוצא איטלקי שהיה עורך דין ידוע בעיר.
כסטודנט וכפעיל המפלגה הדמוקרטית, היה חברו הטוב של ג'ון קנדי ג'וניור.
בשנת 1983 סיים בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת בראון.
לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ועבד כעורך דין בסנגוריה הציבורית בוושינגטון די.
בשנת 1992 ניסה לרוץ לסנאט של רוד איילנד, אך נכשל בשלב הבחירות המקדימות.
הוא נבחר לבית הנבחרים של המדינה כשנתיים לאחר מכן.
בנובמבר 2002 נבחר לתפקיד ראש עיריית פרובידנס, ברוב של 84%.
הוא נבחר מחדש בשנת 2006 עם רוב של 83%, אך הפופולריות שלו ירדה במהלך השנים שלאחר מכן.
במהלך כהונתו, שיעור הפשע ירד והיה הנמוך ביותר מזה 30 שנים, אך הכלכלה נחלשה.
בזמן כהונתו הוציא את הזנות מחוץ לחוק.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008 תמך בהילרי קלינטון.
בנובמבר 2010 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, והיה ההומוסקסואל הגלוי הרביעי בקונגרס.
בזמן כהונתו, התנגד לתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב, התנגד לזכות לשאת נשק, ותמך בזכות להפלה.
ב-21 בפברואר 2023 הכריז סיסליני כי בכוונתו לפרוש מהקונגרס החל מ-1 ביוני 2023, בשל כניסתו לתפקיד נשיא ומנכ"ל "קרן רוד איילנד".
דייוויד שון פיזדייל הוא מאמן כדורסל אמריקאי.
בין השנים 2008–2016 שימש כעוזר מאמן במיאמי היט עימה זכה בשתי אליפויות.
בין השנים 2016–2017 כיהן כמאמנה הראשי של קבוצת ממפיס גריזליס, ובין השנים 2018–2019 אימן את ניו יורק ניקס.
למד באוניברסיטת סן דייגו תואר ראשון בתקשורת ובסוציולוגיה ושיחק בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה, ובהמשך היה שם עוזר מאמן.
את הקריירה ב-NBA החל כעוזר מאמן בגולדן סטייט ווריורס ולאחריה באטלנטה הוקס.
את עיקר פרסומו קיבל כעוזרו של אריק ספולסטרה במיאמי היט, בה היה אחראי בעיקר על משחק ההתקפה של הקבוצה שבה שיחקו לברון ג'יימס, דווין וייד וכריס בוש.
הקבוצה הגיעה לארבעה גמרים רצופים וזכתה בשתי אליפויות.
בעונת מונה למאמנה הראשי של ממפיס גריזליס במקום דייוויד ייגר שאימן אותה במשך שלוש עונות.
כמאמן ממפיס הוביל את הקבוצה למקום השביעי במערב.
בפלייאוף הם התמודדו נגד סן אנטוניו ספרס שניצחה את שני המשחקים הראשונים בסדרה, במסיבת העיתונאים לאחר ההפסד התלונן פיזדייל על השיפוט וטען ששחקניו אינם מקבלים את הכבוד הראוי מהשופטים, שחקנים הספרס זכו ל-32 זריקות עונשין ושחקניו 15 בלבד.
הנאום הכעוס שלו עורר הדים ודיונים, הליגה קנסה אותו בשלושים אלף דולר בעקבותיו אך שחקני ממפיס הודיעו שהם ישלמו את הקנס בעבורו.
את שני המשחקים הבאים בסדרה ניצחה ממפיס אך הפסידה בסופה 2–4. בנובמבר 2017 פוטר מממפיס לאחר רצף הפסדים.
במאי 2018 מונה למאמן ניו יורק ניקס, אך כבר לאחר 22 משחקים בעונת , בהן רשמה הקבוצה מאזן שלילי 4–18, פוטר מהתפקיד.
דייוויד סקופילד הוא שחקן אנגלי, שהופיע במהלך הקריירה שלו במספר רב של תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
סקופילד נולד בוית'נשו שבעיר מנצ'סטר באנגליה.
הוא נולד למשפחה ממעמד הפועלים בת עשרה ילדים.
סקופילד למד בבית הספר היסודי סיינט ג'ון פישר ותומאס מור יחד עם אחיו פיטר.
ניסיון המשחקן הראשון שלו היה בגיל 12 כשהיה בבית הספר לבנים במנצ'סטר.
ב-1967 התקבל לעבודה כעוזר מנהל במה בתיאטרון מקומי.
הוא התחיל בתחתית הסולם המקצועי ועבד בכל המחלקות בעבודות כמו מכין אביזרים, איש סאונד, כותב, מטאטא הבמה, מלצר, ומכין תה, במשך 14 שעות ביום ושישה ימים בשבוע.
בגיל 19 אחרי שעבד במשך שתי עונות התחיל ללמוד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, אבל עזב את הלימודים כדי לקדם את הקריירה שלו כשחקן.
לסקופילד קריירה מצליחה בטלוויזיה, ונזקפים לזכותו קרדיטים רבים בסדרות טלוויזיה פופולריות כגון "נשות הכדורגלנים", "הולבי סיטי" והפקות רבות אחרות.
בקולנוע הוא ידוע מהופעתו בדמות שחקן החצים הפרנואידי בסרט "זאב אמריקאי בלונדון" (1981).
תפקידים נוספים שלו בקולנוע הם בסרטים "כלבי המלחמה" (1980), "Tree of Hands" (מ-1989), "המוהיקני האחרון" (1992), "אנה קארנינה" (1997), "גלדיאטור" (2000), "ממעמקי הגיהנום" (2001), ובתפקיד מר מרסר בסדרת סרטי "שודדי הקאריביים".
ב-2008 שיחק בסרט "מבצע ואלקירי" בדמות ארווין פון ויצלבן, אחד הקושרים נגד היטלר.
ב-2010 הופיע בסרט "איש הזאב", בסרט "F", וב"בורק והייר".
ב-2013 השתתף בסרט "Lord of Tears", ושיחק בתפקיד פיטר קרמייקל במותחן "Last Passenger".
בטלוויזיה הופיע סקופילד בסרט הטלוויזיה "ג'קיל והייד" משנת 1990 בכיכובו של מייקל קיין.
ב-1996 שיחק בתפקיד הבלש ג'ון סלוויי בסדרה זוכת הפרסים של ה-BBC "ידידינו בצפון".
ב-2008 כיכב בדמות קיריל בסדרת רשת באותו שם.
ב-1999 שיחק בתפקיד אורח בדמות המלך אלינד בסדרת הפנטזיה של ה-BBC "מרלין".
ב-2011 גילם את סמל המשטרה המושחת פול במיני-סדרה "The Shadow Line" של ערוץ BBC Two.
בסתיו 2015 הופיע בדמות אודין בפרק "The Girl Who Died" בעונה התשיעית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
ב-2016 שיחק בתפקיד ויוואן וולסי בסדרה "האב בראון" בפרק "The Mask of the Demon", ובפרק "Life" בסדרה "חוקרת מקרי המוות".
במהלך הקריירה של סקופילד בתיאטרון הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית ועם התיאטרון המלכותי הלאומי כמו גם עם תיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
ב-1993 שיחק בתפקיד רוי כהן בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזה "מלאכים באמריקה".
הוא הופיע גם במחזות מוזיקליים כגון "Saucy Jack and the Space Vixens" ובמחזות דרמטיים בווסט אנד שבלונדון.
ג'וזף מריק במחזה "איש הפיל", בתיאטרון המפסטד (1977)
מיק במחזה "פלנטי" בתיאטרון ליטלטון (1978)
מארק אנטוני במחזה "יוליוס קיסר" בתיאטרון רויאל שייקספיר בסטרטפורד-אפון-אייבון (1983)
אנג'לו במחזה "מידה כנגד מידה" בתיאטרון רויאל שייקספיר בסטרטפורד-אפון-אייבון ובמרכז האמנויות ברביקן (1983)
הדוכס מבקינגהאם במחזה "הנרי השמיני" בתיאטרון רויאל שייקספיר בסטרטפורד-אפון-אייבון (1983)
פומפיי במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה" בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון (1987)
רוב למברט במחזה "Winding the Ball" מאת אלכס פינלייסון בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר (1989)
ג'ון פרוקטור במחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר (1990)
מקהית' במחזה "אופרת הקבצנים" מאת ג'ון גיי בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר (1991)
לייל בריטן במחזה "בלוז למיסטר צ'ארלי" מאת ג'יימס בולדווין בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר (1992)
כהן במחזה "מלאכים באמריקה" מאת טוני קושנר בתיאטרון הלאומי בלונדון (1993)
ארצ'י רייס במחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר (2009)
דייוויד סקופילד נשוי ללאלי ולהם שני ילדים פרד ובלאנש.
דייוויד פיירקלאף הוא כדורגלן עבר אנגלי, המוכר ביותר כחלוצה של קבוצת ליברפול בשנות ה-70 וה-80.
פיירקלאף, הידוע בכינויו "סופר-סאב" (סופר-מחליף) מכיוון שהיה חלוץ מוכשר, אך, בהשוואה לשחקנים אחרים, פתח בהרכב ליברפול לעיתים רחוקות ושימש כמחליף עם השפעה.
הוא נולד במרכז ליברפול ועבר לאחוזת הדיור חוות קנטריל ב-1960 עקב פינוי שכונות עוני.
הוא שיחק בליברפול מאז שהיה ילד, וב-1 בנובמבר 1975 ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד מידלסברו באצטדיון איירסם פארק.
באותה עונה, פיירקלאף כבש שבעה שערים חשובים ב-14 הופעות, מה שתרם לזכייתה של ליברפול בליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
תשע מההופעות האלה היו כמחליף.
השער הראשון של דייוויד במועדון הגיע שלושה ימים לאחר משחק הבכורה שלו, ב-4 בנובמבר 1975 בניצחון 0–6 על ריאל סוסיאדד באנפילד במסגרת הליגה האירופית במשחק השני בסיבוב השני.
באותה תקופה שיחקו בקבוצה קווין קיגן, ג'ון טושאק ודייוויד ג'ונסון, והתחרות על מקום בהרכב הייתה קשה.
פיירקלאף לא זכה לפתוח בהרבה משחקים.
הוא כבש את השער המפורסם ביותר שלו בליברפול לאחר שעלה כמחליף במשחק רבע הגמר של גביע אירופה נגד סנט אטיין.
ליברפול הובילה 1–2 במשחק הביתי, אך הקבוצה הייתה צריכה עוד שער כדי לעלות לשלב הבא.
המאמן בוב פייזלי הכניס את פיירקלאף למשחק 20 דקות לפני סוף המשחק, ופיירקלאף כבש שער שש דקות לפני סיום המשחק.
הוא הבקיע בצד הקופ המפורסם וזה היה אחד הלילות הגדולים ביותר באנפילד.
הפולקלור של אנפילד מספר שהיה ניתן לשמוע את שאגות השמחה מהקופ למרחק של יותר מארבעה וחצי קילומטר.
ליברפול זכתה שוב באליפות, העפילה לגמר גביע ה-FA ולגמר גביע אירופה ברומא.
פיירקלאף לא שותף בגמר גביע ה-FA והקבוצה הפסידה למנצ'סטר יונייטד.
עם זאת, הוא עלה כמחליף בגמר גביע אירופה מול רומא וליברפול ניצחה 3-1. פיירקלאף הבקיע שער בכל אחד מהמשחקים הבאים בגביע הסופר קאפ האירופי של 1977.
בשנה שלאחר מכן, ליברפול הגיעה שוב לגמר ליגת האלופות ושיחקה נגד קלאב ברוז'.
הפעם פיירקלאף פתח בהרכב הפותח.
ליברפול ניצחה 0–1. פיירקלאף רשם 29 הופעות בעונה הזו, והבקיע 10 שערים.
בעונת 1978/1979 ליברפול זכתה בליגה, אבל פיירקלאף לא שיחק במספיק משחקים כדי לקבל מדליית אליפות.
הוא שיחק רק פעמיים בליגה והבקיע שני שערים באותה עונה.
פיירקלאף הבקיע את השלושער היחיד שלו בליברפול ב-9 בפברואר 1980, בניצחון 3–5 על נוריץ' סיטי באצטדיון קארו רואד.
גם בעונה זו פיירקלאף לא שותף הרבה, והוא שיחק ב-14 שמשחקים והבקיע חמישה שערים.
פיירקלאף נכנס כמחליף במשחק השני של חצי גמר גביע הפוטבול ליג נגד נוטינגהאם פורסט ארבעה ימים לאחר שכבש את השלושער נגד נוריץ סיטי.
באותו משחק הוא הבקיע שער שוויון.
ליברפול לא עלתה לגמר בגלל הבדל השערים.
פיירקלאף הבקיע הרבה שערים בקבוצת המילואים, אך עקב ההצלחה של דלגליש ואיאן ראש, הוא לא שותף רבות בקבוצה הראשונה.
בעונת 1981/1982, פיירקלאף לא שותף באף משחק של הקבוצה הראשונה.
בעונת 1982/1983 הוא שותף שמונה פעמים בקבוצה הראשונה והבקיע שלושה שערים.
פיירקלאף רשם 153 הופעות בקבוצה הראשונה בקריירה שלו בליברפול.
הוא עלה כמחליף ב-61 מהן.
ממוצע של 2.8 שערים למשחק.
פיירקלאף עזב את ליברפול ב-4 ביולי 1983 והושאל לטורונטו בליזארד מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית.
לאחר מכן הוא עבר לקבוצה השווייצרית לוצרן, לפני שחזר לאנגליה ושיחק בנוריץ' סיטי ובאולדהאם אתלטיק.
לאחר מכן הוא עבר לקבוצה הבלגית בוורן לשלוש עונות לפני שחזר לאנגליה ושיחק ברוצ'דייל, טרנמיר רוברס ובוויגאן את'לטיק.
הוא סיים את קריירת המשחק שלו בנוסלי.
כיום פיירקלאף עובד במעגל הדוברים לאחר הארוחה ועוסק בפרשנות.
בנוסף, הוא כותב טור שבועי באתר הרשמי של ליברפול.
פיירקלאף עדיין נחשב לשחקן אהוב על אוהדי ליברפול ונבחר במקום ה-18 מבין "100 השחקנים שהרעידו את הקופ" בסקר שיצא ב-2006.
פיירקלאף היה נשוי לג'אן פיירקלאף, אשר נפטרה ב-9 באפריל 2011. היא התמוטטה בפתאומיות בבוקר ה-6 באפריל 2011 ונפטרה שלושה ימים לאחר מכן.
לפיירקלאף יש שני ילדים מג'אן, תום וסופי.
ב-3 באוקטובר 2010, בגיל 53, פיירקלאף חטף התקף לב, אך החלים.
דייוויד סמית הוא חותר ורוכב אופניים סקוטי.
אלוף פאראלימפי בחתירה (לונדון, 2012) וחבר מסדר האימפריה הבריטית.
סמית נולד וגדל בדנפרמליין, סקוטלנד.
הוא נולד עם מום אורתופדי קלאב פוט ועבר בינקותו ובילדותו מספר ניתוחים והליכים רפואיים לשיפור מבנה רגליו.
בנעוריו, למד קרטה, קיבל חגורה שחורה, ובין השנים 1993–1999 ייצג את בריטניה בתחרויות בענף.
לאחר מכן, עבר לעסוק בענף המזחלות, ובין השנים 2002–2008, היה חבר נבחרת המזחלות של בריטניה וייצג אותה בתחרויות עולמיות.
בשנת 2009 השלים תואר במדעי הספורט מטעם אוניברסיטת באת'.
בשנת 2010, אובחן עם המאנגיובלסטומה , גידול נדיר בעמוד השדרה הצווארי, נותח במהלך חייו מספר פעמים ועבר תהליכי שיקום הכרוכים בהתמודדויות עם פגיעות ושיתוקים שלאחר הניתוח.
בשנת 2013, אימץ אורח חיים טבעוני לאחר שקרא את Finding Ultra - ספרו של האולטרה מרתוניסט, ריץ' רול.
תחילה בחר בטבעונות על מנת לשפר ביצועים בספורט ולשפר את בריאותו ולאחר מכן החלטה זו התבססה גם על טעמים מוסריים.
בשנת 2009, ייצג את בריטניה לראשונה בתחרות חתירה Varese International Regatta וזכה במדליית זהב.
באותה השנה, זכה באליפות העולם בחתירה לנכים שנערכה בפוזנן, פולין.
בשנת 2010, היה חבר נבחרת החתירה הפאראלימפית של בריטניה, אולם אז התגלה בגופו גידול.
הוא עבר שני ניתוחי חירום בסיכון גבוה בעמוד השדרה הצווארי.
במהלך הניתוח, הוצאו מגופו שלוש חוליות, ועמוד השדרה שלו קובע באמצעות ברגים.
כשהתעורר, גילה כי חלק מאיבריו משותקים והוא עבר הליך שיקומי.
בשנת 2011, זכה שוב באליפות העולם בחתירה לנכים שנערכה בבלד, סלובניה.
בשנת 2012, זכה גם בגביע העולם בחתירה לנכים.
באותה השנה, השתתף במשחקים הפאראלימפיים בלונדון, וזכה במדליית זהב בחתירת mixed coxed four .
למרות הצלחתו בענף החתירה, השפעות הניתוחים שעבר אילצו אותו לפרוש מענף זה.
בשנת 2012, החל סמית לעסוק ברכיבה ספורטיבית.
בשנת 2014, גילה כי הגידול חזר והיה עליו לעבור ניתוח נוסף.
הניתוח הצליח וסמית השתקם והמשיך להתאמן לקראת המשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו.
בשנת 2015, סמית ייצג את בריטניה בשתי תחרויות גביע עולם של האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI Para-cycling road world cups).
באותה השנה, זכה בשתי מדליות במסגרת תחרויות בינלאומיות של האיגוד הבינלאומי לאופניים שנערכו במנצ'סטר (Manchester Para-cycling International).
לאחר מכן, גילה כי הגידול חזר שוב וכי עליו לעבור ניתוח נוסף.
סמית החליט לדחות את הניתוח כדי להצליח להשתתף במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2016, אולם בינואר 2016, מצבו הבריאותי הידרדר ובפברואר 2016 עבר ניתוח נוסף שהותיר אותו עם פגיעות ושיתוקים.
עקב מצבו הבריאותי, סמית לא הצליח לקחת חלק במשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו, ונכון ליולי 2017, הוא בתהליך שיקום.
בשנת 2012, הדואר המלכותי הבריטי צבע בזהב את תיבת הדואר שבאבימור, סקוטלנד כאות הוקרה לדייוויד סמית .
בשנת 2013, קיבל את עיטור חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
דייוויד ויין ספייד הוא שחקן, קומיקאי, סופר ומגיש טלוויזיה אמריקאי.
הוא התפרסם בשנת 1990 בתור חבר צוות התוכנית "סאטרדיי נייט לייב", לאחר מכן הוא החל בקריירת משחק בקולנוע ובטלוויזיה.
בין הסרטים בהם הוא כיכב ניתן למנות את "טומי בוי", "ג'ו דירט" ו"מגודלים".
בטלוויזיה הוא מוכר מהסיטקומים: "8 כללים פשוטים", "תהרוג אותי וזהו" ו"חוקי המשחק".
הוא גם דיבב את קולו של קוזקו בסרט ההנפשה "הקיסר נפל על הראש".
סגנונו הקומי, גם בסטנד-אפ וגם במשחק, מתאפיין בסרקזם.
ספייד נולד בברמינגהאם, מישיגן שבארצות הברית למשפחה מרקע נוצרי.
אימו היא ג'ודית' (לבית מיק) כתבת ועורכת מגזין, ואביו ויין מ' ספייד הוא נציג מכירות.
אחיו הם בריאן ואנדי ספייד.
אחיו אנדי הוא יזם שיחד עם אשתו המנוחה קייט ספייד (גיסתו של דייוויד), היו שותפים לייסודו של מותג האופנה "קייט ספייד ניו-יורק".
ספייד ומשפחתו עברו לסקוטסדייל, אריזונה, כאשר דייוויד היה בן ארבע.
ספייד למד בתיכון ולאחר מכן במכללה בסקוטסדייל, לפני שעבר לאוניברסיטה של מדינת אריזונה, שם הוא קיבל את התואר הראשון במנהל עסקים ב-1986.
בעזרתו של חברו, הקומיקאי דניס מילר, הצטרף ספייד לתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" ב-1988. עד 1990 הפך לחבר צוות קבוע ולכותב ושם נהיה ידוע בסרקזם שלו.
חלק מהדמויות שלו נהפכו ללהיטים, ביניהן תפקידו כדיילת במופע "Total Bastard Airlines", פקיד הקבלה של דיק קלארק בו הוא שואל אנשים ללא הבחנה, "ומי אתה?" וככתב מגזין "Hollywood Minute" בו הוא מספר בדיחות קצרות על סלבריטאים.
הוא גם ביצע חיקויים של סלבריטאים, כולל בראד פיט ומייקל ג'יי פוקס.
בראיונות עימו סיפר ספייד שהמופע "Hollywood Minute" זה שהבטיח את מעמדו.
אחד הרגעים הידועים ב"Hollywood Minute" התרחש ב-1996. בעת שתמונתו של אדי מרפי, שבעצמו הופיע בעבר ב"סאטרדיי נייט לייב", הופיעה על המסך, קרא ספייד "תראו, ילדים, כוכב נופל.
הביעו משאלה!", בהתייחס לכישלון סרטו של מרפי בקופות באותו הזמן, "ערפד בברוקלין".
האמירה הובילה לקריאות בוז מהקהל והרגיזה את מרפי שכעסו על ספייד ועל "סטרדיי נייט לייב" נמשך גם שנים אחר כך.
אף על פי שרוב המשתתפים עזבו ב-1995, ספייד נשאר שנה נוספת כדי לעזור לשלב את הצוות החדש.
הוא עזב ב-1996 עקב שחיקה.
לדבריו "אני עוזב את זה כדי להוריד את הלחץ, לא כדי להיות כוכב קולנוע.
אתה לא יכול להישאר שם לנצח, זה הורג אותך מבפנים.
זה מקום קשוח." הוא חזר כאורח בפרק ב-1998 ופעם נוספת ב-2005.
ספייד הופיע יחד עם שותפו ל"סאטרדיי נייט לייב", כריס פארלי בשתי קומדיות חבר'ה, "טומי בוי" (1995) ו"כבשה שחורה" (1996).
ב-1997, בשעה שהשניים תכננו את הסרט השלישי, מת פארלי ממנת יתר בגיל 33. כאשר ספייד סירב להשתתף בהלוויה, נפוצו שמועות על כך שהיחסים בין השניים הדרדרו.
ספייד הודה כי היה ביניהם מתח, שחלקית נבע מעיית הסמים של פארלי, אך ציין כי הסיבה שהוא לא השתתף בהלוויה הייתה פשוט מפני שהיה לו קשה להתמודד עם זה רגשית.
ב-2001 כיכב ספייד לראשונה כדמות הראשית בסרט "ג'ו דירט" שבו גם השתתף בכתיבה.
ב-2003 כיכב ספייד שוב בסרט, "דיקי רוברטס: ילד פלא לשעבר".
גם פה ספייד היה שותף לכתיבה.
זה היה הסרט הראשון מני רבים שבו השתתף ספייד והופקו על ידי שותפו לצוות "Saturday Night Live", אדם סנדלר.
הבולטים שבהם הם "מגודלים" (2010) ו"מגודלים 2" (2013) בהם הופיעו ספייד וסנדלר בתפקידים הראשיים ושהיו להצלחה בקופות.
בנובמבר 2024, פורסם כי ספייד יככב בקומדיה בשם "Busboys".
הוא כתב את התסריט לסרט, אותו הוא גם מפיק ומממן בעצמו.
עלילת הסרט מתרחשת בעיירת גבול באריזונה ומתמקדת בשני חברים שטועים לחשוב שעבודה כמלצרים תפתור את כל בעיותיהם.
הפקת הסרט תתחיל בלוס אנג'לס ב-10 בינואר 2025.
אף על פי שקיבל מספר הצעות לככב בתוכנית טלוויזיה משלו, הוא דחה אותן והצטרף לצוות השחקנים של קומדיית המצבים "תהרוג אותי וזהו", לצד לורה סאן ג'אקומו וג'ורג' סיגל, שנמשכה שבע עונות בין השנים 1997 ל-2003. בסדרה גילם ספייד את פקיד הקבלה הסרקסטי דניס פינץ'.
הוא אירח את התוכנית "The Showbiz Show with David Spade" בערוץ קומדי סנטרל במשך שלוש עונות, בין ספטמבר 2005 ועד אוקטובר 2007. בתוכנית ספייד התבדח על הוליווד וסלבריטאיה באופן דומה לזה שעשה ב"Hollywood Minute" ב"סטרדיי נייט לייב".
מ-2007 ועד 2013, כיכב ספייד בסדרה "חוקי המשחק" של רשת CBS.
ספייד היה אחד הקריינים של משחק הווידאו "האגדה של ספירו: התחלה חדשה".
הוא סיפק את קולה של השפירית המלווה את ספירו, ספארקס.
ספייד היה מועמד לפרס האמי על כתיבתו ב"סאטרדיי נייט לייב".
על תפקידו כדניס פינץ' בסדרה "תהרוג אותי וזהו" קיבל גם כן מועמדות לפרס אמי ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
ב-5 בספטמבר 2003, קיבל ספייד כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ספייד יצא עם מספר שחקניות וסלבריטאיות, לרבות הת'ר לוקליר, ג'ולי בואן, טרי האטצ'ר ונאיה ריברה.
לו ולדוגמנית הפלייבוי ג'יליאן גרייס יש בת, הארפר, שנולדה ב-26 באוגוסט 2008.
בדצמבר 2005, תרם ספייד 100,000 דולרים למשטרת פיניקס.
התרומה אפשרה רכישת כלי נשק עבור קציני המשטרה.
ספייד גם תרם 200,000 דולרים עבור נפגעי טורנדו באוקלוהומה ב-2013, 100,000 דולרים באתגר דלי הקרח ב-2014, ו-100,000 דולרים לנפגעי מחלות נפש ביוני 2018 לאחר התאבדותה של גיסתו, מעצבת האופנה קייט ספייד.
ספייד מתגורר בבוורלי הילס, קליפורניה.
ביוני 2017, הבית שלו נפרץ.
בעבר הותקף גם על ידי עוזרו.
ספייד פרסם שני ספרים, "Almost Interesting" האוטוביוגרפי שיצא בשנת 2015, ו-"A Polaroid Guy in a Snapchat World" שיצא לאור ב-2018 וזמין בגרסת ספר מוקלט בלבד.
הוא קרוב משפחה של השחקנית רייצ'ל ברוסנהאן.
שנהשם התוכנית/סדרהתפקידהערות1990–1996"סאטרדיי נייט לייב"תפקידים שוניםהשתתף ב-70 פרקים.
מועמדות - פרס אמי לבידור בפריים טיים לכתיבה יוצאת דופן של סדרת קומדיה (1990–1993)1992, 1998"המופע של לארי סנדרס"את עצמושני פרקים1994"ביוויס ובאטהד"מר מנרס/מר קנדי/כרטיסן (קולות)3 פרקים1997–2003"תהרוג אותי וזהו"דניס פינץ'149 פרקים
מועמדות - פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה מצטיין בסדרה קומית (1999)
מועמדות - פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (1999-2000)
מועמדות - פרס הקומדיה האמריקאי לשחקן המשנה המצחיק ביותר בסדרת טלוויזיה (1999)2000"סמי"סמי בלייק/ג'יימס בלייק (קולות)13 פרקים2004"אב הגאווה"טומידיבוב,פרק אחד2004–2005"8 כללים פשוטים"סי.ג'יי ברנס39 פרקים2005–2007"The Showbiz Show with David Spade"את עצמו39 פרקים.
כתב והפיק2007–2013"חוקי המשחק"ראסל דנבר100 פרקיםמועמדות - פרסי בחירת הנוער לשחקן הטלוויזיה הנבחר בסדרה קומית2014"David Spade: My Fake Problems"את עצמוסטנד-אפ2015–2017"Fameless"Himself7 פרקים2016"רואדיז"האריס דה-סוטו4 פרקים2016Crowdedקיילתפקיד אורח2017ראש העיראד גאנט7 פרקים2018-2017אהבהסטיבן הופקינס4 פרקים2021אדוני ראש העירבתפקיד עצמותפקיד אורח2021-טרםסיפור פשע אמריקאיTBAעונה שלישית; אודות פרשת מוניקה לווינסקי
מקס ברסקי הידוע יותר בשם הבמה שלו, דייוויד סטאר הוא מתאבק עבר יהודי אמריקאי.
סטאר החל להתאבק בשנת 2012, כשערך את הופעת הבכורה שלו בארגון wXw.
הקרב הראשון שלו היה בחודש פברואר נגד "סופרימ" לי גרייט.
ב-2 בפברואר 2013, הוא כשל בניסיונו לנצח את טומי סווייד, כשאיתגר אותו לקרב על האליפות ההיברידית האולטימטיבית של wXw.
ב-2 באוקטובר 2016, סטאר ושיין סטריקלנד ניצחו את זאק סברה ג'וניור ומרטי סקורל בגמר ליגת הזוגות העולמית לשנת 2016, וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות העולמית של wXw.
ב-18 בנובמבר, סטאר ניצח את טיילר בייט והפך לאלוף שוטגאן של wXw.
הוא הפסיד את התואר לכריס ברוקס ב-3 בדצמבר, אך הצליח לזכות פעם נוספת בתואר שבוע לאחר מכן.
ב-10 במרץ 2017, סטאר השתתף בטורניר ה-16 קרט לשנת 2017. הוא הודח עוד בסיבוב הראשון על ידי וולטר.
ב-1 ביולי, הוא ניצח את אנג'ליקו וזכה באליפות שוטגאן של wXw בפעם השלישית בקריירה.
בשנת 2013, סטאר ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון Beyond Wrestling.
במסגרת הארגון הוא התחרה נגד מתאבקים כמו שיין סטריקלנד, מת'יו פאלמר, אדי אדוארדס, דונובן דיג'אק ועוד.
ב-10 בנובמבר 2016, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון Revolution Pro Wrestling באירוע שהתרחש בלונדון, אנגליה, כשהצטוות לטיילר בייט וטרנט סבן בהפסדם לאוויל, טטסויה נאיטו וסנאדה.
ביולי 2017, סטאר ניצח את בובי פיש בקרב העפלה לגביע העולם של WCPW.
הוא הודח בסיבוב הראשון של הגביע על ידי ג'יי לית'ל.
ב-11 במאי 2018, סטאר זכה באליפות במשקל קל הבריטית של RPW.
ב-11 בינואר 2019, סטאר הגן בהצלחה על התואר נגד קיפ סביאן.
סטאר גבר על אדי קינגסטון בקרב אני נכנע בארגון AAW.
ב-11 בפברואר 2018, במסגרת אירוע של הארגון IPW: UK, סטאר איתגר את ניק אלדיס לקרב על אליפות העולם במשקל כבד של NWA, שבו סטאר נכנע וכשל בניסיונו לזכות בתואר.
סטאר לקח חלק בטורניר ה-SSS16, שהתקיים באירוע Super Strong Style 16 של הארגון Progress Wrestling אשר התפרס על התאריכים 5 עד 7 במאי 2019. סטאר זכה בטורניר וכתוצאה מכך קיבל קרב על אליפות העולם של Progress נגד וולטר.
סטאר זכה באליפות העולם של הארגון Over The Top Wrestling לאחר שניצח את ג'ורדן דבלין ב-26 באוקטובר בדבלין, אירלנד.
ב-12 בינואר 2013, סטאר ערך את קרב הבכורה שלו בארגון CZW.
ב-27 באפריל 2014, סטאר ו-JT דאן ניצחו את אלכס ריינולדס וג'ון סילבר וזכו באליפות הזוגות של CZW.
השניים הפסידו את חגורות האליפות ב-27 בספטמבר לדייב כריסט וג'ייק כריסט.
ב-8 בנובמבר, סטאר הפסיד בקרב יחידים לדרו גולאק.
בשנת 2016, סטאר הגיע עד לגמר הטורניר הטוב בטובים של CZW, אך הפסיד בו לג'ונתן גרשם.
ב-14 באפריל 2018, סטאר השתתף בטורניר הטוב בטובים.
גם סטאר וגם טסה בלנצ'רד העפילו לשלב חצי הגמר לאחר ששניהם ביצעו בו זמנית מהלכי הכנעה על פיטר אבאלון.
סטאר ניצח את בלנצ'רד ומאט רידל בחצי הגמר והעפיל לגמר הטורניר.
בגמר, סטאר ניצח את זאכרי וונץ וזכה בטורניר של אותה השנה.
בין התאריכים 26 ל-28 במרץ 2014, סטאר השתתף במבחן קבלה של ארגון ה-WWE במתחם האימונים של הארגון, WWE Performance Center, לצד מתאבקים כמו מייקל אלגין, רודריק סטרונג, קווין סטין, ACH, ווילי מאק וארייה דבארי.
ב-9 בינואר 2016, סטאר השתתף בקרב חושך (קרב שאינו שודר בטלוויזיה) מרובע נגד לאון סנט ג'ובאני, קן פיניקס ופוקס וינייר, ששימש כקרב העפלה לטורניר ה"טופ פרוספקט", ובו סנט ג'ובאני ניצח.
ב-16 ביולי 2016, סטאר התחרה בקרב מרובע נגד צ'יזבורגר, ג'ואי דאדייגו וטים יוז.
הקרב הסתיים ללא הכרעה לאחר שפאנישמנט מרטינז תקף את כל ארבעת המשתתפים בקרב.
ב-23 באפריל 2017, סטאר ביצע את חזרתו לארגון, כשתקף את הזוכה בטורניר ה"טופ פרוספקט" של שנת 2017, ג'וש וודס.
ב-14 במאי, סטאר הפסיד לוודס.
מאוחר יותר באותו החודש, סטאר הפסיד פעם נוספת לוודס.
באפריל 2019, במסגרת מופע "כסאח בפסח" של ארגון ההיאבקות הישראלי Israeli Pro Wrestling Association, ג'יי לית'ל היה אמור הגן על אליפות העולם של ROH נגד סטאר.
בחודש מרץ, סטאר פרסם קטע וידאו שהציג את תחושותיו לגבי קרב זה, וארגון ROH ראה זאת בעין לא יפה וכתוצאה מכך הסיר את קטע וידאו זה.
מספר שבועות לפני קיום הקרב, לית'ל הפסיד את אליפות העולם של ROH למאט טייבן בקרב סולם משולש אשר כלל בנוסף את מרטי סקורל במסגרת האירוע G1 Supercard, ובעקבות זאת הקרב בין סטאר ללית'ל בישראל הפך לקרב שאינו על התואר.
ב-13 וב-14 ביולי 2016, סטאר ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון TNA בהקלטות של האירוע המיוחד One Night Only: X-Travaganza 2016. סטאר הפסיד לסואיסייד בקרב העפלה לקרב הסולם אשר שימש כקרב המרכזי של האירוע שקבע את זהות הטוען לכתר לאליפות ה-X דיוויז'ן.
ב-9 ביולי 2017, סטאר התאבק נגד יורן סימונס ההולנדי במסגרת המופע The Rage.
סטאר חזר לישראל ב-21 באפריל 2019, כשהתאבק בקרב נגד ג'יי לית'ל כחלק ממופע "כסאח בפסח" של הארגון IPWA, שבו סטאר הפסיד.
קרב זה תואר בעיני רבים כאחד הקרבות הטובים ביותר, שנערכו על אדמת ארץ הקודש.
בימים שלאחר האירוע, סטאר ביקר ביחד עם המתאבקים ג'יי לית'ל ומאט סיידל, שלקחו גם כן חלק באירוע, במוקדי תיירות מרכזיים כמו העיר העתיקה בירושלים, ים המלח ועוד.
כמה מהמתאבקים האהובים על סטאר כילד היו "סופרסטאר" בילי גרהאם, ריק פלייר, דאסטי רודס, כריס ג'ריקו, סטון קולד סטיב אוסטין והרוק.
מחוץ להיאבקות, סטאר הוא מעריץ גדול של פלויד מייוות'ר, קונור מקגרגור ומוחמד עלי.
אליפות הזוגות של AAW (פעם אחת) - עם אדי קינגסטון וג'ף קוב
אליפות הזוגות העולמית של CZW (פעם אחת) - עם JT דאן
אליפות קיסטון במשקל כבד של ECPW (פעם אחת)
אליפות הזוגות העולמית של FIP (פעם אחת) - עם JT דאן
אליפות העולם של IPW: UK (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Kamikaze Pro
אליפות המחלקה החסרת רחמים (פעם אחת)
אליפות NHPW Hi-Fi (פעם אחת)
אליפות הזוגות של NYWC (פעם אחת) - עם JT דאן
אליפות העולם של OTT (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של PPW (פעמיים)
PWI דירג אותו במקום ה-99 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
אליפות במשקל קל הבריטית של RPW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Rockstar Pro Wrestling
הישגים בארגון ההיאבקות Tier 1 Wrestling
אליפות הזוגות של Tier 1 (פעם אחת) - עם מייק ורנה
אליפות שוטגאן של wXw (3 פעמים)
אליפות הזוגות של wXw (פעם אחת) - עם שיין סטריקלנד
אליפות הזוגות של WSU (פעם אחת) - עם JT דאן
דייוויד ג'ודה סיימון הוא סופר, עיתונאי, מפיק טלוויזיה ותסריטאי אמריקאי יהודי המוכר בעיקר בזכות סדרת הטלוויזיה "הסמויה" (2002–2008), אותה יצר.
סיימון עיבד את ספרו השני למיני-סדרה The Corner של רשת HBO.
סיימון היה היוצר, המפיק בפועל, הכותב הראשי והשואו-ראנר של כל חמש העונות של הסדרה "הסמויה" (2002–2008) של רשת HBO.
סיימון עיבד, לצד אד ברנס וכותב הספר אוון רייט, את הספר Generation Kill למיני-סדרה "דור מזוין", ושימש כשואו-ראנר של הפרויקט.
סיימון גם יצר, לצד אריק אוברמאייר, את הסדרה Treme עבור HBO.
הסדרה שודרה במשך ארבע עונות.
בעקבות Treme כתב סיימון עבור HBO את המיני-סדרה Show Me a Hero יחד עם העיתונאי ויליאם זורזי, איתו עבד סיימון תחילה בבולטימור סאן, ולאחר מכן גם על הסמויה.
סיימון וג'ורג' פלקאנוס, אשר שיתפו פעולה באופן תדיר, התאחדו על מנת ליצור את הסדרה המקורית "הצמד".
הדרמה אודות תעשיית הפורנו בניו יורק בשנות ה-70 וה-80, בכיכובם של מגי ג'ילנהול וג'יימס פרנקו, אשר נמנה עם מפיקי התוכנית ואף ביים שניים מפרקי העונה הראשונה.
הסדרה שודרה בשנים 2017–2019. המיני-סדרה הבאה של סיימון, "הקנוניה נגד אמריקה", שודרה ב-2020.
ב-2010 נבחר סיימון כעמית מקארתור.
סי., בנם של דורות'י סיימון (לבית ליגטי), עקרת בית, וברנרד סיימון, עיתונאי לשעבר ולאחר מכן מנהל יחסי הציבור של ארגון בני ברית במשך 20 שנה.
סיימון גדל במשפחה יהודית וקיים טקס בר מצווה.
שורשיה של המשפחה נטועים ברוסיה, בלארוס, הונגריה וסלובקיה (סבו מצד אִמו שינה את שם משפחתו מ"ליבוביץ" ל"ליגטי").
לסיימון אח, גארי סיימון, ואחות, לינדה אוונס, אשר נפטרה ב-1990.
במרץ 1977, כשסיימון היה תלמיד בבית ספר תיכון, נמנה אביו של סיימון עם קבוצה של 149 בני אדם אשר הוחזקו כבני ערובה (ולאחר מכן שוחררו) בוושינגטון די.
סי., על ידי המזכיר הארצי לשעבר של אומת האסלאם, חמאס עבדול חאליס, כחלק ממתקפת הטרור של "התנועה החנפית" בוושינגטון.
סיימון סיים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון בת'סדה-צ'בי צ'ייס, במרילנד.
במהלך לימודיו בבית הספר נמנה סיימון עם צוות הכותבים בעיתון בית הספר, The Tattler.
ב-1983 סיים סיימון את לימודיו באוניברסיטת מרילנד.
במהלך לימודיו באוניברסיטה כתב סיימון וערך את ה-The Diamondback (עיתון סטודנטים עצמאי של אוניברסיטת מרילנד), והתיידד עם העיתונאי ומפיק הטלוויזיה בן דורו, דייוויד מילס.
עם סיום לימודיו באוניברסיטה עבד סיימון ככתב לענייני משטרה בבולטימור סאן, מ-1982 עד 1995. סיימון נשכר על ידי הבולטימור סאן עבור כתבה שכתב אודות לפטי דריסל, ששימש אז כמאמן קבוצת כדורסל הגברים של אוניברסיטת מרילנד.
דריסל הפך מתוסכל מאוד מכך שאחד משחקניו הושעה בשל התנהגות מינית בלתי הולמת וזימן אליו את הקורבן, ואיים לפגוע קשות במוניטין שלה, אם לא תמשוך את התלונה.
כל זה קרה כאשר הנהלת האוניברסיטה מאזינה לשיחה בין דריסל לנפגעת, אך נמנעת מלנקוט בפעולה.
עם דריסל נחתם מאוחר יותר חוזה אימון של חמש שנים עם האוניברסיטה, וב-2018 הוא נבחר להיכלל בהיכל התהילה של ה-ACC (Atlantic Coast Conference).
סיימון בילה את רוב הקריירה העיתונאית שלו במעקב אחר ההתרחשויות בעולם הפשע.
אחד מעמיתיו לשעבר אמר כי סיימון אהב את העיתונות וחש כי היא "עבודת האל".
סיימון עצמו סיפר כי תחילה פעל ממניעים אלטרואיסטיים וקיבל השראה להיכנס לעיתונות מהכיסוי של הוושינגטון פוסט את פרשת ווטרגייט, אך הפך יותר ויותר פרגמטי ככל שרכש ניסיון.
מאוחר יותר בהמשך הקריירה שלו הוא כיוון לספר את הסיפור הטוב ביותר האפשרי מבלי "לרמות".
סיימון היה ראש איגוד העובדים כשצוות הכותבים פתח בשביתה ב-1987 בגין קיצוצים בהטבות.
סיימון נשאר כעוס לאחר שהשביתה הסתיימה והחל לחוש שלא בנוח בחדר הכתבים.
הוא חיפש סיבות שתצדקנה חופשה, והסתפק ברעיון של כתיבת רומן.
"עזבתי את העיתונות מפני שכמה בני זונות רכשו את העיתון שלי, וזה הפסיק להיות כיף", אמר סיימון.
ב-1988, כשהוא מפוכח מאשליות, סיימון לקח חופשה בת שנה, על מנת להיכנס למחלק הרצח של משטרת בולטימור, לצורך כתיבת ספר.
חופשתו של סיימון מהסאן הביאה לכתיבתו ופרסומו של ספרו הראשון Homicide: A Year on the Killing Streets (1991).
הספר התבסס על ניסיונו במחלק הרצח של משטרת בולטימור, אליו נלווה ב-1988. הרעיון צץ בעקבות שיחה שקיים סיימון בערב חג המולד של שנת 1985, כאשר הבלש ביל לנזי אמר לו "אם מישהו פשוט היה כותב מה מתרחש במקום הזה במשך שנה, היה יוצא לו מזה ספר אדיר".
סיימון פנה למחלקת המשטרה של בולטימור ולעורכיו בעיתון על מנת לקבל אישור.
בתחילה השוטרים התקשו לקבל אותו, אך סיימון התמיד בניסיון "להיראות כמו חלק מהריהוט".
עם זאת, במהרה הטמיע עצמו בקרב השוטרים, כשהוא כותב על כך בהערות הסיום של ספרו "חלקתי עם הבלשים שנה של משלוחי מזון מהיר, ויכוחים על הבר, והומור של תחנת משטרה: אפילו בעבור צופה מיומן, זה היה קשה להישאר מנותק".
במהלך תקרית אחת, סיימון אפילו סייע במעצר; שני בלשים שסיימון נסע איתם עצרו את רכבם בשוליים על מנת לעצור שני חשודים, אולם מעיל הגשם של הבלש דייב בראון נתפס בחגורת הבטיחות בשעה שניסה לצאת מהרכב.
בראון אמר לסיימון לסייע לבלש טרי מקלארני בעצמו, וסיימון סייע לעצור ולחפש על גופו של אחד החשודים.
הספר זכה ב-1992 בפרס אדגר בקטגוריית ספר הפשע התיעודי הטוב ביותר.
סוכנות הידיעות associated Press הגדירה את הספר "קלאסיקת פשע אמיתי".
ה-Library Journal המליץ על הספר בחום וה-Newsday תיאר את הספר כ"אחד מספרי המסתורין המשטרתיים המרתקים ביותר שאי פעם נכתבו".
סיימון העניק לכתיבת הספר את הקרדיט על שינוי סגנון הכתיבה שלו שבישר על עבודתו המאוחרת.
הוא למד להיות סבלני יותר במחקר ובכתיבה וסיפר כי לקח חשוב היה לא לקדם את עצמו אלא להתרכז בנושאי הסיפור שלו.
ב-2003 אמר סיימון לעיתון המקומי של בולטימור שספרו Homicide: A Year on the Killing Streets לא היה עיתונות מסורתית: "הרגשתי ש-Homicide לא היה עיתונות מסורתית במובן שלבוא מנקודת מבט אובייקטיבית מלאכותית", אמר סיימון.
"הוא שקוע בתרבות שהוא מכסה באופן שעיתונות מסורתית לרוב אינה שקועה".
המוציא לאור של Homicide: A Year on the Killing Streets היה להוט לעבד את הספר לתסריט שיהפוך לסדרת טלוויזיה, והגיש אותו לעיונם של כמה במאים, אך אלו הפגינו עניין מועט בפרויקט.
סיימון הציע שהם יישלחו את הספר לבמאי הקולנוע יליד בולטימור בארי לוינסון.
העוזרת של לוינסון, גלי מוטרוקס, נהנתה מקריאת הספר, והיא ולוינסון הפכו למפיקים.
הפרויקט הפך לסדרת הטלוויזיה זוכת הפרסים Homicide: Life on the Street ששודרה בין השנים 1993–1999, כשסיימון משמש ככותב וכמפיק.
סיימון התבקש על ידי מוטרוקס לכתוב את פרק הפיילוט של התוכנית אך סירב, בהרגישו שלא ניחן במומחיות הנדרשת.
סיימון שיתף פעולה עם חברו הטוב מימי הקולג', דייוויד מילס, בכתיבתו של "Bop Gun", הפרק הראשון של העונה השנייה.
הפרק התבסס על סיפור שכתב המפיק בפועל של הסדרה, טום פונטנה, וכיכב בו בתפקיד אורח רובין ויליאמס, שזכה על פרק זה במועמדות לפרס אמי.
סיימון ומילס זכו בפרס גילדת הכותבים של אמריקה בתחום הכתיבה הטובה ביותר בקטגוריית הדרמה, בעבור הפרק הזה.
סיימון קיבל גם את הפרס בעבור כתיבה טלוויזיונית יוצאת דופן לשנת 2010 של פסטיבל אוסטין לקולנוע (Austin Film Festival).
ב-1995 עזב סיימון את משרתו בבולטימור סאן על מנת לעבוד במשרה מלאה עבור Homicide: Life on the Street, במהלך עונתה הרביעית של הסדרה.
סיימון כתב את התסריט לפרק "Justice: Part 2" ולפרק "Scene of the Crime" ששודרו בעונה הרביעית של הסדרה, וכן את הפרקים "Bad Medicine" ו-"Wu's on First?" ששודרו בעונה החמישית, אשר במהלכה גם שימש סיימון כעורך התסריט.
סיימון זכה לקרדיט כמפיק בעבור העונות השישית והשביעית של הסדרה.
סיימון כתב את התסריט לפרקים השני והשלישי של "Blood Ties", הפרמיירה בת שלושת הפרקים שפתחה את עונתה השישית של הסדרה, וכמו כן היה אחראי על הסיפור שמאחורי הפרקים "Full Court Press" ו-"Finnegan's Wake" ששודרו בעונה השישית של הסדרה.
סיימון סיפק גם את הסיפורים שמאחורי הפרקים "Shades of Gray", "The Same Coin" ו-"Self Defense" ששודרו בעונה השביעית של הסדרה, וכתב את התסריט לפרקים "The Twenty Percent Solution" ו-"Sideshow: Part 2", ששודרו אף הם בעונתה השביעית של הסדרה.
אינגליש זכו ב-Humanitas Prize בקטגוריית 60 דקות, בעבור כתיבת הפרק "Shades of Gray".
סיימון היה מועמד בפעם השנייה לפרס גילדת הכותבים של אמריקה בעבור הכתיבה הטובה ביותר בתחום הדרמה, בעבור כתיבת הפרק "Finnegan's Wake".
סיימון אמר כי חשב שהסדרה היא "דרמה יוצאת דופן", אך שהיא לא שיקפה את הספר.
סיימון אמר גם שכאשר כתב בעבור הסדרה, הוא נאלץ להניח בצד את חוויותיהם של הבלשים האמיתיים, משום שהדמויות הטלוויזיוניות הפכו שונות למדי, במיוחד בגישתם היותר פילוסופית לעבודתם.
סיימון טען כי הטלוויזיה חייבת למצוא דרכי קיצור להתייחס לכל דבר אמיתי.
בשנת 2022 יצר, כתב והפיק את המיני-סדרה "העיר הזאת שלנו" עבור רשת HBO.
דייוויד אלברט סקוט הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת ג'ורג'יה, ברציפות מאז 2003. מחוז הבחירה של סקוט כולל את חלקיה הדרומיים של העיר אטלנטה, כמו גם כמה מפרווריה מדרום וממערב.
טרם היבחרו לקונגרס בשנת 2002, שימש סקוט כחבר בית המחוקקים המדינתי וניהל עסק קטן.
בשנת 2007 נבחר סקוט בידי הארגון "אזרחים למען אחריות ואתיקה" לאחד מ-25 המחוקקים המושחתים ביותר בקונגרס.
בשנת 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, מונה ליו"ר ועדת החקלאות.
סקוט נולד באיינור שבמזרח קרוליינה הדרומית, ולמד בבית הספר התיכון של דייטונה ביץ' בפלורידה.
הוא קיבל תואר ראשון במימון מאוניברסיטת פלורידה A&M ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.
סקוט שירת בבית הנבחרים של ג'ורג'יה בשנים 1974 עד 1982 ולאחר מכן נבחר אל הסנאט המדינתי, שם ייצג את מחוז הבחירה ה-36 מ-1982 עד לינואר 2003.
בשנת 1978 ייסד סקוט את חברת הפרסום "דאיין-מארק" (Dayn-Mark), המציבה שלטי חוצות ומספקת דרכי פרסום אחרות באטלנטה רבתי.
רעייתו של סקוט, אלפרדיה, מנהלת בהווה את בית העסק.
במאי 2007 דווח כי העסק חייב מסים והטבות בשווי של יותר מ-150 אלף דולר אמריקאי.
מטה הבחירות של סקוט שילם לחברה הפרטית שלו למעלה מחצי מיליון דולר במשך כשמונה שנים, תשלומים שכללו הוצאות על השכרת משרדים, הדפסה, רכישת חולצות ושירותים אחרים.
בין היתר נהנו רעייתו, שתי בנותיו וחתנו מתשלומים הנאמדים בעשרות אלפי דולרים בגין עבודות קמפיין כגון גיוס כספים ציד קולות.
ב-2007 נבחר סקוט לאחד מ-25 חברי הקונגרס המושחתים ביותר על ידי הארגון "אזרחים למען אחריות ואתיקה" השוכן בוושינגטון הבירה.
סקוט נבחר לראשונה לקונגרס ב-2002. בשנה הרוויחה ג'ורג'יה מחוז קונגרס נוסף כתוצאה מתוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2000. סקוט נכנס למערכת בחירות מקדימות שהתקיימה במפלגה הדמוקרטית בתחומי המחוז, וזכה עם 53.8% מקולות הבוחרים.
לאחר מכן גבר על קליי קוקס, מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות הכלליות, עם 59 אחוז מקולות הבוחרים.
הוא מעולם לא ניצב בפני התנגדות מהותית בהתמודדויותיו לבית הנבחרים האמריקאי.
ב-2004 וב-2006 תמך סקוט בשתי חקיקות כושלות ששאפו למסד תיקון לחוקת ארצות הברית שיאסור על נישואים של זוגות מאותו המין.
עם זאת, במהלך 2013 מסר דובר מטעם סקוט כי חבר הקונגרס תומך באופן מלא בנישואים של זוגות מאותו המין ובזכויות להט"ב.
הוא הצביע בעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ובעד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית דורג סקוט במקום ה-18 מבין חברי הקונגרס הדו-מפלגתיים ביותר.
סקוט הודיע על התנגדותו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית באומרו:
דייוויד פיט היה פיזיקאי וסופר מדע בריטי שעסק בחקר של מצב מוצק ותורת הקוונטים.
דייוויד פיט כתב יותר מ-20 ספרים שתורגמו ל-24 שפות.
הוא ייסד וניהל "מרכז פארי ללמידה חדשה", שנמצא בכפר פארי בטוסקנה, איטליה.
פיט היה עמית באקדמיה העולמית לאמנות ומדעים ועמית כבוד באוניברסיטת דרום אפריקה.
דייוויד פיט נולד בווטרלו, פרוור של ליברפול.
הוא התעניין במדע מגיל צעיר.
בשנת 1964 קיבל דייוויד פיט תואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת ליברפול.
ב-1965 הוא הפך לעוזר פרופסור באוניברסיטת קווינס בקינגסטון, אונטריו, קנדה.
לאחר מכן, מ-1967 עד 1975, עבד כמדען חוקר עבור מועצת המחקר הלאומית של קנדה.
במהלך תקופה זו, מ-1971 עד 1972, פיט היה בשבתון באוניברסיטת בירקבק בלונדון ועבד שם עם הפיזיקאים דייוויד בוהם ורוג'ר פנרוז.
במשך שנים רבות דייוויד פיט עבד במחיצתו של הפיזיקאי והפילוסוף דייוויד בוהם; השניים כתבו יחד את הספר Science, Order, and Creativity.
בזמן שהתגורר בקנדה, דייוויד פיט ערך פגישות בין המדענים המערביים וזקני השבט האינדיאנים.
כאשר היה בלונדון, הוא ארגן כנס בהשתתפות אמנים, פסיכולוגים ומדענים.
מטרת המפגשים והכנסים הייתה למצוא תשובות לשאלות "היכן החומר — מה טיבו באמנות ובמדע?", "היכן האמנות?' האם היא נוכחת באמן, בחפץ האמנותי, במתבונן, או שקיים תהליך מורכב שכולל את שלושתם?, ו"היכן מתרחש הריפוי, באיזה מרחב"?
בניסיון לחדד תשובות לשאלות הנ"ל, בשנת 1996 דייוויד פיט עבר מקנדה לפארי שבאיטליה ובשנת 2000 ייסד יחד עם הסופרת והחוקרת מורין דולן את "מרכז פארי ללמידה חדשה" המוקדש לחינוך, ללמידה ולמחקר.
המרכז מקדם דיאלוג פתוח ומתמשך על ערכים ומשמעותם בחברה, על תפקיד המדע והטכנולוגיה, על נישואי המדע והאמנות, על עתיד החינוך, על השפעת הכלכלה העולמית על החברה, על תפקידו של ידע.
הפעילות של מרכז פארי כוללת קורסים וכנסים.
המרכז מאפשר לחוקרים מכל העולם להתעמק בעבודתם תוך שהיה בכפר הטוסקני כתושבי פארי.
דייוויד פיט נפטר בפארי ב-6 ביוני 2017.
דייוויד פוצלין (בקרואטית: David Puclin; נולד ב-17 ביוני 1992 בצא'קובץ שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קישווארדה מהליגה ההונגרית השנייה.
פוצלין שיחק במדימוריה, בגוריצה, בשיבניק, בזארבריקן, באיסטרה 1961 ובסלאבן בלופו.
ב-13 בפברואר 2020 חתם בוורסקלה פולטבה מליגת העל האוקראינית.
לורד אדוארד כריסטיאן דייוויד גאסקוין־ססיל, CH (9 באפריל 1902 – 1 בינואר 1986) היה ביוגרף והיסטוריון בריטי.
הוא מכונה "לורד" כבן הצעיר של מרקיז.
דייוויד ססיל היה הצעיר מארבעת ילדי ג'יימס גאסקוין־ססיל, המרקיז הרביעי מסולסברי, ושל ליידי סיסלי גוֹר (בתו השנייה של ארתור גור, הרוזן החמישי מאראן).
אחיו היו ליידי ביאטריס אדית מילדרד ססיל (לימים הברונית הארלך), רוברט גאסקוין־ססיל, המרקיז החמישי מסולסברי (1893–1972) וליידי מרי אליס ססיל (לימים מרי קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר).
ססיל היה ילד עדין, שסבל מבלוטה שחפתית בצווארו בגיל 8, ולאחר ניתוח בילה זמן רב במיטה, שם פיתח את אהבתו לקריאה.
בשל בריאותו הרופפת שלחו אותו הוריו לבית הספר איטון מאוחר יותר מאשר בנים אחרים, ושם הוא נאלץ לבלות יום אחד בשבוע במיטה.
לאחר התיכון המשיך לכרייסט צ'רץ', אוקספורד, כסטודנט לתואר ראשון.
ססיל למד היסטוריה מודרנית באוקספורד ובשנת 1924 סיים בהצטיינות בדרגה ראשונה.
משנת 1924 עד 1930 נמנה עם הסגל בוודהאם קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד.
פרסומו הראשון, "הצבי הנקטל" (1929), מחקר אוהד על המשורר ויליאם קופר (משורר), הקנה לו באופן מיידי מעמד כהיסטוריון ספרותי.
הוא המשיך ופרסם מחקרים על וולטר סקוט, על סופרים ויקטוריאניים מוקדמים, ועל ג'יין אוסטן.
בשנת 1939 החל ללמד בניו קולג', אוקספורד, שם היה עמית עד 1969, ואז הפך לעמית כבוד.
בשנת 1947 התמנה למשך שנה לפרופסור לרטוריקה במכללת גרשם, בלונדון; ב־1948 חזר לאוניברסיטת אוקספורד והמשיך לכהן שם כפרופסור לספרות אנגלית עד 1970. תקופת מה היה ססיל מקורב לקבוצה הספרותית הידועה בשם "אינקלינגס", שכללה מחברים בולטים כמו ג'.
על תלמידיו בניו קולג' נמנים קינגסלי אמיס, בידהו בהוסאן דאס, ר.ק.
סינהא, ג'ון ביילי, דניס ברדן (חוקר ג'ון מילטון), ולודוביק קנדי.
כך מתאר ניל פאוול את מערכת היחסים של איימיס עם ססיל:המנחה שהוקצה ל[אמיס] היה לורד דייוויד ססיל, שנראה שלא נטה להנחות שום דבר; לאחר שחלף סמסטר וחצי ללא כל קשר ביניהם, החליט קינגסלי ללכת לחפש אותו בניו קולג'.
הדבר גרם לשעשוע רב בבית השרתים, כאילו ביקש את השאה הפרסי: "הו לא, אדוני.
אה, תצטרך לקום מוקדם מאוד בבוקר כדי לתפוס אותו.
לורד דייוויד בַּקולג', איפה נשמע כדבר הזה?"במהלך הקריירה האקדמית שלו פרסם ססיל מחקרים על תומאס הרדי, ויליאם שייקספיר, תומאס גריי, וולטר פייטר, ודורות'י אוסבורן.
בנוסף למחקרי הספרות שלו, פרסם ססיל גם ביוגרפיה היסטורית בשני כרכים על לורד מלברן (שהיה קרוב רחוק שלו) וכן ביקורות על אמנים חזותיים – אוגוסטוס ג'ון, מקס בארבוהם, סמואל פאלמר ואדוארד ברן-ג'ונס.
בגמלאות פרסם מחקרים ספרותיים וביוגרפיים נוספים על וולטר דה לה מר, ג'יין אוסטן, צ'ארלס לם ודזמונד מקארתי, וכן היסטוריה של משפחתו שלו, The Cecils of Hatfield House, ותיאור של Some Dorset Country Houses.
בשנת 1975 פרסם [(אנתולוגיה)] של סופרים שהסבו לו עונג מיוחד, בשם Library Looking Glass.
בשנת 1932 נשא ססיל לאישה את רייצ'ל מקארתי, בתו של העיתונאי הספרותי סר דזמונד מקארתי.
נולדו להם שלושה ילדים, ביניהם השחקן ג'ונתן ססיל.
דייוויד וולטר פוסטר הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד, מפיק ומנהל מוזיקלי קנדי, שעמד בראש חברת התקליטים ורב רקורדס בין השנים 2012 ל-2016. הוא זכה ב-16 פרסי גראמי מתוך 47 מועמדויות בסך הכל.
הקריירה המוזיקלית שלו משתרעת על פני יותר מחמישה עשורים, בעיקר החל בתחילת שנות ה-70 כקלידן של להקת הפופ-רוק הקנדית סקיילרק .
פוסטר נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית שבקנדה, למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי, סקוטי ואירי.
בנם של מוריס "מורי" פוסטר, עובד משרד, ואלינור מיי פוסטר (לבית ואנטרייט), עקרת בית.
ב-1963, בגיל 13, הוא נרשם לתוכנית המוזיקה באוניברסיטת וושינגטון שבארצות הברית.
ב-1965 הוא נבחן לייצג את הלהקה במועדון לילה באדמונטון בבעלות מוזיקאי הג'אז טומי בנקס .
בנקס הדריך את פוסטר בעסקי הג'אז והמוזיקה, כמו גם בהפקה מוזיקלית.
לאחר שנה אחת שם, הוא עבר לטורונטו לשחק עם רוני הוקינס .
ב-1966, הוא הצטרף ללהקת הליווי של צ'אק ברי.
ב-1974, הוא עבר ללוס אנג'לס עם סקיילרק.
במהלך הקריירה שלו, עבד עם מאות אמנים, ביניהם: ג'ורג' האריסון (שיר Woman Don't You Cry for Me), רינגו סטאר, Earth, Wind & Fire, פיטר סטרה, קני רוג'רס, קליף ריצ'רד, קליף ריצ'רד, ניל יאנג, בריאן אדמס, מייקל ג'יי.
פוקס, רוג'ר דלטרי, ויטני יוסטון, הקורס, בייביפייס, דיאן וורן, טוני ברקסטון, סלין דיון ומדונה.
בשנת 1995 הוציאה הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה את אוסף הבלדות שלה, Something to Remember, במסגרתו הקליטה שני שירים חדשים "You'll See" ו-"One More Chance", אותם הפיק פוסטר.
כמו כן, הפיק את הגרסה הספרדית של הראשון מביניהם, "Verás".
דייוויד פיין היה צייר נוף סקוטי.
פיין נולד בדמפרישייר, הוא התחנך באקדמיית אנאן (יחד עם עמיתו האמן ויליאם יוארט לוקהארט).
בתחילה הוא התפרנס כצייר בתים לפני שהפך לאמן.
פיין עבר לדרבי ב-1869 ותועד כשגר במספר מקומות במחוז דרבישייר בשנות ה-80, כולל דאפילד ובארו על טרנט.
פיין היה תלמידו של ג'ורג' טרנר "ג'ון קונסטבל של דרבישייר" שהתגורר אף הוא בבארו על טרנט.
הגילוף של פיין של שני דייגים זכה במדליית גלריית אמנות דרבי לשנת 1882 לאמנות תעשייתית והפסל והמדליה נרכשו מחדש על ידי הגלריה.
פיין הפך לאמן נוף כפרי.
הוא הציג בחברת האמנים המלכותית של בירמנגהם, במוזיאון נוטינגהאם ובגלריה לאמנות, והיה חבר באקדמיה המלכותית הסקוטית (RSA).
הוא נחשב לאחד הטובים מבין אמני בירמינגהאם מהמאה ה-19. בשנת 1891, המלכה ויקטוריה ביקרה בדרבי כדי להניח את אבן היסוד של המרפאה המלכותית בדרבישייר ולתת תואר אביר לסר אלפרד האסלאם.
הסצנה של הביקור המלכותי בשוק עם מאות אנשים, חיילים, סוסים שפגשו את המלכה ויקטוריה, צוירה על ידי פיין.
הציור הזה נמצא כעת במוזיאון ובגלריה לאמנות דרבי, אבל יש לו גם עבודה דומה בעיר הולדתו.
פיין התחתן והביא לעולם 14 ילדים.
הוא נפטר בשפילד בשנת 1894.
ציורי פיין נמצאים במספר מוסדות בריטיים, כולל מוזיאון דרבי וגלריה לאמנות של סאות'המפטון.
דייוויד סקוט היה צייר היסטורי סקוטי.
סקוט היה אחיו של ויליאם בל סקוט.
הוא נולד ליד כיכר הפרלמנט באדינבורו, שם למד בבית הספר התיכון המלכותי, ולמד אמנות אצל אביו, רוברט סקוט, החרט.
בשנת 1828 הוא הציג את תמונת השמן הראשונה שלו, "תקוות הגאונות הקדומה מתפוגגת על ידי המוות", ואחריה "קין, נמרוד, אדם וחוה שרים את מזמור הבוקר שלהם", "סרפדון נישא בשינה ומוות" ונושאים נוספים.
בעל אופי פואטי ומלא דמיון.
ב-1829 הפך לחבר באקדמיה הסקוטית, וב-1832 ביקר באיטליה, שם בילה יותר משנה בלימודים.
בהיותו ברומא הוא ביצע ציור סמלי גדול, שכותרתו "ייסורי המחלוקת, או האלים של הבית שנהרסו".
העבודות של שנותיו המאוחרות כוללות את "ואסקו דה גאמה נתקל ברוח הסערה", תמונה עצומה בגודלה ועוצמתית ביותר שהסתיימה ב-1842; "הדוכס מגלוסטר נכנס לשער המים של קאלה" (1841); ה"אלכימאי" (1818), "המלכה אליזבת בתיאטרון הגלוב" (1840) ו-"ניצחון האהבה" (1846), המובחנים ביופי של צבע ועומק של תחושה פואטית.
החשובים מבין נושאיו הדתיים הם "ההורדה מהצלב" (1835) ו"צליבת הקמים לתחייה" (1844).
סקוט גם ביצע כמה סדרות יוצאות דופן של עיצובים.
שניים מהם - "המונוגרמות של האדם" והאיורים ל-Ancient Mariner של קולרידג' - נחרטו בידו, ופורסמו ב-1831 וב-1837 בהתאמה, בעוד שנושאיו מ"התקדמות הצליין" ו-"ארכיטקטורת השמים של ניקול" פורסמו רק אחרי מותו.
סקוט גר ברייבורן פלייס בסטוקברידג', אדינבורו.
הוא מת בסטודיו שלו בבית איסטר דאלי (אותו חכר משנת 1845) במערב אדינבורו.
הוא נפטר ממחלה שנדבק באיטליה.
סקוט נקבר בבית הקברות דין, ואנדרטה שתוכננה על ידי אחיו נקבעה בשנת 1860. על הקבר נמצא המוטו "ars longa vita brevis": "האמנות היא ארוכה, החיים קצרים".
יצירת המופת העיקרית שלו היא "ואסקו דה גאמה בכף התקווה הטובה" שנמצא בבית טריניטי אוף ליית'.
דייוויד טרוטר פטרסון היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי במהלך תקופת השיקום.
כתומך מושבע של האיחוד (כמו רוב חבריו במזרח טנסי), הוא נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי לסנאט האמריקאי כאשר טנסי התקבלה מחדש לאיחוד ב-24 ביולי 1866, המדינה הראשונה של הקונפדרציה לשעבר שעשתה זאת.
הוא הציג את המינוי שלו לסנאט ב-26 ביולי, אך הוא נדחה ולא הורשה להישבע עד 28 ביולי.
דייוויד טרוטר פטרסון נולד בסידר קריק, ליד גרינוויל, טנסי, ב-28 בפברואר 1818. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ולאחר מכן למד בגרינוויל קולג' במשך שנתיים.
הוא למד משפטים אצל עורך דין מקומי כדי להתכונן לקריירה משפטית.
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1841, פטרסון עסק בעריכת דין בגרינוויל.
הוא מונה כשופט בבית המשפט המחוזי הראשון של טנסי וכיהן מ-1854 עד 1863. בנוסף, הוא רכש שטחי קרקע רבים במזרח טנסי וגידל בהם גידולים שונים.
ב-13 בדצמבר 1855, פטרסון התחתן עם מרתה ג'ונסון, בתם של אנדרו ג'ונסון ואלייזה מקרדל.
פטרסון, יוניוניסט ממזרח טנסי, נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי לסנאט האמריקאי כאשר טנסי הפכה למדינת הקונפדרציה הראשונה שהתקבלה מחדש לאיחוד ב-24 ביולי 1866. חמו אנדרו ג'ונסון הפך לנשיא ארצות הברית בעקבות רצח לינקולן שנה קודם לכן.
ג'ונסון הודח על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית בפברואר 1868, מה שגרם לקונפליקט אישי עבור פטרסון.
על פי החוקה האמריקנית, על הסנאט הייתה החובה לשפוט את ג'ונסון בהאשמות, והוא אכן עשה זאת ממרץ עד מאי 1868. ההצבעה שלהם הייתה פחותה מהדרישה החוקתית של רוב של שני שלישים להרשעה.
פטרסון האמין כי חמו אינו אשם וכי האישומים נגדו היו מומצאים.
בעשרות השנים שחלפו מאז ההדחה, היסטוריונים בדרך כלל הסכימו עם אותה מסקנה, אך חלק מהם לא הסכימו וסברו כי ההאשמות היו מוצדקות.
פטרסון פרש מהחיים הציבוריים כאשר כהונתו בסנאט הסתיימה ב-3 במרץ 1869. הוא חזר למזרח טנסי כדי לנהל את האינטרסים החקלאיים העצומים יחסית שלו.
ב-3 בנובמבר 1891, מת פטרסון בקהילה הקטנה של אפטון.
הוא נקבר עם משפחת ג'ונסון בבית הקברות הלאומי אנדרו ג'ונסון בגרינוויל.
דייוויד פוליצר היה אתלט אמריקאי-יהודי אלוף ארצות הברית (1918) בקפיצה לרוחק.
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-25 באוגוסט 2017 הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.92 מטר ודורג בסוף השנה במקום עשירי בעולם.
בתחרות שנערכה באליזבתפורט, ניו ג'רזי ב-25 באוגוסט 2018 קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.95 מטר ודורג בסוף השנה במקום שישי בעולם.
באליפות ארצות הברית שנערכה בגרייט לייק אילינוי ב-21 בספטמבר 1918 זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.81 מטר, לפני דניאל הארן (6.66 מטר) ואנדרסון (6.50 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-13 בספטמבר 1919 הוא זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.65 מטר, אחרי פלויד סמרט (6.89 מטר) ושרמן לנדרס (6.66 מטר)
בתחרות שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-26 ביוני 1920 הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 7.02 מטר.
דייוויד סטיוארט היה עורך דין ופוליטיקאי ממרילנד.
כחבר המפלגה הדמוקרטית, נודע בעיקר בשל כהונתו כחבר הסנאט של מרילנד ובשל כהונתו הקצרה כחבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1849–1850.
סטיוארט נולד ב-13 בספטמבר 1800 בבולטימור שבמרילנד.
אמו, הלן וסט, באה ממשפחה בולטת מפילדלפיה, ואביו, שהיה ממשפחת סוחרים מצליחה, נפטר כשהיה בן שנתיים.
לאחר לימודים קדם אקדמאיים למד תחילה בקולג' של ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) ובהמשך השלים את לימודיו ביוניון קולג' בשנת 1819. הוא למד משפטים, וב־1821 הוסמך לעריכת דין.
במקביל לקריירה המוקדמת שלו שירת ככבאי מתנדב וכקצין במיליציה של מרילנד.
ב־1822 התמודד ללא הצלחה לבית הנבחרים של מרילנד.
בשנות ה־30 התנגד למדיניותו של הנשיא אנדרו ג'קסון, השתייך למפלגה הלאומית הרפובליקנית ובהמשך למפלגה הוויגית.
בשנים 1838–1840 ייצג את בולטימור בסנאט של מרילנד.
כעורך דין ייצג לעיתים עבדים שניסו לרכוש את חירותם ותמך ברעיונות תנועת הקולוניזציה ששאפה ליישב אפרו-אמריקאים חופשיים באפריקה.
בשנות ה־40 הצטרף מחדש למפלגה הדמוקרטית והיה פעיל מרכזי בבולטימור: נאם באסיפות, השתתף בוועידות, תמך במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובפשרת 1850, ונבחר לוועדות שונות.
בדצמבר 1849 מונה כחבר הסנאט של ארצות הברית במקום הסנאטור שהתפטר, רוורדי ג'ונסון, וכיהן בתפקיד עד ינואר 1850. בבחירות שביצעה האספה המחוקקת המדינתית לא נבחר להשלים את הקדנציה, שכן הרוב היה בידי הוויגים שהעדיפו את תומאס פראט.
לאחר מכן חזר לעיסוקו בעריכת דין, אך נותר פעיל מאוד בפוליטיקה המקומית והמדינתית: היה נציג בוועידות דמוקרטיות רבות, נאם בעצרות, השתתף בדיונים על חוקת מרילנד החדשה (1850–1851), ונבחר לתפקידים ציבוריים שונים.
הוא גם נטל חלק ביוזמות אזרחיות – ביניהן סיוע לקורבנות שריפות בעיר, תמיכה וסיוע לנפגעי הרעב באירלנד, ופעילות לאירוח מהפכן הונגרי מפורסם, לאיוש קושוט, בעת ביקורו בארצות הברית.
סטיוארט המשיך להיות מעורב במערכת הבחירות לנשיאות של 1852, תמך בפרנקלין פירס, ואף לאחר מכן היה פעיל מרכזי במערכות בחירות מדינתיות ומקומיות.
בשנותיו האחרונות נשאר דמות בולטת במפלגה הדמוקרטית בבולטימור.
הוא נפטר בבולטימור ב־5 בינואר 1858 ונקבר בבית העלמין "אולד וסטמינסטר".
סטיוארט נישא פעמיים: ב־1825 למרי אדלייד מורטון, שנפטרה ב־1834, וב־1836 לפריסילה מרגרטה פינקני.
נולדו לו ארבעה ילדים, מתוכם שניים הגיעו לבגרות.
מורשתו הבולטת היא אחוזת Upton, שבנה במערב בולטימור בשנות ה־30. הבניין שימש בהמשך כבית ספר ותחנת רדיו, אך עומד נטוש מאז שנות ה־50. בשנת 1994 הוכרז כאתר שימור לאומי בארצות הברית.
דייוויד סטון היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה־15 בין השנים 1808–1810. בנוסף כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית בשנים 1801–1807 ושוב בשנים 1813–1814.