tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה תקופה התגוררה משפחתו של ולה בקנקון, ואחד מהתנאים שלו היה שהמועדון יממן למשפחתו מגורים בגוודלחרה.
ולה היה נתון למעקב של מספר מועדונים מאירופה, ובנובמבר 2005 חתם בארסנל תמורת 125,000 לירות שטרלינג.
לפי החוזה, הסכום יוכפל ל-550,000 לירות שטרלינג אם הוא ישתתף ביותר מחמישים משחקים רשמיים של הסגל הבכיר.
ולה חתם עם ארסנל על חוזה לחמש שנים; אולם, בפברואר 2006 הוא הושאל לסלטה ויגו, כיוון שלא היה אזרח של האיחוד האירופי ובאותו שלב לא היה זכאי לקבל אישור עבודה באנגליה.
הוא לא השתתף באף משחק בסלטה.
בעונת 2006/2007 הוא הושאל לסלמנקה מליגת המשנה.
בזמן ששיחק שם הוא הבקיע שמונה שערים והיה מעורב בשערים רבים מתוך ה-53 שהבקיעו שחקני המועדון לאורך העונה.
מועדונים מליגת העל הספרדית היו מעוניינים לקבלו מארסנל בהשאלה כיוון שהוא עדיין לא היה זכאי לאישור עבודה.
בסופו של דבר הוא הושאל לאוסאסונה למשך שנה אחת, עם אופציה להארכה בשנה נוספת שלא מומשה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו במשחק הידידות מול נבחרת ברזיל בספטמבר 2007. ב-18 באוקטובר 2007 הוא הבקיע את שערו הראשון בנבחרת במשחק הידידות מול נבחרת גואטמלה בלוס אנג'לס.
ב-22 במאי 2008 הוא קיבל את היתר העבודה, שאפשר את חזרתו לאנגליה.
מאמן ארסנל ארסן ונגר אישר כי ולה יהיה בסגל הבכיר בעונת 2008/2009, וכי הוא מייעד אותו לתפקיד המחליף של אדוארדו דה סילבה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל בניצחון הליגה 0-3 על ניוקאסל יונייטד ב-30 באוגוסט 2008, לאחר שהחליף את רובין ואן פרסי בדקה ה-63. משחקו המלא הראשון היה בגביע הליגה מול שפילד יונייטד ב-23 בספטמבר, והוא הבקיע בו שלושער מתוך ששת השערים של ארסנל.
במקביל למשחקיו בארסנל הוא המשיך להופיע במדי נבחרת מקסיקו.
ב-8 ביוני 2008 הוא הבקיע את שערו השני במשחק הידידות מול נבחרת פרו, וסייע לנבחרתו לנצח 0-4. כמו כן, הוא הבקיע שני שערים במשחקים מול נבחרת בליז במוקדמות מונדיאל 2010.
בנובמבר 2014 חזר לנבחרת לאחר שלוש שנים, וכבש צמד במשחק הבכורה המחודשת בניצחון 3-2 נגד .
ב-28 בינואר 2011 הושאל ולה לוסט ברומיץ' אלביון עד לתום העונה.
את עונת 2011/2012 בילה כמושאל בריאל סוסיאדד, עד אשר בקיץ 2012 נרכש ולה על ידי הבסקים והוא חתם לארבע עונות במדיה.
ב-1 בינואר 2018 הצטרף לקבוצת לוס אנג'לס מליגת ה-MLS.
ב-2025 ביתו בלוס אנג'לס נשרף כליל בגל השרפות בלוס אנג'לס.
ב-27 במאי 2025 הודיע על פרישה מכדורגל.
קרלוס פרנסיסקו דלפינו (בספרדית: Carlos Francisco Delfino; נולד ב-29 באוגוסט 1982) הוא כדורסלן ארגנטינאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
גובהו של דלפינו הוא 1.98 מטרים.
את הקריירה שלו התחיל דלפינו בליגת העל הארגנטינאית בכדורסל.
הוא החל בליברטאד דה סנצ'לס בעונת 1998/1999, ומשם עבר לאוניון דה סנטה פה בעונת 1999/2000.
דלפינו עבר לאיטליה בשנת 2000 ושיחק ארבע עונות בליגת העל האיטלקית בכדורסל; שנתיים ברג'ו די קלבריה ושתי עונות נוספות עם סקיפר בולוניה.
בקלבריה השיג דלפינו ממוצעים מרשימים של 8.8 נקודות, 2.5 ריבאונדים, ו-1.9 חטיפות למשחק.
דלפינו קלע שיא עונתי של 25 נקודות כבר במשחקו השני במדי קלבריה (נגד סקאבוליני פזארו) כשקלע 5 מתוך 8 ניסיונות מחוץ לקשת השלוש.
דלפינו סיים את עונתו הראשונה באיטליה עם שלשה אחת לפחות ב-19 מתוך 24 משחקים.
בעונת 2001/2002 הפך דלפינו לשחקן חמישייה בקאלבריה ורשם ממוצע של 30.8 דקות למשחק, בהן קלע בממוצע 13.5 נקודות, אסף 5.1 ריבאונדים, רשם 2.4 חטיפות ומסר 1.7 אסיסטים.
בעונה זאת שיפר דלפינו משמעותית את אחוז העונשין שלו בהשוואה לעונתו הקודמת, הוא עלה מ-64% ל-79%.
בנוסף, רשם דלפינו שיא עונתי של 39 נקודות נגד מטיס ורזה, כולל 14 מ-14 מקו העונשין.
בעונתו הראשונה בסקיפר בולוניה, נכנס דלפינו לחמישייה הפותחת כבר במשחקו השלישי, ורשם ממוצע של 26 דקות למשחק.
לקראת סוף העונה, סבל דלפינו מקרע ברצועה בקרסולו, אך חזרתו למגרשים יועדה למספר חודשים לאחר מכן.
בעונה שלאחר מכן דלפינו הפך לשחקן החשוב ביותר בקבוצה יחד עם הגארד מילוש וויאניץ', והוביל את הקבוצה לגמר היורוליג שם הובסה על ידי מכבי תל אביב.
דלפינו נבחר במקום ה-25 של דראפט ה-NBA 2003 על ידי הדטרויט פיסטונס, בה החל לשחק רק שנה לאחר מכן, לאחר שהחלים מפציעה בברך ועבר מספר ניתוחים בארצות הברית ובארגנטינה.
בעונת , שיחק דלפינו 30 משחקים תחת אימונו של לארי בראון, בהם רשם ממוצע של 15.3 דקות, 3.9 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
רבים האשימו את בראון בממוצעיו הנמוכים של דלפינו, מכיוון שלא נתן לו הרבה דקות ותרגילים, על אף יכולותיו ההתקפיות.
בפלייאוף של אותה עונה (בהם סיימה דטרויט כאלופת המזרח) הוצא דלפינו מהסגל בעקבות חשש שנוצר אצל בראון בשל פציעותיו של דלפינו והניתוחים שקדמו לפלייאוף.
בעונתו השנייה שיחק דלפינו תחת מאמן חדש, פליפ סונדרס; למרות זאת, שיחק בממוצע 10.7 דקות בלבד, בהן קלע 3.7 נקודות למשחק.
לאחר שבעונת העלה דלפינו את ממוצעיו ל-5.2 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק ב-16.7 דקות למשחק, בכל אחד מ-82 משחקי העונה הרגילה, הועבר דלפינו בטרייד לטורונטו ראפטורס בתמורה לשתי בחירות סיבוב שני בדראפטים של 2009 ו-2011.
בקיץ 2008 חזר דלפינו לשחק באירופה בקבוצת חימקי מוסקבה, עבורה חתם על חוזה עתק לשלוש עונות תמורת סכום של כ-9 מיליון אירו.
ב-17 באוגוסט 2009 הועבר דלפינו בטרייד למילווקי באקס יחד עם רוקו אוקיץ', תמורת אמיר ג'ונסון וסוני וימס.
במדי הקבוצה רשם את אחת מעונותיו הטובות ביותר: הוא העמיד את הממוצים הגבוהים בקריירה לנקודות (11.0), ריבאונדים (5.3), ואסיסטים (2.7) למשחק, ושיחק 30.4 דקות למשחק.
הוא היה בעל תפקיד משמעותי גם בריצת הפלייאוף של הבאקס, וקלע במעל 40 אחוזים מעבר לקשת השלוש.
באוגוסט 2012 חתם דלפינו ביוסטון רוקטס.
לאחר שבמשך שלוש שנים היה שחקן חמישייה במילווקי, ביוסטון נאלץ לעלות מהספסל.
ביוני 2013 נופה מסגל הקבוצה.
ביוני 2013 חתם דלפינו במילווקי באקס, שבה שיחק לפני ששיחק ביוסטון.
עם זאת, בכל עונת לא שיחק עבור הבאקס, בשל שבר ברגל.
ב-26 באוגוסט 2014 הועבר בטרייד לצד מירוסלב ראדוליצה ובחירת דראפט בסיבוב השני בשנת 2015 ללוס אנג'לס קליפרס, תמורת ג'ארד דאדלי ובחירת דראפט מוגנת בסיבוב הראשון בשנת 2017. לאחר שלושה ימים נופה מסגל הקבוצה.
ב-6 במרץ 2017 חתם דלפינו בקבוצת הכדורסל הארגנטינאית בוקה ג'וניורס.
ב-27 בספטמבר 2017 חתם במועדון הספרדי בסקוניה ויטוריה.
ב-26 באוקטובר סיים את תקופתו בקבוצה.
ב-3 ביולי 2018 חתם קרלוס דלפינו בקבוצת הכדורסל האיטלקית אוקסיליום טורינו.
בפברואר 2019 חזר לשחק בפורטיטודו בולוניה, אותה עזב בסיום עונת 2018/2019.
באליפות העולם לנבחרות תחת גיל 21 לשנת 2001 שנערכה בסאיטמה (יפן) עזר דלפינו לנבחרת ארגנטינה לצעירים לזכות במקום ה-3. כמו כן לקח דלפינו חלק בנבחרת ארגנטינה אשר זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת 2004 ובנבחרת ארגנטינה הלאומית שזכתה במדליית הארד באולימפיאדת בייג'ינג.
קרלוס אלברטו מרטינס טבס (בספרדית: Carlos Alberto Martínez Tévez; נולד ב-5 בפברואר 1984 בסיודדלה שבמחוז בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ששיחק בעמדת החלוץ, המשמש כמאמנה של טאז'רס.
טבס שיחק בנבחרת ארגנטינה, וקבוצתו האחרונה הייתה בוקה ג'וניורס.
טבס זכה להיות מושווה לדייגו מראדונה בזכות יכולתו הגבוהה, העובדה ששיחק בבוקה ג'וניורס וכן בשל מבנה גופו הנמוך והחסון.
הוא מכונה בין היתר קרליטוס ואל אפאצ'ה (El Apache) כיוון שגדל בשכונת המצוקה פוארטה אפאצ'ה.
טבס נולד וגדל בשכונת פוארטה אפאצ'ה (אנ').
שכונת מצוקה כ-15 קילומטרים מערבית ממרכז העיר שנחשבת לאחת מהשכונות המסוכנות ביותר במטרופולין בואנוס איירס.
אביו נהרג כתוצאה מירי בין כנופיות בזמן שאמו הייתה בהריון עמו.
אמו הביולוגית לא הייתה כשירה נפשית לגדל אותו, ועל כך גדל אצל דודיו ששימשו בשבילו כהוריו לכל דבר.
כשהיה תינוק טבס נכווה ממים רותחים וסובל עד היום מצלקות בצווארו ובחזהו.
ועד היום הוא מסרב לעבור ניתוח קוסמטי לסילוק הצלקות כיוון שלטענתו הן מזכירות לו את ילדותו הקשה.
על הסביבה שבה גדל נוצרה בשנת 2019 הסדרה "אל אפא'צה" בנטפליקס.
טבס התחיל את הקריירה שלו בבוקה ג'וניורס הארגנטינאית.
במהרה תפס טבס את מקומו של חואן רומן ריקלמה שנרכש על ידי ברצלונה כשחקן המרכזי של הקבוצה וכחביב האוהדים.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של הקבוצה ב-21 באוקטובר 2001 במשחק מול טאז'רס כשהוא בסך הכול רק בן 17.
טבס שיחק במדי בוקה במשך שלוש שנים, הוא כבש עבור הקבוצה 26 שערים ב-75 משחקי ליגה וזכה עימה באליפות אחת (אפרטורה 2003), בגביע הליברטדורס (2003), בגביע הבין-יבשתי (2003).
בנוסף זכה פעמיים בתואר שחקן השנה באמריקה הדרומית בזכות הופעותיו במדי הקבוצה והגיע לגמר גביע קופה אמריקה (2004) במדי נבחרת ארגנטינה.
השתלטותה של חברת MSI בראשות איש העסקים ממוצא איראני קיא ג'ורבחיאן על קבוצת קורינתיאנס הברזילאית הביאה להשקעה כספית עצומה ברכישת שחקנים.
גולת הכותרת הייתה רכישתו של קרלוס טבס תמורת סכום של 20 מיליון דולר שהייתה לרכישת השחקן היקרה ביותר בתולדות הכדורגל הדרום אמריקאי בהעברת שחקנים בתוך היבשת.
מאוחר יותר נרכשו גם חברו לנבחרת חבייר מסצ'ראנו והבלם הארגנטינאי סבסטיאן דומינגס.
למרות התנגדות האוהדים בהתחלה, מונה טבס לקפטן הקבוצה.
הוא הוליך את הקבוצה לזכייה באליפות ברזיל (2005), נבחר לשחקן המצטיין בברזיל, זכה בפעם השלישית בתואר שחקן השנה באמריקה הדרומית ונבחר לחביב הקהל.
שמו נקשר למעבר אפשרי לצ'לסי שבעליה, רומן אברמוביץ', נרמז שקשור לפעילות MSI.
אחרי שקורינתיאנס נקלעה לקשיים בליגה הואשמו טבס ומסצ'ראנו במצבה של הקבוצה.
התבטאותו של טבס כלפי האוהדים על כך שאינם תומכים בקבוצה הביאה להחרמתו בידי האוהדים.
שני השחקנים גם נקלעו למחלוקת מקצועית עם המאמן וביקשו לעזוב את הקבוצה.
אחרי ששמם נקשר למעבר לקבוצות רבות באירופה, נחתו בסוף השניים בווסטהאם יונייטד, קבוצת מרכז טבלה אנגלית.
ההעברה נעשתה דקות ספורות לפני סיום מועד ההעברות ב-31 באוגוסט 2006 ונחשבה להעברה מפוקפקת.
שני השחקנים התקשו להתרגל לסגנון המשחק האנגלי בהתחלה.
בניגוד למסצ'ראנו שלא קיבל הזדמנויות רבות, שותף טבס במרבית משחקי הקבוצה ושיתף פעולה עם הישראלי יוסי בניון.
הוא כבש את השער הראשון במדי הקבוצה ב-4 במרץ 2007 בניצחון קבוצתו 3–4 על טוטנהאם וכבש גם בשני המשחקים הבאים של הקבוצה.
לשיאו הוא הגיע במחזורי הסיום והיה מהגורמים להתאוששות המרשימה של הקבוצה ולהיחלצות מהמקומות המובילים לירידה, בניצחון על בולטון 1–3 כבש טבס צמד ובישל את השלישי.
טבס הפך ליקיר האוהדים אחרי סדרת התבטאויות בהן הצהיר על יכולתה של הקבוצה להישאר בליגה וכן על רצונו להמשיך בקבוצה גם אם הקבוצה תרד.
בנוסף, השיפור החד ביכולתו והצטיינותו במשחקים האחרונים הביאו את אוהדי וסטהאם לבחור בו לשחקן השנה.
אוהדי הקבוצה חיברו עבורו שיר ובו הם שרים There's only one Carlos Tevez.
בעונת ההעברות ביולי 2007 רכשה מנצ'סטר יונייטד את טבס אבל היא נתקלה בקשיים משפטיים בנוגע לכרטיס השחקן שלו.
הסוגיה שנידונה היא מי יקבל את 30 מיליון הלירות שטרלינג של יונייטד, וסטהאם או קיה ג'ורבצ'יאן, סוכנו שגם מחזיק בכרטיסו.
וסטהאם שנקנסה ב-5.5 מיליון לירות שטרלינג בעקבות הבאתו לאפטון פארק אמרה כי היא שמחה בהחלטה של פיפ"א להעביר את ההכרעה ל-CAS.
בסופו של דבר סוכמו הדברים וטבס עבר רשמית למנצ'סטר יונייטד ב-4 באוגוסט 2007.
לאחר ששוחרר רשמית מהחוזה בווסטהאם יונייטד תמורת שני מיליון פאונד, עבר טבס ב-10 באוגוסט למנצ'סטר יונייטד.
טבס קיבל את החולצה מספר 32, כפי שהיה בווסטהאם יונייטד.
טבס ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1–1 מול פורטסמות' ב-15 באוגוסט, כאשר החליף במחצית את ווין רוני ששבר את כף רגלו.
טבס בישל באותו משחק את השער לפול סקולס.
עונתו הראשונה בקבוצה הייתה מוצלחת.
טבס כבש 19 שערים בכל המסגרות, מתוכם 14 בליגה, והיה מהמצטיינים בדרך לזכייתה של הקבוצה בליגת האלופות וכן באליפות אנגליה.
בעונת טבז נשאר במנצ'סטר יונייטד למרות אפשרות למעבר לקבוצה אחרת.
החתמתו של דימיטאר ברבאטוב גרמה לו לשחק הרבה פחות, אף על פי שבראבטוב לא הצטיין.
טבס הצהיר בעבר שהוא ירצה להישאר במנצ'סטר יונייטד, אך פעולה זאת תדרוש מהיונייטד לשלם לא פחות מ-32 מיליון ליש"ט לחברה המחזיקה בכרטיסו.
ב-14 ביולי 2009, לאחר תחרות בין קבוצות רבות באירופה, מנצ'סטר סיטי רכשה את קרלוס טבס ממנצ'סטר יונייטד תמורת 25 מיליון ליש"ט, שכרו של טבס בסיטי היה 150 אלף לירות שטרלינג לשבוע.
ב-27 ביולי 2013 טבס עבר ליובנטוס האיטלקית במחיר של תשעה מיליון ליש"ט.
טבס חתם על חוזה לשלוש שנים, והוא קיבל את החולצה עם המספר 10 שהייתה שייכת בעבר לאלסנדרו דל פיירו.
ב-27 ביוני 2015 בוקה ג'וניורס הודיעה על חזרתו של טבס לקבוצת נעוריו לאחר 11 שנה.
ב-29 בדצמבר 2016 חתם טבס בשאנגחאי שנחווה הסינית והוא בעל השכר הגבוה ביותר בעולם הכדורגל, עם משכורת של 40 מיליון יורו לעונה.
לאחר עונה מאכזבת בסין בה כבש רק ארבעה שערים, ב-5 בינואר 2018 בוקה ג'וניורס הודיעה שטבס חוזר לקדנציה שלישית במועדון.
טבס היה מהשחקנים המובילים של הנבחרות הצעירות של ארגנטינה, השתתפותו במשחק הגביע הבין-יבשתי ב-2003 גרמה להיעדרותו מרוב משחקי ארגנטינה הצעירה במהלך מונדיאל הנוער ב-2003 וזאת אחרי שעזר להוליך את הנבחרת לזכייה באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת ב-30 במרץ 2004 במשחק מוקדמות המונדיאל מול אקוודור.
הוא שיחק עם הנבחרת בקופה אמריקה בה סיימה ארגנטינה שנייה, זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה 2004, הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר וסיים כמלך השערים עם שמונה שערים בשישה משחקים.
טבס היה גם בסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ב-2005, בה ארגנטינה סיימה כסגנית, ובסגל למונדיאל 2006 וכבש שער אחד.
טבס נכלל בסגל ארגנטינה לטורניר קופה אמריקה 2007 וכבש שער אחד במסגרת שלב הבתים של הטורניר במשחק נגד .
במונדיאל 2010 כבש טבס שני שערים במסגרת שלב שמינית הגמר במשחק נגד , והגיע עם נבחרתו עד לשלב שמינית הגמר.
טבס נכלל בסגל ארגנטינה לטורניר קופה אמריקה 2011 בו הודחה הנבחרת בשלב שמינית הגמר.
טבס גם זומן לקופה אמריקה 2015 שבו קבוצתו הפסידה ל בגמר.
ב-21 ביוני 2022, שבועיים בלבד לאחר שפרש, מונה למאמנה של רוסאריו סנטראל, אותה אימן עד תום העונה.
ב-2023 מונה למאמן אינדפנדיינטה מהליגה הארגנטינאית.
טבס חבר בלהקת רוק אותה הקים יחד עם חברי ילדות.
טבס נשוי ולו שני ילדים.
בשנת 2014 נחטף דודו של טבס ושוחרר לאחר שהשחקן שילם לחוטפיו כופר נפש.
אליפות ארגנטינה: אפרטורה 2003, 2015
ליגת האלופות: סגנות – הפסד 1–3 לברצלונה בגמר
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 (2003)
מדליית זהב (אולימפיאדת אתונה 2004)
ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב"): (2004)
מצטיין ומלך שערים בטורניר האולימפי (2004)
קרלוס השלישי היה מחסידי האבסולוטיזם הנאור וממקדמן הפעיל ביותר של הרפורמות הבורבוניות.
קרלוס השלישי נולד במדריד ב-20 בינואר 1716, והיה בנו השלישי של פליפה החמישי, מלך ספרד, ובנו הראשון מאשתו השנייה, אליזבטה פארנזה (הנצר האחרון למשפחת פארנזה) מפארמה ועל כן ירש מאימו את הדוכסויות של פארמה, פיאצ'נצה וטושיה (בלאציו) (1731).
בגיל 16 נשלח לשלוט כדוכס פארמה ובכך לחזק את ההשפעה הספרדית באיטליה.
לאחר ניצחון גייסותיו של אביו, פיליפה החמישי, את האוסטרים בקרב ביטונטו (Bitonto) שבדרום איטליה במסגרת מלחמת הירושה הפולנית (1733–1735) הפך למלך ממלכת נאפולי וממלכת סיציליה תחת הכינוי קרלו השביעי.
בממלכתו החדשה החל קרלו השביעי בסדרת רפורמות מקיפות, אותן ימשיך מאוחר יותר כמלך ספרד ברחבי האימפריה הספרדית כולה.
קרלו הראה מחויבות עמוקה לחובתיו כמלך ולאחריות הגלומה בכך, והיטיב להקיף עצמו בשרים, ביועצים ובעוזרים נבונים ומוכשרים.
לראש שריו, ברנרדו טנוצ'י הייתה השפעה רבה על המלך.
במהלך שנותיו באיטליה היה נתון המלך להשפעת עידן האורות.
במהלך שנות שלטונו נתגלו מחדש הערים הרומאיות החרבות הרקולנאום (1738) ופומפיי (1748), בהן גילה עניין רב ועודד את חשיפתן.
בשנת 1738 נשא לאישה את מריה אמליה מסקסוניה, בתו של פרידריך אוגוסט השני, דוכס סקסוניה וליטא ומלך פולין.
ב-10 באוגוסט 1759 נפטר אחיו למחצה, פרננדו השישי, וקרלו ירש את כס המלוכה הספרדי, ונקרא כעת קרלוס השלישי.
כמלך ספרד התאפיינו יחסי החוץ שלו בברית עם צרפת ובעימות עם אנגליה על השליטה בנחלות הקולוניאליות באמריקה.
קרלוס השלישי נפטר ב-14 בדצמבר 1788, ובנו קרלוס הרביעי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1738 התחתן קרלוס עם מריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה היו לו 13 ילדים מהם 6 נפטרו בינקותם או בגיל צעיר.
שלטי האצולה של קרלוס השלישי, מלך ספרדשלט האצולה של קרלוס כדוכס פארמה(1731–1735)שלט האצולה של קרלוס כמלך נאפולי(1736–1759)שלט האצולה של קרלוס כמלך סיציליה(1736–1759)שלט האצולה של קרלוס כמלך ספרד(1761–1788)
קרלוס טורה רפטו (בספרדית: Carlos Torre Repetto; 29 בנובמבר 1904, מרידה, יוקטן – 19 במרץ 1978, מרידה, יוקטן) היה שחמטאי מקסיקני בדרגת רב-אמן.
טורה ניצח באליפות לואיזיאנה בתחרות שהתקיימה בניו אורלינס בשנת 1923. הוא ניצח בתחרות דטרויט בשנת 1924 לפני שמואל פקטור, ההלובום, נורמן וויטקר, שמואל רשבסקי ועוד.
טורה חלק מקום ראשון עם ג'נינגס בתחרות רוצ'סטר 1924. בתחרות ניו-יורק באותה שנה הגיע טורה למקום השלישי (ניצח: אברהם קופצ'יק).
בשנת 1925 הגיע טורה למקום העשירי בתחרות באדן-באדן (ניצח: אלכסנדר אלכין).
באותה שנה חלק טורה מקום שלישי רביעי יחד עם פרנק מרשל אחרי אהרון נימצוביץ' ועקיבא רובינשטיין בתחרות מריאנבאד.
בשנת 1925 חלק טורה מקום חמישי-שישי עם סבלי גריגורייביץ' טרטקובר בתחרות מוסקבה (ניצח: יפים בוגוליובוב).
באותו שנה חלק מקום שני-שלישי בתחרות לנינגרד (ניצח: גוטהילף).
בשנת 1926 חלק מקום שני-שלישי עם גזה מארוצי בתחרות שיקגו (ניצח: פרנק מרשל).
בשנת 1926 ניצח טורה בתחרות מקסיקו סיטי לפני ג'וזה אראיזה.
הקריירה של טורה נקטעה באיבה עקב התמוטטות נפשית בגיל 22.
שמו מונצח בתאוריית הפתיחות בהתקפת טורה שמתחילה במסעים 1. ד4 פו6 2. פו3 ה-6 3. רז5
טורה גם פיתח את ההגנה המקסיקנית בדו-קרב שקיים עם פרידריך זמיש בשנת 1925. המסעים הראשונים הם 1. ד4 פו6 2. ג4 פג6
דרגת רב-אמן הוענקה לטורה בשנת 1977 על ידי פיד"ה.
תחרות זיכרון על שמו מתקיימת מדי שנה ביוקטן שבמקסיקו.
במהלך תחרות מוסקבה בשנת 1925, הביס טורה את אלוף העולם לשעבר עמנואל לסקר לאחר שהקריב מלכה באופן מרהיב.
התחבולה זכתה לשם "טחנת רוח" ונחשבת לאחת מהיפות ביותר.
טורה ניצח על ידי הקרבת המלכה, כאשר הצריח והרץ יוצרים לחץ משותף שמוחץ את השחור על ידי סדרה של מסעי שח ומסעי שח נגלה.
בסיום סדרת המסעים נותר טורה עם יתרון של שני רגלים ורץ (אם כי היה עליו להחזיר את הרץ בחזרה) וכך עבר לסיום זכוי.
משאיר את המלכה תלויה ומפעיל את טחנת הרוח.
השחור חייב לקבל את ההקרבה, כיון שהמלכה השחורה לא מוגנת וכל ניסיון לעצור את טחנת הרוח יגרום לאיבוד המלכה הלבנה.
לאחר 25..מה:ח5 26. צ:ז7+ מח8 27. צ:ו7+ שח נגלה על ידי הרץ הלבן חוזר בפשטות על תבנית השח הישיר והשח הנגלה, ולוקח את כל הכלים האפשריים בעזרת הצריח.
קרלוס חימנס סאנצ'ס (בספרדית: Carlos Jiménez Sánchez; נולד ב-10 בפברואר 1976 במדריד, ספרד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
חימנס שיחק באסטודיאנטס במשך רוב הקריירה, 12 עונות בהן המועדון עלה לצמרת הכדורסל הספרדי והאירופי.
במהלך שנותיו הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע הספרדי (1999/00), להופעה בסדרת הגמר של הליגה הספרדית (2003/04), הישגים שנחשבים לבין הטובים ביותר של המועדון עד היום.
כושר מנהיגותו ואופיו הפכו אותו לסמל ולמנהיג במועדון ממדריד וכן לאחר מכן לקפטן נבחרת ספרד.
בקיץ 2006, לאחר תקופתו הממושכת במדריד, עזב את אסטודיאנטס ועבר לאוניקאחה מאלגה, בה שיחק משך 5 עונות רצופות.
בקיץ 2011 שב לאסטודיאנטס כשהוא חותם על חוזה לעונה אחת בשורותיה.
חימנס השתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 1999. במשך שנותיו בנבחרת זכה עם נבחרתו פעם במדליית הארד באליפות אירופה של 2001, שלוש פעמים במדליית הכסף באליפויות אירופה של 1999, של 2003 ושל 2007 ובמדליית הזהב באליפות העולם 2006.
קרלוס השני, מלך ספרד (בספרדית: Carlos II de España; 6 בנובמבר 1661 – 1 בנובמבר 1700), הידוע בכינויו "קרלוס המכושף", היה המלך האחרון של ספרד תחת שלטון בית הבסבורג.
קרלוס שלט כמעט על כל איטליה (מלבד פיימונטה, מדינת האפיפיור והרפובליקה של ונציה), ארצות השפלה הספרדיות, ועל האימפריה הספרדית, שהשתרעה ממקסיקו ועד לפיליפינים.
קרלוס ידוע בשל הבעיות הפיזיות, האינטלקטואליות והנפשיות הנרחבות שהיו לו – בשל שלטונו החלש וחסר ההשפעה עקב כך – וכמו כן גם ידוע בשל תפקידו בהשתלשלות העניינים שהובילה לפרוץ מלחמת הירושה הספרדית.
קרלוס נולד במדריד ב-6 בנובמבר 1661, והיה בנו השורד היחיד של אביו, פליפה הרביעי, מלך ספרד מבית הבסבורג ושל אשתו השנייה, מריאנה מאוסטריה, גם מבית הבסבורג.
לידתו קודמה בהקלה ושמחה מצד העם הספרדי, שחשש לעתידו של הכתר הספרדי, אם לא היה לפליפה בן יורש זכר.
תרבות בני האצילים באירופה במאה ה-16 בדרך כלל שידכה בין בני דודים מדרגה ראשונה, או בין דוד לאחייניתו, ובכך שימרה את "מעלות המשפחה" (בפועל, זה חיזק את החולשות הגנטיות בבית הבסבורג).
באילן היוחסין הקרוב של קרלוס היו אחייניות רבות שילדו ילדים לדוד שלהן: אמו של קרלוס עצמה הייתה אחייניתו של אביו, מה שגרם לשימור רבות מהחולשות התורשתיות במשפחה.
דור זה של שושלת הבסבורג היה נתון למקרים רבים של לידת מת.
כמו כן גם הייתה אי שפיות במשפחתו של קרלוס: סבתא רבתה רבתה שלו, חואנה מקסטיליה, אימו של קרלוס הראשון, מלך ספרד, איבדה את שפיותה עוד בראשית חייה.
החל משנת 1550 בערך, נישואין מחוץ למשפחתו של קרלוס הופסקו לחלוטין.
החל מאותו הזמן, כל אילן היוחסין של קרלוס היה בדרך זו ו/או אחרת צאצא של חואנה מקסטיליה ושל פליפה הראשון, מלך קסטיליה, וביניהם כל בית המלוכה של ספרד, אוסטריה ובוואריה.
בשל כך, הגנום של קרלוס היה הומוזיגוטי בהרבה מהממוצע.
הוא נולד נכה פיזית ונפשית, וכמו כן גם נולד כשפניו מושחתות.
לקרלוס לא הייתה יכולת ללעוס, כנראה מסיבוך של פרוגנתיזם.
הלשון של קרלוס הייתה כה גדולה שדיבורו היה בקושי מובן, וכמו כן הוא גם הזיל ריר לעיתים תכופות.
כמו כן, ישנה סברה שהיה חולה במחלה האנדוקרינית אקרומגליה.
כתוצאה מבעיות אלו, ידוע קרלוס בהיסטוריה הספרדית כקרלוס המקולל, בשל האמונה העממית – בה האמין גם קרלוס עצמו – כי בעיותיו הנפשיות והפיזיות נגרמו כתוצאה מכישוף.
מאחר שלמד לדבר בגיל ארבע, וללכת רק בגיל שמונה, קרלוס קיבל יחס כאל תינוק עד שהגיע לגיל עשר.
מאחר שחששה כי בית הספר יהיה יותר מדי בשביל קרלוס השברירי, האומנת שלו לא הכריחה אותו ללמוד.
בטלנותו של קרלוס הצעיר הפכה לניכרת כל כך עד שלא ציפו ממנו לניקיון.
הפעילות הגופנית היחידה שבה ידוע כי קרלוס לקח חלק היא קשתות, ולעיתים השתתף בקליעה למטרה במתחם אל אסקוריאל.
בשנת 1677 נערכה הפיכה נגד מריאנה, שהובלה על ידי חואן מאוסטריה הצעיר – בנו הלא חוקי של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ומסרה את השלטון לקרלוס.
בחתונתו נכלל אירוע בידור להמונים: אוטו-דה-פה רב-פאר, בו הועלו על המוקד 86 כופרים, מהם 50 יהודים-לשעבר ('מראנוס').
בנובמבר 1683 לואי הארבעה עשר, מלך צרפת תקף שוב את ארצות השפלה הספרדיות במלחמת האיחודים (1683–1684).
הוא מת במדריד ב-1 בנובמבר 1700, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-39. הרופא שביצע את נתיחת הגופה קבע כי גופו "לא הכיל טיפה אחת של דם, לבו היה בגודל של גרגיר, ריאותיו נפלו, מעיו רקובות ונמקיות, היה לו אשך אחד, שחור כמו פחם, וראשו היה מלא מים".
קרלוס לטוף (בפורטוגזית: Carlos Latuff; נולד ב-30 בנובמבר 1968) הוא קריקטוריסט פוליטי ברזילאי ממוצא לבנוני המזוהה עם השמאל רדיקלי.
בעבודותיו הוא מוחה בין היתר נגד אימפריאליזם ונאו-אימפריאליזם, הפרה של זכויות אדם, ניסויים בבעלי חיים, קפיטליזם, והציונות.
לטוף נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל למשפחה שמוצאה בלבנון.
בתחילת דרכו צייר קריקטורות עבור הוצאות לאור המשויכות עם השמאל בברזיל.
בשנת 1997 צפה בסרט תיעודי אודות הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי במקסיקו, ובעקבותיו שלח לצבא הזפטיסטי מספר קריקטורות, שזכו לתגובות חיוביות.
הוא ציין שלאחר החוויה הזו החליט להקים אתר ולעסוק ב"אקטיביזם אמנותי".
הוא נעצר שלוש פעמים בברזיל בשל קריקטורות אודות משטרת ברזיל, בהן מתח ביקורת על ברוטליות משטרתית.
לטוף הרבה לצייר קריקטורות בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
רובן מתארות את הצד הישראלי כרוצח שטני ותת-אנושי, ולעיתים אף משוות את ישראל ואת צה"ל לנאצים.
קריקטורות מפורסמות שלו כוללת הצגה של אריאל שרון עם חבית גז בשם "Deportation B" וכן קריקטורות המראות חיילים ישראלים טובחים בנערים פלסטינים עם רוגטקות.
קריקטורה מעוררת מחלוקת אחרת שיצר כוללת ציור של אוטובוס עם הכיתוב "הכיבוש" שמתפוצץ בפיגוע התאבדות.
בנוסף, לטוף הוא היוצר של סדרת הקריקטורות "כולנו פלסטינים", המתארת את העמים המדוכאים בעולם לאורך ההיסטוריה (יהודים בגטו ורשה, שחורים בדרום אמריקה, וכדומה), ומשווה את מצבם לפלסטינים.
עבודותיו של לטוף מתפרסמות באתרי אינדימדיה השונים, וגם באתר של גוש שלום.
כמו כן, הוא משתף פעולה עם ארגונים כגון המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית, ונטורי קרתא.
בין השאר פרסם קריקטורה בתחרות הקריקטורות על השואה שארגנה איראן ב-2006: הקריקטורה מציגה פלסטיני עם טלאי בצורת סהר אדום, לצד גדר ההפרדה.
בישראל נפתח נגד אינדימדיה ישראל הליך פלילי, בעקבות קריקטורה של לטוף, שבה נראה ראש הממשלה, אריאל שרון, מתנשק נשיקה צרפתית עם אדולף היטלר, ובעקבות קריקטורה של קריקטוריסט אחר שבה נראה היטלר כאבי הציונות.
התיק נסגר ללא הגשת כתב אישום.
ביוני 2017 עלה לטוף שוב לכותרות בישראל, אחרי שהעיתונאי ערד ניר שיתף בטוויטר קריקטורות של לטוף לרגל יום הפליטים הבינלאומי בו הוא תוקף את מנהיגי האיחוד האירופי, טורקיה וארצות ערב על יחסם לפליטים ממלחמת האזרחים בסוריה, וכתב שלטוף "כהרגלו לא חס על אף אחד".
בשווייץ, ארגון שווייצרי יהודי תבע את לטוף ואת אתר אינדימדיה בשווייץ באשמת אנטישמיות.
בית המשפט זיכה את לטוף, בטענה כי לטוף לא יצא נגד יהודים באשר הם יהודים אלא נגד מעשיהם הפוליטיים ביחס לפלסטינים.
יהודים ותומכי-ישראל מבקרים את לטוף וטוענים כי חלק מהקריקטורות שלו הן אנטישמיות אך לטוף חולק עליהם ואף הביא לידי ביטוי במספר קריקטורות את האבסורד הקיים לדעתו בהתייחסות למתנגדים לשליטת ישראל בשטחים כאל אנטישמיים.
מרכז שמעון ויזנטל הציב את קרלוס לטוף במקום השלישי ברשימת האישים המסוכנים ביותר ליהודים (אחרי מוחמד בדיע ומחמוד אחמדינז'אד).
נכתב עליו: "הקריקטוריסט העליב את ישראל ואת ראש הממשלה שלה באמצעות קריקטורה נוטפת אנטישמיות".
בשנת 2014 תבעה תנועת הימין אם תרצו את לטוף בבית המשפט בברזיליה על אנטישמיות ועל אנטי-ציונות רדיקלית.
במשפט נוכחו רונן שובל, ארז תדמור, בן שפירו ומתן פלג.
גם רבים מהקהילה היהודית בברזיל באו להעיד על לטוף במשפט.
לטוף הפסיד במשפט ונאלץ לשלם לקהילה היהודית 500,000 ריאל.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה פרסם קריקטורה המציגה נגיף קורונה הסוגר על אישה פלסטינית קשישה הנמצאת בתחום מוקף בחומה, ומאובטח על ידי חייל ישראלי נושא נשק.
קריקטורה זו הופצה על ידי חברי ארגון ה-BDS.
מספר עבודות של לטוף מציגות את ישראל והציונות בתור צד מדכא, אשר הוא משווה רבות לנאצים, בזמן שהצד הפלסטיני לרוב מוצג בתור קורבן.
חלק מהקריקטורות מציגות פיגועי התאבדות ופגיעה באוטובוסים ישראלים.
קרלוס אנריקה ואלדס פארה (בספרדית: Carlos Enrique Valdés Parra; נולד ב-22 במאי 1985) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק.
ייצג את נבחרת קולומביה במונדיאל 2014 ובקופה אמריקה 2015.
ואלדס החל את הקריירה הבוגרת שלו ב-2008 בקבוצת ריאל קרטחנה מהעיר קרטחנה ששיחקה אז בליגה הקולומביאנית השנייה.
לאחר עונה טובה שלו, הוחתם בקבוצת אמריקה קאלי מליגת העל הקולומביאנית במדיה שיחק ארבע עונות בעמדת הבלם.
ב-2009 עבר לקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה, גם היא מליגת העל הקולומביאנית וזכה איתה בגביע קולומביה.
ב-20 בינואר 2011, הצטרף לקבוצת פילדלפיה יוניון מליגת MLS האמריקאית.
במחזור השביעי של העונה נכלל ואלדס ב"קבוצת השבוע של MLS".
באוגוסט אותה שנה, רכשה פילדלפיה את כל הזכויות על כרטיס השחקן שלו.
ואלדס שיחק במדי נבחרת קולומביה עד גיל 20 והשתתף באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 של שנת 2005, אותה אירחה קולומביה וגם זכתה בה.
לאחר מכן השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2005 שהתקיימה בהולנד.
הנבחרת הפסידה בשמינית הגמר לארגנטינה, שזכתה לבסוף באליפות.
ואלדס משחק בנבחרת קולומביה הבוגרת מאז 2008. במדי הנבחרת השתתף במונדיאל 2014, שם הגיעה עד שלב רבע הגמר.
קרלוס הרביעי, מלך ספרד (בספרדית: Carlos IV de Borbón; 11 בנובמבר 1748 – 20 בינואר 1819) היה מלך ספרד בשנים 1788–1808, ולאחר מכן הודח לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, ושוב לטובת ז'וזף בונפרטה.
קרלוס הרביעי, היה בנו השני של קרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה.
הוא נולד בנאפולי בזמן שאביו היה מלך נאפולי וסיציליה.
אחיו הבכור דון פליפה עבר להיות השני בתור לכס המלוכה בשל לקויות הלמידה והאפילפסיה שלו.
בנאפולי וסיציליה כונה קרלוס "נסיך טורונטו".
הוא כונה גם אל קזדור ("הצייד") בשל העדפותיו לספורט ולצייד, במקום לעסוק בענייני המדינה.
קרלוס נחשב על ידי ההיסטוריון סטנלי ג'י.
פין כ"טוב לב אך חלש ופשוט מחשבה".
ב-14 בדצמבר 1788 נפטר אביו קרלוס השלישי, מלך ספרד, וקרלוס עלה לשלטון במקומו.
אולם, בשנת 1793 יצא קרלוס למלחמה על צרפת, בהשפעת מנואל דה גודוי, ואיבד את חלקו המזרחי של האי היספניולה.
קרלוס הרביעי נפטר ב-20 בינואר 1819 ברומא, זמן קצר לאחר אשתו שמתה ב-2 בינואר 1819.
בשנת 1765 התחתן קרלוס עם מריה לואיסה מפארמה, בתו של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, ממנה היו לו 14 ילדים:
קרלוס אומברטו לימן דה אלמידה בנולייל לישבואה סאנטוס (בפורטוגזית: Carlos Humberto Lehmann de Almeida Benholiel Lisboa Santos; נולד ב־23 ביולי 1958), הידוע בשם קרלוס לישבואה, הוא כדורסלן עבר פורטוגזי, וכיום מאמן כדורסל.
נחשב לגדול שחקני הכדורסל בפורטוגל בכל הזמנים.
לישבואה נולד בפראיה שבכף ורדה שהייתה נתונה לשליטת פורטוגל, לאב ממוצא יהודי פורטוגזי, ולאם ממוצא גרמני.
גדל בנעוריו במושבה הפורטוגזית דאז מוזמביק שם החל לשחק כדורסל, ובשנת 1974 עבר לפורטוגל.
עם בואו לפורטוגל שיחק בקבוצת הנוער של ספורטינג ליסבון.
בשנים 1975 עד 1982 שיחק בקבוצת הבוגרים של המועדון איתו זכה בשלוש אליפויות ושני גביעי מדינה.
בשנים 1982–1984 שיחק בקבוצת קואלוז סינטרה.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בגביע המדינה, גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון.
עונה לאחר מכן זכה עם הקבוצה באליפות המדינה, אליפות ראשונה של המועדון.
לאחר מכן עבר לשחק עד לשנת 1996 בקבוצת בנפיקה ליסבון.
בתקופה זו זכה בעשר אליפויות פורטוגל ובחמישה גביעי המדינה.
בין השנים 1977–1992 שיחק לישבואה 46 פעמים בשורות הנבחרת הלאומית של פורטוגל, אך לא הגיע איתה להישגים משמעותיים.
כשחקן בנפיקה ליסבון שיחק עם הקבוצה בשנות ה-90 של המאה ה-20 במסגרת גביע אירופה לאלופות.
כשחקן כדורסל היה זורק פעמים רבות מעבר לקשת השלוש.
לאחר פרישתו החל לשמש מאמן בקבוצות הכדורסל אסטוריל פאריה, בנפיקה ליסבון ואביירו באסקט.
כמאמן זכה בארבע אליפויות ושלושה גביעים בשורות בנפיקה.
לאחר מכן החל לשמש כמנהל מקצועי בשורות המועדון.
קרלוס נורמן הת'קוק השני היה סמל בחיל הנחתים של ארצות הברית, אשר התפרסם כצלף במלחמת וייטנאם.
עם 93 הריגות מאומתות, בהן הרג לוחם אויב בצליפה מדויקת וחייל נוסף וידא שהוא אכן נהרג.
הוא נחשב לצלף החמישי הטוב ביותר בהיסטוריה האמריקנית.
כישורי הצליפה שלו, כמו גם אומץ לבו, הפכו אותו לאגדה בחיל הנחתים.
הת'קוק נולד בליטל רוק, ארקנסו ב-20 במאי 1942. לאחר שהוריו נפרדו, הוא חי בכפר עם סבתו.
בגיל צעיר הביא לו אביו, אשר היה ותיק מלחמת העולם הראשונה, רובה ישן של חברת מאוזר.
הת'קוק נהג להסתובב ביער שליד ביתו יחד עם כלבו סאסי, ולצוד חיות קטנות בעזרת הרובה.
חלקית כדי לסייע בפרנסת המשפחה.
לאורך כל ילדותו, הת'קוק חלם להיות ימאי, וביום הולדתו ה-17 (שנת 1959) התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
ב-10 בנובמבר 1962 הוא נשא לאישה את ג'ו וינסטד, אשר ילדה לו בן אחד שנקרא קרלוס נורמן הת'קוק השלישי.
עוד לפני שליחתו לווייטנאם, הוא הראה את כישוריו הטבעיים כצלף בהזדמנויות שונות.
בין היתר במטווח הרובים בקמפ פנדלטון שבו הוא עבר אימונים.
הוא זכה באליפות הרובאים באוקיינוס השקט בעת שהוצב בהוואי.
ב-1966 נשלח הת'קוק למלחמת וייטנאם כשוטר צבאי.
באותה תקופה, התקבלה הצעתו של קפטן אדוארד ג'יימס לנד לצרף צלפים לכל מחלקה של הנחתים.
לנד החל לחפש כישרונות טבעיים, ועד מהרה הפך הת'קוק לצלף.
יחידתו הוצבה בנואי ד'ט סון בכיוון גבעה 55, כ-35 ק"מ דרומית-מערבית לעיר דה נאנג.
הוא פעל כנגד כוחות הווייטקונג באזור, ועד מהרה התפרסם כצלף מטיל אימה, הן בקרב האמריקנים והן בקרב הווייטקונג.
הוא נהג להסתתר בין העצים בג'ונגלים כשהוא חבוש כובע שעליו נוצה לבנה.
בשל כך כינו אותו הווייטנאמים "דו קיץ' לונג טראנג" - נוצה לבנה.
הם הבטיחו פרס בשווי 30,000 דולר על ראשו, והפעילו יחידות מיוחדות כדי לתפוס אותו.
חבריו האמריקנים של הת'קוק הכירו בערך המורלי והתעמולתי שלו, ולפיכך, כאשר נודע להם שיחידה וייטנאמית מסתובבת באזור במטרה ללכוד אותו, כולם מיהרו לחבוש כובעים עם נוצות לבנות כדי לבלבל אותם.
לזכותו של הת'קוק נזקפות 93 הריגות מאומתות לאורך המלחמה, בהן הרג לוחם אויב בצליפה מדויקת וחייל נוסף וידא שהוא אכן נהרג.
הוא נחשב לצלף החמישי הטוב ביותר בהיסטוריה האמריקנית, אחרי כריס קייל (160 הריגות) אדלברט ואלדרון (109 הריגות), צ'ארלס מאוו'ני (103 הריגות), ואריק אנגליה (98 הריגות) יש לציין שבמלחמת וייטנאם הרג שביצע צלף היה צריך להיות מאושר בידי אדם שלישי, מה שהיה קשה במיוחד במקרה שהמטרה נמצאה מאחורי קווי האויב.
הת'קוק עצמו העריך שהרג בין 300 ל-400 אנשים לאורך המלחמה.
באחת הפעמים נתקלו הת'קוק והצופה שלו, ג'ון רולנד בורק בצלף וייטנאמי אשר נשלח במיוחד כדי להרוג את הת'קוק.
הצלף, הידוע רק בכינוי "קוברה", כבר הספיק להרוג כמה נחתים אמריקנים לפני שהת'קוק ובורק הופיעו והחלו לחפש אותו.
לפתע, הבחין הת'קוק בהבזק של אור בין העצים, אשר יכל להיות רק משקפת של צלף.
הוא ירה לעברו והרג אותו.
כאשר בחן הת'קוק את הגופה, גילה הת'קוק שהוא ירה בו בעין אל המוח דרך הכוונת.
הוא סקר את המצב, והגיע למסקנה שהדרך היחידה האפשרית לירות בעין האויב דרך הכוונת היא רק אם גם האויב כיוון את הנשק אליו.
מה שאומר שהיו להת'קוק רק מספר שניות לפעול, ובאותה מידה בדיוק יכל הווייטנאמי לירות ראשון ולפגוע, או ששניהם היו יורים יחד והורגים זה את זה.
מעשה נוסף שבגינו התפרסם הת'קוק, היה הריגתה של קצינה וייטנאמית אשר נודעה בכינוי "אפאצ'י".
אפאצ'י הייתה ידועה בשיטות העינויים האכזריות שהפעילה כאשר רצתה לחקור שבויים אמריקניים, ובכך שהניחה להם לדמם למוות לאחר מעשה.
הת'קוק הרג אותה, והביא בכך ניצחון מורלי גדול.
לכל אורך תקופת שירותו בווייטנאם, הוא הסיר את הנוצה הלבנה מכובעו רק פעם אחת, כאשר הוטל עליו להרוג קצין וייטנאמי בכיר עומק שטח האויב.
במהלך משימה זו, לא נאמרה לו המטרה שלו עד הרגע האחרון, והוא נאלץ לעבור ארבעה ימים ושלושה לילות אשר בהם זחל 1,500 מטרים עד המטרה.
ב-1967 הוא חזר לארצות הברית, אולם ב-1969 הוחזר לווייטנאם כמפקד מחלקת צלפים.
ב-16 בספטמבר של אותה שנה, נפגע הטרקטור האמפיבי שבו נסע הת'קוק יחד עם חיילים נוספים ממוקש נגד טנקים.
הת'קוק הפגין אומץ רב כאשר גרר מהרכב הבוער את שבעת חבריו, אשר כולם סבלו מכוויות קשות.
עבור פעולה זו, הוא קיבל את לב הארגמן, וכמעט 30 שנה מאוחר יותר גם את כוכב הכסף.
כל שמונת הפצועים פונו במהירות לבית חולים בטוקיו, ובהמשך לסן אנטוניו, טקסס.
הת'קוק החזיק במשך שנים רבות בשיא הצליפה הארוכה ביותר, כאשר הרג לוחם אויב בירי מטווח 2,286 מטר בירי ממקלע כבד M2 בראונינג בקליבר 0.5 אינץ' שעליו הותקנה כוונת טלסקופית.
שיא זה נשבר רק במאה ה-21 במלחמת אפגניסטן (2001–2014) נגד אל-קאעידה ושלטון הטאליבאן, שהתאפיינה בלחימה בהרים גבוהים (גובה של למעלה מ-2 קילומטר מעל גובה פני הים), דבר שהאריך את טווח הירי של רובי צלפים באורך ניכר ותרם לשבירת השיא מספר פעמים.
לאחר סיום מלחמת וייטנאם, הת'קוק עזר להקים בית ספר לצופים ולצלפים בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו.
בשל הפציעות הקשות שנגרמו לו במהלך המלחמה, הוא סבל מכאבים כמעט תמידיים, אך הוא המשיך לאמן צלפים.
בשנת 1975, בריאותו החלה להתדרדר והוא אובחן כחולה טרשת נפוצה.
הוא נשאר בצבא אולם בריאותו המשיכה להתדרדר והוא נאלץ לפרוש רק 55 ימים לפני שירות של 20 שנים, מה שהיה הופך אותו זכאי לקבל פרישה מלאה.
בעקבות פרישתו, הוא נפל לדיכאון משום שחש שהצבא בעט בו החוצה.
במהלך תקופה זו, אשתו ג'ו כמעט עזבה אותו, אולם לבסוף החליטה להישאר עמו.
בסופו של דבר אימץ הת'קוק תחביב בדמות ציד כרישים מקומיים, אשר עזר לו להתגבר על הדיכאון.
הוא המשיך לספק עצות בנוגע לצליפה ליחידות צבא ומשטרה אמריקניות כדוגמת צוות 6 של אריות הים.
באוטוביוגרפיה שכתב, הוא טען שראה את כישורי הצלפות שלו כמסע ציד, ולא כהרג.
הוא טען שהוא לא נהנה מהרג של בני אדם, ונהג לחשוב שאם לא יהרוג את האויב, הוא יהרוג את חבריו.
הת'קוק נפטר ב-23 בפברואר 1999, בווירג'יניה ביץ', וירג'יניה, מטרשת נפוצה.
בנו, התגייס גם כן לנחתים, וכמו אביו, פרש בדרגת סמל.
קרלוס הוגו, דוכס פארמה (בספרדית: Carlos Hugo de Borbón; 8 באפריל 1930 – 18 באוגוסט 2010), היה ראש בית בורבון-פארמה משנת 1977 ועד מותו.
קרלוס הוגו היה קרליסט, וטען לזכותו לכתר ספרד.
נישואיו לאיריינה, נסיכת הולנד בשנת 1964 גרמו למשבר חוקתי בהולנד.
קרלוס הוגו נולד ב-8 באפריל 1930 בפריז, לסאווריו, נסיך בורבון-פארמה ולמדלן בורבון-בוסה בתם של ז'ורז' דה בורבון, רוזן לינייר ומארי ז'אן דה קרט דה קיליאן.
בשנת 1952 טען אביו לזכותו על כס המלוכה הספרדי כ"חבייר הראשון" כיורש הענף הקרליסטי, אך הדיקטטור הספרדי פרנסיסקו פרנקו התעלם ממנו, ובחר אחר כך בחואן קרלוס, נסיך אסטוריאס להיות יורשו.
ב-5 במאי 1957 הכריז אביו על קרלוס הוגו כנסיך אסטוריאס ודוכס סן חיימה, ובפברואר 1964 נטל קרלוס הוגו את התואר דוכס מדריד.
במהלך שהותו במדריד פגש קרלוס הוגו את איריינה, נסיכת הולנד, בתם של ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד ויוליאנה, מלכת הולנד, אשר הגיעה לספרד ללמוד ספרדית.
בשנת 1963 המירה איריינה את דתה מנצרות פרוטסטנטית לנצרות הקתולית בחשאיות, ודבר זה התגלה לראשונה כאשר צלם של עיתון מקומי באמסטרדם פרסם תמונה שלה בכנסייה קתולית.
אמה התנגדה לקרלוס הוגו, ומערכת יחסים זו הביאה את הנסיכה להיות במרכז תשומת לב התקשורת העולמית.
ב-29 באפריל 1964 התחתנו קרלוס הוגו ואיריינה ברומא, אולם אף אחד מבני משפחת המלוכה ההולנדית לא הגיעה לחתונה.
באותה שנה מת אביו סאווריו, נסיך בורבון-פארמה, וקרלוס הוגו ירש את תאריו.
בסוף שנת 1977 הותר לקרלוס הוגו לחזור לספרד, ובתחילת 1978 קיבלה גם איריינה לחזור לביתה.
בשנת 1979 נטש קרלוס הוגו את טענותיו לכתר ספרד, ובשנת 1980 פרש מהחיים הפוליטיים.
בשנת 1981 התגרש קרלוס הוגו מאשתו, והיא חזרה להתגורר בהולנד, בעוד קרלוס הוגו המשיך להתגורר בספרד.
בשנת 2002 תרם קרלוס הוגו את הארכיון של ביתו לארכיונים ההיסטוריים הלאומיים של ספרד, ובשנת 2003 הוא נטל לעצמו את התואר "רוזן מונטמוליין".
בפברואר 2008 נחשף כי קרלוס הוגו חולה בסרטן, וב-18 באוגוסט 2010 הוא מת בביתו בברצלונה.
ב-29 באפריל 1964 התחתן קרלוס הוגו עם איריינה, נסיכת הולנד, בתם של ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד, ויוליאנה, מלכת הולנד, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
קרלוס הורסט אלברטו פולדנר ברוינה היה חייל ארגנטינאי ממוצא גרמני בדרגת האופטשטורמפיהרר באס אס, דמות מפתח בהברחתם מאירופה של פושעי מלחמה נאצים.
הוא נולד למשפחה של גרמנים מהגרים בבואנוס איירס.
בשנת 1922, פולדנר חזר לגרמניה.
בהוראת מפקד SD, וולטר שלנברג והיינריך הימלר החל ללמוד דרכים אפשריות להברחת הנאצים מגרמניה.
מאז 1945, בתמיכת נשיא ארגנטינה חואן פרון, החל להבריח מאירופה פושעי מלחמה נאצים לאמריקה הלטינית, במיוחד נודע בכך שסייע להימלטותו מגרמניה של אדולף אייכמן כחלק מרשת "נתיבי העכברושים".
ייסד חברה בשם CAPRI (ראשי תיבות בספרדית ל: Compañía Argentina para Proyectos y Realizaciones Industriales – Fuldner y Cía), שעסקה בשיפוץ ובניית תחנות הידרואלקטריות ושימוש במשאבים טבעיים עבור תיעוש המדינה.
בארגנטינה ובספרד ברוב המקרים היה ידוע בשם קרלוס פולדנר, בגרמניה נודע בשם הורסט פולדנר.
קרלוס לוז נולד בעיר טרס קוראסואס, מדינת מינאס ז'ראיס, הרפובליקה הברזילאית הראשונה, בשנת 1894. משפחתו הייתה בעלת היסטוריה של מעורבות בפוליטיקה הלאומית; סבו מצד אמו היה המדינאי סזאריו דה עסיס קוימברה מתקופת האימפריה הברזילאית ונוסף על כך היה גם אחיינו של הסנאטור חואקים דה לוז מצד אביו.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הפדרלית במינאס ז'ראיס.
הוא סיים את לימודי המשפטים בהצלחה בשנת 1915.
לאחר סיום לימודיו החל לשמש בתור עובד מדינה.
הוא היה חבר במועצה המנהלית של הכלכלה הפדרלית בריו דה ז'ניירו (דאז שימשה בתור בירת המדינה קודם להקמת ברזיליה), ומנהל תיק המשכנתאות של המועצה המנהלית בין השנים 1937–1938. לוז הפך לסגן נשיא ומאוחר יותר לנשיא בנק החסכונות הפדרלי מטעם ממשלת ברזיל בשנים 1939–1945 עת שלטונו הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס .
קרלוס לוז היה אחד מהמייסדים וחבר ההנהלה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של מינאס גאריס (PSD), הוא נבחר לסגן יושב ראש המפלגה בשנת 1945, אך הוא לא נכנס לתפקיד, מכיוון שהוא מונה לשר המשפטים והפנים זמן קצר לאחר מכן בידי הנשיא הנבחר גספאר דוטרה.
לוז כיהן בתפקיד במשך כשמונה חודשים.
כשהוחלף במשרד, הוא חזר לתפקידו הקודם בתור סגן יושב ראש המפלגה.
לפני שהתקבל מחדש לתפקיד, נבחר בשנית בידי חברי הקונגרס הלאומי של ברזיל מטעם המפלגה.
ב-1947 הוא נבחר לבית הנבחרים של ברזיל ובפברואר 1955 מונה ליושב ראש בית הנבחרים, תפקיד אותו מילא במשך כתשעה חודשים.
בנובמבר 1955, בעקבות נבצרותו הרפואית של הנשיא קפה פיליו והיעדרו של סגן נשיא (כיוון שפיליו מונה לנשיאות מתפקיד סגן הנשיא לאחר שקודמו בנשיאות, ז'טוליו ורגאס, התאבד בעת מילוי תפקידו), הוא מונה לממלא מקום הנשיא.
על פי חוקת 1946, יושב ראש בית הנבחרים יממש את נשיאות הרפובליקה בהיעדר נושא המשרה וסגנו.
כך, כנשיא הלשכה, קרלוס לוז קיבל על עצמו זמנית את נשיאות הרפובליקה ב-8 בנובמבר 1955, כמחליפו החוקתי של קפה פיליו.
ב-11 בנובמבר 1955, כתוצאה מהתנועה הפוליטית-צבאית שהונהגה על ידי הגנרל לוט, שר המלחמה, הודח קרלוס לוז, בנימוק שהוא קשור לכת צבאית שמטרתה הייתה למנוע את כניסתו של הנשיא הנבחר, ז'וסלינו קוביצ'ק, לתפקיד.
לוז הודח והוחלף בנשיאות על ידי נראו דה אוליביירה ששימש קודם לפני כן כנשיא הסנאט, הבית העליון של הקונגרס הלאומי של ברזיל.
אוליברייה כיהן בתפקיד ממלא מקום הנשיא במשך שלושה חודשים עד להשבעתו של הנשיא הנבחר ז'וסלינו קוביצ'ק בתחילת שנת 1956. בחייו האישיים לוז התחתן פעמיים, בפעם השנייה לאחר מותה של אשתו הראשונה.
לוז נותר מעורב בפוליטיקה הברזילאית עד לפטירתו בשנת 1961 אך היה חסר סמכות פוליטית נרחבת ונדחק לצדי הפוליטיקה הפדרלית.
קרלוס דוד ואלדז הוא זמר ושחקן קולומביאני-אמריקאי, הידוע בשל גילום תפקידו של סיסקו רמון / וייב בסדרת הטלוויזיה "הפלאש" (2014–2021).
ואלדז נולד בעיר קאלי שבקולומביה, וגדל במיאמי, פלורידה.
בגיל 12 עבר למרייטה, ג'ורג'יה.
ואלדז למד באוניברסיטת מישיגן עם שחקנים מקבוצת התיאטרון StarKid Productions, והשתתף בשנת 2009 במחזמר "אני ודיק".
במופע זה ניגן בתוף בס, כמו גם ב"מחזמר מאוד פוטרי".
בנוסף השתתף במחזמר "אלף לילה ולילה (גרסת הפופ)".
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2011, החל ואלדז לעסוק בתיאטרון.
בין השנים 2009–2011 השתתף בהפקות תיאטרליות כמו "היי סקול מיוזיקל" ו"זמר החתונות".
הוא היה גם שחקן מחליף בסיבוב ההופעות הלאומי של ג'רזי בויז.
ממרץ 2013 ועד מרץ 2014 הוא גילם את התפקיד של אנדריי במחזה המוזיקלי, שבו הופיע גם על פסנתר, גיטרה, יוקלילי, בס וכלי הקשה שונים.
בשנת 2013, היה מועמד לפרס טוני על מוזיקה.
בשנת 2014 הופיע ואלדז לראשונה בטלוויזיה בסדרה האמריקאית "החץ", לפני שהופיע בסדרת הספין אוף הפלאש, בתפקיד של פרנסיסקו "סיסקו" רמון - מהנדס מוכשר.
בחודש יוני 2015 דיבב ואלדז את קולו של סיסקו רמון בסדרת הרשת "ויקסן".
+שנהמחזהתפקידהערות2011–2012ג'רזי בויז (אנ')סווינגסיבוב הופעות לאומי2013–2014פעם אחת (אנ')אנדרייתיאטרון ברודוויי2015Zorbaפאבלניו יורק סיטי סנטר (אנ')
קרלוס וידאל (בספרדית: Carlos Vidal; 24 בפברואר 1902 – 7 ביוני 1982) היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'ילה במונדיאל 1930.
וידאל נולד בואלדיביה שבצ'ילה ב-24 בפברואר 1902. הוא התחיל את קריירת הכדורגל בקולו-קולו וב-1933 עשה סיבוב הופעות ארוך ברחבי אמריקה עם אאודקס איטליאנו.
הסיבוב התחיל ב-29 בינואר 1933 והסתיים עם חזרת הצוות מניו יורק ב-25 באוקטובר אותה שנה.
מאוחר יותר ב-1934 וידאל עבר למגאיאנס, תמורת סכום יוצא דופן לאותה תקופה של 17,000 פזו, וזכה עימה פעמיים ברציפות באליפות צ'ילה מאז שהגיעה ועזב אותה.
במדי נבחרת צ'ילה השתתף לראשונה במונדיאל 1930. וידאל עשה היסטוריה כשכבש את השער הראשון לזכות הנבחרת בטורניר המונדיאל, בניצחון 0–3 על מקסיקו אותו סיים עם צמד.
במשחק הבא הוא החמיץ פנדל בניצחון 0–1 נגד צרפת וצ'ילה סיימה את הטורניר בשלב הבתים עם הפסד במשחק העלייה לארגנטינה.
וידאל נקרא שוב לשחק בקופה אמריקה 1935 בו צ'ילה הפסידה את כל המשחקים.
אליפות סנטיאגו (לא רשמי): 1930
קרלוס וילה נובה (בפורטוגזית: Carlos Manuel Vila Nova; נולד ב-27 ביולי 1959) הוא נשיא סאו טומה ופרינסיפה המכהן משנת 2021.
קרלוס וילה נובה נולד בעיירה בחוף הצפוני של האי סאו טומה.
הוא השלים לימודי בית הספר בבירת המדינה.
בהמשך הוא למד הנדסת תקשורת באוניברסיטה באוראן שבאלג'יריה.
לאחר סיום הלימודים בשנת 1980 הוא חזר למולדת והתחיל לעבוד בתחום המחשוב בשרות הציבורי.
הוא עבר כמה השתלמויות באירופה ומונה למנהל מחלקת מחשוב באגף הסטטיסטיקה הממשלתי.
בשנת 1988 הוא החליט לעזוב את השרות הציבורי ונכנס לתחום מלונאות.
בשנת 1992 הוא קודם למנהל בית מלון.
בהמשך הוא הקים סוכנות נסיעות.
קרלוס וילה נובה עבד בתחום התיירות עד שנכנס לפוליטיקה בשנת 2010 כאשר התפקד למפלגה חדשה "פעילות דמוקרטית עצמאית" שהוקמה לקראת הבחירות.
בשנת 2010 וילה נובה מונה לשר לעבודות ציבוריות ומשאבי טבע.
הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 2012 כאשר ממשלה בה הוא כיהן נפלה באי-אמון בפרלמנט.
בשנת 2014 לאחר הבחירות מפלגתו זכתה ברוב קולות הבוחרים והקימה ממשלה חדשה.
הוא מונה לשר התשתיות והסביבה.
בשנת 2018 הוא נבחר לפרלמנט.
בשנת 2021 קרלוס וילה נובה היה מועמד המפלגה למשרת הנשיא.
הוא זכה בבחירות תוך קבלת 58% מהקולות.
קרלוס וילה נובה התחתן בשנת 1987 והוא אב לשתי בנות.
קרלוס דל סרו גרנדה (בספרדית: Carlos Del Cerro Grande; נולד ב-13 במרץ 1976) הוא שופט כדורגל ספרדי לשעבר, שהיה חבר בדרג שופטי העילית של אופ"א.
ב-15 ביוני 2021, שפט דל סרו לראשונה במשחק בין-לאומי גדול.
הוא ניהל את המשחק בין הנבחרות צרפת וגרמניה במסגרת משחקי שלב הבתים של יורו 2020. לאחר המשחק, הוא ספג ביקורות רבות על כך שלא שרק לפנדל לטובת נבחרת צרפת בעקבות עבירה שעשה שחקן נבחרת גרמניה.
קרלוס מנואל פליקס מואדס (בספרדית: Carlos Manuel Félix Moedas; נולד ב-10 באוגוסט 1970) הוא מהנדס, כלכלן ופוליטיקאי פורטוגזי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD), ראש עיריית ליסבון הנוכחי.
בין השנים 2014 ל-2019 כיהן מואדס כנציב האיחוד האירופי הממונה על תיק המחקר, המדע והחדשנות, תחת נשיאותו של ז'אן-קלוד יונקר.
לפני כיהן בממשלתו של פדרו פאסוש קואליו (בין השנים 2011–2014).
במרץ 2021 הכריז מואדס על מועמדותו לראשות עיריית ליסבון בבחירות המקומיות שהתקיימו ב-26 בספטמבר באותה שנה, וזכה בתפקיד.
נולד לאב עיתונאי קומוניסטי ואם תופרת בבאז'ה, אלנטז'ו שבדרום פורטוגל.
למד באוניברסיטת ליסבון, וסיים ב-1993 תואר בהנדסה אזרחית מהמכון הטכני הגבוה .
הוא היה אחד הסטודנטים הפורטוגזים הראשונים שהשתתפו בתוכנית ארסמוס של האיחוד האירופי לחילופי סטודנטים ולמד במסגרת הגרנד אקול "אקול דה פונט פריז־טק" .
לאחר סיום לימודיו, עבד מואדס כמנהל פרויקטים עבור קבוצת סואץ בצרפת בין השנים 1993–1998. לאחר מכן למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הארווארד, אותו סיים ב-2000. אז חזר לאירופה ועבד בתחום מיזוגים ורכישות בגולדמן זקס.
לאחר מכן עבד בחטיבת מימון הנדל"ן של בנק ההשקעות אירוהיפו .
באוגוסט 2004 שב לפורטוגל, והצטרף כשותף מנהל לחברת ייעוץ הנדל"ן אגיר ניומן פורטוגל (Aguirre Newman Portugal).
ב-2008, פרש והקים חברת ניהול השקעות משלו, בשם 'קרימסון אינווסטמנט מנג'מנט' (Crimson Investment Management).
בעקבות משבר החוב האירופי, מונה מואדס אחראי על יחידת המחקר הכלכלי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD).
הוא הוביל יחד עם הכלכלן (ושר האוצר) אדוארדו קטרוגה את המשא ומתן מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לקראת תקציב המדינה של פורטוגל לשנת 2011. לאחר מכן נבחר על ידי המפלגה לרשימת המועמדים לפרלמנט מטען מחוז בז'ה.
בבחירות שהתקיימו ב-5 ביוני 2011, ניצח והיה לנציג הראשון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שניצח במחוז בז'ה מאז 1995. ב-21 ביוני 2011, יום לאחר כניסתו לפרלמנט, מונה בידי פדרו פאסוש קואליו כחבר בממשלתו.
במרץ 2021 הכריז מואדס על מועמדותו לראשות בירת פורטוגל, ליסבון.
הוא ניצח בבחירות המוניציפליות שנערכו ב-26 בספטמבר של אותה שנה.
ונכנס לתפקידו ב-18 באוקטובר 2021.
בבחירות שנערכו ב-12 באוקטובר 2025 נבחר לכהונה שנייה.
קרלוס אלברטו דה סוסה לופז (בפורטוגזית: Carlos Alberto de Sousa Lopes; נולד 18 בפברואר 1947) הוא אתלט עבר פורטוגלי.
אלוף האולימפי המבוגר ביותר שזכה במרתון אולימפי.
קרלוס לופז נולד ב-1947 בעיירה וילדמוינהוז (Vildemoinhos) שלייד העיר וויזו (מחוז סנטרו , פורטוגל) למשפחה קשת יום והיה הבכור בין שבעה אחים.
בנעוריו התמחה ועבד בתחום סיתות אבן כדי לעזור בפרנסת משפחתו.
במקביל חלם על קריירה ספורטיבית בכדורגל אך לאחר שאביו התנגד לכך פניה לעסוק באתלטיקה.
ב-1967 הוזמן לנבחרת האתלטיקה של מועדון הספורט ספורטינג ליסבון ולשם כך עזב את בית הוריו ועבר לגור בליסבון שם עבד תחילה כמנעולן ובהמשך במשרה חלקית בבנק מקומי.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום 33 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 30:05.64 דקות ובמקום 30 בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:54.83 דקות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה לא סיים לופז את ריצת 10,000 מטר.
באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה בצ'פסטו, ויילס זכה במדליית זהב (12 ק"מ) בתוצאה של 34:47.8 דקות לפני טוני סימונס (35:04 דקות) וברני פורד (35:07 דקות), שניהם מאנגליה.
באולימפיאדת מונטריאול זכה במדליית כסף בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:45.17 דקות, אחרי לאסה וירן מפינלנד (27:40.38 דקות) ולפני ברנדן פוסטר מאנגליה (27:54.92 דקות).
באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה בדיסלדורף, גרמניה המערבית, זכה במדליית כסף (12.3 ק"מ) בתוצאה של 37:48.2 דקות, אחרי ליאון שוטס מבלגיה (37:43 דקות) ולפני דטלף אולמן מגרמניה המערבית (37:52.2 דקות).
לופז לא השתתף במשלחת מפורטוגל לאולימפיאדת מוסקבה בשל פציעה.
בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה קבע בריצת 10,000 מטר שיא אירופה חדש של 27:24.39 שיפור לשיא של בן ארצו פרננדו ממדה .
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון סיים במקום רביעי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:47.95 דקות.
באותה שנה החל לרוץ מרתון אך לא הצליח לסיים את מרתון ניו יורק לאחר שנתקל באחד ממפקחי המסלול.
באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה בגייטסהד, אנגליה זכה במדליית כסף (11.994 ק"מ) בתוצאה של 36:52 דקות, אחרי בקלה דבלה מאתיופיה (36:52 דקות) ולפני סום מוגה מקניה (36:52 דקות).
במרתון רוטרדם זכה במדליית כסף בשיא אירופה חדש של 2:08:39 דקות, אחרי רוברט דה קסטילו מאוסטרליה.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, סיים במקום חמישי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:06.78 דקות.
באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה באיסט רת'רפורד, ניו ג'רזי, ארצות הברית זכה במדליית זהב (12.086 ק"מ) בתוצאה של 33:25 דקות, לפני טים האצ'ינג מאנגליה (33:30 דקות) וסטיב ג'ונס מווילס (33:32 דקות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה במדליית זהב בריצת מרתון בשיא משחקים של 2:09:21 שעות, לפני ג'ון טריסי מאירלנד (2:09:56 שעות) וצ'רלי ספדינג מבריטניה (2:09:58 שעות) ובכך היה לאתלט הפורטוגלי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית.
באליפות העולם במרוצי שדה שנערכה בליסבון זכה במדליית זהב (12.19 ק"מ) בתוצאה של 33:33 דקות, לפני פול קיפקוטץ' מקניה (33:37 דקות) ווודאג'ו בולטי מאתיופיה (33:38 דקות).
במרתון רוטרדם שנערך באפריל זכה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:07.12 דקות, שיפור של 53 שניות לשיא בן השנה של סטיב ג'ונס.
שיאו של לופז נשבר באפריל 1988 על ידי בלאיינה דינסאמו מאתיופיה.
ב-2013 מונה למנהל מחלקת האתלטיקה בספורטינג ליסבון.
זכה באות "הצלב הגדול" של מסדר הכבוד הפורטוגזי "המסדר של הנסיך הנרי" .
קרלוס ויסנטה רובלס (בספרדית: Carlos Vicente Robles; נולד ב-23 באפריל 1999) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה.
הוא משחק בעיקר בעמדת הקיצוני אך הוא יכול גם לשחק כחלוץ.
רובלס נולד בסרגוסה, אראגון, והצטרף למחלקת הנוער של ריאל סרגוסה בשנת 2017. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-24 בספטמבר של אותה שנה, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בהפסד 5-2 נגד בדאלונה.
ויסנטה כבש את שער הבכורה שלו ב-2 בספטמבר 2018, כשהבקיע את הרביעי של בניצחון ביתי 4-0 קאלאמוצ'ה, וסיים את עונת 2018-19 עם עשרה שערים כאשר פספס את ההעפלה בפלייאוף.
ב-5 באוקטובר 2020, הוא חתם על חוזה לשנה אחת עם טאראגונה, ושובץ לקבוצת המילואים.
ב-30 ביוני 2022, ויסנטה חתם עם ראסינג.
הוא השתתף בכל המשחקים במהלך העונה הרגילה, כבש שמונה פעמים כאשר המועדון העפיל לליגת הספרדית השנייה לאחר 15 שנים.
ויסנטה ערך את הופעת הבכורה במסגרת מקצועית ב-12 באוגוסט 2023, בניצחון 1-0 בחוץ על אלצ'ה.
הוא כבש את שער הבכורה במסגרת מקצוענית שלו ב-10 בספטמבר, כשהבקיע את השוויון בפנדל בתיקו ביתי 2-2 נגד ויאריאל ב'.
ב-22 בדצמבר 2023, ויסנטה הצטרף לקבוצת הלה ליגה דפורטיבו אלאבס תמורת דמי העברה של 600 אלף יורו, כשחתם על חוזה לשלוש וחצי שנים עם המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-2 בינואר שלאחר מכן, כשהחליף את אנטוניו בלנקו בתיקו 1-1 בחוץ נגד ריאל סוסיאדד.
אחיו התאום של ויסנטה, דויד, כדורגלן אף הוא, המשחק בעמדת המגן הימני.
קרלוס מבורבון מבקר את האפיפיור בנדיקטוס הארבעה־עשר בבית הגן של הקווירינאלה הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האיטלקי ג'ובאני פאולו פאניני.
הציור הוזמן על ידי קרלוס מבורבון בשנת 1746 והושלם באותה שנה.
היצירה מתארת את ביקורו של קרלוס ברומא לאחר ניצחון הבורבונים על האוסטרים בקרב ולטְרי בשנת 1744 - קרלוס והאפיפיור היו ידידים עוד קודם לכן, וחתמו על קונקורדט (הסכם בין הכס הקדוש למדינה) בשנת 1741.
ציור זה מתאר סצנה מהביקור ההיסטורי של המלך קרלו השביעי מנאפולי (לימים קרלוס השלישי, מלך ספרד) אצל האפיפיור בנדיקטוס הארבעה-עשר, שאירע בנובמבר 1744, זמן קצר לאחר ניצחונו של המלך בקרב ולטְרי נגד האוסטרים.
הביקור התרחש בבית הגן של קווירינאלה, ומהווה רגע לא-רשמי ומלא דינמיקה אנושית בתוך אירוע בעל משמעות פוליטית ודתית עמוקה.
פניני, שנכח ככל הנראה באירוע עצמו, יצר את הציור על סמך רישומי הכנה מוקפדים.
זוהי סקיצה מצוירת ויחידה מסוגה ששרדה, המשקפת את יכולתו המרשימה של פניני בציור דמויות ותפאורות.
היא נחשבת לבעלת ערך אמנותי והיסטורי רב בזכות האותנטיות, החיוניות, והפרטים המרובים שבהם השתמש כדי לתעד את המעמד.
הציור מראה שינויים בין הסקיצה לבין הגרסה הסופית – בהם השמטת ענף עבות, שינוי במנח הדמויות (כמו צעיר שמושיט כובעו לעבר מזרקה), הוספת חיילים במדי משמר מלכות נאפוליטני, והסרת פרטים משניים שברישום.
התוצאה היא סצנה שמאזנת בין תיעוד ריאליסטי לבין קומפוזיציה תיאטרלית מוקפדת, המשלבת את סגנון הרוקוקו עם עומק אמוציונלי.
הציור מתאר את קרלוס מבורבון בעת ביקורו אצל האפיפיור בנדיקטוס הארבעה־עשר, המתארח בבית הגן של ארמון הקווירינאלה.
במרכז היצירה מופיעות שתי הדמויות המרכזיות, מוקפות בקהל רב של אנשים הצופים בסצנה.
ברקע נראה בית הגן (ה־Coffee House) שבגן הקווירינאלה, המתואר באופן היוצר תחושת עומק באמצעות אשליה פרספקטיבית.
קרלוס אלברטו ויווס רסטרפו Carlos Alberto Vives Restrepo (נולד ב-7 באוגוסט 1961) הוא זמר, כותב שירים ושחקן קולומביאני.
במהלך הקריירה שלו הוא זכה בשני פרסי גראמי ושבעה עשר פרסי גראמי לטיני, וזכה בתואר איש השנה של האקדמיה להקלטות לטיניות בשנת 2024. ויווס זכה במספר פרסים על תרומתו ככותב שירים ומפיק, כולל פרס נשיא BMI, פרס מייסדי ASCAP, והכנסתו להיכל התהילה של המוזיקה הלטינית של "בילבורד".
בשנת 2019, ויווס נבחר למקום ה-45 הן ברשימות האמנים הלטיניים הגדולים בכל הזמנים והן ברשימות האמנים הלטיניים המובילים לשנת 2010 על ידי בילבורד.