tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זה הוביל לפרסום מידע נוסף על פעולות ממשלתיות, תקציבים ותהליכי קבלת החלטות.
מעורבות אזרחים: ארגונים במגזר הציבורי משתמשים בטכנולוגיה כדי לערב אזרחים בתהליכי קבלת החלטות, ומבקשים את תשומת הלב שלהם בנושאי מדיניות ומתן שירותים.
זה הוביל לשיתוף פעולה רב יותר ולשיפור מתן השירות.
מיקור המונים: ארגוני המגזר הציבורי משתמשים במיקור המונים כדי לאסוף רעיונות ומשוב מאזרחים.
זה הוביל לפיתוח מדיניות ושירותים חדשים העונים טוב יותר על צורכי האזרחים.
טכנולוגיות המידע העצימו את האזרחים להשתתף בתהליכי קבלת החלטות, להביע את דעתם ולתקשר עם גופים ממשלתיים באמצעות פלטפורמות מקוונות, ובכך לקדם ממשל דמוקרטי וגיבוש מדיניות כוללנית.
שימוש באתרים ממשלתיים קשור באופן חיובי לשביעות רצון הממשל האלקטרוני ולשביעות רצון האתר, וששביעות הרצון מהממשל האלקטרוני קשור באופן חיובי לאמון בממשלה.
מהפכת המידע שינתה את המגזר הציבורי בשנים האחרונות, והובילה לשינויים משמעותיים באופן שבו ממשלות פועלות ומספקות שירותים לאזרחים.
במבט לעתיד, יש ציפיות גבוהות להמשך התקדמות וחדשנות במגזר הציבורי, כמו גם השלכות אפשריות שיש לקחת בחשבון.
אחת הציפיות המרכזיות לעתיד היא שממשלות ימשיכו להשקיע בבינה מלאכותית ולמידת מכונה כדי להפוך משימות שגרתיות לאוטומטיות ולשפר את תהליכי קבלת ההחלטות.
ציפייה נוספת לעתיד היא השימוש המוגבר בטכנולוגיית הבלוקצ'יין במגזר הציבורי.
לבלוקצ'יין יש פוטנציאל לשפר את השקיפות והאחריות על ידי הפעלת עסקאות מאובטחות ומוגנת מפני פגיעה.
זה יכול להיות שימושי במיוחד בתחומים כמו הצבעה למשל, שבהם יש צורך באבטחה ושקיפות רבה יותר.
עם זאת, יש גם השלכות אפשריות של מהפכת המידע שיש לקחת בחשבון.
אחד החששות העיקריים הוא הפוטנציאל לפרצות נתונים והתקפות סייבר, שעלולות לפגוע במידע רגיש ולערער את אמון הציבור בממשלה.
ממשלות יצטרכו להשקיע באמצעי אבטחת סייבר חזקים כדי להגן מפני איומים אלו.
תוצאה נוספת של מהפכת המידע היא הפוטנציאל לעקירת תפקידים כתוצאה מאוטומציה.
אמנם אוטומציה יכולה להוביל ליעילות רבה יותר ולחסכון בעלויות, אך היא עלולה גם להוביל לאובדן מקומות עבודה במגזרים מסוימים.
ממשלות יצטרכו לשקול מדיניות ותוכניות לתמיכה בעובדים שעלולים להיות מושפעים משינויים אלה.
לכן, ממשלות חייבות להיות פרואקטיביות בהתמודדות עם אתגרים אלו כדי להבטיח שהיתרונות של מהפכת המידע יתממשו תוך מזעור ההשפעות השליליות.
הצלחתו של ממשל אלקטרוני (Government eBusiness) תלויה בהתקדמות הטכנולוגית של העסקים האלקטרוניים (eBusiness).
אוריינטציה עסקית בממשל מחייבת לפתח גישה שירותית שמיישמת תהליכים והליכים מובנים של ניהול קשרי לקוחות Customer Relationship Management ואולי גם ניהול קשרי אזרחים (Citizen Relationship Management), והיא מושפעת מההתפתחויות בסקטור העסקי.
ממשלת ישראל מגלה עניין רב בקידומו של ממשל אלקטרוני, הקרוי בפיה ממשל זמין, ועושה זאת במסגרת מיזם "תהיל"ה" - תשתית הממשלה לעידן האינטרנט.
פעילות זו כוללת את השירותים העיקריים הבאים:
שירות התשלומים הממשלתי: מאפשר תשלום באמצעות האינטרנט של מיסים, אגרות וכדומה.
שירות הטפסים הממשלתי: מרכז את כל הטפסים הממשלתיים שנועדו לשימוש הציבור.
פרויקט הכספת: כלי להעברת מידע אישי מהממשל לאזרח.
מרכז המחשבים ומערכות המידע (או, כמקובל יותר, בראשי תיבות היסטוריים: ממר"ם) היא יחידת מחשבים באגף התקשוב וההגנה בסב"ר בצה"ל.
ממר"ם היא יחידת המחשב הראשונה שנוסדה בצה"ל, ובתור שכזו נתנה שירותי מחשב לחילות צה"ל ולאגפי המטה הכללי.
היחידה נוסדה ב-15 ביולי 1959, לקראת רכישת המחשב הראשון לצה"ל.
פירושם המקורי של ראשי התיבות ממר"ם היה "מרכז מחשבים ורישום ממוכן", אולם במשך השנים חדלו המילים "רישום ממוכן" לשקף את עיקר פעילות היחידה, ולראשי התיבות ניתנו משמעויות חדשות מדי זמן מה, בהתאם לשינוי תחומי פעולותיה של היחידה; ראשי התיבות הנוכחיים מייצגים את השם "מרכז מחשבים ומערכות מידע".
בסיס היחידה נמצא במחנה מקלף ברמת גן.
ב-1954 נבנה המחשב הראשון בישראל במכון ויצמן, "ויצאק", ולמשרד הביטחון הוקצבו שעות חישוב ספורות.
בהמשך קיבל צה"ל שירותי מיכון גם מ-ממ"ס, מרכז מיכון וסטטיסטיקה בצה"ל, אשר נתן שירותים למערכת הביטחון באמצעות ציוד אלקטרומכני (מלווחות, ממיינות וכו').
ההחלטה על רכישת מחשב מרכזי עצמאי לשימוש צה"ל התקבלה בשנת 1958, לאחר שבצה"ל הגיעו למסקנה שממ"ס לא עומד בעומס העבודה ומורכבות החישובים, והמידור של המידע המחושב במכון ויצמן אינו מספיק.
המטה הכללי מינה במרץ 1959 צוות שיבחן הקמת המחשב בצה"ל.
הצוות נשלח לסיור בחברות בחו"ל כדי להשוות בין מחשבים וללמוד את דרכי העבודה.
בראש הצוות עמד מרדכי קיקיון, ועם חבריו נמנה דוד כהן.
באפריל 1959 הוועדה מסרה את המלצתה לרכישת מחשב IBM 709 (בעלות של 2 מיליון דולר) או מחשב מסוג רמינגטון ראנד 1105 (בעלות של 1.5 מיליון דולר), אך חודש לאחר מכן תיקנה את המלצותיה להוסיף לשיקול גם רכישת מחשב פילקו 2000, שהיה בשימוש הממשל האמריקני.
אחת הסיבות להעדפת מחשב פילקו הייתה העובדה שלהבדיל ממתחריו, הוא היה מורכב כולו מטרנזיסטורים, בשעה ש-IBM לא הייתה מוכנה לספק את מחשב הטרנזיסטורים שלה.
ב-26 ביוני 1959 מינה ראש אג"ם, האלוף יצחק רבין, את מרדכי קיקיון, עובד משרד הביטחון, לראש ממר"ם הראשון (שהיה לאזרח הראשון שעומד בראש יחידה צבאית).
באותו יום הוקמה גם ועדה שתגבש מדיניות ותארגן את אופן פעולתה של יחידת ממר"ם.
ב-15 ביולי 1959 פרסם המטכ"ל את צו ההקמה ל"מרכז מחשבים ורישום ממוכן" ובכך הוקמה באופן רשמי יחידת ממר"ם והוכפפה לאלוף יצחק רבין.
קיקיון העיד שההתלבטות קודם לרכישת מחשב יקר לא הייתה קלה, ובאחת מישיבות המטכ"ל שעסקה בסוגיה זו אמר מפקד חיל האוויר עזר ויצמן: "הוא הולך לקחת תרפ"ט מיליונים מהעוגה הביטחונית, תנו לי את הכסף הזה, אני אקים עוד מסלול בחצרים.
מי ייתן תרומה יותר גדולה, הוא עם המחשב או אני עם המסלול הנוסף בחצרים?"
בסוף אפריל 1960 יצאה משלחת של משרד הביטחון וממר"ם לסן פרנסיסקו לערוך מבחני ביצוע למחשב הפילקו.
ב-30 ביוני נחתם בסופו של דבר הסכם לרכישת המחשב "פילקו 211".
המחשב נחשב לרב-עוצמה, במונחי אותה עת, היה בעל זיכרון בגודל 16K מילים של 48 סיביות.
אחד מכינויי המחשב באותה תקופה היה "מוח אלקטרוני" (Brain, כפי שנקרא בארצות הברית באותם ימים), שם שגרם לשבועון "העולם הזה" להעניק את הכותרת "מוח יש – שכל אין" למאמר שמתח ביקורת חריפה על רכישת מחשב בעל עוצמה מופרזת כל כך.
בור מיוחד נבנה בבסיס השלישות ברמת גן לצורך שיכון אולם המחשב הגדול שנדרש לאכלוס המחשב.
ב-1 ביולי 1961 הסתיימה בניית האולם, והמחשב נחת בנמל התעופה בן-גוריון ב-18 ביולי 1961 והובל לאולם המחשב.
זמן מה לאחר מכן נרכש מחשב נוסף, חזק יותר, מדגם "פילקו 212" ואליו צורפו בהמשך שלושה מחשבים קטנים יותר, מדגם "פילקו 1000", שנועדו בעיקר לשרת את אחיהם הגדולים במשימות קלט/פלט.
זמן לא רב לאחר רכישת המחשבים נפסקה פעילותה של חברת "פילקו" בתחום המחשבים, אך מחשביה המשיכו לשרת את ממר"ם במשך יותר משמונה שנים לאחר מכן.
אליהם הצטרפו מחשבים מסדרת IBM System/360 - מחשב מדגם 360/50 (בספטמבר 1967), ולאחריו מחשב מדגם 360/65.
הצורך בשירותי המחשוב בצה"ל עלה בהיקף ניכר במהלך השנים והמחשבים והיקף השירות שניתן על ידי היחידה גדל גם הוא בהדרגה.
ב-1970 התקבלה החלטה בצה"ל על הקמת מערך גיבוי לשירותי המחשוב ובין ממר"ם למרכז למיכון משרדי, שנתן שירותים למשרדי הממשלה, נחתם הסכם להספקת שירותי מחשוב כגיבוי בשעת חירום.
ב-1979 התקבלה החלטה במשרד הביטחון על הקמת מתקן גיבוי ייעודי ("ממר"ם ב'") שאף ישמש כמתקן נוסף שירחיב את שטח אולמות המחשב ויאפשר התפתחות והוספת כוח מחשוב נוסף.
בסמוך לממר"ם פעלו יחידות מחשוב של אגפי צה"ל וחילותיו העיקריים.
כל אחת מיחידות אלה הייתה חלק מהאגף או החיל שאותו שירתה.
ממר"ם עצמה סיפקה בעיקר שירותי תשתית: תפעול המחשב, הדרכה, טיפול במערכת ההפעלה וכדומה.
היחידות החיליות העיקריות שפעלו בראשית ימי ממר"ם היו:
"חוליית אכ"א למחשב" (יא"ל), שהפכה לאחר מכן לממכ"א
"חוליית עיבוד נתונים אפסנאיים" (יענ"א) שהפכה לאחר מכן למענ"א
"חוליית חיל האוויר", שהפכה ל"יחידה 180".
במהלך השנים נוספו יחידות לאגפים נוספים ולחילות נוספים וכן שונו שמותיהן של היחידות המקוריות.
בשנת 1969 הותקן ביחידה 848 מחשב מרכזי ראשון בצה"ל מחוץ לממר"ם, ובהמשך הותקנו מחשבים מרכזיים ביחידות נוספות.
ממר"ם בעשור השני של המאה ה-21
בעשור השני של המאה ה-21, משמשת ממר"ם כיחידת התשתיות המרכזית של זרוע היבשה והמטכ"ל.
עיקר עיסוקה הוא תפעול מרכזי המחשבים, הפעלת מרכז תמיכה כלל-צה"לי בנושא מחשוב, קביעת ארכיטקטורה ופיתוח מערכות תשתית עבור זרוע היבשה וכן ניטור ובקרה של אותן מערכות.
בנוסף לכך, עוסקת היחידה בהכוונה של יחידות הפיתוח החל משלב אפיון הפרויקטים והמערכות ולאורך כל חיי הפרויקט.
בממר"ם משרתים כיום בעיקר חיילים המוגדרים כמנהלי תשתיות מערכות מחשב, תוכניתנים, מפעילי מערכות וטכנאים.
בראשית ימי ממר"ם נחשב המחשב לכלי המהווה פריצת דרך מדעית (ואכן שימש גם לעיבודים מדעיים), ולכן גויסו לשורות ממר"ם והיחידות הנלוות גם חיילים בעלי כישורים מתמטיים בולטים, שהפכו ברבות הימים לפרופסורים באוניברסיטאות, ובהם אסא כשר, שהרן שלח, זהר מנה ואחרים.
תוך שנים מעטות התאקלם המחשב בצה"ל, ומשקלם של המתמטיקאים בממר"ם ירד, לטובת אנשי הניהול והפיקוד הצבאי.
מפקדה השני של היחידה, אל"ם ד"ר מנחם דישון, הוא היחיד שנשא בתואר כפול זה.
בתחילה, ההכשרה וההדרכה במקצועות המחשב התקיימה ביחידת ההדרכה (מדור ובהמשך ענף) שהייתה חלק מממר"ם.
ב-1994 נעשתה הפרדה בין הגופים והוקמה יחידת בסמ"ח, בית הספר למקצועות המחשב.
ב-5 במאי 2013 חזרה היחידה להיות כפופה לממר"ם, אך לאחר מכן הועברה לכפיפות של יחידת מצפ"ן - בית התוכנה הגדול ביחידת לוטם של אגף התקשוב.
בוגרי קורס תכנות, קורס מגן בסייבר וקורס נתמ"מ ובשמו החדש קורס DevOps (ניהול תשתיות מערכות מחשב, בעבר נקרא מפעיל מחשב גדול, מפעיל מערכות מחשב) מכונים "בוגר ממר"ם", מחולקים בין ממר"ם ליחידות המחשוב בזרועות וביחידות הפיתוח השונות.
תחילה הייתה ממר"ם יחידה מטכ"לית.
ב־1994 הועברה לחיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים כחלק מהקמתה של חטיבת המחשוב.
עם פירוקה של חטיבת המחשוב ב־1999, הועברה ממר"ם לכפיפות ישירה של חיל הקשר.
עם הקמת אגף התקשוב ויחידת לוטם ב־2003, ממר"ם הוכפפה לה, תפקידיה ומבניה שונו והיא אחראית כיום על התשתית של מערך המחשוב בצה"ל.
כך חזרה ממר"ם להיות יחידה מטכ"לית, הכפופה ליחידת לוטם באגף התקשוב.
עמותת בוגרי ממר"ם הוקמה בשנת 2007 על ידי קבוצה של בוגרי היחידה.
העמותה מונה למעלה מ-6,400 חברים ומובילה פרויקטי יזמות ותוכניות ייחודיות לבוגרי ממר"ם אשר שרתו בכלל היחידות הטכנולוגיות של צה"ל.
יו"ר העמותה הוא אל"ם (מיל') יצחק מלאך, מפקד ממר"ם לשעבר.
יו"ר הוועד המנהל הוא סא"ל (מיל') יוסי מלמד, בוגר יחידת בסמ"ח.
ממְשית הייתה עיר נבטית ששימשה כתחנת מעבר וכעיר חקלאות על ציר הדרך שירדה לערבה מהרי אדום, עלתה במעלה עקרבים והמשיכה לחברון ולירושלים, או לבאר שבע.
בעיר נמצאו שרידים מכל התקופות הנבטיות שבהן התקיימה לצד שרידים מן התקופה הרומית המאוחרת במהלכה בוצרה העיר, ומן התקופה הביזנטית, שבמהלכה נבנו כנסיותיה.
מקור השם ממשית הוא בשם הרומי-ביזנטי של העיר: ממפסיס.
השם הערבי הוא כרנב (כורנוב), כשמו של משקה חלב, דבש ותמרים.
בממשית התגלה מטמון המטבעות הגדול ביותר שנמצא אי פעם בישראל, 10,500 מטבעות כסף.
נמצאו לשון עופרת של 158 ליבראות ועליה סימני בית היציקה, אגד קטן של פפירוסים הכתובים ביוונית ועוד חפצים שונים.
בשנת 2005 הוכרזה ממשית כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ביחד עם שבטה, חלוצה ועבדת, כחלק מדרך הבשמים.
ממשית היא העיר הנבטית המזרחית ביותר בנגב, והיא רחוקה מן הערים הנבטיות האחרות (כחמישה ק"מ דרומית-מזרחית לדימונה), מהלך יום בדיוק מהתחנה הקודמת בדרך השיירות – מצד חצבה.
העיר נבנתה על סעיף של הדרך הנבטית הראשית העולה מן הערבה ומן המעלה המכונה "מעלה עקרבים הרומי".
היא ממוקמת בבקעה בין רכס חתירה שבו נמצא המכתש הגדול ובין רכס אפעה בנגב.
מסביב לעיר מקורות מים רבים יחסית לאזור מדברי – נחל ממשית, בארות, גבים ותמילות והעובדה הזו בנוסף למיקומה גרמו להפיכתה לעיר חשובה.
השטח שעליו השתרעה ממשית, העיר הנבטית הקטנה ביותר בנגב, גדול רק במעט מארבעים דונם, אולם הפונקציות שמילאה ממשית בתקופה הנבטית מקנות לה מעמד של עיר.
שטח העיר מחולק על ידי ערוץ צר ושטוח לשני חלקים, שבכל אחד מהם נבנו בתי העיר ומוסדותיה.
ככל הנראה, החלק המערבי של העיר, הקרוב יותר לנחל, נחשב יוקרתי יותר.
בלב חלק זה של העיר נבנה "הארמון".
העיר הנבטית הראשונה נבנתה בממשית בתקופה הנבטית התיכונה במחצית השנייה של המאה הראשונה לפסה"נ, כאשר הושלם ייסוד הכוכב הנבטי של שש הערים בנגב.
כמו שאר היישובים הנבטים בנגב, גם ממשית החלה כ"תחנת מסחר" לשיירות שחצו את המדבר מפטרה לעזה.
בתקופה זו התבססה העיר על מסחר, אך גם על חקלאות בבקעה מסביבה ואף בשטחים מרוחקים עד 25 ק"מ מהעיר.
בתקופה הנבטית המאוחרת מילא גידול סוסים את מקום מסחר השיירות, אבל בשתי התקופות לא היה די בבסיס כלכלי זה, והעיר הקטנה והבודדה נזקקה לעזרה נוספת.
את העזרה הזאת נתן, ככל הנראה, בית הספר לאדריכלות שהוקם בעיר.
מן הכתובות הנבטיות הרבות שנמצאו בעבדת ובאתרים אחרים נראה כי הנבטים נזקקו למספר רב של אדריכלים ורבי אומנים בבנייה (בניא בנבטית, ואויקודומוס ביוונית) בזמן המהפכה החקלאית הגדולה, בה החלו שוכני האוהלים לבנות בתי מגורים כמו אלה שנמצאו בממשית.
בשנת 106 אחרי שסופחה העיר לאימפריה הרומית הוצב בה חיל מצב רומי כדי לשמור על חלק מהגבול הדרומי של האימפריה והוקמו מסביבה סכרים גדולים, שניים מהם שרדו עד היום.
המאה השלישית הייתה מאה שנים של משבר ושינויים בממשית.
העיר נפגעה, מן המשבר הכלכלי העולמי.
צבירת המטבעות במטמון חדלה בעשור השלישי של המאה.
בארץ כולה הפסיקו לבנות היפודרומים, ולא נזקקו יותר לסוסי המירוץ של ממשית.
מיעוט של קרקע חקלאית לא איפשר לקיחת חלק חשוב במהפכה החקלאית, אך כמות המים הגדולה אפשרה גידול חזירים כפי שמעידות עצמות החזירים מכל הגילים שנתגלו בבדיקות.
בתקופה הביזנטית (במאה השלישית עד החמישית), בדומה לשאר ערי הנבטים התנצרה אוכלוסיית העיר שמנתה כמה אלפי בני אדם, ונבנו בה שתי כנסיות.
לקראת סוף המאה השישית דעכה ממשית בעקבות הכיבוש המוסלמי והיום נותרו ממנה בעיקר חורבות.
בתקופת המנדט הבריטי, ישבה במקום משטרת סיור, שאת שרידיה ניתן לראות גם כיום.
בשנת 1936 הקימו הבריטים מבנה ששימש את משטרת הרוכבים המדברית, במקום בו ניצבו חורבות מבנה נבטי.
המבנה שוכן ליד המצודה שבקצה הצפון-מזרחי של האתר, ומשקיף על נחל ממשית.
האתר הוזכר לראשונה על ידי אולריך יאספר זטצן בעשור הראשון של המאה ה-19 ובהמשך המאה נחקר במספר הזדמנויות.
סקר יסודי ראשון נערך על ידי הצ'כי אלואיס מוסיל ב-1901. ב-1937 ערכה הקרן הבריטית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה סקר מפורט נוסף בממשית, ובשנים 1956–1957 התקיימו במקום חפירות מטעם האוניברסיטה העברית ורשות הגנים הלאומיים.
בשנת 1972 נפתח המקום לביקורים.
בחפירות בשנים 1993 ו-1994 מטעם רשות העתיקות, נחשף המבנה הקדום שהיה בשימוש עד לרעידת אדמה שהתרחשה באזור בשנת 363, ועל הריסותיו הקימו הבריטים את מבנה המשטרה.
עוד נתגלו שרידיהם של מבנים מהמאה ה-1, שנהרסו באופן יזום מחצית השנייה של המאה ה-2, כדי לפנות מקום למבנים מאוחרים.
שער העיר – שער מקורה, שהיה מוגן על ידי שני מגדלים והשתמר יפה.
השער מופיע במפת מידבא והוא נשרף וחרב במאה ה-7. השער נקבע בחומת העיר שנבנתה בתקופה הרומית ואשר אורכה הגיע ל-900 מטרים.
החומה חוזקה לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר בשנת 363.
הארמון – בית עשירים גדול (משתרע על שטח של 1,000 מ"ר) ומיוחד ובו: חדר משמר, אולם קבלת פנים, גנזך, חדרי משרתים אגף מגורים ועוד.
הסכרים – שלושה נבנו על ידי הנבטים ואחד על ידי הבריטים.
הם יכלו לאגור עשרות אלפי מ"ק מים ששימשו למילוי הברכות והבורות בעיר.
כנסיית נילוס הקדוש – שלושה פתחים הובילו אל חלל הכנסייה מהאטריום שבחזיתה.
צורתה של הכנסייה כשל בזיליקה שבה שלוש ספינות ובקָצֶהָ קבוע אפסיס.
ברצפת הכנסייה מספר פסיפסים באחד מהם כתוב: "אלוהים הושע את עבדך נילוס, אוהב ישוע, אשר יסד (את הבניין) הזה ושמור על בני ביתו" או "אלוהים עזור לאבר (הם) בן זנוביוס השומר על הכנסייה".
כתובות אלה העניקו למבנה את שמו.
כנסיית הקדושים והמעונים – נקראת כך משום שנמצאו בה עצמות אדם, ככל הנראה שריד של פולחן קדושים נוצרי קדום.
הכנסייה הייתה חלק ממנזר, וגרם מדרגות הוביל אל האטריום שבחזיתה.
ברצפת הכנסייה פסיפס ובו נראים שני צלבים, דבר המעיד על כך שהוא קדום לשנת 427, עת נאסר להציג צלבים ברצפת כנסיות.
בכנסיית רחבת טבילה שבה אגן טבילה בצורת צלב למבוגרים ולידו אגן טבילה רבוע קטן לתינוקות.
בית נבטו – הבית הגדול ביותר שהתגלה בעיר.
שטחו 2,000 מ"ר הכוללים חצרות פנימיות וגרמי מדרגות.
הבית זכה לשמו בשל המאפיינים הנבטים הרבים שהתגלו בו.
באחד החדרים השתמרו פרסקאות של דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
במבנה התגלה מטמון של כ-10,800 מטבעות כסף שנאספו והוטמנו בו החל מהמאה ה-1 ועד המאה ה-3. עוד התגלו בו אורוות אשר יכלו להכיל 16 סוסים; אלה שימשו למסחר ולחקלאות המפותחים בעיר.
בריכת העיר – בריכה גדולה בנפח 1,500 ממ"ק.
אורכה 18 מטרים, רוחבה עשרה מטרים וגובהה שלושה מטרים.
בעת חפירתה נמצאה הכתובת: "בשביל פלאביוס גורמוס, בנו של זכריהו, סיימת עבודה אחת מעבודות החובה בשביל הברכה, 25 לחודש דיוס".
בית מרחץ – בית המרחץ כלל שלושה חלקים: פריג'ידריום – החדר ובו המים הקרים, טפידריום – החדר ובו המים הפושרים, קלדריום – החדר ובו המים החמים שהוסק על ידי שרפת עצים מתחת לרצפה מיוחדת.
מצודת העיר – ניצבת בנקודה הגבוהה ביותר בעיר ונועדה לשמור עליה.
בשנות השלושים של המאה העשרים היא פורקה בחלקה ומאבניה נבנתה תחנת משטרת רוכבי הגמלים של הבריטים.
השרידים הנראים כיום, נבנו במאה השנייה, שהיא התקופה הנבטית המאוחרת.
הבנייה הנבטית של אותה תקופה הייתה כה טובה, שעם מעט מאוד תיקונים המתחייבים משינויים באורח החיים, יכלו בני אדם להוסיף להתגורר בעיר עד לסוף תקופת קיומה בתקופה הביזנטית.
האתר הוא גן לאומי מטעם רשות הטבע והגנים.
ממרי (בשמו המלא: Middle East Media Research Institute – המכון לחקר תקשורת המזרח התיכון – בראשי תיבות: MEMRI) הוא מכון מחקר העוקב אחרי אמצעי תקשורת במזרח התיכון.
מרכזו של הארגון בוושינגטון די.
המכון מספק תרגומים מערבית ומפרסית של תכנים המתפרסמים בעיתונות, בטלוויזיה, באתרי אינטרנט ובאמצעי תקשורת אחרים במזרח התיכון, ומבצע ניתוחים מקוריים של מגמות פוליטיות, גאו-פוליטיות, אידאולוגיות, אינטלקטואליות, חברתיות, תרבותיות ודתיות במזרח התיכון, כאשר עבודת התרגום והפקת המסמכים וסרטני הווידאו נעשית במשרדי המכון בירושלים ובתל אביב.
המכון גם עוסק בתרגומים לאנגלית מן העיתונות הרוסית ובפרויקט "עליונות לבנה" (White Supremacy), העוקב אחר גילויי אנטישמיות וגזענות במערב.
תרגומי ממרי ודוחותיו מתפרסמים באנגלית, עברית וצרפתית ויש גם תרגומים לספרדית, פולנית ויפנית.
עוד מיזם של המכון, שהוקם בעקבות פעילותם של ארגון המדינה האסלאמית וארגוני טרור אחרים הוא ה-Jihad Terrorism Threat Monitor) JTTM), העוקב אחר האתרים של ארגונים אלה ופעילותם של ברשתות החברתיות.
ממרי נוסד ב-1998 על ידי נשיאו הנוכחי, אל"ם (מיל.) יגאל כרמון, שהיה קצין בכיר באגף המודיעין של צה"ל ויועץ ראש ממשלת ישראל לענייני טרור, ועל ידי ד"ר מירב וורמסר, חוקרת בכירה במכון הדסון בארצות הברית.
פעילותו של ממרי קיבלה בולטות רבה בעקבות האינתיפאדה השנייה ובייחוד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, עקב התעניינות גוברת של הציבור בעולם המערבי במתרחש בארצות ערב ובמדינות המוסלמיות, שהיו מזוהות עם הגל החדש של טרור אסלאמי וג'יהאדיסטי.
אחרי אירועים אלה התרחבה מאוד עבודת המכון וכך גם צוותו.
ממרי הוא אחד המקורות הבלתי-ממשלתיים היחידים של תרגומים לאנגלית של תכנים המתפרסמים בעיתונות בשפה הערבית או הפרסית.
תרגומי ממרי, הניתוחים והדו"חות שלו, מתפרסמים באתרי האינטרנט והווידאו של המכון וברשתות פייסבוק, טוויטר וטלגרם.
ממרי מצוטט בקביעות באמצעי תקשורת ובעיתונים חשובים ברחבי העולם, אולם בה-בעת עבודותיו עוררו גם ביקורת מצד עיתונאים, עורכים ואקדמאים, הטוענים שמדובר בארגון ציוני-ניצי, הבוחר באופן מגמתי את פרסומיו ולא מדייק בהם.
לפי אתר האינטרנט של ממרי, אלה מטרות המכון ועבודתו:
בהצהרת הכוונות שפרסם ב-1998 כתב המכון שמטרותיו כוללות מניעים ישראליים, ציונים וליברליים, כגון: "ללמוד ולנתח את ההתפתחויות האינטלקטואליות והפוליטיקה בסכסוך הערבי-ישראלי, עם דגש על המימד הישראלי-פלסטיני".
כמו גם: "להקדיש [את המחקר] להכרזה שהערכים של דמוקרטיה ליברלית, חברה אזרחית ושוק חופשי הם רלוונטיים למזרח התיכון ולמדיניות החוץ של ארצות הברית כלפי האזור".
התרגומים והניתוחים של ממרי מתמקדים בתחומים: דמוקרטיה וזכויות אדם, פונדמנטליזם במזרח התיכון, יחסים בין-ערביים, ליברליזם במזרח התיכון, מיעוטים דתיים ולאומיים, ארצות הברית והמערב, הסכסוך הישראלי-ערבי, כלכלה וחברה, פיגועי התאבדות ושהאדה, אנטישמיות, נושא הגרעין באיראן, המשברים במדינות האזור ומעקב אחרי קריקטורות.
בנוסף לתרגומי עיתונות, ממרי מפרסם בקביעות ניתוחים ומחקרים על אירועים במזרח התיכון, ומפיץ אותם, בחינם, באמצעות אתרים בדואר האלקטרוני וברשתות החברתיות לציבור הרחב לעיתונאים ולקובעי מדיניות בישראל ומחוצה לה.
בין המענקים שקיבלה ממרי בארצות הברית בין השנים 1999 ל-2004, נכללים סכומים גדולים מקרנות ימין שמרניות, כגון: $100,000 מקרן רודולף, $100,000 מקרן ברדלי, ו-$5,000 מקרן אולין.
ביוני 2004 הם דיווחו על הכנסה של יותר מ-2.5 מיליון דולר ארצות הברית, וב-2006 דובר על תרומות של כ-3.5 מיליון דולר לשנה.
נכסיהם מוערכים בכ-700 אלף דולר.
מירב וורמסר עזבה בתחילת 2002 והצטרפה למכון הדסון, היא הוחלפה כמנהלת בפועל בידי סטיבן סטלינסקי.
בינואר 2002 מנה המכון צוות של 17 איש פלוס מתרגמים.
באוגוסט 2002 הוא מנה מעל 30, מהם 20 מתרגמים, ועל פי העיתון "גלובס" העסיק הארגון ב-2006 למעלה מ-70 עובדים.
המספר הנוכחי של חברי המכון איננו ידוע.
ממרי אינו מפרסם את זהותם של חברי הצוות, לטענתו בגלל החשש לחייהם עקב איומים.
לדברי יגאל כרמון "הצוות כולל יהודים, נוצרים ומוסלמים שאוחזים במגוון דעות פוליטיות".
חלק ניכר מאנשי הצוות של המכון הם יוצאי קהילת המודיעין בצה"ל.
בין אנשי הוועד המנהל והמייעץ נמנים אנשי מפתח ישראלים ופעילי הסברה ציונים, כגון היו"ר, תא"ל (מיל') מנחם מילסון (בעבר ראש המינהל האזרחי בשטחים), השר לשעבר אהוד ברק, אלי ויזל, נתן שרנסקי וכן אנשי ימין אמריקנים.
ב-22 בדצמבר 2023 התפרסמה באתר ממרי כתבה של יגאל כרמון העוסקת בפרויקט רייבן.
פרויקט זה היה ריגול במימד הסייבר אשר בוצע על ידי איחוד האמירויות על מגוון יעדים, בהם ממשלות אחרות, גורמים צבאיים ופעילי זכויות אדם, שאיחוד האמירויות ראתה בהם סיכון ביטחוני.
הפרויקט החל בשנת 2009 והריגול בוצע על ידי צוות בין-לאומי של תוקפים במרחב הסייבר, אשר כלל עובדים לשעבר של ה-NSA.
בהמשך, הפרויקט עבר לחברה של איחוד האמירויות בשם DarkMatter.
ברנארד ניקולא (Bernard Nicolas), עיתונאי צרפתי, קיבל מסמכים שהתקבלו מהתקיפות שבוצעו על קטר.
הוא פרסם אותם בשנת 2021. מארק אייכינגר (Marc Eichinger), סופר וחוקר איש המודיעין הצרפתי לשעבר, אישר את אמינותם.
לצד הציטוטים השכיחים של פרסומי המכון בעיתונות העולמית, הם עוררו גם ביקורת רבה, אשר מתרכזת על פי רוב בשלוש טענות מרכזיות: הטיה ניצית-שמרנית וציונית; סלקציה מגמתית בבחירת החומרים הקיצוניים ביותר; ואי-דיוקים בתרגום.
עורך המזה"ת של עיתון הגארדיאן הבריטי, בריאן וייטקר, טען כי ממר"י אינו אלא ארגון תעמולה המשרת את האג'נדה הישראלית, ומצניע את ההקשר הציוני של מייסדיו, ראשיו וחוקריו.
פרופ' ג'ואן קול מאוניברסיטת מישיגן כתבה שהארגון "מלקט בתחכום מתוך העיתונות הערבית, אשר משרתת 300 מיליון בני אדם, את המאמרים הכי קיצוניים ומעוררי התנגדות...
ביותר ממקרה אחד ראיתי, לדוגמה, מאמר קנאי בערבית שתורגם על ידי ממר"י, ואילו כשפניתי למקור ברשת, מצאתי שהוא היה באותו עמוד עם מאמרי-אורח מתונים אחרים, הקוראים לסובלנות.
ראש יחידת המודיעין-הנגדי של ה-CIA, וינסנט קניסטררו, אמר שממר"י "סלקטיביים ופועלים כתועמלנים עבור עמדתם הפוליטית, המשתייכת לניצי מפלגת הליכוד.
הם פשוט לא מייצגים את התמונה במלואה".
כתבת הניישן האמריקני כתבה שממר"י "בוחר בהתמדה את הזבל הכי מלא שנאה ואלימות שהוא יכול למצוא, מתרגם את זה, ומפיץ ברשימות אימייל לתקשורת ולחברי הקונגרס בוושינגטון".
דו"ח של "המרכז האמריקני לקידמה" טוען כי ממר"י מקדמת תעמולה אסלאמופובית בארצות הברית, על ידי הפצה של תרגומים סלקטיביים לכמה ארגונים שעושים בהם שימוש, "כדי לטעון שהאסלאם הוא אלים מיסודו ומקדם קיצוניות".
ממרח השחר העולה הוא קרם בטעם שוקולד שמייצרת חברת "השחר העולה" מאז שנת 1955. הממרח הוא אחד ממוצרי הדגל של החברה.
לממרח השחר העולה מעמד מיתי כמעט בציבור הישראלי, כאחד מהמאפיינים המובהקים של ילדות בישראל.
היריבות בינו לבין ממרח מתחרה בשם נוטלה גם היא חלק מההוויה הישראלית.
לרבים יש לא רק העדפה מובהקת לאחד מהם, אלא גם פסילה גורפת של המתחרה.
לממרח השוקולד שתי גרסאות - גרסה חלבית וגרסת פרווה.
ניתן להבדיל בין הגרסאות לפי סוג המכסה המגיע עם המוצר, כאשר המכסה הצהוב מסמל ממרח פרווה והמכסה השקוף או הלבן מסמל ממרח חלבי.
מאמצע שנות התשעים ירדה הפופולריות של הממרח, הן בגלל התחרות עם יצרניות שוקולד נוספות, והן בגלל ההכרה המתרחבת בדבר הנזקים הבריאותיים הנגרמים בשל אכילה מוגזמת של ממתקים.
בנוסף, בעבר הכיל השוקולד החלבי אבקת חלב נוכרי, דבר שמנע מצרכנים רבים המקפידים שלא לאכול רכיב זה מטעמי כשרות את קניית המוצר.
הדבר פגע בפופולריות המוצר כיוון שיצרנים אחרים כגון עלית הפסיקו כליל את השימוש ברכיב מטעמי כשרות.
ב-2014 הושק הממרח החלבי בגרסת מהדרין בהשגחת בד"ץ העדה החרדית ושווק באריזה כחולה.
החל משנת 2020 הממרח החלבי אינו מכיל אבקת חלב נכרי, ויש עליו השגחה של בד"ץ בית יוסף.
ממשל זמין היא יחידה ממשלתית המפתחת אמצעים דיגיטליים עבור ממשלת ישראל, על מנת לאפשר לציבור לצרוך שירותים ומידע ממשלתי באופן מקוון.
תוך שכך, פועלת יחידת ממשל זמין להנגשת שירותים ממשלתיים ומידע לאזרחים ולעסקים, לחיבור גופי הממשל לשירותי אינטרנט ולהבטחת איכות ואבטחת המידע הרגיש המצוי בשרתים.
היחידה הוקמה בשנת 1997, ומהווה חלק מרשות התקשוב הממשלתי שבמשרד ראש הממשלה.
בשנת 2014 דירג האו"ם את ישראל במקום ה-13 מתוך 193 המדינות החברות בארגון ברמת השירותים הדיגיטליים המוענקים לאזרחים.
היחידה מונה כ-400 עובדים, ובראשה עומד יוגב שמני.
יחידת ממשל זמין החלה לפעול במאי 2002, לאחר שממשלת ישראל החליטה על הקמתה כפרויקט.
קדם לה פרויקט תהיל"ה, שהחל כבר בשנת 1997. במרץ 2012 עבר הפרויקט להיות חלק מרשות התקשוב הממשלתי, ובינואר 2015 החל לפעול כיחידה ברשות התקשוב הממשלתי במשרד ראש הממשלה.
פעילות יחידת ממשל זמין מבוצעת על ידי המערכים הבאים:
מערך יישומים: יישום שירותים לציבור על גבי הפלטפורמות הטכנולוגיות הקיימות בממשל זמין, ניתוח מערכות מידע, ניהול פרויקטים וניהול מוקד התמיכה הטכנית המוענקת לאזרחים.
מערך לקוחות ומטה: ניהול הפעילות העסקית עבור האזרחים, בעלי העסקים ומשרדי הממשלה בתחום הרכש וההתקשרויות, משאבי האנוש ותקציב היחידה.
מערך IT: תפעול ותחזוקת תשתית אירוח האתרים והשירותים לאזרח.
תשתיות התקשורת והאינטרנט, כלי ההפצה והדואר.
אספקת תמיכה טכנית בנושאי תשתיות, אבטחת מידע, ניטור מערכות מידע וניטור אבטחת מידע למשרדי הממשלה באמצעות מוקד בקרה הפועל 24 שעות ביממה, לאורך כל ימות השבוע ובמשך כל השנה.
מערך הגנה בסייבר: הגדרת מדיניות אבטחת המידע, ניטור כלל הפעילות בתחום הסייבר תוך ביצוע מחקר ואנליזה פנימיים, בחינות חוסן לאתרי האינטרנט, לתשתיות ולשירותים השונים והטמעת הסמכות בינלאומיות, הסמכות ישראליות והסמכות רגולטוריות.
מערך פיתוח ובדיקות: פיתוח פלטפורמות אפליקטיביות, מוצרים ופרויקטים, וביצוע מחקרים ובדיקות למוצרים אלה.
מערך זהות דיגיטלית: הקמת תשתיות זהות דיגיטלית, תפעולן ותחזוקתן, וביסוס מוקד ידע מקצועי לטכנולוגיות מתקדמות בניהול זהויות בערוצי שירות שונים.
יחידת ממשל זמין מספקת למשרדי הממשלה את השירותים הבאים:
כלי דואר והפצה: השירותים הניתנים במסגרת זו הם סנכרון נתונים בין הטלפון הנייד והמחשב, משלוח הודעות טקסט, ניהול רשימות תפוצה ודיוור, הפצת דואר חיצוני, דואר קב"טים מאובטח והפניית דואר.
מוצרי ענן: פיתוח אוטומציות לתמיכה ב-CI/CD (אינטגרציה רציפה / פריסה רציפה) תשתיות ענן על בסיס פרויקט נימבוס בפלטפורמות Amazon Web Services (AWS) ו-Google Cloud Platform (GCP)
מוצרי פיתוח: המוצרים בקטגוריה זו כוללים סביבות פיתוח וירטואליות, פלטפורמת סקרים ויצירת דפי נחיתה.
תשתיות אינטרנט: פלטפורמות אירוח אתרים וגלישה מאובטחת המוטמעות בשרידות גבוהה ובהקפדה על איכות ההגנה על המידע המסווג הקיים במשרדי הממשלה.
תקשורת מאובטחת: יצירת סביבה מאובטחת להעברת תכנים רגישים הדורשים אבטחת מידע ברמה גבוהה מאוד, ופיתוח מוצרים לזיהוי משתמשים הנעזרים בסביבות המכילים מידע מסווג.
מערך הכספות הוא כלי מרכזי, שנועד לאפשר העברת מידע אישי וטפסים חתומים דיגיטלית ממשרדי הממשלה לאזרחים ולבתי עסק.
מערך זה נועד להחליף את הצורך במשלוח מכתב רשום, זאת על ידי מנגנון לאישור קבלת ההודעה, וזיהוי מוחלט של שולח ההודעה והוכחת אמינותה
שירות הטפסים: פלטפורמת טפסים מקוונים, בה נשמרת רמה גבוהה של אבטחת מידע כדי לוודא שעותק מודפס של הטופס ייחשב כהעתק נאמן למקור.
תשלומים: מערכת מסחר אלקטרוני המאפשרת לכל גוף ממשלתי לנהל שירות תשלומים וירטואלי.
בין סוגי התשלומים הקיימים ניתן למצוא:
תשלום של שוברים והודעות תשלום שנשלחות לאזרח, כגון רישיון נהיגה.
תשלום אגרות ממשלתיות, כמו אגרות של רשם הפטנטים במשרד המשפטים.
רכישה מקוונת של ספרים, סרטים ופרסומים שונים שיוצאים לאור במשרדי הממשלה.
הגשת בקשה לקבלת מידע ממשרד ממשלתי על סמך חוק חופש המידע.
בשנת 2010 בוצעו בשירות התשלומים הממשלתי 2.9 מיליון עסקאות, בשנת 2014 בוצעו 4 מיליון פעולות תשלום ובשנת 2015 4.7 מיליון פעולות, מתוכן 2.6 מיליון פעולות שהן מקוונות במלואן, ללא צורך להגיע ללשכות.
שיעור התשלומים המבוצעים באופן מקוון עמד בשנת 2015 על כ-36%.
Data Gov: פרסום מאגרים המכילים מידע ממשלתי ומיועדים לשמש כבסיסי נתונים לפיתוח אפליקציות על ידי יחידים ועסקים.
עמדות שירות: יצירת זמינות דיגיטלית לאוכלוסיות ללא אפשרות גישה לאינטרנט, וללא תלות בשעות הפתיחה של הלשכות במשרדי הממשלה.
אפליקציות מובייל: פיתוח ועיצוב יישומים לאייפון ולאנדרואיד תוך שמירה על אחידות בין כל משרדי הממשלה.
האפליקציה המובילה היא זו המשמשת לביצוע תשלומים באמצעות טלפון נייד, אשר עלתה לאוויר באפריל 2012, ומאפשרת לאזרח לבצע בקלות תשלומים ממשלתיים נפוצים כמו חידוש רישיון נהיגה ורישיון רכב, תשלום קנסות משטרה, תשלום אגרת טלוויזיה ועוד.
שירות המכרזים המקוונים הממשלתי: שירות המכרזים המקוונים הממשלתי מאפשר למשרדי הממשלה לנהל מכרזים מקוונים, בזמן אמת, מול גופים המעוניינים לספק שירות לממשלה.
המכרזים המקוונים מאפשרים שמירה על שקיפות מול משתתפי המכרז ומעודד תחרות הוגנת ומתן הצעות טובות מאלו שהיו מתקבלות בתנאי מכרז אחרים.
רישוי זמין: מערכת מידע מבוססת שכבות GIS להגשת היתרי בנייה בהתאם לתיקון 101 לחוק התכנון והבנייה, היוצרת ממשק לוועדות התכנון ולמגישי ההצעות ומהווה מרכז בקרה על תהליכים.
לאחר הגשת הבקשה מקבל המשתמש חיווי על התקדמות התהליך, וגורמי הביצוע מקבלים התראות בהתאם.
המערכת משמשת את ציבור עורכי הבקשות, את רשויות הרישוי וגופים נוספים ומלווה אותם בכל שלבי רישוי הבנייה והביצוע של עבודות הבנייה, החל מהגשת בקשה לתיק מידע וקבלת תיק מידע, דרך בקשה להיתר בנייה וקבלת היתר בנייה, ניהול ובקרה על שלבי הביצוע – ועד לקבלת תעודת גמר.
המערכת יוצרת ממשק בין הוועדות המקומיות, גורמים מוסרי מידע - רשות העתיקות, המשרד להגנת הסביבה, חברת החשמל, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, פיקוד העורף, רשות התעופה האזרחית והרשות הארצית לכבאות והצלה – מערכת מבנה אחיד לתוכנית (מבא"ת), רשם המקרקעין, רשם המהנדסים והאדריכלים, רשם ההנדסאים ושרת התשלומים לרשות מקרקעי ישראל.
מערכת רישוי זמין מהווה תחליף לתוכנית ההגשה המודפסת על גבי ניירות, ומאפשרת ניהול מעקב וארכוב מתקדמים.
בשנת 2015 חידשה יחידת ממשל זמין את אתר gov.il.
האתר מכיל שירותים ומידע ממשלתי מכלל משרדי הממשלה תוך מימוש ערכים של נגישות, קוד פתוח ותמיכה בטווח רחב של מכשירים ודפדפנים.
עם כניסתו לתוקף של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות בשנת 1998 נעשו צעדים כדי להחיל את החוק על תחומי החיים השונים, בהם הנגישות לרשת האינטרנט המשמשת כלי מרכזי בחייהם של אנשים עם מוגבלות – כבדי ראייה, כבדי שמיעה ואנשים עם לקויות קוגניטיביות, כמו גם אזרחים שאינם דוברי עברית.
פורטל הילדים "על הגובה!" הוקם על מנת לחבר את הילדים והנוער לנושאים אקטואליים, אזרחיים ולאומיים.
הפורטל הוקם על ידי ממשל זמין ועמותת סנונית, ומאפשר חשיפה לנושאים הנוגעים לחיי הילדים במדינת ישראל, באמצעות משחקים, פעילויות למידה אינטראקטיביות וספרים דיגיטליים.
– הדרכה על שימוש בכסף, צרכנות, חיסכון וניהול תקציב במשפחה, בעסקים, בחברה ובמדינה.
ההדרכה נבנתה בשיתוף עם משרד האוצר.
מחוברים – הדרכה להבנת מסרים המועברים בתקשורת, והדרכה לצפייה ביקורתית בטלוויזיה ובפרסומות, לגלישה חכמה ברשת ולהתנהגות אחראית ובטוחה בעולם רב-ערוצי.
ההדרכה נבנתה בשיתוף עם משרד התקשורת והרשות השנייה.
בית הספר לשוטרים – הדרכה שנועדה להעניק הסברים על תפקידי המשטרה וחשיבות שמירת החוק, ומתן כללי התנהגות בטוחה ואפילו פענוח פשעים.
ההדרכה נבנתה בשיתוף עם משטרת ישראל.
מועד וזיכרון – הדרכה המציגה מידע על ימי הזיכרון של המדינה וימי החג, ופעילויות מתאימות לכל אחד מימים אלה.
ההדרכה נבנתה בשיתוף עם לשכת העיתונות הממשלתית.
חדר החדשות – ממשק שנועד לעודד מעורבות חברתית ואזרחית, ולהעניק לילדים כלים לצריכה ביקורתית של מידע ותקשורת.
זה כל הסיפור – סיפורים ושירים, העוסקים בהתמודדותם של ילדים עם מצבים שונים במהלך חייהם, ונועדו לסייע בפיתוח כישורי חיים ומשאבי התמודדות.
סבבה – הדרכה אינטראקטיבית המדגישה את חשיבות השימוש הנבון במים, משמעותה של הפרדת הפסולת ומיחזור.
ההדרכה נבנתה בשיתוף המשרד להגנת הסביבה.
כחול ולבן – הדרכה לעידוד צריכת מוצרים שנוצרו בישראל.
נבנתה בשיתוף משרד הכלכלה והתעשייה.
בו"ם – הדרכה המציגה את חשיבות ההקפדה על תזונה נכונה בשילוב פעילות גופנית, לשמירה על אורח חיים בריא בקרב הציבור והפרט.
ההדרכה נבנתה בשיתוף עם משרד התרבות והספורט, משרד החינוך ומשרד הבריאות.
אנרגטי – הדרכה בנושא שימוש זהיר בחשמל.
ההדרכה נבנתה בשיתוף עם משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים וחברת החשמל.
כיכר המדינה – הדרכה להכרת מוסדות המדינה והסברים על פעילות מבקר המדינה.
ירושלים שלי – מצגת חווייתית המציגה אתרים מרכזיים בעיר הבירה של ישראל ואת ההיסטוריה שלה.
המצגת נבנתה בשיתוף עם עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים.
ממרח הוא מזון מוצק אך רך במרקם שמאפשר מריחתו בשכבה אחידה (פחות או יותר) על פרוסת לחם או על מאכלים אחרים, להוספת טעם.
קיימים ממרחים בכל הטעמים - ממתוקים עד מלוחים וחריפים.
ממרחים עשויים ממגוון חומרי גלם, ביניהם מוצרי חלב כמו חמאה, שמנת וגבינה (למשל ממרח ליפטאואר), פירות, כמו ריבה וג'לי, ממרחי ירקות או קטניות, כגון באבא גנוש, גואקמולה, מטבוחה, ממרחי בשר כמו פאטה (מכבד) ושמאלץ, ממרחי ביצים כמו סלט ביצים ואפילו ממרחי שמרים כמו מרמייט.
שמות ממרחים כוללים לעיתים את המושגים "סלט", "קרם", "חמאה".
הגבול בין ממרחים למטבלים או רטבים עמום למדי.
דוגמאות למאכלים הנמצאים על גבול זה הם חומוס, ממרח זיתים ("טפנד"), מיונז ורוטב חמוציות (הנאכל עם תרנגול הודו בחג ההודיה האמריקאי).
בישראל של תקופת הצנע הומצא ממרח "חצילים בטעם כבד" שנועד לספק תחליף לכבד קצוץ.
מאכל זה הוא אחד הבודדים מתקופה זו שעדיין נפוץ במטבח הישראלי.
ממרח שוקולד אהוב מאוד על ילדים במדינות שונות, ביניהן ישראל.
נמרח כמילוי לכריכים ואף כציפוי לעוגות.
ממרח הילדים האולטימטיבי בארצות הברית הוא צירוף של שני ממרחים הנמרחים זה על גבי זה על הלחם - כריך חמאת בוטנים וריבה.
הממרח הלאומי של ארגנטינה הוא ריבת חלב.
הוא נמרח לא רק על לחם וכמילוי או ציפוי לדברי מאפה אלא אפילו על גבינה צהובה.
ממרח בטעם שוקולד או שוקולד למריחה או ממרח קקאו הוא ממרח המשמש לרוב למריחה על לחם ומאפים דומים כגון לחמנייה ופיתה, וכן במגדנאות כמילוי למאפים מתוקים ולעוגות.
המוצר אהוד בעיקר על ילדים.
לממרח השוקולד טעם, ריח וצבע כשל שוקולד.
הוא אינו מתמצק אך באחסון בטמפרטורות גבוהות הוא מתפרק.
הממרח כולל סוכר, שמן, שומן רווי, שומן מן הצומח וקקאו, ועשוי להכיל גם חלב ומרכיבי טעם וריח נוספים.
לעיתים הוא כולל אגוזים או דבש.
הממרח עובר במפעל תהליך של ערבוב החומרים, טחינה ולבסוף ערבוב סופי של 10–12 שעות עד שמתקבל מרקם סמיך המתאים למריחה.
שוקולד למריחה נמכר לרוב בצנצנות זכוכית או מכלי פלסטיק.
ממרח זיתים הוא ממרח העשוי זיתים, שכאשר מוסיפים לו צלפים הוא מכונה טַפֵּנָד (Tapenade, מפרובאנסלית tapenas, צלפים).
הממרח לרוב ירוק (כאשר הוא עשוי מזיתים ירוקים) או שחור (מזיתים שחורים), אך קיימים גוונים נוספים בהתאם לסוג הזית ממנו עובד.
לרוב מרקמו חלק וטעמו כטעם הזית הכבוש - חמצמץ וחזק.
כמו כן הממרח מכיל כמות גדולה של שמן זית המהווה את רובו של הממרח.
הטפנד היה נפוץ עוד בתקופת האימפריה העות'מאנית, בעיקר בקרב ארמון המלוכה של האימפריה בתבשילי הדגים - ובמיוחד בדגים המעושנים, והיה מסווג כממרח לעשירי הממלכה באשר הם.
בתקופות מאוחרות יותר נכלל הטפנד, בצורה שונה, ברוב מרכיבי המאכלים הפופולריים שבהם כיכב שמן הזית - אז נהגו פשוט לרסק את הזיתים (ירוקים ושחורים יחדיו) לתוך צנצנת מלאה בשמן זית.
בהמשך נהגו לכתוש את הזיתים שרוסקו בצורה אינטנסיבית יותר, לאחסן בצנצנות - ולמכור בשווקים.
מֶמריסטוֹר (מאנגלית: memristor, הלחם המילים "memory resistor" – "נַגָּד זיכרון") הוא רכיב חשמלי פסיבי שהתנגדותו תלויה בכמות הזרם שעבר בו לפני כן.
לעומת הרכיבים נגד, קבל וסליל, שמימושים קרובים לאידיאליים שלהם קיימים ונמצאים בשימוש נרחב בטכנולוגיה מזה עשרות שנים, המימוש המעשי של ממריסטור נדיר ועד 2008 הוא נחשב תאורטי גרידא.
ממריסטור עשוי מחומר כלשהו העטוף בשתי פיסות של מתכת כלשהי.
תכונותיו התאורטיות של ממריסטור כוללות התנגדות התלויה בהיסטוריה של המתח והזרם בין הדקיו.
לתכונה זו עשוי להיות שימוש בייצור התקני זיכרון דלי הספק, ולכן מתקיים מחקר תאורטי ויישומי נרחב במטרה לייצר ממריסטורים בטכנולוגית VLSI.
מנגד, קיימת טענה כי ממריסטור אידיאלי סותר עקרונות יסוד בתרמודינמיקה בתנאי חוסר שיווי משקל.
המתח כנגזרת השטף (חוק לנץ):
ממשוואות אלו ניתן לשרטט את הדיאגרמה הבאה:
ניתן לראות כיצד הממריסטור מהווה את החוליה החסרה המקשרת בין השטף המגנטי למטען החשמלי.
מכיוון שכך, ניתן לגזור את משוואת הקשר שבין השטף המגנטי למטען, ולקבל שני סוגי ממריסטורים:
, כאשר הוא משתנה המצב של הממריסטור לפי הקשר
ממריסטור אמור להיות רכיב בעל התנגדות חשמלית משתנה, המתבטאת בלולאת חֶשֶׁל (היסטרזיס) כפולה בעקומת המתח־זרם שלו.
ניתן לשנות את התנגדותו על ידי הזרמת זרם חשמלי גדול בממריסטור נשלט מטען (או הפעלת ממתח גדול בממריסטור נשלט שטף), בעוד שעבור זרמים קטנים מספיק, התנגדותו תהיה קבועה, ונוכל למדוד אותה באמצעים המקובלים.
הסיבה לכך היא שהזרמת הזרם (או הפעלת המתח) אמורה לשנות את משתנה המצב של הממריסטור ולכן גם את התנגדותו האפקטיבית, אולם מתחת ל"זרמי סף" ו"מתחי סף" לא יחול שינוי במצבו של הממריסטור.
הדבר דומה לתופעה ידועה ממכניקה בה כוח הפועל כנגד כוח חיכוך סטטי, אינו גורם לתאוצה או שינוי כלשהו, אם הוא אינו גדול מחיכוך סטטי זה.
בשל תכונות אלו, ניתן לחשוב על ממריסטור כעל רכיב מיתוג אפשרי.
על ידי הזרמת זרם רב ולזמן מספיק בכיוון אחד של ההתקן, נוכל לקבוע את התנגדותו לערך אחד, ועל ידי הזרמת זרם בכיוון השני – לערך אחר.
פעולת קריאת המידע, תוכל להתבצע ללא פריקה או טעינה של קבל כמקובל כיום בחלק מן הזיכרונות האלקטרוניים, אלא על ידי הזרמת זרם הנמוך מזרם הסף, ומדידת המתח על ההתקן.
משום כך, עוסקים כיום בתחום זה חוקרים רבים, המקווים לממש ממריסטור בעל תכונות אלו אשר יאפשרו בעתיד צמצום ההספק בהתקנים אלקטרוניים.
התרשים מצד שמאל מתאר ממריסטור נשלט-מטען ובעל מתח סף, שעובר דרכו זרם חילופין.
כאשר מתקיים זרם חשמלי במערכת, אחד האזורים – המסומם (doped) או הלא מסומם (non-doped) – יגדל, בתלות בכיוון ממנו זורם הזרם.
אפיון המתח/זרם של הממריסטור הוא היסטרזיס, כאשר בראשית הצירים מתקבלת רק הנקודה (0,0).
בהיסטרזיס לא מתקיימת תגובה של X אחד ל-Y אחד, אלא שני Y ל-X אחד.
כאשר המתח המופעל על הרכיב גדול ממתח סף כלשהו, אזי הממריסטור מגיע להתנגדות מקסימלית/מינימלית (רוויה) ומתפקד באופן זמני כנגד רגיל.
כאשר המתח חוזר לטווח המתאים, הממריסטור חוזר להתאפיין כהיסטרזיס.
לממריסטורים יש זיכרון, הווה אומר, הם זוכרים את הזרם שעבר בהם בעבר.
גם כאשר הפסיק לעבור בהם זרם, הם מתנגדים בהתאם לזרם ההיסטורי.
ההתנגדויות הקיצוניות של הממריסטור מכונות Ron כאשר ההתנגדות נמוכה ו-Roff כאשר ההתנגדות גבוהה.
במונח ממריסטור השתמש לראשונה ברנרד וידרו בהקשר של רשתות עצביות ב-1960. לאון צ'ואה פרסם ב-1971 את המאמר שקיבע את המונח במשמעותו המוכרת כיום.
צ'ואה הציג את קיומו המשוער של רכיב נוסף על נגד, קבל וסליל, מטעמי סימטריה, וניתח את תכונותיו הצפויות ושימושיו האפשריים.
ב-2008 פרסמו חוקרים מחברת HP, בראשותו של סטן ויליאמס, מאמר במגזין נייצ'ר, בו טענו כי גילו את הרכיב החסר.
המאמר תיאר כיצד התקן תחמוצת טיטניום שהם ייצרו, מגלה תכונות "ממריסטיביות".
נציגים של חברת HP ציינו שעד סוף 2013 ניתן לצפות להשקה של רכיב ממריסטור כהתקן בשיווק מסחרי.
אולם הערכות עדכניות יותר של HP מ-2013 לא צופות שימוש בטכנולוגיה זו לפני 2018. בין שימושיו האפשריים של הממריסטור נמצאים תאי זיכרון , מעגלים חשמליים בתחום תדר רדיו (RF components), מעגלים נוירומורפיים המחקים את פעולת המוח האנושי וביצוע תהליכי לוגיקה.
ב-2012 פרסמו הפיזיקאים פאול מויפלס ורוהיט סוני מאמר בו טענו כי הטכנולוגיה של HP אינה תואמת להגדרה של ממריסטור, ולמעשה ניתן לתארה כקבל כימי, הסובל מאובדן מידע לאורך זמן.
כמו כן טענו כי המאפיינים של ממריסטור אידיאלי סותרים עקרונות יסוד בתרמודינמיקה ותורת האינפורמציה (עקרון לנדאואר).
במאמר אחר נטען כי תכונות הזיכרון של הממריסטורים שמומשו דומות לתופעות זיכרון חלשות בהתקנים קיימים (שאינן רצויות), וכן כי ממריסטור אידיאלי (לו ניתן היה לממשו) אמור לסבול מאבדן מידע כתוצאה מרעשים ותנודות.
צ'ואה, חלוץ המחקר בתחום, פרסם לאורך השנים מאמרים נוספים בהם הרחיב את ההגדרה הראשונית וטען כי תופעות שונות בתחומי האלקטרוניקה ואף בתחומים רבים אחרים (כביולוגיה, כימיה) עונים להגדרות של ממריסטור.
הדמיה של ממריסטור נשלט שטף מבוסס titanium dioxide
בהדמיה שמצד שמאל, מוזרם זרם חילופין בתדירות קבועה דרך ממריסטור ונמדד המתח בין הדקיו.
מתקבל גרף של הזרם שעבר בהתקן בכל רגע כנגד המתח שהופעל בין הדקי ההתקן.
ניתן לראות כיצד באה לידי ביטוי התנגדותו המשתנה של הממריסטור: בעוד שעבור נגד רגיל היו מתקבלים שיפועי מתח/זרם קבועים בערכם, בגרף ניתן לראות שיפועים משתנים.
ממשל צבאי הוא שלטונו המאורגן של צבא במרחב ובאוכלוסייה אזרחית, לאחר מלחמה וכיבוש או כהחלטה של ממשלה חוקית להעביר חלק מסמכויותיה לצבא הכפוף לה, עקב מצב חירום או משיקולים פוליטיים.
ממשל צבאי מתאפיין בקשיחות יחסית, ובשיתוף מועט (אם בכלל) של הציבור הנשלט בהחלטות השלטון.
כמו כן, בממשל צבאי אין הפרדת רשויות מלאה.
מאז מלחמת העולם השנייה רואה הקהילה הבינלאומית בממשל צבאי כורח בל-יגונה שנועד למצבי חירום בלבד ואשר יש לסיימו במהירות האפשרית.
ממשל צבאי בדרך כלל מבטל חלק מזכויות האדם על ידי הגבלת זכות הקניין וחופש התנועה וכן קיצור הליכים משפטיים מקובלים והחלפתם במשפט צבאי.
ממשל צבאי בדרך כלל מחמיר את הענישה, ולפעמים מחמיר את נטל המיסים.
במדינות רבות, הממשל הצבאי מטיל עונש מוות גם על פשעים שעליהם בדרך כלל לא מוטל עונש כזה.
במדינות רבות ממשל צבאי אוכף חוקים מיוחדים, למשל עוצר.
בממשל צבאי מערכת המשפט מוכפפת לצבא, כך שגם אזרחים נשפטים בבתי דין צבאיים.
ממשל צבאי עשוי להנהיג מעצרים בלא משפט, ולהשעות צווי הביאס קורפוס.
הממשל הצבאי הבריטי בארץ ישראל החל בסוף 1917 (תאריך ההתחלה המקובל הוא ה-9 בדצמבר 1917, יום כניסת אדמונד אלנבי לירושלים) ונמשך עד להקמת השלטון האזרחי עם הגעתו של הרברט סמואל ביולי 1920. ממשל זה השתדל לשמר את הסטטוס קוו, ולפיכך עיכב את יישומה של הצהרת בלפור שעוררה התנגדות בקרב הערבים.
במהלך תקופת הממשל הצבאי התחלפו שלושה מושלים שונים וכולם שמרו על מדיניות זו.
במהלך תקופה זו התרחשו גם מאורעות תר"פ.
כמו כן, הופרדה למעשה עבר הירדן משטח המנדט העתידי, על-פי הבנות בין בריטניה למשפחה ההאשמית שמשלה בממלכת חג'אז וגורשה ממנו.
ההפרדה אושרה לבסוף מבחינה משפטית בכתב המנדט שניתן לבריטניה מחבר הלאומים.
הממשל הצבאי על ערביי ישראל
בין 1948 ל-1966 שרר בישראל ממשל צבאי מלא באזורים שבהם מתגוררים ערביי ישראל.
ממשל זה הגביל במידה רבה את חופש התנועה של ערביי ישראל ואת זכויות הקניין שלהם, ועם זאת התיר להם לבחור ולהיבחר לכנסת.
ב-1963 הוקלו התקנות, בעיקר אלה הנוגעות לחופש התנועה, בעקבות קריאה ציבורית רחבה לביטול הממשל הצבאי, שבאה בין השאר לידי ביטוי בארבע הצעות חוק שהוגשו בכנסת לשם ביטולו (של המפלגות: מק"י, מפ"ם, אחדות העבודה - פועלי ציון וחירות).
ב-1966 הכריז ראש הממשלה לוי אשכול על ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
תקנות שעת חירום שנקבעו במערכת החוקים של המנדט הבריטי נותרו בתוקפן.
הממשל הצבאי המצרי שלט ברצועת עזה החל מ-1948 (רשמית מ-1949, תום מלחמת העצמאות) ועד למלחמת ששת הימים, למעט החודשים שלאחר מבצע קדש בהם החזיקה ישראל ברצועה (וכוננה בה ובסיני ממשל צבאי).
הממשל הצבאי המצרי מימש את מדיניותה של ממשלת כל פלסטין שהוקמה באוקטובר 1948 על ידי הוועד הערבי העליון, אולם זו דעכה עם הזמן ופורקה כליל בסוף 1959. מצרים, בניגוד לירדן, לא ניסתה לספח את רצועת עזה לשטחה וכלל לא ניסתה לפתחו.
הממשל הצבאי בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים
במהלך מלחמת ששת הימים, ביוני 1967, כבשה ישראל את יהודה ושומרון, רצועת עזה, רמת הגולן וסיני.
רמת הגולן וסיני נחשבו לפני המלחמה לשטחים בריבונות סוריה ומצרים (בהתאמה), וסיפוח הגדה המערבית לירדן ב-1950 זכה להכרה בינלאומית על ידי בריטניה, עיראק, פקיסטן ומדינות נוספות, אף כי הייתה כלפיו התנגדות מצד ישראל.
בפועל, הנהיגה ישראל בכל השטחים האלה ממשל צבאי בהתאם לאמנת ז'נבה הרביעית, המסדירה את פעילות הצבא בשטחים שנתפסו במלחמה.
יצאו מכלל זה מזרח ירושלים, שעליה החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי לפי צו בהתאם ל.
רצועת עזה הייתה נתונה בממשל צבאי מצרי משנת 1949, כך שהממשל הצבאי הישראלי החליף ממשל צבאי מצרי.
אזור יהודה ושומרון סופח לירדן ב-1950, ואף על-פי שישראל לא הכירה בסיפוח, היא כיבדה אותו דה-פקטו בכך ששמרה על החוק והמשפט הירדני ברוב השטח (אף זאת בהתאם לאמנת ז'נבה הרביעית).
הממשל הצבאי בסיני הסתיים סופית ב-1982, עם החזרת השטח לידי מצרים במסגרת הסכמי קמפ דייוויד.
הממשל הצבאי ברמת הגולן הסתיים עם קבלת חוק רמת הגולן ב-1981, חוק המורה על החלת החוק והמשפט הישראליים בשטח זה.
מאז תחילת שנות ה-80 ועד 1994 פעל בשטחים אלה המנהל האזרחי, שתפקידו היה לנהל את חיי היומיום האזרחיים של התושבים המקומיים.
עם זאת, ההכרעה הסופית בעניינים השונים נותרה בידי הממשל הצבאי.
בעקבות חתימת הסכמי אוסלו בין השנים 1993–1996 הוקמה רשות פלסטינית אוטונומית בחלק מהשטח.
עם זאת, ברוב השטח נותר הממשל הצבאי על כנו, והוא עדיין בתוקף.
בעקבות תוכנית ההתנתקות בוטל הממשל הצבאי ברצועת עזה בתחילת ספטמבר 2005.
בארצות הברית מתיר החוק להכריז על ממשל צבאי בעתות חירום.
יוצאת מכלל זה מדינת טנסי שחוקיה אינם מאפשרים להכריז על ממשל צבאי.
סוגיית הנסיבות שבהן אפשר להכריז על ממשל צבאי נבחנה בבית המשפט העליון של ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
בפסיקה שהתקבלה ב-1866 קבע בית המשפט העליון כי לא ניתן לשפוט אזרחים בבתי משפט צבאיים בתוך ארצות הברית בזמן שבתי המשפט האזרחיים פעילים, ובכך הגבילו את עקרון הממשל הצבאי.
ארצות הברית לא הכריזה על מצב חירום המאפשר ממשל צבאי מ-9 במרץ 1933.
במשך שנים רבות יכלה ממשלת קנדה להפעיל ממשל צבאי באמצעות תקנה המאפשרת לה להכריז מצב מלחמה.
מצב זה הוכרז שלוש פעמים, פעמיים במלחמות העולם ופעם אחת ב-1970 כנגד מהומות של תומכי התפלגות קוויבק שידועה כמשבר אוקטובר.
סמכות זו הוחלפה בסמכות להכרזת מצב חירום ב-1988.
חוקת סין נותנת לקונגרס הלאומי העממי את הסמכות להכריז ממשל צבאי.
ב-1989 הכריז לי פנג חד צדדית על ממשל צבאי על מנת לטפל במחאות בכיכר טיין-אן-מן.
צעד זה היה שנוי במחלוקת משפטית ולבסוף ב-2004 ניתנה לממשלה סמכות רשמית להכריז מצב חירום.
תחת שלטון הקוומינטנג חוותה טיוואן תקופה ארוכה של ממשל צבאי.
מהומות 28 בפברואר 1947 הובילו להכרזת ממשל צבאי, ולאחר-מכן נומק המשך הממשל הצבאי בצורך להתגונן מפני הקומוניסטים והבדלנים באי.
הממשל הצבאי בוטל בשנת 1987.
הממשל הצבאי בפולין הוכרז על ידי הממשלה הקומוניסטית ב-13 בדצמבר 1981 על מנת לבלום תנועות דמוקרטיזציה (כמו סולידריות) מלגייס אוכלוסייה ולהשתלט על השלטון.
מנהיגים דמוקרטיים, בהם לך ואלנסה, נעצרו.
הממשל הצבאי נמשך עד 1983. לאחר התמוטטות הקומוניזם בפולין התברר שהממשל הצבאי הוכרז בניגוד מוחלט לחוקת המדינה.
החוקה מתירה לממשלה להכריז ממשל צבאי רק בין כינוסי הפרלמנט ואילו הפרלמנט היה מכונס באותה עת.
מיד לאחר מלחמת המפרץ השנייה הקימו ארצות הברית ובריטניה ממשל צבאי בעיראק.
הממשל הצבאי, שפעל בצמידות לממשל אזרחי, פעל במשך כשנה עד ה-28 ביוני 2004. במהלך זמן זה ניסה הממשל הצבאי לשקם את עיראק אולם התקפות טרור רבות לא אפשרו זאת.
ממשל פתוח הוא דוקטרינה ולפיה לאזרחי המדינה יש זכות עיון במסמכים ובהליכים שלטוניים כדי לאפשר פיקוח ציבורי יעיל.
במובנו הכללי ביותר, ממשל פתוח עומד בניגוד לשיקולי הגיון המדינה, שיקולים אשר הצדיקו שמירת מקפת על סודות מדינה ומהווים את הנימוקים להתנגדות משטרים להנהגת שקיפות.
את מקור הטיעונים בעד הנהגת ממשל פתוח ניתן למצוא כבר בעידן הנאורות האירופי, אז נידונה דרך ההקמה הנכונה של החברה הדמוקרטית המתהווה.
בין חידושי הגישה, הוא תפיסת "שלטון קוד-פתוח", אשר מנצלת את תנועת הקוד הפתוח להפצת המידע לציבור.
כלים אלה מאפשרים לאזרחים להתערב באופן ישיר יותר בהליכים החקיקתיים.
במערב, עקרון הצבת הממשל תחת ביקורת ציבורית עלה לראשונה בעידן האורות באירופה, אז תקפו פילוסופים רבים את העדפת השלטון האבסולוטי האירופאי לשמור על סודות מדינה
העברת חקיקה התואמת גישה זו ניתן לראות לראשונה כבר בשנת 1776, בשוודיה (אשר כללה באותם ימים גם את פינלנד) אשר קבעה בחוקתה את חופש העיתונות.
ממשל חופשי נתפס לרוב כנגזר מחוק חופש המידע, אשר קיים במרבית המדינות הדמוקרטיות בימינו.
הראשונות לחוקק חוק זה היו מדינות סקנדינביה, אשר יצרו בכך את התקדים הראשון לתפיסת הממשל החופשי, עוד במאה ה-18.
מאז הועבר חוק חופש המידע בארצות הברית בשנת 1966, החלו לעלות חוקים דומים גם בשאר העולם.
חוקים העוסקים בתחום זה נחקקו בדנמרק ובנורווגיה ב-1970, בצרפת והולנד ב-1978, באוסטרליה קנדה וניו זילנד ב-1982, הונגריה ב-1992, אירלנד ותאילנד ב-1997, קוריאה הדרומית ב-1998, בריטניה בשנת 2000, יפן ומקסיקו ב-2002, הודו וגרמניה ב-2005.
עם עליית האינטרנט וזמינות המידע באינטרנט עלתה גם הדרישה לספק מידע חופשי על פעולות זרועות הממשל השונות בצורה זמינה לכל אזרח באינטרנט.
חלק גדול מאתרים ממשלתיים מבוססים על מערכת CKAN.
מקובל להאמין כי שקיפות שלטונית מעלה את אחריות הממשל לפעולותיו.
שקיפות שלטונית מאפשרת לאזרחים לפקח על מעשי הממשל, מצמצמת שחיתות שלטונית ומאפשרת הפצת מידע לציבור, ובכך מאפשרת לו להתקדם, להתפתח ולפעול באופן יעיל יותר.
היום, מוצאת השיטה את תומכיה העיקריים דווקא בארגונים לא ממשלתיים, אשר מנסים להתנגד לנטייתה הטבעית של הממשלה לפעול באופן סודי.
בין ארגונים אלה, ניתן לציין את הארגונים הבינלאומיים Transparency International ואת Open Society Institute.
ארגונים אלה מקדמים כינון סטנדרטים של פתיחות ושקיפות ברחבי העולם, וטוענים שסטנדרטים אלה נחוצים להתפתחותן התקינה של חברות דמוקרטיות.
בשל ההשקעה הנדרשת להפיכת הממשל לפתוח, ארגוני השלטון הקטנים יותר (כדוגמת מנגנוני השלטון העירוניים) הם הראשונים לאמץ יוזמות ממין זו, וארגונים גדולים יותר נוטים לעקוב אחר המגמה רק בשלב מאוחר יותר.
ליפטאואר (Liptauer) הוא ממרח גבינה שמקורו באזור ליפטאו (Liptov) שבסלובקיה והוא נפוץ בכל רחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית לשעבר, קרי אוסטריה, הונגריה, פולין וסלובקיה ואומץ גם על ידי המטבח היהודי המרכז אירופי.
הממרח נאכל על פרוסת לחם ובאוסטריה הוא מוגש באופן מסורתי יחד עם יין הביכורים Heuriger.
הממרח עשוי גבינה לבנה מסוג ברינזה, גבינת צאן הנפוצה בארצות מזרח אירופה.
לגבינה בעלת מרקם פירורים נוספת כמות זהה של חמאה.
שני המרכיבים העיקריים נבחשים עד יצירת מרקם קרמי.
לאחר מכן מוספים זרעוני קימל (כרוויה תרבותית), פפריקה חריפה, פלפל שחור ובצל מגורר.
וריאציות נוספות כוללות גם צלף, אנשובי, חרדל ו/או קוביות מלפפון חמוץ.
ממשל, ניהול סיכונים וציות (GRC) הוא מונח מטרייה המכסה את גישת הארגון בין שלושת התחומים: ממשל תאגידי, ניהול סיכונים וציות.
ממשל תאגידי, ניהול סיכונים וציות הם שלושה היבטים קשורים שעוזרים להבטיח אמינות, השגת מטרות, לטפל באי-ודאות ולפעול ביושרה בארגון.
ממשל הוא שילוב של תהליכים שנקבעו ומבוצעים על ידי הדירקטוריון (או מועצת המנהלים) המשתקפים במבנה הארגון, כיצד הוא מנוהל ומובילים להשגת המטרות.
ניהול סיכונים הוא חיזוי וניהול סיכונים אשר יכולים לעכב את הארגון להשגת מטרותיו באופן אמין תחת אי ודאות.
ציות מתייחס לדבקות בגבולות חוקיים (חוקים ותקנות) וגבולות מרצון (מדיניות החברה, נהלים וכו').
GRC הוא דיסציפלינה שנועדה לסנכרן מידע ופעילות בין ממשל תאגידי, וציות על מנת לפעול ביעילות רבה יותר, לאפשר שיתוף מידע יעיל, לדווח בצורה יעילה יותר על פעילויות ולמנוע חפיפות בזבזניות.
אף על פי שפורש באופן שונה בארגונים שונים, בדרך כלל GRC כולל פעילויות כגון ממשל תאגידי, ניהול סיכונים בחברה עסקית (ERM) וציות תאגידית לחוקים ולתקנות הרלוונטיות.
ארגונים מגיעים לגודל שבו נדרשת בקרה מתואמת על פעילויות GRC כדי לפעול ביעילות.
כל אחת משלוש הדיסציפלינות הללו יוצרת מידע בעל ערך לשתי האחרות, וכל השלוש משפיעות על אותן טכנולוגיות, אנשים, תהליכים ומידע.
כפילות ניכרת של משימות מתפתחת כאשר ממשל תאגידי, ניהול סיכונים וציות מנוהלים באופן עצמאי.
חפיפה ופעילויות כפולות של GRC משפיעות לרעה הן על עלויות התפעול ועל מטריצות GRC .
לדוגמה, כל שירות פנימי עלול להיות מבוקר ומוערך על ידי מספר קבוצות על בסיס שנתי, וליצור עלות עצומה ותוצאות מנותקות.
גישת GRC מנותקת תמנע גם מהארגון ממתן דוחות ההנהלה GRC בזמן אמת.
GRC סובר כי גישה זו, כמו מערכת התחבורה מתוכננת רע, כל מסלול בודד יפעל, אבל לרשת יהיו חסרים את התכונות המאפשרות להם לעבוד יחד ביעילות.
אם לא משלבים, אם מתמודדים עם הגישה המסורתית של "הפרדה", רוב הארגונים חייבים לתחזק מספר בלתי נשלט של דרישות הקשורות GRC עקב שינויים בטכנולוגיה, הגדלת אחסון נתונים, גלובליזציה בשוק והגברת הרגולציה.
ממשל מתאר את גישת הניהול הכוללת באמצעותה מנהלים בכירים מנהלים ומפקחים על הארגון תוך שילוב של מידע ניהולי ומבני בקרה ניהול היררכי.
פעילויות ממשל מבטיחות שמידע ניהולי קריטי שמגיע לצוות הניהולי הוא מספיק שלם, מדויק ועדכני כדי לאפשר החלטות ניהול נאותות, ולספק את מנגנוני הבקרה כדי להבטיח כי אסטרטגיות, הכוונות והוראות מצד ההנהלה מתבצעות באופן שיטתי ויעיל.
ניהול סיכונים הוא מערך התהליכים שבאמצעותו ההנהלה מזהה, מנתחת, ובמידת הצורך מגיבה כראוי לסיכונים העלולים להשפיע לרעה על מימוש היעדים העסקיים של הארגון.
התגובה לסיכונים תלויה בדרך כלל במשקל הנתפס, והיא כרוכה בשליטה, הימנעות, לקבל או להעביר את הסיכונים לצד שלישי.
בעוד שארגונים מנהלים, באופן שגרתי, מגוון רחב של סיכונים (למשל, סיכונים טכנולוגיים, סיכונים מסחריים/כספיים, סיכוני אבטחת מידע וכו'), הרי שסיכוני ציות ורגולציה חיצוניים הם ללא ספק הנושא המרכזי ב-GRC.
ציות פירושו עמידה בדרישות המוצהרות.
ברמה ארגונית, רמת ציות נאותה מושגת באמצעות תהליכי ניהול אשר מזהים את הדרישות הרלוונטיות (המוגדרות למשל בחוקים, בתקנות, בחוזים, באסטרטגיות ובמדיניות).
התהליך כולל הערכה של מצב הציות הקים בארגון, הערכה של הסיכונים הנגזרים מאי העמידה ברגולציה.
בשלב שני מתבצע אומדן פוטנציאל הנזק הגלום באי העמידה ברגולציה מול צפי ההוצאות הנדרשות כדי להשיג ציות.
בהמשך מתבצע תהליך תעדוף, בו הפעולות המתקנות מתוזמנות ומתוקצבות.
בסופו של דבר מותנעת תוכנית פעולה לביצוע הפעולות המתקנות, עד לסקר הבא, באופן מחזורי תקופתי.