tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במספר מסורות סוניות נוספות נטען כי הוא יגמגם, וגמגומו יתסכל אותו, כך שהוא יכה בידו את ירכו.
כמו כן, יהיה לו כתם לידה על לחיו השמאלית.
שמו, לטענת ציטוטים סוניים שונים המיוחסים למוחמד, יהיה זהה לשמו של הנביא, וכך גם שמו של אביו יהיה כמו זה של אביו של מוחמד (עבדאללה), שם אימו יהיה אמינה (גם כן, בדומה למוחמד).
היעלמותו של המהדי בתפישה השיעית
מאחר שהסונים אינם מאמינים בכך שהמהדי הוא האימאם ה-12, שנולד לפני יותר מ-1,300 שנים, כל המקורות העוסקים בהיעלמותו של המהדי הם שיעיים.
המסורת השיעית קובעת כי לא יכול להתקיים מצב שבו לא יהיה אימאם עלי אדמות ("האדמה אינה יכולה להתקיים בלי אימאם, אחרת היא תיהרס").
האימאמים נתפסים כשער לידע האלוהי, שבלעדיו המאמינים אינם יכולים להכיר את אלוהים
האמונה כי קיים אימאם, גלוי או נסתר, הייתה הכרחית לשמירה על אחדות הקהילה השיעית.
לפיכך אומץ הרעיון של ה"היעלמות" שהוצג עוד במרידת אל-מוחת'אר, לפיו האימאם ה-12 נמצא בין המאמינים, אך הוא נסתר מהם.
לטענת מקורות שיעיים, המאמינים הורגלו להיעלמותו של האימאם ה-12, עוד במהלך תקופתם של שני האימאמים הקודמים לו – אביו, חסן אל-עסכרי, שנפגש עם מאמיניו כשהוא מוסתר מאחורי וילון, ועלי אל-האדי, שמיעט להיפגש עם המאמינים, יחסית לאימאמים הקודמים; ותקופת ההיעלמות הקצרה של האימאם ה-12 בעצמו, שהכינה את קהילת המאמינים להיעלמותו המוחלטת.
היעלמותו של המהדי נחלקת לשתי תקופות, הראשונה מהן, והקצרה יותר, מונה 67 שנה, ואילו הארוכה יותר החלה ב-940 לספירה, ונמשכת עד היום.
תקופת ההיעלמות הקצרה (873–940), החלה עם מות אביו של מוחמד המהדי, חסן אל-עסכרי, כשמוחמד היה בן 5 (יש הסופרים את ההיעלמות הקצרה החל מרגע לידתו).
במהלך התקופה תקשר המהדי עם קהילת המאמינים השיעים באמצעות ארבעת נציגיו (כל אחד בתקופה שונה).
דרך השליחים, המאמינים העבירו לאימאם את תרומותיהם (ה"ח'ומס", חמישית מרווחיהם של המאמינים השיעים, הועבר לאימאמים), והתייעצו עמו בקושיותיהם הדתיות (העברת שאלות בכתב, ולעיתים בעל-פה).
על פי המסורת השיעית, מכתבי התשובה לשאלות המאמינים במהלך כל תקופת ההיעלמות הקצרה נכתבו בכתב זהה (כלומר זה של האימאם) ונתקבלו יומיים-שלושה לאחר בקשת התשובה.
לעיתים, נציגיו של האימאם מינו שליחים משל עצמם, כדי לא לחשוף את עצמם לשלטונות העבאסיים.
ארבעת השליחים היו ממנהיגי השיעים בסוף המאה התשיעית-תחילת העשירית, והם:
עות'מאן אבן סעיד עמרי – שימש כנציגו של מוחמד המהדי במהלך השנה הראשונה לתקופת ההיעלמות הקצרה (873–874).
היה סייד (מצאצאיו של מוחמד) משבט באני אסד, וכונה אבו עמר, הוא היה אחיו החורג של חסן אל-עסכרי, ועל כן נקרא גם עסכרי.
בעבר, שימש כנציגו של האימאם השיעי העשירי, עלי אל-האדי, ועם מותו הפך לשליחו של האימאם האחד-עשר, אביו של מוחמד המהדי חסן אל-עסכרי.
לאור פיקוח סוכני המודיעין של הח'ליף העבאסי, מעתמד, על ביתם של האימאמים, נהג עות'מאן עמרי להתחזות למוכר שמן (ועל כן כונה כך) כדי להבריח את תרומות המאמינים לאימאמים בחביות שמן.
הוא נחשב למאמין אדוק ואדם אמין, ישנם אף דיווחים על מעשי ניסים שביצע.
בהוראת המהדי, מינה עות'מאן לפני מותו את בנו לנציגו הבא של האימאם.
מוחמד אבן עות'מאן עמרי – הפך לנציגו של המהדי לאחר מות אביו, ושימש כנציגו של האימאם השנים-עשר במהלך מרבית תקופת ההיעלמות הקצרה, 42 שנים בסך הכול (874–916).
סייד מוחמד עמרי כתב ספרים רבים על דברים ששמע מהמהדי ואביו, אחד מהם עסק בתורת המשפט.
קיימים מספר חדית'ים המתארים את מוחמד עמרי כאדם אמין, וגם עליו קיימים דיווחים על ניסים שביצע.
הוא נקבר בבגדאד, וחי בתקופת הח'ליפים מתעמד, מעתצ'ד, מכתפי ומקתדר העבאסים.
לפני מותו, בהוראת האימאם מינה את חוסיין נַאוּבַּחְ'תי למחליפו.
חוסיין אבן רוח נַאוּבַּחְ'תי – שימש כנציגו של המהדי בציבור המאמינים במהלך 21 שנים (916–937), לאחר מות מוחמד אבן עות'מאן עמרי (שחוסיין שימש בעבר כנציגו לאיסוף תרומות מהציבור).
היה מנהיגה של החמולה נַאוּבַּחְ'ת מבגדאד, ומונה בשל אמינותו וחוכמתו וכדי להראות לאנשים כי גם אנשים שאינם צאצאיו של עות'מאן עמרי יכולים להיות נציגיו של האימאם.
הוא נקבר בבגדאד, ושימש כנציגו של המהדי בתקופת הח'ליפים מקתדר, קאהר וראצ'י מבית עבאס.
בהוראת האימאם, מינה חוסיין את עלי א-סַמַרי כנציגו הבא של האימאם.
עלי אבן מוחמד א-סַמַרי – היה שליחו האחרון של המהדי במהלך תקופת ההיעלמות הקצרה, במשך שלוש שנים בסך הכול (937–940).
עלי א-סמרי היה ממנהיגי השיעים בבגדאד ואחד מבני לווייתו של האימאם השיעי האחד-עשר, חסן אל-עסכרי.
זמן קצר לפני מותו, כתב לו המהדי כי הוא ימות עוד שישה ימים, עליו להסדיר את ענייניו, ואין למנות נציג חדש, מאחר שתקופת ההיעלמות הקצרה תסתיים, ומעתה הוא לא יזדקק לשליחים.
עלי נקבר סמוך לבאב אל-מֻחַ֫וַּל, הוא שימש כנציגו של מוחמד המהדי בתקופת הח'ליף העבאסי, מתקי.
במהלך תקופת ההיעלמות הארוכה, שהחלה ב-940 ונמשכת עד היום, כך שהיא מונה כ-1,084 שנים, חי המהדי בהסתר מהעולם, הוא רואה את המאמינים ומצוקותיהם, אך הם אינם רואים אותו.
מספר מסורות טוענות כי אין למהדי מקום שבו הוא שוהה באופן קבוע, ואילו מסורות אחרות טוענות כי הוא נוהג לבקר במסגדים שונים בעיראק, ובאיראן (מסגד סחלה בכופה (עיראק), ומסגד ג'מרכאן סמוך לעיר קום באיראן).
במספר מסורות מתוארת היעלמותו של המהדי כשמש מאחורי עננים, אשר אף על פי שלא ניתן לראותה ממשיכה לספק אור ואנרגיה.
במספר רב של חדית'ים שיעיים נטען כי תקופת ההיעלמות תהיה כה ארוכה, שרבים יפסיקו להאמין בקיומו של המהדי, אולם קבוצה קטנה של יחידי סגולה תמשיך לצפות לחזרתו.
המצוות על המאמינים במהלך ההיעלמות
לשאלה מה על המאמינים לעשות במהלך תקופת ההיעלמות נודעו השפעות רבות על התפישה השיעית בנוגע ללגיטימיות השלטון המודרני וחוקיו .
התשובות בנוגע למה על המאמינים לעשות בתקופת ההיעלמות נחלקות לשתי גישות.
האחת טוענת כי על המאמינים להמתין לחזרת המהדי ולגאולה שיביא לעולם ("אינתיזאר פַרַג'"), להתפלל למענו, לבצע מעשים טובים בשמו, ולשמור נאמנות למשפחתו של עלי (ולאיה).
הגישה השנייה, והאקטיביסטית יותר, טוענת כי על המאמינים להכין את העולם לחזרתו של המהדי, ולנסות לקדם את הסדר האסלאמי, שיושלם עם חזרתו של המהדי, וכך להציב אלטרנטיבה לשיטות השלטון המודרניות.
על המאמינים באופן אקטיבי להיאבק בחוליי העולם הנוכחי, כמו ניצולם של ההמונים, חומריות, שחיתות, וחלוקה לא שוויונית של הרווחים.
התימוכין של האקטיביסטים לגישה זו הם מספר רב של חדית'ים, הטוענים כי מי שמצפה למהדי ("אינתיזאר"), דומה לאדם שהקריב את חייו למענו, ולא ייתכן כי ציפייה פסיבית, שווה להקרבת החיים ("אסתשהאד").
השאלה הברורה שעולה, היא מדוע יש צורך בהיעלמות, ומדוע המהדי, עם לידתו, לא הושיע את העולם.
הסיבות לצורך בהיעלמותו הארוכה של המהדי ניתנות במספר חדית'ים שיעיים:
מבחן למאמינים – תקופת ההיעלמות הכה ארוכה, תגרום למאמינים חלשים לנטוש את הדת והאמונה; רק המאמינים החזקים ביותר ימשיכו להאמין ויזכו לתגמול ביום הופעתו מחדש של המהדי.
חשש לחייו – לטענת השיעים, אילו הייתה זהותו של האימאם נחשפת, השליטים הסונים היו הורגים אותו (כפי שעשו בראייתם לכל האימאמים הקודמים).
חוסר מחויבות לשליטים שונים – במקרה שהמהדי היה חי באופן גלוי, הוא היה נאלץ לחתום על הסכם אי-לחימה עם השליטים הסונים.
הסכם זה היה סותר את מחויבותו לאל, שבבוא היום, ירים את נס המרד.
סימנים מעידים לבואו של המהדי
במרבית המקורות שעוסקים בביאת המהדי מובאים ציטוטים שונים המוכיחים כי המאמינים יסבלו תחת עולם של שליטים מושחתים ורעים; כך למשל, מוחמד צוטט באומרו "שואות שונות ייפלו על המאמינים מכיוון מנהיגיהם במהלך הימים האחרונים (לקיום העולם).
השואות יהיו חמורות מבעבר, וכה אלימות בטבען שהאדמה תצטמק לאור חוסר הצדק והשחיתות, תחת יושביה".
הנוצרים, היהודים, והערבים יעסקו במלחמות הרסניות בינם לבין עצמם, ומגפות המוניות יגרמו למותם של מיליוני אנשים (חמישה אנשים ימותו מתוך כל שבעה, לטענת מסורת אחת, או אפילו תשעה אנשים מתוך כל עשרה)
המהדי יהיה הנחוץ ביותר, בעת הגעתו, והוא לא יופיע עד אשר האנשים יהיו מוכנים לביאתו, לאחר התייאשות משיטות הממשל האנושיות (דמוקרטיה, קומוניזם וכו') ויהיו מוכנים להקמת שלטון האמת, המבוסס על עקרון ה"תווחיד" (מונותאיזם).
על המאמינים במהדי נאסר לנסות ולחזות את רגע הגעתו, שיתבצע בהתאם לרצון האל.
המהדי, הנחות במעמדו מהנביא מוחמד, (כך שהוא לא יזכה להתגלות כמו זו שהייתה לנביא עם גבריאל אלא) ישמע את קולו של מלאך שיקרא לו להופיע, או יראה סימן כלשהו שהוא יודע שאמור להופיע לפני הגעתו, ויחליט להגיח מהעלטה.
מסורות שיעיות וסוניות עוסקות בסימנים להגעתו של המהדי, העיקריים ביניהם: קול חזק מהשמים, השמש תזרח במערב, יחול ליקוי חמה באמצע חודש רמדאן, וליקוי ירח יחול בסוף החודש.
ישנם מספר אנשי דת שיעים הטוענים כי סימנים אלו אינם אפשריים מבחינה מדעית, והמסורות פוברקו (שוב, בידי השלטונות הסוניים), כדי למנוע מהמאמינים להצטרף למרד של אנשים שונים שטענו כי הם המהדי.
על פי המסורת, לפני הגחתו הפתאומית של המהדי באל-מדינה, תופיע דמות שכינוייה "אל-מסיח א-דג'אל" (المسيح الدجّال; מילולית: "משיח השקר", פירוש המילה "דג'אל" הוא שקרן או זייפן), או בקיצור דג'אל – משיח השקר המרושע, אשר יוליך את האנשים שולל שהוא אלוהים.
דג'אל יגרום לבני האדם להאמין כי מעשים רעים הם טובים ולהפך, וכי הגיהנום הוא גן עדן, וכך ישחית את מידותיהם הטובות של האנשים.
דג'אל יזכה לשליטה באזור הלבנט, אך לא יוכל להיכנס למכה או מדינה.
כשתתגלה רשעותו, תופיע על מצחו המילה "כופר".
בגרסה השיעית יהרוג דג'אל שיעים רבים.
כאשר דג'אל ילמד על ביאת המהדי (מאחר שכל העולם, ברגע הופעתו ידע זאת מייד ובלי ספק, כמו זריחת החמה), הוא ישלח צבא גדול נגדו, אולם צבאו לא יצליח להגיע לאל-מדינה, מאחר שייבלע באדמה בין מכה למדינה.
המהדי, יחד עם עיסא (ישו, הנחשב לנביא באסלאם) שירד מהשמים ויתפלל מאחורי המהדי (כסימן בכורה למהדי) יילחם במשיח השקר וינצח אותו.
המהדי יניף את חרב הג'יהאד ויגייס צבא שמלאכים יהיו בעזרתו, מקרב מעט המאמינים, שהמשיכו להאמין בביאתו, חלקם יהיו ממשפחתו של מוחמד, כדי להסיר את השחיתות מהעולם.
לכל אחד מהלוחמים יהיה כוח של 40 גברים חסונים, לבבותיהם יהיו חזקים מברזל.
השליטים המרושעים יקראו לכוחות להגנתם, חיילי המהדי יתקפו את צבאות השליטים בבת אחת, יהרגו רבים מהם, ויזרעו בהלה בלבבות אלו שיישארו, כך שהם ייכנעו לשלטון הצדק של המהדי, וימירו את דתם לאסלאם, אף אחד מן המאמינים לא ייפגע בקרבות.
מהפכת המהדי תתבצע תוך יום אחד, ברחבי כל העולם, המהדי יעניק לאנשים ביטחון מהפחד והאימה שאפפו אותם לפני בואו.
כמו כן, ישנן מספר מסורות הטוענות כי דג'אל יהיה יהודי, ויהודים יאמינו כי הוא המשיח, ו-70,000 מהם יהפכו לחייליו הנאמנים.
הקרב בין המהדי ועיסא ובין דג'אל יהיה למעשה הקרב בין האסלאם לכופרים, בהנהגת היהודים.
בחדית' ידוע, המיוחס למוחמד, הוא טען כי במהלך מלחמת היהודים ודג'אל נגד המוסלמים (המהדי לא מוזכר), היהודים ייבהלו ויחלו להתחבא, אז העצים, האבנים והחפצים השונים יאמרו למוסלמים "מוסלמי, יש פה יהודי מאחוריי, בוא והרוג אותו", פרט לעץ הר'רקד שנחשב כ"עץ היהודים".
מסורות אלו לעיתים אינן מזכירות כלל את המהדי, ומרביתן סוניות.
ציטוט מחדית' זה נמצא גם בפרקה השביעי של אמנת החמאס.
אצל השיעים התריסריים מתווספת דמות נוספת, סופיאני, שהופעתה תסמן אף היא את ביאת המהדי.
גורלם של היהודים והנוצרים ביום הדין
בעוד שברור לחלוטין מה יהיה עם המאמינים באלילים (קבלת האסלאם או מוות), המסורות השונות נחלקות לשתי גישות בשאלה מה יהיה עם מאמיני הדתות המונותאיסטיות (הלגיטימיות במידה מסוימת, בראיית האסלאם).
הגישה הראשונה טוענת כי יהודים ונוצרים רבים ימירו את דתם מרצונם, אולם אלו שלא יהיו מעוניינים בכך, יכירו במעמדם הנחות וישלמו את מס הג'זיה (מס הגולגולת, המוטל על הלא מוסלמים שחיים במדינה מוסלמית (ד'ימי) על פי חוקי השריעה, ראו סורה 9, פס' 29 בקוראן).
הדוגלים בגישה זו מראים מובאות מהקוראן, שלפיהן יש לגלות סובלנות כלפי דתות אחרות .
האימאם ג'עפר א-צאדק, אף מרחיק לכת וטוען כי המהדי ישפוט את היהודים על פי חוקי התנ"ך, ואת הנוצרים על פי חוקי הברית החדשה.
הגישה האחרת טוענת כי האסלאם יוצע לכל הלא-מוסלמים, אלו שלא יקבלו אותו – ייהרגו.
החדית'ים שגורסים כי דג'אל יהיה מנהיגם של היהודים, תומכים בגישה זו.
כשיסיים צבאו של המהדי את משימתו, הדת היחידה שתתקיים ברחבי העולם תהיה האסלאם, הנורמות המוסריות וההלכתיות כולן ינבעו מהקוראן, ולפיכך תהיינה מושלמות.
המהדי יטהר את האסלאם מכל מיני מסורות שגויות שדבקו בו, כך שלעיתים ייראה כאילו מדובר במסורות חדשות; אמונת האנשים תהיה אמיתית, ולא רק מצג שווא.
המהדי יניח את ידיו על ראשי האנשים כך שמצפונם ושכלם יהיו מוכנים לקבל את תורתו, רוע, צביעות, חוסר אמונה ושנאה ייעלמו מלבבות האנשים, העושר העולמי יחולק באופן שוויוני.
המהדי ימחק את הגבולות בין המדינות, את המפלגות הפוליטיות, את נביאי השקר, לא תהיה אפליה על בסיס גזע, עדה, שפה או תרבות.
העולם יחיה בהרמוניה, שלום, ביטחון ושוויון תחת שלטון האל.
האדמה תהפוך לירוקה ופורייה, מצבם הכלכלי של האנשים ישתפר באופן ניכר.
המהדי ימנה אנשים מוסמכים כמושליהם של האזורים השונים בעולם, שישלטו באופן הוגן תחת הנחיותיו של המהדי.
המהדי יוריד לעולם את כל הידע שלא נמצא ברשותו (בידי האנושות נמצאים רק שניים מתוך 27 החלקים של הידע).
על פי המסורת הסונית, המהדי ימות שבע שנים לאחר המהפכה.
טענות אנשים שונים להיותם המהדי
מספרם של האנשים שטענו כי הם המהדי רב, ומתחיל עוד מתקופת האסלאם הקדומה.
לטענת חלק מהשיעים זוהי הוכחה לקיומו של המהדי: אם ישנה מסורת של זיופים במשתמע קיים גם המקור.
המקרה הראשון המתועד הוא אמונתם של קבוצה מצומצמת של מוסלמים כי מוחמד אבן אל-חנפיה, בנו של עלי בן אבי טאלב, מאחת מנשותיו האחרות (לא מפאטִמה), הוא המהדי.
הקבוצה, בהנהגת אל-מוח'תאר, מרדה ללא הצלחה בשלטון הח'ליפים מבית אומיה בין השנים 685–687. קבוצת המאמינים הקטנה שנותרה המשיכה להאמין במשך 200 השנים הבאות בכך שמוחמד אבן אל-חנפיה הוא המהדי שחי כעת בהסתר, והם ציפו לבואו.
כמו כן, קיימות מספר כתות שיעיות קטנות הטוענות כי המהדי אינו האימאם ה-12, אלא מנהיג מוסלמי מן העבר, שחי בהסתר וישוב בקץ הזמנים כמהדי.
כך, למשל, במאות הראשונות לאסלאם, קבוצת בשם הנאווסים האמינו כי האימאם השיעי השישי ג'עפר א-צאדק לא מת, וחי בהסתר.
אמונה זו רווחה בקרב הווקיפים לגבי האימאם השיעי השביעי מוסא אלכאט'ם.
קבוצה מהאסמאעילים (המכונה ה"שביעיים", לפי מספר האימאמים שלהם) מאמינים כי בנו של אסמאעיל בן ג'עפר, מוחמד אבן אסמאעיל אל-מכתום, הוכרז כמת על ידי סבו ג'עפר א-צאדק (האימאם השישי) בשל חשש מהשלטונות, אך למעשה הוא המהדי, וחי בהסתר.
הבַאקירים מאמינים כי מוחמד אל-באקר הוא המהדי, והוא עדיין חי.
במאות הבאות טענו רבים אחרים לכתר המהדי.
אחד מהמשפיעים ביניהם היה עלי מוחמד מפרס, המכונה "באב" ("שער", הכוונה: שער לאלוהים), שהכריז ב-1844 כי הוא המהדי.
התנועה הדתית הנקראת על שמו – הדת הבאבית – מהווה את בסיסה של הדת הבהאית.
כך גם מירזא גולאם אחמד אל-קאדיאני, מייסד דת האחמדיה, הכריז על עצמו כעל "המיועד" ("אל-מַוְע֫וּד"), כלומר מהדי, ומאמיניו מעידים על כך עד היום.
הניצול המשמעותי (והמוצלח) ביותר של האמונה במהדי בא בדמותו של המנהיג הדתי הסוני מסודאן, מוחמד אחמד, אשר הכריז על עצמו כמהדי (1881), החל לגייס צבא, וקרא לג'יהאד נגד שלטון הכובש המצרי ותומכיהם הבריטים ה"כופרים".
השימוש בשמו של המהדי נועד לתת אופי דתי ואוניברסלי למרידה.
שיאה של מערכת המהדיסטים היה מצור בן כמעט כשנה (בין מרץ 1884 לינואר 1885), שבסופו נפלה הבירה ח'רטום לידיהם, ומושלה של סודאן צ'ארלס גורדון נרצח.
במדינה המהדיסטית החילו את חוקי השריעה, המצב הכלכלי הידרדר (מיליונים מתו מרעב) ובוצעו ניסיונות להרחיב את המהפכה המהדיסטית ב"ג'יהאד" לאתיופיה ומצרים.
ב-1899 הצליחו הכוחות המצריים-בריטיים לשוב ולכבוש את סודאן.
מייסד הדת הבהאית בהאא אללה גם כן נחשב למהדי בעיני מאמיניו, אם כי נחשב למשיח שקר בעיני הפלגים האחרים באסלאם.
בהאא אללה שמע על הבאב לראשונה בגיל 27, כאשר מוסא חוסיין, איש דת פרסי, נשלח על ידי הבאב ובישר לו את בשורתו של הבאב.
ב-1848, כאשר החלה אלימות בין הבאבים וממשלת קאג'אר, ניסה בהאא אללה להגיע לבאבים הנצורים בשייח' טברסי אך הוא נעצר ונכלא טרם הגיע ליעד.
במהלך מאסרו, זכה להתגלות של בתולת השמיים, דרכה קיבל מסר מהאל להיותו נביא וכי הוא ההתגלות האלוהית החדשה, אך באותו שלב שמר את הידיעה לעצמו.
באפריל 1863, עזבו בהאא אללה וקהילתו את בגדאד ונכנסו לגני רצ'ואן הסמוכים לבגדאד לעשרה ימים לפני צאתו לקונסטנטינופול.
ההצהרה בגן הייתה תחילתה של תקופה חדשה בקהילה הבאבית, שהובילה להופעתה של הדת הבהאית כתנועה ייחודית הנפרדת מהבאביזם.
בהאא אללה טען שהוא לא רק נביא, אלא התגלות האל, ביטל רבים מעיקרי אמונתו של הבאב וייסד תחתם דת חדשה, בעלת אופי אוניברסלי ופציפיסטי יותר.
הבהאים מייחסים משמעות רבה לתקופה זו, וחוגגים במשך 12 ימים את התקופה בה בילה בהאא אללה בגן וגילה את מעמדו כחג רידוואן.
השפעת האמונה במהדי על ראיית העולם השיעית
במאות הראשונות של האסלאם, ההשפעה הבולטת ביותר של תפישת המהדי כמחולל המהפכה הסופית והמושלמת נגד השליטים הרודניים, הייתה ההבלגה שנקטו השיעים על רדיפתם על ידי השלטונות הסונים.
הימנעותם של השיעים מלמרוד הוסברה בחוסר התוחלת של מהפכה אנושית שתיכשל, והשיעים הסתפקו בציפייה שקטה לשיבת המהדי, ותיקון העוולות שנעשו להם.
לאמונה בחזרתו של האימאם ה-12 נודעה גם השפעה מכרעת על תפישת השיעים לגבי לגיטימיות השלטון המודרני בתקופת ההיעלמות של המהדי.
התפישה השיעית הדתית גורסת כי במהלך היעלמותו של האימאם ה-12, סמכויות השלטון הפוליטיות והמשפטיות נתונות בידי חכמי הדת (עולמא) (וחוקים שנקבעים בידי שליטים חילוניים אינם לגיטימיים, מאחר שנקבעו בהתאם לאינטרסים של השליטים), וכל שיטות הממשל האנושיות נידונו לכישלון.
בראיית השיעים הקיצונים, שליט המדינה המודרנית חייב לאפשר לחכמי הדת לבצע את תפקידם (למשל לשפוט על פי חוקי השריעה); במקרה שהשליט אינו מתנהל כראות עיניהם של חכמי הדת, המרידה נגדו לגיטימית לחלוטין, ואפילו חובה, זאת בניגוד לתפישה הסונית, כי עדיף שליט רע על פני אנרכיה, ואין לנתינים זכות למרוד.
הדגש שמושם בחדית'ים השיעיים על מהפכה עולמית של המדוכאים ("מוסתזעפין") בראשות המהדי נגד שליטיהם המדכאים מלבה תחושה זו של צידוק המרד.
הראייה השיעית טוענת כי המהדי נוכח בעולם, רואה את העוולות שנעשות לבני האדם, חש בכאבם של האנשים, ומחכה לרגע שבו ייקרא להניף את נס המרד האלוהי, שתוצאתו תהיה שחרורם של האנשים מכבליו של השלטון הלא-חוקי.
התפישה כי המהדי נוכח בעולם, בראיית האקטיביסטים מקרב השיעים, צריכה לחזק את ההתנגדות של המאמינים לחוסר צדק ולרודנות, מאחר שהמהדי חווה זאת בעצמו, ומתנגד לנעשה בעולם.
על כן, גורסים האקטיביסטים, על המאמינים להכין את העולם לבואו של המהדי על ידי החלת הנורמות החברתיות, הפוליטיות, החוקיות והמוסריות של האסלאם בעולם.
מאחר שישנם חוקים דתיים שמקורם מהקוראן, כמו כריתת ידם של גנבים וסקילתן של נואפות, שדורשים אכיפה, ישנו צורך בשלטון אסלאמי.
רבים מהזרם האקטיביסטי גורסים, כי במהלך היעלמותו של המהדי על המאמינים למנות חכם דת כשליט, שינהל את חיי המאמינים בהתאם לחוקי האל; הביטוי הבולט ביותר של הגישה הזו כיום הוא הרפובליקה האסלאמית של איראן.
עיוות של תפישת הכנת העולם לבואו של המהדי, טוענים מספר פרשנים, קיים בקרב שיעים קיצוניים, כדוגמת נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד.
על פי המסורות האסלאמיות (והיהודיות והנוצריות) השונות, ידוע כי התקופה שלפני בואו של המהדי תהיה רווית אלימות ומוות; לטענת הפרשנים, הקיצונים השיעים מעוניינים להחיש את בואו של המהדי על ידי נקיטת אלימות רחבת היקף (כדוגמת הטלת פצצה גרעינית).
לתימוכין בטענה זו, מביאים הפרשנים את התרומה בת ה-17 מיליון דולר, שהעניקה ממשלתו של אחמדינז'אד למסגד בג'מרכאן (סמוך לעיר קום), בה נאמר כי המהדי מבקר.
מאמינים שיעים עולים לרגל למסגד, ונוהגים להשליך את בקשותיהם לבאר הנמצאת במקום, מתוך אמונה כי המהדי יקרא אותן.
מה גם שבנאומיו מעלה אחמדינז'אד לעיתים קרובות את ביאתו הקרובה של המהדי, והצורך להכין את הקהילה האסלאמית לבואו.
בנאום במשהד באפריל 2008 טען אחמדינז'אד כי "אנו רואים את ידו [של המהדי] מכוונת את כל ענייני המדינה".
הנאום זכה לגינוי פומבי ממספר חכמי דת שיעיים באיראן שטענו כי נאומו של נשיא איראן רומז לכך שהמהדי תומך בממשלת אחמדינז'אד וכי גורמים לא מוסמכים בדת לא צריכים לעסוק בפרשנות עקרונות דתיים.
השפעה נוספת היא מעמדם של חכמי הדת (עולמא) השיעים, לעומת אלו של הסונים.
העולמא השיעים נחשבים לשליחיו של האימאם במהלך היעלמותו, ועל כן זוכים ליותר השפעה על מאמיניהם.
חלק מ"קדושה" זו מבוטאת בתמיכה הכלכלית שמעניקים השיעים לעולמא (המשך מסורת ה"ח'ומס" בתקופת האימאמים).
מספר סופרים מסוגת המדע הבדיוני שאבו השראה מדמות המהדי בעלילות ספריהם.
הבולט מביניהם הוא פרנק הרברט, אשר התרכז בסדרת ספרי "חולית" שלו בדמותו של פול אטרייאידס, שהופך למנהיג שבט ה"דררים" החי על כוכב הלכת המדברי אראקיס.
הדררים מאמינים שפול, המכונה בפיהם "מואד'דיב", הוא ה"מהדי" - המשיח שיושיע את אראקיס.
מהדורה מוקדמת היא סדרת טלוויזיה אמריקנית שהופקה במקור עבור רשת CBS במהלך השנים 1996–2000. הסדרה שודרה בישראל בערוץ 1. הסדרה עקבה אחר הרפתקאותיו של אדם המנסה בכל יום למנוע מאסונות להתרחש, בעודו מקבל מדי בוקר את העיתון "Chicago Tribune" של יום המחרת.
הסדרה עקבה אחר חייו של גארי הובסון, תושב שיקגו אשר באופן מסתורי מקבל עיתונים יום לפני פרסומם ואלה מספקים לו מידע באשר לעתיד הפוטנציאלי הקרוב.
לא משנה לאן ילך, מלבד בכמה הזדמנויות מיוחדות, העיתון יגיע לסף דלתו מדי בוקר בעזרתו של חתול ג'ינג'י.
בעקבות זאת מנסה גארי למנוע מהטרגדיות המתוארות בעיתון של מחר מלקרות.
בעקבות ההתערבות של גארי בהתרחשויות, משתנים הטקסטים והכותרות בעיתון ומשקפים את תוצאות פעולותיו.
בשתי העונות הראשונות גארי מתאושש מפיטוריו כברוקר, ובשתי העונות האחרונות הוא מנהל עם מריסה וצ'אק את בר "מקגנטי".
במהלך הסדרה, מגלה גארי שיש עוד כמה אנשים שמקבלים גם הם את העיתון של מחר.
האנשים היחידים, מלבד גארי, שיודעים על כך שהוא מקבל את העיתון של מחר הם הורים שלו, החברים שלו, צ'אק פישמן (חבר יהודי מהעבודה), מריסה קלארק (רואת החשבון העיוורת של המסעדה) ואריקה והנרי פגאט (אם יחידה ובנה).
מֵהְדי באזרגאן (בפרסית: مهدی بازرگان; 1 בספטמבר 1908 – 20 בינואר 1995) היה ראש ממשלתה הזמנית של איראן בין השנים 1979 עד 1980 לאחר המהפכה האסלאמית.
היה בין אדריכלי המהפכה, אשר באותה העת הצטיירה כפרו-ליברלית יותר מהמשטר שכוּנן אחריה.
באזרגאן למד תרמודינמיקה והנדסה ב-École Centrale des Arts et Manufactures בפריז, בדומה לרבים מקרב האליטה שלמדו באירופה.
לאחר שחזר מצרפת בסוף שנות ה-40, מונה לראש מחלקת ההנדסה באוניברסיטת טהראן.
לאחר הלאמת תעשיית הנפט ב-1951 מידי בריטניה, בהנהגת ראש הממשלה מוחמד מוסאדק, מונה באזרגאן לעמוד בראש "חברת הנפט הלאומית האיראנית".
לאחר נפילת ממשלת מוסאדק בהפיכה בריטית ואמריקנית והשבת השאה על כסאו, היה באזרגאן ממקימי "תנועת השחרור האיראנית" ב-1961, תנועת אופוזיציה ליברלית בעלת נטייה אסלאמית.
הוא נאסר פעמים מספר בידי השאה מוחמד רזה פהלווי.
ביוני 1963, לאחר הפגנות ההמונים במספר ערים באיראן בעידוד ח'ומייני, באזרגאן נאסר ונידון לעשר שנות מאסר.
לאחר המהפכה שימש באזרגאן כחבר הפרלמנט האיראני.
ב-5 בפברואר 1979 הכריז האייתוללה ח'ומייני כי יבקש מבאזרגאן לעמוד בראשות הממשלה הזמנית הבאה, במקום ראש הממשלה הקודם הזמני, שאפור בח'תיאר, שמונה על ידי השאה.
באזרגאן באותה העת ניסה לנהל משא ומתן בין ידידו משכבר הימים בח'תיאר לבין ח'ומייני, בדבר מעבר הדרגתי מהשלטון הקודם לחדש, אולם ח'ומייני דחה את ההצעות ודרש מבאזרגאן למנות את ממשלתו.
באזרגאן נראה כבחירה טובה באותה עת עבור ח'ומייני, שרצה להראות לליברלים שתמכו במהפכה כי לא שכח את תרומתם וכי הוא אינו מתכוון להקים תאוקרטיה, ממנה חששו הליברלים והקומוניסטים.
במהרה ספג באזרגאן את מפלתו הראשונה לאחר שרמטכ"ל צבא איראן הכריז כי הכוחות הלוחמים ינקטו עמדה נייטרלית בסכסוך בין בח'תיאר לבין ח'ומייני.
באזרגאן הצליח למצוא מקום מחסה לידידו המודח בח'תיאר, ולאחר מכן להבריחו לצרפת.
במהרה פרצו סכסוכים בין באזרגאן וממשלתו לבין חכמי הדת ובכללם המנהיג העליון של איראן ח'ומייני.
באזרגאן התנגד להקמת מועצת המומחים, המורכבת מחכמי דת, הגוף הבוחר את המנהיג והמפקח על פעולותיו.
באזרגאן ושרי ממשלתו מחו נגד הטיהורים ההמוניים של הצבא מגורמים "לא-נאמנים" ונגד משפטי השדה ל"מתנגדי המהפכה", אולם מחאותיהם נפלו על אוזניים ערלות.
מפלה נוספת נחל באזרגאן במשאל העם במרץ 1979, בו הצביעו 98 אחוזים מהאיראנים בעד כינון רפובליקה אסלאמית באיראן.
באזרגאן התפטר יחד עם ממשלתו, שרבים ממנה תמכו בקשרים עם המערב וארצות הברית, שלושה ימים לאחר לקיחת עובדי השגרירות האמריקנית בשבי ב-4 בנובמבר.
אף על פי שההתפטרות נחשבה כצעד מחאה נגד החטיפה, היה ברור גם כי בשל התנגדותם של חכמי הדת הוא לא יוכל לחולל את השינויים שרצה להנהיג באיראן.
במכתב התפטרותו כתב לח'ומייני כי:
באזרגאן נפטר ב-20 בינואר 1995 מהתקף לב בעת שנסע מטהראן לציריך.
מהדורה מוערת של ספר היא מהדורה המלווה בדברי פרשנות נרחבים על הטקסט המקורי של הספר, המופיעים בשולי כל דף, בצמוד לטקסט שאותו הם מפרשים.
פרסום מהדורה מוערת אינו נפוץ, ורק ספרים בעלי חשיבות רבה, מבחינה דתית או תרבותית, זוכים לכך.
הצורך במהדורה מוערת גדל כאשר חולפות שנים רבות ממועד צאתו לאור של הספר המקורי, ופער הזמן מרחיק את הקורא משפתו ומעולמו של מחבר הספר.
הספרים המוערים הנפוצים ביותר בקרב דוברי עברית הם כתבי הקודש: התנ"ך והתלמוד, שזכו למהדורות מוערות רבות, מהן המלוות בפרשנותו של פרשן יחיד, ומהן המקבצות יחדיו פרשנים אחדים, בני דורות שונים, כל אחד והערותיו.
גם למשנה מהדורות מוערות אחדות.
התנ"ך יוצא לאור בתפוצה רחבה במהדורה לא מוערת (למשל תנ"ך קורן), ובמקביל זוכות לתפוצה רחבה מהדורות מוערות שלו.
מהדורות מוערות נודעות של התנ"ך הן מקראות גדולות ודעת מקרא.
התלמוד הבבלי יוצא לאור רק בגרסה מוערת, בדרך כלל כזו המתבססת על מהדורת האלמנה והאחים ראם (הנקראת ש"ס וילנא), שבה משני צדי הטקסט מופיעים פירוש רש"י והתוספות ופרשנים נוספים.
תרגום מעביר ספר לא רק משפה אחת לאחרת, אלא גם מתרבות אחת לאחרת, ולכן המתרגם חש לעיתים צורך להוסיף הערות לתרגומו, כדי לסייע לקורא.
תרגומו של פרופ' מיכאל שורץ לספרו של הרמב"ם, "מורה נבוכים", מלווה בהערות רבות.
מרביתן הערות קצרות, ומחברן מעיד עליהן בהקדמתו: "ההערות שצירפתי בשולי התרגום מטרתן להקל על הקוראים את הבנת הספר.
אין כאן יומרה לפרש את מורה הנבוכים".
ספרות יפה יוצאת לאור ללא הערות, אך כאשר חולפות שנים רבות, ובפרט כאשר הסיפור מצטיין בעושר רב, זקוק הקורא להערות שיקשרו אותו לתקופתו של הסיפור.
אברהם הולץ פרסם את הספר "מראות ומקורות: מהדורה מוערת ומאוירת של "הכנסת כלה" לש"י עגנון" (הוצאת שוקן, תשנ"ה), שהוא מהדורה מוערת של הספר "הכנסת כלה".
בשנת 1960 יצא לאור ספרו של מרטין גרדנר, The Annotated Alice, שהוא מהדורה מוערת של "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
ספר זה תורגם לעברית בידי רנה ליטוין, שהוסיפה עליו את הערותיה.
בהוצאת "אריה ניר" יצאו לאור שבעה ספרים מוערים:
"שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)", בתרגומו ובלוויית הערותיו של דני קרמן.
"ילקוט הכזבים", בלוויית הערותיו ואיוריו של דני קרמן.
"הרפתקאותיו של האקלברי פין" עם הערותיו של מייקל פטריק הרן, בתרגומו של יניב פרקש.
"הרפתקאותיו של תום סויר", בתרגומו של יניב פרקש, שגם כתב את ההערות.
"כלבם של בני בסקרוויל ועוד סיפורים", עם הערותיו של לזלי ס.
קלינגר, בתרגומו של יניב פרקש.
"הקוסם מארץ עוץ" עם הערותיו של מייקל פטריק הרן, בתרגומה של גילי בר-הלל, שהוסיפה הערות משלה.
"פיטר פן" בתרגומה של גילי בר-הלל עם הערות משלה.
גילי בר-הלל עסקה בשוני שבין קריאת הספר הבלתי מוער לבין קריאת הספר המוער:
בהקדמה לספר "שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)", הסביר דני קרמן:
בסוף שנת 2004, במלאת 70 שנה לפטירתו של חיים נחמן ביאליק, פקעו זכויות היוצרים על כתביו, והמתעניינים ביצירתו יכולים למצוא אותה באינטרנט, וכן בספרים שיצאו לאור על ידי מו"לים שונים.
הוצאת דביר, שהחזיקה בזכויות היוצרים עד לפקיעתן, הוציאה לאור, זמן קצר קודם לפקיעה, מהדורה מוערת של שירי ביאליק, בעריכתו של פרופ' אבנר הולצמן, ובה ניתן מבוא לכל שיר, מבוא המכיל מידע על תולדות השיר ופרשנות שלו.
לצד השירים ניתן ביאור למלים קשות.
בשנת 2008 יצא לאור הספר קליפת תפוח זהב - שלושה סיפורים מאת ש"י עגנון, ובו הסיפורים "מאויב לאוהב", "מעשה העז", ו"קליפת תפוח זהב".
הספר מיועד לילדים, ולשם הנגשתו להם נוספו לו איורים מאת לי קורצווייל והערות וביאורים מאת שי רודין.
ההערות והביאורים כוללים מילים וצירופי מילים שאינם שגורים בפי ילדים, כגון "איסטניס" ו"ליקט עצמותיו", והפניות למקורות (בתנ"ך, בתלמוד וכדומה) של ביטויים שבהם השתמש עגנון בסיפורים אלה.
מהדורה מוערת יוצאת דופן היא זו של השיר "חֲקוּקוֹת אוֹתִיּוֹתַיִךְ" מאת המשורר אברהם רגלסון.
מקור ההערות למהדורה זו הוא בהערותיו של רגלסון עצמו, כפי שנמסרו לבתו, שרונה תל-אורן.
מהדורה מוגבלת הייתה תוכנית בידור קומית סאטירית ישראלית בהנחיית דודו ארז ואפרת אברמוב אשר שודרה בערוץ ביפ ב-HOT.
השניים הנחו את התוכנית לסירוגין, כאשר לצדם יושב פאנל מתחלף בן ארבעה משתתפים.
בכל תוכנית עוסקים המשתתפים באופן הומוריסטי בסוגיות אקטואליות מסדר היום הפוליטי, הציבורי והמדיני, סוגיות שבמהרה מדרדרות לקרב אישי פרוע נטול עכבות ולא מתוסרט בין הפאנליסטים והמנחה, קרב הבוחן את גבולות האישי מול הציבורי, המציאותי מול הטלוויזיוני והטעם הטוב באופן כללי.
בשל אופייה הספונטני, התוכנית לא מתוסרטת ברובה ונתפסת כאחת התוכנית הקיצוניות והמהפכניות אשר שודרו בישראל.
התוכנית עלתה לשידור ב-20 במאי 2007 ושודרה במשך ארבע עונות, כאשר ב-27 במרץ 2008 שודר הפרק ה-100 וכביכול האחרון.
ב-6 ביוני 2008, התוכנית חזרה לשידור באופן חד-פעמי תחת הכותרת "מהדורה אחרונה".
לאחר מחאות קהל המעריצים, והצפה תקדימית של שירות הלקוחות של HOT התקבלה מערוץ ביפ הודעה רשמית לפיה התוכנית תחזור לאוויר בעונה חמישית.
ב-17 בנובמבר 2008 חזרה התוכנית לעונה החמישית שלה, הפעם ללא אפרת אברמוב, אשר עברה להנחות את התוכנית "האחות הקטנה" בביפ.
התוכנית האחרונה שודרה ב-22 בינואר 2009.
ישנם בתוכנית אזכורים רבים (ושליליים) לליאור שליין ולתוכנית הלילה שלו בערוץ 10, לתוכנית שבוע סוף ברשת, וכן לשחקן התיאטרון בסאם זועמוט.
בשנת 2008 צולם סרט תיעודי אודות סרטי הפורנו המצולמים בישראל, הקרוי "זהירות, פורנו", כשדודו ארז הוא המנחה המתעד את התופעה, וחוברים אליו שחר חסון ואבי אטינגר.
ההומור בסרט הוא תולדה של ההומור בתוכנית "מהדורה מוגבלת", ופאנצ'ים ומשפטי קאץ' פרייז רבים משותפים לשתי ההפקות.
באפריל 2009, עלתה בערוץ ביפ תוכנית חדשה בשם "לילה בכיף", בכיכובם של דודו ארז, שחר חסון ואבי אטינגר, שהייתה מעין המשך לתוכנית "מהדורה מוגבלת", והתמקדה יותר באורחים ופחות בפאנצ'ים קומיים.
תולדה נוספת של "מהדורה מוגבלת", היא תוכנית זכיינית ערוץ 2 קשת- "טלוויזיה במיטבה", וכן "זהירות טלוויזיה", מיני סדרה קומית על מאחורי הקלעים של "טלוויזיה במיטבה".
פינת התרבות של שחר חסון (עונה 2)
שאלה אמריקאית (עונה 2 ואילך)
ידיעה שהתקבלה זה עתה (עונה 2 ואילך)
נשבר הזין (עונה 3 ואילך)
סססאמא של מי (עונה 2, ירד והוחלף ב"נשבר הזין")
"מהדורה ראשונה" היא תוכנית חדשות של חברת החדשות של קשת 12 (בעבר שודרה גם בערוץ 2) ששודרה בכל יום בשעה 16:00.
החל מ-1 בנובמבר 2017, שודרה התוכנית בקשת 12 וברשת 13 בעקבות פיצול ערוץ 2. החל מ-16 בינואר 2019, התוכנית משודרת בערוץ 12 בלבד, בעקבות מכירת חברת החדשות לקשת 12.
התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בשעה 16:00 בערוץ 12, ועד סוף דצמבר 2018 גם בערוץ 13. בעבר שודרה התוכנית בערוץ 2. בתוכנית, הצופים מתעדכנים בכל החדשות של היום מפי כתבי החברה מכל הנושאים.
בתוכנית ישנן פינות כמו סיקור אירועים עולמיים עם ערד ניר.
בתחילה שודרה באותה הרצועה התוכנית סדר עולמי עם ערד ניר.
התוכנית הזאת ירדה מהמסך ובמקומה באה בשנת 2006 "חדשות בחמש" שהגישו דני קושמרו ונטשה מוזגוביה.
גם "חדשות בחמש" ירדה מהמסך לאחר הבחירות באותה השנה ו"סדר עולמי" שבה למסך.
בסוף שנת 2007 סדר עולמי ירדה שוב ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בהגשת אורן וייגנפלד ותמר איש שלום.
התוכנית "מהדורה ראשונה" עלתה לאוויר במקומה של "סדר עולמי" בגלל הפסדיה של "סדר עולמי" ברייטינג מול "חמש עם רפי רשף" ששודרה בערוץ 10. "סדר עולמי" הורדה מהמרקע ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בניסיון לגבור על המתחרים.
באמצע שנת 2007 ביקשה חברת החדשות מהטלוויזיה החינוכית את רצועת 17:30 השייכת לחינוכית במטרה להאריך את התוכנית "מהדורה ראשונה" למשך שעה שלמה ובכך להתחרות בצורה טובה יותר מול התוכנית "חמש" עם רפי רשף, מכיוון שתוכניתו משודרת במשך כשעה שלמה בעוד "מהדורה ראשונה" שודרה למשך חצי שעה.
בעבר הגיש את התוכנית ברוב ימות השבוע אורן וייגנפלד ואחת לשבוע הוחלף בדרך כלל על ידי בן מיטלמן או ירון אברהם.
כיום מגישים לסירוגין את התוכנית דין פישר ואלמז מנגיסטו.
בסופו של דבר, הוחלט להקדים את התוכנית ל-16:00 ולהאריכה עד 17:00, דהיינו בשעה.
התוכנית האחרונה שודרה באוקטובר 2023.
מהדורת חדשות מרכזית היא תוכנית טלוויזיה המשודרת בשעה קבועה בערבם של ימי חול ומציגה, את החדשות של אותו יום.
התוכנית היא תוכנית הדגל של מחלקת החדשות בטלוויזיה והיא יכולה להיות עוגן שידורים מרכזי ולזכות לשיעורי צפייה ניכרים בפריים טיים.
בהתאם משקיעות תחנות השידור משאבים רבים בתוכניות אלה.
מחקר שהשווה בין 117 מהדורות מרכזיות ב־51 מדינות ממגוון יבשות, מצא שרוב המהדורות שנבדקו (52%) נמשכות שעה, 26% נמשכות חצי שעה, וב־22% נמשכות זמן ממושך יותר, שעה וחצי או שעתיים.
רבות מהמדינות בהן המהדורות נמשכות שעתיים הן מדינות אמריקה הלטינית המקדישות נתח זמן משמעותי יחסית מן המהדורה לחדשות ספורט.
עם עלייתה לאוויר בשנת 1968 הייתה מבט לחדשות מהדורת החדשות המרכזית הראשונה בישראל.
התוכנית, ששודרה בערוץ הראשון, זכתה לשיעורי צפייה גבוהים ביותר.
עם התוכנית מזוהה העיתונאי חיים יבין.
לאחר פרישתו הראשונה מהגשת התוכנית הוחלף יבין בגאולה אבן.
לאחר פרישתו השנייה הוחלף יבין בינון מגל ומרב מילר.
משנת 2015 הגיש את המהדורה יעקב אילון, עד פרישתו בסוף 2016.
תחילה שודרה המהדורה בשעה שמונה בערב, אך בתקופתו של אורי פורת הועברה לשעה תשע.
כאן חדשות: חדשות הערב של כאן
מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ כאן 11 במסגרת תאגיד השידור הישראלי, מחליפה את מהדורת מבט של הערוץ הראשון ומשודרת מאז עלייתה בחודש מאי 2017, בשעה 19:55. מגישת המהדורה היא העיתונאית טלי מורנו.
לפניה הגישו גאולה אבן-סער, דוריה למפל ומיכל רבינוביץ'.
המהדורה המרכזית של חברת החדשות
מהדורת החדשות של ערוץ 2 עלתה לאוויר בשנת 1993. תחילה הוגשה המהדורה על ידי יעקב אילון, ובהמשך עבר הערוץ למודל הגשה זוגי, עם הצטרפותה של מיקי חיימוביץ'.
בתחילת שנות האלפיים הפכה התוכנית לנצפית בישראל.
עם פרישתו של אילון הצטרף גדי סוקניק לחיימוביץ', והשניים הגישו יחד את המהדורה.
לאחר פרישת חיימוביץ', החלה יונית לוי להגיש את המהדורה לצד סוקניק.
לאחר פרישתו של סוקניק זנח הערוץ את מודל ההגשה הזוגי, ועתה היא מוגשת על ידי לוי ודני קושמרו לסירוגין.
החל מסגירת ערוץ 2 ופיצולו לערוצים קשת 12 ורשת 13 המהדורה המרכזית שודרה במקביל בשני הערוצים.
בעקבות מיזוג רשת-עשר עברה המהדורה לקשת 12 בלבד.
בראשיתה נמשכה המהדורה חצי שעה, אך בהמשך השתנה משך המהדורה, על פי רוב, לשעה ורבע.
המהדורה המרכזית של חדשות 13
עם עלייתו לאוויר של ערוץ 10, בשנת 2002, שודרה המהדורה בשעה שבע בערב בהגשת יעקב אילון.
את המהדורה הפיקה חברת חדשות ישראל.
בהמשך הפיקה את המהדורה חדשות 10 והיא הועברה לשעה שמונה בערב.
אל אילון הצטרפה מיקי חיימוביץ'.
עם פרישתה של חיימוביץ' זנח הערוץ את מודל ההגשה הזוגי, ואת המהדורה הנחו לסירוגין אילון ותמר איש שלום.
בפברואר 2012 הודיע אילון שיפרוש מהגשת המהדורה באפריל אותה שנה.
נכון לשנת 2025, מוגשת המהדורה על ידי דוריה למפל ואודי סגל, ביחד או לסירוגין.
בעקבות פיצול ערוץ 2, הערוץ עבר לאפיק 14 ונאלץ לשנות את שמו, לכן מיתג עצמו כ"עשר" ושם חברת החדשות שונה בהתאם.
ב-16 בינואר 2019 הסתיים תהליך המיזוג עם רשת ו"חדשות עשר" שינתה את שמה ל"החדשות 13" ובהמשך ל"חדשות 13" והחלה לשדר באפיק 13.
מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 14
מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 משודרת החל מ-25 במרץ 2018. המהדורה משודרת בימי ראשון עד חמישי משעה 19:53 עד 20:45 בהגשת מגי טביבי ושרון גל, ביחד ולסירוגין.
מיומה הראשון ועד לדצמבר 2018 הגישה את המהדורה דנה סומברג, ולאחר מכן הוחלפה על ידי אמיר איבגי.
ב-22 באוקטובר 2020 ירדה המהדורה מהאוויר בעקבות נתוני מדורג נמוכים.
המהדורה חזרה לאוויר ב-29 בנובמבר 2021 עם מעבר הערוץ לאפיק 14.
מהדורת החדשות של i24 בעברית
מהדורת החדשות המרכזית של i24 בעברית היא מהדורת חדשות שמשודרת בi24 בשפה העברית על ידי מירי מיכאלי.
המהדורה המרכזית היא זאת שפתחה את שידורי הערוץ בפעם הראשונה ונמצאים בה פרשנים כגון: צבי יחזקאלי, יוסי יהושוע ומגישת קבינט שישי בערוץ, נוה דרומי, לצד כתבים שונים.
כל 3 רשתות הטלוויזיה האמריקניות הגדולות - ABC, CBS, NBC - משדרות את מהדורת החדשות המרכזית שלהן בשעות הערב.
בשל החלוקה ל-4 אזורי הזמן יכולות תחנות הטלוויזיה המקומיות בארצות הברית לבחור מתי לשדר את המהדורה הלאומית באזוריהן.
בדרך כלל מועברת המהדורה בשידור חי בחוף המזרחי (18:30) ובאזור המרכז (17:30) של ארצות הברית.
בשני אזורי הזמן הנותרים מועברת המהדורה כתוכן מוקלט לפי שעונן, כאשר רק במקרי חדשות חריגים מעודכנת המהדורה כך שתהיה רלוונטית גם עבור צופי החוף המערבי.
רשתות הטלוויזיה הקטנות יותר, כמו FOX ו-The CW, לא משדרות חדשות בכלל.
ערוצי חדשות ייעודיים, דוגמת CNN או Fox News או MSNBC, אינם משדרים מהדורה מרכזית כי אם סיקור חדשותי מתמשך סביב השעון.
המהדורה עלתה לאוויר ב-1948 כמהדורה יומית בת 15 דקות בהגשתו של דאגלס אדוארדס אחרי כמה שנים של שידורים לא סדירים.
בשנת 1962 קיבל את התפקיד וולטר קרונקייט שנודע מאז בתור "האיש האמין ביותר באמריקה" וכמי ששלט ללא עוררין בעולם החדשות האמריקני.
יחד עם מינויו של קרונקייט לתפקיד הוארכה המהדורה לכדי 30 דקות והשתבצה בקביעות בשעה 18:30 בערב.
עם פרישתו של קרונקייט ב-1981 מונה העיתונאי דן ראד'ר להגיש את המהדורה, אך היא בינתיים איבדה את בכורתה בנתוני הצפייה.
אחרי פיטוריו בשנת 2005 מינתה הרשת את קייטי קוריק לתפקיד המגישה, והיא נהייתה לאישה הראשונה שהגישה לבדה מהדורת ערב.
בעקבות פרישתה ב-2011 קיבל את התפקיד סקוט פלי, ובשנת 2017 החליף אותו בתפקיד ג'ף גלור.
מאז 2019 מגישה את המהדורה נורה אודונל.
מהדורת החדשות המרכזית של רשת NBC עלתה לאוויר בשנת 1970 כתחליף לתוכנית החדשותית "Huntley–Brinkley Report" ששודרה מדי ערב בשנות ה-50 ובשנות ה-60 בהגשתם הזוגית של צ'אט האנטלי ודייוויד ברינקלי - האחד מניו יורק והשני מוושינגטון די סי.
את המהדורה החדשה הגיש העיתונאי ג'ון צ'נסלור, ברוב הזמן לבדו ובחלק מהזמן עם ברינקלי, עד לשנת 1982.
ב-1982 מונה טום ברוקו לתפקיד המגיש המרכזי, ובתקופתו נהנתה המהדורה מגידול במספר הצופים עד שמאמצע שנות ה-90 והלאה היא דורגה במקום הראשון בטבלאות הצפייה.
עם פרישתו של ברוקו בשנת 2004 נבחר בריאן ויליאמס להיות מחליפו, אך ב-2015 הוא פוטר מתפקידו ובמקומו מונה לסטר הולט לתפקיד המגיש.
משבר זה תרם לכך שהמהדורה הפסידה את המקום הראשון ברייטינג לראשונה מזה 20 שנה.
"חדשות העולם הלילה" של ABC
המהדורה המרכזית של ABC נחנכה לראשונה ב-1978 לאחר שנים רבות בהן התקשה הרשת להציב תחרות רצינית לשתיים הוותיקות ממנה.
עוד קודם לכן, לאורך שנות ה-60 ושנות ה-70, שודרו מהדורות שונות אותן הגישו עיתונאים כמו פרנק ריינולדס, הווארד קיי סמית', הארי ריזנר וברברה וולטרס.
בשנת 1983 מונה פיטר ג'נינגס לשמש כמגיש המרכזי, ובזכות מינויו הגיעה המהדורה אל המקום הראשון בטבלאות הרייטינג של אותו העשור עד שהיא הפסידה את הבכורה באמצע שנות ה-90. לאחר מותו הפתאומי של ג'נינגס ב-2005 מונה צ'ארלס גיבסון למגיש המהדורה.
בשנת 2009 מונתה לתפקיד המגישה דיאן סויר וב-2014 החליף אותה דייוויד מיור - אז זינקה המהדורה למקום הראשון בטבלאות הרייטינג.
סי-טי-וי נשיונל ניוז (CTV National News)
מהדורת החדשות המרכזית של רשת הטלוויזיה הקנדית "CTV".
את התוכנית מגישה כיום ליסה לפלם (Lisa LaFlamme).
את התוכנית הגיש בעבר העיתונאי הנודע לויד רוברטסון (Lloyd Robertson) שעשה זאת במשך ארבעים שנה, עד ל-1 בספטמבר 2011. למרות שידורה בשעה 11:00 בלילה, זוכה התוכנית לאחוזי צפייה הנעים בין 20-30% רייטינג.
ורמיה: מהדורת החדשות של ערוץ 1 הרוסי
ורמיה (Время, זמן) הוא שמה של מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 1 הרוסי.
משודרת ברציפות מאז ה-1 בינואר 1968, תחילה כחלק מהטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות ולאחר מכן בערוץ 1 הרוסי.
וסטי (Вести, ידיעות) הוא שמה של מהדורת החדשות המרכזית של החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה.
משודרת ברציפות מאז ה-13 במאי 1991 בערוץ רוסיה-1.
סבודניה (Сегодня, היום) הוא שמה של מהדורת החדשות של ערוץ NTV.
משודרת ברציפות מאז ה-11 באוקטובר 1993.
החדשות - המהדורה המרכזית היא המהדורה המרכזית של קשת 12 וחברת החדשות שבבעלותה (ידועה גם כ "החדשות 12" ובעבר "החדשות 2").
מגישת המהדורה היא יונית לוי, והיא מגישה אותה מאז דצמבר 2002. דני קושמרו, קרן מרציאנו, ודנה ויס מחליפים אותה לעיתים.
המהדורה משודרת בימים ראשון עד חמישי בשעה 20:00 ונגמרת לרוב בסביבות 21:30.
המהדורה שודרה בערוץ 2 מאז עלה לאוויר ב-4 בנובמבר 1993 ועד לסגירתו ב-1 בנובמבר 2017, לאחר מכן שודרה באפיקים 12 (קשת) ו-13 (רשת) עד 15 בינואר 2019 עת מוזגו ערוצים 10 (עשר) ו-13. כיום משודרת בקשת 12.
חלקה הראשון של המהדורה משודר גם ברדיו גלי צה"ל וברדיו קול רגע, והחל משנת 2020 ברדיו 103fm.
המהדורה המרכזית שודרה לראשונה ב-4 בנובמבר 1993. את המהדורה הגיש העיתונאי יעקב אילון.
בהמשך עבר הערוץ להגשה זוגית ואל אילון הצטרפה מיקי חיימוביץ'.
בכך נעשתה חיימוביץ' לאישה השנייה שמגישה מהדורת חדשות מרכזית בישראל, אחרי דליה מזור.
כבר בשנת 1994 הצליחה המהדורה הצעירה לגבור בשיעורי הצפייה על מבט לחדשות הוותיקה של הערוץ הראשון.
רצח רבין נחשב לנקודת מפנה משמעותית בהיסטוריה של חברת החדשות.
בתודעה הקולקטיבית נחרטו שידורי הערוץ השני, ולא שידוריו של הערוץ הראשון.
בערוץ שידרו את קטע הווידאו שבו מתועד הרצח.
בשנת 1996 שידרו בחברה לראשונה משדר בחירות לרגל הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה במסגרת מהדורת החדשות המרכזית.
בשנת 2001 עזב אילון את הגשת המהדורה ואת חברת החדשות.
במשך תקופה קצרה הגישה חיימוביץ' את החדשות בגפה, ובהמשך הצטרף אליה העיתונאי גדי סוקניק.
בשנת 2002 קמה למהדורה מתחרה,
"מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10", אותה הגיש יעקב אילון.
תחילה הוגשה המהדורה של חדשות 10 בשעה 19:00 ובהמשך שודרה ראש-בראש מול המהדורה של חדשות 2 בשעה 20:00. בשנת 2002 הודיעה חיימוביץ' במפתיע על עזיבתה את חברת החדשות לטובת חדשות 10.
לאחר פרישתה של חיימוביץ', נבחרה יונית לוי להחליף אותה, והגישה את המהדורה לראשונה ב-22 בדצמבר 2002. בעת מלחמת המפרץ השנייה שונה אות הפתיחה של המהדורה לאות נושאי שהוקדש למלחמה בעיראק.
בשנת 2005 פרש החזאי דני רופ מחברת החדשות, גם כן לטובת הגשת תחזית מזג האוויר בערוץ 10. רופ, שנחשב לחזאי הנודע בישראל, היה מזוהה עם המהדורה.
בספטמבר 2006 הצליחה לראשונה מהדורת החדשות של ערוץ 10 לעקוף בשיעורי הצפייה (מדרוג) את המהדורה של חדשות 2. זאת בעקבות שידור מיוחד בחדשות 10 של חטיפת חיילי צה"ל בהר דב בשנת 2000 וקטע וידאו שלא נראה עד אז של הנווט השבוי רון ארד מדבר אל המצלמה בהיותו בשבי.
ביולי 2007 הודיע גדי סוקניק על פרישתו מחברת החדשות, ב-1 באוגוסט 2007 הגיש סוקניק בפעם האחרונה את המהדורה המרכזית.
לאחר פרישתו הועלו שמות של מועמדים פוטנציאליים להחלפתו, שיגישו לצידה של לוי, ובהם דני קושמרו וצבי יחזקאלי.
בדצמבר פורסם באופן רשמי מטעם החברה כי לוי תגיש את המהדורה בגפה, ובימים בהם תיעדר יגיש את המהדורה קושמרו, שהגיש אז את מהדורת סוף השבוע של הערוץ.
בכך זנח הערוץ את מודל ההגשה הזוגי, וכך נעשתה לוי לאישה הראשונה שמגישה בגפה מהדורת חדשות מרכזית בישראל.
לעיתים בעת שידורי חדשות מיוחדים שבים בערוץ לשידור זוגי, אולם במתכונת שונה, כאשר אחד המגישים נמצא באולפן והאחר נמצא במוקד האירועים.
(כך, למשל, היה בעת השידור מהשרפה בכרמל).
בספטמבר 2007 עבר עורך מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10, גיא סודרי, לערוך את המהדורה של ערוץ 2. בשנת 2014 מונה סודרי גם לסמנכ"ל התוכן של התוכנית.
באוקטובר 2007 עברה חברת החדשות לאולפנים חדשים.
בעת הקמת האולפנים שודרו החדשות מאולפנים זמניים.
במהלך השנים הפכה חברת החדשות לגוף החדשות הגדול ביותר בישראל.
עם התחלת מדידת המדרוג בשנת 1998 הובילו משדרי החברה בראש טבלאות הרייטינג עם 30 עד 40 אחוזים.
לאט לאט עם חלוף השנים ירדו אחוזי הצפייה במהדורה המרכזית עקב שינויים בעולם התקשורת – כניסת האינטרנט ועמם אתרי החדשות, כניסת הכבלים והלוויין אל תחום הטלוויזיה והקמת ערוץ 10. אך עם זאת, המהדורה המרכזית של חדשות 2 היא המובילה בתחומה מבין כל הערוצים והיא נחשבת התוכנית היומית הנצפית ביותר בישראל.
אותה המהדורה שודרה בערוץ 12 בשם "חדשות הערב, המהדורה המרכזית" ובערוץ 13 רק "המהדורה המרכזית", כשלעיתים שני הערוצים משלבים את שם החברה ומספרי האפיקים שלהם: "החדשות 12" (או "חדשות קשת") ו"החדשות 13" (או "חדשות רשת").
ב-15 בינואר 2019, ביום השידורים האחרון של המהדורה בערוץ 13, מיד לאחר תחזית מזג האוויר, השידור עבר מיד לאולפני "חדשות עשר", שהפכו לאולפני "חדשות 13", כשתמר איש שלום הפנתה את השידור ישירות לתוכניות הפריים-טיים, בלי פרידה של "החדשות" באותו יום מ"רשת".
באותו זמן בערוץ 12 הציגה יונית לוי את לוח השידורים של יום השידורים הראשון של "החדשות" – רק בערוץ 12.
בשנת 2021 קמה מחאה קטנה שדרשה לקצר את זמן המהדורה בשל אורכה הרב.
לציון שנה לטבח 7 באוקטובר, הגישו את המהדורה יונית לוי ודני קושמרו אחת לצד השני ממתחם מסיבת הנובה.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 2007 שהמהדורה המרכזית הוגשה על ידי צמד מנחים, אז הגישה לוי את המהדורה לצד גדי סוקניק.
שם המגיש/ה המהדורה הראשונה המהדורה האחרונה הערות גיא זהר 1993 1994 מגיש מחליף ומגיש בסופי שבוע אשרת קוטלר 1995 1996 מגישה מחליפה למיקי חיימוביץ' בעת ששהתה בחופשת לידה קרן מרציאנו 14 בנובמבר 2013 מגישה בדרך כלל את המהדורה פעמיים בשבוע.
מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13, המכונה גם בקיצור "חדשות 13" (בעבר נקראה "החדשות 13" "חדשות עשר" ו"חדשות 10"), היא תוכנית הדגל של חברת החדשות "חדשות 13".
המהדורה משודרת בערוץ 13 (עד 15 בינואר 2019 שודרה בערוץ עשר) בימים ראשון עד חמישי בשעה שמונה בערב ונמשכת על פי רוב כשעה.
בתוכנית מוצגות ידיעות האקטואליה של אותו היום מישראל ומהעולם.
בעברה שודרה גם ברדיו קול רגע עד סיום שידורי "חדשות 13" ברדיו האזורי.
מ-2020 המהדורה משודרת בגלי צה"ל.
את המהדורה מגישים דוריה למפל ואודי סגל, ומחליפה את למפל וסגל לסירוגין נגה ניר נאמן.
העורך הראשי של המהדורה הוא הדר שיפר.
המהדורה זכתה בפרסי "מהדורת החדשות הטובה ביותר" לשנים 2015, 2016, 2017 ו-2019 בטקסי פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
עד 16 בינואר 2019 שודרה המהדורה בשם "חדשות עשר" בערוץ עשר מאז 2002, ובעקבות המיזוג של רשת עם הערוץ – המהדורה המרכזית, יחד עם חלק מתוכניות חברת החדשות, עברו לשדר מאז בערוץ 13.
המהדורה נפתחת בכותרות, שכוללות את הסיפורים המרכזיים של התוכנית.
לפני מלחמת חרבות ברזל, המהדורה התארכה עקב פיגוע או מבצע צבאי, אך במלחמה היא מתארכת עקב מתיחות גבוהה במיוחד, חיסול של בכיר אויב או חזרת שבויים (במצבים אלו לרוב אין שידור כתבות כלל והמהדורה היא מעיין גל פתוח).
המהדורה יכולה גם להתקצר בגלל אילוצי שידור כגון משחק כדורגל.
בימי שישי משודרת במשבצת השידור של המהדורה המרכזית "זמן שישי" בהגשת נטעלי שם טוב ובימי שבת, התוכנית "מהדורת השבת" עם דוריה למפל.
שתי התוכניות מציגות גם הן, בדומה למהדורה המרכזית בימי חול, סיכום של חדשות היום, אך הן נושאות אופי מגזיני יותר, מהטעם שבסופי שבוע יש פחות דיווחים חדשותיים.
בערבי חג ובמוצאי חג משודרת לרוב מהדורת חדשות קצרה יותר במתכונת שונה מהרגיל.
עם עליית ערוץ 10 לשידור ב-28 בינואר 2002 שודרה בערוץ מהדורת חדשות מרכזית בת שלושים דקות בשעה שבע בערב.
את המהדורה, שאותה הגיש יעקב אילון, הפיקה חברת חדשות ישראל.
כעבור כשנה הקים הערוץ את חדשות 10, חברת חדשות עצמאית.
אל אילון הצטרפה מגישת המהדורה המרכזית של חדשות 2 מיקי חיימוביץ', והערוץ עבר למודל הגשה זוגי.
בשנת 2005 פרש גם החזאי דני רופ מחברת החדשות, לטובת ערוץ 10.
בבחירות לכנסת השבע עשרה הקימה החברה את פרויקט "כיכר הבחירות" בו שידר ערוץ 10 את משדרי הבחירות מאולפן שקוף בכיכר רבין בתל אביב, והכיכר כולה הפכה להפנינג בחירות עם דוכני תעמולה לכל המפלגות וקלפיות מדגם לילדים.
כ-100,000 איש ניצלו את יום השבתון ובאו לראות את אנשי החדשות של ערוץ 10 בשידורי הבחירות.
ערוץ 10 פרס על בניין העירייה מסך גדול שעליו הוקרן מדגם הבחירות.
היה זה הערב הראשון שבו עבר ערוץ 10 במדרוג את הערוץ הראשון וצמצם את הפער מערוץ 2.
בספטמבר 2006 שידרו חדשות 10 את סרט הווידאו שבו דיבר רון ארד למצלמה בהיותו בשבי, וכן נראתה חטיפת החיילים בהר דב.
במשך שני ערבים עברו חדשות 10 את חדשות ערוץ 2, וערוץ 10 כולו הוביל בטבלאות המדרוג באותם ערבים.
באוקטובר 2010 החלו עבודות שיפוץ באולפני חדשות 10. במשך כחודש נעשו השידורים באמצעות שימוש במסך רקע וירטואלי.
ב-7 בנובמבר 2010 התקיים השידור הראשון מהאולפן החדש, אשר זכה לכינוי "האולפן הדינמי".
שינוי התפאורה לווה בקמפיין תקשורתי נרחב.
יחד עם האולפן החדש נחנכה גם אריזה גרפית חדשה.
ב-6 ביוני 2011 הגישה חיימוביץ' בפעם האחרונה את המהדורה המרכזית.
שידור זה היה הפעם השלישית בתולדות הערוץ בו עקפו שיעורי הצפייה של המהדורה המרכזית של ערוץ 10 את אלה של ערוץ 2. עוד קודם לעזיבתה של חיימוביץ' תרו בערוץ אחר מחליפה.
בין המועמדות הבולטות להחלפתה של חיימוביץ' נמנתה טלי מורנו.
מנכ"ל חדשות 10, ראודור בנזימן, צידד בהמשך ההגשה הזוגית, ואילו יעקב אילון התנגד.
לבסוף נמסר מהערוץ כי מודל ההגשה הזוגית נזנח - את המהדורה המרכזית הגיש אילון בגפו, ובהיעדרו הגישה את המהדורה תמר איש שלום.
את המהדורה הראשונה בהנחייתה הגישה איש שלום ב-13 ביוני 2011.
ב-1 בינואר 2012 עבר שידור המהדורה המרכזית לאולפני הבירה ירושלים, לאור חוק שהתקבל, לפיו מחויבים ערוצי החדשות לשדר מהבירה.
מאז, בעוד מגיש המהדורה יושב באולפן בירושלים, רבים מהכתבים מצולמים כשהם אינם יושבים לצידו של המגיש, כפי שהיה נהוג עד למעבר לאולפן החדש, אלא מדברים מהאולפן בגבעתיים.
בפברואר 2012 הודיע יעקב אילון לממונים עליו על התפטרותו, לדבריו בשל חוסר האינטראקציה עם כתבי המהדורה בשל המרחק ביניהם.
הוא הגיש את המהדורה האחרונה שלו בחדשות 10 ב-29 באפריל 2012.
במאי 2012 בעקבות התפטרותו של אילון נבחר גיא זהר להחליפו בהגשה.
תמר איש שלום הגישה את המהדורה לבד ארבע פעמים בשבוע ואילו זהר מילא את מקומה של איש שלום ביום הנוסף.
את המהדורה הראשונה בהנחייתו הגיש זהר ב-3 במאי 2012.
החל מ-1 בספטמבר 2013 שודרה מהדורת החדשות מאולפן זמני, הממוקם במרתף בניין אולפני הבירה ירושלים.
זאת, עד להשלמת הקמת אולפן קבע בגג הבניין.
בעקבות המעבר, פרש גיא זהר מתפקיד מגיש המהדורה המרכזית, משום שטכנית אינו יכול להגיש באותו ערב גם את המהדורה וגם את תוכניתו "היום שהיה".
את מקומו במהדורה המרכזית ממלאת מאז 10 בספטמבר 2013 טלי מורנו.
בין סוף ינואר לשלהי מאי 2014, הגישו את המהדורה טלי מורנו ואושרת קוטלר לסירוגין, בעקבות יציאתה של המגישה איש שלום לחופשת לידה.
החל מאוגוסט 2015 עורך את התוכנית ברוך שי ששימש קודם לכן ראש חטיבת החדשות של אתר וואלה.
הוא החליף בתפקיד את ישראל טוויטו, שפרש מהתוכנית לאחר 4 שנים.
ב-1 במרץ 2016 עברו מהדורת החדשות המרכזית ומבזקי החדשות לשידור בפורמט מסך רחב (יחס תמונה 16:9).
ב-20 ביולי 2016 החלה נגה ניר נאמן להגיש את המהדורה, לסירוגין עם תמר איש שלום וטלי מורנו.
ב-31 באוקטובר 2017 שודרה המהדורה בפעם האחרונה באפיק 10. זאת הייתה גם המהדורה האחרונה ששודרה באולפן הזמני.
החל מ-1 בנובמבר 2017 שודרה המהדורה באולפן החדש בירושלים באפיק 14, עד שב-15 בינואר שודרה המהדורה האחרונה גם באפיק 14, כש"חדשות עשר" הפכה להיות "חדשות 13".
ב-1 במרץ 2020 "חדשות 13" העבירו את המהדורה מהאולפן בירושלים לאולפני נווה אילן, באותו יום אודי סגל הצטרף להגשת המהדורה המרכזית יחד עם תמר איש שלום.
ב-29 ביוני 2020, בשל תוכנית קיצוצים בערוץ 13, פוטרה טלי מורנו מהגשת המהדורה.
ב-21 בדצמבר 2021, נודע כי תמר איש שלום תעזוב את הגשת המהדורה המרכזית לאחר עשור ותעבור להגיש את מהדורת השבת בערוץ במקומה של הילה קורח שתעבור להגיש את המהדורה לצד אודי סגל.
ב-24 בינואר 2022 שודרה המהדורה האחרונה בהגשתה של תמר איש שלום.
בתחום השיווק, מהדורה מוגבלת מציינת הגבלה על מספר העותקים המיוצר ממוצר מסוים.
בכל מוצר קיימת הגבלה טבעית על מספר העותקים המיוצר ממנו, בהתאם לכושרם של אמצעי הייצור.
תיאורו של מוצר כמהדורה מוגבלת לא נועד לשקף מגבלה זו, אלא להכריז על מגבלה מלאכותית שיזם היצרן, בדרך של קביעה מראש של מספר עותקים מוגבל או תקופת הפצה מוגבלת (גם אם הביקוש יצדיק ייצור בהיקף גדול יותר ואמצעי הייצור יאפשרו זאת).
יצרן שייצר כמות מסוימת של מוצר ולא ייצר אותה שוב בעתיד, או שתקופת הייצור מוגבלת לזמן מוגדר, רשאי לטעון על מהדורתו שהיא מוגבלת.
עם זאת, בהוצאה לאור של ספר, מקובל יותר שמהדורה מוגבלת תציין כמות קטנה של ספרים מפריטים בודדים ועד אלפים מעטים.
פירוש המושג פרוץ וניתן לפרשנות שונה בקרב היצרנים והציבור.
ייצור מהדורה מוגבלת מקובל ביצירות אמנות, ולעיתים משמש גם בספרים, בתקליטים, ביין, במכוניות ובמוצרים נוספים.
לעיתים המהדורה המוגבלת היא היחידה הקיימת, ולעיתים המהדורה המוגבלת קיימת, עם מאפיינים ייחודיים לה, לצד מהדורה רגילה - מצב שבו המהדורה המוגבלת מיועדת לאספנים או למבקשי יוקרה.
הדפס אמנותי מיוצר בדרך כלל במהדורה מוגבלת.
האמן חותם על כל אחד מהעותקים של ההדפס, כהוכחה למקוריותו.
לעיתים נוצר ההדפס לאחר מותו של האמן, ללא חתימתו האישית.
מהדורת המחזות ההיסטוריים, הקומדיות והטרגדיות של מר ויליאם שייקספיר שיצאה לאור בשנת 1623 בפורמט פוליו היא המקור המודפס האמין הראשון לטקסט המלא של 36 ממחזותיו של שייקספיר.
המהדורה מכונה על ידי העוסקים בתחום "הפוליו הראשון" או "הפוליו" ומסומנת במחקר .
את המהדורה הוציאו לאור ג'ון האמינגס והנרי קונדל שבע שנים לאחר מות המחבר.
המהדורה הוקדשה לאחים ויליאם הרברט, הרוזן מפמברוק ופיליפ הרברט, הרוזן ממונטגומרי.
על שער הפרסום מופיעה תמונה - דיוקן דרושאוט, שהיא התמונה היחידה שבוודאות מתוארת בה דמותו של שייקספיר.
המהדורה כוללת את רוב המחזות המיוחסים לשייקספיר פרט ל"פריקלס, נסיך צור", "שני שארים אצילים" (The Two Noble Kinsmen) ושני מחזות אבודים, שידוע כי נכתבו אך הטקסט שלהם לא התגלה: "עמל אהבה לא לשווא" (Love's Labour's Won) ו"קרדניו" (Cardenio).
אף על פי ש־18 מהמחזות פורסמו קודם לכן במהדורת קוורטו (כמחזה בודד בספר), גם הטקסט המלא והאמין ביותר של מחזות אלה הוא הטקסט המופיע במהדורת הפוליו.
המהדורה מסודרת בצורת ספר המיועד לקריאה והמחזות מסודרים לפי מפתח ז'אנרי לקומדיות, טרגדיות ומחזות היסטוריים בלי קשר למועד כתיבתם.
החלוקה המוכרת של כל מחזה למערכות ולתמונות היא מעשה של עורכי המהדורה.
17 מחזות חולקו לפני כן (אולי על ידי שייקספיר עצמו), שלושה חולקו למערכות ולתמונות באופן לא מושלם, עשרה חולקו למערכות בלבד ושישה לא חולקו כלל לפני כן.
הטקסט של מחזות רבים נערך לפי רשימותיו של ראלף קריין (Ralph Crane), לבלר רשמי שהועסק על ידי להקת התיאטרון של שייקספיר, "אנשי המלך", שתעתק את המחזות והפיק גרסה אמינה.
חלקם תועתקו על סמך "טיוטות עבודה" מוערות של שייקספיר וספרוני הלחשן של התיאטרון ואחרים הם הדפסות מחודשות של נוסחים שיצאו לאור לפני כן במהדורות קוורטו.
זכויות הפרסום של חלק מהמחזות היו בבעלותם של המו"לים ויליאם אפסלי (William Aspley - מהומה רבה על לא דבר והנרי הרביעי, חלק שני) וג'ון סמת'וויק (John Smethwick - עמל אהבה לשווא, רומיאו ויוליה והמלט), שהוכנסו כשותפים וחלקו ברווחים בסינדיקציה.
המהדורה הודפסה בפועל בין פברואר 1621 ונובמבר 1623 על ידי בית הדפוס של האב והבן ויליאם ואיזק ג'גארד (William and Isaac Jaggard) ואדוארד בלאונט (Edward Blount).
השלושה, ניהלו בית דפוס וחנות ספרים בלונדון וככל הנראה היו היחידים שיכלו להתמודד עם הדפסה בסדר גודל זה.
הם הדפיסו לפני כן גרסאות מסולפות ולא רשמיות של חלק מהמחזות ואף פרסמו ב-1619 את מחזור הסונטות "הצליין הנלהב" כביכול הוא יצירה של שייקספיר.