tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, ב-1 בנובמבר 2022, טייקאוף נורה למוות ביוסטון, במהלך משחק הימורים עם קוביות.
"" הוא שיר של הזמרת-יוצרת האירית אניה.
הוא יצא לאור ב-10 בנובמבר 1997 כסינגל המוביל מתוך אלבום הלהיטים הראשון שלה, Paint the Sky with Stars (1997).
השיר התפרסם במספר מדינות, והווידאו קליפ הנלווה שלו זכה לשבחים על הכיוון היצירתי שלו.
אניה קידמה את השיר באמצעות ראיונות וביצועים בתוכניות טלוויזיה כדוגמת: "המופע של רוזי אודונל", "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" ו"רויאל וראייטי פרפורמנס".
לארי פליק מבילבורד כתב, "[השיר] נלקח מאלבום הלהיטים החדש שלה, Paint the Sky with Stars.
[גם כאן] אניה מספקת עוד סינגל נהדר".
"" הוא שיר המאופיין בשלווה ומלודיה בלתי-נשכחת כמו כל שיר אחר שלה; הוא מעורר השראה ומטהר את נפש, אשר באופן מסורתי חרוטים בשילוב ייחודי של קולות רקע עם תופים וצלילי כינור.
זה שילוב שגורם לכל השירים שלה להיראות עתיקים, כמעט, אם לא "מלאכיים".
במגזין הבריטי מיוזיק ויק העניקו לשיר שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול".
תקליטור סינגל אמריקאי ובריטי, קלטת שמע אמריקאית
קלטת שמע בריטית ותקליטור סינגל 7" אמריקאי
"Only the Good Die Young" (בעברית: "רק הטובים מתים צעירים") הוא שיר שנכתב והוקלט על ידי בילי ג'ואל מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, The Stranger, שיצא לאור בשנת 1978 כסינגל השלישי מתוך ארבעה.
"Only the Good Die Young" היה שנוי במחלוקת בזמנו, כאשר המילים נכתבו מנקודת מבטו של גבר צעיר הנחוש לקיים יחסי מין עם נערה קתולית.
השיר נכתב בהשראת אהבתה של ג'ואל מהתיכון, וירג'יניה קלהאן.
הנער/המספר מאמין שהנערה מסרבת לו משום שהיא באה ממשפחה קתולית דתית ושהיא מאמינה שיחסי מין לפני הנישואין הם חטא.
הוא שר,You Catholic girls start much too late, (אתן הבנות הקתוליות מתחילות מאוחר מדי)
(אבל במוקדם או במאוחר זה תלוי בגורל)
(באותה מידה אני יכול להיות האחד)ניסיונות לצנזר את השיר רק הפכו אותו לפופולרי יותר, לאחר שקבוצות דתיות ראו בו אנטי-קתולי, ולחצו על תחנות רדיו להסיר אותו מרשימות ההשמעה שלהן.
"כשכתבתי את 'Only the Good Die Young', המטרה של השיר לא הייתה כל כך אנטי-קתולית כמו פרו-תאווה", אמר ג'ואל למגזין Performing Songwriter.
"ברגע שאסרו עליו, האלבום התחיל לכבוש במצעדים".
בראיון משנת 2008, ג'ואל גם הצביע על חלק אחד מהמילים שכמעט כל מבקרי השיר פספסו: הילד בשיר לא הצליח להגיע לשום מקום עם הילדה, והיא שמרה על צניעותה.
בשנת 2023 אמר ג'ואל על השיר: "לאחרונה עלה בדעתי שאני מנסה לשכנע איזו אישה תמימה ומסכנה לאבד את בתוליה בגלל התאווה שלי.
זה סוג של שיר אנוכי - כאילו, למי אכפת מה קורה לך?
מה עם מה שאני רוצה?...
אבל מצד שני, זה היה בזמנו.
זה נכתב באמצע שנות ה-70, וניסיתי לפתות בנות.
בילבורד תיאר את "Only the Good Die Young" כאחד השירים "החזקים והקליטים" של ג'ואל.
קאש בוקס אמר כי "בילי תופס את הכיף עם קצב מתגלגל, מחיאות כפיים, סולו סקסופון פטפטני וליקיי פסנתר גזעניים".
"Only a Northern Song" הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס מתוך אלבום הפסקול שלהם משנת 1969, Yellow Submarine.
השיר נכתב על ידי ג'ורג' האריסון, והיה הראשון מבין ארבעה שירים שהלהקה סיפקה לסרט ההנפשה "צוללת צהובה" משנת 1968, על מנת לעמוד בהתחייבויות החוזה שלהם עם יונייטד ארטיסטס.
עיקר השיר הוקלט בפברואר 1967, במהלך הסשנים לאלבום האולפן Sgt.
Pepper's Lonely Hearts Club Band, אך הלהקה בחרה שלא לכלול אותו באלבום זה.
הלהקה השלימה את הקלטת השיר חודשיים לאחר מכן, מייד לאחר שסיימה את העבודה על האלבום.
האריסון כתב את השיר עקב חוסר שביעות רצונו ממעמדו כפזמונאי זוטר בחברת ההוצאה לאור של הביטלס, נורת'רן סונגס.
המילים והלחן משדרים את אכזבתו מהאופן שבו שמרה החברה על זכויות היוצרים על השירים שפרסמה, ומכך שלאחר הנפקתה לציבור ב-1965 הרוויחו בעלי המניות הגדולים יותר כסף מיצירותיו מאשר הוא.
בהקלטה נעשה שימוש באורגן האמונד, עליו מנגן האריסון, ומונטאז' עם אובר-דאבינג של צלילים שונים, כולל תרועות חצוצרה, בציפייה לקטע המוזיקלי האוונגרדי של ג'ון לנון משנת 1968, "Revolution 9".
בשל הקושי בהרכבת הרצועה משני מקורות קלטת, "Only a Northern Song" נשאר שיר נדיר מהקטלוג של הביטלס לאחר 1963 שלא היה זמין בסטריאו אמיתי עד 1999. באותה שנה הוא עבר רמיקס שנכלל באלבום Yellow Submarine Songtrack.
השיר זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי המוזיקה; בעוד שאיאן מקדונלד שבר כי השיר הוא "קינה נרקיסיסטית", דייב סוונסן מזהה אותו כאחת מיצירותיהם הטובות ביותר של הביטלס בז'אנר המוזיקה הפסיכדלית.
גרסה של השיר בעלת חלק שונה ווקאלית וללא האובר-דאבינג של קולאז' הצלילים, יצאה באלבום האוסף הכפול של הלהקה משנת 1996, Anthology 2. במרוצת השנים יצאו לשיר מספר גרסאות כיסוי.
ג'ורג' האריסון אמר כי נושא השיר קשור הן לעיר הולדתו, ליברפול שבמרזיסייד, והן לעובדה שזכויות היוצרים על היצירה שייכות לחברת ההוצאה לאור של הביטלס, נורת'רן סונגס.
הסופר בריאן סאות'הול מתאר את השיר כ"גינוי אישי של האריסון לעסקי ההוצאה לאור של הביטלס", בהתחשב במעמדו הנחות בחברת נורת'רן סונגס.
החברה הונפקה לציבור ב בפברואר 1965, כאמצעי להציל את ג'ון לנון ופול מקרטני, כותבי השירים העיקריים של הביטלס, מחובת המס שהצטברה עקב ההצלחה הבין-לאומית של הקטלוג שלהם.
האריסון הקים הוצאה לאור משלו, האריסונגס, בסוף 1964; למרות היתרונות הפיננסיים שהוצעו על ידי 80 אחוז ממניותיו בחברה זו, הוא הסכים להישאר בחברת נורת'רן סונגס, כדי לסייע בהנפקתה לציבור.
מבין ארבעת חברי הביטלס, לנון ומקרטני היו בעלי מניות מרכזיים בחברה, כשכל אחד מהם החזיק ב-15 אחוזים ממניות החברה הציבורית, והשניים צברו עושר רב במהלך השנה הראשונה להנפקה.
הריסון ורינגו סטאר, כפזמונאים שהיו חתומים על הסדר עם החברה, החזיקו כל אחד ב-0.8 אחוזים.
לפי הסדר זה, בנוסף לכך שהחברה שמרה על זכויות היוצרים של כל שיריה שפורסמו, לנון ומקרטני הרוויחו יותר מיצירותיו של האריסון מאשר הוא.
בשני ראיונות בסוף שנות ה-90 עם עורך "בילבורד" הראשי , טען הריסון כי עיקר תלונותיו כוונו נגד , המנהל הכללי של נורת'רן סונגס.
לאחר שחתם על חוזה עם ג'יימס בשנת 1963, בגיל 20, אמר האריסון כי המו"ל לא הסביר לו שעל ידי חתימה על החוזה הוא גם מוותר על הבעלות על יצירותיו.
האריסון הוסיף כי הבין את השלכות החתימה רק לאחר הנפקת החברה לציבור ב-1965, כאשר בעלי המניות הגדולים "הרוויחו את כל כספם מהקטלוג הזה".
לדעת איאן מקדונלד, "Only a Northern Song" מרמז על כך שהאריסון "עדיין לא התאושש מהתלהבותו להיות בביטלס", לאחר שאיים לעזוב את הלהקה אחרי סיבוב ההופעות האחרון שלהם, באוגוסט 1966. לפני שהלהקה התכנסה מחדש בנובמבר אותה שנה כדי להתחיל להקליט את אלבומה Sgt.
Pepper's Lonely Hearts Club Band, בילה האריסון שישה שבועות בהודו עם מורו לסיטאר, ראווי שנקר, ביקור שהגביר את חוסר עניינו בפעילות הלהקה.
מקדונלד סבור שהקשר של האריסון לצפון אנגליה ב-"Only a Northern Song" הושפע מעבודת יתר חברי הלהקה על שירים שעסקו בהתבגרות בליברפול, שהיה קונספט האלבום שנבחן בתחילת הכנותיו.
האריסון כתב את "Only a Northern Song" על אורגן האמונד, שהפך לכלי הנגינה המועדף עליו לכתיבת שירים במהלך 1967, והחליף את הגיטרה.
השיר הוא בסולם לה מז'ור, אם כי לפי מקדונלד הוא בסולם סי מינור משני.
חלק הפתיחה של אורגן ההאמונד מסתיים בתצוגה מקדימה של המנגינה שמעליה מופיעה כותרת השיר בשיר עצמו.
לאחר מכן מתחלקת היצירה לשני חלקים, כל אחד מהם מורכב משני בתים ופזמון, ולאחריהם בית בודד, פזמון אחרון וקטע הפתיחה של השיר, כאשר חלק מהקטעים הללו מוצגים גם כקטעים אינסטרומנטליים.
היצירה היא מטא-שיר, בכך שנושא היצירה הוא היצירה עצמה.
בעודו מעיר על חוסר הטעם בכתיבה עבור החברה, הריסון משתמש בסרקזם ובדיסוננס מוזיקלי כדי לבטא את חוסר שביעות רצונו מהחברה.
בתיאורו של המוזיקולוג וולטר אוורט, הדבר מושג מוזיקלית באמצעות שימוש ב"טונים לא תקינים" ובאקורדים "במודוס שגוי".
בניגוד לשינויי האקורדים המינימליים לאורך הבתים, הפזמונים מציגים התקדמות מהירה של אקורדים - בעיקר E, Bm7, G, C♯7 ו-F♯7. בפזמון הראשון אומר האריסון כי לאור הבעייתיות בחוזה שלו עם נורת'רן סונגס, "זה לא באמת משנה אילו אקורדים אני מנגן" ("It doesn't really matter what chords I play").
הסופר איאן אינגליס מפרש שורה זו כתלונתו של הזמר נגד העיתונאי וחוקר הביטלס בסוף שנות ה-60, בנוגע לחוסר תועלתן של ההופעות החיות של הלהקה כאשר מעריציה הצווחניים מעולם לא הקשיבו למוזיקה שהם ניגנו.
הביטלס הקליטו את הרצועה הבסיסית של "Only a Northern Song" באולפני EMI (כיום אולפני אבי רוד) ב-13 בפברואר 1967, במהלך הסשנים לאלבום Sgt.
כמנהגו של האריסון בלחניו החדשים, הוא טרם נתן לשיר שם, ולכן הוא כונה "לא ידוע".
ההרכב בשיר היה האריסון (אורגן האמונד), לנון (תוף מרים), מקרטני (בס) וסטאר (תופים).
הלהקה הקליטה תשעה טייקים של השיר לפני שבחרה את הטייק השלישי לעבודה נוספת.
למחרת ביצעו טכנאי האולפן שלושה מיקסים של הופעה זו על גבי קלטות חדשות בעלות ארבע רצועות.
במה שנקרא אז טייק 12 (דהיינו הטייק השלישי מבין המיקסים) מילא האריסון את שתי הרצועות הפנויות עם שירתו.
השיר לא מצא חן בעיני מפיק הלהקה ג'ורג' מרטין, שאמר לימים שזהו השיר הכי פחות אהוב עליו מבין שיריו של האריסון.
הלהקה אף היא לא התלהבה מהשיר יותר מדי ובחרה שלא לכלול אותו באלבום.
במקום זאת הציע האריסון, כתרומתו היחידה לכתיבת שירי האלבום, את "Within You Without You", אשר, לפי דברי מרטין, התקבל ב"הקלה מועטה כללית".
"Only a Northern Song" הפך אז לשיר הראשון שסיפקה הלהקה עבור פסקול סרט ההנפשה "צוללת צהובה", על מנת לעמוד בהתחייבויות החוזה שלהם עם יונייטד ארטיסטס (הם נדרשו לספק ארבעה שירים חדשים עבור פסקול הסרט).
הלהקה חזרה להקליט 3 טייקים של השיר ב-20 באפריל, היום בו ביקרו אותם חברי צוות הפקת הסרט באולפנם.
היא החלה לעבוד על השיר פחות מ-45 דקות לאחר השלמת המיקס הסופי של האלבום.
תוך שמירה על פסי האורגן והתופים, הם ביצעו אובר-דאבינג לקטע בס חדש, וברצוע נפרדת לחצוצרה, גלוקנשפיל וצלילים ווקאליים.
נעשה שימוש במכשיר הקלטה שני בעל 4 ערוצים, מה שאפשר לפזר את החלקים האינסטרומנטליים השונים ואת האפקטים של האולפן על פני שמונה ערוצים זמינים.
על מכונה זו עבדה הלהקה על קלטת המיקס השנייה מ-14 בפברואר, המכונה טייק 11, שממנה הם מחקו את כל הרצועות שהוקלטו קודם לכן מלבד החלק של אורגן ההאמונד.
לאחר מכן הקליט האריסון שתי רצועות שירה, אחת מהן כללה קטע חצוצרה נוסף של מקרטני וצלילים מוקלטים נוספים, בעוד שהרצועה האחרונה התמלאה בטימפני, מלוטרון, פסנתר ואורגן נוסף.
נוכחותם של קטעי אורגן ההאמונד המקוריים של האריסון בשתי הקלטות הבטיחה שלאורגן יהיה צליל משמעותי יותר במיקס של השיר.
הביטלס ביצעו רבים מהאובר-דאבים בצורה אקראית.
טום מגיניס מאתר "AllMusic" מתאר את השיר המוגמר כ"ספוג מאוד בצלילים הפסיכדליים של התקופה, תוך שימוש בכמויות נדיבות של כלי נגינה רופפים", ובמיוחד "התפרצויות כאוטיות של חצוצרה".
איאן אינגליס מציין את אפקט קולאז' הצלילים בשיר כתקדים לשיר האוונגרדי של לנון משנת 1968, "Revolution 9", וכדוגמה מוקדמת למוזיקה אלקטרונית.
ב-21 באפריל השלימו הביטלס מיקס מונו של השיר לצורך הכללתו באלבום Yellow Submarine.
עקב הקושי לגרום לשתי מכונות 4 הערוצים לנגן בדיוק באותו הזמן, ניסיונות ליצור רצועה מקבילה בסטריאו ננטשו.
באוקטובר 1968, בעת הכנת פסקול האלבום ליציאה, יצרו מהנדסי הקול באולפני EMI דמה-סטריאו של "Only a Northern Song" בעזרת המיקס מונו.
גרסת המונו של האלבום, שבמקור הייתה זמינה ב בלבד, השתמשה באופן דומה בגרסה לא אופטימלית של ההקלטה.
במקרה זה, כמו בשלושת השירים החדשים האחרים שהוצגו בפני יונייטד ארטיסטס, שילבו המהנדסים את שני הערוצים מהדמה-סטריאו, במקום להשתמש במיקס המונו האמיתי מאפריל 1967.
לביטלס הייתה מעורבות מינימלית ביצירת הסרט "צוללת צהובה" והיא הותירה את הפקתו בידי חברת ההפקות של ברודקס.
יוצרי הסרט הסתמכו במידה רבה על קונספט האלבום Sgt.
Pepper's Lonely Hearts Club Band, על הקשר שלהם לליברפול ועל היבטים אחרים של תדמיתם הציבורית.
בעוד שהעיצוב האמנותי של הפרויקט בוצע על ידי צוות בראשות , סצנות כמו "Eleanor Rigby" ו"Only a Northern Song" נוצרו על ידי אנימטורים חיצוניים, מה שהבטיח גיוון סגנוני לאורך הסרט.
השיר מתנגן במהלך סצנה שבה הצוללת הצהובה מפליגה דרך ים המדע, במהלך מסעם של הביטלס לשחרר את פפרלנד ואת להקת מועדון הלבבות הבודדים של סרג'נט פפר הכלואה על ידי המרושעים הכחולים מתעבי המוזיקה.
ההקלטה הואטה בחצי טון כדי להיכלל בסרט.
ג'רמיה מסנגייל, חוקר בתחום התקשורת החזותית, מדגיש את הסצנה כאחד מהחידושים הטכניים הרבים שהוצגו בסרט משנת 1968, באומרו: "בליווי ציורי דיוקן מרובעים וצבעוניים של הביטלס במהלך "Only a Northern Song", ישנו שימוש יצירתי במתנד הבוחן את גלי הקול של הרצועה".
לדעת בוב ניברסון, מחבר ספר על הביטלס, הקטע מייצג, ככל הנראה, את הדוגמה הטובה ביותר לאימוץ האיקונוגרפיה הפסיכדלית בסרט האופיינית לאמנות הכרזות המחתרתיות של שנות ה-60 של המאה ה-20.
הקטע היה מהקטעים שהוצגו בכתבה על הסרט בתוכנית הטלוויזיה "How It Is".
התוכנית, שהופקה על ידי וכללה חלקים מהמחזה המבוסס על ספרו של לנון, "", שודרה ב-BBC1 יומיים לאחר הבכורה העולמית של הסרט בלונדון, ב-19 ביולי 1968. בתחילת המאה ה-21 היה קטע השיר בסרט לקטע המוזיקה היחיד משידור התוכנית שהופץ בקרב חובבי אספנות.
פסקול הסרט נתפס כיצירה משנית מצד הביטלס, אשר דחו את הפצתו כדי לאפשר את יציאת אלבומם הכפול משנת 1968 (הידוע גם בשם "האלבום הלבן"), הנושא את שמם.
ב-13 בינואר 1969 יצא "Only a Northern Song" כרצועה השנייה בצד הראשון של האלבום Yellow Submarine, כאשר הפסקול התזמורתי של ג'ורג' מרטין לסרט תפס את כל הצד השני.
למרות שחוזהו של הריסון עם דיק ג'יימס פג במרץ 1968, זכויות היוצרים על "Only a Northern Song" ועל תרומתו השנייה לסרט, "", נותרו בידי חברת נורת'רן סונגס, במקום שיוקצו לחברת האריסונגס, כפי שנעשה לארבע מיצירותיו ב"אלבום הלבן".
יציאת השיר לאור התרחשה במקביל למריבות בין דיק ג'יימס לביטלס, ובמיוחד בין לנון ומקרטני.
במרץ 1969, לאחר שהחל להיזהר מחוסר ההרמוניה בתוך הלהקה והבעיות שהשפיעו על חברת בבעלותם, מכר ג'יימס את רוב מניותיו בחברת נורת'רן סונגס לחברת ATV Music, ובכך מכר את הבעלות על שירי הביטלס.
בהתייחסו ליציאת השיר בספרו משנת 1977, דחה את הטענה כי השיר הוא אחד מ"החפצים הקטנים" שהביטלס סיפקו לסרט "צוללת צהובה".
בעודו דבק בתיאורו של ברודקס על יצירת השיר, מצא מבקר מוזיקה מ-NME "יתרונות ניכרים" ב-"Only a Northern Song", ואמר כי סטייתו של האריסון מגישתו הרגילה והשיטתית לכתיבת שירים היא גישה שהיה עליו לאמץ לעיתים קרובות יותר.
בשנת 2001 כתב ביל הולנד עבור "בילבורד" כי "Only a Northern Song", יחד עם שירים אחרים של הקינקס, ג'וני מיטשל והבירדס, כשירים המהווים את הגל הראשון של הצהרות מוזיקליות שבהן אמנים "מאשימים או מגנים את המדיניות העסקית של תעשייתם".
איאן אינגליס רואה בשיר כ"שיר הפוסטמודרני הראשון" של הביטלס, בשל "כוונתו האירונית המכוונת" הניכרת בנושא השיר ובשימוש באפקטים שונים.
מארק לואיסון מתאר את האובר-דאבינג של הלהקה לשיר (ב-20 באפריל) כ"סשן מוזר" וכותב שעבודתם בתקופה זו "מציגה חוסר מדהים של לכידות והתלהבות".
מארק הרטסגארד סבור שהשיר "נדחה באופן מובן...
משום שהוא לא טוב מספיק עבור סרג'נט פפר".
איאן מקדונלד רואה בו שיר "עגום", "קינה נרקיסיסטית", ועל ההקלטה הראשונה של הביטלס לשיר סבר כי היא "מרושלת ביודעין".
הוא גם מזהה את השיר כרצועה הפסיכדלית היחידה של הביטלס שמתייחסת באופן מלא ל"השפעה של האזנה למוזיקה על סמים".
אלכס יאנג מ"Consequence" רואה בו "השיר המובהק ביותר מבחינה לירית", מכיוון ש"הוא מגדיר בצורה מושלמת את Yellow Submarine בשני בתים בלבד, ובו בזמן יוצא מבחינה קולית כמו צד ב' של פינק פלויד מההקלטות של Obscured by Clouds..." לעומת זאת, מ"Paste" סובר כי השיר הוא "משעמם ומתפתל".
מארק ריצ'רדסון מ"פיצ'פורק" טען שכמו "It's All Too Much", השיר הוא בעל עניין מועט מאוד מלבד האפקטים הפסיכדליים "המסתחררים".
ב-2013 דירג דייב סוונסון את השיר במקום השלישי ברשימת "10 השירים הפסיכדליים המובילים של הביטלס" (אחרי "Tomorrow Never Knows" ו-"I Am the Walrus").
הוא רואה בו "שיר ממיס תודעה" שהיה הופך את האלבום ל"גדול עוד יותר" אילו היה נכלל בו במקום שיר דוגמת "When I'm Sixty-Four".
עריכה חלופית של השיר נכללה באלבום האוסף הכפול של הביטלס, Anthology 2, בשנת 1996. גרסה זו, המואצת מעט מהמקורית ומעורבבת בסטריאו, כוללת את הרצועה הבסיסית ללא רוב האובר-דאבים מאפריל 1967, ועם גרסה קולית חלופית המכילה כמה שינויים במילות השיר.
הרצועה החדשה נוצר על ידי שילוב של טייק 3 עם קטע שירתו של הריסון מטייק 12.
במקביל לפופולריות של "It's All Too Much" בקרב להקות אסיד רוק בתחילת שנות ה-90, הוציאה להקת גרסת כיסוי לשיר "Only a Northern Song" כצד ב' של הסינגל שלהם משנת 1991 "Fireball".
בשנת 2009 קראו והזמר-יוצר בתחום הג'אז כריס וייסמן לאלבום המשותף שלהם בתחום הפולק הפסיכדלי, "Northern Songs", על שם השיר.
Open Shortest Path First (בראשי תיבות: OSPF) הוא פרוטוקול ניתוב היררכי תלוי מצב (Link-state) להעברת נתונים בין ראוטרים שונים הנמצאים באותה מערכת אוטונומית.
בבסיס הפרוטוקול עומד אלגוריתם דייקסטרה, המשמש לחישוב עץ המרחק הקצר ביותר.
OSPF משתמש בעלות העברת הנתונים (מספר המציין את גודל רוחב הפס) לצורך חישוב המרחק, ותמיד יבחר את הנתיב הזול ביותר להעברת חבילה מהמקור אל היעד.
נתב המנתב חבילות בהתבסס על OSPF מנהל רישום של כל הנתבים שהוא "מכיר", והנתיבים אליהם.
כאשר מגיעה אליו חבילה הוא מעביר אותה אל נתב היעד דרך הנתיב בו עלות התעבורה היא הזולה ביותר.
נתבים שונים המשתמשים ב-OSPF מחליפים ביניהם רשימות על מנת להישאר מעודכנים לגבי שינויים בטופולוגיית הרשת, ולגלות נתיבים חדשים.
OSPF מוגדר כפרוטוקול המתפקד בשכבת הרשת (השכבה השלישית) של מודל ה־OSI ומודל ה־TCP/IP.
יצירת שכנות בפרוטוקול זה מתבצעת על ידי הפקודה network x.x.x.x y.y.y.y area z ,כאשר ה-x מייצג את הכתובות שנפיץ,y מייצג את ה-subnet mask ו-z את מספר ה-area ,הפקודה network מוגדרת מתחת ל-process של ה-ospf,מוגדר על ידי הפקודה router ospf.
אוֹפֶּּן אוֹפִיס (OpenOffice.org – OOo) היא חבילת יישומים משרדיים, שנועדה להוות תחליף לחבילת אופיס של מיקרוסופט.
היא הייתה אחת מתוכנות הקוד הפתוח הפופולריות ביותר עד שבשנת 2010 התפצלה ממנה ליברה אופיס.
היא הופצה (החל מגרסה 3.0 בטא) תחת רישיון ה־LGPL (גרסה 3), פעלה במערכות ההפעלה Windows, יוניקס מקינטוש וסולאריס.
אופן-אופיס הייתה מבוססת על תוכנה בשם StarOffice שפותחה על ידי חברת תוכנה גרמנית בשם StarDivision אשר נרכשה על ידי סאן בשנת 1999. כיום משמש השם StarOffice כשם הגרסה הקניינית של OpenOffice.
החל מיוני 2011 היא מיזם של מוסד התוכנה אפאצ'י.
בעקבות כך עבר רוב קהילת המפתחים לפיצול ליברה אופיס.
במהלך השנים פחת מאוד קצב הפיתוח.
חברת IBM, שהייתה המפתחת העיקרית, הפסיקה בהדרגה את מעורבותה והגרסה האחרונה שהיא פרסמה (שלא הייתה גרסת תחזוקה) הייתה 4.1 ב־29 באפריל 2014.
פרויקט אופן אופיס שאף להתחרות עם מיקרוסופט אופיס ולדמות את המראה והתחושה שלו.
כמו כן, אופן אופיס יכול היה לייבא ולייצא את כל פורמטי-הקבצים הישנים של מיקרוסופט אופיס, וזו הייתה אחת התכונות החשובות שבתוכנה, שאפשרה למשתמשי אופן אופיס לקרוא מסמכים שנוצרו על ידי משתמשים היוצרים מסמכים בתוכנות מיקרוסופט.
המערכות הייעודיות המרכזיות שעבורן פיתחו את אופן אופיס הן חלונות, לינוקס, סולאריס ומקינטוש.
חבילת אופן אופיס בגרסה 3.0 כללה:
Writer – מעבד תמלילים (מקביל לוורד).
Calc – גיליון אלקטרוני (מקביל לאקסל).
Draw – תוכנת גרפיקה (מקביל ל-CorelDRAW של חברת קורל).
Impress – להכנת מצגת שקפים (מקביל לפאוורפוינט).
Base – מחולל יישומים (בשילוב עם מסד נתונים יחסי חיצוני).
עורך HTML ויזואלי הנמצא כחלק מתוכנת Writer (מקביל לפרונטפייג' ודרימוויבר).
Math – עורך נוסחאות מתמטיות (מקביל לעורך המשוואות של מיקרוסופט).
מסננים לייבוא קובצי מיקרוסופט אופיס ו-XML, ולייצוא PDF ו-Macromedia Flash.
Quick Starter – תוכנית בשורת המשימות המאיצה את העלאת יישומי אופן אופיס.
גרסת 1.0 של אופן אופיס ספגה ביקורות רבות לגבי ביצועיה בהשוואה למיקרוסופט אופיס, אך בגרסאות החדשות חל בשיפור ניכר בביצועים (ובעיקר בגרסה 3.1).
חבילת תוכנות זו זמינה כיום ב-25 שפות שונות, ותרגומים נוספים עושים את דרכם בתמיכת קהילת הקוד הפתוח.
אופן אופיס הפכה למתחרה עבור מיקרוסופט אופיס, דבר הבא לידי ביטוי בהכרה הפומבית של מיקרוסופט במתחרתה.
באוגוסט 1999 רכשה סאן את חברת StarDivision שהפיצה גרסה מסחרית של יישומים משרדיים, בשם סטאר אופיס (StarOffice).
סאן הציעה את StarOffice 5.2 להורדה בחינם, כחלק מהאסטרטגיה של חברת סאן להיאבק במיקרוסופט בכל התחומים.
סאן הכריזה על אופן אופיס ב-19 ביולי 2000 ופרסמה את קוד המקור של StarOffice 5.2. האתר של אופן אופיס עלה לרשת ב-13 באוקטובר 2000 והציע את קוד המקור להורדה.
את התמיכה בשפה העברית בפרויקט מימן משרד האוצר בשנים 2001-2008.
בתחילת שנת 2010 נרכשה חברת סאן על ידי חברת אורקל.
גרסה 3.2.1 היא הראשונה שיצאה מאז הרכישה.
כתוצאה מהפיצול של OpenOffice.org לליברה אופיס, ואיבוד מפתחים כתוצאה מכך, הודיעה אורקל באפריל 2011 כי היא מפסיקה את הפיתוח המסחרי של OpenOffice.org.
ביוני 2011 הודיעה אורקל כי היא תתרום את הקוד והסימן המסחרי לקרן התוכנה אפאצ'י, הקרן קיבלה את ההצעה והמיזם הפך למיזם באינקובציה.
באוקטובר 2012 הפך המיזם למיזם רגיל של קרן אפאצ'י.
שמו של המיזם וכן של התוכנה שונה ל־Apache OpenOffice.
בשנת 2014 התמקד עיקר הפיתוח בידי עובדי IBM אולם מעורבותה של IBM צומצמה עם השנים.
באפריל 2015 נחשף קיומו של חור אבטחה שתוקן בליברה אופיס.
מתחזקי אופן אופיס לא הצליחו לפרסם גרסה חדשה שתתקן את חור האבטחה במשך מספר חודשים (מה ששיקף כבר אז את מצבו הירוד של המיזם).
חור האבטחה תוקן, בסופו של דבר, רק בגרסה 4.1.2 שפורסמה באוקטובר.
עם פרסומה של גרסה זו דווח למתחזקים על קיומו של חור אבטחה נוסף.
רק בחודש מרץ 2016 הם הצליחו לתקן את הבעיה ואולם הם לא הצליחו לבנות ולבדוק גרסה עם התיקון.
בסופו של דבר ביולי 2016 החליטו במיזם לא להוציא גרסת תיקון אלא לפרסם רק קובץ אחד עם התיקון שאותו על המשתמש להתקין ידנית במערכת
StarOffice הייתה (עד גרסה 5.2) חבילת תוכנות משרדיות שפותחה על ידי חברת StarDivision הגרמנית ועבדה על מגוון פלטפורמות (חלונות, OS/2, Mac OS, סולריס ולינוקס).
היא הייתה זמינה להורדה (לשימוש לא מסחרי).
בשנת 1999 נרכשה חברת StarDivision על ידי חברת סאן.
החל מגרסה 6.0 StarOffice היא בעצם גרסה של OpenOffice עם כמה תוספות, לדוגמה: מרכיבי קוד קנייניים כמו גופנים מסוימים (בעיקר של שפות אסיאתיות), מסד הנתונים ADABAS, גלריית תמונות, מסננים ועוד.
הגרסה האחרונה של StarOffice שיצאה הייתה 9.0, אשר מבוססת על הקוד של OpenOffice.org 3.0. מאוחר יותר יצאו עדכונים המבוססים על גרסאות חדשות יותר.
האחרון שבהם מבוסס על OpenOffice.org 3.2.0.
לאחר רכישת החברה שונה שם המוצר ל־Oracle OpenOffice.
במקביל ליציאת גרסה 3.2.1 של OpenOffice.org הוציאה אורקל גרסה קניינית בשם Oracle Open Office.
גרסה 3.3 יצאה ב-15 בדצמבר 2010, לפני הוצאת הגרסה הסופית של OpenOffice.org 3.3.
במקביל להמשך פיתוח OpenOffice.org פיתחה אורקל מוצר קנייני בשם Oracle Cloud Office (משרד הענן של אורקל).
המוצר מספק אפשרות לעריכת מסמכים מהדפדפן, בדומה ל־Google Docs.
רבים מקהילת המשתמשים לא היו מרוצים מהשליטה המוחלטת של חברת סאן (ויותר מאוחר: אורקל) בפיתוח אופן־אופיס ועם הדרישה להשמת זכויות יוצרים.
בתגובה לכך נוצר עם השנים פיתוח מקביל שנקרא בהתחלה ooo-build (משום שהוא כלל בהתחלה בעיקר שיפורים במערכת הבניה).
באוקטובר 2008 יצרו אנשי חברת נובל פרויקט בשם Go-OO שכולל את אותם תיקונים.
התיקונים הללו לא יכלו להיכנס לעץ הראשי של OpenOffice.org מכיוון שאנשי נובל לא הסכימו לוותר על זכויות היוצרים.
השינויים הללו נחשבו לפופולריים בין משתמשים עצמאיים.
לדוגמה: רוב הפצות הלינוקס השתמשו בהן בחבילות OpenOffice.org שלהן.
ב־28 בספטמבר 2010 הכריזה קבוצה גדולה מבין קהילת משתמשי ומפתחי אופן־אופיס על פיצול בשם LibreOffice ("ליברה-אופיס": משרד חופשי) תחת מלכ"ר חדש בשם מוסד המסמך (The Document Foundation).
הפורמט של מסמכי אופן אופיס הוא מבוסס XML.
כל הפורמטים הזרים שאופן אופיס תומכת בהם, מומרים הלוך ושוב מייצוג הXML לפורמט הדרוש.
על ידי שימוש בדחיסה בעת שמירת הקבצים, קובצי אופן אופיס קטנים משמעותית מאלה של מיקרוסופט אופיס.
גרסה 2.0 מנסה להתמודד עם הדרישות הבאות: תמיכה טובה יותר בקובצי מיקרוסופט אופיס, ביצועים משופרים (מהירות וצריכת זיכרון), יכולות סקריפט מתקדמות, אינטגרציה חלקה יותר (בעיקר עם GNOME), שימושיות משופרת.
גרסאות פיתוח המתעדכנות מדי שבוע, זמינות להורדה במחלקת הפיתוח באתר הראשי של אופן אופיס (ראה קישור למטה).
אופן אופיס היה אחד הפרויקטים הבולטים שמשתמשים במערכת ניהול הגרסאות מרקוריאל.
הוא השתמש במקור ב־CVS ולאחר מכן ב־Subversion.
בשנת 2009 עבר הפרויקט להשתמש במרקוריאל.
בעקבות המעבר לאפאצ'י חזר הפרויקט להשתמש גם במערכת Subversion, והוא אחד המיזמים הבודדים (אם לא היחיד) שחזרו ל-Subversion ממערכת ניהול גרסאות מבוזרת.
אופן אופיס משתמשת בספריות גרפיות משלה, כדי להבטיח תמיכה במערכות רבות.
תכונה זו מעניקה לאופן אופיס מראה ותחושה אחידים, לעיתים על חשבון הפונקציונליות של מערכת ההפעלה.
לכן חברת סאן וחברת Ximian עובדות על אינטגרציה מלאה של אופן אופיס עם GNOME.
שתי החברות כוללות את אופן אופיס במוצריהן (Ximian Desktop, Sun Java Desktop System).
כמו כן ישנם פרויקטים לאינטגרציה ב-KDE כגון: Cuckooo, KDE vclplug, KDE NWF.
פרויקטים אלו התחילו את דרכם ביוזמתו של יאן חולסובסקי (Jan Holesovsky) וכרגע ממומנת על ידי חברת SuSE.
במקור (עד גרסה 3.0) השתמשה OpenOffice.org ב־X11, שאמנם זמינה כחלק ממערכת ההפעלה, אך עבור המשתמשים העבודה בגרסה זו נראית "מנותקת" מעט משאר סביבת מערכת ההפעלה.
מהסיבה הזו, וכן בגלל קשיים לעבוד ישירות מול מפתחי OpenOffice.org, נוצר מיזם NeoOffice, אשר משתמש בממשק הגרפי הרגיל של מערכת זו (Aqua).
כיום, NeoOffice מתבסס יותר על ליברה אופיס מאשר על אופן אופיס.
במקביל לאופן אופיס קיימים פרויקטים נוספים שקל יותר לתרום להם.
אלה כוללים תיעוד, תרגום, API ומקרואים.
כמו כן, קיים הפרויקט OpenGroupware.org שהוא חבילת הרחבות של אופן אופיס.
OpenVMS (ובקיצור VMS, ראשי תיבות של Virtual Memory System) היא מערכת הפעלה שמיועדת למחשבים עם מעבדי VAX ,Alpha ו־Itanium.
המערכת נוצרה על ידי חברת Digital Equipment Corporation (היום VSI), שגם פיתחה את מחשבי ה־VAX ו־Alpha.
VMS פותחה במקור כמערכת הפעלה למיני-מחשבים מסדרת VAX.
גרסתה הראשונה יצאה בשנת 1978, יחד עם השקת הדגם הראשון של מחשב VAX (VAX-11/780).
העיצוב שלה התבסס על מערכות הפעלה קודמות של Digital, בפרט RSX של מחשבי PDP, אך החידוש העיקרי בה היה ניהול זיכרון וירטואלי ועבודה במצב של 32 ביט.
בשנת 1983 הוצג חידוש נוסף ב־VMS - ה־VAXCluster, שהיה ליישום המסחרי המצליח הראשון של אשכול מחשבים - רשת מחשבים שמגבים אחד את השני ומשתפים משאבי אחסון ותורי הדפסה.
VMS פעלה בכל הסוגים של מחשבי VAX - הן השרתים הגדולים והן תחנות MicroVAX ,VAXstation וכו'.
בשנת 1992 השיקה חברת Digital את המעבד החדש Alpha, שפעל בטכנולוגיית RISC ויחד איתו הציגה את הגרסה החדשה של VMS שידעה לפעול גם במעבדים אלה.
VMS קיבלה מספר תכונות חדשות של תמיכה בפרוטוקולים פתוחים כפי שהוגדרו על ידי POSIX ובהתאם שמה שונה ל־OpenVMS.
בשנת 2005 יצאה הגרסה הרשמית הראשונה של OpenVMS למעבדי Itanium.
בדומה ליוניקס, VMS היא מערכת הפעלה בעלת ממשק טקסטואלי ביסודה.
שפת הפקודות של VMS נקראת DCL - Digital Command Language; בהשוואה לפקודות shell של יוניקס ו־DOS פקודות DCL נראות יותר כמו מילים שלמות באנגלית ופחות כמו קיצורים.
בתחנות עבודה מבוססות VMS ניתן לעבוד גם בסביבה הגרפית DECwindows, גרסה של X11.
VMS תומכת במספר פרוטוקולי תקשורת.
הפרוטוקול העיקרי שלה הוא DECnet, פרוטוקול קנייני של Digital.
VMS תומכת גם בפרוטוקולי חבילת הפרוטוקולים TCP/IP ובפרוטוקול LAT לעבודה מול מסופים "טיפשים" (כגון VT).
OpenView Internet Services הוא כלי ניטור של חברת HP שמטרתו להציג את מצב המערכות המחשוביות של הארגון.
הכלי בנוי על תשתית Webית - כלומר, כדי להשתמש במערכת יש להשתמש בדפדפן.
מערכת ה-OVIS דואגת "לדגום" את המערכות בארגון אחת לזמן קבוע, ולהציג את מצבן.
המסך החשוב ביותר בתוכנה הוא מסך ה-Status.
במסך זה מופיעה רשימה של המערכות ומצבן כ-"Available" (בצבע ירוק) כאשר המערכת נגישה, או "Unavailable" (בצבע אדום) כאשר המערכת אינה נגישה.
בדיקת המערכות בזמן אמת מאפשרת הזעקת אנשי מקצוע לטיפול בתקלה באופן מיידי, בלא להמתין לתלונות משתמשים או נפילת מערכות אחרות.
מערכת ה OVIS "מתממשקת" עם מערכות אחרות של HP: ה OVO וה NNM.
OpenCV (ראשי תיבות של Open Source Computer Vision) היא חבילת תוכנה שנועדה לעזור למתכנתים לפתח יישומים של ראייה ממוחשבת.
OpenCV פתוחה לשימוש מחקרי ומסחרי כאחד (תחת רישיון BSD).
הספרייה תואמת android, windows, לינוקס ו-MacOS.
הספרייה מוכוונת בעיקר עבור יישומי ראייה ממוחשבת בזמן אמת.
התוכנה פותחה במקור על ידי אינטל, ועם השנים הפכה לתוכנה חופשית הנתמכת על ידי קהילת קוד פתוח גדולה.
יכולת לבצע מניפולציות מגוונות על תמונות (עיבוד תמונה).
זיהוי אובייקטים בתמונה (בעיקר פרצופים לפי אלגוריתם Viola Jones משופר)
הקוד הוא חוצה-פלטפורמות ולכן הוא עובד על לינוקס, חלונות ו־macOS, וכן על GCC וסביבות Visual למיניהן כולל .NET.
OpenID היא מסגרת פתוחה וחופשית לזְהוּת מקוונת מונחית-משתמשים.
זוהי למעשה מערכת SSO גלובלית.
על ידי שימוש באתרים מאופשרי-OpenID, המשתמשים באינטרנט אינם צריכים לזכור הרבה אמצעי זיהוי מסורתיים כמו שם וסיסמה.
במקום זאת, הם רק צריכים להיות רשומים לאתר המספק זהות OpenID.
בזכות העובדה ש-OpenID היא תוכנה חופשית, כל אתר יכול להשתמש ב-OpenID על מנת לספק למשתמשים באתר שירותי הרשמה והתחברות לאתר.
OpenID פותר את הצורך להירשם לאתרים רבים ולזכור את החשבונות מבלי להסתמך על איזושהי ישות יחידה המנהלת ושולטת בזיהוי הזהות דיגיטלית.
OpenID הופכת למקובלת בהרבה אתרים גדולים, עם ארגונים כמו מיקרוסופט, IBM, Verisign, Facebook ,Yahoo, AOL ו־Orange שפועלים כמספקי זהות.
בשעה ששחקנים עיקריים נוספים הצטרפו לקרן, כגון: Google.
בנוסף, תמיכת OpenID מוכללת קיבלה עדיפות גבוהה ב-Firefox 3 ובנוסף OpenID ניתנת לשימוש יחד עם Windows CardSpace.
OpenGL (Open Graphics Library) הוא ממשק תכנות יישומים ליצירת תוכנות שמייצרות גרפיקה תלת־ממדית ממוחשבת (וגם דו-ממדית).
הממשק מורכב מיותר מ־250 קריאות פונקציות שונות שיכולות לשמש לציור של סצנות תלת-ממדיות מורכבות מצורות פשוטות (פרימיטיבים).
OpenGL פותחה במקור על ידי חברת סיליקון גרפיקס (.Silicon Graphics Inc) בשנת 1992, אך כיום המשך הפיתוח הוא בידי Khronos Group.
OpenGL פופולרית בתעשיית משחקי המחשב, שם המתחרה העיקרית היא Direct3D המפותחת על ידי חברת מיקרוסופט.
שימוש נרחב ב־OpenGL ניתן למצוא בסביבות מציאות מדומה, סימולציות מדעיות, הצגת מידע, סימולטורים, מדמי טיסה ופיתוח משחקי מחשב.
לפשט את התקשורת עם המעבד הגרפי בעזרת שימוש בממשק אחיד.
להסתיר את ההבדלים בין פלטפורמות חומרה שונות.
הפעולה הבסיסית של OpenGL היא לקבל סוגי משתנים בסיסיים כמו נקודה, שורה, או פוליגון ולהמיר אותם לפיקסלים (רסטריזציה).
המרה זאת נעשית בעזרת מכונת המצבים של OpenGL.
רוב הפקודות של OpenGL עוסקות בהמרה זאת, או על ידי שליחת משתנים למכונת המצבים להמרה או בשליטה בתצורה של עיבוד הנתונים במכונת המצבים.
לפני הופעת OpenGL 2.0 כל שלב של מכונת המצבים ביצע פעולה אחת והיו לו אפשרויות תצורה מוגבלות.
ב-OpenGL 2.0 יש יותר אפשרויות הניתנות לתכנות בעזרת GLSL.
דוגמאות לקריאות לפונקציות ב-openGL (שליחת משתנים למכונת המצבים):
סרטוט ציור המורכב ממשולשים -
ל-OpenGL הייתה השפעה על מאיצי גרפיקת תלת-ממד, בכך שהיא עודדה הוספת תכונות שכיום נחשבות לנורמה בתחום.
תיאור קצר של התהליך במכונת המצבים הוא:
חישוב של הפונקציות שמתארות משטחים, ועקומות אם צריך.
פעולות על קודקודים, טרנספורמציות שלהם, הארה שלהם בהתאם לתכונותיהם.
פעולות על חלקים מהתמונה, כמו עדכון ערכים בהתאם להוראות.
שליחת הנתונים אל תוך אוגר המסגרות.
יש מאיצים גרפיים שמספקים תכונות מעבר לרשימה זו, אך הם בדרך כלל הרחבה של הרשימה ולא שינוי מהפכני שלה.
OpenStreetMap (בקיצור - OSM) הוא מיזם שיתופי ליצירת מפה חופשית של כדור הארץ.
המפה נוצרת בעזרת נתונים ממכשירי GPS ניידים, תצלומי אוויר ומקורות חופשיים אחרים.
גם קובצי התמונה של המפה וגם המידע הווקטורי, זמינים להורדה ולשימוש לפי רישיון "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה 2.0".
משתמשים רשומים יכולים להעלות רשימות מסלולי GPS, וכן לערוך את המידע הווקטורי בעזרת כלי העריכה של המיזם.
ההשראה ל-OpenStreetMap הייתה אתרי אינטרנט כגון ויקיפדיה - לצד המפה מוצגת באופן בולט לשונית "ערוך", ונשמרת היסטוריה מלאה של הגרסאות השונות.
OpenStreetMap (בקיצור - OSM) נוסד ב-9 באוגוסט 2004 על ידי סטיב קוסט.
באפריל 2006 הוקם מלכ"ר במטרה לעודד צמיחה, התפתחות ותפוצה של מידע גיאו-מרחבי חופשי, וכדי לספק מידע גיאו-מרחבי לכולם, מידע שבו יוכלו לעשות שימוש וגם לחלוק עם אחרים.
באפריל 2007 תרם "Automotive Navigation Data" למיזם בסיס נתונים מלא של הולנד, ומידע על דרכים ראשיות של הודו וסין.
ביולי 2007, כשנערכה הוועידה הבינלאומית הראשונה של OSM, The State of the Map, כבר היו 9,000 משתמשים רשומים.
בין נותני החסות לאירוע היו גוגל, Yahoo ומולטימפ (Multimap).
באוגוסט 2007 התחיל מיזם נפרד, OpenAerialMap, כדי לשמור בסיס נתונים של תצלומי אוויר הזמינים לשימוש לפי רישיון פתוח, ובאוקטובר 2007 OpenStreetMap השלים יבוא של כל בסיס הנתונים US Census TIGER.
החל מינואר 2008, נוספה האפשרות לטעון מפות לתוך מכשירי GPS, לשימושם של רוכבי אופניים.
בפברואר 2008 נערכה סדרה של סדנאות בהודו.
במרץ הודיעו שניים ממיסדי OpenStreetMap שהם קיבלו מימון בסך 2.4 מיליון אירו להקמת Cloud Made, חברה עסקית שתעשה שימוש בנתוני OpenStreetMap.
עד אוגוסט 2008, זמן קצר לאחר שנערכה ועידת The State of the Map, כבר היו יותר מ-50,000 משתמשים רשומים, ויותר מ-5,000 מהם תרמו בפועל.
נתוני המפה הראשוניים נבנו כולם על ידי מתנדבים שביצעו סקירות קרקע שיטתיות בעזרת יחידת GPS ניידת ומחברת או רשמקול.
אחר כך, הוכנס המידע שנאסף לבסיס הנתונים של OpenStreetMap בעזרת מחשב.
לאחרונה, זמינותם של תצלומי אוויר ומידע אחר ממקורות מסחריים וממשלתיים האיצה את העבודה, ואפשרה איסוף מדויק יותר של מידע לגבי שימוש בשטחים (יער, אזור מסחרי, חווה חקלאית וכו').
כאשר בסיס נתונים גדול נהיה זמין לשימוש על ידי OpenStreetMap, מטפל בו צוות טכני, שדואג להמרה וליבוא של בסיס הנתונים הזר לתוך בסיס הנתונים של OpenStreetMap.
סקירות קרקע מבוצעות על ידי מתנדב בהליכה, רכיבה על אופניים או ברכב.
עבור מתנדבים רבים השיטה המועדפת למיפוי אזורים עירוניים היא אופניים, מכשיר GPS נייד ושילוב כלשהו של מחברת, רשמקול, מצלמה ותשאול של עוברי אורח.
לאחר מכן, מוזן המידע שנאסף לבסיס הנתונים.
תורמים אדוקים יותר, ממפים באופן שיטתי ערים או עיירות שלמות לאורך תקופה מסוימת.
מסיבות מיפוי מאורגנות כדי להפגיש מספר ממפים ולמפות יחדיו אזור מסוים במשך הערב, ולעיתים אף במשך שבוע שלם, כדי למפות באופן אינטנסיבי אזור מסוים.
בנוסף לסקירות אלו, כמות גדולה של עריכות קטנות יותר נעשית על ידי תורמים שונים (משתמשים רשומים), כדי לתקן שגיאות ולהוסיף מידע נוסף.
סוכנויות ממשל אחדות פרסמו נתונים רשמיים המותרים לשימוש לפי רישיון מתאים.
חלק נכבד ממידע זה הגיע מארצות הברית, שם הממשל הפדרלי מחויב בדרך כלל לאפשר נגישות של הציבור אל המידע.
Landsat 7 - צילומי לוויין
TIGER - מידע של ארצות הברית
בנוסף, רשויות שונות פרסמו תחת רישיון מתאים תצלומי אוויר מקומיים מפורטים והם זמינים דרך OpenAerialMap.
רשות המיפוי הלאומית של בריטניה (Ordinance Survey) היא, באופן חוקי, "Trading Fund", גוף ממשלתי שלפחות מחצית מהכנסותיו צריכות להיות ממכירת טובין או שירותים, וככזו היא נדרשת להרוויח כסף ממכירת המידע שברשותה ואינה פתוחה לאפשרות של תרומת המידע הזה למיזם.
אולם בזמנים אלה נעשית הערכה מחדש של האפשרות לשנות את המבנה הארגוני כדי לעשות את המידע שלו לזמין יותר.
ב-2006 פתח עיתון הגארדיאן בקמפיין 'שחררו את המידע שלנו' כדי לטעון בעד שחרור מידע ממשלתי כולל נתוני מיפוי.
מפות ישנות שכבר אינן מוגנות בזכויות יוצרים, יכולות להוות מקור טוב למידע על מאפיינים שלא משתנים תכופות.
תקופת ההגנה משתנה, אבל בבריטניה זכויות היוצרים של הכתר פגות לאחר 50 שנה, ולכן אין מניעה חוקית לשימוש במפות של רשות המיפוי הבריטית עד לשנות ה-50 של המאה ה-20. סדרה שלמה של מפות 1 אינץ'/מייל משנות ה-40 המאוחרות ושנות ה-50 המוקדמות נאספה, נסרקה, וזמינה באינטרנט כבסיס לתרומות.
חברות מסחריות אחדות תרמו נתונים למיזם לפי רישיון מתאים.
במיוחד, Automotive Navigation Data (AND) שסיפקה נתונים מלאים עבור הולנד, ופרטים עבור דרכים ראשיות בסין ובהודו.
אישרה ש-OpenStreetMap רשאי להשתמש באוסף תצלומי האוויר האנכיים שלהם, ואוסף זה זמין כעת לשימוש ישירות מתוך תוכנות העריכה, כתמונות רקע.
תורמים רשאים ליצור מידע מפות וקטורי כיצירה נגזרת המשוחררת לפי רישיון חופשי ופתוח.
הרישיון המקורי היה "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה 2.0" אולם מכיוון שהרישיון נתפס כרישיון שלא מתאים למאגר מידע של מפות החליטו אנשי המיזם לשנות את הרישיון, וב־12 בספטמבר 2012 הופסק סופית לחלוטין השימוש ברישיון הקודם.
כל הנתונים שהוכנסו למיזם צריכים להיות זמינים לפי רישיון תואם לרישיון "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה".
אלו יכולים להיות נתונים שתקופת הגנת זכויות היוצרים שלהם הסתיימה, נתונים הנמצאים בנחלת הכלל, ונתונים ברישיון אחר.
כל התורמים חייבים להירשם למיזם ולהסכים לספק נתונים ברישיון "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה 2.0", או לוודא שהנתונים זמינים לפי רישיון אחר מתאים.
הדבר דורש יותר ויותר בחינת רישיונות ממשלתיים לנתוני מפות, כדי לקבוע אם הם תואמים.
מידע לא מורשה הוא חמור במיוחד עבור מפה, היות שהדרך היחידה להוכיח שאין נתונים שהגיעו ממקור לא מורשה תהיה להחזיר את כל האזור הנתון למחלוקת למה שהיה לפני שהוספו הנתונים הלא מורשים.
חלק מהתורמים בחרו לשחרר את תרומותיהם לנחלת הכלל.
תוכנה מתאימה לצורך היצירה וההצגה של OpenStreetMap זמינה ממיזמים שונים, וכל אחת מהן יכולה להיות תחת רישיון אחר.
תוכנות הליבה לניהול בסיס הנתונים, ממשק השתמש וה-API זמינות לפי הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
המידע של OpenStreetMap זמין דרך מספר הולך וגדל של אתרים בפורמט שונה.
ניתן למצוא מפות מקוונות על בסיס נתוני OSM, הן מפות כלליות והן מפות המיועדות לשימוש ייחודי:
OpenStreetMap כללי, רוכבי אופניים, חיפוש שגיאות במפה (כל העולם)
FreeMap הולכי רגל (חלקים של בריטניה)
OpenCycleMap רוכבי אופניים (כל העולם)
OpenPisteMap סקי (אתרים אחדים באירופה וארצות הברית)
CloudMade כללי, טלפונים ניידים (כל העולם)
OSM Mapper חיפוש שגיאות בנתוני המפה על ידי Ito World Ltd
OpenRailwayMap מסילות רכבת (כל העולם)
נתוני המפה זמינים להורדה במגוון של פורמטים ועבור אזורים גאוגרפיים שונים:
Yahoo התחילה להשתמש במידע של OpenStreetMap בשירות התמונות שלה, פליקר, עבור ערים שונות ברחבי העולם, ביניהן בגדאד, בייג'ינג, קאבול, סידני וטוקיו..
הרשת החברתית foursquare הודיעה בפברואר 2012 על מעבר לשימוש בנתוני מיפוי מ־OpenStreetMap בעקבות שינוי במדיניות השימוש של שרות גוגל מפות.
החברה משתמשת בנתונים דרך שרות צד ג', MapBox Streets.
לפי בדיקת מפתחי OpenStreetMap, ממרץ 2012, תוכנת iPhoto של אפל מערכות אייפון ו־אייפד משתמשת בנתונים (ישנים במקצת, מאפריל 2010) של OpenStreetMap.
בניגוד למתחייב מדרישות הרישיון, אין שום הצהרה על כך מצד אפל.
אפליקציית הניווט הישראלית Moovit עושה שימוש במפות OpenStreetMap.
ממשק מפת slippy map מקוונת מבוססת OpenLayers בסגנון Ajax, המציג קטעי מפות (קובצי תמונה קטנים) שהוכנו על ידי:
Mapnik — תוכנת קוד פתוח בשפת C++ לציור מפות ממידע מבסיס הנתונים של OSM.
Osmarender — גיליון סגנון XSLT ליצירת תמונת SVG מנתוני OSM.
נמצא בשימוש כחלק ממערכת ציור המפות המבוזרת Tiles@home עבור אתר OSM הראשי.
הצגה על מכשיר GPS נייד
GPSBabel — ממיר בין סוגים שונים של קובצי רישום מסלול
AFTrack — סימביאן 60v3 לטלפונים ניידים של נוקיה.
MyMotion — תוכנת מעקב לסביבת חלונות CE
Potlatch — עורך אדובי פלאש (Adobe Flash) לשימוש ישירות מהדפדפן.
OpenStreetMap משתמשת במבנה של גרף טופולוגי שבו המרכיבים הבאים:
צומת (node) היא נקודה בעלת מיקום גאוגרפי המצוין בקואורדינטות.
דרך (way) היא סדרה של צמתים, המייצגת עצמים קוויים (כמו כביש, נחל וקו גבול).
אם הדרך סגורה, היא יכולה לייצג גם מצולע (כמו מאגר מים או שטח של שדה תעופה).
יחס (relation) הוא קבוצה של צמתים, דרכים ויחסים אחרים.
עד לגרסה 0.4 של הפרוטוקול, היה בשימוש גם אלמנט ביניים בין צומת לבין דרך שנקרא קטע.
לכל צומת, דרך ויחס ניתן להגדיר אוסף של תגיות.
כל תגית בעלת מבנה של זוג "שם=ערך" וניתן לקשר תגית אחת או יותר לכל עצם.
אוסף התגיות שמקושרות לעצם מסוים מגדירות את המאפיינים שלו.
למשל, על מנת לאפיין צומת כמאפייה, יש ליצור תגית בשם "shop" שערכה הוא "bakery".
בצורה דומה, ניתן להוסיף לצומת תגיות נוספות שיכילו מידע לגבי שם המאפייה, שעות פתיחה, נגישות ועוד.
התגיות של עצם קובעות כיצד הוא יראה במפה.
לדוגמה, מצולע שמוגדר כשטח חקלאי יראה שונה ממצולע שמוגדר כשטח מגורים.
המפרט המדויק שקובע כיצד משפיעות התגיות על מראה כל עצם תלוי בתוכנה שמציירת את המפה על בסיס הנתונים – תוכנות שונות יציירו את אותם העצמים בייצוגים שונים.
המגוון האפשרי של שמות התגיות לא מוגבל באופן טכני.
עם זאת, על מנת שתוכנות ידעו לפרש בצורה אוטומטית את התגיות ולבנות מפה שמסתמכת על ערכיהן, קיימת מוסכמה לגבי אופן התיוג של עצמים נפוצים.
OpenBSD היא מערכת הפעלה דמוית יוניקס.
היא נוצרה מ-NetBSD בידי תאו דה-ראדט בסוף שנת 1995. הפרויקט ידוע בהתעקשות המפתחים על קוד פתוח, תיעוד איכותי, עמדה לא מתפשרת לגבי רישיון תוכנה והתמקדות באבטחה וקוד נכון.
הפרויקט מנוהל מביתו של תאו דה-ראדט בקלגרי, אלברטה, קנדה.
הסמליל והקמע של OpenBSD הוא דג ממשפחת הנפוחיתיים ("אבו נפחא") הנקרא "Puffy".
הגרסה הראשונה של OpenBSD הייתה 1.1, שהתבססה גרסה 1.0 של NetBSD.
החל מגרסה 2.0, שיצאה ב-1 באוקטובר 1996, מתקדמים מספרי הגרסאות בסדר פשוט.
החל מגרסה 3.0 יש לכל גרסה גם סמל מיוחד וגם שיר.
פרויקט OpenBSD השתמש במערכת בקרת התצורה CVS כבר מהתחלה.
הוא היה פרויקט התוכנה החופשית הראשון שסיפק גישת CVS לא מזוהה דרך האינטרנט לקוד המקור של הפרויקט (בניגוד להפצת ארכיוני תוכנה שלמים של גרסאות כאשר הגרסאות יוצאות).
הפרויקט היה גם אחד החלוצים של הוצאת גרסאות לפי זמן.
החל מגרסה 2.0 פרויקט OpenBSD מוציא גרסה חדשה פעם בחצי שנה ולא "זה מוכן כשזה יהיה מוכן".
OpenSSH (Open Secure Shell) היא חבילת תוכנות מחשב המספקות גישה מרוחקת מאובטחת ומוצפנת על גבי רשת מחשבים על בסיס פרוטוקול SSH.
התוכנות מפותחות בקוד פתוח כאלטרנטיבה חופשית לתוכנה הקניינית SSH ולשירותים הלא מאובטחים Telnet ו-FTP.
התוכנה פותחה במקור למערכת OpenBSD, אך הותאמה גם למערכות הפעלה אחרות.
הלקוח המתקשר לשרת ה-OpenSSH מאמת את זהותו באמצעות שם משתמש וסיסמה שניתנו לו במעמד ההרשמה לשרת.
התעבורה בין הלקוח לבין השרת מוצפנת בשיטת RSA על ידי מפתח ציבורי (או טביעת אצבע ציבורית) ומפתח פרטי.
ישנם מספר תוכנות ליישום הלקוח של ה-openSSH המאפשרות חיבור SSH גם ממערכות הפעלה אחרות.
כברירת מחדל משמש פורט 22 לתעבורה של פרוטוקול SSH.
OpenSSH כולל בתוכו את האפשרות ליצור מנהור (tunneling) בין הלקוח והשרת, ולתעל תעבורה של חבילות TCP מהלקוח, היוצאות דרך אחד מהפורטים בשרת.
אחד השימושים העיקריים בתוכנה זו הוא בגישה מרוחקת מאובטחת למעטפת (shell) של מערכות יוניקס, לינוקס ו-BSD, אך ישנן גם תוכנות המתבססות על אפשרות זו של מנהור והצפנת תעבורה לצורך העברת סוגים שונים של מידע בין מחשבים באופן מאובטח ומוצפן.
השם "OpenSSH" כשלעצמו משמש רק לגרסה של OpenSSH אשר מפותחת כחלק ממערכת ההפעלה OpenBSD.
מערכות הפעלה אחרות משתמשות בגרסה מענף פיתוח שונה של התוכנה, שנקראת Portable OpenSSH מכיוון שהיא יבילה (portable) למערכות הפעלה רבות אחרות.
מספרי הגרסה של OpenSSH הם מהצורה A.B ואילו מספר הגרסה של Portable OpenSSH הוא מהצורה A.BpC, כלומר גרסת Portable מס' C המבוססת על OpenSSH בגרסה A.B.
Ooredoo פלסטין היא חברה המספקת שירותי תקשורת סלולרית בטכנולוגיית GSM ו-3G לתושבי הרשות הפלסטינית.
בספטמבר 2006, חברת התקשורת הכוויתית "וטנייה" זכתה במכרז של הרשות הפלסטינית להקמת מפעיל סלולר שני בשטחה, תמורת תשלום של כ-354 מיליון דולר.
"וטנייה" גברה במכרז על חברת התקשורת "אורסקום" המצרית, שהייתה באותה עת בעלת מניות עקיפה גם בחברת פרטנר תקשורת הישראלית (עם כ-10% מהמניות).
במשרד התקשורת של הרשות הפלסטינית הוציא את המכרז במטרה להפעיל חברת סלולר פלסטינית נוספת, בנוסף לחברת "ג'וואל", החברה הבת של חברת התקשורת הלאומית הפלסטינית פלטל, שמספקת שירותי סלולר מאז 1999. "ג'וואל" הוכרזה כמונופול, על אף שחברות הסלולר הישראליות המשיכו לספק שירות לתושבי הרשות.
חברות הסלולר הישראליות החזיקו באותה עת בכמחצית מסך מנויי הסלולר ברשות, כ-560 אלף מנויים.
"ג'וואל" החזיקה במחצית הנוספת של המנויים ברשות, ששיעור החדירה של שירותי הסלולר בה נאמד, באותה תקופה, רק בכ-35% מסך האוכלוסייה.
לטענת אנשי משרד התקשורת הפלסטיני, הימצאותן של החברות הישראליות בשוק הפלסטיני הווה הפרה של הסכמי אוסלו, וב-2001 אף הגישה נגדם תביעה בסך 1.7 מיליארד שקל.
במסגרת המכרז "וטנייה" התחייבה להקים חברה בת ברשות, בה היא החזיקה בכ-40% מהמניות, בעוד 30% הוחזקו על ידי קרן ההשקעות הפלסטינית ו-30% מהמניות היו אמורים להיות מוצעים לציבור בהנפקה בבורסת פלסטין שבשכם.
במרץ 2007 רכשה חברת קטר טלקום (לימים קבוצת Ooredoo) את השליטה ב"וטנייה".
בנוסף התחייבה להתחיל מייד בהקמה של רשת סלולרית 2G ו־3G בטכנולוגיית GSM; לצורך כך הרשות הפלסטינית פנתה לממשלת ישראל, בניסיון לשכנע את משרד התקשורת הישראלי לשחרר תדרים עבור החברה החדשה.
זאת על פי הסכמי אוסלו, שהותירו את השליטה על ניהול והקצאת תדרי תקשורת בשטחי הרשות בידי ישראל.
אך במאי 2007 דחה משרד התקשורת הישראלי את הבקשה.
בנובמבר 2007 הסכימה ישראל לדון בבקשה, ולחדש את הדיונים של ועדת התדרים המשותפת למשרד התקשורת ולרשות, לאחר תקופה של כשנתיים שבה לא פעלה.
אולם תחילת הפעלת הרשת התעכבה מאחר שישראל לא אישרה את הקצאת התדרים עבורה.
לבסוף, במאי 2008, בתיווכו של השליח של הקוורטט לענייני המזרח התיכון וראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, התחייבה ישראל לשחרר תדרים בתחום ה-6.8 מגה-הרץ, וגם לשחרר רצועות תדרים נוספות לג'אוואל, במטרה להגדיל את קיבולת הרשת שלה.
ביולי 2008 החלה החברה להציב תחנות בסיס בשטחי A ו-B.
בשטחי C לא הוצבו תחנות בסיס מכיוון שלא ניתן לכך אישור המנהל האזרחי.
בהקמת הרשת השתתפו חברות מישראל, בראשם הסניף הישראלי של חברת "אריקסון" שזכתה במכרז ההקמה.
שנה אחר כך, למרות הבטחתה, מדינת ישראל עדיין לא הקצתה את התדרים, והחברה הייתה על סוף סגירה, עוד לפני שהחלה לפעול
לבסוף, בנובמבר 2009, החלה החברה בהפעלת הרשת ושיווקה.
עם זאת, ישראל אישרה שימוש רק בטכנולוגיית 2G (דור שני) ולא 3G (דור שלישי), בנוסף נאסר על החברה לפעול ברצועת עזה, לאחר שהחמאס השתלט עליה.
בסוף 2017 אישרה ממשלת ישראל לחברה לראשונה לפעול גם ברצועת עזה ולהפעיל רשת מתקדמת 3G ואחר כך 4G, זאת לאחר לחץ שהפעילה ממשלת קטר, בעלת השליטה בחברה.
בשנת 2018 שונה שמה של החברה מ"וטַנִייה מובייל" ל-"Ooredoo פלסטין", כחלק מתהליך מיתוג מחדש של החברה האם, קבוצת Ooredoo, מקטר.
הקידומת שהוקצתה לחברה על ידי משרד התקשורת הישראלי היא 056. החיוג מחו"ל למספרי טלפון ברשת וטנייה יכול להתבצע באמצעות הקידומת הבינלאומית של ישראל (972) וגם באמצעות הקידומת הבינלאומית הישירה של שטחי הרשות הפלסטינית (970), במדינות שבהן הקידומת הישראלית חסומה.
החברה מציעה ללקוחותיה נדידה בשטחי ישראל בהם אין קליטה של הרשת, באמצעות רשת סלקום.
כמו כן, לחברה הסכם מיוחד עם רשת orange ירדן, המאפשר למנויים של שתי החברות לנדוד בין ירדן והגדה המערבית, ללא עלויות נדידה.
נכון לשנת 2019 לחברה 1.3 מיליון לקוחות.
Open Handset Alliance היא ברית עסקית של 84 חברות שמפתחות סטנדרטים פתוחים לתקשורת סלולרית.
הברית הוקמה ב-5 בנובמבר 2007 והונהגה על ידי גוגל עם 34 חברים, שכוללות יצרניות מכשירים, מפתחי יישומים, וגם כמה משווקות סלולר ויצרניות רכיבים.
תוכנת הדגל של הברית, אנדרואיד, מתחרה נגד פלטפורמות של אפל, מיקרוסופט, נוקיה, פאלם, RIM וסימביאן.
במקביל להקמת הברית ב-5 בנובמבר 2007, חשפה הברית את אנדרואיד, פלטפורמה קניינית עם רכיבי קוד פתוח, המבוססת על ליבת מערכת ההפעלה לינוקס.
מהדורה מוקדמת של ה-SDK לאנדרואיד יצאה לאור ב-12 בנובמבר 2007. מכשיר האנדרואיד הראשון ששווק באופן מסחרי היה T-Mobile G1 (נקרא גם HTC Dream).
הוא אושר לשימוש על ידי FCC ב-18 באוגוסט 2008, והפך לזמין ב-22 באוקטובר.
בפועל, עיקר הפיתוח של אנדרואיד נעשה בידי חברת גוגל.
OpenWrt היא הפצת לינוקס שמשמשת בעיקר להפעלת נתבים ביתיים.
היא שימשה במקור לנתב WRT54G של לינקסיס (היום חברה בבעלות סיסקו) אולם יכולה להפעיל מגוון נתבים פשוטים ואף התקנים רבים אחרים.
מלבד נתבים, משתמשים בגרסאות של OpenWrt גם בהתקנים ניידים כגון OpenMoko ו-Ben NanoNote.
מלבד נתב אלחוטי בסיסי, OpenWrt כולל חבילות אופציונליות רבות ויכול לשמש כשרת המספק מגוון שירותים.
בשנת 2002 הוציאה חברת לינקסיס נתב מדגם WRT54G.
הנתב הריץ מערכת לינוקס משובצת שהשתמשה, בין השאר, בBusyBox.
בניגוד לדרישות רישיון הGPL של רכיבים שונים, וביניהם BusyBox, חברת לינקסיס לא סיפקה ללקוחותיה את קוד המקור ואף הסתירה את העובדה שהתוכנות הללו בשימוש.
ביוני 2003 הבחינו בכך מספר משתמשים.
מכיוון שחברת סיסקו (שרכשה מאז את לינקסיס) סירבה לספק את קוד המקור המלא כנדרש מהרישיון, הוגשה בסופו של דבר תביעה נגדה ע"ע מוסד התוכנה החופשית בשם מפתחי BusyBox ובשם מפתח לינקס בשם האראלד וולטה.
בסופו של דבר זה הסתיים בפשרה וסיסקו הוציאה את קוד המקור המלא.
שנה לאחר מכן החליטה סיסקו להוציא דגם חדש של WRT54G (גרסה 5) אשר הכיל פחות שטח אחסון והריץ VxWorks.
הדגם המקורי הופץ מעתה בשם WRT54GL.
סביב אותו הדגם, עם קוד המקור שיצא, החלה להתפתח קהילת מפתחים.
התפתחו מספר הפצות שונות, שהבולטת ביניהן היא OpenWrt.
OpenDocument הוא פורמט קובץ פתוח המשמש לשמירת קבציי מסמכים משרדיים כגון קובצי טקסט, גיליונות אלקטרוניים, מצגות, איורים, תמונות ותרשימים.
הפורמט פותח במקור על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס, והוא מפותח בחסות איגוד התקנים OASIS.
הוא מוגדר כתקן 26300 ISO של ארגון התקינה הבינלאומי.
שימוש בפורמט OpenDocument מונע תלות בתוכנת יישומים משרדיים יחידה (כגון מיקרוסופט וורד) ומאפשר להמשיך ולטעון את הקבצים אשר שמורים בפורמט זה בתוכנות יישומים חלופיות רבות במידת הצורך (לדוגמה, במצבים בהם פג הרישיון לשימוש בתוכנת מעבד התמלילים הקניינית).
סיומות הקבצים הנפוצות ביותר עבור מסמכי OpenDocument הן:
odt עבור מסמכי טקסט (כמו עיבוד תמלילים)
בשנת 1999 קנתה חברת סאן מיקרוסיסטמס את חברת סטאר דיויז'ן, יצרנית חבילת התוכנות המשרדיות StarOffice.
בהמשך שחררה חברת סאן את התוכנה ככתוכנה חופשית בשם OpenOffice.org.
גרסה 1.0 של OpenOffice כללה שכתוב משמעותי של ממשק המשתמש וכללה גם תסדיר מסמכים חדש: המסמך היה ארכיון ZIP (פורמט) של מספר קובצי XML.
בניגוד לתסדירים קודמים שהוגדרו בפועל לפי מימושם על ידי התוכנה שקוראת וכותבת אותם, ההגדרה של מסמכי OpenOffice.org הייתה אמורה להיות פתוחה וציבורית.
במקביל לעבודה על גרסה 2.0 של OpenOffice.org החלה סאן לעבוד מול גוף התקינה OASIS על תקן למסמכים שמבוסס על תסדיר המסמכים הזה.
בשנת 2005 יצאה גרסה 1.0 של התקן והחלה עבודה מול ISO (מכון התקנים הבינלאומי) להפוך אותו לתקן של ISO.
בשנת 2005 הפך התקן החדש גם לתסדיר המסמכים של OpenOffice.org 2.0.
בעקבות כך החליטו מפתחי KOffice שזה יהיה גם תסדיר המסמכים הרגיל שלהם (החל מגרסה 1.5, שיצאה באפריל 2006.
ניתן לטעון את הקבצים השמורים בפורמט OpenDocument הן בתוכנה חופשיות והן בתוכנות קנייניות.
תוכנות בולטות התומכות בפורמט זה כוללות בין היתר את:
כמו כן יש תמיכה חלקית בתוכנות הבאות:
OpenShot היא תוכנה חופשית לעריכת וידאו, המופצת בכפוף לרישיון הציבורי הכללי של גנו.
קוד התוכנה נכתב בשפת פייתון ונעשה שימוש בספריות של GTK+, MLT ו־FFmpeg.
כיום OpenShot פועלת על מערכות לינוקס, Windows ו־Mac OS X.
את OpenShot יצר ג'ונתן תומאס באוגוסט 2008, לאחר שלא מצא בזמנו עורך וידאו העונה על כל דרישותיו (קל לשימוש, עוצמתי ויציב).
כיום מלבד ג'ונתן תומאס מפתחים את OpenShot אנשים רבים נוספים.
לתוכנה OpenShot יש יכולות עריכה מרובות, וביניהן ניתן למנות:
תמיכה בווידאו, אודיו ותמונות בתבניות קבצים רבים
קיצוץ, חיתוך, הדבקה, קיטוע והתאמת קטעים
מעברי וידאו עם תצוגה מקדימה בזמן אמת
תבניות לכותרות, כותרות משנה ותתי כותרות
כותרות בתלת־ממד בעזרת התוכנה בלנדר
שינוי מהירויות קטעי וידאו (הילוך איטי וכדומה)
הוספת אפקטים (כגון בהירות, גמא, רוויה, אפרוריות, שינוי עוצמת קול וכו')
חברות Rackspace Cloud ונאס"א התחילו את הפרויקט בשנת 2010 ועד סוף שנת 2012 הצטרפו כ-150 חברות שונות למיזם.
הפרויקט מפותח כקוד פתוח חופשי לשימוש תחת רישיון אפאצ'י.
הוא תומך במערכות הפעלה רבות אך עיקר הפיתוח נעשה תחת מערכת ההפעלה לינוקס ועבורה.
בחודש יולי 2010, Rackspace Hosting ונאס"א במשותף השיקו יוזמה חדשה בקוד פתוח למחשוב ענן בשם "OpenStack".
מטרת הפרויקט היא לאפשר לכל ארגון ליצור ולהציע שירותי מחשוב ענן הפועלים על חומרה סטנדרטית.
שחרור הגרסה הרשמי לקהילת הקוד הפתוח, בשם קוד "אוסטין", היה כעבור 4 חודשים תוך כוונה לשחרר עדכונים שוטפים של תוכנה כל מספר חודשים.
ל-OpenStack יש ארכיטקטורה מודולרית הכוללת את הרכיבים הבאים:
שיטות מדידה (שם קוד סילומטר\Ceilometer) - Metering
Open Sound System היא מערכת ליצירת ולכידת קול במערכות הפעלה דמויות יוניקס שונות, מערכות כאלה הן סולאריס ו-FreeBSD.
בעבר שימשה בתפקיד זה גם בליבת לינוקס.
לעיתים משתמשים במונח הזה גם לממשק שהמערכת חושפת לתוכניות.
המערכת נכתבה במקור כמערכת לניהול הקול של ליבת לינוקס.
גרסתה הראשונה נכתבה כבר בשנת 1992 על ידי הפיני הנו סבולינאן והפכה למערכת הקול הסטנדרטית בליבת לינוקס.
בהמשך החליט סבולינאן למסחר את התוכנה: הוא הקים את חברת 4Front Technologies ב-1996, ויצר גרסה קניינית של מערכת OSS.
הגרסה הקניינית סיפקה את אותו הממשק לתוכניות, אולם תמכה במגוון רחב יותר של התקני תוכנה ומערכות הפעלה.
החל מגרסה 2.5 הוחלפה מערכת הקול בליבת לינוקס בALSA.
ב־14 ביוני 2007 פרסמה חברת 4Front את גרסה 4 של התוכנה.
עבור גרסה זו פורסם קוד המקור של הגרסאות ללינוקס, סולאריס ו־SCO UnixWare.
בתחילת 2008 היא שחררה גרסה גם עבור FreeBSD.
חברת 4Front מחזיקה את כל הבעלות על קוד המקור.
היא מפרסמת גרסאות קנייניות למגוון פלטפורמות דמויי יוניקס.
בנוסף לכך קוד המקור מופץ תחת ארבעה רישיונות אפשריים:
GPL (גרסה 2) - עבור משתמשי לינוקס.
BSD (שני סעיפים) - עבור משתמשי FreeBSD.
CDDL - עבור משתמשי סולאריס.
רישיון קנייני - ללקוחות מסחריים.
מערכת OSS תוכננה לפי העיקרון היוניקסי ש"כל דבר צריך להיות קובץ".
כל התקן קול מיוצג על ידי קובץ התקן (לדוגמה: /dev/dsp.
אפשר לנגן קובץ על ידי כתיבתו לקובץ ההתקן
ולהקליט על ידי קריאה מקובץ ההתקן:
אולם בפועל עבודה עם התקן הקול דורשת הכנה - לדוגמה הגדרת קצב הדגימה ופרמטרים אחרים של הדגימה, נעשים דרך ioctl.
הפיתוח נעשה כולו על ידי מהנדסי החברה, אולם מאגרי מרקוריאל של קוד המקור זמינים באתר סורספורג'.
המימוש החלופי בליבת לינוקס (OSS/Free) נזנח, כאמור, לאחר גרסה 2.4.
מערכת הקול הסטנדרטית בסולאריס, Boomer, מבוססת על OSS גרסה 4.
מערכת הקול הסטנדרטית של FreeBSD היא מימוש עצמאי של ממשק OSS.
מערכות הפעלה אחרות: לינוקס, NetBSD ו־OpenBSD מספקות ממשק תאימות לממשק OSS שממומש על ידי מערכות הקול הטבעיות של מערכות ההפעלה האמורות.
Open Sound Control (בקיצור: OSC) הוא פרוטוקול תקשורת אוניברסלי מותאם לרשתות מודרניות המאפשר העברת הודעות בין מחשבים, סינתיסייזרים ושאר התקני מולטימדיה.