tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוגשה התנגדות, ידון בה הרשם, יבחן את עילותיה, ייתן למבקש לטעון את טענותיו שמנגד, יזמן עדים ומומחים כפי הנדרש על מנת להגיע להכרעה, ולבסוף יחליט אם לקבלה או לדחותה.
זכות הצדדים לערער על ההחלטה בפני בית המשפט (על פי כללי סדר דין אזרחי).
כל עוד לא תם הדיון לא יוענק הפטנט.
לאחר שעברה בקשת הפטנט בהצלחה את השלבים האמורים, יינתן הפטנט, ויישאר בתוקף כל עוד שולמו עבורו אגרות החידוש הקבועות בחוק, וכל עוד לא הוחלט על ביטולו (במשך כל תקופת תוקפו של פטנט זכותו של אדם להגיש לבית המשפט בקשה לביטולו מהעילות הקבועות בחוק).
תוקף פטנט בישראל הוא ל-20 שנה מיום הגשת הבקשה לפטנט (למעט מקרים מיוחדים בהם ניתן לבקש צו הארכה).
משרדי פטנטים שונים במדינות שונות מגדירים סוגים של בקשות לפטנט, שכל אחד מהם מציע יתרונות שונים ומתאים למצבים שונים.
כל משרד משתמש בשמות שונים לסוגי בקשות הפטנט.
בקשת פטנט רגילה היא הסוג הנפוץ ביותר של פטנט וכוללת את פירוט האמצאה ותביעות האמצאה, הנדרשים לצורך מתן פטנט.
משרד הפטנטים וסימני המסחר של ארצות הברית מאפשר הגשת בקשת פטנט זמנית (Provisional Patent Application).
בקשת פטנט זמנית לא נבחנת לתוכנה ולצורתה.
עד תום 12 חודש מהגשתה, יכול המבקש להפוך בקשת פטנט זמנית לבקשת פטנט קבועה בארצות הברית באמצעות מסירת הודעה מתאימה ותשלום האגרות המתחייבות.
בקשת פטנט זמנית שלא הפכה לקבועה, מתבטלת באופן אוטומטי בתום 12 חודש מהגשתה.
בעת הגשת בקשת פטנט קבועה במדינות השותפות לאמנת פריז, יכולה בקשת פטנט זמנית לשמש את המגיש כבסיס לדרישת דין קדימה לפי האמנה.
בקשת פטנט זמנית שבעליה לא הפך אותה לקבועה ואף לא שימשה לדרישת דין קדימה של בקשת פטנט שפורסמה, נשארת חסויה במשרד הפטנטים האמריקאי ולא תתפרסם לעיון הציבור.
בשנת 2020 החלה רשות הפטנטים בישראל לבחון את האפשרות לאימוץ המודל בארצות-הברית לבקשה ארעית לפטנט.
הרשות פרסמה קריאה לציבור לקבלת הצעות ותובנות ביחס למסלול חדש ואופציונאלי בישראל שיאפשר הגשת בקשה ארעית לפטנט, לצורך קבלת תאריך הגשה וזאת בדומה למסלול הקיים בארצות הברית.
בקשת פטנט לאומית היא בקשת פטנט רגילה המוגשת במדינה מסוימת למשרד פטנטים לאומי.
הגשת בקשת פטנט לאומית כפופה לחוקי המדינה שבה הוגשה הבקשה.
בקשת פטנט אזורית היא בקשת פטנט רגילה המוגשת אל איגוד של כמה מדינות.
למשל, הגשה של בקשת פטנט לרשות הפטנטים באיחוד האירופאי (EPO) תחשב הגשה של בקשה אזורית.
הגשת בקשת פטנט אזורית כפופה לחוקי הגוף האזורי שבו הוגשה הבקשה.
צורה נוספת של הגשה, שנוצרה בעקבות אמנת ה-PCT, היא בקשת פטנט בין-לאומית (International application), המכונה בדרך כלל בקשת PCT.
בקשת PCT היא בקשת פטנט רגילה המוגשת לארגון WIPO, שהוא זרוע מיוחדת של האו"ם שנקראת "ארגון הקניין הרוחני הבין-לאומי" אשר אחראי בין השאר לבדוק את התאמת הבקשות המבוקשות לרישום כפטנט.
השימוש המוקדם ביותר במילה פטנט ידוע לנו מתקופת יוון העתיקה.
בשנת 500 לפני הספירה הוענקו לממציא זכויות מיוחדות בגין אמצאה.
שימוש מוקדם נוסף אנו מזהים גם במונח "Letters of Patent" (מכתבי פטנט), שהיה מסמך שהונפק על ידי הריבון, ואשר העניק זכויות מונופול לאדם פלוני.
מנגנון זה קדם למערכת הפטנטים המודרנית המוכרת לנו כיום.
מכתבי פטנט אלו ניתנו לאנשים נבחרים או למי שהיה מוכן לשלם עבורם.
חוק הפטנטים הראשון שחוקק בהיסטוריה הוא חוק הפטנטים הוונציאני משנת 1474. חוק זה יצר את המסגרת החוקית הראשונה בהיסטוריה להגנה על אמצאות והעניק לממציא מונופול לתקופה של עשר שנים על אמצאתו.
במאה ה-16 החל מלך צרפת, באמצעות מוסדות שהורשו לכך, להעניק פטנטים בגין אמצאות חדשות, כאשר החידוש באמצאה נבדק על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים.
מערכת הפטנטים הצרפתית המודרנית נוצרה במהלך המהפכה הצרפתית בשנת 1791. מערכת הפטנטים האנגלית התפתחה ממכתבי הפטנט שניתנו בימי הביניים המוקדמים אל מערכת הפטנטים המודרנית הראשונה שחוקקה בשנת 1623 בחוק המונופולים (The Statute of Monopolies Act 1623), מערכת שהכירה לראשונה בצורך להגנה על קניין רוחני כדי לעודד פיתוח של אמצאות.
ראשיתה של מערכת הפטנטים האמריקנית בשנת 1787 בחוקת ארצות-הברית, שם הוצע סעיף המתייחס לפטנטים כזכות יסוד ובהמשך חוקק בשנת 1790 חוק הפטנטים הראשון, תחת הכותרת "An Act to promote the progress of useful Arts".
בישראל, משטר הגנת הפטנטים התבסס על חוקי המנדט הבריטי וראשיתו בחקיקת פקודת הפטנטים והמדגמים בשנת 1924, חקיקה שהתבססה במידה רבה על חוק הפטנטים הבריטי מאותה תקופה.
שינויים בדוקטרינות ששלטו בחוקי הפטנטים של מדינות מערביות רבות בשנות החמישים והשישים של המאה הקודמת, והרמוניזציה של חוקי הפטנטים של מדינות שונות בעקבות אשרורן של כמה אמנות בין-לאומיות, חייבו חקיקת חוק פטנטים חדש בישראל אשר חוקק על פי ההרמוניה העולמית של חוקי הפטנטים.
חוק הפטנטים משנת 1967, שתקף גם היום, שיקף שינויים אלה והכניס את ישראל למסגרת הגנת פטנטים מודרנית התואמת את האמנות והדוקטרינות הבין-לאומיות.
בישראל בכל שנה מוגשות כ-7,000 בקשות פטנטים.
בהתפלגות הבאה: מכניקה, אלקטרוניקה, מחשבים, מכשור רפואי 37.13%, כימיה ופרמה 28.17%, וביוטכנולוגיה 33.41%.
בשנת 2014 אושרו 3,984 בקשות פטנט שהוגשו בשנים הקודמות, כשהממוצע של פטנטים שהתקבלו בעשור הראשון של המאה ה-21 עומד על 2,164 פטנטים לשנה.
בשנים אחרונות חלה קפיצה גדולה בקבלת פטנטים.
שלוש המדינות המחזיקות במספר הפטנטים בתוקף הרב ביותר בשנת 2014 הן: ארצות הברית (2.53 מיליון), יפן (1.92 מיליון) וסין (1.2 מיליון).
בישראל הגישו כ-1,500 בקשות PCT בשנת 2018, וישראל מדורגת במקום ה-14 לפי מספר בקשות עבור בן אדם ו-22 באופן אבסולוטי.
פטסי קליין הייתה זמרת קאנטרי אמריקאית.
נולדה בשם וירג'ינה פטרסון הנסלי בווינצ'סטר וירג'יניה ארצות הברית.
את החוזה הראשון שלה כזמרת קאנטרי היא קיבלה ב-1953, ולמרות חייה הקצרים הפכה לאחת מהזמרות המשפיעות ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הפופ האמריקנית.
חייה היו נושא לספרים רבים, סרטים עלילתיים ותיעודיים, מאמרים ומחזות.
קליין נודעה בזכות קולה העשיר ומלא הרגש, אשר זמרים בולטים שפרחו אחרי לכתה מצאו בו השראה ונושא לחיקוי.
קליין נהרגה בהתרסקות מטוס בגיל 30. לאחר מותה המשיכו תקליטיה להימכר בהצלחה רבה וזכו בפרסים רבים, עובדה שקיבעה את דמותה לצד זמרים נערצים אחרים ובהם ג'וני קאש ואלביס פרסלי.
רק עשר שנים לאחר מותה הייתה לזמרת הסולו הראשונה שהוכנסה להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי.
בשנת 2001 נבחרה מטעם החברים המבצעים בתעשיית מוזיקת הקאנטרי למקום הראשון בין 40 הנשים הגדולות במוזיקת הקאנטרי בכל הזמנים.
בלהיטיה הבולטים: "צועדת אחר חצות" (Walkin' After Midnight), "מתפרקת לרסיסים" (I Fall to Pieces), "היא מחזיקה בך" (She's Got You), "משוגעת" (Crazy), ו"חלומות מתוקים" (Sweet Dreams).
קליין נולדה ב-8 בספטמבר 1932 בשם וירג'יניה פטרסון הנסלי, בעיר וינצ'סטר שבווירג'יניה.
אביה היה נפח ואילו אמה, אשר הייתה בת 15 כאשר ילדה אותה, הייתה תופרת.
קליין הייתה הבכורה מבין שלושה ילדים במשפחתה.
משפחתה סבלה מעוני לאורך ילדותה של פטסי, וכאשר הייתה בת 15 נטש אביה את משפחתו.
המשפחה נדדה בין בתים שונים במדינת וירג'יניה.
בהיותה צעירה לקתה בדלקת גרון חמורה.
לדבריה, אירוע זה הוא שיצר את קולה הייחודי.
בהיותה ילדה נהגה לשיר עם אמה בעת תפילות בכנסייה.
בעודה נערה, בשנת 1947, קליין החלה מופיעה בתחרויות כישרונות צעירים.
היא פנתה לתחנת רדיו מקומית וביקשה להצטרף לתוכנית שירה קבועה אשר שודרה ברדיו – והתקבלה.
עם עזיבת אביה את הבית היא נאלצה להפסיק את לימודיה בבית הספר התיכון ועבדה בעבודות שונות, ובהן מוכרת משקאות קלים ומלצרית.
בלילות שרה במועדוני לילה לבושה בתלבושת אופיינית לנשֵי בוקרים; תלבושת זו היא עיצבה בעצמה ותפרה בעזרת אמה.
בשנות ה-20 המוקדמות לחייה פגשה קליין בשני הגברים אשר היו עתידים לתרום יותר מכל להצלחתה.
בשנת 1953 היא התחתנה עם קבלן הבניין ג'רלד קליין, אולם השניים התגרשו ב-1957. בין הגורמים לגרושיה היו פער הגילים הגדול בינה לבין בעלה, רצונו של בעלה כי תוותר על שאיפתה לקריירה אמנותית ותמלא את התפקיד המסורתי עקרת בית והעובדה כי החלה במערכת יחסים עם מנהלה.
מערכת יחסיה הרומנטיים עם מנהלה נמשכה עד שהתחתנה.
בשנת גירושיה היא התחתנה שנית עם צ'ארלס אלן דיק.
בשנת 1958 נולדה להם בת, ג'וליה דיק, ובשנת 1961 בן, אלן רנדולף דיק.
מנהלה, ביל פיר, העניק לה את השם "פטסי".
בעידודו החלה קליין מופיעה פעמים רבות בתחנות רדיו מקומיות.
כך צברה מעריצים נאמנים במדינות וירג'יניה ומרילנד.
ב-3 במרץ 1963 הופיעה פטסי לפני חיילים ומלחים בקנזס.
בגלל מזג האוויר המעורפל היא לא יכלה לטוס יום למחרת חזרה הביתה.
חברים הציעו לה לבוא איתם באמצעות כלי רכב, בנסיעה של 16 שעות עד היעד שלה, אך היא סירבה באומרה "Don't worry about me.
When it's my time to go, it's my time." ב-5 במרץ עזבה את המוטל שהתארחה בו ונסעה לשדה התעופה.
מזג האוויר לא השתפר, ומנהל שדה התעופה הציע להם לינה חינם וכן ארוחות חינם בשדה התעופה.
האמרגן של פטסי התעקש לנסוע בכל זאת.
המטוס נתקל במזג אוויר סגרירי והתרסק עוד באותו יום.
יום למחרת יצאו אנשים לחפש ניצולים מהתרסקות המטוס, אבל כולם נהרגו.
בדיקות הזיהוי הפלילי קבעו שהנוסעים לא סבלו בזמן מותם ונהרגו במקום.
בבית העלמין בעיר הולדתה נתרם פעמון על שמה, שמצלצל בכל יום בשעה 06:00, שעת מותה.
בגיל 15 פטסי כתבה מכתב לגרנד אול אופרי ובקשה מבחן במה.
היא ספרה לצלם מקומי רלף גראבס על המכתב, "חבר חושב שאני משוגעת לשלוח מכתב כזה.
מה דעתך?" גראבס עודד את פטסי לשלוח את המכתב.
שבועות מספר אחר כך היא קיבלה תשובה בה התבקשה להעביר לגרנד אול אופרי תמונות והקלטות.
באותה עת הופיע זמר הגוספל וולי פאולר בעיר הולדתה והיא פנתה אליו מאחורי הקלעים ובקשה מבחן במה.
לאחר מבחן במה מוצלח קיבלה משפחתה שיחת טלפון בה התבקשה פטסי להגיע לאופרי למבחן.
היא נסעה יחד עם אמה ושניים מאחיה במשך שמונה שעות לנאשוויל, טנסי.
כיוון שמשפחתה הייתה דלת אמצעים הם נסעו לאורך הלילה וישנו בפארק בנאשוויל לקראת בוקר.
באותו היום הופיעה פטסי למבחן במה באופרי.
המבחן עבר יפה אולם פטסי לא קיבלה הזמנה להופעה ושבה עם משפחתה לווירג'יניה.
בשנות ה-50 המוקדמות פטסי הופיעה בתחרות מוזיקה מקומית.
היא זכתה ב-100 דולר ובהזדמנות להופיע בתוכנית טלוויזיה בה הופיעו כוכבי מוזיקת קאנטרי רבים.
היא הפכה לחברה קבועה בצוות התכנית בשנת 1955 והופעותיה בטלוויזיה זכו לאהדה רבה.
פטרישה ג'וד פרנסס קנזיט, הידועה בשם הבמה פטסי קנזיט היא שחקנית, דוגמנית וזמרת אנגלייה.
קנזיט נולדה וגדלה בהאונסלו שבלונדון רבתי למשפחה קתולית.
בגיל 4 הופיעה לראשונה על המסך בפרסומת לאפונה קפואה.
בשנת 1972 אף השתתפה לראשונה בסרט קולנוע (For the Love of Ada, מבוסס על סדרת טלוויזיה באותו השם).
בשנת 1974 השתתפה בסרט "גטסבי הגדול" לצד רוברט רדפורד ומיה פארו.
בבחרותה למדה באקדמיה של איטליה קונטי, בית הספר למשחק הוותיק באנגליה.
קנזיט פרצה אל התודעה באמצע שנות השמונים כזמרת של להקת הפופ "הפלא השמיני".
שני סינגלים של הלהקה הגיעו למקומות גבוהים במצעד הבריטי, והלהקה אף הופיעה בתוכנית הטלוויזיה Top of the Pops.
במקביל קידמה קנזיט את קריירת המשחק שלה.
ב-1985 השתתפה בסרט הטלוויזיה "סילאס מארנר" לצידו של בן קינגסלי וב-1986 השתתפה בסרט הקולנוע Absolute Beginners על פי ספרו של קולין מק'ינס.
בשנת 1988 הגיע השיר I'm Not Scared של "הפלא השמיני" (בהפקה של הפט שופ בויז) לעשירייה הראשונה במצעד הבריטי.
השיר שובץ לסרט נשק קטלני 2 בו שיחקה קנזיט את דמותה של ריקה ואן דן האס, מזכירתו של דיפלומט דרום אפריקני שבה התאהב הגיבור מרטין ריגס (מל גיבסון).
בשנת 1991 זכתה לשבחי הביקורת בעקבות השתתפותה בסרט "עשרים ואחת" (אף שהסרט לא זכה להצלחה קופתית).
בשנת 1992 גילמה את דמותה של קרולין רייט בסרט הקומי Blame it on the Bellboy לצידו של דאדלי מור.
ב-1995 שיחקה ב"מלאכים וחרקים" לצד קריסטין סקוט תומאס, וב-1999 שיחקה בדרמת הפשע "כביש מהיר" לצד דריל האנה.
ב-2001 השתתפה בסרט "הדברים שמאחורי השמש" לצד רוזנה ארקט ודון צ'ידל.
תפקידה הקולנועי החשוב האחרון היה בשנת 2002 בסרט One and Only שנכשל בקופות.
בשנת 2004 החלה קנזיט לגלם את דמותה של סיידי קינג באופרת הסבון האנגלית "אמרדייל".
כמו כן השתתפה בתוכנית המערכונים הקצרים של ערוץ 4 הבריטי Bo' Selecta!
בספטמבר 2006 הפסיקה את השתתפותה ב"אמרדייל" משום שלטענתה הנסיעות ליורקשייר - שם צולמה הסדרה - והפרידה הממושכת משני בניה בזמן הצילומים גרמו לה מועקה.
מינואר 2007 משחקת קנזיט בסדרת הדרמה הרפואית עטורת הפרסים של ה-BBC - הולבי סיטי Holby City.
בשנת 1988 נישאה קנזיט לזמר דן דונובן, קלידן Big Audio Dynamite.
הנישואין נמשכו זמן קצר בלבד.
בשנת 1992 נישאה קנזיט בשנית לזמר ג'ים קר מלהקת ה-Simple Minds, מנישואין אלה נולד בנה הראשון, והם הסתיימו בגירושין.
בשנת 1997 נישאה קנזיט לליאם גלאגר סולן להקת אואזיס, מנישואין אלה נולד בנה השני, והם הסתיימו בגירושין.
פטק פיליפ (Patek Philippe SA), ובעבר פטק פיליפ ושות' (Patek Philippe & Co) הוא יצרן שעוני יוקרה שווייצריים מאז אמצע המאה ה-19.
מאז שנת 1932, נמצאת חברת פטק פיליפ בבעלות משפחת שטרן ומנוהלת על ידי הנרי שטרן ובנו (2008).
פטק פיליפ ידועה בתקני ייצור מחמירים הנושאים את חותם ז'נבה
אנטוני פטק החל לייצר שעוני כיס בשנת 1839 בז'נבה, לצד שותפו המהגר הפולני פרניצ'ק צ'אפק.
בשנת 1844 נפרדו דרכיהם ובשנת 1845 פטק חבר ליצרן השעונים הצרפתי אדריאן פיליפ, אשר המציא מנגנון מתיחת קפיץ השעון ללא צורך במפתח.
בשנת 1851 נוסדה חברת פטק פיליפ.
בשנת 1868 ייצרה פטק פיליפ את שעון היד הראשון מתוצרתה.
החברה הייתה חלוצה בהחדרת חידושים שונים בשעוניה, ביניהם: לוח שנה תמידי, מחוג לשניות - חלקי דקה, כרונוגרף וכן התרעה קולית לדקות.
בעבר ייצרה החברה שעוני קווארץ ואף שעון יד דיגיטלי.
בשנת 1933 ייצרה פטק פיליפ שעון כיס מורכב ומשוכלל ביותר עבור הבנקאי האמריקאי הנרי גרייבס ג'וניור (Henry Graves, Jr), אשר רכש את השעון כחלק מתחרות ידידותית שניהל עם ג'יימס וורד פקרד, בעל חברה לייצור מכוניות.
בשנת 1999 נמכר השעון מעזבונו של גרייבס במכירה פומבית ונרכש בסכום של 11 מיליון דולר, היה זה השעון היקר ביותר עד לאותה עת.
ב-10 באפריל 2008 נמכר שעון יד מתוצרת החברה, מדגם "Sky Moon Tourbillon" עשוי פלטינה, במחיר של 11.75 מיליון דולר הונג קונגי (כ-1.49 מיליון דולר אמריקאי) והיה לשעון היד היקר ביותר שנמכר בעולם.
דגם חדש שיצא לכבוד חגיגות 175 שנים להיווסדה של החברה - 175R - שבר שיא זה.
יוצרו ממנו 7 יחידות, כאשר אחת מהן מוצגת במוזיאון המלכותי בז'נבה.
שאר 6 היחידות נמכרו בכ-2.6 מיליון דולר ליחידה.
זהו השעון המורכב ביותר שיוצר אי פעם, עם 1366 חלקים נעים, ושעון דו צדדי.
שעוני פטק פיליפ נהנו מאהדה רבה בקרב אספני שעונים ועשירי עולם.
מאז התקופה הוויקטוריאנית, ענדו את שעוני החברה מלכים, אפיפיורים, ומדינאים בולטים.
לעיתים הוענק השעון כמתנה רשמית יקרת ערך במגעים דיפלומטיים בין מדינות.
בשנת 1851 החל פטק פיליפ לספק שעונים למלכה ויקטוריה ולחצר המלכות.
מאותה עת עלתה הדרישה לשעוני החברה מחצרות מלוכה אחרות באירופה.
בחודש נובמבר 1851 רכשה המלכה ויקטוריה שעון תליון הנמתח על ידי מפתח, בעת שנערכה בלונדון התערוכה העולמית.
למלכה ויקטוריה היה שעון פטק פיליפ ייחודי נוסף שאותו ענדה כסיכת קישוט על בגדיה.
רשימת לקוחותיה רמי המעלה של החברה כוללים את האפיפיור פיוס התשיעי, כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ואשתו המלכה לואיזה, ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ורבים אחרים.
בשנת 1989 פטק פיליפ יצרה את אחד מן השעונים המכניים המורכבים ביותר שיוצרו אי-פעם, דגם Calibre 89, אשר נוצר לכבוד חגיגות 150 שנה לייסוד החברה.
לשעון 33 מכוונים שונים, הכוללים בין השאר את ציון חג הפסחא, מד טמפרטורה, ושעת הזריחה.
לאורך למעלה מ-150 שנות קיומה ייצרה חברת פטק פיליפ כ-600,000 שעונים בלבד, פחות מן התוצרת השנתית של חברת רולקס.
נדירותם של שעוניה ואיכותם הפכו אותם לפריט אספנים נחשק הנמכר במחירים גבוהים במכירות פומביות.
החברה עצמה היא אחד הגורמים למחירים הגבוהים של שעוניה ההיסטוריים כיוון שהיא נוהגת באופן קבוע לרכוש שעונים נדירים מתוצרתה במכירות פומביות, זאת כדי להעשיר את אוסף השעונים המוצג במוזיאון השעונים של החברה בז'נבה.
אף בסיסמת הפרסום שלה מדגישה החברה את נדירות מוצריה וערכם, כשהיא טוענת: "לעולם אינך ממש בעלים של שעון פטק פיליפ.
אתה רק שומר עליו למען הדור הבא." .
גישתה השמרנית של החברה, בעיצוב שעוניה, בחומרי בנייתם, ובמנגנוניהם, תרמו אף הם לתדמית הנדירות והיוקרה המלווים את תוצרת חברה זו.
פטנה (בהינדי: पटना) היא עיר הבירה של מדינת ביהר בצפון-מזרח הודו, ואחת הערים המיושבות ברציפות העתיקות ביותר בעולם.
פטנה המודרנית ממוקמת על הגדה המערבית של נהר הגנגס.
אוכלוסיית העיר מונה כ-1.9 מיליון בני אדם, אורכה כ-25 ק"מ ורוחבה 9–10 ק"מ.
היא מרוחקת כ-1,000 קילומטרים מבירת הודו דלהי, וכ-560 ק"מ מקולקטה.
העיר קדושה לבני הדת ההינדית, לבודהיסטים (גאוטמה בודהה עבר בעיר בשנת חייו האחרונה) ולסיקים.
פטנה מהווה כיום את המרכז המסחרי, החינוכי והרפואי של מדינת ביהר, ומהווה תחנת דרכים חשובה לחוצים את הודו ממזרח למערב, וכן למבקשים להגיע יבשתית לנפאל.
העיר התפרסמה בשל סוג האורז המשובח המיוצר בה, הקרוי על שמה, "אורז פטנה".
ההיסטוריה של העיר מתחילה בסביבות שנת 490 לפנה"ס, אז הוקמה העיר בשם "פטאליפוטרה", שהייתה לבירתה של האימפריה המאורית ולאחת הערים החשובות ביותר בתת-היבשת ההודית.
המלך אשוקה, אשר אימץ את הבודהיזם, פעל בסביבות שנת 273 לפנה"ס להחלפת מבני העץ של העיר במבני אבן.
במשך השנים עבר השלטון בעיר בין הכוחות הכובשים השונים, והחל מהמאה ה-12 היא איבדה את מעמדה המרכזי.
במאה ה-17 חזרה פטנה למעמד של עיר סחר בינלאומית חשובה, בעקבות פעילות הבריטים.
במאבק לעצמאות הודו בשנות ה-40 של המאה ה-20 שיחקה פטנה תפקיד מרכזי, ולאחר הצלחתו ב-1947, היא הוכרזה כבירה הרשמית של מדינת ביהר.
ב-1908 סיים סטאינוב בית ספר תיכון בסטארה זאגורה.
ב-1908 יצא ללימודי משפטים בגרנובל ובפריז וב-1911 עבר להתמחות בלייפציג.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה עבר לפריז ושם הוסמך כדוקטור לכלכלה ומדע המדינה.
בראשית שנות ה-20 היה סטאינוב חבר בסגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סופיה.
בין 1930 ל-1931 כיהן סטאינוב כשר הרכבות, הדואר והטלפון בממשלתו של אנדריי ליאפצ'ב.
ב-1934 מונה לשגריר בולגריה בבלגיה ושנה מאוחר יותר בצרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לחזית המולדת והיה ממתנגדי הברית עם גרמניה הנאצית.
ב-9 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה הצבאית בממלכה, מונה לשר החוץ בממשלתו של קימון גאורגייב.
סטאינוב השתתף בצוות המשא ומתן הבולגרי לקראת ועידת השלום בפריז (1947).
הוא התנגד להשתלטות הקומוניסטית על המדינה ובמרץ 1946 התפטר מתפקידו.
בין 1947 ל-1963 כיהן סטאינוב כדקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סופיה וכחבר פרלמנט.
בראשית שנות ה-50, תקופת כהונתו של וולקו צ'רבנקוב כראש הממשלה, נעצר סטאינוב מספר פעמים אך שוחרר ללא העמדה לדין.
הוא הלך לעולמו ב-1972 והוא בן 82 שנים.
ב-2024 הגישה עמותת "בית מורשת יהדות בולגריה ביפו", בשם ארגוני יוצאי בולגריה בישראל, בקשה ליד ושם להכרה בסטאינוב כחסיד אומות העולם.
סטאינוב התנגד לרדיפות היהודים בממלכת בולגריה ומחוצה לה.
בגבור האנטישמיות הממוסדת בגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקונסיסטוריון של יהדות בולגריה להקים ועד פעולה ומחאה נגד רדיפות היהודים בגרמניה, בשיתוף אנשי ציבור ואקדמיה בולטים בבולגריה.
סטאינוב הצטרף לוועד הפעולה, וביוני 1933 תוכנן לערוך הפגנת מחאה בסופיה.
ב-10 באוקטובר 1940 פרסם שר הפנים פטר גברובסקי הודעה לעיתונות בדבר הכוונה לחוקק את החוק להגנת האומה נגד המיעוט היהודי במדינה.
סטאינוב הבטיח לראשי הקונסיסטוריון שיפעל נגד החלת החוק.
ההצעה הובאה לאישור הפרלמנט וסטאינוב נמנה עם קומץ חברי הפרלמנט שהצביעו נגדו.
לאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי בטקס שנערך בווינה, חזר בוגדאן פילוב לבולגריה והתקבל בהתלהבות רבה בפרלמנט, להוציא קולות מחאה רמים ומעטים שנשמעו מספסלי האופוזיציה והובלו על ידי סטאינוב וניקולה מושאנוב.
ב-25 ביוני 1942 אישר הפרלמנט הבולגרי חוק המתיר לממשלה הבולגרית לאחוז בכל האמצעים הנדרשים כדי לפתור את "הבעיה היהודית".
סטאינוב נמנה עם מיעוט המתנגדים לחוק ובנאומו בפרלמנט ציין, כי החוק משרת אינטרסים זרים.
ב-17 במרץ 1943, לאחר שהניסיון לגרש את יהודי "בולגריה הישנה" למחנות ההשמדה כשל, החתים דימיטר פשב סגן יושב ראש הפרלמנט הבולגרי 43 חברי פרלמנט מסיעת הרוב ובכללם ראשי הממשלה לשעבר אלכסנדר צאנקוב וגאורגי קיוסאיבנוב, על מכתב שבו פנה לראש הממשלה בוגדאן פילוב.
במכתבו ציין פשב, שאין לפעולות נגד היהודים בגבולות "בולגריה הישנה" כל יסוד חוקי, גירושם יטיל על הממלכה אות קלון ויקשה על מדיניותה העתידית.
פשב לא פנה לראשי האופוזיציה בעניין כדי לא ליצור מראית עין של חתרנות וסטאינוב כתב לו שאם חתימתו על המכתב תועיל, הוא יצרף אותה.
בעקבות המכתב הודח פשב מתפקידו במהלך ישיבת פרלמנט סוערת.
במהלך הישיבה נאם סטאינוב תוך שהוא מוחה על גירוש יהודי תארקיה ומקדוניה ומברך על אומץ לבם של 43 חברי הפרלמנט שחתמו על מכתבו של פשב.
ב-24 במאי 1943 עם פרסומו של צו הגירוש ליהודי סופיה, נפגשו סטאינוב וניקולה מושאנוב עם ראש הממשלה בוגדאן פילוב ותבעו ממנו לבטל את הגירוש.
ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בבולגריה הפיכה שהונהגה על ידי חזית המולדת הבולגרית.
קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה וסטאינוב - לשר החוץ, וכל החוקים והתקנות שהגבילו את יהודי המדינה בוטלו.
עם מינויו, מסר השר סטאינוב הודעה לעיתונות שבה נאמר, שהממשלה משיבה את כל זכויות היהודים, תעניק להם פיצויים, תפעיל מחדש את מערכת החינוך היהודית, תתיר ללמד גם בשפה העברית ותאפשר עלייה לארץ ישראל.
ב-25 בספטמבר הודיעה התנועה הציונית על חידוש פעולתה וכוונתה לכנס ועידה ציונית ראשונה לאחר תום המלחמה.
הטיפול במיעוט היהודי הועבר ממשרד החוץ למשרד הפנים שנתון היה לשליטת המפלגה הקומוניסטית והיא פעלה להגבלת פעילות התנועה.
ראשי הסוכנות היהודית נפגשו עם סטאינוב בעניין והוא הצהיר שהממשלה תעניק חופש פעילות מלא לתנועה הציונית ולא תערים מגבלות בפני העלייה לארץ ישראל.
בדצמבר, אישר סטאינוב למשלחת בת 8 נציגים לצאת לכינוס הקונגרס היהודי העולמי בניו יורק.
בראשית 1945 החל לפעול בבולגריה בית המשפט המיוחד שהוקם לשפיטת מנגנון הממשל הקודם ומשתפי הפעולה עם גרמניה הנאצית.
סטאינוב היה מבין העדים שהוזמנו והגיעו להעיד בפני בית המשפט.
פֶּטְקוֹ סְטוֹיְצֶ'ב קָרָבֶלוֹב (בבולגרית: Петко Стойчев Каравелов; 24 במרץ 1843, קופריבשטיצה, האימפריה העות'מאנית – 24 בינואר 1903, סופיה, נסיכות בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן ארבע פעמים כראש ממשלת בולגריה ונחשב לאחד ממכונני בולגריה המודרנית.
קרבלוב למד משפטים והיסטוריה באוניברסיטת מוסקבה וב-1869 הוסמך לעריכת דין.
הוא לחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878) בצבא הדנובה של האימפריה הרוסית ולאחר כינון הנסיכות הבולגרית מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, השתתף בניסוח החוקה הבולגרית שכונתה חוקת טרנובו ונחשבה ליברלית ומתקדמת לזמנה.
במקביל מונה על ידי הרוסים לסגן מושל אזור סבישטוב.
בהמשך נבחר לפרלמנט הבולגרי והיה יושב הראש שלו למשך מספר תקופות קצרות בשנותיו הראשונות.
בראשית ימיה של הנסיכות הבולגרית התחולל מאבק פנימי על האוריינטציה הפוליטית שלה בין תומכי האימפריה הרוסית לבין מצדדי הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
קרבלוב נמנה עם תומכי הרוסים.
בראשית 1880 מונה קרבלוב על ידי ראש הממשלה דראגן צאנקוב לתפקיד שר האוצר ולתפקיד התובע הכללי של בולגריה ובהמשך אותה שנה החליף את צאנקוב בתפקיד ראש הממשלה.
עד מהרה נקלע קרבלוב לעימותים עם אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה בשל עמדותיו הליברליות שצידדו בהגבלת כוחה של המלוכה מחד ובשל תמיכתו במדיניות האימפריה הרוסית מאידך.
ב-1881 אילץ הנסיך בטנברג את קרבלוב להתפטר והוא גלה מבולגריה מחשש לחייו.
קרבלוב היגר למחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית ובין 1883 ל-1884 כיהן בתפקיד ראש עיריית פלובדיב, שהייתה בירת המחוז.
ב-1884 הותר לו לחזור לסופיה והוא כיהן במשך שנתיים כראש הממשלה וכשר האוצר בממשלת הקואליציה שהקימו הליברלים.
לאחר מלחמת בולגריה–סרביה (1885) פרצה בנסיכות הפיכה צבאית והנסיך אלכסנדר בטנברג הודח.
קרבלוב היה לעוצר ביחד עם סטפן סטאמבולוב.
הפיכת נגד השיבה את הנסיך למעמדו, אך הגבלת סמכויותיו והיעדר גיבוי גרמני ואוסטרו-הונגרי הביאו להתפטרותו.
בולגריה נקלעה לאי יציבות פוליטית וב-1887 פרצו בסופיה מהומות פרו-רוסיות שלובו על ידי סוכני האימפריה הרוסית.
קרבלוב, שהיה ידוע בעמדותיו הפרו-רוסיות, נעצר במהלך המהומות אך שוחרר לאחר זמן קצר.
הוא התנגד למינויו של פרדיננד הראשון לתפקיד נסיך בולגריה.
קרבלוב נעצר וב-1891 נשפט בעוון חתרנות וקשירת קשר לביצוע רצח, הורשע ונדון ל-5 שנות מאסר.
ב-1894 זכה לחנינה ושוחרר מהכלא.
ב-1895 ייסד קרבלוב את המפלגה הדמוקרטית הבולגרית שהנהיג עד יום מותו.
ב-1901 נבחר שוב לכהונת ראש הממשלה וכיהן בתפקידו כשנה.
ב-1903 נפטר קרבלוב מהתקף לב והוא בן 60 שנים.
אלכסנדר מלינוב ירש את קרבלוב בתפקיד מנהיג המפלגה הדמוקרטית.
קרבלוב נישא לאקטרינה וליקובה פנבה, ולזוג נולדו 3 ילדים, רדקה, ויולטה ולורה.
בתו ויולטה נישאה ליוסיף הרבסט, בן הקהילה היהודית, שהיה פוליטיקאי, עיתונאי ופובליציסט ונרצח ב-1925 על ידי מנגנוני משטרו של אלכסנדר צאנקוב.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמנתה קרבלובה עם מובילי המאבק נגד גירוש יהודי בולגריה אל מחנות ההשמדה.
פטמתניים (שם מדעי: Hersiliidae) היא משפחת עכבישים.
באנגלית הם נקראים עכבישי גזע עץ (tree trunk spiders).
משפחה זו נפוצה באזורים טרופיים וטרופיים למחצה.
המשפחה מונה כ-150 מינים המחולקים ל-11 סוגים.
לעכבישים אלה פטמות טוויה ארוכות כמעט כאורך בטנם, ומכאן שמם העברי, פטמתניים.
עכבישים אלו מוסווים היטב על גזעים בצבעים שונים, ופיתחו שיטה מעניינת לתפיסת ציד.
במקום ללכוד את הטרף ברשת הם מניחים ציפוי קורים דק וקל על חלק קטן בגזע העץ וממתינים בלא תנועה.
כשחרק יעמוד על ציפוי הקורים הם יעוטו עליו ויעטפו אותו בקורים בעזרת פטמות הטוויה הארוכות שלהם, ורק לאחר שהטרף שותק, ינשכו אותו ויזריקו לו ארס דרך ציפוי הקורים.
Hersilia אודואין, 1826 (אפריקה, אוסטרלאסיה)
בישראל נפוץ מין יחיד מסוג זה, Hersilia caudate, הקרוי בעברית "פטמתן".
Hersiliola ת'ורל, 1870 (אגן הים התיכון ועד מרכז אסיה, ניגריה)
Iviraiva ריימס וברסקוויט, 2004 (דרום אמריקה)
Murricia סימון, 1882 (דרום אסיה)
Neotama באהר ובאהר, 1993 (אמריקה, דרום אפריקה, הודו)
Promurricia באהר ובאהר, 1993 (סרי לנקה)
Tama סימון, 1882 (ספרד, פורטוגל, אלג'יריה)
Tamopsis באהר ובאהר, 1987 (אוסטרליה, בורנאו)
Tyrotama פורד ודיפנאר-שומן, 2005 (אפריקה)
Yabisi ריימס וברסקוויט, 2004 (ארצות הברית, הקריביים)
Ypypuera ריימס וברסקוויט, 2004 (דרום אמריקה)
פטרישה "פטסי" ביירן הייתה שחקנית אנגלייה, ידועה בעיקר מתפקיד המטפלת "נרסי" בעונה השנייה של הסדרה הקומית "הפתן השחור" וכאמו השתלטנית של מלקולם בסדרה "Watching" של ITV.
התחנכה בבית הספר לבנות באשפורד.
אחר כך למדה בבית הספר למשחק "רוז ברופורד קולג'" והצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית.
בראשית שנות השישים של המאה העשרים גילמה דמויות כמו מריה במחזה "הלילה השנים עשר" וגרושה במחזה "מעגל הגיר הקווקזי" בתיאטרון אולדוויץ'.
בשנות השמונים הופיעה בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר.
ביירן כיכבה לצדו של טוני רובינסון בפרק בסדרה הקומית לילדים "Maid Marian and Her Merry Men".
בתוכנית לילדים "Playdays" של ה-BBC שיחקה בתפקיד "בטי מחלקת התה".
עוד הופיעה בריין בסדרה "אני, קלאודיוס" (1976), בדרמה התקופתית "Stealing Heaven" (מ-1988), "המפקח מורס" (1989), "עלובי החיים" (1998), "דייוויד קופרפילד" (1999) ובקומדיה "קווין ופרי קורעים את איביזה" (2000).
בריין השתתפה במספר רב של תסכיתי רדיו.
ביירן הייתה נשואה לפטריק ג'ון סקומב מ-1967 ועד מותו בשנת 2000.
ב-17 ביוני 2014 נפטרה ביירן בבית האבות לאמנים "דנוויל הול" בנורת'ווד שבלונדון.
קווין ופרי קורעים את איביזה (2000) Kevin & Perry Go Large
דיים פטריסיה לי "פטסי" רדי היא עורכת דין ודירקטורית ניו זילנדית, שכיהנה מספטמבר 2016 ועד ספטמבר 2021 בתפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד.
פסטי רדי נולדה בעיירה מטמטה (Matamata) שבאי הצפוני של ניו זילנד.
היא בתם של ניל ויליאם וקתרין מרג'ורי "קיי" רדי, שניהם אנשי חינוך.
שלושה מאבות אבותיה עזבו את אירלנד והיגרו לקנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
בת דודה רחוקה שלה, הזמרת הלן רדי, הייתה צאצאית של הענף האוסטרלי של המשפחה.
פטסי רדי גדלה בעיירות טה אקאו ומינגנוי שבחבל ואיקטו עד אשר משפחתה עברה לעיר המילטון שמדרום לאוקלנד כאשר מלאו לה שש שנים, שם היא התחנכה בבית הספר היסודי הילקרסט, בחטיבת הביניים פיצ'גרוב ובבית הספר התיכון לבנות של המילטון.
ב-1976 היא סיימה את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת ויקטוריה שבולינגטון וב-1979 היא סיימה לימודי תואר שני במשפטים בהצטיינות.
רדי הייתה מרצה זוטרה ולאחר מכן מרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ויקטוריה.
ב-1982 היא הצטרפה למשרד עורכי הדין ווטס ופרטסון (כיום מינטר-אליסון-רד-ווטס) בוולינגטון, וב-1983 היא הייתה לאישה השותפה הראשונה במשרד.
היא התמחתה בדיני מיסים, בדיני תאגידים ובדיני זכויות יוצרים לסרטים.
בהמשך היא החלה לעבוד בבית ההשקעות בריירלי, שם היא הועסקה במשך 11 שנים והייתה מעורבת במשא ומתן על עסקאות רכישה גדולות כמו תהליך ההפרטה של אייר ניו זילנד.
רדי הייתה יושבת ראש מועצת הסרטים של ניו זילנד ושל חברת "שכר החינוך" ושימשה כדירקטורית בכמה חברות וגופים ציבוריים.
היא שימשה כנציגת הכתר הבכירה בנוגע למשא ומתן על ההסדרים הקשורים להסכם ואיטנגי והייתה מעורבת בפעילות לשיפור השירות לציבור.
היא כיהנה גם כסגנית יושב ראש הסוכנות לתחבורה של ניו זילנד.
בעבר היא כיהנה כדירקטורית בטלקום-ניו זילנד, בקבוצת הנופש והפנאי SKYCITY, בחברת הדואר של ניו זילנד ובאייר ניו זילנד.
ב-2016 שיתפה רדי פעולה עם סר מייקל קאלן, לשעבר שר האוצר של ניו זילנד, בחיבור דוח שהוגש לממשלה הסוקר את החקיקה בנוגע לסוכנויות המודיעין של ניו זילנד.
הדוח פורסם ב-9 במרץ אותה שנה, שבועיים לפני ההכרזה הפומבית על מינויה של רדי לתפקיד המושלת הכללית.
הדוח כלל המלצות להרחבת הסמכויות של המשרד לאבטחת המידע הממשלתי לניטור תשדורות פרטיות של אזרחי ניו זילנד ונמתחה עליו ביקורת.
רדי הייתה גם מעורבת בכמה ארגונים חוץ-ממשלתיים, במיוחד בתחומי האומניות והשוויון המגדרי.
ב-2009 היא הייתה אחת מהחברות המייסדות של "נשים עולמיות – ניו זילנד" (Global Women New Zealand) קבוצה של נשים בולטות הפעילות למען פיתוח מנהיגות.
בהענקת התארים לרגל יום הולדתה הרשמי של המלכה ב-2014 הוענק לרדי התואר גבירה עמיתה במסדר ההצטיינות של ניו זילנד על שירותיה בתחום האומנויות והעסקים.
ביוני 2016 הוענק לה התואר גבירה של צדק במסדר ג'ון הקדוש.
באותו חודש הוענק לה התואר גבירה עמיתה גבוהה במסדר ההצטיינות של ניו זילנד ועמיתה במסדר שירות המלכה, לקראת כניסתה לתפקיד המושלת הכללית.
במרץ 2016 הוכרז שהמלכה אליזבת השנייה אישרה את מינויה של רדי תפקיד המושלת הכללית של ניו זילנד לתקופה של חמש שנים החל מספטמבר 2016. היא המושלת הכללית ה-21 של ניו זילנד והאישה השלישית בתפקיד לאחר קתרין טיזרד וסילביה קרטרייט.
ב-28 בספטמבר 2016 הושבעה פטסי רדי לתפקיד המושלת הכללית בפני הפרלמנט של ניו זילנד.
רדי סיימה את כהונתה כמושלת הכללית ב-6 בספטמבר 2021, ובמקומה מונתה סינדי קירו.
רדי נשואה למשפטן סר דייוויד גאסקוין.
פטנט צוללת הוא פטנט שקבלתו ופרסומו מעוכבים בכוונה על ידי המבקש לזמן ממושך, בין כמה שנים לעשור.
לאסטרטגיה זאת נדרש מנגנון אישור פטנטים אשר ראשית לא מפרסם בקשות פטנטים לציבור ושנית, תקופת תוקף הפטנט נמדדת מיום הוצאתו ולא מתאריך זכות בכורה או יום ההגשה.
בארצות הברית, בקשות פטנטים שהוגשו לפני נובמבר 2000 לא התפרסמו ונשארו חסויות עד שאושרו.
בדומה לצוללת, פטנט צוללת היה יכול להישאר תחת פני הים לפרקי זמן ארוכים עד שהוא היה "עולה" ומפתיע את השוק ורלוונטי.
חברות מבקשים פרטיים שהיו משתמשים באסטרטגיה זאת כונו '"פיראטים של פטנטים".
הפרקטיקה של פטנט צוללת הייתה אפשרית הודות לחוק הפטנטים אמריקאי, אך אינה יכולה להתקיים עוד מאז ארצות הברית חתמה על הסכם TRIPS של ארגון הסחר העולמי: מאז 1995, תקופת תוקף הפטנט (20 שנה בארצות הברית) נמדדת מיום ההגשה של הבקשה לפטנט או מיום זכות הבכורה, ולא מיום הקבלה.
עדיין ישנן כמה פטנטים בעלי פוטנציאל להפוך לפטנט צוללת, מאחר שהוגשו לפני 1995 ועדיין לא התקבלו ויכולים להישאר לא מפורסמים.
יש סוברים, כולל בתי משפט פדרליים בארצות הברית, כי פטנט צוללת הוא אמצעי שיהוי פרוצדורלי (עיכוב בשמירה על זכויות, שיכול להביא לאיבוד הזכות).
בעבר, התוקף של פטנט אמריקאי היה 17 שנה מיום הקבלה, ופטנט צוללת היה יכול להופיע עשרות שנים לאחר תאריך הגשה מקורי.
לכן, המבקש פטנט אמריקאי היה יכול לזכות בזמן הן על ידי עיכוב בקבלת הפטנט, והן על ידי דחיית פקיעת תוקפו של הפטנט תוך שימוש באמצעי פשוט, גם אם יקר, של הגשת שרשור של בקשות המשך.
חלק מפטנטי צוללת הופיעו לא פחות מ-40 שנה לאחר תאריך ההגשה המקורי של בקשת פטנט.
במשך בחינה ממושכת המבקש היה יכול לשנות את התביעות כדי להתאים את ההמצאה שלו למוצרים או טכנולוגיות שהפכו להיות הסטנדרט בתעשייה.
לפני שינוי חוק הפטנטים האמריקאי בשנות 1995 ו-1999, תוכן בקשות הפטנט היה חסוי בזמן הבחינה.
היום, הרוב של בקשות הפטנט בארצות הברית מפורסמות תוך 18 חודשים מיום ההגשה (35 U.S.C.
למבקש יש זכות להצהיר כי הוא אינו מתכוון להגיש בקשות פטנט על ההמצאה שלו מחוץ לאמריקה בעת ההגשה, ולשמור על הבקשה חסויה.
למבקש יש זכות לשנות את דעתו במשך שנה ראשונה, אך לאחר מכן הבקשה מתפרסמת.
לבקשות המשך, שתובעות זכות בכורה מבקשות שהוגשו קודם, זמן הפרסום הוא 6 חודשים מהגשה.
השינויים בחוק הפטנטים האמריקאי שגרמו לפרסומן של הבקשות אחרי 18 חודש, גם שינו תקופת תוקף הפטנט ל-20 שנה מיום ההגשה של בקשת פטנט מוקדמת ביותר בכל שרשור של בקשות המשך לפטנט.
כתוצאה מכך, כיום יש יתרון זעיר בדחיית קבלת הפטנט.
לא ניתן יותר להזיז את מסגרת הזמן בה הפטנט מוגן אל התקופה בה הטכנולוגיה תקבל שימוש נרחב יותר, ולמבקש חובת ויתור על זכויות בחוץ לארץ אם בכוונתו לשמור על סודיות הבקשה מעבר לתקופה של 18 חודשים.
בשנת 2006, דו"ח של אקדמיה לאומית למדעים המליץ על פרסום הבקשות בכל המקרים בזמן הבחינה.
למלסון הגיש בקשות פטנט צוללת רבות.
הוא ויורשיו קיבלו יותר מ-$1.3 מיליארד דולר בתמלוגים.
בשנת 2004 עזבון למלסון הובס בבית המשפט בתביעה שערבה את Symbol Technologies ו-Cognex Corporation, שביקשו (וקיבלו) פסק דין כי 76 תביעות על פי פטנטי ראיית מכונה של Lemelson היו בלתי ניתנות לאכיפה.
חברות תובעות, עם תמיכה של עשרות תומכי תעשייה, הוציאו מיליונים כדי להגיע לציון דרך זה בפסיקה.
הפסיקה אושרה ב-9 בספטמבר 2005 על ידי הרכב של שלושה שופטי בית המשפט של ארצות הברית לערעורים של בית המשפט הפדרלי על פי דוקטרינת השיהוי, בציטוט "אורך בלתי סביר ...
עזבון Lemelson ערער לסקירה על ידי המעגל המלא בהרכב מורחב.
ב-16 בנובמבר 2005, בית המשפט בהרכב מלא סירב לבחון את המקרה מחדש, ובציטוט "דעות קדומות לציבור בכללותו", האריכך את פסיקת אי יכולת האכיפה המקורית לכל התביעות בכל הפטנטים בנדון.
גילברט היאט קיבל פטנט שתבע המצאה שקדמה לאינטל ו-TI, ותיארה "מיקרובקר".
הפטנט בוטל בהמשך, אך לא לפני שהחברות שילמו תמלוגים מכובדים.
יש לו עדיין שני פטנטים רחבים יותר עדיין תלויים ועומדים מאותה תקופה.
פטסי סמארט הייתה שחקנית אנגלייה שידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מיס רוברטס בסדרת הדרמה של רשת ITV "על אדונים ומשרתים".
סמארט נולדה בצ'ינגפורד שבמחוז אסקס.
אחיה ראלף סמארט היה מפיק ובמאי.
בהמשך הקריירה התמחתה סמארט בגילום דמויות של גברות זקנות חסרות תבונה, כגון גברת סיבלי ומיס דינגל בסדרה "טרי וג'ון".
דוגמה נוספת היא אשתו של הגנן בפרק "The Moving Finger" בסדרה "מיס מארפל" בכיכובה של ג'ואן היקסון.
בקולנוע השתתפה סמארט בסרטים "בנים ואוהבים" (1960), "Return of a Stranger" (מ-1961), "What Every Woman Wants" (מ-1962), "ארתור?
פטסי סמארט נפטרה ב-1996 ממנת יתר של תרופות ברביטורט.
מיס בונאמי 1970 Leo the Last גברת קוולסקי 1971 רעיות ובנות Wives and Daughters גברת גודינאף מיני-סדרה 1971 הכמהים לאהבה The Raging Moon אמא של ברוס 1971–1973 על אדונים ומשרתים Upstairs, Downstairs מיס רוברטס 1972 Steptoe and Son גברת הובס 1973 O Lucky Man!
Trinian's מיס וורמולד 1980 איש הפיל The Elephant Man אישה מפוזרת 1980 רמפול Rumpole of the Bailey בעלת בית בפרק "Rumpole's Return" 1984 Electric Dreams גברת בתור לקופת כרטיסים 1984 The Chain אישה זקנה 1987 הפרוטוקול הרביעי The Fourth Protocol סוכנת הבית של פרסטון
פטנט כחול V (מוכר גם בשם: E131) הוא צבע מאכל סינתטי שצבעו כחול כהה.
ברפואה, הצבע מסייע לטיפול מחלות הנוגעות לכלי הלימפה.
בנוסף, הצבע משמש כחושף כתמים על השיניים והחניכיים.
לרוב, כאשר הצבע נחשף לחומוציות גבוה, צבעו ישתנה לכתום.
באירופה, נעשה שימוש בצבע מאכל בייצור ביצה סקוטית, סוכריות גומי ועוד.
צבע מאכל זה מיוצר בריכוז נמוך, מה שגורם לצבעו להיות כהה ועמוק.
החיסרון בצבע מאכל זה הוא שהוא נחלש בחשיפה לאור.
הצבע נאסר בשימוש באוסטרליה ובארצות הברית מכיוון שבכירי ממשרדי הבריאות של מדינות הללו, חושדים כי צבע זו עלול לגרום לתגובות אלרגיות יחד עם תסמינים הכוללים גירוד, בחילות, לחץ דם ובמקרים נדירים אף הלם.
הפטקה (סמל: MOP$ או 元, בסינית: 澳門圓, פיניין: Àomén Yuán, בפורטוגזית: Pataca de Macau) הוא המטבע של מקאו.
הפטקה מחולק ל-10 אבוס (毫/avos).
פטפירדה (בהונגרית: Pétfürdő) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בפטפירדה מספר התושבים נמצא בירידה.
פטסי פראן היא שחקנית ספרדייה-אנגלייה.
פראן נולדה בעיר ולנסיה שבספרד.
אביה הוא מברצלונה ואמה מוולנסיה.
המשפחה עברה לאנגליה כשפראן הייתה ילדה.
היא למדה בבית הספר לבנות נוטר דאם במנזר בקובהאם שבסארי.
היא למדה משחק ואמנויות הבמה באוניברסיטת בירמינגהם.
כמו כן למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וסיימה את הלימודים ב-2014.
בספטמבר 2024, פורסם כי פראן לוהקה לעונה השביעית של הסדרה "מראה שחורה".
שנה סרט תפקיד הערות2017 קדחת הצבעונים טארט ארץ אלוהים רובין שעה אפלה משרתת 2019 דולי ויילד המופלאה (אנ') ביורק 2021 טום וג'רי בןיום האםמילי2022לחיותפיונה ויליאמס2024ציפור לבנה: סיפור פלאמיליהמלכה השישיתמרי הראשונה, מלכת אנגליה2025Jay Kellyחלב חם (אנ')ג'ולייט
שנה סדרה תפקיד הערות2017 Guerrilla גוון 2 פרקים ג'יימסטאון מרסי מירטל סדרת טלוויזיהWill פג סדרת טלוויזיה (פרק אחד)2020נרקיס שחור האחות בלאנש מיני-סדרה 2022 חיים ועוד חיים פמלה מיני-סדרה 2025מראה שחורהTBAMiss Austenג'יין אוסטןמיני-סדרה עתידית של BBC
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה הערות2014פרסי חוג מבקרי התיאטרוןהשחקנית החדשה המבטיחה ביותר Blithe Spirit אי המטמון 2015 פרסי התיאטרון של איבנינג סטנדרד Emerging Talent Award 2019 פרסי חוג מבקרי התיאטרון השחקנית הטובה ביותר קיץ ועשן פרסי WhatsOnStage השחקנית הטובה ביותר במחזה פרס לורנס אוליבייה השחקנית הטובה ביותר
פטנהאזה (בהונגרית: Petneháza) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפטנהאזה מספר התושבים נמצא בירידה.
במיפקד של שנת 1770 נזכרים יהודים שחיו בפטנהאזה.
הקהילה היהודית התארגנה בתחילת המאה ה-19. בזמן הקרע ביהדות הונגריה, בעקבות קונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869,1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
במקום פעלו בית כנסת, שני בתי עלמין ומקווה.
בשנת 1941 נלקחו צעירים יהודים מפטנהאזה לעבודות כפייה, ורק אחד מהם נותר בחיים.
במרץ 1944 כחודש לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נלקחו יהודי פטנהאזה לנירג'האזה, ומשם שולחו כעבור שבועות מספר למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר כ-10 ניצולים, אך תוך כמה שנים עלו רובם לארץ ישראל, ובראשית שנות השישים כבר לא חיו יהודים בפטנהאזה.
פטנבאך (בבווארית: Pettenbach) היא עיירה במחוז קירכדורף אן דר קרמס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
כ-16% מאדמות העיירה מיוערים, ו-74% הם אדמות חקלאיות.
פטפיבאניה (בהונגרית: Petőfibánya) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפטפיבאניה מספר התושבים נמצא בירידה.
עד שנת 1945 נקרא הכפר פרנייפוסטה (Pernyepuszta) וישנו תיעוד של שני יהודים מהכפר שנרצחו בשואת יהודי הונגריה.
בכפר נמצאו ממצאים מהתיישבות מתקופת הברזל.
עד שנת 1989 הכפר היה חלק מלרינצי, אז הפך לכפר עצמאי.
פֶּטְקוֹ רָאצ'וֹב סְלָאבֶיְקוֹב (בבולגרית: Петко Рачов Славейков; 17 בנובמבר 1827 OS, וליקו טרנובו - 1 ביולי 1895 OS, סופיה) היה משורר, פובליציסט ומדינאי בולגרי.
סלאבייקוב היה פעיל בולט לשחרור ועצמאות בולגריה ולאחר קבלת העצמאות השתתף בפוליטיקה הבולגרית.
נקבר בבית הקברות המרכזי בסופיה.
פסגת סלאבייקוב באנטארקטיקה קרויה על שמו.
בנו, פנצ'ו, היה אף הוא משורר בולגרי נודע.
פטסי אוקונל שרמן היא כימאית אמריקאית שיצרה את ה־Scotchgard, פולימר שיכול להדוף שמן ומים מבגדים ואחד מהמוצרים הנפוצים ביותר בדחיית כתמים והסרת לכלוך.
היא זכתה במספר פרסים והחזיקה ב-16 פטנטים, מתוכם 13 יחד עם עמיתה, סם סמית'.
נולדה כפטסי אוקונל וגדלה במיניאפוליס, מינסוטה.
אביה של פטסי היה סקרן לגבי המדע והיווה דוגמה לפטסי.
פטסי גדלה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר נשים לקחו על עצמן עבודות אשר נחשבו באופן מסורתי עבודות של גברים.
בעקבות זאת פטסי בחרה בתחום המדע.
אוקונל שרמן למדה בתיכון מיניאפוליס צפון וסיימה את לימודיה בשנת 1948. בתיכון, שרמן סירבה לקבל את תוצאות מבחן ההתאמה לבנות שטען כי הקריירה המתאימה לה ביותר היא עקרת בית.
היא התעקשה שיאפשרו לה לגשת לבדיקה שניתנה לבנים, מה שהצביע על כך שהיא צריכה להיות רופאת שיניים או מדענית.
בשנת 1952, הפכה לאישה הראשונה שסיימה תואר ראשון בכימיה ומתמטיקה ממכללת גוסטבוס אדולפוס בסנט פיטר, מיניאפוליס.
ולאחר מכן התקבלה לעבודה ב-3M (חברת ההמצאות הגדולה בעולם) ועבדה שם במשך כל הקריירה שלה עד לפרישתה בשנת 1992.
פטסי נישאה להוברט שרמן ונולדו להם שתי בנות, שרילין וונדי.
בתה שרילין היא כימאית בחברה בה פטסי עבדה, 3M, ובתה השנייה וונדי היא ביולוגית בעלת חברה אופטיקה.
פטסי נפטרה בשנת 2008 משבץ.
אוקונל שרמן עבדה בתור כימאית מחקר ב-3M ויחד עם עמיתה סם עבדה על פרויקט צבאי.
סוג הדלק החדש ששימש במטוסים נטה לפרק את קווי הדלק הישנים מגומי.
המשימה שלהם הייתה לפתח סוג חדש של תרכובת גומי שיכולה לעמוד בכימיקלים הקשים בדלק הסילוני החדש.
תפקידה של פטסי בפרויקט היה לעבוד על flourochemicals- התרכובות בחומר גומי סינתטי.
אחר צהריים אחד, טכנאית מעבדה נשאה כוס זכוכית מלאה בתרכובת הניסוי האחרון של פטסי.
הטכנאית הפילה בטעות את כוס הזכוכית, שהתנפצה והתיזה חלק מהתרכובת על נעלי הטניס הלבנות שלה.
גם לאחר ניסיונות רבים פטסי ועמיתיה לא הצליחו להוריד את החומר מהנעליים.
תוך זמן קצר, לנעל הטניס היה כתם לבן במקום שבו התרכובות נשפכו – באותו מקום הנעל נשארה נקייה יותר משאר חלקי הנעל ושום חומר לא הצליח לחדור.
בעקבות זאת, פטסי ועמיתה סם ניגשו לנעל עם פרספקטיבה חדשה, במקום לנסות לתקן את הנעל הם ניסו ללמוד על התרכובת הפלורוכימית.
לאחר שלוש שנים, פטסי וסם שיכללו את דוחה הכתמים שיצרו עבור בדי צמר וקראו לו Scotchgard™.
הם לא עצרו שם והמשיכו לשכלל את נוסחת הכימיקל עד שייצרו מגוון מוצרים הניתנים לשימוש על חומרים שונים.
פטסי זכתה במספר פרסים במהלך חייה
האישה הראשונה שהתקבלה לאגודת קרלטון היוקרתית של 3M ב ב־1974.
היכל התהילה של ממציאי מינסוטה ב־1989.
היכל התהילה הלאומי של הממציאים ב־2001.
פרס השירות המצטיין שלJoseph M.
Biedenbach לשנת 1991 האגודה האמריקנית לחינוך הנדסי.
שרמן הייתה חברה באגודה האמריקנית לכימיה במשך למעלה מ-50 שנה, היא פרשה בשנת 1992.
פטקו תאופילוב דימיטרוב (בבולגרית: Петко Теофилов Димитров, נולד ב-14 בנובמבר 1952, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא דיפלומט בולגרי אשר בין השנים 2004–2008 כיהן כשגריר בולגריה בישראל.
פטקו דימיטרוב נולד בסופיה ורכש השכלה אקדמית באוניברסיטת סופיה.
בין השנים 1982–1988 היה סוכן של השירות החשאי הבולגרי.
בין 1991–1999 כיהן כשגריר בולגריה במצרים,, בין 1994–1998 כיהן כשגריר לא תושב בסודאן, ובין 2004–2008 כיהן כשגריר בולגריה בישראל.
בתקופת כהונתו בישראל הוחזרה הנספחות הכלכלית לשגרירות בולגריה והועמקו יחסי המסחר בין ישראל לבולגריה.
בהמשך, כיהן כשגריר בולגריה בלבנון.
פֶּטְקוֹ גְרוּאב סְטָאיְנוֹב (בבולגרית: Петко Груев Стайнов; 1 בדצמבר 1896 – 25 ביוני 1977) היה מלחין, ופסנתרן בולגרי, אשר נמנה עם בולטי המלחינים הקלאסיים של בולגריה המודרנית.
בילדותו איבד את מאור עיניו לאחר תאונה.
הוא רכש השכלה יסודית בבית ספר לעיוורים בסופיה.
ב-1920 עבר לגרמניה וב-1923 סיים את ה"קונסרבטוריון קרל מריה פון ובר" בדרזדן , שם התמחה בהלחנה ובנגינה על פסנתר.
הוא שב לקאזאנלק וב-1925 פרסם את יצירתו הראשונה "מחולות תראקיים" .
ב-1927 עבר לסופיה והחל ללמד נגינה על פסנתר במוסדות לבעלי לקויות ראיה, ובמקביל פרסם שורת סימפוניות וכן לחנים שנכתבו למקהלה.
סטאינוב הרבה לשלב ביצירותיו מוטיבים מן הפולקלור הבולגרי.
הוא הנחיל לעולם המוזיקה בבולגריה את תרבות המוזיקה הקלאסית המרכז–אירופית.
לאורך הקריירה המוזיקלית כתב סטאינוב חמש סימפוניות, שבע בלדות (קונצרט) למקהלה ובכך יצר סוגה חדשה בשירת המקהלה בבולגריה, ועוד עשרות שירי מקהלה.
משנות ה-30 של המאה ה-20 שיתף סטאינוב פעולה עם מקהלת צדיקוב בבולגריה, וכתב עבורה מספר יצירות לקונצרטים שערכה ברחבי בולגריה וביוגוסלביה.
בין השנים 1933–1944 כיהן כיושב ראש איגוד המקהלות העממיות בממלכת בולגריה וכן יושב ראש התאחדות מלחיני בולגריה.
בין השנים 1941–1944 כיהן כמנהל האופרה והבלט הלאומיים בסופיה.
היה חבר האקדמיה הבולגרית למדעים.
במסגרת תפקידיו ועד לכינון החוק להגנת האומה פעל לשילובה של "מקהלת צדיקוב" בחיי התרבות בבולגריה, וסייע לה בארגון קונצרטים שונים ברחבי הממלכה.
הלך לעולמו בסופיה ב-1977 והוא בן 80 שנים, ונקבר בבית הקברות המרכזי שבעיר.
מינק הייתה דור שלישי לאמריקאים ממוצא יפני, ונולדה וגדלה באי מאווי.
לאחר שסיימה את לימודיה כתלמידה המצטיינת של מחזור 1944 בבית הספר התיכון מאווי, למדה במשך שנתיים באוניברסיטת הוואי במנואה ולאחר מכן נרשמה לאוניברסיטת נברסקה, שם חוותה גילויי גזענות ופעלה לביטול מדיניות ההפרדה.
מחלה אילצה אותה לשוב להוואי כדי להשלים שם את לימודיה.
היא הגישה מועמדות ל-12 בתי ספר לרפואה, אך נדחתה מכולם.
בעקבות הצעת מעסיקה החליטה ללמוד משפטים והתקבלה בשנת 1948 לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו.
במהלך לימודיה הכירה ונישאה לסטודנט לגאולוגיה, ג'ון פרנסיס מינק.
עם סיום לימודיהם בשנת 1951 התקשתה פטסי למצוא עבודה, ולאחר לידת בתם בשנת 1952 עבר הזוג להוואי.
כאשר נשללה ממנה הזכות להיבחן בבחינת לשכת עורכי הדין בשל אובדן מעמדה כתושבת הטריטוריה של הוואי בעקבות נישואיה, ערערה מינק על החוק.
אף שזכתה בזכות להיבחן ועברה את הבחינה, לא הצליחה למצוא עבודה ציבורית או פרטית בשל היותה נשואה ואם לילדה.
אביה סייע לה לפתוח משרד עצמאי בשנת 1953, ובאותה תקופה הצטרפה למפלגה הדמוקרטית.
מתוך רצון לפעול לשינוי נורמות מפלות באמצעות חקיקה, עבדה בשנת 1955 כעורכת דין עבור בית המחוקקים הטריטוריאלי של הוואי.
בשנה שלאחר מכן התמודדה על מושב בבית הנבחרים הטריטוריאלי, נבחרה, והייתה לאישה היפנית-אמריקאית הראשונה שכיהנה בו.
כעבור שנתיים נבחרה לבית העליון והייתה לאישה הראשונה שכיהנה בסנאט הטריטוריאלי.
בשנת 1960 זכתה לתשומת לב לאומית כאשר נאמה בעד מצע זכויות האזרח בוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית בלוס אנג'לס.
בשנת 1962 נבחרה לסנאט של מדינת הוואי והייתה לאישה האסייתית-אמריקאית הראשונה שנבחרה וכיהנה בבית מחוקקים מדינתי בארצות הברית.
בשנת 1964 התמודדה מינק על תפקיד פדרלי ונבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
היא יזמה תביעה משפטית שהובילה לשינויים משמעותיים בסמכויות הנשיא במסגרת חוק חופש המידע בשנת 1971. בשנת 1972 הייתה שותפה לניסוח תיקון טייטל IX לחוק ההשכלה הגבוהה, אשר שונה שמו בשנת 2002 ל"חוק שוויון ההזדמנויות בחינוך על שם פטסי ט.
מינק הייתה האישה הראשונה ממוצא מזרח-אסייתי שביקשה את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות.
היא התמודדה בבחירות 1972, ונכנסה לפריימריז באורגון כמועמדת המתנגדת למלחמה.
בשנים 1977–1979 כיהנה כסגנית מזכיר המדינה לענייני אוקיינוסים, סביבה בינלאומית ועניינים מדעיים.
בין 1980 ל-1982 שימשה כנשיאת ארגון 'אמריקאים למען פעולה דמוקרטית', ולאחר מכן חזרה להונולולו, שם נבחרה למועצת העיר וכיהנה כיושבת הראש שלה עד 1985. בשנת 1990 נבחרה שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהנה בו עד מותה בשנת 2002.
פטסי מאצו טאקמוטו נולדה ב-6 בדצמבר 1927 במחנה מטעי הסוכר האמאקואה פוקו, סמוך לפאיה, באי מאווי שבטריטוריית הוואי.
היא הייתה 'סנסיי', כלומר דור שלישי למהגרים יפנים.
אמה, מיטאמה טטיאמה, הייתה עקרת בית ובתם של גוג'ירו טטיאמה וצורו ואקאשיגה.
משפחתם, שכללה 11 ילדים, התגוררה בצריף סמוך לנחל וייקאמוי.
ויליאם פוג, מעסיקו של גוג'ירו, דאג לכך שבנות המשפחה ילמדו בסמינר מאונאולו, פנימייה נוצרית לבנות בעיר מקאוואו.
סביה מצד אמה נולדו שניהם באימפריה היפנית במאה ה-19. גוג'ירו טטיאמה הגיע לטריטוריית הוואי בשלהי המאה והועסק במטע קני סוכר.
מאוחר יותר עבר למאווי, שם עבד תחילה בחברת ההשקיה של מזרח מאווי, ולאחר מכן כמנהל חנות וכעובד בתחנת דלק.
בנוסף, חילק דואר באזורי הפנים של מאווי.
אביה, סואמאטסו טאקמוטו, היה מהנדס אזרחי.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הוואי במנואה בשנת 1922 והיה היפני-אמריקאי הראשון שסיים את האוניברסיטה עם תואר בהנדסה אזרחית.
במשך מספר שנים היה המהנדס האזרחי היפני-אמריקאי היחיד שעבד במטעי הסוכר במאווי.
במהלך הקריירה שלו נדחה מספר פעמים מקידום לתפקיד המהנדס הראשי, כאשר המשרות ניתנו ברובן לאמריקאים לבנים.
בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, התפטר מתפקידו המקומי ועבר עם משפחתו להונולולו, שם הקים חברת מדידות קרקע עצמאית.
טאקמוטו החלה את לימודיה בבית הספר היסודי האמאקואה פוקו בגיל ארבע, ובהמשך עברה לבית הספר Kaunoa English Standard School, מוסד שרוב תלמידיו היו לבנים ושקיבל רק תלמידים שידעו אנגלית ועברו בחינת כניסה.
היא חשה מבודדת ומצאה את האווירה בלתי ידידותית.
היא התקבלה לבית הספר התיכון מאווי שנה לפני התקפת יפן על הונולולו.
אף על פי שהיפנים המקומיים טופלו כאויבים פוטנציאליים, טאקמוטו התמודדה בבחירות הראשונות שלה וניצחה, ובשנת הלימודים האחרונה שלה נבחרה לנשיאת מועצת התלמידים.
היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה, וסיימה את לימודיה בשנת 1944 כתלמידה המצטיינת של המחזור.
טאקמוטו עברה להונולולו ולמדה באוניברסיטת הוואי במנואה, כאשר מטרתה הסופית הייתה לימודי רפואה וקריירה בתחום הרפואה.
בשנתה השנייה נבחרה לנשיאת מועדון הסטודנטים הקדם-רפואיים ונבחרה גם כחברה בנבחרת הדיבייט של האוניברסיטה.
בשנת 1946 החליטה לעבור לארצות הברית היבשתית ולמדה סמסטר אחד במכללת וילסון, מכללה קטנה לנשים בצ'יימברסבורג, פנסילבניה.
מאחר שלא הייתה מרוצה מהמוסד, עברה לאוניברסיטת נברסקה.
באוניברסיטה זו הייתה מדיניות ארוכת שנים של הפרדה גזעית, שלפיה סטודנטים לא-לבנים התגוררו במעונות נפרדים מהסטודנטים הלבנים.
הדבר עורר את זעמה של טאקמוטו, והיא ארגנה והקימה קואליציה של סטודנטים, הורים, מנהלים, עובדים, בוגרים ועסקים תומכים.
היא נבחרה לנשיאת ארגון הסטודנטים הבלתי-משויכים של אוניברסיטת נברסקה, גוף סטודנטיאלי 'נפרד' עבור סטודנטים לא-לבנים שנמנעה מהם חברות באחוות, באגודות סטודנטיות ובמעונות הרגילים.
טאקמוטו והקואליציה שלה הצליחו להביא לביטול מדיניות ההפרדה של האוניברסיטה כבר באותה שנה.
למרות הצלחתה הציבורית, בשנת 1947 חלתה טאקמוטו במחלת בלוטת התריס חמורה שנדרשה ניתוח, והיא שבה להונולולו כדי להחלים ולהשלים את שנת הלימודים האחרונה שלה באוניברסיטת הוואי.
בשנת 1948 קיבלה תואר ראשון בזואולוגיה ובכימיה.
היא החלה להגיש מועמדות לבתי ספר לרפואה, אך אף אחד מתוך תריסר המוסדות שאליהם פנתה לא קיבל אותה, בשל היותה אישה, במיוחד לנוכח ריבוי המועמדים מקרב חיילים משוחררים.
היא עבדה לזמן קצר כקלדנית בבסיס חיל האוויר היקאם ולאחר מכן החלה לעבוד באקדמיה לאמנויות של הונולולו.
מנהלתה שם, ג'סי פרדי רסטאריק, עודדה אותה לשקול קריירה במשפטים.
בקיץ 1948 הגישה טאקמוטו מועמדות הן לאוניברסיטת קולומביה והן לבית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו.
קולומביה דחתה אותה על הסף, בין היתר משום שהסמסטר עמד להתחיל בתוך חודשים ספורים.
אוניברסיטת שיקגו קיבלה אותה כסטודנטית זרה, והיא הייתה אחת משתי נשים בלבד בכיתתה.
אף שהתקשתה להסתגל לחורפים הקשים ומצאה את הלימודים מייגעים, הפכה טאקמוטו לדמות פופולרית בבית הסטודנטים הבין-לאומי.
במהלך משחק ברידג' שם פגשה את ג'ון פרנסיס מינק, לשעבר נווט בחיל האוויר של ארצות הברית ולוחם במלחמת העולם השנייה, שלמד גאולוגיה.
בניגוד לרצון הוריה, נישאו השניים בינואר 1951, שישה חודשים בלבד לאחר היכרותם.
באביב אותה שנה קיבלה טאקמוטו תואר דוקטור למשפטים, וג'ון סיים אף הוא את לימודיו עם תואר מוסמך בגאולוגיה.
מאחר שלא הצליחה למצוא עבודה כעורכת דין נשואה, אישה ואסייתית-אמריקאית, חזרה מינק למשרתה הסטודנטיאלית בספריית בית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו, בעוד בעלה מצא עבודה מידית בחברת 'יונייטד סטיל'.
בשנת 1952 ילדה את בתה גוונדולין 'וונדי', שלימים הפכה למחנכת ולסופרת בולטת בתחומי המשפט, העוני וזכויות נשים.
באוגוסט אותה שנה החליטה המשפחה לעבור להוואי, שם מצא ג'ון עבודה באיגוד מגדלי הסוכר של הוואי.
כדי לעסוק בעריכת דין נדרשה מינק לעבור את בחינת לשכת עורכי הדין, אך בקשתה עוררה שאלות בנוגע למעמד תושבותה.
החוק הטריטוריאלי דאז לגבי נשים נשואות שלל ממנה את תושבותה ההוואית והפך אותה, לכאורה, לתושבת מדינתו של בעלה.
משהוכיחה שמעולם לא התגוררה בפנסילבניה, מדינתו של בעלה, ערערה על החוק בטענה שהוא מפלה נשים.
התובע הכללי של הוואי פסק לטובתה ואפשר לה להיבחן כתושבת הוואי.
לאחר שעברה את הבחינה, הייתה מינק ל'אישה היפנית-אמריקאית הראשונה שקיבלה רישיון לעריכת דין בהוואי'.
אף על פי שעברה את הבחינה ביוני 1953, המשיכה מינק להיתקל באפליה בחיפושיה אחר עבודה כעורכת דין.
אף משרד, ציבורי או פרטי, כולל כאלה שבראשם עמדו יפנים-אמריקאים, לא הסכים להעסיק אישה נשואה עם ילד.
בסיוע אביה הקימה משרד פרטי והחלה ללמד קורסים במשפטים באוניברסיטת הוואי כדי להתפרנס בזמן שבנתה את עבודתה המקצועית.
עם פתיחת משרדה הייתה לאישה האסייתית-אמריקאית הראשונה שעסקה בעריכת דין בטריטוריית הוואי.
משרדה טיפל בתיקים בתחום הפלילי ודיני המשפחה, תחומים שמשרדים אחרים נטו להימנע מהם.
במקביל החלה להיות פעילה פוליטית וייסדה את ארגון Everyman, ששימש מוקד לפעילות מועדון הדמוקרטים הצעירים באי אוהאו.
היא נבחרה ל'יושבת ראש הדמוקרטים הצעירים בכל רחבי הטריטוריה', ארגון שלדברי חוקרות שונות השפעתו על הפוליטיקה בהוואי ניכרה במשך עשורים רבים.
בשנת 1954 עבדה מינק בקמפיין לקונגרס של ג'ון ברנס, אף שהפסיד בבחירות.
בשנה שלאחר מכן שימשה כעורכת דין בצוות המחוקק במושב 1955, ניסחה חוקים והתבוננה מקרוב בפעילות הפנימית של בית המחוקקים.
בשנת 1956, בעיצומו של הדיון על הפיכת הוואי למדינה, נבחרה מינק לבית המחוקקים הטריטוריאלי וייצגה את המחוז החמישי בבית הנבחרים.
ניצחונה הפתיע את הנהגת המפלגה הדמוקרטית, והיא הייתה לאישה הראשונה ממוצא יפני שכיהנה בבית הנבחרים הטריטוריאלי.
כעבור שנתיים הייתה לאישה הראשונה שכיהנה בסנאט הטריטוריאלי.
בשנת 1959 הפכה הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית, ומינק התמודדה בפריימריז הדמוקרטיים על מושב הקונגרס הכללי של המדינה, אך הובסה בידי הסנאטור הטריטוריאלי דניאל אינווי.
בשנים 1962–1964 כיהנה מינק כחברת הסנאט של הוואי.
במהלך כהונתה בבית המחוקקים הטריטוריאלי נודעה מינק בעמדותיה הליברליות ובקבלת החלטות עצמאית.
כבר ביום כהונתה הראשון בשנת 1955 הגישה החלטה מוצלחת המוחה נגד ניסויים גרעיניים בריטיים באוקיינוס השקט.
היא טיפלה במגוון רחב של סוגיות חברתיות-כלכליות ועסקה בחקיקה בתחומי החינוך, התעסוקה, הדיור, העוני והמיסוי.
בשנת 1957 חיברה הצעת חוק להבטחת 'שכר שווה עבור עבודה שווה' ללא קשר למגדר, והייתה תומכת נלהבת בשיפור מערכת החינוך, כולל הגדלת ההוצאה לנפש כדי להיטיב עם ילדים.
בשנת 1960 נבחרה לסגנית נשיאת ארגון המועדונים הדמוקרטיים הצעירים הלאומי והשתתפה בצוות ניסוח מצע המפלגה לוועידה הלאומית הדמוקרטית.
באותה שנה, בוועידה בלוס אנג'לס, זכתה להכרה רחבה כאשר נשאה דברים בזכות זכויות האזרח ודרשה להבטיח שוויון הזדמנויות והגנה שווה לכל האמריקאים.
ניסיונות להגביל את מצע זכויות האזרח, שהובלו בידי הסנאטור סם ארווין מקרוליינה הצפונית, נדחו, והמצע להבטחת זכויות שוות והגנה שווה על פי חוק לכל האזרחים אושר ברוב של שני שלישים מחברי המפלגה.
חברת בית הנבחרים של ארצות הברית (1965–1977)