tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דעת רש"י היא שעוף דורס הוא עוף המניח את רגלו על המאכל בשעה שאוכלו.
בעלי התוספות מפרשים שדריסה היא אכילת הטרף בעודו בחיים.
רווחת היא דעת הרמב"ן שמגדיר דריסה: "נועץ ציפורניו בטרף"
עוף שחולק את רגליו אסור - כשמעמידים אותו על חוט הוא מחלק את אצבעותיו, שתיים לכל צד (כפי שעושים התוכיים, לדוגמה).
עוף שתופס ואוכל את מזונו באוויר.
עוף השוכן עם עופות טמאים.
ישנם שלושה סימני טהרה חיוביים (הנקראים "סימנים בגוף"):
"אצבע יתרה" - יש פרשנים המפרשים שזו אצבע מאחורי הרגל למעלה משאר האצבעות, ויש שמפרשים שהכוונה לאצבע הקדמית האמצעית, שהיא ארוכה יותר.
"זפק" - מוראה, חלק הוושט המורחב בצורת כיס המשמש מחסן למזון בטרם יעבור לקיבת העוף.
"קורקבנו נקלף", כלומר, שהכיס שבתוך הקורקבן נקלף מן הבשר ביד.
לדעת הרמב"ם מעיקר ההלכה כדי להכשיר עוף מספיק סימן טהרה אחד, ובלבד שנדע בו שאינו דורס ואוכל.
ברם, בחיבורו "משנה תורה" מביא שמסורת ביד הגאונים שאין להכשיר עוף על פי סימן אחד, אף על פי שיודעים בו שאינו דורס ואוכל, אלא אם כן היה אותו סימן שקורקבנו נקלף ביד; אבל אם אינו נקלף ביד, אף על פי שיש לו זפק או אצבע יתירה, אסור.
כשרות העופות בסימנים נפסקו הלכה למעשה בספרי ההלכה.
ביהדות אשכנז נהגו להחמיר שלא להכשיר עוף על פי סימנים, אלא במסורת בלבד.
פסיקה זו עוררה פולמוסים רבים בדבר כשרותם של כמה עופות כמו תרנגול הודו, מיני פסיוניים, וב-2017 על תרנגול הבראקל.
לדעת מייסד הזרם הקראי, ענן בן דוד, רק אכילת תורים ובני יונה מותרת ולא שאר העופות.
בתורה נאמר שרוב מיני השרצים ושרצי העוף טמאים לאכילה.
עם זאת התירה התורה לאכול מספר מינים של שרצי העוף, ואלו הם: הארבה, סלעם, חרגול וחגב, ומהמילה "למינהו" שמוזכרת ליד כל אחד מהשרצים הגמרא מביאה עוד ארבעה שמות שמותרים באכילה: ציפורת כרמים, יוחנא ירושלמית, הערצוביא והרזבנית.
ב מפרטים ארבעה סימני טהרה, השנים הראשונים מוזכרים במפורש בתורה והשניים האחרים נלמדו על ידי חז"ל:
שיהיו לו ארבע רגליים (שני זוגות).
שיהיו לו כרעיים, דהיינו זוג רגלי ניתור נוספים על הארבע רגליים.
שהכנפיים יחפו רוב אורך גופו והיקף גופו.
גם שרצים שאין להם סימנים אלו כשהם צעירים, אך יפתחו אותם כשיגדלו, מותרים באכילה.
לדעת פוסקים כמו הר"ן, חייב גם ששמו של השרץ יהיה "חגב", כלומר שיהיה מסורת לכך שהשרץ שייך לרשימת שרצי העוף הכשרים.
ישנם הרבה פוסקים שהולכים על פיו כמו הבית יוסף, אך יש פוסקים שלא מזכירים אותה כמו רי"ף.
בהרבה קהילות ישראל נהגו במהלך הדורות לאכול שרצי עוף, במיוחד כשהיו פושטים על האזור נחילי ארבה שחיסל את היבולים.
עם זאת, היו גם הרבה קהילות שנחלשה בהן המסורת על כשרות שרצי העוף, במיוחד אלו שלא הייתה בהן נוכחות רבה של נחילי ארבה, או שהגויים באותו מקום לא ראו באכילת חגבים כדבר מקובל, בקהילות אלו הפסיקו לאכול שרצי עוף לחלוטין או שהיו אצלם קולות שתמכו בלאסור זאת.
כך אצל יהודי אשכנז הפסיקו לחלוטין באכילת שרצי עוף בעקבות איבוד המסורת.
אצל יהדות ספרד היו אזורים שבהם נהגו לאכול, והיו אזורים שלא.
אצל יהדות צפון אפריקה והמזרח התיכון הרבה קהילות המשיכו לאכול שרצי עוף, אף על פי שהיו קהילות ופוסקים שהתנגדו לכך (הידוע והמשפיע שבהם היה ר' חיים בן עטר).
המנהג הופסק בעקבות הצלחה של ממשלות בעולם למגר את נחילי הארבה.
גם אצל יהודי תימן הייתה מסורת חזקה של זיהוי שרצי העוף, חלקם אף המשיכו במנהג זה עם עלייתם לארץ, מה שעורר זעם אצל הרבה מהקהילות הוותיקות, במיוחד האשכנזים.
סימני כתיב הם עזרי זיכרון המשמשים בהוראה מתקנת לצורך הקנייה של חוקי הכתיב של השפה.
סימני הכתיב אינם נשענים רק על חוקי הלשון והדקדוק, אלא על רמזים סמנטיים או חזותיים המהווים תומכי זיכרון.
להבדיל מלימוד בעל פה של רשימת מילים לצורך הכתבה, סימני הכתיב מאפשרים הכללה לקבוצות מילים גדולות יותר בעלות מאפיין משותף.
הכוונה בקבוצות מילים היא לאוסף של מילים בעלות משמעות קרובה ואופן איות דומה.
בנוסף, סימני כתיב הכוללים שורשים ניתנים ליישום עבור כל משפחת המילים של אותו שורש.
זוהי דרך לימוד יעילה החוסכת זמן משום שהיא מאפשרת למידה של מספר מילים עבור כל סימן כתיב.
הזכירה של סימני הכתיב יכולה גם לעזור במפגש עם מילים חדשות שהלומד יכול לקשר אותן לסימן כתיב מסוים מתוך תהליך של הסקת מסקנות, על ידי הבנת המשמעות שלהן וקישורן למשמעות של קבוצת המילים שהסימן המתאים מייצג.
בנוסף, השימוש בסימני כתיב מפחית את המכניות של לימוד איות תקין ומגביר את ההבנה של מבנה הלשון.
ההבנה בתורה מאפשרת ללומד את הגילוי העצמי והשמחה הכרוכה בו מהווה ממריץ ללמידה יעילה.
המטרה של לימוד הכתיב היא לאפשר לאדם לכתוב באופן מהיר ומדויק מידע ומסרים לעצמו או לזולת.
השימוש בסימני כתיב מיועד לסייע לאנשים אשר טרם רכשו את השפה הכתובה באופן מלא להימנע משגיאת כתיב.
הם יכולים לסייע לתלמידים בכיתות הנמוכות של בית ספר יסודי, עולים חדשים שהעברית אינה שפת האם שלהם, לקויי למידה (במיוחד דיסלקסיה ו-דיסגרפיה) ועוד.
ישנם מספר סימני כתיב שבהם נעשה שימוש נפוץ להוראת הכתיב העברי.
לכל סימן יש מילים ושורשים אותן הוא מייצג.
לא כדאי לטפל בכתיב של מילה בודדת, משום שכל מילה בקבוצה היא כחוליה בשרשרת המחזקת את שאר החוליות.
לימוד כתיב של מילה הנעשה במסגרת של קבוצת מילים מחזק את הזיכרון ומעמיק את הידע של הלומד.
פעמים רבות ישנם גם יוצאי דופן שיש לשים לב עליהם בזמן הלמידה כדי למנוע בלבול.
כמו כן, יכולה להיות מילה שמשויכת למספר קבוצות.
אלו הם סימני כתיב אשר מתייחסים לקבוצות מילים בעלות משמעות סמנטית דומה או קרובה.
מילים רטובות - האות ט' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות למים.
דוגמאות למילים: טיפה, מטר, טל, שיטפון, טחב, רטיבות, שיט, נטיף, טבילה, טפטפת, סמרטוט, מטרייה, ממטרה, אמבטיה, משוטים, קיטור, שייטת, מסחטה, רוטב, מטבל
יוצאי דופן: שותה, תה, שתן, שלולית, התזה
אנשים - האות א' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לאנשים ובני משפחה.
דוגמאות למילים: אדם, איש, אישה, אנושות, אישיות, אזרח, לאום, אמא, אבא, סבא, סבתא, אח, אחות, אחיין, צאצאים, אירוסים, נישואים, אלמן, שארים
טבע - האות ע' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לטבע ולצומח.
דוגמאות למילים: עץ, גזע, ענף, עלה, עלווה, גבעול, עשב, זרע, גרעין, פקעת, מעדר, מטע, ערוגה, עציץ, קרקע, יער
יוצאי דופן: דשא, שדה, אילן
זמן - האות ע' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לזמן ועיתים.
דוגמאות למילים: כעת, שעון, בדיעבד, עבר, עכשיו, עתיד, עידן, עונה, שבוע, שעה, רגע, ערב, פעם
דוגמאות לשורשים: ע.ב.ר, ע.ת.ק, ק.ט.ע
יוצאי דופן: אתמול, אשתקד, אז, הווה
מילים שליליות - האות ע' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לרגשות שליליים.
דוגמאות למילים: עונש, מכוער, צער, כעס, עצב, רשע, עלבון, לעג, עיכוב.
יוצאי דופן: שנאה, אויב, אימה, נורא, אשם
מילים דוקרניות - האות ק' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לדקירה ודברים דוקרניים.
דוגמאות למילים: קוץ, קיפוד, קוף (קוּף),עוקץ, קרן, קודקוד, קיסם, מקור, זריקה
דוגמאות לשורשים: ד.ק.ר, נ.ק.ר, ע.ק.ץ, ז.ר.ק
קצ - האות ק' נכתבת פעמים רבות לפני האות צ'.
דוגמאות למילים: קצב, תקציב, קצפת, קצר, קצירה, עקיצה, קוץ
יוצאי דופן: כ' השימוש תמיד תהיה כ', כץ, כצנלסון
קט - האות ט' נכתבת פעמים רבות אחרי האות ק'.
דוגמאות למילים: קטן, קטל, שקט, קטע, קיטור
דוגמאות לשורשים: ק.ט.ר, ק.ט.ל, ק.ט.נ, ש.ק.ט
תק - האות ת' נכתבת פעמים רבות לפני האות ק'.
דוגמאות למילים: תקיפה, תיקון, תקע, שתיקה, מתוק
ניתן לשלב את לימוד הדקדוק בהקניית הכתיב, על ידי שימוש בכללי דקדוק מתאימים.
הכרת מושג השורש- הכרת תפקידו החשוב של השורש בשפה העברית עשוי לתרום הרבה לידיעת הכתיב, להבנת מבנה הלשון ולגילוי עצמי הגורם סיפוק ללומד.
זאת משום שכל המילים באותה משפחה נכתבות על ידי אותן אותיות השורש.
הכרת המוספיות - מוספית בהקשר זה היא אות המתווספת לאותיות השורש של המילה.
הכרת המוספיות העיקריות יכולה לסייע לאיות נכון.
אותיות השימוש מש"ה וכל"ב - אלו הן תחיליות (אותיות המצטרפות להתחלות של מילים), שאינן חלק מתבנית כמו בניין או משקל.
יש להן משמעות מיוחדת והן מחברות בין מילים ומשפטים.
כל אותיות השימוש נרשמות בצמוד למילה שאליה הן מצטרפות ללא רווח.
לכן נכתוב "מתל אביב" ולא "מי תל אביב".
במערכת הבניינים בעברית האות ט' לא משמשת כמוספית, פרט למקרים חריגים כמו תופעת ההידמות ושיכול עיצורים בבניין התפעל (*התצלם -> הצטלם).
לכן אם נשמע הצליל t באות שאינה שייכת לשורש המילה סביר שיש להשתמש באות ת'.
אותיות אית"ן - באות לפני פועל בזמן עתיד לציון הגוף.
למשל: אמצא, ימצא, תמצא ונמצא.
מכאן הסימן: מה שאני אעשה אכתוב בא'.
כינויי שייכות - ללוואי השייכות (הנקרא גם כינוי קניין חבור) ישנן מוספיות המאפיינות אותו.
תכונות מיוחדות של עיצורים - שימוש בתכונות מיוחדות של עיצורים יכול לסייע לקביעת כללים בכתיב.
פתח גנובה - מופיעה רק לפני עיצור גרוני לועי ולכן יכולה לעזור להבחין בין שורשים בהם האות האחרונה של השורש (ל' הפועל) היא ע' (גרונית) או א' ובין ח' (גרונית) ל- כ'.
לדוגמה: נשמע פתח גנובה במילים "למרוח" ו"לשמוע", אבל לא במילים "לשפוך" או "לקרוא".
יש לשים לב שהעיצורים הגרוניים יקבלו פתח גנובה רק אם הם באים אחרי תנועות גבוהות כמו: צירי, שורוק, חיריק מלא וחולם מלא.
זאת משום שמטרתו היא להקל על ההגייה במקרים אלו.
לכן לא בהכרח נשמע פתח גנובה בכל הטיה של שורש של' הפועל שלו גרונית.
כדי לבדוק באופן פשוט ובטוח אם השורש של מילה מסוימת מסתיים באות גרונית יש להטות את המילה לתבנית של זכר יחיד בזמן הווה - על ידי השלמת המשפט "הוא עכשיו _____".
לדוגמה: "הם פתחו את הדלת" => "הוא עכשיו פותח" (נשמעת פתח גנובה), להבדיל מ"הם הלכו לסרט" => "הוא עכשיו הולך".
תנועות לפני ומתחת לאותיות גרוניות - יכולות לשמש להבחנה בין שורשים בהם האות הראשונה של השורש - פ' הפועל היא ע' (גרונית) או א' ובין ח' (גרונית) ל- כ'.
לדוגמה: הצליל שנשמע לפני האותיות הגרוניות במילים "לעבוד" ו"לחדול" שונה מזה הנשמע לפני "לכתוב" ו"לאהוב".
דגש קל באותיות ב' פ' כ' בתחילת מילה - יכול לשמש להבחנה בין מילים שהאות הראשונה של השורש שלהן היא ב' (המקבלת דגש) או ו', ובין כ' (המקבלת דגש) ל- ק' או ח'.
כדי להשתמש בסימן זה יש להטות את המילים לצורות בהן אות השורש הראשונה נמצאת בתחילת מילה ובאמצע מילה ולבדוק אם יש הבדל בהיגוי.
לדוגמה: במילה "לכתוב" האות כ' נשמעת שונה מהמילה "כותב" שבאותה משפחה, אך במילה "לחשוב" אין שינוי בהגיית האות ח' לעומת המילה "חושב".
אמות הקריאה אהו"י - מופיעות פעמים רבות כאות נחה שאינה נשמעת, אך יש לכתוב אותה.
סימן שאני גדול הוא ספר ילדים שכתב יהודה אטלס ואייר דני קרמן, ויצא בשנת 1997 בהוצאת הד ארצי.
אין מדובר בסיפור עם התחלה, אמצע וסוף.
במקום המבנה הזה, שבדרך כלל הוא זה שנוכח, הסיפור כולו מורכב מהוכחות למעבר סופי מילדות לשלב מתקדם יותר בחיים, כשהילד גדול יותר.
בסיפור סיטואציות מוכרות לכל וההבדלים בין מצב למצב בולטים.
גם האיורים מסייעים להמחשת המעבר: כל פעם מופיעים שני איורים- האיור הראשון מתאר את המקרה הראשון, שקרה לדמות בסיפור בילדותה, והאיור השני מיוחס לאותה שנים אחר כך.
כמו כן האיורים של המצבים המתקדמים יותר בולטים יותר מהאיורים המתייחסים למה שקרה בעבר.
השינויים שחלים בדמות מעידים על דברים שונים שפיתחה לאורך השנים שעברו, כגון כישרון, התבגרות וחוכמה.
כל משפט בסיפור מתחיל ב"כש" ומתייחס לסימן המעיד על הגדילה.
סימני הזמן הוא אלבומו השביעי של הזמר משה פרץ אשר יצא לאור ב-11 במאי 2015.
האלבום נוצר באולפן הביתי של פרץ ובשיתופם של המעבדים הוותיקים תמיר צור, יעקב למאי וניצן קייקוב.
אם זאת מלחמה: הסינגל הראשון שהוציא ב-19 בפברואר 2014 את הסינגל כתב נועם חורב והלחין לורן בינג'מין.
תהיה מאושר: הסינגל השני של פרץ שיצא ב-24 ביוני 2014. שהוא כתב והלחין ועיבד את השיר בעצמו.
סינגל מקפיץ, קצבי, משמח ואופטימי.
גיבור של אמא: הסינגל השלישי של פרץ שיצא ב-18 בנובמבר 2014 בלדה חדשה, שיר תפילה של אם לבנה, שאת השיר כתב והלחין בעצמו.
פרץ הקדיש את השיר להולדת בתו מיכאלה.
ברצלונה: הסינגל הרביעי של פרץ שיצא ב-20 בינואר 2015 בלדת געגועים כואבת, את המילים כתבו דנה לפידות ואמה חנה לפידות.
דנה לפידות גם הלחינה, ולעיבוד ולהפקה המוזיקלית אחראי תמיר צור.
גם אם העולם יתהפך: הסינגל החמישי של פרץ שיצא ב-23 במרץ 2015, שיר בסגנון יווני שמח, שיר עידוד ושמחה.
מילים פשוטות המשקפות את האמת של החיים.
אח שלי: השיר השישי והאחרון לפני צאת האלבום של פרץ שיצא ב-19 באפריל 2015, שיר המרגש המוקדש לאחים השכולים של מבצע צוק איתן.
השיר היה פרויקט משותף של פרץ ביחד עם "ידיעות אחרונות" דורון מדלי שכתב והלחין.
סימן סתתים או לעיתים תו סתתים או סמל סתתים הוא סמל אשר נחקק על ידי אומן הסיתות על אבן מהוקצעת בבניין או מבנה ציבורי.
הסימן היה טביעה אישית של האומן או של סדנת סתתים כסימן של גאווה מקצועית, וכדי לסייע בחישוב השכר לאומן בסוף יום העבודה במחצבה.
בימי הביניים נקבע סימן הסתתים לסדנה מסוימת בעת קבלת רישיון מגילדת הסתתים והבנאים.
בארץ ישראל תווי סתתים אופייניים במיוחד במבנים מן התקופה הצלבנית.
במבנים מן התקופה הממלוכית ניתן לזהות סימוני סתתים על עיטורי מוקרנס (גילופי אבן ייחודיים), באמצעותם ניתן להתחקות אחר עבודותיהם של האומנים.
סימני התום הוא שיר מאחת המחברות, שהשאיר המשורר הבריטי ויליאם בלייק, הידועה כיום ככתב יד פיקרינג.
ההנחה היא שהשיר נכתב בשנת 1803, אך לא פורסם עד 1863, כאשר החוקר אלכסנדר ג'ילכריסט כלל אותו בכרך הנלווה לביוגרפיה אותה חיבר על המשורר.
השיר מכיל סדרה של פרדוקסים אשר מדברים על התמימות המוצבת כניגוד לרוע ולשחיתות.
השיר מורכב מ-132 שורות אשר אותן פרסם ג'ילכריסט עם ובלי חלוקה לבתים.
המילה סימן במובן זה של השיר, באנגלית (Augury) מהווה תיאור של ניבוי עתידות או לחלופין סימן או אות משמיים.
המלחין הבריטי בנג'מין בריטן חיבר לחן לכמה שורות מהשיר ושילב אותן במחזור שיריו "השירים והפתגמים של ויליאם בלייק" (Songs and Proverbs of William Blake).
שם הרומן באנגלית "מפקח הסקוטלנד יארד חוקר" (Endless Night), מאת אגתה כריסטי נלקח על ידה בהשראת שיר זה.
שש שורות מהשיר דוקלמו בסרט איש מת, משנת 1995. את אותן שורות דיקלמה דמות הקרויה "אף אדם" (Nobody).
ב-10 במאי 2015, ארבע שורות השיר הראשונות של השיר צוטטו בעונה ה-2 של סדרת הטלוויזיה "פני דרדפול", בפרק השני של העונה (שכותרתו הייתה "Verbis Diablo").
ארבע השורות נאמרו על ידי הדמות "היצור", הידועה יותר בשם ג'ון קלייר (בגילומו של רורי קיניר), בדברה אל הדמות ונסה אייבס (בגילומה של אווה גרין) כאשר במהלך השיחה נידונו נושאי תאולוגיה ופילוסופיה.
ב-2016, פסוק הלקוח מהשיר צוטט בקדימון למשחק המחשב Death Stranding, אותו פיתח הידאו קוג'ימה ואשר הוצג בתערוכת הטכנולוגיה הבידורית, ה-E3.
סימנה (בליטאית: , סימנס; בפולנית: Simno, סימנו; ביידיש: סימנע) היא עיר קטנה הממוקמת 23 ק"מ ממערב לעיר אליטא בדרום ליטא.
סימנה מוזכרת בתחילת המאה ה-16 כאחוזת צייד של נסיכי ליטא.
העיירה החלה להתפתח בתחילת המאה ה-17. בשנת 1626 הוענקו לה זכויות מגדבורג, זכויות אוטונומיות.
בשנת 1795, אחרי חלוקת פולין השלישית, עברה סימנה לתחום פרוסיה, ושם נשארה עד שנת 1807 כאשר סופחה לדוכסות ורשה.
משנת 1815 שלטה בה האימפריה הרוסית, ולאחר מכן צירפו אותה לפלך סובאלק.
מאמצע המאה ה-19 ואילך הייתה סימנה מרכז נפה.
בסוף המאה ה-19 סימנה צברה תנופה להתפתחות לאחר הנחת מסילת הברזל מאליטא לסובאלק.
המסילה עברה דרך סימנה וקשרה אותה עם רשת מסילות הברזל של רוסיה.
בין השנים 1915–1919, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, הייתה סימנה תחת כיבוש גרמני.
בשנת 1919 כבשו אותה לזמן קצר הבולשביקים, ובשנת 1920 התקיימו בקרבתה קרבות עם הפולנים.
קרבות אלה קבעו את הגבול המזרחי והדרומי של מדינת ליטא.
הגבול החדש הביא לניתוק מסילת הברזל שקשרה את סימנה עם סובלק ועם וילנה, ורק כביש חיבר אותה ליתר חלקי ליטא.
בשנת 1926 הניחה ממשלת ליטא מסילת ברזל מאליטה לקזלו רודה, מסילה זו עברה בקרבת סימנה וחיברה אותה עם הקו קובנה–וירבלן.
עד השואה הייתה סימנה עיירה יהודית מובהקת, שהיהודים היוו בה את רוב האוכלוסייה.
היישוב היהודי בסימנה מתועד כבר במאה ה-18. בשנת 1766 נרשמו בסימנה 325 יהודים משלמי מס-גולגולת.
היהודים עסקו בחנוונות, במלאכה, בחקלאות ובדייג.
היו גם יהודים שהיו בעלי משקים קטנים.
כמעט ליד כל בית היה משק עזר.
בסביבת סימנה היו שש אחוזות, כל אחת על שטח של 1,500 הקטאר, בבעלות יהודים.
שלושת האגמים שהיו בסביבת סימנה היו שייכים ליהודים, אגם ז'ובינטס , שהשתרע על שטח נרחב, היה שייך למשפחת האחים זאב ונחום אישלונדסקי ולגיסם נוח רוזנטל.
שני האגמים האחרים היו שייכים לשלושה שותפים נחום אישלונדסקי, שאול ביאלוצקי ואברהם גולדברג.
שתי טחנות הקמח היו בבעלות של יהודים בילצקי וכהן, והשנייה של חיים פלקסמן, ברגסון ורבינוביץ.
אחת מן הטחנות סיפקה כוח חשמל לעיירה.
בשנת 1900 פרצה בסימנה שרפה גדולה, ועשרות בתים של יהודים נשרפו.
בעת מלחמת העולם הראשונה, באחד באפריל 1915, גירשו שלטונות הצבא הרוסי את יהודי סימנה לרוסיה.
חלקם שבו אליה בימי הכיבוש הגרמני.
הבנק היהודי העממי (פאלקסבאנק) שנוסד אחרי המלחמה תרם רבות לחיי הכלכלה של יהודי סימנה.
בראשו עמד שנים רבות זלמן ולדשטיין.
בשנת 1939 היו בסימנה 25 טלפונים מתוכם 12 אשר היו שייכים ליהודים.
העיירה הצטיינה בחיי תרבות תוססים ובמספר גדול של תלמידי חכמים ומשכילים.
היישובים הסמוכים נעזרו בשירותם של הרופאים ועורכי הדין מסימנה.
הייתה בה פעילות ציונית תוססת והיענות לכל מפעל למען ארץ ישראל.
ב-23 ביוני 1941 יום לאחר המתקפה הגרמנית על ברית המועצות, נכנס הצבא הגרמני לסימנה.
בהפצצה שקדמה לכניסת הצבא נהרגה צעירה יהודייה אחת, ויהודים רבים נמלטו מהעיירה לכפרי הסביבה.
בחסות הגרמנים התארגן ממשל אזרחי ליטאי בסימנה.
היהודים נצטוו לעזוב את הכפרים ושבו לבתיהם בעיירה.
בסימנה מונתה נציגות יהודית שכללה גם את הרב דב-בר שניצר, ובמשך כחודשיים התנהלו חיי היהודים בשקט יחסי.
רק הגברים הוצאו מדי יום לעבודות כפייה עבור הגרמנים.
ב-22 באוגוסט בהוראת הגרמנים נלקחו מהעיירה 100 גברים יהודים צעירים ובריאים, כביכול, לעבודות מחוץ לעיירה.
הם הוסעו לעיר המחוז אליטא ונרצחו שם בלילה שבין 28 ל-29 באוגוסט.
באחד בספטמבר באותה שנה, נלקחו באותו אופן 60 יהודים מסימנה לאליטא, ביניהם היו גם נשים צעירות.
ב-10 בספטמבר 1941 נצטוו היהודים לעבור למעין גטו שנקבע בצריפים ליד בית הקברות הנוצרי.
כעבור יומיים, ב-12 בספטמבר 1941, הובלו ליער מרחק שלושה ק"מ מסימנה 414 יהודים, גברים, נשים וילדים הוכנסו לבור גדול ונורו בידי חיילים גרמנים ובידי ליטאים.
בין אלו שברחו וניצלו היו דוד גמסקי, אבא ויינשטיין (ד"ר אבא גפן) ואחיו יוסף.
לאחר מלחמת העולם השנייה עלו השלטונות הסובייטים, אבא גפן הצטרף לשירותי הביטחון הסובייטים כדי לנקום במשתפי הפעולה הליטאים ביניהם ליטאים שרצחו או רדפו אחר יהודים.
במהלך השנה הוא סייע בתפיסתם, ובהגלייתם לסיביר.
אחרי המלחמה הוקם במקום הרצח, בסימנה פסל גדול לזכר הקורבנות.
בשנת 1991 נקבע במקום לוח זיכרון ועליו כתובת בליטאית וביידיש: "במקום זה רצחו הרוצחים ההיטלראים ועוזריהם המקומיים באוגוסט 1941 בערך 1,000 יהודים מסימנה- ילדים, נשים, גברים וזקנים".
הילדים היהודיים בעיירה קיבלו את חינוכם ב"חדר", שהיה ממקומם במספר אזורים בסימנה, ובבית הספר היהודי – העברי של רשת "תרבות", ששכן בבניין מיוחד שהוקם עבורו.
לאחר סיום לימודיהם בבית הספר עברו רבים מן הבוגרים ללמוד בגימנסיות העבריות.
חלקם המשיכו את לימודיהם באוניברסיטה הליטאית בקובנה.
בסימנה הייתה ספרייה גדולה בעברית וביידיש והתנהלו בה חיי תרבות.
כמו כן עוד לפני מלחמת העולם הראשונה פעלו בסימנה שתי תנועות ציוניות: "השומר הצעיר" ובית"ר.
בסימנה היה בית כנסת בעל שתי קומות בנוי לבנים.
בקומה השנייה שכן במשך זמן מה בית הספר היסודי.
רבנים: הרב פלטירוביץ, הרב יוחנן זופוביץ, ר' דב-בר שניצר, ר' יהודה לייב חיים נחום פלטרוביץ.
עסקני ציבור: ר' שמעון וירבלסקי (פעיל ציוני מסור), זלמן ולדשטיין (מנהל הבנק העממי).
בעלי אחוזות: יצחק פרנק, ישראל פרנק, חיים פריד, שלום ויינשטין, אברהם זימן, מכס גולדברגר (כולם היו גויים)
בעלי אגמים: זאב ונחום אישלונדסקי, נוח רוזנטל, שאול ביאלוצקי, אברהם גולדברג.
אחרים: ר' יעקב בריט (רב וראש מתיבתא בווילנה, הוא היה שתדלן ידוע בלשכות שרים ובחצר המלוכה הרוסית), הצייר בצלאל מלחי (סולניצקי).
לאחר מלחמת העולם השנייה לא נותרו יהודים בעיירה, וחיי הקהילה לא חודשו בה.
כיום משמש בית הכנסת אולם ספורט לצעירי המקום.
בית העלמין היהודי נהרס כליל.
סימן קֶרֶט או "טאק" הוא תו בצורת V הפוכה.
זהו תו המרווח ^ בקוד ASCII ומערכות קידוד תווים נוספות.
שמות נוספים של התו כוללים כובע, קונטרול, חץ למעלה, או, לעיתים רחוקות יותר, שברון, חזקה, מצביע (בשפת התכנות פסקל) או טריז.
התו דומה לסימן הדיאקריטי גג, אך שונה ממנו בהיותו תו עצמאי.
היסטורית התו שימש לשם הקלדת הסימן הדיאקריטי גג מעל אותיות באמצעות הקלדתו אחריהן, ועקב כך גג הוא שמו הרשמי בקוד ASCII ויוניקוד.
אין להתבלבל בין הקרט והגג לבין תווים אחרים בצורת וי הפוכה, כגון ʌ (האות הלטינית V קטנה הפוכה U+028C) או ∧ (וגם U+2227), המכונים לעיתים קרט גם הם.
הקרט שימש במקור וממשיך לשמש בכתב יד כסימן הגהה כדי לציין היכן יש להוסיף סימן פיסוק, מילה או ביטוי לטקסט.
המונח בא מהמילה הלטינית , "זה חסר".
סמל הקרט נכתב מתחת לשורת הטקסט לשם הוספת סימני פיסוק בגובה השורה, כגון פסיק, או מעל השורה כקרט הפוך: ˇ עבור תווים גבוהים, כגון אפוסטרוף ניתן לכתוב את התוספת בתוך הקרט, בשולי הדף או מעל לשורה.
לקרט שימושים רבים בשפות תכנות.
הוא יכול לסמן העלאה בחזקה, את האופרטור XOR ברמת הביט, שרשור מחרוזות, תו בקרה ועוד.
בביטויים רגולריים משמש הקרט להתאים לתחילת מחרוזת או שורה; אם הוא מופיע בתחילת מחלקת תווים, מבוצעת התאמה של ההיפוך של המחלקה.
Node.js משתמשת בקרט בקובצי מניפסט כדי לסמן התנהגות של רזולוציית תלות המשמשת עבור כל תלות.
מפרש שורת הפקודה cmd.exe, של משפחת מערכות ההפעלה חלונות, משתמש בקרט (^) כתו מילוט מתווים שמורים.
סימן השקל (₪) הוא סימן כתב המשמש לשקל חדש, שהוא המטבע של מדינת ישראל.
שקל חדש מסומן בסימן ₪ או בראשי התיבות "ש"ח".
הסמל הוכרז רשמית ב-22 בספטמבר 1985, כאשר הוצגו שטרות ומטבעות השקל החדש.
הוא בנוי משילוב של שתי האותיות העבריות המהוות את ראשי התיבות של שם המטבע: ש' ו-ח'.
הסימן "₪" וגם ראשי התיבות ש"ח נמצאים בשימוש רווח.
הסימן ₪ (המייצג שילוב של האותיות ש' וח', ראשי תיבות של שקל חדש) עוצב ב-1985 על ידי משה פרג.
הגופנים העבריים הספורים שהיו קיימים אז כללו את הסימן בעיצוב מאוד דומה לזה של פרג, אך העיצוב לא תאם את סגנון טיפוס האות של כל גופן, וגרם לצרימה צורנית וחוסר אחידות במרקם הטקסט של אותם גופנים.
משפחות הגופנים 'סלעית' ו'סלע אציל', שעוצבו על ידי שמואל סלע ויצאו לאור כגופנים למחשבים אישיים בתחילת 1992, היו למעשה הראשונות שכללו סימן ₪ מעוצב בסגנון טיפוס האות (מובלט בתמונה).
התקדים הזה יצר נורמה, ומאז רוב הגופנים העבריים כוללים סימן ₪ התואם בעיצובו לסגנון טיפוס האות שלו.
על פי המלצת האקדמיה ללשון העברית לכיתוב מספרים בעברית, יש לכתוב את הסימן משמאל למספר וללא רווח ביניהם.
תמרור הכביש שמכריז על כניסה לכביש אגרה בישראל, כמו כביש 6 או מנהרות הכרמל, הוא סימן שקל חדש בתוך עיגול וברקע כביש.
סמל היוניקוד של הסימן הוא U+20AA.
תחת אלגוריתם הדו-כיווניות של יוניקוד, הקלדת הסימן ₪ לאחר המספר, תביא להצגתו מימין למספר בכל כיווניות.
הדבר סותר את המלצת האקדמיה ללשון העברית למיקום הסימון משמאל למספר בכיתוב בעברית.
ב-Windows 8 ואילך ובמערכות לינוקס, המבוססות על ת"י 1492 הנוכחי, יש להקליד להזנת הסימן.
אותו התקן מלפני אוקטובר 2013, הגדיר .
במערכת אובונטו ניתן גם להזינו בלחיצה ממושכת על , שחרור (u עם קו תחתון מופיעה) והקלדת קוד יוניקוד 20AA.
ב-macOS ניתן להזינו על ידי צירוף המקשים כאשר המערכת מוגדרת לפריסת מקלדת עברית.
סימן השקל אינו מצויר על רוב המקלדות הנמכרות בישראל, ולעיתים נדירות משתמשים בסימן בהקלדה יומיומית.
השקל הישראלי הישן, שהופץ בין 1980 ל-1985, סומן בסימן "", שהוכרז רשמית ב־18 במרץ 1980. הוא עוצב כאות ש' בצורת עריסה (כלומר מעוגלת ופתוחה מעלה).
לפני כניסתו של השקל הישן בשנת 1980, לא היה שום סמל מיוחד למטבע הישראלי.
סמל זה הופיע בהמחאות שהונפקו על ידי בנקים ישראלים בין 1980 ל-1985. פרסום מחירים בשקלים חדשים החלה באופן רשמי ב-1 בינואר 1986, וההמחאות השקליות הישנות שנותרו ללא שימוש היו צריכות להיות מוטבעות בסמל השקל החדש מעל הסמל הישן.
סימני יום הם אותות ראש תורן המציינים באופן חזותי את מצבו של כלי שיט מול כלי שיט אחרים במים הנמצאים בטווח ראיה, בשעות היום, בין אם עוקפים, עוגנים או נמצאים על שרטון.
האותות הללו מורכבים מקבוצה של צורות גאומטריות פשוטות – כדור, גליל, חרוט ויהלום – המוצגות, תלויות בתורן, באופן קבוע כדי לציין את המצב התפעולי של כלי השיט.
חלק מסימני יום הם שילוב של כמה מהצורות האלה ביחד.
המשמעויות של הצורות מוגדרות על ידי (ColRegs).
סימני יום הן בצבע שחור והגדלים שלהן נקבעים על ידי ColRegs; לדוגמה, גודל הכדור אינו קטן מ-.
המרחק האנכי בין צורות הוא לפחות .
כלי שיט באורך של פחות מ- עשוי להשתמש בצורות בגודל קטן יותר בהתאם לגודל הכלי.
סימני יום בנויים בדרך כלל ממסגרת קלת משקל מכוסה בבד ואפשר לקפל אותם לנוחות האחסון.
סימני יום נועדו להתאים לאורות הניווט השונים הנדרשים להצגה בלילה, ונדרשים לעמוד בהן ביום מהזריחה ועד השקיעה.
האורות המתאימים עשויים להיות מוצגים גם במהלך היום בזמנים של ראות מוגבלת או נסיבות הכרחיות אחרות.
כלי שיט באורך מתחת ל-7 מטרים אינם נדרשים בדרך כלל להציג סימני יום גם אם הם נדרשים להציג אורות בלילה.
דגל שחור מרובע המוצג מעל הכדור עשוי לשמש כאות מצוקה.
כמה מהאותות הנפוצים ביותר הם כדלקמן:
סימן תאנה (בספרות מהמאה ה-20 מכונה אצבע משולשת; ביידיש: פַֿיִיג [פייגא], או גם "פַֿיִיג [ביי] די נאָז": "תאנה באף") הוא מחווה הנוצרת מהנחת האגודל מהודק בין האצבע לאמה.
המחווה מתפרשת באופנים המשתנים בין תרבויות, בהם: מחווה מגונה , העלבה, דחיית בקשה, הגנה מעין הרע וקנאה, סימן למזל טוב ולהצלחה.
המחווה משמשת לפחות מאז התקופה הרומית באיטליה ודרום אירופה ובאזורים הסמוכים לים התיכון, כולל בתרבות הטורקית, והיא אומצה גם על ידי תרבויות סלאביות.
בגלל מוצאה בדרום אירופה או אירופה הלטינית, המחווה יובאה לאמריקה הלטינית.
בתקופה הקלאסית העתיקה נחשבו התאנים כתכונות של אל היין והפוריות, דיוניסוס או בכחוס .
ברומא העתיקה סימן התאנה נעשה על ידי פטר פמילייס כדי להדוף את הרוחות הרעות של המתים כחלק מטקס הלמוריה , והוא שימש בה סמל נפוץ לפוריות ומזל, וכן כקמע המגן מפני רוחות רעות.
סימן זה שימש גם כסמל בקרב השבטים הגרמאניים.
ייתכן שמקור המחווה הוא מהתרבות ההודית העתיקה כדי לתאר את הלינגאם ויוני.
בקרב הנוצרים הראשונים, המחווה הייתה ידועה בשם "יד מגונה" (manus obscena).
משמעויות המחווה משתנות בין תרבויות ומדינות:
באיטליה, ביוון, באיים היוניים, ביפן, בסין, באינדונזיה, במדגסקר ובדרום אפריקה - המחווה נחשבת למחווה מגונה ופוגענית, כשהיא מרמזת לאיברי הרבייה או מציגה אותם, בפרשנויות שונות.
בחלק מהן היא מקבילה לאצבע משולשת.
ברוסיה ובפולין המחווה משמש בעת דחיית בקשה, במשמעות של "לא תקבל את זה" (או "תשכח מזה").
מצוי גם שמחווה זו מוצגת תוך כדי קירוב האגרוף לאפו של המסורב.
משמעות דומה קיימת גם בטורקיה.
בליטא משמעות זו כבר פחות קיימת החל מדור ה-Y ואילך.
משמעות זו רווחת בקרב יהדות מזרח אירופה, וקיימת בשימוש גם כיום.
בקרואטיה ובסרביה המחווה משמש כדחיית בקשה, וגם בשבועת שווא (מצוי כי הנשבע מחווה את התנועה כשידו בכיסו בעודו נשבע לשקר.
במדינות רבות, כמו ארצות הברית, בריטניה, אירלנד, צרפת, ספרד, דנמרק, צ'כיה, ארגנטינה ואורוגווי השימוש במחווה זו נהוג בעיקר במשחק "יש לי את האף שלך" .
קיימות מדינות בהן קיימת משמעות זו לצד משמעות מגונה, כמו בגרמניה.
בפורטוגל משמשת המחווה לסימן או לאיחול מזל טוב.
בברזיל המחווה משמשת כהגנה מעין הרע ונגד קנאה.
תנועה זו משמשת גם למשחק ילדים המכונה "יש לי את האף שלך" , בו אדם אחד מתיימר לנתק את האף מהפנים של האחר (בדרך כלל ילד).
המשחק מתבצע על ידי הנחת האצבע ואמה משני עברי האף של האחר, בעוד היד קמוצה.
עם הרחקת האגרוף מפני האחר, נכנס האגודל בין האצבע לאמה, ומשמש כביכול הוא האף ש"נתלש".
זו דוגמה ללמד ילדים קטנים על תרגילי רמייה.
סימן התאנה משמש גם בשפת הסימנים.
ב-ASL (שפת האצבעות האמריקאית) הוא מסמן את האות T.
השימוש בחיווי סימן תאנה מופיע באופן מובהק בפולקלור היהודי בעת החדשה, ובייחוד בעת החדשה המאוחרת (בסביבות המאה ה-19 ואילך).
הנחת עץ מגולף בצורת סימן תאנה שימשה כסגולה לשמירה על התינוק.
רבי מנשה בן ישראל מציין את סימן התאנה כרומז "למקום התורפה ולאיברי המשגל, והוא כמו זכרות בתוך נקבות", ושהוא כסגולה נגד עין הרע.
הוא מציין גם כי יש לכך שורשים ממנהגים גויים קדומים.
השימוש בסימן התאנה רווח בקרב יהדות מזרח אירופה עד היום, והוא היה מצוי גם בתפוצות אחרות כמו ביהדות כורדיסטן.
בעיירה מיקולינץ היו נוהגים לעשות סימן תאנה מאחורי גבה של אורחת חשודה העלולה לעשות עין הרע.
בסאנוק השתמשו בסימן תאנה כסגולה נגד עין הרע, כאשר חיוו זאת תוך שהיד תחובה בכיס הבגד.
בפולקלור בשאולאי, מי שפגש כלב שאינו שחור, עליו היה לעשות סימן תאנה בתוך כיסו ולומר לחש מסוים.
הסימן היה בשימוש גם אצל רבנים גדולים שחיוו אותו בעצמם או שהורו לאחרים לעשותו, אם כסימן של כלום, דחייה וסירוב, ואם כסגולה נגד עין הרע.
קיימת אמירה מפורסמת מרבי יעקב יצחק מפשיסחה ("היהודי הקדוש") כי רק מי שעושה לעצמו סימן תאנה (במקור: אצבע משולשת), רשאי הוא לעשות כן לכל העולם.
כלומר, שמי שאינו מחשיב את עצמו, אינו צריך לחשוש מאחרים.
אמירה אחרת קיימת מרבי יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"), לפיה .
סימן הנצח הארמני או צלב שמש (⟨֎ ֍⟩, בארמנית:Յաւերժութեան Նշան) הוא סמל לאומי ארמני עתיק וסמל לזהות הלאומית של העם הארמני.
זהו אחד הסמלים הנפוצים ביותר באדריכלות הארמנית, והוא מגולף על חצ'קרים ועל קירות כנסיות .
בתרבות הארמנית של ימי הביניים, סימן הנצח סימל את המושג של חיי נצח, כאלה שמימיים.
מהמאה החמישית, הוא הופיע על אסטלות ארמניות; מאוחר יותר הוא הפך לחלק מהסמליות של חצ'קר .
בסביבות המאה השמינית השימוש בסמל הארמני של הנצח הפך לפרקטיקה איקונוגרפית לאומית מבוססת זה מכבר, והוא שמר על משמעותו בעת החדשה.
מלבד היותו אחד המרכיבים העיקריים של החצ'קרים, ניתן למצוא אותו על קירות הכנסייה, אבני קבר ומונומנטים אדריכליים אחרים.
סמל זהה מופיע בתבליטים של המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי, והוא כנראה מעין "שאילה" מכנסיות ארמניות קודמות באזור.
ניתן למצוא אותו גם על כתבי יד ארמניים .
נעשה שימוש בסימן הנצח בסמליהן של סוכנויות ממשלתיות ועל מטבעות זיכרון, וכן סוכנויות ממשלתיות ארמניות וארגונים ומוסדות לא ממשלתיים בארמניה, וכן בפזורה הארמנית.
בשנת 2010 הציע המכון הלאומי הארמני לתקנים לקודד סימן נצח ארמני בערכת התווים של Unicode.
בסופו של דבר סימני נצח ארמנים הן כאלה הפונים שמאלה (֎) והן כאלה הפונים ימינה (֍), נכללו בגרסת Unicode 7.0 כאשר זה פורסם ביוני 2014.
בתורת המספרים סימן קרוניקר הוא הרחבה של סימן לז'נדר ושל סימן יעקובי המוגדרת עבור כל המספרים השלמים.
המושג הוגדר על ידי לאופולד קרונקר בשנת 1885.
נזכיר שעבור כל מספר טבעי ומספר ראשוני אי-זוגי סימן לז'נדר מוגדר על ידי:
כעת עבור שלם (שונה מ - 0) כלשהו מפרקים את לגורמים ראשוניים (לאו דווקא שונים) כאשר ונגדיר את סימן קרונקר:
סימן ניצחון (נקרא גם סימן הפלה או סימני משימה) הוא סמל המופיע על דופן של כלי טיס צבאי כדי לציין ניצחון אווירי שהושג על ידי טייס המטוס או צוותו.
השימוש בסימני ניצחון מקורו במהלך מלחמת העולם הראשונה, התפתח במהלך מלחמת העולם השנייה ולעיתים קרובות הוא מופיע בצורה של רונדל או דגל לאומי של הלאום של המטוס שהופל.
סימני הניצחון מצוירים בדרך כלל בעזרת תבנית או בעזרת הדבקת מדבקה.
בחיל האוויר של ארצות הברית, החל משנת 2010, סימוני ניצחון מיושמים בצורת כוכבים ירוקים של שישה אינץ' הממוקמים בתוך גבול שחור עם סוג המטוס המובס בשבלונות בתוך הכוכב באותיות לבן.
היום, סימני ניצחון משמשים לא רק לציון ניצחונות בקרבות אוויר.
לדוגמה,על מסוק 66 של הצי האמריקני צוירו סימנים עבור כל משימה למציאת אסטרונאוטים שנחתו.
הסימנים צוירו בצורת צללית של קפסולת הנחיתה.
בשנת 2012, צולם מטוס יורופייטר גרמני עם סימון המציין ניצחון מדומה על F-22 Raptor של חיל האוויר האמריקאי, שהושג בקרב אוויר במהלך אימון.
בחיל האוויר ישראלי, מופיעים על מטוסים לא רק סימוני ניצחון בקרבות אוויר, אלא גם השתתפות במבצעי הפצצה מורכבות, כמו תקיפת הכור הגרעיני בעיראק או הפצצת בסיסי מחבלים בתוניס.
סימונים של חיל האוויר עבור תקיפות מטרות קרקעיות
סימן שאנחנו מגזימים הוא שיר שכתבה דנה שץ והולחן על ידי דני רייכנטל.
השיר הוקלט כקמפיין לערוץ הילדים למניעת אלימות בעזרת סימן פשוט עם היד.
השיר הוקלט במסגרת קמפיין של ערוץ הילדים, בהשתתפות מנחי הערוץ באותה תקופה.
בקליפ השתתף גם השחקן מיכאל מושונוב.
מטרת הקמפיין הייתה קידום מניעת אלימות בקרב ילדים באמצעות סימן יד פשוט.
בקליפ מוצגת ילדה, המכונה "מיכל המכוערת", החווה חרם חברתי מצד ילדים מכיתתה, והסימן משמש כסמל פיוס.
בשנת 1999 חגג ערוץ הילדים עשור לקיומו.
במסגרת חגיגות העשור ועונת הקיץ של הערוץ הועלה מחזמר "חוגגים עשר" בהפקת טבת סרטים והופק "מצעד ערוץ הילדים", מצעד שירי הערוץ שהפכו ללהיטים לאורך עשור קיומו.
השיר "סימן שאנחנו מגזימים" נבחר כאהוב הקהל.
ב-2009 השיר בוצע ב"קונג פו פסטיגל" על ידי יעל בר זוהר ושאר משתתפי המופע, כחלק ממחרוזת ציון עשרים שנה לערוץ הילדים.
ב-2017 השיר בוצע מחדש על ידי שרית חדד במסגרת פרויקט "השיר האמיתי", אשר במסגרתו בוצעו שירי ערוץ הילדים מכל הזמנים.
ב-2020 ביצעה מחדש את השיר אנה זק.
ב-2024 השתתף לי בירן בקמפיין לתחתוני דלתא ובו ביצע מחדש את השיר בגרסה מחודשת.
۝ – סימן סוף פסוק הוא סימן פיסוק מסורתי בכתבי הקוראן, המשמש לציון סיומה של אַ֫יַה (פסוק).
הסימן מופיע בכתבי יד קוראניים ובמהדורות מודפסות של הקוראן, ומהווה חלק ממערכת הסימנים הקוראנית שנועדה לשמר קריאה מדויקת והעברה נאמנה של המסורת האוראלית.
הסימן ۝ מציין את סיום יחידת הפסוק הקוראנית.
חלוקת הקוראן לפסוקים אינה תחבירית בלבד, אלא בעלת משמעות דתית וליטורגית, והיא נחשבת מקובעת ומחייבת במסורת האסלאמית.
כל אָיָה נתפסת כיחידה עצמאית מבחינה פולחנית, לימודית ומשפטית.
צורתו הגרפית של הסימן משתנה בין מסורות כתיבה, אזורים ותקופות.
לרוב מדובר בעיטור עגול או אליפטי קטן, שלעיתים משולב בו מספר הפסוק.
בכתבי יד קדומים ניתן למצוא עיטורים מורכבים וצבעוניים, בעוד שבמהדורות מודפסות מודרניות קיימת אחידות צורנית יחסית.
בקריאת הקוראן (תַּגְ'וִיד), הסימן ۝ מציין את סיומו של הפסוק.
עם זאת, עצירה בפועל אינה נקבעת רק לפי סוף הפסוק, אלא גם לפי כללי וַקְף וַאִבְתִדָאא' (وقف وابتداء) וסימני עצירה נוספים המופיעים בטקסט.
לפיכך, ייתכן שהקורא ימשיך לקרוא גם לאחר סיום פסוק, בהתאם לכללי הקריאה המסורתיים.
יש להבחין בין הסימן ۝ לבין סימני הווקף האחרים בקוראן, כגון م (עצירה מחייבת), لا (אין לעצור) ו־ج (עצירה מותרת).
סימנים אלה מדריכים את הקורא באשר לאופן הקריאה, בעוד שהסימן ۝ מציין אך ורק את גבול הפסוק ואינו קובע הוראה אופרטיבית לעצירה.
בכתבי הקוראן הראשונים לא התקיימה מערכת אחידה של סימני פיסוק וניקוד.
סימון הפסוקים התפתח בהדרגה במהלך המאות הראשונות לאסלאם, כחלק מן המאמצים לשמר קריאה אחידה ולמנוע שיבושים.
עם הזמן התגבשו סימנים קבועים, ובהם סימן סוף הפסוק, אשר הפכו לחלק בלתי נפרד מן המסורת הכתובה.
הסימן ۝ מקודד בתקן יוניקוד בשם '"Arabic End of Ayah" ומספרו הוא U+06DD.
הוא נכלל בבלוק "Arabic" ומשמש לייצוג דיגיטלי של סימן סוף הפסוק בקוראן, כפי שהוא מופיע בכתבי יד ובמהדורות מודפסות מסורתיות.
סימנס (Siemens) היא יחידת SI של מוליכות חשמלית.
היחידה קרויה על שם הממציא הגרמני ורנר פון סימנס ומסומנת באות S גדולה.
הסימנס היא יחידת המידה למתירות, שהיא ההופכי של התנגדות חשמלית.
לכן, סימנס אחד מוגדר כהופכי של אוהם, יחידת ההתנגדות: .
עבור רכיב בעל מוליכות של 1 סימנס, הזרם דרכו יגדל ב-1 אמפר כתוצאה מהגדלת המתח הנופל עליו ב-1 וולט.
שם נפוץ אחר ליחידת המוליכות הוא "מְהוֹא" (mho; מבוטא "מוֹ"), שהוא היפוך האותיות של המילה אוהם (ohm).
המהוא מסומן באות אומגה הפוכה: .
סימון זה מונע בלבול שעלול להיווצר בין S גדולה המסמלת סימנס לבין s קטנה המסמלת את היחידה שנייה.
שתי היחידות שקולות, כלומר .
באלקטרוניקה ובתורת החשמל נעשה שימוש נרחב יותר בהתנגדות מאשר במוליכות, וכתוצאה מכך השימוש ביחידת הסימנס נפוץ פחות מאשר באוהם.
סימנים של חולשה הוא אלבום הסולו השני של ברי סחרוף.
האלבום התאפיין בצליל חדשני – גם רוק גיטרות כבד יותר יחסית לאלבומים הקודמים של סחרוף, וגם שימוש נרחב במוזיקה אלקטרונית.
במידה רבה, האלבום הוא יצירה משותפת של סחרוף ושל רע מוכיח, אשר היה שותף להלחנה ולנגינה של כל השירים.
הוא הכניס לאלבום שימוש רב בסמפולים, למשל סמפול מתוך השיר "Thousands Are Sailing" של הפוגס ב"רעש לבן", וסמפול של ריי צ'ארלס בשיר "כמה יוסי".
באלבום ביצע סחרוף לראשונה שירים שמרבית המילים שלהם נכתבו על ידו.
בארבעה שירים השתתף דן תורן בכתיבת המילים ושיר אחד נכתב על ידי רע מוכיח.
בניגוד לרוב היצירות הקודמות של סחרוף, רמי פורטיס לא השתתף באלבום זה.
האלבום נחשב לאחד מאלבומי הרוק הישראלי הטובים ביותר, בזכות המקוריות, החדשנות ואיכות ההפקה יוצאת-הדופן.
לאלבום הוקדש פרק בסדרה התיעודית "האלבומים", אשר שודרה בשנת 2012 בערוץ 8 ועוסקת באלבומי בכורה ישראלים בולטים.
זאת על אף היותו אלבום הסולו השני של סחרוף, אולם הראשון כיוצר עצמאי ושלא כחלק מהצמד פורטיסחרוף.
מכירות האלבום היו חלשות בשנים הראשונות ליציאתו, אך הוא הניב מספר להיטים, בהם "כמה יוסי" ו"רעש לבן", ועם הזמן החל להיחשב לאלבומו הטוב ביותר של סחרוף ולאחד מאלבומי הרוק הישראלי הטובים בכל הזמנים ונחשב בעיני רבים לגדול ביותר וכן, גם לאחד החשובים והמשפיעים ביותר.
ההערכה הרבה לאלבום באה לידי ביטוי בדירוגים השונים לאורך השנים:
האלבום דורג במקום הראשון בפרויקט "שומעים 60" של Nana10
האלבום הגיע למקום הגבוה ביותר (11) מבין האלבומים העבריים במצעד "100 האלבומים הגדולים" באתר ynet
האלבום הגיע למקום ה-13 בדירוג "100 האלבומים הישראלים הטובים"
האלבום דורג במקום הראשון ב"מצעד האלבומים האלטרנטיביים הישראלים הגדולים של כאן 88"
ברי סחרוף - שירה, גיטרה, גיטרה בס, קלידים, מילים ולחן
רע מוכיח - תופים, סמפלים, תכנות מחשב, קלידים, גיטרה, גיטרה בס, שירה, מילים ולחן
עודד שכטר - גיטרה בס
ג'וני שועלי - גיטרה בס, קלידים, קולות ותכנות מחשב.
סימנים בהלכה הם אמצעי בירור במקום ספק.
ניתן לסמוך לא רק על עדים, אלא גם על סימנים המוכיחים דבר מסוים.
במשנה שבמסכת בבא מציעא, נפסק כי ניתן להשיב אבידה לבעליה על פי סימנים.
אם אדם בא ונותן סימנים המוכיחים שהחפץ שלו, מכיוון שלא יכול היה לדעת שהחפץ שלו לולי היה החפץ ברשותו לפני כן, ניתן להחזיר לו את האבדה.
חכמי הגמרא הסתפקו אם מדובר בדין מהתורה או מדין חכמים.
השאלה היא בעצם האם ניתן לסמוך על כך גם באיסורים, כמו בהשבת גט לאישה על פי סימנים ובכך להתירה לנישואין, או שמא מדובר בדין התקף רק בהלכות אבידה ומציאה.
האפשרות השנייה נסמכת על הסברא שכל אדם מסכים שכאשר תאבד לו אבדה, יחזירו אותה למי שייתן סימנים.
שהרי לולי כן, לעולם לא יוכל הוא עצמו לתבוע את האבדה ממוצאה.
מסקנת הגמרא היא אמרת רבא, שסימנים הם מהתורה ונדרשים מהפסוק , כלומר דרוש אם הוא אכן האובד או לא.
במסכת חולין ישנה מחלוקת האם פרד, בעל חיים הנוצר מכלאיים של חמור וסוס, מתייחס אחר אמו או גם אחר אביו הביולוגי.
לפי הדעה כי הוא מתייחס רק אחר אמו, משתמע שאסור להנהיגו יחד עם מינו של אביו, מדין לא תחרוש בשור וחמור יחדיו.
ביד חכמים מקובלים סימנים כדי לבדוק האם אביו הביולוגי הוא חמור או סוס.
בגופו: אם אוזניו ארוכות וזנבו קצר, סימן הוא כי אמו אתון; בקולו: אם קולו עבה סימן כי אמו אתון, ואם קולו צלול סימן כי אמו סוסה.
האמורא רבי אבא היה נוהג לסמוך על הסימנים כאשר היה לוקח פרד כדי להנהיג את עגלתו, והיה אומר לשמשו שיבדוק ששני הפרדים יהיו ממין אחד.
גם מכאן מסיקה הגמרא כי סימנים הם מהתורה.
סימנים אינם מועילים כדי להוציא ממון מחזקתו, אלא רק במקרים שבהם אין הפרה של חזקת ממון.
לדוגמה: השבת אבדה או כאשר ידוע שאדם הפקיד אצל חבירו דבר מסוים, אלא שלא ידוע מה הוא, והוא בא ונותן את סימניו, או בשודא דדייני כדי שהדיין יפסוק כמו מי שהביא סימנים.
בהלכות השבת אבדה ישנם שלושה סוגי סימנים: סימנים גרועים, המזהים את החפץ באופן כללי כמו גדול או קטן או צבע מסוים; סימנים בינוניים, שרק מי שהכיר את החפץ מקרוב מכיר אותם; סימנים מובהקים, המעידים על הכרה מדוקדקת של החפץ.
בעוד שהבינוני והמובהק מועילים להשבת אבדה, סימן גרוע לא מאפשר להשיב את האבדה אפילו אם הטוען לבעלות מביא מספר סימנים גרועים.
בניגוד לטביעת עין, אין להרוג אדם על סמך סימנים.
למשל, אם באו שני עדים והעידו שפלוני העיד על פי סימנים בגופו, אין הוא מחויב מיתה על סמך עדות כזו.
במסכת בבא מציעא נפסק כי ניתן להתיר אישה לנישואין כאשר מוצאים גט ברחוב והיא נותנת את סימניו.
עם זאת, בעלי התוספות מבהירים כי אם תזנה האישה עם גבר זה לאחר שנישאה לגבר שני, בעוד שהבעל הראשון כבר מת, לא ניתן להרוג אותה ואת הבועל על סמך סימני הגט, שכן אין סימנים בירור גמור עד שניתן להרוג על פיו אדם.
סימנס היא תאגיד רב-לאומי גרמני, מהגדולים בעולם.
החברה, שבסיסה בברלין ובמינכן, מתמחה בייצור פתרונות תחבורה, מוצרי חשמל ביתיים וציוד רפואי.
סימנס היא החברה הגדולה ביותר בעולם בתחום ההנדסה.
החברה בעלת משקל רב יחסית במדד DAX של הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט.
חברת סימנס הוקמה באוקטובר 1847 על ידי הממציא ארנסט ורנר פון סימנס.
סימנס פיתח מחט למכשיר הטלגרף, כך שהמידע יתקבל כאותיות ולא כקוד מורס.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 התרחבה חברת הטלגרף של האחים סימנס ללונדון שבבריטניה ולסנקט פטרבורג שברוסיה.
סימנס החל להתעניין בטלגרף אחרי שראה את אחד המכשירים הראשונים מסוג זה, שהמציא צ'ארלס ויטסטון.
הוא נעשה מומחה לטלגרפיה, ותוך כדי שירותו הצבאי הקים חברה לבניית טלגרפיה בברלין ביחד עם ידידו גיאורג הלסקה.
ב-1849 עזב את השירות כדי להקדיש את כל זמנו לפיתוח עסקיו.
חברת סימנס-הלסקה התרחבה במהירות והקימה שלוחות בארצות הברית.
הישגה החשוב ביותר בימיו של ורנר היה הנחת כבל טלגרף מהודו לאירופה.
גם כשהיה עסוק בניהול חברתו ובפעילות ציבורית נרחבת, המשיך ורנר להמציא המצאות לשכלול מכשירי הטלגרף שבנה.
כחברות גרמניות גדולות אחרות, שימשה גם סימנס בתקופת שלטון המפלגה הנאצית בשנים 1933 – 1945 ככלי ליישום מדיניות המפלגה הנאצית.
בין היתר, הפעילה החברה מפעלים ובתי מלאכה בהם עבדו עובדי כפייה, חלקם היו ממוקמים במחנות ריכוז והשמדה.
כך למשל במפעל סימנס אשר הוקם במחנה ההשמדה אושוויץ, הועבדו כ-100,000 אסירים ואסירות.
החברה שילמה לאחר המלחמה פיצויים למספר עובדי כפייה.
מפעלי החברה שימשו גם יעד להפצצות בעלות הברית.
לאחר המלחמה נחשפו רבים מפשעי החברה ומספר מנהליה הואשמו בפשעי מלחמה, כולל סיוע להקמת מחנות ההשמדה.
החברה פיתחה מרכזייה דיגיטלית ראשונה ב-1980. ב-1988 רכשה החברה את החברה הבריטית Plessey.
סימנס, שהתעניינה בהרחבת העיסוק הטכנולוגי שלה ובכניסה לשוק האמריקאי, נכנס ב-1977 לשותפות עם AMD.
במסגרת זו רכשה החברה 20% ממניות AMD, ובכך העניקה ל-AMD תמריץ להרחבת קו המוצרים שלה.
שתי החברות הקימו את Advanced Micro Computers (ובקיצור AMC) וכך נכנסה AMD לפיתוח וייצור של מיקרו־מחשבים, ובפרט בעזרת מעבדי זילוג מדגם Z8000. ב-1979 רכשה AMD מחדש את חלקה של סימנס במניות, וב-1981 סגרה AMD את AMC.
שנות האלפיים: פרשת השוחד הבינלאומית
החל מ-2005 החלה להיחקר, תחילה בגרמניה, לאחר מכן בארצות הברית ובמדינות נוספות, פרשת שוחד אשר בה מעורבים בכירים בחברת סימנס, בעיקר בחטיבת הטלפוניה שלה.
התברר כי בלפחות 2,700 מקרים העסיקה החברה נציגים מקומיים, בין היתר במדינות ישראל, בנגלדש, ניגריה, ארגנטינה, ונצואלה, סין ועיראק, כאשר תפקידם של נציגים אלה היה לקדם באמצעים לא חוקיים את זכייתה של סימנס במכרזים מקומיים לאספקת טורבינות ומוצרים אחרים מתוצרת החברה לממשלות המדינות המעורבות.
סימנס הואשמה אף בשימוש בבריונים לתקיפת העדים נגדה בארגנטינה.
סימנס נקנסה בגין מעשיה אלו בסכום של מיליארד ו-600 מיליון דולר.
כמו כן התברר כי בין השנים 2001 ל-2007 מימנה סימנס אפיקים פליליים של פעולות כאלה בסכום של בין 800 מיליון ל-1.4 מיליארד דולר.
במדינות בעלות רמת שחיתות גבוהה, הגיעו התשלומים הללו עד לערך של 40% מהחוזה.
סימנס טענה שהבדיקות הפנימיות והרפורמות הקשורות לפרשה עלו לחברה סכום של למעלה ממיליארד דולר.
בישראל הורשע עו"ד דן כהן, שהיה דירקטור בחברת החשמל, ושנמלט לפרו במהלך החקירה והוסגר אחר כך לישראל, בעבירות של קבלת שוחד ומרמה.
בשנת 2008 הגישה סימנס העולמית תביעה כנגד מנכ"ל חברת הבת סימנס ישראל, אורן אהרונסון, בטענה שהוציא כספים במרמה מהחברה, וכי הוא האחראי הבלעדי לתשלום השוחד לדן כהן.
החליף אותו בתפקיד אליעזר טוקמן, אשר נשא את התפקיד עד לתחילת 2015. נגד שישה מבכירי חברת החשמל הוגש כתב אישום באשמת קבלת שוחד מסימנס.
במרץ 2017 הורשעו חמישה בכירים בחברת החשמל במסגרת הסדר טיעון בעבירות שוחד והפרת אמונים.
בנובמבר 2017 הורשעה חברת סימנס ישראל, במסגרת הסדר טיעון, בעבירה של קשירת קשר לביצוע פשע, והוטל עליה קנס בסך 63 מיליון ש"ח.
סימנס היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט ובבורסה של ניו יורק (מאז 12 במרץ 2001).
מטה החברה מתחלק בין הערים מינכן וברלין בגרמניה, אך בדומה לחברות ענק דומות בהיקפן, גם סימנס פועלת כיום בשוק הבינלאומי.
סימנס מעסיקה במפעליה ובחברות הבת שלה כ-400,000 איש, ב-190 מדינות.
בשנת 2010 דיווחה על מכירות עולמיות בהיקף של 80 מיליארד אירו (כ-400 מיליארד ש"ח).
לסימנס שש חטיבות עסקיות עיקריות: תקשורת ומידע; אוטומציה ושליטה; כוח; תחבורה; רפואה; ותאורה (תחת המותג OSRAM AG).
מפעליה ממוקמים בגרמניה, בסין, בפולין ובטורקיה.
לסימנס יש שותפות עסקית עם חברת נוקיה, אשר הפכה בהמשך לייסודה של חברת Nokia Networks.
בישראל פועלת החברה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, החברה לא נכנעה לחרם הערבי והחליטה לפעול בישראל.
חברת ציגלר הנדסת חשמל מונתה לנציגתה בישראל.
בין השאר סיפקה לישראל מרכזיות טלפונים ואף מכרה ידע להקמת קו ייצור בחברת אלישרא (שאז פעלה תחת השם "א.אי.ל ישראל") ומערכות לבקרת רמזורים.
בשנת 1999 הוקמה חברת "סימנס ישראל" כשותפות בין סימנס העולמית שהחזיקה 75% וחברת ציגלר הנדסת חשמל.
בשנות ה-90 הואצה פעילות התאגיד בישראל בעקבות תהליך השלום, ובנוסף על פעילות מכירה ושירות, החלה סימנס להשקיע בחברות ישראליות, באופן ישיר או דרך קרנות הון סיכון.
בפעילותה בישראל בשנים 1995–2005 השקיעה סימנס כ-500 מיליון יורו בחברות ישראליות.
בין החברות בהם השקיעה או רכשה היו:
"אורנט טכנולוגיות תקשורת" - חברה שפיתחה מתגי Ethernet וב-1995 נרכשה על ידי סימנס תמורת 30 מיליון דולר.
"רדנט", מקבוצת רד-בינת - חברה שפיתחה מרבב גישה בטכנולוגיית ATM (פרוטוקול תקשורת מהיר), נרכשה ב-1997 בידי סימנס תמורת כ-75 מיליון דולר.
"רדוויז'ן" - חברה נוספת מקבוצת רד-בינת בה השקיעה קרן הון הסיכון של סימנס ב-1999. וממישה את החזקתה ברווח, לאחר שהונפקה בבורסת הנאסד"ק.
"טקנומטיקס" - חברת תוכנה ישראלית שב-2005 נמכרה לחברת התוכנה האמריקאית UGS, שעצמה נרכשה ב-2007 בידי סימנס.
"סאוואן תקשורת" - חברה שהוקמה בשנת 1996 ופיתחה שבבי תקשורת לטכנולוגיה של VDSL, המיועדת להעברת נתונים בקצבים מהירים במיוחד על גבי תשתית הנחושת של קווי טלפון קיימים.
בשנת 2000 נרכשה החברה בידי חברת הבת של סימנס אינפיניון תמורת 130 מיליון דולר, והיא הפכה למרכז הפיתוח של אינפיניון בישראל.
ב-2007 סגרה חברת אינפיניון את פעילות המחקר והפיתוח שלה בישראל.
"טלנולדג'" (TeleKnowledge) - חברת הזנק שפיתחה מערכות לחיוב לקוחות (בילינג) לחברות תוכן באינטרנט.
"פולו-ואפ" (Followap) - חברת זנק שפיתחה מערכות תשתית להעברת מסרים מיידיים ויישומי תקשורת מבוססי מיקום.
בשנת 2008, בעקבות פרשת השוחד בחברה, רכשה סימנס העולמית את מלוא הבעלות בסימנס ישראל.
אליעזר טוקמן מונה כמנכ"ל סימנס ישראל, הוא הוחלף בידי שמואל פלדל ב-2015. בשנת 2020 מונה אריאל פורת למנכ"ל.
החברה מעסיקה כ-650 עובדים ופעילה בתחומי האנרגיה, התחבורה, הטלקומוניקציה והרפואה.
"סימניה" הוא אתר אינטרנט ישראלי המוקדש לספרים.
האתר נמנה עם קבוצת אתרי חברת סימניה.
האתר נפתח לגולשים בשנת 2006 לאחר תקופת הרצה, פיתוח אלגוריתמים וקישור לספריות וחנויות ספרים.
מנוע השוואות מחירים סוקר את חנויות הספרים המובילות ומציג לגולשים מחירים עדכניים לכל ספר.
קישור לספריות נבחרות מציג את הימצאותם של ספרים בספריות אלו ומאפשר הזמנתם.
מידע רב על סופרים ואפשרות ליצירת קשר איתם נמצאים בקטלוג הסופרים.
בנוסף, ישנה אפשרות להתכתב עם משתמש נוסף בהודעות פרטיות ויש גם אפשרות לדון בפורומים לגבי נושאים הקשורים לספרים ואפילו לפוליטיקה.
בלוג קריאה אישי נפתח אוטומטית לכל קורא ובו מוצגים הספרים שקרא לצד חוות הדעת שכתב והספרים שיש לו בבית.
הבלוג מתעדכן בהתאם לדירוגי הקורא ומאפשר מכירת ספרים יד שנייה ללא עמלה.
באתר קטלוג מאוחד לספרי קריאה המכיל מספר ספריות בישראל.
בלב המערכת של סימניה נמצא אלגוריתם סינון שיתופי (Collaborative Filtering) הלומד את טעמם של הקוראים ומציג לכל קורא את האנשים בעלי הטעם הדומה ביותר לשלו בספרים.
מתוך קבוצה זו מופקת רשימת קריאה מומלצת.
סימנייה היא רצועה צרה ודקה שקורא ספר מניח בתוכו, כדי לסמן את המקום שבו הפסיק את קריאתו, וממנו ימשיך בהמשך קריאת הספר.
מטרתן של הסימניות היא לסמן מקום בספר בלי לגרום נזק לנייר ממנו עשוי הספר.
במיוחד היה נכון הדבר לפני המצאת הדפוס, כשהספרים היו נדירים ויקרים.
בימי הביניים שימשו סימניות עשויות רצועת קלף.
סימניות באורך 40 מטר היו כבר בתקופת מגילות הפפירוס במצרים בעת העתיקה (שנת 476 לספירה לערך) ושימשו לסימון מקום הקריאה.
גם בראשית ימי הביניים, נמצאו סימניות במנזרים וביניהן סימניות שהיו צמודות (clip-on type bookmarks) לדף הנייר.
כבר בימי הביניים המאוחרים, בין המאות ה-13 וה-15, נמצאו סוגים שונים של סימניות.
בכתבי יד שנכתבו על ידי פטרוס קומסטור (Peter Comester) מהמאה ה-13, השייכים לרשימות אינוונטר של הספרייה הבריטית, נמצאה סימנייה מעניינת ונדירה: באחד הדפים של כתבי היד גזרו חתך בקצה באופן אנכי ובו הכניסו שרוך ארוך ששימש כסימנייה.
במאות ה-16–17, בתקופת אליזבת הראשונה, נמצאה רצועת משי מעוטרת בגדילים שהייתה שייכת לכריסטופר בארקר, אשר רכש את ההמצאה מהמלכה שנתנה לו את הבלעדיות בשנת 1577 להדפיס את התנ"ך.
בשנת 1632 הכינו סימניות ארוגות מחוטים, מכסף וציציות לספרי התורה ולספרי התפילה.
סימנייה אופיינית במאות ה-18–19 הוכנו מרצועת עור שנקשרה לספר כפי שהן מצויות עד היום בספרי יעץ.
סימניות נפרדות מהספר החלו להופיע באמצע המאה ה-19. אזכור לסימנייה מופיע בספרה של מרי ראסל מיטפורד "Recollections of a Literary Life" משנת 1852. בשנות השישים של המאה ה-19 נוצרו סימניות מהודרות מבד ארוג, בעיקר בקובנטרי, מרכז תעשיית המשי של אנגליה.
תומאס סטיבנס מקובנטרי, יצרן סימניות בעל מוניטין, הודיע על 900 דגמים שונים שהוא מייצר.
סימניות משי היוו מתנה נחשבת בתקופה הוויקטוריאנית, וסטיבנס יצר סימניות לכל אירוע.
בשלהי המאה ה-19 צומצם ייצורן של סימניות המשי, והתרחב ייצורן של סימניות עשויות נייר או קרטון, זאת במקביל לגידול בתפוצת הספרים, כאמצעי פרסום לאירועים ולעסקים שונים.
הסימניות יוצרו מפלסטיק, מזהב, מפנינים, משנהב ומתכות יקרות.
סימניות מודרניות קיימות במגוון רחב מאוד של חומרים.
סימנייה היא לעיתים רצועת בד המחוברת לכריכת הספר, ובדרך כלל היא חפץ נפרד, עשוי נייר, קרטון, בד, לבד, פלסטיק, עור או מתכת.
פעמים רבות הסימניות מעוטרות בקישוטים שונים, ולעיתים הן מכילות פרסומת לחנות ספרים או להוצאת ספרים.
סימניות נמכרות גם כמזכרות לתיירים.
בשל מגוון עיצוביהן ומקורותיהן, סימניות מהוות גם פריט אספנות.
בנוסף לסימניות שנועדו למטרה זו, ניתן להשתמש לכך גם בפתק אקראי כלשהו.
יש המשתמשים בפתקיות דביקות (Post-it) כסימנייה.
רבים נוהגים ליצור קפל קטן בפינת הדף ("אוזני חמור") כתחליף לשימוש בסימנייה.
בעידן המחשב והאינטרנט נעשה גם שימוש וירטואלי ומושאל במונח "סימנייה", בעיקר בדפדפני אינטרנט ובמעבדי תמלילים.
סימנייה וירטואלית כזו היא כלי מובנה בתוכנה, המאפשר למשתמשיה לסמן קטעי טקסט או דפים מועדפים שאליהם הם יכולים לשוב בכל עת בקלות בהקלקת עכבר.
מעבד התמלילים הפופולרי מיקרוסופט וורד, ודפדפן מוזילה פיירפוקס, כוללים פונקציית "סימניה" בתכונותיהם (שקיימת גם בתוכנות מקבילות אחרות, בשמות שונים).
סימנס ולארו (Siemens Velaro) היא סדרה של קרונועים מהירים מתוצרת סימנס גרמניה.
סדרה זו מבוססת על סדרת קרונועים מהירים אחרת, ICE 3. אלא, שלא כמו ה-ICE 3, קרונועי הוולארו מיוצרים בשלמותם על ידי סימנס.
בחודש יולי 2006 נסע מערך קרונועים מסדרת סימנס ולארו (AVE S-103) במהירות של 403.7 קמ"ש, שהיא שיא עולמי לרכבת נוסעים מסחרית, שלא הוכנסו בה שינויים לצורך קביעת שיאי מהירות.
חברת הרכבות הספרדית הממשלתית renfe, היא הראשונה שהזמינה קרונועים מסדרת ולארו, בגרסת E, לשירות רכבות AVE.
גרסאות רחבות יותר של קרונועים אלה הוזמנו על ידי סין, לקו המהיר בייג'ינג-טיינג'ין, וכן על ידי רוסיה, לקווים המהירים מוסקבה-סנקט פטרבורג ומוסקבה-ניז'ני נובגורוד.
חברת דויטשה באן הזמינה 15 רכבות מגרסה זו בשווי מוערך של 500 מיליון אירו.
בשנת 2001 הזמינה חברת הרכבות הספרדית renfe 16 רכבות מגרסה זו, אשר בספרד נקראות AVE S-103. ההזמנה המקורית הוגדלה ל-26 רכבות בסך הכל.
הרכבות מיועדות לקו ברצלונה-מדריד שאורכו 621 ק"מ, ומתוכננות לנוע במהירויות של עד 350 קמ"ש כדי לגמא את המרחק בשעתיים ו-25 דקות.
הרכבות הראשונות נמסרו בחודש יולי 2005 והשלימו נסיעות ניסיון בחודש ינואר 2006. ב-15 ביולי 2006 קבעה רכבת מגרסה זו מהירות שיא של 403.7 קמ"ש בקטע המסילה שבין גוודלחרה לקלטיוד, על קו מדריד-סרגוסה.
זהו שיא עולמי במהירות לרכבת נוסעים רגילה, להבדיל משיאים שנקבעו על ידי רכבות TGV (574.8 קמ"ש), ושינקנסן, אשר הושגו ברכבות שקוצרו ושונו במיוחד לצורך קביעת שיא המהירות.
בנובמבר 2005 הזמינה סין, 60 רכבות מסדרת ולארו לקו המהיר בייג'ינג-טיינג'ין.
גרסה זו דומה לגרסת ולארו E, אולם רוחב הקרונות גדול ב-300 מילימטר, דבר המאפשר הגדלת מספר הנוסעים כמעט ב-50% בתצורת כיסאות של 2+3. רכבת מגרסה זו יכולה להסיע בישיבה כ-600 נוסעים.
גרסה זו מיוצרת במשותף על ידי סימנס גרמניה וחברת CNR Tangshan בסין.
ב-11 באפריל 2008 נחשפה רכבת ראשונה מגרסה זו שנבנתה בסין.
בנסיעות מבחן שנערכו בסין הגיעה רכבת מדגם זה למהירות של 394.3 קמ"ש.
בשנת 2009 הזמינה סין רכבות נוספות מגרסה זו.
ב-19 במאי 2006 הכריזה חברת סימנס על קבלת הזמנה לשמונה רכבות מגרסת RUS מחברת הרכבות הרוסית הממשלתית וכן חוזה לאחזקת הרכבות למשך 30 שנה.
ערך החוזה כ-600 מיליון אירו.
הרכבות נועדו לקו המהיר שבין מוסקבה לסנקט פטרבורג ובשלב מאוחר יותר לקו מוסקבה-ניז'ני נובגורוד, במהירות של עד 250 קמ"ש.
גרסה זו מבוססת על רכבות ה-ICE3, אולם הן רחבות ב-33 ס"מ, כדי להתאים לרוחב המסילות ברוסיה.
ארבע מן הרכבות תותאמנה לעבודה בשני סוגי מתח: זרם ישר 3kV, וזרם חילופין 25kV.
בכל רכבת יהיו עשרה קרונות באורך כולל של 250 מטר, עם קיבולת של 600 נוסעים.
סימנס ויאג'ו לייט (Siemens Viaggio Light) היא רכבת נוסעים חד-קומתית ברוחב מסילה תקני, שיוצרה על ידי חברת סימנס עבור רכבת ישראל.
הרכבת תוכננה כרכבת דיזל, עם גנרטור חשמלי בקרון הניהוג לאספקת חשמל לשאר הקרונות.
ההזמנה הראשונה כללה 87 קרונות עם אופציה לרכש כולל של 585 קרונות.
הקרונות הראשונים הגיעו לארץ במהלך 2008 ובהדרגה הוכנסו לשירות בשנת 2009. סכמת צביעת הקרונות בכחול-לבן נבחרה אחרי סקר בקרב נוסעי הרכבת.
התגלעו מספר מחלוקות סביב הרכש ואחריו - הספקת הקרונות התעכבה משמעותית וחרגה מהתאריך הנקוב בחוזה הרכש, ובתחילת השירות התגלו בעיות טכניות בחלק מהקרונות, דבר שגרם להוצאת קרונות מהשירות בחודש מאי 2009. התקלות טופלו, וזמן קצר לאחר מכן הוחזרו הקרונות לשירות מלא.
קרונות אלו הופעלו שנים רבות בקו מודיעין-נהריה ונהריה-באר שבע, אך לאחר רכישת קרונות דו-קומתיים רבים לקו מודיעין-נהריה, הוסטו רוב קרונות הסימנס לקו חיפה-כרמיאל ועתלית-בית שאן (קו העמק).
בתחילת שנות האלפיים פרסמה רכבת ישראל מכרז לבחירת קרונות הנוסעים החדשים שלה.
למכרז ניגשו כמה חברות, בהן אלסטום, סימנס ובומברדייה.
הזוכה – חברת סימנס – נבחרה בינואר 2006, ובמרץ 2006 נחתם איתה הסכם להספקת 87 קרונות תמורת 700 מיליון ש"ח, עם אופציה לרכש כולל של 585 קרונות תמורת סכום של 4 מיליארד ש"ח.
רכבת ישראל החליטה להציע לציבור הרחב לבחור את סכמת צביעת הקרונות החדשים, ובעיתונות ובאינטרנט פורסמו ארבע אפשרויות עיצוב.