tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופה שלאחר מלחמת סיני העבירה מדינת ישראל סחורות ומטענים מאפריקה ואסיה דרך תעלת סואץ לחיפה וחזור, על גבי ספינות זרות שלא הניפו את דגל ישראל.
אחת הספינות הייתה הספינה הדנית "אינגה טופט" שנחכרה על ידי חברת הספנות דיזנגוף.
הספינה נעצרה על ידי שלטונות מצרים ביוני 1959 ומטענה הוחרם, דבר שגרם לתקרית בינלאומית.
מאז משמשת החברה כסוכנות אוניות של חברת "צים" ונמצאת בבעלותה המלאה.
פעילותה העיקרית של החברה היא מתן שירותי סוכנות לקווי הספנות של חברת צים.
שירותים אלה כוללים טיפול במסמכי ההובלה הימית וטיפול בספינות בנמלי ישראל.
בנוסף נותנת החברה שרות לספינות וקווי ספנות אחרים, שפעילותם אינה נוגדת את זו של "צים".
מייקל הוק סמית' היה עורך דין, פוליטיקאי ובעל עיתון אמריקאי, שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, כמושל ג'ורג'יה, וכסנאטור מטעם ג'ורג'יה.
הוק סמית' נולד בניוטון, קרוליינה הצפונית, להילדת' ה.
סמית', נשיא קולג' קטאובה, ולמרי ברנט הוק.
כאשר היה בן שנתיים, קיבל אביו משרת הוראה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והמשפחה עברה לשם.
סמית' התחנך באקדמיית פלזנט רטריט (Pleasant Retreat Academy), ובעיקר חונך על ידי אביו.
ב-1868, כאשר הופסקה עבודתו של אביו באוניברסיטה, עברה המשפחה לאטלנטה, שם הוא יתגורר עד יומו האחרון.
סמית' לא למד בבית ספר למשפטים, אלא למד את המקצוע בקריאה עצמית במשרד עורכי דין מקומי.
ב-1873, בגיל 17, הוא עבר את בחינות לשכת עורכי הדין והיה לעורך דין באטלנטה.
סמית' החזיק משרד עורכי דין קטן במרכז העיר אטלנטה.
המשרד החל להתרחב כאשר הוא החל לייצג בתביעות נזיקין.
כאשר התרחבה פעילות המשרד, הוא הכניס ב-1882 לעבודה את אחיו ברטון, שהיה עורך דן מצטיין בעבודה מול חבר מושבעים, והשניים עבדו יחדיו במשך יותר מעשר שנים.
הלקוחות המרכזיים של המשרד היו עובדי רכבת רבים שנפצעו במהלך עבודתם.
כשלושה רבעים של התיקים שלהם היו קשורים בנזקים אישיים והם זכו בחלק ניכר שלהם.
סמית' שימש כיושב ראש הוועידות של המפלגה הדמוקרטית של מחוז פולטון ושל ג'ורג'יה, והיה נשיא מועצת החינוך של אטלנטה.
ב-1887 הוא רכש את העיתון Atlanta Journal.
תמיכתו העיתון בגרובר קליבלנד בבחירות לנשיאות של 1892 משכה את תשומת ליבו של קליבלנד.
ב-1893, משהושבע קליבלנד לתקופת נשיאותו השנייה, הוא מינה את סמית' כמזכיר הפנים של ארצות הברית.
הוא עמל קשות לתקן את חוזי הקרקעות שהושגו קודם לכן על ידי חברות הרכבות, לייעול הטיפול בענייני האינדיאנים, ולפיתוח הכלכלי של מדינות הדרום.
כתומך נלהב של קליבלנד ושל מדיניות המטבע הקשה שלו, נסע סמית' בכל רחבי ארצות הברית ב-1896 כדי לסייע למועמדי המפלגה.
כאשר בחרה ועידת המפלגה בויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמדה לנשיאות, היה סמית' במבוכה: האם הוא יוכל לתמוך במפלגה מבלי לתמוך במצע שלה?
התמיכה הסוחפת בתקן הכסף ובברייאן במדינתו ג'ורג'יה, שיכנע אותו לנסות את שתי האפשריות.
העיתון שבבעלותו תמך במועמד המפלגה אך המשיך לגנות את מדיניות הכסף.
סמית' התפטר מהקבינט כדי להגן על קליבלנד.
סמית' שב לאטלנטה וחידש את עיסוקו בעריכת דין, שהכניס לו רווחים של כ-25,000 דולר לשנה, ובהדרגה בנה מחדש את המוניטין שלו.
באפריל 1900 הוא מכר את אחזקותיו בעיתון וניסה את כוחו בסוגי השקעות אחרים, אך היחידי בו הוא נחל הצלחה היה ענף המקרקעין באזור אטלנטה.
הוא סייע רבות בארגון הכנסייה הפרסביטריאנית של השדרה הצפונית, ונבחר מחדש למועצת החינוך של אטלנטה.
סמית' היה בעל בריתו של המועמד של ברייאן כסגן הנשיא הפופוליסט טום ווטסון, אחד מהפוליטיקאים המשפיעים ביותר בג'ורג'יה.
בתמיכתו של ווטסון, נבחר סמית' ב-1907 כמושל ג'ורג'יה.
עם זאת, כדי להשיג את תמיכתו של ווטסון, היה עליו לכנות את קהל המצביעים האפרו-אמריקאים "בורים וניתנים לרכישה".
סמית' קבע כמה מחוקי ג'ים קרואו, שדרשו מבחני קריאת קרוא וכתוב ובעלות על רכוש לקבלת זכות בחירה.
הוא קיים את הבטחתו לווטסון כאשר הוביל את אימוץ התיקון החוקתי שכפה את "סעיף הסבא", שלמעשה שלל מהשחורים בג'ורג'יה את זכות הבחירה.
סמית' גם תמך ברפורמה בענף הרכבות וברפורמה במערכת הבחירות.
לאחר שאיבד את תמיכתו של ווטסון, הוא הובס בבחירות הבאות על ידי ג'וזף מקי בראון.
ב-1911 הוא נבחר שוב כמושל.
ב-1911, בעודו מכהן כמושל, נבחר סמית' על ידי האספה הכללית של ג'ורג'יה לאייש את מושבו בסנאט של ארצות הברית של אלכסנדר קליי שנפטר.
ב-1914 נבחר הוא נבחר לכהונה נוספת, אך ב-1920 הוא נוצח על ידי ווטסון.
לאחר מכן הוא המשיך לעסוק בעריכת דין בוושינגטון הבירה ובאטלנטה.
מייקל הוק סמית' נפטר באטלנטה ב-27 בנובמבר 1931, ונטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר.
הוא היה אחרון חברי הקבינטים של קליבלנד, בשתי תקופות נשיאותו, שנותר בחיים.
על שמו נקרא בית ספר תיכון באטלנטה.
בניין הוק סמית' אנקס בקמפוס אוניברסיטת ג'ורג'יה נקרא גם הוא על שמו.
אמט וולש היה שחקן אופי אמריקאי פורה, שנודע בזכות תפקידיו בלמעלה מ-220 סרטים וסדרות טלוויזיה, כולל "בלייד ראנר", "רציחות פשוטות" (Blood Simple), "רצח כתוב היטב" (Knives Out), "הטיפש" (The Jerk) ו"אנשים פשוטים" (Ordinary People).
הוא זכור בזכות יכולתו הייחודית להעניק עומק לדמויות שגילם, גם בתפקידי משנה, ועל תרומתו לקולנוע האמריקאי לאורך שישה עשורים.
וולש נולד בשם מייקל אמט וולש ב-22 במרץ 1935 באוגדנסבורג, ניו יורק, וגדל בסוונטון, ורמונט.
אביו, הארי מוריס וולש האב, היה סוכן מכס, תפקיד שהיה גם של סבו ודודו.
אמו הייתה אגנס קתרין לבית סאליבן.
הוא סיים תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת קלרקסון בשנת 1958. אף שלמד עסקים, התשוקה למשחק התפתחה אצלו במהלך הפקות סטודנטים בקולג'.
יועץ אקדמי עודד אותו לרדוף אחר קריירת המשחק, באומרו: "למה לחכות לגיל 40 כדי לתהות אם היית צריך להיות שחקן?
תיפטר מזה עכשיו, או תגלה!".
הוא למד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק.
בגיל שלוש, ניתוח מסטואיד הותיר אותו חירש באוזן אחת, מה שהשפיע על הגייתו ועל בחירת תפקידיו.
הוא הבין שלא יוכל לשחק שייקספיר או מולייר, בגלל קשיי הדיבור שלו, והחליט "לגלות מי הוא ומה הוא יכול לעשות שאף אחד אחר לא יכול".
וולש נודע כשחקן פרטי מאוד בנוגע לחייו האישיים, ולא היה ידוע שיש לו ילדים או שהוא היה נשוי באופן פומבי.
וולש החל את דרכו המקצועית בתיאטרון אזורי בצפון-מזרח ארצות הברית.
הופעת הבכורה שלו בברודוויי הייתה בשנת 1969 במחזה "Does a Tiger Wear a Necktie?", לצד אל פצ'ינו.
באותה שנה, הוא ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בתפקיד ללא קרדיט ב"קאובוי של חצות" (Midnight Cowboy), ותפקיד עם קרדיט באופן רשמי, כסמל קשוח ב"המסעדה של אליס" (Alice's Restaurant).
לאורך שנות ה-70, וולש החל לקבל תפקידים בולטים יותר.
הוא שיחק עם אל פצ'ינו שוב ב"סרפיקו" (Serpico) (1973), וכן הופיע בסרטים גדולים כמו "סלאפ שוט" (Slap Shot) (1977) לצד פול ניומן, "שעת מבחן" (Straight Time) (1978) עם דסטין הופמן וב"הטיפש" (The Jerk) (1979) של סטיב מרטין, שם גילם צלף מטורף.
שנות ה-80 היו עשור פורה במיוחד עבור וולש.
הוא שיחק בתפקיד חשוב כקפטן בראיינט ב"בלייד ראנר" (Blade Runner) (1982) של רידלי סקוט, תפקיד שהפך לאחד המזוהים ביותר איתו.
סרטים נוספים מתקופה זו כוללים את "ברובייקר" (Brubaker) (1980) עם רוברט רדפורד, "אנשים פשוטים" (Ordinary People) (1980), שבו גילם מאמן שחייה, ו"סילקווד" (Silkwood) (1983).
הפריצה הגדולה ביותר שלו הגיעה בשנת 1984, בתפקיד הבלש הפרטי לורן ויסר בסרט הביכורים של האחים כהן, "רציחות פשוטות" (Blood Simple).
וולש זכה לשבחי הביקורת על הופעתו בסרט זה, שבו שימש גם כקריין.
רוג'ר איברט, מבקר הקולנוע הנודע, טבע את "כלל סטנטון-וולש" (The Stanton-Walsh Rule), לפיו "שום סרט עם הארי דין סטנטון או מ.
אמט וולש בתפקיד משנה לא יכול להיות רע לגמרי".
עבור תפקידו ב"פשוט דם", זכה וולש בפרס אינדפנדנט ספיריט הראשון לשחקן הראשי הטוב ביותר.
בהמשך שנות ה-80, וולש הופיע גם ב"פלצ'ר" (Fletch) (1985) של צ'בי צ'ייס, ב"בחזרה לבית הספר" (Back to School) (1986) של רודני דיינג'רפילד, וב"לגדל את אריזונה" (Raising Arizona) (1987) של האחים כהן.
וולש המשיך לעבוד ללא הפסקה גם בשנות ה-90 ובעשורים שלאחר מכן, עם למעלה מ-230 קרדיטים בסרטים ובטלוויזיה.
בין היתר, הופיע בסרטים כמו "רומיאו וג'ולייט" (Romeo + Juliet) (1996), "החתונה של החבר שלי" (My Best Friend's Wedding) (1997), ו"ענק הברזל" (The Iron Giant) (1999).
הוא גם תרם את קולו לסרטי תעודה של קן ברנס ולסדרות אנימציה.
בעשור השני של המאה ה-21, הופיע בסרטים כמו "קלוורי" (Calvary) (2014), ובתפקיד קצר אך משמעותי ב"רצח כתוב היטב" (Knives Out) (2019).
תפקידו האחרון היה בסרט המערבון "Outlaw Posse", שיצא לאקרנים במרץ 2024, ימים ספורים לפני מותו.
וולש נודע בפניו ה"שמנוניות" (oleaginous) ובגופו ה"כבד" (lugubrious) ששיקפו את תפניות הדמויות והעלילה.
הוא היה מסוגל להעביר ציניות זוחלת מתחת לחיוכים משכנעים אך שטחיים.
סגנון הדיבור הייחודי שלו, המכונה "מבטא ורמונט אידיוסינקרטי עם השמטת צלילי T", הפך אותו למושלם לתפקידי קולנוע.
וולש הצהיר כי הוא "מניע את הסרט קדימה", וכי תפקידו היה "להתמסר [לדמות] ולעשות את זה".
הוא הדגיש את חשיבות ההקשבה והעבודה הקשה בהכנה לתפקיד, באומרו כי "הכישרון או הגאונות או הכישורים שברשותי באים רק אחרי שאני נפטר מכל המילים.
אז אני נרגע, דברים אחרים קורים".
הוא האמין שתיאטרון הוא "מדיום של השחקן", שבו יש לו שליטה מלאה על הביצוע מרגע עליית המסך, בניגוד לקולנוע שבו הבמאי והעורך שולטים בתוצאה הסופית.
הוא השתדל לא לשחק את אותו אדם עשר פעמים ברציפות, אלא לגלם עשרה אנשים שונים.
ב-2018 הוכנס וולש להיכל התהילה של שחקני האופי וקיבל פרס על מפעל חיים.
אמט וולש נפטר מדום לב ב-19 במרץ 2024, בבית חולים בוורמונט, בגיל 88, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-89.
נייט שאמלאן הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטים הוליוודי הודי.
שאמלאן הוא במאי ידוע בהוליווד, בעיקר בשל הסרטים "החוש השישי" ו"בלתי שביר".
סרטיו ידועים בהיותם סרטי אימה או מדע בדיוני ריאליסטיים, בעלי תפנית דרמטית ומפתיעה בעלילה.
כמו כן שאמלאן מופיע בתפקידי אורח קצרים במרבית סרטיו.
שאמלאן נולד בפודוצ'רי בהודו וגדל בפן ואלי, פנסילבניה שבארצות הברית - פרוור של העיר פילדלפיה לאחר שהוריו, רופאים במקצועם, היגרו לארצות הברית מהודו כאשר היה בן שישה שבועות.
שאמלאן למד באוניברסיטת ניו יורק בבית הספר טיש לאמנות - שם שינה את שמו האמצעי ל"נייט".
למעט סרטו הראשון, "מתפללים בכעס", אשר צולם בצ'נאי, צולמו שאר סרטיו בפנסילבניה.
הסרט עצמו לא זכה לפרסום רב.
הסרט השני שביים היה הדרמה הקומית "ער לחלוטין" (1998), שצולם ב-1995 אך נדחה למשך שלוש שנים לפני שיצא לאור.
למרות זאת כשל בקופות ובביקורות.
הפריצה של שאמלאן הגיעה כאשר כתב, ביים והפיק את סרט המתח "החוש השישי" (1999) שהפך לשובר קופות, זכה לשבחים רבים ואף קיבל מספר מועמדויות לפרסי אוסקר.
באותה שנה גם שימש כתסריטאי בסרט הילדים המצליח "סטיוארט ליטל".
לאחר מכן שאמלאן כתב, הפיק וביים את הסרטים "בלתי שביר" (2000) ו"סיינס" (2002) שזכו לביקורות בינוניות.
ב-2004 ביים את הסרט "הכפר" שבניגוד לסרטיו הקודמים, צבר פחות הצלחה ונכשל בקופות.
לאחר ש"הכפר" לא עמד בציפיותיו, שאמלאן החל לאמץ יותר את ז'אנר הפנטזיה, אך ספג ביקורות קשות אף יותר על סרטו הבא "נערה במים" (2006).
לאחר מכן ניסה לשחזר את הצלחתו עם סרט המתח "ביום שזה יקרה" (2008) שכשל וזכה לשפל בביקורות.
לאחר מכן שב לז'אנר הפנטזיה עם "איירבנדר: כשף האוויר האחרון" (2010), אשר ספג אף הוא ביקורות שליליות מאוד, למרות ההצלחה הכלכלית.
מספר חודשים לאחר "איירבנדר" הוא הפיק את סרט האימה "שטן", המבוסס על טרילוגיית "סיפורי לילה" שכתב.
הסרט אולם ספג ביקורת בינוניות, אם כי נחשב לשיפור גדול לעומת הסרטים האחרונים בהם היה מעורב שאמלאן.
ביוני 2013 יצא סרטו "העולם אחרי" - מדע בדיוני בכיכובם של ויל סמית' ובנו ג'יידן סמית' שזכה לביקורות שליליות.
בספטמבר 2015 יצא סרטו "הביקור", סרט אימה שצילם בסודיות בתקציב של 5 מיליון דולר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות והכנסות של מעל 98 מיליון דולר.
סרטו "ספליט" ("פיצול") הוקרן בבכורה בפסטיבל "Fantastic Fest" בספטמבר 2016, ויצא לאקרנים בינואר 2017.
מזרחי היא הוצאת ספרים ישראלית בבעלותו של מאיר מזרחי.
זוהי אחת משלוש הוצאות הספרים הפרטיות הפעילות הוותיקות ביותר בישראל.
הוציאה לאור יותר מ-3,000 כותרים.
מאיר מזרחי נולד בשנת 1930 לערך בכפר בטורקיה.
בגיל 11, בטרם סיים את לימודיו בבית הספר העממי, נשלח לעבוד אצל דודו מוכר הבגדים בעיר איסטנבול.
בחורף 1948, כשהיה בן 18, עלה לישראל בגפו ומיד גויס לצה"ל.
עוד במהלך שירותו הצבאי החל לסחור בספרים.
לאחר שחרורו היה רוכל ספרים בשוק לוינסקי.
הוא קנה מלאים של הוצאות ספרים שפשטו רגל, ולאחר מכן גם את זכויות התרגום של הוצאות אלה.
בשנת 1955 הפך למו"ל פרטי עצמאי.
מזרחי הבחין בצמא גדול בציבור לקרוא ספרים איכותיים בתרגום עברי שווה לכל נפש (וזאת בניגוד לתרגומים הארכאיים של הוצאות כגון שטיבל או אמנות).
הוא נעזר באריה חשביה ואליעזר כרמי על מנת לאתר ספרים ולרכוש את זכויות התרגום שלהם.
כך יצאו בהוצאתו ספרים ממיטב הספרות העולמית משל מארק טוויין, צ'ארלס דיקנס, אמיל זולא, אונורה דה בלזק, גי דה מופאסאן, אלכסנדר דיומא האב ועוד.
הספרים תורגמו על ידי מיטב הסופרים העבריים, כגון בנימין תמוז, אהרן אמיר, אוריאל אופק, אדיר כהן ועוד.
חלק מהמתרגמים נרשמו תחת שם עט, משום שראו בתרגום עבור מזרחי משום פחיתות כבוד.
מזרחי שאף תמיד להפיק רווחים כלכליים ממכירת ספרים, ובשל כך הדפיס גם ספרים כגון ספרי בלשים, מתח, מסתורין ורומן רומנטי.
הוא העדיף לתרגם ספרים שהופיעו ברשימות הרבי-מכר בעיתוני העולם.
חלק מהספרים יצאו תחת המותג "מועדון הספר הטוב", בעריכת אליעזר כרמי, בפורמט גדול ובכריכה קשה בניגוד ל"ספרות זולה" בעולם.
הסדרה הוזמנה על ידי אברהם הר-גיל, משווק עצמאי שפיתח שיטות שיווק מתקדמות גם עבור ספרי ההוצאה הישנים והחדשים והצליח לחדור לקהלים חדשים בהצלחה גדולה.
רעיונו של הר-גיל היה ליצור ערבוב אטרקטיבי של ספרים חדשים עם הישנים שמכירתם ירדה והם בעלי סגנון דומה, ולבדלם בעזרת שם סדרה, עיצוב מחודש וקופסת אריזה נפרדת.
הסדרות שווקו על ידו לבתי ספר, ארגוני עובדים ולמפעלים בכל הארץ.
מזרחי הקפיד שלא תהיה בספרים מידה מופרזת של מיניות ופורנוגרפיה; ספרים מסוג זה העביר לאורי שלגי מ"רמדור".
עם הספרים הפופולריים בהוצאה ניתן למנות את ספרי אגתה כריסטי, אליסטר מקלין, ג'יימס הדלי צ'ייס, הרולד רובינס ובמיוחד דיימון ראניון, שעבורו התקין המתרגם אליעזר כרמי מילון ייחודי.
עקב עיסוק זה בספרות מתח ובספרות בלשים נמנע ממזרחי במשך שנים רבות להתקבל להתאחדות המו"לים בישראל.
ב"מועדון" יצאו גם ספרים לא מעטים שנחשבים ל"ספרות יפה", כספרים משל הסופר הגרמני אריך מריה רמרק ושל כלת פרס נובל פרל בק, והספר הקלאסי "חלף עם הרוח" מאת מרגרט מיטשל.
כבר מימיה הראשונים של ההוצאה הופקד ידידו של מזרחי, הצייר מ' אריה (אריה מוסקוביץ'), על ציור עטיפות הספרים ועל העריכה הגרפית של רוב ספרי ההוצאה.
על אף שציוריו של מוסקוביץ' היו צנועים יחסית לספרות זולה בעולם (המאופיינת בין השאר בציורי עטיפה אירוטיים), בקהל הישראלי, שלא היה מורגל בעטיפות ספרים מצוירות, התקבלו העטיפות כ"פרוצות" ו"לא מוסריות", או כ"צעקניות וזולות" ו"וולגריות".
מ' אריה היה במשך שנים רבות מאייר הבית של ההוצאה והעורך הגרפי שלה, הוא עיצב גם את סדרת מועדון הספר הטוב עבור אברהם הר-גיל והשפיע רבות על עיצוב ספרי הסוגה בארץ ועל הקומיקס בישראל.
שיתוף הפעולה עם שרגא גפני
אחד הסופרים המקוריים היחידים של ההוצאה, והמזוהה עמה ביותר, היה שרגא גפני.
הוא הוציא בהוצאה מאות כותרים, רובם לנוער, תחת שמו ותחת שמות עט רבים: הוא און שריג, מחבר סדרת דנידין הרואה ואינו נראה הפופולרית; הוא גם אבנר כרמלי, מחבר הסדרות "הספורטאים הצעירים", "הבלשים הצעירים", "הימאים" ועוד.
תחת שמו פרסם גפני את סדרת "עולם התנ"ך לילד" וערך את "אנציקלופדיית מדע לנוער".
בנוסף, תרגם גפני עבור ההוצאה מספרי איניד בלייטון ומארק טוויין.
בין השנים 1971–1976 הוציא מזרחי את מגזיני הילדים "פּוֹפַּי" ("פופאי") ו"חבריא" בעריכת יוסי גמזו.
רוב החוברת הוקדש לעלילות קומיקס של פופאי המלח (שהפך לדמות ישראלית עם מאפיינים שונים מאלו של הדמות הבינלאומית).
בנוסף יצאו חוברות קומיקס אחרות על עלילות "טקס איש המערב הפרוע", טרזן, דמות בשם "זאגור" ועוד.
מאז ראשיתה הייתה ההוצאה נתונה בביקורת קשה מצד הממסד הספרותי בישראל.
לגבי הספרות היפה שראתה אור בהוצאה, נטען שתרגומיה אינם מדויקים, שהעריכה שלהם אינה קפדנית ושלשונם דלה.
מעבר לכך, ההוצאה פגעה בחלוקה הברורה בין הוצאה "מכובדת" לספרות יפה והוצאת "ספרות זולה" ובכך טשטשה את ההבחנה בין הסוגות השונות של הספרים ובלבלה את הקהל.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 הצטרפו להתנגדות הכללית של הקהל הרחב בנוגע ל"עטיפות זולות ופרוצות" ו"תכנים עלילתיים ירודים ולא מוסריים" גם קולותיהם של מתרגמי ההוצאה עצמם כאוריאל אופק ואדיר כהן, שביקרו את התכנים המקוריים ובמיוחד את סדרותיו של שרגא גפני.
אוריאל אופק טען שהסדרות של שרגא גפני נגועות בגזענות ומרעילות את נפש הנוער, ואף קרא להורדתן ממדפי חנויות הספרים והספריות הציבוריות.
אופק ביקר גם את בחירתה של המתרגמת ענבה קנטור לעברת את שמותיהם של הנזל וגרטל לעמי ותמי, בתרגום שלה משנת 1966 (או 1963) שיצא בהוצאת מ.
לטענתו היה זה "גיור מיותר".
אדיר כהן פרסם ספר בשם "פנים מכוערות במראה" על הסטראוטיפים של הערבים בספרות העברית, ובו הזהיר מפני ספריהם של שרגא גפני ויגאל מוסינזון ("חסמבה", שיצאה בהוצאת רמדור) כאחראים עיקריים לסטראוטיפים גזעניים.
בראשית שנות ה-80 הגיעו רווחי ההוצאה לשיא ומזרחי אף החל בהקמת בית מידות ביישוב הפאר סביון.
אולם בה בעת נפטר מפיץ ההוצאה, א' גד, דבר שגרם לקשיים רבים בהפצה שנוהלה באופן ריכוזי ביותר, והטלוויזיה הצבעונית הפכה למוקד משיכה בתרבות ובבידור, ושינתה את הרגלי צריכת ספרי הבידור על ידי הקהל המבוגר ובעיקר על ידי הנוער.
מכירות הספרים והחוברות צנחו, וההשקעה הרבה בבניית הבית בסביון סיבכה את מזרחי בהוצאות כספיות ובחובות עד שנאלץ למכור את הבית.
בינה אופק תולה את המשבר בחוסר יכולתו של מזרחי להתמודד עם השינויים המפליגים הן בהרגלי הצריכה והן בתוכני הספרים מסוגת הספרות הזולה, שהפכו יותר ויותר מיניים, כולל רמזים להומוסקסואליות, שלא הייתה מקובלת עליו כלל.
חוקרי ספרות ילדים (ובהם אף מבקר לשעבר כאדיר כהן) מודים כי להוצאת מ.
מזרחי היה תפקיד מרכזי בהחדרת אהבת קריאה לנוער ובתרגומי מופת של ספרות העולם (למשל, גילי בר-הלל, טוענת שתרגומו של אוריאל אופק ל"קוסם מארץ עוץ" שיצא במ.
מזרחי הוא הטוב מסוגו בעברית).
רבים מאנשי התרבות המרכזיים בארץ (בהם אמנון דנקנר ודוד טרטקובר) הודו שקראו את ספרי ההוצאה ושאלו השפיעו עליהם או היוו להם מקור השראה ופתח לתרבות העולם.
גל של תפיסה נוסטלגית החזיר את ספרי דנידין וספרים אחרים של ההוצאה למדפי החנויות, והעיצובים הגרפיים שלה נכנסו כאלמנטים קישוטיים ביצירות כגון סיפוריו של אתגר קרת ופריטי עיצוב בפאבים ומועדונים שונים, המתייחסים אליה כמוצר תקופתי.
הדיון בספרי ההוצאה ותוכניהם חי בקרב אנשי חינוך.
מוריס קליפורד טאונסנד היה פוליטיקאי אמריקאי מאינדיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אינדיאנה ה-35 בשנים 1937–1941. בתקופת כהונתו הוא הוביל את מאמצי הסיוע במהלך השיטפון בנהר אוהיו ב-1937 ואחריו.
מוריס קליפורד טאונסנד, שבפי ידידו ומשפחתו נקרא קליפורד, נולד בחווה במחוז בלאקפורד, אינדיאנה כבנם של דייוויד ולידיה גלנסי טאונסנד.
הייתה לו אחות אחת, מירטל, והשניים גדלו בחווה.
הוא היה בן נינו של אבר טאונסנד (1822-1760), שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית כמתנדב במיליציה של ניו יורק.
לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1901 הוא עבד כעגלון בשדות הנפט במהלך הבום של הגז הטבעי באינדיאנה, ובהמשך כפועל בבית חרושת.
לאחר מכן הוא החל ללמוד בקולג' מריון שבמחוז גרנט.
לאחר שעבד כמורה במשך שש שנים כדי לממן את לימודיו, הוא סיים ב-1907. לאחר מכן הוא לימד בבתי ספר ציבוריים ושימש כמנהל בית ספר בכמה מחוזות בשנים 1909–1919.
טאונסנד נכנס לפוליטיקה כאשר ב-1923 הוא נבחר לבית הנבחרים של אינדיאנה.
תקופת כהונתו היחידה התמקדה בעיקר בביצוע רפורמות בחוקי המס, סוגיה שהוא המשיך לעסוק בה גם במהלך תקופת כהונתו כמושל.
ב-1928 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא שב אז לעיסוקו בחינוך, שימש שוב כמנהל בית ספר וכחבר בוועד המנהל של אגודת המורים של אינדיאנה ב-1929. ניסיונו של טאונסנד בחינוך הוביל את המושל פול מקנאט לשקול את מועמדותו לתפקיד סגן מושל המדינה, והוא סייע לו להיבחר כמועד המפלגה הדמוקרטית בוועידת המפלגה של 1932.
טאונסנד נבחר כסגן מושל אינדיאנה וכיהן בתפקיד בשנים 1933–1937. תפקיד סגן המושל עבר שינויים דרמטיים במהלך תקופת כהונתו בתפקיד.
קודם לכן, המחזיק בתפקיד קיבל משכורת סמלית בלבד, עבודתו התנהלה רק במהלך מושבי בית המחוקקים, שהסתכמו בשישים יום בכל שנתיים.
לאחר העברת חוק הארגון מחדש של הרשות המבצעת של אינדיאנה ב-1932 הוענקו לסגן המושל סמכויות משמעותיות הרבה יותר, זאת כאשר המחזיק בתפקיד היה לראש מחלקת החקלאות של המדינה וניתנו לו תפקידי ממשל נוספים.
במסגרת התפקיד ניתנה לו שליטה על תפקידים רבים שאליהם מונו אנשים במסגרת הפטרונות הפוליטית.
שמו של טאונסנד הוגש ב-1936 לוועידת המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה כמועמד המפלגה למשרת מושל אינדיאנה על ידי אימו.
עם זאת, תהליך בחירתו כמועמד המפלגה היה קרב קשוח.
המפלגה הייתה מפולגת בין שלוש סיעות חזקות, כשהמושל מקנאט תמך בטאונסנד, הסנאטור רב העוצמה שרמן מינטון תמך בפליס גרינלי, ויושב ראש המפלגה במדינה תמך בקירק מקינלי.
המאבק בוועידת המפלגה היה קשה ומר, וקרבות אגרופים פרצו לפני סבב ההצבעה הסופי.
בסופו של דבר שליטתו של מקנאט על מנגנון המפלגה הכריע את הכף לטובת מועמדותו של טאונסנד.
מקנאט, שהיה מושל פופולרי, לקח חלק חשוב במסע הבחירות של טאונסנד בבחירות הכלליות.
הרפובליקנים השיגו הישגים באספה הכללית המדינתית, אך הדמוקרטים שמרו על הרוב שלהם וטאונסנד ניצח בבחירות לאחר שגבר על מועמד הרפובליקנים ריימונד ספרינגר בהפרש של כ-180,000 קולות.
ב-11 בינואר 1937 הושבע טאונסנד כמושל אינדיאנה ה-35. זמן קצר לאחר מכן הוכתה המדינה באסון השיטפון הגדול של 1937 .
תוך שבוע, נחרבו כל היישובים שעל גדות נהר אוהיו ומאות אלפים נותרו ללא קורת גג.
בשלבים הראשונים של האסון, תיאם טאוסנד את מאמצי הפינוי, תיעל את כל הרכבות הפנויות להעביר את האנשים למקום מבטחים כאשר מימי השיטפונות גאו.
אלפי עובדי רווחה ואנשי המשמר הלאומי נקראו כדי לסייע במלאכת הבניה מחדש.
אסון זה נותר השני בחומרתו שהכה אי פעם את המדינה.
אינדיאנה הייתה המדינה היחידה שהושפעה מהשיטפון, ולא דווח על מקרי טביעה.
הארי הופקינס ממנהל הסיוע הלאומי אמר, "אף מדינה לא נוהלה טוב יותר במהלך השיטפון כמו אינדיאנה".
לפני שהושלמו פעולות הסיוע, פרצה שביתה גדולה במפעלי חברת ג'נרל מוטורס ברחבי המדינה.
מעשי אלימות פרצו בעיר אנדרסון והמשמר הלאומי נשלח על ידי טאונסנד להשיב את הסדר על כנו ולהגן על המפעל.
השביתה הניעה את טאונסנד לבקש את הקמתה של חטיבת העבודה המדינתית שתדאג לגישור במקרים של שביתות איגודי העובדים.
באותה שנה פתחו עובדי הפלדה בשביתה בגרי, וחטיבת העבודה מנעה בהצלחה את הפיכתה לאלימה.
כאשר התקרבה תקופת כהונתו של טאונסנד כמושל לסיומה, ניסה יושב הראש לשעבר של המפלגה במדינה, פרדריק ואן נויס, שנבחר שוב כסנאטור, לקחת את השליטה על המפלגה מידי סיעת מקנאט-טאונסנד.
המאבק התנהל בעיקר על השאלה מי ישלוט על משרות הפטרונות הפוליטיים הפדרליים.
הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט התערב לאחר שוואן נויס התנגד לתוכניתו להגדיל את מספר שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית, ועשה שימוש בהשפעתו לגרום לתבוסתו של ואן נויס בניסיונו להיבחר לכהונה נוספת.
בתחילה הסכים טאונסנד לתמוך בתוכניתו של רוזוולט, אך לאחר שמקנאט החליט שצעד זה יזיק למפלגה במדינה, שינה טאונסנד את דעתו, לצערו הרב של רוזוולט.
בבחירות אמצע הכהונה השיגו הרפובליקנים את השליטה בבית הנבחרים של אינדיאנה לאחר שזכו ברוב של 51 מושבים מול 49. הרפובליקנים בלמו את הצעתו של טאונסנד לתוכניות רווחה חדשות וניסו להפוך על פניהם רבים מהתוכניות של קודמו בתפקיד.
הסנאט המדינתי חסם את העברת החוקים, ומושב האספה הכללית הסתיים במבוי סתום.
רק כמה צעדי חקיקה עברו: מבחני נהיגה לקבלת רישיון הונהגו בחוק, אושרו גמלאות ללוחמי האש של המדינה, אושרה אספקתם של ספרי לימוד בחינם בבתי הספר הציבוריים, והאוטובוסים לתלמידים נצבעו בצהוב למען הבטיחות, צעד שהפך לנוהג ברחבי ארצות הברית.
לאחר תום כהונתו כמושל הדיר טאונסנד את עצמו מהפוליטיקה הפנימית של המפלגה במדינה ולא היה מעורב בבחירת יורשו.
במהלך מלחמת העולם השנייה עשה טאונסנד שימוש בניסיונו בשירות הממשלתי, ניהל את משרד ענייני החקלאות של המלחמה, את המנהל לשימור ותיאום החקלאות, ואת מנהל ייצור המזון.
ב-1943 הוא התפטר מהשירות הפדרלי ושב לאינדיאנה כדי לנהל את חוותיו במחוזות בלאקפורד וגרנט.
ב-1946 היה טאונסנד מועמד להיבחר לסנאט של ארצות הברית, אך נוצח על ידי ויליאם א.
מוריס קליפורד טאונסנד נפטר בהרטפורד סיטי שבאינדיאנה ב-11 בנובמבר 1954 כתוצאה מהתקף לב.
מתואל קרוננדי סטלין (בטמילית: முத்துவேல் கருணாநிதி ஸ்டாலின் ; נולד ב-1 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי טמילי המכהן כראש השרים של טאמיל נאדו מטעם דראווידה מונטרה קזגאם.
מתואל קרוננדי סטלין נולד ב-1 במרץ 1953 במדראס שבמדינת מדראס (היום צ'נאי, טאמיל נאדו) כבנו השלישי של מ.
קרוננדי, לימים ראש השרים של טאמיל נאדו ונשיא מפלגת דראווידה מונטרה קזגאם.
הוא נקרא על שם יוסיף סטלין, שנפטר ארבעה ימים לאחר לידתו.
סטלין קיבל תואר ראשון במדעי המדינה במכללה בצ'נאי.
סטלין הצטרף לפעילות פוליטית במפלגתו של אביו בגיל ארבע עשרה, והיה ממקימי ארגון הנוער של המפלגה ב-1967. הוא השתתף בקמפיין של דודו עבור מושב בלוק סבהה בבחירות ב-1967.
סטלין נעצר במהלך מצב החירום בהודו ב-1976, לאחר שממשלת דראווידה מונטרה קזגאם בטאמיל נאדו פוזרה בטענות לשחיותות.
הוא שהה במעצר במשך כשנה.
ב-1984 התמודד לראשונה על מושב ב, והובס בידי מועמד מאנה דראווידה מונטרה קזגאם הכלל הודית.
ב-1988 השתתף סטלין בשני סרטים ובשתי סדרות טלוויזיה.
ב-1989 התמודד בשנית מאותו מחוז בחירה וזכה.
הוא איבד את המושב בבחירות ב-1991, ושב וזכה בו ב-1996.
סטלין נבחר לראשות עיריית צ'נאי ב-1996, וכיהן כראש העיר ה-37. הוא נבחר בשנית לתפקיד באוקטובר 2001. האספה המחוקקת של טאמיל נאדו, שנשלטה על ידי אנה דראווידה מונטרה קזגאם הכלל הודית, העבירה חוק המגביל את הכהונה הכפולה וקבע כי לא יתאפשר לכהן בו זמנית כחבר באספה וכראש עיר.
בית המשפט הגבוה של מדראס ביטל את תחולת החוק למפרע, אך קבע כי חוק האוסר על כהונה רציפה של ראשי העירייה מבטל את בחירתו.
ב-2006 מונה לשר בממשלת אביו, וב-2008 היה לאוצר המפלגה.
ב-2009 מונה סטלין לסגן ראש השרים של טאמיל נאדו, תפקיד בו החזיק עד לתבוסת המפלגה בבחירות בטאמיל נאדו ב-2011.
לאחר תבוסת מפלגת דראווידה מונטרה קזגאם בבחירות ללוק סבהה ב-2014, בהם לא זכתה המפלגה במושב אחד בבית, הציע סטלין להתפטר מתפקידיו במפלגה, אך חזר בו לאחר מכן.
ב-2016, לאחר שהמפלגה הובסה בבחירות אך הצליחה לזכות בנתח מספק באספה, מונה ליו"ר האופוזיציה.
ב-2017 מונה סטלין למזכיר בפועל של המפלגה, עקב מחלתו של אביו, ולאחר מות אביו באוגוסט 2018, מונה לנשיא דראווידה מונטרה קזגאם.
בבחירות ל ב-2021 ניצחה דראווידה מונטרה קזגאם, וסטלין מונה לראש השרים השמיני של המדינה.
מ.א.ש היא סדרת טלוויזיה אמריקנית המבוססת על סרט קולנוע באותו שם.
כמו הסרט, גם סדרת הטלוויזיה השתמשה באלמנטים קומיים כדי להפיץ את המסר האנטי-מלחמתי שלה.
המסר הועבר בעיקר דרך התנהגותם (והערותיהם הציניות) של צמד המנתחים שעמד במרכז הסדרה.
הגם שהשחקנים מוקמו בקוריאה, מקובל להאמין שהסדרה עסקה, למעשה, במלחמת וייטנאם, שעדיין התנהלה כשהסדרה עלתה לאוויר; מפיקי הסדרה טוענים שהיא עוסקת במלחמה באופן כללי.
עם השנים, זנחה הסדרה יותר ויותר מאפיינים קומיים, למען מעורבות פוליטית גבוהה יותר; נהוג לייחס את השינוי הזה להרחבת מעורבותו של אלן אלדה, כוכב הסדרה, בהפקה.
צוות השחקנים ביקש לסיים את הפקת הסדרה בתום העונה העשירית שלה, אך CBS ו"פוקס המאה העשרים" שכנעו אותו לצלם עונה נוספת, מקוצרת, כדי ליצור סיום הולם.
בפרק הסיום של מ*א*ש, "Goodbye, Farewell and Amen", צפו 106 מיליון איש (שבעים ושבעה אחוזי צפייה).
היה זה שיא צפייה בתולדות הטלוויזיה האמריקנית, שנשבר רק ב-2010 עם שידור משחק הסופרבול XLIV.
הפתיח של הסדרה היה גרסה אינסטרומנטלית לשיר "Suicide Is Painless" (שנכלל בסרט, עם המלים שכתב מייק אלטמן).
"הוקאיי" פירס (גולם על ידי אלן אלדה) - הוקאיי פירס הוא הדמות היחידה שהופיעה בכל פרקי הסדרה, לא מעט בזכות הפרק "הוקאיי", שהיה, למעשה, מונולוג ארוך שלה.
פירס - המכונה "הוקאיי" על־שם דמות מתוך המוהיקני האחרון - היה הדמות המרכזית בסדרה וכן הרופא הראשי במחנה.
"טראפר" מקנטייר (גולם על ידי ויין רוג'רס) - ידידו הטוב ביותר של הוקאיי.
בעוד בספר המקורי היה טראפר הרוח החיה מאחורי המתיחות והתעלולים שבוצעו במחנה, בסדרה סופח תפקיד זה לדמותו של הוקאיי פירס, כיוון שאלדה היה השחקן הידוע יותר.
רוג'רס עזב את הסדרה בתום העונה השלישית, לאחר שהתלונן כי "זהותו נגנבה".
הנרי בלייק (גולם על ידי מקלין סטיבנסון) - מפקדו הלא־יוצלח של המחנה.
המטוס שבו אמור היה לשוב לארצות־הברית הופל, וכל נוסעיו נספו; בלייק היה הדמות הראשית הראשונה שנהרגה בסדרת טלוויזיה אמריקנית.
גם הוא עזב את הסדרה בתום העונה השלישית.
פרנק ברנס (גולם על ידי לארי לינוויל) - ממלא־מקומו של מפקד המחנה, ולא בוחל באמצעים - כולל "לכלוך" והלשנה על כל אחד מיושבי המחנה - כדי לזכות בעצמו במשרת המפקד.
רופא בינוני, טיפש וחסר אמפתיה.
פטריוט, אולי יתר על המידה, וכן פחדן.
לינוויל עצמו היה שונה מאוד מהדמות שאותה גילם, ועזב את הסדרה בסוף העונה השישית מחשש להידבק בתדמית הרעה של ברנס.
בעונות הראשונות ניהל רומן עם מרגרט הוליהאן.
מרגרט "הוט ליפס" (שפתיים חמות) הוליהאן (גולמה על ידי לורטה סוויט) - האחות הראשית במחנה.
בלונדינית מושכת, שבעברה מספר לא מבוטל של רומנים עם חיילים שונים.
בעונות הראשונות ניהלה רומן עם פרנק ברנס, עד שהתאהבה בגבר אחר ונישאה לו.
השתדלה להישאר נשית, גם בתנאי המלחמה.
בהמשך הסדרה היא מגיעה להחלטה המקשה עליה - להיפרד מבעלה הבוגדני.
חיבתה לסדר, ולחיי הצבא גרמו לה להראות חסרת רגשות.
אך למעשה היא תמיד הייתה בעלת חוש אמפתיה מפותח, ותמיד שמה לעצמה מטרה לעזור לחולים המגיעים למחנה.
"ראדאר" או'ריילי (גולם על ידי גארי ברגהוף) - יד־ימינו של מפקד המחנה, וחלומו של כל מפקד באופן כללי: בעל כישרון לנתח סיטואציות ולחזות התפתחויות עתידיות, שוגה לעיתים רחוקות מאוד, ולרוב מבצע את הפעולה הנכונה עוד לפני שקיבל פקודה.
ברגהוף היה השחקן היחיד בסדרה שהופיע גם בסרט באותו תפקיד שגילם בסרט.
היו מספר שחקנים שהופיעו בסרט בתפקידי משנה והופיעו אחר כך בתפקידי אורח בסדרה בתפקידים שונים.
כמה מאצבעות יד שמאל שלו היו קצרות מהרגיל; כיוון שאין זה סביר שאדם בעל נכות כזאת יגויס, הסתיר ברגהוף את כף ידו השמאלית, בין אם בשרוולו או כאשר אחז בדבר-מה.
מקסוול קלינגר (גולם על ידי ג'יימי פאר) - ניסה להוכיח את אי־שפיותו, לרוב על ידי לבישת בגדי נשים, כדי להשתחרר מהצבא ולשוב לארצות־הברית.
לקראת סיום הסדרה נישא לקוריאנית והחליט להישאר בקוריאה.
האב ג'ון פרנסיס פטריק מולקהי (גולם על ידי ויליאם כריסטופר) - לעיתים נאיבי, אך בוודאי לא עוור.
ניסה לחזק בקרב החיילים את האמונה בצדק ובסוף הטוב.
פוטר (גולם על ידי הארי מורגן) - החליף את הנרי בלייק החל בעונה הרביעית בתפקיד מפקד המחנה.
נאמן בכל לבו לרעייתו מילדרד, פוטר הנמרץ שימש כעין דמות אב למחנה כולו.
האניקאט (גולם על ידי מייק פארל) - כאיש משפחה למופת, לא נטל חלק ברדיפת השמלות של הוקאיי פירס, אך בהחלט שמח להשתתף בשאר מעלליו.
צ'ארלס אמרסון וינצ'סטר השלישי (גולם על ידי דייוויד אוגדן סטיירס) - מחליפו של ברנס, ואדם בלתי-נסבל במידה דומה.
וינצ'סטר, בוגר אוניברסיטת הרווארד, אהב להאזין למוזיקה קלאסית (ובעיקר למוצארט), והתלונן ללא הרף על "המחנה הוולגרי" שבו הוא נאלץ לעבוד.
ניסה לנצל כל הזדמנות כדי לזכות בהעברה לאתר אחר.
בניגוד לברנס, אותו החליף, צ'ארלס הוא רופא מצוין, אדם חכם, ובעל אמפתיה.
למרות היותו בלתי נסבל, הרופאים האחרים לומדים לכבד אותו, בזכות יכולתו הרפואית.
בודפשט (בהונגרית: MTK Budapest FC) הוא מועדון כדורגל הונגרי מעיר הבירה בודפשט, שנחשב לאחד ממועדוני הכדורגל החשובים והידועים במדינה.
כאחד מהמועדונים המעוטרים בהונגריה, מחזיק המועדון ב-23 אליפויות של הליגה ההונגרית וכן ב-12 גביעים הונגריים.
בשנת 1955, כ"וֶרֶש לוֹבּוֹגוֹ אס.אי." הקבוצה זכתה להיות הקבוצה ההונגרית הראשונה שמשחקת בגביע אירופה ובשנת 1964 סיימה הקבוצה כסגנית מחזיקת גביע המחזיקות אחרי הפסד בגמר לספורטינג ליסבון מפורטוגל.
הוקמה כ-"Magyar Testgyakorlók Köre" ("חוג המתעמלים ההונגרי") בשנת 1888. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1901, עם הקמת סבב הליגות של הונגריה, הצטרפה הקבוצה לליגות הללו ובעונת 1903 כבר שיחקה בליגה הבכירה.
הקבוצה הוכתרה בפעם הראשונה כאלופת הונגריה בשנת 1904. לפני הפיכת הכדורגל בהונגריה לכדורגל מקצועני הייתה מ.ט.ק.
הקבוצה המצליחה ביותר בכדורגל ההונגרי.
נשיא המועדון במשך 35 שנה (1940-1905) ואשר תרם רבות להצלחתה המסחררת היה איש העסקים, איש הספורט, הפטרון ההונגרי-יהודי אלפרד בריל שנרצח בשואה.
לפני מלחמת העולם השנייה הצליחה הקבוצה לזכות ב-15 תוארי אליפות ו-7 גביעים.
במהלך התקופה המקצוענית לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הישגיה אף על פי שזכתה בשתי אליפויות.
עקב העובדה שמספר לא קטן משחקני הקבוצה היו יהודים, ביניהם בלה גוטמן, גיולה מאנדי ויוזף (צ'יבי) בראון, רכשה הקבוצה לעצמה מוניטין של "קבוצה יהודית" וסבלה מאנטישמיות בשנות ה-30 וה-40.
בתחילת פברואר 1947 שיחקה הקבוצה בארץ ישראל ועוררה הדים בכל רחבי היישוב העברי.
בין היתר שיחקה נגד הקבוצות תל אביב, הפועל חיפה והפועל רמת גן, כאשר שיתפה במדיה את הכדורגלן הישראלי, אלי פוקס.
בשנת 1949 הונגריה הפכה למדינה קומוניסטית והקבוצה נשלטה על ידי המשטרה החשאית ושם הקבוצה שונה תחילה ל"טקסטילס אס.אי.", אחר כך ל"באשטיה אס.אי." ואז ל"ורש לובוגו אס.אי." שמשמעו "הדגל האדום", אחד מסמלי הקומוניזם, ולאחר מכן הוחזר השם ל"MTK".
למרות המצב הקשה במדינה נוכח הקומוניזם הקבוצה זכתה לשגשוג רב בשנות ה-50 כאשר הקבוצה אומנה על ידי מארטון בוקובי ושיחקו בה הכוכבים ההונגרים פטר פאלוטאש, נאנדור הידגקוטי (שעל שמו נקרא אצטדיון של הקבוצה כיום), מיהאי לאנטוש ויוז'ף זקאריאש.
הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות, גביע הונגרי אחד ובגביע מיטרופה.
בשנת 1955, כ"ורש לובוגו אס.אי.", הקבוצה עשתה היסטוריה בהיותה הקבוצה ההונגרית הראשונה ששיחקה במפעל אירופי כלשהו, (גביע אירופה).
אז שיחקה הקבוצה ב-7 בספטמבר 1955, מול קבוצת אנדרלכט מבלגיה בבודפשט.
במשחק זה הבקיע כוכב הקבוצה פטר פאלוטאש שלושער בניצחון 3–6 על אנדרלכט ובכך הפך לשחקן הראשון באירופה שמבקיע שלושער בגביע אירופי כלשהו.
בשנות ה-60 הקבוצה לא זכתה באף תואר ליגה ובגביע ההונגרי זכתה פעם אחת, בשנת 1968.
השנה הראשונה בה שיחקה הקבוצה במפעל אירופי כלשהו הייתה בעונת 1955/1956, אז שיחקה הקבוצה בגביע אירופה ועברה את אנדרלכט מבלגיה אך הפסידה ברבע הגמר לסטאד ריימס מצרפת.
הקבוצה חזרה לגביע אירופה בעונת 1958/1959 אז עברה את פולוניה ביטום מפולין אך הפסידה ליאנג בויז משווייץ.
הקבוצה שיחקה גם בגביע ערי הירידים בעונת 1961/1962, אז עברה את קבוצת שטרסבורג מצרפת, לייפציג מגרמניה ונובי סאד מסרביה אך הפסידה בחצי הגמר לקבוצת ולנסיה מספרד.
מגדבורג מגרמניה והפסידה לה בסיבוב הראשון.
הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות בעונת 1976/1977, אז עברה את קבוצות ספרטה פראג מצ'כוסלובקיה ודינמו טביליסי מברית המועצות עד שהפסידה ברבע הגמר להמבורג מגרמניה.
שתי עונות מאוחר יותר, בעונת 1978/1979, שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, כאשר היא מפסידה בסיבוב הראשון לפוליטכניקה טימישוארה מרומניה.
הקבוצה חזרה לגביע אירופה בעונת 1987/1988, אז היא הפסידה לסטיאווה בוקרשט מרומניה בסיבוב הראשון.
הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונת 1989/1990 אז הפסידה בסיבוב הראשון לדינמו קייב מברית המועצות.
עונה לאחר מכן, עונת 1990/1991, הקבוצה המשיכה לנסות את מזלה בגביע אופ"א, אז הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון ללוצרן משווייץ.
בעונת 1993/1994 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז פגשה בסיבוב הראשון בקבוצת קיי.
רייקיאוויק מאיסלנד אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מכלן מבלגיה.
את עונת 1978/1979 התחילה הקבוצה בליגת האלופות, אז עברה בשלב המוקדם הראשון את קבוצת פיוניק ירוואן מארמניה ובסיבוב המוקדם השני הפסידה לקבוצת רוזנבורג מנורווגיה ולכן הגיעה ישירות לסיבוב הראשון של גביע אופ"א.
באותה מסגרת היא עברה בסיבוב הראשון את אלניה וולדיקווקז מרוסיה אך הפסידה בסיבוב השני לקרואטיה זאגרב מקרואטיה.
הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות בפעם האחרונה בעונת 1998/1999, אז ניצחה בשלב המוקדם את GI גוטה מאיי פארו אך הפסידה בסיבוב הראשון לריד מאוסטריה.
את עונת 1999/2000 פתחה הקבוצה בליגת האלופות, אז עברה בסיבוב השני המוקדם את קבוצת איי.
מאיסלנד אך הפסידה בסיבוב השני המוקדם לקרואטיה זאגרב ולכן עברה לשחק בסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה כאשר היא מנצחת בסיבוב הראשון את פנרבחצ'ה מטורקיה ובסיבוב השני הפסידה לא.א.ק.
הקבוצה חזרה לגביע אופ"א בעונת 2000/2001, אז גברה הקבוצה בשלב המוקדם על יוקריט הלסינקי מפינלנד ובסיבוב הראשון עברה את צסק"א סופיה אך בסיבוב השני הפסידה לנאנט מצרפת.
העונה האחרונה, נכון להיום, בה שיחקה MTK הונגריה באירופה הייתה בעונת 2003/2004, אז שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות ולאחר שגברה הקבוצה בסיבוב השני המוקדם על ה.י.ק.
הלסינקי מפינלנד פגשה הקבוצה בסיבוב השלישי המוקדם בקבוצת סלטיק מסקוטלנד ולאחר שהפסידה לה עברה לשחק הקבוצה בגביע אופ"א באותה עונה כאשר בסיבוב הראשון פוגשת הקבוצה בדינמו זאגרב מקרואטיה והפסידה לה והודחה מהמפעל.
מועדון כדוריד פתח תקווה היא קבוצת כדוריד נשים ישראלית מהעיר פתח תקווה, המתמודדת בליגת אתנה.
הקבוצה היא איחוד של שתי קבוצות בעבר: הפועל פתח תקווה ומכבי פתח תקווה.
בשנת 2020 התפרצה מגפת הקורונה העולמית שעצרה את הליגה ועקב קשיים כלכליים איחדו הקבוצות את משאביהם על מנת להיות קבוצה דומיננטית בליגה הראשונה לנשים.
קבוצת מכבי פתח תקווה בכדוריד נשים נוסדה ב-1981.
קבוצת הפועל פתח תקווה בכדוריד נשים נוסדה בשנת 1979 על ידי קבוצת נערות מחוג הכדוריד של עיריית פתח תקווה ונרשמה לליגה הארצית (הליגה השנייה).
בעונה הראשונה אימן את הקבוצה דוד פרטוש וניהל אותה מוטי גולן.
הקבוצה נחשבה לקבוצת צמרת בליגה.
והחזיקה במספר גדול של תארים (10 אליפויות ו-9 גביעים, מתוכם 7 עונות של דאבל).
ב-2020 התאחדו שתי קבוצות הנשים של המועדונים על מנת לשלב כוח ומשאבים בבניית קבוצה איכותית בליגה הראשונה.
הקבוצה המאוחדת משחקת בליגה הראשונה לנשים - ליגת אתנה.
משחקי הבית של הקבוצה נערכים באולם העירוני בפתח תקווה.
אליפויות הליגה הראשונה לנשים (10):
גביע המדינה בכדוריד לנשים (9):
מאש הוא סרט קומדיית מלחמה אמריקאי שיצא בשנת 1970, בבימויו של רוברט אלטמן, שהיה מועמד לפרסי גלובוס הזהב והאוסקר על בימוי הסרט.
התסריט נכתב על ידי רינג לרדנר הבן, שזכה עבורו בפרס אוסקר.
בסרט מככבים דונלד סתרלנד, אליוט גולד, טום סקריט וסאלי קלרמן.
הסרט מתרחש במהלך מלחמת קוריאה (1951–1953), ומתאר את קורותיה של יחידת צוות רפואי המוצב בבית חולים שדה, שנמצא קילומטרים ספורים מזירת הקרב.
בסרט כלולות הפניות ומסרים סמויים רבים המתייחסים דווקא למלחמת וייטנאם (1962–1975), שהתחוללה בזמן יצירת הסרט.
הסרט מתאר את החברה הצבאית אמריקאית בצורה קריקטורית ויש בה ביקורת נוקבת כלפי התנהלותו של צבא ארצות הברית בשטח הקוריאני.
התנהגות החיילים מאופיינת בחוסר ערכים ודרך ארץ.
שם הסרט, "M*A*S*H" הוא ראשי תיבות של Mobile Army Surgical Hospital (בית חולים כירורגי צבאי נייד).
בסרט מתואר הווי הצוות הרפואי שמטפל בפצועים בבית חולים שדה, כאשר הם נתונים לזרם בלתי-פוסק של פצועים שחלקם מתים על שולחן הניתוחים.
השיחות הקומיות והציניות של הרופאים המנתחים נערכות תוך כדי נתיחת הפצועים.
את המתח והלחצים של מצב ארעי זה הם פורקים במעשי שובבות, שמזכירים התנהגות של נערים מתבגרים ולא פעם הסרט אף מזכיר את סרטי הנוער בהתנהלותו.
אך עם זאת יש לסרט סגנון מחוספס ריאליסטי ובוטה, עם אלתורים קומיים רבים.
ההומור בסרט נוטה להיות גס ובוטה, הבדיחות מרושעות, ולפעמים ניתן אף לחוש בנגיעות קומדיית הסלפסטיק.
הסרט מאופיין גם בשימוש ייחודי בפסקול, בעיקר בעריכת הדיאלוגים.
מאש נחשב לאחד מהסרטים החשובים המסמלים את המהפך החברתי האנטי ממסדי שהתחולל באמריקה בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 בשל הצגתו הלגלגנית את ההתחסדות והצדקנות של אמריקה השמרנית וכן בשל הביקורתיות ביחס לנוכחות האמריקאית בשטחים שלא בשליטתה.
הסרט אף נאסר להקרנה במחנות הצבא האמריקנים בשל העובדה שהוא עודד פציפיזם.
גם בישראל הסרט נתקל תחילה בבעיות הקרנה מסיבות דומות - אך לבסוף הוא אושר להקרנה מסחרית.
עם זאת הסרט היווה השראה לסדרת טלוויזיה פופולרית שנקראה אף היא M.A.S.H.
מ.א.ש (סדרת טלוויזיה) שודרה בין 17 בספטמבר 1972 ו-28 בפברואר 1983, והיא שודרה ברשת פוקס ב-20 מדינות.
מאש נותר עד היום סרט סרקסטי הצוחק על טבעו של האדם, בעל אופי אנרכיסטי, הקורא לניהיליזם ומתריס נגד אטימות וביורוקרטיה, צביעות ופוריטניות.
אלטמן יצר קומדיה שחורה, בעלת ויזואליות ייחודית.
זהו קולנוע אנטי-ממסדי ואנטי הוליוודי בתפיסתו.
הבחירה להתעסק בנושאים שוליים כמו: משחק פוטבול, משחק גולף וההתערבות האם האחות בלונדינית אמיתית או לא - מקנות לסרט את הטון הקומי, הביקורתי והתלוש מהמציאות אותו ביקש אלטמן להעביר.
עריכת הסרט גם היא הולכת יד ביד עם סגנונו הייחודי של הסרט, היא מתאפיינת בעריכה קצבית המודגשת לרוב בצילומי תקריב משולבת שיחות גדושות.
הרבה פעמים שיחה אחת נכנסת לתוך השנייה ויוצרת בלבול בקרב הצופים, אלמנט המוסיף לתחושת הכאוס במחנה.
שחקנ/יתדמות דונלד סאת'רלנד "הוקאיי" פירס, רופא אליוט גולד "טראפר ג'ון" מקאינטייר, רופא טום סקריט "דיוק" פורסט, רופא סאלי קלרמן מרגרט הוליהאן, "שפתיים לוהטות", אחות ראשית רוברט דובאל "פרנק" ברנס, רופא רנה אוברז'ונואה כומר
מועדון כדורסל מכבי קריית גת (בשמה הרשמי: א.ס אשקלון/קריית גת) היא קבוצת כדורסל ישראלית מהערים קריית גת ואשקלון.
הישג השיא של הקבוצה הוא זכייה באליפות הליגה הלאומית בכדורסל בעונת 2014-2015.
בעבר התקיימה עצמאית כמכבי קריית גת במשך 15 שנה, התפרקה והוקמה מחדש בשנת 2024 לאחר שרכשה את זכויות הניהול של א.ס אשקלון.
קריית-גת, בגלגוליה השונים (הפועל קריית גת ולאחר מכן מכבי דרום/מכבי קריית גת), הייתה קיימת מאז שנות ה-70. ב־25 במרץ 1984 הבטיחה הקבוצה, אז הפועל עירוני קריית־גת, את העפלתה ההיסטורית לליגה הבכירה על חשבון השנייה, הפועל ירושלים, לאחר שהביסה 77:115 את הפועל נען, עם 45 נקודות של יהודה לוי.
עונה אחת לאחר מכן, קריית-גת סיימה עם מאזן 21:1 ונשרה שוב לליגת המשנה.
הניצחון ההיסטורי בליגה הבכירה הושג לעיני 800 צופים, במחזור התשיעי של העונה, 105:113 (אחרי 54:54 במחצית) על הפועל חיפה של ג'ונתן דלזל וחיים זלוטיקמן.
הזר המקומי, בוסטר, סיפק באותו משחק 42 נקודות ו־ 18 ריבאונדים.
הקמת מכבי קריית גת מחדש
קבוצת מכבי עירוני קריית גת הוקמה בשנת 2003 על ידי מיקי זוהר, לאחר שהקבוצה המקומית (שהייתה איחוד עם מכבי דרום תל אביב) התפרקה בשנת 2000. בסיום עונה אחת בלבד (2003/04) העפילה הקבוצה לליגה א'.
בסיום עונת 2005/06 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, אך כעבור שנתיים נשרה בחזרה לליגה א'.
בסיום עונת 2009/10 העפילה בחזרה לליגה הארצית.
באמצע עונת 2010/11 הוחתם המאמן רוני צוקרמן והקבוצה התמקמה בחלק העליון של הטבלה.
בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית, במקביל הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע האיגוד והפסידה לקבוצת מכבי עירוני רעננה בסיכום שני מפגשים.
בתחילת עונת 2012/13 אירחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במסגרת הסיבוב הראשון של גביע המדינה את קבוצת הפועל תל אביב והפסידה בתוצאה 96-89 לאחר הארכה.
בחודש ינואר באותה עונה, נקלעה הקבוצה למאבקי תחתית והמאמן רוני צוקרמן הוחלף במאמן עידן פלדה.
בסוף העונה ירדה לליגה הארצית.
וכעבור עונה אחת סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה הארצית ושבה לליגה הלאומית.
הקבוצה אירחה באולם הספורט "אלון", המכיל 500 מקומות ישיבה.
כמו כן, הפעיל המועדון מחלקת נוער ובה חמש קבוצות בליגות השונות.
ב-29 במאי 2015 עלתה הקבוצה לליגת העל בכדורסל לאחר ניצחון 2:3 בסדרת הגמר על אליצור קריית אתא.
בעונת 2016/2015 עם העלייה לליגה הראשונה מונה ליו"ר הקבוצה תומר יאמין ולמנכ"ל כפיר סויסה ואז עברה הקבוצה לארח את משחקי הבית שלה בהיכל הספורט העירוני באשקלון.
באותה עונה הצליחה קריית גת להישאר בליגה הראשונה.
בסיום עונת 2017/2016 נשרה לליגה הלאומית בכדורסל לאחר שנתיים בליגת העל בכדורסל.
ברם, בעונת 2018/2017 התמקמה בראשות הטבלה בליגה הלאומית ואף סיימה במקום הראשון והעפילה לרבע גמר פלייאוף הליגה.
ב-16 ביולי 2018, התפרקה הקבוצה באופן רשמי לאחר שלא נרשמה לליגה, עקב קשיים כלכליים ולאחר שלא הצליחה להעמיד תקציב מינימלי לעונת 2019/2018 ולא שילמה את חובות הקבוצה לשחקנים.
גלאט עוף למהדרין בע"מ נוסדה בשנת 1993 והיא עוסקת ביצור ושיווק מוצרי מזון בתחום הבשר והעוף, הדגים והירקות הקפואים.
החברה החלה את דרכה כמשחטת עופות אשר נועד לתת מענה לציבור החרדי שהלך וגדל באותה תקופה.
המשחטה נבנתה על פי הוראות הרב מאיר ברנדסדורפר, אשר היה אחראי על השחיטה בגוף הכשרות "העדה החרדית".
הרב ברנדסורפר, שהיה מחמיר גדול, תכנן את המשחטה באופן שיוכלו לקיים את חומרותיו בנוחות.
כך למשל סודר סרט נע שמסתובב לפני הבודקים, שיוכלו לבדוק ביישוב הדעת כל עוף, ולא כנהוג במשחטות אחרות שלכל בודק יש ארון בו מניחים את כל העופות המחכים לבדיקה.
כשנתיים לאחר מכן הקימה החברה בצמוד למשחטה, מפעל למוצרים בתחום עיבוד בשר, עוף והודו.
עם התפתחות המפעל תוך זמן קצר לאחר מכן, הקימה החברה בשנת 1997 מפעל לנקניקים ופסטרמות וחברת זוגלובק החלה להפיץ את המוצרים תחת המותג "כל טוב" ברחבי הארץ.
ב-2007 הקימה מ.ב גלאט משחטה על שטח של 10 דונם בצמוד למפעל היצור.
בשנת 2000 הקימה החברה מפעל חדש לעיבוד מוצרי דגים (געפילטע פיש) בשם "דג דלישס" שנה לאחר מכן רכשה את חברת "הדג המיוחד" ואיחדה אותה תחת אותה קורת גג.
בשנת 2010 התאחדה דג דלישס עם חברת אקסטרה פוד שהייתה מאוד דומיננטית בשוק הדגים המעוקרים והחברה שינתה את שמה ל"דג טעים".
כיום היא חולשת על רוב שוק הדגים המעובדים בארץ עם המותגים "קלאסי דג", "דג דלישס" ו"הדג המיוחד".
בנוסף החברה משווקת תחת המותג "גלאט פרוסט" ירקות קפואים מתוצרת סנפרוסט מקבוצת תנובה וירקות קפואים ביבוא מחו"ל.
עד לשנת 2008 לא הייתה תחרות ממשית לחברה במגזר החרדי אשר דורש את ההשגחה של העדה החרדית מפני שהבד"ץ נמנע בטענה שאין מספיק ביקוש למוצרי העוף והבשר מעבר למה שגלאט עוף מסוגל לייצר.
אבל בשנת 2008 עקב הביקוש ההולך וגובר הופעל לחץ רב מטעם ועד הכשרות שרצה לפתוח את השוק לתחרות כפי שיש במוצרי הבסיס האחרים שבהם אין הגבלה על חברות וכל מי שעומד בקריטריונים מקבל השגחה מטעמה אבל ועד השחיטה של הבד"ץ לא היה מעוניין מחשש שהדבר עלול לפגוע בשוחטים.
קריטריון נוסף שיש בוועד השחיטה אומר כאשר משחטה מעוניינת לקבל את ההשגחה של ועד השחיטה מטעם הבד"ץ, היא חייבת לייעד משחטה שתשמש בבלעדיות את הבד"ץ ולא תשמש השגחות אחרות ולכן אין משחטה שתעמוד בזה מלבד חברת גלאט עוף שמקיימת את התנאי הזה כבר שנים ארוכות.
בסופו של דבר לאחר מחלוקת ודיון בבית הדין של הבד"ץ, ועד השחיטה נכנעו ללחץ והם החלו לתת את ההשגחה גם לחברת הידורים מקבוצת נטו מלינדה.
בשנת 2011 הרב דוד שווימער מראשי ועד הכשרות ורב המשחטה של חברת מ.ב גלאט עוף, יצא נגד חברת הידורים וקרא לציבור שלא לרכוש את העופות שנשחטים במפעל בטענה שהם אינם כשרים.
הבד"ץ אילצו אותו שיחזור מדבריו וביקשו שישמש רב בשתי המשחטות אך הוא סירב ופוטר מתפקידו.
כיום מ.ב גלאט עוף מהדרין בע"מ היא חברה פרטית המפעילה משחטה, מפעל יצור למוצרי נקניק, מוצרי עוף ובשר מוכנים לאכילה, מעובדים, מפעל לדגים ומרכז הפצה באזור תעשייה עטרות מצפון לירושלים.
החברה מעסיקה כ-300 עובדים ולחברה מערך הפצה עצמאי.
החברה מיצרת ומשווקת את כל מוצריה תחת ההשגחה של הבד"ץ העדה החרדית.
מ.א.ש הוא זיכיון אמריקאי על סדרת רומנים, מספר סדרות טלוויזיה, סרט קולנוע אחד, מספר מחזות ויצירות נוספות, בבעלות פוקס המאה ה-20, המבוססים על הסמי-אוטוביוגרפיה של ריצ'רד הוקר.
הזיכיון מתאר קבוצה של דמויות בדיוניות ששירתו בבית החולים הצבאי 4077 - בית חולים-כירורגי צבאי נייד (בראשי תיבות: M*A*S*H), במהלך מלחמת קוריאה.
חלק מהאירועים בסדרות מבוססים באופן רופף על בית החולים ההיסטורי 8055. הדמות הראשית - ד"ר הוקאיי פירס - מגולמת על ידי דונלד סאת'רלנד (בסרט) ואלן אלדה (בטלוויזיה).
סדרות-בת מאוחרות יותר עוסקות בדמויות אחרות, אך עלילותיהן מתרחשות לאחר סיום המלחמה.
כמעט כל הגרסאות של הסדרה משתייכות לז'אנר הקומדיה השחורה או הדרמה הקומית; הדמויות הראשיות היו רופאים ואחיות, והעיסוק במקצוע הרפואה היה תמיד במרכז האירועים.
בפועל, הזיכיון הגיע לסוף דרכו עם סיומה של הסדרה "Trapper John, M.D.", ב-4 בספטמבר 1986. לסדרה יש קהילת מעריצים גדולה, ולפוקס הייתה הצלחה ניכרת בשיווק ביתי של הסרט והעונות של סדרות הטלוויזיה על גבי DVD.
בשנת 1968 כתב הסופר ריצ'רד הוקר את "MASH: A Novel About Three Army Doctors", רומן המבוסס על חוויותיו כמנתח ביחידת MASH 8055 בקוריאה הדרומית.
הוא פרסם מספר ספרים אחרים, המבוססים על אותה יחידה צבאית.
בין השנים 1968 ל-1977 פורסמו בסך הכול 15 ספרים אודות יחידה זו; חלקם נכתבו על ידי הוקר לבד, אך רובם נכתבו במשותף עם ויליאם א.
בשנת 1970 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מאש" - עיבוד קולנועי לסרט באורך מלא של הרומן המקורי.
את הסרט ביים רוברט אלטמן וכיכבו בו דונלד סאת'רלנד בתפקיד הוקאיי פירס ואליוט גולד בתפקיד טראפר ג'ון מקינטייר.
אף שעל המסך הופיע שמו של הסרט בלי סימני פיסוק, בכרזות לסרט שמו של הסרט הופיע כ-"מ.א.ש".
"מ*א*ש", ספין אוף של הרומן, נמשכה 11 עונות וכללה 256 פרקים, אשר שודרו במהלך 1972–1983 - תקופה הארוכה יותר מפי שלושה מאשר הזמן שנמשכה באמת מלחמת קוריאה, המתוארת בסדרה.
בסדרה כיכבו אלן אלדה בתפקיד הוקאיי פירס ווויין רוג'רס כטראפר ג'ון מקינטייר.
אחרי סיום העונה השלישית, רוג'רס עזב את התוכנית והוחלף על ידי מייק פארל שגילם את דמותו של בי.ג'יי.
שינוי נוסף בצוות השחקנים היה הצטרפותו של הארי מורגן בתפקיד קולונל שרמן ט.
פוטר, שחקן אופי ותיק, שהחליף את מקלין סטיבנסון באותה השנה.
סדרה זו היא הפופולרית ביותר והידועה של הזיכיון, והייתה מדורג במקום 25 ברשימת "50 סדרות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים" של TV Guide.
הפרק האחרון של הסדרה, ששודר בשנת 1983, היה המשדר הנצפה ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית, שיא שנשבר רק ב-2010 עם שידור משחק הסופרבול XLIV.
"טראפר ג'ון, MD" בהשתתפות דמותו של טראפר ג'ון מקינטייר, בגילומו של פרנל רוברטס, הוא ספין אוף שהאירועים המתוארים בו מתרחשים 28 שנה לאחר אלו המתוארים בסרט ובסדרת הטלוויזיה המקורית.
היה זה הספין-אוף הראשון בו נראית דמות מהסדרה המקורית בחייה האזרחיים, לאחר שפשטה מדים, בתקופה שלאחר המלחמה.
מבחינה משפטית, "טראפר ג'ון, MD" הוא ספין-אוף של סרט הקולנוע "מאש", ולא של סדרת הטלוויזיה, בשל בעיות רישוי.
פרק הפיילוט מציג בקצרה תצלום של רוג'רס ואלדה.
"AfterMASH" היה ממשיכתה של סדרת הטלוויזיה המקורית "מ*א*ש", בה כיכבו הארי מורגן, ג'יימי פר וויליאם כריסטופר, המגלמים את פוטר, קלינגר ומולקהי (בהתאמה) - אותן הדמויות שגילמו בסדרת הטלוויזיה המקורית, אך הפעם - בתקופה שלאחר המלחמה.
גארי בורגהוף (ולטר "רדאר" או'ריילי) ואדוארד וינטר (פלאג) הופיעו בסדרה בתפקידי אורח.
"ו*ל*ט*ר" היה פיילוט לסדרת טלוויזיה שמעולם לא הופקה, בו השתתף גארי בורגהוף, ששב לגלם את דמותו של ולטר "רדאר" או'ריילי.
הפיילוט שודר ברשת CBS כתוכנית "ספיישל" ב-17 ביולי 1984.
ב-1973, מחזה מאת טים קלי, המבוסס על הספר, תוכנית הטלוויזיה וסרט הקולנוע, יצא לאור בשתי גרסאות - קצרה (מערכה אחת) ומלאה.
המחזה משלב רבות מהדמויות, אבל משמיט היבטים רבים של הקומדיה השחורה שאפיינו את היצירות הקודמות שעליהן המחזה מבוסס.
המחזה מועלה, מעת לעת, על ידי תיאטראות קהילתיים וכהפקות של תלמידי מגמות תיאטרון בבתי-ספר תיכוניים.
ב-1984, פוקס פיתחה משחק וידאו של מ.א.ש, בו השחקנים היו יכולים לשלוט במסוק המפנה חיילים פצועים מחזית הקרב, וכן לשמש כרופאים-מנתחים, המבצעים ניתוחים כירורגיים בחיילים.
ב-1986–1987, צוות מסדרת מ.א.ש הופיע בפרסומות עבור מוצרי IBM שונים.
דמותמ.א.שסרט הקולנועסדרת הטלוויזיה ולטר "רדאר" או'רייליגארי בורגהוף קרייןשחקנים שונים טראפר ג'ון מקינטייראליוט גולדויין רוג'רס האב מולקהירנה אוברז'ונואהויליאם כריסטופר(ג'ורג' מורגן הופיע בפיילוט בלבד) גנרל המונדג.
ווד הוקאיי פירסדונלד סאת'רלנדאלן אלדה מרגרט הוליהאןסאלי קלרמןלורטה סוויט פרנק ברנזרוברט דובאללארי לינויל הנרי בלייקרוג'ר בואןמקלין סטיבנסון ספירצ'אקר ג'ונספרד ויליאמסוןטימותי בראון הו-ג'וןקים אטוודפטריק אדיארטה ג'ון בלאקקרל גוטליבג'ון אורצ'רד לוטננט דישג'ו אן פלוגקארן פיליפ ג'ינג'ר בייליסאדיסה קליבלנד מקסוול קלינגרג'יימי פר שרמן ט.
פוטרהארי מורגן סון-לי קלינגררוזלינד צ'או סם פלאגאדוארד וינטר קליט רוברטסבתפקיד עצמו רב"ט ג'ודסןטימותי בראון דיוק פורסטטום סקריט ולטר "פיינלס" קושיוסקוג'ון שוק וייד דאגלס ולמרדייוויד ארקין בי.ג'יי.
האניקאטמייק פארל צ'ארלס אמרסוןדייוויד אוגדן סטירס לות'ר ריזוג'יי.
ביילי סידני פרידמןאלן ארבוס דונלד פנובסקוטבסון קרול / מייק הנרי איגור סטרמינסקיג'ף מקסוול / פיטר ריג'נט זלמו זיילג'וני היימר
מ.ו.ת.ק - משלוח ותובלת קטנטנים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת לילדים, אשר נוצרה על ידי טרויס בראון והופקה על ידי .Titmouse, Inc.
הסדרה עוקבת אחר פינגווין בשם פיפ ופלמינגו בשם פרדי, אשר מעבירים ומטפלים בתינוקות בבסיס המדמה פעוטון (שבו הם גרים), לפני שליחת התינוקות אל ביתם החדש.
הסדרה שודרה לראשונה במקור בארצות הברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-14 ביוני 2019. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ דיסני ג'וניור ישראל ב-6 בספטמבר 2019. מאז שידור הבכורה של הסדרה הופקו לה שלוש עונות ו-75 פרקים באורך 22 דקות.
הסדרה הסתיימה בארצות הברית ב-10 ביוני 2022 ובישראל ב-24 במאי 2023.
עונות 1-2 עלו בדיסני+ לכבוד השקתה בישראל ב-16 ביוני 2022 ועונה 3 עלתה ב-3 בינואר 2024.
פיפ הפינגווין ופרדי הפלמינגו הם שני עופות משלוחים בהתמחות בבסיס ושמו "מ.ו.ת.ק" (משלוח ותובלת קטנטנים).
מ.ו.ת.ק הוא מקום בו תינוקות (חיות) מטופלים לפני שליחתם אל משפחותיהם.
כשתינוק מוכן לשליחה, הוא מונח בארגז בעל קצוות צבעוניים המסמלים את מין התינוק: כחול – זכר, וורוד – נקבה.
כשתינוק מגיע למשפחתו, פיפ ופרדי, כמו כל עופות המשלוח, מצלמים תמונה של המשפחה בעזרת הטבלט שלהם, כדי לאשר שהתינוק אכן הגיע ליעדו.
חוץ מלשלוח תינוקות, פיפ ופרדי לומדים לפתור בעיות תחת הדרכתה של קיי.סי הקואלה וקפטן קנדיס ביקמן, יחד עם שאר עופות המשלוח.
הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי עדי וולוצקי ועדי מור.
שם הדמותמדבב/ת במקורמדבב/ת בעבריתפיפג'ט יורגנמאייר (עונות 1-2)רני ליינונד (עונות 1-2)טאקר צ'נדלר (עונה 3)אדם ריפטין (עונה 3)פרדיכריסטיאן ג'יי סיימוןגיא גולדברג (עונות 1-2)שגיא נחמקין (עונה 3)קפטן ביקמןונסה ויליאמסתמי ברקקיי.סימייגן הילטיכנרת לימוניג'יי פיאנרי לובאטיאורי זלצמןאווהמלאני מיניצ'ינושירלי לילובודיפרבש צ'ינהנועם טלפולידי בראדלי בייקרגיא זיידמןמר וודבירדאריק באוזהערן מורגברת טראקנלבי (עונה 3)קארי וולגרןאלונה אלכסנדרלאקיאלסנדרה פרזלא ידוע
מועדון כדורסל עוטף דרום היא קבוצת כדורסל ישראלית המשחקת ב.
הקבוצה הוקמה כפרויקט משותף של איגוד הכדורסל הישראלי, מנהלת תקומה ומועצה אזורית אשכול כפרויקט לשיקום עוטף עזה לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל.
ב-22 במאי 2024, בעקבות פינוי עוטף עזה בשל המלחמה, הודיע איגוד הכדורסל הישראלי על הצעתו של האלוף טל רוסו להקמת קבוצת כדורסל באזור שתתחרה ב.
הצעתו של רוסו, שהתבססה על רעיון של חבר הנהלת הפועל גליל עליון עמית גל, הייתה שהקבוצה, שתקום בעזרת מנהלת תקומה, תתבסס על כדורסלני נבחרות הנוער והעתודה של ישראל שיגורו בפורמט של אקדמיה במושב עין הבשור.
הקבוצה הושקה ב-24 בספטמבר לקראת עונת 2024/2025 בליגה הלאומית בכדורסל, והוכרז שמאמנה יהיה ברק פלג ושאולמה הביתי יהיה בקיבוץ מגן שבמועצה אזורית אשכול, המכיל כ-500 מקומות וניתן להוסיף בו יציעים זמניים נוספים.
יושב ראש הקבוצה הוא האלוף טל רוסו, וכדורסלן העבר ליאור אליהו חבר גם הוא בהנהלת הקבוצה.
ב-22 באוקטובר 2024 ערכה הקבוצה את משחקה הראשון, כשהפסידה בביתה 78–94 לעירוני אילת.