tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם גיוסו לצה"ל, שירת כנח"לאי בקיבוץ נירים ובמסגרת האימון המתקדם השתתף בניסוי של פרופ' עזרה זהר, שתוצאותיו הובילו לביטול "משמעת המים" בצה"ל.
בהמשך שירותו הצבאי הוצב כשוטר – למשך כחודש – בבית החולים הדסה הר הצופים הנטוש שהיה מובלעת מעבר לקוויים הירדנים.
בתקופת השל"ת שירת בקיבוץ געתון כטרקטוריסט בפלחה וראה את עתידו כחקלאי, אולם לאחר שחרורו מצה"ל, ביוני 1956, החליט לעזוב את הקיבוץ ולהתחיל את לימודיו באוניברסיטה.
בטרם החלו הלימודים, פרצה מלחמת סיני, והוא צוות כנהג קומנדקר בסיירת שריון שעסקה במרדף אחר המצרים הנסוגים.
את לימודי הכימיה, אותם מימן על ידי עבודה בחופשות הקיץ כנהג טרקטור בשדות הכותנה של עמק בית שאן, סיים נבון באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1959, במהלך לימודיו לתואר שני, פרסם חוברת בשם "מבוא לביוכימיה" המבוססת על הרצאותיו של פרופ' נח ליכטנשטיין ועל ספרי לימוד עדכניים.
החוברת, שהפכה לרבת מכר, הודפסה במהדורות רבות ושירתה דורות רבים של סטודנטים.
נושא מחקרו לתואר שני, בהנחיית גבריאל שטיין וגדעון שפסקי היה "ריאקציות של אטומי מימן".
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1965, נשאה את הכותרת "בעיות במנגנוני ריאקציות חמצון-חיזור" ובוצעה בהנחיית הפרופסורים גבריאל שטיין ויהושע יורטנר.
הפרסום הראשון שלו על ספקטרום העברת המטען בין יוני הליד לחמצן מולקולרי נכתב על ידו באופן עצמאי.
במקביל לעבודת הדוקטורט, החל נבון להתעניין בנושא התהודה המגנטית הגרעינית (NMR) ושיתף פעולה עם פרופ' אהרון לוינשטיין מהטכניון.
נבון המשיך לעסוק בנושא זה גם לאחר שיצא לשהות בתר-דוקטורית במעבדות המחקר של בל בניו ג'רזי.
שם, בהנחיית רוברט שולמן, הדגים לראשונה את המדידות של המרחקים הבין-אטומיים בין מטלואנזימים לסובסטרטים.
בשנת 1968, עם שובו לישראל, הצטרף נבון לסגל בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב שזה מכבר הוקם, והיה הראשון בישראל לעסוק ביישומים ביוכימיים של NMR.
ב-1972 מונה לפרופסור חבר וב-1980 לפרופסור מן המניין.
כמו כן עמד בראש הקתדרה ע"ש אלכסנדר וקלרה סטרנסקי.
במהלך עשרות שנות מחקרו הוזמן נבון כמדען אורח אל מוסדות רבים בעולם, בהם: אוניברסיטת אוקספורד, מעבדות בל, NIH, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת ברקלי ואוניברסיטת ניו יורק.
גיל נבון נבחר כעמית בכל שלוש החברות הגדולות לתהודה מגנטית בעולם: האגודה הבינלאומית לתהודה מגנטית ברפואה (ISMRM) שאף העניקה לו את מדליית הזהב, האגודה האירופית לתהודה מגנטית ברפואה ובביולוגיה (ESMRMB) שאף בחרה בו כחבר כבוד, והאגודה הבינלאומית לתהודה מגנטית (ISMAR).
כמו כן, זכה במדליית הזהב של החברה הישראלית לכימיה.
נבון הוביל מחקרי NMR שבוצעו עם קומפלקסים של מתכות מעבר, חישוב צפיפויות ספין וחקר תרכובות ספין-קרוסאובר.
יחד עם ד"ר נורמן סוטין, הגיעו השניים לפריצת דרך משמעותית בתגלית כי דיכוי פלואורסצנטי של +Ru(bipy)32 על ידי קובלט (III) מושגת על ידי העברת אלקטרונים ממצב מעורר.
הייתה זו תגלית מרכזית שהובילה לפיתוח התאים הפוטו-וולטאים הנוזליים ולמחקר על ייצור פוטוכימי של מימן ממים.
כמו כן, ערך מחקר NMR של N14 בשיתוף עם פרופ' אהרון לוינשטיין בנושא קצב העברת אלקטרונים ב-פרי-פרו- הקסציאניד, וכן על היסט פרמגנטי של 13C ב- -Fe(CN)63 ..
הוא היה הראשון שהגה והדגים הדמיית MRI של זרם חשמלי, ונמנה עם ראשוני המציעים את האפשרות להשיג MRI משופר ומהיר יותר באמצעות מערך של סלילים.
רעיון זה אכן התגשם וסלילי מערכים מדורגים הפכו לסטנדרטיים בסורקי MRI קליניים מסחריים מתקדמים.
בשיטה זו 129Xe היפר-קוטבי גורם להגברה של MRI של פרוטונים.
מאמר בנושא פורסם בכתב העת היוקרתי Science.
שימושי NMR בביולוגיה, ביוכימיה ורפואה
מבחינת יישומים ביו-רפואיים, נבון היה חלוץ בעריכת מדידות לא פולשניות של חילוף החומרים בתאים חיים בעזרת תמ"ג.
מחקר זה נעשה במעבדות בל במהלך שנת השבתון שלו.
נבון הראה לראשונה כי תמ"ג של 31P של מטבוליטים יכול לשמש כטביעת אצבע לסוגים שונים של תאים סרטניים.
הדגמה שעל ידי מדידה בזמן אמת של pH ו-ATP בתאים חיידקיים, עזרה לתקף את התיאוריה הכימואוסמוטית של פיטר מיטשל לגבי הזרחון החמצוני.
בעבודה על תמ"ג של 31P של תאי שמרים נחשף הבסיס הביוכימי של מוטציה גנטית, וזו יכולה להיחשב כאחד ממאמרי המטבולומיקה הראשונים.
נבון הוביל גילוי מנגנון חדש של פעולתה של התרופה הכימותרפית לונידאמין כמעכב להובלת חומצה לקטית.
מחקריו, המשלבים תמ"ג של 31P ,23Na, ו- 59Co של יוני -Co(CN)63 על לבבות חולדה, קבעו את תפקיד זרם הנתרן והבצקת הנלווית לפגיעה בלתי הפיכה ברקמת שריר הלב במהלך איסכמיה.
נוסף לכך, גילו כי החומר המשתן פורוסמיד יעיל לעיכוב שטף הנתרן במהלך איסכמיה ולהארכה דרמטית של משך השימור ההיפותרמי של הלב.
כמו כן תכנן נבון שיטה להדמיה של H217O.
בשיטה זו ניתן לעקוב אחר ייצורו לאחר שאיפת גז 17O2 ובכך לבצע הדמיה פונקציונלית מטבולית.
נבון הראה לראשונה ש- NMR עם סינון קוונטי כפול (DQF) מעניק ניגודיות חדשה ב-MRI, שתלויה בדרגת הסדר ברקמה.
זוהי תוספת חשובה לדרכים המקובלות להשגת ניגודיות בין רקמות, המבוססות על זמני דיפוזיה ורלקסציה.
לטכניקה מהפכנית זו קיימים יישומים רבים הנעים ממחקר בסיסי ועד להדמיה קלינית.
למשל, ברקמות חיבור כמו סחוס וגידים, MRI-DQF לא רק מדגיש את התמונות של רקמות חיבור אלה, אלא גם חושף את המיקרו-מבנה שלהן ומספק מידע על אופי התוכן המקרו-מולקולרי שלהן.
מכיוון שתהליך הריפוי של גידים פגועים כרוך בהיווצרות רשת קולגן מסודרת, ה-MRI-DQF מאפשר לפקח על תהליך זה ולעזור לחוקרים המפתחים דרכים לתיקון פציעות ברקמות חיבור.
בעזרת טכניקה זו הראה נבון כי ניתן לאפיין את הרקמות השונות שמרכיבות את העצבים ולמדוד את מעבר המים ביניהם.
במטרה להביא את מחקריו ליישום קליני, השתמש פרופ' נבון בטכניקת העברת רוויה (CEST-MR) לבדיקה in vivo של ריכוזי גליקוזאמינוגליקאן (gagCEST) האחראי לדלקת מפרקים ניוונית ובניוון דיסק בין-חולייתי.
בהתבסס על הנטייה של גידולים סרטניים לספיגה מועדפת של גלוקוז (תופעת ורבורג) הראה נבון שניתן לדמות גידולים באמצעות CEST-MRI של אנלוגים לגלוקוז.
טכניקה זאת, תוך שימוש בגלוקוזאמין, הודגמה בדימות של סרטן השד בנשים.
גיל נבון נשוי לרות נבון, פרופסור אמריטה לגנטיקה באוניברסיטת תל אביב, והם הורים לשלושה בנים.
שני אחיו, ד"ר אהוד נבון ושמואל (שמוליק) נבון עבדו שנים רבות ברפאל.
עם בני דודיו נמנים הארכאולוג פרופ' עמוס קלונר והגאולוג פרופ' עודד נבון.
מחזיק הקתדרה לתהודה מגנטית גרעינית על שם אלכסנדר וקלרה סטרנסקי (1993)
פרופסורה על שם מילר, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1997)
עמית החברה הבינלאומית לתהודה מגנטית ברפואה (2002)
עמית החברה האירופית לתהודה מגנטית ברפואה ובביולוגיה (2006)
עמית החברה הבינלאומית לתהודה מגנטית (2008)
סימפוזיון לרגל הגעתו לגיל 75 (2011)
פרס לנדאו למדעים ומחקר (2011)
חבר כבוד בחברה האירופית לתהודה מגנטית ברפואה ובביולוגיה (2012)
מדליית זהב של החברה הבינלאומית לתהודה מגנטית ברפואה (2016)
מדליית זהב של החברה הישראלית לכימיה (2019)
גיל נויוביץ' (נולד ב-1 בספטמבר 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל.
נויוביץ' נולד וגדל בעיר הוד השרון, ולמד בבית הספר תיכון הדרים בעיר.
החל לשחק מגיל צעיר במועדון הכדורסל מכבי הוד השרון.
בשנת 2017, בהיותו תלמיד כיתה י"א, הוביל במפתיע את נבחרת תיכון הדרים לעלייה ראשונה בתולדותיה לליגת העל לתיכונים,
לאחר זכייה בטורניר מוקדמות האליפות הארצית לתיכונים בגליל, ונבחר לחמישיית הטורניר.
נבחרת הדרים המשיכה עד לשלב רבע גמר ליגת העל, בו הודחה על ידי נבחרת בית הספר הריאלי.
בין השנים 2018–2020, שיחק בקבוצת מכבי סנו הוד השרון בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2020/2021, חתם לעונה בקבוצת הפועל רמת גן גבעתיים.
באותה עונה התברג ברוטציה הקבוצתית, זכה למחמאות על משחק ההגנה הקשוח שלו, ואף נבחר לשחקן המחזור ה-24 בליגה הלאומית.
את העונה סיים בממוצעים של 4.5 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.2 חטיפות למשחק.
בסיום העונה זומן לנבחרת העתודה של ישראל בכדורסל.
לקראת עונת 2021/2022, האריך את חוזהו לעונה נוספת בשורות הפועל רמת גן גבעתיים, ומונה לקפטן הקבוצה.
לקראת עונת 2022/2023, האריך את חוזהו לעונה נוספת בשורות הפועל רמת גן-גבעתיים והמשיך בעונה שנייה ברציפות כקפטן הקבוצה ועונה שלישית במועדון.
בעונת 2023/2024 שיחק במכבי מעלה אדומים בליגה הלאומית.
באותה עונה העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות למשחק לצד 5 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים.
לקראת עונת 2024/2025 חתם לראשונה בליגת העל בכדורסל, בהפועל חיפה.
במהלך העונה העמיד ממוצעים של 5.9 נקודות למשחק לצד 2.5 אסיסטים ו-1.2 חטיפות.
לקראת עונת 2025/2026 חתם בקבוצת הפועל העמק.
החל משנת 2022, נויוביץ' הוא חבר קבוע בנבחרות ישראל בכדורסל 3x3.
באוקטובר 2023, הגיע להישג שיא עם נבחרת ישראל עד גיל 23, איתה זכה בסגנות אליפות העולם..
גיל סגל (נולד ב-5 בינואר 1965) הוא מיקרוביולוג מולקולרי ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989 השלים את לימודיו לתואר ראשון בביולוגיה בהצטיינות, ומיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי במיקרוביולוגיה (במסלול ישיר) בהנחיית פרופ' אליאורה רון.
עבודת התזה שלו, שעסקה בבקטריה Agrobacterium tumefaciens, הוגשה בשנת 1996.
בשנה זו יצא סגל לארצות הברית, שם שימש עמית בתר-דוקטורי באוניברסיטת קולומביה.
עם שובו לישראל בשנת 1999, הצטרף כמרצה בסגל המחלקה למיקרוביולוגיה וביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וזכה במלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים.
בשנת 2003 קודם לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2007 הפך לפרופסור חבר, וב-2014 לפרופסור מן המניין, אז גם מונה לראש המחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה.
גיל סגל וקבוצתו מתמקדים בהבנת יחסי הגומלין שבין הפתוגנים הבקטריאליים Legionella pneumophila (הגורם למחלת הלגיונרים) ו-Coxiella burnetii (הגורם לקדחת Q), לבין התאים המארחים שלהם.
סגל חוקר את הדרכים בהן הפתוגנים הללו תוקפים את תאי המטרה, מדביקים ומשתכפלים בתוך תאים איקריוטים.
זאת, באמצעות גישות גנומיות, גנטיות וביוכימיות שמטרתן לפענח את מנגנוני הפתוגנזה של חיידקים אלו.
יעדים נוספים של סגל וקבוצתו נסובים על הבנת המנגנונים המולקולריים העומדים בבסיס התפקוד של המערכות הפתוגניות של החיידקים, הדרכים בהן מערכות אלה מבוקרות ברמת הגנים, ותיאור שרשרת האירועים האבולוציוניים שהשפיעו על התפתחותן.
פרס לנדאו למחקר במיקרוביולוגיה (1992)
מלגת קלור לתלמידי תואר שלישי (1993–1995)
עמית EMBO לתלמידי בתר-דוקטורט (1996–1998)
עמית סטיבן מורס לתלמידי בתר-דוקטורט (1999–2002)
חבר האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (2019)
גיל מאה הוא נקודת ציון בחייו של אדם, הזוכה לתשומת לב מיוחדת בחברה ובתרבות.
מכיוון שתוחלת החיים ברחבי העולם היא מתחת ל-100 שנים, המונח מתקשר לאריכות ימים.
מספר האנשים שמגיעים לגיל זה קטן, והגעה לגיל מאה דורשת צירוף תנאים בריאותיים, גנטיים וסביבתיים.
בשנת 2012, העריכו האומות המאוחדות כי ישנם 316,600 אנשים חיים, שגילם למעלה ממאה שנים ברחבי העולם.
במאה ה-21, תוחלת החיים ממשיכה לעלות, ואוכלוסיית העולם גדלה במהירות, ולכן מספר בני המאה צפוי לעלות באופן משמעותי.
לפי , שליש מהתינוקות שנולדו ב-2013 בבריטניה צפויים לחיות עד גיל 100.
אדם שהגיע לגיל מאה מכונה Centenarian.
האקדמיה ללשון הציעה כינוי מקביל בעברית - חוֹצֵה-מֵאָה.
רישומים של האומות המאוחדות מראים שבשנת 2021 חיים כ-573,000 אנשים שגילם עולה על מאה, כמעט פי ארבעה מהאומדן שהוצע בשנת 2000 שהעריך את מספרם ב-151,000. סקר דמוגרפי של האו"ם משנת 1998 מראה שעד שנת 2050 צפויים לחיות ביפן 272,000 בני מאה.
מקורות אחרים מצביעים על כך שהמספר יכול להיות קרוב יותר למיליון אחד.
בשנת 2008, השכיחות של בני מאה ביפן הייתה אחד לכל 3,522 אנשים.
ביפן, מספרן של הנשים שעברו את גיל מאה גדול בהרבה מזה של הגברים.
בשנת 2016 חיו ביפן 57,525 בנות מעל למאה, בעוד שמספרם של הגברים עמד על 8,167 גברים, יחס של 7:1. יחס הגידול של כמות האנשים בני המאה היה מוטה אף יותר ועמד על 11.6:1.
העלייה במספרם של בני המאה והתחזית כי התופעה תיהפך לנפוצה יותר ויותר, מעלה שאלות אתיות, כגון האם המחקר המדעי צריך להתרכז בהארכת חיים באשר הם חיים, או דווקא בהאטת תהליכי הזדקנות ושמירה על איכות החיים, וכן, בהינתן שהטיפולים להארכת החיים יהיו יקרים, האם רק עשירים יוכלו להשיגם.
שאלות נוספות שמתעוררות הן אקטואריות, למשל, האם הביטוח הפנסיוני יוכל לתמוך במספר רב של קשישים לאורך שנים ארוכות יותר, או שיידרשו שינויים והתאמות למצב החדש.
לחציית גיל 100 ישנן גם השלכות סוציולוגיות, המשותפות למצבם של כלל הקשישים אולם מחריפות ככל שהגיל עולה: ירידה אובייקטיבית במספר האינטראקציות החברתיות, ומנגד, עלייה סובייקטיבית בתחושת הבדידות.
המספר הכולל של בני המאה החיים בעולם אינו ידוע בוודאות.
הטבלה הבאה מציגה את גודל פלח האוכלוסייה שגילו מעל למאה שנים, כפי שהוא מוערך בכל מדינה.
העמודות האמצעיות מציגות את האומדן המוקדם ביותר ואת האומדן העדכני ביותר אם אלו זמינים, והעמודה השמאלית מציגה את מספר בני המאה לכל 100,000 אנשים.
במדינות רבות, אנשים המגיעים לגיל 100 זוכים לשי או לברכה מידי המוסדות המדינתיים או הפדרליים.
באירלנד, אזרחים החוצים את גיל 100 מקבלים מענק בגובה 2,540 אירו וכן מכתב מידי נשיא אירלנד, אף אם הם מתגוררים מחוץ למדינה.
בהולנד, אזרחים החוצים את גיל 100 מקבלים מכתב מהמלך והמושל המקומי, והחוצים את גיל 105 מקבלים מכתב זה מדי שנה ביום הולדתם.
בגרמניה ובאיטליה נהוג להעניק לאלה החוצים את גיל 100 מכתב מידי הנשיא.
בשוודיה, הם מקבלים מברק מהמלך ומהמלכה.
הממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי
בממלכה המאוחדת וביתר ממלכות חבר העמים הבריטי, נהוג כי המונרך שולח ברכות (בעבר, באמצעות מברק) לרגל יום ההולדת ה-100 ומדי שנה החל מגיל 105.
בשנת 1906, האקרובט הנרי ג'ונסון שחצה את גיל 100, קיבל מכתב ברכה מהמלך אדוארד השביעי דרך הוויקונט קנוליס.
מסורת האיחולים המלכותיים המשיכה בשנת 1908, כאשר מזכירו של המלך אדוארד השביעי שלח מכתב ברכה לכומר תומאס לורד מהורנקאסל באמצעות גזיר עיתון שהכריז: "כמצוות המלך, אני מברך אותך על ההגעה לשנתך המאה, זאת לאחר חיים פוריים ביותר".
נוהג זה הפך רשמי החל משנת 1917, בימי מלכותו של המלך ג'ורג' החמישי, אשר שלח ברכות גם לרגל ציון 60 שנות נישואין (יובל היהלום) של זוגות ברחבי הממלכה.
המלכה אליזבת השנייה נהגה לשלוח כרטיס ברכה ובו כתוב: "אני שמחה עד מאוד לדעת כי הנך חוגג את יום הולדתך המאה, ואני שולחת את ברכותיי ואיחוליי לך בהזדמנות מיוחדת זו".
אחת למספר שנים, עיצוב הכרטיס מתעדכן עם חידוש דיוקן המלכה, על מנת לוודא כי איש אינו מקבל את אותו הכרטיס יותר מפעם אחת.
המלכה שולחת כרטיסי ברכה בכל שנה החל מיום ההולדת ה-105 של אדם, כמו גם לציוני דרך מיוחדים בחיי הנישואין.
את הבקשות לכרטיס ברכה ניתן להגיש באתר הרשמי של בית המלוכה, כשלושה שבועות בטרם המאורע.
בשנת 2019, דווח כי ברוסיה ישנם למעלה מ-20 אלף אנשים שחצו את גיל 100, נתון המבטא עלייה חדה שכן בשנת 2007 היו רק 6,700 אנשים כאלה.
החוצים את גיל 100 זוכים למכתב ברכה מידי נשיא רוסיה.
בארצות הברית, החוצים את גיל 100 זוכים למכתב ברכה מידי הנשיא.
ביפן, החוצים את גיל 100 מקבלים גביע כסף ותעודה מידי ראש ממשלת יפן, בה הוא מאחל להם אריכות ימים ושגשוג.
במדינת מאדהיה פרדש בהודו, מוענק לחוצים את גיל 100 פרס בשם "שאטאיו סאמאן", זאת על מנת לקדם את המודעות לבריאות טובה.
מסורות וטקסים תרבותיים ברחבי העולם
היבט של ברכות בקרב תרבויות רבות הוא הבעת משאלה לפיה המתברך יחיה עד לגיל 100:
בהינדואיזם, אנשים הנוגעים ברגליהם של קשישים, מבורכים לעיתים קרובות ב"מי ייתן ותחיה מאה שנים".
בשוודיה, שיר ימי הולדת מסורתי מביע איחול דומה.
ביהדות ובישראל, "שתחיה עד 120 שנה" זהו איחול נפוץ.
יש האומרים "עד מאה כעשרים", כברכה שמשמעה אריכות ימים בבריאות טובה.
בפולנית, "Sto lat" - משאלה לחיים על פני מאה שנים, נאמרת כתפילה וכאיחול טוב, והשיר "sto lat, sto lat" מושר בחגיגות יום הולדת.
נטען אף כי זהו השיר הנפוץ ביותר בפולין ובקרב פולנים ברחבי העולם.
קיסרים סינים בורכו בחיים שישתרעו על פני עשרת אלפים שנה, בעוד הקיסריות הסיניות - בחיים שישתרעו על פני אלף שנים.
באיטליה, האיחול הנפוץ "עוד מאה ימים כאלה!" (cento di questi giorni) משמעו משאלה לפיה המתברך יחגוג עוד מאה ימי הולדת.
איטלקים מסוימים אומרים "!Cent'anni", שפירושו "מאה שנים", ובכך הם מאחלים לכל הסובבים לחיות באושר מאה שנים.
ביוון, האיחול ליום הולדת שמח מסתיים עם הביטוי να τα εκατοστήσεις (na ta ekatostisis), שבתרגום חופשי הוא "הלוואי שתחגוג מאה ימי הולדת".
בסרי לנקה, נהוג לברך ב"שתחיה עד 220 במקום עד 120".
הערכות של תוחלת החיים בעת העתיקה הן נמוכות בהרבה בהשוואה לערכים מודרניים, בעיקר בגלל כמות מקרי המוות הרבה בגילי ינקות וילדות.
אלה שצלחו את שנות הילדות הראשונות היו בעלי סיכוי רב יותר להגיע לגיל מבוגר יחסית.
ההגדרה של מה נחשב ל"גיל מבוגר" או ל"להיות זקן" ניכר שלא השתנתה משמעותית מאז ימי קדם.
לרוב קו הזקנה סומן באזור גיל 60 או 65 שנים.
בתהילים צ' י' נאמר: , משמע תוחלת החיים הטבעית עומדת על 70 שנים, ובמקרים מיוחדים על 80 שנים.
סקירה של תוחלת החיים בגברים על פי מילון אוקספורד הקלאסי, שכלל התייחסויות נבחרות לדמויות שצברו משמעות היסטורית, מעלה כי תוחלת החיים החציונית עמדה על 72 שנים, וכי האישים חיו בין 32 ל-107 שנים.
הסקירה בחנה 128 גברים שנולדו החל מלפני 100 לפנה"ס.
לשם השוואה, דמויות גבריות שנכנסו למילון צ'יימברס הביוגרפי ואשר נפטרו בין השנים 1900 ו-1949, הציגו תוחלת חיים חציונית של 71.5 שנים, והם חיו בין 29 ל-105 שנים.
כותב המחקר, שפורסם בשנת 1994, הסיק כי רק במחצית השנייה של המאה ה-20, ההתפתחויות הרפואיות אפשרו את הארכת תוחלת החיים עבור אותם אלה שהגיעו לבגרות.
התייחסויות מהימנות לדמויות שחצו את גיל 100 בעת העתיקה הן נדירות למדי, אך קיימות.
מקורות חלופיים טוענים כי מלך במשך 64 שנים בלבד.
אדד-גופי מחרן, אמו של המלך האחרון של האימפריה הנאו-בבלית נבונאיד, חיה בין השנים 648 לפנה"ס ו-544 לפנה"ס – בסך הכל 104 שנים, זאת על פי תעודה אוטוביוגרפית.
דיוגנס לארטיוס, בן המאה השלישית לספירה, נתן את אחת מהדוגמאות המוקדמות ביותר המתקבלות על הדעת מבחינה מדעית בעניין גיל 100. לדבריו, האסטרונום היפרכוס מניקיאה אימת כי הפילוסוף דמוקריטוס מאבדרה (נולד ב-460 או 470 לפנה"ס, נפטר ב-360 או 370 לפנה"ס), חי כ-109 שנים.
כל יתר העדויות הקדומות בעניין דמוקריטוס מסכימות כי הוא חי לפחות 90 שנים.
בניגוד לכל היגיון מדעי, היה זה אפימנידס מכרתים שנאמר כי חי 154, 157 ואף 290 שנים, תלוי במקור.
פילוסופים יוונים אחרים בני העת העתיקה נחשבו כמי שחצו את גיל 90. עמם נמנים קסנופנס מקולופון (נולד ב-570 או 565 לפנה"ס, נפטר ב-475 או 470 לפנה"ס); פירו מאליס (נולד בערך ב-360 לפנה"ס, נפטר בערך ב-270 לפנה"ס) וארטוסתנס מקירנה (נולד בערך ב-285 לפנה"ס, נפטר בערך ב-190 לפנה"ס).
נטען כי הוסיוס מקורדובה, האיש אשר שכנע את קונסטנטינוס הגדול לזמן את ועידת ניקיאה, חי עד גיל 102. תיעוד נדיר של אדם מן היישוב שחצה את גיל 100 ניתן למצוא על פני מצבתו של ותיק הצבא יוליוס ואלנס (נכתב שם: "VIXIT ANNIS C", ובלטינית: "חי כמאה שנים").
בימי הביניים ניתן למצוא את המקרה של אלברט אצו השני, המארקגראף השני של מילאנו, שנפטר בשנת 1097, ודווח על ידי ברנולד מקונסטנץ כמי שחצה את גיל 100 ("iam maior centenario").
במאה ה-21 מחקרים על אנשים שהגיעו לגיל מבוגר תופסים תאוצה, ומחקרים קליניים וכלליים באוכלוסייה נערכו בצרפת, הונגריה, יפן, איטליה, פינלנד, דנמרק, ארצות הברית וסין.
בני מאה ומעלה הם פלח אוכלוסייה שצומח בקצב מהיר ברוב העולם המפותח.
עד לשנת 2030 צפויים להיות כמיליון בני מאה ומעלה ברחבי העולם.
מפקד אוכלוסין משנת 2010 בארצות הברית מצא שיותר מ-80 אחוזים מבני המאה במדינה הם נשים.
מחקרים שהתבצעו באיטליה מצביעים על כך שלבני מאה בריאים יש רמות גבוהות של ויטמין A ושל ויטמין E, ומראים שהוויטמינים האלו היו חלק מהגורמים לאריכות הימים שלהם.
מחקרים אחרים סתרו את הטענה, ומצאו שהתיאוריה אינה חלה על בני מאה מסרדיניה, שסביר להניח שגורמים אחרים ממלאים תפקיד משמעותי יותר באריכות החיים שלהם.
מחקר שנערך בפולין הראה שבהשוואה לנשים צעירות ובריאות, בתאי דם אדומים של בני מאה שחיו באזור שלזיה הייתה נוכחות גבוהה משמעותית של ושל קטלאז.
לעומת זאת, הכמות של ויטמין E לא הייתה גבוהה בצורה מובהקת.
גם מחקר שבוצע בדנמרק תמך בממצא לגבי הפעילות המוגברת של גלוטתיון רדוקטז בתאי הדם האדומים של בני מאה.
במחקר נמצאה קורלציה חיובית בין כמות האנזים לבין יכולת התפקוד הקוגניטיבית של בני המאה שנבדקו.
מחקר אחר מצא שמספר תאי הדם הלבנים מסוג לימפוציט B גדול מהרגיל אצל צאצאים של בני מאה.
כמו כן, ידוע כי לצאצאים של אדם שהגיע לגיל מופלג יש סיכוי גדול יותר לחיות חיים ארוכים בבריאות טובה.
הסיבה לכך לא ידועה בוודאות, אך נראה כי הגנטיקה היא שחקן מרכזי בתחום.
מחקרים שנערכו באופן גלובלי על בני מאה בכל העולם מצאו כי וריאציה בגן FOXO3A היא בעלת השפעה חיובית על תוחלת החיים של בני אדם.
המוטציה נמצאת לעיתים קרובות יותר באנשים שחיים עד גיל 100 ומעלה.
על פי תומאס פרלס, ראש המחקר הנערך על בני 100 באוניברסיטת בוסטון, גברים ונשים שמגיעים לגיל 100 נוטים להיות בעלי אישיות מוחצנת.
בני מאה יהיו לרוב מוקפים בחברים, ויתחזקו היטב קשרים עם קרובי משפחה.
בנוסף, נמצא שלרובם תהיה הערכה עצמית גבוהה.
מחקרים מסוימים מצביעים על כך שצאצאים של בני מאה נוטים להזדקן בבריאות טובה יותר מאשר בני גילם.
במסגרת מחקר שנעשה על תאים לימפוציטים שנלקחו מדגימות דם של בני מאה, התגלה כי בתאים הללו מתקיימת פעילות מפותחת של חלבון בשם שאחראי על תיקון ה-DNA.
זאת בניגוד להיקף הפעילות בתאי דם שנלקחו מאנשים צעירים יותר (בני 20 עד 70).
התאים מכילים מאפיינים ייחודיים שלא קיימים בתאים שנלקחו מצעירים - מנגנון תיקון ה-DNA לאחר נזק של חמצון H_2O_2, וכמות גדולה של PARP הנמצאת בהם.
פעילות PARP שנמדדה בתאי דם לבן של שלושה עשר מיני יונקים הייתה קורלטיבית לתוחלת החיים של המין.
ממצאים אלו מצביעים על כך שתיקון DNA באמצעות החלבון PARP תורמת לאריכות החיים של בני מאה, בהתאם ל.
מומחים רבים מייחסים את תוחלת החיים הגבוהה ביפן לדיאטה היפנית האופיינית, אשר דלה במיוחד בפחמימות פשוטות ומזוקקות, כמו גם להיגיינה.
מספר האנשים שחצו את גיל 100 ביחס לאוכלוסייה הכללית היה בשנת 2010 כ-114% יותר גבוה במחוז שימאנה בהשוואה לממוצע הלאומי ביפן.
במחוז אוקינאווה, יחס זה היה גבוה יותר ב-92%.
שם, הראו מחקרים, ישנם חמישה גורמים שתרמו למספר הגדול של בני 100 ומעלה:
דיאטה עשירה בדגנים, דגים וירקות, ודלה בבשר, ביצים ומוצרי חלב
חיים עם מעט מתחים (נכון גם לאוכלוסיית יפן בכללותה)
קהילה תומכת שבה הקשישים אינם מבודדים ומטופלים היטב
רמות גבוהות של פעילות, המתאפיינת בעבודה עד גיל מבוגר בהשוואה למדינות אחרות, ודגש רב יותר על פעילויות כגון הליכה וגינון
רוחניות ממנה נגזרת תחושת ייעוד וכן השתתפות בפעילויות רוח ותפילה, כל אלה מקלות את ההתמודדות עם מתח ובעיות
על אף שגורמים אלה שונים מאלה שהוזכרו במחקר קודם, הוכח כי בתרבות אוקינאווה יש להם חשיבות בכל הקשור לכמות הגדולה של בני 100 ומעלה.
מחקר היסטורי בדרום קוריאה מצא כי 3% מבין הסריסים בחצר הקיסרות הגיעו לגיל 100, וכי תוחלת החיים שלהם הייתה ארוכה בממוצע של כ-14 עד 19 שנים בהשוואה לגברים בלתי מסורסים.
בשנת 2010, מספר בני ה-100 ומעלה ביפן עמד במרכזו של דיון ציבורי.
זאת בעקבות סדרה של דיווחים שהראו כי מאות אלפי קשישים "נעלמו" ברחבי המדינה.
מותם של בני 100 רבים לא דווח לרשויות ובכך הטיל צל על המוניטין הלאומי היפני ככזה שמאופיין באוכלוסייה גדולה של בני 100 ומעלה.
ביולי 2010, סוגן קאטו שחצה את גיל 100 זכה לתואר "הגבר המבוגר ביותר בטוקיו", וזאת בגיל 111. אולם נמצא כי קאטו נפטר 30 שנה לפני כן.
גופתו נמצאה חנוטה במיטתו, וכפועל יוצא החלה חקירת משטרה לגבי קשישים שדווח כי הגיעו לגיל 105 ומעלה.
לאחר גילוי זה, משרד המשפטים היפני מצא כי לפחות 234,534 יפנים אחרים שדווחו כבני 100 ומעלה "נעלמו", והחל אחריהם חיפוש חובק עולם החל מראשית אוגוסט 2010.
באמצעות מדידת הגיל הביולוגי של רקמות שונות שנלקחו מאנשים שהגיעו לגיל מאה, חוקרים יכולים לנסות לאתר רקמות המוגנות מפני השפעות הזדקנות.
על פי מחקר שהתבצע על שלושים חלקי גוף שונים של בני מאה ושל קבוצת בקרה, הצרבלום הוא אזור המוח הצעיר ביותר (ונראה שגם חלק הגוף הצעיר ביותר) בקרב בני מאה.
באמצעות בדיקת סמן אפיגנטי של גיל הרקמה הנקרא "שעון אפיגנטי", נמצא שאצל אנשים שחיו עד גיל מופלג, גילו הביולוגי של הצרבלום צעיר בערך ב-15 שנים מגילם האמיתי.
הממצאים יכולים להסביר מדוע הצרבלום מציג פחות סימנים נוירופתולוגיים של דמנציה הקשורה לגיל, בהשוואה לאזורים אחרים במוח.
בנוסף, הגיל האפיגנטי של צאצאיהם של נבדקים שהגיעו לגיל 105–109 שנים נמוך מהגיל של קבוצת ביקורת תואמת גיל.
הפרש הגילים הוא 5.1 שנים בתאים שנדגמו מהדם.
אנשים שהגיעו לגיל מאה הם לעיתים קרובות נושא לכתבות חדשותיות, כאשר אלו מתמקדות לרוב בעצם הגעתם לגיל מופלג.
במקביל לחגיגות יום ההולדת האופייניות, הפרסומים מספקים לחוקרים ולהיסטוריוני תרבות ראיות לגבי האופן שבו שאר החברה תופסת את האוכלוסייה המבוגרת.
הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם וספר ההמשך הזקן בן המאה ואחת שחשב שהוא חושב יותר מדי, מאת הסופר השוודי יונס יונסון, מתארים את הרפתקאותיו הבלתי רגילות של קשיש שחצה את גיל 100. ספרים אלה שזורים באירועים היסטוריים להם היה עד, לכאורה, גיבור הספר.
אישיים ישראלים עם ערך בוויקיפדיה העברית שחצו את גיל מאה וחיים כיום
Supercentenarian הוא אדם שהגיע לגיל 110 - גיל שמגיעים אליו רק אחד מכל 1000 אנשים שהגיעו לגיל 100.
הגעה לגיל 115 היא דבר נדיר אף יותר.
נכון לפברואר 2026 ישנן ארבע נשים חיות שגילן מעל 115 - אתל קאטרהאם, נעמי וייטהד, לוצ'יה לאורה סאנגנטינו ויולנדה בלטראו דה אזוודו.
גיל וייס (נולד ב-22 במרץ 1983) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
וייס נולד בפתח תקווה, שם למד במגמת תיאטרון בתיכון "אחד העם".
וייס בוגר בהצטיינות של בית הספר למשחק "בית צבי" לשנת 2009.
ב-2010 הצטרף לתיאטרון חיפה ושיחק בהצגה "הדודה של מנש".
ב-2011 הקים ביחד עם מספר בוגרים נוספים של "בית צבי" את תיאטרון תהל – התיאטרון לקהילה הגאה, ובמהלך השנים הראשונות לפעילותו היה למעשה המנהל האומנותי של התיאטרון והשתתף במקביל במספר הפקות שהתיאטרון העלה, ביניהן:
2011 – בעקבות הזמן האבוד, סיפור אהבה בשלושה פרקים, לצאת נקי
2013 – הכול אודות אמא, קוק, נשארה רק המועקה
במקביל השתתף בהפקות של תיאטרונים נוספים:
2010 - הדודה של מנש (תיאטרון חיפה)
2011 – הוכחה (הספרייה) (עליה היה מועמד לפרס השחקן המבטיח)
2013 – כטוב בעיניכם (המדיטק בשיתוף בית לסין), המלאך (בית לסין)
2015 – צורה לאהבה (הספרייה), נפש יהודי (הספרייה)
2017 – שירות לקוחות (הספרייה)
2022 - דניאל, בעלי (הבימה בשיתוף עם תיאטרון המשולש)
בשנת 2018 החל להופיע בהצגות של תיאטרון יידישפיל, ביניהם:
2020 - אמא יהודייה בעשרה שיעורים, עלמה ורות
2021 – תפילה - עיבוד עכשיוי ל"טוביה החולב"
2013 - בתפקיד אורח בסרט "מנתק המים"
2016 - בתפקיד אורח בסרט "ילד טוב ירושלים"
2018 - בסדרה "אילת" בתפקיד אסי תשר.
2019 - בסרט "סוף האהבה" בתפקיד ענר.
2020 - במספר סדרות טלוויזיה לילדים ונוער, ביניהן:
כפולה (עונה 5) בתפקיד צור יגאל, מורובוט בתפקיד אלעד שקד, פלמ"ח בתפקיד משה דיין, בת אל הבתולה בתפקיד עמית.
בשנת 2021 השתתף בסדרות מצולמים (עונה 2) בתפקיד אוראל, ובסדרת הנוער שקשוקה בתפקיד תומר.
בנוסף השתתף בתפקידי אורח במספר תוכניות נוספות, כגון: הקלמרים, תאג"ד, סברי מרנן, הבאר, נורמלי, לאבד את אליס, שכונה, אנדרדוגס ועוד
"המתחם ה-25", בתפקיד עוז השוטר והסגן של האבא המאמץ של יוני.
בשנת 2020 עלה גיל בסדרת רשת של "עשה זאת בעצמך" (ע.ז.ב) – פארודיה על סרטי DIY שמעלים אנשים לא מקצועיים לרשת, בה הוא אירח שחקנים אורחים בכל פרק, ביניהם אניה בוקשטיין, עומר חזן, קים אור אזולאי ועוד.
גיל ורנר הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשרת כמפקד חטיבת קטיף, החטיבה הדרומית באוגדת עזה.
שירת כמפקד חטיבת אלכסנדרוני, מפקד בא"פ אליקים ומפקד גדס"ר נח"ל.
עם גיוסו לצה"ל התנדב ורנר ליחידת שלדג, ועבר בה מסלול הכשרה כלוחם.
עם סיום הקורס שב ליחידת שלדג כמפקד צוות לוחמים והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך לחם במלחמת לבנון השנייה ושירת כמפקד פלגה.
בשנים 2010–2012 פיקד על פלנ"ט נח"ל ולאחר מכן שימש מפקד מגמה בבא"ח נח"ל.
באוגוסט 2022 מונה למפקד חטיבת אלכסנדרוני ומפקד בא"פ אליקים.
במלחמת חרבות ברזל פיקד על החטיבה בחזית הצפונית ובהמשך פיקד על צק"ח 3 (אלכסנדרוני) תחת עוצבת הבזק במסדרון נצרים.
באוגוסט 2024 סיים את כהונתו.
ב-18 בספטמבר 2024 החל לפקד על חטיבת קטיף, האחראית על הגזרה הדרומית באוגדת עזה.
ורנר למעשה הגיע במקומו של אסף חממי שנהרג במתקפת הפתע על ישראל, שלאחר מכן הוחלף באופן זמני על ידי קודמו בתפקיד טל אשור.
גיל מקיני הוא שחקן אמריקאי.
מקיני נולד ביוסטון, ב-2003 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט ההמשך של סרט האימה ג'יפרס קריפרס, ב-2004 הופיע בסרט הקומדיה השחורה "Elvis Has Left the Building", ב-2006 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בסרט האימה הטינה 3.
בטלוויזיה גילם את הרופא ד"ר פול גריידי בסדרה הרפואית ER, הוא הופיע במספר פרקים של דרמת הספורט "Friday Night Lights", הוא שיחק את אריק, הנסיך של אריאל בת הים בסדרה עד עצם היום הזה.
ב-2011 דיבב במשחק הווידאו L.A.
גיל ליבנה (לובטון; נולד ב-3 בנובמבר 1962) הוא עורך דין ומנהל במגזר הציבורי, מנכ"ל "חירייה - איגוד ערים דן לתברואה", מאז 2020. כיהן כראש המועצה המקומית שוהם בשנים 2003–2018.
גדל בקריית גת להורים עולי מרוקו שנמנו על מייסדי העיר ובוניה.
אימו, ברוריה לובטון, שימשה כמזכירת נעמת בקרית גת, ובהמשך כמנהלת מחוז דרום וכמנהלת אגף הארגון של נעמת.
אביו, אלי לובטון, נמנה עם הצוות המקים של מפעל איסכור פלדות בקרית גת ושימש כמנהל המכירות של המפעל.
ליבנה למד בפנימיה הצבאית גימנסיה הרצליה בתל אביב והוא בוגר תיכון רוגוזין קריית גת תחת ניהולו דאז של השר לשעבר זאב בוים.
שרת בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים כלוחם וקצין, השתתף כלוחם במלחמת לבנון הראשונה ושירת כקצין וכמפקד בגדוד במהלך השהייה בלבנון.
שרת במילואים כמפקד בגדוד הצנחנים 466 בדרגת רס"ן במיל'.
עם שחרורו משרות קבע החל לעבוד באגף הביטחון של שירות הביטחון הכללי וכמאבטח מטוסים בחברת אל על.
ליבנה בעל תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר ראשון במשפטים מאוניברסיטה זו.
בבחירות בשנת 2003 ליבנה התמודד לראשות מועצת שוהם מטעם סיעת "שוהם שלנו" ונבחר כראש המועצה, לאחר שגבר על ראש המועצה המכהן, שחר בן עמי.
ליבנה כיהן כראש מועצת שוהם במשך 3 קדנציות רצופות בין השנים 2003 – 2018, כאשר בבחירות 2013 נבחר ברוב של 87%.
במהלך כהונתו, ליבנה שימוש כיו"ר התאגידים העירוניים של המועצה והוביל את החברה הכלכלית שוהם כחברה מפתחת של היישוב.
במהלך כהונתו הוקם אזור התעשייה "הי פארק שוהם", פותחו ושווקו 4 שכונות: סחלבים, רקפות, כרמים, והדרים והושלמה הקמת מערכת חינוך מקומית ממלכתית וממ"ד מהגיל הרך ועד לתיכון.
במהלך כהונתו המועצה המקומית שוהם זכתה לאותות הוקרה והערכה ארציים כגון: פרס החינוך הארצי, הפרס הלאומי לאיכות ומצוינות, דגל היופי, ופרסי ניהול כספי תקין.
במקביל לשנות כהונתו כראש מועצה, ליבנה שימש כחבר הנהלת מרכז שלטון מקומי וכיהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי תחת יו"ר המרכז חיים ביבס.
ליבנה שימש במשך 15 שנים כיו"ר ועדת איכות הסביבה של מרכז השלטון המקומי וייצג את הרשויות המקומיות בתחומי הסביבה במישור הארצי, מתוקף תפקידו זה שימש במשך כעשור שנים כחבר הנהלת קרן הניקיון של המשרד להגנת הסביבה.
לקראת בחירות 2018 הודיע שלא ירוץ לכהונה נוספת.
איתן פטיגרו, סגן ומ"מ ראש המועצה מטעם סיעת "שוהם שלנו" קיבל את הנהגת הסיעה וניצח בבחירות.
ליבנה השתבץ במקום ה-13 הסמלי ברשימה.
ליבנה הוא מנכ"ל חירייה - איגוד ערים דן לתברואה החל מ-1.3.2020. האיגוד מפעיל את פארק המיחזור חירייה, המטפל בפסולת המוניציפלית של מטרופולין תל אביב וגוש דן.
במסגרת תפקידו כמנכ"ל, הוביל גיל את איגוד ערים דן להכנת תוכנית אסטרטגית רב-שנתית לפיתוח מתקנים מתקדמים נוספים לטיפול בפסולת, ולהטמעת מערכות בקרה מתקדמות לצורך בקרה וייעול תהליכי הטיפול בפסולת.
תחת ניהולו הסתיים פרויקט שדרוג תחנת המעבר והסבתה למתקן המיון – "המפרידן", נחנך מפעל מודרני לטיפול ומיחזור פסולת בנייה, והותנע קידום מתקן להשבת אנרגיה מפסולת.
בשנת 2020 ליבנה נבחר כיו"ר פורום מתקני הטיפול בפסולת בהתאחדות התעשיינים והוא פועל מאז לקדם את ענף הטיפול בפסולת לעידן טכנולוגי של מיחזור והשבת פסולת לאנרגיה.
ליבנה מתנדב בקק"ל כנאמן יער קהילתי ובארגון השומר החדש, ומשמש כחבר הנהלת ארגון גשר - ארגון חברתי הפועל ליצירת גשרים בין חלקי עם ישראל.
גיל חבה (נולד ב-1971) הוא ספורטאי פאראלימפי לשעבר.
בשנת 1985 התחשמל חבה בן ה-14 בתאונת עבודה בקיבוץ.
כתוצאה מהתאונה הוא קטוע יד שמאל ונפגע קשה ברגל ימין, ובמהלך תקופת האשפוז סבל גם ממוות קליני.
לאחר השיקום החל לעסוק בספורט, היה שחקן כדורסל בנבחרת בקעת בית שאן והחל לעסוק בשחייה תחרותית במרכז הספורט לנכים ברמת גן.
בשנת 1990 התנדב לשירות צבאי וסיים תקופת שירות מלאה בתפקידי חינוך וידיעת הארץ.
בשנת 1992 החל להתאמן בבית הלוחם בתל אביב בכדורעף והשתתף עם הנבחרת באליפות אירופה ובאליפות העולם.
היה חבר הנבחרת הלאומית אל המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) והמשחקים הפאראלימפיים סידני (2000).
חבה הוא מורה דרך מוסמך, בוגר לימודי ארץ ישראל, תושב אשחר, נשוי ואב לשלושה.
בשנת 2010 החל לכהן כחבר מועצה אזורית משגב.
גיל נאור הוא שחקן טניס כיסאות גלגלים ישראלי.
נאור הוא חבר בית הלוחם בתל אביב.
ב התחרה בטניס יחידים וזוגות.
בטורניר יחידים סיים בשלבים מוקדמים ולא העפיל לשמינית הגמר ובטורניר זוגות (עם אייל שרטוב) הפסידו בשמינית הגמר.
ב התחרה בטניס יחידים וזוגות (עם אייל שרטוב).
בשני הטורנירים לא העפיל לשמינית הגמר.
בשנת 2001 זכה באליפות ישראל בטניס בכיסאות גלגלים.
בשנת 2002 גבר על ברוך חגאי ושמר על התואר.
גיל לין (נולד ב-30 באוקטובר 1964, כד' בחשוון ה'תשכ"ה) הוא ראש המועצה האזורית מגידו משנת 2024.
לין שימש כמנכ"ל חברת אידאה מערכות מידע, כמזכיר קיבוץ משמר העמק, וכמשנה למזכ"ל התנועה הקיבוצית.
בנוסף, כיהן ומכהן בדירקטוריונים במספר רב של ארגונים ציבוריים ופרטיים.
בשנת 2021 נבחר לתפקיד מנכ"ל איגוד התעשייה הקיבוצית.
בבחירות לרשויות המקומיות 2024 התמודד לין לראשות המועצה האזורית מגידו.
בבחירות ניצח ב-45% מהקולות ונבחר לראשות המועצה לאחר שקודמו בתפקיד, איציק חולבסקי, קיבל 30% מהקולות.
לין נשוי לדבי ואב לשלושה ילדים וסב לנכדה אחת.
גיל חנניה (נולד ב-4 במרץ 1969) הוא ראש המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה.
סבו וסבתו נמנו על מייסדי שכונת יעקב במושבה.
כיהן כראש שבט "עומר" בבנימינה והיה שותף בהקמת שבט "גפן" בגבעת עדה.
היה חבר בוועדת ההדרכה הארצית של תנועת הצופים במסגרתה יצר את התוכניות החינוכיות של תנועת הצופים "המסע בצופים".
שימש כראש הנהגת "דרור" החולשת על יישובי לב השרון.
הוביל בין היתר פרויקטים ארציים בהם ייזום וביצוע שת"פ עם פרויקט שיגור החללית "בראשית" של Space IL.
היה חבר בצוות "בכירים לקיימות" שהוביל את המהפכה בחינוך לקיימות בתנועה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 התמודד לראשות המועצה ונתמך בידי המפלגות המחנה הממלכתי ויש עתיד בסיבוב הראשון זכה ב-33.9% מן הקולות.
בסיבוב השני התמודד מול מיכל אורון עזאני וניצח לאחר שזכה ל-62.8% מהקולות לעומת אורון עזאני, שקיבלה 37.2%.
הוא בעל תואר הנדסאי אדריכלות, מורשה נגישות – מבנים, תשתיות וסביבה.
בוגר קורסים שונים בתחומי ניהול פרויקטים ובוגר קורס דירקטורים מטעם אוניברסיטת רייכמן.
גיל מינסטר (נולד ב-18 בינואר 1971) הוא אדריכל ומעצב עירוני ישראלי.
גיל מינסטר נולד בירושלים ב-18 בינואר 1971, וגדל באשדוד.
סיים לימודי אדריכלות במרכז האקדמי ויצו בחיפה ואוניברסיטת קארדיף בשנת 2002. התמחה באדריכלות במשרד "אדם איל דני איל אדריכלים" בתל אביב-יפו ולאחר מכן המשיך ללימודי עיצוב אורבני בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים, אותם סיים ב-2012 כחלק מהמחזור הראשון לתוכנית התואר השני.
ב-2009 הקים באשדוד את משרד האדריכלות "גיל מינסטר אדריכלים".
משרדו תכנן בעיר מספר מבני ציבור, ביניהם מרכז הצעירים "כיוונים" ברובע הקריה, חידוש המוזיאון לתרבות הפלשתים ע"ש קורין ממן ברובע ד', בית קהילת יוצאי אתיופיה "אנדנת" ברובע ב' והמרכז להורות משמעותית ברובע י"ב.
כמו כן, הוא עוסק בתכנון מתארי, וערך את תוכניות האב להתחדשות עירונית של הרבעים ח' ו-א', בו גם עסק בחידוש המרכז המסחרי, שתוכנן במקור על ידי דב ורם כרמי וצבי מלצר.
המוזיאון לתרבות הפלשתים ע"ש קורין ממן, אשדוד, 2013 (חידוש)
בית קהילת יוצאי אתיופיה "אנדנת", 2018
מרכז רוחני "אור מנחם", אשדוד, 2017
המרכז המסחרי של רובע א' באשדוד, 2024
המוזיאון לאתנוגרפיה באשדוד – הרחבה של המוזיאון לתרבות הפלשתים (עתידי)
התחדשות עירונית של רובע א', אשדוד, 2011
התחדשות עירונית של רובע ח' אשדוד
גִּיל טוֹפָּז (נולד ב-1969, ה'תשכ"ט) הוא איש עסקים ישראלי ומנכ"ל משותף של אלטשולר שחם אשראי, לשעבר מנכ"ל בנק ירושלים.
גיל נולד בנתניה וגדל באבן יהודה.
למד בתיכון אורט יד לבוביץ, נתניה והוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות .B.A, תואר ראשון במשפטים LL.B, ותואר שני במנהל עסקים M.B.A, כולם מאוניברסיטת תל אביב.
לגיל רישיון עריכת דין ורישיון ראיית חשבון.
גיל מילא שורה של תפקידים בכירים בגופים פיננסים מובילים בישראל ובין היתר כיהן כמנכל בנק ירושלים, מילא שני תפקידי סמנכ"ל וחבר הנהלה בחברת כרטיסי האשראי כ.א.ל הראשון כ־CRO - מנהל הסיכונים הראשי ובתפקידו השני סמנכ"ל - ראש אגף לקוחות פרטיים.
קודם לתפקידו זה עבד גיל בבנק הפועלים שם מילא מספר תפקידים משמעותיים – וביניהם ניהול האשראי הקמעונאי בבנק, כיהן כמנהל קשרי לקוחות בחטיבה העסקית וניהל את האסטרטגיה בחטיבה הקמעונאית.
ב-30 ביוני 2015 מונה גיל למנהל הכללי של בנק ירושלים, ובמהלך שנת 2022 לאחר כ-7 שנות כהונה סיים את תפקידו בבנק.
במרץ 2022 הקים גיל כמייסד משותף עם הגר פרץ דיין את חברת קרדיטים עסקים וצמיחה בע"מ בה הם שימשו ביחד כמנכ"לים משותפים.
ביוני 2024 דווחה ידיעה לבורסה לפיה חברת קרדיטים נרכשה על ידי אלטשולר שחם באמצעות חברת אלטשולר שחם אשראי.
במסגרת העסקה יוקצו למייסדים 10% בחברה הרוכשת והם ימשיכו לנהל את הפעילות הנרכשת.
גיל נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר בבני עטרות.
גיל וינברג (נולד ב-10 בינואר 1978) הוא שחקן, במאי, מחזאי, תסריטאי, מתרגם וכוריאוגרף קרבות במה ישראלי-אמריקאי.
בעבר אלוף ישראל וחבר בנבחרת ישראל בקראטה.
נולד ברמת גן, בן לרונית ולאהרן וינברג, שעלה מארצות הברית.
בשנות ילדותו, המשפחה נעה רבות על ציר ישראל-ארצות הברית.
כשהיה בגיל 3 חודשים עברה המשפחה לארצות הברית, שבה לרמת גן בהיותו בן ארבע, ובהמשך עברה לכפר סבא.
וינברג קיבל חינוך מסורתי-דתי, ובגיל 15 עבר שוב יחד עם אביו לשנה לארצות הברית.
כשחזר לישראל החל בלימודי תיאטרון במכינת נוער בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בגיל 5 החל להתאמן בג'ודו, ובגיל 12 עבר לאימוני קראטה בהדרכת אביו ומקס אזולאי נאור.
משנת 2004 מתאמן אצל אלכס וודקוב.
בשנת 2005 השתתף במכביה השבע-עשרה כחבר נבחרת ישראל בקראטה.
בין השנים 2019–1996 זכה בתשע מדליות זהב, האחרונה בהן כאלוף ישראל בקראטה מטעם התאחדות הקראטה בישראל, בשנת 2019.
במקביל לעבודתו בתיאטרון, בין השנים 2004-2008 הקים וניהל חברות שיווק בארצות הברית, וחי על ציר ישראל-ארצות הברית.
בשנת 2002 סיים את לימודיו בבית הספר למשחק בית צבי, והתקבל לתיאטרון הקאמרי, שם השתתף כשחקן בהצגות רבות, בהן "אמא קוראז'", "המלט", "אמדאוס", "גטו", "ריצ'רד השני" ו"ריצ'רד השלישי", "סיראנו דה ברז'ראק", "מפיסטו", "איבאנוב" ו"אופרה בגרוש".
הוא הופיע גם בתיאטרון העברי, תיאטרון הספרייה, תיאטרון השעה והמדיטק, במחזות מגוונים כמו "צלילי המוסיקה", "מקבת", "אמיל והבלשים" ו"ילדי קורצ'ק".
וינברג ביים מספר הצגות בתיאטרון הספרייה וכן בבית צבי, בהן "רעולים", "קללת מעמד המורעבים", "כובע מלא גשם", "יצרים", שהשתתף בפסטיבל "במהניה" בחיפה, ו"אל נקמות", שהשתתף בפסטיבל ורשה להצגות סטודנטים.
בנוסף כתב מחזות מקוריים, ובהם "עת לעקור", "פטנט", "ליידי" ו"חיות", ותרגם מחזות שונים, בהם "בום-טאון", "נעורים וצדק", "קללת מעמד המורעבים", "קלף חזק" ו"פלסטלינה".
וינברג עוסק גם בכוריאוגרפיית קרבות במה.
בין היתר היה כוריאוגרף בתיאטרון הקאמרי בהצגות "ריצ'רד השלישי", "ריצ'רד השני", "מפיסטו" ובתיאטרון הספרייה ב"מלכודת העכברים", "חיים פרטיים", ו"הדוכסית מאמלפי".
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2009 ילדי קורצ'ק הנס פרידריך \ פאבל גדי צדקה גדי צדקה 2010 בנימין זאב תיאודור הרצל גדי צדקה גדי צדקה
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2018 אמיל והבלשים שרלוק הולמס אריך קסטנר רפי ניב
שנה הצגה מחזאי 2006 בום טאון ג'ף דניאלס 2006 הבלון האדום אלבר למוריס 2007 רעולים אילן חצור
שנה הצגה מחזאי 2008 נעורים וצדק נ.
ריצ'רד נאש 2008 קללת מעמד המורעבים סם שפרד 2008 הביטו בבני אלסטר צועדים לנהר הסום פרנק מקגינס 2009 אל נקמות שלום אש 2009 פלסטלינה וסילי סיגרב 2011 יצרים ויליאם מסטרוסימון 2012 כובע מלא גשם מייקל וינסנט גאצו 2015 בלרינה ארנה סקואן
גיל טל (28 ביוני 1951 – 19 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.
טל נולד בחיפה לחרמונה ולעזריאל.
הוא למד בבית הספר הריאלי בעיר, בקיבוץ בית השיטה ולאחר מכן המשיך את לימודיו בתיכון עירוני א' בחיפה.
הוא התגייס לצה"ל ביולי 1969 לאחר שהשתלם בקורס טיס, אך העדיף לשרת בחיל השריון, שם השתלם בקורס קצינים ובקורס קציני שריון.
ב-1972 נישא לתמר ולשניים נולד בן, חודש וחצי לפני נפילתו של טל.
ב-19 באוקטובר 1973, יומה ה-14 של המלחמה, במהלך קרב אום בוטנה, נפגע הטנק שבו שהה בשדה הקרב ונהרג.
לאחר נפילתו קיבל את עיטור העוז על מעשה גבורה שגילה במהלך המלחמה:
הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
גיל ליטמן הוא עיתונאי, איש תקשורת והיסטוריון ישראלי.
שימש במגוון תפקידים ברשות השידור ובתאגיד השידור הישראלי "כאן 11", כתב וערך תוכניות טלוויזיה ורדיו וכתב דוקטורט בנושא דרכו הפוליטית של יצחק שמיר באוניברסיטת חיפה.
גיל ליטמן נולד ב-14 באפריל 1959, ו' בניסן תשי"ט, בישראל וגדל בחיפה להורים שורדי שואה.
בשנת 1977 התגייס לצה"ל, סיים קורס חובשים קרביים ושירת בכמה תפקידים, בהם חובש קרבי ביחידות שדה, מפקד קורס חובשים וקצין הדרכה בבית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10).
במילואים הגיע לתפקיד מפקד פלוגת רפואה בחטיבת חי"ר.
למד לתואר ראשון ביחסים בין-לאומיים (1988) ותואר שני במדע המדינה (2005), שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2020 סיים דוקטורט במחלקה ללימודי ישראל באוניברסיטת חיפה.
את עבודת הדוקטורט שלו, "דרכו הפוליטית של יצחק שמיר לראשות הממשלה 1983-1970", כתב בהנחיית פרופ' יחיעם ויץ.
על עבודה זו זכה בפרס משרד ראש הממשלה לשנת 2021.
את דרכו המקצועית בתקשורת החל ליטמן בֿ-1989 כחניך בקורס כתבים של "קול ישראל".
בשנות ה-90 שימש ככתב בשטחים וככתב הכנסת ברשת ב'.
בתקופה זו גם הנחה את שעשועון הידע מקבילית המוחות בערוץ הראשון.
בשנים 2006 - 2008 כיהן כמזכיר מערכת החדשות של קול ישראל, ובשנת 2008 שימש כמנהל בפועל של רשת ב' לאחר מינויו של מנהל רשת ב', אריה שקד, למנהל הרדיו.
עם הקמת תאגיד השידור הישראלי הצטרף ליטמן לתאגיד וכיהן בו בשורה של תפקידים, בהם עורך ראשי של יומן הבוקר, שדר ומגיש תוכנית הלילה ברשת ב', וכתב בערוץ כאן 11. מאז שנת 2022 עובד ככתב עצמאי (פרילנס) עבור חדשות 12, ומשנת 2024 מפרסם כתבות במקור ראשון ומאמרי דעה בהארץ.
ליטמן ניהל קורסים להכשרת כתבים בחטיבת החדשות של קול ישראל, ולימד תקשורת ואקטואליה במוסדות אקדמיים, בהם מכללת הדסה בירושלים, מכללת דוד ילין והמכללה לתקשורת כותרת באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן היה מורה ומחנך בתיכון שליד האוניברסיטה בירושלים.
בשנים 2009–2010 כיהן כדובר הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית.
פרס משרד ראש הממשלה להנצחת ראש הממשלה יצחק שמיר (2021) – הוענק על עבודת הדוקטורט
מלגת מכון ז'בוטינסקי (2018) – מחקר לדוקטורט
פרסי מרכז מורשת בגין ומכון ז'בוטינסקי (2005, 2014) – עבודות גמר וסמינר
מתגורר במבשרת ציון, נשוי לעורכת הדין נורית ליטמן, לשעבר המשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים, ואב לשלושה.
גיל יוסף ססובר (נולד ב-12 באפריל 1972) הוא מנחה, שחקן, זמר, קומיקאי, איש עסקים ויזם ישראלי.
גיל ססובר נולד וגדל בחיפה, כאחד מארבעה בנים.
למד בתיכון עירוני ה' שבעיר הולדתו.
את צעדיו הראשונים בתחום הבידור החל בלהקת הנוער הייצוגית של חיפה, "מפגשים ברכס".
את שירותו בצה"ל עשה בלהקת הנח"ל, שם הופיע, כתב וביים.
ב-2005 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה בשלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
לאחר שחרורו מצה"ל החל להופיע במופע סטנד-אפ משלו ברחבי ישראל.
החל משנת 1994 כיכב בתוכנית הטלוויזיה "הקומדי סטור" בערוץ 2 במשך שלוש עונות, שם גילם דמויות שונות כגון הממציא הצרפתי מסייה בומבסטיק והילד הדתי יפת, בנו של חם.
בשנת 1994 הצטרף לערוץ הילדים כמנחה, שם הנחה תוכניות פופולריות רבות, בהן "הוגו" - תוכנית אינטראקטיבית שבה הילדים משחקים במשחק מחשב באמצעות הטלפון, "המגנט", "כדור פורח", "הזירה", ועוד.
הנחה גם את התוכנית "מוטרף!
עם גיל ססובר" ותוכניתו "ססובר 007 וחצי", ששודרה במשך כשעה בשבע וחצי בערב, הייתה מתוכניות האירוח הראשונות ששודרו באופן מלא בשידור חי.
הוא הנחה בערוץ עד 1999.
בשנת 1999 ליווה את ילדי עמותת זיכרון מנחם במסעם לפריז ואל החיים, וביים בסרט דוקומנטרי שהוקרן בטלוויזיה הישראלית.
הנחה, כתב וערך תוכניות נוספות בערוץ 2: "ערב לא רגיל" - תוכנית אירוח אישית בפריים טיים, "קן הקוקיות" - תוכנית מערכונים בכיכובו, "וידאו חזק" - תוכנית מוזיקה ישראלית ועוד.
בתקופה מסוימת הנחה את השעשועון "גלגל המזל" בערוץ 2, מאוחר יותר את "מזל טוב" והשתתף גם בתפקיד דרמטי באחד מפרקי הסדרה "טיפול נמרץ" שבה גילם את רון, בעלה של איריס (אביטל אברג'יל).
שיחק במספר מחזות זמר לילדים, בהם "פיטר פן" (בדמות פיטר פן, הילד הנצחי) ו"שלושת המוסקטרים" (בדמות המוסקטר, פורתוס).
הוא הגיע למקום הראשון ב"פסטיגל 1996" עם השיר "מלך הכיתה" ולמקום השני ב"פסטיגל 1999" עם השיר "קול".
הוביל קמפיינים פרסומיים רבים, בהם דגני הבוקר של קלוגס, חטיף בוטנים "שוש" של עלית, ומשקה "הוגו ראפ" של טמפו.
ב-2018, אחרי למעלה מעשור שפעל במגזר העסקי, ובחר שלא להיות באור הזרקורים, חזר ססובר לבמה במופע בידור.
במאי 2018 פרסם סינגל בשם "פרק של ילדות" שכתב יחד עם איתי זילברשטיין.
בפברואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הוציא יחד עם רובי דואניאס את השיר "המדינה בוחרת ולכ" תחת דמותם של חם ויפת כהמשך לשיר אותו ביצעו כחלק מהתוכנית "הקומדי סטור".
באוקטובר 2020 הגיש את תוכנית הלילה "לילה טוב מאד" בערוץ 20.
ב-2020 השתתף כשחקן אורח בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "סברי מרנן" בקשת 12.
ב-2021 הוציא את השיר "אבי" שכתב ושר לזכרו של אביו.
את השיר הלחין יחד עם איתי זילברשטיין.
החל ממרץ 2022 מגיש וכותב את התוכנית "קבלת שבת" המשודרת בימי שישי בעכשיו 14.
ב-2022 הוביל קמפיין פרסומי של מקדונלד'ס בישראל לאחר שזו השיקה מחדש את המקצ'יקן.
ביין השנים 2022-2023 גילם את צ'ארלי אבא של תום, בסדרה "רוני ותום" של גיורא חמיצר.
הוא צפוי לחזור לאותו התפקיד בעונה השישית של הסדרה, שצפויה לצאת בתחילת שנת 2025.
ב-2023 החל בסיבוב הופעות של מופע הסטנדאפ המוזיקלי "הפרויקט של גיל ססובר - מופע שגדלנו עליו".
בו הוא שר להיטים מתוכניות שבהן השתתף בליווי נגנים מהלהקה הגלילית "הפרויקט המקומי".
בשנת 2025 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "ההספד" שכתבה וביימה מורן רוזנבלט.
בשבוע הספר 2006 יצא לאור ספר הביכורים של ססובר – ספר הילדים "בפעם הראשונה" בהוצאת "ידיעות ספרים".
ב-2010 הקים ביחד עם שותפים את חברת Solar Green Sun, העוסקת בהתקנת מערכות סולאריות קטנות לאנשים פרטיים.
ניהל בעבר מערכת יחסים עם השחקנית יעל בר זוהר.
ב-2004 נישא לעורכת-דין בהכשרתה ופעילה רוני פטרבורג, בתו של איש העסקים משה פטרבורג ואחייניתו של הרופא פרופ' יצחק פטרבורג.
אחיו הצעיר הוא מנחה הטלוויזיה לשעבר דרור ססובר.
בשנת 2006 נפטר אביו של ססובר; פטירתו השפיעה עליו באופן עמוק וסיפר כי מאז הוא החל להקפיד לערוך קידוש, לשמור שבת, להתפלל, כשבאותה עת גם למד תורה וגמרא, ואף החל להעביר הרצאות בנושא יהדות.
גיל שויד (נולד בשנת 1968) הוא יזם ישראלי בתחום ההיי-טק, מייסד שותף ומנכ"ל חברת צ'ק פוינט, וחתן פרס ישראל לשנת 2018 ליזמות וחדשנות (הראשון שזכה בפרס ישראל בתחום זה).
הונו נאמד על ידי פורבס בכ-6.4 מיליארד דולר (אפריל 2025).
כבר בגיל 13 החל לתכנת.
למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל ללימודים בבית הספר התיכון למד גם מדעי המחשב באוניברסיטה העברית.
בנוסף עבד באותה תקופה כמנהל מערכות במרכז פריץ הבר לדינמיקה מולקולרית באוניברסיטה העברית.
שירת ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
לאחר שחרורו מצה"ל ב-1991 עבד כמפתח תוכנה בחברת אופטרוטק (כיום אורבוטק).
ב-1993 הקים את חברת צ'ק פוינט יחד עם שלמה קרמר, שעימו שירת במודיעין, ועם מריוס נכט שעימו עבד באופטרוטק.
מאז משמש שויד כמנכ"ל צ'ק פוינט.
עד לשנת 2001 שימש גם כנשיא החברה, ועד 2015 כיושב ראש.
בין השנים 1999–2004 שימש בתפקיד דירקטור בחברת "בקווב" של האחים אלי וניר ברקת, שהיו המשקיעים הראשונים בצ'ק פוינט באמצעות חברת BRM.
שויד הוא הממציא של הפטנט על טכנולוגיית "Stateful Inspection", עליה מבוסס מוצר הדגל של צ'ק פוינט - FireWall-1, ונחשב על ידי רבים לאבי חומת האש המודרנית.
שויד נמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב ומכהן כיושב ראש חבר הנאמנים של האוניברסיטה לנוער של אוניברסיטת תל אביב.
הוא חבר במועצת המנהלים של עמותת "יכולות", הפועלת להעלאת אחוזי הזכאות לתעודת בגרות ולהנגשת ההשכלה הגבוהה.
הונו האישי נאמד ב-2021 ב-4.9 מיליארד דולרים, והוא מאנשי העסקים העשירים בישראל.
בחודש מרץ 2018 שר החינוך נפתלי בנט הודיע על קטגוריה חדשה בפרס ישראל והכריז על גיל שויד כחתן פרס ישראל בהיי-טק.
הוא אב לשישה: שלושה ילדים מאשתו הראשונה, חמוטל איינהורן, ושלושה ילדים מאשתו הנוכחית, עורכת הדין הפלילית, מיטל דנינו-שויד.
בפברואר 2024 הודיע גיל שוויד על כוונתו לפרוש מתפקיד מנכ"ל צ'ק פוינט, תפקיד אותו מילא במשך 30 שנה, ולעבור לשמש כיו"ר פעיל של החברה.
בדצמבר 2024 סיים שויד את תפקידו כמנכ"ל החברה, ועבר לתפקיד היו"ר הפעיל של דירקטוריון החברה.
2004 - הוענק לו תואר דוקטור למדע לשם כבוד בתחום המדעים מטעם הטכניון.
2004 - נכלל ברשימת "המנהיגים הגלובליים של המחר" מטעם הפורום הכלכלי העולמי, בשל מחויבותו ותרומתו לחברה בתחומים שמעבר לאינטרסים מקצועיים.
2010 - נבחר ליזם השנה הישראלי מטעם ארנסט אנד יאנג.
2014 - נבחר לאיש השנה של גלובס.
2018 - פרס ישראל בתחום ההיי-טק.
גיל שוחַט (נולד ב-7 בספטמבר 1973) הוא מלחין, מנצח, פסנתרן ומרצה ישראלי למוזיקולוגיה.
גיל שוחט הוא בנם של עיתונאית העיתון הארץ ציפי שוחט ומנהל מכללת מקס פיין, יהודה שוחט.
גיל שוחט החל לנגן בפסנתר בגיל 5 והחל את לימודיו המוזיקליים בגיל 7. עד גיל 12 הלחין וביצע את יצירותיו לפסנתר.
שוחט היה חלק ממקהלת "בת קול", המקהלה של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
בגיל 17 כתב את יצירתו המקהלתית הראשונה לבקשת ענת מורג, מנצחת המקהלה.
יצירה זו, "עבי שחקים", שנכתבה על טקסט של שלמה אבן גבירול זכתה מאוחר יותר להוצאה לאור יוקרתית מניו יורק.
היצירה התזמורתית הראשונה שלו הוזמנה על ידי התזמורת הקאמרית הישראלית כאשר היה בן 18. שוחט הוא בוגר תיכון אהל-שם ברמת גן והקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, ובעל תואר ראשון ושני מאת אוניברסיטת תל אביב.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה למוסיקה בתל אביב, המשיך ללימודי תואר שלישי באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא ובאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה.
מוריו לקומפוזיציה היו: פרופ' אנדרה היידו, איוואן ונדור, אציו קורגי, לוצ'אנו בריו ואלכסנדר גהר.
מוריו העיקריים לפסנתר היו רחל פיינשטיין, פרופ' אריה ורדי, סרג'יו פרטיקרולי ומריה קורצ'יו.
בשנת 2008 לקחה אוניברסיטת הרווארד בבוסטון חסות על יצירותיו של שוחט, והיא מפרסמת ומנהלת את הארכיון המלא שלו.
שוחט הלחין עד כה 9 סימפוניות, 15 קונצ'רטי לכלי סולו ותזמורת, 4 אופרות, ויותר מ-50 יצירות קאמריות ויצירות לכלי סולו.
את רוב יצירותיו הוא מוציא לאור בהוצאת "ריקורדי" באיטליה, בה החל את דרכו כצעיר המלחינים בהיסטוריית ההוצאה, או בהוצאה לאור אשר הקים בעצמו ונושאת את שמו.
הקונצ'רטו השני שלו לפסנתר בנגינתו, והתזמור שלו לפרלודים של דביסי יצאו לאור בתקליטור.
האופרה שלו "אלפא ואומגה" הועלתה בהפקת האופרה הישראלית ובניצוחו של גארי ברתיני.
יצירות בולטות אחרות שלו הן "שיר השירים", "חזון העצמות היבשות" והסימפוניות "הישראלית", "האש", "האורות" ו"הגרמנית".
בשנת 2010 העלתה האופרה הישראלית החדשה את האופרה שלו "הילד חולם", לפי מחזה של חנוך לוין.
יצירותיו הוזמנו ובוצעו בעונות המנויים של מוסדות המוזיקה החשובים בעולם כגון: התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, הפילהרמונית של בייג'ינג, התזמורת הלאומית של תאילנד, סולני מוסקבה, הקאמרית של ההרמיטאז'' בסנקט פטרבורג ועוד תזמורות רבות ברחבי העולם.
בשנת 2021 הוציא עם יסמין לוי את האלבום, Voice & Piano.
בשנת 2025 העלה את האופרה "משפט אייכמן" בבוקרשט.
היצירה חובה לתלמידי כיתות יא ברומניה.
באופרה משתתפים מאתיים חמישים אמנים ואורכה חמש שעות.
בזמן שירותו הצבאי שירת כמתאם ומפקד התזמורת הקאמרית והלהקות הצבאיות, וכפסנתרן הרשמי של צה"ל.
בנוסף לפועלו כמלחין מופיע שוחט כפסנתרן וכמנצח.
כפסנתרן הופיע כסולן עם התזמורות הישראליות וכן עם תזמורות שונות בחו"ל, ובמאות רסיטלים ברחבי אירופה, ואלפי קונצרטים בכל רחבי הגלובוס, שוחט הופיע ויצירותיו בוצעו בפסטיבלים רבים בעולם, וביניהם פסטיבל לונדון, הביאנאלה בוונציה, פסטיבל הונג קונג, הקרנגי הול בניו יורק, פסטיבל העיר האסורה בבייג'ינג ועוד.
כיום שוחט הוא מנהל האנסמבל המוזיקלי, "פוליפוניה" וכן מנהל את כל סדרות המוזיקה בהיכלי התרבות של מודיעין, אור עקיבא, קריית מוצקין, וכן סדרות עצמאיות ברוב היכלי התרבות החשובים במדינה, לרבות היכל התרבות בתל אביב.
חברת ההפקות אשר בבעלותו ובראשותו, משלבת יוצרי פופ וג'אז עם קונצרטים קלאסיים.
יד ימינו ומנהל ההפקות של שוחט הוא חגי קורן.
מחוץ לישראל, מנהל שוחט את הסדרה הקאמרית באולמות "פולי" של סין, הוא מנצח אורח קבוע בפסטיבל "אמיליה רומנה" באיטליה, ופסטיבל מוצרט בוורמונט, ארצות הברית.
שוחט עורך סדרות רסיטלים והרצאות לקהל הרחב, רובן במסגרת "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, ו"קתדרה" של מוזיאון ארץ ישראל.
החל מקיץ 2011 הוביל מדי קיץ סדרה של קונצרטים בפארק הרצליה, בהם ניצח על תזמורת סימפונט רעננה, תזמורת האופרה הקאמרית והרכבים אחרים, ובחלק מהיצירות גם השתתף כפסנתרן.
כל אחד מקונצרטים אלה משך קהל רב ואלפי מאזינים.
ביוני 2012 החל הערוץ הראשון להקרין את סדרת הטלוויזיה "סיפור מנצח" בהנחייתו של שוחט ובהשתתפות התזמורת הסימפונית ירושלים, בכל פרק בסדרה יצא שוחט במסע דוקומנטרי חווייתי, אל מאחורי הקלעים של היצירה הקלאסית.
הסדרה בת 8 פרקים זכתה בציון לשבח בתחרות הפורמטים של איגוד השידור האירופי.
בין המלגות שהוענקו לשוחט במהלך דרכו ניתן לציין מלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל, הקונסוליה הבריטית וממשלת איטליה, מענקים מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן ברכה, קרן ריץ', מוטורולה ישראל, בנק ספרא, הבנק הבינלאומי, צפונות תרבות, קרן סוזן רוז (ניו יורק) ומענק מראי פפר (לוס אנג'לס).
שוחט הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות החל משנת 2004. שוחט מקדיש מזמנו לפעילות ציבורית בישראל, הן ברסיטלים עבור גיוס כספים לעמותות כגון "לתת" ו"עזרה", מרכז נפגעות תקיפה מינית, בתי החולים וולפסון בחולון, מאיר בכפר סבא והמרכז הרפואי רבין.
בשנת 2008 בחר מגזין "פורבס" בגיל שוחט כדמות המשפיעה ביותר בתחום המוזיקה בישראל.
בחודש יולי 2009 קיבל שוחט תואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת.
באוקטובר 2012 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו בתחום המוזיקה הקלאסית.
בריאיון לעיתון "הארץ" בדצמבר 2009 דיבר לראשונה על היותו הומוסקסואל.
שוחט התגורר ביפו עם בן זוגו בריאן בולטון.
בהמשך נפרד מבולטון וחי עם בן זוג אחר, ממנו נפרד.
גיל פרנק (נולד ב-18 בינואר 1963) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, במאי, סופר ומשורר ישראלי.
גיל פרנק למד משחק במחזור כ"ה של בית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" לצד אלונה קמחי, סנדרה שונוולד, שרון אלכסנדר, וגילי בן אוזיליו וסיים את לימודיו בשנת 1987.
ב-2011 יצא לאור ספרו "רק שש הברות" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בתיאטרון החאן: ב-1988 שיחק בהצגה "מי תהום" מאת הלל מיטלפונקט שביים עמית גזית.
בתיאטרון בית ליסין: ב-1987 שיחק בהצגה "יתומים" מאת לייל קסלר שביים אילן אלדד.