tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זקן התנים מסביר שהם חיכו כל השנים לאיש כמו הנוסע כדי שיגיע ויגאל אותם: "אדון, עליך מוטל לסיים את הריב המפלג את העולם".
התנים אומרים שאין הם יכולים להביס את הערבים בכוחות עצמם, ומגישים לנוסע זוג מספריים חלודים, כדי שישסף בעזרתם את גרונות הערבים.
באותו רגע אחד הערבים מגיע, ומצליף בתנים בשוט.
הערבי שואל את הנוסע אם הוא כבר שמע את הסיפור מפי התנים, וקורא לחבריו להביא גוויית גמל לתנים.
התנים מתחילים לאכול את הנבלה, והערבי מצליף בהם בשוט והם בורחים וחוזרים וחוזר חלילה, עד שהנוסע עוצר בעד הערבי.
הסיפור נגמר בכך שהמדריך אומר: .
מאחר שהסיפור התפרסם בכתב העת של מרטין בובר, נהוג לפרש את הסיפור כאלגוריה ליחסי היהודים-ערבים בארץ ישראל וכביקורת על הציונות והסכסוך הישראלי-ערבי, ביקורת שתאמה את תפיסתו של מרטין בובר, שהתבטאה מאוחר יותר בהקמת "ברית שלום" ב-1925, שנה לאחר פטירתו של קפקא.
קפקא ביקר הן את התלות של היהודים באירופאים, הזקוקים כביכול למשיח, והן את אורח החיים הלא מערבי של הערבים.
הסיפור פורסם ביחד עם הסיפור "דין-וחשבון לאקדמיה" המבטא את הניסיון להפוך את היהודי לאירופאי.
יחסו של קפקא לציונות היה מורכב.
הוא אמנם ביקר בקונגרס הציוני ה-11 שנערך בווינה בספטמבר 1913, אך תיאורו את האירוע לא היה מחמיא.
הסופר הישראלי עמוס עוז התכתב עם מוטיב התנים הארץ-ישראליים מסיפורו של קפקא במרבית הסיפורים הקצרים המופיעים בארצות התן, ספרו הראשון (בעיקר בסיפור הראשון, "ארצות התן").
עוז חזר לעסוק במוטיב זה גם בקובץ הסיפורים המאוחר תמונות מחיי הכפר.
בשנת 2011, ביים ז'אן-מארי סטרוב סרט קצר-ניסיוני בשם "Schakale und Araber" המבוסס על הסיפור.
תָנָטולוגיה (Thanatology) היא מדע במדעי החברה העוסק באובדן, בשכול ובאבל והשפעתם על האדם.
או בלשונו של רוברט קסטנבאום "מדע החיים שהמוות הושאר בתוכם".
מקור השם תנטולוגיה הוא בתנטוס (Thanatos)' דמות המוות במיתולוגיה היוונית.
לפי הארגון העולמי לחינוך וייעוץ בנושאי מוות (Association for Death Education and Counseling ADEC) עוסק בחקר האקדמי והמדעי של מות יצורי אנוש: היא עוסקת בנסיבות למוות, בחוויית האבל ובעמדות החברה כלפי מוות, וטקסי זיכרון והנצחה ועוד מגוון של נושאים הקשורים למוות והעלאת המודעות למוות כשלב טבעי בחיי כל אדם.
התנטולוגיה היא מדע העוסק באדם כשלם, על כלל היבטי חייו ומותו.
יישומי התנטולוגיה קשורים לתחומי העיסוק של מגוון מקצועות טיפול וייעוץ נפשי: עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, מלווים רוחניים, אחיות, רופאים גרונטולוגים ועוד.
חקר התנטולוגיה מתמקד בתחומים הבאים:
פילוסופיה ערכים ואתיקה: למשל שאלות פנומנולוגיות כמו מהו מוות, מהו אבל, מהי תפיסת המוות, מהי אובדנות, מהי המתת חסד ועוד.
שאלות אקזיסטנציאליות כמו מהי משמעות החיים שהמוות נוכח בהם.
בפסיכולוגיה: מהן ההשפעות הרגשיות והקוגניטיביות של הידיעה שמות האדם צפוי וודאי?
איך מתמודדים עם אבל בנסיבות שונות, סוגי אבל שונים, מודלים המסבירים תהליכי אבל בנסיבות שונות, התמודדות עם מצבים שהמוות נוכח בהם (אסונות שונים), מצבים פסיכופתולוגיים באבל, תהליך בניית משמעות חדשה לחיים לאחר האובדן.
בסוציולוגיה: התמודדות של קבוצות ארגונים וקהילות עם אסונות, סוציאליזציה של ילדים, טיפול במתים לאחר אסון.
היחס לאובדן בנסיבות מוות שונות בחברה, היררכיית השכול, אובדן לא מוכר (Disenfranchised grief|Disenfranchised grief)
באנתרופולוגיה: תפקיד התרבות והסביבה במהלך ההיסטוריה בתגובות היחיד למוות ואבל, כמו הנצחה, טקסי זיכרון, מנהגי אבלות ולוויות כפי שהם באים לידי ביטוי בתרבויות ודתות שונות.
לדוגמה, מחקר על מקומו של המוות בחיי היומיום של האדם בחברות שונות ובתקופות שונות.
בעבודה הקלינית/סיעודית/רפואית: מדע התנטולוגיה מסייע בפיתוח שיטות טיפול חדשות, שיכלול ושיפור של שיטות קיימות בעבודה עם אדם הנוטה למות, במסגרת טיפול תומך (פליאטיבי), והוספיס, סיוע לשיפור הקשר בין המטפל למטופל במסגרות אלו, וכן התייחסות להחלטות של סוף החיים (צוואות, הנחיות לגבי הארכה של החיים, תרומת איברים ועוד).
דוגמאות - איך להידרש בעבודה הקלינית לדילמות המעסיקות אנשים בסוף חייהם.
באילו מקרים דרושה עזרה קלינית כדי להתמודד עם אבל ואובדן.
בתחום הפוליטי: ניסוח חוקים ונהלים העוסקים בסוף החיים, בגסיסה ובמוות: לדוגמה - חוק החולה הנוטה למות, תרומת איברים, תרומת גופה למדע ועוד.
בתחום החינוך: חינוך למדעי המוות / השכול עוסק בפיתוח של תוכניות לימודים לאנשי מקצועות טיפוליים וגם לציבור הרחב.
בתקופות קדומות היה המוות דבר יומיומי מאוד ושכיח מאוד ובני אדם רבים פגשו בו בחיי היומיום.
כיום המוות הרבה פחות שכיח בחיי היומיום.
אדם יפגוש במוות אם הוא עובד כרופא, נהג אמבולנס, כבאי, שוטר וכדומה, תכופות מפגש כזה מתרחש בעקבות אירוע טראומטי.
לציבור הרחב כמעט שאין מגע פיזי ותודעתי עם המוות כאירוע נורמלי בחייו של כל אדם.
משמעות הדבר היא שמוות הפך להיות משהו שקורה "שם" (בבית חולים, בהוספיס, וכדומה).
חינוך למוות משמע ללמד אנשים לראות במוות חלק טבעי בדרך הצפויה לכל יצור חי.
ציוני דרך היסטוריים בהתפתחות מדע התנטולוגיה
הקול הראשון שקרא להתחיל לחקור את המוות כתחום מדעי היה זה של אילי מצ'יניקוף, מיקרוביולוג רוסי.
שטען ב-1903 כי חקר המוות יאפשר להגיע להבנה טובה של מהותו, ואף יאפשר לאנושות להבין את הפחד ממוות.
בשנת 1917 פרסם זיגמונד פרויד את ספרו "על אבל ומלנכוליה".
פרויד ראה באבל כתהליך התמודדות שמהווה חלק מהבריאות ובמלנכוליה כתסביך שבו האבל מאשים את עצמו במידה מסוימת באובדן ולא מסוגל להתיר את ההיקשרות הרגשית שלו ממנו.
בשלהי מלחמת העולם השנייה עם פריחת הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית.
גם נושא המוות זכה להתעניינות משמעותית.
הרמן פאייפל הניח בספרו The Meaning of Death את הבסיס לתחום שעם הזמן קיבל את השם 'תנטולוגיה'.
הספר עסק בניפוץ מיתוסים שונים על מוות ומיתה.
במאה העשרים התפתחה התנטולוגיה בשני ענפים עיקריים: חינוך במדעי המוות, ומודעות למוות, שהפך לתחום מחקר בולט יותר.
הפסיכיאטר האמריקני אריק לינדמן תיאר ב-1944 תסמינים ודרכי טיפול באנשים אבלים בעקבות שרפה במועדון לילה בבוסטון.
מאמרו נחשב לפורץ דרך הן מבחינת הגדרת תסמיני אבל על רקע טראומטי והן מבחינת הטיפול באנשים שעברו אסון כזה.
חוקרים כמו ג'ון בולבי, אליזבת קובלר רוס ואחרים, התבססו על רעיונות שמקורם בספרו של פרויד "על אבל ומלנכוליה": הם תארו את האבל כמסע צפוי שיש בו שלבים, ושבו האדם האבל צריך להשלים 'מטלות' שונות.
ההצלחה בקיום השלבים הללו ובעיקר היכולת להיפרד מהמנוח נתפסה כמדד לאבל 'מוצלח' או 'נורמלי'.
המשותף למודלים אלה: חשיבה על אבל כעל משהו חיצוני ובדיד שעובר על כל אדם בצורה פחות או יותר דומה, וניתן לתיאור בצורת שלבים.
האדם הוא כמו נוסע שחולף על פני השלבים במידה כזו או אחרת של 'הצלחה'.
מי שתהליך האבל שלו איטי יותר מסף מסוים נחשב למי שסובל מאבל פתולוגי.
בשנת 1976- הוקם בארצות הברית הארגון העולמי לחינוך וייעוץ בנושאי מוות (Assiciation for Death Education and Counseling או בשמו המקוצר - ADEC).
הארגון הציב לו מטרה להיות פורץ דרך בכל הקשור לחינוך למודעות למוות ולקדם את הידע האקדמי המחקרי והיישומי טיפולי בכל הנוגע לחיים שהמוות נוכח בהם.
הארגון מעניק הסמכה מקצועית בשתי רמות התמחות: CT - Certified in Thanatology והדרגה המתקדמת יותר - FT - Fellow in Thanatology
מסוף שנות השמונים ואילך החלו להתפתח מודלים חדשים לאבל, כמו המודל הדו מסלולי של שמשון רובין.
המאפיין את מרבית המודלים האלה:
המעבר מההתמקדות בתהליך פסיכולוגי חד־ממדי ונטול הקשר, להתמדקות באדם האבל כשלם, בתפקודו ובשינוי שחל בקשריו עם המנוח, (מקשר עם אדם חי לקשר עם אדם מת).
האבל לא נתפס עוד כתהליך שמביא בהכרח לניתוק הקשר עם המנוח.
המנוח אמנם הלך לעולמו והקשר הפיזי איתו נגמר אבל קשר רוחני איתו יכול להמשיך להתקיים גם עשרות שנים לאחר מכן.
אין נכון ולא נכון באבל ואין דרך אחת שהיא נכונה או מוצלחת יותר מאחרות לחוות אבל.
אנשים שונים אבלים בצורות שונות בהתאם לגילם, המגדר שלהם, סוג האובדן, סוגי המשאבים העומדים לרשותם, אופיים ועוד משתנים רבים מאוד.
שינוי פורץ דרך נוסף בתחום המודלים לאבל היה מעיסוק במקורות הפתולוגים ליגון ולאבל, אל עבר עיסוק בחוסן, צמיחה מתוך שכול ויכולת התאוששות והסתגלות לאובדן.
דוגמה לסוג כזה של מודל הוא מודל ההסתגלות מחדש של שנון קליין.
אבל אמנם נחשב לתהליך הסתגלותי שעיקרו תגובה לאירוע חיצוני.
עם זאת לאבל יכולים להיות גם מרכיבים פרו-אקטיביים, בהם האדם מעצב מחדש את חייו נוכח האובדן שחווה
בעולם הרחב מתקיים מחקר מדעי נרחב ומגוון מאוד בנושאים הקשורים למוות, אובדן, אבל אובדנות, ועוד.
ה-ADEC תיאר את תחומי גוף הידע בתנטולוגיה הטבלה הבאה: כל אחד מהנושאים המפורטים בשורות קיים כתחום מחקר בתוך ההקשרים של הנושאים בעמודות.
דוגמאות לתחומי ידע קרובים שאינם שייכים ישירות לתנטולוגיה
פסיכו-אונקולוגיה, - תחום ידע זה עוסק בהשפעות הפסיכולוגיות של התחלואה בסרטן על האדם, לרבות קבלת הבשורה על המחלה וכדומה.
חקר אובדנות: תחום ידע זה כולל קשת רחבה של התנהגויות הקשורות להתאבדות החל מחשיבה אובדנית (Suicide Idiation) דרך מחוות התאבדות (Suicide Gestures) ועד להתאבדות וניסיונות התאבדות.
חקר מחלות סופניות כמו אלצהיימר: תחום זה כולל מחקר רפואי רב שאינו נוגע דווקא להתמודדות עם המוות הקרב.
חקר אירועי אסון והשפעתם על החברה: כולל התמודדות של יחידים וקהילות עם מצבי משבר ואסון, תוך התייחסות לחוסן אישי וקהילתי.
התמודדות עם אירועים טראומטיים: אירועים טראומטיים לפי הגדרתם הם אירועים שיש בהם איום ממשי על החיים או שלמות הגוף.
פתולוגיה: פתולוג בעבודתו עשוי להידרש למיומנות מתחום התנטולוגיה.
עם זאת נתיחת גופות וקביעת הסיבה למוות נמצאת בסמכותם של רופאים (פתולוגים), לא של תנטולוגים.
ה-ASDS מפרסם את כתב העת Mortality
ארגונים מקצועיים אחרים העוסקים בסוגי מוות ואובדן מסוימים, או באוכלוסיות מסוימות: למשל Archives of suicide Research, Suicide & life threating behavior
כתבי עת של מקצועות העושים שימוש בידע מתחום התנטולוגיה: הוספיס, טיפול פליאטיבי, גרונטולוגיה.
בית ההוצאה הבינלאומי Routledge פרסם בשנים האחרונות שתי סדרות ספרים המוקדשות לטנוטולוגיה:
ישנן הוצאות נוספות שהוציאו ספרות מקצועית בנושאים הקשורים לתנטולוגיה או תחומים קרובים אליה.
רשימה עדכנית של ספרות מקצועית באנגלית ניתן למצוא באתר ה-ADEC.
בעברית יצאו מאז 2010 מספר ספרים חשובים הכוללים ידע עשיר ועדכני בתנטולוגיה .
לימודי תנטולוגיה והכשרות מקצועיות בישראל ומחוץ לה
נכון להיום עדיין אין תוכנית ללימודי תואר שני בתנטולוגיה בישראל.
עם זאת ישנה כוונה לייסד תוכנית כזו בישראל בעתיד.
במוסדות אקדמיים שונים בישראל, בהם אוניברסיטת חיפה, המרכז האקדמי רופין, אוניברסיטת אריאל ועוד מתקיימים קורסים אקדמיים העוסקים במוות בנסיבות שונות, באבל ובאובדן.
באוניברסיטת תל אביב פועל מרכז מינרבה לחקר בינתחומי של סוף החיים.
בבריטניה, באוניברסיטת באת' פועל מרכז ללימודי מוות וחברה (Centre for Death & Society - CDAS).
תואר שני בתנטולוגיה ניתן ללמוד בארצות הברית, ב-Hood Collage במרילנד, וב- ברייר סטייט יוניברסיטי (Breyer State University).
נכון להיום ישנם מספר מוסדות אקדמיים בישראל המציעים לימודי תנטולוגיה, דרך היחידה ללימודי חוץ/ לימודי המשך במוסד הלימודים: אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית תל חי לימודים אלה מיועדים כלימודי המשך למי שמגיעים ממקצועות טיפוליים או מקצועות ייעוץ נפשי, כלומר עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, גרונטולוגים אנשי מקצועות רפואיים וכדומה.
לימודי תעודה אלה הם בהיקף של כ-60 שעות.
בסוף הלימודים יכולים התלמידים שסיימו את הלימודים בהצלחה לגשת למבחן המקוון של ה-ADEC.
מבחן זה נערך באנגלית והמצליחים בו יקבלו תעודת Certified Thanatology (מוסמך בתנטולוגיה).
אוניברסיטת ברייר סטייט (Breyer State University) מקיימת לימודי הסמכה מקצועיים ליועצי אבל (Grieg Counseling).
התפתחות התנטולוגיה מאופיינת במגמות הבאות:
שאיפה לצמצם את הפער בין המחקר התאורטי לעבודה המעשית, כך שממצאי מחקרים יובילו באופן פשוט ונגיש לשיפור שיטות טיפול.
הגדרת מטרות בחינוך במדעי המוות והשכול.
שאיפה לרכז מאמצי הסברה בקרב העוסקים במקצועות שאינם טיפוליים, אך כוללים מגע (מקצועי) עם מוות: כבאים, שוטרים, אנשי שירותי הצלה שונים, ואף עיתונאים.
חקר ההשלכות הגלובליות של אסונות טבע, מלחמות, טרור, משברים כלכליים, מגפות ושאר אירועים גלובליים בעלי אופי אסוני.
יצירת קהילות תומכות עבור אנשים שחוו סוגי אובדנים שונים: נפגעי תאונות דרכים, נפגעי רצח, שאירי התאבדות, אלמנות חללי צה"ל, מי שהתאלמנו בגיל מבוגר, אלמנות ללא טבעת (כינוי למי שלא היו בקשר קרוב עם בן זוג שמת בטרם נישאו לו) מי שאיבדו את יקירם בשל מחלה.
קידום התנטולוגיה כמקצוע העומד בזכות עצמו, למשל ניסוח של קוד אתי, חקיקה וכדומה.
היא סדרת טלוויזיה מונפשת אינטראקטיבית אמריקאית לילדים, אשר נוצרה על ידי איתן לונג והופקה על ידי .OddBot Inc.
הסדרה בוימה ונכתבה על ידי רוברט רמירז.
לסדרה הופקו שתי עונות שכל אחת מהן כוללת עשרה פרקים באורך 2 דקות.
בארצות הברית הפרקים שודרו בערוץ דיסני כחלק מרצועת השידור "פלייהאוס דיסני", כאשר פרק הבכורה שודר ב-21 ביוני 2008 ופרק הסיום שודר ב-24 באוקטובר 2009. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ דיסני בין השנים 2010–2012.
ב-14 בפברואר 2011 הסדרה החלה להיות משודרת בשידורים חוזרים בארצות הברית בדיסני ג'וניור, ובשל כך נוצר לה עמודה באתר האינטרנט הרשמי של הערוץ.
בעמודה היה ניתן להדפיס דפי צביעה ופעילויות בהשראת הסדרה.
הסדרה עוקבת אחר ילד צעיר בשם מייקי, שיש לו תנין מחמד בשם אל שלא יודע להתנהג כראוי.
בכל פרק מייקי נעזר בצופים על מנת ללמד את אל נימוסים והליכות במגוון מקומות ומצבים.
הדיבוב העברי בוים על ידי אפרת קרצמן והופק על ידי אסנת סדן.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתמייקיקולין פורד (אנגלית אמריקאית)קורי ברמן-וורטינגטון (אנגלית בריטית)ברק ברויטמןאלרוב פאולסןניר רון
בנוסף דיבבה בדיבוב העברי עדי קוזלובסקי.
תנין בורנאו (שם מדעי: Crocodylus raninus) הוא מין של זוחל מהסוג תנין שבמשפחת התניניים החי בטבע רק באי בורנאו שבדרום-מזרח אסיה.
ישנה מחלוקת על קיומו של מין זה כאשר חלק מהחוקרים רואים בפרטים ממין זה כשייכים למינים תנין הים, תנין סיאמי או תנין גינאה החדשה.
המין קיבל שמות מדעיים כבר ב-1844 אך שמות אלה נחשבו לשמות נרדפים לתנין הים.
משמעות שמו המדעי של התנין C.
מספר מדענים הציגו שורה של הבדלים בין תניני בורנאו לתניני הים שעל פיהם צריך להפרידו למין עצמאי.
לא ידוע על תנין זה הרבה, למעט שהוא אנדמי לבורנאו, שם הוא חי במים מתוקים.
נכון ל-2024 קבוצת שימור התנינאים (IUCN-CSG) בארגון השימור העולמי לא קיבלה את תנין בורנאו כטקסון תקף.
"תני לי להחליט" הוא שיר של ג'וזי כץ מתוך האלבום "הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מספר 7" שיצא לאור בשנת 1976. השיר נכתב על ידי עדה נסטוביץ, הולחן ועובד על ידי אילן וירצברג עבור פסטיבל שירי הילדים 1976. בפסטיבל, הגיע השיר למקום התשיעי.
בשנת 1994 ביצעה ריטה את השיר במסגרת החלק האמנותי של הפסטיגל.
את השיר בגרסה זו עיבדו עובד אפרת, רמי קלינשטיין וגיל פלדמן.
כמו כן, השיר נכלל באלבום האוסף של ריטה, "תחנות בזמן".
ב-1998 במסגרת ספיישל של יום העצמאות ה-50 למדינה בערוץ הילדים, שבו מנחי הערוץ ביצעו ברובם גרסאות כיסוי לשירים קיימים, השיר בוצע על ידי ארז בן הרוש וליאת אחירון.
כאשר בקליפ עצמו ארז שיחק את הילד שרק רוצה לישון וליאת את האם שמנסה להעירו.
הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מספר 7, עמ' 4, הוצאת המוזיקה, 1976.
אריה בודיאן (עורך), כוכב נולד: מיטב שירי הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים, עמ' 33, ישרא-תו, 1983.
תנין אנתרופופאגוס (שם מדעי: Crocodylus anthropophagus) הוא מין נכחד של תנין גדול מאוד, שחי במשך תקופת הפליסטוקן כ-1.84 מיליון שנה לפני זמננו.
המאובנים שלו התגלו בטנזניה ותוארו בשנת 2010 בידי החוקרים כריסטופר אנדרו ברוצ'ו (Christopher A.
Brochu), ג'קסון נג'או (Jackson Njau), רוברט ג' בולמנסיין (Robert J.
המשמעות של שמו המדעי היא: "anthropo" - אדם ו-"phagus" - אוכל, כלומר: "התנין אוכל האדם".
התנין שנמצא היה גדול מאוד, באורך של מעל וגדול יותר מתנין ים מודרני, והוא היה טורף-העל של אפריקה הקדומה.
התנין קיבל את שמו עקב סימני נשיכה שהתגלו על הומינידיים קדומים כמו פרנתרופוס בויזאי, הומו הביליס שחיו לצידו ונטרפו כנראה בעת התקרבות לא זהירה למים.
לתנין היו שיניים חרוטיות דומות לשיני התנינים המודרניים והיו חללים קטנים בלסת בין השיניים.
החוטם היה משופע ומותאם למארב תת-מיימי ועל הגבות בלטו זוג "קרניים" קטנות, כמו שיש לקיימנים.
התנין נכחד עקב התייבשות האזור של טנזניה, הכחדת טרפו או ציד אנושי.
"תני לי רגע" הוא סינגל הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי מרגי.
השיר יצא לאור ב-12 באוגוסט 2018, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים טדי הפקות וגאגא בוקינג.
השיר נכתב על ידי מרגי, עדי אולמנסקי ויונתן גולדשטיין והולחן על ידי מרגי, גולדשטיין וג'ון ממן.
השיר הוא שיר דאנס-פופ המתאר מערכת יחסים.
דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בחיוב, תוך שאמר כי "העיבוד המוזיקלי העכשווי, המלודי והמתקדם, הליריקה הצעירה ובעיקר הקול, הוייב והפרפורמנס של מרגי גורמים לו להצטייר כמעין "הכלאה" בין ג'סטין ביבר לסטטיק ובן אל אבל עם הטאץ' הייחודי לו."
בן שלו מהארץ סקר את השיר גם הוא, תוך שאמר שהשיר הוא "פופ עכשווי גנרי ולא מלהיב."
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר באתרו "יוסמיוסיק" באופן מעורב, תוך העניק לו ציון של שני כוכבי זהב וחצי ואמר כי "כשמדובר בהצלחה מסחרית, למרגי אין את הכריזמה שתאיים על מצליחנים כמו סטטיק ובן אל שלפחות הולכים על הומור.
האוריינטציה האופנתית כשלעצמה מייצרת כאן מוצר שנשמע מדי פלסטיק.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי רומן בוצ'אצקי והועלה לערוץ היוטיוב של מרגי ב-12 באוגוסט 2018, בסמוך לצאת הסינגל.
בקליפ ניתן לראות את מרגי רוקד לצד רקדני ליווי.
נכון למאי 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-16 מיליון והוא הקליפ השני הנצפה ביותר של מרגי בפלטפורמה, אחרי "הזוג הזה".
תנטותריסטס (שם מדעי: Thanatotheristes; מיוונית: Θάνατος (Thánatos) - מוות, θεριστής (theristḗs) - קוצר) הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת הטירנוזאוריים שחי באמריקה הצפונית בתור הקמפן שבקרטיקון לפני 80.1 עד 79.5 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים של התנטותריסטס התגלו בתצורת פורמוסט שבאלברטה, קנדה לצד פאונה של דינוזאורים כמו הקסנוצרטופס והקולפיוצפל (Colepiocephale).
הדינוזאור סווג ב-2020 בידי החוקר ג'ארד ווריס (Jared Voris) וצוותו.
דינוזאור זה נחשב במשך זמן רב לדספלטוזאורוס, החי באזור, אך מאובניו היו מוצקים יותר, בעלי חוליות מעוגלות יותר וצורת השיניים הייתה מעט שונה.
הוא היה בעל לסת באורך 800 מילימטרים והגיע לאורך של 8 מטרים בקירוב, בהתבסס על הממצאים והיה טורף-על באזור חיותו.
החוקרים רואים בו קרוב של הליתרונקס והטראטופונאוס ומבין הקדומים והפרימיטיביים בקבוצתו.
"תני לו ללכת" הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי חיים אוליאל.
את האלבום הוציאה לאור באוקטובר 2002 חברת התקליטים הד ארצי בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג 64394. בין הסינגלים שנכללו מהאלבום נמנים "תני לו ללכת", "התקשרי אלי" ו"אני אוהב אותך".
תני לו ללכת הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי חיים אוליאל בהשתתפות שאנן סטריט.
את השיר הוציאה לאור בשנת 2002 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הראשונה והמובילה באלבום האולפן השני של אוליאל, תני לו ללכת.
"תני לו ללכת" נכתב והולחן על ידי אוליאל, והופק על ידי מאיר עמר.
ב-21 ביולי הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-16. ב-11 באוגוסט עלה למקום העשירי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-13 באוקטובר, לאחר שמונה שבועות צעידה, יצא מהמצעד.
"תני לי סימן" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי נאור אורמיה.
את השיר הוציאה ב-6 ביוני 2011 לאור חברת התקליטים Mobile1 Music, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבום האולפן השני של הזמר, תתני קצת ממך.
"תני לי סימן" נכתב והולחן על ידי אורמיה בלבד, ואילו את הפקתו המוזיקלית ביצע תמיר צור.
הוא מלווה לתצלום קבוע של אורמיה בעל רקע מטושטש.
נכון ליולי 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-200 אלף צפיות.
תנטוסדרקון (שם מדעי: Thanatosdrakon) הוא סוג של פטרוזאור גדול ממשפחת האז'דרכיים, אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 89.6 עד 86.3 מיליון שנה מזמננו, מה שהופך אותו לאחד העתיקים מבני משפחתו.
המאובנים של הפטרוזאור התגלו בתצורות "Plottier Formation" שבמחוז נאוקן שבפטגוניה, ארגנטינה.
הוא ידוע משתי דגימות המורכבות מכמה עצמות שלד צירי ותוספתן שמורות היטב כולל חומר שלא תואר קודם לכן באז'דרכידים ענקיים אחרים.
הסוג תואר בשנת 2022 ובו מין יחיד, Thanatosdrakon amaru.
משמעות השם הוא: "thanatos" - מוות ו-"drakon" - דרקון.
שם המין הוא על שם האלוהות אמרו מתרבות הקצ'ואה ופירושו: "נחש מעופף".
פטרוזאור זה היה לפי ההערכות בעל מוטת כנפיים של 7 עד 9 מטרים, מה שהופך אותו לאחד הפטרוזאורים הגדולים ביותר באמריקה הדרומית.
הוא היה בעל לסתות ארוכות ודקות, צוואר ארוך וגפיים חזקות.
ככל הנראה היה טורף עילאי באזור מחייתו שניזון מדגים וזוחלים שונים ואף מדינוזאורים קטנים.
"תני לי יד" הוא שיר ששר בעז שרעבי מתוך הסרט הישראלי "מאחורי הסורגים", העוסק ביחסי אסירים יהודים וערבים בבית-כלא ישראלי.
השיר נכתב על ידי שמרית אור והולחן על יד נורית הירש.
הסרט "מאחורי הסורגים" שנכתב ובוים על ידי האחים אורי ובני ברבש, הוקרן בארץ בשנת 1984 וזכה בפרסים רבים.
בעז שרעבי משחק בסרט אסיר, המשתתף באמצעות שידור מהכלא, בפסטיבל הזמר עם שיר הנושא של הסרט, "תני לי יד".
בעקבות הצלחת הסרט באקרנים, השיר הפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של שרעבי.
במקור נקרא השיר "תן לי יד" והיה מיועד לעופרה חזה, אולם מכיוון שבאותו זמן היא הוציאה שיר בשם דומה ("יד ביד" שכתב בצלאל אלוני והלחין צביקה פיק), השיר הועבר לבעז שרעבי, והטקסט שונה ל'תני לי יד".
בדיעבד, טען אלוני כי "היה זה פספוס, והשיר יכול היה להיכלל באלבום אחר".
השיר בוצע במהלך השנים בידי מבצעים רבים, ביניהם הראל סקעת, הראל מויאל, שמעון בוסקילה, דקלון, יזהר כהן, בן ארצי, דוד ד'אור, דניאל סולומון, קובי אפללו, טל סונדק, וקרן טננבאום.
אנגלית: ישנן שתי גרסאות, הראשונה "Give me light" ("תני לי אור") ששר בעז שרעבי, והשנייה "Hold my hand" ("תני לי יד") ששרה סוזי מילר.
צרפתית: הגרסה נקראת "C'est pour toi" ("זה בשבילך") ושר אותה מישל לה-פרינס.
ספרדית: הגרסה נקראת "Dame luz" ("תני לי אור") ובוצעה על ידי הזמר הארגנטינאי סרחיו דניס(אנ').
לגרסה זו היו ב-2024 מעל 860 אלף צפיות ביוטיוב.
פינית: לשיר יש גרסה בשם "Missa Oot" ושרה אותה סייג'ה סימולה.
תנין היא מפלצת כאוס במיתולוגיה היהודית ובמיתולוגיות המסופוטמית והכנענית.
בתנ"ך הוא מופיע גם בהקשרים המציגים אותו כתמסח (קרוקודיל).
הוא מזוהה בפרשנות היהודית המסורתית עם הלוויתן (מיתולוגיה).
התנין, נזכר בתנ"ך 14 פעמים.
הפרשנים המסורתיים ניסו לקבוע מיהו התנין על פי ההקשרים בטקסט ועל סמך מה שידוע להם על עולם החי ועל יצורים המופיעים בעלילות מיתולוגיות או בסיפורי פנטזיה.
בסיפור הבריאה בספר בראשית זוכים התנינים להדגשה מיוחדת.
הם היצורים היחידים המופיעים בשמם ונאמר בצורה מפורשת שאלוהים ברא אותם.
כלומר הם לא היו שם לפני שהחלה הבריאה.
אך לאחר שנבראו לא נזכרת שום פעילות מצידם.
אולם במקומות אחרים בתנ"ך יש התייחסות ברורה למאבק איתנים שהתקיים בזמן בריאת העולם בין האל ובין התנינים שהם נחשי ענק ימיים מרובי ראשים.
לוויתן נחש בריח, לוויתן נחש עקלתון, פתן ורהב הם שמות של מפלצות נוספות שהשתתפו באותה מלחמה.
על פי פסוקים אלה אלוהים אמנם ניצח את התנינים ושאר מפלצות הים אך הן עדיין קיימות והמאבק בין האל ובינן יחזור באחרית הימים.
פרשנים מסורתיים ראו ביצורים אלה משל למלכים שפגעו בעם ישראל: פרעה וסנחריב, אך מסתבר שחכמי התלמוד הכירו סיפורים על "שר של ים" שנלחם באלוהים ונוצח וסיפורים על התנינים הגדולים, שהם הלוויתן (מיתולוגיה) ובת זוגו, שהם נחש בריח ונחש עקלתון.
יצורים אלה היו כה מסוכנים עד שיכלו להרוס את הבריאה כולה אם יתרבו ולכן אלוהים הרג את הנקבה (שהיא נחש עקלתון) ואת בשרה הוא המליח כדי שיהיה מאכל לצדיקים בגן העדן.
גרסה שונה לקשר בין לוויתן ובין התנינים מופיעה כבר בספר חנוך.
שם מדובר על תנין נקבה הנקרא לוויתן ותנין זכר ששמו בהמות.
הנקבה נקראה לשכון בתהומות הים והזכר יצא אל המדבר, ושני התנינים יגיעו בסוף הדברים כמאכל אל סעודת הצדיקים.
תיאור של מפלצת ים נוראה המובא בספר איוב פרק מ"א מיוחס אמנם ללוויתן, אך אפשר לראות בו גם תיאור של התנינים, שהפרשנות היהודית המסורתית זיהתה אותם עם הלוויתן.
התנינים הגדולים בבראשית א' מתורגמים בתרגום השבעים כκήτη τὰ μεγάλα־ kētē ta me gala ובוולגטה כ־cete grandia.
במיתולוגיה היוונית והרומית אלו כינויים למפלצות ימיות ענקיות, שלרוב מתוארות כנחשי ענק מרובי ראשים.
מפלצות ים הנלחמות באלים מופיעות גם במיתולוגיות המסופוטמיות הקדומות ובכתבי אוגרית ואין מחלוקת בין החוקרים בדבר השפעתם על אזכור מפלצות הים בתנ"ך.
בתהילים מוזכרים בסמיכות "ראשי תנינים" וראשי לויתן, המכוונים בבירור למפלצת מרובת ראשים.
בשירה זו כמו בשירות ובפסוקי נבואה אחרים במקרא נרמז מאבק איתנים שהתחולל בין אלהים ובין יצורי כאוס: תנינים, רהב, נחש עקלתון, נחש בריח ולוויתן.
אלוהים שניצח באותה מלחמה קדומה -לאחר ששבר ופורר את ראשיהם - ינצח אותם גם בעתיד ביום הדין.
אמונה במפלצות כאלה מתגלה בסיפור מוזר במסכת קידושין המתאר חכם המחפש מקום ללון בו.
הוא נכנס לבית מדרש ורואה שם מזיק - מין שד - שדומה לתנין בעל שבעה ראשים ובכל פעם שכרע בתפילה הותז אחד הראשים.
עדות לשימורה של המסורת על מלחמת האל בתנינים ולאמונה שהתנינים יתקיימו גם במלחמת גוג ומגוג שתתקיים באחרית הימים אפשר למצוא במסכת סנהדרין בתלמוד הבבלי:
לספר הזהר יש גרסה משלו ל"סוֹד זֶה לִוְיָתָן וּבַת זוּגוֹ": לפי הזהר, דף לד עב:
קאסוטו, רואים בהזכרת התנינים בסיפור הבריאה בספר בראשית, מחאה כנגד המיתוסים האליליים של הבבליים והכנענים.
אלוהים הוא הבורא היחיד של העולם על כל יצוריו והתנינים הגדולים מוזכרים במיוחד כדי להדגיש שהם ברואי אלוהים ולא יצורים עצמאיים שמעזים להילחם באל.
במזמור תהילים מזמין המשורר את כל הנבראים להלל את ה' ובראש ובראשונה דווקא את התנינים.
תנינים נזכרים בסיפור בריאת העולם בפרק א' בספר בראשית:
הביטוי "התנינים הגדולים" עורר הרבה תהיות בקרב הפרשנים המסורתיים: כל בעלי החיים נזכרים בבריאת העולם בקבוצות על פי סוגיהם: .
בעלי החיים היחידים הנזכרים בשמם הם התנינים.
הם מתוארים כ"גדולים", בעוד שאין בטקסט התייחסות לממדים של בעלי חיים אחרים.
דָּגִים גְּדוֹלִים שֶׁבַּיָּם" ובעקבות תרגום יונתן וחכמי התלמוד מזהה את התנינים עם הלוויתן - ומסביר את לשון הריבוי "תנינים" בכך שמדובר בשני המינים - זכר ונקבה, שאותה הרג הבורא והמליח את בשרה כדי שיוגש לצדיקים בגן העדן.
מרבית הפרשנים המסורתיים זיהו את התנין עם הלוויתן אם כי היה גם מי שטען שהתנינים הם דגים כל כך גדולים מפני שנועדו להיות מזונו של הלוויתן.
הרמב"ן בפירושו לתורה כותב כי אלו דגים ענקיים, תוך שהוא מסתמך על אגדות רבה בר בר חנה לצד חכמת יוון.
התנין הוא נחש או תמסח (קרוקודיל)
מטהו של משה ממלא תפקיד חשוב בתחרות הקסמים שבין משה ואהרון אחיו לבין חרטומי מצרים בפני פרעה (שמות ד' - ז').
בחזרה שעורך אלוהים למשה לקראת האירוע, המטה שמחזיק משה הופך לנחש.
משה נבהל ונס מפניו, אך האל מרגיע אותו ואומר לו לאחוז בזנבו.
ואכן כך עושה משה והנחש שב ונהפך למטה אך כשמופיעים אהרון ומשה בפני פרעה מנחה אותם אלוהים להשליך את המטה בפני פרעה כדי שיהפוך לתנין!
ואמנם כך קורה וגם המטות שמשליכים החרטומים הופכים לתנינים.
התנין שהיה מטה אהרון בולע את התנינים שהיו מטות החרטומים.
אולם בפעם השנייה שמוזכר המטה נאמר עליו שזה המטה אשר נהפך לנחש.
מן הנאמר לעיל לא ברור - האם המטה נהפך פעמיים לנחש, ומכאן שהשם "תנין" מתייחס לנחש?
בבראשית א' קבע רש"י שתנין הוא דג גדול אך מהטקסט בשמות ברור שהתנין הוא נחש.
פרשנים ראו בכך סתירה וניסו לישב אותה בטענה כי התנין הוא נחש גדול ומסוכן ביותר ולא סתם נחש ולכן התנינים בבראשית מכונים "גדולים".
הקשר בין תנין ונחש מופיע בתקבולות בשירה המקראית כשפתן - שהוא סוג של נחש ארסי מקביל לתנין
אך מהסיפור על המטה שנהפך לתנין ניתן להניח שאפשר שהשם "תנין" היה גם בזמן התנ"ך שמם של הקרוקודילים (תמסחים) שבנילוס, שהיה להם מקום נכבד בתרבות המצרית.
האל סבכ במיתולוגיה המצרית זוהה עם תנין היאור.
הוא תואר כבעל גוף אנושי וראש של תנין.
אחד ממרכזי הפולחן שלו הייתה עיר במחוז פיום שנקראה ביוונית קרוקודילופוליס - עיר התנין.
הנביא יחזקאל מדמה את פרעה מלך מצרים לתנין גדול הרובץ בתוך היאור - שהוא נהר הנילוס.
וכמו פרעה הוא שליט הנחשב בלתי מנוצח.
הנביא ירמיהו מדמה מלך גדול אחר - נבוכדנאצר מלך בבל - לתנין שהוא גדול וטורף.
אם כי לא ברור אם כוונתו לתנין היאור או לדג גדול אחר.
נבוכדנאצר כבש את ירושלים כמו תנין שבולע את טרפו בשלמותו.
ולכן כשאלוהים יעניש את בבל ויציל את ירושלים, ניצחון אלוהים על בבל מדומה לניצחון על תנין טורף: "פָקַדְתִּי עַל-בֵּל בְּבָבֶל, וְהֹצֵאתִי אֶת-בִּלְעוֹ מִפִּיו" (שם פס' 44).
ירמיהו מזהה את נבוכדנאצר מלך בבל עם האל הראשי של בבל מרדוך, המכונה בל, ומדמה אותו לתנין כפי שפרעה מזוהה עם האל סבכ - האל התנין.
שני הנביאים - ישעיהו וירמיהו מנבאים את ניצחונו של אלוהי ישראל על המלכים האדירים, פרעה ונבוכדנאצר, המדומים לתנינים גדולים, אולי בתזכורת לניצחון של האל בל במיתולוגיה המסופוטמית והאל בעל במיתולוגיה הכנענית על התנין הגדול.
בין הספרים החיצוניים שמופיעים בתרגום השבעים כנספחים לספרי התנ"ך נכלל מעשה התנין בבבל.
מעין גרסה של הסיפור בספר דניאל לפיה מלך בבל העמיד את דניאל בניסיון אל מול תנין שנעבד בבבל כאלוהות.
דניאל מצליח להרוג את התנין ואת כהניו.
התנין במיתולוגיה ובשירות אפיות במזרח הקדום
במיתולוגיות ובשירות אפיות במזרח הקרוב הקדום מופיע אל הים המאיים לגאות ולהציף את העולם כולו.
ראש האלים שהוא אל מלחמה או אל סער נלחם בו ובמפלצות ים העוזרות לו ומנצח אותם.
מוטיב זה חוזר במיתולוגיה האמורית, במיתולוגיות מסופוטמיות, במיתולוגיה המצרית הקדומה, במיתולוגיה החורית-חתית, במיתולוגיה הכנענית, ולפי חקר המקרא המודרני גם במקרא.
אנומה אליש, סיפור הבריאה הבבלי, מתאר את המאבק בין תיאמת, הים הקדמון, אם כל חי, ובין מרדוך, אלוהי בבל, שבעקבותיו זכה למעמדו כאל העליון בפנתיאון המסופוטמי.
המיתוס הכתוב בשפה האכדית נתחבר, כמשוער, לקראת סוף האלף השני לפנה"ס, אך מקורותיו הם במיתוסים שומריים קדומים ביותר, מתחילת האלף השלישי לפנה"ס, והוא מושפע גם מהמיתוס האוגריתי.
במאבק המר שבין תיאמת ובין האלים הצעירים שבראשם עומד מרודך יוצרת תיאמת אחת עשרה מפלצות שיסייעו לה.
אך מרודך מביס את תיאמת ולאחר ניצחונו של הוא אוסר את המפלצות ומציב את צלמיהן בשער המקדש לאות ולעדות לניצחונו ולמעמדו כראש האלים.
רוב השמות לקוחים מן השפה השומרית.
"תנינים" - מילולית: "נחשים ענקיים" בעלי שבעה ראשים.
"דרקונים" - מילולית "פתן גדול" - נחש מיתולוגי ארסי בעל קרניים, ובדרך כלל בעל רגליים קדמיות.
"נחש בריח" - מילולית נחש זועם/קוצף.
הכוונה ליצור מיתולוגי בעל ראש של נחש וגוף של בהמה הולכת על ארבע.
"שחל אדירים" - יצור מיתולוגי הולך על שתיים בעל ראש של אריה וטופרי נשר.
בלוח שנמצא בספריתו של המלך האשורי אשורבניפל שבנינווה מתוארת מלחמה של אל ביצור דמוי נחש יליד הים.
זהו יצור ענק, אוכל ובולע כל, שהטיל את פחדו על כל האלים בשמים עד שנוצח:
תנינים ויצורי הים בכתבי אוגרית
עלילות בעל וענת הן העלילה המרכזית שהתגלתה בספרות האוגריתית.
מסופר בה על מאבק של האל בעל ואחותו האלה ענת באלים ים ומות על השליטה על הארץ.
בעל מביס את ים ועוזריו לוויתן נחש בריח ולויתן נחש עקלתון, שיש לו שבעה ראשים.
המילה תנין (בכתיב חסר: "תננ") נהגתה באוגריתית Tunnan.
נחש עקלתון - בתנ עקלתנ.
הם מפלצות אך אין ודאות שהם יצורים ימיים.
בלוח השלישי של מחזור עלילות בעל, ענת מספרת שהיא זו שהרגה את אויבי בעל
בחזון יוחנן, הספר האחרון בברית החדשה, הנודע גם כספר ההתגלות, יש תיאור אניגמטי שבו מופיע יצור בצורת נחש אדום ענק, שלו שבעה ראשים ועליהם שבעה כתרים, עשר קרניים וזנב אדיר.
היצור רודף אחר אשה הרה (כנראה מריה אם ישו) ונלחם במלאך גבריאל ובעוזריו.
הם מנצחים אותו ומשליכים אותו לארץ, אך למרות שנוצח הוא לא נעלם ונותן את סמכותו לחיה אחרת.
הספר, שזמן חיבורו הוא ככל הנראה, בסוף המאה הראשונה, נכתב ביוונית.
בתרגום ללטינית היצור נקרא draco magnus - דרקון גדול, וגם serpens antiquus נחש קדמון.
בתרגום לעברית של ספר ההתגלות, המתרגם פראנץ דליטש, שהיה תאולוג לותרני גרמני, ומראשוני החוקרים של מדעי היהדות במאה ה־19, בחר לקרוא ליצור תנין.
בתרגום התנ"ך ליוונית תרגום השבעים, מתורגמת המילה תנין בתנ"ך ל-kētos וגם ל δράκων, drákōn.
בוולגטה, תרגום התנ"ך ללטינית היא מתורגמת ל-cetus ובמקרים אחרים ל-draco.
מילים אלו ביוונית ובלטינית תארו מפלצת, לרוב ימית ובדרך כלל דמוית נחש, ו/או מרובת ראשים.
בדימוי של היצור בחזון יוחנן ניתן למצוא את השפעת הדימויים של יצורי הים המיתיים שבתנ"ך: התנין, נחש עקלתון ונחש בריח, רהב ולוויתן, אך אין ספק שהוא הושפע גם מתיאורי המפלצות הימיות המאכלסות את המיתולוגיה היוונית.
גיבורי יוון כמו הרקולס ופרסאוס זכו בתהילה על שנלחמו במפלצות דמויות נחש ימי ומרובות ראשים וניצחו אותן.
סיפורי הגיבור והדרקון התגלגלו לנצרות והגיעו מאוחר יותר למיתוס על גאורגיוס הקדוש והדרקון.
התנין/דרקון הופך גם בנצרות למייצג של השטן ולסמל של כאוס וכוחות הרוע.
באגדות חז"ל בתלמוד הבבלי מופיע התנין כמפלצת, המזכירה את אגדות הדרקונים שומרי האוצר.
באגדה זו התנין שומר על אבן יקרה במצולות הים:
באותו המקום מזוהה התנין הבראשיתי עם הלויתן, הנזכר לצדו במספר מקומות בתנ"ך, ומזוהה גם הוא כיצור בעל שורשים מיתולוגיים.
בקבלה, ובפרט בספר הזוהר, נקשרה דמותו של התנין עם הסטרא אחרא, על רקע הקשר המקראי בין התנין והנחש, המופיע בסיפור חטא עץ הדעת כיצור מרושע, ואולי אף שטני.
בזמן שקדם לבריאה היו התנין הגדול ועוד תשעה תנינים ששטו בתשעה נהרות, שנקרא גם יאורים שהתפצלו מנהר הפישון שיצא מגן העדן.
אלהים גרר את התנינים ליבשה ורצץ את ראשם כְּמוֹ שֶׁנֶּאֱמַר (תהלים עד) "שִׁבַּרְתָּ רָאשֵׁי תַנִּינִים." התנין הזכר לא מת ונסוג אל מעמקי החושך אך אחת ל שבעים שנה הוא מעלה את סנפיריו והעולם כולו מזדעזע..
בתהום האפלה חבר התנין הגדול אל סמאל, מלך עולם הטומאה עד שקשה היה להבחין בינו ובין סמאל.
"הוא שנאמר ורוח אלהים מרחפת על פני המים.
וזה שלמדנו שהקב"ה הכה רוח ברוח וברא עולם"
רשב"י', גיבורו של ספר הזהר מכונה "צדיק יסוד עולם" וכמו התנין הוא "מרעיש הארץ"
לדעת יהודה ליבס, על פי הזהר ידיעותיו של רשב"י על התנין הגדול מבססות את מעמדו כ"צדיק יסוד עולם".
התנין הגדול מרעיד את העולם אחת לשבעים שנה, ומכאן שרעידות האדמה בעולם קשורות בתנין הגדול וקשורות ברשב"י שהוא צדיק יסוד עולם.
ספר הזהר מקשר את התנין גם עם הדימוי המיתי של הנחש האוחז את זנבו בפיו (הארורובורוס).
הרעיונות הקבליים שנקשרו בתנין קיבלו פיתוח קיצוני בהגותו השבתאית של נתן העזתי ב"דרוש התנינים".
תַּנִּינִיִּים (שם מדעי: Crocodylidae) היא משפחה של זוחלים בסדרת התנינאים מקבוצת הארכוזאוריה הקרובים מבחינה פילוגנטית לעופות.
המין היחיד מהמשפחה שתפוצתו כללה בעבר את ארץ ישראל הוא תנין היאור, אולם אוכלוסייתו נכחדה מנופי הארץ בתחילת המאה ה-20.
גוף התנינים מכוסה בלוחות קרניים שמתחתם מונחים לוחות עצם.
הגפיים האחוריות ארוכות מן הקדמיות ועליהן ארבע אצבעות לעומת חמש אצבעות בגפיים הקדמיות.
לב התנינים הוא המפותח בכל הזוחלים והוא דומה במבנהו ללב העופות והיונקים.
ראשם מוארך, ולאורך מלתעותיהם כמה עשרות שיניים חדות וחרוטיות.
השיניים משמשות לתפיסה ולא ללעיסה או לחיתוך.
החיתוך נעשה על ידי סיבוב גופו של התנין במים וקריעת נתחי בשר מהטרף, שנבלעים בשלמותם.
לתנינים יש לאורך לסתותיהם, גופם וגפיהם מערכת חושית יעילה לאיתור תנודות במים וכך הם מגלים את טרפם (לעומת האליגטוריים שלהם יש חיישני לחץ עוריים רק בלסתות).
בלשונם יש בלוטות המפרישות מלחים עודפים מהגוף ובכך מאפשרות להם להתקיים גם במים מלוחים.
נקבת התנין מגיעה לבגרות מינית בגיל 15 והיא פורייה במשך כ-20 שנה.
היא מטילה כמה עשרות ביצים בבור שהיא חופרת בקרקע.
אחרי כן מכסה את הביצים בחול ובעלים ומשגיחה כל העת שלא יתגלו על ידי טורפים שונים.
כדי להתחמם הם רובצים תחת השמש, וטבילה במים מצננת אותם.
בחורף גופם קר יותר בכמה מעלות צלזיוס מאשר בקיץ, אך למרות זאת, דווקא בעונה הקרה הם פעילים יותר, אף כי שהייה במים קרים מאטה את קצב חילוף החומרים.
תת-משפחה מקוסוכיניים (Mekosuchinae) – נכחדה
סוג אאותקודון (Euthecodon) – נכחד
סוג וואיי (Voay) – נכחד
במשפחה שרדו 14 מינים, רוב המינים בסדרה:
תנין קובני Crocodylus rhombifer אורך: 2.1–2.3 מ' תנין סיאמי Crocodylus siamensis אורך: 3–4 מ' סוג: תנין צר-חרטום (Mecistops) תנין צר-חרטום מערב-אפריקני Mecistops cataphractus אורך: 2–4 מ' תנין צר-חרטום מרכז-אפריקני Mecistops leptorhynchus אורך: ?
על סיווגו של הגאביאל החקיין (טומיסטומה) במשפחה זו קיימת מחלוקת עזה: בעוד שמיונים המסתמכים על מאפיינים מורפולוגיים מראים כי הגאביאל החקיין משתייך דווקא למשפחת התניניים, המיונים המולקולריים מראים כי הוא שייך דווקא למשפחת הגאביאליים.
כמו כן המיון של תנין מערב-אפריקני שנחשב לתת-מין של תנין היאור נחשב כיום למין עצמאי ותנין צר-חרטום הפך לסוג בעל 2 מינים שהופרדו מהסוג תנין.
עקב פגיעת התנינים באדם ובחיות משק, נרדפים יצורים אלה ומושמדים ברבים מהמקומות בהם הם מתקיימים.
מלבד זאת, ניצודים התנינים כספורט או בשל עורם ובמקומות מסוימים אף מכינים תופים מפוחלציהם.
עור התנין יקר למדי וככל שקשקשי הבטן קטנים יותר, כך מתאים יותר מין התנין לתעשיית העורות.
בשל המחיר הגבוה המושג עבור עור התנין הוקמו ברחבי בתבל חוות רבות לגידול תנינים.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הפכו קרבות תנין-אדם לפופולריים בקרב הקהל.
האמת מאחורי המופעים הללו פשוטה למדי: התנינים מייצרים חומצת חלב רבה מדי בזמן מתקפתם ולא מצליחים להיפטר ממנה אלא לאחר זמן ניכר.
חומצת החלב הרבה שמצטברת משתקת אותם למעשה (כמו אדם שכל שריריו תפוסים), ואז אפילו תיגש אליהם ילדה קטנה, לא יוכלו לעשות לה כל רע.
לכן אותו "לוחם" לכאורה מתיש את התנין במקום בטוח מסכנה, ורק אז הוא ניגש אליו ומצליח לטפס עליו, אולם במקרים רבים התנין עלול להתיש עצמו למוות.
בעקבות המודעות הגוברת לצער בעלי חיים בשנים האחרונות, במספר מדינות, בהן ישראל, נאסרו קרבות אלה.
במקומות רבים יצרו תוכנית ניהול לציד תניני בר המושתתת על איזון בין הצרכים הכלכליים של הכפריים לבין הצורך להגן על התנינים, משום שברור היה לרשויות שכדי לשמר את אוכלוסיות התנינים חייבים להמשיך לספק מקור הכנסה למקומיים.
על פי התוכנית מותר ציד של תנינים קטנים בלבד, ואילו על הפרטים הבוגרים שמסוגלים להתרבות יש לחוס.
לתנינים הקטנים ממחצית המטר גם כן מניחים ומשחררים אותם מיד למים אם הם נלכדים.
כמו כן מבודדים מקומות שבהם אסור לצוד והם מהווים מקלט מפני ציידים, וגם מכריזים על תקופה בה אין צדים כדי לא להפריע לרבייה.
תנין גמדי או תנינון (שם מדעי: Osteolaemus) הוא סוג במשפחת התניניים, הכולל שני מינים: תנין גמדי מצוי (Osteolaemus tetraspis) ותנין גמדי קונגולזי (Osteolaemus osborni).
התנין הגמדי הוא אחד מששת מיני התנינים החיים באפריקה והתנין הקטן ביותר מכל בני משפחתו.
התנין הגמדי אינו מין ידוע למדי לעומת שאר מיני התנינים, ולכן חלק מן הידע עליו לקוח מן הידע הקיים על מיני התנינים הדומים להם.
התנין הגמדי לא נמצא ברמת שימור גבוהה, והוא ניצוד בשביל בשרו ועורו, אך לא ברמה מסחרית.
על פי הערכות, קיימים בטבע בין 25,000 ל-50,000 תנינים גמדיים.
התנין הגמדי חי בביצות טרופיות באקלים סאב-סהרה במערב אפריקה ומערב מרכז אפריקה.
תחום תפוצתו משתרע מן סנגל במערב עד לרפובליקה המרכז אפריקאית במזרח.
בנוסף גבולה הדרומי של תפוצתו נמצא מדינת אנגולה.
tetraspis" חי בעיקר באזור המערבי של תפוצת התנין הגמדי, ואילו המין "O.
osborni" חי באזור המזרחי, באזור יערות הגשם של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
התנין הגמדי מגיע לאורך של מטר וחצי.
הגודל המרבי אליו יכול להגיע התנין הגמדי הוא .
הזכרים לרוב גדולים מן הנקבות.
משקלן המרבי של הנקבות הוא 40 ק"ג ושל הזכרים כ-.
גבו של תנין גמדי בוגר הוא שחור וצידי גופו צהובים.
בטנו חומה בהירה, וראשו מעוטר בדוגמאות שונות בצבע צהוב.
לתנין זה צוואר, גב וזנב עבים וקשים במיוחד.
בדומה לתנינים אחרים, הוא ניזון מיונקים, מחסרי חוליות, מדו-חיים ומעופות.
תת-המין של נהר הקונגו ניזון בתקופה הגשומה בעיקר מדגים, בעוד בתקופה היבשה הוא מסתמך גם כן על יונקים, חסרי חוליות, דו-חיים ועופות.
במשך היום התנין נמצא בתוך מאורה שחפר מתחת לשורשי עץ בסמוך למקור המים שבו הוא שוכן ובו הוא נח במשך היום.
למאורה של התנין יכולות להיות מספר כניסות.
נקבות התנין הגמדי בונות את הקן שישמש למקום האחסנה לביציהן בקרבת תחילת עונת הרבייה.
עונת הרבייה מתחילה עם העונה הגשומה בחודשים מאי ויולי.
הקן נמצא קרוב למים, והוא בנוי מערימה לחה של עלים, מאדמה ומענפים שהנקבה אספה.
בכל תטולה מגיע מספר הביצים בערך ל-10, אולם הוא יכול להגיע גם ל-20. לאחר כ-85–105 ימים אחרי ההטלה בוקעות הביצים, ומהן יוצאים אבקועי התנין הגמדי באורך של כ-.
לאחר הבקיעה הנקבה שומרת על הקן ומשגיחה על צאצאיה פן יטרפו בידי תנינים או טורפים אחרים.
מין תנין גמדי קונגולזי/תנין גמדי נהר-הקונגו (Osteolaemus osborni)
בעקבות מחקרים שמתנהלים כיום, ייתכן שתת-מינים אלו יופרדו בעתיד ל-3 מינים עצמאיים.
בעשור האחרון נתגלתה בגבון אוכלוסייה של תנין גמדי החיה בתוך מערות.
עיקר תזונתם הוא עטלפים וצרצרים החיים במערות באלפיהם.
בשל ריכוז השתנן הגבוה במימי המערות (כתוצאה משתן העטלפים) צבעם של תנינים אלו הוא כתום.
תַּנִּין הַיָּם (שם מדעי: Crocodylus porosus; באנגלית: Saltwater Crocodile) הוא מין של תנין מסדרת התנינאים.
תנין הים הוא הגדול ביותר במשפחת התנינים ואחד הזוחלים הגדולים ביותר שחיים: אורכו המרבי מגיע למעלה משישה מטרים וייתכן שאף ל-7 מטרים ומשקלו המרבי ל-1,090 קילוגרם, וייתכן שאף לכ- אצל פרטים גדולים במיוחד.
אורכם הממוצע של זכרים הוא כחמישה מטר ומשקלם הממוצע כ-600 ק"ג.
תנין הים הוא טורף-על בתחומי מחייתו.
הוא ידוע באופיו התוקפני והאלים, ואף נוהג לתקוף בני אדם – דבר ההופך אותו למין התנינאי המסוכן ביותר בימינו לצד תנין היאור.
כפי ששמו מרמז, תנין הים מסוגל לחיות במקווי מים מלוחים, כולל בים הפתוח.
עם זאת, הוא נפוץ בעיקר בשפכי נהרות, בדלתאות, בנהרות, בביצות מנגרובים, בלגונות, במפרצי מים מליחים ובחופי גאות ושפל.
תפוצתו היא הרחבה ביותר מבין מיני התנינאים: הוא מצוי בדרום-מזרח אסיה, בצפון אוסטרליה, בחופיה המזרחיים של הודו ובאזורי המים שמסביב, ובעבר אף הגיע לחופיה המזרחיים של אפריקה.
מספר גני חיות וגנים זואולוגיים מגדלים אצלם פרטים מהסוג של התנינים האלו.
שמו המדעי של תנין הים, Crocodylus porosus, נגזר מיוונית עתיקה ומלטינית.
שם הסוג "תנין" Crocodylus נגזר מצירוף המילים κροκόδιλος שפירושו "תולעת חלוקי-אבן" (κροκό = חלוק אבן, διλος = תולעת) ומתייחס לקשקשי השריון על גופו הארוך והגלילי דמוי התולעת.
שם המין porosus הוא הטיה לטינית של המילה היוונית porosis ופירושו "מלא בפיסות עור קשה ומשופשף" המתייחס למשטח הגבשושי והמחוספס שעל חוטם תניני ים בוגרים וגדולים.
באנגלית נקרא תנין הים בשם Saltwater Crocodile שפירושו: "תנין מים מלוחים", או "estuarine crocodile" כלומר: "תנין שפך הנהר".
תנין הים מכונה בחיבה "Saltie" (בעיקר באוסטרליה).
בעברית נקרא תנין הים גם בשם "תנין הינדו-פסיפי" על שם אזור תפוצתו, ממזרח הודו ועד האוקיינוס הפסיפי.
לתנין הים מספר רב של שמות גם בתרבויות העתיקות המקומיות, כגון "פוקפוק" בקרב האבוריג'ינים של צפון אוסטרליה.
במאלאית/אינדונזית: BUAYA MUARA, מילולית: BUAYA משמעה תנין, MUARA משמעה: שפך נהר.
BAJUL KUALA, מילולית: BAJUL משמעה תנין, KUALA משמעה: שפך נהר, מפגש נהרות.
תנין הים הוא תנין גדול במיוחד ובעל כל המאפיינים של התנינאים: גולגולת ארוכה עם לסתות ארוכות וחזקות, גוף גדול שמכוסה בקשקשי שריון (הנקראים אוסטאודרמים) וזנב ארוך וחזק המשמש אותו לשחייה במים ולזינוק על טרפו.
ראשו של תנין הים גדול מאוד.
זואולוגים הצליחו לאשר במדידה גולגולות שאורכן 75 סנטימטרים והיו גם דיווחים על עצמות לסת תחתונה באורך 98.3 ס"מ.
גולגולות הנקבות קצרות יותר וגולגולות שאורכן מעל 50 ס"מ נדירות ביותר.
משקל הראש בלבד יכול להגיע עד ל-200 ק"ג.
השיניים גדולות וחדות, והן מותאמות לתפיסת הטרף ולא ללעיסה.
הגדולות שבהן מגיעות לאורך של תשעה ס"מ.
חרטומו של תנין הים רחב ביחס לרוב התנינים, אך ארוך יותר מזה של תנין הביצות.
אורך החרטום כפול בממוצע מרוחב הבסיס.
לצווארו פחות קשקשי שריון ביחס לתנינאים אחרים והוא חסר את הקשקשים הגדולים העורפיים (post-occipital scutes) שנמצאים בשאר מיני התנינים.
בנוסף, שני רכסים (נמוכים) נמתחים מעיניו ועד למרכז החרטום.
קשקשיו בעלי צורה אליפטית והם קטנים יחסית למיני תנינאים אחרים.
גופו של תנין הים רחב מאוד ביחס לרוב התניניים, דבר שגרם בהתחלה (כאשר נתקלו בו המהגרים האירופאים לראשונה, בסביבות המאה ה-19) לזואולוגים לסבור בטעות שמדובר באליגטור, והשם השגוי השתרש בתרבות המקומית.
מחקר מדעי מאוחר יותר הבהיר שמדובר במין של תנין ולא באליגטור.
צבעו של תנין הים משתנה עם גילו.
תנין צעיר הוא בעל צבע צהוב חיוור עם פסים שחורים ונקודות כהות על גופו וזנבו.
כעבור מספר שנים, אחרי התבגרותו, הצבע משתנה לירוק-זית כהה עם מספר אזורים אפורים בהירים יותר.
גם בקרב הבוגרים יש מספר וריאציות של צבע הגוף וגווניו (בהיר או כהה).
צבע הגחון בהיר יותר ונע בין צהוב ללבן.
הזנב בדרך כלל אפור עם פסים כהים.
לתנין הים יש בלוטות המפרישות מלחים ובכך מסייעות לו לשמור על מאזן הידרואוסמוטי תקין גם במקווי מים מלוחים.
תכונה זאת, בין השאר, הופכת אותו למתאים ביותר מבין התנינאים לחיים במקווי מים מלוחים ובים.
אחד המאפיינים הבולטים של תנין הים הוא גודלו הרב: הוא הזוחל והתנינאי הגדול ביותר שחי כיום (בעבר חיו תנינאים גדולים יותר דוגמת הדיינוסוכוס והפורוסזאורוס).
משקלם של זכרים בוגרים נע בין ל- ואורכם בדרך כלל נמצא בטווח של , אם כי בוגרים עשויים להגיע לאורך ויותר ולמשקל של ויותר.
זכרים בוגרים גדולים במיוחד עשויים להגיע אף לאורך של כ- ולמשקל של כ-.
תנין הים הוא מין התנין הנפוץ ביותר שפרטיו ארוכים יותר מ- באופן סדרתי.
גודלו המרבי של תנין הים נתון במחלוקת.
אריקסון העריך שאורכו המרבי של זכר בוגר הוא .
הפרט המתועד הארוך ביותר היה באורך אם כי מכיוון שחלק מזנבו אבד, אורכו הוערך בכ- ומשקלו בכ-.
אורכו של פרט בשם לולונג שנלכד ומת בשבי נמדד בדייקנות ועמד על .
ישנם דיווחים וטענות על פרטים באורך 7 מטר ואף מעבר, אך לא נמצא כל תיעוד המאשש טענות אלו.
ספר השיאים של גינס הסכים לקבל את הטענה כי תנין זכר בוגר באורך ומשקל של 2 טונות חי בפארק במדינת אודישה, הודו, אך לאור הקושי הרב בתפיסת פרט בוגר חי ומדידתו, דיוק ממדיו טרם אושש.
בעקבות שימור אזורי המחיה של התנין וירידה בציד שלו, ייתכן כי קיימים בוגרים באורך 7 מטר ויותר.
פרט שנורה בשנת 1957 בקווינסלנד דווח כבעל אורך של , אך גם לדיווח זה אין אישוש.
למרות זאת, נבנה דגם בגודל מלא של תנין זה והוא משמש כיום כאטרקציה תיירותית.
אורכו של תנין ים שאך בקע הוא 25–30 ס"מ ומשקלו כ-70 גרם.
בשנתו השנייה הוא מגיע לאורך של 100 ס"מ ומשקל של 2.5 ק"ג.
הזכר מגיע לבגרות מינית בסביבות גיל 16 שנים ואורך של 3.3 מטר.
הנקבה מגיעה לבגרות מינית בסביבות גילאי 12–14 ואורך 2.1 מטר.
משקלו של תנין הים תלוי באורך, וגדל באופן ניכר כאשר התנין גדל ונהיה ארוך יותר (זו הסיבה שפרט באורך 6 מטר יכול לשקול פי 2 מפרט באורך 5 מטר).
בגלל היתרון שבגודל, תנינים גדולים נוטים לגדול יותר ולשקול יותר, זאת עקב שליטה על טריטוריה עדיפה שבה יש שפע מזון.
דו הצורתיות הזוויגית בולטת: אורכן הממוצע של הנקבות הוא 2.1–3.5 מטר, כאשר הנקבה הארוכה ביותר שתועדה הגיעה לאורך של .
משקלן הממוצע של הנקבות מגיע ל- בלבד.
לתנינאים עוצמת הנשיכה החזקה ביותר בטבע כיום, גבוהה אפילו משל העמלץ הלבן.
מבין כל התנינאים, עוצמת הנשיכה של תנין הים היא בין החזקות ביותר עם כוח של עבור פרט באורך והערכה של כ- עבור פרטים באורך של 6.0–6.7 מטר.
לתנין היאור עוצמת נשיכה הקרובה בכוחה לזו של תנין הים: .
תנין הים הוא בעל חיים תוקפני במיוחד, גם כלפי תניני ים אחרים וגם כלפי האדם.
התוקפנות שלו בין השאר נובעת מאופיו הטריטוריאלי.
ברוב שעות היום תנין הים חסר פעילות, לא מרבה בפעולות מיותרות ומעדיף להשקיע את זמנו בניצול אור השמש לחימום דמו.
הוא מסוגל לשחות במהירויות של למרחקים קצרים, אך לרוב ישייט במהירות של 3–5 קמ"ש.
תנין הים הוא טורף סתגלני, הידוע ביכולתו לתפוס חיות בגודל של תאו המים בתוך המים ועל פני האדמה.
תזונת הצעירים מוגבלת לפרוקי-רגליים ובעיקר סרטנים, לזוחלים, ליונקים קטנים ולדגים.
התזונה של הבוגרים, לעומת זאת, רחבה מאוד, והיא כוללת חיות קטנות כמו דגים, סרטנים, עופות ויונקים (לרבות עטלפים שנתלים על צמחייה קרוב לפני המים), ועשויה לכלול אף כרישים, בני אדם, דינגו, תאו מים, אייל סמבר, קופים וחזירים.
תנין הים מסוגל לשרוד ללא מזון חודשים רבים.
המאפיין ההתנהגותי המרכזי שמבדיל בין תנין הים לתנינאים אחרים הוא נטייתו לפעול גם במים מלוחים.
גם למספר מיני תנינים אחרים יש בלוטות המפרישות מלחים ומאפשרות להם להתקיים במים מלוחים (לאליגטוריים אין בלוטות כאלה), אבל הם ממעטים לשחות בים ויוצאים אליו רק במקרים קיצוניים.
פרט לתנין הים, רק התנין האמריקאי נוהג לפקוד את הים בקביעות.
תנין הים נוהג לשחר לטרף בים בקביעות, לחצות את הים המפריד בין איים ואף לקצר דרכים על ידי שחייה בים במקום צעידה ארוכה ביבשה.
תנין הים מנצל זרמים תת-ימיים כדי לנדוד בים מרחקים ארוכים ביתר יעילות.
מחקר שנערך על 20 תנינים שהוצמד להם שבב מעקב המשדר ללוויין מצא ששמונה מתוכם יצאו לים הפתוח ואף לאוקיינוס ושחו בו כ-590 ק"מ ב-25 ימים.
במשך שהותם בים התנינים לא תמיד שוחים באופן פעיל ולפעמים מנצלים זרמים כדי לצוף למחוז חפצם תוך חיסכון באנרגיה.
לעיתים הם מפסיקים את מסעם ונחים במפרץ או בחוף אי, בעיקר כאשר הזרמים לרעתם.
בעוד שרוב התנינים הם חיות חברתיות החולקות טריטוריה, מקומות שיזוף ואזורי הזנה, תניני הים הם בעלי חיים יחידאים וטריטוריאליים יותר ופחות סבלניים לפולשים לשטחם.
בעוד הזכרים יגלו סבלנות מסוימת לנקבות בשטחם, הם לא יסבלו זכרים אחרים בטריטוריה שלהם ויגרשו אותם או על ידי הפחדה או באלימות פיזית.
תניני הים מזדווגים בעונה הגשומה ומטילים ביצים בקן המורכב מערימת בוץ המכוסה בצמחים, שמטרתה לעזור בחימום הקן.
הנקבה שומרת על הקן, הביצים והאבקועים מפני טורפים.
תניני הים הם "בעלי דם קר" ותלויים בחום חיצוני כדי לשמור על טמפרטורת גוף גבוהה מספיק.
מכיוון שקצב חילוף החומרים אצלם איטי הם יכולים לשרוד חודשים ללא מזון.
ברוב שעות היום תנין הים חסר פעילות, לא מרבה בפעולות מיותרות ומעדיף להשקיע את זמנו בניצול אור השמש לחימום דמו או בשכשוך במים.
הם מעדיפים לצוד בלילה, אך צדים גם ביום כשיש צורך.
מחקר על התנהגות עונתית של תנין הים באוסטרליה מעלה שהם יותר פעילים בקיץ ובתקופה זו אף שוהים יותר בתוך המים, ואילו בחורף הם פחות פעילים ומשתזפים יותר זמן בשמש.
עם זאת, תנין הים הוא אחד ממיני התנינאים הפעילים ביותר, ומרבה יחסית לבלות בשחייה פעילה או בציד.
הוא בעל חיים פחות יבשתי משאר מיני התנינים, ומבלה את רוב זמנו במים ורק את מקצת הזמן ביבשה, בדרך כלל כדי להתחמם בשמש.
הוא יכול לבלות שבועות שלמים בים בחיפוש אחר יבשה.
הוכחה לכך ניתן למצוא בתניני ים שעל קשקשי שריונם גדלו בלוטי ים – יצורים ימיים מקבוצת זיפרגליים.
למרות היותו בעל דם קר ובעל אורח חיים עצל, תנין הים הוא צייד זריז ומהיר.
הוא מסוגל לתנועות מהירות ופתאומיות, כגון זינוק על טרף (פעולה שנעשית בשילוב הרגליים והזנב השרירי), אך מתמיד בהן רק לפרקי זמן קצרים.
מוחם של התנינאים קטן יחסית מזה של יונקים ומהווה רק 0.05% ממשקל הגוף בתנין הים.
למרות זאת, יש להם יכולת למידה טובה והם מסוגלים ללמוד לבצע משימות מורכבות, לעקוב אחרי נתיבי הנדידה של טרפם בחילופי העונות, וייתכן שהם מסוגלים לקיים תקשורת מורכבת יותר מכפי שסבורים המדענים.
כמו רוב התנינאים, תניני הים הם טורפים סתגלניים ואופורטוניסטים שאוכלים בשר וכל דבר חי שהם יכולים.
הטרף שלהם מגוון ביותר ומבוסס על זמינות.
תנינאים שאך בקעו מהביצה (אבקועים) יכולים לאכול רק בעלי חיים קטנים כגון פרוקי-רגליים, חסרי חוליות ימיים (כגון סרטנים וחלזונות), צפרדעים ודגים קטנים.
כאשר הם גדלים במקצת הם טורפים גם דגים גדולים יותר, סילוניות, עופות קטנים, זוחלים קטנים כגון לטאות ואף יונקים קטנים.
ככל שתנין הים גדל כך גדל מגוון בעלי החיים אותם הוא מסוגל לצוד, להרוג ולאכול.
הוא מרבה לאכול סרטנים גדולים (כגון סרטנים מהסוג Scylla), בעיקר בביצות מנגרובים.
תנין הים מרבה לטרוף גם עופות מים שנפוצים בשטחי מחייתו ויכול לטרוף אף עופות גדולים כאמו.
לעיתים הוא אף מזנק וטורף עופות מים ועטלפים בעת שהם מעופפים קרוב לפני המים וכן ציפורים משכשכות המחפשות מזון בחופים ובגדות.
תניני ים צעירים ותת-בוגרים טורפים גם יונקים לא גדולים הכוללים פרסתנים קטנים כגון איילון בלבק ואייל חזירוני.
לעיתים הם תוקפים גם יונקים גדולים יותר כגון מקוק סרטנים, גיבונים, דרבנים, וולבי, נמיות, עטלפים גדולים, ארנבות, גיריות, לוטרות ואיילוניים.
גם תניני ים בוגרים וגדולים אוכלים את היונקים הלא גדולים הללו כאשר מזדמן להם.
מגוון המזון של תנין ים בוגר גדול משמעותית וכולל גם בעלי חיים גדולים.
בין היונקים שטורף תנין הים הבוגר נכללים איילים, איילי סמבר, מונטיאקים, אייל נקוד, חזיר בר, טפירים, קופים, קנגורו, דינגו, דול מצוי, תן, אורנג אוטן, אנטילופות ונילגאי.
הגדולים שבהם טורפים אף פריים גדולים מאוד כמו בנטנג, תאו מים וגאור.
תניני הים אוכלים גם זוחלים כגון צבים, צבי ים, נחשי פיתון, לטאות כוח ואף תנינים אחרים, קטנים יותר, בעיקר תניני ג'ונסטון הנפוצים בצפון אוסטרליה.
מאחר שתנין הים מבלה חלק ניכר מזמנו גם בים הוא טורף גם בעלי חיים ימיים כגון דגים, דגי גרם, צבי ים, נחשי ים, עופות ים, תחש המשכן, בטאים וכרישים.
כאשר תנין הים קרוב למשכנות האדם הוא לא בוחל גם בחיות משק וחיות מחמד כטרף, לרבות בקר, כבשים, עזים, חזירים, סוסים, תרנגולות, כלבים וחתולים.
בתחומי מחייתו של תנין הים ישנם גם טורפי-על אחרים כגון דוב מלאי וטיגריס, אך גם הם לא חסינים מפני תנין הים ופרט בוגר של תנין הים יכול להורגם ולטורפם.
בעלי חיים גדולים כגון תאו מים וגאור ששוקלים מעל ל-1,000 ק"ג הם כנראה בעלי החיים הגדולים ביותר שתנין ים יכול להרוג ולאכול.
במקרה אחד תועד תנין ים שגרר, הטביע וטרף סוס סאפוק חזק וכבד במיוחד, ובמקרה אחר מ-2011 תועד תנין ים שטרף טיגריס בנגלי.
כמו כל התנינאים, נשקו העיקרי של תנין הים הוא מלתעות חזקות החמושות בעשרות שיניים חדות.
שיני תנין הים הן דמויות יתד ומעוצבות לתפיסת הטרף והחזקתו (שלא יברח או יחליק) ולא לחיתוך ולעיסת בשר.
טרף קטן נבלע בשלמותו ואילו טרף גדול נגרר למים ומוטבע על ידי התנין.
אחרי שהוטבע מבתר התנין את גופת הטרף וקורע אותה לגזרים באמצעות נשיכה ותנועות מהירות עם הראש.
מהלך אופייני לביתור גופה על ידי תנין הוא "גלגול המוות": התנין אוחז בגופה בפיו ואז מתגלגל בפראות כדי לתלוש חתיכות בשר.
תנין הים בדרך כלל צד מהמארב.
הוא מתחבא מתחת למים, לעיתים כשרק עיניו ונחיריו בולטים, ומחכה לטרף.
כאשר בעל חיים מגיע קרוב לשפת המים, תנין הים מזנק ולופת את הטרף בחוזקה בלסתותיו החזקות, ואם זה לא מספיק כדי להרוג את הטרף הוא גורר אותו אל תוך המים ומטביע אותו למוות.
לתנין הים יש את הנשיכה החזקה ביותר בעולם החי כיום, לצד תנין היאור.
תנין ים בוגר יכול למחוץ גולגולת של פר בוגר בין לסתותיו.
חוקרים בהובלת גרגורי מ' אריקסון מדדו עוצמת נשיכה של כ- בפרט של תנין ים שאורכו .
עוצמה זו שקולה לכוח שמפעילה מסה של 1.67 טונה.
בכך שבר תנין הים את השיא הקודם של עוצמת נשיכה – 9,450 ניוטון – שבו החזיק אליגטור אמריקאי באורך 3.9 מטר.
בהתבסס על מתאם בין מסת הגוף (משקל) לעוצמת הנשיכה במספר מיני תנינאים, עוצמת הנשיכה של תנין ים באורך הוערכה כ-.
לתנין היאור יש עוצמת נשיכה דומה: ד"ר בריידי באר מדד כוח של בפרט בוגר בגודל לא ידוע של תנין היאור.
המחקר, בהובלת גרגורי מ' אריקסון, העריך גם את עוצמת הנשיכה של תנינאים פרה-היסטוריים שנכחדו.
הדבר אפשרי שכן האנטומיה של התנינאים השתנתה אך במעט ב-80 מיליון השנים האחרונות והמידע שיש בידי המדע על התנינאים של היום מאפשר להעריך את עוצמת הנשיכה של תנינאי העבר.
אריקסון העריך שעוצמת הנשיכה של דיינוסוכוס באורך הייתה , כוח הגדול פי שניים מזה של הדינוזאור הטורף הענק טירנוזאורוס רקס.
עוצמות נשיכה אדירות אלו מושגות בזכות האנטומיה של התנינאים ובפרט השרירים החזקים והקשיחים המצויים בבסיס הלסת.