tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הופרש מהמפלגה בסוף אפריל 2022, ומאוחר יותר באותה שנה התפטר מהכנסת.
ניר אורבך – לשעבר מזכ"ל הבית היהודי.
אביר קארה – מראשי תנועת אני שולמן.
לקראת הבחירות התפצל לסיעת היחיד חופש כלכלי.
עידית סילמן – התפטרה מהכנסת ב-13 בספטמבר 2022.
שירלי פינטו – התפצלה מהסיעה לסיעת המחנה הממלכתי.
אלון דוידי, שהוצב במקום שלישי ברשימה, הודיע ב-5 באפריל 2021, יום לפני השבעת הכנסת על התפטרותו מהרשימה כיוון שהעדיף להישאר ראש עריית שדרות.
שי מימון, שהוצב במקום התשיעי ברשימה, התפטר ב-15 ביוני 2021 מהרשימה מאחר שלא התכוון לתמוך בממשלה שהקימו בנט ולפיד.
סטלה שנקל ויינשטיין, מנכ"לית ימינה עד להודעת בנט על פרישה מהפוליטיקה, שהוצבה במקום השתים עשרה ברשימה, התפטרה ב-3 באוגוסט 2022 מהרשימה.
בבחירות לכנסת ה-25 התמודדה בראש מפלגת שלושים ארבעים.
רוני ססובר, שהוצבה במקום השלוש עשרה ברשימה, התפטרה ב-12 באוגוסט 2022 מהרשימה, זמן קצר לפני שהייתה אמורה להפוך לחברת כנסת במקום עידית סילמן.
במקומה נכנסה לכנסת אורנה שטרקמן.
ימן בלוז הוא הרכב מוזיקלי בין-לאומי, בראשותו של המוזיקאי רביד כחלני, סולן ההרכב.
ההרכב יוצר מוזיקה מקורית המשלבת השפעות של ג'אז לטינית פאנק ובלוז עם השפעות מוזיקה תימנית ואפריקאית.
ההרכב הוקם בשנת 2010 על ידי רביד כחלני.
ב-2011 הוציא ההרכב את אלבום הבכורה שלו, בחברת התקליטים לב גרופ מדיה, הנושא את שם הלהקה באנגלית, Yemen Blues.
האלבום נתמך על ידי סיבוב הופעות, שכלל מאות הופעות ברחבי העולם וזכה להצלחה רבה.
בשנת 2014, בתום סיבוב ההופעות, החלו חברי ההרכב לעבוד על האלבום השני.
ב-2015 יצא האלבום השני של ההרכב, Insaniya, בלייבל "אינזימה".
באלבום מתארחים הזמר הישראלי-תימני ציון גולן, הראפר הצרפתי דייב פוצינו , והזמרת המוסלמית מריים חסן .
האלבום זכה להצלחה רבה ולשבחים, בישראל ובעולם.
ב-2018 יצא אלבום ההופעה, Live in Tel Aviv, המתעד את הופעתם בתל אביב, באותה השנה.
ב-2024 יצא האלבום השלישי של הלהקה, Only Love Remains.
יִמְנָה הוא דמות מקראית, בנו הבכור של אשר ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה.
לימנה היו שלושה אחים: ישוה, ישוי ובריעה, ואחות אחת: שרח.
למשפחתו של ימנה קראו משפחת הימנה.
יכול להיות שפירוש השם ימנה מגיע מהשורש מנה, ופירושו האל נתן לי את מנת חלקי, או בקשת לאל שייתן לתינוק את הראוי לו.
בדעת מקרא נאמר, נוסף על פירוש שמו, גם רמז לכך שהאל בפירוש שמו של ימנה הוא ה', שהאות הראשונה והאות האחרונה של ימנה מרכיבים את אחד משמותיו של ה'.
בספר הישר מסופר שאמו של ימנה נקראה הדורה, בתו של אבימאל בן עבר בן שם, והיא הייתה אשתו של אשר.
יש מדרש האומר שימנה נקרא בשם זה משום שהיה בכורו של אשר, ומיומנת עליו ברכתו, כלומר שהוא יקבל את רוב הברכה של יעקב לאשר עקב היותו בכורו.
ימיקאני צ'סטר (נולד ב-20 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת הקיצוני בנבחרת מלאווי.
ב-6 בספטמבר 2015, צ'סטר ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מלאווי בתיקו 2–2 מול נבחרת סווזילנד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
ימין חברתי הוא תיאוריה פוליטית בספקטרום הפוליטי, בעיקר באיטליה.
העקרונות העיקריים של ימין חברתי הם קורפורטיזם, כלכלת שוק חברתית, ולאומיות.
לפי הסופר הימני האיטלקי מרצ'לו ונציאני, התפיסה הפוליטית של ימין חברתי סובבת סביב העקרונות העיקריים של התערבות המדינה, שבה פעולת המדינה מכוונת להגנה על מגזרים חברתיים חלשים יותר.
יחד עם זאת, הימין החברתי רואה במדינה מקדמת מריטוקרטיה ויוזמה פרטית.
לפי הפוליטיקאי הימני האיטלקי ג'יאני אלמנו , הימין החברתי תומך בכלכלה קיינסיאנית, תוך שהוא מעדיף מדיניות מוניטרית אינפלטיבית ובאופן כללי מקצה למדינה את התפקיד המרכזי של הפיתוח הכלכלי והחברתי.
לפי התזה המכוננת של National Alliance , הזכות החברתית שואפת להפגיש בין עובדים ובעלי עסקים, על מנת להגן על הזכות לעבודה ושוויון.
יממה כוכבית (יממה סדרלית) הוא פרק הזמן שבמהלכו כדור הארץ עושה סיבוב מלא סביב צירו (360°) ומגיע לאותו מצב ביחס לכוכבים.
יממה כוכבית אורכת 23 שעות, 56 דקות ו-4 שניות.
את מדידת היממה הכוכבית ניתן לבצע על ידי מדידת פרק הזמן שבין ההופעה של כוכב מסוים בנקודה מסוימת בכיפת השמים בשני ימים עוקבים.
היממה בת 24 שעות בדיוק בה רגילים להשתמש היא פרק הזמן שבו משלים כדור הארץ סיבוב שלם על צירו - ביחס לשמש.
כדור הארץ משלים הקפה מלאה סביב צירו (360°) אחת ל-23 שעות 56 דקות ו-4 שניות.
היות שבאותו זמן כדור הארץ גם ממשיך בתנועתו להקפת השמש, הוא נזקק ל-4 דקות נוספות על מנת לשוב לאותה הנקודה בדיוק ביחס לשמש, שהוא בעצם סיבוב של כ-361°.
4 הדקות הללו משלימים את היממה השמשית ל-24 שעות בדיוק.
היממה בת 24 שעות בדיוק בה רגילים להשתמש נקראת "היממה השמשית הממוצעת" והיא מבטאת את סיבוב של כדור הארץ על צירו ביחס לשמש משום שלשמש השפעה אקוטית על כדור הארץ.
השפעה על מופעי השמש והכוכבים
הפער בין היממה הכוכבית ליממה השמשית של כ-4 דקות מדי יום, יוצרת שינוי מעגלי ביחס שבין מופע הכוכבים והשמש בכיפת השמים.
לדוגמה: אם היום נצפה ברגולוס במצהר בשעה כל שהיא מחר בשעה זו הוא יראה במיקום מעט שונה משום שהשעה היא ביחס ליממה השמשית ומאתמול קיים ביניהם פער של 4 דקות.
כמו כן מיקום הכוכב בשמים ביחס לשמש ישתנה בעקבות פער ההקיף של כדור הארץ על צירו ביחס לשמש והכוכבים.
שינוים אלו ישובו ויתאפסו אחת לשנה על פי מעגליות מסלול כדור הארץ סביב השמש.
בדומה לכך הפער בין היממה השמשית ליממה השמשית הממוצעת יוצר שינויים מעגליים במופע השמש בכיפת השנים הנקרא אנלמה.
ימיסי אוגונלייה היא אתלטית גרמנייה, אלופה אולימפית (פריז 2024), סגנית אלופת עולם באולם (גלאזגו 2024) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בהדיפת כדור ברזל.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.97 מטר.
בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 19.44 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת ב-1 במרץ זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.19 מטר, אחרי שרה מיטון מקנדה (20.22 מטר) ולפני צ'ייס אילי מארצות הברית (19.67 מטר).
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.62 מטר, אחרי יסיקה סכילדר (18.77 מטר) ויורינדה ואן קלינקן (18.67 מטר), שתיהן מהולנד.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.00 מטר, לפני מדי ושה מניו זילנד (19.86 מטר) וסונג ג'יה-יואן מהרפובליקה העממית של סין (19.32 מטר).
ימין סוויסה (נולד ב-1958) הוא פעיל חברתי ישראלי, מהבולטים במאבקים החברתיים בשנות השבעים והשמונים.
סוויסה היה חבר בארגון הפנתרים השחורים ולאחר מכן ייסד את תנועת האוהלים.
סוויסה נולד למשפחה ענייה ממוצא מזרחי בת 11 ילדים לאם נכה ואב אלכוהוליסט.
סבל ממצוקה כלכלית ואפליה במעברת תלפיות וחי בקטמון ט'.
בשנות נערותו הרבה לברוח מבית הספר והסתבך בפלילים.
הפסיק ללמוד לאחר שסיים בית ספר עממי.
שירת בצה"ל שלוש שנים כאפסנאי.
לאחר שירותו החל לעבוד בעיריית ירושלים יחד עם אבנר עמיאל בפרויקטים לסיוע לצעירים מהשכונות.
בתחילת שנות השבעים הצטרף לפנתרים השחורים, ארגון חברתי שהוקם על ידי פעילים כמו צ'רלי ביטון וראובן אברג'ל.
הפנתרים השחורים יזמו הפגנות אלימות נגד השלטון, במחאה על מצוקותיהם של בני עדות המזרח, כאשר ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר הייתה יעד עיקרי לביקורתם.
במסגרת הפנתרים השחורים, ארגנו סוויסה וחבריו הפגנות סוערות שגרמו למעצרים רבים.
הם נקטו בפעולות מחאה בולטות, כמו שריפת בובה של גולדה מאיר והכנת בקבוקי תבערה, גניבת בקבוקי חלב משכונות עשירות והעברתם למשפחות עניות.
בשנת 1976 כיהן כיו"ר מרכז תיאטרון אוהל יוסף וייסד במסגרתו את תנועת האוהלים.
התנועה הקימה אוהלים ברחבי הארץ לזוגות צעירים שלא היה להם פתרון מגורים אחר.
התנחלות "אוהל מורה" במלחה, שהוקמה על ידי סוויסה, כללה 150 זוגות צעירים שפונו בצו בית משפט אך נצרבו בתודעה הציבורית.
בשנת 1977 היה מועמד מטעם הפנתרים השחורים ברשימת של"י.
בעקבות המהפך, והאכזבה מההצבעה הרחבה לליכוד של תושבי השכונות, עזב סוויסה את פעילותו במסגרת הפנתרים השחורים.
בדצמבר 1979 נעצר בטענה לסחר בסמים, אך שוחרר בערבות בהמלצת שר הרווחה ישראל כץ וראש העירייה טדי קולק.
בהמשך טענה תנועת האוהלים כי מעצרו היה חלק מהתנכלות משטרתית ממוסדת כנגד התנועה.
בתוך תנועת האוהלים ייצג את הזרם המיליטנטי והשמאלי יותר, כשגם ביולי 1980 נבחר לראשות התנועה.
לדבריו, אימץ לפעילות התנועה טאקטיקות בהן נעשה שימוש על ידי אנשי גוש אמונים.
בספטמבר 1980 הורשע סוויסה בסחר בסמים ונגזרו עליו שישה חודשי מאסר.
הוא התפטר מתפקידו כיו"ר תנועת האוהלים.
עם זאת, התנועה שלחה הודעת תמיכה בו והבהירה כי היא עומדת מאחוריו.
יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים יצחק קדמן ביקש לדחות את ביצוע העונש בשנה על מנת לבחון את שיקומו של סוויסה, אך בית המשפט דחה בקשתו סוויסה לא התייצב לריצוי עונש המאסר שלו בעיתו, והוכרז כ'עבריין נמלט', תוך שהוא טוען שנעצר והורשע בעקבות התנכלות משטרתית וראיות מזויפות.
קבוצה של אישי ציבור ופעילים חברתיים פנו לנשיא המדינה בבקשה לחון אותו.
בנובמבר נעצר והחל לרצות את עונשו.
הוא שוחרר כעבור חמישה חודשים.
לאחר שחרורו הציע לו פלאטו-שרון לרוץ ברשימתו לכנסת אולם סוויסה בחר לראש בראש רשימה עצמאית של האוהלים.
בנובמבר 1982 הורשע פעם נוספת ונדון לשנת מאסר בשל תנועה מגונה שעשה כנגד שוטר ותשעה חודשי מאסר על סחר בסמים.
הוא השתחרר כעבור עשרה חודשי מאסר.
לאחר שחרורו רץ ברשימה עצמאית למועצת העיר ירושלים.
במאי 1984 נבחר לוועד שכונת קטמונים וביולי אותה שנה הצטרף למערך לאחר שבחן הצטרפות לרשימתו של עזר ויצמן.
באוקטובר 1986 הביס את סעדיה מרציאנו בבחירות למשבצת השכונות ברשימת מפלגת העבודה.
בדצמבר 1987 נבחר פעם נוספת לראשות ועד הקטמונים.
במהלך שנות ה-80 וה-90 הוסיף לעמוד בראש תנועת האוהלים ואף שב לעמוד בראשה והוביל פעילויות לקידום דיור ציבורי.
בשנת 1989 עורר סערה כשפנה במכתב לנשיא ברית המועצות גורבצ'וב וקרא לו שלא לאפשר את עלייתם של יהודי ברית המועצות לישראל, בטענה כי המשאבים שישמשו לקליטת יכלו לסייע לצמצום הפערים החברתיים במדינה.
דבריו גונו על ידי שורה של מנהיגים ואישי ציבור בהם הרב הראשי מרדכי אליהו.
ב-1992 מונה לסמנכ"ל פרזות החברה העירונית לשיכון ירושלים.
סוויסה וחבריו המשיכו במחאה חברתית ופוליטית נגד הכיבוש הישראלי ובניית ההתנחלויות, אשר לטענתם היו הגורם המרכזי למצוקה הכלכלית.
בתוך תנועת האוהלים פעל לקידום שיתוף פעולה עם שלום עכשיו.
עם זאת, בסוף שנות ה-80 התנגד למפגשיהם של אנשי שמאל עם נציגי אש"ף.
סוויסה היה פעיל במאבקים חברתיים נגד קיצוצים בתקציבי הרווחה ונגד מדיניות ממשלתית, שהובילה להתרחבות הפערים הכלכליים והחברתיים.
ב-2018 הצטרף לסיעת התעוררות בירושלים, ותמיכה במועמד עופר ברקוביץ.
סוויסה הצהיר כי הוא תומך בשלום ושוויון והביע תמיכה במנהיגים כמו אריאל שרון שהיו בעד פינוי התנחלויות והקמת מדינה פלסטינית.
הוא הביע התנגדות למדיניות הכיבוש והקפיטליזם והביע תמיכה במאבקים חברתיים בהובלת עמיר פרץ.
לאחר שירותו הצבאי נישא לאילנה, חברת נעורים מהשכונה.
בשנת 2001 עזב סוויסה את ישראל עם משפחתו ועבר להתגורר בפלורידה.
המעבר נבע בעקבות בנו שעבר לשם קודם לכן.
סוויסה מתגורר בפלורידה עם אשתו ובתו הקטנה.
בשוליים היותר קיצוניים יש גם המתנגדים לדמוקרטיה ליברלית לטובת "דמוקרטיה לא-ליברלית" או דיקטטורה סמכותנית מוחלטת.
על קשת הדעות של המפלגות הללו אפשר למצוא מצד אחד מפלגות המאמינות בשמרנות לאומנית, שמרנות לאומית או פופוליזם ימני, ובקצה השני מפלגות עם אידאולוגיות קיצון לאומניות ואף עם נאו פשיזם.
בחלק ממפלגות אלו היו גורמים אנטישמיים או מנהיגי עבר שלהן שהתבטאו בצורה אנטישמית.
קרן פרידריך אברט, בספר משנת 2011, מגדירה את המונחים "ימני קיצוני" ו"ימני פופוליסט" בצורה שונה ומבדילה ביניהם.
המונח ימין רדיקלי מקורו בשיח הפוליטי בארצות הברית, שם הוא יושם על קבוצות אנטי-קומוניסטיות שונות שהיו פעילות בעיקר בשנות החמישים בתקופת המקארתיזם.
המונח והמושג הנלווה אליו חדרו גם למערב אירופה דרך מדעי החברה.
לעומת זאת, המונח "קיצוניות ימנית" התפתח בקרב חוקרים אירופיים, במיוחד בגרמניה, כדי לתאר קבוצות ימין שנוצרו בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה, כמו המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה ו הצרפתיים, ומשם המונח נדד גם לארצות הברית.
על פי החוקרת טרי גיבנס , למפלגות הימין הרדיקלי השונות באירופה יש מספר מאפיינים משותפים.
אחת התכונות המרכזיות שמגדירות אותן היא לאומיות.
היא מציינת שני מאפיינים מובהקים: האחד, הבעת עמדה קשוחה נגד הגירה, כולל דרישות לפיקוח על מהגרים, לגירוש מהגרים לא חוקיים ולקדימות של אזרחים על פני מהגרים בהטבות סוציאליות.
השני, בניגוד להתנהלותן של מפלגות קיצון ימניות בעבר, המפלגות הללו מקפידות לפעול בתוך המערכת הפוליטית, אף שהן בדרך כלל אנטי ממסדיות.
על פי החוקר ינס רידגרן , הימין הרדיקלי נותן עדיפות לנושאים חברתיים-תרבותיים, ובפרט לנושאים הקשורים לזהות הלאומית.
התוכנית הפוליטית המרכזית שלו מבוססת על הרעיון של אתנופלורליזם , המדגיש ומקדם את ההפרדה בין קבוצות אתנו-תרבותיות שונות תוך הטמעה תרבותית, בניגוד לאינטגרציה תרבותית ולרב-תרבותיות בתוך המדינה.
בהתאם לכך מפלגות ימין רדיקלי הן לרוב אירוסקפטיות או אף מתנגדות לקיומו של האיחוד האירופי.
העיתונאי ניק רובינס-אירלי אפיין את הימין הרדיקלי האירופי כמי שממוקד לעיתים ב"רגשות עוינים מאוד כלפי אירופה וכלפי מהגרים, ובפחדים מחודשים בנוגע לביטחון".
גל הגירת הפליטים לאירופה במאה ה-21 הוביל לעלייה משמעותית בתמיכה במפלגות הימין הרדיקלי.
מאמר מ-2016 בניו יורק טיימס טען שההצבעה הבריטית ה"בלתי מתקבלת על הדעת" לעזוב את האיחוד האירופי היא תוצאה של "כעס פופוליסטי נגד הסדר הפוליטי הקיים".
מאמר משנת 2014 של קרן פרידריך אברט ניסה לאבחן את הגידול בכוחן של מפלגות הימין הרדיקלי באירופה, וטען כי אי השוויון הכלכלי מגדיל את הפער "בין מנצחי הגלובליזציה למפסידים שלה.
הקבוצה הראשונה מתגוררת באזורים עירוניים, יש לה מקומות עבודה יציבים יחסית וגישה לתקשורת ולתחבורה מודרנית, אך היא חוששת שבקרוב היא תחלוק את גורלה של הקבוצה השנייה.
הקבוצה השנייה, בינתיים, משתייכת לעובדים עניים או מובטלים, מעמד הפועלים או כאלה שמחשיבים את עצמם כחלק מהמעמד הבינוני והנמוך וחוששים – למען עצמם או עבור ילדיהם – מהידרדרות חברתית נוספת.
אנשים כאלה חיים באזורים דה-מתועשים, או באזורים כפריים או עירוניים למחצה, בשולי המטרופולינים הגלובליים, אליהם אין להם גישה".
קשרים לימין הרדיקלי בארצות הברית
חוקרי מדע המדינה מציינים שני הבדלים מהותיים בין הימין הרדיקלי באירופה ובין מקביליו האמריקנים: ראשית, השיטה הדו-מפלגתית בארצות הברית מונעת מהימין הרדיקלי שם להגיע להישגים אלקטורליים משמעותיים, ולכן הוא נאלץ להשתלב בתוך המערכת הפוליטית הקיימת, בשולי המפלגה הרפובליקנית.
שנית, בעוד באירופה קיימות מגבלות חוקתיות על שיח קיצוני, ולפיכך מפלגות הימין הרדיקלי נאלצות למתן את דעותיהן, בארצות הברית הן נהנות מהגנת התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית ויכולות להביע דעות בוטות יותר.
טראמפ גם הביע תמיכה מסוימת במועמדותה של מארין לה פן בבחירות לנשיאות צרפת ב-2017.
בפברואר 2025, סגן נשיא ארצות הברית ג'יי.
ואנס נשא נאום בוועידת מינכן לביטחון, בו גינה את ביטול לאחר שמועמד הימין הרדיקלי קלין ג'אורג'סקו זכה ברוב הקולות, ומתח ביקורת על האיחוד הנוצרי-דמוקרטי הגרמני על פסילתה הגורפת של מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה.
מפלגות ימין רדיקלי רבות, כולל השוודים הדמוקרטים, מפלגת החירות האוסטרית, ועוד, ביקשו לשפר את הקשרים עם ישראל ועם מפלגת הליכוד, מתוך שאיפה שהדבר יסייע להן להתמודד עם האשמות באנטישמיות מבית, ומתוך הבנה שרבים מהאינטרסים, כמו מאבק באסלאם הקיצוני, משותפים לשני הצדדים.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, קידם את פיתוח היחסים הללו, במיוחד עם הליגה הצפונית האיטלקית ועם מפלגת פידס ההונגרית של ויקטור אורבן, על מנת לגבש ולהגדיל את התמיכה הבינלאומית במדיניותה של ישראל, וגם זכה לתמיכה של הוגי דעות בימין.
מנגד, בשמאל הישראלי מביעים ביקורת על הקשר הזה, בעיקר בטענה לזיהוי של המפלגות הללו עם אנטישמיות בעברן.
בשנת 2023 השתתפה מפלגת הליכוד בוועידה שערכה מפלגת הפטריוטים באירוח של מתאו סלביני ברומא.
בשנת 2024, נאם השר עמיחי שיקלי באספה של מפלגת ווקס, וכמו כן הוא נפגש עם ראשי ונציגי מפלגות ימין רדיקלי נוספות באירופה, וגם הביע תמיכה במועמדותה לנשיאות צרפת של מארין לה פן.
לאורך השנים נטען כי גם משטרים שונים במדינות ערב, ובהן מצרים, סוריה, איחוד האמירויות הערביות וערב הסעודית מנסות לבסס קשרים עם הימין הרדיקלי האירופי, בעיקר עקב דאגה משותפת לגבי עליית האסלאמיזם.
מפלגת הצדק והפיתוח ומפלגת התנועה הלאומית, המרכיבות יחד את הקואליציה הממשלתית השלטת בטורקיה, פיתחו קשרים עם יוביק.
עם זאת, רוב מפלגות הימין הרדיקלי באירופה, מחזיקות בדעות אנטי-טורקיות נוקשות.
במהלך כהונתו של ז'איר בולסונארו בברזיל, ממשלת ברזיל פיתחה קשרים הדוקים עם מפלגות ימין רדיקלי בהונגריה, איטליה ופולין.
בנוסף, בולסונארו פיתח קשרים עם מפלגת ווקס הספרדית ועם מפלגת צ'גה הפורטוגזית.
גם הדיקטטור לשעבר של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, ז'אן-בדל בוקאסה, קיבל תמיכה נרחבת מהחזית הלאומית, ונתן למפלגה להשתמש בטירתו בצרפת כמתקן אימונים.
לצד מפלגות הימין הרדיקלי, ישנן גם קבוצות חוץ-פרלמנטריות, אשר מסוגלות להביע מערך הטרוגני יותר של דעות ימניות.
הקבוצות האלו הן לרוב דתיות במהותן, הקשורות לזהות נוצרית או לנאו-פגאניזם.
לעיתים ניתן למצוא בקבוצות כאלה דעות אנטי קפיטליסטיות או אנטישמיות, ושמותיהן נקשרות לעיתים גם לפעילות אלימה.
רשימת מפלגות ימין רדיקלי באירופה
בעשור האחרון, בחלק גדול מהמדינות, היו המפלגות הללו מפלגות שלטון או שותפות לקואליציה ממשלתית, ובין השאר בהונגריה, פולין, איטליה, פינלנד, הולנד, סלובקיה, סלובניה, אוסטריה ועוד.
ימת אירי היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם ה-13 בגודלו בתבל.
כמחצית משטחה, בחלקה הצפוני, שייכת לקנדה, ואילו חלקה הדרומי שייך לארצות הברית.
היא מחוברת באמצעות נהר דטרויט ונהר סנט קלייר אל ימת יורון.
בין ימת אירי לבין ימת יורון מצויה העיר דטרויט.
על חופיה של ימת אירי נמצאות הערים קליבלנד, אירי ובאפלו.
אל ימת אונטריו היא מחוברת באמצעות נהר ניאגרה וגם באמצעות תעלת ולנד העוברת באזור ניאגרה בקנדה ומאפשרת את שיט הספינות.
בין שתי הימות קיים הבדל גובה של מאה מטר.
בימה יש מספר איים שאליהם ניתן להגיע באמצעות מעבורת.
ימת אונטריו היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם ה-15 בגודלו בתבל.
כמחצית משטחה בחלקה הצפוני שייך לקנדה וחלקה הדרומי שייך לארצות הברית.
היא מחוברת לאוקיינוס האטלנטי באמצעות נהר סנט לורנס עליו נמצאות הערים קוויבק סיטי ומונטריאול.
לחופיה של ימת אונטריו שוכנות הערים טורונטו והמילטון.
היא מחוברת אל ימת אירי באמצעות נהר ניאגרה וגם באמצעות תעלת ולנד העוברת באזור ניאגרה בקנדה ומאפשרת שיט ספינות תוך עקיפת מפלי ניאגרה.
ימת ארָאל הייתה ימה באגן יבשתי סגור במרכז אסיה.
היא נמצאת בין קזחסטן מצפונה וקאראקלפאקסטן (מחוז אוטונומי של אוזבקיסטן) מדרומה.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, הולכת ימת אראל ומתייבשת, הואיל והנהרות המזינים אותה הוטו על ידי ברית המועצות לצורכי השקיה.
ימת אראל סובלת מזיהום מים קשה, בעיקר בשל ניסויים בנשק, פרויקטים תעשייתיים ושאריות דשנים שהוזרמו אליה עד התפרקות ברית המועצות.
בתקופת המאה ה-11 הימה כונתה על ידי גאוגרפים "ימת ג'אנד" על שם העיר ג'אנד שהייתה מהערים המוסלמיות הגדולות באותה תקופה בטורקסטן.
בשנת 1918 החליטה ברית המועצות להטות את אפיקיהם של נהרות האמו דריה, הנשפך לימת אראל בדרומה והסיר דריה, הנשפך אליה מצפון-מזרח למטרות השקיה של שטחים מדבריים, כך שניתן יהיה לגדל בהם אורז, מלון, דגן ובעיקר כותנה.
ברית המועצות שמה לעצמה כמטרה את השגת השליטה בשוק הכותנה העולמי, ואכן מטרה זו הושגה בהצלחה; עד היום אוזבקיסטן נמנית עם יצואניות הכותנה הגדולות בעולם.
חפירת מערכת תעלות ההשקיה החלה בשנות השלושים, אך רובן נחפרו במהירות וללא אמצעים מתאימים להגנה בפני חלחול והתאדות.
בתעלת קרה קום, הגדולה ביותר במרכז אסיה, ההערכות הן שאבדו בין 30% ל-70% מהמים שזרמו בתעלה.
גם כיום רק 12% מתעלות המים של אוזבקיסטן מוגנות בפני אובדן מים.
בשנת 1960 הוזרמו כ-20 עד 50 קמ"ק (קילומטר מעוקב) של מים מהנהרות לצורכי השקיה במקום אל ימת אראל.
עקב כך, החלה הימה להתייבש, ובשנות השישים ירד מפלסה ב-20 ס"מ בממוצע מדי שנה.
בשנות השבעים קצב זה שולש כמעט, ועמד על 50–60 ס"מ בשנה, והתגבר ל 80–90 ס"מ בשנה בעשור שלאחר מכן.
למרות מצב עגום זה של הימה, הטיית מי הנהרות נמשכה ואף הוכפלה.
ייצור הכותנה הוכפל גם הוא.
היעלמותה של הימה לא באה כהפתעה לשלטונות הסובייטיים, הם היו מודעים לכך והחשיבו אותה ל"שגיאה של הטבע" ש"ברור מאליו שייבוש מוחלט שלה הוא בלתי נמנע" (דברי מהנדס סובייטי ב-1968).
כיום שטח פני הימה הצטמק בכ-60%, ונפחה בכמעט 80%.
בשנת 1960 הייתה ימת אראל הרביעית בגודלה בעולם, שטחה היה קרוב ל-68,000 קמ"ר (בערך כשטחה של גאורגיה כולה) ונפחה 1,100 קמ"ק.
מליחות הימה עלתה בתקופה זו מרמה של 10 גרם לליטר ל-45 גרם לליטר.
בשנת 1987 הפרידה התייבשות את הימה לשני גופי מים נפרדים.
תעלה מלאכותית נחפרה על מנת לחברם, אך זו פסקה מלפעול ב-1999, עקב המשך ירידת פני הימה.
כיום מתבצעות עבודות על מנת לשמר את הנותר מחלקה הצפוני של הימה.
באוקטובר 2003 הודיעה ממשלת קזחסטן כי בדעתה לבנות סכר שיפריד בין שני חלקי הימה במטרה להעלות את מפלס המים בחלק הצפוני ולהוריד את מליחותו.
בשל סיבות תקציביות ננטש החלק הדרומי (והגדול בהרבה) של הימה לגורלו.
חלק זה הולך ומתייבש, ומפקיר אחריו מישורי מלח לסערות אבק ולקיצוניות חריפה יותר במזג האוויר.
מאמצים למנוע תופעות אלו מתמקדים בנטיעות יזומות בשטחים המיובשים.
החלק הדרומי של הימה מתייבש כיום בקצב מהיר יותר מהתחזיות.
מליחותו היא פי 2.4 ממי ים.
ככל הנראה יתייבש כליל חלקו המערבי של החלק הדרומי עד שנת 2025. התייבשות מלאה ראשונה של החלק הדרום-מערבי תועדה לראשונה ב-19 באוגוסט 2014. החלק הצפוני עמוק יותר וייתכן שלא יתייבש.
המערכת האקולוגית של הימה ודלתות הנהרות המזינים אותה נהרסו כמעט כליל, בעיקר בשל המליחות העולה.
האזור סביב הימה גם מזוהם קשות וחסר מי שתייה זמינים.
מישורי המלח שנותרו לאחר ההתייבשות גורמים גם הם לתחלואה (בעיקר מחלות ריאה), עקב סופות האבק שנסחף מהם.
המליחות שגדלה פי חמישה חיסלה כמעט לחלוטין את הפלורה והפאונה שבאגם.
מתקני הנשק הביולוגי באי ווֹזרוֹז'דנייה
מעבדת מחקר סודית ביותר לפיתוח נשק ביולוגי מוקמה בשנת 1948 באי ווזרוז'דניה, הנמצא במרכז הימה (כיום שטח שנוי במחלוקת בין קזחסטן ואוזבקיסטן).
ההיסטוריה והפעילויות שהתרחשו באי לא נודעו עד היום.
הבסיס שבאי ננטש בשנת 1992 לאחר התפרקות הצבא הסובייטי וברית המועצות כולה.
משלחות מדעיות (כולל משלחת אמריקאית) אישרו שהאתר שימש למחקר, ניסוי והטמנה של נשק ביולוגי.
יש יוזמות בינלאומיות לטיהור אתרים שכאלו, במיוחד מחשש לאנתרקס.
ישראל, באמצעות המרכז לשיתוף והדרכה חקלאית בינלאומית (CINADCO), מבצעת תוכנית שיתוף פעולה עם הסיוע האמריקאי (USAID) באזור ימת אראל המתמקדת בפרויקטים הדגמתיים בנושאי מדגה, מניעת מדבור, גידול ירקות והשקיה בקרקעות שעברו תהליכי המלחה, ופעולות נילוות לשיפור רווחת התושבים באזור.
ימת באיקל היא אגם מים מתוקים בדרום סיביר שברוסיה, מצפון לגבול רוסיה–מונגוליה.
ימת באיקל היא אתר מורשת עולמית.
הוא אגם המים המתוקים שנפחו הוא הגדול ביותר בעולם, וכן הקדום ביותר מבחינה גאולוגית עם גיל מוערך של 25–30 מיליון שנים.
עומקו המרבי – העמוק באגמי העולם, ועומקו הממוצע 758 מטר.
נפח מימיו הוא כ-23,600 ק"מ מעוקב, והוא מכיל כ-22%–23% מכמות המים המתוקים העיליים המופשרים ביבשות כדור הארץ.
האגם מכיל יותר מים מכל הימות הגדולות שבצפון אמריקה, ביחד.
מבחינת שטח פנים, האגם נמצא במקום השביעי בעולם.
ההתפשטות הרוסית לאזור מסביב לאגם בשנים 1628–1658 הייתה חלק מהכיבוש הרוסי של סיביר ובוצעה ראשית על ידי הליכה לאורך נהר אנגרה וכנגד כיוון זרימתו.
החוקר הרוסי הראשון שהגיע לאגם היה קורבט איבנוב בשנת 1643.
מעט מאוד היה ידוע על האגם וסביבותיו עד שהחלה הקמת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית.
לשם עקיפת הימה נדרשו 200 גשרים ו-33 מנהרות.
באותה עת, 1896–1902, ערכה לראשונה משלחת הידרולוגית סקר מקיף על האגם.
מתחת לקרקעית הנוכחית של האגם ישנה שכבה של משקעי סחף בעומק של כ-7 קילומטרים, שהצטברו במהלך השנים.
משמעות הדבר היא שתחתית בקע הבאיקל היא בעומק של כ-8–9 קילומטרים מפני האגם, וזהו הבקע היבשתי העמוק ביותר בקליפת כדור הארץ.
בקע זה הוא בקע כושל צעיר במונחים גאולוגיים ומתרחב בכ-2 סנטימטרים מדי שנה.
האזור פעיל מבחינה סייסמית וחווה רעידות אדמה משמעותיות מדי מספר שנים.
האגם מוקף הרים מסביבו ומוכרז כשמורת טבע.
יש בו 22 איים, ואורכו של הגדול מביניהם, אולחון, הוא 72 ק"מ.
אולחון הוא האי האגמי השלישי בגודלו בעולם.
לאגם זורמים למעלה מ-300 נהרות והוא מנוקז על ידי הנהר אנגרה.
שטח השמורה הזו חופף למעשה את שטח אתר מורשת עולמית של הימה).
בידודו, גילו ועומקו של האגם תרמו להיווצרות פאונה עשירה ומיוחדת של מים מתוקים, המהווה מוקד עניין חשוב לחקר האבולוציה.
באגם חיים 1,085 מיני צמחים ו-1,550 מיני בעלי חיים, מהם מעל ל-60% אנדמיים.
היונק היחיד החי באגם הוא פוסה באיקלית (Phoca sibirica).
דג האומול (Coregonus autumnalis migratorius) נידוג בכמויות גדולות בבאיקל ובגרסתו המעושנת מהווה מאכל מקומי נודע.
שרשרת המזון בימת באיקל הופרעה, ואוכלוסיית דגי האומול הניזונים מדגים אלו, נידלדלה אף היא.
למרות חידוש מלאי הדגים באופן מלאכותי ואיסורים דרסטיים על דיג, לא שוחזרה עדיין אוכלוסיית דגי האומול והגולומיאנקה.
האזור נחשב כסובל מבעיה של "תיור יתר", כאשר בין החודשים ינואר-אוגוסט 2018, פקדו אותו כ-1.6 מיליון תיירים.
אשר על כן, יועץ הממשלה הרוסית לענייני סביבה הודיע כי תוגבל הגישה לימה, כאשר הכוונה היא ככל הנראה לתיירות חוץ.
עם זאת, גורמי הזיהום רבים ואינם מוגבלים אך לתיירות; בין היתר, מדובר במערכות לקויות לטיפול בשפכים, מפעלים מזהמים בסביבת האגם ואף כאלה המרוחקים ממנו, וכן זיהום אצות שהתפתח במקום.
איגוד צעירי הנוצרים (Young Men's Christian Association - YMCA או בקיצור ה-Y), הקרוי בעברית ימק"א על שם ראשי התיבות YMCA, הוא ארגון בין-לאומי לא-ממשלתי שמטרתו לאחד בין צעירים נוצרים ברחבי העולם, ולהציע להם פעילויות חברתיות שונות בקרבם.
כארגון עולמי ימק"א מורכב מאגודות מקומיות רבות הקשורות אחת לשנייה בנשיאות עולמית ובדרכי הפעולה.
הארגון נשען על הקהילה המקומית בלבד, ונתמך בידי תורמים ומתנדבים מהקהילה.
בצפון אמריקה נתפש ימק"א לפעמים רק כמוסד ספורט קהילתי אך למעשה הארגון מציע מגוון פעילויות, בהן: ספורט, שמרטפות (בייבי-סיטינג), מחנות קיץ, שירות תעסוקתי ולימודים רוחניים.
הפעילויות בימק"א שונות ממדינה למדינה כתוצאה מהמדיניות של ארגונים מקומיים המאומצים על ידי הארגון העולמי.
הארגון פעיל כיום ב-119 מדינות.
כיום, נשיאת ימק"א היא פטריסיה פטלון מקנדה והמזכ"ל הוא קרלוס סנווי מטוגו.
מטה ימק"א העולמי יושב בז'נבה, שווייץ.
תנועת ימק"א נוסדה בלונדון ב-6 ביוני 1844 על ידי סר ג'ורג' ויליאמס וקבוצה של כמרים אוונגליסטיים.
ויליאמס היה אחד מהצעירים הרבים שנמשכו לערים הגדולות כמו לונדון
שותפיו היו צעירים כמוהו אשר היו מודאגים בשל חוסר מודעות לבריאות הגופנית בקרב הציבור הרחב.
בהיעדר מוסדות תרבות ובריאות, הציבור נהג לפנות לבתי מרזח, בתי בושת ופיתויים אחרים.
בשנת 1850 הארגון הרחיב פעילותו לאוסטרליה.
בית ימק"א הראשון בצפון אמריקה נפתח במונטריאול, קוויבק, קנדה ב-25 בנובמבר 1851, על ידי קבוצת כמרים מכנסיית סנט ג'יימס.
בית ימק"א הראשון בארצות הברית נפתח ב-29 בדצמבר 1851 בבוסטון, מסצ'וסטס.
ב-1855 הכריזו נציגים של ימק"א בכנס פריז, שהמחלוקות בין הארגונים במדינות השונות לא יצליחו לחבל במאמצי ימק"א להשריש את הערכים הנוצריים.
בסוף שנות ה-60 סניף ימק"א בעיר מונטגומרי אלבמה הואשם על ידי המרכז המשפטי לדרום העני, שממוקם באותה עיר, בכך שהסניף אינו מאפשר לאפרו-אמריקאים להשתתף בפעילות הארגון.
לאחר מספר שנים של מאבק משפטי הותרה השתתפות של אפרו-אמריקאיים.
ראש ימק"א במונטגומרי אף הודה שללא פרסום הנושא הסניף לא היה יכול להגיע לפתרון הנושא ולהבטיח פעילות תוך ייצוג שווה לבני כל הגזעים.
בכמה מדינות היה ימק"א הארגון הראשון שאימץ את התפיסה של ייצוג שווה לכל המינים, לדוגמה, ימק"א נורווגיה.
ב-1973 אומצו עקרונות קמפלה, שעיקרם מתן אפשרויות שוות לכל, ללא הבדל דת, גזע ומין.
לאחר אימוץ העקרונות היה ברור לכול, שימק"א תיאלץ לנקוט עמדות פוליטיות ולהתייחס לשינויים המתחוללים בעולם.
בכנס בגרמניה ב-1997 אומצו העקרונות של "תמורות המאה העשרים", שהתמקדו ביתר שאת בשינויים העולמיים כמו שוויון המינים, מלחמה ושלום, ההתפתחויות בגלובליזציה והגזענות.
ימק"א נקטה עמדה במאבק העולמי נגד הפרדה גזעית וגם קראה למציאת פתרון למשבר במזרח התיכון.
ארגוני ימק"א בצפון אמריקה ובמערב אירופה השקיעו משאבים עצומים בהקמת בתי ימק"א במזרח אירופה, יוזמה שהוכתרה כמוצלחת ביותר.
בשנת 2003 נערך בפראג כנס חגיגי במסגרתו ציינו נציגים צעירים מרוב מדינות אירופה את ההתאוששות מפגעי מסך הברזל.
את הפעילויות של ימק"א ניתן לחלק לארבעה תחומים:
רוחניות - לימודי תנ"ך ותוכניות דתיות.
עם זאת, מטרות הארגון אינן כוללות פיתוח חסידות נוצרית, על אף שזו התקבלה כעיקרון בכנס פריז בשנת 1850.
הורה-ילד - תוכניות חיזוק קשרי הורים-ילדים תפסה תאוצה בכמה מארצות העולם, ובייחוד בארצות הברית.
פעילות זו באה לידי ביטוי במחנאות משפחתית, יצירת אמנות ועוד.
כושר גופני - בתחומים כמו כדורסל, כדורעף, שחייה ועוד.
השכלה - הרבה אוניברסיטאות חבות את ייסודן לימק"א, מהן שקמו כמרכז הדרכה למדריכי ימק"א ומהן שהחלו במתכונת לימודי ערב אותה טיפחה ימק"א.
בניין ימק"א ירושלים הוא מן המהודרים בבנייני הארגון.
סניף האגודה בירושלים נוסד ב-8 בינואר 1878, ומבנה הקבע הוקם בין השנים 1928 ו-1933. ימק"א ירושלים משך אליו צעירים רבים אך גם עורר התנגדות מצד גורמים יהודים שחששו מפעולות מיסיונריות בקרב הנוער.
עד שנת 1991 שימש אצטדיון ימק"א הצמוד למגדל ימק"א ירושלים, כמגרשה הביתי של קבוצת בית"ר ירושלים.
לאחר מלחמת העצמאות, נותר בשטחי מדינת ישראל סניף ימק"א הבינלאומי.
במזרח ירושלים, שהפכה לחלק מממלכת ירדן, הוקם סניף ימק"א מזרח ירושלים הפעיל עד היום.
מאז 1967 גם סניף זה נמצא בשטחה של מדינת ישראל.
סניפים נוספים של ימק"א בישראל הם סניף ימק"א נצרת וסניף ימק"א פניאל ליד טבריה.
בשנת 2018 שופץ הקריון של ימק"א והותקן הפעמון האחרון שהיה חסר בה (מי במול).
הפעמון לא הותקן כאשר נבנתה הפעמוניה במקור עקב קיצוצים בתקציב.
ימנייה - נתיבי תעופה תימניים היא חברת התעופה הלאומית של תימן.
החברה מתפעלת קווי שירות פנים ארציים וטיסות בינלאומיות ל-11 יעדים במזרח התיכון, אסיה, אפריקה ואירופה.
בסיסה המרכזי הוא בנמל התעופה הבין-לאומי בצנעא, ויש לה בסיס משני בנמל התעופה בעיר עדן.
כמו כן, היא חברה בהתאחדות חברות התעופה הערביות.
החברה נוסדה ב-4 באוגוסט 1961, כקווי אוויר תימן (Yemen Airlines), והחלה לפעול בשנת 1962. בשנת 1972, לאחר שהולאמה, עברה ארגון מחדש ושמה שונה לנתיבי אוויר תימן (Yemen Airways).
השם ימנייה אומץ ב-1 ביולי 1978, לאחר שבראשית 1977 הקימו ממשלות צפון תימן וערב הסעודית חברת תעופה משותפת.
חברת התעופה שבסיסה בעדן, אלימדה, אוחדה לתוך החברה המשותפת.
חברת ימנייה שייכת לממשלת תימן (51%) ולממשלת ערב הסעודית (49%).
ב-21 בינואר 2001 חטף גבר עיראקי מטוס בטיסה 448 של ימנייה.
המטוס נחת בנמל התעופה הבינלאומי אמבולי-ג'יבוטי של העיר ג'יבוטי.
ב-20 בינואר 2010 הודיע ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון כי הוא משעה את כל הטיסות בין בריטניה לתימן בשל חששות מפעולות טרור.
ב-6 במאי 2025 בעקבות תקיפות צה"ל בשדה התעופה בצנעא, הושמדו על הקרקע שני מטוסי איירבוס A320, מטוס A330 ומטוס איליושין Il-76 הנושא רישום 7O-ADF.
ב-28 במאי 2025 בעקבות תקיפות צה"ל בשדה התעופה בצנעא, הושמד על הקרקע מטוס איירבוס אחד נוסף לפחות (איירבאס A320 (אות קריאה 7O-AFF) ).
לאחר תקיפה זו נותרו 3 מטוסים פעילים בלבד בצי החברה.
המטוסים מופעלים בעיקר מנמל התעופה של עדן עקב חשש שמא יושמדו גם הם על ידי חיל האוויר הישראלי.
נכון ליוני 2025 חברת ימנייה נותרה ללא מטוסים בשליטת החות'ים, כך למשל מטוס רישום 7O-AFD טס ביוני 2025 מעדן.
זאת בעקבות תקיפות חיל האוויר הישראלי כנגד מטרות אסטרטגיות של החות'ים בתימן במסגרת מלחמת מלחמת חרבות ברזל והתקיפות של החות'ים כנגד מדינת ישראל.
ב-6 במאי 2025 במסגרת מבצע עמידת ראש, תקף חיל האוויר הישראלי מטרות אסטרטגיות בתימן, בהן שדה התעופה הבינלאומי בצנעא.
בתקיפה הושמדו שלושה מתוך ארבעה מטוסים של חברת ימנייה.
ב-28 במאי 2025 יצא חיל האוויר במבצע תכשיט זהב במהלכו הותקף המטוס האחרון של חברת ימנייה בשליטת החות'ים, כחצי שעה לאחר נחיתתו בנמל התעופה הבין-לאומי צנעא .
ב-2000 וב-2001 סבלו מטוסים של ימנייה מתאונות במהלך ניסיונות המראה.
ב-30 ביוני 2009 דווח על היעלמות מטוס A310-300 של ימנייה לאחר המראה מקומורו.
בטיסה זו, טיסה 626 של ימנייה, נהרגו 154 בני אדם וניצלה ילדה אחת, באהיה בקארי (Bahia Bakari) שהפכה לאחר הטרגדיה למפורסמת במולדתה, צרפת.
יַמְשׁוּשׁ (שם מדעי: Chironomus) או כפי שנקרא לפעמים יתוש מצויץ הוא סוג במשפחת הימשושיים.
בניגוד ליתוש הבית, האנופלס, ורבים אחרים, הימשוש אינו עוקץ ועל כן אין הפרטים הבוגרים מהווים מטרד לבני אדם.
זחליו של הימשוש מתפתחים במגוון סביבות מימיות כמו שלוליות ואגמים.
לזחלים צבע גוף אדמדם-חום עקב ההמוגלובין המומס בדמם.
הזחלים עוברים ארבעה שלבים עד להתגלמותם.
תחילה הם שוחים חופשיים במים, אחר כך מתיישבים על קרקעית השלולית, ובונים לעצמם צינורות בוץ.
בנייה זו מתבצעת על ידי הדבקת גרגירי בוץ באמצעות הפרשות מבלוטות הרוק שלהם.
הזחלים נושמים דרך שטח גופם ואין להם פתחי נשימה מיוחדים.
הם ניזונים על ידי סינון חומר רקב מתוך מי השלולית.
Chironomus plumosus מין נפוץ למדי בעל זחלים אדומים.
ימת בַּרְדַוִו֫יל היא לגונה של הים התיכון, הנמצאת בצפון חצי האי סיני.
מקור שם הימה הוא במלך הצלבני בלדווין הראשון, שעל פי המסופר מת באזור לאחר שאכל דג רעיל מתוך הימה.
הימה מופרדת מהים על ידי שרטון שמקיף אותה משלושה צדדים (מכל כיוון למעט הדרומי).
מספר פתחים צרים מקשרים בין הימה לים.
רוחב השרטון המקיף את הלגונה נע בין עשרות מטרים לקילומטר וחצי, וגובהו מגיע עד שישים מטרים מעל פני הים בהר קסיוס.
הימה נוצרה לאחר שהסתיים עידן הקרח האחרון.
המים שהיו לכודים בקרחונים בעשרות אלפי השנים הקודמות נמסו, וגובה פני הים, שהיה נמוך ביותר ממאה מטרים בעידנים הקודמים, התייצב.
התייצבות אקלימית זו הביאה גם לשינוי פני החוף: התחילה הצטברות של חול לאורך החופים, שמקורו בסחף של הנילוס.
סחף זה הוא שיצר את הימה, שקודם לכן הייתה מפרץ פתוח, על ידי כך שסגר את פתח המפרץ בשרטוני חול.
רמת המליחות בתוך הימה עלתה בהדרגה והיא הפכה לאזור בעל תנאים אקולוגיים ייחודיים.
בעבר היוותה הימה את חלקה המזרחי של הדלתא של הנילוס, ומשערים כי היא מזוהה עם ביצת כבול בשם "ביצת סירבוניס" ("Serbonian Bog") המוזכרת בכתבים עתיקים.
המשורר ג'ון מילטון השתמש בשם "ביצת סירבוניס" ביצירתו "גן העדן האבוד" לתיאור הגיהנום, ומאז משמש כינוי זה בשפה האנגלית לתיאור מצב ללא מוצא, בדומה לביצה טובענית או אדמת בוץ שקשה להיחלץ ממנה.
במחקר שערך המכון לחקר ימים ואגמים לישראל, בראשות גיא סיסמה-ונטורה, התגלה כי ימת ברדוויל הייתה אחד המקומות הראשונים בעולם בו החלה חקלאות ימית לצורכי מסחר.
לצורך המחקר ניתחו החוקרים שיניים של דגי ספרוס זהוב (דניס) שנמצאו בחפירות מאתרים ארכאולוגיים שונים בישראל, חלקם לאורך החוף וחלקם מפנים הארץ, המכסים תקופה של יותר מ-10,000 שנה, מראשית התקופה הנאוליתית ועד התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל.
באמצעות בדיקת הרכב האיזוטופים של החמצן בעצמות ושיני הדגים מצאו שבסוף תקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל, הרכב הדגים שנמצאו בחפירות משתנה לחלוטין, וכ-90% מהדגים שנמצאו ביישובים השונים באזור, מתמנע שליד אילת ועד יישובים לחופי הכנרת, מקורם בימת ברדוויל.
דרך הים, דרך עתיקה בימי קדם שחיברה את מצרים עם סוריה, אנטוליה, ומסופוטמיה, החלה בדלתה של הנילוס במצרים ופנתה צפונה לאורך חופי סיני וימת ברדוויל דרך אל עריש ורפיח.
משם צפונה דרך החוף של כנען לעזה.
בסמוך לצידה המערבי של הימה שוכנת העיר העתיקה פלוסיום שוקמה באלף ה-3 לפנה"ס כעיר נמל לחוף הים התיכון והדלתא של הנילוס, אך סחף החולות באזור ייבש את זרוע הנילוס והרחיק את חוף הים התיכון.
בתקופה הרומית הייתה העיר חלק מפרובינקית ערביה.
הגאוגרף סטרבון נוקב בשמה: סירבונידה (Σιρβωνίδα) וכותב כי סביבת הימה ממוקמת במקביל לעזה ואדמתה עקרה וחולית כמותה.
בשנת 1956, במהלך מבצע קדש, הוטלה על יהודה בן-צור, מפקד שייטת הנחתות, הנחתת פלוגת שריון וצנחנים בפיקודו של מוטה גור בחוף רומאני, מערבית לאל עריש, אך עם שינוי התכנון ל"קדש קטן" הנחיתה בוטלה.
בסיום המבצע חילצה השייטת מיג 15 מצרי שיורט לימת ברדוויל.
ב-1967 הוקמה על חוף הימה היאחזות נח"ל בשם "נח"ל ים", המתוארת בשירו של שלמה ארצי "נח"ל ים" ככפר דייגים שלו ופסטורלי.
הימה אף מוזכרת בשירה של להקת הנח"ל "קרנבל בנח"ל" משנת 1968 במשפט - .
נח"ל ים אוזרחה ב-1973, אך נעזבה אחרי שנה והפכה לבסיס צבאי, עד לפינויה באפריל 1979.
ב-1967 ערך הארכאולוג משה דותן מאוניברסיטת חיפה, סקר ארכאולוגי באזור הימה.
במאי 1969 ניסה חיל ההנדסה לפרוץ באמצעות חומר נפץ סתימת חול שנוצרה בפתח המרכזי המקשר בין הימה לים.
הסתימה גרמה להתאדות, להמלחה, לירידת מפלס ולתמותת דגה.
באותה תקופה פרנס הדיג בימה 1,100 משפחות של בדואים ותושבי אל-עריש, עם שלל שנתי של 2,500–3,000 טון דגים מסוג דניס, בורי ולוקוס.
פעולות חיל ההנדסה לא הצליחו לפתוח את מעבר המים לימה, ובספטמבר הובא מחפר צף.
רק לאחר שנה של עבודות נוקו התעלות המובילות לאגם, "בועז 1" ו"בועז 2" (שמות שצה"ל נתן להן).
ביוני 1970, מייד לאחר האירוע של טיבוע ספינת הדיג אורית, הוקם בסיס חיל הים "דפנה".
הבסיס פורק במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979.
ב-1977 נתן משרד האנרגיה זיכיון לחיפושי נפט באזור, כאשר במקביל כבר החלו שיחות השלום עם מצרים ודיונים על החזרת סיני למצרים.
ימת בלחש (בקזחית: Балқаш көлі, ברוסית: Озеро Балхаш) היא ימה בדרום־מזרח קזחסטן.
ימה זו היא השנייה בגודלה באסיה המרכזית (אחרי ימת אראל) ומהווה חלק מאזור הניקוז המרכז אסייתי הכולל את הים הכספי.
הימה הייתה ידועה לגאוגרפים הסינים כבר בשנת 103 לפנה"ס ונקראה פו קו או בו קו.
בתקופת שושלת צ'ינג ציינה ימת בלחש את הגבול הצפוני של סין עם רוסיה.
בשנת 1864 הועבר השלטון באגם לאימפריה הרוסית בעקבות חוזה בין סין לרוסיה על הגבול הצפוני של סין.
עם פירוקה של ברית המועצות בשנת 1991 הפכה הימה לחלק מקזחסטן.
שטחה של הימה כיום עומד על 16,990 קמ"ר אולם בדומה לימת אראל, וכתוצאה מניצול מימי שבעת הנהרות המזינים את הימה, היא הולכת ומתייבשת.
העיקרי מבין הנהרות המזינים את הימה הוא נהר אילי המוזן ממימי שלגים מאזור שינג'יאנג שבסין.
העומק הממוצע בימה הוא 5.8 מטרים, והעומק המקסימלי עומד על 25.6 מטרים.
מחציתה המערבית של הימה היא מים מתוקים, ואילו מחציתה המזרחית מלוחה.
מימי נהר האילי וימת בלחש מהווים מרכיב עיקרי בכלכלת קזחסטן.
מימי הנהר משמשים ליצור חשמל באמצעות סכרים הידרואלקטריים ומוסטים לצורכי השקיה (עובדה המביאה ליבוש הימה).
הדיג במימי הימה משמש מרכיב חשוב בכלכלת המדינה.
בשל השימוש ההולך וגובר במימי האילי במעלה הנהר, צפויה להתפתח מחלוקת בין סין המשתמשת במים לבין קזחסטן הזקוקה למים במורד הנהר, וזקוקה לענף הדיג באגם.
עם הגידול בכלכלה הקזחית, התיעוש והעיור של המדינה גובר קצב זיהום מימי הימה.
מספר הדגים פוחת והולך הן בשל יבוש הימה, הן בשל דיג יתר, והן כתוצאה מזיהום המים.
כמו כן, בשל הזיהום ישנו חשש להכחדת מיני בעלי חיים המצויים בימה.
ימת הלשון (מכונה גם אגם הלשון) הייתה אגם שכיסה בעבר את אזור בקע ים המלח, כולל בקעת הירדן וחלק מאזור הערבה.
בשיאו, לפני כ-25,000 שנה, השתרע האגם מהכנרת בצפון, ועד לאזור חצבה בדרום (נחל גדרון).
אורכו המרבי היה כ-230 ק"מ ורוחבו המרבי כ-17 ק"מ.
האגם מכונה "לשון" על שם רובדי הסלע המורכבים מארגוניט וחרסיות מהם בנויה לשון ים המלח.
רובדי סלע אלה נקראים תצורת הלשון ובשמם העממי "חוואר הלשון".
ימת הלשון הצטמקה סופית לפני 17,000–15,000 שנה כתוצאה משינויי אקלים, ובסופה נותרו ים המלח וים הכנרת כפי שאנו מכירים אותם כיום.
ראשיתם של גופי מים עמוקים ומלוחים בבקע ים המלח הייתה בפלישה של מי הים התיכון אל הבקע במהלך תקופת הפליוקן (לפני 5.3–2.6 מיליוני שנים).
מי הים חדרו קרוב לוודאי דרך עמק יזרעאל אל תוך הבקע, ויצרו לשון של ים צרה וארוכה מאזור הכנרת ועד לאגן הדרומי של ים המלח.
לשון ים זו מכונה "לגונת סדום".
השילוב של זרימת מים מוגבלת מהים התיכון אל הבקע, ותנאי אקלים מדבריים עם קצב אידוי גבוה, הביאו לעלייה בריכוז המלחים בלגונה ולהשקעת שכבות עבות של מלח (הליט) לאורך כל הבקע.
לפני כ-3.4–3.0 מיליון שנים נותק הקשר אל הים התיכון, ובמקום נותר אגם מלוח שמקורות מימיו הם מי גשמים ומי מעיינות.
ניתוק הקשר מהים הפתוח הפך את אגמי הבקע לאגמים טרמינליים (סופיים).
אגם טרמינלי הוא אגם סגור שמים מתנקזים אליו, אך אינם יוצאים ממנו באמצעות נחל אחר (הכנרת למשל, אינה אגם טרמינלי, מי הירדן נכנסים אליה מצפון ויוצאים ממנה בדרום).
באגם טרמינלי מושפע מפלס המים בעיקר מהיחס שבין כמות המים הנכנסת לאגם על ידי נחלים ומעיינות, לעומת כמות המים היוצאת בתהליכי התאדות.
משמעות הדברים היא שבתקופות גשומות בהן זורמים מים רבים באגן הניקוז, יעלה מפלס האגם, לעומת תקופות שחונות שיגרמו לירידת מפלס האגם.
שינויים במפלס האגם יביאו לשינוי בסוגי המשקעים השונים המורבדים על קרקעית האגם.
למשל ירידה משמעותית במפלס תביא להשקעת מלח (הליט).
מתוך כך אפשר להניח כי שינויי המפלס בעבר ושינויים בסוג סלעי המשקע המופיעים בקרקעית האגם, יכולים לשקף את השינויים האקלימיים שהתרחשו באזור.
אגם עמורה הוא גוף המים הראשון בבקע לאחר ניתוק לגונת סדום מהים התיכון.
עובי שכבות הסלע במרכז האגן הוא כ-5 קילומטרים.
אגם הלשון (ליסן) התקיים בבקע בתקופה שבין 70–14 אלפי שנים לפני זמננו.
האגם השתרע מאזור חצבה שבדרום עד לכנרת שבצפון.
עלייה במפלס מי האגם הביאה להיווצרות מפרצים ארוכים אל תוך קניוני הנחלים של מדבר יהודה.
עלייה במפלס מי האגם מקורה בעלייה בכמות המשקעים באגן הניקוז של האגם.
בתחתיתו של מצוק ההעתקים במדבר יהודה אפשר לראות את קווי החוף הקדומים של ימת הלשון.
באגם הלשון הושקעו שכבות סלע דקיקות (וַרווֹת).
סלע זה מכונה תצורת הלשון.
הוורוות הללו הן רבדים דקים בסלע שמקורם בשינויים עונתיים בתנאי ההרבדה באגם.
הוורוות הבהירות מורכבות מהמינרל ארגוניט (שקיעת ארגוניט בקיץ, כתוצאה מעליה בריכוזו מעבר לנקודת הרוויה).
הוורוות הכהות מורכבות מחרסיות (מקור החרסיות הוא בסחף נחלים המגיע בשיטפונות החורף).
הפיתולים בתצורת הלשון מקורם ברעידות אדמה שגרמו לשינוי בתנוחת השכבות.
ריכוז המלחים באגם היה כ-17%–20% (לשם השוואה, ריכוז המלחים בים המלח כיום הוא כ-34%, ובים התיכון 3.6%–3.9%).
במשקעי ימת הלשון נמצאו שרידי אצות צורניות.
אצות אלה עמידות מאוד למליחות.
בתצורת הלשון זוהו כ-300 מינים של אצות צורניות המסוגלות לחיות בתחום רחב של ריכוזי מליחות מים.
השינויים בסוגי המסלע במשקעי אגם הלשון והשינויים במפלסי האגם מבטאים שינויי אקלים שחלו באזור בתקופת הקרח האחרונה.
תקופת הקרח הסתיימה לפני כ-10,000 שנה עם הנסיגה הסופית של הקרחונים מצפון אירופה וצפון אמריקה.
עלייה בהתאדות והקטנה בכמות המשקעים, הביאה להתכווצות אגם הלשון.
בסופה של התכווצות זו נותרו ים המלח וים הכנרת כפי שהם כיום.
עקבות הצטמצמות הימות ניכרות היטב בסימני החופים הקדמונים במדרגות ההרים היורדים אל הימות, המעידות על המפלסים השונים של פני ימת הלשון בתקופות השונות.
ממחקרים שונים עולה שמפלסי האגמים היו גבוהים בתקופות קרחוניות ונמוכים בתקופות בין קרחוניות.
למשל בתקופת הקרח האחרונה (בין 70 ל-14 אלפי שנים לפני זמננו) מילא אגם הלשון אזורים נרחבים של בקע ים המלח ומפלסיו עלו במאות מטרים מעל המפלס בזמננו.
ימת אונגה היא ימת מים מתוקים, השנייה בגודלה באירופה (אחרי ימת לדוגה).
ימת אונגה שוכנת ברוסיה בחלקה במחוז וולוגדה, חלקה במחוז לנינגרד ובחלקה בקרליה.
שטחה הוא כ-9,700 קילומטרים רבועים, והעומק המקסימלי שלה מגיע ל-127 מטרים.
מימי אונגה זורמים אל ימת לדוגה דרך נהר סוויר.
על גדת ימת אונגה שוכנת העיר פטרוזבודסק שהיא בירת קרליה.
בימת אונגה, על אחד האיים, נמצא מנזר קיז'י, יצירת אמנות ארכיטקטונית בנויה מעץ.
ימת ארבעת הקנטונים המוכרת גם בשם אגם לוצרן.
התרגום המדויק של המקור הגרמני הוא "האגם של ארבעת מחוזות היער".
זו ימת מים מתוקים במרכז שווייץ.
גובלת בקנטונים אורי, לוצרן, שוויץ, אונטרוולדן.
הימה היא הרביעית בגודלה בשווייץ ומכסה שטח של כ-115 קילומטרים רבועים.
גובהה 434 מטרים מעל פני הים ועומקה המרבי הוא 214 מטרים.
נפח הימה 11.8 קילומטרים מעוקבים.
מבנה הימה מסובך מאוד, עם עיקולים המגיעים מהעיר לוצרן ועד ההרים.
הימה מוזנת מ וממספר נחלים קטנים נוספים.
נהר הרויס נכנס אל הימה באזור העיירה , שבקנטון אורי ויוצא מן הימה בעיר לוצרן, בקצהו המערבי.
אזורים רבים של קו החוף מתנשאים אל תוך הרים תלולים שיכולים להגיע עד ל-1500 מטרים מעל הימה.
לימה יש מקום של כבוד בהיסטוריה של שוויץ.
בשנת 1291, באחו בשם ,סמוך לימה, התקיימה שבועת נציגי שלושת הקנטונים- שוויץ, אורי ואונטרוולדן- וזו הייתה ראשיתה של הקונפדרציה השווייצרית.
מחוז לוצרן, הרביעי מארבעת מחוזות היער, הצטרף לברית זו בשנת 1332.
בנוסף, הגדה הצפונית של האגם היא מחוז הולדתו של וילהלם טל, הגיבור הלאומי.
במשך תקופה ארוכה, הימה הייתה ציר התובלה העיקרי באזור.
עד שנת 1863, הימה היוותה את הדרך היחידה להעברת סחורות אל מעבר ההרים סנקט גוטהרד, בדרך מצפון אירופה לאיטליה ולהפך.
הימה מהווה מוקד משיכה תיירותי, הן למקומיים והן לזרים, וקיימים מלונות רבים לאורך חופה.
ניתן להקיף את הימה בדרך הכביש, אולם הדרך איטית, מעוקלת ועוברת דרך מנהרות בחלקה.
בשנת 1991 נסללה דרך להולכי רגל, באורך 35 ק"מ סביב הימה, בשם "השביל השווייצרי" לציון 700 שנה למדינה.
באזור הימה פועלת חברת ספנות המפעילה 5 כלי שיט היסטוריים, המונעים בקיטור ו-15 כלי שיט מודרניים, המופעלים במנועי דיזל.
ספינות הקיטור יוצרו בתקופת היוגנדסטיל, שופצו בהיבט מכני ונשמר העיצוב המקורי.
המבקר המוזיקלי לודוויג רלסטאב (Ludwig Rellstab) טען על סונאטה לפסנתר מס' 14 של בטהובן שהיא מזכירה לו את זוהר הירח על פני אגם לוצרן ובכך הפכה לידועה גם כ"סונאטת אור ירח" .
ימק"א הבינלאומית ירושלים הוא מרכז חינוך, תרבות וספורט השוכן ברחוב דוד המלך והיה בעבר סניף המשויך לארגון הנוצרי הבינלאומי ימק"א (Young Men's Christian Association - YMCA, בתרגום חופשי: איגוד הנוצרים הצעירים האמריקאיים) שהוקם בלונדון בשנת 1844 ומרכזו יושב היום בשווייץ.
מרכז ימקא ירושלים חורט על דגלו את טיפוח היחסים בין נוצרים, מוסלמים ויהודים דרך פעילויות תרבות וספורט משותפות.
בבניין, שהוא אחד הבולטים בירושלים ומן המושקעים בין בנייני הארגון בעולם, פועלים גם אולם קונצרטים קטן ומהודר ומלון, ובמשך שנים רבות פעל במקום גם אצטדיון ימק"א ששימש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל בית"ר ירושלים והפועל ירושלים, עד שפונה לטובת פרויקט נדל"ן יוקרתי.
מבנה ימק"א עצמו הוכרז כמבנה לשימור.
ב-8 בינואר 1878 נחתמה חוקת ימק"א ירושלים על ידי קבוצת כמרים.
הארגון התחייב לפעול לפי עקרונות ימק"א לונדון.
בתחילה שכן הארגון בחנות ספרי קודש קטנה ברחוב יפו, אך לאט לאט הארגון גדל ונוצר מחסור במקום, ולכן הארגון נדד ממקום למקום.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הפסיק הארגון את פעילותו.
ב-1917 הארגון שב לפעול כדי לספק את צורכיהם של החיילים הבריטים שכבשו את ירושלים.
בשנת 1920 התמנה למזכיר הכללי של הארגון ד"ר ארצ'בלד ס.
באותו זמן ביקר בירושלים המיליונר האמריקאי ג'יימס ג'רווי שהתחייב לתרום כסף לבניית בניין קבע לימק"א ישראל.
ב-1926 החלו בבניית הבניין ובאפריל 1933 נחנך הבניין על ידי הגנרל אלנבי.
בניין זה נחשב לאחד היפים ביותר שבבנייני ימק"א בעולם.
בסמוך למבנה נבנה, כפי המקובל על ידי ארגוני ימק"א ברחבי העולם, אצטדיון ספורט.
הבניין היה מרכז תרבותי חשוב בירושלים כבר מתקופת היווסדו.
במהלך הקמת המתחם נערכה חפירת הצלה במתחם, בה נחשף מתחם ביזנטי גדול שזוהה על ידי חופר האתר כמנזר אך כנראה מדובר ביקב, ומספר רב של קברים שתוארכו לתקופה הרומאית המאוחרת ולתקופה הביזנטית.
ליד אחד הקברים נמצאה אבן גיר שהוקדשה לבישוף מהאיבריים.
ב־1947 ערכה מחלקת העתיקות המנדטורית חפירות המשך במטרה להרחיב את הכביש ליד המתחם.
לא כולם תמכו בבניית מרכז הארגון בירושלים.
בכרוז שפורסם בשנות השלושים הזהירו אלמונים:
וכן הננו פונים בקריאה אל הנער העברי לא לבקר בקלובים זרים, בייחוד בקלוב 'הצעירים הנוצרים' אשר מטרתו לצוד ברשתו את מבחר בנינו..."
הבניין עצמו שימש במהלך השנים גם למטרות ציבוריות.
כך, למשל, שימש בשנת 1946 כמקום מושבה של ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל שבאה לבחון את האפשרות לקלוט בארץ ישראל את פליטי השואה.
במלחמת העצמאות, הבניין וסביבתו עברו לשליטת ישראל במבצע קלשון.
במהלך מבצע זה נערכו חילופי ירי בין מלון המלך דוד שממול לבניין לבין שכונת ימין משה.
במשך השנים בניין ימק"א שימש את אוכלוסיית ירושלים באירועי תרבות רבים ומגוונים.
לקראת סוף שנות התשעים הוחל בתוכנית שימור למבנה ושינוי יעוד קרקע למגרש הכדורגל שלו.
על התוכנית הופקדו האדריכלים ארתור ספקטור ומיכאל עמישר.
כיום חברים בימק"א ירושלים כ-3500 חברים מכחמישים מדינות.
הבניין תוכנן בידי ארתור לומיס הרמון שהיה בין מתכנני בניין אמפייר סטייט ותכנן בניינים נוספים בירושלים.
קירות הבניין ותקרותיו מכוסים בציורי קיר ומשובצים בפסלים ותבליטים, שעוצבו על ידי זאב רבן.
גם הריהוט שבו עוצב במיוחד עבורו.
בין בעלי המלאכה שהועסקו בהקמת הבניין היו אמני בצלאל - מאיר גור אריה, בתיה לישנסקי, יחיא ימיני ושמואל מלניק.
החברה הקבלנית שהקימה את המבנה הייתה חברת אלבינה, דוניה וקטינקא, בראשות ברוך קטינקא.
קטינקא, שהיה בונה חופשי מלשכת 'מצפה' בירושלים, כתב בזיכרונותיו שלבניית "חדר ההתייחדות", במגדל המרכזי של הבניין, לקח אבנים ממערת צדקיהו.
באולם התפילה של הבניין נבנה מזבח, מאבני גוויל שקטינקא ליקט בבית אל
הבניין מחולק לשלושה חלקים, המסמלים את השילוש הקדוש (ישנם גם הסברים חלופיים - א.
סמל לסיסמת הארגון: איחוד השכל, הרוח והגוף; ב.
סמל לשלוש הדתות המונותיאיסטיות הגדולות - נצרות, יהדות ואסלאם).
בבניין יש בית מלון (בשם: ימק"א שלוש הקשתות), אולמות לכנסים ואמנויות במה ומתקני ספורט כמו בריכת שחייה, חדר כושר ועוד.
בבניין משולבים מוטיבים דתיים נוצריים, יהודיים ואסלאמיים:
בראש האגף הצפוני חרוט הפסוק ב: "ה' אלוהינו ה' אחד", ובראש האגף הדרומי חרוטה הקריאה "אין אלוה מבלעדי אללה" המוסלמית.
בחצר נטועים 12 ברושים, המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל, שנים-עשר השליחים ושנים עשר האימאמים באסלאם.
מעל הכניסה מופיע תבליט בדמות מלאך בגובה חמישה מטרים, על פי : "שרפים עומדים ממעל לו…"
פסל של האישה השומרונית, שהכירה במשיחות של ישו ופסל של שה, רמז לישו.
תבליטי המלאך, השור, הנשר והאריה המכונפים מסמלים את ארבעת כותבי ספרי הבשורה בברית החדשה: מתי, מרקוס, לוקאס ויוחנן.
חלקי הבניין והגנים הצמודים לו
בחזיתו הראשית של הבניין, החזית המזרחית, נראה האגף המרכזי והמוארך שלו שמעל מרכזו ניצב מגדל הפעמונים והקריון, מעל הכניסה הראשית.
חדר הפעמונים הוא תחת הכיפה המרכזית והגדולה של המגדל.
למגדל גם ארבע כיפות משניות ונמוכות יותר, ותחת אחת מהן שוכן חדר המדרגות של המגדל.
בראש המגדל קשורים 36 פעמונים קטנים היוצרים יחד פעמונייה עשירה.
הצליל הנמוך ביותר בה הוא דו והוא מופק מפעמון שמשקלו 1,500 קילוגרם.
הצליל הגבוה ביותר, אף הוא דו, מופק מפעמון שמשקלו 8 קילוגרם.
נגן הפעמונייה נכון לשלהי 2014 הוא הפרופסור לפסיכולוגיה גבי שפלר.
לפני חזית האגף המרכזי פרוש גן הכניסה שבמרכזו מבנה קטן בגובה מותן הבנוי כמו מזבח של כנסייה.
הגן נתחם באגפי הבניין שמצפון ומדרום.
כל אחד מאגפים אלה הוא בעל בסיס מלבני ועל גגו כיפה.
האגף הצפוני תוכנן כך שיוכל לשמש כאולם קונצרטים, קולנוע, תיאטרון וכנסייה.
האגף הדרומי הוא אולם הכדורסל ומתחתיו מצויה בריכת השחייה.
הגן הדרומי שמעבר לאגף הדרומי מכיל מגרשי טניס והגן האחורי ורחב הידיים היה אצטדיון הכדורגל.
בקומה הראשונה של האגף המרכזי מצוי דלפק הקבלה של בית המלון.
חלקה הצפוני של קומה זו מכיל אולמות הקשורים לפעילות תרבותית כמו אולם המסעדה, לובי המלון וכיוצא בזה.
חלקה הדרומי מכיל אולמות הקשורים לפעילות חוגי נוער וקייטנות.
חלקה האחורי של קומה זו מכיל אולמות הקשורים לאצטדיון כמו חדרי ההלבשה של השחקנים.
בקומה השנייה נמצא גני השלום של ימק"א, גני הילדים הדו-לשוניים הראשונים בירושלים.
חדרי השינה של בית המלון מצויים בקומותיו הגבוהות של האגף המרכזי.
בסדרת הטלוויזיה "מישל עזרא ספרא ובניו" שימשו פינות שונות בבניין כדימוי לבתי קפה בדמשק.
הסרט "אהבה גנובה" (ישראל/ארצות הברית, 1986 במאי - משה מזרחי, כוכב - טום הנקס) מכיל סצנה באולם הספורט של הבניין.
"אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש" מאת קובי ניב ודודו גבע.
ב- "שירים, שערים וטכנאים" ו"אופסייד סטורי" בביצוע הגשש החיוור, מאת יוסי בנאי, מוזכר בהרחבה מגרש הכדורגל של ימק"א.
הסרט האמריקאי "מכירת חיסול" צולם במבנה.
ימת אורמיה היא אגם מלח גדול באיראן.
היא נמצאת בצפון מערב המדינה, כ-20 קילומטר ממזרח לעיר אורמיה.
אורכה מצפון לדרום 140 ק"מ ורוחבה נע בין 20 ק"מ למעל 50 ק"מ.
ימת אורמיה מתכווצת בשיעור של 0.6–1 מטר בשנה והיא הוכרזה כשמורת טבע מוגנת בינלאומית הן כאתר ראמסאר והן כשמורה ביוספרית.
מחקרים על התכווצותה נערכים בעזרת מעקב לווייני.
ימת אורמיה היא אגם מלח בעל שיעור מליחות גבוה, ואין בה דגים.
באגם יש מאה ושניים איים קטנים ובינוניים המשמשים בית גידול למינים רבים מאוד של עופות, כמו: פלמינגו, שקנאים, חסידות, אווזים ושחפים; באחד מהאיים קיימת גם אוכלוסייה גדולה ומוגנת של כבשי מופלון ויחמורים פרסים.
ימת ואן (בטורקית: Van Gölü, בארמנית: Վանա լիճ, בכורדית: Gola Wanê) היא ימה ממקור געשי במזרח טורקיה בין נפת ואן ונפת ביטליס.
שמה של הימה התפתח ככל הנראה מהמילה ביאינילי (Biainili) שהיה שמה של ממלכת אוררטו באוררטית.
שטחה של הימה, שהיא הגדולה במדינה, הוא 3,755 קמ"ר, והיא שוכנת בגובה של 1,648 מטרים מעל פני הים.
הימה ניזונה ממספר נחלים קטנים הזורמים מן ההרים המקיפים אותה, עומקה המרבי הוא 451 מטרים ועומקה הממוצע 171 מטרים.
הימה נעדרת ניקוז; היא נוצרה כאשר מוצאה נחסם בשלב כלשהו בתקופת הפליסטוקן על ידי לבה שזרמה מהר נמרוט לעבר מישור מוש שממערב לה.
ימת ואן חשופה לשינויים קיצוניים במפלס מימיה.
בסמוך לעיר טאטואן (Tatvan) על חופה המערבי של הימה, נצפה בשנת 1901 קו חוף גבוה באופן משמעותי ממפלסה של הימה באותה עת.
מאידך, במשך שנות התשעים של המאה ה-20 עלה מפלס מימי הימה בשלושה מטרים לפחות, תוך שהוא גורם להצפת שטח חקלאי ניכר.
לאחר תקופה של יציבות במפלס שבו מימי הימה ונסוגו, ונראה כי לאחרונה חודשה מגמת העלייה.
מימי הימה מתאפיינים בערך הגבה גבוה (בסיסי) ועשירים במלחים כדוגמת נתרן פחמתי, המשמשים כחומרי חיטוי וניקוי (ניתן לכבס בגדים במימי הימה ללא צורך בסבון).
בשל המליחות הגבוהה של המים, רק מין אחד של דג המליח מסוגל לשרוד בהם, והפריטים מתרכזים בסמוך לשפכי הנחלים המזינים את הימה.
הימה שנשלטה בעבר על ידי הארמנים, הייתה אחת מ"שלוש הימות של ארמניה" (שתי האחרות היו ימת סוואן בארמניה וימת אורמיה באיראן).
הארמנים בנו כנסיות ומנזרים רבים לאורך חופי הימה ועל חלק מהאיים שבה.
המבנה שהשתמר באופן הטוב ביותר הוא כנסיית "הצלב הקדוש" מתחילת המאה ה-10 לספירה על האי אקדאמאר.
אתר היסטורי חשוב נוסף הוא מצודת ואן (Van Kalesi) הניצבת סמוך לעיר ואן, על שרידי העיר טושפה, בירת ממלכת אוררטו.
הימה שוכנת במרכז אזור חקלאי והגידולים העיקריים הם פירות ודגנים.
האזור ידוע בגזע חתולים ייחודי (בעל פרוות גוף לבנה וזנב וראש בצבע אחר) שמקורו בסביבת הימה והמכונה ואן טורקי (Van kedesi).
קו הרכבת המקשר את טורקיה ואיראן נבנה בשנת 1970 והוא "חוצה" את הימה באמצעות מעבורת בין הערים טאטואן וואן.
פרויקט זה היה חלק ממסילת הברזל הטרנס-אסיאתית.
לאורך הקו פועלות רכבות במסגרת "אקספרס ימת ואן" (Van Gölü Ekspresi) המגיע עד איסטנבול.
מאז 1995 לערך נפוצו עדויות על מפלצת באורך של כ-15 מטרים המתגוררת לכאורה במימי הימה, ואשר זכתה לכינוי "המפלצת של ימת ואן" (Van Canavarı).
עוזר הוראה מאוניברסיטת ואן אסף למעלה מאלף עדויות בנושא וקיבץ אותן לספר.
ימשושיים (שם מדעי: Chironomidae) היא משפחה של יתושים בעלי תפוצה עולמית.