tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שׂרה גוֹרְבִּי (ביידיש: שרה גאָרבי; ברוסית: Сара Горби או Горбач (שרה גורבי או גורבץ'); 1900–1980) הייתה זמרת (אלטו) פופולרית צרפתייה, יהודייה ילידת בסרביה, ששרה שירים יהודיים (ביידיש, לאדינו ועברית), צרפתיים, רוסיים, רומניים וצועניים.
שרה גורבי נולדה בשנת 1900 בשם שרה גורבץ' בקישינב בפלך בסרביה, שבאימפריה הרוסית (כיום קישינאו, ברפובליקת מולדובה).
הוריה, זייליג חיימוביץ' גורבץ' (במקור מסטארה אושיציה בפודוליה) ואשתו ביילה קיפלמן, רשמו את נישואיהם בקישינב בשנת 1898. במהלך ילדותה, בית גורבי היה ברובו דובר יידיש ורוסית.
גורבי קיבלה מגיל שש חינוך מוזיקלי.
היא עזבה את קישינב בגיל 17 כדי ללמוד מוזיקה ביאשי, ברומניה, שם נישאה ליוסף גולדשטיין, מו"ל הרבה יותר מבוגר ממנה, שדיבר גם רומנית וגם יידיש.
בשל הסביבות הקוסמופוליטיות בהן חיה, במהלך חייה דיברה גורבי שפות רבות באופן שוטף.
גורבי פנתה לבסוף לשירת שירים בעלי צביון עממי ורומנסות בעיקר ביידיש וברוסית.
היא נהגה לחזור ליאשי בכל קיץ עד פרוץ מלחמת העולם השנייה כדי לבקר אצל בעלה ואצל אמה.
היא במהלך שנות ה-30 סיירה באופן קבוע בדרום אמריקה.
למשך תקופה מסוימת בשנות ה-30 היא הופיעה תחת שם משפחתו של בעלה (שרה גולדשטיין) לפני שעברה לשם הבמה שרה גורבי.
בשנת 1940, גורבי ובעלה היגרו להאיטי אך כעבור זמן מה המשיכה גורבי לארצות הברית.
בסביבות 1949, גורבי חזרה לפריז; עם מות בעלה בהאיטי ב-1950 היא התיישבה באופן קבוע בפריז
היא המשיכה להקליט עד 1970.
בפריז היא הקליטה לא מעט אלבומים תחת הלייבל Eledisc, אשר הוציאה לאור הקלטות רבות של זמרים דוברי יידיש.
שרה גורבי כללה ברפרטואר שלה לא מעט שירים על מלים מאת משוררים ידועים בשפה יידיש, כמו איציק מאנגר,ישראל גויכברג, זליג ברדיצ'בר, מרדכי גבירטיג, אברהם גולדפאדן ,איציק פפר, מני לייב, משה קולבק, זישה לנדוי, שמרקה קצ'רגינסקי ואחרים.
במשך שנות ה-1940 שירים אלה הוקלטו בתקליטים רבים של 78 סיבובים/ד בעיקר בארצות הברית., בלייוי תדמורות בניצוחם של המלחין ז'אק מטהן (1986-1905) ושל רובין לאופר, לימים מנהל הקונסרבטוריון למוזיקה של סן פרנסיסקו.
היא הקליטה קצת פחות שירי עם .
גורבי הלחינה כמה פעמים מוזיקה על מלים של משוררים - למשל "אוונט ליד" (שיר ערב) על מלים של איציק מאנגר.
בשנים 1943-1939 עיבד המלחין סטפן וולפה שירים עבור הזמרת.
היא המשיכה באופן קבוע לצאת לסיבובי הופעות ובילתה חודשים בשנה הרחק מצרפת במקומות כמו מקסיקו, דרום אמריקה, דרום אפריקה וישראל.
מאפיין ראוי לציון של המוזיקה שלה היה שהיא המשיכה במשך רוב הקריירה שלה לשיר בניב היידיש הבסרבי שלה.
היא נפטרה בשנת 1980 בפריז.
הובאה לקבורה בבית העלמין בבאנייה.
אחד מתלמידיה הוא הזמר, מלחין ופזמונאי הצרפתי של שירים ביידיש ז'אק גרובר (1951-2006)
על פי האגדה הזמרת החליטה שלא ללדת ילדים מוך חשש לאיבוד קולה, כפי שקרה לאמה אחרי שבע לידות.
1989 (אחרי מותה) - גראן פרי לתעודה היסטורית של אקדמיית שארל קרוס
עבור הדיסק "השירים הבלתי נשכחים של הגטו" (Les inoubliables chants du ghetto) עם התזמורת Structures Sonores של ז'אק לסרי
ב-1987 פרסמה אלן פרינס מאמר בו תיארה את כשרונה של שרה גורבי ואת אהבתה לשפות ודיאלקטים
הוקם פרס על שמה - פרס שרה גורבי - ליוצרים יצירות מוזיקליות בשפה יידיש.
עם חתני הפרס נמנים המלחין הישראלי דניאל גלאי (2002) והמשורר והעורך לב ברינסקי
שרה לין גאדון היא שחקנית קנדית.
גאדון נולדה ב-4 באפריל 1987 בטורונטו, אונטריו שבקנדה לאב פסיכולוג ולאם מורה.
יש לה אח גדול בשם ג'יימס.
לגאדון יש שורשים אנגליים ואיטלקיים.
היא בילתה את רוב ילדותה והתבגרותה בהכשרה אומנותית והופיעה כרקדנית, כשהיא למדה בבית הספר הלאומי לבלט של קנדה (אנ') וביסודי למדה בבית הספר לאמנויות ע"ש קלוד ווטסון (אנ').
היא סיימה את לימודיה בתיכון מאקדמיית דרך ווהן (אנ') בשנת 2005.
בשנת 2014, היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בחוג ללימודי קולנוע של אוניברסיטת טורונטו.
תפקידה הראשון היה בשנת 1998 בפרק של הסדרה "ניקיטה".
לאורך הקריירה שיחקה ודיבבה בסדרות ובסרטי טלוויזיה קנדים, כמו "מוטאנט איקס".
היא שיחקה בשלושה סרטים שביים דייוויד קרוננברג: "שיטה מסוכנת" (2011) "קוסמופוליס" (2012), ו"מפות לכוכבים" (2014) וכן בסרט שביים בנו, ברנדון קרוננברג (אנ'), "אנטי-ויראלי" (אנ') (2012).
בשנת 2012 שיחקה במיני-סדרה "עולם ללא קץ" (אנ') את דמותה של פיליפה.
הסדרה היא עיבוד לרומן ההיסטורי באותו שם מאת הסופר הבריטי קן פולט משנת 2007.
בשנת 2013 שיחקה את הלן קלייר במותחן הפסיכולוגי "אויב".
שביים דני וילנב, ומבוסס באופן רופף על הרומן "האדם המשוכפל", פרי עטו של ז'וזה סאראמאגו, אשר ראה אור בשנת 2002.
בשנת 2014 שיחק הבתפקיד הנשי הראשי בסרט "דרקולה: ההתחלה".
בשנת 2015 כיכבה בסרט "יציאה מלכותית" בתור אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת המתח והמדע בדיוני "נובמבר 1963".
בשנת 2017 כיכבה בתפקיד הראשי במיני-סדרה "לטענת גרייס" שהופצה בבכורה עולמית בנטפליקס, והוא מבוסס על הרומן באותו השם מאת מרגרט אטווד משנת 1996.
בשנת 2019, היא שיחקה בעונה השלישית של סדרת האנתולוגיה של HBO, "בלש אמיתי" בתור אליסה מונטגומרי.
היא גם שיחקה יחד עם הונג צ'או בסרט הדרמה "American Woman" בבימויה של סמי צ'אלס (אנ').
בשנת 2021, היא שיחקה בסרט "All My Puny Sorrows" עם אליסון פיל, בתור שתי אחיות מנוניטיות שמשאירות את חייהן הדתיים מאחור.
גדון זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בחוג מבקרי הסרטים של ונקובר (אנ') על תפקידה בסרט.
בספטמבר 2022, הוכרז כי גאדון חתמה לביים את סרטה העלילתי הראשון, עיבוד לרומן של הת'ר אוניל (אנ') משנת 2006, "Lullabies for Little Criminals".
גאדון הייתה במערכת יחסים עם עורך הקולנוע והבמאי מת'יו האנם (אנ').
בראיון משותף בינואר 2019, הסבירו השניים כי החוויה המשותפת שלהם בשהות זמנית בערים זרות הייתה חלק מההשראה לסרט הקצר "Paseo", הסרט הראשון שבו ביים האנם את גאדון.
היא התחתנה עם בן זוגה מקס פיין ב-24 בספטמבר 2022. בפברואר 2024 נולד בנם הראשון.
במאית הפרק: "Caitlin Cronenberg and Sarah Gadon"2016כשגבר פוגש אישה (אנ')קאליפרק: "Wings"נובמבר 1963סיידי דונהילתפקיד ראשי; 8 פרקים2017לטענת גרייסגרייס מרקס (אנ')תפקיד ראשי; 6 פרקים2017–2018Letterkennyגהא10 פרקים2018–2022אי-שרדות: עושים צרותבת'דיבוב; 24 פרקים2019בלש אמיתיאליסה מונטגומרי7 פרקיםקאסל רוקריטה גרין2 פרקים2020Most Dangerous Gameואלתפקיד ראשי; 15 פרקים2025תיקון מידותלורה רידמןתפקיד ראשי; 8 פרקים
שרה צימרמן דוטרטה קארפיו (Sara Zimmerman Duterte-Carpio; נולדה ב-31 במאי 1978) היא פוליטיקאית פיליפינית, המכהנת החל מ-30 ביוני 2022 כסגנית נשיא הפיליפינים ושרת החינוך.
קודם לכן, הייתה החל מ-2016 ראש עיריית דבאו סיטי, השלישית בגודלה בפיליפינים (1,632,991 תושבים לפי מיפקד 2015), תקופת כהונתה השנייה בתפקיד זה, בו כיהנה גם בשנים 2010–2013.
היא בתו של מי שכיהן כנשיא הפיליפינים עד 2022, רודריגו דוטרטה ולדברי אביה, היא ממוצא יהודי.
דוטרטה קארפיו נולדה בדבאו סיטי ב-1978, בתם השנייה של רודריגו דוטרטה, אז עורך דין ולימים נשיא הפיליפינים, ודיילת האוויר אליזבת' אבליאנה צימרמן, בת לאב יהודי, ג'ורג' צימרמן, שנמלט לפיליפינים מגרמניה הנאצית.
יש אמנם גם טענה כי היה יליד ארצות הברית, צאצא למשפחה גרמנית שהיגרה לארצות הברית מבוואריה ומאוחר יותר היגר מארצות הברית לפיליפינים.
ב-1995 סיימה את לימודי התיכון בקולג' העירוני לנשים וכעבור ארבע שנים השלימה תואר ראשון (BS) בתרפיה נשימתית, בקולג' סן פדרו בעיר.
סיימה לימודי משפטים בקולג' סן סבסטיאן במאי 2005 וכעבור ארבעה חודשים קיבלה רישיון עריכת דין.
ב-2007 נישאה למנסס קארפיו, עורך דין אף הוא.
לשניים יש שני בנים ובת מאומצת.
הקריירה הפוליטית של דוטרטה קארפיו החלה כבר כשהייתה בת 29, ב-2007, כשנבחרה לראשונה לסגנית ראש עיריית דבאו סיטי.
ראש העירייה באותה תקופה וברצף מאז 2001 (כיהן גם בשנים 1988–1998), היה אביה, רודריגו דוטרטה.
דוטרטה קארפיו כיהנה בתפקיד הסגנית במשך שלוש שנים, עד 2010 ומשנאלץ אביה, על פי החוק הפיליפיני, להימנע מלרוץ ברביעית לראשות העירייה, התמודדה היא במקומו ונבחרה, כאשר אביה נבחר עימה לתפקיד סגנה.
דוטרטה קארפיו כיהנה כאישה הראשונה אי פעם, בתפקיד ראשת עיריית דבאו סיטי, במשך שלוש שנים (2010 - 2013).
ב-2011, בהיותה עדיין רק כשנה בתפקיד, הכתה ראשת העירייה באגרופיה את השריף האזורי, לא פחות מארבע פעמים, לאחר שהלה הפגין התלהבות יתר בהריסת משכנות עוני בעירה.
217 משפחות קיבלו צווי פינוי אחרי דיון משפטי ארוך.
הן הגישו ערעור על פסק הדין נגדן ובמקביל ביקשו מבית המשפט עיכוב ביצוע.
ראשת העירייה ביקשה מהשריף לעכב את ביצוע פסק הדין למשך שעתיים בלבד, עד שייוודעו תוצאות בקשת העיכוב, אך הוא סירב והחל בהריסה.
ראשת העירייה עצרה את המשכה של ההריסה, בארבע מכות אגרוף.
ב-2013 יכול היה דוטרטה האב, על פי החוק הפיליפיני לרוץ שוב לתפקיד ראש העירייה והוא אכן התמודד ונבחר, אבל הפעם הוא לקח עימו כסגנו את בנו הבכור פאולו רודריגו.
כעבור שלוש שנים, ב-2016, כאשר האב התמודד לנשיאות הפיליפינים וניצח, עשתה דוטרטה קארפיו את המירוץ המקביל, ברמה המקומית וניצחה אף היא.
אחיה פאולו דוטרטה נבחר לסגנה.
דוטרטה קארפיו כיהנה בשנית, מאז 30 ביוני 2016, כראשת עיריית דבאו סיטי.
בספטמבר 2017 הכריז דוטרטה האב, כי הוא רואה בבתו דוטרטה קארפיו מועמדת להחליפו בתפקיד נשיאת הפיליפינים, ב-2022.
בעת ביקורו של אביה בישראל בספטמבר 2018, נלוותה אליו גם דוטרטה קארפיו.
בבחירות 2022 לנשיאות הפיליפינים רצה דוטרטה לצדו של בונגבונג מרקוס, הוא כמועמד לנשיאות והיא כמועמדת לסגניתו.
שניהם זכו, הוא ב-59% מהקולות והיא ב-61.5% מהקולות.
דוטרטה הושבעה ב-19.6 והיא מכהנת החל מ-30 ביוני 2022 כסגנית נשיא הפיליפינים.
שרה דוטרטה והנשיא היו בעלי ברית פוליטיים והסתכסכו.
אחרי שראש לשכתה של דוטרטה נעצרה בעקבות החלטה של חברים בבית הנבחרים, טענה דוטרטה כי יש איום על חייה-שלה, והזהירה כי יצרה קשר עם מתנקש: "אמרתי לו 'אם אירצח, תרצח את מרקוס, אשתו ויו"ר בית הנבחרים.
ובעקבות זאת הודיעו כוחות הביטחון על הידוק האבטחה סביב הנשיא, פרדיננד מרקוס ג'וניור, ועל קיום מצב של "איום פעיל" נגדו.
שרה דניאל מדיסון (במקור גולדברג; באנגלית: Sarah Danielle Madison; 6 בספטמבר 1974 - 24 בספטמבר 2014) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
מדיסון נולדה בספטמבר 1974 בספרינגפילד שבאילינוי ולמדה בשיקגו ובמכללת אמהרסט במסצ'וסטס עד לסיום הלימודים ב-1996. לאחר מכן נסעה לצילומים במערב ארצות הברית.
היא החלה להופיע בשנת 2000 בסרט העצמאי "Ivans Xtc" בתור נאומי.
לאחר שנה השתתפה בסרט המדע הבדיוני פארק היורה 3 בתור שירלי לוגן, עובדת בצוות החפירה לצד בילי ברנן (אלסנדרו ניבולה) ושיחקה בסרט הפשע יום אימונים מסוכן.
ב-2002 עד 2004 שיחקה בסדרה המשפט של איימי בתור ד"ר התר לאבונט וגם הופיעה בסדרה הרקיע השביעי בתור ד"ר שרה גלס למשך 5 עונות.
ב-2009 השתתפה בסדרה הרפואית האוס בתור אישה של חולה סופני.
באותה שנה השתתפה בסדרה 90210 של רשת The CW בתור קולין סרקוסיאן.
לאחר שנתיים השתתפה בסרט המדע הבדיוני "Pig".
היא נפטרה בשנתה בביקור אצל משפחתה בדרום-מזרח ויסקונסין ב-24 בספטמבר 2014, 21 יום לאחר יום הולדתה ה-40.
שרה גולדברג היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-קנדית.
מפורסמת בעיקר בזכות כיכובה בתור סאלי ריד בסדרת הטלוויזיה "בארי" (2018–2023) ברשת "HBO".
גולדברג נולדה בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה למשפחה יהודית.
היא נמשכה לתיאטרון מגיל צעיר, ושיחקה בהצגות בבית הספר ובתיכון.
היא ניסתה להתקבל לבית הספר ג'וליארד, אך לא הצליחה.
לאחר לימודי התיכון, נסעה לטיול ברחבי אירופה, שם ניסתה להתקבל לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון ועברה בהצלחה, ומיד לאחר מכן, בשנת 2004, עברה ללונדון, כשהיא בת 19 בלבד.
מיד עם סיום לימודיה, בשנת 2007, קיבלה את תפקידה הראשון על הבמה, כששיחקה בהצגה "חבר החתונה" בתיאטרון "יאנג ויק".
לאחר מכן על מנת להתפרס, עבדה בעבודות מזדמנות כמלצרית ובייביסיטר, כשלעיתים היא מדבבת, בשל מבטאה הצפון-אמריקאי הייחודי בלונדון.
בשנת 2009 לוהקה לצוות ההצגה "Apologia" בתיאטרון בוש שבלונדון, אשר מיצבה אותה על במת התיאטראות בלונדון.
היא המשיכה להופיע במחזות בתיאטראות רבים, כתיאטרון אולד ויק, תיאטרון פיינבורו, תיאטרון רויאל קורט ועוד.
בשנת 2011 הייתה מועמדת ל"פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה" על תפקידה בהצגה "Clybourne Park" שעלתה בתיאטרון רויאל קורט.
בשנת 2012 ערכה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי, והמשיכה גם לאוף ברודוויי, ל"Playwrights Horizons".
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת הטלוויזיה "Hindsight".
משנת 2018 מככבת בסדרת הקומדיה האפלה "בארי" של ערוץ HBO, כסאלי ריד, בת זוגו של כוכב הסדרה, בארי (ביל היידר).
בשנת 2023 כיכבה בסדרה הקומית האירית "Sisters" על שתי נשים, האחת מקנדה והשנייה מאירלנד, שמגלות שהן אחיות למחצה ויציאתן למסע כדי למצוא את אביהם האלכוהוליסט.
גולדברג נמנית מבין יוצרי וכותבי הסדרה.
ב-2025 שבה הסדרה לעונה שנייה.
+שנהסרטתפקידהערות2008A Bunch of Amateursנערה בקולנוע2012עלייתו של האביר האפלאנליסטיתנוכלת בהזמנה (אנ')וילסון2017קראון הייטס (אנ')שירלי רובידיIzzy Gets the F*ck Across TownוויטניBikini Moonקייט2018ההונאה הגדולהמאשה2019הדו"חאפריל2020אליזבת היקרה (אנ')ג'יני2021בית הסיוטים (אנ')קלייר2022Rogue Agentג'ני ג'קסון2024We Strangersטרייסי פאטל2025Bubble & SqueakדלורסTBASilent Retreatגיליאן
+שנהסדרהתפקידהערות2010Any Human Heartמיס כץפרק: "#1.3"2014אלמנטרימיס טרופניפרק: "The One Percent Solution"קופסה שחורה (אנ')פלורנס האגינספרק: "I Shall Be Released"2015Hindsightלולי לאביןתפקיד ראשי; 10 פרקים2018–2023באריסאלי רידתפקיד ראשי (4 עונות); 32 פרקים
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2019)2023–2025Sistersשרתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים
גם יוצרת, תסריטאית ומפיקה בפועל2024התעשייהפטרה קונינג7 פרקיםTBAThe Audacityג'ואןסדרה עתידית של AMC
+שנהמחזהתפקידהערות2009Apologiaטרודיתיאטרון בוש (אנ') בלונדון2010שש דרגות לקירבהאליזבת'תיאטרון אולד ויק2010–2012קלייבורן פארק (אנ')בטסי / לינדזיתיאטרון רויאל קורט בלונדון
תיאטרון וולטר קר (אנ') בברודוויי
מועמדת פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2011)2012הבט אחורה בזעםאליסון פורטרLaura Pels Theatre במידטאון מנהטןThe Great God Panפייג'אוף ברודוויי2013The Unavoidable Disappearance of Tom Durninקייטי ניקולסוןLaura Pels Theatre במידטאון מנהטן2015The Qualmsקריסטיאוף ברודוויי
שרה מריה דניוס (בשוודית: Sara Maria Danius; 5 באפריל 1962 – 12 באוקטובר 2019) הייתה מבקרת ספרות והוגת דעות שוודית.
חברת האקדמיה השוודית והאישה הראשונה בתפקיד מזכירת הוועדה.
דניוס שימשה פרופסור לאסתטיקה באוניברסיטת סודרטורן, דוצנט לספרות באוניברסיטת אופסלה ופרופסור למדעי הספרות באוניברסיטת סטוקהולם.
בתפקידה כמזכירת האקדמיה השוודית עמדה בראש ועדת פרס נובל לספרות (2015–2018) והייתה דמות מרכזית במחלוקת על הפרס שהביאה לביטול הענקת הפרס ב-2018 ולארגון מחדש של המערכת, פרשיית הטרדות מיניות ואי-סדרים, שהביאה בסופה להתפטרותה של דניוס.
היא מתה ממחלת הסרטן ב-12 באוקטובר 2019.
שרה מארי ג'פרי היא שחקנית, זמרת ורקדנית קנדית.
היא ידועה בשל תפקידה כאיבי טראוויס בסדרת המשטרה "חוצה את הקווים" ומתפקידה כמגי בסדרת הפנטזיה "מכושפות: הדור החדש".
ג'פרי נולדה בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, להורים ממוצא אפרו-אמריקאי וממוצא אנגלי.
ג'פרי משחקת, שרה ורוקדת במחזות זמר והפקות תיאטרון החל מהיותה בת שלוש.
בשנת 2013 היא קיבלה את אחד התפקידים הראשיים בסדרה המקורית של DirecTV "חוצה את הקווים", לצדה של טנדי ניוטון, כששיחקה את תפקיד בתה, אווי טרוויס.
לאחר מכן היא הצטרפה לקאסט של הפוקס של מדע בדיוני סדרות דרמת "פינס הסוררת" משחק את התפקיד החוזר של איימי, לצדם של מאט דילון וקארלה גוג'ינו.
בשנת 2015 ג'פרי שיחקה בתפקיד הנסיכה אודרי, בתה של המלכה אורורה, בסרט המקורי של ערוץ דיסני, "היורשים".
היא עקבה אחר כך על ידי משחקת התפקיד של אודרי בספינוף המונפש לסרט, "Descendants: Wicked World".
בשנת 2019 היא חזרה מחדש על תפקידה כאודרי בפרק השלישי והאחרון של הזכיינית, "היורשים 3".
בינואר 2016, היא החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הפשע והמשטרה האמריקאית "Shades of Blue", בגילומה של כריסטינה סנטוס, בתה של ג'ניפר לופז.
באותה שנה כיכבה ג'פרי בסרט הקומדיה "להיות מישהו" לצד מתיו אספינוסה.
בפברואר 2018 לוהקה ג'פרי בתפקיד הראשי של מגי ורה בסדרת הדרמה הפנטזיה של רשת The CW "מכושפות: הדור החדש", המהווה אתחול מחדש של סדרת הטלוויזיה באותו שם משנת 1998. הסדרה מתרכזת בשלוש אחיות בעיירת קולג' המגלות שהן מכשפות".
משנת 2019 היא בזוגיות עם השחקן ניק הרגרוב המשחק איתה בסדרה "מכושפות: הדור החדש".
בדצמבר 2019 פרסמה בחשבון האינסטגרם שלה שהיא מתמודדת עם הפרעה טורדנית-כפייתית.
+שנהסרטתפקידהערות2015Across the Lineג'יימי קרוואלי2016Be Somebody אמילי לואו2018Daphne & Velmaדפני בלייק2024גדוד 6888דולורס וושינגטוןTBAYear of the Foxאייבי ריד
שרה גריי היא שחקנית קנדית, הידועה בתפקידה בתור אליסה דרייק בסדרת האימה של נטפליקס, "המסדר".
גריי נולדה בנאנאימו (אנ'), הנמצאת בחוף המזרחי של האי ונקובר, בקולומביה הבריטית, קנדה.
יש לה אחות גדולה, אליסון טיילור.
בשנת 2010 קיבלה את תפקידה הראשון בסרט הקצר "Labour Day" שם גילמה את שרה סאנדרס.
בשנת 2013 שיחקה גריי לצד ג'ניפר בילס בסרט "Cinemanovels" ובהמשך שיחקה בסרט "Embrace of the Vampire".
בשנת 2014, גריי הופיעה בסדרה "בייטס מוטל" בתפקיד נורמה בייטס הצעירה.
באוגוסט 2016 לוהקה לתפקיד קורטני ויטמור (סטארגירל) בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "אגדות המחר" ברשת The CW.
באפריל 2018, גריי לוהקה לתפקיד הראשי, בתור אליסה דרייק בסדרת האימה-דרמה של נטפליקס "המסדר".
הסדרה עלתה לנטפליקס במרץ 2019, ועונתה השנייה עלתה ביוני 2020.
שנהסרטתפקידהערות2013Cinemanovelsג'וליהEmbrace of the Vampireשרלוט הצעירה2014אם אשארגרופי חמודה2017פאוור ריינג'רסאמנדה קלארקLast Night in Suburbiaהיילי2022שלום, להתראות ומה שביניהם (אנ')קולטThe AccursedאליTBAViolence שרלוטWhat the F*ck Is My Password
שרה גדעון היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כיושבת ראש בית הנבחרים של מדינת מיין.
מאז 2012 הייתה חברת בית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה ה-48, שבשטחו שוכן מחוז קמברלנד.
גדעון הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית ממיין, ובבחירות לסנאט ב-2020 התייצבה מול הסנאטורית הוותיקה סוזן קולינס.
בראשית נובמבר 2020 הפסידה בבחירות הכלליות לקולינס.
גדעון נולדה וגדלה ברוד איילנד.
אביה במקור מהודו, ואמה היא דור שני לארמנים-אמריקאים.
בשנת 1989 סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון איסט גריניץ' השוכן בעיר בעלת אותו שם ברוד איילנד.
ב-1994 השלימה לימודי תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים בבית הספר לעניינים בינלאומיים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבוושינגטון הבירה.
לימים הייתה מתמחה במשרדו של הסנאטור קלייבורן פל.
בשנת 2004 עברה גדעון לפריפורט שבמיין ושימש כסגנית יו"ר מועצת העירייה.
ב-2003 הוסיפה לעבוד כמנהלת חשבונות פרסום בעיתון USA Today.
ב-2012 נבחרה לראשונה אל בית הנבחרים של מדינת מיין, ובבחירות שלאחר מכן נבחרה לתקופת כהונה נוספת בנוסף על היבחרה לעוזרת מנהיג הרוב בבית הנבחרים.
אחרי בחירות 2016 נבחרה ליושבת ראש בית הנבחרים.
בתפקיד כיו"ר, תמכה גדעון גם בהרחבת תוכנית ה-Medicaid במיין, כולל במשאל העם בנושא זה ב-2017, וסייעה לעקוף את הווטו שהטיל מושל המדינה פול לה-פייג' על הצעת החוק שהפכה את תרופת הנלוקסון לכזו שלא דורשת מרשם רפואי.
גדעון הייתה חברה בוועדה הקבועה המשותפת של בית המחוקקים של מיין לענייני אנרגיה, שירותים ציבוריים וטכנולוגיה.
גדעון סגרה את הוועדה שלה עקב התלונה והשיבה ל 3,250 דולר אמריקני.
מסע הבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020
ב-24 ביוני 2019 הכריזה גדעון על מועמדותה לסנאט של ארצות הברית ב-2020, תוך קריאת תיגר על הסנאטורית המכהנת סוזן קולינס.
בשבוע הראשון לקמפיין היא גייסה למעלה ממיליון דולר.
בבחירות המקדימות התמודדה גדעון מול בטסי סוויט ובר קידמן, בבחירות שהתקיימו בשיטת דירוג-העדפות.
בפריימריז קיבלה גדעון תמיכה מהממסד המרכזי של המפלגה הדמוקרטית, ואילו סוויט וקידמן נתמכו בידי האגף הפרוגרסיבי של המפלגה, המזוהה עם ברני סנדרס.
טרם הבחירות המקדימות שנקבעו ל-14 ביולי, זכתה גדעון לתמיכת ועדת הקמפיין הדמוקרטית לסנאט (DSCC) וכן לתמיכת איגודי עובדים וארגוני נשים.
גדעון זכתה במועמדות המפלגה עם כ-70% מהקולות.
עד לבחירות המקדימות היא גייסה כ-23 מיליון דולר.
לאחר שנהייתה באורח רשמי מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית במיין, זכתה גדעון לתמיכתם של אישים וארגונים רבים.
בהם נמנים הורות מתוכננת, ג'יי סטריט, מועדון סיירה, סטיבן קינג, אליזבת וורן, כריס מרפי, קירסטן ג'יליברנד, קתרין קורטז מסטו ותמי דקוורת'.
בחודש אוגוסט הביע נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה את תמיכתו בגדעון.
בשנת 2020, הקמפיין לזכויות אדם (HRC), הארגון הגדול ביותר באמריקה למען זכויות להט"ב בארצות הברית, התנגד להיבחרה מחדש של קולינס ובמקום זאת הביע תמיכה בגדעון.
זו הפעם הראשונה ש-HRC הביע את התנגדותו למועמדותה של קולינס, ששימשה במשך שנים רפובליקנית מובילה בענייני זכויות להט"ב.
מרבית הסקרים שבחנו את הבחירות לסנאט במיין ושפורסמו לאחר ראשית חודש יולי 2020 הצביעו על יתרון ברור לגדעון, והיא נחשבה על ידי הפרשנים הפוליטיים כמועמדת מובילה ובטוחה לסנאט.
עם זאת, בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-4 בנובמבר הפסידה גדעון לקולינס כשלה 42.4% מקולות הבוחרים, בעוד קולינס גרפה כ-51%.
שרה גודרידג' הייתה ציירת אמריקאית שהתמחתה במיניאטורות.
היא הייתה אחותה הגדולה של אליזבת גודרידג', גם היא מיניאטורית אמריקאית.
גודרידג' נולדה בטמפלטון, מסצ'וסטס, ילדתם השישית של אבנעזר גודרידג' ואשתו ביולה צ'יילדס.
בגיל צעיר היא החלה לצייר והראתה יכולת אמנותית.
באותה העת, ההזדמנויות החינוכיות של נשים היו מוגבלות במקום בו גודרידג' התגוררה, ולכן היא הייתה אמנית אוטודידקטית.
היא למדה בבית הספר המחוזי המקומי.
הרישומים המוקדמים שלה של אנשים סביבה היו על קליפת עץ ליבנה מכיוון שלא היו לה משאבים לרכישת נייר.
היא שהתה עם אחיה, ויליאם, כמה חודשים במילטון, ולמדה שם בפנימייה.
היא גם קיבלה כמה שיעורי ציור בבוסטון שם ליוותה את אחיה.
בבוסטון היא פגשה את גילברט סטיוארט שהתעניין בעבודתה.
בשנת 1820 היא התגוררה עם אחותה אליזה בבוסטון והחלה לקבל שיעורים ולצבוע דיוקנאות מיניאטוריות.
היא הרוויחה מספיק מעבודתה כדי לפרנס את עצמה ואת משפחתה במשך כמה עשורים.
בסופו של דבר היא התמחתה במיניאטורות שצוירו על שנהב, וקיבלה שיעורים מאלקנה טיסדייל.
לאחר שכושר הראייה שלה נפגע בשנת 1851, היא פרשה מציור והתגוררה ברידינג, מסצ'וסטס.
גודרידג' נודעה בזכות דיוקנאותיו של הפוליטיקאי דניאל ובסטר ועמיתו האמן גילברט סטיוארט.
בין עבודותיה של גודרידג' נמצא דיוקן מיניאטורי של שדיים, שכותרתו "יופי חשוף", במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
הציור בוצע בשנת 1828, והוצג על ידי האמנית בפני חברה הקרוב דניאל ובסטר.
שרה ג'ייקובס היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-51 של מדינת קליפורניה.
מחוז הבחירה שלה חולש על שטח קטן בדרום-מערב קליפורניה, והוא כולל חלק ממחוז סן דייגו, בחלק המזרחי של העיר צ'ולה ויסטה, וחלקים ממרכז ומזרח העיר סן דייגו ופרווריה המזרחיים.
היא נבחרה לתפקיד בנובמבר 2020, והושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, והיא הצעירה במשלחת קליפורניה לקונגרס.
ג'ייקובס נולדה בעיר דל מאר השוכנת במחוז סן דייגו שבדרום קליפורניה בפברואר 1989, וגדלה בסן דייגו.
היא נכדתו של איש העסקים ומייסד קוואלקום ארווין ג'ייקובס ובתו של הנדבן גארי א.
ג'ייקובס, היה המנכ"ל ויושב ראש החברה בעבר.
ג'ייקובס סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון טורי פינס שבסן דייגו וב-2011 השלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת קולומביה.
כעבור שנה, ב-2012, קיבלה תואר שני ביחסים בינלאומיים מאותה האוניברסיטה.
עם תום לימודיה הגבוהים, עבדה ג'ייקובס עבור האומות המאוחדות וקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
בפברואר 2014 החלה לעבוד כקבלנית במחלקת המדינה של ארצות הברית.
לאחר מכן שימשה כיועצת לענייני מדיניות במטה הבחירות של הילרי קלינטון לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2016. לאחר הבחירות ייסדה ג'ייקובס עמותה בשם "סן דייגו לכל ילד: הקואליציה לסיום עוני ילדים".
בבחירות 2018 התמודדה ג'ייקובס לבית הנבחרים של ארצות הברית במטעם מחוז הקונגרס ה-49 של קליפורניה.
בבחירות המקדימות היא סיימה במקום השלישי, אחרי דיאן הארקי ומייק לוין.
בבחירות 2020 התמודדה שוב לבית הנבחרים האמריקאי, הפעם במחוז הקונגרס ה-53 של קליפורניה.
בעוד יריבתה, ז'ורז'ט גומז זכתה לתמיכתם של מספר אישים מהאגף הפרוגרסיבי במפלגה הדמוקרטית — בהם קתרין קורטז מסטו וסלוד קרבחאל, אלכסנדריה אוקסיו-קורטז, אליזבת וורן וברני סנדרס — כמו גם לתמיכה מהאגף המתון במפלגה הדמוקרטית בדמות אישים כגון ג'ון קרי, הארלי רודה, קייטי פורטר וטי.ג'יי.
קוקס, קולין אלרד ואבי פינקנאוור.
ג'ייקובס סיימה במקום הראשון בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית, וביום הבחירות הכלליות גברה על נשיאת מועצת עיריית סן דייגו ז'ורז'ט גומז, עמיתתה למפלגה הדמוקרטית.
עם השבעתה לתפקיד בינואר 2021, כשהחליפה את סוזן דייוויס, נעשתה ג'ייקובס לאדם הצעיר ביותר במשלחת קליפורניה ל.
במהלך מסעי הבחירות שלה לקונגרס האמריקאי, נהנתה ג'ייקובס ממימון גבוה הודות להון של משפחתה.
מחוז הבחירה אותו היא מייצגת בקונגרס ה-117, מחוז הקונגרס ה-53 של קליפורניה, בוטל בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך במהלך 2020.
ג'ייקובס יהודייה, ומתגוררת בשכונת בנקרס היל בסן דייגו.
היא נמצאת במערכת יחסים עם עמאר קמפה-נג'אר (מועמד דמוקרטי לשעבר למחוז קונגרס שכן, המחוז ה-50) מאז 2019.
שרה גפי (; 1770–1852) הייתה מהנדסת וממציאה באנגליה במאה ה-19 ועזרה בהקמה של .
שרה גפי נולדה בשם שרה מריה ביץ' בשנת 1770 בברמינגהם למשפחה עשירה שעסקה בסחר בפליז.
ב-1795 עברה לבריסטול והתחתנה עם סמואל גפי איש עסקים שעסק גם כן בתחום הפליז והברזל.
בתחילת הנישואים שלה, גפי עבדה ביחד עם בעלה בעסקיו.
בשנים הללו סמואל הוציא כמה פטנטים שעסקו בייצור מסמרים שעזרו למנוע היצמדות של בלוטי-ים לספינות, עסק שהפך אותו ואת גפי למאוד עשירים.
בו בזמן גפי גידלה שישה ילדים והוציאה כמה סיפורים לילדים.
בנוסף, גפי עסקה באותו הזמן בחייה המקצועיים והוציאה מספר פטנטים משלה.
ב-1830 סמואל בעלה נפטר, ולאחר 7 שנים היא התחתנה מחדש עם צ'ארלס קוט.
נישואיה השניים היו הנושא של ביקורת רבה בתקופה, מאחר שצ'ארלס היה צעיר ממנה ב-30 שנה.
צ'ארלס הרבה להמר ובזבז את הכסף של גפי במהירות.
בעקבות זאת ובגלל סיבות אחרות בסוף חייה לא נשאר לה ההון המוקדם שצברה אך עדיין המשיכה להחזיק בהרבה השקעות בתחומים שונים.
דוגמה חשובה להשקעותיה היא הרכבת המערבית הגדולה שתוכננה על ידי איזמבארד קינגדום ברונל אותו פגשה ככל הנראה במהלך עבודתה על הגשר בקליפטון ושהיה גם שותף עסקים עם בנה תומאס.
ב-1852 גפי נפטרה בגיל 72 ונאמר שחוכמתה לא נעלמה גם בזקנתה.
בשנת 1811 גפי הוציאה פטנט שקשור לבנייה של גשרים תלויים.
הפטנט של גפי היה משמעותי ביצירת העיצוב המודרני של גשרים תלויים, אך לא היה פורץ דרך.
בזמן הזה גפי עבדה על תכנון של גשר מעל נהר האייבון שידוע בשם גשר קליפטון על שם העיר שלידו.
גפי לא קיבלה תמיכה מספקת על מנת לבנות את הגשר בזמנה.
כמה שנים לאחר מכן ב-1820 החלה תחרות עיצוב לגשר שייבנה, אך העיצוב של גפי לא נבחר.
מי שכן זכה היה איזמבארד קינגדום ברונל שהיה מקורב לגפי.
גפי ככל הנראה הכירה את ברונל לא מעט זמן וככל הנראה חלק מרעיונותיה הגיעו אליו והשפיעו על התכנון שלו.
בנוסף גפי עבדה קשה על מסע הפרסום של הגשר ותרמה חלק מהכסף שהלך לבנייתו.
גפי לא תכננה את הגשר בקליפטון, אך תרמה רבות להקמתו.
ב-2016 יצא הערך שלה במילון אוקספורד לביוגרפיות אנגליות, שבו שויך לה בטעות התכנון של הגשר בקליפטון.
המידע השגוי שאמר שגפי תכננה את הגשר הארוך ביותר בתקופה בזמן שהייתה אמא לשישה ילדים היה סיפור טוב ולכן התפשט מאוד מהר.
מאוחר יותר, הערך תוקן, אך השמועה השגויה שגפי תכננה את הגשר בקליפטון עדיין נפוצה.
גפי הייתה פעילה מאוד בחברה ועסקה בהמצאות רבות במטרה של שיפור איכות החיים.
בשנת 1811, גפי כתבה מכתב לארתור יאנג שהיה מזכיר הוועדה לחקלאות, שבו היא מציעה תוכנית שבה ייצרו דשן לחקלאות מערמות צואה שהצטברו בצדדים של דרכים ופגעו בנוחות של השימוש בדרך.
זו דוגמה טובה לאופי הפעיל של גפי שאומנם לא המציאה את הדברים הכי יוצאי דופן, אך ידעה להוציא לפועל את הפרויקטים הקטנים שלה בצורה שתרמה רבות לקהילה.
באותה שנה גפי גם כתבה ללורד של ליברפול על התכנון מחדש של שוק הבשר בלונדון על מנת למנוע סכנות בריאותיות והתאכזרות לחיות.
בנוסף לפעולות החברתיות, גפי עבדה גם על המצאת פתרונות לבעיות מינוריות שגרמו בעיקר לחוסר נוחות.
למשל בשנת 1812 הוציאה פטנט לקומקום שנועד לבשל ביצים ולחמם טוסט בנוסף לשתייה.
גם לאחר שהתאלמנה המשיכה להוציא פטנטים הנוגעים בעיקר בשיפור איכות החיים לעקרות בית ביניהם, פמוט שמאפשר לנר לבעור לזמן ארוך יותר, בידוד לתנור בישול שכולא את החום בפנים ומקטין את חימום הסביבה, ותנור נייד.
שרה גורי-רוזנבליט (נולדה ב־1950) היא פרופסור אמריטה במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
תחומי המחקר שלה מתמקדים במחקר השוואתי של מערכות השכלה גבוהה, בהטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה ובהוראה מרחוק.
שרה גורי-רוזנבליט נולדה בווילנה שבליטא לרבקה (לבית גרמן) וליודל גרבז'בסקי.
היא עלתה עם הוריה ואחותה בשנת 1958 לישראל (דרך פולין) לנצרת עילית, שהייתה בשלבים הראשונים של הקמתה.
הוריה איבדו את מרבית משפחתם בשואה, כולל בני זוג ובנות.
אמה הייתה פרטיזנית ביערות שליד קובנה, ואביה נלחם בסטלינגרד שם גם נפצע.
הם נפגשו לאחר המלחמה ונישאו.
אביה נפטר כאשר הייתה בת 11. בשנת 1965 עברה עם אימה לרמת גן וסיימה את תיכון "דביר".
בצבא שירתה בחיל האוויר כקצינת ח"ן, חינוך וסעד.
היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה ובפילוסופיה (1973) ותואר שני בחינוך (1976) באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1973–1979 שימשה מורה להיסטוריה בתיכון "אהל שם" ברמת גן.
גורי-רוזנבליט החלה את עבודתה באוניברסיטה הפתוחה באוקטובר 1976, כאשר האוניברסיטה הפתוחה פתחה את שעריה למחזור הלומדים הראשון.
היא ריכזה את הפיתוח ואת ההוראה של הקורס הראשון בחינוך באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 1979 נסעה ללימודי דוקטורט בחינוך באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה.
עם סיום לימודי הדוקטורט בשנת 1984 היא שבה לאוניברסיטה הפתוחה והצטרפה לסגל הבכיר.
בשנת 1989 קודמה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1997 לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2005, לדרגת פרופסור מן המניין.
במהלך שנות עבודתה באוניברסיטה הפתוחה כיהנה גורי-רוזנבליט כראש המחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה (1997–2001), כדיקן פיתוח וטכנולוגיות למידה (2012–2017) וכמשנה לנשיא/ה לעניינים אקדמיים (2017–2019).
היא עמדה בראש הצוותים שעיצבו את התואר הראשון בחינוך (בתחום של שיטות הוראה ותוכניות לימודים) והתואר השני בחינוך (בתחום של טכנולוגיות ומערכות למידה, ועמדה בראש תוכנית זו בין 2003–2012).
בשנת 2018 יזמה הגשת בקשה להענקת דוקטורט ראשון באוניברסיטה הפתוחה בתחום של טכנולוגיות במערכות למידה.
בשנת 2022 קיבלה האוניברסיטה הפתוחה אישור של המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב להעניק דוקטורט בתחום הנדון.
גורי-רוזנבליט לימדה כמרצה מהחוץ בחוג לסיעוד בפקולטה לרפואה שבאוניברסיטת תל אביב בין השנים 1984–2013. היא הייתה עמיתת מחקר בשלושה שבתונים באוניברסיטת ברקלי (1992, 1994, 2002), ב – University of Maryland University College (2005, 2006), במרכז לחקר חינוך גבוה בפראג (2003) וב – Universidad Oberta de Catalunya (2010, 2012).
בין השנים 1994–1999 היא ניהלה את התכנית של "השכלה גבוהה: חשיבה מחדש", שפעלה בחסות מכון ון ליר, האקדמיה הלאומית למדעים והמועצה להשכלה גבוהה.
נכון לשנת 2021 היא חברה ברשת של –University of the Future Network, שמורכבת מחוקרים של מערכות השכלה גבוהה מ – 18 מדינות בעולם.
מאז 2019 היא חברה בוועדת המומחים מטעם ה-European Distance and E-Learning Network (EDEN) להנחיית דוקטורנטים באוניברסיטאות אירופאיות, שנושא עבודת הדוקטורט שלהם נוגע להיבטים שונים של הטמעת טכנולוגיות במערכות השכלה גבוהה.
מאז 2021 היא חברה בוועדה העליונה למינוי פרופסורים במכללות במסלול המקצועי במועצה להשכלה גבוהה.
תחומי המחקר של גורי-רוזנבליט מתמקדים במחקר השוואתי של מערכות השכלה גבוהה, בהטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה ובהוראה מרחוק.
היא כתבה וערכה ספרים ומאמרים בתחומים אלה.
היא הוזמנה כנואמת מרכזית (keynote) בעשרות כנסים בינלאומיים ברחבי העולם ובישראל, דוגמת - פורום בייג'ינג, הבנק העולמי ויונסקו.
שרה גורי-רוזנבליט הייתה נשואה לאברהם רוזנבליט (משנת 1986 ועד מותו בשנת 2016), ולהם בן (גדעון).
אברהם היה נגן ויולה במשך 35 שנים בתזמורת הפילהרמונית.
תחומי המחקר של גורי-רוזנבליט עוסק הם: מחקר השוואתי של מערכות השכלה גבוהה, הטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה והוראה מרחוק.
מחקר השוואתי של מערכות השכלה גבוהה
אחד מתחומי המחקר העיקריים של גורי-רוזנבליט עוסק בהשפעה של תרבויות אקדמיות על מבנה של מערכות השכלה גבוהה לאורך ההיסטוריה, מאז שהוקמו האוניברסיטאות הראשונות באירופה במאה האחת עשרה ועד היום.
בשנת 1999 היא ערכה עם רונלד סולטנה ממלטה גיליון מיוחד, שניתח את ההיסטוריה והמבנה של מערכות השכלה גבוהה בתשע מדינות באגן הים התיכון.
באותה שנה פרסמה את ספרה "Distance and Campus Universities: Tensions and Interactions", שבו ניתחה את הקמתן של חמש אוניברסיטאות המלמדות מרחוק בבריטניה, בספרד, בגרמניה, בקנדה ובישראל.
כולן הוקמו הצהרתית על בסיס המודל של האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה, אך עוצבו והתפתחו באופן שונה ביותר בהשפעת התרבות האקדמית במדינות, שבהן הן הוקמו.
הספר נחשב לחדשני ביותר בשל הסינתזה שערכה בין המחקר על מערכות השכלה גבוהה לבין מחקר על אוניברסיטאות המלמדות מרחוק, שלא נעשה עד אז.
איאן מקרידג', חוקר מוביל בתחום של הוראה מרחוק, כתב בסקירה על הספר בשנת 2002, שגורי-רוזנבליט נטלה על עצמה משימה רחבת היקף ומאתגרת, שהניבה תוצאות מרשימות ותובנות מעמיקות לגבי מערכת יחסי הגומלין המורכבת בין אוניברסיטאות המלמדות מרחוק לבין אוניברסיטאות הקמפוס בכל אחת מחמש המדינות שבחנה.
במסגרת תוכנית הדגל של פולברייט New Century Scholars, היא נבחרה בשנת 2005 כאחת מבין 30 חוקרים מובילים בעולם בתחום של חינוך גבוה (10 מארצות הברית ו-20 ממדינות מחוץ לארצות הברית) בתוכנית שהוקדשה לבחינת עתיד מערכות ההשכלה הגבוהה במאה ה-21 בהשפעת הגלובליזציה.
התכנית של New Century Scholars הופעלה על ידי קרן פולברייט בשיתוף עם משרד החוץ האמריקאי בין השנים 2001–2010. בכל שנה הוקדשה תוכנית זו לבחינת נושא בעל חשיבות עולמית, ונועדה ליצור רשת חוקרים מרחבי העולם שתמשיך לשתף פעולה לאורך זמן.
גורי-רוזנבליט ממשיכה לשתף פעולה עם חלק מעמיתיה בתוכנית זו מאז 2005 ועד היום.
המחקרים, שבהם שיתפה פעולה נגעו לניתוח השפעת תרבויות אקדמיות על נגישות ומתן הזדמנות שווה במערכות השכלה במדינות שונות, ועל דפוסי העסקה של סגל אקדמי במדינות שונות.
בשנת 2021 פורסם ספר חדש על ידי חלק מהחוקרים בקבוצה זו, שעוסק בהתפתחויות העתידיות של מערכות ההשכלה הגבוהה בעשור הבא, ובמסגרתו תרמה גורי-רוזנבליט מאמר על השפעת תרבויות לאומיות ורב-לאומיות (דוגמת האיחוד האירופי) על הגיוון הגדול של מערכות השכלה גבוהה.
ניווט בין מגמות סותרות במערכות השכלה גבוהה
תחום נוסף בעבודותיה של גורי-רוזנבליט מתמקד במגמות סותרות בהשכלה גבוהה, שמחייב את קברניטי מערכות ההשכלה הלאומיות או את ראשי המוסדות האקדמיים למצוא את האיזון העדין של התנהלות ביניהן.
בתוכנית מובילים באקדמיה, שקיימת מאז 2018 ושנועדה להכשיר דור צעיר של מנהיגות באקדמיה בישראל, מוזמנת גורי-רוזנבליט מדי שנה לשאת את הרצאת המבוא על "אקדמיה בעולם משתנה: לנווט בין מגמות סותרות".
דגש מיוחד היא שמה במחקריה על השפעת הגלובליזציה על מבנה מערכות ההשכלה הגבוהה ועל הצורך של אוניברסיטאות לנוע מתפקוד במדינה לאומית לתפקוד במערכת גלובלית.
בעקבות פרסומיה בתחום זה הוזמנה כדוברת ראשית (keynote) בפורומים בינלאומיים מכובדים, דוגמת פורום בייג'ינג, האגודה האירופית לחקר חינוך גבוה, ופורום מומחי בולוניה.
בפרסומיה התייחסה גורי-רוזנבליט גם להשפעת תהליך הגלובליזציה על מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, כמו גם לשינויים במדיניות הנגישות במערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, ולשינוי הגבולות הפנימיים שלה.
היא אף התבקשה על ידי הוצאת Springer לכתוב את הערך על מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל באנציקלופדיה רחבת היריעה על מערכות השכלה גבוהה, שיצאה לאור בשנת 2018.
הטמעת טכנולוגיות דיגיטליות במערכות השכלה גבוהה
תחום מחקר נוסף של גורי-רוזנבליט עוסק בבעייתיות ובמכשולים הרבים של הטמעת הטכנולוגיות הדיגיטליות במערכות השכלה גבוהה.
בשנת 2002 קיבלה מענק מחקר מאוניברסיטת ברקלי בקליפורניה כדי לערוך מחקר על ההשפעות השונות שיש לטכנולוגיות הדיגיטליות במגזרים שונים של השכלה גבוהה.
את תוצרי המחקר פרסמה בשנת 2005 במאמר שמתמקד בניתוח שמונה פרדוקסים בהטמעת הטכנולוגיות הדיגיטליות במערכות השכלה גבוהה ברחבי העולם.
מאמר זה זכה לתהודה רבה.
בעקבות הפרסום של מאמר זה הוזמנה לשאת הרצאה ראשית בפורום של נשיאי אוניברסיטאות המלמדות מרחוק והמאוגדות במועצה הבינלאומית של הוראה מרחוק, וכן לבנק העולמי בוושינגטון.
כמו כן זכתה, בהשפעת מאמר זה, בחודש שהייה במרכז בלג'יו של קרן רוקפלר, שנועד לסייע לה להרחיב את המאמר לספר.
אחד הקשיים המרכזיים בהטמעת הפוטנציאל האדיר שהטכנולוגיות החדשות מציעות במערכות השכלה גבוהה נוגע לשינוי המהותי של תפקידי המורים והמרצים והעדר היערכות משמעותית של האוניברסיטאות והמכללות לשינוי של דפוסי ההוראה/למידה המסורתיים.
בפרסומים שונים ניתחה גורי-רוזנבליט את התפקידים החדשים והמורכבים של אנשי הסגל האקדמי ברצותם להישען על הטכנולוגיות, את הסיבות המרכזיות לרתיעה של אנשי אקדמיה רבים להשתמש בטכנולוגיות בהוראה, ואת החיוניות של הכשרה מתאימה של הסגל האקדמי להוראה מקוונת כתנאי הכרחי להצלחת למידה מקוונת.
קרוב לשלושים שנה חוקרת גורי-רוזנבליט את התופעה של הוראה מרחוק בחינוך הגבוה, שהחלה במאה התשע עשרה, וקיבלה תנופה אדירה עם היווסדות האוניברסיטאות המלמדות מרחוק בשנות ה-70 של המאה העשרים.
יש כיום קרוב לששים אוניברסיטאות כאלה.
רובן אוניברסיטאות גדולות, וחלקן אפילו מוגדרות כ"מגה אוניברסיטאות".
כך, אוניברסיטת אינדירה גנדי בהודו מלמדת למעלה מארבעה מיליון סטודנטים, והאוניברסיטה הפתוחה בסין למעלה משני מיליון סטודנטים.
בצד האוניברסיטאות הייעודיות להוראה מרחוק, ממשיכים להתקיים סוגים שונים של הוראה מרחוק במסגרת דואלית של אוניברסיטאות קמפוס, שלוחות של אוניברסיטאות קמפוס, קונסורטיה של מספר אוניברסיטאות החוברות ביחד להציע הוראה מרחוק, וכל מיני מסגרות וירטואליות.
עם צמיחת הטכנולוגיות הדיגיטליות, השיח והמחקר על הוראה מרחוק ברמה אוניברסיטאית סובל מתופעה, שגורי-רוזנבליט הגדירה כ"סינדרום מגדל בבל" – אנשים משתמשים ביותר מתריסר מונחים כדי להגדיר תופעה דומה, ולהפך - משתמשים במונח מסוים, שמתאר תופעות שונות לחלוטין.
גורי-רוזנבליט תרמה תרומה משמעותית לחידוד ההבדלים בין הוראה מרחוק לבין הוראה מקוונת, שחוקרים רבים נוטים לעיתים להשתמש בהם כמלים נרדפות.
רוב השימוש בהוראה מקוונת נעשה כיום באוניברסיטאות קמפוס, וחלק גדול מהאוניברסיטאות המלמדות מרחוק נשענות עדיין בעיקר על חומר מודפס, או על שידורי רדיו וטלוויזיה.
המאמר שלה משנת 2005, המסביר ומנתח את העובדה שהוראה מרחוק והוראה מקוונת אינם תופעה זהה הוא המאמר המצוטט ביותר שלה.
היא ניתחה במאמרים נוספים את התפיסות המוטעות הרווחות בספרות הרלוונטית, העוסקת בהוראה מרחוק ברמה אוניברסיטאית, ועם בגוניה גרוס מאוניברסיטת ברצלונה הבהירה את ההשלכות של שימוש בטרמינולוגיה מטעה במחקרים על הוראה מקוונת על הקושי להסתמך על ממצאי מחקרים בתחום.
גורי-רוזנבליט ניתחה מודלים מובילים של אוניברסיטאות וירטואליות, נימקה את האתגרים הניצבים בפני אוניברסיטאות המלמדות מרחוק במאה ה-21 והסבירה את משבר הזהות הפוקד בעיקר את האוניברסיטאות המלמדות מרחוק גדולות הממדים, שנוסדו על בסיס המודל של האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה, שהוקמה בשנת 1969.
בשל מומחיותה בתחום נתבקשה בשנת 2009 לכתוב שני ערכים באנציקלופדיה של למידה מרחוק – האחד על מודלים מגוונים של אוניברסיטאות המלמדות מרחוק, והאחר על ממדי הפתיחות של אוניברסיטאות המלמדות מרחוק במדינות שונות.
בשנת 2017 נתבקשה לכתוב את הערך על אוניברסיטאות המלמדות מרחוק באנציקלופדיה הבינלאומית של ספרינגר על מערכות השכלה.
העורך של כתב העת "הוראה מרחוק בסין" פנה אליה בשנת 2015 כדי שתכתוב מאמר סקירה רחב על הוראה מרחוק בחינוך גבוה בעידן הדיגיטלי, שתורגם לסינית.
כאשר פורסם בשנת 2019 גיליון מיוחד של כתב העת המוביל "International Review of Distance and Distributed Learning" (IRRODL) לרגל חגיגת יובל להקמת האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה, פנו אליה שתכתוב מאמר על החדשנות של האוניברסיטאות הפתוחות בעבר, האתגרים הניצבים בפניהן בהווה, ומגמות ההתפתחות שלהן בעתיד.
היא הוזמנה פעמים רבות להיות דוברת ראשית בכנסים בינלאומיים על הוראה מרחוק, שהתקיימו בטולוקה במקסיקו, במאסטריכט, בבייג'ינג, בברצלונה, בגנואה ועוד.
שרה ג'יין מוריס (נולדה ב־21 במרץ 1959, בסאות'המפטון, אנגליה) היא זמרת ופזמונאית אנגלית.
שרה בסגנון פופ, ג'אז, רוק ו-R&B.
בשנת 1982 הצטרפה מוריס כזמרת ראשית להרכב "The Republic", להקה אפרו-קריבית-לטינית בלונדון.
הם קיבלו פרסום רב בעיתונות המוזיקה כולל סיפור שער במגזין "NME" ובמגזין "City Limits" וסרט תיעודי לערוץ "Granada Television".
הלהקה נחשבה פוליטית מדי להשמעה ברדיו, למעט בתחנת הרדיו Capital London.
הלהקה הוחתמה ב-"Oval Records Ltd" של צ'רלי ג'ילט והוציאה מיני אלבום בשם "Three Songs From The Republic" ושני סינגלים בשם "One Chance" ו"My Spies".
ההצלחה לא באה בעקבות התקליטים והלהקה התפרקה בשנת 1984.
לאחר מכן הופיעה מוריס עם להקת "The Happy End", להקת כלי נשיפה הקרויה על שם המחזה המוזיקלי של ברטולט ברכט, אליזבת האופטמן וקורט וייל.
הם ערכו סיבוב הופעות במספר מקומות, שכללו את Zap Club בעיר ברייטון ואת פסטיבל הפרינג' באדינבורו, להקת "The Happy End" ניגנה מוזיקת מחאה מאפריקה, אירלנד ואמריקה הלטינית בדומה למוזיקה שניגן ההרכב Liberation Music Orchestra של צ'ארלי היידן.
מוריס גילתה את הצד היותר תיאטרלי שלה במחזמר של ברכט ואייזלר "There's Nothing Quite Like Money" ובשיר "Pirate Jenny" מתוך המחזה אופרה בגרוש של ברטול ברכט וקורט וייל.
The Happy End הוציאו שני אלבומים בלייבל Cooking Viny יחד עם שרה ג'יין מוריס.
בעקבות ההופעה המוצלחת של אדינבורו בשנת 1986, מוריס הצליחה להגיע למצעד הפזמונים עם ההרכב של הצמד הקומיונרדס.
מוריס התפרסמה בעיקר בזכות להיטם "Don't Leave Me This Way".
מוריס בלטה בשירתה בשירים רבים של ההרכב, בשל טווח הקול הנמוך והעמוק שלה, שהיה מנוגד לפלסט של זמר ההרכב ג'ימי סאמרוויל.
היא גם הקליטה כאמנית סולו, והוציאה אלבומים מאז 1989. אלה זכו לפופולריות רבה באיטליה וביוון.
מוריס השתתפה בשנת 1991 גם באופרה "The Fall of the House of Usher " מאת המלחין הבריטי פיטר האמיל ו- Judge Smith בשירתה את חלק המקהלה.
היא שיחקה את דמותה של Mère Ubu באלבום Long Live Père Ubu!
של להקת הרוק Père Ubu!, הכולל שירים מתוך Bring Me The Head of Pere" Ubu", העיבוד התיאטרלי של הזמר דייוויד תומאס למחזה המלך אובו של המחזאי הצרפתי אלפרד ז'ארי.
היא הקליטה אלבום גרסת כיסוי של הגיטריסט והזמר ג'ון מרטין עם הגיטריסט טוני רמי בשנת 2019 בשם "Sweet Little Mystery".
שרה ג'יין מוריס היא בת דודה של הסופר והעיתונאי האמריקאי ארמיסטד מופין.
שרה אליזבת' גוד הייתה ממציאה אפרו-אמריקאית, השנייה שידוע לנו כי הגישה פטנט אמריקאי על שמה והראשונה שחתמה בשמה המלא.
היא הגישה את הפטנט שלה בשנת 1855, האישה האפרו-אמריקאית הקודמת שידוע לנו עליה הייתה ג'ודי ריד בשנת 1884.
הדעות לגבי מי הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה לקבל פטנט חלוקות.
ישנה טענה כי שרה גוד היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שרשמה פטנט אמריקאי, טענה אחרת שמה את ג'ודי ריד כאישה הראשונה ב-1884 שרשמה על שמה פטנט.
טענה נוספת היא כי מרים בנג'מין היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה לעשות זאת.
גוד נולדה כשרה אליזבת ג'ייקובס בשנת 1855 בטולידו, אוהיו, ארצות הברית.
היא הייתה השנייה בין שבעה ילדיהם של אוליבר והארייט ג'ייקובס, שניהם מתוארים כמולאטים.
שרה גוד נולדה לעבדות וקיבלה את חירותה רק לאחר מלחמת האזרחים.
אביה, אוליבר ג'ייקובס, יליד אינדיאנה היה נגר שעבר לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית לשיקגו, אילינוי יחד עם אשתו ושבעת ילדיהם.
בשיקגו פגשה שרה את בעלה ארצ'יבלד גוד, יליד מחוז וויז בווירג'יניה, אשר עבר אף הוא לשיקגו לאחר מלחמת האזרחים.
לזוג נולדו 6 ילדים, כאשר רק 3 הגיעו לבגרות.
ארצ'יבלד היה בונה מדרגות מעץ ורפד.
גם אביה וגם בעלה היו נגרים וניכר כי מכאן הידע הרב שלה בנגרות ובנייה.
הפטנט של גוד - מיטה מתקפלת לשולחן עבודה
שרה גוד המציאה מיטה שמתקפלת לשידת עבודה, שהתאימה לאנשים שגרים בבתים מאד קטנים על מנת לנצל טוב יותר את המקום.
באותה תקופה לערים המרכזיות בארצות הברית נהרו המוני בני אדם.
גם מרחבי ארצות הברית וגם מהגרים ממדינות שונות ונוצרה מצוקת דיור חריפה.
לדוגמה בשנת 1885 העבירה העיר ניו יורק חוק שנועד למנוע מביניינים לצמוח לגבוה, החוק קבע שבניינים חייבים להיות בגובה של פחות מ־25 מטר (80 פיט).
באותה תקופה נבנו 80,000 דירות בניסיון לאכלס אוכלוסייה של 2.3 מיליון איש.
הגודל של דירה ממוצעת היה 8 מטר על 30 מטר.
במצב כזה כל מטר הופך למאד חשוב וחיסכון במקום נהיה הכרחי.
גם תושבי שיקגו נתקלו בבעיות דומות, כאשר העיר התמלאה בעבדים משוחררים ונוצר מחסור במקומות מגורים.
אוכלוסיית שיקגו גדלה מכ-4,000 תושבים בשנת 1840 ל-109,000 ב-1860. גוד שמעה על הבעיות שבהן נתקלו התושבים מלקוחות בחנות הרהיטים שלה בשיקגו והחליטה למצוא פתרון לדירות הקטנות.
גוד קיבלה אישור על הפטנט ב-14 ביולי 1885 וקיבלה את פטנט מספר #322,177.
המיטה שהמציאה גוד יכלה להתקפל ולהפוך לשולחן עבודה עם מקום לאחסון של ציוד כתיבה.
ההמצאה שלה היוותה בסיס למיטת מרפי , פטנט משנת 1900.
האתגר בהמצאה היה לאזן את המשקל של המיטה בעת הקיפול ככה שהקיפול והפתיחה יעשו בקלות, והמיטה תישאר בטוחה לשינה כאשר היא נפתחת.
למעשה הפתרון של גוד הצליח לנצל את חלל הדירה הקטנה במלואו.
בלילה ניתן לפתוח המיטה ולישון עליה ובבוקר להפוך את המיטה לשולחן שיכול לשמש כשידת עבודה עם מקום אחסון רב.
בשנת 2012 נפתח בית ספר תיכון בדרום שיקגו על שמה בשם Sarah E Goode STEM Academy.
בית הספר מתמקד במדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה, מייצר שיתופי פעולה עם IBM ועוד.
שרה דז'רדן היא שחקנית קנדית, המוכרת מתפקידיה בסדרות הטלוויזיה "ריברדייל", "הצהובות" ו"סוכן הלילה".
דז'רדן נולדה וגדלה בווונקובר, קולומביה הבריטית ויש לה אח צעיר אחד.
דז'רדן התעניינה במשחק מגיל צעיר והיו אלה הוריה שהשיגו לה סוכן.
התפקיד הראשון של דז'רדן היה ב-2011 בסרט הטלוויזיה "Magic Beyond Words", על חייה של ג'יי קיי רולינג שבו דז'רדן מגלמת גרסה צעירה יותר של אחותה של רולינג, דיאן.
כמו כן, דז'רדן שיחקה בתפקידי אורח במספר רב של סדרות טלוויזיה בהן "על טבעי", "עיירה ללא מוצא" (אנ') ו-"Imaginary Mary".
דז'רדן שיחקה במספר רב של סרטי טלוויזיה, כולל סרט הטלוויזיה מ-2016, "Unleashing Mr.
Darcy" בו גילמה את זארה דארסי ברימייק מודרני ל"גאווה ודעה קדומה".
ב-2017 היא שיחקה בסרט "Drink, Slay, Love", סרט חיים על ערפדים מתבגרים.
ב-2016, שיחקה דז'רדן בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "ואן הלסינג".
באותה שנה, היא החלה לשחק בתפקיד חוזר בסדרה של נטפליקס, "Project MC2".
בסדרה היא מגלמת את מאדי מקאליסטר, האחות הגדולה של הדמות הראשית מקיילה, שיחד עם חבריה, מגויסת להצטרף לארגון ריגול כדי להציל את המצב.
הדמות שלה היא סוכנת ריגול מובילה וחייבת להבין אם אחותה עברה לצד האפל.
בדצמבר 2016, הוכרז שדז'רדן תשחק בסדרת הטלוויזיה "Impulse", ששודרה ב-YouTube Premium.
בשנת 2019, דז'רדן החלה לשחק בתפקיד חוזר בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "ריברדייל", בתור דונה סוויט.
בשנת 2021, החלה לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "הצהובות".
בשנת 2023 החלה לשחק כמאדי, בתו של סגן הנשיאה בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "סוכן הלילה".
+שנהסרטתפקידהערות2015גריזלי (אנ')סידני2016A.R.C.H.I.E.איזבל2017Cold Zoneקלייר2024Float איזבל המילטון2025טרון: ארס
+שנהסדרהתפקידהערות2011Magic Beyond Wordsדיאן רולינג (13–15)סרט טלוויזיה של LifetimeClueויטנימיני-סדרה2012Kiss at Pine Lakeזואי בת 15סרט טלוויזיה של הולמרק2013רומיאו: אביר מהסיוטיםמלאני סאליבןסרט טלוויזיה של Lifetimeעל טבעירובין הצעירהפרק: "Bad Boys"2015Truth and Liesבארבסרט טלוויזיה של Lifetimeעיירה ללא מוצא (אנ')קאריפרק: "The Truth"2016Unleashing Mr.
שרה גוד הייתה אחת הנשים הראשונות שהואשמו בכישוף במסגרת משפטי המכשפות בסיילם בשנת 1692 במושבה מסצ'וסטס.
שרה גוד נולדה ב-1653 במסצ'וסטס.
אביה, ג'ון סולארט, היה בעל מסבאה אמיד.
בהיותה אישה צעירה, אביה התאבד ולא השאיר אחריו צוואה.
חלק הארי של נחלתו עבר לשני בניו ולאלמנתו, ושבע בנותיו קיבלו יחדיו חלקה קטנה, וגם זו נגזלה מהן בידי בעלה החדש של אימם.
פתרונה היה להתחתן עם דניאל פול, שנפטר זמן קצר לאחר החתונה והשאיר לה חובות עצומים.
גוד נאלצה לכסות את חובות בעלה הראשון, מה שרושש אותה ואת בעלה השני, ויליאם גוד, והפך אותם לחסרי בית שנאלצו לקבץ נדבות מתושבי סיילם.
ב-6 במרץ 1692, אליזבת' פאריס, בתו של הכומר סמואל פאריס, וקרובת משפחתה אביגיל ויליאמס האשימו את גוד בכישוף.
הנערות הצעירות טענו כי ננשכו, נצבטו ועברו התעללות.
כאשר סמואל פאריס שאל אותן "מי התעלל בכן?" הנערות צעקו את שמותיהן של שלוש נשים: טיטובה, שרה אוסבורן ושרה גוד.
טיטובה הייתה ככל הנראה שפחה מברבדוס שסמואל פאריס הביא למסצ'וסטס.
היא הייתה הדמות המרכזית במשפטי המכשפות מכיוון שהודתה שהייתה מכשפה ובכך העניקה חיזוק להאשמות במעשי כישוף.
גוד הגיעה ממעמד כלכלי נמוך ונקלעה למצב כספי קשה מאוד בשל מנהגי ירושה שלא התחשבו בבנות ובגלל החוב של בעלה הראשון, דניאל פול.
המאשימים במשפטי המכשפות ובמיוחד במשפטה של שרה גוד, הצהירו לעיתים קרובות שהסיבות לכעס ולחוסר שביעות הרצון של המכשפות הן קנאה וצרות עין.
התלות שלה בחסדי השכנים חיזקה את החשד שהיא ונשים נתמכות אחרות עסקו בכישוף.
גם מערכת היחסים שלה עם בעלה השני ועם שכניה תרמו לאישומים.
ויליאם גוד טען שבגלל "יחסה הרע" של אשתו כלפיו הוא מפחד שהיא מכשפה, ושהתנהגותה לא מקובלת עליו ולא עומדת בציפיות שלו ממנה כרעייה.
שכניה האשימו אותה שהיא הטילה כישוף על שתי נשים וכתוצאה מכך, לעיתים קרובות ובאופן לא קבוע, הן סבלו עינויים אותם לא ניתן היה להסביר.
סיבה נוספת להאשמות של שכניה הייתה שהיא קראה תיגר על הערכים הפוריטניים הנהוגים.
משפטה של גוד נערך ב-25 במרץ 1692. היא הואשמה בכך שבחרה להתעלל "וללעוג [לילדים] במקום לעזור להם להגיע לגאולה" ולכן לא עמדה בדרישות הפוריטניות של שליטה עצמית ומשמעת.
לפי עדויות, מיד כשהכניסו אותה לאולם, החלו המאשימות להתנדנד קדימה ואחורה ולהשמיע אנחות, כאילו בתגובה לנוכחותה של גוד.
במהלך המשפט, אחת המאשימות התחילה לפרכס.
כשנגמר ההתקף, היא טענה שגוד תקפה אותה בסכין.
היא אפילו הציגה חלק ממנו, וטענה שהוא נשבר במהלך התקיפה לכאורה.
אולם, תושב העיר ששמע את ההצהרה, נעמד וסיפר לבית המשפט שהחלק השבור שייך לסכין שלו שנשבר יום לפני כן ושהנערה הייתה עדה לכך.
הוא הציג את החלק השני של הסכין כדי להוכיח שמה שסיפר הוא אמת לאמיתה.
לאחר שמיעת העדות הזו, השופט ויליאם סטוטן, שהאמין לסיפורה של הנערה, רק גער בה על כך שהגזימה בתיאורה.
גם גוד וגם שרה אוסבורן הכחישו את הטענות כלפיהן, ואילו טיטובה הודתה שהיא "משרתת השטן".
היא הצהירה שאדם גבוה לבוש שחורים פנה אליהן ודרש שיחתמו את שמותיהן בספר חשוב.
טיטובה אמרה שבהתחלה סירבה, אבל לבסוף רשמה את שמה אחרי שגוד ואוסבורן הכריחו אותה.
היו עוד שישה שמות אחרים בספר אותם לא יכלה לראות.
היא גם אמרה שגוד ציוותה על החתול שלה לתקוף את אליזבת' הוברד, מה שהסביר את השריטות וסימני הנשיכות שעל גופה.
היא דיברה על כך שראתה את גוד מוקפת ציפורים צהובות ושחורות, ושגוד גם שלחה אותן לפגוע בנערות.
כשהנערות התחילו לפרכס שוב, טיטובה טענה שהיא יכולה לראות ציפור צהובה בידה הימנית של גוד.
המאשימות הצעירות הסכימו עם טענתה.
לגוד ניתנה ההזדמנות להגן על עצמה מול שנים־עשר המושבעים, היא טענה שהיא חפה מפשע ושטיטובה ואוסבורן הן המכשפות האמיתיות.
אולם, בסופו של דבר, הורשעה גוד בכישוף ונידונה למוות.
ב-29 ביולי 1692, הוצאה שרה גוד להורג בתלייה ביחד עם עוד ארבע נשים אחרות שהורשעו בכישוף.
ארבע הנשים האחרות חיכו בשקט להוצאה להורג, ואילו גוד המשיכה להצהיר בתקיפות שהיא חפה מפשע.
הכומר ניקולס נויס התעקש להמשיך במאמציו לשכנע את גוד להתוודות על פשעיה, אך לא נחל הצלחה.
בזמן מאסרה, הייתה גוד בהיריון וילדה את בתה בכלא באיפסוויץ' שבמסצ'וסטס.
התינוקת נפטרה לפני שאימה הוצאה להורג.
שרה ג'נט מאס היא סופרת פנטזיה אמריקאית הידועה בזכות סדרות הפנטזיה שלה "כס הזכוכית", "חצר של ורדים וקוצים", ו"Crescent City" היא מכרה למעלה משנים עשר מיליון עותקים מספריה ויצירתה תורגמה ל-37 שפות.
מאס נולדה ב-5 במרץ 1986 בעיר ניו יורק, ארצות הברית.
היא גדלה באפר ווסט סייד של מנהטן.
נולדה לאם קתולית ולאב יהודי, היא גדלה כיהודיה.
כילדה היא נהנתה ליצור סיפורים המבוססים על סיפורים או מיתוסים פופולריים.
היא גם נהגה לכתוב ספרונים על סיילור מון בצעירותה.
בשנת 2008 סיימה מאס את לימודיה בהצטיינות במכללת המילטון בקלינטון, מחוז אונידה, ניו יורק, שם התמחתה בכתיבה יצירתית וכן למדה לימודי דת.
מאס נישאה לבעלה ג'וש בשנת 2010. לזוג בן ובת.
מאס החלה לכתוב את מה שיהפוך לרומן הביכורים שלה, כס הזכוכית, כשהייתה בת שש עשרה.
לאחר שכתבה כמה פרקים ברומן, שנקרא אז מלכת הזכוכית, היא פרסמה אותם ב- FictionPress.com, שם הסיפור הפך לאחד הסיפורים הפופולריים ביותר באתר.
מאוחר יותר הוא הוסר מהאתר כשמאס החליטה לפרסם את הסיפור כרומן.
קו הסיפור של הסדרה מבוסס על סיפורה של סינדרלה, עם הנחת היסוד של "מה אם סינדרלה לא הייתה משרתת, אלא מתנקשת?
ומה אם היא לא הייתה משתתפת בנשף כדי לפגוש את הנסיך, אלא כדי להרוג אותו, במקום זאת?" בשנת 2008, מאס החלה לשלוח את הסיפור לסוכנים לפני שחתמה עם תמר רידז'ינסקי מהסוכנות הספרותית לורה דיאל ב-2009 כס הזכוכית נרכש במרץ 2010 על ידי הוצאת בלומסברי, שלימים רכשה שני ספרים נוספים בסדרה.
הסדרה כיום זמינה ב-15 מדינות ותורגמה ל-35 שפות.
הספר השני בסדרה, כתר חצות היה רב-מכר של הניו יורק טיימס למבוגרים צעירים.
הספר ב־7 והאחרון בסדרה ממלכת האפר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2018.
חצר של ורדים וקוצים, סדרת הפנטזיה השנייה של מאס, היא שחזור של האגדה על היפה והחיה.
הספר הראשון בטרילוגיה נכתב ב-2009, אך ראה אור רק ב-2015. חצר של ערפל וזעם יצא ב-2016 וחצר של כנפיים וחורבן ב-2017. בשל ההצלחה והפופולריות של הטרילוגיה, היא הוארכה והוכרזה סדרת ספין-אוף שתכלול סיפורים על דמויות פופולריות אחרות.
הספר הרביעי בסדרה והראשון מבין הספין-אופים, חצר של להבות כסף יצא לאור ב-16 בפברואר 2021.
ב-16 במאי 2018, מאס הכריזה על סדרת הפנטזיה השלישית שלה שהיא גם סדרת הפנטזיה הראשונה שלה למבוגרים, Crescent City.
הספר הראשון, שכותרתו House of Earth and Blood, יצא בהוצאת בלומסברי ב-3 במרץ 2020. הוא דורג כאחד מעשרים ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה המובילים של 2020 ב- Kobo .
ספר ההמשך, House of Sky and Breath, יצא לאור ב-15 בפברואר 2022. הספר השלישי בסדרה, House of Flame and Shadow, אמור לצאת בינואר 2024.
מאס דורגה כסופרת החמישית הכי פופולרית בין 2016 ל-2021 ב-Goodreads.
ב-2021 הוכרז כי הסדרה חצר של ורדים וקוצים תזכה לעיבוד לסדרת טלוויזיה עבור הולו.
בראיון ל-ניו יורק טיימס, מאס אישרה שהיא מפתחת את הפרויקט עם הכותבים כמפיקה בפועל.
באוגוסט 2024 הורתה מדינת יוטה לבתי הספר להסיר את סדרת "חצר של ורדים וקוצים" מהספריות בשל תכנים מיניים בספר.
בראיון ל- Writers & Artists, מאס סיפרה כי מוזיקה של סרטים ומוזיקה קלאסית הם ההשראה שלה ככותבת.
הספר סבריאל שנכתב על ידי גארת' ניקס וספר הגיבור והכתר של רובין מקינלי גרמו לה להתאהב בקריאת פנטזיה ולכתוב אותה.
היא זכתה לשבחים עבור פיתוח הדמויות שלה, מה שנחשב כאחד מסימני ההיכר שלה כסופרת.
הדמויות שלה נמצאות בתחום האפור מבחינה מוסרית.
ספר צביעה של כס הזכוכית (2016)
חצר של ורדים וקוצים (2015)
חצר של כנפיים וחורבן (2017)