tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד שהמוסלמים משתמשים בתואר בהקשר דתי כדי לתאר אדם מלומד, בתור מילה ערבית כשלעצמה היא למעשה נפרדת מהדת.
בהר הלבנון, בקרב המשפחות הפיאודליות הדרוזיות והנוצריות לתואר שייח' היה את אותה המשמעות כמו בחצי האי ערב, עד לפלישה העות'מאנית בשנת 1516, משום שהיא ייצגה שליט יליד אוטונומי או מנהיג שבטי אוטונומי .
דוגמאות למשפחות עתיקות בעלות התואר "Sui iuris":
שבט אל-חמור ששלטה משנת 1211 בקורה ובזע'רתא עד שנת 1747.
משפחת אבו הרמוש ששלטה בנפת שוף עד "קרב עין דרה" בשנת 1711.
לאחר השתלטות האימפריה העות'מאנית והטמעת שיטת ה"אילטיזאם" התואר קושר עם "מעמד האצולה", בניגוד לקונוטציה המלכותית שהייתה לו, מאחר שהוענקה לו סמכות גבוהה יותר - על ידי אמיר במקרה זה.
משפחות אחרות, שכיום פונים אליהן או מוכרות בתואר "שייח'ים", לא היו בדרך כלל שליטי המחוזות, אלא היו פקידים בכירים בשירותו של האמיר באותה העת.
בחצי האי ערב, התואר שימש את משפחת המלוכה, כגון מלכים, נסיכים ונסיכות.
לדוגמה, כך התייחסו במערב למנהיגי שושלת א-סבאח שבכווית, וכן ליתר מדינות המפרץ.
המונח משמש כמעט כל זכר ונקבה (שייח'ה) החברים בבתי המלוכה במפרץ הפרסי.
במגרב, בתקופת שושלת אל-מוואחידון, הח'ליף נבחר גם הוא על ידי מועצת השייח'ים.
הם ייצגו את כל השבטים השונים באזור תחת שליטתם, כולל ערבים, בדואים, אנדלוסים וברברים.
בנוסף, הם היו האחראים לגיוס קרוביהם במקרה של מלחמה.
באזורים המוסלמיים של קרן אפריקה, שייח' משמש לעיתים קרובות כתואר אצילי.
בחברה הסומלית, התואר שמור ככבוד למנהיגים ואנשי דת מוסלמים בכירים.
להלן מספר שייח'ים שזכו לתואר:
עבד א-רחמאן בן אסמאעיל אל-ג'אברטי, מנהיג מוסלמי קדום בצפון סומליה.
עבד עומר א-רידה, הפטרון הקדוש של הרר.
עבד א-רחמאן אל-ג'אברטי, שיח' בקהיר, אשר תיעד את פלישת נפוליאון למצרים.
עבד א-רחמאן בן אחמד א-זאילאי, מלומד אשר מילא תפקיד מכריע בהפצת תנועת הקאדריה בסומליה ובמזרח אפריקה.
"השיח' סופי" (עבד א-רחמאן בן עבדאללה א-שאשי), מלומד מהמאה ה-19, משורר, רפורמיסט ואסטרולוג.
עבדאללה אל-קוטבי, תאולוג ופילוסוף הידוע בעיקר בחמשת האלמנטים שלו, "האוסף המבורך".
מוחמד א-סומלי, מורה במסגד אל-חראם במכה שהשפיע על רבים מחכמי האסלאם הבולטים כיום.
במערב אפריקה, התואר משמש כשם משותף לחוקרים ולמנהיגים מוסלמים.
בקרב הקהילות המוסלמיות בסנגל, ניז'ר וגמביה, המונח מבוטא בדרך כלל כ"צ'ייח'" (Cheikh).
שֵׁייגֶעצ (מיידיש: "פרחח") היא להקת פאנק רוק ישראלית שפעלה בשנים 1999–2011 והוציאה שלושה אלבומי אולפן וכן שלושה מיני-אלבומים.
בשנת 2019 התאחדה הלהקה ומאז פעילה עד היום.
בקיץ 1999 הפגיש אלון יהודה, לימים מנהל להקת שייגעצ, בין יובל מנדלסון, שהיה אז תלמיד תיכון אשר להקתו "טיטי מחפשת בית" התפרקה זה עתה, ובין אבי מרקוביץ', שיקו פלדמן ודנה רגב (שמאוחר יותר זכתה לכינוי "דנה קראש").
בעקבות היכרות זו הוקמה בספטמבר 1999 להקת "שייגעצ".
במאי 2000 החלה הקלטת האלבום הראשון של שייגעצ באולפן ההקלטות "נויז".
האלבום נקרא "ניו יורק – רפיח", והופק מוזיקלית על ידי עופר קורן.
האלבום הושפע מלהקות כמו נירוונה, פיקסיז, סוניק יות', והסקס פיסטולס.
בסיום ההקלטות עזבה דנה רגב את הלהקה ואת מקומה תפס אסף רייז, מתופף להקת שמה למה דינג דונג דאז.
בנובמבר 2001 יצא האלבום "ניו יורק – רפיח" לחנויות ובו הלהיטים "עושה ביד", "ערוץ הילדים", ושיר הנושא "ניו יורק-רפיח".
בהופעת הבכורה התארחו גיא מרוז (שביצע עם "שייגעצ" שיר סאטירי מקורי בשם "אברום בורג"), ודן תורן.
הלהקה החלה להופיע בתדירות גבוהה יותר וכך צברה לה קהל רב בכל רחבי ישראל.
שייגעצ לקחה חלק בפסטיבלי הרוק "רוק עצמאות", ניצנים וצמח, והספיקה להוציא שני קליפים לשירים "עושה ביד" ו"ניו יורק-רפיח".
בשנים 2002 ו-2003 חיממו שייגעצ את הופעותיה של להקת "מוניקה סקס", וכך נקשרו קשרי ידידות עם הלהקה ובעיקר עם המתופף שחר אבן צור, שבאותו זמן עבד על אלבום הבכורה שלו.
אבן צור הזמין את שיקו פלדמן לנגן בתקליט, ולאחר מכן החליטו חברי שייגעצ שאבן צור יפיק מוזיקלית את אלבומם השני.
להקת שייגעצ חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "הד ארצי", וביוני 2003 נכנסה להקליט את אלבומה השני באולפני די.בי.
האלבום הוקלט תוך שבוע בלבד.
אלבומה השני "משקאות חריפים" יצא ביוני 2004 ובו הלהיטים "מרילין מונרו", "אבא עורך דין", שיר הנושא "משקאות חריפים" ועוד.
מאלבום זה צולמו וידאו קליפים לשירים "מרילין מונרו" ו"אוי ואבוי".
אלבומה השלישי של שייגעצ, "להפסיק לאכול עוגות", יצא בהפקתו של יובל שפריר בשנת 2006. באפריל 2006 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "התחרות האולימפית", ובסתיו של אותה שנה יצא סינגל נוסף, "המילים הכי יפות".
שני הסינגלים אף גובו בווידאו קליפים.
האלבום יצא לאור רשמית ב-24 בנובמבר 2006 ובהופעה החגיגית ששודרה בגלי צה"ל התארח גידי גוב וביצע עם הלהקה את השירים "ערב אבוד", "כמעט סתיו", "אבא עורך דין" ו"את יפה".
לקראת יום העצמאות ה-60 של ישראל הקליטו שייגעצ מיני-אלבום בשם "איזה יופי!", ובו חמש גרסאות כיסוי לשירי ארץ ישראל הישנה, ביניהן החידוש לשיר "שלום לך ארץ נהדרת", שיצא גם כסינגל וגם כקליפ.
בשנת 2009 החל מנדלסון להקליט אלבום סולו, אך הלהקה המשיכה לפעול עד שנת 2011, אז הפסיקה את פעילותה.
בספטמבר 2019 התארחו שלושת חברי שייגעצ, אסף רייז, שיקו פלדמן ואבי מרקוביץ' בהופעה של "יובל מנדלסון והמסע לפולין" במועדון הבארבי.
בינואר 2020 עלתה הלהקה להופעת איחוד בהאנגר 11, תל אביב.
באפריל 2021 העלתה שתי הופעות איחוד במועדון הבארבי, תל אביב.
ב־27 בינואר 2022 עלתה למופע איחוד לחגיגת 20 שנה מאז הוצאת אלבומם הראשון "ניו יורק רפיח" בהאנגר 11, תל אביב.
ב-20 בדצמבר 2022, לאחר 16 שנים ללא חומרים מקוריים חדשים, הוציאו שייגעצ מיני-אלבום בשם "חידושים והמצאות".
ב-11 בפברואר 2023 העלתה הלהקה הופעה חגיגית לכבוד המיני-אלבום בהאנגר 11.
ב-27 ביוני 2024 הכריזה הלהקה על ההופעה "20 שנה למשקאות חריפים" במועדון הבארבי.
ב-12 ביולי באותה שנה הוציאה הלהקה .E.P בשם "עוד משקאות חריפים" ובו שירים שהקליטה הלהקה בתקופת "משקאות חריפים" אך לא יצאו לאור.
ב-30 באוקטובר 2024 השיקה הלהקה את אלבומה "ניו יורק-רפיח" על גבי תקליט ויניל.
בדצמבר 2025 יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות "שייגעצ 2025" בבארבי ובמתחם הדב הירוק.
יובל מנדלסון – גיטרה, שירה (1999–הווה)
שיקו פלדמן – גיטרה (1999–הווה)
שיטת קפן לסיווג אקלימים היא השיטה הנפוצה ביותר למיון אזורי אקלים בעולם.
היא קרויה על שמו של הקלימטולוג הגרמני ולדימיר קפן.
השיטה הוצגה על ידי קפן ב־1884 ועודכנה על ידיו מספר פעמים עד 1936. בסוף ימיו הוא עבד עם הקלימטולוג הגרמני רודולף גייגר שהמשיך בעדכון השיטה והיא מכונה לעיתים שיטת קפן-גייגר לסיווג אקלימים.
שיטת קפן מתבססת על גורמים ממוצעים של כמות המשקעים יחסית לטמפרטורה.
קפן מיין את האקלים לחמישה סוגי אקלים ולארבעה תת־אזורים מכל צד של קו המשווה.
קפן התייחס גם לקשר בין הצמחייה הטבעית בה מאופיין כל אזור לבין כמות המשקעים והטמפרטורה בו.
שיטת סיווג האקלים של קפן מחלקת את האקלים לחמש קבוצות אקלים עיקריות: A (טרופי), B (צחיח), C (ממוזג), D (יבשתי) ו־E (קוטבי).
האות השנייה מציינת את עונת המשקעים, ואילו האות השלישית מציינת את עונת החום.
האקלים הטרופי שמצוי באזור A, מצפון לקו המשווה עד חוג הסרטן (22 '26 23°; צפון) ומדרום לקו המשווה עד חוג הגדי (22 '26 23°; דרום), הוא אקלים שבו הטמפרטורות בממוצע בין C° 20 בלילה ל־C° 30 ביום לאורך כל השנה, עם כמויות משקעים אופייניות של לפחות כ־1000 מילימטרים בשנה.
ישנם אזורים באקלים זה שכמות המשקעים בהם יכולה להגיע ל־2,500 מ"מ בשנה ואף יותר.
ההבדלים בין עונה יבשה לרטובה יכולים להיות מהותיים וחדים כמו בגשמי המונסון בתת־היבשת ההודית, ועד מקומות שבהם בעונה ה"יבשה" יורדים 40–55 מ"מ גשם בחודש.
ברוב המקומות בעונות הגשומות, כמות הגשמים עוברת בקלות את ה־200 מ"מ לחודש ויכולה להגיע גם ל־300 או 400 מ"מ (ואף יותר מזה באזורי המונסון) בממוצע לחודש אחד.
אקלים משווני טרופי - משקעים בכל עונות השנה (Af)
אקלים מונסון טרופי - עיקר המשקעים בקיץ.
עם עונה יבשה בסוף החורף (Am)
אקלים סוואנה טרופי - עם עונה קרירה ושחונה - עיקר המשקעים בקיץ (Aw/As)
האקלים המדברי מצוי באזור B, מצפון ומדרום לאקלים הטרופי, גובל בו ויוצר הפרדה בין האקלים הטרופי לאקלים הממוזג, אקלים זה הוא אקלים חם ויבש שבו הטמפרטורה גבוהה וכמות המשקעים מעטה.
אקלים צחיח (מדברי) - עיקר המשקעים בקיץ (BW)
אקלים צחיח חם (BWH): באקלים זה השורר ברצועת המדבריות העולמית באזור קווי הרוחב 30° אך יכולות לאפיין גם אזורים בקווי רוחב נמוכים יותר כתוצאה ממרחק רב מהים וזרמי מים קרים.
האקלים מאופיין בכמויות משקעים דלות של פחות מ־200 מ"מ לשנה ואף פחות מ־50 מ"מ במקומות מסוימים, עם טמפרטורות שיכולות להגיע לנקודת הקיפאון בחורף בלילה אך ל־C° 20 ביום, ובקיץ לרוב הטמפרטורה תהייה מעל ל־C° 35 ויכולה להגיע בקלות ל־C° 50.
אקלים צחיח קר (BWk) נפוץ בעיקר במרכז אסיה בשל המרחק מהים.
ההבדל המהותי בינו ובין האקלים החם זה, שבאקלים הקר הטמפרטורה בחורף הממוצעת היא באזור האפס מעלות צלזיוס או קרוב לכך.
אך הטמפרטורה בקיץ מגיעה בקלות למעל ל־C° 30 וכמויות משקעים של פחות מ־250 מ"מ בשנה.
אקלים צחיח למחצה (ערבה) - עיקר המשקעים בחורף (BS) מאפיינות את אותן טמפרטורות של האקלים הצחיח, אך עם כמויות משקעים כפולות, אך לא מספקות כדי שהאזור ייחשב כאקלים לח.
אקלים צחיח למחצה חם (BSh) כמויות המשקעים הן לרוב בין 200 ל־400 מ"מ בשנה, ועם טווח טמפרטורות המתאים לאקלים הצחיח החם.
נחשב לאזור חיץ בין האקלים הצחיח לאזורים גשומים יותר.
באר שבע הנמצאת בדרום מדינת ישראל היא דוגמה לעיר הנמצאת באזור אקלים זה.
אקלים צחיח למחצה קר (BSk) כמויות משקעים לרוב בין 250 מ"מ ל־400 מ"מ בשנה, וטווח טמפרטורות של אקלים צחיח קר.
אנקרה כדוגמה לעיר הנמצאת באזור זה.
האקלים הממוזג מצוי באזור C, בין קו רוחב 30° צפון ומדרום, עד קו רוחב 60° צפון ודרום, הוא מפריד בין האקלים המדברי ליבשתי.
הוא אקלים לח שיש בו עונת קיץ חמה ועונת חורף קרה.
אקלים זה נחשב לנוח ביותר לאדם, ולכן אזורי אקלים אלה נחשבים למאוכלסים ביותר בעולם ביחס לשטחם.
אקלים ים תיכוני קיץ־חם (Csa) האקלים הנפוץ לאורך רוב חופי הים התיכון ואייו.
אך גם כולל את נאפה ואלי בקליפורניה.
מאפיין קיץ חם שבו הטמפרטורה יכולה להגיע לכ־C° 30, וחורפים קרירים שבה לרוב הטמפרטורה לא יורדת אל מתחת לנקודת הקיפאון.
כמויות המשקעים נעות לרוב בין 400 ל־700 מ"מ גשם בשנה שיורדים בעיקר בחורף.
אקלים ים תיכוני קיץ־חמים (Csb) מאפיין מקומות כמו פרובאנס בצרפת ובצפון פורטוגל.
ההבדל הוא שהטמפרטורה המקסימלית בקיץ תהייה לרוב מעל C° 25 אך פחות מ־C° 30. מה שיוצר קיץ פחות חם ויותר "נסבל" במקומות אלו.
אקלים סובטרופי גשום (קיץ חם a)
עם משקעים בכל עונות השנה (Cfa) קיים בעיקר בין קווי הרוחב 25° ל־35° במזרח אסיה יבשת אמריקה ואוסטרליה בסמוך לחופים ולזרמי מים חמים יחסית.
מאופיין בטמפרטורות של בין C° 0 בחורף ל־C° 30 בקיץ ועם משקעים מרובים כל השנה, לרוב בין 800 ל־1,500 מ"מ.
אזורי אקלים אלה חשופים לסופות טרופיות.
עיקר המשקעים בקיץ והחורף יבש (Cwa) מאפיין אזורים הסמוכים לאקלים מונסון טרופי, כמו צפון הודו, וברמות גבוהות של האזורים הטרופיים כמו מקסיקו סיטי, אדיס אבבה, וניירובי.
מאפיין טמפרטורות בממוצע של בין C° 10 בלילה לכ־C° 25 ביום לאורך כל השנה, עם כמויות משקעים לרוב בין 800 ל־1,500 מ"מ בשנה.
אקלים ימי (קיץ חמים b / קיץ קר c)
עם משקעים בכל עונות השנה (Cfb) מאופיין בטמפרטורות שבין C° 0 ל־C° 10 בחורף, ל־C° 15 עד C° 25 בקיץ.
עם כמויות משקעים הנעות בין 550 ל־1,000 מ"מ היורדים בצורה שווה פחות או יותר לאורך כל עונות השנה.
מאפיין בעיקר את ארצות מערב אירופה, כמו צרפת, בריטניה, הולנד ומערב גרמניה.
עם עיקר המשקעים בקיץ (Cwb)
עם משקעים בכל עונות השנה (Cfc)
עם עיקר המשקעים בקיץ (Cwc)
האקלים היבשתי מצוי באזור D, מצפון לאקלים הממוזג עד החוג הארקטי (66° צפון) ומדרום לאקלים הממוזג עד חוג הקוטב הדרומי (66° דרום), הוא אקלים קר ורטוב שבו הטמפרטורה נמוכה וכמות המשקעים רבה.
אקלים יבשתי לח האקלים היבשתי הלח נפוץ במזרח אירופה ובצפון ארצות הברית.
מאופיין בחורפים קרים ומושלגים עם טמפרטורה של כ־C° 0 בממוצע, אך גם יכולה לרדת ל־C° 30-.
כמויות המשקעים לרוב הן בין 500 ל־1000 מ"מ בשנה.
קיץ חם (Dfa, Dwa, Dsa) הטמפרטורות בקיץ הן ממוצע בין ה־C° 25 ל־C° 30 ביום.
ערים באזור אקלים זה: אודסה, שיקגו, וושינגטון וניו יורק.
קיץ חמים (Dfb, Dwb, Dsb) טמפרטורה קיצית יומית ממוצעת של כ־C° 25. ערים באזור אקלים זה: ברלין, פראג, בוסטון, טורונטו.
קיץ קר (Dfc, Dsc, Dwc) טמפרטורה קיצית יומית ממוצעת של C° 20, מאופיין בטייגה.
כמויות המשקעים הן בדרך כלל בין 250 מ"מ עד 500 מ"מ בשנה.
חורף קר מאוד (Dfd, Dsd, Dwd) מאפיין אזורים יבשתיים באזור חוג הקוטב הצפוני שבהם הטמפרטורה יכולה להגיע בחורף ל־C° 40-.
כמויות המשקעים הן לרוב בין 150 ל־400 מ"מ בשנה.
האקלים הקוטבי מצוי באזור E, מסביב לקצות ציר כדור הארץ, מצפון לאקלים המושלג עד קו רוחב 90° צפון ומדרום לאקלים המושלג עד קו רוחב 90° דרום, הוא אקלים קר ויבש שבו הטמפרטורה נמוכה מ־C° 10 כל השנה.
כמות המשקעים מעטה, לרוב בכמות המקבילה ל־100--350 מ"מ של מים, והם יורדים בצורת שלגים .
הטונדרה - אזור שולי הקטבים (ET) בהם הטמפרטורה הממוצעת עולה מעל C° 0 לפחות חודש בשנה.
כיפות הקרח הקוטביות - אזור הקטבים עצמם (EF) בהם הטמפרטורה הממוצעת לא עולה מעל C° 0 כל השנה.
שיימוס (שיי) ג'ון ג'יימס גיבן (אירית: Séamus John James "Shay" Given; נולד ב-20 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת השוער.
משך שנים ארוכות היה שוערה של נבחרת אירלנד והוא השחקן בעל מספר ההופעות השני הגדול ביותר בה והשוער עם מרב ההופעות בה.
כיום משמש כמאמן שוערים בקבוצת דרבי קאונטי.
לאחר שגדל בנוער של סלטיק עבר גיבן לבלקברן.
בתקופתו שם זוהה על ידי המנג'ר פיטר ריד שהשאיל אותו לקבוצתו סנדרלנד.
בסנדרלנד גילה גיבן יכולת טובה ולאחר שעזב חתם בשורות היריבה המקומית ניוקאסל יונייטד.
במדי ה'מגפייז' הפך גיבן לשוער מפורסם בכל העולם ולאחד השוערים הטובים והיציבים בפרמייר ליג.
בתחילת פברואר 2009 עבר גיבן לקבוצת מנצ'סטר סיטי, תמורת כ-8 מיליון ליש"ט ולאחר שנתיים במועדון עבר גיבן לאסטון וילה בסכום רכישה מוערך של 3.5 מיליון ליש"ט.
ב-28 בנובמבר 2013 הושאל למידלסברג למשך שלושה חודשים עד סוף פברואר 2014.
ביולי 2015 חתם בסטוק סיטי לשנתיים.
באפריל 2018 הודיע על פרישה מכדורגל.
גיבן השתתף ב-124 משחקים במדי נבחרת אירלנד, והיה השוער הראשון שלה במונדיאל 2002 וביורו 2012.
אחרי היורו פרש גיבן מנבחרת אירלנד, אך בינואר 2013 חזר בו.
ב-29 ביולי 2016 הודיע על פרישה מהנבחרת.
שיטת שנים עשר הטונים (הידועה גם בשם דודקאפוניה) היא שיטה לחיבור מוזיקה, שפיתח ארנולד שנברג בשנות ה-20 של המאה ה-20. מוזיקה העושה שימוש בשיטה זו מכונה מוזיקת שנים עשר טונים.
יוזף מטיאס האואר פיתח גם הוא שיטה דומה, העושה שימוש בסולמות בני שישה צלילים (הֶקסָאכורדים) לא-סדירים, בדיוק באותו זמן ובאותה ארץ, אך ללא כל קשר לשנברג.
מלחינים אחרים יצרו שימוש שיטתי בסולם כרומטי, אבל לשיטה של שנברג נודעת החשיבות ההיסטורית הרבה ביותר.
שנברג עצמו תיאר את השיטה כ"שיטת חיבור ב-12 צלילים, המתייחסים רק זה לזה".
עם זאת, השימוש המקובל כיום הוא לתאר שיטה זו כצורה של סריאליזם.
ביסוד שיטת שנים עשר הטונים עומדת שורת הצלילים, מערך סדור של שנים עשר צלילי הסולם הכרומטי (שתים עשרה דרגות הגובה המושוות), כשאף אחד מהצלילים לא חוזר פעמיים.
שורת הצלילים הנבחרת כיסוד ליצירה נקראת הסדרה הראשונית (P).
ללא טרנספוזיציה, היא מסומנת כ-P0. עם שתים עשרה דרגות הגובה של הסולם הכרומטי כנתון, יש 12 עצרת, כלומר, 479,001,600 שורות טון ייחודיות.
יצירה המושתתת על יישום קפדני של שיטת שנים עשר הטונים תהיה בנויה מחזרה על הסדרה, כשהיא עוברת אחת משלוש מניפולציות מותרות:
טרנספוזיציה למעלה או למטה, הנותנת PX
הפיכה בסדר הזמנים, הנותנת "הילוך סרטן"
הפיכה בכיוון המרווחים, הנותנת "ראי"
שילוב טרנספורמציות הילוך הסרטן והראי ידוע כראי סרטן (RI).
ההצהרות האלה עשויות להופיע סדרתית, בזו אחר זו, או לחפוף זו את זו ליצירת הרמוניה.
בשימוש מעשי, היו ה"חוקים" של שיטת שנים עשר הטונים מועדים במקרים רבים לכיפוף ושבירה, לא מעט מהם בידי שנברג עצמו.
לדוגמה, בכמה יצירות אפשר לשמוע שתי שורות טון או יותר כשהן מתקדמות בבת אחת, או שחלקים מן היצירה כתובים באופן חופשי, בלי כל התייחסות לשיטת שנים עשר הטונים.
שלוחות או וריאציות עשויות להפיק מוזיקה שבה:
נעשה שימוש בסולם הכרומטי כולו ובמחזוריות מתמדת, אבל אין כל שימוש בתחבולות של פרמוטאציה.
נעשה שימוש בתחבולות פרמוטאציה אך לא בכרומאטיקה מלאה.
בזמן האחרון, מלחינים כמו צ'ארלס וואורינן משתמשים גם בהכפלת השורה.
עם זאת, יש רק מספרים ספורים שאפשר להכפיל בהם את השורה ועדיין להגיע לתוצאה של שנים עשר טונים.
נניח שהסדרה הראשונית היא כמו בדוגמה הבאה:
אם כן, הילוך הסרטן הוא הסדרה הראשונית בסדר הפוך:
הראי הוא הסדרה הראשונית במרווחים הפוכים כך שטרצה קטנה בעלייה הופכת לטרצה קטנה בירידה:
וראי סרטני הוא הסדרה ההפוכה בהילוך סרטן:
המלחין האוסטרי ארנולד שנברג הוא שהמציא את השיטה בשנת 1921 ותיאר אותה באופן פרטי לעמיתיו בשנת 1923 (שנברג 1975, 213).
במשך 20 השנים הבאות הייתה השיטה כמעט בלעדית בשימוש האסכולה הווינאית השנייה (אלבן ברג, אנטון וברן, הנס אייזלר וארנולד שנברג עצמו).
רודולף רטי, מצדד מוקדם בשיטה, אומר: "החלפת כוח מבני אחד (טונאליות) באחר (אחדות נושאית מוגברת) היא למעשה הרעיון הבסיסי שביסוד טכניקת שנים עשר הטונים," וטוען, כי מקורה בתסכול שפקד את שנברג בטיפולו באטונאליות חופשית (רטי, 1958).
במידת מה זה היה בסיס המחלוקת בין שנברג לתלמידו ברג, שהשתמש בשיטה אך היה יוצר איתה מהלכים כמו הרמוניים, או מוותר עליה בחלקים מיצירותיו מתוך תפיסה שיש להוסיף לקיים ולא להחליף אותו.
השימוש בשיטה נעשה אחרי מלחמת העולם השנייה ורבים מהמלחינים האירופאיים אימצו אותה, אם בשלמותה כמו לוצ'אנו בריו, פייר בולז, לואיג'י דאלאפיקולה ואם רק לעיתים כגון אוליביה מסיאן.
אחדים מן המלחינים הללו הרחיבו את השיטה לכלל שליטה בהיבטים אחרים מלבד רמות הצלילים (כגון משך הצליל, שיטת ההמשכיות והרצף וכו'), וכך הפיקו מוזיקה סריאלית.
היו בהם אפילו כאלה, שהכפיפו את כל יסודות המוזיקה לתהליך הסריאלי.
אפילו איגור סטרוינסקי שייצג זרם אחר של המוזיקה המודרנית של שנות העשרים, אימץ את השיטה לאחר מותו של שנברג.
צ'ארלס וואורינן טען בראיון משנת 1962, שבעוד "רוב האירופאים אומרים, כי הם 'התקדמו מעבר' לשיטת שנים עשר הטונים ו'מיצו' אותה, הרי באמריקה "שיטת שנים עשר הטונים נלמדת ונחקרת בתשומת לב ונבנית למשהו מפואר ומרשים מעבר לכל מה שנודע עד כה." (צ'ייז 1992, עמ' 587)
מלחינים ישראלים ושיטת שנים-עשר הטונים
המלחין פאול בן-חיים הביע את דעתו בתשובה לשאלתו של אורי טפליץ, בתוכניית קונצרט מדצמבר 1956: "כמאזין, אין הדודקפוניה אומרת לי דבר ...
מה שקרוי חיבור לפי שנים-עשר צלילים, הריהו לדעתי שיטה אגוצנטרית לחלוטין של קומפוזיטורים, המתעלמים מן המבצעים ומן המאזינים כאחד, ותוצאות עבודתם נראות בעיני כהיפוכו הגמור של הרצוי במוזיקה.
לא הודות כי אם למרות השימוש בדודקפוניה הגיעו מלחינים כשנברג ואלבן ברג לאפקטים חזקים בכמה מיצירותיהם."
מלחינים ישראלים אחרים, לעומת זאת, לא הסתייגו משיטת שנים עשר הטונים, בהם, למשל, עדן פרטוש, שבחר להלחין בטכניקה דודקאפונית חמורה אחדות מיצירותיו.
ב"אגדה" לפסנתר, ויולה וכלי הקשה (1962) נעזר בטכניקה זו ופיתח את המוזיקה במעין אלתור של וריאציות, המתפתחות משורת שנים-עשר טונים בעלת גוון מזרחי.
"אלתור" (1960) היא יצירה כרומטית הכתובה בטכניקה דודקאפונית חמורה וכך גם שתי יצירות לפסנתר, "פרלוד" |(1960) ו"קטע לפסנתר" (1965), שתיהן בעלות אופי אלתורי.
אשר בן יוחנן החל לכתוב בטכניקה דודקאפונית מראשית שנות ה-60' ואילך.
יצירתו הקאמרית, רביעיית-קשת בת שלושה פרקים (1964-1962) מבוססת על שורה של שנים-עשר טונים.
לאון שידלובסקי כתב בטכניקה זו בשנים 1961-1954. יצירתו הראשונה של ארטור גלברון בשיטת שנים-עשר הטונים הייתה "חמישה קפריצ'י לפסנתר" (1957) ומן השורה ששימשה אותו ביצירה זו בנה גלברון את הסימפוניה הראשונה שלו (1958).
גם "ארבעה פרלודים לפסנתר" (1959) ו"שלוש תפילות" (1959) כתובות בשיטה זו וכן "מגילת האש", אורטוריה למילים של ביאליק, הבנויה על שורת שנים-עשר טונים אך אינה מחמירה בחוקי הדודאקפוניה.
גלברון חיבר גם קטעי סולו וירטואוזיים לתחרויות ולמבחנים של תלמידים מתקדמים.
"פרטיטה לקלרינט" (1959) חוברה לתזמורות נוער בשיטת שנים-עשר הטונים ונועדה להציג שיטה זו, בין שאר שיטות הלחנה מודרניות, לנגנים צעירים.
נגזרת היא המרת קטעים של הסולם הכרומטי המלא, פחות מ-12 דרגות גובה, להשגת מערך שלם, כשהשימוש השכיח ביותר הוא באקורדים משולשים, מרובעים ומשושים.
אפשר לחולל מערך כזה באמצעות בחירת שינויים מתאימים של כל אקורד משולש שהוא פרט ל-0,3,6, משולש מוקטן.
מערך נגזר אפשר גם לחולל מכל אקורד מרובע, שאינו משתמש במרווח ברמה 4, טרצה גדולה, בין כל שניים מיסודותיו.
היפוכה של שיטה זו הוא חילוק והפרדה, השימוש בשיטות ליצירת קטעים ממערכים, על פי רוב באמצעות הבדלי רגיסטרים.
שיטת רַיילֵי היא שיטת אנרגיה בתחום תורת האלסטיות על שמו של ג'ון ויליאם סטראט ריילי, המשמשת למציאת התדירות היסודית (fundamental frequency) של מבנה הנתון לעמיסה דינמית.
התדירות המתקבלת תהיה תמיד מעט גבוהה יותר מן התדירות האמיתית עקב הזנחות בחישוב אנרגיית העיבורים של המבנה.
המאפיין המרכזי של מערכת דינמית הוא התדירויות האופייניות שלה, אשר מהוות אינדיקציה לכשל אפשרי של המבנה בעת עמיסה דינמית.
עקרון ריילי מבוסס על מספר הנחות:
בתנודה בתדירות האופיינית, כל אלמנט מסה של הקורה נע בתנועה הרמונית פשוטה באותה תדירות זוויתית ω.
בתנודה בתדירות האופיינית, האנרגיה הקינטית המקסימלית שווה לאנרגיה הפוטנציאלית המקסימלית.
האנרגיה הפוטנציאלית במערכת שווה לאנרגיית העיבור של הקורה.
נבחן מקרה שבו הקורה בעלת מסה זניחה ועליה מורכבות משקולות במשקל Wi כל אחת.
האנרגיה הפוטנציאלית המקסימלית במערכת שווה לעבודת המשקולות, כאשר yi היא משרעת התנודה המקסימלית:
מצד שני, האנרגיה הקינטית המקסימלית מתקבלת מכך שהמהירות המקסימלית בתנועה הרמונית פשוטה שווה למכפלת המשרעת בתדירות:
כאשר נשווה בין שני הביטויים נקבל את מנת ריילי (Rayleight quotient):
אם מדובר בקורה בעלת פילוג מסה μ ליחידת אורך, אנרגיית העיבורים האגורה כתוצאה מכפיפה שווה:
כאשר M הוא פילוג המומנט ו-θ היא פילוג שיפוע הקורה.
באמצעות הפיכת הסכימה לאינטגרציה והצבת הקשר האחרון, נקבל:
כאשר μ היא מסה ליחידת אורך של המוט.
בבעיות מציאותיות לא נזניח את מסת הקורה ואז, על מנת לחשב את התדירות העצמית, נציב את משוואת השקיעה עבור אותה תדירות.
מאחר שצורת השקיעה לרוב אינה ידועה, נוח להציב את משוואת השקיעה הסטטית (העקום האדום באיור) או משוואה שקולה מבחינה אנרגטית (העקום הירוק באיור).
במקרה הכללי ביותר, בו μ,E,I משתנים לאורך הקורה, המשוואה המתארת את המערכת היא:
שיטת שׁוּלְצֶה היא שיטת הצבעה שפותחה על ידי מרכוס שולצה, לשקלול עמדות של מצביעים לגבי כמה מועמדים לכדי סדר עדיפויות משותף.
שולצה החל לדון בשיטה בשנת 1997 בפורומים שונים והיא פורסמה בכתב עת מדעי בתחום הבחירה החברתית בשנת 2011. השימוש בה החל ב-2003 בארגונים שונים הקשורים לתנועת התוכנה החופשית.
בבסיס השיטה מונחת השוואה של כל זוג מועמדים A ו-B ובחינה של מספר המצביעים המעדיפים את A על פני B ולהפך.
השיטה מקיימת את תבחין קונְדוֹרְסֶה, הדורש שאם יש מועמד המנצח כל מועמד אחר בהתמודדות ראש בראש אז הוא המועמד הזוכה.
כלומר, אם קיים מועמד A הזוכה לרוב מול כל מועמד אחר, אז A צריך לזכות בבחירות.
אם המצביעים אכן מכתירים מועמד בעל תוצאה עקבית כזאת, שיטת שולצה מאמצת תוצאה זו ללא שינוי.
עם זאת, התחכום בשיטה מתגלה כאשר השוואת רוב פשוטה מביאה לתוצאות מעגליות, כגון העדפה של אפשרות א' על ב', ב' על ג' ו-ג' על א'.
במקרים כאלו, הידועים כפרדוקס קונדורסה, פותרת שיטת שולצה את הקונפליקט באמצעות השוואת עוצמת ההעדפה לאורך מסלולים שונים בגרף המועמדים, כמפורט למטה.
שיטת שולצה היא אחת משיטות ההצבעה הנפוצות העונות על תבחין קונדורסה.
כמו בשיטות אחרות המשקללות סדרי עדיפויות, גם בשיטת שולצה רשאי כל מצביע לדרג את המועמדים, לפי סדר העדפותיו.
המצביע אינו חייב לדרג את כל המועמדים.
כל שנדרש ממנו הוא הצבעה עקבית (בלשון מתמטית, קביעת יחס סדר חלקי בין המועמדים).
לדוגמה, המצביע רשאי להעדיף את א' וב' על-פני ג' ואת ג' על-פני ד' וה', בלי לדרג בין א' וב' או בין ד' וה'.
שקלול נאיבי של הקולות יקבע שמועמד A עדיף על מועמד B אם יש יותר מצביעים המעדיפים את A על B.
כאמור לעיל, אם השקלול הנאיבי אינו מביא למעגלים, שיטת שולצה תאמץ אותו כתוצאה הסופית.
יש לציין שגם במקרה שאין מעגלים ייתכן שההצבעה תסתיים ללא הכרעה משום שיהיה שוויון בין מספר מועמדים מנצחים.
כדי להדגים את השיטה, נתבונן במקרה שבו יש שלושה מועמדים, B ,A ו-C.
כלומר: בדוגמה זו C מנצח, A מגיע למקום השני, ו-B במקום האחרון.
כדי להתיר מעגלים במקרה הכללי, משתמשת השיטה במסלולים המקבלים את משקלם מתחרות הראש בראש: מועמד A מנצח את מועמד B אם העוצמה הגדולה ביותר של מסלול מ-A ל-B , גדולה מן העוצמה הגדולה ביותר בכיוון ההפוך.
ניתן להראות כי זהו יחס טרנזיטיבי, ולכן אפשר לקבוע שהמנצח הוא זה שמסלולי הזרימה שלו גברו על כל המועמדים האחרים.
השיטה מאפשרת תוצאות תיקו, הבאות לידי ביטוי בקיומם של מסלולי זרימה מקסימליים שווי משקל.
מסמנים ב- את מספר הבוחרים שהעדיפו את מועמד v על פני מועמד w.
כעת, בונים גרף מכוון ממושקל, שקודקודיו הם המועמדים ועל החץ ממועמד v למועמד w כתוב הערך (צעד זה הכרחי, משום שבלעדיו השיטה אינה מקיימת את תבחין קונדורסה).
העוצמה של מסלול בגרף היא הערך הקטן ביותר המופיע על החצים במסלול.
אם מסמנים ב-[p[A,B את העוצמה הגדולה ביותר על המסלולים מ-A ל-B, מתברר שכאשר מובטח ש לכל A, B, היחס
הוא יחס סדר חזק, ומכיוון שמספר האפשרויות סופי, יש בו איבר מקסימלי.
איבר (מועמד) כזה הוא הזוכה בהצבעה לפי שיטת שולצה.
כנכתב לעיל ייתכן שיהיה יותר מאיבר מקסימלי אחד.
לשם מציאת המסלולים הכבדים ביותר ניתן להשתמש בתכנון דינמי, בפרט באלגוריתם פלויד-וורשאל למציאת המסלולים הקצרים ביותר בין כל שני זוגות צמתים, בגרף ממושקל ומכוון.
סיבוכיות זמן הריצה של האלגוריתם היא מספר המועמדים בשלישית.
כאמור, אם אין מעגלים בגרף העדיפויות אין צורך כלל להריץ את אלגוריתם מציאת המסלולים הכבדים.
נניח ש-45 מצביעים מדרגים חמישה מועמדים:
5 (כלומר חמישה מצביעים דרגו את העדפתם למועמדים בסדר )
ראשית יש לחשב את העדפת הזוגות.
למשל, כאשר משווים את הזוג קיימים מצביעים אשר מעדיפים את על ו- מצביעים אשר מעדיפים על .
התיאור המלא של דירוג ההעדפות נתון בטבלה:
התאים בעלי רקע ירוק בהיר מייצגים העדפה של X על Y, ואלו בעלי רקע אדום בהיר מייצגים העדפה של Y על פני X.
תאים בהם אין מועמד מועדף ללא צבע.
מן המטריצה הזו בונים את
, הקובע את הגרף הממושקל המכוון :
בשלב האחרון מחשבים את משקלי הנתיבים המועדפים, שאותם מסמנים ב-.
כעת ניתן למצוא את המועמדים המועדפים.
למשל: כאשר משווים את A ל-B, מגלים ש-A עדיף על B מכיוון שמתקיים
אם ממשיכים בדרך זו, ומשווים את תוצאות כל הזוגות, מתקבל סדר ההעדפות הבא: כלומר E מנצח, או במילים אחרות נכון תמיד.
שייח' אַבְּרֵיק הוא אזור של גבעות הסמוך למפגש עמק יזרעאל ועמק זבולון.
היישוב העתיק בית שערים שכן בגבעות שייח' אבריק.
במקום התקיים יישוב מאז תקופת הברזל.
בתעודות מ-1596 נזכר המקום ככפר מוסלמי ובו 22 משפחות.
ב-1872 מכרו השלטונות העות'מאניים את הקרקע למשפחת סורסוק הלבנונית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 רכש יהושע חנקין את האדמות בשם הקרן הקיימת לישראל.
ב-1925 התיישבו שם יהודים מתנועת הפועל המזרחי אשר עברו לאחר מכן לייסד את שדה יעקב.
ב-1926 נשלח לשייח' אבריק אלכסנדר זייד כשומר מטעם קק"ל.
ב-1932 נוסדה במקום אגודת השומרים.
ב-1936 גילה זייד באקראי את בית שערים הסמוכה.
ב-1938 נרצח זייד וב-1940 הוצבה במקום האנדרטה לזכרו.
ליד האנדרטה נמצא מבנה דו-כיפתי ובו קבר שייח' הקדוש למוסלמים.
מפות מסוף המאה ה־19 קוראות לו שֵּׁיח' אַבְּרֵיכּ (شيخ أبرَيك), צורת הקטנה של أبرَك, כלומר השייח שכורע ברך לתפילה, או שֵּׁיח' בֻּרֵיכּ' (شيخ بْرَيك), צורת הקטנה של نْرَك עם משמעות דומה.
השם „שיח אבריק" מופיע בספרו של יהוסף שווארץ משנת 1830, עם מסורת שמייחסת את השם לקבר לברק בן אבינועם, שר צבאהּ של דבורה הנביאה, כי המקום סמוך לביצות נחל הקישון.
זאב וילנאי דיווח גם על מסורת מקומית אחרת שמשמעות השם שיח אברייק היא במילה הערבית אִבריק (כד למים)
לפי המסורת המקומית היה שייח' אבריק מוסלמי אדוק שהקפיד להתפלל חמש פעמים ביום ולרחוץ את ידיו ורגליו במים מכד שהיה צמוד אליו.
גבעות שייח' אבריק נזכרות בשיר המפורסם "אדמה אדמתי" של אלכסנדר פן ומרדכי זעירא, שזכה לביצועים רבים, ביניהם של אסתר עופרים, אריק איינשטיין, עפרה חזה, גרי אקשטיין, יהורם גאון, אברהם פררה והגבעטרון.
המקום גם מוזכר בשירו של נתן אלתרמן "רינה" וכן, בשירה לילדים של לאה גולדברג "הכבשה, לאן?".
על שמו קרוי פסטיבל שייח' אבריק המתקיים מדי שנה בקריית טבעון.
שייזר הייתה עיר מבוצרת בסוריה שהייתה מיושבת עוד מתקופת הברונזה.
בימי הביניים שיחקה העיר תפקיד חשוב בהיסטוריה של מסעי הצלב.
כיום שייזר היא אתר תיירות במחוז חמאת בסוריה, ובה מבצר ומגדל עוז מרשימים מימי הביניים.
האתר נחקר באופן חלקי בלבד ומעט מידע קיים על העיר בעת העתיקה.
חשיבותה של שייזר נובע ממיקומה על נהר האורונטס, שהיה - ברובו - בלתי עביר לתנועה, מלבד באזור עליו חולשת שייזר, ששימש באופן נוח לתנועה מצפון לדרום.
דרכים מן הצפון לצפון-מזרח, אשר נפגשות באנטיוכיה, מתנהלות לאורך הנהר עד חומס, שם הן מתפצלות לדמשק ולסוריה, ולדרום.
בכל התקופות נעו צבאות בעמק הנהר בדרכם למצרים וממנה.
על האורונטס התנהל קרב קדש בתקופת שלטונו של רעמסס השני (1279 - 1213 לפנה"ס).
הנהר שימש מאז ומתמיד כסמן גבול.
עבור המצרים הקדמונים הוא סימן את הקצה הצפוני של האמורו (Amurru), מזרחית לפניקיה.
עבור הצלבנים במאה ה-12 הפך האורונטס לגבול הקבע שבין נסיכות אנטיוכיה לנסיכות חלב.
מחוסר במחקר ארכאולוגי מקיף, אך מעט ידוע על ההיסטוריה הקדומה של שייזר.
העיר מופיעה במכתבי אל עמרנה בשם סִנזַר ובתקופה ההלניסטית הייתה ידועה בשם סידזרה.
השליטים היוונים של העיר בעת השלטון של הממלכה הסלאוקית התיישבו בעיר וקראו לה לריסה הסורית (Λάρισα Συρίας) על שם מכורתם - העיר לריסה שבתסליה.
העיר הפכה למרכז שליטה רומאי ועם חלוקת האימפריה למבצר ביזנטי.
אתר העיר הקדומה טרם אותר במדויק וממילא לא נחפר.
בשנת 638 נכבשה שייזר על ידי הצבא המוסלמי של הראשידון ומאז שימשה כזירת קרבות ועברה מיד ליד בין הצבאות המוסלמיים וצבא האימפריה הביזנטית.
העיר נכבשה וככל הנראה נהרסה על ידי ניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, ובשנת 999, במסגרת המאבק בין האימפריה הביזנטית לשושלת הפאטמית, נכבשה על ידי צבאו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
בשנת 1081 נתפסה המצודה על ידי שבט ערבי-מוסלמי בשם בנו מונקידה.
על פי אחת הגרסאות רכשו המוסלמים את המצודה מהבישוף הביזנטי אך סביר להניח כי הגדודים הסלג'וקים שכבשו חלקים ניכרים מסוריה הכריחו את הביזנטים לסגת מכל המבצרים בצפון סוריה.
המאבק עם הסלג'וקים הכריח את הבנו מונקידה לוותר על מרכזם בלטקיה ושייזר ששמרה על עצמאותה הפכה למעוזם.
הצלבנים שהקימו את נסיכות אנטיוכיה קיבלו את שייזר העצמאית כשכנה ובעלת ברית, בעוד ששליטי שייזר ראו בצלבנים כוח המגן על עצמאותם מול הצבא הסלג'וקי שבסיס כוחו בצפון סוריה היה בחלב השכנה.
הצלבנים קראו לשייזר קיסריה מאחר שזיהו אותה בטעות כקייסרי - מקום פעולתו של בזיליוס הגדול הידוע גם כבזיליוס הקדוש מקיסריה.
חולשת הנסיכויות הערביות הסובבות את המדינות הצלבניות הביאה לניסיונות לכבוש את העיר.
בשנים 1108 ו-1110 נאלצו שליטי שייזר לשלם דמי חסות לטנקרד עוצר נסיכות אנטיוכיה על מנת שיסיר את המצור מעל העיר.
בשנת 1111 עלה צבא צלבני של ממלכת ירושלים בראשות בלדווין הראשון, מלך ירושלים ושל נסיכות אנטיוכיה בפיקוד טנקרד על שייזר.
בעקבות התנגשות עם צבאו של שליט מוסול נאלצו הצלבנים לסגת ושייזר ניצלה.
מאבקי הכוח בסוריה לא פסחו על שייזר, ובשנת 1125 נכללה העיר באזור השליטה של עמאד א-דין זֶנגִי הסלג'וקי, כובש אדסה.
ב-26 באפריל 1138 הטילו צבאות האימפריה הביזנטית, בלווית צבא נסיכות אנטיוכיה ורוזנות אדסה בפיקודו של יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית, מצור על העיר; אך חוסר שיתוף פעולה של הצלבנים חתר תחת פעילות המצור שהופסק ב-21 במאי.
בשנת 1157 חרבו ביצורי שייזר ברעידת אדמה והמשפחה השלטת נהרגה.
הצלבנים ניסו לנצל את המצב ותקפו את לוחמי כת החשישיון שתפסו את חורבות המבצר, אך חילוקי דעות מנעו מהם לכבוש את העיר.
נור א-דין תפס את שייזר ובנה מחדש את ביצוריה אך הם נהרסו שוב ברעידת אדמה בשנת 1170. צלאח א-דין תפס את החורבות בשנת 1174 ובנה את המבצר מחדש.
שייזר נחרבה בשנת 1241 על ידי פושטים מח'ווארזם, ורק בשנת 1260 שיקם הסולטאן הממלוכי ביברס את העיר ואף ביקר בה בשנת 1268. מאבקי הכוח באימפריה הממלוכית לא פסחו על שייזר שאיבדה את חשיבותה ואת מעמדה, ובשנת 1389 תפסו את המבצר המוזנח שבטים בדואים מורדים.
המבצר נזנח בתאריך לא ידוע אך בסוף המאה ה-15 שוב לא מופיעים העיר או המבצר בתיאורי נוסעים.
שיטת ריב"ב הוא חיבור על ספר ההלכות של הרי"ף, מאת רבי יהודה בן ברכיה, בנו של רבי ברכיה הלוי ואחיינו של רבי זרחיה הלוי, בעל ספר המאור.
החיבור הודפס לראשונה במהדורת וילנא של התלמוד הבבלי, בשולי גיליון ספרו של הרי"ף.
ברשות המדפיסים היה כתב יד מן המאה ה-14 על מסכת ברכות וכמה מסכתות מסדר מועד (יומא, סוכה, ראש השנה, ביצה, תענית, מגילה ומועד קטן), והוא נדפס בשולי פירוש הרי"ף, אך כתב היד שהיה ברשותם אבד ברובו, וכיום שרד ממנו רק הפירוש למסכת ברכות.
הרמב"ם מוזכר בספר פעמים רבות, בצירוף הציון ז"ל.
מכאן שנתחבר לכל המוקדם בראשית המאה ה-13 (לאחר פטירת הרמב"ם בד'תתקס"ד 1204), עשרות שנים לאחר פטירת הרז"ה, דוד המחבר (ד'תתקמ"ו, 1186).
החיבור מבוסס בעיקר על תורת הרז"ה, וכמחצית מן החיבור היא ציטוט מדבריו.
ניכר שבידי המחבר הייתה מהדורה מוקדמת של ספר המאור.
נוסף על כך המחבר נושא ונותן בסוגיה ובדברי הרי"ף על פי כתבי רבי יצחק אבן גיאת, רב האי גאון ורבנו חננאל, בשילוב פירוש רש"י, וכאמור - הרמב"ם.
המחבר מציין גם: "וקיבלתי אני הכותב מפי החכם רבי נתן ז"ל", ומדובר ברבי נתן מטרינקטיל, רבו של הרמב"ן.
ספר זה כמעט לא מוזכר בכתבי הקדמונים, כנראה משום שנחשב בעיקר כהעתקה מהרז"ה.
לאחר הדפסת החיבור בש"ס וילנא, נעשה שימוש בחיבור זה על ידי פוסקי ההלכה, כדוגמת המשנה ברורה.
פרנקלין שיי ויגהאם, ג'וניור הוא שחקן אמריקאי המוכר בזכות תפקידו בתור השריף איליי תומפסון בסדרת הפשע "אימפריית הפשע".
ויגהאם נולד בטאלאהאסי בירת פלורידה, בנם של פרנק, פרקליט, ושל בת', ספרנית.
הוא למד והתמקצע לראשונה כשחקן ב"אוניברסיטת מדינת ניו יורק" שבפורצ'ס, ניו יורק.
לאחר שסיים בהצלחה את לימודיו הקים ביחד עם חברו לספסל הלימודים השחקן קירק אסבדו, כוכב הסדרה "אוז", קבוצת תיאטרון שנקראה "קבוצת רוצ'סטר".
ויגהאם החל לשחק באופן מקצועי בשנת 2000 לאחר שקיבל תפקיד משני בדרמת המלחמה של ג'ואל שומאכר, "טייגרלנד".
במהלך השנים הופיע בדרמות "חותכי ורידים: סיפור אהבה", בתפקיד יוג'ין, חברו של הנער זיה, "כבוד ותהילה", "הבנות האמיתיות", "גורל אבותינו" ובסרט האימה "ספלינטר", בתפקיד הראשי.
בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון", בבימויה של קתרין הארדוויק.
בשנת 2009 השתתף בסרט הפעולה "מהיר ועצבני 4".
בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "מצ'טה" לצד דני טרחו, והחל לשחק בסדרת הפשע המושקעת "אימפריית הפשע" בתפקיד השריף של אטלנטיק סיטי איליי תומפסון, אחיו של גיבור העלילה הגזבר המושחת נאקי תומפסון (סטיב בושמי).
בשנת 2011 הופיע ויגהאם בדרמת המתח "סערת רוחות" בתור דווארט העוזר לגיבור הסרט קרטיס לפורץ' (מייקל שאנון) לבנות מקלט מפני סופות.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "אופטימיות היא שם המשחק", בתפקיד ג'ייק, אחיו הצעיר של פאט סולטאנו (בראדלי קופר).
בשנת 2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ.
בשנת 2017 שיחק בסרט ההרפתקאות "קונג: אי הגולגולת", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי "קינג קונג".
בשנת 2020 לוהק לאחת הדמויות הראשיות במותחן הפוליטי "גזלייט" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של גורדון לידי, סוכן ה-FBI לשעבר והפעיל הפוליטי שהיה מיוזמי הפריצה למטה המפלגה הדמוקרטית במתחם ווטרגייט תחת ממשלו של ריצ'רד ניקסון.
שיטת קסיסקי (Kasiski's examination) היא שיטה לפיצוח צפנים רב-אלפביתיים (לדוגמה - צופן ויז'נר) שהומצאה על ידי קצין חי"ר גרמני, מפענח צפנים וארכאולוג בשם פרדריך ויליאם קסיסקי.
השיטה פורסמה בספר על הצפנה שהוציא לאור קסיסקי בשנת 1863.
שלבים לחישוב אורך המפתח (KEY) שבו השתמשו להצפנת המסר/הטקסט:
מעבר על הצופן וחיפוש בו חזרות של מחרוזות תווים.
החזרות צריכות להיות מעל לשלושה תווים (בכל מחרוזת) כדי שיהיה פיענוח מוצלח בהכרח.
רישום המרחק בין תחילת מחרוזת חוזרות בצופן (מספר התווים בין תחילת כל מחרוזת שחוזרת בצופן).
המרחקים הללו הם מכפלות של אורך המפתח של הצופן.
כיוון שאם מחרוזת חוזרת על עצמה, קרוב לוודאי שהמסר/טקסט המקור חזר על עצמו, ולא רק זה גם המפתח הצפין את החזרה באותה צורה (כל אות הוסטה באותה צורה), ומפה נובע שהמרחק בין שתי המחרוזות הוא מכפלה של המפתח, שאמור להתחיל בהצפנה השנייה היכן שהתחיל בהצפנה הראשונה.
המילה החוזרת על עצמה ABC:
המרחק בין שתי המילים החוזרות בטקסט הוא 10.
מציאת המחלק הגדול ביותר (GCD) בין כל המרחקים שמצאנו בשלב א'.
כיוון שכל המרחקים הם מכפלה באותו מפתח, כאשר נמצא את המחלק הגדול ביותר נמצא את אורך המפתח.
הערה - ישנם מרחקים שאינם נכונים, מכיוון שהמילה חזרה על עצמה לא מכיוון שהיא זהה, אלא בגלל מקריות של הטקסט.
ולכן אם ישנה תוצאה שאינה מתאימה לשאר התוצאות שמצאנו נתעלם ממנה (למשל אם ל-10 תוצאות שמצאנו יש מחלק גדול = 7, ולתוצאה ה-11 אין כזה מחלק --> נתעלם ממנה).
בנוסף אם המפתח גדול דיו רוב הסיכויים שהמרחק יהיה מכפלה של המפתח (הסתברות למקריות קטנה).
נבנה טבלה עם K עמודות (K=אורך המפתח) - נכניס לכל עמודה את האות בצופן במקום המתאים שלה לפי אורך המפתח.
למשל האות הראשונה בצופן תהיה בעמודה הראשונה, השנייה בעמודה השנייה עד לעמודה ה-K ואת האות ה-K+1 לעמודה ה-1 שוב.
וכך הלאה עבור על אותיות הצופן.
בסיום - כל עמודה הוצפנה בעזרת התמרה מונו-אלפביתית - ונפענח את ההצפנה של כל עמודה לפי אנליזה של תדירות האותיות בשפה.
ההצפנה תהיה נכונה לגבי כל העמודות, כלומר אם האות e הוצפנה בעמודה 1 לפי אות s, היא תוצפן כך גם בשאר העמודות בטבלה.
על ידי פיענוח הצופן - ניתן למצוא את המפתח שבו השתמשו להצפנה.
או ניתן גם לנחש את המפתח במהלך הפיענוח.
ברגע שהמפתח התגלה - ניתן להשתמש בידע זה כדי לפענח הודעות חדשות שהוצפנו באותה שיטה.
שיטה דומה למציאת אורך המפתח של קסיסקי:
א'- משתמשים בעותק זהה של הצופן.
שמים הודעת צופן אחת על העותק, ומזיזים את העותק הזזה אחת כל פעם.
כאשר בכל פעם סופרים את מספר ההתאמות בין שתי ההודעות, כלומר כמות הפעמים שהאותיות זהות אחת מעל השנייה.
הכמות (coincidence) של התאמות היא הכי גדולה כאשר ההזזה של העותק שלמטה היא במכפלת אורך המפתח.
כיוון שהאותיות הסמוכות (בין שני העותקים) הן זהות בגלל השימוש באותו צופן הצפנה.
ההמשך כמו מקודם - פיענוח המפתח באותה צורה (חלוקה לעמודות)
שיידי רקורדס היא חברת תקליטים אמריקאית שנוסדה ב-1999 על ידי הראפר אמינם והמנהל המוזיקלי שלו פול רוזנברג, לאחר הוצאתו לאור של אלבום האולפן השני של אמינם, The Slim Shady LP.
אמינם ורוזנברג מכהנים כמנכ"לים של החברה.
מאז הקמתה, החתימה החברה כעשרה אמנים, וכיום נותרו חמישה אמנים בשורותיה.
לחברה יש מספר מיזמים עסקיים משותפים, האחד הוא תחנת הרדיו "Shade 45" בשיתוף עם Sirius Satellite Radio, והשני הוא מגזין משלה עם מהדורה מיוחדת מטעם XXL מגזין.
במהלך שנות הפעילות של החברה היו זמנים בהם החברה עברה זמנים קשים, בשל מקרים של סכסוכים עם אישים שונים בתעשיית המוזיקה.
מקרים אלה היו סכסוך ציבורי עם השותף לשעבר רויס דה "9'5, סכסוך עם חברת התקליטים מורדר אינק' ועם בעלי המגזין "המקור".
החברה ראתה גם זמנים טובים כאשר היא לקחה חלק במסעות הבינלאומיים המוצלחים Anger Management, וב-2006 הוציאה לאור אלבום המציג את רשימת האמנים שלה באותה תקופה, בשם Eminem Presents: The Re-Up.
החברה אחראית לרשימת הפסקול של הסרט 8 מייל שבו כיכב אמינם ששיר הנושא שלו היה "Lose Yourself".
השיר זכה ב"פרס האקדמיה לשיר המקורי הטוב ביותר", והוא היה השיר הראשון בסגנון מוזיקת ההיפ-הופ לזכות בפרס זה אי פעם.
היצירות של הסוכנות לאורך השנים זכו לפרסים רבים מטעם האגודה לתעשיית ההקלטות באמריקה (RIAA) של זהב או גבוה יותר על 11 מתוך 17 האלבומים שהחברה הוציאה לאור (לא כולל אלבומי הסולו של אמינם).
אמנים לשעבר של החברה כוללים את אובי טרייס, Stat Quo, Bobby Creekwater, Cashis ו50 סנט.