tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיימת טענה כי היחס מושפע מהחשיפה לאנדרוגנים, כגון טסטוסטרון, בעת ההתפתחות ברחם, כך שניתן להשתמש ביחס זה כאומדן גס לחשיפה לאנדרוגנים תוך רחמיים.
יחס 2D:4D נמוך מורה על חשיפה גבוהה יותר לאנדרוגנים.
2D:4D מחושב על ידי מדידת אורך האצבע המורה והקמיצה ביד ימין וחלוקתם זה בזה.
אם האצבע המורה היא הארוכה מבין השתיים היחס יוצא גדול מאחד ואם הקמיצה ארוכה יותר היחס יוצא קטן מאחד.
יחס 2D:4D הוא צורה של דו-צורתיות זוויגית באדם: אצל גברים האצבע המורה בדרך כלל קצרה מן הקמיצה, ואצל נשים היא בדרך כלל שווה לה או ארוכה ממנה.
מגוון מחקרים הדגימו קשר בין יחס 2D:4D לבין תכונות פיזיות והתנהגויות מסוימות.
מחקר שערך פרופ' ג'ון מאנינג עם חוקרים מהאוניברסיטה הרפואית בפולין ובית החולים האוניברסיטאי בשוודיה, בדק את הקשר בין יחסי האצבעות הרביעית (קמיצה) ואצבע השנייה לבין חומרת מחלת הקוביד-19. החוקרים הבחינו כי מטופלים עם אצבע רביעית קצרה ביחס לאצבע השנייה, "נשית יותר", נוטים לחוות תסמינים חמורים של קוביד-19 המובילים לאשפוז.
באפידמיולוגיה, יחס הסיכויים או יחס צולב (Odds Ratio,OR) הוא מדד המבוסס על היחס בין סיכוי החשיפה במקרים (חולים) לסיכוי החשיפה בביקורות (לא חולים).
נהוג להשתמש במדד יחס צולב במחקר מקרה-ביקורת שהוא מחקר שבו קבוצות המחקר המושוות זו לזו מוגדרות על פי הימצאות המחלה (קיימת או לא) כאשר במהלך המחקר נאספים נתונים היסטוריים בהקשר של החשיפה (חשופים ולא חשופים).
במחקרים מסוג זה לא ניתן לחשב סיכון יחסי (הסיכון למחלה בקרב מי שחשוף לעומת הסיכון למחלה קרב מי שלא חשוף) כי לא יודעים מלכתחילה מי היה חשוף ומי לא ולכן השאלה היא מה הסיכוי של מי שחולה להיות חשוף.
חישוב יחס צולב מתבצע בשלושה צעדים:
לכל פרט שיש B לחשב את הסיכוי שלאותו פרט יש A.
לכל פרט שאין B לחשב את הסיכוי שלאותו פרט יש A.
לחלק את הסיכוי מצעד 1 בסיכוי בצעד 2 כדי לקבל את יחס הסיכויים.
כדי לחשב את יחס הסיכוי של החשיפה, צריך לחשב קודם את הסיכוי שהחולים היו חשופים ואת הסיכוי שהלא חולים היו חשופים.
ניתן לבצע חישוב של סיכויים אלו בעזרת הטבלה הבאה:
מחלה-מחלה +baחשיפה +dcחשיפה -הסיכוי שהביקורות (לא חולים) היו חשופים: יחס בין פרופורציות החשופים לפרופורציות הלא חשופים בביקורות.הסיכוי שהחולים היו חשופים: יחס בין פרופורציות החשופים לפרופורציות הלא חשופים בחולים.יחס הסיכוי של החשיפה
כאשר a זה מספר האנשים שנחשפו לגורם החשוד ופיתחו את המחלה, b זה מספר האנשים שנחשפו לגורם החשוד ונשארו בריאים, c זה מספר האנשים שלא נחשפו לגורם החשוד ופיתחו את המחלה ו-d זה מספר האנשים שלא נחשפו לגורם החשוד ונשארו בריאים.
מתוך הטבלה ניתן לחשב את יחס הסיכוי של החשיפה:
השבר במונה a/c הוא הסיכוי שפרט חולה באוכלוסייה היה חשוף לגורם החשוד והשבר במכנה b/d הוא הסיכוי שפרט בריא באוכלוסייה היה חשוף לגורם החשוד.
כדי לחשב את סיכוי התחלואה בקרב החשופים והלא חשופים, צריך לחשב קודם את סיכוי התחלואה בקרב החשופים ואת סיכוי התחלואה בקרב הלא חשופים.
מתוך כך ניתן לראות כי יחס הסיכויים של החשיפה, ORexp (סיכוי החשיפה בקרב המקרים והביקורות) זהה מתמטית למעשה ליחס הסיכויים של התוצא, ORdis (סיכוי התחלואה בקרב החשופים והלא חשופים).
עובדה זו נתגלתה ע" קורנפילד ב-1951. הבנה זו מאפשרת לחשב את יחס הסיכוי של החשיפה (OR exp) במחקרי מקרה- ביקורת, מאחר שמדד זה מקורב מתמטית ל- ORdis המקורב, במקרים של מחלות נדירות, לסיכון יחסי (RR).
חישוב יחס הסיכוי בין קבוצת המקרים והביקורות מספק אומדן טוב לסיכון יחסי (RR) כשהיארעות המחלה נדירה.
כאשר רוצים לבדוק האם יש קשר בין חשיפה למחלה, הדבר האינפורמטיבי ביותר לחשב הוא יחס הסיכונים - RR.
במקרה האידיאלי, כדי לחשב את יחס הסיכונים יש לאסוף את הפרטים הבאים ממשתפי הניסוי:
האם האנשים נחשפו לגורם החשוד.
האם האנשים פיתחו את המחלה.
מתוך זה ניתן לחלץ את הפרטים הבאים:
מספר האנשים שנחשפו לגורם החשוד ופיתחו את המחלה – a.
מספר האנשים שנחשפו לגורם החשוד ונשארו בריאים – b.
סה"כ מספר האנשים שנחשפו לגורם החשוד – a+b.
מספר האנשים שלא נחשפו לגורם החשוד ופיתחו את המחלה – c.
מספר האנשים שלא נחשפו לגורם החשוד ונשארו בריאים – d.
סה"כ מספר האנשים שלא נחשפו לגורם החשוד – c+d.
הסיכון לפתח את המחלה בהינתן החשיפה הוא a/a+b והסיכון לפתח את המחלה בהינתן חוסר חשיפה הוא c/c+d.
יחס הסיכונים הוא היחס בין שני הסיכונים האלו:
בשונה מכך, הסיכון לפתח את המחלה בהינתן חשיפה הוא a/b, והסיכון לפתח את המחלה בהינתן חוסר חשיפה הוא c/d.
יחס הסיכויים OR הוא היחס בין השניים:
במקרה של מחלה נדירה, a≪b
במילים אחרות, עבור האוכלוסייה החשופה, הסיכון לפתח את המחלה (RRdis) היא שווה בקירוב לסיכוי לפתח את המחלה (ORdis).
יחס הסיכויים הוא יחס צולב.
פיתוח המשוואת של יחס הסיכויים עבור מחלה נדירה:
הנחה עבור מחלה נדירה- a+b≈a ו- c+d≈d
ומתוך כך מקבלים את הקירוב הבא:
ולכן, יחס הסיכונים הוא בקירוב שווה גם ליחס הסיכויים עבור אוכלוסיית הלא חשופים.
לכן, במקרים של מחלות נדירות, ה-OR יהיה קירוב מספיק טוב ל-RR.
בהשוואה פשוטה בין קבוצות ה"חשופים" לקבוצת הביקורת:
אם OR=1, אז אין הבדל בסיכון בין שתי הקבוצות.
אם OR<1, אז פחות סביר שהאירוע יתרחש בקבוצת הניסוי לעומת קבוצת הביקורת.
אם OR>1, אז יותר סביר שהאירוע יתרחש בקבוצת הניסוי לעומת קבוצת הביקורת.
מצב זה אינו מספיק כדי לקבוע שהחשיפה גורמת למחלה, מכיוון שהקשר בין החשיפה למחלה יכול להיות בגלל גורם שלישי שהוא תורם גם לחשיפה וגם למחלה (קום הוק ארגו פרופטר הוק).
גורם שלישי כזה נקרא "ערפלן".
יחס אות לרעש קוונטיזציה (כימוי) (בראשי התיבות הנפוצים באנגלית: QSNR או SQNR - Signal to Quantiztion Noise Ratio, או בעברית: יאלר"ק) הוא היחס בין עוצמת האות לעוצמת שגיאת השערוך בתהליך הקוונטיזציה.
תהליך הקוונטיזציה היא העברה של אות אנלוגי לאות דיגיטלי, מדד זה מאפשר לכמת את איכות האות הדיגיטלי לאחר ביצוע התהליך.
מדד זה מקביל למדד היאל"ר כאשר כאן ה"רעש" הוא בעצם שגיאת השערוך של תהליך הקוונטיזציה.
יחס אות לרעש קוונטיזציה מוגדר כיחס בין תוחלת עוצמת האות ותוחלת עוצמת רעש הקוונטיזציה (שגיאת השערוך):
- הספק האות האנלוגי המקורי.
- הספק שגיאת השערוך/ רעש הקוונטיזציה.
- משרעת האות הדיגיטלי לאחר הפעלת פונקציית הקוונטיזציה.
- תוחלת עוצמת האות האנלוגי המקורי.
- תוחלת עוצמת שגיאת השערוך/ רעש הקוונטיזציה.
2. ניתן להשתמש במדד זה גם באופן לוגריתמי כאשר הSQNR נמדד בדציבל, dB:
- הספק האות האנלוגי המקורי הנמדד בdB.
- הספק שגיאת השערוך/ רעש הקוונטיזציה הנמדד בdB.
כאשר מניחים שבכל האזור הנדגם ניתן להתייחס לערכי פונקציית הקוונטיזציה בצורה מספיק צפופה ואחידה אז הSQNR המקורב הוא:
- מספר הביטים הנדרשים לייצוג הקוונטיזציה :
- כמות אזורי פונקציית הקוונטיזציה.
- הספק האות הנדגם הממוצע.
ניתן להגדיר חסם עליון של SQNR שנוצר בתהליך הקוונטיזציה:
לדוגמה: בקוונטיזציה אחידה בעלת 10 אזורי קוונטיזציה מספר הביטים הנדרש הוא 4, לכן הSQNR המקסימלי הוא 768 או 57dB.
יחס גובה-רוחב (או לעיתים: יחס רוחב-גובה) של תמונה מתאר את היחס בין גובה התמונה ובין רוחב התמונה.
מקובל לסמן את יחס הגובה-רוחב כשני מספרים, המופרדים זה מזה באמצעות נקודתיים, למשל: 16:9, 4:3, 2.4:1 וכדומה.
אפשר לומר שהמספר 9 מציין את גובההּ של התמונה ביחידת מידה שרירותית, ואז המספר 16 יציין את הרוחב שלה באותה יחידת מידה, אך אין זה משנה מהו גודלהּ של התמונה ("קטנה" או "גדולה", במונחים איכותניים) – אלא שמתקיים בה יחס גובה-רוחב זה.
אז אם רוחב של תמונה (ביחס הגובה-רוחב 16:9) הוא 24 סנטימטר, אז גובההּ יהיה 13.5 סנטימטר.
במתמטיקה, ובפרט בתורת הקבוצות, היחס ההופכי ליחס בינארי על קבוצה , הוא היחס המסומן ומוגדר על ידי .
לדוגמה, היחס ההופכי ליחס על הוא היחס .
תכונות של יחסים המשתמרות ביחס ההופכי
הוכחה: מההגדרה נובע כי , ולכן .
בפרט אם סימטרי, אז .
הוכחה: ולכן יש שימור של אנטי-סימטריה.
עבור א-סימטריה: ולכן אם א-סימטרי אז א-סימטרי.
תכונות נוספות של היחס ההופכי
ההופכי של ההופכי הוא היחס עצמו: .
תכונה זו מאפשרת להפוך את כל התכונות לעיל מ"אם ב- אז ב-" ל"ב- אם ורק אם ב-".
הפונקציה המתאימה לכל יחס את ההופכי שלו היא פונקציה שומרת הכלה: .
הוכחה: לכל מתקיים ולכן .
ההופכי מתפלג מעל החיתוך: .
ההופכי מתפלג מעל האיחוד: .
ההופכי להרכבת יחסים הוא הרכבת ההופכיים בסדר הפוך: .
מכל התכונות בסעיף הקודם נובע כי היחס ההופכי ליחס שקילות הוא יחס שקילות, והיחס ההופכי ליחס סדר הוא יחס סדר.
לכל קבוצה , היחס ההופכי ליחס על הוא .
לכל פונקציה חד-חד-ערכית ועל, היחס ההופכי הוא הפונקציה ההופכית.
היחס ההופכי ליחס "קיימת פונקציה חד-חד-ערכית" בין קבוצות הוא היחס "קיימת פונקציה על".
בגאומטריה, יחס גובה-רוחב היחס בין ממדיה של צורה גאומטרית.
דוגמה: במלבן יחס גובה-רוחב הוא היחס בין צלעו הארוכה של המלבן לצלעו הקצרה.
יחס גובה-רוחב מוצג בדרך כלל כשני מספרים מופרדים זה מזה בנקודתיים.
נפוצה פחות ההצגה כשבר עשרוני או כשבר פשוט.
המספרים אינם מייצגים את הגודל הממשי של העצם המתואר, אלא רק את היחס שבין ממדיו.
לעצמים תלת-ממדיים או ממד גבוה יותר, יחס גובה-רוחב יהיה היחס בין הצד הארוך ביותר לצד הקצר ביותר.
התייחסות ליחס גובה-רוחב מופיעה בהקשרים שונים:
יחס גובה-רוחב הוא מאפיין של סרטי צילום ושל תצלומים מודפסים.
בפילם 35 מ"מ היחס הוא .
צגים מאופיינים באורך האלכסון שלהם.
צג "15, למשל, הוא צג שאורך האלכסון שלו הוא 15 אינץ'.
מאפיין נוסף הוא יחס גובה-רוחב של הצג.
במאה העשרים היה נפוץ היחס , ובמאה ה-21 נפוץ היחס במסכי טלוויזיה ובצגים של מרבית המחשבים הניידים.
בצגים רחבים היחס הנפוץ הוא .
היחס בין האורך לרוחב בדף נייר סטנדרטי (ISO 216), כגון דף A4, הוא .
בקוד המזהה של צמיג, למשל 225/45, המספר השמאלי הוא רוחב הצמיג במילימטרים, והמספר הימני הוא היחס (באחוזים) בין גובה דופן הצמיג לרוחבו.בדוגמה שלפנינו גובה דופן הצמיג הוא מילימטר.
יחס גובה-רוחב של גורד שחקים, שהוא היחס בין גובהו לבין אורך הצלע הקצרה של בסיסו, קרוי יחס דקיקות.
במלבן יחס גובה-רוחב הוא היחס בין צלעו הארוכה של המלבן לצלעו הקצרה.
1:1 – היחס בין צלעותיו של ריבוע
באליפסה יחס גובה-רוחב הוא היחס בין הציר הראשי לציר המשני.
ישנן דרכים אחדות להגדרה כללית של יחס גובה-רוחב בקבוצה קומפקטית במרחב אוקלידי d-ממדי:
יחס קוטר-רוחב של קבוצה קומפקטית הוא היחס בין הקוטר של הקבוצה (המרחק הגדול ביותר בין שתי נקודות בקבוצה) לבין רוחבה (המרחק הקטן ביותר בין שני על-מישורים מקבילים שהקבוצה נמצאת ביניהם).
בעיגול יחס זה מקבל את הערך המזערי - 1. בריבוע ליחס זה הערך (קוטר הריבוע הוא אלכסונו ורוחב הריבוע הוא אורך הצלע של הריבוע).
יחס קובייה-נפח של קבוצה קומפקטית הוא השורש ה-d של היחס בין נפח הקובייה ה-d-ממדית המינימלית שחוסמת את הקבוצה הקומפקטית לבין נפח הקבוצה עצמה.
בריבוע יחס זה מקבל את הערך המזערי - 1. בעיגול ליחס זה הערך .
במלבן עם רוחב W וגובה H, כאשר W>H, יחס זה הוא .
להגדרות אלה יש גרסאות התלויות במיקום הקבוצה ביחס למערכת הצירים: אפשר לדבר על רוחב ביחס לעל-מישורים המאונכים לאחד הצירים; או על קובייה חוסמת ישרה, דווקא.
יחס דחיסת נתונים, הידוע גם כעוצמת דחיסה, הוא מדידה של ההפחתה היחסית בגודל של ייצוג הנתונים המיוצר על ידי אלגוריתם דחיסת נתונים.
יחס זה מבוטא לרוב כחלוקה של הגודל הלא דחוס בגודל הדחוס.
לפעמים מציינים את החיסכון בנפח אחסון (Space Saving), המוגדר כמידת הקטנת הגודל ביחס לגודל הלא דחוס:
לפיכך, ייצוג נתונים הדוחס את גודל הקובץ מ-10MB ל-2MB מניב חיסכון בנפח של 1 - 2/10 = 0.8, המצוין לעיתים קרובות באחוזים, 80%.
עבור אותות בגודל בלתי מוגדר, כמו הזרמת אודיו ווידאו, יחס הדחיסה מוגדר במונחים של קצב נתונים (Data Rate), דחוס ולא דחוס, במקום גודלי נתונים:
ובמקום חיסכון בנפח אחסון, מציינים חיסכון בקצב נתונים, המוגדר כהפחתת קצב הנתונים ביחס לקצב הנתונים הלא דחוס:
לדוגמה, לשירים לא דחוסים על תקליטור CD יש קצב נתונים של בערך 1.4mbits לשנייה, בעוד שקובצי AAC ב-iPod נדחסים בדרך כלל ל-128kbits לשנייה, מה שמניב יחס דחיסה של 10.9, לחיסכון בקצב נתונים של 0.91, או 91%.
דחיסה משמרת של נתונים דיגיטליים כגון וידאו, סרטים דיגיטליים ואודיו אמנם משמרת את כל המידע, אך לרוב אינה משיגה יחס דחיסה טוב בהרבה מ-2:1 וזאת בגלל האנטרופיה המובנית בנתונים.
לעומת זאת, דחיסה מאבדת (למשל JPEG עבור תמונות, או MP3 ואופוס עבור שמע) יכולה להשיג יחסי דחיסה גבוהים בהרבה במחיר של ירידה באיכות, מכיוון שהדחיסה גורמת לעיוותים חזותיים או עיוותי אודיו בגלל אבדן מידע חשוב.
יש צורך ביחס דחיסה של לפחות 50:1 כדי להעביר וידאו 1080i לזרם שידור MPEG של 20 Mbit/s.
בסכסוכים מזוינים, יחס הנפגעים בין בלתי מעורבים לחמושים הוא היחס בין הנפגעים מקרב האוכלוסייה האזרחית לבין הנפגעים מקרב הלוחמים.
המדד יכול לחול על נפגעים בזירה אחת של הלחימה או על נפגעים בלחימה בכללותה.
המדדים מתייחסים בדרך כלל הן למתים והן לפצועים.
בחלק מהחישובים נכללים מקרי מוות כתוצאה מרעב ומגפות.
החל משנות ה-80, נטען לא פעם ש-90 אחוז מהקורבנות של המלחמות המודרניות הם אזרחים.
טענות אלו חזרו על עצמן בפרסומים אקדמיים עד 2014. אולם אף שטענה זו נכונה ביחס למלחמות מסוימות, היא אינה נכונה כהכללה ביחס לרוב המכריע של המלחמות המודרניות.
במונוגרפיה משנת 1991 של אוניברסיטת אופסלה נכללים במניין הנפגעים גם פליטים ועקורים.
במונוגרפיה של רות לגר סיווארד משנת 1991 נכתב כי "בעשור של שנות השמונים, שיעור ההרוגים האזרחיים זינק ל-74 אחוזים, ובשנת 1990, נראה שהוא היה קרוב ל-90 אחוז".
מחקר רחב היקף על מקרי מוות במלחמת אזרחים מ-1700 עד 1987 מאת ויליאם אקהרדט קבע כי "בממוצע, מחצית ממקרי המוות שנגרמו כתוצאה ממלחמה, אירעו לאזרחים, שרק חלקם נהרגו ברעב הקשור במלחמה...
אחוז האזרחים במקרי המוות הקשורים למלחמה נותר על כ-50% ממאה למאה".
למרות שמעריכים כי יותר ממיליון בני אדם מתו במהפכה המקסיקנית, רובם מתו ממחלות ורעב כתוצאה עקיפה מהמלחמה.
לפי אקהרדט, מקרי המוות שקרו ישירות מהקרבות עומדים על כ-250,000, כאשר מתוכם 125,000 מקרי מוות היו של אוכלוסייה אזרחית ו-125,000 מקרי מוות של לוחמים, מה שיצר יחס של 1:1 בקרב מקרי המוות בקרבות.
על פי ההערכות, כ-7 מיליון לוחמים משני הצדדים מתו במהלך מלחמת העולם הראשונה, יחד עם מספר המוערך בכ-10 מיליון שאינם לוחמים, כולל 6.6 מיליון אזרחים.
יחס הנפגעים האזרחיים באומדן זה עומד על כ-59%.
בוריס אורלאניס ציין כי קיים חוסר בנתונים אודות אובדן חיי אזרחים באימפריה העות'מאנית, אך מעריך שמדובר על כ-8.6 מיליון חיילים הרוגים וכ-6 מיליון אזרחים הרוגים ומתים במדינות הלוחמות האחרות.
יחס הנפגעים האזרחיים באומדן זה עומד על כ-42%.
רוב מקרי המוות האזרחיים נבעו כתוצאה מרעב, טיפוס או שפעת ספרדית ולא מפעולות לחימה.
היחס הנמוך יחסית של נפגעים אזרחים במלחמה זו נובע מכך שקווי החזית בחזית הקרב הראשית - החזית המערבית - היו סטטיים במשך רוב המלחמה, כך שאזרחים הצליחו להתחמק מאזורי הלחימה.
נשק כימי היה בשימוש נרחב על ידי כל הצדדים במהלך הסכסוך, והרוח נשאה לעיתים קרובות גז רעיל לעיירות סמוכות שבהן לא הייתה לאזרחים גישה למסכות גז או למערכות אזהרה.
על פי ההערכות, בין 100,000-260,000 נפגעים אזרחים הושפעו משימוש בנשק כימי במהלך הסכסוך, ועשרות אלפים נוספים מתו מהשפעותיו של נשק כזה בשנים שלאחר סיום הסכסוך.
גרמניה ספגה 750,000 אזרחים הרוגים במהלך המלחמה ואחריה, עקב רעב שנגרם על ידי המצור של בעלות הברית.
רוסיה וטורקיה ספגו אבדות אזרחיות במיליונים במלחמת האזרחים הרוסית ובפלישה לאנטוליה בהתאמה.
ארמניה סבלה עד 1.5 מיליון אזרחים הרוגים ברצח העם הארמני.
לפי רוב המקורות, מלחמת העולם השנייה הייתה המלחמה הקטלנית ביותר בהיסטוריה העולמית, עם כ-70 מיליון הרוגים בשש שנים.
יחס ההרוגים בין אזרחים ללוחמים במלחמת העולם השנייה נע בין 3:2 ל-2:1, או מ-60% ל-67%.
היחס הגבוה של נפגעים אזרחים במלחמה זו נבע בין היתר מהיעילות והקטלניות ההולכת וגוברת של כלי נשק אסטרטגיים אשר שימשו למטרות פגיעה במרכזי תעשייה או אוכלוסייה של האויב, ומרעב שנגרם כתוצאה מפגיעה כלכלית.
לפי ההערכות, 2.1-3 מיליון הודים מתו ברעב הבנגלי של 1943 בהודו במהלך מלחמת העולם השנייה.
מספר ניכר של אזרחים במלחמה זו נהרגו בכוונה על ידי מדינות הציר כתוצאה מרצח עם כמו השואה, בה נהרגו כ-6 מיליון יהודים, או מסעות טיהור אתניים אחרים.
לאחר מלחמת וייטנאם, ממשלת וייטנאם העריכה את מספר האזרחים שנהרגו במלחמה בשני מיליון, ואת מספר ההרוגים של צבא העם של וייטנאם והוייטקונג ב-1.1 מיליון.
לפי נתונים אלו, יחס מקרי המוות בין אזרחים ללוחמים עומד על כ-2:1, או 67%.
נתונים אלה אינם כוללים אזרחים שנהרגו בקמבודיה ובלאוס.
עם זאת, לפי ההערכה הנמוכה ביותר של 411,000 אזרחים שנהרגו במהלך המלחמה (כולל אזרחים שנהרגו בקמבודיה ובלאוס) יחס מקרי מוות אזרחים-לוחמים הוא כ-1:3, או 25%.
לפי ההערכה הנמוכה ביותר של מקרי מוות צבאיים וייטנאמים, 400,000, היחס הוא בערך 1:1.
בשנת 1982 פתחה ישראל במלחמת לבנון הראשונה, במטרה מוצהרת להרחיק את אש"ף מגבולותיה הצפוניים.
המלחמה הגיעה לשיאה בהפצצה ימית, אווירית וארטילרית ישראלית בת שבעה שבועות על בירת לבנון, ביירות.
ההפצצה הגיעה בסופו של דבר לסיומה עם הסדר בתיווך בינלאומי שבו ניתן לכוחות אש"ף מעבר בטוח לפינוי מהמדינה.
לפי נתוני הצלב האדום הבינלאומי, עד סוף השבוע הראשון של המלחמה לבדו, נהרגו כ-10,000 בני אדם, בהם 2,000 לוחמים, ו-16,000 נפצעו, יחס מוות אזרחי-לוחם של 4:1. מקורות ממשלת לבנון העריכו מאוחר יותר כי עד סוף המצור על ביירות נהרגו בסך הכל כ-18,000, כ-85% מהם אזרחים.
כלומר יחס נפגעים בין אזרחים לצבא של בערך 6:1.
לפי ריצ'רד א' גבריאל, בין 1,000 ל-3,000 אזרחים נהרגו במערכה הדרומית.
הוא קובע כי 4,000 עד 5,000 אזרחים נוספים מתו מהפעולות של כל הצדדים הלוחמים במהלך המצור על ביירות, וכי כ-2,000 חיילים סורים נהרגו במהלך המערכה בלבנון ו-2,400 לוחמי גרילה נוספים של אש"ף נהרגו אף הם.
מתוכם, 1,000 לוחמי אש"ף נהרגו במהלך המצור.
לפי גבריאל, היחס בין מקרי מוות אזרחיים ללוחמים במהלך המצור היה כ-6 ל-1 אך יחס זה כולל מקרי מוות אזרחים מכל הפעולות של כל הצדדים.
על פי ההערכות, במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, כ-4,000 לוחמים בדלנים וכ-40,000 אזרחים מתו, מה שמעניק יחס אזרחים-לוחמים של 10:1. המספרים של מלחמת צ'צ'ניה השנייה הם 3,000 לוחמים ו-13,000 אזרחים, ביחס של 4.3:1. היחס המשולב לשתי המלחמות הוא 7.6:1. אמנם מספרי הנפגעים בסכסוך זה אינם אמינים.
ההערכות של ההרוגים האזרחיים במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה נעות בין 20,000 ל-100,000, כאשר המספרים הנותרים אינם אמינים באופן דומה.
הטקטיקות שהפעילו הכוחות הרוסיים בשתי המלחמות זכו לביקורת חריפה מצד ארגוני זכויות אדם, שהאשימו אותם בהפצצות חסרות הבחנה והפגזות של אזורים אזרחיים ופשעים אחרים.
בשנת 1999, נאט"ו התערב במלחמת קוסובו במסע הפצצות נגד כוחות יוגוסלביים, שניהלו מסע טיהור אתני.
ההפצצה נמשכה כחודשיים וחצי, עד שאילצה את נסיגת הצבא היוגוסלבי מקוסובו.
ההערכות למספר הנפגעים כתוצאה מההפצצה משתנות מאוד בהתאם למקור.
נאט"ו העריך באופן לא רשמי כי 5,000 לוחמי אויב נהרגו בהפצצה.
ממשלת יוגוסלביה, לעומת זאת, טענה כי 638 מכוחות הביטחון שלה נהרגו בקוסובו.
ההערכות לגבי מספר ההרוגים האזרחיים משתנות באופן דומה.
ארגון Human Rights Watch מנה כ-500 אזרחים שנהרגו מההפצצה; ממשלת יוגוסלביה העריכה בין 1,200 ל-5,000.
על פי נתוני נאט"ו, היחס בין ההרוגים האזרחיים ללוחמים בהפצצות היה כ-1:10, על פי נתוני ממשלת יוגוסלביה, לעומת זאת, היחס היה בין 4:1 ל-10:1. על פי האומדנים השמרניים ביותר מהמקורות הנ"ל, היחס היה סביב 1:1.
לפי מכון ווטסון לעניינים בינלאומיים וציבוריים באוניברסיטת בראון, נכון לינואר 2015 נהרגו כ-92,000 בני אדם במלחמת אפגניסטן, מתוכם למעלה מ-26,000 אזרחים, ביחס אזרחי ללוחם של 1:2.5.
מלחמת הקואליציה העולמית נגד המדינה האסלאמית, משנת 2014, הובילה ל-50,000 קורבנות של לוחמי דאעש עד סוף 2016. Airwars חישבה כי 8,200–13,275 אזרחים נהרגו בתקיפות האוויריות של הקואליציה, בעיקר עד סוף התקיפות האוויריות של הקואליציה ב-2017, עם שיעורי נפגעים גבוהים במיוחד במהלך קרב מוסול.
תחקיר של Associated Press מצא שבקרב מוסול, מבין יותר מ-9,000 ההרוגים, בין 42% ל-60% היו אזרחים.
ההערכות לגבי נפגעים אזרחים במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני שונות.
דו"ח משנת 2007 של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים (OCHA) קובע כי "מאז ספטמבר 2000 נהרגו 5,848 בני אדם בסכסוך - 4,228 היו פלסטינים, 1024 היו ישראלים ו-63 היו זרים".
הדו"ח מצא כי מבין ההרוגים באותה תקופה, 69% מהישראלים היו אזרחים, בעוד שהדו"ח העריך ש-59% מההרוגים הפלסטינים היו אזרחים.
תקיפות אוויריות של ישראל על רצועת עזה
ראש השב"כ דיווח לקבינט הישראלי כי מתוך 810 הפלסטינים שנהרגו בעזה בשנים 2006 ו־2007, 200 היו אזרחים (יחס של כ-1:3).
בעיתון הארץ העריכו כי מדובר בהערכת חסר של נפגעים אזרחיים.
לטענת ארגון בצלם, 816 פלסטינים נהרגו בעזה במהלך תקופת השנתיים, מתוכם 360 אזרחים.
העיתונאי עמוס הראל כתב ב"הארץ" כי היחס בין מטרות צבאיות לאזרחים היה 1:1 בשנים 2002–2003, כאשר מחצית מהנפגעים בהתקפות אוויריות על רצועת עזה היו אזרחים.
הוא ייחס זאת לתרגול של חיל האוויר הישראלי של תקיפת חמושים גם כאשר הם הסתתרו בכוונה באזורים מאוכלסים בצפיפות.
היחס השתפר ליחס של 1:28 בסוף 2005, כלומר אזרח אחד נהרג על כל 28 לוחמים.
עם זאת, בפעולות בעזה מאז 2008, היחס ירד שוב, עד ל־3:1 במהלך מבצע צוק איתן.
יגיל לוי, סוציולוג ישראלי הכותב בהארץ, ניתח בסוף 2023 את שיעורי הנפגעים האזרחיים בחמישה מבצעים אוויריים ישראלים: עמוד ענן; מבצע שומר החומות; מבצע עלות השחר; מבצע מגן וחץ; והחודשיים הראשונים של מלחמת חרבות ברזל, בהתבסס על דיווחי מרכז המידע למודיעין וטרור של מאיר עמית.
כמה אנליסטים ניסו לחשב את יחס הנפגעים האזרחיים של צבא ההגנה לישראל במבצע עופרת יצוקה.
כולם ציינו כי היחס שונה באופן משמעותי בהתאם לנתונים המשמשים לגבי סך הנפגעים וזהותם.
מערכות הנתונים העיקריות הן אלו שפרסם צה"ל, מאוששות בעיקרן על ידי ארגון הטרור חמאס השולט בעזה, מחד גיסא; ואלה שפרסם בצלם מנגד.
הדו"ח הסופי של צה"ל זיהה 709 חמושים מתוך סך של 1,171 הרוגים בעזה, עם עוד 162 שלא ניתן היה לאשר את מעמדם (300 זוהו כאזרחים).
בצלם טוענים כי 1,391 פלסטינים נהרגו, מתוכם 759 לא השתתפו בפעילות החבלנית בעוד 350 כן השתתפו בפעילות זו, 248 היו שוטרים שנהרגו בתוך תחנות משטרה, ולא ידוע אם 32 שנהרגו אכן השתתפו בפעילות החבלנית.
דו"ח גולדסטון על המבצע הגיע למסקנה כי בעוד שהיו שוטרים בודדים בעזה שהיו חברים בקבוצות מיליטנטיות, כוחות משטרת עזה היו כוח משטרה אזרחי ו"לא ניתן לומר שהם נטלו חלק ישיר בפעולות האיבה ובכך לא הפסידו חסינותם האזרחית מפני התקפה ישירה כאזרחים".
העיתונאי יעקב כץ קובע בג'רוזלם פוסט כי היחס הוא 1:3 לפי נתוני ישראל ו־60% אזרחים (3:2) לפי נתוני בצלם.
כץ מתאר את יחס הנפגעים האזרחיים של צה"ל במבצע עופרת יצוקה ובשנה שקדמה לו כנמוך.
כץ אומר כי למעלה מ־81% מ־5,000 הטילים שהטיל צה"ל ברצועת עזה במהלך המבצע היו פצצות חכמות, אחוז שלדבריו חסר תקדים בלוחמה המודרנית.
גורדון אומרת כי כל היחסים הללו, גם על פי המחמירים יותר, נמוכים מיחס ההרוגים הרגיל בין אזרחים ללוחמים במלחמות במקומות אחרים, כפי שניתן על ידי הצלב האדום, וקובעת כי מההשוואה עולה כי צה"ל מצליח לצמצם את הפגיעה באזרחים באופן חריג.
13 ישראלים נהרגו במבצע, בהם 10 חיילי צה"ל (4 נהרגו מדו"צ), מה שנותן יחס נפגעים אזרחיים לכוחות הפלסטינים של 24% או 3:10.
דיווחים על נפגעים במבצע צוק איתן הועברו על ידי מגוון מקורות.
רוב כלי התקשורת השתמשו בנתונים שסיפק משרד הבריאות בעזה, המנוהל על ידי חמאס, או ארגונים לא ממשלתיים.
מתודולוגיות שונות הביאו לדיווחים מגוונים הן על מספר ההרוגים הכולל והן על יחס הנפגעים האזרחיים.
66 חיילים ישראלים, 5 אזרחים ישראלים, ואזרח תאילנדי אחד נהרגו, ו־469 חיילי צה"ל ו־261 אזרחים ישראלים נפצעו.
משרד הבריאות בעזה, האו"ם וכמה ארגוני זכויות אדם דיווחו כי 69–75% מהנפגעים הפלסטינים היו אזרחים; פקידים ישראלים העריכו שכ־50% מההרוגים היו אזרחים.
על פי נתונים אלו יחס ההרוגים בין אזרחים למחבלים בקרב הפלסטינים עומד על בין 1:1 ל־3:1.
במרץ 2015, OCHA דיווח כי 2,220 פלסטינים נהרגו בעימות, מתוכם 1,492 אזרחים, 605 חמושים ו־123 במעמד לא ידוע, מה שמקנה לכוחות הישראליים יחס של 3:1.
מקורסך כל ההרוגיםאזרחיםחמושיםלא מזוההאחוז אזרחיםעודכן לאחרונההערותמשרד הבריאות בעזה, המנוהל על ידי חמאס (GHM)2,310≈1,617≈693—70%3 בינואר 2015מגדיר כאזרח כל מי שאינו מוצהר כחבר בפלג טרור.HRC של האו"ם2,2511,462789—65%22 ביוני 2015סך ההרוגים התייחס למידע מ-GHM.
מידע מוצלב מ-GHM עם מקורות אחרים לאחוז אזרחיMFA ישראל2,12576193642836% מסך
45% המזוהים14 ביוני 2015משתמשת בדיווחי המודיעין שלה, כמו גם במקורות פלסטינים ובדיווחים בתקשורת כדי לקבוע מקרי מוות של מחבלים.
ב־7 באוקטובר 2023 הוביל חמאס מתקפה על ישראל שבה נהרגו 1,140 ישראלים, מתוכם נרצחו 695 אזרחים ישראלים במספר אירועי טבח המונים, בהם הטבח בפסטיבל נובה, בו נטבחו 347 אזרחים ונהרגו 17 שוטרים, במה שהיה לפיגוע הגדול בתולדות מדינת ישראל ומהגדולים בעולם.
כמו כן נהרגו 373 חיילים מתפקידי צבא שונים ו-71 אזרחים זרים, יחס של 2:1 בין אזרחים ללוחמים.
נכון לאוגוסט 2024, דיווח צה"ל דיווח על מעל 300 חיילים שנהרגו במהלך הלחימה ברצועת עזה.
נכון ליולי 2024, מספר דיווחים של סוכנויות ידיעות וארגונים לא ממשלתיים מצטטים מספר של יותר מ־40,000 בני אדם שנהרגו על ידי ישראל בעזה מאז 7 באוקטובר 2023, שהם כ־2% מכלל האוכלוסייה.
בנוסף מעריכים כי ישנן כ־10,000 גופות של נעדרים מתחת להריסות.
לטענת משרד הבריאות הפלסטיני כ־70% מההרוגים הם נשים וילדים; המספרים הללו אושרו על ידי האו"ם וארגון הבריאות העולמי.
לטענת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, היחס בין מחבלים לאזרחים קרוב ל־1:1, אך מעט יותר אזרחים נהרגו.
ישראל דיווחה על הריגתם של כ-14,000 לוחמי חמאס.
על פי ניתוח שנערך על ידי AP, במהלך המלחמה ירד שיעור הילדים והנשים שנהרגו: בעוד באוקטובר 2023 הוא עמד על מעל 60%, באפריל 2024 הוא ירד ל־38%.
בחודש ינואר 2025 אמר הרמטכ"ל הרצי הלוי כי במהלך הלחימה נהרגו קרוב ל-20,000 פעילי חמאס.
מספר חוקרים, בהם פרופ' מייקל ספאגט ופרופ' אדם גפני, העריכו כי בסביבות 80% מההרוגים במלחמה ברצועה הם אזרחים.
יַחְנוּק המלחות (שם מדעי: Cistanche salsa).
הכותרת בצבע סגול עם צינור לבן ובתוכו כתמים צהובים.
בישראל זהו מין נדיר וניתן למצוא אותו באזור הנגב ובערבה.
מחוץ לישראל, יחנוק המלחות נפוץ באזור האירנו-טורנו.
מין קרוב לו ונפוץ יותר הוא יחנוק המדבר.
החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע.
משטר הטליבאן באפגניסטן נודע בכללים הנוקשים כלפי התנהגות, לבוש, השכלה ועבודה של נשים, שנאכפים תוך הפעלת אלימות, אמצעי מעקב והפרדה מגדרית.
שלטון הטליבאן מבסס מדיניות הזו לגבי מעמד האישה באפגניסטן על פי פרשנות קיצונית של האסכולה החנפית לפירוש השריעה.
עם תחילת התקופה הראשונה לשלטון הטליבאן (1996–2001) חויבו נשים ללבוש בורקה בציבור בכל עת.
במסגרת מדיניות של הפרדה מגדרית, נאסר עליהן לעבוד וללמוד בבתי ספר לאחר גיל שמונה.
נשים שביקשו לרכוש השכלה נאלצו לפנות לבתי ספר מחתרתיים, שם הן ומורותיהן פעלו תוך סיכון אישי במקרה של גילוי.
בנוסף, נאסר עליהן לקבל טיפול רפואי מרופאים גברים, אלא אם היו מלוות בגבר קרוב משפחה – דבר שהוביל לכך שרבות מהן נותרו ללא טיפול רפואי נאות.
לאחר השתלטותם המחודשת של הטאליבן על אפגניסטן בשנת 2021, הותר לנשים ללמוד באוניברסיטאות בכיתות נפרדות מגדרית, אך היתר זה בוטל במהרה.
על נשים נאסר לעבוד ברוב מסגרות העבודה, למעט במערכות הבריאות והחינוך.
הן חויבו לעטות ניקאב וכיסוי גוף מלא בציבור, כך שרק עיניהן חשופות, ונאסר עליהן לנסוע למרחק העולה על 70 ק"מ ללא ליווי של גבר קרוב משפחה.
בשנת 2022 דחה מנהיג הטאליבן, הייבתוללה אח'ונדזאדה, את הביקורת הבין־לאומית והקריאות להקלות, והצהיר על סירובו לקיים משא ומתן בנושא.
בהמשך, הורחב האיסור על חינוך נשים גם להשכלה גבוהה, וכן נאסר עליהן לעבוד בארגונים לא ממשלתיים.
בשנת 2023 סגר המשטר מכוני יופי במדינה, והוטלו הגבלות נוספות שאסרו על כניסת נשים לחדרי כושר ולפארקים.
רקע: זכויות נשים לפני שלטון הטליבאן
בהיסטוריה של אפגניסטן, עד התקופה המודרנית, הנורמות החברתיות במרבית הקהילות באפגניסטן הטו להטיל מגבלות שונות על נשים, שהודרו על פפי רוב מהנהגה ושליטה בקהילות ומהשתתפות בתהליכי קבלת החלטות.
בעידן המודרני, היחס לנשים הושפע מהמפגש בין מנהגים מסורתיים ודתיים של קהילות ופרויקטים מודרניים של בניין אומה , שהובילו לקונפליקטים ולתנודות חדות במדיניות כלפי נשים.
אמיר אפגניסטן עבד א-רחמן ח'אן, ששלט בשנים 1880–1901, החל לקדם רפורמות ביחס לנשים, שכללו בין השאר העלאת הגיל המותר לנישואים והזכות של נשים לרשת את הרכוש של בעלן ואביהן.
בנו, האמיר חביבאללה ח'אן, המשיך מגמה זו והתיר לנשים ללמוד בבתי ספר.
על אף ההתקוממות של גורמים שמרניים יותר, בנו, האמיר והשאה אמאנואלה ח'אן, המשיך את הרפורמות ביתר שאת.
ב-1919 קיבלו נשים זכות להצביע; בשנות ה-20 נפתחו בתי ספר לנשים ובתי ספר מעורבים, וב-1924 חוקקו חוקים מתקדמים לגבי זנישואים וזכותיותיהן של נשים במסגרת המשפחתית.
על אף, שהממשל טען שהרפורמות מצייתות לכללי האסלאם, הן עוררו התנגדות בחלקים רבים של האוכלוסייה, בעיקר מחוץ לערים, והיו גורם מאיץ בהתמרדות השמרנית נגד המלוכה.
מרידות נגד השלטון הובילו לביטול של חלק ניכר מהרפורמות בסוף שנות ה-20.
בשנים 1929–1978 חידש הממשל את התהליך של יצירת מדיניות חופשית וליברלית יותר כלפי נשים, אך שינוי זה היה הדרגתי ואיטי יותר בהשוואה לרפורמות של שנות ה-20. תחת שלטונו של מוחמד זאהיר שאה (1933–1973) קיבלו נשים גישה לבתי ספר ומוסדות השכלה, וב-1964 אושרה זכותם של נשים להצביע ולהיבחר לתפקידים פוליטיים.
קוברה נורזאי הייתה ללברת הקבינט הראשונה ב-1966. עם זאת, תעסוקת נשים הוגבלה בעיקר למקצועות החינוך והבריאות, וניסיונות לרפורמה מקיפה יותר בשנות ה-50 נתקלו בהתנגדות.
לאחר ההפיכה ב-1973 ועלייתו לשלטון של מוחמד דאוד ח'אן, אושרה (ב-1975) חוקה חדשה שקבעה שוויון מגדרי וחוקים חדשים הונהגו בהתאם.
עם זאת, לממשל לא היה כוח מספק כדי לאכוף את החוקים האלו, שיושמו בעיקר בקרב האליטה העירונית.
בשנות השלטון הקומוניסטי (1978–1992) ניסה שלטון הרפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן לקדם בכוח הזרוע את זכויותיהן של נשים אפגניות.
נשים בתקופה זו הפכו לחלק בלתי נפרד מהכלכלה האפגנית: כ-70% מהמורים, כ-40% מהרופאים וכ-50% מהסטודנטים היו נשים, ומקצועות כגון עריכת דין והנדסה נפתחו בפניהן.
הרפורמות נתקלו בהתנגדות חריפה באזורים הכפריים, ולעיתים קרובות הן נתפסו כאנטי-אסלאמיות.
עם נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1992, התהפף בן לילה מעמדן של הנשים במדינה; הקבוצות השונות שנלחמו זו בזו במלחמת האזרחים על שליטה במדינה התנגדו לשוויון מגדרי ופתחו בקמפיין של "אסלאמיזציה", שמבסגרתו איבדו נשים את מרבית הזכויות שקיבלו בעשורים הקודמים.
עם עליית הטליבאן לשלטון הוחמרה הגישה כלפי נשים, ורבות מהזכויות שנותרו להן לפני כן נשללו.
כחלק ממגמה זו, נשללה מנערות הזכות ללמוד בבתי ספר אחרי גיל 8. תעסוקת נשים נאסרה ברוב המגזרים, וכתוצאה ממגבלות על תנועת נשים ויצירת הפרדה מגדרית בתחבורה ציבורית, נפגעה תעסוקת נשים גם בתחומים שבהם היא הותרה.
נשים הוכרחו ללבוש כיסוי כוף מלא, כגון בורקה, ונאסר עליהן להיפגש עם רופאים וספקי שירותי בריאות אחרים ללא ליווי של מחרם (مَحْرَمٌ), גבר בן משפחה.
כתוצאה מכך, בשילוב הירידה במספר הנשים המועסקות במערכת הבריאות, נפגעה בריאותן של נשים אפגניות רבות.
בנוסף, הטליבאן הורה על הסרת כלל התמונות של נשים במקומות ציבוריים וקבע הוראות נוספות, כגון החובה לכסות חלונות הנמצאים בגובה הרחוב, במטרה לגביל את נראותן של נשים בציבור.
לאחר עליית הטליבאן לשלטון נאסר על נשים להופיע בציבור ללא כיסוי גוף מלא (כגון בורקה).
מגבלות נוספות נועדו לכפות את תפיסתהמשטר לגבי צניעותן של נשים.
כך למשל, נאסר על נשים לנעול נעלי עקב, כדי שגברים לא ייאלצו לשמוע את צעדיהן, שעשויים לעורר בהם ריגוש; נאסר על נשים לדבר בקול רם בפומבי או לצחוק, כדי שגברים זרים לא ייאלצו לשמוע את קולן.
הטליבאן החיל מגבלות נוספות שנועדו להגביל את הנראות של נשים במרחבים ציבוריים.
כך, נאסרה תצוגה של תמונות וסרטי וידאו המראים נערות ונשים בעיתונים, בספרים ובמרחב הציבורי; נאסרה הופעה של נשים ברדיו, בטלוויזיה והתכנסויות ציבוריות; נאסר על נשים להופיע במרפסות דירותיהן ונקבעה חובה לכסות חלונות בקומות הקרקע.
בנוסף, מוסדות תרבות וספורט נסגרו בפני נשים, ונשללה מהן הזכות להשתתפות בפעילויות תרבותיות או ספורטיביות.
שימוש בתחבורה וחופש התנועה של נשים
בנוסף למגבלות ישירות על תנועת נשים, הנחיות שונות בנוגע להתנהגותן במרחב הציבורי הקשו על חופש התנועה שלהן.
כך למשל, ונשים שלא יכלו להרשות לעצמן לרכוש בורקה – בגד שנחשב ליקר יחסית – נאלצו להסתגר בבתיהן.
בדצמבר 1998 הוציא "המשרד לקידום המידות הטובות ולמניעת החטא" צו האוסר על נהגי מוניות להסיע נשים שלא כיסו את פניהן לחלוטין.
בין האיסורים בתחום התחבורה והתנועה:
איסור לרכב על אופניים או אופנועים, אפילו כאשר לבשו בורקה או לוו על ידי מחרם.
נאסר על נשים לנסוע במונית ללא כיסוי גוף ופניםוללא ליווי מחרם.
קווי האוטובוס הופרדו מגדרית, על מנת למנוע נסיעה של גברים ונשים באותו כלי תחבורה.
ב-30 בספטמבר 1996 אסר משטר הטאליבן את העסקתן של נשים בבתי עסק, לרבות במשרדים ממשלתיים.
סגירת מערכת החינוך לבנות, שבה כמעט כל צוות ההוראה בבתי הספר היסודיים היה מורכב מנשים, הותירה אלפי נשים ללא תעסוקה.
מנהיג הטאליבן באותה תקופה, מוחמד עומאר, הבטיח כי עובדות המדינה והמורות ימשיכו לקבל שכר חודשי בסך כ-5 דולרים.
ביולי 2000 נאסרה העסקת נשים בארגונים ללא מטרת רווח, למעט בתחום הבריאות.
בין השנים 1996–2001, בעת שלטון הטאליבן הראשון באפגניסטן, נאסרה לחלוטין גישתן של נשים ונערות לכל מסגרת חינוך והשכלה לאחר גיל 8.
לפני עליית הטאליבן לראשונה לשלטון, רופאים גברים הורשו לטפל בנשים בבתי חולים.
זמן לא רב לאחר השתלטותם ב-1996 חל איסור על רופאים גברים לטפל בנשים, החלטה אשר חזרה על עצמה לאחר השתלטותם השנייה ב-2021.
בתקופת מלחמת אפגניסטן (2001–2021) והרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן (2004–2021), ביססו כוחות הקואליציה בראשות הברית משטר חדש וליברלי יותר כלפי נשים, שבבסיסו בבירה קאבול ובאזורים עירוניים אחרים.
עם זאת, כוחות של הטליבאן המשיכו לשלוט באזורים שונים של המדינה.
על פי דו"ח של Human Rights Watch, באזורים שבשליטת הארגון נאלצו התושבים לציית הן לחוקים ולהוראות של הממשלה המרכזית והן לכללים שנאכפו על ידי הגורמים המקומיים הנאמנים לטליבאן.
באזורים שבשליטת הממשלה האפגנית מוסדות חינוך והשכלה נפתחו לילדות ולנשים, ובשנים 2002–2014 מיליוני אפגניות נרשמו ללימודים.
משנת 2014 חלה ירידה במספר הנשים שזכו לחינוך והשכלה, בגלל בעיות מימון, עלייה בשחיתות והתגברות בעיות הביטחון במדינה.
מנגד, באזורים שבשליטת הטליבאן, מוסדות חינוך והשכלה לא נפתחו לרוב לנערות ולנשים.
בתחילת התקופה שליטי הטליבאן הכריזו כי הם לא מתנגדים עוד לחינוך לנשים, אך ברוב המקרים מדיניות זו לא יושמה בפועל.
מדיניות הטליבאן לא הייתה אחידה והשתנתה ממחוז למחוז.
בחלק מהמחזוות שבשליטת הארגון, חינוך לבנות התאפשר עד לגיל ההתבגרות, בעוד שבאחרים חינוך לבנות נאסר לחלוטין.
במחוז קונדוז, חלק מן האזורים שבשליטת הטליבאן איפשרו לבתי ספר לבנות להמשיך לפעול, ואף איפשרו לנשים לנסוע לאזרים שבשליטת הממשלה; לעומת זאת, במחוז הלמנד, לא היו כלל בתי ספר מתפקדים לבנות.
בחלק מהאזורים שבשליטת הארגון ארגונים בין-לאומיים ללא מטרת רווח הצליחו להקים בתי ספר לבנות.
אכיפה של "חוקים למען מידות טובות ולמניעת החטא", המשיכו להיאכף באזורים שבשליטת הטליבאן, לעיתים תחת כסות של אכיפת נורמות מקומיות.
חלק ניכר מחוקים אלה נועדו לאכוף נורמות חברתיות הקשורות בהתנהגות והופעה של נשים.
באזורים שבשליטת הטליבאן נשים יכלו לפנות לבתי משפט של הארגון כדי להסדיר עניינים שקשורים לירושה ולקניין, אך בתי המשפט לא נתנו מענה בנושאים שקשורים לאלימות במשפחה, והענישה הקשה כלפי נשים וגברים שנחשדו במעשים לא מוסריים הרתיעה נשים מלפנות לבתי המשפט בעניינים אלה.
לאחר נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן בשנת 2021 השתלטו הטליבאן על קאבול ועל מרבית המדינה.
בתחילה הבטיחו שלטונות הטאליבן כי זכויותיהן של נשים יישמרו, ונשים וילדות יוכלו להמשיך לקבל חינוך והשכלה, "כל עוד פעילויות אלה יהיו בהתאם לחוקי השריעה".
למרות הודעה זו, חזר הטליבאן במהרה להטלת מגבלות על נשים.
בספטמבר 2021 נסגר המשרד הממשלתי לענייני נשים, שתפקידו היה לקדם זכויות נשים, ובמקומו נפתח "המשרד לקידום המידות הטובות ומניעת החטא" שמשמש כמשטרת מוסר ולאכיפה של מגבלות שמוטלות על נשים.
ב-25 באוגוסט 2021, מספר ימים לאחר הודעת הטליבאן שזכויות נשים יישמרו, הוציא השלטון אזהרה זמנית שלפיה על נשים להישאר בביתן, שנימוק שחיילי הטליבאן לא אומנו כיצד להתייחס לנשים.
ב-21 בנובמבר 2021 נאסרה הופעת נשים בטלוויזיה, למעט בשידורי חדשות.
נשים חויבו לכסות את פניהן גם בשידורי חדשות, וביוני 2023 נאסר על נשים להשתתף בתוכניות רדיו וטלוויזיה שבהן המנחים הם גברים.
במאי 2022 אסר צו של המשרד לקידום מידות טובות ומניעת החטא על הופעת נשים מחוץ לבתיהן ללא כיסוי פנים.
הצו קבע שגברים יהיו אחראים למקרים שבהם נשים תחת חסותם לא יכבדו את ההוראות.
אנשי הטליבאן הסבירו שאם נשים צריכות לצאת לרחוב עליהן ללבוש חיג'אב, עליהן לכסות את עצמן, אך הכיסוי הטוב ביותר הוא הישארות בבית.
בפועל הצו גרם לכך שיציאת נשים מבתיהן הוגבלה למקרים הכרחיים בלבד.
הטליבאן החמיר בהדרגה מגבלות על שהייה של נשים בפארקים ציבוריים ובמתחמי פנאי אחרים.
באפריל 2022 נקבע שנשים וגברים יוכלו להיכנס לפארקים בימים שונים, אך באוגוסט באותה השנה נקבע שבמקומות שבהם הרשויות אינן יכולות לאכוץ את ההפרדה המגדרית הפארקים יהיו סגורים לחלוטין לנשים.
בנובמבר הוכרז שכניסת נשים תיאסר בכל הפארקים וכן במכוני הכושר, משום שהציבור התעלם מההוראות הקודמות.
במהלך 2023 נאסרה כניסת נשים גם לאתרים היסטוריים ולפארק הלאומי בנד-י אמיר .
בדצמבר 2021 נאסר על נשים לנסוע יותר מ-50 מיל מבתיהן ללא ליווי מחרם.
על בעלי רכבים נאסר להסיע נשים שפניהן אינן מכוסות לחלוטין.
לאחר חזרת הארגון לשלטון באוגוסט 2021, הוצהר כי תותר לנשים גישה לחינוך במסגרת שתעמוד ב"סטנדרטים אסלאמיים", אך בפועל נאסרה גישתן של נערות לחטיבות ביניים ותיכונים בספטמבר 2021. כבר ב-30 באוגוסט נאסר חינוך במוסדות מעורבים, ונאסר על גברים לשמש כמורים לבנות, וב-17 בספטמבר נאסר חינוך לבנות מעבר לחינוך ליסודי.
הטליבאן כי חינוך בחטיבות ביניים לבנות יחזור באביב, אך נכון ל-2025 הבטחה זו לא קוימה, ואפגניסטן היא המדינה היחידה בעולם שבה נאסר על נערות לקבל חינוך מעבר לבית ספר יסודי.
ב-20 בדצמבר 2022 הודיע משרד ההשכלה הגבוהה של הטאליבן לאוניברסיטאות הציבוריות והפרטיות כי נאסר על נשים להמשיך בלימודים אקדמיים, גם לא במסגרת כיתות נפרדות, ונאסר על נערות להשתתף בקורסים פרטיים מעבר לכיתה ו'.
בהודעת המשרד נמסר כי לימודים אלה יישארו אסורים עד שייווצר "סביבת לימודים מתאימה", והובטח כי סביבה כזו תסופק בעתיד.
ב-21 בספטמבר 2021 נאסר על נשים לעבוד במוסדות מוניציפליים בקאבול, למעט בעבודות שגברים לא יכולים לעסוק בהן, כגון ניקוי שירותי נשים.
לפני השתלטות הטליבאן, 27% מכוח העבודה המוניציפלי היה נשים.
במרץ 2022 נקבע איסור על שילוב נשים וגברים במשרדי ממשלה; ביולי נקראו נשים שעבדו במשרד האוצר לשלוח קרובי משפחה גברים לעבודה במקומן, אם ברצונן להמשיך לקבל משכורת.
נשים המשיכו לעבוד בארגונים בין-לאומיים ללא מטרת רווח, עד שהעסקתן בארגונים אלה נאסרה בדצמבר 2022. באפריל 2023 נאסר על נשים גם לעבוד עבור ארגון האומות המאוחדות.
הטליבאן פגע בהדרגה במקצועות ובתי עסק שמרבית עובדיהם היו נשים.
באוגוסט 2022 פוטרו כלל דיילות האוויר בדצמבר 2022 נאסר על הפעלת מאפיות בבעלות נשים; ביולי 2023 נסגרו כל מכוני היופי בהוראת הממשלה.
בחלק מהמקרים, הפגיעה בתעסוקת נשים נעשתה על ידי הוראות מקומיות.
כך למשל, במרץ 2024 נאסר על תעסוקת נשים באריגת שטיחים בשישה מחוזות שונים בפרובינציית ננגרהאר.
לפי ארגון העבודה הבינלאומי (ILO), עד סוף 2022 שיעור תעסוקת נשים ירד בכ-25% לעומת התקופה שלפני השתלטות הטאליבן (2021), בעוד שיעור התעסוקה הגברית ירד בכ-7% בלבד.
תחום השירות הציבורי סגור לנשים גם כן, נאסר עליהן להיות שופטות ועיתונאיותהתקבלו היתרים חלקיים לעיסוקים בבריאות (אחיות, מיילדות) ובחינוך, אך תחת מגבלות קפדניות, כולל דרישה לליווי של גבר, הפרדה מגדרית במקומות עבודה, וצנזורה קולית ציבורית.
בדצמבר 2024 הטאליבן חזר והטיל איסור על קבלת הכשרה כאחיות או מיילדות, גם באזורים בהם בעבר הותרה נגישות חלקית בהגבלות.
בדו"ח של משמר זכויות האדם מפברואר 2024 נטען שהירידה החדה בהיקף הסיוע הזר לאפגניסטן לאחר השתלטות הטליבאן הובילה להידרדרות באיכות השירותים הרפואיים שניתנים לתושבי המדינה.
המשטר אפשר לנשים לעבוד בתחום הבריאות, אך מגבלות על תעסוקה, תנועה ולבוש הכבידו במיוחד על היכולת של נשים לקבל ולהעניק שירותים רפואיים.
הכלל שעל נשים לקבל ליווי מגבר בן משפחה הקשתה במיוחד.
בנוסף, אחץ המשמעויות של המגבלות על השכלת נשים היא מחסור מתמשך בנשים שיכולות להעניק טיפול רפואי לנשים אחרות.
על פי ארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים, הקושי של נשים לקבל גישה לשירותי בריאות הביא לירידה בתוחלת החיים של נשים וכן לעלייה בתמותת נשים בהיריון ובלידה, במיוחד לאור העלייה במספר ההריונות של נערות בגיל ההתבגרות.
בפברואר 2023 הורו שלטונות הטאליבן לבתי מרקחת בקאבול ובמזאר-י-שריף להפסיק למכור תרופות וגלולות למניעת הריון.
בדצמבר 2024 אסר הטליבאן על הכשרה לנשים בקהילות בתחום הבריאות, ובכך סגר גם את אחד מהפרצות שאפשרו לנשים לרכוש השכלה.
נשים אפגניות רבות נענשו בגין עבירות על חוקי הטליבאן לגבי נשים, לעיתים קרובות העונשים בוצעו כמפגן פומבי באירועים רשמיים שנערכו באצטדיונים ובכיכרות עירוניות או כחלק מאלימות ספונטנית ברחוב.
נשים שהפרו צווים נענשו לעיתים באלימות קשה.
בשנת 1999 הוצאה להורג אם לחמישה ילדים לעיני כ-30,000 צופים באצטדיון גאזי בקאבול, לאחר שהורשעה ברצח בעלה.
האישה נכלאה במשך שלוש שנים ועונתה במהלך תקופת מעצרה.
על פי דיווחים, היא סירבה לטעון לחפותה, בטענה כי המעשה נעשה בעת שניסתה להגן על בתה.
נשים עובדות נדרשות לעזוב את עבודתן.
אי ציות לאיומי הטליבאן הוביל להרג נשים רבות, כמו במקרה של חוסאי, אישה בת 22, ביולי 2010.
בשנת 2013 נורתה למוות הסופרת ההודית סושמיטה בנרג'י על ידי חמושים המזוהים עם הטאליבן, לאחר שלכאורה הפרה את תכתיבי הארגון.
בנרג'י הייתה נשואה לאיש עסקים אפגני ועברה להתגורר באפגניסטן זמן קצר קודם לכן.
היא שרדה שני ניסיונות קודמים להוצאתה להורג והצליחה להימלט להודו.
על בסיס חוויותיה כתבה ספר שתיאר את בריחתה מהטאליבן, אשר עובד בהמשך גם לסרט קולנוע.
ב-12 ביולי 2021 הוכתה למוות אישה במחוז פריאב על ידי לוחמי הטאליבן, וביתה הוצת, לאחר שסירבה לבשל לקבוצת לוחמים של הארגון שפעלו באזור.
באוגוסט 2021, דיווחה משטרת אפגניסטן כי הטליבאן הרגו אישה במחוז בלח' משום שלבשה בגדים צמודים ולא הייתה מלווה בגבר כפי שנדרש.
במרץ 2024 הודיע מנהיג הטליבאן הייבתוללה אח'ונדזאדה שהמשטר יאפשר סקילה פומבית של נשים.
בנובמבר 1995, השעתה קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים את כל הסיוע לחינוך באזורים הנמצאים תחת שליטת הטליבאן, בטענה כי האיסור על שילוב גברים ונשים במערכת החינוך מהווה הפרה של אמנת זכויות הילד.
האו"ם גינה את אפגניסטן על שלילת זכויות נשים תחת שלטון הטאליבן, במיוחד לאחר שהטאליבן סגר בתי ספר לבנות, אסר על נשים לצאת מהבית ללא ליווי גבר, והרחיק נשים מעבודה ציבורית.
במאי 2022 פרסם המשרד לקידום המידות הטובות ומניעת החטא צו המחייב את כל הנשים באפגניסטן ללבוש כיסויי גוף מלאים בציבור, כגון בורקה או עבאיה בשילוב ניקאב, אשר מאפשר לראות את עיניהן של הנשים בלבד.
הצו קבע כי ינקטו צעדי אכיפה, הכוללים קנסות, מאסר או פיטורים מעבודה ממשלתית כמו גם נגד גברים שלא יבטיחו שקרוביהם הנשים יעמדו בדרישות החוק.
ארגוני זכויות אדם, ובהם משלחת האו"ם באפגניסטן, מתחו ביקורת על ההחלטה.
ב-8 ביולי 2025 אישר בית הדין הפלילי הבינלאומי את צווי המעצר באופן רשמי.
יחס ישר בין שני משתנים מתקיים כאשר אחד מהם הוא כפולה של המשתנה השני בגודל קבוע.
במצב כזה, מסמנים , ואומרים ש־Y מתכונתי (או: פרופורציונלי) ל־X.
באופן פורמלי יותר, קיים יחס ישר בין X ל-Y אם קיים מספר קבוע שמקיים .
במקרה כזה, נקרא "גורם הפרופורציה".
יחס ישר בין שני משתנים נשמר גם כאשר שני המשתנים מוכפלים באותו מספר קבוע.
יחס ישר הוא מקרה פרטי של יחס ליניארי, אשר יכול להכיל גם קבועים נוספים.
המרת יחידות: היחס בין אורכו של מוט במטרים לאורכו של אותו מוט בסנטימטרים הוא יחס ישר (עם זאת לא תמיד ההמרה בין יחידות היא יחס ישר, למשל בין מעלות קלווין ומעלות צלזיוס לא קיים יחס ישר).
אם עיפרון עולה 5 שקלים אז 10 עפרונות יעלו 50 ו־20 יעלו מאה, כלומר בין המחיר הכולל ששולם לכמות העפרונות שנקנתה מתקיים יחס ישר.
עם זאת, בכמויות גדולות נהוג לתת, או שניתן לבקש, הנחת כמות.
בדוגמת העפרונות, ניתן להניח ש־1000 עפרונות יעלו פחות מ־5000 שקלים.
בגאומטריה, היקף המעגל נמצא ביחס ישר לקוטרו, וגורם הפרופורציה הוא פאי: .
בתרמודינמיקה, האנרגיה הקינטית של גז אידיאלי פרופורציונית לטמפרטורה שלו: .
חוק אוהם: היחס בין המתח לזרם על נגד הוא יחס ישר וגורם הפרופורציה הוא R, התנגדות הנגד, כלומר: .
במעגלי זרם חילופין (AC), בין הזרם למתח מתקיים הקשר , כאשר הוא מספר מרוכב, שנקרא העכבה של המעגל.
גורם פרופורציה מרוכב ביחס ישר בין שני משתנים ממשיים, מוסבר בעזרת התייחסות לשינוי של שניהם כפונקציה של משתנה אחר.
בדוגמה של מעגלי זרם חילופין, ניתן לנתח את השינוי של הזרם והמתח בזמן באמצעות אנליזת פורייה.
לכן, בלי הגבלת הכלליות, אפשר להניח שהזרם שגורם להספק אמיתי, הוא החלק הממשי של הפונקציה (כלומר: הזרם הוא אפס בנקודות הזמן בהן הפונקציה שוה ל ).
את המתח ניתן גם כן לכתוב כחלק הממשי של פונקציה מרוכבת.
אם בין הזרם והמתח קיים הפרש מופע, ניתן לכתוב את היחס בין המתח לזרם בצורה .
למשל: כאשר המתח בשיאו הזרם נמוך מערך השיא, ויגיע אליו רק בזמן .
בתיאור כזה, נאמר שגורם הפרופורציה בין הזרם למתח הוא המספר המרוכב , כאשר ממשי ו-θ נמצאת בתחום .
יחס הפוך בין שני משתנים מתקיים כאשר מכפלתם קבועה.
במקרה כזה משתנה אחד נמצא ביחס ישר להופכי של המשתנה האחר.
כלומר: כאשר הוא קבוע כלשהו.
כאשר מתקיים יחס הפוך בין שני משתנים, משתנה אחד קטן ככל שהמשתנה האחר גדל.
דוגמה: כאשר מחלקים עוגה שווה בשווה בין משתתפים אחדים, גודל הפרוסה נמצא ביחס הפוך למספר המשתתפים.
אם נסמן ב-N את מספר המשתתפים, ב-m את משקל העוגה בק"ג, אזי כל משתתף יקבל פרוסה P שמשקלה ק"ג.
במקרה זה, קיים יחס הפוך בין P (גודל הפרוסה) ל-N (מספר המשתתפים) והקבוע הוא m (גודל העוגה).
דוגמה נוספת: אם אדם חפץ מאוד בדבר כלשהו, הימנעותו ממגע עם אותו דבר בו הוא חפץ נמצא ביחס הפוך לרצונו.
כשמופעל על גוף כוח קבוע F, התאוצה a של הגוף נמצאת ביחס הפוך למסה m שלו:
גודל הלחץ P נמצא ביחס הפוך ביחס לגודל השטח A שעליו פועל כוח:
בתהליך איזותרמי, מכפלת הלחץ P והנפח V חייבת להישאר קבועה:
לפי חוק אוהם, בהינתן מקור מתח קבוע (כמו למשל בשקע חשמלי ביתי), הזרם נמצא ביחס הפוך להתנגדות:
יחס הרזרבה הוא היחס בין סך הנכסים הנזילים שבידי הבנק (בעיקר מזומנים) לבין התחייבויותיו לציבור, כלומר הסכום הכולל שהלקוחות הפקידו בבנק ויכולים למשוך בכל עת.
יחס זה נתון לפיקוחו של הבנק המרכזי ונקבע בהתאם למדיניות המוניטרית הנהוגה בה.
התחייבויות הבנקים לציבור גבוהות בהרבה מכמות המזומנים שבידיהם.
משמעות הדבר היא כי במקרה של הסתערות משיכות, בה כל לקוחות הבנק יבואו בבת-אחת למשוך את כספיהם (התחייבויות הבנק כלפיהם), יפשטו הבנקים רגל.
עם זאת משיקולים סטטיסטיים ניתן להניח באופן סביר כי הלקוחות שומרים על קצב משיכה מסוים הקטן בהרבה מפוטנציאל המשיכה המקסימלי.
יתר על כן, לעיתים קרובות מממשים הלקוחות את פיקדונותיהם שלא באמצעות מזומן אלא באמצעות העברה של התחייבות בנקאית לבנק אחר העובד באותו המטבע.
(למשל, שני אזרחי מדינה המעבירים ביניהם המחאה) לכן, שהבנקים יכולים להתחייב לשלם הרבה יותר מכמות המזומן שבפועל נמצאת בידיהם.
הבנק המרכזי מגביל פעילות זו של הבנקים, וקובע יחס מרבי בין כמות הכסף המלווה על ידי הבנקים ובין כמות המזומנים ושווי המזומנים שבידיהם, על מנת לשמור על סיכון אי נזילות הבנק נמוך דיו.
קיים מנעד, ובצידו האחד יחס רזרבה של 1:1, אשר מונע לחלוטין את אפשרות קריסת בנק בשל בעיות נזילות, אך מצמצם דרמטית את כמות הכסף הזמינה להשקעות במדינה, ולחלופין יחס של 1:∞ אשר לא מגביל את הבנקים ומאפשר להם לחלק כסף ללא הגבלה, וללא קשר לכמות המזומנים בידיהם.
מאחר שבממוצע, הבנקים מרוויחים מהלוואת כספים, יהיו הבנקים רווחיים יותר ככל שיחס הרזרבה יהיה נמוך יותר.
לעיתים נדירות הנחת העבודה בבסיס יחס הרזרבה קורסת, כמו למשל במצב של מלחמה, חשד להונאה בבנק או משבר כלכלי קשה.
במצבים כאלה עלולים להגיע לקוחות הבנקים בהמוניהם אל הבנק למשיכת כספיהם והבנק צפוי לקרוס.
על-אף שאלו מקרים נדירים, הם מזעזעים את הכלכלה באופן חמור לאורך טווח.
דוגמה בולטת לאירוע כזה היה המשבר הכלכלי העולמי של 1929.
ע"פ פרסום של קרן המטבע הבינלאומית משנת 2011, במרבית המדינות קבוע יחס רזרבה.
יש 9 מדינות בלבד בהן לא נקבע יחס רזרבה (ארצות הברית, בריטניה, קנדה, ניו זילנד, אוסטרליה, שוודיה, דנמרק, נורווגיה וכן במחוז הונג קונג בסין).
בארצות הברית החל משנת 2020 בעקבות משבר הקורונה .
במרבית העולם המערבי, יחס הלימות ההון (Capital Ratio) החליף כמעט לחלוטין את יחס הרזרבה ככלי לפיקוח על בנקים.
הבנקים יכולים, תאורטית, להלוות כמעט את כל הפיקדונות – אבל מוגבלים על ידי הון עצמי.
יחסי הרזרבה בעולם נעים בין 1:1 (רזרבה מלאה) ובין 1:30. (בלבנון למשל).
בישראל, ע"פ הוראות בנק ישראל, יחס הרזרבה של הבנקים המסחריים נחלק ל-3 - 6% על פיקדונות עו"ש, 3% על פיקדונות עד שנה.
על פיקדונות מעל שנה לא קיימת בישראל חובת נזילות.
להשוואה, במהלך 2008 העלתה סין את יחס הרזרבה במדינה ל-17.5%.
הוראת חובת הנזילות היא אחת ההוראות הבודדות אשר מפורסמות בחוק בנק ישראל (סעיף 38) אך חלות על בנק מסחרי שכן מרבית ההוראות החלות על בנק מסחרי מפורסמות בהוראות "ניהול בנקאי תקין".
בישראל קיימת חובת נזילות של 6% על פיקדונות עו"ש ופיקדונות הסגורים לתקופה בת עד שבוע.
חובת נזילות של 3% מחויבת על פיקדונות של שבוע ועד שנה.
בישראל אין חובת נזילות כלל על פיקדונות בני שנה ומעלה.
כמו כן, בין 2011 ל-2014 נקבעה גם חובת נזילות על פעילויות בנגזרים של תושבי חוץ בת 10%.
חובת נזילות זו לא הייתה חובת נזילות קלאסית אלא סנקציה אשר בנק ישראל קבע כדי להתמודד עם כניסה מאסיבית וספקולטיבית של מטבע חוץ ממשקיעים זרים במטרה לגדר את סיכוני הבנקים הישראליים.
כדי להתמודד עם מורכבות הוראות חובת הנזילות קבע בנק ישראל כי עמידה בחובת הנזילות תחושב על בסיס תקופתי.
כלומר, בנק מסחרי אינו מחויב לעמוד בכללים אלה בכל עת אם יוכל להשיג זאת בממוצע על תקופה ארוכה יותר.
אי עמידה בחובת הנזילות גוררת קנסות הן על הבנק המסחרי והן על נושאי משרה בכירים ונחשבת עבירה רגולטורית.
יחס מותניים-ירכיים או יחס מותן אל ירך הוא היחס שבין היקף המותניים לבין היקף הירכיים.
יחס זה הוא מדד לכמות השומן שמפוזרת סביב הגו.
הרעיון והחשיבות של יחס זה פותחו כתאוריה על ידי הפסיכולוג האבולוציוני בדנדרה סינג מאוניברסיטת טקסס, שבאוסטין, בשנת 1993.
כדי לחשב את היחס, צריך להשתמש בסרט לא נמתח.
צריך לשים לב שהוא יכול להקיף את הגוף, להקביל אותו לרצפה, ולהדק אותו בלי ללחוץ על הגוף.
מודדים את רוחב המותניים בחלק הכי צר שלהם, בדרך כלל קצת מעל הטבור.
מודדים את הירכיים בחלק הרחב ביותר שלהם, ואז מחלקים את מדידת המותניים במדידת הירכיים.
יחס מותניים-ירכיים של 0.7 אצל אישה ו-0.9 אצל גבר מביאים לבריאות, ואף לפוריות.
לנשים עם יחס של 0.7 יש אסטרוגן באיכות הגבוהה ביותר והן פחות רגישות למחלות כמו סוכרת, ליקויים במחזור הדם וסרטן השחלה.
גברים שיש יחס של בסביבות 0.9 גם כן בריאים יותר ופורים יותר, יש להם פחות סיכוי לחלות בסרטן הערמונית ובסרטן האשכים.
יחס מותניים-ירכיים הוא גם מדד טוב יותר לסיכוני התקף לב ממדד ה-BMI.
אם ההשמנה מוגדרת מחדש ביחס מותן-ירך במקום ב-BMI, אזי כמות האנשים שנמצאים בסיכון של התקף לב עולה פי 3.
יחס מותניים-ירכיים הוא גם גורם במשיכה של אנשים.
נשים עם יחס של 0.7 מדורגות בתור נשים מושכות יותר ללא הבדל של תרבות, גזע, דת או מוצא אתני.
דוגמאות לכך - מרילין מונרו, אלסנדרה אמברוזיו, סופיה לורן, קייט מוס ואפילו ונוס ממילו, לכולן יש מדד בסביבות ה-0.7, למרות שיש להן משקל שונה.
ייתכן שהגורם לכך הוא תהליך ברירה אבולוציוני.
גבר שנמשך לנשים עם היחס 0.7, שהן בריאות ופוריות יותר, מעלה את סיכויי השרידה של צאצאיו ואת הכמות שלהם.
דבר זה לא הולך באותו קו עם המודל "90-60-90", מכיוון שיחס המותן-ירך שם הוא ...0.666. אישה בעלת היקף ירכיים 90 ס"מ תהיה, כנראה, מושכת יותר אם היקף מותניהּ יהיה בסביבות ה-63 ס"מ.
נוסו הרבה שיטות לשינוי מדד מותניים-ירכיים באופן מלאכותי, אחת המפורסמות מהן היא המחוך שניסה להצר את המותניים.
שיטה נוספת היא שיטת הריפוד, שבה הוסף ריפוד לגוף אם הפרופורציות לא התאימו.
בנוסף, קיימים היום בשוק מגוון ניתוחים והליכים פלסטיים שנועדו ליצירת הסילואט הנחשק.
החל בשאיבת שומן מהאזור הבטן והזרקתו לאזור הירכיים, דרך ניתוחים להגדלת החזה והישבן, ועד להסרת צלעות ליצירת מראה של מותניים צרים.
השפעתן של דמויות בולטות במדיה (לדוגמה: קים קרדשיאן), העלתה את קרנם של הניתוחים הנ"ל.
כמו גם השפעות נוספות מעולמות הפנטזיה והקומיקס (ראה דמויות מוכרות כמו: לארה קרופט, ג'סיקה ראביט, ורוב דמויות הנסיכות של דיסני).
המבקרים מצביעים על כך כי מדובר בהרחבת התופעה של הפרעות אכילה ודימוי גוף ירוד והפיכתה ללגיטימית.
במתמטיקה ולוגיקה, חוק ההעברה הוא יחס המקיים את "כלל המעבר": אם a מתייחס ל-b ו-b מתייחס ל-c, אז גם a מתייחס ל-c.
תכונה חשובה זו מתקיימת בכל יחס שקילות ובכל יחס סדר.
מאידך, כל חוק העברה אפשר לתאר באמצעות יחס שקילות ויחס סדר על קבוצת המנה.
ליחס המקיים חוק העברה קוראים יחס עוֹבְרָנִי (בלועזית: יחס טרנַזיטיבי).
היחסים "עוקב", "צמוד ל", "ליד", "הבא בתור" או "בן-של" אינם טרנזיטיביים.
היחס "בן-של" למשל אינו טרנזיטיבי, משום שמכך שאיתמר הוא בנו של אהרון ושאהרון בנו של עמרם, לא נובע שאיתמר הוא בנו של עמרם.
לעומת זאת, היחס "x צאצא של y" הוא טרנזיטיבי (זהו "הסגור הטרנזיטיבי" של היחס הקודם - ראו להלן).
היחס "צאצא" טרנזיטיבי ואינו סימטרי.
יחס טרנזיטיבי ואי-רפלקסיבי הוא יחס סדר חזק.
לכל יחס טרנזיטיבי ורפלקסיבי R על קבוצה X יש יחס שקילות ויחס סדר חלש על מרחב המנה , כך ש- אם ורק אם .
יחס השקילות שווה לחיתוך .
תיאור דומה אפשר לתת לכל יחס טרנזיטיבי, בלי להניח רפלקסיביות: לכל יחס טרנזיטיבי R על קבוצה X יש יחס שקילות , יחס סדר חלש על מרחב המנה , ותת-קבוצה שכל אבריה סינגלטונים של , כך ש- אם ורק אם וכן ( או ).
(היחס רפלקסיבי אם ורק אם ריקה).
חיתוך של יחסים טרנזיטיביים הוא טרנזיטיבי.
כל יחס R ניתן להשלים ליחס טרנזיטיבי, שהוא היחס הטרנזיטיבי המינימלי המכיל את R.
ההשלמה הזו נקראת הסגור הטרנזיטיבי של היחס המקורי ומסומנת .
את הסגור הטרנזיטיבי של היחס R ניתן לקבל כחיתוך כל היחסים הטרנזיטיביים שמכילים את R (כיוון שהיחס המלא הוא טרנזיטיבי - חיתוך זה אינו ריק) או לחלופין על ידי ההגדרה הבאה:
לכל שני איברים x, y מתקיים: אם ורק אם קיימת שרשרת סופית של איברים .
כלומר איחוד כל ההרכבות החוזרות של היחס על עצמו.
לדוגמה, יחס העקיבה המוגדר על המספרים הטבעיים: x עוקב ל-y אם x=y+1, אינו טרנזיטיבי (1 הוא עוקב של 0, ו-2 עוקב של 1 אך 2 אינו עוקב של 0); הסגור הטרנזיטיבי שלו הוא היחס < ("גדול מ-").
יחס נזילות מיידי או יחס מהיר הוא יחס של נזילות פיננסית שמופיע לעיתים קרובות בדוחות כספיים של חברות עסקיות כדי לקבוע את היכולת של החברה לפרוע את חובותיה.
יחס זה מחושב על ידי חלוקת סך כל הנכסים השוטפים בניכוי ערך המלאי לסך כל ההתחייבויות השוטפות.
המלאי מנוכה מהנכסים השוטפים כי הוא הנכס השוטף הפחות נזיל מכולם.
כדי שהחברה תהיה בטוחה מפשיטת רגל היחס נדרש להיות גדול מ-1. כלומר יותר נכסים מהתחייבויות.
עם זאת, לא רצוי שהיחס יהיה גבוה מדי, כי לבעלי המניות אין עניין בשמירת נכסים שוטפים רבים, אלא הם מעדיפים להשקיע את הכסף באמצעי ייצור שאמורים להניב רווחים גבוהים יותר מאשר החזקות פיננסיות.
יחס נראות (; בראשי תיבות: LR) הוא מדד המשמש להערכת כוחן או יעילותן של בדיקות אבחון בזיהוי קיומם של מצבים או בזיהוי העדרם.