tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מטרה זו הוזכרה כבר במסמך ההסכמה הלאומית, שנחתם בין הפלגים הפלסטיניים, בתאריך 27 יוני 2006 (במקביל ברמאללה ובעזה), שם סוכם, בין היתר: "לפעול ליצירת חזית התנגדות מאוחדת, בשם חזית ההתנגדות הפלסטינית, להוביל ולייצר התנגדות נגד הכיבוש, לאחד ולתאם את עבודת ההתנגדות והפעולות..."
גרסה מוקדמת של ה"חדר" הוקמה לראשונה בשנת 2006, במטרה לאחד כוחות בהתמודדות עם הצבא הישראלי, בזמן עימותים ומלחמות, השותפים הראשוניים היו חמאס והג'יהאד האסלאמי.
ב-23 ביולי 2018, התרחב ה"חדר" והחל לפעול תחת שמו הנוכחי, ובו 12 ארגוני טרור, שהחדשים בהם החליטו להצטרף לפעילות הטרור בעקבות מה שכינו "הפרות הכיבוש הישראלי" בירושלים, ובפרט נגד התקנת שערים אלקטרוניים בכניסה להר הבית.
יחיא סנוואר, ראש ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה, בירך על ההקמה ואמר שחדר המבצעים הפלסטיני המשותף "מייצג את גרעין צבא השחרור, והוא מודל לפעולה משותפת שעל בסיסה הצבא (של מדינת "פלסטין") יכול להיבנות".
נכון ל-2023, כולל הארגון 12 ארגוני טרור עזתיים שונים, והוא ביצע מספר התקפות על ישראל.
ב-7 באוקטובר 2023 ביצע את טבח שבעה באוקטובר בו נרצחו כ-1,200 ישראלים, דבר שהביא לפריצת מלחמת חרבות ברזל.
במסגרת הלחימה ברצועת עזה תיאם חדר המבצעים התקפות ופעולות בלימה נגד כוחות צה"ל, אך ספג אבדות כבדות מאוד: למעלה מ- מחבלים נהרגו, בהם כמעט כל צמרת חמאס (לרבות יחיא סינוואר ומוחמד דף), נעצרו ועשרות אלפים נפצעו.
בנוסף נגרם הרס רב ברצועה ותשתיות טרור רבות הושמדו.
בסוף 2020, הכריז אסמעיל הנייה על סדרה של ארבעה תמרונים צבאיים גדולים של החדר המשותף, בשם הקוד "מבצע עמוד חזק" או "אַל-רֻכן אַל-שָּׁדִיד" (الركن الشديد - משענת איתנה) שהתבצעו בהפרשים של כשנה זה מזה.
בדצמבר 2020 ביצע חדר המבצעים הפלסטיני המשותף את התמרון צבאי הגדול הראשון, בן יומיים, שהיה הגדול ביותר ברצועת עזה עד אותה העת, וכלל "יבשה, ים ואוויר", בתחמושת חיה ובהשתתפות 12 הארגונים.
במהלך התמרון חגו מל"טים של "ההתנגדות", מעל רצועת עזה, והוא כלל גם ניסוי של ירי טילים, לכיוון הים.
מתווה התרגיל הצבאי כלל פלישה לשטח ישראל, הסתערות ממנהרות התקפיות, תקיפה של מוצב ישראלי והשתלטות על טנק, חטיפת חיילים כולל מתוך טנקים, ועוד.
ב-26 בדצמבר 2021 ביצע החדר את התרגיל הצבאי השני, אַל-רֻכן אַל-שָּׁדִיד 2, שנמשך שלושה ימים.
מתווה התרגיל הצבאי כלל בין היתר פריצת גדר הגבול, פלישה לשטח ישראל, כיבוש עמדות צה"ל, לוחמה בשטח בנוי, השתלטות על מבנים, השתלטות על טנקים, וחטיפת חיילים.
בדצמבר 2022, הארגון ביצע תרגיל גדול שלישי, אַל-רֻכן אַל-שָּׁדִיד 3, בו, בין היתר, דימו הקמת מוצב צבאי ישראלי, של חטיבת גבעתי, והתאמנו כיצד לכבוש את השטח ולחטוף מספר חיילי צה"ל.
זאת במטרה מוצהרת, שפורסמה במסגרת ההודעה על התרגיל, להביא לשחרור המחבלים הכלואים בישראל.
ב-12 בספטמבר 2023, ביצע החדר המשותף אימון משותף גדול נוסף, אַל-רֻכן אַל-שָּׁדִיד 4, לציון 18 שנים לסיום תוכנית ההתנתקות ולנסיגת ישראל מרוצעת עזה.
במסגרת התרגיל, מחבלי חמאס שיגרו רקטות לעבר הים, וכן תרגלו השתלטות על דגם של טנק צה"לי ולוחמה בשטח בנוי.
בתרגיל לקחו חלק גם "אנשי הצפרדע", הקומנדו הימי של חמאס.
שתרגלו פשיטה מכלי שיט לעבר עמדות קרקעיות.
כשהסביר איימן נופל על החדר ומטרותיו, פירט 9 מתוך 12 ארגוני הטרור ב"חדר", שהיו "מאוחדות לחלוטין" תחתיו:
פלוגות אל-קודס ( הג'יהאד האסלאמי)
גדודי אבו עלי מוסטפא ( החזית העממית)
גדודי ההתנגדות הלאומית ( החזית הדמוקרטית)
<small>גדודי א-נאסר סלאח א-דין ()
גדודי ג'יהאד ג'יבריל ( החזית העממית - המפקדה הכללית)
גדודי אל-מוג'אהדין (תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית)
גדודי אל-אנסאר (תנועת החירות הפלסטינית)
ארגוני טרור שהיו חלק מפת"ח בעבר ולא הוזכרו על ידי איימן נופל:
סך הכול חברים בחדר המבצעים 12 ארגוני הטרור של רצועת עזה.
4 זרועות צבאיות של פת"ח בעבר
2 חברים גם באש"ף : החזית העממית ו החזית הדמוקרטית
3 בעלי מושבים במועצה המחוקקת הפלסטינית: (74) החזית העממית (3) ו החזית הדמוקרטית (1).
חברי חדר המבצעים מחזיקים יחד ב-78 מושבים במועצה המחוקקת הפלסטינית, המהווים כ-59% מכלל 132 מושביה.
חדר הפלאות של סבתא מאשה הוא ספר ילדים מאת הסופרת איריס ארגמן, נערך על ידי נועה סמלסון ואויר בידי יעל אלברט.
הספר פורסם בשנת 2020 בהוצאת המרכז להנחלת היידיש ותרבותה ומכללת לוינסקי לחינוך.
הספר זכה בפרס סאסא סטון לספרות ילדים.
העלילה עוסקת בילדה בשם יעלי שמגיעה לבקר את סבתה, מאשה.
בבית הסבתא היא מגלה חדר מסתורי מלא בחפצים עתיקים ובסיפורים מרתקים.
כל חפץ בחדר טומן בחובו סיפור מהעבר, אשר סבתא מאשה מספרת לנכדתה ברגש ובכישרון.
דרך הסיפורים, הנכדה לומדת על העבר של משפחתה ועל חשיבות השמירה על הזיכרונות ועל המסורת המשפחתית.
הספר מתמקד בשתי דמויות עיקריות, יעלי וסבתה מאשה.
סבתא מאשה ברוב זמנה עסוקה בכתיבה, ומספרת לנכדתה על העבר המשפחתי דרך סיפורים וחפצים.
מעשים אלו מעידים על חוכמתה.
יעלי, נכדתה של סבתא מאשה, נמשכת אל השפה המסתורית של סבתה ומנסה להבין מאיפה מגיעות המילים לשיריה ולמה היא לא כותבת בעברית.
דמותה של יעלי מתאפיינת בסקרנותה ובקשר החזק עם סבתה.
איריס ארגמן חיפשה סיפור אישי שבאמצעותו תוכל לספר את סיפורה של התרבות היידית ההולכת ונעלמת, ומצאה אותו כשנתקלה במקרה בנכדתה של המשוררת מאשה שטוקר־פאיוק, ילידת 1913, שחייתה וכתבה בארץ בעשרים השנים האחרונות לחייה שירים וסיפורים על המדינה, על חגים ומועדים ועל מלחמת העולם השנייה.
כתיבתה אודות השואה נעשתה ללא מורא ובגובה העיניים, והיא לא חששה לספר את המאורעות ולהביאם לילדים בארץ ישראל.
מאשה יצרה תרבות, אך נשכחה לגמרי.
דמותה הייתה ההשראה, אבל הסיפור כולו בדיוני.
איריס ארגמן נולדה ב־1967 וגדלה בעיר אשדוד.
היא סופרת ילדים ישראלית, מורה, מנחת סדנאות, אוצרת אמנות ובעלת תואר ראשון בספרות השוואתית וחינוך מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בספרות השוואתית מאוניברסיטת תל אביב ותעודת אוצר ממכללת סמינר הקיבוצים.
איריס מרצה ומנחה מועדוני קוראים וסדנאות כתיבה לילדים.
אחד מספריה זכה בפרס יד־ושם לשנת 2016 ובפרס ג'ובאני ארפינו האיטלקי לספרות ילדים בשנת 2017.
הספר "חדר הפלאות של סבתא מאשה" מציע לקוראים הצעירים הזדמנות לחשוב על חשיבות המשפחה והמסורת, ועל הדרך שבה זיכרונות משפחתיים יכולים לעבור מדור לדור.
דרך הסיפורים של סבתא מאשה, הקוראים לומדים להעריך את העבר ואת התרבות המשפחתית שלהם.
הספר יכול לשמש כנקודת פתיחה לשיחות בין ילדים להוריהם וסביהם על עברם המשפחתי ועל הסיפורים החשובים שמעצבים את זהותם.
חדר המבצעים הדרומי הוא חמ"ל של מורדים סורים, המורכב מקבוצות שונות של ארגונים דרוזים חמושים וארגוני אופוזיציה באזור דרום א-סווידא וקוניטרה.
חדר המבצעים הוקם ב-6 בדצמבר 2024 בדרום סוריה, כחלק ממתקפת המורדים הסורים.
לפי ההצהרה הרשמית על הקמתו של חדר המבצעים, הוא מורכב מקבוצות הנקראות "החטיבה השמינית" ו"הוועדה המרכזית", לצד ארגונים אחרים שהתבססו בנפות א-סווידא וקוניטרה.
בהצהרה, הקבוצה התחייבה לשמור על ביטחון ויציבות תוך שליטה באזורים הדרומיים של סוריה.
בנוסף, היא קראה לכל מדינות העולם לתמוך בהחלטת העם הסורי "להשיג חופש ולבנות מדינה משלו".
חדר המבצעים הדגיש שמטרתו ליצור "סוריה מאוחדת וצודקת", ואפיין את המערכה המיליטנטית שלו כמאבק למען "חופש וכבוד".
מנהיגיו קראו לשימור מוסדות המדינה תוך תיאום עם קהילות סוריות שונות, כדי למנוע כאוס וליצור מדינה יציבה בתום הסכסוך.
החמ"ל, בסיוע קבוצות אופוזיציה מקומיות אחרות, כבש את העיר דרעא וערים קטנות סביבה לאחר נסיגת הכוחות המזוינים הערבים הסורים וקבוצות חמושות איראניות תומכות אסד.
החמ"ל טען כי השתלט על מחוז דרעא במלואו והחל לסרוק את שכונותיו ולאבטח את מוסדותיו ומשרדי הממשלה.
החמ"ל אמר גם כי הוא השתלט על נפת קוניטרה במלואה, ליד רמת הגולן הכבושה על ידי ישראל בדרום-מערב סוריה.
בתגובה, צה"ל מסר כי הוא הפעיל "כוחות מתוגברים באזור רמת הגולן".
ב-7 בדצמבר 2024 הודיע דובר החמ"ל על תוכניותיו לנוע לכיוון דמשק, והצהיר: "היעד שלנו הוא דמשק, ונקודת המפגש שלנו היא כיכר אומיה".
באותו יום הכריז חסן עבד אל-ע'ני , מפקד מורדי הדרום, כי "כוחותינו החלו ביישום השלב האחרון של כיתור הבירה דמשק".
מורדי הדרום יחד עם חמ"ל המבצעים החלו להקיף את דמשק לאחר שכבשו את א-סנמיין, עיירה ששוכנת 20 קילומטרים מהכניסה הדרומית של דמשק.
ב-8 בדצמבר נכבשה דמשק על ידי מורדי החמ"ל והנשיא בשאר אל-אסד נמלט מסוריה במטוס.
במהלך שידור הטלוויזיה הממלכתית הסורית, קבוצה של מנהיגי אופוזיציה הכריזה על ניצחון.
ברוח דומה, ראש הממשלה מוחמד ע'אזי אל-ג'לאלי הצהיר כי ממשלתו מוכנה "להושיט את ידה" לממשלת המעבר החדשה בראשות האופוזיציה, והציעה לעבוד איתה.
ב-24 בפברואר 2025 בהר הדרוזים מספר מיליציות שונות הכריזו על הקמת חדר מבצעים משותף שיעבוד עם חדר המבצעים הדרומי על מנת להקים מדינה דרוזית בדרום סוריה בדומה לכורדים בצפון סוריה.
חדר ההאזנה הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הסוריאליסט הבלגי רנה מגריט.
היצירה שייכת כיום לאוסף מניל ביוסטון, טקסס.
גרסה מאוחרת של הציור, הנושאת אף היא את אותו שם, נוצרה בשנת 1958 ונמצאת באוסף פרטי.
שתי הגרסאות מציגות תפוח ירוק זהה (או כמעט זהה), אך ממוקמות בחללים שונים.
בגרסת 1952, החדר מרוצף בפרקט עץ וכולל חלון זכוכית עם מסגרת לבנה.
בגרסת 1958, החדר מוחלף בחלל עשוי לבנים אפורות עם חלון קשת פתוח אל החוץ.
הציור עוסק במספר נושאים המופיעים תדיר ביצירתו של מגריט.
תפוחים מופיעים גם ביצירות אחרות שלו, כגון בנו של האדם (1964), שבה תפוח מסתיר את פניו של גבר חובש כובע, וכן בציור זה אינו תפוח (1964), בו מופיע תפוח בליווי הכיתוב "Ceci n'est pas une pomme" ("זה אינו תפוח").
ציור זה אף משתייך לשורת יצירות בהן מגריט משחק עם מושג הקנה המידה, תוך הצבת חפצים בגודל לא שגרתי ביחס לסביבתם.
לדוגמה, ביצירה זיקות חשאיות (1933), מוצגת ביצה הממלאת כלוב ציפורים; ב-קבר המתאבקים (1961) ורד אדום ממלא חדר שלם; וב-ערכים אישיים (1951–1952), חפצים יומיומיים כמו מסרק, כוס וסבון מופיעים בגודל ענק לעומת ריהוט חדר השינה.
הגרסה מ-1958 שימשה לעטיפת אלבומו של ג'ף בק, Beck-Ola, שיצא לאור ב-1969 על ידי להקת The Jeff Beck Group.
בנוסף, נעשה שימוש ביצירה בקליפ לשיר "Heart Attack" של להקת לונה (Loona), בפרט בחלק הסולו של צ'ו (Chuu), כסצנה אינטראקטיבית.
חדר בניו יורק הוא ציור שמן על בד מאת אדוארד הופר.
היצירה הושלמה בסטודיו בניו יורק בשנת 1932. היא מוצגת כיום במוזיאון שלדון לאמנות בלינקולן, נברסקה.
הצופה בציור צופה בסצנה מבחוץ דרך חלון שחור, ובו ארבע אבנים ועמוד משמאל.
צפייה בסצנה מהחלון מעניקה אפקט ריאליסטי ביותר לפעולת הריגול וההצצה אחר שתי הדמויות, שאינן מודעות לכך שהן נמצאות במעקב.
הופר מצייר את הסביבה חשוכה, וממקם את הצופה בלילה של ניו יורק.
האישה לובשת שמלה אדומה שחושפת את צווארה וזרועותיה.
היא יושבת ליד פסנתר, מנגנת בקלידים באצבע אחת, ראשה וכתפיה מופנים אל הכלי.
חציה השמאלי בצל, ופרופיל פניה הימני מראה את גוון פניה החיוור.
הוא לובש חולצה לבנה מכופתרת, מניח את מרפקיו על רגליו וקורא עיתון.
באשר לחדר בו הם נמצאים, הקירות ירוקים, ובמרכזו שולחן עץ אלון, בדיוק כמו הדלת בחלק האחורי של הציור.
הופר הודה כי שאב השראה לציור מ"הצצות לחללי פנים מוארים שנראו בזמן הליכה ברחובות העיר בלילה".
הופר הרבה לצייר סדרות של נושאים שאליהן חזר לעיתים קרובות.
שניים מהנפוצים ביותר מופיעים ביצירה זו: ניו יורק, בדידות ודיוקנאות של זוגות.
אך כאן הופר מציג חידוש באמצעות מעורבותו של הצופה בסצנות המצוירות.
כדי למקם את הצופה הופר משתמש במשאבים חזותיים ספציפיים מאוד.
כמו נקודת המבט מבעד לחלון.
היסטוריון האמנות ג'וזף סטנטון מציע כי הציור מלון ליד מסילת רכבת עשוי להיות יצירה נלווית לחדר בניו יורק.
סטנטון טוען כי הצמד על מסילת הרכבת עשוי להיות אותו זוג מהחדר, שלושה או ארבעה עשורים מאוחר יותר.
הוא מציין לשם השוואה שבשני הציורים, שמלות הנשים הן באותו צבע, עם שיער כהה במיוחד ועור חיוור.
באופן דומה, הגברים לבושים שחור אך ללא ז'קט.
מעבר לדמיון הפיזי בין שני הזוגות, הרעיון של קרבה פיזית אך ניכור מוחלט קושר את שתי העבודות יחד.
חדר הקבינט הוא חדר הישיבות הרשמי של נשיא ארצות הברית עם חברי הקבינט שלו ויועציו הבכירים.
החדר שוכן באגף המערבי של הבית הלבן בווושינגטון די.סי., בסמוך למשרד הפעולות של החדר הסגלגל, ומשקיף לעבר גן הוורדים של הבית הלבן.
חדר הקבינט הושלם בשנת 1934 ונבנה בסגנון ג'ורג'יאני מחודש (Georgian Revival).
הוא החליף את חדר הישיבות המקורי ששימש את הנשיאים הקודמים, והפך לאחד החללים המרכזיים בקבלת ההחלטות של הרשות המבצעת האמריקאית.
ב-12 באפריל 1945, שעות ספורות לאחר מותו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, התקיימה בחדר הקבינט השבעתו של הארי ס.
טרומן לנשיא ה-33 של ארצות הברית.
היה זה אירוע נדיר במיקומו ובנסיבותיו, ושיקף את אופיו המרכזי של החדר בתפקוד הממשלה האמריקאית.
העיצוב הפנימי של החדר כולל תקרת גבס מעוטרת בעיטורים נאו-קלאסיים מסוג טריגליפים, דלתות צרפתיות בצדו המזרחי עם חלונות לונטה מעוגלים מעליהן, ואח בקיר הצפוני שלצידיו גומחות ובהן פסלים של ג'ורג' וושינגטון ובנג'מין פרנקלין, יצירות של הפסל הצרפתי ז'אן אנטואן אודון.
מעל האח תלוי ציור גדול בשם "חתימת הכרזת העצמאות" מאת האמן הצרפתי שארל אדואר ארמנד-דומרסק.
לאורך הקיר המערבי תלויות תמונות דיוקן היסטוריות, אשר נבחרות לפי טעמו האישי של הנשיא המכהן.
במרכז החדר ניצב שולחן אליפטי גדול מעץ מהגוני, שהוענק במתנה על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון בשנת 1970. סביבו ממוקמים כיסאות קבינט עשויים בהשראת עיצוב מהמאה ה-18. כיסא הנשיא ממוקם במרכז הצד המזרחי של השולחן, והוא גבוה בכשני אינץ' משאר הכיסאות.
בגב כיסא הנשיא מוטבעת לוחית פליז עם הכיתוב "THE PRESIDENT", ואילו בגב כיסאות השרים רשום תואר המשרה.
נהוג להציע לחברי הקבינט לרכוש את כיסאם האישי בסיום כהונתם, ולעיתים כיסאות אלו מוחזרים לשימוש על ידי ממשלים עתידיים.
בשנת 2006 עבר החדר שיפוץ נרחב שנועד לשחזר את מראהו מתקופת הנשיא רוזוולט, בעקבות שינויים שבוצעו לאחר השריפה באגף המערבי בסוף כהונתו של הרברט הובר.
השיפוץ כלל התקנת מנורות קיר בסגנון אר דקו בצורת נשרים עם גלובוסים מוארים, שיחזור מנורות תקרה בסגנון מודרני (Moderne) על סמך תצלומים היסטוריים, צביעת החדר בגוון לבן-חמים בשם Deauville, והנחת שטיח בהזמנה אישית בגווני ארגמן, זהב עתיק, ספיר וירוק שרך, עם דוגמת כוכבים ועלי זית.
תחזוקת החדר, כמו גם שיפוצו ושחזורו, מתבצעת בשיתוף פעולה בין אוצר הבית הלבן, הוועדה לשימור הבית הלבן, והאגודה ההיסטורית של הבית הלבן.
עלויות שיפוץ ובנייה ממומנות לרוב על ידי קרן ההקדש של הבית הלבן, בעוד רכישת יצירות אמנות וריהוט היסטורי מתבצעת באמצעות קרן הרכישות של הבית הלבן.
חדר הקבינט ממשיך למלא תפקיד סמלי ומעשי כאחד, ומשמש מקום לדיונים חשובים ולעיתים גם להצהרות פומביות של ממשל ארצות הברית.
חדר העבודה הסגלגל הוא חלק ממתחם פרטי של חדרים הנמצא בצמוד לחדר הסגלגל באגף המערבי של הבית הלבן.
המתחם כולל את חדר העבודה הפרטי של הנשיא, חדר אוכל קטן לאורחים, מסדרון פנימי ושירותים פרטיים.
חדרים אלה נגישים דרך מסדרון פנימי ואינם כלולים באזורים הפתוחים לציבור בבית הלבן.
יחד, הם מהווים אזור שקט ונפרד המיועד לעבודה ומנוחה של הנשיא, בנפרד מהפונקציות הפומביות והטקסיות של החדר הסגלגל.
חדר העבודה הסגלגל משמש כמשרד עבודה פרטי, והוא ממוקם בצמוד ללשכה הסגלגלה.
מאז הקמתו של האגף המערבי המודרני, שימש החדר את נשיאי ארצות הברית כמרחב עבודה פרטי.
בין הנשיאים שעשו בו שימוש ניתן למנות את לינדון ג'ונסון, ג'רלד פורד, רונלד רייגן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ביל קלינטון, ג'ורג' וו.
בוש, ברק אובמה וג'ו ביידן.
במהלך כהונתו של הנשיא ביל קלינטון, זכה החדר לתשומת לב ציבורית רחבה בעקבות החשיפה כי שימש מקום למפגשים עם מוניקה לוינסקי – פרשה שהובילה למשבר פוליטי ולהליכי הדחה.
מנגד, הנשיא דונלד טראמפ לא עשה בחדר שימוש שגרתי כמרחב עבודה.
לפי יו"ר בית הנבחרים לשעבר קווין מקארתי, טראמפ נהג לכנות את החדר "חנות מזכרות", טענה שחזרה על עצמה גם בתוכניתו של הקומיקאי ביל מאהר במהלך כהונתו השנייה של טראמפ.
חדר האוכל הפרטי של הנשיא, הסמוך לחדר העבודה, משמש מסורתית לארוחות אישיות או פגישות עם יועצים קרובים.
לאורך השנים שימש החדר למטרות שונות – הנשיא ג'ימי קרטר הסב אותו למשרד עבודה, ואילו הנשיאים ג'ון קנדי וריצ'רד ניקסון השתמשו בו כחדר למזכירות האישיות שלהם.
בתקופת ממשל הארי טרומן, שימש החדר כמשרדו של ראש הסגל ג'ון ר.
במהלך כהונתו של דונלד טראמפ, שימש חדר האוכל גם כמשרד בלתי פורמלי.
טראמפ ניהל בו שיחות עבודה, צפה בטלוויזיה ואף קיים פגישות אישיות.
אחד מסמלי ההתאמה האישית של החדר בתקופתו הייתה תליית ציור בשם "The Republican Club", שבו נראה טראמפ לצד נשיאים רפובליקנים בעבר – ביטוי חזותי למיצובו בתוך מסורת מפלגתית מתמשכת.
חדר האמנה הוא חדר עבודה הממוקם בקומה השנייה של הבית הלבן, משכן נשיא ארצות הברית בוושינגטון די.
החדר נמצא בקומת המגורים הפרטית של משפחת הנשיא, ומשמש לעיתים קרובות כחדר עבודה אישי של נשיא ארצות הברית.
שמו נגזר ממעמדו ההיסטורי כאתר חתימה על אמנות הסכם חשובות, בהן הסכם השלום שסיים את מלחמת ארצות הברית–ספרד.
לפני הקמת האגף המערבי של הבית הלבן, מוקמו משרדיו של הנשיא בקומה השנייה של המבנה המרכזי.
חדר האמנות שימש במהלך השנים כחדר המתנה, חדר ישיבות קבינט ואף כמשרד הנשיא.
הנשיא אנדרו ג'ונסון קיים בו פגישות קבינט, והנשיא יוליסס ס.
גרנט ריהט אותו בשולחן גדול בסגנון התחייה הרנסאנסית שישמש את ישיבותיו.
על שולחן זה נחתם ב־12 באוגוסט 1898 הסכם השלום עם ספרד שסיים את מלחמת ארצות הברית–ספרד, בתקופת הנשיא ויליאם מקינלי.
בתקופת תאודור רוזוולט עבר החדר עיצוב מחדש במסגרת שיפוץ כולל של הבית הלבן, ביוזמת האדריכל צ'ארלס פולן מק'קים.
הקישוטים הססגוניים הוסרו, רצפת העץ נחשפה, והחדר החל לשמש כמשרדו של הנשיא במגורים הואיל והוקם האגף המערבי.
בממשל הרברט הובר, עוצב החדר מחדש על ידי רעייתו לוא הנרי הובר, בהשראת תקופת מונרו.
הוא נקרא אז "חדר מונרו" וכלל ריהוט בסגנון אימפריה צרפתי, כולל שולחן מרכזי של ג'יימס מונרו והעתק של שולחן העבודה שבו נחתמה דוקטרינת מונרו.
בתקופת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט נעשה ניסיון לרהט את החדר בסגנון המשקף את ראשיתו של הבית הלבן.
קנדי, עוצב החדר מחדש בידי הגברת הראשונה ג'קלין קנדי בעזרת המעצב סטפן בודן מבית Jansen.
הסגנון שנבחר שיחזר את רוח התקופה הוויקטוריאנית, עם צבעים עמוקים של ירוק, בורדו וזהב.
שולחנו של גרנט הוחזר לחדר, נברשת גזית שהוסבה לחשמל הותקנה, והקירות עוטרו בטפטים בהשראת החדר שבו נפטר הנשיא אברהם לינקולן.
נתלו בו מראת רוקוקו מוזהבת עם סמלי ארצות הברית וציורו של תאובאלד שרטראן "חתימת הסכם השלום עם ספרד, 1898".
הנשיא קנדי חתם בחדר זה על הסכם איסור הניסויים הגרעיניים באטמוספירה בשנת 1963.
בממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש נצבע החדר בירוק בהיר והותקנו וילונות מודפסים פשוטים.
בתקופת ביל קלינטון עוצב החדר על ידי קאקי הוקרסמית' בסגנון המשלב אמריקן אמפייר עם נגיעות ויקטוריאניות.
הקירות כוסו בטקסטורה דמוית עור בצבע אדום עמוק, והותקנה נברשת מוזהבת בעיצוב נשר אמריקאי – אחת מכמה שנרכשו בתקופת רוזוולט.
בשנות ה-90, בתקופת ממשל ביל קלינטון, עוצב החדר מחדש על ידי המעצבת קאקי הוקרסמית'.
היא שילבה בין סגנון אמפייר אמריקאי מאוחר לבין נגיעות ויקטוריאניות, וקירות החדר כוסו בחיפוי דמוי עור בצבע אדום עמוק.
בתקופת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש עוצב החדר על ידי המעצב קן בלאסינגיים בגישה מינימליסטית יותר.
קירות החדר נצבעו בגוון שמנת, ווילונות אדומים הוסרו לטובת קטיפה ירוקה פשוטה, ונברשת הקריסטל הוויקטוריאנית הושבה למרכז התקרה.
החדר ממשיך לשמש את נשיאי ארצות הברית לעבודה רשמית ולאירועים סמלים.
ב־7 באוקטובר 2001 נשא הנשיא ג'ורג' ווקר בוש נאום מהחדר בו הכריז על פתיחת מלחמת אפגניסטן.
בזיכרונותיו, תיאר את חדר האמנות כ"מהחדרים האהובים עליי בבית הלבן".
הנשיא ברק אובמה עשה שימוש קבוע בחדר זה כחדר עבודה.
בתקופות הבידוד של ג'ו ביידן בשל הידבקות בקורונה ובשל "אפקט ריבאונד" של תרופת פקסלוביד, שימש החדר כמשרדו המרכזי.
ב־14 באפריל 2021 נאם מהחדר הנשיא ג'ו ביידן והכריז על נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן עד ל־11 בספטמבר 2021.
חדר זעם הוא חדר שבו אנשים יכולים לפרוק כעס באמצעות הרס של חפצים.
חברות מציעות גישה לחדרים מסוג זה על בסיס השכרה.
חדרי זעם עשויים לכלול הדמיות של סלון ומטבח עם ריהוט ופריטים כגון טלוויזיות, שולחנות עבודה, מכשירי חשמל קטנים ופריטי נוי, לרבות כלי חרס וכלי זכוכית.
לעיתים מותר ללקוחות להביא חפצים אישיים משלהם לצורך הריסה.
חדרי זעם התפשטו ברחבי העולם החל משנת 2009. הם נועדו לספק קתרזיס, הפגת מתחים, אך קיימת מחלוקת באשר ליעילותם הפסיכולוגית, וכן קיימים סיכוני בטיחות המחייבים שימוש בציוד מגן.
חדרי הזעם הראשונים היו ככל הנראה ביפן בשנת 2008 או קודם לכן.
הקונספט התפשט למדינות אחרות, כגון סרביה, בריטניה, אוסטריה, ארגנטינה, ניגריה, וקנדה.
נכון לשנת 2018, מאות חדרי זעם פעלו בערים ברחבי ארצות הברית.
דונה אלכסנדר יצרה חדר זעם ראשון בארצות הברית במוסך שלה בדאלאס בשנת 2008, תוך שימוש בפריטים שננטשו ברחוב.
בשנת 2011 פתחה את חדר הזעם לקהל, שהיה מחסן בשטח של כ־300 מטר/מרובע.
אלכסנדר ציינה כי הקימה את המקום במטרה להתמודד עם אלימות, באמצעות מתן מקום בטוח שבו אנשים יכולים לפרוק תוקפנות.
בפברואר 2021, הציע האמן האיטלקי קולינה די טריסטצה להקים חדרי זעם וחדרי בכי בבתי חולים, בתי אבות ובתי ספר כדי להפחית את הסיכון לשחיקה בקרב הצוות.
אין הסכמות בין החוקרים באשר ליעילותם הפסיכולוגית של חדרי הזעם.
חלק מהפסיכולוגים סבורים כי חדרי זעם מספקים פתרון זמני בלבד, תוך ניהול רגשי בלתי מספק, וטוענים כי הם עלולים להוביל להגברת התוקפנות בהמשך, למשל בעידוד אלימות מחוץ לחדר ובהעצמת כעס ואלימות בקרב יחידים, במיוחד אצל אנשים הסובלים מבעיות כעס.
פסיכולוגים אחרים סבורים כי ביטוי כעס בחדר זעם הוא בריא ומעניק הקלה קצרת טווח.
ברוב המקרים, חדרי זעם יעילים יותר להפגת מתחים מאשר להתמודדות עם כעס או זעם באופן אלים.
חלק מהשפעת הפגת המתח עשויה לנבוע מהפעילות הגופנית הכרוכה בכך.
אף שחדרי זעם מספקים מקום בטוח יחסית להשמדת חפצים, הסיכונים כוללים החלקה ונפילה, פסולת מתעופפת מהחפצים המנופצים ופגיעה רגשית.
בשל כך מחייבים המפעילים את המשתתפים ללבוש ציוד מגן, כגון הגנה לעיניים, סרבלים וכפפות, וכן לחתום על כתב ויתור מאחריות משפטית.
בהתאם לחפצים שנהרסים ומושמדים, המשתתפים ובמיוחד העובדים – החשופים לאורך כל היום, מדי יום, הן לחלקיקים הנישאים באוויר והן למגע בעת ניקוי הפסולת.
הם עלולים להיחשף לכימיקלים רעילים, כגון כספית המצויה במכשירים אלקטרוניים ישנים, עופרת הנמצאת בזכוכית מועשרת בעופרת וליתיום בסוללות ליתיום־יון.
פריטים בסיכון גבוה כוללים נורות פלואורסצנטיות, סוללות ומסכי CRT (כגון אלה המצויים בטלוויזיות ישנות).
חפצים אלה עלולים לגרום להשפעות סביבתיות, כגון שריפות ופיצוצים, אם לא ננקטים אמצעי זהירות מקובלים.
החל משנת 2023, רשויות מקומיות התחילו לאסור על ריסוק מכשירים אלקטרוניים בחדרי זעם כדי להגן על הסביבה.
חדרי זעם בישראל הם מתחמי בילוי שבהם לקוחות משמידים חפצים שונים – כגון כלי זכוכית, רהיטים ומכשירי חשמל – בסביבה מבוקרת, לצורך פריקת כעס, מתח ותסכול.
חדרי הזעם בארץ מופעלים כעסק מסחרי, לרוב בערים הגדולות, כאטרקציה לחובבי חוויות, לימי גיבוש, מסיבות ואירועים פרטיים.
המתחמים בישראל מציגים את הפעילות כדרך "להוציא קיטור", לפרוק עצבים ולחוות "שחרור" בסביבה מבוקרת.
הדווח הראשון על הקמת חדר זעם בישראל הופיע ב־2019, בכתבת תחקיר באתר ynet, שתיארה מתחם חדר זעם בדרום תל אביב.
הכתבה תיארה חדר ממוגן שבו ערימות של שברי זכוכית וציוד מחשוב הרוס, ומדפים עמוסים בפריטים לשבירה: אגרטלים מחרסינה, צלחות, כוסות, צעצועים ובובות, מסכי מחשב, מדפסות ועוד.
האתר הציע חבילות שבירה שונות, עם הגבלת גיל ל־12 ומעלה, חובת נעילת נעליים סגורות וחבישת ציוד מגן.
באתר העמידו לרשות הלקוחות כלי שבירה כגון, לומים, פטישים, גרזנים ועוד, כמו גם מגוון מוצרים לשבירה כגון, צלחות, גמדי גינה, מקלדות, טלפונים משרדיים, מסכי מחשב ועוד.
במהלך העשור השלישי של המאה ה-21 החלו להופיע עסקים נוספים של חדרי זעם באתרי מדריכי עסקים ואטרקציות, כגון Easy ו־Tripadvisor, המעידים על פעילותם של מספר מתחמים ברחבי ישראל.
חדרי זעם בישראל מופעלים בדרך כלל במבנים תעשייתיים או במתחמי בילוי עירוניים.
הלקוחות מגיעים למתחם, עוברים תדריך בטיחות, לובשים ציוד מגן, ולאחר מכן נכנסים לחדר שבו נמצאים פריטים לשבירה.
בחלק מהמתחמים ניתן לבחור את "רמת השבירה" או את סוג החפצים (למשל "סט זכוכית", "סט אלקטרוניקה"), ובמקרים מסוימים מתאפשר להביא חפצים מהבית לצורך שבירה, בכפוף לאישור מראש ולעמידה בתנאי בטיחות (למשל איסור על טלוויזיות מסוימות או זכוכית מסוגים מסוכנים).
במדריכי Rage Room מחוץ לארץ מתוארת גם האפשרות להביא "Breakables" מהבית כחלק מחבילת "Bring Your Own Breakables", בכפוף להגבלות על חומרים מסוכנים.
חדרי זעם בישראל משתלבים במגמה רחבה יותר של אטרקציות חווייתיות כגון חדרי בריחה, משחקי מציאות מדומה ופעילויות ספורט אתגרי.
בעיתונות הישראלית הוצג חדר הזעם כ"היפך מהחינוך עליו גדלנו בבית", אך גם כפורקן רגעי שמאפשר "להוציא עצבים" באופן שלא פוגע בבני אדם.
חדר הילדים המלכותי בשנת 1538 הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האנגלי מרקוס סטון , שצויר ונחתם בשנת 1871. היצירה מתארת סצנה היסטורית מחצר בית טיודור, המתרחשת בארמון המפטון קורט, ומתמקדת בדמויותיהם של הנסיך אדוארד הפעוט ואביו, המלך הנרי השמיני.
הציור היה האחרון מבין שלושה נושאים טיודוריים שצייר סטון בראשית דרכו, והוצג באקדמיה המלכותית בלונדון בשנת 1871.
הסצנה מתרחשת בחדר הילדים של הנסיך אדוארד בארמון המפטון קורט.
אדוארד, המתואר כילד חולני, ממוקם במרכז הקומפוזיציה ולצדו ניצבת דמותו המרשימה של אביו, המלך הנרי השמיני.
החלל הפנימי מתואר כעשיר ומפואר, ומעוטר בשטיחי קיר מהודרים ובגילופי עץ יוקרתיים.
עיטור החלל משתלב בלבושם העשיר של המלך, בני משפחתו והחצרנים הסובבים אותם, ומדגיש את מעמדו המלכותי של המקום.
המלך מושיט ביסקוויט לבנו הפעוט.
מחווה זו מוצגת כמעשה של חיבה אבהית, והיא עומדת בניגוד חריף לדימוי הציבורי המאיים של הנרי השמיני.
סמוך לדמותו של אדוארד מופיע צעצוע בדמות אוניית מלחמה, המשמש ייצוג סמלי לעוצמתו הצבאית של המלך ולכוחו המדיני.
בצד שמאל של הקומפוזיציה מופיעה נערה אדומת שיער, המזוהה כליידי אליזבת, בתו של הנרי השמיני מאשתו השנייה, אן בולין.
אליזבת מתבוננת בסצנה במבט המביע עצב וקנאה לנוכח אהבתו הגלויה של אביה לבנו היורש.
לצדו של אדוארד כורעת דמות נשית צעירה, המזוהה ככל הנראה עם הנסיכה מרי, בתו של המלך מאשתו הראשונה, קתרין מאראגון.
נוכחותן של דמויות אלו מדגישה את המתח המשפחתי ואת מורכבות יחסי הירושה בבית המלוכה.
הציור מדגיש את ההיבטים הפסיכולוגיים והאישיים של הסצנה ההיסטורית ולא את הדרמה הפוליטית הפומבית.
תחושת גאווה שורה על הדמות המלכותית, הנובעת מכך שהמלך העמיד סוף סוף בן ויורש לשושלתו.
מחוות החיבה כלפי אדוארד מדגישה את חשיבותו של היורש ואת מרכזיותו בתוך המשפחה המלכותית.
מותה של ג'יין סימור, אשתו השלישית של הנרי השמיני, זמן קצר לאחר לידת אדוארד, נזכר כנתון רקע המשפיע על האווירה הרגשית של הסצנה.
מבטה של אליזבת והצבתן של הדמויות הנשיות סביב אדוארד יוצרים רובד של מתח רגשי, שבו ניכרים קנאה, עצב והדרה שקטה.
הציור נחשב לאחרון מבין שלושה נושאים טיודוריים שצייר סטון בגיל צעיר יחסית.
קדמו לו הציורים הנסיכה אליזבת נאלצת להשתתף במיסה לצד אחותה מרי משנת 1869 והנרי השמיני ואן בולין נצפים בידי המלכה קתרין משנת 1870. בשלושת הציורים הללו הדגיש סטון את ההיבטים הפסיכולוגיים של אירועים היסטוריים ואת המתח בין דמויות המלוכה.
הדגשה זו ניכרת גם ביצירות מוקדמות נוספות של האמן, ובהן סצנה מתוך המחזה מהומה רבה על לא דבר משנת 1861, בדרך מווטרלו לפריז משנת 1863, ו־אדוארד השני ומועדפו פירס גבסטון משנת 1872. מכלול יצירות זה מצביע על עניין מתמשך ביחסים בין־אישיים ובהשלכותיהם הרגשיות בתוך הקשר היסטורי או ספרותי.
בהמשך דרכו זכה סטון לפרסום רחב בזכות סדרת ציורים רומנטיים המתארים זוגות מתקופת הריג'נסי בגנים אנגליים ירוקים, אשר תאמו את טעמה הסנטימנטלי של התקופה הוויקטוריאנית.
עם זאת, היצירות ההיסטוריות המוקדמות נתפסות כעמוקות ומורכבות יותר.
הציור נחתם ותוארך בפינה הימנית התחתונה בשנת 1871, ונושא גם תווית חתומה וממוענת לסטודיו של האמן בלנגהאם צ'יימברס, פורטלנד פלייס בלונדון.
הטכניקה היא שמן על בד.
מידות היצירה ללא מסגרת הן 83 על 128.5 סנטימטרים, ועם מסגרת 110.5 על 157 סנטימטרים.
היצירה נרכשה ישירות מן האמן בידי אלכסנדר קולי מקנזינגטון פאלאס גארדנס בלונדון.
בהמשך נמכרה במכירה פומבית בכריסטי'ס בלונדון בשנת 1876, עברה לידי בית המסחר Arthur Tooth & Sons, נמכרה שוב במכירה אנונימית בשנת 1993, והוחזקה בידי חברת Kurt E.
מן החברה נרכשה בידי הבעלים הנוכחיים.
הציור הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון בשנת 1871 תחת מספר 104, בליווי ציטוט המתאר את שביעות רצונו של המלך מיורשו ואת מעמדה המשני של ליידי אליזבת.
היצירה זכתה לסיקור עיתונאי נרחב בשנת הצגתה, והוזכרה גם במחקר מאוחר יותר על חייו ויצירתו של מרקוס סטון.
בתעשייה, חדר נקי הוא אזור במפעל שבו נשמרת רמת ניקיון גבוהה ביותר (גבוהה מזו שבחדר ניתוח).
רמת הניקיון נמדדת ביחידות של מספר חלקיקים למטר מעוקב.
רמת ניקיון גבוהה זו נדרשת בייצורם של מוצרים מסוימים, ובפרט שבבים אלקטרוניים, שאפילו גרגר אבק עלול לשבש את ייצורם.
בחדר נקי קיימות מערכות בקרת אקלים מורכבות שמסננות את האוויר, מורידות את רמת הלחות ועוד.
העובדים בחדר הנקי לובשים חליפות מיוחדות העשויות מחומרים שאינם פולטים חלקיקים ומצוידות במערכת נשימה, המונעות את זיהומו של החדר בחלקיקים.
קירות החדר עשויים מחומרים שאינם פולטים חלקיקים.
הניקיון בחדרים מתבצע כחלק מהעבודה השוטפת בחדר ועם חומרי ניקוי מיוחדים.
בתעשיות השונות קיימים חדרים שונים.
בתעשיית המיקרו-אלקטרוניקה ישנה הקפדה גבוהה על מספר החלקיקים ועל רמת לחות שתהיה מדויקת סדר גודל של 45%±3% על מנת למנוע היווצרות חשמל סטטי שיכול להרוס את המכשירים והרכיבים המיוצרים.
הטמפרטורה בחדר צריכה להיות 20°C±0.2°C.
בתעשיית התרופות ישנה הקפדה גבוהה על רמת הניקיון וכמו כן על מניעת מושבות של חיידקים ולכן מקפידים על משטחים חלקים לחלוטין, ללא חריצים וחורים, על ידי שימוש בסיליקון אנטי-בקטריאלי.
בתעשיית הזכוכית (זכוכית שכבות לדוגמה), קיימים חדרים נקיים לשיפור התהליך, ובהם נשמרת רמת לחות נמוכה (19%) וטמפרטורה נמוכה (20°C~), על מנת לשמור על תהליך ההדבקות של זכוכית השכבות באמצעות החומר P.V.B.
בישראל יש חדרים נקיים במפעלי היי טק אחדים, כגון מפעלי הייצור של החברות אינטל, אפלייד מטיריאלס, אורבוטק, טאוור סמיקונדקטורס, במפעלי התרופות של טבע, במפעלי התעשייה האווירית שעוסקים בתחום החלל מפעל חלל, מפעל מל"מ ואלתא וכן במכון ויצמן למדע, בטכניון באוניברסיטת תל אביב ובמכון לננוטכנולוגיה וחומרים מתקדמים באוניברסיטת בר-אילן.
עקרונות זרימת אוויר בחדר נקי
תקן לחדרים נקיים ISO 14644-1
תקן זה נקבע על פי מספר החלקיקים בגודל 0.1 מיקרון המותרים בנפח של מטר מעוקב (הגדרת התקן היא על פי המעריך של 10 במספר החלקיקים המותר - לדוגמה: ISO 1==>101).
התקן המחמיר ביותר הוא ISO 1 והמקל ביותר הוא ISO 9.
תקן פדרלי 209E (FED STD 209E) לסיווג ניקיון חלקיקים באוויר בחדרים נקיים ובאזורים נקיים היה תקן פדרלי שנועד לסיווג ניקיון האוויר, והיה מיועד לשימוש בסביבות כגון חדרים נקיים.
התקן התבסס על מדידת מספר החלקיקים בגודל 0.5 מיקרון המותרים בנפח אוויר של רגל מעוקבת.
חדר מלחמה היא סדרת דרמת מתח ישראלית שנוצרה ונכתבה על ידי העיתונאי יאיר לפיד, העוסקת בגוף בדיוני שהוקם במשרד ראש הממשלה שדרכו עוברות כל ההחלטות הביטחוניות של מדינת ישראל.
הסדרה כללה 9 פרקים ששודרו בין 1 בינואר ל-26 בפברואר 2005 בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית "רשת".
הפקת הסדרה הייתה יקרה מאוד ומורכבת לדרמה ישראלית זכתה ליחסי ציבור מרשימים ונתוני רייטינג נאים, אך אלה ירדו בהמשך והתייצבו.
לפיד הסתייע בכתב הצבאי יעקב ארז שייעץ לו בנושאים ביטחוניים בעת כתיבת הסדרה.
הסדרה עוקבת אחר גוף מודיעיני מיוחד שהוקם במשרד ראש הממשלה, ומאחד תחתיו את האנשים הטובים ביותר מאמ"ן, שב"כ והמוסד.
הסדרה עוסקת בשלל נושאים הקשורים להוויה הישראלית, בעיקר במתח שבין המשפחתי והאישי לביטחוני.
חלק מנושאי הסדרה קשורים לפרשיות ביטחוניות מוכרות, אך חלקם עלילתיים בלבד, ולגבי חלק מהנושאים התגלה קשר כלשהו למציאות הישראלית רק לאחר שידור הסדרה.
מספרפרקמקורי מקור 1 27.4%יעל סיגלר מגיעה ליומה הראשון בחדר מלחמה.
היא עורכת היכרות עם כמה מחברי היחידה ועוברת מבחן של מיכאל סורק (סגן מפקד היחידה) בו היא נשאלת כיצד הייתה ממליצה לנהוג במקרה שייוודע על תוכנית לחיסול שגריר ישראל בצרפת.
ח'אדר, אחד מראשי המחבלים, שהיה אחראי לפיגוע בו נרצח אחיינו של פינטו, הופך את עורו ומבקש לכהן כשר הכלכלה הפלסטיני.
היחידה ממליצה לחסל אותו אך ראש הממשלה מתנגד.
2 בגידה 23.6%אחיו של נאור שנחטף בניגריה מוצא להורג על ידי חוטפיו ונאור מגלה את תמונת גופתו באינטרנט.
יעל מבוהלת ממותו של שגריר צרפת ומתלבטת האם להישאר ביחידה.
יעקב חילבי מרגיע אותה ומספר לה את סיפור תל חי.
חילבי ממשיך לבדוק את זיוף תוצאות הניסוי של טיל החץ.
גלית מגלה שאמא שלה חולה מאוד ועומדת למות.
היא הולכת לבקר אותה לאחר שנים רבות בהן לא דיברו.
קבוצת מתפללים רוצה להתפלל בהר הבית ויעל ופינטו מנסים למנוע זאת.
3אחריות 19.3%חילבי מגלה שאנשי התעשייה האווירית פברקו את תוצאות ניסוי החץ ושלחו תמונות מניסוי קודם של הטיל.
נאור חוזר לעבודה ומגלה שאין המנון לצה"ל.
חילבי מציע לו להתקשר לפסיכולוג שמתמחה בשכול של אחים.
סורק ויואל מטפלים שבפרשת מעצרו של לוחם המוסד במינכן באשמת פריצה למפעל נשק.
יעל ופינטו חוקרים את מקרה האמבולנס בו נפטר חולה לב פלסטיני שנותק מהמכשירים על ידי קציני צה"ל.
4 19%בראיון לקול ישראל אמר מפקד חיל האוויר (אותו מגלם עפר שלח) כי ידע שבתקיפה אווירת לחיסול פעיל הטרור הבכיר מוחמוד עוואד ברצועת עזה יפגעו אזרחים בלתי מעורבים, והחליט שהפעולה שווה את זה.
עוואד נהרג ואתו תשעה ילדים.
אמהות חד הוריות מבקשות לבטל את ההחתמה שלהן על אישור שירות קרבי לבנים יחידים.
רענן, מפקד החמ"ל, יושב עם אירית, המשנה ליועץ המשפטי.
הם מתייעצים מה לעשות עם ההודעה של מפקד חיל האוויר.
ענת מתערבת בבקשת האמהות החד הוריות ומדברת עם יואל היועץ המשפטי.
לענת יש יום הולדת 40 וגלית מארגנת לה מסיבה במשרד.
האמהות החד הוריות מגיעות לפגישה עם יואל במשרד.
רענן נדרש לשכנע את מפקד חיל האוויר, שהדיח אותו בשעתו כאשר היה חניך בקורס טיס, להתנצל על הדברים שאמר.
בפיגוע ירי נגד רכב של סיירת צנחנים נהרג חייל ושני לוחמים נפצעו, ביניהם אורן, בנו של חילבי.
5 18%יעל עוברת תחקיר ביטחוני ובדיקת פוליגרף שגרתית אצל פסיכולוג היחידה (אותו מגלם יאיר לפיד).
נאור מספר לסורק שהתקבלה התרעה משכם על כוונה להתנקש בחייו של הרב הראשי.
אירית ויואל מתווכחים על ההתבטאויות של רב המתנחלים מקריית ארבע בעד רצח הילדה של מוחמד ג'ראח.
סורק מספר לנאור שהוא הציע לענת לצאת איתו והיא סירבה ונאור מספר לו שהיא יוצאת עם מישהו.
אח של פינטו מגיע למשרד כדי להסביר את דברי הרבנים של המתנחלים בעניין "עין תחת עין" ברצח הילדה הקטנה.
6 20.7%פינטו ונאור רוצים להכין טוסט ומחברים את הכבל למחשבים.
גלית מתווכחת עם פינטו שהם יעשו קצר בדיוק כשרענן מדפיס דו"ח לראש הממשלה, פינטו מבטל את דבריה אך ברגע שהם מחברים את הטוסטר לחשמל נוצר קצר בכל המשרד וסורק מתעצבן.
ענת בוחנת האם נכון יהיה למנות לדובר משרד הביטחון איש תקשורת ותיק שהיה בעברו חבר בחד"ש.
עובד בכור הגרעיני בדימונה מבקש מיואל, היועץ המשפטי, לסייע לו ולחבריו לעבודה, החולים בסרטן, במאבקם המשפטי מול המדינה.
במקביל מפקד בכיר בחזבאללה נפגש עם סגן הרמטכ"ל הסורי בסוריה.
חילבי, נאור, סורק ורענן מתלבטים האם להמליץ לראש הממשלה לאשר למטוסי חיל האוויר לתקוף את מקום הפגישה ולהרגם.
יעל בוחנת את חוקיותה של עמותה שפינטו סייע להקים.
7 19.5%רענן וענת הולכים לגילוי המצבה של אמא של גלית.
פינטו מספר ליעל שהציעו לו עסקת טיעון שמחייבת אותו להתפטר ממערכת הביטחון.
נאור מגלה שמישהו מנסה לחדור להם למחשב, טכנאי מחשבים מגיע ומגלה שחדרה תולעת מהסימולטור "מיקי ומיקי".
סיני מחכה לסורק במשרד, גלית מנסה להיות נחמדה אליו אך הוא לא משתף פעולה.
ענת מספרת לרענן שיורם רצה שלהקה תנגן בהלוויה שלו שיר של לואי ארמסטרונג.
8 20.4%רענן נמצא בטיפול נמרץ אחרי התקף לב שעבר.
סורק וענת מגיעים לבקרו ומתבשרים שהוא עבר צינתור ראשון ושהוא עדיין בחדר הניתוח.
חילבי נערך לקראת האפשרות שרה"מ ירצה בתגובה צבאית נגד פיגוע הירי בחיפה.
התקבלה התרעה על פיגוע שמתכנן ארגון אל-קאעידה ברכבת התחתית בקהיר וישנה דילמה האם לעדכן את שירותי הביטחון של מצרים.
פינטו נשלח לבית חולים להביא את רענן.
אירית וסורק בבית חולים מחכים שרענן יתאושש.
אירית מספרת לסורק שמישהו מהח"כים הימניים מדליף למתנחלים פרטים על ההיערכות לפינוי ההתנחלויות.
9 20.5%פלוגת מילואים בצנחנים מסרבת לעלות להסעה לשמירה על ההתנחלויות.
רענן חוזר למשרד ומספר לסורק על "פלוגת הסרבנים".
פינטו מספר לענת שהנשיא לא מוכן לחתום על חנינה שתוביל להשלמת עסקת החזרת גופות חיילים.
ענת נפגשת עם דובר בית הנשיא ומנסה להבין למה הנשיא לא מוכן לחתום על העסקה.
אודות הדמות ליאור אשכנזי רענן אורן מפקד החמ"ל.
אל"ם במילואים, יוצא הצנחנים אשר שימש כסגן מפקד יחידת שלדג.
רענן גרוש ואב לילד אחד.
רוני פינקוביץ' מיכאל סורק סגנו של רענן.
בעברו שימש כקצין איסוף במוסד במשך שמונה שנים.
איילת זורר יעל סיגלר אחראית על הערכות מודיעין מחו"ל ופעילת מוסד לשעבר, רווקה שהסתבכה ברומן עם רופא צרפתי נשוי.
ששון גבאי יעקב חילבי הוותיק בחבורה, אחראי על הערכות מודיעין ממדינות ערב.
יוצא הצנחנים בנו נפצע במהלך הסדרה בעת שירותו הצבאי.
הילה אלפרט ענת אושרי דוברת החמ"ל.
אם חד הורית שבעלה נהרג בפיגוע התאבדות.
אלי פיניש דוד פינטו יוצא יחידת דובדבן, אחראי מודיעין השטחים שמואשם בהריגת חשוד במהלך חקירה בשב"כ.
הדמות המרכזית שהוזכרה בקשר לסוג התפקידים אליהם מלהקים מזרחים.
דני גבע נאור מתן החל את שירותו הצבאי בחטיבת גולני ועבר לחיל המודיעין.
משמש בחמ"ל כמנתח נתוני מודיעין.
אחיו נחטף ונרצח בחו"ל במהלך הסדרה.
גלית סנדלר אחראית על הערכת סיכונים.
אמה מתה ממחלת הסרטן במהלך הסדרה.
קודם לכן שירתה כלוחמת ביחידת כידון.
יורם טולדנו היועץ המשפטי של החמ"ל.
מלבד ביקורת שקשורה לרמת התסריט והמשחק, חלק מתלונות העיתונות נגד הסדרה עסקו בסוג התפקידים שניתנו למזרחים מול אלה שניתנו לאשכנזים, ולשאלות אתיות לגבי שימוש בעיתונאי חדשות בדרמה בדיונית.
עוד נטען כי הסדרה מחקה באופן לא מוצלח את סדרת הדרמה האמריקאית "הבית הלבן".
חדר ייחוד הוא נוהג בנישואים הלכתיים לפיו חתן והכלה שוהים לבדם במקום מסוים לאחר החופה וקידושין.
נוהג זה מקובל ביהדות תימן וביהדות אשכנז, ונחשב שם הכרחי מבחינה הלכתית כדי להחשיב את הזוג כנשוי כדת וכדין, אך לא בכל יהדות ספרד.
תהליך הנישואים ההלכתי מתחלק לקידושין (הנקראים בלשון התורה אירושין), אשר אחריהם הזוג מאורס ואינו נחשב לנשוי, ולנישואים, שהם כניסת האישה לרשותו המלאה של הבעל.
המרחב ברשות החתן אליו נכנסת לראשונה הכלה כדי לקיים את הנישואים נקרא "חופה".
החופה בתקופת התלמוד הייתה חדר שהיה בבעלות החתן.
במשך הדורות הטקסים השתנו, והתעוררו מחלוקות מהי המקבילה התקפה ל'חופה' המקורית.
לפי דעה אחת, העובדה שבחופה המקורית החתן והכלה היו מתייחדים היא מרכזית, ומאחר שבחופה המודרנית אין ייחוד, צריך להתייחד לאחר טקס הקידושין.
נהוג להדר ולבצע מספר פעולות כדי לוודא שהכלה אכן נכנסה לרשות הבעל בהתאם לכל הדעות.
יש סוברים שהחופה אינה תקפה אם החדר אינו בבעלות החתן, שכן המטרה בחופה היא הכנסת האישה לרשות החתן.
מאחר שמרבית טקסי החתונה כיום מתקיימים באולם אירועים, ממילא החתן שוכר מבעל האולם חדר זה.
לאחר טקס החופה החתן והכלה נכנסים לחדר סגור ושוהים שם יחד משך זמן מסוים, ללא אנשים אחרים.
שני עדים כשרים (לרוב עדי הקידושין) מופקדים לוודא מראש שהחדר אכן סגור וריק, ולאחר כניסת החתן והכלה ונעילת הדלת, הם "שומרים" מבחוץ למשך מספר דקות על החדר.
מטרת בדיקת החדר והשמירה עליו היא ליצור מציאות בו יכולים החתן והכלה לממש פיזית את הנישואין ("ייחוד הראוי לביאה").
עם זאת, הנוהג הוא שהחתן והכלה מנצלים זמן זה רק לשיחה ולאכילה (לאחר הצום הנהוג ביום הנישואין).
מנהג חדר הייחוד נפוץ בכל קהילות יהדות אשכנז.
בחלק מקהילות יהדות ספרד לא מקובל מנהג זה, אך יש מקפידים שתהיה עדות על כך שהזוג התייחד בפועל בליל הכלולות לאחר החתונה.
מנגד, יש הסוברים שאסור לבני יהדות ספרד לערוך חדר ייחוד באולם השמחות, משום צניעות.
הבדלי נוהגים אלו בין העדות הובילו במספר מקרים לעימותים במהלך חתונה.
אם בזמן טקס החתונה הכלה נידה ('חופת נידה'), לא ניתן הלכתית לאפשר מצב של ייחוד (אף על פי שאיסור ייחוד לא קיים בזוג נשוי כשהאישה נידה, בזוג טרי קיימת חומרה מאחר שבני הזוג לא קיימו עדיין יחסי אישות).
במקרה זה נהוג להשאיר את דלת חדר הייחוד פתוחה (או לא-נעולה), או לצרף ילדים לזוג.
בשל אי-הנעימות הכרוכה בכך, נהוג להצניע התנהלות זו.
בחתונות רבות נערכים בימינו צילומים בחדר הייחוד, לאחר זמן מסוים בו שוהה הזוג לבדו.
חדר עסקאות הוא חדר מסחר בבנקים ובחברות השקעות.
תפקיד חדרי המסחר למקסם את רווחי הארגון תוך כדי ביצוע עסקאות בשוקי הכסף השונים בארץ ובעולם.
בחדר עסקאות עובדים סוחרים שתפקידם משתנה בהתאם למומחיותם והתמקדותם בשוק מסוים, כגון התמחות במסחר במטבע זר, התמחות בניירות ערך, מסחר במניות, איגרות חוב וכדומה.
השירות ללקוחות בחדרי עסקאות חייב להצטיין ביעילות ומהירות תגובה, שכן לעיתוי הפעולה ישנה משמעות פיננסית רבה.
הסוחרים נדרשים לספק שירות ומענה מהיר ללקוחותיהם ולתקשר בו זמנית עם מספר רב של גורמים.
סוחר עושה שימוש במספר מסכי מחשב בו זמנית, בדרך כלל בין שלושה לשישה, בעזרתם הוא מקבל מידע וחדשות על מגמות השוק השונות.
פקודות ביצוע ועסקאות מנוהלות באמצעות מקלדת ייעודית.
לרשות הסוחרים עומדים מקורות מידע רבים ומגוונים שהולידו את הצורך במערכות מיתוג ושיתוף משאבים ייעודיות וזאת ועל ידי שימוש במערכות תוכנה מתקדמות.
כמו כן, יש צורך במערכת תקשורת קולית (טלפוניה) שתאפשר לסוחר לקיים מספר רב של שיחות בו זמנית, למסור ולקבל מידע קולי ולספק מענה מיידי ללקוחות.
כדי שהסוחר יוכל לשלוט בכל מקורות המידע ולבצע דרכם את המסחר, מתקינים על כל שולחן מסחר מקלדת ייעודית המהווה ממשק מיתוג שמע וחוזי.
בנוסף למיתוג, מאפשרת המקלדת לקבל מידע ויזואלי על גבי מסך קטן שנמצא עליה, ולהקיש על מקשים ייעודיים לזירות המסחר כמו "buy" ,"bid" ועוד.
המערכות מודולריות ומאפשרות התרחבות בתוספת עמדות סוחרים וכמו כן בתוספת מקורות מידע.
מערכת המיתוג מאפשרת למקם את כל השרתים והמחשבים האישיים בחדר נפרד בסמוך לחדר העסקאות ובכך לחסוך רעש וחום הנובעים מהכמות הרבה של ציוד המחשוב.
למיקום הציוד באזור נפרד מחדר העסקאות יתרונות נוספים כמו ריכוז הציוד בארונות כך שתחזוקתו קלה יותר ועבודת הסוחרים מתאפשרת ללא הפרעה.
יתרון נוסף למערכות המיתוג הוא אמינותן ושרידותן.
המערכות בנויות בצורה כזו שעבור כל הרכיבים הקריטיים לפעולה תקינה של המערכת, יש רכיב חליפי אשר נכנס לפעולה על פי הצורך והסיכוי להשבתת המערכת כתוצאה מתקלה נמוך מאוד.
מערכות הטלפוניה הייעודיות לחדרי עסקאות מאפשרות לסוחרים להיות מקושרים בעת ובעונה אחת למספר רב של מקורות.
המערכת מחוברת למרכזיית הטלפונים של הארגון ומצד שני לספקי שירות קווי הטלפון והתמסורת הארציים כמו בזק, סלקום וכדומה.
המערכת מחוברת למספר רב של קווים כולל קווי נקודה–לנקודה לזירות מסחר בבורסה.
על שולחנות הסוחרים נמצאות עמדות המכונות צריחים (Turrets) המאפשרות ישיבה חופשית ושימוש במערכת באמצעות שם משתמש וססמה.
לכל עמדה יש לפחות שתי שפופרות ומערכת ראש אחת.
רוב שטח העמדה הוא מסך מגע המאפשר חיוג מהיר ללקוחות, מענה מהיר ושימוש קל באופציות מתקדמות.
לעיתים מוסיפים לעמדה הרחבה המשמשת את הסוחר כאינטרקום המחובר ישירות לזירות המסחר השונות.
כמו שאר המערכות בחדר העסקאות, גם מערכת זו מצטיינת באמינות ובשרידות גבוהה תוך דגש על איכות השמע וההקלטה, שכן כל השיחות מוקלטות על ידי מערכות הקלטה נלוות.
חדר כושר הוא אולם המכיל מכשירים לשיפור ושימור כושר גופני.
לרוב נכלל כחלק אינטגרלי ממכון כושר, אך קיימים חדרי כושר בבתי מלון, בבתים פרטיים ובבתי ספר.
חדר כושר מיועד לשיפור אלמנטים מסוימים של כושר גופני: סיבולת לב ריאה, גמישות וכוח.
ניתן לשמר אלמנטים כגון מהירות וזריזות גם בתנאי חדר כושר, אך לרוב אימונים אלו מתבצעים מחוצה לו.
בין המתקנים הנפוצים בחדרי כושר נכללים מסילות כושר, אליפטיקלים, אופניים נייחים, ספסלי משקולות (חופשיות ומוט), מתקן מתח ומזרנים.
חדרי כושר רבים כוללים מגוון וכמות מתקנים גדולה יותר.
חדרי כושר התפתחו עם השנים, וכיום רובם כוללים מספר חלקים:
אזור המכיל מכונות המאפשרות אימון אירובי ארוך וקצר טווח, לרוב מכונות ממונעות, המאפשרות לעצב תוכניות אימונים המתאימות אישית לכושרו הגופני של המתאמן.
כך למשל אופניים נייחים מאפשרים תוכנית אימונים בה סיבוב הדוושות ידמה עלייה במדרון ודרגת קושי משתנה, ומסילת כושר מאפשרת שיפוע ומהירות משתנים.
על מנת לייעל את האימון, אזור האימון האירובי לרוב יהיה עתיר מכונות עם מעברים מסומנים ביניהן, ויופרד משטח אימון המשקולות או שטח המתיחות או שטח אימון מכשירי הכוח.
עם התקדמות הטכנולוגיה, מסכי טלוויזיה נתלו מול מכונות האימון על מנת להקל על הריכוז של המתאמנים.
בשנות ה-2000 אפשרית הצבת מסך-מרקע דק בנפרד מול כל מכונה.
אזור מוגדר, לרוב עם מזרנים על רצפתו, המיועד לאימוני גמישות ואימוני בטן, הדורשים בין השאר שכיבה או ישיבה על הרצפה.
לעיתים שטח המתיחות יהיה סמוך לקיר ועליו סולם שוודי, כעזר למתיחות בעמידה.
בשנים האחרונות נוספו לשטח זה כלי עזר רבים, כגון פיטבול וכדורי כוח לאימון שיווי משקל, מכשירים המסייעים לאימון בטן ועוד.
אזור מוגדר, לרוב רצפתו תהיה מרופדת.
יכלול כמעט תמיד ספסלים עליהם ניתן לשכב בשיפוע משתנה, מתקן מתח ומקבילים, מערכת של משקולות חופשיות במשקלים שנעים מקילוגרם ועד כשלושים קילוגרם, ופעמים רבות מכונות בהן המשקולות מורמות בסיוע כבל.
מכונות אלו מאפשרות למתאמן להתמקד בטווח תנועה מצומצם ומוגדר, להעלות משקלים בקלות בין סט לסט, ולהבטיח יציבה נכונה בעת ביצוע התרגיל.
חלקן מחקות תנועות של תרגילים במשקולות חופשיים, כגון מכונת-סמית' המאפשרת דחיקת מוט בצמצום הסכנה שבשמיטתו.
אזור המכיל מכשירים ומתקנים אשר מיועדים לאימוני כוח אשר יש בהם מספר משקולות אשר המתאמן יכול לבחור את כמות המשקל שהוא מעוניין להשתמש בו בזמן פעולתו במכשיר.
חדר מוסגר אשר נעשים בו שיעורי זומבה ולפעמים גם סוגים של תרגילי כוח ומתח מסוימים לרוב קבוצתיים עם מוזיקה ברקע תחת מדריך, על אף שמדי פעם נעשים גם אימוני כוח ומתח הכוללים יותר מאדם אחד תחת מדריך בתוך שטח המתיחות.
חדר מוסגר אשר נעשים בו שיעורי אירובי לרוב קבוצתיים על אופניים נייחים עם מוזיקה ברקע תחת מדריך, על אף שנהוג מדי פעם לעשות גם שיעורי אירובי הכוללים יותר מאדם אחד תחת מדריך על המכשירים בתוך שטח אימוני האירובי.
חדרי הכושר הראשונים הוקמו בגרמניה במאה ה-19, כדרך לאמן ספורטאים כאשר מזג האוויר לא אפשר אימון באוויר הפתוח.
את חדר הכושר הראשון הקים ככל הנראה אדולף שפיץ בהסה שבגרמניה, בשנת 1852. תנועות גרמניות הפיצו את בשורת חדרי הכושר גם בארצות הברית, שם הוקמו חדרי כושר באמצע המאה ה-19 בסינסינטי, בסנט לואיס ובניו יורק.
אותם מרכזים היו לא יותר משטח מקורה לאימון ספורט מגוון, בדומה לאולם ספורט המוכר לנו כיום, והכילו פעמים רבות מגרשים למשחק כדור ואף מסלולים לריצה.
עם התקדמות הטכנולוגיה הוחלפו מסלולי הריצה במסילות כושר ממונעות, עלה משקלם של מתקני הכוח וחדרי הכושר קטנו והפכו יותר נפוצים.
הכנסת המכשירים השונים אפשרה ליותר מתאמנים להתאמן בחלל קטן יחסית, והפרידה לבסוף בין ספורט קבוצתי לבין אימון אישי.
כיום אלמנטים רבים שהיו קיימים בחדרי כושר במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 עדיין קיימים במכוני כושר, אולמות ספורט ומרכזי בריאות, ואילו חדר הכושר הצטמצם והתמקד בעיקר באימון אירובי ואימון משקולות על בסיס אישי.
בישראל הוסדר פיקוח חדרי הכושר בחוק מכוני הכושר, שקבע מספר כללים לניהול ואימון בחדרי כושר.
המתאמן נדרש להביא לחדר הכושר אישור רפואי הקובע כי יש ביכולתו להתאמן, וכי אין לו בעיות רפואיות ידועות העלולות להגבילו.
לחלופין, עליו להצהיר כי רשימה של מצבים רפואיים אינה חלה עליו; ובמקרה כזה ניתן להסתפק בהצהרה שלו שביכולתו להתאמן.
במידה והוא קטין (מתחת לגיל 18), נדרש אישור של אחד מהוריו
במהלך פעילותו של חדר הכושר, מחויב להימצא במקום מדריך מוסמך המסוגל לפקח וללמד את המתאמנים במקום
קיום החוק יפוקח על ידי משרד החינוך, התרבות והספורט (כיום הועבר לסמכותו של שר החינוך).
על החוק התווספו חוזרים רבים שהופצו בנפרד ומגדירים ביתר דיוק מהו "חדר כושר" (כך למשל נוספו מתקני אימון גופני בפארקים ציבוריים), מיהו "מדריך מוסמך", איזו הסמכה נדרשת, תאריך הוצאת הבדיקה הרפואית ועוד.
בהמשך נידון החוק מספר פעמים בוועדת החינוך של הכנסת, והוספו לו עדכונים שונים הנוגעים להסדרת אימון גופני בגילים מתחת ל-14 במסגרת בתי הספר.
עקב ביקוש גובר והולך, נוסדו ב-20 שנה האחרונות חדרי כושר בהפרדה מגדרית לגברים ונשים, לאלו שמטעמי דת מעדיפים לא להתאמן במעורב.
חדר מתוקן היה חדר (תלמוד תורה) שנוסד במזרח אירופה על ידי התנועה הציונית.
פעילות החינוך בתלמודי התורה המסורתיים החלה בתקופה בה ברוב העולם לא הייתה מערכת חינוך, והם התמקדו בהקניית כישורי קריאה בלשון הקודש ובלימוד פרשת השבוע עם פירושים.
תהליך הלמידה בהם המשיך במתכונת המסורתית גם כשחלו התפתחויות בנושא החינוך.
בחדרים המסורתיים לא למדו את השפה העברית, או "לשון הקודש" כפי שכונתה, והשתמשו בה אך ורק לתפילות ובקריאת התורה.
שפת התקשורת היומיומית של הילדים – כמו גם שפת הלימוד – הייתה יידיש, השפה שהייתה שגורה בקהילות היהודיות במזרח אירופה.
כיוון שכך, והיות שרק תלמידי חכמים הבינו את לשון הקודש ברמה טובה, היה צורך בתרגום של הפסוקים ליידיש.
תרגומים אלו כונו "עברי-טייטש", והמלמדים היו משננים אותם עם התלמידים.
על השיטה הזו נמתחה ביקורת, כיוון שחלק גדול מהתרגומים הללו היו כתובים ביידיש עתיקה שגם המלמדים לא הבינו.
בנוסף, בתלמודי התורה המסורתיים לא לימדו כתיבה ודקדוק, ולא מקצועות נוספים שנלמדו בבתי הספר הממשלתיים, כמו אלגברה והיסטוריה.
על רקע זה חשו יהודים רבים באירופה ששיטת ההוראה מיושנת בהשוואה לשיטות ההוראה הממשלתיות ולא תואמת את הקדמה ואת רוח התקופה.
החדר המתוקן נוסד בסוף המאה ה-19. קדמו לו בתי הספר שהקימה תנועת ההשכלה, בעיקר על ידי חברת מרבי השכלה – שראתה את דרכי הלימוד בחדר המסורתי כפרימיטיביות, ובנוסף ביקשה ללמד מקצועות אחרים כמו מתמטיקה ודקדוק.
בעקבות התפשטות הציונות ברוסיה ותנועת חיבת ציון, התעוררו פעילים ציוניים רבים להקים בתי ספר שיתנו חינוך ציוני.
הקמת בתי ספר רשמיים דרשה רישיונות רבים מטעם הממשלה, שלא ראתה בעין יפה את ההתעוררות הלאומית.
לעומת זאת, מוסד ה"חדר" היה נתון תחת פיקוח מינימלי ביותר.
מסיבה זו הוקמו בתי הספר הציוניים כ"חדרים".
בכמה ארצות במזרח אירופה סגרו הממשלות את החדרים, על מנת שהילדים היהודים ילמדו בבתי ספר רגילים ויסתגלו לחיי המדינה.
רבים מהיהודים המסורתיים התנגדו לשינויים הללו, ובשנת 1899 החלו להקים מוסדות בשם "חינוך מתוקן"; עד שנת 1903 הוקמו בסך הכול 934 חדרים מתוקנים.
בחדר המתוקן למדו מקצועות נוספים, ובעיקר את השפה העברית.
לימוד חומש – בתחילה לא השתנה הרבה, אך עם הזמן החלו להשתמש בספרי קיצורים של החומש.
מקצועות נוספים – נוספו לימודי היסטוריה של עם ישראל.
שפת הלימוד עברה מיידיש לעברית, שהוקנתה לתלמידים תוך שימוש בשיטת ההוראה "עברית בעברית".
בחלק מהחדרים המתוקנים למדו בנות.
מרבית היהודים האורתודוקסים, שהתנגדו לתנועת ההשכלה ולציונות, התנגדו גם לחדר המתוקן, וזאת מכמה טעמים, ביניהם:
חשש שלימודי החול יביאו עמם רוח חילון ועזיבת הדת בקרב התלמידים, מאחר שהמורים לא היו שומרי תורה ומצוות.
חשש שכוונתם הנסתרת של מייסדי החדר היא להביא בכוונת מכוון לעזיבת הדת.
מתנגדי החדר המתוקן נהגו לבטא את חששם ממנו בכנותם אותו "חדר מסוכן", שכן בהגייה האשכנזית ת' רפה נהגית כ-ס', כך שמתקיימת זהות פונולוגית בין "מתוקן" ובין "מסוכן".
אביגדור גרין (אביו של דוד בן-גוריון)
לוין קיפניס – הקים חדר מתוקן באושומיר שבאוקראינה.
שלמה הלל'ס – לא ייסד חדר מתוקן, אך לימד בחדר מתוקן עוד לפני שהוסמך כמורה.
יצחק יעקבי – היה שותף למהפכת החדר המתוקן בעיר ניקולייב שבדרום האימפריה הרוסית, ולאחר מכן ייסד תלמוד תורה עברית בעברית (ת"ת עב"ע) בלונדון יחד עם ר' גולדבלום.
אברהם הלוי (גילביץ) – לימד בחדר מתוקן ברוסיה, היה חבר באגודה שנקראה "חובבי שפת עבר" וניהל גימנסיה עברית לבנות.
אברהם חולודנקו – ייסד ולימד בחדר המתוקן הראשון בקייב, מקים דפוס עברי "התחייה".
פעיל באגודת "עונג שבת" בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
חדר עם נוף הוא רומן משנת 1908 שנכתב על ידי הסופר הבריטי א.מ.
עלילת הספר מתרחשת באנגליה האדוארדית ובאיטליה.
עלילתו היא גם רומנטית וגם ביקורת על החברה האנגלית בתחילת המאה ה-20. ב-1985 עובד לספר סרט זוכה פרסים כשבתפקידים הראשיים משחקים: הלנה בונהם קרטר, ג'וליאן סאנדס ודניאל דיי-לואיס.
הסרט הופץ והוקרן בישראל בשם "זיכרונות אהבה מפירנצה".
הספר תורגם לעברית על ידי אורית קפלן ויצא בהוצאת אור עם בשנת 1989.
החלק הראשון רומן מתרחש בפירנצה שבאיטליה ומתאר את הבלבול שחשה צעירה אנגליה בקשר לרגשותיה לגבר אנגלי השוהה באותו המלון שהיא שוהה בו.
לוסי האניצ'רץ' מבקרת באיטליה עם בת דודתה ומשגיחתה השתלטנית, שרלוט בארטלט, והרומן פותח עם תלונותיהן על המלון, "הפנסיון ברטוליני".
הדאגה העיקרית שלהן היא שלמרות ש"חדר עם נוף" הובטח לכל אחת מהן, במקום נוף חדריהם פונים לחצר.
גבר בשם מר אמרסון מפריע ל"ויכוחן העצבני".
הוא מציע להחליף חדרים איתו ועם בנו, ג'ורג', מכיוון שחדריהם פונים לעבר נהר ארנו.
ההצעה מדהימה את מיס בארטלט מכיוון שההתנהגות הזאת נחשבת ללא מנומסת.
בלי לתת ללוסי לדבר, מיס בארטלט מסרבת להצעה, היא מסתכלת על האמרסונים מלמעלה בגלל התנהגותם המוזרה והיא חוששת שאם היא תקבל את ההצעה היא תהיה מחויבת כלפיהם בצורה לא הולמת.
אורח אחר בפנסיון, כומר אנגליקני בשם מר ביב, משכנע את הזוג לקבל את ההצעה ומבטיח למיס בארטלט שמר אמרסון רק התכוון לנהוג באדיבות.
יום למחרת לוסי יוצאת לתור את פירנצה עם אורחת אחרת, מיס אלינור לאביש, אישה שכותבת רומנים אשר מראה ללוסי את רחובותיה האחוריים של פירנצה.
היא לוקחת איתה את המדריך הגאוגרפי ומאבדת את לוסי בבזיליקת סנטה קרוצ'ה, שם לוסי פוגשת שוב באמרסונים.
למרות שגינוניהם מביכים וזה ברור כי הם לא מקובלים חברתית על ידי האורחים האחרים, לוסי מחבבת אותם וממשיכה להתקל בהם בפירנצה.
אחר צהריים אחד לוסי עדה לרצח בפירנצה.
במקרה ג'ורג' אמרסון נמצא באזור והוא תופס אותה כאשר היא מתעלפת.
בדרך חזרה למלון הם מקיימים שיחה אינטימית.
אחרי זה לוסי מחליטה להתחמק מג'ורג', גם מפני שהיא מבולבלת בקשר לרגשותיה וגם כדי לרצות את בת דודתה המבוגרת- מיס בארטלט זהירה בקשר לאמרסונים המוזרים בעיקר לאחר שכומר אחר בשם מר איגר זורק הערה ש"מר אמרסון רצח את אשתו בעיני אלוהים".
למרות זאת כאשר מר ביב מקיים מסיבה, מר איגר, האמרסונים, מיס לאביש, מיס בארטלט ולוסי האניצ'רץ' נוסעים לפיאסולה.
לוסי וג'ורג' נפגשים בטעות על הר לבדם.
ג'ורג' רואה את לוסי היפה בין כל הסיגליות, הוא לא יכול להשתלט על עצמו ומנשק אותה, אבל הם נתפסים על ידי מיס בארטלט הכועסת.
לוסי מבטיחה למיס בארטלט שהיא לא תספר לאימה על ה"העלבה" שג'ורג' עלב בה מכיוון שמיס בארטלט מפחדת שיאשימו אותה.
שתי הנשים עוזבות יום למחרת לרומא לפני שלוסי מספיקה להיפרד מג'ורג'.
ברומא לוסי מבלה עם ססיל וייז, אותו היא הכירה באנגליה.
ססיל מציע ללוסי נישואין פעמיים באיטליה והיא מסרבת לשתי הפעמים.
כאשר החלק השני מתחיל לוסי כבר חזרה לסארי שבאנגליה לבית משפחתה, ווינדי קורנר.
ססיל שוב מציע לה נישואין בווינדי קורנר והפעם היא מסכימה.
ססיל הוא לונדוני נעלה ומתוחכם אשר ראוי מבחינת סוג ומעמד, למרות שהוא בז לחברה כפרית.
ססיל מוצג גם בצורה קומית מכיוון שהוא סנוב ויומרני.
הכומר המקומי, מר ביב, מצהיר שדיירים חדשים שכרו את הקוטג' הפנוי באזור.
הדיירים החדשים מתבררים כאמרסונים אשר שמעו על הקוטג' הפנוי מפי ססיל בפגישה מקרית.
ססיל מספר להם על הקוטג' על מנת להתנקם בבעל הקוטג' אותו הוא רואה כסנוב.
אחיה של לוסי, פרד, מתיידד עם ג'ורג' ומזמין אותו לשחק טניס אחר צהריים אחד ביום ראשון.
למרות שלוסי נחרדת כאשר היא מבינה שהיא תצטרך להתמודד עם ג'ורג' וססיל ביחד (גם ססיל הוזמן לבוא באותו יום ראשון) היא מחליטה לנהוג בחינניות.