tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקבוצה פתחה את העונה עם ניצחון על מנצ'סטר יונייטד בסופר קאפ האירופי, בו קאוטו לא שותף, ובהמשך העונה השלימה זכייה בדאבל המקומי.
בינואר 2001, לאחר משחק ליגה מול פיורנטינה, נערכה לקאוטו בדיקת סמים שגרתית.
ב-5 באפריל התפרסמו תוצאות הבדיקה, ובדמו של קאוטו נמצא הסטרואיד האנאבולי ננדרולון.
קאוטו הכחיש כי נטל חומר אסור, אך ב-21 באפריל פרסם הוועד האולימפי האיטלקי כי קאוטו נכשל גם בבדיקת הסמים השנייה שנערכה לו.
הוא הורחק לתשעה חודשים מכל פעילות ספורטיבית, מתוכם ריצה ארבעה חודשי הרחקה, בסיומם שב לשחק במדי לאציו.
בעונת זכה קאוטו בתואר האחרון שלו בקריירה, כשלאציו זכתה בקופה איטליה.
קאוטו פתח ושיחק 70 דקות במשחק הגמר הראשון, בו גברה לאציו 0–2 על יובנטוס, ולא שותף במשחק הגומלין שהסתיים בשוויון 2-2 ובזכייה של לאציו בתואר.
בשנת 2005, בגיל 36, חזר קאוטו לפארמה, לאחר ששוחרר מלאציו שלא עמדה בתנאיו להארכת חוזה.
לאחר שהיה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות הראשונות לאחר הצטרפותו, בעונת הוא שיחק 17 משחקי ליגה בלבד, ובסיום העונה נשרה פארמה לסרייה ב'.
קאוטו, שחוזהו בקבוצה הסתיים, החליט לפרוש ממשחק בסיום העונה, כשהוא בן 39.
קאוטו חזר לעולם הכדורגל ביוני 2010, שנתיים לאחר פרישתו, כשמונה למנהל המקצועי של ספורטינג בראגה הפורטוגזית.
בעונת מונה לעוזר המאמן של הקבוצה, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2014.
קאוטו החל דרכו בנבחרות הצעירות של פורטוגל.
בשנת 1989 רשם ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה שזכתה בגביע העולם עד גיל 20. שנה אחר כך, ב-19 בדצמבר 1990, רשם קאוטו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פורטוגל, בניצחון 0–1 על במשחק ידידות.
הטורניר המשמעותי הראשון של קאוטו בפורטוגל היה יורו 1996. במשחק השני של שלב הבתים כבש קאוטו את השער היחיד בניצחונה של נבחרתו על .
פורטוגל עלתה לשלב רבע הגמר לאחר שסיימה ראשונה בבית, אך שם הודחה על ידי .
קאוטו לא החמיץ ולו דקה אחת בארבעת משחקיה של נבחרתו בטורניר.
לאחר שכשלה להעפיל למונדיאל 1998, השתתפה פורטוגל ביורו 2000. במשחק השלישי של שלב הבתים, בהיעדרו של הקפטן הקבוע ויטור באיה, שימש קאוטו כקפטן הנבחרת בניצחונה 0–3 על .
פורטוגל הגיעה עד לחצי הגמר, שם הודחה על ידי .
גם בטורניר זה לא החמיץ קאוטו ולא דקה אחת מחמשת משחקיה של נבחרתו.
קאוטו שימש כקפטן הנבחרת בטורניר מונדיאל 2002. פורטוגל הודחה בשלב הבתים, וקאוטו שיחק את מלוא שלושת המשחקים של נבחרתו.
הוא הגיע גם לטורניר יורו 2004 הביתי כקפטן הנבחרת, ואף פתח במשחק הראשון בו הפסידה פורטוגל ל, אך מאז ירד לספסל.
סרט הקפטן עבר ללואיש פיגו, וקאוטו הספיק להיכנס כמחליף בדקות הסיום של שני משחקים נוספים במהלך הטורניר, כולל חצי הגמר מול שהיה משחקו האחרון במדי הנבחרת, מאחר שהוא לא שותף בהפסדה של פורטוגל ליוון בגמר הטורניר.
בתום הטורניר פרש קאוטו מכדורגל בינלאומי.
הוא ממוקם שלישי בטבלת ההופעות במדי פורטוגל בכל הזמנים, עם 110 הופעות, בהן כבש שמונה שערים.
קאוטו, יליד אספיניו, גדל בבית עם שלוש אחיות וארבעה אחים.
הוא נישא ללואיסה ולזוג שלוש בנות, פרנצ'יסקה, לאונור ואינס.
אליפות העולם עד גיל 20:
פרננדו פַּאצֶ'קוֹ פלורס (בספרדית: Fernando Pacheco Flores; נולד ב-18 במאי 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל-פתח.
פאצ'קו גדל בריאל מדריד, שם שיחק שני משחקי גביע בקבוצה הראשונה.
הוא בילה את רוב הקריירה שלו באלאבס לאחר שחתם בה ב-2015, ורשם 253 הופעות במדיה.
פצ'אקו נולד בעיר בדחוס שבמחוז אקסטרמדורה, ספרד.
פצ'אקו שיחק בשני מועדונים מקומיים לפני העברתו לריאל מדריד ב-2006, בגיל 14. את הופעתו הראשונה בריאל מדריד C ערך נגד ראיו מאחאדהונדה בליגה הספרדית השלישית בכדורגל, משחק זה היה משחק האליפות עבור הטרסרה ליגה, ערך פצ'אקו ב-28 באוגוסט 2011 כאשר הוא בן 19.
את המשחק הראשון עם הקבוצה מרכזית שיחק פצ'אקו ב-20 בדצמבר 2011 כאשר נכנס בחילוף מאוחר, הוא החליף שוער צעיר נוסף, אנטוניו אדאן שגם הוא היה שוער בריאל מדריד ובמשחק זה ניצחה ריאל מדריד ג' את פונפררהדינה 1–5 בקופה דל ריי.
בעונת 2012–2013 התחיל להופיע בריאל מדריד קסטיליה וערך את הופעת הבכורה שלו ב-2 ביוני 2013 ובאותו משחק ניצחה ריאל מדריד קסטיליה את א.ד אלקורקון בתוצאה 0–4 ושמר על העמדה שלו גם למשחק הבא נגד גירונה.
ב-11 באוגוסט 2014 הודיעה הקבוצה הראשית ריאל מדריד לפאצ'קו שהו נכלל בסגל לגמר סופר קאפ האירופי נגד סביליה בתור שוער שלישי.
פאצ'קו שיחק משחק יחיד במדי ריאל מדריד בשמינית גמר גביע המלך נגד קורנייה, ריאל מדריד ניצחה 0–5, פאצ'קו שיחק את כול 90 הדקות.
ב-7 באוגוסט 2015 פאצ'קו חתם לשלוש שנים בדפורטיבו אלבס מהליגה הספרדית השנייה.
בעונת 2015–2016 ערך פאצ'קו 40 הופעות ליגה ואף עלה עם קבוצתו ליגה.
בעונת 2016–2017 ערך 36 הופעות במדי דפורטיבו אלבס.
ב-10 באוגוסט 2022 חתם לארבע שנים באלמריה.
ב-31 בינואר 2023 חתם לשלוש שנים באספניול.
פרננדו גבריאל קאסרס (בספרדית: Fernando Gabriel Cáceres; נולד ב-7 בפברואר 1969) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
קאסרס הוא הכדורגלן הארגנטינאי בעל מספר ההופעות השני בגודלו בספרד, שם שיחק במדי ריאל סרגוסה, ולנסיה, סלטה ויגו וקורדובה.
קסארס זכה עם נבחרת ארגנטינה בקופה אמריקה 1993, וייצג אותה בין היתר במונדיאל 1994.
כיום קאסרס מרותק לכיסא גלגלים, לאחר שנפצע אנושות בניסיון שוד בנובמבר 2009.
קאסרס החל את קריירת המשחק בקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס, במדיה החל לשחק בקבוצה הבוגרת בליגת העל הארגנטינאית בשנת 1988.
ב-1991 עבר קאסרס לריבר פלייט, עימה זכה באליפות טורניר האפרטורה ב-1991. הוא השתלב בחוליית ההגנה של ריבר, שהייתה הטובה בליגה באותו טורניר, תוך שהיא סופגת 11 שערים בלבד ב-19 משחקים.
לקראת עונת עבר קאסרס לריאל סרגוסה מהליגה הספרדית.
הופעת הליגה הראשונה שלו הייתה במחזור השלישי של העונה, ב-19 בספטמבר 1993, במשחק ביתי מול אלבסטה, והוא הורחק לקראת סיומו בכרטיס אדום.
למרות זאת, הוא היה אחד משחקני המפתח של סרגוסה באחת העונות הטובות בתולדותיה.
סרגוסה סיימה במקום השלישי בליגה הספרדית, עשר נקודות פחות מהאלופה ברצלונה, וזכתה בגביע הספרדי לאחר שניצחה בגמר את סלטה ויגו בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 0-0 בתום הארכה.
קאסרס היה הבועט הראשון של סרגוסה בדו-קרב, ודייק בדרך לניצחון 5-4.
סרגוסה הדיחה בין היתר את פיינורד וצ'לסי, בדרך לזכייה ראשונה בתולדותיה בתואר אירופי, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על ארסנל.
קאסרס היה בהרכב סרגוסה ושיחק לכל אורך הגמר.
ב-1996 הצטרף קאסרס לבוקה ג'וניורס, שם רשם 15 הופעות ליגה תחת המאמן קרלוס בילארדו, ובהמשך העונה חזר לספרד, והצטרף לולנסיה.
קאסרס הוחתם על ידי המאמן הארגנטינאי חורחה ולדאנו, והצטרף לשני ארגנטינאים חדשים נוספים שהצטרפו באותה עונה לקבוצה, אריאל אורטגה וקלאודיו לופס.
קאסרס שיחק בקבוצה עונה וחצי ורשם 51 הופעות ליגה, בעונה הראשונה תחת ולדאנו ובשנייה תחת קלאודיו ראניירי, אך לא הגיע להישגים עם הקבוצה שסיימה פעמיים במרכז הטבלה.
לקראת עונת הצטרף קאסרס למאמנו לשעבר בסרגוסה, ויקטור פרננדס, וחתם בקבוצת סלטה ויגו.
קאסרס היה לשחקן הרכב קבוע בסלטה, שבעונת השיא שלה עם קאסרס - עונת - הגיעה למקום הרביעי.
בעונת הגיעה סלטה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, ואף העפילה ממנו לשמינית הגמר, אך נכשלה בליגה וירדה לאחר מספר עונות מוצלחות לליגת המשנה.
בסיום העונה, לאחר שש עונות בהן רשם כמאתיים הופעות ליגה, סיים קאסרס את דרכו בסלטה ויגו.
קאסרס נותר תקופה קצרה נוספת בספרד, כשחתם במדי קורדובה מליגת המשנה לעונת , אך לאחר כארבעה חודשים בלבד סיים את דרכו בקבוצה.
קאסרס חזר למולדתו וחתם באינדפנדיינטה.
לאחר כשנתיים, בשלהי הקריירה, חזר קאסרס לקבוצת נעוריו ארחנטינוס ג'וניורס, אך נכנע לפציעה בברכו שמנעה ממנו לשחק שוב במדי ארחנטינוס, ופרש מכדורגל בשנת 2007, בגיל 38.
קאסרס החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה בשנת 1992, תחת המאמן אלפיו באסילה.
שנה אחר כך, זומן קאסרס על ידי המאמן לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1993 באקוודור.
קאסרס רשם שתי הופעות בטורניר, כשנכנס פעמיים כמחליף במקומו של אוסקר רוג'רי בשני משחקי ההכרעה של הטורניר.
הוא עלה במחצית במשחק חצי הגמר מול שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה בפנדלים, ובדקה ה-40 במשחק הגמר מול שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה 2-1, ובזכייתה בטורניר.
שנה אחר כך, זומן קאסרס על ידי באסילה לסגל ארגנטינה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית.
קאסרס הגיע לטורניר כשחקן הרכב של באסילה, ופתח בהרכב ארגנטינה בכל ארבעת המשחקים שלה בטורניר, עד להדחה בשמינית הגמר על ידי .
קאסרס הוסיף לשחק גם תחת המאמן דניאל פסארלה שהחליף את באסילה לאחר הטורניר.
פסארלה זימן את קאסרס לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1995. קאסרס פתח בשלושה מתוך ארבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, כולל בהדחה מול בפנדלים בשלב רבע הגמר.
הוא כבש את שערו היחיד במדי ארגנטינה במשחקו הרשמי האחרון במדיה, שוויון 1-1 עם במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.
בסך הכל רשם קאסרס 24 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה, בהן כבש שער אחד.
ב-1 בנובמבר 2009 נורה קאסרס בראשו בעת שנהג ברכב ה-BMW שלו, בפרברי העיר בואנוס איירס, בזמן ניסיון שוד.
כדור אחד פגע ישירות בעינו הימנית.
קאסרס הוחזק בתרדמת במשך שמונה שבועות, ממנה יצא ב-29 בדצמבר.
לאורך כל התקופה היה קאסרס בסכנת חיים ממשית.
לאחר שיצא מהתרדמת, החל קאסרס בתהליך שיקום, אך הוא עדיין מרותק לכיסא גלגלים.
באוגוסט 2013 הותקף שוב, הפעם בביתו.
לאחר שאוים והוכה, נגנבו מביתו חפצים יקרי ערך וכן כסף שנועד לממן את תהליך השיקום שלו.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםארחנטינוס ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית421353341180ריבר פלייטליגת העל הארגנטינאית160372ריאל סרגוסהלה ליגה301310302בוקה ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית151ולנסיהלה ליגה220290סלטה ויגולה ליגה361351360331340240קורדובהליגה אדלנטה120אינדפנדיינטהליגת העל הארגנטינאית110350ארחנטינוס ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית00סך הכל בקריירה59514
פרננדו פרנסיסקו רז'ס מוטה (בפורטוגזית: Fernando Francisco Reges Mouta), הידוע בדרך כלל בשם פרננדו בלבד, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אינטרנסיונל מליגת העל הברזילאית.
פרננדו החל את הקריירה בקבוצת וילה נובה מהליגה הברזילאית השלישית.
ב-2007 חתם בקבוצת פורטו והושאל מיד לקבוצת אסטרלה אמדורה ששיחקה אז בליגת העל הפורטוגלית.
בעונת חזר לפורטו וזכה עמה באליפות פורטוגל.
בחמש העונות שלאחר מכן, זכה עם פורטו במגוון תארים, כולל זכייה בליגה האירופית בעונת .
הוא אף פתח בהרכב במשחק הגמר, בו גברה קבוצתו 0–1 על ספורטינג בראגה.
ב-2014, לאחר משא ומתן סוער שגרם גם להשעייתו של פרננדו, הוא חתם על חוזה מחודש עד 2017.
ב-25 ביוני 2014 חתם על חוזה במנצ'סטר סיטי, תמורת סכום שמוערך בכ-12 מיליון ליש"ט והופיע במשחק לראשונה באוגוסט באותה שנה.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם פרננדו לשלוש שנים בגלאטסראיי עבור 5.5 מיליון אירו.
ב-12 ביולי 2019 חתם פרננדו בסביליה לשלוש שנים עבור 4.5 מיליון אירו.
פרנס דיא פוטרוס הוא כדורגלן דני-עיראקי המשחק בפורט בעמדת המגן הימני.
פוטרוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סקוובאקן ובגיל 11 הצטרף לקבוצת הנוער של ארהוס.
ב-16 בנובמבר 2012 פוטרוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 נגד נורשלן.
בתחילת עונת הושאל לסילקבור ובינואר חתם על חוזה במועדון.
בקיץ חתם לשנתיים וחצי בפרדריסיה מהליגה הדנית הראשונה.
לקראת סוף שנת , פוטרוס חתם בהוברו מליגת העל הדנית אליה הצטרף ב-1 בינואר 2018.
בינואר , פוטרוס חתם בוויבורג.
ביוני עזב לראשונה את אירופה וחתם בפורט מליגת העל התאילנדית.
בצעירותו, פוטרוס שיחק בנבחרות הצעירות של דנמרק.
בנובמבר זומן לראשונה לסגל נבחרת עיראק וב-4 באוגוסט 2018 פוטרוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד .
פרננדו פטרנוסטר (בספרדית: Fernando Paternoster; 24 במאי 1903 – 6 ביוני 1967) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
פטרנוסטר החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אטלנטה (ארגנטינה) בשנת 1919. את פריצת הדרך עשה שנתיים לאחר מכן כשהצטרף לקבוצה הראשונה.
בשנת 1926 הצטרף לראסינג קלוב שם שיחק עד שנת 1932. בין השנים 1930–1931 הושאל לוולס סארספילד, שם עשה סיבוב הופעות פאן-אמריקאי מהמדינות צ'ילה עד לארצות הברית.
בשנת 1936 ערך הופעה יחידה במועדון ארחנטינוס ג'וניורס.
בנבחרת ארגנטינה ערך 16 הופעות בין השנים 1928–1930. בזמן זה שיחק באולימפיאדת אמסטרדם (1928) וזכה בקופה אמריקה בשנת 1929. במונדיאל 1930 שנערך באורוגוואי, והיה גם המונדיאל הראשון בהיסטוריה, הגיע עם ארגנטינה עד למשחק הגמר, שבו הפסידה ארגנטינה בתוצאה 4–2 למארחת אורוגוואי.
פטרנוסטר נהיה מאמן לאחר פרישתו מקריירת משחק ואימן במדינה קולומביה כמה קבוצות, ובהן מיונאריוס, דפורטיבו מאניסלס ואתלטיקו נסיונל, איתה גם זכה באליפות קולומביה בשנת 1954. פטרנוסטר נבחר גם לאמן את נבחרת קולומביה בכדורגל.
בשנותיו המאוחרות עזר בקידום הכדורגל באקוודור כשאימן את המועדון אמלק וזכה איתם באליפות אקוודור בשנת 1965.
פרנס פוסט (בהולנדית: Frans Jansz.
Post; 17 בנובמבר 1612 – 17 בפברואר 1680) היה צייר בתקופת תור הזהב של הולנד.
הוא היה אחד האמנים האירופיים הראשונים שצייר את נופי אמריקה, בתקופת ברזיל ההולנדית ואחריה בשנת 1636 נסע לברזיל ההולנדית בצפון-מזרח דרום אמריקה בהזמנת המושל יוהאן מאוריץ ואן נאסאו-זיגן.
עבודותיו נאספו באופן נרחב בהולנד, אירופה וברזיל, כאשר העבודות הראו חזון אידיאליסטי לשלטון הקולוניאלי ההולנדי.
הוא צייר במקביל לבן תקופתו הצייר אלברט אקהאוט שגם צייר את ברזיל ההולנדית.
פוסט נולד בהארלם והיה בנו של יאן יאנזון פוסט, צייר זכוכית מוערך מאוד שהוכשר בליידן, ופרנסיג'נה ורברקן מהארלם.
אחיו הגדול היה פיטר פוסט, אחד האדריכלים החשובים של הקלאסיקה ההולנדית.
מעט ידוע על חייו לפני נסיעתו לברזיל.
הוא נולד בהארלם בערך 1612 וסביר להניח שהוא קיבל את הכשרתו המוקדמת מאביו ואחיו הגדול.
הוא היה בן זמנו של פרנס הלס, שצייר את דיוקנו, וציירי נוף הארלם הבולטים כמו האחים יעקב וסלומון ואן רויסדאל, אדריאן ואן אוסטדה, איזק ואן אוסטדה, ובמיוחד פיטר דה מולין.
סביר להניח שגם מורה הולנדי לימד אותו לפני שעזב לברזיל, אם כי לא היה רשום בגילדה עד לאחר שובו.
אף על פי שאין הסכמה על כך, חוקר האמנות אריק לארסן מאמין שדה מולין היה המאסטר שלימד את פוסט, מכיוון שמולין מוזכר כמורה של כמה ציירי נוף אחרים, כמו אלארט ואן אוורדינך.
פוסט זכה בתפקידו בחצר המושל בברזיל ככל הנראה באמצעות קשרי אחיו הגדול שעודד אותו לנסוע עם יוהאן מאוריץ, נסיך נסאו-זיחן.
באותה עת חוותה "הארלם" את התפרצות המגפה, כך שייתכן שנסיעתו לברזיל נראתה אפשרות טובה יותר.
פוסט התגורר בברזיל בין השנים 1637–1644. הוא קיבל 800 גילדות לציור נוף בהודו המערבית בהזמנת פרדריק הנרי, נסיך האורנג', מה שהוביל את לארסן להאמין שפוסט חזר להולנד דרך אפריקה זמן קצר לפני שמאוריץ עזב את ברזיל.
לאחר שחזר להולנד, הצטרף לגילדת הארלם של לוקוס הקדוש בשנת 1646, ומונה למנהל בשנים 7–1656 ו- 1658. בשנת 1650 התחתן עם חנייטה בוגרט, בתו של פרופסור סלומון בוגרט מבית הספר הלטיני בהארלם.
היו לו שני בנים שמתו עוד לפניו ובת אחת שאמנם שרדה אך נפטרה זמן קצר לאחר מותו.
פוסט המשיך לצייר סצנות ברזילאיות עד שנת 1669, והיעדר ציורים מתוארכים בשנות ה -70 של המאה ה -17 מרמז שהוא הפסיק לצייר עשר שנים לפני מותו.
וייטהד ובוזמן טוענים כי פוסט פיתח בעיית אלכוהול, וזו אולי הסיבה שמעט ידוע על העשור האחרון לחייו.
הוא נפטר בהארלם ונקבר בסנט בוואוצ'רץ' ב־17 בפברואר 1680.
פוסט ייצר כ -140 ציורים במהלך חייו.
מתוכם, כמעט מחציתם מתוארכים, המאפשרים לעקוב אחר התפתחות עבודתו בין 1637, שנה בה הגיע לברזיל, ו- 1669, תאריך מכתבו האחרון.
הציורים שפרסם פוסט בהיותו בברזיל שונים באופן דרסטי מאלה שצייר לאחר שעזב את ברזיל.
בזמן שהותו בברזיל, הוא הפיק מספר רב של רישומים ותחריטים, אך רק השלים שישה ציורים.
הם הציורים המתוארכים בשנים 1637–1640, ובהמשך הוצגו על ידי מאוריץ בפני לואי ה -14 בשנת 1679.
עבודותיו הברזילאיות דומות מאוד לנופים של בני דורו בהארלם מבחינת קומפוזיציה, סגנון וטכניקה.
עבודות אלה מתארות מיקומים ספציפיים בברזיל ההולנדית, שניתן לזהותם בגלל ייצוג הטופוגרפיה והבניינים המוכרים; רובם כוללים גם מים.
פוסט כולל מבחר של צמחייה ברזילאית, ומופיע מדי פעם בציורים גם ציפורים ובעלי חיים קטנים אחרים.
ייתכן כי אלה נוצרו בהשראת בן לווייתו, חוקר הטבע ג'יאורג' מרקגרף.
השמיים הם אפורים, כביכול עננים כבדים עם גשם, היבט שמודגש על ידי העובדה שהם תופסים לפחות מחצית הבד.
מערך הצבעים המאופק, במיוחד בהשוואה לעבודותיו הפוסט-ברזילאיות, מעניק להן איכות קודרת כמעט מהדהדת האופיינית לנופים הולנדיים בשנים 1620–1640.
פוסט המשיך לצייר תמונות של ברזיל עם שובו להולנד בשנת 1642. עם זאת, עבודתו עברה שינוי מהותי.
בנוסף לדמיונו המופלא של פוסט, התפתחות עבודתו עשויה להיות כתוצאה משינוי בסגנון הפופולרי.
ככל שהיה רחוק מברזיל, בזמן ובמרחב, כך ציוריו נעשו יותר דמיוניים ושילב צבעים בהירים ואלמנטים אקזוטיים.
ציורים אלה שנוצרו בהולנד הם בעלי צבעים בהירים יותר עם עלווה כהה היוצרת קומפוזיציה בארוקית אידיאלית.
עבודות אלה עומדות בניגוד בולט לתכונות המציאותיות והגמישות של עבודתו המוקדמת.
הנופים פתוחים, הם מעוצבים כדי להציג נוף מרוכז יותר ועומק רצוי עם צומח ירוק ושמיים כחולים ואופק בהיר יותר.
שובו של פוסט להולנד, הוא גם הגדיל את מספר הדמויות והגביר את הגיוון ביצירתו.
כמעט כל ציור שהשלים בהולנד כולל קבוצה גדולה של אנשים בפעילות הדדית בדרך כלשהי, בין אם הם רוקדים או עובדים בטחנות הסוכר.
בדרך כלל, דמויות אלה הן של עבדים.
בניגוד ליצירתו הברזילאית, הדמויות אינן נושאי הציור ונמצאים בחזיתו.
במקום זאת, נראה שהם הופכים להיות חלק מהנוף.
בארבעה מתוך ששת הציורים שהושלמו בברזיל יש רק כמה דמויות, למעט פורטו קלבו (1639) המתאר יותר, את נהר סאו פרנסיסקו (1638), ואין בו דמויות.
בזמן שפוסט היה אחראי על תיעוד המקום, אלברט אקהאוט, שהיה עוד אחד מהאמנים של מאוריץ, היה אחראי על תיעוד הילידים.
פרנס סניידרס (בהולנדית: Frans Snyders או Franchoijs Snijders; נולד 11 בנובמבר 1579, אנטוורפן – 19 באוגוסט 1657, אנטוורפן) היה צייר פלמי של חיות, סצנות צייד, סצנות שוק טבע דומם.
הוא היה אחד מציירי בעלי החיים המומחים המוקדמים ביותר ויזם ציור מגוון רחב של נושאי טבע דומם ובעלי חיים באנטוורפן.
הוא היה משתף פעולה קבוע עם ציירים מובילים באנטוורפן כגון פיטר פאול רובנס, אנתוני ואן דייק ויאקוב יורדאנס .
סניידרס נולד באנטוורפן כבנו של יאן סניידרס, שומר פונדק בו בילו אמנים רבים.
על פי האגדה, הצייר המפורסם של המאה ה-16 פרנס פלוריס הפסיד את הונו בפונדק.
אמו של סניידרס הייתה מריה גייזברכט.
אחיו מיכאל הפך גם הוא לצייר, אך לא ידוע על עבודותיו.
סניידרס תועד כסטודנט של פיטר ברויגל הבן בשנת 1593, ובהמשך אימן את הנדריק ואן בלן, שהיה המורה הראשון של אנתוני ואן דייק.
סניידרס הפך למורה בגילדת אנטוורפן של לוק הקדוש בשנת 1602. הוא נסע לאיטליה בשנים 9–1608 שם התגורר ברומא.
יאן ברויגל האב המליץ עליו במכתב לאספן האמנות המפורסם קרדינל בורומאו.
ברויגל ביקש מסניידרס לצייר עותק דיוקן של טיציאן באוסף בורומאו.
הדבר נחשב כעדות לכך שסניידרס היה צייר דיוקנאות מיומן לפני שפנה לציור טבע דומם.
סניידרס חזר לאנטוורפן באביב 1609. בשנת 1611 הוא התחתן עם מרגרטה, אחותם של קורנליוס דה ווס ופול דה ווס, שני ציירים מובילים באנטוורפן.
שיתוף הפעולה שלו עם רובנס החל בשנות ה-1610. לאחר חזרתו מרומא הוא צורף ל"גילדת הרומאים" בהולנד.
לסניידרס היו הרבה פטרונים כולל הבישוף של גנט אנטוניוס טרייסט שהזמין ארבעה ציורים של סצנות שוק סביב 1615 .
הוא היה חבר של ואן דייק שצייר את סניידרס ואשתו לא פעם.
סניידרס הצליח מסחרית ורכש בית ברחוב הקייזרסטראט היוקרתי באנטוורפן.
בשנת 1628 הוא הפך לדיקן הגילדה של לוק הקדוש.
בתקופה 1636–1638 הוא היה אחד האמנים מאנטוורפן שסייעו לרובנס בשכר גבוה, עבור קישוט ביתן הצייד Torre de la Parada של פיליפ הרביעי מספרד.
שני האמנים עבדו יחד גם על קישוטים למבצר המלכותי של מדריד וארמון בואן רטירו המלכותי במדריד.
סניידרס צייר כ-60 ציורי ציד וקטעי ציורי בעלי חיים לאחר העיצובים של רובנס.
בשנת 1639 קיבלו רובנס וסניידרס תוספת של 18 ציורים לביתן הצייד.
לאחר מותו של פיטר פול רובנס, סניידרס שימש כאחד השמאים על מלאי האוסף של רובנס.
בשנים 1641 ו-1642 נסע סניידרס עם אמנים אחרים לרפובליקה ההולנדית.
בשנת 1646 היה סניידרס כנראה בברדה.[3] סניידרס התאלמן בשנת 1647. הוא נפטר בעצמו ב-19 באוגוסט 1657 באנטוורפן.
הוא נפטר ללא ילדים והעביר את הונו לאחותו.
סוחר האמנות באנטוורפן, מתאוס מוסון, רכש את אוסף האמנות הנרחב שלו שכלל יצירות של אמנים מובילים מהמאה ה-16 וה-17 פלמים והולנדים כמו רובנס, אנתוני ואן דייק, הנדריק ואן בלן, יאן ברויגל האב, פיטר ברויל האב, ג'וס ואן קליב, אדריאן ואן אוטרכט ורבים אחרים.
ביניהם ניקסיוס בארנארטס, יאן רוס, פול דה ווס.
יאן פיכט היה סטודנט, ואז עוזר של סניידרס משנת 1629. פיטר ואן בוק טען שהוא היה תלמידו של פרנס סניידרס, אך באנטוורפן אין מקורות כתובים התומכים בכך.
עם זאת, יש קווי דמיון סגנוניים ביצירותיו של ואן-בוק שמציעים שהוא עבד בחוגו של פרנס סניידרס.
תחילה התמסר סניידר לציור פרחים, פירות וטבע דומם.
בהמשך פנה לצייר בעלי חיים.
הוא התעניין במיוחד בתיאור של חיות בר, ויצר סצנות מלאות חיים העוסקות בציידים וקרבות עזים.
הוא היה אחד מציירי בעלי החיים המומחים המוקדמים ביותר.
לעבודתו כצייר חיות הייתה השפעה רבה על בני דורו, כמו גם על ציירי חיות הצרפתי בן המאה ה -18 ז'אן-בטיסט אודורי ופרנסואה דספורט .על פי ההערכה שהותו באיטליה השפיע רבות על סגנון ציורי הפירות שלו.
הוא ראה הציור של קרוואג'יו "סל הפירות" באוסף של הקרדינל בוראמו במילאנו.
הוא צייר סצנות שוק רבות.
יצירתו המוקדמת ביותר בתחום זה היה בהשראת עבודתם של פיטר ארסן ויואכים בוקלר שהיו החלוצים ופיתחו את הז'אנר באנטוורפן במאה ה -16. בעוד שארסן ובוקלר כללו לעיתים קרובות סצנה דתית ברקע קטעי השוק שלהם, סניידרס נמנע מכך.
בתחילה הוא עבד בסגנון של סוף הראנסנס.
סגנונו התפתח בהדרגה כתוצאה מחשיפתו לאמנות איטלקית במהלך נסיעתו לאיטליה ויצירתו של רובנס לאחר שובו לאנטוורפן.
כתוצאה מכך הסביבה האפלה של חיי הדומם המוקדמים שלו נעלמה אחרי 1614 והיא הפכה לצבעונית ומשובחת עם קומפוזיציה מורכבת המאפשרים לו לכלול שפע של חפצים שונים.
הוא לא רק יצר הרבה סצנות שוק ומטבח גדולות וחיי דומם, וכן סצנות צייד, שכללו לרוב איילים מתים.
הוא גם צייר יצירות קטנות יותר - קטעי ארוחת הבוקר וחיי דומם שמקורם באמנות הצפונית בסביבות שנת 1600. החי-הדומם החדשניים של סניידרס שילבו עצמים בקבוצות שיצרו מבנה גאומטרי.
המוטיבים החוזרים היו ארנבות וציפורים מתות, כלים רדודים עם רגל גבוהה, סלים עם ענבים ופירות אחרים, כדים מאמייל וחרסינה סינית .
סיינדרס תיאר בדרך כלל את החיה שניצודה בשלב לפני שהיא מוכנה כמזון.
אלה חיות מתות שלעיתים קרובות לא נועדו אפילו כמזון אלא למילוי.
סיינדרס כלל בדרך כלל גם בעלי חיים כמו חתולים כדי ליצור ניגוד בין היסודות החיים הנפוצים לאלה שהם דוממים.
ציורי הצייד הגדולים של סניידרס היו בעלי השפעה רבה והצייר ההולנדי יאן דייווידז דה האם, שעבד באנטוורפן קיבל השראה מהעבודה של סניידרס לפיתוח קטעי צייד גדולים שלו.
ציורי החי-הדומם הגדולים והשופעים של סניידרס זכו לפירושים רבים.
חלק ראו בציורים האלה מסר תעמולתי.
תצוגת השפע המפואר הקיים באנטוורפן שהייתה באותה תקופה בשליטת ספרד, אולי שימשה את מטרת התעמולה כדי להראות את עליונות השלטון הספרדי על פלנדריה בהשוואה לשליטה פרוטסטנטית בצפון הולנד המרדנית.
על פי ההערכה, סניידרס היה צייר דמויות מיומן בפני עצמו כפי שמעידה בקשת יאן ברויגל האב שהוא יעשה העתק לדיוקן שצייר טיצאן באוסף של בורומאו במהלך שהותו במילאנו.
[3] [5] למרות זאת לעיתים קרובות הוא עדיין שיתף פעולה עם אמני דמויות כמו רובנס, אנתוני ואן דייק, גִיסו קורנליוס דה ווס ואחרים.
הוא גם שיתף פעולה עם ציירי נוף כמו ג'אן ווילדנס, שסיפקו את תפאורה הנוף לסצנות הציד שלו.
שיתופי הפעולה עם רובנס היו תכופים במיוחד.
יכולת ההבעה של סניידרס לצייר טקסטורות שונות של פרוות ועורות הלהיבה רובנס.
רובנס השתמש בו לעיתים קרובות כדי לצייר בעלי חיים, פירות ודומם בתמונותיו שלו.
סיינדרס פיתח מערכת יחסים משותפת קרובה במיוחד עם רובנס בין 1610 ל־1640. מאמציהם השיתופיים מתועדים היטב.
בתקופה המוקדמת של שיתוף הפעולה שלהם, רובנס היה מצייר רישום שמן של הציור השלם ומסמן בבירור היכן סנידרס יצטרך לתת את תרומתו.
הדבר תועד בציור ההכרה בפיליפואים.
ייתכן שבתקופה המוקדמת הזו רובנס לא היה בטוח בכישורי הקומפוזיציה של סניידרס ורצה להראות לו את הדרך.
בציור "פרומתאוס" שנעשה מאוחר יותר, התהפך התהליך וסניידרס עשה רישום שהותיר את המקום לדמותו של רובנס.
שיתוף פעולה מפורסם בין רובנס לסניידרס הוא "מדוזה" .
יצירה זו בקנה מידה קטן, שצוירה סביב 1613–1617 / 1618, הראתה כי דרכו של סניידרס לא התאימה רק ליצירות הגדולות של רובנס, אלא גם ליצירותיו בקנה מידה קטן יותר.
רובנס סמך על סניידרס כדי ליצור את העושר הוויזואלי שהלך יד ביד עם הסגנון הבארוקי שלו, שהדגיש שפע ונעימות.
עבודות המברשת של שני האמנים היו כה קרובות, עד כי בני תקופה התקשו להבחין בתרומותיהם ביצירות שיתופיות.
גם תלמידו וגיסו פול דה ווס היה משתף פעולה קבוע עם רובנס.
היסטוריון אמנות אחד השווה את תרומתו של פול דה ווס לסצנות הציד של רובנס עם אלה של פרנס סניידרס ומצא שדה ווס פחות מדויק באנטומיה של בעלי החיים ויש לו פחות מושג בביטוי של בעלי החיים.
אחרים רואים בסצנות הציד של דה ווס יותר דינמיות שמוכיחות סגנון אישי יותר בהשוואה לאלה של סניידרס, שהיה יותר צייר של דומם.
הסגנון המביע והמוטיבים של ציורי החי של רובנס השפיעו רבות על סניידר והן על דה ווס.
סניידרס צייר גם את האלמנטים של טבע דומם עבור ציירים אחרים באנטוורפן כמו ג'ייקוב ג'ורדנס, תומאס וילבוארטס בוסצ'רט, יאן ינסנס ואמנים אחרים.
פרנס סניידרס שיתף פעולה עם גיסו השני קורנליוס דה ווס.
דוגמה לכך הוא הציור " טבע דומם" עם פירות וירקות, אשר ככל הנראה מייצג בית חשוב.
הרושם שנותן ההרכב הזה הוא של שפע כמו גם של כאוס.
מבדיקה מקרוב עולה כי המוצגים מסודרים בהיררכיה המשקפת את ערכם ונדירותם.
ירקות שורש זולים יותר נמצאים על הרצפה ואילו אפונה ואספרגוס יקרים מאוד מונחים בסל בצד ימין.
סניידרס היה האמן הראשון שהתרכז בתיאור סצנות שבהן הופיעו אך ורק בעלי חיים בסביבתם היומיומיות.
ביצירות אלה חיות ככלבים, חתולים וקופים היו הגיבורים הבלעדיים.
הסצנות כללו קטטות בין בעלי חיים, צייד על ידי בעלי חיים, סצנות מן האגדות וייצוגים סימבוליים.
אחד הייצוגים הסמליים שיצר סניידרס וחזר באופן קבוע הוא לצייר אותו אלה הציפורים.
קומפוזיציות בנושא זה מייצגות מינים שונים של ציפורים השוכנות על גזעי העץ בצורה של "שירת ציפורים", לפעמים עם ציון מוזיקלי.
לנושא זה שורשים בייצוגים של איולוס (דמויות מהמתולוגיה היוונית) עם ציפורים בימי הביניים, הייצוג הפך לפופולרי מאוד בסוף המאה ה -16. על פי האגדה, במאה ה-13 נצפתה להקה של ציפורים שהתאספה ליד חורשת עצי אשוח מחוץ לבריסל.
הם נמשכו למקום הזה על ידי דימוי של הבתולה שנראתה בין ענפי העצים.
אז נבנתה במקום קפלה פרנציסקנית שהוקדשה לבתולה.
הקפלה נהרסה במהלך הקרבות הדתיות במאה ה -16 אך שוחזרה מאוחר יותר.
מאפיין מיוחד של הקפלה היו כלובי הציפורים שהשתלשלו מהתקרה.
הציפורים בכלובים תרמו את שירתם לליטורגיה בקפלה.
נראה כי סניידרס היה קשר במיוחד למסדר הפרנציסקני והוא גם רצה להיקבר כך.
בנוסף לפרשנות הדתית לציורים אלה, אפשר לומר ששירת הציפורים נחשבה לאלגוריה של חוש השמיעה.
פרשנויות אחרות הן שהשירה מייצגת את החוכמה, שכן הינשוף, שהוא החיה המייצגת תכונה זו, מתוארת לעיתים כמנצחת על "הקונצרט של הציפורים".
פרשנות נוספת היא ששירת הציפורים מרמזת באופן סמלי על הרמוניה ורגולציה בטבע, במובן של איזון.
באופן כללי יותר, דימויי שירת הציפורים מתייחס גם להרמוניה הפוליטית והסדר חברתי שהיה בזמן שבו דרום הולנד נשלטה על ידי הארכידוכס של אוסטריה אלברט ואיזבלה קלרה אוגניה.
פרשנות זו מסבירה את ההצלחה ואת הביקוש לציורי "קונצרט הציפורים" בחוגים בורגניים ואציליים, ואמנים נוספים יצרו ציורים כאלה בהולנד ובארצות נוספות באותה העת.
אחת מארבע תמונות "קונצרט הציפורים" של פרנס סניידרס (במוזיאון פראדו, במדריד) מציגה ינשוף על ענף.
הינשוף מנצח על 15 מיני ציפורים נוספות המוצגים בקומפוזיציה, בעוד שהוא מחזיק בספר תווים בין רגליו.
כמו ברבות מהקומפוזיציות של סניידרס, הציפורים הגדולות יותר ממוקמות בסמוך לקצה ומגנות על הציפורים הקטנות יותר באמצע.
כמה מינים אקזוטיים של ציפורים, הזרים לאירופה, נכללים כמו ציפור גן העדן.
חלקים מהתווים נראים לעין וניתן לקרוא אותם - הן נכתבו בצרפתית.
הציור נראה קומפוזיציה לארבעה קולות והוא אולי שיר צרפתי.
הקומפוזיציות שלו עם קופים הפכו פופולריים מאוד.
הלובר מחזיק שני ציורי קופים.
הם מראים שני קופי קפוצ'ין במזווה עם סלסלת פירות וכלים.
[10] בעוד שהקוף סימל מאז ימי הביניים את החוטא - היצור החמדן, המטומטם, המונע על ידי חושיו בלבד - במהלך המאות ה -16 וה -17 הוא הפך לסמל הטיפשות.
באמצעות האגירה וצריכת המזון הבלתי מבוקרת שלהם, הקופים מייצגים את טבעם הברברי המונע אך ורק על ידי יצר ותשוקה.
ניתן לפרש את היצירות בלובר עם קופי קפוצ'ין בצורה סמלית: הפירות בציור, מעוררי תיאבון ותשוקה, ועם זאת הם אמורים להיכחד.
הפרי מסמל אפוא את קטנות וחוסר התוחלת של החיים.
עוד ניתן לראות ביצירות כלקח לניהול משק בית מוטעה, אשר מונע אך ורק על ידי שביעות רצון של החושים.
פרנס פלוריס (בהולנדית: Frans Floris או פרנס פלוריס האב; 17 באפריל 1519 – 1 באוקטובר 1570) היה צייר פלמי, אמן דפוס ומעצב שטיחים.
הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי ההיסטוריה שלו, סצנות אלגוריות ודיוקנאות.
הוא מילא תפקיד חשוב בהתפתחות הציור ברנסאנס הצפוני המכונה רומאיזם.
הרומאים בדרך כלל נסעו לאיטליה כדי ללמוד מעבודותיהם של אמנים מובילים ברנסאנס האיטלקי כמו מיכלאנג'לו, רפאל והבאים אחריהם.
האמנות שלהם הטמיעה את ההשפעות האיטלקיות הללו במסורת הציור הצפונית.
הוא היה נצר של משפחת אמנים בולטת שבמקורה נקראה בשם "דה ויברט".
האבות הקדומים המוכרים ביותר של המשפחה נקראו פלוריס דה ויברט, היו תושבי בריסל, שם הם התאמנו במלאכת הסתתים שהועברה מאב לבן.
אחד מאבות אבותיו של פרנס הפך בשנת 1406 לחבר בגילדת הבנאים בבריסל – בן משפחה, יאן פלוריס.
דה ויברט עזב את עיר הולדתו בריסל והתיישב באנטוורפן באמצע המאה ה-15. שמו הפטורונומי "פלוריס" הפך לשם המשפחה שנפוץ בדורות הבאים.
עם זאת, את השם המקורי "דה ויברנט" עדיין ניתן למצוא במסמכים רשמיים עד סוף המאה ה-16.
אחיו של פרנס היו אמנים בולטים.
המפורסם ביותר הוא קורנליוס שהיה אדריכל ופסל והיה ממעצבי בית העירייה באנטוורפן.
ג'ייקוב פלוריס היה צייר ויטראז'ים ויאן פלוריס היה קדר.
יאן נסע לספרד כדי לעסוק שם באומנותו ונפטר צעיר.
עדויות תיעודיות על חייו של פרנס פלוריס אינן נדירות.
רוב מה שאנחנו יודעים על נעוריו והכשרתו של פרנס פלוריס מבוסס על הביוגרפיה המוקדמת של קרל ואן מנדר על האמן.
אורכה עשרה עמודים היא אחת הביוגרפיות המפורטות ביותר ב-Het Schilder-boeck של ואן מנדר שפורסם בשנת 1604. לדברי ואן מנדר, פרנס פלוריס היה בנו של קורנליוס הראשון דה ויברט (נפטר 1538).
כמו אחיו, פרנס החל כסטודנט לפיסול, אך בהמשך ויתר על פיסול לטובת ציור.
פלוריס נסע ללייז' שם למד אצל הצייר הבולט למברט לומברד.
הבחירה בלומברד כמורה הייתה מפתיעה מאחר שאנטוורפן הייתה מרכז תרבותי עם הרבה ציירים מצטיינים.
ייתכן שהוא בחר בלומברד כי אחיו קורנליוס היה חבר טוב של לומברד, אותו הכיר ברומא בסביבות 1538. ייתכן גם שפרנס התאמן כצייר באנטוורפן לפני שלמד אצל לומברד.
פלוריס הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנים 1539-40.
לומברד עודד את פרנס פלוריס ללמוד באיטליה.
הוא נסע לרומא ככל הנראה כבר בשנת 1541 או 1542 והיה מוקסם מהציור איטלקי של אותה העת (בעיקר מיכלאנג'לו ורפאל) ואמנות הפיסול הקלאסי של רומא.
פלוריס ביקר בערים אחרות באיטליה כולל מנטובה וג'נובה.
עם שובו לאנטוורפן בסביבות 1545, פרנס פלוריס פתח בית מלאכה לסגנון האיטלקי.
הוא הפך לצייר ההיסטוריה המוביל וכונה "רפאל הפלמי".
הוא נהנה מחסותם של אישים בולטים כמו הבנקאי העשיר ניקלה ג'ונגהלינק שבביתו צייר סדרה של עשר יצירות על אגדת הרקולס ושבע יצירות על האמניות החופשיות.
הוא גם צייר 14 פאנלים גדולים בארמונו של ארכידוכס בומונט.
אצולה מקומית כולל אבירי גיזת הזהב, נסיך אורנג' ורוזני אגמונט והורן (לימים מנהיגי המרד ההולנדי) ביקרו בביתו של פלוריס.
הם נמשכו למוניטין האמנותי שלו כמו גם ליכולתו לדבר עם "תובנה רבה ושיקול דעת בכל נושא".
הוא גם השתייך לחבורה של הומניסטים כגון אברהם אורטליוס, כריסטופל פלנטיין, למברט לומברד.
קבוצת אינטלקטואלים ואמנים זו הייתה הראשונה שפיתחה תאוריות על אמנות ותפקיד האמנים בארצות השפלה.
בשנת 1549 הוזמן פלוריס על ידי רשויות העיר אנטוורפן לתכנן את הקישוטים לכניסתו של לעיר של צ'ארלס החמישי מספרד
אחיו קורנליוס עיצב עבורו בית מפואר באנטוורפן עם חזית של אבן גיר כחולה ועיטורים מפוארים בתוכו כמו חיפוי קיר מעור מוזהב בחדר השינה.
החזית עצמה עוצבה על ידי פרנס.
תוכנית העיצוב שלו לחזית נועדה להמחיש את מעמדם הגבוה של האמנים בחברה.
הוא צייר על החזית שבעה תבליטים המסמלים את תכונותיו וכישוריו של אמן: דיוק, תרגול, עבודה, חריצות, ניסיון, טיב, ואדריכלות.
מעל לפתח הבית התקין תבליט של המדעים (שבע האמנויות הליברליות יחד עם ציור ואדריכלות) כמרכיביה העיקריים של החברה האנושית.
הדפס אלמוני מתאר את החזית בשנת 1576. יוזף ליניג צייר רישום של הבית במאה ה-19, אך באותה עת נעלם רוב קישוט החזית.
פלוריס הביע רעיונות דומים בקומפוזיציית "התעוררות האמנויות".
בשנת 1547 נישא פלוריס לקלרה בודווינס ולזוג נולדו בת אחת ושני בנים.
הבנים פרנס ובפטיסט הוכשרו לימים כאמנים על ידי אביהם.
בפטיסט מת צעיר בזמן שפרנס עבד באיטליה שם הייתה לו קריירה מצליחה.
פרנס פלוריס היה ידוע בעבודה קשה כפי שמעיד המוטו שלו – "כשאני עובד אני חי, כשאני משחק אני מת".
ואן מנדר מספר כי לפלוריס כמעט תמיד הייתה סדנה גדולה בבית המלאכה שלו שבה היה עובד עד שעת לילה מאוחרת, כשהוא היה מנמנם תלמידיו היו מורידים את נעליו וגרביו ומכניסים אותו למיטה לפני שהם עוזבים את המקום.
ואן מנדר מצטט את פרנס מנטון שטען כי פלוריס היה אהוב על ידי תלמידיו בכך שהוא איפשר להם חופש רב יותר מאשר מאסטרים אחרים באנטוורפן.
כאשר קבוצה קטנה מתלמידיו נפגשה למפגש מחודש לאחר מותו הם הצליחו להרכיב רשימה של 120 מתלמידיו.
ואן מנדר מספר כי בסוף חייו פלוריס, הסתבך כלכלית והתחיל לשתות.
החובות היו קשורים ככל הנראה לפאר ולהוצאות המחייה הגבוהות שלו, כמו גם להשפעה של המהומות הדתיות והאיקונוקלסטיזם שהחל משנות ה-60 והגיעו לשיאם בשנת 1566. בתקופת זו, האמנות הקתולית ונכסים רבים של הכנסייה - אביזרים וקישוטים נהרסו על ידי ההמונים הפרוטסטנטיים הקלוויניסטים כחלק מהרפורמציה הפרוטסטנטית.
אומרים שפלוריס מעולם לא התאושש מההלם שראה את יצירות האמנות שלו נהרסות.
במקום זאת, הוא מצא את עצמו בסחרור כלפי מטה בענייניו האישיים והמקצועיים כאחד.
התנתקותו הייתה כה גדולה עד שסירב להשיב לעצמו את העבודות שנפגעו במהלך המהומות.
הוא כמעט הפסיק לצייר אחרי 1566 ואת מקומו כצייר ההיסטוריה המוביל בהולנד תפס דור צעיר יותר של אמנים שביניהם מרטן דה פוס הפך לבולט ביותר.
ואן מנדר מספר כי במהלך עבודתו הגדולה למען ספרד, פלוריס חלה ונפטר ב-1 באוקטובר 1570 באנטוורפן.
ציוריו הסתיימו ידי עוזריו בסטודיו שלו.
שירים נכתבו עליו על ידי דומיניקוס למפסוניוס והמשורר-צייר לוקאס דה הייר, שלדברי ואן מנדר היה תלמידו.
ואן מנדר מונה 26 תלמידים של פלוריס, אך ייתכן שהיו לו עד 120 עוזרים.
מהרשימה הארוכה של התלמידים והעוזרים עולה כי פרנס פלוריס אימץ את שובו לאנטוורפן את נוהלי האולפן שראה באיטליה.
הוא הסתמך על מספר רב של עוזרים שהגיעו מכל דרום הולנד וצפונה ואפילו מגרמניה.
פלוריס המציא ופיתח את השימוש במודלים יצוקים ללימוד אנטומיה, שהיו בגודל טבעי של ראשי האנשים, אותם צייר בשמן על הלוח.
אלה נמסרו לעוזריו, לצורך שעתוק או לצורך הסתגלות חופשית יותר.
תפקידם של עוזריו לא תמיד ברור וייתכן שנע בין ציור אחר מראשי הדגמים שלו, ועד להוספת רקע נוף.
הם גם העתיקו את יצירותיו, בין אם בצבע או על נייר, לצורך עיבוד על ידי חרטים.
יחסית מעט מיצירותיו שרדו, אולי מכיוון שרבות מהן נהרסו במהלך המהומות באנטוורפן במחצית השנייה של המאה השש עשרה.
הבד הקיים המוקדם ידי פלוריס הוא "מארס וונוס נתפסים ברשת וולקן" (1547).
פרנס פלוריס ידוע בעיקר בזכות יצירות המזבח שלו, יצירות עם נושאים מיתולוגיים ואלגוריים ובמידה פחותה, עבור דיוקנאותיו.
הוא מילא תפקיד חשוב בהכנסת ז'אנר הנושא המיתולוגי והאלגורי לפלנדריה.
הוא היה מראשוני האמנים ההולנדיים שנסע לאיטליה ולמד את ההתפתחויות האחרונות באמנות כמו גם למד את השרידים הקלאסיים של רומא.
ההשפעות העיקריות עליו היו של מיכלאנג'לו, שממנו למד את הטיפול ההרואי בעירום ושל רפאל שגם אותו חיקה.
עם זאת, פלוריס לא נטש את הטכניקה ההולנדית המסורתית של צבע שמן, שאיפשרה לו להתמזג עם תכונותיו המפורטות, התאוריות, עם שפתו הוויזואלית החדשה הקיצונית, בה העטו הקישוטים למינימום והעירום מילא תפקיד בולט.
עבודתו המוקדמת של פלוריס בסביבות 1545 מראה בצורה הברורה ביותר את ההשפעה של שהותו באיטליה.
ניתן לראות קווי דמיון עם עבודתם של רומאים אחרים כמו למברט לומברד ופיטר קוקה ואן אלסט.
מאוחר יותר הסגנון שלו נעשה מונומנטלי יותר ויותר.
כישורי ההרכב שלו השתפרו בכך שהוא גילה מיומנות רבה יותר בסידור הדמויות.
לאחר 1560 עבודתו הפכה למניסטית יותר והטיפול הפיסולי בדמויות פינה מקום לגישה ציורית יותר.
לוח הצבעים שלו התפתח לכיוון המונוכרום.
מאוחר יותר ייתכן שהוא הושפע מבית הספר בפונטנבלו ככל שדמויותיו נעשו אלגנטיות יותר והיצירות מעודנות יותר.
ממש כמו שאחיו קורנליוס הצליח להשפיע על הארכיטקטורה מעבר לגבולות פלנדריה דרך המדיום של הדפוס באנטוורפן, כך עבודותיו של פלוריס מצאו תפוצה רחבה באמצעות תחריטים שנעשו על ידי החרטים המובילים באנטוורפן.
הירונימוס קוק, פיליפ גאלה וקורנליוס קורט היו החרטים העיקריים המעורבים במאמץ זה.
פלוריס עיצב גם עיצובים מקוריים לסדרות הדפסים שנחרטו באנטוורפן.
הוא היה צייר דיוקנאות מיומן מאוד, אבל אולי בגלל הדירוג הנמוך יותר של דיוקנאות בהיררכיה של ז'אנרים ציוריים, הוא צייר רק כמה דיוקנאות (בערך 12).
הוא עדיין נחשב כמחדש בז'אנר כשהוא הציג רמה חדשה של אקספרסיביות ונוכחות פסיכולוגית מודגשת.
פלוריס חלוץ בשני סוגים של תמונות: דיוקנאות אקספרסיביים של אנשים יושבים בודדים וציורי ראש בפאנלים.
עד שנת 1562, ציורי הראש הייחודיים של פלוריס הפכו לסוג של ציורי איכות, שהעידו על גאונותו היצירתית ועל נוהלי הסדנא אותם ייבא מאיטליה.
אמנם ציורי הראש נערכו לשימושו העצמי, כמו גם לתלמידים ולעוזרים בסדנה שלו, אך חלקם הופקו כיצירות אמנות בפני עצמם.
עבודות המברשת המהירות על לוחות אלה מעידים כי צייר כמה ראשים כמחקרים יצירתיים ובכך צפה בדרך מסוימת את סגנון האמנים מהמאה ה -17. מחקרים אלה הפכו למוצרי אספנים עבור חובבי אמנות מקומיים.
מחקרי הראש מעידים על התרבות האמנותית המודעת לעצמה של אנטוורפן, שם הם היו מוערכים על סמכותם ולא על ערך ההכנה שלהם.
פרנס פלוריס צייר דיוקן עצמי שהמקור שלו אבד.
הוא כלל דיוקנאות עצמיים בכמה מיצירותיו הדתיות.
כך לדוגמה בקומפוזיציה Allegory of the Trinity שם מתחת לזרועו הימנית המושטת של ישו הוא צייר את הדיוקן שלו, שמופיע לא בקנה מידה עם הראשים האחרים סביבו.
הכללת דיוקנו בקומפוזיציה הזאת מעלה את המחשבה כי לציור הייתה משמעות אישית ביותר עבור האמן.
נצפה כי לאחר מהומות האיקונוקליזם, האמנים הפלמיים החל להוסיף את דיוקנאותיהם בקומפוזיציות דתיות כדי להראות את מחויבותם האישית למסר הדתי והחברתי המסוים שהיצירות ניסו להעביר.
פלוריס צייר כמה דיוקנאות משפחתיים.
דוגמה לכך היא דיוקן משפחתי, אשר מתוארך 1561. כנראה ציור משפחת Berchem, משפחה מכובדת.
לציור שתי כתוביות, האחת בציור עצמו, השנייה על המסגרת המקורית שלה.
הכיתוב הראשון מופיע על דיוקן התלוי על הקיר מאחורי הדמויות.
נכתב בו כי האיש המתואר בתצלום נפטר ב-10 בינואר 1559, בן 58 שנים.
השני הוא הטקסט הלטיני שנכתב בחלקה התחתון של מסגרת הציור.
שנאמר בה: "כמו שבחיים לא יכול להיות דבר מאושר יותר מנישואין באיחוד ומיטה ללא מחלוקת, אין דבר יותר נעים מלראות את צאצאיו של אחד באחדות ליהנות משלווה עם מוח ללא רבב, 1561." בו זמנית שימש כמזכרת של האב המנוח וביטוי לרגשות היחד של צאצאיו".
פלוריס מתאר את כל בני המשפחה המופיעים והשתתפו בקונצרט מוזיקה, שהדגיש את התפיסה הזו של 'קונקורדיה', כלומר ההרמוניה שבתוך המשפחה.
פרננדו מולנברג שפר (בפורטוגזית: Fernando Muhlenberg Scheffer; נולד ב-6 באפריל 1998) הוא שחיין ברזילאי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) במשחה ל-200 מטר חופשי, אלוף עולם (בריכת 25 מטר) (האנגג'ואו 2018) ושיאן עולם (הנוכחי, 2021) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
שפר נולד וגדל בקאנואס, ריו גראנדה דו סול.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 הוא סיים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.54 דקות, במקום 33 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.42 דקות ובמקום 40 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.67 שניות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.12 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:11.65 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.87 דקות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.55 דקות.
אלוף ושיאן עולם (בריכת 25 מטר)
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.40 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא דרום אמריקה חדש של 3:39.10 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.64 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.97 דקות.
בשלב המוקדמות הרביעייה מברזיל קבעה שיא דרום אמריקה חדש של 7:07.12 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.83 דקות, 8 מאיות השנייה איטי מעלייה למשחה הגמר.
שבועיים לאחר מכן, ב שנערכו בלימה, פרו בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.68 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:10.66 דקות.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.60 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה שפר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 1:44.60 דקות, אחרי תומאס דין (1:44.22 דקות) ודנקן סקוט (1:44.26 דקות), שניהם מבריטניה.
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא דרום אמריקה חדש של 1:45.05 דקות ועלה מהמקום השני לשלב חצי הגמר.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:45.71 דקות ועלה מהמקום השמיני למשחה הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:08.22 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.93 דקות.
פרננדו קואבה (בספרדית: Juan Fernando Cordero Cueva; נולד ב-27 במאי 1952, קואנקה) הוא פוליטיקאי ואדריכל אקוודורי.
פרננדו קואבה נולד ב-7 במאי 1952 בקואנקה.
הוא למד אדריכלות באוניברסיטה המקומית וסיים אותה בשנת 1975. בהמשך הוא עבר השתלמויות בברזיל ובמדריד.
בשנת 1977 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטה בה למד.
בשנת 1996 פרננדו קואבה נבחר לראש עיריית קואנקה.
בשנת 2000 הוא נבחר לכהונה השנייה ובשנת 2004 קיבל פרס לראש העיר מצטיין.
בשנת 2006 פרננדו קואבה נבחר לחבר בפרלמנט של אקוודור.
בהיותו בתפקיד הוא מונה יושב ראש הוועדה ליצירת חוקה חדשה של המדינה.
בשנת 2012 הוא מונה לשר ההגנה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2014 בה הוחלף על ידי מריה פרננדה אספינוסה.
פרנס דה מונק (בהולנדית: Frans De Munck; 20 באוגוסט 1922 – 24 בדצמבר 2010) היה כדורגלן ומאמן הולנדי, ששיחק בעמדת השוער.
נחשב לאחד מגדולי השוערים ההולנדים בכל הזמנים.
דה מונק זכה לכינוי ה"פנתר השחור" בשל שיערו השחור, החולצה והרפלקסים דמויי החתול שלו.
דה מונק בגיל 8 צפה באופן קבוע באימוני הקבוצה המקומית VV חוס, בה הוזמן להיות לשוער, בזמן שהקבוצה הבוגרת תרגלה בעיטות לשער.
חלומו של דה מונק היה לשחק כחלוץ, אך בעקבות פציעת ברך זה לא התאפשר.
עם זאת, זו הפכה להזמנות מצוינת עבורו להמשיך כשוער.
דה מונק שהיה לכישרון בשער, עשה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בגיל 15 בלבד בשנת 1937, נגד
פרננדו סרנה (בספרדית: Fernando Serena; 28 בינואר 1941 – 15 באוקטובר 2018) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הכנף הימני.
סרנה יליד מדריד, החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת המילואים של ריאל מדריד, פלוס אולטרה.
לאחר מכן הושאל לשנתיים במועדון אוססונה שם ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה ב-3 בספטמבר 1961 בתיקו 2–2 ביתי מול אספניול.
כעבור שבועיים כבש סרנה שער בכורה בניצחון 1–3 על אתלטיקו מדריד.
כשחזר לריאל מדריד, סרנה לקח חלק בזכייתה ב-4 אליפויות ספרד ובגביע אירופה לאלופות בעונת 1965/1966. בגמר נגד פרטיזן בלגרד שנערך בבריסל, ריאל ניצחה 1–2 הודות לשער ניצחון של סרנה בדקה ה-76'.
היה זה שער יפייפה שבו השתלט על הכדור עם הכתף ושיגר בעיטה מחוץ לרחבה אל חיבורי השער.
בשנת 1968 עבר לאלצ'ה שבה העביר עוד שתי עונות בליגה הבכירה והגיע לגמר גביע המלך בשנת 1969. את סיום הקריירה עשה במועדון סאנט אנדראו מליגת המשנה בספרד ופרש בגיל 35.
במדי נבחרת ספרד ערך סרנה הופעה אחת נגד צרפת ב-9 בינואר 1963, לאחר שעלה במחצית השנייה של תיקו מאופס.
הוא היה מחליף לאנריקה קויאר.
סרנה נפטר ב-15 באוקטובר 2018 בעיר פמפלונה שבספרד בגיל 77. הוא השתקע בעיר לאחר פרישתו, התחתן עם מריה אנגלס גסטון ולהם שני ילדים.
פרנס טימרמנס (נולד ב-6 במאי 1961) הוא פוליטיקאי הולנדי המכהן כיושב ראש איחוד מפלגת הירוקים-העבודה (GroenLinks-PvdA) מאז 6 בדצמבר 2023, וכמנהיג מפלגת העבודה ההולנדית בבית הנבחרים.
הוא אחד הפוליטיקאים הבכירים בהולנד.
פרנס טימרמנס נולד ב-6 במאי 1961 כפרנסיסקוס קורנליס חררדוס מריה טימרמנס בעיר מאסטריכט שבדרום הולנד למשפחה נוצרית קתולית.
הוריו נפרדו בילדותו, לאחר שאביו נעדר פעמים רבות מהבית עקב עיסוקו כדיפלומט.
בתיכון למד בתיכון קולג' בעיירה הרלן, אותו הוא סיים ב־1980. לאחר מכן פנה ללימודים באוניברסיטת ראדבוט בעיר ניימחן, אותם סיים בהצלחה עם תואר בספרות צרפתית.
במקביל למד באוניברסיטת נאנסי בצרפת, שם למד את המשפט האירופי.
ב־1986 גויס לצבא ההולנדי כטוראי מדרגה ראשונה בשירות המודיעין.
הוא שירת בצבא עד 1 באוגוסט 1987. לאחר מכן החל בקריירה דיפלומטית, וב-1 ביולי 1990 מונה לסגן מזכיר שגרירות הולנד במוסקבה, ובאותה השנה הצטרף למפלגת העבודה בהולנד.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 1993, אז עבר למשרד החוץ ולתפקידים אחרים.
ב-1998 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של הולנד מטעם מפלגת העבודה, וב-6 במאי של אותה שנה נכנס רשמית לתפקידו.
לאחר הבחירות הפרלמנטריות ב-2006, מונה ב-2007 למזכיר המדינה לענייני חוץ, והיה אחראי על מדיניות הממשלה מול האיחוד האירופי, ופעל למען אינטגרציה חזקה יותר של הולנד באיחוד.
בפברואר 2010 ביקשה נאט"ו מהולנד להגביר את מעורבותה הצבאית בלחימה נגד הטליבאן בפרובינציית אורזוגאן שבאפגניסטן, אך טימרמנס וחברי מפלגתו התנגדו לכך בתוקף, ועקב כך הממשלה בראשות יאן פטר באלקננדה, שטימרמנס היה חלק ממנה, נפלה וחברי הקבינט מטעם מפלגת העבודה התפטרו.
לאחר הבחירות הפרלמנטריות ב־2010, טימרמנס ומפלגת העבודה נשארו באופוזיציה, לאחר שראש הממשלה החדש מארק רוטה הרכיב קואליציה שמרנית יחד עם המפלגה למען החירות והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
הוא נשאר מחוץ לקואליציה כחבר בית הנבחרים עד ל-2012, ושימש כדובר מפלגת העבודה לענייני חוץ ועניינים הקשורים לאיחוד האירופי.
4 ימים לאחר מכן ב-21 ביולי 2014 טימרמנס נשא נאום במועצת הביטחון של האו"ם, וקרא לראש הממשלה מארק רוטה ולקהילה הבינלאומית לסייע בהחזרת הקורבנות לביתם, ולוודא שהאשמים יועמדו לדין.
באוגוסט 2014 קרא לחקירה עצמאית בנוגע לפעולות ישראל במבצע צוק איתן.
בספטמבר 2014 מונה מטעם הממשלה לחבר בנציבות האירופית, ובנובמבר מונה לסגן נשיא הנציבות האירופית.
במהלך כהונתו בתפקיד עד 2019, הוא ביקר את הרפורמות המשפטיות שהובילה פולין בבית המשפט העליון, וטען כי רפורמות אלו "מהוות סכנה לשלטון החוק בפולין" באפריל 2019 הנציבות תחת פיקודו פתחה בהליכי הפרה חדשים נגד פולין בגין "פגיעה בעצמאות השופטים" לטענתה.
הוא תמך במדיניות ההגירה של האיחוד האירופי בטענה כי המהגרים מהמזרח התיכון המבקשים מקלט "הם בני אדם אחרים אשר מבקשים מקלט מברבריות הג'יהאדיסטים אשר פוגעים בהם".
באוקטובר 2018 התמודד על תפקיד נשיא הנציבות האירופית, אך הפסיד לאורסולה פון דר ליין מגרמניה.
לאחר ההפסד, דר ליין מינתה אותו שנית לסגן נשיאת הנציבות האירופית עד 30 בנובמבר 2019, אך ב-1 בדצמבר 2019 הוזז מתפקידו, ועבר לכהן כנציב האירופי למאבק בשינוי האקלים.
תחת תפקידו קידם את "העסקה הירוקה האירופית" שמקדמת מאבק בשינוי האקלים וקידום תעשייה וחקלאות ידידותיים לסביבה ופליטת גזי חממה אפסית עד 2050. בנוסף הביע תמיכה בצמצום השימוש בדלקים מאובנים.
ביולי 2023 פרש מתפקידו בנציבות האירופית וחזר לפוליטיקה ההולנדית.
במהלך כהונתו באופוזיציה טימרמנס נהג בקו ביקורתי יחסית מול ישראל במלחמת חרבות ברזל, וב-30 ביוני 2025 קרא לממשלה ההולנדית להחרים נשק שמקורו מכיפת ברזל.
ב-25 ביולי 2025 קרא לממשלה להכיר במדינה פלסטינית באופן רשמי.
פרנס טימרמנס נישא פעמיים, ויש לו בת ובן מנישואיו הראשונים.
משנת 2000 הוא נשוי לאירן טימרמנס, ויחד נולדו להם בן ובת ב־2004 ו־2006 בהתאמה.
הוא אוהד של קבוצת הכדורגל רומא.
בשנת 2021 הופיע ברשימת "טיים 100" של המגזין טיים, כאחד מ־100 האישים המשפיעים בעולם.
פרננדו קאלרו וייה (בספרדית: Fernando Calero Villa; נולד ב-14 בספטמבר 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם באספניול מהלה ליגה.
קאלרו נולד בבואסיו שבקסטיליה ולאון, והחל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של ריאל ואיאדוליד ומאלגה.
ב-9 במרץ 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של מאלגה, אתלטיקו מאלגניו, בניצחון ביתי 2–1 על לוחה במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
ב-31 בינואר 2015 כבש קאלרו את שערו הראשון בקריירה, בתיקו 2–2 נגד מראסנה במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
ב-23 ביוני 2016 חזר קאלרו לריאל ואיאדוליד, ושובץ בקבוצת המילואים, ריאל ואיאדוליד ב', ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-8 באוגוסט 2017 קודם קאלרו לקבוצה הראשונה ששיחקה בליגה השנייה.
ב-6 בספטמבר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–0 על וסקה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-15 בנובמבר 2017 האריך קאלרו את חוזהו בוואיאדוליד עד 2021. ב-27 במאי 2018 הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 3–2 לריאל סרגוסה במסגרת הליגה השנייה.
ב-17 באוגוסט 2018 ערך קאלרו את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשפתח בהרכב בתיקו 0–0 נגד ז'ירונה.
ב-9 באוגוסט 2019 חתם קאלרו על חוזה לחמש שנים באספניול, כאשר סעיף השחרור שלו נקבע על 40 מיליון אירו.
פרננדו חוסה פאצ'קו ריבאס (בספרדית: Fernando José Pacheco Rivas; נולד ב-26 ביוני 1999 בבוחאמה באחה שבפרו) הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת קשר הכנף בעירוני קריית שמונה.
פאצ'קו גדל במחלקות הנוער של FC בוחאמה באחה וספורטינג קריסטל, ובשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ספורטינג קריסטל במסגרת ליגת העל הפרואנית.
ב-13 בינואר 2020 חתם בפלומיננסה מליגת העל הברזילאית, ובהמשך הושאל ממנה לז'ובנטודה, גם היא מליגת העל הברזילאית.
בחודש ינואר 2022 חזר לספורטינג קריסטל, ממנה הושאל בהמשך לאמן מליגת העל ההולנדית ולדפורטיבו מוניסיפל ולסיאנסיאנו מליגת העל הפרואנית.
לאחר מכן חזר לשחק בספורטינג קריסטל, ובתום עונת שוחרר מהמועדון.
פרנסואה אנדרה דאניקן פילידור היה מלחין צרפתי ואחד מגדולי השחמטאים במאה ה-18.
פילידור נולד בצרפת למשפחה עם רקע מוזיקלי.
בין אבות משפחתו רבו המוזיקאים, וגם הוא החל את הקריירה שלו בגיל שש במקהלה של המלך לואי ה-15. יש האומרים, שלואי ה-15 רצה לשמוע את המקהלה מדי יום ביומו ואילץ את הזמרים הצעירים להמתין לו שעות.
כדי לשעשע את עצמם בזמן ההמתנה שיחקו הזמרים שחמט, וכך גילה פילידור את התחום שהיה עם הזמן לראשי בחייו.
בהמשך נרתע מן התחרות בתחום המוזיקה ובחר להקדיש את חייו לשחמט.
ב-1740 לערך החל לבקר באופן קבוע בבית הקפה דה לה רז'אנס (Café de la Régence), מקום המפגש של כל השחמטאים באותה תקופה.
את פילידור לימד השחמטאי לגל דה קרמר, שהיה בכיר שחמטאי צרפת באותה התקופה.
כשהיו משחקים, היה נוהג לגל לתת לפילידור צריח כיתרון, אך לאחר שלוש שנות אימונים יכולתו של פילידור כבר עלתה על זו של מורהו.
בשנת 1747 ביקר פילידור באנגליה, שם ניצח את פיליפ סטמה בתוצאה שכללה 8 ניצחונות, תיקו אחד והפסד בודד, וזאת אף על פי שפילידור שיחק בשחור בכל אחד מהמשחקים.
פילידור, שהיה חזק מרוב מתחריו בני זמנו, נמנע מלשחק נגדם, משלב זה ועד סוף ימיו, אם לא הסכימו לקבל יתרון של כלי או רגלי.
המאורע השחמטאי המשמעותי ביותר של אותה תקופה היה ספר שחמט חדשני, שפילידור חיבר ב-1749, בשם "ניתוח משחק השח" Analyse du jeu des Échecs.
הספר הודפס בלמעלה מ-70 מהדורות ותורגם לשפות רבות.
פילידור ניתח בספרו לראשונה, בצורה שיטתית, תשע פתיחות בשחמט.
השיטה שבה נקט מתקרבת לניתוח מדעי, ומהניתוח הוא הסיק עקרונות כלליים שניתן ליישם במשחק.
הוא היה אחד הראשונים שראו חשיבות בעקרונות של משחק עמדתי, המבוסס על מבנה הרגלים.
הוא טען ש"הרגלים הם הנשמה של המשחק, ובהתאם להם תיבנה הצלחת המתקפה או המגננה".
דוגמה למימוש אמירה זו היא העמדת הרגלים בקדמת העמדה, ואת הכלים מאחוריהם.
פילידור גילה את העיקרון הנצחי של תיאום הכוחות - "התקפות אמיתיות מנוהלות על ידי המאמץ המאוחד של כלים רבים" (בהיבט זה תלמידו הטוב ביותר היה מורפי) והוא ניסח מספר כללים נוספים בעלי חשיבות:
לעולם לא להתחיל התקפה לפני שהרגלים המובילים אותה יוגנו בצורה יסודית.
רגלים, ובעיקר אלו שבמרכז, שהתקדמו עד לערוגה החמישית, מאבדים חלק מכוחם משום שניתן בקלות להתקיפם על ידי הרגלים של הצד השני מהערוגה השישית.
(כך למשל, הגנת אלכין עונה על עיקרון זה).
תמיד מומלץ להחליף את הרגלי בטור ו' עבור הרגלי בטור ה'.
החלפה זו מביאה להשתלטות על המרכז ובנוסף לכך נפתח טור עבור הצריח (זו למעשה התפיסה של גמביט המלך ושל הפתיחה הוינאית, שתי פתיחות שהיו פופולריות במאה ה-19).
המשחק, לפי תאוריית הרגלים, התארך לעיתים קרובות, והגיע עד לשלב הסיום (דבר חריג בתקופה זו).
הנטייה של פילידור לחקור התבטאה גם בתחום זה, וצעד גדול בתחום ניתוח הסיומים היוו האנליזות של סיומי "צריח ורגלי נגד צריח" או כפי שמקובל לכתוב KRpKR (סיום בן חמישה כלים כשלכל צד מלך וצריח ולצד אחד רגלי - כיום מנותחים סיומים אלו באופן מלא על ידי מחשבים רבי עוצמה).
המשך התקדמות השחמט בתקופת פילידור נפגעה מכך שרמתו של פילידור הייתה במרחק רב מעל יתר מתחריו.
איש מלבדו לא היה מסוגל ליישם בהצלחה את העקרונות הללו, ומי שניסה, ביצע תמרונים שלא הניבו תוצאות.
עולם השחמט לא היה מוכן לעקרונות הכלליים של משחק עמדתי, במיוחד לא בעמדות סגורות.
עד שלהי המאה ה-19 שלטה הנטייה הרומנטית של האסכולה האיטלקית.
פְרַנְסוּאָה בּוּשֶׁה היה צייר צרפתי.
פרנסואה בושה נולד בפריז לניקולא בושה, שהיה דקורטור ובעל חנות לממכר חפצי אמנות ליד ארמון הלובר, ולמד מאביו את יסודות הציור והפיסול.
ב-1720 שימש כשוליה אצל הצייר ז'אן פרנסואה למואן ואצל התחריטן לורן קאר.
בושה הוכיח את כישרונותיו והתקדם מהר מאוד, וב-1723 זכה בפרס רומא.
ב-1727 נסע לרומא, שם התחקה אחרי ציוריהם של רפאל ומיכלאנג'לו, אך התרשם בעיקר מציוריו של ג'ובאני בטיסטה טייפולו, שעבד באיטליה באותה תקופה.
ב-1731 שב לפריז, וב־1733 נשא לאישה את ז'אן בוסו, ששימשה כמודל בסטודיו שלו.
בושה השתמש בנושאים מהמיתולוגיה יוונית ומהמיתולוגיה רומית, וב-1734 זיכה אותו הציור "רינאלדו וארמידה" בחברות באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול.
ב-1737, עם פתיחתו מחדש של הסלון בפריז, זכו ציוריו של בושה לפרסומת רבה.
הוא הצטיין ברישומים ובציורי עירום שנקנו על ידי אנשי האצולה על מנת לקשט את חדרי המיטות שלהם.
ב-1742 צייר את "דיאנה מתרחצת" וב-1749 צייר ציורי סתיו וקיץ פסטורלי שבהם עצים, שדות, נחלים ושמים כחולים משמשים כרקע לדמויותיו המתוארות בצבעי פסטל בהירים.
ציוריו התקבלו בביקורת נוקבת מצדו של הסופר והפילוסוף דני דידרו, שהיה גם מבקר אמנות נודע.
בושה עסק גם בדקורציה, בקישוט אולמות אופרה ותיאטרון, ובעיצוב דגמים של שטיחי קיר.
ב-1755 מינה אותו המלך לואי החמישה עשר למנהל מפעל "גובלן" בפריז לייצור שטיחי קיר, שהיה בבעלות המדינה.
בושה היה בן חסותה של מאדאם דה פומפדור, המאהבת והיועצת הראשית של המלך לואי החמישה עשר, שנודעה כפטרונית האמנות של תקופתה, ובמיוחד של סגנון הרוקוקו, אשר בושה היה אחד ממייצגיו הבולטים.