tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר ההצלחה הפושרת בתחילת הקריירה שלה, יצא לאור בשנת 2013, סינגל הפריצה שלה "Dernière danse", מתוך אלבום הבכורה שלה Mini World.
בשנת 2010 הוציאה אינדילה לאור את סינגל הבכורה שלה "Trinité".
הסינגל לא זכה להצלחה רבה ברחבי העולם, ואף מכירותיו לא הרקיעו שחקים.
לאחר מכן הוציאה כמה שיתופי פעולה עם ראפרים, זמרים צרפתיים, ומפיקים רבים ושונים בצרפת ומחוצה לה.
לאחר מכן בשנת 2013 החלה את הקריירה שלה "מחדש", כשהוציאה לאור ב-13 בנובמבר באותה שנה, את שירה "Dernière danse".
הסינגל זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם, כאשר בשיאו הגיע למקום הראשון במצעדים רבים ביניהם, ישראל ויוון.
את הסינגל כתבה היא לבדה, כאשר על ההפקה היה מופקד סקלפוביץ', שהפיק לה שירים נוספים באלבום.
הסינגל הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם צרפת, וביוטיוב זכה להצלחה רבה גם כן.
עד היום זהו הסינגל המצליח ביותר שלה.
הסינגל זכה לגרסאות כיסוי רבות, ולרמיקסים רבים ברחבי העולם כולו.
לאחר ההצלחה שזכתה עם הסינגל הראשון מהאלבום החדש שלה, היא הוציאה לאור את האלבום עצמו תחת השם Mini World, ב-24 בפברואר 2014. מהאלבום יצאו חמישה סינגלים בסך הכל.
הסינגל השני מהאלבום היה "Tourner dans le vide", והוא יצא לאור ב-13 בפברואר 2014. הסינגל זכה להצלחה רבה בצרפת כאשר בשיאו הגיע למקום ה-13 במצעד השירים הצרפתיים.
לאחר מכן הוציאה שני סינגלים נוספים מאותו אלבום; "S.O.S", ו-"Love Story".
שני הסינגלים זכו להצלחה רבה, בעיקר בצרפת.
בין הוצאת הסינגלים הרשמיים מן האלבום, הוציאה גם סינגל שיווקי בשם "Run Run".
הסינגל זכה להצלחה מתונה למרות שלא יצא לו ווידאו קליפ מלא, אלא רק הופעה.
באוגוסט 2019, שלוש שנים בהן לא הוציאה מוזיקה, הוציאה אינדילה את השיר "Parle à ta tête", כסינגל הראשון מתוך אלבומה השני העתידי.
בנובמבר 2019, יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, תוך שהועלה לערוץ היוטיוב שלה.
שירים שאותם אינדילה כתבה, הלחינה או הפיקה, ושירים בהם השתתפה:
2010: "Poussière d'empire" מאת ניסבל בשיתוף אינדילה
2010: "J'ai besoin d'y croire" מאת אדמירל די & אווה אימאני
2010: "Thug mariage" מאת רוף בשיתוף אינדילה
2011: "Bye Bye Sonyé" מאת דיג'יי עבד בשיתוף אינדילה
2012: "Avec toi" מאת אקסל טוני בשיתוף תוניסאי
2012: "'Dreamin" מאת יוסופה בשיתוף אינדילה & סקלפוביץ'
2013: "Ma reine" מאת אקסל טוני בשיתוף אדמירל די
שםפרטי האלבוםמיקומי שיאתאריםצרפתפלנדריהולוניהגרמניהפוליןשווייץMini World יצא לאור: 24 בפברואר 2014
חברת תקליטים: קפיטול רקורדס116132111 צרפת: יהלום
אינדיה "ווילי" בוש הייתה החתולה של משפחתו של נשיאה ה-43 של ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בתקופת נשיאותו.
משפחת בוש רכשה את אינדיה בשלהי שנת 1991 לערך.
בשנת 2001, לאחר ניצחונו של ג'ורג' ווקר בוש בבחירות לנשיאות ארצות הברית, עברו ג'ורג' ווקר בוש, משפחתו ואינדיה להתגורר בבית הלבן.
מרבית תשומת הלב של התקשורת הוענקה לבארני ומיס ביזלי, שני כלבים מגזע סקוטיש טרייר שהתגוררו יחד עם אינדיה.
למרות זאת, אינדיה הופיעה בסרטון "היכן בבית הלבן נמצאת מיס ביזלי?" בשמה השני, ווילי.
אינדיה נפטרה ב-4 בינואר 2009 בבית הלבן, בגיל 18. בהודעה לעיתונות שפורסמה נאמר כי משפחת בוש "נעצבה מאוד מדבר מותה של חתולת המחמד שלהם, אינדיה (ווילי)".
הם הוסיפו ואמרו כי "אינדיה הייתה בת אהובה של משפחת בוש במשך כמעט שני עשורים, והיא תחסר מאוד".
אינדיה נקראה על שמו של רובן סיירה, שחקן בייסבול אמריקאי, שנודע בכינויו "אל אינדיו", על שם האינדיאנים.
סיירה שיחק בקבוצת טקסס ריינג'רס, שהייתה בבעלותו של ג'ורג' ווקר בוש כאשר אומצה אינדיה.
הודים אחדים לא ראו את שמה בעין יפה, מכיוון שבאנגלית הודו נקראת אף היא "אינדיה".
ביולי 2004 בעיר טריוונדרום שבהודו מחו מפגינים על כך ששמה של אינדיה נתפש, לטענתם, בתור "עלבון לאומה ההודית", ושרפו את תמונתו של ג'ורג' ווקר בוש במחאה.
אף על פי כן, משפחת בוש סירבה לשנות את שמה של אינדיה.
אינדיקה הוא שמו של חיבור קצר על היסטוריה צבאית קצרה של אסיה הפנימית, ובמיוחד תת-היבשת ההודית, שנכתבה על ידי אריאנוס במאה ה-2 לספירה.
נושא הספר מכסה את מסע המלחמה של אלכסנדר מוקדון שהתרחש בין 336 ל-323 לפנה"ס, כ-450 שנה לפני כתיבת החיבור.
הספר מגולל בעיקר את סיפור מסעו של קצינו של אלכסנדר, נארכוס, מהודו למפרץ הפרסי לאחר כיבוש אלכסנדר את עמק האינדוס.
עם זאת, חלק גדול מחשיבותו של החיבור נובע מהערותיו הצדדיות העמוקות של אריאנוס המתארות את ההיסטוריה, הגאוגרפיה והתרבות של תת-היבשת ההודית העתיקה.
אריאנוס כתב את האינדיקה שלו בניב האיוני, בו כתב גם הרודוטוס, וחיבורו נחשב למקור הטוב ביותר על מסעות המלחמה של אלכסנדר הגדול.
"אינדיקה" נכתב על ידי אריאנוס (נולד בשנת 86 לספירה), היסטוריון יווני, עובד ציבור, מפקד צבאי ופילוסוף מהתקופה הרומית.
אריאנוס לא ביקר בתת-היבשת ההודית, והספר מבוסס על מגוון אגדות וטקסטים שהיו ידועים לו.
אריאנוס מסתמך על מספר מקורות עתיקים, שהעיקרי ביניהם הוא הדיווח שנכתב על ידי נארכוס, קצינו של אלכסנדר.
הטקסט הזה אבוד כעת ברובו, אך נראה שלאריאנוס היה העתק שלם שלו.
לאחר מסעו של אלכסנדר בעמק האינדוס, הוא תכנן לחזור למרכז האימפריה שלו בבבל.
הוא תכנן לחזור דרך היבשה, אך רצה ללמוד על שפך האינדוס (שהוא עצמו לא הגיע אליו) ועל הים בין הודו לבבל.
לפיכך הוא שלח את נארכוס לבצע מסע כזה ולדווח על מה שראה.
"אינדיקה" בעיקר מתאר את מה שנארכוס ראה במסע הזה.
אריאנוס נסמך גם על מספר סופרים עתיקים אחרים, ביניהם ארטוסתנס, ובמיוחד מגסתנס, שגם ספרו נקרא "אינדיקה" .
אריאנוס כתב גם טקסט מלווה, "אנבסיס".
מבין כל הרשומות היווניות העתיקות הקיימות אודות אלכסנדר ופנים אסיה, הטקסטים של אריאנוס נחשבים לסמכותיים ביותר.
החיבור מתחיל בתיאור הגאוגרפיה של הודו, ובפרט מתמקד בגודל הנהרות אינדוס והגנגס, יחד עם יובליהם.
נעשית השוואה עם הדנובה והנילוס.
לאחר מכן הטקסט ממשיך לספר את סיפורי הרקלס ודיוניסוס בהודו.
החיבור מתאר גם את קאסטות המקצועות שיש להודים ואת המבנה החברתי הכולל שלהם.
הטקסט מתאר גם את אופן הציד שלהם (הכולל תיאור של הרבה מהפאונה הגדולה בהודו) ואופן עשיית המלחמה שלהם.
לאחר מכן הטקסט עובר לסיפור מסעו של נארכוס מהודו לבבל בעקבות כיבושי אלכסנדר מוקדון.
מנקודה זו ואילך, הטקסט מספר בעיקר את סיפורה של הרפתקה ימית.
עם זאת, אריאנוס עוזב את הסיפור המרכזי מעת לעת כדי לספר בפירוט על העמים השונים שחיו לאורך הדרך, כמו האיכטיופאגים , "אוכלי הדגים".
לעיתים מתאר אריאנוס את קרבות חייליו של נארכוס עם תושבי המקום.
הספר מסתיים בכך שנארכוס נפגש עם אלכסנדר מוקדון, שערך מסע יבשתי משלו מהודו לשושן.
נארכוס מקבל ברכות על מסעו הבטוח ומתוגמל על מאמציו.
ניתן לשפוט את חשיבות האינדיקה כמקור היסטורי בשלושה אופנים: כעובדה, כהשתקפות השפעת מסע המלחמה של אלכסנדר על הידע האנושי, וכחלון לידע היווני והרומי.
סיפורי הצד המפורטים בחיבור אינם מדויקים לחלוטין.
לא ניתן להשוות את האינדיקה בשום דרך עם הידע המודרני שלנו על האזורים והעמים שהחיבור מתאר.
מכיוון שההיסטוריה המקומית של חלק מהמקומות המתוארים באינדיקה כבר אינה קיימת או זמינה באופן נרחב, החיבור נותר מקור מידע רב ערך אם כי שנוי במחלוקת ביחס לעמים הקדומים של, למשל, פרס העתיקה ותת-היבשת ההודית.
האינדיקה מועיל כמקור היסטורי בביסוס השפעת מסע המלחמה של אלכסנדר.
לראשונה הגיע ליוון כמות גדולה של ידע על המזרח הקרוב, מרכז אסיה והודו.
מידע הוחלף בכל הכיוונים: כל האימפריה של אלכסנדר חוותה מעט שינוי תרבותי בדרך זו או אחרת.
כפי שידע מהמזרח ועליו עבר מערבה, ידע מהמערב ועליו עבר מזרחה.
החיבור חשוב כדי להראות כיצד הושג חלק מהידע הזה.
הטקסט מבהיר כי לאלכסנדר היו תקוות גדולות להשיג ולהפיץ ידע אודות האימפריה שלו.
מסעו של נארכוס מסביר כיצד אלכסנדר למד על העולם ומעניק תובנה מסוימת על כמות הידע שמעולם לא הוחלף שכיבושיו הביאו להתפשטותו.
האינדיקה מספק להיסטוריון מושג טוב כיצד ראו היוונים והרומאים את הודו.
למרות שכאמור לעיל, כל מה שבאינדיקה אינו עובדתי לחלוטין בפרטיו, כדאי לדעת מה חשבו היוונים והרומאים על הודו.
להלן כמה תיאורים על אנשים הודיים מן האינדיקה:
"ההודים הדרומיים דומים לאתיופים במידה רבה, והם שחורים במראם, וגם שיערם שחור, רק שהם אינם בעלי אף-סולד או בעלי שיער מקורזל כמו האתיופים; אבל ההודים הצפוניים הכי דומים למצרים במראם."
"אף הודי מעולם לא יצא מחוץ לארצו במסע מלחמה, כל כך צדיקים הם היו."
"הודים אינם מציבים מצבות זיכרון למתים, אבל הם רואים במידותיהם אנדרטאות מספיקות למתים, ובשירים שהם שרים בהלוויותיהם."
"גם זה מדהים בהודו, שכל ההודים חופשיים, ואף הודי אינו עבד.
בכך ההודים מסכימים עם הלקדאימונים.
עם זאת, ללקדאימונים יש הלוטים כעבדים, שממלאים את תפקידיהם של עבדים."
"ההודים בדרך כלל מחולקים לשבע קאסטות, ברהמנים, חקלאים, רועים, בעלי מלאכה ובעלי חנויות, חיילים, משגיחים, ופקידי ממשלה כולל קצינים בצבא ובצי."
"ההודים בצורתם רזים וגבוהים וקלים בתנועה בהרבה משאר האנושות."
אינדירה לבאק (; נולדה ב-15 בינואר 1973) היא זמרת קרואטית, בעבר הסולנית בהרכב המוזיקלי קולוניה.
אינדירה נולדה לאב קרואטי ואם בוסניאקית ב-15 בינואר 1973 בז'ופאניה.
בגיל 12 היא נעשתה לחברה בלהקה המקומית של העיר ז'ופאניה, היא ניגנה שם בקלרינט לשלוש עשרה שנים.
בכיתה ח' היא הקימה להקה עם ארבעה חברים - "Forever Young".
החל משנת 1996 עד שנת 2017 הייתה חברה בהרכב המוזיקלי הקרואטי קולוניה.
אינדירה נישאה לנרסיס מויקיץ', אך הם התגרשו.
החל משנת 2015 היא שופטת בגרסה הקרואטית של התוכנית "The Voice".
בשנת 2020 היא השתתפה בקדם האירוויזיון הקרואטי והתמודדה נגד ההרכב איתו הגיעה לשם לראשונה, בשנת 1998. אינדירה סיימה במקום השלישי עם שירה "You Will Never Break My Heart" שנכתב על ידי דורון מדלי יחד עם צוות כותבים קרואטים.
אינדיגניזם (בספרדית: Indigenismo) היא אידאולוגיה פוליטית מוכרת במספר מדינות אמריקה הלטינית, המתמקדת ביחסים בין מדינת הלאום לבין עמים ומיעוטים ילידים.
בחלק מהשימושים העכשוויים, מתייחס המושג לביקוש אחר הכלה חברתית ופוליטית גדולה יותר עבור עמים ילידים ביבשת אמריקה, בין אם באמצעות רפורמות כלל-לאומיות או בריתות אזוריות.
בכל אחת ממדינות אמריקה הלטינית בהן מתקיים האינדיגניזם, הוא מקבל את ביטויו הייחודי והמקומי, אך בכל אופני התבטאותו, הוא מבקש להגן על השוני התרבותי והלשוני הילידי, לקבוע זכויות ילידיות ולבקש הכרה ובמקרים מסוימים אף לדרוש פיצוי על עוולות עבר במדינות הקולוניאליות והרפובליקניות.
שלא כמו ההיספניזם (Hispanismo) הכולל את התרבויות הילידיות כחלק מהתרבות ההיספנית, האינדיגניזם אינו מכיר כלל בתרבות ההיספנית ואף דוחה את תרבות המסטיסים (mestizaje) - בני התערובת המהווים את האוכלוסייה הגדולה ביותר ביבשת.
עם זאת, כמה דמויות היסטוריות מרכזיות כמו חוסה מארטי מסווגות בו זמנית הן כאינדיגניסטיות והן כהיספניות.
במקסיקו, יש למושג זה שימוש נוסף שהוא אף שכיח יותר ובעל עומק היסטורי משמעותי יותר.
במקור, היה האינדיגניזם מרכיב של אידאולוגיה לאומנית שהפכה רבת השפעה במקסיקו לאחר התגבשות המהפכה של 1910–1920. אינדיגניזם זה שיבח והילל היבטים מסוימים במורשת התרבותית הילידית, אך בעיקר כשריד של פעם.
במסגרת הנרטיב הלאומי הנרחב יותר שראה באומה המקסיקנית תוצר של תערובת גזעית אירופית ואמריקאית, היה האינדיגניזם ביטוי לחופש ולתביעה לחזרתה של הזהות אשר שובשה ונשללה מהילידים באמצעות הניסיון הספרדי לרצח עם ספרדי.
במהלך שלטונו של פלוטארקו אליאס קאייס (1924–1928), הטמיע הרפורמטור והמחנך המקסיקני מוייסס סאנז, היבטים של אינדיגניזם בתוכנית הלימודים של החינוך הציבורי המקומי.
סאנז, שהיה בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה וחסיד שיטות החינוך של ג'ון דיואי, דגל בתחילה בעמדת התבוללות כלפי "הבעיה האינדיאנית" במקסיקו.
אולם לאחר שהתגורר במשך תקופה בקרב קהילת הילידים של פורפצ'ה (Purépecha) בצפון מערב מקסיקו, הוא שינה את עמדתו תוך התמקדות בתנאים החומריים מכמירי הלב של הילידים.
הוא השפיע על הממשל של לאסרו קארדנאס (1934–1940), באופן שהביא להעלאת המחלקה לענייני ילידים לדרג משרד ממשלתי בשנת 1936. עיקר מאמצי המחלקה היו בתחום הכלכלה והחינוך.
לאסרו קארדנאס ייחס חשיבות לילידים, דבר שבא לידי ביטוי לא רק בהעלאת דרג המחלקה, אלא גם בהקצאת משאבים ממשלתיים לקהילות הילידים.
בשנת 1940 אירחה מקסיקו קונגרס בין-אמריקאי בנושא אינדיגניזם, שהתקיים בפצ'קוארו, והנשיא קראדנס עצמו נאם בפני הבאים.
הנשיא מיגל אלמאן ורגס שכיהן בין השנים 1946–1952, ארגן מחדש את מדיניות ממשלת מקסיקו כלפי הילידים על ידי הקמת המכון הלאומי האינדיגניסטי (Instituto Nacional Indigenista - INI).
בממשל ויסנטה פוקס, של ראשית שנות ה-2000, אורגנה היחידה מחדש ושמה שונה.
החשיבות שהוענקה לילידים, כמתואר לעיל, בעיקר במהלך השנים שלאחר המהפכה ועד שנות ה-60, כמעט ולא מצאה ביטויה בשנים שלאחר מכן, במהלכן התפתחה ציפייה מהילידים כי יטמעו בחברה המקסיקנית המודרנית.
אף על פי שמנסחי המדיניות האינדיגנית ראו עצמם כמי שמבקשים להגן על הילידים, הרי שבפועל, מאמציהם לא תחמו קו גבול ברור בין גישתם לבין מדיניות ההתבוללות הגלויה, הכפויה והגזענית של תקופת טרום המהפכה המקסיקנית.
בפרו קשור האינדיגניזם לתנועת אפרה (APRA) - ברית המהפכה הפופולרית האמריקאית, שנוסדה על ידי ויקטור ראול האיה דה לה טורה (1924).
תנועה זו שלטה במשך עשרות שנים בפוליטיקה הפרואנית, ובלטה בייחודיותה בהיותה מפלגה פוליטית מאורגנת היטב שלא התמקדה בדמותו של אדם אחד.
היו מי שראו את העיקר ב"אפריסמו" (אידאולוגית ה-אפרה) בצורתו הטהורה, בהלאמת הפעילות הכלכלית בבעלות זרה והשמת קץ לניצול קהילות הילידים.
עבור אחרים היה העיקר בשילוב שבין כלכלה וטכנולוגיה מודרניים עם המסורות ההיסטוריות של הכפר והאוכלוסיות הילידיות שתכליתם ליצור מודל חדש וייחודי להתפתחות חברתית וכלכלית.
בברזיל, אינדיגניסט מוגדר כעיסוק מקצועי שמתבצע על ידי פקידי ממשל או ארגוני חברה אזרחית העובדים ישירות עם קהילות הילידים.
אינדיגניזם, לאור זאת, מתייחס להגדרת העיסוק המוקדש לחברות ילידיות.
במקרה של ברזיל, הפונאי (Funai), מהווה את הזרוע האינדיגניסטית הרשמית של המדינה, המוקדשת לפיתוח וביצוע המדיניות האינדיגניסטית על פי החוקה הלאומית.
גלגולו הראשון של הפונאי היה שירות ההגנה על האינדיאנים (SPI - Indian Protection Service), שהיה מוסד צבאי של קולוניזציה, שהוקדש לפינוי אזורים שהיו מיושבים על ידי ילידים לטובת מתיישבים לבנים.
שירות זה פעל לעיתים בשיטות הראויות לגינוי רב, ולעיתים בדרכים אצילות יותר, כמו במקרה של קנדידו רונדון, שהיה מנהלו הראשון והזכור לטוב של שירות ההגנה על האינדיאנים.
במסגרת זו פעל השירות לשלב קהילות ילידיות ככוח עבודה והקפיד ליצור קשר עם כל קהילה מבודדת בדרך, במטרה לכבוש את "האדמות השוממות" של ברזיל, לבנות כבישים, קווי טלגרף ותשתיות בכלל.
החקיקה באותה תקופה לא ראתה בילידים אחראים מספיק כדי להחליט בעצמם, ולכן היה שירות ההגנה על האינדיאנים לקובע העמדה הרשמית ומי שקיבל את ההחלטות עבור האינדיאנים.
שירות ההגנה על האינדיאנים התפתח במהלך השנים, והפך לפונאי בשנות השישים בתקופת הדיקטטורה הצבאית, עד שברזיל הפכה שוב לדמוקרטיה בסוף שנות השמונים.
מאז החל הפונאי לפעול בגישה מכבדת והומניטרית יותר, כשמשימתו המוסדית היא להגן על אדמות הילידים מפני גזלני קרקעות, לספק סיוע במקרים הנחוצים ולשמש כגוף מתווך בין המדיניות הציבורית והממשלתית מחד לבין דרישות האינדיאנים מהממשלה מאידך גיסא.
זהו מוסד הסובל מתת-תקצוב חמור שלמרות היותו חלק מהממשלה, מותקף ללא הרף על ידי מגזרים בחברה כמו כורתי עצים לא חוקיים, חקלאים, חברות עסקיות ופוליטיקאים הרואים בקרקעות האינדיאנים משאב כלכלי מבטיח.
נשיא ברזיל לשעבר, ז'איר בולסונארו, התבטא באופן קיצוני לא אחת כנגד השארת הקרקעות בידי הילידים, כלפי אישים ומנהיגים ילידים אינדיגניסטים ואף כנגד הפונאי עצמו.
מלבד פונאי, ישנם בברזיל כמה מוסדות המוקדשים לאינדיגניזם, רובם ארגוני חברה אזרחית כמו ארגונים לא ממשלתיים וחברות לתועלת הציבור.
רובם פועלים לביצוע המדיניות האינדיגניסטית הרשמית, משיגים משאבים ממקורות שונים (ממשלה, תרומות, מימון בינלאומי, אחרים) כדי לפתח פעילויות בת קיימא עם קהילות ילידים, חלקן אף עובדות בשיתוף עם הזרוע האינדיגניסטית הרשמית - פונאי, לפעמים כגיבוי למחסור במשאבים (בעיקר משאבי אנוש) ממנו סובל המוסד הממשלתי.
אינדיום גליום ניטריד (InGaN, InxGa1−xN) הוא סגסוגת מוליכה למחצה העשויה מתערובת של גליום ניטריד (GaN) ו (InN).
הפער האסור של הסגסוגת הוא .
הוא ניתן לכוונון על ידי שינוי בכמות היחסית של האינדיום לגליום בסגסוגת, מהאינפרא אדום (0.69 eV) ב-InN לאולטרה סגול (3.4 eV) ב-GaN.
גליום ניטריד אינדיום הוא השכבה פולטת האור בדיודות כחולות וירוקות מודרניות ולעיתים קרובות מגודל על חיץ GaN על מצע שקוף, כמו למשל ספיר או סיליקון קרביד.
יש לו קיבול חום גבוה והרגישות שלו לקרינה מייננת נמוכה (כמו ניטרידים אחרים בקבוצה III), מה שהופך אותו לחומר שעשוי להתאים למכשירים פוטו-וולטאיים סולאריים, במיוחד עבור מערכים לוויינים.
ניתן לחזות תאורטית כי פירוק ספינודלי של אינדיום ניטריד צריך להתרחש עבור קומפוזיציות בין 15% ל-85%, מה שמוביל לאזורי InGaN או אשכולות עשירים בגליום ועשירים באינדיום.
עם זאת, רק הפרדה בשלב חלש נצפתה במחקרי מבנה מקומי ניסיוניים.
תוצאות ניסוי אחרות המשתמשות בקתודולומינציה ועירוי פוטולומינטי על בארות קוונטים מרובים שה-InGaN בתוכן נמוך, הוכיחו כי מתן פרמטרים חומריים נכונים של סגסוגות InGaN / GaN, גישות תאורטיות עבור מערכות AlGaN / GaN, חלות גם על ננו-מבנים של InGaN.
GaN הוא חומר עשיר במומים עם צפיפות פריקה אופיינית העולה על 108 ס"מ 2-.
פליטת אור משכבות InGaN שגדלו על מאגרי GaN כאלה המשמשים בדיודות LED בצבע כחול וירוק, צפויה להיות מושמצת בגלל שילוב לא מקרין בפגמים כאלה.
אף על פי כן, בארות קוונטים של InGaN הם פולטי אור יעילים של אור ירוק, כחול, לבן ודיודות פולטות אור על-סגול ודיודות לייזר.
האזורים העשירים באינדיום הם בעלי פער אסור נמוך יותר מהחומר שמסביב ויוצרים אזורים בעלי אנרגיה פוטנציאלית מופחתת עבור נשאי מטען.
זוגות חור של אלקטרונים נלכדים שם ומשתלבים מחדש עם פליטת אור, במקום להתפזר לפגמים גבישיים שבהם השילוב אינ מקרין.
כמו כן, הדמיות מחשב עקביות עם עצמן (self-consistent) הראו כי שילוב קרינתי ממוקד באזורים עשירים באינדיום.
עם זאת, תוצאות הסימולציות האטומיסטיות הראו כי לאנרגיות הפליטה יש תלות קלה בווריאציות קטנות של מידות המכשיר.
מחקרים שהתבססו על הדמיית מכשירים הראו כי ניתן יהיה להגדיל את יעילות ה-InGaN / GaN LED באמצעות הנדסת פער הפס, במיוחד עבור דיודות LED ירוקות.
היכולת לבצע הנדסת פערי פס עם InGaN בטווח המספק התאמה ספקטרלית טובה לאור השמש, הופכת את InGaN לתאים פוטו-וולטאיים סולאריים טובים.
אפשר לגדל שכבות מרובות עם פערי פס שונים, מכיוון שהחומר לא רגיש יחסית לפגמים שהוצגו על ידי אי התאמה של הסריג בין השכבות.
תא רב-צמתי דו-שכבתי עם פערי פס של 1.1 eV ו-1.7 eV יכול להשיג יעילות מקסימלית של 50% תאורטית, ועל ידי הפקדת שכבות מרובות המותאמות למגוון רחב של פערי פס, צפויה תאורטית יעילות של עד 70%.
תגובת פוטונית משמעותית הושגה ממכשירי InGaN חד-צמתי ניסיוניים.
בנוסף לשליטה בתכונות האופטיות, שמביאה להנדסת פער הפס, ניתן לשפר את ביצועי המכשירים הפוטוולטאיים על ידי הנדסת המבנה המיקרוסקופי של החומר כדי להגדיל את אורך הנתיב האופטי ולספק לכידת אור.
גידול ננו-עמודים במכשיר יכול להביא להוסיף לאינטראקציה מהדהדת עם אור, וננו-עמודים של InGaN הופקדו בהצלחה ב- באמצעות אידוי משופר בפלזמה.
גידול ננו-מוטות (nanorod) עשוי להועיל גם בהפחתת העקירות הטורדניות אשר עשויות לשמש כמלכודות טעינה המפחיתות את יעילות תאי השמש.
אפיטקסיה שמווסתת על ידי מתכת מאפשרת צמיחה אטומית מבוקרת, שכבה אחרי שכבה, של סרטים דקים עם מאפיינים כמעט אידיאליים המאפשרים רגיעה במתח בשכבה האטומית הראשונה.
מבני הסריג של הגביש מתאימים זה לזה, ודומים לגביש מושלם, עם התאורה המתאימה.
לגביש היה תוכן אינדיום שנע בין x ∼ 0.22 ל־0.67. שיפור משמעותי באיכות הגבישית ובתכונות האופטיות החל ב-x ∼ 0.6. הסרטים גודלו ב -400 מעלות צלזיוס כדי להקל על שילוב אינדיום ועם אפנון מקדים לשיפור מורפולוגיית פני השטח והתפשטות המתכת.
ממצאים אלה צריכים לתרום להתפתחות של טכניקות גידול למוליכים למחצה של ניטריד בתנאי התאמה לא טובים של הסריג.
מבנים הטרו-מבניים קוונטיים בנויים לרוב מ-GaN עם שכבות פעילות של InGaN.
ניתן לשלב את InGaN עם חומרים אחרים, למשל GaN, AlGaN, ב-SiC, ספיר ואפילו סיליקון.
הרעלנים של InGaN לא נחקרו במלואה.
האבק מגרה עור, עיניים וריאות.
ההיבטים הסביבתיים, הבריאותיים והבטיחותיים של מקורות גליום ניטריד אינדיום (כגון trimethylindium, trimethylgallium ואמוניה) ומחקרים על ניטור גיהות תעשייתית לסטנדרטים של מקורות MOVPE דווחו בסקירה מ-2004.
קולה נשמע במספר פסקולים של סרטים.
השחקניות בסרט, לרבות סיד צ'ריס וג'ואן קרופורד, ביצעו ליפ סינק על מנת לסנכרן את קולה של אדמס עם תנועות השפתיים שלהן.
היא הקליטה את קולות השירה של סיד צ'ריס וקרופורד בסרטים "קרון הלהקה" ו-"Torch Song" מ-1953 בהתאמה.
אדמס התגורהה באנגליה בשנים 1965–1981, ובשנים 1969–1970 הייתה השחקנית מחליפה של ג'ינג'ר רוג'רס להפקת הבמה של תיאטראות וסט אנד, Mame, בתיאטרון דרורי ליין שבלונדון.
בשנת 1991, יחד עם שתי זמרות פלייבק נוספות, ג'ו אן גריר ואנט וורן, הקליטה מספר שירים בסרט Voices של אלן אייכלר, בניהולו המוזיקלי של ג'ון מקדניאל.
באותה השנה, לאחר שנעלמה במשך עשרים שנים מהעין הציבורית, החלה אדמס להופיע ב-Catalina Bar and Grill.
עד מותה המשיכה להופיע במועדונים ובמחזות זמר.
אינדיקה הוא ספר מאת הרופא היווני הקלאסי קטסיאס, המתיימר לתאר את הודו.
הספר נכתב במאה ה-5 לפנה"ס, ומהווה את ההתייחסות היוונית הידועה הראשונה להודו.
קטסיאס היה רופא החצר של מלך פרס ארתחשסתא השני, והספר אינו מבוסס על חוויותיו שלו, אלא על סיפורים שהובאו לפרס על ידי סוחרים, לאורך דרך המשי מסריקה , ארץ מצפון לסין והודו, שבה מקורו של המשי המבוית.
הספר מכיל את ההתייחסות הידועה הראשונה לחד-קרן, לכאורה חמור בהודו שעל ראשו הייתה קרן אחת בגודל 1.5 אמה (27 אינץ'), ומציג לעולם האירופי את התוכי המדבר, ואת הציד בבזים, שעדיין לא היה נהוג באירופה.
בין המידע שנמסר ככל הנראה בספר (בעיקר על פי דיווחים ממקור שני על תוכנו):
נהר האינדוס מזוהה ומתואר כבעל רוחב של עד עשרים מייל.
הודו מאוכלסת בצפיפות, יותר משאר העולם גם יחד.
פילים הודים מתוארים לראשונה, דורות לפני שאלכסנדר הגדול התמודד מולם בעת שכבש חלק מהודו.
בעוד שקופים היו מוכרים היטב בים התיכון, טיפוסים יוצאי דופן מתוארים בהודו, כולל גזע זעיר עם זנב באורך של 6 רגל.
כלבים הודים בגודל של אריות.
המרטיקורה (מנטיקור), יצור אדום עם פנים כמו של גבר, שלוש שורות שיניים, ועוקץ עקרב על זנבו.
זוהי ההתייחסות המערבית המוקדמת ביותר הידועה למנטיקור.
תיאורים מפורטים של מנהגי הודו, המצהירים כי הם מאוד צודקים ומכובדים.
גברים נמוכים ושחורים המכונים פיגמים , שחיים במרכז הודו, שגובהם שתי אמות.
הם גידלו חיות משק שהיו קטנות באותה מידה, והיו מצויים במלחמה עם כמה עגורים.
הפיגמים הללו גידלו את שערם עד הברכיים ואת זקנם עד מעבר לכפות רגליהם, כל כך ארוך עד שלא נזקקו לשום לבוש אחר.
כאשר גופם מכוסה לחלוטין בשיער, הם מהדקים אותו סביבם בחגורה, כך שהוא משמש אותם לבגדים.
עצי דקל ותמר גדולים פי שלושה מאלה שבבבל.
ספרו של קטסיאס מכיל תערובת כזו של אפוקריפים מפוקפקים בעליל בין אמיתותיו, עד שלעיתים לעגו לו מחברים מאוחרים יותר כמקור לסיפורי-בדים ומיתוסים פראיים.
במאה ה-2 לספירה, הסאטיריקן לוקיאנוס מסאמוסאטה תיאר את קטסיאס כמי שנידון לחלק מיוחד בגיהנום השמור למי שמפיצים שקרים פראיים במהלך חייהם.
ספרו הדומה של לוקיאנוס עצמו, "סיפור אמיתי" , הוצג כסאטירה על "אינדיקה", כולל הקדמה המכנה את קטסיאס ומחברים דומים אחרים שקרנים חסרי ניסיון.
לוקיאנוס מצהיר שהוא עצמו יציג כעת שקר דומה, אבל בניגוד לקודמיו, הוא לפחות ישר מספיק כדי לומר זאת בבירור מראש.
לעומת זאת, הספר אכן שימש כמקור המקורי לידע ממשי רב על המזרח שנראה שנעדר היה לחלוטין בספרות המערבית.
למרות שרק קטעים קיימים מתוכו כיום, תכניו ידועים מאוד מכיוון שהם היו הסימוכין העיקריים לידע הים תיכוני על הודו, במשך מאות שנים, ולכן מופנים אליו ומצוטטים מתוכו על ידי סופרים עתיקים רבים שחיבוריהם שרדו עד היום.
אינדיה ריא אמרטיפיו היא שחקנית אנגלייה.
אמרטיפיו נולדה ב-17 בספטמבר 2001 בשכונת קינגסטון שעל התמזה (אנ') שבלונדון ובהמשך עברה לשכונת טוויקנהאם (אנ') יחד עם אחותה ואימה, שעברה ללונדון כדי לעסוק באמנות לפני שהפכה לקוסמטיקאית "כדי לגמור את החודש".
אמרטייפו הצטרפה לאקדמיית ריצ'מונד למחול בשנת 2012, דרכה נבחנה וזכתה במלגה ללמוד בבית הספר לתיאטרון של סילביה יאנג (אנ') במארבל ארץ' בלונדון.
בשנת 2009 הופיעה לראשונה במחזמר "שלגיה ושבעת הגמדים" (אנ') בתור אחת הרקדניות.
המופע רץ בתיאטרון ריצ'מונד (אנ'), לונדון.
אמרטיפיו עשתה את הופעת הבכורה שלה בווסט אנד כנלה הצעירה ב"מלך האריות" בתיאטרון ליסיאום ב-2011. לאחר מכן הופיעה במחזמר "מטילדה" בתיאטרון קיימברידג' בתפקיד הורטנסיה.
אמרטיפיו הייתה חלק מצוות השחקנים המקורי של המחזמר "צ'רלי ומפעל השוקולד" ב-2013 שהוצג בתיאטרון דרורי ליין בתפקיד לסירוגין של ויולט בורגארד.
באותה שנה, היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסרט הטלוויזיה "Gangsta Granny".
בשנת 2015, הופיעה אמרטיפיו במיני-סדרה "The Interceptor" ושיחקה בתפקיד אורח בסדרה "דוקטור הו" בפרק בעונה התשיעית והחלה לככב בסדרת הטלוויזיה "הסודות של אברמור" בתור לייסי פיירבורן, תפקיד שהיא תגלם בשתי הסדרות.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד חוזר בתור בתה של רוז הנטלי (טנדי ניוטון) בעונה הרביעית של הסדרה "שחיתות" וגילמה את מאיה רובק בעונה השלישית של דרמת הפשע "The Tunnel".
אמרטיפיו עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט העלילתי "נשים בחזית", סרט דרמטי-קומי משנת 2019. באותה שנה ביצעה הופעת אורח בסדרה הקומית "חינוך מיני" מבית נטפליקס.
בשנת 2022, היא שיחקה את נורה רנדל בסדרת המדע הבדיוני "The Midwich Cuckoos" ולוהקה כגרסה צעירה של דמותה של גולדה רושובל בדרמה "ברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט", שהוקרנה לראשונה בנטפליקס ב-4 במאי 2023.
+שנהסרטתפקידהערות2019נשים בחזית (אנ')פרנקי2024Early Twentiesטאשסרט קצר
שנה מחזהתפקיד הערות 2009 שלגיה ושבעת הגמדים (אנ')רקדנית תיאטרון ריצ'מונד (אנ'), לונדון 2011–2012 מלך האריות נלה הצעירה וסט אנד 2012–2013 מטילדה המחזמר הורטנזיה וסט אנד 2013 צ'רלי ומפעל השוקולד ויולט בורגארד תיאטרון דרורי ליין, וסט אנד
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס NAACP Imageהשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמהברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט
אינדיה טודיי הוא מגזין חדשות שבועי הודי בשפה האנגלית.
אינדיה טודיי הוא המגזין הנפוץ ביותר בהודו, עם קהל קוראים של קרוב ל-8 מיליון.
אינדיה טודיי הוקמה ב-1975 על ידי וידיה וילס פורי (Vidya Vilas Purie), כשבתו מדהו טרהן (Madhu Trehan) משמשת כעורך ראשי ובנו ארון פורי כמוציא לאור.
כיום אינדיה טודיי מתפרסם גם בהינדי, טמילית, מלאיאלם וטלוגו.
בשנת 2014 השיק המגזין אתר דעות מקוון בשם DailyO.
ב-22 במאי 2015 השיק המגזין את ערוץ החדשות אינדיה טודיי.
באוקטובר 2017 העביר ארון פורי את השליטה בקבוצת אינדיאה טודיי לבתו קאלי פורי.
אינדיקה אליזבת ווטסון היא שחקנית אנגלייה.
היא ידועה בעיקר בזכות הופעתה בסדרות הטלוויזיה "הנעדר", "גולד דיגר" (אנ') ו"מי את ארין קרטר?" ובסרטים כמו "מאדאם קירי" (אנ'), "ניקולס" (אנ') ו"החיים המחשמלים של לואי וויין" (אנ').
הופעת המשחק הראשונה של ווטסון הייתה בסרט קצר בלונדון כשהייתה בת חמש, בסרט ככבה השחקנית האירית פיונה או'שונסי.
הסרט הקצר, "מי אתה?" שארך שש הדקות הוזמן על ידי בית סאמרסט.
בהמשך היא נבחנה לדרמת הטלוויזיה "הנעדר" ולוהקה לתפקיד לוסי.
הסדרה הוקרנה לראשונה בבריטניה באוקטובר 2016 וזכתה לביקורות חיוביות.
התפקיד הבא שלה היה בדרמת הפשע הפופולרית "שרלוק" עם בנדיקט קמברבאץ' ומרטין פרימן.
היא גילמה את יורוס הולמס הצעירה ("יורוס הקטנה"), אחותו הצעירה והסודית של שרלוק, וזכתה לשבחים על הופעתה מהדיילי אקספרס.
היא בילתה שלושה חודשים בצילומי מותחן הריגול "דיפ סטייט" (אנ') במרוקו ובדרום אנגליה.
הסדרה בת שמונת הפרקים בכיכובם של השחקן הבריטי מארק סטרונג ובבימויו של רוברט קונולי שודרה באפריל 2018.
ההופעה הראשונה של ווטסון בתפקיד ראשי הייתה ב-2019 בסרט האימה הפסיכולוגי הקצר "מרטירס ליין" שמומן על ידי מכון הסרטים הבריטי ונכתב ובוים על ידי רות פלאט.
עוד ב-2019 הופיעה בתפקיד הראשי השני שלה בסרט העצמאי הקצר "Nurtured" בבימויו וכיכובו של בן פירס.
באפריל 2019 הוכרז שווטסון תופיע לצד ג'ים ברודבנט, סאלי הוקינס, קריסטן ויג, טובי ג'ונס ומגי סמית' בסרט "ניקולס" (A Boy Called Christmas) (אנ'), עיבוד קולנועי לרומן עטור השבחים מאת מאט הייג על מקורותיו של אבא חג המולד.
הסרט שודר בנטפליקס ב-2021. בנובמבר 2021 השתתפה ווטסון בבכורה בבריטניה של הסרט שהתרחשה במוזיאון הטבע של לונדון כשהיא לובשת את האוזניים התותבות של דמותה השדונית הקטנה נוש.
באוקטובר 2019 היא הופיעה על הבמה עם להקת הפאנק האגדית דה דמנד בלונדון פלדיום במופע "לילה של אלף ערפדים".
הקונצרט יצא כסרט באוקטובר 2022.
בנובמבר 2019 היא הופיעה בתור שרלוט דיי במיני סדרת הדרמה של ה-BBC "גולד דיגר" בכיכובם ג'וליה אורמונד ובן בארנס.
ב-2022 יצא הסרט "החיים המחשמלים של לואי ויין" (אנ') בו ווטסון מגלמת את פליסי ויין הצעירה.
זו הייתה הפעם השנייה שהיא שיחקה אחות צעירה של בנדיקט קמברבאץ' בתפקיד הראשי.
ווטסון לוהקה לסרטה של מרג'יין סטראפי "רדיואקטיבי" (אנ') בתור אירן קירי הצעירה לצד רוזמונד פייק, אניה טיילור-ג'וי וסם ריילי.
הסרט היה אמור לצאת במקור לבתי הקולנוע במהלך אביב 2020. בשל מגפת הקורונה נדחתה שחרורו עד הקיץ.
הסרט שודר לבסוף באמזון פריים וידאו.
ווטסון זכתה לשבחים מיוחדים על תפקידה מהלונדון איבנינג סטנדרד.
ב-2022 שודרה הסדרה "The Midwich Cuckoos" (אנ') שעובדה לטלוויזיה על ידי דייוויד פאר על בסיס הרומן של ג'ון וינדהאם מ-1957 באותו שם.
ווטסון גילמה את דמותה של איווי סטון לצד קילי הוז, מקס ביזלי וסינוב קרלסן.
ווטסון בילתה חצי שנה בברצלונה במהלך 2022 בזמן צילומי הסדרה של נטפליקס "מי את ארין קרטר?" עם אוין אחמד ושון טיל.
היא גילמה את בתה הבעייתית של ארין קרטר, הארפר.
ההופעה שלה זכתה לשבחים רבים מהגרדיאן שתיאר את ווטסון כ"שחקנית מוכשרת וטבעית".
הסדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-24 באוגוסט 2023, והמשיכה להיות תוכנית נטפליקס הנצפית ביותר בעולם בשבוע שלאחר מכן.
שנה סרט תפקיד הערות 2019 Martyrs Lane לאה סרט קצר Nurtured אלכס סרט קצר מאדאם קירי (אנ') אירן קירי הצעירה 2021 ניקולס (אנ') נוש הקטנה החיים המחשמלים של לואי וויין (אנ') פליסי ויין הצעירה The Laureate קתרין ניקולסון2022 The Damned: A Night of a Thousand Vampires קלאודיה
ג'ודי ג'ין אולסון , המוכרת בשם הבמה "אינדיה סאמר" ("India Summer"), היא שחקנית פורנוגרפיה ושחקנית קולנוע אמריקאית.
אולסון, ילדה יחידה להוריה, סיימה לימודי תואר ראשון בחינוך, אך היא בחרה שלא להשתמש בהכשרתה כמורה ועברה לעסוק בפיננסים.
בשלהי 2005, לאחר כשש שנות עבודה כמנהלת פיננסית בחברה ממשלתית, אולסון החליטה לממש את יצריה המיניים הרבים באמצעות כניסה לתעשיית הפורנוגרפיה.
אולסון, למעשה, החלה להופיע בסרטיים פורנוגרפיים בגיל 29 – הנחשב מאוחר בתחום.
עבור שם הבמה איתו היא תופיע, אולסון בחרה ב"אינדיה סאמר" כמחווה לשיר "Indian Summer" מתוך האלבום "Morrison Hotel" של הלהקה "The Doors".
מאז, סאמר הופיעה במספר סצנות בודד, כשהאחרונה בהן הייתה ב-2022.
בחלוף השנים סאמר הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "רינו 911", "ילדי האנרכיה" ו"דקסטר".
כמו כן, היא הופיעה בסרט הפארודי "Homo Erectus" של המגזין הקומי "National Lampoon".
ב-2015, סאמר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט העצמאי הרומנטי "Marriage 2.0".
על משחקה, סאמר זכתה לשבחים מן המבקרים.
אינדיגירקה : Индигиир - אינדיגיר) הוא נהר בסיביר אשר במזרח רוסיה.
הנהר שוכן ברפובליקת סאחה-יקוטיה, בין נהר היאנה ממערב לבין נהר הקולימה ממזרח, באזור דליל באוכלוסייה.
אורכו של האינדיגירקה 1,726 קילומטרים.
שטח אגן הניקוז שלו הוא 360,000 קילומטרים רבועים.
הכפר המבודד רוסקויה אוסטיה (Ру́сское У́стье, ), הממוקם בדלתה של האינדיגירקה, ידוע בתרבות המסורתית הייחודית של המתיישבים הרוסים אשר אבותיהם הגיעו אליו לפני כמה מאות שנים.
מספר היסטוריונים שיערו שרוסקויה אוסטיה יושב לראשונה על ידי פומורים בראשית המאה ה-17.
בשנת 1638 הגיע מגלה הארצות איוון איוונוביץ' רברוב (Ива́н Ива́нович Ребро́в, ) לאינדיגירקה.
בשנים 1636–1642 אליסיי יוריאביץ' בוזה (Елисе́й Ю́рьевич Буза́, ) היה מהחלוצים האירופיים לחקור את הדרך היבשתית אל אזור נהר האינדיגירקה.
לערך באותו הזמן פוזניק איבנוב (Позник Иванов) שייט על יובל של הלנה, חצה את רכס ורחויאנסק (Верхоянский хребет, ) עד לנהר היאנה ולאחר מכן חצה את רכס צ'רסקי (Хребет Черского, ) אל נהר האינדיגירקה.
בשנת 1642 הגיע מיכאיל וסילייביץ' סטאדוחין (Михаил Васильевич Стадухин, ) לאינדיגירקה בדרך היבשה מן הלנה.
העיירה זשיברסק (Зашиверск, ) אשר על האינדיגירקה הייתה נקודת יישוב חשובה בראשית ימי ההתפשטות הרוסית מזרחה.
נקודה זו ננטשה במהלך המאה ה-19.
בשנים 1892–1894 ביצע הברון אדוארד פון טול סקרים גאולוגיים באגן הניקוז של האינדיגירקה (כמו גם בנהרות אחרים בסיביר) מטעם האקדמיה הרוסית למדעים.
במהלך שנה ויומיים גמעה המשלחת מרחק של 25,000 קילומטרים, מתוכם 4,200 קילומטרים במעלה נהרות, במהלכן ביצעו סקרים גיאודזיים.
נהר האינדיגירקה קופא בדרך כלל מדי שנה באוקטובר ונשאר מתחת לקרח עד חודשי מאי-יוני.
היובלים העיקריים של האינדיגירקה הם, מן המקור לשפך (בסוגריים - השם ברוסית):
בולשאיה ארחה (Большая Эрча) - מימין
ביוריוליוך (Бёрёлёх) - משמאל (אל זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה, ראו בהמשך)
שאנדרין (Шандрин) - משמאל (אל זרוע קולימסקאייה, ראו בהמשך)
הנהר מתחיל במפגש הנהרות של נהר החסטך (Хастах, ידוע גם בשמות טיורה יוריך - Туора-Юрях, טורו יוריך - Торо-Юрях וקלקן - Калкан), עם נהר הטארין-יוריאך (Тарын-Юрях).
אורכו של החסטך הוא 251 קילומטרים בעוד אורכו של הטארין-יוריאך הוא 63 קילומטרים.
מקור שני הנהרות הללו במורדותיו של רכס חאלקן (Халканский хребет).
בראשיתו הנהר זורם אל כיוון צפון-מערב לאורך רמות יאנה-אוימיאקון (Яно-Оймяконское нагорье, ידוע גם בקצרה בתוך רמות אוימאקון - Оймяконское нагорье, ), דרך החלק הנמוך ביותר - מישור אוימאקון (Оймяконское плоскогорье, ).
משם הוא פונה צפונה ובמהלך מסלולו חוצה דרך כמה שלוחות של רכס צ'רסקי (Хребет Черского, ).
בנקודה בה הוא חוצה את רכס צ'מאלגין (Чемалгинского хребта) רוחב הנהר מצטמצם והוא נשפך אל תוך נקיק עמוק, כך שמימיו שוצפים.
כאשר מתחבר אליו נהר המומה (Мома) מדרום-מזרח, מגיע האינדיגירקה לשקע מומו-סלניאק (Момо-Селенняхскую впадину) - אגן ניקוז רחב בין ההרים.
בשלב זה מתרחב העמק דרכו הוא זורם.
מכאן הנהר פונה צפונה - האינדיגירקה חותך את רכס המומה (Момский хребет, ), זורם לכיוון צפון-מזרח, מתפתל על פני שפלת אבי (Абыйская низменность, ) ומתרחב עד לכדי רוחב של 500 מטרים.
הנהר ממשיך צפונה, שם תוואי הקרקע הופך למישורי עד מאוד ואזי האינדיגירקה מתחיל להתחלק למספר ענפים.
הפיצול מתחיל כ-130 קילומטרים משפך הנהר, מה שגורם להיווצרותו של דלתת נהר בשטח נרחב של 5,500 קילומטרים רבועים.
מימיו מגיעים לבסוף למפרץ קולימה (Колымская Губа, ), כחלק מן ים הסיבירי המזרחי.
מפרץ גוסינאיה (Гусиная губа, ) נמצא מצפון-מערב לשפך האינדיגירקה.
כאמור, נהר האינדיגירקה יוצר דלתה גדולה, המורכבת ממספר ערוצים עיקריים (את כל אחד מהערוצים נהוג לסמן על מפות רוסיות כ"זרוע נהר").
הדלתה יוצרת גם מספר איים משמעותיים.
לערך 100 קילומטרים לפני שהוא נשפך אל ים סיביר המזרחי, הנהר מתפצל לשני ערוצים הזורמים לכיוון צפון-מזרח (הפיצול בקואורדינטות - ).
הזרוע השמאלית (המערבית יותר) ידועה בשם "זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה", בעוד הימנית (המזרחית יותר) בשם "זרוע סרדניאייה".
בהמשך הערוץ, הזרוע השלישית, "זרוע קולימסקאייה", מתפצלת מימין מ"זרוע סרדניאייה", מה שהופך אותה לזרוע המזרחית ביותר.
להלן אטימולוגיה של שמות הזרועות, מסודרות מן המזרח אל המערב:
זרוע קולימסקאייה (Русско-Устьинская протока) - משום שהיא ממוקמת בצד המזרחי, הצד הקרוב ביותר לנהר הקולימה, השכן ממזרח של נהר האינדיגירקה.
זרוע סרדניאייה (протока Средняя) - משמעות השם ברוסיה "הזרוע התיכונה", אל שום מיקומה הגאוגרפי האמצעי בין שלוש הזרועות.
זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה (протока Средняя) - משום שהיא ממקומת בצד המערבי, כלומר "הצד הרוסי" של הדלתא - הצד הקרוב ביותר לרוסיה האירופית.
הערה: זרוע רוסקו-אוסטינסקאייה לא קרויה ככל הנראה על שמו של הכפר הרוסי הוותיק רוסקויה אוסטיה השוכן על הגדה שלה, אך סביר להניח כי ההפך הוא הנכון והכפר קרוי על שם זרוע הנהר.
כמה איים קטנים בעלי טופוגרפיה שטוחה נוצרים על ידי ערוצי הדלתה.
להלן כמה מהם, מסודרים מן המזרח אל המערב:
אוסון-ארי () - נמצא מבחינת קו אורך מעט מזרחית לשפך הסרדניאייה, לאורך החוף.
אורכו כ-12 קילומטרים ורוחבו כ-2.7 קילומטרים.
אופרובסקי () - נמצא במרחק כ-11 קילומטרים מהחוף באזור שפך הסרדניאייה.
אורכו כ-2 קילומטרים ורוחבו כקילומטר בודד.
פלוסקי () - נמצא בין צביר איים בשפך הסרדניאייה, הרחוק ביותר מביניהם.
צורתו כצורת האות הלטינית C ואורכו כ-3 קילומטרים.
בולשוי פדורובסקי () - נמצא בין שני השפכים המערביים של האינדיגירקה.
אורכו כ-6 קילומטרים ורוחבו המקסימלי כ-4 קילומטרים.
וקודנוי ואולני () - צמד איים הנמצאים בצמוד לשפך הרוסקו-אוסטינסקאייה.
שניהם בגודל דומה, לערך כ-4 קילומטרים מידת אורכם.
ניתן לשייט בספינה על הנהר החל מהאזור בו נשפך אליו נהר המומה (Мома) .
מזחים עיקריים על הנהר הם:
באגן אינדיגירקה ישנה תעשייה של כריית זהב - אוסט-נרה (Усть-Нера) , מרכז של כריית זהב, הוא היישוב הגדול ביותר על הנהר.
אינדל היא סדרת דרמת פשע ישראלית, העוסקת בגזענות ובאלימות המשטרתית שחווים יוצאי אתיופיה בישראל.
הסדרה נוצרה על ידי אינדל קבדה, אורי ויסברוד ואסף קורמן.
הסדרה, המבוססת על חוויות אישיות שעבר קבדה עצמו, בת 8 פרקים, עלתה לשידור ב-18 ביוני 2024 ב-HOT, אורכו של כל פרק הוא כ-40 דקות.
אירועי הסדרה, מתכתבים עם אירועי מרד כלא שש.
חבורה של צעירים אתיופים מרובע ו' באשדוד יוצאת למלחמה בשוטר המקומי שמשליט טרור בשכונה במטרה לשנות את חוקי המשחק מול הממסד.
את החבורה מנהיג אינדל בן ה-20, עבריין מבריק, מניפולטיבי, ללא גבולות שמחליט להקים במקום אוטונומיה בשלטון עצמי.
מה שמתחיל כנקמה אישית בעקבות מותו של יצחק, הופך להזדמנות לשינוי חברתי ולהקמת "ביתא ישראל".
אינדל קבדה (יניב אלמנך) – מנהיג החבורה, בן 20, עבריין מבריק, מניפולטיבי, ללא גבולות שמחליט להקים במקום אוטונומיה בשלטון עצמי.
עבד אצל מוטי העבריין הגדול של השכונה.
סלאם (עדן סבן) – אחותו של יצחק ואהבת הילדות של אינדל.
לאחר רצח אחיה נהיית יותר אגרסיבית בפעולותיה.
דניאל "גוצ'י" (נתנאל בייך) – חברו הטוב ביותר של אינדל ועבריין כמוהו.
בעל פה גדול ופזיזות, עושה לפני שחושב.
דניאל וונדה (יוני מלס) – חבר של אינדל ואחיין של אסתר.
בן יחיד החי עם אמו.
אביו נטש אותם כי אמו לא הצליחה להרות פעם נוספת.
יותר מופנם ושקט משאר החבורה.
נרצח בפרק האחרון על ידי שוטרי הימ"מ שהצליחו להשתלט על החבורה.
אנטון (פיליפ שאולוב) – חבר של אינדל ובן הזוג של רחלי ממוצא רוסי.
נחמד לאינדל ולחבורה ובעל ידע היסטורי.
רחלי (היוט גברה) – בת הזוג של אנטון.
לא מסכימה עם דרכו של אינדל.
עברה בעברה אונס על ידי אלון.
מימי (חני מסלה) – חברה של אינדל, אך לא מסכימה עם דרכו.
ידידיה (אביב מנשה) – חבר של אינדל.
מרבה לדבר על זיונים, לצאת עם נשים ולא לפעול מהראש.
היה במערכת יחסים עם שיר.
אורן (מגן מיניואב) – חברו הדתי של אינדל.
גדעון (ידידיה אדמסה) – עבריין שעבד אצל מוטי.
יצחק (שקד וורקנך) – החבר הכי טוב של אינדל עוד מילדותו.
נרצח בפרק הראשון על ידי השוטר אלון אדרי לאחר שניסה לברוח ממעצר.
אלון אדרי (שי חי) – שוטר במשטרת ישראל, פועל בצורה גזענית ואלימה באופן קיצוני כלפי אינדל וחבורתו.
מכיר את אינדל עוד כשהיה צעיר.
רצח את יצחק בפרק הראשון, וכנקמה אינדל וגוצ'י חטפו, התעללו והחזיקו אותו בשבי במבנה הבריכה הנטושה.
אלכס ציביאן (דניאל סטיופין) – שוטר ממוצא רוסי, אמפתי יותר מאלון.
יעקב קבדה (אדם קנדה) – אחיו הגדול של אינדל, עזב את השכונה כדי לשרת בשב"כ.
הילד ה"מוצלח", אוהב את אינדל ושונא את העובדה שהוא עבריין ומנסה להוריד אותו מזה.
אסתר ברוך (טהוניה רובל) – שוטרת ממוצא אתיופי.
גבאי (שמוליק כהן) – מפקד תחנת משטרת אשדוד.
שונא את ההתנהלות של אלון.
השר (משה פולקנפליק) – השר לביטחון הפנים.
יאיר (רותם קינן) – יועץ המפכ"לית.
עופר (אלון פדות) – מפקד המחוז.
עמוס (אמנון וולף) – לוחם ימ"מ.
רצח את דניאל בפרק האחרון.
אתי שרון (חנה אזולאי-הספרי) – מפכ"לית משטרת ישראל.
דנה ישראלי (אגם רודברג) – עיתונאית רודפת צדק המנסה לסקר את מקרה הרצח של יצחק בתקשורת.
מסרה מידע למשטרה אבל בסוף פנתה נגד הקריירה שלה כדי שידעו על רצח דניאל וונדה.
מוטי קונפורטי (רני בלייר) – עבריין גדול שאינדל וצעירים נוספים בשכונה עובדים אצלו.
שלומי (שלומי ארבע) – עבריין שעובד אצל מוטי.
שיר (ניבר מדר) – בת הזוג של ידידיה.
ערן (אסף קורמן) – העורך של דנה.
מנסה להשתיק את דנה בקשר להפצת האלימות המשטרתית כלפי אתיופים.
ג'גנאו קבדה (סולומון מרשה) – אביהם של אינדל ויעקב.
שונא את העובדה שבנו עבריין ומסתבך עם המשטרה אך לבסוף תומך בו ומאמין שיצליח להוביל לשינוי בממסד.
פנטנש קבדה (תהילה ישעיהו אדגה) – אימם של אינדל ויעקב.
אוהבת את בניה ותומכת באינדל.
אמא של דניאל (טיטי קבדה) – חד הורית ודניאל הוא בנה היחיד.
קס (מאיר דסה) – הקס של השכונה.
אינדיה אדריאנה מור היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
ידועה בעיקר מתפקידה בתור אנג'ל אוונג'ליסטה מהסדרה "פוזה" (2018-2021).
נולדה כזכר בברונקס, ניו יורק, להורים ממוצא האיטי, פוארטו ריקני ודומיניקני.
בגיל ארבע עשרה עזבה את ביתה לאחר שהוריה לא קיבלו את היותה טרנסג'נדרית.
מור הועברה לחסות משפחות אומנה שונות ועברה בתים לעיתים תכופות, בעיקר ברחבי העיר ניו יורק.
לאחר שחוותה בריונות והצקות באופן מתמשך, נשרה מבית הספר בכיתה י'.
בגיל חמש עשרה מור החלה לדגמן עבור דיור וגוצ'י.
בהמשך החלה לשחק, כשתפקידה הראשון היה בסרט "ערב שבת בכנסייה".
בשנת 2017 הצטלמה למהדורה הספרדית של מגזין "ווג" ולקליפ לשיר "Swish Swish" של קייטי פרי.
בהמשך לקחה חלק בהופעתה של פרי ב"סאטרדיי נייט לייב".
באותה השנה לוהקה לסדרה "פוזה", בה שיחקה את אנג'ל אוונג'ליסטה, עובדת מין טרנסג'נדרית שלוקחת חלק בעולם הנשפים הניו יורקי.
במאי 2019 הפכה לטרנסית הראשונה שהופיעה על שער המהדורה האמריקאית של מגזין "Elle".
באותה השנה דיבבה דמות א-בינארית בשם שפ בתוכנית "Steven Universe Future" ששודרה בקרטון נטוורק.
ב-2020 שיחקה בסרט "אסקייפ רום: השלב הבא" וב"מדריך הבייביסיטר לציד מפלצות".
באותה השנה נבחרה לאחד מחמישים הלהט"בים הבולטים בארצות הברית על ידי המגזין הלהט"בי "Queerty".
החל משנת 2023, מדבבת את דמותה של ברוקלין בסדרה "מון גירל ושדינוזאור".
על כן, מעדיפה שיפנו אליה בכינוי גוף נקבה (היא) או singular they.
ב-2018 סיפרה על היותה פוליאמורית.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גות'הם2025הופעת המשנה הטובה ביותראבא אמא אח אחות
אינדיווייר הוא אתר אינטרנט העוסק בתעשיית הקולנוע ובביקורת קולנוע, אשר נוסד בשנת 1996. בתחילה התמקד האתר בעיקר בקולנוע עצמאי, אך בהמשך הרחיב את סיקורו כך שיכלול "את כל היבטי הוליווד ועולמות הטלוויזיה והזרמת המדיה המתפתחים".
הניוזלטר המקורי של IndieWire הושק ב־15 ביולי 1996, תחת הסלוגן "שירות החדשות היומי לקולנוע העצמאי".
האתר הושק כפרסום דוא"ל יומי חינמי על ידי יוצרי קולנוע וכותבים מניו יורק ולוס אנג'לס – יוג'ין הרננדז, מארק רבינוביץ', שרי ברנר, רוברטו א.
בתחילה הופץ לכמה מאות מנויים בלבד, אך מספר הקוראים גדל במהירות והגיע ל־6,000 לקראת סוף 1997.
בינואר 1997, הופיע האתר לראשונה בפסטיבל סאנדנס והחל לסקר פסטיבלים לקולנוע.
בנוסף לסיקור מקוון, הפיק המגזין מהדורות מודפסות שכונו indieWIRE: On The Scene.
עקב הדפסתן באתר הפסטיבל, בסגנון פשוט ובשחור־לבן, הצליחה המהדורה לספק חדשות מוקדמות יותר מאלה של כתבי העת ההוליוודיים המסורתיים כמו Variety ו־The Hollywood Reporter, שהודפסו בלוס אנג'לס.
האתר נרכש על ידי חברת SnagFilms ביולי 2008. ב־8 בינואר 2009 הודיע העורך יוג'ין הרננדז על השקת גרסה מחודשת של האתר, "שנעשתה מתוך מחשבה מחודשת על כולו".
חברת Penske Media רכשה את האתר ב־19 בינואר 2016. תנאי העסקה לא פורסמו.
תחילה התמקדה IndieWire בקולנוע עצמאי, אך עם הזמן התרחבה גם לסיקור קולנוע מסחרי, טלוויזיה ומדיה זורמת (סטרימינג).
למערכת האתר צוות של 26 עובדים, בהם המו"ל ג'יימס ישראל, העורכת הראשית דיינה האריס-ברידסון, מנהלת התוכן קייט ארבלנד, המנהל הדיגיטלי כריסטיאן בלאובלט, העורך הראשי בפועל ראיין לטנציו, והעורכת אן תומפסון.
במגזין Wired בשנת 1997, כתבה ג'נל בראון: "ל-IndieWire כמעט ואין תחרות: כתבי עת כמו The Hollywood Reporter ו-Variety אמנם מסקרים קולנוע עצמאי, אך עושים זאת מזווית הוליוודית, תוך טשטוש בעומס של חדשות מיינסטרים.
כפי שמציין הקולנוען דאג וולנס, IndieWire הוא אחד המקומות הבודדים שבהם יוצרים יכולים לעקוב באופן עקבי ואמין אחרי פסטיבלי קולנוע קטנים שבדרך כלל מתעלמים מהם, אילו סרטים עולים לאקרנים ומה חושבים יוצרים אחרים."
בשנת 2002, מגזין Forbes כלל את IndieWire, יחד עם שבעה אתרים נוספים, בקטגוריית "הערכת קולנוע" ברשימת "הטובים ביותר ברשת", ותיאר את התכונה החזקה ביותר שלו כ"לוחות שוקקים ביוצרים", ואת החיסרון כ"מנוע חיפוש איטי במיוחד".
IndieWire זכתה לשבחים מהמבקר רוג'ר איברט.
בשנת 2012, IndieWire זכתה בפרס Webby בקטגוריית סרטים וקולנוע.
בשנת 2022, צוות האתר כולו זכה בתואר "האתר הטוב ביותר, ארגון חדשות מסורתי" מטעם מועדון העיתונות של לוס אנג'לס במסגרת טקס פרסי העיתונות של דרום קליפורניה.
השופטים ציינו שהאתר "עמוס בניתוחים של נושאי בידור, שלא לדבר על עומק רוב הכתבות שמופיעות באתר.
סקר המבקרים של IndieWire הוא סקר שנתי שמכיר בסרטים האמריקאיים והבינלאומיים הטובים ביותר, ומדרג עשרה סרטים ב-15 קטגוריות שונות.
הזוכים נבחרים על פי הצבעות של מבקרי האתר ומבקרים נוספים מרחבי העולם.
אינדיקאר הוא גוף אמריקאי המארגן סדרת מרוצי מכוניות בקטגוריית "אינדי".
האירוע המרכזי והיוקרתי ביותר של הסדרה הוא מרוץ האינדיאנפוליס 500.
הגוף מנהל מספר סדרות מרוצים, ובראשן האינדיקאר Series (IndyCar Series), סדרת הפיתוח אינדי NXT (Indy NXT), וסדרות USF Pro Championships המהוות את שלבי הפיתוח המוקדמים יותר.
הארגון נמצא בבעלות "תאגיד הבידור פנסקי" מאז 2019.
אינדיקאר Series: סדרת מרוצי המכוניות החשופות הבכירה בצפון אמריקה.
האליפות כוללת מרוצים במגוון סוגי מסלולים: מסלולי כביש ומסלולי רחוב.
אינדיאנפוליס 500: מכונה "המופע הגדול ביותר במרוצים" ("The Greatest Spectacle in Racing"), זהו המרוץ היוקרתי ביותר בסדרה ובעולם הספורט המוטורי האמריקאי.
הוא מעניק ניקוד כפול באליפות ונחשב לחלק מה"הכתר המשולש של הספורט המוטורי".
אינדי NXT: סדרת פיתוח הנחשבת לשלב האחרון לפני סדרת אינדיקאר הבכירה.
אליפויות USF Pro: סדרת מרוצים המהווה את שלבי הפיתוח המוקדמים בדרך לאינדיקאר, וכוללת את אליפויות USF Juniors, USF2000 ו-USF Pro 2000.
שורשיו של אינדיקאר נטועים באליפויות מרוצי המכוניות שאורגנו בארצות הברית החל מאמצע המאה ה-20 על ידי איגוד הרכב האמריקאי (AAA), ובהמשך על ידי מועדון הרכב של ארצות הברית (USAC).
בשנת 1979 פרשו מספר בעלי קבוצות מהממסד הקיים והקימו את סדרת CART, שהפכה במהרה לליגה המרכזית והבולטת בתחום.
בשנת 1994 ייסד טוני ג'ורג', נשיא מסלול האינדי 500, את "ליגת המרוצים אינדי" (IRL) כמענה עצמאי ל-CART.
מהלך זה יצר פיצול עמוק בספורט שנודע בשם "The Split", אשר נמשך כ-12 שנים והשפיע לרעה על הפופולריות והיציבות של התחום.
עם הזמן התחזקה IRL, בין היתר בזכות המשך קיומו של מרוץ האינדי 500 תחת חסותה, בעוד CART נקלעה לקשיים כלכליים וקרסה.
בשנת 2008 התאחדו שתי הליגות למסגרת אחת תחת ניהולה של IRL, אשר מותגה מחדש לימים בשם "אינדיקאר".
בשנת 2019 נרכשו אינדיקאר ומסלול אינדיאנפוליס על ידי תאגיד הבידור פנסקי, שבבעלות איש העסקים רוג'ר פנסקי.
אינדקס סופות רעמים הוא שיטה במטאורולוגיה להערכת ההסתברות להתפתחות סופות רעמים, כאשר קיימים תנאים המאפשרים התפתחות ענני גשם.
חישוב האינדקס מתבצע על ידי השוואת הפרשי הטמפרטורות בין מפלסי לחץ שונים - 850 מיליבר מול 500 מיליבר.
הערך המתקבל מהווה הערכה גסה לגבי מפל הטמפרטורות הממוצע בין שני המפלסים הללו, ומכאן נגזרת יציבות שכבת האוויר ביניהם.
ערכים של 25 מעלות צלזיוס ומעלה בדרך כלל מתבטאים במפל הטמפרטורות גבוה יותר ממפל אדיאבטי לח (יציבות על תנאי), ולפיכך גוברת ההסתברות להתפתחות אנכית של עננים עד כדי דרגת קומולונימבוס, ולהיווצרותם של סופות רעמים.
במקרי שלג גבוליים, אינדקס סופות רעמים עשוי להיות גורם חשוב בקביעת רום השלג - בדרך כלל רום השלג נמצא כ-200-300 מטר מתחת לרום הקיפאון, אולם אי יציבות גבוהה המלווה בזרמים יורדים חזקים עשויה להכפיל טווח זה.
האינדקס לבדו אינו יכול לשמש כלי לחיזוי סופות רעמים.
כמעט כל אירוע שרב מלווה באינדקס סופות רעמים גבוה (מעל 30), אך בהיעדר לחות מספקת, אין כל משמעות לדבר.
יחד עם זאת, כאשר תנאי הלחות מתקיימים, האירוע המטאורולוגי עשוי להיות פעיל למדי, כמו למשל באפיק ים סוף פעיל.
אינדסטריאל מטאל הוא תת-ז'אנר של הזרם המוזיקלי הבי מטאל.
מוזיקת אינדסטריאל, בצורתה המקורית, הוגדרה כמוזיקה שנוצרת באמצעות כלים לא מוזיקליים.
האינדסטריאל מטאל לוקח את הרעיון הזה ומרחיב אותו, בדרך כלל על ידי צירוף של סימפולים, אפקטים חיצוניים של סאונד ולרוב גם קולות אנושיים מעובדים לעבודת הגיטרות.
להקת מיניסטרי היא חלוצה מוכרת בתחום, ואחת מהלהקות שהושפעו ממנה, סקרו, השפיעה על להקות רבות שבאו אחריה.
להקות מהז'אנר שהצליחו להגיע עד לזרם המרכזי של הרוק האמריקאי הן מרילין מנסון, ניין אינץ' ניילס, פיר פקטורי וגם מיניסטרי במידה מסוימת.
אינדקס מרק (Merck Index; על שם חברת התרופות הגרמנית Merck) היא אנציקלופדיה של כימיקלים, תרופות ותרכובות ביולוגיות המכילה מעל 10,000 ערכים ומפורסמת על ידי החברה המלכותית לכימיה.
לאינדקס חשיבות רבה בקרב מדענים ברחבי העולם, הוא מאפשר גישה למידע על כמעט כל כימיקל שנחקר ברמה מספקת.
כל ערך על חומר מכיל נוסחה כימית ונוסחת מבנה, תכונות מאפיינות של החומר כגון טמפרטורת היתוך וטמפרטורת רתיחה, תרכובות בהן החומר מסיס, שימושים, מספר CAS ועוד.
ליד כל מידע נמצא המקור שממנו הוא נלקח, בדרך כלל ספר או עבודה של החוקרים; האמינות לפיכך היא מרבית.
המהדורה הראשונה של אינדקס מרק יצאה בשנת 1889. על ידי קבוצת מרק והיא שימשה בעיקר כקטלוג לחומרים הכימיים הרבים שהחברה מכרה.
שנתיים לאחר מכן הוקמה לקבוצת מרק חברת בת אמריקאית, שגם היא פרסמה את האינדקס.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לקחה ממשלת ארצות הברית אחוזים מחברת הבת האמריקאית, הפרידה בין שתי החברות, והמשיכה לפרסם מהדורות חדשות בשם החברה האמריקאית.
בשנת 2012 הועבר האינדקס מרק לאגודה המלכותית לכימיה.
שהחלה לפרסם את האנציקלופדיה גם באינטרנט.
ערך על תרכובת באינדקס מרק יכלול לרוב:
השמות הנפוצים של התרכובת ושם הIUPAC שלה.
קישורים חיצוניים לספרות אחרת בנוגע לסינתזה הכימית של התרכובת.
מידע על אמצעי זהירות וסכנות (MSDS)
מהדורה ראשונה (1889) - על ידי קבוצת מרק (גרמניה)
מהדורה שנייה (1896) - פורסמה על ידי חברת הבת האמריקאית
מהדורה שביעית (1960) - נערכה על ידי פול ג'י סטכר
מהדורה שמינית (1968) - נערכה על ידי פול ג'י סטכר
מהדורה תשיעית (1976) - נערכה על ידי מרתה וינדהולץ
מהדורה עשירית (1983) - נערכה על ידי מרתה וינדהולץ,
מהדורה שתים עשרה (1996) - נערכה על ידי סוזן בודווארי,
מהדורה שלוש עשרה (2001) - נערכה על ידי מריאדל אוניל,
מהדורה ארבע עשרה (2006) - נערכה על ידי מריאדל אוניל,
מהדורה חמש עשרה (2013) - נערכה על ידי מריאדל אוניל, המהדורה הראשונה תחת החברה הממלכתית לכימיה,
קלוב אתלטיקו אינדפנדיינטה (בספרדית: Club Atlético Independiente; אינדפנדיינטה בספרדית: עצמאי) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי מהעיר אבז'אנדה אשר נמצאת בפרובינציית בואנוס איירס.
המועדון ידוע בעיקר בזכות קבוצת הכדורגל שלה המשחקת בליגת העל הארגנטינאית ונחשבת לאחד מחמשת המועדונים הגדולים במדינה.
בנוסף מכונה מלך הגביעים (Rey de Copas) וזה בשל זכיותיה בגביעים בינלאומיים רבים וביניהם שבע זכיות בגביע הליברטדורס כולל רצף מרשים של ארבע זכיות בין השנים 1972 ל-1975.
אינדפנדיינטה מחזיקה ב-16 זכיות בגביעים בינלאומיים המוכרים על ידי פיפ"א ו-CONMEBOL הכוללות בין היתר 2 גביעים ביניבשתיים (לאחר ניצחונות על יובנטוס וליברפול), והיא השלישית בעולם בהישג זה (יחד עם בוקה ג'וניורס) כשמעליהן רק קבוצת מילאן עם 18 זכיות וריאל מדריד עם 17 זכיות.
ענפי ספורט נוספים בהם מפורסם המועדון הם כדורסל, אתלטיקה, טניס, שחיה, כדורעף אגרוף, שחמט, הוקי שדה, כדוריד, התעמלות, אמנויות לחימה, וכדור מים.
בשנת 1904, עובדי חנות הממוקמת במונסראט ייסדו את מועדון הכדורגל "מאיפו" (FC Maipu).
העובדים הצעירים הורשו לצפות במשחקים אך לא לשחק, ולכן החליטו להתאגד עם העובדים הוותיקים מקבוצת FC מאיפו ולהקים קבוצה מאוחדת בשם אינדפנדיינטה ("עצמאי" בספרדית).
אינדפנדיינטה שיחקה את המשחק הראשון ב-15 בינואר 1905, נגד מועדון הכדורגל אטלנטה, במגרשה של אטלנטה.
המשחק הסתיים בתוצאה 1-0 לטובת המארחת.
משחקה הבא של הקבוצה, שהתקיים בחצר המפעל היה מול קבוצת מאיפו באנפילד.
המשחק הסתיים בתוצאה תיקו 0-0. הניצחון הראשון של הקבוצה הגיע ימים ספורים לאחר מכן ב-7 במאי 1905 נגד קבוצת אלביון ב.
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית באותן שנים לא אפשרה לקבוצה החדשה להשתתף בליגה הבכירה, לכן היא שיחקה בליגות המשנה.
באחד המשחקים ספגה תבוסה גדולה של 21-0 ממועדון הכדורגל אטלנטה.
אך הקבוצה המשיכה בפעילותה והחליטה לארגן את "הקלאסיקו של אבז'אנדה" נגד ראסינג קלוב, אף על פי שראסינג הייתה בליגה הראשונה ונחשבה לקבוצה מקצוענית לכל דבר, דווקא הקבוצה הצעירה של אינדפנדיינטה יצאה עם ידה על העליונה וגברה עליה בתוצאה 2-3.
בשנת 1909 הקבוצה זכתה בתואר הראשון שלה, גביע בורליץ, כשהיא עדיין בליגה השנייה.
ב-9 ביולי 1911 עברה הקבוצה למגרשה בפעם השישית בהיסטוריה הקצרה (רוב האצטדיונים היו למעשה חצרות של מפעלים).
באותו משחק גברה הקבוצה על מועדון הכדורגל אסטודינדיל פורטניו בתוצאה 0-1 ולעלתה לראשונה לליגה הבכירה בארגנטינה.
בעידן החובבני, אינדפנדיינטה זכתה בשתי אליפויות, בשנת 1922 (הגביע הרשמי הראשון שלה בליגה) ובשנת 1926 (שבו סיימה הקבוצה עם מאזן של ניצחונות בלבד).
שחקנים בולטים באותן השנים היו זליו קאנאבארי ומנואל סיאונה שנחשבים לפורצי הדרך במועדון עד היום.
באותה עונה מושלמת קיבלה הקבוצה את הכינוי Los Diablos Rojo כאשר עיתונאי מהעיתון הפופולרי Crítica הגדיר את החלק ההתקפי של אינדפנדיינטה "משהו מעולם אחר, שמשחק כמו דיבוק ויכריע אותך בכל מקרה" .
בשנת 1931 החל למעשה העידן המקצועי של הכדורגל בארגנטינה.
את המשחק הראשון של הקבוצה בעידן זה היא סיימה בתיקו 1-1 מול קבוצת ארחנטינוס ג'וניורס.
את ניצחונה הראשון השיגה במשחקה השני, אחרי שגברה 1-3 על קבוצת הורקאן.
באותה עונה חוותה את הפסדה הקשה ביותר בדרבי של אבז'אנדה כשנכנעה לראסינג קלוב בתוצאה 7-4.
בשנים אלו ויסנטה דה לה מאטה שהיה לכוכב הקבוצה הוביל אותה ביחד עם סלסטינו מרטינס, קרלוס קאסונוטו וארנסטו חריליו הובילו את הקבוצה לניצחונות מרשימים כמו 1-8 על אסטודיאנטס, 1-7 על בוקה ג'וניורס ו-0-7 על ראסינג קלוב שגם היום היא נחשבת לתוצאה היסטורית
במשחקי הדרבי של אבז'אנדה .
בשנת 1953 הקבוצה יצאה למספר משחקי ראווה באירופה שהבולט מהם הוא ניצחון 0-6 על קבוצת ריאל מדריד .
למרות ההצלחה בתקופה זו אלו הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר משמעותי בשנים אלו .
אינדפנדיינטה החלה את שנות השישים עם זכייה באליפות, וזכתה שוב באליפות בשנת 1963. באותה עת, היו לקבוצה מעל 4,500 חברי מועדון, כמות שנחשבה לגדולה באותן שנים.
שנת השיא של הקבוצה הייתה בשנת 1964, אז הפכה אינדפנדיינטה לקבוצה הארגנטינאית הראשונה שזוכה בתואר גביע ליברטדורס.
אינדפנדיינטה שמרה על תוארה גם בשנת 1965. בשנת 1967, זכתה הקבוצה באליפות הליגה.
הקבוצה הייתה מבין הקבוצות האחרונות שהשתמשו במערך של 5-3-2 (שני שחקני הגנה, שלושה קשרים וחמישה חלוצים).
הוא שיתף פעולה עם דניאל ברטוני והשניים הרכיבו צמד ההתקפה שנחשב לאחד הטובים בעולם.
למרות הישגיה המרשימים של הקבוצה בעת ששיחקו בה, המשחק הזכור ביותר מאותה תקופה היה בגמר של אליפות הנסיונל בשנת 1978 מול קבוצת טאז'רס דה קורדובה.