tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלך השערים של גביע אופ"א: 2004
שחקן העונה בליגה הצרפתית: 2004
נבחרת העונה בליגה הצרפתית: 2004
שער העונה בליגה הצרפתית: 2004
כדורגלן השנה באירופה על פי המגזין אונז ד'אור: 2004
קבוצת אופ"א של השנה: 2007
נבחרת העונה באירופה על פי בחירת העיתונאים: 2007
כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC: 2009
שחקן העונה של צ'לסי: 2010
100 האנשים המשפיעים בעולם על פי הטיים מגזין: 2010
מלך השערים של נבחרת חוף השנהב בכל הזמנים
דידקטיקה (בעברית: תורת ההוראה; מיוונית: didáskein – διδάσκειν – "להורות") היא ענף משנה של פדגוגיה שעוסק בפיתוח גישות ושיטות הוראה.
תחום זה עוסק בפיתוח תאוריה של ההוראה, הנחלת מיומנויות וכשירויות ההוראה הטובה, פיתוח תוכניות לימודים, תכנון והערכת אסטרטגיות הוראה, שילוב אמצעי המחשה בהוראה.
המונח "דידקטיות" מתאר חינוכיות יתרה, הבלטה של איכויות לימודיות או הדרכתיות.
שיטת הוראה טובה מקדמת את התפתחותו של הפרט.
עם זאת, קיומם של הבדלים בין אישיים ושינויים בנסיבות בהן מתרחשת ההוראה אינם מאפשרים שימוש בשיטת הוראה יחידה בכל מצב שהוא.
לכן על שיטות ההוראה להיות שונות זו מזו כדי שתהיינה טובות עבור מקרים ספציפיים.
תפקידו של המורה הוא לבחור לעצמו את טכניקת ההוראה התואמת את מטרותיו החינוכיות ואת צורכי תלמידיו.
למידה היא תכליתה של ההוראה ועל כן מחקר של תהליכי למידה יכול להסביר גם את ההוראה.
מכיוון שניתן לנתח את ההוראה באופן לוגי ופנומנולוגי, מחקר אמפירי שכולל תיאור, השוואה והבחנה בינה לפעילויות אחרות יכול לגלות את אופייה הרצוי.
דגי אלאן דידייה זוקורה הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בעמדת הקשר.
זוקורה הוא שיאן ההופעות בנבחרת חוף השנהב עם 123 משחקים בינלאומיים.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה מקומית מחוף השנהב, ASEC מימוסאס, משם עבר בשנת 2000 במועדון הבלגי ראסינג גנק.
בקיץ 2004, הוא עבר לשחק בליגת העל הצרפתית במדי סנט אטיין.
נכון להיום זוקורה שיחק 102 משחקים בינלאומיים במדי נבחרת חוף השנהב, בהם כבש שער בודד.
ב-22 ביוני 2006, פורסמו תמונות של זוקורה יחד עם אוהד של טוטנהאם הוטספר ודגל הקבוצה.
האוהד שהצטלם עמו טען שהוא פגש בזוקורה, במהלך פגישה שלו עם סוכנו האישי ודמיאן קומולי נציגה של טוטנהאם, וסוכנו טען בסוף הפגישה שהשחקן קרוב לחתימה במדי טוטנהאם.
באותו היום, ערוץ יורוספורט הצרפתי דיווח ידיעה שסנט אטיין הסכימה להצעה של טוטנהאם עבור הקשר, תמורת 8 מיליון פאונד.
ב-30 ביוני 2006, הוא השלים רשמית את מעברו לטוטנהאם.
זוקורה הפך במרוצת הזמן אהוד ביותר על חבורות האוהדים של טוטנהאם, הרבה תודות לעובדה שבזמן מעברו לטוטנהאם הוא דחה הצעה מכובדת שהוצעה לו מהיריבה העירונית ארסנל, שכבר רכשה באותו הזמן קשר מחוף השנהב נוסף, אבו דיאבי.
במהלך 100 המשחקים בהם שיחק עבור טוטנהאם, עדיין לא הצליח זוקורה לכבוש שער לקבוצתו.
דידייה קיבל את סרט הקפטן בטוטנהאם לראשונה בשלב הבתים של גביע אופ"א נגד חטאפה, בעיקר עקב פציעותיהם של עמיתיו לדלי קינג ופול רובינסון, ובעקבות ספלולו של קפטן המשנה רובי קין.
בקיץ 2009 זוקורה חתם במועדון הספרדי סביליה תמורת 9 מיליון יורו.
הוא ערך את הופעתו הראשון בסביליה ב-30 באוגוסט 2009 במחזור הראשון של הליגה הספרדית במשחק חוץ נגד ולנסיה.
בשנת 2011 עבר לטרבזונספור מליגת העל הטורקית.
ב-24 באפריל 2014 הוא עזב את הקבוצה.
דידייה דשאן הוא כדורגלן עבר צרפתי ומאמן נבחרת צרפת בהווה.
היה קפטן נבחרת צרפת שזכתה במונדיאל 1998 וביורו 2000 וכעת מאמן נבחרת צרפת עמה זכה במונדיאל 2018 ובליגת האומות 2020/2021. דשאן אף זכה בפרס מאמן השנה בעולם לשנת 2018.
דשאן החל את הקריירה במועדון החובבים של אבירון באיון, כאשר עדיין למד בבית הספר.
מגלי כישרונות מנאנט גילו אותו, והוא חתם במועדון באפריל 1983. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך דשאן ב-27 בספטמבר 1985. ב-1989 הוא עבר לעונה למרסיי, לאחריה שיחק עונה בבורדו וחזר למרסיי.
בקדנציה השנייה שלו במועדון דשאן זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות צרפת (1991 ו-1992), בנוסף לזכייה בליגת האלופות ב-1993. דשאן היה לקפטן הצעיר ביותר שהוליך את קבוצתו לזכייה בליגת האלופות, וחברו לקבוצה פביאן בארטז לשוער הצעיר ביותר שזוכה בתואר.
ב-1994 הגיע דשאן ליובנטוס, איתה זכה בשלושה תוארי אליפות, פעם אחת בגביע האיטלקי, שתי זכיות בסופרקאפ האיטלקי, תואר ליגת האלופות וזכייה בגביע הביניבשתי.
לאחר עונותיו המוצלחות ביובנטוס, חתם דשאן בצ'לסי, במדיה זכה בגביע ה-FA.
את הקריירה סיים דשאן בולנסיה, בשורותיה שיחק 8 משחקים בלבד, לפני שפרש בקיץ 2001, והוא בן 32.
לאחר שקאנטונה קיבל עונש הרחקה למשך שנה בינואר 1995 החליט ז'אקה לבנות מחדש את הסגל, וניפה שחקנים ותיקים כמו קאנטונה, ז'אן-פייר פאפן ודויד ז'ינולה לטובת שחקנים צעירים ומוכשרים כמו זינדין זידאן.
דשאן, אחד הוותיקים שזכו להישאר בסגל, נבחר להיות הקפטן של הקבוצה שכונתה כמה שנים לאחר מכן "דור הזהב" של הכדורגל הצרפתי.
את היורו ב-1996 סיימה צרפת בחצי הגמר, לראשונה בטורניר גדול מאז מונדיאל 1986.
במונדיאל 1998 שנערך בביתה זכתה הנבחרת הצרפתית, כשדשאן הקפטן זוכה להניף את גביע העולם.
דשאן היה גם קפטן הנבחרת הצרפתית שזכתה ביורו 2000, והייתה לנבחרת הראשונה מאז מערב גרמניה ב-1974 שמחזיקה בשני התארים בו זמנית.
צרפת החזיקה במקום הראשון בדירוג הנבחרות של פיפ"א במהלך 2001 ו-2002.
לאחר יורו 2000 הודיע דשאן על פרישה מהנבחרת, וזכה למשחק פרידה בין נבחרת צרפת לנבחרת שאר העולם באוגוסט 2000. כשפרש החזיק דשאן בשיא ההופעות במדי הטריקולור, אך מאז כבר עברו אותו בכמות ההופעות מרסל דסאי, זינדין זידאן וליליאן תוראם.
דשאן זכה להיכלל ברשימת 125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם, כפי שנבחרו על ידי פלה במרץ 2004.
לאחר שפרש ממשחק, פנה דשאן לאימון.
תחנתו הראשונה של דשאן כמאמן ראשי הייתה קבוצת מונקו מליגת העל הצרפתית, אותה הוא הוביל לזכייה בגביע הליגה הצרפתי ב-2002/2003 ולגמר ליגת האלופות, בו הפסידה לפורטו.
ב-19 בספטמבר 2005 הוא התפטר לאחר חילוקי דעות עם נשיא המועדון ופתיחת עונה חלשה.
ב-10 ביולי 2006 מונה דשאן למאמן קבוצת יובנטוס האיטלקית.
מאמנה הקודם של הקבוצה, פאביו קאפלו, התפטר לאחר פרשת הטיית המשחקים בסרייה א', שבעקבותיה הורדה הקבוצה לליגה השנייה.
את העונה סיימה יובנטוס כאלופת הסרייה ב', ובסיום העונה התפטר דשאן, בעקבות מחלוקות ועימותים עם אוהדי הקבוצה.
ב-5 במאי 2009 התמנה דשאן למאמנה של אולימפיק מרסיי, ובעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה הצעיד אותה לאליפות ראשונה לאחר 18 שנים מיותמות.
ב-8 ביולי 2012 הודיעה התאחדות הכדורגל הצרפתית כי דשאן חתם לשנתיים לשמש כמאמן הנבחרת, וכי הוא יחליף את לורן בלאן שהתפטר.
כמאמן נבחרת צרפת, סיים במקום השני עם נבחרתו ביורו 2016 וזכה במונדיאל 2018.
ב-24 בספטמבר 2018 דשאן זכה בפרס מאמן השנה בעולם על יכולתו במונדיאל 2018.
דידייה אילונגה־מבנגה הוא כדורסלן קונגולזי-בלגי המשחק בעמדת הסנטר.
היה בעבר חבר בנבחרת בלגיה בכדורסל.
מבנגה נולד בזאיר (כיום, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו).
הוא החל לשחק כדורסל בגיל צעיר מאוד והצטרף לאקדמיה מיוחדת לספורט ואתלטיקה בבלגיה, עת שהיגר אל המדינה.
בהגיעו לגיל 19, הצטרף לקבוצת הנוער של אנטוורפ ג'יינטס ושיחק גם כן מספר משחקים עמה במסגרת הליגה הבוגרת.
לאחר מכן הושאל לספירו ג'ילס ול-לוון ברס במשך שנתיים, ואחר כך שיחק עבור ספירו שרלרואה וזכה עמה באליפות הליגה (2004).
בשנת 2004, מבנגה חתם בקבוצת ה-NBA, דאלאס מאבריקס.
במדי המאבריקס שיחק במשך ארבע עונות ותרם עבורה 1.5 נקודות ו-2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לאחר מכן מבנגה שיחק עבור גולדן סטייט ווריורס במשך עונה אחת.
בינואר 2008 עבר ללוס אנג'לס לייקרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונות ו-.
בעונת , שהייתה האחרונה שלו ב-NBA, שיחק עבור ניו אורלינס הורנטס, ולאחר מכן עבר לשחק בליגת ה-CBA (סין) ובפיליפינים.
דידימוטיכו היא עיר הממוקמת ביחידה האזורית אברוס, אשר בתראקיה היוונית.
שמה הקדום של העיר היה דימוטיקה, Dimotika, בניב הבולגרי, או Demetoka בטורקית עות'מאנית.
העיר שוכנת כ-12 ק"מ מהגבול הטורקי וסמוכה לגדות נהר המריצה המכונה ביוונית אברוס.
דידימוטיכו ממוקמת על קו מסילת הרכבת בין סלוניקי לאיסטנבול.
האזור יושב לראשונה בתקופת האבן החדשה והעיר שימשה כעיר מפתח בתקופה ההלניסטית.
העיר נכבשה על ידי הרומאים ובתחילת המאה ה-2 לספירה, הקיסר טראיאנוס הקים עיר חדשה על שתי הגבעות הסובבות את העיר הישנה.
בימי הביניים הייתה ידועה העיר בשווקים שלה בה נמכרה תוצרת חקלאית וכן כתחנת ביניים לציידים מקרב האצולה השלטת, אשר יצאו לצוד בשטחים הסובבים אותה.
בתקופת האימפריה הביזנטית בוצרה העיר ולאחר שנת 1261 בה חזרה קונסטנטינופול לידיים ביזנטיות, הפכה לעיר הביזנטית החשובה ביותר בתראקיה ומקדוניה.
העיר נכבשה מספר פעמים על ידי כוחות בולגריים בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובמהלך מלחמת האזרחים הביזנטית במאה ה-14 הפכה לזמן מה למקום מושבם של הקיסרים הביזנטיים.
בשנת 1361 נכבשה העיר על ידי הסולטאן מוראט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית.
הסולטאן באיזיט השני נולד בעיר בשנת 1447. דימוטיקה שימשה מרכז דתי חשוב למסדר הבקטשיה בתקופת שליטתה של האימפריה.
בשנת 1912, בעת מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי, אך הוחזרה לחזקת האימפריה העות'מאנית עם סיום מלחמת הבלקן השנייה במסגרת הסכם בוקרשט (1913).
העיר הוצעה שוב לבולגריה על ידי מעצמות המרכז כהכרת תודה על הצטרפותה למלחמת העולם הראשונה כבעלת בריתם.
לאחר תבוסת בולגריה הוכרה העיר כשטח טורקי בכפוף לסכומי חוזה ניי, אשר נחתם בתאריך 27 בנובמבר 1919. באפריל 1941 נכבשה העיר על ידי הורמאכט ובמהלך מלחמת העולם השנייה נחרבה העיר עד היסוד עקב הפצצות כבדות של הצדדים הלוחמים.
בפברואר 2005, ניזוקה העיר קשות, בעת שנהר המריצה עלה על גדותיו.
תיעוד לקהילה יהודית רומניוטית קיים משלהי התקופה הביזנטית.
המצבה העתיקה ביותר שאותרה בבית העלמין היהודי תוארכה ל-1456. במהלך המאה ה-16 הגיעו לעיר מגורשי ספרד בהזמנת הסולטאן העות'מאני באיזיט השני.
בחלק מקהילות יוון התמזגה הקהילה הספרדית עם הרומניוטית ובקהילות אחרות כגון דימוטיקה שינו היהודים הספרדים בכמותם הרבה את צביון הקהילה אשר הפכה בהדרגה מרומניוטית לספרדית ובניה דיברו בלאדינו.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר בידי צבא ממלכת בולגריה.
מקצת מבני הקהילה נפגעו במהלך הלחימה ונזקים כבדים נגרמו לחנויות ובתי התושבים.
לאחר המלחמה פרץ משבר כלכלי חריף שפגע גם בקהילה היהודית שרבים מבניה היו סוחרים.
בראשית שנות ה-20 מנתה הקהילה 900 נפשות מתוך 12,000 תושבי העיר ובפרוץ מלחמת איטליה–יוון מנתה הקהילה 1,000 נפשות.
ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה הביסו את הכוחות הבריטים אשר נסוגו בבהילות לכרתים.
הגרמנים חילקו את השטח הכבוש לשלושה אזורי שליטה.
אזור בשליטה גרמנית שכלל את מקדוניה המרכזית והמזרחית ובכלל זה הערים סלוניקי ודידימוטיכו.
אזור שני היה בשליטה איטלקית ובו הבירה אתונה, הפלופונס ושטחים נוספים בחוף המערבי.
האזור השלישי שכלל את שטחי תראקיה המערבית ומקדוניה המזרחית הועבר לחזקת ממלכת בולגריה.
כשהחלו הקרבות נמלטו חלק מיהודי הקהילה לשטח טורקיה, מקצתם הצליחו להשיג אשרות כניסה לארץ ישראל בסיוע הקונסוליה היוונית, אך חלקם הוחזרו לשטח יוון על ידי השלטונות הטורקים לאחר לחץ כבד שהפעילו כוחות הכיבוש הנאצים.
במהלך 1942 נשלחו חלק מיהודי העיר לעבודות כפייה.
ב-30 באפריל 1943 בוצעה אקציה בעיר והיהודים רוכזו בשטח בית הכנסת בעיר.
למחרת היום הובלו בני הקהילה אל תחנת הרכבת, שם המתינו להם רכבות משא אשר נסעו במשך שלוש יממות לעיר סלוניקי.
בעיר שהו מספר ימים בגטו הברון הירש, וב-8 במאי הועלו על רכבות אשר נתיבן עבר דרך יוגוסלביה למחנה ההשמדה אושוויץ.
33 מתוך 970 בני הקהילה שגורשו למחנות ההשמדה ניצלו.
דידייה ואן קאווליר (צרפתית: Didier Van Cauwelaert; נולד ב-29 ביולי 1960 בניס למשפחה ממוצא בלגי) הוא סופר צרפתי.
הרומן שלו Un Aller simple ("כרטיס לכיוון אחד") משנת 1994 זכה בפרס גונקור.
מאז הבכורה הספרותית שלו בשנת 1982, הציג המחבר עבודה מקיפה מאוד ורבת פנים.
כבר בהיותו בן תשע שנים, הוא שלח להוצאת גלימר כתב יד של רומן מסתורין, והיה בטוח שספרו ירד לדפוס ויהפוך אותו לסופר הצעיר בהיסטוריה הספרותית, אולם הרומן הראשון שלו "עשרים שנים ועוד היד נטויה" יצא לאור רק 13 שנה לאחר מכן.
בינתיים הקדיש קאווליר כמה שנים לתיאטרון.
הוא הופיע כשחקן במחזה של ז'אן-פול סארטר, והצטיין כבמאי של כמה הפקות של בקט, ז'אן אנוי ויונסקו.
לתקופת מה עבד גם כמבקר ספרות ילדים.
בנוסף כתב קאווליר מחזות ותסריטים לקולנוע ולטלוויזיה, וספרי קומיקס.
ספריו תורגמו ליותר מעשרים שפות, וזכו בפרסים ספרותיים שונים.
הרומן Hors de moi שכתב עובד לקולנוע תחת הכותרת זהות לא ידועה שיצא בשנת 2010.
דידקטיות הוא מונח המתאר חינוכיות יתרה, הבלטה של איכויות לימודיות או הדרכתיות.
מקור המונח הוא במילה διδακτικός (נהגה didaktikos) ביוונית עתיקה אשר מציינת למידה מתוך סקרנות ועניין.
במאה ה-19 המונח החל לשמש כביקורת על עבודות בהן המסר או המידע החינוכי היה מוגזם ואף בא על חשבון הנאת הקורא.
אמנות דידקטית פירושה אמנות שמבדרת או שמדריכה.
מחזה דידקטי, למשל, שימש להעברת רעיון מוסרי או אמת נעלה, אשר לרוב בא לידי ביטוי במוסר השכל.
מוזיקה דידקטית, למשל, שימשה ללימוד סולפג'.
"עולמה של סופי" של יוסטיין גורדר.
מסע הפלאים של נילס הולגרסון של סלמה לגרלף .
דידיום הייתה חברת הזנק אמריקאית, שפיתחה מערכות תוכנה להזרמת מוזיקה וקובצי שמע אחרים, כגון פודקאסטים וספרים מוקלטים, ישירות ממחשבים ביתיים לטלפונים חכמים, על גבי רשתות אינטרנט סלולריות ורשתות Wi-Fi.
מוצר הדגל של החברה, שהושק בשלהי שנת 2008 על בסיס טכנולוגיות הזרמת מדיה ועמית לעמית, ביטל את הצורך בכבלים ובכרטיסי זיכרון לצורך העתקה ואחסון של קובצי שמע אל הטלפון הנייד.
אפליקציות המובייל של דידיום שווקו בחנויות היישומים של אפל, סמסונג, מיקרוסופט, בלקברי, אורנג' בריטניה, ורייזון ו-AT&T, והשירות היה זמין לשימוש בכל העולם.
חברת דידיום, שנוסדה על ידי רן אסף בשנת 2005, השיקה בתחילת שנת 2007, יחד עם ספקי תוכן מכל העולם, שירות ראשון מסוגו לרכישה ולהורדה של מוזיקה ממאגר של 2 מיליון שירים ישירות לטלפונים חכמים.
השירות אפשר ללקוחות לקבוע את המחיר שישלמו עבור רכישת שירים ואלבומים, תוך קבלת משוב מיידי על הצעות מחיר, ומתן אפשרות לרכישה במחיר מוזל דרך האפליקציה של דידיום.
בשנת 2011 נרכשה חברת דידיום על ידי Exclaim Mobility, חברת תוכנה ומחשוב ענן אמריקאית, ששינתה את שמה ל-SnapOne ונרכשה מאוחר יותר על ידי חברת Synchronoss Technologies, חברת טכנולוגיה גלובלית הנסחרת בנאסד"ק.
דידיום זכתה לכיסוי תקשורתי אוהד ברחבי העולם, לרבות במדורי הטכנולוגיה של הניו יורק טיימס, הגארדיאן ובילבורד.
בשנת 2008 היא הייתה החברה הראשונה שזכתה בפרס הצטיינות על אפליקציית מובייל ממותגת ב-One Show, תחרות בינלאומית יוקרתית של תעשיית הפרסום, שנערכת מדי שנה בניו יורק.
בשנת 2010 נבחרה דידיום בתחרות היוקרתית של מגזין הטכנולוגיה הבינלאומי, רד-הרינג, כאחת מחברות הטכנולוגיה המבטיחות בעולם.
דידייה בורקהלטר (Didier Burkhalter; נולד ב-17 באפריל 1960) הוא פוליטיקאי שווייצרי מן המפלגה הליברלית השווייצרית, אשר כיהן כשר החוץ של שווייץ.
במהלך שנת 2014 כיהן גם כנשיא שווייץ.
בורקהלטר נולד וגדל בכפר אוברנייר על שפת אגם נשאטל.
השלים לימודים לתואר אקדמי בכלכלה, ולפני שעבר לפוליטיקה מילא מספר תפקידים בעולם האקדמי והמגזר הפרטי.
בשנת 1985 הצטרף בורקהלטר למפלגה הדמוקרטית הרדיקלית (כיום המפלגה הליברלית הדמוקרטית, או ה-FDP).
בשנים 1990 עד 2001 כיהן בפרלמנט של קנטון נשאטל.
מ-1991 ועד 2005 היה חבר מועצת עיריית נשאטל ועמד בראשה במשך שלוש תקופות.
ב-2003 נבחר בורקהלטר לחבר המועצה הלאומית, הבית התחתון של אספת הברית של שווייץ.
ב-2007 נבחר למועצת הקנטונים, הבית העליון של אספת הברית.
במהלך תקופה זו שימש כחבר במספר ועדות פרלמנטריות פדרליות והיה גם חבר במשלחת השווייצרית לאספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
ביולי 2009 הכריז על מועמדותו לכהן במועצת הברית (ממשלת שווייץ) ובנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד.
שימש שר הפנים (ראש המחלקה לענייני פנים) בשנים 2009–2011 ולאחר מכן היה לשר החוץ (ראש המחלקה לענייני חוץ), תפקיד בו שימש גם כמקביל לכהונתו כנשיא.
במאי 2013 ביקר בורקהלטר בישראל.
במהלך שנת 2013 שימש בורקהלטר כסגנו של נשיא שווייץ באותה שנה, אולי מאורר.
ב-4 בדצמבר 2013 בחרה בו אספת הברית לשמש כנשיא שווייץ במהלך שנת 2014. בתום השנה פינה את מקומו לסימונטה סומרוגה.
בורקהלטר פרש ממועצת הברית ב-31 באוקטובר 2017. במקומו נבחר למועצה איניאציו קאסיס, שגם ירש את תפקידו כשר החוץ.
באפריל 2018 התבטא בורקהלטר כי היה חלוק על עמיתיו למועצת הברית במספר עניינים ערכיים יסודיים, ובהם יצוא נשק לאזורי קונפליקט וכן סגירת פערי השכר בין גברים לבין נשים.
בורקהלטר נשוי לאישה ממוצא אוסטרי ואב לשלושה ילדים.
דידמאיה , הנזכרת לעיתים גם בשם לאודמיה (Λαοδάμεια; המאה ה-3 לפנה"ס), הייתה המלכה האחרונה של אפירוס, בתו של פירוס השני.
לאחר רציחתה הפכה אפירוס לרפובליקה.
במקורות מכונה דידמאיה "בת פירוס" ולא ברור באיזה פירוס מדובר.
ההערכה הרווחת היא שמדובר בפירוס השני.
ייתכן שהייתה לה אחות בשם נראיס, שנישאה לבנו של היירון השני טיראן סירקוסאי (מקובל להאמין שנראיס הייתה למעשה בתו של פירוס הראשון).
דידמאיה נולדה בתקופה קשה עבור ממלכת אפירוס.
מסעות המלחמה של אבותיה פירוס הראשון ואלכסנדר השני, רוששו את האוצר והקימו לאפירוס אויבים רבים.
אביה שלט למשך תקופה קצרה, עד שמת בנסיבות לא וודאיות, ולאחר מכן עלה לשלטון דודה תלמי, שגם הוא לא שלט לאורך זמן (מת ממחלה או נרצח).
סבתה אולימפיאס מתה מרוב צער, לפיכך הייתה דידמאיה הנציגה האחרונה של בית המלוכה האייאקדי.
מיד עם עלותה לשלטון בממלכה המפוררת, היא הצליחה להשתלט שוב על עיר הבירה אמבראקיה, שהייתה נתונה בידי המורדים הרפובליקניים, והסכימה לחוס על חיי המורדים בתנאי שהם "יכירו בזכויות התורשתיות שלה".
על פי פוליאינוס, מנהיגי המורדים הסכימו "בלי להתבונן כלל בהסכמתם".
דידמאיה שלטה למעשה באמבראקיה בלבד, בעוד הרפובליקנים מנהלים את שאר הארץ.
היא קיוותה לסיוע מצד מלך מוקדון, שהיה נשוי לדודתה, אך עם זאת הסיוע שקיבלה היה מועט.
היא לא הייתה פופולרית בעיני ההמונים, ומתנגדיה מיד החלו לתכנן תוכניות כדי לרוצחה.
הם שיחדו את אחד משומרי ראשה כדי שירצח אותה.
עם זאת, ברגע האחרון הוא נרתע מפניה ונסוג בלי להשיג את מטרתו.
דידמאיה הבינה שכלתה אליה הרעה, ונמלטה אל מקדש ארטמיס.
אולם אדם בשם מילון, שהואשם ברצח אמו שלו, התנפל עליה שם והרג אותה.
ההמונים חגגו את הרצח בהוצאת גופתו של סבה פירוס אל מחוץ לקברו, ופיזור עצמותיו ברחבי העיר.
על פי יוסטינוס, מילון איבד את שפיות דעתו וקרע את בשרו לגזרים 12 יום לאחר הרצח.
תאריך הרצח אינו ידוע, אולם הוא התרחש בתקופת שלטונו של דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון בין השנים 239-229 לפנה"ס.
מנגד, פאוסניאס מספר שדידמאיה מתה ללא ילדים, "ומסרה את השלטון לעם כשהייתה על סף המוות".
הן הוא והן יוסטינוס, מציינים שלאחר מותה הפכה אפירוס לרפובליקה, אולם הידרדרה לאנרכיה ומהומות.
ז'אן-שארל דידייה קפיי ברוסו הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת הקשר בקבוצת צ'יטגונג אבהאני.
בשנת 2007 החל לשחק במימוסאס, מועדון פאר מאביג'אן, בירת חוף השנהב.
הוא שיחק במועדון במשך 7 עונות זכה עם המועדון בשתי אליפויות.
בשנת 2013 עזב ברוסו את מימוסאס לטובת הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית.
ב-1 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 33 דקות בתיקו 0-0 נגד אשטוריל במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת .
ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, כששיחק 81 דקות בניצחון 1–3 על מכבי אחי נצרת במסגרת המחזור הראשון.
ב-28 בפברואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-47 בניצחון 0–2 על מכבי יבנה במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
ב-3 במאי הבקיע צמד שערים בניצחון 1–3 על הפועל עפולה במסגרת המחזור הפלייאוף העליון של הליגה הלאומית.
הוא סיים את עונתו הראשונה בישראל עם 30 הופעות ליגה ו-3 שערים.
בעונת שמר על מאזן דומה, וערך 30 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
עונת הייתה עונת השיא בקריירה של ברוסו.
בתחילת חודש ינואר 2016 הורשע ברוסו בהעלבת שופט והורחק ל-3 משחקים בפועל ו-3 משחקים נוספים על תנאי.
הוא סיים את העונה כמבקיע המצטיין של הפועל רמת-גן גבעתיים, עם 16 שערים ב-31 הופעות ליגה, אך קבוצתו סיימה במקום השלישי בליגה וכשלה בהעפלה לליגת העל.
ב-22 במאי 2016 סיכם ברוסו ל-3 שנים בעירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-15 במאי 2018 חתם לשנה במכבי פתח תקווה מליגת העל.
בעונת 2018/2019 היה שותף בירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
דידייה איברהים נדונג הוא כדורגלן גבוני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אסתקלאל טהראן ובנבחרת גבון.
נדונג החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ספקסיין, בגיל 11. בשנת 2011 חתם לארבע שנים בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-26 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו תחת המאמן נביל קוקי, בניצחון 1–2 על ג'י.אס.
קיירואן, באותה העונה לא שותף כלל בעוד במשחקים.
ב-14 באפריל 2013 כבש את שער הבכורה שלו נגד סטייד טוניסיאן בניצחון 0–1. באותה העונה זכה עם הקבוצה באליפות תוניסיה.
ב-3 בינואר 2015 חתם נדונג ל-4 וחצי שנים במועדון הצרפתי לוריאן.
לאחר שהיה נחשב לשחקן מוביל בקבוצה נמכר לקבוצה האנגלית סנדרלנד ב-31 באוגוסט 2016, תמורת 13.8 מיליון פאונד, ובנוסף שבר את שיא הקנייה היקר ביותר של הקבוצה.
ב-4 בפברואר 2017 כבש נדונג את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 על קריסטל פאלאס.
בינואר 2019 עבר לגנגאן הצרפתי.
בשנת 2012 בעודו בן 18 זומן לנבחרת גבון.
דידייה קלו הוא אסטרונום שווייצרי, פרופסור לאסטרופיזיקה באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת ז'נבה.
בשנת 2013 היה מועמד לזכייה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם מישל מאיור וג'פרי מרסי.
בשנת 2017 זכה בפרס וולף בפיזיקה יחד עם מישל מאיור על הגילוי הראשון של כוכב הלכת החוץ-שמשי בשנת 1995.
בשנת 2011 הוענק לו פרס חזית הידע.
קלו הוא חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2019, יחד עם ג'יימס פיבלס (50% מהפרס), אסטרופיזיקאי וקוסמולוג עיוני קנדי-אמריקני, ומישל מאיור, שווייצרי גם הוא.
דידייה ז'נבייה אובונו אבנג הוא כדורגלן גבונזי המשחק בעמדת השוער בסומיר ושיחק בעבר גם בנבחרת גבון.
ב-2007 הצטרף לקבוצה הגאורגית, דינמו טביליסי ובאותה עונה זכה עימם באליפות.
לאחר שהיה בקבוצה כשנתיים הצטרף לקבוצה הצרפתית לה מאן לשלוש וחצי שנים עד קיץ 2012. כיום הוא השוער הבכיר של אוסטנד, אשר משחקת בליגה הבלגית.
אובונו שיחק כשוער הראשון של נבחרת גבון בגביע אפריקה לאומות 2010 בניצחון נבחרתו 0–1 על .
במאי הודיע על פרישה מהנבחרת.
דידלפודון (שם מדעי: Didelphodon) הוא סוג נכחד של יונק קדום שחי בתקופת הקרטיקון שחי באמריקה הצפונית.
הוא מקורב ליונקי הכיס ובעבר נחשב לקרוב האופוסומיים, אך בהווה משויך למשפחה נכחדת השייכת לקבוצת המטאתריה.
יונק זה הגיע לאורך 12.5 ס"מ ולמשקל של 5 ק"ג והיה קטן בהרבה מרוב היצורים בתקופתו.
הוא היה דומה לאופוסום המודרני והיו לו מלתעות גדולות, בעלות כוח נשיכה חזק, המותאמות לאכילת בשר עם שיניים המותאמות לנגיסה, אך חסרות התמחות בדומה לצבועים, כך שהוא היה ניזון גם מחרקים, פירות וכדומה.
הגיוני מאוד שהיצור היה אוכל-כול אופורטוניסט.
מבנה גופו הזכיר את הלוטרות אך לא ברור אם הוא היה יצור מיימי.
הדידלפודון חי בסוף תקופת הקרטיקון לפני 66–77 מיליון שנה, סמוך לסוף עידן המזוזואיקון.
הוא התגלה בחפירות במונטנה, וויומינג, בססקצ'ואן ובאלברטה.
לא ידוע איך חי אך יכול להיות שהיה אוכל בשר שניזון מביצי וצאצאי דינוזאורים וממגוון מזונות נוספים.
השם מורכב מ"", שמשמעו אופוסום, בתוספת "ὀδών" (ההגייה היא odōn), מילה שמשמעותה ביוונית היא שן.
יונק קדום זה תואר על ידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש ב-1889.
יונק קדום זה הופיע בסדרה ללכת עם דינוזאורים.
דידימה (ביוונית עתיקה: Δίδυμα) הייתה עיר מקדש יוונית לחופי איוניה, בקרבת העיירה דידים בטורקיה המודרנית.
בדידימה היה מקדש לאפולו ופעלה בו אורקל.
אנשים רבים הגיעו לדידימה מכל רחבי העולם העתיק להתפלל במקדש ולשאול בעצת האורקל.
תרגום המילה "דידימה" ביוונית הוא "תאומים".
המקדש קרוי כך על שם התאומים, אפולו וארטמיס, ילדיהם של זאוס ולטו.
לארטמיס ישנו מקדש לא רחוק מדידימה, ליד מילטוס.
לרוב המקדשים לאפולו היו על הר גבוה או בקצה צוק, כך שהם נראו קרובים לאלים.
לעומת זאת, דידימה נבנתה במישור בגובה פני הים.
עובדה זו אולי מרמזת על כך שהמקדש מגשר בין עולם בני האדם לאלים, ולכן נמצא בסמיכות לבני האדם.
המקדש בנוי כאכסדרה אשר במרכזה יש חצר פנימית פתוחה לכיפת השמיים.
נראה שבחצר זו ניטעו עצים קדושים.
בכניסה למקדש היו 2 דלתות שהובילו למערכת מסועפת של מנהרות שבסופן מגיעים למרכז הפנימי של המקדש.
המסע במנהרות אלו גרם למאמין לחוות את הקשר בין העולם המעשי של האדם לעולם הרוחני של האורקל והאלים בצורה מוחשית ביותר.
בחדר סודי תת-קרקעי במקדש ישבה האורקל, כמו האורקל בדלפי.
מתחת למקום מושבה היה מעיין קדוש, שנוצר ככל הנראה משבר גאוגרפי.
חוקרים סבורים כי נבואותיה של האורקל היו בעקבות גזים רעילים שעלו מהמעיין הקדוש, וגרמו לאורקל לטירוף חושים.
לאורקל הייתה השפעה רבה על המאמינים היוונים בעולם העתיק.
לדוגמה, כשאלכסנדר מוקדון הגיע אליה היא כינתה אותו "בנו של זאוס", וכך כוחו וגדולתו עלו.
הדִידָכֵה באמצעות שנים עשר השליחים".
הטקסט, שחלקים ממנו מהווים את הקטכיזם הקדום ביותר המוכר לנו, כולל שלושה נושאים מרכזיים: אתיקה ואתיקה נוצרית ; טקסים דתיים כמו טבילה וסעודת אדון; וארגון הכנסייה.
פרקי הפתיחה של החיבור כוללים תיאור של דרך החיים המוסרית והטובה, ובניגוד לה, את דרך המוות והרשע.
תפילת האדון כלולה במלואה; מופיעות גם הלכות טבילה עבור מצבים שונים; הוראה על קיום צום בימי רביעי ושישי; נתונות שתי תפילות בסיסיות לאדון; שלב מוקדם בהתארגנות הכנסייה; תפקידם של הנביאים ורמזים לציון "סעודת האדון".
<span>הדידכה נחשב לדוגמה הראשונה של טקסט מסוגת צווי הכנסייה.
הדידכה חושף את האופן שבו יהודים-נוצרים ראו את עצמם, וכיצד הם התאימו את מנהגיהם לנוצרים שאינם יהודים.
הדידכה מזכיר בכמה מובנים את הבשורה על-פי מתי; ייתכן שזה מפני שמקורם של שני הטקסטים הללו בקהילות דומות.
פרקי הפתיחה, המופיעים גם בכתבים נוצריים קדומים אחרים, ומזכירים הן את ספרות החכמה והן חלק מכתביו הרומיים של מרקוס אורליוס, נובעים ככל הנראה ממקור יהודי קדום.
הדידכה נחשב לחלק מקבוצת הכתבים השייכים לדור השני של הנצרות, המכונים גם אבות אפוסטוליים.
החיבור נחשב על ידי כמה מאבות הכנסייה לחלק מן הברית החדשה, בעוד שנדחה על ידי אחרים כמזויף או לא קנוני.
בסופו של דבר, הדידכה לא התקבל לתוך הקאנון של הברית החדשה; אך הקנון הרחב של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית כולל את דידאסקליה, יצירה שהושפעה על ידי הדידכה.
לאחר שהיה אבוד במשך מאות שנים, כתב יד יווני של הדידכה התגלה מחדש בשנת 1873 על ידי פילותאוס בריאניוס, המטרופוליטן של ניקומדיה, ב"קודקס היירוסולימיטנוס".
גרסה לטינית של חמשת הפרקים הראשונים התגלתה בשנת 1900 על ידי ג' שלכט.
חוקרים אנגלים ואמריקאים רבים תיארכו את חיבור הדידכה לשלהי המאה השנייה לספירה, וחלקם עדיין סבורים כך כיום.
אולם הדעה הרווחת יותר בימינו היא שהדידכה נכתב במאה הראשונה לספירה.
החיבור הוא יצירה מורכבת ומעובדת וגילויין של מגילות מדבר יהודה וסרך היחד סיפקו עדות להתפתחות במשך זמן רב החל מספרות החכמה היהודית ועד לחיבור הנוצרי.
שני שברי אבן שהכילו טקסט יווני של הדידכה (פסוקים 1:3c-4a; 2:7-3:2) נמצאו בין האוקסירינכוס פפירי (מס' 1782) והם נמצאים כעת באוסף ספריית סאקלר באוקספורד.
מלבד שני השברים הללו, יתר הטקסט היווני של דידכה שרד רק בכתב יד אחד, זה שנמצא קודקס היירוסולימיטנוס.
תארוך מועד חיבור המסמך נעשית, אם כן, מאתגרת הן בהיעדר ראיות מוצקות והן מבחינת אופיו המורכב.
ייתכן שהדידכה נערך לצורתו הנוכחית רק בשנת 150, אם כי תאריך קרוב יותר לסוף המאה הראשונה נראה סביר יותר לרבים.
זוהי עבודה אנונימית, מדריך פסטורלי שארון מילאבק אמר עליו שהוא "מגלה על האופן שבו יהודים-נוצרים ראו את עצמם וכיצד הם התאימו את יהדותם לגויים יותר מכל ספר אחר בכתבי הקודש הנוצריים".
הקטע הראשון בחיבור, שנפתח במילים "שתים דרכים יש.
אחת – דרך החיים ; ואחת – דרך המוות" מבוסס, ככל הנראה, על מקור יהודי קודם.
הקהילה שיצרה את הדידכה הייתה יכולה להתבסס בסוריה, שכן היא התייחסה אל הגויים, אך מנקודת מבט יהודית, במקום מרוחק מירושלים, ואינה מראה שום עדות להשפעה של פאולוס.
אלן גארו טוען כי שכבתו המוקדמת ביותר נובעת מן הצו שהוציאה המועצה האפוסטולית בשנת 49–50 לספירה, על ידי הוועידה הירושלמית תחת יעקב הצדיק.
הטקסט אבד, אבל המלומדים ידעו על קיומו דרך הכתבים של אבות הכנסייה שכמה מהם התבססו עליו.
הדידכה מוזכר על ידי אוסביוס (בסביבות שנת 324 לספירה), כמו יחד עם ספרים מוכרים שאינם קנוניים.
אתנסיוס (בשנת 367) ורופינוס (בשנת 380 בערך) מונים את הדידכה כחלק מהאפוקריפה (רופינוס נותן לחיבור את השם "משפטו של פטר" "Judicium Petri").
הוא נדחה מהקאנון על ידי ניספורוס (בשנת 810 בערך) והוא מתקבל לקאנון ה-85, יוחנן מדמשק והכנסייה האורתודוקסית האתיופית.
החיבור "נגד המהמרים" (The Adversus Aleatores) שמתחזה לטקסט של קיפריאנוס מצטט אותו בשמו.
ציטוטים ללא מקור של הספר נפוצים מאוד, אך פחות בטוחים בזיהוי שלהם ביחס לספר.
הפרק הראשון, "שתי דרכים" חולק את אותה לשון עם איגרת בר-נבא (פרקים 18–20), לפעמים מילה במילה ולפעמים בשינוי מקום או נוסח.
כמו כן ניתן לראות קווי דמיון רבים לאיגרותיהם של פוליקרפוס ושל איגנטיוס מאנטיוכיה.
הרועה של הֶרמס משקף אף הוא את הכתוב בדידכה וכך גם אירנאיוס, קלמנט מאלכסנדריה, ואוריגנס משתמשים ביצירה.
וכך במערב עושה אופטאטוס בחיבור "המעשים לפי זנופילוס" ("Gesta apud Zenophilum").
הדידסקליה אפוסטולורום מבוססים על הדידכה.
הדים נוספים לקטעים מתוך הדידכה נמצאים גם אצל יוסטינוס מרטיר, טטיאנוס, תאופילוס מאנטיוכיה, קיפריאנוס ולקטנטיוס.
השם הנפוץ של החיבור הוא דידכה אולם זהו קיצור של שם מלא יותר אשר נמצא על המסמך ושנעשה בו שימוש על ידי אבות הכנסייה - "ההוראה של אלוהים אל שנים עשר השליחים"אשר הירונימוס זיהה עם הבשורה אל העברים.
כותרת מלאה יותר או כותרת משנה נוספת נמצאת גם בכתב היד, "הוראת ה' לגויים על ידי שנים עשר השליחים".
וילי רורדורף הגדיר את חמשת הפרקים הראשונים בחיבור "כיהודים במהותם, אבל כאלה שהקהילה הנוצרית הייתה מסוגלת להשתמש בה על ידי הוספת הקטע האוונגליוני ".
"האדון" בדידכה מוסב בדרך כלל על "האדון אלוהים", בעוד שישו נקרא "משרתו" של האל האב.
הטבילה המתוארת ככזו שמתבצעת "בשם האב, הבן ורוח הקודש".
חוקרים מסכימים בדרך כלל כי הטבילה שמתוארת בפרק 9 ומדברת על טבילה "בשם האל", מייצגת מסורת קדומה יותר אשר הוחלף בהדרגה בשילוש של שמות.
באופן דומה למתואר במעשי השליחים פרק 3, כפי שציין אהרון מילבץ', ישו נתפס כעבדו של אלוהים.
הקטע הראשון (פרקים א-ו) פותח במילים: "שתי דרכים יש.
אחת – דרך החיים; ואחת – דרך המוות.
ושוני רב בין שתי הדרכים."
ב-Apostolic Fathers, מהדורה שנייה, לייטפוט-הארמר-הולמס, 1992 מצוין כי:
נראה כי חומר "שתי דרכים" נועד להיות סיכום של הוראות בסיסיות לחיים נוצריים עבור אנשים שהתכוננו לטבילה ולהצטרפות לכנסייה.
במתכונתה הנוכחית היא מייצגת את הצורה הנוצרית של תבנית הוראת מוסר יהודית.
חומר דומה נמצא במספר כתבים נוצריים נוספים מן המאות הראשונה עד המאה החמישית, כולל איגרת בר-נבא, את דידאסקליה, תקנות הכנסייה האפוסטולית, סיכום הדוקטרינה (Summary of Doctrine) החוקות האפוסטוליות (Apostolic Constitutions), החיים של שנודי (Life of Schnudi), וכן הוראות השליחים (On the Teaching of the Apostles), שחלקם תלויים בדידכה.
יחסי הגומלין בין מסמכים שונים אלה, לעומת זאת, הם מורכבים למדי, ועדיין נותר להתירם.
הקבלות נוספות הדומות לסגנון "שתי דרכים" נמצאו במגילות מדבר יהודה ממערות קומראן.
קהילת קומראן כללה הוראת "שתי דרכים" באמנת היסוד שלה, "סרך היחד" .
לאורך "שתי הדרכים" משובצים ציטוטים רבים מן הברית הישנה (התנ"ך) המשותפים גם לבשורות ובעלי דמיון תאולוגי רב ביניהם, אולם ישו אינו מוזכר בשמו.
הפרק הראשון נפתח בקריאת שמע ("ואהבת את אלוהים עושיך"), את המצוות על אהבת הרע ("ואהבת לרעך כמוך") וגם בנוסחו השלילי ("וכל אשר לא תעשה לעצמך גם לחברך לא תעשה").
לאחר מכן מופיעות תמציות קצרות המשותפות גם לדרשה על ההר, אשר מצוטטות בווריאציות גם ברועה של הרמס (Mand, II, 4-6).
לקטעים אלה אין מקבילה איגרת בר-נבא; לכן, הם עשויים להיות תוספת מאוחרת יותר, דבר המרמז על כך שהטקסט של הרועה של הרמס והנוסח הנוכחי של דידכה חולקים מקור משותף או שהאחד מהם מסתמך על משנהו.
פרק 2 כולל את המצוות והאיסורים כנגד רצח, ניאוף, בנים משחיתים, הפקרות מינית, גנבה, קסם וכישוף, הפלה, רצח תינוקות, חמדנות, עדות שקר, נטירת טינה, תאוות בצע, צביעות, זדון, יהירות, שנאה, נרקיסיזם ועוד.
פרק 3 מנסה להסביר כיצד חטא אחד מוביל לאחר: כעס גורם לרצח, תאווה מביאה לידי ניאוף וכן הלאה.
כל הפרק אינו נכלל באיגרת בר-נבא.
פרק 4 פסוק 13 קובע כי אסור לזנוח את מצוות האל, לא להוסיף ולא לחסר .
דרך המוות (פרק 5) היא רשימה של המידות הרעות שיש להימנע מהן.
פרק 6 חותם את החלק הראשון:
הדידכה, כמו באיגרת הראשונה אל הקורינתים (10:27-28), לא אוסר באופן מוחלט על אכילת בשר שהוקרב לאלילים, אלא רק ממליץ להיזהר באכילתו.
ניתן להשוואת את האמירה הזו עם ביטוי המוגזם של פאולוס - "תן לו לאכול עשבי תיבול" של פאולוס וכמו שמופיע באיגרת אל הקורינתים הראשונה (8:13) : "לָכֵן אִם מַאֲכָל הוּא מִכְשׁוֹל לְאָחִי, לֹא אֹכַל בָּשָׂר לְעוֹלָם לְמַעַן לֹא אַכְשִׁיל אֶת אָחִי.", בכך נותן תמיכה לרעיון של צמחונות בכנסייה הקדומה.
ג'ון צ'פמן באנציקלופדיה הקתולית (1908) קובע כי הדידכה התייחס בשר כשר.
הגרסה הלטינית של הדידכה כוללת גרסה חלופית לפרק 6 ממנו מושמטת כל התייחסות שהיא לבשר וכוללת סיום לפרק בסגנון: .
זהו סוף התרגום ללטינית אשר מצביע על כך שהמתרגם חי בתקופה בה עבודת אלילים כבר נעלה וביטוייו של דידכה נתפסו כמיושנים.
אלון טוען כי שהתכלית של חלק זה בספר איננה קשורה להכנסתם של זרים לנצרות וזאת מכמה טעמים:
תכלית זו איננה מצוינת בספר עצמו.
אין בחלק זה של הספר אזכור לגופי מצוות כמו שבת, מועדים ומאכלות אסורים.
מצויים בחומר זה עניינים שאינם נוגעים לאנשים שנמצאים טרם כניסתם לנצרות.
לאור זאת, הוא מציע לפרש את מגמת חלק זה בחיבור באופן שונה.
החלק השני (פרקים 7–10) של דידכה כולל מצוות וריטואלים דתיים שונים.
הן כאלה הנוגעים לחיי הפרט והן כאלה הנוגעים לקיום קהילה וממסדים דתיים.
החלק השני של דידכה, נפתח בפרק 7 הכולל את ההוראה על הטבילה, הטקס המקודש שמכניס זר לתוך הנוצרית.
את ההטבלה יש לערוך "בשם האב, הבן ורוח הקודש" עם טבילה משולשת ב"מים חיים" (כלומר, מים זורמים).
אם אין אפשרות לטבול במים חיים, יש לטבול במים קרים ואם גם זו איננה אופציה - ניתן לטבול גם במים חמים.
אם אין די מים לטבילה, ניתן לשפוך על ראשו של המוטבל את המים.
הן המטביל והן המוטבל נדרשים לצום ביום או ביומיים שקודמים לטקס הטבילה.
הברית החדשה עשירה במטאפורות לטבילה, אך מספקת פרטים מעטים בלבד על פרטי הנוהג עצמו, אפילו לא על כך שהמועמדים מצהירים על אמונתם בנוסחה כלשהי.
הדידכה הוא המקור החיצוני הקדום ביותר הכולל מידע על הטבילה, אך גם הוא חסר את הפרטים האלה.
הפרק "שתי דרכים" של הדידכה עשוי להיות סוג של הדרכה אתית שמועמדים קיבלו לקראת ההטבלה.
פרק 8 מציע כי הצומות לא יהיו בימי שני וחמישי "עם הצבועים" - כנראה יהודים לא נוצרים (כמו הפרושים) - אבל כן להתענות בימי רביעי ושישי.
צום יום רביעי ויום שישי בתוספת המיסה של יום ראשון מכוננים את השבוע הנוצרי.
הנוצרים גם אינם מתפללים עם אחיהם היהודים, אלא אומרים את תפילת האדון שלוש פעמים ביום.
הטקסט של התפילה אינו זהה לגרסה בבשורה על פי מתי, והיא ניתנת עם הדוקסולוגיה " כי לך הגבורה והכבוד לעולם".
דוקסולוגיה זו נובעת מ ברוס מ.
מצגר קבע כי הכנסייה המוקדמת הוסיפה אותו לתפילת האדון, ויצרה את קריאת מתיו הנוכחית.
הדידכה מספק אחד הרמזים המעטים שיש היסטוריונים לשחזר את תפילת היומיום בקרב נוצרים לפני שנת 300. זה מורה לנוצרים להתפלל "אבינו שבשמיים" שלוש פעמים ביום אבל לא מפרט זמני תפילה מדויקים.
מקורות מוקדמים אחרים מדברים על שתיים, שלוש וחמש תפילות ביום.
הדידכה כולל שתי תפילות פשוטות ויוצאות דופן עבור סעודת האדון ("ההודיה"), שהיא המעשה המרכזי של הפולחן הנוצרי.
זה הטקסט המוקדם ביותר המתייחס לטקס זה כאל סעודת האדון.
פרק 9 נפתח בברכה על הגפן:
ועל אדות ההודיה – כך תודו:
ראשית על הכוס: "מודים אנחנו לך אבינו על גפן דוד עבדך הקדושה, אשר הודעתנו על ידי ישוע עבדך.
ועל הפת: "מודים אנחנו לך אבינו על החיים ועל הדעת, אשר הודעתנו על ידי ישוע עבדך, לך הכבוד לעולם ועד.
כמו שפת זו נזרתה על פני ההרים וכונסה לאחת, כך תכונס נא עדתך מכנפות הארץ אל מלכותך.
כי לך הכבוד והגבורה על ידי ישוע המשיח לעולם ועד".
אבל, אל נא יאכל, ואל-נא ישתה מהודיתכם איש, אלא מי שנטבלו בשם ה'.
גם על זאת אמר ה': אל תתנו את הקודש לכלבים.
הדידכה, למעשה, מתאר את אותו טקס כמו זה שהתרחש בקורינת.
כמו שמתואר באיגרת הראשונה של פאולוס אל הקורינתים, הדידכה מאשרת שסעודת האדון הייתה ארוחה ממש, כנראה מתרחש ב"כנסיית הבית".
ברכת הכוס והלחם שונות הן מהנוהג הנוצרי של ימינו והן מהנוסח של הברית החדשה בסעודה האחרונה, אשר שוב, בניגוד כמעט לכל אירועי המיסה של ימינו, אין דידכה מזכיר.
חוקרים עקבו אחרי התפילה באאוכריסטה על פי דבריו של ישו בסעודה האחרונה, אך חוקרים עכשוויים מדגישים במקום זאת מקורות יהודיים וגויים.
פרק 10 מתאר את ההודיה שלאחר ארוחה ("ואחרי שתשבעו, כך תודו).
תכולת הארוחה אינה מצוינת: פרק 9 אינו שולל גם מרכיבים אחרים בסעודה מלבד הכוס והפת שהוא מזכיר.
פרק י', בין אם במקורו היה בקובץ נפרד ובין אן הוא המשך ישיר של פרק 9, לא מזכיר כלל את מרכיבי הסעודה (ואפילו לא לחם ויין).
במקום זה הוא מדבר על "במזון של רוח ובמשקה של חיי עולמים", כי הוא מבדיל מן "מזון ומשקה נתתה לבני אדם להנאתם, למען יודוך (אלוהים)".
אחרי דוקסולוגיה, כמו קודם, מגיעות הקריאות האפוקליפטיות: .
התפילה מזכירה את חזון יוחנן כב (17–20) ואת האיגרת הראשונה אל הקורינתים 16:22.
תפילות אלה אינן מתייחסות למוות הגואל של ישו, או לזיכרון, כפי שנוסחו על ידי פאולוס באיגרת הראשונה אל הקורינתים (11:23-24).
זה דומה לטקס האכוכריזם של הכנסייה הסורית בקורבאנה הקדושה של אדאי ומרי, השייכים ל"תקופה קדמונית שבה האיקולוגיה של הכנסייה עדיין לא הכניסה את נרטיב המוסד בטקסט התפילה האכריסטית ".
נראה כי הממסד הכנסייתי המשתקף בדידכה אינו מפותח.
השליחים והנביאים הם בעלי חשיבות רבה, הם משמשים כ"כמרים ראשיים" ואולי גם חוגגים את סעודת האדון.
הטקסט מציע הנחיות להבחנה בין נביא אמיתי המבקש תמיכה לבין נביא שקר המבקש לנצל את נדיבות הקהילה.
לדוגמה, נביא אשר פועל בניגוד להטפות שלו עצמו הוא נביא שקר (11:10).
ההנהגה המקומית מורכבת מבישופים ודיאקונים, ונראה שהם תופסים את מקומו של המיניסטריון הנודד.
נוצרים נדרשים להתכנס ביום ראשון כדי לבצוע את הפת, כדי להתוודות על חטאיהם וכדי להתפייס עם חבריהם לאמונה אם יש להם תלונות (פרק 14).
נמצאו קווי דמיון משמעותיים בין הדידכה לבין הבשורה על פי מתי כאשר כתבים אלה חולקים מילים, ביטויים ומוטיבים.
בין החוקרים המודרניים יש גם רתיעה מתמיכה בתזה כי דידכה השתמשו בטקסטים מתוך מתי.
הקשר ההדוק בין שני הכתבים הללו עשוי להצביע על כך ששני המסמכים נוצרו באותה סביבה היסטורית וגאוגרפית.
טענה אחת המרמזת על סביבה משותפת היא שהקהילה של דידכה ושל הבשורה על פי מתי הייתה מורכבת ככל הנראה מיהודים-נוצרים מלכתחילה.
כמו כן, ההוראה שתי דרכים (פרקים 1–6) אולי שימש כהוראות קדם-טבילה בתוך הקהילה של דידכה ומתי.
ייתר על כן, התכתובת של הנוסחה הטבילה הטריניטרית בדידכה ובמתי (דידכה 7 ומתי כ"ח, י"ט), כמו גם העיצוב הדומה של תפילת האדון (8, 6, 6-13) משקפים את שימוש במסורות אורליות דומות.
בין ההלכה היהודית המשוקפת בספרות חז"ל ובין ההלכה המשוקעת בדידכה יש מקבילות רבות.
האיסורים על ניחוש וכישוף מופיעים כבר בתורה: .
הגם שבספרות חז"ל נראה כי מרבית החכמים נהגו היתר בלחשנות הנוגעת לריפוי, יש עדויות גם לאיסורים על כך:
מכל מקום, נראה שבתקופה זו רווח בקרב היהודים שימוש בכשפים ובלחשים ואילו ההלכה המשוקעת בדידכה תואמת לדעת אלה שמתנגדים לשימוש בכשפים ובלחשים.
גופה של האזהרה הוא הימנעות מאיום על העבדים והפחדתם.
דבר זה מזכיר דברי אגדה שונים בנושא זה הן בספרות התנאית והן בספרות האמוראית.
כמו כן, סביר להניח שמדובר דווקא בעבד כנעני ולא בעבד עברי לאור הטענה בתלמוד הבבלי שבימי בית שני כבר לא קיים עבד עברי.
גם אם טענה זו איננה נכונה לגבי התקופה כולה, היא סבירה יותר לגבי סופה של התקופה והדבר משתמע גם מן הבשורה על יוחנן:
הרחקה מן הכיעור ומן החשד
דבר זה מזכיר נוגע להרחקה מדברים שעשויים להתפרש באופן שלילי ושיביאו את חשד הבריות עליך, כמו מראית עין.
באופן דומה, הדברים אמורים גם במכילתא דברים.
לאחר שאוסר להתפלל כדרך החנפים, אלא בתפילה כפי שכתב ישו, מצווה מחבר הספר להתפלל שלוש פעמים ביום.
דבר זה מזכיר את ההלכה הקובעת שלוש תפילות חובה ביום, כשיטת רבן גמליאל דיבנה הסובר כי תפילת ערבית היא תפילת חובה ואיננה רשות (כפי שסובר רבי יהושע בן חנניה).
בדומה להלכה זו, מוזכר גם אצל טרטוליאנוס שיש להתפלל בשעה השלישית, השישית והתשיעית.
באותו אופן ובאותן שעות מופיע גם בדידאסקליה.
בניגוד אליהם, אוריגינס סובר כי יש להתפלל שלוש פעמים ביום - בשחרית, בחצות ובערבית, ממש כדברי חז"ל.
דידייה קוגבנייה הוא כדורגלן טוגולזי המשחק בעמדת הקשר בדילה גורי.
קוגבנייה התחיל את קריירת המשחק שלו בבית"ר תל אביב רמלה, אליה הגיע בינואר .
ב-19 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 להפועל עפולה.
ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון קבוצתו 2–1 על מכבי אחי נצרת.
אשדוד, היורדת הטרייה לליגה הלאומית.
בניגוד להצלחה בבית"ר תל אביב, באשדוד, קוגבנייה לא כבש כלל ב-18 הופעות בקבוצה.
בינואר חתם בעירוני קריית גת עד לסיום העונה.
בעונת 2016/2017 קוגבנייה כבש עשרה שערים ב-36 משחקי ליגה, וסייע לקבוצה לשוב לליגת העל בסיום העונה.
ב-31 בינואר 2019 הושאל לדילה גורי מליגת העל הגאורגית.
ב-17 בפברואר 2020 שוחרר מהקבוצה.
בינואר , קוגבנייה חתם בדילה גורי במדיה שיחק עונה אחת.
דידייר אנדרס מורנו אספרייה (בספרדית: Didier Andrés Moreno Asprilla; נולד ב-15 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הקשר האחורי בג'וניור ברנקייה.
מורנו נולד בבאחו באודו שבמחוז צ'וקו שבקולומביה, אך עבר בגיל צעיר לבוגוטה.
הוא שיחק במועדון הנוער של קבוצת אמריקה קאלי, ובשנת 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת.
ב-2011 עבר לאינדפנדיינטה סנטה פה, אך שיחק מעט, וב-30 ביולי 2013 חתם באתלטיקו וילה.
הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, וב-30 באוגוסט 2013 כבש את שערו הראשון בקריירה המקצועית שלו, בהפסד קבוצתו 1–2 לפטריוטס בויאקה.
ב-30 בדצמבר 2014 עבר לאינדפנדיינטה מדיין, איתה זכה בשנת 2016 באליפות קולומביה (אפרטורה).
ב-16 באוגוסט 2018 הושאל לעונה אחת לדפורטיבו לה קורוניה מהליגה הספרדית השנייה, שהפכה לקבוצתו הראשונה מחוץ לקולומביה.
בסוף העונה הפסידה הקבוצה במשחק המכריע על העלייה ללה ליגה, ונשארה בליגת המשנה.
ב-12 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קולומביה בניצחון נבחרתו 4–2 על נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
דידייה אוריול הוא נהג ראלי לשעבר מצרפת.
הוא היה נהג אמבולנס לפני שהחל להתחרות במרוצי ראלי והשתתף באליפות העולם בראלי במהלך שנות התשעים.
הוא הפך לאלוף העולם בראלי בשנת 1994, הראשון מארצו שעשה זאת.
הוא היה נהג של היצרנים לנצ'יה, טויוטה ופיג'ו, לפני שאיבד את מקומו בסקודה בסוף 2003.
בגיל 21, אוריול התחיל להתחרות בראלי בסימקה 1000. הוא נהג בסימקה שנתיים, מאוחר יותר השיג רנו 5 טורבו, עם מכונית זו הוא התחרה באליפות צרפת בראלי והשתתף לראשונה באירועי אליפות העולם בראלי קורסיקה של 1984 אותו לא סיים בגלל תקלה בטורבו.
גם בשנת 1985 השתתף באירוע בודד באליפות העולם, שוב בקורסיקה, הפעם עם רנו 5 מאקי טורבו.
גם את אירוע זה לא סיים עקב תקלה מכנית.
בשנת 1986 הוא התחרה במטרו 6R4 איתה זכה באליפות צרפת הראשונה שלו.
הוא התמודד שוב באליפות בשנה שלאחר מכן, הראשונה שהתקיימה בקטגוריה A, בפורד סיירה RS קוסוורת' ועם מכוניתו היה אלוף הראלי הצרפתי של 1987 ו־1988.
הניצחון הראשון של אוריול באליפות העולם היה בראלי קורסיקה של 1988, עם פורד סיירה RS קוסוורת' של הקבוצה הרשמית.
זו הייתה הפעם היחידה באותה העונה בה לנצ'יה הוכתה במאבק ישיר, והצוות של לנצ'יה החתים אותו לשנה שלאחר מכן.
הוא נשאר עם הקבוצה במשך ארבע עונות, נוהג בשלוש גרסאות עוקבות של הלנצ'יה דלתא אינטגרלה הדומיננטית.
בשנת 1992, כשהוא נוהג בגרסה האחרונה של המכונית, הוא ניצח בשישה אירועים בעונה אחת (שיא ניצחונות שהחזיק 13 שנים עד שנשבר על ידי סבסטיאן לב בשנת 2005), אך עם תוצאות לא טובות בסבבים אחרים ופרישה באירוע האחרון של העונה בבריטניה, מסר את אליפות העולם לקרלוס סאינס.
בשנת 1993 עבר אוריול לטויוטה, וזכה באירוע הראשון שלו בקבוצה, ראלי מונטה קרלו.
הוא לא ניצח שוב באותה העונה, אך בשנה שלאחר מכן הוא ניצח בקורסיקה, ארגנטינה וסן רמו והגיע לסיבוב האחרון בבריטניה כשהוא שוב בקרב צמוד עם סאינס על האליפות.
למרות מרוץ לא מוצלח זכה אוריול באליפות לאחר שהנהג הספרדי עף מהכביש ביום האחרון.
בשנת 1995 הוא זכה בניצחון הראשון עם המכונית החדשה, הסליקה GT-4 ST205 בקורסיקה.
עם זאת, בהמשך אותה עונה, בראלי קטלוניה, נמצא כי טויוטה השתמשה בתוספת בתצורה בלתי חוקית של מגדש הטורבו כדי להגביר את עוצמת המנוע.
מטויוטה ומנהגיה נשללו נקודות האליפות ונאסר על הקבוצה להשתתף באליפות של השנה הבאה.
ב־1996 התמודד אוריול רק בשני אירועים של אליפות העולם.
הוא נהג בסובארו בשוודיה ובמיצובישי בסן רמו.
ב־1997 הוא השתתף במונטה קרלו עם פורד פרטית ונהג בכמה מרוצים עם הקורולה WRC החדשה של טויוטה.
אוריול נהג עבור טויוטה בשנתיים הבאות, וזכה בשני ניצחונות.
כשטויוטה פרשה מאליפות העולם בראלי לאחר 1999, עבר אוריול לסיאט עם הקורדובה WRC E2 .
עם ניסיונו של אוריול, סיאט הצליחה לתפוס את המקום השלישי בראלי ספארי בקניה, ומאוחר יותר באותה עונה להשיק את הגרסה השלישית של הקורדובה.
עם זאת בסוף עונה זו פרש היצרן הספרדי מאליפות העולם.
בעונת 2001 התחרה אוריול עם פיג'ו, אך רק באירועי האספלט בהן הצליח אוריול להיות מהיר יותר מחברו לקבוצה, מרקוס גרונהולם.
הניצחון היחיד של אוריול באותה השנה היה בקטלוניה.
ב־2002 לא השתתף אוריול באליפות העולם אך הוא חתם חוזה עם צוות סקודה לשנת 2003. אוריול היה שותף לפיתוח של הסקודה פאביה WRC.
הישג בולט נוסף של אוריול הוא היותו זוכה שש פעמים בראלי קורסיקה, שבו אפילו עד 2001 הצליח להשיג מקומות על הפודיום.
Sport פורד אסקורט RS קוסוורת'פרש 11 6 H.F.
דידייה מוניאנזה אמבפה הוא רוכב אופני כביש רואנדי.
מוניאנזה הוא אלוף רואנדה לשנת 2018 במרוץ כביש.
ב-24 ביוני 2018, ניצח מוניאנזה את אליפות רואנדה באופני כביש לאחר שגבר על מת'יו טוויזרנה ועל גסור האטגקה .
ב-2019, מוניאנזה ניצח את הטור של סנגל.
דידייה לוקווד היה כנר ג'אז צרפתי.
דידייה לוקווד נולד למשפחה שעסקה במוזיקה.
זה משפחה בעלת שורשים מבירמינגהאם שעברה לצרפת בתחילת המאה ה-20. כבר בגיל 13 הוא התחיל לנגן בתזמורת של התיאטרון המקומי בקאלה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 דידייה לוקווד היה חבר בלהקת מאגמה.
במקביל הוא סיים את לימודיו בקונסרבטואר של פריז.
בשנת 1979 הוא לראשונה הוציא אלבום עצמאי New World ובסך הכול הוא הקליט מעל ל-20 אלבומים.
בשנת 1994 הוא עבר לניו יורק והקליט שם שני אלבומים נוספים.
בשנת 2000 דידייה לוקווד הוציא אלבום לזכר סטפן גרפלי.
דידייה לוקווד היה נשוי לפטרישיה פטיבון.
דידייה איניאס ראציראקה היה פוליטיקאי וקצין ים מלגשי.
דידייה ראציראקה נולד בוטומנדרי , שבמחוז אטסינאנה , שבמדגסקר הצרפתית, ב-4 בנובמבר 1936. אביו, אלבר ראציראקה, היה חבר במפלגת עניי מדגסקר - (מפלגת PADESM ) Parti des déshérités de Madagascar במחוז מורמאנגה ופקיד מלגשי בממשל הקולוניאלי הצרפתי.
ראציראקה למד ב-Lycée Henri-IV, בית ספר תיכון ציבורי חשוב בפריז.
בשנת 1962, הוא סיים את לימודיו באקדמיה הימית הצרפתית, כקצין ים בעל תואר בוגר אוניברסיטה, חזר למדגסקר, שם החל את דרכו בדרגת ימי בבסיס הצי הצבאי הצרפתי בדייגו-סוארס.
(לאחר עצמאות מדגסקר שם העיר שונה לאנצירננה).
לאחר שירותו הצבאי ראציראקה שימש כנספח צבאי בשגרירות מדגסקר בפריז, לפני שמונה לשר החוץ של ממשלת המעבר של הנשיא גבריאל רמננצואה (הנשיא השני של מדגסקר שכיהן בין השנים 1972 עד 1975).
כשר החוץ, ראציראקה ניהל משא ומתן מחדש על הסכמי שיתוף הפעולה הצרפתיים-מלגשיים, שנחתמו במקור ב-1960. הוא גם פיקח על יציאתה של מדגסקר מאזור המטבע פרנק CFA ב-1972.
ב-15 ביוני 1975, הוא מונה לראש המדינה, כנשיא המועצה המהפכנית העליונה, על ידי ההנהגה הצבאית.
הוא היה ידוע בכינוי ה"אדמירל האדום" וגם בכינוי "דבה", מילה מלגשית שתרגומה "האיש הגדול".
המפלגה הפוליטית ארמה AREMA (המפלגה המהפכנית המלגשית) נוסדה ב-1976 וראציראקה מונה למזכ"ל שלה; מפלגת AREMA יחד עם חמש מפלגות אחרות, הקימה את הברית הפוליטית שנקראת (FNDR).
כל הפוליטיקאים נדרשו להיות חברים ב-FNDR; ארמה הייתה המפלגה הדומיננטית על פי תוצאות הבחירות.
בהמלצת קרן המטבע הבינלאומית, בעיצומו של מצב כלכלי ירוד במדסקר, ראציראקה נטש את המדיניות הסוציאליסטית שהייתה עד אז ויישם רפורמות כלכליות שהומלצו על ידי הקרן.
בשנת 1982 הוא נבחר מחדש לנשיא בבחירת 80% מקולות המצביעים, כך גם בשנת 1989 בבחירת 63% מקולות המצביעים.
האופוזיציה מחתה כנגד הבחירות בשנת 1989 בטענה שהן זויפו, דבר שעורר מהומות אלימות במדינה ולפחות 75 בני אדם נהרגו במהומות האלימות.
בשנת 1991 בהמשך למהומות האלימות, ראציראקה התמודד עם התנגדות עזה לשלטונו.
ב-10 באוגוסט 1991, עשרות אלפי אנשים עלו על ארמון הנשיאות וכתוצאה מכך נהרגו כ-11 בני אדם, על פי דיווחי הממשלה, דיווחים אחרים העלו את מספר ההרוגים.
התקרית ערערה קשות את מעמדו הרעוע ממילא של ראציראקה.
ב-31 באוקטובר הוא חתם על אמנה שנקראה, אמנת פנורמה, שעל פיה הוקמה ממשלת מעבר ששללה ממנו את רוב סמכויותיו; למרות שהוא נשאר הנשיא, מנהיג האופוזיציה אלבר זאפי הפך לראש הרשות העליונה שהוקמה.
הבחירות בשנות ה-90 והנשיאות שנייה
בנובמבר 1992, ראציראקה התמודד בבחירות הרב-מפלגתיות לנשיאות, הוא הגיע למקום השני אחרי זפי בסיבוב הראשון.
בסיבוב השני, שנערך בפברואר 1993, ראציראקה הפסיד לזאפי, כשהשיג רק כשליש מהקולות ועזב את תפקידו כנשיא ב-27 במרץ 1993. זאפי הודח על ידי האספה הלאומית של מדגסקר ב-1996, וראציראקה, שהיה בגלות בצרפת, חזר לפוליטיקה במדסקר בסוף 1996 והשתתף בבחירות לנשיאות באותה שנה כמועמד של מפלגת AREMA.
בסיבוב הראשון הוא הגיע למקום הראשון, עם 36.6% מהקולות, והקדים את שלושת מתנגדיו העיקריים: זפי, הריזו רזאפימהאלאו וראש הממשלה/ממלא מקום הנשיא נורברט רצירהוננה .
בסיבוב השני הוא ניצח במעט את זפי עם 50.7% מהקולות ונכנס שוב לתפקיד הנשיא ב-9 בפברואר 1997.
חברי האופוזיציה, כולל זפי, ניסו ללא הצלחה להדיח את ראציראקה בפברואר 1998, והאשימו אותו בהפרת החוקה באמצעות ביזור רפורמות שיגדילו את הכוח שלו על חשבון הכוח של האספה הלאומית של מדגסקר.
בקשת ההדחה כללה גם האשמה שהוא נתן עדות שקר, נפוטיזם ואי-פעולה כבורר עליון בסכסוכים, בנוסף עסק ניסיון ההדחה בציון מצבו הבריאותי.
בהצבעה באספה הלאומית ב-4 בפברואר 1998 הצביעו 60 צירים בעד הצעת ההדחה, הרבה פחות מה-92 הנדרשים.
ב-15 במרץ 1998 נערך משאל עם חוקתי שאושר ברוב דחוק של הבוחרים; הדבר הביא להגדלה משמעותית של סמכויות הנשיא, ואפשר לראציראקה לפזר את האספה הלאומית ולמנות את ראש הממשלה והממשלה ללא הסכמת האספה הלאומית.
המשאל גם העניק אוטונונמיה, למחוזות מדגסקר.
ראציראקה הודיע ב-26 ביוני 2001 כי הוא יהיה מועמד בבחירות לנשיאות שיתקיימו בדצמבר אותה שנה.
בבחירות אלה הוא הגיע רק למקום השני; על פי הודעת הממשלה, מארק רבלומננה זכה במקום הראשון עם 46% מהקולות, בעוד ראסיראקה זכה רק ב־40% מהקולות.
מכיוון שלפי התוצאות הרשמיות, אף מועמד לא זכה ברוב, היה אמור להתקיים סיבוב שני, אך בשל מחלוקות על הבחירות, הסיבוב השני מעולם לא נערך.
מארק ראוואלומנאנה, טען שזכה בלמעלה מ-50% מהקולות, מספיק כדי לזכות בנשיאות בסיבוב אחד.
ב-22 בפברואר 2002, ראוואלומנאנה הושבע לנשיא על ידי תומכיו ושתי הממשלות של ראציראקה ושל ראוואלומנאנה נלחמו על השליטה במדינה.
עד סוף פברואר 2002, לממשלת ראוואלומנאנה הייתה שליטה על הבירה, שהייתה תמיד הבסיס שלו, אך ממשלת ראציראקה שמרה במידה רבה על השליטה על המחוזות והתבססה בעיר טומאסינה, שהייתה בסיס התמיכה העיקרי שלה.
עם זאת, בתוך חודשים ספורים ממשלת ראוואלומנאנה עלתה על העליונה במאבק.
באמצע יוני 2002, ראציראקה נסע לצרפת, מה שגרם לרבים להאמין שהוא ברח לגלות דבר שהוריד את המורל של תומכיו, אף על פי שראציראקה אמר שהוא יחזור.
הוא אמנם חזר למדגסקר לאחר יותר משבוע, אך מעמדו המשיך להיחלש מבחינה צבאית.
ב-5 ביולי 2002, ראציראקה נמלט מטואמסינה, בטיסה לאיי סיישל הסמוכים וכעבור יומיים הגיע לצרפת.
ב-6 באוגוסט 2003, ראציראקה הואשם בגניבה של כשמונה מיליון דולרים מכספי ציבור, מסניף הבנק המרכזי, שבטואמסינה, בחודש יוני 2002, רגע לפני שיצא לגלות בצרפת.
ראציראקה נידון לעשר שנות עבודת פרך במדגסקר, במשפט שנערך שלא בנוכחותו, מכיוון שהוא חי באותו זמן בצרפת.
עורך הדין שמונה לראציראקה על ידי בית המשפט, קיבל את פסק הדין וגזר הדין והצהיר שהם "הוגנים" והוא לא יערער עליהם.
ב-4 באוגוסט 2009, ראציראקה נפגש עם אנדרי רג'ואלינה ראש "הרשות העליונה הזמנית של מדגסקר", כמו גם עם ראוואלומנאנה (שבעצמו הודח ונאלץ לגלות) ועם נשיא הרפובליקה המלגשית לשעבר אלבר זאפי, בשיחות אודות המשבר הפוליטי במדסקר, בתיווך של נשיא מוזמביק לשעבר ז'ואקים שיסאנו.
מפגש המנהיגים התקיים במפוטו בירת מוזמביק.
בעיית החנינה של ראציראקה, הקשורה לגזר הדין שמנע ממנו לחזור למדגסקר, נפתרה בשיחות.
ב-24 בנובמבר 2011, ראציראקה חזר מהגלות בצרפת, מהלך שהתקבל בברכה על ידי ממשלת רג'ואלינה וכן על ידי הנשיאים לשעבר (והמתנגדים לשעבר של ראציראקה) ראוואלומנאנה וזפי.
ראציראקה קרא לפתור את המשבר הפוליטי במדסקר, באמצעות שיחות ישירות בין כל ארבעת המנהיגים הפוליטיים, שיחות שאמורות לשלב גם מפלגות אחרות וקבוצות בחברה האזרחית לדבריו.
בגלות בפריז, ראציראקה כתב ספר יחד עם Cécile Lavrard-Meyer, מרצה במכון למדע המדינה - Sciences Po בפריז, שיצא לאור בהוצאת Éditions Karthala ביולי 2015.
ב-22 במרץ 2021, לדברי קרובי משפחה, ראסיראקה ואשתו סלין, אושפזו ביחד בבית החולים הצבאי Soavinandriana (CENHOSOA) באנטננריבו, לצורך טיפול ב"שפעת - small flu".
ראסיראקה נמצא שלילי בבדיקת PCR לאבחון נגיף הקורונה COVID-19, על פי קרובי משפחה שצוטטו על ידי המגזין Jeune Afrique.
מספר ימים לאחר מכן, ראסיראקה מת מדום לב בבית החולים CENHOSOA בשעות הבוקר המוקדמות של 28 במרץ 2021, בגיל 84.
ב-29 במרץ 2021, ראסיראקה נקבר במאוזוליאום אמבוהיטסיינה (Mausolée d'Ambohitsaina) באנטננריבו.
הנשיא אנדרי רג'ואלינה הכריז על 29 במרץ 2021 כיום אבל לאומי.
בשנת 1964, ראציראקה נישא לסלין ולונג'רה בטקס חתונה קתולי.
אחיינו של ראציראקה, רולנד ראציראקה, שהוא גם פוליטיקאי, הפך לראש עיריית טומאסינה והתמודד ללא הצלחה בבחירות לנשיאות 2006. בבחירות אלה הוא הגיע רק למקום השלישי.
דידי – דירטי מאני היה הרכב מוזיקלי אמריקאי שפעל ב-2009–2012, והורכב מהמוזיקאים האמריקאים, שון קומבס, דון ריצ'רד וקלינה הרפר .
הלהקה הייתה חתומה בחברות התקליטים באד בוי רקורדס ואינטרסקופ רקורדס.
ב-3 בנובמבר 2009, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם הנוטוריוס בי.
וריק רוס, את הסינגל "Angels".
השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-116 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-71 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-30 במרץ 2010, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם , את הסינגל "Hello Good Morning".
השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד השירים האורבניים הגרמני, למקום השמיני במצעד שירי הראפ ולמקום התשיעי במצעד ההיפ הופ/R&B הבריטי.
כמו כן, השיר זכה לאישור הקלטה מסוג זהב מ-RIAA.
ב-21 בספטמבר 2010, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם דרייק, את הסינגל "Loving You No More".
השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-20 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום ה-91 בבילבורד הוט 100.
ב-12 בנובמבר 2010, הלהקה התארחה, לצד מרפי לי , בסינגל "k.I.s.s" של נלי.
ב-21 בנובמבר 2010, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם סקיילר גריי, את הסינגל "Coming Home".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד השווייצרי, למקום הראשון במצעדי סינגלי ההיפ הופ/R&B הבריטי, למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום התשיעי במצעד הפופ איירפליי ולמקום ה-11 בבילבורד הוט 100.
ב-2 בדצמבר 2010, הלהקה הוציאה את המיקסטייפ הראשון שלה, Last Train to Paris: Prelude.