tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למעגל צירוף המקרים של רוסי יש שני יתרונות מרכזיים: הוא מציע רזולוציה מדויקת מאוד והוא יכול לגלות צירופים בכל מספר של פולסים.
תכונות אלו מאפשרות לזהות אירועים מעניינים המייצרים פולסים אקראיים בכמה מונים.
המעגל סיפק בסיס למכשור אלקטרוני בפיזיקה של הגרעין ושל החלקיקים.
נוסף על כך הוא יישם את מעגל AND שהוא רכיב בסיסי בלוגיקה הדיגיטלית המצויה, היום, בכל מקום באלקטרוניקה המודרנית.
בקיץ 1930 הזמין בותה את רוסי לברלין.
שם הוא השתתף במחקרים נוספים של חדירת קרינה קוסמית.
הוא חקר גם את תיאורו המתמטי של קרל שטרמר (Carl Størmer) על מסלולם של חלקיקים טעונים בשדה המגנטי של כדור הארץ.
על בסיס מחקרים אלה הוא הבין שעוצמתה של קרינה קוסמית המגיעה מצד מזרח יכולה להיות שונה מזו המגיעה מצד מערב.
בברלין הוא הגיש את המאמר הראשון שטען שהתצפיות של אפקט מזרח-מערב זה יכול, לא רק לאשש את העובדה שקרינה קוסמית אינה אלא חלקיקים טעונים אלא גם לקבוע את האות של מטענם.
בסתיו של 1931 ארגנו פרמי ואורסו מריו קורבינו ועידה ברומא על פיזיקה גרעינית.
פרמי הזמין את רוסי לתת הרצאת פתיחה על קרינה קוסמית.
בהרצאה זו הפריך את טענתו של רוברט מיליקן, שישב באולם בזמן ההרצאה, שקרינה קוסמית מורכבת מפוטונים.
זמן קצר אחרי ועידת רומא ביצע רוסי שני ניסויים שהובילו להתקדמות ניכרת בהבנת הקרינה הקוסמית.
שניהם כללו שלושה צירופים של פולסים משלושה מוני גייגר.
אבל בראשון היו המונים מסודרים בשורה ומופרדים על ידי בלוקים של עופרת בעוד שבשני הם הושמו במבנה משולש כך שחלקיק אחד לא היה יכול לעבור דרך כל השלושה כשהוא נע בקו ישר.
התוצאות מהמבנה הראשון הוכיחו את קיומם של חלקיקים של קרינה קוסמית היכולים לחדור מטר של עופרת.
במבנה השני שהיה סגור בקופסת עופרת הראו התוצאות שחלק מן הקרינה הקוסמית והעופרת משפיעים זה על זה ויוצרים חלקיקי משנה רבים.
בהרחבה של הניסוי השני הוא מדד את שעורם של צירופים משולשים כפונקציה של כמות העופרת מעל המונים.
תרשים שעור זה לעומת העובי שנודע כעקומת רוסי הראה עלייה מהירה ככל ששכבת העופרת הוגדלה ובעקבותיה ירידה איטית.
ניסויים אלה הראו שקרינה קוסמית בגובה פני הקרקע מורכבים משני רכיבים: רכיב "רך" שיכול לייצר שפע של אירועי חלקיקים מרובים ורכיב "קשה" המסוגל לעבור עובי גדול של עופרת.
באותו זמן היה אופיים הפיזי של שניהם בגדר מסתורין משום שהם עדיין לא התאימו עצמם לגוף הידע הגדל והולך על פיזיקה גרעינית ופיזיקה של החלקיקים.
ב־1932 זכה רוסי בתחרות למשרה אקדמית באוניברסיטה איטלקית ומונה כפרופסור לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת פדובה.
זמן קצר אחרי שהגיע ביקש ממנו הרקטור לפקח על עיצוב ובניית המכון לפיזיקה החדש של פדובה.
אף על פי שתפקיד זה הסיט אותו ממחקר והוראה הוא מילא אותו ברצון והמכון נפתח ב-1937.
למרות הסחות הדעת הצליח רוסי להשלים ב־1933 ניסוי על אפקט מזרח-מערב אותו התחיל מוקדם יותר.
משום שאפקט זה בולט יותר ליד קו המשווה הוא ארגן משלחת לאסמרה באריתריאה שהייתה אז מושבה איטלקית לחופי הים האדום בקו הרוחב 15°.
בשיתוף עם סרג'יו דה בנדטי (Sergio De Bennedetti) הוא הקים "טלסקופ של קרינה קוסמית" שהורכב משני מוני גייגר שונים בצירוף, שציר מקסימום הרגישות שלהם היה יכול להיות מכוון לכל כיוון.
תוך זמן קצר התברר שעוצמת הקרינה הקוסמית מן המערב הייתה גדולה במידה משמעותית מזו שהגיעה מן המזרח.
פירושו של דבר זה היה שהיה זרם גדול יותר של חלקיקים ראשוניים חיוביים מאשר של חלקיקים שליליים.
באותה תקופה הייתה תוצאה זו מפתיעה משום שרוב החוקרים היו בדעה שגובשה מראש שהחלקיקים הראשוניים יהיו שליליים.
בזמן שרוסי עזב את אריתריאה הוא קיבל ידיעות על שתי תצפיות שנצפה בהן אותו אפקט של מזרח-מערב.
אחד היה מאת תומאס ה.
ג'ונסון והשני מאת קומפטון ותלמידו לואיס אלוורז שדיווח על תצפיות במקסיקו סיטי בקו הרוחב 19°.
באריתריאה גם גילה רוסי תופעה אחרת שנעשתה נושא מרכזי במחקר על קרינה קוסמית אחרי המלחמה: מקלחות אוויר נרחבות של קרינה קוסמית.
התגלית התרחשה בזמן בדיקות שנעשו כדי לקבוע את שיעור הצירופים האקראיים בין מוני הגייגר בגלאי שלו.
כדי להבטיח שאפילו חלקיק אחד לא יפעיל את המונים הוא פיזר אותם במישור אופקי.
בתצורה זו שכיחות צירופי המקרים הייתה גדולה יותר מאשר זו שחושבה על בסיס השיעורים הבודדים וזמן הפתרון של מעגל צירוף מקרים.
"מדי פעם פוגעת בציוד ההקלטה מקלחת נרחבת של חלקיקים הגורמים לצירופי מקרים בין המונים, אפילו כשהם נמצאים במרחק גדול זה מזה".
ב־1937 הכיר רוסי את נורה לומברוזו, ב־1938 נישאו ברונו ונורה ובנו את ביתם בפדובה.
אף על פי שהוא נמנע לעסוק בפוליטיקה הרי כמה משותפיו ותלמידיו היו מעורבים במאבק נגד הפשיזם האיטלקי.
נוסף על כך רוסי ורעייתו היו יהודים והם דאגו ככל שהאנטישמיות באיטליה צמחה בהשפעת גרמניה הנאצית.
בסופו של דבר פוטר רוסי ממשרתו כפרופסור בשל חוקי הגזע האיטלקיים.
ובלשונו: "בסופו של דבר, בספטמבר 1938, למדתי שאני כבר לא אזרח של ארצי ושבאיטליה, פעילותי כמורה ומדען הגיעה לקיצה.
עם המכשול הזה בדרכו התחיל רוסי בשלב חשוב בקריירה שלו.
הוא סיכם את התקופה במאמר: "דעיכת המזוטרונים (1939–1945): פיזיקה ניסויית של חלקיקים בתקופת התום" אותו הציג בסימפוזיון שהתקיים ב-Fermi National Accelerator Laboratory ב־1980. ב-12 באוקטובר 1938 עזבו בני הזוג רוסי לקופנהגן לשם הזמין אותם הפיזיקאי הדני נילס בוהר.
לא הייתה לזוג שום כוונה לחזור לאיטליה ובוהר סייע בחיפושו של רוסי אחר משרה בטוחה יותר בכך שארגן ועידה שהשתתפו בה הפיזיקאים המובילים.
הוא קיווה שאחד מהם ימצא לרוסי משרה ואכן תוך זמן קצר הוזמן רוסי לבוא לאוניברסיטת מנצ'סטר שם פיתח בלאקט מרכז חשוב למחקר קרינה קוסמית.
אחרי חודשיים בדנמרק הגיעו רוסי ונורה למנצ'סטר.
שהותו של רוסי במנצ'סטר הייתה קצרה אבל פרודוקטיבית.
באותו זמן הושגה הבנה של המרכיב הרך.
ב-1934 פרסמו הנס בתה וולטר הייטלר תיאור כמותי לא רק של ייצור זוגות של אלקטרון-פוזיטרון על ידי פוטונים אנרגטיים, כי אם גם על ייצור פוטונים על ידי אלקטרונים אנרגטיים ופוזיטרונים.
במנצ'סטר שיתף רוסי פעולה עם לודוויג יאנוסי (Ludwig Jánossy) בניסוי שהוכיח את נכונות התאוריה של בתה-הייטלר על התהליך השני שעדיין לא אושש במלואו.
באותה תקופה הבהירו את אופיו של הרכיב הקשה.
ב-1936 גילו אנדרסון ותלמידו חלקיקים של קרינה קוסמית שהמסה שלהם הייתה בין זו של האלקטרון ובין הפוזיטרון ולהם קרא אנדרסון בשם מזוטרונים.
אלה נודעו, בסופו של דבר כ - μ meson שם שקוצר למיואון.
כשצל המלחמה מרחף מעל אירופה המליצו בלאקט ואחרים לרוסי לעזוב את בריטניה.
רוסי כתב לקומפטון שהזמין אותו להשתתף בסימפוזיון בקיץ בשיקגו ורמז שייתכן ותימצא לו משרה בארצות הברית.
ביוני 1939 הפליג הזוג רוסי לניו יורק והם התקבלו על ידי פרמי ורעייתו לאורה שעזבו, גם כן, את איטליה בשל חוקי הגזע.
בני הזוג רוסי נסעו לשיקגו לשם הם הוזמנו על ידי בתה.
אחרי כנס שנערך על אי יציבות של מזוטרון הגיעו להסכמה שיש צורך בעוד תצפיות.
רוסי וקומפטון התחילו לתכנן את הניסוי.
משום שהעוצמה של הרכיב הקשה עולה עם הגובה, בזמן שצפיפות האוויר יורדת, הציע קומפטון שהמחקר יתקיים בהר אוונס בקולורדו שם הוא עבד בשנות ה-30 וניתן לעבוד שם בגובה של 4,310 מטר.
רוסי ועוזריו מיהרו לאסוף ציוד, לפני שהשלג יחסום את הדרכים.
באותו זמן כבר היה ידוע שהתהליך העיקרי שבו מזוטרונים מאבדים אנרגיה הוא ביוניזציה שמתוארת על ידי הנוסחה של בתה והיא יחסית למסה לכל יחידת שטח של שכבת החומר שאותו חוצים.
אם זה היה התהליך היחיד הרי עוצמת הרכיב הקשה העובר דרך שכבה של חומר מוצק הייתה יורדת באותה מידה כמו בשכבה מקבילה של אוויר.
רוסי והשותפים שלו מצאו שהירידה הייתה גדולה באופן משמעותי באטמוספירה מאשר בשכבה מקבילה של פחמן מוצק.
משום שהמרחק שעוברים באוויר הוא גדול בהרבה מאשר בפחמן הם פירשו את התוצאה הזאת כהוכחה להתפרקות של המזוטרון וכשלקחו בחשבון את האפקט של התארכות הזמן היחסית הם העריכו את ממוצע חייו בשתי מיקרו-שניות.
משרתו של רוסי בשיקגו לא הייתה קבועה וקומפטון לא הצליח להבטיח לו קביעות.
עקב כך הוא החל בחיפוש אחר משרה קבועה.
במסגרת החיפוש הוא הרצה באוניברסיטת קורנל בתחום הפיזיקה.
בעקבות המלצתו של בתה הוא קיבל את המשרה.
בקורנל פגש את תלמיד המחקר האמריקאי הראשון שלו קנת גרייזן (Kenneth Greisen).
הוא כתב איתו מאמר בשם תאוריה של קרינה קוסמית שהתפרסם ב-Reviews of Modern Physics שהתפרסם בקרב חוקרי קרינה קוסמית כ"תנ"ך".
בקיץ 1941 הצטרפו גרייזן ופיזיקאים מדנבר ובולדר לרוסי בהר אוונס שם הם הרחיבו את הידע על היחס בין מומנטום של מזוטרון ומשך החיים שלו לפני דעיכתו.
גרייזן ורוסי גם ביצעו ניסויים שהוכיחו שלא כל החלקיקים ברכיב הרך יכולים להיווצר על ידי מזוטרונים של הרכיב הקשה.
הם פירשו זאת כהוכחה לקיומם של אלקטרונים ראשוניים או פוטונים, אבל מאוחר יותר התברר שעודף ברכיב הרך מקורו בדעיכה של פאיונים נייטרליים.
בזיכרונותיו על מה שהוא כינה עידן התמימות כתב רוסי:
"איך ייתכן שתוצאות המתייחסות לבעיות יסודיות של פיזיקת החלקיקים האלמנטריים היו יכולת להיות מושגות על ידי ניסויים פשוטים בצורה כמעט ילדותית שעלו כמה אלפי דולרים בודדים ודרשו רק עזרה של שני סטודנטים לתואר שני"?
עם השלמת עבודתו על מזוטרונים הפנה רוסי את תשומת לבו למאמץ המלחמתי.
ב-1942 הוא התמנה כיועץ לפיתוח מכ"ם במעבדת הקרינה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
כאן, הוא המציא, יחד עם גרייזן, מעגל מעקב טווחים (range tracking circuit) שנרשם עליו פטנט אחרי המלחמה.
בתחילת יולי 1943 הזמין בתה את רוסי להצטרף לפרויקט מנהטן.
בתוך חודש הוא התייצב במעבדה הלאומית לוס אלמוס.
מנהל המעבדה, רוברט אופנהיימר ביקש מרוסי להרכיב קבוצה שתפתח מכשירי אבחון הנחוצים ליצור פצצה אטומית.
רוסי הבין, תוך זמן קצר, שיש כבר קבוצה בעלת מטרה דומה שמנוהלת על ידי הפיזיקאי השווייצרי הנס שטאוב.
השניים החליטו לאחד את מאמציהם ל"קבוצת גלאי" אחת.
הם נעזרו על יד כעשרים חוקרים צעירים.
לשם פיתוח הפצצה היה צורך בגלאים גדולים של קרינה מיננת.
מתחילת המחקר על רדיואקטיביות נמדדה הקרינה במונחים של יינון אבל חדרי היינון הקיימים היו בעלי תגובה איטית.
כדי לפתור בעיה זו עשו רוסי ושטאוב ניתוח זהיר של הפולסים הנוצרים כאשר חלקיקים טעונים יוצרים יינון בתוך חדר יינון.
הם הבינו שניעות (mobility) גבוהה של אלקטרונים חופשיים המוסרים מאטומים מיוננים פירושו של דבר שהפולסים המיוצרים על ידי חלקיקים יחידים יכולים להיות מאוד קצרים.
אלן מצא רוסי תרכובות של גז בעלות ניעות גבוהה של אלקטרונים ולכידת אלקטרונים נמוכה.
על בסיס בדיקות אלה המציאו אלן ורוסי את "חדר היינון המהיר" עליו הם רשמו פטנט אחרי המלחמה.
היה זה גורם מכריע בהצלחת פרויקט מנהטן ונעשה בו שימוש נרחב אחרי המלחמה במחקר של פיזיקת החלקיקים.
עם הצלחת פרויקט מנהטן ומעבדת הקרינה עבר MIT לתחום חדש של Big science שמומן על ידי הממשלה האמריקאית.
את ההתרחבות של MIT בתחום של פיזיקה גרעינית הנהיג ג'רולד זכריאס שהגיע ללוס אלמוס בסוף המלחמה.
הוא הזמין את ויקטור וייסקופף ורוסי להיות פרופסורים ב-MIT.
רוסי עזב את לוס אלמוס ב-6 בפברואר 1946.
תפקידו של רוסי במעבדה החדשה לפיזיקה גרעינית שנוהלה על ידי זכריאס היה לבנות קבוצת מחקר של קרינה קוסמית ב-MIT.
לצורך זה הוא גייס ארבעה מדענים צעירים שהיו בלוס אלמוס כתחמידי דוקטורט: הרברט, ברידג', מתיו סנדס, רוברט תומפסון ורוברט ויליאמס.
שניים נוספים שעבדו איתו במעבדת הקרינה באו גם כן: ג'ון טינלוט ורוברט הולסייזר.
כל השישה היו מנוסים יותר מתלמיד דוקטורט רגיל משום שהיה להם ניסיון בן כמה שנים במחקר בזמן המלחמה.
עם גילוי הפאיון ב-1947 נעשה החיפוש אחרי חלקיקים יסודיים נושא מחקר פופולרי.
כשהפעיל חדרי יינון מהיר הוכיח הרברט שפרצי היינון שהם תיעדו נוצרו בעיקר על ידי קרינה קוסמית בעלת אנרגיה נמוכה יחסית שהאינטראקציות הגרעיניות שלה כוללות בדרך כלל פליטה של שחרור חלקיקים רבים בגרעין.
על בסיס תוצא זה הדגימו הוא ורוסי שההתנהגות של אינטראקציות אלה דומה לזו של מקלחות חלקיקים.
קבוצתו של רוסי התרכזה בשימוש בתאי ערפל כדי לחקור את תכונותיהם ואת האינטראקציות שלהם.
ב-1948 הראו רוסי, גרגורי וטינלוט שמקור המרכיב האלקטרומגנטי באינטראקציות של הקרינה הקוסמית הייתה, בעיקרה, פוטונים אנרגטיים ולא אלקטרונים.
תוצאה זו איששה את הצעתו של אופנהיימר מ-1947 שפאיונים נייטרליים נוצרים באינטראקציות, יחד עם פאיונים טעונים ושרכיב זה מקורו בדעיכה המהירה שלהם לפוטונים.
כדי לחקור את החלקיקים היסודיים החדשים הפעילו ברידג' ומרטין אניס (Martin Annis) חדר ערפל גדול ומרובה לוחות באקו לייק (Echo Lake).
מחקר זה סיפק את הבסיס לתזה לדוקטורט של אניס בהנחייתו של רוסי.
בשנה שלאחר מכן הראו מחברים אלה יחד עם עוד סטודנט של רוסי, סטניסלב אולברט, איך להשיג מידע על אנרגיות של חלקיקים ממדידה של הפיזור שלהם.
דבר זה הוסיף עוד דרך להשתמש בחדרי ערפל כדי למדוד את תכונותיהם של חלקיקים יסודיים.
בתחילת 1953 פרסם רוסי יחד עם ברידג', ריצ'רד סאפורד וצ'ארלס פיירו (Charles Peyrou) תוצאות של מחקר מקיף בחדרי ערפל על חלקיקים יסודיים שהתפרסמו בשם קאונים.
ב־1952 דווח על "גן חיות" מבלבל של חלקיקים יסודיים בעלי מסות שונות, סכמות של דעיכה, מינוחים ומהימנות של זיהוי.
כדי להתמודד עם המצב ארגנו בלאקט ולפראנס-ראנגה (Leprince-Ringuet) כנס בינלאומי על קרינה קוסמית בבאנייר-דה-ביגור (Bagnères-de-Bigorre) ב-1953. ג'יימס קרונין סבר שכנס זה היה חשוב כמו שני הכנסים המפורסמים – כנס סולווה מ-1927 וכנס שלטר איילנד (Shelter Island) מ-1948.
לפראנס-ראנגה ביקש מרוסי שיסכם את המידע החדש שהוצג בכנס ושיציע מינוחים לחלקיקים החדשים.
בתגובה לבקשה הפיץ רוסי הצעה שחלקיקים בעלי מסה קטנה מנייטרון יצוינו על ידי אות יוונית קטנה ואלה שמסתם גדולה מנייטרון יצוינו באות יוונית גדולה.
בהרצאתו ב-11 ביולי 1953 הוא דיווח לכנס שהתוצאות, אליהן הגיע יחד עם פאואל ופרטר, היו עקביות עם הסכמה הזאת ובה השתמשו, בדרך כלל, אחרי כן.
נקודת שיא הייתה הכרזתו של לפראנס-ראנגה בהרצאת הסיום שלו ש"בעתיד אנחנו חייבים להשתמש במאיצי חלקיקים".
הכרזה זו שיקפה קונצנזוס בקרב המשתתפים בכנס.
כתוצאה מכך החלה הקבוצה של רוסי להפחית את הניסויים בחדרי ערפל.
בזמן כנס באנייר-דה-ביגור הפנה, כבר, רוסי את תשומת לבו להשלכות של תופעות של קרינה קוסמית, במיוחד מקלחות אוויר נרחבות.
אחרי שרוסי למד, באריתריאה, שתופעות כאלה קיימות הם נחקרו בצורה מקיפה ע ידי פייר אוז'ה, (Pierre Auger) וויליאמס.
באותה תקופה התפתח במהירות השימוש במונה נצנץ שהציע דרך חדשה לחקור את המבנה של מקלחות אוויר.
לצורך המחקר גייס רוסי את תלמידו ג'ורג' קלרק, שסיים את לימודי הדוקטורט ב-1952 ואת פיירו באסי שבא לבקר מאוניברסיטת פדובה.
משום שלא היה ניתן להשיג חומר מנצנץ מוצק הם החליטו להשתמש בטרפניל (terphenyl) שהומס בבנזין שהוא נצנץ נוזלי יעיל.
בעזרת שלושה מונים שהוצבו על הגג של בנין פיזיקה ב-MIT בחורף 1952/3 הם מצאו שמקלחת חלקיקים שהגיעה למרחק של מטר או שניים מדיסק שנעה במהירות הקרובה למהירות האור בכיוון של ציר המקלחת.
תוצאה זו הוכיחה שמוני נצנץ יכולים להעריך את מספר החלקיקים הפוגעים בכל גלאי.
הקבוצה של רוסי התחילה בניסוי גדול היה יכול למדוד גם אנרגיות ראשוניות וכיווני הגעה של מקלחות אוויר נרחבות.
הם פיזרו חמישה עשר נצנצים נוזליים כל אחד בשטח של מטר מרובע בשטחי היער של מצפה אוק רידג'.
זמן קצר אחרי תחילת הניסוי ברק הצית את החומר הדליק באחד מן המונים.
כדי למנוע שרפה בעתיד הקימו המדענים "בית חרושת" לייצור נצנצים מפלסטיק בלתי דליק.
אחרי המעבר לפלסטיק בסוף אביב של 1956 התקיים הניסוי בלי הפרעות והממצאים פורסמו ב - Nature וב - Physical Review.
הממצאים החשובים ביותר סוכמו על ידי רוסי כ:
מדידה מדויקת של צפיפות החלקיקים במקלחת כפונקציה של מרחק ממרכז המקלחת.
מדידה של ספקטרום האנרגיה של החלקיקים היסודיים האחראים למקלחת מ-1015 אלקטרון וולט עד 1018 אלקטרון וולט.
הוכחה שחלקיקים אלה מגיעים במספר שווה מכל הכיוונים.
ההבחנה בחלקיק בעל אנרגיה הקרובה ל-1019 אלקטרון וולט.
בתגובה לשיגור ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב־4 באוקטובר 1957 הקימה הממשלה האמריקאית את נאס"א ואת DARPA - סוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים.
ב־4 ביוני 1958 נפגש דטלב ברונק – יושב הראש של האקדמיה הלאומית למדעים עם כמה מנהלי הסוכנויות האלה כדי ליצור גוף מייעץ חדש – המועצה למדעי החלל – כדי לייעץ לגבי הרחבת מחקר החלל וכדי להבטיח שמימון המחקר הבסיסי יודגש כראוי.
רוסי הקים במועצה תת-ועדה שבה היו חברים תומאס גולד, פיליפ מוריסון והמיקרוביולוג סלבדור לוריא.
עקב כך החליט רוסי להפנות את מאמצי הקבוצה שלו לכיוון מחקרי זה.
יחד עם הרברט ברידג' עיצב רוסי ובדק מכשיר לבדיקת פלזמה שהיה מבוסס על גביע פאראדיי.
כדי לחזק את תגובת המכשיר לפרוטונים המוטענים חיובית וכדי לדכא את התגובה שלו לפוטו אלקטרונים הנוצרים על ידי אור השמש פוזרו ארבע סבכות בתוך הגביע.
המצאה חשובה ביותר הייתה ויסות הוולטז' שסופק לאחת הסבכות שהמירה את האות לזרם חילופין פרופורציונלי לשטף הפרוטוני ולא מזוהם על ידי פוטו אלקטרונים.
בטיסה לחלל של אקספלורר 10 הוצב מכשיר של רוסי.
במהלך 52 השעות בהן פעל המכשיר, לפני שנגמרה לו הסוללה, מצא הצוות של רוסי מעבר בין שני אזרים מובחנים סביב הארץ.
ליד כדור הארץ היו שדות מגנטיים חזקים ומסודרים למדי אבל לא הייתה שום אינדיקציה לפרוטונים בין כוכביים.
במרחק השווה ל-22 פעמים רדיוס כדור הארץ נכנסה החללית לאזור שבו היו השדות המגנטיים חלשים יותר ופחות סדירים ושם נצפה שטף פרוטונים שהגיע מהאזור הכללי של השמש.
במהלך הטיסה הזאת היו כמה מקרים בהם השטף נבלם ואז חזר שוב.
דבר זה הצביע על כך שהחללית טסה קרוב לגבול בין שני האזורים ושהגבול נע באופן לא סדיר.
בסופו של דבר הגבול הזה נעשה ידוע כמגנטופאוזה.
כיועץ לחברה האמריקאית למדע והנדסה יזם רוסי את הניסויים בטילים בהם גילו את המקור הראשון מחוץ למערכת השמש של קרני רנטגן.
רוסי מונה לפרופסור ב-MIT ב־1966.
אחרי שפרש כתב כמה מונוגרפיות וב־1990 אוטוביוגרפיה = Moments in the Life of a Scientist (רגעים בחייו של מדען) שפורסמה ב - Cambridge University Press.
הוא נפטר מדום לב בביתו בקממברידג' ב-21 בנובמבר 1993. גופתו נשרפה והאפר נמצא בבית הקברות של כנסיית סן מיניאטו אל מונטה (San Miniato al Monte) שמשקיפה על פירנצה וגבעת ארצ'טרי.
פרס וולף לפיזיקה על תפקידו בפיתוח אסטרונומיה של קרני רנטגן (1987)
פרס ראמפורד שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים על "גילויים הקשורים בטבע ומקורות הקרינה הקוסמית" (1976)
מדליית זהב של החברה האיטלקית לפיזיקה (1974)
תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות פלרמו, דרהאם ושיקגו
לוויין של נאס"א בו יש מצפה לקרני רנטגן שנשלח ב-1995 ופעל עד לשנת 2012.
פרס ברונו רוסי של המחלקה לאסטרופיזיקה של אנרגיה גבוהה באגודה האסטרונומית האמריקאית (American Astronomical Society)
יש קתדרה הנקראת על שם ברונו רוסי ב-MIT.
ברונטוזאורוס (שם מדעי: Brontosaurus, "לטאת הרעם") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד צמחוני ממשפחת הדיפלודוקיים.
הסוג הוגדר ב-1879 על ידי עותניאל צ'ארלס מארש אך ב-1903 קבע ריגס שברונטוזאורוס הוא למעשה מין של אפטוזאורוס ולכן השם "ברונטוזאורוס" לא היה תקף.
קביעה זו התקבלה בקרב רוב הקהילה המדעית ובמשך למעלה מ-100 שנה נחשב הברונטוזאורוס למין של אפטוזאורוס.
ב-2015 התפרסם מחקר בכתב העת PeerJ וצוטט ב-Nature, ומחקר זה קבע שהברונטוזאורוס הוא סוג נפרד מאפטוזאורוס ולכן הסוג "ברונטוזאורוס" הוא טקסון תקף.
הברונטוזאורוס חי בתור היורה המאוחר באמריקה הצפונית (154-150 מיליון שנה לפני זמננו) והתקיים מאכילת צמחים.
רגליו הקדמיות היו קצרות יותר מרגליו האחוריות וזנבו היה ארוך ודק.
הברונטוזאורוס הוא אחד הזאורופודים הידועים ביותר וקל לזהותו בזכות הקימור דמוי הדבשת של גופו.
בעת גילויו ב-1879 היה הברונטוזאורוס אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שהיו ידועים עד אז.
במהלך המאה ה-20 נתגלו דינוזאורים שהיו גדולים ממנו באופן ניכר.
גם האפטוזאורוס היה ככל הנראה גדול ממנו, אך כדי לקבוע זאת בוודאות יש להסדיר סופית את החלוקה בין המינים ולשייך את המאובנים החדשים שנמצאו לטקסונים המתאימים.
משקלו של ברונטוזאורוס נע בין 18 ל-35 טון ואורכו היה כ-.
האנטומיה, המראה, המאפיינים וההתנהגות של הברונטוזאורוס היו מאוד דומים לאלה של האפטוזאורוס.
ברונטוזאורוס היה אחד הזאורופודים הנפוצים בתקופתו.
על תנוחת הצוואר של הברונטוזאורוס יש מחלוקת: האם החזיק רוב הזמן את צווארו זקוף או באלכסון כמו ברכיוזאורוס או שהחזיק אותו במקביל לפני הקרקע בגובה הכתפיים או אף שמוט כמו דיפלודוקוס.
ניתוח של עצמות הצוואר של ברונטוזאורוס ודיפלודוקיים אחרים הראה שככל הנראה רוב הזמן היה צווארו של ברונטוזאורוס שפוף קמעה כלפי מטה (דבר שמתאים לכך שאכל בעיקר צמחייה נמוכה) ורק לעיתים זקף את ראשו.
זנבו של ברונטוזאורוס היה ארוך במיוחד ודמוי שוט.
סימולציית מחשב הראתה שברונטוזאורוס יכול היה להצליף בזנבו וליצור שריקת קול בעוצמה של 200 דציבלים.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 סברו הפלאונטולוגים שהברונטוזאורוס לא יכל לתמוך בגופו הגדול וכבד ולכן חי בתוך ביצות או אגמים רדודים, כך שצווארו הארוך משמש לו מעין שנורקל.
כיום יודעים הפלאונטולוגים שסברה זו שגויה ושהברונטוזאורוס היה בעל חיים יבשתי לחלוטין שעצמותיו ורגליו העבות דמויות העמודים הצליחו לשאת את משקלו הרב.
ב-1877 גילה הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש מאוניברסיטת ייל את האפטוזאורוס ("לטאה מטעה" או "לטאה רמאית") .
השם ניתן לו מפני שעצמות ה-chevron שבזנב דמו לאלה של מוסזאורוס (זוחל ימי קדום).
ב-7 באפריל 2015 פורסם מחקר בכתב העת Nature שמנתח מחדש באופן סיסטמטי את מיני משפחת הדפלודוקיים וזה קבע שהברונטוזאורוס אקסלסוס הוא סוג נפרד מהאפטוזאורוס ולכן ברונטוזאורוס הוא טקסון תקף.
מאובניו נתגלו בארצות הברית, במדינות קולורדו, אוקלהומה ויוטה, בעיקר בתצורת מוריסון המתוארכת לגיל המלם של שלהי תור היורה, כ-156-146 מיליון שנה לפני זמננו.
ברונטה קמפבל היא שחיינית אוסטרלית.
היא אלופת העולם (קאזאן 2015) במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי והיא שיאנית העולם הנוכחית (2019) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
קמפבל נולדה וגדלה בבלנטיר שבמלאווי.
אחותה הבכורה, קייט, היא שיאנית עולם ואלופת עולם בשחייה, והן מוכרות בשם "האחיות קמפבל".
בשנת 2001 היגרה עם משפחתה לאוסטרליה והחלה להשתתף בתחרויות שחייה.
היא מתאמנת בהדרכתו של סימון קיוזאק.
במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באדלייד זכתה קמבל במקום שני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.61 שניות, אחרי אחותה קייט (24.44 שניות).
במשחקים עצמם, היא סיימה במקום 10 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.94 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 24.87 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכתה קמפבל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אחותה הבכורה קייט קמפבל, אמה מקיאן ואלישיה קוטס בשיא אוקיאניה חדש של 3:32.43 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:32.31 דקות ולפני הולנד (3:35.77 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד בסוף יולי 2014 זכתה קמפבל, ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מלני רייט, אמה מקיאן ואחותה קייט בשיא עולם חדש של 3:30.98 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של הולנד (3:31.72 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.23 דקות.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 52.86 שניות ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.20 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, קווינסלנד באוגוסט אותה שנה זכתה קמפבל ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף.
מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.56 שניות, אחרי אחותה קייט שקבעה שיא אליפות חדש של 23.96 שניות ולפני שנטל ון לנדהם מקנדה (24.69 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.45 שניות, אחרי אחותה (52.72 שניות) ולפני סימון מנואל מארצות הברית (53.71 שניות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר בדצמבר אותה שנה זכתה קמפבל בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 23.62 שניות, אחרי ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד (23.32 שניות) ולפני דורותיאה ברנדט מגרמניה (23.77 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 51.65 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכתה קמפבל ב-4 מדליות, מהן 3 זהב ו-1 ארד.
כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" את התוצאה המהירה באליפות (51.77 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קמפבל במדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אמה מקיאן, בריטני אלמסלי וקייט קמפבל בשיא עולם חדש של 3:30.65 דקות, לפני ארצות הברית (3:31.89 דקות) וקנדה (3:32.89 דקות), כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.15 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.04 שניות, 5 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.42 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה קמפבל ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם שיינה ג'ק, בריטני אלמסלי ואמה מקיאן בתוצאה של 3:32.01 דקות, אחרי ארצות הברית (3:31.72 דקות) ולפני הולנד (3:32.64 דקות).
כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.14 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם מיץ' לרקין, דניאל קייב, ואמה מקיאן בתוצאה של 3:41.21 דקות, אחרי ארצות הברית שקעה שיא עולם חדש של 3:38.56 דקות ולפני סין וקנדה (3:41.25 דקות).
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 52.30 שניות.
מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אמילי סיבום, טיילור מקאון ואמה מקיאן בתוצאה של 3:54.29 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:51.55 דקות ורוסיה (3:53.38 דקות).
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.69 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.58 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.18 שניות ובשני משחים אלה, היא לא הצליחה להגן על תוארה.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, קווינסלנד באפריל 2018 זכתה קמפבל ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.27 שניות לפני אחותה קייט (52.69 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם שיינה ג'ק, אמה מקיאן ואחותה קייט בשיא עולם חדש של 3:30.05 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של אוסטרליה (3:30.65 דקות).
כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.03 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.36 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.57 שניות.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי ביחד עם טיילור ראק מקנדה בתוצאה של 24.26 שניות, אחרי אחותה קייט שקבעה שיא אוקיאניה ובשיא חבר העמים חדש של 23.78 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכתה קמפבל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם בריאנה תרוסל, אמה מקיאן וקייט קמפבל בשיא אליפות חדש של 3:30.21 דקות, לפני ארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:31.02 דקות וקנדה שקבעה שיא לאומי חדש של 3:31.78 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב כששחתה בשלב המוקדמות.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב ביחד עם קייל צ'למרס, קלייד לואיס ואמה מקיאן בתוצאה של 3:19.97 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:19.40 דקות ולפני צרפת (3:22.11 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.48 שניות.
באולימפיאדת פריז היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
בשנת 2015 זכתה קמפבל בתואר שחיינית השנה של אוסטרליה ביחד עם אמילי סיבום.
ברונטורניס (שם מדעי: Brontornis; פירוש השם: "עוף הרעם") הוא סוג של עוף אימה ענקי מסדרת הקריאמאים שחי באמריקה הדרומית (בעיקר בפטגוניה) בתקופת המיוקן, לפני 7–17 מיליון שנה.
הוא היה עוף עצום ממדים וגם היה עוף האימה השני בגודלו לאחר הקלנקן שחי מעט אחריו.
מין זה הוגדר ב-1891 וכלל מין יחיד - Brontornis burmeisteri.
הברוטורניס התנשא לגובה 2.8 מטרים ושקל 230–400 ק"ג.
הוא נחשב טורף-על בתחומי מחייתו, והיה מסוגל לצוד את כל שאר היצורים בשטחי ערבות ארגנטינה וצ'ילה הקדומים.
למעשה, רק עופות הפיל והעוף האוסטרלי דרומורניס שקלו יותר ממנו.
הוא דמה לפורוסרקוס, שהתקיים אחריו, וחי לצד הארגנטוויס.
בתחומי מחייתו מילא הברונטורניס את תפקיד הטורפים הגדולים שלא נמצאו באמריקה הדרומית לפני ההחלפה האמריקנית הגדולה, יחד עם התיילקוסמילוס.
ככל הנראה, ארב הברונטורניס לטרפו ממסתור ותפס אותו בעזרת מקורו העצום או רדף אחריו עד שהשיג אותו.
אפשרות נוספת היא שהיה אוכל נבלות.
ברונטוסקורפיו (שם מדעי: Brontoscorpio; משמעות השם: "עקרב הרעם") הוא סוג של עקרב נכחד שחי בתקופת הסילור והדבון וחי בימים.
מאובניו התגלו במחוז ווסטרשייר באנגליה מגף רגל באורך 10 ס"מ.
עקרב זה היה מהגדולים ביותר בעולם והגיע לאורך 90 ס"מ.
הוא היה מכוסה שריון וכנראה שעקב משקלו היה מצוי מתחת למים, לפחות לאחר שהתנשל.
הוא היה מותאם לנשימה מתחת למים וגם לנשימת אוויר.
יצור זה היה עקרב אמיתי, בשונה מהיצורים ששלטו בתקופתו וכונו עקרבי מים.
העקרב היה צייד שכנראה צד ממארב וניזון ממגוון חסרי חוליות כמו תולעים ופרוקי-רגליים אחרים וגיוון גם בדגים קדומים.
עקרב זה הופיע בסדרה ללכת עם מפלצות שם נראים כמה פרטים שטורפים דגי צפלספיס ועוד פרט נטרף על ידי פטריגוטוס.
ברוניי משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער ברוניי לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
המשלחת הראשונה של ברוניי למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, אתלטיקה ושחייה.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה וסיף.
בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים.
ברונו דה סילבה שאבייר (בפורטוגזית: Bruno da Silva Xavier; נולד ב-15 באוגוסט 1984), המוכר יותר בשם ברונו שאבייר הוא כדורגלן חופים ברזילאי המשחק בעמדת הבלם.
הוא הקפטן של נבחרת ברזיל בכדורגל חופים, שהוביל אותה לזכייה בגביע העולם בכדורגל חופים בשנת 2017.
שאבייר נחשב לאחד משחקני כדורגל החופים הטובים ביותר בעולם, כשעוד בשנת 2014 נבחר לשחקן הטוב ביותר בעולם במהלך טקס הענקת הפרסים של ארגון כדורגל החופים העולמי (BSWW).
נכון להיום, הוא השחקן התשיעי בעל כמות הכיבושים הגבוהה ביותר בכל הזמנים של הנבחרת, יותר מכל שחקן פעיל אחר.
כמו רבים משחקני כדורגל החופים הבכירים בעולם, שאבייר שיחק עבור המון קבוצות במדינות שונות.
חלק מהקבוצות שבהן שיחק בברזיל הן ואסקו דה גאמה, קורינתיאנס, אספיריטו סנטו וסמפאיו קוראה.
בנוסף לכך, שיחק בקבוצות קטנזארו וויארג'יו (איטליה), סטרוגינו, קריסטל וספרטק מוסקבה (רוסיה), אלניהספור (טורקיה), ברצלונה (ספרד), ספורטינג ליסבון ובראגה (פורטוגל) ובני "פלפלה" כפר קאסם (ישראל), הן במסגרת הליגות והן במסגרת תחרויות בינלאומיות.
לפני שהחל את קריירת כדורגל החופים שלו, שאבייר שיחק כדורגל בעמדת השוער.
שאבייר ביקש להתאמן עם נבחרת ברזיל בכדורגל חופים וכששוער הנבחרת, מו, הבחין בכישרון שלו, הוא הזמין את שאבייר להתאמן עימו.
לאחר מכן, שאבייר זומן לסגל נבחרתה של ברזיל בכדורגל חופים, אך התחרות על אפודת השוער הייתה רבת עוצמה.
שאבייר נחשב לשוער השלישי של הנבחרת ולא זכה כמעט לדקות משחק.
מאמן הנבחרת באותה התקופה, דודה, האמין שהוא טוב עם הכדור ברגלו ובעל פוטנציאל להיות שחקן שדה, אך מנגד הוא יצטרך להתאמן במשך שנה לפני שיוכל להצטרף לשחק שוב בשורות הנבחרת.
בשנת 2008, כשהיה בן 24, שאבייר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הסלסאו, כשעשה את ההסבה שלו משוער לשחקן שדה.
בעקבות זאת, הוא נכלל לסגל הזמני של נבחרת ברזיל לגביע העולם בכדורגל חופים לשנת 2011, אך לבסוף, המאמן באותה התקופה, אלשנדרה סוארס, לא בחר בו בסגל הסופי לגביע העולם, שהכיל 12 שחקנים.
החלום של שאבייר לשחק במדי הנבחרת במסגרת גביע העולם התגשם לבסוף, כשהמאמן היורש של ברזיל, ג'וניור נגאו, הכליל אותו לסגל הסופי לגביע העולם לשנת 2013, ואף העניק לו את חולצת המשחק מספר 8, שאותה לבש נגאו בעבר.
הטורניר הוכיח את עצמו כהצלחה כבירה בשביל שאבייר כשחקן אינדיבידואלי, כשזכה בכדור הזהב (השחקן הטוב ביותר של הטורניר) ובנעל הכסף (מלך השערים השני של הטורניר), שחיזקו את מעמדו כבורג מרכזי בנבחרת הברזילאית.
במאי 2014, שאבייר הבקיע שער נגד נבחרת גרמניה במהלך משחק במסגרת אירוע של ארגון כדורגל החופים העולמי, שנערך במקסיקו.
השער נחשב לאחד משערי כדורגל החופים הגדולים ביותר בתולדות הענף, כשזכה למועמדות בפרס פושקש.
בטקס הענקת הפרסים של ארגון כדורגל החופים העולמי לשנת 2014, שנערך בחודש נובמבר, שאבייר נבחר לשחקן הטוב ביותר בעולם של אותה השנה.
בנוסף לכך, הוא נבחר כאחד משלושת השחקנים הטובים בעולם בשנים 2015, 2017 ו-2018.
תחת הדרכתו של מאמן הנבחרת החדש (ג'ילברטו קוסטה) וכקפטן הנבחרת, שאבייר הוביל את ברזיל לזכייה בגביע העולם בכדורגל חופים בשנת 2017, הראשונה מזה שמונה שנים.
בחודש ספטמבר, שאבייר רשם את הופעתו המאה במדי הנבחרת.
שאבייר נישא למריאנג'לה אנטונס, שגם היא שחקנית כדורגל חופים אשר נכנסה לענף ספורט זה דרכו.
השניים התחתנו במרץ 2009 ולהם שני ילדים: לונה וקאו.
בראיון שנערך בספטמבר 2013, שאבייר ציין את ז'וניניו כמודל לחיקוי שלו.
ברונו ראסין הוא סופר צרפתי.
ראסין נולד בפריז ולמד בתיכון לואי הגדול.
ב-1971 סיים ללמוד באקול נורמל סופרייר ולמד גם מספר קורסים במכון למדע המדינה פריז.
משנת 1983 ועד לשנת 1986 עבד במחלקה לנושאים אסטרטגיים במשרד החוץ הצרפתי, לאחר מכן הצטרף לקבינט של ראש הממשלה ז'אק שיראק.
ב-1988 התמנה כאחראי על התרבות בעיריית פריז, הוא החזיק בתפקיד זה עד לשנת 1993. מ-1997 ועד לשנת 2002 ניהל את אקדמיית צרפת ברומא.
מ-2002 ועד לשנת 2007 היה הנשיא של מרכז ז'ורז' פומפידו.
ב-2007 התמנה למנהל הספרייה הלאומית של צרפת, במהלך כהונתו בתפקיד ערכה הספרייה מיזם של סריקת ספרים המקביל לגוגל ספרים על מנת שלא יהיה לציבור הרחב תלות בגוגל.
מפקד מסדר האמנויות והספרות (13 בספטמבר 2016)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (2012)
ברוניוס ויידוטיס קוטאביצ'יוס (בליטאית: Bronius Vaidutis Kutavičius; 13 בספטמבר 1932 – 29 בספטמבר 2021) היה מלחין ליטאי ומורה להלחנה.
הוא כתב אורטוריות ואופרות רבות, לעיתים קרובות בהשראת אומנות ומוזיקה ליטאית עתיקה.
בנוסף, הלחין גם נעימות לסרטים, יצירות לתזמורת ומוזיקה קאמרית.
קוטאביצ'יוס נחשב לסמל של הזהות התרבותית הליטאית, הן במוזיקה והן בפוליטיקה.
במהלך שנות פעילותו הוא זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ליטא לשנת 1987.
קוטאביצ'יוס נולד במולאינאי, במחוז פוניבז', ליטא.
בין השנים 1959–1964 הוא למד באקדמיה הליטאית למוזיקה ותיאטרון של וילנה בכיתת ההלחנה של אנטאנס רצ'יונס.
קוטאביצ'יוס הלחין אורטוריות ואופרות רבות, ביניהן "הפולחנים הפגניים האחרונים", "לוקיס הדוב" ו"שערי ירושלים".
רבות מיצירות קוטאביצ'יוס בעלות השפעה מהאמונה הפוליטאיסטית העתיקה של ליטא ומהמוזיקה שלה.
קוטביצ'יוס העביר לימודי הלחנה בבית הספר לאמנות Čiurlionis משנת 1975. הוא עבר ללמד הלחנה באקדמיה הליטאית למוזיקה ותיאטרון בשנת 1984 ושם מונה מונה לפרופסור שנה לאחר מכן.
הוא פרש מהוראה פעילה בשנת 2000.
בשנת 1958 קוטאביצ'יוס נישא לשחמטאית וילהלמינה קאושילאיטה-קוטאביצ'נה (1936–1988).
נפטר בוילנה ב-29 בספטמבר 2021.
1982 – אמן מצטיין של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית (אז בברית המועצות).
1986 – פרס המדינה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית.
1996 – פרס בפסטיבל פרובלטיקה בטורון, בפולין.
2003 – עיטור המסדר "על השירות לליטא".
1970 – Panteistinė oratorija - אורטוריה פנתאיסטית – לארבעה קולות גברים, חליל, אבוב, קלרינט, פגוט, קרן יער, תופים, פסנתר, רביעיית מיתרים וקונטרבס.
1978 – Paskutinės pagonių apeigos - הפולחנים הפגנים האחרונים לסופרן, מקהלת נשים, 4 קרנות ועוגב.
1983 – Iš jotvingių akmens מהאבן היוטבינגית לסופרן, מצוסופרן, טנור, באס ו-16 כלי נגינה עממיים.
1998 – סימפוניית האורטוריה Epitaphium temporum pereunti (אפיטף לזמנים שחלפו) ב-4 פרקים למלאות 440 שנה להיווסדה של אוניברסיטת וילנה – מציינת כמה אירועים מתולדות ליטא: התנצרות הליטאים, הקמת העיר וילניוס, וההקדשה מחדש של קתדרלת וילניוס.
חלק מהיצירה מבוסס על רוויזיה של שני הפרקים שנכתבו בעבר, הטקסטים מאת סיגיטאס גדה, מ"כרוניקת ביכובייץ" ומספרו של זיגימנטס ליאוקסימינס – Ars et praxis musica.
2005–2008 עונות השנה לפי פואמה מאת המשורר – רועה צאן כריסטיונאס דונלייטיס מן המאה ה-18:
דאגות החורףהוצגה ב-2012 בבכורה בקתדרלת קתרינה הקדושה בווילניוס לרגל חגיגות יום הולדת ה-80 של המלחין:אופרות: 1981 – אופרת-פואמה "Strazdas žalias paukštis (קיכלי, הציפור הירוקה) – לסופרן, באס וסרט מגנטי על לברית מאת סיגיטאס גדא, הוצגה בבכורה בקובנה
1983 – הזקן מהר הברזל – אופרת ילדים – הוצגה לראשונה בקאונס.
2000 – Lokys "לוקיס הדוב" – על לברית מאת האמריקאית אאושרה מריה סלוצקייטיה-יוראשיניה – לפי סיפור מאת פרוספר מרימה.
הוצגה לראשונה בפסטיבל וילניוס, אחר כך נכנסה לרפרטואר האופרה הלאומית בווילניוס.
2003 – Ignes et fides (בלטינית) – אש ואמונה, אופרת-בלט – לקולות סולנים, קריינים, מקהלה ותזמורת סימפונית ומספר כלים עממיים – למלאת 750 שנה להכתרתו של המלך הראשון והיחיד של ליטה, מינדאוגאס והתיעוד הראשון של ליטא במקורות היסטוריים.
1972 – Ant kranto (על החוף) לסופרן וארבע ויולות, על מלים מאת יונאס מקאס.
1968 – סונטה לוויולה ולפסנתר.
1974 – Dzūkiškos Variacijos "וריאציות דזוק" ל-10 כלי קשת, סולנים וסרט מגנטי.
1977 – Praeities laikrodžiai I "שעות העבר" לרביעיית מיתרים וגיטרה.
הכפר המכוסה חול" לכינור, עוגב ופעמונים.
1983 – סונאטה לשני עוגבים Ad potres.
1973 – סימפוניה עם מקהלת גברים.
ברונו רייס לינו (בפורטוגזית: Bruno Reis Lino; נולד ב-18 ביוני 1978) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
רייס התחיל את הקריירה שלו בפלומיננסה.
בשנת חתם באתלטיקו פרנאאנסה ובינואר חתם בצסק"א מוסקבה.
בקיץ חתם במכבי תל אביב מליגת העל.
ב-14 בספטמבר 2002, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-4 נגד מכבי פתח תקווה.
ב-17 בפברואר 2003, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד בית"ר ירושלים.
רייס, שיחק במכבי תל אביב שלוש עונות בהן זכה באליפות, גביע ואף השתתף עימה בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2004/2005.
בקיץ חתם באקדמיקה מליגת העל הפורטוגזית.
בהמשך הקריירה שיחק בוילה ריו, אנאפולינה, אלניה ולדיקווקז, ואסקו דה גאמה, רסאנדה, אמריקה-RJ ומאדריירה.
ברונו שיירו הוא כדורגלן עבר צרפתי, ששיחק בעמדות הקישור.
הוא אחיו של כדורגלן העבר בנואה שיירו.
שיירו שיחק במחלקת הנוער של ליל, יחד עם אחיו, בנואה.
בשנת 1998 הוא נקלט בקבוצה הבוגרת וגם בה שיחק לצד אחיו.
בשנת 2002 עבר שיירו לליברפול וכונה אז "הזיידן החדש".
שיירו לא עמד בציפיות ובהחלטת מאמן הקבוצה דאז, רפאל בניטס, הוא הושאל בשנת 2004 למרסיי (כדורגל) ועונה לאחר מכן הושאל לבורדו.
בשנת 2006 נמכר לסטאד רן בה שיחק מספר עונות.
בשנת 2010 שיחק שיירו באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית.
בשנת 2010 עבר שיירו לנאנט שם שיחק שנתיים.
בשנת 2015 שיחק בליגה האזורית בצרפת עד לפרישתו ממשחק פעיל.
בשנים 2002–2004 שיירו שיחק בנבחרת צרפת ורשם 3 הופעות.
אלן ירמיאן (; נולדה ב-27 במאי 2001), הידועה בשם הבמה שלה ברונט (), היא זמרת ארמנית.
ייצגה את ארמניה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
ברונט, שנולדה בירוואן, בירת ארמניה, גילתה עניין רב במוזיקה ובשירה כבר מגיל צעיר.
היא נהגה להופיע בתחרויות ובמחזמרים שונים.
בשנת 2019 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Love the Way You Feel", שזכה להצלחה גבוהה מאוד.
ברונט הפכה למוקד התעניינות גדול מכלי התקשורת במדינתה, שכן פרסום השיר נעשה בשיתוף עם עמותת "Nvak".
ב-2022, לאחר כמה שנות הפסקה בהן עברה לארצות הברית כדי להתמקד בלימודיה האקדמיים, חזרה ברונט לארמניה ולהוצאת מוזיקה.
בפברואר פורסמו השירים "Smoke Break" ו-"Gisher".
ביוני אותה השנה יצא לאור "Bac kapuyt achqerd" – שירה הראשון בארמנית.
ב-1 בפברואר 2023 הכריזה רשות השידור הארמנית ARMTV על ברונט כנציגת ארמניה לאירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
שירה נחשף בחודש מרץ, "Future Lover".
בגמר האירוויזיון היא הגיעה למקום ה-14 עם 122 נקודות.
לברון ריימון "ברוני" ג'יימס הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בלוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA.
בנו הבכור של שחקן ה-NBA לברון ג'יימס.
בילדותו שיחק ג'יימס בקבוצת מיאמי סיטי בולרס יחד עם ג'ט הווארד, בחטיבת הביניים הוא שיחק במדי קבוצת נורת' קואסט בלו צ'יפס ובקבוצת הכדורסל של בית ספרו אולד טרייל בעיר באת', אוהיו, והוביל אותה לזכייה בטורניר הליגה.
ב-6 באוגוסט 2018 הוא נרשם לבית הספר Crossroads בסנטה מוניקה, קליפורניה, לאחר שאביו עבר ללוס אנג'לס לייקרס, וב-3 בדצמבר, במשחקו הראשון בבית הספר, קלע 27 נקודות בניצחון 61–48 על חטיבת הביניים קלבר סיטי.
באפריל 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורסל הנוער של נייקי, במדי קבוצת Strive for Greatness.
ב-29 במאי 2019 עבר ג'יימס לבית הספר סיירה קניון בצ'טסוורת', לוס אנג'לס, לשנת הלימודים הראשונה שלו בתיכון.
הוא הצטרף לבית הספר עם אחיו ברייס , שלמד בחטיבת הביניים, ועם זאיר וייד, בנו של דוויין וייד, חברו של אביו לקבוצה במיאמי היט.
לקראת תחילת העונה הודיעה רשת ESPN שתשדר 15 ממשחקי הקבוצה, ב-21 בנובמבר 2019 ערך ג'יימס את הופעת הבכורה שלו בתיכון כשקלע 10 נקודות בניצחון 91–44 על מונטגומרי, וב-14 בדצמבר קלע 15 נקודות ונבחר ל-MVP בניצחון 59–56 על בית ספרו של אביו, סנט וינסנט–סנט מרי.
ב-15 בינואר 2020 קלע ג'יימס שיא עונתי של 17 נקודות בניצחון 117–62 על ויופוינט.
כפרשמן העמיד ג'יימס ממוצעים של 4.1 נקודות ב-15 דקות למשחק, והיה היחיד בקבוצה, שסיימה במאזן 30–4, שהופיע בכל משחקיה.
סיירה קניון העפילה לגמר אליפות המדינה, אך הוא בוטל עקב מגפת הקורונה בארצות הברית.
בפברואר 2021 קרע ג'יימס את המניסקוס באימון ועבר ניתוח, ולא שיחק אף משחק רשמי במדי סיירה קניון עד ההפסד 72–80 לתיכון סנטניאל בגמר האזור המזרחי של ליגת התיכונים של קליפורניה ב-11 ביוני, בו קלע שבע נקודות.
ב-4 בדצמבר 2021 היה ג'יימס הקלע המוביל עם 19 נקודות בניצחון 71–53 על סנט וינסנט–סנט מרי במשחק שנערך בסטייפלס סנטר, אולמה הביתי של קבוצתו של אביו לוס אנג'לס לייקרס.
בעונתו השלישית העמיד ג'יימס ממוצעים של 8.8 נקודות, 3.3 ריבאונדים, 2.8 אסיסטים ו-1.9 חטיפות למשחק ב-29 הופעות.
בעונת הסיניור, האחרונה שלו בתיכון, הפך ג'יימס למוביל בקבוצה והצטרף אליו אחיו הצעיר ברייס.
באוגוסט 2022 שיחק עם קבוצתו בשלושה משחקי ראווה באירופה, ובמשחק השני הוביל את הקלעים עם 25 נקודות בהפסד 85–97 לנבחרת צרפת עד גיל 18 בפריז.
לאחר שהחמיץ את שני המשחקים הראשונים בעונה הסדירה בשל מחלה ערך ג'יימס את הופעת הבכורה שלו כסיניור ב-26 בנובמבר, ורשם 13 נקודות, 4 אסיסטים ו-3 ריבאונדים בהפסד 60–63 בהארכה לראנצ'ו כריסטיאן.
לדברי אביו, כבר ב-2015 קיבל ג'יימס הצעות למלגות ומכתבי עניין מתוכניות כדורסל מכללות.
הוא דורג במקום ה-20 על ידי ESPN וה-28 על ידי 247Sports מבין כל מסיימי התיכונים ב-2023, וקיבל בין היתר הצעות מאוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת אורגון ואוניברסיטת דרום קליפורניה.
ב-6 במאי התחייב ג'יימס לשחק בדרום קליפורניה .
בבוקר 24 ביולי 2023 התמוטט ג'יימס במהלך אימון במרכז גאלן שבאוניברסיטת דרום קליפורניה, ומאוחר יותר התברר כי לקה בדום לב.
הוא שוחרר מבית החולים כעבור שלושה ימים ובדצמבר קיבל אישור לחזור לשחק.
ב-10 בדצמבר הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במכללות ורשם 4 נקודות, 3 ריבאונדים, 2 אסיסטים, 2 חטיפות וחסימה ב-16 דקות בהפסד 79–84 ללונג' ביץ' סטייט, וב-30 בדצמבר קלע שיא קריירה של 15 נקודות בהפסד 70–86 לאוניברסיטת המדינה של אורגון.
ג'יימס שיחק בסך הכל 25 משחקים במדי הטרויאנס והעמיד בהם ממוצעים של 4.8 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
ב-27 ביוני 2024 נבחר ג'יימס במקום ה-55 בדראפט ה-NBA 2024 על ידי קבוצתו של אביו, לוס אנג'לס לייקרס.
על פי פרשן ESPN בוב מאיירס, סוכנם של ברוני ואביו, ריץ' פול, איים על קבוצות הליגה כי אם קבוצה שאינה הלייקרס תבחר בו, הוא ישחק בליגת העל האוסטרלית בכדורסל ולא ב-NBA.
ג'יימס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ב-22 באוקטובר 2024, בניצחון 110–103 על מינסוטה טימברוולבס במשחק הפתיחה של עונת .
הוא שיחק שלוש דקות, והוא ואביו הפכו לצמד האב ובן הראשונים בהיסטוריה של הליגה שמשחקים יחדיו.
ב-30 באוקטובר קלע ג'יימס את נקודות הבכורה שלו ב-NBA בהפסד 134-110 לקליבלנד קאבלירס.
ברוב עונת הרוקי שלו נשלח ג'יימס לקבוצת הפיתוח של הלייקרס, הסאות' ביי לייקרס.
ב-12 בדצמבר, קלע שיא קריירה של 30 נקודות בליגת הפיתוח של ה-NBA בניצחון 106-100 על קבוצת הפיתוח של הפיניקס סאנס, ה-ואלי סאנס.
סנדקו של ג'יימס הוא שחקן ה-NBA כריס פול.
ביוני 2021 הופיע ג'יימס לראשונה על השער של ספורטס אילוסטרייטד לצד חברי ארגון הספורט האלקטרוני FaZe Clan.
לג'יימס קהל מדיה חברתית גדול: במאי 2019 הוא פתח חשבון אינסטגרם והגיע למיליון עוקבים כבר ביומו הראשון ברשת החברתית, כשסיים את התיכון היו לו למעלה משבעה מיליון עוקבים ונכון ליוני 2024 יש לו 7.9 מיליון עוקבים באינסטגרם ו-5.8 עוקבים בטיקטוק.
ג'יימס נחשב לאחד השחקנים עם הפוטנציאל לרווח הכי גדול משמו, תדמיתו ודמותו () בקרב ספורטאי מכללות.
בפברואר 2022 הוא הגיש בקשה לסימנים מסחריים על וריאציות של שמו: ברוני, בי.
ג'יי ג'וניור וברונלד, ובתיכון חתם על עסקאות NIL עם נייקי ו-חברת Beats של ד"ר דרה.
ג'יימס לבש בחטיבת הביניים את החולצה מספר 0 לכבוד שחקן ה-NBA האהוב עליו, ראסל וסטברוק, ובתיכון ובמכללות לבש גם את המספרים 23 ו-6 המזוהים עם אביו.
בלייקרס משחק עם המספר 9.
ברונואז הוא חיתוך סכין קולינרי שבה תחילה מבצעים חיתוך ז'וליין של פריט המזון ולאחר מכן הופכים את ה"גפרורים" ברבע סיבוב וחותכים אותם לקוביות.
החיתוך הזה יוצר קוביות של בערך 3 מ"מ או פחות בכל צלע.
בצרפת, חיתוך ברונואז הוא קטן יותר של 1 עד 2 מ"מ.
הירקות האופייניים לברונואז הם גזר, סלרי, כרישה ולפת.
הירקות החתוכים לקוביות מולבנים קצרות במים רותחים מלוחים, ואז מושקעים במי קרח מומלחים לכמה שניות, כדי לקבע את הצבע.
הברונואז משמש כקישוט במנות רבות; הוא משמש לעיתים קרובות לקישוט קונסומה.
ברונואז טיפוסי צריך להיות עקבי בגודל ובצורה של הקוביות, שכן זה עוזר ליצור מצגת נעימה ומקצועית של המנה.
חיתוך ברונואז משמש גם בצירים ובמרקים כדי להגביר במהירות את קצב העברת הטעמים והריחות לנוזל שמסביב.
הדבר נובע מהגידול בשטח הפנים על פני שיטת חיתוך מסורתית ומועדף למתכונים שאין להם יתרונות מהמרקם של ירקות חתוכים.
ברונו אדגר סילבה אלמיידה (בפורטוגזית: Bruno Edgar Silva Almeida; נולד ב-18 במרץ 1994 בסלבדור שבברזיל), הידוע כברונו רמירס (בפורטוגזית: Bruno Ramires), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל חיפה.
רמירס החל לשחק במחלקות הנוער של באהיה, ויטוריה, קרוזיירו ואיטואנה, ושיחק בקבוצות הבוגרות של קרוזיירו, ויטוריה, מוריירנסה, פונטה פרטה, אלאגואנו, פיירנסה ובלננסש במסגרת הליגות הבכירות בברזיל ובפורטוגל.
ב-28 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לשנתיים בבנגלור מליגת העל ההודית, במדיה שיחק ב-36 משחקי ליגה.
ב-17 בספטמבר 2023 חתם בהונג לין הא טין מליגת העל הווייטנאמית, במדיה שיחק ב 26 משחקי ליגה.
ב-1 בינואר 2025 חתם באמזונאס מליגת המשנה הברזילאית.
בהמשך 2025 חתם בקבוצת הפועל חיפה.
ברונו רוברטו פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: Bruno Roberto Pereira da Silva; נולד ב-27 באפריל 2000 בבלו הוריזונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי
ברוניניו גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו מיניירו, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית.
בהמשך הושאל לקבוצות רסיפה, קונפיאנסה, ז'ובנטודה, CRB, גוארני וסיארה מליגת העל הברזילאית וליגת המשנה הברזילאית.
ב-5 ביולי 2024 הושאל לבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית למשך עונת 2024/2025. הוא עזב את הקבוצה ב-1 בספטמבר, בשל איסור רישום שחקנים שחל על בואבישטה.
ב-6 בספטמבר 2024 הושאל לקרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית למשך עונת .
ב-18 ביוני 2025 חתם על חוזה קבוע במועדון.
אביו הוא כדורגלן העבר ברונו הלנו .
ברוניסלב קספר מלינובסקי (בפולנית: Bronisław Kasper Malinowski; 7 באפריל 1884 – 16 במאי 1942) היה אנתרופולוג פולני, שנחשב אחד האנתרופולוגים החשובים במאה ה-20 בשל מחקריו החדשניים בעבודת שדה אתנוגרפית, המחקר על החליפין, והאתנוגרפיה העשירה שלו על אודות מלנזיה.
מלינובסקי נולד בקרקוב, פולין, למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה.
אביו היה פרופסור ואמו באה ממשפחה בעלת קרקעות.
הוא היה ילד חולני וסבל מבריאות רעועה כילד, אך הצליח מאוד בבית הספר.
הוא קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה היגלונית ב-1908, שם הוא התמקד במתמטיקה ובמדעים.
בשנתיים הבאות הוא היה באוניברסיטת לייפציג, שם הוא הושפע בידי וילהלם וונדט והתאוריות שלו של פסיכולוגיה חברתית.
אלה הובילו אותו לעניין באנתרופולוגיה.
באותו הזמן, ג'יימס פרייזר וחוקרים בריטים אחרים היו בין האנתרופולוגים הידועים ביותר, לכן נסע מלינובסקי ללונדון ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) ב-1910.
ב-1914 הוא נסע לגינאה (פפואה), למה שאחר כך יקרא גינאה החדשה (פפואה גינאה החדשה), שם הוא עשה עבודת שדה במיילו ואחר כך באיי טרובריינד.
הוא עשה כמה מסעות לאזור זה, שחלקם הוארכו כדי שלא להגר מהקולוניה האוסטרלית בזמן מלחמת העולם הראשונה.
בזמן זה הוא ביצע את מחקריו על הקולה.
ב-1922 קיבל מלינובסקי דוקטורט באנתרופולוגיה והחל ללמד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
באותה שנה ספרו "ארגונאוטים (ימאים) של האוקיינוס השקט המערבי" הופיע.
הספר נחשב כיצירת מופת, ומלינובסקי נעשה לאחד מהאנתרופולוגים הידועים ביותר בעולם.
בשלושים השנה הבאות מלינובסקי ביסס את ה-LSE כאחד מהמרכזים הגדולים בבריטניה לאנתרופולוגיה.
הוא הכשיר תלמידים רבים, כולל תלמידים מהקולוניות של בריטניה, שהיו לדמויות חשובות בארצות המוצא שלהם.
מלינובסקי לימד לפרקים גם בארצות הברית, והוא היה באחד ממסעות אלה כשפרצה מלחמת העולם השנייה.
הוא נשאר בארצות הברית, וניתנה לו משרה באוניברסיטת ייל, שם הוא נשאר עד מותו.
מלינובסקי נחשב לחוקר הראשון שהוציא את האנתרופולוגיה אל השטח, אל שדה המחקר, והרבה לכתוב על המתודולוגיה הזאת.
אנתרופולוגים לפניו נהגו לעשות את המחקר שלהם על ידי ראיונות, ולא ניסו לחיות יחד עם הנחקרים עצמם.
אנתרופולוגים אלה, כדוגמת אדוארד טיילור, מכונים כיום "אנתרופולוגים של כורסה".
מלינובסקי הדגיש את חשיבותה של התצפית המשתתפת, וטען כי אנתרופולוגים חייבים להיות בשטח כדי לתעד את חיי היום יום, החשובים על מנת להבין את התרבות השונה.
המחקר שלו על שרשרת הקולה היה חשוב מאוד להתפתחות התאוריה האנתרופולוגית של החליפין, והחומר מאיי טרויבריאנד נדון רבות בספרון של מרסל מוס, "המתנה".
מלינובסקי היה ממייסדי האסכולה האנתרופולוגית חברתית הידועה כפונקציונליזם.
בניגוד לפונקציונליזם הסטרוקטורלי של רדקליף-בראון, מלינובסקי טען כי התרבות פועלת כדי לענות על צורכיהם של היחידים ולא של החברה.
מלינובסקי נחשב לעיתים קרובות לאחד האתנוגרפים המיומנים ביותר של האנתרופולוגיה, במיוחד בגלל הגישה המתודית והתאורטית ביותר לחקר מערכות חברתיות.
לעיתים קרובות מכנים אותו החוקר הראשון שהביא את האנתרופולוגיה "מהמרפסת" (ביטוי שהוא גם שם של סרט תיעודי על יצירתו), כלומר, חווה את חיי היומיום של מושאי המחקר שלו יחד איתם.
מלינובסקי הדגיש את החשיבות של התבוננות מפורטת במשתתפים וטען שעל אנתרופולוגים לקיים קשר יומיומי עם המודיעים שלהם אם הם רוצים לתעד כראוי את "חוסר היכולת של חיי היומיום" החשובים כל כך להבנת תרבות אחרת.
הוא קבע כי מטרתו של האנתרופולוג, או האתנוגרף, היא "לתפוס את נקודת מבטו של היליד, את יחסו לחיים, לממש את חזונו את עולמו" (ארגונאוטים של האוקיינוס השקט המערבי)
עם זאת, בהתייחס לטבעת קולה, מלינובסקי גם הצהיר בספרו:
"עם זאת יש לזכור שמה שנראה לנו כמוסד נרחב, מסובך, ועם זאת מסודר היטב, הוא תוצאה של כל כך הרבה עשייה ועיסוק, המתנהלים על ידי פראים, שאין להם שום חוקים או מטרות או תקנות שנקבעו בהחלט.
אין להם שום ידיעה על המתווה הכולל של אף אחד מהמבנה החברתי שלהם.
הם מכירים את המניעים שלהם, יודעים את מטרת הפעולות האינדיבידואליות ואת הכללים החלים עליהם, אך כיצד, מתוך אלה, כל המוסד הקולקטיבי מעצב, זה מעבר לתחום הנפש שלהם.
אפילו לא היליד האינטליגנטי ביותר אין מושג ברור לגבי הקולה כמבנה חברתי גדול ומאורגן, ועוד פחות מהתפקוד וההשלכות הסוציולוגיות שלה....
שילוב כל הפרטים שנצפו, השגת סינתזה סוציולוגית של כל הסימפטומים השונים והרלוונטיים הם המשימה של האתנוגרף...
האתנוגרף צריך לבנות את תמונת המוסד הגדול, ככל שהפיזיקאי בונה את התיאוריה שלו מנתוני הניסוי, שתמיד היו בהישג ידם של כולם, אך היו זקוקים להם.
בשני הקטעים הללו צפה מלינובסקי את ההבחנה בין תיאור לניתוח ובין השקפות השחקנים והאנליסטים.
הבחנה זו ממשיכה ליידע את השיטה והתיאוריה האנתרופולוגית.
המחקר שלו על טבעת הקולה היה חיוני גם להתפתחותה של תאוריית הדדיות אנתרופולוגית, וחומריו מהטרוברינדים נדונו בהרחבה במאמרו המכונן "המתנה" של מרסל מוס.
כאמור, מקורו של מלינובסקי הוא בית הספר לאנתרופולוגיה חברתית המכונה פונקציונליזם.
בניגוד לפונקציונליזם המבני של רדקליף-בראון, מלינובסקי טען כי התרבות מתפקדת על מנת לענות על צורכיהם של יחידים ולא על החברה כולה.
הוא נימק שכאשר נענים לצרכים של יחידים, המרכיבים את החברה, אז מתמלאים צורכי החברה.
בעיני מלינובסקי, רגשות האנשים והמניעים שלהם היו ידע מכריע להבנת האופן שבו החברה שלהם מתפקדת:
"מלבד המתווה האיתן של חוקה שבטית ופריטים תרבותיים מגובשים המהווים את השלד, מלבד נתוני חיי היומיום וההתנהגות הרגילה, שהם, כביכול, בשר ודם, יש עדיין לרשום את הרוח - דעות הילידים, אמירותיהם וביטוייהם."
מלבד עבודת שטח, תיגר מלינובסקי גם את הטענה לאוניברסליות של תורת פרויד על תסביך אדיפוס.
הוא יזם גישה חוצה תרבויות בסקס ודיכוי בחברת פראים, שם הוא הוכיח שמתחמים פסיכולוגיים ספציפיים אינם אוניברסליים.
מלינובסקי גם השפיע על מהלך ההיסטוריה האפריקאית, ושימש כמנטור אקדמי לג'ומו קניאטה, אביה ונשיאה הראשון של קניה של ימינו.
מלינובסקי כתב גם את ההקדמה אל מול הר קניה, המחקר האתנוגרפי של קניאטה על שבט גיקויו.
גם שבט הקולוראמי באפריקה משך את תשומת ליבו.
בקטע קצר בספרו "Broca's Brain" משנת 1979, מתח המדען הפופולרי והמנוח קרל סייגן ביקורת על מלינובסקי כי חשב כי ש"הוא גילה עם באיי טרובריאנד שלא פיתח את הקשר בין יחסי מין ולידה" וטען שזה סביר יותר כי תושבי האי פשוט לעגו למלינובסקי.
עם זאת, כתב מארק מוסקו בשנת 2014 כי מחקרים נוספים על אנשים טרובריאנד אישרו את טענותיו של מלינובסקי בנוגע לאמונותיהם בנוגע להולדה, והוסיף כי הדוגמות קשורות למערכת מסובכת של אמונה שמקיפה קסם באמונות לגבי הולדת האדם והצומח.
על שמו של מלינובסקי נקראת סדרת הרצאות שנתית לאנתרופולוגיה בבית הספר לכלכלה בלונדון.
מגזין אנתרופולוגיה בהדרכת סטודנטים ב- LSE, "הארגונאוט", לקח את שמו מ"ארגונאוטים של מערב האוקיינוס השקט" של מלינובסקי.
ברונכוסקופיה או שקיפת סִמְפּוֹנוֹת היא בדיקה רפואית ממשפחת הבדיקות האנדוסקופיות, שבה נבדקות דרכי הנשימה על ידי החדרת ברונכוסקופ, הקרוי גם מַשקף סמפונות (צינור פלסטי גמיש שבקצהו מצלמת וידאו זעירה, אשר מכיל סיב אופטי לצורך תאורה ונועד לבדיקת מערכת הנשימה).
באמצעות בדיקה זו ניתן לראות את דרכי הנשימה, ממערות האף ועד לקנה הנשימה והסימפונות.
לרופא האף אוזן גרון הגרמני גוסטב קיליאן מייחסים את ביצועה של הברונכוסקופיה הראשונה בשנת 1897. הוא השתמש בברונכוסקופ קשיח על מנת להסיר עצם חזיר מדרכי נשימה של מטופל.
הטיפול בוצע אצל מטופל ער בהרדמה מקומית בעזרת קוקאין.
מאז ועד שנות ה-1970 טיפולים כאלה בוצעו רק באמצעות ברונכוסקופים קשיחים.
בשנות ה-1920 שכלל שבלייה ג'קסון את הברונכוסקופ הקשיח שנועד לבדיקה חזותית של הקנה ושל הסימפונות הגדולים.
הלרינגולו הבריטי ויקטור ניגאס (Negus) שעבד עם ג'קסון שיפר את עיצוב האנדוקסופים מסוג זה, כולל מה שנודע כברונכוסקופ ניגאס.
בשנת 1966 המציא שיגטו איקדה את הברונכוסקופ הגמיש.
תחילה כלי זה השתמש באלומות פיברו-אופטיות הדורשות מקור תאורה חיצוני.
לאנדוקופים אלה היו קטרים חיצוניים של כ-5-6 מילימטר, עם יכולת כיפוף של 180 מעלות ויכולת פישוט של 120 מעלות, שאיפשרו גישה אל סימפונות אונתיים וסגמנטליים.
מאוחר יותר ברונכוסופקים פבירו-אופטיים הוחלפו על ידי CCD (charge coupled device) (צ'יפ וידאו) הממוקמים בקצה הדיסטלי שלהם.
הבדיקה מתבצעת על ידי מומחה ברפואת ריאות ואחות.