tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא צורף לסגל של הקבוצה הבוגרת בגיל 19 וכעבור שתי עונות עבר לבוקה ג'וניורס, בה שיחק במשך שנה שאחריה עבר לריאל סרגוסה הספרדית.
גונסאלס ערך 56 הופעות בנבחרת ארגנטינה והבקיע תשעה שערים.
הוא השתתף עם נבחרת ארגנטינה במונדיאל 2002 וזכה עם הנבחרת האולימפית במדליית זהב באולימפיאדת אתונה ב-2004.
ב-23 ביוני 2020 הוא מונה למאמן רוסריו סנטרל מהליגה הארגנטינאית.
קילי גונסאלס הופיע לראשונה בליגה הראשונה ב-18 בדצמבר 1993, במדי רוסריו סנטרל, בה הפסידה קבוצתו 0–2 לגימנסיה אי אסגרימה דה לה פלאטה.
באמצע 1995 קילי זכה להתעניינות מריאל מדריד, אבל העדיף להמשיך את הקריירה שלו בבוקה ג'וניורס לבקשתו של דייגו מראדונה.
ב-1996 עבר לשחק בליגה הספרדית שם שיחק בריאל סרגוסה במשך שלוש עונות והשתתף ב-92 משחקים.
לאחר מכן עבר לוולנסיה וזכה עמה באליפות הספרדית בעונת והגיע פעמיים לגמר ליגת האלופות.
ההופעה המוצלחת שלו בליגת האלופות העניקה לו מוניטין אירופאי והפכה אותו לשחקן מוערך מאוד.
ב-2003 איבד המקום שלו בהרכב ולנסיה ועזב לאינטר מילאנו, מועדון איתו זכה ובסקודטו בעונת 2005/2006 ובשני גביעים איטלקיים.
גונסאלס לא זומן לנבחרת ארגנטינה למונדיאל 2006 ועם סיום הפרק שלו באירופה חזר לכדורגל הארגנטינאי וחתם ברוסריו סנטרל.
הוא שיחק עונה אחת ולאחר מכן שקל לעזוב בשל דין ודברים עם נשיא המועדון פבלו סקרבינו, אך הדחתו של הנשיא בגלל ניהול כושל אפשרה את הארכת שהותו של גונסאלס עונה נוספת.
עם הגעתו של גוסטבו אלפרו לאימון רוסריו סנטרל באוקטובר 2008 גונסאלס איבד את מקומו בהרכב.
בנובמבר, לאחר שנכנס למחצית השנייה במשחק מול אינדפנדיינטה דה אוולנדה, הוא נפצע ונאלץ לעבור ניתוח בעקבות קרעים ברצועות ברך ימין.
בתחילת 2009, נשיא רוסאריו סנטרל, הוראסיו אוסנדיזאגה וההנהלה החליטו לא לחדש את חוזהו.
סן לורנצו וחזרה שנייה לרוסאריו סנטרל (2009–2010)
לעונת 2009/10 חתם בסן לורנצו, לבקשת חברו ומאמן הקבוצה דאז דייגו סימאונה.
במחצית הראשונה של העונה שיחק בגביע סודאמריקנה וכבש את שערו היחיד בקבוצה מול סינסיאנו בשלב השני של שמינית הגמר.
בסוף עונה זו הוא חזר רוסאריו סנטרל אשר ירדה לליגה השנייה.
הוא שיחק כמה משחקים אך נפצע וסיים את העונה.
עם הגעתו של המאמן עומר פלמה, קילי גונסאלס שוב קיבל דקות משחק בניצחון 0–3 מול פרו.
הוא פתח בהרכב במשחק הבא נגד דפורטיבו מרלו, אבל לא שיחק באף משחק אחר בעונה.
הוא נותק מהסגל המקצועי של הקבוצה מ"סיבות הקשורות בכדורגל" ;אך היו גם שמועות על התנהגות לא מקצועית.
בסוף יוני 2011 הופסק הקשר שלו עם המועדון וקריירת הכדורגל שלו הסתיימה.
קילווה קיסיוואני (Kilwa Kisiwani) הייתה עיר במזרח אפריקה, בשטחה של טנזניה של ימינו, שננטשה במחצית המאה ה-19. בימי הזוהר שלה, הייתה העיר המרכז המסחרי החשוב ביותר במזרח אפריקה.
חורבות העיר שוכנות על אי באותו שם, סמוך לחופי מחוז לינדי בדרום מזרח המדינה, כ-280 ק"מ דרומית לדאר א-סלאם.
בשנת 1981 הוכרזו החורבות כאתר מורשת עולמית.
העיר נוסדה בידי הסוחר הפרסי עלי בן אל-חסן, בסביבות שנת 975. במאות הבאות הפכה העיר למרכז של סחר בזהב, ברזל, שנהב ובעבדים שהגיעו מאפריקה, וכן של טקסטיל, תכשיטים, חרסינה ותבלינים שהגיעו מצדו האחר של האוקיינוס ההודי - מאסיה.
עד המאה ה-13 הפכה העיר לחזקה שבערי מזרח אפריקה, והייתה לה השפעה גם על המסחר במוזמביק ובזימבבואה של ימינו.
אבן בטוטה, שביקר בה בשנים 1332-1331, תיאר אותה כאחת הערים היפות בעולם, וכן ציין לטובה את צניעותו ונדיבותו של הסולטאן, אל-חסן אבן סוליימאן.
בתקופה זו נבנה ארמון חוּסוּנִי קוּבְּוָוה והמסגד הגדול הורחב.
לקראת סוף המאה ה-14 החלה העיר לרדת מגדולתה, בד בבד עם עלייתה של סופלה, במוזמביק של ימינו.
ב-1505 השתלטו על העיר הפורטוגזים, ואולם שלטונם בה נמשך שבע שנים בלבד, וב-1512 היא נכבשה בידי שכירי חרב ערבים.
אלה לא הצליחו להשיב לה את מעמדה, ובמהלך המאה ה-17 היא חרבה.
ב-1784 השתלטו עליה שליטיה העומאנים של זנזיבר, והשתמשו בה כמרכז לסחר בעבדים.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 היא ננטשה סופית.
האי היה לחלק ממזרח אפריקה הגרמנית בין 1886 ל-1919, ועד לעצמאות טנזניה ב-1961 היה חלק מהמושבה הבריטית טנגניקה.
בשנת 1981 הכריז אונסק"ו על חורבות קילווה קיסיוואני כאתר מורשת עולמית.
שחיקה והתפשטות של צמחייה מאיימים כיום על שלמותם של המבנים, וכמה מהם מצויים בסכנת התמוטטות.
ב-2004 הוכנס האתר לרשימת אתרי המורשת המצויים בסכנה, וב-2008 הוא הוכנס גם לרשימת 100 האתרים המאוימים ביותר של קרן המונומנטים העולמית (WMF).
על האי בו שוכנת קילווה קיסיוואני עדיין מתגוררים תושבים, ויש בו גם בתי מלון המשמשים תיירים המבקרים בחורבות העיר ובחורבותיה של סונגו מנארה הסמוכה.
המבנה שנחשב למרשים ביותר בקילווה קיסיוואני הוא ארמון חוסוני קיבווה.
הארמון נבנה בראשית המאה ה-14, ונחשב בשעתו למבנה האבן הגדול ביותר באפריקה שמדרום לסהרה.
הוא כולל מספר אולמות, באחד מהם בית מרחץ מתומן.
ברבים מהחדרים עיטורים מגולפים באבן, בסגנון פרסי.
המסגד הגדול נבנה במאה ה-12 והורחב בסביבות 1320. הוא כולל 16 כיפות הנתמכות ב-30 עמודים.
קילוואה הוא הר געש פעיל באיי הוואי, אחד מחמשת הרי הגעש מטיפוס חרוט מגן שהצטרפו יחד על מנת ליצור את האי הוואי.
פירוש המילה קילוואה בהוואית הוא "פולט" או "מתפשט מאוד" בהתייחס לפליטת הלבה התכופה של ההר.
מאז 3 בינואר 1983 נפלטת לבה ברציפות מחרוט האפר של פּוּאוּ אוֹאוֹ (Puʻu ʻŌʻō).
מאז 1952 נמנו בהר שלושים ושלוש התפרצויות געשיות וזאת מבלי לכלול את האירוע הנוכחי המתמשך.
קילוואה הוא הר הגעש הפעיל ביותר על פני כדור הארץ (90% מההר מכוסים בלבה שגילה פחות מ-1,000 שנים), והוא מהווה מקור יקר ערך למחקר עבור וולקנולוגים.
בשל ההתפרצויות התכופות, קילוואה מוגדר כהר הגעש המסוכן ביותר בארצות הברית.
קילוואה הוא האחרון מבין שרשרת של הרי געש שיצרו את הארכיפלג של איי הוואי, שנוצרו כאשר הלוח הפסיפי נע (ועדיין ממשיך לנוע בקצב של 95 מ"מ לשנה) בכיוון צפון-מערב מעל לנקודה חמה (הנקודה החמה של הוואי) ).
בדת של ילידי הוואי משמש הר הגעש כביתה של אלת הר הגעש פלה.
האגדה מספרת כי התפרצויות מתרחשות בכל פעם שהאלה כועסת.
אמונות אלו נכללות במזמורים השבטיים של ילידי המקום.
בשנת 1987 נכלל קילוואה יחד עם מאונה לואה, הר הגעש הפעיל הנוסף בהוואי, באתר המורשת העולמית הפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי.
האי הוואי בנוי מחמישה הרי געש מטיפוס חרוט מגן שהתפרצויותיהם התרחשו כרונולוגית בזה אחר זה, כאשר בדרך כלל הייתה חפיפה בין התפרצויות של שני הרי געש.
להלן רשימת הרי הגעש (מהעתיק ביותר לצעיר ביותר):
מאונה לואה (פעיל, חלק מהפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי)
קילוואה (פעיל מאוד, חלק מהפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי)
קילוואה שוכן על האי הוואי, חלק מהארכיפלג של איי הוואי בארצות הברית.
ההר צמוד למדרון הדרום מזרחי של הר הגעש הפעיל מאונה לואה הגדול ממנו בהרבה.
ממדיו העצומים וגובהו (4,169 מטרים מעל לפני הים) של מאונה לואה עומדים בניגוד חריף לקילואה שגובהו הוא 1,247 מטרים בלבד, ונראה מהקלדרה בפסגה כרמה נרחבת השוכנת בצילו הארוך של מאונה לואה, שלעיתים פסגתו, במרחק של 24 קילומטרים מפסגת קילוואה, מכוסה שלג.
קילוואה הוא חרוט מגן נמוך ושטוח – שונה מאוד בצלליתו מהרי געש שכבתיים כדוגמת הר פוג'י, הר הוד והר סנט הלנס, שפסגותיהם גבוהות ומדרונותיהם תלולים.
האזורים העיקרים בהר הם הקלדרה בפסגת ההר, רצועת הבקעים המזרחית (East Rift Zone), רצועת הבקעים הדרום-מערבית (South West Rift Zone), מערכת ההעתקים קואה (Koa'e), המדרון הדרומי והמדרון הצפוני.
מאגר מאגמה נמצא בעומק שבין 2 ל-7 קילומטרים מתחת לחלקה הדרומי של הקלדרה.
המאגמה זורמת דרך צינורות הזנה במאונך אל הקלדרה, ובעיקר במאוזן אל רצועות הבקעים המזרחית והדרום-מערבית.
בפסגת קילוואה מצויה קלדרה שצורתה מעגלית וממדיה הם 3x5 ק"מ ושוליה בגובה שעד 145 מטרים.
קלדרה זו היא צעירה יחסית ונוצרה ב-1790 כתוצאה מהתרוקנות מסיבית של תא המאגמה מתחתיה.
קלדרה זו היא רק האחרונה בשרשרת של קלדרות שנוצרו בפסגת קילוואה.
הקלדרה של פאורס (Powers caldera) שקוטרה כ-6 קילומטרים נוצרה לפני 2,100 שנים וממנה נותרו שרידים מהשוליים הצפוניים והדרום-מזרחיים.
בסמוך לקלדרה מצוי מרכז המבקרים של הפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי (שחלקים מקילוואה כלולים בתחומו) כשהוא משקיף על לוע האלמאומאו (Halemaʻumaʻu), מכתש שקיעה המצוי בחלקה הדרום מערבי של הקלדרה.
עומק המכתש הוא 83 מטרים מקרקעית הקלדרה, קרקעיתו מעגלית וממדיה הם 770 מטרים על 900 מטרים.
רוחבו של החלק התת-קרקעי של רצועת הבקעים המזרחית הוא בין 3 ל-6 קילומטרים ואורכו כ-55 קילומטרים.
כאשר החלק התת-ימי של הרצועה נמשך לאורך של 80 קילומטרים נוספים.
לאורך הרצועה יש כמה לועות, מכתשי שקיעה והעתקים רגילים.
נוהגים לחלק את הרצועה לשלושה חלקים:
החלק העליון משתרע ממכתש פוהימאו (Puhimau) עד מכתש מאונה אולו (Mauna Ulu).
בתחילה, לאורך של 6 קילומטרים, כיוונה של הרצועה הוא לדרום מזרח, ממכתש פוהימאו בשוליים של קלדרת פאורס, ועד מכתש פאוהאי (Pauahi).
במכתש פאוהאי מתמזגת רצועת הבקעים המזרחית עם חלקה המזרחי של מערכת ההעתקים קואה.
דרומית למכתש פאוהאי משנה רצועת הבקעים את כיוונה לכיוון מזרח לאורך רכס פונה (Puna) ועד חוף האי.
שינוי כיוון זה מיוחס לתזוזה דרומה של המדרון הדרומי של ההר או לתזוזה צפונה של פסגת ההר.
כמעט שלא מתרחשת פעילות געשית בחלק זה של רצועת הבקעים.
החלק המרכזי ממאונה אולו ועד מכתש הייהייאהולו (Heiheiahulu).
החלק התחתון מהייהייאהולו ועד כף קומוקאהי (Cape Kumukahi).
ברצועת הבקעים המזרחית מתרחשת פעילות געשית רבה, אם כי כאשר יש פעילות געשית בולטת בקלדרה של קילוואה פוחתת הפעילות הגעשית ברצועה.
לאורך הרצועה זרועים כמה לועות התפרצות, הבולט שבהן הוא חרוט האפר של פּוּאוּ אוֹאוֹ שהתפרץ ב-1983 ומאז פולט לבה ללא הפסקה.
רצועת הבקעים הדרום-מערבית צרה וקצרה מרצועת הבקעים המזרחית.
אורכה 38 קילומטרים, רוחבה 4 קילומטרים וכמעט שאין לה חלק תת-מימי.
בחלק זה התרחשו רק חמש התפרצויות ידועות.
Duffield) משער כי על מנת שתקרה התפרצות בחלק זה של ההר צריכים להתקיים שלושה תנאים: תא מאגמה מלא מתחת לקלדרה של קילוואה, תא מאגמה ריק מתחת למאונה לואה ותנועה משמעותית דרומה של המדרון הדרומי של קילוואה מאז ההתפרצות הקודמת שהייתה ברצועת הבקעים המערבית.
מערכת ההעתקים קואה (Koa'e) היא אזור שכיוונו הכללי צפון מזרח-דרום מערב, שרוחבו בין שניים לשלושה קילומטרים ואורכו כ-15 קילומטרים.
המערכת מחברת בין רצועת הבקעים הדרום-מערבית לרצועת הבקעים המזרחית.
מערכת העתקים זו מפרידה בין פסגת קילוואה למדרון הדרומי של ההר הנוטה לנוע בשל מחדר דייקי לתוך רצועות הבקעים המזרחית והדרום-מערבית.
הגבול בין מערכת ההעתקים למדרון הדרומי מאופיין במתלול העתקה הפונה דרומה.
המדרון הדרומי של קילוואה נע דרומה עם הזמן, ויש הוכחות לתזוזה של סלעים כ-500 מטרים לאורך מתלול ההעתקה שבין המדרון למערכת ההעתקים קואה.
התזוזות הגדולות ביותר הם דרומית לקלדרה בפסגת ההר ובחלקים העליונים.
ככל שהמרחק מהקלדרה גדל כך התזוזה האנכית הולכת ופוחתת וכמעט שלא ניתן להבחין בה בנקודת ההשקה המזרחית ביותר בין המדרון הדרומי לרצועת הבקעים המזרחית בקצה המזרחי של האי.
ההשערות לתנועת המדרון נעות בין שקיעת המדרון תחת כוח המשיכה, מחדר דייקי לתוך רצועות הבקעים המזרחית והדרום-מערבית או לחץ שמופעל מתוך תא המאגמה התת-קרקעי.
המדרון הצפוני של קילוואה המשתרע בעיקר ממזרח ומצפון מזרח לקלדרה של קילוואה נתמך במדרון הדרומי של הר הגעש מאונה לואה והוא יחסית יציב ונטול העתקים.
המדרון מכוסה בלבת מקלעות או בשמה בהוואית לבת פָּהוֹיהוֹי שמקורה בפסגת קילוואה, מלועות קרובים ברצועת הבקעים המזרחית, ואפילו שפכי לבה מרצועת הבקעים הצפון מזרחית של מאונה לואה.
קילוואה מכוסה בבזלת תולאיטית שהרכבה הכימי משתנה באזורים שונים של ההר ובעומקים שונים של שכבת הסלע.
ההבדל הבולט בין הסוגים הוא קיומו של המינרל אוליבין שבמקומות מסוימים מהווה עד 15 אחוז ממשקל הסלע ובמקומות אחרים הוא פחות מ-7%.
מקובל כיום לחלק את שכבות הסלעים לשלושה סוגים:
בזלת הילינה (Hilina) – הסוג העתיק ביותר.
ניתן כיום לראותה רק במתלול העתקה הגדול במדרון הדרומי של ההר שם עוביה גדול מ-300 מטרים.
אפר פאהלה (Pahala Ash) – מכסה את בזלת הילינה ועוביו כ-15 מטרים.
רוב האפר שקע לפני 24,000 עד 10,000 שנים, כנראה כתוצאה מהתפרצויות פריאטו-מגמטיות שהתרחשו כאשר הקלדרה בפסגת קילוואה התמוטטה.
בזלת פונה (Puna) – בזלת זו שנוצרה במהלך 10,000 השנים האחרונות משפכי לבה, פליטות לבה מלועות ומחדרים, מכסה את רוב שטחו של קילוואה.
עובייה המקסימלי בפסגת קילוואה הוא 300 מטרים, אבל עובייה הולך ומצטמצם ככל שמתרחקים מהפסגה.
עדות לפעילות הגעשית הרציפה של ההר ניתן למצוא בכך ש-90% משטח ההר מכוסה בבזלת פונה צעירה מ-1,100 שנים וכ-70% משטח ההר בבזלת צעירה מ-500 שנים.
בחינה של התפרצויות ההר במאתיים השנים האחרונות, מיפוי גאולוגי מפורט, תיארוך פחמן-14, ומחקר פליאומגנטיזם הובילו למסקנה כי קילוואה התפרץ לעיתים תכופות מפסגתו ולאורך שתי רצועות הבקעים שלו במהלך תור הרביעון.
הר הגעש התפרץ לעיתים תכופות, אם כי מידע כתוב קיים רק מ-1820. במאורע קודם, סביב 1790, נהרגו בהתפרצות של קילואה חבורה של לוחמים ומשפחותיהם.
חבורת חיילים זו הייתה חלק מצבאו של קאווה קואהואולה (Keōua Kuahuʻula), המנהיג השבטי האחרון שהנהיג התנגדות צבאית לקמחאמחה הראשון.
ב-1825 ביקר אדמירל לורד ביירון, בן דודו של המשורר הידוע לורד ביירון, את הר הגעש.
המקום שבו הקים את מחנהו ידוע עדיין כ"מדף ביירון" וממוקם בקואורדינטות .
בעוד שכיום קילוואה ידוע בשל התפרצויותיו השקטות יחסית, הרי בעבר התרחשו בו כמה התפרצויות סוערות במיוחד.
ההתפרצות האלימה האחרונה התרחשה ב-1924, כאשר המאגמה באה במגע עם מי תהום כאשר אגם הלבה בלוע האלמאומאו (Halemaʻumaʻu) התרוקן.
משערים כי עמוד ההתפרצות הגיע אז לגובה של 9 ק"מ וייתכן שאף לגבהים שבין 15 ל-20 ק"מ – גבוה מגובה השיוט של מטוסי הנוסעים.
מזרקת לבה מרהיבה נוצרה ב-1959, בעת התפרצות במכתש השקיעה קילוואה איקי (Kīlauea Iki).
מזרקת הלבה התרוממה עד לגובה של 580 מטרים.
ההתפרצויות מקילוואה ידועות גם ביצירת ערפיח געשי, שמקורו בפליטת הגז גופרית דו-חמצנית מהלועות שבהר, שבדרך כלל מתפשט על חלקים באי הוואי, אבל יכול להתפשט גם על אזורים נרחבים של איי הוואי כאשר במקביל להתפרצות נושבת רוח שכיוונה צפון או צפון מערב.
פליטת הגופרית הדו-חמצנית אחראית גם להיווצרות מדבר געשי – מדבר קאו (Kaʻū Desert) – שטח נטול הצמחייה לחלוטין מדרום מערב לקלדרה של קילוואה.
אף שבאזור זה יורדים גשמים מרובים (מעל ל-1,000 מ"מ גשם בשנה), הרי שהתגובה הכימית בין הגופרית הדו-חמצנית ללחות באוויר יוצרת טיפות של חומצה גופריתית הנושרת כטיפות של גשם חומצי, שערך ה-pH שלו מגיע לרמה של 3.4, על הקרקע.
ההתפרצויות של קילוואה מתרחשות בעיקר מהקלדרה של פסגת ההר או לאורך אזורי ההעתקים: המזרחי והדרום מערבי המשתרעים החל מהקלדרה ומשתרעים פחות או יותר במקביל לקו החוף.
בעשרות השנים האחרונות היו ההתפרצויות רציפות, כשבדרך כלל מגיעים זרמי הלבה לחוף האוקיינוס השקט.
כ-90% מפני השטח של קילוואה מכוסים בזרמי לבה שהם בני פחות מ-1,000 שנים, 70% מפני השטח מכוסים בלבה שנוצרה ב-600 השנים האחרונות.
במהלך המאה ה-20 היו 45 התפרצויות בקילוואה.
התפרצות מאונה אולו של קילוואה החלה ב-24 במאי 1969 והסתיימה ב-22 ביולי 1974. בזמנה הייתה זו ההתפרצות הצדית הממושכת ביותר של איזשהו הר געש בהוואי מאז הוחל בתיעוד ההתפרצויות.
ההתפרצות יצרה לוע חדש, כיסתה שטחים נרחבים בלבה והרחיבה את שטח האי.
התפרצות מאונה אולו החלה תחילה כסדק שנפער בין שני מכתשי שקיעה, אלואי (ʻĀloʻi) ואלאה (ʻAlae), שממנה נוצר חרוט המגן של מאונה אולו.
הן לבת טרשים (אָאָ) והן לבת מקלעות (פָּהוֹיהוֹי) נפלטו מהחרוט.
קודם לכך נפלטו מהר הגעש מזרקות של לבה שהגיעו לגובה של 540 מטרים.
בתחילת 1973 התרחשה רעידת אדמה שגרמה להפסקת פליטת הלבה בסמוך לאתר המקורי של מאונה אולו והיא החלה התפרץ בסמוך למכתשים פאואהי (Pauahi) והיאיאקה (Hiʻiaka).
עם זאת תוך זמן קצר חזרה ההתפרצות לאתר ההתפרצות הקודם.
ההתפרצות הנוכחית של קילוואה החלה ב-3 בינואר 1983, לאורך רצועת הבקעים המזרחית משני אתרים: לוע פּוּאוּ אוֹאוֹ וכן מלוע קופאינהה (Kūpaʻianahā).
לבה הזורמת למרחק של 11 עד 12 קילומטרים מלועות אלו דרך מערכת של צינורות לבה נשפכת לים בשני אתרים: ואהאולה (Wahaula) וקמוקונה (Kamokuna).
התפרצות זו כיסתה 117 קמ"ר בחלקו הדרומי של קילוואה והוסיפה לאי 2 קמ"ר של אדמה על חשבון הים.
מאז 1983 נפלטו מההר יותר מ-2.7 קילומטרים מעוקבים של לבה, ההתפרצות הגדולה ביותר בהיסטוריה הידועה של קילוואה.
בתחילת שנות ה-80 היה קילוואה ידוע כהר הגעש שניתן להגיע אליו בנסיעה ברכב.
כל אחד היה יכול להגיע ולראות את מזרקות הלבה, חלק שהגיעו לגובה של 300 מטרים, מתוך מכוניתו.
ב-1987 קברו זרמי הלבה את מרבית אזור רויאל גרדנס (Royal Gardens), שהיה בסמוך לגבול הפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי.
זרמי הלבה של 1990 ידועים לשמצה במיוחד בשל ההרס שגרמו; העיירות קלפנה (Kalapana) וקאימו (Kaimu) נהרסו כליל, כמו גם מפרץ קאימו וחוף החול השחור של קלפנה, וקטע גדול מכביש מספר 130, שכיום הוא חסום בזרמי הלבה שנקרשו.
בשעות הבוקר המוקדמות של 19 במרץ 2008 התרחשה ההתפרצות הראשונה של לוע האלמאומאו מאז 1924 וההתפרצות הראשונה בקלדרה שבפסגת קילוואה מאז ספטמבר 1982. לוע קיטור שנפתח קרוב לאזור המצפה התפוצץ, גרם לרעידת אדמה בעוצמה של 3.7, ופיזר סלעים על שטח בגודל של 750 דונם.
יישוב סמוך דיווח גם על כמות קטנה של אפר שניתכה עליו.
השברים מהפיצוץ כיסו חלקים מהדרך המקיפה את שולי הקלדרה וגרמו נזק למצפה האלמאומאו.
מהתפרצות זו לא נפלטה לבה, מה שמעיד לדברי המדענים שמקורה הידרותרמי או מגזים.
לאחר אירוע התפרצות התגברה כמות הגופרית הדו-חמצנית שנפלטה מהלוע לרמות מסוכנות שחייבו את סגירת כל הדרכים המובילות ללוע וסביבו.
היה זה הפעם הראשונה מ-1982 שלבה התפרצה בלוע.
החל בשנים 2008 והלאה התגברה הפעילות ההרסנית של הלבה וביולי 2010 היא קברה בניינים נטושים בקלפנה גרדנס (Kalapana Gardens).
בספטמבר 2014 הוכרז מצב חירום באי הגדול בשל קילוח לבה מקילוואה שהגיע למרחק של קילומטר וחצי מיישוב באי.
בתחילת מאי 2018 התרחשו באזור רצועת הבקעים המזרחית מאות רעידות אדמה קטנות.
בעקבות הרעידות הוחלט על פינוי האזור מחשש להתפרצות קרובה.
ב-3 במאי החלה התפרצות מרכס פונה שכללה זרמי לבה, מזרקות לבה ופליטת גזים כמו גופרית דו-חמצנית.
ב-4 במאי התרחשה באזור רעידת אדמה חזקה בעוצמה 6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט אשר גרמה לסדקים בכבישים, הרס מבנים ומפולות.
זרם הלבה המשיך להתקדם ופגע בבתים בראשונה בעיירה הסמוכה לילאני אסטייטס.
הפעילות של הר הגעש נפסקה רק בחודש אוגוסט 2018. כ-700 בתים נהרסו כתוצאה מזרם הלבה או משריפות.
ההתפרצות שינתה את פני הנוף, החוקרים מעריכים כי נפח הלבה שזרמה מתוך ההר היה כ-320 אלף בריכות שחייה אולימפיות.
לאור זאת החוקרים מעריכים כי מדובר באחת ההתפרצויות הגדולות בהיסטוריה.
עוצמת מחדרי הדייקים, הנקבוביות והחדירות של המאגמה, התגברות השינוי בפעילות ההידרותרמית ככל שהעומק גדל (כפי שנתגלה בקידוחים), והידע שהצטבר על הפעילות הגעשית והסייסמית בעבר של הר הגעש מעידים כי מאגמה ממשיכה להיות מסופקת לתאי המאגמה העמוקים והרדודים שמתחת להר.
מכאן מסיקים כי הפעילות הגעשית והסייסמית בהר עתידה להימשך במשך אלפי שנים בעתיד.
במיתולוגיה של ילידי הוואי שוכנת בקילוואה פלה אלת האש והרי הגעש של הוואי.
כמה תצורות מיוחדות של לבה קרויות על שמה, כולל דמעות פלה (טיפות קטנות של לבה שמתקררות באוויר ושומרת על צורת הדמעה) ושערות פלה (סיבי זכוכית געשית דקים ופריכים שנוצרים לעיתים קרובות במהלך התפוצצויות הנגרמות מכניסת לבה לאוקיינוס).
במיתולוגיה של הוואי התרחש בקילוואה מרבית העימות בין פלה ואל הגשם, קמפפואה (Kamapua'a).
מקור השם האלמאומאו, "בית שרך האמאומאו" (שרך מהסוג Sadleria), במאבק הסופי בין שני האלים.
מכיוון שקמפפואה נלחץ מיכולתה של פלה לגרום לקילוחי לבה להיפלט מהאדמה כרצונה, הוא כיסה מקום זה, שהיה משכנה החביב של פלה, בעלי שרכים.
הדבר הוציא את פלה מרבצה כשהיא נחנקת מהעשן שלא היה לו לאן להתפזר יותר.
כאשר הבינו כי כל אחד מהם יכול להביא את חורבנו של השני החליטו שני האלים להסכים לתיקו בקרב ביניהם, וחילקו את האי ביניהם.
קמפפואה קיבל את חלקו הצפון מזרחי הפונה לרוח, ופלה קיבלה את קונה (הצד המוגן מהרוח) הצחיח יותר.
האגדה טוענת כי צורתם החלודה והצרובה של עלים צעירים של שרך הSadleria הם תוצאה של מאבק אגדי זה.
קילווג הוא דמות בדיונית של גיבור-על חייזרי המופיע כחבר חיל הפקחים הירוקים בחוברות הקומיקס גרין לנטרן של חברת DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Corps #201 מיוני 1986, ונוצרה בידי הכותב סטיב אנגלהארט והמאייר ג'ו סטאטון.
את דמותו בסרט הלייב אקשן "גרין לנטרן" מדבב השחקן מייקל קלארק דאנקן.
קילווג הוא מדען הנדסה חייזרי מוכשר מכוכב הלכת בולובקס ויק (Bolovax Vik), הממוקם בסקטור 674. חזותו כשל חזיר, והוא עצום בגודלו וחייתי.
הוא ידוע בקרב חיל הפקחים הירוקים כמאמן הראשי של חניכים חדשים.
הוא עצמו אומן בידי גרין לנטרן בשם ארמיי (Ermey).
במהלכו של אימון מפרך, ארמיי וקילווג עזרו לעצור מתקפה על חברי חיל נוספים יחד עם החניכים החדשים, כאשר אחד מהם היה הפושע לעתיד סינסטרו.
ארמיי נפצע אנושות בקרב, ושיבח את קילווג בשל מעלותיו, מציין בכך שלקילווג יש את כל מה שנחוץ כדי להיות מנהיג.
בנוסף לשירותו המכובד, קילווג העביר את מרב זמנו באימון חניכים חדשים בכוכב הלכת אואה על השימוש בטבעת הכוח.
הוא שימש גם כמאמנו הראשון של האל ג'ורדן הצעיר, מחליפו של אבין סור מסקטור 2814 (כדור הארץ).
קילווג וחניכו החדש התעמתו מול רוצחו של אבין סור, הפושע הבין-גלקטי ליג'יון, בסיפור שחר הברקת.
במהלך המשבר בעולמות האינסופיים, בולובקס ויק הושמד.
הדבר השפיע עמוקות על קילווג, שגזעו חי בסגנון חיים קהילתי, וכעת הוא נותר האחרון.
אולם, עם השמדת עולמו, הוא הצליח לשמר את כלל האוכלוסייה - המונה מיליונים - על ידי אגירת תמצית חייהם בטבעת הכוח שלו.
המשבר הביא לחלוקתם של שומרי היקום לסיעות.
שישה מהם התפצלו מהקבוצה המקורית, וכמו אחיהם "המפקחים" יצרו חיל משלהם כדי להילחם בכוחותיו של אנטי-מוניטור.
אולם, חמישה מהם נהרגו זמן קצר לאחר שגייסו את חבר החיל הראשון והיחיד גאי גרדנר, ומספרם החל להדלדל (רק 22 שומרים שרדו מתוך 36).
החיל עצמו גם סבל אבדות.
לבסוף, השומרים החליטו לסיים את תקופת מנהיגותם, ועזבו למימד אחר עם בנות זוגם הזאמארונות.
לפני עזיבתם, שומרי היקום מודיעים לפקחים הירוקים כי החיל כעת עומד לניהולם, וכי הם אינם מוגבלים יותר לסקטור מסוים בחלל.
כשהוא מוצא את עצמו נודד בין מערכות הכוכבים ללא עולם בית משלו, ולאחר שאינו נדרש יותר לשמש כמאמן בכוכב אואה, קילווג עובר לכדור הארץ יחד עם ג'ורדן ואחרים המחפשים לקבוע בו את מושבם.
בתחילה, מראהו החייזרי של קילווג הפחיד את תושבי הארץ, אולם הוא עד מהרה הפך לסלבריטי לאחר שהביס את היד השחורה בקרב מעל אצטדיון אנהיים.
להתגורר בברית המועצות, בעיקר משום שקהילת בולובקס ויק דמתה בארגונה לקומוניזם.
במהלך שהותו שם, קילווג עזר ביצירתו של כוח גיבורי על בשם "הרוקט רדס" (Rocket Red Brigade).
בסופו של דבר, קילווג התפכח מאשליותיו להפוך את ברית המועצות לבית שני לו ולמשטר הקומוניזם שלה.
במהלך הרפתקאותיו עם הפקחים הירוקים של הארץ, קילווג מצא כוכב לכת בסקטור 872 שמצא אותו מתאים לשמש כבולובקס ויק 2. הוא יצר מחדש את עולמו בזכות הידע האצור בטבעת הכוח שלו, אלא שעולם חדש זה הושמד בידי הגרין לנטרן העריק סינסטרו.
הטראומה שנגרמה לקילווג עקב כך דחפה אותו לכדי שיגעון, אך הוא חזר לדרך הישר בזכות חברתו לחיל אריסיה, אליה ביטא את אהבתו.
כמו כן, הוא נתמך בידי חברי חיל אשר התאמצו להיות בקרבתו, היות שידעו כי גזעו של קילווג חי בקבוצות.
מעט לאחר הרפתקה זו, חיל הפקחים הירוקים הושמד אף הוא כאשר הוא נבחר לשמש כמוציא לפועל של גזר דינו של סינסטרו בעוון פשעים נגד האנושות.
הדבר הביא לתגובת שרשרת אשר ביטלה את כוחן של רוב טבעות הכוח הירוקות ושל סוללת הכוח הראשית באואה.
קילווג חזר לכדור הארץ עם ג'ורדן והחל לעבוד עם ליגת הצדק בע"מ של מקסוול לורד.
כאשר החיל החל להתרחב פעם נוספת, קילווג חזר לאואה כדי לאמן דור חדש של פקחים ירוקים.
במהלך סיפור "דמדומי הברקת", פקחים ירוקים רבים נשלחו לעצור את ג'ורדן, שדעתו נטרפה עליו.
האחרון שהתעמת מולו היה קילווג, שניסה למנוע ממנו לספוג את מלוא כוחה של סוללת הכוח הראשית, אך ללא הועיל.
ג'ורדן השמיד את סוללת הכוח הראשית וקילווג התפורר מפרץ אנרגיה של טבעת הכוח של ג'ורדן.
שומרי היקום הקריבו את חייהם בכך שאיחדו את כוח חייהם לכדי יצירתה של טבעת כוח אחרונה.
שומר היקום האחרון שנותר היה גאנטת, שהעניק אותה לקייל ריינר.
חברי חיל הפקחים הירוקים שנותרו בחיים כתוצאה מהמפגש עם ג'ורדן ואיבדו את טבעותיהם התגודדו יחדיו כ"אחוות הלהבה הקרה" ויצרו ישות תבונתית בשם "הפקח האפל" מהאנרגיה שנותרה מקילווג כדי שיצא בעקבותיו של ג'ורדן.
כשג'ורדן הפך לספקטר, הוא שכנע את חברו טום קלמקו לתקן את עוולותיו כנגד חיל הפקחים הירוקים.
קלמקו השתמש בטבעת הכוח הישנה של ג'ורדן כדי לבנות מחדש את אואה ואת סוללת הכוח הראשית.
הדבר איפשר לרוחו הנוקמת של קילווג לנוח.
זמן קצר לאחר מכן, נשמתו חזרה לחיים בידי ריינר וגאנטת.
חיל הפקחים הירוקים הוקם מחדש לאחר החייאתו מחדש של ג'ורדן, וקילווג שב לשמש כסמל אימונים לחניכים חדשים.
בסיפור המשבר האינסופי, קילווג שיחק תפקיד מרכזי יחד עם קייל ריינר במלחמת ראאן-תאנאגאר.
בחוברת Superman\Batman #30 משנת 2007, משתלט על קילווג כוח שהופך חייזרים בעלי כוחות לעוינים כלפי בני אדם.
הוא מנסה להסיט את סופרמן מדרכו הישרה, אך אין הוא מצליח בכך.
מתברר בהמשך שקילווג ושאר החייזרים מושפעים בידי היצור דספרו וצבא של חייזרים.
האיום נוטרל במהרה בידי סופרמן ובאטמן.
בחוברת Green Lantern Corps #11, קילווג נדחף שוב למעשים נפשעים בידי כוכב הלכת התבונתי מוגו, שהושפע זמנית מהישות דספוטליס.
הוא הופך לקסנופובי השונא את שומרי היקום והחיל.
במהלך מלחמת חיל סינסטרו, קילווג היה בקו החזית בקרב נגד מוגו.
כאשר הקרב עבר לכדור הארץ, הוא נלחם נגד ארקילו - מקבילו מחיל הפקחים הצהובים של סינסטרו.
הוא הביסו והשמיד את טבעת הכוח שלו.
לאחר הקרב, הוא נראה על הכוכב מוגו כשהוא סועד בחברתם של בני משפחתו, שנוצרו אנרגטית מטבעת הכוח שלו.
במהלך אירועי הלילה האפל ביותר, פולש לאואה שובל של טבעות כוח שחורות, שהופכות את חברי החיל המתים לפקחים שחורים.
קילווג מותקף על ידי הפקח השחור ארמיי, שמתעמר בו על שלא מנע את מותו ושהציל את סינסטרו, בכך תלה את האשמה למותם של רבים בידי סינסטרו על קילווג.
מאוחר יותר, הפקחים השחורים מנסים לספוג את כוחה של סוללת הכוח הראשית, וקילווג ושאר חברי החיל מנסים להגן עליה.
לאחר מאורעות אלו, קילווג מחליט כי אין הוא מעוניין להמשיך בתפקידו כסמל אימונים ומעניק את הזכות לידי הרובוט סטל.
כאשר קרונה פותח במתקפה על חיל הפקחים הירוקים על ידי כך שהוא משחית את סוללת הכוח הראשית בעזרת פאראלקס, ישות הפחד הצהובה, קילווג הוא הפקח החייזרי היחיד שאינו מושפע מכך עקב ניסיונו הקודם עם הישות.
אולם עד מהרה, קרונה מגלה את נסיבות התנגדותו ועונד לו בכוח טבעת.
בעקבות המלחמה, קילווג מנסה להתפטר מהחיל לאחר ששומרי היקום משחררים את האל ג'ורדן מתפקידו ומאפשרים לסינסטרו להמשיך ולתפקד כפקח ירוק.
סאלאאק משכנע אותו לסגת מהחלטתו כיוון שהחיל יזדקק לכל העזרה שרק אפשר בעקבות השמדתו של כוכב הלכת מוגו, שהיה אחראי למציאת מגויסים חדשים לחיל הפקחים הירוקים.
ק"ג-כוח היא יחידת מידה למדידת כוח ומוגדרת כך: 1 ק"ג-כוח הוא הכוח שמפעילה מסה של 1 ק"ג על כדור הארץ.
מאחר ש- נובע ש-1 ק"ג כוח שווה בקירוב ל-9.8 ניוטון.
באופן דומה, טון-כוח הוא הכוח שמפעילה מסה של 1 טון מטרי, כלומר: 1,000 ק"ג.
יחידה זו שימושית יותר להמיר לקילוניוטון.
1 טון-כוח שווה לבערך 9,800 ניוטון, או ל-9.8 קילוניוטון.
קילוניוטון אחד שווה ל-0.102 טון-כוח ו-10 קילוניוטון שווה ל-1.02 טון-כוח.
יחידות אלו שימושיות יותר בהנדסה מאשר בפיזיקה.
באופן דומה, קילוגרם-כוח-מטר משמש למדידת מומנט, ונפוץ בשם המקוצר קג"מ.
יחידה זו שימושית מאוד בתעשיית הרכב.
קילונובה (הידועה גם בשם: סופרנובה מחודשת) הוא אירוע שבו שני כוכבי נייטרונים נקלעים לאינטראקציה כבידתית משותפת.
בעקבות האינטראקציה החזקה ביניהם, נוצרים גלי כבידה.
כוכבי הנייטרונים נעים סביב מרכז המסה המשותף במהירות ההולכת וגדלה ובמרחק ההולך וקטן, דבר המחזק את גלי הכבידה הנוצרים, עד שלבסוף הם מתאחדים בפיצוץ היוצר חור שחור.
בליבות הכוכבים שוכנים טריליוני נייטרונים וכתוצאה מהפיצוץ העז מתפתחות מספר תגובות שרשרת:
חלק מהנייטרונים שלא נבלעו בחור השחור עוברים דעיכת בטא, כתוצאה מאינטראקציה עם הכוח הגרעיני החלש.
במסגרת דעיכה זו הם משחררים בוזוני W שמתפרקים לבסוף לאלקטרונים ולנייטרינו.
האלקטרונים מהדעיכה נמשכים לפרוטונים שסביבם, ולעומתם אלפי טונות של נייטרינו משתחררים לחלל וגורמים לסערת נייטרינו, הרחק מהחור השחור.
בנוסף, בשל כוח הכבידה החזק, הפרוטונים האלקטרונים והנייטרונים הנותרים, יוצרים יסודות כבדים יותר.
ברגעי הפיצוץ נוצרים תנאים כה קיצוניים עד שהאטומים מסתדרים מחדש בעקבות היווצרות של חומר חדש העשיר בנייטרונים, ולא כתוצאה מהיתוך גרעיני.
כמו בסופרנובה מסיבית היוצרת חור שחור, גם בקילונובה יכולות להיווצר קרני גמא.
מהגילויים האחרונים נובע כי הקילונובה היא האחראית הבלעדית לקיומן של מתכות הכבדות יותר מברזל (כמו אורניום, זהב ופלטינה).
קיליקיה (לטינית: Cilicia, בארמית אימפריאלית : 𐡇𐡋𐡊 – חלך) היא חבל ארץ בקצה הדרום־מזרחי של אסיה הקטנה, הגובלת עם קפדוקיה מצפון.
קיליקיה מחולקת למישור קיליקיה (Cilicia Pedias) במזרחה, ולקיליקיה ההררית (Cilicia Tracheia) במערבה.
לפי האגדה היוונית על אירופה, בין בני אגנור מלך פיניקיה שיצאו לחפש את אירופה אחותם לאחר שנחטפה היה אדם בשם קיליקס.
לאחר שהאחים לא מצאוה, ויתרו על לשוב לביתם והתיישבו במקומות שונים, כאשר קיליקס התיישב בקיליקיה ונתן לה את שמה.
בהמשך היה קיליקס במלחמה עם הליקיים.
בתקופת הברזל, מערב קיליקיה נכלל בממלכת , בעוד במזרח קיליקיה התקיימה ממלכת כיזוואתנה.
בתקופת הברזל התקיימה במערב קיליקיה, קיליקיה ההררית, ממלכת חִֿילַכּוּ (ששמה הוא מקור השם "קיליקיה"), ובמישור קיליקיה במזרח התקיימה ממלכת קוה.
מקור השם "קיליקיה" הוא בשם "חִֿילַכּוּ".
תחת הממלכה האחמנית משל על קיליקיה (שנקראה "חלך") האחשדרפן מזדי.
מערב קיליקיה צורף לאימפריה הרומית החל בשנת 102 לפנה"ס.
הוא עקב אחריהם עד למעוז כוחם העיקרי בקיליקיה, ושכנע רבים מהם להיכנע לו בהבטחת חנינה.
ליהודים הייתה היסטוריה עם יושבי ארץ זאת, כפי שמתאר יוסף בן מתתיהו בספרו "מלחמת היהודים", ששכירי חרב קליקים אשר נלחמו בשיטות ההופליטים היוונים היוו את ראשי המשמר האישי של מלכי הממלכה החשמונאית.
ישנן עדויות על התיישבות יהודית באזור החל מסוף המאה ה־1 לספירה וכן עדות על מרכז יהודי במאה ה־4.
בימי הביניים התקיימה בקיליקיה ממלכת קיליקיה הארמנית.
קילימנג'רו (בסוואהילי: Kilima Njaro, שפירושו "הר נג'ארו") הוא ההר הגבוה ביותר באפריקה, המתנשא לגובה של 5,895 מטרים.
זהו הר געש רדום, שפסגתו ורוב שטחו נמצאים בצפון טנזניה, בעוד שחלק ממורדותיו הצפוניים משתרעים גם לתוך קניה.
הקילימנג'רו הוא ההר הגבוה באפריקה וההר הבודד (שאינו חלק מרכס הרים) הגבוה בעולם.
הפסגה נכללת באתגר שבע הפסגות, שמשמעותו טיפוס על שבע הפסגות הגבוהות בכל אחת משבע היבשות.
מראה ההר ייחודי ובולט ביחס לאזור שבו הוא שוכן, בהיותו גבוה במיוחד ומכוסה בשלג הנראה ממרחקים, מבעד לסוואנה האפריקנית המישורית ובעלת הצמחייה הנמוכה.
בניגוד לאקלים האפריקאי החם והצחיח, שבו ההר שוכן, ועל אף מיקומו כ-350 קילומטרים בלבד מקו המשווה, פסגת ההר מכוסה במעטה שלג רוב השנה ועליה נמצא קרחון עד.
בשנים האחרונות, הקרחון הולך ונעלם במהירות עקב שינויי האקלים, שפוקדים את האזור.
שטח המסיב של הר הקילימנג'רו רחב מאוד ומשתרע על כ-80 על 60 קילומטרים.
הקילימנג'רו הוא הר געש שכבתי ובו שלושה חרוטים געשיים עיקריים.
הגבוה שבהם הוא חרוט קיבו (Kibo), שפסגתו קרויה אוּהוּרוּ (5,895 מטרים), שֵׁם שמשמעותו בסוואהילי - "חירות".
שני החרוטים הגעשיים האחרים הם מוונזי (Mawenzi, בגובה 5,149 מטרים) ושירה (Shira, בגובה 3,962 מטרים).
ההר הוא אחד מכמה הרי געש ששוכנים לאורך הבקע הסורי-אפריקני.
הר קילימנג'רו הוא כולל כמה אזורי אקלים שונים מאוד זה מזה:
אזור חקלאי (Bushland) 700-1,800 מטר – מדרונות תחתונים עם כפרים, מטעי קפה ובננות.
אזור יער הגשם (Rainforest) 1,800-2,800 מטר - משקעים רבים לאורך כל השנה.
מכוסה בצמחייה עבותה, עצים טרופיים, שרכים, קופים וציפורים.
אזור החורש/היתוך (Moorland) 2,800-3,500 מטר - האוויר קריר יותר, הצמחייה הופכת נמוכה יותר – בעיקר שיחים, עשב גבוה ופרחי בר.
זהו אזור ביניים שבו מתחילים להרגיש את השפעת הגובה
אזור האלפיני (Alpine Desert) 3,500–5,000 nyr - קר, יבש ובעל טמפרטורות קיצוניות – חם ביום וקפוא בלילה.
מעט מאוד צמחייה, הקרקע סלעית וחשופה.
האזור הארקטי (Arctic Zone) ~5,000–5,895 מטר - האזור הגבוה ביותר – קרחונים, שלג קבוע ורוחות חזקות.
כמעט ללא חיים – נוף "ירח" קפוא.
כאן נמצאת הפסגה – Uhuru Peak בגובה 5,895 מטר.
נכון להיום, אין עדויות לכך שהר הקילימנג'רו צפוי להתפרץ בעתיד הקרוב.
עם זאת, קיים חשש להתפרצות עתידית, שכן הרי געש רדומים עשויים להתעורר לאחר תקופות ארוכות של חוסר פעילות, ואף באופן פתאומי, כפי שאירע בהר סנט הלנס.
בנוסף, קיימת סכנה למטיילים מפני זרמי לבה או מפולות סלעים, שכבר גרמו בעבר להיווצרות מכתש בצדו המערבי של ההר.
עד כה אין תיעוד מסודר של התפרצות של הקילימנג'רו, אך מקומיים מספרים כי הוא התפרץ לפני כ-170 שנה, אם כי אין לכך ראיות מבוססות.
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת הר הקילימנג'רו התרחש בשנת 1889, כאשר הנס מאייר ולצדו לודוויג פורטשלר הגיעו לפסגת אוּהוּרוּ, הנקודה הגבוהה ביותר בהר.
ב-29 ביולי 1912, התרחש הטיפוס הראשון לפסגה הגבוהה ביותר של מוונזי (5,149 מטרים), על ידי מטפסי ההרים הגרמנים אדוארד הנס אוֹלֶר (Eduard Hans Oehler) ופריץ קלוטה (Fritz Klute), אשר קראו לה "פסגת הנס מאייר", על שם הנס מאייר.
בשנת 1989, לרגל חגיגות 100 השנים לטיפוס הראשון על הקילימנג'רו, הוחלט להעניק תעודות הוקרה לאחר מוות לסבלים והמדריכים האפריקאים שליוו את מאייר ופורטשלר.
במסמכים ותמונות מהמשלחת של 1889 זוהה אדם שנראה תואם לתושב מקומי בשם יוהאני קיניאלה לאוו (Yohani Kinyala Lauwo), שחי בכפר מרנגו.
לאוו עצמו לא ידע את גילו המדויק ולא זכר את מאייר או פורטשלר, אך סיפר כי השתתף במשלחת טיפוס על הקילימנג'רו עם רופא הולנדי שחי בקרבת ההר.
הוא גם זכר שטיפס ללא נעליים.
הוא טען כי טיפס על ההר שלוש פעמים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הוועדה הסיקה שהוא היה חלק מצוותו של מאייר ולכן כנראה נולד בסביבות 1871. הוא נפטר ב-10 במאי 1996, 107 שנים לאחר הטיפוס הראשון.
לעיתים נטען כי היה שותף לטיפוס ההיסטורי הראשון על הקילימנג'רו.
ההר הוא יעד תיירותי פופולרי, בשטחו עוברים שבעה מסלולים באורכים שונים אל הפסגה, כשהמסלולים הארוכים מתאימים יותר למטפסי הרים מתחילים, מכיוון שישנה סכנה לחלות במחלת גבהים, וטיפוס ארוך יותר מקל על ההסתגלות לגובה.
הטיפוס מסתיים בפסגת אוּהוּרוּ (Uhuru) בגובה 5,895 מ' והיא הפסגה הגבוהה ביותר על ההר.
להלן רשימת המסלולים העולים להר:
בנוסף, ניתן להתחיל את מסלול למושו וממנו להמשיך דרך פרצה מערבית לטיפוס מצידו המערבי של ההר.
הפרצה המערבית היא אזור מבודד יותר ומאפשרת הימנעות מהטיפוס הלילי של שש שעות לפסגה, כפי שנדרש במסלולים אחרים.
בכניסה לכל אחד מהמחנות במהלך הטיפוס מוצב שלט עם שם המחנה, הגובה ואזור האקלים.
בקרב המטפסים נהוג להצטלם ליד השלט בכניסה לכל מחנה.
מסלול מרנגו הוא היחיד שבו העלייה והיריד מההר נעשית באותו המסלול.
בכל שאר המסלולים, הירידה היא דרך מסלול מסלול מווקה (Mweka).
הטיפוס הטכני על מאוונזי (Mawenzi)
על החרוט של מאוונזי בהר הקילימנג'רו קיימים מסלולי טיפוס טכני.
בניגוד למסלולים המסורתיים המובילים לפסגת אוהורו (Uhuru Peak) על קיבו, הפתוחים לציבור הרחב, טיפוס על מאוונזי דורש אישור מיוחד מרשות הפארקים הלאומיים של טנזניה.
אישור זה מוענק באופן בלעדי למטפסים מנוסים המצוידים בציוד מתאים.
הטיפוס על מאוונזי מוגבל לשני מטפסים לכל היותר בכל זמן נתון, ומותר רק בשעות היום.
האדם המבוגר ביותר שטיפס על הר הקילימנג'רו הוא אן לורימור, בגיל 89 שנים ו-37 ימים, שהגיעה לפסגת אוהורו בשעה 15:14 לפי השעון המקומי ב-18 ביולי 2019. הגבר המבוגר ביותר שהגיע לפסגה הוא האמריקאי פרד דישלהורסט, שהגיע לראש ההר ב-19 ביולי 2017 בגיל 88 שנים.
הגבר השני המבוגר ביותר שהעפיל לפסגה הוא האמריקאי רוברט ווילר, שהיה בן 85 שנים ו-201 ימים כאשר הגיע לפסגה ב-2 באוקטובר 2014.
אוג'רהולם ממסצ'וסטס, ארצות הברית, הגיע לפסגת אוהורו, הפסגה האמיתית, ללא סיוע, בגיל עשר שנים, ב-4 ביולי 2009, תוך שימוש במסלול מצ'אמה הקשה.
הטיפוס המהיר ביותר והמסלול המהיר ביותר הלוך ושוב על הר הקילימנג'רו נקבעו על ידי המדריך ההררי השווייצרי-אקוודורי, קארל אגלוף.
ב-13 באוגוסט 2014, לאחר שהוביל קבוצה לפסגה בימים הקודמים, הוא רץ משער אומבה לפסגה בזמן שיא של 4 שעות ו-56 דקות, ולאחר מכן ירד לשער מווקה, שנמצא בגובה 1,630 מטרים (5,350 רגל), בזמן כולל של 6 שעות, 42 דקות ו-24 שניות.
שיא המסלול הלוך ושוב לנשים מוחזק על ידי פרננדה מאסיאל מברזיל בזמן של 10 שעות ו-6 דקות.
זמן העלייה שלה, 7:08, נשבר ב-23 בפברואר 2018 על ידי רצת האולטרה-מרתון הדנית כריסטינה שו מאדסן עם זמן של 6:52:54 משער מווקה.
כמה טיפוסים של אנשים עם מוגבלויות משכו תשומת לב.
ברנרד גוסן מדרום אפריקה, המשתמש בכיסא גלגלים וסובל מנכות בידיו וברגליו, טיפס על הקילימנג'רו במשך שישה ימים בשנת 2007. בשנת 2012, קייל מיינארד, שאין לו אמות או רגליים תחתונות, זחל ללא סיוע עד לפסגת הר הקילימנג'רו.
ב-9 בפברואר 2015, אתלט רד בול ולרי רוזוב ביצע את קפיצת הווינגסוט הראשונה מבסיס פסגת הר הקילימנג'רו.
הוא טס כ-3 קילומטרים לפני שנחת על המדרון הדרומי.
בשנת 2020, צוות שכלל שני קטועי רגליים מעל הברך, הארי בודה מגר וג'סטין אוליבר דייוויס, טיפס לפסגת הקילימנג'רו.
לקח להם שישה ימים לכסות מרחק של 56 ק"מ (35 מייל) עד לפסגה.
על פי תקני הטיפוס, רמת הקושי של טרקים על הר הקילימנג'רו מדורגת כ-F: קלה (Alpine Grade 1).
לכן, הטיפוס אינו מאתגר מבחינה טכנית כמו בהרי ההימלאיה או האנדים, אך הגובה הרב, הטמפרטורות הנמוכות ורוחות חזקות שמדי פעם נושבות, יכולים להפוך את הטרק על קילימנג'רו למאתגר.
נדרש תהליך הסתגלות לגובה, וכל מי שאינו מורגל בגבהים עשוי לסבול בשלב מסוים ממחלת גבהים.
מחקר שנערך בקרב מטיילים שניסו להגיע לפסגת הקילימנג'רו ביולי ובאוגוסט 2005 מצא כי 61.3% הצליחו להגיע לפסגה, אך 77% חוו מחלת גבהים חריפה (AMS).
מחקר נוסף שנעשה בקרב 917 מטיילים שטיפסו על הר הקילימנג'רו מצא כי 70.4% מהם חוו תסמיני מחלת גבהים, שהוגדרה במחקר זה ככאבי ראש, בחילות, שלשולים, הקאות או אובדן תיאבון.
בצקת ריאתית או מוחית בגובה רב
הפסגה של הקילימנג'רו נמצאת בגובה רב משמעותית מעל הרמה שבה בדרך כלל עשויות להתרחש בצקת ריאתית בגובה רב (HAPE) או בצקת מוחית בגובה רב (HACE), שהן הצורות החמורות ביותר של מחלת גבהים חריפה (AMS).
סיכונים בריאותיים אלה עשויים לגבור באופן משמעותי עקב לוחות זמנים מהירים מדי לטיפוס.
מספר גורמים העשויים לגרום ללוחות זמנים מהירים מדי לטיפוס בקילימנג'רו:
עמלות יומיות גבוהות בפארק הלאומי – הטיפוס על הקילימנג'רו כרוך בעלויות שעשויות להיות משמעותיות, כאשר מטיילים נדרשים לשלם אגרות יומיות עבור השהות בפארק הלאומי.
כדי להקטין את העלות הכוללת של המסע, מטיילים רבים עשויים לקצר את משך הטיפוס, מה שמוביל למסלול טיפוס מהיר יותר ולפחות זמן הסתגלות לגובה.
לוחות זמנים צפופים של חופשות – רבים מהמטיילים מגיעים מחו"ל וייתכן שהם צריכים להתאים את הטיפוס למסגרת זמן מוגבלת, כמו חופשה שנתית מהעבודה או חופשת חג.
לחץ הזמן הזה עשוי לדחוף אותם לבחור במסלולים קצרים יותר או ללחוץ קדימה בקצב טיפוס מהיר יותר, גם אם זה מגביר את הסיכון למחלות גבהים.
היעדר מקלט קבוע ברוב המסלולים – בניגוד להרים מסוימים שבהם יש בקתות קבועות עם אפשרויות לינה נוחות בכל גובה, מרבית המסלולים על הקילימנג'רו דורשים שינה באוהלים.
תנאי הלינה הלא נוחים והחשש ממזג אוויר קיצוני עשויים לגרום לחלק מהמטיילים להעדיף טיפוס מואץ כדי לצמצם את מספר הלילות שהם מבלים בתנאים מאתגרים.
מחקר שנערך על ידי ג'ואל מאייר ופורסם בדצמבר 2012 ב-"High Altitude Medicine & Biology" בחן את השכיחות וההתפתחות של מחלת גבהים חריפה (AMS) בקרב מטיילים במסלול מצ'אמה בהר הקילימנג'רו.
החוקרים ביצעו הערכות פעמיים ביום למטיילים כדי לעקוב אחר הופעת תסמיני AMS.
המחקר מצא כי קיימת שכיחות משמעותית של AMS בקרב המטיילים, והדגיש את החשיבות של ניטור תסמינים במהלך הטיפוס.
ממצאים אלו מדגישים את הצורך בתכנון מסלולי טיפוס המאפשרים הסתגלות הדרגתית לגובה, כדי למזער את הסיכון לפתח AMS.
בשנים האחרונות נוצר תהליך של הפשרת קרחונים בפסגת ההר.
קרחונים אלה נוצרו לפני כ-11,700 שנה לפי הערכות המדענים, במהלך עידן הקרח האחרון.
במהלך מאה השנים האחרונות נמסו למעלה מ-80% מהקרחונים.
מחקר שנעשה בשנת 2002 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו מעריך שכל הקרחונים יפשירו עד שנת 2040 ואולי אף קודם לכן.
להיעלמות הקרחונים השפעה רבה על הסביבה ועל משטר המשקעים האזורי, ומשערים – הן במחקר זה והן במחקרים אחרים – כי סיבת ההפשרה היא התחממות גלובלית.
קיליקס היא כוס שטוחה (למעשה קערה) לשתיית יין שהייתה נפוצה ביוון העתיקה.
סוג זה של כוסות היה מעוטר בסגנון הדמות השחורה או הדמות האדומה של המאות החמישית ושישית לפנה"ס, בדרך כלל בתיאורים הקשורים להפקת היין.
סצנות אלה עצבו באופן שיפתיעו את לוגם היין כאשר הן מתגלות עם שתיית המשקה - הסצנות היו בדרך כלל סצנות הומוריסטיות, בעלות אופי מיני או ארוטי.
דמויות שכיחות על גבי כוסות אלה היו דיוניסוס, אל היין, וכן דמויות של סטירים.
השימוש העיקרי של הקיליקס היה במשתאות מסוג "סימפוזיון" (או "סימפוזיום") שהיו אירועים חשובים בתרבות יוון העתיקה.
קילר הלוהטת היא להקת הפאנק רוק (Punk rock) הראשונה בישראל.
נוסדה בחיפה בשנת 1976 על ידי שני תיכוניסטים בני 16: יורם מארק-רייך וירון דקל, אליהם חברו הגיטריסט האמריקאי ג'וני איקס ועוד נגנים מתחלפים.
הלהקה התפרקה ב-1993 והתאחדה מחדש ב-2009.
תחילת הפאנק בבריטניה ובארצות הברית השפיעה על יורם וירון, שהושפעו מהגלאם רוק הבריטי (טי רקס, סלייד, דייוויד בואי, קווין באלבומיה הראשונים) והרוק הכבד.
השניים לקחו מוטיבים אנרכיסטיים ומחאתיים מהפאנק, ויצרו רוקנרול ישראלי ששאף ליצור אכות מוזיקלית כמו בחו"ל.
הופעותיה של קילר (השם "קילר הלוהטת" אומץ מאוחר יותר, ב-1980) התאפיינו בשימוש פירוטכניקה של אותה תקופה.
בהופעה בבמה המרכזית של חיפה שהתקיימה במרכז הכרמל בערב יום העצמאות של שנת 1983, עלו שוטרים לבמה, והפסיקו את מופע הלהקה בטענה שהשעה אחרי חצות.
כשהלהקה המשיכה לנגן, ניתקה המשטרה את החשמל.
את כל המילים והלחנים לשירי הלהקה חיבר יורם מארק-רייך.
הלהיט הגדול הראשון של הלהקה היה "אני רוצה להיות ראש הממשלה" שהושמע לראשונה ב-1981, זכה להצלחה והגיע למקום ה-12 במצעד השבועי ברשת ג', ועד עצם היום הזה מושמע תדיר בתקופות של מערכות בחירות.
בשיר הציני-לגלגני מציע הסולן יורם מארק-רייך להמונים לבחור בו לתפקיד ראש הממשלה, ומבטיח שוחד בחירות לכל המעוניין.
שיר נוסף של הלהקה שזכה להצלחה היה "יורדים עלייך כסאח" שיצא ב-1983 והגיע למקום ה-13 במצעד השבועי ברשת ג'.
שיר זה יצא בתחילה על תקליט שדרים בשם "להקת ונוס", בגלל הסגנון הרוק-מטאלי שהיה שונה מסגנון הלהקה עד אז, ובשל חילופי הרכב הנגנים שחלו אז, ואשר הניעו את יורם מארק-רייך לבדוק חלופה לתדמית אחרת, "רצינית" יותר של הלהקה.
שירים נוספים שפורסמו באותה עת היו "אני מת על פנינה רוזנבלום", "הלילה עוד לא עבר", "המלכה השחורה" ו"קילר עם גיטרה".
פעולתה של קילר הלוהטת הוותה אחד הניסיונות "...העקביים, לעשות פאנק / גל חדש בשנות ה-80."
רוני בראון, אז בכיר בחברת התקליטים סי-בי-אס (שהפכה מאוחר יותר לאן-אם-סי) הפיק את הסינגל "לא רוצים לרקוד עם מירי" בסגנון הרוקבילי, ומאוחר יותר, בקיץ 1985, כאשר הקים בראון את חברת התקליטים הליקון, הוציא את אלבום האוסף של הלהקה, "דופקים את הלבנים".
"דופקים את הלבנים" יצר מהומה בגלל נושאי השירים הלא קונוונציונאליים שהכיל, אך בעיקר בגלל העטיפה הבעייתית שהראתה ישבן חשוף, ובגלל כמה הצהרות פרובוקטיביות שנכללו בו.
רשתות שיווק וחנויות סירבו להציג אותו בחלון הראווה שלהן, או בכלל למכור אותו.
כיום נחשב האלבום לפריט אספנים יקר.
שירי האלבום הם גרסאות פוליטיקלי-קורקט של השירים המקוריים, הנועזים והפרובוקטיביים הרבה יותר, ואשר בוצעו רק בהופעות הלהקה.
הקילרים ידעו שאין סיכוי שהרדיו של שנות השמונים המוקדמות ישדר את השירים כפי שהם, ולכן הקליטו גרסאות-רדיו מרוככות, והן אלה שהוטבעו לעד על גבי תקליטי הוויניל.
קיץ 1985 היווה גם נקודת מפנה בתולדות הלהקה, שכן המנהיג והיוצר המרכזי שלה, יורם מארק-רייך, נסע לבריטניה.
האלבום יצא לרדיו ולחנויות (המעטות שהסכימו למכור אותו), הלהקה קיימה הופעות פרידה בקולנוע דן, אז אחד ממעוזי הרוק הנחשבים, ובסינמטק חיפה ואז התפרקה.
מארק-רייך טס ללונדון, וחברי הלהקה האחרים נפוצו ללהקות אחרות.
בלונדון, במקביל לעיסוקיו האחרים, ניסה מארק-רייך את מזלו בעולם הרוק.
תחת השם Mark From the Holyland, הוא הקליט כעשרה דמואים שנועדו לשוק הבריטי ושילבו סגנונות כמו ניו-ווייב עם רוק גותי ומוטיבים מזרחיים-מטאליים.
הפרויקט לא נחל הצלחה, והמשקיע של הפרויקט נסוג בעקבות האינתיפאדה (הראשונה) שפרצה אז בארץ והטילה כתם על הישראלים באשר הם.
בהמשך הקים מארק-רייך אולפן הקלטות קטן, והקליט שירים נוספים עם הרכב נגנים.
חלק מהשירים הללו ראה אור על תקליט שיצא ב-1989 תחת השם Controversial, מתוכם בלט השיר "דרקולה פוחד לחטוף איידס" שהזכויות עליו נרכשו על ידי ענקית המוזיקה EMI.
ב-1990 חזר יורם מארק-רייך ארצה והקים את הלהקה מחדש, עם נגנים אחרים.
הלהקה הופיעה ברוקסן ובמקומות נוספים, הקליטה כעשרים שירים באולפן ההקלטות "סטודיו 2" שהקים מארק-רייך עם עופר יאיר בהרצליה, וצילמה כמה קליפים.
בין השירים: גרסת מטאל לשיר המזרחי "חנה'לה התבלבלה", "דיסנילנד לא מחכה לי", "חמש דקות", ו"לא בא לי".
אחדים מהשירים ראו אור בשלושת אלבומי אוסף שהוציא "סטודיו 2": "רוק מסביב לשאון", "עושים אהבה ומתים" ו"תרמית הרוקנרול הקטנה".
ביולי 1993 קיימה הלהקה את הופעתה האחרונה, באמפי חוף דדו בחיפה, יחד עם להקת סטלה מאריס, לעיני אלפי צופים.
המופע תועד בווידאו על ידי חברו הטוב של יורם מארק-רייך ושותפו לערבי רוקולנוע רבים - ח"כ מודי זנדברג (לימים שר התשתיות).
בינואר 2009 שבה הלהקה להקליט ושחררה לרדיו סינגל עם שני להיטים ישנים שלה שהוקלטו מחדש - הלהיט "אני רוצה להיות ראש הממשלה" ו"עיר של בתולות".
בשתי ההקלטות השתתף גם אריאל קרס, מנהיג להקת הפאנק השפן הנכון, שיזם את האיחוד.
הלהקה גם הצטלמה לקליפ משותף של "אני רוצה להיות ראש הממשלה" עם גיל קופטש, יו"ר מפלגת עלה ירוק.
אלבום הקאמבק של קילר הלוהטת יצא לאור בינואר, 2013. האלבום, שנקרא בפשטות "הקאמבק", הוקלט באולפני השובך בדרום תל אביב, והופק מוזיקלית על ידי חבר הלהקה, עופר סטרול.
האלבום כולל 14 שירים, ובכללם: "חיפה נשרפת", "חמש דקות" (גרסה חדשה לשיר המקורי של הלהקה מ-1992, שעקבותיו אבדו), "לא בא לי", "זירת הפשע" ו"בייבי בייבי".
העטיפה עוצבה על ידי המעצבת והאמנית גיתית רפאל, שאחראית על הצד הוויזואלי-גרפי של הלהקה.
באביב 2011 יצאה הלהקה שוב להופעות, אחרי 18 שנות הפסקה.
ההופעות נערכו במתחמים פתוחים אל מול קהל אלפים כמו במופע יום העצמאות הענק שהתקיים בגן האם בחיפה, ובפאבים ומועדונים בירושלים, חיפה ותל אביב, ביניהם: לבונטין 7, רדיו EPGB, הביט, ואוזןבר.
ההרכב של שנות ה-2000 כולל את יורם מארק רייך, (שירה), עופר סטרול (בס), יובל ליבליך, (גיטרה) ועצמון אברהמי (תופים).
חבר ההרכב המקורי, ירון דקל, הוא צאצא של אפרים אליעזר צבי הירש חרל"פ.
ישנה סברה כי בני משפחת חרל"פ הם צאצאי המלך דוד.
דופקים את הלבנים - 1985
עושים אהבה ומתים - 1992
תרמית הרוקנרול הקטנה - 1993
דופקים את הלבנים / האוסף הגנוז ובונוסים - 2010
יורם מארק-רייך (שירה, גיטרת קצב)
מבשלת קילמס (בספרדית: Cervecería y maltería Quilmes) היא מבשלת בירה ארגנטינאית הנמצאת בעיר קילמס, פרוור של בואנוס איירס.
החברה נוסדה בשנת 1888, על ידי אוטו במברג, מהגר גרמני.
המבשלה מייצרת את המותג קילמס, הכולל בירות מסוגים רבים.
החברה גדלה במהירות, וכבר בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה לגדולה ביותר בבואנוס איירס, וכתוצאה מכך גם הפכה לסמל לאומי ארגנטינאי, ותפסה 75% משוק הבירות בארגנטינה.
החברה משמשת כספונסרית של נבחרת הכדורגל הארגנטינאית ושל הקבוצה המקומית, קילמס אתלטיקו קלוב.
כיום כוללת בחברה למעלה מ-5,000 עובדים, 11 מפעלים תעשייתיים, מפעל מאלטינג, תשעה מרכזי הפצה ו -192 מפיצים עצמאיים.
במהלך תחילת המאה ה-21 החברה עברה לשליטת אנהאוזר-בוש אינבוו, יצרנית משקאות מהגדולות בעולם.
קיליה (באוקראינית: Кілія, ברוסית: Килия וברומנית: Chilia-Nouă) היא עיר קטנה במחוז אודסה, בדרום מערב אוקראינה סמוך לגבול הרומני.
העיר ממוקמת בדלתא של הדנובה, במחוז ההיסטורי בודג'אק, אשר היה שייך בשעתו לבסרביה.
קיליה הוא גם שמו של היובל בנהר הדנובה, הזורם במקום ומהווה את הגבול הטבעי בין אוקראינה לרומניה.
העיר בגדה הרומנית, מכונה קיליה הישנה Chilia Veche והוקמה על ידי הביזנטים.
מקור השם מהמילה ממגורה או אסם.
העיר מתועדת לראשונה, בשנת 1241, בכתביו של ההיסטוריון הפרסי-יהודי רשיד א דין חָמָדַנִי, (1247-1318).
העיר בגדה האוקראינית מכונה קיליה החדשה (Novo Kiliya) והיא הוקמה על ידי שטפן הגדול שליט נסיכות מולדובה, (1432-1504), כאקט נגדי להשתלטות מהמט השני על קיליה הישנה.
בשנת 1484 נכבשה גם קיליה החדשה, על ידי צבאותיו של באיזיט השני ונותרה בשליטה עות'מאנית עד שנת 1790, מועד בו נכבשה על ידי הצבא הרוסי במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית ברוסיה (1787-1792), אך הוחזרה לעות'מאנים בשנת 1792 במסגרת החוזה שסיים את המלחמה.
בשנת 1806 נכבשה העיר שוב על ידי רוסיה.
במהלך מלחמת קרים, ביולי 1854, הופגזה העיר על ידי צי אנגלו-צרפתי וניזוקה קשות.
לאחר המלחמה, במסגרת חוזה פריז (1856), אשר סיים את המלחמה, הועברה לרומניה.
בשנת 1878 הועברה קיליה, יחד עם כל מחוז בוג'אק לחזקה רוסית.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918 הוחזרה לרומניה ונותרה בשליטתה עד שנת 1940.
בשנת 1940 נכבשה על ידי ברית המועצות ושנה מאוחר יותר, הוחזרה שוב לרומניה, על ידי גרמניה הנאצית.
העיר נותרה בחזקתה של רומניה עד שנת 1944, מועד בו נכבשה שוב על ידי ברית המועצות והייתה בשליטתה, משנת 1944 ועד ל-16 בדצמבר 1991, עת התפרקה ברית המועצות.
לאחר פירוק ברית המועצות הועברה העיר לאוקראינה.
תעוד לנוכחות יהודים בעיר קיימת מ-1545 עת נשלטה על ידי העות'מאנים.
ב-1827 התגוררו בקיליה 249 יהודים.
במהלך המאה ה-19 היגרו יהודים רבים לבסרביה ובכלל זה לקיליה וב-1897 נמנו בקיליה 2,153 יהודים.
לקהילה היו בית כנסת מרכזי ובית עלמין.
ב-1930 נמנו בעיר 1,969 יהודים והקהילה הפעילה בית ספר יסודי וגן ילדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי כוחות הצבא האדום ובהמשך סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית.
מרבית בני הקהילה גורשו לבולגראד ולאחר תחילת מבצע ברברוסה והכיבוש הגרמני, נרצחו בידי הגרמנים והרומנים.
קילר סודוקו (נקרא גם סוק"ק, ראשי תיבות של סודוקו וקאקורו) הוא תשבץ מספרים, המהווה שילוב של סודוקו עם אלמנטים של קאקורו.
לוח הקילר סודוקו זהה ללוח רגיל של סודוקו ושיבוץ הספרות בו נעשה לפי הכללים לפתרון סודוקו.
בנוסף יש בו חלוקה פנימית של מקבצי משבצות (2, 3, 4 או יותר משבצות).
בפינה השמאלית העליונה של כל מקבץ מתוחם מצוין מספר המהווה סכום של הספרות שצריך לשבץ במשבצות המתחם.
בדומה למקובל בתשבצי קאקורו, אין לציין ספרה כלשהי יותר מפעם אחת בכל אחד מהמתחמים המסוכמים.
המתחמים המסוכמים עוזרים לפותר, ולכן, כדי לשמור על הקושי המאתגר, מספר הספרות הניתנות מראש בסוג זה של סודוקו, קטן בהרבה מהמקובל בחידות סודוקו אחרות.
אדוקו (Addoku) הוא גרסה של קילר סודוקו, שבה הפותר אינו מקבל על הלוח אף ספרה.
היעדר הספרות מקשה על התחלת הפתרון, אך בנייה מתאימה של המתחמים המסוכמים, בשילוב חוקי הסודוקו, מאפשרים בכל זאת את פתירת התשבץ.
קיליאן מרפי הוא שחקן אירי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט "אופנהיימר" של כריסטופר נולאן.
ידוע בזכות תפקידו הראשי בסדרה "כנופיית ברמינגהאם" וכן בהופעותיו בסרטים נוספים של נולאן, "התחלה", "באטמן מתחיל" ו-"דנקרק", ובמותחן האימה "28 יום אחרי".
הועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "ארוחת בוקר על פלוטו".
מרפי נולד בעיירה דאגלס וגדל בפרוור בלינטמפל בקורק שבאירלנד.
אביו עובד במשרד החינוך של אירלנד, ואמו מורה לצרפתית.
מרפי הוא המבוגר מתוך ארבעה אחים ואחיות.
הוא גדל בתור נוצרי קתולי, ולמד במכללה הקתולית לבנים "האחים פרסנטטיון".
החל לשחק לראשונה בחברת התיאטרון המקומית "קורסדורסה".
בגיל עשר החל לנגן ולכתוב שירים.
כשהתבגר החל לנגן על גיטרה ולהופיע בלהקות רוק מקומיות ביחד עם אחיו פארדרייג.
למרפי וללהקתו הוצע חוזה מקצועי, אך הוריו הטילו על כך וטו והתהליך לא יצא לפועל.
מרפי למד משפטים ב"אוניברסיטת קורק", ונשר לאחר שנה אחת בלבד מרצון לאחר שנכשל בבחינות.
מרפי ערך הופעת בכורה על הבמה בשנת 1996, ובקולנוע הבריטי ב-1999 בסרט המלחמה "השוחה" על הקרב על הסום.
ב-2001 נטש את תחום המוזיקה בעקבות תפקידים ראשיים מוצלחים בסרטים האיריים "על הקצה" ו"תאומי הדיסקו", שבו אף הושמעו כמה משיריו.
לצורך הקריירה שלו עבר להתגורר בדבלין, ולאחר מכן בלונדון.
הופעתו של מרפי בסרט "תאומי הדיסקו" צדה את עיניו של דני בויל שהחליט לתת לו את התפקיד הראשי של ג'ים במותחן האימה המצליח "28 יום אחרי".
התפקיד העניק למרפי את קפיצת המדרגה לה קיווה, תוך הפיכתו למועמד לפרס ה-MTV לפריצת השנה.
ב-2003 שיחק מרפי לצידם של קולין פארל וקלי מקדונלד בסרט האירי הרווחי ביותר בהיסטוריה לאותה התקופה, "אינטרמישן".
מרפי שיחק בהופעות משנה גם בהפקות ההוליוודיות הראשונות שלו "קולד מאונטן", שם גילם את חייל הקונפדרציה "בארדולף", אשר חס על חיי התינוק של שרה (נטלי פורטמן) ו"נערה עם עגיל פנינה" בתפקידו של פיטר, בנו הקצב של הצייר ההולנדי המפורסם יאן ורמיר (קולין פירת') המתיידד עם גיבורת העלילה גריט (סקרלט ג'והנסון).
לצורך תפקידו בתור קצב בסרט עבר מרפי הכנות מיוחדת במשחטה שם למד איך לחתוך בשר, למרפי היו מספר בעיות עם התפקיד היות שהוא צמחוני.
שנת 2005 הייתה שנה משמעותית בקריירה של מרפי עם תפקידי נבלים משמעותיים בהפקה המרשימה של כריסטופר נולאן "באטמן מתחיל" ובמותחן האינטנסיבי של וס קרייבן "טיסת לילה".
בתחילה נבחן מרפי לתפקיד ברוס ווין ב"באטמן מתחיל" אך הפסיד לכריסטיאן בייל, אולם נולאן, שהתרשם מאוד מיכולותיו של מרפי, נתן לו בו במקום את תפקיד הנבל, ד"ר ג'ונתן קריין הידוע בכינויו ה"הדחליל".
על הופעתו היה מועמד לפרס ה-MTV לנבל הטוב ביותר.
בסרטו של קרייבן הוכיח מרפי יכולות דרמטיות מרשימות בתור הטרוריסט קר הרוח ג'קסון ריפנר, החוטף במהלך טיסה את מנהלת בית המלון ליסה ריסרט (רייצ'ל מקאדמס) כדי להתנקש באישיות פוליטית בכירה השוהה באותו המלון.
לקראת סוף 2005 הצליח להרשים בתפקידו הראשי בדרמה הקומית "ארוחת בוקר על פלוטו" בתור הטרנסג'נדר האירי פטריק "קיטן" ברנדן, וקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-2006 כיכב מרפי בדרמת המלחמה של קן לואץ' על מלחמת העצמאות האירית, "כשהרוח נושבת" בתור דוקטור דמיאן או'דונובן.
הסרט הפך לסרט האירי הרווחי ביותר בכל הזמנים.
מרפי נאלץ להיבחן שש פעמים לפני שקיבל את התפקיד בסרט, אשר צולם בעיר מגוריו קורק.
לאחר מכן חזר לשתף פעולה עם דני בויל בסרטו האפוקליפטי "שמש", שם גילם את הפיזיקאי רוברט קפה, מפעיל הפצצה שנועדה לפוצץ את בטן השמש כדי להחיותה מחדש.
ב-2008 הופיע למספר שניות ב"האביר האפל" בתור ה"הדחליל", אשר הובס על ידי באטמן בתחילת הסרט.
שיחק לצידן של קירה נייטלי וסיינה מילר בסרט המלחמה הרומנטי "קצה האהבה".
מרפי הצטרף ב-2010 לקאסט המובחר של הסרט "ההתחלה" (של כריסטופר נולאן) שהורכב משני זוכי אוסקר ושלושה מועמדים נוספים.
בסרט גילם מרפי את רוברט פישר, יורש אימפריית העסקים והמטרה המרכזית של הצוות להשתלת חלומות.
בשנים 2013–2022 כיכב מרפי בסדרת הטלוויזיה הבריטית "כנופיית ברמינגהם" בתפקיד תומאס שלבי, ראש הכנופיה.
על תפקיד זה זכה בפרס IFTA לשחקן הדרמה הטוב ביותר לשנת 2015.
בשנת 2017 השתתף בסרטו של כריסטופר נולאן "דנקרק", לצד טום הארדי והארי סטיילס.
ב-2019 שיחק בסרט "אנה" בתור בכיר בביון האמריקאי לצידה של סשה לוס.
באוקטובר 2021 לוהק לגלם את רוברט אופנהיימר בסרט המבוסס על חייו בבימויו של כריסטופר נולאן.
על תפקיד זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה וכן בפרס גילדת שחקני המסך.