tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שושנת טוקיו לועגת בשידור על "הצוללת הוורדה" של האמריקאיים.
פיקוד הצי האמריקאי לא יודע על צוללת כזאת וחושב שמדובר במלכודת.
הוא נותן הוראה לאניות הצי להטביע צוללת ורודה...
כאשר הצוללת מתגלה על ידי אונית קרב, היא מותקפת בפצצות עומק.
שרמן נותן הוראה להוציא מהצוללת מטען של חליפות הצלה כדי שיחשבו שהצוללת טובעה אבל המפקד על האניה לא קונה זאת ומחליט כי זו הטעייה ויש להמשיך את ההתקפה על הצוללת.
לבסוף מציע הולדן כי האחיות יתנו להם את בגדיהן התחתונים.
ושרמן משחרר למים תחתונים וחזיות.
מפקד אניית הקרב משוכנע כעת כי הצוללת אמריקאית היות שליפנים אין ציוד כזה.
ההתקפה נפסקת והצוללת עולה מעל המים ומתקבלת בתשואות בנמל הסמוך.
הוא כעת מפקד הצוללת ועומד להשיט אותה למקום הגריטה.
שרמן מבשר לו כי החליט למנותו למפקד צוללת גרעינית.
מבצע שטיפת רכב (בפורטוגזית: Operação Lava Jato) היא חקירה פלילית מתמשכת על ידי המשטרה הפדרלית בברזיל, סניף קוריטיבה.
תחילה פיקד על המבצע השופט סרג'יו מורו, ובשנת 2019 מונה במקומו השופט לואיז אנטוניו בונאט.
המבצע שהחל ב-17 במרץ 2014 הביא להגשת 429 כתבי אישום כנגד 159 מורשעים, בחקירה שהיו מעורבות בה 18 חברות ומנהלים על ידי 429 חוקרים פדרליים.
המבצע נחשב למבצע חסר תקדים של גורמי האכיפה בברזיל, שהביא למעצרם של נבחרי ציבור רבים.
בתחילה החקירה התמקדה בענייני הלבנת הון, אך התרחבה לכדי האשמות לשחיתות בפטרובראז, חברת הנפט הלאומית, שם על פי החשד קיבלו מנהלים שוחד בתמורה למתן חוזים לחברות בנייה במחירים מנופחים.
התוכנית הפלילית הזו נודעה בתחילה בשם "פטרולאו" (פורטוגזית בשם "נפט גדול") מכיוון שבשערוריה הייתה מעורבת חברת הנפט שבשליטת המדינה.
החקירה נקראת "מבצע שטיפת רכב" מכיוון שנחשפה לראשונה בשטיפת מכוניות בברזיליה.
מטרת המבצע היא לחשוף את שיטת הלבנת ההון ששימשה את הרשויות והחברות המסחריות שהביאו להיעלמותם של למעלה מ-6 מיליארד ריאל ברזילאי.
בפרשיה היו מעורבים אנשי עסקים ומדינאים משלל מפלגות פוליטיות במדינה, כולל נשיאים לשעבר.
לפחות אחת-עשרה מדינות אחרות, בעיקר באמריקה הלטינית, היו מעורבות והחברה הברזילאית אודברכט הייתה מעורבת עמוקות.
במסגרת המבצע הואשמו ונלקחו לכלא כמה פוליטיקאים ידועים, כולל הנשיא לשעבר לואיס אינסיו לולה דה סילבה (הידוע בכינויו: "לולה").
השערורייה גדלה אפוא בחלקה מכיוון שנראה כי החקירה מאתגרת את חסינותם של פוליטיקאים ואנשי עסקים ואת השחיתות המבנית במערכת הפוליטית והכלכלית ששררה עד אז.
תחילה היה זה אפשרי בגלל עצמאותה של מערכת המשפט.
עם זאת, ביוני 2019, מסמכים שהודלפו לגלן גרינוולד ב"Intercept" מרמזים כי ייתכן שהשופט סרג'יו מורו היה מוטה בנוגע לחלק מהמעורבים, והעביר עצות, כיווני חקירה ומידע פנימי לתובעים.
על פי ה-Intercept, זה נעשה כדי 'למנוע ממפלגת הפועלים של לולה' לנצח בבחירות 2018. מספר רשויות ומומחי משפט בכירים בתחום הגיבו בתגובה להדלפות בכך שתיארו את הנשיא לשעבר לולה כאסיר פוליטי וקראו לשחרורו.
לולה שוחרר מהמאסר ב-8 בנובמבר 2019, וב-2021 בית המשפט העליון של ברזיל קבע, במרץ 2021, כי השופט מורו היה מוטה כנגד לולה, שבשנת 2022 ניצח בבחירות לנשיאות ברזיל.
מבצע תשובה מהירה הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצעה סיירת גבעתי.
ב-19 באפריל 1990 ביצע כוח מסיירת גבעתי, בפיקודו של רס"ן אייל שליין, פשיטה על בסיס חזבאללה, שמוקם במרחב שבין הכפרים עין א-תינה ומיידון והעיירה משע'רה .
במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, יוסי פלד, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, יזם מפקד חטיבת גבעתי, אל"ם יום טוב סמיה, פשיטה על בסיס חזבאללה, שמוקם במרחב שבין הכפרים מיידון, עין אל-תינה והעיירה משע'רה, ששימש את פעילי הארגון בדרום לבנון.
השטח ההררי התלול והקשה שהיה רווי בסלעים גדולים וצמחייה סבוכה היווה כר נוח לפעילי הארגון לשהות בו, בעמדות מוסוות, לירות ממנו אש מקלעים, מרגמות וטילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל, וכן לצאת ממנו לפעילות חודרת מעבר לרצועת הביטחון.
כוח מסיירת גבעתי, שאליו צורף גם כוח קטן מגדוד שקד, ביצע נוהל קרב ארוך, אולם מפקד הסיירת לא יכול היה לפקד על הפעולה מסיבות אישיות.
מפקד החטיבה, סמיה, מינה תחתיו את מפקד גדוד שקד, רס"ן אייל שליין, שפיקד קודם לכן על הסיירת, כמפקד הכוח הפושט.
הכוח ביצע תנועה לילית בציר הררי קשה לתנועה, התגנב למרחב הפעולה, שנשלט בידי חזבאללה וארב לפעילי חזבאללה.
בבוקר למחרת הכוח זיהה והרג שני פעילי חזבאללה ובהמשך היום פגע בחוליית פעילים נוספת והרג את ארבעת חבריה.
לאחר מכן נסוג הכוח בהצלחה לקו המוצבים של צה"ל.
לאחר המבצע אמר אלוף פיקוד הצפון, יוסי פלד, לכוח ולמפקדיו כי הפגינו "רמה מקצועית ויכולת מבצעית גבוהה, שתוצאותיה מדברות בעד עצמן.
אני מצדיע ל'חטיבת גבעתי' על רמת הביצוע".
מבצע שטן היא סדרת טלוויזיה רוסית שביים יורי מורוז, שצולמה בשנת 2018. פרק הבכורה שודר ב-1 באוקטובר 2018 בערוץ הראשון.
הסדרה היא החמישית בסדרת הסדרות על מייג'ור צ'רקאסוב ממעגל החקירות הפליליות, הכוללת את סדרות הטלוויזיה "מוסגז", "התליינית", "העכביש", "התן" ו"נוסחת הנקמה".
העלילה מתרחשת בשנת 1975. בעונה זו הדמות הראשית עובדת לראשונה כשוטר מחוזי.
אך הנסיבות מחזירות אותו לעבוד במחלק הפלילי במוסקבה ואף לשיתוף פעולה עם הק.ג.ב.
וצ'רקאסוב יצטרך לקחת חלק בחקירת דליפת המידע המסווג אודות רקטת השטן .(R-36M) העלילה מבוססת על סיפורו של סוכן ה-CIA אדולף טולקצ'ויב (שבסרט מכונה הסוכן "סטון").
שנת 1975. שיא המלחמה הקרה בין ברית המועצות לארצות הברית ובמרכזו מרוץ חימוש.
פיזיקאים גרעיניים עובדים קשה משני צדי המתרס.
בברית המועצות מתבררת דליפה של מידע מסווג אודות התפתחות רקטת "השטן".
כיצד ניתן לחבר רס"ן משטרתי למודיעין של השירותים המיוחדים?
עם זאת, איוואן פטרוביץ', פוטר מהמחלק הפלילי המוסקבאי ועובד כקצין משטרה מחוזי רגיל, אך מעניק סיוע לא יסולא בפז לק.ג.ב בלכידת מרגל אמריקאי.
מבצע שלג הוא מבצע של המודיעין הסובייטי בראשית שנות הארבעים שנועד לחסל את האיום הצבאי על ברית המועצות מיפן.
מטרת המבצע הייתה לשכנע את ארצות הברית לנקוט בפעולות מסוימות שאמורות להסיח את דעתה של יפן מצעדיה המרחיבים לעבר ברית המועצות.
לדברי אחד ממשתתפי המבצע, ויטאלי פאבלוב, על פרטיו ידעו רק ראש ביון החוץ פאבל פיטין, יצחק אחמרוב ושר הפנים לברנטי בריה.
האם דווח על המבצע לסטלין, זאת לא ידוע.
פאבלוב טען כי באוקטובר 1940 זומן ללשכתו של שר הפנים ששאל אותו לרצינות המבצע המתוכנן והדגיש את חשיבות השמירה על חשאיות המבצע.
מהות המבצע הסתכמה בדברים הבאים: רגע לפני המלחמה, יצחק אחמרוב, בהיותו תושב מודיעין בלתי חוקי בארצות הברית, פגש באמצעות סוכנו עובד משפיע מאוד במחלקת האוצר האמריקנית, הארי דקסטר ווייט.
כפי שהתברר, לווייט הייתה השפעה מסוימת על מזכיר האוצר האמריקני.
הרעיון שהביע אחמרוב היה להשפיע באמצעות ווייט על עמדת הממשל האמריקני ובסופו של דבר על עמדת נשיא ארצות הברית ביחס לתוכניות האגרסיביות של יפן.
ווייט הכיר את אחמרוב בכינוי "ביל" והוחלט שפאבלוב ייפגש עם ווייט, ויציג את עצמו כעמיתו של "ביל", יציג בפניו רעיונות לתזות (כמומחה למזרח הרחוק) בנוגע לאיומים מיפן.
באפריל 1941, ויטאלי פאבלוב וסוכן הביון מיכאיל קורנייב עזבו לארצות הברית במסווה של נציגים דיפלומטיים.
במאי נפגשו ויטאלי פאבלוב ו-וויט במסעדה בוושינגטון.
במהלך השיחה, פאבלוב סיפר את מחשבותיו על המצב במזרח הרחוק.
בתגובה ציין ווייט שהוא עצמו חושב על אותן בעיות וכי לאחר שקיבל מידע ממומחה באזור זה, הוא יוכל לעשות מאמצים מסוימים בכיוון זה.
ארצות הברית דרשה מיפן להפסיק לאלתר את התוקפנות שלה בסין, וגם לנטרל את מנצ'וקוו.
כך, מנקודת מבטם של כמה היסטוריונים אמריקאים, פעולת המודיעין הסובייטית הובילה בסופו של דבר להתקפה היפנית על פרל הארבור.
מבצע שרקרק היה מבצע לאיסוף מודיעין של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר (טייסת 124) בעומק מצרים בלילה בין 4–5 במרץ 1964. בכמה הזדמנויות מוזכר המבצע בהקשר לתרומתו הרבה לניצחון במלחמת ששת הימים.
לאחר שישראל הופתעה בפברואר 1960 מכניסת כוחות מצריים (אירוע שנודע בשם כוננות רותם) הוחלט על רפורמה משמעותית בנוהלי ההתרעה באגף המודיעין.
בין היתר הוחלט להפעיל את סיירת מטכ"ל בשילוב מסוקים לצורך איסוף מודיעין.
בלילה בין 10–11 באוגוסט 1963 בוצע מבצע חלוץ, שהוכיח היתכנות לאפשרות להנחית כח של סיירת מטכ"ל וציוד ייעודי בעומק שטח מצרים.
מבצעי חלוץ ושרקרק (ומבצעים נוספים באותה מתכונת) תוכננו על ידי אברהם ארנן (מייסדה של סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון) אשר קיבל על כך את פרס ביטחון ישראל.
תכנון המבצעים החל בשנת 1960. צוות המשימה בפיקודו של שמיל בן צבי כלל את יחיאל אמסלם וחיים שילוח.
שלבי התכנון התמקדו בזיהוי תוואי קווי התקשורת העיליים והתת קרקעיים בסיני, ולימוד טכניקות ההתחברות לקווי תקשורת בהדרכת טכנאי התקשורת של דואר ישראל.
הציוד הייעודי בו השתמשו תוכנן על ידי היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין.
צוות המסוק (סיקורסקי S-58) במבצע היו רס"ן חיים נוה, מפקד הטייסת (קברניט), סרן רפאל סברון (נווט), רס"ל מרדכי ניסן (מכונאי מוטס) וסגן זאב מטס (מפעיל ציוד – תפקיד לא שגרתי).
כל המשתתפים במבצע, הן מטייסת 124 והן מסיירת מטכ"ל קיבלו את עיטור המופת.
במבצע שרקרק (כמו במבצע חלוץ) הונחת כח של סיירת מטכ"ל עמוק בשטח המצרי.
להבדיל ממבצע חלוץ, במבצע שרקרק הכח התקין והפעיל ציוד ייעודי לאיסוף מודיעין ולאחר מכן נאסף על ידי המסוק וחזר לשטח ישראל.
בעקבות מבצעי חלוץ ושרקרק בוצעו המבצעים המוטסים הדומים הבאים:
מבצע שלדג היה פשיטה של חיל האוויר הישראלי וסיירת מטכ"ל שנערכה בליל ה-13 - 14 בנובמבר 1964 בשטח מצרים.
ראו פירוט בפסקאות הרקע למבצע חלוץ ולמבצע שרקרק.
ראו פסקת תכנון במבצע שרקרק.
סגן נחמיה כהן היה מפקד כח סיירת מטכ"ל במבצע זה.
צוות המסוק (סיקורסקי S-58) במבצע היו רס"ן חיים נוה, מפקד הטייסת (קברניט), רס"ן אמיתי חסון (טייס), סרן נדיר סגל (מכונאי מוטס) וסגן מאיר בר (מפעיל ציוד - תפקיד לא שגרתי).
במבצע שלדג (כמו במבצע שרקרק) הונחת כח של סיירת מטכ"ל עמוק בשטח המצרי.
הכח התקין והפעיל ציוד ייעודי לאיסוף מודיעין ולאחר מכן נאסף על ידי המסוק וחזר לשטח ישראל.
מבצע שרהורן, (שם חלופי: מבצע ברזינו; באנגלית: Operation Scherhorn; שם הקוד הסובייטי: Операция Березино או Operation Berezino; בגרמנית: Operation Beresino) היה מבצע הונאה סודי שביצע ה-נ.ק.ו.ד.
נגד שירותי הביון של גרמניה הנאצית מאוגוסט 1944 עד מאי 1945. יוסיף סטלין הורה על מבצע זה על הצבא האדום, אשר תוכנן על ידי מיכאיל מקליארסקי והוצא לפועל על ידי פאבל סודופלטוב ופקודיו מה-נ.ק.ו.ד., בסיוע אנטי-פשיסטים וקומוניסטים גרמנים.
מטרת מבצע ברזינו הייתה ליצור אשליה שכוח חמוש גרמני גדול פועל מאחורי קווי החזית בשטח שבשליטה סובייטית, ולמצות את משאבי המודיעין של גרמניה הנאצית על ידי לכידה וחיסול של סוכנים גרמנים שנשלחו לסייע ליחידה "המזויפת".
במסגרת המבצע, הקים ה-NKVD "כיס התנגדות" גרמני מדומה, תחת פיקודו של לויטננט-קולונל היינריך שרהורן (Heinrich Scherhorn; ברוסית: Генрих Шерхорн), שבוי מלחמה גרמני "אמיתי" שאולץ לשתף פעולה עם הסובייטים.
התגובה הגרמנית למבצע הונאה זה הייתה במבצע פריישיץ (Operation Freischütz, המכונה גם "מבצע פואצ'ר" או "מבצע צייד" במקורות האנגליים שלאחר המלחמה), שהתנהל בהתאם לתחזיות הסובייטים.
כוחות הקומנדו הגרמניים שנשלחו על ידי אובר-שטורמבאנפיהרר (לויטננט קולונל או סגן אלוף בצה"ל), אוטו סקורצני נתפסו ברובם ונאלצו להשתתף במבצע Funkspiel שהופעל על ידי הסובייטים.
התמיכה הגרמנית בכיס המדומה הלכה ודעכה, אך הפיקוד הגרמני שמר על קשר רדיו עם "כח שרהורן" עד מאי 1945.
לפי פאבל סודופלטוב, קציני ה-נ.ק.ו.ד.
(NKVD) ויקטור אילין ומיכאיל מקליארסקי הגו את מבצע ברזינו כהרחבה של מבצע מונסטיר ("מבצע מנזר") שפעל בין השנים 1941–1944. הסוכן של ה-NKVD, אלכסנדר דמיאנוב , שהתחזה לאיש חברה בוהמייני ממורמר, יצר קשר עם מרגל גרמני תושב מוסקבה.
ה-NKVD ניצל את ההזדמנות כדי לחשוף את רשת המסתערבים (רשת המודיעין החשאית של גרמניה הנאצית בברית המועצות.) של אבווהר בברית המועצות.
בדצמבר 1941, דמיאנוב "ערק" אל הגרמנים והופיע במשרד השדה של האבווהר בסמולנסק, עיר במערב רוסיה סמוך לגבול עם בלארוס המודרנית.
שלושה חודשים לאחר מכן, הוא חזר למוסקבה כסוכן גרמני מהימן.
דירתו הפכה למלכודת מוות לעשרות סוכנים גרמנים אמיתיים, אך הוא הצליח לשמר את אמון מפעיליו הגרמנים.
באמצע 1942, המפעיל של דמיאנוב, ווילי פישר, הרחיב את המבצע לרמת דיסאינפורמציה אסטרטגית.
במשך יותר משנתיים, סיפק דמיאנוב לגנרל ריינהרד גהלן (Reinhard Gehlen), ראש מחלקת צבאות חוץ מזרח (Fremde Heere Ost) בצבא הגרמני, "תוכניות צבאיות" שהוכנו בקפידה מראש לצורך הונאה.
על פי פאבל סודופלטוב, הצלחתם של הגרמנים בהדיפת קרב רז'ב השני (מבצע מארס) הושפעה, בין היתר, ממידע "נכון/אמיתי" שסופק לריינהרד גהלן באמצעות אלכסנדר דמיאנוב.
המטרה של אספקת מידע לגרמנים הייתה לבצע הטעיה אסטרטגית שנועדה להסיח את דעתם של הגרמנים ממהלך שבוצע בו זמני בדרום, במסגרת מבצע אורנוס.
הגרמנים אכן הופתעו ממתקפה זו, שהובילה לכיתור ולכניעתה הסופית של הארמייה השישית הגרמנית בקרב סטלינגרד.
עם זאת, ההסבר הזה היה במחלוקת.
ההיסטוריון דייוויד גלנץ, טוען שמבצע רז'ב לא תוכנן כהטעיה או כהתקפת מסיחה, אלא שתיאור זה הפך להצדקה תעמולתית לאחר מעשה, שנועדה להגן על גאורגי ז'וקוב מהביקורת על כישלונו במבצע מארס.
על פי פאבל סודופלטוב, יוסיף סטלין עקב באופן אישי אחר התקדמות מבצע "מנזר" (מונסטיר Operation Monastyr).
אנשי ה-נ.ק.ו.ד (NKVD) שהיו מעורבים במבצע זכו לתגמולים גבוהים, אך סטלין היה מאוכזב מהיקף הפעולה המוגבל של המבצע.
זמן קצר לפני תחילת המבצע בגרטיון, הוא זימן אליו את ויקטור אבאקומוב, סבולוד מרקולוב, פיודור פדוטוביץ' קוזנצוב וסודופלטוב עצמו והורה על פתיחת מסע דיסאינפורמציה חדש.
הוראותיו של סטלין, שתועדו על ידי סרגיי שטמנקו, שינו את המטרות המבצע והפנו את הדגש להשמדה פיזית ושיטתית של הכוחות המיוחדים הגרמניים ושל יכולות המודיעין שלהם.
סודופלטוב נדרש להקים "מחנה דמה גרמני" אמין מאחורי קווי הצבא האדום המתקדם וליצור קשר עם הפיקוד הגרמני כדי להזעיק עזרה.
סטלין סבר שהגרמנים יוציאו ויבזבזו את מיטב יחידות החילוץ והקומנדו שלהם בניסיונות חילוץ עקרים.
כמו כן, "מחנה הדמה", היה אמור להסיט משאבי תובלה אווירית גרמניים מתמיכה בכיסי התנגדות אמיתיים.
המבצע החדש, שנקרא בשם הקוד "ברזינו" Berezino, תוכנן על ידי קולונל מיכאיל מקליארסקי ואושר על ידי יוסיף סטלין, ראש ה-נ.ק.ו.ד לברנטי בריה ושר החוץ ויאצ'סלב מולוטוב.
קציני ה-NKVD נחום אייטינגון, ווילי פישר, מיכאיל מקליארסקי, אלכסנדר דמיאנוב ויעקב סרבריאנסקי יצאו לבלארוס עם קבוצה של אנטי-פשיסטים גרמנים אתניים.
אליהם הצטרפו גרמנים פרו-סובייטיים נוספים, שנטלו קודם לכן חלק בטיהור של הפרטיזנים הפולנים והליטאים, והצטרפו למחנה המבצעי כ-100 קילומטרים מדרום מזרח למינסק.
אנשי ה-NKVD סקרו קבוצות של שבויי מלחמה גרמנים שנשבו במהלך מבצע בגרטיון ובחרו בלויטננט-קולונל היינריך שרהורן כ"דמות מבצעית" למבצעם.
שרהורן, שהיה מפקד רגימנט המשמרות של דיוויזיית האבטחה ה-286, נשבה ב-9 ביולי 1944. על פי ותיק ה-NKVD, הווטרן הסובייטי איגור שורס, הבחירה בשרהורן נבעה מקשרי משפחתו עם אדולף היטלר.
שרהורן ומפעיל הרדיו שלו הסכימו לשתף פעולה עם מבצע ההונאה התקשורתי הסובייטי.
הקומוניסט הגרמני גוסטב רבלה מונה לעוזרו של שרהורן, והשגיח עליו מסביב לשעון.
מבצע ברזינו החל ב-18 באוגוסט 1944 בהודעת רדיו אלחוטית מ"מקס Max", שהיה למעשה הסוכן הסובייטי מה-NKVD אלכסנדר דמיאנוב, לפיקוד הגרמני.
"מקס" דיווח שיחידתו של שרהורן, המונה 2,500 לוחמים, כותרה על ידי הסובייטים בביצות הסמוכות לנהר ברזינה.
על פי מקורות גרמניים, הקולונל הנס-היינריך וורגיצקי מהמודיעין הנגדי של הפיקוד העליון של הצבא (OKH) חשד שזהו תרגיל הונאה סובייטי וסירב לשלוח את אנשיו לחלץ את " כוח שרהורן".
גנרל ריינהרד גהלן התערב ודרש סיוע מלא ל"שרהורן", שלדעתו התאים באופן מושלם לתוכניתו של אוטו סקורצני לפעולות גרילה מעבר לקווי החזית.
ראש המטה של הפיקוד העליון של הוורמאכט (OKW), אלפרד יודל, הורה לסקורצני להתחיל במבצע החילוץ.
לויטננט-קולונל היינריך שרהורן נולד ב-5 בנובמבר 1897, באפלרן, גרמניה ונפטר ב-8 ביולי 1972, בקלן, גרמניה.
היינריך שרהורן השתתף במלחמת העולם הראשונה ונפל בשבי בשנת 1918. הוא שוחרר מהשבי הצרפתי בשנת 1919. בשנות ה-30 המוקדמות של המאה העשרים משפחתו הייתה מקורבת למשפחתו של היטלר ואביו של שרהורן תרם סכומים נכבדים למפלגה הנאצית.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש שרהורן, בין היתר, כמפקד רגימנט האבטחה 36 בדיוויזיית האבטחה ה-286, ולימים בדיוויזיית האבטחה ה-221. ביולי 1944, בעודו פצוע, שימש כמפקד הגדוד הרובאי האזורי ה-675 של הארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
הוא כותר על ידי הצבא האדום ונפל בשבי באזור נהר ברזינה (מבצע בגרטיון) ונכלא בכלא 27/1 שליד מוסקבה.
חקירתו הראשונה נערכה בכלא לוביאנקה שבמוסקבה בסוף ספטמבר 1944. במהלך חקירתו, אולץ לכתוב דוחות על התנסויותיו בלחימה בפרטיזנים בשטחים הכבושים במזרח אירופה.
לאחר מכן הועבר לפגישה חשאית בעיירה סלובודה, סמוך לבאריסוב.
שם פגש קבוצה של קציני ה-GPU הסובייטי (GPU הוא ראשי תיבות של "הניהול הפוליטי הממלכתי" .
הזרוע הביצועית של ה-NKVD ), אשר התחזו לחיילים גרמנים.
מאוחר יותר הצטרף אליהם קצין אס-אס צעיר, לבוש במדים סובייטיים, אשר היה מפעיל רדיו שנשבה מאחת מיחידות הלוחמה של אוטו סקורצני.
בעקבות תפיסתו, יצר המודיעין הסובייטי זהות בדויה לקבוצת הקרב הגרמנית בשם "כוח שרהורן".
במרץ 1945, שרהורן הועלה לדרגת קולונל מתוך הנחה כי הוא עדיין פועל מאחורי קווי האויב, ובסוף אותו חודש הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל.
לאחר סיום המלחמה, שרהורן נותר בשבי במחנה סמוך למוסקבה עד ראשית 1950. לאחר שחרורו, חזר שרהורן לחיים אזרחיים בסקסוניה התחתונה, שם חי עד מותו בשנת 1972 בעיר קלן.
על פי הקומוניסט הגרמני קרל קלייניונג (Karl Kleinjung), בתחילת ספטמבר הודיע אייטינגון על ההצלחה הראשונה; הפיקוד הגרמני אישר את יציאתה של קבוצה של ארבעה או חמישה אנשי קומנדו.
הסובייטים ארגנו להם "קבלת פנים" כשהם לבושים במדי שדה נאצים בלויים.
חלקם, כמו קליניונג, היו גרמנים אתניים, בעוד אחרים היו אנשי NKVD שלא דיברו את השפה הגרמנית.
בין השעות 01:00 ל-02:00 ב-16 בספטמבר, מטוס היינקל 111 He ביצע שתי גיחות מעל אזור ההצנחה, הצניח מכולות אספקה וצנחנים.
לפי האתר הרשמי של שירות המודיעין הרוסי ה־SVR הצונחים היו שלושה מפעילי רדיו; לעומת זאת, קלייניונג טען שהצונחים היו שני אנשי קומנדו מה-SS, מפעיל רדיו וסוכן ממוצא בלטי.
השניים האחרונים נתפסו בשקט על ידי אנשי ה-NKVD, בעוד ששני אנשי ה-SS התקבלו בברכה והובלו לאוהל של שרהורן.
לאחר הפגישה האורחים נעצרו על ידי ה-NKVD ונאלצו לשתף פעולה במבצע ההונאה התקשורתי.
הם דיווחו על נחיתה בטוחה באמצעות מכשיר האלחוט שלהם, ושכנעו את הפיקוד הגרמני שהמבצע מתקדם כמתוכנן.
בעקבותיהם נשלחו שלוש קבוצות קומנדו נוספות; על פי קלייניונג, ה-NKVD הצליחו ליירט את כל השלוש מבלי לעורר חשד.
אוטו סקורזני דיווח על ארבע יחידות מוצנחות של ה-SS.
כל היחידות היו לבושות במדי שטח סובייטיים, חמושות באקדחים סובייטיים וללא כל פריט אישי שיכול היה להסגיר את זהותן.
היחידה הראשונה (איינזץ P) נעלמה לפני שהצוות המוצנח או צוות המטוס יכלו לאשר את נחיתתה.
היחידה השנייה (איינזץ S) יצרה קשר רדיו עם סקורצני לאחר ארבעה ימי דממת אלחוט.
הם דיווחו כי הגיעו בשלום ליעדם; שרהורן שוחח עם הפיקוד הגרמני באמצעות מכשיר האלחוט.
היחידה השלישית (איינזץ M) נעלמה ללא עקבות.
היחידה הרביעית (איינזץ P) דיווחה כי נחתה רחוק מאזור הנחיתה המיועד ונאלצה להגיע אליו ברגל, תוך כדי נדודים ביערות שהיו שורצים באנשי ה-NKVD ועריקים סובייטיים, אך הקשר עִמם נותק במהרה.
שלושה שבועות לאחר מכן חצתה היחידה איינזץ P את קו החזית בליטא בבטחה, ודיווחה על זוועות שביצעו הסובייטים בדרכם.
"כוח שרהורן" דיווח כי פריצת דרך מהירה לא התאפשרה בשל מספר רב של פצועים, והפיקוד הגרמני הציע להטיס את הפצועים לעורף הגרמני.
על פי קלייניונג, מהלך כזה היה חושף את התרמית הסובייטית.
סקורצני שלח מהנדס לניהול הקמת מסלול ההמראה.
הסובייטים הגיבו בבימוי קרב לילה אמין בין "כוח שרהורן" לבין "כוחות סובייטיים" בדיוק באותו הרגע שבו שני מטוסי התובלה הגיעו מעל לשדה תעופה מואר כראוי.
אחד מהטייסים ניסה לנחות למרות המהומה על הקרקע, אך ממש לפני הנחיתה, אנשי ה-NKVD כיבו את אורות המסלול, ואילצו את שני המטוסים לנטוש את משימתם.
סקורזני קיבל דיווחים לפיהם המסלול הושבת לצמיתות בהפצצה אווירית סובייטית.
על פי מקורות רוסיים, ביצוע ההפצצה האווירית אכן תוכנן על ידי קולונל איוואן פיודורוב מארמיית חיל האוויר הרביעית.
לפני שהמתקפה הלילית הזו יצאה לפועל, שינו אנשי ה-NKVD את דעתם והחליטו להשתמש בפיודורוב ככלי משחק במשחקם מול סקורצני.
פיודורוב נדרש לערוק ל"כוח שרהורן", לטוס לגרמניה באחד ממטוסיו של סקורצני ולפעול שם כסוכן כפול.
פיודורוב, אחד המעטים מבין הסובייטים שקיבלו את עיטור צלב הברזל הנאצי, היה מוכר היטב ללופטוואפה והאבווהר, ויכול היה להיות סוכן כפול מושלם, אלמלא אופיו המתפרץ ודיבורו הישיר.
במקום לפנות ישירות לפיודורוב, ארגנו אנשי ה-NKVD מארב מבוים.
אנשי ה-NKVD התחזו ללאומנים בלארוסים ולמונרכיסטים רוסים, חטפו את פיודורוב, לקחו אותו למחנה שלהם ביער ולחצו עליו לעבור לצידם.
המגייסים הבינו במהרה כי פיודורוב אינו מתאים למשימה; רס"ן קופירובסקי, שהגה את הרעיון הכושל, הציע לחסל אותו, אך דמיאנוב התנגד, ופיודורוב הורשה "לברוח" מהמחנה ולשוב לחיל האוויר.
סקורזני וריינהרד גהלן נותרו משוכנעים בקיומה ובערך הלחימה של כח הפשיטה של שרהורן המונה 2,000 לוחמים.
על פי קלייניונג, הם הורו לשרהורן לפצל את הכוח: מחציתו נדרשה לצעוד 250 קילומטרים צפונה, אל גבול לטביה-ליטא, והמחצית השנייה דרומה.
על פי סקורצני, שני הכוחות היו אמורים לנוע צפונה, כאשר כוח חלוץ קטן מה-אס אס מפלס את הדרך עבור הכוח העיקרי של שרהורן.
שרהורן ציין כי ייתכן שהמסע יביאם במגע עם האוכלוסייה הפולנית, וסקורצני שלח אליו את סוכניו.
גם הם נפלו לידי סודופלטוב וחשפו את רשת הביון הגרמנית בפולין.
הגרמנים המשיכו לספק ל"כוח שרהורן" מזון וציוד, תוך שהם מכלים את המשאבים המוגבלים של כנף הפצצה 200 של הלופטוואפה.
על פי האתר הרשמי של ה־SVR, הגרמנים בצעו 39 גיחות מוטסות, הצניחו 22 מסגרות קומנדו עם 13 מערכות קשר אלחוטיות, מזון בגדים, נשק ו-1,770,000 רובל בכסף מזומן.
על פי קלייניונג, מצב זה יצר בעיה לוגיסטית עבור ה-NKVD: הכוח, שבעבר היה מצומצם, תפח לכדי כוח גדול.
כל מפעילי הרדיו הגרמנים נותרו עם הכוח על מנת לשמור על הקשר עם מפעיליהם בגרמניה, ומספר השומרים ואנשי הצוות של ה-NKVD גדל בהתאם.
עד ינואר 1945, האספקה האווירית פחתה משמעותית משום שקו החזית זז רחוק מאוד מערבה, והלופטוואפה לא יכול היה להרשות לעצמו לשרוף את הדלק הדרוש לאספקת יחידה צבאית מבודדת.
היחידה של "שרהורן" הגבירה את הקריאות בקשר, והציפה את הפיקוד הגרמני בבקשות סיוע.
כדי לעורר את המוטיבציה של הפיקוד הגרמני, שרהורן הציע שהכח יצעד בצעדה מהירה לעבר אזור העיר דאוגבפילס בלטביה שבו הקרח היה עבה מספיק כדי לאפשר נחיתת מטוסי תובלה.
גנרל ריינהרד גהלן פיתח אובססיה להצלחת "כח הפשיטה שרהורן".
ב-20 בפברואר 1945, הוא לקח לידיו את ניהול המבצע מסקורצני והכריז עליו כעל עניין של יוקרה שחייב לקבל תמיכה בכל מחיר.
במרץ, סקורצני התנגד לכך שריינהרד גהלן ינהל את המבצע לבדו, וגהלן נסוג בחוסר רצון.
שרהורן נותר גיבור לאומי, וב-23 במרץ 1945 הוענק לו דרגת קולונל וכן צלב האבירים.
על פי האתר הרשמי של שירות הביון הרוסי (SVR), הפיקוד הגרמני שמר על קשר עם "כח שרהורן" עד 5 במאי 1945; על פי קלייניונג וסקורצני, הקשר עם "שרהורן" נמשך עד 8 במאי.
לאחר סיום המלחמה, פאבל סודופלטוב השתמש בקולונל היינריך שרהורן בניסיון לגייס את האדמירל השבוי אריך רדר ואת אשתו.
הניסיון נכשל; על פי סודופלטוב, בשל חילוקי דעות אישיים, בין שרהורן ורדר והתוכנית ננטשה.
שרהורן והכח שלו הוחזקו בבמחנה שוביים סמוך למוסקבה ושוחררו חזרה למולדתם בראשית שנות ה-50. סודופלטוב נעצר בעקבות הוצאתו להורג של ראש הנ.ק.ו.ד.
לברנטי בריה, וריצה 15 שנות מאסר; הוא נוקה מהאשמות פליליות ב-1992.
אלכסנדר דמיאנוב (שהפעיל את מכשיר הקשר בעל שם הקוד במבצע ההונאה התקשורתי, "מקס" Max) פרש מה-NKVD לאחר משימה כושלת אחת בצרפת לאחר המלחמה.
על פי סודופלטוב, ריינהרד גהלן הציע למכור את "מקס" לאמריקאים, אך בשלב זה דמיאנוב האמיתי כבר לא היה בהישג ידו.
הוא עבד כמהנדס באולפני מוספילם ונפטר במוסקבה ב-1975. מיכאיל מקליארסקי עבד גם הוא בתעשיית הקולנוע כתסריטאי.
לא הם, ולא אף אחד מקציני ה-NKVD שהיו מעורבים במבצע ברזינו, קיבלו אי פעם הכרה או פרס על פועלם.
גנרל ריינהרד גהלן ייסד את שירות הביון הפדרלי (גרמניה), השירות החשאי של מערב גרמניה ועמד בראשו עד 1968.
קרל קלייניונג, אחד הגרמנים האתניים ששירתו במחנה שרהורן, התקדם במהירות במנגנון הבירוקרטי של מזרח גרמניה והפך לראש המינהל הראשי הראשון של השטאזי (HA I), האחראי על המודיעין הזר.
ב-1997 הוא הואשם ברצח אזרחים בגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית וזוכה בבית המשפט.
וילי פישר שירת כמרגל KGB בארצות הברית בין השנים 1948 ועד למעצרו בשנת 1957 תחת הכינוי רודולף אבל.
מעצרו הפך לאירוע ידוע בשם "פרשת המטבע החלול".
בשנת 1962, הוא הוחלף בטייס U-2 האמריקאי פרנסיס גארי פאוורס.
מבצע שפיפון היה אחד ממבצעי צה"ל במלחמת העצמאות, שנערך כחלק מהמערכה על ירושלים ותוכנית ד' באותה המלחמה.
המבצע התקיים ב-13 במאי 1948, יום אחד טרם הכרזת העצמאות.
הוא אירע ב ב בירושלים, ותכליתו הייתה השתלטות על עמדות בריטיות שננטשו באותה העת, כחלק ממגמתם של הבריטים לעזוב את ארץ ישראל לקראת סיומו הצפוי של המנדט הבריטי על ארץ ישראל יומיים מאוחר יותר.
המבצע הוכתר בהצלחה, ולדברי מודיעין "ההגנה", הוא האיץ את מנוסתם של ערביי ארץ ישראל מירושלים.
עם זאת, ימים ספורים אחרי תום המבצע, נפתח הקרב על הרובע היהודי בירושלים, שהוביל לבסוף לנפילתו.
מִבְצָר (או מְצוּדָה) הוא מתחם מבוצר שנועד להגן על האנשים שבתוכו בפני תקיפה וכן לספק נקודת משלט אסטרטגית.
ישנם סוגים רבים של מבצרים, שנבדלים זה מזה בגודל ובתכנון.
המבצר הוא מתחם קטן יחסית (שטחו המבוצר לרוב לא עולה על ) ומבוצר, שנועד לצורכי שליטה צבאית והגנה מפני אויב.
המבצר תמיד יהיה מוקף בחומה, שתפקידה הוא למנוע מאנשים לא רצויים להיכנס, וכן לבלום התקפות ירי והסתערות של האויב.
רוב המבצרים כוללים אמצעי הגנה נוספים מלבד חומה ועל כך יפורט בהמשך.
המבצר נבדל מטירה בכך שמטרתו היא צבאית בעיקרה ואילו הטירה היא למעשה אחוזה מבוצרת (אם כי היו מבצרים וטירות שלמעשה שימשו הן כטירה והן כמרכז צבאי).
לעיתים, מבצרים הוקמו בשרשרת כחלק מרשת של מבצרים, שחלשו אחד על השני, ויכלו לסייע אחד לרעהו בשעת הצורך.
ביצורים כאלה היו נפוצים בעיקר באזורי גבולות שבהם התרחשה לחימה לעיתים קרובות ופעמים רבות מבצרים אלה החליפו ידיים.
המונח "מבצר" בעברית מתייחס למתחם סגור ומבוצר , בניגוד ל"ביצורים" שהוא מונח כללי יותר ומתייחס לכל סוגי הביצורים וגם לאלמנטים של ביצורים (כגון חומה או צריח).
המונח העברי "מצודה" מתייחס למבנה מבוצר שלרוב מהווה חלק ממערך ביצורים כגון מגדל עוז בטירה או כחלק מחומות עיר.
מבחינת זמנים והיסטוריה: המונח "מבצר" בעברית מתייחס לרוב למבנים המבוצרים של העת העתיקה, ימי הביניים והרנסאנס.
הביצור הצבאי המודרני המקביל, שלו תפקידים דומים למבצר, נקרא בעברית "מוצב" .
המונח "טירה" בעברית מתייחס לארמון מבוצר, כלומר: אחת ממטרותיו העיקריות היו מגורים של בני אצולה.
בהרבה מקרים טירות היו גם מבצרים ולהפך.
מערך ההגנה של מבצר טיפוסי
מטרתו הראשונה של מבצר היא לספק הגנה ליושביו, לרבות כנגד צבא האויב.
לשם כך עליו לכלול ביצורים ומערכות הגנה שימנעו מהאויב לפרוץ פנימה.
רוב מערכי ההגנה שפותחו עד המצאת התותחים הומצאו עוד בעת העתיקה, בתקופת שומר ואשור.
מאז לוחמת המצור לא השתנתה הרבה, כאשר שיאים ברמת ההנדסה חלו בתקופת האימפריה הרומית ובשיא ימי הביניים.
להלן מערכי ההגנה שתוכננו לבלום פריצה של האויב:
מגדל העוז: זוהי מצודה שהייתה המבנה המרכזי של המבצר.
בה חיו האדון ובני משפחתו (כשמדובר בטירה) או מפקד חיל המצב, בה נמצאו המשרדים, הנשקיה והמחסן ובמרתף היה הצינוק.
המצודה הייתה לרוב מבוצרת בנפרד ממערכי ההגנה של המבצר וכללה מגדלים בצורים החולשים על מערכת ההגנה של המבצר.
היא תוכננה כמבצר בתוך מבצר על מנת לאפשר להמשיך להגן גם אחרי שהחומה הראשונה נפרצה.
חומה גבוהה שנועדה למנוע את כניסת הפולשים ולספק עמדות ירי למגינים.
החומה שימשה הן כגדר גבוהה וחזקה והן כמחסום בפני הקליעים של האויב.
חומות מתוחכמות כללו "מרפסת" (Rampart) שעליה התייצבו המגינים והדפו את התוקפים.
קשתים יכלו לטעון את הקשת שלהם כאשר הם מסתתרים מאחורי הבליטות הרבועות בחומה.
מגדלי שמירה וצריחים שהיו פזורים לאורך החומה ונועדו להקנות עמדות שליטה, ירי ותצפית עדיפות למגינים.
מהצריחים יכלו המגינים לירות חצים על התוקפים ולשפוך זפת רותחת על החפרים שמנסים למוטט את החומה.
הצריחים היו בדרך כלל גבוהים יותר מהחומה וכללו חדרים עם חרכי ירי שמהם היה אפשר לירות בבטחה אל עבר האויב הצר.
מגנן או באסטיון - קטע בולט בחומה, מעין חצי מגדל, שנועד לאפשר למגינים להגן על נקודות חולשה בחומה.
ביצורים מיוחדים למגדל השער, שכוללים מגדלים, תצפית עילית מעל השער, משיקולי עם שמן רותח ועמדות ירי על מי שנכנס בשער.
השער שהיה עשוי מברזל מחוזק וכלל לעיתים בנוסף לדלתות גם שער מתרומם - שבכה שאפשר להרימה ולהורידה.
חפיר יבש או מוצף במים שנועד למנוע מהתוקפים להגיע אל מרגלות החומה ולמוטט את יסודותיה.
גשר מתרומם - במבצרים וטירות עם חפיר, היה גשר מתרומם שניצב לפני השער.
בעת סכנה, היה אפשר להרים את הגשר כך שהוא יכסה את השער.
בכך מושג יתרון כפול: הגישה לשער נמנעת ואילו הגשר עצמו מספק שכבת הגנה נוספת לשער, דבר שמקשה את פריצתו באמצעות אייל ניגוח אחרי שהחפיר ממולא בחול ועפר.
שער סודי - שאפשר לכוחות הנצורים לצאת בסתר מן המבצר, אם לצורכי מילוט עצמי ואם לצורכי ארגון פשיטות בעורף מחנה הצרים על מנת לחבל במאמצי המצור.
מבצרים מסוימים כללו שני מערכי חומות ומגדלים, כך שאם אחד נופל - המגינים נסוגים אל החומה הפנימית וממשיכים להגן ממנה.
המבצר כלל גם שורה של מבנים לוגיסטיים, שנועדו לאפשר למבצר לעמוד מול מצור ממושך.
מבנים נוספים ששימשו כנשקייה, מחסנים, אורוות ומגורים לחיילים.
בורות מים - לאגירת מי גשמים למקרה של מצור ממושך.
מגדל דוד וחומות ירושלים, ירושלים
מצודת לונדון - טירה ומבצר מלכותי בלונדון ששימשה למטרות רבות
טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד', מספר טירות ומערכי ביצורים מימי הביניים בוויילס
קראק דה שבלייה - מבצר צלבני גדול הבנוי כמצודה קונצנטרית, נמצא כיום בשטח סוריה.
טירת זלצבורג - טירה ומצודה בזלצבורג, אוסטריה
הבסטיליה בפריז, שנבנתה כמצודה מרכזית בהגנת העיר ובהמשך הפכה לבית כלא שנהרס במהפכה הצרפתית.
העיר נאפולי כוללת שני מבצרים: קאסטל נואובו (מסכיו אנג'ואינו) וקאסטלו דל'אובו
העיר נַאפְפְּלִיוֹ שביוון כוללת שלושה מבצרים, הגדול שבהם - פלמידי על גבעה החולשת על העיר.
מבצר הבופור בלבנון - מבצר צלבני שימש גם כמוצב צה"ל ברצועת הביטחון.
מבצר סנט אלמו ומבצר סנט אנג'לו במלטה.
נוסף על המלחמות שידעה מדינת ישראל, ביצע צה"ל מספר גדול של מבצעים צבאיים, כחלק ממלחמה כוללת או בנפרד ממנה, מהם נקודתיים ביותר (כמה פעולות תגמול) ומהם שהתפתחו לממדים של מלחמה (למשל מלחמת שלום הגליל).
רשימה זו מרכזת את כל המבצעים הצבאיים של צה"ל ושל כוחות הביטחון הישראליים (שפרסומם הותר) בסדר כרונולוגי, בחלוקה לפי מלחמות ולפי תקופות.
גדוד בית חורון, בפיקוד מאיר זורע, לכיבוש ג'בל מוכבר (ארמון הנציב) בירושלים.
המבצע הצליח בחלקו אך בבוקר למחרת קיבלו הכוחות פקודת נסיגה לחוות הלימוד.
המבצע נחשב לסיכול הממוקד הראשון שביצע צה"ל.מזרח ירושלים, ירדן
קרב זה התקבע במורשת הקרב של צה"ל כמופת גבורה, הקרבה ודבקות במטרה, ומשמש לחינוך דורות רבים של לוחמים, לדבוק בערכים הצבאיים הללו.מעבר המיתלה, סיני, מצרים 31 באוקטובר – 1 בנובמבר 1956קרב רפיח (1956)מערכה שהתנהלו בה קרבות בין אוגדה 77 לבין כוחות צבא מצרים.
הקרבות נערכו בפתחת רפיח, מזרח סיני, הסתיימו בניצחון ישראלי.רפיח, רצועת עזה המצרית, מצרים 31 באוקטובר – 1 בנובמבר 1956
שם המבצעמטרת המבצעמיקוםתאריךמבצע מוקדהשמדת חיל האוויר המצרי בפתיחת מלחמת ששת הימיםסיני, מצרים 5 ביוני 1967פעולת פורט סעידפשיטה של שייטת 13 על נמל פורט סעיד על גבי כלי רכב תת-מימיים מסוג "חזיר" במטרה לפגוע בכוחות ימיים מצריים שבופורט סעיד, מצרים 5–6 ביוני 1967
בין מלחמת ששת הימים למלחמת ההתשה
בין מלחמת ההתשה למלחמת יום הכיפורים
בין מלחמת יום הכיפורים למלחמת לבנון הראשונה
בין מלחמת לבנון הראשונה לנסיגת צה"ל מלבנון ולאינתיפאדה השנייה
יעדו היה מחנה הקריה בתל אביב, בסיכול השתתפו ספינות הטילים אח"י מולדת ואח"י מבטח.הים התיכון, פורט סעיד, מצרים 19-21 באפריל 1985מבצע רגל עץמבצע של חיל האוויר להפצצת מפקדות אש"ף בתוניסיה.
במהלך התקלות עם הכוח נהרגו 2 מחבלים, בהם האדי נסראללה, בנו של מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה.סוג'וד, לבנון 12 בספטמבר 1997מבצע צמצום טווחנועד לחסום מעבר מחבלי חזבאללה ממיידון לנקודות תצפית בדרום לבנון.
כוח סיירת צנחנים ביצע מארב בשטח בו התבצעה פעילות מחבלים בדרום לבנון.
הכוח נקלע למארב של מחבלי החזבאללה, ומהאש נהרגו מפקד הסיירת, קצין ההנדסה ומפקד אחד הצוותים בסיירת.מיידון, דרום לבנון, לבנון 22 בפברואר 1999מבצע רפואה חליפיתמבצע תגובה לירי קטיושות לצפון הארץ, חיל האוויר תקף מטרות חזבאללה, 2 תחנות כוח, 3 גשרים ומרכזיה סלולרית בדרום לבנון,
שלושה חיילים נהרגו ואבו הנוד נמלט.עסירה א-שמאלייה, נפת שכם 26 באוגוסט 2000
שם המבצעמטרת המבצעמיקוםתאריךמבצע סכין קההכניסה של צה"ל ל-6 ערים פלסטיניות, חיפוש אמצעי חבלה, תפיסת מבוקשים, מודיעין ומיפויים.
בין האינתיפאדה השנייה למלחמת לבנון השנייה
שם המבצעמטרת המבצעמיקוםתאריךמבצע יד לאחיםמבצע של צה"ל לקראת פינוי יישובי גוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות, בו ניתנה לכל משפחה הזדמנות להתפנות בהסכמה.
המבצע כלל מספר רב של מבצעי משנה.רצועת עזה 28 ביוני – 26 בנובמבר 2006
הטבלה הבאה מסכמת את מבצעי היישוב העברי במלחמת העצמאות לפי סדר כרונולוגי.
החל מ-26 במאי 1948, מועד הקמתו של צה"ל, אלה הם מבצעים של צה"ל, וקודם לכן אלה מבצעים של הכוחות הצבאיים של היישוב העברי בארץ ישראל.
מבצעים קרביים שם המבצע תאריך תיאורנזלת 18 בינואר 1948מבצע של חטיבת אלכסנדרוני שמטרתו הייתה לפוצץ מספר בתים על גבעת שייח חסן בכפר סלמה.
במבצע, שהצליח ברובו, נהרג חייל אחד.נחשון 3 באפריל - 15 באפריל 1948 מבצע רחב היקף של כוחות הפלמ"ח וחטיבות אלכסנדרוני, קרייתי וגבעתי בפיקודו של שמעון אבידן, שהיה נקודת המפנה לטובת היישוב במלחמה עם ערביי ארץ ישראל בתקופה שלפני הכרזת המדינה, בעוד הצבא הבריטי נמצא בארץ.
המבצע נועד לפרוץ את הדרך לירושלים הנצורה.
נכבשו משלטי הקסטל (בקרב הקסטל) ושער הגיא, כפרים ערביים ומחנות הצבא הבריטי בנחל שורק והועברו 3 שיירות לירושלים הנצורה, אך לאחר תום המבצע נחסמה שוב הדרך לירושלים.הראל 15 באפריל - 21 באפריל 1948 מבצע של חטיבת הראל שנועד להעביר שיירות מזון והספקה לירושלים הנצורה.
במסגרת המבצע הועברו לעיר, בערב פסח תש"ח, בשתי שיירות, כ-900 משאיות.
השיירה הראשונה עברה ללא פגע ואילו השנייה הותקפה וספגה אבדות רבות.
אלה היו השיירות האחרונות לירושלים, עד סלילת דרך בורמה.אברהם 18 באפריל 1948 מבצע של הגדוד השני של הפלמ"ח שנועד לפתוח את דרך הגישה אל יישובי הנגב, שנשלטה בידי הכפר הערבי ברייר.
שטח סמוך לכפר הוחזק עד להגעת גוף מתיישבים קבוע שייסד את ברור חיל, ב-4 במאי.יבוסי 22 באפריל - 1 במאי 1948 מבצע של חטיבת הראל בתחומי העיר ירושלים.
במהלך המבצע נכבשו שכונות קטמון, המושבה הגרמנית, המושבה היוונית ושכונת שייח' ג'ראח שפונתה על ידי הכוחות על פי דרישת הבריטים, מאחר שבה עבר הנתיב המיועד לצאתו מן העיר, בדרכו לעזוב את הארץ, של הנציב העליון האחרון, סיר אלן קנינגהם.
התקפה על מתחם אוגוסטה ויקטוריה נהדפה, והוא הדין בהתקפה על נבי סמואל.
מנזר סן סימון נכבש בקרב קשה ועקוב מדם.חמץ 27 באפריל - 1 במאי 1948 כיבוש המרחב שבפאתי יפו.
במבצע החל האצ"ל, שכבש את שכונת מנשייה, ולוחמיו הוחלפו בהמשך באנשי ההגנה.
השתתפו חיילים מחטיבות אלכסנדרוני, קרייתי וגבעתי, בפיקודו של דן אבן.יפתח 28 באפריל - 29 במאי 1948 מבצע רחב היקף בהשתתפות שני גדודי פלמ"ח וגדוד חי"ש (חיל השדה של ההגנה) לשחרור הגליל העליון המזרחי, לקראת הפלישה הצפויה של צבאות סוריה ולבנון.
במהלך המבצע נכבש החלק הערבי של העיר צפת.
בראש המבצע עמדו מפקד הפלמ"ח יגאל אלון ומפקד העיר צפת, מאיר מיבר.
המבצע שהחל ערב הכרזת המדינה, נמשך לאחר פלישת צבאות ערב לגליל והסתיים עם כיבוש מלכיה וכיבוש נבי יושע.מטאטא 3 ו-4 במאי 1948 מבצע כיבוש השטח שמצפון לכנרת ועד לראש פינה.
בוצע בעיקר על ידי הגדוד הראשון של הפלמ"ח.כיתור 4 במאי - 15 במאי 1948 מבצע של גבעתי לכיבוש השטח שליד המושבות מזכרת בתיה וגדרה בהם הכפרים עאקיר וקטרה.
המבצע היווה חלק ממבצע ברק.מכבי 8 במאי - 18 במאי 1948 מבצע שנערך ערב הכרזת המדינה ונועד לפרוץ את הדרך לירושלים.
הכפר לטרון נכבש ופונה, כאשר אנשי חטיבת גבעתי שהשתתפו במבצע יצאו לחזית הדרום עם הפלישה המצרית.יובל 9 במאי 1948 מבצע של חטיבת אלכסנדרוני לכיבוש כפר קרע בוואדי עארה.
התקפה על טירה נכשלה תוך ספיגת אבידות כבדות.קלשון 14 במאי - 18 במאי 1948 מבצע של חטיבת עציוני וכוחות אצ"ל ולח"י, שנועד להשתלט על האזורים בירושלים שנסגרו על ידי הבריטים, עם עזיבת הכוחות הבריטיים את העיר.
במבצע הראשון, מבצע בן נון א' השתתפה חטיבה 7, חטיבה ממוכנת שהוקמה מיד עם הכרזת המדינה, בפיקודו של שלמה שמיר וגדוד 32 מחטיבת אלכסנדרוני.
ההתקפה נהדפה במחיר דמים כבד ונחשבה לתבוסה הכבדה ביותר של צה"ל במלחמת העצמאות.
בקרב נפצע מפקד מחלקה בחטיבת אלכסנדרוני, אריאל שרון, לימים ראש ממשלת ישראל.
במבצע השני, מבצע בן נון ב', בו נערכה התקפה נוספת על לטרון, השתתפה חטיבה 7 וחטיבת גבעתי.
כוח הזחל"מים הצליח לפרוץ אל חצר משטרת לטרון אך נסוג לאחר שספג אבדות רבות.
במהלך המבצע נכבשו כפרים ערביים וכן תל מגידו ומשטרת לג'ון (כיום כלא מגידו).פלשת 1 ביוני - 3 ביוני 1948 מבצע של חטיבת גבעתי בצירוף גדוד אצ"ל וחטיבת הנגב לכיבוש אזור יבנה ואיסדוד ותקיפת כוח החלוץ המצרי שהתקדם לאורך החוף.
תקיפת הכוח המצרי נכשלה תוך אבדות רבות.
יבנה נתפסה ללא התנגדות של ממש.מבצע יצחק (הקרב על ג'נין) 1 ביוני 1948 - 9 ביוני 1948 מבצע של חטיבות גולני וכרמלי לכיבוש ג'נין.
המבצע נכשל תוך אבדות כבדות.יורם 8 ביוני - 9 ביוני 1948 התקפה ישראלית שלישית על לטרון.
במבצע השתתפו חטיבות הפלמ"ח יפתח והראל.
גם בקרב זה נכשל צה"ל בניסיונו לכבוש את לטרון, אך הפרצה שהובילה לדרך בורמה הורחבה והושלמה סלילת הדרך ונתיב זה לירושלים נשאר פתוח.אנ-פאר 8 ו-9 ביולי 1948 שם המבצע הוא קיצור של "אנטי פארוק" (מלך מצרים).
מבצע של חטיבות גבעתי והנגב שנועד לפריצת הדרך לנגב ולכיבוש משטרת עיראק סואידן.
נכבשו כפרים ערביים ומוצבים מצריים, אך משטרת עיראק סואידן לא נכבשה והדרך לנגב לא נפרצה.ברוש 9 ביולי - 18 ביולי 1948 מבצע לסילוק ראש הגשר הסורי באזור משמר הירדן, בהשתתפות כוחות חטיבת כרמלי וחטיבת עודד.
הכוח חצה את הירדן אך נהדף, בקרבות עקובים מדם, על ידי כוח סורי שהסתייע בכוחות שריון, ארטילריה ואוויר.דקל 9 ביולי - 18 ביולי 1948 מבצע התקפה ישראלי של חטיבת גולני, חטיבת כרמלי וחטיבה 7, בגליל המערבי והתחתון, ב"קרבות עשרת הימים", שנערכו בין ההפוגה הראשונה להפוגה השנייה.
הכוח בפיקודו של חיים לסקוב לחם בכוחות צבא ההצלה של פאוזי אל קאוקג'י וכבש את הערים שפרעם ונצרת והכפרים הערביים שבסביבתן.דני 9 ביולי - 19 ביולי 1948 מבצע בפיקודו של יגאל אלון לכיבוש האזור שממזרח לתל אביב, לוד ורמלה, ולהרחבת פרוזדור ירושלים.
אחד מהגדולים במבצעי צה"ל במלחמת העצמאות.
במבצע השתתפו כוחות חטיבת הראל, חטיבת יפתח וחטיבה 8. כן נטלו חלק במבצע כוחות מחטיבות אלכסנדרוני וקרייתי.
מטרה אחרת של המבצע, לכבוש את לטרון, נכשלה.בתק 11 ו-12 ביולי 1948 מבצע של חטיבת אלכסנדרוני לכיבוש מגדל צדק, ראש העין הערבית ולהרחקת הצבא העיראקי מפתח תקווה ומקורות הירקון.קדם 17 ביולי 1948 מבצע של חטיבת עציוני וכוחות אצ"ל ולח"י לפריצה לעיר העתיקה בירושלים.
הכוונה הייתה לפרוץ את החומה באמצעות מתקני נפץ מיוחדים (קונוסים), אך השיטה לא עבדה, המבצע נכשל והכוחות נסוגו.מוות לפולש 17 ו-18 ביולי 1948 מבצע של חטיבת הנגב וחטיבת גבעתי שנערך במטרה לפרוץ את הדרך לנגב כקביעת עובדה לקראת ההפוגה המתקרבת.
בקרב קשה לא הצליחו הכוחות לכבוש את המובלעת, אך משחודשה ההתקפה נתברר כי הכוחות הערביים ותושבי הכפרים ברחו מהם.
שלושת הכפרים הנטושים הם כיום המושבים עין איילה, גבע כרמל וכרם מהר"ל וכן מצפה עופר.גי"ס 28 ביולי - 30 ביולי 1948 מבצע של חטיבות גבעתי, יפתח והנגב וכוח טנקים מחטיבה 8, ששמו הוא ראשי התיבות של "גבעתי", "יפתח" ו"סרגיי" (כינויו של נחום שריג מפקד חטיבת הנגב).
המבצע נועד לפרוץ את המצור על הנגב, לאחר שהמצרים חסמו בעת ההפוגה מעבר שנפרץ במבצע מוות לפולש.
הכוח לא הצליח לכבוש את פלוג'ה ועיראק אל-מנשייה.
בוצע שלב שני למבצע בו הועברו שיירות לנגב מבלי לכבוש שטחים.סעודה שלישית 17 באוגוסט 1948 מבצע לילי של חטיבת עציוני.
נהרגו 14 לוחמים.יואב 15 באוקטובר - 22 באוקטובר 1948 מבצע רחב ממדים בפיקודו של יגאל אלון, בו נטלו חלק כוחות רגלים של חטיבות גבעתי, יפתח, הנגב ועודד בליווי כוח שריון של חטיבה שמונה לפריצת הדרך לנגב הנצור.
במסגרת המבצע נכבשו איסדוד, מג'דל (כיום אשקלון), בית ג'וברין, ניצנים יד מרדכי ומשלטי חוליקאת.
גולת הכותרת של המבצע הייתה כיבוש בירת הנגב, העיר באר שבע מידי המצרים (חלק זה נקרא מבצע משה).
כוחות מצרים כותרו, עד לתום המלחמה בכיס פלוג'ה, האזור בו הוקמה לימים קריית גת.
הכוח לא הצליח במשימתו כיוון שמקלע אחד חסם את גדוד מוריה בעליה להר והמבצע הופסק.
בכל זאת נכבש שטח קטן מדרום לירושלים.יעל 23 באוקטובר 1948 מבצע של חטיבת כרמלי להסרת המצור מקיבוץ מנרה בגליל העליון, שהוטל על ידי כוח מצבא ההצלה ממשלט שחלש על הקיבוץ.
המבצע נכשל ומנרה שוחררה רק במבצע חירם.חירם 28 באוקטובר - 31 באוקטובר 1948 מבצע רחב היקף בפיקודו של משה כרמל לגירוש צבא ההצלה של פאוזי אל קאוקג'י מצפון הארץ.
במבצע השתתפו חטיבות כרמלי, עודד וחטיבה 7 ונטלו בו חלק פלוגה צ'רקסית ופלוגה דרוזית.
נכבשו לב הגליל והגליל העליון, כולל סאסא, מלכיה, עילבון, תרשיחה ומראר.
הכוח חדר ללבנון עד לנהר הליטני.
כוחות צבא ההצלה הובסו ופאוזי אל קאוקג'י נמלט מן הארץ.לוט 23 בנובמבר 1948 מבצע של חטיבת הנגב לפריצת ההסגר על סדום הנצורה.
במבצע השתתפו חטיבות גולני, הראל, הנגב, אלכסנדרוני וחטיבה 8 המשוריינת.
במבצע נטל חלק חיל האוויר שביצע מאות גיחות הפצצה והפיל בקרבות אוויר 3 מטוסים מצריים וכן 5 מטוסים בריטיים שחדרו לתחום ישראל.
צה"ל הצליח להשתלט על הנגב המערבי, לנתק את הצבא המצרי שברצועת עזה ולחדור לתחום חצי האי סיני עד לאל עריש.
בלחץ האמריקאים הורה דוד בן-גוריון ליגאל אלון להסיג את הכוחות חזרה לתחום ישראל.
במבצע זה נסתיימה הלחימה בחזית המצרית במלחמת העצמאות.חיסול 28 בדצמבר 1948 מבצע בהשתתפות חטיבת אלכסנדרוני שנערך במקביל למבצע חורב ונועד לחסל את כיס פלוג'ה.
המבצע נכשל תוך אבדות רבות ובנוסף חמישה מאנשי הכוח נלקחו בשבי על ידי המצרים.
כיס פלוג'ה נתפנה רק לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם מצרים.עוז 2 בינואר 1949 מבצע של חיל הים שמטרתו הייתה לחזור על פעולת מבצע התחלה ולפוצץ את מסילת הברזל מעזה למצרים בקטע שבין רפיח לאל עריש.
הכוח הונחת משתי ספינות אך נתגלה על ידי המצרים, התחולל קרב והכוח נסוג מבלי לפוצץ את המסילה.ייצוב 8 במרץ 1949 מבצע של חיל הים וחטיבת אלכסנדרוני, שנערך במשולב עם מבצע עובדה, לכיבוש אזור עין גדי ומצדה.
כוחות אלכסנדרוני הונחתו לחוף עין גדי מסירות ואסדות חיל הים שהפליגו ממפעל האשלג בסדום, והשתלטו על אזור עין גדי ומצדה ללא התנגדות.עובדה 5 במרץ - 10 במרץ 1949 המבצע שסיים את מלחמת העצמאות.
מסע כמעט ללא התנגדות וללא נפגעים לכיבוש הנגב הדרומי, הערבה ואילת להענקת מוצא לים סוף למדינת ישראל.
במבצע השתתפו חטיבות גולני, אלכסנדרוני והנגב.
המבצע הסתיים בהנפת דגל ישראל מאולתר, הוא "דגל הדיו" באום רשרש (כיום אילת), על ידי אברהם אדן (ברן), לימים אלוף בצה"ל.
מבצעי הטסת נשק ואספקה שם המבצע תאריך תיאורחסידה 31 במרץ - 1 באפריל 1948 מבצע להטסתו, הנחתתו, פריקת הנשק, תדלוק והמראה של מטוס תובלה C-54 סקיימאסטר ארבעה מנועי שנחכר מחברה אמריקאית.
כינויו של המטוס היה "בלק-1" הנחיתה הייתה במנחת חירום בריטי נטוש ליד הכפר בית דראס בשעות הלילה בעזרת תאורת מסלול מאולתרת.
זה היה המשלוח הראשון של נשק שנרכש בצ'כוסלובקיה.
המשלוח יצא משדה התעופה הצ'כי בז'אטץ ששמו המבצעי היה "עציון".
הנשק פורק והועבר עוד בליל הנחיתה ליחידות שעמדו לפתוח במבצע נחשון והיה בין הגורמים שהכריעו בקרב זה, שהיה תפנית ראשונה לטובת היישוב במלחמתו נגד ערביי ארץ ישראל.בלק 31 במרץ - 12 באוגוסט 1948 מבצע "הרכבת האווירית" שהתחיל במבצע חסידה.
המשלוחים שיצאו מבסיס "עציון" בצ'כוסלובקיה, כללו מאות טונות של ציוד ונשק, לרבות מטוסי קרב מסוג אוויה S-199, גרסה צ'כית של מסרשמיט Bf 109. במסגרת המבצע נחתו בבסיס "עציון" לחניית ביניים מטוסים שנרכשו בארצות הברית, לרבות 3 מפציצים כבדים מסוג B-17 מבצר מעופף.
אחד מהם הפציץ ב-15 ביולי 1948, בדרכו לארץ, את קהיר.אבק 19 באוגוסט - 10 באוקטובר 1948 מטרת המבצע הייתה העברת כח אדם, אמצעי לחימה ואספקה כללית לנגב הנצור באמצעות מטוסי חיל האוויר.
שם המבצע ניתן בעקבות האבק הרב שליווה את נחיתת והמראת המטוסים על המסלול המאולתר שהוכשר ליד קיבוץ רוחמה.ולוטה ולוטה 1: ספטמבר 1948, ולוטה 2: דצמבר 1948 העברת מטוסי ספיטפייר שנרכשו בצ'כוסלובקיה בטיסה לישראל דרך יוגוסלביה.
מבצעי פריחה היו סדרה של מבצעים שביצע חיל האוויר הישראלי בשנת 1970, במהלך מלחמת ההתשה.
במסגרתם הופצצו מטרות איכות בעומק מצרים.
בסך הכל ביצע חיל האוויר עשרים מבצעי פריחה שבמסגרתם נערכו 80 גיחות של מטוסי פנטום מטייסת 69 ומטייסת 201 ושמונה גיחות של מטוסי סקייהוק.
למחרת היום הציע מטכ"ל צה"ל כי חיל האוויר יתקוף בעומק מצרים.
תקיפות עומק אלה היו נוחות לביצוע מאחר שבסוף שנת 1969, בתקיפה אינטנסיבית של חיל האוויר, הושמדו סוללות רבות של טילי SA-2 בחזית התעלה, כך שנוצר מסדרון נקי מטילים שאיפשר טיסה בטוחה עד לעומק מצרים.
ראש אמ"ן, האלוף אהרן יריב, קיים דיון של בכירי מחלקת מחקר, כדי לגבש את עמדת אמ"ן.
הערכת אנשי המחקר הייתה שהפצצות העומק יביאו להפסקת מלחמת ההתשה.
מפקד חיל האוויר מוטי הוד הסכים ליוזמה, ולאחר אישורה במטכ"ל היא הובאה לאישור ועדת השרים לענייני ביטחון, ולאחר דיון אושרו שתי התקיפות הראשונות.
המטוסים שנבחרו לבצע את משימות ההפצצה היו מטוסי פנטום חדישים שנקלטו בחיל האוויר כארבעה חודשים קודם.
יכולות ההפצצה שלהם היו טובות משמעותית מאלה שהיו ברשות חיל האוויר עד אז.
ביכולתו של מטוס פנטום יחיד לשאת עד שבעה טון פצצות לעומת טון אחד במטוס המיראז', וטווח טיסתו איפשר הפצצה של מטרה במצרים ללא תדלוק באוויר.
הפנטומים הצטיינו גם ביכולות אוויר-אוויר ולפיכך לגיחות הפצצה אלה לא נדרש ליווי של מטוסי יירוט, מה שהקל עוד יותר על תכנון המבצעים ועל האפקטיביות שלהם.
בסך הכל ביצע חיל האוויר עשרים מבצעי פריחה שבמסגרתם נערכו 80 גיחות של מטוסי פנטום מטייסות 69 ו-201 ושמונה גיחות של מטוסי סקייהוק.
המבצע הראשון, "פריחה 1", בוצע ב-7 בינואר והאחרון, "פריחה 21" בוצע ב-13 באפריל 1970 (מבצע "פריחה 14" - בוטל טרם היציאה).
בשל יכולת נשיאת הפצצות הגדולה של מטוסי הפנטום (כל אחד מהם נשא מעל 5 טון פצצות) התקיפו זוגות מטוסים בלבד והצליחו לגרום לנזקים גדולים למטרות.
מטוסי הפנטום הפציצו במתאר יעיל כאשר הפצצות כולן (ולעיתים אף מעל 10 פצצות) מוטלות ביעף יחיד על המטרות.
בנסיקה מההפצצה הועברו המטוסים שהיו קלים ואווירודינמיים יותר למצב יירוט והיו ערוכים להגן על עצמם בקרבות אוויר במידת הצורך.
חלק גדול של ההפצצות היו קרובות מאוד לאזורי מגורים ותעשייה סמוך לערים.
מיקום המטרות חייב תכנון מוקפד של המבצע וניווט מדויק.
מסיבה זו אישור של מבצעי פריחה ניתן בדרג הממשלתי הבכיר ובדרך כלל על ידי ראש הממשלה עצמה, גולדה מאיר.
שינוי באופי המבצעים התרחש לאחר התקיפה השגויה של מפעל המתכת האזרחי באבו זעבל ב-12 בפברואר 1970 שבה נהרגו כשבעים פועלים מצריים.
כתוצאה מטעות זו ירד קצב התקיפות מאחת לארבעה-חמישה ימים לאחת לעשרה ימים וגם סוג המטרות הוחלף מבסיסי צבא בעומק מצרים לסוללות טילים ומכ"מים מזרחית לקהיר בלבד.
בניגוד למצופה, ההתקפות ההרסניות הביאו לחיזוק מעמדו של נאצר ולשנאה גוברת של האוכלוסייה המצרית לישראל.
במהלך ההפצצות שקלה ישראל לפזר ממטוסים כרוזים בערבית מעל לערי מצרים ולהסביר את הסיבות שהביאו להפצצות ובכך להקטין את התמיכה בנאצר אך פעולה זו לא בוצעה.
במהלך התקיפות הבינו המצרים כי מכיוון שאינם יכולים לבלום את חיל האוויר הישראלי לבדם, עליהם לפנות לברית המועצות לבקשת סיוע.
המגנן הסובייטי התקדם לאיטו עד שבסיום המלחמה באוגוסט 1970 הועמדו הסוללות קילומטרים ספורים מקו המים ועליונותו של חיל האוויר שהייתה כה ברורה במבצעי פריחה, נעלמה כלא הייתה.
לאחר מבצע פריחה 21 החליטה ממשלת ישראל להימנע מתקיפות נוספות של מטוסים במטרה להימנע מעימות עם טייסים סובייטים שהוצבו במצרים.
אף אחד מהמטוסים הישראלים לא הופל.
תקופת מבצעי פריחה מינואר ועד אפריל 1970 הייתה תקופה בעלת הישגים לחיל האוויר במלחמת ההתשה.
מומחים שונים טענו שהפסקת מבצעי פריחה בלב מצרים הייתה טעות — מאחר שנאצר עמד ממש לפני נקודת השבירה.
הוערך שדי היה בכמה מהלומות נוספות כדי לגרום לזעזועים כבדים במצרים ולהפסקת מלחמת ההתשה.
במהלך מבצעי פריחה הציעו מספר קצינים מצריים לגמול לישראל ולהפציץ מהאוויר מטרות עומק.
באפריל 1970 בחן חיל האוויר המצרי יעדים לתקיפה בדומה ליעדי מבצעי פריחה.
ב-23 באפריל וב-25 באפריל ניסו המצרים לתקוף בסיסי צה"ל בעומק סיני אך שתי התקיפות נכשלו והמצרים לא חזרו לתקוף שוב יעדי עומק.
שם המבצע ותאריך הביצוע המבנה טייסת יעד ההפצצה תיאור התקיפהפריחה 17 בינואר 1970זוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםרביעיית A-4 סקייהוקטייסת 201טייסת 69טייסת 115בית הספר לטילי SA-2 בדהשור ליד חלוואןמחנה הקומנדו באינשאסמחנות תל אל כבירלמשימה זו קדמה תקיפת הסחה של מטוסים סמוך לתעלה.
המטוסים הישראלים יצאו בשעה 14:00, טסו אל היעד בגובה נמוך, הטילו את כל התחמושת ביעף אחד ודיווחו על פגיעות מדויקות.
בבית ספר לטילי SA-2 מוקמו מחסני טילים שהתפוצצו בעוצמה.
לעבר המטוסים שהפציצו נורתה אש נ"מ דלילה.
מטוסי יירוט מצריים לא הוזנקו כנגד הישראלים.
בהפצצה נהרגו 60 חיילים מצריים, והנזק לציוד ולמבנים היה רב.
לאחר הפגיעה במחנות העורפיים הוכנסו כל מחנות הצבא העורפיים לכוננות רצופה ומתמשכת.
נקבעו הנחיות שאסרו טיסה חופשית של מטוסים מצריים במרחב קהיר אלא בתאום ובמגבלות גובה.פריחה 213 בינואר 1970זוג A-4 סקייהוקזוג F-4 פנטוםטייסת 109טייסת 201מחנות צבא בתל אל-כביר מחנה אספקה של חיל האוויר המצריבמקביל להפצצה זו התנהלה תקיפת מטוסים ישראליים שגרתית באזור התעלה.
המטוסים הישראלים הפציצו החל מהשעה 14:34. לאחר תקיפה זו ביקש רמטכ"ל צה"ל ללמוד את תוצאות שני מבצעי פריחה ולאחר שהתבררו הנזקים הגדולים לצבא מצרים ביקש הרמטכ"ל להגביר את קצב התקיפה וגם להשמיד תחנות כוח.
שר הביטחון משה דיין התנגד ליוזמה ולבסוף נשמר קצב התקיפות המתוכנן.
פריחה 318 בינואר 1970זוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםטייסת 69טייסת 201טייסת 201מחנה התחמושת הגדול הקסטפ"מרכז חלואן" לפיתוח אמצעי לחימהמחנה התחמושת האקספט התפוצצויות בבסיס התחמושת המצרי הקסטפ נמשכו זמן רב לאחר התקיפה, נשמעו היטב בסביבה ויצרו בהלה.
במחנה אוחסן אמל"ח רב שיועד לשמש בחרום (מעין ימ"ח).
חלואן היה מרכז חשוב שבו פותחו מטוסים כגון חלואן HA-300, טילים ואמצעי לחימה נוספים ופגיעה במטרות בסביבה זו הייתה משמעותית למצרים.פריחה 423 בינואר 1970זוג F-4 פנטוםטייסת 201מחנה הקסטפ ומרכז חלואןההפצצה הייתה סמוכה לנמל התעופה הבין-לאומי של קהיר וגרמה לבהלה רבה.
נוסעים יכלו לראות את ההתפוצצויות ונתבקשו למצוא מחסה.
באותו יום התקיף צה"ל את האי שדואן במבצע רודוס.
התקיפה בוצעה למרות ההערכה כי במקום שוהים מדריכים סובייטיים.
על המטוסים נורתה אש נ"מ ממקלעים שהוצבו על גגות בתים בקהיר.
לאחר התקפה זו הוטלה האפלה בקהיר בשעות החשיכה ויצרה אווירת מלחמה.פריחה 62 בפברואר 1970זוג F-4 פנטוםטייסת 201מחנות מוקביד שליד אסיוט, במצרים עליתיעד התקיפה היה מחנה גדול בו שכנה מפקדת פיקוד המרכז המצרי.
אל הפנטומים הוזנקו מיגים אך אלה לא הספיקו ליצור מגע והפנטומים חזרו לבסיסם.
אחרי תקיפה זו התבטא נאצר בשלושה ראיונות בכלי תקשורת מערבית ואמר שלישראל עליונות אווירית על כל מדינות ערב ועוצמתה האווירית גדולה פי שלושה מזו של מצרים.פריחה 76 בפברואר 1970רביעיית F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםטייסת 201טייסת 69מחנות דיר אל גנדלה דרומית לאסיוטמחנות אספקה בתל אל כביר, במרכז הדלתאהתקיפה החלה ב 9:00 בבוקר.
הבסיסים היו בסיסי האספקה הגדולים ביותר שסיפקו ציוד ללחימה בתעלה.
המחסנים שהופצצו היו כאלה שיש בהם חומרים נפיצים או דליקים.פריחה 88 בפברואר 1970זוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםטייסת 201טייסת 69מחסנים צבאיים מצפון לחלוואן.
מפקדת הקומנדו באזור אינשאס.לאחר ההפצצה ביצע הזוג פטרול בצפון הדלתה של הנילוס.
לפתע, הגיחו מאחוריהם זוג מטוסי מיג-21. שני מטוסי הפנטום שחררו מכלי דלק נתיקים, משכו כלפי מעלה, וגרמו למיגים לחלוף על פניהם.
מספר שניים, אביאם סלע, שיגר שני טילי אוויר-אוויר לעבר אחד המיגים, והחטיא, אך לבסוף הצליח להפיל את המיג בצרור תותח ארוך.
זו הייתה ההפלה הראשונה לטייסת 69 מאז נפתחה כטייסת פנטום מספר חודשים קודם לכן.
מטוסי מיראז' 3 מטייסת 119 שהוזנקו לאזור הצליחו אף הם להפיל מטוס מיג אחד.פריחה 912 בפברואר 1970זוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםטייסת 201טייסת 69טייסת 201טייסת 69מכ"ם בג'בל עוביידמחנה חנכהמרכז לוגיסטי ובית ספר לנ"מ במחנות דהשורמכ"מ באבו סוארההפצצה החלה בשעה 8:15 בבוקר.
הושמדו שוב מכ"מים חדשים שהחליפו את הקודמים שהושמדו בתקיפה קודמת.
מכ"מים אלה היו מרכזיים בבניית התמונה האווירית בפיקוד ההגנה המצרי בגזרה המרכזית, בהם מכ"ם P-30 ומכ"ם P-12. על חלק מהמטוסים נורתה אש נ"מ חזקה אחד המטוסים נפגע בכנפו אך השלים משימתו ושב לישראל.
באחת התקיפות, כתוצאה מזיהוי לא נכון של המטרה, הוטלו כחמישה טון פצצות על מפעל אזרחי באבו זעבל שבאזור הדלתא.
כ-70 פועלים נהרגו וכמאה נפצעו.
שר הביטחון, משה דיין, הודיע למצרים, באמצעות הצלב האדום, כי בין הפצצות הוטלה גם פצצת השהיה במשקל 400 ק"ג, והזהירם מפניה.
עם תחילת התקיפה הפריחו המצרים בלונים במטרה להפריע למטוסים ולהכריח אותם לעלות לגובה ושם להפיל אותם בטילים.
בנוסף למתקני הסוללה הותקפו גם מחסני טילים.
המצרים הזניקו מטוסי יירוט שרדפו אחר הפנטומים.
מולם הוזנקו מיראז'ים ובקרב אוויר גדול הופלו 3 מיגים.פריחה 126 במרץ 1970זוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםטייסת 201טייסת 69סוללות טילי SA-2 במנסורהמכ"ם גילוי אווירי בדומייטסוללת הטילים של מנסורה ותחנת המכ"ם בדומייט הושמדו.
כנגד הפנטומים הוזנקו מטוסי יירוט מצריים.
המטוסים ביצעו לאחר ההפצצה פטרול במטרה למשוך מיגים לקרב אוויר אך אלה לא הוזנקו.פריחה 1626 במרץ 1970זוג F-4 פנטוםטייסת 69מחפורות ומכ"ם בקססיןלאחר התקיפות הישראליות המרובות סגרו המצרים את מרחב קהיר לטיסות ואיפשרו אש חופשית על כל כלי טיס במרחב.
כן הוצבו בלונים שהקשו על התקיפה.
המטוסים ביצעו פטרול אך שוב לא הוזנקו מיגים כנגדם.
המטרות הושמדו.פריחה 1731 במרץ 1970רביעיית F-4 פנטוםF-4 פנטום יחידטייסת 201טייסת 69סוללות טילי SA-2 במנסורההושמדה סוללת הטילים החדשה שהוצבה במקום זו שהופצצה במבצע פריחה 12.פריחה 183 באפריל 1970רביעיית F-4 פנטוםטייסת 69סוללות טילי SA-2 במנסורההסוללות הושמדו.
במהלך התקיפה הוזנקו מיגים לירוט הפנטומים.
הפנטומים נאלצו לנהל את הקרב מבלי שיהיה להם די דלק לקרב.
בדרך חזרה אזל הדלק לאחד הפנטומים והצוות נאלץ לנחות נחיתת חרום שבה ניזוק המטוס.פריחה 198 באפריל 1970רביעיית F-4 פנטוםטייסת 201מפקדות בסלחייההותקפו מבני המפקדה.
לאחר התקיפה טענו המצרים שהותקף בית ספר ושנהרגו 46 ילדים.
מנגד דובר צה"ל הפיץ צילומים שמוכיחים כי המבנה שהותקף היה צבאי וכי המצרים אכלסו אותו בילדים במטרה להוות מגן אנושי.
תקיפה זו הביאה לירידה נוספת בנכונות של ישראל להמשיך במבצעי פריחה.פריחה 2010 באפריל 1970זוג F-4 פנטוםטייסת 201מכ"ם ואדי זורהמכ"ם הושמד.
מטוסי יירוט מצריים שהוזנקו לא התקרבו אל המבנה התוקף.פריחה 2113 באפריל 1970זוג F-4 פנטוםזוג F-4 פנטוםטייסת 201טייסת 69מכ"ם גילוי אווירי בוואדי זור סוללת טילי SA-2 ליד מנזלההמכ"ם בוואדי זור היה חדש והחליף את הקודם שהושמד על ידי חיל האוויר.
מכ"ם בקרת האש של סוללת טילי SA-2 היה ממוגן בקירות בטון ולכן המטוסים התוקפים חומשו בפצצות חודרות בטון.