tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2022 הייתה סופרת אורחת בפאסה פורטה בארצות הברית.
ספרה "אנשים רגילים" מספר על חייהם של שני זוגות שחורים בדרום לונדון, בני תקופתו של הנשיא ברק אובמה.
ב-2021 פרסמה אוונס את הרומן הרביעי שלה A House for Alice (בית לאליס), ספר שיש בו לראשונה הדים של אירוע השרפה במגדל גרנפל.
בזכות יצירה זו הייתה הסופרת פעם שנייה מועמדת לפרס אורוול לספרות יפה פוליטית.
2005 - הייתה הכלה הראשונה של הפרס אורנג' לסופרים חדשים - עבור רומן הביכורים שלה, "26a".
2005 - פרס בטי טראסק של איגוד הסופרים - עבור הרומן "26a"
2005 - הייתה מועמדת לפרס העיתון גארדיאן עיבור הספר הראשון
2005 - מועמדת לפרס וייטברד בקטגוריה "רומן ראשון"
2019 - מועמדת בשלב הגמר לפרס הנשים לספרות יפה - עבור הספר Ordinary People
2019 - פרס באלייס לספורת מאת נשים
2020 - חברה באגודה המלכותית לספרות
דיאנה בלומברג באומרינד הייתה פסיכולוגית קלינית והתפתחותית יהודייה-אמריקאית הידועה בשל מחקריה על סגנון הורות ובביקורתה על השימוש בהטעיה במחקר פסיכולוגי.
באומרינד נולדה בקהילה היהודית בניו יורק, והייתה הבכורה מבין שתי בנותיהם של היימן ומולי בלומברג.
היא סיימה לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה במכללת האנטר ב-1948, ולימודי תואר שני ודוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
באומרינד נהרגה ב-2018, בתאונת דרכים, בגיל 91.
לאחר שהשלימה את הדוקטורט שלה, החלה באומרינד לעבוד כפסיכולוגית בבית החולים קאוול ממוריאל בברקלי.
באומרינד ניהלה שני פרויקטים תחת שירות הבריאות הציבורי בארצות הברית ויעצה לפרויקט אחר של מדינת קליפורניה.
בין השנים 1958–1960 היא ניהלה קליניקה פרטית בברקלי.
באומרינד הייתה פסיכולוגית התפתחותית ועסקה במחקר במכון להתפתחות אנושית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי משנת 1960 ועד יום מותה.
מחקריה עסקו בסגנונות הורות, לצד פרסום ביקורת על הונאה במחקר פסיכולוגי ובמיוחד על הניסוי של סטנלי מילגרם.
לפי באומרינד, פסיכולוג שעורך מחקר ניסויי אינו דואג תמיד לרווחתו האישית של המשתתף בניסוי, והתוצאה בטווח הרחוק היא אובדן אמון מצד הנבדק.
באומרינד הדגישה את הצורך בחמלה, בהדדיות, ביושרה ובצדק בזמן הניסוי.
באומרינד פרטה במחקריה שלושה סגנונות הורות:
סגנון הורות סמכותני: הסגנון מאופיין בשליטה הורית, ללא היענות.
סגנון הורות סמכותני מאפיין הורים המאמינים בכוח הסמכות, התופסים את המשמעת כדבר החשוב ביותר.
בקטגוריה זו נמצאים בדרך כלל הורים מתעללים, אם כי באומרינד הקפידה להדגיש שלא כל ההורים הסמכותניים הם מתעללים.
סגנון הורות מתירני: הסגנון מאופיין בהיענות, אך ללא שליטה הורית.
ההורה המתירני מגיב יתר על המידה לדרישותיו של הילד, ורק לעיתים רחוקות אוכף כללים וגבולות עקביים.
באומרינד טענה שלרוב התוצאה של הורים מתירניים היא ילד שנחשב ל"מפונק".
סגנון הורות סמכותי: הסגנון מאופיין בשליטה הורית ובהיענות.
ההורה הסמכותי הוא תקיף אך לא נוקשה.
סגנון הורות סמכותי מתאפיין בשיטות חינוך דמוקרטית, הבנויה על עקרונות שיתוף.
באומרינד הבהירה במחקריה שהיא העדיפה את הסגנון הסמכותי.
באומרינד עסקה בחקר העונשים הגופניים המוטלים על ילדים.
לדבריה, הכאה בעוצמה נמוכה המשולבת בסגנון הורות סמכותי, ככל הנראה איננה מובילה להשפעה מזיקה על הילד.
היא אף הוסיפה ואמרה כי מחקרים קודמים שקשרו בין עונש גופני לבין השפעה שלילית על הילד עלולים להיות שגויים, שכן לטענתה הם לא התחשבו במצבם הסוציו-אקונומי של המשפחות שעליהן נעשה המחקר.
משפחות המצויות במצב סוציו-אקונימי נמוך יותר עלולות להשתמש במידה רבה יותר בעונש גופניים, בהשוואה למשפחות ממעמד גבוה יותר.
כך גם באשר לשיעורי הפשיעה בקרב הילדים משני המעמדות.
עם זאת, לדבריה של באומרינד, אם לוקחים בחשבון משתנים נוספים במשוואה פרט למצבה הסוציו-אקונומי של המשפחה, ניתן לגלות כי לעונש גופני בעוצמה נמוכה לא אמורה להיות השפעה רבה על מצבו העתידי של הילד.
טענותיה אלה ספגו ביקורת רבה מצד חוקרים אחרים, שטענו כי מחקריה עלולים לעודד שימוש בעונשים גופניים.
באומרינד הושפעה במחקריה, בין השאר, מתאודור אדורנו.
דיאנה מריה ריבה היא שחקנית אמריקאית.
דיאנה מריה ריבה בסינסינטי, אוהיו, ארצות הברית למשפחה ממוצא דומיניקני, אביה רופא שיניים ואמה עקרת בית.
היא למדה באקדמיית סנט אורסולה ואוניברסיטת סינסינטי בקונסרבטוריון למוזיקה.
ריבה החלה את הקריירה שלה ב-1996 על הבמות כאשר הופיעה במחזה של מייקל ולר "עזרה!".
באותה שנה, היא הופיעה לראשונה על המסך בסדרת הקומדיה קצרת הימים " Common Law".
הסדרה בוטלה לאחר ארבעה פרקים בלבד.
מאוחר יותר היא לוהקה לתפקיד חוזר בסדרה המשפטית "Murder One" שנוצרה על ידי סטיבן בוצ'קו.
בשנות ה-90 המאוחרות ותחילת שנות ה-2000 היא הופיעה בתפקידים קבועים וחוזרים בתוכניות של בוצ'קו, כולל "NYPD Blue", "עיר המלאכים" ו"פילי".
הופעות נוספות בטלוויזיה כללו את: "שולחן לחמישה", "תיקים באפלה", "המופע של דרו קארי", "כולם אוהבים את ריימונד", "CSI" ועוד.
בשנת 2000, ריבה עשתה את הופעת הבכורה שלה על המסך הגדול ושיחקה בתפקיד משנה בסרט הקומדיה הרומנטית, "מה נשים רוצות" ובהמשך הופיעה בסרטי קולנוע נוספים.
בנוסף, לריבה היו תפקידים חוזרים ב-2002 עד 2003 ב"סברינה המכשפה הצעירה" וב-2005 עד 2006 בסדרה "הבית הלבן".
בשנת 2010, ריבה כיכבה כסגן אנה רואיז בסדרת הקומדיה " החבר'ה הטובים" בתור הבוסית של הבלשים דן סטארק (בראדלי ויטפורד) וג'ק ביילי (קולין הנקס) במשטרת דאלאס.
בשנת 2012, היא כיכבה כחמותו של דמותו של רוב שניידר בסיטקום קצר המועד Rob .
מ-2013 עד 2015, היה לה תפקיד חוזר בדרמת הפשע "The Bridge" ומ-2015 עד 2016 כיכבה לצד אווה לונגוריה בסדרה הקומית "Telenovela" תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרסי אימג'ן לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בין 2016 ל-2017 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "Man with a Plan" .
ב-2019, היא שיחקה בסיטקום "Sunnyside" יחד עם קאל פן.
בין 2019 ל-2022 הייתה לה תפקיד חוזר בסדרת הדרמה הקומית של נטפליקס, "בשבילי אתם מתים" בתור בלשית משטרה אנה פרז, תפקיד עליו זכתה בפרסי אימג'ן וכן הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך לתפקיד משנה.
בשנת 2022 היא שיחקה בסדרת הקומדיה "Gordita Chronicles".
בשנת 2023, כיכבה בסדרת הנטפליקס "גלאם" בתור ג'וליה, אמה של מרקו (מיס בני).
ב-2024 הופיעה בפרק בסדרה "כללי המשחק".
נישאה למייק סמית', לזוג בת אחת.
Swap Meat"כללי המשחקהבלשית הלן ברוקפרק: "Aurora"
דיאנה בלומנפלד (בפולנית: Diana Blumenfeld; 1 באפריל 1903 – 3 באוגוסט 1961) הייתה זמרת, פסנתרנית ושחקנית פולנייה.
בשנת 1921 למדה פסנתר באקדמיה למוזיקה במשך שנה, לאחר מכן המשיכה את לימודיה בבית הספר הפולני לדרמטיות של קריניוויצקה וסיימה את לימודיה בשנת 1924. היא נישאה ליונס טורקוב ב-1923.
ב-1924 ניגנה בלומנפלד עם להקתה של אסתר רחל קמינסקה בווילנו.
לקראת סוף אותה שנה, היא הופיעה עם הלהקה בתיאטרון המרכזי של ורשה, ולאחר מכן הפכה לאחת החברות הראשונות בתיאטרון היידיש לאמנות ורשה (Varsever Yidisher Kunst-teater; VYKT).
בשנת 1929 שיחקה בסרט "השדות הפולניים"(Di Poylishe velder).
היא זכתה להערצה רבה, ואף העניקה השראה לכמה מכותבי השירים הטובים ביותר של ורשה להלחין עבורה שירים.
ב-1940, היא ובעלה היו בין הכלואים בגטו ורשה.
בתקופה זו המשיכה לשיר, הופיעה בבתי קפה ובתיאטרון הגטו פמינה, ברחוב לשנו.
מרדכי גבירטיג שלח לה את שיריו החדשים, בתקווה שבאמצעות הופעותיה תוכל להפיץ אותם ברחבי הגטו.
לאחר המלחמה ניסו בני הזוג לשקם את תרבות יהדות פולין.
ב-1944 סייעה בארגון קונצרט באמצעות אגודת הסופרים, העיתונאים והשחקנים היהודים.
היא שרה ברדיו הפולני, סיירה במחנות עקורים ונתנה קונצרטים לניצולים.
בלומנפלד ובעלה עזבו את פולין ב-1945 וסיירו באירופה; מאוחר יותר הופיעו גם בצפון ודרום אמריקה, ובישראל.
הם התיישבו בארצות הברית בשנת 1947.
היא נפטרה בברונקס, ניו יורק בשנת 1961.
My Yiddishe Momme (ג'ק ילן – לו פולק וג'ק ילן)
1924: Tkies khaf [הנדר; פשוטו כמשמעו: לחיצת היד]; תסריט מאת הנריק בוים, על פי מחזה מאת פרץ הירשביין
1929: In die poylishe velder [ביערות פולנית], בתור רחל; תסריט מאת הנריק בוג'ם, על פי רומן מאת יוסף אופטושו
דיאנה אנה מריה יון (ברומנית: Diana Ana Maria Ion; נולדה ב-27 בנובמבר 2000) היא אתלטית רומנייה, סגנית אלופת אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה משולשת.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום 22 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.66 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום תשיעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.73 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.23 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 13 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.03 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.31 מטר, אחרי אנה פלטיירו מספרד (14.37 מטר) ולפני סני סלמינן מפינלנד (13.99 מטר).
ספינת המשוטה "דיאנה" הייתה ספינת הקיטור הראשונה שנבנתה בתת-היבשת ההודית ובארצות אסיה בכלל.
היא נבנתה בקידרפור , ליד כלכותה, בפרובינציה של בנגל .
הספינה הושקה ב-12 ביולי 1823, ובשנה הראשונה לשירותה הובילה נוסעים בנהר הוגלי .
באפריל 1824 נרכשה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית לצורכי המלחמה שניהלה בריטניה באותו זמן נגד ממלכת בורמה , והיא נחשבת לספינת הקיטור הראשונה של החברה שלקחה חלק בפעילות קרבית.
לאחר המלחמה, בפברואר 1826, עברה אל הפרובינציות של טנאסרים (Tenasserim Provinces), בחוף הדרום-מערבי של בורמה, ובשנת 1835 הוחזרה לכלכותה, הוצאה מהשירות ופורקה.
מכונותיה הותקנו בספינת קיטור אחרת, שהושקה בקידרפור ב-1836 ונשאה אף היא את השם "דיאנה".
ואומנם, בתוך עשר שנים בלבד נבנו ופעלו כבר מאות ספינות קיטור במימי החופים ובנתיבי המים הפנימיים של בריטניה, מערב וצפון אירופה, בנהרות ארצות הברית ולאורך חופיה המזרחיים.
"דיאנה" נחשבת לספינת הקיטור הראשונה שנבנתה והופעלה באסיה, אף על פי שקדמו לה שני כלי שיט בעלי מנוע קיטור: "נוואב קה אווד" (Nawab of Oude, "נסיך אווד" וגם Nabob) ו"פלוטו" (Pluto).
"נוואב" הייתה יכטת קיטור קטנה לשעשוע באורך 50 רגל (15.2 מ') ותפוסה של 19 טון; היא נבנתה בלאקנאו (Lucknow) שבהודו ב-1819, אך נזנחה זמן לא רב לאחר מכן כשהעניין בה פסק.
"פלוטו", שנבנתה במספנת קיד ושות' בקידרפור ב-1822 עבור ממשלת הפרובינציה של בנגל, הייתה ספינת מחפר שטוחת-תחתית, ללא הנעה, שמנוע הקיטור שלה סובב את שרשרות דליי המחפר.
ב-1824, עם פרוץ המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה, הוסבה לסוללת תותחים מושטת, שרשרות הדליים סולקו ובמקומן הותקנו שתי משוטות צדיות.
לאחר המלחמה, ב-1826, הוצאה משירות, מנוע הקיטור שלה פורק ואת שארית חייה עשתה כמחסן פחם צף.
התוכניות, המנועים והמכונות של שני כלי השיט הובאו מאנגליה.
את הרעיון לבנות את הספינה הגה ב-1821 ג' ט' רובארטס (J.T.
Robarts) מתחנת המסחר של חברת הודו המזרחית הבריטית בקנטון שבסין.
באותה שנה, במהלך ביקורו באנגליה, הציע רובארטס למנהלי החברה לבנות ולהפעיל ספינת קיטור להפלגות סדירות לנוסעים בנהר הפנינה, אך הם דחו את הצעתו.
רובארטס החליט להוציא לפועל את המיזם בעצמו ועל חשבונו.
תוכניות הספינה וחלקי השלד שלה (שדרית, צלעות וכו') הוכנו באנגליה ונשלחו עם מכונותיה לקנטון.
אלא שבעיות בריאות אילצו את רובארטס לפרוש מעבודתו ולוותר על המיזם, ועל כן שלח את חלקי הספינה מקנטון אל כלכותה והעמיד אותם למכירה (יוני 1822).
הצעתו לממשלת הפרובינציה של בנגל לקנותם תמורת 65,000 רופי נדחתה, ובסופו של דבר הם נקנו בסכום זה על ידי קבוצת סוחרים בעלי הון מכלכותה.
מחשבתם הייתה לבנות ולהפעיל את הספינה בנהר הוגלי.
"דיאנה" נבנתה במספנת ג'יימס קיד ושות' (.Messrs.
James Kyd and Co) בקידרפור, על גדות הנהר הוגלי.
ג'יימס קיד החזיק בזיכיון מאת חברת הודו המזרחית, ושנה קודם לכן בנה עבורה את ספינת המחפר הקיטורית "פלוטו".
על הבנייה והתקנת המכונות של "דיאנה" פיקח ג'ון רוברטס, מהנדס סקוטי שנשכר עוד קודם על ידי רובארטס לשם בניית הספינה בקנטון.
שלד הספינה (שדרית, צלעות וכו') שהוכן באנגליה היה עשוי מעץ אלון, שלא התאים לתנאי האקלים בהודו, ולכן הוחלף בעץ טיק.
"דיאנה" הייתה ארוכה ורחבה מעט יותר מהספינה שתכנן רובארטס, ומידותיה: אורך בין הניצבים – 100 רגל, רוחב כללי – "16-8 רגל, תפוסה (לפי המידה הבריטית הישנה) – 132 טון לעומת 110 טון במקור, ושוקע – כ-6 רגל.
דוד הקיטור העשוי נחושת, מנוע הקיטור והמשוטות היו מתוצרת חברת הנרי מודסלי ושות' מלמבת', בדרום לונדון.
למנוע היו 2 צילינדרים והספקו הנומינלי 16 כוחות סוס.
קוטר המשוטות היה 12 רגל, ולכל אחת 6 להבים באורך 5 רגל ורוחב "1-4 רגל.
מהירותה המשוערת של הספינה הייתה 9 קשרים.
לספינה היו שני תרנים, קדמי וראשי, ומוט חרטום.
בין שני התרנים התנשאה ארובה גבוהה במיוחד של דוד הקיטור.
"דיאנה" הושקה ב-12 ביולי 1823. עיתוני התקופה ברכו על השקתה של ספינת הקיטור החדשה, "הראשונה במימי המזרח", היללו את יופיה, והביעו את תקוותם כי בעקבותיה ייבנו ספינות קיטור נוספות להובלת נוסעים בנהרות הודו.
הספינה אומנם התאימה היטב לתפקידה, אך ההכנסות ממכירת כרטיסי הנסיעה היו נמוכות מן המתוכנן ולא כיסו את הוצאות הפעלתה.
שמונה חודשים לאחר תחילת שירותה קיבלו בעליה של "דיאנה" הצעה מאת ממשלת הפרובינציה של בנגל לקנות מידם את הספינה.
באותו זמן ניהלה בריטניה מלחמה נגד ממלכת בורמה – המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה, 5 במרץ 1824 – 24 בפברואר 1826, ואת ההצעה לרכוש את הספינה העלה קומנדר פרדריק מריאט , מפקד אה"מ "לארן" (HMS Larne) בצי המשלוח הבריטי.
בעלי "דיאנה" נענו מיד להצעה, ובאפריל 1824 נמכרה הספינה לחברת הודו המזרחית במחיר 80,000 רופי, צורפה לכוח הימי של החברה (Bombay Marine), וחומשה במשגר אחד או שניים של רקטות קונגריב.
עיקר תפקידה של "דיאנה" היה לסייע להתקפות האמפיביות של חיל המשלוח הבריטי והצבא האנגלו-הודי (Indian Sepoys) של החברה, תחילה בנהר ראנגון ואחר כך בנהר איראוואדי .
היא נלוותה לאוניות הצי המלכותי, גררה את סירות המשוט שהובילו את החיילים-נחתים מאוניות המלחמה לנקודות הנחיתה בחופי הנהר, נשאה בעצמה חיילים-נחתים והדפה התקפות של סירות-המלחמה המונעות במשוטים של הבורמזים.
יכולתה לנוע לכל מקום כרצונה, ללא תלות ברוח ובזרמים, הייתה ליתרון רב.
ב-11 במאי 1824 השתתפה "דיאנה" בהתקפה האמפיבית הגדולה על ראנגון.
צי המשלוח יצא מפורט קורנוואליס , באיי אנדמן.
הכוח אליו השתייכה "דיאנה", בפיקודו של קפטן מריאט, כלל את אה"מ "סופי" , "לארן" (Larn) ו"לייפי" (Liffey) וכ-10,000 חיילים-נחתים.
ב-8 ביולי 1824 נטלה חלק בהתקפה האמפיבית על ראש "פגודת הזהב" (Pagoda Point), נקודה אסטרטגית חשובה בנהר ראנגון.
ב-19 בספטמבר 1824 יצאה "דיאנה" עם אה"מ "סאטלייט" (Satellite) להתקפה אמפיבית של חיילים-נחתים על פנאנג (Penang).
בשנים 1825 ו-1826 פעלה בנהר אירוואדי , הנהר החשוב והמרכזי בבורמה, ובו נשארה עד סוף המלחמה.
מפקד הספינה באותן שנים, לוטננט ג'ורג' וינסור (Winsor), ערך באמצעותה סקר הידרוגרפי של הנהר והכין מפת ניווט לבקשת האדמירליות.
בסיום הקרבות הסיעה "דיאנה" את השליח הבריטי לשיחות המשא ומתן עם מלך בורמה באמרפורה , מרחק 500 מייל במעלה הנהר מראנגון.
אחרי המלחמה הועברה "דיאנה" לשירות בפרובינציות של טנאסרים , החלק הדרום-מערבי של ממלכת בורמה שנלקח ממנה על פי הסכם השלום .
ב-1831 הוחזרה לכלכותה לשיפוץ ראשון בשמונה שנות שירותה ואחר כך שבה לפרובינציות טנאסרים.
ב-1835 חזרה "דיאנה" לכלכותה, הוצאה משירות ופורקה.
מכונותיה הותקנו בספינה חדשה בעלת אותו שם, שנבנתה בסולקאה, ליד כלכותה, ונשלחה על ידי החברה לשירות בסינגפור.
דיאנה בודיסאבלייביץ' (Diana Budisavljević לבית אובקסר (Obexer); 15 בינואר 1891 - 20 באוגוסט 1978) הייתה פעילה הומניטרית אוסטרית שהובילה מאמץ סיוע ביוגוסלביה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מאוקטובר 1941, ביוזמתה ובהשתתפות עמיתים, ארגנה וסיפקה סיוע לנשים וילדים, רובם סרבים אורתודוקסים, שנעצרו במחנות האוסטאשה במדינה העצמאית של קרואטיה, מדינת בובות נאצית שהוקמה ביוגוסלביה הכבושה.
כך הצליחה להציל כ-10,000 ילדים.
סיפורה זכה לפרסום בשנות ה-2000 וה-2010, והיא זכתה להכרה לאחר מותה.
נולדה באינסברוק ונישאה בשנת 1917 ליוּלִיֶה (Julije) בודיסאבלייביץ', עוזר במרפאה כירורגית באינסברוק.
עד 1919 עבר הזוג לזאגרב, חלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (יוגוסלביה).
בודיסאבלייביץ' היה סרבי אתני, מייסד מרפאה כירורגית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת זאגרב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יוגוסלביה נכבשה על ידי כוחות הציר באפריל 1941 ומדינת קרואטיה העצמאית, שהייתה בעלת ברית הנאצים, החלה ברצח עם נגד סרבים, יהודים וצוענים, והקימה מחנות ריכוז בקרואטיה.
לאחר שנודע לה על ילדים שהוחזקו במחנה הריכוז לובורגרד, פתחה בודיסאבלייביץ' בקמפיין סיוע באוקטובר 1941 בשם "פעולת דיאנה בודיסאבלייביץ'" יחד עם עמיתים לעבודה, ובפרט מרקו ויאדקוביץ (Marko Vidaković) ודורו ווקוסאבלייביץ' (Đuro Vukosavljević).
הקמפיין נועד לטפל בילדים סרבים ובנשים שהוחזקו במחנות ריכוז, כולל יאסנובץ'.
בעזרת הקהילה היהודית בזאגרב, שקיבלה אישור לתמוך באסירי המחנה, שלח צוות בודיסאבלייביץ' אספקה של מזון, תרופות, בגדים וכסף, תחילה ללובורגרד (Loborgrad) ולאחר מכן למחנות הריכוז גורניה רייקה וג'קובו.
צוותה סייע לחברי הצלב האדום הקרואטי בזאגרב וסיפק ציוד נסיעה לעובדים ברכבות שעצרו שם בדרכם למחנות עבודה בכפייה בגרמניה.
חלק מאותם גברים, נשים וילדים חזרו לזאגרב לאחר שנעצרו במריבור ובלינץ ולא הורשו להמשיך לנסוע עקב מחלתם.
הם טופלו על ידי הצלב האדום ו-Action.
במהלך עבודה זו, במרץ 1942, פגשה בודיסאבלייביץ' את האחות הראשית, דראגיקה חבזין (Dragica Habazin), שהפכה לשותפה קרובה בסיוע לאסירי מחנות שהועברו לזאגרב ולמקומות אחרים.
ביולי 1942, בסיועו של הקצין הגרמני גוסטב פון קוצ'יאן-מישקולסקי (Gustav von Koczian-Miskolczy), קיבלה אישור בכתב להוציא ילדים ממחנה הריכוז סטארה גראדישקה ובעזרת משרד הרווחה, ובפרט פרופסור קמילו ברסלר (Kamilo Bresler), הצליחה להעביר את הילדים האסירים לשעבר לזאגרב, יאסטרבארסקו (Jastrebarsko) ומאוחר יותר גם לסיסאק.
לאחר מאמצי החילוץ בסטארה גראדישקה, בודיסאבלייביץ', לבושה במדי אחות של הצלב האדום, פיקחה על הובלת ילדים ממחנות מלאקה (Mlaka), יבלנאץ' (Jablanac) וקושוטאריקה (Košutarica).
יותר מ-6,000 ילדים הוצאו ממחנות אלה ביולי ובאוגוסט 1942. לאחר שקיבלה אישור באוגוסט 1942 להעביר את הילדים מטיפול המדינה בזאגרב למשפחות, היא וקמילו ברסלר עבדו יחד עם סניף הארכידוכסיה של קאריטס (Caritas Internationalis) בזאגרב וכך אפשרו לשכן אלפי ילדים אצל משפחות בזאגרב ובקהילות כפריות.
על פי תיקון הדו"ח של מרקו וידקוביץ' ממאי 1945, בודיסאבלייביץ' הצהירה כי הקמפיין הצליח להציל כ-10,000 ילדים ממחנות הריכוז.
לבקשתו של קמילו ברסלר באוגוסט 1942, היא ואיוונקה דג'אקולה (Džakula), יחד עם כמה עמיתים נוספים לעבודה, החלו לאסוף מידע על ילדים, בהתבסס על רשימות גירוש ומקורות ממוסדות שונים ששמרו את התיקים שלהם.
מאגר התיקים הכיל מידע על כ-12,000 ילדים.
על פי בקשה חתומה ב-28 במאי 1945 על ידי פקידה במדינת קרואטיה בשם טטיאנה מריניץ' (Tatjana Marinić), אז ראש משרד הרווחה, בודיסאבלייביץ' העבירה את התיקים לממשלה.
לא ידוע היכן הם נמצאים והאם נשמרו.
בודיסאבלייביץ' תיארה את מהלך המלחמה ביומן, מ-23 באוקטובר 1941 עד 7 בפברואר 1947.
בודיסאבלייביץ' כמעט ולא הוזכרה בפומבי, וכאשר הוזכרה, תוארה בדרכים שלא עולות בקנה אחד עם מה שעשתה, משום שהרשויות לאחר המלחמה לא התייחסו אליה בעין יפה.
היא התגוררה בזאגרב עם בעלה וב-1972 חזרו לאינסברוק.
בשנת 2003, פרסם ארכיון המדינה הקרואטי את יומנה של בודיסאבלייביץ' מתקופת המלחמה, שתורגם מגרמנית לקרואטית על ידי סילביה סאבו, נכדתו של בודיסאבלייביץ' ופרופסורית בדימוס בפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת זאגרב.
בשנת 2005 הצהירה כי קראה פיליטון מאפריל 1983 שתיאר את דיאנה בודיסאבלייביץ' כ"סתם פעילה במפלגה הקומוניסטית בתוך הצלב האדום".
היא קראה את יומנה של בודיסאבלייביץ' כדי ללמוד על מעשי סבתה.
אולפן הפקות הסרטים הולה הופ (Hulahop) מזאגרב הפיק סרט תיעודי על בודיסאבלייביץ', "רשימת דיאנה", (Dianina lista), שהופק על ידי דנה בודיסאבלייביץ' ומילינקה צ'וג'ליה (Miljenka Čogelja).
הסרט התיעודי זכה בפרס מטעם סדנת המפיקים האירופיים של EAVE בפורום When East Meets West בינואר 2012 בטריאסטה.
אחד המחברים הוא קרוב משפחה של בעלה של דיאנה, אך לא שמע על גבורתה עד שראה סרט תיעודי משנת 2009 על זאגרב במלחמת העולם השנייה.
ב-15 בפברואר 2012, נשיא סרביה בוריס טאדיץ' עיטר לאחר מותה את בודיסאבלייביץ' במדליית הזהב של מילוש אוביליץ' על אומץ לב וגבורה אישית.
באוקטובר 2013, הפטריארך הסרבי איריניי העניק לדיאנה בודיסאבלייביץ' לאחר מותה את עיטור ההצטיינות הגבוה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית - מסדר הקיסרית מיליצ'ה.
מאז מאי 2012, פארק ברובע דובראבה בזאגרב נקרא פארק דיאנה בודיסאבלייביץ'.
רחובות בבלגרד, קוזרסקה דוביצה/בוסנסקה דוביצה וגרדישקה/בוסנסקה גרדישקה נקראו על שמה, ויש יוזמה משנת 2015 לעשות זאת גם בבאניה לוקה.
באוקטובר 2017, אזור פארק סיסאק עם לוח זיכרון לילדים קורבנות רצח עם במחנה הריכוז המקומי נקרא פארק בודיסאבלייביץ'.
בספטמבר 2018, נציגות המחוז המקומית של דונאוסטאדט (וינה) החליטה לקרוא לסמטה מקומית סמטת דיאנה בודיסאבלייביץ' (Diana-Budisavljević Gasse).
בשנת 2017, רדיו וטלוויזיית סרביה, שירות השידור הציבורי הסרבי, יצר סרט תיעודי טלוויזיוני בשם "ילדי דיאנה" שהתמקד בעבודתה ובעדויות הילדים שעדיין בחיים וניצלו במבצע DB.
סרט עלילתי, "יומנה של דיאנה ב." הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של פולה בשנת 2019, וזכה בפרסי גולדן ארנה רבים.
מקום הולדתה ברחוב מריה תרזיה באינסברוק ידוע בשם בית אובקסר.
דיאנה וין ג'ונס הייתה סופרת בריטית שכתבה בעיקר ספרי פנטזיה לילדים ומבוגרים, אך גם מעט ספרים שאינם פנטזיה.
מוכרת בעיקר בשל סדרת ספרי העולמות של קרסטומנסי וספר הפנטזיה הטירה הנעה שכתבה.
ג'ונס נולדה בלונדון, בתם של מרג'ורי (לבית ג'קסון) וריצ'רד אניירין ג'ונס, זוג מורים.
זמן קצר לאחר יום הולדתה החמישי פרצה מלחמת העולם השנייה ומשפחתה פונתה מלונדון אל ווילס.
לאחר מכן המשפחה עברה מספר פעמים וב-1943 השתקעה לבסוף בעיירה באסקס, שם ההורים ניהלו מרכז כנסים חינוכי.
ג'ונס ושתי אחיותיה הצעירות, איזובל ואורסולה, נותרו ללא השגחה ופיקוח, חיו בהזנחה ואף חוו התעללות רגשית מצד הוריהן.
ליקוי בתפקוד ההורי, ואף זדוניות מצד ההורים, הם מוטיבים אשר מופיעים פעמים רבות בכתביה.
רק לעיתים נדירות היא ואחותה היו מקבלות ספרים, כחלק ממדיניותו של אביה לחלק לשלושתן ספר אחד בלבד בשנה, ועל כן החליטה ג'ונס לכתוב אותם בעצמה - היא החלה לכתוב סיפורים לאחיותיה.
לאחר שסיימה לימודים תיכוניים היא למדה אנגלית בקולג' באוקספורד, שם היא שמעה את הרצאותיהם של ק.ס.
היא השלימה את התואר בשנת 1956, ובאותה השנה התחתנה עם ג'ון בורו, חוקר ספרות ימי הביניים.
לאחר תקופה קצרה בלונדון, בני הזוג חזרו לאוקספורד ב-1957, וגרו שם עד שעברו לבריסטול בשנת 1976. נולדו להם שלושה בנים.
ספרה הראשון, אשר פורסם ב-1970, נקרא Changeover והיה סאטירה פוליטית.
את המעבר החד לספרות פנטזיה לילדים היא עשתה גם בעקבות הפצרותיהם של ילדיה אשר רצו עוד "ספרים מצחיקים".
בקיץ 2009 אובחנה ג'ונס כחולה בסרטן הריאות.
הטירה הנעה - הספר, שעובד גם לסרט הקולנוע, הטירה הנעה של האול, מספר על סופי, נערה שמכשפה הופכת אותה לזקנה.
בתור זקנה, היא רודפת אחרי טירה שנעה מעל העיירה שלה ומטילה את אימתה על תושבי הסביבה.
בטירה היא מגלה את ייעודה בחיים.
מגדלים פורחים באוויר - ספר ההמשך של הטירה הנעה, אך בדומה לשאר ספרי הסדרות של הסופרת, הוא לא ממש קשור לטירה הנעה.
הספר עוסק בעבדאללה, סוחר שטיחים, המחפש אחרי פרח בלילה, הנסיכה האהובה שלו.
גיבורי הספר הטירה הנעה צצים בסוף הספר בתפקידים משניים.
חיי קסם - ספר זה מגולל את הרפתקאותיהם של אריק (חתול) וגוונדלין (אחותו הגדולה) בטירת קרסטומנסי שאליה נשלחו אחרי שהוריהם מתו.
תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט - ספר המספר על ילד המוצא גשר בין עולמו לעולמות אחרים.
הוא חווה הרפתקאות שונות ומוצא את ייעודו בחיים – להיות הקרסטומנסי – הקוסם האחראי על כל העולמות.
שבוע המכשפות - פתק מוזר מתגלה בין שתי חוברות שמר סאמרלי עוסק בבדיקתן - "מישהו בכיתה הזו עוסק בכישוף".
האשמה חמורה, והגרוע מכל הוא שהיא יכולה להיות נכונה, מפני שבית לארווד הוא פנימייה ליתומי מכשפים ומכשפות, והדבר האחרון שהוא צריך זה ביקור של האינקוויזיטור המחוזי!
הבריון של ארצ'ר - הווארד חוזר לביתו לאחר יום לימודים ומגלה שיש לו אורח בלתי צפוי.
האורח משנה את עולמו של הווארד וגורם לגילוים של סודות אפלים.
ספר זה עובד לתוכנית טלוויזיה בת שישה פרקים ב־BBC.
המהלכים בקצוות - ג'יימי היה ילד רגיל, עד שיום אחד חיטט בעניינים הסודיים של ההם, וההם לא אהבו את זה.
פתאום מוצא את עצמו ג'יימי מוגלה מעולמו ומוקצה להלך בקצוות, מעולם לעולם, כי רק אם ימצא את דרכו חזרה, יוכל לחזור הביתה.
עיר הזמן - על פיסה של זמן מחוץ להיסטוריה האנושית הוקמה עיר הזמן, שממנה אפשר להשקיף על כל מהלך ההיסטוריה.
ילדה מהמאה ה-20 נחטפת לשם בטעות, ונקלעת למירוץ נגד הזמן – פשוטו כמשמעו – להציל את העיר ואת ההיסטוריה כולה.
כוח השלושה - גאיר, שחי בתל חלול במישור הביצות, הוא "ילד סנדביץ'".
לאחותו הגדולה ולאחיו הקטן של גאיר יש כוחות מיוחדים, ורק גאיר רגיל לגמרי.
לבדו הוא לא יצליח להסיר את קללת שלושת הכוחות, המרעילה את עולמו ומשפיעה על בני מינו, על אויביהם הדוריגים ועל הענקים.
אדרות הלחש - סיפור ארוג היטב (תרתי משמע), על חמישה אחים ואחיות שנאלצים לברוח מפני מלחמה ושיטפונות, ופוגשים במכשף רשע המנסה ללכוד את נשמת ארצם.
זמן רוח הרפאים - רוח חסרת זיכרון מנסה לגלות מיהי מבין ארבע אחיות הגדלות מתוך הזנחה של הוריהן, מורים נוקשים.
הספר האפל כולל קטעים שנלקחו מסיפור חייה של הסופרת.
אש ורוש - מעין סיפור חניכה.
תרגמה: לי עברון; הוצאת עוץ
דיאנה סילברמן-קלר (1950–2 במאי 2009) פרופסורית, יזמה ופיתחה את התוכנית הראשונה לתכנון ופיתוח משחקי מחשב בישראל.
בין היתר יזמה, הקימה וניהלה את בית הספר ללימודים רב-תחומיים במכללת בית ברל.
דיאנה סילברמן-קלר נולדה בארגנטינה ועלתה עם משפחתה לישראל ב-1964. למדה לתואר ראשון בהיסטוריה כללית, וספרות ולשון צרפתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולתואר שני ושלישי בחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
את התמחותה בתקשורת, אינטרנט וקולנוע עשתה סילברמן קלר, החל משנת 2003, ב-European Graduate School שבשווייץ.
סילברמן-קלר עמדה מאחורי פיתוח התוכנית למשחקולוגיה - עיצוב ופיתוח משחקי מחשב במכללת בית ברל, אחד מבתי הספר היחידים בישראל ללימוד משחקי מחשב.
ויזמה גם את התוכניות ללימודי ניו-מדיה וללימודי עיצוב תוכן נייד.
מחקרה של פרופ' סילברמן קלר עוסק בתחום של סמיוטיקה וביקורת הטקסטים והתרבות.
עד כה אפיינה את הטקסט אידאולוגי חינוכי כז'אנר וכמו כן אפיינה את ייחודה של הפדגוגיה הלא פורמלית המנחה פעילויות חינוכיות, חברתיות תרבותיות בארגונים חינוכיים חוץ בית ספריים.
סילברמן קלר פיתחה מחקר העוסק ב"מראה".
דיאנה ניקול נולאן (נולדה ב-25 באוגוסט 1979 במישיגן) היא כדורסלנית אמריקאית לשעבר ששיחקה בליגת ה-WNBA.
נולאן למדה ב"תיכון צפון פלינט" הנמצא בעיר פלינט, מישיגן.
בשנים 1994 ו-1995, הובילה נולאן את התיכון לאליפויות הלאומיות של מישיגן ואף זכתה בתואר "גברת הכדורסל" של מישיגן.
נולאן למדה באוניברסיטת ג'ורג'יה, ובדצמבר 2001, סיימה את התואר שלה בפיתוח הילד והמשפחה.
את קבוצת הכדורסל של הקולג' שנקראה, ליידי בולדוגס, הובילה נולאן למאזן של 86 ניצחונות לעומת 12 הפסדים.
בדראפט ה-WNBA של 2001, נבחרה נולאן במקום השישי, על ידי דטרויט שוק.
באותו הזמן, היא קיבלה את הכינוי "טוויטי", והפכה לאהובת הקהל בשל הניתור המדהים שלה.
בסוף עונת 2006, זכתה נולאן בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-WNBA, לאחר שהובילה את דטרויט לזכייה באליפות השנייה בתולדותיה.
בפגרת ה-WNBA שלפני 2004, שיחקה נולאן בקבוצה הספרדית, סרגוסה ובפגרה שלפני עונת 2006, שיחקה נולאן באנדה רמת השרון מישראל.
דיאנה פרילנד הייתה עתונאית ועורכת אופנה ידועה.
היא עבדה במגזיני האופנה "Harper's Bazaar", "ווג" וב-"Costume Institute" של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
היא נולדה כדיאנה דלציאל פרילנד (Diana Dalziel) והייתה בתם הצעירה של אשת החברה האמריקאית אמיל קיי הופמן ושל אביה הבריטי פרדריק יאנג דלציאל.
הופמן הייתה צאצאית של אחיו של ג'ורג' וושינגטון, כמו גם דודנית של פרנסיס סקוט קי.
היא גם הייתה דודנית רחוקה של פאולין דה רוטשילד (Pauline de Rothschild).
משפחתה של פרילנד היגרה לארצות הברית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, והתיישבה ב-15 East 77th Street בניו יורק, שם הם נהפכו לאנשי חברה בולטים.
ב-1 במרץ 1924 נישאה דיאנה דלציאל לתומס ריד פרילנד (Thomas Reed Vreeland), בנקאי, בכנסיית סנט תומאס (St.
Thomas' Church) בניו יורק, להם נולדו שני ילדים: תומאס ריד פרילנד הבן, שנעשה ארכיטקט, כמו גם פרופסור לאדריכלות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס; ופרדריק דלציאל פרילנד (לימים שגריר ארצות הברית במרוקו).
שבוע לפני חתונתה, דיווח הניו יורק טיימס שאמה, אמילי, הייתה אהובתו של סר צ'ארלס רוס (Sir Charles Ross), שניהל משפט גירושים מאשתו השנייה, פטרישיה.
השערורייה בחברה הגבוהה ניכרה את פרילנד מאימה; שהלכה לעולמה בספטמבר 1928 בננטוקט, מסצ'וסטס.
לאחר ירח הדבש שלהם, עבר הזוג פרילנד לאולבני, ניו יורק, שם גרו עד 1929 וגידלו את שני בניהם.
אחרי כן הם עברו ל-17 Hanover Terrace, ריג'נטס פארק, לונדון, לבית שבו גרו לפנים וילקי קולינס ואדמונד גוס (Edmund Gosse).
בזמן שהותם בלונדון, היא רקדה עם Tiller Girls כמו סירי מוהם (Syrie Maugham) ואלזי דה וולף (Elsie de Wolfe), נשות חברה שניהלו בוטיקי אופנה משלהן, דיאנה השיקה עסק ללבני נשים בסמוך ל- Berkeley Square ובין לקוחותיה היו ווליס סימפסון ומונה ויליאמס.
היא ביקרה לפעמים בפריז, שם היא רכשה את הבגדים, בעיקר משאנל, אותה פגשה ב-1926. היא הייתה אחת מחמש עשרה נשים אמריקאיות שפגשו את ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ואת מרי מטק בארמון בקינגהאם ב-18 במאי 1933.
הם שבו לניו יורק ב-1937, כמתחייב מעבודתו של בעלה, שם הם חיו את שארית חייהם.
קריירת העיתונאות שלה החלה ב-1937 כבעלת טור בהרפרס בזאר (Harper's Bazaar), בדיוק באותה שנה בה עברה עם בעלה מלונדון לניו יורק.
הם נוכחו לדעת שניו יורק מאוד יקרה.
כרמל סנואו (Carmel Snow), עורכו של הארפרס באזאר התרשם מסגנון הלבוש של פרילנד וביקש ממנה לעבוד בכתב העת.
החל משנת 1937 ועד להתפטרותה, כתבה דיאנה פרילנד טור בהארפרס באזאר שכונה "למה לא את ?".
דוגמה אחת לשם היא הצעתה בטור "למה שלא.
תהפכי את ילדתך לבת מלוכה ותלבישי אותה בלבוש מפואר במיוחד?"
לדברי פרילנד הטור שמשך את תשומת הלב הרבה ביותר היה: " למה שלא תחפפי את שערה הבלונדיני של ילדתך בשמפניה, כפי שהם עושים בצרפת?" פרילנד אמרה ש-S.J.
Perelman כתב פרודיה על כך בניו יורקר שעוררה את זעמו של העורך כרמל סנואו.
דיאנה פרילנד "גילתה" את השחקנית לורן באקול.
עמוד השער של ההארפרס באזאר משנות הארבעים המוקדמות מציג את לורן באקול מדגמנת בסמוך למשרדי הצלב האדום.
בהסתמך על החלטת העורך של פרילנד: "יש תצלום יוצא מן הכלל שבו באקול נשענת לעבר הדלת החיצונית של חדר תרומות הדם של הצלב האדום.
היא לובשת חליפה אופנתית, כפפות, כובע קלוש שממנו משתפלים גלי שער ארוכים."
פרילנד נודעה כמי שמתייחסת אל האופנה ברצינות.
היא כתבה ב-1946 ש"הביקיני הוא הדבר החשוב ביותר מאז פצצת האטום".
פרילנד לא אהבה את הגישה המקובלת ללבוש שהיא ראתה בארצות הברית בשנות הארבעים.
היא תיעבה את "הנעליים עם העקבים הגבוהות" ואת "השמלות בעלות בד המשי הדק" שנשים היו לובשות אפילו בחום הקיץ.
עד להתפטרותה מהארפרס באזאר היא עבדה בצמוד ללואיס דאהל וולף (Louise Dahl-Wolfe),
ריצ'רד אבדון, ננסי וייט (Nancy White)
דיאנה פרילנד נעשתה עורכת האופנה של כתב העת.
ריצ'רד אבדון אמר שכשראה אותה לראשונה "פרילנד שבה לשולחן שלה, נשאה את עיניה אלי ואמרה, "אברדין, אברדין, זה לא גורם לך לרצות לצעוק ?" ובכן, זה גרם לי, הלכתי בחזרה לכרמל סנואו ואמרתי, "אני לא יכול לעבוד עם האישה הזאת.
היא קוראת לי אברדין." וכרמל סנואו אמר, "אתה הולך לעבוד איתה", וכך עשיתי, במשך ארבעים שנה והדבר היטיב עמי מאוד."
אבדון אמר בזמן מותה: "היא נותרה הגאון היחיד בעולם עורכי האופנה."
ב-1955 עברה פרילנד לדירה חדשה שנצבעה באדום, היא שכרה את בילי בולדווין לעצב את הדירה.
היא אמרה: "אני רוצה שהמקום הזה יראה כמו גן, אבל גן בגיהנום."
בני הזוג פרילנד הירבו לערוך מסיבות בדירתם והמבקרים הקבועים בהן היו איש החברה גסט (C.Z.
Guest), המלחין קול פורטר והצלם הבריטי ססיל ביטון.
דמותה של מגי פרסקוט, אותה גילמה קיי תומפסון בסרט המוזיקלי של סרטי פרמאונט משנת 1957 פנים מצחיקות, הייתה מבוססת על פרילנד.
ב-1960 נבחר ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיא ודיאנה פרילנד יעצה לגברת הראשונה ז'קלין קנדי בענייני אופנה.
"פרילנד יעצה לג'קי במהלך מסע הבחירות וקישרה אותה עם מעצב האופנה אולג קאסיני, שנעשה המעצב הראשי של הגברת הראשונה."
"אני יכול להיזכר בג'קי קנדי, מיד אחרי שהיא עברה לבית הלבן...
זה לא היה אפילו דומה לקאונטרי-קלאב, אם אתה מבין למה אני מתכוונת." פרילנד יעצה לעיתים תכופות לגברת קנדי בענייני ביגוד במהלך תקופת נשיאותו של בעלה,, ויעצה לה מה ללבוש במהלך יום השבעתו ב-1961.
אף על פי שהיא הייתה מוצלחת במיוחד, השתכרה דיאנה פרילנד סכום כסף פעוט מתאגיד הרסט, שהיה הבעלים של הארפרס באזאר.
פרילנד אמרה שהיא הרוויחה שמונה-עשר אלף דולר בשנה החל משנת 1937 ולבסוף קיבלה העלאה של אלף דולר ב-1959. "בטח סאן סימן (San Simeon) נמצא היכן שהכסף של הרסט נמצא, אני בוודאות לא ראיתי דבר מזה."
ווג 1963–1971 ומוזיאון מטרופוליטן לאמנות
לפי מספר מקורות, פרילנד נפגעה לאחר שלא קודמה לתפקיד בהארפרס באזאר ב-1957, ולכן היא הצטרפה לווג ב-1963. היא הייתה העורכת הראשית עד לשנת 1971.
פרילנד מאוד נהנתה בשנות השישים מכיוון שהיא חשה שהתרבות שמה דגש על הייחודי.
"אם הייתה לך בליטה באף, זה לא היה משנה כל זמן שהיה לך גוף נפלא והופעה נאה."
במהלך כהונתה במגזין היא גילתה את כוכבת הנעורים של שנות השישים אידי סדג'וויק.
ב-1984 הסבירה פרילנד איך היא רואה את מגזיני האופנה, "מה שמגזיני האופנה האלה נתנו הוא נקודת השקפה שלא הייתה לרוב האנשים וצריך לתת להם אותה, ויותר מכך, הם מצפים לזה ממך...
זה בוודאי היה ב-1966 או 1967 שפרסמתי סיסמת אופנה גדולה: זאת השנה לעשות בעצמך...
כל חנות בארץ טילפנה להגיד לאנשים, "אף אחד לא רוצה לעשות את זה בעצמו, הם רוצים כיוון וללכת אחרי מנהיג!"
לאחר שהיא פוטרה מהווג ב-1971, היא נעשתה יועצת תדמית למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
פרילנד מוסרת שעד לשנת 1984 היא ארגנה תריסר תצוגות.
האמן גריר לנקטון (Greer Lankton) יצר בובה בגודל טבעי של פרילנד שמוצגת במוזיאון.
ב-1984 הוציאה פרילנד לאור אוטוביוגרפיה בשם D.V.
דמותה של פרילנד מופיעה בסרט "ידוע לשמצה" (2006) אותה שיחקה ג'ולייט סטיבנסון.
דמותה גם הופיעה בסרט "פקטורי גירל" מאותה שנה אותה גילמה אילנה דאגלס.
דיאנה יוליאנה מוקאנו (ברומנית: Diana Iuliana Mocanu, נולדה ב-19 ביולי ב-1984) היא שחיינית עבר רומניה.
היא אלופה אולימפית ואלופת עולם.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2000 זכתה מוקאנו ב-4 מדליות, מהן 3 כסף ואחת ארד.
מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.05 דקות.
בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:46.45 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מוקאנו בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:00.21 דקות, לפני מאי נקמורה מיפן (1:00.55 דקות) ונינה ז'יבנבסקאיה מספרד (1:00.89 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.16 דקות, לפני רוקסנה מרסיננו מצרפת (2:10.25 דקות) ומיקי נקאו מיפן (2:11.05 דקות).
בנוסף, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.43 שניות, במקום 34 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.58 דקות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.78 דקות.
באליפות העולם בשחיה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכתה מוקאנו בשתי מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.94 דקות, לפני סטניסלאבה קומארובה מרוסיה (2:10.43 דקות) וג'והנה פארג מבריטניה (2:11.05 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.68 דקות, אחרי נטלי קוגלין מארצות הברית (1:00.37 דקות) ולפני אניה בושולטה מגרמניה (1:01.42 דקות).
בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.86 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002 סיימה מוקאנו במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.99 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.64 שניות.
דיאנה סקרוויד היא שחקנית קולנוע אמריקאית מועמדת פרס אמי ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1980 על תפקידה בסרט "מהלכים פנימיים".
סקרוויד נולדה בעיר סוואנה שבג'ורג'יה.
עזבה את ביתה ועברה בגיל 17 לניו יורק במטרה להפוך לשחקנית, בניו יורק למדה באוניברסיטת פייס, ב"אקדמיה הדרמטית אמריקאית" שבמנהטן ובבית ספר למשחק "שייקספיר הארצי".
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה ב-1978 בדרמת ההתבגרות "ילדה יפה".
ב-1980 הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור לואיס בדרמה של ריצ'רד דונר "מהלכים פנימיים".
בשנים שלאחר מכן הציגה סקרוויד יכולת משחק מאכזבת שהתבטאה בזכייה בפרס פטל הזהב על משחקה בסרטים "אמא יקרה" בתור השחקנית כריסטינה קרופורד , בתה של שחקנית הקולנוע ג'ואן קרופורד (פיי דאנאוויי) ובמועמדות לפרס על תפקידה בסרט "פולשים מוזרים".
ב-1983 הופיעה בסרטים "ראסטי ג'יימס" של פרנסיס פורד קופולה ו"סליקווד" של מייק ניקולס.
ב-1986 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט ההמשך השלישי למותחן של אלפרד היצ'קוק "פסיכו" בתור האחות מאורין קוייל הבורחת ממחויבויותיה במנזר עם הרוצח נורמן בייטס (אנתוני פרקינס), בנוסף גילמה את טרי שותפתה לדירה של מרג'ורי (פארה פוסט) בדרמת המתח "יצרים".
בשנת 1989 הועמדה ל"השחקנית הגרועה של שנות ה-80".
ב-1995 הופיעה בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "טרומן" אודות חייו של נשיא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה הארי טרומן (גארי סיניז), בסרט גילמה את אשת הנשיא בס טרומן וקיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
בשנת 2000 הופיעה במותחן שובר הקופות רוברט זמקיס "האמת שמתחת לפני השטח" בתור ג'ודי חברתה של קלייר (מישל פייפר) ובמלודרמה "תמונות מלוכלכות".
ב-2003 שיחקה בקומדיות "קטע של בנים" בתור סנדרה אמה של קארן קופר (סלמה בלייר) ו"חיית מסיבות".
ב-2004 שיחקה ב-14 פרקים בסדרה "הנפלאה" בתפקיד קארן טיילר אם המשפחה.
נישאה בשנת 1977 לרופא אריק שיינברט, לזוג שני ילדים ביחד.
חופרי הזהב: הסוד של דובי ההר (1995)
הממזרה מקרולינה (1996) – סרט טלוויזיה
שביל למלחמה (2002) – סרט טלוויזיה
חתונה בחצר האחורית (2010) – סרט טלוויזיה
צוואה משלהם (1998) – מיני-סדרה
נמלטים (תפקיד אורח) - גנט אוונס
דיאנה דאמראו היא זמרת סופרן גרמניה, הידועה במיוחד כסופרן קולורטורה.
הרפרטואר שלה כולל תפקידים ליריים איטלקיים (לוצ'יה, גילדה, אוסקר), צרפתיים (אולימפיה, ליילה) וגרמנים (סופיה, מלכת הלילה, פמיה, צרבינטה), יצירות בלקנטו, ושל מוצרט וריכרד שטראוס.
דאמראו נולדה בשנת 1971 בגינצבורג (Günzburg), בוואריה שבגרמניה.
היא גילתה מילדות כישרון מוזיקלי ועניין מיוחד במוזיקה הקלאסית.
אחרי צפייה בסרטו של זפירלי "לה טרוויאטה" עם טרזה סטראטס גמרה בליבה להיות זמרת אופרה.
הופיעה לראשונה בפני קהל בגיל 15 באולם בקולנוע "דונאוליכטשפילה" באופינגן ועם קטעים מן המחזמר "גברתי הנאווה".
מי שגילתה וטיפחה את כישוריה הייתה זמרת האופרה הרומניה כרמן הנגאנו.
אחרי סיום בחינות הבגרות בגימנסיה דוסנברגר בגינצבורג, למדה דיאנה דמראו בכיתה של כרמן הנאגנו בבית הספר הגבוה למוזיקה בווירצבורג.
בהמשך השתלמה בכיתות אמן של חנה לודוויג ואדית מאתיס בזלצבורג ובשנת 1995 סיימה את לימודיה בהצטיינות.
עברה תקופה של משבר כשבעת לימודיה סבלה מבצקת על מיתר הקול הימני, אולם החלימה בעקבות טיפול של רפואה משלימה.
מופע הבכורה שלה כזמרת אופרה התקיים בשנת 1995 בווירצבורג באופרה "נישואי פיגרו".
בהמשך הופיעה על במות תיאטרוני האופרה במנהיים, פרנקפורט, ואחר כך ברחבי העולם באופרה הממלכתית של וינה, במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בקובנט גארדן בלונדון, ובפסטיבל זלצבורג.
בשנת 2004 הופיעה על במת לה סקאלה במילאנו במופע הפתיחה מחדש של המקום תחת ניצוחו של ריקרדו מוטי.
המוערך שבביצועיה של דאמראו היה בתפקיד מלכת הלילה ב"חליל הקסם" מאת מוצרט; היא השתתפה ביותר מ-15 הפקות של אופרה זו, ביניהן בניצוח סר קולין דייוויס ב-2003 וריקרדו מוטי ב-2006. בעונה 2007–2008 של מטרופוליטן אופרה שרה לסירוגין כמלכת הלילה ובתפקיד פאמינה.
את העונה 2008–2009 התחילה בתפקיד לוצ'יה ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי, אחר כך ביצעה את התפקידים של סופי באופרה "האישה השתקנית" ואמינטה ב"אביר הוורד", מאת ריכרד שטראוס.
תפקידים נוספים של סופרן קולורטורה שברפרטואר שלה הם של גילדה, אדינה ומארי.
הופיעה גם כסופרן לירי בתפקידים מאנון, דונה אנה, גרטל ופאמינה.
אחרי שילדה את בנה הראשון באוקטובר 2010, חזרה לבמה בינואר 2011 בתפקיד אלווירה בהפקה חדשה של "אי פוריטני" מאת וינצ'נצו בליני ב"גראן תיאטר" של ז'נבה.
אחר כך שרה שוב במטרופוליטן בניו יורק בהפקה חדשה של אופרה קומית של רוסיני - "הרוזן אוֹרי", וב"ריגולטו" מאת ורדי.
דאמראו הופיעה גם על במות הקונצרטים עם מבחר של לידר - במוזיקפריין של וינה, בקרנגי הול, בלה סקאלה, ב"שוברטיאדה" בשוורצנברג (אוסטריה), ובפסטיבלים מינכן וזלצבורג.
הרפרטואר הקונצרטי שלה כולל את "כרמינה בורנה" מאת קרל אורף, "המיסה הגדולה בדו מינור" מאת מוצרט, ה"רקוויאם של מוצרט", "אקסולטאטה יובילאטה", ו"המשיח" של הנדל.
באוקטובר 2011 גילמה את ארבע הגבורות של "סיפורי הופמן" מאת אופנבך בהפקה חדשה של האופרה הממלכתית הבווארית.
במאי 2012 חזרה לז'נבה בתפקיד פילין באופרה "מיניון" מאת אמברואז תומא.
אחרי שילדה את ילדה השני בסתיו 2012, בפברואר 2013 שבה דאמראו לבמה עם הפקה חדש של "ריגולטו" במטרופוליטן אופרה.
לאחר מכן הופיעה על בימת בית האופרה הזה בתפקיד "טראוויאטה".
באוקטובר 2013 שרה בבכורת האופרה "דרכה של זונה" מאת יאין בל בתיאטר אן דר וין.
במרץ 2014 הופיעה ב"לה סונמבולה" מאת וינצ'נצו בליני במטרופוליטן.
דאמראו הופיעה לצד מנצחים כמו ג'יימס לוויין, זובין מהטה, לורין מאזל, קולין דייוויס, כריסטוף פון דוהנאני, ליאונרד סלטקין, פייר בולז, ניקולאוס הרנונקור וחסוס לופס-קובו.
לראשונה בתפקיד הרוזנת ד'אלמוויווה הופיעה דאמראו בהפקה של "נישואי פיגרו" בלה סקאלה ב-26 באוקטובר 2016.
באפריל 2018 גילמה את מריה סטוארט באופרה" מריה סטוארדה" בבית האופרה של ציריך.
ב-2019 הופיעה כאופליה ב"המלט" בייצועיים קונרטיים ב"ליסאו" בברצלונה וב"דויטשה אופר ברלין".
בשנת 2010 התחתנה דאמראו עם זמר הבריטון-באס הצרפתי ניקולא טסטה שלצידו הופיעה על במה פעמים רבות בעבר.
נולדו להם שני בנים - אלכסנדר וניקולא.
1999 - הוכתרה כ "זמרת הצעירה של השנה" בסקר של כתב העת "אופרנוולט"
1999 - פרס ראשון בתחרות השביעית "מוצרט" בזלצבורג
2004 - הפרס "כרכב השנה" של העיתון "מינכנר אבנדצייטונג"
2005 - פרס "ורד השנה" של העיתון "מינכנר טאגסצייטונג"
2006 - תואר "הבווארית של השנה" מידי רדיו בוואריה
2006 - יחד עם פלסידו דומינגו שרה בגאלה שלוש התשמורות במינכן בפתיחת תחרות גביע העולם לכדורגל בגרמניה
2007 - תמונתה הופיעה על עטיפת המהדורה ממרץ "Opera News' ושל המהדורה מחודש מאי 2007 של המגזין "Opera"
2007 - תואר "זמרת הקאמרית הבווארית" מידי שר האמונויות של בוואריה,
2008 - פרס המבקרי הדסיקים והתקליטים הגרמנים - עבור הדיסק "Aria di Bravura"
2010 - עיטור המסדר מקסימיליאן למדעים ואמנויות של בוואריה
2010 - פרס העיר וירצבורג לתרבות
2011 - פרס Echo Klassik עבור הקלטת ליד של השנה Poesie מאת ריכרד שטראוס
עיטור המסדר להצטיינות של בוואריה.
2014 - International Opera Award - פרס בינלאומי לאופרה על השתתפותה בשלוש אופרות של ורדי () בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס.
2016 - הפרס לתיאטרון מוזיקלי של אוסטריה בקטגוריה "התפקיד הנשי הטוב ביותר" - בתפקיד של לילה ב"דולי הפנינים" של ז'ורז' ביזה בתיאטר אן דר וין.
2016 - אות מסדר ההצטיינות של בוואריה
2018 - נבחרה ידי "אופוס קלאסיק" כזמרת השנה
2021 - אות צלב ההצטיינות הפדרלי של גרמניה
דאמראו הופיעה במספר מופעי אופרה שהוקלטו על DVD:
ריגולטו מאת ורדי (בסמפראופרה של דרזדן)
אביר הוורדים - מאת ריכרד שטראוס (באדן באדן)
הנזל וגרטל - מאת הומפרדינק (קובנט גרדן)
חליל הקסם - מאת מוצרט (קובנט גרדן, פסטיבל זלצבורג)
אסקניו באלבה - מאת מוצרט (פסטיבל זלגצבורג)
החטיפה מן ההרמון - מאת מוצרט (אופרה בפרנקפורט)
נישואי פיגרו - מאת מוצרט (לה סקלה)
קומנדר דיאנה טרוי , בגילומה של השחקנית הבריטית מרינה סירטיס, היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בעיקר כדמות ראשית בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" וכן בסרטי הקולנוע בהשתתפות צוות שחקני סדרה זו.
טרוי היא חצי אנושית וחצי בטאזואידית, בעלת תפישה על-חושית לחוש רגשות של האחר.
היא משמשת כיועצת על סיפון ספינת החלל אנטרפרייז-D.
לאורך רוב הסדרה, היא מחזיקה בדרגת לוטננט-קומנדר.
בעונה השביעית של הסדרה טרוי עוברת מבחני הסמכה עבור קציני גשר הפיקוד, היא מקודמת לדרגת קומנדר, אך ממשיכה לשמש כיועצת הספינה.
החל מסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: נמסיס", הדמות מצוינת בקרדיטים בשם "דיאנה טרוי-רייקר" בשל נישואיה לויליאם רייקר בתחילת סרט זה.
דיאנה טרוי נולדה ב-29 במרץ 2336, ליד אגם אל נאר, בטאזד (כוכב הבית של הבטאזואידים).
הוריה הם השגרירה הבטאזואידית לואקסנה טרוי (המגולמת על ידי השחקנית מייג'ל בארט) ולוטננט איאן אנדרו טרוי המנוח (המגולם על ידי אמיק ביראם), קצין בצי הכוכבים.
אחותה הגדולה קסטרה טבעה למוות כשדיאנה הייתה תינוקת.
למרות שלדיאנה טרוי הייתה חשיפה מועטה לתרבות של כדור הארץ, היא למדה באקדמיה של צי הכוכבים בשנים 2355 - 2359, כמו גם באוניברסיטה על בטאזד, ורכשה תואר מתקדם בפסיכולוגיה.
לגזע הבטאזואידים יש יכולות טלפתיות.
בשל המורשת שלה כחצי-אנושית, לדיאנה יש יכולות טלפתיות חלקיות בלבד, והיא בעלת אמפתיה על-חושית עם תודעה ברורה.
בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: נמסיס", טרוי מסוגלת להתחבר לחייזר אחר בעל תפישה על-חושית, ולעקוב אחר הקשר האמפתי הזה עד למקורו.
במקרה זה, היכולת שלה מאפשרת לספינת החלל אנטרפרייז-E להתמקד ולפגוע בספינת החלל הרימאנית שימיטאר (Scimitar), על אף היות מוסווית.
היא גם יכולה לתקשר באופן טלפתי עם אמה ובטאזואידים טלפתיים אחרים.
עם זאת, ישנם מספר זנים שעמידים לטלפתיה ולאמפתיה של הבטאזואידים, כגון פרנגי, הברין והיוליאנים.
דיאנה משמשת כיועצת הספינה על סיפונה ספינת החלל של צי הכוכבים אנטרפרייז-D, בפיקודו של קפטן ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט).
בתחילת הסדרה, טרוי מוצאת את עצמה עובדת עם מאהבה לשעבר, הקצין הראשון החדש של האנטרפרייז, קומנדר ויליאם רייקר (ג'ונתן פרייקס).
בפרקים מאוחרים יותר, לטרוי יש מעורבות רומנטית עם כמה דמויות אחרות, לרבות מערכת יחסים קצרה עם קלינגון צי הכוכבים לוטננט וורף (המגולם על ידי השחקן מייקל דורן).
עמיתיה הקצינים פוניה אליה בדרכים שונות ומגוונות.
קפטן פיקארד פונה אליה בדרך כלל בתואר "יועצת", אולם כאשר הוא דואג לה, או במקרי חירום, הוא קורא לה בשמה הפרטי "דיאנה".
פיקארד גם פונה אליה בתואר "קומנדר", בפרק הפיילוט "Encounter at Farpoint", דבר העולה בקנה אחד עם הסיכות שהיא עונדת על מדיה.
קומנדר ויליאם רייקר פונה אליה בתואר "לוטננט" פעם אחת בלבד - בפרק הפיילוט; לאחר מכן, במשך מספר עונות, אין עוד התייחסות אל דרגת השירות שלה.
ד"ר בוורלי קראשר, אחת מחברותיה הקרובות ביותר, בדרך כלל פונה אליה בשם המשפחה שלה "טרוי".
דאטה, לעיתים רחוקות מאוד, קורא לה בשמה הפרטי, ובדרך כלל פונה אליה כ-"היועצת טרוי".
בהתאם למצב, קומנדר רייקר יקרא לה "דיאנה" או "אימזדי" (מילה בשפה הבטאזואידית, שמשמעותה המילולית: "אהובתי").
בפרקים רבים, טרוי נופלת קורבן לחייזרים.
בדרך כלל, מתמקדים בה חייזרים בעלי היכולת להשתלט על נפשה, ואז לדבר באמצעות גופה.
בפרק מרכזי של עונה 4 ("Clues") צוות האנטרפרייז מאבד את זכרונו של משך יום אחד.
עם השתלשלות המאורעות, ישות זרה משתלטת על דיאנה, על מנת לתקשר עם צוות.
היא זוכה באופן זמני בכוחות של "סופר אדם" וללא כל מאמץ משליכה את וורף מקצה אחד של גשר הפיקוד לקצהו השני.
בעונה 5, בפרק "Violations", האנטרפרייז נתקלת במין חייזרים שהים טלפתיים ומתמחים ביכולת להחזיר את הזיכרונות אבודים.
אחד מהחייזרים תוקף נפשית את דיאנה, ולאחר מכן מנסה לתקוף אותה גם פיזית, בחדר מגוריה.
היא ניצלת על ידי וורף ואחד מאנשי צוות הביטחון שלו.
בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: נמסיס", היא מותקפת על ידי סגנו של שינזון, שהוא גם טלפתי; זה קורה גם בסצנה שנמחקה מסרט זה, שבה היא מותקפת במעלית הטורבו.
טרוי היא מומחית נלהבת של שוקולד, עובדה שהיא משמעותית במספר פרקים, לרבות פרק אחד שבו היא מסבירה לרייקר כיצד ראוי ליהנות מאכילתו (הפרק "The Game", עונה 5 של "מסע בין כוכבים").
בפרק "Remember Me", בוורלי קראשר מתארת את טרוי בקצרה לקפטן פיקארד, עד מנת לרענן את זיכרונו, ומציינת שהיא "אוהבת שוקולד".
בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: נמסיס", טרוי עוזבת את האנטרפרייז עם בעלה הטרי ויליאם רייקר, שזה עתה קודם לדרגת קפטן ומונה לפקד על ספינת החלל "טיטאן".
מלבד היותה דמות קבועה ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא" ובסרטי הקולנוע המבוססים על סדרה זו, דמותה של טרוי הופיעה מאוחר יותר בשלושה פרקים של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר",
זמן קצר לפני סיומה של הסדרה (ביחד עם דמותו של רג'ינלד ברקלי), ובפרק האחרון של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
בשנת 2020 הופיעה ב-Nepenthe, הפרק השביעי בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" ביחד עם ויליאם רייקר ובתם המשותפת קסטרה, המגולמת על ידי השחקנית לולו וילסון.
עוד באותה שנה חזרה סירטיס, הפעם בקולה בלבד, כשדובבה את דמותה המצוירות של טרוי בפרק הסיום של העונה הראשונה של הסדרה "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים" ששמו "No Small Parts".
בפרק זה טרוי היא היועצת של הטיטאן.
בתחילה, מרינה סירטיס הוזמנה לקרוא את התפקיד שלימים יהפוך לדמותה של טאשה יאר.
היו לה, בסך הכול, חמש קריאות עם ג'ין רודנברי ומנהלים נוספים.
כבר צוין כי היא מצאה חן בעייני רודנברי כמעט באופן מיידי.
דניס קרוסבי, אשר בסופו של דבר לוהקה לתפקידה של טאשה, נבחנה לתפקידה של דיאנה טרוי.
כבר נאמר כי הייתה תחושה יותר אקזוטית כלפי מרינה סירטיס.
סירטיס כבר התכוונה לחזור (מארצות הברית) אל ביתה (באנגליה), כשהיא מובטלת ושקועה בחובות, כאשר קיבלה את "שיחת הטלפון" שמודיעה לה כי התקבלה לתפקיד של דיאנה טרוי.
סירטיס אמרה כי אם שיחת הטלפון הייתה מגיעה שעה מאוחר יותר, היא הייתה מחמיצה אותה, וכבר הייתה נמצאת בדרכה בחזרה לאנגליה.
הוויזה לארצות הברית של סירטיס פקעה באותו היום, ואם היא הייתה נשארת עוד קצת, היא עלולה הייתה להיתקל בבעיות משפטיות.
עבור סירטיס, "מסע בין כוכבים" הייתה פריצת הדרך הגדולה הראשונה שלה.
לפני "דיאנה טרוי", קריירת המשחק שלה לא התקדמה לשום מקום: "מה שהם סיפרו לנו על הדור הבא כשרק התחלנו היה שיש לנו עבודה מובטחת ל-26 פרקים.
אז זו הייתה העבודה הארוכה ביותר שאי פעם הייתה לי".
היא לא ידעה הרבה על זיכיון "מסע בין כוכבים", ובהתחלה פשוט חשבה על זה כאמצעי טוב כדי לשלם את החשבונות שלה.
בתחילה, סירטיס / טרוי יועדה להיות הדמות "הנעימה לעין" של התוכנית.
ג'ין רודנברי התכוון שיהיו לה ארבעה שדיים, לפני שאשתו אמרה לו שזה רעיון גרוע.
לפני הצילומים, סירטיס נתבקשה לרדת במשקל כ-2.5 ק"ג, אבל חשבה לעצמה שהיה עליה לרדת עוד יותר, מאחר שלעיתים קרובות לבשה מחשופים שופעים ושמלות צמודות לגוף.
לאחר שש שנים, המפיקים החליטו לוותר על טרוי "הסקסית וחסרת המוח" והפכו אותה לדמות חזקה יותר:
בהתייחסותה למשולש האהבה שבין רייקר-טרוי-וורף, אמרה סירטיס כי מעולם לא אהבה את רעיון הרומן בין וורף וטרוי וחשבה כי כותבי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ראו את "היפה והחיה" יותר מדי פעמים.
סירטיס תמיד העדיפה את הרומן בין טרוי לרייקר.
פיל פרנד, מחבר הספר "The Nitpicker's Guides", ביקר את האופן שבו הולבשה וצולמה דמותה של טרוי.
"למה לטרוי יוצא ללבוש את תחפושת העור ההדוקה?
למה טרוי הייתה רוצה ללבוש את התחפושת הזו?
איך הייתם מגיבים לפסיכולוג הלבוש ככה?".
לפחות מאמר אקדמי אחד חקר את מגוון "תספורות השיער הראוותניות" של טרוי ואת התלבושות המדגישות את גופה.
כל עונה הביאה עימה קיצוץ נוסף בצורת השיער שלה, ועוד מחשוף, צבע ובד לבגדיה - בניגוד בולט לשינוי המזדמן בצווארון של יתר השחקנים בצוות".
דיאנה מולדואר היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, מועמדת לפרס אמי.
מולדאר נולדה בניו יורק, ניו יורק, אך גדלה במרתה'ס ויניארד, מסצ'וסטס.
היא החלה ללמוד משחק בתיכון, המשיכה וסיימה את בלימודיה במכללת סוויט ברייר, שבוירג'יניה, בשנת 1960. היא למדה משחק אצל סטלה אדלר והחלה לבנות לעצמה שם על במת התיאטרון של ניו יורק.
בשלב מסוים היא הייתה חברה במועצת המנהלים של איגוד שחקני המסך, והייתה האישה הראשונה שכיהנה כנשיאת האקדמיה לאמנויות ולמדעי הטלוויזיה (1983-1985).
תפקידיה בטלוויזיה כוללים את עו"ד רוזלינד שייס ב-"פרקליטי אל איי" וד"ר קת'רין פולאסקי בעונה השנייה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
היא הופיעה גם בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", כקצינת המדע ד"ר אן מאלהול (בפרק ""Return to Tomorrow"), וכד"ר מירנדה ג'ונס (בפרק "Is There in Truth No Beauty?").
היא העניקה את קולה לדמות של ד"ר לזלי תומפקינס ב-"באטמן: איש העטלף".
מולדואר עבדה בשיתוף עם ריצ'רד דייסרט (שלימים יהיה שותפה בסדרה "פרקליטי אל איי") בתיאטרון "Circle in the Square" שבניו יורק באמצע שנות ה-60. בשנת 1967 היא כיכבה בתפקיד באורח בפרק "Fandango" של סדרת המערבון "Gunsmoke", יחד עם ארנס ג'יימס.
קטע של הדיאלוג נדגם מהפרק, והוכנס אל אלבום להקת פינק פלויד "The Wall".
מולדואר הופיעה בפרק "Time and Memories" של הסדרה "הוואי חמש-אפס", כאהובתו לשעבר של סטיב מק'גארט (ג'ק לורד).
בשנת 1979 היא כיכבה בסרט טלוויזיה של רשת NBC המבוסס על המחזה "The Miracle Worker" (עושה הנפלאות), שבו היא גילמה את דמותה של קייטי קלר, אימה של הלן קלר.
עוד השתתפו בסרט זה: מליסה גילברט, צ'ארלס זיברט ופטי דיוק.
למולדואר היה תפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "McCloud", והיא גילמה את דמותה של ג'וי אדמסון בדרמה הטלוויזיונית הקצרה "Born Free" אודות אלזה הלביאה.
בשנת 1968 היא הופיעה כחייזר ידידותי בפרק "The Life Seekers" של הסדרה "The Invaders".
בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "Kung Fu" בשנת 1973, ביחד עם דייוויד קאראדין, היא השתתפה בפרק "The Elixir", בו שיחקה אשת בידור נודדת שמשתוקקת לחופש מגברים - נושא אקטואלי באותה העת - וכן כיכבה בפרק הפיילוט של "Charlie's Angels".
היא הופיעה ב-"The Tony Randall Show" וב-"The Incredible Hulk" כהלן באנר, אחותו של דייוויד באנר, בפרק "Homecoming" של העונה השלישית.
היא שחקה נזירה בעונה החמישית של "Sanctuary".
היא שיחקה את דמותה של ד"ר אליס פולי בסדרת הטלוויזיה "שנה בחייך" עם שרה ג'סיקה פרקר ושיבחה את התוכנית כדוגמה לאופן שבו הטלוויזיה הפכה להיות יותר מציאותית לגבי נשים.
היא גם הופיעה בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "The Rockford Files".
בשנת 1975, במהלך פרק 21 של העונה הראשונה של הסדרה, מולדואר שיחקה "Mrs.
Banister", אישה שיש לה רומן עם שותפו לתא לשעבר של הדמות הראשית של הסדרה.
בשנת 1991, היא שיחקה ככוכבת-אורחת את לורן ג'ופריס, הלקוחה העיקרית של פרי מייסון וחברתו לחיים של דלה ריס בסרט טלוויזיה של NBC בשם "Perry Mason and the Case of the Fatal Fashion".
ואלרי הרפר, סקוט באיו ואליי ווקר גם כן הופיעו בסרט זה.
מולדואר ידועה כשחקנית המגלמת "דמויות מכובדות, מתוחכמות".
לפיכך, לעונה השנייה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", המפיקים בחרו בה כדי להחליף את גייטס מק'פאדן, שגילמה את דמותה של קצינת הרפואה הראשית ד"ר קראשר בעונה הראשונה; בניגוד לד"ר קראשר, לד"ר פולאסקי אין עניין רומנטי בקפטן ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט).
"היינו זקוקים למישהי קצת יותר מחוספסת", ריק ברמן הסביר את הבחירה.
"קייט היא אישה חזקה, בטוחה עם חספוס פריך שיכול להחזיק מעמד מול קפטן פיקארד.
מערכת היחסים שלהם היא לא כל כך שונה מזו שהייתה בין קירק לבין ספוק ...
למרות שלא הייתה לנו כל כוונה לנסות ולשכפל את הצוות המקורי".
למולדואר היה ניסיון בעבודה לצד דפורסט קלי, ששחק את ד"ר מקוי, כאשר היה כוכב אורחת ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בה גילמה את דמותה של ד"ר אן מאלהול בפרק "Return to Tomorrow".
על נכונותה של ד"ר פולסקי לעמוד מול הקפטן, אמרה מולדואר: