tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסצנה בציור מתרחשת בדירות המלך בצדו האחורי של בית בקינגהאם, אזור שלא עבר שיפוץ נרחב ושומר על אופיו הארכיטקטוני המקורי משנות 1702–1705. תיאור זה תואם לציור אנונימי מתקופה זו המתאר את מראה הבית מאחור, אשר שמור אף הוא באוסף המלכותי.
השוואה זו משמשת לחיזוק זיהוי המיקום בציור של זופאני, במיוחד בשל הפרטים הארכיטקטוניים כגון מיקום הדלת האחורית, החלונות וסידור הפתחים.
בכך, משלב זופאני בין ריאליזם טופוגרפי לבין קומפוזיציה תיאטרלית, היוצרת סצנה מדויקת אך גם מבוימת באופן מחושב.
הציור הוזמן ככל הנראה על ידי ג'ורג' השלישי או המלכה שארלוט, אך תועד לראשונה ברשות נסיך ויילס בשנת 1794. הוא אוחסן בבית קרלטון (1816, מספר 276; 1819, מספר 312), הועבר לארמון קיו, ובהמשך לטירת וינדזור (חדר 259).
המלכה שארלוט הוא ציור מאת האמן פטר אדוארד סטרולינג , החתומה ונושאת תאריך 1807. היצירה בוצעה בטכניקת שמן על לוח נחושת ומצויה באוסף המלכותי הבריטי.
המלכה שארלוט מתוארת בציור כשהיא לבושה שמלה לבנה ועטויה בגלימה כחולה בהירה.
על חזהּ מוצמדת מיניאטורה משובצת אבנים של בעלה, המלך ג'ורג' השלישי.
לצידה השמאלי נראים סמלי הריבונות הבריטיים: כתר, עורב ושרביט, המונחים על כרית וגלימה מרופדת בפרוות ארמין.
ליד רגליה נראה כלב פומרניאן קטן.
גב הלוח נושא את שם האמן, שם הדמות, והכיתוב: "done at Windsor 1807".
היצירה היא אחת מתוך סדרת שישה פורטרטים שהוזמנו בשנת 1807 על ידי ג'ורג' הרביעי, וכוללים את המלכה וחמש בנותיה.
בשנת 1808 הוחזרה היצירה לאמן לצורך תצוגה, ובשנים 1816 ו־1819 נרשמה באחסון בבית קרלטון (מס' 392 ו־490, בהתאמה).
בשנת 1823 הועברה ללודג' המלכותי (King's Lodge) שבפארק וינדזור.
פטר אדוארד סטרולינג גדל בדיסלדורף, שם נחשף לאוסף יצירות מלוטשות, קלאסיות ואלגנטיות – לעיתים על גבי לוחות נחושת – מאת האמן ההולנדי אדריאן ואן דר ורף , אוסף שהוקם על ידי יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
סטרולינג פעל ברחבי אירופה, אך במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה־19 שהה רבות בלונדון.
בעוד שבמקומות אחרים יצר דיוקנאות בגודל טבעי, האוסף המלכותי כולל מקבץ יצירות קטנות על לוח נחושת, המאופיינות בפרטים מדויקים ובגימור מבריק.
הצייר ג'וזף פארינגטון תיאר אותן כ"צוירו בסגנון ואן דר ורף" .
עבור יצירות מסוג זה, גבה סטרולינג סכום של 200 גינאות לכל ציור.
המלכה שארלוט עם שני בניה הבכורים הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הסקוטי אלן רמזי, המתוארך לשנים 1764–1769. היצירה שמורה באוסף המלכותי הבריטי ומוצגת כיום ב"חדר הירוק לציור" שבארמון בקינגהאם.
הציור מתאר את המלכה שארלוט, אשתו של המלך ג'ורג' השלישי, ישובה לצד ספינט אנגלי – כלי מקלדת מוקדם, אשר ייתכן שנבנה בידי ג'ון היצ'קוק סביב שנת 1750, בדומה לכלי המצוי במוזיאון הקולג' המלכותי למוזיקה.
על גבי הכלי מונחים קופסת מלאכה ועותק של ספרו של ג'ון לוק, מחשבות אחדות אודות החינוך.
לצידו נשען פורטפוליו ובו רישומים.
המלכה אוחזת בבנה השני, הנסיך פרדריק, (1763–1827), שלימים יהיה הדוכס מיורק.
לצידה עומד בנה הבכור, הנסיך ג'ורג', נסיך ויילס (1762–1830), אשר יהפוך לימים למלך ג'ורג' הרביעי.
הנסיך מחזיק בקשת, ולצידו תוף.
שני הילדים לובשים שמלות, כמקובל עבור ילדים צעירים בתקופה זו שטרם עברו לבוש גברי.
אחד המאפיינים החריגים ביצירה הוא העובדה שהדמויות צוירו על פני שלושה חלקי בד נפרדים שחוברו זה לזה.
ייתכן כי הדבר נבע מהצורך לשנות את הקומפוזיציה במהלך זמן העבודה, עקב גדילתו המהירה של הנסיך ג'ורג'.
אלן רמזי הובא לידיעת המשפחה המלכותית באמצעות פטרונו, ג'ון סטיוארט, הרוזן מביוט, אשר בשנת 1758 הזמין ממנו דיוקן של ג'ורג' השלישי בעת שהיה נסיך ויילס.
לאחר עלייתו של ג'ורג' השלישי לכס המלוכה בשנת 1760, מונה בשגגה הצייר ג'ון שקלטון, שנפטר ב-1767, מחדש לתפקיד הצייר המלכותי הראשי.
רמזי קיבל את התואר "אחד מהציירים הראשיים להוד מלכותו" (One of His Majesty's Principal Painters in Ordinary), ושימש בפועל כציירו האישי של המלך.
מינויו נתמך על ידי המלך עצמו, אשר סירב להצעה לשבת מול הצייר ג'ושוע ריינולדס באומרו: "מר רמזי הוא הצייר שלי, אדוני".
באותה תקופה הוצג גם הצייר יוהאן זופאני בפני המלך ג'ורג' השלישי, אך בשונה מזופאני שהיה בראשית דרכו, רמזי היה כבר בן חמישים כאשר החל לפקח על הפקת עותקים רבים של דיוקנאות רשמיים של המלך והמלכה.
עקב כך, מספרן של יצירות דיוקן מקוריות מאת רמזי באוסף המלכותי מועט, והציור הנוכחי נחשב לאחת מהן, לצד שלושה דיוקנאות נוספים בני שלושה רבעים של בני משפחת המלכה.
היצירה נחשבת לדוגמה מובהקת לפורטרט בריטי מתקופת הנאורות, והיא מתקרבת באיכותה לרמת העידון, הדיוק והאלגנטיות של הפורטרט הצרפתי בן התקופה.
הציור ככל הנראה הוזמן על ידי המלך ג'ורג' השלישי או המלכה שארלוט.
הוא נרשם לראשונה ברשומות האוסף המלכותי בשנת 1795, עם העברתו מגלריית המלך שבארמון קנזינגטון אל אולם הנשפים של המלכה בטירת וינדזור.
הוא מופיע ברשימות האוסף גם בשנים 1813 ו־1816, ותועד באיורים שבספר "Royal Residences" מאת ויליאם פיין, שפורסם בשנת 1819. כיום מוצגת היצירה כחלק מהתצוגה הפומבית של האוסף המלכותי הבריטי.
המלכה שארלוט על פי סר ג'ושוע ריינולדס הוא העתק של דיוקן רשמי של המלכה שארלוט, רעייתו של המלך ג'ורג' השלישי, אשר נוצר על פי יצירה מקורית מאת סר ג'ושוע ריינולדס.
ריינולדס צייר זוג דיוקנאות באורך מלא של המלך והמלכה בעת ישיבתם על כס המלכות, לצורך הצגתם בתערוכה הראשונה של האקדמיה המלכותית, שהתקיימה בבית סומרסט בשנת 1780. הדיוקנאות המקוריים מצויים עדיין באקדמיה המלכותית.
הציור הנוכחי הוא אחד מתוך זוג העתקים, שיוחסו בעבר לצייר תומאס לורנס.
עם זאת, איכות הביצוע אינה נראית מספקת כדי להצדיק את הייחוס לו.
בציור נראית המלכה יושבת על בימה מתחת לחופה, כמעט בפרופיל שמאל, כאשר ראשה מופנה בשלושה רבעים שמאלה.
היא לובשת גלימות הכתרה המלכותיות, עם כתר קטן בשערה.
שערה מעוטר בפנינים, ורצועת פנינים ארוכה משתלשלת מכתפה השמאלית ונחה על ברכיה.
על צווארה היא עונדת מחרוזת קולר משובצת יהלומים ואבני ספיר.
הציור נרשם לראשונה באוסף המלכותי במהלך שלטונו של המלך אדוארד השביעי, וכיום הוא חלק מהאוסף המלכותי הבריטי.
הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (בראשי תיבות: מלמ"ב) הוא אגף במשרד הביטחון שאחראי על אבטחת משרד הביטחון, תעשיות הנשק הישראליות והגופים בישראל העוסקים בפיתוח וייצור של נשק להשמדה המונית וכן האמצעים להתגוננות מנשק שכזה, בהם הקריה למחקר גרעיני, המכון למחקר ביולוגי, ממ"ג שורק וכן יחידות צה"ל העוסקות בתחומים אלו.
המלמ"ב הוא מהאגפים החשאיים ביותר במשרד הביטחון.
באתר האינטרנט של המשרד מוזכר המלמ"ב, אולם בניגוד לגופים רבים במשרד, לא מוזכר תקציבו, פעולותיו או כל פרט אחר בדו"ח השנתי המוגש בהתאם לחוק חופש המידע.
למלמ"ב קשר הדוק עם השב"כ, ששותף בוועדה לבחירת המלמ"ב.
בשל היקף פעילותו ועצמאותו, מתואר המלמ"ב כסוכנות המודיעין הרביעית (לצד אמ"ן, המוסד והשב"כ).
במסגרת תפקידו, מבצע המלמ"ב תחקור של העובדים, ביקורות אבטחה, אישור על חשיפת טכנולוגיה, חקירות למציאת שחיתות ומניעת דליפת מידע מסווג.
כמו כן אחראי המלמ"ב להפעלת סוכנים העוסקים בהשגת מודיעין טכנולוגי במדינות זרות.
תחום זה היה באחריות הלשכה לקשרי מדע (לק"ם), אך בשנת 1986, לאחר פרשת פולארד, הועברו סמכויות הלק"ם למלמ"ב.
העומד בראש המלמ"ב (המכונה גם הוא המלמ"ב) היה מאז הקמתו חיים כרמון, ובשנת 1986 החליפו יחיאל חורב, שעמד בראש המלמ"ב עד פרישתו לגמלאות ביולי 2007. החליפו אמיר קין, שהיה קודם לכן עוזר מנכ"ל משרד הביטחון.
חורב והמלמ"ב הותקפו רבות לאורך השנים על גישתם הקיצונית לאבטחת סודות, אפילו כאלה שנחשפו באופן חלקי.
לטענת מקטרגיהם, דרכי הפעולה של המלמ"ב אינן עולות תמיד בקנה אחד עם אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל והטיפול הקיצוני הזה גורם להעצמת אנשים כגון מרדכי ואנונו ומגביר את העניין בהם.
פרשיות ריגול שבטיפול בהן היה מעורב המלמ"ב הן פרשיות מרדכי ואנונו ומרקוס קלינגברג.
כתב אישום שהוגש ביוזמת המלמ"ב נגד תת-אלוף יצחק יעקב (יצה) בטענה שחשף סודות ביטחוניים הסתיים בזיכויו בשני סעיפים והרשעתו בשלישי.
בשנת 2009 הוגש לאישור הצנזורה הסרט הדוקומנטרי "ממלכת הסוד" העוסק בתפקוד המלמ"ב בפרשה זו.
הצנזורית הראשית פסלה חלקים מהסרט לאחר שהתייעצה עם המלמ"ב, אולם הסרט הוקרן לבסוף במלואו בערוץ 2 ב-12 בספטמבר 2010.
בדצמבר 2015 מונה ניר בן משה לכהן כראש המלמ"ב.
סמוך לכניסתו לתפקיד הוביל להדחתו של ראש מנהלת חומה, יאיר רמתי, בשל עבירת ביטחון מידע.
ביולי 2019 פורסם תחקיר של מכון "עקבות" לחקר הסכסוך הישראלי-פלסטיני ושל העיתון "הארץ", שלפיו המלמ"ב סורק ארכיונים בישראל ומורה למנהליהם להסתיר בכספות מסמכים שלפי שיקול דעתו עלולים לפגוע בביטחון המדינה, או ביחסי החוץ שלה.
מסמכים אלה עוסקים בין היתר בנושאי גרעין ובפשעי מלחמה שהתרחשו במהלך מלחמת העצמאות.
רשימת הממונים על הביטחון במערכת הביטחון
שםתקופת כהונהחיים כרמון1958–1986יחיאל חורב1986–2007אמיר קין2007–2015ניר בן משה2015–2021גיל בן עמיפברואר–אוקטובר 2021 (ממלא מקום)יובל שמעוניאוקטובר 2021 - מכהן
הממלכה (במקור הדני: Riget) היא מיני סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים, שנוצרה בידי לארס פון טרייר ב-1994. בארצות הברית ובבריטניה היא הופצה גם כסרט קולנוע בן 5 שעות.
העלילה מתרחשת במחלקה הנוירולוגית של בית החולים הממלכתי של קופנהגן ("Rigshospitalet", שמכונה בקיצור "Riget"), בית החולים הגדול והחשוב במדינה.
השם מתקשר אסוציאטיבית בפי דוברי דנית עם המונח "dødsriget", שפירושו ממלכת המתים.
בסדרה מוצגות מספר דמויות: חברי סגל בית החולים ומאושפזים, המגלים מספר תופעות על טבעיות.
"הממלכה" מתאפיינת בסגנון צילום חיוור בגווני ספיה, בעריכה הקטועה ובצילום הקופצני בסגנון דוגמה 95 ובצמד לוקי תסמונת דאון אשר שוטפים כלים במטבח בית החולים ומשמשים כ"מקהלה יוונית" להתרחשויות בסדרה.
רוב הפרקים מסתיימים בסצנה דומה: הנוירולוג השוודי הבכיר, סטיג הלמאר, ניצב על גג בית החולים ומשקיף על החוף השוודי מעבר למצר ארסונד, בעודו זועק "!Danskjävlar" ("ממזרים דנים!").
אז מופיע הבמאי, לארס פון טרייר, על רקע כתוביות הסיום ומציע הסברים חידתיים למתרחש בפרק.
אלמנט קומי זה וה"מוזרות" הכללית האופפת את הסדרה הביאו לא אחת להשוואתה לסדרת המתח והאימה "טווין פיקס".
הסדרה המקורית הסתיימה עם מספר רב של קווי עלילה עם סוף פתוח, ולכן הופקה ב-1997 סדרת ההמשך "הממלכה II", שהמשיכה את סגנון קודמתה ואת קו העלילה.
גם סדרה זו הסתיימה עם עלילה בלתי פתורה, ותוכנן לה המשך שלישי, אך ב-1998 מת השחקן ארנסט הוגו יֶרֶגוֹר (סטיג הלמאר), ולאחריו גם קירסטן רולפס (מרת דרוסה) ומורטן רוטנאו לפרס (אחד משוטפי הכלים), מה שהפך את הסיכוי ליצירת ההמשכון לקלוש.
פון טרייר אף כתב את התסריט לעונה השלישית, אך ערוץ DR הדני לא רצה להפיקה בשל מותם של שלושת השחקנים.
התסריטים נשלחו לסטיבן קינג להפקת סדרתו האמריקאית "בית חולים הממלכה" ("Kingdom Hospital"), אך לא ברור אם נעשה בהם שימוש.
הסדרה מתחילה באשפוזה של סיגריד דרוסה, גברת זקנה, ספיריטואליסטית ותמהונית במקצת.
דרוסה שומעת את קולה של ילדה בוכה בפיר המעלית של בית החולים.
לאחר חקירה, היא מגלה שהקול שייך לרוח של הילדה, שמתברר שנרצחה עשרות שנים לפני כן בידי אביה, בכיר בבית החולים, כדי להסתיר את עובדת לידתה מחוץ לנישואין.
כדי לתת מנוחה ראויה לרוח הילדה, מחפשת דרוסה את גופתה ומוצאת אותה משומרת בצנצנת פורמלין בבית החולים.
באותה עת, הנוירולוג סטיג הלמאר, שהגיע לא מכבר למחלקה הנוירולוגית משוודיה, מנסה לטייח את רשלנותו בנוגע לניתוח שביצע בנערה צעירה והותיר אותה במצב "קומה".
הפתולוג, ד"ר בונדו, מנסה לשכנע את משפחתו של חולה הגוסס מסרטן הכבד לתרום את כבדו למחקר בבית החולים.
כאשר בקשתו נדחית, הוא משתיל את הכבד החולה לעצמו, שכן החולה התיר תרומת איברים להשתלה מגופו.
אזי הכבד יהיה בבעלות בונדו והוא יוכל לתרום אותו למחקר בבית החולים לאחר מותו.
לצד קווי עלילה אלו מתפתחים קווים נוספים רבים: סטודנט צעיר לרפואה מתאהב באחות האחראית על מעבדת השינה, אמבולנס רפאים מופיע ונעלם בפתאומיות מדי לילה בשער חדר המיון ונוירולוגית במחלקה מגלה שהיא בהריון מרוח רפאים כלשהי והתינוק שברחמה מתפתח במהירות מבהילה ולא הגיונית.
יום 1: Den hvide flok / המארח הגיהינומי
יום 6: Trækfuglene / ציפורי נוד
יום 7: Gargantua / גרגנטואה
יום 8: Pandæmonium / פנדמוניום
הממלכה האסורה הוא סרט פעולה והרפתקאות אמריקאי-סיני משנת 2008, בבימויו של רוב מינקוף.
זהו הסרט הראשון שבו הופיעו יחד שני כוכבי סרטי אמנויות הלחימה, ג'קי צ'אן וג'ט לי.
עלילת הסרט מתחברת לחלק הראשון של "המסע למערב" - אחת מארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים שנכתבה במאה ה-16 ובכך הסרט בעל מסרים ברוח הבודהיזם המולבשים על סרט פעולה.
ג'ייסון (מייקל אנגרנו) הוא נער מתבגר שאוהב סרטי לחימה וקונה אותם בחנות של סיני זקן בצ'יינה טאון.
באחד משיטוטיו בחנות הוא מגלה מוט לחימה זהוב וקסום, שמעביר אותו אל סין העתיקה שם שולט מצביא אבן הירקן העריץ.
בזמן שג'ייסון נמלט מחייליו של המצביא הוא פוגש בלו-יאן (ג'קי צ'אן), אמן לחימה שיכור שכביכול נודע כבן אלמוות.
לו-יאן מגלה לג'ייסון שכדי לחזור הביתה הוא צריך לשחרר את מלך הקוף הכלוא במבצרו של המצביא ולהחזיר לו את המוט שבזכותו הוא בלתי מנוצח.
במהלך המסע השניים פוגשים את "דרור", יתומה שהמצביא הרג את משפחתה.
לאחר כמה ימים לו-יאן מסרב להמשיך כי היין שלו אוזל ויש עוד כברת דרך לפניהם.
ג'ייסון משכנע אותו להישאר וללמד אותו קונג פו.
בינתיים השמועה על המוט מגיעה אל המצביא והוא שולח את מכשפתו לבנת השיער ני-צ'אנג וחבורת צייד מיוחדת ללכוד את ג'ייסון.
למחרת ג'ייסון מתעורר לבדו ביער בו הקימו את המחנה, ומוצא עצמו נרדף בידי איש לבוש לבן.
האיש חוטף מידי ג'ייסון את המוט ונמלט.
ג'ייסון וחבריו עוקבים אחר האיש למקדש נטוש.
לו-יאן נכנס ראשון כדי להילחם באיש ולקחת את המוט, אבל האיש מתגלה כאמן לחימה מעולה שמשתווה לו.
הקרב נגמר בתיקו כשג'ייסון תופס את המוט.
למרות החשדות האיש לא היה ציד ראשים של המצביא, אלא נזיר שתקן שמחפש את המוט כל חייו.
הנזיר מצטרף לחבורה וביחד הם חוצים את המדבר שמפריד בינם לבין מבצרו של המצביא.
ג'ייסון ממשיך באימוני הקונג פו המייסרים, נהיה אמן לחימה ומתחיל להתאהב בדרור.
בינתיים החבורה מגיעה לאזור המבצר, אך שכירי החרב של המצביא מדביקים אותם.
החבורה נלחמת אך עקב נחיתותה המספרית היא נמלטת.
בזמן הבריחה יורה ני-צ'אנג חץ ופוגעת בלו-יאן.
לו-יאן, שמתגלה כבן אנוש רגיל, נפצע קשה והחבורה מביאה אותו אל כפר קרוב.
שם מגלה ראש הכפר לג'ייסון מהי התרופה לפצע - שיקוי האלמוות שנמצא בארמונו של המצביא.
הנזיר מתכנן את היציאה ללילה שבעוד שלושה ימים, בו לא יהיה ירח, אך ג'ייסון יוצא עוד באותו לילה.
ג'ייסון מגיע לארמון ומבקש את שיקוי האלמוות תמורת המוט, אך מתברר שהמצביא הבטיח את השיקוי לני-צ'אנג תמורת השבת המוט.
המצביא מחליט לקיים דו-קרב בינה לבין ג'ייסון, שמפסיד וכמעט נהרג, אך הנזיר השתקן ודרור מגיעים להצילו.
אנשי הכפר מגיעים בעקבותיהם ומתפתח קרב בינם לבין חייליו של המצביא.
ג'ייסון מצליח להעביר את השיקוי ללו-יאן, וזה מתעורר לחיים מחדש ומתחיל להילחם.
במהלך הקרב מנסה דרור להרוג את המצביא על ידי חץ ירקן שיכול להרוג בני אלמוות, אך היא נכשלת, והמצביא הורג אותה.
ג'ייסון משתמש במוט ומשחרר את מלך הקוף ונותן לו את מוט הזהב.
מלך הקוף מצטרף לקרב וג'ייסון מצליח להרוג את המצביא בעזרתו ומחזיר את השלטון לקיסר הטוב ששולח אותו חזרה הביתה.
לאחר שג'ייסון חוזר הוא רואה שלוקחים את המוכר הסיני לבית חולים ומבין שהוא לו-יאן בן האלמוות.
וג'ייסון מתחיל לשפר את יכולתיו בקונג פו באמצעות לחימה במוט.
ג'קי צ'אן - לו-יאן, בן האלמוות השיכור/בעל חנות המשכונות
ג'ט לי - סון ווקונג/הנזיר השתקן
קולין צ'ו - מצביא אבן הירקן
לי בינגבינג - ני-צ'אנג, המכשפה/מתנקשת לבנת השיער
שנהארגוןקטגוריהתוצאה2008 פרס טריילר הזהב ספוט טלוויזיה אקשן הטוב ביותר 2008 פרס טריילר הזהב האנימציה/פוסטר המשפחתי הטוב ביותר 2008 פרסי בחירת הנוער סרט בחירה: הרפתקאות פעולה 2008 פרסי בחירת הנוער בחירת שחקן קולנוע: הרפתקאות פעולה (ג'קי צ'אן) 2009 האקדמיה למדע בדיוני, סרטי פנטזיה ואימה הסרט הבינלאומי הטוב ביותר
הממלכה ההומו־לסבית של אי האלמוגים הייתה מדינה לכאורה שהוקמה כמחאה פוליטית סמלית בידי קבוצה של פעילים לזכויות להט"ב.
המדינה מוקמה בדרום מזרח קווינסלנד שבאוסטרליה.
ב-14 ביוני 2004, קבוצה של הומואים אוסטרלים המאוכזבים מיחסה של ממשלת אוסטרליה לזכויות להט"ב, הפליגו באונייה לה ניתן השם "פרח עליז" (GayFlower) בחיפוש אחר מקום מסביר פנים.
עוד באותו יום, הקבוצה התיישבה באי הגדול ביותר בטריטוריית איי ים האלמוגים והניפה שם את דגל הגאווה.
אחד מחברי הקבוצה, דייל פרקר אנדרסון הוכרז כקיסר המדינה בתור דייל ה-1. הפרישה מאוסטרליה הייתה מבוימת במחאה על החלטת הפרלמנט הפדרלי האוסטרלי לאסור נישואים חד-מיניים.
בתגובה לחקיקה האוסטרלית בנושא זה, דייל ה־1 הצדיק את ההחלטה לעזיבת הריבונות האוסטרלית כשהכריז:
עם החלטתם של מייסדי הממלכה לעזוב את אוסטרליה, הם ערכו טיוטה של הכרזת עצמאותם, בה נכתב, בין היתר:
בהשראת הכרזת העצמאות של ארצות הברית, הכרזת העצמאות של הממלכה ההומו־לסבית כללה את ההצהרה:
טענות הממלכה לא היו מוכרות בידי אף מדינה, לכן טרם הוקמה בה התיישבות קבועה.
בעוד שהאי העיקרי של הממלכה הורכב משלושה קילומטרים מרובעים בלבד, הארכיפלג הגדול יותר של טריטוריית איי ים האלמוגים היה מקבץ של שרטוני חול בלתי מאוכלסים המשתרעים על פני 780,000 קמ"ר – גודלן של נורווגיה ושוודיה גם יחד.
גודל בירת הממלכה, Heaven Island (אי גן העדן), היה שווה בקירוב לשטחו של הסיטי של לונדון.
הממלכה הנפיקה את בוליה הראשונים ביולי 2006, .
לפי אתר הממלכה, ענפי הכלכלה היחידים היו תיירות, דייג ומכירת בולים.
שחייה, הליכה על שוניות, צלילה בלגונה, צפרות, איסוף צדפות וחקירת ספינות טרופות לא היו פעילויות כלכליות.
באופן המבוסס היסטורית ומשפטית על חוק השבות הישראלי, אדם זכה באופן אוטומטי למעמד של תושב קבע וזכאי באופן מיידי לקבלת אזרחות בממלכה ההומו-לסבית, מעצם היותו להט"ב.
לא היה צורך באשרה כדי לבקר בממלכה, אך המבקרים היו צריכים להיות בעלי נטייה מינית להט"בית.
ראש הממשלה, דייוויד סמית', אימץ את פתיחות המדינה כלפי להט"ב ברחבי העולם – .
ממשלת הממלכה פרסמה הצהרות רשמיות לגבי אימוץ גישתם של מספר סוגיות חברתיות ופוליטיות.
בסוף 2016, האתר הרשמי של "הממלכה ההומו־לסבית של אי האלמוגים" הוסיף קישור לאתר האינטרנט של The Equality Campaign, הארגון שקרא לבוחרים אוסטרלים להשתתף בסקר הדואר של חוק הנישואים, שבו הצבעת "כן" ככל הנראה תניע את הפרלמנט האוסטרלי לחוקק נישואים חד מיניים.
בעקבות ההחלטה שקיבלה ממשלת אוסטרליה לאשר נישואים חד מיניים, הממלכה פורקה ב-17 בנובמבר 2017.
הממלכה הוויזיגותית הייתה ממלכה אשר השתרעה על השטח שמהווה כיום את דרום-מערב צרפת ואת חצי האי האיברי, החל מהמאה החמישית ועד המאה השמינית לספירה.
הממלכה הוויזיגותית היא אחת מהממלכות אשר ירשו את שטחי האימפריה הרומית המערבית, והוקמה תחילה על שטחי אקיטן בידי המלך ואליה, ובהמשך התפשטה לכל שטחי חצי האי האיברי.
הממלכה שמרה על עצמאותה מהאימפריה הביזנטית, אשר ניסיונותיה להחיל שלטון רומי מחודש בחצי האי האיברי היה חלקי בלבד וקצר-ימים.
בתחילת המאה השישית, שטחיה של הממלכה בגאליה נכבשו על ידי הפרנקים, מלבד רצועת חוף דקה בדרום מזרח צרפת המודרנית, אשר כונתה ספטימניה.
לעומת גאליה, שליטתה של הממלכה בשטחי חצי האי האיברי הובטחה עד לסוף המאה, באמצעות הכנעתם של הבסקים ושל הסואבים.
ההבדלה האתנית בין הילידים ההיספנים-רומנים לבין הוויזיגותים נעלמה כמעט לחלוטין בתקופה זו, במיוחד לאחר המרתם של הוויזיגותים לנצרות קתולית ב-589. הקוד הוויזיגותי, אשר כתיבתו הושלמה ב-654, ביטל את המסורת הישנה של הבדלה חוקתית בין הרומאים לבין הוויזיגותים, ובשנים מאוחרות יותר היווה בסיס למערכת החוק בספרד.
רוב שטחי הממלכה הוויזיגותית נכבשו בסופו של דבר בידי הכוחות המוסלמים אשר הגיעו לחצי האי האיברי מצפון אפריקה ב-711, כאשר רק החלקים הצפוניים ביותר של ספרד נותרו בידיים נוצריות.
שטחים אלו הפכו מאוחר יותר לממלכת אסטוריאס הנוצרית, אשר אותה הקימו, ככל הנראה, נוצרים בעלי שורשים ויזיגותיים.
בשנת 382 חתם הקיסר תיאודוסיוס הראשון על הסכם פוֹידֶרָטוּס עם הוויזיגותים, שבמסגרתו הם יושבו על אדמה אימפריאלית בגאליה אקוויטניה ושמשו כמגן מפני פלישות מהצפון, אולם זמן קצר לאחר מותו של הקיסר.
השליט הוויזיגותי אלאריק הראשון וצבאו פלשו לאיטליה, וב-24 באוגוסט 410 הם כבשו את רומא.
הזעזוע בעולם הרומאי היה מוחלט.
הירונימוס אפיסטולה כותב: "שמועה נוראה באה בפאתי מערב...נכבשה העיר אשר כבשה את העולם כולו...".
ביזת העיר נמשכה במשך 3 ימים, ובמהלכה הם גם שבו את הנסיכה גאלא פלקידיה, אחותו למחצה של הקיסר הונוריוס.
משם המשיכו הכוחות דרומה במטרה לפלוש לאפריקה אך סערה עזה בים הרסה את מרבית האניות ואלאריק מת זמן קצר לאחר מכן.
עם מותו, החלו הוויזיגותים לנטוש את איטליה.
יורשו של אלריק, המלך אטהאולף (415–410) (Athaulp) הסיג כליל את כוחותיו מאיטליה, והתקדם לעבר גאליה, את גאלא פלקידיה הוא לקח עמו לגאליה.
ב-413 כבשו הוויזיגותים את נרבון (בירת הפרובינציה ספטומניה) ואת טולוז.
בשנת 414 אטהאולף נשא את פלקידיה לאישה כנראה כדי להדק את קשריו עם השלטון הרומי.
אטהאולף נפצע ונהרג על ידי מתנקש בשם זיגריק.
יורשו ואליה מצא את עצמו מול שתי בעיות קשות: האחת, הוויזיגותים התקשו למצוא לעצמם מקום בספרד, כיוון שרוב חלקי הארץ האחרים, לבד מהיספניה טארקוננסיס, כבר יושבו בשבטים גרמאניים.
השנייה, העובדה שהרומים חסמו את כל נמלי היציאה מספרד, כך שלואליה לא הייתה אפשרות לספק מזון לאנשיו הרעבים.
לשם פתרון בעיות אלו הציע ואליה בשנת 415 לכרות הסכם שלום עם הרומאים.
קונסטנטיוס, (לימים הקיסר קונסטנטינוס השלישי), שהיה מגיסטר מיליטום והאיש החזק ברומא, חתם על הסכם זה.
במסגרתו, הועברה גאלא פלקידיה לידי הרומים, בעיקר משום שקונסטנטיוס היה מעוניין בנסיכה היפה.
בתמורה, הוויזיגותים זכו באפשרות לכינון ממלכת פוידרטוס בתוך גבולות האימפריה, ולאספקת תבואה לצבאם.
בתחילת שנת 416 נתן הקיסר הונוריוס לוויזיגותים שטחי התיישבות באקיטן, וב אקוויטניה סקונדה (דרום מזרח ספרד), והם קבעו את בירתם בטולוז.
מנקודת מבט רומית זה היה הפתרון הטוב ביותר למנוע מהוויזיגותים את התקפות הגזל והשוד שנהלו במשך שנים נגד הפרובינקיות הרומיות.
בתחילה הוויזיגותים לא קבלו שטחי קרקע נרחבים באזור, אבל הפיצוי היה שהגאליים המקומיים היו צריכים לשלם את מסיהם לוויזיגותים במקום לממשלה הרומאית.
במסגרת מילוי חלקו בהסכם זה, ואליה הכה בשבט הסילינג של הונדלים ששלט בבאיטיקה בדרום ספרד ושלח את מלכם פרדבאל כמנחה לקיסר הונוריוס.
האלאנים הוכנעו גם הם על ידי ואליה ולמעשה הושמדו כמעט לחלוטין.
כתוצאה מכך, הוויזיגותים ובירתם טולוז, היו דה פקטו עצמאים.
תחת שלטונו של תאודריך הראשון (418–451), הוויזיגותים תקפו את ארל, אבל נבלמו בשנת 438 על ידי פלויוס אאטיוס כשהוא השתמש למטרה זו בשכירי חרב הונים.
אולם בשנת 451, ההונים פלשו לגאליה, ותאודוריך שתף אז פעולה עם פלויוס אאטיוס כנגד אטילה ההוני, בקרב במישורים הקאטלונים.
אטילה נסוג, אולם תאודוריך נהרג בקרב.
יורשו, תיאודוריך השני הגיע לכס המלוכה לאחר שרצח את אחיו הבכור.
הוא הביס את מלך הסואבים בשנת 456 ליד נהר אורביגו (Orbigo).
וכבש את מלכותו תוך רצח אכזרי של התושבים, וביזת בראגה (בצפון-מערבה של פורטוגל).
כמו כן הוא כבש את חבלי לוסיטניה והיספניה בייטיקה.
תאודוריך השני נרצח על ידי אחיו הצעיר אאורק בשנת 466.
תחת שלטונו של המלך אוריק (466-484) החלו הוויזיגותים להתפשט בשטחי צרפת ולחזק את נוכחותם בספרד.
אוריק נהל מספר קרבות עם הסואבים שהמשיכו להחזיק בלוסיטניה.
בשנת 469 אוריק, השתלט על מרידה, וכבש חלק גדול של הממלכה הסואבית.
בשנת 472 התקיף אוריק שטחים של האימפריה הרומית המערבית וכבש את היספניה טארקוננסיס, המצודה האחרונה של הרומים בספרד.
בשנת 476 הוא הרחיב את שלטונו עד לנהרות הרון והלואר וכך שלט על מרבית שטחה של גאליה.
אוריק כבש גם את ערי המפתח הרומיות ארל ומרסיי.
צבאו הגדול היה מורכב בנוסף לאנשיו גם מלוחמים גאלו-רומיים, ובין מפקדי צבאו והמושלים מטעמו היו גם אנשי האריסטוקרטיה ההיספנו-רומית.
הקיסר יוליוס נפוס, הכיר רשמית בשטחי הכיבוש כחלק מהממלכה הוויזיגותית וחתם עם אוריק על הסכם המעניק לו את האדמות ממערב לנהרות הלואר והרון.
בתמורה היה צבא הוויזיגותים בפרובנס (כולל ארל ומרסי), תחת מרותו של הקיסר נפוס.
האדמות בספרד נשארו דה-פקטו תחת שלטון וויזיגותי.
לאחר שאודואקר הדיח את השליט הרומי האחרון של האימפריה המערבית רומולוס אוגוסטולוס, אוריק חזר והשתלט על חלקי פרובנס שהיו בשליטה רומית.
אודואקר הכיר רשמית בשטחים אלו כחלק מהממלכה הוויזיגותית, וחתם עמו על חוזה שמאשר זאת.
עד שנת 500, הממלכה הוויזיגותית, שנקראה גם "ממלכת טולוז" על שם עיר הבירה, שלטה על גאליה נארבוננסיס וגאליה אקוויטניה וכן על רוב שטחה של ספרד למעט השטח של הממלכה הסואבית בגליסיה ושטחים מצומצמים בצפון, שהיו תחת שליטתם של שבטים ספרדים, הבסקים והקנטברים.
עם מותו של אוריק בשנת 484, בנו המלך אלאריק השני (484-507) ירש את מקומו.
אלאריק הכריז על מערכת חוקים חדשה שנקראה "הבריביאריום של אלריך" (ידועה גם בשם lex romana visigothorum) יצירת ספר חוקים החלה עוד בתקופת אביו המלך אוריק, ונחתמה בשנת 506 בשמו של אוריק על ידי בנו אלאריק השני.
הספר נערך במתכונת הקודקס של תיאודוסיוס והוא שיקף את נורמות החוק הרומי.
בתחילה היה החוק אישי ולא טריטוריאלי, והוא השפיע הן על הרומאים והן על הוויזיגותים, אף כי ייתכן שלא היה מכוון לשתי הקבוצות באופן שווה.
הממלכה הוויזיגותית ניסתה ללכת בעקבות הקיסרות הרומית במעורבות הרבה שהפגינו השליטים בגיבוש המערכת החוקית, כמו למשל בנטילת יוזמות בבניה ציבורית.
בכך ניסה השלטון הוויזיגותי להעביר לתושבים את המסר כי הם ממשיכי המסורת הרומאית.
גיליון קלף מקורי של כתב יד זה נמצא כיום ב-Bibliothèque Nationale שבפריז (Latin coll, No.
בשנת 507 פתחו הפרנקים תחת שלטונו של המלך כלוביס הראשון, בסדרה של קרבות עם הוויזיגותים, וכבשו את גאליה הצפונית.
תקופה קצרה לאחר תחילת המלחמה בפרנקים, נאלץ אלאריק להפנות את כוחותיו להיספניה טארכונסיס, כדי לדכא מרד שפרץ במקום.
סיבות המרד היו כנראה מורת רוב תושבי המקום מגל המהגרים הוויזיגותים שברחו מאזור הקרבות בגאליה לתוך שטחם.
במהלך שנת 507 תקפו הפרנקים פעם נוספת בשיתוף פעולה עם הבורגונדים.
בקרב ווגלדנסיס (ווּאלה של היום), שליד פואטייה, נהרג אלאריק השני והכוחות הפרנקים בזזו את העיר טולוז.
בשנת 508 הוויזיגותים איבדו את רוב השטחים בגאליה פרט לאזור ספטימניה (בדרום צרפת של ימינו).
אחרי מותו של המלך אלריך בחרו הוויזיגותים למלך את בנו הבלתי חוקי גסאלך.
הוא אשר עמד בראש הצבא, בשנת 511, במלחמה שבין הוויזיגותים לבורגונדים.
לאחר תבוסת הוויזיגותים ונפילת נרבון, נסוג גסאליך לברצלונה ושם הודח על ידי תיאודוריך הגדול מלך האוסטרוגותים.
גסאליך יצא לגלות ל קרתגו.
בסוף שנת 511 הוא חזר לספרד בניסיון לחזור לשלטון.
בשנת 513 הוא הובס על ידי Ibba, אחד ממפקדי צבאו של תיאודוריך.
גסאליך נתפס בעת ניסיון בריחה והוצא להורג על גדות הדנובה.
עד למותו של תיאודוריך בשנת 526, הייתה ממלכת הוויזיגותים סוזרנית תחת שלטון האוסטרוגותים.
המלך תיאודוריך הושיב בראש הממלכה את אמאלריך נכדו, אולם בהיות הלה קטין, שלט מטעמו עוצר, אציל אוסטרוגותי בשם תיאודיס.
כך היה תיאודוריך החל משנת 507, מלך האוסטרוגותים וגם הוויזיגותים גם יחד, עד מותו בשנת 526. רק לאחר מותו של תיאודוריך השיג אמאלריך שליטה מלאה בממלכתו.
אולם, שלטונו לא ארך זמן רב ובשנת 531 הוא הובס על ידי מלך הפרנקים כילדברט הראשון ונרצח בברצלונה בנסותו להימלט דרך הים, כנראה לאיטליה.
את מקומו ירש תיאודיס שהיה קודם לכן העוצר מטעם תיאודוריך.
תיאודיס נשא אישה עשירה בת המקום והיה בעל עמדה מלכותית למחצה עוד בימיו כעוצר.
תיאודיס הרחיב את גבולות הממלכה כלפי הדרום.
על פי גרגוריוס מטור הדף תיאודיס התקפה של הפרנקים ונחל ניצחון ראשון לוויזיגותים.
חייליו כבשו חלק מספרד וחזרו עם שלל רב.
למרות היותו נוצרי אריאני היה תיאודיס סובלני כלפי הקתולים בממלכתו והרשה את פעילותם הדתית של הבישופים הקתוליים בטולדו.
תיאודיס נרצח בארמונו על ידי אדם שהתחזה למשוגע במטרה להתקרב אל השליט ולהנחית עליו את מכת המוות.
בשנים 548 עד 554 שלטו המלכים תיאודיגיסל ואחריו אגילה.
בימיו של האחרון סבלה הממלכה ממלחמת אזרחים.
המרד הראשון פרץ בקורדובה כנראה על רקע סכסוכים בין הנוצרים האריאנים לקתולים.
לאחריו פרצו התקוממויות בקנטבריה ואזורים נוספים.
שליטי האימפריה הביזנטית ניצלו אי שקט זה וסיפחו לממלכתם חלק קטן לאורך החוף הדרומי של היספניה.
את כסאו של אגילה ירש מתנגדו אטאנאגילד (Athanagild) אולם גם הוא לא הצליח להדוף את הביזנטים מהחוף הדרומי ונאלץ לקבל את הסוזרניות של האימפריה.
המלך הבא Liuvigild היה מצביא צבאי יעיל וגבש את כוחם של הוויזיגותים בספרד.
הוא נהל מלחמה כנגד האימפריה הביזנטית בדרום.
בשנת 570 הוא החזיר את קורדובה לחיק הממלכה לאחר שעיר זו מרדה בשנית.
בנוסף הוא לחם בצפון נגד הסואבים ומדינות קטנות עצמאיות אחרות, כולל הבסקים והקנטבריים, והצליח להשיג שביתת נשק בגבול עמם, אולם לא שלטון מלא.
כאשר החלה כנגדו תסיסה של האצילים בספרד, הוא החליט לצרף לשלטון את בנו הרמנגילד , שהיה נשוי לאינגונד , בתו של סיגיברט הראשון, מלך אוסטרזיה.
בהשפעת אשתו המיר הרמנגילד את דתו האריאנית לקתולית.
על רקע זה, הסתכסך הרמנגילד בשנת 579 עם אביו ומרד בו.
אולם הוא נחל תבוסה בשנת 584 והוגלה בידי אביו לולנסיה ושם הוצא להורג.
לאחר מותו הכריזה עליו הכנסייה הקתולית כעל קדוש.
בשנת 585 במהלך מלחמת אזרחים בממלכה הסואבית שהחלה לאחר מותו של המלך מירו, ניצל Liuvigild את המצב וכבש את הממלכה הסואבית ואחד את כל חצי האי האיברי, תחת שלטונו.
Liuvigild כרת ברית ידידות עם הפרנקים באמצעות קשר נישואים, וברית שלום זו התקיימה במשך כל תקופת שלטונו.
Liuvigild ייסד כמה ערים חדשות, כמו Reccopolis באזור גוודלחרה וויטוריה-גאסטייס.
הוא היה המלך הברברי הראשון שיסד ערים חדשות.
עם מותו של Liuvigild, עלה לשלטון בנו הצעיר ריקארד (586–601).
עלייתו לשלטון מהווה נקודת מפנה בהיסטוריה של הממלכה הוויזיגותית, כיוון שבשנת 587 הוא המיר את דתו האריאנית לקתולית.
חלק גדול מהאצילים הוויזיגותים השתייכו לדת האריאנית בעוד שרובה של האוכלוסייה המקומית היה קתולי.
פעולת המלך, גרמה לאי שקט בממלכה, ולמספר מרידות של בישופים אריאנים שכולם דוכאו על ידי המלך.
בנוסף, צבאו של המלך הצליח גם להדוף פלישה של הפרנקים בצפון.
בשנת 589 יזם ריקארד כנס של בישופים ואנשי אצולה בטולדו שנקרא "המועצה השלישית של טולדו".
בכנס זה הוכרזה הדת הקתולית כדת הרשמית בממלכה.
המועצה חוקקה חוקים מגבילים כנגד היהודים והגבירה את רדיפתם כפי שמציין ההיסטוריון ויל דוראנט.
היסטוריונים מודרניים חלוקים על הגישה האנטי יהודית של המלך.
ריקארד ביטל את עונש המוות ליהודים שגיירו נוצרים, וכן אפשר להם לעסוק בסחר עבדים.
המלך אימץ לעצמו את השם פלאביוס כאות להיותו יורשם של הקיסרים הרומיים.
ריקארד השיג את הכוחות הביזנטיים מהיספניה בייטיקה.
בשנת 601 עלה לשלטון בנו של ריקארד, Liuva, אולם לאחר זמן קצר הוא הודח מכיסאו על ידי אחד מבני חצרו.
תקופה זו שבין 631 עד 660 מאופיינת ברציחות וחילופי שליטים רבים בכס השלטון.
במשך כל אותו הזמן נמשכו גם המאבקים עם הממלכה הביזנטית והקרבות כנגד הבסקים ותושבי אסטוריאס.
המלכים פעלו כרשות מחוקקת וקבעו כמה חוקים דתיים כנגד היהודים.
הגדיל לעשות המלך סיסבוט (612-621) שחוקיו הכריחו רבים מהיהודים להמיר את דתם.
הוא הורה להלקות את אותם היהודים שסירבו להתנצר.
סיסבוט ניצח את הכוחות הביזנטיים וכבש כמה ערים ביניהם מאלגה וזרז את תהליך סילוקם של הביזנטים מחצי האי האיברי.
תבוסתם הסופית וגירושם קרו בזמנו של המלך Suinthila.
אחת הסיבות העיקריות לחוסר היציבות בתקופה זו היא מאבקי הכוח שבין המלכים לאצילים.
האחידות הדתית של המדינה הגבירה את כוחה של הכנסייה שהתבטאה בקיומן של מועצות דתיות רבות בטולדו בשיתוף עם האצילים.
הרביעית שבהן התקיימה בתקופת שלטונו קצר הימים של המלך Sisinand וכתוצאה ממנה המלך נודה, הוגלה והוחלף על ידי Chintila.
המועצות הדתיות הפכן למוסדות בעלי הכוח הרב ביותר במדינה הויזיגוטית, הם לקחו את תפקיד ההסדרה של יורש העצר על ידי בחירה של המלך בידי האצילים הגותיים ושלטונות הכנסייה.
הם גם החליטו על מפגשים על בסיס קבוע לדיון בבעיות דתיות ופוליטיות המשפיעות על הכנסייה.
לבסוף הם הכריזו שעל המלך למות בשלום על משכבו, ועל הפסקת האלימות ורצח המלכים של העבר.
האוסף מכיל גם חוקים שנחקקו על ידי מלכים קודמים כמו אלאריך השני ו- Leovigild אולם חלק נכבד ממנו הם חוקים חדשים.
אוסף החוקים מבוסס כמעט כולו על החוק הרומאי, ובנוסף, ניכרת גם השפעה של החוק הגרמני.
החוקים החדשים היו תקפים הן לאוכלוסייה הגותית והן לאוכלוסייה הספרדית המקומית.
שתי קבוצות אלו היו בעבר נתונות תחת מערכות חוק שונות וספר החוקים החליף את כל מערכות החוקים הישנות.
בין החוקים שבוטלו היו הגם החוקים הקשים שנחקקו כנגד היהודים.
אנשי האצולה קיבלו אחריות גדולה יותר בתחומי השלטון.
החוקים החדשים אפשרו גם לנשים לרשת תואר וקרקעות ולנהלן באופן עצמאי אם לא היו לרכוש יורשים ממין זכר.
כמו כן יכלו הנשים להעיד או לייצג את עצמן בבתי משפט.
המלך Chindasuinth שמלך בשנים 653-642 חיזק את המלוכה על חשבון מעמד האצולה, הוא הוציא להורג כ-700 אצילים והכריח נכבדים אחרים להישבע לו אמונים ובמועצה השביעית של טולדו, הכריז על זכותו לנדות אנשי כמורה הפועלים כנגד הממשל.
כמו כן הוא דיכא מרד של האצילים שלו ששיתפו פעולה עם הבסקים.
בנו Reccesuinth שמלך בשנים 672-653 אישר בוועידה נוספת בטולדו את זכותה לבחור במלך.
יורשו המלך ומבה 672–680 נבחר להיות מלך, והיה עסוק בדיכוי המרד כנגדו בהיספניה טארקוננסיס שבו חברו חלק מקציניו לבסקים ולפרנקים בניסיון להדיחו.
ומבה הביס אותם ובתקופת השקט לאחר ניצחונו שיקם את החומות הרומיות של טולדו וכנראה גם את הונדריביה.
המלחמות, המרידות והסכסוכים הפנימיים דלדלו בצורה נכרת את מספר החיילים.
כדי להגדיל את צבאו, הכריז המלך ומבה, בצו מלכותי שעל כל הדוכסים הרוזנים ובעלי תפקידים אחרים בצבא, כולל בישופים, לבוא לעזרת הממלכה בכל פעם שנוצרת בה סכנה קיומית.
ומבה הודח בסופו של דבר בהפיכה ויורשו המלך ארויג 687-680 הכריז בוועידה נוספת על ביטול החוקים של קודמו.
לאחר מותו עלה לשלטון חתנו Egica.
גם תקופתו אופיינה במרידות ובחוקים נוקשים יותר נגד היהודים.
בשנת 694 הוא חוקק חוקים נוקשים ביותר כנגדם.
כל היהודים בעלי האדמות איבדו את זכותם על הקרקע.
כל היהודים עתידים להיות משועבדים לנוצרים וכן ילדים מעל גיל שבע יילקחו מבית הוריהם ויחונכו כנוצרים.
הוועידה גם העבירה מספר חוקים כנגד היהודים באשמת בגידה.
בספר החוקים הוויזיגותי (ספר מספר 12) הוא פרסם 23 סעיפים המגנים את היהדות.
לא ידוע רבות על שלטונו ועל שלטון המלכים עד לכיבוש המוסלמי.
בין היורשים ניצתו מלחמות ירושה.
שהחלישו עוד יותר את הממלכה והביאו לנפילתה.
הממלכה האחרונה היא סדרת דרמה היסטורית המתרחשת באנגליה של המאה ה-9. העלילה מגוללת את סיפורו של אותרד, בן למשפחת אצולה סקסונית אשר נלקח בילדותו בשבי הויקינגים הדנים, אשר פלשו אל ארצו באותן השנים.
בבגרותו יוצא אותרד לדרך עצמאית ומשתתף במאבק של ממלכת וסקס בראשות אלפרד הגדול לסילוק הדנים מאנגליה.
הסדרה הופקה על ידי אולפני "Carnival Film and Television" עבור רשת BBC ונטפליקס, והיא מבוססת על סדרת הספרים של ברנרד קורנוול, "הסיפורים הסקסוניים" (The Saxon Stories) שספר "הממלכה האחרונה" נכלל בסדרה.
הפרק הראשון של הסדרה שודר ב-10 באוקטובר 2015 בארצות הברית, וב-22 באותו החודש הפרק הראשון זכה להקרנת בכורה גם בבריטניה.
לאחר שהעונה הראשונה, אשר הייתה בת שמונה פרקים, זכתה להצלחה, הזמינו BBC ונטפליקס עונה שנייה בת שמונה פרקים אשר שודרה בתחילת 2017. עונה שלישית הוזמנה לאחר מכן והיא עלתה במלואה בנובמבר 2018 לשרתי נטפליקס.
העונה הרביעית עלתה ב-26 באפריל 2020. העונה החמישית עלתה ב-9 במרץ 2022.
הסדרה מגוללת את קורות המתרחש בשטחי אנגליה דהיום בשלהי המאה התשיעית, כאשר סבל האי מפלישות ויקינגים מאזור דנמרק של ימינו.
זוהי תקופת ההפטרכיה, שבה התקיימו שבע ממלכות קטנות: נורת'מבריה, מרשיה, מזרח אנגליה, אסקס, קנט, סאסקס ווסקס.
הסדרה מתחילה בשנת 872. בשנים אלה היו הוויקינגים בשיא פלישתם לארצות רבות בעולם וממלכות רבות באנגליה כבר נכבשו על ידם.
רק ממלכת וסקס נותרה לעמוד כנגדם.
שנת 872. לורד אותרד, מנהיג הכפר בבנבורג ומהאצילים הבכירים בממלכת נורת'מבריה נהרג בקרב מול הוויקינגים הדנים בעוד בנו בן העשר, אותרד, וילדה בשם ברידה נלקחים כעבדים על ידי מנהיג הוויקינגים, ארל רגנאר.
אותרד מציל את בתו של רגנאר, תירה, מידי סוון, בנו של קיירטן, מבוני הספינות של רגנאר.
קיירטן מגורש בעוד רגנאר מעוור את סוון בעין אחת.
אותרד וברידה מתבגרים כוויקינגים דנים לכל דבר.
בהתבגרותם רואים ברידה ואותרד את ארל רגנאר נהרג כשתירה נלקחת בשבי בידי סוון וקיירטן.
אותרד מחליט לצאת למשימה להשגת אדמותיו מחדש מדודו, שכרת ברית עם הדנים לאחר מות הלורד אותרד.
ברחבי הממלכות נפוץ סיפור מותו של רגנאר והמרידה האנגלית בצפון מתפרסמת כמרידה שהונהגה על ידי אותרד.
בניסיונו לרכוש את אמונם של אבה (בנו של רגנאר לודברוק) וגות'רום, אותרד חוזה במותו של המלך אדמונד, מלך מזרח אנגליה.
כאשר בקשתו לחנינה נדחית, נמלטים אותרד וברידה לווינצ'סטר, בירת וסקס, הממלכה האנגלית האחרונה.
אלפרד, אחיו של המלך אתלרד, סולד מנטייתם הפגאנית של אותרד וברידה וכאשר אותרד מספק מידע על בואה של מתקפת ויקינגים, אלפרד מייעץ למלך אתלרד לכלוא את השניים.
המלך אתלרד ואלפרד מצליחים לנצח בקרב מול הוויקינגים הדנים, אך המלך נפצע קשה ועל ערש דוויי מתעדף את אחיו על בנו, אתלווד, וממליך את אלפרד ליורשו.
אותרד וברידה משוחררים מכלאם בעוד אלפרד יוזם הסכם שלום עם הדנים, במטרה לאפשר לממלכה להתארגן לקראת הקרבות הבאים.
אותרד מאמן את האנגלו-סקסונים, לאחר שהוא נשבע אמונים לאלפרד, ומבטיח לשרת אותו במשך שנה, כשבתמורה המלך ישיב לו את תוארו אותרד מבבנבורג וישיב לו את אדמות אביו.
ברידה, שנכנסת להריון מאותרד, מפילה את בנם, כאשר בנו של ארל רגנאר, רגנאר הצעיר, מופיע.
כשהיא מבינה שאותרד נשאר נאמן למלך אלפרד היא עוזבת עם רגנאר הצעיר.
אלפרד משכנע את אותרד לשאת לאישה את מילדרית', כצעד לקראת השגת אדמות משלו, אך עד מהרה אותרד מגלה כי עליו לשאת גם בנטל החובות של אבי הכלה, אשר חייב לכנסייה 2,000 שילינג.
אותרד מבין שרומה, אך חרף זאת מתנה אהבים עם מילדרית' וזאת נכנסת ממנו להריון.
הדנים, בהנהגת גות'רום ורגנאר הצעיר, כובשים את וורהאם.
בעת משא ומתן להסכם שלום, אותרד ותשעה אחרים, לרבות נזיר, נשלחים כבני ערובה בעסקת חילופי שבויים עם הדנים.
אותרד פוגש שוב את רגנאר הצעיר וברידה, כשבינתיים מילדרית' יולדת את בנו, אותרד בנו של אותרד.
כאשר קורס הסכם השלום, עם שובו של אבה מאירלנד, פוקד גות'רום להרוג את כל בני הערובה, אך אותרד מורשה לעזוב לאחר התערבותו של רגנאר.
אותרד מגלה צי דני גדול מתקרב ומדליק את המשואה המכריזה על פלישה, על מנת להזהיר את ממלכת וסקס מפני הפלישה הקרבה.
שנת 878. הצי הדני נוחת על החוף אך מאבד ספינות רבות במהלך הסערה הגדולה.
אלפרד יוצא דרומה על מנת להתגונן מפני גות'רום כאשר אותרד מצטרף לכוח שמונהג על ידי אודה האב.
אותרד מתעמת עם אבה והדנים בקרב סינוויט.
אותרד מתגנב למחנה הדני, מבעיר באש את ספינותיהם וגורם לבהלה במחנה, אך הוא מתגלה ונאלץ להילחם מול אבה.
הוא הורג את אבה כאשר כוחותיו של אודה מגיעים כדי להביס את הוויקינגים.
אך אודה נפצע ובווינצ'סטר אודה הבן מספר למלך אלפרד כי הוא זה שהוביל את הניצחון.
בשובו לביתו, אל בנו ורעייתו מילדרית', הוא הורג את האחראי על רכושו, אוסוולד, לאחר שהוא מגלה שזה רימה אותו.
אותרד ולאופריץ', מלוחמי ממלכת וסקס, יוצאים עם לוחמים מזוינים במסווה של דנים, על מנת לפלוש לקורנוול כדי לשלם את חובותיו של אותרד לכנסייה.
הם נתקלים בנזיר, האח אסאר, שמציע להם לפגוש את מלך הבריטונים, המלך פראדור, שמוכן לשלם כסף.
בעת מתקפה על מבצר כבוש מגלה אותרד כי המבצר נכבש בידי לוחמים דנים בהנהגת סקורפה "בעל הסוס לבן".
אותרד וסקורפה מסכימים להרוג את חייליו של המלך פראדור ולחלוק ברכושו.
לבסוף, סקורפה מרמה את אותרד ונמלט עם כל הרכוש הגנוב, אך מלכת הצללים, איזולט, מראה לו היכן המלך החביא אוצר נוסף.
אותרד משלם לכנסייה את חובו ויחד עם מלכת הצללים מגיעים לחצר המלך אלפרד, אך אותרד מואשם על ידי המועצה בפלישתו לשטחי קורנוול.
לאופריץ' שנאלץ להעיד נגד אותרד מבקש מהמלך אלפרד לאפשר לו להרוג את אותרד בקרב.
בעת הקרב בין אותרד ללאופריץ' תוקפים לוחמיו של גות'רום את העיר, ואותרד, איזולט ולאופריץ' מסתתרים בבית ושם מחלצים את הנזירה הילד מידי לוחמים דנים שניסו לאונסה.
הם מסתתרים באדמות סאמרסט ושם מגלים את המלך אלפרד הנמלט מידי הדנים עם משפחתו.
המלך שולח מסר לנזיריו להצטרף אליו עם הכוחות הנותרים.
איזולט מרפאה את בנו החולה של אלפרד, אדוארד, אך מזהירה כי ילד אחר ימות כתוצאה מכך.
הצי של סקורפה מגיע אל האדמות ואותרד יוצא עם אנשיו להטביע את חייליו בביצות הטבעוניות ולהורגם, במהלך הקרב הם מבעירים את ספינות הצי הדני.
המלך אלפרד יוצא עם כוחותיו כדי לפגוש את צבאותיו של אודה האב.
אותרד מגלה שבנו מת, כחלק מהתגשמות נבואתה של איזולט והיא מגלה לו שאחותו ת'ירה עודנה בחיים.
אלפרד שולח מסר לחייליו הנאמנים להתאסף באבן אגברט.
אודה הבן מסרב לשלוח כוחות ולבסוף אודה האב הורג אותו על בגידתו במלך.
אודה האב שולח את כוחותיו לפגוש את המלך.
צבאו של אלפרד מביס את גות'רום וחייליו אך לאופריץ' ואיזולט נהרגים.
רגנאר הצעיר וברידה נלקחים בשבי כדי להבטיח הסכם שלום עם הדנים, בעוד גות'רום מוטבל לנצרות לאחר שראה כי ניצחונו של אלפרד אינו אלא הוכחה כי "האל איתם".
אותרד, הילד והלוחם האליג יוצאים צפונה, אל בבאנבורג.
בשנת 878, אוהטרד, לוחם אמיץ ואינסטינקטיבי, מתחיל מסע צפונה כדי להשיב לעצמו את אדמות אבותיו בבבאנבורג.
המלך אלפרד, הנחוש לאחד את ממלכות אנגליה, מכוון את עיניו לצפון, הנשלט על ידי אדוני המלחמה הדנים, אריק וסיגפריד.
ביאוקה מגייס את אוהטרד וחבריו להציל את גוטרד, מלך קמברלנד, שנמצא בשבי הדנים.
גוטרד, דני ונוצרי, אמור לאחד את צפון אנגליה נגד הפולשים הפגאניים.
אוהטרד מעמיד פנים שהוא לוחם אל-מת שנשלח על ידי אודין, מצליח להפחיד את הדנים ולפזר אותם.
במשמורתו של דנהולם, קיארטן שומע על נוכחות אוהטרד בנורת'ומבריה ומתכנן נקמה.
מרגלי קיארטן חודרים למחנה קמברלנד, תוקפים את אוהטרד, אך הוא ניצל על ידי לוחמיו.
הילד יוצאת למסע גילוי עצמי, שוקלת להחליף את חייה כנזירה בחיי לוחמת.
מאמצי גוטרד לחקות את טקטיקות הפיוס של אלפרד נכשלים בגלל חוסר החלטיות וחוסר אכזריות שמחלישים את עמדת הסקסונים.
אחותו של אוהטרד, ג'יזלה, מגלה משיכה הדדית לגוטרד, והרוזן של קמברלנד מתווך להפסקת אש עם אריק וסיגפריד.
אוהטרד נשבע נאמנות לגוטרד, אך יועצו של גוטרד, אדרד, משכנע את גוטרד שהפופולריות של אוהטרד בקרב הגברים תוביל לגזילת הכתר.
גוטרד כורת ברית עם דודו של אוהטרד, אלפריק, והופך את אוהטרד לעבד.
אוהטרד והליג נזרקים בשלשלאות על ספינה על ידי העבד האיסלנדי סברי.
אדוני הצפון מתכנסים באופרויק, שם אלפריק מבטל את בריתו עם גוטרד כי לא סופק לו ראשו של אוהטרד.
אריק וסיגפריד שוברים את הפסקת האש עם גוטרד.
אוהטרד והליג מובאים למושבה הנורדית בהוסוויק כעובדי עצים.
לאחר ניסיון בריחה כושל, סווררי מחייב את הליג לחרטום הספינה שלו, שם הוא מת.
באביב הבא, אוהטרד מוחזר לאנגליה למכירה לסוון.
רגנאר הצעיר מציל את אוהטרד לאחר שאלפרד נתן לו את המשימה להחזיר את מפקד השדה שלו.
אחיות הילד את אוהטרד חזרה לבריאות.
אדרד מנסה להכריח את ג'יזלה להינשא לאלפריק כדי להצית מחדש את הברית.
אוהטרד ורגנאר מפריעים לנישואים, ואדרד נהרג על ידי אוהטרד לאחר שהתגרה בו.
בווסקס, אלפרד מתעמת עם אוהטרד בנוגע לרצח.
רגנאר לוקח אחריות על אוהטרד, ואלפרד סוחט את אוהטרד להישבע אמונים פעם נוספת כדי להציל את רגנאר מנקמה.
חסידיו של רגנאר הצעיר, בראשות רולו, מתאספים לנקום את מותו של רגנאר האב.
הם מחליטים שדרושים להם אנשיו של גוטרד לברית.
אך ברידה לא רוצה שאנשיו של רגנאר ימותו למען גוטרד.
אוהטרד מתגנב למחנה של אריק וסיגפריד ומנסה להתנקש בזיגפריד.
הוא נכשל אך מצליח לחתוך את יד החרב של זיגפריד ולוקח אותו כבן ערובה.
אריק מסכים לעזוב את אנגליה כדי להציל את אחיו.
אוהטרד מציג את ידו של זיגפריד לגוטרד ומתעמת איתו בנוגע לבגידתו.
גוטרד מסכים לתמוך בקמפיין של רגנאר נגד קיארטן.
אוהטרד ובוקה חודרים לדנהולם דרך כניסה סודית ומאפשרים לכוחותיהם של רגנאר וגוטרד להיכנס.
בקרב, רולו וסוון נהרגים, ורגנאר נלחם בקיארטן עד מוות.
תיירה טוענת לאחיה על כך שלא הצילו אותה, אבל ביאוקה מרגיעה אותה ועוזרת לה להתמודד עם הטראומה שלה.
שלוש שנים לאחר הקרב על דנהולם, אוהטרד משמש כאדון העיירה בווסקס, קוקהאם.
למרות השקט, צרות מתבשלות במזרח אנגליה.
אתלוולד מביא לאוהטרד סיפור מוזר והצעה שקשה להתעלם ממנה.
אוהטרד פוגש את אריק הצפוני בפגישה בלתי צפויה, דבר שמעמיד אותו וג'יזלה במחלוקת.
בווינצ'סטר, ההכנות לחתונה המלכותית בעיצומן, כאשר אתלרד ממרסיה מגיע.
ביאוקה נשארת עם שאלה חשובה לשאול את אוהטרד.
וינצ'סטר חוגגת את חתונתם של אתלרד ואת'פלד, אך החגיגות קצרות מועד כאשר ענני מלחמה מתאספים.
אלפרד מאבד אפשרויות לשמור על השקט.
כשהשמועות מתערבלות, חוסר האמון של אלפרד באוהטרד מעמיק ואוהטרד נדחה מתפקידיו כאדון המלחמה של ווסקס.
אתלרד נקרא לצעוד קדימה, אך טעות פטאלית מאפשרת לאריק וסיגפריד להערים על הסקסונים.
אתלפלד נעדר ואתלרד והסקסונים חוזרים לווינצ'סטר לבשר את החדשות למלך אלפרד, בעוד אוהטרד חוזר הביתה לג'יזלה עם תוכניות לחשוף את האמת.
הנחישות העיקשת של אלפרד גורמת לאודה לתהות אם רצון המלך וטובת הממלכה סותרים, ועליו לבחור נאמנות בין השניים.
אוהטרד וסיגפריד עומדים פנים אל פנים לראשונה מאז גירושם של אנשי הצפון מנורת'ומבריה, ואוהטרד עומד בפני החלטה שתגדיר את גורל ווסקס.
כשהכופר של אתלפלד נודע למלך אלפרד - והאימה שצפויה לפקוד את בתו אם ווסקס לא תשלם - הוא מרגיש שיכולה להיות רק דרך אחת קדימה, למרות הסיכון לממלכה.
החשדות ב-Beamfleot מאיימים לפענח את תוכנית הבריחה של האוהבים, ואוהטרד חייב לחשוב מהר כדי להבטיח את חירותו של אתלפלד ולהציל את ווסקס.
אודה מסכנת הכל למען הממלכה ויוצרת ברית בלתי סבירה, בעוד ג'יזלה ואוהטרד חושבים על עתידם מול אויבי אלפרד.
בעימות הרסני ב-Beamfleot, יש תשוקה, שברון לב ובגידה.
הממלכה הבורדונדית (412-13 עד 534 לספירה), נוסדה על ידי הבורגונדים, שבט גרמאני-ברברי שהגיע מאזור סקנדינביה לאדמת אירופה במסגרת נדידת העמים במהלך המאה החמישית לספה"נ.
הממלכה חלשה על שטחים נרחבים באזור חבל הריין, עד אשר נכבשה באופן סופי על ידי הממלכה הפרנקית במהלך המאה השישית לספה"נ.
המורשת ההיסטורית המשמעותית ביותר של הממלכה הבורגונדית להיסטוריה היא אסופת חוקים ברברית עצמאית בשם "לקס גונדובדה" אשר פעלה במקביל לחוק הרומי.
התפוררות גבול הספר בחבל הריין בתחילת המאה החמישית, ונדידת העמים לאורך חבל גאליה, הובילה את הבורגונדים, לחצות את נהר הריין בחורף 406 לספה"נ.
הבורגונדים ייסדו את ממלכתם בסביבת העיר מיינץ (כיום בגרמניה, ידוע במקורות היהודים בשם "מגנצא").
בוואקום הפוליטי שנוצר עת הגעתם, תמכו הבורגונדים בשלטון הגאלי-קיסרי קצר המועד של השליטים איובינוס (411–413 לספה"נ) וסבטיאנוס (412–413 לספה"נ).
הבורגונדים הוכרזו כ"בעלי ברית" (Foederati) של האימפריה הרומית ולחמו כבעלי ברית של הצבא הרומי.
בשל הקרבה הגאוגרפית לאטליה והשתייכות ממושכת לאימפריה הרומית, חלה "רומאניזציה" יחסית מהירה בתרבות הבורגונדית בתחומים רבים הכוללים שפה, מנהגים, יחסי קניין, וכן, המעבר מנצרות אריינית לנצרות קתולית.
מעט מאוד ידוע על קורותיהם של הבורגונדים בשנים שלאחר הפלת שלטונם של איובינוס וסבטיאנוס על ידי הוויזיגותים.
ב-435 לספה"נ, לאחר משא ומתן מורכב וטעון במחלוקות, כרתו הבורגונדים ברית עם ה"מגיסטיום מלטיום" אתיוס (Aetius), קצין הצבא ששלט בפועל באימפריה המערבית.
אולם זמן קצר לאחר מכן (436–437 לספה"נ) הם הותקפו על ידי צבא ההונים.
ייתכן שמתקפה קטלאנית זו הייתה למעשה תחבולה מתוכננת היטב של אתיוס, כיוון שהשתמש בה גם כנגד קבוצות אחרות בגאליה באותו הזמן.
מלך הבורגונדים, גונדישר (Gundichar), נהרג ויחד איתו נטבחו במתקפה בורגונדים רבים.
מתקפה זו היוותה נקודת ציון משמעותית בהיסטוריה של הממלכה הבורגונדית, וציינה את סופה של ממלכת בורגונדיה הראשונה.
מ-413 ועד 436 לספה"נ נמשכה מלכותה של ממלכת בורגונדיה הראשונה, אשר התאפיינה כ"תור הזהב" של הבורגונדים.
לתקופה זו נקשרה הילת תהילה בעלת נופך אגדתי, ומזוהות עימה שירת הניבלונגים (Nibelungenlied) ושירת וולדהר (Waldhere).
ב-442 לספה"נ, ניצולי הבורגונדים ששרדו את מתקפת ההונים התבססו בסאבויה (כיום חבל ארץ בצרפת), כנראה תחת הוראתו של אתיוס.
הבורגונדים מופיעים כממלכה מחדש בשנות החמישים של המאה הרביעית תחת שלטונם של שני מלכים, גונדיוק (Gundioc) ושילפריק הראשון (Chilperic I), הפעם כבעלי בריתם של הוויזיגותים.
ב-451 לספה"נ נלחמו הבורגונדים לצד הרומאים וסייעו להם להביס את אתילה מלך ההונים, ואילו ב-456 לספה"נ הצטרפו הבורגונדים לוויזיגותים במערכה נגד הסאבוים.
בתמורה ניתנו להם שטחי אדמה נרחבים, כנראה באזור מרכז עמק הריין ובצדו המזרחי.
ב-463 לספה"נ קיבל גונדיוק את משרת ה"מגיסטיום מלטיום", כנראה מגיסו ריקימר (Ricimer) שמשל במקביל באטליה האוסטרוגוטית, ובהדרגתיות הרחיב את שטח הממלכה דרומה לאורך נהר הרון.
לא ידוע עוד על קורותיו של שילפריק הראשון.
אחיו גונדיוק מת ב-473/4 לספה"נ והממלכה חולקה בין ארבעת בניו.
גונדובאד (Gundobad) בנו, ירש את תפקיד דודו כ"מגיסטיום מלטיום" באטליה ב-472 לספה"נ וסיפק את הסיוע הצבאי המרכזי לשלטון הרומי תחת הקיסר גליקריוס (473-4 לספה"נ).
בהמשך, נטש גונדובאד את אטליה על-מנת להיאבק עם אחיו, גודיגיסל (Godigisel), שילפריק השני (Chilperic II) וגודומאר (Godomar), על חלקו בממלכה הבורגונדית.
הסכם החלוקה אליו הגיעו ב-474 לספה"נ היה בלתי יציב בעליל, והמחלוקות בין האחים נמשכו.
שילפריק השני, אשר שלט בליון וג'נובה, נרצח על ידי גונדובאד בתאריך לא ידוע.
ב-500 לספה"נ גודיגיסל גייס את עזרתו של המלך הפרנקי כלוביס והגלה את גונדובאד אחיו ממלכתו, כאשר האחרון נאלץ לבקש מקלט באביניון (כיום בצרפת).
לאחר עזיבת הפרנקים, צר גונדובאד על גודיגיסל אחיו בויין (כיום בצרפת), תפס אותו ועינהו למוות.
גונדאבד תפס את מקומו ואיחד מחדש תחת שלטונו את כל שטחי הממלכה הבורגונדית.
ב-476 לספה"נ, בעקבות הדחת הקיסר הרומי רומולוס אוגוסטולוס והתפוררות השליטה של האימפריה הרומית בחלקה המערבי, התנתקה הממלכה הבורגונדית מרומא והפכה לממלכה עצמאית תחת שלטונו של גונדאבד.
האחרון מלך עד 516 לספה"נ, ותחת שלטונו הורחבו גבולות הממלכה הבורגונדית לכדי השטח הגאוגרפי הגדול ביותר בהיסטורית הממלכה: מצפון-מערב עד לאזור לאנגר (צפון-מזרח צרפת של ימינו), מצפון-מזרח עד צפון הרי היורה (צפון-מערבית להרי האלפים), ממזרח עד לאלפים, וממערב בין נהר הרון לחלק העליון של נהר הלואר.
לתקופה קצרה הממלכה כללה אף את פרובאנס בדרום, אך השטח אבד במהרה לאוסטרוגותים.
על אף השתייכותו לנצרות האריאנית, הסכים גונדבאד לקבל מסות תאולוגיות מאביטוס, הבישוף הקאתולי של ויין.
גונדבאד יצר אסופת חוקים בורגונדית המקבילה לחוק הרומי בשם "לקס גונדובדה".
חוקים אלו נחקקו ונאכפו בזמנו של גונדבאד ואף הוכרזו כחלק מהחוקה הרשמית בשטח שלטונם של בניו.
בנו סיגיסמונד (Sigismund), חלק עמו את הממלכה טרם פטירתו של גונדבאד ב-516 לספה"נ.
היה זה תחת שלטונם המשותף כאשר המיר סיגיסמונד את דתו מנצרות אריאנית לנצרות קתולית.
סיגיסמונד נישא לנסיכה אוסטורגוטית, בתו של תיאודריק האוסטורוגוטי, כחלק מרשת קשרים דיפלומטית מסובכת אשר ניסה ליצור האחרון על-מנת להגן על אטליה.
ב-522 לספה"נ, סיגיסמונד, אשר עד אז נישא מחדש, הוציא להורג את בנו סיגריק (Sigeric) בעוון חשד במעורבות אפשרית במזימה להדחת המלך.
הוצאה זו להורג נתפסה בעיני רבים כלא-צודקת, וייתכן ותרמה להיחלשותה הפוליטית של הממלכה.
ב-523 לספה"נ, במהלך הפלישה הפרנקית, סיגיסמונד ומשפחתו נכנעו למלך הפרנקי כלודומר (Chlodomer), אשר כתוצאה מכך הגלה אותם לאורליאן (כיום בצרפת).
אחיו של סיגיסמונד, גודומאר (Godomar) (524-32 לספה"נ), השתלט על הממלכה הבורגונדית, והדף התקפה פרנקית מחודשת ב-524 לספה"נ, אשר בה נהרג כלודומר הפרנקי.
המזל לא האיר פנים פעם נוספת לגודומאר כאשר תקפו הפרנקים שוב ב-532 לספה"נ.
הוא הובס, נשבה ונאסר, וב-534 לספה"נ הממלכה הבורגונדית התפוררה וחולקה באופן סופי בין השליטים הפרנקים.
שלטון החוק - "לקס גונדובדה"
החל מראשית כניסתם לשטחי האימפריה הרומית, הוכרזו הבורגונדים כ"פאודיטי" (בעלי ברית) של האימפריה ונכללו תחת החוק הרומי.
חוק זה הורחב לפרובינציה הבורגונדית, והיה בשימוש נרחב כאשר ייסדו הבורגונדים את ממלכתם במאה החמישית לספה"נ.
עם זאת, כאשר הגיעו הבורגונדים לשטחי האימפריה, היו ברשותם אסופת חוקים שבטיים ברבריים אשר היו נהוגים בקרבם.
הבורגונדים נקטו בעמדות סובלניות ולא כפו את החוק הבורגונדי הנהוג על תושביהם הרומאים.
הם ניסו ליצור קודקס חוקים אשר יהיה הוגן הן עבור הבורגונדים והן עבור הרומאים, ולשפוט על-פי חוקי הרומאים את הרומאים (Leges romanae), ועל-פי חוקי הברברים (Leges babarorum) את הבורגונדים.
גונדובאד (474–516 לספה"נ), מלך הבורגונדים, לקח על עצמו את מלאכת קיבוץ החוקים, וייצר את אסופת החוקים "לקס גונדובדה", אחת מאסופות החוקים הראשונות המוכרות בקרב השבטים הברברים.
הייתה זו המורשת העיקרית של הבורגונדים להיסטוריה, ואחד הניסיונות הראשונים של השבטים הגרמאניים לכונן מערכת חוקים שתתקיים במקביל למערכת החוקים הרומית.
לרומאים אסופת חוקים זו הייתה מוכרת כ"לאקס רומאנה בורגונדיום", אך נראה שהייתה זו גרסה מאוחרת ל"לקס גונדובדה" המקורית.
כך או כך, לא יודעים כיום לתארך במדויק את זמן כתיבת אסופת החוקים.
ה"לקס גונדובדה" כלל חוקים בתחום הפלילי, הפרטי והמנהלי, אך לא נועד להחליף את חוק הרומי אשר היה בשימוש.
אסופה זו היוותה קובץ הוראות מרחיבות לשימושם של השופטים, אך לא כקודיפיקציה מחודשת של החוק הרומי.
אולם ה"לקס גונדובדה" לא השפיעה לאורך זמן.
ב-532 לספה"נ, לאחר כיבוש הפרנקים את הממלכה, הרחיבה אסופת החוקים הוויזוגתית את הקודקס הבורגונדי, עד שלבסוף החליפה אותו לחלוטין.
"לקס גונדובדה" הועבר בשלושה עשר כתבי יד, אשר כולם מתוארכים למאה התשיעית ואילך.
חמישה מכתבי היד כוללים כמאה וחמישה סעיפים, והשאר כשמונים ושמונה סעיפים, כאשר לחלק מכתבי היד מספר משתנה של סעיפים נספחים.
על-פי השערות החוקרים, ספר החוקים לא נוצר כולו בזמן נתון, ומעדויות פנימיות בטקסט ניתן לזהות כי שמונים-ושמונת הסעיפים הראשונים הם קדומים יותר ומהווים מהדורה ראשונה ומוגמרת של ה"לקס גונדובדה".
היהודים תחת שלטון הממלכה הבורגונדית
הממלכה הבורגונדית, אשר הקדימה את הממלכה הפרנקית במעבר מנצרות אריינית לנצרות קתולית, אכלסה יישובים יהודים רבים על אדמותיה, וביניהם ליון, ויאן ומקון.
ביחס לשכנותיה, המדיניות הבורגונדית כלפי האוכלוסייה היהודית התאפיינה בקשיחות, ומצאה את ביטויה ב"לקס גונדובדה".
במסגרת חוקים אלו, ניתן למצוא שלילה של נישואי תערובת, ונקיטת עונשים חמורים כלפי זוגות אשר הפרו איסור זה.
חוק נוסף קובע כי יהודי המכה נוצרי ייענש על ידי קטיעת גפו העליונה, אלא אם כן יפדה עצמו ב-75 סולידי.
חמור מכך, אם יהודי יכה כהן דת נוצרי דינו מוות ורכושו יופקע עבור אוצר הממלכה.
בחוקים אלו ניכרת השפעה של חקיקה המאפיינת את הקיסרות הרומית-נוצרית, וכן, קנאות דתית קתולית.
בנקיטת מדיניות נוקשה זו, היו שונים המלכים הבורגונדים מרוב המלכים המרובינגים אשר התאפיינו בעמדה סובלנית הרבה יותר כלפי היהודים.
מכאן, סביר להניח כי סיפוח הממלכה הבורגונדית לממלכת הפרנקים לאחר כיבושה על ידי השושלת המרובינגית, שיפר את מצבם של היהודים בתקופה זו באזורים גאוגרפים אלו.
הממלכה האחרונה הוא רומן היסטורי מאת ברנרד קורנוול.
זהו הכרך הראשון בסדרת הספרים הסיפורים הסקסוניים העוסקת בקורותיו של אציל אנגלו-סקסוני אשר גודל כוויקינג, על רקע מלחמותיו של אלפרד הגדול.
סדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה" מבוססת על סדרת הספרים.
ב-2018, בעקבות הצלחת הסדרה, תורגם הספר לעברית בידי בועז וייס ויצא לאור בהוצאת אופוס.
הדמות הראשית בספר הוא אות'רד, בן אצולה אנגלו-סקסוני אשר משפחתו שולטת בבבנבורג שבממלכת נורת'מבריה.
כשהוא בן תשע, פושטים ויקינגים דנים על נורת'מבריה, ואות'רד יוצא עם אביו להילחם בהם.
הדנים מנצחים בקרב, אביו של אות'רד נהרג ואות'רד מאומץ בידי יארל ראגנר ומתחנך כדני פגאני לכל דבר.
הוא נאלץ לבחון מחדש את זהותו כאשר ראגנר נרצח בידי דני אחר בשם קיירטן.
הוא מוצא מקלט בממלכה האנגלית העצמאית האחרונה - ממלכת וסקס, ומסייע למלכה, אלפרד הגדול, במלחמתו כנגד הדנים.