tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חבר הכנסת יוסף תמיר מהליברלים השיג הסכמה להחזיר להתייעצויות בסיעות השונות את ההחלטה המעוגנת בהסכם הקואליציוני, לפטור מחובת שירות בצה"ל כל בת שתצהיר כי דתייה, ללא בדיקה (מרגלית, 8.6.1978).
שלמה גרוס ואנשי אגודת ישראל: יארגנו מצעד לתמיכה בתיקון הקואליציוני
שלמה גרוס הודיע כי הוא וחבריו מארגנים מצעד התומך בתיקון הקואליציוני.
בינתיים הם מרוצים שהוא מופעל הלכה למעשה עוד בטרם נחקק (מרגלית, 8.6.1978).
שר הפנים יוסף בורג (מפד"ל) יעלה בפגישה עם שר הביטחון עזר ויצמן את בעיית המחסור בשוטרות חיב"ה שנוצרה עקב הפטור מהשירות הצבאי
שר הפנים יוסף בורג מהמפד"ל קבע להיפגש עם עזר ויצמן שר הביטחון בנושאי ביטחון פנים.
הוא מתכוון להעלות גם את בעיית השוטרות (חיב"ה, חיילות בשירות המשטרה), שיש מחסור בהן עקב פרשת הפטור מן השירות הצבאי (מרגלית, 18.6.1978).
חבר הכנסת אמנון רובינשטיין: ביזיון הכנסת, פטור זמני משירות צבאי עוד לפני שחוקק החוק אינו פעולה חוקית
חסר הכנסת אמנון רובינשטיין פנה ליועץ המשפטי לממשלה אהרון ברק בקשר לחוקיות צעדיו של משרד הביטחון הדוחה באופן זמני משירות בצה"ל נערות שהצהירו כי הן דתיות, אף שהוועדות קבעו שהן חייבות בגיוס.
הפעלת דחייה כזאת עוד לפני שהכנסת אישרה את התיקון המוצע בחוק מהווה פגיעה בכנסת.
ייפגש עם היועצים המשפטיים של משרד הביטחון לשמוע את עמדתם (מרגלית, 8.6.21978; סופרו הפרלמנטרי של הארץ, 12.6.1978).
עליזה בגין: "אין סיבה שבתי תתגייס לצה"ל בעוד שבתו של אחר תשתחרר!
חוק גיוס בנות הוא דבר רע מאוד.
חסרות לנו ידיים עובדות שרק בנות מסוגלות למלא" (לבנון, 6.2.1979).
חבר הכנסת מאיר פעיל: עברתי את הרוביקון
מאיר פעיל: "עברתי את הרוביקון.
עתה אני בצד סירוב להתייצב לשירות המילואים, כי זוהי הדרך היחידה לשנות את החוק [...].
חבר הכנסת יוסי שריד: הזדהות עם המאבק
יוסי שריד: "באתי [להפגנה מול הקריה, משרד הביטחון, רח' קפלן תל אביב] כדי להזדהות עם מאבקה של דינה [...] אינני אופטימי, כי הממשלה משועבדת לגורמים הדתיים שבתוכה" (רימון, 18.2.1979).
חברת הכנסת אורה נמיר: כיצד בת פטורה משירות יכולה לעבוד עם קהל מעורב נשים-גברים?
חברת הכנסת אורה נמיר הגישה שאילתה לשר המשפטים שמואל תמיר, בין השאר בנוגע לסוגיה כיצד ייתכן שבת פטורה משירות עובדת עם קהל מעורב.
נעמת וארגוני נשים נוספים: מאבק למניעת החקיקה בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, החקיקה היא איום חמור על מעמדנו כנשים ועל איכות החיים כחברה, עלבון לדורות של לוחמות ועומס לא צודק.
נעמת וארגוני נשים אחרים נערכו למאבק למניעת החקיקה, וביקשו להופיע לפני ועדת החוץ והביטחון של הכנסת (מרגלית, 8 ביוני 1978).
נעמת, עם יום האישה הבין-לאומי, מארס 1979: "סכנה חמורה מאיימת עתה על מעמדנו כנשים ועל איכות חיינו כחברה מתקדמת: התיקון לחוק גיוס בנות – הוא עלבון לדורות של לוחמות, משחרר מאחריות לאומית נערות רבות ומטיל עומס לא צודק על צעירות אחרות" (מזכירות נעמת, 1979)
סרבניות מילואים, פעילות שנעצרו על ידי המשטרה הצבאית: אסיה חסון, דינה גיל-עד, ענת פוקס, רינת לוי, מזל מלכה, ציפי בנש.
סרבניות מילואים בולטות נוספות: תלמה שילוני, רחל דיאמנט.
פעילים ופעילות בולטים נוספים: אורלי דהן, תמי צרפתי (בתה של יפה ירקוני), אליאב צרפתי (בן זוגה, סטודנט לרפואה), אופירה גראוויס, אווה קידר, אביטל גלבע (בתו של אמיר גלבע).
שוחררו משירות מילואים כל סרבניות המילואים שנקראו לשירות מילואים פעיל מעל גיל 25.
שחרור משירות מילואים פעיל לחיילות מילואים נקבע לגיל 24.
התנועה העלתה על סדר היום את החקיקה המעגנת חוסר שוויון בחברה הישראלית בהקשר לשירות הצבאי, ואת החקיקה החדשה המעמיקה את חוסר השוויון באופן קיצוני על ידי עידוד בחוק מתן הצהרת שקר כדי לקבל פטור.
התנועה הפנתה את תשומת הלב הציבורית לאפליה בין שני סוגי אוכלוסיות החיות זו על חשבון האחרת: (א) בנות דתיות או בנות חילוניות המצהירות הצהרת שקר על דתיות (ב) בנות חילוניות שאינן מצהירות הצהרת שקר.
האוכלוסייה הראשונה אינה מחויבת על פי חוק לשרת בצבא סדיר או בשירות לאומי, וממילא גם פטורה משירות מילואים על חשבון האוכלוסייה השנייה, שאינה מצהירה הצהרת שקר על דתיות, ולפיכך מחויבת בשירות חובה סדיר מלא ושירות חובה במילואים עד גיל 38 (או 24 על פי החלטת שלטונות הצבא).
שחרור חיילות המילואים מעל גיל 25 והורדת גיל הפטור ל-24
ב-19.2.1979 לקראת חצות נעצרה חיילת המילואים אסיה חסון, ממנהיגות תנועת "שירות שווה".
חסון הייתה חיילת המילואים הראשונה ששיגרה הודעה לקצין הקישור שלא תכבד את צו המילואים שקיבלה מעבר לגיל 25, ומי ששלחה מכתב עם דינה גיל-עד וענת פוקס לראש הממשלה מנחם בגין, שפורסמה בעיתונות עם מספרי הטלפון שלהן, לאחר שלא הגיב למכתבן.
אחרי כעשרים שעות בכלא 400 בצריפין הובאה למשפט שבסיומו נקבע כי עליה להתייצב למוחרת לשירות צבאי בן 30 יום; ו-30 ימים בכלא על תנאי למשך חצי שנה.
בתמורה להסכמתה להיענות לצו המילואים הוצעו ההישגים האלה: (1) חיילות מילואים לא יזומנו לשירות פעיל מגיל 24 (במקום 25 עד כה), (2) חסון תתייצב לשירות מילואים אחרון זה, אף שכבר עברה את גיל השחרור, אולם לאחריו לא תזומן עוד.
פסק הדין נקבע לאחר משא ומתן עם שלמה צידון עורך דינה של אסיה חסון ועם חה"כ שולמית אלוני, שייצגו את עמדותיה.
בעת שחרורה מהכלא נמסר לידיה של אסיה חסון צו קריאה ליום המוחרת, 21.2.1979, ובו נדרשה להתייצב לשירות מילואים פעיל בבסיס צבאי בכפר יונה, בסיס שלא היו בו תנאים לניצול כישוריה הצבאיים.
העלאה לסדר היום את החקיקה האי-שוויונית בהקשר לשירות צבאי ולאומי לנשים
במהלך השנים 1978–1980 הסעיר את המדינה נושא אי-השוויון בהקשר לשירות צבאי לנשים בין האוכלוסייה החילונית והדתית.
כתבות בסוגיה זו הופיעו בכל העיתונים במשך תקופה ארוכה, ברבות מהן היו תצלומים ופעמים רבות בעמוד הראשון, ר' למשל כאן וכן ברדיו ישראל ובטלוויזיה הישראלית (חדשות 20.2.1979, בהגשת שרי רז).
החקיקה החדשה נתפסה כבלתי דמוקרטית, מנוגדת לעיקרון החוקתי של שוויון, וכהעמקת אי-שוויון בחברה בהקשר לשירות צבאי ולאומי חובה לנשים.
אף שהושגו המטרות הראשוניות והמיידיות, אי-השוויון העקרוני בין אוכלוסיית הנשים החילוניות לבין אוכלוסיית הנשים הדתיות לא נפתר.
ההצבעה על תיקון חוק שירות ביטחון התקיימה ב-30 ביולי 1978 והוא אושר.
יתירה מכך אי-השוויון בהקשר לחובת השירות הצבאי והלאומי העמיק עם השנים באותה דרך.
תנועת שירות שווה לא הוצגה כתנועה פמיניסטית או כמאבק לזכויות האישה אלא כתגובה על עוול שמקורו באי-שוויון בחוק.
עם זאת הוא היה מאבק שבמרכזו עמדו נשים, ותחילתו הייתה בפעולה בודדת של אישה צעירה אחת שעמדה בנחישות מול המערכת הצבאית והמדינית ופעלה בנחישות ליידע את הציבור, ובעיקר נשים צעירות, חיילות מילואים כמוה.
מאבק המילואימניקיות נתקל בגישה מזלזלת וממעיטה מצד המערכת הגברית המדינית והצבאית.
אחד מביטוייה החריפים של גישה זו היה פנייה להורי הנשים.
ביטוי ממעיט נוסף היה התעלמותו המוחלטת של ראש הממשלה מנחם בגין מחיילות המילואים שהיו צפויות להיפגע ישירות ולאורך שנים מההסכמים שחתם עליהם, והתעלמותו מאיומי שלוש שנות מאסר שהמערכת בראשותו הפנתה כלפיהן אם יסרבו לשירות הממושך הנוסף שהושת עליהן בשל חקיקה חדשה זו.
בגין לא ענה למכתביהן, לא הזמין אותן לפגישה ולא התראיין בנושא.
אף שהמאבק לא הוצג כמאבק פמיניסטי לזכויות האישה, אפשר לראות בו נדבך חשוב במאבק לזכויות נשים, ואף כמאבק האדם הבודד במערכת ובמקבלי ההחלטות, בעלי השליטה והכוח.
בעיקר הוא נדבך חשוב במאבק האישה הבודדת להסרת עוול ואי-שוויון מול מערכת גברית, כוחנית, שוביניסטית ואינטרסנטית (ר' לדוגמה מאבק אליס מילר ב-1995), שאף שיש במערכת זו נשים, אין זה נדיר למצוא בה נשים המשתפות פעולה עימה, דוגמת חה"כ גאולה כהן, ליכוד, בעניין החקיקה המדוברת.
ההשפעה על הציבור הרחב הייתה גדולה.
ביטוי לכך אפשר לראות בבחירתו של העיתון Tiempo באסיה חסון כאשת השנה.
כותרת הכתבה הייתה "ההתחלות של שירות שווה", והיא נחתמה במילים: היוזמה של אסיה חסון הלכה והתפשטה [...].
רינת לוי וציפי בנש הם שמות נוספים העולים כאשר מזכירים את האירועים האלה.
אסיה תמשיך להיות סמל כי מעטים נכנסים באמת להיסטוריה (Tiempo, 1980).
אחת מסרבניות הגיוס הסגירה עצמה ונעצרה: אסיה חסון באה לבסיס המשטרה הצבאית עם עשרות מפגינים.
מעצר הצעירה דינה גיל-עד צעד להרתעת סרבנות-הגיוס.
סרבנית-מילואים-במחאה נעצרה במקום עבודתה: נכלאה לפי חוק המאפשר מעצר 60 ימים עד משפט; היום הפגנה מול משרד הביטחון בת"א.
2 סרבניות גיוס שהסגירו עצמן למשטרה צבאים נשפטו ל-14 ימי מאסר ע"ת.
תלמידי בי"ס 'בליך' מוחים על חוק הגיוס המפלה בין בנות.
ח"כ רובינשטיין פנה לפרופ' ברק בעניין הפטור הזמני מצה"ל לנערות שהצהירו כי הן דתיות.
הדת – קרדום לחפור בו: השמיניסטיות: מאבק עד הסוף בחוק שיאפשר השתמטות.
מילכוד המילואים: "תעשי מילואים 30 יום בשנה עד גיל 38?
– מצטערים, לא נוכל לקבלך לעבודה!", עמ' 35.
נעצרה על אי-התייצבות למילואים כמחאה על הפטור לבנות דתיות: דינה גיל-עד, בת 25, נעצרה במקום עבודתה בבנק לאומי.
הלוחמות: בעזרת הכלא והתחבולות לוחם מישרד הביטחון נגד חבורה של נערות אידיאליסטיות – למען החוק המטפח את ההשתמטות.
ראיון מיוחד עם הרב ישראל מאיר לאו: איני יכול להתנגד לכפייה דתית כהלכה!
אסיה נעצרה אתמול, דינה – בשבוע שעבר, ענת מתייצבת היום.
כולם שואלים: מי הבאה בתור?
סטודנטיות נגד גיוסן למילואים בעת הלימודים.
מזכירות נעמת, י"ז באדר תשל"ט, מארס 1979.
תלמידים מרמת-גן שלחו עצומת מחאה על ביצוע חוק גיוס בנות לצה"ל.
יזמה חדשה בליכוד: "צוות מדיני" בהשתתפות המערך.
הצעה להתנות לימודים באונ' בר-אילן בשרות צבאי או לאומי.
אנשי שירות שווה מפגינים מול משרד הביטחון: כולנו עצירים – הכריזו חבריה של אסיה; נעצרה בחצות על אי התייצבות למילואים.
מעריב, עמ' 16.קישון, אפרים, שירות ברירה.
דינה גיל-עד תתייצב ביחידתה: שוחררה לסוף השבוע בעקבות פגישה של נציגות סרבניות הגיוס ותומכיהן עם סגן שר הביטחון.
רינת לוי: לא אתייצב למילואים.
שיבי, חיים, פרנקל, מרים ובן-שלום, צבייה (מתרחבת פעילות התנועה לשרות-שווה).
ציפורי: אם יעוכב החוק ניאלץ לגייס בנות שקיבלו דחייה: ועדת החינוך והביטחון החלה הדיון על גיוס הבנות לצה"ל.
תנור השמש אודייו הוא מתקן ניסויי הממוקם בקומונת פונט-רומאו-אודייו-ויאווייה שבדרום צרפת, באזור הפירנאים המזרחיים.
המתקן, שנבנה בשנות ה-60 של המאה ה-20, הוא תנור השמש הגדול בעולם.
גובהו 48 מטר, רוחבו 54 מטר, והוא כולל מערך של 63 הליוסטטים.
תנור השמש אודייו ייצר הספק חשמלי בסך מגה וואט אחד.
המתקן מנצל את קרינת השמש באמצעות מערך של מראות שטוחות (הליוסטטים), הממוקמות כך שיחד עם מראה פרבולית (קעורה) הן מרכזות את קרני השמש לאזור קטן, ויוצרות טמפרטורות גבוהות ביותר, המגיעות לכ-3,500 מעלות צלזיוס.
תנור זה משמש למחקרים מדעיים העוסקים בחומרים עמידים לטמפרטורות גבוהות, חקר אנרגיית שמש וטכנולוגיות בתחום האנרגיה המתחדשת.
בשנת 1946 הכימאי הצרפתי פליקס טרומבה וצוותו ביצעו ניסוי במאודון, פרבר של פריז, שבו השתמשו במראת DCA, מראה שהייתה מיועדת במקור להגנה נגד מטוסים.
בניסוי, הם הוכיחו שניתן להגיע לטמפרטורות גבוהות מאוד תוך זמן קצר, בסביבה טהורה, באמצעות ריכוז קרני השמש.
מטרת הניסוי הייתה להמיס עפרות ולהפיק חומרים טהורים במיוחד, לשם ייצור חומרים עמידים בחום (חומרים עקשנים) חדשים ומשופרים.
כדי לבחון את הרעיון הזה, בשנת 1949 נבנה במון-לואי תנור שמש ראשון.
מספר שנים לאחר מכן, בעזרת הניסיון שהצטבר בתנור במון-לואי, הוחל בבניית תנור סולארי גדול יותר, בגודל כמעט תעשייתי, בעיירה אודייו.
בניית התנור באודייו התבצעה בין השנים 1962 ל-1968, והוא החל לפעול בשנת 1969.
לאחר משבר הנפט הראשון בשנת 1973, התמקדו חוקרים בתנור הסולארי של אודייו בהתקדמות בשימוש באנרגיה סולארית להפקת חשמל, מתוך מטרה לקדם את יישומה של אנרגיה מתחדשת.
התנור ממוקם באודייו (Odeillo) שבדרום צרפת, בקומונת פונט-רומאו-אודייו-ויאווייה (Font-Romeu-Odeillo-Via), באזור הפירנאים המזרחיים שבמחוז אוקסיטניה.
הבחירה באתר הגאוגרפי באודייו נבעה ממספר גורמים טבעיים, הכוללים גובה רב (כ-1,500 מטרים מעל פני הים), אקלים יבש ושמיים בהירים במשך רוב ימות השנה, המאפשרים ניצול מקסימלי של קרינת השמש (יותר מ-2,500 שעות שמש בשנה).
תחנת הכוח הסולארית של , ו ממוקמות בקרבת מקום.
עקרון השימוש בו מתבסס על ריכוז קרני השמש ליצירת חום גבוה במיוחד, תוך שימוש במערכת מתקדמת של מראות מחזירות.
המערכת כוללת 9,600 מראות שטוחות הנקראות הליוסטטים, הממוקמות על מדרון, ועוקבות אחר תנועת השמש במהלך היום.
מראות אלו ניתנות לכוונון, והן מחזירות את קרני השמש לעבר סדרת מראות נוספות (הנקראות "רכזים"), אשר יחד מרכיבות מראה פרבולית (שצורתה קעורה).
המראה הפרבולית מרכזת את קרני השמש לאזור קטן, הממוקמת בראש המגדל המרכזי של התנור.
בנקודת המוקד, שהיא מטרה עגולה בקוטר של 40 סנטימטרים, הקרניים המרוכזות מייצרות טמפרטורה גבוהה מאוד, שיכולה להגיע עד לכ-3,500 מעלות צלזיוס.
תנור השמש באודייו מסוגל לרכז אנרגיה השווה ל"10,000 שמשות" עם הספק שיא של 1,000 קילוואט.
החום הרב שנוצר בנקודת המוקד מאפשר לבצע ניסויים בטמפרטורות קיצוניות, ומשמש למחקרים מדעיים בתחום חקר החומרים והאנרגיה, וכן לפיתוח טכנולוגיות בתחום האנרגיה המתחדשת.
באמצעות התנור ניתן להשיג טמפרטורות מעל 2,500 מעלות צלזיוס תוך מספר שניות.
האנרגיה היא "חופשית", ואינה מזהמת.
התנור מספק שינויי טמפרטורה מהירים ובכך מאפשר ללמוד את ההשפעה של זעזועים תרמיים.
אין אלמנטים מזהמים (גז בעירה, זיהום, פסולת וכו'), שכן רק האובייקט הנבדק מחומם רק על ידי קרינת השמש.
תחומי המחקר מתרחבים גם לתעשיות התעופה והחלל.
שם נערכים ניסויים בתנאים של טוהר כימי גבוה.
חטיבת החומרים בטמפרטורות גבוהות עושה שימוש בכבשן לצורך הערכת עמידותם של חומרים במהלך כניסתם מחדש לאטמוספירה של ראשי קרב מתפצלים (MIRV).
בנוסף, החטיבה חוקרת תכונות חומרים אחרים תחת השפעת קרינת חום באנרגיה גבוהה, הנוצרת לעיתים קרובות על ידי מכשירים גרעיניים.
ניסויים אלו חיוניים לפיתוח חומרים חדשים שיכולים לעמוד בתנאים קיצוניים, כמו גם להבטיח את בטיחותם ועמידותם של מערכות הנשק והחלל במהלך משימות מאתגרות.
משנת 1990 פעל באתר מרכז מידע שהיה פתוח לקהל עד 2017, והוא היה בלתי תלוי במעבדת CNRS.
המרכז, שנקרא "Héliodyssée", עוצב עבור צעירים ומבוגרים ואפשר להם ללמוד על אנרגיה סולארית ונגזרותיה, כולל צורות אחרות של אנרגיה מתחדשת ושימושיה בבית, כמו גם על עבודתם של חוקרים מ-CNRS בתחומים כגון אנרגיה, סביבה, חומרים לחלל וחומרים של העתיד.
בעקבות שינוי בהנהלה, האתר נסגר למבקרים, אך המתקנים החיצוניים נותרו נגישים לקהל.
תנין (שם מדעי: Crocodylus; נקרא גם תִמסָח או קרוקודיל) הוא סוג זוחל מסדרת התנינאים ומשפחת התניניים, הכולל את רוב המינים הקיימים במשפחה.
התנינים בסוג זה נקראים לעיתים תנינים אמיתיים (true crocodile) או קרוקודילים.
שם הסוג Crocodylus נגזר מצירוף המילים κροκόδιλος "תולעת חלוקי אבן" (κροκό = חלוק אבן, διλο =תולעת) ומתייחס לקשקשי השריון על גופו הארוך והגלילי דמוי התולעת של הסוג.
מיני התנין הם טורפים הניזונים לרוב מדגים וטרף מיימי אחר אך עקב גודלם הם יכולים גם לאכול זוחלים אחרים, עופות ויונקים שונים הקטנים מהם, ולעיתים אף בני־אדם.
הגדולים מבני הסוג – תנין הים ותנין היאור – הם גם הזוחלים הגדולים בעולם כיום והם טורפי-על באזורי חיותם.
התנינים חיים במגוון מקווי מים בהם נחלים, נהרות רחבים, אגמים וביצות ושני מינים – תנין הים ותנין אמריקאי – נפוצים גם לאורך חופים ולעיתים אף בים הפתוח.
לתנין ארבע רגליים קצרות וזנב חזק.
אורכו של התנין כיום נע בין 2 ל-7 מטרים (תלוי במין, בעבר חיו מינים ארוכים יותר), ואורך זנבו מהווה מחצית מאורך גופו.
על גבו של התנין בולטות שורות של לוחיות אוסטאודרם קשות עד הזנב.
הנחיריים, העיניים והאוזניים בולטים מעל הראש, כך שאיברים אלו יכולים להציץ מעל פני המים כשיתר גופו של התנין מוסתר בתוך המים.
בדרך כלל התנין זוחל על גחונו, אך יכול גם להתרומם על רגליו.
תנינים צעירים יכולים אפילו לדהור (כשכל הרגליים מתרוממות מהקרקע).
מהירותו המרבית של התנין ביבשה נעה בין 12 ל-14 קילומטרים בשעה, אולם התנין יכול לנוע במהירות זו למרחקים קצרים בלבד.
התנין מתקדם במים על ידי פיתול גופו וזנבו בתנועות גליות.
בדומה לעופות, ליבו של התנין הוא בעל ארבעה חדרים, עובדה המקנה לו יעילות גבוהה בחמצון הדם.
התנין צולל בדרך-כלל לפרקי זמן בני שתי דקות, אך מסוגל לשהות מתחת למים ליותר משעתיים כאשר הוא מרגיש מאוים.
התנינים הם בעלי "דם קר" (אקטותרמיים), כיתר הזוחלים, ולכן שינויי הטמפרטורה שלהם גדולים יותר מאלו של היונקים, שהם בעלי דם חם (אנדותרמיים).
עם זאת, במים הם שומרים על טמפרטורה קבועה.
כשהם רוצים לקרר את גופם, התנינים עומדים בפה פעור כך שהמים מתאדים מפיהם, וכדי להתחמם הם מתמקמים באזור חשוף לשמש.
תוחלת חייו של התנין בטבע היא מעל 60 שנה, ובשבי תועדו תנינים שחיו למעלה מ-100 שנה.
בסוג תנין יש מספר רב של מינים, ולכל אחד מהם גודל אופייני.
אורכם של המינים הגדולים, כגון תנין הים ותנין היאור, יכול להגיע ליותר מ-5.5 מטר ומשקלם יכול להגיע ליותר מ-1,000 ק"ג, אך פרטים בגודל זה הם יחסית נדירים עקב הציד האינטנסיבי בתחילת המאה ה-20. מספר מינים הם בעלי גודל בינוני של 3–4 מטר, כגון תנין הביצות.
מיני התנינים הקטנים, כגון תנין ג'ונסטון ותנין מורלט, הם באורך של כ- בלבד ומשקל של עד כ-100 ק"ג.
מין התנין הגדול ביותר הוא תנין הים שאורכו המרבי הוא ומשקלו , אורכו הממוצע הוא .
אורכו הממוצע של תנין היאור, הנחשב לתנין השני בגודלו, הוא ומשקלו הממוצע .
הפרט החי הגדול ביותר בסוג תנין שתועד ונמדד היה תנין היאור באורך ומשקל .
ייתכן שבשמורת טבע בהודו חי תנין ים באורך 7 מטר אך הוא טרם נמדד באופן מדויק ומדעי.
התנין הוא טורף סתגלני ומגוון הטורף את כל בעלי החיים – החל מבקר ומיונקים הבאים לשתות בנחלים ובנהרות בהם הוא חי, וכלה בדגים החיים בהם.
התנינים הגדולים, ובעיקר תנין היאור ותנין הים, טורפים אף בני אדם.
החיה היחידה שחיה באזור החיות של התנינים היא ההיפופוטם, שגודלו הרב ועורו העבה מקנים לו ביטחון יחסי מול התנין.
הוא ניזון מחרקים קטנים ועד תאו, והתצרוכת השנתית שלו מהווה עשירית מצריכת בשר ממוצעת של אריה, כך שהתאו משביע את התנין למשך מספר חודשים.
מכיוון שהמטבוליזם של התנין איטי למדי, הוא יכול לצום למשך חודשים ארוכים.
התנין הוא טורף-על וכמעט שאין לו אויבים טבעיים.
אויביו הבולטים הם האדם ותנינים אחרים, אך לעיתים גם טורפי-על אחרים (כגון אריות וטיגריסים) תוקפים אותו.
בחודש אוקטובר הזכרים נאבקים על שטחי מחיה ועל הנקבות, ובנובמבר נגמרת עונת הרבייה.
הזכר מנסה להרשים את התנינה באמצעים שונים כמו יצירת בועות והרמת זנבו מעל למים, באם הנקבה נענית לו, הם יזדווגו מתחת למים.
הנקבה חופרת בור בעומק של 30 עד 40 סנטימטרים, ושם היא מטילה את הביצים.
היא משאירה את הביצים בבור שבחול למשך שלושה חודשים.
היא עוזרת לתנינים לבקוע על ידי נגיסה קטנה בהם.
בממוצע, רק ביצה אחת מתוך 50 זוכה להביא לעולם תנין שישרוד עד למוות טבעי.
כלומר, לאחת מתוך שתי נקבות ישרדו בין ילד אחד לשניים בממוצע.
בסוג תנין (Crocodylus) כלולים המינים הבאים:
תנין הים (האינדו-פסיפי] Crocodylus porosus)
בעבר נכלל המין תנין צר-חרטום מערב-אפריקני בסוג אך הופרד לסוג תנין צר-חרטום.
כבר ביום החמישי בורא אלוהים את התנינים והיא החיה היחידה המוזכרת בשמה.
לתנינים ישנה גם משמעות סימבולית ומיסטית:
לפי ביקורת המקרא, אזכורי התנין במקרא מראים על כך שהמקרא דוחה את סיפורי הבריאה הקדומים.
לפי סיפורים אלו, התנין נחשב לחיה חזקה בעלת כוחות אדירים.
אולם, המקרא מדגיש כי אלוהים ברא את התנינים ("ויברא אלהים את התנינים"), ומכאן שהם יצורים הכפופים לו.
אזכורים נוספים במקרא, כמו אלו שמופיעים בישעיהו ובאיוב, מראים על כוחו הרב של התנין כפי שנתפס בתקופה הקדומה, לפי שנרמז כי לתנין הייתה מלחמה גדולה עם האל, ובסופה אלהים ניצח.
ניתן לראות זאת בציטוטים שלעיל: ישעיהו רומז כי אלוהים ניצח את התנין בקרב, ואיוב מוחה כנגד מעשי האל נגדו, וגורס שאין האל צריך לשים עליו משמר, כפי שעשה לתנין.
תנחום (תני) כהן-מינץ (18 באוקטובר 1939 - 11 באוקטובר 2014) היה כדורסלן ישראלי, מגדולי שחקני הכדורסל הישראליים בכל הזמנים.
במקביל שירת בחיל החימוש והגיע לדרגת אלוף-משנה.
נולד בריגה שבלטביה וכעבור חצי שנה עלה עם משפחתו, הוריו אהרון ואדית, לארץ ישראל.
למד בתיכון עירוני א' תל אביב.
את דרכו הספורטיבית החל בתחום הטניס, בהשפעת אמו אדית כהן-מינץ שהייתה אלופת ישראל בטניס בשנות ה-50, וזכה באליפות המדינה לנוער.
מאמן מכבי תל אביב, יהושע רוזין, ראה אותו, התרשם מגובהו המרשים (204 ס"מ), והחליט לטפחו ולהפוך אותו לשחקן כדורסל.
במהרה הפך כהן-מינץ לאחד מהשחקנים המובילים בישראל, ולאחד משחקני הפנים הטובים באירופה.
כהן מינץ נבחר שלוש פעמים לספורטאי השנה בישראל והיה קפטן מכבי תל אביב בשנותיה הראשונות בגביע אירופה.
ב-1965 נבחר להשביע את השחקנים במכביה השביעית.
יחד עם טל ברודי הוביל כהן-מינץ את מכבי תל אביב לגמר גביע המחזיקות ב-1967. הוא היה לישראלי הראשון שנבחר לשחק בנבחרת אירופה, בשנת 1964. בסך הכול שיחק במכבי תל אביב במשך 14 עונות, במהלכן זכה ב-9 אליפויות וב-9 גביעי המדינה.
כמו כן ייצג את נבחרת ישראל במשחקי אליפות אירופה, וזכה עם ישראל במדליית זהב במשחקי אסיה בבנגקוק, 1966. בגיל 33 עזב את מכבי תל אביב ואת שלהי הקריירה הספורטיבית העביר באליצור תל אביב.
לאחר פרישתו, זכה למשחק פרידה מפואר מול נבחרת אירופה, שהתארחה לראשונה בהיכל הספורט יד אליהו בתל אביב, ביוני 1975.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל כהן-מינץ אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
במקביל לפעילותו ככדורסלן שירת כהן מינץ כקצין בשירות קבע בצה"ל, והיה מראשי פרויקט המרכבה.
כהן-מינץ למד הנדסת מכונות בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, והתגייס לצה"ל כמהנדס.
הוא החל את שירותו כקצין במדור טנקים של חיל החימוש, והיה מעורב בהסבתם של טנקי שלל לשימוש צה"ל, ולאחר מכן שירת בפרויקט המרכבה.
את שירותו הצבאי סיים ב-1985 בדרגת אלוף-משנה.
בנו, אורי כהן-מינץ, גם הוא כדורסלן ששיחק בליגה הישראלית ובסגל נבחרת ישראל.
בתו קרן גליקליך היא עורכת אקדמית ובתו מיכל כהן-מינץ היא אדריכלית.
נפטר ב-11 באוקטובר 2014, בגיל 75, ונטמן בבית העלמין קריית שאול, כשעל מצבתו חרותה הספרה 4.
איגוד הכדורסל החליט להעניק גביע לזכרו של תנחום כהן-מינץ לשחקן צעיר.הפרס, לשחקן נוער מצטיין, מוענק מדי שנה לשחקן מצטיין בליגת העל לנוער בהשראת החשיבות שהקנה תני לטיפוח השחקנים הצעירים כדור העתיד של הכדורסל הישראלי.
הטקס מתקיים במסגרת משחק גמר גביע המדינה בכדורסל בוגרים בנוכחות נשיא המדינה.
תָנָטוֹס היה התגלמות המוות במיתולוגיה היוונית.
הוא שכן בעולם התחתון ונחשב לישות מפחידה ביותר, המביאה איתה את צינת הלילה ואימת המוות.
בקרב הרומאים הוא נודע כמוֹרְס (Mors).
במיתולוגיה היוונית, תנאטוס הוא אל המוות.
הוא בנם של ניקס (לילה) וארבוס (חושך) ואחיו התאום של היפנוס.
כמו ילדים רבים של ניקס, תאנטוס הוא "התגלמות המוות" יותר מאשר אל.
התיאורים של תנטוס נוטים לסתור את עצמם, שכן לפעמים הוא מוצג בתור ישות שנואה ומאיימת ופעמים אחרות הוא מוצג בדרך מכובדת.
בספרות היוונית, תנאטוס מוזכר ב"איליאדה" של הומרוס כאחיו התאום של היפנוס, התגלמות השינה.
הסיודוס מציין שתנטוס הוא בנה של ניקס, אלת הלילה, ומציין שהוא (כמו אחיו) נולד מבלי שניקס קיימה יחסי מין.
הוא גם מופיע במחזה "אלקסטיס" מאת אוריפידס, בה הוא לוקח את נשמתה של דמות הכותרת, אחרי שהקריבה את חייה בשביל בעלה.
התפקיד הבולט היחידי שלו הוא במיתוס של סיזיפוס, בו המלך סיזיפוס מנסה לכבול את תאנטוס, ומצליח לרמות את המוות פעמיים.
תנטוס כמעט ולא מופיע בסיפורי המיתולוגיה, ומעולם לא הייתה לו כיתת פולחן מרכזית.
בשלב מאוחר יותר, דמותו של האדס, אל השאול ושליט המתים, האפילה על דמותו של תנטוס ותפסה את מקומו.
באמצעות בחינת דימויים ששרדו של תנטוס, מומחים יכלו להסיק כיצד אל המוות נתפס מבחינה תרבותית על ידי העם היווני העתיק.
היוונים העתיקים היו משתמשים בלקיטוס- כד לאחסון שמן ובושם- כחלק מטקסי הקבורה והראו חשיבות כיבוד המתים בתרבות היוונית העתיקה.
הלקיטוס נמצאו בעיקר בקברים אתונאים ועוטרו בדיוק וקשב רב.
באמנות תואר תנטוס כגבר צעיר ומכונף ובדרך כלל נושא חרב על מותניו.
תנטוס הוצג פעמים רבות על כלי חרס יווניים עתיקים כשהוא נושא חייל שנפל ביחד עם אחיו התאום, היפנוס.
תנטוס מילא תפקיד מכריע בהבטחת קבורה נאותה של המתים, ונוכחותו על כלים אלה משקפת את הכבוד שניתנו לו בהקשר זה.
הכללתו של תנטוס, אל שבדרך כלל מתואר כמעורר פחד ושנוא, בטקסים מכובדים היא עדות לאמונה שלהילקח על ידי אל המוות בקרב הייתה נחשב לדרך אצילית ומכובדת למות.
שדה הקרב הוא כאוס מתמיד; השינה והמוות נושאים אותך מהכאוס אל מקום בו אתה מקבל קבורה הולמת.
זיגמונד פרויד הציג את הרעיון של תנטוס לראשונה ב-1920, במאמרו "מעבר לעקרון העונג".
על פי מודל הנפש הפרוידיאני, האיד מורכב משני אינסטינקטים: ארוס ותנטוס.
פרויד ראה את ארוס כיצר החיים, האהבה והתשוקה המינית ואת תנטוס כיצר המוות והתוקפנות.
כלומר, היצר המבטא את הכוח ההרסני והאלים שבאדם.
פרויד טען ששני האינסטינקטים נמצאים בהתנגשות תמידית זה עם זה.
רבי תנחום בן יוסף הירושלמי (1219 - כ"א בתמוז ה'נ"א, 1291) היה פרשן מקרא ומילונאי בן המאה השלש עשרה.
על חייו של רבי תנחום הירושלמי לא ידוע כמעט מאומה.
התגורר ונפטר במצרים לאחר שהגיע מארץ ישראל.
המידע היחיד עליו הוא משיר הספד שכתב עליו בנו, המשורר יוסף בן תנחום הירושלמי.
לפי קינה זו, נפטר ר' תנחום בפוסטאט (היום קהיר) שבמצרים, בכ"א בתמוז ה'נ"א, 1291, זמן קצר לאחר ששמע את בשורות האיוב על חורבן הקהילה היהודית בעכו בעת כיבוש העיר בידי הממלוכים.
מתוך כתביו ניתן להניח שהוא חי גם בארץ ישראל, אם כי אין לכך עדות ברורה.
גם את כינויו "הירושלמי" נראה שקיבל עוד מאבותיו.
ר' תנחום חיבר שני חיבורים עיקריים: כתאב אלביאן (ספר הביאור) - ביאור על נביאים וכתובים, ואלמרשד אלכאפי (המדריך המספיק) - מילון רחב ומפורט על המשנה תורה של הרמב"ם.
כמו כן, כתב ר' תנחום הקדמה לספריו בשם אלכליאת (הקדמה כללית).
בכתביו של ר' תנחום ניכרת התעניינות במדעים וחוכמות; ניכר שימוש במונחים מקצועיים מתחומי הרפואה והמוזיקה, וכן מעט מהאסטרונומיה והפיזיקה.
חיבוריו של ר' תנחום, שנכתבו בערבית יהודית מליצית, היו נפוצים ביותר במזרח, אך רק בשנים האחרונות החלו לתרגמם לעברית בצורה שיטתית.
במקומות בהם היו ספריו נפוצים, הרבו להשתמש בהם, ומחברים רבים מצטטים אותם.
ההערכה והאמון שניתנו לחיבוריו של ר' תנחום הירושלמי העניקו לו את התואר "אבן עזרא" של המזרח.
את פירושיו למקרא איגד ר' תנחום בספר הנקרא "כתאב אלביאן" (ספר הביאור) או לעיתים "כתאב אלאיג'אז ואלביאן" (ספר הפישוט והביאור).
בפירושיו, מסביר ר' תנחום בעיקר על פי דרך הפשט, אך לעיתים הוא מביא גם פירושים דרשניים או אלגוריים.
על אף גישתו הפשטנית הוא מתרחק מהגשמת האל.
פירושו לספר יונה הוא במיוחד פירוש ערוך ושיטתי המסביר את סיפורו של יונה בן אמיתי בצורה אלגורית כמו המשלתו של יונה לנשמת האדם ואת הדג לגוף האדם, אך גם זאת בהסתייגות שכן הוא אינו מבטל את נבואתו של יונה וחזרתם בתשובה של אנשי נינוה.
עוד על ספר זה מעיר ר' תנחום כי ייתכן ולא נמצא לפנינו החיבור בשלמות שכן יש בו מספר תמיהות שקשה לתרצן.
את פירושיו המבוססים על הדקדוק מבסס ר' תנחום בעיקר על ר' יונה אבן ג'נאח, וכן גם על ר' משה אבן ג'יקטילה.
בביאורי המילים במקרא טורח ר' תנחום לברר את האטימולוגיה של המילים ולהשוותן ללשון ההלכה (לעיתים תוך כדי הפניה למילונו), לארמית ולערבית.
יחסו לשפה הערבית שונה מהרמב"ם שלרוב ר' תנחום נמשך אחריו והוא חולק על גישתו של זה הטוען כי ערבית היא עברית מנוונת.
ר' תנחום מסביר כי השפות עברית ערבית וארמית הן שפות אחיות ובפירושיו הוא משתדל למצוא הקבלות ביניהן.
עוד בפירושיו הוא מביא פרטים מתולדות תרבות ומנהגי המוסלמים במקומות שיש בהם כדי להקל את הבנת הפסוקים במקרא.
השערת המחקר היא כי ר' תנחום כתב ביאור על כל המקרא אולם לא כל פירושיו התגלו, ולא ברור על מה הוא הספיק לכתוב ועל מה לא.
מספר חוקרים פרסמו קטעים שונים מפירושיו במאה השנים האחרונות.
בצורה מסודרת יצא לאור פירושו לספר תרי עשר, בתרגומה של הדסה שי, בשנת 1992. מאוחר יותר בשנת 2013, אף פירושו על ספר קהלת יצא לאור בתרגומו של אריה צורף.
בשנת תשע"ח פירושיו על מגילות אסתר רות ואיכה יצאו לאור בתרגומו של הרב יהודה זייבלד.
כמו כן, קיימת דיסרטציה באוניברסיטת בר-אילן "דרכי פרשנותו של רבי תנחום הירושלמי לספרים מלכים ב', ישעיה, ירמיה ויחזקאל" והיא כוללת גם מהדורה מדעית חלקית של פירוש ר' תנחום הירושלמי למלכים ב'.
עבודת גמר נוספת קיימת בבר-אילן העוסקת בפירושו לספר דניאל ("פרשנותו של רבי תנחום הירושלמי לספר דניאל"), וכן עבודת גמר העוסק ב"דרכי פרשנותו של ר' תנחום הירושלמי לספרים יהושע ושופטים".
פירוש הנביאים הראשונים יצא על ידי מוסד הרב קוק בתשפ"ה.
ספרי התנ"ך שעליהם יצא לאור פירושיו של תנחום הירושלמי נכון לזמן כתיבת שורות אלו:
מילונו של ר' תנחום הירושלמי, הנקרא אלמרשד אלכאפי (המדריך המספיק) הוא מילון מפורט על ספר משנה תורה של הרמב"ם.
במילון מביא ר' תנחום את משמעות המילה, משווה אותה למילים במקרא ומנתח אותה מבחינה אטימולוגית.
לעיתים נדירות, מביא ר' תנחום במילונו מילים מן המקרא, על אף שאינן מוזכרות בספרות ההלכה.
פעמים מספר, מפנה הוא ממילונו אל פירושיו למקרא.
בפירושי המלים הוא מסתמך בעיקר על ספר הערוך ועל פירוש המשניות לרמב"ם, ומצטט גם את רס"ג, דונש בן לברט, יונה אבן ג'נאח, משה אבן עזרא ואחרים.
יש המשערים כי רבי יעקב אלאמשאטי הושפע מחיבור זה.
המילון היה נפוץ ביותר בארצות המזרח, אך הוא לא תורגם ולא הודפס עד השנים האחרונות.
חלקו הראשון של המילון (עד האות כ) יצא לאור בשנת 1961 בתרגומו של הרב ברוך טולידאנו.
בשנת 2006, יצא לאור מחדש המילון בשלמותו, בתרגומה של הדסה שי, על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
על פי מחקרה של שי, יצר ר' תנחום מהדורה שנייה למילון הכוללת שינויים, תוספות והשמטות ביחס למהדורה הראשונה.
עבודתה של שי מבוססת על כתבי יד המייצגים את המהדורה השנייה, ואילו טולידאנו השתמש בכתב יד של המהדורה הראשונה.
ר' תנחום מצר על הזנחת השפה העברית בזמנו וכותב רבות בשבחה ואומר: "כי כל אומה מאומות העולם אין לה מציאות כי אם בלשונה ואין לה ממשות אלא בשפתה".
תנחום תַנפילוב (1888 - 13 במרץ 1968) היה חקלאי, מאנשי העלייה השנייה ומראשי קבוצת החלוצים שייסדו את דגניה א'.
תנפילוב נולד ברוֹמְנִי שברוסיה (אוקראינה) לשמואל וזלטה תנפילוב שקיימו בבית אווירה יהודית מסורתית.
בצעירותו נאלץ לעבוד לפרנסת המשפחה ושימש כעוזר בבית מסחר בעיירה.
כבר בנעוריו נדבק ב"חיידק" הציוני.
כשקמה בעירו אגודת "התחייה", שקדמה לתנועת "צעירי ציון", היה תנחום מראשוני המצטרפים.
בראשית 1907 עלה עם שלושה חברים מבני עירו (יוסף אלקין וישראל בלוך) באניית צליינים לארץ.
כבר באנייה החליטו השלושה על אורח חייהם אותו יקיימו בארץ: עבודת כפיים, חקלאות וחיי קומונה.
הם החליטו לכנות את עצמם "הקומונה הרומנאית" על שם העיר רומני.
בארץ הוא ושאר חברי הקומונה הרומנאית ייסדו ביחד עם יוסף בוסל את "הקומונה החדרתית" והחלו לעבוד כפועלים שכירים בחוות כנרת.
ב-1909 פרץ סכסוך בין מנהל חוות כנרת, משה ברמן, לציבור העובדים בחווה ואנשי הקומונה החדרתית, בהנהגתו של יוסף בוסל, עברו למשך שנה לחדרה שם עבדו ושימרו את אורח החיים המשותף.
ב־28 באוקטובר 1910, לאחר שחתמו על הסכם עם ארתור רופין, מנהל המשרד הארצישראלי, חצו אנשי ה"קומונה החדרתית", שמנו שתי בחורות ועשרה בחורים, את נהר הירדן כדי ליישב ולעבד מחדש את אדמות אום ג'וני כגוף עצמאי.
ב־4 ביוני 1912 הקבוצה עברה מאום ג'וני לנקודת הקבע, באב-אלתום - שער הנהר, מוצא הירדן מהכנרת, שם בנו תנפילוב וחבריו את יישוב הקבע של דגניה א', "אם הקבוצות והקיבוצים".
תנחום התמיד שנים רבות בעבודות השדה, ולאחר שפרש מעבודה זו עבד במחסן הכלים.
המחסן הזה, שנקרא על שמו - "המחסן של תנחום", שם עסק בתיקונים של כלי עבודה וכלי בית והפך את המחסן למקום מרכזי בחיי דגניה.
בנו שמואל (מולה) נולד ב-1921 בדגניה והתגייס ב-1940 (ימי מלחמת העולם השנייה) לצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית.
ב-1943 הפליג, עם יחידתו, על האונייה ארינפורה מצפון אפריקה לאיטליה עד שמטוסים גרמנים איתרו את הספינה והטביעו אותה יחד עם 139 מחיילי הבריגדה וביניהם שמואל תנפילוב.
תנחום ורעייתו חיה נטעו לזכר הבן את "גן מולה", בחצר דגניה.
בעוד בוסל נחשב לאינטלקטואל שבחבורת החלוצים שהקימו את דגניה א', תנפילוב נחשב לסמל ולמצפון של החבורה.
בימיה הראשונים דגלה חבורת החלוצים ברעיון של "חלוץ מתמיד", חלוץ שמקים יישוב וממשיך הלאה להקמת יישוב חדש אחר.
באספת-חברים מכרעת בדגניה א', בה נתבקשו להכריע בשאלה האם להישאר בדגניה או להמשיך לנקודה אחרת לצורך הקמת יישוב נוסף, קם תנחום תנפילוב, אחז באחד הכיסאות, הרימו והורידו בתנופה על הרצפה והכריע: "כאן אנחנו נשאר".
תנפילוב אהב את השדה והיה חקלאי בנשמתו.
הוא גם נודע בזכות אהבתו לריקודים ועל תנחום הרקדן סופרו אגדות כמו על תנחום החקלאי.
תנחום, שהיה איש שדה, אהב לטייל בשדות דגניה והעמק ואת רשמיו מהטיולים חלק עם הקוראים הצעירים ב"דבר לילדים".
תנחום ניכר תמיד בבגדיו הנקיים והמגוהצים, בחיוך ובהומור שבו הקביל יום יום את פני הבאים לבקרו.
וכך תיאר תנפילוב ביומנו את הולדת הרעיון של "קבוצה":
אין מלים בפי לתאר את עצמת הרגשות שמילאו אותנו בראותנו לראשונה את ים הכנרת.
כעין זרם חשמלי עבר והציף והרעיד את כל גופנו.
הכנרת מזה ונוף השממה מזה נסכו בנו עוז וכוח רוחני וגופני כאחד.
ישבנו בכנרת כפועלים שכירים על אדמת הלאום, עיבדנו גם את שטחי אום-ג'וני מעבר לירדן מזרחה.
יוסף בוסל ז"ל היה הראשון שהעז ופרש לפנינו יריעה שלמה על חיינו בעתיד.
תנפילוב היה אחד מאהבותיה הנכזבות של רחל המשוררת בארץ-ישראל, מאז הכרותם בדגניה א'.
מכתבים ששלחה לו מפריז, לשם נסעה כדי ללמוד אגרונומיה, מבית החולים בצפת וממיטת חוליה בדירתה הקטנה בתל אביב מלמדים על חיבתה הרבה אליו:
לב האדם הוא...ואני כחית טרף זו מתנפלת על כל מכתב הבא אלי, בתקווה להקיר על המעטפה את "כתב החרטומים"...נח!
הנה למנעך חשבתי את הפרח.
שתזכרני כי "זכריני" שמו...על חוף האגם אני יושבת.
בערב אורות פורחים על חופיו.
או אולי פרחים נדלקים...כל צבעי הקשת בהם.
שלום לכל אשר אהבתי ואוהבת.
דומני שיחדיו חגונו אנחנו את ראש השנה דאשתקד.
ועתה הים הגדול רובץ בינינו.
יהי נא רצון...כך מאחלת אני לעצמי: "כן, יהי רצון ש..." הלא תבין, נח!
כי תטע פרס יפה ובפרדס סכה ואף אני אבוא כפעם בפעם להתבודד בסכתך.
נח, שתהיה בריא כ"גוי" ותלגלג לקחדת האכזרית הזאת שנעצה בך את צפרניה החדות בלי כל חמלה.
שלום רב לך ממני ומבת שבע.
יודעת אני כי כתיבת מכתב קשה עליך גם מנסיעה מיפו ירושלימה.
אך להצטער הרי רשאית אני.
...נח, לאן אתה תלך "לטייל" בימים הקרובים?
אני אהיה בבית החולים עוד כשלושה שבועות.
ואחרי זה זמן מה בעיר.
אם עד אז לא יקרה כל מקרה, ואם אופיי הרע וההפכפך לא ישיאני לעשות מעשה שלא יעשה.
נח שלי, אם אתה אוהב אותי מעט (להרבה אינני ראויה - ידעתי זאת) תכתב לי הפעם.
אני דואגת לשלומך עתה כשהמרחק הנורא הזה בינינו.
ואין כל שמועה וכל ידיעה מקרית מגיעה אלי.
האם קבלת תמונת רחל הקטנה?
ארכו הימים אחרי בשרת ביאתך.
האם לשווא נחכה לך אני וגורדון הזקן?
וגם חדרי נכון לקבל את פני האורח, חדרי אשר רוח פסגות מנשבת בו יומם וליל.
בפנת גזוזטרתי, נשב ונסתכל בבקעת יחזקאל הנביא.
ובשביל שמלבין בצלע ההר נעלה שננו.
הלא כבר טילנו ביחד בהרי צפת.
אך זה היה בשכבר הימים....
תניית פטור או הצהרת אי-אחריות, לפי האקדמיה ללשון העברית, היא כל הצהרה שכוונתה להגביל את היקף הזכויות והחובות של צדדים אשר ביניהם יחסים משפטיים מוכרים.
בניגוד למונחים משפטיים אחרים, תניית פטור בדרך כלל מצביעה על מצבים בהם יש מידה של אי-ודאות, ויתור על זכויות, או סיכון.
תניית פטור עשויה להצביע על תנאים שהתקבלו בהסכמה הדדית בין הצדדים ותנאים שהם חלק מחוזה בין הצדדים.
תניית פטור עשויה אף להיות מופנית כלפי הציבור הרחב (או מגזר מסוים של הציבור), זאת כדי לעמוד בחובת הזהירות שחייב צד אחד לאחר, על מנת למנוע סיכונים בלתי סבירים של פגיעה או נזק.
מטרתן של חלק מתניות הפטור היא להגביל את החשיפה לנזקים אף לאחר שנזק כלשהו כבר נגרם.
בנוסף, חלק מתניות הפטור מייצגות מקרים בהם קיים ויתור מרצון על זכות או חובה שחבים לצד שכנגד.
לא קיימת גרסה אחידה לתניות פטור ואלה מגוונות מאוד בניסוחיהן.
ניסוחן עשוי להיות פועל יוצא של הנושא בו הן עוסקות ושני הצדדים לתנייה.
עם זאת, קיימים מצבים בהם תניות הפטור אחידות מאוד בניסוחן, כגון תניות הנדרשות על פי תקנות חוקיות או תקנים של תעשייה מסוימת.
קיומה של תניית פטור בין צדדים להם יחסים משפטיים מחייבים, אינה בהכרח מבטיחה כי התנאים המפורטים בתניית הפטור יוכרו ויאכפו במקרה של סכסוך משפטי בין הצדדים.
בפתרון סכסוך משפטי בין הצדדים עשויים להיות שיקולים משפטיים נוספים על פיהם לא תוכר תניית הפטור, או יוכרו רק חלקים ממנה.
בתחום דיני הנזיקין תניית פטור היא הצהרה המכחישה את אחריות המצהיר, ואשר נועדה למנוע חבות נזיקית למעשים או מחדלים מסוימים.
תניות פטור באות לעיתים קרובות כדי למנוע את תוצאותיהן של טענות בדבר עוולת רשלנות בנזיקין.
המשקל הראוי לטענה בדבר תניית פטור נתונה לסמכותו של בית המשפט וזו תוכרע בין השאר לאור השאלה האם החוק מתיר בנסיבות המיוחדות את קיומה של תניית הפטור והאם המעשים או המחדלים המיוחסים למזיק נופלים תחת הנסיבות המתוארות בתניית הפטור.
תניית פטור עשויה להופיע כאחת מן התניות בחוזה הנכרת בין המצהיר על התניה לבין צד אחר.
תניות פטור מסוג זה מצויות למשל בין התנאים שאותם צריך לאשר רוכש תוכנה בעת התקנתה על המחשב.
אחת מתניות הפטור המופיעות לרוב בין תנאי החוזה השונים להתקנת תוכנה במחשב, מצהירה כי יצרן התוכנה ומשווקה פטורים מכל אחריות לכל נזק שהתוכנה עלולה לגרום לתוכנות אחרות המותקנות על המחשב או לחומרה.
על ידי סימון התיבה: "אני מסכים", מאשר מתקין התוכנה כי הוא מסכים, בין היתר, לתניית פטור זו כחלק מן החוזה הנכרת בין רוכש התוכנה לבין היצרן.
במשפט המקובל תניות פטור עשויות אף להיות תקפות כחלק מתנאי רישיון או היתר להיכנס לתחומי מקרקעין.
המחזיק בקרקע חב חובת זהירות כלפי הנכנסים ברשות למקרקעיו.
על ידי הצבת שילוט בכניסה לשטח הקרקע, כגון "המבקרים במתחם זה עושים זאת על אחריותם הבלבדית", המחזיק עשוי להצליח למנוע תביעות נזיקין של מבקרים על נזקי גוף או רכוש שנגרמו להם בגלל מפגעים בטיחותיים במתחם.
בניתוח משפטי שונה מעט, אך המוביל לאותה מסקנה, ניתן לטעון כי הצבת שלט האזהרה והפטור מאפשרת לנכנס לקרקע ליטול על עצמו סיכון מרצון ובהסכמה ומשעשה כך, אין המחזיק במקרקעין חב בחובת זהירות על סיכון כזה שהתממש.
קיימות מדינות שונות המגבילות בחוק את תוקפן של התניות הפטור.
סופרים רבים, בתחום הספרות העלילתית, נוהגים להקדים לסיפוריהם תניית פטור המצהירה, בגרסה כזו או אחרת, כי: "כל קשר בין הדמויות וההתרחשויות המתוארות בסיפור זה ובין המציאות הוא מקרי בהחלט".
בהצהרה זו מנסה הסופר והמוציא לאור למנוע ניסיונות להגשת תביעות בגין לשון הרע.
בתחום ספרות חובבים נוהגים מחברים רבים להקדים לסיפוריהם תניית פטור ולפיה המחבר אינו מפיק רווח מן הפרסום וכי כל זכויות היוצרים על הדמויות המתוארות בעלילה שייכות ליוצרן המקורי.
תנין האורינוקו (שם מדעי: Crocodylus intermedius) הוא מין תנין גדול השרוי בסכנת הכחדה חמורה המצוי במים מתוקים בצפון אמריקה הדרומית, במיוחד בנהר האורינוקו.
משקל הנקבות הוא כ-200 ק"ג ומשקל הזכרים הוא כ-.
הפרט הגדול ביותר שתועד נורה בשנת 1800 ואורכו היה , כאורכו של זכר בוגר של תנין הים.
כיום תניני אורינוקו בדרך-כלל לא מגיעים לאורך של יותר מ-.
תנין האורינוקו מזוהה על ידי חוטמו הארוך יחסית ועור צהבהב עם פסים חומים כהים.
תפוצתו מוגבלת לאגן הניקוז של נהר האורינוקו ובאגן הניקוז של נהר המטה בקולומביה ובוונצואלה.
הוא נצפה מספר פעמים באי טרינידד, אך זה לא אושר וכנראה בלבלו בינו ובין התנין האמריקני.
כמו כל התנינאים, התזונה של תנין האורינוקו מורכבת בעיקר מדגים, אבל בתור טורף-על אופרטוניסט, גם כמעט כל בעל חיים הנמצא בתחום תפוצתו יכול להוות טרף פוטנציאלי (כגון קפיבארה, חיות מבויתות, ולפעמים גם טורפים גדולים, אם המזון דל).
ישנם דיווחים על תנינים שתקפו בני-אדם, אבל זה מאוד לא סביר, בהתחשב באוכלוסייה הקטנה והבידוד היחסי מיישובי אדם (קראקס היא העיר הגדולה הקרובה ביותר והיא נמצאת מחוץ לטווח תפוצתו).
תנין האורינוקו מזדווג בזמן העונה היבשה.
הנקבות חופרות קן לצאצאים על גדת נהר חולית, 14 שבועות לאחר ההפריה.
הדגירה על הביצים נמשכת 3 חודשים.
האבקועים בוקעים מהביצה במהלך הלילה וקוראים לאמם שמרימה אותם מהקן ונושאת אותם למים.
האם ממשיכה להגן על צעירים במשך כשנה.
תניני אורינוקו צעירים נמצאים הסכנת טריפה על ידי אורובו שחור, לטאות טגו, אנקונדות, קיימנים וטורפים אחרים.
תנין האורינוקו מצוי בסכנת הכחדה חמורה כתוצאה מציד ממושך בשל עורו.
בין שנות ה-40 לשנות ה-60 של המאה ה-20, 1,000 מהתנינים האלו נשחטו בנהר האורינוקו ובביצות לוס יאנוס, והמין התקרב מאוד להכחדה, עד שהוכרז חיה מוגנת בשנות ה-70. כיום הוא מוגן גם בוונצואלה וגם בקולומביה, ונכלל בנספח ראשון ב-CITES.
בנוסף לציד בשל עורו, בין האיומים האחרים נכללים גם איסוף תנינים צעירים למכירה כחיות אקזוטיות והצעה לבניית סכר באזור העליון של נהר האורינוקו.
לא ברור כמה פרטים נותרו בטבע אבל מעריכים שהמספר נע בין 250 ל-1,500. האוכלוסייה בקולומביה היא קטנה מאוד, עם תת-האוכלוסייה הגדולה ביותר בוונצואלה שנמצאת במדינת קוחדס ובאזור סרארה במדינת לרה, עם פחות מ-500 פרטים בוגרים.
בנוסף קיימות עוד כמה תת-אוכלוסיות קטנות יותר.
בנובמבר 2007, היו רשומים 50 פרטים בגני החיות במערכת המודיעין הבינלאומית למינים (ISIS), והאוכלוסייה הגדולה ביותר בשבי נמצאת באקווריום העולמי בדאלאס, טקסס.
כתוספת, מספר של פרטים מוחזקים בשבי במרכזי רבייה בוונצואלה.
מאז שנות ה-90 המוקדמות, תנינים צעירים שוחררו גם בחוות פרטיות וגם בפארקים לאומיים בוונצואלה.
תנינים רבים מתים לפני שהם מגיעים לבגרות, ועל מנת להגביר את סיכויי ההשבה לטבע, 360 פרטים גזעיים שוחררו רק לאחר שהגיעו לאורך של 2 מטר.
תנין אמריקני (שם מדעי: Crocodylus acutus) הוא מין של תנין המצוי בעיקר באמריקה המרכזית.
הוא בעל התפוצה הרחבה ביותר מבין 4 מיני התניניים המצויים ביבשת אמריקה.
אוכלוסייתו משתרעת מחופי האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט של דרום מקסיקו ועד פרו וונצואלה שבאמריקה הדרומית.
הוא מתרבה אף בקובה, בג'מייקה ובהיספניולה, וקיימת אף אוכלוסייה של כ-2,000 פרטים בפלורידה, ארצות הברית.
התנין חי לרוב באזורי החוף.
הוא גדול ממיני תנינאים אחרים באזור: הזכרים עשויים להגיע לאורך של 6.1 מטר באמריקה המרכזית והדרומית, אך בדרך כלל אורכם לא עולה על 5 מטר.
התנין האמריקני שוכן בבתי גידול כמו מנגרובים, ביצות, אגמי מים מתוקים ומלוחים, אגני ניקוז של נהרות ואף עשוי להימצא בים.
מדרום פלורידה, האנטילים הגדולים ודרום מקסיקו ועד קולומביה ואקוודור.
אוכלוסייה גדולה שלו מצויה בקוסטה ריקה.
בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית התנין האמריקני בדרום פלורידה, בעיקר בפארק לאומי אוורגליידס, סביב איי פלורידה קיז ובתעלות הקירור של תחנת כוח גרעינית סמוכה.
האוכלוסייה מונה מעל 2,000 פרטים ובשל גדילתה החלו התנינים להתפשט צפונה, דבר שגורם ליותר ויותר עימותים עם אליגטורים בהם בדרך הכלל התנינים - שהם אגרסיביים יותר ולרוב גם גדולים יותר מהאליגטורים - יוצאים כשידם על העליונה.
כמו כן, גדלו הצפיות של תנינים באזורי מגורים ובקרבת בני אדם, דבר שהביא לחשש בקרב תושבי האזור, שכן התנינים נחשבים למסוכנים יותר מהאליגטורים.
לתנין האמריקאי מראה טיפוסי לתנינאי.
גופו ארוך ופחוס, כאשר מחצית מאורכו הכולל הוא הזנב השרירי המשמש כמנוע העיקרי בשחייה.
עור התנין מכוסה באוסטאודרמים וצבעו אפור-כסוף עם גוונים של ירוק זית וצהוב חיוור, בעיקר בתנינים צעירים.
לתנין האמריקאי חרטום ארוך וצר יחסית לתנין הים.
התנינים הקטנים בוקעים באורך 22 סנטימטרים ובמשקל 20 גרם.
אורכו הממוצע של תנין בוגר זכר הוא ומשקלו 382 קילוגרם לזכרים, ועבור נקבות - אורך ממוצע של שלושה מטרים ומשקל של 173 קילוגרם.
באזורים מסוימים בקוסטה ריקה נמצאים פרטים באורך 4 ו-5 מטר ואף עשויים להיות באורך של .
תנינים גדולים עשויים לשקול כ-400 עד 500 קילוגרם, כאשר הפריטים באורך 6 מטר ומעלה עשויים להגיע למשקל של 1,000 קילוגרם.
התנין האמריקני רגיש לקור יותר מאשר האליגטור האמריקני.
רגישות זו לקור היא הסיבה בגינה חושבים שתפוצת התנין לא הצפינה כמו האליגטור האמריקני.
התנין האמריקני, לעומת זאת, בעל קצב גדילה גדול יותר מזה של האליגטור והוא הרבה פחות רגיש למים מלוחים ממנו.
התנין האמריקני ניזון ממגוון רחב של חיות החל מחרקים הנאכלים על ידי התנינים הקטנים ועד לבקר הנאכל על ידי בוגרים גדולים.
תזונתו כוללת בין היתר גם עופות, יונקים, דגים, צבים, סרטנים, צפרדעים ואף לעיתים פגרים.
לזכר הבוגר של מין זה אין טורפים טבעיים, והוא מסוגל לטרוף כל בעל חיים המצוי על קצה המים אם כי מרבית מזונו של התנין האמריקני הוא דגים.
התנין האמריקאי תוקף בני אדם והוא נחשב לתנין התוקפני ביותר במרכז אמריקה כלפי בני אדם, עם לפחות 200 תקיפות ב-10 שנים.
עם זאת, הוא יותר ביישן ופחות תוקפני מתנין היאור ותנין הים ודיווחים על בני אדם שנהרגו על ידי התנין האמריקאי הם נדירים.
התנין האמריקני מופיע בספר "פיטר פן", בתור התנין שטרף את היד עם השעון של קפטן הוק ומאז רודף אותו תוך השמעת תיקתוק.
בקוסטה ריקה תנין אמריקאי בשם פוצ'ו זכה לפרסום בעקבות מערכת היחסים המיוחדת שפיתח עם ז'ילברט "צ'יטו" שרדן, דייג מקומי שהציל אותו ממוות.
תני גולדשטיין (נולד ב-8 בדצמבר 1970) הוא עיתונאי ישראלי.
עורך אתר האנרגיה, מקבוצת ידיעות אחרונות.
גולדשטיין נולד בחיפה וגדל בעין כרם שבירושלים.
אביו הוא ההיסטוריון יוסף גולדשטיין.
הוריו התגרשו והוא נותר עם אימו, שרה ספן.
גולדשטיין הוא אחיו למחצה של המפיק יונתן גולדשטיין ("ג'וני הקטן").
שמו הפרטי של גולדשטיין, תני, הוא בשפה הפינית.
כנער המציא את המשחק "קנוניות", משחק תפקידים ואסטרטגיה בקלפים.
המשחק יצא לאור ב-1995 בחברת המשחקים "מיצוב", שווק בקרב שחקני משחקי תפקידים כמו "מבוכים ודרקונים" אך לא הצליח לפרוץ אל הקהל הרחב, ונעלם תוך כשנה מהמדפים.
בסוף 2021 הוציא גולדשטיין לאור את ספרו The Man Who Was born in 9 Countries, תחת שם העט 'טאג'ו' (TAJO).
עלילת הספר מגוללת את סיפור חייו של אדם אחד, טאג'ו, בתשע גרסאות שונות שמתרחשות במקביל, שכל אחת מהן מתרחשת במדינה אחרת ובכל אחת מהן טאג'ו הוא יליד ותושב אותה מדינה.
גולדשטיין הוא בעל תואר ראשון בבימוי תיאטרון וסוציולוגיה מאוניברסיטת תל אביב ועבר הכשרת עורכי חדשות ברשות השידור.
גולדשטיין נשוי לתפאורנית סבטלנה ברגר, אב לשתי בנות וחי ברמת גן.
לאחר שירותו הצבאי החל גולדשטיין בעבודתו העיתונאית ברשת א' של רשות השידור, בשנים 1996–1998, כעורך ומגיש של אחת מתוכניות שידורי הנוער.
לאחר מכן שימש ככתב חדשות במקומון הבת-ימי "צהוב", במקומון "תל אביב" של רשת ידיעות תקשורת וכתחקירן בתוכנית "חוצה ישראל" בטלוויזיה החינוכית בתקופה שבה הגיש אותה דב אלבוים.
מאז 1998 הוא מפרסם מדי פעם כתבות בירחון הילדים "עיניים".
בשנים 1999–2003 שימש גולדשטיין ככתב כלכלי, כתב כתבות תחקיר, מבקר תיאטרון ובעל טור בשבועון הירושלמי "כל העיר".
גולדשטיין פוטר מ"כל העיר" לאחר שכתב כתבת פרופיל על עורך הדין דורי קלגסבלד, שכללה ציטוט של טענות נגד עורך הדין, וזה איים על השבועון בתביעת לשון הרע.
אנשיל פפר, עורך העיתון, קרא לגולדשטיין לבירור שבו הסתבר שזה לא העביר לו במדויק את דברי עורכי הדין של העיתון ביחס לכתבה; על קטעים שהגדירו עורכי הדין כ"בלתי אפשריים לפרסום", אמר גולדשטיין לפפר טרם פרסום הכתבה שהם הוגדרו כ"בעייתיים".
בעקבות כך הודיע פפר לגולדשטיין שהוא מפוטר משום ששיקר לו.
הפיטורים, שלוו בהודעת התנצלות מובלטת בשבועון אשר כללה את עובדת פיטורי הכתב, עוררו מחאה: 19 כתבים ועובדים שלחו מכתב מחאה למו"ל, עמוס שוקן, וסגן העורך, גידי גולדברגר, התפטר.
גולדברגר והכתבים טענו שהבדיקה החוזרת של הכתבה לא הייתה רצינית ושפיטורי כתב בשל כתבת תחקיר יפגעו במוטיבציה לכתוב כתבות כאלה בעתיד ויסכנו את קיומה של עיתונות חוקרת.
גולדשטיין היה כתב כלכלי ב-ynet ברציפות מיולי 2003 ועד מאי 2012.
מאז יוני 2012 ועד לסגירתם כעבור שנה ב-2013, שימש כעורך ראשי של המגזינים המוטוריים ("הגה", "מוטו" ו-"Mountain Bike") בקבוצת המגזינים מוטו.
לאחר התפרקות קבוצת מוטו תקשורת, עבר לתחום יחסי הציבור ושימש בין השאר כדובר המשמר החברתי וכשותף במשרד יחסי הציבור וגנר&גולדשטיין.
במאי 2019, עם הקמת "זמן ישראל", עזב את יחסי הציבור והצטרף לצוות ההקמה של האתר.
כמו כן סיקר גולדשטיין את הרקע הכלכלי לאירועים חדשותיים כמו ההתנתקות, מלחמת לבנון השנייה, מערכות בחירות והשרפה בכרמל (2010) ותחומים שבין הכלכלה והפוליטיקה כמו קשרי הון-שלטון והמצב הכלכלי ברשות הפלסטינית וברצועת עזה.
בנוסף לסיקור החדשותי השוטף, פרסם גולדשטיין כתבות מגזין, כתבות וידאו, תחקירים, ראיונות ופרשנויות.
גולדשטיין פרסם שני מדורים קבועים בערוץ הכלכלה: "שווה לנו" העוסק בהשוואות בנושאים כלכליים-חברתיים בין ישראל למדינות אחרות בעולם ו"הזהב היהודי" - סדרת כתבות היסטוריות על השורשים העתיקים של "הגניוס היהודי" ועסקיהם של יהודים בתקופות קדומות.
הוא הרבה לכתוב על זכויות עובדים ושביתות ולחשוף פגיעה בעובדים והלנות שכר.
אף על פי שאינו מתנגד להפרטה באשר היא, הוא נמנה עם המבקרים החריפים של הרפורמות הכלכליות שביצע בנימין נתניהו כשר האוצר, וביקר גם את המדיניות הכלכלית של ממשלת אהוד אולמרט וממשלת נתניהו השנייה.
בדצמבר 2007, לקראת הקמת עיתון ואתר "כלכליסט", נסגר ערוץ הכלכלה של ynet ומוזג ב"כלכליסט", וגולדשטיין נשאר ב-ynet ככתב חדשות.
במרץ 2008 הוחלט שגולדשטיין, שמילא מדי פעם גם משימות עריכה, יקים את ערוץ הכלכלה ב-ynet מחדש.
גולדשטיין גייס צוות חדש של עורכים, כתבים ופרשנים לערוץ ושימש באופן זמני כעורך הראשי שלו בפועל, במקביל לעבודתו ככתב.
בספטמבר 2009 העביר את ניהול הערוץ לאיילת צור, וחזר לעבוד ככתב במשרה מלאה.
בינואר 2012 הודיע על התפטרותו, אך חזר בו בהסכמת הנהלת האתר.
לאחר חזרתו חבר לשני עורכים באתר, לשם הקמת ועד עובדים שיהיה מסונף לארגון העיתונאים החדש שהוקם באותה עת במסגרת הסתדרות העובדים הכללית החדשה, ופוטר מעבודתו, לטענת ההנהלה עקב "פיטורי התייעלות".
ארגון העיתונאים פנה לבית הדין לעבודה בתביעה לביטול פיטוריו של גולדשטיין, ותביעתו התקבלה.
בעקבות פסיקת בית הדין קם ב-ynet ועד עובדים וגולדשטיין שב לעבודתו באתר, אולם לאחר חודש פרש מרצונו לקבוצת "מוטו".
משנת 2019 ועד נובמבר 2025 שימש כעורך וככתב באתר החדשות "זמן ישראל" מקבוצת Times of Israel, מאז הקמתו.
בזמן ישראל סיקר גולדשטיין את תחומי יחסי העבודה, המגזר החרדי, הערבי וההתנחלויות.
כן סיקר גולדשטיין את תחום הבריאות, במסגרת זו היה פעיל בסיקור נרחב של מגפת הקורונה בישראל הן בתחום הרפואי והן בהשפעותיה על החברה, הכלכלה והחינוך.
נוסף על כך סיקר גולדשטיין את משרד ראש הממשלה ובמסגרת זו היה הראשון שחשף את התרחבות מעון ראש הממשלה לוילה שוקן וגילה כי חבר הכנסת שמחה רוטמן מתגורר בבית שרובץ עליו צו הריסה במשך 8 שנים.
בשנת 2022 ראה אור ספרו "האיש שנולד בתשע ארצות".
הספר ראה אור מעט קודם לכן באנגלית באתר אמזון.
תנין הוא כינויו של שדה קידוח של גז טבעי הנמצא בים התיכון, במים הכלכליים של מדינת ישראל.
השדה נמצא 120 קילומטר צפונית מערבית לחיפה, וצפון מזרחית משדה הגז הטבעי לוויתן.
השדה התגלה במקביל לגילוי שדה הגז "כריש".
בפעולת הקידוח בשדה היו שותפות החברות הבאות: נובל אנרג'י (47%), דלק קידוחים (26.5%) ו-אבנר חיפושי נפט (26.5%).
בפברואר 2012. התגלה גז במאגר תנין 1, על פי דיווחן של החברות השותפות באפריל 2012, הוערך המאגר בכ-31.14 מיליארד מטר מעוקב (31.14 BCM שהם 1.1 TCF) גז טבעי.
הקידוח בוצע לשכבת הקרקע הידועה בתור "חולות תמר", בעומק (קרקע ומים) של 5,523 מטר.
כמחצית מהגז בתנין-1 נחשב ככמות מוכחת וכמחצית כ-כמות מותנה המסווגת כ-"משאבים פרוספקטיביים".
כמות זו מציבה את המאגר כשלישי בגודלו בישראל אחרי המאגרים לווייתן ותמר.
בהתאם למתווה הגז בתוך 14 חודשים מחתימת המתווה, הוטל על בעלות הזיכיון ב"כריש" וב"תנין" למכור את השדות, אחרת השדות יימכרו על ידי נאמן שהממונה על ההגבלים העסקיים יבחר מתוך רשימת מועמדים שהחברות יכינו.
למימוש חובה זו, ב-24 בדצמבר 2015 העניק הממונה על ענייני הנפט במשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים שטרי חזקה למאגרים "כריש" ו"תנין" לחברות בעלות הזיכיון, כדי לאפשר את מכירתם בהתאם למתווה.
בדצמבר 2016, חתמה קבוצת דלק על הסכם למכירת זכויותיה במאגרי הגז כריש ותנין לידי חברת אנרג'יאן (Energean) היוונית, כפי שנדרש במתווה הגז.
ביוני 2017, הגישה חברת אנרג'יאן לממונה על ענייני הנפט במשרד האנרגיה את תוכנית הפיתוח של המאגרים כריש ותנין.
לפי התוכנית, פיתוח המאגרים יקיף קידוח של שלוש בארות, כשמעליהן יוקם מתקן צף להפקת הגז, בהספק הזרמה של כ-400 מלמ"ק גז ביום.
במהלך 2017 חתמה אנרג'יאן חוזים למכירת גז לקבוצת כי"ל בהיקף של 13 מיליארד מ"ק ובהיקף מוערך של 1.9 מיליארד דולר וכן עם תחנות הכוח דוראד ודליה.
סך החוזים שדיווחה החברה כולל כ-61 מיליארד מ"ק גז, בקצב של 4.2 מיליארד מ"ק לשנה ובמחירים שנעים על פי ההערכות בין 4 ל-4.2 דולר ליחידת חום.
בנובמבר 2019, חברת אנרג'יאן נתבעה על ידי חברות נאמאקס וצבר גז ונפט בסך 603 מיליון שקל בטענה שאנרג'יאן לא פעלה לפי ההסכמות שלה איתן ושהיא מנעה מהן את חלקן בהשקעה.
תניא או תניא רבתי, הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים באיטליה על ידי רבי יחיאל בן יקותיאל הרופא.
שם הספר נקבע בפי העם בשל המילה הראשונה בספר, הפותח בציטוט ברייתא: "תניא היה רבי מאיר אומר...".
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'רע"ד ללא ציון שם המחבר.
אך כיום הספר מיוחס בוודאות לרבי יחיאל ב"ר יקותיאל ב"ר בנימין ב"ר יחיאל הרופא ממשפחת הענוים.
זיהוי זה נעשה על פי מה שנמצא כתוב בגוף הספר באחת ההלכות: .
כאמור, הספר שנדפס בעילום שם, יוחס בעבר בשוגג למחברים אחרים: כך למשל בעמוד השער של מהדורת הספר שנדפסה בזאלקווא ובסדילקאב יוחס הספר ל"רבי יחיאל אחי רבי יעקב בעל הטורים", וכך גם נזכר בספר "מגן גבורים".
אחרים ייחסו את כתיבת הספר לרב ישעיה בר אבא מרי, שחי בתקופת הריב"ש ובספר צמח דוד ייחס את הספר לרבי יהודה ב"ר בנימין מחכמי איטליה.
תוכן הספר הוא דינים ומנהגים לכל השנה, מחולקים למאה סימנים.
יש מהחוקרים הסבורים כי רבים מהדינים בספר הם קיצור של הספר שבלי הלקט שחיבר צדקיה בן אברהם הרופא.
לדעת הרב ישראל בראון, עורך מהדורת תניא רבתי בהוצאת מוסד הרב קוק, 'תניא רבתי' אינו קיצור של שבלי הלקט, אלא ששני הספרים נכתבו על ידי שני תלמידים שלמדו בבית מדרשו של הריבב"ן, ושניהם ציטטו את הריבב"ן, ולכן קטעים רבים בספרים חופפים.
תניית Take or Pay היא סעיף המופיע בחוזה בין לקוח לספק, לפיו הלקוח מתחייב לרכישה בהיקף מסוים מהספק, ואם ירכוש בפחות מהיקף זה, ישלם פיצוי בגין הרכישה החסרה.
הפיצוי המוסכם הוא בגובה מחיר הרכישה או נמוך ממנו.
הסכם מסוג זה מבטיח לספק תזרים מזומנים יציב, והוא נפוץ בתעשיית האנרגיה, ובפרט במכירה של גז טבעי.
ההסכם מקנה יתרון לספק, על חשבונו של הלקוח, שעלול לשלם גם תמורת סחורה שלא רכש.
קיומו של מונופול מאפשר לספק להכתיב תנאי זה.
התנאי פוגע בתחרות, משום שבתקופת קיומו של החוזה לא יוכל מתחרה לפתות את הלקוח בהצעה למחיר נמוך יותר.
תניית Take or Pay מופיעה גם בהסכמים שנחתמו בין השותפות במאגר הגז "תמר" ובין לקוחותיהם.
הממונה על ההגבלים העסקיים התייחס לבעייתיות שבתנאי זה:
משכם של הסכמים אלה וכמויות הגז הטבעי הכלולות בכל אחד מהם בדמות תניית ה Take or Pay, חוסמים הלכה למעשה את מרבית הביקוש לגז טבעי של כל אחד מהצרכנים החתומים על ההסכמים למשך, שנים רבות, באופן שעלול לפגוע בתמריץ לכניסתו של ספק גז טבעי נוסף בעתיד.
למעשה, השפעתו התחרותית של ההסכם דנא, כמו גם השפעתו של כל אחד משאר הסכמי הגז היא בחסימת חלק משמעותי מהביקוש של כל אחד מהם לגז טבעי במשק הישראלי בשנים הבאות.
בטיוטת מתווה הגז נקבע שצרכן שבחוזה שלו נקבעה תניית Take or Pay והוא ניצל את מלוא הכמות שהתחייב לה, הוא יוכל למכור את העודף במכירה משנית, ובכך יוכל לצמצם את נזקיו.
"תנים וערבים" (גרמנית: "Schakale und Araber") הוא סיפור קצר מאת פרנץ קפקא, שנכתב ופורסם בשנת 1917.
הסיפור פורסם לראשונה על ידי מרטין בובר בכתב-העת היהודי בעריכתו "Der Jude".
הסיפור הופיע שוב בקובץ הסיפורים הקצרים "רופא כפרי" בשנת 1919.
נוסע אירופאי מהצפון, מלווה בקבוצת מדריכים ערבים, חונה בנווה מדבר.
כשהלילה יורד הנוסע מתקשה לישון מפני שיללות תנים מפריעות לו.
לפתע הוא רואה כי מקורן של היללות, בקבוצת תנים החגה סביבו.
זקן התנים פונה אל הנוסע בדיבור, ומספר לו על היריבות והשינאה רבת השנים בין התנים לערבים, מתחילת הדורות.