tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2004 השתתף בסרט "מסביב לעולם בשמונים יום", וב-2005 שיחק במותחן העל-טבעי "רעש לבן".
עוד שיחק בתפקיד פוטיפר בסרט "יוסף וכתונת הפסים המשגעת".
מקניס דיבב בקולו הייחודי דמויות כמו הווגון קוואלץ, מנהל הווגונים, בעיבוד הקולנועי לספרו של דאגלס אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
ב-2007 הופיע בפעם הראשונה בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בתסכיתי רדיו ב-BBC בפרק "Immortal Beloved" בו גילם את הנבל זאוס.
בסרט "מבצע ואלקירי" בתפקיד הגנרל הגרמני יואכים פון קורצפלייש שסירב לשתף פעולה עם הקושרים נגד היטלר.
מקניס לוהק לתפקיד איליריו מופאטיס בפיילוט של HBO לסדרה "משחקי הכס", אבל בגלל בעיה בלוחות זמנים התפקיד הועבר לרוג'ר אלאם.
ב-2010 וב-2011 גילם מקניס את דמותו של וינסטון צ'רצ'יל בארבעה פרקים של הסדרה "דוקטור הו".
לפני כן גילם את צ'רצ'יל בהפקה של המחזה "Never So Good" מאת הווארד ברנטון , וב-2012 הופיע שוב באותו תפקיד בגרסה הבימתית של "נאום המלך".
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "נפוליאון" בבימויו של רידלי סקוט, ומגולל את עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה.
Toad סר אלגרון מרשל Fairytale האב דויל
איאן מקדרמיד הוא שחקן אופי ובמאי סקוטי זוכה פרס אוליבייה ופרס טוני.
ברחבי העולם הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד פלפטין בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים.
כשהיה בן חמש לקח אותו אביו לראות הצגה בשם "טומי מורגן" בתיאטרון בדנדי ומאז היה לחובב תיאטרון.
בראיון ב-2014 אמר שזה הקסים אותו ועם זאת הפחיד אותו.
עם זאת הוא חשש מחוסר שביעות רצון מצד אביו ולכן נרשם לאוניברסיטת סנט אנדרוז וקיבל תואר MA בפסיכולוגיה.
זמן קצר אחר כך החליט לפנות לקריירה בתיאטרון, והחל ללמוד משחק באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה בגלאזגו.
ב-1968 זכה מקדרמיד במדליית זהב על עבודתו, פרס ראשון מבין רבים שקיבל במשך השנים על עבודתו בתיאטרון.
מקדרמיד ידוע מהופעותיו בתיאטרון הבריטי, וזכה לתשואות כשחקן וכבמאי ממגוון רחב של מקורות.
מאפריל ועד יוני 2012 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "טימון איש אתונה" בתיאטרון שיקגו שייקספיר.
ב-1978 גילם את דמות איוואנוב במחזה "כל ילד טוב ראוי לחסד" מאת טום סטופארד בתיאטרון מרמייד.
החל משנת 1990 שימשו מקדרמיד וג'ונתן קנט בתפקיד מנהלים אמנותיים בתיאטרון אלמיידה שבאיזלינגטון בלונדון, כששחקניות בולטות כמו גלנדה ג'קסון וקלייר בלום הופיעו בהפקות שלהם.
השניים התפטרו ב-2001 והשאירו את התיאטרון במצב טוב.
ב-1998 זכו במשותף בפרס איבנינג סטנדרד על הישגים בתיאטרון.
כהונתם התאפיינה בשורה של הופעות מוצלחות בכיכובם של שחקנים כמו קווין ספייסי ורייף פיינס.
בתיאטרון אלמיידה ביים מקדרמיד מחזות כמו "Venice Preserv'd" (ב-1986) ו"היפוליטוס" (1991).
ב-2002 זכה מקדרמיד בפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד טדי בחידוש למחזה "Faith Healer" מאת בריאן פריל.
ב-2006 שב ושיחק באותו תפקיד בהופעת הבכורה שלו בברודוויי.
במחזה בבימויו של קנט שיחק מקדרמיד לצדם של רייף פיינס ושרי ג'ונס, וזכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר.
אחת מהופעותיו הבולטות בתיאטרון הייתה בתפקיד הארי הקאמור במחזה "Seduced" מאת סם שפרד.
לפי התיאור של מקדרמיד היה הקאמור טיפוס הדומה להווארד יוז.
כדי לגלם את הדמות הוא היה מאופר ונזקק לאביזרים כמו זקן מלאכותי וציפורניים ארוכות.
מקדרמיד שהיה רק בן 37 שכנע בהופעתו את ג'ורג' לוקאס ואת ריצ'רד מרקוואנד שהוא יכול לשחק בצורה משכנעת דמות הרבה יותר מבוגרת בתקריב קולנוע, מה שעזר לו לקבל את התפקיד של פלפטין.
אחרי תפקיד קטן בסרט "Dragonslayer", ליהק ג'ורג' לוקאס את מקדרמיד לתפקיד הקיסר פלפטין, הנבל הראשי, בסרט "שובו של הג'דיי".
16 שנים אחר כך חזר וגילם את הדמות סנטור פלפטין וסית' לורד דארת' סידיוס בסרטי הפריקוול: "אימת הפנטום", "מתקפת המשובטים" וב"נקמת הסית'".
הסרטים אפשרו למקדרמיד לבטא שני פרצופים שונים באופי הדמות.
הוא יצר מחדש את הדמות השטנית של פלפטין מ"שובו של הג'די" כשגילם את "דארת' סידיוס, האלטר אגו של הקאנצלר של הסית'.
אבל בתדמית הציבורית של פלפטין הייתה דמות נעימה, מושכת ומפתה.
בעבר זכה להכרה מועטה על הופעתו, בגלל התותבות השונות שנוספו לדמות, כך שהיה קשה לזהות אותו.
הוא זכה להכרה רחבה כשיצאו סרטי הפריקוול.
ב-2004 יצא מחדש הסרט "האימפריה מכה שנית", והוספה סצנה קצרה שבה משתתפים דארת' ויידר והולוגרמה של הקיסר פלפטין, כדי לכלול את מקדרמיד.
עם תוספת זו לסרט "האימפריה מכה שנית", מקדרמיד מופיע בכל הסרטים שבהם מופיעה הדמות פלפטין.
מקדרמיד השתתף גם ב"יקום המורחב של מלחמת הכוכבים" ודיבב את פלפטין במשחקי הווידאו של "האימפריה מכה שנית", "שובו של הג'דיי", "Super Star Wars: The Empire Strikes Back" ו-"Super Star Wars: Return of the Jedi".
עוד השתתף מקדרמיד בפרומו של "אנגרי בירדס מלחמת הכוכבים 2" בשם "Join the Pork Side".
בשנת 2019 חזר מקדרמיד לשחק שוב במלחמת הכוכבים כהקיסר פלפטין בסרט מלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר, הסרט ה-9 בסדרה והאחרון.
בסדרה "המקצוענים" שיחק מקדרמיד בתפקיד מיקי המילטון, רוצח שבכוונתו לנקום את מות אשתו וילדו.
ב-1990 כיכב מקדרמיד בפרק "Masonic Mysteries" בסדרת המתח "המפקח מורס" בתפקיד נוכל פסיכופת בשם הוגו דה-ויר.
ב-2002 שיחק בתפקיד הבלש פורפירי פטרוביץ בעיבוד של ה-BBC לרומן "החטא ועונשו" מאת פיודור דוסטויבסקי.
ב-2003 הופיע בתפקיד אדוארד הייד בסדרת הטלוויזיה "Charles II: The Power and The Passion" של ה-BBC.
ב-2005 גילם את דמות השטן ברדיו דרמה של BBC4 המבוסס על "גן העדן האבוד" מאת ג'ון מילטון, ושודר אחר כך ב-BBC7. עוד הוא שיחק בתפקיד הסופר הנרי פילדינג בדרמה ההיסטורית "City of Vice" של ערוץ 4, ואת דניס תאצ'ר בסרט "מרגרט" משנת 2009.
ב-2009 שיחק מקדרמיד בתפקיד לה-קלרק ראש המודיעין בעיבוד הרדיופוני לספר "מלחמת המראות" מאת ג'ון לה קארה.
ב-2014 הופיע בתפקיד שר החוץ סר אדוארד גריי בדרמה הטלוויזיונית "37 ימים" בהפקת ה-BBC, על אודות המשבר הדיפלומטי שהתרחש לפני מלחמת העולם הראשונה.
עוד השתתף מקדרמיד בתפקיד אנטון בסדרה "אוטופיה".
"המלט", תיאטרון אופן ספייס, לונדון, 1972
"ג'ונגל הערים", תיאטרון פלייס , לונדון, 1973
"מקבת'", תיאטרון בלגרייד, קובנטרי, 1973, אחרי כן בתיאטרון בנקסייד גלוב, לונדון, 1973
"מידה כנגד מידה", הלהקה השייקספירית המלכותית, סטרטפורד-אפון-אייבון, 1974
"מקבת'", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון אלדוויץ', לונדון, 1975
"מקבת'", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון "Other Place", סטרטפורד-אפון-אייבון, 1976
"Destiny", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון "Other Place", 1976
"דינגו", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון "Other Place", 1976
"שווייק במלחמת העולם השנייה", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון "Other Place", 1976; אחר כך בתיאטרון ורהאוס, לונדון, 1977
"מהומה רבה על לא דבר", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון רויאל שייקספיר, סטרטפורד-אפון-אייבון, 1976; אחר כך בתיאטרון אלדוויץ', 1977
"That Good Between Us", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון ורהאוס, 1977
"מקבת'", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון ורהאוס, 1977
"ימי הקומונה", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון אולדריץ', 1977
"דינגו", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון ורהאוס, 1978
"כל ילד טוב ראוי לחסד", תיאטרון מרמייד, לונדון, 1978
"מפיסטו", עיבוד של גורדון מקדוגל לספרו של קלאוס מאן, אוקספורד פלייהאוס קומפני, תיאטרון ראונדהאוס, לונדון, 1981
"Insignificance", תיאטרון רויאל קורט, לונדון, 1982
הסוחר מוונציה, הלהקה השייקספירית המלכותית, The Pit (מרכז ברביקן), 1984
"The Party", הלהקה השייקספירית המלכותית, The Pit (מרכז ברביקן), לונדון, 1984
"הנרי החמישי", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון ברביקן, לונדון, 1985
"The War Plays", הלהקה השייקספירית המלכותית, The Pit (מרכז ברביקן), 1985
"Crimes in Hot Countries", הלהקה השייקספירית המלכותית, The Pit (מרכז ברביקן), 1985
"The Castle", הלהקה השייקספירית המלכותית, The Pit (מרכז ברביקן), 1985
"Downchild", הלהקה השייקספירית המלכותית, The Pit (מרכז ברביקן), 1985
"אדוארד השני", תיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר, אנגליה, 1986
"The Saxon Shore", תיאטרון אלמיידה, 1986
"The Danton Affair", הלהקה השייקספירית המלכותית, תיאטרון ברביקן, 1986
"דון קרלוס", תיאטרון רויאל אקסצ'נג, 1987
"The Black Prince", תיאטרון אלדוויץ', 1989
"The Rehearsal", תיאטרון אלמיידה, 1990
"לולו", להקת תיאטרון אלמיידה, 1991
"היפוליטוס", להקת תיאטרון אלמיידה, 1991
"בית ספר לנשים", להקת תיאטרון אלמיידה, 1993
"Hated Nightfall", תיאטרון רויאל אקסצ'נג', מנצ'סטר, 1995
"טרטיף", להקת תיאטרון אלמיידה, 1996
"מבקר המדינה", להקת תיאטרון אלמיידה, 1997
"דילמת הרופא", להקת תיאטרון אלמיידה, 1998
"היהודי ממלטה", תיאטרון אלמיידה, 1999
"Faith Healer", תיאטרון גייט בדבלין, 2001–2002
"יון גבריאל בורקמן", דונמאר ורהאוס, 2007
"Jonah and Otto", מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג', 2008
"Be Near Me", התיאטרון הלאומי של סקוטלנד ודונמר ורהאוס, 2009
שש נפשות מחפשות מחבר, תיאטרון הדלונג, 2008–2010
"הנסיך מהומבורג", דונמר ורהאוס, 2010
"The Faith Machine", תיאטרון רויאל קורט, 2011
"טימון איש אתונה", תיאטרון שייקספיר שיקגו, 2012
"חיי גליליאו", הלהקה השייקספירית המלכותית, סטרטפורד, 2012
הסוחר מוונציה, תיאטרון אלמיידה, לונדון, 2014
"Venice Preserv'd", להקת תיאטרון אלמיידה, 1986
דון ז'ואן, תיאטרון רויאל אקסצ'נג', 1988
"תמונות מהוצאה להורג", תיאטרון אלמיידה, 1990
"Venice Preserv'd", להקת תיאטרון אלמיידה, 1995
איאן אנדרו קוק הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק מוזיקלי סקוטי הידוע בעיקר כחבר בשלישייה מגלאזגו, Chvrches.
בעבר ניגן בגיטרה, עבור להקת הפוסט-רוק הסקוטית Aereogramme עד התפרקותה ב-2007. קוק גם מלחין מוזיקה לקולנוע וטלוויזיה וחבר בלהקת הרוק The Unwinding Hours.
לפני הקמתה של Aereogramme, קוק, שהשתמש בכינוי ג'וני דיימס, היה חבר בלהקה Les Tinglies.
ב-1998, היה שותף להקמת Aereogramme.
הלהקה הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלהם A Story in White ב-2001. אלבומה השני של הלהקה, Sleep and Release שוחרר ב-2003 ובעקבותיו שוחרר ב-2004 האלבום Seclusion.
הלהקה שחררה את אלבומה האחרון, My Heart Has a Wish That You Would Not Go ב-2007 והתפרקה באותה שנה.
קוק מתגורר בברוקלין, ניו יורק.
איאן פולסטון-דייוויס הוא שחקן ותסריטאי ולשי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד המלך ת'יסל בסדרה "Ben & Holly's Little Kingdom" ובתפקיד אוון ארמסטרונג באופרת הסבון של רשת ITV "קורוניישן סטריט" בה הופיע בין 2010 ל-2015.
פולסטון-דייוויס נולד בפלינט שבצפון ויילס.
הוא כיכב בסדרת הדרמה "וינסנט" לצדו של ריי וינסטון, ובסרט הטלוויזיה "Ghostboat" יחד עם דייוויד ג'ייסון.
עוד שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע "Conviction" ובסדרה "Funland" של ערוץ BBC Three.
הוא השתתף בסדרות דרמה כגון "הולבי סיטי", "The Bill", "הוליאוקס" ו"ברוקסייד".
עוד שיחק בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "הנוכלים", "חיים על מאדים", "דיאל ופסקו", "עדות אילמת", "אני אלן פרטרידג'" ו"עיר מקלט".
ב-2007 כיכב בדוקו-דרמה "Richard Is My Boyfriend" של ערוץ 4.
ב-2009 לוהק פולסטון-דייוויס לדבב את המלך ת'יסל בסדרת האנימציה לילדים "Ben and Holly's Little Kingdom".
באוקטובר 2010 החל לגלם את דמותו של צ'ארלי פישר בעונה השישית של סדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One.
ב-2010 הצטרף פולסטון-דייוויס לתפקיד קבוע באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" לתפקיד אוון ארמסטרונג.
בנובמבר 2014 עזב את הסדרה והופעתו האחרונה על המסך הייתה באפריל 2015.
ב-2005 היה שותף לכתיבה של הדרמה "אהבה מפוצלת" (Dirty Filthy Love) המבוססת על התמודדותו עם הפרעה טורדנית-כפייתית.
הסרט זכה בפרס הדרמה של Royal Television Society, והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית הדרמה הטובה ביותר.
פולסטון-דייוויס הוא פטרון של Red Dot Drama, סדנת משחק שהקימה הלנה ליטל, חברתו מבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
הוא פטרון גם של ארגון CALM Centre המספק שירותי ייעוץ וטיפול לקהילת הארלו וסביבותיה.
פולסטון-דייוויס חי באדג'וורת', לנקשייר, עם בת זוגו סו, ושני ילדיהם, מגי וצ'ארלי.
Ray רוס בירדסמור 9 פרקים 2023 Archie בוב פנדר פרק: "#1.1" המפרץ (אנ') The Bay טרי מק'רגור 5 פרקים 2025 חשוד: הירי בז'אן שארל דה מנזס (אנ') Suspect: The Shooting of Jean Charles de Menezes צ'ארלס קלארק (אנ') 2 פרקים
"הטחנה על הנהר פלוס" (1994) – תיאטרון Shared Experience
הדודה של צ'ארלי (1994) – תיאטרון רויאל אקסצ'נג'
(1995) She Stoops to Conquer – תיאטרון בריסטול אולד ויק
איאן מקאלהיני הוא שחקן ובמאי צפון אירי.
במהלך קריירה של מעל ארבעים שנה, תפקידיו הבולטים היו בסדרות "טאגארט", "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", "רגליים קרות", ו"שושלת טיודור".
הוא גילם את באריסטן סלמי בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס", מורגן מונרו בסדרה "החטא הקדמון", ואת גרנדה ג'ו בסדרה "נערות דרי".
מקאלהיני נולד בבלפסט שבצפון אירלנד לכומר אנגליקני ולמורה.
הוא למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת ברנדייס שבבוסטון.
במשך שנים אחדות עבד כמורה בבית ספר יסודי גול ביורקשייר שבאנגליה, לפני שפנה לקריירה של שחקן.
מקאלהיני נשוי למחזאית והשחקנית מארי ג'ונס.
בני הזוג הקימו חברה משלהם "Rathmore Productions".
הם גרים בבלפסט ולהם שלושה בנים.
איאן טרייסי הוא שחקן קנדי.
במהלך הקריירה שלו השתתף טרייסי ביותר מ-70 סרטים וסדרות טלוויזיה.
הוא ידוע גם בתפקידו כדמות הראשית בסרט "האקלברי פין וחבריו" מ-1979.
טרייסי נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה.
הוא גדל בפורט קוקיטלם של קולומביה הבריטית.
טרייסי החל לעבוד בגיל 11, הוא שיחק בסרט "השומר" משנת 1976, בכיכובו של כריסטופר לי.
הוא הופיע בסרטים: "דור הפרוזאק", עם פיליפ סימור הופמן, "המערבון" של קווין קוסטנר, והמותחן "אינסומניה" של כריסטופר נולן מ-2001. בשנת 1999, טרייסי זכה בפרס ליאו עבור ההופעה הטובה ביותר של שחקן בדרמה עלילתית עבור "הארץ של רופרט".
טרייסי היה שחקן קבוע בסדרה "Tropical Heat" ושיחק תפקידי אורח ב"סמולוויל", "מלאך שחור", "The Sentinel", "תיקים באפלה", "The Outer Limits", "איש הנצח", "אספן הנשמות", "רחוב ג'אמפ 21" ו-"Mom PI".
איאן דקסטר סטאנרד הוא רוכב אופני כביש ומסלול אנגלי שפרש בסוף 2020. עד פרישתו רכב סטאנרד בקבוצת אינאוס.
סטאנרד ניצח פעמיים ברציפות את אומלופ הט ניוסבלד (2014–2015) והוא אלוף בריטניה בכביש בשנת 2012.
סטאנרד נולד בצ'למספורד שבאסקס, הוא החל כרוכב אופני מסלול וזכה עם בריטניה במדליית זהב באליפות אירופה 2006 בדיפה קבוצתית עד גיל 23. הוא רכב עבור אנגליה במשחקי חבר העמים הבריטי לצעירים ב-2004 וזכה בשתי מדליות ארד, במרוץ הסקרץ' ורדיפה קבוצתית.
באותה התחרות זכה סטאנרד במדליית זהב במקצה נגד השעון.
סטאנרד הפך למקצוען בתחום הכביש ב-2008 עם הצטרפותו לקבוצת Landbouwkrediet - Tönissteiner הבלגית בדרג הפרו קונטיננטל, השני בחשיבותו.
ההישג הבולט שלו בעונה הגיע ב, לאחר שסיים שלישי במרוץ.
קבוצתו לא נטלה חלק במרוץ, לכן הוא ייצג את נבחרת בריטניה.
ב-2009 הצטרף סטאנרד ל-ISD האיטלקית.
באותה עונה ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה.
סטאנרד סיים את המרוץ בין המקומות האחרונים, 160 מתוך 169 רוכבים שסיימו את המרוץ.
ב-2010 חתם סטאנרד בשורות קבוצת סקיי הבריטית, בעונתה הראשונה של הקבוצה.
ההישג הבולט שלו בעונה היה מקומו השלישי בקורנה–בריסל–קורנה, 2 שניות אחרי רובי טראקסל המנצח.
בהמשך העונה סיים שלישי גם באליפות בריטניה.
הוא נבחר שנית לוואלטה אספנייה ופרש מהמרוץ לאחר שלא זינק לקטע ה-8.
ב-2011 סיים סטאנרד רביעי באליפות בריטניה וניצח את הקטע החמישי בטור של אוסטריה.
הוא נבחר שוב לוואלטה אספנייה והפעם הצליח לסיים את המרוץ, כשהוא מסיים במקום ה-128 וסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ.
לקראת סוף העונה סיים רביעי בפריז–טור, 15 שניות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח.
ב-2012 ערך סטאנרד את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 57 בקטע ה-9. בסופו של דבר סטאנרד סיים את הג'ירו במקום ה-132, כשהוא מסייע לריגוברטו אוראן לסיים שביעי את המרוץ.
באפריל ניצח סטאנרד לראשונה את אליפות בריטניה, כשהוא מקדים את בן קבוצתו אלכס דאוסט ב-1:14 דקות ואת רוסל המפטון ב-1:24 דקות.
בהמשך העונה נבחר בפעם השלישית ברצף לוואלטה אספניה.
התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 16 בקטע ה-18, והוא סיים את המרוץ בקטע ה-111 הכללי.
לאחר מכן סיים עם סקיי במקום התשיעי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
סטאנרד נכלל בסגל בריטניה לאולימפיאדת לונדון ושימש כפועל, שמטרתו הייתה להביא את מארק קוונדיש לספרינט הסיום, אך ללא הצלחה לאחר ניצחונו של אלכסנדר וינוקורוב.
ב-2013 בלט סטאנרד בכמה מקלאסיקות האביב, כשהוא רשם את התוצאה הטובה ביותר שלו עד כה במונומנט מילאנו – סן רמו, מקום שישי, הוא הוביל את המרוץ במהלך הטיפוס האחרון לפוג'יו, אך נתפס במהלכו על ידי קבוצה של חמישה רוכבים.
בסופו של דבר נכנע סטאנרד כאמור לג'רלד צ'יולק המנצח, כשפטר סאגאן (שני), פביאן קנצ'לארה (שלישי) מקדימים אותו גם כן.
במרוץ הבא שלו, דווארס דור פלנדרן, סיים סטאנרד תשיעי.
בהמשך העונה סיים שמיני בטור באיירן–רונדפארט.
הוא לא הצליח לשחזר את הישגו מ-2012 ובעונה זאת סיים במקום השני באליפות בריטניה, לאחר שהגיע אחרי מארק קוונדיש ב-2 שניות.
לאחר מכן ערך סטאנרד את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 26 בקטע ה-10, והוא סייע לכריס פרום לנצח את המרוץ כולו.
הוא סיים שביעי ב בהמשך העונה.
ב-2014 פתח סטאנרד את העונה עם מקום שישי בטור של קטר.
לאחר מכן השיג את סטאנרד את ההישג הגדול בקריירה שלו עד כה, לאחר שניצח את אומלופ הט ניוסבלד, לאחר שגבר על שותפו לבריחה ששרדה עד סיום המרוץ, גרג ואן אוורמאט, בספרינט הסיום.
עם ניצחונו הפך סטאנרד לבריטי הראשון לנצח במרוץ.
הוא השתתף בהמשך ב, אך שבר את מפרק כף היד במהלך תאונה ונאלץ לסיים את העונה.
את 2015 פתח סטאנרד שוב עם מקום רביעי בטור של קטר.
לאחר מכן התחרה שוב באומלופ הט ניוסבלד ורכב בקדמת המרוץ ביחד עם שלושה רוכבים מאטיקס קוויק-סטפ, תום בונן, סטיין ואנדנברח, וניקי טרפסטרה.
השלושה ניסו לפרק את סטאנרד ללא הצלחה, לאחר התקפות של ואנדנברח ובונן.
בסופו של דבר התקיף סטאנרד בעצמו ורק לטרפסטרה היו את הכוחות להמשיך איתו, ובספרינט הסיום גבר סטאנרד על טרפסטרה, כשבונן מסיים שלישי, בפער של 8 שניות, וואנדברח מסיים רביעי, בפער של 15 שניות.
עם ניצחונו במרוץ הפך סטאנרד לרוכב הראשון ב לנצח פעמיים ברציפות במרוץ.
בהמשך העונה סיים סטאנרד שלישי באליפות בריטניה ונבחר שנית לטור דה פראנס, כשהוא מסייע לכריס פרום לנצח במרוץ, כשסטאנרד עצמו מסיים במקום ה-128. סטאנרד סיים ביחד עם סקיי במקום התשיעי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
ב-2016 סיים סטאנרד שלישי ב-E3 הרלבקה, כשהוא מוביל קבוצה של עשרה רוכבים שהגיעה 11 שניות אחרי מיכל קוויאטקובסקי המנצח ושבע שניות אחרי פטר סאגאן שסיים שני.
סטאנרד סיים שלישי גם במונומנט פריז–רובה, לאחר שהיה חלק מדבוקת רוכבים של חמישה רוכבים ששרדה עד הסיום, אך הפסיד למת'יו היימן המנצח ותום בונן שסיים שני בספרינט הסיום בולודרום ברובה.
הוא נבחר בפעם השלישית והשנייה ברציפות לטור דה פראנס וסיים את המרוץ במקום ה-161, כשהוא מסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ בפעם השנייה ברציפות.
הוא נכלל בסגל בריטניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, אך לא סיים את מרוץ הכביש.
לאחר מכן ניצח סטאנרד את הקטע השלישי בטור של בריטניה, לאחר בריחת יחיד.
ב-2017 ניצח סטאנרד את הקטע הרביעי בהראלד סאן טור באוסטרליה, הוא השתתף בפעם השנייה בוואלטה אספנייה וסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ.
ב-2018 ניצח את הקטע השביעי בטור של בריטניה לאחר בריחת יחיד.
לאחר מכן סיים עם סקיי במקום הרביעי באליפות העולם בנגד השעון לקבוצות.
ב-2019 סיים שני באליפות בריטניה, כשהוא מסיים שביעי במקצה נגד השעון באליפות.
הוא נכלל שוב בסגל סקיי לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-106 את המרוץ.
ד"ר איאן מלקולם הוא דמות בדיונית של מדען מסרטי פארק היורה מאת מייקל קרייטון, המהווה את אחת מהדמויות האייקוניות ביותר בזיכיון.
מלקולם הוא מתמטיקאי המומחה בתורת הכאוס שמגיע ל"פארק היורה" בידי העו"ד דונלד גנארו כדי לבחון את בטיחות הפארק ועל אף שאין לו ידע על הדינוזאורים בפארק הוא מצליח לנחש שהקיום של בני אדם עם דינוזאורים משוחזרים צפוי מראש לאסון, אשר מתחיל במהירות בעת ביקורם.
הוא מוצג כגרוש בשלישית עם מספר ילדים ובקשר עם החוקרת שרה הרדינג.
בסדרת הסרטים הוא מגולם בידי ג'ף גולדבלום, הופעה שהפכה את גולדבלום למפורסם כשמלקולם הפך לאחת הדמויות האייקוניות והחביבות בזיכיון וידועה בעיקר בתרבות הפופולרית אמרתו: "החיים ימצאו דרך".
בנוסף מלקולם הוא הדמות שהופיעה הכי הרבה עד כה על המסך, בארבעה מתוך שישה סרטים וגם נראה על גבי ספרים שכתב בתוך הסרט "עולם היורה", זאת בנוסף להופעתו בשני הספרים.
ב-2018 הוצב בפארק פוטרס פילדס ברובע סאת'ק של לונדון פסל של מלקולם (Statue of Jeff Goldblum) בעיצובו מתוך קטע מהסרט פארק היורה, בו הוא נפצע קשה ושוכב על גבו ללא חולצה, מראה שנחשב לסמל מין.
הופעה זו גררה גם ממים רבים ברשתות על מראהו.
דמותו של מלקולם מבוססת על המתמטיקאי איואר אקילנד וההיסטוריון ג'יימס גלייק, ובגדיו השחורים מזכירים את בגדי החוקר הגרמני היינץ אוטו פייטגין.
בספר הראשון: מלקולם מוצג כמדען שנבחר בידי עו"ד ג'נארו לתת חוות דעת על הבטיחות של הפארק, אך מהרגע הראשון הוא מזהיר אותם בהתבסס על תורת הכאוס שאין לפארק סיכוי להחזיק מעמד.
רוב אנשי הצוות לועגים לו ואומרים לו שהוא ישנה את דעתו מהרגע שיגיע לפארק.
ואולם מלקולם מזועזע מרעיון השיבוט של מינים נכחדים ומנסה לשכנע ללא הועיל את האמונד לסגור את הפארק.
באמצע היציאה לסיור הדינוזאורים חלה סערה טרופית וכשל חשמלי הגורם לדלתות הרכבים להיפתח ולטירנוזאורוסים של הפארק לצאת.
הם פוצעים את מלקולם אך הוא מצליח עד להגעת צוות חילוץ.
בהמשך מתברר שהוא נפצע קשה ונאלץ לקבל כמויות של מורפיום אך נאמר שהוא לא שרד.
בספר השני: בספר השני מתברר שהוא שרד ומותו היה מסקנה מוקדמת מדי.
הוא שרד אך צולע ומשתמש במקל הליכה.
הוא נפגש עם החוקר ריצ'רד לוין ולא עם המונד שמת כבר ואיתו הוגה רעיון לגלות אי ובו דינוזאורים (לאחר איבוד זכרונו בעודו חסר הכרה).
הוא גם נוסע לעזור לד"ר לוין שנתקע לבד באי ולא לחברתו שרה, אף שהיא מגיעה בהמשך.
בסרט הראשון הוא מופיע על המסוק כמומחה שהובא בידי עו"ד ג'נרו.
הוא מוצג כחוקר לבוש שחור ושחצני אך לאחר הנחיתה מנבא שחורות להאמונד על הפארק שאיננו נמצא בשליטה, בהתאם לתורת הכאוס בה הוא מתמחה.
לאורך הסרט הוא מגלה כמה הוא צודק, דבר המובלט באמירתו ש"הוא שונא להיות צודק כל הזמן".
בזמן המתקפה של הטירנוזאורוס על הצוות, מלקולם מנסה להסיח את דעתו מהרכב של הילדים בעזרת מקל-אור, אך במקום לזרוק את המקל ולקפוא הוא בורח וכמעט נתפס בידיו.
למזלו הוא נחבט בקיר השירותים שנהרסים והטירנוזאורוס טורף במקומו את עורך הדין ג'נרו ועוזב, משאיר את מלקולם פצוע קשה אך מצליח לקשור לרגל חוסם עורקים.
לאחר שרכב החילוץ של אלי ומולדון מגיעים הם מאתרים אותו ומעלים אותו בזמן לפני שהטירנוזאורוס רודף אחריהם.
לאחר שהם מגיעים למרכז המבקרים מלקולם שוכב ומקבל מורפיום ובהמשך עוזר לחבורה להפעיל את המתגים.
הוא נמלט מהאי עם שאר החבורה בסוף הסרט.
בסרט השני הוא משמש בתור הגיבור הראשי ונראה יותר מפוקח ופחות יהיר וחייכן, כאשר הוא מוזמן לביתו של האמונד המפוטר ומתבקש לנסוע לאי "איסלא סורנה" כדי לתעד את חיי הדינוזאורים ולמנוע מסע ציד להבאת הדינוזאורים לגן חיות על היבשת.
הוא מתנגד אך מתברר לו שחברתו, ד"ר שרה הרדינג כבר הגיעה לאי והוא נוסע לשדל אותה לחזור.
לנסיעה עם צוותו יוצאת מבלי ידיעתו בתו מאשה כהת-עור, קלי קורטיס-מלקולם והוא מגלה זאת רק בהגעתם לאי.
בנוסף על כך החבורה מגלה ש"חברת אינגן" בבעלות פיטר לודלו מנהלת מסע של ציד לדינוזאורים במטרה להביאם לגן חיות בקליפורניה.
מלקולם שמנסה למנוע את האסון מהסרט הראשון וצוותו מחבלים בתוכניותם ומשחררים כמה דינוזאורים שתפסו, מבלי ידיעתם על נוכחותם באי, ואלו הורסים את ציודם ואמצעי הקשר שלהם.
לאחר שזוג טירנוזאורים כמעט מפילים את אואן, שרה וניק ואן אוון מצוק, הם מקבלים עזרה מרונלד טמבו והחבורה מתאחדת כדי לשרוד.
לאחר שהם מגיעים למרכז תקשורת באמצע האי הם מצליחים להימלט ליבשת.
טמבו מצליח להרדים זכר טירנוזאורוס ולודלו מחליט להסיע אותו ואת צאצאו ליבשת בספינה לצורך פתיחת גן החיות בקליפורניה.
ואולם כשהספינה הגיע היא לא עצרה ברציפים ולאחר עצירתה התברר שכל הצוות נטרף, בעוד הטירנוזאורוס נמצא בבטן הספינה.
לאחר ששומר לא זהיר פותח את הדלת, הטירנוזאורוס בורח ומתחיל ליצור מהומה ברחבי סן דייגו בחיפוש צאצאו.
מלקולם ושרה הרדינג מאתרים את הגור ומושכים את המבוגר אחריו לעבר תא הסיפון ואז קופצים מהר למים.
לודלו שעוקב אחריהם בניסיון לעצור אותם, נתפס ונטרף בידי הטירנוזאורוסים בבטן הספינה.
לאחר שהטירנוזאורוסים עלו לספינה שרה ירתה בהם חץ הרדמה והם הובלו חזרה לאי שלהם.
בסרט השלישי מלקולם לא מופיע אך הוא מוזכר בשיחה של אלן גרנט עם אריק על ספר שחיבר.
בסרט עולם היורה נראה ספר נוסף בידיה של זארה ינג ואחד נוסף לצד השולחן של לאוורי קרותרס.
מלקולם מופיע בהופעת קמע בסרט החמישי, בו הוא מוזמן לחוות דעה בסנאט האמריקאי וטוען שעדיף לתת לדינוזאורים להיכחד, דבר שמשכנע את הסנאט לא להגיש עזרה אך לא מונע מהדינוזאורים לברוח ליבשת בסוף הסרט, עקב הברחתם לאחוזתו של לוקווד ובריחתם בהמשך.
לאחר מקרה זה מלקולם מופיע בסנאט שוב ואומר שעכשיו האדם יצטרף ללמוד לחיות לצד הדינוזאורים שהינדס.
מלקולם חוזר בסרט עולם היורה: עולם חדש, כשהוא מרצה כעובד בכיר בארגון "ביוסין", אף שלמעשה הוא משתף פעולה עם ראמזי קול נגד דודג'סון ותוכניתו.
הוא פוגש את אלן ואלי המגיעים לחשוף את הדגימות של "ביוסין" ומלקולם נותן להם מפתח (תוך שיחה ברעש רקע של מכונת קפה).
עם זאת דודג'סון מגלה את תוכניתו, מנתק את החשמל מהרכבת של אלן ואלי בדרכם החוצה ובהמשך מפטר אותו תוך לגלוג על יחסו לעולם.
מלקולם בורח בג'יפ ומציל בזמן את אלן, אלי ומייזי מדימטרודון.
בבריחתם הם נתקלים באוון ואנשיו (שמוצאים אותם לכודים בתוך ג'יפ הפוך) ומותקפים בידי גיגאנוטוזאורוס.
מלקולם מצליח להסיח אותו עם לפיד בוער ובהמשך נמלטים ממנו וטסים במסוק הביתה.
איאן מייקל נלסון הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
מוכר בשל תפקידיו בסרט "השופט" משנת 2014, ומהסרט "השכן ממול" משנת 2015.
נלסון הוא בנם של מארק וג'ני נלסון, והצעיר מבין ארבעה ילדים.
נלסון למד בבית הספר פורסיית' בלואיסוויל, צפון קרוליינה.
הוא למד תסריטאות באוניברסיטת דרום קליפורניה.
נלסון החל להתעניין במשחק כשנבחן למחזמר בית ספר כדי להרשים ילדה.
הוא הופיע במספר מופעים מקומיים.
בנוסף למשחק ושירה, הוא רקדן, והופיע בסדרת הטלוויזיה מצעד חג ההודיה של מייסיס בשלוש הזדמנויות.
כדי להתמקצע במשחק, נלסון למד בבית הספר לאמנויות באוניברסיטת דרום קליפורניה ובבית הספר לאמנויות הבמה "הבמה האחורית".
הוא השתתף בשיעורי משחק אצל ברג'ס ג'נקינס בבית הספר למשחק של ג'נקינס.
תפקידו הקולנועי הראשון ללא טקסט היה במשחקי הרעב בשנת 2012. בשנה שלאחר מכן שיחק בסרט "Alone Yet Not Alone".
בשנים 2013 ו-2014 הופיע נלסון בסרט, "השופט" ובסרט הטוב שבי.
בשנת 2015 שיחק בסרט השכן ממול בתפקיד קווין, בנם של ג'ניפר לופז וג'ון קורבט.
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר".
הוא הופיע כגרסה הצעירה לדמותו של טיילר הקלין בשלושה פרקים לאורך העונה השלישית והרביעית.
נלסון הופיע בסדרת המתח מחשבות פליליות וב"קומדי בנג!
בנג!", לפני שלוהק לתפקיד חוזר כ"פרקר" בסדרה "מחיקה" ששודרה בשנת 2016. נלסון כיכב בסדרה "הנה....ג'וני!"בתפקיד אנדי, המתאר את הנעשה מאחורי הקלעים של The Tonight Show בזמנו של המנחה ג'וני קרסון בשנות ה-70. הסדרה שוחררה לצפייה ברשת הולו בנובמבר 2017.
שנה סרט תפקיד הערות 2012 משחקי הרעבמועמד ממחוז 3 2013 Alone yet Not Alone אוון גיבסון הצעיר Medeas מיכה 2014 השופט אריק פאלמר הטוב שבי ג'ארד ריינולדס 2015 השכן ממול קווין פיטרסון 2017 פריק שואו מארק "פליפ" קלי Like Me ברט וולדן 2019 ליל קיץ (אנ') סת'2020Paper Spidersדניאל
שנה סדרה תפקיד הערות 2013–2014 זאב צעיר נער דרק הייל 3 פרקים 2014 מחשבות פליליות ויליאם פראט פרק: "Hashtag" 2015 Comedy Bang!
אנדי קלווין תפקיד ראשי; 7 פרקים
איאן פיירווטר היה צייר סקוטי תושב אוסטרליה במשך רוב חייו.
הוא שילב בעבודותיו השפעות מערביות ואסיאתיות.
איאן פיירווטר נולד בסטירלינגשייר, סקוטלנד בשנת 1891. הוריו חזרו להודו כשהיה תינוק והשאירו אותו אצל דודה רבא, והוא לא ראה אותם שוב עד שהיה בן 10. הוא למד לימודים מוקדמים במכללת ויקטוריה שבג'רזי, בלונדון ובשמפרי, שווייץ, לפני שלמד בבית הספר להכשרת קצינים בבלפסט, שם קיבל דרגת סגן משנה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נלכד על ידי הגרמנים בצרפת בקרב מונס ובילה את ארבע השנים הבאות במחנות שבויים.
בעודו שבוי, הוא הורשה ללמוד רישום ויפנית.
הוא היה אחראי על האיורים במגזינים רבים של שבויי מלחמה.
כליאתו בת ארבע השנים כללה תקופות ארוכות של בידוד כתוצאה מניסיונות בריחה חוזרים ונשנים.
לאחר המלחמה למד אמנות בהולנד, לונדון ומינכן.
בשנת 1918 למד באקדמיה המלכותית לאמנות בהאג, ואחר כך באופן פרטי אצל ואן מסטנברוק.
בשנת 1921 הוא למד בבית הספר למדעי המזרח בלימודי יפן ובין השנים 1920–1924 למד בבית הספר היוקרתי לאמנות סלייד בלונדון.
משלב זה הוא החל לנדוד בעולם: נסע לקנדה, שנחאי, באלי, קולומבו ואוסטרליה.
בכל מקום שהוא היה, הוא צייר ושלח ציורים בדואר לגלריות, בהתחלה עם הצלחה מסחרית מועטה.
בשנת 1934, במלבורן, הצטרף לאמנים לינה בריאנס, עדה פלאנטה, ויליאם (ג'וק) פרטר, אמברוז האלן ואחרים בבית דרבין ברידג'.
הוא התחיל ציור קיר של מלון Menzies בתקופה זו.
מאוחר יותר באותה שנה הוא עזב את אוסטרליה לפיליפינים.
לאחר מכן נסע למקומות רבים כולל שנחאי, פקין, מנילה, בריסביין, סינגפור וכלכותה.
במלחמת העולם השנייה, הוא שירת עם הצבא הבריטי, חיל הרגלים החמישי בדרגת קפטן בהודו בין השנים 1941 ל -1943. השתחרר מהצבא בשנת 1943 נסע שוב לאוסטרליה וביקר במלבורן בקירנס, קוקטאון ובריסביין לפני שבסופו של דבר התיישב בדרבין במלבורן.
בשלב זה ציוריו התפרסמו ונרכשו כבר על ידי גלריות בלונדון ולסטר.
בשנת 1951 עבר לדרווין שם, לאחר שגר במשאיות וסירות נטושות, וכנראה סבל מדיכאון, בנה רפסודה ויצא למסע יחיד בים הפתוח.
מאחר שלא נמצא, האוסטרלים הסיקו שהוא נספה אך הוא שרד בחוף באי רוטה באינדונזיה.
הוא התגלה על ידי הרשויות באינדונזיה, נכלא ולבסוף גורש.
הוא נסע ללונדון דרך סינגפור וחזר לבריסביין בשנת 1953, בן 62. הוא בנה צריף באי בריבי בקווינסלנד, שם התגורר במשך כל שארית חייו למעט ביקורים בהודו ובלונדון בשנות השישים.
אחד מציוריו, מנזר, שנרכש על ידי הגלריה הלאומית של אוסטרליה, תואר על ידי המבקרים באותה תקופה כיצירת מופת, שהיה בה הכלאה מרתקת במיוחד מהמסורות הציוריות של אירופה והקליגרפיה של סין ..."
הוא היה אחד הציירים האירופיים הבודדים שהושפעו בהרחבה מהאמנות האוקיאנית.
לעיתים קרובות הוא השתמש בחומרים הזולים ביותר כמו קרטון או עיתון וצבעים באיכות ירודה, ורבים מיצירותיו אבדו או נפגעו בגלל האקלים הטרופי בו הוא חי.
עבודותיו של פיירווטר נכללו בתערוכה "ציור אוסטרלי בהווה" בגלריה טייט, לונדון ובאותה שנה עבודתו נבחרה לייצג את אוסטרליה בביאנלה לאמנות בסאו פאולו.
הוא מיוצג בכל גלריות המדינה באוסטרליה, גלריית טייט, לונדון, סיטי גלרי, לסטר, ומוזיאון אולסטר, בלפסט.
בשנת 1965 פרסם פיירווטר את הספר "בודהה השיכור" (אוניברסיטת קלד פרס, בריסביין), אותו תרגם מסינית ואייר בשתים עשרה מציוריו.
זהו רומן המבוסס על חייו של טאו צ'י שגישתו האקסצנטרית להוראת הדת הייתה בהתאם למסורת סינית עתיקה ומכובדת, ואופן התנהגותו של אדם חכם.
באפריל 2019 ציור של פיירווטר "ברביקיו" נמכר ב -1.7 מיליון דולר.
איאן טיילור הוא פוליטיקאי בריטי מהמפלגה השמרנית.
הוא למד כלכלה, פוליטיקה והיסטוריה באוניברסיטת קיל אותה סיים בשנת 1967. בין השנים 1967–1970 כיהן כיו"ר התאחדות הסטודנטים השמרנים הבריטית וגם של התאחדות הסטודנטים הנוצריים-דמוקרטיים והשמרניים באירופה.
לאחר סיום הלימודים עבד במספר חברות לרבות עבודה בפריז בשנים 1975–1977.
הוא חבר באגודה הבריטית לאנשי מקצוע בתחום ההשקעות וחבר בגילדת אנשי טכנולוגיות המידע.
בשנת 1987 נבחר לבית הנבחרים הבריטי והיה חבר עד שנת 2010. בין השנים 1994-1997 כיהן בתפקיד תת-מזכיר במשרד התעשייה והמסחר בממשלתו של ג'ון מייג'ור.
משנת 1997 היה באופוזיציה ופעל בנושאים הקשורים לפיתוח המדע והחלל והיה חבר בוועדות שונות בנושא.
בשנת 2003 היה בין הבודדים במפלגה שהצביעו נגד מלחמת עיראק.
טיילור עזב את הפוליטיקה בשנת 2010 והמשיך לפעול בנושאים הקשורים לחקר החלל.
הוא היה חבר במועצה לטכנולוגיה ומדע הבריטי, וחבר בצוות היועצים של סוכנות החלל האירופית.
בשנת 2014 היה בין יוזמי Lunar Mission One.
בשנת 2019 הודיע על עזיבת המפלגה השמרנית ועל תמיכה במועמד של המפלגה הליברל-דמוקרטית באזור הבחירה אשר ו-וולטון, שאותו ייצג במשך שנים רבות.
איאן אלייג'ה לורנס אסקואה (בספרדית: Ian Elijah Lawrence Escoe; נולד ב-28 במאי 2002 בסן חוסה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
לורנס גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו סאפריסה.
בשנת 2019 חתם באלחואלנסה והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-27 במרץ 2022 ערך לורנס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בניצחון 2-1 על נבחרת אל סלוודור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אליפות קוסטה ריקה (1): אפרטורה 2020
איאן אית'ן מאטסן (בהולנדית: Ian Ethan Maatsen; נולד ב-10 במרץ 2002 בפלארדינגן שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אסטון וילה מהפרמייר ליג ובנבחרת הולנד.
מאטסן גדל במחלקות הנוער של פיינורד, ספרטה רוטרדם, פ.ס.וו.
ב-25 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של צ'לסי, בניצחון 7-1 על גרימסבי טאון במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.
בהמשך הושאל מאטסן לקבוצות צ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה, וקובנטרי סיטי וברנלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
עם ברנלי העפיל לפרמייר ליג.
מאטסן הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023. במאי 2024 נכלל מאטסן בסגל המורחב של נבחרת הולנד שכלל 30 שחקנים ליורו 2024. אך נופה כאשר פורסם הסגל הסופי שצומצם ל-26 שחקנים.
עם זאת, בעקבות פציעתו של פרנקי דה יונג, ב-11 ביוני 2024 זומן מאטסן לסגל הסופי.
איאן דאגלס סמית' (8 באפריל 1919 – 20 בנובמבר 2007) היה פוליטיקאי רודזי, חקלאי וטייס קרב אשר כיהן כראש ממשלת רודזיה.
הוא היה המנהיג הראשון של המדינה שנולד וגדל ברודזיה, והוביל את הממשלה הלבנה שהכריזה עצמאות חד-צדדית מהממלכה המאוחדת בנובמבר 1965, בניגוד לדרישות הממלכה המאוחדת להנהגת שלטון רוב כתנאי לעצמאות.
חמש עשרה שנות שלטונו אופיינו בבידוד בינלאומי של המדינה ובהשתתפות במלחמת הסבך הרודזי, שהעמידה את כוחות הביטחון של רודזיה מול זרועות הפרוקסי של ברית המועצות וסין - איחוד העם האפריקני של זימבבואה (ZANU) והאיחוד האפריקני של זימבבואה (ZAPU).
סמית' נולד להורים מהגרים בריטיים בעיירה הקטנה סלוקווה שבמרכז רודזיה הדרומית, ארבע שנים לפני שהקולוניה קיבלה שלטון עצמי ב-1923. במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר המלכותי.
התרסקות במצרים גרמה לפציעות פנים וגוף קשות שנשארו בולטות למשך כל חייו.
לאחר שהחלים, שירת באירופה, שם נורה והמשיך להילחם לצד פרטיזנים איטלקים.
בשנת 1948 לאחר המלחמה הקים חווה בעיר הולדתו והפך לחבר פרלמנט עבור סלוקווה.
תחילה היה חבר במפלגה הליברלית, ובהמשך עבר למפלגת האיחוד הפדרלי ב-1953, ושימש כשוטר ראשי (Chief Whip) מ-1958 ואילך.
עזב את המפלגה ב-1961 במחאה על החוקה החדשה של הטריטוריה, והקים את חזית רודזיה שנה לאחר מכן.
סמית' הפך לסגן ראש הממשלה לאחר ניצחון החזית בבחירות בדצמבר 1962, והוא התמנה לראש הממשלה לאחר התפטרותו של פילד באפריל 1964, חודשיים לפני האירועים הראשונים שהובילו למלחמת הסבך הרודזי.
לאחר שיחות חוזרות עם ראש ממשלת הממלכה המאוחדת הרולד וילסון שנכשלו, סמית' וממשלתו הכריזו עצמאות חד-צדדית ב-11 בנובמבר 1965 במטרה לעכב את שלטון הרוב.
זמן קצר לאחר מכן, החלה השלב הראשון של המלחמה באופן פעיל.
לאחר משא ומתן נוסף עם הממלכה המאוחדת שנכשל, ניתקה רודזיה את כל הקשרים הבריטיים הנותרים והפכה לרפובליקה ב-1970. סמית' הוביל את החזית לארבעה ניצחונות בבחירות במהלך כהונתו.
אף על פי שניהל משא ומתן לסירוגין עם המנהיג המתון אבל מוזורווה במהלך המלחמה, התמיכה בו הגיעה באופן בלעדי מהמיעוט הלבן, בעוד שהרוב השחור הודר מהשתתפות במערכת הבחירות.
בתחילה המדינה התמודדה עם סנקציות שהוטלו על ידי האומות המאוחדות ובנוסף עם בידוד בינלאומי, אך זכתה לסיוע מדרום אפריקה וממושבות פורטוגל עד שנת 1974. לאחר 15 שנות לחימה ממושכת, סנקציות כלכליות ולחץ בינלאומי, ובזמן שהסיוע מדרום אפריקה נחלש, סמית' הסכים להנהיג שלטון רוב.
בשנת 1978 נחתם ההסכם הפנימי עם מנהיגים מתונים, תוך החרגת ZANU ו-ZAPU.
המדינה נקראה רודזיה זימבבואה בשנה שלאחר מכן.
ההסדר החדש לא קיבל הכרה בינלאומית, והמלחמה נמשכה.
לאחר ש החליף את סמית' כראש ממשלה, התקיימו משאים ומתנים בלנקסטר האוס, שהובילו לבחירות חופשיות ולהכרה בעצמאות זימבבואה.
לאחר הבחירות, שימש סמית' כמנהיג אופוזיציה במשך שבע שנים והיה מבקר חריף של ממשלת רוברט מוגאבה.
ביקורתו נמשכה גם לאחר פרישתו ב-1987, כשהקדיש חלק גדול מזכרונותיו,
ב-1992 סמית' החליט להוביל את החזית המאוחדת, קואליציה שכללה את מפלגתו (כיום הברית השמרנית של זימבבואה) ומפלגות שחורות שהתנגדו למדיניותו של רוברט מוגאבה.
עם זאת, מעורבותו בקואליציה נמשכה זמן קצר בלבד, ועד סוף העשור הוא פרש במידה רבה מהפוליטיקה הלאומית.
האוטוביוגרפיה שלו, "הבגידה הגדולה: זיכרונותיו של איאן דאגלס סמית'", פורסמה ב-1999.
ב-2005 עבר סמית' לדרום אפריקה לצורך טיפול רפואי, שם נפטר שנתיים מאוחר יותר בגיל 88.
כסמל הפוליטי הדומיננטי והפנים הציבוריות של רודזיה בעשורים האחרונים שלה, סמית' נחשב לדמות פוליטית מעוררת מחלוקת עד היום.
תומכיו טוענים שהוא היה בעל חזון פוליטי שהבין את האמיתות הלא נוחות של אפריקה, ומגנים על שלטונו כתקופה של יציבות ובלימת הקומוניזם.
לעומת זאת, מבקריו גינו אותו כגזען שהביא סבל עצום למיליוני זימבבואים באמצעות הנהגת ממשלה גזענית שהדירה והפלתה את הרוב השחור.
איאן מתיו מוריס הוא היסטוריון וארכאולוג בריטי, פרופסור בקתדרת וילארד ללימודים קלאסיים באוניברסיטת סטנפורד.
מוריס נולד בסטוק-און-טרנט, סטפורדשייר, אנגליה.
הוא למד בבית הספר התיכון אליינס (Alleyne's), בית ספר מקיף בסטון, סטפורדשייר.
הוא למד באוניברסיטת ברמינגהם, השיג תואר ראשון באמנויות (BA) בשנת 1981 וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה (PhD) בסנט ג'ון קולג', קיימברידג', ב-1985. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בשם "קבורה וחברה באתונה, 1100-500 לפני הספירה".
מ-1987 עד 1995 לימד באוניברסיטת שיקגו.
מאז 1995 הוא נמצא בסטנפורד.
מאז שהצטרף לסטנפורד, הוא שימש כדיקן שותף למדעי הרוח והמדעים, יו"ר המחלקה ללימודים קלאסיים ומנהל המכון להיסטוריה של מדעי החברה.
הוא היה ממייסדי המרכז לארכאולוגיה בסטנפורד וכיהן שתי קדנציות כמנהלו.
הוא כתב על ההיסטוריה והארכאולוגיה של הים התיכון העתיק ועל היסטוריה עולמית.
הוא זכה בפרס הדיקן למצוינות בהוראה בשנת 2009.
בין 2000 ל-2007, הוא ניהל חפירה ארכאולוגית של סטנפורד במונטה פוליצו, סיציליה, איטליה.
הוא זכה למלגות מחקר מקרן הזיכרון של ג'ון סיימון גוגנהיים, מכון הובר, הקרן הלאומית למדעי הרוח, המרכז ללימודים הלניים בוושינגטון הבירה, והמכון למחקר במדעי הרוח, אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון.
הוא עמית האקדמיה הבריטית וזכה לתוארי כבוד מאוניברסיטת דה פאו ואוניברסיטת ברמינגהם.
בשנת 2012 הייתה עבודתו נושא לכתבת פרופיל ארוכה ב"כרוניקה להשכלה גבוהה".
הוא נשא את הרצאות טאנר על ערכי אנוש באוניברסיטת פרינסטון בשנת 2012.
איאן מוריס מתכנן לפתח בספרו החדש את דעותיו על הטרנספורמציות של האלף הראשון לפני הספירה - המעבר מכוח מבוסס דת לכוח ביורוקרטי וצבאי, ועליית עידן הציר.
למה המערב שולט - לעת עתה
ספרו משנת 2010, "למה המערב שולט - לעת עתה" (Why the West Rules—For Now), משווה בין העולם המזרחי והעולם המערבי לאורך 15,000 השנים האחרונות, בטענה שגאוגרפיה פיזית, ולא תרבות, דת, פוליטיקה, גנטיקה או אישים גדולים, מסבירה את השליטה של המערב בעולם.
האקונומיסט כינה את הספר "ספר חשוב - מאתגר, מגרה ומשעשע.
מי שלא מאמין שיש לקחים מההיסטוריה צריך להתחיל כאן".
הספר זכה בפרסים ספרותיים, כולל פרס PEN Center USA הספרותי לשנת 2011, ונבחר כאחד מספרי השנה של ניוזוויק, Foreign Affairs, Foreign Policy, הניו יורק טיימס ועיתונים נוספים.
הספר "מדד הציוויליזציה" (The Measure of Civilization) סוקר את האופן שבו ציוויליזציות מתפתחות ומנסה לבדוק מדוע המערב הפך כה רב עוצמה.
הספר חקור שאלות אלו ומספק כלים חדשים להערכת הצמיחה ארוכת הטווח של חברות באמצעות אינדקס מספרי פורץ דרך של התפתחות חברתית המשווה בין חברות בזמנים ובמקומות שונים.
מוריס בוחן את התפתחות המזרח והמערב לאורך 15,000 שנים מאז סוף עידן הקרח האחרון ומסיק מסקנות לגבי העיתוי והסיבה של שלטון המערב, ונקודות מבט חדשות לחשיבה על המאה העשרים ואחת ולגישת האומות המאוחדות למדידת ההתפתחות האנושית.
מוריס סוקר את ההתפתחות החברתית דרך ארבעה פרמטרים: לכידת אנרגיה לנפש, ארגון, טכנולוגיית מידע ויכולת מלחמה.
הוא משתמש בנתונים ארכאולוגיים, היסטוריים ועדכניים כדי להבהיר דפוסים.
90 אחוז מהזמן מאז עידן הקרח האחרון, האזור המתקדם ביותר בעולם נמצא בקצה המערבי של אירואסיה, אבל בניגוד למה שהיסטוריונים רבים סברו, בערך 1,200 שנים - מ-550 עד 1750 לספירה - מזרח אסיה היה מתקדם יותר.
רק בשלהי המאה השמונה עשרה, כאשר תושבי צפון מערב אירופה ניצלו את האנרגיה הכלואה בדלק מאובנים, זינק המערב קדימה.
הספר מציע פתרון לכמה מהוויכוחים הגדולים בהיסטוריה העולמית ומציג כלים חדשניים לקביעת מגמות כלכליות וחברתיות בעבר, בהווה ובעתיד.
"מדד הציוויליזציה" הוא כרך נלווה לספר "למה שולט המערב - לעת עתה".
הוא מספק פרטים על העדויות והשיטות הסטטיסטיות שבהן השתמש מוריס כדי לבנות את מדד ההתפתחות החברתית שבה השתמש ב"למה שולט המערב" כדי להשוות היסטוריה ארוכת טווח של מזרח ומערב.
האגודה הבינלאומית ללימודים והאגודה להיסטוריה של מדעי החברה הקדישו פאנלים לדיון בספר בפגישות השנתיות שלהם ב-2013. הספר מתורגם לסינית.
קונפליקט והתקדמות הציוויליזציה מפרימטים לרובוטים" יצא לאור באפריל 2014. מוריס מתחקה אחר ההיסטוריה של האלימות לאורך אלפי שנים וטוען שלמרות הזוועות המלחמה, במהלך 10,000 השנים האחרונות היא הפכה את העולם לבטוח ועשיר יותר, מכיוון שזוהי הדרך היחידה שאנשים מצאו כדי ליצור חברות גדולות, שלוות, שמורידות את שיעור המוות האלים.
הלקח של 10,000 השנים האחרונות של ההיסטוריה הצבאית, הוא טוען, הוא שהדרך לסיים את המלחמה היא על ידי לימוד לנהל אותה.
מוריס מקדיש פרק למלחמת השימפנזים בגומבה שבטנזניה בשנים 1974–1978. התרגום לגרמנית של הספר, Krieg: Wozu er gut ist, ראה אור ב-2013. הספר תורגם להולנדית וספרדית.
2014 – פרס הספרים של קליפורניה - פיינליסט - על ספרו "מלחמה!
איאן מקדונלד היה מבקר מוזיקה, עיתונאי וסופר אנגלי הידוע בעיקר בזכות עבודותיו על הביטלס ועל דמיטרי שוסטקוביץ'.
הוא למד תחילה אנגלית ב ואחר כך עבר לקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' כדי ללמוד ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה.
לבסוף נשר מהלימודים לאחר שנה; בעת לימודיו בקיימברידג' הכיר את הזמר-יוצר ניק דרייק.
בנוסף החל לכתוב שירים עבור להקת , שכללה את אחיו ואת הגיטריסט לעתיד של רוקסי מיוזיק, .
בספרו על הביטלס, "", שיצא לאור בשנת 1994, ניתח מקדונלד בקפדנות כל הקלטה של הלהקה, תוך בחינת הנושאים הרחבים ומקורות ההשראה שלה.
הספר מכיל ניתוח מפורט של כל שיר, אך לעיתים קרובות הוא בעל גוון סובייקטיבי וביקורתי.
פול מקרטני הביע את חוסר שביעות רצונו מדיוקו.
הספר כולל גם מאמר המציג ניתוח של השינויים החברתיים והתרבותיים של שנות ה-60 של המאה ה-20 והשפעותיהם.
הערכים על הסינגלים של הביטלס שכיכבו בראש מצעד הסינגלים הבריטי פורסמו בספר נפרד בשנת 2002. העריכה כללה הקדמה חדשה וקצרה יותר וכללה רק את המאמרים על השירים באלבומם של הביטלס, 1, שהגיע לראש מצעד הסינגלים.
הצלחתו הספר הניעה את מקדונלד לחדש את כתיבתו בנושא המוזיקה הפופולרית, והוא החל לכתוב עבור מספר כתבי עת בנושא, בהם "מוג'ו".
אנתולוגיה של כתבים אלה, "The People's Music", פורסמה ביולי 2003, שבועות ספורים לפני התאבדותו.
הוא עבד על שני ספרים נוספים, בהם גם ספר על דייוויד בואי, אך הללו לא פורסמו כלל.
בספרו על דמיטרי שוסטקוביץ', "The New Shostakovich", שיצא לאור בשנת 1990, ניסה למקם את יצירותיו של המלחין הרוסי בהקשרן הפוליטי והחברתי.
באוגוסט 2003 התאבד מקדונלד בביתו שבגלוסטרשייר, לאחר שסבל מדיכאון קליני.
איאן יואל פינקוביץ' (נולדה ב-21 בספטמבר 1997) היא שחקנית ישראלית.
איאן יואל פינקוביץ' נולדה וגדלה בתל אביב, לבמאי רוני פינקוביץ' ולשחקנית תומי יואל.
איאן היא בת אמצעית במשפחה ולה שתי אחיות.
אביה היה מהדמויות הבולטות בתחום התיאטרון בישראל, ביים עשרות הצגות והיה המנהל האמנותי של המדיטק ושל תיאטרון חיפה.
במהלך לימודיה בבית ספר תיכון כבר עסקה במשחק ובדוגמנות.
בין היתר בסדרת הנעורים של ערוץ דיסני, כוכב הצפון.
בשנת 2023 השלימה פינקוביץ' את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בראיון בספטמבר 2025 חשפה פינקוביץ' שהיא עובדת על מחזה אותו החלה לכתוב ביחד עם הוריה המבוסס על טראומת ילדות שעברה וסיפרה שהיא אובחנה עם פוסט־טראומה בעקבות אונס, והתמודדה עם הפרעות אכילה ואובדנות.
בשנת 2015 שיחקה בסדרת הנוער כוכב הצפון ולאחר מכן תוך כדי לימודי המשחק השתתפה בפרויקטים נוספים.
בשנת 2025 לוהקה לאחד התפקידים הראשיים במחזמר שאול המבוסס על עלילה ושירים מאת שלמה ארצי.
שנההצגהתיאטרוןמחזאידמותהערות2016רשת ביטחוןתיאטרון המדיטק2017הצמה של אבאהבימה2018התקווההבימה2020קונטקטתיאטרון פרינג'2024השוורץ האחרוןתיאטרון באר שבעדבורה זואי לאופר2025שאולשלמה ארצימיכל
שנהשםערוץדמותעונותהערות2016כוכב הצפוןדיסני ישראל1+22017כיפת ברזלקשת 122018כפולהקידז1-4בתפקיד פוקי, הרקדנית של נועה קירל וחברתה הטובה2020מנאייככאן 112024הסדרתייםכאן חינוכיתגאיהקומדיה שיצרו רשף שי ויגאל שפירא וביימה שירילי דשאהאחיות המוצלחות שליyes4
שנהסרטהערות2008ברוריהסרטי יונייטד קינג, סרטו של אברהם קושניר2018קרשנדו2024האיסרט למגזר החרדי
אַיאס (יוונית: Αἴας) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית.
לפי המסופר הוא היה בנו של טלאמון, אחיו של טיאוקרוס, ואשתו הראשונה פריבואה.
הוא כונה "איאס הטלאמוני" או "איאס הגדול".
איאס בן טלאמון נמנה עם הגיבורים המרכזיים באיליאדה מאת הומרוס.
באותו חיבור ישנו גיבור נוסף בשם איאס בן אוֹאִילֵאוּס, המכונה "איאס המהיר", להבדיל מזה "הגדול".
אחרי אכילס נחשב איאס לאמיץ שבגיבורי היוונים שניצבו מול חומות טרויה.
הוא התמודד מול הקטור בדו-קרב ואף פצע אותו.
הוא הדף גם את ההתקפה הטרויאנית שסיכנה את הספינות, ועזר לחלץ את גופתו של פאטרוקלוס.
אחרי מותו של אכילס דרש את כלי הנשק שלו, אבל פסק בוררות קבע כי אלה יימסרו לאודיסאוס.
ברוב זעמו ביקש איאס להרוג במי שהשפילוהו, אבל אתנה סימאה את עיניו, כך שאת הטבח ערך בעדר כבשים.
כאשר שבה אליו הכרתו והתברר לו מה עולל, השליך את עצמו על חרבו מרוב בושה.
על שמו של איאס נקראת קבוצת הכדורגל אייאקס אמסטרדם והוא מופיע על סמל הקבוצה.
איבּ היא עיר הבירה של מחוז איב בדרום מערב תימן.
העיר שוכנת בלב רכס הרי בעדן הגבוהים בגובה של כ-2,050 מטרים.
במהלך המאה ה-11 עלתה חשיבות האזור כאשר שושלת סולהידס שלטה על מרבית תימן מבירתם בעיר הקרובה ג'יבלה (Jiblah).
במאה ה-20 נשלטה העיר בידי אמיר עצמאי למחצה, עד לשנת 1944, בה בוטלה שיטת האמירויות בידי המלוכה.
בשנות ה-50 פרצה מגפת אבעבועות שחורות בעיר.
העיר נמצאת במרכזו של מחוז שהתברך בפעילות חקלאית ענפה.
כתוצאה ממדרונות ההרים, הנעים בין 1,200 ל-1,800 מטרים, מתאפיינת שיטת עיבוד הקרקע במחוז במערכת טרסות לניצול האדמה הוולקנית הפורייה.
במחוז מיוצרים דגנים, פירות וירקות, קפה, גת וכן קיימים שטחי מרעה לצאן, בעיקר כבשים.
השוק העירוני מהווה את מרכז המסחר של האזור כולו.
העיר עצמה מוקפת בחומה עבה ויש בה בתי קומות ומסגדים רבים.
אמת מים המחוברת למערכת חלוקת מים מודרנית מספקת את צורכי העיר.
איב ממוקמת כ-117 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר הנמל מוח'א (المخا), המהווה תחנה חשובה על הדרך המחברת את מוכה עם צנעא, בירת תימן.
בשנת 1982 נפגעה העיר מרעידת אדמה.
בעיר הייתה קהילה יהודית עד לעלייה הגדולה מתימן.
על פי העדויות, במחצית הראשונה של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית 51 אנשים, ובסמוך לעלייה הגדולה מתימן, היו בעיר כ- 20 משפחות יהודיות.
האזכור הראשון הכתוב לקהילה היהודית מופיע בספר הפטירות בעיירה, משנת 1703, היישוב מוזכר גם בפנקס בית דין צנעא, משנת 1775.
אבלין ברברה בלפור הייתה חקלאית, מחנכת ומחלוצות תנועת החקלאות האורגנית בבריטניה.
בלפור הייתה בין הנשים הראשונות שלמדו חקלאות באוניברסיטה בבריטניה, דבר שהיה עד אז נחלתם של גברים בלבד.
בלפור הייתה בתו של ג'רלד בלפור ואחייניתו של ראש ממשלת בריטניה ארתור ג'יימס בלפור.
בשנת 1939, בהשפעת סר אלברט הווארד, ערכה בלפור ניסוי, שהיה הניסוי ההשוואתי הראשון, שהשווה בין חקלאות קונבנציונלית לבין חקלאות אורגנית.
ממצאי הניסוי פורסמו בספרה "The Living Soil" בשנת 1943. ספר זה היווה בסיס לארגונים רבים שתמכו בשיטות הגידול האורגניות.
ב-1946 הייתה שותפה בייסוד הסוייל אסוסיאיישן - תנועה בריטית הפועלת למען קידום החקלאות האורגנית ותוצרתה.
איאן ראש הוא כדורגלן עבר ולשי, חלוץ ליברפול בשנות ה-80 וה-90. הוא מלך השערים של הקבוצה עם 346 שערים.
ראש התחיל את הקריירה שלו בצ'סטר סיטי מהליגה האנגלית השלישית, בשורותיה ערך את הופעת הבכורה כשהיה בן 17. 14 השערים שהבקיע בעונת משכו את תשומת לבו של בוב פייזלי, מאמן ליברפול, ששילם עבורו 300,000 לירות שטרלינג בסוף העונה כדי לקנותו.
בעונתו הראשונה כשחקן ליברפול לא הצליח לתפוס מקום של קבע בהרכב לפני קני דלגליש ודייוויד ג'ונסון, ולכן נאלץ להסתפק רק בשבע הופעות, וללא שערים.
העונה הבאה () הייתה עונת הפריצה שלו, בה כבש 30 שערים בכל המסגרות.
ראש ודלגליש היו לצמד חלוצים אימתני, וליברפול זכתה באליפות ראשונה מתוך רצף של שלוש אליפויות רצופות שיבוא לאחר מכן.
בעונת זכה איאן ראש בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית לאחר שהוביל את ליברפול לזכייה שנייה ברציפות בדאבל שכלל זכייה באליפות הליגה האנגלית ובגביע הליגה.
הוא כבש 24 שערי ליגה בעונה זו, כולל רביעייה בדרבי המרסיסייד באצטדיון גודיסון פארק נגד אברטון (אותה אהד בילדותו) וליברפול סיימה ראשונה בפער משמעותי של 11 נקודות מווטפורד, שסיימה במקום השני.
בעונת זכה ראש בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית כאשר ליברפול זוכה בטרבל שכלל זכייה שלישית ברציפות באליפות הליגה, זכייה רביעית ברציפות בגביע הליגה ובנוסף בגביע אירופה לאלופות.
בעונה זו כבש החלוץ הוולשי לא פחות מ-47 שערים ב-65 משחקים בכל המסגרות.
ראש זכה בעונה זו גם בכדורגלן השנה בליגה האנגלית (עיתונאים) ובנעל הזהב האירופית והיה לשחקן הראשון בליגה האנגלית שזוכה בתואר זה.
באוקטובר 1983 כבש ראש חמישייה לרשתה של לוטון טאון במשחק הליגה בו ניצחה ליברפול באנפילד 6:0.
בינואר 1984 בניצחון 3:1 על אסטון וילה, היה ראש לשחקן הראשון של ליברפול שכובש שלושער במשחק ליגה בוילה פארק, רק רובי פאולר הצליח לשחזר זאת בנובמבר 1998 (נכון ל-2010).
עונת הייתה העונה הראשונה מזה 10 שנים שליברפול סיימה ללא תואר.
הקבוצה הגיעה לגמר אליפות אירופה בפעם החמישית, אבל משחק הגמר ששוחק באצטדיון הייזל שבבלגיה הסתיים באסון בו נהרגו 39 מאוהדי יובנטוס.
בעקבות האסון הורחקה ליברפול יחד עם ראש מהמפעלים האירופיים ל-6 שנים, דבר שפגע במספר ההופעות שלו באירופה וכנראה גם במספר השערים שלו בקריירה.
בעונת זכתה ליברפול בדאבל, כאשר ראש כובש צמד בגמר הגביע האנגלי בניצחון ליברפול 3:1 על אברטון ונבחר לאיש המשחק.
בקיץ 1986 הסכימה ליברפול למכור אותו ליובנטוס תמורת 3.2 מיליון ליש"ט (סכום שיא דאז).
כחלק מתנאי העסקה הוא הושאל לליברפול לעונה הבאה, בה סיימה ליברפול את הליגה שנייה ליריבתה העירונית אברטון למרות ביצועיו של ראש: 30 שערי ליגה ו-40 בכל המסגרות.
באיטליה שיחק רק עונה אחת.
הוא התקשה להסתגל לחיים מחוץ לאיים הבריטיים ונרכש בחזרה על ידי ליברפול באוגוסט, 1988 תמורת 2.7 מיליון לירות שטרלינג.
הקדנציה השנייה שלו בליברפול ארכה כשמונה שנים ובמהלכה זכתה הקבוצה באליפות נוספת ופעמיים בגביע האנגלי.
כשחזר ראש לקדנציה השנייה שלו בליברפול הייתה לו תחרות רצינית על עמדת החלוץ עם פיטר בירדסלי וגון אולדרידג', שהגיע לליברפול כמחליפו של ראש.
הסברה הייתה שראש ואולדרידג' יותר מדי דומים בסגנון המשחק שלהם מכדי לשחק ביחד (לעיתים קרובות נהגו לציין גם את הדמיון החיצוני ביניהם).
בעונת אולדרידג' פתח בהרכב וכבש בעקביות, עובדה שהשאירה את הוולשי על הספסל.
בגמר הגביע של אותה עונה שוב כבש ראש צמד ושוב נגד היריבה העירונית אברטון.
בפתיחת המשחק (דקה 4) היה זה דווקא אולדרידג' שכבש את שער היתרון לליברפול, בדקה ה-73 ראש החליף את אולדרידג', ובדקה לסיום- אברטון השוותה על ידי המחליף סטיוארט מקול.
המשחק נכנס להארכה ולאחר 5 דקות ראש העלה את ליברפול ל-2:1, מקול השווה שוב בדקה ה-102 ודקתיים לאחר מכן קבע ראש את תוצאת המשחק 3:2.
בפתיחת עונת 1989/1990 הועדף ראש על פני אולדרידג' מה שהוביל את החלוץ האירי לעזוב לריאל סוסיאדד ולהפוך לשחקן הראשון שאינו בסקי שחותם בקבוצה.
ראש סיים את העונה עם 26 שערים וזכה עם ליברפול באליפות נוספת.
גם את עונת סיים עם 26 שערים, עונה בה קני דלגליש הודיע על התפטרותו וגרהאם סונס ששיחק לצידו בליברפול ובנבחרת סקוטלנד החליפו בתפקיד.
בעונת פציעה גרמה לכך שראש שותף ב-18 משחקי ליגה בלבד בהם כבש 3 שערים, השער השלישי היה בניצחון 2:0 בבית נגד מנצ'סטר יונייטד ב-26 באפריל 1992, ניצחון שהוציא את היריבה המרה ממאבק האליפות בו זכתה לידס יונייטד, היה זה השער הראשון שהבקיע ראש נגד מנצ'סטר יונייטד.
את העונה סיימה ליברפול במקום השישי בלבד והייתה זו הפעם הראשונה שהקבוצה לא מסיימת כאלופה או כסגנית מאז 1981. בכל זאת ראש זכה בעונה זו בפעם השלישית בגביע האנגלי כאשר הוא כובש עבור ליברפול את השער השני בניצחון 2:0 על סנדרלנד מהליגה השנייה.
את עונת סיים ראש עם 14 שערי ליגה ו-22 בסך הכל, ב־18 באוקטובר 1992 כבש ראש את שערו השני בקריירה נגד מנצ'סטר יונייטד ועשה היסטוריה כאשר עקף את רוג'ר האנט והעמיד את מניין שעריו בקבוצה על 287.
בעונת מונה ראש לקפטן הקבוצה על ידי סונס והיה השחקן היחיד בעונה זו ששותף בכל משחקי הקבוצה – 49 במספר, בשלב מוקדם של העונה שולב לצידו הכישרון הצעיר והמבריק רובי פאולר, ראש סיים את העונה שבמהלכה החליף רוי אוונס את סונס בעמדת המאמן עם 14 שערי ליגה ו-19 בסה"כ.
בעונת זכה ראש בפעם החמישית בגביע הליגה עם ליברפול אחרי ניצחון בגמר 2:0 על בולטון, כשבסיבוב הרביעי באיווד פארק אצטדיונה של בלקברן (שזכתה בסיום העונה באליפות) כבש ראש שלושער.
הזכייה בגביע הליגה הייתה התואר האחרון בו זכה איאן ראש.
בקיץ 1995 שילמה ליברפול לנוטינגהאם פורסט 8.5 מיליון ליש"ט עבור סטן קולימור, היה זה סכום שיא להעברה בכדורגל הבריטי.
הגעתו של קולימור יחד עם ביסוס מעמדו של פאולר בהרכב (סיים את עונת 1994/1995 עם 31 שערים בכל המסגרות) סימנו את סוף עידן ראש באנפילד.את עונת 1995/1996 פתח אומנם ראש בהרכב הראשון אך בהמשך איבד את מקומו לפאולר.
ההופעה האחרונה של ראש מבין 660 ההופעות שלו במדי ליברפול הייתה בסוף עונה זו כאשר ליברפול הפסידה בגמר הגביע ליריבה המרה מנצ'סטר יונייטד.
הוא עזב את ליברפול בהעברה חופשית במאי 1996.
לאחר שעזב את ליברפול בגיל 35, שיחק עוד שלוש עונות, בשורותיהן של לידס יונייטד, ניוקאסל יונייטד, שפילד יונייטד, רקסהאם וסידני אולימפיק אך לא שיחזר את כושר ההבקעה שלו עבורן.
השתייכותו לנבחרתה הצנועה של ויילס מנעה ממנו השתתפות במונדיאל, אף שב-1994 היו הוא וחבריו לנבחרת קרובים להעפלה.
ראש החל את קריירת האימון שלו ברקסהאם ובליברפול (שם שימש כמאמן חלוצים).
ב-2004 חזר למועדון נעוריו צ'סטר סיטי לשמש כמנג'ר, עד שהתפטר באפריל 2005.
ראש מחזיק כאמור בשיא ההבקעות של ליברפול בכל המסגרות גם יחד.
נוסף על כך הוא מחזיק את שיאי המועדון הבאים:
שיא ההופעות בגביע הליגה (78)
שיאי השערים בגביע הליגה ובגביע האנגלי (48 ו-39 בהתאמה)
מספר ההופעות הבינלאומיות והשערים הבינלאומיים הרב ביותר של שחקן המועדון (67 ו-26 בהתאמה)
מספר השערים הגבוה ביותר בדרבי נגד אברטון (25).
20 השערים שכבש באירופה היו גם הם שיא מועדון אך שיא זה נשבר על ידי מייקל אואן.
בנוסף לשיאי המועדון מחזיק ראש גם בשיאים האנגליים הכלליים הבאים: