tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא שיחק עבור הקבוצה 3 עונות בטרם עבר לריבר פלייט, קבוצת הפאר הארגנטינאית.
הוא רכש מעריצים רבים בעיקר בשל סגנון משחקו ההיתקפי ויכולתו האישית הגבוהה.
במדי ריבר זכה דומינגס בשתי אליפויות.
ב-2003 נרכש כרטיסו על ידי רובין קאזאן מהליגה הרוסית.
תחילה התקשה להתאקלם ברוסיה אך במהרה הפך לאחד השחקנים הטובים בליגה, יכולתו בשנת 2006 אף הביאה לזכייתו בתואר השחקן הזר המצטיין של הליגה ובמקום השני בטבלת מצטייני הליגה.
בתום העונה עבר דומינגס לזניט סנקט פטרבורג ששילמה עבור כרטיסו 7 מיליון אירו, ההעברה היקרה ביותר של שחקן בליגה הרוסית באותה תקופה.
ב-2009 הצטרף דומינגס בחזרה לרובין קאזאן.
באותה שנה הוא זכה בתואר (ב-מגזין פוטבול ובספורט אקספרס), והפגין יכולת מרשימה גם במסגרת משחקיה של הקבוצה בליגת האלופות.
בעקבות כך הוא משך את עינהם של מספר מועדונים אירופיים בכירים, ולבסוף חתם בולנסיה הספרדית בדצמבר 2009. בקיץ 2019 הודיע על פרישה ממשחק.
דומינגס היה אמור להוביל את נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער שנערך בארגנטינה בשנת 2001. מספר ימים לפני תחילת הטורניר נפצע דומינגס ובמקומו זומן אנדרס ד'אלסנדרו.
למרות שלא שיחק, קיבל דומינגס יחד עם שאר שחקני הסגל את מדליית הזהב עבור הזכייה בטורניר.
אלחמדוללה (מערבית: ٱلْحَمْدُ لِلَّٰهِ) הוא ביטוי בערבית שמשמעותו "השבח לאללה", "שבחו את אללה" או "כל השבחים לאללה".
בדיבור היומיומי משמעות הביטוי "תודה לאל!" והוא נפוץ בקרב כל דוברי השפה הערבית (וגם באיראן) בלי קשר לדת, אך בפרט בקרב אלו המוסלמים בשל מרכזיותו של הביטוי בקוראן ובדברי נביאם מוחמד.
גם ערבים נוצרים ויהודי ארצות האסלאם נוהגים להשתמש בביטוי זה.
להלכה יש לומר את הביטוי מתוך תחושה עמוקה של הערצה והכרה בגדולת האל, אך בפועל השימוש בו יומיומי ואינו בעל קונוטציה דתית או אמונתית כלשהי.
אמירת "אלחמדוללה" נקראת בערבית "תחמיד" .
לפי האסלאם יש להשתמש בביטוי במצבים הבאים:
בתשובה לדרישת שלום ("מה שלומך?")
בכל פעם שמוסלמי מעוניין לשבח את אללה
השורש ח.מ.ד (ح م د) המופיע במילה הוא גם שורשם של השמות המוסלמים הנפוצים מוחמד, מחמוד ואחמד.
אלחנדרו אלפרו ליחרו (בספרדית: Alejandro Alfaro Ligero; נולד ב-23 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני, ולעיתים כחלוץ שני.
בעונתו הראשונה כשחקן מקצועי שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, סביליה אתלטיקו, בה רשם 25 שערים ב-100 הופעות.
לאחר מכן עבר אלפרו לקבוצה הבכירה של סביליה במדיה כבש 3 שערים ב-33 הופעות.
אלפרו הושאל לקבוצת טנריפה למשך שתי עונות, במדיה כבש 27 שערים ב-78 הופעות.
אלפרו שיחק בנבחרת הצעירה של ספרד וערך במדיה 4 הופעות.
אלפרו פרש מכדורגל מקצועי בשנת 2020, בגיל 33. בספטמבר 2020, חתם אלפרו עם אוססונה בתפקיד סקאוט.
אלחנדרו סלסטינו טולדו מנריקה (בספרדית: Alejandro Celestino Toledo Manrique; נולד ב-28 במרץ 1946) היה במשך חמש שנים הנשיא ה-92 של פרו (28 ביולי 2001 – 28 ביולי 2006).
הנשיא הילדי הפרואני הראשון ממוצא אינקה, מנהיג האופוזיציה כנגד הדיקטטורה של אלברטו פוג'ימורי ואיש ימין-מרכז.
באפריל 2023, טולדו הוסגר מארצות הברית לפרו בגין חשד להלבנת הון.
טולדו נולד ב-1946, למשפחה אינדיאנית ענייה, מצאצאי האינקה, בכפר קטן במערב פרו, אחד מ-16 ילדי המשפחה, אשר שבעה מתוכם נפטרו.
אביו היה פועל בניין ואמו מוכרת דגים בשוק.
הוא עצמו עבד כמצחצח נעליים ומוכר עיתונים כבר מגיל שש.
משבגר מעט היה לעיתונאי - כתב, בעיתון מקומי, בעיר הסמוכה לכפר הולדתו.
בגיל 20 זכה למלגה שאיפשרה לו להירשם ללימודים באוניברסיטת סן פרנסיסקו.
ב-1970 הוא הצליח להשלים את לימודי התואר הראשון - BA בכלכלה ומינהל עסקים, בעזרת מלגה נוספת שקיבל כשחקן כדורגל, ותוך שהוא עובד לפרנסתו כמתדלק בתחנת דלק.
הוא המשיך בלימודיו לאוניברסיטת סטנפורד ובה השלים תואר שני כפול - כלכלה של משאבי אנוש ב-1971 וכלכלה ב-1972.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון והשני בכלכלה בארצות הברית חזר טולדו למולדתו ועבד בשירות הציבורי, במשרד העבודה הפרואני ובבנק המרכזי, וכן בגופים בינלאומיים שונים, כמו הבנק העולמי והאומות המאוחדות, ככלכלן.
ב-1979 הוא נישא לאליאן קארפ.
הם נפגשו באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, שם למדה גם קארפ לתואר שני.
ב-1987 הם התגרשו, וקארפ חזרה לישראל, אך ב-1994 טולדו הגיע אליה לישראל והם נישאו מחדש.
טולדו קיבל את הדוקטורט שלו בכלכלה ומשאבי אנוש ב-1993, בהיותו בן 47. יש להם בת אחת, שנטל טולדו.
במקביל לעבודתו ככלכלן לימד טולדו כלכלה במוסדות פרואנים ועולמיים שונים, לרבות אוניברסיטת לימה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת טוקיו ועוד.
ב-1994, לקראת הבחירות לנשיאות פרו שעמדו להיערך באפריל 1995 נכנס טולדו לראשונה לפוליטיקה.
הוא הקים מפלגת מרכז חדשה בשם País Posible ("מדינה אפשרית"), ששינתה את שמה בהמשך ל-Perú Posible ("פרו האפשרית") והציע את עצמו כמועמד מטעמה לנשיאות המדינה.
הוא זכה בבחירות אלה בכ-3% בלבד מהקולות (מקום חמישי), כאשר המנצח היה אלברטו פוג'ימורי, הנשיא המכהן, שנבחר בבחירות דמוקרטיות לתקופת כהונה שנייה (ניצח בסיבוב הבחירות השני את חוויאר פרז דה קוויאר).
עם זאת, במהלך חמש השנים הבאות, בהן היו טולדו ומפלגתו באופוזיציה לפוג'ימורי, הם זכו למידה הרבה יותר גדולה של פופולריות.
לקראת בחירות אפריל 2000 התפתח בפרו משבר פוליטי סביב ריצתו של פוג'ימורי לנשיאות בפעם השלישית, בניגוד לחוקה, אך משבר זה הוכרע לטובת פוג'ימורי, אשר רץ בהן כמועמד למרות זאת.
טולדו, אשר באותה עת כבר היה מועמד האופוזיציה העיקרי למול פוג'ימור.
בבחירות עצמן ניצח ככל הנראה טולדו - סקרי דעת הקהל של יום הבחירות הראו כך - אולם ספירת הקולות כנראה זויפה על ידי תומכי פוג'ימורי, אשר נקבע רשמית כמנצח, גם אם לא זכה לפי תוצאות אלה ברוב מוחלט כנדרש.
טולדו טען כי התוצאות זויפו, ומשקיפים אובייקטיביים, לרבות משרד החוץ האמריקאי תמכו בטענתו זו.
הוא סירב לרוץ מול פוג'ימורי בסיבוב השני ופוג'ימורי נכנס לתפקיד נשיא פרו בפעם השלישית ביולי 2000.
במהלך יולי - נובמבר 2000 התקיימו סדרת הפגנות ועימותים בלימה ובקונגרס הפרואני, בראשות אשתו של טולדו, אליאן קארפ, בהפגנות ברחובות, וטולדו עצמו בקונגרס הפרואני.
פוג'ימורי הואשם על ידי בני הזוג טולדו - קארפ, בשחיתות ונדרש לוותר על כסאו.
בסופם של ההפגנות והעמותים, בנובמבר 2000 הסכים פוג'ימורי לקבוע בחירות חדשות לנשיאות פרו במאי 2001, בהן הוא התחייב שלא לרוץ.
ויתור זה לא סיפק את האופוזיציה, אשר כעבור כמה ימים הדיחה אותו פורמלית מהנשיאות והוא ברח ליפן כדי למנוע את העמדתו לדין.
שרי ממשלתו התפטרו רשמית ב-19 בנובמבר 2000 וכעבור שלושה ימים, ב-22 בנובמבר 2000 מונה יו"ר הקונגרס הפרואני ולנטין פניאגואה לנשיא זמני.
הסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות פרו נערך במועד אותו קבע פוג'ימורי, ב-29 במאי 2001. שני המובילים בסיבוב הראשון (איש מהם לא זכה ברוב מוחלט כנדרש) היו טולדו, איש הימין - מרכז ומולו אלאן גארסיה, איש השמאל - מרכז.
גרסיה כבר כיהן כחמש עשרה שנה קודם לכן (1985 - 1990), כנשיא פרו.
בסיבוב השני, שנערך ב-3 ביוני 2001 ניצח טולדו את גרסיה ברוב דחוק - 52%:48%, ובכך נבחר לנשיא ה-92 של פרו, הנשיא הילידי הראשון שלה.
את טקס הכתרתו הוא קיים במאצ'ו פיצ'ו, עירם של בני האינקה הקדומים.
עלייתו של טולדו לנשיאות לוותה בציפיות גבוהות.
בנוסף, בשנת שלטונו הראשונה פקדה את פרו רעידת אדמה קשה, אשר גרמה למדינה לקשיים כלכליים לא מבוטלים.
הוא החל את כהונתו, כתוצאה מכך, עם גידול באבטלה ובאינפלציה.
ועוד, מדיניות הדה צנטרליזציה שהוא הנהיג, הפכה אמנם את פרו למדינה מודרנית, אולם כלפיו היא עוררה טינה מצד גורמים שונים, בעיקר באדמיניסטרציה הממשלתית, שאיבדו חלק גדול מכוחם.
כמו כן, בערך באמצע תקופת כהונתו החלו לעלות האשמות שונות בשחיתות, הן כלפיו אישית והן כלפי אשתו.
מהר מאוד ירדו אחוזי התמיכה בו ובסך הכל, במרבית תקופת כהונתו הוא קיבל תמיכה נמוכה יחסית ונחשב לנשיא בלתי פופולרי.
זאת, אף על פי שהוא הצליח במדיניותו הכלכלית והחברתית בצורה מרשימה.
הוא שמר על אחוזי צמיחה גבוהים יחסית של הכלכלה (מעל 6% לשנה בממוצע), שמר על גירעון תקציבי נמוך, שהגיע בסוף תקופת כהונתו לפחות מ-0.2% מהתוצר המקומי הגולמי, האינפלציה עמדה על כ-1.5% לשנה וגם האבטלה הייתה נמוכה.
טולדו גם שיפר במידה מסוימת את מצבם של העשירונים התחתונים של החברה הפרואנית, אינדיאנים ברובם ואף היה הנשיא הראשון שמינה ראש ממשלה אישה - ביאטריס מרינו.
במדיניות החוץ, שיפר טולדו את יחסי ארצו עם ארצות הברית, אך לא יותר מדי.
למשל, פרו התנגדה לפלישה ולמעורבות האמריקאית במלחמת עיראק.
הוא גם היה ממתנגדיו החריפים ביותר של הוגו צ'אווס נשיא ונצואלה.
מרצה ופוליטיקאי לאחר תקופת הנשיאות
עם סיום תקופת כהונתו ביולי 2006 (מאז הודח הנשיא אלברטו פוג'ימורי, הנשיא בפרו לא יכול להיבחר לשתי תקופות כהונה רצופות) חזר טולדו לארצות הברית ובמשך כחמש שנים כיהן באוניברסיטת סטנפורד כמרצה וחוקר, ובמכון ברוקינגס כחוקר.
טולדו חזר לפרו וניסה להיבחר שוב לנשיאות באפריל 2011. הוא נכשל כבר בסיבוב הראשון, כשהגיע למקום הרביעי עם כ-15.6% בלבד מהקולות.
שני המתמודדים שהובילו ועלו לסיבוב השני והמכריע היו מועמדו של השמאל, שנתמך על ידי הוגו צ'אווס, למול בתו של פוג'ימורי.
בין שני יריבים אלה בחר טולדו דווקא את מועמד השמאל אויאנטה אומאלה, אולם הוא הציב מראש תנאי לכך - ניתוק הקשר בין אומאלה לבין צ'אווס.
אומאלה אכן נבחר לבסוף, גם אם ברוב דחוק ביותר ומפלגתו של טולדו תומכת בקואליציה שלו, אך לא הצטרפה לממשלה.
טולדו פועל כיום בהתמדה בפרלמנט הפרואני למניעת כל סחף של הנשיא, יותר מדי שמאלה.
טולדו קיבל למעלה מ-50 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם.
הוא קיבל גם פרסים שונים בשל חיזוק הדמוקרטיה, הכלכלה וחופש העיתונות בפרו וב-2010 אף התקבלה החלטה מיוחדת בסנאט האמריקאי המוקירה את מעשיו אלה (המציע היה הסנטור צ'אק שומר מניו יורק).
באפריל 2016 זומן טולדו לבית המשפט באשמת הלבנת הון בגין רכישת מספר נכסים באמצעות חברת נדל"ן בבעלות איש העסקים הישראלי יוסי מימן.
הוא מואשם בלקיחת שוחד מהחברות הברזילאיות עבור בניית כביש מהיר בינלאומי, בין פרו וברזיל.
בכספי השוחד, לכאורה הוא השתמש לשלם משכנתאות אישיות ולקנות נדל"ן יוקרה על שם חמותו.
טולדו נעצר על ידי הרשויות בארצות הברית ביולי 2019 לאחר בקשה רשמית של פרו להסגרתו.
הוא שוחרר בערבות ב-2020 והתגורר בקליפורניה.
ב-20 באפריל 2023, השופט הפדרלי דחה את בקשתו לעכב את הסגרתו והורה על מעצרו.
באפריל 2023, טולדו הוסגר לפרו.
באוקטובר 2024 גזר בית משפט פרואני 20 שנות מאסר על טולדו.
טולדו חבר בחבר הנאמנים הבינלאומי של מרכז פרס לשלום.
ביולי 2010 הוא ייסד ביחד עם שורת אישים אוהדי ישראל אחרים את "יוזמת ידידי ישראל" - "Friends of Israel Initiative", שמטרתה להילחם בניסיונות לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל ולפעול למען זכותה של ישראל לחיות בשלום בגבולות מוכרים ובטוחים.
טולדו וחבריו התנגדו למשל לנסיונותיו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה לכפות על ישראל נסיגה לגבולות 1967 וטענו שמדובר בניסיון לדה-לגיטימציה למדינת ישראל כולה, תחת מסווה.
אלחנדרו אגוסטין לנוסה (בספרדית: Alejandro Agustín Lanusse; 28 באוגוסט 1918 – 26 באוגוסט 1996) היה איש צבא ארגנטינאי שכיהן כנשיא ארגנטינה בתקופת המשטר הצבאי במדינה.
נולד בבואנוס איירס, למד באקדמיה הצבאית של ארגנטינה.
בשנת 1951 נידון למאסר עולם על חלקו בניסיון להפיכה צבאית נגד חואן פרון, ובשנת 1958 לאחר שהופל משטרו של פרון שוחרר לנוסה ממאסרו.
בשנת 1956 היה שגריר ארגנטינה לוותיקן, ולאחר מכן שב לארגנטינה וחזר לצבא שם התקדם בסולם הדרגות.
בשנת 1966 נטל חלק בהדחתו של הנשיא ארתורו פרונדיסי, ובשנת 1968 מונה לנוסה על ידי הנשיא חואן קרלוס אונגאנייה למפקד הראשי של הכוחות המזוינים של ארגנטינה.
במרץ 1971 מונה לנוסה לנשיא ארגנטינה.
במשך תקופת כהונתו התמודדה ארגנטינה עם פעולות גרילה של מתנגדי משטר פרוניסטים.
לוחמי הגרילה נרדפו עד חרמה ובמקרה אחד הוצאו להורג כמה מהם ללא משפט לאחר שניסו לברוח ממאסרם.
לעומת זאת ניהל לנוסה עימם משא ומתן בעניין החזרת גופתה של אווה פרון, אשתו השנייה של חואן פרון שנחטפה על ידם.
אירוע בולט נוסף בכהונתו היה כינון יחסים דיפלומטיים עם סין.
בבחירות בשנת 1973 התמודד לנוסה לנשיאות אולם נוצח על ידי יריבו הקטור חוסה קמפורה.
לאחר פרישתו מהצבא והפוליטיקה הפך לנוסה למבקר חריף של המשטר הצבאי שתפס את השלטון בשנת 1976 ופרסם ספר בעניין הפרות זכויות אדם בתקופת המלחמה המלוכלכת.
בשנת 1994 הושם במעצר בית עקב ביקורת שמתח על הנשיא קרלוס מנם.
הוא מת ב-26 באוגוסט 1996 בביתו בבואנוס איירס.
אלחנדרה בניטס (בספרדית: Alejandra Benítez; נולדה ב-7 ביולי 1980) היא סייפת עבר ונצואלית שייצגה את ארצה ב-3 אולימפיאדות.
בין 2013 ל-2014 כיהנה כשרת הספורט של ונצואלה.
בניטס נולדה בקראקס ב-1980. כנערה החלה להתאמן בסיף, והתמקצעה בחרב.
ב-1999 זכתה באליפות העולם לנוער שנערכה בדיז'ון, ובשנת 2000 הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הארד באליפות העולם לנוער שנערכה בארצות הברית.
בשנת 2003 זכתה במדליית הכסף במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו.
שנה מאוחר יותר השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בסיבוב הראשון.
בשנת 2005 רשמה את ההישג הגבוה ביותר שלה בזירה העולמית, כשזכתה במדליית הזהב בתחרות שנערכה בהוואנה במסגרת סבב הגביע העולמי.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 הודחה ברבע הגמר, אך הייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב בטורניר הקבוצתי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב הודחה בסיבוב הראשון, ובאולימפיאדת לונדון (2012) הודחה בשמינית הגמר.
את הישגיה המשמעותיים האחרונים בזירה הבינלאומית רשמה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011, אז זכתה במדליית הכסף בטורניר היחידות ובמדליית הארד בטורניר הקבוצתי.
במקביל לעיסוקיה בסיף, למדה בניטס שיננות באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, והוסמכה בשנת 2006. בנוסף, עסקה בדוגמנות.
בשנת 2012 נבחרה בניטס לאספה הלאומית של ונצואלה מטעם המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת.
באפריל 2013 מינה אותה הנשיא ניקולאס מאדורו לשרת הספורט בממשלתו, אך כבר בינואר 2014 הוחלפה בטוני אלברס במסגרת חילופי גברי נרחבים שערך מאדורו בממשלתו.
בשנת 1999 פגשה בניטס את הוגו צ'אווס, שהותיר עליה רושם עז.
היא תמכה בו בכמה בחירות והשתתפה בקמפיין הנשיאותי שלו.
ב-22 במרץ 2013 מונתה בניטס לשרת הספורט בממשלתו של ניקולאס מדורו.
היא הוחלפה על ידי הזמר ושחקן הבייסבול לשעבר טוני אלברס עם השינוי בממשלה בינואר 2014.
אלחנדרו חאבייר סאבלה (בספרדית: Alejandro Javier Sabella; 5 בנובמבר 1954 – 8 בדצמבר 2020) היה כדורגלן ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, ומאמן כדורגל ארגנטינאי.
תחילת הקריירה – ריבר פלייט
סאבלה החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל הארגנטינאי ריבר פלייט.
הוא התקדם במחלקות הנוער של המועדון וב-1974 עלה לקבוצה הבוגרת.
בתחילת תקופתו בריבר פלייט היה סאבלה בצילו של הקשר ההתקפי נורברטו אלונסו שעשה במועדון שנים מוצלחות שכללו זכייה בשתי אליפויות (לאומית ומטרופוליטנית) ב-1975, אולם כשזה עבר למרסיי עשה סאבלה את פריצתו כשחקן, והקבוצה זכתה באליפות נוספת ב-1977.
בשנת 1978, לאחר שהתקשתה בניסיונותיה להביא צעיר ארגנטינאי אחר, דייגו מראדונה בן ה-17, פנתה קבוצת שפילד יונייטד האנגלית אל ריבר פלייט ורכשה את סאבלה תמורת דמי העברה בסך 160,000 שטרלינג.
סאבלה שיחק במועדון היורקשיירי במשך שתי עונות בהן רשם 76 הופעות וכבש 8 שערים.
על אף שהקבוצה ירדה מהליגה השנייה לשלישית בעונתו הראשונה במועדון, תקופתו בשפילד נחשבת להצלחה, הוא נכלל בנבחרת הליגה השלישית באנגליה לעונת והטביע את חותמו בהיסטוריה של המועדון.
באנגליה כונה "אלכס סאבלה" כיוון שהאנגלים שהתקשו לבטא את השם "אלחנדרו".
ב-1980 נמכר סאבלה ללידס יונייטד מהליגה השנייה תמורת 400,000 שטרלינג.
בלידס לא הצליח סאבלה לשחזר את הצלחתו בשפילד.
הוא רשם בתקופתו בקבוצה 23 הופעות ושני שערים ובדצמבר 1981 החליט לחזור לארגנטינה.
ב-1982 סאבלה החל לשחק במועדון הכדורגל הארגנטינאי אסטודיאנטס לה פלאטה תחת המאמן קרלוס בילארדו.
בעונתו הראשונה באסטודיאנטס הודחה הקבוצה בחצי גמר הטורניר הלאומי אך הצליחה לזכות באליפות המטרופוליטנית, וב-1983 השלימה זכייה גם באליפות הלאומית.
ב-1985 עבר למועדון הכדורגל הברזילאי גרמיו אך חזר לאסטודיאנטס בשנה הבאה.
ב-1987 עזב את אסטודיאנטס ובעונת שיחק במועדון הארגנטינאי פרו קאריל אואסטה.
בשנת 1989, לאחר עונה בקבוצת איראפואטו המקסיקנית, פרש סאבלה ממשחק.
סאבלה נמנה עם סגל נבחרת ארגנטינה בקופה אמריקה של שנת 1983 ופתח בארבעת משחקיה בטורניר.
סאבלה שיחק ב-4 משחקי ידידות נוספים וב-1984 סיים את חלקו בנבחרת, עת אימן אותה מאמנו לשעבר באסטודיאנטס, קרלוס בילארדו.
בסך הכל רשומות לזכותו 8 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה בהן לא הצליח לכבוש שער.
לאחר פרישתו ממשחק עבד סאבלה בין השנים 1989 ל-2007 בצמוד למאמן הארגנטיני דניאל פסארלה בתחנותיו השונות: הוא הצטרף אל צוות האימון של פסארלה כשזה אימן את ריבר פלייט והמשיך איתו לנבחרת ארגנטינה.
לאחר 9 שנים עם פסארלה התקדם סאבלה לעמדת עוזר המאמן כשפסארלה אימן את פארמה, נבחרת אורוגוואי, מונטריי, קורינתיאנס ובחזרה בריבר פלייט.
ב-2009 מונה סאבלה למאמנה של אסטודיאנטס לה פלאטה.
כבר בשנתו הראשונה במועדון הארגנטינאי זכתה הקבוצה בגביע הליברטדורס.
הקבוצה העפילה גם לגמר אליפות העולם לקבוצות 2009 בו הפסידה לברצלונה של פפ גווארדיולה 2-1 אחרי הארכה על אף שהובילה לקראת תום תשעים הדקות.
את שער הניצחון עבור הקטאלונים כבש הארגנטיני ליונל מסי.
באפרטורה של העונה הבאה, , זכה עם המועדון באליפות ארגנטינה.
בתחילת פברואר 2011, לאחר הזכייה ובטרם הסתיימה העונה, הגיש את התפטרותו בשל חילוקי דעות עם ההנהלה.
לאחר שנבחרת ארגנטינה הודחה ברבע גמר הקופה אמריקה של שנת 2011 אותו אירחה, הוצע אימון הנבחרת לסאבלה.
סאבלה כבר קיבל עליו את האימון של אל ג'זירה קלאב מליגת הכדורגל של איחוד האמירויות הערביות, אך משהוגשה ההצעה לאמן את נבחרת ארגנטינה ביטל את תוכניותיו ומונה למאמן הנבחרת הלאומית.
מינויו של סאבלה נחשב להימור ונשמעו טענות כנגדו כיוון שבאותה העת הוא ניסיונו כמאמן ראשי נמשך פחות משנתיים.
אחד מצעדיו הראשונים כמאמן ארגנטינה היה מינויו של ליונל מסי לקפטן הנבחרת.
האתגר הראשון של סאבלה כמאמן ארגנטינה היה מוקדמות מונדיאל 2014. את הבית הדרום אמריקאי סיימה נבחרת ארגנטינה במקום הראשון והעפילה לטורניר הגמר.
בטורניר עצמו נצחה ארגנטינה בשלושת משחקיה בשלב הבתים והעפילה לשמינית גמר מהמקום הראשון בביתה.
ארגנטינה המשיכה לנצח והעפילה עד לגמר, בו הפסידה 0–1 ל.
לאחר המונדיאל פרש סאבלה מאימון הנבחרת.
נפטר ב-8 בדצמבר 2020 בשל וירוס שהוביל להחמרה במחלת לב.
אליפות ארגנטינה: 1975 (מטרופוליטנית), 1975 (לאומית), 1977 (מטרופוליטנית)
אליפות ארגנטינה: 1982 (מטרופוליטנית), 1983 (לאומית)
גביע העולם בכדורגל: 2014 (מקום שני)
אלחנדרו בדויה (בספרדית: Alejandro Bedoya; ) הוא כדורגלן אמריקאי ממוצא קולומביאני המשחק בעמדת הקשר בפילדלפיה יוניון.
בדויה התחיל את הקריירה שלו בבוסטון קולג' מליגת המכללות של ארצות הברית.
לאחר מכן, החליט לנסות את מזלו באירופה וב-7 בינואר 2009 חתם בארברו.
ב-6 באפריל 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד האלמסטד במסגרת הגביע השוודי.
ב-21 ביולי 2011 סיכם בגלאזגו ריינג'רס, העסקה הייתה אמורה לצאת לפועל בינואר עם סיומה של העונה בשוודיה, אך ב-17 באוגוסט 2011 הוא שוחרר מארברו והצטרף לריינג'רס.
ב-28 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריינג'רס נגד אברדין.
ב-2 במאי 2012 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בריינג'רס בניצחון 0-5 נגד דנדי יונייטד.
ב-10 באוגוסט 2012 בדויה חתם בהלסינגבורג לאחר שריינג'רס נקלעה לקשיים כלכליים.
ב-18 באוגוסט 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בה הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו.
המשחק נגמר בהפסד 2-1 במשחק נגד אלפסבורג.
בדויה הבקיע שני שערים נוספים בליגה האירופית נגד טוונטה והנובר 96.
ב-7 באוגוסט 2013 הוא חתם בנאנט.
ב-25 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד פריז סן-ז'רמן.
ב-19 באוקטובר 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד אז'אקסיו.
ב-3 באוגוסט 2016 חתם בפילדלפיה יוניון.
ב-23 בינואר 2010 בדויה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית במשחק ידידות נגד .
בדויה נכלל בסגל המורחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 אולם הוא לא נכלל בסגל הסופי לטורניר, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2011 לאחר פציעתו של בני פילהאבר.
ב-5 ביולי 2013 בדויה הבקיע את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק ידידות נגד .
בדויה זכה עם הנבחרת בגביע הזהב 2013, ונכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 ושיחק בכל ארבעת המשחקים שהנבחרת קיימה.
גביע הזהב של CONCACAF: 2013
אלחנדרו מלדונאדו אגירה (בספרדית: Alejandro Maldonado Aguirre; נולד ב-6 בינואר 1936) הוא פוליטיקאי גואטמלי וסגן נשיא גואטמלה.
הוא היה ממלא מקום נשיא גואטמלה לאחר קבלת התפטרותו של הנשיא הקודם אוטו פרס מולינה שהוגשה לקונגרס ב-2 בספטמבר 2015. באוקטובר 2015 נבחר ג'ימי מוראלס לנשיא.
מלדונאדו נבחר כסגן נשיא בידי הקונגרס ב-14 במאי 2015, לאחר התפטרות קודמתו רוקסנה בלדטי בשל פרשת שחיתות.
לפני מינויו כסגן הנשיא שירת מלדונאדו בשורה של תפקידים במגזר הציבורי: שופט חוקתי, שר החינוך ושגריר באו"ם.
הוא היה מועמד לנשיאות ב-1982 ונכשל.
במאי 2013 היה מלדונאדו חלק מהרכב בית המשפט שביטל את פסק הדין המרשיע כנגד נשיא גואטמלה לשעבר אפראין ריוס מונט, ועורר מחאה מצד המתנגדים למהלך זה.
אלחנדרו מוררה סוטו (; 14 ביולי 1909 באלחואלה שבקוסטה ריקה – 26 במרץ 1995 באלחואלה) היה כדורגלן קוסטה ריקני ששיחק כחלוץ.
במשך רוב הקריירה שלו שיחק בקבוצה של עיר הולדתו, אלחואלנסה, והוא נחשב לשחקן הכשרוני ביותר בהיסטוריה של קוסטה ריקה.
בנוסף לתקופתו בקוסטה ריקה, שיחק מוררה גם באירופה, בקבוצות אספניול, ברצלונה, הרקולס ולה הבר.
כינויו היה "קוסם הכדור" (בספרדית: "El Mago del Balón").
מוררה החל את קריירת המשחק שלו בעיר הולדתו, אלחואלה, בקבוצה אלחואלנסה.
ב-1925, כשהיה בן 16, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגת העל של קוסטה ריקה, במשחק נגד סוסיאדד חימנסטיקה אספניולה.
מוררה התבסס במהרה בקבוצה, הפגין יכולת טובה, הבקיע שערים רבים וכן התמנה לקפטן שלה.
ב-1927, כשהיה בן 18, החליט לעזוב את קוסטה ריקה והוא עבר לסנטרו גאייגו שמקובה.
כעבור שנה שב לאלחואלנסה, והוא עזר לקבוצתו לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה.
במשחק האחרון בעונה הבקיע רביעייה לרשתה של ארדיאנו, והוא היה מלך השערים של הליגה עם 26 שערים.
הוא המשיך לשחק במדי הקבוצה בשנים הקרובות, והוא בלט במיוחד בזמן מסעותיה של הקבוצה במקסיקו ב-1931 ובפרו ב-1932.
בפברואר 1933 הוזמן על ידי שחקנה לשעבר של אספניול, קבוצה מהעיר ברצלונה שבספרד, למבחנים בקבוצה.
הוא שיחק במדי אספניול לתקופה קצרה, אך העדיף לשחק במדי הקבוצה הבכירה בעיר, ברצלונה, ותוך זמן קצר חתם על חוזה ל-3 שנים בברצלונה.
ב-18 במאי ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה, במשחק נגד טנריפה.
מוררה הבקיע צמד וברצלונה ניצחה 3:1. את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ערך בהפסד 7:3 לריאל אוביידו ב-5 בנובמבר.
במחזור שלאחר מכן, בדרבי של ברצלונה נגד קבוצתו הקודמת אספניול, הבקיע צמד ועזר לקבוצתו להביס את יריבתה 5:0. בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-26 בנובמבר הכניע את השוער ריקרדו זאמורה והבקיע את שערה היחיד של ברצלונה, שהפסידה 2:1 באצטדיונה הביתי.
ברצלונה התקשתה בליגה בעונה זו, עונת 1933/1934, וסיימה במקום ה-9 ולפני האחרון, כשמוררה תורם 9 שערים ב-17 משחקי ליגה בהם שותף.
למרות זאת, היה חלק בזכייתה באליפות קטלוניה, עם 3 שערים ב-6 הופעות.
בגביע הספרדי הבקיע 4 שערים, מתוכם צמד לרשתה של סביליה בשמינית הגמר, והוא סייע לברצלונה להגיע לרבע הגמר.
עונת 1934/1935 גם היא הייתה מוצלחת עבור מוררה, אם כי הוא הבקיע רק שני שערים בליגה, שניהם במשחקים נגד ראסינג סנטנדר, במהלך 7 הופעות אותן ערך.
ברצלונה התקדמה והגיעה למקום ה-6 בסיום העונה.
הוא עזר לברצלונה לזכות באליפות קטלוניה נוספת בכך שהבקיע 6 שערים ב-10 משחקים בהם לקח חלק.
בגביע בעונה זו הצליח להבקיע רק שער אחד, בשמינית הגמר נגד ספורטינג חיחון, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו לגבור על לבאנטה ברבע הגמר.
בסך הכול, במשך שנתיים בברצלונה, השתתף במדיה ב-76 משחקים, בהם הבקיע 68 פעמים.
בזמן תקופתו בברצלונה הזדהה עם קטלוניה ואף ייצג את חבל הארץ במשחקי הנבחרת שלה.
מהישגי השיא שלו בקריירה ניתן למנות את שני משחקיו מול : בראשון עם נבחרת קטלוניה, בו ניצחה קטלוניה 2:1 ומוררה הבקיע את שער הניצחון, והשני עם ברצלונה, בו הבקיע צמד בניצחון 2:1. למרות התנגדות אוהדי ברצלונה, הועבר מוררה להרקולס, שאך עלתה לליגה הראשונה.
הוא שיחק שם במשך שנה אחת, בה עזר לקבוצה להגיע למקום ה-6, בשוויון נקודות עם ברצלונה שבמקום ה-6, תוך שהוא מבקיע 9 שערים ב-18 משחקי ליגה בהם שותף.
בשל פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית ב-1936 ניסה לחזור לארץ מולדתו, קוסטה ריקה.
אולם, המלחמה שיבשה את פעילות הבנקים והוא לא היה יכול למשוך את כספו, ומעט המזומן שהיה לו היה בכספת שאבדה.
בשל מצבו הכספי הרעוע, נסע לצרפת, שם שיחק זמן קצר במדי לה הבר, לפני שהצליח להרוויח מספיק כסף כדי לחזור לאמריקה בנובמבר 1936. הוא הצטרף לקבוצת נעוריו אלחואלנסה ושב להוביל את הקבוצה להצלחות רבות.
ב-1939 זכה עם אלחואלנסה באליפות נוספת, כשהוא כובש שלושער במחזור האחרון נגד ארדיאנו ופעם נוספת מסיים כמלך שערי הליגה, עם 23 שערים.
ב-1941 זכה באליפות מבלי שהקבוצה תפסיד אף משחק.
ב-1945, הפעם כשחקן-מאמן, היה שותף לזכייה רביעית ואחרונה באליפות.
את משחקו האחרון כמקצוען ערך ב-6 באפריל 1947 מול מוניסיפל לימה.
מוררה השתתף עם במשחקים של הקריביים ומרכז באמריקה ב-1938. בטורניר זה הבקיע 4 שערים ב-5 משחקים, כולל צמד בניצחון 7:0 על ועזר לנבחרתו לסיים במקום השני, אחרי .
לאחר פרישתו מכדורגל נבחר לרשות המחוקקת של קוסטה ריקה כנציג מחוז אלחואלה, תפקיד אותו מילא בין 1958 ל-1962. בהמשך גם נבחר לראש העיר של אחואלה, ובין 1966 ל-1970 היה מושל המחוז.
ב-19 במרץ 1970 שונה שם האצטדיון של אלחואלנסה לשם "אצטדיון אלחנדרו מוררה סוטו", כהכרה בתרומתו הרבה למועדון.
הוא נישא לחוליה פצ'קו פרס ב-1937, ולזוג נולדה בת.
ב-26 במרץ 1995, בגיל 85, נפטר כתוצאה מטרשת עורקים וזיהום בכליה.
אלחנדרו סאנס פיזאר (בספרדית: Alejandro Sánchez Pizarro; נולד במדריד שבספרד ב-18 בדצמבר 1968) הוא זמר-יוצר, גיטריסט, מלחין ומוזיקאי ספרדי.
אלחנדרו מכר מעל 100 מיליון עותקים של אלבומיו ברחבי העולם וזכה ב-20 פרסי גראמי הלטיני ו-3 פרסי גראמי אמריקאי.
סאנס קיים שיתופי פעולה רבים עם אומנים רבים מהעולם, ואף השתתף בשיר "La Tortura", של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, שהפך לשיר הלטיני הנשי הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, ולאחד מהשירים הדיגיטליים הנמכרים ביותר בכל הזמנים גם כן.
בנוסף לכך, ביצע גרסה בשפה הספרדית לשיר "What More Can I Give".
פיזאר מושפע מסגנונות מוזיקליים שונים, לרבות פלמנקו, רוק, ג'אז, פאנק, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקה לטינית מגוונת.
ב-3 בספטמבר 2025 פתח סאנס את סיבוב ההופעות העולמי ¿Y Ahora Qué?
המופע משלב קלאסיקות ידועות לצד שירים מהמיני אלבום שלו משנת 2025, שנושא את אותו שם, ובו שיתופי פעולה עם שאקירה וגרופו פרונטרה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני2025הקלטת השנה"Palmeras en el Jardín"שיר השנהאלבום השנה¿Y Ahora Qué?אלבום הפופ העכשווי הטוב ביותר
אלחנדרו חודורובסקי (בספרדית: Alejandro Jodorowsky Prullansky; נולד ב-17 בפברואר 1929) הוא אמן יהודי יליד צ'ילה המתגורר בצרפת.
במאי תיאטרון וקולנוע, תסריטאי, מחזאי, שחקן, סופר, משורר, מפיק, מלחין, מוזיקאי, סופר קומיקס ומדריך רוחני.
ידוע בעיקר בשל סרטי האוונגרד הפיוטי שיצר.
נולד בצ'ילה, בעיירה טוקופילה, בן למשפחה יהודית-אוקראינית.
חודורובסקי חווה בילדותו ניכור רב אשר הוביל אותו לקריאה וכתיבת שירים.
לאחר שנשר מבית הספר, החל לעבוד כליצן בתיאטרון, עד אשר הקים קבוצת תיאטרון משלו - Teatro Mimico, ב-1947. בשנות ה-50 המוקדמות עבר לפריז, שם למד מימיקה, וב-1957 כתב וביים סרט קצר (Les têtes interverties).
החל מ-1960 הוא חילק את זמנו בין פריז ומקסיקו סיטי, והיה שותף בייסוד קבוצת האוונגרד האנרכיסטית של אמני המיצג - Panic Movement.
ב-1966 חיבר את קובץ הקומיקס הראשון שלו, Anibal 5, וב-1967 יצר את סרטו הראשון באורך מלא, Fando y Lis, אשר גרם לשערורייה במקסיקו ולבסוף נאסר להקרנה.
ב-1970 יצא לבתי הקולנוע סרטו El Topo, שזכה להצלחה בארצות הברית.
חודורובסקי עבר לפעול בניו-יורק וג'ון לנון, שהתלהב מאוד מהסרט, שיכנע את אלן קליין (מנהל להקת הביטלס) לתמוך בחודורובסקי ולסייע לו להפיק את סרטו הבא.
קליין נתן לחודורובסקי מיליון דולר, והבמאי ביים כך ב-1973 את ההר הקדוש (The Holy Mountain).
שני הסרטים נהיו לקלסיקות בחוגי הקולנוע המחתרתי.
בגיל 45, בשנת 1974, היגר לצרפת והחל לפעול בה.
לאחר ניסיונות כושלים להסריט את הרומן "חולית" של פרנק הרברט, יצר חודורובסקי שלושה סרטים נוספים: סרט המשפחה Tusk (ב-1980), סרט האימה הסוריאליסטי Santa Sangre (ב-1989), והסרט The Rainbow Thief (ב-1990).
במקביל, כתב סדרות של ספרי קומיקס מדע-בדיוני, ובמיוחד את The Incal (ב-1980–1989), שהוגדר כ"ספר הקומיקס הטוב ביותר בהיסטוריה", וגם את The Technopriests ואת Metabarons.
חודורובסקי כתב ספרים והירצה על שיטתו הרוחנית, ה"פסיכומג'יק" ("psychomagic") ו"פסיכושמאניזם" ("psychoshamanism"), אשר מושפעת מהתעניינותו באלכימיה, קלפי טארוט, זן בודהיזם, ושמאניזם.
ב-2011 חודורבסקי חזר למולדתו ויצר בה את סרטו האוטוביוגרפי "מחול המציאות" ("The Dance of Reality"), שצולם בעיירה בה גדל בצ'ילה.הסרט מבוסס על אוטוביוגרפיה באותו שם שפרסם בספרדית ב־2001 ("La danza de la realidad").
ב-2018 יצא לאור בעברית בשם "ריקוד המציאות", שאותו תרגמה מיכל שליו, בהוצאת בבל.
ב-2013 הופק סרט דוקומנטרי בהשתתפותו על כישלון הפרויקט "חולית" משנות השבעים בשם "חולית של חודורובסקי".
אשתו הראשונה של חודרובסקי הייתה השחקנית ולריה טרומבליי (Valérie Trumblay).
כיום הוא נשוי לאמנית ומעצבת התלבושות פסקלה מונטדון (Pascale Montandon).
יש לו ארבעה בנים (אחד מהם נפטר) ובת אחת.
מבחינת השקפתו הדתית, חודורבסקי מגדיר את עצמו כ"אתאיסטי מיסטי".
הוא לא שותה אלכוהול ולא מעשן ונמנע מאכילת בשר ועוף מכיוון שהוא "לא אוהב גופות".
אלחן ממאדוב (באזרית: Elxan Məmmədov; נולד ב-26 בפברואר 1982) הוא ג'ודוקא אזרי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
ממאדוב מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית ארד משנת 2010 ומדליית זהב משנת 2013. באליפויות אירופה הוא זכה בארבע מדליות.
ממאדוב התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2008 ו-2012. בבייג'ינג 2008 הוא הגיע עד שלב רבע הגמר והודח.
אלחנדרו ולוורדה בלמונטה (בספרדית: Alejandro Valverde Belmonte; נולד ב-25 באפריל 1980) הוא רוכב אופניים מקצועי ספרדי לשעבר.
הישגים אלו ואחרים, הביאו אותו להיות לאחד הרוכבים הבולטים בשני העשורים הראשונים ב,
ולוורדה שילב תכונות נדירות של הצטיינות גם במרוצי קטעים וגם במרוצים חד-יומיים, ונחשב לרוכב מאוד מגוון, עקב הצלחתו בקריירה גם כמטפס, גם כפאנצ'ר ולעיתים גם כספרינטר.
על הישגיו בקריירה מעיבים מבצע פוארטו, שבעקבות ממצאי הבדיקה הושעה ולוורדה ממאי 2010 עד 2012, כשהישגיו מ-2010, כולל ניצחונו בטור דה רומאנדי נשללו ממנו.
ולוורדה נולד בלס לומברראס, שנמצאת במורסיה.
אחיו, חואן פרנסיסקו היה רוכב אופניים חובב.
וגם אביו חואן, היה רוכב חובב וקנה לו את האופניים הראשונים שלו כשהיה בן 6.
ולוורדה החל לרכוב במסגרת מקצוענית בקבוצת קלמה קוסטה בלאנקה, קבוצה צמרת ספרדית בניהולו של ויסנטה בלדה.
הוא השתתף בוולטה אה קטלוניה והגיע למקום ה-2 בקטע ה-5 בוואלטה אספנייה, לא השיג תוצאות בולטות.
ב-2003, ולוורדה ניצח את המירוץ החד יומי קלאסיקה פרימאברה.
השתתפותו בוואלטה אספנייה הייתה טובה עבור ולוורדה, הוא ניצח ב-2 קטעים והגיע שלישי כללי,
2 בדירוג המאיצים ו-4 בדירוג המטפסים.
באליפות העולם שנערכה בהמילטון (קנדה), זכה ולוורדה במדליית הכסף לאחר שסיים 5 שניות לאחר המנצח, איגור אסטרלואה.
ב-2004 רשם ניצחונות כללים בוואלטה ולנסיה, הוואלטה מוריסה, ווואלטה בורגוס.
בוואלטה אספנייה ניצח את הקטע ה-3 וסיים 4 כללי.
באליפות העולם הגיע במקום ה-6.
ב-2005 הצטרף לקבוצת קאס ד'פארן.
הוא רשם עונה מוצלחת שבשיאה סיים 2 כללי בפריז - ניס, ניצח מקטע בטור דה פראנס, והגיע שני באליפות העולם.
ב-2006 ולוורדה המשיך לצבור תאוצה, כשרשם "דאבל" יוקרתי לאחר שהצליח לנצח גם את הלייז'–בסטון–לייז' גם את הלה פלש ואלון.
בנוסף לכך ניצח קטע בטור דה רומאנדי וקטע בוואלטה אספנייה, וזכה במדליית הארד באליפות העולם.
ב-2007 ואלוורדה סיים במקום השני גם בליאז' - בסטון - ליאז' וגם בפלש וואלון.
הוא ניצח את קטע השעון בוואלטה בורגוס.
וסיים 6 כללי בטור דה פראנס.
ב-2008 ולוורדה השתתף גם בטור דה פראנס, וגם בוואלטה אספנייה.
הוא ניצח את הקטע הראשון בטור ולבש את החולצה הצהובה עד שרומיין פיילו, לקח לו אותה בקטע ה-3, בסופו של דבר סיים במקום ה-8 הכללי.
בוואלטה ניצח את הקטע הראשון.
את 2009 פתח ולוורדה עם עוד שני ניצחונות בקטעים בוואלטה קאסטיליה לאון.
ניצח את הוולטה אה קטלוניה ואת הדופינה ליברה.
אבל ההישג הגדול שלו הגיע מאוחר יותר באותה עונה, כשניצח את הוואלטה אספנייה.
הישגיו של ולוורדה בשנת 2010 נשללו לאחר שהושעה לשנתיים בעוון שימוש בחמורים אסורים.
בשנת 2011 ולוורדה כאמור לא התחרה בגלל ההשעייה.
וב-2012 הוא חזר בכושר טוב לאחר שניצח את הוואלטה אה אנדלוסיה וקטע בטור דאון אנדר.
בוואלטה אספנייה, ניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי ועוד קטע ואישי, וסיים 2 כללי וניצח בדירוג המאיצים.
ב-2013 ניצח שוב בוואלטה אה אנדלוסיה, וסיים 2 בג'ירו די לומברדיה ו-3 באליפות העולם שהתרחשה באיטליה.
וסיים 2 במירוץ החד יומי הקשה, קלאסיקה סאן סבסטיאן.
ב-2014 ניצח בפעם השלישית ברצף את הוואלטה אנדלוסיה, ואת הגראן פרמיו מיגל אינדוראין.
ולוורדה המשיך בכושר הגבוה כשניצח ב"לה פלש ואלון" וסיים רביעי כללי בטור דה פראנס, שלישי כללי בוואלטה אספנייה ו3 באליפות העולם.
ב-2015 ניצח שוב את הלייז'–בסטון–לייז' והלה פלש ואלון, הגיע 2 במרוץ אמסטל גולד וניצח את אליפות ספרד.
הוא נכנס אל הפודיום בטור דה פראנס וסיים 3, ובוואלטה אספנייה ניצח שוב את דירוג המאיצים.
ב-2016 ולוורדה ניצח בפעם הרביעית את הוואלטה אה אנדלוסיה, באותה עונה רשם השתתפות בכל שלושת מרוצי הגראנד טורס, כשהתחרה לראשונה בג'ירו ד'איטליה.
ואף ניצח קטע וסיים 3. אך זה עלה לו ביכולת בשני הגראנד טורים האחרים, כשבטור סיים 6 ובוואלטה במקום ה-12. את 2017 פתח את העונה עם ניצחון חמישי בוואלטה אנדלוסיה, דבר שהציב אותו כשיאן הניצחונות במרוץ.
ולוורדה ניצח בפעם הרביעית את לייז'–בסטון–לייז' ובפעם החמישית גם את לה פלש ואלון.
אך בטור דה פראנס התרסק בקטע הראשון ונאלץ לפרוש מהמירוץ, ההתרסקות הזו גם סיימה לוולרדה את העונה חזר, וניצח את המירוץ הצרפתי בן הארבעה ימים הרוט דיד'אוקסיטאני.
אך הישגו הבולט באותה עונה היה מדליית הזהב באליפות העולם, כשהקדים בספרינט את רומן בארדה, מייקל וודס וטום דימולן.
ב-2019, סיים שני בדירוג הכללי של הוואלטה ולנסיה, בוואלטה מורסיה ובטור דובאי.
הוא סיים 7 במילאנו - סן רמו, וניצח את מרוץ הרוט די ד'אוקסטיאני ואת אליפות ספרד.
הוא סיים במקום התשיעי הכללי בטור דה פראנס, ונבחר גם לוואלטה אספנייה, שם ניצח את הקטע ה-7 וסיים במקום השני הכללי, לאחר פרימוז' רוגליץ' המנצח.
ב-2020, ולוורדה התחרה בפעם ה-13 בטור דה פראנס וסיים במקום ה-12 הכללי, 17:41 דקות מטאדיי פוגאצ'אר המנצח, כשהוא מסייע לבן קבוצתו, אנריק מאס, לסיים חמישי.
גם בוואלטה אספניה ולוורדה רכב על תקן דומסטיק של מאס, וגם שם מאס סיים חמישי, אך הפעם ולוורדה הצליח להיכנס לעשירייה הראשונה, 9:34 דקות מפרימוש רוגליץ' המנצח.
בשנת 2010, ולוורדה הושעה לשנתיים החל מ-1 בינואר, לאחר שה-DNA שלו נתפס במה שהיה קשור לפרשיית הסמים הגדולה של 2006, שכונתה "מבצע פוארטו".
אלחנדרו אדוארדו יאמטיי פאלה (בספרדית: Alejandro Eduardo Giammattei Falla; נולד ב-9 במרץ 1956) היה נשיא גואטמלה.
הוא כיהן כמנהל מערך הכליאה של גואטמלה, והתמודד בבחירות לנשיאות ב-2007, 2011 ו-2015. הוא ניצח בבחירות 2019 ונכנס לתפקידו ב-14 בינואר 2020. סיים את כהונתו ב-15 ינואר 2024, עת הושבע ברנרדו ארבלו לתפקיד נשיא גואטמלה.
בבחירות 1985, 1988 ו-1990 שימש יאמטיי כרכז הכללי של הליכי הבחירות.
בשנים 1999 ו-2003 התמודד לראשות העיר גואטמלה סיטי, אך הפסיד.
בשנת 2006 מונה למנהל מערכת הענישה של גואטמלה .
הוא סיים את תפקידו ב-2008.
הוא התמודד בבחירות לנשיאות גואטמלה ב-2007, 2011 ו-2015 והפסיד.
בבחירות 2019 התמודד פעם נוספת בבחירות.
בסיבוב הראשון, שנערך ב-16 ביוני 2019 הוא זכה רק ב-13.95% מהקולות, אך בסיבוב השני, שנערך ב-11 באוגוסט 2019 הוא זכה ב-57.96% מהקולות ונבחר לנשיא.
הוא נכנס לתפקידו ב-14 בינואר 2020, כשהוא מחליף את הנשיא ג'ימי מוראלס.
בשנת 2023 נערכו בחירות בהן ניצח ברנרדו ארבאלו ויאמטיי סיים את תפקידו ב-15 בינואר 2024. זמן קצר לאחר מכן הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי היא אוסרת על כניסתו של יאמטיי לארצות הברית בגלל מעורבותו בשחיתות במידה משמעותית.
יאמטיי הבטיח כי יחזיר את עונש המוות כדי "לרסק כנופיות אלימות, להילחם בעוני, להפסיק את ההגירה ולשים קץ לשחיתות".
הוא מתנגד לנישואים חד-מיניים ולהפלות ותומך בשימוש בצבא למען ביטחון האזרחים.
בדצמבר 2019 ביקר בישראל והכריז כי הוא ממליץ לכל המדינות להכיר בירושלים כבירת ישראל הנצחית.
הוא הוסיף כי הוא מכיר בחזבאללה כארגון טרור, וכי לא ייתן לו לפעול בשטחה של ארצו.
יאמטיי נישא לרוסנה צ'צ'רס ב-11 בפברואר 1989 ולזוג שלושה ילדים.
השניים נפרדו במהלך קמפיין הבחירות שלו בשנת 2019, וכתוצאה מכך, לאחר בחירתו לנשיא הפכה בתו מרסלה לגברת הראשונה.
הוא סובל מטרשת נפוצה ומשתמש בקביים כדי להתנייד.
הוא טוען כי הדמות שהשפיעה עליו באופן החזק ביותר הוא מוהנדס קרמצ'נד גנדי.
גבריאלה אלחנדרה גוזמן פינאל (בספרדית: Gabriela Alejandra Guzmán Pinal; נולדה ב-9 בפברואר 1968) היא זמרת-יוצרת ושחקנית מקסיקנית.
בשנת 1988, הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Bye Mamá", אשר זכה להצלחה גדולה במדינתה וביסס שם את מעמדה.
במהלך הקריירה שלה, נמכרו אלבומיה ושיריה בלמעלה מ-30 מיליון.
בנוסף לכך, נחשבת גוזמן לאחד מהאמנים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
גבריאלה אלחנדרה גוזמן פינאל נולדה ב-9 בפברואר 1968 במקסיקו סיטי, מקסיקו, לשחקנית סילביה פינאל ולזמר אנריקה גוזמן.
לגוזמן יש שתי אחיות למחצה; השחקנית סילביה פסקל ורידיאנה אלטריסטה ואח צעיר; לואיס אנריקה גוזמן, שהוא גם אחיה הביולוגי היחיד.
השיר הראשון שלה "Bye Mamá", יצא בשנת 1988 והוקדש עבור אמא שלה.
בשנות התשעים הוציאה כמה מהאלבומים הגדולים ביותר שלה כמו Eternamente Bella, Flor de Piel ו-Libre שיצאו על ידי חברת התקליטים BMG אריולה.
ההצלחה לה זכתה בעקבות האלבומים הללו, גרמה לכך שקיבלה מועמדות לפרסי גראמי, פרסי גראמי הלטיני וכדומה.
זאת, תוך שאלבומיה קיבלו תוארי זהב ופלטינה על ידי איגודי תעשיות הקלטות למיניהם.
בעקבות כל ההצלחה שלה, היא כונתה "מלכת הרוק" והפכה לאחת מהאמניות המצליחות ביותר במקסיקו.
לאורך הקריירה שלה זכתה להצלחה רבה בכל מקסיקו ובארצות הברית.
היא הוציאה דואטים עם פרנקו דה ויטה, מריו דום ופונסקה.
אחד מאלבומיה הידועים והמצליחים ביותר הוא Versus, שיצא בשנת 2017 ביחד עם הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי.
האלבום זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הפך לאלבום המשותף הראשון של שתי נשים, שכבש את פסגת מצעד האלבומים הלטיניים.
היא הייתה לאחד מהשופטים בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "Va Por Ti".
בנוסף לכך, שפטה לצד לואיס פונסי, ויסין וקרלוס ויוס בגרסה הספרדית של תוכנית הטלוויזיה "The Voice".
בשנת 2021 הצטרפה לצוות השחקנים הראשי בדמותה של אסטריד בעונתה השנייה של הסדרה הקומית "משחק המפתחות", שעלתה לשידור באמזון פריים וידאו.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הקומדיה המוזיקלי "La Usurpadora: The Musical".
אלחנדרה גוזמן ניהלה כמה מערכות יחסים במהלך חייה.
מערכת היחסים הציבורית הראשונה שלה הייתה עם השחקן והזמר המקסיקני אריק רובין.
מערכת היחסים לא נמשכה זמן רב בגלל סכסוך עם הזמרת המקסיקנית פאולינה רוביו.
בהמשך, היא החלה במערכת יחסים עם איש העסקים פבלו מוקטזומה.
גוזמן נישאה לאיש העסקים האמריקאי פארל גודמן בשנת 1998. הנישואים הגיעו לקיצם זמן קצר לאחר מכן, כאשר גודמן נעצר בגלל נשיאה של נרקוטי, בשדה תעופה בגרמניה.
מערכת היחסים הציבורית האחרונה שלה עד כה, הייתה מעט זמן לאחר גירושיה מגודמן, במסגרתה הייתה עם ג'רארדו גומז דה לה בורבולה.
הם התחתנו בשנת 2002 וכמה חודשים לאחר מכן, הודיעה כי היא בהיריון שני.
עם זאת, התינוק נפטר עוד לפני שידעה את מינו.
בעקבות כך, היא נכנסה לדיכאון קליני והדבר הוביל לכך שהיא התגרשה מלה בורבולה.
2017: Versus (ביחד עם גלוריה טרווי)
אלחנדרו סקופלי (בספרדית: Alejandro Scopelli; 12 במאי 1908 – 23 באוקטובר 1987) היה כדורגלן ומאמן איטלקי-ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
סקופלי נולד ב-12 במאי 1908 בלה פלאטה שבארגנטינה.
קבוצתו הראשונה הייתה אסטודיאנטס דה לה פלאטה שמעיר הולדתו, בה היה חלק מהקבוצה האגדית של לוס פרופסורס.
ב-1933 עבר לאיטליה שם שיחק בקבוצות אינטר מילאנו ורומא בשנים שלאחר מכן.
סקופלי היה לאחד מהשחקנים הארגנטינאים הראשונים ששיחקו באירופה.
בזמן שהייתו באיטליה שיחק את משחקו היחיד עבור הנבחרת האיטלקית.
ב-1936 חזר לארגנטינה לשחק בראסינג קלוב בה לא לקח חלק במשחק ושנה אחר כך שב לאירופה והפעם לכוכב האדום (צרפת) וראסינג פריז בזמן שפרצה מלחמת העולם השנייה.
בעקבות כך עבר סקופלי לבלננסש שמפורטוגל שלא הייתה לה מעורבות במלחמה.
ב-1941 חזר לדרום אמריקה שם סיים את הקריירה במדי אוניברסידד דה צ'ילה.
במדי נבחרת ארגנטינה השתתף במשחק חצי גמר מונדיאל 1930 נגד ארצות הברית בו גם כבש.
במשחק הגמר אורוגוואי ניצחה את ארגנטינה 4–2. בשנתו האחרונה בנבחרת זכה עימה בקופה אמריקה 1937 בו כבש שני שערים במשחק נגד פרגוואי.
אלחנדרו מיורקס הוא עורך דין יהודי-אמריקאי, שכיהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית השביעי בין השנים 2021–2025. בשנים 2013–2016 כיהן כסגן מזכיר המחלקה לביטחון המולדת.
בשנת 2019, "מגזין המנהיגים הלטינים" מנה אותו בין 101 המנהיגים המשפיעים ביותר בקהילת הלטינים בארצות הברית.
ב-23 בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן על כוונתו למנות את מיורקס למזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית.
לאחר שאושר מינויו, נהפך ללאטיני הראשון המאייש את התפקיד.
מיורקס נולד בהוואנה שבקובה, בשנת 1959. הוריו הגיעו איתו ועם אחותו לארצות הברית בסוף 1960 כפליטים, בעקבות המהפכה הקובנית.
הוא התגורר במיאמי, פלורידה, בשלב מסוים החליטה משפחתו לעבור ללוס אנג'לס, שם גדל למשך מרבית חייו הצעירים, אביו היה יהודי קובני ממוצא טורקי ואמו הייתה יהודייה רומנית שמשפחתה ברחה מרומניה בעקבות השואה והתמקמה בקובה בשנות הארבעים.
מיורקס קיבל את התואר הראשון באמנויות בהצטיינות מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1981. הוא קיבל את דוקטור יוריס מבית הספר למשפטים לויולה ששוכן בלוס אנג'לס כבר בשנת 1985. הוא גר עם אשתו ושתים משלוש בנותיו בוושינגטון די.
בנובמבר 2008, הכריז הנשיא הנבחר, ברק אובמה כי בחר במיורקס להוביל את צוות המעבר האחראי על אגף הפלילים במחלקת המשפטים האמריקאית, הוא כיהן בתפקיד זה עד השבעתו של אובמה בינואר 2009.
ב-2009 מונה מיורקס על ידי הנשיא אובמה ואושר פה אחד על ידי הסנאט כמנהל שירותי האזרחות וההגירה של ארצות הברית .
ביוני 2016, חתם מיורקס יחד עם ראש הרשות הלאומית להגנת הסייבר בישראל, בוקי כרמל וכן עם תת-השר להגנת המולדת האמריקאית, סוזאן ספולדינג על מסמך המחזק את המחויבות האמריקאית לשיתוף פעולה עם ישראל בתחום הגנת הסייבר.
במרץ 2017 זוהה מיורקס כאחד מ-500 עורכי הדין המובילים בארצות הברית וביוני 2017 נבחר מיורקס לשמש כיו"ר מועצת המנהיגות הסייבר של לשכת המסחר של ארצות הברית , החל מיולי 2017.
ב-13 בפברואר 2024, לאחר מספר ניסיונות כושלים קודמים, אישר בית הנבחרים של ארצות הברית, בהצעה שהתקבלה 214 קולות בעד מול 213 קולות נגד, פתיחת הליך הדחה נגדו.
הוא הואשם במשבר בהגירה בגבול בין ארצות הברית למקסיקו.
ב-17 באפריל דחה הסנאט ברוב קולות את ההחלטה ועצר את ההליך נגדו.
אלחנדרו "אלכס" בַּאלְדֶה מרטינס (בספרדית: Alejandro Balde Martínez; נולד ב-18 באוקטובר 2003) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות המגן השמאלי והקיצוני בברצלונה ובנבחרת ספרד.
באלדה נולד בברצלונה שבספרד, והוא בן לאב מגינאה ולאם מהרפובליקה הדומיניקנית.
הוא החל לשחק בקבוצות הנוער של אספניול, ובגיל שמונה עבר לקבוצת הנוער של ברצלונה.
ביולי 2021 האריך את חוזהו במועדון עד ליולי 2024, עם סעיף שחרור של 500 מיליון אירו.
הוא הרשים בטורניר קדם עונת 2021/2022, וזומן לסגל הקבוצה הבוגרת כגיבוי לז'ורדי אלבה.
ב-14 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשעלה כמחליף ושיחק 14 דקות בהפסד 0–3 לבאיירן מינכן.
ב-20 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בליגה, כשעלה כמחליף ושיחק 42 דקות בתיקו 1–1 עם גרנדה.
ב-14 במאי 2023 הוא כבש (לראשונה) ובישל מול אספניול בתוצאה שהסתיימה בניצחון 4-2 לברצלונה, במסגרת המחזור ה-34 לעונת 2022/2023 בלה ליגה.
באלדה נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022 לאחר פציעתו של חוסה לואיס גאיה, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-23 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 7–0 על במחזור הראשון של הטורניר.
אלחנדרו פרנסס טוריחו (בספרדית: Alejandro Francés Torrijo; נולד ב-1 באוגוסט 2002 בסרגוסה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ז'ירונה מהלה ליגה.
פרנסס נולד בסרגוסה שבספרד וגדל במחלקת הנוער של ריאל סרגוסה.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בליגה הספרדית השנייה.
פרנסס הוא חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21. הוא היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2021.
אלחנדרו (אלקס) רוזלס קסטיו (בספרדית: Alejandro Rosales Castillo; נולד ב-26 בנובמבר 1998) הוא עבריין נמלט אמריקאי שנוסף לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI ב-24 באוקטובר 2017. הוא מבוקש בגין רצח טרוק קואן "סנדי" ליי לה שאירע באוגוסט 2016 בשארלוט, צפון-קרוליינה.
קסטיו הוא הנמלט ה-516 שמוסף לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
וה-FBI מציע פרס של עד 100,000 דולר בעבור מידע שיוביל ללכידתו.
קסטיו נולד ב-26 בנובמבר 1998, באריזונה.
הוא מדבר אנגלית וספרדית שוטפת.
ב-2016, בגיל 17, עבד במסעדת Showmars שבשארלוט, צפון-קרוליינה, איתו עבדה גם טרוק קואן "סנדי" ליי לה בת ה-23. לפי הדיווחים השניים היו בני זוג לזמן קצר, ובשלב מסוים ליי לה הלוותה לקסטיו סכום כסף מסוים שהוא מעולם לא החזיר לה.
בנוסף לשניים, במסעדה עבדה גם אמיה פיסטר בת ה-19, שהייתה בת זוגו החדשה של קסטיו לאחר שנפרד מליי לה.
ב-9 באוגוסט 2016, קסטיו שלח הודעה לליי לה ואמר שהוא רוצה להחזיר לה את הכסף שהלוותה לו קודם לכן.
ליי לה הסכימה להיפגש איתו בחנות QuikTrip בשארלוט.
קסטיו נאסף באותו אחר הצהריים על ידי פיסטר, שאספה אותו בדודג' קאליבר האדומה שלה ולקחה אותו לפגישה.
ליי לה נראתה לאחרונה בחיים בחנות ה-QuikTrip בה הסכימה להיפגש עם קסטיו.
חוקרים מאמינים כי במקום לשלם לה בחזרה את חובו, קסטיו הכריח את ליי לה, ככל הנראה באמצעות אקדח, למשוך את כל כספה מחשבון הבנק שלה.
לפי דודה של ליי לה, חשבונות הבנק שלה הראו כי היא משכה 1000 דולר מכספומט, וכי לאחר משיכה זאת לא נותר כסף בחשבונה של ליי לה.
חוקרים מאמינים כי לאחר הסחיטה, קסטיו הסיע את ליי לה ליער במחוז קברוס שם ירה כדור אחד בראשה והרג אתה.
לאחר מכן השליך את גופתה לנהר וברח ביחד עם פיסטר בטויוטה קורולה השחורה של ליי לה.
לאחר רצח ליי לה, קסטיו ופיסטר נסעו מצפון קרוליינה אל פיניקס, אריזונה.
הם חנו עם רכבה של ליי בתחנת אוטובוס בפיניקס שם הרכב נמצא ב-15 באוגוסט.
לאחר מכן השניים הגיעו לעיר נוגלס שבמחוז סנטה קרוז, ומשם הם חצו את הגבול למקסיקו.
מצלמות מעקב קלטו תמונות של קסטיו חוצה את הגבול למקסיקו, ומאז הוא לא נראה.
חוקרים מאמינים כי קסטיו עדיין מתחבא במקסיקו, ככל הנראה בערים סן פרנסיסקו דה לוס רומו או פביליון דה ארטאגה שבמדינת אגואסקליינטס.
ייתכן גם כי הוא מתחבא במדינות גואנחואטו או וראקרוס.
ליי לה דווחה כנעדרת יום לאחר שנרצחה, וקסטיו ופיסטר דווחו כנעדרים ב-11 וב-12 באוגוסט.
מכוניתה של פיסטר נמצאה נטושה ב-13 באוגוסט, ומאוחר יותר באותו היום קסטיו ופיסטר התקשרו למשפחותיהם והודיעו להם כי הם בטוחים ושאינם יודעים היכן הם.
לאחר שיחת הפלאפון שתי המשפחות האמינו כי השניים נחטפו והוכרחו לבצע את שיחות הפלאפון.
ב-17 באוגוסט 2016 גופתה של ליי לה נמצאה ביער במחוז קברוס, היא נורתה פעם אחת בראשה.
החוקרים אמרו כי הם מאמינים שהמוטיב לרצח היה פשוט שוד.
ב-2 בנובמבר 2016 קסטיו הואשם ברצח מדרגה ראשונה, וב-10 בפברואר 2017 הוא הואשם בטיסה בלתי חוקית כדי להימנע מהעמדה לדין.
קסטיו הוא האדם הראשון משארלוט שהופיע ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
ב-20 באוקטובר 2016 פיסטר הסגירה את עצמה לרשויות באגואסקליינטס, מקסיקו.
וב-22 באוקטובר היא הובאה לטקסס ארצות הברית.
היא הואשמה בעוון סיוע לרצח חמור ובעוון גניבת רכב.
הערבות שלה נקבעה על 25,000 דולר בעבור גניבת הרכב ו-100,000 דולר בעבור הסיוע לרצח.
לבסוף היא הועברה לבית כלא במחוז מקלנבורג שם היא שילמה על הערבות והשתחררה ב-18 בינואר 2017.
לפי פיסטר, היא וקסטיו התגוררו אצל בני דודו של קסטיו באגואסקליינטס, ולאחר חודשיים שהתחבאו שם קסטיו נעלם שוב, ופיסטר בחרה להסגיר את עצמה.
אלחנדרו גאסטון ארוונה מורי (בספרדית: Alejandro Aravena Mori; נולד ב-22 ליוני 1967) הוא אדריכל צ'יליאני הידוע בפרויקטי הבנייה החברתית שלו, שמתמודדים עם אי השוויון הכלכלי באזורים עירוניים.
ארוונה הוא המנכ"ל של חברת "Elemental", האחראית על פרויקטים של תשתית, דיור, תחבורה ושטחים ציבוריים.
בשנת 2016 קיבל את פרס פריצקר.
באותה שנה היה ארוונה גם המנהל והאוצר של תצוגת האדריכלות בביאנלה של ונציה.
אלחנדרו גאסטון ארוונה מורי נולד בעיר סנטיאגו בצ'ילה.
הוא סיים את לימודי האדריכלות באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של צ'ילה בשנת 1992, והמשיך ללימודי תיאוריה והיסטוריה של האומנות באוניברסיטת IUAV לארכיטקטורה ועיצוב בוונציה בשנים 1993-1992. בשנת 1994 הקים את סטודיו האדריכלות הראשון שלו.
משנת 2000 ועד 2005 היה מרצה בבית הספר לעיצוב באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2001 הקים בסנטיאגו, יחד עם מהנדס התחבורה אנדרס יאקובלי , את חברת "אלמנטל" – מלכ"ר הפועל בפרויקטים בעלי השפעה חברתית: דיור קהילתי, שטחים ציבוריים, תשתיות, יוזמות בתחום התחבורה ועוד.
משנת 2006 מכהן ארוונה כמנכ"ל החברה.
תערוכות של עבודתו של ארוונה הוצגו בהרווארד בשנת 2004, בביאנלה של סן פאולו בשנת 2007, בטריאנלה של מילאנו בשנת 2008, ובביאנלה לאדריכלות של ונציה באותה שנה.
בשנת 2015 הוזמן ארוונה לאצור את תצוגת האדריכלות בביאנלה של ונציה.
התערוכה נקראה "דיווח מהחזית" ועסקה בנושאים כמו דיור חברתי, דיור מצטבר, יחסים בין עיר וכפר, איזון בין טכנולוגיה וחומרי טבע ותשומת לב לעבודת כפיים ומלאכת יד.
העקרונות שארוונה משתמש בהם מתמקדים באחריות חברתית וטובת הכלל.
הערכים העיקרים בעבודתו הם פשטות ויעילות.
הוא דואג לאקולוגיה, להבנת הסיבות לעוני, לגאוגרפיה ולבעיות של מדינות העולם השלישי.
ארוונה אומר: "אחת מהטעויות הכי גדולות שאדריכלים עושים היא שהם נוטים להתמודד עם בעיות שמעניינות רק את האדריכלים האחרים.
האתגר הכי גדול הוא לחתור תחת סוגיות חשובות שנמצאות לא בתחום האדריכלות: עוני, זיהום, צפיפות, הפרדה ולהשתמש בידע המיוחד שלנו.
זה לא מספיק להעלות את רמת המודעות.
אני רוצה להשאיר לבני אדם יותר כלים.
אנחנו חייבים לשתף באתגרים על מנת להיות מודעים לקרבות הקרובים." החברה "אלמנטל" מתמקדת בעיקר בעניינים ציבוריים והשפעות חברתיות, הכוללים נושאי דיור, מרחב ציבורי, תשתית ותחבורה, תוך עידוד התושבים לקחת חלק פעיל ולהשתתף בדיון על הבנייה ועיצוב דירותיהם העתידיות.
כלכלתה החזקה של צ'ילה אִפשרה למדינה לאמץ מדיניות דיור סוציאלי, שעודדה את הסקטור הפרטי להשקיע בפיתוח דיור.
בשנת 1965 הוקם המשרד לדיור ופיתוח עירוני, שפיקח על ההוצאה הציבורית על בניית דיור לבעלי הכנסות נמוכות, תיאם את המאמצים של גופים ממשלתיים שונים ויצר מדיניות עקבית בתחום הדיור.
על אף מאמצים אלה, תהליך העיור המהיר גרם למחסור בדיור, ומאות אלפי אנשים נאלצו לדור במגורים בלתי רשמיים ("campamentos") במרכזי הערים ובפריפריה של מטרופולינים, שהתאפיינו בהיעדר תשתיות מים וביוב, ביטחון דיורי נמוך וצפיפות גבוהה.
פעולות הממשלה לפירוק הקמפמנטוֹס גרמו לתזוזה של התושבים ומעבר למקומות חסרי תשתית.
בשנת 1997 החל המשרד בתוכנית "שכונת-צ'ילה" ("Chile-Barrio") שהייתה מהתוכניות הראשונות שנקטו בגישה אינטגרטיבית להתמודד עם בעיית ההתיישבויות הלא פורמליות ולספק לאוכלוסייה את צורכי הדיור.
בשנת 2003 פנתה הממשלה פנתה ל"אלמנטל" לצורך פרויקט שיספק דיור לכ-100 משפחות שגרו 30 שנה בצורה לא פורמלית באיקיקה, בפרויקט קווינטה מונרוי (Quinta Monroy).
היות שהתקציב לפרויקט לא היה מספק, גישתו של ארוונה הייתה ליצור מבנה פיזי שיהיה ניתן להרחיב אותו בהדרגה.
העיצוב של בתים חצי-בנויים ("חצי בית טוב") מבוסס על בניית בית שכולל את האלמנטים הבסיסיים (גג, קירות ומדרגות) ותשתית (מטבח, חדר אמבטיה וחיבור לתשתיות).
את החלק הנותר התושבים נדרשים לסיים בעצמם בהדרגה בהתאם למצבם המשפחתי, הצרכים המשתנים, חסכונות וגישה למימון.
הבתים נבנו סביב חצר מרכזית שיועדה לשימוש שיתופי.
נכון ל-2014 סיימה אלמנטל 14 פרויקטים דומים, ביניהם הבנייה מחדש בעיר קונסטיטוסיון בצ'ילה לאחר רעידת האדמה והצונאמי שהכו בעיר ב-2010.
ארוונה עיצב מספר מבנים באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של צ'ילה, ביניהם בית הספר למתמטיקה (1999), בתי הספר לאדריכלות ולרפואה (2004), והמרכז הטכנולוגי בבניין המכונה "המגדלים הסיאמיים" (2005).
פרויקטים בולטים נוספים של ארוונה כוללים את המעונות באוניברסיטת סנט אדוארד באוסטין, טקסס (2008), נקודת המצפה על לס קרוסס בשביל הצליינים ברכס סיירה מדרה המערבי בחליסקו, מקסיקו (2010), פארק הילדים שנבנה בסנטיאגו לרגל חגיגות המאתיים לצ'ילה (2012) ואת אחת מבקתות הסופרים של קרן יאן מיכלסקי במונטרישר שווייץ (2015).
בשנת 2006 זכה במדליית הארכיטקטורה על שם אריך שלינג .
בשנת 2011 זכה בפרס אריה הכסף לארכיטקטים צעירים בביאנלה של ונציה.
בשנת 2016 הוענק לארוונה פרס פריצקר.
ארוונה היה חבר בחבר השופטים של פרס פריצקר לאדריכלות בשנים 2009–2015.
הקונספט של "חצי בית טוב" ותפיסת הדיור הסוציאלי של ארוונה שלו ספגו ביקורת מאדריכלים שונים.
ארוונה הוצג כנציג של הנאו-ליברליזם, שמטרתו העיקרית היא להרוויח כסף ולא הפעילות החברתית למען הקהילה.
נטען כי הגישה של "חצי בית טוב" מגדילה ולא מקטינה את הפער החברתיים-כלכליים ודוחקת משפחות עם הכנסה נמוכה עוד יותר לשוליים.
גם הגישה המעודדת את התושבים לבנות בעצמם בהדרגתיות את ביתם ספגה ביקורת.
למשל בפרויקט קווינטה מונרוי, לאחר כ-15 שנים, כל הבתים פרט לבית אחד הורחבו על ידי הדיירים, אך חלק גדול מהם חורג מהתכנון המיועד, לעיתים קרובות על חשבון המרחב הציבורי, ובצורה הפוגעת בתנאי המחיה של המקום ובהתפתחותו ועלולה להחזיר את הפרויקט למצבו הלא-פורמלי הקודם.
נקודת ביקורת נוספת היא שעד 2016 נבנו רק כ-2500 יחידות דיור בפרויקטים של ארוונה – מספר זעום וחסר משמעות ביחס לגודל הבעיה.
אלחנדרו גרנאצ'ו פריירה (בספרדית: Alejandro Garnacho Ferreyra; נולד ב-1 ביולי 2004) הוא כדורגלן ספרדי-ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני בצ'לסי ובנבחרת ארגנטינה.
גרנאצ'ו, יליד מדריד, החל לשחק בגיל צעיר במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, אליה הצטרף בשנת 2015, לאחר ששיחק במועדון הנוער של חטאפה.
באוקטובר 2020 הוא הצטרף לאקדמיה של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
תמורת העברתו שילמה יונייטד לאתלטיקו מדריד 420,000 ליש"ט.
ביולי 2021 חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו, במנצ'סטר יונייטד.
גרנאצ'ו זכה לתשומת לב רבה בעקבות שער הסולו שהבקיע במשחקה של יונייטד מול אברטון במסגרת גביע ה-FA לנוער מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית, בו ניצחה יונייטד.
שער זה זיכה אותו במועמדות לפרס "שער החודש" של מנצ'סטר יונייטד בפברואר 2022.
לאחר שנשאר על ספסל המחליפים במשחקי הפרמייר ליג מול נוריץ' סיטי, ליברפול וארסנל, ערך גרנאצ'ו את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד ב-28 באפריל 2022, כאשר החליף את אנתוני אלנגה בדקה ה-91 במשחק מול צ'לסי, שהסתיים בתיקו 1–1. במאי 2022 זכה גרנאצ'ו בפרס השחקן הצעיר של השנה ע"ש ג'ימי מרפי.
בגמר גביע ה-FA לנוער, שהתקיים ב-11 במאי 2022, הוא הבקיע צמד מול נוטינגהאם פורסט, והעניק ליונייטד את הזכייה בגביע, לראשונה מאז 2011.