tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקשר שנוצר בין אליס לז'רום, אף שהיה ביוזמת ז'רום, מעורר את קנאתו: "קיוויתי שתהיי שמחה ומאושרת, אבל אתי, לא עם שארל", אמר לאליס.
השלושה האזינו לרדיו לונדון, ושמעו את המסר "הרועים הלכו והעדר מחכה לו", שגרמו לז'רום ולאליס התרגשות רבה.
ז'רום שואל את מכוניתו של שארל לשעות אחדות, ואליס מסבירה לשארל "המשפט הזה ששמעת פירושו ששלושה אנשי מחתרת נתפסו, נמצאים בידי הגרמנים, וברגע זה אולי מענים אותם או מוציאים אותם להורג, אני לא יודעת.
אלה היו חברים שלי, חברים של ז'רום קודם כול, וקצת שלי".
היא מוסיפה שהמעצר משבש את תוכניותיהם למלט יהודים, ולכן עליה לנסוע לפריז כדי לתאם נתיב בריחה ליהודים.
לאחר שז'רום חזר, הוא סיכם עם שארל שילווה את אליס במסעה לפריז, במסווה של נסיעת עסקים.
בפריז שכר שארל לאליס ולו שני חדרים עם דלת משותפת במלון הצופה על גני טווילרי.
אליס יצאה לפגישה עם איש קשר שלה, ושארל שעקב אחריה להגנתה, גרם לביטול הפגישה, משום שאיש הקשר הוזהר שאליס נמצאת תחת מעקב.
כשנודע הדבר לאליס, ביקשה משארל שלא יתערב יותר בעניין זה.
למחרת הצליחה אליס לקיים את הפגישה שלשמה הגיעה.
שארל ואליס יצאו לבלות במועדון הלילה "אגלון".
לאחר שרקדו שם שעות אחדות, חזרו ברגל למלון.
בדרכם עצרו אותם חיילים גרמנים, שבאו לעצור טרוריסט שהיה באזור.
הם נלקחו לחקירה שבה התברר שאליס הייתה נשואה ליהודי, אף שתעודותיה מלמדות שהיא ארית.
החוקר לועג לה על שהייתה נשואה ליהודי, והדבר מרתיח את שארל, שמתנפל על החוקר.
השומרים השתלטו על שארל, והפשיטו אותו, כדי להראות לאליס את ההבדל בינו ובין בעלה.
לאחר שלוש שעות נוספות הם שוחררו וחזרו למלון.
במלון שארל ואליס שכבו לראשונה.
אליס מספרת לשארל "מאז 1936 או 1937 ז'רום יודע כל מה שקורה בגרמניה, כל מה שעשו הנאצים מאז 1933; והוא מסכן את חייו כדי להציל אנשים, להעביר אותם מעבר לגבולות, למנוע מהם את הגרוע מכול." עוד היא מגלה לשארל שסבלה מהתמוטטות עצבים.
"למען ההנאה יהיה עליה לחיות עם שארל, ולא מתוך אכזריות תעזוב את ז'רום", מנמק הספר את השינוי בחייה של אליס.
בדרכם חזרה מפריז לביתו של שארל, הובילו מזוודה ובה תעודות מזויפות עבור ז'רום.
בפגישתם עם ז'רום ציפה שארל שאליס תספר לז'רום על השינוי בחייה.
אליס סיפרה לז'רום שנודע לה ששלושת רעיו הוצאו להורג.
אליס, ז'רום ושארל מוצפים רגשות עזים ולבטים ממושכים.
בסופו של דבר הקדים שארל את אליס ואמר לז'רום: "היא שלי".
לאחר מכן הסבירה אליס לז'רום את נסיבות השינוי באהבתה.
ז'רום חזר לבדו לפריז, ושארל ואליס נהנו במשך חודשים אחדים מחיי שלווה בביתו.
כאשר נודע לאליס שז'רום נאסר בקרבת פריז, יצאה מיד אליו, והשאירה פתק לשארל.
כעבור חודשיים עדיין לא שמע ממנה שארל דבר.
ב-11 בנובמבר 1942 השלימו הגרמנים את כיבוש כל צרפת.
בכפר פורמואה, כפרו של שארל, עצר הגסטפו את "ז'וזף רוזנבאום, מנהל עבודה בבית חרושת קטן לנעליים, בן הגזע היהודי, שמשפחתו חיה באזור מאז שנת 1854. למרות מחאת מעבידו, עצרו אותו ושלחו אותו לאושוויץ, ולא ויתרו גם על התעללות באשתו והצתת ביתו."
הספר מסתיים במשפט: "אחרי ככלות הכול קם שארל סאמברה והצטרף למחתרת".
מסגרת הזמן של הספר מוצגת בבירור: הפסקה הראשונה של הספר מתרחשת במאי 1942, והפסקה האחרונה – בנובמבר 1942. העלילה מתרחשת בשני חלקיה של צרפת: פריז שתחת הכיבוש הגרמני, וכפר בחבל דופינֶה שבדרום צרפת, אז חלק מצרפת של וישי, שבראשה עמד, כשליט בובה, אנרי פיליפ פטן.
פסקת הסיום של הספר מתרחשת בנובמבר 1942, לאחר כיבוש צרפת כולה בידי הגרמנים.
בתקופה זו פעל בצרפת מחנה הריכוז דראנסי, שאליו הועברו יהודים משני חלקיה של צרפת, וממנו הם שולחו להשמדה במחנות ההשמדה שבמזרח אירופה.
שואת יהודי צרפת ופעולותיה של תנועת ההתנגדות הצרפתית הן ברקע הסיפור.
אירוע היסטורי נוסף המוזכר בספר הוא השתלטות הנאצים על אוסטריה, שבעקבותיה נאלץ בעלה היהודי של אליס לברוח מאוסטריה.
זֶ'רום, אידיאליסט העוסק שנים אחדות בסיוע לנרדפים על ידי הנאצים.
אליס תיארה אותו לשארל: "הוא מסכן את חייו כדי להציל אנשים, להעביר אותם מעבר לגבולות, למנוע מהם את הגרוע מכול.
לעיתים קרובות אלה יהודים, כמובן."
אליס פאיאט: לאחר שהרתה לגרהארט פאיאט, שהיה מנתח נודע בווינה, נישאה לו, ולאחר מכן התגרשה ממנו.
לאחר הגירושים סבלה מהתמוטטות עצבים.
הספר מציג את תמצית חייה: "מתוך אימת הבדידות הניחה לז'רום לאהוב אותה, ולא כדי לאהוב אותו.
מתוך פחד מפני אמריקה, מהלא מוכר, נשארה במקום והחליטה להצטרף למחתרת, ולא מתוך אומץ או התקוממות לנוכח אכזריות הנאצים.
ומתוך עייפות התמסרה יום אחד לז'רום, ולא מתוך רוך או משיכה.
ולבסוף, רק דבר אחד עשתה בטבעיות עד כה: היא שכבה עם שארל מתוך תשוקה גופנית, מפני שהוא מצא חן בעיניה והתשוקה שלו הייתה מידבקת."
שארל סאמבּרה, בעל בית חרושת קטן לנעליים המתגורר באזור כפרי בחבל דופינֶה שבדרום צרפת.
מתאהב באליס בעת שהיא וז'רום באים לבקרו.
אחרון פיראטי הרקיע הוא הספר הראשון בסאגת רוק בארקוואטר, בסדרה קורות קצעולם.
ספר זה מגולל את קורות הקצה לאחר סיום הספר חצות מעל סנקטפראקס.
לאחר שאמא סערה הגיעה לגאונהר, מחלה פקדה את הקצה-מחלתאבן, הגורמת לכל סלעי הטיסה להירקב, כולל סנקטפראקס החדשה.
כעת קאולקייפ, הנשגב בבכירי האקדמיה, נכלא בצינוק.
סנקטפראקס נחלקה לשניים-האבירים הספרנים החיים תחת לאדמה, ונוטרי הלילה, בהנהגת ווקס, יריבו של קאולקייפ.
על מנת ליצור קשר עם העולם בנה ווקס דרך מעבר מעירתחתונה עד יערעבות, אך השרייק השתלטו על הדרך ובאופן כללי על כל עולמות הקצה.
רוק הוא אביר ספרן צעיר, שיחד עם חבריו יוצא למסע מחקר ביערעבות.
הוא עוקב אחרי דובי בנדר עד לכינוסם השנתי, ושם פוגש דמות מיוחדת-טוויג האגדי.
טוויג מספר לו שהוא וצוותו על הספינה "פושטתרקיע" יצאו לעבר גאונהר כדי לאסוף את מוג'ין, גום ודגיער שנשארו שם, אך בדרך הם לקו בקדחת-המים-השחורים, ואיש לא שרד מלבד טוויג.
16 שנה שייט טוויג ברקיע, עד שלבסוף עגן את ספינתו בארצותסוף-איפה שפגש את הגלואמלוזר הנורא-ומאז חי עם דובי הבנדר.
כאשר טוויג שומע כי ידידו קאולקייפ חי, הוא ורוק מתכננים תוכנית פשיטה על מגדל הלילה.
ספינת הרקיע האחרונה, יחד עם צוות של דובי בנדר, מפליגה למסעה האחרון.
אולם גם סלע הטיסה של פושטתרקיע לוקה במחלתאבן, וטוויג מחליט למות עם ספינתו.
ציפורסעד מציל אותו ולוקח אותו לגאונהר.
בסוף הספר מגלה רוק כי כשהיה ילד חי בקן של דובי בנדר ולכן הוא מבין את שפתם.
אחר הצהריים הוא פרק זמן ביום שבין הצהריים ועד לפני השקיעה.
אין הגדרה מדויקת לשעות אחר הצהריים, אך מקובל להתייחס לשעות הצהרים המאוחרות.
מילון ההווה מציין כי הכוונה בעיקר לשעות שלאחר 16:00, אולם יש המתייחסים גם לשעות מוקדמות יותר כאל אחר הצהרים.
לאחר מכן מתחילות שעות הערב.
הסיבה לכך שאין הגדרה מדויקת נובעת בעיקר בשל השינויים באורך היממה בהתאם לעונות השנה.
כמו כן, בעברית משמעות המונח "אחר הצהריים", פשוטו כמשמעו, כמו בשפה האנגלית "Afternoon" – הזמן שמגיע לאחר הצהריים.
העולם העתיק התייחס ל"אחרי הצהריים" כרבעון השלישי של יום בהיר.
ובימי הביניים הוא היה התקופה בה ביצעו הנוצרים את תפילת ה"נאן" (None) שמשמעה השעה התשיעית של היום.
ביהדות נאמרת תפילת מנחה בכל יום אחרי הצהריים: החל מחצי שעה לאחר חצות היום על פי החלוקה לשעות זמניות ועד לשקיעת החמה.
אחר הצהריים של פאון הוא בלט במערכה אחת שיצר הכוריאוגרף והרקדן ואצלב ניז'ינסקי בהשראת פואמה של המשורר הצרפתי סטפאן מלארמה.
ארבע אחרי הצהריים היא תוכנית רדיו המשודרת מדי יום בגלי צה"ל וכוללת שירים עבריים רגועים.
אחר צהריים של פורענות הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת פשע שיצא לאקרנים בשנת 1975. במאי הסרט הוא סידני לומט, התסריטאי הוא פרנק פירסון, ומככבים בו אל פצ'ינו, ג'ון קאזאלה וכריס סרנדון.
"ארבע אחר הצהריים" הוא שירו של יורם טהרלב, שהולחן על ידי יאיר רוזנבלום והושר על ידי להקת הנח"ל.
אחרי הצלצול היא גרסה ישראלית לסדרת קומדיית המצבים האמריקאית לבני נוער מבית ערוץ דיסני.
הסדרה יצאה בישראל בשנת 2009 בחודשיו הראשונים של ערוץ דיסני בישראל, וזוהי הפקת המקור הראשונה שלו בארץ.
לפני עליית ערוץ דיסני ישראל, שודרו בערוץ ג'טיקס, במשך תקופה ארוכה, קטעים מהגרסה האמריקאית והמקורית "As the Bell Rings" בתרגום לעברית במעברי הפרסומות.
לאחר שהצפייה בפרקים זכתה באהדה מוגברת בקרב הצופים בישראל, הוחלט להפיק גרסה ישראלית לסדרה.
הגרסה הישראלית זכתה אף היא באהדתם של הצופים, שהובילה להפקתה של עונה שנייה.
התוכנית עוסקת בתלמידי בית ספר תיכון, הנפגשים בהפסקה בין השיעורים בבית הספר.
במפגשיהם הם משוחחים על נושאים שונים, מתכננים תעלולים, מתאהבים, מגלים דברים חדשים ועוד.
תום (ידין גולדמן) – נער שאוהב לבלות ונוהג לא להגיע לשיעורים.
עמרי (אסף ברמן) – נער אהוד.
בעונה השנייה מתאהב בנטע לי.
שירה (סיוון מסט) – נערה חכמה, אשר משקיעה בלימודים ורוצה שכולם ישמעו את מה שיש לה לומר.
נטע לי (ירדן טיטיון) – נערה חובבת "סטייל" ואופנה.
בופה (לירון קורן) – נער שמבטא תחושות רעב למרות שאוכל הרבה.
תותי (תותי ניניו) – נערה.
מכונה "מוזרה" על ידי התלמידים.
המנהל (שמוליק לוי) – מנהל בית הספר.
רום (דביר מזי"א) (עונה ראשונה) – נער שאוהב ללמוד, חוקר ומתעסק בתחומי עניין מדעיים.
בעונה השנייה, מגיע אדם מיוני והמחוננים (שגם אותו מגלם מזי"א) לבית הספר, ונטע-לי אומרת לו שהוא מוכר לה, דבר שהוא מכחיש בתוקף.
אושר (תום גל) (עונה ראשונה) – נער שנוהג להלשין על מעשים שהוא רואה שנתפשים שליליים בעיניו.
יוני (איתי רייכנטל) (עונה ראשונה) – נער שנוהג להצחיק את חבריו.
ששי קראסו (דניאל גד) (עונה שנייה) – נער שנוהג לעשות עסקים עם חבריו.
יהלי בר (עמרי לוקאס) (עונה שנייה) – כוכב רוק הנערץ על ידי בנות בית הספר.
אחרון הלא-צדיקים (במקור: Le Dernier des injustes; באנגלית: The Last of the Unjust) הוא סרט תיעודי ביוגרפי בבימויו של קלוד לנצמן, הסוקר את פעילותו של בנימין מורמלשטיין, שהיה רב, פעיל יהודי וראש היודנראט בגטו טרזיינשטט.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2013. אורכו כשלוש וחצי שעות, והוא בוים על ידי לנצמן על בסיס ראיונות שערך עם גיבור הסרט בנימין מורמלשטיין בשנת 1975. בישראל הוצג הסרט בתרגום לעברית החל מסוף ינואר 2014, אז הוקרן לרגל יום הזיכרון הבינלאומי לשואה.
לפי הסרט, מורמלשטיין הוא ראש היודנראט היחיד בכל אירופה ששרד את מלחמת העולם השנייה והשואה, ולכן לזיכרונותיו משמעות מיוחדת.
בשנת 1975, במסגרת התחקיר לסרטו "שואה", נפגש קלוד לנצמן עם מורמלשטיין בביתו ברומא לסדרת ראיונות שנמשכו 17 שעות בסך הכול.
לנצמן צילם את הראיונות הממושכים שערך עם מורמלשטיין, ובמהלכם שאל וקיבל תשובות על החיים במהלך המלחמה, יחסיו של מורמלשטיין עם אדולף אייכמן ובמיוחד תקופת כהונתו כראש היודנראט בטרזיינשטט והדילמות שנלוו לה.
בנימין מורמלשטיין התגלה כמרואיין אינטליגנטי ביותר, בעל זיכרון חד והבנה של התקופה בה חי.
בסופו של דבר לא השתמש לנצמן בחומר המצולם הזה במסגרת סרטו "שואה".
רק בתחילת המאה ה-21 החליט לנצמן שהגיע הזמן לעשות שימוש בחומרים, ויצר את הסרט, המבוסס בחלקו הגדול על הראיונות עם מורמלשטיין.
בנימין מורמלשטיין היה סגנו של הרב הראשי בבודפשט כשאדולף אייכמן פשט על משרדי הרבנות הראשית של הונגריה.
אייכמן דרש ממורמלשטיין להכין לו עד למחרת תקציר על היהדות.
(הערת אגב, אייכמן ידע מעט עברית ואפילו נשלח לארץ ישראל אחרי עלית היטלר לשלטון.
לא ברור אם הוא נפגש עם פעילים יהודים או שבכוונתו היה להיפגש עם הטמפלרים תושבי שרונה שהזדהו עם המפלגה הנאצית).
מורמלשטיין מספר שכתב עבור אייכמן את מה שביקש ולמחרת נתן לו את החומר שהכין.
מכאן ועד סוף מלחמת העולם החלה מעין "ידידות בין אייכמן" למורמלשטיין שבזכותה נשאר בחיים, וייתכן שבגלל זה מורמלשטיין לא אוזכר ולא זומן לעדות במשפט אייכמן.
בשנת 1939 הועבר מורמשלטין למחנה ריכוז טרזיינשטט והיה חבר ביודנראט שניהלה את הפעילות היהודית במחנה.
גם לשם היה מגיע אייכמן מפעם לפעם כדי להתייעץ עם מורמלשטיין.
עובדה זאת הצילה את מורמשלטיין מהמשלוחים למחנות ההשמדה שהנאצים ביצעו מהמחנה, משלוחים שבהם היו גם חברי היודנראט.
מורמלשטיין מספר, אמנם בקיצור, על התככים בתוך היודנראט ואפילו ניצול מיני של נשים שביקשו להימנע מהמשלוחים למחנות ההשמדה.
לאחר המלחמה עבר מורמשלטיין לגור באיטליה יחד עם רעייתו, שם כתב ספר ובו את תיאר את כל שעבר עליו בשואה, וגם בנו נולד באיטליה.
בסיומו של הסרט מספר מורמשלטיין שאנשי רוח גינו אותו והציעו להוציאו להורג, ולעומת זאת ביקשו חנינה עבור אייכמן בסוף משפטו.
אחרי הקציר (בפולנית: Pokłosie) הוא סרט קולנוע מתח-דרמה פולני משנת 2012, שנכתב ובוים על ידי ולדיסלב פשיקובסקי .
הסרט מדמה אירוע מתקופת השואה שמבוסס על אירועי יולי 1941 – טבח יהודי ידוובנה, שבו רצחו תושבי העיירה הפולנים את שכניהם היהודים.
הסרט מתרחש בעיירה פולנית דמיונית בשם גורובקה (Gurówka).
הסיפור מתחיל עם חזרתו של פרנקיזק קאלינה (אירנזיוס צ'ופ) לעיירה הכפרית שבה נולד בפולין, לאחר 20 שנים שבהן גר בשיקגו.
פרנק מבקר את אחיו יוז'ף (מאצ'יי סטוחר) ומגלה כי העיירה מנדה את אחיו ומתנכלת לו מכיוון שיוז'ף אוסף ורוכש מאות מצבות ישנות של יהודים בני העיירה ששמשו את הגרמנים כחומר בניין ברחבי העיירה וכן לסלילת כבישים בזמן מלחמת העולם השנייה.
למרות ההתנגדות הגוברת של בני העיירה, האחים קאלינה היו נחושים בדעתם לגלות מה עלה בגורל יהודי המקום.
במהלך הסרט המקומיים מציקים לאחים ואף תוקפים אותם, אך אלו ממשיכים בחקירתם.
מאוחר יותר הם מגלים כי כל יהודי המקום נרצחו על ידי שכניהם הפולנים, נקברו בקבר אחים וכל רכושם נבזז.
אירנזיוס צ'ופ בתור פרנקיזק קאלינה, אחיו של יוז'ף שחוזר לעיירה אחרי שגר בשיקגו.
מאצ'יי סטוחר בתור יוז'ף קאלינה, אחיו של פרנק ומנודה העיירה.
גר בחווה של הוריו וממשיך בעבודת החקלאות של אביו.
יז'י ראז'ילוב בתור האב רקטור.
סוזנה פיאלובה בתור יוסטינה, נכדתו של סודבסקי ורופאה בעירה סמוכה.
אנדז'יי מסטלאז' בתור האב יאנוש פאבלק, כומר הקהילה הצעיר.
זביגניב זמחובסקי בתור מפקד המשטר המקומי סמ"ר ולוז'ימייש נובאק.
דנוטה שפלרסקה בתור המרפאת בצמחים הזקנה מהיער.
הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים שקרו בעיירה ידוובנה במחוז לומז'ה בפולין במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-10 ביולי 1941 פרעו הפולנים המקומיים ביהודי העיירה, התעללו בהם פיזית, והשפילו אותם.
לאחר מכן הכניסו הפולנים את כל יהודי העיירה לדורותיה, כ-1500 נפשות, לאסם שהיה בעיירה והציתו את האסם כאשר היהודים בתוכו עודם בחיים.
לאחר מכן בזזו הפולנים את רכושם ובתיהם של היהודים.
ההשראה לכתיבת ובמוי הסרט (במקור היה אמור להיקרא "קדיש"- על שם תפילת האבלות היהודית) הגיעה מהמחלוקת שנוצרה בפולין בשנת 2000 בעקבות יציאתו לאור של הספר "שכנים" מאת הסוציולוג האמריקאי (פולני במקור) יאן טומאש גרוס.
גרוס הוא זה שמביא לראשונה את תרחישי הטבח בידוובנה כפי שקרו באמת.
עד לצאת "שכנים" הדעה הרווחת הייתה שהגרמנים הנאצים שכבשו את ידוובנה ב-1941 הם אלו שביצעו את הרצח ביהודים, אך מחקרו ההיסטורי של גרוס מוכיח כי היו אלו הפולנים המקומיים שטבחו בשכניהם היהודים.
גרוס גרם למהפכה גדולה בפולין ושינה את הדרך שבה נתפסו הפולנים המלחמה- "הם היו רגילים לראות עצמם כקרבנות ולא כמקריבים".
תוצאות מחקרו של גרוס עוררו סערה גדולה בפולין על הדרך בה האשים גרוס את הפולנים וגרוס נתפס כבוגד ואנטי-פולני, אך במקביל הביא מחקרו לתנופה של אנשים שהחלו להתעניין בהיסטוריה ולחשוף את הדברים כמו שהם ולא כפי שטויחו מאז המלחמה.
ולדיסלב פשיקובסקי אמר כי: "הסרט אינו עיבוד של הספר של גרוס, שהוא דוקומנטרי ועובדתי, אבל הוא כן צמח ממנו, שהרי הוא היה מקור המידע והבושה שלי"..
במשך זמן רב נאבק פשיקובסקי להפיק את הסרט.
מספר קשיים עיכבו את תחילת העבודה על הסרט: " השגת מימון לתסריט השנוי במחלוקת" אומר פשיקובסקי "ומציאת הדרך הכי נכונה לגשת לנושא הכה טעון הזה בשביל פולנים רבים.
לבסוף, זה לקח שבע שנים עד שהמפיק דריוש יבלונסקי הצליח לקבל מימון מטעם הקרן המדינית לקולנוע לסרט 'אחרי הקציר'.
הסרט זכה בפולין לביקורות חלוקות כמו אביו הספר "שכנים".
מצד אחד הסרט הולל על ידי בעלי תפקיד בממשלה ודמויות ציבוריות בולטות כמו הבמאי אנדז'יי ויידה ויוצר הסרטים ההיסטוריים הפולני מלגורזטה פקייר.
גישה זאת היא המשך ישיר ליחס העוין לו זכה הספר "שכנים" כאשר יצא לאור בשנת 2000.
אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג של 70% ביקורות חיוביות עם דירוג של 7.2/10 ממוצע המבוסס על 29 ביקורות.
האתר Metacritic נותן לסרט ציון ממוצע משוקלל של 62/100, המבוסס על 12 ביקורות, המציין "ביקורות חיוביות באופן כללי", נכון ל-2 באפריל 2014.
פרס יושב ראש יד ושם בפסטיבל הקולנוע ירושלים, (2013).
"פרס הנשר על שם קרסקי" על שירות לאנושות, (2013).
זוכה בפסטיבל גדיניה לסרטים, (2012).
הסרט זכה בשני פרסי סרטים פולניים: השחקן הכי טוב (מאצ'יי סטוחר) והעיצוב הפקתי הטוב ביותר (אלן סטרסקי), (2013).
"אחרי כל השנים" הוא שיר של הזמר הישראלי עומר אדם.
השיר יצא לאור כסינגל ב-31 בינואר 2016. השיר נכתב והולחן על ידי אבי אוחיון.
השיר זכה להצלחה רבה בישראל והגיע לפסגת מצעדי הפזמונים רשת ג', גלגלצ, ורדיו אמצע הדרך, ולמקום השני במצעד של מדיה פורסט.
נכון לאוגוסט 2025, לשיר יש למעלה מ-44 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר זכה בפרס אקו"ם לשיר השנה לשנת 2016.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממגוון אתרים.
אתר "חריף" תיאר את השיר כ, דודי פטימר מאתר נענע10, תיאר את השיר כ.
מערכת mako מוזיקה, כתבה כי אדם .
חרכת אחראר א-שאם אל-אסלאמיה הידועה בקיצור בתור אחראר א-שאם, היא קואליציה של יחידות איסלאמיות סלפיות מרובות שהתגבשו לכדי ארגון אחד על מנת להילחם נגד משטרו הסורי של בשאר אל-אסד במלחמת האזרחים בסוריה, והיא בין כוחות האופוזיציה החזקים והמרכזיים במלחמה.
הקבוצה נחשבת לג'יהאדיסטית מתונה ביחס לארגונים אחרים הפעילים במרד הסורי.
התנועה הוקמה והונהגה על ידי חסאן עבוד עד מותו בשנת 2014, ולאחר מכן על ידי מנהיגים שנבחרו על ידי מועצת השורא של הארגון.
אחראר א-שאם ובן בריתו העיקרי – צבא האסלאם, היו קבוצות המורדים העיקריות שנתמכו על ידי טורקיה וסעודיה.
תנועת אחראר א-שאם שואפת להקים ממשלה אסלאמית בסוריה המבוססת על חוקי השריעה.
התנועה שיתפה פעולה באופן גלוי עם ג'בהת פתח א-שאם (לשעבר ג'בהת א-נוסרה, שלוחת אל-קאעידה הסורית) במאבק נגד משטר אסד, ולזמן קצר אף שיתפה פעולה עם ארגון המדינה האסלאמית, לפני שהחלה להילחם בו.
עם זאת, התנועה מתנגדת להקמת ח'ליפות איסלאמית עולמית, ומעדיפה לשמור על מסגרת הישות המדינית והלאומיות הסורית.
אסירים איסלאמיסטים כמו חסאן עבוד , זהראן עלוש, אבו ג'אבר א-שייח' ואחרים ששוחררו מהכלא, הקימו במהירות מסגרות ללחימה במשטר – לרוב במקום הולדתם.
הארגון שהקים חסאן עבוד התבסס תחילה במחוז אידליב בעודו כולל 25 יחידות, ולאחר מכן התפשט במהירות ברחבי סוריה; עם זאת, מרכז הכוח של הארגון ותחומי הפעילות העיקריים שלו נותרו עדיין בצפון-מערב סוריה – בסביבות מחוז אידליב.
עד יולי 2012, אחראר א-שאם גדלה ל-50 יחידות, והחלה לשתף פעולה עם ארגונים אחרים במאבק נגד אסד, במיוחד עם ג'בהת א-נוסרה שלוחת אל-קאעידה בסוריה.
שתי הקבוצות היו חלוצות השימוש בחומרי נפץ בסוריה, כמו גם בטקטיקה של פשיטה על בסיסי צבא סוריה על מנת ללכוד אמל"ח.
מאז הקמתה, אחראר א-שאם ידועה גם בחתירה לאיחוד כוחות אופוזיציה איסלאמיים תחת ארגוני גג גדולים יותר; היא הובילה להיווצרות החזית האסלאמית הסורית (SIF) ב-2012, ובין המובילות להקמת החזית האסלאמית בשנת 2013 שבה היו חברים 70,000-40,000 לוחמים ואשר הייתה בין ארגוני הגג הגדולים ביותר במרד הסורי.
כאשר הבריתות בין הארגונים השונים נמסו, אחראר א-שאם קלט רבים מהלוחמים של פלגי מורדים קטנים שחיפשו ארגון גדול שיפרוש עליהם את חסותו.
אחראר א-שאם שיתפה פעולה עם המדינה האסלאמית עד ינואר 2014, שאז קמה איבה קשה בין הארגונים לאחר שהמדינה האסלאמית הרגה לוחמי אחראר א-שאם בעקבות דבריו של חסאן עבוד שמתח ביקורת על אבו בכר אל-בגדאדי לאחר שהלה דחה את מאמצי הפיוס בין ארגוני המורדים הסוניים, והכריז על מספר ארגונים סוניים ככופרים.
לאחר סדרת התנגשויות קטנה בין הארגונים, אחראר א-שאם, ג'בהת א-נוסרה ובעלי בריתם, פתחו במתקפה על המדינה האסלאמית וסילקו אותה לזמן קצר מהעיר א-רקה הסורית ב-6 בינואר 2014. בעקבות זאת, המדינה האסלאמית פתחה במלחמת חורמה נגד כל ארגוני המורדים, ודחקה אותם מכל מערב סוריה.
בפברואר ובספטמבר 2014, מתקפות מחבלים מתאבדים של דאעש על מפקדות אחראר א-שאם הובילו לחיסול מרבית מנהיגי הארגון, בהם המייסדים חסאן עבוד ואבו ח'אלד א-סורי.
אחראר א-שאם התאוששה במהירות מהמשבר, ובשיתוף עם ארגונים אחרים סילקה את דאעש מצפון-מזרח סוריה.
התנועה גם הרחיבה את פעילותה נגד משטר אסד ב-2015 במסגרת צבא הכיבוש לצד ארגונים ג'יהאדיסטים אחרים, ויחדיו הם הצליחו לסלק את צבא סוריה והחזבאללה ממרבית מחוז אידליב.
בעקבות ניצחונות הארגון, טורקיה וסעודיה החלו לממן את אחראר א-שאם על מנת לחזק את כוחות האופוזיציה הסונים במלחמת האזרחים.
נוסף על הפעולות הצבאיות, ארגון אחראר א-שאם מילא תפקיד מכריע במשא ומתן על הפסקת אש עם משטר אסד ב-2015, למרות התנגדותו המקורית לשיחות השלום.
הארגון התנגד בתחילה למשא ומתן עם משטר אסד, משום שכחבר הבריתות האסלאמיות הוא טען שאת הפעילות הפוליטית של האופוזיציה צריכות לנהל רק הקבוצות הלוחמות בסוריה ולא אינטלקטואלים ופוליטיקאים סורים ששוהים מחוץ למדינה.
לאחר שהוסכם על שיתוף הארגון במסגרות הפוליטיות, אחראר א-שאם הסכים להפסקת אש ראשונה עם הצבא הסורי והחזבאללה ב-12 באוגוסט 2015, והלחימה הופסקה למשך 48 שעות בזבדאני, אל-פואה וכפרייה.
הפסקת האש הושגה על ידי טורקיה שייצגה את אחראר א-שאם וארגוני מורדים נוספים, ואיראן שייצגה את הצבא הסורי והחזבאללה.
הפסקת האש נשמרה למשך שישה חודשים בשְלוש העיירות הללו, ואחראר א-שאם הסכימה גם לחילופי אוכלוסין שבמהלכם תושבי הכפרים השיעים באידליב עזבו לאזורים שבשליטת המשטר, ומנגד תושבים סונים של אזורים מסוימים שנפלו לידי המשטר עזבו לאידליב.
בדצמבר 2015, אחראר א-שאם נסוגה משיחות השלום שאורגנו על ידי סעודיה, בתואנה שיש תמיכה רבה באסד בשיחות הללו והתעלמות מהפשעים שהוא מבצע בעם הסורי.
זמן קצר לאחר מכן בתחילת 2016, אחראר א-שאם ובעלות בריתה חתמו על הצהרה שבכוונתם לנהל משא ומתן לשלום עם אסד, אך ציינו כי הם לא יאפשרו לו להישאר בשלטון לתקופת מעבר אם תסתיים המלחמה.
ארגון אחראר א-שאם לא היה שותף בהפסקת האש הארצית שהשתררה בפברואר 2016 בין משטר אסד לצבא סוריה החופשי, והשתתף בזמן זה במתקפה של צבא הכיבוש על עמדות אסד במטרה לשבור את המצור של המשטר על החלק המזרחי של חלב שהיה בשליטת המורדים.
במקביל, אחראר א-שאם החלה ללחום בפלג מורדים ג'יהאדיסטי קיצוני בשם ג'ונד אל-אקצא לאחר שהלה התקיף ארגונים מתונים באידליב, מה שהוביל את הפלג לבקש חסות מג'בהת א-נוסרה ששינתה את שמה בינתיים לג'בהת פתח א-שאם בניסיון להתנתק רשמית מאל-קאעידה ובכך להפסיק את ההפצצות האוויריות של ארצות הברית על הארגון.
אחראר א-שאם הסכימה להפסקת אש עם ג'ונד אל-אקצא בעקבות בקשת בעלת בריתה ג'בהת פתח א-שאם.
בסוף שנת 2016, אחראר א-שאם החלה להתפצל בשל חילוקי דעות על השתתפות הקבוצה במבצע מגן הפרת בראשות טורקיה נגד המדינה האסלאמית והכוחות הסוריים הדמוקרטיים, ומשא ומתן על איחוד עם ג'בהת פתח א-שאם.
אף על פי שאנשי הדת של אחראר א-שאם הוציאו פסק הלכה המתיר את השתתפות הקבוצה במבצע לצד טורקיה, הזרם הקיצוני בארגון התנגד לשיתוף הפעולה במבצע.
במקביל, מרבית חברי מועצת השורא של אחראר א-שאם שהשתייכו לזרם המתון, התנגדו למיזוג עם ג'בהת פתח א-שאם מחשש לתיוגם כקיצוניים על ידי המערב, ובבחירות השנתיות למנהיג הארגון נבחר ברוב קולות המועמד העדיף על הפלג המתון.
למרות זאת, מיעוט חברי המועצה הקיצוניים סירבו לקבל את התוצאות והשעו את חברותם, ומנהיג הארגון במהלך 2014–2015 אבו ג'אבר א-שייח' שמשתייך לזרם הקיצוני, הקים תת-ארגון בתוך אחראר א-שאם בשם ג'יש אל-אחראר שחתר לאיחוד עם ג'בהת פתח א-שאם.
בינואר 2017, ג'בהת פתח א-שאם החל לתקוף פלגי מורדים קטנים במחוזות חלב ואידליב ששלחו נציגים לשיחות השלום עם משטר אסד בקזחסטן.
אחראר א-שאם לא השתתף אומנם בפועל בשיחות השלום, אולם כתוצאה מההתקפות פלגי מורדים קטנים ביקשו להתמזג עם אחראר א-שאם על מנת שזו תיתן להם חסות.
בעקבות המיזוגים, אחראר א-שאם הצהירה כי כל התקפה על הפלגים החדשים שהצטרפו אליה תיחשב כהכרזת מלחמה על הארגון כולו.
ג'בהת פתח א-שאם, שחששה מבידודה בקרב ארגוני המורדים הסורים, פעלה להקמת ארגון משותף לה ולארגונים קיצוניים כמוה, והסכסוך בין שני הארגונים החזקים הוביל את אבו ג'אבר א-שייח' – מנהיג הזרם הקיצוני באחראר א-שאם – לערוק יחד עם המסגרת שהקים (ג'יש אל-אחראר) ולהצטרף למסגרת המוקמת על ידי ג'בהת פתח א-שאם.
בסופו של דבר ג'בהת פתח א-שאם וג'יש אל-אחראר התמזגו יחד עם ארגונים קיצוניים נוספים לתוך ארגון חדש בשם היאת תחריר א-שאם שכוחו הוכפל מאחראר א-שאם.
למנהיג הארגון החדש מונה אבו ג'אבר א-שייח' שפרסם ב-9 בפברואר הצהרה פומבית ראשונה וקרא לאחדות במרד הסורי.
אחראר א-שאם התמודדה בחודש שלאחר מכן עם גל עריקות קטן יחסית וחילופי אש עם הארגון החדש, אולם עד מהרה הסכסוך בין הארגונים דעך והם חזרו לשתף פעולה במאבק נגד משטר אסד אם כי לא כבעבר.
אחראר א-שאם שומרת על מנהיגות קפדנית חשאית, וכוח הארגון נמדד ביכולתו לשלוט על כל יחידותיו השונות הפרוסות ברחבי סוריה.
מלבד מנהיגי הקבוצה הראשונים, המפקד של אחראר א-שאם נבחר בדרך כלל ברוב קולות של 22 חברי מועצת השורא של הארגון – לרוב לתקופת כהונה של שנה.
הארגון חווה זעזוע בספטמבר 2014 בעקבות חיסול מרבית צמרת הפיקוד של הארגון בפיגוע התאבדות של המדינה האסלאמית, אך הצליח לעבור את המשבר עקב שרשרת הפיקוד המאורגנת ומועצת השורא שלו.
חסאן עבוד (2012 עד 9 בספטמבר 2014): מייסד אחראר א-שאם ומנהיגו בפועל בשנותיו הראשונות; ידוע גם בתור אבו עבדאללה אל-חמאווי.
הוא גם כיהן כראש המחלקה המדינית של החזית האסלאמית, לצד זהראן עלוש שכיהן כראש המחלקה הצבאית.
אף על פי שחסאן עבוד לא הופיע פומבית במהלך שנותיו הראשונות של אחראר א-שאם, הוא דאג לפרסום עקבי של הארגון ופעולותיו בכלי המדיה, עד לראיון הראשון שלו באל-ג'זירה שפורסם באמצע 2013. הוא נהרג בפיצוץ מחבל מתאבד של דאעש בישיבה סודית של הארגון, ולצידו נהרגו כ-40 בכירים באחראר א-שאם ובחזית האסלאמית.
אבו ח'אלד א-סורי (2012 עד 23 בפברואר 2014): אחד ממייסדי אחראר א-שאם הידוע גם בתור אבו עומייר א-שאמי.
פעל כנציג אל-קאעידה בסוריה, והוטל עליו לסייע בפיוס בין חמושים איסלמיסטים מארגונים שונים.
אבו ח'אלד נהרג בפיגוע התאבדות שבוצע על ידי המדינה האסלאמית במפקדת אחראר א-שאם בפברואר 2014. לאחר מותו, אל-קאעידה פרסמה עליו הספד, כמו גם סרטון המתעד את השתתפותו במחנה אימונים אל-פארוק באפגניסטן ותמונות שלו עם אוסאמה בן לאדן ואיימן א-זוואהירי.
אבו עזדין (ספטמבר 2014 עד היום): מנהל החוץ של אחאר א-שאם.
לאבו עזדין יש חלק מרכזי ביצירת תדמית מתונה לארגון.
אבו ג'אבר א-שייח' (11 בספטמבר 2014 עד ספטמבר 2015): מנהיג הביניים של אחראר א-שאם לאחר מותו של חסאן עבוד.
לפני מלחמת האזרחים בסוריה, הוא נאסר על ידי משטר אסד ב-2005 באשמת העברת לוחמים זרים לשורות אל-קאעידה בעיראק, אך שוחרר בספטמבר 2011. לפני שהצטרף למועצת השורא של אחאר א-שאם, אבו ג'אבר שירת ביחידות הצבא הסורי החופשי ולאחר מכן כמפקד בכיר בג'בהת אנצאר א-דין.
אחראר א-שאם שתחת הנהגתו הובילה יחד עם ג'בהת א-נוסרה לכיבוש המוצלח של אידליב מידי המשטר.
בספטמבר 2015, אבו ג'אבר עזב חלקית את הארגון במטרה להקים את "צבא חלב" – ארגון גג של פלגי מורדים בעיר חלב.
אבו ג'אבר שהשתייך לזרם הקיצוני בארגון, ערק בתחילת 2017 לארגון המתחרה היאת תחריר א-שאם והתמנה למנהיגו.
אבו יחיא אל-חמאווי (2013 עד היום): מנהיג הארגון שנבחר על ידי מועצת השורה בספטמבר 2015; ידוע גם כמוהנד אל-מַסְרי.
אבו יחיא מגיע מקלעת אל-מדיק , קהילה ערבית סונית מאוכלסת בצפון מערב סוריה, ומאומן בהנדסה אזרחית.
הוא נכלא מספר פעמים על ידי משטר אסד עד לשחרורו הסופי במרץ 2011. לאחר שחרורו, פיקד חמאווי על יחידות אופוזיציה רבות, עד שהפך למפקד אחראר א-שאם בפרברי העיר חמה.
הוא התמנה בספטמבר 2014 לסגנו של אבו ג'אבר, והחליף אותו כמנהיג לכהונה בת שנה בין ספטמבר 2015 ל-29 בנובמבר 2016.
עלי אל-עומַר (2012 עד היום): מוותיקי הארגון, מכונה גם אבו עַמָּאר אל-עומַר.
שימש כסגנו של אבו יחיא אל-חמאווי, ונבחר ברוב על ידי מועצת השורא של הארגון לשמש כמנהיג אחראר א-שאם ב-29 בנובמבר 2016.
הזרם הקיצוני רוצה גם להתרחק מתומכיו הזרים של הארגון (טורקיה למשל), והזרם המתון חרד מהאפשרות הזאת עקב ההשלכות בדמות הפסקת מקורות המימון החיצוניים של הארגון, והתקפות אוויריות על הארגון מצד המערב.
כל עוד מייסד הארגון חסאן עבוד וצמרת הפיקוד שלו ניהלו את הארגון, המחלוקות היו זניחות ונותרו מתחת לפני השטח מאחר שכל פעולות הארגון נקבעו על ידי ההנהגה.
בספטמבר 2014, פיגוע ההתאבדות של דאעש על מפקדת הארגון גרם להריגת חסאן עבוד ו-40 בכירים נוספים מצמרת הפיקוד.
אחראר א-שאם הצליחה להתגבר על המשבר באמצעות שרשרת הפיקוד המאורגנת ומועצת השורא של הארגון שקבעה את זהות המנהיג החדש וסגניו והלאה.
המנהיגים החדשים של אחראר א-שאם נבחרו לתקופת כהונה של שנה, וכוחם הוגבל במידת מה על ידי החלטות 22 חברי המועצה שהתחלקו בין הזרם המתון לזרם הקיצוני.
המנהיג שנבחר על ידי המועצה – אבו ג'אבר א-שייח', לחם קודם לכן בשורות ג'בהת אנצאר א-דין הזהה בהשקפתה לג'בהת א-נוסרה, כך שבמשך כהונתו מ-2014 עד 2015, הוא הידק את שיתוף הפעולה עם הארגונים הקיצוניים שבאה לידי ביטוי בהקמת צבא הכיבוש.
סגנו שהחליף אותו בתום השנה על פי הצבעת המועצה – אבו יחיא אל-חמאווי – היה מתון במעט מקודמו אך גם דגל בשיתוף פעולה עם א-נוסרה, כך שהוא היה מקובל על כל הזרמים.
ב-28 באוגוסט 2016, לקראת אמצע כהונתו של אל-חמאווי, טורקיה פתחה במבצע מגן הפרת על מנת להרחיק את המדינה האסלאמית מגבולה וכן למנוע את הרצף הטריטוריאלי של כורדיסטן הסורית.
ההשתתפות של אחראר א-שאם במבצע לצד צבא טורקיה וצבא סוריה החופשית במקביל לשיחות המיזוג בין אחראר א-שאם לג'בהת פתח א-שאם, גרמו לעליית היריבויות בין הזרמים.
ב-20 בספטמבר, הוציאה מועצת השורא של אחראר א-שאם פתווה (פסק הלכה) המתיר את המאבק לצד הקואליציה הטורקית-סורית נגד המדינה האסלאמית והכורדים.
הפתווה הובילה לקרע בארגון לאחר שהזרם הקיצוני טען שלא התקיימו התנאים הדתיים הדרושים לכך.
נוסף על כך, המשא ומתן למיזוג עם ג'בהת פתח א-שאם שהוביל הזרם הקיצוני כאמצעי לחיזוק האחדות בקרב המורדים, נכשל לאחר שהזרם המתון במועצה התנגד לכך באופן גורף מחשש לאבד תמיכה חיצונית ולהיות מתויג כארגון טרור.
הזרם הקיצוני סירב לקבל מועמד אחר מלבד שני המועמדים שהוצעו על ידם: אבו ג'אבר א-שייח', והמפקד הצבאי של הארגון אבו סאלח א-טחאן, לאחר שהם האשימו את הזרם המתון בדחיקתם ממוקדי הכוח על מנת לשנות את זהות התנועה ולהפוך אותה למקובלת יותר במערב.
חילוקי הדעות בין הבכירים של שני הזרמים הגיעו לשיאם ב-10 בדצמבר, כאשר 16 יחידות מהזרם הקיצוני של תנועת אחראר א-שאם הקימו תת-תנועה בשם ג'יש אל-אחראר בהנהגת אבו ג'אבר א-שייח' שהמשיכה לפעול למיזוג הארגון עם ג'בהת פתח א-שאם.
המשבר בא לסיומו לאחר שתת-התנועה הקיצונית כולה ערקה יחד עם בכיריה בראשות אבו ג'אבר א-שייח' ואבו סאלח א-טחאן לארגון החדש היאת תחריר א-שאם שהוקם על ידי ג'בהת פתח א-שאם וארגונים קיצוניים נוספים.
אבו ג'אבר מונה למנהיג הארגון החדש, ומנהיג ג'בהת פתח א-שאם אבו מוחמד אל-ג'ולאני מונה למפקד הצבאי של הארגון.
אף שהעריקה החלישה במעט את אחראר א-שאם, בראייה כוללת היא סייעה לארגון להיפטר ממרבית אנשי הזרם הקיצוני ולמנוע משברים עתידיים נוספים כעין זה.
אידאולוגיה והמחלוקת בדבר היותו ארגון טרור
אחראר א-שאם מבקשת להקים ממשלה אסלאמית בסוריה.
שלא כמו המדינה האסלאמית והיאת תחריר א-שאם, תנועת אחראר א-שאם מדגישה שהמאבק שלה מוגבל לסוריה וכי היא אינה דוגלת בג'יהאד עולמי.
התנועה תיארה את ההתקוממות הסורית כמאבק נגד מזימתה של איראן להקים מדינה שיעית מאיראן דרך עיראק וסוריה עד לבנון.
כדי להתמודד עם הרושם הקיצוני של הקבוצה, אחראר א-שאם, שמעמדה במרד הסורי נמצא על קו התפר בין הקיצונים למתונים, החלה ליצור לעצמה תדמית מתונה יותר מ-2015 ואילך.
בעזרת טורקיה, אחראר א-שאם ניסתה לשכנע את המערב שהיא האופציה הטובה ביותר לסוריה אחרי הבסת משטר אסד והמדינה האסלאמית.
עם זאת, על פי גורמי המודיעין במערב, כמה מחברי אל-קאעידה ששוחררו מכלא סיידנאיא על ידי ממשלת סוריה הצליחו להשפיע על הקבוצה, ופעיליהם השתלבו בתוך הדרגים הבכירים של אחראר א-שאם; ארצות הברית ביצעה אף מספר פעמים תקיפות אוויריות על מפקדים קיצוניים של הארגון המקושרים לאל-קאעידה.
העריקה של חלק מהזרם הקיצוני בארגון להיאת תחריר א-שאם והמיזוג של פלגי מורדים מתונים עם אחראר א-שאם מפאת התקפות הג'יהאדיסטים הקיצונים, סייעה במובנים רבים לתנועה למתג את עצמה כמתונה ואחראית יותר.
מאז דצמבר 2015 מנסה מועצת הביטחון של האו"ם להרכיב רשימה של ארגוני טרור בסוריה.
תנועת אחראר א-שאם לא הוכרזה על ידי מחלקת המדינה, האו"ם או האיחוד האירופאי כארגון טרור, והיא ממשיכה להיות נקודת מפתח במחלוקת בין המערב לבעלות בריתה של ממשלת סוריה במשא ומתן להפסקת האש בסוריה.
משטר אסד, רוסיה, לבנון, עיראק, מצרים ואיחוד האמירויות הערביות, ניסו להשפיע על מועצת הביטחון להכריז על אחראר א-שאם כארגון טרור, ולגרום לכך שהארגון לא ייכלל בהפסקת האש וניתן יהיה להפציץ אותו בכל עת.
מחלקת המדינה האמריקאית קבעה שאחראר א-שאם אינו ארגון טרור למרות קשריו עם ג'בהת א-נוסרה, ובחודש מאי 2016, ארצות הברית, בריטניה, צרפת, ואוקראינה חסמו את ההצעה הרוסית לאו"ם להכניס את הארגון לרשימה השחורה של ארגוני הטרור.
עם הקמתה בשנת 2012, תנועת אחראר א-שאם פעלה בעיקר במחוז אידליב.
בשנת 2013 עם התרחבותה לכ-83 יחידות, היא הרחיבה את פעילותה למחוזות: חלב, חמה, א-רקה, אל-חסכה, דיר א-זור, דרעא ולטקיה.
היא החלה לפעול בקוניטרה בשנת 2014 ובחומס בשנת 2015, וסולקה במהלך השנתיים האלו ממחוזות א-רקה, דיר א-זור ואל-חסכה על ידי המדינה האסלאמית וה-YPG.
אחראר א-שאם הייתה אחת הקבוצות הראשונות בסוריה שהחלה להשתמש בחומרי נפץ ולפשוט על בסיסים צבאיים כדי לקחת שלל להמשך הלחימה.
בין השנים 2012 ל-2014, מטרותיה העיקריות היו הצבא הסורי, חזבאללה, והארגונים של כורדיסטן הסורית.
בשנת 2014 תנועת אחראר א-שאם החלה להיאבק גם במדינה האסלאמית ובהמשך גם במשמרות המהפכה של איראן ובמיליציות השיעיות מעיראק ואפגניסטן.
בנוסף, אחראר א-שאם תקפה לא פעם ריכוזים של אזרחים עלווים בנקמה על פעולות המשטר העלווי של אסד.
החימוש של ארגון אחראר א-שאם כולל בין השאר טנקים, נגמ"שים, שריוניות, תותחים ניידים, טילי נ"ט מסוגים שונים, משגרי רקטות, מרגמות, רימונים ורובי סער למיניהם.
מרבית החימוש הכבד הוא שלל שנלקח מצבא סוריה.
עם התרחבות ארסנל הנשק שלה, תנועת אחראר א-שאם החלה לבצע התקפות גדולות יותר במגמה לכבוש שטחים נרחבים בסוריה.
כמו כן, נטען שיש לארגון חטיבת טכנית שתפקידה לבצע טרור סייבר.
בניגוד לארגונים ג'יהאדיסטים רבים, אחראר א-שאם אינה משתמשת ברכבי תופת ובמחבלים מתאבדים לצורך התקפות על עמדות המשטר, על אף קשריה ההדוקים עם היאת תחריר א-שאם שמשתמשת בפיגועי התאבדות באופן שוטף; עם זאת התנועה משתמשת לעיתים במנהרות תופת הנחפרות מתחת למפקדות של המשטר הסורי ובעלי בריתו.
חלק נכבד מאמצעי המימון של הארגון מגיעים מגביית מיסים מארגוני מורדים אחרים תמורת מתן מעבר למשאיות האספקה שלהם שנכנסות לסוריה מטורקיה דרך מעבר הגבול באב אל-הווא הנמצא בשליטת אחראר א-שאם, אך התנועה מקבלת מימון נכבד גם ממקורות מחוץ לסוריה.
הארגון קיבל לראשונה מימון זר מרשתות תמיכה אסלאמיות במדינות המפרץ הפרסי שעל פי הדיווחים היו קשורים לממשלת קטר.
בשנת 2014 החלה קטר לממן רשמית את הארגון ופלגי מורדים אחרים, ובתגובה לכך, בחריין, סעודיה ואיחוד האמירויות הערביות משכו את שגריריהן מקטר עקב התמיכה שלה בטרור לטענתם.
עם זאת, ב-2015 סעודיה וטורקיה החלו גם הן לממן את הארגון רשמית, במאמץ משותף לחזק את כוחות האופוזיציה הסוריים לאחר המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה והצטרפות משמרות המהפכה של איראן ומיליציות שיעיות להגנה על משטר אסד.
מלבד התמיכה הכספית, המדינות הסוניות הללו החלו לספק לארגוני המורדים גם אמצעי לחימה בקצב הולך וגובר, עקב התבוסות שחוו המורדים בשנת 2016. טורקיה מנצלת את תמיכתה הרבה בארגון על מנת להשפיע עליו להתרחק מארגוני הג'יהאדיסטים הקיצוניים.
החזית האסלאמית שבה הייתה חברה תנועת אחראר א-שאם, נהגה גם לפשוט על מחסני ציוד של צבא סוריה החופשי שניתנו לו על ידי המערב כדי להשלים חוסרים – מה שהוביל להשעיה לזמן מה של אספקת נשק מתקדם על ידי ארצות הברית ובריטניה.
בשנת 2014, ארצות הברית שקלה לחדש את הסיוע הלא-קטלני לאופוזיציה המתונה (תרופות, כלי רכב וציוד תקשורת), אפילו אם חלק מזה הולך בסופו של דבר לקבוצות האיסלאמיסטיות.
עד 2013, ארגון אחראר א-שאם קיבל לשורותיו לוחמים זרים שנכנסו דרך טורקיה, וזאת על מנת להגדיל את כוחו.
בעקבות הנהירה ההמונית של לוחמים זרים ג'יהאדיסטים מכל רחבי העולם לארגוני הטרור בסוריה, עמדת אחראר א-שאם השתנתה לגבי הצטרפות לוחמים זרים לארגון, וכיום היא מעדיפה על פניהם לוחמים סורים מקומיים כחלק ממאמציה לבדל את עצמה מהארגונים הג'יהאדיסטיים.
בנוסף, האפקטיביות הצבאית של אחראר א-שאם יחד עם הצטרפות פלגי מורדים מקומיים לשורותיה, הפחיתה את הצורך של הארגון בלוחמים זרים, ובמקביל הלוחמים הזרים מעדיפים להצטרף למסגרות קיצוניות יותר כמו המדינה האסלאמית או היאת תחריר א-שאם.
1 בנובמבר 2012: אחראר א-שאם וג'בהת א-נוסרה תקפו את המרכז הבין-לאומי למחקר חקלאי באזורי היבשה, הרגו כמה חיילים והשתלטו על כלי נשק וכלי רכב.
8 במרץ 2013: אחראר א-שאם וא-נוסרה כבשו את העיר א-רקה מכוחות הממשלה והפכו אותה לבירת המחוז הראשונה שנמצאת תחת שליטת כוחות האופוזיציה (נפגעים לא ידועים).
4 באוגוסט 2013: אחראר א-שאם, המדינה האסלאמית, א-נוסרה, ג'בהת אנצאר א-דין וסוּק֫וּר אל-עז , תקפו כפרים עלוויים במחוז לטקיה.
במתקפה נהרגו 190 אזרחים, ודאע"ש ואנצאר א-דין לקחו 200 בני ערובה.
מספר ההרוגים של אחראר א-שאם היה הנמוך ביותר מבין הארגונים שהשתתפו במתקפה (3 הרוגים).
6 בינואר 2014: אחראר א-שאם בשיתוף עם א-נוסרה, צבא האסלאם וצבא סוריה החופשי, סילקו את המדינה האסלאמית מהעיר א-רקה.
המדינה האסלאמית חזרה עם תגבורות כבדות מעיראק ביולי 2014 וכבשה מחדש את כל העיר.
לאחראר א-שאם היה 100 הרוגים במאבק על השליטה בעיר.
9 ביוני 2015: אחראר א-שאם בשיתוף עם ארגונים אחרים הפעילים במסגרת צבא הכיבוש, סילקו את הצבא הסורי ממחוז אידליב.
7 באוגוסט 2015: אחראר א-שאם וא-נוסרה תקפו את הכוחות של משטר אסד באל-קרקור ליד מחוז אידליב.
הארגונים הצליחו להרוג את עלי כנעאן, מפקד שדה בולט של הצבא הסורי.
28 באפריל 2016: אחראר א-שאם וחמושים אחרים תקפו את חברי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, הנתמכים על ידי ארצות הברית (ארגון גג של לוחמים כורדים וערבים).
אחראר א-שאם ובעלות בריתה איבדו 53 לוחמים, המהווים את מספר ההרוגים הגדול ביותר של האופוזיציה הסונית כתוצאה מהתנגשויות עם כוחות הכורדים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
12 במאי 2016: אחראר א-שאם וא-נוסרה תפסו את הכפר העלווי א-זארה במחוז חומס מכוחות הממשלה, במסגרת מבצע שנקרא "הנקמה על חלב".
הארגונים הוציאו להורג כ-42 אזרחים.
לאחראר א-שאם היו 49 הרוגים במהלך המתקפה.
7 באוגוסט 2016: אחראר א-שאם בשיתוף עם ארגונים אחרים הפעילים בצבא הכיבוש, פתחו במתקפה בניסיון לפרוץ את המצור של משטר אסד על החלק המזרחי של העיר חלב שנשלט על ידי המורדים.
הארגונים הצליחו לפרוץ את המצור לזמן קצר מה שגרר התקפה אווירית בגז כלור על כוחות האופוזיציה בעיר.
בסופו של דבר חלב נפלה לידי משטר אסד – מה שנחשב לאחד הכישלונות המהדהדים ביותר של האופוזיציה מאז תחילת מלחמת האזרחים.
אוקטובר 2016: לאחר תקופה של מתיחות גוברת, אחראר א-שאם פתח במתקפה נגד ג'ונד אל-אקצא, שהיה בעבר חבר בצבא הכיבוש בשל התקפותיו על פלגי מורדים מתונים והקשרים שלו לכאורה עם המדינה האסלאמית.
כתוצאה מהתקפה זו, ג'ונד אל-אקצא התמזג עם ג'בהת פתח א-שאם (ג'בהת א-נוסרה לשעבר), ומנהיגי פתח א-שאם ניהלו משא ומתן על הפסקת אש עם אחראר א-שאם.
בסופו של דבר, הארגון סולק על ידי ג'בהת פתח א-שאם מאידליב והצטרף למדינה האסלאמית.
יחסים עם ארגונים אחרים והאוכלוסייה המקומית
רבים מחברי אחראר א-שאם אוהדים את ארגון אל-קאעידה, אך אין ברית רשמית בין הקבוצות.
נטען שמנהיג הארגון חסאן עבוד היה בקשר עם איימן א-זוואהירי אשר שלח לארגון לוחמים מנוסים מאפגניסטן.
על אף שהארגון נמנע מלהדגיש את קשריו עם אל-קאעידה, הוא פעל בשיתוף פעולה הדוק עם ג'בהת א-נוסרה – שלוחת אל-קאעידה הסורית הן בראשית המרד הסורי והן בתקופות מאוחרות יותר במסגרת צבא הכיבוש.
עם זאת, בין הארגונים התעוררו מתחים בינואר 2016, לאחר שתנועת אחראר א-שאם דחתה את המיזוג המוצע עם ג'בהת פתח א-שאם (ג'בהת א-נוסרה) וטענה כי פעולותיה חסרות תועלת למהפכה הסורית.
לאחר שהמיזוג נכשל, התחוללו חילופי אש בין הארגונים במחוז אידליב, עד לחתימה על הפסקת אש.
ארגונים מתונים רבים מצאו מחסה בתנועת אחראר א-שאם מפני התקפותיה של ג'בהת פתח א-שאם, ורבים מלוחמיה הקיצונים של אחראר א-שאם ערקו לארגון היאת תחריר א-שאם שהוקם על ידי זרוע אל-קאעידה לשעבר.
בעקבות זאת, היחסים בין הארגונים בסוף 2016 ותחילת 2017 היו מתוחים, אולם עם הזמן הארגונים חזרו לשתף פעולה בחלק מהמקומות.
היחסים הקרובים בין הארגונים נובעים מכך שמנהיגים ובכירים משני הארגונים שהו יחדיו בכלא סיידנאיא.
שני הארגונים גם היו עמודי התווך בבריתות מסוימות, ופירוקם נבע לרוב מחילוקי דעות בין שני הארגונים.
אחראר א-שאם היא מתנגדת חריפה של המדינה האסלאמית, אף שבמהלך 2013 שיתפה איתה פעולה לצד ארגוני מורדים אחרים.
בעקבות ביקורת של מנהיג אחראר א-שאם על מנהיג המדינה האסלאמית, החלה סדרת התנגשויות קטנות שהתדרדרו לכדי מלחמה כוללת בעקבות חיסול צמרת אחראר א-שאם על ידי המדינה האסלאמית, ומאז תנועת אחראר א-שאם נלחמת בארגון המדינה האסלאמית באופן קבוע בצפון סוריה (לעיתים גם לצד צבא טורקיה).
אחראר א-שאם שיתפה פעולה עם הארגון הקיצוני ג'ונד אל-אקצא עד אוקטובר 2015 בעקבות התנגדות הארגון הקיצוני לטקטיקה הצבאית של אחראר א-שאם, והיא החלה להילחם בו מאוקטובר 2016, לאחר שג'ונד אל-אקצא חטף לוחם אחראר א-שאם בתגובה למעצר אחד מלוחמיו שנחשד בקשרים עם המדינה האסלאמית.
ג'ונד אל-אקצא ניסה להימנע מהמאבק בתנועת אחראר א-שאם המבוססת, על ידי הצטרפות לג'בהת פתח א-שאם שניהלה משא ומתן להפסקת אש בין הארגונים.
בסופו של דבר, ג'בהת פתח א-שאם סילקה בעצמה את הארגון משורותיה והוא הצטרף לכוחות המדינה האסלאמית במרכז סוריה.
ארגון אחראר א-שאם פעיל במיוחד בהקמת בריתות וארגוני-גג אסלאמיים, והוא הקים שלושה ארגוני-גג בולטים במהלך המרד הסורי: החזית האסלאמית הסורית, החזית האסלאמית, וצבא הכיבוש; לעיתים קרובות, לתנועת אחראר א-שאם מצטרפים פלגים קטנים כאשר ארגוני הגג מתפרקים.
במסגרת ארגון הגג הראשון שהוקם על ידי התנועה בדצמבר 2012 (SIF – החזית האסלאמית הסורית), אחראר א-שאם סירבה אומנם לקבל את מרות הפיקוד של המועצה הצבאית העליונה של צבא סוריה החופשי, אך היא תיאמה בקביעות תמרונים צבאים עם חטיבות מסוימות של הארגון.
בינואר 2013, שלושה פלגים ב-SIF התמזגו לתוך אחראר א-שאם והפכו אותה לארגון הגדול ביותר בברית.
בדצמבר 2013, אחראר א-שאם פיזרה את ברית ה-SIF, ועבדה לצד 6 קבוצות איסלאמיות אחרות (צבא האסלאם, סוקור א-שאם, חטיבת התווחיד, ליוואא' אל-חק והחזית האסלאמית הכורדית ) ליצור את החזית האסלאמית שהייתה בין הבריתות הגדולות ביותר של האופוזיציה במהלך המרד הסורי עם מספר לוחמים מוערך בכ-40,000 עד 70,000 לוחמים בשיאו.
לאחר התפרקות הברית בשל חילוקי דעות בין צבא האסלאם לאחראר א-שאם, התנועה קיבלה לשורותיה את ליוואא' אל-חק והחזית האסלאמית הכורדית, ובכך סייעה לעצמה למנוע את הרושם שהסכסוך שלה עם ה-YPG נובע סכסוך אתני.
באביב 2015, התמזג לתוך אחראר א-שאם ארגון סוקור א-שאם הגדול למדי, ותנועת אחראר א-שאם פעלה לאחר מכן להקמת ארגון הגג ג'יש אל-פתח (צבא הכיבוש) לצד ג'בהת א-נוסרה, המפלגה האסלאמית של טורקיסטן, ג'יש א-סונה, לגיון א-שאם ואחרים.
מאז, ארגון הגג היה הדומיננטי במחוז אידליב והרחיב את פעילות גם למחוז חלב.
בנוסף לצבא הכיבוש, תנועת אחראר א-שאם הייתה חברה במקביל בארגוני הגג: "כיבוש חלב" ו"צבא חלב", אשר כללו ברובם חטיבות ודיוויזיות של צבא סוריה החופשי וכן את תנועת נור א-דין א-זינכי.
בדומה לקבוצות אופוזיציה רבות בסוריה, אחראר א-שאם פעילה במתן שירותים ציבוריים לאוכלוסייה המקומית הנמצאת בתחומי שליטתה.
יש לה משרד רווחה שעוסק במשימות הומניטריות ומספק לאוכלוסייה מזון ודלק, מערכת משפטית המבוססת על חוקי השריעה, והיא מוציאה גם עלונים לקידום המחויבות הדתית בחיי היום יום.
הארגון מפעיל גם תחנות שאיבה, סכרים וצוותים לתיקון כבישים וגשרים.
ביוני 2015, התנועה התערבה על מנת לסיים את הטבח של ג'בהת א-נוסרה בכפרים דרוזיים באידליב.
ביולי 2015, מנהל החוץ של אחראר א-שאם פרסם בוושינגטון פוסט שהתנועה תגן על קהילות המיעוטים בסוריה.
הארגון גם חילץ עיתונאים שנפלו בשבי של פלגי מורדים קיצוניים.
אחרי המוות עם ארצ'י הוא שמו של קומיקס אמריקאי, שמופץ על ידי חברת הוצאת הקומיקסים "ארצ'י קומיקס" וחברת הבת שלה, "ארצ'י הורור", ויצא לאור לראשונה באוקטובר 2013. הקומיקס נכתב על ידי הכותב רוברטו אגירה-סאקאסה, ואוייר על ידי המאייר פרנצ'סקו פרנקווילה, והוא מתאר אפוקליפסת זומבים שמתחילה להשתולל בעיירת ריברדייל במציאות חלופית.
חוברת #8 של הקומיקס הייתה החוברת הראשונה שהציגה את סמל הרשמי של "ארצ'י הורור", שאחראית גם להפצת ארבע סדרות אחרות שחולקות את אותן הדמויות - "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה", "ג'אגהד: הרעב", "ומפרוניקה" ו"בלוסום 666" - אך לא קשורות ישירות זו לזו.
אוגדן 1: הבריחה מריברדייל (כרכים 1-5)
לאחר שהוט דוג, כלבו האהוב של ג'אגהד, נהרג במהלך תאונת פגע וברח על ידי רג'י מנטל, ג'אדהד מבקש מסברינה ספלמן להשיב את הוט דוג לתחייה.
סברינה נעתרת לו ומשיבה את הוט דוג, אך שלא במודע, הוט דוג שב לתחייה כזומבי, ונושך את ג'אגהד, שהופך לזומבי בעצמו ומתחיל אפוקליפסת זומבים שמאלצת את תושבי ריברדייל להילחם על חייהם.
ארצ'י אנדרוז - בנם של פרד ומרי, ארוסה של בטי קופר והגיבור הראשי.
כאחד ממנהיגי הפליטים, הוא מנסה להיתלות באידיאליזם ובאנושיות שלו, מה שמוביל אותו למתיחויות נשנות מול היירם לודג'.
מרי אנדרוז - אמו של ארצ'י ואשתו של פרד אנדרוז המנוח, ששרויה בהלם מפני שארצ'י נאלץ להרוג את אביו על מנת להציל אותה.
ג'אגהד ג'ונס - חברו הטוב ביותר של ארצ'י והראשון שהחל את אפוקליפסת הזומבים.
לאחר שננשך על ידי הוט דוג הזומבי, ג'אגהד הסתיר את הזיהום עד שהיה מאוחר מדי ובסופו של דבר הפך למנהיג של עדר הזומבים בריברדייל.
רוחו, שנותקה מגופו לאחר שנכנע, המשיכה לנדוד עד שמצאה את הקבוצה של ארצ'י (אם כי רק ארצ'י יכול לראות ולשמוע אותו), ובסופו של דבר החליטה לתפוס איתם טרמפ.
היירם לודג' - אביה האלמן של ורוניקה, מכיוון שאשתו הרמיוני נפטרה זמן מה לפני תחילת הקומיקס בשל בריאותה הלקויה וצערה על התנהגותו של היירם.
אחוזתו משמשת כמפלט לחבורתו של ארצ'י בתחילת ההתפרצות, עד שג'אגהד מוביל אליו את זומבי ריברדייל.
לאורך הקומיקס, היירם מסוכסך עם ארצ'י מכיוון שהשניים אינם מחזיקים בדעות דומות הנוגעות להתפרצות הזומבים.
ורוניקה לודג' - בתם של היירם והרמיוני המנוחה, שנקלעה פעם למשולש אהבה רומנטי עם ארצ'י ובטי, שהסתיימה עם אירוסיהם של השניים האחרונים.
הוברט סמית'רס - רב המשרתים לשעבר של האחוזה, שעדיין נותר נאמן למשפחת לודג' למרות הנסיבות אליו ריברדייל נקלעה.
בטי קופר - בתם של האל ואליס קופר המנוחים וארוסתו של ארצ'י אנדרוז.
לבטי יש קשר סוער עם אחותה הגדולה, פולי, שמקום הימצאה אינו ידוע.
רג'י מנטל - הזרז להתפרצות הזומבים.
אחרי שהובס בקרב על ליבה של מידג' על ידי מוס מייסון, רג'י דרס במכוון את הכלב של ג'אגהד, הוט דוג, שהתחיל את אפוקליפסת הזומבים עם שובו לתחייה.
עם התקדמות הקומיקס, רג'י מתחיל להשתגע בגלל האשמה המוחצת שהוא חש.
כאשר הוא מנסה להקריב את עצמו, סברינה מופיעה ואומרת לו שהוא יכול להחזיר את מידג' לחיים אם יצליח להרוג את בטי.
קווין קלר - חברם לכיתה ההומוסקסואלי של ארצ'י והחבורה, וקשת מיומן שקיבל הכשרה צבאית מאביו המנוח.
צ'אק קלייטון - בנו של המאמן קלייטון המנוח, מורה הספורט לשעבר של תיכון ריברדייל, שנמצא במערכת יחסים עם ננסי וודס, אף על פי שהוא אינו מודע לעובדה שהיא נמצאת במערכת יחסים סודית עם ג'ינג'ר לופז.
דילטון דוילי - הנער החכם מבין הניצולים, שמחזיק בידע עצום בכל הקשור לסרטי אימה.
ננסי וודס - חברתו של צ'אק קלייטון, שמנהלת במקביל מערכת יחסים סודית עם ג'ינג'ר לופז, אך מפחדת לצאת מהארון כלהט"בית, ויש לה ספקות שכולם יקבלו אותה בגלל היותה לסבית הנמצאת במערכת יחסים בין גזעית.
ג'ינג'ר לופז - סטודנטית ממוצא לטיני המנהלת מערכת יחסים סודית עם ננסי וודס.
נראה שהיא קשתית מיומנת בדיוק כמו קווין קלר.
שריל "בלייז" בלוסום - אחותו התאומה של ג'ייסון בלוסום המנוח ובתו של איש העסקים העשיר קליפורד בלוסום ואשתו פנלופי.
במהלך הסדרה נרמז שהיא ואחיה התאום מנהלים מערכת יחסים על בסיס גילוי עריות, למורת רוחה.
בסופו של דבר, שריל הורגת את אחיה כשהוא מסרב לשחרר אותה.
סברינה ספלמן - מכשפה ואחייניתן של המכשפות מגרנדייל.
בתחילת העלילה, סברינה עוזרת לג'אגהד להקים לתחייה את הוט דוג, כלבו שנדרס במזיד ובגלל פעולות אלה היא מגורשת לריק.
בהמשך מתגלה שהיא נלקחה למוסד, שמטרתו האמיתית הוא להציע אותה כקורבן וככלה לקת'ולהו.
בנוסף, דודותיה של סברינה, הילדה וזלדה, חתולה, סיילם, ובן-זוגה, הארווי קינקל, הופיעו כולם בסדרה.
ג'וזי והפוסיקאטס - הלהקה הפופולרית והמקומית בריברדייל.
בהמשך מתגלה כי ג'וזי והפוסיקאטס הן למעשה ערפדות שמשנות את זהותן בכל עשור מחדש.
כמה מהדמויות שנפטרו או נהפכו לחלק מעדר הזומבים כוללים את הוט דוג, ג'אגהד ג'ונס, המנהל וות'רבי, גברת גראנדי, את'ל מאגס, טרי "פופ" טייט, המאמן קליאטס, פרד אנדרוז, וגאס; כלבו של ארצ'י, ראש העיר מרטינז, פורסיית' וגלדיס ג'ונס, מוס מייסון, מידג' קלאמפ וג'ייסון בלוסום.
בהמשך נחשף כי נשמותיהם של אזרחיו המתים של ריברדייל עדיין משוטטים על פני כדור הארץ כרוחות רפאים, ובכך נרמז על כוח גדול וקטלני יותר - שמתגלה כקת'ולהו - ששולט בגוויותיהם.
כמה דמויות אחרות שמתו לפני אירועי הסדרה כוללים את הרמיוני לודג', ג'ליבין ג'ונס, הכלב של שריל, שוגר ואת גנרל קלר.
שמונה החוברות הראשונות של הקומיקס נמכרו עד שאזלו לגמרי מהחנויות.
בסקירת החוברת הראשונה, לוני נדלר מ-"Bloody Disgusting" כתב: "עם איזון בין דרמה אמיתית לדרמת הנעורים המתקתקת, אחרי המוות עם ארצ'י לוכדת את רוח נקישות האימה הטובות ביותר בסוף שנות ה-70'".
מייקל סנטיאקומו מ-"The Plain Dealer" תיאר את הקומיקס כ"מבריק", וכ"מרתק ונפלא".
ג'ודי ארלינגטון מ-"NPR" כינתה אותו "נהדר" ו"יצירת מופת" כי הוא "מפחיד באמת".
מארק פיטרס מ-" Salon" אמר ש"אם זה היה רשימה של מיטב הקומיקס של שנת [2013] במקום גיבור קומיקס הטוב ביותר, כנראה הייתי שם את אחרי המוות עם ארצ'י בראש הרשימה."
מנכ"ל "ארצ'י קומיקס", ג'ון גולדווטר, אמר שאביו המנוח, ג'ון ל.
גולדווטר, היה "מזועזע מאחרי המוות, (...) אבל מזועזע בצורה נהדרת" בהתייחסו לגלגולים המודרניים של הדמויות והסיפורים.
ג 'ק מוראלי זכה בפרס הארווי לשנת 2015 בקטגוריית "הלטרר הטוב ביותר" עבור עבודתו על הרצת הקומיקס.
אחרי כל השנים הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר עומר אדם.
האלבום יצא לאור ב-1 בפברואר 2017, על ידי חברת התקליטים פליי רקורדס.
בנובמבר 2017 הוכרז כי זכה האלבום במעמד פלטינה משולשת על מעל ל-110 מיליון שימושים בניו מדיה.
בסמוך לצאתו, עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הסרט מדבר על השלמה עם המוות ופרידה מן החיים, על קבלת הזקנה לצד הערצה לצעירים הנטושים.
כיום הסרט נחשב על ידי רבים לאחד מסרטיו הטובים ביותר של אוזו.
טוקיו, 1962. שוהי היראימה (צ'יסהו ריו) הוא אלמן מזדקן עם בן נשוי בן 32, בשם קוליצ'י, ושני ילדים לא נשואים: מיצ'יקו, בת 24 וקאזו, בן 21. גיל הילדים וזכרונותיהם מאמם, מעידים על כך שהיא מתה לפני סוף מלחמת העולם השנייה, אולי בהפצצת טוקיו.
לאחר נישואיו קוליצ'י עבר לגור עם אשתו בדירה קטנה והותיר את הטיפול באביו לשני אחיו הקטנים.
הסרט נחשב על ידי רבים ליצירת מופת.
מבקר הקולנוע רוג'ר אברט הציב את הסרט ברשימת הסרטים הטובים ביותר שלו, וכתב: "מדי פעם אני חוזר לאוזו, מרגיש צורך להרגע ולהשתקם.
הוא אדם בעל הבנה מעמיקה של טבע האדם, ואין הוא מתבטא בהצהרות דרמטיות אודותיו.
אנחנו כאן, אנחנו מקווים להיות מאושרים, אנחנו רוצים להצליח, אנחנו נעולים בתוך הבדידות שלנו, החיים ממשיכים." הסרט מחזיק בדירוג של 95% "טריות" ביקורות מצטברות באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 19 ביקורות, עם ממוצע של 8.9/10.
אוסף קריטריון פרסמה את הסרט בארצות הברית ב־DVD בשנת 2008, ובBlu-ray בשנת 2014.
ב־2013 הוא הוצג במסגרת הקרנה מחודשת של סרטים קלאסיים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
אחרי החתונה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2019, שנכתב ובוים על ידי בארט פרוינדליך.
זוהי גרסה מחודשת לסרט דני משנת 2006 בשם זהה של סוסנה בייר.
בסרט מככבים ג'וליאן מור, מישל ויליאמס, בילי קרודופ ואבי קווין.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של סאנדנס ב־24 בינואר 2019, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב־9 באוגוסט 2019, בהפצה של Sony Pictures Classics .
איזבל (ויליאמס) היא מייסדת שותפה של בית יתומים בקולקטה שבהודו.
היא מוזמנת לניו יורק כדי לפגוש תורמת (נדבנית) פוטנציאלית בשם תרזה (מור).
למרות התיסכול, שאיזבל מגיעה איתו מהצורך לנסוע עד ניו יורק כדי להצדיק תרומה לצדקה, היא מסכימה לפגישה, שמתקיימת יום לפני חתונת בתה של תרזה (קווין).
איזבל מוזמנת במפתיע לחתונה וההתרחשויות שמתקיימות בה מאלצות אותה להתמודד עם החלטות שקיבלה לפני 20 שנה כמו גם עם גבר מעברה, שמתגלה כבעלה של תרזה (קרודופ).
במהלך הסרט נחשפים סודות נוספים כמו גם ההסבר למתן של תרומה גדולה ולא-מוסברת בתחילה, בשווי של כ־20 מיליון דולר.
ג'וליאן מור בתפקיד תרזה יאנג, אשתו של אוסקר ואימה של גרייס, מיליונרית ונדבנית שמחייבת את איזבל לפגוש בה
בילי קרודופ כאוסקר קרלסון, בעלה של תרזה ואביה של גרייס
אבי קווין בתפקיד גרייס, ביתם של תרזה ואוסקר
בפברואר 2018, ג'וליאן מור הייתה אמורה לככב בגרסה האמריקאית המחודשת לסרט הדני: "אחרי החתונה (2016)" של במאית הקולנוע הדנית סוסנה בייר, כאשר בגרסה המחודשת התפקידים הראשיים משתנים מזכר לנקבה.
דיאן קרוגר לוהקה גם היא.
עם זאת, באפריל 2018, מישל ויליאמס החליפה את קרוגר.
במאי 2018 הצטרפו לצוות השחקנים גם בילי קרודופ ואבי קווין.
שלב ההפקה העיקרי החל במאי 2018.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-24 בינואר 2019. זמן קצר לאחר מכן חברת ההפצה Sony Pictures Classics רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית, וקבעה את מועד יציאתו לקראת 9 באוגוסט 2019.
באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes אחוז הביקורות החיוביות הוא 47%, זאת על בסיס 88 ביקורות, והדירוג הממוצע שלו הוא 5.57 מתוך 10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב, בין היתר: "אחרי החתונה נהנה מליהוק מוצק של צוות שחקנים יציב ומחומר מקורי חזק, אך בכל זאת מתקשה מאוד להצית רגש כלשהו."
באתר הסרטים Metacritic, קיבל הסרט ציון ממוצע משוקלל של 52 מתוך 100, בהתבסס על 30 ביקורות, מה שמרמז על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בעיתון הארץ כתב אורי קליין שהסרט מבוים באופן מגושם וגס אפילו ג'וליאן מור ומישל ויליאמס לא מצליחות להציל (...) וש"לעומת שרידן, שבגרסתו נצמד כמעט לחלוטין לעלילת סרטה של ביר, פרוינדליך, בגרסתו ל"אחרי החתונה" עושה בו מהפך מגדרי, שמעצים את מהותו המלודרמטית והסנטימנטלית".
ארז דבורה כתב על הסרט ב-ynet כי עלילת הסרט (...) "היא פלטפורמה מבטיחה ללא מעט סצנות של "משחק" מהסוג המזוהה עם הופעותיה של מור, כלומר, מרכיב דרמטי המזמן התפרקות נפשית ובכי.
מול מור מופיעה שחקנית מוערכת נוספת - מישל ויליאמס.
במצב אופטימלי מפגש הפסגה הזה היה מאפשר להן לאתגר זו את זו ולהפוך את הסרט לצפיית חובה עבור קהל המחפש בידור לאנשים בוגרים בבתי הקולנוע.
לא כך הם הדברים (...) התסריט והבימוי של פרוינדליך לא משכילים לנתב את שתי השחקניות המוכשרות להופעות משחק משמעותיות".
בוואלה מבקר הקולנוע אבנר שביט מתייחס לשינוי המגדרי: "הסרט מבוסס על דרמה דנית מופתית בשם זהה, פרי עטה של סוזן ביאר, שיצאה לאקרנים באמצע העשור הקודם והייתה מועמדת לאוסקר.
היא עוסקת באדם אידיאליסט, שעזב את דנמרק כדי לנהל בית יתומים בהודו, וחוזר למולדתו כדי לגייס כספי צדקה מתורם עשיר.
במהלך המפגש עימו, מציב הפילנתרופ תנאי מוזר, ודורש מן האורח שקפץ לבקר לנכוח בחתונת בתו.
בהגיעו לשם, מתבררת הסיבה לבקשה, ומתחיל רצף של גילויים, קונפליקטים ושאלות מוסריות.
העיבוד האמריקאי שומר פחות או יותר על העלילה המקורית, אבל עם כמה שינויים מהותיים: קודם כל, כמובן, הסיפור עובר מקופנהגן לניו יורק; חשוב מכך, יש גם שינוי מגדרי.
הפעם, הדמויות הראשיות הן שתי נשים - את מנהלת בית היתומים מגלמת מישל וויליאמס, וג'וליאן מור היא בעלת ההון."
אחרי כל השנים (Live) הוא אלבום ההופעה השני של הזמר הישראלי עומר אדם.