tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ציקלוני Vb הם אירועים נדירים יחסית המתרחשים בממוצע רק כ-2.3 פעמים בשנה.
צפון מערב הים התיכון ומפרץ גנואה בפרט, הם לא רק אזור מעבר לציקלון חולף, אלא הם לעיתים קרובות אזורים של ציקלוגנזה.
אזורי לחץ נמוך עוברים או נוצרים כתוצאה מחדירת אוויר צפון-אטלנטי לים התיכון בין האלפים למרכז המאסיף, דרך עמק רון, או דרך מפתח קרקסון בין הרי הפירנאים למאסיף סנטרל.
אוויר קר ולח זה חודר לאגן הים התיכון, ומוסט על ידי ההרים הגבוהים בצפון מערב קורסיקה, המפנים את מסת האוויר לצפון מזרח, ומעוררים בתגובה רוחות ליבצ'יו קרירות ורטובות לים הליגורי, שבתורן פוגעים במערב הרי האפנינים הממוקמים בסמוך לים.
מספר גורמים בעלי רלוונטיות בהתפתחות שקעים מדרום לאלפים הם:
הניגוד התרמי בין יבשה לים
אינטראקציה בין זרם הסילון הקדמי של הקוטב לזרם הסילון הסובטרופי
השפעת זרימה צפונית מעל הרי האלפים, מגבירה את הפעילות הציקלוגנטית לאורך המדרונות הדרומיים
השפעת העקמומיות הקעורה של המדרונות הדרומיים של האלפים, מעודדת היווצרות ציקלונית
נוצרת אינטראקציה מורכבת בין האורוגרפיה של ליגוריה לבין הניגוד בין מסת האוויר הקרה והלחה למים החמים יותר של הים הליגורי, התהליך מסתיים בהיווצרות אזור לחץ נמוך מעל הים הליגורי, ממש ליד העיר ג'נובה.
ציקלוגנזה נמוכה בג'נובה יכולה להתרחש בכל עת של השנה, אם כי בדרך כלל ממוקמת דרומה יותר במהלך הקיץ.
הציקלוגנזה מוזזת מזרחה בהתאם לכמות האוויר הקר הנכנס לעמק הפו, ובדרך כלל עוברת למפרץ ונציה כאשר אך מעט נכנס לעמק.
שקע אוקייני או ברבים שקעים אוקייניים, הם שקעים טופוגרפיים ארוכים וצרים, בקרקעית האוקיינוסים.
אורכן בדרך כלל מגיע ל-50 עד 100 קילומטרים ועומקן 3 עד 4 ק"מ מתחת לפני קרקעית האוקיינוס שמסביב.
יש שקעים שאורכם אלפי קילומטרים.
עומק האוקיינוס הגדול ביותר שנמדד הוא "תהום צ'לנג'ר" בשקע מריאנה, בעומק של כ-10,925 מטר מתחת לפני הים.
שקעים אוקייניים הם מאפיין של טקטוניקת הלוחות הייחודית של כדור הארץ.
הן מסמנות את מיקומם של גבולות לוחות מתכנסים, שלאורכם לוחות ליתוספירה נעים זה לעבר זה בקצב הנע בין כמה מילימטרים ליותר מעשרה סנטימטרים בשנה בממוצע.
הקרום האוקיאני של הליתוספירה נע לתוך שקעים בקצב עולמי של כ-3 קמ"ר בשנה.
שקע מסמנת את המיקום שבו בדרך כלל הלוח בעל הקרום האוקייני הכפוף מתחיל לנחות אל מתחת ללוח היבשתי וליצור ולקיים את השקע האוקייני.
השקעים מקבילים בדרך כלל לקשת געשית ובמרחק של כ-200 ק"מ ממנה.
ישנם כ-50,000 ק"מ של שולי לוחות מתנגשים ברחבי העולם.
אלה ממוקמים בעיקר סביב האוקיינוס השקט, אך נמצאים גם במזרח האוקיינוס ההודי, עם כמה מקטעי שוליים מתנגשים קצרים יותר בחלקים אחרים של האוקיינוס ההודי, באוקיינוס האטלנטי ובים התיכון.
הם נמצאים בצד האוקיינוס של קשתות איים ואורוגנים כגון האנדים.
ברחבי העולם, ישנם מעל 50 שקעים אוקייניים עיקריים המכסים שטח של 1.9 מיליון קמ"ר ומהווים כ-0.5% מהאוקיינוסים.
שקעים אוקייניים, יחד עם קשתות געשיות ואזורי וואדאטי-בניוף (אזורי רעידות אדמה מתחת לקשת געשית - ראו תרשים משמאל), הן אבחנה של גבולות לוחות מתנגשים.
כאן, שני לוחות טקטוניים נסחפים זה לתוך זה בקצב של כמה מילימטרים עד מעל ל-10 סנטימטרים בשנה בממוצע.
לפחות אחד הלוחות הוא ליתוספירה בעלת קרום אוקייני, וממוחזרת במעטפת כדור הארץ באמצעות התכה.
היסטוריית השימוש במונח שקע (Trench)
שקעים אוקייניים לא הוגדרו בבירור עד סוף שנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20. הבתימטריה של האוקיינוס לא הייתה ידועה היטב לפני משלחת צ'לנג'ר של 1872–1876, שביצעה 492 מדידות של האוקיינוס העמוק.
בתחנה מספר 225, גילתה המשלחת את תהום צ'לנג'ר, הידוע כיום כקצה הדרומי של שקע מריאנה.
הנחת כבלי טלגרף טרנס-אטלנטיים על קרקעית הים בין היבשות בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 סיפקה מוטיבציה נוספת לשיפור מיפוי הבתימטריה.
המונח שקע, במובן המודרני שלו כשקע מוארך ובולט של קרקעית הים, שימש לראשונה את ג'ונסטון בספר הלימוד שלו משנת 1923 "מבוא לאוקיינוגרפיה".
מלחמת העולם השנייה הובילה לשיפורים גדולים במיפוי הבתימטריה, במיוחד במערב האוקיינוס השקט.
לאור המדידות החדשות הללו, התברר האופי הליניארי של השקעים.
חלה צמיחה מהירה במאמצי מחקר בים עמוק, ובמיוחד השימוש הנרחב במכשירי תהודה בשנות ה-50 וה-60. מאמצים אלה אישרו את התועלת המורפולוגית של המונח "שקע" (Trench).
שקעים חשובות זוהו, נדגמו ומופו באמצעות סונאר.
השלב המוקדם של חקר השקעים הגיע לשיאו עם ירידתה של הבתיסקף טריאסטה לקרקעית תהום צ'לנג'ר בשנת 1960. בעקבות פרסום השערת התפשטות קרקעית הים על ידי רוברט ס.
דיץ והארי הס בתחילת שנות ה-60, ומהפכת טקטוניקת הלוחות בסוף שנות ה-60, השקע האוקיאני הפך למושג חשוב בתאוריית הטקטונית של הלוחות.
שקעים אוקייניים הם ברוחב של 50 עד 100 קילומטרים ובעלות צורת V אסימטרית, כאשר השיפוע התלול יותר (8 עד 20 מעלות) בצד הפנימי (מעל) של השקע והשיפוע המתון יותר (כ-5 מעלות) בצד החיצוני (התת-קרקעי) של השקע.
תחתית השקע מסמנת את הגבולות התת-קרקעיים בין הלוחות המכונים décollement subduction.
עומק השקע תלוי בעומק ההתחלתי של הליתוספירה האוקיאנית כשהיא מתחילה את צניחתה אל תוך השקע, בזווית שבה הלוח נוחת ובכמות השיקוע בשקע.
גם העומק ההתחלתי וגם הזווית התת-קרקעית גדולים יותר עבור ליתוספירה אוקיאנית עתיקה יותר, דבר המשתקף בשקעים העמוקים של מערב האוקיינוס השקט.
כאן, תחתית השקעים של מריאנה וטונגה-קרמדק נמצאות בין 10 - 11 קילומטרים מתחת לפני הים.
במזרח האוקיינוס השקט, שם הליתוספירה האוקיאנית צעירה בהרבה.
עומק שקע פרו-צ'ילה הוא כ-7 עד 8 קילומטרים.
למרות היותם צרים, שקעים אוקייניים הם ארוכים ורציפים, ויוצרים את השקעים הליניאריים הגדולים ביותר על פני כדור הארץ.
שקע בודד יכול להגיע לאורך של אלפי קילומטרים.
רוב השקעים קמורים לכיוון הלוח הנוחת, דבר המיוחס לגאומטריה הכדורית של כדור הארץ.
האסימטריה של השקע משקפת את המנגנונים הפיזיקליים השונים הקובעים את זווית השיפוע הפנימית והחיצונית.
זווית השיפוע החיצונית של השקע נקבעת על ידי רדיוס הכיפוף של הלוח הנוחת, כפי שנקבע על ידי עוביו האלסטי.
מכיוון שהליתוספירה האוקיאנית מתעבה עם הגיל, זווית השיפוע החיצונית נקבעת בסופו של דבר על ידי גיל הלוח הנוחת.זווית השיפוע הפנימית נקבעת על ידי זווית השיפוע הטבעי של קצה הלוח "הרוכב".
זה משקף רעידות אדמה תכופות לאורך השקע המונעות תלילות יתר של המדרון הפנימי.
כאשר הלוח הנוחת (בדר"כ האוקייני) מתקרב לשקע, הוא מתכופף מעט כלפי מעלה לפני שהוא מתחיל את צניחתו למעמקים.
כתוצאה מכך, מדרון השקע החיצוני מוגבל על ידי גובה השקע החיצוני.
זהו גובה עדין, לרוב בגובה עשרות מטרים בלבד, והוא ממוקם בדרך כלל כמה עשרות קילומטרים מציר השקע במדרון החיצוני עצמו, שם הלוח מתחיל להתכופף כלפי מטה לתוך השקע, החלק העליון של הלוח הצונח מטה נשבר על ידי שברי כיפוף, המעניקים למדרון השקע החיצוני טופוגרפיה של הורסט וגראבן.
היווצרות שברי כיפוף אלה מדוכאת כאשר רכסים אוקייניים או רכסי ים גדולים צומחים לתוך השקע, אך שברי הכיפוף חותכים ממש על פני הרי ים קטנים יותר.
כאשר הלוח הנוחת מטה מכוסה רק ברובד דק של משקעים, המדרון החיצוני יראה לעיתים קרובות רכסים של התפשטות קרקעית הים, האלכסוניים לרכסי ההורסטים והגראבנים.
מורפולוגיה של השקע משתנה במידה רבה על ידי כמות המשקעים (סדימנטים) בשקע.
זה משתנה מ-שקעים שכמעט חסרי סדימנטציה, כמו בשקע טונגה-קרמדק, ועד לכאלה שמלאים לחלוטין בסדימנטים, כמו באזור ההפחתה של קסקדיה.
השקע נשלט במידה רבה על ידי השאלה עד כמה השקע קרוב למקור סדימנטציה יבשתי.
טווח השיקוע מודגם היטב על ידי שקע פרו-צ'ילה.
החלק הצפוני של השקע בצ'ילה, הנמצא לאורך מדבר אטקמה עם קצב בליה איטי מאוד, דל בסדימנטים, עם 20 מטרים עד כמה מאות מטרים של משקעים על קרקעית השקע.
המורפולוגיה הטקטונית של קטע שקע זה חשופה במלואה על קרקעית האוקיינוס.
קטע צ'ילה המרכזי של השקע מרובד במשקעים בהיקף בינוני המונחים על משקעים פלגיים או על בסיס האוקיינוס של לוח ההפחתה, אך המורפולוגיה של השקע עדיין ניתנת להבחנה בבירור.
קטע צ'ילה הדרומי של השקע מכוסה לחלוטין בסדימנטים, עד לנקודה שבה העלייה והשיפוע החיצוניים אינם ניתנים עוד להבחנה.
שקעים נוספים שכוסו במלואם כוללים את שקע מקראן , שבו עובי המשקעים מגיע עד 7.5 קילומטרים; אזור ההפחתה של קסקדיה, הקבור לחלוטין על ידי 3 עד 4 קילומטרים של משקעים; ואזור ההפחתה הצפוני ביותר של סומטרה, הקבור מתחת ל-6 קילומטרים של משקעים.
סדימנטים מועברים לעיתים לאורך ציר של שקע אוקייני.
שקע צ'ילה המרכזי חווה הובלת משקעים ממניפות מקור לאורך שקע צירית.
הובלה דומה של משקעים תועדה בשקע האלאוטי.
בנוסף לסדימנטציה מנהרות המתנקזים לשקע, מתרחשת סדימנטציה גם ממפולות במדרון הפנימי התלול מבחינה טקטונית, שלעיתים קרובות מוּנעת על ידי רעידות אדמה גדולות מאד.
מפולת רילוקה של תעלת צ'ילה המרכזית היא דוגמה לתהליך זה.
רעידות אדמה גדולות של מגה-דחף ותכופות, משנות את השיפוע הפנימי של השקע על ידי גרימת מפולות ענק.
אלה מותירות צלעות מפולות חצי-מעגליות עם שיפועים של עד 20 מעלות על דפנות הראש והצדדים.
הפחתה של הרים ימיים ורכסים א-סייסמיים לתוך השקע עשויה להגביר את הזחילה הא-סייסמית ולהפחית את חומרת רעידות האדמה.
לעומת זאת, הפחתה של כמויות גדולות של משקעים, עלולה לאפשר לקרעים לאורך ההפחתה להתפשט למרחקים גדולים, וליצור רעידות אדמה של מגה-דחף.
נראה כי שקעים אוקייניים יציבות מבחינה מיקומם לאורך זמן, אך מדענים מאמינים שחלק מהשקעים - במיוחד אלו הקשורות לאזורי הפחתה שבהם שני לוחות אוקייניים מתכנסים - נעים אחורה אל תוך הלוח המופחת.
זה נקרא החזרה או נסיגה של שקעים, וזהו הסבר אחד לקיומם של אגני קשת אחורית.
מספר כוחות מעורבים בתהליך של החזרה לאחור.
שני כוחות הפועלים זה נגד זה בממשק של שני הלוחות המעורבים, מפעילים כוחות זה נגד זה.
הלוח הנוחת מפעיל כוח כיפוף (FPB) המספק לחץ במהלך ההפחתה, בעוד "הלוח הרוכב" מפעיל כוח כנגד הלוח הנוחת (FTS).
כוח המשיכה החלש (FSP) נגרם על ידי ציפה שלילית של הלוח, מה שדוחף את הלוח לעומקים גדולים יותר.
כוח ההתנגדות מהמעטפת שמסביב מתנגד לכוחות המשיכה החלשים.
אינטראקציות עם אי-הרציפות של 660 ק"מ גורמות לסטייה עקב ציפה במעבר הפאזה (F660).
יחסי הגומלין הייחודיים של כוחות אלה הם שיוצרים החזרה לאחור.
כאשר קטע הלוח העמוק חוסם את התנועה כלפי מטה של קטע הלוח הרדוד, מתרחשת החזרה לאחור של הלוח.
הלוח הנוחת עובר שקיעה לאחור עקב כוחות ציפה שליליים, מה שגורם לנסיגת ציר השקע לאורך פני השטח.
התנפחות של המעטפת סביב הלוח יכולה ליצור תנאים נוחים להיווצרות אגן בעל קשת אחורית.
באזור דרום מזרח האוקיינוס השקט, היו מספר אירועי נסיגה לאחור, שהביאו להיווצרותם של אגני קשת אחורית רבים.
אינטראקציות עם אי-רציפות המעטפת משחקות תפקיד משמעותי בנסיגת שקע.
סטגנציה/קיפאון באי-רציפות בעומק 660 ק"מ, גורם נסיגת שקע עקב כוחות היניקה הפועלים על פני השטח.נסיגת שקע גורמת לזרימה חזרה של המעטפת, הגורמת להתארכות השטח ממאמצי הגזירה בבסיס "הלוח הרוכב".
ככל שמהירויות נסיגת השקע עולות, מהירויות הזרימה המעגליות של המעטפת עולות גם הן, מה שמאיץ את קצב ההתארכות.
קצב ההתארכות משתנה כאשר הלוח מגיב עם אי-רציפות בתוך המעטפת בעומק של 410 ק"מ ו-660 ק"מ.
לוחות יכולים לחדור ישירות לתוך המעטפת התחתונה, או להתעכב עקב מעבר פאזה בעומק של 660 ק"מ היוצר הבדל בציפה.
עלייה בנדידת שקע בנסיגה (2-4 ס"מ/שנה) היא תוצאה של לוחות שטוחים באי-רציפות של 660 ק"מ, שבהם הלוח אינו חודר לתוך המעטפת התחתונה.
זה המקרה בשקעים של יפן, ג'אווה ואיזו-בונין.
לוחות שטוחים אלה נעצרים באופן זמני בלבד באזור המעבר.
התזוזה שלאחר מכן אל תוך המעטפת התחתונה נגרמת על ידי כוחות משיכה, או חוסר יציבות של הלוח עקב התחממות והתרחבות עקב דיפוזיה תרמית.
לוחות החודרים ישירות אל תוך המעטפת התחתונה גורמים לקצבי נסיגות שקע איטיים יותר של הלוח (~1-3 ס"מ/שנה) כמו קשת מריאנה וקשתות טונגה.
כאשר משקעים נסחפים בתחתית השקעים, חלק ניכר מתכולת הנוזלים שלהם נפלט ועובר חזרה לאורך מישור ההפחתה, כדי להופיע במדרון הפנימי כהרי געש של בוץ וחלחול קר .
מתאן קלתרטים וגזים הידרטים מצטברים גם הם במדרון הפנימי, ויש חשש שפירוקם עלול לתרום להתחממות כדור הארץ.
הנוזלים המשתחררים בהרי הגעש הבוציים ובחלחול הקר עשירים במתאן ובמימן גופרתי, המספקים אנרגיה כימית למיקרואורגניזמים כימוטרופיים המהווים את הבסיס של ביומה ייחודית של השקע.
קהילות של חלחול קר זוהו במדרונות הפנימיים של השקע המערבי של האוקיינוס השקט (במיוחד יפן), דרום אמריקה, ברבדוס, הים התיכון, מאקרן ותעלת סונדה.
אלה נמצאים בעומקים של עד 6,000 מטרים.
הגנום של ה-Deinococcus האקסטרמופיל מתהום צ'לנג'ר רוצף לצורך תובנות אקולוגיות ושימושים תעשייתיים פוטנציאליים.
אורכו כ-1,320 קילומטרים ורוחבו כ-30 ק"מ ממרכז האי הפיליפיני לוזון, הנוטה דרום-מזרחית לאי הָאלְמָאהֶרָה שבצפון איי מאלוקו באינדונזיה.
בנקודה העמוקה ביותר שלו, השקע מגיע ל-10,540 מטרים.
מיד מצפון לשקע הפיליפינים נמצא שקע מזרח לוזון.
הם מופרדים זה מזה, על ידי רכס בנהאם התת-ימי, בלוח הפיליפיני.
השקע מצוי באופן כללי באזור המרובה בשקעים אוקייניים, שהם המקומות העמוקים ביותר על פני הכדור הארץ, ובמיוחד שקע מריאנה, שתהום צ'לנג'ר שבו הוא העמוק ביותר בעולם .
ההשערה היא ששקע הפיליפינים צעיר מ-8 מיליון שנים.
החלק המרכזי של מערכת ההעתקים הפיליפינית שנוצרה בתקופה הפליו-פליסטוקן נחשב לשקע פעיל בקרום כדור הארץ.
החגורה הפיליפינית הניידת עצמה נמצאת בין הלוח הפיליפיני ממזרח ללוח האירואסיאתי, או לוח סונדה ממערב.
זה גרם לשינוי בתהליכים גאולוגיים שיצרו אזור הפחתה, כלומר מוריד את קרקעית האוקיינוס עמוק יותר.
קצב ההפחתה על לוחות אלה מוערך בכ-15 ס"מ בשנה בממוצע, אזור המתכנס וגובל בהערכה של 45% משקע הפיליפינים כיום.
במסגרת טקטוניקת הלוחות, החגורה הפיליפינית הניידת מייצגת אזור של דפורמציה בין הלוחות העיקריים הסובבים אותה, דהיינו: הלוח הפיליפיני, הלוח האירו-אסיאתי (בלוק/לוח סונדה) והלוח ההודו-אוסטרלי.
למרות שישנם אזורים נרחבים של קווי הפחתה באזור, חלק מהחוקרים סברו כי זהו אזור בעל רמת פעילות סייסמית נמוכה, למרות שהמכון הגאולוגי האמריקאי (USGS) תיעד רעידות אדמה רבות במגניטודה של 7.2 ומעלה באזור.
בשנת 2012, התרחשה בשקע הפיליפינים רעידת אדמה במגניטודה של 7.6 (רעידת האדמה בסאמאר (2012)).
המוקד היה בשקע בעומק של 34.9 ק"מ.
אזורים הסמוכים לאזורי ההפחתה חוו פעילות סייסמית גדולה.
בשנת 1897, צפון סאמאר חוותה רעידת אדמה במגניטודה של 7.3, בעוד שבשנת 1924 דרום מינדנאו חוותה רעידת אדמה במגניטודה של 8.2.
שקע הפיליפינים מכיל סלע וגרגירי חול בסיסיים, שעברו מטמורפוזה קלה, קאלק-אלקליניים.
האזור הדרומי של השקע מכיל סחף חרסית כחולה הומוגנית ודלת קלציט.
גרגרי חול שנמצאו גם הכילו אנדזיט בזלתי טרי.
ההשערה היא שהמשקעים שנמצאו בשקע הושקעו על ידי זרמי עכירות.
זרם עכירות הוא זרם תת-ימי (טורבולנטי) הנע במהירות ונושא משקעים רבים.
שקע איזו-בונין (בסינית: 伊豆・小笠原海溝 Izu–Ogasawara Kaikō) הוא שקע אוקייני במערב האוקיינוס השקט, המורכב משקע אִיזו (בצפון) ושקע בּוּנִין בדרום, מערבית לרמת אוגסווארה.
הוא משתרע מיפן ועד לחלק הצפוני ביותר של שקע מריאנה.
שקע איזו-בונין הוא שלוחה של שקע יפן.
כאן, הלוח הפסיפי נוחת אל מתחת ללוח הפיליפיני, ויוצר את איי איזוּ ואיי בּוּנין במערכת קשת איזו-בונין-מריאנה.
עומקו העמוק ביותר הוא 9,826 מטרים +/- 11 מטרים, והוא נקבע ב-13 באוגוסט 2022, במהלך משלחת משותפת של Caladan Oceanic ואוניברסיטת אוסטרליה המערבית בהפעלת כלי השיט המאויש למעמקים "לימיטינג פקטור עם זאת, עומק זה לא נקבע בוודאות, על כן העומק הרשמי הוא 9,775 מ'.
הנווט במשימה זו היה ויקטור וסקובו, יחד עם המומחה המדעי פרופסור קצויושי מיצ'יבאישי מאוניברסיטת נגויה.
בצלילה זו, פרופסור מיצ'יבאישי הפך לאדם היפני שצלל לעומק הגדול ביותר בהיסטוריה.
כמו כן, באוגוסט 2022, צולם בתעלה הדג העמוק ביותר שתועד אי פעם במצלמה, דג חילזון צעיר, בעומק של 8,336 מטרים.
שקע אמריקה התיכונה הוא שקע אוקייני במזרח האוקיינוס השקט מול החוף הדרום-מערבי של אמריקה התיכונה, המשתרע ממרכז מקסיקו ועד קוסטה ריקה.
אורכו של השקע הוא 2,750 ק"מ ועומקו בנקודה העמוקה ביותר שלו הוא 6,669 מטר.
השקע הוא הגבול בין הלוחות ריברה, קוקוס ונסקה, בעלי הקרום הימי הצפוף מצד אחד (מדרום וממערב); לבין לוחות צפון אמריקה שמצפון, והקריביים שממזרח, בעלי הקרום היבשתי הפחות צפוף, מצד שני.
ניתן לחלק את שקע אמריקה התיכונה לחלק צפוני ודרומי.
עם זאת, החלוקה אינה זהה בצד הימי ובצד היבשתי שלו.
בצד הימי, החלק הצפוני, נקרא שקע אקפולקו, ומשתרע מחליסקו לרכס טהואנטפק, והחלק הדרומי, נקרא שקע גואטמלה, ומשתרע מרכס טהואנטפק לרכס קוקוס .
בצד היבשתי, החלוקה מתוחמת לאורך מערכת השברים פולוצ'יק-מוטגואה , הגבול בין הלוח הצפון אמריקאי ללוח הקריבי.
נקודת החלוקה בצד היבשתי נמצאת כ-400 ק"מ מזרחית לזו שבצד הימי.
הפער הסייסמי של גֶרֶרוֹ ממוקם לאורך חוף האוקיינוס השקט של מקסיקו, ובפרט מול מדינת גרֶרוֹ.
זהו קטע מאזור ההפחתה המקסיקני, שבו לוח קוקוס נוחות אל מתחת ללוח הצפון אמריקאי, ומהווה חלק משקע אמריקה התיכונה.
הפער הסייסמי של גררו נחשב כמקור עיקרי לסכנה סייסמית וצונאמי לאורך אזור ההפחתה המקסיקני.
עד לאחרונה (2021 מועד פרסום המחקר), היו תצפיות מוגבלות בחלק הרדוד של ממשק הלוחות מול חופי גררו, ולכן נפרסו שם מכשירים כדי לאפיין טוב יותר את היקף האזור הסייסמוגני.
אלה הצביעו על גילוי רעידות אדמה רדודות אפיזודיות ואירועי החלקה איטית פוטנציאליים מול חופי גררו.
התפלגותם, יחד עם שכיחותן של רעידות אדמה חוזרות, הרמה סייסמית, כוח המשיכה השיורי, ובתימטריית האזור, מצביעים על כך שחלק מממשק הלוחות הרדוד בפער גררו עובר החלקה יציבה.
מצב מכני זה עשוי לא רק להסביר את תקופת החזרה הארוכה של רעידות אדמה גדולות בתוך הפער, אלא גם מגלה מדוע הקרע מרעידות אדמה קודמות של M < 8 במקטעי מגה-דחיסה סמוכים, לא התפשט לתוך הפער, ולכן לא הביא לאירועים גדולים בהרבה.
עם זאת, השפעות דינמיות של קרע עלולות לגרום לאחת מרעידות האדמה הסמוכות הללו לפרוץ את כל הפער הסייסמי של גררו.
קבוצת המחקר שהחלה להתמקד בחקר הפער הסייסמי הזה ביוני 2022, פרסמה עוד ממצאים חצי שנה לאחר מכן.
מהם עלה, שהנתונים הסייסמיים הדו-ממדיים שנאספו, מספקים אפיון ברזולוציה גבוהה של לוח קוקוס הנוחת, והצעיר מהרכס הממוקם 560 ק"מ מהחוף, ועד לשקע, וללוח הצפון אמריקאי "הרוכב" על לוח נסקה, ולממשק הלוחות.
מערך נתונים זה יספק נתונים חדשים על שפע ופיזור הנוזלים החודרים ללוח הנוחת, שלעיתים קרובות משמשים כפרמטר מפתח המשפיע על התנהגות החלקה של מגה-דחיסה.
בסך הכל, נאספו 4,300 ק"מ של נתונים סייסמיים ממקור פעיל לאורך שישה פרופילים ראשוניים, עבורם נאספו נתונים נוספים המרחיבים את ההדמיה הסייסמית על פני שטח גדול יותר של השוליים.
מחקר שהתפרסם באפריל 2025 אישש חלק גדול מהממצאים עדיו, והגביר את המסתורין סביב ההתנהגות הסייסמית של פער גררו, והחשש מהסכנה הסייסמית הגדולה שאצורה בו.
שקע דרום סנדוויץ הוא שקע אוקייני קמור עמוק בדרום האוקיינוס האטלנטי, השוכן כ-100 קילומטרים מזרחית לאיי סנדוויץ' הדרומיים.
מבחינה גאולוגית מיקומו הוא מערבית לרכס המרכז אטלנטי בין דרום אמריקה לאנטארקטיקה.
עומקו המקסימלי שנקבע בשנת 2021 הוא 8,265 בנקודה הנקראת מַעֲמַק המטאור.
מיקומה זוהה בשנת 2019 בתחילה בעומק של 7,433.6 מטרים.
מדידה זו בוצעה במהלך משלחת המטאור הגרמנית .
המעמק נקרא על שם ספינת הסקר הגרמנית מטאור , שסקרה לראשונה את האזור, כחלק ממשלחת הנושאת את שמו, בשנת 1926.
במאמר הסוקר את כל המחקרים אודות העומקים של כלל חמשת השקעים העמוקים בעולם, בחתך איזה מחקר הצביע על איזה עומק, עודכן העומק המקסימלי של שקע דרום סנדוויץ ל-8,325 מטרים, עם זאת, מחקרים אחרים הצביעו על עומק קטן יותר.
בשנת 2021 קבעו אותם מחברים, שהעומק המקסימלי של שקע דרום סנדוויץ הוא 8,265 מטרים מתחת לפני הים, בנקודה הנקראת מַעֲמַק מטאור.
שקר או צ'יט הוא משחק קלפים עממי, שבו מטרת כל שחקן היא להיפטר מהקלפים שבידיו באמצעות שקרים אמינים.
שקר הוא משחק לשני משתתפים או יותר, בו משתמשים בחפיסה רגילה של קלפי משחק.
בחלק מהגרסאות מחלקים גם את שני קלפי הג'וקר.
את קלפי החפיסה מחלקים באופן שוויוני בין השחקנים.
מחלקים את כל הקלפים ובחלקן מחלקים כמות מסוימת של קלפים בהתאם לכמות השחקנים.
יש המתחילים את המשחק עם אחד הקלפים שלא חולקו במרכז השולחן כקלף המתחיל את הערימה.
על השחקנים להיפטר במהלך המשחק מהקלפים שבידיהם על ידי הנחתם בתורם בערימה במרכז השולחן.
כל שחקן בתורו מניח קלף אחד בערימה המרכזית כשפניו למטה.
על השחקן להכריז מהו ערך הקלף שהניח.
על ההכרזה לעמוד בכללי המשחק ולהיות גבוה באחד מהערך שהוכרז במהלך הקודם.
בגרסאות שונות מותר להכרזה להיות נמוכה באחד מן הערך הקודם או שווה לו, אך בכל הגרסאות מותר להניח קלף הגבוה באחד.
ההכרזה על ערך הקלף לא חייבת להתאים לערך הקלף בפועל, אלא רק למספר הקלפים.
בתחילת תורו של השחקן הבא יורשה לו במקום להניח קלף לערער על אמיתות הכרזתו של השחקן הקודם ולחשוף את הקלף ששיחק.
במקרה שאכן שיקר, יאסוף השקרן את הערימה ויוסיפה לקלפים מהם עליו להיפטר, אם הסתבר שההכרזה תאמה לקלף שהונח, הקלפים שבערימה עוברים לשחקן שחשד בשקר.
בגרסאות שונות מותר לכל שחקן לערער ולא רק לשחקן הבא.
לאחר ערעור על הנחת קלפים מתחילים השחקנים את הערימה מחדש.
הקביעה מיהו השחקן שמתחיל את המשחק מחדש משתנה מגרסה לגרסה.
המשחק שוחק על ידי הדמויות הראשיות בעונה הראשונה של "האי".
כמו כן, המשחק שווק כאחד המוצרים הנלווים של הסדרה שכלל שתי חבילות קלפים ולוח משחק.
במטאורולוגיה, שקע קפריסאי הוא שקע ברומטרי המתייחס למוקד לחץ נמוך, לרוב בעל מאפיינים חזיתיים.
מוקדו נמצא בפינה הצפון מזרחית של הים התיכון, בין האי קפריסין לחופי צפון סוריה ומורדות הרי טורקיה.
שקעים קפריסאים מופיעים בעיקר בעונת החורף ובחלק מתקופת עונות המעבר.
לעיתים קרובות מדובר במערכת חזיתית אשר התהוותה במרכז הים התיכון (למשל, במפרץ ג'נובה), והוסעה מזרחה לאזור על גבי זרמי הסילון.
למרות זאת, במקרים מסוימים תתפתח מערכת חזיתית מקומית עקב חדירת אוויר קוטבי ישירה למזרח הים התיכון.
אין זה יוצא דופן למצוא נוכחות של שקע קפריסאי רדוד, אשר אינו נתמך על ידי חזיתיות, בייחוד בחלקו הראשון של החורף כאשר הים התיכון נוטה להיות חמים יותר מסביבותיו.
ניתן, לראות זאת כצורה מסוימת של שקע תרמי.
שֶׁקֶף הוא מושב עובדים במועצה האזורית לכיש, שהקימו תנועת החרות-בית"ר והסוכנות היהודית.
היישוב עלה על הקרקע בסוף שנת 1981, כחלק מתוכנית לחזק את ההתיישבות היהודית בקו התפר שבין הר חברון המיושב בכפרים ועיירות פלסטיניים לבין האזור שממערב לו.
המושב נמצא כ־200 מטר מהקו הירוק, שמעבר לו נמצאים העיירות בית עווא, דיר סאמת ותרקומיא, בהם עשרות אלפי תושבים.
מקור השם שקף ביישוב קדום "אום א-שקף", שמיקומו סמוך ליישוב שקף הנוכחי.
בשנת 1987, חמש שנים לאחר הקמתו התגוררו במושב כ-30 משפחות.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה סבל המושב מפשיעה חקלאית נרחבת, בשל קרבתו לקו הירוק.
ב-20 ביוני 1988 נרצח חבר המושב, אלי כהן, בעת שעסק בעבודות ריסוס בכרם שלו בשעות הלילה.
בסוף שנות ה-80 סבל המושב מקשיים כלכליים וצבר חובות כבדים, ובהמשך צורף להסדר חובות המושבים.
ב-5 ביוני 1993 התגלו ליד המושב ארבעה מטעני צד.
רכב שטח של רשות שמורות הטבע עלה על אחד מהם.
הוא התפוצץ, אך איש לא נפגע.
חבלן משטרה שהוזמן לנטרל את המטענים האחרים נפצע קשה במהלך המשימה, ומת מפצעיו יומיים אחר כך.
בתקופת האינתיפאדה השנייה, בסוף 2001, הוחל בהקמת גדר בין המושב ליישובים הערבים שמעבר לקו הירוק.
במהלך 2003 הוחלט על הקמת גדר ההפרדה לאורך כל הקו הירוק, כולל מעבר בגדר סמוך למושב.
בספטמבר 2004 אישרה הממשלה את תוואי גדר ההפרדה הצמודה ליישוב ממזרח, והקמתה החלה זמן קצר אחר כך.
בינואר 2002 אושרה תוכנית להרחבת היישוב, ביוזמה של ועד המושב.
עיקרי התוכנית היו איחוד וחלוקה של מגרשים בהסכמת הבעלים, להקמת 115 יחידות דיור נוספות.
ב-2006 הוקם אתר קראווילות עבור מפוני גוש קטיף צמוד למושב, ובו שהה גרעין "מרשם", עד המעבר ליישוב הקבע נטע בשנת 2013. הגרעין התבסס ברובו על מפוני היישוב תל קטיפא מגוש קטיף ותושבי אליאב (חרוב).
ביוני 2007, אושרה התוכנית להקמת היישוב חרוב (שאחר כך קיבל את השם בני דקלים) בסמוך למושב ממערב, לאחר שהמושב הגיש התנגדויות לתוכנית, עקב פגיעה בשטחים החקלאיים שלו, היא שונתה.
המושב ממוקם מדרום מזרח לקריית גת וממערב לחברון, בגבול שבין אזור ההר לאזור המדבר ונמצא בתוך שמורה ביוספרית.
המושב עטוף בחורש טבעי ובפרחי בר רבים, בהם כלניות, רקפות, צבעונים, אירוסים ועוד.
כביש הגישה למושב (כביש 3415) מתחבר צפונה לכביש 35.
בשנת 1999 נסלל כביש בין שקף להתנחלות נגוהות (כביש 3265 שקף-נגוהות), אחר כך נבנה מחסום בגדר ההפרדה בכניסה לכביש (מחסום שקף), בו מותר רק לאזרחים ישראליים לעבור לכיוון נגוהות.
ב-8 ביוני 2009, חנכה החברה הלאומית לדרכים חלק מכביש 358 החדש, קטע באורך 17 ק"מ של כביש המחבר את מושב שקף והיישובים הסמוכים לו (אליאב, נטע, כרמי-קטיף ובני דקלים) למחלף לקייה, ומאז למושב יש גישה ישירה לאזור באר שבע.
שקע מריאנה הוא שקע אוקייני, הנקודה העמוקה ביותר הידועה והנגישה בקרום כדור הארץ.
השקע ממוקם במערב האוקיינוס השקט ממזרח לאיי מריאנה וכ-350 קילומטרים דרום מערבית לגואם.
העומק המקסימלי של השקע הוא 10,925 מטרים מתחת לפני הים, בנקודה המכונה "תהום צ'לנג'ר", בחלקו הדרומי של השקע.
בעומק זה יוצר עמוד המים לחץ של 1,086 בר, שהם כ-1,071.8 אטמוספירות.
שקע מריאנה נמצא בגבול שבין שני לוחות טקטוניים, ולאורכו מתרחשת הפחתה של הלוח הפסיפי אל מתחת ללוח מריאנה הקטן ממנו והפחות צפוף, הגם ששניהם בעלי קרום אוקייני.
מכיוון שהלוח הפסיפי הוא הגדול והעתיק מבין הלוחות הטקטונים המרכיבים את קרום כדור הארץ, הרי שהחומר ממנו הוא עשוי הוא גם הצפוף ביותר והכבד ביותר, ולכן בתנועתו בכיוון מטה מתחת ללוח מריאנה, הוא יוצר לחץ חזק יותר על קרום כדור הארץ, ובכך יוצר שקע עמוק במיוחד.
מכיוון שהלוח הפסיפי מופחת בסופו של תהליך ההפחתה אל תוך המעטפת, המגמה שנוצרת מתהליך התכת הקרום האוקייני של הלוח הפסיפי, עולה מעלה, ויוצרת את האיים הגעשיים של איי מריאנה.
שקע מריאנה מופה ונמדד לראשונה בשנים 1872–1876 על ידי משלחת המחקר של הספינה צ'לנג'ר.
המדידות הראשונות שבוצעו בעזרת כבלים ומשקולות הראו עומק מקסימלי של 9,636 מטר מתחת לפני הים.
מדידה מודרנית יותר, שהתבססה על סריקת סונאר בשנת 1951, גילתה כי "תהום צ'לנג'ר" הוא המקום העמוק ביותר בשקע, בעומק 10,900 מטר.
בשנת 1957 פורסם כי ספינת מחקר סובייטית מדדה עומק מקסימלי של 11,034 מטר.
בשנים הבאות נעשו מספר מדידות עומק נוספות באמצעות ציוד משוכלל ומדויק יותר.
כולן מורות על עומק מקסימלי של כ-11,000 מטר מתחת לפני הים ובסטיית מדידה של עשרות מטרים בודדים.
בשנת 2003 פורסם כי קבוצת מחקר מהוואי איתרה נקודה נוספת, עמוקה אף יותר מאשר תהום צ'לנג'ר, אך לא נמסר מידע אודות מיקומה ועומקה.
העומק המקסימלי של השקע, כפי שדווח בשנת 2011, היה 10,994±40 מטרים מתחת לגובה פני הים.
מדידה זו, שבוצעה על ידי משלחת אמריקנית, הייתה אז האחרונה מני רבות שבוצעו מאז המדידה הראשונה שבוצעה על ידי משלחת צ'לנג'ר בשנים 1872–1876. כאמור, בעומק זה יוצר עמוד המים לחץ של 1,086 בר, שהם כ-1,071.8 אטמוספירות.
במאמר הסוקר את כל המחקרים אודות העומקים של כלל חמשת השקעים העמוקים בעולם, בחתך איזה מחקר הצביע על איזה עומק, פורסם עומק מקסימלי של ל־11,034±50 מטרים, כשמחקרים אחרים הצביעו על עומק קטן יותר.
בסופו של הפרסום, ולאחר דיון בממצאים השונים, קבעו Stewart & Jamieson את עומקו של תהום צ'לנג'ר ל-10,925 מטרים.
הצלילה המאוישת הראשונה אל שקע מריאנה בוצעה באמצעות הבתיסקף "טריאסטה" של צי ארצות הברית ב-23 בינואר 1960. הצוללנים היו הקצין דון וולש וחוקר המעמקים ז'אק פיקאר.
להפתעתם, גם בעומק העצום התגלו להם יצורים חיים ובהם דגים וחסילונים וכן אצות פולטות אור.
צלילות בלתי מאוישות בוצעו ב-1995 וב-2009, אך לא פורסמו ממצאים נוספים מהן.
ב-26 במרץ 2012 ביצע הבמאי ג'יימס קמרון צלילה באמצעות צוללת אנכית במשקל 12 טון ובאורך שבעה מטרים.
צלילה זו היא חלק מהפקתו של סרט דוקומנטרי מדעי על המקום.
בצלילה זו אספה הצוללת דגימות מן הקרקעית וכן תמונות.
שקרים אמיתיים הוא סרט קולנוע אמריקני רב אפקטים שנע בין קומדיה לסרט פעולה.
את הסרט ביים ג'יימס קמרון, שלקח חלק גם בכתיבה ובהפקה.
הסרט עוסק בסוכן ביון בכיר של ממשלת ארצות הברית, הארי טסקר (ארנולד שוורצנגר), אשר מנסה לסכל את מזימתם המרושעת של קבוצת טרוריסטים ערבים, בעוד אשתו הלן (ג'יימי לי קרטיס) ובתו דיינה (אלייזה דושקו) משוכנעות שהוא בסך הכול איש מכירות בחברת מחשבים.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ביולי 1994. את הטרוריסטית יונו משחקת טיה קררה.
הארי טסקר הוא, לידיעת אשתו הלן ובתם דנה, איש מכירות מחשבים נינוח שלעיתים קרובות נעדר בנסיעות עסקים – אך למעשה הוא סוכן חשאי של "סקטור אומגה", סוכנות נגד-טרור אמריקאית סודית במיוחד.
הארי, יחד עם חברי צוותו אלברט "גיב" גיבסון ופייסיל, חודרים למסיבה בשווייץ שמארח המיליארדר ג'מאל חאלד.
במסיבה פוגש הארי את ג'ונו סקינר, שמתבררת לא רק כסוחרת האמנות של חאלד אלא גם כסוכנת בשכר של "ג'יהאד ההארגמן", ארגון טרור בראשות סלים אבו עזיז.
בהתחזות לקונה פוטנציאלי, הארי מבקר אצלה, מה שמוביל את הטרוריסטים לנסות לחסלו.
הארי נלחם בהם אך מאבד את עזיז במרדף.
כתוצאה מכך מפספס הארי את מסיבת יום ההולדת שתכננו עבורו הלן ודנה.
למחרת, הארי מגיע למשרד של הלן כדי להתפייס עמה, אך במקום זאת שומע אותה מתאמת בסתר פגישה עם אדם בשם סיימון.
חושד כי הלן מנהלת רומן, הארי משתמש במשאבי סקטור אומגה כדי לגלות שסיימון הוא סוכן מכירות מכוניות משומשות המעמיד פני מרגל כדי לפתות נשים.
בתחפושת, הארי וסוכני אומגה אחרים עוצרים את הלן וסיימון.
לאחר שמטילים פחד על סיימון כדי שיתרחק מהלן, הארי וגיב מתשאלים אותה באמצעות מכשיר לשינוי קול במתקן סודי.
הם מגלים שהיא עוברת משבר אמצע החיים ונואשת להרפתקה.
הארי מארגן להלן משימת ריגול מבוימת, בה היא אמורה לפתות דמות מסתורית (שהיא למעשה הארי עצמו) ולהציב באג בחדרו במלון.
אולם אנשיו של עזיז פורצים, חוטפים את בני הזוג ולוקחים אותם לאי בפלורידה קיז, שם מגלה הלן סוף-סוף את חייו הכפולים של הארי.
בשבי, הארי מגלה כי ג'יהאד הארגמן שילם לג'ונו כדי לעזור להבריח ארבע ראשי נפץ גרעיניים על ידי הסתרתם בפסלים עתיקים.
עזיז דורש שארצות הברית תסיג את כוחותיה ממפרץ פרסי או שיפוצץ ראש נפץ אחת לשבוע בעיר אמריקאית גדולה, ואף יפוצץ ראש נפץ נוסף על האי הבלתי מיושב כהוכחה לרצינות כוונותיו.
לפני שהוא והלן עוברים עינויים, הארי מקבל סרום אמת וחושף בפניה את סוד מקצועו.
הם מצליחים לברוח ומגלים שראש נפץ אחד אמור להתפוצץ בעוד 90 דקות בעוד האחרים מועמסים על רכבים כדי להוברח לארצות הברית דרך ה-Overseas Highway, ובכך לעקוף את המכס האמריקאי.
בקרב עזיז מצליח להימלט עם אחד מראשי הנפץ במסוק.
הלן נלכדת על ידי ג'ונו ונלקחת בלימוזינה העוקבת אחרי השיירה.
גיב וסוכני אומגה אוספים את הארי.
הם משתמשים בשני מטוסי הרייר של חיל הנחתים כדי ליירט את השיירה על ידי השמדת חלק מגשר שבעת המיילים.
הארי מציל את הלן מהלימוזינה רגע לפני שהיא נופלת מהכביש.
ראש הנפץ שנותר על האי מתפוצץ מבלי לגרום לאבדות בנפש.
הארי מגלה שעזיז ואנשיו מחזיקים את דנה כב hostage במגדל במיאמי ומאיימים להפעיל את ראש הנפץ האחרון.
הארי משתלט על אחד המטוסים כדי להצילה.
פייסיל נכנס לבניין תוך שהוא מתחזה לצלם חדשות.
דנה גונבת את מפתח השליטה בטיל ובורחת לגג, בעוד פייסיל מחסל כמה מאנשי עזיז.
עזיז רודף אחרי דנה על עגורן, ואז הארי מגיע.
הארי מציל את דנה, ולאחר מאבק עם עזיז הוא לוכד אותו בקצה אחד מטילי המטוס, אותו הוא יורה לעבר מסוק טרוריסטי, וכך מחסל את עזיז ושאר אנשי ג'יהאד הארגמן.
הארי, הלן ודנה מתאחדים בבטחה.
שנה לאחר מכן, הארי והלן עובדים יחד כסוכני אומגה.
במהלך משימה במסיבה רשמית הם נתקלים בסיימון, שמשרת כמלצר ומעמיד שוב פני מרגל.
סיימון נמלט בבהלה לאחר שהם חושפים את זהותם ומאיימים עליו לבל יסכן את זהותם.
הארי והלן רוקדים טנגו, בעוד גיב מפציר בהם לקחת את עבודתם ברצינות.
הסרט קיבל מספר מועמדויות לפרסים, ואף גרף מספר מהם.
החשובים שבהם הם פרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית, בו זכתה ג'יימי לי קרטיס, ושלושה פרסי סאטורן: שחקנית ראשית (פרס נוסף לג'יימי לי קרטיס), בימוי ואפקטים.
בעת יציאתו למסכים ב-1994 זכה הסרט בעיקר לביקורות חיוביות.
מבקר הקולנוע ג'יימס ברארדינלי כתב (עבור ה־Reelviews) כי הוא טרם החליט אם מדובר בקומדיה או בסרט פעולה.
לדבריו הסרט הוא בעל אלמנטים רבים של שתי סוגות אלה, וטוב בשתיהן.
הוא נתן לסרט 3.5 כוכבים (מתוך ארבעה).
שקעניתיים היא משפחה בסדרת חסרי הזנב.
היא מורכבת מסוג אחד בלבד, שקענית (Pelodytes), שמכיל שלושה מינים.
השקעניתיים יכולים להימצא בדרום-מערב אירופה ובאזור הקווקז.
מראם החיצוני של השקעניתיים דומה לזה של חסר זנב רגיל.
המשפחה קשורה למשפחת המגופריים, אך שונה ממנה בצורה החיצונית באופן בולט.
בשונה מהמגופריים, צבעיהם של השקעניתיים אינם צבעי הסוואה.
למרות היותם חסרי זנב חופרים, כמו החפריתיים, הם חסרים את הבליטה שקיימת לחפריתיים בכפות הרגליים.
לרוב השקעניתיים הם חסרי זנב רזים יחסית.
גודלם לרוב קטן, ואורכם מגיע לערך מרבי של חמישה סנטימטרים.
היא בין המשפחות הבודדות בסדרת חסרי הזנב המכילות יותר סוגים ומינים נכחדים מאשר סוגים וזנים קיימים.
שקר לבן הוא שקר הנאמר מטעמי נימוס או משום דרכי שלום, ולכן היחס אליו סלחני, בדרך כלל מתקבל בהבנה יחסית, ולעיתים ביחס אוהד, בניגוד ליחס לשקר.
הוא קטן ולא מזיק לכאורה, המסופר כדי להימנע מפגיעה ברגשות הזולת או ליצור מציאות נעימה יותר.
עם זאת, ישנם אנשים הרואים שקר זה כשקר לכל דבר ועניין, זאת כי השקר הלבן מעוות את המציאות.
ישנו סוג נוסף של שקר לבן - הדובר האומר את הדברים, אומר דברים שיש בהם אמת או אמת חלקית כך שהשומע יקבל מידע שהדובר רוצה שיקבל.
גם אם זה לא כל האמת.
שקר הוא תכונה אבולוציונית הקיימת עקב הצורך לשרוד ולהשתלב בחברה.
ישנם שקרים העלולים לגרום לנזק, שקרים אלו נקראים "שקרים גדולים" ואילו שקרים לבנים ("שקרים קטנים") משמשים לעיתים קרובות על מנת להימנע מפגיעה ברגשות אחרים, לשמור על יחסים חברתיים ולהתמודד עם מצבים מורכבים.
אנשים משקרים מגיל צעיר ומפתחים יכולת זו במהלך החיים, למרות האתגרים המנטליים והרגשיים הכרוכים בכך.
אנשים משתמשים בשקרים לבנים בתדירות גבוהה.
לדוגמה, מחקר שנערך בבריטניה מצא שגברים משקרים בממוצע 42 פעמים בשבוע, בעוד נשים משקרות כמחצית מכך.
השקרים הנפוצים כוללים ביטויים כמו "לא הייתה לי קליטה" או "אני בדרך".
שקר לבן נפוץ בתחומים כמו יחסים אישיים, טיפול רפואי, והקשרים מקצועיים.
מצאו כי השימוש בשקרים לבנים תלוי בטיב הנתונים, מאפייני הילד, נורמות משפחתיות, יכולות הצוות המטפל ומדיניות הארגון.
האתיקה הרפואית מתמודדת עם דילמות בשימוש בשקרים לבנים, ומציעה שההחלטות יתקבלו על בסיס הבנה מעמיקה של המצב ואיזון בין טובת המטופל לזכותו לדעת את האמת.
השקרים הללו יכולים לשמש כדי להתמודד עם משברים של תקווה, חדשות רעות, מגוון תרבותי ומגבלות מקצועיות של האחיות.
שקרים לבנים נפוצים ואף נחוצים לשמירה על יחסים חברתיים תקינים.
לדוגמה, שקרים כמו "יש לי כאב ראש" או "הכל בסדר" נחשבים לשקרים קטנים ולא מזיקים שבדרך כלל נועדו למנוע פגיעה ברגשות של אחרים או להימנע ממצבים לא נעימים.
למרות החשיבות הגבוהה של האמת לשמירה על חברה מתפקדת, ישנם מקרים בהם השקר הוא לא רק מותר אלא אף הכרחי.
לדוגמה, במקרים של הצלת חיים, שמירה על שלום בית, או הגנה מפני נזקים כלכליים.
בנוסף, ניתן לראות שקר זה בהקשר של זוגיות שכן מטרתו לשמור על מערכות יחסים טובות ולהימנע מעימותים.
שקרים לבנים יכולים להועיל בשמירה על שלום בית ותחושת נוחות, אך הם עלולים גם להוביל לאי-אמון במקרים מסוימים.
הבנת שקר לבן יכולה לשפר את היכולת החברתית והקוגניטיבית של אנשים בעלי אוטיזם, לעזור לשילובם בחברה והתמודדות יעילה עם מצבים חברתיים.
זאת ועוד הפחתת תחושת חוסר השייכות בתהליכי תקשורת.
על פי פרשני המקרא וחז"ל, בתנ"ך מופיע שקר לבן פעמים אחדות:
ב נכתב: "ותצחק שרה בקרבה לאמור: אחרי בלותי הייתה לי עדנה, ואדוני זקן", אך מיד בפסוק שלאחריו אומר ה' לאברהם: "למה זה צחקה שרה לאמור, האף אומנם אלד ואני זקנתי".
מפרש רש"י: "ואני זקנתי - שינה הכתוב מפני השלום, שהרי היא אמרה ואדוני זקן".
ב, מספרים בני יעקב לאביהם על פגישתם עם יוסף (שאותו לא הכירו) במצרים: "והביאו את אחיכם הקטון אליי, ואדעה כי לא מרגלים אתם, כי כנים אתם; את-אחיכם אתן לכם, ואת הארץ תסחרו".
על המילים "ואת הארץ תסחרו", שאותן לא אמר יוסף כותב הרמב"ן: "שינו לו בדבר מפני השלום, כדי שישמע אליהם לשלח אתם בנימין, כי ברצונם מיד היו חוזרים לולי שאמר לא ילך בני עמכם".
יש מחלוקת בין בית הלל ובית שמאי העוסקת בקונפליקט הנוצר לעיתים בין האמת לשלום.
על פי בית שמאי, יש להקפיד על האמת, גם אם אמת זו אינה נעימה לשומע אותה.
לפי בית הלל, במקרה זה, כבוד הכלה ושמחת החתן עדיפה על-פני האמת הצרופה:
על פי ההלכה יש היתר לומר שקר לבן שמטרתו השכנת שלום בין אדם לחברו או שלום בית בין איש לאשתו.
הרב אליעזר מלמד התייחס לנושא זה בספרו "פניני הלכה", בו הוא מביא סיפור על אהרן הכהן שהשתמש בשקר לבן, וכן מצטט ממסכת יבמות, מהספר "חפץ חיים" וממקורות נוספים, המתירים שקר לבן.
שקע עזה הוא מושג במטאורולוגיה ישראלית, המתאר שקע ברומטרי שמרכזו בסמוך לחופים הדרומיים של ישראל, הנוצר בעיקר בתקופת הסתיו.
שקע עזה נוצר כאשר אפיק רום מתעמק מעט דרומית מהרגיל.
במידה ולשקע מצטרפים תנאים המעודדים התפתחות עננות ממטירה, שקע עזה גורם לכך שעדיפות המשקעים ניתנת למישור החוף הדרומי והמרכזי, המקבלים זרימות ימיות המורידות גשמים, ואילו צפון הארץ זוכה לזרימות דרומיות-דרומיות מזרחיות יבשות ולמיעוט גשמים.
אוויר חם מעודד היווצרות מערכת ציקלונית (שקע/אפיק), מכאן שטמפרטורת מי ים גבוהה, תתרום להיווצרות השקע.
במהלך הסתיו, כאשר אפיק ים סוף בעל ציר מערבי מתעמק לים, בעזרתו של אפיק רום, הוא נוטה לסגור (ליצור) בתוכו שקע עזה.
שקע קַטַּ֫ארַה הוא אגן מבני הממוקם במדבר לוב בצפון-מערב מצרים, במחוז מטרוח (שבירתו מרסא מטרוח).
עומקו של השקע 133 מטר מתחת לפני הים והוא הנקודה הנמוכה ביותר ביבשת אפריקה אחרי אגם עסל שבג'יבוטי (155 מטר מתחת לפני הים).
השקע מזכיר בצורתו דמעה, חלקו הצפוני-מזרחי צר והוא הולך ומתרחב לכיוון דרום-מערב.
צידו הצפוני של השקע תלול יותר מצידו הדרומי ומורכב ממצוקים היורדים בחדות מגובה של 200 מטר מעל פני הים ועד לגובה של 70 מטר מתחת לפני הים.
הנקודה הנמוכה ביותר נמצאת בפינה הדרום-מערבית של השקע.
קרקעיתו של השקע מורכבת בעיקר ממלחות.
ביצות מלוחות קיימות תחת הצוקים הצפוניים והצפון מערביים של השקע וביניהן שטחים יבשים ונרחבים של מישורי מלח, המוצפים לעיתים קרובות.
נווה המדבר הגדול ביותר בשקע הוא מוע'רה אשר אינו מיושב ומורכב מאגם בעל רמת מליחות נמוכה בשטח של 4 קמ"ר וכולל ביצה שבה גדל קנה מצוי.
המלחות באזור זה משתרעות על פני שטח של כ-300 קמ"ר וקיימת גם פלישה של חוליות בכמה אזורים.
בערך רבע מכלל השטח (26%) תפוס על ידי מישורי מלח המורכבים מקרום קשה ובוץ דביק ולעיתים קרובות מוצפים במים.
האזור הדרום מערבי של השקע הוא שטח של כ-900 קמ"ר ומכיל בתוכו את נאות המדבר תַבַּעְ'בַּעְ' ואום כּיתאבּיין המורכבים מביצות מלח, אגמים, בתה, חורשות דקלים וערבות עשב של חילף החולות.
שיטה סלילנית היא הצומח הקבוע העיקרי והיא גדלה בשקעים חוליים מוצלים ומסתמכת על שיטפונות ומי תהום על מנת לשרוד.
שקע קטארה הוא בית גידול חשוב עבור הברדלס והוא נצפה (נכון לשנת 2001) באזורים הצפוניים, המערביים והצפון מערביים של השקע, בנאות המדבר המבודדים עין אל-קטארה ועין אל-ע'זאלאת ובמספר חורשות של שיטה סלילנית בתוך השקע ומחוצה לו.
צבאים (מהמינים צבי הנגב וצבי רים) מאכלסים את שקע קטארה ומהווים מקור מזון חשוב לברדלס.
האוכלוסייה הגדולה ביותר מצויה בחלקים הדרום-מערביים של השקע.
בעלי חיים נפוצים נוספים כוללים את הארנבת המצויה, תן זהוב, שועל החולות ושועל הפנק הנדיר יותר.
עבדקן הרעמה היה נפוץ בעבר אך בימינו נותרו ממנו פרטים מעטים.
מיני יונקים גדולים שחיו באזור בעבר ונכחדו כוללים את הראם הערבי, הדישון ובובאל צפוני – מין אנטילופה שנכחדה מהעולם.
יישוב הקבע היחיד הוא נווה המדבר הקטן של קארה (Qara), השוכן בקצה המערבי של השקע ומאוכלס בידי כ-300 ברברים.
בנוסף, קיימת אוכלוסייה נודדת של בדואים המחפשים מרעה לצאנם, כאשר נווה המדבר מוע'רה מהווה מקור חשוב בזמני בצורת ומחסור במים.
בזמן מלחמת העולם השנייה נחשב שקע קטארה כבלתי עביר לתנועת טנקים ומרבית כלי הרכב הצבאיים האחרים, אף שסיורים של כוחות הציר וצוותי קרב בריטיים של קבוצת המדבר ארוכת הטווח פעלו בו.
לשקע קטארה, ובמיוחד למצוקים התלולים בצפונו, הייתה חשיבות רבה בקרב אל-עלמיין הראשון מכיוון שבשל הקושי בתנועה בו הוא תחם למעשה את שדה הקרב ומנע את איגוף הקו הבריטי.
תוכניות לניצול שקע קטארה להפקת אנרגיה חשמלית בשיטה ההידרואלקטרית נוסחו עוד בשנת 1912 על ידי הגאוגרף הגרמני אלברכט פנק.
הנושא נבחן בפירוט רב יותר ב-1927 על ידי הגאולוג הבריטי ג'ון בול .
בימינו עדיין חוקרים מדענים אם התוכנית ניתנת לביצוע מתוך הבנה שהפרויקט יכול להוות מרכיב לפתרון בעיות הכלכלה, האוכלוסייה והאקולוגיה של האזור.
שטחו הגדול של השקע והעובדה שגובהו יורד בצורה חדה עד לגובה של 133 מטרים מתחת לפני הים, הובילה למספר תוכניות להקמת פרויקט הידרואלקטרי ענק בדומה לסכר אסואן.
התוכניות לפרויקט מדברות על כריית תעלה או מנהרה משקע קטרה צפונה, באורך של כ-80 ק"מ עד לים התיכון או עד לנילוס.
המים יזרמו בתעלה דרך סדרה של סכרים הידרואלקטריים שיווסתו את זרימת המים וישחררו אותם מגובה של 90 מטר.
קצב האידוי של המים בשקע גבוה מאוד, בין השאר משום שהאזור חם מאוד ויבש וכתוצאה מכך, יש חוסר בכיסוי עננים והמים שישוחררו יתפזרו ברחבי השקע עד שיתאדו בשל הפעילות הסולארית.
יש צורך ליצור אגם מלאכותי בדומה לאגם נאצר כדי שיאגור מספיק מים שישתחררו מגובה 90 מטר דרך הסכרים ההידרואלקטריים כדי להניע את הטורבינות לייצור חשמל.
בגלל גודל, עומק השקע וקצב האידוי הגבוה יהיה צורך בכמות גדולה של מים כדי למלא אגם כזה.
שַקר לי היא סדרת טלוויזיה אמריקנית מסוגת דרמת פשע ששודרה ברשת פוקס בין 21 בינואר 2009 ל-31 בינואר 2011. הסדרה בוטלה בסוף העונה השלישית עקב אחוזי רייטינג נמוכים.
הסדרה עוקבת אחרי דוקטור קאל לייטמן, מומחה לניתוח פסיכולוגי של הבעות פנים ושפת גוף, המגולם על ידי טים רות'.
לייטמן ביחד עם הצוות שלו חוקר מקרי רצח והתאבדויות שהובאו אליהם מקהילות מקומיות, משרדי עורכי דין, משרדים ממשלתיים, חבריהם ועוד.
הסדרה מבוססת על הספר "Micro expressions" מאת דוקטור פול אוקמן – פרופסור מומחה לחקר רגשות ומיקרו הבעות פנים.
הספר עצמו אמיתי וגם כן התואר פרופסור אשר הוכר על ידי אוניברסיטת אוקספורד.
כמו כן בכל סוף שידור של פרק אוקמן נהג לכתוב בבלוג אשר הוקצה לו באתר פוקס ניוז מה לייטמן פספס בפרק.
צוות החוקרים של לייטמן מורכב ממומחים לניתוח פסיכולוגי על פי הבעות פנים ו"מיקרו הבעות" והם מסוגלים לדעת האם בן אדם: משקר, לחוץ, כועס, עצוב וכו'.
הסדרה מדברת על אפקטים פסיכולוגיים שונים, כגון אפקט ורתר, ועל כך שהבעות הפנים מסגירות את תחושת האדם ומחשבותיו.
בכל פרק נתקלים צוות החוקרים במקרים מסתוריים, אותם הם חוקרים כדי להגיע לאמת דרך ההבעות של הנחקרים.
לרוב, הסדרה מלאה בתפניות עלילתיות מפתיעות.
קאל לייטמן (טים רות') – מומחה ל"מיקרו" הבעות פנים.
יודע מתי בן אדם משקר, עצוב, שמח, מפחד וכו' רק על ידי התבוננות בשפת גופו.
בכל פרק חוקר ביחד עם הצוות שלו אנשים שונים כדי להגיע בכל פעם לאמת המפתיעה, לעיתים קרובות מביא את הנחקרים שלו למצבים\סיטואציות קיצוניות בשביל להוציא מהם את האמת.
ג'יליאן פוסטר (קלי ויליאמס) – אחת מצוות החוקרים של לייטמן ושותפה ל'קבוצת לייטמן'.
ישנה כימיה ברורה בינה לבין קאל לייטמן אשר הכירו לראשונה דרך טיפול פסיכולוגי אשר העניקה לקאל.
ריה טורז (מוניקה ריימונד) – גויסה על ידי קאל לייטמן וג'יליאן פוסטר לצוות החוקרים.
בעלת יכולת נדירה לזהות מיקרו הבעות בעצמה ללא הכשרה אקדמאית.
יכולת זו נקראה בסדרה 'טבעית'.
איליי לוקר (ברנדן היינז) – אחד מארבעת החוקרים בצוות.
אקדמאי שלימד את עצמו את שיטת המיקרו הבעות ומאמין בשיטת להגיד את האמת כל הזמן.
בן (מקי פאייפר) - סוכן FBI אשר גויס על ידי לייטמן בסוף העונה הראשונה והוא הקשר שלהם ל-FBI, כמו כן הוא השתתף לרוב בעונה השנייה.
שרון וולובסקי (מוניק גאבריאלה קונאן) – בלשית מטעם המשטרה אשר לייטמן נפגש איתה לרוב דרך חקירות רבות, כמו כן היא עוזרת לרוב בחקירות כמו בן, השתתפה לרוב בעונה השלישית.
אמילי (היילי מקפארלנד) – בתו בת ה-16 של ד"ר קאל לייטמן.
יש לו עליה משמורת חלקית, כך שהיא לעיתים נחשפת לעבודתו של אביה, ומכירה כמה מהטכניקות שלו ולכן לעיתים יודעת לפענח מה אבא שלה באמת מרגיש.
שקע קרחוני הוא שקע רדוד, המכיל משקעים ומים, שנוצר כתוצאה מנסיגת קרחונים או משיטפונות שמקורם קרחוני.
שקעים קרחוניים הם צורות נוף שנוצרו כתוצאה מפעילות של קרחונים כאשר גושי קרח גדולים ניתקו מחזיתו של קרחון נסוג, ונקברו באופן חלקי או מלא על ידי סחופת שמקורה במימי הפשרת הקרחון הנסוג.
סחופת זו יוצרת מִישׁוֹרי נַהֲרֵי קַרְחוֹן המכונים סנדוּר (sandur).
כאשר מתפתחים בפני הסנדור מספר רב של שקעים קרחוניים, הופכים פני השטח לערב של רכסים (שמקורם בסחופת של קרחון, באנגלית kame) ושקעים, צורת נוף המכונה באנגלית kame and kettle topography.
הכינוי "הֲדוּרֵי מוֹרֵנוֹת" (באנגלית knob and kettle topography) מתייחס לתופעה כללית יותר כאשר הרכסים יכולים להיות גם מורנות.
שקעים קרחוניים יכולים להתהוות גם בתלים הבנויים משברי סלעים רופפים המכונים "מִרְבַּץ מוֹרֵנָה" או גם טיל.
תהליך נוסף הגורם ליצירת שקעים קרחוניים מתרחש כתוצאה משיטפונות הנגרמים כאשר מי אגם הסכורים על ידי קרח פורצים את המחסום.
שיטפונות אלו, הידועים בעוצמתם, מכונים מרוצת קרחון או יוקולהלופ (מאיסלנדית jökulhlaup - התפרצות קרחון), והם מסוגלים להסיע סלעים, וגושי קרח גדולים למרחק רב וכן להשקיע כמויות גדולות של סחופות על פני הסנדור.
שקעים קרחוניים נוצרים מגושים גדולים של קרח עשיר במשקעים המוסעים ואחר כך נקברים על ידי מרוצת הקרחון.
בתצפיות בשדה ובסימולציות שביצעה ג'ודית מייזלס (Judith Maizels) במעבדה ב-1992 התברר שנוצרים כמה סוגים של שקעים בתהליך, כאשר הגורמים המרכזיים לצורת השקע הם ריכוז שברי הסלעים המוכלים בגוש הקרח ועד כמה גוש הקרח נקבר על ידי המשקעים:
שקע קרחוני רגיל (normal kettle hole) – נוצר כאשר גוש הקרח חופשי ממשקעים וסחופת.
שקע קרחוני בעל שוליים (rimmed kettle) – שקע קרחוני עמוק יחסית המוקף בקירות מגן צרים שאינם רצופים.
מכתש שקע קרחוני (crater kettle) – שקע קרחוני רדוד המוקף קירות מגן גבוהים ורחבים.
תל שקע קרחוני (till-fill kettles או kettle mounds) – שבו קירות המגן גדולים מספיק על מנת להתמזג משני צדי השקע וליצור תל של סחופת.
לעיתים גורמים שיטפונות נוספים הגורפים איתם סחופת למילוי מלא של השקע שנוצר לאחר שגוש הקרח נמס לחלוטין, אך עדיין ניתן לזהות את קיומו לפי שכבות המשקעים.
מכמות וגודל השקעים במישור הסנדור ניתן להסיק על התהליכים שגרמו להם, דוגמת גודל וכיוון השיטפון שגרם להם.
קוטרם של מרבית השקעים הקרחוניים פחות משני קילומטרים, אם כי קוטרם של כמה שקעים במערב התיכון של ארצות הברית עולה על עשרה קילומטרים.
השקע הקרחוני הגדול ביותר בקנדה הוא אגם פוסלינץ' (Puslinch Lake) באונטריו ששטח פניו כ-1.56 קמ"ר.
שטח פניו של אגם פיש (Fish Lake) בצפון מרכז רכס קסקייד של מדינת וושינגטון בארצות הברית הוא כ-2 קמ"ר.
עומקם של מרבית השקעים הקרחונים פחות מ-10 מטרים.
לדוגמה, העומק הממוצע של אגם פוסלינץ' הוא 1.4 מטרים ועומקו המקסימלי 5.5, כשהאזור העמוק מהווה רק 0.4% משטח האגם.
במרבית המקרים מתמלאים השקעים בסופו של דבר במים, במשקעים או בצמחייה.
אם השקע הקרחוני ניזון מנהרות או פלגים עיליים או תת-קרקעיים הוא הופך לאגם שקע קרחוני (kettle lake).
אם השקע ניזון ממי גשמים או מי תהום או מצירוף של שניהם הוא מכונה "בריכת שקע קרחוני" (kettle pond) או "שקע קרחוני מוצף" (kettle wetland).
שקעים שאינם ניזונים ממי תהום יתייבשו בדרך כלל בתקופות הקיץ החמות, ואז הם מכונים "שקע קרחוני יבש" (dry kettle).
ריקבון של חומר אורגני צמחי יגרום למים בשקע הקרחוני להיות חומציים.
אם הקרקע מתחת לשקע הוא בסיסית באופייה ומנטרלת במידת מה את החומציות הופך השקע לביצת כבול (bog) או "שקע כבול קרחוני" (kettle peatland).
ביצות כבול בשקעים קרחוניים הם מערכת אקולוגית סגורה משום שמקור המים היחיד שלהם הם מי גשמים.
קטל מוריין (Kettle Moraine – "מורנת שקע קרחוני") הוא אזור בוויסקונסין, המשתרע ממפרץ גרין (Green Bay), זרוע של ימת מישיגן לדרום מרכז ויסקונסין, ויש בו שפע שקעים קרחוניים, מורנות וצורות נוף קרחוניות אחרות.
ברבים מהשקעים יש אגמים, חלקם מגיעים לעומקים שבין 30 ל-60 מטרים.
בקטל פוינט (Kettle Point – "נקודת שקע קרחוני") קהילה של האומות הראשונות על ימת יורון באונטריו שבקנדה יש דוגמאות רבות של שקעים קרחוניים ומכאן שם המקום.
הן שקעים המכילים מים מתוקים או שקעים המכילים ביצות כבול חומציות הם גומחות אקולוגיות חשובות לכמה מינים של פלורה ופאונה.
אגמי שקעים קרחוניים מנמרים את פני השטח בחצי הכדור הצפוני בערבות של ארצות הברית, קנדה ורוסיה, ובכל רחבי צפון סיביר.
רבים מאגמים אלו רחוקים מאזורים חקלאיים או מיושבים, ולכן בדרך כלל מימיהם נקיים מזיהומים וצלולים.
מדענים משתמשים בתצלומי לוויין של אגמי שקעים קרחוניים אלו על מנת למדוד את צלילות המים ולהעריך את תנאי הסביבה.
אגמים אלו מנוטרים על מנת לחקור את שינוי האקלים.
כתב העת Science דיווח כי במרוצת 30 השנים האחרונות התייבשו כמה מאגמי השקעים הקרחוניים בצפון סיביר כאשר האזור התחמם והקרקע הקפואת עד מתחת לאגמים "נסדקה" ואפשרה בכך למי האגמים להתנקז.
השיר תפילה, המוכר יותר במילותיו הראשונות, שקעה חמה, חובר על ידי הרב אברהם אליהו קפלן (1889–1924) בשנת 1907 (תרס"ז).
השיר מבטא את חיבוטי הנפש של עלם צעיר הנמצא בתחילת דרכו, המגשש באפלה ומבקש למצוא מזור לנפשו המיוסרת.
שיר זה הוא אחד משירי ישיבות ליטא הבולטים, ונחשב לאחד מערכי התרבות והמוסר הבולטים של הישיבות.
הרב אברהם אליהו קפלן היה מנגן בכינור ומלחין שירים ופזמונים.
שיר זה הוא אחד הנפוצים והבולטים שבשיריו.
את השיר כתב המחבר בהיותו תלמיד בישיבת סלבודקה, והוא כבן שבע עשרה.
השיר מושר כמנגינת השיר "אני מאמין" שנכתב בידי המשורר שאול טשרניחובסקי בשנת 1894. רווחת הדעה כי מקור הלחן הוא בשיר רוסי עממי, הנקרא "על נהר דון" (על פי חוקר הזמר העברי אליהו הכהן).
לשיר מספר נוסחאות, ובולטים בו הבדלי הגרסאות שבין הבית הראשון והאחרון של הפזמון.
ייתכן שבמרוצת השנים שינה המחבר עצמו חלק ממילות השיר אותו כתב בצעירותו.
גרסאות השיר והבדלי הנוסח שבהם מוצגים להלן:
הנוסח המקורי נוסח 2 נוסח 3
שקע תרמי הוא שקע ברומטרי הנוצר עקב עליית אוויר חם בסביבה קרה.
ברום, כיוון שלחץ העמודה החמה גדול יותר, תיווצר רמה, ואוויר יזרום כלפי הסביבה הקרה יותר.
בפני השטח, יש גרדיאנט לחץ מהאוויר הקר בסביבה לכיוון עמודת האוויר החם.
עקב כוח קוריוליס נוצרת תנועה מעגלית, ובעקבותיה שקע.
דוגמה לשקע תרמי היא תופעת המונסון, בה אוויר שעולה מהיבשה החמה בהודו, מוחלף באוויר קר יותר שהגיע מפני הים הסובב את הודו.
שקעים תרמים הם אזורי לחץ נמוך שאינם חזיתיים, המתרחשים מעל היבשות באזורים הסובטרופיים במהלך העונה החמה, כתוצאה מחימום עז בהשוואה לסביבתם.
הם מתרחשים ליד מדבר סונורה, ברמת מקסיקו, בעמק המרכזי של קליפורניה, במדבר הסהרה, בקלהארי, מעל צפון-מערב ארגנטינה, בדרום אמריקה, מעל אזור קימברלי בצפון-מערב אוסטרליה, מעל חצי האי האיברי ומעל הרמה הטיבטית.
ביבשה, חימום מהיר ועוצמתי של פני כדור הארץ מהשמש גורם לחימום השכבות הנמוכות ביותר של האטמוספירה, באמצעות אנרגיה המוקרנת מחדש בספקטרום האינפרה-אדום.
האוויר החם (שהוא פחות צפוף מהאוויר הקר מסביבו) עולה, מה שמוביל להיווצרות אזור לחץ נמוך.
אזורים גבוהים יכולים להגביר את עוצמת השקע התרמי כיוון שהם מתחממים מהר יותר מהאטמוספירה המקיפה אותם באותו גובה.
מעל מים, שקעים תרמיים לא יציבים נוצרים במהלך החורף, עת האוויר מעל היבשה קר יותר ביחס לגופי המים (אוקיינוס, ים וכו') החמים יותר (עקב קיבול החום הגבוה של המים).
שקעים תרמיים יכולים להגיע לגובה של עד 3,100 מטרים, ונוטים להפעיל סירקולציה חלשה.
שקעים תרמיים באזורי מערב ודרום צפון אמריקה, צפון אפריקה ודרום-מזרח אסיה חזקים מספיק כדי לגרום לתנאי מונסון בקיץ.
שקעים תרמיים באזורים פנימיים של חופי הים מובילים להתפתחות רוחות ים (בריזה), אשר בשילוב עם טופוגרפיה הררית סמוך לחוף, עלולות להוביל לאיכות אוויר ירודה.
בשל הטמפרטורות הגבוהות מאוד במרכז שקעים אלה, התצפיות הישירות עליהם מועטות.
במדבריות, חוסר הלחות שבקרקע ובצמחייה, אשר בדרך כלל מספקת קירור מאידוי, יכול להוביל לחימום סולרי אינטנסיבי ומהיר בשכבות התחתונות של האוויר.
האוויר החם פחות דחוס מהאוויר הקר שסובב אותו.
שילוב זה, יחד עם עליית האוויר החם מביא להיווצרות אזור לחץ נמוך הנקרא "שקע תרמי".
על פני שטחים מוגבהים, חימום הקרקע עולה על חימום האוויר שסובב אותו תחת אותו גובה מעל פני הים, דבר שיוצר שקע חם שקשור לטופוגרפיה, ומחזק שקע תרמי שהיה קיים כבר קודם.
במהלך העונה הקרה (חורף), מקורות מים חמים כמו האגמים הגדולים יכולים להשרות חוסר יציבות וליצור לחץ נמוך.
שקע תרמי שמתפתח קרוב לפני הים יכול להתעצם בגובה במהלך העונה החמה (קיץ), ולפעמים להגיע לגובה שכבת לחץ של [hPa]700, אשר נמצא בקירוב בגובה 3,100 מטרים מעל פני הים.
שקע חם בדרך כלל נמצא במנוחה, ולו מחזור ציקלוני חלש.
מכיוון שהוא חזק ביותר סמוך לפני הקרקע וחמים במרכזו, אך חלש יותר בגובה שבו האוויר יציב יותר, שקע תרמי נחשב לחם בליבתו.
הגרסאות החזקות ביותר של תופעה זו קיימות באזורי ערב, צפון תת-היבשת ההודית, אריזונה, המישור המקסיקני, צפון-מערב ארגנטינה, דרום-מערב ספרד, אוסטרליה וצפון אפריקה.
היווצרות השקע החם בצפון אפריקה מובילה לזרם סילון מערבי נמוך לאורך החודשים יוני–אוקטובר.
מונסון נגרם על ידי משרעת גדולה במחזור העונתי של הטמפרטורות ביבשה בהשוואה לזו של האוקיינוסים הסמוכים.
התחממות דיפרנציאלית זו מתרחשת כיוון שחום באוקיינוס מעורבב אנכית דרך "שכבה מעורבת" שעומקה עשוי להיות חמישים מטרים, עקב פעולת הרוח וטורבולנציה הנוצרת על ידי ציפה, בעוד שפני היבשה מוליכים חום לאט, כאשר האות העונתי חודר אולי כדי מטר בלבד.
בנוסף, קיבול החום הסגולי של מים נוזליים גבוה משמעותית מזה של רוב החומרים המרכיבים את היבשה.
יחד, גורמים אלה מביאים לידי כך שקיבולת החום של השכבה המעורבת במחזור העונתי גדולה בהרבה מעל האוקיינוסים מאשר מעל היבשה, כלומר האוויר מעל היבשה מתחמם מהר יותר ומגיע לטמפרטורה גבוהה יותר מהאוויר שמעל לאוקיינוס.
האוויר החם מעל היבשה נוטה לעלות, ויוצר אזור לחץ נמוך.
עקב כך נוצרת רוח יציבה הנושבת לכיוון היבשה, המביאה איתה אוויר אוקייני לח קרוב לפני השטח.
גשמים דומים נגרמים כתוצאה מאוויר אוקייני לח המורם מעלה על ידי הרים, חימום פני השטח, התכנסות על פני השטח, התבדרות מעלה, או מזרימות שנוצרות על ידי סערות על פני השטח.
עם זאת, כאשר ההתרוממות מתרחשת, האוויר מתקרר עקב התפשטות בלחץ נמוך יותר, מה שבתורו יוצר עיבוי.
בחורף, היבשה מתקררת במהירות, אך האוקיינוס שומר על חום זמן רב יותר נוכח קיבול החום הסגולי הגבוה יותר.
האוויר החם מעל האוקיינוס עולה, ויוצר אזור לחץ נמוך ובריזה מהיבשה לאוקיינוס, בעוד שנוצר אזור גדול של לחץ גבוה יבש מעל היבשה, המועצם עקב קירור בחורף.
מונסונים דומים לבריזות ים ויבשה, מונח המתייחס בדרך כלל למחזור הסירקולציה המקומי והיומי סמוך לקווי חוף, אך קנה המידה שלהם גדול בהרבה, הם עוצמתיים משמעותי, ומופיעים על בסיס עונתי.
הים מחומם על ידי השמש עד לעומקים גדולים יותר ביחס ליבשה עקב קיבול חום סגולי גבוה יותר.
לכן, לים יכולת ספיגת חום גדולה מהיבשה, כל שפני הים מתחממים לאט יותר ממקביליהם היבשתיים.
ככל שטמפרטורת פני היבשה עולה, היבשה מחממת את האוויר שמעליה.
האוויר החם פחות צפוף ועולה, מה שמוריד את לחץ פני הים בשיעור של כ-0.2%.
האוויר הקר יותר מעל הים, יחד עם לחץ פני ים גבוה יותר, זורם לכיוון היבשה לאזור לחץ נמוך יותר, ויוצר בריזה קרירה בסמוך לחוף.
עוצמת הבריזה מהים מצויה ביחס ישר להפרש הטמפרטורות בין היבשה והים.
אם שדה הרוח הסביבתי גדול מ-15 קמ"ש, וכיוונו הפוך לזה של בריזת הים, לא סביר שהבריזה תתפתח.
לאורך חופי קליפורניה, המים הקרירים יותר יוצרים שכבה ימית עילית קרירה בהרבה ביחס לאזורים בפנים הארץ במהלך עונת הקיץ.
במקביל, החימום העז בפנים הארץ יוצר אפיק תרמי בולט המיושר עם העמק המרכזי, ובדרך כלל מקושר לשקע התרמי הרחב יותר ברחבי מדבריות צפון אמריקה.
כתוצאה מכך, נוצר מפל לחצים חזק המושך אוויר ימי קריר ליבשה.