tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחת הנהגת עלוש, ארגון צבא האסלאם שנתמך על ידי סעודיה וטורקיה גרף ניצחונות רבים ודחק את צבא סוריה מפרבריה הדרומיים של דמשק, לצד הטרדה יום יומית של מרכזי המשטר בדמשק הבירה על ידי רקטות ומרגמות.
בראשותו הארגון הצליח להביס ולהניס את כוחות המדינה האסלאמית באזור דמשק, וזאת לצד נטילת חלק בקרבות נוספים בהרי קלמון, זבדאני ועוד נגד צבא סוריה, חזבאללה ומשמרות המהפכה.
בנוסף, עלוש היה אחראי לאיחוד למעלה מ-40 פלגים אסלאמיים שונים ליצירת ברית החזית האסלאמית (الجبهة الإسلامية) אשר גרפה אף היא בעקבות כך שורת ניצחונות באזור אידליב, קוניטרה ודרעא.
למרות התבטאויותיו הקיצוניות כנגד השיעים והעלווים, עלוש נתפס על ידי גורמים במערב כ"אסלאמיסט מתון" וכתחליף אפשרי לצבא הסורי החופשי שכוחו הלך ודעך בעקבות עליית גורמים קיצוניים יותר כמו המדינה האסלאמית וג'בהת א-נוסרה.
עובדה זו באה לידי ביטוי בכך שנציגו של עלוש נטל חלק בוועידת האופוזיציה הסורית בריאד וכן בראיונות שהעניק לתקשורת המערבית ובפגישה עם נציגים אמריקנים.
זהראן עלוש חוסל בהפצצה מהאוויר על ידי חיל האוויר הרוסי או חיל האוויר הסורי ב-25 בדצמבר 2015 בכינוס של מפקדים בכירים בארגון באזור ע'וטה שבריף דמשק, ולצידו מצאו את מותם בתקרית 5–12 בכירים נוספים.
מותו היווה מכה קשה לארגוני המורדים בסוריה בכלל ולצבא האסלאם בפרט.
למחליפו של עלוש מונה עיסאם בוידאני, שעם כניסתו לתפקיד הצהיר שהארגון ינקום את מותו של עלוש וימשיך בדרכו עד הפלת משטרו של בשאר אל-אסד.
זהראן עלוש נולד בשנת 1971 בעיר דומא הנמצאת בריף דמשק וסמוכה יחסית לבירה.
אביו היה שייח' עבדאללה עלוש - איש דת ומטיף סלפי שמוצאו מסעודיה, אשר שימש כמנהל של מרכז אל-אסד ללימודי קוראן.
זהראן החל ללמוד את תורת המשפט האסלאמית (השריעה) בפקולטה למשפטים באוניברסיטה האסלאמית של דמשק, וסיים את התואר הראשון באוניברסיטה האסלאמית של מדינה בערב הסעודית בחסות שייח'ים בכירים; לאחר מכן, חזר לסוריה והחל לשמש כמטיף סלפי לצד אביו במסגדים תוך כדי עבודתו כקבלן ולימודי שריעה עבור תואר שני.
זהראן נעצר לראשונה כבר ב-1987 בהיותו בן 16 עקב פעילות נגד המשטר והיה מוכר לכוחות הביטחון הסורים עקב חברותו בתנועת דאווה הסלפית.
בתחילת 2009 עקב קריאותיו נגד המשטר כחלק מפעילותו הסלפית, זהראן נעצר שוב - הפעם על ידי סניף פלסטין של המודיעין הסורי, והוא הואשם בהחזקת נשק לא חוקי לאחר שהנשק "נמצא" כביכול במכוניתו.
זהראן נכלא בבית הכלא סאידנאיה המיועד לאסירים פוליטיים במדבר הנמצא כ-22 קילומטר צפונית לדמשק במשך כשנתיים.
במהלך שהותו בכלא עלוש יצר קשרים חזקים עם פעילים אסלאמיסטים וחבריו לכלא ועד מהרה הם הפכו לקבוצה מגובשת; קבוצה זאת עתידה לשמש כשדרת הפיקוד של ארגונו וארגון "אחראר א-שאם" בפרוץ המרד.
עם תחילת ההפגנות ברחבי סוריה בשנת 2011 כחלק מהאביב הערבי, עלוש זכה לחנינה ושוחרר מהכלא יחד עם מאה אסירים פוליטיים בחודש יוני; המשטר הסורי נקט בצעד זה על מנת לנסות להרגיע את המהומות - מה שעתיד להתברר מאוחר יותר כטעות איומה.
עלוש היה נשוי לשלוש נשים ואב ל-10 ילדים.
עם שחרורו מהכלא בשנת 2011, עלוש יצר במהרה קשרים עם חבריו מהכלא וילידי דמשק וע'וטה כדי להקים ארגון לוחם שילחם במשטר לאחר הפגנות לא אלימות שהתרחשו עד אז מצד תושבי סוריה הסונים שנתקלו באלימות של הצבא הסורי.
הארגון שהוקם על ידי 16 לוחמים קיבל את השם "פלוגת האסלאם" והוא התפתח במהירות, כשעד יוני 2012 הוא התאחד עם מספר קבוצות נוספות שכונו יחד "חטיבת האסלאם".
במקביל התקריות האלימות בין הצבא הסורי למיליציות הסוניות בסוריה הידרדרו לכדי מלחמת אזרחים וכוחו של ארגונו של עלוש עלה בהדרגה בתור הגורם הלוחמני החזק ביותר באזור מרחב דמשק נגד כוחות אסד.
במהלך אותו זמן עלוש שיתף פעולה עם ארגונים אחרים באזור דמשק כחלק מברית חזית השחרור האסלאמית הסורית, ומלבד תפקידו כמפקד בכיר בה הוא גם שימש כדוברה.
הקפיצה הרצינית של ארגונו של עלוש התרחשה באוגוסט של שנת 2013. באותו זמן אסד ביצע את המתקפה הכימית בע'וטה בניסיון לעקור מהאזור את המורדים - מה שגרם למאות נפגעים.
אירוע זה זירז את הצורך באיחוד כמה שיותר ארגוני מורדים באזור דמשק ליצירת חזית מאוחדת ומוצלחת נגד המשטר.
בספטמבר 2013, ארגוני המורדים ברחבי דמשק הודיעו על הקמת צבא האסלאם - ארגון שלתוכו התאחדו למעלה מ-50 פלגים חמושים ואשר היו פרוסים בכל רחבי סוריה בהנהגת זהראן עלוש; הם כללו יחדיו 64 גדודים ו-27 משרדי מנהלה ובסביבות 25,000 לוחמים.
במקביל, ארגונים רבים התמזגו יחד עם ארגון אחראר א-שאם - כך ששני הארגונים הללו היו מארגוני המורדים החזקים בסוריה.
חזית השחרור האסלאמית התפרקה וב-22 בנובמבר 2013 הוקמה תחתיה החזית האסלאמית בה היו דומיננטיים 3 ארגונים גדולים: צבא האסלאם של עלוש, אחראר א-שאם של חסן עבוד וצ'וקור א-שאם של אחמד אבו עיסא.
סך הלוחמים שפעלו תחת החזית מוערך בכ-70,000 לוחמים.
מלבד היותו האמיר של צבא האסלאם, עלוש שימש גם כראש מחלקת המבצעים הצבאיים של החזית ויחד עם חסן עבוד ששימש כראש המחלקה המדינית של החזית השניים היו בין המפקדים הבכירים ביותר בארגון לצד אחמד אבו עיסא ששימש כמפקד הראשי של הארגון.
החזית המאוחדת הפכה במהירות לגורם צבאי חזק שהיה שווה בכוחו לארגון החזק והוותיק - ג'בהת א-נוסרה (שלוחת אל קאעידה בסוריה), בעוד שצבא סוריה החופשית איבד הרבה מכוחו לטובת שלושת הארגונים הללו ולמעשה הפך לגורם משני בחשיבותו במלחמת האזרחים.
זהראן עלוש היה ידוע כגורם מתווך בין ארגוני מורדים מנוגדים, והוא פעל ליצירת בריתות טקטיות באזורי הלחימה השונים - אפילו בין ג'בהת א-נוסרה שזהה באידאולוגיה שלו לדאעש לבין צבא הסורי החופשי המורכב מגורמים חילוניים - הכול למען מטרה אחת שהיא הפלת משטרו של אסד.
היכולות של עלוש לרקום בריתות וקשרים בין ארגוני המורדים השונים הם שהביאו בסופו של דבר לאחד הניצחונות הגדולים של המורדים בשנים 2013–2014 עם נפילת מרבית מחוז אידליב לידי המורדים המאוחדים.
כוחו של עלוש התחזק אף יותר בעקבות מותו של חסן עבוד בשנת 2014, ובאותה שנה הוא מונה למנהיג של הפיקוד הצבאי המאוחד של מזרח ע'וטה שכלל את צבא האסלאם, אחראר א-שאם, לגיון אלרחמן והאיחוד האיסלאמי של חיילי א-שאם.
זהראן עלוש עצמו שהה בעשרות זירות לחימה בדמשק, תכנן עשרות מבצעים צבאיים, השתתף באופן פעיל או ניהל מספר קרבות ובין סימני ההיכר שלו היה ניתן למנות מדים מנומרים (לרוב בהירים), רצועה שחורה סביב הכתפיים עם אקדח או שניים, מכשירי קשר ולעיתים גם AK-47, והופעה מוקפדת באופן כללי.
עלוש השתמש בהשכלתו כמטיף לנאומים כריזמטיים חוצבי להבות בגנות המשטר הסורי בטרם יציאה לקרבות שונים בעוטף דמשק או במפגני ראווה, והתפרסם בנאומיו חדורי המוטיבציה שהפכו אותו לנערץ על ידי לוחמיו ול"גיבור המהפכה הסורית".
תחת הנהגתו של עלוש, ארגון צבא האסלאם ביצע מספר פעולות שזכו להד רב.
ב-18 ביולי 2012 בוצע פיגוע התאבדות במהלך ישיבה במטה הביטחון הלאומי בדמשק, המשמש את שירותי המודיעין הסורי.
בפיגוע נהרגו בכירים ביותר בצמרת הביטחונית והמדינית של סוריה ביניהם: הישאם אל-איח'תיאר - היועץ לביטחון לאומי, אסף שווכאת - גיסו של אסד וסגן הרמטכ"ל לענייני ביטחון, הרמטכ"ל לשעבר ושר ההגנה דאוד ראג'חה ושר ההגנה לשעבר חסן עלי טורקמאני.
לא ברור האם מדובר בפיגוע התאבדות או בפצצה שהופעלה מרחוק.
חטיבת האסלאם של עלוש והצבא הסורי החופשי נכסו לעצמם במקביל את האחריות על הפיגוע.
היו שסברו שהפגיעה האנושה בבכירים תגרום לנפילה מהירה של המשטר - מה שהתברר לאחר מכן כהנחה שגויה, אך מכל מקום האירוע זכה להד גדול ולהעאלת המורל בקרב המורדים.
ב-6 באוקטובר 2012, ארגונו של עלוש תפס שתי מערכות של 9K33 אוסה במזרח ע'וטה - כולל 12 טילים לפחות של המערכת.
סרטון שפורסם ב-29 ביולי 2013, הראה את צבא האסלאם עושה שימוש במערכת כדי להפיל מסוק תובלה מיל מי-8 סורי.
בנובמבר 2013, ארגונו של עלוש כבש בסיס של חיל האוויר הסורי במזרח חלב, ותפס שם זוג מטוסי סילון מסוג אארו L-39 אלבטרוס המשמשים לצורך אימון טייסי קרב.
בסרטונים שפרסם הארגון נראים הלוחמים נוסעים עם המטוס על מסלול ההמראה אך לא ממריאים ממנו ועד היום לא היה ידוע על שימוש כלשהו בהם בקרבות.
באחד הסרטונים נראה גם זהראן עלוש כשהוא חובש קסדת טיס ומטיס את המטוס על המסלול יחד עם לוחם נוסף.
הסרטונים עוררו הדים בתקשורת ומומחים דנו בשאלה האם לצבא האסלאם יש יכולת להקים חיל אוויר קטן שיסייע להם בלחימה וכן האם להם יש סיכוי לשרוד בכלל נוכח מערכות הנ"מ המשוכללות של הצבא הסורי.
באפריל 2015, ארגון צבא האסלאם הפיק מצעד לוחמים ענק בעוטף דמשק שטרם נראה כדוגמתו בקרב המורדים בסוריה.
במהלך צעדו לפני הבמה שבהם ישבו מפקדי צבא האסלאם ועלוש עשרות טנקים, משאיות צבאיות וגדודי תותחנים ונ"מ, בנוסף ל-1,700 לוחמים עם מדים אחידים.
שיאו של המצעד היה נאומו של עלוש שכוון נגד אסד והשיעים.
המצעד תפס כותרות בתקשורת העולמית כאירוע הממחיש את חולשתו של הצבא הסורי אשר מאפשר קיום של מצעד כזה ללא תגובה הולמת מהאוויר וכן הפנה זרקורים למימון הסעודי הנרחב ההופך את המיליציות של המורדים לצבא לכל דבר אשר מתבטא בלבוש האחיד של הלוחמים ובתחמושת.
ביוני 2015, בעקבות הוצאות להורג של לוחמי צבא האסלאם בעריפת ראש על ידי המדינה האסלאמית (דאעש), צבא האסלאם פרסם סרטון תגובה עם כיתובים באנגלית בו נראים לוחמיו של עלוש בבגדים כתומים (שבהם משתמש דאעש לבגדי המוצאים להורג) מובילים לוחמי דאעש בבגדים שחורים כשהם יחפים וכבולים בשרשראות ברגליהם ובצווארם.
לאחר נאום בגנות דאעש וקריאת שמותם, לוחמי צבא האסלאם מוציאים אותם להורג באמצעות יריות בראשיהם.
היא צולמה במשרדי צבא האסלאם לצד בעלה ועמיתיה בדצמבר 2013 ומאז נעלמו עקבותיה.
עלוש הכחיש את המיוחס לו, ולאחר עצומה עולמית לשחרורן כמו גם פניה אליו מצד 46 ארגוני זכויות אדם בדרישה שישחרר אותן אם הן נתונות במעצר או שיחקור את החטיפה ויפעל לגלות מה עלה בגורלן, צבא האסלאם חתם על העצומה המגנה את החטיפה והבטיח כי יפעל בכל האמצעים כדי למצוא אותן.
עם זאת, לטענת פעילי זכויות אדם הארגון אפילו לא טרח לסקור את מקום החטיפה.
ב-1 בנובמבר 2015, בעקבות ההפצצות הכבדות של חיל האוויר הרוסי על מעוזי המורדים, העלו לוחמי צבא האסלאם סרטונים שבהם הם מובילים אזרחים עלאווים שבויים בכלובי ברזל במזרח ע'וטה כדי להשתמש בהם כמגן אנושי להדוף את ההתקפות האוויריות.
ב-11 בדצמבר 2013, חדרו כוחות מורדים בראשות ג'בהת א-נוסרה והחזית האסלאמית לאזור התעשייה של העיר אדרה וביצעו טבח בתושבים העלאווים, השיעים והדרוזים (לטענת המשטר לא פחות מ-40 אנשים).
לטענת המשטר הסורית צבא האסלאם נטל חלק פעיל בטבח.
מתנגדי עלוש האשימו אותו בהזנחה של פרברי דומא שלא היו תחת שליטתו כמו גם ברצח מנהיגי מורדים פוליטיים כדי לצבור כוח, ובשחיתות והעלאת יוקר המחיה במהלך המצור על ע'וטה בשל שליטת ארגונו על מנהרות האספקה.
תומכי עלוש טענו מנגד, שההפגנות הגדולות נגד עלוש בע'וטה מוכיחים שעלוש אינו דיקטטור והוא מאפשר לכולם לומר את דברם.
לעלוש היה קשר חזק במיוחד עם צמרת הפיקוד של אחראר א-שאם, שכן כולם שהו באותו כלא טרום המרד הסורי.
הארגונים נלחמו יחד כמעט בכל חזיתות הלחימה וכאמור גם לקחו את החלק העיקרי בברית החזית האסלאמית.
אחראר א-שאם לעומת זאת, שיתפו פעולה באופן הדוק עם ג'בהת א-נוסרה וארגונים ג'יהאדיסטים אחרים כחלק ממפקדת ג'יש אל-פאתח.
ארגונים נוספים ששיתפו פעולה במידה זו או אחרת עם צבא האסלאם במסגרת החזית האסלאמית הם: צבא המוג'אהידין, לגיון א-שאם, לגיון אלרחמן, חזית הלבנט, ג'בהת אנסאר א-דין, ואלוויה אל-פורקאן.
בפגישה עם זקני ע'וטה במהלך המצור המתמשך על האזור, זהראן עלוש סיפר שהאיחוד האיסלאמי עצר כמה מחברי צבא האסלאם, והם בתגובה לכך עצרו כמה חברים מהאיחוד ביניהם בכיר מוביל בגוף הפוליטי.
למרות זאת, מאוחר יותר המחלוקות ביניהם נפתרו והארגונים חזרו לשתף פעולה כבתחילה.
בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים, התקיים שיתוף פעולה מלא בין צבא האסלאם ואחראר א-שאם לצבא הסורי החופשי שמורכב ממורדים חילונים או איסלאמיסטים מתונים והיה אז בשיא כוחו.
עד 2013, כוחו של הצבא הסורי החופשי הלך ודעך לטובת הארגונים הג'יהאדיסטים שקמו בכל רחבי סוריה, ועיקר פעילותו הייתה בצפון סוריה ובמרכזה.
היחסים בין הארגונים היו מורכבים למדי שכן צבא האסלאם ואחראר א-שאם שיתפו פעולה גם עם ג'בהת א-נוסרה שנלחמה בקביעות בצבא הסורי החופשי.
בין 6 בדצמבר ל-12 בדצמבר, כוחות של החזית האסלאמית פשטו על מחסני נשק עמוסים בציוד שמקורו בסעודיה וארצות הברית במעבר הסורי-טורקי באב אל-הווא בצפון אידליב השייכים ל-SMC (אחת הזרועות של הצבא הסורי החופשי).
הדיווחים הראשונים טענו שהחזית האסלאמית גירשה משם את כוחות הצבא הסורי החופשי לעבר סוריה, אולם דובר צבא האסלאם - אסלאם עלוש שמשמש גם כדובר החזית טען שה-SMC שלח עליהם קריאת מצוקה כדי להגן על המחסנים מפני התקפות של ארגונים לא מזוהים (כנראה דאעש או ג'בהת א-נוסרה).
מנהיג SMC שנמלט לטורקיה - סלים אידריס, אישר מצידו שהוא ביקש מהחזית האסלאמית לשלוח סיוע וטען שהוא יכול ללכת לשם ולחזור בכל עת.
עם זאת, לוחמים ששהו באותו זמן במחסנים טענו שהחזית האסלאמית השתלטה על המחסנים בניגוד לרצונם כדי למנוע מהנשק להגיע לידיים של המדינה האסלאמית.
החל מתחילת המעורבות הרוסית בסוריה ב-2015 לטובת באשר אסד, שיתופי הפעולה בין כלל הארגונים ובכללם הצבא הסורי החופשי הפכו לשכיחים יותר ויותר בלית ברירה.
בעת התעצמות ארגון המדינה האסלאמית (דאעש), טרם היה סכסוך בינה לבין צבא האסלאם כל עוד היא פעלה במשותף עם שאר הארגונים במזרח סוריה (אף שבדומה לג'בהת א-נוסרה היא נלחמה בצבא הסורי החופשי).
יתר על כך, בתחילה היא אף שימשה כבוררת במחלוקות בין ארגוני מורדים אחרים על שליטה בשדות נפט שנפלו לידם ושיתפה פעולה איתם בדיר א-זור, בקמישלי ובחלב.
אבו עומר א-שישאני שהיה באותה תקופה מנהיג של חטיבת המוג'אהירין הצ'צ'נית בטרם עריקתו ניסה אף לקנות מהחזית האסלאמית טילי נ"ט עבור המדינה האסלאמית אך נתקל בסירוב מצידם ובשל כך ארגונו התקיף בסיס של הצבא הסורי החופשי כדי לקחת משם את השלל לצורך המלחמה בעיראק.
בעוד שכל ארגוני המורדים - כולל ג'בהת א-נוסרה, צבא האסלאם, הצבא הסורי החופשי ועוד - הסכימו לפשרה, המדינה האסלאמית הודיעה שמעבר לדרישה ש-50% מהשופטים יהיו מאנשיה, יש לה שני תנאי יסוד: 1. כל הצדדים יודיעו בפומבי על עמדתם ביחס לדמוקרטיה חילונית - בייחוד הצבא הסורי החופשי שזאת הייתה מטרתו המוצהרת.
2. על הצדדים לנקוט עמדה ברורה ביחס למעצמות זרות.
עם התנאי הראשון היווה בעיה עבור הצבא הסורי החופשי, הרי שהתנאי השני היווה משוכה רצינית עבור מרבית הארגונים היות שרובם נתמכו על ידי סעודיה, קטר, טורקיה או ארצות הברית, כך שמבחינתם גינוי של מדינות זרות לא בא כלל בחשבון.
מהרגע שהארגונים הגיעו למסקנה שהפשרה והמלחמה עם הארגון כמעט בלתי נמנעים הם הגיבו באופנים שונים: אחמד א-שרע היה כבר מסוכסך עמוק עם הארגון לאחר שהמדינה האסלאמית התנערה אל-קאעידה והוא סירב לבקשת אבו בכר אל בגדאדי להתאחד עם ארגונו אף שבעבר היה אחד מהאנשים הקרובים אליו.
חסן עבוד מאחראר א-שאם הודיע כי ארגונו יעשה את מרב המאמצים כדי לא להסתכסך עם המדינה האסלאמית.
אחמד אבו עיסא מצ'וקור א-שאם נקט בעמדה תקיפה כלפי הארגון והודיע שהוא מתכוון לסלק את הארגון מכל הלבנט.
זהראן עלוש באותו שלב נקט בעמדה מתונה יותר מאחמד אבו עיסא לפחות באופן מילולי.
לאחר שהמדינה האסלאמית החליטה להקים חליפות אסלאמית בכל רחבי עיראק וסוריה ופתחה במלחמה כוללת עם שאר הארגונים, זהראן עלוש הפך במהרה להיות מהמתנגדים הגדולים שלה, ולאחר שזרוע התקשורת של דאעש העלתה סרטון שבו לוחמיה הוציאו להורג כ-12 אנשים מלוחמיו של עלוש בעריפת ראש הוא גמל להם על כך באופן דומה.
בסרטון שהתפרסם ב-6 ביולי 2014, זהראן עלוש נאם בפני לוחמיו נגד המדינה האסלאמית ובין השאר אמר:
בעוד שכוחות המדינה האסלאמית הביסו את צבא האסלאם ויתר הארגונים בדיר א-זור, א-ראקה ושאר מזרח סוריה, צבא האסלאם מנגד היה מהראשונים שעצרו את תנופת דאעש בסוריה באזור ריף דמשק, ובשיתוף פעולה עם שאר הארגונים הם הביסו את דאעש גם בחלב ואידליב.
זהראן עלוש שרד אף מספר התנקשויות מצד המדינה האסלאמית.
צבא האסלאם של עלוש היה יריב מר של ארגוני הטרור השיעים שבאו לעזרת אסד ממדינות שיעיות - בעיקר חזבאללה מלבנון, קאטיב חזבאללה מעיראק וחטיבת הפאטימיון האפגנית.
תקריות וחילופי אש בין צבא האסלאם וארגונים סוניים אחרים לבין ה-YPG או הכוחות הסוריים הדמוקרטיים חדלו מלהיות נדירים כבעבר, בעיקר בשל הרושם שהכורדים משתפים יותר ויותר פעולה עם אסד נגד המורדים וכן התנגדות לרעיון של אוטונומיה כורדית בצפון סוריה.
טורקיה וקטר גם הם הצטרפו מאוחר יותר לתמיכה כספית בארגון - הן כחלק מהברית הסונית בראשות סעודיה לדחיקת הברית השיעית בסוריה ובתימן, והן בשל היריבות האישית שבין טורקיה לסוריה.
במהלך המצור על ע'וטה ב-2014, זהראן עלוש שהיה אף הוא נצור בעיר נראה במפתיע באיסטנבול במהלך פגישה עם אנשי דת סורים התומכים באופוזיציה נגד אסד.
אסלאם עלוש - בן דודו של זהראן המשמש כדובר של צבא האסלאם ואחד המפקדים הבכירים בארגון - סירב לענות לשאלה כיצד זהראן הצליח לצאת מע'וטה לאיסטנבול ולחזור במהלך ריאיון לתקשורת הערבית.
בעקבות התחממות היחסים בין טורקיה לסעודיה וביקורו של רג'פ טאיפ ארדואן בסעודיה, אסלאם עלוש הודיע שהארגון מברך על ההתקרבות בין המדינות בתקווה שיהא לכך השפעה על קיצו של המשטר הסורי.
הארגון גם שיגר הודעת ברכה לרג'פ טאיפ ארדואן בעקבות ניצחונו בבחירות בשנת 2015.
ארצות הברית לא תמכה בארגון בפומבי, אך מתחת לפני השטח היו מגעים עם הארגון בשל ההבנה של הממשל האמריקני שזהראן הוא איש מפתח באופוזיציה הסורית הנחשב למתון יחסית לאל-קאעידה ובשל גורמים נוספים כמו היחלשות צבא סוריה החופשית לטובת ארגונים ג'יהאדיסטים אחרים ועליית כוחו של ארגון המדינה האסלאמית.
נציגי צבא האסלאם נפגשו עם השליח היהודי של אובמה לסוריה - דניאל רובינשטיין ועם נציגים אמריקנים נוספים, וזהראן עצמו העניק מספר פעמים ראיונות לכלי תקשורת מערביים.
על כך הוא גם זכה לכתבות בגנותו במגזין דאביק של המדינה האסלאמית.
במאמר משנת 2014 שהוקדש לאופוזיציה הסורית, שגריר ארצות הברית לשעבר באלג'יריה וסוריה רוברט סטיבן פורד תיאר את עלוש כ"מפקד איסלמיסטי שאפתן" השייך לארגוני האופוזיציה המתונים, ואשר היה מהראשונים להנחיל אבדות לכוחות המדינה האסלאמית בקרבות עקובים מדם בעוטף דמשק.
בהתייחסה לתפקידו של צבא האסלאם בחלק מהסדר עתידי, מחלקת המדינה של ארצות הברית אמרה ש"יש לנו חששות משמעותיים בנוגע להתנהגות של 'צבא האסלאם', אבל הם הלכו לריאד והשתתפו מתוך רצון טוב".
ב-20 במאי 2015 במהלך ריאיון לאתר אמריקני עלוש הביע ביקורת מרירה על אובמה שבאה לביטוי במספר טענות: 1. אמריקה פלשה לעיראק ומוטטה את שלטונו של סדאם חוסיין על בסיס שמועות בדבר נשק ביולוגי שברשותו, בעוד שלגבי אסד אשר מפציץ באופן גלוי את האזרחים בנשק כימי היא לא עושה מאומה.
2. אובמה ביקש מצבא האסלאם להפסיק ירי רקטות לעבר בסיסים של המשטר בדמשק, אף על פי שהרקטות באו בתגובה להפצצות חסרות הבחנה של המשטר על כיכר מרכזי בע'וטה בה נהרגו כ-80 אנשים.
3. אובמה מנע העברת משלוחים של טילי נ"מ מתקדמים מלוב לידי הארגונים בסוריה על מנת שיוכלו להתגונן מול ההפצצות הרצחניות עליהם ועל אזרחים.
לטענת עלוש "הגענו למסקנה שלממשל האמריקני הנוכחי לא אכפת מהעם הסורי.
הם רואים את הזוועות שקורות בסוריה והם לא עושים כלום.
הם לא מאפשרים לנו להגן על עצמנו והם מהווים למעשה מכשול בפני חירותו של העם הסורי".
המתנגדת העיקרית לארגונו של עלוש הייתה הממשלה הסורית שלא חסכה ממנו תיאורי גנאי כ"טרוריסט", "שופך דם" וכיוצא בזה, וכן איראן ורוסיה.
החל מתחילת המעורבות הרוסית בסוריה, הרוסים ניסו לשכנע את מינהלת האו"ם ללוחמה בטרור (CTED) להכניס את צבא האסלאם לרשימת ארגוני הטרור כדי שלא יהיה צורך לנהוג בהם על פי חוקי המלחמה - אך הדבר נתקל בהתנגדות של ארצות הברית בלחץ טורקיה, סעודיה וקטר.
מלבד המדינות שהוזכרו לעיל (סוריה, איראן, רוסיה) ומצרים, צבא האסלאם לא הוכרז במערב כארגון טרור.
למרות היחס אליו כגורם "מתון", הוא התפרסם פעמים רבות בשל התבטאויותיו הקיצוניות כלפי שיעים ועלוואים האופייניים לאסכולה זו.
הוא נהג לכנותם בשלל כינויי גנאי כדוגמת "טמאים", "טינופות", "ראפידה" "מאג'וס" ו"נוסיירי".
בחודש הרמדאן בשנת 2013, הוא נשא נאום חריף במיוחד נגד השיעים; להלן חלקים ממנו:
עלוש איים להרוס את מקדש א-סיידה זיינב הקדוש לשיעים עם נפילתו של משטר אסד (אירוע שהתבצע בסופו של דבר דווקא על ידי המדינה האסלאמית), ולטהר את דמשק משיעים ועלוואים.
בתקשורת המערבית לעומת זאת, עלוש טען כי חלק מההצהרות נגרמו בעטיו של לחץ פסיכולוגי במהלך המצור של צבא סוריה על העיר ע'וטה.
דוברו של עלוש טען בתקשורת המערבית שהוא משתמש ברטוריקה אסלאמית לצרכים פנימיים ועל מנת ללכד תחתיו את הלוחמים.
בריאיון לרשת אל-ג'זירה ששודר ב-19 ביוני 2013, אמר עלוש שארגונו "ימשיך לבנות את מדינתנו, דתנו והציוויליזציה האסלאמית, ואנו נחפש אחר הצדק לנצח ונחזיר את הזכויות לבעליהם" והדגיש בין השאר כי דיאלוג עם משטר אסד הוא יהרג ואל יעבור בגלל הפשעים שבוצעו על ידו בעם הסורי.
כמו כן הוא צוטט ש"אנחנו להוטים לקיים יחסים טובים עם המדינות השכנות, אך לעולם לא נשכח בוגדים שתמכו במשטר כמו איראן והיזבאללה".
הוא ציין ש"זכויות המיעוטים בסוריה תישמרנה, ותמיד נהיה הוגנים עם כל אחד".
לשאלת המנחה על עמדתו לגבי ישראל, עלוש אמר שישראל היא מדינה כובשת בתוך שטח סוריה, היא תופסת קרקע פלסטינית ועוינת לעם הסורי, ופשעיה שימשו תירוץ של המשטר במשך 30 שנה לדריכה על העם הסורי בתואנה של "התנגדות".
במהלך 2015 - כנראה תחת לחץ מצד התומכים הזרים של הארגון - ניסה עלוש ללטש את תדמיתו בעיני המערב.
ביום שישי ה-25 בדצמבר 2015, זהראן עלוש התכנס יחד עם מספר בכירים בארגונו ובכירים בארגון אחראר א-שאם ולגיון אלרחמן באזור א-רוטה א-שרקייה בפרוורי ע'וטה שבריף דמשק לצורך תיאום התקפות ודרכי פעולה.
המבנה שבו שהו הופצץ במספר טילים על ידי מטוסי קרב, מה שגרם לפיצוץ וקריסת הבניין על לוחמי הארגון ששהו בו.
לבד מעלוש נהרגו בההפצצה על פי הדיווחים גם בנו ואחד מסגניו, בנוסף לכ-12 בכירים נוספים מארגונו ובכירים באחראר א-שאם ולגיון אלרחמן.
על פי פרסומים בכלי תקשורת לבנונים עלוש אותר על ידי שיחת טלפון מסגירה שביצע עם בכיר במדינה ערבית כל שהיא (ייתכן שמדובר בסעודיה), אך יש שסברו שמדובר במרגל מבפנים.
גורמי אופוזיציה וגורמים מערביים העריכו שחיל האוויר הרוסי אחראי לחיסול, בעוד שהרמטכ"ל הסורי עלי עבדאללה איוב הודיע כי הפעולה בוצעה על ידי מטוסי חיל האוויר הסורי, אף על פי שהטלוויזיה הממלכתית הסורית לא הזכירה זאת.
זמן קצר לאחר החיסול, מועצת המנהיגות של צבא האסלאם בראשות אבו קוסאי, עלי עבד אל-באקי והשייח' אבו עבדול רחמן הכריזה: "אנו מודיעים על מות הקדושים של המפקד מוחמד זהראן בן עבדאללה עלוש" ובין השאר הודיעה על זהות המפקד הבא והבטיחה לנקום על חיסולו.
זמן קצר לאחר מכן צבא האסלאם ירה עשרות טילים לעבר תחנת הכוח המרכזית של דמשק והביא לחורבנה המוחלט - מה שגרם לעלטה כבדה ברחבי העיר.
כיממה לאחר החיסול, המנהיג החדש של צבא האסלאם - עיסאם בוידאני המכונה אבו המאם אל-בוידאני, יצא בהצהרה לתקשורת על כך שצבא האסלאם ימשיך בדרכו של זהראן למוטט את משטר אסד, והודיע שארגונו יתקוף את השגרירות הרוסית בדמשק כנקמה על החיסול.
המנהיג של אחראר א-שאם - אבו יחיא אל האמאווי - הוציא הודעת ניחומים על מותו של עלוש וכן הודיע שהארגון ינקום את מותו.
הקואליציה הלאומית הסורית יצאה בהצהרה כי חיסולו של עלוש מדגיש שמטרותיה של המעורבות הרוסית בסוריה היא להחליש את כוחות המורדים המתונים ובכך היא משרתת את האינטרסים של ארגונים קיצונים כדאעש.
כן היא הוסיפה, שרוסיה מנסה לסכל את המאמצים של האו"ם להגיע להסדר מדיני בנושא סוריה והחיסולים שהיא מבצעת הם בניגוד להחלטה 2254 של מועצת הביטחון של האו"ם.
הצבא הסורי החופשי הודיע שהוא מגנה את "ההפצצה הפחדנית והבוגדנית" כלשונו, של חיל האוויר הרוסי.
ארגון הטרור חמאס שלח הודעת ניחומים לצבא האסלאם בעקבות חיסולו של עלוש.
רמטכ"ל צבא סוריה יצא בהצהרה כי "לאחר סדרה של ניטור פעולות ומעקב ועל סמך מידע המודיעיני מדויק, חיל האוויר הסורי ביצע מבצע אווירי בו הוא הפציץ באופן ממוקד אזור כינוס של ארגוני טרור והמפקדים שלהם באזורים הכפריים של דמשק במזרח ע'וטה אשר אחראיים לירי רקטות לעבר דמשק ופרבריה".
סוכנות הידיעות הממלכתית של סוריה (SANA) פרסמה הודעה ש"הטרוריסט זהראן עלוש העומד בראש צבא האסלאם הקשור לבית המלוכה הסעודי, נהרג באזור א-רוטה א-שרקייה בדמשק" ללא ציון מי האחראי לחיסולו.
למותו של זהראן עלוש שהיה אחד מהאנשים החזקים בקרב המורדים הסורים הייתה השפעה מוראלית עצומה על המורדים בסוריה, וחסרונו בלט היטב בתור מתווך בולט בין הארגונים השונים.
לאחר מותו התחילו עימותים בהיקף נמוך בין צבא האסלאם לבין אחד מהארגונים החברים בברית החזית האסלאמית - לגיון אלרחמן - אשר מעוזו הוא בשכונת ג'ובאר בדמשק, ואשר פעיל גם בע'וטה ובהרי קלמון.
ארגון זה מורכב מלוחמים מתונים יותר מצבא האסלאם וזהים יחסית בהשקפתם לצבא הסורי החופשי.
בשיא העימותים הלגיון כבש מידי צבא האסלאם מספר שטחים וגרם להתערבות של ג'בהת א-נוסרה אשר החשיב את לוחמי הארגון כ"כופרים", בעוד שאחראר א-שאם מצידו נותר נייטרלי בסכסוך.
לבסוף בעזרת תיווך קטרי, מנהיגו החדש של צבא האסלאם - אבו חמאם אל-בואידאני, חתם עם הארגון על סיום מעשי האיבה.
למרות זאת, היו חילופי אש נוספים בין הארגונים גם לאחר מכן.
גורמים מערביים העריכו, שחיסולו של עלוש מהווה אסטרטגיה רוסית וסורית כדי להפחית את השפעתם של המורדים "המתונים" יחסית בסוריה ולצמצם הבחירה בין אסד לבין המדינה האסלאמית - זאת כדי למנוע מהקהילייה הבינלאומית לפעול להדחת אסד ממשרתו כאשר החלופה המוצעת גרועה לאין שיעור.
כשבוע לאחר חיסולו של עלוש, סעודיה הוציאה להורג את השייח' השיעי נימר א-נימר באשמת חתירה נגד בית המלוכה והטפות למרידה נגדה - מה שגרם למהומות בערים השיעיות בסעודיה ולהחרפת המתח עם איראן.
יש שסברו שההוצאה להורג בוצעה על ידי סעודיה כנקמה על חיסולו של עלוש.
זהרא ח'אנום תאג' א-סלטנה (בפרסית: زهرا خانم تاج السلطنه; 1883 – 25 בינואר 1936) הייתה נסיכה פרסית משושלת קאג'אר ובתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, מלך פרס משנת 1848 ועד מאי 1896, ושל אשתו המלכה תוראן א-סלטנה.
היא הייתה מושא האהבה של המשורר הפרסי עארף קזוויני, המשורר הלאומי של איראן, אשר כתב את שירו המפורסם "איי תאג'" למענה.
תאג' א-סלטנה הייתה סופרת, ציירת ואינטלקטואלית פמיניסטית, וחלוצה בקידום זכויות נשים באיראן.
היא הייתה חברה מייסדת של ארגון הנשים המחתרתי, "האגודה לחירות הנשים" (انجمن آزادی زنان - אנג'ומן-י אזאדי-י זנאן), שפעל למען שוויון מגדרי בסביבות 1910. היא הייתה האישה הראשונה בחצר המלוכה להסיר את החיג'אב וללבוש בגדים מערביים.
היא הביעה נימוקים משכנעים לפיהם הסרת הרעלה היא הצעד ההכרחי הראשון בדרך להשתתפותן של נשים בחינוך, תעסוקה, וקידום האומה.חייה, כתיבתה ופעילותה הפמיניסטית נלמדים בתוכניות ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטאות רבות, מטהראן ועד אוניברסיטת הרווארד.
בספרה היא כתבה: "כשיבוא היום ובו אראה את בנות מיני משוחררות ואת ארצי בדרך לקדמה, אקריב את עצמי בשדה הקרב של החירות, ודמי יזרום בחופשיות מתחת לרגלי חברותי שוחרות החופש אשר נלחמות על זכויותיהן".
בגיל צעיר אורסה לאמיר חסן ח'אן סַרְדאר שוג'אע א-סלטנה.
הנישואים התממשו בשנת 1897 כשהייתה תאג' א-סלטנה בת 13. לשניים נולדו ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים.
בשנת 1908 התחתנה תאג' א-סלטנה עם קוּלְלאר אקא-בּאשי, אך הנישואים האלה נמשכו חודשים ספורים וביולי של אותה שנה הם התגרשו.
במהלך 1909 התחתנה תאג' א-סלטנה עם רוכּן א-סלטנה, אך לא ידוע כמה זמן נמשכו נישואיהם.
היא נפטרה ב-25 בינואר 1936 ונקברה בבית הקברות ט'היר א-דוולה בטהראן.
על אודות יופיה והשאלה האם הייתה סמל יופי מייצג לבנות דורה באיראן, יש לא מעט חדשות כזב (fake news) ומחלוקות המתפרסמות מעת לעת.
זהרון מקרין (שם מדעי: Pterois radiata) הוא מין של דג זהרון ממשפחת העקרבנוניים.
הוא מצוי באוקיינוס ההודי וכן בים סוף ובמפרץ אילת.
הוא בעל צבעים אדומים כהים עם פסים לבנים וסנפירי חזה מגודלים דמויי-מניפה עם קוצים לבנים וורודים ארוכים המופנים כלפי מעלה ומשווים לזהרון מראה של דורבן ימי.
הזהרון בעל "קוצים" מעל העיניים ולסתות גדולות.
הקוצים שעל גופו מכילים ארס שאינו קטלני לבני אדם.
הזהרון חי בשוניות אלמוגים ושוכן בין האלמוגים והסלעים במשך היום.
הזהרון מחפש טרף צמוד לאלמוגים ומסוגל לשאוב טרף קטן לפיו במהירות, בדרך כלל בהפתעה גמורה.
הטרף מורכב מדגים וחסילונים קטנים הוא עט עליהם.
זהרא נעמתי (בפרסית: زهرا نعمتی ; נולדה ב-30 באפריל 1985) היא קשתית איראנית פאראלימפית ואולימפית.
בתחילת דרכה התחרתה בטקוואנדו, אך בעקבות פציעתה בתאונת דרכים נאלצה לפרוש מתחום זה.
במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) זכתה בשתי מדליות, במדליית זהב אישית ובמדליית ארד קבוצתית.
היא הוסמכה להתחרות באולימפיאדת הקיץ של 2016 וגם באולימפיאדת הנכים של 2016.
בשנת 2003 נפצעה בתאונת דרכים אשר הותירה אותה עם פגיעות בעמוד השדרה ושיתוק של שתי הרגליים.
לפני פציעתה הייתה נעמתי בדרגת חגורה שחורה בטאקוונדו.
היא "תפסה חץ וקשת" בשנת 2006 ובתוך שישה חודשים סיימה במקום השלישי באליפות לאומית, נגד ספורטאים שאינם נכים, באירועי para-archery כאשר היא מתחרה בסיווג W2.
נעמתי נבחרה לייצג את איראן במשחקים הפאראלימפיים בקיץ 2012, שנערכו בלונדון, בריטניה, שם זכתה בשתי מדליות והפכה לאישה האיראנית הראשונה שזכתה במדליית זהב במשחקים האולימפיים או במשחקים הפאראלימפיים.
היא הקדישה את מדליית הזהב שלה ל"כל האנשים שהתפללו עבורי כדי להשיג הצלחה זו".
במקצה הנשים לקבוצות , נעמתי הייתה חלק מהקבוצה האיראנית לצד ראזיה שיר מחאמי וזאהרה ג'אוואנמרד.
הם ניצבו במקום השני עם 1646 נקודות וניצחו את צ'כיה ברבע הגמר.
בחצי הגמר הקבוצה האיראנית הפסידה לדרום קוריאה בתוצאה 186–192, אך המשיכה להביס את איטליה 184–188 בקרב על מדליית הארד וכך נעמתי השיגה את המדליה השנייה שלה במשחקים.
אליפות העולם בקשתות-נכים (בנגקוק 2013)
באליפות העולם לקשתות-נכים לשנת 2013, שהתקיימה בבנגקוק, תאילנד, היא זכתה במדליית הזהב במקצה הנשים ליחידות W2, ובמדליית ארד במקצה הנשים לנבחרות W1.
בשנת 2015 נעמתי עשתה היסטוריה על ידי הבטחת השתתפותה גם במשחקים האולימפיים וגם במשחקים הפראלימפיים בקיץ 2016 בריו דה ז'ניירו, ברזיל.
היא העפילה אל המשחקים האולימפיים על ידי זכייה במדליית כסף באליפות אסיה 2015 (archery) ולמשחקים הפראלימפיים על ידי הזכייה במדליית זהב באליפות אסיה 2015 (Para-Archery).
היא הקשתית הראשונה אשר זכתה להשתתף בשתי התחרויות הללו באותה שנה מאז שנת 1996, אז עשתה זאת האיטלקייה פאולה פאנטאו.
בינואר 2016 היא נבחרה לשאת את הדגל של הקבוצה האיראנית במהלך מצעד האומות בטקס פתיחת האולימפיאדה בקיץ 2016.
במשחקים האולימפיים נעמתי השתתפה במקצה הנשים ליחידות והודחה בסיבוב הראשון.
זאת לאחר שסיימה בדירוג ה-49 עם ציון של 609 כשהובסה על ידי הרוסיה אינה סטפאנובה בסיבוב 32. לעומת זאת במשחקים הפאראלימפיים זכתה נעמתי במדליית זהב במקצה ליחידות ובמדליית כסף במקצה לצוותים.
זהרון אדום (שם מדעי: Pterois volitans) הוא מין זהרון ממשפחת העקרבנוניים שבסדרת העקרבנונאים.
הוא קרוב למין זהרון הדור, ובעבר נחשב לתת-מין שלו אך הופרד.
מין זה נפוץ בטבע במימי האזור האינדו-פסיפי, אך הופץ כמין פולש בים הקריבי ובחופי אמריקה המזרחיים.
הזהרון יכול להגיע בבגרות לאורך 47 סנטימטרים בעוד הצעירים מגיעים לאורך של 2.5 סנטימטרים.
הוא בעל רצועות סנפירי חזה רחבים המפוספסים בשחור-לבן בעוד הגוף מפוספס באדום-לבן.
חלק מהסנפירים מכילים ארס המגונן על בעליהם.
הזהרון בעל פה ענקי מוקף בזיזים בשרניים על שפתיו ובעל עיניים גדולות בחלק העליון של הראש.
בניגוד להרבה עקרבנונים הוא אינו מחכה לטרף במקום אחד אלא נע אחריו לאיטו, משתמש בסנפיריו כדי לבלבל את הטרף עד ליניקתו המהירה אל פיו.
הזהרון יכול לחיות 10 שנים בטבע.
מין זה הופץ כמין פולש בים הקריבי והחוף המזרחי של ארצות הברית.
הוא יכול להתרבות במהירות והוא כבר התרבה מחופי קרוליינה הצפונית עד פלורידה ולאורך האיים הקריבים וחופי אמריקה המרכזית.
עקב קוציו הארסיים אין לו הרבה טורפים טבעיים (אף על פי שכמה מיני דקריים, מורניים ומין של תולעת ים טורפת - בוביט יכולים לצוד אותו), והוא יכול להתרבות במהירות ולפגוע במאות דגיגים החיים בים הקריבי.
זְהַרְנוּנִיִּים (שם מדעי: Phosichthyidae) היא משפחת מקריני סנפיר מהסדרה סטומיי תהומות החיים במצולות האוקיינוסים השונים.
הזהרנוניים הם דגים קטנים מאוד באורך של 4 עד 10 סנטימטרים, והם בעלי איברים המפיצים אור באמצעות נהורנות ביולוגית המצויה לאורך גופם.
הם חיים בעומק ומחפשים חסרי חוליות ימיים למאכל ובעיקר קרילאים.
למרות ממדיהם הקטנים הם מצויים בקבוצות גדולות ביותר, ככל הנראה קבוצות החולייתנים הנפוצות ביותר בעולם, לאחר קרוביהם מהמשפחה גונוסטומטיים.
דגים אלו מצויים בכל האוקיינוסים והימים, לרבות הים התיכון, אך נפוצים בעיקר באזורים בהם מתקבצים נחילי קרילאים בקבוצות גדולות למשל סביב זרם הומבולדט שלחופי מערב האוקיינוס השקט.
נהר הזהראני הוא נהר בדרום לבנון.
הנהר זורם מג'בל ריחן וג'בל סאפי שבנפת ג'זין וזורם בהמשכו מערבה, בחלקה הדרומי של נפת א-נבטיה ונשפך לים התיכון מדרום לצידון.
גודל אגן הניקוז של הנהר הוא 106 קילומטר רבוע.
בדומה למהלך הנחלים האחרים בדרום לבנון, כמו האוואלי והליטני, גם בזהראני קיים עיקול חד של הנחל (המכונה "ברך") שבו משתנה מהלך הנחל מכיוון זרימה צפון-דרום לכיוון זרימה מזרח-מערב.
ברך הזהראני נמצאת מדרום לכפר ערבסאלים.
חלקו העילי של הנחל נקרא גם קוואדי אל-אחדר.
מקורות הנהר הגבוהים ביותר נמצאים בגובה של 1,418 מטר מעל פני הים.
הנביעה העיקרית במקור הנהר היא של מעיין נַ֫בֶּע א-טאסה, שנמצא מדרום ללואייזה, מצפון מזרח לג'רג'וע ומצפון לסוג'וד.
אורך הנהר מערבסאלים ועד שפך הנהר הוא 25 קילומטר ועל פי נתונים מ-1982, ספיקת המים שלו הייתה 38 מיליון מטר מעוקב בשנה.
על פי תצפיות מאוחרות יותר, ירדה ספיקת המים של הנהר בעשור שהחל ב-1991 מכ-25 ממ"ק לכ-2 ממ"ק בשנה ב-2001. בחודשי הקיץ, מיוני ועד נובמבר אין זרימת מים בנהר.
שיא הספיקה בנהר הוא בחודש פברואר ומגיע ל-10 מטר מעוקב בשנייה.
בין שפך נהר סיניק המצוי בגבולה הדרומי של העיר צידון ובין שפך הזהראני, כ-8 קילומטר דרומית לצידון, נפתח בדצמבר 1950 מסוף הנפט של צינור הנפט הטרנס-ערבי (טפליין).
המסוף כלל חוות מכלים גדולה, בית זיקוק וארבעה מזחים של צינורות נפט להטענת מכליות נפט.
המסוף הפסיק לתפקד כתחנה הסופית של צינור הנפט ב-1990. לאחר מכן הפך לנמל יבוא נפט של לבנון.
זירת הזהראני בעימותים בהן הייתה מעורבת ישראל
יעד הפשיטה היה מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל, אשר כלל מספר מבנים, אוהל ועמדות אש ואויש על ידי כחמישה עשר מחבלים שהיו אמונים על הפעלת מחסום בציר נבטיה–זהראני.
את הפעולה ביצעו כוחות מחטיבת הצנחנים.
בתוכניות המוקדמות לפני תחילת מבצע שלום הגליל, לפני הצגת תוכנית אורנים גדול, נקבע הזהראני כקו הסופי אליו אמורים להגיע כוחות צה"ל בגזרה המערבית כדי להרחיק את המחבלים מקו הגבול ישראל–לבנון.
חלק מתוכנית המתקפה של צה"ל הייתה נחיתה של כוח יבשתי במעגן הזהראני.
בלילה שבין 6 ו-7 ביוני 1982, הוחלפה נקודת הנחיתה אל שפך נהר האוואלי שמצפון לצידון.
בספינת הפיקוד, אח"י גאולה, שנמצאה במרחק לא רב מהחוף נמצאו מפקד הכוח היבשתי, מפקד הכוח הימי, מש"ט 13, מש"ט הסטי"לים ומש"ט הצוללות.
למפקד האוגדה לא הייתה הערכה מדויקת לעוצמת ההתנגדות של המחבלים.
כאשר הוברר שההתקדמות ביבשה טובה והנחיתה נדרשת להיעשות מצפון לצידון הוחלט להחליף את חוף הנחיתה ולא לנחות בשפך הזהראני.
בלחימה היבשתית, בגזרה המערבית פעלה אוגדה 91 בתגבור חטיבת כרמלי וכבשה את המרחב שבין צור וצידון שבו עובר הזהראני.
בגזרה המרכזית פעלה אוגדה 162, שכבשה כבר ביומה הראשון של המלחמה, 6 ביוני 1982, את גשר עקיה שעל הליטני בדרכה לכיבוש "גשר חבוש" על הזהראני הנמצא מצפון מזרח לכפר חבוש.
בתקופה שבה שהה צה"ל בדרום לבנון עד הנסיגה ב-1985 לרצועת הביטחון, אירעו פיגועים רבים נגד כוחות צה"ל בכביש צור–צידון (החוצה את הזהראני בסמוך לצומת הזהראני), ובכביש א-נבטיה–שפך הזהראני.
זהריר (שם מדעי: Lamprotornis) הוא סוג של עופות ממשפחת הזרזיריים, הבולטים בצבעיהם הססגוניים והבוהקים.
בית גידולם הוא אפריקה שמדרום לסהרה, אך הם התפשטו כמינים פולשים גם למקומות אחרים.
הסוג הוגדר ב-1820 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק.
צבעיו העזים והבוהקים של הזהריר, בייחוד גוני הכחול או הירוק בחלקי הגוף העליונים, מקורם בגרנולות מלנין חלולות המסודרות בשכבה אחת מעל סריגי הנוצה.
סידור ייחודי זה הוביל להעברת מספר מינים מהסוג Spreo לסוג זהריר, מאחר שגם להם מאפיין ייחודי זה.
החלקים התחתונים של הזהריר לא בוהקים אך עדין צבעוניים, בגווני כחול, סגול, ירוק או כתום-חום.
לרוב מיני הזהריר יש קשתיות עין צבעוניות בגווני צהוב או אדום ולחלקם יש נוצות זנב ארוכות.
הזהרירים מצויים במגוון בתי גידול, מיערות, שטחים פתוחים וגינות.
הם מקננים בחורים בעצים (הן טבעיים והן כאלה שבנו עופות אחרים דוגמת נקר) והן במבנים מעשה ידי אדם.
רוב המינים חיים בלהקות למעט בעונת הרבייה.
הזהרירים הם אוכלי כל וניזונים על גבי הקרקע (גרגירים, זרעים ופרוקי-רגליים) אך לעיתים גם מפירות הגדלים על עצים.
בסוג זהריר ידועים כיום כ-23 מינים:
זהריר הקשת או "זהריר ירוק" (Lamprotornis iris)
זהרה עבדוללה (סומלית: Sahra Cabdulla, ערבית: زهراء عبد الله) היא פוליטיקאית פינית ילידת סומליה.
הייתה חברה במועצת העיר הלסינקי משנת 1997 עד 2017, כשהיא מייצגת את המפלגה הירוקה.
עבדוללה נולדה בסומליה להורים מוסלמיים.
את רוב שנותיה המוקדמות בילתה רחוק ממקום הוולדה, כאשר הוריה הירבו להגר למדינות השכנות מחשש לקריסה כלכלית.
משפחתה עברו לגור בדרום מצרים באחת מערי המדבר הקרובות לנילוס, ולאחר מכן היגרו לקניה.
בשנות העשרים לחייה למדה רפואה במוסקבה, שהייתה אז בירת ברית המועצות.
שם היא הסתדרה טוב, וקיבלה תואר ברפואה, אך אז ברית המועצות התפרקה ועבודללה הבינה כי מוטב לה לחזור לארץ הולדתה.
מזלה הטוב הציל אותה, שכן היא כבר כמעט חזרה לסומליה כאשר פרצה שם מלחמת האזרחים בעקבות נפילת משטרו של זיאד בארה, נשיא סומליה מ-1969 ועד נפילתו ב-1992. עבדוללה ידעה כי כמעט מובטח לה מוות בטוח אם תחזור לסומליה, והגישה בקשה למקלט אצל ממשלת פינלנד.
היא הגיעה למחנה פליטים בפינלנד, בו נשארה כשש שנים עד שממשלת פינלנד נתנה לה אזרחות פינית.
היא התיישבה בעיר הלסינקי, בירת פינלנד, בה היא מתגוררת עד היום.
בהמשך היא עבדה זמן מה כמיילדת בבית חולים מקומי, ולאחר כמה שנים החליטה לעבור לעסוק בפוליטיקה.
בבחירות לפרלמנט הפיני בשנת 2007 היא התקרבה להיות המהגרת הסומלית הראשונה שנבחרה לפרלמנט של פינלנד.
עם זאת, בסיום ספירת ההצבעה, היא נעקפה על ידי חבר מפלגת הירוקים אחר, אוטי אלנקו-קהילוטו, במאות קולות בלבד (4586 לעומת 4174).
באוקטובר של השנה שלאחר מכן נבחר עבדוללה למועצת העיר הלסינקי עם כמעט 2,500 קולות, "חלק ניכר מהם ניתן באזורים שבהם המהגרים כמעט ולא מופיעים כגוש במרשם האוכלוסין המקומי." הסיבות להצלחתה של עבדוללה בבחירות הייתה רמת ההשכלה הגבוהה שלה ותמיכה רבה מהמפלגה הירוקה.
בשנת 2017 פרשה עבדוללה ממועצת העיר, וכעת היא חברה ופעילה של מפלגת הירוקים.
זהרה גיליץ' (בטורקית: Zehra Gülüç; נולדה ב-6 בנובמבר 1998) היא זמרת-יוצרת טורקייה.
בשנת 2020, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Cennetten Çiçek", אשר זכה להצלחה והפך לאחד מהשירים הטורקיים המצליחים ביותר בשנות ה-20 של המאה ה-21, תוך שצבר למעלה מ-128 מיליון צפיות ביוטיוב, בפחות משלושה חודשים.
שירה "Kopаrdılаr Seni Benden", בו משתתף אונור בייראקטאר זכה להצלחה גם כן.
זהרה נולדה ב-6 בנובמבר 1998, במרסין, טורקיה.
היא התחילה את דרכה כאשר הוציאה את השיר "Kopаrdılаr Seni Benden", עם אונור בייראקטאר בפברואר 2020. השיר זכה להצלחה, תוך שהצליח לצבור קרוב ל-10 מיליון צפיות.
לאחר מכן, לקחה הפסקה על מנת להקליט את סינגל הבכורה שלה.
לבסוף, ביוני 2020 הוציאה את "Cennetten Çiçek", כסינגל הבכורה הרשמי שלה.
ביממה הראשונה לצאתו, צבר למעלה מ-3.3 מיליון צפיות והיה לאחד מהקליפים הטורקיים הבודדים באותה השנה שעשו זאת.
סינגל הבכורה שלה זיכה אותה בזמן מהיר להצלחה חסרת תקדים, היות שבפחות משלושה חודשים, מונה הצפיות שלו עמד על למעלה מ-128 מיליון צפיות, דבר אשר הכניס אותו לרשימת 100 הקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
הצלחתו התבטאה גם בספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-11 מיליון השמעות.
מעבר להצלחת השיר ברשתות הסטרימינג השונות, הוא הצליח לכבוש את פסגת מצעד טורקיה טופ 20; המצעד החשוב ביותר בעולם המוזיקה הטורקי.
במשך ארבעה שבועות רצופים היה השיר במקום השני במצעד, תוך שבשבוע החמישי שלו הצליח להעפיל על הלהיט "Kendime Sardım" של אוגוסהן קוץ' שהיה בפסגת המצעד במשך שמונה שבועות רצופים.
כמו כן, חסמה זהרה עם "Cennetten Çiçek" את השיר "Bela" של האנדה ינר, תוך שהשני מביניהם ("Bela") נשאר במקום השני מבלי שהצליח לכבוש את פסגת המצעד.
בהמשך שנת 2020, הוציאה גרסה איטית לסינגל הבכורה שלה, שנקראת "".
גרסה זו זכתה להצלחה נאה וצברה עשרות אלפי השמעות בספוטיפיי.
כמו כן, הוציאה גרסת טראפ לשיר, הנקראת "".
גם גרסה זו זכתה להצלחה בספוטיפיי.
ב-29 בספטמבר, פרסם המגזין Önce Vatan, סיקור מקיף אודות חייה והקריירה של זהרה, בו סקרו את שיריה שהוציאה ואת מהלך הקריירה שלה.
כמו כן, בעת שפורסם באופן רשמי כי זיינפ באסטיק הייתה האמן המושמע ביותר בטורקיה באוגוסט 2020, פורסם כי למרות זאת, השיר "Cennetten Çiçek" של זהרה היה השיר המושמע ביותר בטורקיה באותו החודש.
זהריר הכף (שם מדעי: Lamprotornis nitens, שם עממי באנגלית Cape Starling או Cape Glossy Starling) הוא מין של עוף בסוג זהריר במשפחת הזרזיריים שחי בחלקה הדרומי של יבשת אפריקה ובולט בנוצות כחולות בוהקות.
זהריר הכף הוא עוף צבעוני הבולט בנוצות כחולות בוהקות, לעיתים עם גוון טורקיז או ירוק.
צבעיו העזים והבוהקים של זהריר הכף, בייחוד גוני הכחול בחלקיהם העליונים, מקורם בגרנולות מלנין חלולות המסודרות בשכבה אחת מעל סריגי הנוצה.
עיניו צהובות-כתומות ומסביבן כתם שחור שנמשך עד למקור.
מקורו ורגליו של זהריר הכף אפורים-כהים.
גודלו של בוגר הוא 25 סנטימטר ומשקלו 100 גרם.
זהריר הכף הוא עוף חברותי שחי בלהקות גדולות, למעט בעונת הרבייה.
הזהרירים הם אוכלי-כל וניזונים על גבי הקרקע (גרגירים, זרעים, פרוקי-רגליים כגון חיפושיות, חרגולים וזחלים) אך לעיתים גם מפירות הגדלים על עצים, ומשאריות מזון שמשאיר האדם.
ניתן לראות אותם מחפשים מזון על הקרקע לצד מינים אחרים של זרזיריים כולל הזרזיר המצוי.
הרבייה מתרחשת בין החודשים אוקטובר לפברואר, אך יכולה להימשך גם לתוך אפריל בנמיביה.
לעיתים הם מגרשים עופות וציפורים אחרים שמקננים בחורים אלה.
הם מאכילים את גוזליהם בחרקים, זחלים ופירות.
זרזיר הכף מצוי בחלקה הדרומי של יבשת אפריקה.
הוא נפוץ בדרום גבון, דרום ומערב אנגולה, דרום זמביה, דרום זימבבואה, נמיביה, בוטצואנה, לסותו ודרום אפריקה.
לעיתים הוא חולף ברפובליקה של קונגו, אך אינו מקנן בה.
סך הכל שטח תפוצתו כ-3 מיליון קילומטר רבוע.
בית הגידול שלו כולל חורשות ויערות דלילים, היכן שיש עצים המאפשרים לו לקנן.
בנוסף הוא חי בשטחים פתוחים המנוקדים בעצים ובהם מטעים, סוואנה, ערבות עשב, שטחי חורש מסוג בתה וגריגה, פארקים וגינות.
זהרון אפריקני (שם מדעי: Pterois mombasae) הוא מין של דג גרם טרופי מהסוג זהרון שבממשפחת העקרבנוניים שבסדרת העקרבנונאים.
הוא קיבל את שמו המדעי מהעיר מומבסה שבקניה, בה הוא נמצא לראשונה.
הזהרון מצוי בטבע באזורים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי בין האוקיינוס ההודי למערב האוקיינוס השקט מחופי מזרח אפריקה ועד לדרום יפן.
לרוב הוא חי על קרקעית הים בעומקים רדודים (10 עד 70 מטרים), לרוב סביב צמחייה או בעלי חיים נייחים כמו ספוגיים או אלמוגים.
זהרון זה יכול להגיע לאורך 20 ס"מ אך יכול להגיע עד אורך 31 ס"מ.
הוא בעל פסים אנכיים אדומים בהירים ולבנים ובעל מניפת קוצים לאורך סנפיריו.
קוצים אלה מכילים ארס חלש אך מכאיב שיכול להתנפח באזור הפגיעה.
רק לעיתים נדירות הוא גורם לפגיעה חמורה.
הזהרון הוא טורף האורב לטרפו בשעות הלילה כשהוא משתמש במניפות כדי לשטות בטרף כמו חסילונים או דגים קטנים ואז בולע אותם בלסתותיו במהירות.
הזהרונים מתרבים בכמות גבוהה ומייצרים צאצאים רבים.
זהרון זה נידוג לעיתים לחופי אפריקה בהם הוא מצוי אך אוכלוסייתו גדולה והוא לא בסכנה.
זהרשטי (ברומנית: Zaharești) הוא כפר הנמצא במחוז צ'רנוביץ שבאוקראינה.
ב-1900 התגוררו בכפר עשרה יהודים בלבד, ובין שתי מלחמות העולם התגוררה בזהרשטי משפחה יהודית אחת.
ב-1940, בנסיגתה של ממלכת רומניה מצפון בוקובינה בראשית מלחמת העולם השנייה לפנותו לטובת ברית המועצות, נלקחו לזהרשטי יהודים מהסביבה על ידי יחידות מהצבא הרומני בפיקודו של ואלריו קארפ.
היהודים עונו במקום, נדרשו לחפור לעצמם קברים ולבסוף נורו למוות.
זהרת אל-מדאא'ן הוא שיר של זמרת המוזיקה לבנונית פיירוז שנכתב בידי סעיד אקי והולחן בידי האחים רחבאני.
השיר הוא שיר קינה שנכתב בשנת 1967 לאחר מלחמת ששת הימים ומבכה את נפילתה של ירושלים לאחר הניצחון הישראלי.
השיר מדבר בשבחה של העיר ויופייה, עם דגש על היסטוריה מגוונת ורב-דתית ומבטא תפילה לחזרתה לידיים ערביות.
השיר הוא אחד מהשירים הראשונים בערבית שעסקו בירושלים, הוא זכה להצלחה עצומה ב והיה להמפורסם ביותר מבין שיריה של פיירוז העוסקים בסכסוך הישראלי-ערבי.
האחים רחבאני הם בעלה וגיסה של פיירוז, הם הלחינו את השיר ורבים מיצירותיהם עוסקות בלאומיות פלסטינית.
את השיר הם כתבו בתגובה לתחושת השפל וההלם לאחר תבוסתן של מדינות ערב במלחמה.
השיר יצא זמן קצר לאחר המלחמה ובוצע לראשונה בפסטיבל הארזים ב-1967.
השיר הוכתר על ידי מחמוד דרוויש כאחד השירים החשובים שנכתבו למען המאבק הפלסטיני ואת האחים רחבאני ופיירוז כאמנים המשמעותיים ביותר עבור המאבק.
מבחינה מוזיקלית הלחן נחשב בסגנון קלאסי של האחים רחבאני, השיר נפתח בכינורות אשר נחשבים כלים אופיינים למוזיקה של שנות ה-60 בכלל והאחים רחבאני בפרט.
מבחינה מלודית המקצב נע בין מוזיקת כנסיות ערבית קלאסית למוזיקה דרמטית ולוחמנית.
הפתיח נשמע כמעין המנון ובהמשך מצטרפת מקהלה המלווה בקולות גברים ונשים.
מבחינת הכתיבה, השפה כתובה בסגנון ערבי קלאסי.
התוכן רובו מבטא געגוע לירושלים לאחר כיבושה וישנם אזכורים רבים למקומות פולחן דתיים, למסגדים, לישו ולאמו מרים הקדושה.
סיידה זהרה מוסטפאווי ח'ומייני (פרסית: زهرا مصطفوی خمینی; נולדה ב-13 בנובמבר 1940) היא פוליטיקאית ואשת חינוך איראנית.
בתו של רוחאללה ח'ומייני, מנהיג המהפכה האיראנית והמנהיג העליון של איראן לשעבר, מוסטפאווי קיבלה תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת טהרן ולאחר מכן לימדה שם.
מוסטפאווי נחשבת לבת "הבולטת ביותר" מבין שלוש בנותיו של ח'ומייני, והיא עוסקת רבות בנושא זכויות נשים באיראן ובענייני פלסטינים.
מוסטפאווי התבטאה בעד לבישת החג'אב, כשהיא אומרת שהוא "מחסן את הנשים מפני התעללות ושומר על המשפחות...
אם גברים יידעו שאין שאלה של דבר מחוץ למשפחה, הם יהיו נאמנים יותר לנשותיהם".
היא גם תומכת בזכות שווה לנשים להיכנס לתחומים של פוליטיקה, אקדמיה וחינוך.
מוסטפאווי משמשת כמזכירה הכללית של אגודת נשות הרפובליקה האיסלאמית, ארגון המקדם את השתתפות הנשים בפוליטיקה האיראנית.
מוסטפאווי שיבחה באופן פומבי את אביה ובמיוחד את עמדתו בנושא זכויות נשים, כשהיא אומרת שהוא רצה שנשים ישתתפו באופן מלא בחברה האיראנית ולעולם לא דרש שאמה תבצע עבורו עבודות בית.
מוסטפאווי הציגה גישה קשיחה בנוגע ליחסים בין איראן לארצות הברית, ואמרה בשנת 2009 שהיא "לא מעוניינת במשא ומתן עם ארצות הברית".
בבחירות הנשיאותיות השנויות במחלוקת באיראן בשנת 2009, דווח כי מוסטפאווי תמכה במיר-חוסיין מוסאווי.
בסופו של דבר בבחירות ניצח מחמוד אחמדינז'אד.
מוסטפאווי התריעה נגד נרמול היחסים של איראן עם ישראל, ומתנגד להכרה בקיומה של מדינת ישראל, מנגד היא תומכת בהקמת מדינה פלסטינית.
היא פעילה בענייני העם הפלסטיני, ומשמשת כמנהיגת ארגון באיראן העוסק בהגנה על "האומה הפלסטינית".
לאחר שנמנע מהנשיא לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני להתמודד בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2013 על ידי מועצת השורה, כתבה מוסטפאווי מכתב פומבי ליורש אביה כמנהיג העליון, עלי ח'אמנאי, בו היא קראה להחזיר את רפסנג'אני כמועמד כדי למנוע הקמת דיקטטורה.
ההחלטה התקבלה, ובסופו של דבר בבחירות זכה חסן רוחאני.
בעלה של זהרא ח'מיני, מחמוד בורוג'רדי הוא חבר במפלגתו של מיר חוסיין מוסאווי.
לח'מיני בת אחת בשם לילי בורוג'רדי ובן אחד בשם מסיא בורוג'רדי.
לילי בורוג'רדי היא יושבת ראש ועדת הנשים והנוער במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר ועורכת דין.
נכדתה של זהרא, נישאה לבן של מוחסן רזאי.
זהרא אשראקי (בפרסית: زهرا اشراقی; נולדה ב-1964) היא פעילה פוליטית רפורמיסטית ופוליטיקאית איראנית, הידועה בדעותיה הפמיניסטיות ובפעולותיה למען זכויות מיעוטים.
היא נכדתם של רוחאללה ח'ומייני וחדיג'ה ת'קפי.
אשראקי דיברה כנגד החובה המוטלת על נשים באיראן לעטות רעלה או כיסוי ראש.
לטענתה, החברה השתנתה במידה כזאת שהחוק כבר אינו תואם את המציאות החברתית.
בגלל פעילותה למען רפורמה ומתן זכויות לנשים נאסר עליה להתמודד בבחירות לפרלמנט בשנת 2004.
אשרקאי בעלת תואר בפילוסופיה מאוניברסיטת אצפהאן.
בשנת 1983 התחתנה עם מוחמד רזא חתאמי, חבר לשעבר ב"חזית השותפות האיסלאמית באיראן" ואחיו של נשיא איראן לשעבר, מוחמד ח'אתמי.
לזוג יש שני ילדים: עלי-רזא ופאטמה.
זהרון היה מושב והתנחלות ישראלית ששכנה בצדו המזרחי של חצי האי סיני, בנואיבה, לחוף מפרץ אילת, כ-65 ק"מ מדרום לאילת וכ-150 ק"מ מצפון לאופירה, סמוך לנביעות.
המושב נכלל בשטח המחוז מרחב שלמה.
סקר קרקע שבוצע במחצית השנייה של 1970 מצא שבאזור נואיבה יש כ-3,000 דונם המתאימים לחקלאות ושניתן להפיק מהנביעות באזור מיליון קוב מים לשנה.
בתחילת 1971, הוקמה נביעות ליד הכפר הבדואי נואיבה על ידי תנועת המושבים.
בשנת 1977 הוקם המושב זהרון סמוך לנביעות.
בשנת 1979 התגוררו במקום שמונה זוגות בקרוואנים.
הם קיבלו שירותים מנביעות הסמוכה והתפרנסו מחקלאות בשטחים שהוקצו להם.
עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979, בעקבות איום הפינוי על המושב הצעיר, בחנו חלק מהתושבים את האפשרות לפרוש מהמושב ולחזור למרכז הארץ.
אולם בעקבות החלטת תושבי נביעות הסמוכה להעתיק את יישובם למפרץ אמנון, בחוף בצפוני של הכנרת (לימים המושב אמנון), החליטו תושבי היישוב להישאר במקומם ולעבור לאחר הפינוי ליישוב המועתק החדש יחד עם חלק מתושבי נביעות.
בסופו של דבר, המושב פונה יחד עם נביעות בשנת 1982.
חלק מתושבי המושב הקימו עם מפונים מחבל ימית את המושב עין הבשור בחבל שלום, מיד לאחר הפינוי.
זוֹאוֹלוֹגְיָה (בעברית: תורת בעלי חיים) היא ענף במדעי החיים העוסק בחקר בַּעֲלֵי הַחַיִּים.
מקור המילה ביוונית: זוֹאוֹן (ζώον) פירושו "חיה", לוגיה (λογία) פירושו "תורה".
זואולוגים הם מדענים העוסקים בזואולוגיה.
הזואולוגיה חוקרת את מבנה גופם של בעלי חיים, את אורחות חייהם, דרכי גידולם והתרבותם ואת היחסים בינם לבין סביבת חייהם ובינם לבין בעלי חיים אחרים.
הזואולוגיה, אם כן, משתמשת, או כוללת בתוכה, תחומים רבים אחרים בביולוגיה, כגון אנטומיה, פיזיולוגיה, אבולוציה ואקולוגיה.
בעת העתיקה כבר נכתבה ספרות העוסקת בחקר בעלי חיים ומיונם, אך המיון התבסס על תצפיות בלתי-מדעיות.
כך נמצאו חיבורים הודיים וסיניים העוסקים במיון בעלי חיים.
גם בתורה יש חלוקה בין בהמות – בעלי חיים מבויתים, לבין חיות – בעלי חיים שאינם מבויתים.
בתנ"ך ובדברי חז"ל יש ממוינים בעלי חיים לטמאים ולטהורים על פי סימנים פשוטים.
את המחקר הזואולוגי החשוב ביותר בעת העתיקה ערך אריסטו.
ספרו "תולדות בעלי החיים" (Historia Animalium) עולה בהרבה על החיבורים שקדמו לו, שהם שטחיים ובלתי-ברורים ביחס אליו.
אריסטו מזכיר בספרו כ-500 מינים שונים של בעלי-חיים, הכוללים תיאורים מדויקים ביותר.
מן הספר משתמע שלצורך מחקרו, הוא ניתח כ-50 בעלי חיים.
כאשר לא יכול היה ללמוד על מין כלשהו באופן ישיר, הוא שאב את ידיעותיו מרועים, ציידי חיות ועופות, רוקחים, ודייגים.
אריסטו היה הראשון שניסה למיין את בעלי החיים, ושיטת המיון שלו נשארה בתוקף עד תקופתו של ליניאוס.
בימי הביניים עדיין הייתה תורתו של אריסטו מוכרת, אך סולפה, ונוספו לה טעויות שורשיות.
בנושאי בעלי-חיים רבים שלטה האגדה ולא העובדות, והדמיון גבר על המציאות.
שינוי מחשבתי והתקדמות בכיוון הזואולוגיה המודרנית ניכר בימי הרנסאנס, בכתביהם של חוקרים כקונרד גסנר ואוליסה אלדרובנדי, בספריו של פייר בלון (תולדות הדגים, תולדות הציפורים, ועוד), וכן בכתבי לאונרדו דה וינצ'י.
במאה ה-17 התרחשה המהפכה המדעית, שאחת מדמויות המפתח שלה היה רוברט הוק.
הוא שיתף פעולה עם אנטוני ואן לוונהוק בפיתוח המיקרוסקופ.
מיקרוסקופ זה איפשר להם לצפות ביצורים זעירים, ושניהם היו הראשונים שהצליחו לצפות בתאים.
לקראת סוף המאה ה-17 היה הביולוג יאן סוואמרדם (מייסדה של האנטומיה המדויקת) הראשון שצפה באמצעות המיקרוסקופ ותיאר את הכדוריות האדומות.
כמו כן נמנה עם ראשוני המדענים שהשתמשו במיקרוסקופ בנתיחות האנטומיות, ושיטותיו הטכניות נשארו בשימוש מאות בשנים.
חוקר נוסף שתרם למהפך בגישות הזואולוגיות במאה זאת, היה הרופא והמשורר האיטלקי פרנצ'סקו רדי.
הוא לא חשש משחיטת פרות קדושות והפריך כמה תאוריות שהתקבעו בדעת החוקרים, מאז התבססו על ידי אריסטו.
במאה ה-18, מתפתחת הזואולוגיה לכיוון חדש, אין עוד להסתמך על שמועות, אגדות או סברות שלא הוכחו.
ההתקדמות המבוססת מעתה על גישות מחקריות שיטתיות, ועל תצפית אובייקטיבית מהירה יותר.
בשנים מועטות, בעקבות ניסויים שביצעו, הגיעו המדענים שרל בונה, אברהם טרמבלה, לאדזרו ספלנצאני ואנטואן ראומיר לתוצאות רבות מכל מה שנעשה, במאות רבות של שנים לפניהם.
במאה ה-18, החלה פועלת שיטת מחקר חדשה של משלחות ימיות (ונהרות גדולים), אשר יצאו לחקור בעיקר את מקווי המים הגדולים בעולם והיוו את הבסיס למדע האוקיינוגרפיה.
גילויים של ימים וארצות היה כרוך באיסוף דוגמיות מעולם החי והצומח.
נוסעים כגון הצרפתי אמה בונפלאן שחקר את אגן האמזונאס העשיר בבעלי חיים, הגרמני-בלטי פביאן גוטליב שחקר את אזור הקוטב הדרומי, הבריטי ג'ורג' בס ממגלי מצר בס, הסקוטי ג'יימס ברוס שגילה את מקורות הנילוס הכחול, הביאו איתם אוצר בלום של חומר זואולוגי, שאיפשר לפתח את המחקר הזואולוגי בצורה מרשימה.
למעשה היוותה מאה זאת, בסיס ופריצת דרך, לשני נושאים חשובים למדע הזואולוגיה.
פיתוח הטקסונומיה החל על ידי המדען השוודי, קרל פון לינה שההיררכיה שקבע, היא הבסיס של מדע זה, עד ימינו; ואילו מפעלו המונומנטלי של הרוזן בופון הוא הבסיס לתורת האבולוציה של דרווין.
במאות ה-18 וה-19 התפתח מאוד תחום ידיעת הטבע, שעיקרו איסוף פריטים ותיעוד עולם הטבע.
שפע הממצאים שנאספו ותועדו תרמו רבות לזואולוגיה.
במקביל התפתח ענף הפלאונטולוגיה – חקר בעלי החיים הפרהיסטוריים (המפורסמים ביותר הם הדינוזאורים) לפי המאובנים שהם הותירו.
במקביל לחקירת הטבע הוקמו מוזיאוני טבע ואוספים פרטיים שהציגו את המגוון הביולוגי הרחב של בעלי חיים וחינכו את הציבור הרחב.
עם התפתחותם של כלים המאפשרים לראות ולחקור ברמה התאית והמולקולרית הסתעף המחקר הביולוגי מזואולוגיה ובוטניקה אל חקר מיקרואורגניזמים, ביולוגיה מולקולרית, ביוכימיה, ביוטכנולוגיה, הנדסה גנטית וביואינפורמטיקה.
מול אלה מתמקדת הזואולוגיה כיום בשלושה תחומים: אבולוציה, אקולוגיה והתנהגות בעלי חיים.
תחומים אלה עוסקים בחקר בעלי חיים החל מרמת הרקמה או איבר, דרך האורגניזם הבודד וכלה במינים, חברות ואקוסיסטמות, תוך שימוש בעקרונות האבולוציה כמנגנון בסיסי שמסביר את התפתחותו של עולם החי.
במחקר ההתנהגות מושם דגש על פיענוח קווי הפעולה של בעלי החיים.
כיום נעשה בזואולוגיה שימוש נרחב בשיטות השאולות מתחומי הגנטיקה והביולוגיה המולקולרית, הביולוגיה התאית, וכן בכלים כגון מדע הנתונים, סימולציות ממוחשבות ומודלים פיזיקליים שונים.
בנוסף, לנוכח משבר ההכחדה הגלובלי, צמחו בשנים האחרונות מתוך הזואולוגיה שני תחומים חדשים: שמירת הטבע והגנה על מגוון המינים; ורווחת בעלי החיים.
הזואולוגיה, בהגדירה את הצרכים ואת אורח החיים ואת בתי הגידול של בעלי החיים, מפתחת פתרונות להצלת בעלי החיים ובתי הגידול שלהם מול צורכי האדם.
כתוצאה מכך מתאפיין המחקר הזואולוגי בעושר גישות וכלי מחקר, ובחשיבות האקטואלית של נושאי המחקר לקיומן של מערכות אקולוגיות מתפקדות.
הזואולוגיה נחלקת לעשרות תחומי משנה, רובם מוקדשים לקבוצות השונות של בעלי החיים.
ענפים לפי קבוצת בעלי החיים שנחקרת
יש המשייכים לאן גם את האנתרופולוגיה, חקר האדם, אך לרוב זהו מדע חברתי ולא זואולוגי.
פלאוזואולוגיה, חקר בעלי חיים פרה-היסטוריים, כגון דינוזאורים.
אתולוגיה, חקר התנהגות בעלי חיים (במיוחד המפותחים יותר, כגון קופים וכלבים), על פי רוב בסביבתם הטבעית.
זואוטומיה, חקר האנטומיה של בעלי החיים.
קריפטוזואולוגיה, חקר בעלי חיים מיתולוגיים, אגדתיים או נכחדים, אשר קיים חשד שהם (עדיין) קיימים.
מדענים רבים אינם מחשיבים את הקריפטוזואולוגיה למדע של ממש.
איורי בעלי חיים של הצייר אדולף מיליוט: