tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יחד עם כנסיות אחרות בעיר ובמחוז סרגוסה הוא מוגדר מ-1986 כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אדריכלות מודחאר באראגון.
הוא הוקם בתור הזהב של ממלכת אראגון במאה ה-14, כאשר עדיין הייתה אוכלוסייה מוסלמית בעיר בזכות הפריבילגיות שהעניק להם אלפונסו השני, מלך אראגון.
המגדל ניצב על רחוב סלבדור, העובר תחתיו בקשת המחודדת שעליה עומד המגדל, מה שמאפשר לצדדים הפונים לרחוב להיות חופשיים מבניינים נספחים, בשונה מהצדדים האחרים של הבסיס, הלחוצים בין הבתים.
הוא הוקם ליד כנסיית אל סלבדור.
הדמיון עם מגדל כנסיית סן מרטין בולט לעין.
המגדל מחקה את מבנה המינרט של האל-מוואחידון עם שני מגדלים מרובעים קונצנטריים שביניהם נמצא גרם המדרגות.
למגדל הפנימי שלוש קומות חופפות המכוסות בקמרון צלעות ומגדל פעמונים עם קשתות מחודדות.
העיטורים החיצוניים כוללים קשתות מעורבבות, סריג אלכסוני וקרמיקה מזוגגת בצבעים ירוקים ולבנים.
לצורך העלייה יש לטפס על 122 מדרגות, על הקירות המטויחים ניתן לראות גרפיטי מתקופת הבנייה.
לאחר סיום עבודות השחזור, בין 1991 ל-1993, הוא הפך למגדל מודחאר הראשון שאפשר היה לבקר בו בעיר טרואל.
שלושת החדרים הפנימיים, כמו גם מגדל הפעמון ונקודת התצפית, מהווים את מרכז המידע על אדריכלות מודחאר בטרואל.
במהלך הרבעון הראשון של 2020 יכנס למחזור מטבע בערך 2 אירו עם תמונת המגדל על אחד מפניו.
מגדל כנסיית סלבדור בטרואל הוכרז, יחד עם המכלול המונומנטלי של מבנים בסגנון מודחאר של העיר, אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
מרכז המידע על אדריכלות מודחאר בטרואל
מגדל כנסיית סלבדור משכן בשלושת חדריו הפנימיים ובמגדל הפעמונים מיצגים להבנת אדריכלות מודחאר.
התופעה החברתית בה היא נולדה, כמו גם החומרים ותהליכי הבנייה שהופכים אותה לסוג היחידי של אמנות ספרדית בלעדית, שהגיעה להתפתחות המקסימלית בעיר טרואל.
דגם בקנה מידה של טרואל במאה ה-14.
מגדל נבוישה (בסרבית: Кула Небојша; ביוונית: Πύργος Νεμπόισα; מילולית: "ללא חת"), המוכר גם בשמות המגדלור הלבן (בסרבית: Бела кула) ומגדל טימישוארה (בסרבית: Темишварска кула), הוא המגדל היחיד ששרד מימי הביניים ששייך למצודת בלגרד.
המגדל נבנה בתחילת המאה ה-15, והיה מגדל ההגנה הגדול של המבצר במשך מאות שנים.
מאוחר יותר, המגדל שימש כצינוק ומ-2010, משמש כמוזיאון.
המגדל ממוקם בסמוך ליד הנהרות סאווה ודנובה.
המגדל נבנה בתחילת המאה ה-15, במהלך תקופת שלטונו של הדספוט סטפן לזרביץ' , ששלט בבלגרד מ-1403, והפך אותv לבירת סרביה.
המגדל לא שימש כמגדל עוז, וככל הנראה היה "המגדל של הרודן".
עמדת השמירה של המבצר הוקמה ליד המנזר מנסיה .
מגדל זה נהרס מפיצוץ במהלך המצור על בלגרד ב-1690, כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה את בלגרד מידי האוסטרים.
הפיצוץ השמיד את החלק הגדול של קטע העיר הקטנה במבצר (האזור שבין "שער דפטרדר" לאנדרטת פובדניק המודרנית), כולל המגדל עצמו.
לאחר שהשליטה על בלגרד חזר לאימפריה העות'מאנית, הפכו העות'מאנים את המגדל לצינוק.
הוא איבד את חשיבותו הצבאית, אך הפך לאחד הסמלים האפלים ביותר בבלגרד בשל התנאים הנוראים והנוהג לחנוק את האסירים ולזרוק את גופותיהם מהמגדל לנהרות שהוא נמצא לידם.
האסיר המפורסם ביותר בו היה המהפכן והמשורר היווני ריגאס פראיוס, מחולל מלחמת העצמאות היוונית, שהוצא להורג בחניקה יחד עם חבריו ב-1798. שליט בלגרד מתודיוס נהרג גם הוא במגדל ב-1801.
במהלך מלחמת העולם השנייה נסחפו בנהר סאווה גופות שצפו כל הדרך ממחנה הריכוז יאסנובאץ, כמעט במעלה הזרם.
דייגים הוציאו את הגופות מהמים וקברו אותן סביב המגדל.
למרות זאת, קברים אלו אינם מסומנים.
ב-1948, לאחר תקופת האינפורמבירו והפיצול היוגוסלבי-סובייטי, החלה בניית בונקר חדש באזור, ובעת הבנייה התגלה ביצור עבה של מגדל נבוישה המקורי.
הביצור נהרס, וב-1949 בניית הבונקר הסתיימה.
הנקודה הגבוהה ביותר של הבונקר הייתה כיפת התותח ששימשה ליחידות הארטילריה והצבא.
המבנה ננטש מאוחר יותר, ונפתח לציבור הרחב בדצמבר 2012, לאחר ששוחזר מ-2007 ועד לפתיחתו בעלות של יותר מ-1.4 מיליון אירו.
בתוך המבצר, יש חלקים מהמלאי משנות ה-50 של המאה ה-20: דלתות בטיחות, מיטות, אוורור, מכלי מים וכו'.
מגדל מקפת קרנות פנסיה וקופות גמל בע"מ היא קרן פנסיה.
החברה הוקמה בדצמבר 1995 ונמצאת בבעלותה של מגדל חברה לביטוח.
יו"ר דירקטוריון החברה מפברואר 2020 הוא רן עוז.
מנכ"ל החברה מאוגוסט 2021 הוא עמית אורון.
במסגרת ההתמודדות עם משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות, בשנת 1995 נסגרו קרנות הפנסיה הגרעוניות (מרביתן בשליטת ההסתדרות הכללית) להצטרפות של עמיתים חדשים.
כדי לאפשר ביטוח פנסיוני למצטרפים חדשים, נפתחו קרנות פנסיה חדשות, מהן בשליטת הקרנות הוותיקות, שתנאיהן היו נחותים מתנאיהן של הקרנות הוותיקות והבטיחו איזון אקטוארי.
בפרט, לעומת השיטה של "זכויות מוגדרות" (defined benefits), שאפיינה את הקרנות הוותיקות ויש בה סיכון גדול לכניסה לגרעון אקטוארי, בקרנות החדשות הונהגה שיטה של "הפרשות מוגדרות" (defined contributions), שבה הסיכון לכניסה לגרעון אקטוארי קטן.
בנוסף הוגבלו העמיתים בקרנות הוותיקות בצבירת זכויות על גידול בשכרם, וביטוח פנסיוני בגין חריגה מהגבול שנקבע הופנה לקרנות החדשות.
גם הסבסוד הממשלתי, בדמות איגרות חוב בלתי סחירות הנושאות ריבית גבוהה מריבית השוק, צומצם בקרנות החדשות, יחסית לזה שניתן לקרנות הוותיקות.
במסגרת הסדר זה הקימה קרן מקפת הוותיקה, בדצמבר 1995, את הקרן "מקפת החדשה", שיועדה למצטרפים חדשים.
בחודש יולי 2002 המליץ בנק ישראל "לסגור את קרנות הפנסיה החדשות בפני עמיתים נוספים, משום שאף הן סובלות מגרעונות אקטואריים עימם אין להשלים, והן עדיין נשענות, ב-70% מהתיק, על איגרות חוב ממשלתיות, לא-סחירות".
במסגרת הסדר קרנות הפנסיה הגרעוניות, שנעשה בשנת 2003, נדרשו קרנות הפנסיה הגרעוניות למכור את קרנות הפנסיה החדשות שבשליטתן.
בהתאם לכך, חמש קרנות פנסיה חדשות, שהיו בבעלותן של קרנות פנסיה גרעוניות, נמכרו לחברות ביטוח, וכספי המכירה נכנסו לחשבונן של הקרנות הוותיקות.
במסגרת זו "מקפת החדשה" נמכרה בספטמבר 2004 לחברת הביטוח "מגדל" תמורת 201 מיליון ש"ח.
שם הקרן שונה ל"מגדל מקפת קרנות פנסיה וקופות גמל בע"מ", והיא הפכה לקרן הפנסיה העיקרית של "מגדל".
מנכ"ל החברה בשנים 2011–2019 היה בצלאל צוקר, והוא הוביל מיזוג של קרנות נוספות של קבוצת "מגדל" לתוך "מגדל מקפת".
באפריל 2021 מוזגה לתוכה קרן הפנסיה "יוזמה קרן פנסיה לעצמאיים", שאף היה הייתה בבעלות "מגדל".
מגדל לייטהאוס (המכונה גם YBOX או מגדל הזהב) הוא גורד שחקים הממוקם בשכונת פארק הים בבת ים.
בנייתו הושלמה בשנת 2020. גובהו 163.69 מטרים והוא כולל 49 קומות: קומת לובי כפולה הכוללת קומת גלריה, 46 קומות מגורים ובהן 194 דירות, קומת יציע וקומה טכנית בראש המבנה.
בסך הכול כולל המגדל 225 יחידות דיור.
המגדל מצופה חיפוי זהוב אשר יוצר השתקפות בולטת, וכל דירה בו משקיפה לים, הנמצא במרחק של כ-500 מטרים.
מגדל לייטהאוס הוא השני בגובהו בבת ים (אחרי מגדל עדן הסמוך, הגבוה ממנו ב־4.75 מטרים), וה-21 בגובהו בישראל.
בסמוך לו נבנה גם מגדל Vision.
מגדלי נ"מ היו מגדלי ביצורים גדולים בגרמניה הנאצית, שבהם הועמדו תותחים נגד מטוסים.
בברלין היו שלושה, בהמבורג שניים, ובווינה שלושה.
ערים אחרות השתמשו במגדלי נ"מ, בהן שטוטגרט ופרנקפורט.
מגדלי נ"מ קטנים יותר נבנו בנקודות מאחז גרמניות כגון אנז'ה בצרפת והלגולנד בגרמניה.
המגדלים הופעלו על ידי הלופטוואפה כדי להגן מפני התקפות אוויריות אסטרטגיות של בעלות הברית נגד ערים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הם שימשו גם כמקלטים מפני תקיפות אוויריות לעשרות אלפי אזרחים.
לאחר הפשיטה של חיל האוויר המלכותי על ברלין ב-1940 הורה אדולף היטלר לבנות שלושה מגדלים ענקיים כדי להגן על הבירה מפני תקיפה אווירית.
לכל מגדל היה מתקן מכ"ם עם צלחת מכ"ם שניתן היה למשוך אל מאחורי כיפת בטון עבה ופלדה לשם הגנה.
היטלר התעניין בעיצוב המגדלים, ואף ערך כמה סקיצות.
הם נבנו תוך שישה חודשים.
עקב עדיפות הפרויקט, תזמון מערך הרכבות הלאומי הגרמני שונה כדי להקל על משלוח בטון, פלדה ועץ לאתרי הבנייה.
למגדלים היו קירות בטון בעובי של עד 3.5 מטר.
מתכנניהם שיערו שהמגדלים בלתי פגיעים להתקפות התחמושת הסטנדרטית של מפציצים כבדים של חיל האוויר המלכותי.
המגדלים היו בעלי קצב אש של 8,000 כדורים לדקה מהתותחים הרב-מפלסים שלהם (אם כי לרוב ירו פגזים בקליבר קטן יותר, כמו קליבר 2 ס"מ של תותח נ"מ 30), עם טווח של עד 14 ק"מ בשדה אש של 360 מעלות.
עם זאת, רק לתותחי הנ"מ 40 (128 מ"מ) היה טווח הגנה יעיל מפני מפציצים כבדים של חילות האוויר הבריטי והאמריקאי.
שלושת מגדלי הנ"מ סביב ברלין יצרו משולש אש נגד מטוסים שכיסה את מרכז ברלין.
מגדלי הנ"מ תוכננו כדי להשתמש בבונקרים כמקלט אזרחי, עם מקום ל-10,000 איש כל אחד, ובתוך כל מגדל – מחלקה של בית חולים.
במהלך הקרב על ברלין, המסתתרים יצרו קהילות משלהם, כאשר עד 30,000 ברלינאים מצאו מקלט בכל מגדל במהלך הקרב.
מגדלים אלה, בדומה למגדלי טירות מימי הביניים, היו מהמקומות הבטוחים ביותר בעיר, ולכן היו מהאחרונים שנכנעו לצבא האדום.
הסובייטים, בהסתערותם על ברלין, התקשו להסב נזק משמעותי למגדלי הנ"מ, אפילו עם התותחים הסובייטיים הגדולים ביותר, כמו ההוביצר M1931 בקוטר 203 מ"מ.
לאחר המלחמה, הריסתם של המגדלים נחשבה לא פעם כבלתי אפשרית ורבים נותרו עד היום.
כל מתחם מגדל נ"מ כלל:
מגדל G-Tower : "מגדל קרב", הידוע גם כמגדל הנשק, מגדל הסוללות או מגדל נ"מ גדול.
מגדל L-Tower : "מגדל עופרת" הידוע גם בתור מגדל פיקוח האש, מגדל פיקוד, בונקר האזנה או מגדל נ"מ קטן.
הם היו חמושים בדרך כלל בשמונה (ארבעה תאומים) תותחי נ"מ 128, מספר רב של תותחי 37 מ"מ ו-32 תותחי פלאקפירלינג (Flakvierling) 20 מ"מ.
L-Towers היו בשטח 50 מ"ר ובגובה 23 מטר, חמושים בדרך כלל בארבעה תותחי 20 מ"מ.
לאחר פרק זמן קצר – חודשים ספורים – הייתה יוזמה של הקמת סבב שני ושלישי של מגדלי נ"מ ("דור 2 ו-3"), גדולים יותר וחמושים בנשק בעל עוצמת אש רבה יותר, אבל לא כל המגדלים והתותחים שנכללו ביוזמה אכן נבנו והותקנו.
את מגדלי הנ"מ הגדולים יותר הזמין אדולף היטלר.
גודלם ועוצמת האש שלהם היו פי שלושה מאלה של מגדלי הנ"מ הראשונים.
מגדל הנ"מ הראשון – גן החיות ברלינר, ברלין
המגדל שנבנה ליד גן החיות של ברלין היה מסוג הדור הראשון וטווח האש שלו הגן על רובע הממשלה.
הוא שימש גם כמאגר לחפצי אמנות ממוזיאון ברלין.
הדיירים נכנעו לסובייטים ב-30 באפריל 1945. ב-1947 הבריטים פוצצו את מגדל ה-G בניסיון השני עם כמה טונות של חומר נפץ.
מגדל הנ"מ השני – פרידריכסהיין, ברלין
G-Tower נהרס חלקית לאחר המלחמה.
המגדל צולם מהאוויר על רקע העיר ההרוסה ב-1945.
שני המגדלים כוסו ונראים כעת כגבעות טבעיות בפארק פרידריכסהיין.
מגדל ה-G, הידוע בשם "Mont Klamott" (הר ההריסות) בברלין, היווה השראה לשירים של הזמר והיוצר וולף בירמן ולהקת הרוק Silly.
מגדל הנ"מ השלישי – הומבולדטהיין, ברלין
מגדל ה-G בהומבולדטהיין נשאר עד היום, ואפשר לבקר בפנימו.
מגדל זה מכיל שישה מפלסים וכולל, כחלק ממקלט תקיפות האוויר, שני חללים להגנה מפני התקפות גז.
האחד בקומה הראשונה (מעל קומת הקרקע) והשני בקומה השנייה.
ה-L-Tower נהרס לאחר המלחמה והוחלף בבניין בבעלות T-Mobile.
ה-G-Tower הפך למועדון לילה עם בית ספר למוזיקה וחנויות מוזיקה.
בשנת 2019 הודיעה קבוצת המלונות NH על תוכניות להפוך אותו למלון יוקרתי עם יער.
הבנייה נועדה ל-2021 ולפתיחה ב-2022. לאחר השחזור הגובה היה אמור לעלות ל-58 מ' עם קומות נוספות.
מגדל הנ"מ השישי – וילהלמסבורג, המבורג
המגדל בווילהלמסבורג שבהמבורג הוא מסוג דור 2. מגדל ה-G נשאר עד היום, ומגדל ה-L נהרס אחרי המלחמה.
מגדל הנ"מ החמישי – שטיפטסקאסרנה (Stiftskaserne), וינה
החלק הפנימי של G-Tower משמש את הצבא האוסטרי.
מגדל הנ"מ השביעי – אאוגרטן, וינה
כל במות התותחים כולל שבילי ההליכה המחברים הוסרו בשנת 2007 עקב הידרדרות במצבם.
המגדל עצמו חוזק בכבלי פלדה המקיפים את כל המבנה: 12 כבלים ממוקמים מעל קני התותחים, 6 ממש מתחת, ו-4 נוספים באמצע המגדל.
המגדל הוא ביתם של אלפי יונים המקננות על כל במה ופתח.
המגדל סבל מפיצוץ פנימי, וכמה קומות ליד החלק העליון חסרות בצד אחד.
הצד המערבי של המבנה משמש גם כמגדל תקשורת סלולרי.
מגדל הנ"מ השמיני – פארק ארנברג (Arenbergpark), וינה
טירגארטן – שניים תוכננו, לא נבנו
האסנהיידה (Hasenheide) בנויקלן – תוכנן, לא נבנה, נבנה במקום זאת בהמבורג
רייכסטאג – נשקל שיפוץ אך נמצא לא מתאים
ברמן נוישטט (Bremen Neustadt Contrescarpe) – שניים תוכננו, לא נבנו
מזרח המבורג – תוכנן, לא נבנה
מינכן האופטבאנהוף (München Hauptbahnhof) – שמונה תוכננו, אף אחד לא נבנה
התוכניות המקוריות היו למקם את שלושת המגדלים בשמלץ, פראטר ופלורידסדורף.
מֶסֶהטוּרְם הוא גורד שחקים בן 63 קומות, 257 מ', ברובע וסטאנד סוד בפרנקפורט, גרמניה.
זהו המגדל השני בגובהו בפרנקפורט, השני בגובהו בגרמניה וה-25 בגובהו באירופה.
המגדל היה הגבוה ביותר באירופה מאז השלמת בנייתו ב-1990 ועד 1997, אז עבר אותו מגדל קומרצבנק, שנמצא גם הוא בפרנקפורט.
המגדל ממוקם ליד מתחם יריד הסחר של פרנקפורט.
הלמוט יאן תכנן את המסהטורם בסגנון אדריכלי פוסט-מודרני.
זה נחשב לאחת מקלאסיקות העיצוב בקרב גורדי שחקים אירופאים.
למרות שמו, המסהטורם אינו משמש לתערוכות ירידים אלא כבניין משרדים.
זהו אחד הבניינים הבודדים בגרמניה עם מיקוד משלהם (60308), עוד אחד כזה הוא מגדל אופרנטורם, עוד גורד שחקים בפרנקפורט.
המסהטורם דומה בעיצובו למגדלים של אדריכלים אחרים כולל בנק אוף אמריקה פלאזה באטלנטה, ג'ורג'יה ומגדל קי בקליבלנד, אוהיו.
תושבי פרנקפורט קוראים למגדל לעיתים קרובות "עיפרון" ("Bleistift") בשל צורתו.
בניית יסוד הבניין קבעה שיא עולמי ליציקת הבטון הרציפה הארוכה ביותר.
תשעים משאיות יצקו בטון במשך 78 שעות לתוך הבסיס בעומק 6 מטר.
המגדל משתמש במספר צורות גאומטריות בעיצובו כגון טביעת הרגל המרובעת שהיא הצורה העיקרית המשמשת בכל המגדל.
לאחר מכן הוא עולה לצורה גלילית אשר מסתיימת לבסוף בפירמידה.
יש 900 מקומות חניה בחניון ציבורי וחיבור ישיר לרכבת התחתית.
מגדל נַבּ הוא מבנה צבאי שנבנה במהלך מלחמת העולם הראשונה, בכניסה לתעלה האנגלית (תעלת למאנש), כחלק ממערך הגנה נגד צוללות הצי הקיסרי הגרמני.
המגדל תוכנן כחלק ממערך בן 8 מגדלים, אך המלחמה הסתיימה לאחר הקמתו, הפרויקט נסגר, ומגדל נב נותר המגדל היחיד שהוקם במסגרתו.
מאז סיום מלחמת העולם הראשונה משמש המגדל כמגדלור, ובתקופת מלחמת העולם השנייה הוצבו עליו תותחי נ"מ.
מאז 1984 נמצא המגדל באחריות טריניטי האוס, רשות המגדלורים של אנגליה, וב-2013 הוא שופץ באופן יסודי ו-11 מטר ממנו פורקו.
לאורך ההיסטוריה היוותה התעלה האנגלית מחסום מפני פלישת צבאות אויב מאירופה לכן ראתה בריטניה חשיבות בחיזוק מחסום זה.
חשיבות זו התגברה במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה עם התפתחות הציים הימיים של מדינות אירופה והתגברות האיום על בריטניה.
את תכנון הביצורים בתקופה זו הוביל המהנדס גאי מאונסל .
בשלהי מלחמת העולם הראשונה החלה האדמירליות הבריטית לתכנן מערך הגנה על התעלה האנגלית ועל מצר דובר מפני צוללות גרמניות שהגיעו מהנמל בברוז', בלגיה, שייטו בתעלה והטביעו ספינות בריטיות.
התוכנית, שנקראה Project M-N , כללה בנייה של 12-8 מגדלי בטון והצבתם לרוחב התעלה וחיבור רשתות מתכת בין המגדלים כדי למנוע מעבר צוללות אויב.
מתכנן המגדלים היה המהנדס גאי מאונסל .
בניית שני המבצרים הראשונים החלה ב-1918 בעיר הנמל שורהאם בדרום אנגליה בהשקעה של כמיליון ליש"ט.
המגדל הראשון היה בגובה 28 מטר והוא ניצב על יסודות בטון.
ב-1920 הסתיימה בניית המגדל הראשון והוא נגרר על ידי גוררת מהנמל לנקודה שנקראת "סלע נב" כ-10 ק"מ ממזרח לאי וייט.
בסיס המגדל נבנה מחללים כשבמהלך הגרירה הכילו חללים אלו אוויר ואיפשרו את ציפת המגדל וגרירתו המבנה הכבד ועם הצבתו מעל היעד הסופי מולאו החללים במי ים והמגדל שקע על סלע הבסיס.
בגלל סיום המלחמה נזנח הפרויקט ולא הושלמה בניית המגדל השני.
המבנה הפנימי של המגדל כלל מספר קומות כשהטיפוס לראש המגדל התאפשר בעזרת מספר גרמי מדרגות שקישרו בין הקומות בתוך המגדל.
בנוסף לתפקידו העיקרי, כמרכיב במערך ההגנה על התעלה האנגלית, הותקן מגדלור בראש המגדל.
מגדלור קבע זה החליף אוניית מגדלור שעגנה דרך קבע ליד הסלע.
כמו כן הותקן על המגדל משדר רדיו לשידור אות קבוע וכן צופר ופעמון ערפל.
עד תחילת מלחמת העולם השנייה אויש המגדל על ידי צוות של חיל הים הבריטי לתחזוקת המגדלור.
בתחילת המלחמה הוצב בראש המגדל זוג תותחי נ"מ 40 מ"מ של חברת בופורס ובמהלך המלחמה פגעו תותחים אלו במספר מטוסים גרמנים.
לאחר המלחמה מסר חיל הים את האחריות למגדל למשרד ההגנה של ארצות הברית וב-1984 הועבר המגדל לאחריות רשות המגדלורים של אנגליה טריניטי האוס.
ב-1983 הותקן בראש המגדל משטח נחיתה להליקופטרים ובמקביל הותקנו במקום מערכות אוטומטיות שאיפשרו להפעיל את המקום מרחוק.
ב-1995 הותקנו במקום לוחות סולריים שסיפקו חשמל למערכות.
ב-1999 התנגשה אוניית משא במגדל וגרמה לו נזק, אירוע שהצריך את שיפוץ הנזקים.
ב-2013 הצביע סקר תשתיות על קורוזיה של מבנה המגדל וסיכון לבטיחות נחיתת ההליקופטרים במקום.
בעקבות סקר זה חתם ארגון טריניטי האוס חוזה עם חברה בריטית לשיפוץ מקיף של המגדל.
במסגרת הפרויקט הוסרו 11 מטר מהמגדל והוא כוסה בבטון מיוחד עמיד קורוזיה.
כמו כן הוחלף הזרקור ושאר הציוד שבראש המגדל.
הציוד ההיסטורי שהוסר מהמגדל, במסגרת השיפוץ, מוצג במוזיאון ימי.
מגדל מרום הוא גורד שחקים בבנייה בירושלים העתיד לשמש למסחר ומשרדים.
המגדל עתיד להיות בגובה כ-175 מטרים ובן 40 קומות.
המגדל נבנה על שטח בן 2.6 דונם בפרויקט הכניסה לעיר, בסמוך לתחנת הרכבת, הקו האדום והקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים, רחוב יפו ולתחנה המרכזית של העיר, אל כל אלו יהיה חיבור ישיר מהמגדל.
הבניין מתנשא לגובה 175 מטרים ובעל 40 קומות.
שטחה של כל קומה בבניין צפוי להיות בין 1,200 מ"ר ל-2,200 מ"ר ושטח המבנה כולו כ-60,000 מ"ר, ויפעלו בו 15 מעליות מהירות.
שמונה הקומות הראשונות במגדל ישמשו לצרכים ציבוריים, ובהם מוזיאון, גלריית אמנות, מרכז תרבות, מרכז קונגרסים ומשרדי עיריית ירושלים.
הבניין הוא הבניין ה-12 בגובהו בישראל והגבוה ביותר בירושלים.
באוקטובר 2025, במהלך הפגנת החרדים נגד גיוס בני הישיבות, אדם כבן 20 טיפס לאתר הבנייה של המגדל ונפל אל מותו מגובה כ-11 קומות או כ-20 קומות.
לאחר חקירה, המשטרה דיווחה כי מדובר באירוע אובדני.
כחודש לאחר מכן, נער כבן 15 טיפס על עגורן באתר לגובה כ-36 קומות.
בבוקר, יחידת להבה הצליחה להורידו בבטחה לאחר מבצע חילוץ שארך יותר משעתיים.
לאחר כחודש ניסה שוב הנער לעשות זאת, אך נתפס על ידי עובר אורח ונעצר על ידי המשטרה לחקירה
מגדל סי אן הוא מגדל תקשורת בטורונטו שבקנדה, המושך אליו כשני מיליון תיירים בשנה, ומהווה אחד מסמלי העיר.
הוא ממוקם בחלק הדרומי של רובע הבילויים של טורונטו, וגובהו 553.33 מטר.
בהקמתו, ובמשך יותר משלושים שנה, היה המבנה הגבוה בעולם שעמד על תלו ללא תמיכה חיצונית.
מאז 2010 הוא נותר המבנה הגבוה ביותר ביבשת אמריקה.
בנייתו של הבניין החלה בשנת 1973 ונמשכה שלוש שנים.
ייעודו של המגדל היה לשימוש התקשורת (רדיו וטלוויזיה).
האתר הסתבר כרווחי יותר כאטקרציה תיירותית מאשר כמגדל שידור.
האותיות CN שבשמו ציינו במקור את ראשי התיבות של חברת הרכבות Canadian National, שיזמה את בניית המגדל בשטח שהיה בבעלותה.
ב-1995, עם הפרטת החברה ומכירת המגדל, שונה פירוש ראשי התיבות ל-Canada's National (כלומר, שמו Canada's National Tower - המגדל הלאומי של קנדה) כדי לשמר את השם המקורי.
בראש המגדל נמצאת מסעדה מסתובבת, המסתובבת סיבוב שלם כל שעה ועשר דקות.
המסעדה נחשבת למסעדה הגבוהה בעולם.
האנטנה שנמצאת בראש הבניין הותקנה באמצעות מסוק.
באחת ממרפסות התצפית, בגובה 342 מטרים, ישנה רצפת זכוכית המהווה אטרקציה לתיירים.
עלות בנייתו של המגדל 63 מיליון דולר.
בסמוך לו נמצא הסקיי דום.
במגדל מצויות 1,776 מדרגות מתכת המגיעות עד גובה של 447 מטרים.
מדרגות אלו מיועדות למקרי חירום ואינן פתוחות לציבור, למעט פעמיים בשנה בהן האתר פתוח לאירועי מרוץ מדרגות למטרות צדקה: באביב, בסביבות יום כדור הארץ, באירוע שמארגנת הקרן העולמית לשימור חיות הבר, ובסתיו, באירוע שמארגן סניף טורונטו של ארגון United Way.
הזמן הממוצע לטיפוס במדרגות עד בסיס כיפת הרדאר הוא כ-30 דקות, ומהירות הטיפוס הגבוהה ביותר שהושגה היא 7 דקות ו-58 שניות.
מגדל עוז (מִגְדַּל עֹז) הוא התנחלות במתכונת של קיבוץ דתי מתחדש, השוכן בגוש עציון, מדרום לעיירה אפרת וממערב לכפר הפלסטיני בית פג'אר.
הקיבוץ הוקם ב-1977 בידי קבוצה של יוצאי בני עקיבא.
עד ליולי 2022 הקיבוץ הוגדר כקיבוץ שיתופי.
מגדל עוז עלה על הקרקע בד' באב ה'תשל"ז, 19 ביולי 1977. שמו של היישוב משמר את השם מגדל עדר, יישוב שהתקיים באזור במשך שנתיים, וחרב במאורעות תרפ"ט.
בתחילת 1980 נתבקשו אנשי הקיבוץ לפנות כ-30 דונם של תושבי בית אומר שנתפסו בצווים צבאיים.
עתירה לבג"ץ נגד הפקעת הקרקעות, שהוגשה לאחר הצלחת העתירה בעניין אלון מורה, נדחתה בגלל שיהוי ולאחר שנקבע שהשיקולים הצבאיים להקמת יישוב בדרך לים המלח היו לגיטימיים.
בתחילת דרכו נטע הקיבוץ מטע של אפרסקים ושזיפים, אך הניסיון לא עלה יפה והמטעים הוחלפו בעצי דובדבן.
בשטח הקיבוץ נמצאת גבעה בשם חורבת בריכות ובה שרידי יישוב יהודי מימי בית שני הכוללים מקוואות ומערות מסתור ואף קסת דיו שנותרה בשלמותה מתקופת שלהי בית שני.
כמו כן נמצאים בגבעה שרידי כנסייה ביזנטית מהמאה החמישית לספירה, כולל רצפות פסיפס, שחלקן נשמרות במוזיאון ישראל ובמוזיאון השומרוני הטוב.
במגדל עוז פועלת מדרשה תורנית לבנות בשם בית המדרש לנשים מגדל עוז, הפועלת בחסות ישיבת הר עציון שבאלון שבות.
במבנה המדרשה שוכן גם קמפוס הנשים של המכללה האקדמית הרצוג, המכשירה את תלמידותיה להוראה.
בקיבוץ פועל מפעל "מעוז תעשיות", בבעלות משותפת של קבוצת יבנה ומגדל עוז, העוסק בייצור מערכות תאורה למטוסים, טנקים ואוניות
עיסוקו העיקרי של הקיבוץ הוא בחקלאות: בשטח הקיבוץ ולידו ישנם מספר מטעי דובדבנים וגודגדנים, אותם משווק הקיבוץ.
כמו כן, לקיבוץ מספר כרמים באזור גוש עציון ולכיש לגידול ענבי יין ומאכל.
הקיבוץ הוא חלק מגוש עציון הכולל חוץ ממנו את הקיבוצים כפר עציון וראש צורים.
הגוש מגדל חיטה, כותנה וגידולים נוספים באזור לכיש ועמק האלה.
בעבר פעלו בשטח הקיבוץ גם חממות לגידול ירקות אולם אלו נסגרו משיקולים כלכליים.
גאוות המשק היא ברפת מגדל עוז המונה כ-400 פרות חולבות נוסף על העגלים, ונחשבת לאחת הרפתות המצטיינות של תנובה.
רב הקיבוץ הראשון היה הרב מנחם פרומן ולאחריו כיהן כרב הקיבוץ הרב פרופסור עודד ישראלי.
כיום מכהן בתפקיד הרב אורי סמט.
מגדל סקיי הוא מגדל תקשורת, הממוקם במרכז העסקים הראשי של אוקלנד, שבניו זילנד.
מקומת הקרקע ועד לקצהו של התורן מפרידים 328 מטר, דבר שעושה את המגדל למבנה הגבוה ביותר בחצי הכדור הדרומי.
המבנה הוא חלק מקזינו SKYCITY Auckland.
בניית המגדל החלה בשנת 1995 והוא נפתח לאחר שנתיים ו-9 חודשים, ב-3 במרץ 1997. 15,000 מטר מעוקב של בטון, 2,000 טונות של פלדה מחוזקת, ו-660 טון של פלדה מבנית שימשו לבניית המגדל.
התורן לבדו שוקל למעלה מ-170 טון.
המגדל מושך כ-600,000 מבקרים בשנה.
בנוסף לשימוש המגדל לתצפית ובידור, המגדל משמש לתקשורת, ולשידור עם APE (Auckland Peering Exchange) שממוקמת בקומה 48. כמו כן קבוצה של שדרני רדיו חולקת משדר FM במגדל, ול-TV3 ול-TV4 יש משדר משני במגדל.
החלק העליון של המגדל מכיל מסעדה מסתובבת ומספר עמדות תצפית.
מגדל עדר היה היישוב היהודי הראשון על אדמות גוש עציון בעת החדשה.
היישוב נוסד בחורף שנת תרפ"ז, 1927, כעשרים קילומטרים מירושלים, על אם הדרך לחברון, מדרום מערב לצומת גוש עציון של היום.
יוזמי הקמת היישוב היו אנשי מאה שערים בירושלים, ומתיישביו הראשונים היו תימנים משכונת צריפים בתל אביב.
לצורך הקמת היישוב הוקמה חברה בשם "זיכרון דוד" על שם האדמו"ר רבי דוד מקוצק בראשות יצחק גרינוולד.
שם היישוב נקבע על שם היישוב המקראי מגדל עדר, המוזכר בספר בראשית:.
בתרגום יונתן על הפסוק מבואר, כי מלך המשיח עתיד להתגלות במקום זה באחרית הימים.
היישוב התקיים במשך שנתיים כשתושביו חיו בתנאים קשים וסבלו ממצוקות מים ומחסור בקרקע חקלאית.
הוא חרב בימי מאורעות תרפ"ט – בשנת 1929.
בשנים תרפ"ד–תרפ"ה, החל יצחק גרינוולד (1890–1961), עולה חדש מפולין, יהודי בר-אוריין שעבד בירושלים כסייד, להפיץ בין מתפללי בתי הכנסת בבתי ורשה במאה שערים את הרעיון לרכוש לעצמם נחלת קרקע בארץ ישראל, כדי לייסד מושבה דתית.
איתו פעלו הרב נח גד וינטרוב ויעקב רוזנבלום.
בתוכניתם הצליחו לעניין את הרב יחיאל מאיר מורגנשטרן, נכדו של האדמו"ר רבי דוד מורגנשטרן מלומאז, ונין של רבי מנחם מנדל מקוצק.
הרב מורגנשטרן הסכים לתת ידו לתוכנית זו ובשנת ה'תרפ"ה והזמין אספה לביתו.
באספה זו הוחלט לייסד חברה בשם 'זיכרון-דוד', לזכר סבו של הרב יחיאל מאיר מורגנשטרן, רבי דוד, שמטרתה לרכוש קרקעות בסביבות ירושלים ולייסד מושבה דתית.
באספה השתתפו כארבעים איש, מרביתם תושבי מאה שערים.
היישוב נוסד בידי חברת "זיכרון דוד".
החברה נרשמה בשנת ה'תרפ"ו, ב-15 באוקטובר 1925, כאגודה הדדית בע"מ, המייסדים ביקשו לשלב קיום מצוות יישוב ארץ ישראל עם חיי תורה מלאים וגאולת אדמות בארץ ישראל עם חזון הגאולה המשיחי שלעתיד לבוא, במקום בו – כך האמינו, עתיד להתגלות מלך המשיח.
מטרתם הייתה להקים התיישבות יהודית פורחת ומשגשגת – "עיר גנים" על אם הדרך ירושלים-חברון, וטיפוח חיים יהודיים, באזור רווי מסורות יהודיות הקושרות אותו עם צמיחת הגאולה והתגלות המשיח.
ועד החברה עסק באיתור מקום ליישוב וברכישת קרקעות.
החברה פעלה באופן עצמאי ופניותיה להנהלה הציונית וכן לחברת פיק"א בבקשת עזרה – נדחו.
האספה הכללית הראשונה של חברת 'זיכרון-דוד' התקיימה ב-י"ד בחשוון ה'תרפ"ו, והשתתפו בה 66 חברים מתוך מאה ועשרים חברי החברה.
האספה בחרה ברב מנחם מנדל כשר כיו"ר הוועד המנהל.
בין המייסדים היו יצחק גרינוולד שגייס מתיישבים מבני ירושלים, אשכנזים חרדים, וכן יהודים שעלו לא מכבר מתימן והתגוררו בתל אביב ויעקב רוזנבלום מעין זיתים שהיה דובר ערבית, ניהל את המשא ומתן עם מוכרי הקרקעות והיה דמות מרכזית ביישוב.
לאחר שנמצאה קרקע מתאימה בהר חברון, בסוף שנת 1926, יצאו מנהלי החברה ועורכי-הדין לאזור חברון.
עשרת הבעלים הערבים התאספו בבית גדול ואסרו היציאה ממנו, כי בלא חתימת כולם ההעברה לא הייתה חוקית.
כל אחד מהם קיבל את כספו מידי עורך-הדין וחתם על ההסכם.
ביום י"ב בחשוון תרפ"ז התקיימה האספה השנייה.
הרב מנחם מנדל כשר פתח את האספה בסקירה נרחבת על רכישת הקרקעות והסברי תשלום.
הרב מנחם מנדל כשר גם נעל את הישיבה-
בכ"ח בטבת תרפ"ז, 2 בינואר 1927, החלה העלייה לקרקע.
העלייה לא הייתה מרוכזת ומסודרת ולא קוים אירוע בולט לציון העלייה לקרקע.
המשפחות שהגיעו למקום עשו זאת באופן חופשי, במהלך הסתיו והחורף של שנת תרפ"ז.
לאחר שהקימו לעצמם צריפים למגורים.
היישוב הוקם על אם הדרך ירושלים-חברון, מדרום מערב לצומת גוש עציון דהיום, בק"מ ה-21 מירושלים.
במקום ניצבה בריכת מים בריטית ולידה מבנה משטרה קטן, שהיה מאויש בכמה שוטרים.
מעל ליישוב, על ראש הגבעה ממערב, התנשא המנזר הרוסי.
ראשוני המתיישבים החלו בהכשרת קרקע לנטיעות וקיוו לייסד כפר המבוסס על מטעים ומשקי חלב.
בנוסף לצריפי המגורים, הקימו המתיישבים בית כנסת ומקווה טהרה בקרבת תחנת המשטרה הסמוכה לכביש הראשי.
רוב המתיישבים היו מבני העדה התימנית שהגיעו מתל אביב אך היו גם תושבים מעדות ומקומות שונים.
במשך הזמן עזבו רוב המתיישבים התימנים את היישוב ובמקומם הגיעו משפחות אשכנזיות.
החברה לא קיימה חלוקת קרקעות מסודרת וליישוב לא היה קשר ישיר עם המוסדות הלאומיים, כגון הקרן הקיימת או הסוכנות.
הבריטים והערבים לא הפריעו ולא התנכלו לתושבים והתושבים קיימו קשרי מסחר עם הכפר הערבי הסמוך – בית אומר.
תנאי החיים היו קשים ביותר והמתיישבים סבלו ממצוקת מים.
המשק הדל ומקורות הפרנסה לא אפשרו למתיישבים קיום בכבוד, ולרוב המתיישבים חסרה הכשרה חקלאית מינימלית.
הם החלו בנטיעת עצי פרי וגפנים, אף שלא נעשתה הכשרת קרקע ראויה ולא עמדו לרשותם ציוד וכלים חקלאיים.
בנוסף נעשה ניסיון להקים משק בעלי חיים.
בשל קשיי הפרנסה, רוב המתיישבים מצאו את פרנסתם בירושלים.
מייסדי המקום שאפו להקים בו ישיבה.
מכלל התוכנית הרחבה שהגו מייסדי החברה, יצא לפועל אך מעט מזעיר.
באמצע החורף פקד את המקום שלג כבד.
חלק מהתושבים לא ראו תופעה כזו מימיהם.
הצריפים לא עמדו בסערה וגגו של צריף אחד עף.
מיום רדת השלג ועד שנמס – חלפו שבועות.
רוב הזמן הייתה דרך חברון-ירושלים חסומה לתנועה.
קבוצת ערבים מהכפר בית-אומר נחלצה לעזרת המתיישבים והביאה, ימים ספורים לאחר ראשית הסערה, מעט מזון, דבלים, פיתות, תה, עצים ודלק להסקה.
אלה הצילו את המתיישבים מקיפאון ומסכנת רעב.
לאחר מכן נחלצו לעזרת מגדל-עדר אנשי קהילת חברון, ביוזמת הרב יחזקאל סרנא – ראש ישיבת חברון, אשר הצליחו להבקיע את "המצור הלבן" שהוטל על מגדל-עדר בעזרת פרד והביאו מעט מזון וציוד חיוני.
החורף הקשה הכניע חלק מהמתיישבים שעזבו את המקום אחרי שהות של חודשים ספורים.
מאורע זה, מיד בראשית הקמתו של היישוב החדש, לא תרם לעידוד מתיישבים נוספים לעלות ולהיאחז במקום, והוא גרם רפיון רוח למתיישבים הקיימים.
סמוך לפרוץ המאורעות בחודש אב תרפ"ט (אוגוסט 1929) נותרו במקום פחות ממניין אנשים.
אבשלום רוזנבלום המשיך לעבוד עם פועליו הערבים בהכשרת הדרך לבית פאג'ר.
ביום שישי, י"ז אב, פרצו המאורעות ושוטר שעבר במקום ביקש מהתושבים לא להסתובב בכביש ולהיכנס לבתיהם.
מחלונות הצריפים ראו המתיישבים את מבטי הערבים שעברו בכביש ולכן ברחו למנזר הרוסי שליד המושבה שהיה מוגן יותר.
למנזר באו כ-25 ערבים מבית-אומר הסמוכה וישבו אתם כל הלילה, כדי שלא יפגעו בהם.
בנוסף, הם מסרו למוכתר היהודי כי כמה ערבים מ"בית פז'ם" מתכוננים להרוג אותו ועליהם לעזוב את המקום.
אחד הערבים הוביל אותם מהמנזר בדרך ההרים לבית אומר והם שהו שם בבית משפחה ידידה.
מבית אומר כתבו מכתב בכמה שפות (ערבית, עברית, יידיש ואנגלית) ובו הודיעו שהם בכפר ומבקשים שיבואו לחלצם.
המכתב הועבר על ידי צעיר ערבי מן הכפר לכביש הראשי ונמסר לשיירה אנגלית שעברה במקום.
בינתיים החלה תסיסה בבית אומר והרוחות סערו על החזקת היהודים.
ביום שני (26.8.29) באו הבריטים והעבירו את התושבים לבית המשטרה בחברון, שם הצטרפו לניצולי קהילת חברון לאחר הטבח שהיה בעיר בשבת.
במקום זה שהו 24 שעות, וביום שלישי הועברו לבית שטראוס בירושלים יחד עם כל אנשי קהילת חברון.
הערבים מבית-אומר הביאו לאחר ימים אחדים את העדר בשלמותו למשפחת רוזנבלום בירושלים.
שאר הנכסים ביישוב נבזזו בידי ערביי הסביבה.
על-אף יחסי השכנות הטובים עם השכנים הערבים מהכפר בית אומר, אשר הצילו פעמיים את מתיישבי מגדל עדר ממוות – בשלג הגדול ובמאורעות תרפ"ט, המאורעות חרצו את גורל היישוב הקטן.
הוא ננטש ולא הוקם מחדש אף בשוך המהומות.
חברת "זיכרון דוד" הגיעה למצב קשה, הנושים לחצו והחברה עמדה בפני פשיטת רגל.
יצחק גרינוולד וחברים נוספים המשיכו עוד כחמש שנים בטיפול בענייני החברה, עד פירוקה.
בתחילה עוד האמינו באפשרות חידושו של המפעל, קיוו להקמת היישוב מחדש ואף פעלו בכיוון זה.
לאחר שאפסו הסיכויים, טרחו רבות בכיסוי חובות החברה, במכירת אדמותיה, ובעיקר במניעת האפשרות שהאדמות תשובנה לידיים ערביות, שכן בתחילת 1930 החלו ערבים לחרוש את קרקעות מגדל עדר.
גרינוולד לא נמנע משום ניסיון שיכול היה להציל את החברה ולשקם את היישוב ודיבר על לבם של המוסדות השונים, בטענה שלא רק שהערבים רצחו – הם עלולים לקבל את קרקעות מגדל עדר, בבחינת – "הרצחת וגם ירשת?!"
כל קריאותיו וזעקותיו של גרינוולד לא זכו למענה חיובי.
המוסדות הלאומיים, הקרנות והגופים השונים השיבו פניו ריקם.
רבים מחברי החברה התדפקו על דלתו בדרישה לקבל כספם חזרה.
וליד ביתו נראו מחזות קשים, צעקות והפגנות של חברים שדרשו כספם.
לבסוף, לאחר משא-ומתן ארוך, ב-25 בספטמבר 1933 רכש את המקום מידי חברת 'זיכרון דוד' שמואל צבי הולצמן מרחובות.
חברי האגודה קיבלו בחזרה רק חלק מכספם.
הולצמן הקים יחד עם שותפיו יצחק צבי רקובסקי ואברהם אפשטיין את חברת אל ההר, שהגתה רעיון להקים באזור זה מרכז יישובי שיהיה מבוסס על גידול מטעים ואף הביאה למקום קבוצת פועלים שהחלה לממש את הרעיון.
אולם המרד הערבי הגדול הביא לנטישת המקום בשנית.
בשנת 1943 התיישב בקרבת חורבות מגדל עדר קיבוץ כפר עציון ואחריו התיישבו באזור הקיבוצים משואות יצחק, עין צורים ורבדים.
המקום נכבש בידי הערבים במלחמת העצמאות ויושב מחדש לאחר מלחמת ששת הימים, תחת השם מגדל עוז.
מגדל סְפַּאסְקַיַה הוא מגדל שעון בקרמלין במוסקבה, והוא ניצב בחומת הקרמלין בצמוד לכיכר האדומה.
בזכות קרבתו לכנסיית וסילי הקדוש ולמאוזוליאום של לנין זהו המגדל הידוע ביותר בקרמלין.
השער שבו שימש לתהלוכות ממלכתיות ודתיות, וכן לקבלות פנים לשגרירים.
שמו של המגדל בא משמו של האיקונין "סְפַּאס נֵרוּקוֹטְבוֹרְנִי" (Спас Нерукотворный - "מושיע שנוצר לא בעמל כפיים") שהיה תלוי לפני כן מעל שער סּפַּאסְקִיֵה (Спасские ворота).
האיקונין עצמו לא השתמר, אך המקום בו היה קבוע עדיין נראה בבירור.
גובהו של המגדל עד הכוכב שהותקן בראשו בתקופה הסובייטית ב-1935 הוא 67.3 מטר, ויחד איתו הוא נישא לגובה של 71 מטר.
קוטרו של הכוכב הוא 3.75 מטר.
הוא מאיר בלילה וסב על צירו לפי כיוון הרוח, כמו שבשבת.
שמו הראשון של המגדל היה "מגדל פרולובסקיה" (Фроловская) והוא בא משמה של כנסיית "פרולה אי לאוורה" (Фрола и Лавра).
זו הוצבה ברחוב מיסינצקאיה (Мясницкая) שהוביל מהקרמלין דרך השער אל הכיכר האדומה.
המגדל נבנה בשנת 1491 במהלך תקופת שלטונו של נסיך מוסקבה ושליט רוסיה איוואן השלישי על ידי האדריכל פייטרו אנטוניו סולארי (Pietro Antonio Solari).
פרטים אלו נלמדים מלוחות אבן לבנים עם כיתוב זיכרון שקבועים על המגדל עצמו מהצד של הקרמלין.
בסוף המאה ה-16 נקבע סמל העיט הדו ראשי של רוסיה על המגדל.
המגדל התנשא בתחילה למחצית מגובהו הנוכחי, אך בשנים 1625-1624 הוסיפו לו האדריכל הרוסי בַאזֶ'ן אוֹגוּרְצוֹב (Бажен Огурцов) והסקוטי כריסטופר גלווי (Christopher Galloway) גג ובו מספר מפלסים.
ב-16 באפריל 1658 קבע צו רשמי את שמו הנוכחי של המגדל.
העיטורים נוספו בזמן כהונתו של מייסד שושלת רומנוב, הצאר מיכאיל הראשון.
מגדל ספאסקיה ידוע בעיקר בזכות ארבעת השעונים המוזהבים הקבועים בו והפונים לארבעה כיוונים.
השעון הראשון הותקן במגדל בשנת 1707, וב-1763 הותקן בו שעון מצלצל חדש, אשר תוקן בשנת 1851. החל ב-1920 ניגן השעון את נעימת האינטרנציונל.
קוטרו של השעון הוא 6.12 מטר, וגובהן של הספרות הוא 72 ס"מ.
אורכו של מחוג השעות הוא 2.97 מטר ומחוג הדקות מגיע לאורך של 3.28 מטר.
מגדל נווה צדק הוא מגדל מגורים בן 44 קומות השוכן בדרום שכונת נווה צדק שבתל אביב-יפו, בקרבת גשר שלוש ומושבת הטמפלרים ולהאלה ההיסטורית, אך נבדל מהשכונה מאוד באופיו ובממדיו.
הבניין נקרא גם מגדל נחושתן על שם חברת "נחושתן נכסים" שהייתה בעלת המגרש ויוזמת הבנייה בשיתוף עם חברת "אלמוג ים סוף" של אלי פפושדו.
המגדל תוכנן על ידי צבי גבאי, וגובהו 147 מטרים.
שטחה של כל קומה הוא כ-850 מטר רבוע ובה שלוש עד שלוש עשרה יחידות דיור.
עשר הקומות הראשונות של המגדל הן כפולות.
הדירות בקומות אלו מכילות קומת גלריה, כך שכל קומת גלריה מתפרסת מעל חצי דירה, ומשאירה בדירה שטח בגובה שישה מטרים שלכל רוחבו וגובהו חלון ענק.
במקביל להקמת המגדל, שיקמו היזמים מתחם רחב המשתרע מרחוב אילת בדרום עד לתוואי הרכבת ההיסטורי של קו יפו-ירושלים בצפון.
מתחם זה מיועד להולכי רגל, והוא מחובר לשכונת נוה צדק בגשר העובר מעל תוואי הרכבת ההיסטורי, בדומה לגשר שלוש.
כן שומרו ושופצו שלושה מבנים עתיקים במתחם ובמסגרת העבודות על הקו האדום של הרכבת הקלה, וללא קשר להקמת המגדל, הוקם פארק המסילה (בהשראת פארק המסילה בירושלים), הבניין בנוי על שישה דונמים.
על אף מאמציהם של היזמים לשפר את תדמיתו של הבניין, בין השאר על ידי תוכניות שמטרתן שיפור סביבתו, נמתחה על הפרויקט לא מעט ביקורת ציבורית.
המגדל אינו משתלב עם המרקם העירוני של השכונה ההיסטורית, אשר אמורה להכפיל את מספר תושביה בעקבות בנייתו.
מאחר שהבניין הוא גורד שחקים בלב שכונה נמוכה המאופיינת בסמטאות צרות, נטען כי הוא יפגע באופי השכונה.
כמו כן, הבניין מטיל צל גדול על חלקים נרחבים של השכונה במשך שעות רבות של היום.
ב-2 במרץ 2006, במהלך בניית המגדל, קרס עגורן אשר גרם למותם של שני בני אדם.
מגדל עוז הוא מצודה שהייתה המבנה המרכזי של מבצרים וטירות בימי הביניים.
בה חיו האדון ובני משפחתו, בה נמצאו חדרי השינה והאירוח, המשרדים, הנשקייה ומחסן, ובמרתף היה הצינוק.
המצודה הייתה לרוב מבוצרת בנפרד ממערכי ההגנה של המבצר, וכללה מגדלים בצורים החולשים על מערכת ההגנה של המבצר.
באנגלית מכונה מגדל העוז בשם Keep (שמורה) ובצרפתית Donjon.
בעברית היא מכונה לעיתים גם מצודה ושמורה.
מגדל נח'יל הוא גורד שחקים מגה גבוה שהיה מתוכנן להיבנות בדובאי.
יוזמת הפרויקט הייתה חברת נח'יל, שיזמה גם את בניית איי התמרים ואת איי העולם.
הבניין הוצע לראשונה בשנת 2003 תחת השם "אל-בורג'" במרכזו של האי המלאכותי ג'ומרה, אחד מאיי התמרים.
מיקום המגדל שונה מספר פעמים, ולבסוף הוא תוכנן להיבנות בסמוך לאגמים מלאכותיים ברצועת החוף הממוקמת מול ג'ומרה.
המגדל תוכנן להתנשא לגובה של כ-1,400 מטרים, הגבוה לעיתים מגובהם של עננים בימות החורף.
בניית המגדל הייתה צפויה להימשך בין 9 ל-10 שנים.
אם תתממש תוכנית הבנייה, מגדל נח'יל יהיה המגדל הגבוה ביותר בעולם ויטול את התואר מבורג' ח'ליפה.
במגרש המיועד לבנייה החלו עבודות פיתוח קרקע, אך בשנת 2009 הוקפאו עבודות הבנייה והוכרז על ביטול הפרויקט.
מגדל סקיילון הוא גורד שחקים, הממוקם בסמוך למפלי ניאגרה באונטריו שבקנדה.
מגדל זה הוא מגדל התצפית הגבוה ביותר הצופה על המפלים.
גובהו של המגדל 160 מטרים מעל המצוק, ו-236 מטרים מעל קרקעית המפלים.
בשל גובה זה נדרש אישור לבנייתו הן מרשויות התעופה הקנדיות והן מרשויות התעופה של ארצות הברית.
המבנה, העשוי בטון, נבנה תוך יציקת בטון במעלה המבנה עם התקדמות הבנייה.
שלוש מעליות עלות ויורדות לאורך קירותיו החיצוניים של המבנה.
מהירות הנסיעה במעלית מקרקעית המגדל לקצהו - 52 שניות.
התחתונה שבהן היא מסעדה מסתובבת המסוגלת להכיל 276 סועדים.
המסעדה משלימה סיבוב מדי שעה, כשהיא נוסעת על מסילה מעגלית ומונעת באמצעות מנוע בן 3 כוחות סוס.
בקצה העליון של המגדל מרפסת תצפית המשקיף על המפלים והרחק מהם לעיר באפלו במדינת ניו-יורק ולאזור ניאגרה שבאונטריו קנדה.
בקומת הקרקע של המגדל חנויות מזכרות ומסעדת מזון מהיר.
המבנה שימש כרקע לאחת הסצנות בסרט הקולנוע "סופרמן 2".
הקמת המגדל החלה בשנת 1964 והוא נחנך רשמית ב-6 באוקטובר 1965 על ידי מושל מדינת ניו יורק נלסון רוקפלר וראש ממשלת פרובינציית אונטריו ג'ון רובארטס.
עלות בניית המבנה הגיעה ל-7 מיליון דולרים אמריקאים.
המבנה הוקם על ידי שותפות המרכז הבינלאומי ניאגרה (Niagara International Centre) במימון חברת הרשי.
ב-1 באוקטובר 1975 נרכש המגדל על ידי חברת מלונות קנדיאן פסיפיק עבור 11 מיליון דולרים.
בשנת 1986 מכרה החברה את המבנה לג'ון גרוייץ' (John Gruyich) הבעלים של מלון מייקלז אין (Michael's Inn) הסמוך, ולג'ורג' יריך (George Yerich), הבעלים של מלון הולידי אין (Holiday Inn) הסמוך בתמורה ל-18 מיליון דולרים.
בשנת 1988 חכר יריך את חלקו של שותפו ב-13 מיליון דולרים בחכירה עד שנת 2064.
מגדל סונול הוא מגדל רב קומות שהוקם בשנת 2004 ברחוב דוד חכמי פינת דרך בגין בתל אביב-יפו.
במגרש עליו הוקם המגדל הייתה תחנת דלק של חברת סונול.
ביוני 1998, לאחר שהוגשה לאישור תוכנית להקמתו של מגדל משרדים בן 25 קומות במקום, רכשה קבוצת רובינשטין 50% מהזכויות במגרש מחברת גרנית הכרמל (חברת האם של "סונול"), תמורת 7.8 מיליון דולר.
בדצמבר 1999, נחתם הסכם מימון להקמת המגדל בעלות של 60 מיליון דולר עם בנק הפועלים, אך תחילה הוחלט להקים רק 20 קומות.
העבודות להקמת הבניין החלו בסוף שנת 2000. במרץ 2001 זכה הקבלן אבי ארונסון במכרז לבניית שלד המגדל תמורת כ-6 מיליון דולר.
במהלך הקמת המגדל, במאי 2003, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בתל אביב תוספת של 5 קומות למגדל בשטח של כ-2,800 מ"ר.
בארבע קומות משרדים וקומה טכנית.
זאת על פי התוכנית שהוגשה במקור.
הקמת המגדל הסתיימה בסוף שנת 2004 ואכלוסו החל בתחילת שנת 2005. באוגוסט 2004 תבעו היזמים את עיריית תל אביב יפו על גביית יתר של היטל השבחה בפרויקט.
בין השוכרים הראשונים במגדל היו חברת "סולומון שוקי הון", משרד רואי החשבון שיף-הזנפרץ ושות' (RSM ישראל), סוכנות הביטוח "בית הביטוח הפנסיוני", בנק הפועלים ומספר משרדי עורכי דין.
בדצמבר 2005 רכשה "קבוצת רובינשטיין" את חלקה של חברת "גרנית הכרמל" במגדל, תמורת 28.5 מיליון דולר.
המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים "יסקי מור סיון אדריכלים".
גובהו כ-98.5 מטר ויש בו 25 קומות מעל לקרקע.
צורת תוכניתו אובלית וקצהו של המגדל חתוך באלכסון.
שטח קומה טיפוסית במגדל הוא 1,260 מטר רבוע.
המגדל מחופה כולו בזכוכית רפלקטיבית בגוון כחול כהה.
במגדל חניון שבו 600 מקומות חניה.
בקומת רחוב דוד חכמי, שהיא במפלס מינוס אחת ביחס לכניסה הראשית מכיוון דרך בגין, נמצאת במגדל תחנת דלק שהיא חלק אינטגרלי מעיצובו.
מגדל סמית' הוא גורד שחקים הממוקם בשדרה השנייה 506, סיאטל, מדינת וושינגטון, ארצות הברית.
הבניין מתנשא לגובה של 140 מטרים והוא בעל 38 קומות.
הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גג'ין וגג'ין (Gaggin & Gaggin) ונבנה בין השנים 1911–1914. בזכות כך היה לבניין הגבוה ביותר בסיאטל עד שנת 1931 - עם השלמת בנייתו של בניין קנזס סיטי (Kansas City Power and Light Building).
מגדל עזריאלי שׂרונה (נקרא גם מגדל שׂרונה) הוא מגדל משרדים השוכן במתחם גני שׂרונה בדרך בגין בתל אביב-יפו.
המגדל מתנשא לגובה של 238.5 מטרים ובעל 61 קומות, והוא היה גורד השחקים הגבוה בישראל מאז 2016 כשעבר בגובהו את מגדל משה אביב, עד ספטמבר 2024, כאשר הסתיימה בניית השלד של מגדלי Beyond בגבעתיים, שלקח את מקומו כבניין הגבוה ביותר בישראל.
בנייתו הושלמה באמצע שנת 2017.
במאי 2011 זכתה קבוצת עזריאלי במכרז של מינהל מקרקעי ישראל למגרש בשטח 9.4 דונם עם תוכנית לבניית מגדל משרדים בגובה 180 מטר, בהיקף של 82,710 מטר רבוע ו-6,700 מ"ר המיועדים למסחר, תמורת 522 מיליון שקלים.
קבוצת עזריאלי ביקשה ממינהל מקרקעי ישראל להמיר 3,500 מ"ר שיועדו למשרדים לטובת הרחבת החלק המסחרי.
בתגובה דרשה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה שתיבנה קומת חנייה שמינית, אך בעקבות העלות והזמן הכרוכים בכך, הושגה פשרה שעל פיה במקום בניית קומת חנייה נוספת, 500 מקומות חניה יוקצו לשימוש ציבורי במחיר שלא יעלה על זה שנדרש מתושבי תל אביב בחניונים של חברת אחוזות החוף, אשר בבעלות עיריית תל אביב-יפו.
אבן הפינה למגדל הונחה ב-2012 על ידי דוד עזריאלי, כחלק מפרויקט דרום הקריה.
על פי התוכנית שאושרה ב-2006 אמור היה המגדל להיות נמוך ב-75 מטרים, אך ב-2013 אושרה הגבהתו.
המגדל נבנה על גבי מרכז קניות שגובהו שלוש קומות דו-מפלסיות.
במגדל עצמו יש 50 קומות משרדים.
עיצוב המגדל מתבסס על קווים אלכסוניים המקנים למגדל מראה זוויתי.
מבנה המגדל מורכב משתי מסות שכל אחת מהן מוצבת ומוטה בזווית שונה ביחס למרכז המגדל, מה שמקנה לבניין מראה שונה מעט בכל נקודת מבט.
בנייתו של המגדל החלה עם בניית פיר הבטון המרכזי ומסביבו נבנו הקומות עצמן.
ייחודו של המגדל הוא בשטח קומה גדול יחסית של 2,400 מטר רבוע.
בסך הכל, נבנו במגדל ובמרכז הקניות שטחים בהיקף של כ-120,000 מטר רבוע, ההופכים אותו למבנה המסחרי הגדול בישראל.
בבסיס המגדל נחפרו שבע קומות לחניון תת-קרקעי בעל 1,600 מקומות.
במגדל הותקנו כ-34 מעליות, שהן המעליות המהירות ביותר בישראל, מתוצרת OTIS, הנעות במהירות מקסימלית של 9 מטרים בשנייה (32.4 קמ"ש).
בניית המגדל הוטלה על חברת "אל הר הנדסה מקבוצת קרדן נדל"ן".
במהלך בניית המגדל נהרגו שני פועלי בניין מטורקיה, בשני אירועים שונים.
ביוני 2016, עוד בטרם הושלמה בניית המגדל, דווח שקבוצת עזריאלי חתמה על חוזים להשכרת יותר מ-60% משטחי המבנה.
עם השוכרים הבולטים בבניין נמנות החברות אמזון ישראל, פייסבוק ישראל, איירון סורס, מג'יק ליפ, דרופבוקס וחברת הזמנת המלונות בוקינג.
למרכז הקניות שבתחתית המגדל ניתן אישור אכלוס (טופס 4) בנובמבר 2019, אך אכלוסו התמהמה.
בספטמבר 2022 נפתחה במגדל חנות בת 3 קומות של חברת נייקי.
מגדל עדן הוא גורד שחקים בתכנונו של האדריכל יגאל לוי המתוכנן להיבנות במרכז העיר ירושלים על שטחו של קולנוע עדן ההיסטורי, במפגש הרחובות אגריפס ועליאש.
תוכניתו האדריכלית של המגדל כוללת מגדל של 28 קומות לצד מבנה נמוך יותר, ולמרגלותיהם ארקדה מסחרית המחברת בין המגדל לסביבתו המסחרית של מדרחוב אגריפס.
בשטח המיועד למגדל כבר מתבצעות עבודות הכנה של חפירה ויציקת יסודות לחניון התת-קרקעי שיוקם תחת המגדל.
קולנוע עדן נבנה בשנת 1930 בסמוך לרחוב המלך ג'ורג', אגריפס ואליעש במרכז העיר ירושלים.
החל משנות ה-70 הוגשו תוכניות להריסת מבנה הקולנוע ובניית מבנה חדש במקומו.
תוכניות אלו קיבלו דחיפה עם סגירת בית הקולנוע בשנת 1990, שבעקבותיה הפך מבנה הקולנוע והמגרש סביבו לחניון.
לצורך תכנון המגדל נשכר בשנת 2007 האדריכל היהודי-אמריקאי דניאל ליבסקינד בשיתוף האדריכל הישראלי רני זיס.
תוכנית הבנייה במקום עברה גלגולים רבים מתוכנית לצמד מגדלים ועד מגדל יחיד ומנעד הקומות שאושר בוועדות התכנון נע בין 24 ל-29 קומות.
ב-2012 אושרה תוכנית למגדל, שכללה מגדל בגובה 26 קומות בעל צורה עקמומית מעל כמה קומות מסד.
התוכנית כללה שטחים למסחר, משרדים ומלונאות.
למרות אישור התוכנית, קודמה בשנים לאחר מכן תוכנית חדשה, ולבסוף אושרה בשנת 2015 תוכנית לבניית מגדל בצורת פירמידה בגובה 108 מטרים ובו 28 קומות (אף שתוכניתו המקורית של היזם הייתה לבניית מגדל פירמידה מחודדת שגובהו 165 מטרים).
הבניין צפוי היה להכיל קומות מסחריות, בית מלון יוקרתי, דירות יוקרה, מסעדה ובראשו קומת תצפית.
את התוכנית למגדל הפירמידה הכין האדריכל דניאל ליבסקינד בשיתוף האדריכל יגאל לוי.
ליבסקינד התייחס לצורת הפירמידה של הבניין ואמר
על אף שהיו מתנגדים לתוכניות, הן אושרו על ידי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה של ירושלים.
באוקטובר 2016, במהלך התהליכים הסטטוטוריים, הוצע לאפשר את הגבהת המבנה לגובה של כ-122 מטרים בתנאי שתוגש תוכנית מתוקנת על ידי היזם.
אך בינואר 2017 נודע כי היזם נסוג מתוכנית הפירמידה, מכיוון שצורת הבניין לא מאפשרת לנצל באופן מיטבי את אחוזי הבנייה המותרים.
במקום הפירמידה החלו בקידום תוכנית למגדל של 26 קומות על פי האישורים שנתנו לתוכניות ב-2012, תוך בחינה מחדש של עיצוב המגדל.
בהמשך לכך אושרה תוכנית חדשה הכוללת 2 מבנים בגבהים שונים המחוברים ביניהם בארקדה מסחרית ומיועדים למגורים ומלון לצד שטחי מסחר.
התכנון המחודש נוצר על ידי האדריכל יגאל לוי שקודם לכן היה מעורב בתוכניות "מגדל הפירמידה" על גלגוליו השונים.
בנובמבר 2021, אושרה תוכנית חלופית להקמת שני בניינים (מגדל מגורים בן 28 קומות ומלון בן 12 קומות) המחוברים בארקדה.
מגדל נח'יל או מגדל אל-נח'יל הוא מגדל רב שימושי הממוקם בריאד שבערב הסעודית.
זהו הבניין החמישי בגובהו בריאד עם גובה של 200 מטרים.
יש בו 26 קומות מעל הקרקע וארבע קומות תת-קרקעיות.
הבנייה החלה בשנת 2008 והסתיימה בשנת 2011.
מגדל עדר הוא יישוב בקרבת בית לחם המוזכר בספר בראשית.
במקרא נזכר מגדל עדר כמקום שסמוך לו קבע יעקב את מושבו לאחר לידת בנימין, מות רחל וקבורתה בדרך אפרת: .
בנוסף נזכר השם מגדל עדר בנבואת מיכה אך אין הכרח שמדובר במקום זה ופרשני המקרא במקום הסבירו את השם כמטאפורה לירושלים.
בעקבות אופיים של דברי מיכה נוספו למקום מאפיינים משיחיים שמובאים במספר מקומות במדרשי חז"ל.
במשנה נזכר מגדל עדר במסכת שקלים כמקום בקרבת ירושלים שבהמה הנמצאת בין ירושלים למגדל עדר חזקה עליה שהיא בהמת קודשים:
המגדל בשמו של המקום מרמז ככל הנראה על מקום מבוצר, כמו במקומות נוספים במקרא הנקראים על שם המגדל שבתוכם, המשמש לשמירה ומחסה עבור רועי הבקר.
זיהוי המקום לא ברור ואין לזיהויו אלא השערות בלבד.
פרופ' שמואל קליין הניח, כי המקום קשור לשדה הרועים המוזכר בברית החדשה.
יש המזהים את מקומו של מגדל עדר עם הגבעה אום א-טלע מצפון לעמק ברכה.
מגדל ספיר הוא מגדל משרדים במשולש הרחובות תובל, היצירה והרקון במתחם בורסת היהלומים ברמת גן.
המבנה כולל 42 קומות - קומת קרקע גבוהה, קומת גלריה, 38 קומות משרדים ו- 2 קומות טכניות ומתנשא לגובה 163.63 מטר ועם השלמתו בשנת 2018 היה השני בגובהו במתחם הבורסה.
המגדל תוכנן על ידי משרד אמאב אדריכלים ומשרד פלג אדריכלים, ונבנה על מגרש בן כ-7 דונם.
סך השטח הבנוי במגדל עומד על 60,000 מטר רבוע המיועדים למשרדים ולמסחר והוא כולל חמש קומות מרתף, עבור חניון בעומק של כ-30 מטר הכולל כ-800 מקומות חנייה.
מיתוגו של הבניין תחת השם ספיר נובע מצורת תכסית הבניה הדומה לאבן ספיר.
במגדל שמונה מעליות מהירות, מעלית שירות, לובי כניסה וקומת המסחר בשטח של כ- 1,571 מ"ר.
הקומות האמצעיות של המגדל (18–27) מתפקדות כאגף נפרד עבור יהלומנים, עם מעליות, קומת גלריה ולובי בידוק נפרדים כחלק ממתחם בורסת היהלומים.
הקרקע שעליה נבנה המגדל שימשה במשך שנים רבות כמגרש חנייה ומתחם מוסכים.
המגרש נרכש בשנת 2001 על ידי החברות תדהר ורוגובין במסגרת עסקת קומבינציה שנחתמה עם כ-20 יהלומנים שהחזיקו בחלקות הקרקע.
בהמשך הצטרפה לעסקה חברת אביב.
היזמים תכננו להתחיל את הבנייה בשנת 2011, אף על פי שתוכנית בניין עיר שחלה על השטח מאפשרת בניית 43 אלף מ"ר משרדים מעל הקרקע ב-27 קומות, הם פנו לעיריית רמת גן בבקשה לשינוי התוכנית ולאישור בנייה של 60 אלף מ"ר משרדים ב-40 קומות.
ובשנת 2012 אושרה תוכנית למגדל עם 50 קומות, בגובה 201 מטר.
הקמת הבניין החלה ב-2015, אך הוחלט לבנות רק 27 קומות בשלב הראשון.
במהלך הבנייה הוחלט לבנות 40 קומות.
בקיץ 2018 הגיע המגדל לגובהו המרבי והושלם בסוף אותה השנה.
מגדל סוחארב היה מבנה תרבותי ואדריכלי בעל חשיבות רבה ששכן במרכז מוסקבה, רוסיה משנת 1701 ועד שנהרס על ידי השלטון הסובייטי בתקופתו של סטלין בשנת 1934 לצורך סלילתה של שדרת הגנים.
כאשר נפתח לראשונה המבנה הוא תוכנן להיות סוג של שער ניצחון לכבודו של הצאר פטר על מלחמתו באחותו סופיה אלכסייבנה רומנובה על ירושת הכתר.
המגדל קיבל את שמו לכבודו של לורנטי פנקרטביץ' סוחארב שהיה מפקד הצבא.
המגדל הוקם לראשונה בשנת 1692 ונפתח לאחר 9 שני בתכנונו של האדריכל מיכאיל צ'וגלוקוב איוונוביץ'.
המגדל שימש בתור בית הספר למתמטיקה וניווט של מוסקבה עד לשנת 1921 בתקופה הקומוניסטית שבו הפך לבניין העירייה של מוסקבה ובו שכן גם: "המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה" עד שלבסוף נהרס בשנת 1934 לצורך סלילתה של טבעת הגנים אף על פי שהיו התנגדויות רבות להריסתו בקרב הציבור ובקרב אדריכלים רוסיים רבים.
המגדל הוקם בסגנון אדריכלי הקרוי: בארוק נארישקין.
בקומת הגג שכן מצפה כוכבים ובקומת הכניסה שכן שוק פשפשים שנסגר לאחר הקמתה של ברית המועצות.
עד למאה ה-19 עבר הכביש של המשך הרחוב מתחת לבניין אך לאחר מכן נסתם ונפתחה בו קומה מסחרית.
חלק מאירועי הכרך הרביעי של "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי מתרחשים בסביבת המגדל והשוק הסמוך.
בשנת 2017 החליטה עיריית מוסקבה לשחזר את המבנה אך נכון לעכשיו אין עדיין תאריך לתחילת העבודות וקביעת מיקום חדש עבור שחזור המבנה שנהרס.
מגדל סטרטון הלא הוא מגדל עבדעשתרת (בפיניקית: 𐤌𐤂𐤃𐤋 𐤏𐤁𐤃𐤏𐤔𐤕𐤓𐤕), המוכר גם בשמו החז"לי מגדל שרשן, הייתה עיר ותחנה ימית צידונית ששכנה באתר המוכר כיום כעיר העתיקה קיסריה בחבל השרון בישראל.
היישוב נוסד על־ידי עבדעשתרת הראשון או עבדעשתרת השני, מלכי צידון במאה ה־4 לפנה"ס ושימש, ככל הנראה, כתחנה ימית לאצירת תוצרת חקלאית.
כיום נוטים להניח שנוסד בידי עבדעשתרת השני שמלך בשלהי התקופה הפרסית ולא בימי עבד עשתרת הראשון שמלך כעשרים שנה לפניו, משום שבחפירות באתר התגלו רק ממצאים מראשית התקופה ההלניסטית ואילך, וכלל לא מהתקופה הפרסית בה מלך עבדעשתרת הראשון, שהיה ואסאל של מלך פרס ואף ניסה למרוד בו.
לראשונה נזכר שם המקום בתעודה מהארכיון של זנון, בשנת 259 לפנה"ס, ובאותה עת היה בו נמל קטן שספינתו של זנון עגנה בו.
בשלהי המאה ה-2 לפנה"ס השתלט עליו זואילוס, הטיראנוס של דור.
זמן לא רב אחר כך עבר היישוב לידי אלכסנדר ינאי בשנת 90 לפנה"ס, והיה בידי ממלכת החשמונאים כימי דור אחד לערך.
נראה שאירוע הכיבוש מוזכר כיום טוב במגילת תענית, שם נכתב שבי"ד בסיון גברה יד חשמונאי על 'קיסרי בת אדום' שהייתה 'יתד תקועה לישראל'.
ייתכן שבתקופה זו החל היישוב היהודי בעיר, שכן לאחר הקמת קיסריה היה כאן הרובע היהודי בעיר, ובית הכנסת שלה ניצב בתחומי מגדל סטרטון.
יצוין כי תחומם של עולי בבל הגיע עד לחומות מגדל סטרטון.
הגאוגרף סטרבון מוסר כי: "אחרי עכו נמצא מגדל סטרטון כשבתווך הר כרמלוס לצד שׂקמניון (Συκαμίνων - תל שקמונה), אחריה ממוקמת 'עיר-רועים', ובהמשך צומח יער עבות".
בשנת 63 לפנה"ס החזיר פומפיוס את העיר לידי תושביה הלא-יהודים וצירף אותה לנציבות סוריה, כפי שעשה גם לשאר ערי החוף.
נראה שבאותו זמן בנה גביניוס את העיר מחדש.
לאחר ניצחונו של אוקטביאנוס בקרב אקטיום והפיכתו לקיסר הרומאי אוגוסטוס, נתן זה את העיר כמתנה למלך יהודה הורדוס (בשנת 30 לפנה"ס), וזה האחרון הקים אותה מחדש כ"קיסריה".
במסגרת הסקרים והחפירות הרבות שנערכו בקיסריה במשך כ-150 שנה, נחקר ונחפר גם אתרה של מגדל סטרטון, הוא הרובע היהודי של העיר הרומית קיסריה.
בית הכנסת של קיסריה הרומית נתגלה מצפון לעיר בשנות ה-20, ונחפר לראשונה בשנת 1947 בידי יעקב עורי.
בחפירות בית הכנסת בשנים 1956 ו-1962, בידי מיכאל אבי-יונה בעזרת אברהם נגב.
בחפירה נתגלו חמש שכבות כאשר הקדומה שבהן נתגלתה על גבי הקרקע הבתולה, במפלס 2.80 מטר מעל פני הים.
בשכבה זו חשפו החופרים שרידי מבנים מהתקופה ההלניסטית, אשר הניחו שהם קשורים עם מקום המעגן של מגדל סטרטון.
בשכבה נתגלו כלים הלניסטיים אופיינים, כגון קערות מֶגָריות וכלי חרס מטיפוס "המדרון המערבי".
בחוף סמוך לבית הכנסת נראים במים שרידי קירות עבים מאד, שהם אולי שרידי מזח הנמל של מגדל סטרטון.
בחפירות בשנת 1962 נבדק ונחפר גם השטח שמצפון לעיר הצלבנית וממזרח לבית הכנסת, והתברר כי כולו תל שטוח, ובו בעיקר מבנים מהתקופה ההלניסטית; מתברר איפוא שזהו אתרה של מגדל סטרטון הקדומה.
בתעלת הבדיקה שנחפרה (רוחבה 5 ואורכה 50 מטרים) נתגלו שני נדבכים פינתו של בית גדול, בנוי אבני כורכר מקומיות שהונחו בצורת ראש ופתין.
בפינת הבית נמצאה ערימה גדולה של שברי כלי חרס הלניסטיים מובהקים מן המאה ה-3 והמאה ה-2 לפנה"ס.
גם כאן נתגלו כלים מֶגָריים וכן ידיו חתומות של אמפורות יין מרודוס ומאיים אגאיים אחרים, נרות שמן ועוד.
כלי החרס המאוחרים ביותר שנתגלו היו כלי טֶרָה סיגִילַטָה מזרחית א אולם מהטיפוסים המוקדמים בלבד, המתוארכים למחצית השנייה של המאה ה-2 לפסה"נ.
לא נמצאו כלל כלים מובהקים מן המאה ה-1 לפנה"ס.
כיוון שהעיר קרויה על שם עבדעשתרת נראה שהיא נוסדה סמוך לראשית התקופה ההלניסטית בארץ, בשלהי המאה ה-4 לפנה"ס, אבל התארוך הקראמי מקשה על ייחוסה לעבעשתרת הראשון, שמלך לפני אמצע מאה זו; על כן נראה שהיא נוסדה בידי עבדעשתרת השני.
בשנים 1959 עד 1963 חפרה המשלחת האיטלקית לארכאולוגיה מטעם המכון הלומברדי במילנו, בעיקר בתיאטרון הרומאי מדרום אך גם באמת המים והחומות מצפון לעיר.
המשלחת חשפה מצפון לאזור בית הכנסת קטע חומה קדום, ובו שני מגדלים עגולים.
בתקופה ההלניסטית נקראה העיר "מגדל סְטְרַטוֹן" (Στράτωνος πύργος) לפי הגרסה היוונית של שמו של מייסד העיר עבדעשתרת.
במקורות חז"ל נקרא היישוב "מגדל שרשון", כשם גנאי לאלה עשתרת.
בתל אביב־יפו נמצא רחוב מגדל שרשן הקרוי על שם העיר ההיסטורית.
פסטיבל המוזיקה הצבאית הבינלאומי מגדל ספסקאיה (Международный военно-музыкальный фестиваль «Спасская башня») הוא אירוע מוזיקה צבאי שנתי שנערך במוסקבה בכיכר האדומה מדי חודש ספטמבר.
בפסטיבל משתתפות להקות צבאיות רוסיות וזרות, תזמורות צבאיות עממיות ויחידות משמר כבוד של מדינות זרות.
יותר מארבעים מדינות השתתפו בפסטיבל מאז 2006. הוא נקרא על שם מגדל ספסקאיה המפורסם שבקרמלין המוסקבאי.
הפסטיבל משודר ומופק על ידי ערוץ TV סנטר.
להלן ציר זמן להיסטוריה של הפסטיבל:
2007: הפסטיבל נערך בגבעת פוקלונאיה במסגרת חגיגות יום העיר מוסקבה.
באירוע צפו למעלה מ-50,000 איש.
2008: האירוע נקרא הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה צבאית "קרן הקרמלין".
משרד החוץ הבריטי אסר על נגני הצבא הבריטי לנסוע לאירוע במחאה על מלחמת גאורגיה-רוסיה 2008. על המהלך נמתחה ביקורת על ידי בריגדיר מלוויל ג'יימסון מהתזמורת הצבאית באדינבורו וויטלי מירונוב מקרן הקרמלין, כששניהם האשימו את שר החוץ דייוויד מיליבנד כמי שמשחק בפוליטיקה באירוע תרבותי.
2009: זו הייתה השנה הראשונה בה כונה הפסטיבל בשם מגדל ספסקאיה.
2013: החל מאותה השנה, המוטו של הפסטיבל היה "להחיות מסורות, לשמור על ההיסטוריה"
2014: מספר שיא של 1,500 מוזיקאים צבאיים ושומרי כבוד מעשר מדינות השתתפו בפסטיבל.
2016: השתתפו בו למעלה מאלף נגנים.
התזמורות כללו את נציגי המדינות אוסטריה, יוון, האיחוד האירופי, איטליה, מונגוליה, סינגפור, סלובניה, קזחסטן, יפן, ישראל, בלארוס וסקוטלנד.
הפסטיבל החל בדקתל דומיה לזכר 291 הקורבנות של רעידת האדמה במרכז איטליה באוגוסט 2016.
2017: הפסטיבל חגג עשור להקמתו.
במהלך הפסטיבל כובד גם זכרו של סא"ל ולרי חלילוב, המנהל המוזיקלי של הפסטיבל שמת יחד עם אנסמבל אלכסנדרוב בהתרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי.