tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פשוטין שיחק בעמדת הרכז בקבוצות גדולות בברית המועצות כספרטק סנקט פטרבורג, דינמו מוסקבה וצסק"א מוסקבה וגם בישראל - במכבי רעננה.
בתואר היחיד שלו בתור שחקן, אליפות ליגת העל הרוסית בכדורסל, זכה עם צסק"א בעונתו האחרונה (), ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
פשוטין החל את קריירת האימון שלו בקבוצת הנוער של צסק"א, מיד לאחר שתלה את נעליו.
בעונתו היחידה שם זכה עם הקבוצה בטורניר היורוליג לנוער.
לאחר עונה מוצלחת זו מונה לעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת של צסק"א.
במקביל החל לאמן את נבחרת העתודה של רוסיה בכדורסל (דמיטרי שאקולין היה עוזרו), איתה זכה בעונתו הראשונה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 בשנת .
אחרי עונתו השנייה עבר להקדיש עצמו לתפקיד עוזר המאמן בצסק"א.
אחרי ארבע עונות כעוזר מאמן בצסק"א, בהן זכה יחד עם הקבוצה בשני תוארי אליפות היורוליג ועוד שתי הופעות בגמר המפעל, בארבע אליפויות מקומיות ובשלושה גביעי רוסיה, מונה לתפקיד המאמן הראשי בקבוצת ספרטק סנקט פטרבורג.
בספרטק אימן עונה אחת עד שנקרא לחזור לצסק"א, הפעם לעמדת המאמן הראשי.
בעונתו היחידה במועדון הפאר כעומד בראש צוות האימון, זכה פשוטין באליפות רוסיה ובגביע, והעפיל לפיינל פור היורוליג, אך סיים את תפקידו בתום העונה ובמקומו מונה דושקו וויושביץ'.
אחרי העונה בצסק"א עבר לאמן בפעם הראשונה באוניקס קאזאן, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה ביורוקאפ, אחרי שהיא מנצחת ברבע הגמר את יובקזרטה באסקט, בחצי הגמר את צדביטה זאגרב ובגמר את סביליה בתוצאה 92–77. בליגה הרוסית הודחה אוניקס באותה עונה בחצי הגמר, על ידי חימקי מוסקבה, וסיימה במקום השלישי.
בליגת ה-VTB סיימה הקבוצה גם כן במקום השלישי, כשהיא מודחת בחצי הגמר על ידי אותה קבוצה.
בעונת סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה הרוסית, אך הגיעה לשלב הגמר של ה-VTB, כשהיא מנוצחת בגמר על ידי צסק"א מוסקבה.
עקב זכייתה באליפות היורוקאפ בעונה הקודמת, זכתה הקבוצה בראשות פשוטין בכרטיס לעונת ביורוליג.
במפעל זה העפילה הקבוצה עד לשלב ההצלבה, בו נוצחה בסוויפ של 0–3 על ידי ברצלונה.
בסיום אותה עונה עבר פשוטין לאמן את קבוצת לוקומוטיב קובאן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עימה באליפות היורוקאפ והגיע איתה עד גמר ליגת ה-VTB.
הזכייה במפעל השני בחשיבותו באירופה הקנה ללוקומוטיב כרטיס כניסה לעונת 2013/2014 ביורוליג.
בעונה זו הודחה הקבוצה מהיורוליג בשלב 16 הראשונות, אך הגיעה לגמר הגביע הרוסי ולרבע גמר ה-VTB.
בסיום העונה חוזהו של פשוטין בקובאן לא הוארך, והוא עבר לאמן לקדנציה שנייה את אוניקס קאזאן.
כמו כן, החל מעונה זו לאמן את נבחרת רוסיה בכדורסל.
בעונתו הראשונה באוניקס הגיעה הקבוצה לחצי גמר היורוקאפ, אחרי שהחלה את העונה ביורוליג ונשרה בשלב הבתים.
בזירה המקומית הגיעה הקבוצה לרבע הגמר.
בעונת הגיעה הקבוצה בהדרכת פשוטין לשמינית גמר היורוקאפ, ולגמר ליגת ה-VTB.
בינואר סיים את תפקידו בנבחרת רוסיה, ובמקומו מונה סרגיי בזראביץ'.
אחרי עונה פושרת ב- עזב פשוטין את קאזאן והחל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת ויסקונסין הרד, קבוצת הבת של מילווקי באקס בליגת הפיתוח של ה-NBA.
אחרי תקופה קצרה חזר לרוסיה, הפעם לאימון קבוצת אבטודור סראטוב, שמאמנה התפטר בשל סיבות אישיות.
בסיום העונה עבר לאמן את קבוצת פלקנסטרו קאנטו מהליגה האיטלקית.
בינואר 2019 עזב את קאנטו, חזר לאמן את אבטודור סראטוב הרוסית ובדצמבר אותה שנה מונה למאמן לוקומוטיב קובאן.
אליפות ליגת העל הרוסית (1):
אליפות הליגה המאוחדת של VTB (1):
אליפות טורניר הנוער של היורוליג (1):
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 (1):
יבגני ניקיטין (רוסית: Евгений Никитин; ) הוא כימאי פיזיקלי ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה לכימיה של הטכניון.
בין השנים 1955-1950 ניקיטין היה תלמיד במחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת סראטוב ברוסיה.
בשנת 1958 סיים לימודי דוקטורט במכון לכימיה פיזיקלית באקדמיה למדעים במוסקבה.
בין השנים 1991-1965 היה חבר סגל במכון מוסקבה לפיזיקה וטכנולוגיה והתקדם עד לדרגת פרופסור מן המניין.
החל משנת 1992 ועד לשנת 2002 היה פרופסור לכימיה פיזיקלית בטכניון ומאז הוא פרופסור אמריטוס.
משנת 2002 הוא משמש פרופסור אורח במכון מקס פלאנק בגוטינגן, גרמניה.
במהלך עבודתו כחוקר פרסם ניקיטין 18 ספרים ולמעלה מ-320 מאמרים בתחום התמחותו.
בשנת 1977 התקבל ניקיטין כחבר לאקדמיה לאופולדינה, האקדמיה הלאומית למדעים של גרמניה.
בשנת 1983 התקבל כחבר באקדמיה האירופית למדעים ואמנויות.
מאז שנת 1987 הוא חבר באקדמיה הבינלאומית למדע קוונטי ומולקולרי.
בשנת 1991 הוענק לו פרס אלכסנדר פון הומבולדט, מאוניברסיטת גטינגן.
בשנת 2012 הוא התקבל כחבר באקדמיה למדעים ולמדעי הרוח של גטינגן.
יבגני אלכסנדרוביץ' צ'וּפלינסקי הוא רוצח סדרתי רוסי שנידון למאסר עולם בפברואר 2018 בגין ביצוע 19 מעשי רצח במשך 8 שנים.
הפשעים בוצעו נגד פרוצות בעיר נובוסיבירסק שבסיביר ולכן ידוע בעולם בכינוי "ג'ק המרטש הרוסי".
ברוסיה זכה לכינוי "המטורף מנובוסיבירסק" (Новосибирский маньяк ברוסית).
צ'ופלינסקי הואשם בכך שרצח 19 יצאניות וביתר את גופותיהן, כשרבות מהן נמצאו ללא לב ושעליהן חרוטים סימני כת השטן.
סימנים שקיווה שיסייעו להטעות את חוקרי המשטרה.
הרציחות החלו בשנת 1998 כשבצדי הדרכים, סמוך למזבלות ובצדי היערות שבעיר נובוסיבירסק נמצאו שרידי גופות של יצאניות.
הגופות היו מבותרות ועל עורן היו סימני פנתגרם וחצים, מה שהקשה תחילה על חוקרי המשטרה לעלות על עקבות הרוצח ולהבין באם זה בוצע כחלק מטקס כלשהו או באמת על מנת להטעות את השוטרים ולכן נשלחו חוקרים פדרליים ממוסקבה.
הסברה הייתה שהרוצח היה משוכנע שלא יעלו על עקבותיו ולכן לא הסתיר את הגופות אלא השאירן במקומות שקל היה למצוא אותן, אלא שכל הגופות שנמצאו הושחתו כך שלא ניתן היה לזהותם בנקל.
לבסוף, הצליחו החוקרים לאגד את כל הרציחות לסדרת רציחות ולהבין שכל הנרצחות נהרגו על ידי אותו אדם וכי למעשה מדובר ברוצח סדרתי.
הרציחות פסקו במפתיע בשנת 2006 ולא בוצעו יותר רציחות באופן שכזה, לא בנובוסיבירסק ולא באף עיר אחרת ברוסיה.
ממצא שהחוקרים הצליחו להצליב מנתוני משרד הפנים של רוסיה.
החוקרים סברו שהרוצח נעצר או מת.
באוקטובר 2015, לאחר שוועדת החקירות של רוסיה הצטרפה לחקירת המקרה, נעצר חשוד, נהג מונית בן 39 בשם אלכסיי איוואנוב, שהחוקרים הפדרליים חשדו שהוא המטורף מנוביסיבירסק.
בנובמבר 2016 הוא נשלח למאסר ממושך.
ברם, ב-21 באפריל 2016 ועדת החקירות של רוסיה דיווחה על מעצרו של יבגני צ'ופלינסקי, שוטר לשעבר במשטרת רוסיה, בן 51, שהפך לחשוד המרכזי בתיק (זאת לאחר שבניסיון לאתר את הרוצח, כ-5,000 גברים מקומיים נתבקשו למסור בדיקות דנ"א וכ-8,000 עדים תושאלו).
בינואר 2017 נערכה לו בדיקה פסיכיאטרית והוא נמצא כשיר למשפט.
ב-14 באפריל 2017 התובע הכללי הרוסי האשים אותו ברצח 19 נשים ואומנם תחילה דחה את כל הטענות נגדו אך לבסוף הודה במיוחס לו וטען כי במעשיו ביקש 'לטהר את הרחובות': , טען לאורך המשפט, .
בהמשך התברר שהוא עוכב על ידי משטרת נובוסיבירסק כבר בשנת 2006 בחשד למעורבות ברציחות, אך הוא שוחרר בשל חוסר ראיות.
ב-28 בפברואר 2018 נידון בבית המשפט בגין ביצוע 19 רציחות וגנבה.
גזר הדין הסופי ניתן ב-6 במרץ 2018 שבו צ'ופלינסקי נידון למאסר עולם לכל חייו ללא אפשרות חנינה.
יבגני פוסטני (נולד ב-3 ביולי 1983, נובוסיבירסק, ברית המועצות) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן, סגן אלוף ישראל בשחמט ואלוף ישראל בשחמט בזק לשנת 2018.
יבגני פוסטני נולד בנובוסיבירסק שבברית המועצות.
הוא התחיל לשחק שחמט בגיל חמש בהדרכת אביו.
בשנת 1995 הוא היה אלוף רוסיה לגילו.
בשנת 1999 הוא זכה במקום השני באליפות אירופה (עד גיל 18) ובמקום השלישי באליפות העולם (עד גיל 18).
בשנת 2001 הוא זכה באליפות ישראל הפתוחה.
פוסטני השתתף בגביע העולם בשחמט בשנים 2011 ו-2013 בהם הודח בסיבוב הראשון.
פוסטני היה חבר נבחרת ישראל באולימפאדות השחמט, אליפות אירופה ואליפות העולם לקבוצות.
משחק בליגה הלאומית מטעם מועדון באר שבע, והיה שותף למספר אליפויות, בעבר ייצג גם את מועדוני הרצליה, אס"א ת"א וחיפה.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-11 בישראל לפי מד כושר.
בין השנים 2008 ל-2024 השתתף יבגני פוסטני ב-5 אולימפיאדות שחמט:
יבגני ויקטורוביץ' פּריגוז'ין היה אוליגרך רוסי בעל מספר עסקים, מייסד כוח וגנר ומי שעמד בראשו.
הכוח לקח חלק משמעותי במלחמת אוקראינה–רוסיה.
לפי דיווחים רשמיים ברוסיה, ב-23 באוגוסט 2023 היה פריגוז'ין על מטוס שהתרסק במחוז טבר ונהרג.
לפי הדיווחים מערוץ טלגרם המקושר לכוח וגנר, Grey Zone, המטוס הופל על ידי הכוחות הרוסיים.
פריגוז'ין היה, בין השאר, הבעלים של רשת תאגידים שכנגד שלושה מהם הוגשו כתבי אישום בארצות הברית.
זאת בקשר לחלקן בהתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. החל משנת 2019 הוטלו סנקציות אמריקאיות גם כנגדו אישית.
פריגוז'ין נולד בסנקט פטרבורג ב-1 ביוני 1961 לויולטה וויקטור ייבגנייביץ' פריגוז'ין.
האב, מהנדס מכרות במקצועו, נפטר כאשר יבגני היה בן שנה, ואימו נישאה לגבר אחר, שמואל פרידמנובץ' ז'רקוי, מאמן סקי במקצועו, שהיה יהודי.
יבגני פריגוז'ין סיים את לימודיו בתיכון הספורט מס' 62 בלנינגרד בשנת 1977, ולאחר מכן היה מעורב בעסקי סקי.
בשנת 1979 נשפט על גנבה ונידון למאסר על תנאי, ובשנת 1981 נשפט ונידון ל-12 שנות מאסר בפועל על שוד והונאה.
הוא שוחרר מהכלא לאחר שריצה תשע שנות מאסר.
בשנת 1990, לאחר שחרורו מהכלא, הקימו פריגוז'ין ואביו החורג רשת למכירת נקניקיות.
הרשת זכתה להצלחה במהירות ופריגוז'ין עמד בראשה.
הוא נכנס כשותף לחברת "קונטרסט", רשת המרכולים הראשונה בסנקט פטרבורג, שאותה ייסד בוריס ספקטר, בן כיתתו מהפנימייה שבה למד.
ב-1995 נכנס פריגוז'ין לתחום המסעדנות, ושכנע את קיריל זמינוב לפתוח ביחד איתו מסעדה.
השניים פתחו מסעדה ב"בית המכס הישן" (Старая Таможня), מסעדה זו הייתה אחת המסעדות המובחרות הראשונות בסנט פטרבורג.
זמן קצר לאחר מכן פריגוז'ין פתח מספר מסעדות נוספות ברחבי סנקט פטרבורג.
הבולטת ביניהן הייתה מסעדה יהודית כשרה בשם "רשת ה-40".
ב-1997, בהשראת מסעדות על גדת נהר הסן בפריז, השקיע פריגוז'ין 400 אלף דולר בשיפוץ ספינה חלודה על נהר ויאטקה.
הספינה המשופצת שימשה לפתיחת מסעדה צפה בשם "ניו איילנד", שהפכה לאחד ממוקדי האוכל האופנתיים ביותר בסנקט פטרבורג.
ב-2001 אירח פריגוז'ין אישית את ולדימיר פוטין ואת נשיא צרפת ז'אק שיראק על ה"ניו איילנד".
פריגוז'ין גם אירח את נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ב-2002. ב-2003 חגג פוטין את יום ההולדת שלו בניו איילנד.
החל מ-2003, פריגוז'ין נפרד משותפיו העסקיים, הקים מסעדות עצמאיות משלו, והפך לחביב על פוטין.
עסקיו של פריגוז'ין התרחבו לשירותי אספקת ארוחות צהריים לבתי ספר.
ב-2010, פוטין עזר לו לפתוח מפעל באמצעות הלוואות נדיבות בערבות המדינה.
רק במוסקבה, חברת "קונקורד קייטרינג" שהייתה בבעלות פריגוז'ין הרוויחה מיליוני דולרים בזכות חוזים לאספקת ארוחות בבתי ספר ציבוריים.
הוא נתן גם שירותי הסעדה לאירועים של הקרמלין למשך כמה שנים, ואף זכה לכינוי "השף של פוטין".
ב-2012, במקביל קיבל חוזה לאספקת ארוחות לצבא רוסיה בשווי 1.2 מיליארד דולר במשך שנה אחת.
חלק מן הרווחים מחוזה זה, לכאורה, שימשו כדי להתחיל ולקדם "הסוכנות לחקר האינטרנט".
ב-2017, האופוזיציונר והלוחם בשחיתות אלכסיי נבלני טען שהחברות של פריגוז'ין זכו בניגוד לחוק במכרזים בשווי 387 מיליון דולר (1.4 מיליארד שקלים) עם משרד ההגנה הרוסי.
הקרן נגד שחיתות () האשימה את פריגוז'ין בהליכים עסקיים מושחתים והעריכה את הונו הבלתי חוקי ביותר ממיליארד רובל.
בסוף מרץ 2019 דווח על התפרצות דיזנטריה קשה בקרב תלמידי בתי ספר ומורים במוסקבה, במוסדות שהחברות של פריגוז'ין מספקות להם שירותי קייטרינג.
לפי הפרסום, יבגני פריגוז'ין פעל כדי לשחד את משפחות הנפגעים במטרה למנוע מהסוגיה להגיע לבתי המשפט.
לפי פרסומים בעיתונות, פריגוז'ין מימן וניהל רשת חברות, כולל "הסוכנות לחקר האינטרנט", "קונקורד ניהול וייעוץ" וחברה קשורה נוספת.
שלושתן מואשמות ב"טרולינג" באינטרנט ובכלל זה, ניסיון להשפיע על הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 וליצור חוסר אמון בשיטה הדמוקרטית.
פעילות "הסוכנות למחקר האינטרנט" כללה כתיבת "טוקבקים", ניהול חשבונות מזויפים, "דפים" ופרסום "פוסטים" בפייסבוק, ניהול חשבונות מזויפים ופרסום תעמולה באינסטגרם ובאתר האינטרנט רדיט, "ציוצים" ב"טוויטר", "בלוג-פוסטים" ב"טאמבלר", שימוש בזהויות גנובות וכדומה.
מבצע זה מהווה חלק מפעילות רחבה יותר שכללה, בין השאר, לוחמה פסיכולוגית, תעמולה, חדשות מזויפות, הכפשת פוליטיקאים וכל זאת, תוך שימוש ב"אוואטארים", גנבת זהויות וטכניקות נוספות, כולל באמצעים "מסורתיים" כמו מודעות עיתונות, מאמרים מוטים, "טוקבקים" בעיתונות, הטרלת בלוגים, שידורי רדיו וטלוויזיה (למשל באמצעות תחנות הטלוויזיה של Russia Today) וכיוצא באלו.
ב-24 באוגוסט 2018 התפרסם מחקר לפיו "הסוכנות למחקר האינטרנט" מפיצה מסרים שתכליתם להעמיק מחלוקות בחברה האמריקאית, ולסדוק את אמון הציבור במוסדות השלטון.
בתוך כך, עודדו את המחלוקת סביב יעילות החיסונים.
ב-16 בפברואר 2018 הוגש כתב אישום בארצות הברית כנגד פריגוז'ין ושלוש חברות בבעלותו, בהן "הסוכנות למחקר האינטרנט" וחברת "קונקורד ניהול וייעוץ".
במסגרת כתב האישום, פריגוז'ין הואשם במימון ובארגון פעולות שונות לטובת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 ובפשעים אחרים, לרבות גנבת זהות.
ב-28 בספטמבר 2018 הוגש כתב אישום נגד אלנה קוסיינובה, שלקחה חלק בקמפיין של פריגוז'ין, להפצת מסרים שתכליתם להעמיק מחלוקות בחברה האמריקאית סביב בחירות 2018.
בשנת 2014 הקים פריגוז'ין את "קבוצת וגנר" או "כוח וגנר", חברה צבאית פרטית רוסית של שכירי חרב.
אולם רק שנים לאחר מכן הודה בקשר שלו לקבוצה.
הכוח פעל במקומות שונים בעולם, ביניהם סוריה ולוב.
ב-22 באוקטובר 2018 פורסם ב"נובאיה גאזטה" (Novaya Gazeta) בו טען אדם שעבד בשירותו של פריגוז'ין במשימות חיסול במקומות שונים בסוריה ומקומות אחרים בעולם, בין השאר, באמצעות הרעלה.
לפני הפרסום העיתונאי המפרסם, דניס קורטקוב, קיבל זר פרחים ללוויה של עצמו ואף הוצב מחוץ לביתו ראש כרות של עז.
ב-14 באוגוסט 2019 פורסם תחקיר עיתונאי ברשת CNN באשר לפעילות רוסיה במרכז אפריקה.
לפי הכתבה, מאחורי הפעילות עומדת חברה בבעלותו של פריגוז'ין.
ב-30 בספטמבר 2019 הודיעה ארצות הברית שהיא מטילה סנקציות אישיות על פריגוז'ין.
חלקה של קבוצת וגנר בפלישה הרוסית לאוקראינה
על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, חלה עלייה חדה בהשפעתם של פריגוז'ין וקבוצת וגנר.
פריגוז'ין שפיקח באופן אישי על התקדמות הקבוצה בדונבאס, הרבה לבקר את תפקוד הצבא הרוסי.
הקבוצה ספגה אבדות כבדות בלחימה והחלה בקמפין גיוס, פריגוז'ין אף גייס אסירים מבתי כלא ברוסיה שיילחמו באוקראינה והגדיל את הכוח לכ-50,000 לוחמים.
לקראת סיום הקרבות בעיר באחמוט פריגוז'ין אמר כי ווגנר תצמצם את פעילותה בתום הקרבות בבאחמוט, בסרטון שהופץ ב-11 במרץ 2023 אמר פריגוז'ין שקבוצת וגנר תהפוך בעתיד לצבא.
הצהרותיו של פריגוז'ין לוו בהשערות לגבי שאיפותיו הפוליטיות.
ב-14 באפריל פריגוז'ין טען כי מטרות הלחימה של רוסיה הושגו, ולפיכך אפשר להכריז על סיום המלחמה.
ב-23 ביוני 2023 האשים פריגוז'ין בפומבי את משרד ההגנה הרוסי, שלדבריו מנסה לרמות את הציבור ואת הנשיא.
הוא דחה את ההצדקה הרשמית למלחמה, הטענה כי ב-2022 תכננה קייב התקפה על דונבאס ועל קרים.
פריגוז'ין טען כי לוחמיו נהרגו במתקפת טילים של צבא רוסיה.
הוא איים על שר ההגנה סרגיי שויגו ועל הרמטכ"ל ולרי גרסימוב.
משרד ההגנה הרוסי הכחיש את ההאשמות, ושירות הביטחון של רוסיה החל בחקירה נגד פריגוז'ין בגין "מרד מזוין".
בתגובה פתח פריגוז'ין במרד קבוצת וגנר: הוא נסוג מאוקראינה והשתלט על הערים הרוסיות וורונז' ורוסטוב על הדון.
המרד הסתיים ב-24 ביוני, ופריגוז'ין עזב לבלארוס.
ב-23 באוגוסט 2023, התרסק ברוסיה מטוסו הפרטי מדגם אמבראר לגאסי 600 .
פריגוז'ין עצמו ומספר בכירים נוספים שהיו בטיסה נהרגו בהתרסקות.
להערכת גורמים רשמיים במערב לרוסיה הייתה מעורבות בכך.
בדצמבר 2023 דווח בוול סטריט ג'ורנל כי ניקולאי פטרושב, היועץ לביטחון לאומי של רוסיה ויד ימינו של הנשיא ולדימיר פוטין, עומד מאחורי חיסולו של יבגני פריגוז'ין.
יבגני אלכסנדרוביץ' צ'רנוב הוא כדורגלן רוסי בעמדת המגן ברוסטוב.
הוא בוגר האקדמיה לכדורגל בטומסק.
בקיץ 2010, צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של "טום" באליפות רוסיה.
ב-13 באוגוסט אותה שנה הופיע לראשונה במשחק קבוצת הנוער נגד "קריליה סובייטוב" (0:3).
בקיץ 2011, יחד עם חברו לקבוצה דמיטרי אפרמוב עברו בדיקה רפואית במועדון "מוסטוביק-פרימוריה" אוסוריסק, אבל לא עברו בסוף.
ב-2011, התאמן אומנם עם הקבוצה הבוגרת, אך לא עלה במדי הקבוצה.
ב-27 באפריל 2012, במשחק נגד "אמקר" (שהסתיים בשוויון מאופס), ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל.
הוא עלה על המגרש בדקה ה-80 במקומו של ניקיטה בז'נוב.
במשך העונה, לקח חלק ב-19 משחקים והבקיע 4 שערים, וסייע למועדון במסע החזרה לליגת המשנה.
לפני תחילת עונת 2013/14 עוד התאמן עם "טום", ולאחר מכן עבר בדיקות רפואיות במועדון "חימיק" דזרז'ינסק.
ב-11 ביולי חימיק הודיעה כי צ'רנוב, עבר לקבוצה בהשאלה.
בעונת 2013/14 צ'רנוב הופיע ב-26 משחקים ועזר לקבוצה להבטיח את מקומה בליגה.
הוא המשיך לשחק בשורותיה גם בעונת 2014/15 שבסיומה הקבוצה ירדה לליגה השנייה.
ב-2 ביולי 2015 נודע כי בעונת 2015/16 צ'רנוב יושאל ליניסיי קרסנויארסק.
הוא נטל חלק ב-18 משחקים בליגה הראשונה ושני משחקים בגביע הרוסי.
בנוסף, בינואר 2016 הילו להתעניין בו מועדוני ליגת העל כ"קרסנודר" וקבוצת "זניט.
תוך זמן קצר הוא הצטרף למועדון מסנקט פטרבורג, כשהוא מופיע במדי הקבוצה לראשונה ב-22 בספטמבר 2016 בשלב 16 האחרונות בגביע במשחק נגד טמבוב.
לפני עונת 2017/18 עבר בהשאלה למשך שנה למועדון מליגת העל "טוסנו".
הוא הופיע לראשונה במדי טוסנו ב-15 ביולי 2017 במשחק הבייתי, במסגרת המחזור הראשון נגד "אופה".
ביולי 2018 חזר להרכב זניט-2. לעיתים צורף להרכב הקבוצה הבוגרת ושיחק תפקיד מרכזי בניצחון 4:0 של זניט על וולגר אסטרחן, במשחק שלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל כשבישל גם את שערו של רוברט מאק.
בדצמבר 2018 הסתיים חוזהו בזניט ולא חודש ובפברואר 2019 חתם ל-3.5 שנים ברוסטוב.
ב-31 במרץ 2011, יחד עם חברו לקבוצה דמיטרי ניקיטינסקי צ'רנוב זומן לנבחרת הנוער של רוסיה ששחקניה הורכבו מילידי 1992. הוא השתתף בטורניר בינלאומי שנערך פורטוגל.
ב-19 באפריל במשחק נגד הצרפתים (0:0), צ'רנוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית.
הוא הופיע על המגרש כשעלה כמחליף בדקה ה-62.
ב-16 באוגוסט 2017 צורף להרכב הנבחרת הלאומית של רוסיה ואף השתתף במחנה האימונים בנובוגורסק, אך טרם שיחק בשורות הנבחרת במסגרת רשמית.
יבגני פרלשטיין הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-58 בארצות הברית לפי מד כושר.
יבגני פרלשטיין נולד בז'יטומיר, אז בברית המועצות.
הוא התחיל להתאמן בשחמט בצעיר בהדרכת אביו שהיה מאמן שחמט.
כבר בגיל 10 הוא השתתף בתחרות השחמט הראשונה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 המשפחה היגרה לארצות הברית.
בשנת 2000 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לנוער עד גיל 20. בשנת 2003 הוא ניצח בתחרות בניו יורק.
בשנת 2005 הוא היה רביעי במונטריאול (אחרי ויקטור מיכלבסקי).
בשנת 2006 ו-2009 הוא ניצח בתחרות שנערכה בלובוק (ארצות הברית) (בן פיינגולד סיים במקום השני).
בשנת 2016 במנצ'סטר הוא סיים שלישי (אחרי אלכסנדר לנדרמן שסיים שני).
פרלשטיין פרסם מספר ספרים על שחמט.
יבגני יבגנייביץ' קוזנצוב (נולד ב-19 במאי 1992 בצ'ליאבינסק, רוסיה) הוא שחקן הוקי קרח רוסי מקצועני, המשחק בעמדת החלוץ המרכזי בקרוליינה הוריקנס מליגת ה-NHL.
חתן פרס אמן הספורט של רוסיה (21 במאי 2012).
הוא בוגר האקדמיה להוקי של מועדון "טרקטור" ושיחק בהרכב הקבוצה הבוגרת של טרקטור צ'ליאבינסק ובקבוצת הנוער שלה "הדובים הלבנים".
הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו בעונת 2009/2010. נטל חלק במשחקי האולסטאר ב-2011 ו-2012. בסיכום העונה הרגילה של KHL בעונת 2011/2012 הבקיע 41 (19+22) נקודות ובכך הפך למבקיע הטוב ביותר של המועדון.
זכה בגביע היבשת וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בעונת 2011/2012. בסוף העונה האריך את חוזהו עם "טרקטור" בשנתיים נוספות.
סיים עם הקבוצה במקום השני בעונת 2012/2013.
בדראפט ה-NHL בשנת 2010 נבחר בסיבוב הראשון תחת מספר 26 ואת זכויות השחקן שלו בחרה "וושינגטון קפיטלס".
אחרי ש"טרקטור" סיימה עונת 2013/2014 ולא העפילה לפלייאוף, ב-7 במרץ 2014 סיים יבגני קוזנצוב את החוזה עם המועדון מצ'ליאבינסק ולמחרת כבר הפך לשחקן ב"וושינגטון קפיטלס", כשהוא חותם על חוזה דו-שנתי.
קוזנצוב בחר את מספר 92 שאיתו שיחק גם ב"טרקטור".
הוא עלה לראשונה לשחק בליגת NHL ב-11 במרץ 2014 במשחק נגד ה"פיטסבורג פינגווינס", שיחק 10 דקות ו-22 שניות וחבט 2 ניסיונות לחבטת שער.
את הנקודות הראשונות הבקיע ב-14 במרץ במשחק נגד "ונקובר קנאקס", כשהוא מעניק שלושה אסיסטים ומבקיע את השער הראשון ב-25 במרץ נגד "לוס אנג'לס קינגס".
במהלך העונה הופיע ב-17 משחקים שבהם הוא הבקיע 9 (3+6) נקודות.
ב-6 ביולי 2015 האריך את החוזה שלו עם ה"קפיטלס" בשנתיים, עבור סכום כולל של 6 מיליון דולר.
ב-23 באוקטובר 2015 במשחק נגד "אדמונטון אוילרס" קלע 5 (3+2) נקודות ובפעם הראשונה בקריירה שלו ב-NHL הבקיע שלושער.
ב-28 בינואר 2016 הוכרז על השתתפותו של קוזנצוב במשחק האולסטאר של ה-NHL בעונת 2016. את העונה הרגילה בעונת 2015/2016 הופיע בכל 82 המשחקים, הבקיע 77 (20+57) נקודות והפך למלך השערים של קבוצתו במהלך העונה.
ב-2 ביולי 2017 האריך שוב את חוזהו בוושינגטון, הפעם לשמונה שנים, תמורת $62.4 מיליון דולר.
בעונת 2017/2018 היה לרוסי השלישי בתולדות NHL שזכה בתואר מלך השערים של הפלייאוף, כשהוא זוכה עם אובצ'קין בגביע סטנלי.
ב-מרץ 2024 הועבר קוזנצוב לקרוליינה הוריקנס.
הפעם הראשונה ששיחק בשורות נבחרת הנוער של רוסיה הייתה באליפות העולם לנוער בשנת 2010, שבה הנבחרת סיימה במקום השישי.
הוכתר לשחקן המשחק במהלך משחק שלב הבתים נגד הנבחרת הלאומית של אוסטריה.
הוא השתתף גם באליפות העולם ב-2009 שבה הנבחרת סיימה במקום השני.
ב-2011 שיחק באליפות העולם לנוער שנערכה בבאפלו (ארצות הברית) וזכה עם הנבחרת באליפות העולם.
הוא הבקיע את שער הניצחון בהארכה במשחק רבע הגמר נגד פינלנד.
בסך הכל הוא הבקיע 4 שערים והעניק 7 אסיסטים.
באליפות העולם לנוער ב-2012 זכתה הנבחרת במדליית כסף, כאשר קוזנצוב כיהן כקפטן.
במשחק נגד לטביה הבקיע 9 (3+6) נקודות, רק נקודה 1 פחות מהשיא העולמי.
במשחק נגד קנדה בחצי הגמר הבקיע 3 שערים והעניק אסיסט אחד.
בטורניר כולו צבר 13 (6+7) נקודות וקיבל את תואר החלוץ הטוב ביותר והשחקן המצטיין של האליפות.
באליפות העולם 2012 הופיע לראשונה בהרכב הנבחרת הבוגרת.
הוא שיחק עשרה משחקים, הבקיע 6 (2+4) נקודות וזכה עם הנבחרת באליפות העולם.
קוזנצוב הפך לשחקן הנבחרת הלאומית הראשון שאינו יליד ברית המועצות וזכה באליפות העולם.
באליפות העולם 2014 זכה שוב עם הנבחרת הלאומית באליפות העולם, כשהופיע בעשרה משחקים והבקיע 2 (1+1) נקודות.
באוגוסט 2019 הודיעה IIHF על השעייתו למשך ארבע שנים מהשתתפות בטורנירים שהיא מארגנת (שכולל גם את אליפות העולם), בשל מציאת קוקאין בדמו, במבחנות שנלקחו ממנו ערב אליפות העולם שנערכה במאי 2019.
ב-3 ביוני 2011 נישא לאנסטסיה זינובייבה.
אחיה של אנסטסיה — איליה זינובייב, הוא גם שחקן הוקי.
ב-25 במאי 2015 יבגני הפך לאב, כשלזוג נולדה בת, יסניה.
שנה קבוצה תואר 2012 טרקטור מחזיקת גביע היבשת
שנה קבוצה תואר 2016, 2017 קפיטלס גביע הנשיאים 2018 קפיטלס גביע הנסיך וויילס 2018 קפיטלס גביע סטנלי
שנה נבחרת תואר 2011 רוסיה אליפות עולם לנוער 2012, 2014 רוסיה אליפות עולם
יבגני מיכאילוביץ' רילוב הוא שחיין רוסי, הוא האלוף האולימפי (טוקיו 2020) במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר גב, פעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) ואלוף אירופה (גלאזגו 2018) במשחה ל-200 מטר גב.
רילוב נולד וגדל בנובוטרויצק, מחוז אורנבורג.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכה רילוב במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא רוסיה חדש של 1:54.60 דקות, אחרי מיץ' לרקין מאוסטרליה (1:53.58 דקות) ורדוסלב קבנצקי מפולין (1:54.55 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.23 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 53.14 שניות ועלה מהמקום החמישי ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:30.90 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 53.21 שניות
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה רילוב במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא אירופה חדש של 1:53.97 דקות, אחרי ראיין מרפי מארצות הברית (1:53.62 דקות) ומיץ' לרקין (1:53.96 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.74 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:31.30 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.90 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2017 זכה רילוב בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אירופה חדש של 1:53.61 דקות, לפני ראיין מרפי (1:54.21 דקות) וג'ייקוב פלבי (1:55.06 דקות), שניהם מארצות הברית.
מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:29.76 דקות, אחרי ארצות הברית (3:27.91 דקות) ובריטניה (3:28.95 דקות), הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 52.89 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכה רילוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 52.77 שניות ובשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 52.66 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכה רילוב ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.40 דקות, לפני ראיין מרפי מארצות הברית (1:54.12 דקות) ולוק גרינבנק מבריטניה (1:55.85 דקות).
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.67 שניות, אחרי שיו ג'יאיו מסין (52.43 שניות) ולפני מיץ' לרקין מאוסטרליה (52.77 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:09.97 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:09.06 דקות ולפני אוסטרליה (3:11.22 דקות).
כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.02 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בשיא רוסיה חדש של 3:40.78 דקות.
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה טובה משיא אירופה של 51.97 שניות.
לאחר הזכייה, האשים ראיין מרפי את רילוב בשימוש בסמים.
בשנת 2021 זכה רילוב בתואר שחיין השנה באירופה.
יבגני אדוארדוביץ' ציגאנוב הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון רוסי.
יבגני נולד במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות במשפחתו של אדוארד ציגאנוב, מדען במכון מחקר במוסקבה.
יבגני בוגר בית הספר למוזיקה עם התמחות בפסנתר.
החל מגיל תשע, הוא גילם תפקידים שונים בתיאטרון טגנקה, שבו השתתף בהפקות שנוצרו במיוחד עבור צופים צעירים.
אחר כך הוא יצר להקה חדשה עם חבריו בשם "Grenki", עמם הופיע במספר מועדונים במוסקבה.
הלהקה הוציאה אלבום אחד ובשנת 2004 התפרקה, אבל שוב התאחדה ב-2009.
ב-1996 הוא התקבל לבית הספר על שם בוריס שצ'וקין לתיאטרון, אבל למד שם רק שנה אחת, ובסופו של דבר החליט לשנות את כיוון ולפנות לבימוי.
ב-1997 הוא נכנס ללימודים במחלקה לבימוי של האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון, שאותו סיים בשנת 2001, שם הוא פגש את פיוטר פומנקו, אשר לאחר זמן הזמין את יבגני לעבוד איתו ביחד על כמה פרויקטים משותפים.
בשנת 2000, ציגאנוב שיחק תפקיד בהצגה "כפר אחד שמח בהחלט" ושנה מאוחר יותר הצטרף לאולפן התיאטרון של פיוטר פומנקו.
בשנת 2001, יבגני גילם את התפקיד הראשי בסרט אספן (2001) בבימויו של יורי גרימוב, אשר היה התפקיד הקולנועי הראשון שלו.
הופעת הבכורה שלו הייתה מאוד מוצלחת ועד מהרה השחקן החל להופיע במגוון הפקות קולנוע רוסיות.
השחקן קיבל פרס בפסטיבל הסרטים "קינוטאבר" (על תפקידו בסרט "בוא נעשה אהבה").
הוא נוטה להופיע בהפקות טלוויזיה וגילם את התפקיד הראשי בסדרה "אגם מת", דרמת פשע בהפקת חברת Mediaslovo ובבימויו של רומן פריגונוב, בסדרה בה הוא מככב לצידו של אנדריי סמוליאקוב.
הסדרה שודרה בערוץ TV3 ועלילתה מתרחשת בחוג הארקטי ומגוללת את סיפורו של מקסים פוקרובסקי, בלש ממשטרת מוסקבה הנשלח לעיירה בצפון טייגה לחקור את רציחתה של בתו של אוליגרך מקומי ובעוד תושבי העיירה משוכנעים שבמותה אשמים השאמאנים השבטיים של סיביר, מקסים משוכנע שאנשי העיירה מסתירים את הרוצח האמיתי.
ב-2019 הצטלם לסרטו של ניקולאי חומריקי, מותחן בשם "התשיעייה" (Девятая) בהפקת נטליה גורינה, אלכסנדר רודניאנסקי וסרגיי מלקומוב.
יבגני משתתף בסרט לצידם של וילן באביצ'ב ויבגני טקאצ'וב.
סרט שהופק בתקציב של 450 מיליון רובל וצולם בסנקט פטרבורג ומתרחש בתקופת האימפריה הרוסית במאה ה-19 כאשר החוקר רוסטוב משתף פעולה עם האנגלייה אוליביה ריד בחקירת הירצחן של נערות בפטבורג.
שמועות שונות טענו כי קאיה סקודלריו הסכימה להשתתף בצילומי הסרט.
בשנת 2005 התחתן עם אירינה לאונובה, וממנה נולדו לו שבעה ילדים.
הזוג נפרד ב-2015. הוא מנהל יחסים רומנטיים עם השחקנית יוליה סניגיר ממנה יש לו ילד אחד שנולד במרץ 2016.
יבגני סוֹבָה (באוקראינית: Євгеній Сова, נולד ב-29 באוגוסט 1980, י"ז באלול ה'תש"ם) הוא סגן יושב ראש הכנסת ה-25 וחבר הכנסת מטעם ישראל ביתנו.
סובה נולד בעיר פרבומייסק, אוקראינה הסובייטית שבברית המועצות דאז לניקולאי סובה וסבטלנה לבית גכטמן.
עלה לישראל ב-1997, במסגרת תוכנית סל"ה של הסוכנות היהודית.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, עוד לפני גיוסו לצה"ל.
שירת בתפקיד של קצין בנציבות קבילות החיילים.
למד תקשורת ועיתונאות באוניברסיטת בר-אילן.
בעל תואר שני בתקשורת פוליטית.
בשנת 2005 החל לעבוד ככתב ותחקירן בעיתון וסטי ובחדשות 2. הפרשן המדיני-פוליטי של ערוץ 9 ומגיש תוכניות אקטואליה ב"כאן רק"ע".
בשנת 2014 עזב את ערוץ 9 והחל את עבודתו בערוץ הבין-לאומי בשפה הרוסית RTVI.
מספטמבר 2014 עד ינואר 2019 הגיש את התוכנית "השבוע בישראל".
ב-3 בפברואר 2019 הודיע עם אביגדור ליברמן על הצטרפותו לישראל ביתנו לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
הוא הוצב במקום השלישי ברשימת ישראל ביתנו ונכנס לכנסת.
הוא הוצב שוב במקום השלישי ברשימה של ישראל ביתנו לבחירות לכנסת העשרים ושתיים, בחירות לכנסת העשרים ושלוש ובבחירות לכנסת העשרים וארבע, נבחר בכולן לכנסת.
בכנסת ה-24, כיהן יו"ר הסיעה וסגן יושב ראש הכנסת
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב שוב במקום השלישי ברשימת ישראל ביתנו לכנסת.
בכנסת זו הוא אף מכהן כסגן יושב ראש הכנסת.
נשוי למרינה, ד"ר לביולוגיה, ולהם שלוש בנות.
יבגני לאונידוביץ' סאבין הוא כדורגלן עבר רוסי, בלוגר ופרשן כדורגל.
הוא החל את הקריירה שלו בליגות הנמוכות ברוסיה.
בשנת 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית במדי אמקאר פרם.
כמו כן, הוא שיחק בנבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21 ובנבחרת האולימפית.
הוא נקרא לסגל נבחרת רוסיה בשנת 2007 ואז שוב ב-2009, התאמן אך לא שיחק בשום משחק בנבחרת.
בסוף שנת 2015 החל לעבוד כפרזנטור ופרשן בערוץ Match TV.
בשנת 2021 הקים את מועדון הכדורגל המקצועני קרסאווה ששיחק בעונת 2021/2022 בליגה הלאומית השנייה והוא שימש כנשיא הקבוצה.
יבגני נולד בעיר בלאוזרסק שבמחוז וולוגדה.
הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של קבוצת אירטיש טובולסק, שמומנה על ידי מפעל פטרוכימי מקומי, שבו עבדו הוריו.
אחרי הצלחה יחסית בטורנירים מקומיים הוזמן לשחק בשורות קבוצת רוטור וולגוגרד.
לאחר מכן שיחק בקבוצות הנוער של לוקומוטיב מוסקבה וריאזאן.
ב-2004 עבר לטומסק שעמה העפיל לליגת העל הרוסית בכדורגל.
בשנים 2006—2007 שיחק באמקאר פרם שבמדיה הבקיע 6 שערים בעונת 2006 והיה למלך השערים של הקבוצה.
באוגוסט 2007 צסק"א מוסקבה התעניינה בו, אך אמקר סירבה לשחררו.
בינואר 2008 חתם בקריליה סובייטוב סמרה לארבע שנים.
את הופעת הבכורה ערך בניצחון קבוצתו 3:0 על טרק ב-14 במרץ 2008. סאבין הבקיע את השער הראשון במשחק.
בסמרה שיחק עד קיץ 2011 ובמידה הבקיע 23 משחקים ב-103 הופעות.
בינואר 2012 שוחרר מטומסק והוא עבר לאורל.אך בפברואר 2013 עבר שוב, הפעם לארסנל טולה.
במדי ארסנל הבקיע 20 שערים ב-33 הופעות.
בינואר 2014 עבר למזרח הרחוק, כשחתם בלוץ' ולדיווסטוק.
בקיץ 2014 חתם בטיומן מליגת המשנה ובשנת 2015 פרש ממשחק.
בשנת 2015 הצטרף לצוות פרשני הספורט של ערוץ Match TV.
בקיץ 2018 היה פרשן הערוץ הראשון במשחקי מונדיאל 2018. בשנת 2018 הצטלם לסרטו של דנילה קוזלובסקי, "המאמן", בתפקיד חלוץ קבוצת ספרטק מוסקבה.
מאוגוסט 2018 מנהל וידאו בלוג מוצלח באתר יוטיוב, על הכדורגל ברוסיה בשם "קרסאווה" («КраСава»).
ב-8 בדצמבר 2020 הכריז על הקמת מועדון כדורגל מקצועני בשם "קרסאווה", שנרשם להשתתפות ב.
ב-13 בפברואר 2021 הכריז שיורי סיומין ישמש כמאמן-יועץ.
ב-20 בפברואר הודיע כי הקבוצה תייצג את העיר אודינצובו, שבפרברי מוסקבה, אך בהמשך הקבוצה עברה לעיר ז'וקובסקי.
באפריל 2022, הרשויות במחוז מוסקבה יצאו נגדו אחרי שפרסם סרטון בערוץ היוטיוב שלו ובו ראיין כדורגלנים אוקראיניים וניסה להבין מדוע קהילת הכדורגל הרוסית שותקת ואינה פוצה פה נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בעקבות הסרטון הרשויות במדינה אילצוהו לעזוב את רוסיה.
מאז 2022 חי עם משפחתו בקפריסין והוא בעלי קבוצת הכדורגל Krasava ENY Ypsonas FC, שמתמודדת בליגת העל הקפריסאית מאז עונת 2025/2026.
יבגני סטיצ'קין שחקן תיאטרון וקולנוע, מנחה טלוויזיה ומדבב רוסי.
יבגני סטיצ'קין נולד במוסקבה למשפחת רקדנית בלט של תיאטרון בולשוי.
הוא למד במכון לקולנוע על שם גרסימוב.
לאחר סיום הלימודים החל לשחק בתיאטראות של העיר.
מאז הוא הופיע על במת תיאטראות שונות של מוסקבה.
במקביל למשחק בתיאטרון, יבגני סטיצ'קין מצטלם בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה (המתאבדים, טרוצקי, אליבי, לפריז, צ'רנוביל: אזור ההרחקה, טבעת הזהב, מחוץ לעצמך ועוד).
הוא גם הנחה תוכניות בערוצים רוסיה-1, NTV והערוץ הראשון ברוסיה ובערוצים אוקראיני.
יבגני קונסטנטינוביץ' פרולוב הוא כדורגלן רוסי המשחק כשוער מועדון קריליה סובייטוב סמרה.
ב-2 בפברואר 2020 הוא חתם על חוזה לשנתיים עם קריליה סובייטוב סמרה.
באפריל 2020 הוא העניק ריאיון לעיתונאי הספורט בו הוא מתח ביקורת על הנשיא פוטין, ואמר שהוא לא הצליח לנקוט בפעולה מוחשית לתמיכה בעסקים ובאוכלוסייה בעת המאבק התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
יבגני אלכסנדרוביץ' צ'יצ'ווארקין הוא יזם רוסי, שהקים את קמעונאית הסלולר הגדולה ברוסיה: Yevroset.
עסק זה הפך אותו לאיש העשיר ביותר מתחת לגיל 35 מארצו, עם הון של כ-1.6 מיליארד דולר.
הוא זכה במספר פרסים ציבוריים, כולל איש השנה 2004 בקטגוריה של תחום העסקים הקמעונאיים.
בשנת 2006 הוענק לו עיטור מסדר התהילה של רוסיה על תרומתו האישית הגדולה לפיתוח המסורות הטובות ביותר של יזמות רוסית.
בשנת 2007, זכה בפרס הגדול של "אדם השנה 2006" ובפרס תהילת המולדת.
הוא היה חבר במפלגה הפוליטית תיק הימין והיה צפוי להתמנות ליו"ר הסניף המוסקבאי של המפלגה.
צ'יצ'ווארקין מתגורר כיום בלונדון, משם מבקר את השחיתות ברוסיה ואת הנשיא ולדימיר פוטין באופן אישי.
בשנת 2008 הוא נמלט מרוסיה ללונדון וברוסיה החחלה חקירה פלילית בעניינו.
השלטונות הרוסים ביקשו את הסגרתו אך בקשתם נשללה.
באוגוסט 2012 השיק את חנות היינות החדשה שלו Hedonism Wines ברחוב דייוויס בלונדון.
ב-10 ביולי 2025, נודע כי משרד הפנים של רוסיה הכניס את יבגני צ'יצ'ווארקין לרשימת מבוקשים כחלק מתיק פלילי.
ב-21 בנובמבר 2025 פורסם שהשירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה הכניס את צ'יצ'ווארקין לרשימה רשמית של טרוריסטים ורדיקלים.
יבגני לזרביץ' רושאל הוא מהנדס תוכנה יהודי רוסי, ממציא פורמט דוחס הקבצים RAR.
רושאל ידוע בעיקר כמפתח של:
אלגוריתם הדחיסה של RAR נמצא בבעלות רשמית של אחיו הבכור אלכסנדר, מכיוון שליבגני רושאל אין "זמן לדאוג לפיתוח תוכנה ובעיות הקשורות בזכויות יוצרים בו זמנית."
יבגני ולנינוביץ' קושלב הוא מנהל ספורטיבי ומתורגמן אוקראיני-רוסי, המכהן כמנהל קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.
בשנת 2001 סיים את לימודיו בפקולטה לפילולוגיה גרמנית של האוניברסיטה הלאומית של דונצק עם תואר בשפות וספרות אנגלית וצרפתית.
בשנת 2004 קיבל תעודה מאוניברסיטת קיימברידג' בידע המקצועי של השפה האנגלית.
הוא החל את הקריירה שלו בעולם הכדורגל שלו בשנת 2004, בגיל 25, כשמונה לעוזר במחלקה ליחסים בינלאומיים של מועדון הכדורגל שחטאר דונצק.
מאז 2006 עבד כעוזרו של מנהל האקדמיה לכדורגל בשחטאר וסיפק תמיכה מנהלית למנהל האקדמיה בניהול השוטף של עבודתה.
הוא היה מעורב בניהול הלוגיסטי של המועדון והיה אחראי לארגון משחקי ליגת האלופות וגביע אופ"א עבור שחטאר.
בשלב זה הוא פגש את המאמן הנק ואן סטי שהיה זקוק למתורגמן מקצועי.
ההולנדי העריך מאוד את הפוטנציאל של קושלב והציע לו הצעה עסקית.
יחד עם ואן סטי עבר יבגני לסנקט פטרבורג ושימש כמתורגמן שלו.
בשנת 2009, ביום הולדתו ה-30, מונה לסגן מנהל האקדמיה של זניט סנקט פטרבורג, הידע מבשפות וניסיון רב בתחום היחסים הבינלאומיים סייעו לו ליצור שיתוף פעולה הדוק עם המנהל הספורטיבי של לוקומוטיב אריק שטופלהאוס.
לבסוף ביוני 2014 מונה למנהל הקבוצה ומאז אחראי לניהולה השוטף והתקין של הקבוצה בעיקר בתחום הלוגיסטי.
יבגני פטרוסיאן הוא אמן אסטרדה, סופר-הומוריסטן, ומנחה טלוויזיה יהודי רוסי - ארמני.
נולד בבאקו למשפחה ארמנית-יהודית מעורבת.
משנת 1964, במשך חמש שנים, שימש פטרוסיאן כמנחה עם חוש הומור וחן רב (מה שנקרא "קונפרנסייה") בתזמורת המדינה תחת לאוניד אוטיוסוב.
לאחר מכן עבד במשך 20 שמה במוסקונצרט .
החל משנת 1987 פטרוסיאן משתתף בתוכנית "אנשלג" במשך 13 שנה.
בשנת 1994, פטרוסיאן החל להנחות תוכנית אישית "סמחופנורמה" , שהייתה קיימת במשך 10 שנים.
הפרויקטים הידועים של פטרוסיאן כוללים את תוכנית הטלוויזיה "קריבויה זרקלו" , שם הקומיקאי שיחק לעיתים קרובות את התפקידים הראשיים.
תוכנית זו שודרה בין השנים 2003 עד 2014. הצוות של הפרויקט כלל קומיקאים מפורסמים רבים.
יבגני שמצלין (נולד ב-24 בינואר 2002) הוא ג'ודוקא ישראלי המתחרה בקטגוריית המשקל של מעל 100+
שמצ'ילין נולד באומסק שבמחוז אומסק ברוסיה.
בגיל 4 עלה שמצ'ילין עם משפחתו לישראל לעיר אילת.
בצעירותו היה שמצלין אלוף ישראל בג'ודו בגילאי הנוער השונים.
הוא לא זכה בהישגים בולטים בתחרויות עולמיות או יבשתיות בגילאי הנוער.
באליפות אירופה שנערכת באפריל בזאגרב שבקרואטיה צפוי שמצלין להשתתף בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג.
יבגני פיינברג היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי.
הוא פעל בתחום הפיזיקה הגרעינית.
יבגני פיינברג נולד בשנת 1912 בבאקו (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באזרבייג'ן) למשפחה יהודית.
בשנת 1918 המשפחה עברה למוסקבה בה פיינברג סיים לימודי בית ספר.
פיינברג למד באוניברסיטת מוסקבה שם סיים בשנת 1935. בשנת 1938 הוא סיים עבודת תואר שלישי.
לאחר סיום התואר פיינברג החל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה.
בשנת 1944 הוא פעל ליד ולדימיר וקסלר שפיתח שיטה לשליטה על תנועת חלקיקים במאיץ חלקיקים (יבגני פיינברג היה שותף לחלק התאורטי).
בגלל האופי הביטחוני של התגלית היא לא פורסמה והתגלתה שנית על ידי אדווין מקמילן בשנת 1946.
בשנת 1944 פיינברג הציע שיטה חדשה בתחום ספקטרוסקופיה שהושמה בהמשך על ידי פיודור שפירו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עסק בבעיות התפשטות גלי רדיו.
על עבודות אלו בשנת 1951 פיינברג קיבל פרמיית על שם מנדלשטם.
החל משנות ה-50 פיינברג חזר למחקרים בתחום פיזיקה גרעינית.
פיינברג נבחר להאקדמיה הרוסית למדעים משנת 1997.
על תרומתו בתחום התמחותו הוענק לפיינברג עיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים) ופרסים שונים רוסים בתחום עיסוקו לרבות פרס ברית המועצות בשנת 1983. בשנת 2000 הוא קיבל פרס על שם פומרנצ'וק על מחקריו בתחום האדרונים.
בשנת 1944 פיינברג החל ללמד באוניברסיטת ניז'ני נובגורוד.
החל משנת 1954 הוא היה בסגל של מכון לפיזיקה והנדסה במוסקבה.
פיינברג היה בין החברים הקרובים של אנדריי סחרוב.
בן דודו סבלי פיינברג גם היה פיזיקאי בתחום פיזיקה גרעינית.
פיינברג נפטר בשנת 2005 ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
יבגני סברדלוב הוא ביוכימאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
הוא התמחה בתחום ביולוגיה מולקולרית.
יבגני סברדלוב נולד בשנת 1938 בדנייפרופטרובסק (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
אביו דוד היה פעיל המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ואמו הייתה מורה.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה האזור נכבש על הנאצים ורבים מחברי המשפחה נהרגו.
בשנת 1955 סברדלוב סיים לימודי בית ספר ונסע למוסקבה.
הוא לא התקבל ללימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה והחל לעבוד כמסגר.
בשנת 1956, מניסיון שני הוא הצליח להתקבל ללימודי כימיה.
הוא סיים את הלימודים בהצלחה ובשנת 1965 סיים לימודי תואר שלישי.
בשנת 1965 סברדלוב החל לעבוד במכון לכימיה ביו-אורגנית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
הוא עבד במכון עד לשנת 1988. על השתתפות בפיתוח אמצעים ללוחמה ביולוגית הוא קיבל פרס לנין בשנת 1984.
בשנת 1988 סברדלוב מונה למנהל מכון לגנטיקה מולקולרית וכיהן בתפקיד עד לשנת 2006.
סברדלוב סיים עבודת פוסט-דוקטורט בשנת 1980 ובשנת 1984 מונה לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 2007 הוא התקבל כחבר בפועל לאקדמיה הרוסית למדעים.
סברדלוב מתמחה בכימיה של חומצת גרעין.
בשנת 1982 על עבודות בתחום הוא קיבל פרס ברית המועצות (לצד חוקרים נוספים לרבות רומן חסין-לוריה).
בשנת 1984 הוא קיבל פרס לנין ובשנת 2015 פרס הפדרציה הרוסית.
בשנת 2014 לסברדלוב הוענקה מדליית זהב על שם אנגלגרדט של האקדמיה.
סברדלוב בעל מדד הירש 41, אך לדעתו שיטה זו להערכת תרומת המעדן לקידום המדע אינה נכונה.
יבגני פינצ'וקוב (נולד בשנת 2005) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
פינצ'וקוב מתאמן באגודת הפועל "בגין" חולון תחת המאמן לידר דנה.
באליפות אירופה שנערכה בלוקסמבורג שבלוקסמבורג סיים בתחרות לרביעיית גברים במקום שישי בגמר תרגיל שיווי המשקל בתוצאה של 24.890 נקודות, ובמקום שביעי במוקדמות התרגיל הדינמי בתוצאה של 25.800 נקודות, יחד עם ערן רודנאי, ליעד מדר ולירן כהן.
הרביעייה לא העפילה לגמר הקרב רב לאחר שסיימה את המוקדמות במקום חמישי בציון משוקלל של 54.750 נקודות, בשל הגבלה של צוות אחד למדינה בגמר.
יבגני פטרוב 1902 – 2 ביולי 1942, הוא שם העט של יבגני פטרוביץ' קטייב היה עיתונאי, מחזאי, תסריטאי וסופר הומוריסטי סובייטי, שהיה פופולרי בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20.
את רוב עבודתו הספרותית עשה ביחד עם איליה אילף, וכמעט תמיד מתייחסים אל השניים כצמד "אילף ופטרוב".
נולד באודסה (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה) למשפחה אמידה.
אביו לימד במוסדות להשכלה גבוהה ואימו הייתה בת למשפחת אצולה.
יבגני היה שני במשפחה – אחיו הבכור הוא הסופר ולנטין קטייב.
אימו מתה זמן קצר לאחר לידתו ממחלה.
יבגני למד בגימנסיה באודסה, אך לא סיים את הלימודים בשל המהפכה ומלחמת האזרחים שבאה אחריה.
הוא עבד בסוכנות ידיעות של דרום רוסיה.
בשנים 1921–1923 שירת כבלש במשטרת אודסה.
לאחר מכן עבר אל אחיו הבכור שהתגורר במוסקבה.
הוא החל לעבוד ככתב חוץ בכמה עיתונים במוסקבה.
את הכתבות שלו פרסם תחת שם העט "יבגני פטרוב", כדי שלא יבלבלו בינו לבין אחיו.
במהלך עבודתו העיתונאית הוא הכיר את איליה אילף וכך נולד הצמד "אילף ופטרוב", שהפך לתופעה תרבותית סובייטית.
בתחילת דרכם כתבו פיליטונים וסיפורים קצרים שפורסמו בעיתונים ובכתב עת סאטירי קרוקודיל.
בשנים 1928–1931 הצמד כתב את שתי יצירות הכי מפורסמות והפופולריות שלו: "שנים עשר כיסאות" ו"עגל הזהב".
בשנת 1935 הם כתבו תסריט לסרט הסובייטי הפופולרי "הקירקס".
אליה אילף נפטר משחפת בשנת 1937. מותו היווה מכה מוראלית ליבגני פטרוב.
הוא כמעט הפסיק לכתוב, בשנת 1938 נענה להצעה להיות העורך הראשי של שבועון אוגוניוק.
בשנת 1941 כתב מחזה, שהועלה לבמת התיאטרון כבר אחרי מותו.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות עזב יבגני פטרוב את תפקיד העורך הראשי והפך לכתב צבאי.
הוא ביקר ביחידות לוחמות באזורי הקרבות ופרסם דיווחים מן החזית.
בביקוריו הקצרים במוסקבה כתב תסריטים לשני סרטים, שהיללו את לוחמי הצבא האדום.
ב-2 ביולי 1942 עלה יבגני פטרוב על מטוס תובלה צבאי בעיר קרסנודאר, כדי לחזור למוסקבה לאחר אחד מביקוריו בחזית הלחימה.
במהלך הטיסה מעל מחוז רוסטוב התנגש המטוס (שטס בגובה נמוך מאוד – כ־15–20 מטר) בתל.
כל מי שהיה על המטוס נהרג כתוצאה מההתנגשות.
קיימות שתי גרסאות לאירוע: לפי אחת – מדובר בתאונה אווירית, שנגרמה כתוצאה מטעות אנוש.
לפי שנייה – טייס המטוס ביצע תרגיל התחמקות לא מוצלח ממטוסי יירוט גרמנים, שתקפו אותו.
בשנת 1929 התחתן עם ולנטינה גריונזייד, אישה ממוצא גרמני.
לבני הזוג נולדו שני בנים: פיוטר ואיליה.
המשפחה התגוררה ברובע יאקימנקה במוסקבה, בשכנות עם משפחתו של איליה אילף.
פיוטר קטייב היה צלם קולנוע ואיליה קטייב – מלחין.
יְבוּסִים, על פי המקרא הוא שבט כנעני שחי בשלהי האלף ה-2 לפנה"ס.
בירתם שעל שמם נקראה הייתה העיר יְבוּס (שמה של העיר ירושלים לפני שדוד נתן לה את שמה) עד לימי המלך דוד שכבש את העיר בשנת 1004 לפנה"ס לערך.
בהתאם למצוות מחיית שבעה עממין, נצטוו בני ישראל להכרית גם את העם היבוסי, אולם בזמן כיבוש הארץ והתנחלות השבטים לא היה לבני ישראל די כוח להשמידם.
לצד חוקרים שקיבלו את עמדת המקרא כי הם אחד מעמי כנען, במחקר העדכני של תקופת המקרא נוטים להניח כי היבוסים הגיעו כנראה מצפון רק עם קריסת האימפריה החיתית בתום התקופה הכנענית, ולפיכך אינם מעמי כנען הקדומים.
אין עדויות על יבוס ועל היבוסים מחוץ למקרא.
ישנם חוקרים החושבים כי יבוס הוא מקום אחר מירושלים וחוקרים אחרים מעדיפים לראות בשם 'יבוס' כמעין שם פסאודו-אתני ללא שום רקע היסטורי.
בעניין מוצא היבוסים קיימות מספר תאוריות, מודרניות ומסורתיות: יש הסוברים שהיבוסים לא היו "כנענים", כלומר תושבים מקוריים של ארץ ישראל.
השם יבוסים אינו נזכר כצורתו בשום מקור חיצוני, ואף על פי כן יש כמה עדויות להשפעה חורית-חתית על תושביה הקדומים של ירושלים, המרמזת אולי למוצאם מאסיה הקטנה, טורקיה של ימינו.
יש הסוברים כי ישנה זיקה בין ממלכת היבוסים לממלכת "מיתאני" בצפון סוריה, שגם היא מורכבת מאוכלוסייה חורית מונהגת על ידי אצולה הודו-ארית.
במכתבי אל עמרנה מן המאה ה-14 לפנה"ס קרוי מלך ירושלים עבדיחיבה (או עבדיחיפה, באכדית, שבהּ נכתבו המכתבים משמשים אותם סימנים ל'פ' ול'ב').
'חיבה' הוא שמה של אלה ראשית חורית וחתית.
שם זה שימר זכר בשמותיהם של כמה דמויות מקראיות: 'חובה', 'חביה', 'חופה', 'חופים', ואולי גם 'חובב', רובם שמות כוהנים.
גם השם ההודי-אירופאי ארוונה מעיד על מוצאם החיתי.
תאוריה נוספת בדבר מוצאם של היבוסים היא של אדוארד ליפינסקי, פרופסור ללימודי מזרחנות וסלאביים באוניברסיטה הקתולית בלוון, הוא טען כי ככל הנראה היבוסים היו שבט אמורי.
ליפינסקי זיהה אותם עם קבוצת "יאבסים" המובאת בכתב יתדות שנמצא בארכיון של העיר העתיקה מארי שבסוריה.
ספר בראשית מתאר את הגנאלוגיה המסורתית של היבוסים, וקובע כי הם צאצאיו של כנען: .
כמו כן, ספר בראשית וספר שמות מזהים את היבוסים כאחד משבעת עמי כנען.
עם זאת, הזיהוי של היבוסים כחתיים ולא כנענים מופיע גם במקורות יהודיים מסורתיים, כך כתוב בפרקי דרבי אליעזר: .
רש"י, פרשן מקרא צרפתי בימי הביניים, טען שמוצא היבוסים הוא פלשתי.
ההיסטוריה היבוסית על פי המקרא
כשכבשו בני ישראל את ארץ כנען, ב-1200 לפנה"ס לערך, נשלטו היבוסים בידי אדוני-צדק, שנקרא על שם האל צדק (בעל).
אדוני-צדק השתתף בברית שהקימו ערים מקומיות כנגד בני ישראל, בהן לכיש, עגלון וחברון.
יהושע בן נון הביס את הברית והרג את אדוני-צדק.
חרף מות אדוני-צדק, היבוסים הוסיפו להתבצר ביבוס, המוגנת והקשה לכיבוש.
היבוסים נשארו במבצרם ההררי ויצרו מובלעת נכרית בתוך נחלות בני יהודה ובנימין, אירוע זה מוזכר פעמיים בתנ"ך: .
בתקופה זו הוזכר שמה של העיר יבוס כעיר נכרית בקשר לפרשת פילגש בגבעה: יהודי יצא מבית לחם לכיוון ביתו שבנחלת שבט אפרים יחד עם נערו ופילגשו, דרך 'דרך ההר' שעברה על קו פרשת המים (באזור שכונת רחביה כיום).
נערו של האיש הציע לו לסטות מעט מהדרך ליבוס על מנת ללון שם, אך האיש סירב בטענה שהוא מעדיף ללון באחת מערי בני ישראל על פני "עיר נכרי", והם המשיכו לגבעה (שועפט של היום) ושם התרחשה הפרשה הטרגית של אונס הפילגש בגבעה.
הפרשנות המקובלת על סיפור כיבוש ירושלים (יבוס) בידי דוד המלך (הסיפור מופיע פעמיים, בשינויים קלים, בספר שמואל ובספר דברי הימים) היא שיבוס הייתה המבצר החזק ביותר בכנען ונחשבה לבלתי חדירה.
עקב כך טענו היבוסים, כאשר נדרשו להיכנע לדוד, כי ביכולתם להביס את דוד עם החלשים (הַעִוְרִים וְהַפִּסְחִים) שבאנשיהם.
אולם דוד ואנשיו צלחו בכיבוש העיר.
יש הטוענים כי העיר נלקחה בהתקפה דרך פיר המים האנכי המכונה "פיר וורן" על ידי יואב בן צרויה.
אחרון היבוסים שהוזכרו בתנ"ך היה אֲרַוְנָה, ממנו רכש דוד חלקה על הר מוריה בתקווה לבנות עליו מזבח לה'.
מן המסופר ב עולה כי למרות שבני ישראל השמידו את רוב בני שבעת העממים שישבו לפניהם בארץ כנען וביטלו את המשכיותם כעממים אוטונומיים, עדיין נותרו מבני העממים האלה בארץ (ובהם היבוסים) ושלמה המלך הסב אותם לעבדים לצרכיו השונים.
קיימת מצוות עשה מהתורה להשמיד את שבעת העממים שישבו בארץ ישראל בתקופת ההתנחלות אם פניהם אינם לשלום, בתוכם נמצא העם היבוסי.
לאחר כיבוש הארץ והתנחלות השבטים בתקופת יהושע בן נון, שבט בנימין לא הצליח לכבוש את העם היבוסי, מבצרם היה חזק מדי.
הרד"ק התקשה מדוע לא נעשה להם נס, והוא העלה רעיון לפיו:
רש"י טען בשם הספרי שסיבת אי כיבוש היבוסים (שלשיטתו מוצאם פלישתי) היא ש"לא היו רשאין, מחמת השבועה שנשבע אברהם לאבימלך".
מחבר הספר דעת סופרים מציע הסבר האומר כי לדעת רש"י אף שהיבוסי היה משבעת האומות, ייחוסו מגיע גם למשפחת אבימלך, והם באו לישראל בטענה לשמור את הברית שכרת אברהם עם אבימלך.
על שם כיבוש ירושלים (יבוס) בידי דוד נקרא "מבצע יבוסי" שנועד לתפיסת שטחים שאותם הבריטים היו אמורים לפנות לפני 15 במאי 1948 וכן לכיבוש שכונות ערביות, על מנת ליצור רצף טריטוריאלי בשליטת הצד היהודי.
את המבצע ניהלו חטיבת עציוני עם חטיבת הפלמ"ח הראל.
תוצאת המבצע היא כיבוש שכונת קטמון בירושלים.
פוליטיקאים ערבים רבים טענו שמוצא הפלסטינים הוא בעם היבוסי.
מיתוס זה נועד לומר כי לפלסטינים יש טענה היסטורית לירושלים שקודמת לזו היהודית.
בין פוליטיקאים אלו ניתן למנות את יאסר ערפאת, רווחי פתוח ופייסל חוסייני.
ברשות הפלסטינית אף הכניסו מיתוס זה לספרי הלימוד.
לדעת החוקרים לטענה זו אין כל ביסוס עובדתי, פרופסור אריק ה'קלין מהמחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון טוען כי קיימת הסכמה כללית בקרב היסטוריונים וארכאולוגים לפיה פלסטינים מודרניים "קשורים יותר לערביי ערב הסעודית, תימן, ירדן ומדינות אחרות" מאשר ליבוסים, ושהם חסרים כל קשר משמעותי אליהם.
השם או התואר אֲרַוְנָה מחזק השערה זו לגבי היבוסים.
יְבוּל הוא מושב בחבל שלום, מדרום-מזרח לכרם שלום, במועצה אזורית אשכול ומשתייך ליישובי האיחוד החקלאי.
המושב הוקם בשנת 1981 והוא אחד משישה מושבים שהוקמו בתחילת שנות ה-80, במסגרת חבל שלום.
המושב הוקם ב-1977 לאחר שגרעין המשפחות המייסדות מתנועת האיחוד החקלאי אזרחו את היאחזות "נח"ל מורג" (לימים מורג) ברצועת עזה.
הובטח להם כי ישבו במקום באופן זמני בלבד ולאחר שמונה חודשים ייבנה עבורם ישוב קבע בפתחת רפיח, אך כשנחתמו הסכמי קמפ דייוויד בסוף 1980 הוקפאה התוכנית.
לאחר שנתיים וחצי במקום דרשו לעבור לחבל שלום שהוקם באותה עת.
המושב עלה על הקרקע בחבל שלום ב-22 באוקטובר 1981.
בשנת 1983 נקלע המושב, יחד עם שאר המושבים בחבל שלום, לחובות.
זאת עקב ירידה במחירי הירקות, זינוק באינפלציה ומגבלה על מכסות הייצור.
בשנת 2005 הגיעו למקום כמחצית ממפוני היישוב נצרים בגוש קטיף.
לימים תושבים אלו הקימו בחבל שלום, את היישובים בני נצרים, נווה ושלומית.
היישוב מונה כ-45 נחלות (משקים).
כמחצית מתושבי יבול עוסקים בחקלאות והשאר בעבודות שונות בסביבה או בערים הקרובות.
לאחרונה פתח יבול את שעריו לקליטת חברים חדשים ולשם כך הוקצו נחלות לבניית בתים והקמת משק.
יבגניה בוריסובנה (ז'ניה) דודינה (בבלארוסית: Евге́ния Бори́совна (Женя) До́дина; נולדה ב-10 בדצמבר 1964) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית, ילידת-בלארוס הסובייטית.
זוכת פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה ב-2001 וב-2002.
דודינה נולדה בעיר מוגילב שבבלארוס הסובייטית (כיום בבלארוס), לאב מורה ולאם רופאת ילדים.
למדה משחק באקדמיה הממלכתית לאמנות במוסקבה.
עם תום לימודיה, שיחקה בתיאטרון מאיאקובסקי, שם לימד גם יבגני אריה.
המפגש עם אריה שכנע אותה לעלות לישראל והיא עלתה לישראל עמם בתחילת שנות ה-90, והשתלבה בגרעין המייסד של תיאטרון גשר שבו התבלטה בכשרונה.
לאחר מספר שנים בתיאטרון גשר, עברה לתיאטרון הבימה ושיחקה במגוון רב של תפקידים, ולאחר מכן גם בהפקות משותפות של הבימה ושל התיאטרון הקאמרי.
מייד עם עלייתה לישראל, החלה לשחק בתיאטרון גשר.
כמו כל שאר שחקני התיאטרון, נאלצה גם דודינה ללמוד להופיע בעברית אף שכעולה חדשה לא דברה את השפה.
היא עשתה זאת במאמצים גדולים, תוך שהיא קוראת את הטקסט העברי באותיות קיריליות ומתאמנת על ההגיה הנכונה.
ב-2007, קבלה הצעה לשחק בתיאטרון הבימה בהצגה אנה קארנינה על פי טולסטוי ומאז הפך "הבימה" לתיאטרון הבית שלה.
ב-2009 כיכבה בהצגה "איולף הקטן" על פי איבסן.
ב-2010 עלתה בתיאטרון זה ההצגה "מסילה לדמשק" מאת הלל מיטלפונקט, שם שיחקה בתפקיד הראשי.
ב-2011 שיחקה ב"קוויאר ועדשים" בבימויו של מוני מושונוב, ב-2016 שיחקה במחזה "סיפור פשוט" המבוסס על ספר שכתב ש"י עגנון, וביימה שיר גולדברג.
ב-2018 שיחקה במחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של גדי רול, לצד ליא קניג.
דודינה השתתפה גם בשתי הצגות בהפקה משותפת של תיאטרון "הבימה" ותיאטרון "הקאמרי": בשנת 2014 עלתה בכיכובה ההצגה "חשמלית ושמה תשוקה", וב-2017 המחזה "שלוש אחיות" שכתב אנטון צ'כוב וביים חנן שניר.
בדצמבר 2025 עלתה לבמת תיאטרון "גשר" ההצגה "אמא קוראז".
דודינה מגלמת בה את התפקיד של אמא קוראז', בבימוי יוצא הדופן של ספיר הלר.
דודינה היא השחקנית היחידה בהצגה כאשר לצידה, בכל שאר התפקידים, שחקנים גברים.
דודינה השתתפה בחמישה סרטים ישראליים זוכי פרס אופיר:,"קלרה הקדושה"(1996), "קרקס פלשתינה"(1998), "החברים של יאנה" ו"האסונות של נינה" (2004).
סרטים ישראליים נוספים שבהם הופיעה: "מייד אין איזראל", "סוף המשחק" (1997), "ז'נטילה" (1997), "סיפור חצי רוסי" (2006), "מכתבים לאמריקה", "היו לילות" (2009), "מר ולדמן היקר", "החטאים", "מות המשוררת" (2017), "משפחה" "קיצור תולדות האוהבים" ו"אין בתולות בקריות".
ב-1999 שיחקה בסרט הטלוויזיה "זמן אוויר" בבימויו של יצחק צפל ישורון.
ב-2003 דודינה גילמה את דמותה של השחקנית חנה רובינא בסרט הטלוויזיה "היה או לא היה", העוסק בפרשת אהבתם של רובינא ואלכסנדר פן.
על תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הקולנוע היהודי בוורשה.
ב-2006 שיחקה דודינה את דמותה של אירינה, בעלת חנות קסמים ברחוב סומסום.
ב-2007 שיחקה בסדרה "מרחק נגיעה" בתור מרינה, אמו של זוריק (הנרי דוד).
בסוף אותה שנה השתתפה בעונה השנייה של הסדרה "פרשת השבוע", בתור מושא אהבתו של אלישע (יובל סגל).
במהלך הקריירה, שיחקה דודינה בתפקידי אורח גם בסדרות טלוויזיה שונות ביניהם ב"פרנקו וספקטור" לצד משה איבגי ורונית אלקבץ ובסדרה "בת ים ניו יורק".
בסוף 2008 שיחקה בסדרה "האמת העירומה" ששודרה בערוץ 10 בתפקיד מיקה, אמה של הגר, הילדה שנעלמה.
על השתתפותה בסרטה של מיכל אביעד "לא רואים עליך", זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2011.
בשנת 2012 השתתפה בסדרה "עניין של זמן" בתפקיד סופי, חברתו של ויצמן (שי קפון).בשנת 2016 השתתפה בסרט "שבוע ויום" שזכה לפרס בפסטיבל קאן.
בשנת 2019 השתתפה בסדרה "כבודו".
ב-2020 שיחקה בסדרה "חזרות" של כאן 11. בשנת 2021 נבחרה להיות הפרזנטורית של חברת הפינטק "BTB - Be The Bank".
בספטמבר 2023 התארחה באחד הפרקים של תוכנית האירוח "ארוחה של החיים" ששודרה בכאן 11 שבה השף ענר בן רפאל פורמן, יצר חמש מנות בהשראת חייה.
באותה שנה עלתה בכאן 11, סדרה דוברת-רוסית בכיכובה של סוזנה פפיאן "סובייצקה", בה דודינה ממלמת אמה של דמותה של פפיאן, בעלילה המלווה שלושה דורות לעליה מברית המועצות.
דודינה מרבה להופיע בתפקידים בעולם, בעיקר בגרמניה וברוסיה.
היא לומדת את התפקידים בגרמנית אף על פי שאינה דוברת את השפה, כפי שעשתה בעברית כשהייתה עולה חדשה.
ב-2012 השתתפה בהצגה "פרסונה", המבוססת על סרט של אינגמר ברגמן באותה השם, בהפקה משותפת של תיאטרון "הבימה" ותיאטרון "רזידנס" במינכן.
ההצגה עלתה הן בגרמניה והן בישראל.
באותה שנה השתתפה בסרט הפיגוע, של הבמאי הלבנוני זיאד דווארי, שצולם בחלקו בישראל.
ב-2017 שיחקה בסרט הגרמני "בזמנים של אור דועך" לצד השחקן השווייצרי ברונו גנץ.ב-2019 הצטרפה לפרק אחד בעונה השלישית של דרמת הטלוויזיה של BBC אמריקה "להרוג את איב".
בתחילת 2020 קבלה הזמנה להצטרף למשך שנה לאנסמבל התיאטרון העירוני בשטוטגרט, מהתיאטרונים המוערכים בגרמניה, אך התוכנית בוטלה עקב מגפת הקורונה העולמית שפרצה גם בגרמניה.
החל מעונת 2020/21 היא חברה קבועה באנסמבל התיאטרון העירוני בשטוטגרט.
התחתנה בנישואים אזרחיים בטקס שנערך בקפריסין, למוזיקאי אבי בנימין (במקור: אבי בנימינוביץ' נֶדְזְבֶצְקִי), מלחין הבית של תיאטרון גשר.