tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באלגברת מטריצות , היחידות הן אידמפוטנטים אורתוגונליים ופרימיטיביים שסכומם 1.
לפירוק פירס בכמה מחלקות לא אסוציאטיביות, ראו אלגברה אלטרנטיבית#הרחבות מרכזיות ופירוק פירס, אלגברת ז'ורדן#פירוק פירס, אלגברה עם חזקה אסוציאטיבית#פירוק פירס.
אם לכל איבר a של אידיאל A בחוג R, המשלים הפיך, ובנוסף לזה כל אידפוטנט של חוג המנה הוא מהצורה כאשר e אידמפוטנט של R, אז A הוא אידיאל מרים אידמפוטנטים.
אם A הוא אידיאל כזה, אז אפשר להרים כל מערכת סופית או בת-מניה של אידמפוטנטים אורתוגונליים בחוג המנה, למערכת מתאימה ב-R (טענה זו אינה נכונה למערכות שמספר איבריהן אינו בן-מניה).
בנוסף לזה אפשר להרים גם מערכות של יחידות מטריצות, וכך, אם חוג המנה הוא חוג מטריצות, זהו גם המבנה של החוג R עצמו.
כל אידיאל נילי הוא מרים אידמפוטנטים.
אם R סגור בטופולוגיה ה-A-אדית, אז A מרים אידמפוטנטים.
באופן כללי, אידיאל A המוכל ברדיקל ג'ייקובסון של החוג הוא אידיאל מרים אידמפוטנטים, אם ורק אם לכל מחובר ישר של R/A (כמודול מעל R) יש כיסוי פרויקטיבי (כיסוי פרויקטיבי של מודול M הוא מודול פרויקטיבי P עם הטלה שהגרעין שלה הוא תת-מודול קטן).
בחוג קומוטטיבי מקסימלי (נקרא גם קומפקטי ליניארית), רדיקל ג'ייקובסון מרים אידמפוטנטים; חוג מקסימלי הוא מכפלה סופית של חוגים מקסימליים מקומיים.
המטריצות שיש להן 1 ברכיב ה-ij ואפס בכל מקום אחר, מהוות בסיס סטנדרטי של אלגברת המטריצות.
מטריצות אלה מקיימות את היחסים ו-.
כל קבוצת איברים בחוג המקיימת את היחסים האלה נקראת מערכת של יחידות מטריצות.
חוג שיש בו מערכת של יחידות מטריצות הוא בהכרח חוג מטריצות מעל חוג אחר.
משמעות המושג היא תלויית הקשר:
בתכנות אימפרטיבי שגרה היא אידמפוטנטית אם מצב המערכת נותר זהה ללא קשר למספר ההפעלות של שגרה זו.
דוגמה: שגרה של חיפוש שם לקוח במסד נתונים תיתן תוצאה זהה ללא קשר למספר הקריאות.
כך גם שגרת מיון נתונים - תוצאת המיון הראשון לא תשתנה.
שגרה להוספת רשומת קנייה של סחורה אינה אידמפוטנטית (כל קריאה לה תוסיף עוד קנייה), אך שגרת ביטול קניה מסוימת היא אידמפוטנטית.
יִידל מיטן פֿידל (ביידיש: "אידל עם הכינור", פולנית: Judel gra na Skrzypcach, אנגלית: Yiddle With His Fiddle; הופץ בארץ כאידל) הוא סרט קולנוע בשפת היידיש תוצרת פולין משנת 1936, בבימויו של יוסף גרין ובכיכובהּ של מולי פיקון.
אטקה ואביה אריה הם זוג נגנים, היא בכינור והוא בקונטרבס, המתדרדרים לעוני ומפונים מדירתם ברובע קז'ימייז' בקרקוב.
אריה לא רואה מוצא מלבד פרנסה ככליזמרים נודדים, אך חושש לביטחונה של בתו בדרכים.
אטקה פותרת את הבעיה בכך שהיא מתחפשת לנער ומאמצת את זהותו של "אידל".
במהלך מסעותיהם בין הכפרים הם מתחברים עם עוד צמד דומה, יצחק קלמוטקר ובנו אפרים, ומקימים רביעייה.
"אידל" מפתחת רגשות כלפי אפרים, המתקשה להבין את תשומת הלב שהוא זוכה לה.
הם נשכרים לנגן בחתונתה של טייבל'ה, בת עניים שהייתה מאורסת קודם לאחר, והעשיר הקשיש זלמן גולד.
"אידל" מרחמת על הכלה ומבריחה אותה עמם.
טייבל'ה נעשית לזמרת הליווי של ההרכב, והם הופכים להצלחה גדולה.
אפרים מתאהב בטייבל'ה, למורת רוחה של "אידל".
היא מתוודה על האמת בפני אביו, והלה משתכנע לעזור ויוצא לחפש את ארוסה של טייבל'ה, יוס'ל פלדמן.
עם הגיעם לוורשה מחריף המתח בין החברים: אפרים כועס על "אידל" הממורמרת וחותם על חוזה מחייב עם תזמורת מקומית.
טייבל'ה מקבלת הצעה לחוזה מפתה בעיר.
כשהם אמורים להופיע בקונצרט, שב יצחק עם יוס'ל, וטייבל'ה נמלטת עמו ומותירה פתק המסביר מדוע נטשה.
"אידל" מגיעה אל חדר ההלבשה שלה ומודדת את שמלתה.
היא תועה אל הבמה ונקלעת לתחילתה של ההופעה.
מובכת ומבולבלת, אטקה מתחילה לספר את האמת על אודותיה בשיר בעוד אפרים מנגן ברקע.
הקהל מריע וסוכן מקומי מחתים אותה על חוזה למסע הופעות בארצות הברית.
בעודה על האניה, מצטרף אליה אפרים שיודע עתה את האמת.
ברברה ליבגולד - אמה של טייבל'ה
שמואל לנדאו - זלמן גולד
חנה לוין - האלמנה פלוימבאום
יוסף גרין הגיע עם הלהקה הווילנאית לסיבוב הופעות בארצות הברית ב-1924, ועזב אותה כדי להשתלב בסצנת תיאטרון היידיש בניו יורק.
משם התגלגל להוליווד, ושימש ניצב ב"זמר הג'אז", חוויה שמשכה אותו לקולנוע.
הוא חזר לחוף המזרחי, וב-1932 נשכר לדבב את דמותו של יוסף בסרט איטלקי אילם ישן, "יוסף ואחיו בארץ מצרים", שיצא מחדש עם פסקול ביידיש.
כשכר ניתן לו עותק של הסרט, אותו הקרין בפני הקהל היהודי בקנדה.
בשבוע הראשון בלבד הוא הרוויח 4,000 דולר, והחליט להתמקד בתחום.
בקיץ 1933 שב ללבוב שבפולין.
בארץ הייתה קיימת תעשיית קולנוע יידי אך טרם הופק סרט מדבר.
"יוסף ואחיו" היה להצלחה כבירה.
גרין לא אהב את הרמה הנמוכה של הסרטים היידיים המדברים שיצאו אז בארצות הברית, והגיע למסקנה כי בפולין יוכל להיעזר במיטב השחקנים ובציוד רב, וכל זאת בשבריר של העלויות ביחס להפקה דומה באמריקה.
בתחילה ניסה לגייס לתוכניתו את בכיר שחקני התיאטרון היהודי בניו יורק, מוריס שוורץ, ששהה אז בוורשה.
לבסוף השניים לא הצליחו להסכים על הנושא לסרט.
לגרין נודע כי מולי פיקון הופיעה אז בפריז.
היא ובעלה-סוכנה, יעקב קאליך, התלבטו לגבי עתידה וניהלו מגעים על השתתפות בסרט דובר-אנגלית עם אולפני האחים וורנר.
גרין הציע לה שכר גבוה במיוחד, 10,000 דולר או חמישית מהתקציב הכולל שעמד לרשותו, כדי שתשחק בהפקה שלו.
הסופר היהודי-פולני קונרד טום סיפק לבמאי שלד עלילה על כלה הנמלטת משידוך כפוי ומצטרפת ללהקת כליזמרים, אך גרין החליט שפיקון לא מתאימה לכך בעליל.
הוא הוסיף את עניין החלפת הזהויות, שכן השחקנית הראשית הרבתה להופיע בלבוש דראג.
יחד עם פיקון הגיע המלחין הקבוע שלה, אייב (אברום) אלשטיין, ואיציק מאנגר הוזמן לחבר את השירים.
גרין גם גייס מומחה טכני כבמאי-משנה, יאן נובינה-פשיבילסקי.
השתתפותו בתפקיד זה של אזרח פולני אפשרה לרשום את הסרט כהפקה מקומית ולזכות בהטבות מס שונות.
מלבד פיקון, גויסו כל השחקנים מתיאטראות היידיש המקומיים.
הצילומים נערכו באולפן בוורשה ובקז'ימייז', שם שימשו התושבים היהודים כניצבים.
בפועל, היו שלושה במאים: מלבד גרין ופשיבילסקי, קיבלה פיקון הוראות על הסט אך ורק מקאליך.
הבכורה של "אידל מיטן פידל" התקיימה בבירה ב-30 בספטמבר 1936. הוא כיסה את כל התקציב שהושקע בו, כ-50,000 דולר, עוד בטרם יוצא לארצות הברית, שגם בה היה להצלחה גדולה.
הוא היה לסרט היידיש הבינלאומי הראשון, והופץ במדינות רבות במערב אירופה, בדרום אפריקה ובאוסטרליה, ואף בארץ ישראל בדיבוב עברי; זה הוכן על ידי יעקב דוידון וצוות בראשותו באולפן הקטן "כרמל פילם", שהתמחה בכך.
כמה עותקים נשלחו לגרמניה הנאצית, בה נאסר על היהודים להגיע לבתי-קולנוע רגילים.
הבכורה התקיימה בברלין ב-2 במאי 1938, ו"אידל" הופץ בכל גרמניה.
אף כי נתוני המכירות המדויקים לא נשמרו, זהו כנראה הסרט המצליח ביותר מבחינה מסחרית בתולדות הקולנוע בשפה; רק "שדות ירוקים" שיצא שנה אחריו מתחרה בו בהיקף המכירות.
"אידל" סימן את תחילתו של תור זהב קצר בתעשייה: בתוך שלוש שנים הופקו כעשרים ושבעה סרטים ביידיש, ביניהם האיכותיים והמצליחים ביותר שנעשו כגון "הדיבוק", "שדות ירוקים" ו"טוביה החולב." ב-1956 הופץ "אידל" שוב, בגרסה מקוצרת ומדובבת לאנגלית בשם "Castles in the Sky".
היא הורדה מהאקרנים בניו יורק עד מהרה.
התיאטרון היידי "יידישפיל" העלה ב-2014 את המחזה "יידל מיטן פֿידל", המבוסס על הסרט.
אידיי הוא אי בצפון איי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
האי אידיי ממוקם כ-24 ק"מ צפונית לאי מיינלנד (האי המרכזי, והגדול באיי אורקני).
שטחו של האי כ-27 קמ"ר ומתגוררים בו כ-130 תושבים.
מרבית שטח האי הוא אדמת ביצה המכוסה צמחי אברש.
באי מחצבות כבול ואבני גיר.
באי שטחי קינון רבים לעופות ים.
ממצאים ארכאולוגיים באי, ובהם אבן סטר (אבן ניצבת) ושרידי חדרים (ובהם החדרים וינקוי, בריסייד והנטרסקווי) מהתקופה הנאוליתית מלמדים כי האי היה מיושב כבר בתקופה זו.
האי מקושר לאי מיינלנד בקוי מעבורת המופעלים על ידי מעבורות אורקני.
הקו מקשר בין העיר באראלנד שבאי לקירקוול שבמיינלנד.
חברת לוגנאייר מפעילה קו תעופה בין שדה התעופה קירקוול שבמיינלנד לשדה התעופה אידיי.
המרכז האירופאי לאנרגיה ימית (European Marine Energy Centre) שמרכזו בסטרומנס שבמיינלנד מפעיל באי אתר ניסויים לבדיקת יכולת הפקת אנרגיה מהגאות והשפל.
שותפות אידיי (Eday Partnership) היא קרן מקומית אשר הוקמה לצורך קידום כלכלת האי.
השותפות הקימה את המרכז למורשת אידיי (Eday Heritage Centre) אשר נפתח ביולי 2008, והשקיעה בפרויקטים שונים ברחבי האי סכום של 380,000 ליש"ט בין השנים 2005–2007.
אִדְנָא היא עיירה פלסטינית בנפת חברון, שברשות הפלסטינית, הסמוכה לעיירה תרקומיא ולמחסום תרקומיא.
כל תושבי העיירה הם מוסלמים.
אידנא שוכנת במערב יהודה, 13 ק"מ מערבית לחברון, בסמוך לקו הירוק בצד הפלסטיני.
העיירה צופה על כביש 35 (כביש קריית גת-חברון) שמהווה גם את הכניסה הראשית אליה, וממנה גם נוף לכל אורך שפלת יהודה ומישור החוף הדרומי.
דרומית לה נמצאת חורבת אלכום, מזרחית לה היישובים הישראליים אדורה ותלם, וצפון-מזרחית לה תרקומיא.
העיירה נחלקת לשני חלקים: חלק צפוני וחלק דרומי, המופרדים ביניהם על ידי ואדי.
יש שהציעו לזהות את אידנא עם העיר המקראית דַנָּה הנזכרת בספר יהושע ברשימת ערי הר חברון.
בצפון הכפר מצוי תל גדול, בשטח 30–40 דונם, עם חרסים החל מהתקופה הישראלית, ואשר בו נמצאו מטבעות קדומים רבים.
בסקר ארכאולוגי שנערך במקום לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו חרסים מהתקופה הישראלית (שפע רב מן המאות ה-11 וה-10 לפנה"ס ואילך), הפרסית, ההלניסטית והרומית (משתי האחרונות נתגלו חרסים רבים), הביזנטית וימי הביניים.
הסוקרים ציינו כי התושבים מצאו מטבעות מהתקופה החשמונאית, המרד הגדול, ומן התקופות הרומית והביזנטית.
היישוב נזכר בשם Iedna בתחילת המאה ה-4 לספירה, באונומסטיקון של אוסביוס, כאחד היישובים היהודיים בהר חברון, תוך שמצוין כי הוא שוכן בסמוך לאבן המיל השישית בדרך מבית גוברין לחברון (תואם בדיוק למיקומו של הכפר בימינו).
במאה ה-13 צורף הכפר לווקף של חברון בידי הסולטאן הממלוכי ביברס, ובמהלך המאה ה-19 נהרס כתוצאה ממלחמות שבטי קייס וימן.
מחוז אידליב הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה.
המחוז מחולק לחמש נפות, ובירתו היא העיר אידליב.
אידינה קים מנזל היא זמרת, פזמונאית ושחקנית יהודיה-אמריקאית.
היא התפרסמה בעיקר בשל גילום תפקידה של מורין ג'ונסון במחזמר "רנט", תפקיד אותו שחזרה ב-2005 בסרט המבוסס על המחזמר.
ב-1996 הייתה מועמדת לפרס טוני עבור תפקידה ב"רנט".
ב-2004 זכתה בפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר עבור תפקידה כאלפבה במחזמר "מרשעת".
מנזל עשתה את דרכה חזרה לברודוויי במחזמר המקורי "אם/ אז" (2014) שעבור תפקידה בו הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
לאחר מכן היא זכתה בפרס האמנית פורצת הדרך בטקס "נשים במוזיקה" של בילבורד 2014.
מנזל ידועה גם בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה "Glee", בו גילמה את שלבי קורקורן.
בעקבות התפקיד זכתה מנזל בהכרה נרחבת שהובילה אותה לסיבוב הופעות במשך שנתיים ולתפקידי משחק נוספים.
בין התפקידים הבאים שגילמה היו ננסי בסרט "מכושפת" (2007) ובסרט ההמשך "מכושפת 2" (2022), וקולה של המלכה אלזה בסרטים "לשבור את הקרח", "קדחת הקרח", "ההרפתקה של אולף", "לשבור את הקרח 2" ו"היה היה איש שלג".
מנזל היא זוכת פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר היחידה שנכנסה לרשימת Top 10 בבילבורד הוט 100. האלבום הרביעי שלה, Holiday Wishes (2014), הגיע למקום השישי בטבלת בילבורד 200. במהלך שנת 2015 יצאה מנזל לסיבוב הופעות עולמי.
אידינה מנזל נולדה למשפחה יהודית במנהטן ניו יורק., היא גדלה בסיוסט, בתם של הלן, תרפיסטית, וסטיוארט מנזל, משווק פיג'מות.
יש לה אחות צעירה ממנה בשם קארה .
סבה וסבתה היגרו מרוסיה ומזרח אירופה.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 15 והיא החלה לעבוד כזמרת חתונות ובר מצוות, עבודה אותה המשיכה בזמן לימודי המשחק שלה בבית הספר טיש לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק.
קצת לפני שהייתה בת 12 היא עזבה את בית הספר היהודי בו למדה.
היא למדה בבית הספר התיכון סיוסט.
היא שינתה את האיות של שם משפחתה ל"מנזל" כדי לשקף את ההיגוי האמריקאי של השם המקורי "מנצל" (Mentzel).
היא הייתה חברה של השחקן אדם פסקל לפני שעבדו יחד ב"רנט".
ב-1995 ניגשה מנזל לאודישן עבור תפקיד באופרת הרוק "רנט", תפקיד שהיה לעבודתה המקצועית הראשונה בתיאטרון, והופעת הבכורה שלה בברודוויי.
המחזה "רנט" החל את דרכו באוף ברודוויי ב-26 בינואר 1996, ועבר בהמשך לברודוויי הודות לפופולריות הרבה לו זכה.
על תפקידה במחזה כמורין ג'ונסון קיבלה מנזל את מועמדותה הראשונה לפרס הטוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
מנזל שיחקה במחזה במשך שנה וחצי והופעתה האחרונה בו הייתה ב-1 ביולי 1997.
בעקבות הצלחתה ברנט הוציאה מנזל את אלבום הסולו הראשון שלה הנקרא "Still I Can't Be Still" דרך חברת התקליטים הוליווד רקורדס.
היא גילמה את דורותי במחזמר "קיץ 42" בבית האופרה Goodspeed בקונטיקט, את שילה במחזמר "שיער" ואת אמנריס במחזמר "אאידה" בברודוויי.
מנזל קבלה מועמדות לפרס דרמה דסק עבור הופעתה כקייט במחזמר "The Wild Party" באוף ברודוויי.
ב-2003 כיכבה מנזל יחד עם השחקנית והזמרת קריסטין צ'נוות' במחזה "מרשעת" בברודוויי, מחזמר מאת סטיבן שוורץ ווויני הולצמן.
המחזה מבוסס על ספר מאת גרגורי מגוויר: "מרשעת: תולדות חייה וזמנה של המכשפה הרעה מהמערב" (1995).
ב-2004 זכתה מנזל בפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר עבור תפקידה כאלפבה, המכשפה הרעה מהמערב.
ב-8 בינואר 2005 במהלך ההופעה האחת לפני האחרונה שלה ב"מרשעת", היא נפלה ופצעה צלע תחתונה שלה.
הפציעה מנעה ממנה להופיע בהופעה האחרונה של "מרשעת" ב-9 בינואר 2005. למרות זאת מנזל הופיעה בהופעה האחרונה ללא תלבושת, שרה את השיר האחרון שלה וזכתה למחיאות כפיים סוערות במשך 5 דקות.
את תפקידה של מנזל כאלפבה מילאה שושנה בין.ב-2024 הופיעה במרשעת המבוסס על הרומן בהופעת אורח לצד השחקנית של גלינדה קריסטין צ'נוות'.
בעקבות מרשעת הופיעה מנזל באוף ברודוויי במחזמר "See What I Wanna See", מחזמר שהופעותיו הסתיימו בדצמבר 2005. עבור תפקידה במחזמר הזה קבלה מועמדויות לפרס דרמה דסק ו-Drama League Award.
היא חזרה על תפקידה כאלפבה בהפקה מרשעת, התפקיד שזיכה אותה בפרס הטוני, כשהמחזמר עלה ב-7 בספטמבר 2006 בתיאטרון אפולו ויקטוריה בלונדון.
בתקופה שבה הופיעה היא הייתה השחקנית המרוויחה ביותר בווסט אנד כששילמו לה 30,000$ לשבוע.
מנזל סיימה את עונת ההופעות שלה בווסט אנד ב-30 בדצמבר 2006. לאחר שסיימה להופיע, קרי אליס מלאה את תפקידה כאלפבה.
מנזל גילמה את תפקידה של פלורנס בקונצרט לרגל חגיגות 21 שנים למחזמר "Chess" באולם אלברט המלכותי בלונדון מ-12 במאי עד 13 במאי 2008, לצידם של קרי אליס, אדם פסקל וג'וש גרובן.
ב-2008 גילמה מנזל את תפקידה של פופי, הפילגש של נרו, במחזמר "נרו" מאת סטיבן סייטר ודאנקן שייק בין 11 ל-13 ביולי.
לצידה שיחקו גם שחקנית "Glee" ליאה מישל כקלאודיה אוקטביה, ג'פרי קרלסון כנרו ומייקל ארדן כבריטניקוס, אחיה של אוקטביה.
ב-28 בפברואר 2013 נודע שמנזל תעשה את דרכה חזרה לבימות ברודוויי כשתגלם את אליזבת במחזמר החדש "אם/ אז" מאת תום קיט ובריאן יורקי.
הופעת הבכורה העולמית של המחזמר החדש בבימויו של מייקל גרייף (איתו עבדה מנזל בעבר בהפקה של רנט) התקיימה בתיאטרון הלאומי בוושינגטון די.
בין התפקידים הקולנועיים שביצעה מנזל היו הופעות ב"רק נשיקה", "לנשק את ג'סיקה שטיין", "The Tollbooth", "מים", "שאל את האבק", "מכושפת", "לשבור את הקרח" "לשבור את הקרח 2" ו"רנט", שבו היא ועוד חמישה מחברי צוות השחקנים המקורי של המחזמר ביצעו את תפקידם שוב בסרט.
כזמרת מנזל ידועה בטווח הקולי הרחב שלה, והשימוש שלה בטכניקה "חגורה".
מנזל הופיעה בפסטיבל קונצרט הקיץ של "Lilith Fair" ב-1998, ובנוסף כתבה שירים מקוריים אותם היא שרה.
היא הופיעה במקומות רבים בעיר ניו יורק.
ב-1998 היא הפיקה והוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, "Still I Can't Be Still", בחברת התקליטים הוליווד רקורדס.
אלבומה השני, "Here", יצא לאור באופן עצמאי על ידי חברת זל רקורדס ב-2004. היא נתנה את קולה גם לפסקולים, ביניהם הסרט אחות אחרת וסדרת הדרמה הטלוויזיונית עקרות בית נואשות.
היא הופיעה גם באלבום "Genius & Friends" של ריי צ'ארלס שיצא לאור ב-2005 בשיר "I Will Be There".
ב-2007 היא הופיעה בפסקול של הסרט ביאוולף כשהיא שרה את שיר הקרדיטים "A Hero Comes Home".
הודות ליכולות השירה המרשימות שלה, התבקשה מנזל במהלך 2007 ללוות את ריידיאן רוברטס, משתתף התוכנית X פקטור, באלבום הבכורה שלו.
באלבום היא ביצעה את הדואט "What If".
ב-2005 חזרה מנזל על תפקידה כמורין ג'ונסון בסרט רנט שהתבסס על המחזה, יחד עם עוד חמישה שחקנים מחברי הצוות המקורי של אופרת הרוק.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-23 בנובמבר 2005. אלבום הסולו השלישי שלה, "I Stand", יצא לאור ב-29 בינואר 2008. האלבום כלל שירים חדשים רבים, ביניהם סינגל הליד "Brave", שיר הנושא "I Stand" ו-"Gorgeous".
האלבום הגיע למקום ה-58 בבילבורד 200 והיה לאלבום הסולו הראשון של מנזל שהגיע לטבלאות.
לאלבום קיימים חמש גרסאות: הגרסה המקורית, הגרסה המיוחדת המוגבלת, גרסת iTunes, גרסת Barnes & Noble וגרסת Borders.
מנזל כתבה רבים מהשירים באלבום.
ב-1 באפריל 2008 השיקה מנזל את סיבוב ההופעות שלה שנערך בתקופה של 2008–2009 לרגל הוצאת האלבום "I Stand".
בהופעותיה התארחו אורחים מיוחדים, ג'וש גרובן והסקסופוניסט ראבי קולטריין.
ב-11 בנובמבר 2008 מנזל הוציאה לאור את השיר "Hope" שנכתב על ידי פול המפטון עבור אירוע התרמה של "Stand Up to Cancer".
ב-27 בנובמבר 2008 היא ביצעה את השיר "I Stand" עבור חברת "M&M Candies" כחלק ממצעד חג ההודיה השנתי של מייסיס.
למנזל היה תפקיד חוזר כשחקנית אורחת בסדרת הטלוויזיה "Glee", בה גילמה את שלבי קורקורן, מאמנת מועדון הזמר היריב "Vocal Adrenaline".
מיד כשעלתה הסדרה הבחינו מעריצי "Glee" (הידועים גם בכינויים "Gleeks") בדמיון הרב בין מנזל לליאה מישל שגילמה את רייצ'ל ברי.
לדברי בעלה, טיי דיגס, מנזל הביעה עניין באפשרות להופיע כשחקנית אורחת בתפקיד אמה הביולוגית של רייצ'ל.
הדמות הוצגה ב-13 באפריל 2010 בפרק "Hell-O", וב-18 במאי 2010 בפרק "Dream On" נחשף כי שלבי היא למעשה אמה הביולוגית של רייצ'ל שענתה למודעה בעיתון של שני אבותיה הגאים של רייצ'ל, בה ביקשו למצוא אישה שתעזור להם להביא ילד לעולם.
ליאה מישל ואידינה מנזל שרו יחד את "I Dreamed a Dream" מ"עלובי החיים" ואת השיר "Poker Face" של ליידי גאגא.
מנזל שבה ל-Glee בעונה השלישית בפרק "I Am Unicorn", כשהפעם גילמה את תפקיד המורה שגורמת צרות לקווין, פאק וויל שוסטר.
ב-19 ביולי 2010 הופיעה מנזל בבית הלבן בפני הנשיא ברק אובמה והאישה הראשונה מישל אובמה, במסגרת הופעה פרטית שהוזמנה עבורם, ושרה את "Defying Gravity" ו-"What I Did For Love".
הקונצרט שודר ב-20 באוקטובר 2010 על ידי חברת PBS.
באפריל 2010 שבה מנזל לבימות הקונצרטים לסיבוב ההופעות שלה "Barefoot at the Symphony Tour", כשהיא מלווה בתזמורות סימפוניות גדולות.
הופעותיה כללו שיתופי פעולה עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת הטיילת של בוסטון והתזמורת הסימפונית של צפון קרוליינה.
באוקטובר 2011 שבה מנזל ללונדון להופעת קונצרט חד פעמית בממלכה המאוחדת ברויאל אלברט הול עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית בניצוחו של מרווין האמליש.
ב-17 וב-18 בנובמבר 2011, במסגרת סיבוב ההופעות, צולמה ההופעה בטורונטו בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה עבור ההופעה המיוחדת השנייה שלה ב-PBS.
היא לוותה על ידי סימפוניית קיצ'נר-ווטרלו בניצוחו של מרווין המליש, עם הופעת אורח של טיי דיגס, בעלה של מנזל.
ההופעה "Idina Menzel Live: Barefoot at the Symphony" יצאה לאור בפורמטים CD, DVD וכשידור ב-PBS במרץ 2012. מנזל הודיעה שהיא תמשיך להופיע בהופעות חיות במהלך 2012. ההופעה הראשונה הייתה ב-8 ביולי 2012 בפסטיבל רוויניה בקרבת שיקגו, אילינוי.
הופעת הבכורה שלה כסולנית בקרנגי הול תוכננה ל-29 באוקטובר 2012 אך נדחתה ל-13 בינואר 2013 בשל ההשפעה ההרסנית של סופת ההוריקן סנדי בניו יורק.
ביוני 2013 הופיעה מנזל באוסטרליה במסגרת סיבוב הופעות שם.
היא הופיעה בדרום אוסטרליה, מלבורן, בריזביין ופעמיים בבית האופרה של סידני.
לימים דיבבה מנזל את אלזה בסרט ההנפשה "לשבור את הקרח" שיצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2013. ביצועיה של מנזל בסרט זכו לשבחים של מבקרי קולנוע שבדרך כלל התייחסו לביצוע שלה לשיר "Let It Go".
מבקר אחד אף תיאר את הביצוע שלה כ"תחנת כוח".
מנזל הוזמנה לבצע את השיר "Let It Go" בטקס פרסי אוסקר ה-86 במרץ 2014, שבו זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
כשג'ון טרבולטה הציג אותה לפני שעלתה לשיר הוא הציג אותה בטעות כ"אדל דזים".
פליטת הפה הפכה למם אינטרנט פופולרי.
לדברי מקור ב מנזל לא כעסה על התקלה.
כתגובה לטעות בהגיית שמה פרסמה מנזל תאורי הצגות סאטיריות שקידמו את שמה כאדל דזים בציון עבודותיה הקודמות ב-Nert (Rent), Wicked-ly (Wicked) ו-Farfignugen (Frozen).
שלושה ימים לאחר הטקס טרבולטה התנצל פומבית על ההגייה המוטעית של שמה.
בטקס פרסי אוסקר ה-87 מנזל הציגה את פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר יחד עם טרבולטה, כשהיא מציגה אותה בבדיחות בשם "גלום גזינו".
במעמד זה טרבולטה אמר את שמה כראוי על הבמה.
ב-17 ביוני 2014 במהלך קונצרט ברדיו סיטי מיוזיק הול אישרה מנזל כי היא עובדת על אלבום חג מולד שיכלול חומרים חדשים שעתידים לצאת לאור באותה שנה.
באותו קונצרט היא ביצעה את אחד הלחנים החדשים של האלבום, "December Prayer".
האלבום, "Holiday Wishes", יצא לאור ב-14 באוקטובר 2014. האלבום הגיע עד כה למקום העשירי ברשימת בילבורד 200, ובכך היה לאלבום שלה שהגיע הכי גבוה בטבלאות כאמנית סולו.
ב-26 בנובמבר 2014 הודיעה מנזל בדף הפייסבוק שלה כי היא תצא לסיבוב הופעות במהלך קיץ 2015. זהו סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה והפעם הראשונה בה תופיע באירופה ואסיה.
מנזל כובדה בפרס אמנית פורצת הדרך בטקס "נשים במוזיקה" של בילבורד 2014.
ב-1 בפברואר 2015 שרה מנזל את המנון ארצות הברית בסופרבול XLIX באצטדיון אוניברסיטת פיניקס.
בפברואר 2020 השיר שנכתב על ידי אידינה מנזל "Into the Unknown" בוצע על ידי מספר זמרות במהלך טקס חלוקת פרסי אוסקר.
כל מבצע שר שורה אחת של השיר בשפה אחרת: מריה לוסיה הייברג רוזנברג בדנית, וילמיין ורקייק בגרמנית, טאקאקו מטסו ביפנית, כרמן שרהי בספרדית אמריקה הלטינית, ליסה סטוקה בנורווגית, קאסיה לאסקה בפולנית, אנה בוטולינה ברוסית, ז'יזלה בספרדית אירופית וגאם וויצ'יאני בתאילנדית.
סוג הקול של מנזל שנוי לעיתים במחלוקת בקרב מבקרי מוזיקה ותיאטרון.
רובם מאמינים שמנזל היא בעלת קול מסוג סופרן, בעוד שאחרים טוענים שהקול שלה הוא מצו-סופרן.
סטפן הולדן מהניו יורק טיימס תיאר את הקול של מנזל כך: קול רם של סופרן מלא הדומה לקולה של שחקנית הברודוויי אתל מרמן.
צלילי הסופרן שמנזל מפיקה נשמעים כמו בכי ראשוני התובע הקשבה ותשומת לב.
בהתאם לשיר קולה עשוי להישמע תינוקי ותובעני או חזק ומלכותי.
מנזל סיפרה על טכניקת השירה שלה כי היא מעדיפה להימנע מהזזת הכתפיים כשהיא שרה.
היא אמרה ל-"Philippine Star" שלמעשה עבור צליל חזק וארוך היא משתדלת לקחת נשימה קטנה, מכיוון שכך יהיה פחות אוויר שיחבוט את דרכו החוצה.
מנזל החלה בלימודים מקצועיים לשירה קלאסית בגיל 8. כשהחלה בלימודי התיכון היא החליטה להמשיך בז'אנרים אחרים, במיוחד R&B וג'אז.
כשהפכה לזמרת חתונות מנזל נחשפה בסופו של דבר למגוון רחב של ז'אנרים, החל בג'אז ורוק, וכלה במוטאון.
מנזל נישאה לשחקן טיי דיגס ב-11 בינואר 2003. הם הכירו ב-1995 במהלך הפקת האופרה רנט בה גילם דיגס את דמותו של בנג'מין (בני) קופין השלישי.
לשניים בן משותף, ווקר נתנאל דיגס, שנולד ב-2 בספטמבר 2009. בסוף 2013 נודע שמנזל ודיגס נפרדו לאחר 10 שנות נישואין.
מנזל החלה לצאת עם השחקן אהרון לור והם הופיעו יחד באפריל 2015 בארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן.
באוגוסט 2015 מנזל ולור קנו יחד בית הממוקם באנסינו, לוס אנג'לס, קליפורניה.
ב-2005 הם כיכבו יחד בעיבוד קולנועי של מחזמר ברודוויי, זוכה פרסי טוני ופוליצר, רנט, וכן במחזמר אוף ברודוויי See What I Wanna See.
ב-23 בספטמבר 2016 הצהירה מנזל בחשבון הטוויטר שלה על אירוסיה ללור.
הם נישאו במהלך סוף השבוע של 22 בספטמבר 2017.
מנזל מזוהה כפמיניסטית, "אני אוהבת שאני מגלמת את הדמויות של כל הנשים החזקות האלה.
אבל הן לא רק חזקות, הן נשים בעלות פגיעות עמוקה וצריכות לעבור מסע כדי להוציא את כוחן אל הפועל".
שנה שם תפקיד הערות 2013 דיסני אינפיניטי אלזה משחק וידאו 2014 דיסני אינפיניטי 2.0: גיבורי העל של מארוול 2015 דיסני אינפיניטי 3.0 2015–2016 Sirius Satellite Radio DJ אורח תוכנית רדיו (20 תוכניות)
אידינה מנזל פרסמה תאריכים עבור סיבוב ההופעות העולמי שלה לשנת 2015. יש לה הופעות מתוכננות בקוריאה, יפן, דרום אסיה, אירופה, אירלנד, בממלכה המאוחדת ולבסוף בארצות הברית ובקנדה.
היא תפתח את סיבוב ההופעות בארצות הברית בריצ'מונד, וירג'יניה בתיאטרון Altria ב-7 ביולי, ועתידה לסיים את סיבוב ההופעות בלוס אנג'לס, קליפורניה באמפיתיאטרון הוליווד בול ב-3 באוקטובר.
אידליב היא עיר בצפון-מערב סוריה ובירת מחוז אידליב.
העיר ממוקמת כ-59 קילומטרים דרום-מערבית לעיר חלב, 88 קילומטרים צפון-מזרחית ללטקיה וכ-270 קילומטרים צפונית לעיר הבירה דמשק.
בארכיון אבלה (2350 לפנה"ס) מוזכרת עיר עם ששמה "Duhulabum" שנמצאת ככל הנראה בשטחה של אידליב כפי שהוצע על ידי חוקרים מסוימים.
קיים דמיון בין צלילי השמות הקדומים והמודרניים.
בטאבלטים Duhulabuum ממוקם 22 ק"מ דרומית ל"אונקי" שעשויה להיות הכפר המודרני קאוקניה; כפר הממוקם 22 ק"מ צפונית מזרחית לאידליב.
הפרעה תחותמס השלישי הזכיר גם את העיר בשם יטב.
אידליב, יחד עם שאר סוריה נכבשו על ידי המלך הארמני טיגרנס הגדול.
לאחר מכן נכבשה על ידי פומפיוס הרומי בסביבות 64 לפני הספירה.
העיר מעולם לא הייתה בעלת חשיבות רבה.
היא הייתה שייכת לפרובינקיה סוריה תחת האימפריה הרומית, ומאוחר יותר למחוז סוריה סקונדה הביזנטי, לפני שנכבשה על ידי הערבים באמצע המאה השביעית.
לא נשאר הרבה מהתקופה הרומית והביזנטית בעיר, למעט במוזיאון שלה.
מצפון לעיר נמצאו ערי המתים, אוסף של אתרים ארכאולוגיים חשובים מהתקופה הביזנטית.
בראשית התקופה העות'מאנית בסוריה הייתה אידליב כפר קטן.
באמצע המאה ה-17 נוסדה אידליב כעיר ביוזמת מושל איילט דמשק, פאזל אהמט פאשא קפרולו, בנו של הווזיר הגדול מהמט פאשא קפרולו.
אידליב הייתה בירת המחוז הנושא את שמה, נבנו בה שווקים, בתי מרחץ ופונדקים, בהם חאן אבי עלי חאן אל-רוז.
מראשיתה הייתה אידליב מרכז לתעשייה משגשגת של מוצרים משמן זית, בעיקר סבון.
השווקים העיקריים לסבון של אידליב היו חלב, אנטיוכיה וחמה בסוריה, והסבון נמכר גם בבירת האימפריה, איסטנבול.
כמו כן הייתה אידליב יצרנית לא מבוטלת של אריגי כותנה.
המיסיונר ג'וזאיה לזלי פורטר, שחי בדמשק כעשר שנים וחיבר מדריך לסוריה ואתריה, ציין כי אידליב "מוקפת במטעי זיתים, מחזה נדיר באזור העגום הזה", וכי מטעי הזיתים שלה גדולים מאלה של דמשק, ביירות או עזה.
באמצע המאה ה-19 מנתה העיר כ-8,000 תושבים, כולל 500 נוצרים.
על פי מדריך בדקר, שערך אלברט סוצין בסוף המאה ה-19, אידליב הייתה עיר פורחת, ועדיין התגוררו בה מספר משפחות נוצריות.
העיר אידליב הייתה, בחודשים הראשונים של מלחמת האזרחים, מעוז חשוב לקבוצות מתנגדי השלטון, הקרבה שלה לגבול עם טורקיה ומיקומה על הציר בין לטקיה לחלב הפכו אותה לנכס אסטרטגי חשוב למורדים.
בדצמבר 2011 הצבא הסורי יצא לפעולה כנגד כוחות אלו בעיר, אך העיר והאזור חזרו לידי מתנגדי השלטון.
פעילות צבאית זו הביאה לפי דיווחים, להרג של כ-250 בני אדם באזור.
ב-10 במרץ 2012 יצאו כוחות הצבא הסורי (חטיבה משוריינת ורגימנט כוחות מיוחדים) לפעולה קרקעית כנגד כוחות המורדים בעיר ובסביבתה.
לאחר שלושה ימי קרבות, העיר חזרה לשליטת השלטון הסורי, עם כ-40 הרוגים משני הצדדים וכ-130 מורדים שנפלו בשבי הצבא הסורי.
ב-28 במרץ 2015 כוחות המורדים בהנהגת ג'בהת אל נוסרה (אז - שלוחת אל-קאעידה בסוריה) כבשו את העיר לאחר 3 ימים של לחימה עם כוחות המשטר.
בראשית 2018 כוחות צבא אסד בסיוע מיליציות שיעיות מתקדמים בכיבוש שטחים בסביבת העיר, לעבר שדה התעופה אבו דוהור, בחסות הפצצת השטחה רוסית.
במלחמת האזרחים בסוריה היה גם מחוז אידליב בשליטת המורדים, והתנהלה בו לחימה עזה, שהפכה רבים מתושביו לפליטים.
צבא סוריה וכוחות רוסיים ערכו בו הפצצות כבדות והפגזות כבדות, לשם החזרת השליטה באזור לידי המשטר.
עם הזמן, המחוז נותר מעוזם המשמעותי האחרון של המורדים במשטר אסד.
מתקפת המורדים הסורים ב־2024 שהפילה את משטר אסד החלה מאזור אידליב.
העיר אידליב שוכנת בעמק פורה, סביב העיר ישנם מטעים ושדות רבים והיא מזוהה במיוחד עם גידול עצי זית.
העיר היא עיר שוק חשובה באזור וכוללת בין היתר תעשייה הקשורה בזיתים כמו יצור של שמן זית וסבון המבוסס עליו.
בנוסף, ענף הכותנה נפוץ מאוד באידליב עם תעשיות רבות לאריגה של בדים.
גידולים נוספים הנפוצים בסביבת העיר הם; פירות הדר, עצי שקד, גפנים, תאנים ועגבניות.
אידיל איברהים (נולדה ב-ינואר 1989) היא במאית קולנוע, מפיקה, סופרת ושחקנית סומלית-אמריקאית.
איברהים קיבלה תואר ראשון באומנויות בשנת 2002 מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת הלימודים האחרונה שלה במוסד, היא התקבלה לאקדמיה לטלוויזיה ולמדעים (ATAS).
במהלך זמנה כמחנכת גשר לאמנויות, איברהים לימדה ניתוח סרטים דוקומנטריים והפקת סרטים לתלמידי תיכון ברקלי.
בנוסף, אברהים למדה לימודי תואר שני באוניברסיטת ניו יורק.
איברהים זכתה בפרס אומנויות נדין אברגל.
בשנת 2022 כתבה את אחד מפרקי הסדרה "אמריקה הקטנה" שנוצרה על ידי קומייל ננג'יאני ומשודרת בשירות אפל TV פלוס.
היא מתגוררת כיום בניו יורק.
איברהים היא אלמנתו של הצלם והעיתונאי הנודע טים הטרינגטון שנהרג בזמן שהותו במצרים במהלך מלחמת האזרחים בלוב ב-2011.
אידין גרין זקלה היא מכונית ספורט בתצורת קופה בסגנון מכוניות רטרו מתוצרת Eadon Green אשר מיוצרת משנת 2018 ועד היום בבריטניה.
תכנון וייצור הדגם על ידי "Eadon Green" בהשראת מכוניות רטרו שיוצרו בשנות ה-30 של המאה ה-20.
פלטפורמה ומנוע נלקחו מדגם שברולט קורבט דור 7.
גוף הדגם בנוי מסיבי פחמן.
בתוכנית הייצור: 25 יחידות בשנה
אידין גרין בלייק קולין היא מכונית קונספט המוגדרת כמכונית ספורט בתצורת קופה בסגנון מכוניות רטרו מתוצרת Eadon Green אשר הוצגה בשנת 2017 בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה.
תכנון וייצור הדגם על ידי "Eadon Green" בהשראת סגנון מכונית רטרו שיוצרו בשנות ה-30 של המאה ה-20, בעיקר דגם "אלפא רומיאו 8C" מתוצרת אלפא רומיאו שיוצר בין השנים 1931–1938.
אידיוקרטיה: הטמטום שולט , ידוע בישראל גם בשם חכם על אידיוטים, הוא סרט קומדיה מדע בדיוני אמריקאי משנת 2006 בבימויו של מייק ג'אדג' ונכתב על ידי ג'אדג' ואיתן כהן.
העלילה עוקבת אחר ספרן בצבא ארצות הברית בשם ג'ו באוורס, שמתעורר 500 שנים בעתיד לאחר ניסוי צבאי כושל ומוצא את עצמו בחברה דיסטופית המנוהלת על ידי תאגידים, שבה האבולוציה הפכה את האנושות לטיפשה כי בני האדם כבר אינם צריכים להיות אינטליגנטים וכשירים פיזית בכדי לשרוד הודות ליתרונות הטכנולוגיה.
צוות השחקנים כולל את לוק וילסון, מאיה רודולף, דאקס שפרד, טרי קרוז, דייוויד הרמן, ג'סטין לונג, אנדרו וילסון והראפר סקארפייס.
הרעיון לסרט מתוארך לרעיון שג'אדג' הגה עוד בשנת 1996. ג'אדג' סיים את התסריט ל"3001" ב-2001, ושכתב את הסרט שנה לאחר מכן.
הסרט משמש כסאטירה חברתית הנוגעת בנושאים הכוללים אנטי אינטלקטואליזם, קפיטליזם, מסחריות, תרבות הצריכה, קורפורטוקרטיה והתפוצצות אוכלוסין.
אולפני המאה ה-20 היססו לקדם את הסרט, סירבו להעניק לו הפצה נרחבת ולא הקרינו אותו למבקרים.
ההחלטה לא לשווק את הסרט נתפסה כבלתי צפויה, בעקבות ההצלחה של "מהומה במשרד" (1999), והובילה לספקולציות.
לדברי קרוז, התיאור הסאטירי לתאגידים בסרט הפך אותו ללא משתלם כלכלית, בעוד ג'אדג' ייחס את ההחלטה של אולפני המאה ה-20 להקרנות מבחן שליליות; ג'אדג' ציין שאולפני המאה ה-20 האמינו שהסרט יפתח מעמד פולחני בעקבות יציאת ה-DVD שלו, בדומה ל"מהומה במשרד".
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-1 בספטמבר 2006. מאז יציאתו ל-DVD, הסרט פיתח קהל מעריצים, למרות ביצועיו החלשים בקופות.
הסרט זכה לביקורות בעיקר חיוביות ממבקרים, ששיבחו את הנושאים הקתרטיים שבו, אם כי הסרט ספג ביקורת על נושאי האיגניקה שלו.
הסרט נפתח בסצנה בה רואים את רב"ט ג'ו באורס, ספרן צבאי, מגויס לטובת ניסוי של צבא ארצות הברית.
הוא נבחר לניסוי מאחר שהוא החייל הממוצע ביותר בצבא מבחינת כל המדדים: בריאות, כושר גופני, אבחנה פסיכולוגית ויכולתו השכלית.
כמו כן, הוא נבחר לניסוי - הקפאת בני אדם - מאחר שהוא יתום ואין לו מכרים או חברים, ולכן היעלמותו לא תפגע באיש.
לטובת הניסוי הצבא מגייס גם את ריטה, זונת רחוב אותה הצבא משחרר מן הסרסור האכזר שלה תמורת מחיקת תיקים פלילים וכסף.
ג'ו מדבר עם ריטה לפני שהם נכנסים לתא ההקפאה, היא משקרת לו ואומרת לו שהיא ציירת ושהסרסור שלה "אפגרייד" (שדרוג) הוא החבר שלה.
השנים חולפות והחברה האמונה על הניסוי פושטת רגל, תאי ההקפאה של ג'ו וריטה נשכחים ומושלכים לרחוב.
קריין מספר את קורות האנושות ב-500 השנים הבאות: זוגות משכילים ואמידים הביאו פחות ופחות ילדים לאורך השנים.
מוצג זוג אקדמאים שדנים על כך שהם רוצים להביא ילד בשלב מתקדם יותר בחייהם.
כאשר הזמן עובר האישה לא פוריה ולאחר מכן הגבר כבר לא פורה.
הזוג לא מצליח להעמיד צאצאים, כאשר בתקופה זו זוג "אדומי צוואר" דרומיים מביאים לעולם יותר מ-20 ילדים.
הזוג הפשוט והעממי בוגד עם בני זוג אחרים וכך מביאים לעולם שבט של מעל 100 ילדים.
הקריין מספר שהתופעה נפוצה ברחבי העולם וכך למעשה האנושות עברה דבולוציה - נסיגה מבחינת גנטית של הגוף ובעיקר של מנת המשכל הממוצעת.
תא ההקפאה של ג'ו נופל מערמת זבל ענקית שהצטברה במשך תקופה ארוכה לתוך דירת מגורים.
התא מתפרק וג'ו מתעורר מן התרדמת בה היה שרוי 500 שנים.
בעל הדירה יושב על כורסה שהיא גם מושב אסלה ומצווה על ג'ו לצאת מהבית.
הוא צופה בתוכנית קומית בטלוויזיה בה הדמות הראשית נופלת או מקבלת בעיטות ללא הרף באשכים וצוחק.
ג'ו מבין שהוא הגיע לעתיד שכן הוא רואה מכוניות עתידיות, אך מנגד הכל מזוהם ומלוכלך.
מערכות מחשב שונות לא עובדות או מקולקלות ואנשים לא יודעים כיצד לתקנם.
הבניינים מטים ליפול, האוויר והמים מזוהמים, והאנשים גסים במראם, בלבושם ובדיבורם.
אין חוקים ברורים לשפה האנגלית וכאשר ג'ו מדבר הוא נשמע מיושן ומתנשא כלפי אלה שמקשיבים לו.
ג'ו מגיע למרפאה ולתדהמת הרופא שלו אין לו ברקוד על היד - ברקוד אותו כל אזרח מקבל מיד עם היוולדו.
ג'ו נלקח בכוח למכונה המעניקה ברקוד אישי, הוא מדבר עם השוטר האמון עליו ואומר שהוא "לא בטוח" ברגע שבו רובוט הברקוד שואל אותו לשמו.
הוא מתוייג בתור אזרח בשם "לא בטוח" ואין ביכולתו לשנות קביעה זו.
לאחר מכן ג'ו מושלך לכלא על כך ש"התפרע" בבית החולים ועל כך שלא היה לו ברקוד.
הוא יוצא ממאסר בקלות בכך שהוא אומר לשוטר שזה תאריך השחרור שלו ושהוא בטעות נעמד בתור הכניסה לכלא במקום בתור היציאה.
לפני שג'ו הושלך לכלא הוא עבר מבחן פסיכוטכני המתאים לרמה של ילד בן 8 עד 9 בן ימינו, שאר האסירים התקשו מאוד במבחן, אך לא ג'ו.
לפי מבדק זה ג'ו מוכרז כ"אדם החכם ביותר בעולם" והוא מגויס לתפקיד מזכיר הפנים על ידי נשיא ארצות הברית "דווין קמצ'ו".
לתדהמתו של ג'ו נשיא ארצות הברית הוא אלוף היאבקות וכוכב פורנו לשעבר היורה ללא הרף בנשק, מקלל וצועק ואחד מן השרים בממשלה הוא ילד שהגיע לתפקיד עקב זכייה בהגרלה.
תפקידו הראשון של ג'ו הוא לגרום ליבולים במדינה לצמוח, שכן תאגיד בשם קוסקו החליט להשקות את כל היבולים במשקה האנרגיה שלו.
ג'ו מציע להשקות את היבולים במים רגילים, כולם לועגים להחלטה שלו שכן הם "יודעים" שאלקטרוליטים טובים לצמחים והיבולים לא צומחים כי האדמה מורעלת לעומקה ממשקה האנרגיה.
הנשיא קמצ'ו זועם על ג'ו ומחליט לשלוח אותו לתוכנית שיקום.
הוא מושלך לרכב קטן כאשר סלע ענק קשור לרגלו.
לתוך הזירה נכנסים רכבי ענק הבאים למחוץ אותו.
ג'ו מערים עליהם וגורם לרכבים הבהמיים להתנגש ולהתפוצץ, אז נכנס לזירה "ביף סוּפְּרִים" (בשר ענק) - כוכב היאבקות האוחז בלהביור ואמצעי לחימה נוספים.
ג'ו נמלט על נפשו אך ריטה מצליחה לשכנע את הצלם להפנות את המצלמה לעבר יבולים שצמחו.
ג'ו וריטה מנסים להימלט למכונת זמן אך מגלים שמדובר במתקן שעשועים כושל.
הם משלימים עם גורלם שאין ביכולתם לחזור לעבר, ג'ו ממונה לנשיא ארצות הברית וריטה הופכת להיות אשתו.
ילדיהם הופכים לילדים החכמים ביותר בעולם, בעוד שהנשיא קמצ'ו מביא לעולם תריסר ילדים מנשים שונות, אותם הקריין מתאר כילדים הטיפשים ביותר בעולם.
שחקניםדמויותאודותלוק וילסוןג'ו באוורס"האדם הממוצע ביותר" בצבא ארצות הבריתמאיה רודולףריטהזונת רחוב המצטרפת לניסוי עם ג'ודאקס שפרדפריטואזרח לא חכם במיוחד העוזר לג'ו וריטהטרי קרוזדוויין אליזאנדונשיא ארצות הברית רפה השכלסקארפייסאפגריידהסרסור של ריטהאנדרו וילסוןבִּיף סוּפְּרִיםלוחם במתקן השיקום
שחקנים נוספים כמו דייוויד הרמן כמזכיר המדינה, אנתוני קמפוס כמזכיר ההגנה, ברנדן היל כמזכיר האנרגיה, דני קוקרן כמזכיר החינוך, שרה רו כהתובעת הכללית, ג'סטין לונג כדוקטור לקסוס, סטיבן רוט כשופט הקטור ותומאס היידן צ'רץ' כמנכ"ל של חברת בראנדו מופיעים בתפקידים ללא קרדיט.
את הרעיון של חברה דיסטופית המבוססת על אפשר לייחס לעבודתו של סר פרנסיס גולטון.
במהלך העבודה על הסרט ניתנו לו הכותרות "The United States of Uhh-merica" (ארצות הברית של אהה-מריקה) ו-"3001".
הצילומים התרחשו בשנת 2004 במספר תחנות באולפני אוסטין ובערי טקסס: אוסטין, סן מרקוס, פלוגרוויל וראונד רוק.
הקרנות מבחן בסביבות מרץ 2005 הניבו דיווחים לא רשמיים על תגובות לא חיוביות מהקהל.
לאחר כמה צילומים חוזרים בקיץ 2005, הקרנת מבחן שהתרחשה בבריטניה הניבה דיווח על רושם חיובי.
תאריך ההפצה המקורי של הסרט היה 5 באוגוסט 2005, לפי מייק ג'אדג'.
באפריל 2006, נקבע תאריך הפצה ל-1 בספטמבר 2006. באוגוסט, כתבות רבות חשפו כי הפצת הסרט אמורה להיות מושהית לזמן בלתי מוגבל.
הסרט הופץ כמתוכנן אך רק בשבע ערים (לוס אנג'לס, אטלנטה, טורונטו, שיקגו, דאלאס, יוסטון ועיר הולדתו של מייק ג'אדג', אוסטין, טקסס), והפצתו התרחבה ל-130 בתי קולנוע בלבד, לא ההפצה הנרחבת הרגילה של 600 בתי קולנוע או יותר.
לפי העיתון היומי Austin American-Statesman, אולפני המאה ה-20, חברת ההפצה של הסרט, נפקדה לחלוטין בקידום הסרט.
היעדר מידע קונקרטי מהאולפנים הוביל לספקולציות שייתכן שחברת ההפצה ניסתה באופן אקטיבי למנוע מקהל גדול לצפות בסרט, תוך מילוי התחייבות חוזית להקרנה בקולנוע לפני הפצת DVD, לפי ראיין פירסון מאסושייטד פרס.
ספקולציה זו גררה ביקורת גלויה על חוסר התמיכה של האולפנים מטיים, Ain't It Cool News ואסקווייר.
בשנת 2017, ג'אדג' אמר לניו יורק טיימס כי חוסר השיווק וההפצה של הסרט היה תוצאה של הקרנות מבחן שליליות.
הוא הוסיף כי האולפנים החליטו לאחר מכן לא לתת לסרט דחיפה שיווקית רצינית מכיוון שחברת ההפצה האמינה שהוא יפתח קהל חסידים מפה לאוזן ותחזיר את התקציב שלו באמצעות מכירת קלטות ביתיות, כפי שהיה לסרט הקודם של ג'אדג', "מהומה במשרד".
סך ההכנסות בקופות הסתכם ב-444,093 דולר בארצות הברית, כשהפצתה הנרחבת כללה 135 בתי קולנוע.
למרות שהוא לא הוקרן מראש למבקרים, הסרט קיבל ביקורות חיוביות.
באתר Rotten Tomatoes, לסרט ישנו הציון 71%, עם דירוג ממוצע של 6.4/10, על סמך 52 ביקורות.
ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 66 מתוך 100, המבוסס על ביקורות של 12 מבקרים, מה שמציין "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
מבקרת הלוס אנג'לס טיימס, קארינה צ'וקאנו, תיארה אותו כסאטירה "מדויקת".
בביקורת של אנטרטיינמנט ויקלי באורך 87 מילים בלבד, ג'ושוע ריץ' ציין ש"מייק ג'אדג' מפציר בנו לחשוב על עתיד בו בריטני וקווין הם כמו אדם וחוה החדשים".
ניית'ן רבין, מהעיתון המקוון The A.V.
Club, מצא את לוק וילסון כ"ליהוק מושלם...
כהאדם הטיפוסי"; וכתב על הסרט "כמו כל כך הרבה [סרטי] מדע בדיוני עילאיים, הסרט משתמש בעתיד פנטסטי כדי להגיב על הווה...
יש סיכוי טוב שהסרט הנבער באופן המתוחכם של ג'אדג' ייחשב בטעות בתור שימוש בסאטירה".
באוגוסט 2012, קרוז אמר שהוא בניהול מגעים עם הבמאי ג'אדג' ואולפני המאה ה-20 על ספין-אוף אפשרי לסרט שמציג את דמותו של הנשיא קומצ'ו, שנועדה בתחילה כסדרת רשת.
שבוע לפני בחירות 2012, הוא שיחזר את הדמות בסדרה של מערכונים קצרים עבור Funny or Die.
לפני בחירות 2016, רולינג סטון פרסם מאמר שציין כי ג'אדג' וכהן יפיקו מסע תעמולה בנושא הסרט המתנגד למסעו של דונלד טראמפ אם יינתן אישור מהאולפנים לעשות זאת.
קרוז אמר מאוחר יותר ל-Business Insider שהקמפיין לא ימשיך כמתוכנן, אלא יציג את קומצ'ו מתאבק בקרב בתוך כלוב מול המועמדים האחרים.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות המפלגה הרפובליקנית בשנת 2016, שותף לכתיבת הסרט איתן כהן ואחרים הביעו דעות לפיהן תחזיות הסרט מתגשמות כנכונות, תחושה שחזרה על ידי הבמאי ג'אדג' במהלך הבחירות באותה שנה.
באותה תקופה ג'אדג' השווה גם את המועמד הרפובליקני לנשיאות דונלד טראמפ - שנבחר מאוחר יותר לנשיא - לדמות הסרט של המתאבק המקצועי שהפך לנשיא קומצ'ו.
כשנשאל לגבי חיזוי העתיד, הוא התלוצץ: "אני לא נביא, אני שגיתי ב-490 שנה".
נערכו השוואות בין הסרט לבין הנשיאות של טראמפ.
מאמר עבור Collider הצביע על הדרכים שבהן עמדותיו של טראמפ הובילו להחלטות הפוליטיות של הדמויות בסרט בתחומים כמו מדע, עסקים, בידור, סביבה, שירותי בריאות, אכיפת חוק ופוליטיקה.
ממים באינטרנט הולידו השוואות לטראמפ ולדמויות בסרט.
אידל-אורל החופשית הוא שמו של ארגון שטוען כי הוא מייצג את אנשי פובולז'יה במטרה לאחד את הרפובליקות שבתחום רוסיה - מורדוביה, צ'ובשיה, מארי אל, טטרסטן, אודמורטיה ובשקורטוסטן ושילוב שש הרפובליקות הללו באיחוד עם גבול משותף, מרחב כלכלי ומערכת בטיחות משותפת.
זאת תוך עידוד פירוק רוסיה.
רפיס קשאפוב, ממנהיגי התנועה הלאומית הטטרית, הורשע בשל ביקורת שהביע על הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים בספטמבר 2015 ונידון לשלוש שנים במושבת עונשין.
הוא שוחרר ב-26 בדצמבר 2017. בתחילת פברואר 2018 היגר קשפוב לאוקראינה ושם נתקל באדם בשם סירס 'בוליאיין', פנסיונר צבאי יליד מורדוביה ממוצא אתני ארזי, שיחד חלקו דעות ורעיונות דומים.
ב-21 במרץ 2018 ערכו רפיס וסירס מסיבת עיתונאים עם קבוצה קטנה מתומכיהם בקייב, שם הוכרז באופן פומבי על יסוד התנועה האזרחית אידל-אורל החופשית.
במהלך חמשת החודשים הראשונים לפעילותו נמנע הארגון מלדבר בעמדות גלויות, תוך שהוא מכריז על מאבקו לחידוש ריבונותה של רפובליקות פובולז'יה.
עם זאת, כאשר הדומה הרוסית אישרה חוק לחקר שפות אם במוסדות חינוך ציבוריים, שהוציאה את השפות הרשמיות של רפובליקות אידל-אורל מתוכניות הלימוד בבתי ספר חובה, אידל-אורל החופשית שינתה את המטרה העיקרית של פעילות התנועה.
בהצהרה על אידל-אורל החופשית הוצהר על כוונתם ליצור מדינות דמוקרטיות לאומיות עצמאיות בארזיאנו-מוקשנייה, צ'ובשיה, מארי אל, טטרסטן, אודמורטיה ובשקורטוסטאן, תוך שהיא מציינת את יישום מדיניותה באמצעות התנגדות לא אלימה.
ימים ספורים לאחר הכרזה זו, דיווחו בתקשורת הרוסית כי הליך פלילי חדש נפתח נגד קשאפוב על פרסום חומרים באינטרנט המסיתים לשנאה על רקע גזע, מוצא אתני, שפה ודת.
אידל-אורל החופשית ממצבת עצמה כתנועה אזרחית-פוליטית עממית, המבוססת על עקרונות דמוקרטיה והומניזם.
המטרה העיקרית של התנועה היא בנייה של המדינות הדמוקרטיות הלאומיות העצמאיות של אריאזנו-מוקשנייה, צ'ובשיה, מארי אל, טטרסטן, אודמורטיה ובשקורטוסטן.
המטרות העיקריות של הארגון הן מימוש זכויות חברתיות, תרבותיות ודתיות עבור אריאזנים, מוקשנים, צ'ובשים, מארים, טטארים, אודמורטים ובשקירים.
אידל-אוראל החופשית מצהירה כי מטרתה לצרף את הרפובליקות הלאומיות הללו להתאגדות בינלאומית כמו האיחוד האירופי.
התנועה מדגישה כי כל רפובליקה תממש את מדיניותה הפנימית והחוץ באופן עצמאי, אך יחד עם זה תספק ביטחון קולקטיבי, ביטחון גבולות משותף, מרחב מכס מאוחד ומטבע משותף.
בינתיים, אידל-אורל החופשית הציגה את התוכנית שלה, שם תוארו יעדיה ומשימותיה, בעוד שהרפובליקות נשארות בתוך הפדרציה הרוסית.
התנועה מעדיפה בעיקר את היחסים החוזיים בין הרפובליקות והמרכז הפדרלי.
הרפובליקות של אידל-אורל צריכות להיות בעלות זכות וטו בשאלות הקשורות לאינטרסים שלהן, וכן להיות מסוגלות ליצור קשרים עצמאיים עם מדינות אחרות וארגונים בינלאומיים.
יש להגדיר את מעמד האזרחים מבחינה חוקתית ברפובליקות אידל-אורל ויש לאמץ חוקים בנושא אזרחות.
אידל-אורל החופשית קוראת לממשלות ולאזרחי הרפובליקה של פובולז'יה לוותר על הרעיון של שיתוף גבולות בין הרפובליקות.
מפה פוליטית של אידל-אורל שהוצגה בפורום הספרים של לבוב ב-23 בספטמבר 2018, הפכה לאחד הפרויקטים המצליחים ביותר של התנועה.
סירס בוליאיין ציין כי אף על פי שהארצות האתניות של הבשקירים, הטטרים, הצ'ובשים, המארים, הארזיאנים והמוקשנים התפשטו הרחק מחוץ לגבולות הרפובליקות המודרניות, לכל תיקון של הגבולות האחרונים, במיוחד גבולות בין-רפובליקנים, תהיינה השלכות קטסטרופליות על כל התנועות הלאומיות של אידל-אוראל.
לטענת בוליאין, עצם נוכחותן של הרפובליקות, עם גבולותיהן המינהליים המוכרים, היא הישג גדול של תנועות לאומיות, אשר ישמשו נקודת מוצא בתהליך קבלת העצמאות מרוסיה.
יחידות הגנה טריטוריאליות מיוחדות ייווצרו בשטח הרפובליקות של אידל-אורל.
יחידות אלה יספקו הכשרה ושירות צבאי חובה לאזרחי הרפובליקות, ללא קשר ללאום או למוצאם האתני.
שנה של שירות צבאי או משטרתי, בה משרת כל אזרח בגילאי 18–30 שנה, תהיה חובה.
לכל אזרח בשירות כזה תהיה הזכות להחזיק ולשאת נשק אישי.
מכירות כלי נשק יהיו חוקיות רק לאזרחים שהגיעו לגיל 21 ורק בחנויות ממשלתיות.
התנועה דוחה בתוקף שירות צבאי חובה של אזרחי הרפובליקות מחוץ לאידל-אורל.
אידל-אורל החופשית מייצגת את הכרזת הרפובליקות כאזור חופשי מכלי נשק גרעיניים.
התנועה תומכת הן בהרחקת נשק להשמדה המונית משטח הרפובליקות והן בהפחתת הנשק הקונבנציונלי.
תנועת אידל-אורל החופשית מייצגת את זכותם של תושבי אידל-אורל לקבל את מלוא היקף חינוך התיכון, המכללה והאוניברסיטה בשפות הרשמיות של הרפובליקות.
לימוד השפות הרשמיות אמור להיות חובה בכל מוסדות החינוך מהשנה האקדמית הראשונה ועד האחרונה.
ייושם עקרון מכסות להקמת גופי ממשל מייצגים, שלפיהם תינתן עדיפות לנציגי העמים הילידים.
אוטונומיה תרבותית לעמים ילידים תינתן ברפובליקות, תוך מימוש זכויות תרבותיות וחברתיות בסיסיות, כמו הזכות לגישה לחינוך בשפות אם; הזכות ליצור חברות תרבותיות וחינוכיות; והזכות להקים תקשורת המונים.
על הממשל וניהול רישום של המדינה להשתמש בשפות הרשמיות של הרפובליקנים, השימוש ברוסית ייעשה רק כדי לתקשר עם גופים אחרים של הפדרציה הרוסית.
השפות הרשמיות של הרפובליקות צריכות להיות גם האפשרות העדיפה לשימוש בתחום השירותים החברתיים.
שמות אותנטיים יש להחזיר לערים, עיירות, כפרים, יישובים אחרים ומקומות, שרבים מהם שונו במסגרת בתהליך שהתנועה קורה לו "המדיניות הקולוניאלית של הקרמלין והרוסיפיקציה".
היעדים העיקריים של תנועת אידל-אורל החופשית הם פעילות חינוכית והגנה על זכויות אדם.
פעיליה מארגנים פגישות והפגנות ליד משרדים דיפלומטיים של הפדרציה הרוסית במדינות אירופה כדי למשוך תשומת לב לבעיותיהם של עמי ילידי פובולז'יה.
התנועה תומכת כלכלית במשפחות אסירים פוליטיים והיא גם מדווחת לעולם על המצב הנוכחי של אנשי ארזן, מוקשנייה, צ'בואשיה, מארי אל, טטרסטן, אודמורטיה ובשקיריה באידל-אורל.
אידל-אוראל מפעילה רשת שידור אינטרנטית משלה בשפה הארזנית.
השידורים כוללים ביקורות על חדשות על פוליטיקה עולמית, כלכלה, ספורט ותרבות ויהיו זמינים מספר פעמים בכל חודש.
הרשת מספקת מידע על סכסוכים צבאיים מודרניים, מציגה מוצרים חדשים מהתעשייה הצבאית ודנה בהיסטוריה הצבאית של ארזיאן.
מפגשי התנועה מתנהלים בארזיאנית, מוקשנית, צ'ובשית, מארית, טטרית, אודמורטית.
באפריל 2018 הושק קמפיין בינלאומי בשם "הגן על שפות אידל-אורל" ביוזמת התנועה.
במהלך הקמפיין הפעילים באידל-אורל ומחוצה לה צילמו תמונות סלפי במקומות ציבוריים עם כרזות לתמיכה בשפת אמם.
התמונות שותפו ברשתות החברתיות במטרה חזקה וברורה להפגין תקיפות כלפי השפה הרוסית ולהתנגד לרוסיפיקציה.
סיום הקמפיין נערך ב-28 באפריל 2018, עם פגישות מול המשרדים הדיפלומטיים של הפדרציה הרוסית במדינות ברחבי העולם.
פעולות אלה התקיימו תחת הסיסמה "הגן על שפות אידל-אורל", ונועדו להפנות את תשומת הלב הציבורית במדינות רבות למדיניות הרוסיפיקציה, אותה מנהלת מוסקבה נגד עמי אידל-אורל.
אִידְלִי (מקאנדה: ಇಡ್ಲಿ) הוא מאכל מהמטבח ההודי, סוג של "עוגות אורז" או "קציצות אורז" מלוחות, שמקורו בדרום תת-היבשת ההודית.
האידלי מוגש בדרך כלל בארוחת הבוקר באזור דרום הודו וסרי לנקה.
תהליך ההכנה של האידלי, בדומה להכנת דוסה, מבוסס על אידוי של בלילה המורכבת מעדשים שחורות מקולפות (Urad Dal) מותססות ואורז, המושרים במים, נטחנים ומותססים.
תהליך התסיסה מפרק את העמילנים כך שתהליך חילוף החומרים של הגוף (המטבוליזם) בעיכול המנה הוא קל יותר.
האידלי המודרני מוזכר בכמה יצירות הודיות קדומות.
ביצירה Vaddaradhane הכתובה בשפת הקאנדה משנת 920 לספירה מוזכר המאכל בשם "iddalige", שהוכן מבלילה של שעועית שחורה (Vigna mungo).
מחבר האנציקלופדיה הקנאדית המוקדמת ביותר משנת 1025 לספירה, מתאר את הכנת המזון הזה על ידי השריית שעועית שחורה טחונה דק בחובצה (משקה חלבי), ולאחר מכן ערבוב של העיסה עם מים צלולים שעברו הגבנה ותבלינים.
מלך אימפריית חלוקיה המערבית ששלט באזור שכונה כיום קרנאטקה, כלל מתכון לאידלי באנציקלופדיה שלו, מנסולאסה (בשנת 1130 לספירה) בשפה הסנסקריט.
בקרנאטקה, האידלי בשנת 1235 לספירה מתואר כ"קליל, כמו מטבעות בעלי ערך גבוה", מה שמרמז שכנראה המאכל אז לא היה מבוסס על אורז.
המזון שהוכן באמצעות מתכון זה נקרא כיום אידלי אודינה במדינת קרנאטקה.
המתכונים המתוארים ביצירות ההודיות העתיקות האלו מבוססים על שלושה היבטים מרכזיים שקיימים גם במאכל האידלי המודרני:
שימוש באורז (ולא רק בשעועית שחורה)
התססה ארוכה של חומרי הגלם
שימוש בצורת בישול של אידוי כדי לקבל מלאות.
התייחסות למה שנראה כמתכונים לאידלי המודרני מופיעים בכתבים ההודיים רק לאחר שנת 1250 לספירה.
Achaya משער שייתכן והמתכון המודרני לאידלי מקורו באינדונזיה של ימינו, שיש לה מסורת ארוכה של מזון מותסס.
לדבריו, הטבחים שהיו מועסקים על ידי מלכי ההינדים של הממלכות ההודיות עשויים היו להמציא את האידלי המאודה, ולהחזיר את המתכון להודו במהלך השנים 800–1200 לספירה.
Achaya הזכיר מאכל אינדונזי בשם "קדלי", שלדבריו היה כמו אידלי.
היסטוריונים מגוג'ראטי מאמינים כי סוחרי טקסטיל סוראשטריאניים הם שהכניסו את האידלי לדרום הודו במהלך המאה העשירית והמאה ה-12; יש אפילו טענות כי תערובת של אורז ושעועית שחורה שנטחנו ועורבבו יחד ליצירה של עוגות מקורם במדינת גוג'ראט.
יצירה בשפה הגוג'ראטית משנת 1520 לספירה מזכירה את האידלי כ-idari, ומזכירה גם גרסה שעברה התאמה מקומית (גרסה לא מותססת של dhokla).
אזכורים מוקדמים בשפה הטמילית מתוארכים למאה ה-17. בשנת 2015, הכריזו בצ'נאי על 30 במרץ כ"יום האידלי העולמי".
מצרכי הבסיס להכנת האידלי הם אורז לא מבושל ושעועית שחורה שהושרו במים כל אחד בנפרד, לארבע שעות לפחות, או אף ללילה שלם.
ניתן להוסיף תבלינים כמו זרעי חילבה בזמן ההשריה לקבלת טעמים נוספים.
לאחר ההשריה, העדשים טחונות לעיסה דקה והאורז נטחן בנפרד גס, ואז יש לשלב ביניהם ולהתסיס את התערובת למשך לילה עד שנפחה יוכפל.
לאחר התסיסה אפשר לשמור חלק מהבלילה לטובת האצת ההתססה במנה הבאה.
את בלילת האידלי המוגמרת מכניסים לתבניות משומנות של מגשי אידלי לאידוי.
התבניות המחוררות מאפשרות לבשל את האידלי באופן אחיד.
מאחר שאידלי פשוטים הם עדינים בטעמם, התבלינים הם חלק חיוני בהגשה.
אידלי מוגשים לעיתים קרובות עם סמבר אך זה משתנה מאוד לפי האזור והטעם האישי.
אידלי מוגשים לעיתים קרובות עם צ'אטני (על בסיס קוקוס), צ'אטני קארה (על בסיס בצל) או קארי דגים פיקנטי.
תערובת תבלינים יבשים, פודי, נוחה לשימוש בזמן נסיעה.
עם ההגירה של תושבים מדרום הודו וסרי לנקה למקומות שונים ברחבי העולם, נוצרו וריאציות רבות על אידלי בנוסף לאינספור וריאציות מקומיות.
מרכיבים שקשה להשיג ומנהגי בישול שונים דרשו שינויים גם במרכיבים וגם בשיטות.
אורז מבושל יכול להפחית את זמן ההשריה בצורה ניכרת.
ניתן להשתמש גם באורז טחון או קרם אורז הנקנה מוכן בחנויות.
באופן דומה, ניתן להשתמש בסולת או בדייסת חיטה להכנת אידלי מחיטה.
ניתן להוסיף יוגורט על מנת לספק את הטעם החמצמץ לבלילות בלתי מותססות.
תערובות ארוזות מראש מאפשרות הכנה כמעט מיידית של אידלי.
אידליון , כלומר Ἐδάλιον או Ἐδαλίōν) או אדיל (בפיניקית: 𐤀𐤃𐤉𐤋, באכדית: Ed-di-al) הייתה עיר ממלכה בקפריסין, באזור העיירה המודרנית דאלי.
הן תרבויות מזרח הים התיכון והן תרבויות הים האגאי ניכרות, לסירוגין ובמיזוג, בתולדות העיר.
חפירות ארכאולוגיות באתר חשפו מבנים מרכזיים באתר הפתוחים למבקרים.
בכניסה לאתר הארכאולוגי נמצא מוזיאון.
העיר אידליון נוסדה בין סוף המאה ה־13 לתחילת המאה ה־12 לפנה"ס, על ידי ילידי האי הטרום־הודו־אירופיים , הידועים כ"אטאו־קיפריים"; אלה המשיכו לחיות בה לפחות עד התקופה ההלניסטית (כפי שמעידה כתובת בשפתם שנמצאה באתר) ואולי גם בתקופה הרומית.
העיר שכנה בעמק הפורה שעל הגדה הדרומית של נהר גיאליאס (שמאז הטה את מסלולו), וכללה שני אקרופוליסים: מערבי (כיום Ampileri או Ambelleri) ומזרחי (כיום Mouti tou Arvili או Moutti tou Arvili), עיר תחתית מצפון להם, ובתי קברות בצפונה, מערבה וצפון־מזרחה.
שגשוג העיר נבע מקרבתה למכרות הנחושת במרגלות המזרחיים של הרי טרודוס ולערים ונמלים בחוף הדרומי והמערבי (במיוחד כתיון ו).
כמו ערים עתיקות אחרות בקפריסין, גם לאידליון היה אתר אב קרוב מתקופת הברונזה: המרכז העירוני הגדול בקקוסקלין שליד אגיוס סוזומנוס .
חרסים מהתקופות המוקדמות של העיר (סוף התקופה הקיפרית המאוחרת) מעידים על מגעים מתקדמים עם החוף (במיוחד כתיון ואנקומי) והעולם המיקני ביחס לשאר מרכז האי, ואולי אף מתיישבים אגאים בה.
בעיר התחתית נמצאו בתים, וכן מתקנים תעשייתיים נרחבים בקנה מידה קטן שהיו בשימוש החל מהמאה ה־13 לפנה"ס (בתקופה הקיפרית המאוחרת), באזור האקרופוליס המערבי; אלה העדויות הראשונות ליישוב באתר אידליון עצמו.
המתקנים כללו עיבוד קרניים, הפקת שמן זית והכנת חומר לקרמיקה, והמשיכו להיות בשימוש לפחות עד המאה ה־1 לספירה.
בנוסף, בדרום העיר התחתית בקרבת האקרופוליס המערבי, נמצא מקדש לזוג אלוהויות זכר ונקבה.
רצפת המקדש מתוארכת למאה ה־8 לפנה"ס (התקופה הקיפרו־גאומטרית).
מעבר לכך שהתקיימו במקדש טקסי פולחן לזוג האלוהי המקבילים לטקסים בלבנט, לא ידוע הרבה על אופי הפולחן בו, אף לא זהות האלוהויות.
ישנן עדויות מהתקופה הקיפרית המאוחרת III (1200–1050 לפנה"ס) בפסגת האקרופוליס המערבי, הכוללות יישוב מבוצר ומקדש.
מהתקופות העוקבות, התקופה הקיפרו־גאומטרית I ו־II (1050–850 לפנה"ס) התגלו שם בעיקר חרסים לא רבים.
בתקופה הקיפרו־גאומטרית III בוצר האתר מחדש ונבנה מקדש חדש עם חצר ומזבח, המוקדש לאלה ענת־אתנה, ואלה המשיכו להתקיים עד התקופה הקיפרו־קלאסית המוקדמת (בערך 475 לפנה"ס).
הטמנוס המשיך לפעול עד התקופה הרומית.
העיר מוזכרת לראשונה במקורות נאו־אשוריים, אולם ברור שהייתה קיימת כממלכה זמן רב לפני כן, אף שלא ידוע מה היה המבנה הארגוני בה או איך הוכפפה לעול האשורים.
העדות הראשונה לייבוא לאדליון מיוון מתוארכת למאה ה־8 לפנה"ס; הקשר עם יוון הפך לסחר אינטנסיבי במאה ה־6 והמשיך למאות ה־5 וה־4 לפנה"ס, דבר המעיד על תפקידה של אידליון כמתווכת בין המכרות לנמלים ומעורבותה בפוליטיקה במזרח הים התיכון.
לאחר התקופה האשורית הייתה העיר, כנראה, תחת מרות הבבלים.
בסביבות 500 לפנה"ס הוקפו המקדשים באקרופוליס והעיר התחתית בחומת ביצור, יחד עם ביצור למרכז המנהלי באקרופוליס המערבי.
כמה ממלכי אידליון הקודמים לכיבוש הכִּתי היו יווניים, כפי שמעידות כתובות על מטבעות (שנטבעו מסוף המאה ה־6 עד המאה ה־5 לפנה"ס עם קיצור שם המלך בכתב קיפרי הברתי, ספינקס ולוטוס, עד המלך האחרון סטאסיקיפרוס הידוע מלוחית אידליון) ועל לוחית אידליון (לוח ביוונית בכתב קיפרי הברתי שנמצא בעיר).
הלוחית מראה שהמלך האחרון, סטאסיקיפרוס, פעל בהענקת אדמות לצד מועצה אזרחית כלשהי המכונה בלוחית "העיר".
היא מספרת שכתגמול על עזרתם של הרופא אונסילוס בן אונסיקיפרוס ואחיו במהלך מצור כושל של המדים (אחמנים) והכתים (פיניקים), הם קיבלו חלקה מאדמות המלך באלמפריה הקרובה לאידליון ואת הנטוע בה, וחלקה נוספת לאונסילוס לבדו.
בתיאור החלקות הוזכרו ותוארו כמה מהחלקות הסמוכות להן.
הלוחית הוגשה, לפי הכתוב בה, לאתנה מגינת העיר, ובהגשתה נשבעו מגישיה (המלך והעיר) לא להפר אותה.
עם זאת, נוכחות פיניקית ידועה לפחות מהמאה ה־7 לפנה"ס, כפי שעולה משמות פיניקיים של בעלי אדמות על לוחות ברונזה קיפריים אחרים מאידליון (כמו בטמסוס ו), וכן מחפצים מיובאים, בעיקר קטנים ויקרים, מהלבנט, מהמאות ה־8–6 לפנה"ס, ביניהם כדים, מסכות, שנהבים, חרוזי זהב וזכוכית ודגמי מקדשים מטרקוטה.
בסביבות 450 לפנה"ס נכבשה על־ידי כתיון הפיניקית בהנהגת המלך עזבעל בן בעלמלך ובתמיכת הפרסים (ששלטו בכל קפריסין).
העניין של כתיון באידליון נבע מרצונה לשלוט בכל הליך הסחר בנחושת, מהכרייה במכרות (השופעים בתחום אידליון, כמו גם בתחום טמסוס שנכבשה בעקבותיה) ועד הסחר בנמלים (שבכתיון עצמה).