tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הטענה נכונה, מכיוון שאין ראשוניים שמתחלקים ב-6. כאשר התנאי לעולם לא מתקיים, הטענה נקראת נכונה באופן ריק משום שהיא עוסקת באובייקטים שאינם קיימים.
דוגמה לאפשרות 4: אם הפסוק, "אם צבע השמים ירוק אז אבטיחים צומחים על עצים" שקרי בכולו אזי התוצאה היא תקפה, כלומר אם השמים לא ירוקים, אז האבטיחים לא צומחים על עצים ולכן מדובר על תוצאה אמת.
טענה מהצורה "אם A אז B" נקראת טענה פוזיטיבית.
הטענה תקפה, כאמור, אם כל אימת שמתקיים A מתקיים גם B.
הטענה אינה תקפה אם A מתקיים ו-B אינו מתקיים.
זוהי, אם כך, השלילה הלוגית של "אם A אז B": "A אבל לא B".
מלבד פעולת השלילה, מקובלות בלוגיקה גם פעולות אחרות, המביאות לטענות שאינן שקולות לטענה הפוזיטיבית.
כאשר משנים את מיקום המשתנים, "אם B אז A", מדובר על הטענה המנוגדת (converse) לטענה המקורית.
טענה זו אינה נובעת מן הטענה הפוזיטיבית.
המעבר מן הטענה הפוזיטיבית (כל ההתחלות קשות) לטענה המנוגדת (רק ההתחלות קשות) היא כשל לוגי נפוץ.
הטענה ההיפוכית (inverse) לטענה פוזיטיבית היא "אם לא A אז לא B".
גם כאן, הטענה ההיפוכית אינה נובעת מהטענה הפוזיטיבית.
"אם לא B אז לא A" היא הטענה הקונטרה-פוזיטיבית.
טענה זו שקולה לטענה הפוזיטיבית "אם A אז B".
אם היא דמות בדיונית של גיבורת על המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #316 מספטמבר 1994 ונוצרה על ידי הכותב סקוט לובדל והמאייר כריס באצ'לו.
אם היא האלטר אגו של מונט איבט קלאריס מריה תרזה סנט קרוז, מוטאנטית מוסלמית שנולדה בסרייבו, בוסניה עם מגוון יכולות על-אנושיות, ביניהן כוח פיזי מוגבר, טלפתיה, ריפוי עצמי ותעופה על-קולית.
חברת הקבוצה Generation X לשעבר וכעת חברת אקס פקטור חקירות.
דמותה מהווה דוגמה נדירה לגיבור-על מוסלמי בשוק הקומיקס האמריקאי.
כך למשל, דמותה לקחה חלק בקשת סיפור משנת 2011 בכתיבתו של פיטר דייוויד, שעסקה באסלאמופוביה בתרבות האמריקנית המודרנית.
הרב רפאל אלתר הלוי שמואלביץ (בערך תרל"ח, 1878 - תרע"ט, 1918) חתן הסבא מנובהרדוק וראש ישיבות סטוצ'ין וגרודנא.
בשנת תרנ"ו פנה הרידב"ז שהיה רבה של סלוצק ל"סבא מסלובודקה", הרב נתן צבי פינקל, וביקשו להקים ישיבה בעירו, הרב פינקל נענה לבקשתו ושלח ארבעה עשר תלמידים בראשות הרב איסר זלמן מלצר, וביניהם הרב רפאל אלתר, הרב אהרן קוטלר והרב פסח פרוסקין להקים את הישיבה.
נישא לעטיל בתו של הסבא מנובהרדוק.
מיד לאחר נישואיו שלחו חמיו לכהן כר"מ בסניף של ישיבת נובהרדוק שפתח בעיירה לודבינובה.
בראש השנה שנת תרס"ב נולד בנו בכורו הרב חיים שמואלביץ.
בשנת תרס"ח התמנה הרב יהודה לייב חסמן לרב העיר סטוצ'ין שבפלך וילנה שבליטא, והקים בה ישיבה בשם "ענף כנסת ישראל", שהייתה סניף של ישיבת "כנסת ישראל" בסלבודקה.
הוא קרא לרב רפאל אלתר לכהן בישיבה כר"מ.
לצידו כיהן כר"מ הרב נחמן קולידצקי (אביו של הרב יצחק קוליץ).
עם השנים התקדם והיה לראש הישיבה בה.
מסופר כי אף הציע לרבי ירוחם ליבוביץ לכהן כמשגיח לצידו.
בראשית ימי מלחמת העולם הראשונה התרוקנה הישיבה מלומדיה.
הרב שמואלביץ ברח עם משפחתו לגרודנא שבפולין.
עקב היות העיר גרודנא צומת דרכים חשוב בין פולין לרוסיה התקבצו אליה תלמידי ישיבות רבים, ובשנת תרע"ו הוקמה בה ישיבת שער התורה.
בשנת תרע"ח נפטרה אשתו, ולאחר כמה חודשים חלה אף הוא ונפטר בי"ג בחשוון ה'תרע"ט, כבן ארבעים, מחולי המגפה שהשתוללה באותם ימים.
נקבר לצד אשתו בעיירה סטוצ'ין.
בניו היו הרב חיים שמואלביץ ראש ישיבת מיר, והרב שלמה (נולד ה'תרע"ג) שהתגורר בארצות הברית.
חתניו היו הרב ניסן פוטאשינסקי, נספה בטבח בישיבת בירזש, והרב יצחק אלחנן ולדשיין, שנספה אף הוא בימי המלחמה.
אם אב ובן היא סדרת טלוויזיה של BBC Studios בכיכובם של ריצ'רד גיר, בתפקידו הגדול הראשון בטלוויזיה, הלן מקרורי, בילי האוול, קירן היינדס, ואלנה אנאיה.
הסדרה שודרה בערוץ BBC Two החל מ-6 במרץ 2019 ועד 24 באפריל 2019. מספר הצופים הממוצע היה 2.69 מיליון.
קיידן פינץ' הוא העורך הראשי של עיתון לונדוני בבעלות אביו האמריקאי, מקס פינץ' (ריצ'רד גיר).
ריצ'רד גיר – מקס פינץ', בעלים של עיתון National Reporter והגרוש של קתרין.
הלן מקרורי – קתרין וילרס, יורשת בריטית עשירה, וגרושתו של מקס.
בילי האוול – קיידן פינץ', בנם בן השלושים של מקס וקתרין.
פיפה בנט-וורנר – לורן אלגוד, יועצת בכירה של מקס.
שינייד קיוזאק – מגי ברנס, עיתונאית וכתבת פוליטית של העיתון National Reporter
ג'וזף מול – סקוט רסקין, הוא מתגורר במעון לחסרי בית, שם מתנדבת קתרין, ומפתח איתה מערכת יחסים.
פול רדי – ניק קפלן, עיתונאי ב-National Reporter
דני ספאני – ג'האן זקארי, ראש ממשלת בריטניה, המוסלמי הראשון בתפקיד זה.
שרה לנקשייר – אנג'לה הווארד, עומדת בראש האופוזיציה.
קירן היינדס – וולטר פינץ', אביו של מקס.
אלנה אנאיה – סופיה, אשתו של מקס.
ניב אלגר – אורלה, חברתו של קיידן.
BBC Studios הפיקו את הסדרה.
זהו תפקידו הראשון של ריצ'רד גיר בטלוויזיה, פרט להופעה בסדרה "קוז'אק" משנת 1976. גיר אמר "עברו כמעט שלושים שנה מאז שעבדתי בטלוויזיה.
אני שמח לעבוד עם ה-BBC בפרויקט יוצא דופן של שמונה שעות, עם אנשים כל כך מוכשרים".
אחר סיום הצילומים הוא היה פחות מאושר ואמר לרדיו טיימס "אלה היו שישה חודשים של צילומים, שדמו לעשיית ארבעה סרטי אינדי, רק שמגלמים את אותה דמות כל הזמן.
אני לא חושב שאעשה זאת שוב".
את הסדרה ביים ג'יימס קנט, והצילומים נערכו בשנת 2018 בלונדון ובאתר בספרד.
שידור הבכורה של הסדרה היה בערוץ BBC Two במרץ ואפריל 2019. ההפצה הבינלאומית היא של BBC Studios.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ yes Drama של הטלוויזיה בלוויין ב-HOT HBO וב-HOT VOD.
אם אין אני לי מי לי הוא פתגם עברי מתקופת התנאים.
מקורו בדברי הלל הזקן ב:
המשמעות השגורה בשימוש בפתגם זה היא שמוטלת על האדם אחריות אישית לתפקודיו, והוא לעולם אינו יוצא ידי חובתו.
מאידך, המשך המשנה מלמד שגם כאשר האדם נקט פעולה יכולתו מוגבלת והוא תלוי בעזרת הקב"ה, וכדברי המלבי"ם:
הדברים מתקשרים לעקרון הבחירה החופשית ביהדות.
כך מפרש את הדברים רבי מנחם המאירי:
מלבד פירושים רבים זכתה משנה זו גם ללחנים רבים, בהם לחנו של חיים בנט ("הנה אנכי"), שני לחנים של מרדכי בן-דוד ("אני מאמין" ו"כולם אהובים") ולחנו של אודי דוידי ("רוחות טובות").
באבות דרבי נתן מורחב הרעיון שבמשפט קצר זה:
אל." קאר הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1975–1985. לאורך 9 עונותיו ב-NBA זכה בשתי אליפויות כשחקן בוסטון סלטיקס, ורשם ממוצעים כוללים של 9.7 נקודות, 4.3 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק.
קאר נחשב לשחקן אשר מתגרה ומקלל את שחקני הקבוצה היריבה, והרבה להתנהג בצורה שכזו בעיקר נגד לוס אנג'לס לייקרס.
בין השנים 1994–1997 שימש כג'נרל מנג'ר של הסלטיקס, ובין השנים 1995–1997 החזיק במקביל בתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה.
קאר נולד בעיר וולאס שבקרוליינה הצפונית, ובין השנים 1975–1979 למד במכללת גילפורד אשר בגרינסבורו.
בדראפט ה-NBA 1973 נבחר קאר על ידי קנזס סיטי קינגס, בבחירה ה-76 (סיבוב חמישי), אולם לא זכה לחוזה בקבוצה.
בעונת 1974/1975 שיחק בקבוצה הישראלית "ישראל סברס", אשר זכתה באליפות "ליגת הכדורסל האירופאית המקצוענית" (EPBL).
בקיץ 1975 חתם על חוזה בקבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.2 נקודות והוריד 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת הצטרף לדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, ובשלוש עונותיו עם הפיסטונס העמיד ממוצעים של 14.8 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
בעונת קלע שיא קריירה של 18.7 נקודות למשחק, וסיים כ"מלך החטיפות של ה-NBA" עם 2.5 חטיפות למשחק.
בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, בפעם היחידה בקריירה.
ביוני 1979 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, אליה הצטרף באותו הקיץ גם הרוקי לארי בירד.
בעונות ו- סייע לסלטיקס לזכות באליפויות ה-14 וה-15 של המועדון, בהתאמה, כמחליפם מהספסל של בירד וסדריק מקסוול.
קאר זכור במיוחד בשל מהלך קריטי אחד שביצע במשחק הרביעי של סדרת הגמר 1984, מול לוס אנג'לס לייקרס; בשניות הסיום של ההארכה, כאשר קבוצתו הייתה ביתרון 127–124, חטף קאר מסירה של שחקן הלייקרס ג'יימס וורת'י, והטביע במתפרצת כשנותרו 6 שניות בלבד לסיום המשחק.
בכך הבטיח את ניצחונם של הסלטיקס, אשר בסופו של דבר גברו על הלייקרס בתוצאה 4–3. בסיום עונת , בה הפסידה בוסטון מול לוס אנג'לס בגמר הפלייאוף, פרש קאר ממשחק, בגיל 34.
לקראת עונת מונה קאר לג'נרל מנג'ר של הסלטיקס, במקומו של דייב גאוויט.
לאחר עונה אחת, בה הפסידה בוסטון בסיבוב הפלייאוף הראשון, מינה את עצמו למאמן הראשי של הקבוצה, כמחליפו של כריס פורד.
בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הסלטיקס מאזן כולל של 48 ניצחונות לעומת 116 הפסדים (29.3), ובסיום עונת פוטר מתפקידיו בקבוצה.
בין פעולותיו הבולטות לאורך 3 עונותיו כג'נרל מנג'ר, ניתן לציין את החתמתם של דומיניק וילקינס (1994), דייוויד וסלי (1994) ודיינה בארוס (1995), ואת בחירתם בדראפט ה-NBA של אריק מונטרוס (בחירה תשיעית בדראפט 1994) ואנטואן ווקר (בחירה שישית בדראפט 1996).
אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות (במקור בצרפתית: Qu'ils mangent de la brioche – "שיאכלו בריוש") היא אמרת כנף המבטאת ניתוק בין ההנהגה או האליטה הכלכלית לבין העם.
האמרה מיוחסת בטעות למלכת צרפת מארי אנטואנט, אך לאמיתו של דבר היא הופיעה בספר זיכרונותיו של לואי ה-18 בו הוא מייחס את האמרה למריה תרסה, נסיכת ספרד.
האמרה מציגה את הניתוק בין השלטון ומעמד האצולה לבין 'האזרח הקטן', כך שהמלכה לא העלתה בדעתה שהמחסור בלחם נובע מעוני והציעה לאכול במקומו דבר יקר יותר.
בספר של אלפונס קאר שיצא לאור ב-1843, יוחסה האמרה למרי אנטואנט אשתו של לואי ה-16, שאמרה זאת בעקבות המשבר הכלכלי שהיה בזמן המהפכה הצרפתית.
חוסר הפופולריות של המלכה בשנים שלפני פרוץ המהפכה השפיע ככל הנראה גם על רבים לייחס לה את הביטוי.
עם זאת, בשנות האלפיים אין עוד ספק כי המשפט לא נאמר על ידי מארי אנטואנט.
בספר זיכרונותיו של לואי ה-18 מיוחסת האמרה למריה תרסה, נסיכת ספרד.
לדברי ההיסטוריון פול ג'ונסון מסתבר שמדובר באנקדוטה שהמציא רוסו, והיא לא נאמרה מעולם על יד מלכת צרפת.
אמרה דומה אך במשמעות שונה מיוחסת לויקטואר , אחת מבנותיו של לואי ה-15, שבזמן רעב קוננה על סבלם של אנשים חסרי לחם ואמרה: "אבל אלוהים, אם הם היו יכולים להפטר מאכילת קרום הפאי!".
קרום הפאי זול יותר מלחם ודבריה נאמרו מתוך רחמים ולא מתוך זלזול וניתוק.
בתרבות הסינית מיוחסת אמרה דומה לקיסר משושלת ג'ין במאה הרביעית, שכששמע שלאנשים אין אורז, תמה למה אינם אוכלים בשר.
"אִם–" הוא שיר מאת הסופר הבריטי חתן פרס נובל רודיארד קיפלינג.
הוא נכתב בערך בשנת 1895 וראה אור לראשונה בשנת 1910 בספר "פרסים ופיות".
השיר כתוב בצורה של עצה מאב לבנו הצעיר.
סגנונו הלירי מאפיין את האסכולה הסטואית ואת התקופה הוויקטוריאנית.
בספר פרסים ופיות מופיע אוסף של שירים וסיפורים קצרים שכתב קיפלינג ואשר פורסמו ב-1910, ביניהם השיר "אם—" המופיע בעקבות הסיפור "אח רבוע-בהונות".
השיר נכתב כמחווה לקולוניאליסט הסקוטי ליאנדר סטאר ג'יימסון .
הכישלון של אותה הפיכה החמיר את המתיחות הפוליטית בין בריטניה הגדולה לבין הבורים, ומתיחות זו היא שהובילה למלחמת הבורים השנייה (1899–1902).
בשיר "אִם—" מעביר אב לבנו מסר לגבי מודל האדם האידיאלי בעיניו, ומעניק לו שיעור כיצד עליו להתנהג.
המודל שמשרטט האב מהווה דוגמה ספרותית לסטואיות מהתקופה הוויקטוריאנית.
על פי תאוריה זו, האדם האידיאלי אינו נוטה לקיצוניות, אלא הוא מיושב בדעתו ומאוזן.
התכונה העליונה שלו היא התבונה, שהיא בהכרח מוסרית (אמירה ברוח סוקרטס), היא השולטת על תשוקות ודחפים, והיא המכתיבה את התנהגות האדם.
כל אלה יוצרים את ה"אטרכסיה" ("היעדר הזעזוע"), שהייתה לתכונתם הנודעת ביותר של הסטואיקנים.
בדבריו של קיפלינג המבוגר אל בנו הצעיר, הוא מצביע על תכונות שאם הבן יסגל לעצמו, הרי שהוא יצליח "לרשת את הארץ ואת כל העולם, ועוד יותר מזה, ילדי - תהיה אדם".
הציטטות לקוחות מתוך תרגום השיר שנעשה על ידי יאיר לפיד.
בין תכונות אלה ניתן למנות:
קור רוח – "אם תדע לשמור על ראש צלול כשכולם סביבך, מאבדים את ראשיהם ואז מאשימים אותך"
ביטחון עצמי – "אם תוכל לסמוך על עצמך גם אם בך איבדו אמון, אבל לקחת בחשבון שהם חושבים שאין לך כיוון"
סבלנות מחושבת – "אם לחכות אתה יודע ולא חשוב לכמה זמן"
יושרה, מצפון, חוכמה וטוב לב – "או לתת שישקרו אותך, מבלי שתהפוך שקרן, או שישנאו אותך, מבלי שתהפוך שונא וגם להיות חכם וטוב מבלי להיראות שונה"
שאפתנות השלובה בראייה חדה ומפוכחת של המציאות – "אם אתה יכול לחלום, בלי לתת לחלומות את חייך לנהל, אם אתה יכול לחשוב, בלי לתת למחשבות את מטרותיך לבלבל"
שמירה על פרופורציות וקור רוח בכל מצב – "אם אתה יכול לפגוש בניצחון או באסון ומול שני המתחזים האלו לנהוג בהיגיון"
סובלנות ואורך רוח – "אם אתה יכול לסבול כשהמילים אותן אמרת הופכות מלכודת לטיפשים בידי נוכלים שלא הכרת"
אמונה במטרה ודבקות בה אף בתנאים קשים, תוך התעלמות ממחשבות ורגשות שאינם משרתים את המטרה – "או כשתראה איך נשברים כל הדברים שרק למענם שווה לחיות, ותתכופף, ותאסוף את הכלים הישנים, ושוב תתחיל לבנות..."
אינטליגנציה, ידיעת הלכות העולם ולצדן שמירה על אנושיות – "אם תוכל לנאום בפני קהל מבלי להסתחרר, ולצעוד עם מלכים - אבל פשוט ואנושי להישאר"
יציבות וחוזקה, עצמאו מחשבתית, נאמנות עצמית וביטחון בצדקת הדרך – "אם בחייך יריבים ואוהבים לא יכולים יותר מדי להתערב, אם אליך כל אחד יכול לגשת, אך לא יותר מדי להתקרב"
כושר התמדה – "אם תוכל למלא כל דקה במדויק, בשישים שניות שלמות של ריצה אל המרחק, תוכל לרשת את הארץ ואת כל העולם, ועוד יותר מזה, ילדי - תהיה אדם."
בסיום השיר "אם—" נאמרות המילים "!you'll be a man, my son" בהן קיימת פנייה אל בן זכר.
עם זאת, התרגום לעברית "ילדי - תהיה אדם" מאפשר לחתור כנגד נימה זו, ולעשות את הדמות שמתווה השיר לאידיאל כלל-אנושי.
לדמות המופת ששורטטה בשיר "אם—" מאת קיפלינג הייתה השפעה חינוכית עצומה בבריטניה האימפריאלית ומחוצה לה.
היא זכתה לפופולריות רבה ברחבי העולם, וידועה היטב גם כיום.
בסקר הארצי של ה-BBC משנת 1996, נבחר "אם—" לשיר האהוב ביותר בבריטניה.
רוברט באדן פאוול, מייסד תנועת הצופים, היה ממעריציו של קיפלינג וחיזק את השפעת הדמות המשורטטת בשיר על חברי תנועת הצופים לדורותיהם בעולם ובכלל זה גם בישראל.
בישראל היה השיר נפוץ גם בקרב מחזורים רבים של מתבגרים ושל צוערי בית הספר לקצינים של צה"ל, והיה להם למוטו.
טי אס אליוט כלל את השיר באוסף שלו משנת 1941, "A Choice of Kipling's Verse".
בהודו, עותק ממוסגר של השיר הודבק על הקיר לפני שולחן העבודה בבקתות הצוערים של הקצינים באקדמיה להגנה הלאומית בפונה ובאקדמיה הימית ההודית באז'ימאלה.
בבריטניה, השורות "אם אתה יכול לפגוש בניצחון או באסון ומול שני המתחזים האלו לנהוג בהיגיון" כתובות על הקיר של כניסת השחקנים למגרש המרכזי באצטדיוני הטניס בווימבלדון, שם נערכת אליפות וימבלדון.
אותן שורות מופיעות גם במועדון הטניס ווסט סייד בפורסט הילס, ניו יורק, שם מתקיימת אליפות ארצות הברית הפתוחה.
הסופר ההודי חושוונט סינג ראה בשיר "מהות המסר של הגיטא באנגלית".
המשורר הצ'יליאני וחתן פרס נובל פבלו נרודה, מצא עותק מקושט וממוסגר של השיר ליד מיטתו של הדוכס מאלבה בארמון דה ליריה.
עם זאת, נרודה לא העריך במיוחד את השיר והתייחס אליו כאל "השירה הולכת-הרגל והקדושה הזו, הגרסה הקדומה ל-Reader's Digest, שרמתה האינטלקטואלית נראית לי לא גבוהה מזו של מגפיו של הדוכס מאלבה".
השיר זכה במשך השנים לתרגומים רבים לעברית, בין היתר מידיהם של זאב ז'בוטינסקי, יאיר לפיד וחנניה רייכמן (בספרו "משירת העולם" שיצא ב-1942).
קריאה השוואתית בהם מאלפת מבחינות רבות, הן מצד גלגוליה של העברית והן מצד השתקפותן בתרגומים של התמורות באידיאל האדם בישראל.
תרגומים נוספים נעשו על ידי משה הנעמי, צור ארליך ,ראובן וימר, יונתן רטוש, אמיר אור, יעקב אורלנד, ש.
שלום, פרץ נוף, אברהם בירמן ויהושע כוכב.
+תרגום מאת יאיר לפידתרגום מאת חנניה רייכמןתרגום מאת זאב ז'בוטינסקיאם תדע לשמור על ראש צלול כשכולם סביבך,
מאבדים את ראשיהם ואז מאשימים אותך,
אם תוכל לסמוך על עצמך גם אם בך איבדו אמון,
אבל לקחת בחשבון שהם חושבים שאין לך כיוון;
אם לחכות אתה יודע ולא חשוב לכמה זמן,
או לתת שישקרו אותך, מבלי שתהפוך שקרן,
או שישנאו אותך, מבלי שתהפוך שונא
וגם להיות חכם וטוב מבלי להיראות שונה.
תוכל לרשת את הארץ ואת כל העולם
הרב אלתר אליקים שרגא שפירא (~ ה'תרי"ד, 1854 – ח' באלול ה'תרצ"ו, 1936) היה רב רומני, רבן של וצ'רנוביץ.
פוסק הלכה מרכזי, חסיד צ'ורטקוב ופעיל ליישוב ארץ ישראל.
מחבר שו"ת "קול יהודה", "בית יהודה" ו"בית ישראל" על התורה, ועוד.
נולד בשם אליקים שרגא לחיים שמעון שפירא בעיר טלוסטה, גליציה, בערך בשנת ה'תרי"ד (1854).
סבו ברצ'י שפירא היה רבן של סקאלא ושפיטיווקא, סבא רבה של הרב מאיר שפירא מלובלין (לימים היו בין שניהם קשרי ידידות עמוקים).
שמו אלתר (לעיתים: אלטר) נוסף כשהיה חולה ומאז היה שמו היחיד.
בילדותו התקרב אצל הרב מנחם מנדל הגר, הראשון לאדמו"רי ויז'ניץ (מחבר "צמח צדיק").
בהיותו בן 18 נסמך לרבנות בידי הרב יהודה לנדא רבה של סדיגורה והרב משה תאומים מהורדונה.
כן עמד בקשרי ידידות עם הרב משה פרידמן, האדמו"ר מבויאן ונשיא ישיבת חכמי לובלין.
לאחר נישואיו עבר לעיר בקאו, ולמד בה כעשר שנים.
בהמשך כיהן כעשרים שנה כרבה של , מחוז בוקובינה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט למוראביה.
ושימש כאב"ד צ'רנוביץ, במקומו של הרב בנימין אריה וייס (מחבר "אבן יקרה") רבה של קהילת יהודי צ'רנוביץ.
באותה עת התגוררו בעיר עשרות אלפי יהודים, שחלקם הגדול לא שמר מצוות.
הרב שפירא לא אבה לשמש רבה הרשמי של העיר אלא כאב בית הדין בה בלבד, אולם לפי עדויות שונות היא שימש בפועל כמנהיג היהדות הדתית בעיר.
הרב שפירא נחשב לפוסק הלכה מפורסם.
בהסכמתו לספרו, תיארו המהרש"ם מברז'ן, מגדולי הפוסקים בדורו, בכינוי "המאור הגדול".
כן התכתב בהלכה עם הרב דוד מנחם מאניש באב"ד, הרב מאיר אריק, הרב דוד הלוי הורוויץ רבה של סטניסלב, הרב יהודה ליב צירלסון, הרב אברהם יעקב הורוביץ ועוד.
נודע כאוהב ישראל, תומך פעיל בארגונים שעסקו ביישוב ארץ ישראל ותמיכה בעניי הארץ.
הרב שפירא נפטר ביום ח' באלול ה'תרצ"ו (1936).
נטמן בבית העלמין היהודי בצ'רנוביץ.
על קברו הוקם אוהל לתפילה.
נישא לאסתר רחל, בתו של הרב ישראל סג"ל אב"ד בעיר בקאו, אחותו של הרב לוי יצחק סג"ל ששימש אב"ד בעיר חוש (נפ' ה'תרס"ו, 1906).
נפטרה בט"ו בטבת ה'תרס"ט (1909) ואחותה, מרים שפרה ארנשטיין, סייעה לו ולילדיו.
בניו: פנחס שפירא אשר נישא להינדא לבית בקנרוט (נפ' ה'תשי"ז, 1957), אביו של חבר הכנסת אברהם יוסף שפירא.
בן נוסף הוא דוב ברצ'י שפירא אשר נישא לחנה, בתו של הרב יעקב טירהוז (ה'תר"ל – ה'תש"ג) מחבר "עקבי יעקב".
שם משמעון – על התורה, זולשצ'יק תרס"ה; מהדורה חדשה, תל אביב תשס"ז
מקור חיים – על השבת והמועדים, צ'רנוביץ תרפ"ו; מהדורות חדשות, ירושלים תשל"ז; ותל אביב תשס"ז
בית ישראל – על התורה ושו"ת, צ'רנוביץ תרפ"ח; מהדורה חדשה, ירושלים תשס"ה
בית יהודה – על התורה, צ'רנוביץ תרצ"ד; מהדורה חדשה, ירושלים תשנ"ו
קול יהודה – שו"ת, צ'רנוביץ תרצ"ד
אהלי צדיקים – מעשיות מרבנים ואדמו"רים רבים, צ'רנוביץ תרצ"ו
מגילת יוחסין – נדפס תחילה בספר "שם משמעון" ושוב בסוף ספר "מקור חיים", ירושלים תשל"ב
אם/אז הוא מחזמר עם טקסט מאת בריאן יורקי, מוזיקה מאת טום קיט, ובימוי מאת מייקל גרייף.
המחזמר מספר את סיפורה של אליזבת' בת ה-38 ששבה לעיר ניו יורק כדי להתחיל מחדש.
פיתוח המחזמר אם/אז התקיים באפריל 2013, בהשתתפות אידינה מנזל ובבימויו של מייקל גרייף.
הפקה ניסיונית של המחזמר הועלתה בתיאטרון נשיונל.
ההצגות המקדימות התחילו ב-5 בנובמבר 2013 וערב הפתיחה התקיים ב-24 בנובמבר.
הפקת המחזמר בברודוויי החלה בהצגות מקדימות ב-5 במאי 2014 בתיאטרון ריצ'רד רודג'רס, וערב הפתיחה הרשמי התקיים ב-30 במאי.
ההפקה כללה בימוי מאת מייקל גרייף, כוראוגרפיה מאת לארי קייגווין, עיצוב תפאורה מאת מארק וונדלנד, עיצוב תלבושות מאת אמילי רבהולץ, עיצוב תאורה מאת קנת' פוזנר, ותזמור מאת מייקל סטארובין.
צוות השחקנים המקורי כלל את אידינה מנזל בתפקיד אליזבת', לה צ'נזה בתפקיד קייט, ג'יימס סניידר בתפקיד ג'וש, אנתוני ראפ בתפקיד לוקאס, לצד טמיקה לורנס, ג'ן קוללה, ג'רי דיקסון וג'ייסון טאם.
ההפקה נסגרה ב-22 במרץ 2015 לאחר 29 הצגות מקדימות ו-401 הופעות רגילות.
אלבום ההקלטות של צוות השחקנים הופץ על ידי Masterworks Broadway ב-3 ביוני 2014.
סיבוב הופעות לאומי, בכיכובה של מנזל בתפקיד הראשי, התחיל ב-13 באוקטובר 2015 בדנוור, קולורדו.
אליזבת', גרושה טרייה בת 38, מתכננת ערים, עוברת לניו יורק על מנת להתחיל מחדש.
היא נפגשת עם חבריה קייט, גננת, ולוקאס, פעיל חברתי, בכיכר מדיסון.
קייט מציעה שאליזבת' תתחיל להשתמש בכינוי "ליז" ושתחפש חוויות חדשות.
לוקאס מציע לחזור לכינוי מימי הקולג', "בת'", ושתתחיל ליצור קשרים מקצועיים בעיר ("Prologue/What If").
(המחזמר מציג את שתי האפשרויות שיכולות להתקיים.
"ליז" נשארת בפארק עם קייט בעוד "בת'" עוזבת עם לוקאס.
שאר המחזמר מתאר את שני הנתיבים שחייה של אליזבת יכולים ללכת בהם).
ליז שומעת שהטלפון שלה מצלצל, אבל לא עונה לשיחה.
במקום זאת, קייט וליז עוצרות להאזין למוזיקאי בפארק.
ג'וש, רופא צבאי שחזר מהסבב השני שלו בשירות, ניגש לליז אבל היא דוחה אותו בעדינות.
מאוחר יותר, יחד עם בת זוגה של קייט, אן, הן נתקלות שוב בג'וש ברכבת התחתית וקייט משכנעת את ליז לקחת את המספר שלו ("It's a Sign").
אבל, ליז מסכימה לקבל את המספר שלו רק לאחר שנפגשו בשלישית בפארק (שג'וש מודה מאוחר יותר שהתחיל לבלות יותר זמן בתקווה לראות אותה) ("You Never Know").
ג'וש וליז יוצאים למספר דייטים, ובסופו של דבר הם חוזרים לדירתה של ליז, שם היא שוקלת את ההשלכות של לקיים איתו יחסי מין ("What the Fuck").
לאחר ששכבה איתו, ג'וש מצהיר שהוא רוצה לנהל מערכת יחסים עם ליז.
היא לא בטוחה אם זה הדבר הנכון לעשות, אבל היא מחליטה לקחת סיכון ("Here I Go").
מאוחר יותר ליז יוצרת קשר עם חבר ותיק, סטיבן, שעובד במשרד של מתכנן ערים.
משרת הסגן שלו אוישה לאחרונה, אבל הוא ממליץ על ליז למשרת פרופסור והיא מקבלת את התפקיד.
ג'וש מציג את החבר הכי טוב שלו דייוויד ללוקאס, והשניים הופכים לזוג.
לאחר שג'וש וליז יצאו כבר מספר חודשים, ליז נכנסת להריון.
חברתה קייט מחליטה להתחתן עם בת זוגה אן ("Surprise"), וליז מחליטה להתחתן עם ג'וש וללדת את התינוק ("This Day/Walking by a Wedding").
ג'וש נרגש והמום לקבל את פני בנו הראשון לעולם ("Hey, Kid").
לוקאס מהסס להתחייב לחיים עם דייוויד, אבל דייוויד משכנע אותו להפסיק להסס.
הם מתחתנים ומאוחר יותר מאמצים בן ("Best Worst Mistake").
לליז ולג'וש נולד בן שני, וליז מתחננת בפני ג'וש לוותר על ההצעה לצאת לסבב שירות שלישי בחו"ל, והוא עושה זאת.
מספר שנים לאחר מכן, ג'וש מקבל בקשה נוספת לחזור לסבב מעבר לים, והוא אינו יכול לסרב.
הוא נשלח לסבב, וזמן קצר לאחר מכן נהרג בעת מילוי תפקידו ("I Hate You").
ליז המדוכאת הרוסה מכך שהיא צריכה ללמוד לחיות ללא ג'וש ("Learn to Live Without").
ליז נשענת במידה רבה על חבריה כדי להתמודד עם האובדן שלה, אבל בסופו של דבר היא משלימה עם החיים ללא ג'וש ("What Would You Do"/"Always Starting Over").
היא מחליטה לעזוב את משרת ההוראה שלה.
קייט ואן מתגרשות לאחר שאן בגדה בקייט.
סטיבן מבקש מליז לבוא לעבוד עבורו על פרויקט פיתוח חדש וגדול במרכז מנהטן, והיא נעתרת ("What If?
בת' עונה לשיחת הטלפון כשהיא עם לוקאס.
שיחת הטלפון היא מסטיבן, עמיתה הוותיק לעבודה, שנפגש איתה למחרת כדי לדון באפשרות שתהפוך לסגנית מתכנן הערים בעיר.
בת' שוקלת את הבקשה ובסופו של דבר מקבלת את תפקיד הסגנית שמציבה אותה כאחראית על אותו פרויקט ("A Map of New York").
לוקאס ובת' משתתפים במחאה של לוקאס נגד פרויקט פיתוח, שבו לוקאס מבקר את בת' על כך שמכרה את עצמה ("Ain't No Man Manhattan").
בת' גורמת ללוקאס לחזור בו מהתנגדותו כאשר היא משתמשת בקשריה החדשים ומוציאה את ספרו לאור.
בת' וסטיבן מתקרבים, ובת' מנשקת אותו אבל הוא עוזב כדי להיות עם אשתו ("What the Fuck").
בת' מתקשרת ללוקאס, והשניים מעבירים את הלילה ביחד.
בת' לא רוצה לנהל מערכת יחסים עם לוקאס, אבל הוא מנסה לשכנע אותה להמשיך את החיזור ביניהם ("You Don't Need to Love Me").
בת' תוהה האם קיבלה את ההחלטות הנכונות בחייה, כולל לשכב עם לוקאס ("No More Wasted Time").
בת' נכנסת להריון אבל לא מספרת ללוקאס.
חברתה קייט מחליטה להתחתן עם בת זוגה אן ("Surprise").
בת' עוברת הפלה מבלי להתייעץ עם לוקאס; לכן, הוא לא מדבר איתה במשך שנתיים.
היא מהרהרת כיצד בחירותיה השאירו אותה לבד ("This Day/Walking by a Wedding").
בת' זוכה בפרסים על עבודתה ולוקאס הופך לאקטיביסט ידוע.
בת' לוקחת על עצמה בת חסות צעירה, אלנה; בת' ביקורתית כלפי אלנה על החלטתה לעזוב את עבודתה כדי ללכת בעקבות בעלה ולהקים משפחה.
בת' שוב מהרהרת כיצד בנתה לעצמה חיי רווקות ("You Learn to Live Without").
לאחר שחוותה מצב של כמעט מוות במהלך נסיעת עסקים ("The Moment Explodes"), בת' מתקשרת ללוקאס, מפייסת אותו, ומחדשת את ידידותם ("Some Other Me").
קייט ואן מתחתנות, אך מאוחר יותר מתכננות להתגרש לאחר שאן בגדה.
בת' משכנעת אותן שלא להתגרש ומזכירה להן שהחיים קצרים ("Love While You Can").
סטיבן, גרוש כעת, אומר לבת' שהוא מתחרט על שדחה את התקרבותה שנים קודם לכן.
הוא מזמין אותה לעבוד עבורו בממשלת המדינה ("A Map of New York (Reprise)").
היא דוחה את ההצעה, בוחרת להישאר בניו יורק כדי להתמודד למועצת העיר.
כאשר בת' פוגשת את לוקאס וקייט לקפה בפארק, היא פוגשת רופא צבאי בשם ג'וש שחזר זה עתה הביתה מהסבב השלישי שלו בשירות.
הוא ניגש אליה והיא מניחה לו לקנות לה קפה ("What If?
דמותברודוויי (2014)סיבוב הופעות לאומי (2015)אליזבת'אידינה מנזלקייטלה צ'נזהלוקאסאנתוני ראפג'ושג'יימס סניידרסטיבןג'רי דיקסוןדארן א.
הרברטאןג'ן קוללהג'נין דיויטהדייווידג'ייסון טאםמארק דה לה קרוזאלנהטמיקה לורנס —
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאה2014פרס טוניהמוזיקה המקורית הטובה ביותרטום קיט ובריאן יורקיהביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזמראידינה מנזלפרס דרמה דסקשחקנית יוצאת מהכלל במחזמרתזמור יוצא מהכללמייקל סטארוביןפרס מעגל המבקרים החיצונימוזיקה חדשה יוצאת מהכללטום קיט ובריאן יורקיפרס ליגת הדרמההופעה נכבדתאידינה מנזל
אם אין נסיך לי (שם הסרט באנגלית: Damsel - עלמה) הוא סרט פנטזיה אפלה פמיניסטי אמריקאי שיצא לאור ב-8 במרץ 2024 לשירות הזרמת המדיה נטפליקס.
הסרט בוים על ידי חואן קרלוס פרסנדילו ונכתב על ידי דן מאזאו.
בסרט מככבים מילי בובי בראון, ריי וינסטון, ניק רובינסון, שוהרה אע'דאשלו, אנג'לה באסט ורובין רייט.
נישואיה של אשת אצולה צעירה (מילי בובי בראון) עם נסיך נאה (ניק רובינסון) הופכים למאבק הישרדות, לאחר שמשפחתו מתכוונת להקריב אותה לדרקונית יורקת אש כדי להחזיר חוב עתיק.
הסרט מתחיל במתקפה כושלת שאותה מוביל המלך הראשון של אוריה על דרקונית השוכנת בממלכתו.
כל אנשי המלך נהרגים, ומותירים את המלך נתון לחסדי הדרקונית.
מאות שנים מאוחר יותר, אלודי, בתו המתבגרת של לורד בייפורד, ראש בית אצולה בארץ צפונית וענייה, מקבלת הצעה מהמלכה איזבל מממלכה מרוחקת: אוריה להינשא לבנה, הנסיך הנרי.
על פי דרישתו של אביה שחשובה לו התמורה הכספית שיקבל מממלכת אוריה לעזרה לאנשיו העניים, אלודי מסכימה לנישואים.
עם הגעתם לאוריה שמתגלה כממלכה דרומית עשירה, אלודי והנרי בתחילה אינם מעוניינים זה בזה, אך מתחילים להתחבר כאשר הם חולקים ביניהם את הרצון לטייל.
אמה החורגת של אלודי, ליידי בייפורד, חושדת במניעיה של המלכה איזבל, מה שמוביל אותה להמליץ לאלודי לסיים את האירוסין.
לאחר החתונה, אלודי והנרי לוקחים חלק בטקס עתיק בהרים, כביכול כדי לחגוג את האיחוד ביניהם.
איזבל מתארת בטקס את ההסכם בין המלך הראשון לדרקונית, שבו היה עליו להקריב את שלוש בנותיו כדי להבטיח שלום בין עמו לדרקונית.
לאחר טקס שבו כפות הידיים שלהם נחתכות ומוחזקות יחד, הנרי נושא את אלודי על פני הגשר הצר מעל המאורה של הדרקונית, ואז לפי דרישת המלכה, זורק אותה לתהום.
לאחר התאוששותה מהנפילה, אלודי מבינה שהיא הקורבן האמיתי.
היא בורחת מהדרקונית לאחר שהיא שורפת את רגלה, ומגלה מערה מוארת מלאה בתולעי משי זוהרות, אותן היא אוספת כמקור אור.
במהלך שנתה של אלודי, התולעים מרפאות את הכוויה ברגלה.
אלודי מגיעה לחדר במערה בו חרוטים שמות קורבנות העבר ומצוירת מפה.
אלודי עוקבת אחר המפה עד למבוי סתום בירידה אנכית גבוהה על צלע ההר.
היא מגלה שרידים של גורי דרקונים מתים, ומבינה כי הקורבנות המלכותיים נובעים מעסקה שעשה מלך אוריה עם הדרקונית כשנתפש על ידי הדרקונית לאחר שהמשלחת בראשותו הרגה את בנותיה של הדרקונית.
משלחת הצלה בראשות לורד בייפורד מגיעה.
הדרקונית הורגת את כולם, כולל את לורד בייפורד, אבל הסחת הדעת מאפשרת לאלודי לברוח מההר.
היא לוקחת את אחד מסוסי מפלגת ההצלה ומתחבאת מתחת לסלע כשהדרקונית שורפת את האזור שמסביב במהלך המרדף אחריה.
כשהיא מבינה מהשריפה שהקרבתה של אלודי נכשלה, איזבל פונה לחטוף את אחותה הצעירה של אלודי, פלוריה, כמחליפה.
לאחר שאלודי שומעת זאת מליידי בייפורד המיואשת, היא חוזרת להר כדי להציל את פלוריה, שאותה הדרקונית השאירה בחיים כפיתיון.
אלודי יוצרת הסחה כדי להגיע לפלוריה.
תוך שהיא מנחה את אחותה להתחבא, היא מתעמתת עם הדרקונית ומנסה לשכנע אותה ששניהם רומו על ידי אנשי הממלכה: על ידי שילוב החתכים בידיהם בטקס, הדם של הכלות ושל בני המלוכה התערבב, וגרם לדרקונית לחשוב על הכלות התמימות כבנות המלוכה בהן נשבעה לנקום.
הדרקונית מסרבת להאמין לאלודי ותוקפת אותה, אבל אלודי מטעה אותה תוך שהאש אותה הוא ירקה מפיה מוחזרת אליה ושורפת את פניה וגופה.
כשהדרקונית נתונה לחסדיה, אלודי מחליטה לעצור את מעגל הדמים, היא משכנעת את הדרקונית באמת ומרפאה אותה ואת עצמה בעזרת התולעים הזוהרות.
לאחר מכן, אלודי מגיעה לארמון תוך כדי טקס החתונה של כלה נוספת שמיועדת להקרבה וחושפת את הבגידה של משפחת המלוכה.
אלודי מייעצת לכלה החדשה ולמשפחתה לברוח, והדרקונית שהפך לשותפה שורפת את הארמון עם כל בני ואצילי הממלכה בתוכו.
ימים לאחר מכן, אלודי, פלוריה וליידי בייפורד מפליגות חזרה לביתן, בספינה עמוסה באספקה ומלוות בדרקונית.
מילי בובי בראון בתור הנסיכה אלודי
ריי וינסטון בתור לורד בייפורד
אנג'לה באסט בתור ליידי בייפורד, אמה החורגת של אלודי
ברוק קרטר בתור פלוריה, אחותה הצעירה של אלודי
רובין רייט בתור המלכה איזבל
ניק רובינסון בתור הנסיך הנרי
שוהרה אע'דאשלו כקולו של הדרקון
הסרט הוכרז במרץ 2020, עם חואן קרלוס פרסנדילו כבמאי, ג'ו רוט וג'ף קירשנבאום כמפיקים, ודן מאזאו על התסריט.
בנובמבר 2020, מילי בובי בראון לוהקה לתפקיד הנסיכה אלודי, וגם קיבלה את התפקיד של ההפקה בפועל של הסרט, עם תקציב צפוי של 60–70 מיליון דולר שהוגדרו לסרט.
צילומי הסרט החלו בפברואר 2022 ונמשכו עד 1 ביולי 2022 בטומאר, עיר במחוז סנטרה שבפורטוגל.
באפריל 2022, אנג'לה באסט הצטרפה לצוות השחקנים, בנוסף לשחקנים ניק רובינסון, רובין רייט, ריי וינסטון, ברוק קרטר ושוהרה אע'דאשלו.
הסרט היה אמור להיות לצאת לאור על ידי נטפליקס ב-13 באוקטובר 2023, אך היציאה נדחתה עקב שביתת התסריטאים ב-2023. לסרט הוכרז תאריך יציאה חדש, ב-8 במרץ 2024.ֿ
אם הבנים שמחה, הוא ספר שכתב הרב יששכר שלמה טייכטל (מחבר שו"ת משנה שכיר), מחשובי רבני סלובקיה, שנרצח בשואה.
הספר עוסק בחשיבות העלייה לארץ ישראל, אהבת הארץ ולימוד זכות על החילונים הציונים.
את הספר הוציא הרב טייכטל לאור בשנת תש"ד בתנאים קשים בבודפשט.
הרב טייכטל, שהיה עד השואה בעל השקפת עולם חרדית אנטי-ציונית, שינה בשואה את דעותיו מן הקצה אל הקצה.
בספר זה הוא פורש את השקפת עולמו כפי שהתחדשה לו, ואת הסיבות שבגינן החל לתמוך ביישוב הארץ, ומבסס את דבריו על אלפי מובאות וציטוטים.
בין השאר מובאת בספר ביקורת על הרבנים שעזבו את קהילותיהם בשואה וברחו למקומות מפלט, וכן על ההתנגדות האקטיבית של חלקם לעלייה.
הוא קובע כי "היה בידנו להציל אלפי אלפים מישראל שנהרגו בעוה"ר וגם מתו במיתות משונות".
וזוקף את הצרות בכך שהסיחו את דעתם מלעלות לארץ ישראל שבה היו יכולים להינצל.
הרב טייכטל סובר שהדרך שבה עם ישראל ישוב לה' ויגאל היא קיום מצוות ישיבת ארץ ישראל.
הוא משווה את הרצון להיגאל בלי לעלות לארץ ישראל לרצון להוליד ילדים בלי לישא אשה.
לדעתו השואה באה כעונש על ההתכחשות לארץ ישראל, והיא מהווה קריאת התעוררות לעזוב את הגלות.
בספר הוא מרבה ללמד זכות על הציונים המיישבים את ארץ ישראל ומביאים במו ידיהם את הגאולה.
עם זאת הוא מדגיש שאין בדבריו כדי להצדיק את העובדה שאינם שומרים תורה ומצוות, וקורא להם לשוב לדת.
במקביל, הוא קורא לשומרי המצוות לשוב לארץ ישראל ובכך לשנות את אופייה החילוני.
הוא מרבה להתבסס על דברי החת"ם סופר ובפרט על דבריו שכל מלאכה שיש בה משום יישוב העולם נחשבת בארץ ישראל כמצוות עשה דאורייתא.
בעקבותיו מדמה הרב טייכטל את עבודת הקרקע ושאר עבודות המסייעות לבניין הארץ - להנחת תפילין.
הספר יצא לאור בבודפשט בשנת תש"ד (1943), חודשים ספורים לפני הפלישה הגרמנית והשמדת יהדות הונגריה.
הספר יצא לאור מחדש, במהדורת צילום, בניו-יורק בשנת תשכ"ט (1969), בידי בנו של הרב טייכטל, שמעון, שהיה ציוני.
הספר הודפס שוב בשנת תשמ"ג (1983), בהוצאת פרי הארץ עם מבוא מאת הרב זאב סולטנוביץ'.
בשיתוף עם בן אחר של המחבר, חיים מנחם, חסיד חב"ד, שהתנה את ההוצאה בכך שיצורף אליה מבוא נוסף מפרי עטו, שבה הדגיש את דמותו החרדית של האב וחלק על גישתם של המוציאים לאור.
הספר יצא במהדורה נוספת בשנת תשנ"ח, בהוצאת קול מבשר.
הוא נחשב לאחד מספרי היסוד של מחשבת הציונות הדתית, אך בעשור השני של המאה ה-21 גבר העיסוק בו גם בציבור החרדי.
מכון "דעת תורה" של האגודה החרדית קדושת ציון מפיץ את הספר במחיר מסובסד.
המחקר על אם הבנים שמחה
משנתו של הרב טייכטל מורכבת מכמה רבדים.
עד מלחמת העולם השנייה מיעט להתעסק בשאלות של ציונות ולאומיות, וגם עם פרוץ המלחמה נמנע מלעסוק בכך, עד שהחל גירוש יהודי סלובקיה, במהלך שנת 1942. ד"ר יצחק הרשקוביץ הראה בעבודת הדוקטורט שלו, שעסקה במשנתו של הרב טייכטל, שאת משנתו במהלך מלחמת העולם השנייה ניתן לחלק לשלוש שכבות שונות.
טרם המלחמה היה הרב טייכטל מתנגד פסיבי לציונות, כפי שמעיד על עצמו בספרו שלא נדרש מעולם לדון בדברים אלה ונמשך אחר הקנאים דוגמת אב"ד מונקאטש (בקונטרס "תיקון עולם" שהוציאו הוא וסיעתו, הביע בעל אם הבנים שמחה את דעתו נגד העלייה).
ברובד הראשון של כתיבתו במהלך המלחמה, הקשר שלו לארץ ישראל היה מיסטי באופיו, והרב טייכטל רק ראה צורך להתחייב לעסוק בענייני הארץ, ולא קרא מעשית לעלות אליה.
החטיבה השנייה של כתיבתו (שמכילה את שני הפרקים הראשונים של אם הבנים שמחה), קוראת לעלייה מעשית לארץ ישראל, ומבטאת תהפוכות נפש גם בכל הנוגע למעמדם הרוחני של כלל היהודים, אף אלה שאינם שומרי תורה ומצוות.
לשיאה הגיעה משנתו המאוחרת, שבאה לידי ביטוי בעיקר בשני הפרקים האחרונים של אם הבנים שמחה (השלישי והרביעי) שם הופכת ארץ ישראל אצל הרב טייכטל כלי לכינוס וגיבוש כלל החלקים של האומה היהודית.
עיקרה של הגאולה, לפי חטיבה זו, הוא דווקא באיחוד הכוחות של כלל ישראל.
תמורות רעיוניות אלה משקפות התנערות מהשקפת העולם של האורתודוקסיה בהונגריה, שהושתתה על אדני פילוג הקהילות וההתרחקות הקיצונית מכל מי שאיננו חבר בארגון הממוסד שלה.
אֵם המגבת ואֵם התיל הוא כינוי לניסוי בפסיכולוגיה שנעשה בקופי רזוס ודווח על ידי הפסיכולוג החוקר הארי הארלו ואשתו מרגרט קואן הארלו בשנת 1965. הניסוי הפך לציון דרך בפילוסופיה של החינוך, בענפי פסיכולוגיה שונים כגון תורת האישיות ופסיכולוגיה התפתחותית ובתפיסת זכויות בעלי חיים באתיקה של המדע.
החוקרים רצו לבדוק האם תינוקות נקשרים רגשית לאמהותיהם בזכות סיפוק צורכיהם החומריים או בזכות גילויי חיבה כמו ליטופים.
לכן הם עיצבו ניסוי שבו הם הפרידו קוף רזוס תינוק מאמו ושמו אותו בכלוב שבו שתי בובות דמויות קופת רזוס בוגרת.
בובה אחת הייתה עשויה מחוטי תיל והכילה בקבוק חלב (אֵם התיל).
הבובה השנייה הייתה עשויה מספוג רך וצופתה במגבת (אֵם המגבת).
שאלת המחקר הייתה: האם תינוק הרזוס יבלה את רוב הזמן עם אם התיל, המספקת רק צורך גופני, או עם אם המגבת, המספקת רק מגע רך?
תוצאת הניסויים הייתה ברורה: תינוק הרזוס בילה את מרבית זמנו עם אם המגבת וניגש אל אם התיל רק כדי לאכול.
תוצאות אלה חזרו על עצמן עם תינוקות רזוס רבים ובווריאציות רבות של הניסוי.
באחת הווריאציות שמו את שתי הבובות בסמיכות זו לזו ותינוק הרזוס נהג לשבת בזרועות אם המגבת ולמתוח את הצוואר כדי לשתות מאם התיל.
בווריאציה אחרת היו שתי בובות מגבת שרק לאחת מהן היה בקבוק חלב ורק לשנייה הייתה מערכת חימום שמדמה חום גוף של קופה בוגרת.
תינוק הרזוס העדיף לבלות את זמנו עם הבובה המחוממת.
החוקרים קיבלו השראה לעריכת ניסוי זה כאשר הם ערכו ניסויים על למידה עם תינוקות קופים שהופרדו מאמהותיהם.
בניסוי על הלמידה הייתה שמיכת פיקה בכלובו של כל תינוק קופים והתינוקות הראו תגובות דיכאוניות כאשר השמיכות נלקחו אל הכביסה.
הביקורת האתית נגד ניסויים אלה טענה שהם אכזריים כלפי תינוקות הרזוס וכלפי האמהות שתינוקות הרזוס נלקחו מהן אחרי הלידה.
קופי רזוס הם יצורים דומים מאוד לבני אדם והם חשים סבל דומה בנסיבות דומות.
מעבר לזאת, צירופן של אם המגבת ואם התיל גם יחד, לא סיפק את צרכיו הרגשיים של התינוק והקופים שהשתתפו בו פיתחו הפרעות תקשורת, נטיות אלימות וסטיות מין.
כיום, ניסויים בחולייתנים ובמיוחד בקופים, נזקקים לאישורים מיוחדים מועדת האתיקה.
סביר שניסוי כזה היה מאושר היום בתנאי שייעשה במעט חזרות ובמעט וריאציות - כלומר היו מציעים לו חלופת צמצום.
אם הכדורגל הוא סרט בבימויו של גרגורי מקלאצ'י ובכיכובן של מיסי פייל ואמילי אוסמנט.
הסרט מתחיל עם וונדי (מיסי פייל) כשהיא מתעוררת מאוחר בבוקר.
היא מעירה במהירות את שלושת ילדיה.
בקה (אמילי אוסמנט), בתה הבכורה, שואלת אותה אם היא כיבסה את חולצת הכדורגל של קבוצת הכדורגל גלקסי.
וונדי, אשר לא כיבסה אותה, ממהרת לכבס אותה.
המאמן של בקה אומר שמליבו, הקבוצה היריבה שהם משחקים מולה, היא קבוצה בלתי מנוצחת.
המשחק מתחיל ומליבו מנצחת 0–6. וונדי שוכחת לקחת את בקה מהמשחק.
באותו לילה בקה מסתכלת על התמונות של אביה, שנפטר כאשר היה שחקן כדורגל.
הוא היה המאמן של הקבוצה של בקה.
למחרת באימון הכדורגל המאמן אומר שהוא פגש את כוכב הכדורגל האיטלקי לורנצו וינצו כשהיה בחופשה באירופה.
מאז שנפצע בברך הוא לא משחק כדורגל אך הוא הסכים להגיע ולאמן את הקבוצה.
כל הבנות מתרגשות והן מתכננות את מסיבת קבלת הפנים שלו.
וונדי הולכת לפגוש אותו בשדה התעופה.
בשדה התעופה לורנצו אומר שהוא לא המאמן של הקבוצה ושהוא סתם אמר את זה.
לאחר מכן הוא מציע לוונדי שאם הוא יהיה המאמן היא תאמן איתו, וונדי לא מסכימה והיא נותנת לו אגרוף והוא בורח.
מאוחר יותר בקה שואלת את וונדי איפה לורנצו והיא אומרת שהוא בדרך.
לאחר מכן וונדי הולכת לספרים שלה ואומרת להם שהיא רוצה להיראות כמו לורנצו, והם מאפרים אותה כמוהו.
היא באה למסיבה בתור לורנצו.
למחרת באימון הכדורגל טוני, מעצב השיער של וונדי, עוזר לה לאמן את הקבוצה כשהיא לורנצו.
לאחר מכן הם מנצחים במשחק שלהם.
לאחר המשחק בקה מזכירה לאמא שלה לבוא לארוחת הערב של אמהות ובנות בבית ספר.
וונדי בתור לורנצו הולכת למסיבה ביחד עם החברה מהקבוצה ובמסיבה היא רואה את לורנצו האמיתי.
מאוחר יותר בקה וטיפאני רבות בארוחת הערב כי וונדי לא הגיעה.
כאשר וונדי מגיעה ושואלת מה קרה בקה אומרת לה שהיא דפוקה.
במהלך האימון "לורנצו" ובקה מדברים על וונדי ועל זה שבקה צריכה לסלוח לה ושהיא עובדת מאוד קשה.
בבית בקה מתנצלת בפני וונדי על שלפעמים היא פוגעת באמא שלה.
למחרת במשחק וונדי בתור לורנצו רואה את לורנצו האמיתי והיא אומרת לכולם שהיא התחזתה ללורנצו.
בסוף המשחק הקבוצה מנצחת בהפרש של נקודה אחת.
מיסי פייל - וונדי הנדלר
דן קורטז - לורנצו נצו
דילן ספרייברי - סם הנדלר
"אם אשכחך" או "ציון תמתי", הוא שירו של מנחם מנדל דוליצקי.
הולחן על ידי היימן כהן, ועובד על ידי גיל אלדמע.
עיבוד מוזיקלי נוסף של אריה לבנון.
עיבוד מוזיקלי נוסף משויך ליצחק אדל.
השיר ומנגינתו נעשו אהודים מאוד בקרב שוחרי התנועה הציונית ברחבי תבל וביישוב היהודי בארץ ישראל.
השיר זכה לעיבודים וביצועים רבים במאה ה-20 וה-21. בין המבצעים השונים: יהורם גאון, חבורת שהם, הגבעטרון, אסנת פז, עוזי מאירי, עירית סנדנר, לואי דנטו.
נושאי השיר המחורז הכולל שני בתים, הם האהבה והגעגועים לארץ ישראל במשך הדורות וההיצמדות הנחושה אל זכרה של הארץ בכל אתר ואתר, אשר הפכו לעיקר במורשת היהודית לדורותיה ומסד לרעיון הציוני ממחצית המאה ה-19.
המשורר משוחח על שני צירים-קטבים בחיי האדם: האחד, ציר הזיכרון והשיכחה על אודות הארץ, והשני, ציר החיים והמוות.
לכאורה קיימת תקבולת בין הזיכרון והחיים מחד, לבין השיכחה והמוות מאידך, אותה מערער המשורר בהכרזותיו על מהותה הנצחית של הארץ, בתודעת הדורות.
בבית הראשון משתמש המשורר בכינויי אהבה: "חֶמְדָּתִי" ו"תַּמָּתִי" הלקוחים משיר השירים.
בבית השני הוא חוזר על השבועה, ומסביר את מהותה, התלויה בתודעתו הלאומית: "אַתְּ, כָּל עוֹד אֱחִי, תּוֹחַלְתִּי וְשִׂבְרִי".
ושוב בפעם השלישית, מציין את מרכזיותה של ארץ ישראל בתודעתו ובזכרונו, ואת היותה הסימן והציוּן, לשון נופל על לשון עם אחד משמותיה של הארץ: ציוֹן, שיישאר מחייו, על קברו.
משקלו של השיר, מותאם להגייה היידישאית, בה כל המילים מוטעמות במלעיל.
אם החומץ הוא חומר המורכב מתאית וחיידקים המחמצנים כוהל לחומצה אצטית במהלך תהליך תסיסתו בנוכחות חמצן.
ניתן להוסיף את אם החומץ לנוזל אלכוהולי כגון יין או סיידר לשם ייצור חומץ.
אם החומץ יכול להיווצר גם בחומץ אם הוא מכיל סוכר או אלכוהול שטרם תססו.
תופעה זו שכיחה יותר בחומץ שלא עבר פסטור.
אם החומץ איננו מזיק וניתן לסנן אותו משארית החומץ, לעשות בו שימוש ליצירת חומץ, או פשוט להתעלם מהימצאותו.
חיידקי חומצת החומץ (AAB) הם קבוצה של חיידקים גראם-שליליים המחמצנים סוכרים או אתנול ומייצרים חומצה אצטית במהלך התסיסה.
חיידקי חומצת החומץ שייכים לעשרה סוגים במשפחת .
מספר מינים של חיידקי חומצת החומץ משמשים בתעשייה לייצור מזונות וכימיקלים.
כל חיידקי חומצת החומץ בעלי צורת מוט ואוירניים אובליקטוריים, חיידקי חומצה אצטית נשאים באוויר בכל מקום בטבע.
הם נוכחים באופן פעיל בסביבות בהן נוצר אתנול כתוצר של תסיסה של סוכרים.
ניתן לבודד אותם מצוף פרחים ומפירות פגומים.
מקורות טובים אחרים הם סיידר תפוחים טרי ובירה לא מפוסטרת שם הם גדלים כשכבה על פני השטח בשל אופיים האירובי ותנועתיותם הפעילה.
זבובי פירות וצלופחי חומץ נחשבים לווקטורים נפוצים בהתפשטות חיידקי חומצת החומץ בטבע.
ניתן לדכא את צמיחת "החיידק האצטובקטר" ביין על ידי נקיטת כללי תברואה יעילה, על ידי הרחקה מוחלטת של אויר מיין באחסון, ועל ידי שימוש בכמויות מתונות של גופרית דו-חמצנית ביין כחומר משמר.
חומץ מיוצר כאשר חיידקי חומצה אצטית פועלים על משקאות אלכוהוליים כגון יין.
תגובות חמצון ספציפיות מתרחשות באמצעות תסיסה אוירנית, היוצרת חומץ כתוצר לוואי.
בתעשייה הביוטכנולוגיה, מנגנון החמצון של חיידקים אלה מנוצל לייצור מספר תרכובות כגון חומצה אסקורבית, דיהידרוקסיאצטון, חומצה גלוקונית ותאית.
מלבד תעשיית המזון, חלק מחיידקי חומצת החומץ משמשים כביו-זרזים לייצור תעשייתי של תרכובות.
הם משמשים כביו-זרזים חשובים לפיתוח תהליכי תסיסה ידידותיים לסביבה, כחלופה לסינתזה כימית.
סוגים מסוימים, כמו , יכולים לחמצן אתנול לפחמן דו-חמצני ומים באמצעות אנזימים של מעגל קרבס.
סוגים אחרים, כמו , אינם מחמצנים אתנול, מכיוון שמעגל קרבס אינו מושלם.
כיוון שחיידקים אלה מייצרים חומצה, הם בדרך כלל עמידים לחומצה, וגדלים בסביבה מתחת ל-pH 5.0, אם כי ה-pH האופטימלי לצמיחה שלהם הוא 5.4-6.3. מסוגל לסנתז תאית, תהליך שמתבצע לרוב על ידי צמחים.
דניאל דומליי , היה ידוע גם תחת שמות הבמה: אם אף דום (MF DOOM), זאב לאב איקס (Zev Love X), ויקטור ואן (Viktor Vaughn), קינג גידורה (King Geedorah), היה ראפר ומפיק מוזיקלי בריטי-אמריקאי.
דום היה מוכר בסגנון כתיבת השירים הייחודי שלו, ובכך שהוא גילם זהות כפולה של ראפר ושל "דמות נבל".
דום שיתף פעולה במספר פרויקטים, כמו: דיינג'ר דום (עם דיינג'ר מאוס), ג'יי ג'יי דום (עם ג'נירו ז'רל) ומאדוילן (עם מאדליב).
דומליי נולד ב-1971 בלונדון, אנגליה.
מוצא אימו מטרינידד ומוצא אביו מזימבבואה.
לדומליי היה אח בכור, בשם מרקהאם טמפל, דומליי הרבה לתת קרדיט על הישגיו למרקהאם.
דומליי (כונה אז זאב לאב איקס) הקים ב-1988 את ההרכב KMD (קיצור של Kausing Much Damage) יחד עם אחיו הקטן די ג'יי סאברוק ועם האם סי רודן.
לאחר שרודן עזב את ההרכב, דומליי צירף את הראפר אוניקס דה בירת'סטון קיד.
מנהל הרפרטואר דנטה רוס שמע על ההרכב דרך הרכב ההיפ הופ היהודי ת'רד בס, והחתים אותם בחברת התקליטים אלקטרה רקורדס.
ב-1989 דומליי התארח בשיר "The Gas Face" של 3rd Bass.
ב-1991 KMD הוציאו לאור את אלבום הבכורה שלהם, שנקרא "Mr.
ב-1993 סאברוק נהרג בתאונת דרכים, כאשר מכונית פגעה בו בזמן שחצה את הכביש.
שבוע לאחר תאונת הדרכים נזרק ההרכב מאלקטרה רקורדס.
לפני מותו של סאברוק, תכננו חברי ההרכב להוציא לאור את אלבומם השני, "Black Bastards", אך בעקבות מחלוקת על עטיפת האלבום בוטל שחרור האלבום.
מ-1994 עד 1997 דומליי לקח הפסקה מההיפ הופ בעקבות מות אחיו, הסתובב ברחובות מנהטן וישן על ספסלים.
לקראת סוף שנות ה-90 הוא עזב את ניו יורק סיטי והתיישב באטלנטה.
בראיונות שנערכו איתו בתקופה ההיא, ציין שהתגבר על מות אחיו הקטן והבטיח לעצמו שינקום בתעשיית המוזיקה שעיוותה אותו.
ב-1997 דומליי התחיל להופיע בערבי מיקרופון פתוח, כשהוא כיסה את פניו עם גרב.
בינתיים הוא אימץ לעצמו זהות חדשה, "אם אף דום", כשהוא לבש מסיכה שדומה למסיכה של דוקטור דום (דמות ממארוול קומיקס).
המסיכה של דומליי מבוססת על המסיכה שמקבלים בסרט גלדיאטור.
הוא לבש את המסיכה במהלך ההופעות שלו, ונהג לא להצטלם בלי המסיכה; חוץ מהופעות קצרות בקליפים ובתמונות מוקדמות של KMD.
ב-1999 דומליי הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, "Operation: Doomsday", בחברת התקליטים Fondle 'Em Records של גארסיה בוביטו.
על האלבום דומליי איית את הכינוי שלו כ-"M.F.
DOOM" ולאחר מכן הוא בחר לשנות ל-"MF DOOM".
לצד האומנים שהתארחו באלבום, התארחו גם קולקטיב ההיפ הופ מונסטה איילנד צארז (Monsta Island Czars), שבה כל אומן אימץ לעצמו כינוי ממפלצות שמופיעות במיתוסים על גודזילה.
דומליי גם אימץ לעצמו כינוי כמו של חברי הקולקטיב, שנקרא קינג גידורה, דרקון מפלצתי תלת ראשי בעל כנפיים גדולות ושני זנבות שהופיע בסרטי גודזילה.
דומליי השתמש בכינוי זה מספר פעמים באלבומים שהוציא.
ב-2001 דומליי התחיל לעבוד עם המפיק פרינס פול, הוא הפיק יחד עמו את האלבום "!Paullelujah" של אם סי פול ברמן.
ב-2002 הוא התארח יחד עם הראפר קוריוס בשיר "Monday Night At Fluid", השיר הופק על ידי קינג האני שהפיק בנוסף מספר שירים באלבום "Vaudeville Villain" של דומליי.
ב-2005 דומליי התארח בשיר "November Has Come" של הלהקה גורילז, השיר הגיע למקום השישי במצעד בילבורד 200.
בין השנים 2001 ל-2006 דומליי הוציא סדרה של אלבומי קטע כלי, שנקרא "Special Herbs".
יש עשרה אלבומים בסדרה, כשכל קטעי הכלי נעשו על ידי דומליי.
ב-2003 דומליי הוציא לאור את האלבום "Take Me to Your Leader", אלבום קונספט שבו הוא משתמש בדמות קינג גידורה.
ברוב שירי האלבום התארחו אומני אורח, האלבום כולל מספר סימפולים מסרטים ומסדרות טלוויזיה ישנות (טכניקה שדומליי משתמש בה ברוב אלבומיו).
באותה השנה דומליי הוציא לאור את האלבום "Vaudeville Villain", הפעם תחת שם הבמה ויקטור ווהן (שחקן אחר מהקומיקס דוקטור דום, ש"שמו האמיתי" הוא: ויקטור וון דום).
ב-2004 דומליי הוציא לאור את האלבום "Venomous Villain" (מכונה גם כ-"VV2").
באותה השנה הוא הוציא לאור את האלבום "Mm..Food", הפעם תחת שם הבמה "אם אף דום".
פריצת הדרך המסחרית הראשונה של דומליי התרחשה בשנת 2004, כשהוא הוציא לאור את האלבום "Madvillainy".
האלבום נעשה בשיתוף פעולה עם המפיק מאדליב, כשהם קראו לעצמם מאדוילן.
האלבום זכה להצלחה מסחרית וקיבל ביקורות טובות מהקהל ומהמבקרים.
דומליי לראשונה החל להופיע על שערי מגזינים שונים, כמו: רולינג סטון, הניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט ועוד'.
ב-2005 דומליי עשה צעד נוסף לקראת הפריצה למיינסטרים, כשהוציא לאור יחד עם הדי ג'יי דיינג'ר מאוס (תחת שם ההרכב דיינג'ר דום) את האלבום "The Mouse and the Mask".
האלבום הגיע למקום 48 במצעד בילבורד 200.
ב-2006 דומליי הפיק מספר שירים מהאלבומים: "Fishscale" ו-"More Fish" של גוסטפייס קילה.
ב-30 במאי 2006 הוציאו דומליי ודיינג'ר מאוס לאור את המיני אלבום "Occult Hymn" להורדה בחינם באינטרנט.
באותה השנה דומליי חתם בחברת התקליטים לקס רקורדס.
ב-24 במרץ 2009 הוציא דומליי לאור את האלבום "Born Like This", אשר דורג במקום 52 במצעד בילבורד 200.
בתחילת 2010 דומליי החל את מסע ההופעות שלו ברחבי העולם, כשהופיע בקמדן טאון, לונדון.
ב-26 בנובמבר 2011 דומליי היה אמור להופיע במועדון הבלוק בתל אביב, אך בשל אירוע לב שעבר בוטלה ההופעה.
בסוף 2010, דומליי וג'נירו ז'רל החלו לשתף פעולה, בשם ג'יי ג'יי דום.
ב-20 באוגוסט 2012 הם הוציאו יחד לאור את האלבום "Key to the Kuffs".
באוקטובר 2014 דומליי הוציא אלבום משותף ביחד עם הראפר בישופ נהרו שנקרא NehruvianDoom.
דומליי הפיק מוזיקלית את כל השירים באלבום.
באוקטובר 2020, דומליי אושפז בבית החולים סנט ג'יימס בלידס, אנגליה, לאחר שסבל מבעיות נשימה.
ב-31 באוקטובר הוא נפטר מאנגיואדמה, תגובה נדירה לתרופה ללחץ דם שנרשמה לו.
הוא סבל מיתר לחץ דם ומחלת כליות.
בשל הגבלות מגפת הקורונה, אשתו של דומליי, יסמין, לא הורשתה לבקר אותו בבית החולים עד יום מותו.
יסמין הודיעה על מותו של דומליי ב-31 בדצמבר 2020. סיבת המוות לא פורסמה עד יולי 2023.
2004: Madvillainy (עם מאדליב כמאדוילני)
2005: The Mouse and the Mask (עם דיינג'ר מאוס כדיינג'ר דום)
2012: Key to the Kuffs (עם ג'ניירו ג'ראל כג'יי ג'יי דום)
2014: NehruvianDoom (עם בישופ נהרו כנהרוויאן-דום)
2021: ?Super What (עם קזארפייס)
2006: Occult Hymn (עם דיינג'ר מאוס כדיינג'ר דום)
2011: Victory Laps EP (עם גוסטפייס קילה כדום-סטארקס)
2017: Bookhead EP (עם ג'ניירו ג'ארל כג'יי ג'יי דום)
2017: WestSide Doom (עם וסטסייד גאן)
אם אשאר הוא סרט דרמה בבימויו של ר.ג'יי.
קטלר, המבוסס על רומן שנכתב על ידי גייל פורמן.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 באוגוסט 2014.
מיה הול (קלואי גרייס מורץ) חשבה שההחלטה הקשה ביותר בחייה תהיה אם להמשיך את החלומות המוזיקליים שלה או ללכת בדרך שונה כדי לחיות עם אהבת חייה, החבר המרדני שלה, אדם (ג'יימי בלקלי).
אבל הכול משתנה כהרף עין, ברגע אחד קצר.
תאונת דרכים לקחה את חייהם של אמהּ, אביה ואחיה הקטן של מיה בת ה-16.
חייה של מיה נתקעו, כיוון ששקעה בתרדמת בבית החולים ונתפסה בין חיים ומוות (מצב המכונה "לימבו").
מיה חוזרת אל העבר שלה ואף יש לה ניסיון מחוץ לגוף, כאשר היא יכולה לצפות בחברים ובני המשפחה המתאספים בבית החולים.
מיה צריכה לקבל החלטה חדשה.
הפעם, זה לא רק על העתיד שלה.
ההחלטה שתקבל תקבע את גורלה - אם להישאר לחיות אך בדרך חיים קשה יותר משחוותה אי פעם, או לברוח ולמות.
קלואי גרייס מורץ כמיה הול, מוזיקאית בת 17 שחייה השתנו לחלוטין, כאשר כל משפחתה נהרגה בתאונת דרכים והותירה אחריה החלטה אחת לעשות: אם להישאר או לברוח לנצח.
מיריי אנוס כקאט הול, אמהֹּ של מיה, שיש לה תשוקה למוזיקת הרוק'נרול יחד עם שאר בני משפחתה, וקצת מהוססת לאהבתה של מיה למוזיקה קלאסית.
קאט נהרגה בתאונת הדרכים, אבל נראית לאורך הסרט בפלאשבקים.
ליאנה ליברטו כקים שיין, חברה הטובה ביותר והבלתי נפרדת של מיה, שעוזרת לה להיפגש עם אדם, על אף סלידתה ממנו לאורך הסיפור.
ג'יימי בלקלי כאדם ויילד, החבר חובב המוזיקה המרדני של מיה, ששר עם להקתו "כוכב נופל".
יהושע לאונרד כדני הול, אביה של מיה, חובב רוק'נרול יחד עם אשתו ובנו הקטן, מלבד מיה - שחובבת מוזיקה קלאסית.
דני נהרג בתאונת דרכים אולם נראה דרך פלאשבקים לאורך הסרט.
יעקב דייוויס כטדי הול, אחיה הקטן של מיה שהיא אוהבת מאוד.
מיה דואגת לו כל הזמן בספר כיוון שלא ברור אם הוא נהרג בתאונה בראשונה או לא אך מגלה זאת באמצע הספר.
טובי הארגרייב - כמוש פיל אולף,
טריילר הסרט פורסם ב-15 באפריל 2014, וטריילר נוסף של הסרט פורסם ב-5 ביוני 2014 ברשת האינטרנט.
בינואר 2014 נקבע תאריך יציאת הסרט לאקרנים - 22 באוגוסט 2014.
אִם אָפֵס רֹבַע הַקֵּן הוא פיוט סליחות הנאמר בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה שנכתב על ידי רבי אפרים בר יצחק מרגנסבורג, אשר שמו מופיע באקרוסטיכון: אפרים בר רבי יצחק חזק.
הפיוט נאמר על ידי קהילות אשכנז באחד מימי עשרת ימי תשובה, וזאת בהתאם למנהג אשכנז לומר כל יום של עשרת ימי תשובה פיוט שבמרכזו עקידת יצחק.
ברוב קהילות הספרדים, הפיוט נאמר בכל ימי הסליחות החל מתחילת חודש אלול.
כמו כן, שלושת הבתים האחרונים בפיוט זה, שהם: "זיכרון לפניך", "קוראיך באים ו"עוררה גבורתך", נאמרים גם ביום הכיפורים בין החזרת ספר התורה לתפילת העמידה שבתפילת מנחה ולפני תקיעת שופר שבתפילת נעילה.
בנוסח הספרדי-ירושלמי הפיוט נאמר גם לפני תקיעות השופר של היום השני של ראש השנה.
זהו הפיוט האשכנזי המובהק היחיד שנכנס לסידור הספרדי, לדעת הברמן הדבר נבע מכך שהספרדים שייכו בטעות פיוט זה לחבירו של ר' אפרים, ר' אפרים ב"ר יעקב מבונא, והם סברו שמדובר בעיר בונא (Annaba) שבאלג'יריה ולכן הוכשר הפיוט בעיניהם.
המחבר כתב שלש עריכות של הפיוט שנשמרו בכתבי יד.
לפי הנוסח שמקובל בקהילות מזרח אירופה ובקהילות הספרדים, הפיוט נפתח במילים "אם אפס רבע הקן" שפירושן, שהסתיימה התקווה לחידוש קרוב של עבודת הקורבנות במקדש.
קן הציפורים – שהוא הקרבן שהיה מביא גר לאחר גיורו.
לאחר החורבן תקנו שגר, שאינו יכול להביא את הקרבן בגלל החורבן, יפריש בצד, סכום קטן של "רבע" שבו יקנה את הקורבן בו הוא חייב לכשיבנה המקדש.
רבן יוחנן בן זכאי ביטל תקנה זו מפני החשש למעילה בכסף המיועד לקרבן.
והשוו לנוסח שמקובל בקהילות אשכנז המערבי שמתחיל "אהל שיכן אם ריקן / אם אפס רובע הקן", כלומר ששתי השורות הראשונות נהפכו.
מכאן בעל הפיוט אומר שהתקווה לבניית המקדש בקרוב אפסה, ו"אהל" (אוהל מועד) התרוקן – ולא נותר לנו אלא "אב זקן" – הוא אברהם אבינו.
מכאן בעל הפיוט מזכיר את זכות האבות ובעיקר את מעשה עקדת יצחק, הכתוב בתורה ומבוסס על מדרשים שונים המדברים על העקדה, וזאת תוך שיבוץ קטעי פסוקים מהתנ"ך.
הפיוט מסיים בבקשה לזכור את הברית של אברהם ושל יצחק ואת העקדה.
הפיוט בקהילות אשכנז נאמר ללא מנגינה מיוחדת, אלא בניגון כללי של סליחות, כמו ברוב פיוטי אשכנז.
בקהילות ספרד, הפיוט זכה ללחנים רבים ושונים בהתאם לעדות שבהן הוא נאמר.
בין השאר, הולחן הפיוט על ידי ארנו נאדל.
אם היינו הוא אלבום הסולו התשיעי של הזמר הישראלי גידי גוב, שיצא בשנת 2015.
האלבום "אם היינו" יצא עשר שנים לאחר צאת אלבום הסולו האחרון של גוב, "בקצה ההר".
בשנים אלו הוציא גוב אלבום אוסף בשם "שלל שיריו", הוציא מחדש את אלבום הבכורה שלו, "תקליט ראשון", הופיע בסיבוב האיחוד המצליח של להקת "כוורת" והקליט מספר שירים במסגרות שונות, אך נמנע מלהתחייב על צאת אלבום חדש.
גוב נימק את ההפסקה הארוכה בקושי למצוא שירים מתאימים ובעומס של עיסוקיו כזמר וכמנחה טלוויזיה.
הקלטת האלבום נעשתה לבסוף בעידודם של ערן ויץ ויובל שפריר, חברי להקתו הקבועה של גוב שהפיקו את האלבום ועיבדו מוזיקלית את השירים שבו.
במאי 2015 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "אם היינו", שהתקבל בתגובות אוהדות; לאחריו יצאו הסינגלים "ארץ תכלת לבנה" ו"יום אחד בשמש" ו"אני אומר מילה".
האלבום המלא יצא באוגוסט 2015, והתקבל בביקורות חיוביות על ידי המבקרים, ששיבחו את איכות השירים, ההפקה המוזיקלית ושירתו של גוב, אך לא הצליח מסחרית.
רבות מהביקורות לאלבום ציינו את פטירת אשתו של גוב ענת, כשלוש שנים לפני צאת האלבום, וגוב עצמו ציין כי האובדן עמד ברקע הבחירה בשירים.
בניגוד לאלבומיו הקודמים של גוב, אין באלבום זה נוכחות משמעותית לשיריו של מוזיקאי יחיד כלשהו.
במקום זאת קובצו השירים ממספר רב של כותבים ומלחינים, בהם המשוררים נתן אלתרמן, חיים גורי, נתן זך ודורי מנור, המוזיקאית רונה קינן שמנגנת עם גוב בהופעותיו מאז 2009 ואחרים.
כמו כן, גוב ביצע באלבום גרסת כיסוי לשירו של יוני רכטר למילותיו של מירון ח.
איזקסון, "אדם מביא" (השיר יצא במקור בביצוע של רכטר באלבום "סימנים" משנת 2004, שהוקדש לשירי איזקסון).
אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2 הוא סרט מבית HBO משנת 2000. הסרט הוא מעין המשך לסרט "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר" משנת 1996 - כמו בסרט הראשון, שלושה סיפורים מתרחשים באותו הבית בתקופות שונות.
בסרט המקורי שלושת הקטעים סיפרו את קורותיהן של שלוש נשים סביב נושא הפלות; סרט זה עוקב אחר זוגות לסביות.
את הקטעים השונים ביימו ג'יין אנדרסון, מרתה קולידג' ואן הייש.
זוג נשים זקנות, אידית (ונסה רדגרייב) ואבי (מריאן סלדס) יושבות באולם קולנוע, ורואות את הסרט "הלחישה הרועמת", לו עלילה לסבית.
גבר ואישה יוצאים מהקולנוע בשאט נפש, וקבוצת נערים צוחקים כשהם רואים את אידית ואבי מחזיקות ידיים.
מאוחר יותר, בבית בו הן חיות יחד מזה שלושים שנה, השתיים צוחקות יחד, ומבטאות את אהבתן אחת לשנייה.