tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשלב הראשון, ניקוד דמיון (מדד ביטוי משותף) מחושב בין כל זוג שורות במטריצת הביטוי.
המטריצה המתקבלת היא מטריצת m×m הנקראת מטריצת הדמיון.
כל אלמנט במטריצה זו מראה כיצד רמות הביטוי של שני גנים משתנות יחדיו באופן דומה.
בשלב השני, האלמנטים במטריצת הדמיון שנמצאים מעל סף מסוים (כלומר מצביעים על ביטוי משותף משמעותי) מוחלפים ב-1 ושאר האלמנטים מוחלפים ב-0. המטריצה המתקבלת, הנקראת מטריצת הסמיכויות, מייצגת את הגרף של רשת הביטוי המשותף של הגנים.
במטריצה זו, כל תא מראה אם שני גנים מחוברים ברשת (ערך התא שווה 1) או לא (ערך התא שווה 0).
ניתן לייצג את ערכי הביטוי של גן עבור דגימות שונות כווקטור, ולכן חישוב מדד הביטוי המשותף בין זוג גנים זהה לחישוב המדד שנבחר עבור שני וקטורים של מספרים.
מקדם המתאם של פירסון, מידע הדדי, מקדם המתאם של ספירמן והמרחק האוקלידי הם ארבעת מדדי הביטוי המשותפים המשמשים לרוב לבניית רשתות ביטוי משותף של גנים.
המרחק האוקלידי מודד את המרחק הגאומטרי בין שני וקטורים, ולכן לוקח בחשבון הן את הכיוון והן את גודל הווקטורים של ערכי ביטוי גנים.
מידע הדדי מודד עד כמה ידיעת רמות הביטוי של גן אחד יכולה לספק מידע לגבי רמות הביטוי של גן אחר.
מקדם המתאם של פירסון מודד את הנטייה של שני וקטורים לגדול או לקטון יחד.
מתאם הדרגה של ספירמן הוא המתאם של פירסון כאשר המשתנים נמדדים על ידי סולם סדר, רווח או מנה.
לעיתים נעשה שימוש גם במספר מדדים אחרים כגון מתאם חלקי, רגרסיה, ושילוב של מתאם חלקי ומידע הדדי.
על אף שקיים שימוש נרחב במדידת הביטוי המשותף באמצעות מקדם פירסון, הוא מכיל שתי חסרונות עיקריים: הוא יכול לזהות רק קשרים ליניאריים והוא רגיש לערכים חריגים.
יתר על כן, מתאם פירסון מניח שנתוני ביטוי הגנים מתפלגים באופן נורמלי.
במחקר מ-2012 הוצע מדד נוסף בשם biweight midcorrelation (bicor) כחלופה טובה למתאם של פירסון.
"Bicor הוא מדד מתאם חציוני, והוא חזק יותר מהמתאם של פירסון ולעיתים אף חזק יותר מהמתאם של ספירמן".
נעשה שימוש במספר שיטות לבחירת סף בבניית רשתות ביטוי משותף של גנים.
שיטת סף פשוטה היא לבחור טווח ערכים ולהכניס קשת רק כאשר ציון המדד נמצא בטווח זה.
גישה נוספת היא להשתמש ב-Z-transformation של פישר אשר מחשבת ציון z עבור כל מתאם על סמך מספר הדגימות.
ציון z זה מומר לאחר מכן לערך-p עבור כל מתאם ונקבע סף מובהקות עבור ערך-p.
שיטות מסוימות מייצרות התמרה של הנתונים ומשוות בין ציוני מדד של הערכים המקוריים ואלו שעברו התמרה כדי לוודא שהמדד שהתקבל אינו אקראי.
נעשה שימוש גם בגישות אחרות, כגון בחירת סף המבוססת על מקדם אשכולות או תיאורית מטריצה אקראית.
הבעיה עם שיטות מבוססות ערך p היא שהחתך הסופי של ערך p נבחר על סמך שיטות סטטיסטיות ולא על סמך תובנה ביולוגית.
רשת ביולוגית היא שיטה לייצוג מערכות ביולוגיות דרך שיטות ניתוח של תורת הגרפים.
גרפים או רשתות משמשים כדי לנתח את היחסים (קשתות) בין ישויות ביולוגיות שונות (צמתים).
הדבר כולל רשתות השפעה של חלבונים זה על זה, השפעת ה-DNA על החלבונים, רשתות ביטוי גנטי (Gene co-expression networks), רשתות מטבוליות , רשתות של תקשורת תאית, רשתות ניורונים , רשתות מארגי מזון רשתות יחסים מינים שונים ורשתות יחסים בין יצורים שונים באותו מין.
התחום נחקר במסגרת ביואינפורמטיקה ונוגע לתחומים שונים כמו מיקרוביולוגיה, אקולוגיה ועוד.
רשת אפייה או רשת צלייה או אסכלה היא רשת המשמשת להנחת מזון בזמן אפייה, צלייה או קירור, תוך מתן מעבר חופשי של אוויר וחום סביבו.
המבנים השונים של רשתות אפייה נובעים משימושים שונים או מצורת המכשיר בו משמשת הרשת.
המבנים הנפוצים לרשתות אפייה בנויות הם פסים מקבילים, שתי וערב, רשת מעוינים או משטח מחורר.
הרשת מרותכת למסגרת קשיחה, לרוב מלבנית או עגולה.
במקרים רבים באחד הצדדים של המסגרת קיימות כמה בליטות המאפשרות הנחת הרשת על משטחים תוך יצירת מרווח.
החומרים מהם עשויות הרשתות הם פלדת אל-חלד או פלדה מצופה אמייל או ציפוי נון-סטיק אחר או ברזל.
החוטים או הפסים מהם בנויה הרשת עשויים להיות תיילים דקים או מוטות בעוביים שונים, והמרווחים ביניהם משתנים בהתאם לשימוש לו נועדה הרשת.
באפייה משמשות רשתות להנחת מזון כך שהחום יגיע מכל הכיוונים, למשל עוגיות או פיצוחים.
ברשתות אפיה התיילים בדרך כלל דקים אך מספיק חזקים על מנת להניח עליהם בעת הצורך כלי בישול.
שימוש ברשתות שצורתן עגולה נפוץ לאפיית פיצות.
בצלייה השימוש הוא להנחת ירקות או בשר בתנור או על מנגל.
רשתות צלייה בדרך כלל עשויות מוטות עבים יותר המאפשרים אגירת חום מסוימת.
מוטות אלו מעניקים בעת צליית אומצות את צורת הפסים האופיינית.
רשתות משמשות להנחת מאפים חמים אחרי הוצאתם מהתנור, כך שיתקררו באופן אחיד, שכן מגע של המאפה או התבנית בה נאפה במשטח בעל מוליכות חום גבוהה כמו נירוסטה או משטח קר כמו שיש עלול לפגום בתוצאה הסופית.
כמו כן משמשות רשתות להנחת מזון בקירור - לצורך זה קיימות גם רשתות מובנות בעגלות או במקררים (כמדפי מקרר קבועים או נשלפים).
בעבודות מגדנאות משמשות רשתות להנחת מאפים לצורך ציפויים בזיגוג או שוקולד נוזליים, כשהעודפים נוזלים דרך הרשת.
רשת אספקת תוכן היא מערכת המבוססת על שרתי פרוסקי ועל מרכזי נתונים.
ה-CDN מספק מהירות ואיכות של זרימת נתונים למשתמשי קצה באתרי אינטרנט, באמצעות פיזור גאוגרפי של שרתים.
מאז שנות ה-90, חברות ואתרים רבים החלו להשתמש ב-CDN.
נעשה בו שימוש במדיה חברתית ובשירותי סטרימינג.
רשת אספקת תוכן שולחת בקשת HTTP אל שרת האחסון שעליו נמצא האתר, מקבלת תשובה בחזרה (HTTP Response) ועל בסיסה בונה את האתר לגולש הנכנס אליו.
היא עושה זאת באמצעות צמצום גודל האתר, אחסון קבציו ואספקת שרתים המפוזרים באופן גאוגרפי בשביל להבטיח זמני טעינה מהירים יותר.
מאחסני אתרים משלמים עבור שירות CDN, ומערכת ה-CDN משלמת עבור ספקי שירותי אינטרנט וספקי נתונים בשביל להבטיח את יציבות האתר.
מערכות CDN עוסקות גם במניעת התקפות מניעת שירות (DDoS).
רשתות אספקת תוכן ידועות כוללות את Cloudflare, המובילה בתחום, עם שרתים ביותר מ-200 ערים ברחבי העולם, Google Cloud Platform ו-Akamai Technologies.
רשת ג' הייתה תחנת רדיו ישראלית, השייכת לרשות השידור.
רשת ג' נוסדה ב-20 ביוני 1976 כתחנה ישראלית המשדרת מוזיקה פופולרית, כשהיא מנהלת תחרות עם קול השלום של אייבי נתן ועם גלי צה"ל, בעיקר על לבם ואוזנם של הקהל הצעיר.
התחנה שהתחילה כתחנה המשדרת מוזיקה מכל הסוגים (כולל מצעד להיטים עברי לצד מצעד להיטים לועזי) שינתה פורמט החל מ-2 בנובמבר 1997 והחלה לשדר מוזיקה ישראלית בלבד.
ב-15 במאי 2017 קמה במקומה התחנה כאן גימל במסגרת תאגיד השידור הישראלי שממשיכה באותו פורמט עברי.
בשנות השישים פעלה תחנה של קול ישראל אשר כונתה רשת ג', אשר עסקה בשידורים בשפות ושידורים לגולה.
ב-1960 החלו שידורי "הגל הקל" (שלאחר מכן נקרא רשת ב').
כל ערב החל מ-21:05 בראשית דרכה, ובשלב מסוים מ-20:05, שידרה התחנה תוכניות מוזיקה קלה, כמו פופ, מוזיקה ישראלית, מצעדי פזמונים, ותוכניות אחרות מסוג זה שעד כה המעיטה בהן רשת א' ה"כבדה" יותר.
שנות השבעים של המאה ה-20 – קול ישראל וקול השלום
בתחילת שנות השבעים הגיעה לחופי ישראל ספינת השלום של אייבי נתן והחלה בשידוריה בשם "קול השלום".
ב"קול ישראל" הבינו שהמצב ששרר עד אז – היעדר רשת מוזיקה פופולרית – לא יכול להימשך, והוחלט על הקמת ערוץ רדיו חדש שישדר מוזיקה קלה ישראלית ובין-לאומית.
בגלל היעדר משאבי שידור הוקצה בשלב ראשון תדר בודד במרכז הארץ בגלים בינוניים.
תדר זה שימש עד אז את רשת ה', ששידרה באמצעות משדר, אשר שימש בעבר (עד מלחמת ששת הימים וקודם לכן את הרדיו המנדטורי קול פלשתינה) את רדיו רמאללה.
ביתר שעות היממה שימש התדר להעברת תוכניות בשפות זרות לעולים.
שידורי רשת ה', החלו בחורף 1972 ונמשכו מדי ערב בין השעות 20:00 ו-22:00. אות התחנה היה הפתיח של השיר "בשמלה אדומה".
תחנת קול השלום של אייבי נתן הפכה מדבר חולף, כפי שקיוו אנשי קול ישראל, לעובדה קיימת, והפופולריות של התחנה הלכה וגברה אחרי חידוש השידורים בתום מלחמת יום הכיפורים.
בקול ישראל הבינו שיש להציע מוצר מתחרה ורשת ה' הפכה לרשת גימל וקיבלה גם תדר משלה בקצה תחילת הסקאלה של התדרים ב-AM, לעומת קול השלום ששדר בתדר 1540 קילוהרץ.
ב-20 ביוני 1976 נחנכה רשת ג' באופן רשמי, ושידרה 19 שעות ביממה, מ-6 בבוקר עד 1 אחר חצות, בתדר 529 קילוהרץ AM.
בתחילה, שמה של התחנה היה רדיו ג' והיא שידרה מוזיקה פופולרית מכל הסוגים ומכאן הייתה גם הצלחתה הגדולה.
הוספת שידורי Stereo FM בקול השלום של אייבי נתן בסוף שנות השמונים דרבנה שוב את קול ישראל להשיק שידורים דומים גם ברשת ג' (וברשתות אחרות), אחרי ששנים בוצעו השידורים אמנם ב-FM אבל רק במונו.
שנות ה-90 של המאה ה-20 ומעבר למוזיקה בעברית
התחלת השידורים של גלגלצ ב-31 באוקטובר 1993, העביר אליה את רוב המאזינים של רשת ג'.
בשנת 1997 ברקע הקמת 14 תחנות רדיו אזוריות ונדידה הן של המאזינים והן של השדרנים המובילים נמצאה הרשת במשבר עמוק.
אמנון שילוני מנהל רשת ג' דאז הוביל מהפכה - שידורי רשת ג' יעברו למוזיקה עברית בלבד החל מ-2 בנובמבר 1997. הפרסומאי גדעון עמיחי ליווה את המהלך אשר צלח ובגדול על פי סקריי ההאזנה של ינואר 1998 התחנה הפכה למובילה בארץ.
את הלוגו שליווה את המיתוג החדש של הרשת עיצב משרד שלמור אבנון עמיחי, האמן והמעצב הגרפי דורון עזורי.
רשת ג' סיימה את שידוריה במסגרת רשות השידור ב-11 במאי 2017 בשעה 01:00 בלילה.
תחנת הרדיו "כאן גימל" קמה במקומה במסגרת תאגיד השידור הישראלי "כאן" והחלה לשדר ב-15 במאי 2017.
עם עורכיה הידועים נמנו גלעד בן ש"ך, אברהם זיגמן, טוני פיין, מנחם גרנית, בני דודקביץ, דליה הלר, רות כידן, , יוסי כסיף, עופרה הלפמן, חיים א-דור, ואמנון שילוני;
בימי הקיץ, בעיקר בימי החופש הגדול, הרשת הרבתה לצאת במבצעי שידור מיוחדים ולערוך חידונים ושעשועונים נושאי פרסים בתוכניות כמו "שלושה בגיגית" עם טוני פיין, שוש עטרי ודודו דותן; "יום יום ים" עם מנחם פרי ו-"30 בצל" עם יקיר אביב.
רשת העיר ע.ג.ר בע"מ היא חברה העוסקת בהוצאה לאור של מקומונים ונמצאת בבעלות אבי סלומון.
בעבר הייתה בבעלות עמוס שוקן, מו"ל הארץ, ונקראה רשת שוקן.
בשנת 2021 הועברה הבעלות על רוב המקומונים למי שהיה סמנכ"ל הסחר של הרשת, אבי סלומון.
בשנת 1979 פנו יוסי קליין, ערן וולקובסקי ודני דור אל עמוס שוקן, מו"ל הארץ והציעו לו להיכנס לתחום המקומונים.
קליין וולקובסקי ודור היו באותה עת סטודנטים בירושלים וערכו את המקומון "ירושלתון" שהיה בעיקרו עיתון מודעות עם כמה קטעי תוכן בין המודעות.
שוקן החליט לבדוק את הנושא והטיל על איש הארץ רוני ארן, לחקור את נושא המקומונים.
ארן סייר ברחבי הארץ, נפגש עם כמה מולי"ם של עיתונים מקומיים והגיע למסקנה כי אכן יש מקום לעיתונים מקומיים שיביאו לקוראים מידע מקומי עדכני ויאפשרו למפרסמים המקומיים לפנות ישירות לקהל היעד הרלוונטי להם.
המקומון הראשון מרשת שוקן היה עיתון כל העיר בירושלים, אותו ערך יוסי קליין שיצא לאור לראשונה ב-10 באוגוסט 1979 וזכה להצלחה רבה.
שנה אחר כך הושק עיתון העיר בתל אביב אותו ערך חנוך מרמרי וב-1986 נרכשה השליטה בעיתון כלבו באזור חיפה.
רוני ארן התמנה בשנת 1979 למו"ל ומנכ"ל מקומוני רשת שוקן.
בשנת 1983 רוני קליינפלד התמנה למנכ"ל רשת שוקן.
רשת שוקן נמנית עם מייסדי המקומונים בישראל בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. המקומונים אפשרו פרסום מודעות מקומיות במחירים נמוכים.
בכך, נועדו המקומונים לתת תשובה לבעיית המחיר הגואה של מודעות בעיתונות הארצית, שלא נתנו מענה הולם לבעל עסק שאינו בפריסה ארצית.
אולם שנה אחר כך פורקה הקבוצה עקב חילוקי דעות בין השותפים השונים, וקבוצת "הד הקריות" חזרה להיות עצמאית.
בשנת 2001, רכשה את רשת מקומוני השקמה, שנוסדה בשנת 1985 על ידי שאול הרשטט.
רשת המקומונים השקמה מפרסמת עיתונים מקומיים בערים חולון, אזור, בת ים, ראשון לציון, נס ציונה ובאר יעקב.
בשנת 2005, נערך איחוד בין רשת שוקן לבין "הלוח הארצי" (לוח העיר, לוח כל העיר, הלוח הבטוח, לוח כאן דרום, השקמה).
בשנת 2007, מותגו רוב מקומוני הרשת תחת השם "העיר".
אתרי האינטרנט של הקבוצה פועלים במשולב עם העיתון ונועדו להביא לגולשים תוכן מעודכן בזמן אמיתי בכל תחומי החדשות – המערכות העירוניות, האזוריות והמקומיות, איכות הסביבה, החינוך, הבריאות, הנדל"ן, התשתיות, הפלילים, התחבורה, התרבות והספורט.
כמו כן עוסקים אתרי הרשת ברכילות, בצרכנות ומספק לקוראיו מאמרי דעה, טורים אישיים והמלצות.
בשנת 2010 מונה אבי סולומון למנכ"ל רשת שוקן.
סמנכ"ל הרשת הוא דורון פאר.
במהלך השנים נפסקה הדפסתם של אחדים מהמקומונים, וחלק מהם נותרו רק כאתרי אינטרנט.
בשנת 2018 נסגרה מהדרורת הדפוס של מקומון "ערים", ובשנת 2020 נסגרו מהדורות הדפוס של "צומת השרון", "מלאבס" ו"כאן דרום".
באותה שנה נסגרה המהדורה המקוונת של מקומוני "כאן דרום", זאת בניגוד לשאר מקומוני הרשת אשר המשיכו את פעילותם המקוונת גם לאחר סגירה המהדורה המודפסת.
בשנים 2021 ו-2022 הועברו כלל המקומונים של רשת העיר לבעלים אחרים ו"הארץ" הפסיקה להיות מעורבת בהוצאתם כלל.
ב-2021 הועברו אתרי המקומונים של "כאן דרום" לעיתונאי דוד לוי, העורך לשעבר של מהדורת אשקלון של "כאן דרום", שחזר להפעילם.
באותה שנה הועברו מרבית המקומונים שנותרו לבעלותו של אבי סולומון, ורק המקומון "כלבו", של אזור חיפה, נותר בבעלות "הארץ".
ב-2022 עבר גם "כלבו" לבעלותו של אבי סלומון.
כל העיר – ירושלים ומעלה אדומים
כל העיר מודיעין – מודיעין-מכבים-רעות
כל העיר בית שמש – בית שמש
כלבו – אזור חיפה והצפון
צומת השרון כפר סבא - אזור כפר סבא
צומת השרון הרצליה – אזור הרצליה
צומת השרון רעננה – אזור רעננה
כאן דרום אשדוד - אזור אשדוד
כאן דרום אשקלון – אזור אשקלון, מועצה אזורית שפיר וחבל לכיש
מלאבס – פתח תקווה, ראש העין והסביבה
ערים – רחובות נס ציונה
רשת מקומוני "השקמה" – חולון, אזור, בת ים, ראשון לציון, נס ציונה
העיר – אזור תל אביב
עכבר העיר – אזור תל אביב
רשת גנטית היא רשת שליטה ובקרה על תהליכי ייצור של חלבונים בתא ביולוגי.
הרשת הגנטית מאפשרת לתא להביא לידי ביטוי גנים שונים, ולכן בעזרתה יכולים שני תאים בעלי אותו מטען תורשתי להתנהג באופן שונה (לדוגמה: תא עצם ותא שריר) ותא יחיד יכול להתנהג באופן שונה בתגובה לתנאי הסביבה (יום/לילה, נוכחות סוכרים שונים ועוד).
חלבון מיוצר על סמך הקוד הגנטי המקודד בDNA בתהליך דו-שלבי:
שעתוק שבו נוצרת מולקולת mRNA ממקטע ה-DNA המתאים (שהוא הגן המקודד חלבון זה).
תרגום שבו נוצר החלבון ממולקולת ה- mRNA.
אם חלבון מסוים מיוצר ומצוי בתא, נהוג לומר שמבוטא הגן המקודד אותו.
חלבון אחד יכול להשפיע על ייצור חלבון אחר בשני אופנים:
הפעלה (activation) - חלבון א' מגביר את קצב הייצור של חלבון ב'.
ייתכן גם שחלבון ב' כלל לא ייווצר ללא פעולת חלבון א'.
דיכוי (repression) - חלבון א' מאט את קצב הייצור של חלבון ב' ויכול אף להפסיק כליל את הייצור שלו.
עבודתם החלוצית של ז'ק מונו ופרנסואה ז'קוב על אופרון הלקטוז בשנת 1961 ביססה את המחקר בתחום בקרת השעתוק.
מערכי DNA, המשמשים לבחינת ביטוי של גנים שונים, רגישים לבקרת שעתוק בלבד.
עם זאת, בקרה מתבצעת גם בשלבים מאוחרים יותר של ייצור החלבון, לרבות שלבי התרגום השונים ושינויים בחלבון לאחר תרגומו (זרחון, מיתול וכו').
על מנת שתהליך השעתוק יתרחש על אנזים ה-RNA פולימראז להידבק לאזור מסוים על ה-DNA המצוי בדיוק לפני הגן המקודד את החלבון המיוצר.
חלבון אחר יכול להדבק באזור זה וכך למנוע את הדבקת ה-RNA פולימראז.
באופן זה תהליך השעתוק מופסק והחלבון לא יכול להיות מיוצר.
ברשת הגנטית הצמתים מייצגים חלבונים והקשתות המחברות ביניהם מייצגות השפעה של חלבון אחד על ייצור החלבון האחר.
כמו כן יש צורך במספר סוגי קשתות על פי טיב יחסי הגומלין בין החלבונים.
רשתות גנטיות נחקרות הן ניסיונית והן תאורטית תוך שימוש במגוון מודלים: בוליאניים, דטרמיניסטיים ואקראיים.
גישה מבטיחה מתחום הביולוגיה מערכתית מזהה מוטיבים חוזרים ברשתות גנטיות, המופיעים בשכיחות גבוהה יותר משניתן לצפות ברשת אקראית, ומנסה לעמוד על תפקידם.
הפרופסורים נעמה ברקאי ואורי אלון תורמים לקידום מגמה זו במחקר העולמי.
רשת האוטיסטים הבין-לאומית (Autism Network International; בראשי תיבות: ANI) היא ארגון זכויות אוטיסטי בינלאומי המנוהל על ידי אוטיסטים, למען אוטיסטים.
הארגון הוקם בארצות הברית בשנת 1992 על ידי ג'ים סינקלייר, דונה ויליאמס וקתי ליסנר-גרנט.
הארגון היווה מקור השראה להקמתה של קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל.
מדי שנה, עורכת רשת האוטיסטים הבינלאומית את כנס אוטריט, שהוא כנס של אוטיסטים, המתקיים בארצות הברית.
הכנס התקיים לראשונה בשנת 1996, והוא התקיים מאז בכל שנה, למעט בשנת 2001. בכנס אוטריט מתקיימות הרצאות רבות, כאשר רוב המרצים הם אוטיסטים ונושאי ההרצאות עוסקים בהיבטים מגוונים של הקיום האוטיסטי.
אוטריט מהווה סביבה ידידותית לאוטיסטים.
התנהגויות אוטיסטיות נחשבות בו למקובלות, והמשתתפים אינם חייבים לתקשר אלה עם אלה.
כנס אוטריט היווה את ההשראה לכנס אוטסקייפ, כנס שנתי של אוטיסטים המתקיים בבריטניה, החל משנת 2005.
רשת הייצוג העצמי האוטיסטית (Autistic Self Advocacy Network) היא ארגון זכויות אוטיסטי, המנוהל על ידי אנשי הספקטרום האוטיסטי.
הארגון נוסד כדי לספק תמיכה ושירותים עבור אנשי הספקטרום האוטיסטי, תוך פעילות למען שיפור התדמית הציבורית של האוטיזם ונגד מידע מוטעה על האוטיזם.
הארגון נוסד בארצות הברית, בשנת 2007, על ידי האוטיסט ארי נאמן, המכהן מאז כנשיא הארגון.
סגן נשיא הארגון, האוטיסט סקוט מייקל רוברטסון, הצטרף אל הארגון זמן קצר לאחר היווסדו.
חברי הארגון מאמינים שספקטרום האוטיזם ואנשיו מהווים חלק חשוב וחיוני מהמגוון הרחב של הגנטיקה האנושית.
הארגון מקדם את קבלת האוטיזם על ידי עדוד הצלחתם של אוטיסטים בכל רמות התפקוד.
באמצעות נטישת אמונות ישנות ובלתי מדויקות ואימוץ גישה חדשה המתמקדת באתגרים הייחודיים הניצבים בפני האוטיסטים ובתחומי החוזק של האוטיסטים, מקווים אנשי הארגון לשפר את איכות חייהם של האוטיסטים ולקדם גישה חדשה של הכללה וכבוד.
תחומי הפעילות של הארגון כוללים פרסום דפי עמדה, חומרי לימוד למערכת החינוך, ייעוץ משפטי והדרכה על זכויות, הכשרה והעצמה של אוטיסטים.
הארגון פועל בשיתוף עם ארגוני זכויות אוטיסטים נוספים, כגון רשת האוטיסטים הבין-לאומית.
בישראל, פועל הארגון בשיתוף עם אס"י – קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל.
רשת ה' הייתה תחנת רדיו ישראלית ממלכתית, שפעלה במסגרת קול ישראל ושידרה בפרסית ליהדות איראן.
התחנה הוחלפה על ידי תחנת VoisFarsi המשדרת במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
התחנה שידרה בעבר בשפות רבות ליהודי התפוצות.
עוד בשנת 1936 ראו ביישוב העברי צורך בשידורים ליהודי התפוצות.
אז, תחת המנדט הבריטי, הוקם גוף שידור שנקרא "שירות השידור הפלשתינאי" (, PBS) אשר שידר תחת חסות ה-BBC באנגלית, עברית וערבית.
במאי 1948 ערב הקמת המדינה, השדרנים באנגלית ובצרפתית בישרו על הכרזת העצמאות מהאולפנים הנצורים בירושלים.
חודש אחרי, נוסדה רשת "השידור לעולים החדשים" והחלה לשדר ביידיש ולאדינו.
השידורים נקלטו בישראל וגם בחלקים השונים של העולם, בגלים קצרים.
הם מוסדו והפכו לקבועים ב-11 במרץ 1950 אז החל לפעול קול ציון לגולה.
בחגיגות עשר שנות לעצמאות, 14 במאי 1958, החלו שידורים ברוסית לברית המועצות.
עם הקמת רשות השידור בשנת 1961, הצטרפה התחנה לרשות תחת השם "קול ישראל חו"ל ושידורי קליטת עלייה".
עם השנים החלה התחנה לשדר בשפות נוספות, כולל אמהרית וספרדית .
בשנת 1971 השלטונות הסובייטים חסמו את השידורים, כפי שכבר קרה לזמו קצר בשנת 1956. בשנים 1973–1974 הוקם מרכז לגלים קצרים שכלל 14 משדרים רבי עוצמה.
ב-1988 עם תחילת הגלאסנוסט בברית המועצות, הפסיקו השלטונות לשבש את שידורי התחנה.
בשנת 1991 עם תחילת מלחמת המפרץ עלה צורך דחוף בשידורים המיועדים לעולים חדשים בשפות שונות.
מספר קטן של המשבצות (למשל, חלק מהשידורים באמהרית) שודרו בו זמנית לשתי האוכלוסיות.
עם העברת שידורי רשת א' לרק"ע אוחדו מערכות של אותה שפה, וכל מערכת מאוחדת הייתה אחראית לשידורים ברשת ה' וברק"ע.
בשנת 2008, עם הטמעת האינטרנט בחי היום יום לא היה יותר צורך בשידור בגלים הקצרים, כי יהודי חו"ל יכלו לשמוע את רק"ע באמצעות המחשב, והם נפסקו.
רדיו רק"ע ממשיך את שידוריו בארץ בגלי ה-FM ובעולם באמצעות אתר האינטרנט שלו.
שידורי התחנה הופסקו ב-10 במאי 2017, עם סגירת רשות השידור וחודשו שוב ב-17 בינואר 2018 במסגרת תאגיד השידור הישראלי, תחת השם VoisFarsi.
שידורים לחו"ל ששודרו ברשת ה' ועברו לרדיו רק"ע:
רשת האופניים הלאומית היא רשת נתיבי אופניים בממלכה המאוחדת, המשתרעת לאורך כ-20,000 קילומטרים ברחבי המדינה ונועדה לשמש רוכבי אופניים שלא ייאלצו להסתכן ברכיבה במקומות כגון כבישים.
הדרך הראשונה שהוקמה הייתה בין בריסטול לבאת', והשתרעה לאורך 27 קילומטרים של מסילת רכבת שאינה בשימוש.
הרשת הוקמה על ידי קרן הצדקה Sustrans (ראשי תיבות של Sustainable Transport - תחבורה בת קיימא), שקיבלה לשם כך סיוע בגובה 42.5 מיליון לירות שטרלינג מהלוטו הלאומי.
נתיבי הרשת שמספרם מתחיל בספרות 1 עד 6 נמצאים בדרך כלל באנגליה, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-7 נמצאים בדרך כלל בצפון אנגליה ובסקוטלנד, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-8 נמצאים בדרך כלל בוויילס, ואלו שמספרם מתחיל ב-9 נמצאים בצפון אירלנד.
לנתיבים הגדולים ביותר יש מספר בן ספרה אחת, ואלו שבאנגליה יוצאים מלונדון לפי מספרם בסדר המתאים לכיוון השעון.
לנתיבים אחרים יש מספר בן שתי ספרות, המתחיל בספרה הראשית הרלוונטית.
ברחבי הממלכה פזורים נתיבים אזוריים רבים, המגיעים לעיירות וערים קטנות בעשרה אזורים.
כל אזור מחולק ל-9 אזורי משנה.
מספר הנתיבים האזוריים מורכבים ממספר האזור הראשי (1 - 9), ולאחר מכן ספרה נוספת.
משמעות הדבר היא שברחבי הממלכה יכולים להיות 10 נתיבים אזוריים 12s, בנוסף לדרך הלאומית מספר 12 (לדוגמה).
אזורי משנה בעלי מספר זהה באזור ראשי כלשהו לא גובלים זה בזה על מנת להימנע מטעויות, כך שדרכים עם אותו מספר מופרדות זו מזו.
השילוט של הדרך הוא באמצעות אופניים לבנים המצוירים על רקע כחול, ולידם מספר הדרך בלבן.
למספר הדרך הלאומית יש רקע אדום, ולדרך אזורית יש רקע כחול.
היא מהווה חלק של רשת EuroVelo.
רשת החינוך אנקורי היא רשת חינוך פרטית, בפיקוח ובהכרה של משרד החינוך, המפעילה בתי ספר תיכון אינטרניים ומכוני הכנה לבחינות הבגרות ולבחינות הפסיכומטרי, ברחבי ישראל.
הרשת הוקמה ב-1948 בתל אביב, על ידי חנוך אנקורי, כמרכז להשלמת בגרויות.
ב-1956 נפתח תיכון אנקורי, כתיכון אקסטרני בתל אביב.
ב-1987 פתחה אנקורי בית הוצאה לאור לספרי לימוד.
ב-1989 הוקמו בחיפה ובירושלים קמפוסים ללימודי קורסים לבגרות ולפסיכומטרי וב-1992 הוקם קמפוס ראשון לציון שכלל את התיכון הראשון של אנקורי מחוץ לתל אביב.
ב-1996 הפך אנקורי מתיכון אקסטרני לתיכון אינטרני.
נכון לסוף 2012 פעלה רשת החינוך אנקורי בשמונה קמפוסים ובכעשר שלוחות לימוד נוספות.
בנוסף למרכזי הלימוד פועלת ברשת החינוך אנקורי מחלקת מחקר העוסקת בפיתוח ספרים ועזרי לימוד עבור כלל בתי הספר בישראל.
רשת החינוך אנקורי גם מפעילה מערך קורסי חוגים והשכלה עבור השב"ס.
הרשת הוקמה בשנת 1948 על ידי חנוך אנקורי, מורה למתמטיקה, אנגלית וצרפתית, בוגר המחזור השני של הגימנסיה העברית.
בשנים הראשונות עבד אנקורי מסלון ביתו בקומת הקרקע ברחוב בן יהודה 175 בתל אביב.
הלימודים התקיימו סביב שולחן ארוך ולמדו בו בין 8 ל-10 תלמידים במקביל.
בסוף שנות ה-50, בעקבות הביקוש הרב ללימודים אצלו, הקים אנקורי את תיכון אנקורי ופתח בבניין בו הוא גר שלוש כיתות לימוד עם משרדים וחדר מורים.
הוא גייס מספר מורים, מתוכם שלושה מתיכון חדש, והוסיף מקצועות לימוד נוספים לבגרות.
בעקבות הביקוש הגבוה לימד בכיתות ב-3 משמרות.
בשעות הבוקר תיכוניסטים ובשעות הצהריים והערב קהל מבוגר יותר שעבד בבקרים והשלים בגרויות.
באמצע שנות ה-60 הציע אנקורי שיעורי תגבור באנגלית במהלך חופשת הקיץ ושיעורי אנגלית בהתכתבות.
במרוצת שנות ה-60 הביקוש ללימודים בתיכון אנקורי עלה בהתמדה ולאחר נדודים בין קמפוסים בדרום העיר ובמרכזה, עברו בשנת 1971 התלמידים וההנהלה לקמפוס חדש ברחוב סירקין 3 בתל אביב, הוא בית אנקורי.
בשנת 1973 החליט אנקורי לפרוש ומכר את חלקו ברשת לאביבה ולאבי הבר.
במשך ארבע שנים נוספות הם ניהלו את הרשת יחד עם שותף נוסף בשם גדעון לוין.
החל משנת 1978, הפכה משפחת הבר לבעלים הבלעדיים של הרשת.
בשנת 1973 קנתה הרשת את "קולג' תיכון", שפעל בר"ג, והתלמידים עברו והשתלבו באנקורי בת"א.
בהמשך קנתה את תיכון בוחן, את תיכון רון, את תיכון פיטמן ואת תיכון "תלם" בגבעתיים שנסגר.
כאשר נסגר "מכון שחר", ואורה שיינרמן מבעלי "מכון שחר" הצהירה על פשיטת רגל, קלטה הרשת את כל התלמידים שהיו רשומים שם ונפגעו מהמהלך, והציעה להם קורסי בגרות ופסיכומטרי בכל רחבי הארץ, עבור דמי רישום בלבד.
בשנת 1979 מספר התלמידים בתיכון אנקורי בתל אביב הגיע לכ־1,500 תלמידים.
והרשת פיצלה את התלמידים בין הקמפוס ברחוב סירקין 3, קמפוס ברחוב בן יהודה וקמפוס ברחוב טרומפלדור 30, במבנה שנבנה עבור ישיבת תל אביב, המשמש את הרשת עד היום.
בשנת 1990 הקימה אנקורי מערכות למידה הוצאה לאור לספרי ועזרי לימוד.
הספר הראשון שיצא הוא ספר ללימוד תנ"ך לבגרות, שנכתב על ידי ויוי הרשטיין, אז מורה ברשת והיום מנהלת קמפוס תל אביב יחד עם יעקב הבר.
הספר שנקרא "בגרות בתנ"ך" הפך להצלחה ופתח את הדלת להוצאת ספרים נוספים.
באמצע שנות ה-90 אישר משרד החינוך לרשת להפוך לתיכון אינטרני, במעמד מוכר שאינו רשמי, ובתוך כך אפשר לפתוח כיתות י', י"א וי"ב.
בשלב מאוחר יותר הגיע גם האישור לכיתה ט'.
המהלך אפשר לתלמידי הרשת להבחן במבנה בית הספר, והעמיד את הרשת במעמד זהה למעמדם של התיכונים הציבוריים ולהציע אלטרנטיבה למערכת החינוך הציבורית במקומות נוספים.
תיכון אנקורי הוא תיכון אינטרני פרטי לכיתות ט' עד י"ב הבנוי במתכונת Small School האמריקאים.
זהו מודל של בתי ספר השומרים על מבנה ארגוני קטן, שלא עולה על 350 תלמידים בקמפוס, כדי למזער מנגנונים בירוקרטיים המאפיינים בתי ספר גדולים, וכדי לאפשר דיאלוג עמוק יותר בין מורים, הורים ותלמידים.
בתי ספר קטנים ניחנים בגמישות תפעולית, ויכולים להתאים את עצמם לדרישות ומטרות אישיות של תלמידים ומורים.
המגמות הנלמדות בבתי הספר התיכוניים של הרשת הן: קולנוע, מנהל עסקי, תעשייה וניהול, תושב"ע ופילוסופיה.
הפעילות החברתית הערכית מתמקדת ביצירת מודעות ומעורבות חברתית ופוליטית ובהכנה לקראת השירות הצבאי.
אחוז המתגייסים לשירות קרבי בקרב בוגרי בית הספר הוא מן הגבוהים, כמו כן אחוז היוצאים לשנת שירות ולמכינות קדם צבאיות גבוה ביחס לממוצע הארצי.
התיכונים של אנקורי הם על-אזוריים באופיים וקולטים תלמידים לאורך כל השנה מרדיוס גאוגרפי גדול.
התיכונים של אנקורי נמצאים בצפון (הקריות), רעננה, פתח תקווה, ירושלים, ראשון לציון ותל אביב, ולהם מערך הסעות מיישובים מרוחקים יותר.
רשת החינוך אנקורי מפעילה מערך קורסים להכנה לבחינות הבגרות וכן קורס הכנה לבחינות הפסיכומטרי.
בתחילת שנות ה-80 הגיע ללמד ברשת שם לוי - בוגר תיכון אנקורי, שהביא עמו את הרעיון להציע לתלמידי הבגרות של הרשת גם קורסי פסיכומטרי.
הוא קיבל אישור לקחת חופשה של שנה מהוראה בתיכון, על מנת לכתוב ספר ללימוד פסיכומטרי.
בחלק של המתמטיקה נתקל לוי בקשיים וביקש את עזרתו של מורה אחר ברשת - יואל גבע.
במקביל ליציאת הספר נפתחו ברשת כיתות ללימוד פסיכומטרי.
בחודשים הראשונים לא הצליחו קורסי הפסיכומטרי ליצור רווח ויואל גבע איבד עניין בתחום הפסיכומטרי, וחזר ללמד מתמטיקה 3 יח"ל ברשת.
בשנות ה-80 הקימה הרשת בשיתוף שם לוי את בית הספר High Q ללימודי פסיכומטרי.
הם יצאו במסע פרסום עם הצעה ייחודית "לא הצלחת לא שילמת".
בית הספר זכה להצלחה מיידית והפך למוביל בתחום.
בתחילת שנות ה-90 רכש שם לוי את חלקה של הרשת ב-High Q ויצא לדרך עצמאית.
בשנת 1994 פתחה הרשת מותג מתחרה תחת השם "אנקורי פסיכומטרי".
ספרי וחומרי הלימוד הפסיכומטריים, שנכתבים על ידי המורים המדריכים ומחלקת המחקר של הרשת, נחשבים לספרי הפסיכומטרי הבודדים שמתעדכנים לאורך השנים בהתאם לשינויים בבחינה שעורך המרכז הארצי לבחינות והערכה.
מחלקת המחקר והפיתוח של הרשת מוציאה מדי שנה למעלה מ-60 ספרי לימוד חדשים המותאמים למבנה תוכניות הלימוד של משרד החינוך, לחטיבת הביניים ולחטיבה העליונה ובהתאם לשינויים הנערכים בהן.
סדרת ספרי ה"מיקוד" של אנקורי מהווים כ-50% משוק ספרי המיקוד בישראל.
הספרים נכתבים ונערכים באופן שמקל ומפשט את חומר הלימוד, ומלווים בספרי הדרכה גם למורי בתי הספר.
המחלקה אחראית גם על מעקב ולמידה של בחינות משנים עברו ואחראית על אלפי דפי לימוד לתרגול.
במקביל, מפתחת הרשת מערכות למידה את ספרי הפסיכומטרי של אנקורי.
אנקורי פסיכומטרי הוא המכון היחיד שבחר להוציא את חומרי הלימוד שיצר למכירה בחנויות.
ברשת אנקורי מאמינים ששימוש מושכל בטכנולוגיה ייצר פלטפורמה שהיא גם לימודית וגם חברתית, המאפשרת לשמור על קשר רציף ומוגן בין תלמידים, מורים והורים.
הרשת פיתחה והציגה בשנת 2012 מודל ראשוני בעולם למדיניות התנהלות ברשתות חברתיות בבתי ספר (SMP) המודל פותח על ידי הצוות הפדגוגי בשיתוף אנשי טכנולוגיה ובהנחיית ד"ר יובל קרניאל, מהחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, ע"ד סער סיקלאי ועו"ד יורם ליכטנשטיין.
מודל הפעילות הפך מושא למחקר בינלאומי בראשותו של פרופ' ברוך שוורץ מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
רשת החינוך אנקורי השקיעה מאמצים וכסף רב בפיתוח פלטפורמות דיגיטליות.
לצד אתר החברה, עמודי הפייסבוק ונכנסים דיגיטליים נוספים, הקימה הרשת את "אנקוריוויל" - אפליקציה המאפשרת לתרגל וללמוד את אוצר המילים ולענות על שאלות פסיכומטריות, באמצעות חמישה משחקים מקוריים, ובדרגות קושי שונות.
בנוסף, מבצעת האפליקציה מעקב אוטומטי אחר התקדמות הלמידה, ומייצרת משוב בזמן אמת.
רשת בתי המדרש היא התאגדות של בתי המדרש הפלורליסטיים הוותיקים והמרכזיים בישראל.
הרשת הוקמה בשנת 2004 וכיום היא מאגדת כשלושים ארגונים.
הרשת פעילה בתחום ההתחדשות היהודית כדי לתת ליחיד ולחברה בישראל כלים בתחום לימוד היהדות בגישה פלורליסטית, וזאת על מנת לבסס את קיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ובמטרה לחזק את הקשר בין חלקים של העם היהודי בישראל ובתפוצות.
רשת בתי המדרש הוקמה בשנת 2004 על ידי כשישה בתי מדרש.
הארגונים המתאגדים ראו לנכון להעמיק את שיתוף הפעולה הבין ארגוני בקידום המטרות המשותפות ובהן: העמקת החיבור בין הציבור הישראלי למורשתו היהודית, עידוד לימוד מקורות יהודיים ברוח פלורליסטית והעמקת תחושת השייכות והקהילתיות בין פלגים שונים בחברה הישראלית על ידי יצירת שפה יהודית משותפת.
לאחר כשנה וחצי כבר היו חברים ברשת 11 ארגונים, וכיום מספר בתי המדרש החברים ברשת מתקרב ל-30.
תפקיד היו"ר מאויש ברוטציה על ידי בתי המדרש השונים החברים ברשת, לפרק זמן של כשנתיים.
על מנת לקדם את יעדי הרשת, היא מקיימת את הפעילויות הבאות:
הצעת חוק בתי המדרש היהודיים - הדמוקרטיים התש"ע
ביוני 2010 הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק בתי המדרש היהודיים דמוקרטיים, אשר יזמה רשת בתי המדרש ומקודמת על ידי חבר הכנסת זבולון אורלב.
מהות החוק היא כי משרד התרבות והספורט יכיר בבתי המדרש לצורכי תקצוב על מנת לקדם את לימוד היהדות בישראל מתוך מגמה של גישור בין השקפות העולם השונות וגיבוש זהות יהודית.
אתר האינטרנט "מדרשת" הוקם על מנת לאפשר לכלל הגולשים ליצור דפי לימוד בית מדרשיים ולשתף בדפי לימוד קיימים בנוחות ובקלות.
כיום האתר כולל כ-500 דפי לימוד אשר נתרמו לטובת הציבור הרחב על ידי מנחי בית המדרש המובילים ברשת.
כמו כן האתר כולל כלים טכנולוגיים המאפשרים לכלל הגולשים להתאים דפי לימוד קיימים לצורכי הלימוד שלהם, וכן לבנות דפי לימוד חדשים מתוך מאגר המקורות ביעילות.
האתר הוקם ביוזמה ובמימון של קרן אבי חי על ידי רשת בתי המדרש, ובביצוע ותמיכה טכנולוגית של מט"ח.
ימי עיון והכשרה למנחי בתי מדרש
הרשת מקיימת שני ימי עיון מרוכזים מדי שנה למנחי לימוד בית מדרש.
מטרת ימי העיון לשתף בידע ובניסיון אשר נצבר בבתי המדרש השונים על מנת לקדם את הכשרתם ולהעמיק את המיומנויות של מנחי בית המדרש בישראל.
החל מחודש מאי 2010 עולה מדי יום חמישי סרטון באתר האינטרנט mako, ובו שניים ממנהלי בתי המדרש בישראל משוחחים על נושא מפרשת השבוע מזווית אקטואלית.
בשיחתם הם יוצרים חיבור בין התנ"ך למציאות העדכנית של החברה הישראלית.
רשת הספריות העירוניות פתח תקווה היא רשת של 12 ספריות ציבוריות המשרתות את העיר פתח תקווה ושייכות לעיריית פתח תקווה.
מנהל רשת הספריות הוא חיים חלפון.
הספרייה בפתח תקווה נוסדה בשנת תרנ"ב (1892) עלי ידי אליהו ספיר, מורה בבית ספר יק"א של הברון (היום פיק"א).
11 שנים שימש כמורה לעברית ולערבית, את הספרייה הקים מכספו עבור תלמידיו ולצורך עבודתו.
נראה כי זוהי הדוגמה הראשונה בישראל לספריית בית ספר.
במרץ 1900 התפרסם בעיתון המליץ קריאה לסופרים לתרום מספריהם לספרייה של פתח תקווה.
על הקריאה היו חתומים מנהלי הספרייה, שמואל ליפשיץ, מאיר סאלץ ויצחק אבלאוו.
באפריל 1901 תוארה הספרייה בעיתון הצפירה: "על המוסדים להתפתחות הרוח יוכל להחשב גם בית עקד הספרים שיחתום על 8 כתבי עת, רובם עברים וזרגונים".
באותה שנה עזב ספיר את עבודתו בהוראה וכמה שנים אחר כך עזב את פתח תקווה.
הספרייה הועברה לרשות ועד המושבה, אשר התקשה לפתח אותה, בעיקר בשל העדר אכסניה ראויה.
באוקטובר 1906 דווח בעיתון השקפה שרבים מהספרים נעלמו בחילופין בין הוועד הישן לוועד החדש.
בשנים 1907–1909 תמכו אגודת צעירי פתח תקווה בספרייה באמצעות הצגות שהכנסותיהן היו קודש לספרייה.
בתחילת 1908 תוארה הספרייה: "ושני בתי ספרים אחד להאכרים לאמר מהמושבה והשני שעשו להם אחינו הפועלים.
שני בתי הספרים האלה מלאים אנשים ונשים כל ערב וערב, והם קוראים בהם בהתמדה גדולה ספרים שונים ועיתונים רבים בשפות שונות".
באוקטובר 1908 התקיים חגיגה של חנוכת בית הספרים.
ד"ר יעקב כהן-ברנשטיין, רופא המושבה, העמיד לרשות הספרייה חדר מחדרי עבודתו, וכן ארון ספרים שלו, ופועלי המקום עזרו בפיתוחה.
פעילותו זו עוררה עליו את זעמם של חוגים דתיים שמרנים, שגרשו אותו מן המושבה ("מלחמת הצעירים והזקנים").
פעילות הספרייה שבתה לזמן מה והספרים אוחסנו בביתו של אברהם שפירא, עד להקמת ועד חדש לספרייה על ידי מר קרול.
בשנת תרע"א (1911) הייתה הספרייה סגורה למספר חודשים בגלל חוסר הסכמה על ועד שינהל את הספרייה.
בעקבות פטירתו של אליהו ספיר, בהשאירו אחריו ספרייה ציבורית הכוללת 400–500 ספרים, הוחלט לפתוח את הספרייה מחדש ולקוראו על שמו.
שנה לאחר מכן, הובא הספרן יחיאל כהן מחיפה, כדי לנהל את הספרייה.
על פי הנהוג במושבה, הספרייה נדרשה לממן את עצמה ולא סובסדה ממיסי המושבה.
לצורך כך, אורגנו נשפים שהכנסותיהם הוקדשו לספרייה} ובתוך 7 שנים, גדל מלאי הספרים לכ-5000. בימיו נסגרה הספרייה שוב, עם גירוש תושבי פ"ת לת"א-יפו.
הספרייה נפתחה עם סיום מלחמת העולם הראשונה והספרן היה מר בן ישראל.
בשנת 1921 הספרייה הייתה סגורה לזמן מה לאחר מאורעות תרפ"א.
בסוף 1921 תואר מצב הספרייה בדואר היום כירוד מאוד.
בשנת 1932 שב יחיאל כהן לנהל את הספרייה והחל לשקמה מהריסותיה.
בשנת 1934 הגיע מספר הספרים לכ-5000. כהן ניהל מאבקים רבים עם המועצה המקומית, בראשותו של שלמה יצחק שטמפפר, שלא הקצתה תקציב ראוי, לטענתו, לפיתוחה של הספרייה.
עד שנת 1951 ניהל יחיאל כהן את הספרייה, שהתגאתה בהיותה השלישית בגודלה בישראל וכללה 16,372 ספרים, רובם בעברית וחלקם בלועזית.
רואי לתפקיד מנהל הספרייה בשנת תשי"ב (1952), החלו להיפתח סניפים נוספים ברחבי העיר.
ארבע שנים לאחר מכן כבר פעלו בעיר 5 סניפים ולאחר 10 שנים הופעלו 10 סניפים.
בשנת 1968 הוקמה בתוך הספרייה ספרייה תורנית שהתבססה על ספרייתו של הרב ראובן כץ שנתרמה על ידי משפחתו.
רשת הספריות כוללת בימינו ספרייה מרכזית ועוד אחד עשר סניפים פעילים ברחבי העיר, בהם ניתן למצוא מבחר ספרי קריאה מהקלסיקה והספרות החדשה, רבי מכר, רומנים, ספרי מתח, ספרות עברית, ספרי ילדים ונוער, ספרי מדע בדיוני ופנטזיה וספרים מוקלטים להאזנה.
כל האוספים מתעדכנים באופן שוטף.
חדרי עיון לנוער, לסטודנטים ולמבוגרים בהם ניתנים שירותי אינטרנט ללא תשלום.
במשך השנה מקיימות מבחר פעילויות תרבות לילדים ומבוגרים כגון "שעת סיפור", הרצאות, מפגשי קוראים-כותבים ואירועי שבוע הספר העברי.
רשת גני ילדים של אגודת ישראל הוקמה בראשית שנות השישים על ידי קבוצת רבנים במטרה להוות את הבסיס לבתי הספר של החינוך העצמאי, וכן לאפשר להורים המעוניינים בכך לתת לילדיהם חינוך המושתת על ערכי מסורת ישראל.
הרשת פועלת ללא מטרות רווח.
מנכ"ל הרשת הוא ישראל גולומב, לשעבר עוזרו של אורי מקלב.
רשת הגנים החלה כרשת שמפעילה עשרות גנים בכל רחבי הארץ, רובם ככולם בערי הפריפריה.
בהמשך התפתחה הרשת עד שמנתה בשיא פריחתה למעלה מחמש מאות גנים.
במהלך שנות התשעים נקלעה הרשת לקשיים כתוצאה מניהול לקוי כהגדרת מבקר המדינה.
כחלק מתוכנית הבראה שיזמה הממשלה נסגרו גנים רבים בתחילת שנות האלפיים.
מהלך סגירת הגנים נמשך עד שהרשת הצטמצמה לכדי 200 גנים.
למרות הניסיון למטב את הרשת המהלך לא צלח, ובעקבות שרשרת תביעות משפטיות שהוגשו נגד הרשת במהלך שנת 2008, הגיעה הרשת למצב של חדלות פירעון, בהחלטת הממשלה.
מתאריך 23 בנובמבר 2008 רואה ממשלת ישראל "קיומו של אינטרס ציבורי מובהק בהמשך פעילותה של הרשת" בהתאם להחלטה זו הכין משרד האוצר תוכנית הבראה משלו להצלת הרשת.
במסגרת תוכנית ההבראה מונה לרשת מנכ"ל יצחק רייך, ולצדו מונתה חשבת מלווה על ידי משרד האוצר.
כמו כן לקחה על עצמה הממשלה לשלם את כל הפסיקות המשפטיות בגין יחסי עובד-מעביד שיוטלו על הרשת.
בעקבות בחירותו של יצחק רייך לראשות המועצה ברכסים התפטר רייך מתפקידו כמנכ"ל רשת הגנים ובמקומו מונה כמנכ"ל ישראל גולומב כשיצחק רייך משמש כחבר הנהלת רשת הגנים ומונה לתפקיד מתאם ההנהלה לפקח על הנעשה ברשת.
לאחר תקופת הבראה, הצליח המנכ"ל הרב יצחק רייך להבריא את הרשת.
כיום מונה הרשת קרוב ל-400 גנים, בהם מתחנכים למעלה מ-9,000 ילדים בפריסה ארצית, החל מטבריה בצפון ועד לדימונה שבדרום, הפועלים בלמעלה מחמישים רשויות מקומיות.
במסגרת רשת הגנים פועלים גם עשרות גנים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
בשנת 2020 תקציב הרשת עמד על 141 מיליון ש"ח, מתוכם כ-101 מיליון לשכר הגננות וצוותי הגנים.
בשנות ה-70 וה-80 - הרב שמואל ויינברג - מנכ"ל
בשנות ה-90 - שרגא רוזנברג - מנכ"ל
בשנות ה-2000 - יוסף ביננפלד - מנהל בפועל
רשת הכבישים הטרנס-אפריקאית היא פרויקט בינלאומי לסלילת כבישי אורך ורוחב ביבשת אפריקה, במטרה לעודד את המסחר בה.
הגופים המבצעים של הפרויקט הם הנציבות הכלכלית של האו"ם לאפריקה (United Nations Economic Commission for Africa), הבנק האפריקאי לפיתוח (ADB) והאיחוד האפריקאי.
תשעת הכבישים המתוכננים במסגרת הפרויקט יהיו בעלי אורך של 3,523 עד 10,808 קילומטרים, ואורכם הכולל מגיע ל-56,683 קילומטרים.
כיום מתאפשרת נסיעה נוחה בכל תנאי מזג האוויר רק בדרום ומזרח אפריקה.
כבישים סלולים חסרים בעיקר במרכז היבשת בשל פני הקרקע, היערות ותנאי מזג האוויר, המקשים מאוד על סלילת כבישים ומצריכים תחזוקה גבוהה של כבישים קיימים.
גם צפונה משם, בקמרון ובצ'אד, פני הקרקע וסכנת שיטפונות מקשים על סלילת כבישים ותחזוקתם.
מציאות זו מגבילה את יכולת הסחר בין כל אזורי המשנה של יבשת אפריקה – צפון, מערב, מרכז, מזרח ודרום.
תחזוקת הכבישים שכבר נסללו מהווה בעיה של ממש ביבשת, כאשר גשם, סופות חול ומפולות סלעים מאיימים להפוך קטעים מן הכבישים לבלתי עבירים.
בנוסף, מצבי מלחמה ועימות השוררים ברבות ממדינות היבשת מכבידים על סלילת כבישים וגם מביאים לפגיעה בתשתית הכבישים ומפריעים לתחזוקתה.
לאפריקה יש היסטוריה דלה בכל הנוגע לשיתוף פעולה בינלאומי בסלילת כבישים.
מעצמות קולוניאליות ואחריהן מעצמות על ומעצמות אזוריות לא עודדו סלילת כבישים בין אזורי השליטה וההשפעה שלהן מעבר למידה ההכרחית.
מדינות אפריקה שזכו לעצמאות הגבירו את המגבלות במעברי הגבול שלהן במקום להקל אותן, בין השאר בשל סכסוכי גבול ביניהן.
גם העוני של מדינות היבשת הכביד ועדיין מכביד על גיוס השקעות לשם סלילת כבישים ביניהן.
הארגונים השותפים לפרויקט רשת הכבישים הטרנס-אפריקאית מבקשים לקדמו על מנת לעודד מסחר, אשר ישפר את המצב הכלכלי ביבשת ואת מצב שירותי החינוך והבריאות בה, בין השאר על ידי הרחבת האפשרות להביאם לאזורים מרוחקים.
רשת הכבישים המתוכננת מגיעה אל כל מדינות אפריקה למעט תשע מהן: אריתראה, בורונדי, גינאה המשוונית, דרום סודאן, לסוטו, מלאווי, סווזילנד, סומליה ורואנדה.
ללסוטו, מלאווי, סווזילנד ורואנדה יש כבישים סלולים המתחברים אל כבישי הרשת.
הפרויקט מבוסס על שימוש ככל האפשר בכבישים מקומיים הקיימים במדינות אפריקה כחלק מהכבישים המתוכננים, תוך שיפוץ כבישים אלו לפי הצורך.
לארגונים המפתחים את הפרויקט ברור הקושי הנוסף בשימוש בכבישים ביבשת, הנובע ממגבלות המוטלות על התנועה בהם במחסומי כביש ובמעברי גבול, וידוע הצורך בפישוט הסדרי התנועה בהם.
עם זאת טרם נמצאו לקשיים אלו פתרונות מניחים את הדעת.
המונח "רשת הכבישים הטרנס-אפריקאית" איננו נמצא בשימוש נרחב מחוץ לחוגי הארגונים המתכננים והמוציאים לפועל של הפרויקט וכמעט שאינם מופיעים לעת עתה על גבי מפות של ארצות היבשת או בשלטי דרכים בה.
אלו הכבישים המתוכננים במסגרת הפרויקט ומצב הפיתוח שלהם נכון לשנת 2007:
כביש 2: אלג'יר-לגוס, נקרא גם כביש הטרנס-סהרה:
תיאור: מיועד לעבור בשטחיהן של אלג'יריה, ניז'ר וניגריה.
מצב: נסלל כולו למעט 200 קילומטרים, אך מחסומי גבול ואילוצי אבטחה מגבילים את השימוש בו.
תיאור: מיועד לעבור בשטחיהן של לוב, צ'אד, הרפובליקה של קונגו, אנגולה, נמיביה ודרום אפריקה (במקור, לפני תום עידן האפרטהייד, לא היה מתוכנן להיסלל בה).
יתחבר לכבישי הרוחב 1, 5, 6, 8 ו-9 ולכביש האורך 4. ארגון הקהילה הדרום אפריקנית לפיתוח (SADC) משתתף בפיתוח חלקו הדרומי.
מצב: חלקים נרחבים מהכביש טרם נבנו, בעיקר בצ'אד ובקונגו.
תיאור: מיועד לעבור בשטחיהן של מצרים, סודאן, אתיופיה, קניה, טנזניה, גמביה, זימבבואה, בוטסואנה ודרום אפריקה (במקור, לפני תום עידן האפרטהייד, לא היה מתוכנן להיסלל בה).
יתחבר לכבישי הרוחב 1, 6, 8 ו-9 ולכביש האורך 3. מבוסס בעיקרו על התוואי המתוכנן של הכביש הפאן-אפריקני, שהחזון לבנייתו הועלה בימי השליטה הנרחבת של האימפריה הבריטית ביבשת.
ארגון הקהילה הדרום אפריקנית לפיתוח (SADC) השתתף בפיתוח חלקו הדרומי.
מצב: הכביש נסלל כולו למעט שני קטעים, בצפון קניה ובמרכז טנזניה.
כבישי הרוחב 1 ו-7 (להלן) מיועדים ליצור יחד כביש אורך נוסף לאורך חופה הצפון-מערבי של היבשת.
תיאור: זהו כביש חוף בעיקרו, המיועד לעבור בשטחיהן של מצרים, לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, מאוריטניה וסנגל.
יתחבר לכבישי האורך 2, 3, 4, ולכבישי הרוחב 5 ו-7. נסלל במעורבות של ארגון איחוד המגרב הערבי.
מצב: הכביש סלול ומוכן בעיקרו.
עם זאת, גבול אלג'יריה-מרוקו סגור ובכך מונע מעבר בכביש.
כביש 5: דקר-נג'מנה, נקרא גם הכביש הטרנס-סהלי:
תיאור: מיועד לעבור בשטחיהן של סנגל, מאלי, בורקינה פאסו, ניז'ר, ניגריה וצ'אד.
יתחבר לכבישי האורך 2 ו- 3 ולכבישי הרוחב 1 ו-7. ארגון הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה משתתף בבנייתו ובתחזוקתו.
מיועד לעבור בשטחיהן של צ'אד, סודאן, אתיופיה וג'יבוטי.
יתחבר לכבישי האורך 3 ו-4.
מצב: כ-3,400 קילומטרים מהכביש סלולים ומוכנים בהתבסס על כבישים מקומיים.
יתרתו, בעיקר במערב מאלי, טרם נסללה.
כביש 7: דקר-לגוס, נקרא גם כביש החוף הטרנס-מערבי:
תיאור: מיועד לעבור בשטחיהן של סנגל, גינאה ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, גאנה, טוגו, בנין וניגריה.
יתחבר לכביש האורך 2 ולכבישי הרוחב 1, 5 ו-8. הכביש מיועד ליצור ביחד עם כביש 1 כביש אורך נוסף לאורך חופה הצפון-מערבי של היבשת.
ארגון הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה משתתף בבנייתו ובתחזוקתו.
תיאור: מיועד לעבור בשטחיהן של ניגריה, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקנית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה וקניה.
יתחבר לכבישי האורך 2, 3, 4, ולכביש הרוחב 7.
מצב: מחציתו המזרחית נסללה כולה וכך גם קצהו המערבי, אך קטע ארוך במרכזו בתחומי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו טרם נבנה כלל.
תיאור: מיועד לעבור בשטחיהן של אנגולה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, זמביה, זימבבואה ומוזמביק.
יתחבר לכבישי האורך 3 ו-4. ארגון הקהילה הדרום אפריקנית לפיתוח (SADC) משתתף בפיתוחו.
מצב: חלקו המזרחי טרם נסלל וחלקו המערבי מצריך בנייה מחדש.
רשת הסוואה היא יריעת בד-רשת המשמשת להסתרת ציוד צבאי (חיילים, כלי רכב, מבנים, אמצעי לחימה ופרטי ציוד וחימוש) בשדה הקרב או בשגרה ומאפשרת הסוואה על ידי הבלעתם ברקע הסביבה וטשטוש קווי המתאר שלהם ("שבירת צורה").
רשת ההסוואה היא האמצעי היעיל והשכיח ביותר להסוואה צבאית.
קיימים סוגים רבים ושונים של רשתות הסוואה, בהן רשת בעלת שני צדדים, האחד צבוע בכתמי צבע ירוקים וחומים ומשמש להסוואה בשטח עשיר בצמחייה והשני צבוע בכתמים בצבעי חול ומשמש להסוואה בשטח מדברי.
חלק מהרשתות כוללות רכיבים תלת־ממדיים כגון רצועות המתנפנפות ברוח או גבשושיות.
רשתות הסוואה יכולות לשמש גם להונאה צבאית שכן טנק דמה עשוי קרטון או פלסטיק ומכוסה ברשת הסוואה דומה לטנק אמיתי ועמדת שמירה נטושה המכוסה ברישול ברשת הסוואה דומה לעמדה פעילה.
המושג משמש בהשאלה לתיאור מעשים שמטרתם לכסות ולהסתיר כוונות אמיתיות.
רשת ההסוואה פותחה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה על ידי הצייר היהודי-בריטי סולומון ג'וזף סולומון והצייר הצרפתי לוסיאן-ויקטור גירונד דה סבולה (Lucien-Victor Guirand de Scévola), ששימשו כמומחי הסוואה.
הצורך ברשתות שיסתירו כוחות ממבט על נוצר עקב פיתוח מטוסי הסיור.
סולומון השתמש לצורך כך ברשת דיג בה נשזרו עלי עשב.
במהלך מלחמת העולם השנייה נרתמו מתנדבות על מנת לארוג רשתות הסוואה כדי לענות על הביקוש העצום.
רשתות הסוואה מגנות מפני צפייה ויזואלית בתחום הספקטרום הנראה.
במהלך הזמן פותחו כלי חישה מרחוק המבוססים על פליטת חום, קרינת רדיו וכיוצ"ב (נקראים גם "חתימה"), שהפכו את הרשת ל"שקופה".
במקביל פותחו יריעות הסוואה מחומרים הבולעים חום וקרינה אלקטרומגנטית על מנת להבליע גופים מוסווים גם מאמצעי חישה אלה.
רשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק היא רשת של כבישים המחברת בין מדינות ערב הבאות: עיראק, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית (נכללים כבישים בשטח ישראל), לבנון, כווית, מצרים, ערב הסעודית, בחריין, קטר, איחוד האמירויות הערביות, עומאן ותימן.
הרשת היא פרי הסכם רב-צדדי שהוא יוזמה מטעם ESCWA , ארגון של האומות המאוחדות למען פיתוח כלכלי של מערב אסיה.
ההסכם, אשר נחתם בביירות בשנים 2001 ו-2002, מבקש ליצור כללים שיחברו את הכבישים בין המדינות כמו גם מספרי כבישים בין המדינות.
ההסכם נכנס לתוקף בשנת 2003 וחתום על ידי אותן 13 מדינות השותפות לרשת הכבישים.
מקור השם לקוח מן המושג משרק, המתייחס לאזור גאוגרפי-פוליטי-תרבותי באסיה וכולל מספר מדינות ערב.
מדינת ישראל איננה צד בהסכם ולמרות זאת הרשת כוללת גם כבישים בשטחה בין גשר אלנבי לבין רצועת עזה וכן באזור מפרץ אילת.
מספר תיאור מסלול הערות עיראק ומזרח חצי האי ערב זאכו - מוסול - בגדאד - סמאווה - בצרה - ספוואן - כווית סיטי - חפג'י - דמאם - הופוף - סלוואה - אבו דאבי - דובאי - פוג'יירה - סוחר - מוסקט - ניזווא - סלאלה.
הכביש המהיר בין דמאם להופוף מתוכנן להיות מוחלף בכביש חוף מהיר בין דמאם לסלוואה.
אבו דאבי - סוחר אבו דאבי - אל-עין - בוריימי - סוחר.
אל עין - ניזווא אל עין - מזיאד - חפית - ניזווא.
צפון עיראק - מזרח המזרח התיכון חאג'י אומראן - ארביל - מוסול - רביע - קמישלי - חלב - לטקיה.
חלב - רמאדי חלב - דיר א-זור - אל-בוכמאל (מעבר גבול) - רמאדי.
מרכז סוריה קמישלי - אל-חסכה - דיר א-זור - חומס - טרטוס.
קו צינור נפט אל-חדיתה - ערר - חפר אל-באטן - כביש אבו חדרייה.
M30 (משריק) (מערב עיראק - מזרח המזרח התיכון) רוטבה - אל וליד - דמשק - ג'דיידת יאבוס - ביירות.
מרכז חצי האי ערב רבת-עמון - אל אזראק - עומארי - אל-חדיתה - סככה - חאיל - בוריידה - ריאד - אל חרג'.
מעאן - עקבה מעאן - עקבה.
בגדאד - קהיר בגדאד - כרבלא - נוחיב - ערר - סככה - קליבה - תבוכ - מעבר גבול דורה - עקבה - אילת - נואיבה - א-נח'ל - אל שת - קהיר.
החוף המזרחי של הים התיכון קסב - לטקייה - טרטוס - דבוסייה עבודייה - טריפולי - ביירות - א-נאקורה.
סיני - מזרח הים האדום אל עריש - א-נח'ל - נואיבה - אילת - עקבה - מעבר גבול דורה - דובא - ינבוע - רביח' - ג'דה - דרב - א טוואל - חרד.
מערב ערב הסעודית - צפון מצרים דובא ספגה - קנה - מוט.
הים האדום - החוף המערבי איסמאעיליה - סואץ - ספגה - חלאיב.
כווית - ינבוע כווית סיטי - א-סאלמי א-רוקי - חפר אל-באטן - ארתאוויאה - בוריידה - מדינה - ינבוע.
מתוכנן קטע נוסף שיסתעף מכיוון ארתאוויאה, מזרחית לג'ובייל.
עמק הנילוס אלכסנדריה - קהיר - קנה - ארקין.
מנאמה - ג'דה מנאמה - גשר המלך פהד - דמאם - ריאד - מכה - ג'דה.
דוחה - א-דרב דוחה - אבו סאמרה סלוואה - בת'עא - חרד - אל חרג' - סולייל - אבהה - א-דרב.
דרום חצי האי ערב תמריד - מאזיונה - שהאן - אל-מוכלא - עדן - תעז - אל-מוחה.
בעיר גאלאץ, ברומניה, התחבורה הציבורית הפנימית מבוססת במידה רבה על רשת של חשמליות, שהתחילו לפעול כבר ב-14 באוגוסט 1900.
ב-1895 נוסח בצרפתית המסמך "Acte constitutif et statuts de la societé anonyme d'explotation des tramways de Galatz et de Roumanie" (מסמך חוקתי וסטטוטורי של החברה האנונימית לניצול חשמליות בגאלאץ וברומניה) וב-22 בספטמבר, באותה שנה, חתמו עליו 14 בעלי המניות.
ב-1900 נוסדה החברה בהתבסס על הון בלגי והקימה בגאלאץ חמישה קווי חשמליות ברוחב מטר אחד, שפעלו על פני מסילה באורך 26,5 קילומטרים.
בתקופת ינואר 1917 עד יוני 1919, בגלל מלחמת העולם הראשונה, הושבתה תנועת החשמליות והיא התחדשה אחרי המלחמה.
בשנות השלושים של המאה העשרים התווספו 19 חשמליות תוצרת מספנות גאלאץ.
במלחמת העולם השנייה סבלה גאלאץ מהפצצות קשות משני הצדדים ובגלל הנזקים נפסקה תנועת החשמליות ב-1944. ב-1948 התחדשה הפעלת החשמליות עם 7 חשמליות משופצות ומתוקנות.
ב-1962 הוקמה חברה לתחבורה ציבורית עירונית בגאלאץ והיא שילבה 55 חשמליות עם אוטובוסים, מוניות ומשאיות.
מרכז החשמליות נקבע בהנגר המטוסים המושבת לאחר סגירת שדה התעופה המקומי.
בנובמבר 1970 הוקמה חברה מחוזית ומספר קרונות החשמלית עלה ל-170 ונסללו 32,8 קילומטרים של מסילות ברוחב 1,435 מטר.
לאחר 1980 נוספו עוד 33,8 קילומטרים של מסילות רחבות ונוצרי מסלולים חדשים לחשמליות.
החשמליות הפכו לאמצעי התחבורה הציבורי העיקרי בגאלאץ והעלות הזולה של הפעלתן הובילה לשימוש בחשמליות גם עבור הובלת סחורה, חשמליות הותאמו במיוחד להובלת פירות וירקות.
אחרי המהפכה הרומנית (1989), כמו תחומים רבים אחרים, גם תחום החשמליות סבל מהזנחה, צמצום ואפילו היו מחשבות על הפסקת השימוש בחשמליות.
בשנים 1990 עד 2011 בוטלו 21 מסלולי חשמליות בגאלאץ והוחמצה ההזדמנות לאחד את רשת החשמליות של גאלאץ עם רשת החשמליות של בראילה.
לאחר 2011 החלו לחדש את הרשת ונכון ל-2016 החשמליות של גאלאץ פועלות ב-17 מסלולים.
בקריפטוגרפיה, רשת החלפה-תמורה (substitution-permutation network) או בקיצור SPN, היא מבנה איטרטיבי של פונקציה פנימית המהווה מרכיב עיקרי בליבת צופן בלוקים, ומופיעה בצפנים מודרניים רבים ביניהם AES, סרפנט, ARIA, SAFER.
רשת החלפה תמורה היא פרדיגמה המיישמת את העקרונות של קלוד שאנון אבי תורת האינפורמציה, בכל סבב של הפונקציה הקלט "מעורבב" תוך שימוש בתיבות החלפה (קבועות או דינאמיות), "מפוזר" באמצעות תמורות ליניאריות או מטריצות הפיכות ומחובר עם המפתח להוספת סודיות.
מהיבט תאורטי אפשר להוכיח שמבנה זה במספר סבבים מתאים, עמיד ביותר נגד התקפות קריפטואנליטיות ידועות והוא מועמד טוב לתמורה פסאודו-אקראית חזקה.
התכונה העיקרית הנדרשת מצופן בלוקים היא שיתנהג לפחות על פניו כתמורה אקראית.
לתמורה אקראית אמיתית באורך סיביות דרושים סיביות כדי לייצגה במלואה.
אפשר לחשוב עליה כעל פונקציה (או טבלה ענקית) שמתאימה עבור כל באורך סיביות כלשהו באורך סיביות.
אם גדול (כגון ) מספר כזה לא מעשי לחלוטין מהיבט של כמות הזיכרון הנדרשת כדי להכילה.
מצד שני כדי שצופן בלוקים יהיה בטוח סיביות נחשב לבלוק קטן יחסית ורצוי שיהיה לפחות 128 סיביות בהתאם לתקנים הנוכחיים.
לכן דרושה דרך אחרת יותר "תמציתית" לייצג פונקציה בסדר גודל כזה באופן שתתנהג כתמורה אקראית.
קלוד שאנון, שפיתח את התאוריה של סודיות מושלמת, הציע פרדיגמה בסיסית לבניית פונקציה כזו שתראה אקראית ועדיין תהיה פרקטית.
הרעיון הוא לצרף יחדיו מספר תמורות אקראיות קטנות , לתמורה גדולה יותר.
למשל אם הבלוק באורך 128 סיביות אפשר לחלקו ל-16 מקטעים כל אחד בגודל בית אחד ואז אפשר להגדיר את התמורה על ידי הסדרה שכל אחת מהן היא תמורה אקראית בגודל 8 סיביות.
בהינתן הקלט באורך 128 סיביות ומפתח , מחלקים את בלוק הקלט לשישה עשר מקטעים וכן המפתח ומעבירים בזה אחר זה את כל המקטעים של הקלט בתמורות המתאימות עם המפתחות המתאימים לפי הסדר:
היות שהתמורות אינן ליניאריות והן תלויות במפתח הסודי, הפעולה הזו אמורה לספק "ערבוב" (confusion) במובן שכל קלט שונה יניב פלט שונה ובלתי תלוי שנראה על פניו כאקראי.
כל תמורה בגודל בית אחד תופסת סיביות או 256 בתים בזיכרון.
היות שדרוש מפתח שונה עבור כל תמורה, אורך המפתח הכולל צריך להיות או 32Kb.
מספר זה קטן מאוד בהשוואה ל- אילו הייתה זאת תמורה אקראית אמיתית.
הבעיה במבנה זה היא ש- אינה באמת פסאודו-אקראית בגלל שבהינתן שני קלטים ו- הנבדלים ביניהם רק בסיבית אחת, תוצאת הפונקציה תראה זהה לחלוטין בכל הבתים למעט הבית בו מופיעה הסיבית השונה (כאשר המפתח קבוע).
אילו הייתה תמורה אקראית אמיתית התוצאה של הייתה אמורה להיות שונה לגמרי גם בבתים אחרים של התוצאה אף על פי שההבדל בקלט הוא רק בבית אחד.
הפתרון הוא הוספת "פיזור" (diffusion).
הפיזור מתבצע על ידי תמורה נוספת שמערבבת את התוצאה על ידי החלפה או "שיכול" סיביות.
סדר הסיביות משתנה כך שסיביות שהיו בבית הראשון יגיעו לבית השני או השלישי וכן הלאה ולכן בסופו של דבר השינוי מתפזר על פני כמעט כל הבתים.
מכל צופן בלוקים מצפים שאפילו שינוי קטן בקלט יגרום להבדל גדול בפלט, אחרת התוצאות של שני קלטים כמעט דומים לא ייראו בלתי תלויות זו בזו כצפוי מתמורה אקראית.
כלומר רצוי שלא יהיה יחס או קשר כלשהו בין טקסטים מוצפנים שהם תוצאה של טקסטים מקוריים הנבדלים ביניהם רק בסיבית אחת.
לתכונה זו קוראים אפקט מפולת או אפקט כדור השלג, אותו אפשר להשיג על ידי חזרות.
כלומר בהפעלה יחידה של הפונקציה רק מספר מועט של סיביות משתנה.
לכן הרעיון הוא לארוז את שתי הפעולות "ערבוב/פיזור" בפונקציה אחת שנקראת פונקציית סבב ואותה להפעיל באופן חוזר ונשנה מספר פעמים, כאשר בכל קריאה פלט הפונקציה הופך לקלט בקריאה הבאה וחוזר חלילה.
שאנון כינה את שילוב הפונקציות "צופן מרוכב" (product cipher).
אין הכוונה ששינוי בסיבית אחת של הקלט יגרום לשינוי בכל סיביות הפלט, אלא מצפים שסיבית אחת שתשתנה תגרום במקרה הממוצע לפחות למחצית סיביות הפלט להשתנות, כצפוי מפונקציה אקראית.
אפשר להוכיח שאם שני התנאים הבאים מתקיימים מובטח אפקט מפולת מלא בתוך שבעה סבבים בלבד:
פונקציית הערבוב מבטיחה ששינוי של סיבית אחת בבלוק קלט בודד יגרום לשינוי של לפחות שתי סיביות בבלוק הפלט.
פונקציית הפיזור מבטיחה שסיביות כל הבלוקים של הפלט יתחלפו עם סיביות בלוקים אחרים של הפלט.
האפקט תלוי במידה רבה בערכי התמורות ובמידת הפיזור, כך שיכול להיות מצב שיהיו פחות שינויים מהצפוי בסבב נתון.
מסיבה זו מעדיפים בפועל להפעיל את הפונקציה במספר גדול יותר של סבבים כדי להבטיח אפקט מפולת מלא.
רשת החלפה-תמורה מיישמת את הרעיון של שאנון בהבדל קל.
התמורה הפנימית מורכבת מסדרה של תמורות קבועות שאינן תלויות במפתח, הן נקראות בשל כך תיבות החלפה (S-box) כי הן מבצעות החלפה של הקלט בערך אחר בהתאם לטבלה קבועה.
היות שתיבות ההחלפה אינן תלויות במפתח חסר אלמנט ההסתרה כיוון שלפי עקרון קרקהופס ערכן של התיבות ידוע לכולם כולל ליריב.
לכן התלות במפתח באה לידי ביטוי באופן אחר, בכל סבב מחברים את תוצאת הביניים (ב-XOR) עם מפתח הנקרא תת-מפתח, שנגזר מהמפתח הסודי שהמשתמש בחר.
לסיכום בכל סבב מתבצעים שלושה מהלכים בסיסיים לא בהכרח לפי סדר זה:
פונקציית החלפה אי-ליניארית הפיכה שמערבבת את הקלט.
מטריצה הפיכה שמפזרת את הפלט באופן אחיד.
פונקציה שמשתמשת בתת-מפתח כדי להסתיר את הפלט.
בחירת תיבות החלפה קבועות שתהיינה גם הפיכות אינה משימה פשוטה.
בחירה אקראית לא מניבה את התוצאות שמצפים להן.
למשל אם תיבת החלפה פועלת על קלט באורך 4 סיביות (בטווח של אפס עד 15), אפשר לראות שישנם ארבעה מקרים אפשריים בהם התוצאה של שונה רק בסיבית אחת מהתוצאה של כאשר , לכן בהסתברות של (יותר מ-25 אחוז) התוצאות לא יהיו שונות ביותר מסיבית אחת.
אם מחברים את ההסתברות של כל התיבות מגלים שבחירת תיבות החלפה באופן עיוור אינה נבונה, במיוחד אם רוצים להגן מפני קריפטואנליזה דיפרנציאלית, אלא יש צורך לחפש בקפדנות אחר ערכים שמניבים אפקט מפולת אופטימלי, או במילים אחרות שפעילות תיבות ההחלפה תהיה גבוהה ככל האפשר.
במהלך פיתוח צופן ריינדל עבור תקן AES המחברים פיתחו אסטרטגיה הנקראת Wide Trail (עקבה רחבה) כשיטה לבחירת תיבות ההחלפה וקביעת מספר הסבבים באופן כזה שלצופן תהיה עמידות גבוהה נגד קריפטואנליזה דיפרנציאלית וליניארית.
במקום להתמקד בתיבות החלפה גדולות יותר, המפתחים השקיעו מאמץ להימנע מ"עקבה במשקל נמוך" של השלב האי-ליניארי (תיבות ההחלפה) וכן בפיזור מקסימלי בשלב הפיזור.
המשקל מתחלק לשני סוגים, משקל הקורלציה ומשקל דיפרנציאלי.