tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צ'אבו הסביר מאוחר יותר כי גררו התעלף בחדר האמבטיה שלו במלון עם מברשת שיניים בידו, והיה עדיין בחיים כשהתגלה.
עם הגעת האמבולנס למקום נקבע מותו בגיל 38. נתיחה שלאחר המוות העלתה כי הוא מת כתוצאה אי-ספיקת לב חריפה עקב מחלת לב וכלי דם טרשתית.
הוא נטמן בבית הקברות גרין אייקרס ממוריאל פארק בסקוטסדייל, אריזונה.
אדוארד ג'ון "אדי" איזרד היא סטנדאפיסטית ושחקנית אנגלייה.
סגנונה מאופיין בדיבור לא ממוקד ומונולוגים סוריאליסטיים, בנוסף להופעותיה, איזרד גם משחקת בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון, כמו כן היא ידועה בפעילותה הרבה למען ארגוני צדקה ובהיותה טרנסג'נדרית.
איזרד נולדה בקולוניה הבריטית בעדן, תימן כבן האחרון של הזוג האנגלי הרולד ג'ון ודורות'י אלה איזרד.
משפחת איזרד עברה לצפון אירלנד בשנת 1962, מעט לפני הכרזת מצב החירום בעדן (בעקבות אירועים שהובילו לעצמאות דרום תימן).
היא חיה בבנגור, דאון, עד 1967, אז החמיר המצב הפוליטי בצפון אירלנד ומשפחתה עברה לסקוון שבוויילס, אחר כך לבקסהיל שבמזרח סאסקס באנגליה, שם היא למדה במכללת איסטבורן.
אמה מתה בשנת 1968 בהיותה בת שש והיא מציינת זאת כאחד מהאירועים שהשפיעו רבות על חייה.
לאחר מות אמה התנחמה איזרד בקומדיה.
היא אהבה במיוחד את מונטי פייתון, סטיב מרטין, ריצ'רד פריור ואת העבודות המוקדמות של בני היל.
היא החלה להשתעשע בסטנד-אפ בזמן לימודיה באוניברסיטת שֶפילד, ולאחר שהתבקשה לעזוב את לימודי החשבונאות, החלה להופיע ברחוב.
לאחר שלאורך מרבית שנות ה-80 עבדה ברחובות אירופה וארצות הברית, עברה איזרד להופיע במועדוני בריטניה.
הופעתה הראשונה הייתה במועדון ה"קומדי סטור" הבריטי.
בתחילת שנות ה-90 החלה לקבל הכרה כקומיקאית, אם כי היא עוד לא גיבשה לעצמה את סגנונה באותה תקופה.
איזרד מביעה לעיתים קרובות את רצונה בילדים, ולגבי נישואין אמרה כי "ודאי שאולי אתחתן".
הופעות הסטנד-אפ של איזרד זיכו אותה בפרס הקומדיה הבריטית ב-1993 (על "בשידור חי בשגרירים" - Live at the Ambassadors) וב-1996 (על "תווית יידוע" - Definite Article).
לאחר שהשוק הבריטי מוצה, יצאה איזרד עם המופע "תווית יידוע" לסיבוב הופעות בערים מרכזיות מחוץ לבריטניה, כולל הופעה חד-פעמית בניו יורק.
בכל מקרה, פריצתה לתודעה האמריקאית באה רק בשנת 1999, כשמופעה "לבוש להרוג" (Dress to Kill) שודר בערוץ הטלוויזיה HBO.
לאחר כשנה ערכה איזרד סיבוב הופעות בבריטניה, צרפת וארצות הברית.
בעקבות זאת זכתה לשני פרסי אמי על המופע שלה (ביצוע וכתיבה) בשנת 2000.
על אף ההצלחה הגדולה שנבעה משידור מופעה בטלוויזיה, ממעטת אדי איזרד לבצע סטנד-אפ בטלוויזיה.
היא טוענת שהופעה בטלוויזיה מכלה את החומר, בזמן שכשהחומר מבוצע על במה, היא יכולה לחזור עליו בפני קהלים שונים.
בינואר 2006 הכריז ערוץ הטלוויזיה האמריקאי FX (חלק מתאגיד קבוצת הבידור פוקס) על השקת סדרת טלוויזיה חדשה בשם הנובוריצ'ים בכיכובה של איזרד.
איזרד היא אחת מהכותבים של הסדרה, ואחת הדמויות מבוססת על ילדותה.
הסדרה עלתה לשידור ב-12 במרץ 2007.
איזרד הופיעה גם בלייב 8 על פסנתר כליווי למוזיקאי הסקוטי מיג' אור בשיר "וינה".
בשנת 2016 דיבבה את דמותו של אנגוס בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן".
ב-1994 שיחקה איזרד לראשונה בתיאטרון, בהצגה "הצופן" שנכתבה על ידי דייוויד מאמט והוצגה בתיאטרון הווסט אנד.
בהצגה, שהופקה על ידי תיאטרון הקומדיה הלונדוני, כיכבה גם לינדזי דאנקן.
הצלחת ההצגה, ובייחוד הצלחת איזרד בתפקידה, הובילו אותה לתפקיד נוסף בהצגה "Oneonta 900" של דייוויד ביירד.
ב-1995 היא שיחקה את הדמות הראשית במחזה "אדוארד השני" של כריסטופר מרלו.
איזרד שיחקה את לני ברוס במחזה "לני" בהפקה של 1999. בשנת 2001 היא החליפה את קלייב אוון במחזה "יום במותו של ג'ו אג" מאת פיטר ניקולס.
בשנת 2003 חזרה איזרד לשחק במחזה בהופעותיו בברודוויי, וזכתה על כך בפרס טוני לשחקן הראשי.
ההצגה עצמה זכתה בעוד ארבעה פרסי טוני.
הסגנון הקומי של אדי איזרד מושפע רבות ממונטי פייתון, בייחוד במעבר האסוציאטיבי בין נושאים בהופעתה.
לרוב, איזרד לא עובדת עם תסריט.
היא מרשה לעצמה להיקטע על-מנת להעלות בדיחות חדשות, דמויות שהיא מציגה יכולות להיהפך לדמויות אחרות בן רגע, והיא יכולה לעבור כהרף עין בין ניתוח היסטורי למוצרי חשמל ביתיים.
הסגנון הזה גורם להפסקות קצרות בין קטעים בהם איזרד יכולה למלמל "ובכן...", "גם זה נכון" ודברים מעין אלו.
מלמולים אלה הפכו ברבות השנים לסמנה המסחרי.
לעיתים קרובות איזרד שמה לב לתגובות הקהל לבדיחותיה תוך כדי הופעה ומגיבה אליהם בכתיבה בפנקס דמיוני בידה: "אל תספרי את זה שוב", "איבדתי אותם בבדיחה הזאת" וכדומה.
כמו כן, היא מרבה לפנות לקהל בשאלות ואף נעזרת בהם אם היא נתקעת עם ניסוח מסוים.
בין הכישורים הקומיים שאדי איזרד מרבה להשתמש נמצאים החיקוי והפנטומימה.
איזרד מרבה להציג את אלוהים בקולו של ג'יימס מייסון ואת נח בקולו של שון קונרי, היא גם מחקה לעיתים קרובות את פעולתם של מכשירים ביתיים כמו: מכסחת דשא, שואב אבק ומסור, תוך כדי שהיא מעניקה להם מבטאים שונים ותכונות אנושיות.
בדיחות שהיו מוצלחות במיוחד יחזרו מכיוון בלתי צפוי בקטע אחר.
איזרד עוסקת בהופעותיה בנושאים מודרניים כמו-גם בנושאים היסטוריים, בולטים המקרים בהם איזרד מדמיינת ומציגה אירועים היסטוריים בראייה מחודשת, מקרים כאלה מניבים קטעים כמו "עוגה או מוות: האינקוויזיציה בבריטניה" ו"שליחי ישו לדינוזאורים".
על-אף שאיזרד עוסקת בנושאים רגישים, בעיקר בדת הנוצרית, לרוב אין היא מתכוונת להרע או לפגוע.
איזרד מפנה חלק ניכר מתשומת הלב לאישיותה, כולל לעובדה שהיא לובשת בהופעותיה בגדי נשים ("זו מטרתי הברורה: עליי ללבש שמלה בכל שבע היבשות").
כמו כן, איזרד מרבה להתייחס לנושאים פופולריים (הארי פוטר, מלחמת הכוכבים וכדומה) תוך שהיא מבקרת את הנקודות החלשות ומעלה את הטובות שבהן.
איזרד מגדירה את עצמה כג'נדרפלואיד.
בעבר נהגה להגדיר את עצמה כקרוס-דרסר ואמרה באחת מהופעותיה ש"נשים לובשות מה שהן רוצות, אז גם אני".
לפי איזרד "רוב הקרוס-דרסרים נמשכים לנשים".
איזרד מדברת רבות על "קנאת שדיים" אותה היא מרגישה כלפי המין הנשי (ללא ספק משחק מילים על קנאת פין).
מאז צילומי הסרט " הסופר אקסית שלי" היא נוהגת להסתובב לעיתים עם זוג שדיים מזויף שהמודל לצורתם הוא הזוג של אומה תורמן ששיחקה לצידה בסרט.
ב-18 במאי 2007 דורגה איזרד במקום השלישי ברשימת 100 הקומיקאים הגדולים שערך ערוץ 4 הבריטי כחלק מסדרת "100 ה...
היא דורגה במקום ה-75 ברשימת 100 הקומיקאים הגדולים בכל הזמנים של הקומדי סנטרל.
בשנת 1999 התארחה איזרד בתוכנית המסקרת את סיפורה של קבוצת מונטי פייתון, ג'ון קליז אמרה עליה שהוא "חברת מונטי פייתון אבודה", היא גם מילאה את מקומו של גרהאם צ'אפמן בהופעה מיוחדת שערכה הקבוצה לזכרו.
אנשי המסתורין (Mystery Men 1999)
קרקס של פושעים (Circus 2000)
המיאו של החתול (The Cat's Meow 2001)
כוורת בסרט (Bee Movie 2007)
שש דקות לחצות (2020) - גם תסריטאית
אדוארד תומאס "אדי" אדמס היה צלם אמריקאי שנודע בצילום תמונותיהם של ידוענים ופוליטיקאים במהלך עבודתו כצלם עיתונות.
ב-1 בפברואר 1968, בעת שסיקר את מלחמת וייטנאם עבור סוכנות הידיעות Associated Press צילם את התמונה בזכותה התפרסם בעולם – תמונתו של מפקד משטרת סייגון מוציא להורג אסיר ביריית אקדח לרקה.
אדמס זכה בשנת 1969 בפרס פוליצר לצילום עיתונות וכן בפרס העיתונות העולמית על צילומו המפורסם (אשר כותרתו הייתה "גנרל נויין נגוק לואן מוציא להורג אסיר וייטקונג בסייגון").
שנים מאוחר יותר ביכה אדמס את פרסומו כתוצאה מתמונה זו.
האסיר שנהרג רצח שוטר דרום וייטנאמי ואת ששת ילדיו זמן מועט לפני שצולמה התמונה.
אדמס כתב על התצלום המפורסם בטיים מגזין בדברים לזכרו של הגנרל נויין:
שנים אחר כך התנצל אדמס בפני גנרל נויין ומשפחתו על הנזק חסר התקנה אשר גרם לכבודו של הגנרל בחייו.
לאחר מותו של הגנרל, שיבח אותו אדמס כגיבור של מטרה צודקת.
אדמס העיר, "עשיתי דבר טוב ואיש לא נפגע כתוצאה מכך."
לצד זכייתו בפרס פוליצר, אדמס זכה ביותר מ-500 פרסים אחרים, כולל עיטור ג'ורג' פולק על צילומי חדשות בשנים 1968, 1977 ו-1978 וכן פרסים רבים מארגוני צילום ועיתונות שונים בעולם.
אדמס הלך לעולמו בניו יורק לאחר שחלה במחלת ניוון שרירים ALS.
אדוארד "אדי" הולנד ג'וניור (נולד ב-30 באוקטובר 1939) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי הידוע כחלק מצוות המפיקים המוזיקליים הולנד-דוזייר-הולנד, שפעלו במסגרת חברת מוטאון בשנות ה-60 ובאופן עצמאי לאחר מכן.
הולנד התחיל את דרכו כזמר, והקליט בחברת מוטאון להיט בשם "ג'יימי" שזכה להצלחה בינונית.
מאחר שלקה בפחד במה החל לעבוד מאחורי הקלעים, ולכתוב עבור אמנים אחרים.
בשנת 1962 החל לעבוד עם אחיו בריאן הולנד ועם המפיק למונט דוזייר.
הצוות הולנד-דוזייר-הולנד זכה להצלחה מרובה, והיה אחראי לרבים מהלהיטים של חברת מוטאון בשנות ה-60. הצוות כתב עבור אמנים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי.
בריאן הולנד ודוזייר שמשו כמפיקים המוזיקליים, בעוד שאדי הולנד כתב לרוב את המילים.
בשנת 1967 עזב הצוות את מוטאון עקב סכסוך כספי עם הבעלים ברי גורדי, ופעל במסגרת חברות עצמאיות שייסדו, עד לשנת 1977.
אדוארדו "אדי" ג'ונסון (נולד ב-31 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת החלוץ.
לזכותו של ג'ונסון 63 הופעות בנבחרת ארצות הברית.
כשחקן מרכזי בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17 ולאחר שהתאמן באקדמיית IMG לכדורגל שבפלורידה, ג'ונסון היה לאחד השחקנים הצעירים ביותר שחתם ב-MLS.
הוא נבחר על ידי מועדון כדורגל דאלאס בסיבוב השני של הסופרדראפט 2001. בשלוש השנים הראשונות שלו בליגה, מיעט לשחק, וכשניתנו לו הזדמנויות הוא לא היה יציב.
בעונות אלה ג'ונסון הבקיע שבעה שערים בלבד.
ג'ונסון הראה את יכולתו בסוף שנת 2003 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שהתקיימה באיחוד האמירויות הערביות.
הוא הבקיע ארבעה שערים (שלושה מהם בבעיטות עונשין) והוסיף בישול אחד כדי לזכות בנעל הזהב כמבקיע המצטיין, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר ביותר שהגיע להישג הזה בהיסטוריית ה-MLS.
ג'ונסון ערך הופעת בכורה ואף הבקיע שער בכורה במדי נבחרת ארצות הברית הבוגרת נגד נבחרת אל סלוודור ב-9 באוקטובר 2004, הוא הצטרף לקבוצה מצומצמת של שחקנים אמריקאים שהבקיעו את שערם הראשון במוקדמות גביע העולם בכדורגל.
הוא הבקיע שלושער בהופעתו השנייה, במרווח זמן של 17 דקות נגד נבחרת פנמה, ארבעה ימים לאחר מכן.
ג'ונסון הבקיע סך של שבעה שערים בשישה משחקי מוקדמות גביע העולם, והרוויח לעצמו זמן משחק מוגבל בגביע העולם בשנת 2006.
בינואר 2005, הציעה בנפיקה ליסבון, מה שהיה יכול להיות שיא-MLS, סכום העברה של 5 מיליון דולר עבור ג'ונסון, אך ג'ונסון והליגה שניהם דחו את ההצעה.
ב-31 בדצמבר 2009 ג'ונסון הושאל לאריס סלוניקי עד לשארית העונה.
בינואר 2011 הושאל לאלופה פרסטון נורת' אנד.
ב-17 בפברואר 2012 חתם בקבוצה סיאטל סאונדרס עד 2014. בתחילת 2014 החל לשחק בדי.סי יונייטד שם שיחק עד נובמבר 2015 עת נאלץ לפרוש ממשחק פעיל לאחר שהתגלתה אצלו מחלת לב.
אדוארד (אדי) האמל היה שחקן כדורגל יהודי אמריקאי הולנדי ששיחק בקבוצת הכדורגל אייאקס אמסטרדם וניספה ב.
האמל נולד בניו יורק, והיה בן למהגרים הולנדים בארצות הברית.
בשנות נעוריו עבר עם משפחתו לאמסטרדם.
האמל הפך לכדורגלן מקצועני והיה השחקן היהודי הראשון שהגיע להרכב הראשון של הקבוצה, שאוהדיה מכנים עצמם "יהודים".
האמל שיחק בתפקיד קיצוני ימני, ונחשב לאחד מחביבי אוהדי הקבוצה, והכינוי שלו עצמו היה "The Joden" ("היהודי").
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, שימש במשך שלוש שנים כמנג'ר של קבוצת הכדורגל אלקמריה ויטריקס, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הוותיקים של איאקס.
לאחר כיבוש הולנד על ידי הנאצים נעצר ונשלח לאושוויץ, שם הופרד מאשתו יוהנה האמל-ויינברג וילדיו התאומים רוברט ופאול בני החמש, ונשלח למחנה העבודה בירקנאו ועבד במשך ארבעה חודשים במחנה.
האמל נשלח לתאי הגזים במחנה ונרצח ב-30 באפריל 1943.
בשנת 2024 חנכה קבוצת אייאקס אמסטרדם לוח זיכרון במתחם האימונים של המועדון הסמוך לארנה ע"ש יוהאן קרויף.
בלוח מונצחים שמותיהם של 17 חברי מועדון שנספו במחנות או בהתנגדות לנאצים, ביניהם גם האמל.
אדריס אלברט "אדי" הפגוד היה כדורגלן אנגלי ששימש קפטן עבור ארסנל ונבחרת אנגליה בשנות ה-30.
הפגוד נולד בבריסטול והחל את קריירת הכדורגל שלו באמצע שנות ה-20 כשחקן חובב במקביל לעבודתו כחלבן, לפני שפרץ לתודעה בקטרינג טאון מהפוטבול ליג הדרומית.
ב-1927 הפגוד הועבר לארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 950£.
הפגוד היה שחקן צנום בתחילת דרכו בארסנל, אך עוזר המאמן טום ויטאקר כפה עליו להעלות במשקל בצורה מבוקרת, ולהפסיק להיות צמחוני.
לימים הפגוד התפרסם בזכות כוחו הרב וממדי גופו.
הפגוד החליף את טום פארקר בתפקיד הקפטן של ארסנל, והוביל את ההרכב של ארסנל שהיה דומיננטי מאוד בשנות ה-30 וזכה בחמש אליפויות ליגה ופעמיים בגביע ה-FA.
הפגוד שיחק 30 פעמים עבור נבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1 - 1 עם נבחרת איטליה, במשחק שנערך ברומא ב-13 במאי 1930. הפגוד שימש קפטן הנבחרת ב-21 משחקים, כשהפעם הראשונה הייתה במשחק המכונה "קרב הייבורי" שבו ניצחה אנגליה את אלופת העולם איטליה.
אנגליה לא השתתפה במונדיאלים בתקופה זו, והמשחק נחשב לגמר גביע העולם "האמיתי".
משחק זה התפרסם בגלל סגנונו הקשוח שגרם לפציעת שחקנים רבים, כולל הפגוד עצמו שסבל משבר באפו.
הפגוד גם היה הקפטן של אנגליה במשחק נגד נבחרת גרמניה שנערך בברלין ב-14 במאי 1938. שחקניה של אנגליה אולצו על ידי דיפלומטים בריטיים להצדיע במועל יד.
במשחק עצמו, שאדולף היטלר לא נכח בו, ניצחה אנגליה בתוצאה 6 - 3.
הקריירה של הפגוד בן ה-30 נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא שירת בחיל האוויר המלכותי בזמן המלחמה, במקביל להשתתפותו במשחקים לא רשמיים עבור ארסנל והנבחרת האנגלית.
בתקופת המלחמה הפגוד הסתכסך עם הנהלת ארסנל, הושאל לצ'לסי ולבסוף עזב את ארסנל בנסיבות לא ברורות.
הפגוד השתתף במדי ארסנל ב-440 משחקים רשמיים, בהם הבקיע שני שערים.
ב-1945 הוא כתב את אחת מאוטוביוגרפיות הכדורגל הראשונות, שנקראה "Football Ambassador", ולאחר המלחמה הוא החל לעסוק באימון.
הוא אימן את בלקברן רוברס למשך תקופה קצרה, ולאחר מכן על ווטפורד ובאת' סיטי.
לאחר מכן הוא עזב כליל את תחום הכדורגל; הפגוד היה נתון בקשיים כלכליים וביקש סיוע כספי מארסנל כיוון שמעולם לא נערך לא משחק פרידה מהמועדון, אך בארסנל שלחו לו רק 30£.
בשנותיו האחרונות הוא ניהל שני הוסטלים של ימק"א בברקשייר ובדורסט.
הוא מת ביום שישי הטוב של 1973.
אדוארד לי "אדי" האוס השני הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והרכז.
האוס שיחק באוניברסיטת המדינה של אריזונה בשנים 1996-2000 והצליח בה רבות, תוך שהוא מסיים אותה כ של המכללה בכל הזמנים.
הוא קבע שיאי מכללה רבים, בהם ממוצע נקודות לעונה אחת של 23 למשחק בעונת וקליעת נקודות של 61 במשחק אחד בניצחונה של אריזונה 111 - 108 לאחר שתי הארכות נגד אוניברסיטת קליפורניה.
למרות הצלחתו הרבה במכללות נבחר האוס רק במקום ה-37 בדראפט 2000 והוחתם במיאמי היט, אך לא הרבה לקבל דקות משחק ובכ-16.6 דקות משחק בממוצע בשלוש עונותיו בקבוצה קלע 7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת עבר ללוס אנג'לס קליפרס, אך גם במדיה מיעט לשחק ולאחר עונה אחת עבר לשארלוט בובקאטס, אך כבר לאחר 13 משחקים בהם קלע 11.1 נקודות בממוצע למשחק שוחרר מהקבוצה.
ב-18 בדצמבר 2004 הוחתם על ידי מילווקי באקס אך כבר כשלושה שבועות לאחר מכן שוחרר שוב ויומיים לאחר מכן חתם בסקרמנטו קינגס עימה סיים את העונה.
ב-12 בספטמבר 2005 הוחתם האוס בפיניקס סאנס, ולראשונה בקריירה היה לשחקן משמעותי בקבוצה.
הוא שותף ב-81 מ-82 משחקיה של פיניקס בעונה הסדירה ובכל משחקיה בפלייאוף ואף הגיע עימה עד לגמר המערב בו הפסידה לדאלאס מאבריקס.
באוגוסט 2006 נקנה על ידי ניו ג'רזי נטס תמורת 1.5 מיליון דולר ולאחר עונה אחת בקבוצה נקנה באותו הסכום על ידי בוסטון סלטיקס.
בעונתו הראשונה בסלטיקס קלע 7.5 נקודות בממוצע למשחק וזכה עימה באליפות ה-NBA לאחר ניצחון בגמר על הלוס אנג'לס לייקרס.
בעונתו השנייה בסלטיקס (), שבר את שיא המועדון באחוזי קליעה מטווח שלוש הנקודות (44.4%) בעונה הסדירה.
בפלייאוף קלע שיא קריירה של 31 נקודות נגד אורלנדו בחצי גמר המזרח, אך קבוצתו הפסידה בסדרה לאחר 7 משחקים.
את עונת , פתח בסלטיקס ולאחר 50 משחקים בהם קלע 7.2 נקודות ומסר 1.6 אסיסטים בממוצע הועבר יחד עם הנרי ווקר וג'יי.אר.
גידנס לניו יורק ניקס, תמורת נייט רובינסון ומרכוס לנדרי.
אדוארד אלברד היימברגר היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי וקצין בצי האמריקאי.
אלברט כשחקן היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב ולשני פרסי אוסקר על הופעותיו בסרטים " חופשה ברומא" ו"אשת החלומות".
אלברט נולד ברוק איילנד, אילינוי לג'וליה ולדניאל היימברגר, המבוגר מבין חמישה ילדים.
גדל והתחנך במיניאפוליס, סבל כתלמיד מגינויים בגלל שם משפחתו הגרמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
אלברט למד בחוג לדרמה בתיכון המרכזי בעיר ולאחר מכן עסקים ב"אוניברסיטת מינסוטה".
לפני מלחמת העולם השנייה ביצע עבודות מודיעין צבאי עבור שירותי הביטחון האמריקאיים.
מרכז פעילותו היה מקסיקו שם צילם בזהות בדויה צוללות גרמניות שעגנו בנמלי המדינה.
בשנת 1942 התגייס למשמר החופים של ארצות הברית שם שירת במשך כשנה לפני שקיבל הצעת קצונה ביחידת המילואים של חיל הים.
אלברט קיבל את עיטור כוכב הארד על השתתפותו בקרב טאראווה, בו ניווט נחתת של משמר החופים עבר 47 נחתים בשטח אויב והציל אותם תחת אש כבדה.
אלברט התפרסם לראשונה כשחקן קולנוע בשנות ה-40 בסרט המלחמה "תותחן" ובדרמה "ריסוק, סיפורה של אישה".
התפרסם בשנות ה-50 בדרמות "קארי" לצידו של לורנס אוליבייה בתור סוחר המכירות צ'ארלס דרואט, "מחר אזיל דמעה" בתור בארט מק'גאייר העוזר לשחקנית האובדנית ליליאן רוט ו"הג'וקר הוא פראי" בתפקיד אוסטין מאק חברו של הזמר המותקף ג'ו לואיס (פרנק סינטרה).
הועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתור הפסיכיאטר קפטן מק'לאן לצידם של מרלון ברנדו וגלן פורד בקומדיה "בית התה של ירח אוגוסט".
בשנת 1953 קיבל אלברט מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו המפורסמת ביותר בקריירה בקומדיה "חופשה ברומא", בה גילם את אירבין רדוביץ' חברו הצלם של העיתונאי ג'ו ברדלי (גרגורי פק).
לאחר מכן השתתף במערבון המוזיקלי "אוקלהומה!".
את עשור הפריצה שלו סגר אלברט עם הופעות בסרטי המלחמה "פקודה להרוג" בתור מייג'ור מק'מהון המאמן את הסוכן הכפול ג'ין סאמרס ו"התקפה" בתור קפטן ארסקין קוני המפקד הפחדן של הפלוגה האמריקאית שנלחמת בנאצים בבלגיה.
ב-1962 השתתף בפרויקט המלחמה הקולנועי המבוסס על הרומן "היום הארוך ביותר" המתעד את יום "הפלישה לנורמנדי", בסרט גילם אלברט את קולונל תומפסון המפקד על כוחות החי"ר האמריקאיים.
בשנה שלאחר מכן שיחק בסרט מלחמה נוסף המשויך למלחמת העולם ה-2, הדרמה הקומית "קפטן ניומן".
בשנת 1972 חזר לקדמת הבמה ההוליוודית עם הופעתו בקומדיה השחורה "אשת החלומות" בתור אביה המגונן של הסטודנטית קלי קורקוקן (סיביל שפרד), הופעה שהספיקה לאלברט למועמדות שנייה לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1974 שיחק בדרמת הספורט הקומית "משחק מכור" בתפקיד מפקד הכלא וורדן, על הופעתו לצידו של ברט ריינולדס הועמד אלברט לפרס גלובוס הזהב.
ב-1982 שיחק אלברט לצידו של הטנור האיטלקי המפורסם לוצ'אנו פבארוטי בקומדיה המוזיקלית "כן, ג'יורג'יו".
אלברט היה נשוי לשחקנית המקסיקנית מארגו במשך כ-40 שנה עד לפטירתה בשנת 1985 ממחלת סרטן המוח.
השניים הביאו לעולם ילד אחד, השחקן אדוארד אלברט ג'וניור ואימצו ילדה בשם מריה שהייתה למנהלת העסקים האישית של אלברט.
בשנותיו האחרונות סבל אלברט ממחלת אלצהיימר, מה שהצריך את בנו לעזוב את קריירת המשחק ולטפל בו.
אלברט נפטר בשנת 2005 בגיל 99 מדלקת ריאות, הוא נקבר לצד אשתו ב"פארק הזיכרון וסטווד" שבלוס אנג'לס.
לאחר מותו קיבל כהוקרה על עבודתו כשחקן כוכב טלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ריסוק, סיפורה של אישה (1947)
אתה חייב להישאר שמח (1948)
כל בחורה צריכה להתחתן (1948)
בית התה של ירח אוגוסט (1956)
איך לנצח את עלות החיים הגבוהה (1980)
קח את העבודה הזאת ודחוף אותה (1981)
אדי מו גטהאגי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-קנייתי.
מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "דמדומים", "סופרמן", "אקס-מן: ההתחלה", "נראתה לאחרונה" ובסדרות "האוס", ו-"הרשימה השחורה".
גטהאגי נולד בניירובי בירת קניה, וגדל בעיר אלבני, קליפורניה שבארצות הברית.
למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, שם התבלט בקבוצת הכדורסל עד שנפצע בברכו, בעקבות הפציעה החליט לוותר על קריירת כדורסל מקצוענית והחל ללמוד משחק.
לאחר מכן עבר ללמוד במגמת משחק ב"בית ספר טיש לאמנויות" שבחסות אוניברסיטת ניו יורק, שם סיים בהצטיינות ב-2005.
התחיל את דרכו כשחקן בתיאטרון שבפארק בלבואה, סן דייגו.
בין המחזות שלקח בהם חלק "שתי רכבות נוסעות" בתיאטרון הגלובוס הישן, בין היתר במחזה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן, והמחזות "כטוב בעיניכם", "הלילה השנים עשר", "אותלו" ו-"חלום ליל קיץ" של ויליאם שייקספיר.
ב-2006 שיחק בסרטו הראשון "קראנק", גטהאגי קיבל תפקיד קטן בסרט לאחר שנבחן לאחד התפקידים הראשיים.
ב-2007 פרץ לתודעה בשבעה פרקים אליהם הצטלם לסדרה "האוס" בתפקיד ד"ר ג'פרי קול המועמד הסופי לצוותו של ד"ר גרגורי האוס (יו לורי), גם שיחק בסרטו של בן אפלק "נראתה לאחרונה" בתור ברון הסמים צ'יז, ובסרט "הפצוע החמישי" של הבמאי הישראלי אמיר מן, הידוע בשל היותו התסריטאי הראשי של הסדרה "פאודה".
ב-2008 התפרסם לקהל הרחב בפנטזיה הרומנטית הפופולרית "דמדומים" בתפקיד לורן, ערפד נודד מחבורתו של הערפד הרוצח ג'יימס (קאם ג'יגנדה).
גטהאגי גילם את הדמות גם בסרט ההמשך שובר הקופות "דמדומים 2: ירח חדש".
ב-2009 שיחק בסרט האימה "בלאדי ולנטיין 3D"
ב-2011 השתתף בסרט גיבורי העל "אקס-מן: ההתחלה", שם שיחק בתפקיד המוטאנט דרווין.
ב-2018 שיחק בסרט הדרמה "סרסור" (Pimp), בכיכובה של קיקי פאלמר, ובסרט "עדיף שתתחיל לרוץ".
בשנת 2022 הצטרף לצוות השחקנים הראשי בעונתה השלישית של הסדרה "עבור כל האנושות" שיצר רונלד ד.
מור לרשת אפל TV פלוס.
בשנת 2025 הצטרף לסרט סופרמן בתור מר מופלא
ב-2018 נישא לדוגמנית הרומנייה אדריאנה מרינסקו; השניים מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
אדי וואטה הוא זמר ניגרי.
אדי וואטה נולד למשפחה מעורבת ניגריצת-ג'מייקית.
בהתבגרותו הוא התגורר ארבע שנים בג'מייה.
לאחר חזרתו לניגריה הוא הקים להקה שזכתה להצלחה.
בעקבות הצלחת הלהקה בשנת 2001 היא עשתה סיבוב הופעות באירופה.
וואטה זכה להצלחה בזכות השירים "La Bomba" ו-"Jam".
ב-2008 הוציא את הסינגל "I Love My People", אשר במהרה הפך ללהיט ב-16 מדינות שונות, בהן ישראל.
וואטה המשיך בקידום הקריירה שלו, הופיע במספר מדינות שונות (כולל ישראל) והוציא 7 שירים חדשים שהרכיבו את אלבומו החדש.
בשנים האחרונות וואטה, מתגורר על קו ישראל נגריה, ובעל מספר עסקים בתל אביב.
Señorita (2011) (ביחד עם אגוסטינו קרולו)
אדוארד אדוארדוביץ' "אדי" גוטליב (נולד ב-16 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל כרמיאל, ולאחר מכן שיחק במחלקות הנוער של הפועל חיפה, מכבי חיפה ומ.כ.