tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האקרמניט מופיע בסלעי גיר או דולומיט שאינם טהורים שעברו התמרת מגע בטמפרטורה גבוהה.
כמו כן נוצר במאגמה אלקלית עשיר בסידן.
הרקר וטאטל (Harker & Tuttle) קבעו ב-1956 את התגובה הכימית הבאה היוצרות אקרמניט:
תפוצת האקרמניט רחבה למדי, אבל מרבית המופעים הם תערובת של התמיסה המוצקה עם הגהלניט.
אקרט לורנצן הוא כנר ישראלי.
לורנצן סיים בהצטיינות את האקדמיה למוזיקה בפרייבורג ובהמשך בבזל שבשווייץ.
בין מוריו היו שנדור זולדי, ליאון שפירר, ג'ורג' שבוק ואחרים.
ניגן בתזמורת הפילהרמונית הצעירה של גרמניה ככנר מוביל ואף הופיע עמה כסולן.
כמו כן ניגן בהרכבים קאמריים ובתזמורת הקאמרית הגרמנית בברמן.
בשנים 1984 עד 1987 ניגן בתזמורת הפילהרמונית הגרמנית בניצוח הרברט פון קאראיין ואחרים.
לורנצן עבר לאיטליה, שם זכה בתחרויות בינלאומיות שונות, והיה קונצרטמייסטר בתזמורת טוסקניני בפארמה ובתזמורת הרדיו של טורינו.
משנת 1990 עד 1992 היה לורנצן הכנר הראשי של התזמורת הקאמרית הישראלית.
בשנת 1994 התמנה לתפקיד הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובשנת 2025 סיים לורצן את תפקידו בתזמורת ראשון לציון.
הוא מרבה בהופעות באירופה ובארצות הברית, הן כסולן והן בהרכבים קאמריים.
בין השאר הופיע עם הכנר שלמה מינץ, עם הזמר לוצ'אנו פאברוטי ועם הפסנתרן אשר פיש.
כן הרבה להקליט לתחנות רדיו בישראל ובעולם.
לורנצן מחזיק כיום בכינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1720, שקיבל בהשאלה מיהודה זיסאפל.
אקרט לורנצן עומד בראש שלישיית לורנצן, הכוללת את אשתו, הפסנתרנית בתיה שטיינבוק, ואת הצ'לן יונתן גוטליבוביץ'.
ילדיהם של אקרט לורנצן ובתיה שטיינבוק, מאיה (ילידת 1991) ודניאל (יליד 1994), גם הם כנרים.
בתם עדן (ילידת 2000) היא פסנתרנית.
אקריסיוס (ביוונית עתיקה: Ἀκρίσιος) היה מלך ארגוס על פי המיתולוגיה היוונית.
לפי האגדה, הוא היה בנם של אבאס ואגליה (אוקליאה), נכדו של לינסאוס, נינו של דנאוס, ואחיו התאום של פרואטוס, שנאמר עליהם כי רבו ברחם אימם.
לאחר מות אביו, אקריסיוס גירש את פרואטוס מנחלתו, אך פרוטאוס חזר לאחר שזכה לתמיכה מאביה של אשתו, לובטוס מליקיה.
אקריסיוס נאלץ לחלוק איתו את הממלכה, לכן העניק לו את טירינס ושמר לעצמו את ארגוס.
במחזה אורסטס מאת אוריפידס, נכתב כי אקריסיוס היה מייסד האמפיקטיונה של דלפי.
עם זאת, סטראבון טען שהאמפיקטיונה קדמה לתקופתו של אקריסיוס, אך הוא היה מי שתיקן את הערים שלקחו חלק במועצה.
אקריסיוס היה מאוכזב מכך שלא היה לו יורש עצר, הוא פנה לאורקל ושאל האם זה ישתנה.
האורקל סיפר לו שיום אחד הוא ייהרג על ידי בנה של בתו דנאה.
באותו זמן היא הייתה עדיין חסרת ילדים, ולכן החליט אקריסיוס לנעול אותה בחדר אטום מברזל, הנמצא במגדל, במטרה לשמור עליה כך.
אולם זאוס בא אליה בצורה של גשם של זהב, ועיבר אותה.
לאחר זמן קצר, ילדם פרסאוס נולד.
אקריסיוס לא שמח על כך, אולם כיוון שלא רצה להעלות עליו את זעם האלים, החליט לא להרוג את בתו ונכדו אלא לשלח אותם על פני הים בתוך קופסת עץ.
הם נשטפו לחוף של האי סריפוס, שם הם נלקחו על ידי דיקטיס, אחיו של המלך פולידקטס, אשר גידל את הילד עד בגרותו.
לאחר זמן מה פולידקטס התאהב בדנאה ורצה להעלים את פרסאוס.
לכן הוא תכנן תוכנית - לשלוח את פרסאוס למשימת התאבדות.
כאשר חזר פרסאוס לסריפוס, וגילה שאמו הייתה נתונה להתעללות מצדו של פולידקטס, הרגו, והמליך את דיקטיס למלך.
לאחר מכן, החזיר פרסאוס את האביזרים שקיבל מהאלים, ונתן את ראשה של מדוזה כמתנה לאתנה.
בדרכו חזרה למולדתו ארגוס פגש את אקריסיוס, והרגו בטעות בכידונו, ובכך מילא את נבואת האורקל לאקריסיוס.
מבויש מדי מכדי לחזור לארגוס, נתן פרסאוס את הממלכה למגפנטס בנו של פרואטוס (אחיו של אקריסיוס) ונטל את השלטון בממלכת הטירינס.
אקרנאס (ליטאית: FK Ekranas) הוא מועדון כדורגל ליטאי מהעיר פוניבז'.
ב-5 בנובמבר 2004, לפני ההפסד במשחק האליפות נגד קובנה, המועדון הורחק מהליגה הראשונה בהחלטה שנויה במחלוקת של ההתאחדות לכדורגל בליטא לליגה השנייה עקב מכירת משחקים, אך יום למחרת הוחלט להחזיר את הקבוצה לליגת העל.
בשנת הופסקה הפעילות של המועדון, שחודשה בשנת מועדון אחר שפועל בעיר רכש את הסמל המסחרי של "אקרנס".
כיום הוא משחק בליגה הליטאית השנייה.
ליגת העל הליטאית (תקופת ברית המועצות): 1 1985
אָקָרִיּוֹת (שם מדעי: Acari) היא קבוצת פרוקי-רגליים קטנים המשתייכים למחלקת העכבישנים.
תועדו כ-48,200 סוגים של אקריות.
הדיסציפלינה המדעית החוקרת את האקריות והקרציות נקראת .
במצע קרקעי האקריות מעדיפות ריכוז אורגני גבוה ולחות, שם הן מעורבות בפעילות של פרוק וערבוב חומרים אורגניים.
ישנן 6 סדרות של אקריות שונות:
Sarcoptiformes - בה קרדית אבק הבית
אקריות הן מהמגוונות והמוצלחות ביותר מבין חסרי החוליות.
הן נמצאות במגוון עשיר במיוחד של בתי גידול, ובשל גודלן הקטן (רובן בסדר גודל מיקרוסקופי של פחות ממילימטר) רובן חומקות מתשומת הלב של האדם.
חלק ניכר של האקריות חי בבתי גידול קרקעיים או ימיים אך ישנם סוגים רבים החיים כטפילים על צמחים, בעלי חיים ואפילו על עובש.
מרבית סוגי האקריות אינם מזיקים לבני אדם, אך ישנם כאלה העלולים ליצור מושבות על גוף האדם, לפעול כווקטור פתוגני של הפצת גורמי זיהום ולגרום למחלות כתוצאה מכך, וכן לעורר אלרגיה או להגביר אותה.
אקריות תחת העור יכולות ליצור Grain Itch, Grocer's Itch וסקביאס (גרדת).
אקריות הדמודקס האחראיות לבעיות עור אצל כלבים וחיות בית אחרות, עשויות לגרום אצל האדם למחלת העפעפיים בלפריטיס וכן הן נמצאו קשורות למחלת העור Rosacea, אך הקשר בין הדמודקס למנגנון המחלה אינו ברור.
קרציות של כלב הבית יכולות להדביק בני אדם בקדחת הבהרות.
אקריות דוגמת קרדית האבק ידועות כגורם מפיץ של דרמטיטיס (אקזמה), קדחת השחת, ואסתמה.
אקריות אלו נוטות להימצא במקומות חמים ולחים, כמו מיטות בשימוש יומיומי.
אקרוקנתוזאורוס (שם מדעי: Acrocanthosaurus; משמעות השם: "לטאת עמוד-שדרה גבוה") הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף גדול ממשפחת קרכרודונטוזאוריים שחי בקרטיקון באמריקה הצפונית, כ-119-116 מיליון שנה לפני זמננו.
האקרוקנתוזאורוס הוא קרוב משפחה של המפוזאורוס והגיגאנוטוזאורוס שחיו בדרום אמריקה, והקרכרודונטוזאורוס שחי בצפון אפריקה.
האקרוקנתוזאורוס היה טורף גדול, אורכו היה בין 11 ל-12 מטר ומשקלו נע בין 4–6 טונות לפרט בוגר.
הוא טרף זאורופודים ואורניתופודים גדולים.
כמו שאר בני המשפחה הוא הלך על שניים אך זרועותיו היו ארוכות יחסית וכנראה סייעו לו בתקיפת דינוזאורים אחרים.
הוא היה בעל לסתות עוצמתיות החמושות בשיניים חדות וארוכות.
המבנה הייחודי לאקרוקנתוזאורוס הוא מעין רכס על גבו (שהעניק לו את שמו) שנוצר מבליטות בחוליות עמוד השדרה שלו.
רכס זה היה ככל הנראה מכוסה בעור ויצר מעין "מפרש" נמוך.
הפלאונטולוגים חלוקים בדעתם על תפקידו של רכס זה: האם שימש לאחסנת שומן כמו דבשת הגמל, ויסות טמפרטורה או לתצוגה תוך-מינית.
הרכס לא היה גבוה כמו אצל ספינוזאורוס, וייתכן ששימש כמו במקרים רבים להבדלה בין פרט מסוים, מין או גיל ספציפי בו האקרוקנתוזאור היה.
אקרוקנתוזאורוס אטוקנסיס נתגלה בשנות ה-40 של המאה ה-20 ליד מחוז אטוקה באוקלהומה.
הוא תואר ב-1950 על ידי סטובל ולנגסטון.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נתגלו עוד שלדים חלקיים שלו.
כמו כן נתגלו מאובנים שלו ליד מאובנים של זאורופוסידון.
בנוסף למאובנים נתגלו מספר שבילי עקבות המיוחסות לו.
מאובניו נתגלו באוקלהומה, טקסס, ויומינג ואריזונה.
ב-2022 התגלו בנהר ב"עמק הדינוזאורים" שבטקסס עקבות של זאורופוסידון ואקרוקנתוזאורוס המתוארכים ל-113 למ"ש.
האקרוקנתוזאורוס נבחר להיות הדינוזאור הלאומי של אוקלהומה.
הוא נראה בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה בפרק הרביעי, בו נראה כצייד של זאורופודים גדולים כמו הזאוריפוסידון הגבוה, אותו הוא תקף ושרט עם טפריו הגדולים, הגיע לצווארו ושיסף אותו כדי לטרוף את הזאורופוד.
עם זאת שינויי אקלים שהכחידו את הזאורופודים ותחרות של צעירים עם טורפים קטנים כמו הדיינוניכוס גרמו לו להיכחד.
בספרו של ד"ר רוברט בקר "Raptor Red" מופיע אקרוקנתוזאורוס.
הוא מופיע בסדרה של ערוץ דיסקברי "Prehistoric", בתור טורף שצד זאורופודים כמו אסטרודון או זאוריפוסידון.
הוא מוזכר בפרק החמישי של הכוכב דינוזאור.
האקרוקנתוזאורוס היה אמור להופיע בסרט הדינוזאור הטוב, אך נחתך מהעריכה.
האקרוקנתוזאורוס מופיע במספר פרקים של מלך הדינוזאורים.
מספר פרטים צעירים מופיעים בסדרה המסע לעמק החלומות.
בסדרת הספרים "Dinoverse" של הסופר סקוט סיאנסן מופיע אקרוקנתוזאורוס בספרים: "Raptor Without A Cause" ו-"Please Don't Eat the Teacher".
הוא נראה גם במשחקי המחשב: "Primal Carnage: Extinction" (שם הוא מוצג גדול בהרבה מפרט אמיתי), "Era of Terror" ומוזכר במשחק "The Isle".
אקרופומיים (שם מדעי: Acropomatidae) הם משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים בעלי נהורנות ביולוגית המיוצרת לאורך גופם.
דגים אלו חיים בעומק הים באזורים טרופיים עד ממוזגים ברחבי העולם אך לא יורדים הרבה מעל 500 מטרים.
אורכם של הגדולים מביניהם מגיע ל-40 סנטימטרים, אך הם נפוצים יותר באורך 15 סנטימטרים.
הם בעלי סנפירי גפיים דקיקים ודמויי-נוצות ובעלי סנפיר גבי קטן שקשקשיו דומים לנוצות.
הדגים מחפשים מזון בקרבה לקרקעית הים וניזונים מיצורי ים קטנים יותר.
Verilus - בו 6 מינים
אקרית אדומה (שם מדעי: Tetranychidae) היא משפחה בתוך תת-מחלקת האקריות שבמחלקת העכבישנים.
צורתה של האקרית האדומה, כיתר האקריות, היא כעכביש זעיר, בעלת ארבעה זוגות רגליים, גוף קצר ובלתי מפורק.
רוב מיני האקרית האדומה מסוגלים לטוות קורים דקיקים על הצמח שעליו הן חיות.
גודלן של האקריות האדומות זעיר, ונע בין 0.3 ל-0.5 מ"מ.
על הצמחים המשמשים לאקרית האדומה כפונדקאי נמנים: עצי הדר, תותים, גפן, ירקות שונים, צמחי נוי ועוד.
הנקבה מטילה ביצים מהן בוקעים זחלים בעלי שלושה זוגות רגליים.
כעבור זמן קצר הזחל הופך לדומיין שממנו יוצאת נימפה בעלת ארבעה זוגות רגליים.
הנימפה נעשית שוב לדומיין, שממנו מתפתחת נימפה נוספת.
גם נימפה זו חוזרת למצב דומיין, שממנו מתפתחת הנקבה הבוגרת.
התפתחות הזכר, לעומת זאת, כוללת רק שני גלגולי דומיין ולא שלושה.
המעבר בין שלבי ההתפתחות נעשה באמצעות נשל.
הרבייה של חלק מהאקריות האדומות היא הפלודיפלואידית.
מכיוון שהאקרית האדומה ניזונת מצמחים שונים, בהם פירות וירקות, והיא המזיק המצוי ביותר מבין האקריות, הימצאותה מהווה אתגר עבור החקלאים, בייחוד עבור אלו השואפים לשווק יבול נטול נגיעות של חרקים.
אקרם אימאמאולו (בטורקית: Ekrem İmamoğlu; נולד ב-4 ביוני 1970) הוא איש עסקים ופוליטיקאי טורקי, אשר כיהן כראש העירייה ה-32 של איסטנבול מאז מרץ 2019. לפני כן הוא כיהן כראש עיריית בייליקדוזו , הרובע המערבי של איסטנבול.
אימאמאולו נחשב למתנגד לנשיא רג'פ ארדואן והאחרון פעל בדרכים שונות להדיח את ראש העיר מתפקידו.
בדצמבר 2022, דן בית המשפט את אימאמאולו ליותר משנתיים וחצי מאסר בגין העלבת נציגים במועצת הבחירות העליונה במדינה והטיל עליו עונש הרחקה מתפקידים ציבוריים.
אימאמאולו נולד באקצ'אבט, ממערב לעיר טרבזון שבטורקיה, למשפחה דתית.
במהלך הילדות המוקדמת שלו, הוא חי בקהילות הכפריות של צ'וויזלי וילדיזלי, דרומית מערבית לאקצ'אבאט.
הוא סיים את לימודיו בתיכון טרבזון, שם שיחק כדורגל וכדוריד בקבוצות חובבים.
בשנת 1987 עברה משפחתו לאיסטנבול.
הוא למד באוניברסיטת איסטנבול, וקיבל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בניהול משאבי אנוש.
לאחר סיום לימודיו, הצטרף לעסק של משפחתו בתחום הבנייה.
ב-1995 התחתן עם דילק קאיה ויחד נולדו להם שני בנים ובת.
בשנת 2002 הוא הפך למנהל קבוצת טרבזונספור, והוא היה גם סגן נשיא קבוצת הכדורסל טרבזונספור BK.
אימאמאולו הצטרף למפלגת העם הרפובליקאית (CHP) בשנת 2008, ונבחר לראש אגף הנוער של המפלגה בשנת 2009. ב-16 בספטמבר 2009, הוא נבחר על ידי ה-CHP כנשיא הסניף המקומי של המפלגה ברובע איסטנבול בייליקדוזו.
לאחר מכן הוא נבחר מחדש לתפקיד זה ב-8 במרץ 2012, לפני שהתפטר ב-15 ביולי 2013 על מנת להתמודד על ראשות עיריית בייליקדוזו .
הבחירות נערכו ב-30 במרץ 2014, במסגרת הבחירות המקומיות בטורקיה 2014, ואימאמאולו ניצח עם 50.44% מהקולות, והביס את מועמד מפלגת ה-AKP המכהן יוסף אוזון.
לאחר ההכרזה על התפטרותו של ראש עיריית איסטנבול, קאדיר טופבאש, ב-23 בספטמבר 2017, אימאמאולו מונה על ידי CHP להחליף אותו.
ב-17 באפריל 2019 החל אימאמאולו לכהן כראש עיריית איסטנבול, לאחר שנבחר בבחירות לראשות העיר איסטנבול במרץ 2019 כמועמד "הברית המשותפת" של מפלגת העם הרפובליקנית (CHP) ומפלגת YYİ.
ב-6 במאי סיים את כהונתו, כאשר ועדת הבחירות העליונה ביטלה את תוצאות הבחירות והדיחה אותו מראשות העיר.
לדברי ועדת הבחירות, ההחלטה התקבלה בשל אי-סדרים בבחירת עובדי הקלפיות.
עם זאת, רבים ראו בפעולה זו צעד לביטול רצון הבוחרים על מנת להעלות את מועמד המחנה השני (התומך בנשיא ארדואן) לשלטון.
ב-23 ביוני 2019 נבחר אימאמאולו בבחירות החוזרות כמועמד מפלגת העם הרפובליקאית שבאופוזיציה, לאחר שגבר על בינאלי ילדרים, מועמד מפלגת הצדק והפיתוח שבראשות נשיא טורקיה.
ב-14 בדצמבר 2022 בית משפט בטורקיה גזר עונש מאסר על אימאמאולו באשמת העלבת עובד ציבור.
הוא ערער על גזר הדין.
ב-31 במרץ 2024, גבר על מועמד מפלגת הצדק והפיתוח ונבחר לכהונה נוספת.
ב-19 במרץ 2025 נעצר אימאמאולו על ידי המשטרה הטורקית בעקבות חשד לניהול רשת סחיטה ולניהול קמפיין פוליטי לטובת מפלגת ה-PKK הכורדית.
המעצר התבצע יום לאחר שאוניברסיטת איסטנבול הודיעה על שלילת התואר שלו.
תואר אקדמי הוא תנאי סף להתמודדות בבחירות לנשיאות טורקיה, כאשר אמור אקרם להתמודד על המועמדות לנשיאות מטעם האופוזיציה.
ב-23 במרץ הודיע משרד הפנים הטורקי על הדחתו מתפקיד ראש עיריית איסטנבול.
המעצר של אימאמאולו, מתחרו הבולט של ארדואן, שעות לפני שהוכתר כמנהיג מפלגת האופוזיציה, נתפס כמעצר פוליטי שמטרתו לסכל את מועמדותו לנשיאות והוביל לגל מחאה נרחב בטורקיה ולטלטלה כלכלית.
בנובמבר הוגש כתב אישום על עבירות שעשויות להוביל לעונש מצטבר שנע בין 828 ל־2,352 שנות מאסר.
בניגוד לארדואן שתומך בארגון החמאס, אימאמאולו הגדיר את חמאס כארגון טרור ומשוחח עם גורמים רשמיים ישראליים ללא חשש.
כך למשל נועד עם יו"ר הוועד האולימפי הישראלי, יעל ארד, במטרה להבהיר כי ישראלים יתקבלו בברכה במשחקי אירופה שיתקיימו באיסטנבול ב־2027.
מפלגתו של אימאמולו 'מפלגת העם הרפובליקנית' נושאת את דגל החילוניות כעקרון יסוד, ודוגלת בהפרדת הדת מהמדינה.
זאת בניגוד ל'מפלגת הצדק והפיתוח' של ארדואן שהיא אסלאמיסטית ושמרנית.
אימאמולו דוגל בחילוניות, קידמה ושמירה על הדמוקרטיה.
גישתו לפוליטיקה רכה והומוריסטית, בניגוד לזו של רבים מיריביו בנוף הפוליטי המקוטב של טורקיה.
אקרופיסטר (שם מדעי: Acrophyseter) הוא סוג של לווייתן שיניים גדול נכחד מקבוצת דמויי ראשתן.
הוא חי בתקופת המיוקן, כ-13.633–5.33 מיליון שנה מזמננו.
מאובניו של לווייתן טורף זה התגלו לחופי פרו סמוך לגבעות החול ליד ארקיפה ואיקה והוא תואר למדע בשנת 2008. הוא ידוע משרידי גולגולת ולסת רחבה בעלת מרבית השיניים בתוכה.
משמעות שמו הוא: "ראשתן חד", בהתייחס לשמו של הראשתן, Physeter.
הסוג כלל שני מינים: A.
לווייתן זה היה טורף-על קטלני דומה לקטלן מודרני, אשר חי לצד לווייתני דומים כמו הבריגמופיסטר, לווייתן מלווילי וזיגופיסטר.
על פי ממדי הגולגולת אורך הלווייתן הגיע ל-3.9 עד 4.3 מטרים, כך שהוא היה קטן יחסית לבני קבוצתו.
מבנה שיניו יועד לחיתוך בשר, בשונה ממרבית הלווייתנים בימינו ששיניהם חרוטיות ועוזרות לתפוס דגים.
ייתכן שהוא קיבל את מבנה הלסתות המיוחד מאבות דמויי בסילוזאורוס, שמבנה שיניו היה דומה.
הוא היה בעל חוטם נמוך יחסית ובעל איבר תהודה גדול, אשר דמה לאיבר של דולפין שבלט מקדמת המצח.
הוא היה כנראה הטורף העיקרי לאורך חופי אמריקה הדרומית, בין השאר לווייתני מזיפות כמו Piscobalaena ו-Piscolithax, לווייתני מקור, מיני דולפינים כמו Brachydelphis ו-Atocetus, התנין Piscogavialis, כלבי ים כמו Acrophoca, מיני פינגווין החגורה והעצלן הימי תאלסוקנוס.
כמו כן ייתכן שהוא טרף כרישים אך היה עליו להתמודד עם גדול הכרישים מעולם - המגלודון.
אקרית החולדה (שם מדעי: Ornithonyssus bacoti; מכונה גם אורניתון החולדות או אקרית החולדה הטרופית) היא טפיל מוצץ דם.
הניזון מדם וסרום של מארחים רבים.
את האקרית ניתן למצוא לרוב על מכרסמים, באזורי המגורים של האדם הן מופצות בעיקר על ידי חולדות ומכרסמי מחמד כגון אוגרים, ארנבות, גרבילים וכדומה.
מארחים אחרים הם נדירים ולרוב זמניים.
התפרצויות של האקרית נוטות להתרחש בבניינים ישנים שאינם מתוחזקים אם כתוצאה של ריבוי מכרסמים או לאחר הרעלה של חולדות רבות הגורמות לאקריות לחפש מארחים חדשים.
אקרית החולדה יכולה לנוע כמה עשרות או אפילו מאות מטרים בכוחות עצמה כדי למצוא מארח ויכולה לשרוד לאורך תקופות ממושכות ללא מארח אם כי לרוב נעלמות כשבועיים שלושה לאחר מות המארח.
עקיצות האקרית גורמות לדרמטיטיס ללא מאפיינים מיוחדים ודומה במראה לעקיצות חרקים רבים אחרים כגון יתושים לכן בפעמים רבות קשה לשייך את מקור העקיצה לאקרית החולדה ונמנע אבחון מדויק של גורם המחלה.
המחסור בדיווחים גורם למחלה להיראות פחות נפוצה.
אקרית החולדה בעלת תפוצה קוסמופוליטית ונפוצה בכל היבשות מלבד האזור הארקטי ואנטארקטיקה.
אורכה של אקרית החולדה נע בין 0.75 ל 1.44 מילימטרים.
לאחר נטילת ארוחת דם צבעה צהוב או אדום כהה והיא נוהגת לנוח.
עם זאת, לפני ארוחת דם היא פעילה יותר וצבע אפור.
לאקרית החולדה יש חמישה שלבי התפתחות: ביצה, זחל, נימפה דרגה ראשונה (protonymph), נימפה דרגה שנייה (deutonymph), ובוגר.
שני השלבים היחידים הניזונים הם נימפה דרגה ראשונה ובוגר.
לאחר שאכלו, הם נושרים מהמארח כדי להתנשל או להטיל עד 100 ביצים.
לביצה לוקח יום וחצי לבקוע כזחל, שנצמד למארח ולאחר עוד יום עד יומיים מתנשל לנימפה דרגה ראשונה.
לאחר מנת דם הנימפה הראשונה עוזבת את המארח ומתנשלת פעמיים, לנימפה דרגה שנייה ואז לבוגר.
מחזור החיים כולו מביצה לבוגר לוקח 7 עד 16 יום.
דרוש מינימום של 13 יום כדי לעבור מביצה לביצה.
בתנאי מעבדה נמצא שהנימפה דרגה ראשונה מסוגלת לשרוד 43 ימים ללא מזון.
הזחל הוא השלב היחיד שיש בו שלושה זוגות רגליים לעומת ארבעה זוגות.
בזמן נשיכה של אקרית החולדה מופרש רוק הגורם לתגובה דלקתית הגורמת לגירוד, המכונה דרמטיטיס אקרית החולדה.
לעיתים, בעיקר אצל ילדים, נוצרות גם שלפוחיות או דרמטיטיס.
מחלות עור משניות עלולות להיגרם מגירוד הפצע.
ייתכן שאצל אנשים מסוימים עלולה להתפתח גם סרפדת.
קשה לזהות את העקיצות של האקרית מכיוון שהן דומות לעקיצות של חרקים רבים אחרים כגון יתושים.
בניגוד ליתושים אשר לרוב עוקצים באזורים חשופים העקיצות של האקרית מתרכזות לרוב במקומות מוסתרים כגון במפשעה, קפלי הבטן, בית השחי, גומץ המרפק וגומץ בית הברך.
הטיפול בדלקת עור של אקרית החולדה הוא על בסיס סימפטומטי.
בדרך כלל משתמשים באנטיהיסטמין אוראלי, קורטיקוסטרואיד מקומי, גמא בנזן הקסאכלוריד, בנזיל בנזואט או קרוטמיטון.
עם זאת, ישנם חולים שאינם זקוקים לטיפול.
כדי להיפטר ביעילות מהדלקת חשוב בראשונה לטפל במוקד המחלה כגון חיות מחמד ולחטא את הסביבה.
טיפול בחיות המחמד נעשה לרוב בעזרת סלמקטין כגון Revolution, Stronghold or Pfizer.
יש להיפתר מפונדקאים נפוצים אחרים בסביבה כגון חולדות.
נדרשים מספר שבועות כדי להיות בטוחים כי האקריות הושמדו מכיוון שהאקרית יכולה לשרוד עד 63 יום ללא ארוחת דם.
אקריקסינטוזאורוס (שם מדעי: Ekrixinatosaurus; מילולית: "לטאה ילידת פיצוץ") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון לפני 100 עד 97 מיליון שנה מזמננו.
מאובניו התגלו בתצורת קנדלרוס שבפטגוניה, ארגנטינה ותוארו ב-2004 בידי הפלאונטולוג הארגנטיני חורחה קאלבו והחוקרים הצ'ילאנים דייוויד רובילר-רוגרס וקרן מורנו (David Rubilar-Rogers & Karen Moreno).
הדינוזאור קיבל את שמו כיוון שהתגלה מחפירות בידי החברה "Gasoducto del Pacífico Company", ששימשה לבניית צינורי גז וחשפה את ממצאי הדינוזאור בטעות.
באזור בו התגלה נמצאו מאובנים רבים, ביניהם של הזאורופוד אנדזאורוס, הגיגאנוטוזאורוס הטורף הענקי והיונק קרונפיו.
מרבית השלד שנחשף ממנו לא היה שלם, כלל בעיקר שרידי שיניים ולסת, ממצאי אגן, כמה חוליות וצלעות וחלק שבור של הגפיים וקצה הזנב.
האקריקסינטוזאורוס נחשב לקרובם של האוקזאורוס והקרנוטאורוס, וייתכן שעלה על כל אלה בגודלו, באורך של 7 עד 8 מטרים, כשכמה חוקרים העריכו שהגיע לאורך 10 עד 11 מטר, מה שהופך אותו לגדול האבליזאורים.
עם זאת ממצאים אלה מבוססים על הערכה של הגולגולת בלבד, כאשר שאר הגוף לא מסתדר עם האורך.
מדידה מ-2016 העריכה אותו באורך של 7 מטרים בלבד, מה שהופך אותו לקטן מהקרנוטאורוס (באורך 7.4 מטר).
השוואה אחרת העריכה אותו ב-8.2 מטרים ומשקל של 1.4 טון.
לדינוזאור זה הייתה גולגולת באורך 83 סנטימטרים עם לסתות גדולות, רחבות ושריריות עם חיבור לשרירי הצוואר.
הם פנו מעלה, והיו קצרים יחסית לדינוזאורים טורפים אחרים.
לאורך תעלות האף היו חורים גדולים וחריצים שכוסו בחייו בעור מקומט ואולי גם בקרטין.
הלסתות היו קצרות ועבות והותאמו לנשיכה חזקה.
הדינוזאור כנראה היה טורף עיקרי או משני (לאחר הגיגאנוטוזאורוס) בשטחי ארגנטינה של הקנומן, בתחילת הקרטיקון העליון.
הוא נכחד לפני 97 מיליון שנה בקירוב.
אקרותולוס (שם מדעי: Acrotholus; מיוונית: "akros" - הגבוה ביותר, "tholos" - כיפת גולגולת, כלומר: "הכיפה הגבוהה ביותר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הפכיצפלוזאוריים שהתגלה בתצורת מילק ריוור באלברטה, קנדה וחי במשך הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית.
זהו סוג שתואר רק ב-2013 והכיל בתוכו מין אחד - Acrotholus audeti.
האקרותולוס היה דינוזאור צמחוני דו-רגלי באורך מטר וחצי ומשקל של 40 קילוגרם בקירוב.
הוא אחד מהקטנים ומהמוקדמים שבבני משפחתו והמאפיינים הבולטים שלו הם מבנה הגולגולת העבה אך הגבוהה יחסית לפכיצפלוזאוריים.
עובי הגולגולת הגיע ל-5.5 מילימטרים, והיא הייתה עגלגלה ואליפטית עם מספר עיטורי זיזים בקצה, אשר שימשו להדיפת טורפים.
ככל הנראה זהו מין הפכיצפלוזאור הקדום ביותר באמריקה הצפונית, כאשר מאובניו מתוארכים ללפני 85 עד 83.5 מיליון שנה מזמננו.
הסוגים הקרובים אליו ביותר הם הואננוזאורוס והפרנוצפל האסייתים.
אקריטופילפש (בהונגרית: Ököritófülpös; בקרב היהודים נקראה סטמאר-אוקוריטו) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם באקריטופילפש נמצא מספר התושבים בירידה.
הכפר הוקם בשנת 1950 כאיחוד של שני כפרים פילפש (Fülpös) וסטמאראקריטו (Szatmárököritó)
יהודים התיישבו בסטמאראקריטו לראשונה בסוף המאה ה-18. רובם עסקו ברוכלות ומלאכה.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס של יהודי הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי (שסרב לקבל עליו את תקנות הקונגרס).
לקהילה היו בית קברות יהודי ובית כנסת.
רב העיירה היה הרב יחזקאל שרגא יונגרייז שנרצח באושוויץ.
באפריל 1944, כחודש אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה הועברו היהודים לגטו מאטסלקה בו רוכזו כ-18,000 איש, הם הוחזקו בתנאי צפיפות ורעב ובמאי 1944 שולחו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ.
בתום מלחמה שרדו 22 מבני הקהילה.
חמישה מהם חזרו לכפר, אך עזבו תוך זמן קצר.
יהודים חיו בפילפש בתקופות זמן שונות, ויהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה.
אקרית הוורואה (שם מדעי: Varroa destructor) היא טפיל מקבוצת פרוקי-רגליים המשוייכת למחלקת העכבישנים, שתוקף חיצונית את דבורת הדבש וניזון מרקמות השומן בגופה, גורם לניוון כנפי הדבורה ולתמותה גבוהה של דבורים.
אקרית הוורואה גורם למחלה הנגיפית הנקראת ורוזיס (Varroosis).
רביית אקרית הוורואה מתאפשרת רק במסגרת נחיל הדבורים והכוורת, ומתרחשת בעיקר בין סוף הסתיו לראשית האביב, והיא הגורם העיקרי לפגיעה כלכלית בענף הדבוראות, ואחד מהגורמים לעקה במסגרת הנחיל אשר מובילה להיעלמות הדבורים ברחבי העולם.
אזור מוצאה של אקרית הוורואה הוא מזרח אסיה, היא התגלה לראשונה בישראל בסוף שנת 1984, והתפשטה במהירות לכלל המכוורות בארץ, וכיום כלל מסגרות גידול הדבורים המסחריות חייבות בהדברה, על-מנת להגן על המכוורות שלהן מפני הפגיעה של אקרית הוורואה.
צבעה של נקבת אקרית הוורואה הבוגרת הוא חום-אדמדם, ואילו צבעו של הזכר הבוגר הוא לבן, גופה שטוח וצורתו ככפתור.
אורכה של אקרית הוורואה הוא כ-1-1.8 מ"מ, רוחבה כ-2–5 מ"מ, ויש לה שמונה רגליים.
אקרית הוורואה חסרה איברי ראייה, ומשקלה הוא כ-0.453 מ"ג.
לורואה ארבע דרגות התפתחות: ביצה, נימפה ראשונה - פרוטונימפה, נימפה שנייה - דאוטונימפה ולאחריה השלב הבוגר.
רבייה, הזנה, הדבקה ותמותת הכוורת
הרבייה של אקרית הוורואה מתרחשת במחזור של עשרה ימים.
נקבת אקרית הוורואה נכנסת לתא ההטלה בחלת הדבש, ולאחר שהדבורים הפועלות סוגרות את התא היא מטילה את ביציה על זחל הדבורה.
האקריות הצעירות שכוללות בדרך-כלל מספר נקבות וזכר אחד, בוקעות בשלב שהדבורה הצעירה יוצאת מתא ההטלה והן נישאות על-גבה.
באופן זה מתרחשת ההדבקה של נחיל הדבורים הבוגרות והזחלים האחרים.
את אקרית הוורואה ניתן למצוא באופן מובהק יותר בתאי הטלה של זחלים זכרים, כיוון שאלו יוצאים מתא ההטלה שלושה ימים נוספים לאחר יציאת הדבורים הפועלות, זמן נוסף זה מאפשר לאקרית הוורואה לשוב ולהתרבות.
פגיעת אקרית הוורואה גורמת לפגמים גנטיים דוגמת כנפיים מנוונות, והתפתחות של וירוסים ופטריות בגוף הדבורה.
אקריות ורואה בוגרות ניזונות מרקמות השומן של הדבורה הבוגרת ושל זחל הדבורה, ומשום שרקמות השומן חיוניות לפעילות התקינה של גוף הדבורה, שכוללת איזון הורמונלי, ויסות אנרגיה, חיסוניות וניקוי רעלי הדברה, התוצאה היא שגוף הדבורה נפגע ונחלש עד לכדי קריסה.
אקריות הוורואה הבוגרות חודרות מתחת ללוחיות הבטן של גוף הדבורה הבוגרת (Metasoma), ומתמקמות בדרך-כלל בצד השמאלי התחתון של בטן הדבורה.
לעיתים קרובות ניתן לראות אקריות ורואה בוגרות, בחלקו העליון של גוף הדבורה (Mesosoma), במקרים אלה מטרתו של מיקום זה אינה תזונה, אלא מעבר מדבורה אחת לשנייה והדבקה.
הפצעים הפתוחים שנגרמים בעקבות התזונה של אקרית הוורואה, מהווים אזורי התפתחות של וירוסים ופטריות בגוף הדבורה.
אקרית הוורואה היא הגורם לכחמישה סוגים של וירוסים שונים, ועד ל-18 סוגים של מחלות הגורמים לניוון וחולשה של גוף הדבורה, כולל וירוס RNA, דוגמת וירוס הכנפיים המעוותות (Deformed Wing Virus - DWV).
מלבד זן של דבורים באזור רוסיה, שפיתח התנהגות הגיינית בעקבות רגישות לורואה (בכ-10% ממושבות הדבורים ניתן למצוא התנהגות זו), הדבורים מזן Apis Mellifera שבאירופה נטולות הגנה לחלוטין מפני תקיפת הטפיל.
שיעור הרגישות לרביית אקרית הוורואה בקרב דבורי הדבש שבאזור רוסיה, נמוך בכשליש עד לחצי מזה של זנים אחרים.
מודל של הדינמיקה האוכלוסייתית מראה על עלייה אקספוננציאלית כאשר לאקרית הוורואה יש גישה למושבות של דבורים, ועל ירידה אקספוננציאלית כאשר אלו אינם זמינים עבורה לתזונה.
במהלך 12 שבועות ניתן לראות פי 12 (כמעט) ממצאים של אקריות בכוורות של דבורי דבש באזור אירופה.
לעיתים קרובות האקריות חודרות לכוורת בתקופת חודשי הקיץ, ושם הן מתרבות במהלך חודשי הסתיו.
רמה גבוהה של אקריות בכוורת יכולה לגרום לקריסתה, זאת בעקבות הפסקת גידול זכרים (הבוקעים מביצים לא מופרות) ומעבר אקריות הוורואה לזחלים של דבורים פועלות, אשר גורם לירידה חדה במספר הדבורים בכוורת, ולבסוף לתמותת הכוורת.
כאשר דבורת הדבש נדבקת בווירוס אקרית הוורואה היא עשויה להיפגע בשתי דרכים.
ראשית, תזונת האקרית על בסיס רקמות השומן של הדבורה מחלישה הן את הדבורה הבוגרת והן את הזחל, ובפרט, מקטינה באופן משמעותי את משקלן של הדבורה הבוקעת ושל הדבורה הבוגרת.
בנוסף, לדבורים בוגרות נגועות יש תוחלת חיים קצרה יותר מזו של דבורים פועלות שאינן נגועות, והן נוטות להיעדר הרבה יותר מהכוורת, זאת כנראה עקב חוסר היכולת שלהן לנווט או לווסת את האנרגיה שלהן לתעופה.
שנית, אקריות הוורואה הן מהגורמים הבולטים לווירוסים שונים, ובפרט לווירוס הכנפיים המעוותות.
לאחר שלבי ההתפתחות הראשונים, כאשר הדבורה הצעירה יוצאת מתא ההטלה היא נושאת איתה את אקרית הוורואה, כאשר בשלב זה הטפיל עובר לדבורה בוגרת יותר בעדיפות לדבורה מטפלת, כיוון שאלו שוהות זמן רב יותר בסמיכות לתאי ההטלה והזחלים ומספקות בכך לאקרית הוורואה הזדמנויות רבות להתרבות.
ולמעשה, כיוון שהדבורה המטפלת שוהה זמן רב יותר בסמיכות לתאי ההטלה והזחלים, מאשר בקרבת דבורים פועלות, שיעור ההדבקה בקרב הזחלים גבוה יותר.
טפיל אקרית הוורואה נמצא גם על זחלים טריציאליים של סוגים שונים של צרעות, כגון Vespula Vulgaris ושל חרקים אחרים הניזונים מפרחים, דוגמת דבורת בומבוס, דבורת בומבוס אמריקאית (Bombus pensylvanicus), חרפושיות וחיפושיות זבל, וזבובים רחפניים שנקראים גם זבובי פרחים.
הטפיל נצמד לזחלים המתפתחים וניזון מרקמות השומן שלהם, ולמרות שהוא אינו יכול להתרבות על גבי חרקים אלה, בעצם כך שהוא נמצא על גופם יכול הטפיל לעבור ולהתפשט לאזורים קרובים.
מוצאה של אקרית הוורואה הוא באסיה, שם ניתן היה למצוא את הטפיל על דבורת הדבש האסייתית (Apis cerana), אולם זן זה של דבורים התפשט למדינות אחרות על-פני יבשות שונות, והתוצאה הייתה הדבקה נרחבת של דבורי הדבש האירופאיות.
cerana] ולאחר מכן גם על גבי [A.
לפני 1965 - ברית-המועצות (רוסיה המערבית)
שלהי 1970 - דרום אמריקה
1984 - שווייץ, ספרד ואיטליה
החל מאמצע שנת 2012, נחשבת אוסטרליה כאזור שאין בו פגיעה של אקרית הוורואה.
ועל-פי העיתון השבועי הגרמני די צייט, בראשית שנת 2010 התגלה באזור מחוז אל-כופרה (דרום-מזרח לוב), זן מבודד של דבורים שנראה כעמיד בפני אקרית הוורואה.
גם איי הוואי (מאווי וקאואיי), הם אזורים שאין בהם פגיעה של אקרית הוורואה.
עד שנת 2000 נחשב אקרית הוורואה כזן קרוב לזה הנקרא ורואה יעקובסוני.
שני הזנים נצמדים כטפילים לדבורת דבש האסייתית (A.
אולם הזן שתואר במקור בשנת 1904, על-ידי אנתוני קורנליס אודמנס (Anthonie Cornelis Oudemans) כ'ורואה יעקובסוני', אינו זהה לזן שנצמד כטפיל לדבורת הדבש האירופאית (A.
המעבר של אקרית הוורואה לדבורת הדבש האירופאית, התרחש ככל הנראה לראשונה בפיליפינים בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. כאשר דבורי דבש אירופאיות מיובאות באו במגע קרוב עם דבורי דבש אסייתיות נושאות טפילי אקרית הוורואה.
עד שנת 2000 המדענים לא הגדירו וזיהו את אקרית הוורואה כזן נפרד, אולם לאחר מכן פורסם המאמר של דניס אנדרסון (D.
Trueman) (2000), ותיקן הנחות מוקדמות ותיוג מוטעה בספרות המחקר.
המחלה הנגיפית שמתפתחת מהדבקה בטפיל אקרית הוורואה נקראת ורוזיס (Varro-osis), לעיתים נעשה שימוש בשם שגוי של המחלה לה גורם הטפיל, והיא נקראת ורואטוזיס או ורואזיס.
שם המחלה - ורוזיס - מתקבל מהשם הטקסונומי של הטפיל - ורו, והסיומת - וזיס.
כפי שנקבע במינוח סטנדרטי על-ידי האגודה העולמית לקידום וטרינריה פרזיטולוגית.
כך לדוגמה הארגון העולמי לבריאות בעלי-החיים (WOAH/OIE) משתמש במונח ורוזיס במדריך הבינלאומי של הארגון.
ניסיונות טיפול ומניעה של פגיעת אקרית הוורואה נחלו הצלחה חלקית בלבד.
תחילה ניתן לדבורים תכשיר תרופתי-כימי של פלוואלינט (Fluvalinate), פירתרואיד סינתטי (Synthetic Pyrethroid) שהצליח לפגוע בכ-95% מאקריות הוורואה.
אולם ה-5% הנותרים פיתחו תחילה התנגדות ומאוחר יותר אף עמידות לתכשיר.
לאחר הפלוואלינט פותח טיפול בתכשיר הקומפוס (Coumaphos), אולם אקרית הוורואה פיתחה עמידות גם לתכשיר זה.
ישנן מספר שיטות לניטור רמת אקרית הוורואה במושבת הדבורים.
בשיטת ערבול אבקת סוכר, הדוגמים אוספים כ-300 דבורים באמצעות כוס מדידה עם סימון כמות של 1/2 כוס, ומניחים אותן בצנצנת עם מכסה של רשת תיל (1/8") ביחד עם שתי כפות של אבקת סוכר.
לאחר מכן הם מערבלים את הדבורים בעדינות במשך כדקה לפני שהם הופכים את הצנצנת, ומנערים אותה במשך כשתי דקות מעל מגש, כדי לתפוס את האקריות כשהן נופלות.
אקריות אלה נספרות והכמות הסופית מחולקת בשלוש, על-מנת לחשב את מספר האקריות לכל מאה דבורים.
מטרתה של שיטה זו היא בדרך למנוע תמותה של הדבורים הנדגמות, אולם לא ניתן לדעת אם הערבול אינו גורם לפגיעה אחרת בדבורים.
במסגרת שיטת שטיפת אלכוהול - שנמצאה כיעילה ביותר - הדוגמים אוספים כ-300 דבורים בעזרת אותה כוס מדידה, משקעים אותן באלכוהול 70% ואף יותר, סוגרים את הצנצנת עם מכסה ומערבלים אותה במשך כשתי דקות, לפני ששופכים את התכולה על מסך של רשת תיל (1/8") המונח מעל למגש.
לאחר מכן האקריות נספרות ומחולקות בשלוש כמו בשיטה הקודמת.
שיטה זו גורמת לתמותה של כל הדבורים הנדגמות.
שיטת נוספת היא שיטת המשטח הדביק שאינה גורמת לתמותה של דבורים.
בשיטה זו מצופה משטח דביק בשכבה עבה של וזלין (Petroleum jelly), ומונח מתחת לתא ההטלה ולמשטח רשת (או מסך דומה של רשת תיל 1/8").
לאחר שלושה ימים הדבוראי לוקח את המשטח הדביק וסופר את כמות אקריות הוורואה שנמצאות עליו.
מספר זה מחולק בשלוש על-מנת לחשב את ממוצע האקריות שנופלות מתא ההטלה בכל 24 שעות.
שיטה זו אינה גורמת לתמותה של דבורים, אך לוקח זמן רב יותר לקבל תוצאות באמצעותה.
ניתן לטפל באקרית הוורואה בתכשירים כימיים, דוגמת חומרים קוטלי אקריות, אולם יש להשתמש בחומרים אלה בזהירות מרבית, כדי למנוע אפשרות של זיהום הדבש המיועד לצריכה.
שימוש נכון בחומרים קוטלי אקריות גם יאט את יכולתה של אקרית הוורואה לפתח עמידות לתכשירים.
פירתרואיד סינתטי (Synthetic Pyrethroid) - פלוואלינט (Fluvalinate) או אפיסטן בלבידים
אמיטרז (Amitraz) בלבידים ואחר-כך גלביטראז (על בסיס האמיטרז) ואפיוואר
תכשיר הצ'קמיט פלוס (CheckMite plus) - על בסיס קומפוס בלבידים
תימול גבישי מומס בספירט כירורגי בתוספת סוכר כמזון (המתכון של R.
חומצה פורמית (בעישון או ברפידות ספוגות)
ניתן לפזר על הדבורים אבקת סוכר (שיטת דאודה), טלק או אבקות "בטוחות" אחרות, בגודל גרגר בין 5 ל-15 מיקרומטר (0.20 ו-0.59 מיל).
שמנים אתריים, במיוחד לימון, מנטה ושמן תימין
חומצה אוקסלית בטפטוף או בעישון.
שמן מינרלי (לשימוש בתעשיית המזון) בעישון או במריחה ישירה על נייר או חוטים
תרכובות טבעיות של כשותנית (Hopguard) ברצועות
אולם האמצעי האפקטיבי ביותר להגנה על דבורים מפגיעה של אקרית הוורואה בטווח ארוך, הוא גידול וריבוי דבורים עמידות בפני האקריות.
אמצעים פיזים, מכניים והתנהגותיים למניעה וטיפול
ניתן למנוע פגיעה והתפשטות של אקרית הוורואה גם באמצעים שאינם כימיים, אשר רובם אינם מיועדים להסרה מוחלטת של אקרית הוורואה מהכוורת, אלא לצמצום אוכלוסיית האקריות לרמה שניתנת לניהול.
דבוראים רבים משתמשים במשטח תחתון עשוי מרשת במכוורות שלהם.
כאשר אקריות נופלות לעיתים מגופן של הדבורים, עליהן לטפס חזרה על-מנת להצמד לדבורה אחרת.
במידה ולכוורת יש משטח תחתון מרושת בגודל המתאים, הטפיל נופל למטה דרך החורים ברשת, אבל אינו יכול לטפס חזרה לכוורת.
המשטח המרושת מאפשר גם זרימת אוויר מוגברת שמונעת עיבוי בכוורת במהלך החורף.
במחקרים שנערכו במשך שנתיים באוניברסיטת קורנל נמצא שלמשטח הרשת אין השפעה כלשהי הניתנת למדידה.
משטח מרושת בשילוב משטח דביק מתחתיו (מלכודות דבק) מפריד את האקריות שנופלות מגופן של הדבורים, כאשר המשטח הדביק מונע מהטפיל לטפס חזרה ולהצמד לדבורה אחרת.
אמצעי החימום, שימש לראשונה דבוראים במזרח אירופה בראשית שנות ה-70' של המאה ה-20, ומאוחר יותר הפך לאמצעי מקובל בכל העולם.
באמצעי זה מסגרות השעווניות מחוממות לטמפרטורה של כ-104 מעלות פרנהייט (40 מעלות צלזיוס) למשך כמה שעות בכל פעם, כאשר החום גורם לאקריות ליפול מגופן של הדבורים.
שילוב אמצעי זה עם משטח הרשת, יכול לספק בקרה ושליטה על אוכלוסיית האקריות עד כדי לסייע בהישרדות מושבת הדבורים.
בגרמניה מיוצרים תנורי חימום אנטי-ורואה לשימוש של דבוראים מקצועיים, ואילו בצ'כיה קיבלה פטנט ויוצרה כוורת תרמו-סולארית.
אמצעי של הקפאת דבורים זכרים (הבוקעים מביציות לא מופרות), מתבסס על כך שאקרית הוורואה מעדיפה להצמד לזחלים ההופכים לזכרים.
הדבוראי מניח בכוורת מסגרת שעוונית בגודל שמעודד את המלכה להטיל בעיקר זכרים, ולאחר שתאי ההטלה נסגרים על-ידי הדבורים הוא מניח את המסגרת בהקפאה.
אמצעי זה הורג את הטפיל שניזון מהזכרים ובדרך-כלל גם את הזכרים עצמם, אולם לרוב מייצרות הכוורות כמות עודפת שלהם, כך שהפגיעה אינה משמעותית.
לאחר ההקפאה ניתן להחזיר את המסגרת לכוורת.
הדבורים הפועלות מפנות את הזכרים המתים ואיתם גם את האקריות המתות, והמחזור נמשך.
אמצעי של חיתוך זכרים המיושם בעיקר בכוורות בר עליון שמוצבות על משטח מוגבה.
דבורי הדבש נוטות להקצות אזורים מותאמים לזכרים בשטחים הנמוכים ובצידי חלת-הדבש.
חיתוך אזורים אלה בשלבים מתקדמים של הגידול ("שלב העיניים הסגולות") מפחית את כמות האקריות ואת פגיעתו של הטפיל במושבה, וכן מאפשר ניטור וספירה של האקריות על הזכרים.
חוקרים הצליחו לשנות את ה-RNA של אקרית הוורואה ובכך לפגוע גנטית בטפיל.
נעשו מאמצים גם לגדל ולהרבות דבורים עמידות לאקריות.
בארצות-הברית פותחו שני זנים של דבורי דבש שיכולות לזהות גלמים פגומים מתחת למכסה תאי ההטלה ולהסיר אותם לפני שהטפיל מספיק להתפשט לכל הכוורת.
באוניברסיטת פרדו, שבאינדיאנה ארצות-הברית עוסקים בפיתוח זן ("IN"/Indiana) שמנקה ופוגע באקריות ורואה בוגרות.
אייבתרוטאבנדלאג אקרנס (באיסלנדית: Íþróttabandalag Akraness - "מועדון הספורט אקרנס" או בקיצור ÍA או "אקרנס") הוא מועדון ספורט ומועדון כדורגל איסלנדי מהעיר אקרנס, שבמערב איסלנד.
הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אקרנסוולור שבאקרנס, וצבעי הקבוצה הם שחור וצהוב.
המועדון הוא מועדון ספורט גדול באיסלנד שלו קבוצות במגוון ענפים אחרים חוץ מכדורגל, כמו: כדורסל, גולף, רכיבה, התעמלות קרקע, כדורעף, באולינג, קראטה, בדמינטון, שחייה, והרמת משקולות.
קבוצת הכדורגל של המועדון נחשבת לאחת הקבוצות הבולטות באיסלנד, כאשר היא השתתפה בליגה המקומית הבכירה כמעט החל מהקמתה, ומאז זכתה ב-18 תוארי אליפות ליגת העל האיסלנדית, ובנוסף זכתה הקבוצה גם ב-9 תוארי גביע מקומיים.
המועדון השתתף בתחרויות האירופיות באופן קבוע בעברו מפאת זכיותיו הרבות באליפויות בזירה המקומית, אולם הצליח לעבור סיבוב נוקאאוט במוקדמות מספר פעמים בודדות בלבד מתוכם.
אֶקרַן הייתה סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות.
השיגורים בוצעו בשנים 1976–2013. החלליות נוצלו בעיקר לצרכים אזרחיים - הבטחת העברת שידורי טלוויזיה ממוסקבה לאזורים מרוחקים בסיביר ובצפון-מזרח רוסיה.
תכנון הלוויינים בוצע במערכות המידע הלווייניות רשטניוב על בסיס לוויין "רדוגה".
משקל הלוויין היה 1970 ק"ג.
על הלוויין הותקנו פאנלים סולאריים בשטח 25 מ"ר וממסר שפעל ב-C band.
עוצמת הממסר איפרשה לקלוט את שידורי הלוויין ישר לטלוויזיה פרטית.
אורך חיים של הלוויין היה כ-3 שנים.
הלוויינים שוגרו עד לשנת 1988. כל השיגורים היו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון השיגור האחרון (מס' 16) בוצע בשנת 1988.
בשנת 1987 שוגר לראשונה דגם "אקרן M".
לוויינים מדגם זה היו במשקל 2000 ק"ג.
על הלוויין הותקנו פאנלים סולאריים בשטח 25 מ"ר וממסרים שפעלו ב-C band.
בסך הכל שוגרו בהצלחה 6 לוויינים מדגם זה (עוד 2 שיגורים נכשלו).
אורך חיים של הלוויין היה כ-9 שנים.
כיום לווייני הסדרה הוחלפו על ידי לוויינים מסדרה "גוריזונט" ו"אקספרס".
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת פרוטון:
אקרית העוף האדומה (שם מדעי: Dermanyssus gallinae) היא טפיל מוצץ דם של עופות.
הוא נחשד כמעביר (וקטור), של מספר מחוללי מחלה.
למרות שמותיו הנפוצים, יש לו מגוון רחב של מארחים הכוללים כמה מינים של ציפורי בר ויונקים, כולל בני אדם.
הוא קרוב בגודל, במראה ובמאפייני התנהגות לאקרית העופות הצפונית, Ornithonyssus sylviarum ולאקרית העופות Ornithonyssus bursa המכונה לעיתים בטעות "כינת יונים".
יש להבחין בינם לבין מחולל הסקביאס, ולבין האקרית האדומה, הצמחונית.
האקרית מוצצת דם ובדרך כלל תתקוף את המארח שלה בלילה, אך ניזונה מדי פעם גם במהלך היום.
הבוגרים הם באורך 0.75–1 מ"מ, עם רגליים ארוכות ובדרך כלל גוף אפרפר-לבן, שהופך לחום-אדמדם כאשר הוא לאחר הארוחה.
לאחר האכילה הם מתחבאים בסדקים ובקפלים הרחק ממקורות אור, שם הם מזדווגים ומטילים ביצים.
לאקרית חמישה שלבי חיים: ביצה, זחל, פרוטונימפה, דווטונימפה ובוגר.
בתנאים נוחים ניתן להשלים את מחזור החיים הזה בתוך שבעה ימים, כך שאוכלוסיות יכולות לגדול במהירות, ולגרום לאנמיה בלהקות עופות שנפגעו קשות.
ציפורים צעירות הן הרגישות ביותר.
ייתכן שהאקרית יכולה גם להשפיע על בריאות העופות בעקיפין, שכן הן עשויות לשמש כווקטורים למחלות כמו סלמונלוזיס, ספירוצ'אטוזיס של עופות ו-Erysipelothrix rhusiopathiae.
האקרית יכול לשרוד עד 10 חודשים בלול תרנגולות ריק.
טמפרטורות גבוהות מ-45°C ונמוכות מ-20°C− נמצאו קטלניות עבורו.
האקריות ניזונות בדרך כלל סביב החזה והרגליים של תרנגולות, וגורמים לכאב, גירוי וירידה בייצור הביצים.
עלולים להתפתח פצעונים, גלדים, היפרפיגמנטציה ואובדן נוצות.
אם הם נוכחים בכמות גדולה, הם יכולים לגרום לאנמיה בתרנגולות הנצפית כחיוורון של הכרבולת והדלדל.
בדרך כלל ניתן להגיע לאבחנה משוערת בלהקות תרנגולות מטילות, על סמך ירידה בייצור הביצים, אנמיה ותמותה בציפורים צעירות או חולות.
כתמי דם על הביצים מעידים על נגעים בתוך הקלואקה של תרנגולת נגועה.
אבחנה סופית מושגת רק לאחר זיהוי האקריות עצמם, ביציהם או צואתם.
ישנן מספר שיטות למניעת הנגע בלולי תרנגולות, כולל:
חימום הלול לטמפרטורות מעל 55°C.
שטיפה סדירה של מערכת המגורים.
טיפול בקירות וברצפות באבק סיליקה או קרבולינאום לפני הכנסת תרנגולות חדשות.
ניתן להשתמש בחומרי קוטלי אקטו-טפילים לטיפול בעופות נגועים.
אם משתמשים בחומרים כימיים אלה, רצוי לעשות זאת בסבב כדי למנוע הצטברות עמידות.
פוספטים אורגניים, קרבמטים, ופירטרואידים נמצאים בשימוש נרחב.
המקרה הראשון של עמידות לפירטרואיד דווח על ידי בוגנט וחבריו ב-1997 ומקרים חדשים ממשיכים להיות מדווחים נכון ל-2020. קוטל החרקים spinosad יעיל נגד אקרית עמיד בפני קוטלי החרקים הוותיקים ואף ניתן להשתמש בו במקום, בנוכחות התרנגולות המטילות.
מוצר חדש, Exzolt הוכנס לשימוש באיחוד האירופי בשנת 2017, הוא מכיל פלוראלנר, איזוקסזולין, ויעיל מאוד נגד זן האקרית, כולל כאלה העמידים לקוטלי אקריות ישנים.
הוא מאושר למתן דרך הפה מעורבב עם מי השתייה ובעל אופן פעולה מערכתי, כלומר הוא פועל דרך הדם של העופות המטופלים.
הוכח כי הלקטונים המאקרוציקליים אפרינומקטין, מוקסידקטין או איברמקטין משפיעים על רביית אקריות ועיכול ארוחות דם במחקר אחד, אם כי מחקרים אחרים מצאו כי איברמקטין אינו יעיל למעט במינונים "קרובים באופן לא רצוי לאלו הגורמים לרעילות".
קרדיות טורפות, כגון Androlaelaps caalis ו-Hypoaspis miles יכולות לשמש כדי לדכא אקריות.
חשיפת אקרית לפחמן דו-חמצני באמצעות קרח יבש וריסוס ישיר הוצעה כטיפול חדשני.
חיסונים נמצאים כיום בפיתוח פעיל לטיפול בעופות, המבקשים "לעורר תגובה הגנה" בציפורים ולהגביר את התמותה של האקריות.
חלק ממוצרי שמן אתרי צמחי יכולים לשמש כדוחי חרקים.
ותוארו צמחים מסוימים שהשמנים שלהם דוחים בהצלחה אקריות.
בבני אדם, נגעי האקרית ידועים כדרמניזוסיס או גאמאזואידוזיס (gamasoidosis או dermanyssosis).
האקריות מסוגלים לעכל ולהתרבות גם בעזרת דם אנושי בלבד, כך שההדבקות יכולות להיות מתמשכות.
בשל הרגלי האכלה ליליים של האקריות, אנשים נגועים עלולים לחוות גירוד ולהבחין בעקיצות כאשר הם מתעוררים בבוקר.
חומרת התסמינים משתנה; דרמטיטיס, גרד ואורטיקריה פפולרית הם שכיחים.
מניעת נגעים בבתי האנשים כוללת סילוק מעבירים אפשריים כגון סילוק קיני יונים ודרורים וטיפול בעופות נגועים בחצר האחורית.
בנוסף, מומלץ על צמצום מקומות מסתור (שטיחים, חפצים באי סדר); שימוש מושכל בחומרי הדברה; שמירה על לחות נמוכה; שמירה על טמפרטורת סביבה נמוכה; ניקוי יסודי תכוף; צמצום זמן הבילוי בבית; ושמירה על היגיינה טובה.
האקרית ניזונה גם מיונקים, כולל חתולים, כלבים, מכרסמים, ארנבות, וסוסים.
הדבקה באקרית נדירה בחתולים ובכלבים; בדרך כלל בבעלי חיים אלה הן עוקצות את הגפיים והגב, מה שגורם לגרד.
אקרופוקה (שם מדעי: Acrophoca) הוא סוג נכחד של טורף ימי גדול ממשפחת כלבי הים.
הוא התקיים במשך המיוקן שלפני 7.2 עד 5.3 מיליון שנה מזמננו במימי אמריקה הדרומית.
המאובנים של כלב ים זה התגלו בתצורות Bahía Inglesa Formation שבמחוז אטקמה בצ'ילה ובתצורות Pisco Formation בפרו.
הממצאים הוגדרו ב-1981 בידי החוקר Christian De Muizon, ולפי מבנה השיניים שלו שויך לקבוצת המונכיים.
בעבר סברו שהיה קרוב למין כלב ים נמרי, עקב אורח חייו הדומה אך מקרים מאוחרים יותר מצביעים שהוא קשור יותר לכלבי ים נזיריים.
הסוג הקרוב ביותר אליו הוא Piscophoca שחי לצידו.
סביב המאובנים שלו התגלו גם ממצאי חיות ימיות אחרות ביניהם לווייתן האודובנוצטופס, העצלן הימי תאלסוקנוס, דולפינן, סולת גנט וקורמורניים.
כלב ים זה הגיע לאורך של 1.5 מטר והיה בעל סנפירים וצוואר פחות מפותחים לשחייה ימית כמו כלבי הים האנטארקטיים.
בלסתותיו היו שורות שיניים חרוטיות המותאמות לאוכלי דגים, אם כי השיניים היו גם בעלות חורים שמותאמים לסינון חומרי פלנקטון או קריל.
מבנה האגן שלו היה צר יחסית ולא התאים לשחייה מותאמת לאוקיינוס, כך שהגיוני שהתקיים סביב החופים.
הוא היה כנראה טורף קשוח, אם כי לא כמו כלב הים הנמרי המודרני.
אקרנופלן לון הוא האקרנופלן היחיד שנכנס לשירות מבצעי בתור ספינת מלחמה, במסגרת שייטת הים הכספי של הצי הסובייטי.
האקרנופלן תוכנן על ידי רוסטיסלב אלכסייב בשנת 1975, ושירת בצי הסובייטי ולאחר מכן בצי הרוסי משנת 1987 ועד סוף שנות ה-90.
האקרנופלן טס באמצעות עילוי הנוצר על ידי אפקט הקרקע, אשר פועל על כנפיו הגדולות כאשר הוא נמצא בגובה של כ-4 מטרים מעל פני הים.
על אף הדמיון למטוסים קונבנציונליים, אקרנופלאנים כמו ה"לון" אינם מסווגים כמטוסים, מטוסי ים, רחפות או סנפיריתות, אלא ככלי שיט לפי הארגון הימאות הבין-לאומי, בשל השימוש באפקט הקרקע המאפשר תנועה בסמוך לפני המים.
אפקט הקרקע מתרחש כאשר כלי הטיס טס בגובה נמוך מאוד מעל פני הים או הקרקע, מה שמפחית את הגרר על ידי מניעת היווצרות מערבולות קצה כנף.
תופעה זו אינה מתרחשת בגבהים גבוהים.
פירוש השם "לון" (Лунь) מהשפה הרוסית הוא זרון.
אקרנופלן סדרת לון היה אקרנופלן שפותח על בסיס אב-הטיפוס אקרנופלן KM, אשר זכה לכינוי מפלצת הים הכספי.
האקרנופלן סדרת לון הופעל על ידי 8 מנועי Kuznetsov NK-87 טורבו-פאן שהותקנו על קנארדים קדמיים, כאשר כל אחד מהם ייצר 127.4 קילו-ניוטון של דחף.
הוא היה בעל גוף סירת מעופף עם לוח סטייה גדול בתחתיתו, שנועד לספק "שלב" להמראה.
היה לו מהירות שיוט מקסימלית של 550 קמ"ש.
הוא היה מצויד ללוחמה נגד קרקע, ונשא את הטיל המונחה P-270 מוסקיט.
6 משגרי רקטות P-270 מוסקיט הותקנו ב-3 זוגות על פני השטח הגבי של גוף המטוס עם מערכות מעקב מתקדמות שהותקנו באף ובזנב.
הדגם היחיד של סוג זה שנבנה עד תום היה MD-160, שנכנס לשירות בשייטת הים הכספי ב-1987. הוא יצא משירות בסוף שנות ה-90 ואוחסן בבסיס חיל הים הרוסי בים הכספי בקספייסק עד לשנת 2020.
האקרנופלן השני מסוג לון נבנה באופן חלקי בסוף שנות ה-80. במהלך בנייתו, הוא עוצב מחדש כבית חולים שדה נייד שניתן לפריסה מהירה לכל מקום חופי או ימי.
שמו היה "ספסטל" (תרגום: "מציל").
בעקבות קריסת ברית המועצות ב-1991 וביטול המימון הצבאי, הופסקה בניית הכלי השני.
נכון לשנת 2021, ה"ספסטל" שבנייתו לא הושלמה מאוחסן ליד נהר הוולגה במתחם תעשייתי ישן בעיר ניז'ני נובגורוד שבמרכז רוסיה.
העיצוב של ה"לון" כלל כמה חסרונות.
אחד מהם היה שבעוד שהאפקט הקרקעי אפשר לו לטוס בגובה נמוך, כדי לנצל את האפקט הוא היה צריך לטוס בגובה נמוך של 1.5-3.0 מ' מעל המים בגלל מוטת הכנפיים הקצרה, ולכן לא יכול היה לטוס כאשר הים היה גלי במידה כלשהית או בכלל מעט סוער.
חסרון נוסף היה שהאקרנופלן תוכנן רק לנצל את עקרון האפקט הקרקעי, ולכן לא היה יכול לעלות לגבהים גבוהים יותר.
הדרישה למים רגועים לפעילות, והיכולת המוגבלת לטוס מעליהם כאשר הם לא רגועים, הגבילה מאוד את זמני ומקומות הפריסה שלו.
ב-31 ביולי 2020, האקרנופלן MD-160 מסדרת לון נגרר מבסיס חיל הים בקספייסק, במטרה להציג אותו בסופו של דבר לציבור בדרבנט, דאגסטן, בפארק הפטריוט המתוכנן, מוזיאון ופארק שעשועים משולב שיציג ציוד צבאי סובייטי ורוסי.
מבצע הגרירה כלל את השימוש בפונטונים גומי, שלושה ספינות גרירה ושתי ספינות מלוות, והיה אמור לעבור 100 ק"מ אם המבצע היה הושלם.
עם זאת, במהלך הגרירה האקראנופלן נתקע בחוף, קרוב ליעד המתוכנן.
הצוות שניהל את מבצע הגרירה לא הצליח להעביר את הכלי הענק, ולכן האקרנופלן אובטח ונשאר בחוף תוך כדי שהיו ערוכים לתכנן כיצד להמשיך את המעבר לפארק הפטריוט בדגאסטן.
בינתיים, הכלי יוצא הדופן החל למשוך תשומת לב מהתקשורת, צופים ואורחים בלתי מורשים, עוד לפני שהפארק הוקם.
דו"ח אחד שפורסם באוגוסט 2020 ציין שהמטוס, שהיה חשוף לגלים באזור החוף, התחיל לספוג מים לתוכו.
העברת כלי השיט ליבשה מעבר לאזור הגלישה תבטל את האפשרות שפעולת גלים מוגברת במהלך סופות עלולה לפגוע בגוף הספינה.
בדצמבר 2020, מבצע חילוץ מוצלח הוביל להוצאה של האקרנופלן מהמים, ראשו פונה קדימה, והזנב נמצא במרחק של 20–30 מ' מהים, כפי שנראה בתמונות לוויין.
האקרנופלן נגרר לחוף ב-30 בדצמבר 2021.
הנעה: 8 × מנועי Kuznetsov NK-87 טורבופן, כל אחד עם דחף של 127.4 קילו-ניוטון (28,600 ליברות-כוח)
סייג רום: 5 מטרים (16 רגל) באפקט קרקע
תותחים: שני תותחי 23 מ"מ Pl-23 בצריח זנב כפול ושני תותחי 23 מ"מ Pl-23 בצריח כפול מתחת לצינורות הטילים הקדמיים
טילים: שישה משגרים של טילים נגד ספינות מדגם P-270 מוסקיט סאנבורן.
אקרינגטון היה מועדון כדורגל אנגלי שהיה בין המייסדים של פוטבול ליג.
המועדון הוקם בשנת 1878. הוא היה בין הקבוצות החזקות בלנקשייר.
בשנת 1884 התברר שמועדון משלם לשחקנים על השתתפות במשחקים והוצא מהתאחדות הכדורגל האנגלית.
"אקרינגטון" היה בין 12 קבוצות שהשתתפו בעונה הראשונה של פוטבול ליג.
עונת 1889/1890 בפוטבול ליג הייתה העונה המוצלחת של המועדון והוא סיים אותה במקום השישי.
בעונת 1892/1893 באחד ממשחקי הקבוצה באצטדיון הבית נוכחו 14 אלף אוהדים.
לאחר עונת 1892/1893 בפוטבול ליג הקבוצה הייתה אמורה לרדת לליגת משנה.
במקום זה מועדון העדיף שקבוצתו תשחק בליגה אזורית.
כאשר הוא רצה לחזור, הנהלת הליגה סירבה לבקשתו.
הוא שיחק בתחרויות אזוריות עד לשנת 1896.
אקרמז'ון קומילוב (באוזבקית: Akramjon Komilov; נולד ב-14 במרץ 1996 בקוקנד שבאוזבקיסטן) הוא כדורגלן אוזבקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת AGMK מליגת העל האוזבקית ובנבחרת אוזבקיסטן.
קומילוב גדל במחלקת הנוער של בוניודקור, ובשנת 2014 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האוזבקית.
בהמשך חתם בפחטקור טשקנט, גם היא מליגת העל האוזבקית.
ב-9 בפברואר 2021 חתם ב-AGMK מליגת העל האוזבקית.
ב-14 בפברואר 2016 ערך קומילוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוזבקיסטן, בניצחון 0–2 על נבחרת לבנון במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת אוזבקיסטן עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2018, וערך ארבע הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
(.R.E.M) הייתה להקת רוק שנוסדה בעיר את'נס במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית ב-1980 על ידי מייקל סטייפ (סולן), ביל ברי (תופים), פיטר באק (גיטרה), ומייק מילס (גיטרה בס וקולות רקע).
במהלך שנות השמונים, בהיותם חתומים בלייבל העצמאי IRS, השיגו מעמד מיוחד במוזיקה האמריקנית, ואומצו על ידי תחנות מוזיקה שפנו לקהל של סטודנטים מהקולג', והפכו לאחת מהלהקות הבולטות ברוק האלטרנטיבי של התקופה.
בתחילת שנות התשעים הוציאו שני אלבומים שהוגדרו כמופת מוזיקלי, והפכו לאחת מהלהקות הפופולריות, המוערכות והמשפיעות מוזיקלית בעולם.
בספטמבר 2011 הודיעה הלהקה על פירוקה באתרה הרשמי.
R.E.M דורגה במקום ה-97 בקטגוריית "האומנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין רולינג סטון.
הלהקה בחרה את השם אחרי רפרוף אקראי במילון.
REM הם ראשי תיבות של Rapid Eye Movement (שלב במהלך השינה בו מופיעים חלומות ומתאפיין בתנועות עיניים מהירות), אך זה אינו השם המלא של הלהקה.
האלבום הקצר (EP) הראשון של הלהקה, Chronic Town, יצא ב-1982, והמחיש את סגנונם המוזיקלי: גיטרות, נגינת אקורדים מהירה, שירה שהיא כמעט מלמול ושירים על נושאים אחרים מאהבה ויחסים, שניים מנושאי הכתיבה המרכזיים במוזיקה הפופולרית.
אלבום הבכורה של אר.אי.אם, Murmur, שיצא ב-1983, נחשב לאחד מהתקליטים הטובים של שנות השמונים.
ניכר בו סגנונם המוזיקלי המיוחד והמלל המעורפל, כמעט בלתי מובן.
האלבום השני של הלהקה, Reckoning יצא ב-1984, היה פחות אחיד בסגנונו המוזיקלי מהאלבום הראשון, ושילב מספר סגנונות שונים באלבום אחד.
מילות השירים היו אפלות וכללו טביעה, שיטפונות ופירוד.
האלבום השלישי, Fables of the Reconstruction, יצא ב-1985, ועסק במיתולוגיה של דרום ארצות הברית.
השירים עסקו בדמויות אקסצנטריות וברכבות, שני מוטיבים אופייניים במוזיקה הדרומית.
בתקופה זו נחשבה אר.אי.אם כלהקת רוק קולג'ים.
שיריה הושמעו רבות בתחנות רדיו של סטודנטים ברחבי ארצות הברית, ואף על פי שנחשבה כלהקה חשובה ברוק האלטרנטיבי, הפריצה המשמעותית שלהם לציבור הרחב הגיעה רק מספר שנים אחר כך.
ב-1986 יצא Lifes Rich Pageant, שם הלקוח מהסרט הפנתר הוורוד.
באלבום הזה, בניגוד לקודמיו, מילות השירים היו מובנות וברורות יותר, יחד עם נגיעות פוליטיות.
למשל, השיר "Cuyahoga" מתייחס לנהר באוהיו שעלה באש עקב זיהום המים; השיר "Fall On Me" מדבר על גשם חומצי ועל זיהום האוויר הגורם לו.
במובנים רבים, אלבום זה מסמן את תום התקופה הראשונה בהיסטוריה של הלהקה, בעיקר כי החל מהאלבום הבא היא זכתה להצלחה והכרה רבות בהרבה.
עד תקופה זו זכו לקהל נאמן ואהדת המבקרים, אך החל מהאלבום הבא הגיעו לקהל רחב בהרבה.
ב-1987 יצא Document, אלבום האחרון עם .I.R.S, עם הלהיט הגדול הראשון – The One I Love.
שיר זה הגיע למקום התשיעי במצעד הפופ האמריקני, שיר המתאר שמחה על סיומם של יחסי אהבה שהסתיימו.
את Document הפיק סקוט ליט, המפיק המוזיקלי ב-11 השנים הבאות.
אר.אי.אם חבה חלק ניכר מהצליל הייחודי שלה לעבודתו של סקוט ליט.
Dead Letter Office, שיצא ב-1987 הוא אלבום אוסף עם קטעים נדירים שלא הוצגו בעבר, וגרסאות כיסוי.
Eponymous (1988) הוא אלבום אוסף נוסף, שסיכם את תקופתה המוקדמת של הלהקה.
האוסף הכיל שירים שיצאו בתקליטים קודמים, וכן מספר גרסאות אלטרנטיביות לשירים.
ב-1988 חתמה אר.אי.אם בלייבל המרכזי של האחים וורנר (Warner Brothers).
באותה שנה יצא אלבום האולפן השישי, Green.
זו הייתה הפעם הראשונה בה נהנתה הלהקה מיחסי ציבור מסיביים.
החל משנת 1989 יצאו לסיבובי הופעות באצטדיונים.
חלק ממעריציהם ששמרו להם אמונים עוד מתחילת הדרך טענו כי הלהקה התמסחרה, וזה בא לידי ביטוי במוזיקה שהפכה פופולרית על חשבון האיכות באלבומיהם הקודמים.
הלהקה החלה להפוך ללהקת רוק מרכזית, המוכרת גם מחוץ לארצות הברית.
באלבום היו מספר להיטים, ביניהם "Orange Crush", משירי המחאה החשובים של הלהקה (השיר עוסק בשימוש שעשה צבא ארצות הברית בחומרים כימיים במלחמת וייטנאם), "Stand "ו-"Pop Song 89".
שני האלבומים הבאים, Out of Time מ-1991 ו-Automatic for the People מ-1992 זכו להצלחה בינלאומית מרשימה ועמדו בראש רשימת התקליטים הנמכרים, אף על פי שהלהקה לא יצאה לסיבוב הופעות לאחר תקליטים אלו.
Automatic for the People, עם כ-15 מיליון עותקים, היה לאלבום המצליח ביותר של הלהקה בכל הזמנים, וזאת למרות עיסוקו בתכנים קודרים כגון מוות והתאבדות.
אף על פי שניתן לחשוב שהשיר Losing My Religion מדבר על הקשר שבין אדם לאלוהים או היחס לדת, לא זו הייתה כוונתו המקורית של הטקסט.
במהלך התוכנית VH1 storytellers סטייפ סיפר שהשיר נכתב על תחילת קשר בין שני אנשים, כשבשלב הראשוני עדיין לא ברור האם האדם השני מעוניין אף הוא בקשר.
במהלך 1994 הוציאה הלהקה את האלבום Monster, שהושפע מסגנון הגראנג' ששלט אז.
הלהיט המרכזי באלבום היה "What's the Frequency, Kenneth", ששודר רבות ב-MTV.
אחת מהטענות שהשמיעו מבקרי המוזיקה נגד האלבום היא שאר.אי.אם החלה לשנות מסלול לכיוון הגלאם רוק (glam rock).
מסע ההופעות שליווה את האלבום היה נקודת מפתח בהיסטוריה של הלהקה, כשבמהלך הסיבוב לקה המתופף ביל ברי בדימום מוחי במהלך אחת מההופעות, מה שהוביל לבסוף לפרישתו מהלהקה לטובת חיי חקלאות שקטים בג'ורג'יה.
למעשה, מסע ההופעות הושהה עקב רצף בעיות בריאותיות: המפרצת בה לקה ביל ברי, ניתוח שבר של מייקל סטייפ וחסימת מעיים בה לקה מייק מילס בעקבות ניתוח קודם.
עזיבתו של ברי הייתה נקודת מפנה משמעותית, שדרשה תקופת הסתגלות.
במהלך אותו סיבוב ולפני פרישתו של ברי, הקליטה הלהקה את האלבום New Adventures in Hi-Fi ב-1996, בו שיתפו פעולה בין היתר עם פטי סמית.
אלבום זה, אף על פי שלא הניב להיטים גדולים, נחשב על ידי רבים מהמעריצים לאחד מהטובים בתולדותיה.
את התמונה על-גבי עטיפת התקליט צילם מייקל סטייפ בעצמו.
אחרי עזיבתו של ברי, ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום "Up" שזכה לשבחים אצל המבקרים אך לא אצל הקהל, ונראה שהמכירות בארצות הברית היו נמוכות ביחס למכירות באירופה.
ללא ברי, בחלק מהשירים שולבה מכונת תופים, כיוון שלדבריהם לא רצו להחליף את ברי במישהו אחר.
בראיונות סיפרו חברי הלהקה על אווירה קשה עקב עזיבת ברי ורצון לפרק את הלהקה, שחלחלו גם לעשיית האלבום.
באלבום זה נפרדה הלהקה גם מהמפיק המסורתי שלה, סקוט ליט, שהוחלף בטכנאי הקול פאט מק'קארתי.
בין הסינגלים שיצאו מתוך אלבום זה היו "Daysleeper", "Lotus" ומה שהפך לאחת הבלדות המזוהות ביותר עם הלהקה – "At My Most Beautiful".
ב-2001 חזרו שוב חברי אר.אי.אם ויצרו את אלבומם ה-12, "Reveal", אלבום שקט יחסית לקודמיו.