tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר עונה אחת בלבד בקבוצה הושאל השחקן לאלופת ספרד, אתלטיקו מדריד.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לגנואה האיטלקית.
ביולי 2016 חתם באינטר מילאנו.
ב-31 באוגוסט 2017, הושאל אנסאלדי לטורינו לשנתיים שבסופן טורינו תחויב לצרפו תמורת שני מיליון אירו.
ב-22 באוגוסט 2022 חתם אנסאלדי בפארמה מהסרייה ב'.
בנובמבר 2009 זומן לראשונה אנסאלדי לסגל נבחרת ארגנטינה על ידי המאמן דייגו מראדונה, למשחק ידידות נגד .
כריסטיאן אטסו טוואסם היה כדורגלן גנאי ששיחק בעמדת החלוץ.
בגיל 17 אטסו החל לשחק במחלקת הנוער של פורטו.
ב-14 במאי 2011 זימן אותו המאמן באותה תקופה, אנדרה וילאש בואש, לקבוצת הבוגרים למשחק בליגה נגד מאריטימו, אך הוא נשאר על הספסל ולא שותף בניצחון החוץ 2-0.
בעונת 2011/2012 הושאל אטסו לריו אבה, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-28 באוגוסט 2011, בהפסד בית 1-0 לאולהאננסה.
ב-16 בדצמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד החוץ 5-1 לבנפיקה.
בעונת 2012/2013 חזר אחרי עונת השאלה לפורטו, כאשר הוא פותח בהרכבה של הקבוצה תשע פעמים.
באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הפורטוגזית שנה שלישית ברציפות.
ב-1 בספטמבר 2013 חתם אטסו על חוזה לחמש שנים בסכום של 3.5 מיליון יורו בשורות צ'לסי.
הוא הושאל לקבוצה ההולנדית ויטסה ארנהם לעונת 2013-14, בקבוצה שיחק 30 משחקים וכבש חמישה שערים.
באותה שנה סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה.
עונה לאחר מכן ב-13 באוגוסט 2014, אטסו הושאל הפעם לקבוצת הפרמייר ליג, אברטון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, כאשר הוא עולה כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 2-2 נגד ארסנל.
ב-29 במאי 2015 הושאל לבורנמות', העולה החדשה לפרמייר ליג.
הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-25 באוגוסט בניצחון 4-0 על הארטפול יונייטד בגביע הליגה.
למעט שני משחקי גביע ליגה, אטסו לא שותף כלל בשאר המשחקים וחזר בינואר 2016 לצ'לסי.
ב-25 בינואר 2016 הושאל למאלגה.
ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, ובה הבקיע שער בניצחון 3-0 על חטאפה.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לניוקאסל יונייטד.
ב-24 במאי 2017 חתם באופן קבוע בניוקאסל.
אטסו נבחר לסגל של הנבחרת במונדיאל 2014, כשהוא פותח בהרכבה בכל המשחקים.
נכלל לסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2015 בו הבקיע צמד נגד ברבע הגמר, וסייע לגאנה להעפיל לגמר בו הפסידה ל בפנדלים.
אטסו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב-6 בפברואר 2023 פקדה את טורקיה רעידת אדמה קטלנית, ולאחריה דווח אטסו כנעדר.
למחרת דיווח סגן נשיא המועדון כי הוא חולץ וכי הוא מטופל בבית החולים, אך למחרת התברר כי הדיווח שגוי.
ב-18 בפברואר אותר ללא רוח חיים תחת ההריסות.
כריסטיאן אלדיארן (באיסלנדית: Kristján Eldjárn; נהגה: ; 6 בדצמבר 1916 – 14 בספטמבר 1982) היה פוליטיקאי איסלנדי, נשיא איסלנד השלישי, שכיהן בתפקידו זה בין השנים 1968–1980.
נולד לפורארין אלדיארן וסיגרון סיגורירטרדוטיר, למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן ולימד באוניברסיטת איסלנד.
התזה שלו עסקה בקבורה הפגאנית באיסלנד.
מלבד תפקידי ההוראה שלו שימש גם כאוצר במוזיאון הלאומי של איסלנד , אותו ניהל בהמשך עד להיבחרו לנשיאות איסלנד ב-1968. בשנתיים האחרונות לפני בחירתו, הגיש אלדיארן שורה של תוכניות טלוויזיה חינוכיות על ההיסטוריה האיסלנדית דרך הצגת מוצגים מאוסף המוזיאון הלאומי.
תוכניות אלו ששודרו בערוץ הטלוויזיה הלאומית האיסלנדית זכו להצלחה והפכו אותו לדמות מוכרת לקראת ההתמודדות בבחירות לנשיאות.
בתחילת המירוץ לנשיאות הוביל המתמודד מולו בסקרי דעת הקהל, גונאר תורודסן, בהפרש ניכר, אך למעשה זכה אלדיארן ב-65.6% מקולות הבוחרים, כשאחוז ההצבעה עומד על 92.2%.
הוא נבחר מחדש ב-1927 וב-1976, ללא מתמודדים מולו, ולקראת הבחירות של 1980 החליט שלא לרוץ לכהונה נוספת ולהקדיש את שארית חייו לעבודתו האקדמית.
הוא מת במהלך ניתוח לב, בקליבלנד, אוהיו, ב-14 בספטמבר 1982.
בנו פורארין אלדיארן , הוא משורר וסופר פופולרי באיסלנד, המתמחה בסוגת הסיפור הקצר.
בתו סיגרון גם היא סופרת ומאיירת של ספרי ילדים.
כריסטיאן אייקמן היה רופא צבאי הולנדי, פרופסור לפיזיולוגיה שעסק גם בתחום הבקטריולוגיה.
אייקמן חקר את מחלת הבריברי וגילה כי היא נגרמת בעקבות מחסור בוויטמין B1. על תגלית זו קיבל אייקמן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1929, אותו חלק עם פרדריק גואולנד הופקינס (Frederick Gowland Hopkins) תגליתו של אייקמן הצילה חיים והביאה לידיעתנו את החשיבות של הוויטמינים בתזונה.
כריסטיאן אייקמן נולד בנייקרק בהולנד, כילד השביעי ליוהאנה אלידה פול אייקמן וכריסטיאן אייקמן האב.
ב-1875 אייקמן התקבל לבית הספר הצבאי לרפואה של אוניברסיטת אמסטרדם, והוכשר להיות קצין רפואה בצבא איי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום אינדונזיה).
בין השנים 1879–1881 עבד בהדרכתו של הפיזיולוג תומאס פלייס, וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על קוטביות העצבים.
ביולי 1883 תזה זאת זיכתה אותו בתואר דוקטור למדעי הרפואה בהצטיינות.
באותה השנה עזב אייקמן לאיי אינדונזיה, שם שימש קצין רפואה.
הוא חזר לאירופה ב-1885 בחופשת מחלה אחרי שלקה במלריה
אייקמן הצטרף למעבדתו של א.
פורסטר באמסטרדם ולאחר מכן למעבדה הבקטריולוגית של רוברט קוך בברלין.
בברלין פגש גם את צמד החוקרים פקלהארינג ווינקלר (A.
הוא הצטרף איתם למשלחת ששלחה הממשלה ההולנדית כדי לחקור את מחלת הבריברי, שהוגדרה אז כמגפה בארצות טרופיות וסוב-טרופיות.
אחרי תשעה חודשים של מחקר עקר, נקראו פקלהארינג ווינקלר להולנד וב-1888 בהמלצתם מונה אייקמן לראש המעבדה שהקימו השניים באינדונזיה.
במעבדה זו, עד 1896, ערך אייקמן כמה ממחקריו החשובים ביותר, אשר עסקו בפיזיולוגיה של אנשים החיים באזורים טרופיים.
הוא הצליח להפריך מספר תאוריות באשר להתאקלמות האירופאים באזורים הטרופיים.
רק אחרי עשר שנות מחקר מצא אייקמן באקראי את הגורם למחלת הבריברי.
ב-1898 התמנה אייקמן לפרופסור להיגיינה ורפואה משפטית באוניברסיטת אוטרכט.
הוא פנה לחקר הבקטריולוגיה, וחקר את זיהום המים על ידי צואת חיות ובני אדם ואת שיעור התמותה של חיידקים בהשפעת גורמים חיצוניים.
אייקמן השתתף באופן פעיל בוועדות ובמועצות הבריאות, השתתף במאבקים נגד אלכוהוליזם ושחפת, ואף הקים עמותה למאבק בשחפת.
ב-1883, לפני מסעו לאינדונזיה, התחתן אייקמן עם אלטיה ויגרי ואן אדמה (Aaltje Wigeri van Edema) שמתה ב-1886. בזמן שהותו עם המשלחת באינדונזיה, התחתן אייקמן שוב ב-1888 עם ברטה ז'ולי לואיז ואן-דר-קמפ.
בשנת 1890 נולד להם בן, פיטר-הנדריק, לימים רופא בעצמו.
העבודה החשובה ביותר של אייקמן הייתה גילוי הגורם למחלה בריברי -מחסור בוויטמין B1, הנקרא תיאמין.
חומר זה נמצא בכמויות גדולות בעיקר בדגנים מלאים.
אייקמן שם לב שעופות חלו במחלה כשאכלו אורז מלוטש והחלימו כשאכלו אורז מלא.
התופעה סקרנה אותו, ולכן עשה תצפית על סיטואציה דומה אצל אסירים.
הוא הגיע למסקנה שהפתרון נמצא בקליפת האורז, ובודד את החומר הפעיל, לו קרא "החומר נוגד נויריטיס".
חומר זה זוהה בהמשך כתיאמין או ויטמין 1 B .
על תגלית זו קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה בשנת 1929.
בשנת 1907 אייקמן התקבל כחבר באקדמיה המלכותית למדעים בהולנד, ובנוסף קיבל כמה תוארי אבירות מהממשלה ההולנדית.
במלאת 25 להיותו פרופסור הכריזו על פרס "מדליית אייקמן", שמוענק עד היום על שמו לחוקרים שהצטיינו בתחום רפואה טרופית.
מכון המחקר שניהל באינדונזיה קיים עד היום תחת שמו של אייקמן, והוא מכון מחקר מפורסם לביולוגיה מולקולרית.
בנוסף לפרס נובל, אייקמן קיבל את פרס ג'ון סקוט (פילדלפיה) ועמית זר באקדמיה הלאומית למדעים בוושינגטון.
1907 - חבר האקדמיה המלכותית למדעים של הולנד
חבר זר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
1929 - פרס נובל לרפואה או פיזיולוגיה
הוקמה מדליית אייקמן לחוקרים מצטיינים בתחום הרפואה הטרופית
מכון המחקר שלו בג'קרטה, הקרוי על שמו, נסגר בשנות ה-1960 מחוסר תקציב, אך בשנת 1990 ממשלת אינדונזיה הקימה אותו מחדש באותו מקום כ"מכון אייקמן לביולוגיה מולקולרית"
1970 - מכתש על הירח קיבל את שמו בהחלטה של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי
כריסטיאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד היה דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד בין השנים 1729–1745.
כריסטיאן ארנסט נולד ב-18 באוגוסט 1683 בזאלפלד שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-זאלפלד, ליוהאן ארנסט הרביעי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולסופיה הדוויג מסקסוניה-מרזבורג, בתם של כריסטיאן הראשון, דוכס סקסוניה-מרזבורג וכריסטינה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
ב-18 באוגוסט 1724 התחתן כריסטיאן ארנסט בנישואים מורגנטיים עם כריסטיאנה פרדריקה פון קוס, ובשל כך הורה אביו שלאחר מותו ישלטו הוא ואחיו פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד במשותף, אולם לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1729 מת אביו יוהאן ארנסט הרביעי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, וכריסטיאן ארנסט ואחיו פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלו לשלטון במקומו, אולם כריסטיאן ארנסט היה השליט העיקרי.
בשנת 1733 החל פרנץ יוזיאס להיות השליט העיקרי בדוכסות, ובשנת 1735 החל לשלוט לבדו בקובורג.
באותה שנה התקבל הסכם בעניין חלוקת הדוכסויות השונות, ולפיו קיבל כריסטיאן ארנסט את רוב שטחן של דוכסויות סקסוניה-קובורג, סקסוניה-אייזנברג וסקסוניה-רמהילד.
ב-4 בספטמבר 1745 מת כריסטיאן ארנסט, ואחיו פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה לשלטון במקומו.
כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג היה סבה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.
פרידריך נולד ב-19 ביולי 1798 בקופנהגן, לפרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וללואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה.
בשנת 1814 מת אביו פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, וכריסטיאן אוגוסט ירש את תאריו ונחלותיו.
ב-18 בספטמבר 1820 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם לואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו ויוהנה קאס אף מור, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
משפחתו של כריסטיאן אוגוסט הייתה מיוחסת למשפחת המלוכה הדנית, אולם הדנים העדיפו את כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג בתור היורש הנבחר לכתר המלוכה.
מאידך, בשלזוויג-הולשטיין הגרמנית הוכרה תביעתו של פרידריך, משום שנהג בהם החוק הסאלי.
בשנת 1848 פרצה מלחמת שלזוויג הראשונה, שבה קיבל כריסטיאן אוגוסט תמיכה מפרוסיה וממדינות הקונפדרציה הגרמנית, אולם בשנת 1851 חתמה פרוסיה על הסכם שלום עם דנמרק, ומיד לאחר מכן כבשו הדנים את הדוכסויות.
ב-8 במאי 1852 נחתם חוזה לונדון, שעל פיו נבחר כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג להיות היורש בכוח לכתר לאחר פרדריק השביעי, מלך דנמרק, ובנוסף נקבע פיצוי כספי לכריסטיאן אוגוסט, בתמורה לוויתור על תביעותיו לשליטה בדוכסויות.
אולם, בנו פרידריך והלאומנים הגרמנים טענו שהוא לא היה יכול לוותר על טענתו לדוכסויות, ופרידריך הפך לסמל תנועת העצמאות הלאומית הגרמנית בשלזוויג-הולשטיין.
בנובמבר 1863 מת פרדריק השביעי, מלך דנמרק, ובנו פרידריך תבע את השלטון בדוכסויות שלזוויג-הולשטיין.
טענתו של פרידריך התבססה על החוק הסאלי, אולם הדנים דחו אותה וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק חתם תחת לחץ על חוקה, שהשאירה את שלזוויג תחת שלטון דני.
אוטו פון ביסמרק השתמש בסיבוך הפוליטי שנוצר, ופתח במלחמה יחד עם האימפריה האוסטרית, על מנת לכבוש את שלזוויג-הולשטיין.
עד מהרה נכבשו הדוכסויות מידי הדנים, ופרידריך התקבל בתשואות בכניסתו לקיל.
בהסכם וינה (אוקטובר 1864), סופחו הדוכסויות לפרוסיה ולאוסטריה, ופרוסיה אשר לא נטתה לאפשר את הקמתה של מדינה גרמנית חדשה, הטילה על פרידריך תנאים שלא אפשרו לו לקבל את השלטון בדוכסות.
עד מהרה התגלע סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה, ובשנת 1866 פרצה מלחמת אוסטריה–פרוסיה שהסתיימה בניצחון פרוסי, ובשלום פראג, אשר סיים את המלחמה, סופחו הדוכסויות לממלכת פרוסיה.
ב-11 במרץ 1869 מת כריסטיאן אוגוסט, ובנו פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ירש את תאריו.
ב-18 בספטמבר 1820 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם לואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו ויוהנה קאס אף מור, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
לואיזה אוגוסטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1823–1872)
קרולינה אמליה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1826–1901)
פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1829–1880), התחתן עם אדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג
כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין (1831–1917), התחתן עם הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת
הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1833–1917), התחתנה עם פרידריך פון אסמרך
כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין , היה חתנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
כריסטיאן נולד ב-22 בינואר 1831 באוגוסטנבורג, לכריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וללואיזה סופיה אף דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו ויוהנה קאס אף מור.
משפחתו של כריסטיאן הייתה מיוחסת למשפחת המלוכה הדנית, ומשפחתו טיפחה את אחיו פרידריך על מנת שיהא בעתיד מלך דנמרק.
אולם, מכיוון שמשפחתו הייתה גם ממוצא גרמני, העדיפו הדנים על פני אחיו את כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג בתור היורש.
בשנת 1848 פרצה מלחמת שלזוויג הראשונה, שבה קיבל אביו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג תמיכה מפרוסיה וממדינות הקונפדרציה הגרמנית, אולם בשנת 1851 חתמה פרוסיה על הסכם שלום עם דנמרק, ומיד לאחר מכן כבשו הדנים את הדוכסויות.
ב-8 במאי 1852 נחתם חוזה לונדון, שעל פיו נבחר כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג להיות היורש בכוח לכתר לאחר פרדריק השביעי, מלך דנמרק, ובנוסף נקבע פיצוי כספי לאביו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג בתמורה לוויתור על תביעותיו לשליטה בדוכסויות.
אחרי המלחמה למד כריסטיאן באוניברסיטת בון, שם התיידד עם פרידריך, נסיך פרוסיה.
בספטמבר 1865 פגש כריסטיאן בעת ביקור בקובורג את הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה וויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובדצמבר אותה שנה התארסו השניים.
המלכה ויקטוריה נתנה את הסכמתה לנישואין, בתנאי שהזוג יתגורר בבריטניה.
ב-5 ביולי 1866 התחתנו השניים בטירת וינדזור, ושבוע קודם לכן קיבל כריסטיאן את התואר "הוד מעלתו המלכותית".
בני הזוג בילו את ליל כלולותיהם בבית אוסבורן, לפני שיצאו לירח דבש בפריז, אינטרלאקן וג'נובה.
לאחר ירח הדבש הם התגוררו באכסניית קמברלנד שמחוץ לטירת וינדזור, ונולדו להם 6 ילדים.
כריסטיאן קיבל תואר אביר של מסדר הבירית, ואת תואר אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
מיד לאחר נישואיו קיבל כריסטיאן דרגת מייג'ור גנרל בצבא הבריטי, בשנת 1874 קודם לדרגת לוטננט גנרל, ובשנת 1877 קודם לדרגת גנרל.
כמו כן קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת אוקספורד, ומילא תפקידים ציבוריים יחד עם אשתו הלנה.
ביולי 1917 שינה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת את שמו של בית המלוכה לבית וינדזור, כאות התחשבות ברגש האנטי-גרמני החזק בציבור בתקופת המלחמה נגד גרמניה.
כריסטיאן והלנה ויתרו גם הם על תאריהם הגרמניים, ונקראו מעתה רק "הנסיך המלכותי" ו"הנסיכה המלכותית" בהתאמה.
ב-28 באוקטובר 1917 מת כריסטיאן בארמון שומברג בלונדון, ונקבר בבית הקברות המלכותי שבפרוגמור.
ב-5 ביולי 1866 התחתן כריסטיאן עם הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה וויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (1872–1956) - נישאה לאריברט, נסיך אנהלט.
כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק (שם מלא: כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק, רוזן מונפזאט; בדנית: Christian Valdemar Henri John, Kronprins af Danmark, greve af Monpezat; נולד ב-15 באוקטובר 2005 בקופנהגן) הוא יורש העצר של דנמרק.
בנם הבכור של פרדריק העשירי, מלך דנמרק ומארי, מלכת דנמרק.
הנסיך כריסטיאן נולד בקופנהגן, ב־15 באוקטובר 2005. הנסיך כריסטיאן נולד עם מחלת צהבת ילודים, מחלה לא מזיקה בדרך כלל ושכיחה למדי בלידות מוקדמות, ואושפז החל מ-21 באוקטובר 2005 בבית חולים, אולם שוחרר באותו יום לביתו.
הנסיך קיבל מספר מתנות לרגל הטבלתו לנצרות, כולל פוני בשם פליקפלק מהפולקטינג, הפרלמנט הדני.
כריסטיאן הוטבל על ידי הבישוף אריק נורמן סוונדסן, וסנדקיו היו דודתו, ג'יין סטיבנס, נסיך ונסיכת הכתר של נורווגיה, נסיכת הכתר של שוודיה, נסיך הכתר של יוון, ושני חברים של הוריו: יפה הנדוורק והאמי קמפבל.
כריסטיאן קיבל את השם המלא כריסטיאן ולדמאר הנריק יוהאן, אולם נקרא כריסטיאן על פי המסורת בדנמרק שהמלכים נקראים בשמות כריסטיאן ופרדריק לסירוגין.
כריסטיאן למד בגן ילדים עם בני גילו, והיה החבר הראשון ממשפחת המלוכה שעשה זאת, וכן היה חבר בית המלוכה הראשון שלמד בבית ספר ממלכתי.
באוקטובר 2006 השתתף כריסטיאן עם סבו הנריק, נסיך דנמרק בחנוכת משכן הפילים בגן החיות בקופנהגן, והוא פתח את בית הפילים, שנשלחו כמתנה ממלך ומלכת תאילנד.
בשנת 2010 שימש כריסטיאן כאחד מהשושבינים בחתונתה של ויקטוריה, נסיכת שוודיה, ובשנת 2014 הוא ליווה את הוריו בביקורם בגרינלנד.
ב-14 בינואר 2024, בעקבות הוויתור על הכס של סבתו, מרגרטה השנייה, עלה אביו לשלטון בתור המלך פרדריק העשירי, וכריסטיאן הפך להיות נסיך הכתר של דנמרק.
כריסטיאן דמיאן באטוקיו (בספרדית ובאיטלקית: Cristian Damián Battocchio; נולד ב-10 בפברואר 1992) הוא כדורגלן ארגנטינאי-איטלקי המשחק בעמדת הקשר במונופולי.
באטוקיו גדל במחלקת הנוער של ניואל'ס אולד בויס, בגיל 16 עבר לאיטליה לנוער של אודינזה.
ב-27 בפברואר 2011 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בבוגרים בניצחון 0–7 על פלרמו.
ב-30 באוגוסט 2012 הושאל לווטפורד האנגלית.
ב-1 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–5 לדרבי קאונטי.
ב-28 בספטמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–1 על ויגאן אתלטיק.
ב-26 באוגוסט 2014 הושאל לווירטוס אנטלה מהסרייה ב'.
ב-30 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לבארי.
ב-11 באוגוסט 2015 חתם בברסט הצרפתית.
ב-30 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לאז'אקסיו.
ב-14 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על לאנס.
ב-10 ביולי 2017 חתם לשנתיים במכבי תל אביב.
בינואר 2019, לאחר שהיה מושבת במשך כשמונה חודשים בשל פציעה, הגיע באטוקיו להסכם עם הנהלת מכבי תל אביב על התרת חוזהו ושוחרר מהמועדון.
שמונה ימים לאחר מכן חתם שנית בברסט הצרפתית לתקופה של שנתיים וחצי.
את שער הבכורה שלו בברסט כבש נגד שטרסבורג ונבחר למצטיין המשחק כאשר כבש שלושער.
ב-4 בפברואר 2021 חתם בטוקושימה ורטיס מליגת העל היפנית.
ב-16 ביולי 2021 חתם בפומאס המקסיקנית.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם בוולוס מליגת העל היוונית.
ב-26 בינואר 2023 חזר לישראל וחתם בסקציה נס ציונה מליגת העל.
ב-21 באוגוסט 2023 חתם בצ'נאיין מליגת העל ההודית.
כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך , היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1632–1708.
כריסטיאן אוגוסט נולד ב-26 ביולי 1622 בזולצבאך, לאוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך ולהדוויג מהולשטיין-גוטורפ, בתם של יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ואוגוסטה מדנמרק.
בשנת 1632 מת אביו אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, וכריסטיאן אוגוסט עלה לשלטון במקומו.
כריסטיאן אוגוסט היה שליט סובלני, והתיר לכל אחד לבחור את דתו, והנהיג שוויון זכויות לקתולים ולפרוטסטנטים.
כמו כן התיר כריסטיאן אוגוסט בשנת 1666, ישיבת יהודים בתחומי הרוזנות.
תחת שלטונו הפכה זולצבאך למרכז אינטלקטואלי, ולמרכז תעשיית הדפוס האזורית.
כריסטיאן אוגוסט אהב מאוד את נכדתו הגדולה זיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, אשתו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ושמר עמה על יחסים קרובים.
ב-23 באפריל 1708 מת כריסטיאן אוגוסט, ובנו תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו.
ב-27 במרץ 1649 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם אמליה מנסאו-זיגן, בתם של יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן ומרגרטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
הדוויג מפפאלץ-זולצבאך (1650–1681), התחתנה עם זיגיסמונד פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ולאחריו עם יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג
אמליה מריה תרזה מפפאלץ-זולצבאך (1651–1721)
יוהאן אוגוסט היל מפפאלץ-זולצבאך (1654–1658)
תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1659–1732)
כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט , היה נסיך אנהלט-צרבסט בין השנים 1742–1747, ואביה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
כריסטיאן אוגוסט נולד ב-26 בנובמבר 1690 בדורנבורג, ליוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג ולכריסטינה אלאונורה פון צויטש, בתם של גאורג וולראט פון צויטש וכריסטינה פון וייסנבאך.
בשנת 1704 מת אביו יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג, וכריסטיאן אוגוסט ירש את נחלותיו יחד עם אחיו יוהאן אוגוסט (מת ב-1709), כריסטיאן לודוויג (מת ב-1710) ויוהאן פרידריך (מת ב-1742).
בשנת 1708 התגייס כריסטיאן אוגוסט לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-1 (המשמר), אולם כעבור שישה חודשים הצטרף לרגימנט הרגלים ה-8 (אנהלט-צרבסט), אשר שינה את שמו לאחר מכן לרגימנט הגרנדירים ה-2 (פומרניה ה-1 - פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה), אשר היה מוצב בשטטין.
בשנת 1711 הוענק לכריסטיאן אוגוסט עיטור מסדר לה גנרוסיטה, ששמו שונה מאוחר יותר לפור לה מריט, וב-1 במרץ 1713 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
כריסטיאן אוגוסט השתתף במלחמת הירושה הספרדית, ולאחר מכן מונה למפקד הרגימנט.
בשנת 1716 הועלה כריסטיאן אוגוסט לדרגת אוברסט, ובשנת 1721 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-24 במאי 1725 קיבל כריסטיאן אוגוסט את עיטור מסדר העיט השחור, וב-22 בינואר 1729 הוא מונה למפקד שטטין.
בשנת 1732 הועלה כריסטיאן אוגוסט לדרגת גנרל לוטננט, ובשנת 1741 הוא הועלה לדרגת גנרל.
ב-5 ביוני אותה שנה הוא מונה למושל שטטין, וב-16 במאי 1742 העניק לו פרידריך השני, מלך פרוסיה דרגת גנרל-פלדמרשל.
שישה חודשים לאחר מכן, מת דודנו יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט ללא ילדים, וכריסטיאן אוגוסט ירש גם את נסיכות אנהלט-צרבסט יחד עם אחיו יוהאן לודוויג השני, נסיך אנהלט-צרבסט.
בתחילה שלט אחיו בצרבסט, בעוד כריסטיאן אוגוסט נשאר בשטטין, אולם בשנת 1746 מת אחיו יוהאן לודוויג, וכריסטיאן אוגוסט נאלץ לעבור לצרבסט, שם התגורר עד מותו ב-16 במרץ 1747, ולאחר מותו ירש אותו בנו פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט.
ב-8 בנובמבר 1727 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, בתם של כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ואלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין , היה אביהם של אדולף פרדריק, מלך שוודיה, פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ויוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, אמה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
כריסטיאן אוגוסט נולד ב-11 בינואר 1673 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולפרדריקה אמליה מדנמרק, בתם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1695 מת אביו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ואחיו הבכור פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ, בעוד כריסטיאן אוגוסט קיבל את אזור אויטין ונטל את התואר "דוכס הולשטיין-אויטין".
בנוסף הוא מונה בשנת 1701 למנהל של בישופות ליבק, וב-26 באפריל 1706 מונה לבישוף ליבק.
בשנת 1702 מת אחיו פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ובנו קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהיה קטין, שימש כריסטיאן אוגוסט כעוצר הדוכסות יחד עם גיסתו הדוויג סופיה משוודיה, ולאחר מותה בשנת 1708 שימש כעוצר לבדו.
במהלך מלחמת הצפון הגדולה נבזזו נחלותיו של קרל פרידריך על ידי הצבא הדני, שאף הרס את טירת גוטורפ - שהייתה מקום מושבם של דוכסי הולשטיין-גוטורפ.
בשנת 1717 עבר כריסטיאן אוגוסט להתגורר בקיל, וב-24 באפריל 1726 מת כריסטיאן אוגוסט בטירת גוטורפ.
ב-2 בספטמבר 1704 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם אלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ , היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1695-1659.
כריסטיאן אלברכט נולד ב-3 בפברואר 1641 בטירת גוטורפ, לפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולמריה אליזבת מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה.
בשנת 1659 מת אביו פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, וכריסטיאן אלברכט ירש את נחלותיו ותאריו.
עד מהרה הסתכסך כריסטיאן אלברכט עם כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק, ובעקבות כך חיזק כריסטיאן אלברכט את קשריו עם שוודיה, ומאידך יחסיו עם דנמרק התדרדרו לשפל של ממש, ואפילו נישואיו עם פרדריקה אמליה מדנמרק, בתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק בשנת 1667, לא הועילו לשיפור היחסים.
בשנת 1675 נאלץ כריסטיאן אלברכט לברוח מנחלותיו להמבורג, ורק בשנת 1689 הצליח לחזור אליהם, בסיועו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1665 ייסד כריסטיאן אלברכט את אוניברסיטת קיל, ובשנת 1678 ייסד את בית האופרה אופר אם גנזמארקט.
בנוסף העסיק כריסטיאן אלברכט את הצייר יירגן אבנס, אשר הועסק אף קודם לכן על ידי אביו, והעסיק אותו במשך כ-30 שנים.
ב-6 בינואר 1695 מת כריסטיאן אלברכט, ובנו פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-24 באוקטובר 1667 התחתן כריסטיאן אלברכט עם פרדריקה אמליה מדנמרק, בתם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
סופיה אמליה מהולשטיין-גוטורפ (1670–1710), התחתנה עם אוגוסט וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג
פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1671–1702)
כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין (1673–1726)
מריה אליזבת, אם המנזר של קוידלינבורג (1678–1755)
כריסטיאן, דוכס אולדנבורג (; נולד ב-1 בפברואר 1955), הוא הטוען לכתר הדוכסות הגדולה של אולדנבורג.
כריסטיאן נולד ב-1 בפברואר 1955 בראסטדה לאנטון גינטר, דוכס אולדנבורג ולאמלי, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג, בתם של אודו, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג ומרגרט, רוזנת קסטל-קסטל.
מצד אביו הוא נינו של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג האחרון, ואילו צד אמו הוא צאצא של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ונצר לבית ויטלסבאך.
ב-26 בספטמבר 1987 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת ראנצאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
בשנת 2014 מת אביו, וכריסטיאן ירש את תאריו.
ב-26 בספטמבר 1987 התחתן כריסטיאן עם קרולינה, רוזנת ראנצאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אלכסנדר, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1990)
פיליפ, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1991)
אנטון פרידריך, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1993)
הלנה, דוכסית אולדנבורג (נולדה ב-1997)
כריסטיאן קריין "כריסטי" פיצ'טנר היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית.
מיס טקסס ארצות הברית ומיס ארצות הברית לשנת 1986.
פיצ'טנר נולדה בדאלאס ולמדה בתיכון בקונטיקט, במהלך התיכון היא הייתה חברתו של אגדת הפוטבול סטיב יאנג, לאחר מכן ולמדה באוניברסיטה הדרומית המתודיסטית (Southern Methodist University).
ב-1986 הוכתרה כמיס טקסס ומיס ארצות הברית, בתחרות מיס תבל שנערכה בפנמה דורגה במקום הראשון בתחרות המקדימה, שלישית בראיונות, ראשונה בבגדי הים ושנייה בשמלות ערב, לבסוף נבחרה לסגנית ראשונה.
ב-1987 הופיעה על שער מגזין הספורט "Inside Sports".
ב-2003 השתתפה בתוכנית המציאות "מי רוצה להתחתן עם אבא שלי?" בה ילדים מחפשים כלה להוריהם.
ב-2005 לאחר שסופת הוריקן וילמה פגעה בקנקון היא נסעה לאזור על מנת לקדם בחזרה את התיירות באזור.
ב-1988 נישאה לרופא שיניים ונולדו לה שלושה בנים, ב-1998 היא התגרשה.
כריסטיאן אוגוסט הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג היה דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג בין השנים 1731–1754.
כריסטיאן אוגוסט נולד ב-4 באוגוסט 1696, והיה בנם של פרדריק וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וסופיה אמליה, רוזנת אהלפלד-לנגלאנד, בתם של פרידריך, רוזן אהלפלד-לנגלאנד ומריה אליזבת, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג.
הוא שימש כמנהל סניף בקתדרלת המבורג.
מאוחר יותר, הוא הפך למושל האי הדני אלס, לגנרל חיל הרגלים ולקולונל של המשמר המלכותי בדנמרק.
בשנת 1731 מת דודו ארנסט אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ללא ילדים, וכריסטיאן אוגוסט ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-20 בינואר 1754 מת כריסטיאן אוגוסט, ובנו פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-21 ביולי 1720 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם פרדריקה לואיזה, רוזנת דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן גילדלווה, רוזן סמסו ושרלוטה אמליה, רוזנת דנסקאולד-לאובריג, ממנה נולדו לו תשעה ילדים:
פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1721–1794)
אמיל אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1722–1786), לוטננט גנרל בצבא הדני
כריסטיאן אולריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1723)
סופיה שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1725–1752)
כריסטינה אולריקה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1727–1794)
סופיה מגדלנה מריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1731–1799)
שרלוטה אמליה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1736–1815)
כריסטיאן אוגוסט לורנץ (בדנית: Christian August Lorentzen; 10 באוגוסט 1749 – 8 במאי 1828) היה צייר דני.
כריסטיאן אוגוסט לורנץ נולד בסנדרבורג, דנמרק.
הוא היה בנם של הנס פיטר לורנץ ומריה כריסטינה הנסדטר.
הוא הגיע לקופנהגן בסביבות 1771, שם הוא נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות, אך לא ברור אם קיבל הכשרה רשמית.
לאחר שהגיע לקופנהגן, שימש עד מהרה כצייר דיוקנאות.
בשנים 1779 עד 1782 יצא לנסיעות כדי לפתח את כישוריו, וביקר בהולנד, באנטוורפן ובפריז שם העתיק עבודות של מאסטרים ותיקים.
בשנת 1792 נסע לנורווגיה כדי לצייר לקוחות פוטנציאליים.
לאחר שחזר הביתה בשנת 1782, הוא הפך לאמן רב תכליתי.
במספר ציורים, כגון "קרב קופנהגן".
1801, במוזיאון ההיסטורי הלאומי הדני ו"הלילה הנורא".
1807, בגלריה הלאומית הדנית, הוא תיעד אירועי מפתח מהמלחמות האנגליות בין 1801 ו-1814.
מאוחר יותר בקריירה, צייר בעיקר דיוקנאות, נופים וסצנות מתוך הקומדיות של לודוויג הולברג (1684–1754).
הוא היה פרופסור באקדמיה המלכותית בקופנהגן משנת 1803 ועד מותו בשנת 1828.
הוא השפיע על הדור הבא של ציירים כמו מרטינוס רורבי (1803–1848).
כריסטיאן הזקן, דוכס בראונשווייג-לינבורג, (9 בנובמבר 1566–8 בנובמבר 1633) היה נסיך לינבורג והנסיך-בישוף של מינדן.
כריסטיאן נולד ב-9 בנובמבר 1566, והיה בנם השני של וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ודורותיאה מדנמרק.
ב-1597 הוא נבחר כקואדיוטור של הנסיך-בישוף של מינדן וב-1599 נכנס בעצמו לתפקידו כבישוף.
לאחר מותו של אחיו הבכור, ארנסט השני ב-1611, הוא ירש את השלטון בנסיכות לינבורג וב-1617 ירש גם את נסיכות גרובנהאגן שאוחדה עם נחלותיו.
כשפרצה מלחמת שלושים השנים הוא הצטרף, עם הדוכס פרידריך מהולשטיין, לצד של הקיסר, הפך לקולונל של כוחות החוג הסקסוני התחתון וביקש במיומנות רבה לשמור את זירת המלחמה רחוקה משטח הבישופות ככל האפשר; למרות זאת בשנת 1623 כבשו הכוחות הקיסריים תחת גנרל טילי את נחלותיו.
כאשר אצילים מסכסוניה התחתונה התכוננו להגן על עצמם, כריסטיאן התפטר מתפקידו כקולונל החוג.
רק בשנת 1629, כאשר התקבל צו ההשבה, הוא הצטרף לאמונה הפרוטסטנטית.
כריסטיאן אנטידורמי הוא שחקן אוסטרלי.
אנטידורמי נולד וגדל בפרברים הדרומיים של סידני, אוסטרליה.
הוא שיחק כדורגל במשך 14 שנים והשתתף באופן פעיל בקראטה, שחייה וטניס.
אנטידורמי גילה את אהבתו לאמנויות דרמטיות ולריקודי היפ הופ בגיל 15. העניין והכישרון שלו בהיפ הופ הובילו אותו להשתתף בהפקות, תחרויות וקליפים.
הוא גם מורה להיפ-הופ במשרה חלקית בבית הספר שלו לריקוד לשעבר, All Starz Performing Arts Studio בסידני.
אנטידורמי השתתף במספר רב של קורסי משחק בכמה מבתי הספר למשחק המובילים באוסטרליה בהם TAFTA (האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה) ובתיאטרון האוסטרלי לנוער .
אנטידורמי עשה את הופעת הבכורה שלו במשחק בשנת 2009 במיני סדרת הטלוויזיה האוסטרלית עטורת הפרסים, False" Witness".
בשנת 2009, זכה אנטידורמי בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "אחרי הצלצול" של ערוץ דיסני .
אנטידורמי כיכב בעונות 3 ו-4 ששודרה ב-Foxtel /Austar ב-2010/2011.
הוא הופיע בשני סרטים קצרים, I Spy ו-Pride ולוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה של אופרת הסבון קרוב רחוק בתור ג'יידן פוסט.
בשנת 2012 הופיע אנטידורמי בסדרת הדרמה של, "Packed to the Rafters ".
ביולי 2012, אנטידורמי שיחק בתפקיד טיבריוס, בנו של מרקוס ליקיניוס קראסוס בעונה הרביעית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה האקשן ההיסטורית האמריקאית "ספרטקוס".
בשנת 2013 הוא צולם לספר שולחן קפה בשם "באמבטיה" (צולם ובוים על ידי טי ג'יי סקוט, במאי ספרטקוס).
כל ההכנסות מספר שולחן הקפה נתרמו לעמותה לסרטן השד באותה שנה.
+שנהסרטתפקידהערות2025Cole of the voidקול!Honey Don'tקוליגן
כריסטיאן אסלאני (באלבנית: Kristjan Asllani; נולד ב-9 במרץ 2002 באלבסן שבאלבניה) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת טורינו בהשאלה מאינטר מילאנו, ובנבחרת אלבניה.
אסלאני גדל במחלקת הנוער של אמפולי.
ב-13 בינואר 2021 ערך אסלאני את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לנאפולי במסגרת שלב שמינית הגמר של הקופה איטליה.
ב-22 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–2 על קליארי במסגרת המחזור החמישי בסרייה א' לעונת 2021/2022. ב-6 במאי 2022 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–4 לאינטר מילאנו במסגרת המחזור ה-36 באותה עונה.
בסך הכל ערך אסלאני 23 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שער אחד.
ב-29 ביוני הושאל אסלאני לאינטר מילאנו מהסרייה א'תמורת 10 מיליון אירו.
ב-25 באוגוסט 2025 הושאל לטורינו.
ב-26 במרץ 2022 ערך אסלאני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה, בהפסד 1–2 לנבחרת ספרד במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אלבניה ליורו 2024
כריסטי פטריסיה פירס , אשר ידועה גם בשם הנישואים שלה כריסטי רמפון, היא כדורגלנית עבר אמריקאית.
פירס, שזכתה עם נבחרת ארצות הברית בשני גביעי עולם, נחשבת לאחת משחקניות ההגנה האמריקאיות הטובות בכל הזמנים.
פירס נולדה ביוני 1975 בפורט לודרדייל, פלורידה ואת רוב ילדותה העבירה בפוינט פלזנט, ניו ג'רזי.
לאחר שסיימה את התיכון, החלה לילי ללמוד באוניברסיטת מונמאות'.
היא שיחקה בקבוצות הכדורגל, הכדורסל והלקרוס של מונמאות' בין השנים 1993 ל-1996, וסיימה את לימודיה כשיאנית האוניברסיטה בשערים, בישולים ונקודות.
ב-1997, החלה פירס את קריירת המועדונים שלה ועברה לשחק במדי "סנטרל ג'רזי ספלאש" מהדבליו-ליג (W-League), שבאותם ימים נחשבה לליגת כדורגל הנשים המובילה בארצות הברית.
היא שיחקה בדבליו-ליג במשך שתי עונות, ובסופן עזבה את הליגה.
בשנת 2001, הצטרפה פירס לקבוצת "ניו יורק פאוור" מליגת ה-WUSA, שהייתה ליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות וקיבלו שכר על עבודתן.
היא שיחקה בכל 18 המשחקים הפותחים של העונה הראשונה, אך נפצעה בהמשך ונאלצה לוותר על שאר העונה.
היא שיחקה בניו יורק עוד שתי עונות, אבל לא הצליחה לעזור לקבוצה להעפיל לפלייאוף האליפות.
בסיום עונת 2003, התפרקה הליגה עקב חובות כספיים.
ב-16 בספטמבר 2008, חתמה פירס בקבוצת "סקיי בלו", שקמה במסגרת ליגת ה-WPS החדשה.
היא שימשה כקפטנית הקבוצה, ולקראת סיום העונה הראשונה גם מונתה למאמנת-שחקנית, אחרי התפטרותה של המאמנת הקודמת.
למרות פתיחת עונה חלשה, הובילה פירס את "סקיי בלו" לפלייאוף, ובסיומו זכתה הקבוצה באליפות הליגה.
פירס, שבאותו זמן אף הייתה בהיריון עם בנה השני, קיבלה את פרס אשת השנה ב-WPS.
היא המשיכה לשחק ב-WPS עוד שתי עונות (אחת ב"סקיי בלו" ואחת ב"מג'יק-ג'ק"), עד שהליגה פורקה לפני עונת 2012.
בינואר 2013 היא הצטרפה ל"סקיי בלו" שהוקמה מחדש כחלק מייסוד ליגת ה-NWSL.
בשתי עונותיה הראשונות בליגה, נבחרה פירס לנבחרת המצטיינות השנתית, את קבוצתה לא זכתה להצלחה רבה.
בשלוש העונות האחרונות בקריירה שלה, לא הצליחה פירס להעפיל עם הקבוצה לפלייאוף, ובסיום עונת 2017 הודיעה על פרישתה ממשחק פעיל בגיל 42.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית, עשתה פירס ב-28 בפברואר 1997 נגד נבחרת אוסטרליה.
השער הראשון שלה הגיע ב-2 במאי 1997, במשחק נגד קוריאה הדרומית.
שנה לאחר מכן, בקיץ 1998, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק.
ביולי 1999 זכתה פירס עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית.
היא שיחקה רק במשחק אחד בטורניר, בניצחון 0-3 על קוריאה הצפונית בשלב הבתים.
שנה לאחר מכן, זכתה פירס עם ארצות הברית במדליית הכסף באולימפיאדת סידני, לאחר שזו הפסידה 2–3 בגמר לנורווגיה.
באולימפיאדה היא כבר שימשה כשחקנית הרכב, ופתחה בכל חמשת משחקי הנבחרת.
בשנת 2001 היא קרעה את הרצועה הצולבת הקדמית שלה - פציעה שגרמה לה להפסיד את רוב משחקי הנבחרת במשך שנתיים.
לאחר שהתאוששה, היא שיחקה ב-2003 בגביע העולם השני שלה עם ארצות הברית וסיימה איתה במקום השלישי, לאחר הפסד בחצי הגמר לגרמניה.
ב-2004 היא הייתה אחת משחקניות המפתח בזכייה של ארצות הברית במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, כאשר במהלך הטורניר היא פתחה בחמישה משחקים (מתוך שישה), בהם לא החמיצה דקת משחק אחת.
את עונת 2005 היא החמיצה ברובה עקב כניסתה להיריון, אך 112 יום לאחר הלידה כבר חזרה למשחקי הנבחרת בטורניר ארבע האומות שנערך בסין בינואר 2006.
אל הגביע העולמי שנערך בסין בשנת 2007, כבר הגיעה פירס כשחקנית השנייה הכי ותיקה בנבחרת - אחרי קריסטין לילי.
בחצי הגמר נגד ברזיל, האמריקאיות הפסידו 0–4, ורצף הנבחרת של 51 משחקים ללא הפסד נקטע.
בקיץ 2008, בעקבות היעדרותה של קריסטין לילי, מונתה פירס לקפטנית הנבחרת.
בטורניר הראשון שלה כקפטנית, היא הובילה את ארצות הברית לזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג, ובמהלכה אף ערכה את הופעתה ה-200 בנבחרת.
עם פרישתה של לילי ב-2010, הפכה פירס לשחקנית הפעילה עם מספר ההופעות הרב ביותר בעולם הכדורגל.
שנה אחר כך, הפסידה עם הנבחרת בדו-קרב פנדלים לנבחרת יפן בגמר הגביע העולמי.
ב-2012 זכתה פירס עם הנבחרת האמריקאית במדליית זהב באולימפיאדת לונדון, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על יפן.
הייתה זו המדליה האולימפית הרביעית בה זכתה.
היא פתחה בכל ששת משחקי הנבחרת בטורניר, שיחקה 570 דקות ולא החמיצה אף דקה.
לפני גביע העולם 2015, פירס איבדה את מקומה בהרכב הפותח של הנבחרת, אך זומנה בכל זאת לסגל הרחב ושמרה על מעמדה כקפטנית.
היא שימשה כמחליפה בשני משחקים במהלך הטורניר, ולאחר שנכנסה בדקה ה-86 בגמר נגד יפן, הפכה לכדורגלנית המבוגרת ביותר ששיחקה אי פעם בגביע העולם (שיא שמאוחר יותר נשבר על ידי פורמיגה).
במשחק הגמר, ארצות הברית ניצחה 2-5, ובטקס הזכייה פירס הניפה את גביע העולם בצוותא עם הקפטנית על המגרש, אבי וומבאק.
בסיום אותה עונה היא פרשה מהנבחרת לאחר 18 שנים, כשלזכותה 311 הופעות ו-4 שערים.
בשנת 2021 נבחרה פירס כחברה בהיכל התהילה הלאומי לכדורגל, לצידם של חיימה מורנו וסטיבן צ'רונדולו.
כריסטופר מת'יוסון , שהיה ידוע בכינויים "הג'נטלמן הנוצרי" ו"מאטי", היה שחקן בייסבול במייג'ור ליג האמריקאי בין השנים 1900–1916. שיחק רוב הקריירה בקבוצת ניו יורק ג'איינטס, ונחשב לאחד המגישים הטובים ביותר אי פעם.
ב-1936, נבחר מת'יוסון למחזור הראשון של היכל התהילה של הבייסבול, לצידם של ארבעה שחקנים נוספים.
מת'יוסון נולד בפנסילבניה בשנת 1880, והחל לשחק בייסבול חצי-מקצועני כבר בגיל 14. הוא למד באוניברסיטת באקנל, ושיחק בקבוצות הבייסבול, הכדורסל והפוטבול שלה.
במהלך לימודיו הוא החל לשחק בליגת הבייסבול של ניו אינגלנד, ושנה לאחר מכן כבר נרכש על ידי ניו יורק ג'איינטס.
לאחר פתיחה חלשה (מאזן 0–3 במשחקיו הראשונים), הפך מת'יוסון לשחקן המפתח של הקבוצה והוביל אותה לחמש זכיות באליפות הליגה הלאומית בשמונה עונותיו הראשונות.
בוורלד סיריס של 1905, הפגין מת'יוסון את הדומיננטיות שלו בכך שהגיש שלושה משחקים ללא נקודות מול פילדלפיה אתלטיקס - דבר שהעניק לג'איינטס את אליפות ה-MLB הראשונה בתולדותיה.
באותה עונה הוא גם הוביל את הליגה הלאומית בניצחונות (31), ממוצע רצים שהרשה (1.28) ופסילות (206), וזכה בטריפל קראון הראשון בקריירה שלו.
ב-1908 הוא שיחזר את ההישג, ואף הוביל את הליגה במשחקים כפותח, באינינגים שהגיש ובמשחקים שלמים.
בין 1911 ל-1913 העפיל מת'יוסון עם הג'איינטס לשלוש סדרות גמר רצופות, אך בכולן הם הפסידו (פעמיים לפילדלפיה אתלטיקס ופעם אחת לבוסטון רד סוקס).
בהמשך הקריירה שלו עם הג'איינטס, מת'יוסון כבר החל להיחלש, ואיתו גם הקבוצה.
ב-1915, עונתו הלפני אחרונה בניו יורק, הג'איינטס היו הקבוצה הגרועה ביותר בליגה הלאומית.
מת'יוסון, שהביע עניין לשמש כמנג'ר, סיכם עם סינסינטי רדס על חוזה לשלוש שנים, ועזב את ניו יורק ביולי 1916.
מת'יוסון שיחק משחק אחד במדי הרדס, ולאחר מכן פרש כדי להתמקד בתפקידו כמנג'ר.
הוא אימן את הקבוצה במשך עונה וחצי (עד אמצע 1918) וסיים במאזן כולל של 164 ניצחונות ו-176 הפסדים.
במשך 17 עונות בליגה הבכירה, הוא רשם 373 ניצחונות (שיא לליגה הלאומית), 79 משחקים ללא נקודות ו-ERA מרשים של 2.13. גם מבחינת התקפית הוא נחשב למגיש שחובט טוב, וב-11 משחקי וורלד סיריס קבע ממוצע חבטות של 281.
בשלהי עונת 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התגייס מת'יוסון לצבא ארצות הברית.
הוא שירת מעבר לים כקפטן בחיל הכימי החדש שהוקם, ביחד עם כוכבי בייסבול אחרים כמו ג'ורג' סיסלר וטיי קוב.
כשהגיע לצרפת, הוא נחשף בטעות לגז חרדל במהלך אימון כימי, ובעקבות כך התפרצה אצלו מחלת השחפת.
הוא המשיך לשרת בחיל המשלוח עד פברואר 1919, ושוחרר מאוחר יותר באותו חודש.
אף על פי שחזר לג'איינטס כמאמן בין השנים 1919 ל-1921, בילה מת'יוסון חלק ניכר מהזמן הזה במאבק בשחפת.
בשנת 1923, מת'יוסון חזר לבייסבול מקצועני כאשר רכש יחד עם עורך הדין של ג'איינטס את בוסטון ברייבס.
אף על פי שהתוכניות המקוריות קבעו שמת'יוסון יהיה הבעלים הראשי ונשיא הקבוצה, בריאותו התדרדרה כל כך עד שהוא יכול היה לבצע תפקידים קטנים בלבד.
ב-7 באוקטובר 1925, ביום בו החלה סדרת הגמר בין וושינגטון סנטורס לפיטסבורג פיירטס, מת מת'יוסון ממחלת השחפת.
הוא נקבר בבית הקברות בלואיסבורג, פנסילבניה, בסמוך לאוניברסיטת באקנל.
שחקני הסנטורס והפיירטס ענדו לזכרו סרטי זרוע שחורים במהלך הגמר.
מת'יוסון נחשב לאחד המגישים הטובים ביותר ששיחקו אי פעם בייסבול מאז היום שבו פרש.
בפברואר 1936, כשפורסמו התוצאות של הבחירות הראשונות להיכל התהילה של הבייסבול, התגלה כי מת'יוסון קיבל 205 קולות מתוך 226 הצבעות.
ארבעת הנבחרים האחרים באותה שנה היו וולטר ג'ונסון, הונוס ואגנר, טיי קוב ובייב רות'.
בשנת 1998, הוא דורג שביעי ברשימת מאה שחקני הבייסבול הגדולים ביותר, שנערכה על ידי המגזין "Sporting News", כשרק וולטר ג'ונסון הקדים אותו מבין המגישים.
בעיירת הולדתו - פקטורוויל, פנסילבניה, מציינים ביום שבת השני של חודש אוגוסט בכל שנה את "יום כריסטי מת'יוסון".
החגיגות כוללות מצעד ממכללת קייסטון לפארק שקרוי על שמו, מרוץ באורך שישה קילומטרים (בעקבות הכינוי של מת'יוסון, "השש הגדול"), ברביקיו, משחקים ופעילויות נוספות.
מת'יוסון נישא לג'יין סטאוטון (1880–1967) בשנת 1903. בנם היחיד, כריסטופר ג'וניור, נולד זמן קצר לאחר מכן.
כריסטי מת'יוסון ג'וניור שירת כטייס במלחמת העולם השנייה, ומת בפיצוץ בביתו בטקסס ב-16 באוגוסט 1950. אחד מאחיו של מת'יוסון, הנרי, שיחק גם הוא לזמן קצר עבור ניו יורק ג'איינטס כמגיש.
כריסטי אלטומאר היא שחקנית אמריקאית.
אלטומאר נולדה בפנסילבניה, בהיותה בת חמש החלה להופיע בתיאטרון קהילתי, בגיל שתים עשרה החלה לכתוב שירים, היא למדה בבית ספר לאמנויות הבמה של אוניברסיטת סינסינטי.
ב-2008 החלה להופיע במחזמר אביב מתעורר, היא שיחקה את סו סנל במחזמר "קארי" ואת סופי במחזמר מאמה מיה!
המבוסס על שירי להקת אבבא.
היא נבחרה לגלם את הנסיכה אנסטסיה במחזמר אנסטסיה המבוסס על סרט ההנפשה, על תפקידה הייתה מועמדת למספר פרסים, בעקבות כך היא מופיעה באופן קבוע ב"קונצרט נסיכות דיסני" (Broadway Princess Party).
היא הוציאה מספר אלבומים מוזיקליים עצמאיים.
כריסטיאן אוליבר הוא שחקן גרמני.
אוליבר נולד בסקסוניה התחתונה, הוא עבר לארצות הברית על מנת לעבוד שם כדוגמן וגם למד משחק בניו יורק ולוס אנג'לס.
הוא שיחק בסדרת הבת של "הצלצול הגואל", "הצלצול הגואל: הכיתה החדשה", שם גילם את בריאן, נער שווייצרי הבא ללמוד בתיכון בייסייד במסגרת חילופי סטודנטים.
בשנים 2002–2004 שיחק בסדרת המשטרה הגרמנית "Cobra 11".
ב-2006 שיחק בסרט "הגרמני הטוב", העוסק בברלין שלאחר מלחמת העולם השנייה.
באותה שנה גילם סטודנט לרפואה בסרט "Subject Two".
ב-2008 הופיע בסדט "מבצע ואלקירי (סרט)".
ב-2009 שיחק בסרט "Tribute", המבוסס על ספר מאת נורה רוברטס.
ב-2011 גילם בן אצולה בסרט "שלושת המוסקטרים".
ויליאם כריסטי בנט הבן היה פוליטיקאי חבר המפלגה הדמוקרטית שייצג לזמן קצר את מדינת קרוליינה הדרומית בסנאט של ארצות הברית ב-1918.
בנט נולד ב-26 בדצמבר 1879 באבוויל שבקרוליינה הדרומית, ולמד בבתי הספר הציבוריים בצעירותו, ומאוחר יותר למד בקולג' של צ'ארלסטון, באוניברסיטת קרוליינה הדרומית ובאוניברסיטת וירג'יניה, שם השלים את לימודיו ב-1902.
הוא שיחק פוטבול מכללות כגארד באוניברסיטת קרוליינה הדרומית והצטיין כתאקל (Tackle) באוניברסיטת וירג'יניה, שם נבחר לנבחרת ה-All-Southern בשנת 1901.
בנט עבד כמאמן פוטבול בקרוליינה הדרומית בשנים 1903 ו-1907. הוא סייע למאמן ולחברו לקבוצת וירג'יניה, בוב ויליאמס, בשנת 1902, כאשר קרוליינה הפתיעה את קבוצת קלמזון של ג'ון הייזמן.
הוא למד משפטים, ועם קבלתו ללשכת עורכי הדין החל לעסוק במקצוע בקולומביה, קרוליינה הדרומית, ב-1903. הוא מונה לתובע המחוזי של המחוז השיפוטי החמישי בשנת 1908, ולאחר מכן כיהן כתובע העירוני של קולומביה מ-1910 עד 1912. הוא היה מזכיר ועדת המדינה הדמוקרטית שלוש פעמים.
ב-6 ביולי 1918 מונה לחבר הסנאט של ארצות הברית כדי למלא את כהונתו של בנג'מין טילמן, שמת במהלך תפקידו.
הוא כיהן עד 5 בנובמבר, אז נבחר מחליף לתפקיד; בנט עצמו לא הצליח להיבחר באותן בחירות למילוי המושב הפנוי.
בתקופתו הקצרה בסנאט, כיהן בנט כיושב ראש הוועדה לבנקים לאומיים; עם תבוסתו, חזר לעבוד כמאמן פוטבול.
משנת 1915 היה חבר במועצת הנאמנים של בית החולים הלאומי של קרוליינה הדרומית, לאחר מכן מונה ליושב ראש המועצה, וכיהן בתפקיד זה עד 1946.
במהלך מלחמת העולם השנייה עמד בנט בראש ועדת כספי המלחמה בקרוליינה הדרומית.
הוא כיהן כיו"ר ועדת השימוע לאויבים זרים במחוז המזרחי של המדינה במותו; הוא מת ב-30 במרץ 1951 בקולומביה שבקרוליינה הדרומית, ונקבר בבית הקברות אלמווד.
בנט הול, אכסניית מגורים באוניברסיטת קלמסון, נקראה על שמו.
כריסטי מנזינגה הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ.
מנזינגה נולד בסן-ז'רמן-אן-לה שבצרפת, וגדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
בהמשך שיחק בלוריאן, בקבוצת המילואים של אנז'ה, ובדסל ספורט וספורטינג שאטלה מהליגות הנמוכות בבלגיה.
ב-25 ביולי 2019 חתם מנזינגה במאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
הוא ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בהמשך שיחק בקבוצות לינפילד מליגת העל הצפון אירית, זלאגרסגי ט.א.
מליגת העל ההונגרית, וסונגנאם מליגת המשנה הדרום קוריאנית.
בינואר 2025 חתם בבני יהודה תל אביב.
מנזינגה שיחק בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עד גיל 20.
כריסטיאן גולדבך ( ;18 במרץ 1690 – 20 בנובמבר 1764) מתמטיקאי פרוסי הידוע כיום בעיקר בזכות השערת גולדבך – השערה בתורת המספרים שמעולם לא הוכחה ומהווה אתגר מתמשך כבר שנים רבות.
גולדבך נולד בקניגסברג כבן לכומר.
הוא למד משפטים ומתמטיקה, והסתובב רבות באירופה.
שם נפגש עם מתמטיקאים מפורסמים רבים, כמו לייבניץ, אוילר, דניאל ברנולי וניקולס ברנולי.
הוא למד באקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג והיה מורו הפרטי של הצאר פיוטר השני.
לטענת אוילר, גולדבך הוא זה שהוכיח את משפט גולדבך-אוילר.
ביחד הם עבדו על משפט אוילר על חלוקת מצולעים.
כריסטיאן בארנרד (Christiaan Neethling Barnard; 8 בנובמבר 1922 - 2 בספטמבר 2001) היה רופא דרום אפריקאי, פרופסור לכירורגיה ולכירורגית חזה, ומנהל מחלקת כירורגיית לב-חזה בבית החולים חרוטה סכור בקייפטאון.
זכה לפרסום עולמי לאחר שיזם וביצע את ניתוח השתלת הלב האנושי הראשון בעולם, ב-3 בדצמבר 1967.
ברנרד גדל בעיר "Beaufort West" , בפרובינציית כף התקווה הטובה, באיחוד דרום אפריקה.
אביו, אדם בארנרד, היה כומר בכנסייה ההולנדית הרפורמית.
אחד מארבעת אחיו, אברהם, מת מבעיית לב בגיל שלוש (ברנרד סבר מאוחר יותר שסיבת המוות הייתה מום לב מולד טטרלוגיה על שם פאלוט).
אחיו הבכור יוהאן היה מבוגר מברנרד ב-12 שנים.
לבארנרד אח צעיר בשם מריוס.
בשנת 1940 סיים את בית הספר התיכון "Beaufort West High School".
בשנת 1945 סיים את בית הספר לרפואה באוניברסיטת קייפטאון.
בארנרד התחיל את דרכו ככירורג כללי.
בשנת 1956 יצא להשתלמות בכירורגיה של הוושט באוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית, ושם התחיל להתעניין בכירורגית חזה.
בארנרד הועבר על פי בקשתו להשתלמות בכירורגית חזה אצל פרופ' וולטון ליליהאי , מחלוצי מנתחי הלב בארצות הברית.
בשנת 1958 חזר לדרום אפריקה.
בשנת 1961 בארנארד מונה לראש החטיבה של כירורגיה לב וכלי דם בבית החולים להוראה באוניברסיטת קייפטאון.
בארנרד מונה לפרופסור חבר במחלקה לכירורגיה באוניברסיטת קייפטאון ב-1962. אחיו הצעיר מריוס בארנרד, שגם הוא למד רפואה, הפך בסופו של דבר ליד ימינו של בארנרד במחלקה לכירורגיית לב.
באוקטובר 1967 ביצע השתלת כליה בדרום אפריקה.
ברנארד ביצע את ניתוח השתלת הלב האנושי הראשון בעולם, ב-3 בדצמבר 1967, בניתוח שארך 6 שעות.
ברנארד השתיל את לבה של צעירה שנהרגה בתאונת דרכים בחזהו של חולה מבוגר בן 55, לואי ושקנסקי , שנפטר לאחר 18 ימים כתוצאה מדלקת ריאות.
בביצוע ניתוח זה סלל את הדרך למנתחים ברחבי העולם.
לימים הוקם מוזיאון במקום בו התבצעה השתלת הלב הראשונה, כשחדר הניתוח עצמו הפך לאגף בתוך המוזיאון.
בשנת 1972 התמנה לפרופסור מן המניין בכירורגיה.
בשנת 1983 פרש מעבודתו ככירורג לאחר שלקה בדלקת מפרקים שיגרונית בידיו.
אישיותו הכריזמטית ואורח-חייו ההולל הפכו אותו לידוען בינלאומי.
בהמשך חייו הפך למרצה ולאיש עסקים.
בשנותיו האחרונות שהה בארנרד חלק ניכר מזמנו באוסטריה, שם הקים את קרן כריסטיאן ברנארד, שהוקדשה לסיוע לילדים מעוטי יכולת ברחבי העולם.
בארנרד נפטר ב-2 בספטמבר 2001 בעת חופשה בעיר פאפוס בקפריסין מהתקף אסתמה.
בארנרד נישא והתגרש שלוש פעמים לאורך חייו, והביא לעולם 6 ילדים עם שלוש נשותיו.
ב-1948 נישא לאחות אלטה חרטריידה לואו (Aletta Gertruida Louw), ונולדו להם 2 ילדים: דרדרה (Deirdre) (ילידת 1950) ואנדרה (יליד 1951).
הזוג התגרש ב-1969. הבן אנדרה היה רופא ילדים מתחיל, ובשנת 1984 שם קץ לחייו.
אשתו השנייה הייתה ברברה זולנר, שהייתה בת 19 כשנישאה לבארנרד בשנת 1970. לזוג היו 2 ילדים: פרידריך (נולד ב-1972) וכריסטיאן הבן (נולד ב-1974).
ב-1988 נישא לאשתו השלישית, הדוגמנית קארין סצקורן (Karin Setzkorn).
בשנת 1982 נולדה בתם ארמין, ולארה נולדה בשנת 1997. הזוג התגרש בשנת 2000.
לב בריא - מדריך לבריאות ואריכות ימים לכל המשפחה, ביחד עם פיטר אוונס, עורך מדעי ולשוני: פרופ' יהודה שינפלד, הוצאת אורבך בע"מ, 1988.
התקף לב, כל מה שרצית לדעת, הוצאת מודן, 1975.
לחיות טוב ולמות טוב, - עמדתו של רופא בעד המתת חסד והתאבדות, הוצאת תבל, 1986.
כריסטיאן צ'ארלס פיליפ בייל הוא שחקן קולנוע אנגלי זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בדרמת האגרוף "פייטר" (2010), מוכר גם בזכות סרטיו "אמריקן פסיכו" (2000), "חלום אמריקאי" (2013), "שליחות קטלנית: התעוררות" (2009) ובתפקיד באטמן בטרילוגיית הסרטים "באטמן מתחיל", "האביר האפל" ו"עלייתו של האביר האפל".
בייל הוא שחקן "שיטת המשחק" שניחן גם ברב-צדדיות כשחקן, הכוללת בין היתר כישרון כחקיין של מבטאים שונים של השפה האנגלית, משטרים נוקשים של השמנה והרזיה הבולטים בעיקר בסרטיו "פייטר", "המכונאי", "באטמן מתחיל" ו"סגן הנשיא", וכן הטמעה מלאה של הדמות אותה הוא משחק.
בייל נולד בהוורפורדווסט, פמברוקשייר, ויילס שבממלכה המאוחדת לג'ני (לבית ג'יימס), ליצנית קרקס ואמנית ולדייוויד בייל, טייס מסחרי וסוכן כישרונות.
אימו אנגלייה, ואביו נולד בדרום אפריקה.
בעקבות כך בייל מגדיר עצמו כאנגלי גם כן, וזאת למרות שנולד בוויילס.
מלבד ויילס, העביר את ילדותו גם במחוזות דורסט וסארי שבאנגליה ובפורטוגל.
כשהיה בן שנתיים משפחתו עזבה את ויילס והשתקעה בבורנמות' בדרום אנגליה למשך ארבע השנים הבאות.
בגיל 17 הוריו התגרשו, ובזמן שאימו ואחותו נשארו לגור בבורנמות' שבאנגליה, עבר עם אביו ללוס אנג'לס שבארצות הברית.
בשנת 2000, בייל הפך לבנה החורג של הפמיניסטית גלוריה סטיינם בעקבות נישואיה לאביו, שמת בשנת 2003 מלימפומה במוח.
בילדותו בייל למד בלט ונגינה בגיטרה.
לבייל שלוש אחיות המבוגרות ממנו: אֶרין בייל, מוזיקאית; שרון בייל, העוסקת במחשבים; ולואיז בייל, שחקנית ובמאית תיאטרון.
הייתה זו עבודתה של אחותו לואיז בתיאטרון שהשפיעה עליו להיות שחקן, תוך עידוד מצד אביו.
בייל לא למד מעולם משחק באופן רשמי.
קריירת המשחק שלו החלה כבר בגיל 8, כאשר כיכב בפרסומות בטלוויזיה הבריטית, בין היתר בפרסומת למשחק הארקייד הפופולרי פק-מן.
שנה לאחר מכן הוא הופיע על הבמה לצידו של רואן אטקינסון (מיסטר בין) בהצגה הקומית "The Nerd".
בהמשך הוא שיחק ילד מפונק במיני סדרה בטלוויזיה שנקראה "The Heart of the Country" ואז הוא זכה לתפקידו הראשון בארצות הברית.
תפקידו הראשון היה גם כן בסרט טלוויזיה של NBC שנקראה "אנסטסיה: המסתורין של אנה".
סרט זה הופק בשנת 1986, וכיכבה בה איימי אירווינג כאשר בייל שיחק בה את אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה, יורש העצר לכתר הרוסי.
סרט זה היווה את קרש הקפיצה שלו משום שבעלה של אירווינג באותה עת, הבמאי המפורסם סטיבן ספילברג, ליהק את בייל לתפקיד ראשי בסרטו "אימפריית השמש" בשנת 1987. בייל, ששיחק ילד שמנסה לשרוד בשבי היפני, נתן בסרט זה את אחת ההופעות המרשימות ביותר של נער על המסך.
בהמשך הוא שיחק בסרט שוודי ושנה לאחר מכן הוא קיבל תפקיד בסרט "הנרי החמישי" של קנת בראנה בעיבוד קולנועי לסיפורו של הנרי החמישי.
בערך באותה עת, בגיל 17 בלבד, הוא עבר לבדו ללוס אנג'לס ובשנים 1992 ו-1993 הוא השתתף במיוזיקל של דיסני בשם "נערי העיתונים" בו הוא שר ורקד ובסרט "נערי הסווינג" שגם בו היו לו קטעי ריקוד.
לשם כך הוא הקדיש כעשרה שבועות ללימוד ריקוד ואמנויות לחימה.
בשנת 1994 הגיעה נקודת מפנה נוספת בקריירה שלו כאשר נבחר לשחק בתפקיד לורי לורנס, השכן של האחיות מארץ' בסרט "נשים קטנות".
הוא נבחר לתפקיד זה על ידי וינונה ריידר שכיכבה לצידו.
בשנת 1995 דיבב את הדמות של תומאס בסרט "פוקהונטס" של דיסני.
הפריצה הגדולה של בייל הגיעה בשנת 2000, כשהוא מגלם את פטריק בייטמן, ברוקר רצחני בסרט "אמריקן פסיכו".
התפקיד הזה ללא ספק העלה את בייל על נס בתור שחקן איכות, גם אם היה סיכון שיקטלו אותו על התפקיד מעורר המחלוקת.
בהמשך הוא שיחק גם בשני תפקידים קטנים ב"שאפט (אנ')" (2000) ובסרט "המנדולינה של קפטן קורלי (אנ')" (2001).
בשנת 2002 הוא שיחק בשני תפקידים ראשיים בסרט "שלטון האש" לצדו של מתיו מקונוהיי ובסרט "שיווי משקל" שנכתב ובוים על ידי קורט וימר, בהם הצליח בייל להוכיח את כישרונו גם בסרטי פעולה.
באותה שנה שיחק גם בסרט הדרמה "שחייה לילית".
שנת 2004 היוותה עבורו שנה נוספת של ציון דרך משמעותי בקריירה שלו.
בנוסף, בשנת 2004 דיבב את דמותו של האול בסרט "הטירה הנעה של האול", מבית סטודיו ג'יבלי.
עוד בשנת 2005, בייל הספיק לככב כדמות משנית לצד קולין פארל בעיבוד תקופתי על חייה של פוקהונטס, בסרט בבימויו של טרנס מאליק, "העולם החדש".
בסרט משנת 2007 "אני לא שם", שמהווה עיבוד ביוגרפי לחייו של בוב דילן, בייל שיחק בתפקיד הראשי כאשר לצידו שחקנים כקייט בלאנשט, הית' לדג'ר, ריצ'רד גיר וג'וליאן מור.
בשנת 2008 יצא סרט ההמשך ל"באטמן מתחיל" הנקרא "האביר האפל", בו משחק לצידו, פעם נוספת, הית' לדג'ר המנוח.
הסרט נהפך לשובר קופות (הרוויח מעל מיליארד דולר) וזכה לביקורות מצוינות ואף הוכתר לאחד הסרטים הטובים ביותר בידי חלק מהמבקרים.
בשנת 2009 שיחק בייל בסרט "שליחות קטלנית: התעוררות", בו גילם בייל את ג'ון קונור; הסרט הוא הרביעי בסדרת הסרטים "שליחות קטלנית".
במהלך הצילומים איבד שליטה ותקף צלם על הסט וקלטת המתעדת את ההתפרעות הועלתה לרשת.
בשנת 2011 זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בתור דיק "דיקי" אקלונד (אנ'), מתאגרף לשעבר שהתמכר לסמים ומאמן את אחיו מיקי וורד (מארק וולברג) בדרמת האגרוף הביוגרפית "פייטר" שבוים על ידי דייוויד או.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "עלייתו של האביר האפל" בבימויו של כריסטופר נולאן.
בשנת 2013 הופיע בייל בקומדיית הפשע של דייוויד או.
ראסל "חלום אמריקאי" בתפקיד הנוכל אירווין רוזנפלד המתמחה בתרגילי עוקץ.
בייל הועמד על הופעתו בסרט בשנית לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בשנת 2017 הצטלם לסרטו של הבמאי טרנס מאליק, "שיר לשיר", לצד נטלי פורטמן וראיין גוסלינג; אך הסצנות שלו כולן קוצצו מן הסרט.