tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ערכים תקינים עבור אדם בוגר בריא, בזמן מנוחה במצב ישיבה, נעים סביב לחץ סיסטולי של 120 מ"מ כספית ולחץ דיאסטולי של 80 מ"מ כספית (נכתב בצורה 120/80 מ"מ כספית).
הערכים הממוצעים משתנים עם הגיל: הלחץ הסיסטולי עולה בהדרגה וברציפות ככל שהגיל עולה, בעוד הלחץ הדיאסטולי מגיע לשיא סביב גיל 55 ויורד בהמשך.
המשמעות של לחץ דם הסיסטולי היא כושר ההתנגדות של כלי הדם (TPR), ושל לחץ הדם הדיאסטולי הוא נפח הדם.
שינויים בכושר ההתנגדות או בנפח הדם עשויים לגרום לשינויים בלחץ הדופק.
על לחץ הדם משפיעים גורמים גנטיים, כמו מחלת לחץ דם נמוך כרונית העוברת בתורשה, וכן גורמים סביבתיים, כמו פעילות גופנית, תזונה, עישון ודחק.
למשל, תזונה עתירת מלח, ועל פי השערה גם שומן חד בלתי רווי או תזונה עתירת פחמימות ובעיקר פרוקטוז מגבירות את הסיכון ליתר לחץ דם.
מאפיינים פיזיקליים של לחץ הדם
הכח המניע את הדם בעורקים הוא כוח הכיווץ של שריר הלב (ובעיקר - החדר השמאלי).
בהתאם להידרודינמיקה, הלחץ הכללי בכלי דם מורכב מסכום של הלחץ הדינמי, הפועל עם כיוון הזרימה ותלוי בצפיפות הדם ובריבוע מהירות הזרימה, והלחץ הצדי, הפועל במאונך לזרימה כנגד דפנות הכלי.
ככל שכלי הדם צר יותר, מהירות הזרימה בו גדלה, וכתוצאה מכך גדל הלחץ הדינמי ואילו הלחץ הצדי קטן.
על אף ששטח החתך של נים קטן מזה של עורק, מכיוון שהזרימה בנימים היא בנימים רבים במקביל, ההשוואה בין השטחים היא לפי שטח החתך הכולל של הנימים לעומת זה של העורק.
משום כך, הזרימה בנימים, ששטח החתך הכולל שלהם גדול משל העורק, היא איטית לעומת זו של העורק.
הלחץ הדינמי הגבוה ביותר הוא באבי העורקים, וגם הוא יחסית זניח לעומת הלחץ הצדי, כך שהלחץ הצדי בכלי דם שווה ללחץ הכללי.
אולם, במספר פתולוגיות ישנה חשיבות ללחץ הדינמי.
בהיצרות מסתם אבי העורקים שטח החתך של המסתם קטן, ובעקבותיו גדלה מהירות הזרימה בו.
כתוצאה מכך עולה הלחץ הדינמי, התלוי בריבוע במהירות, לכדי משמעותי והלחץ הצדי קטן מאוד.
הפיצולים לעורקים הכליליים נמצאים במאונך לכיוון הזרימה, כך שבעקבות ירידת הלחץ הצדי פוחתת גם אספקת הדם אליהם, וכפועל יוצא לשריר הלב.
בנוסף, ההיצרות מעלה את ההתנגדות לזרימה, דבר שגורם לנפילה בלחץ הכללי.
עליית ההתנגדות גורמת לגדילה של רקמת שריר הלב, בניסיון לפצות על כמות הדם המועטה שהוא מזרים בכל פעימה עקב ההתנגדות.
שני הדברים יחד עלולים לגרום לתעוקת חזה.
פתולוגיה נוספת הקשורה בלחץ הדינמי והצדי היא שבעת מפרצת באבי העורקים יש הרחבה של הכלי והלחץ הדינמי קטן עוד יותר ממה שהוא, דבר שמגדיל את הלחץ הצדי על דפנות העורק וגורם להרחבה נוספת שלו.
נוסף על הלחץ הדינמי והצדי, קיים גם מרכיב כבידתי בלחץ הדם.
בנקודה יותר נמוכה לחץ הדם יהיה גבוה יותר, בשל השפעת כוח הכובד, וההפרש תלוי בצמיגות הדם, בתאוצת הכובד ובהפרש הגבהים בין הנקודות.
לחץ דם נמדד כאמור בזרוע, בגובה הלב.
לכן, בזמן שהאדם הנבדק יישב או יעמוד, לחץ הדם הנמדד יהיה גבוה יותר מלחץ הדם של עורקי המוח.
זאת בעוד שבשכיבה, פוחתים ההבדלים בלחצי הדם שבחלקי הגוף השונים.
נפילת לחץ דם בקימה (אורתוסטטיזם) יכולה אף לגרום לאירועים מוחיים חולפים.
לפי משוואת האגן-פואזיי, בהינתן זרימה שכבתית (למינרית), צינורות קשיחים ונוזל ניוטוני, הספיקה עומדת ביחס ישר להפרש הלחצים (בכניסה וביציאה מהמערכת) ולרדיוס הצינור ברביעית וביחס הפוך לצמיגות הנוזל ולאורך הצינור –
מוגדר כהתנגדות R, ומכאן .
הביטוי של משוואה זו בלב היא שההפרש בין הלחץ בכניסה למערכת, הוא הלחץ באבי העורקים, ללחץ ביציאה ממנה, הוא הלחץ בעלייה הימנית, שווה למכפלת ספיקת הלב בהתנגדות ההיקפית הכוללת.
מכיוון שבמצב תקין הלחץ בעלייה הימנית הוא זניח לעומת הלחץ באבי העורקים , ניתן לומר שהלחץ באבי העורקים שווה למכפלת ספיקת הלב בהתנגדות ההיקפית הכוללת.
היענות כלי דם מוגדרת כמידת שינוי הנפח בשינויי לחץ הדם.
היענות גבוהה מאפשרת את הרחבת כלי הדם בקלות.
גיל מבוגר, מחלות יתר לחץ דם וטרשת עורקים גורמים להקטנת היענות העורקים.
בכלים תמיטים משפיע גורם נוסף על היחס בין הלחץ לספיקה, והוא הלחץ החיצוני.
כאשר הלחץ החיצוני קטן מהלחץ בכניסה למערכת וביציאה ממנה, הזרימה תקינה.
אולם, כאשר הלחץ החיצוני גדול משני ערכים אלה, כלי הדם יעבור תמט והספיקה תתאפס, שכן לא יעבור דרכו דם כלל.
כאשר הלחץ החיצוני גדול מהלחץ ביציאה מהמערכת אך קטן מהלחץ בכניסה אליה, נפסקת הזרימה במפל הלחצים בעת שהלחץ משתווה ללחץ החיצוני.
עם הפסקת הזרימה משתווה הלחץ בכניסה למערכת ללחץ ביציאה ממנה, וכלי הדם ייפתח.
אז שוב יהיה מפל לחצים וחוזר חלילה.
התמט של כלי הדם משמש למדידת לחץ דם במד לחץ דם.
כאשר קיימת היצרות בעורק, נוצרת התנגדות מקומית לזרימה, המביאה להבדלי לחצי דם מוגברים: בצד הכניסה הקרוב ללב (פרוקסימלי) יהיה לחץ הדם גבוה מאשר בצד המרוחק מהלב (דיסטלי).
לדוגמה, בהחמרה של היצרות עורקים המובילים למוח, עשוי להיווצר הבדל ניכר בין לחץ הדם גבוה הנמדד בזרוע לבין לחץ דם נמוך בעורקי המוח שאחרי-ההיצרות.
במהלך פעימת הלב משתנה ערך לחץ הדם באבי העורקים.
עם התכווצות החדרים עולה לחץ הדם באבי העורקים עד ללחץ שיא המוגדר כלחץ סיסטולי.
עם דעיכת זרימת הדם מהחדר השמאלי לאבי העורקים, יורד לחץ הדם, כאשר בעת סגירת מסתם אבי העורקים ישנה עלייה קלה הנקראת החריץ הדו-פסגתי (dicrotic notch).
במהלך הרפיית החדרים ומילוים, יורד לחץ הדם באבי העורקים.
הנקודה הנמוכה ביותר מוגדרת כלחץ דיאסטולי.
מדדים אלה של לחץ הדם אינם סטטיים ועוברים שינויים בין פעימת לב אחת לשנייה במהלך היום.
תבנית לחץ הדם והערכים הנמדדים במקומות שונים במערכת העורקים משתנה ככל שמתרחקים מאבי העורקים.
כך למשל, ערכי לחץ הדם הסיסטולי בעורק האמה יכולים להיות גבוהים מהערכים באבי העורקים.
ערכים ממוצעים בזרוע, בזמן מנוחה בישיבה, משתנים עם הגיל ונעים בין 138/91 מ"מ כספית בגיל 50 עד 159/91 מ"מ כספית בגיל 70 בגברים, ובנשים בין 123/79 מ"מ כספית בגיל 38 ל-168/93 מ"מ כספית בגיל 70, כאשר קיימות סטיות גדולות עבור מקרים פרטניים.
מכיוון שלחץ הדם משתנה לאורך הפעימה, מוגדר לחץ ממוצע אשר מחושב כאינטגרל של הלחץ לפי הזמן חלקי הפרש זמני המדידה – .
ניתן להעריך את הלחץ העורקי הממוצע בדרכים לא פולשניות על ידי ממוצע משוקלל של הלחץ הסיסטולי והדיאסטולי, כאשר הלחץ הדיאסטולי מקבל משקל כפול, משום שבמחזור שלם של פעימת לב משכה של הדיאסטולה הוא כשני שלישים ממשך הפעימה ומשכה של הסיסטולה הוא כשליש ממנה.
בדופק מהיר של מעל 120 פעימות בדקה, משכי הסיסטולה והדיאסטולה כמעט שווים, ולכן החישוב של הלחץ הממוצע בדופק כזה הוא ממוצע פשוט בין שני הערכים.
ערך נוסף המשמש סימן לפעילות הלב הוא לחץ הדופק, אשר מוגדר כהפרש בין הלחץ הסיסטולי לדיאסטולי.
באמצעות צנתר סוואן-גנץ, המוחדר דרך וריד במפשעה, בצוואר או בווריד התת-בריחי ומחובר למד לחץ, ניתן למדוד לחצים בעלייה הימנית, בחדר הימני, בעורק הריאה ובעקיפין גם בעלייה השמאלית.
המדידה העקיפה של הלחץ בעלייה השמאלית, המכונה גם לחץ יתד, מתבצעת על ידי החדרת הצנתר אל אחד מסעיפיו הקטנים של עורק הריאה וניפוח הצנתר.
בעת שבלון הצנתר מנופח, הלחץ בכניסה לריאות שווה ללחץ ביציאה מהן, ששווה ללחץ בעלייה השמאלית.
הלחץ התקין בעלייה הימנית, הנקרא גם הלחץ הוורידי המרכזי הוא נמוך יחסית – כ-3 מ"מ כספית.
הלחץ התקין בחדר הימני גבוה מעט מזה של העלייה ובעל משרעת גדולה יותר – בין כאפס (דיאסטולי) לכ-20–30 מ"מ כספית (סיסטולי).
לחץ היתד הממוצע התקין נע בין 2 מ"מ כספית בדיאסטולה ל-13 מ"מ כספית בסיסטולה, עם ממוצע של 7 מ"מ כספית.
כשהממוצע מעל 13 מ"מ כספית זה מצב פתולוגי, שלו מתאם להרבה מחלות.
הלחץ התקין בחדר השמאלי עומד על 120 מ"מ כספית בסיסטולה ו-5 מ"מ כספית בדיאסטולה.
כשהלחץ הדיאסטולי בחדר הוא מעל 12 מ"מ כספית זהו מצב פתולוגי.
ניתן למדוד את הלחץ בעורק הריאה, כאמור, על ידי צנתר סוואן-גנץ.
הלחץ התקין בעורק הריאה הוא 8 מ"מ כספית בדיאסטולה ו-25 מ"מ כספית בסיסטולה, עם ממוצע של 12 מ"מ כספית.
עוד בסין העתיקה היו מודדים לחץ דם בצורה עקיפה על ידי מדידת דופק הנבדק.
לחץ הדם נמדד בפועל לראשונה במאה ה-18 על ידי הכומר סטפן היילס, אם כי לא בבני אדם אלא במספר חיות, הסוס היה הראשון שבהן, וזאת על ידי הצבת המד ישירות לתוך עורק החיה עם מדידת הגובה אליו מגיע הדם מן העורק.
את ממצאיו פרסם היילס בספרו "המסטטיקס" ("Haemastatics") משנת 1733. זוהי שיטה מדויקת אך פולשנית למדידת לחץ דם.
בשנת 1828 מדד ז'אן לואי מארי פואזיי, רופא ופיזיקאי צרפתי, לחץ דם של חיה עם מנומטר ממולא בכספית.
ההתפתחות הבאה נעשתה על ידי קרל פרידריך וילהלם לודוויג שעל בסיס המנומטר הזה ב-1847 המציא מכשיר מדידה, קימוגרף, שיכול היה להציג את הלחץ בצורה גרפית.
כמו כן הוא המציא מד למהירות זרימת הדם.
הרופא הגרמני קרל פון פירורדט המציא את השיטה בה עובד הספיגמוגרף, מכשיר שמודד לחץ דם בצורה לא פולשנית.
אטיין-ז'ול מארה המציא את המכשיר בפועל והשתמש בו תדיר, דבר שאפשר את הכנסת המדד של לחץ דם לבדיקות רפואיות.
ב-1896 השתמש סיפיונה ריבה-רוצ'י בשיטת מדידה של מד לחץ דם העוטף ולוחץ על העורק בכתף עד להפסקתו של גל הדופק.
בשיטה זו מודדים לחץ דם עד היום.
כמו כן משתמשים כיום גם בשיטת קולות קורוטקוף הנקראים כך על שמו של ניקולאי קורוטקוף, שלראשונה האזין להם ב-1905 ופיתח שיטה אוסקולטטורית למדידה.
בשיטה הלא-פולשנית אשר בה משתמשים כיום מניחים את השרוולית של מד לחץ הדם על עורק הזרוע בגובה הלב ומאזינים למסכת מתחת לגובה השרוולית תוך חישת הדופק בעורק החישור.
מנפחים את השרוולית ללחץ של כ-200 מ"מ כספית, שבו עורק הזרוע עובר תמט ולא זורם דרכו דם.
בשלב זה לא יישמעו קולות במסכת ולא יוחש דופק בעורק החישור.
אט אט מורידים את הלחץ בשרוולית עד לתחושת דופק בעורק החישור.
מכיוון שהזרימה אז דרך העורק היא זרימה טורבולנטית, ניתן לשמוע דרך המסכת את קולות קורוטקוף.
הלחץ בנקודה זו הוא הלחץ הסיסטולי.
ממשיכים להוריד את הלחץ בשרוולית עד שחדלים לשמוע את קולות קורוטקוף, דבר שמעיד על כך שהזרימה חזרה להיות שכבתית.
הלחץ בנקודה זו הוא הלחץ הדיאסטולי.
את יתר לחץ הדם (קרוי גם "לחץ דם גבוה") מכנים לרוב "הרוצח השקט", מפני שהאדם הסובל ממנו לעיתים קרובות אינו מודע לכך.
יתר לחץ דם משפיע, בממוצע, על אחד מכל ארבעה אנשים בעולם המערבי.
הסכנה בלחץ דם גבוה היא פגיעה מתמשכת בכלי דם של רקמות רגישות כגון הלב, כלי הדם בעין, ורקמת העצבים במוח שפגיעה בה עלולה לגרום לשבץ מוחי.
פגיעה כזו בכלי דם גורמת לחסימה שלהם על ידי טרשת עורקים או לקרע בהם וסיבוכים אלו עלולים לגרום למחלות שונות או למוות.
לחץ דם נמוך עלול לגרום לסחרחורת, לבחילה ואף לאירוע מוחי חולף או אובדן הכרה, ובמקרים קיצוניים הוא מתבטא באירוע מוחי איסכמי, בהלם ואף במוות.
רוב האנשים בעלי לחץ דם נמוך באופן קבוע (לרוב נשים) הם רזים יותר, בעלי מסת שריר קטנה יותר ומוגנים יותר מאחרים מפני הפגיעות השונות של יתר לחץ דם בלב ובכלי הדם.
במקרים של ירידה חריפה בלחץ הדם, כמו בהלם, מופעלים בגוף מנגנוני פיצוי להעלאת לחץ הדם, במטרה לשמור על הומאוסטזיס, וזאת על ידי העלאת אחד מהגורמים הבאים: נפח הפעימה, קצב הלב וההתנגדות היקפית של זרימת הדם המושגת באמצעות כיווץ העורקיקים.
לכן, למשל, בהלם תת-נפחי, שבו יש איבוד נוזלים ודם, נפח הפעימה יורד, והגוף מנסה לפצות על כך באמצעות העלאת הדופק והצרת העורקיקים הסמוכים לעור, דבר שמתבטא בחיוורון וקור של פני העור.
המערכת העיקרית המפעילה מנגנונים אלו באופן מיידי היא המערכת הסימפתטית.
לחמנייה היא לחם אישי קטן.
לחמנייה ניתנת לאכילה כפי שהיא או נחצית לאורכה ומשמשת להכנת כריכים.
בדומה ללחם, לחמניות מצופות לעיתים בשומשום, בפרג, בגרעיני חמנית ועוד.
מקובל גם למרוח לחמניות בביצה טרופה טרם האפייה כדי לתת להן ברק וצבע טיפוסי.
ישנם סוגי כריכים שמקובל להשתמש עבורם בלחמנייה מסוימת.
כך למשל מקובל להגיש המבורגר בלחמנייה עגולה ונקניקייה בלחמנייה מוארכת.
בקייטנות רבות בישראל נהוג להגיש לארוחת עשר שוקו ולחמנייה(מוארכת).
לחמניות קלועות, בדומה לחלה קלועה, נאפו בעבר לקראת שבת.
כיום ניתן למוצאן בחנויות בכל ימות השבוע.
בפסח יש האופים לחמניות כשרות לפסח מקמח מצה.
לחמניות קלות הן מוצר דיאטטי, הן מכילות כמחצית מכמות הקלוריות שבלחמנייה רגילה.
קאייְזר-זמל - (בגרמנית - קאָייְזֶר: קיסר, זֶמֶל: לחמנייה), נקראת גם "לחמנייה וינאית" באנגלית, היא סוג של לחמנייה מעוגלת, שהומצאה בווינה לכבודו, כך טוענים, של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
זוהי לחמנייה טיפוסית, עם קרום קשה, עשויה מקמח-חיטה, שמרים, לתת, מים ומלח.
בחלקו העליון של הלחמנייה, ממרכזו יוצאים 5 חיתוכים מדויקים המעוקלים בסופם, היוצרים כמעין 5 פלחים על הקרום.
בתקופת שלטונם של האוסטרים במחוז לומברדיה שבצפון-איטליה, ייצרו האיטלקים גרסה חלוּלה של הקאייזר-זמל וכינו אותה "מיקאֵטָה" או בשמה השני "רוזטה".
לחמניות גבינה, ולעיתים "לחם גבינה", הן לחמניות קטנות בטעם גבינה, פופולריות למדי בבוליביה, ברזיל, פרגוואי וצפון ארגנטינה.
בברזיל הן נקראות "פאו ג'י קייז'ו" (pão de queijo), ובאמריקה הספרדית הן נקראות "צ'יפה" (chipá) או "קוניאפה" (cuñapé).
לחמניות הגבינה מיוצרות מעמילן תירס או עמילן קסאווה ועיקר ייחודן במרקמן הפנימי, שהוא לח וצמיגי.
צורת הלחמניות כדורית, בקוטר של כמה סנטימטרים, ולעיתים צורתן מעין כדור משוטח בגובה של כשלושה-ארבעה סנטימטרים ובקוטר של כעשרה.
בפרגוואי ובצפון ארגנטינה נהוג להכין לחמניות גבינה קטנות יותר.
לחמניות הגבינה נמכרות לרוב בדוכנים בצידי הרחוב או בידי רוכלים.
מחירן נמוך לרוב והן פופולריות עד מאוד.
"פאו ג'י קייז'ו" או "פאו דה קייז'ו" (pão de queijo; מילולית: "לחם גבינה") הוא מרכיב טיפוסי במטבח הברזילאי, במיוחד במדינות מינאס ז'ראיס וגויאס.
מקורו של המאכל אינו ודאי, ומניחים כי הופיע במאה ה-18, למרות שהוא הפך לנפוץ במיוחד לאחר שנות ה-50 של המאה ה-20. כיום פאו ג'י קייז'ו מהווה פריט נפוץ בארוחות בוקר לצד כוס קפה.
בשנים האחרונות ניתן אף לקנותו במצב של בצק קפוא להכנה ביתית.
הודות למסורת הארוכה של אפיית הפאו ג'י קייז'ו במדינת מינאס ז'ראיס ותעשיית מוצרי החלב שלה, ובמיוחד גבינות מינאס, ידועה המדינה בברזיל כמקור לפאו ג'י קייז'ו מעולה בטעמו ואיכותו.
מוניטין זה מהווה מקור גאווה מקומית עבור "מינירוס" (בני המדינה) רבים.
באזור התפוצה של שפת הגוארני נפוצות לחמניות הגבינה ביותר תחת השמות chipá, chipa, chipacito ולעיתים chipa'í.
מגמות הגירה החל ממחצית המאה ה-20 הביאו להרחבת תפוצת הצ'יפה גם לצפון מזרח ארגנטינה, וכיום זהו מאכל נפוץ גם במטרופולין הגדול של בואנוס איירס, קורדובה, רוסריו וכדומה.
הצ'יפה נמכר, לרוב, בשקיות נייר בצידי הרחוב, ומהווה חטיף פופולרי בחגיגות עממיות ודתיות.
בצפון ארגנטינה ובבוליביה קיים מאכל דומה הקרוי "קוניאפה" (cuñapé), הדומה לצ'יפה במרכיביו, אך ממדיו גדולים יותר.
באקוודור ניתן למצוא את ה"מוצ'ינס דה יוקה" (muchines de yuca) ובקולומביה את ה"בוליטאס דה יוקה" (bolitas de yuca).
בפראגוואי נפוץ וריאנט של הצ'יפה הנקרה "צ'יפה גדולה" (chipa guasu או chipá guazú), האפוי מקמח תירס, ואשר מהווה מרכיב פופולרי בימי שישי ובמהלך ימי התענית שלפני חג הפסחא, שכן אינו מכיל בשר.
לחץ אוסמוטי הוא הלחץ שמפעילה תמיסה על ממברנה חדירה למחצה המפרידה בינה לבין תמיסה אחרת, עקב הפרש בריכוז המומס בין שתי התמיסות.
פוטנציאל אוסמוטי הוא פוטנציאל האנרגיה של האוסמולריות בתמיסה, המונעת מהממס (שהוא על פי רוב מים, בסביבה ביולוגית) לצאת ממנה דרך ממברנה חדירה למחצה.
כאשר הממס הוא מים, זהו המונח ההפוך לפוטנציאל מים, שהוא פוטנציאל האנרגיה המשפיעה על המים לצאת מהתמיסה דרך הממברנה.
כאשר תא ביולוגי נמצא בסביבה היפוטונית (פנים התא מכיל ריכוז נמוך יותר של מים וגבוה יותר של מולקולות שאינן חודרות את הממברנה), מים חוצים את ממברנת התא לתוכו, ומפעילים עליו לחץ אוסמוטי להתרחב.
בתאי צמח, דופן התא מגביל את ההתרחבות, ונוצר לחץ על הדופן כלפי חוץ, הקרוי לחץ טורגור.
ניתן לחשב את הלחץ האוסמוטי π של תמיסה מהולה בעזרת הנוסחא:
i - פקטור ואן 'ט הוף
T הוא הטמפרטורה התרמודינמית (טמפרטורה מוחלטת)
ניתן לראות דמיון רב בין הנוסחא לעיל לחוק הגזים האידיאליים; כמו כן ניתן לראות כי הלחץ האוסמוטי אינו תלוי במטען החלקיקים.
אוסמולריות היא יחידת מידה המשמשת לתיאור הפוטנציאל האוסמוטי של תמיסה.
את הנוסחה אפשר להציג גם בדרך הבאה:
כאשר C הוא ריכוז המומס ביחידות אוסמול (osmole או בקיצור Osm) לליטר.
אוסמול הוא יחידת מידה המוגדרת כמול חלקיקי מומס לליטר ממס.
כאשר המומס מתחלק למספר יונים מוכפל האוסמול לפי מספר היונים.
כך למשל מולר אחד של גלוקוז שווה לאוסמול אחד, אולם מולר אחד של נתרן כלורי מתפרק במים ליוני נתרן וליוני כלור ולכן מספר החלקיקים שלו כפול ושווה לשני אוסמולים.
בפיזיולוגיה נפוץ השימוש ביחידות מיליאוסמול לליטר [mOsm/liter].
לחץ אוסמוטי עומד בבסיס שיטת האוסמוזה ההפוכה, תהליך נפוץ לטיהור מים.
המים לטיהור מושמים בכלי, ומופעל עליהם לחץ גדול מהלחץ האוסמוטי המופעל על ידי המים והמומסים בהם.
בכלי יש פתח המכוסה בממברנה חדירה למחצה, המאפשרת מעבר מולקולות מים, אך לא חלקיקי מומס.
ללא הפעלת לחץ חיצוני, מים מטוהרים יעברו את הממברנה לכיוון המים הלא-מטוהרים (כדי להגדיל בהם את ריכוז המים, כלומר, להקטין את ריכוז המומסים) - אוסמוזה.
הפעלת הלחץ גורמת להיפוך כיוון התהליך - אוסמוזה הפוכה.
הלחץ האוסמוטי של מי ים הוא כ-27 אטמוספירות.
מתקני התפלת מים בשיטת אוסמוזה הפוכה משתמשים בלחצים של כ-70 אט' להתפלת מי ים.
לחץ אוסמוטי משמש למטרות רבות בצמחים.
לחץ טורגור, הלחץ על דפנות התאים, מאפשר לצמחים עשבוניים לעמוד זקופים, ובעזרתו צמחים מווסתים את פתיחת הפיוניות שלהם.
בתאי בעלי חיים, להם אין דפנות, לחץ אוסמוטי מופרז עלול לגרום לציטוליזה (תמס התא).
לחנך את ג'ני הוא סרט קולנוע בריטי מסוג דרמת התבגרות אשר יצא לאקרנים בשנת 2009. הסרט מתאר את סיפור התאהבותה של נערה בת 16 בגבר יהודי בורגני באנגליה של תחילת שנות ה-60. עלילת הסרט מתבססת על זיכרונותיה של העיתונאית הבריטית לין ברבר והוא בוים על ידי
בסרט מככבים קארי מאליגן ופיטר סארסגארד בתפקידים הראשיים, וצוות השחקנים כולל גם את אמה תומפסון ואלפרד מולינה.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס 2009 והוא קיבל ביקורות חיוביות.
הוא הוקרן בספטמבר 2009 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבלים נוספים.
הסרט זכה בפרס באפט"א, והיה מועמד לפרסים רבים, בהם שלושה פרסי אוסקר: לסרט הטוב ביותר, לתסריט המעובד הטוב ביותר ולשחקנית הטובה ביותר (קארי מאליגן).
למרות ביקורות חיוביות ושבחים רבים שקיבל הסרט, הופנתה נגדו ביקורת על כך שהעלילה בו אנטישמית, משום שהאנטגוניסט הוא יהודי.
תסריטאי הסרט ניק הורנבי הסביר אלמנט זה של הסרט בכך שביטויי אנטישמיות בבריטניה היו אופייניים בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה, אך מבקרי הסרט מזווית זו טוענים שהסרט מציג בנוסף לאנטישמיות גלויה גם אג'נדה של אנטישמיות מודרנית נוצרית סמויה המתבטאת במוסר ההשכל של הסרט.
ג'ני היא נערה בת 16 החיה בפרוורים השקטים של לונדון, תלמידה מצטיינת בבית הספר לבנות השואפת להתקבל ללימודים באוניברסיטת אוקספורד.
עולמה מתהפך כאשר היא מכירה את דייוויד גולדמן, גבר יהודי עשיר ונהנתן בשנות ה-30 שלו, שנון ומתוחכם, והיא מתאהבת בו.
הוא מחזר אחריה עם ארוחות מפוארות, קונצרטים, מועדונים וטיול לפריז ואף מוצא חן בעיני אביה השמרן, אבל שם את עתידה באוניברסיטת אוקספורד בסכנה.
ג'ני מחליטה לנטוש את תוכניותיה ללימודים גבוהים, ומחליטה להיענות להצעתו של דייוויד להינשא לו.
לאחר שנטשה את עברה כילדה והתמסרה לדייוויד כאישה, לקראת סוף הסרט היא מגלה כי דייוויד נשוי ואב לילד וכי היא נפלה לתרמית של גבר שרלטן ורמאי, המפתה נערות צעירות באופן סדרתי.
לאחר שהתפכחה היא מחליטה לשוב לספסל הלימודים ולהשלים את שנת הלימודים האחרונה ומתקבלת לאוקספורד.
ניק הורנבי כתב את תסריט הסרט בהתבסס על זכרונותיה של לין ברבר, עיתונאית בריטית הכותבת לעיתון סאנדיי טיימס ואשר כתבה בעבר בעיתונים דיילי טלגרף, האובזרבר, דיילי אקספרס והמגזינים וניטי פייר ופנטהאוז.
התסריט התבסס על מאמר אוטוביוגרפי שכתבה ברבר על רומן שהיה לה כנערה בתקופת לימודיה בבית ספר תיכון עם מכר בשם סיימון פרוולסקי (Prewalksi) אותו הכירה כסיימון גרין, והתפרסם במגזין הספרותי "Granta".
המאמר המלא, בשם "An Education", פורסם כספר עצמאי רק בשנת 2009, לקראת סיום צילומי הסרט.
הורנבי אמר כי מה שמשך אותו בסיפורה של ברבר היה "העובדה שהיא נערה מהפרוורים שהייתה מבוהלת מכך שהיא תחמיץ כל דבר טוב שקורה בעיר.
זה, עבורי, סיפור גדול בתרבות הפופולרית.
זה פחות או יותר סיפורה של כל להקת רוק אנד רול.
למרות שהתסריט נכתב על נערה בגיל ההתבגרות, הורנבי העיד כי הכתיבה על הדמות לא הייתה קשה מכתיבה על כל דמות אחרת: "אני חושב שכל עוד אתה כותב על מישהו שהוא לא בדיוק כמוך, האתגר הוא שווה.
אני שמח שכולן סביבי היו נשים ולכן הן יכלו לפקוח עלי עין, אבל אני לא זוכר מעולם שנאמר לי 'לא כך נשים חושבות'".
על אף שבית משפחתה של ג'ני אמור להיות בפרוורי שכונת טוויקנהאם שבמחוז מידלסקס, סצנות הפנים שבסרט צולמו בגאנרסבורי, אילינג שבמערב לונדון, במאטוק ליין שבמערב רובע אילינג, ובבית הספר היפני לבנות "Haberdashers' Aske's School for Girls", שבו צולמו כל הסצנות המתרחשות בבית הספר.
אזור הצילומים הוסב למראה שתואם את תקופת שנות ה-60, כאשר האלמנט המודרני היחיד שנראה לעין הם הרמזורים שברחובות.
למרות זאת, ישנן כמה טעויות בנושא זה כגון צלילים של צופרי מכונית כאשר באותה התקופה עדיין נעשה שימוש בפעמון, וכן סגנון לבושן ושיערן של הבנות בבית הספר אשר אינו תואם לחלוטין את הנהוג בתקופה.
בנוסף, כיכר סנט ג'ון סמית' בה מתרחש הקונצרט לא נפתחה להופעות עד לשנת 1969, כמה שנים לאחר מועד התרחשות העלילה.
באתר ביקורות הסרטים "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון של 94% בהתבסס על 164 ביקורות.
באתר Metacritic הוא קיבל ציון של 85 בהתבסס על 34 ביקורות.
הסרט זכה בפרס בחירת הקהל ובפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס 2009.
קארי מאליגן זכתה בפרס הופעת הבכורה ההוליוודית לשחקנית בפסטיבל הסרטים של הוליווד.
הסרט נבחר ל"סרט החודש" של מגזין הקולנוע הבריטי הוותיק "Sight & Sound" שבהוצאת מכון הסרטים הבריטי (BFI).
לחץ בעבודה הוא תגובה פיזית ורגשית מזיקה המתרחשת כשדרישות העבודה לא תואמות את היכולות, המשאבים או הצרכים של העובד.
לחץ דווח כגורם השני הנפוץ ביותר לפגיעה בבריאות העובדים במקום העבודה במדינות האיחוד האירופי, אחרי בעיות שלד-שריר.
בשנת 2005 העידו 22% מהעובדים כי חוו לחץ במהלך עבודתם.
העלות השנתית שנגרמה עקב לחץ בעבודה בשנת 2002 הוערכה ב-20 מיליון אירו, ובנוסף העריך מנהל הבריאות והבטיחות בבריטניה (HSE) כי בשנת העבודה 2004/5 אבדו 12.8 מיליון ימי עבודה במדינה בשל בעיות שנגרמו מלחץ בעבודה.
בארצות הברית דווח כי רבע מהעובדים רואים בעבודתם את מקור הלחץ העיקרי בחייהם.
על פי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, 62% מהאמריקאים דיווחו כי למקום העבודה יש השפעה משמעותית על רמות הלחץ, וכן אחד מכל ארבעה עובדים לקח יום מחלה כדי להתמודד עם לחץ.
תקופות של אי כשירות הנובעות מלחץ בעבודה נוטות להיות ארוכות בהרבה מאלו הנגרמות על ידי פציעות ומחלות אחרות הקשורות בעיסוק.
חוקרים מבחינים בין לוחצים (stressors) מאתגרים לבין לוחצים מעכבים.
לוחצים מאתגרים הם לוחצים המזוהים עם עומס עבודה, לחץ להשלמת משימות ודחיפות זמן.
לעומתם, לוחצים מעכבים הם לוחצים המפריעים לעובד לבצע את עבודתו, כמו בירוקרטיה ואי בהירות לגבי דרישות התפקיד.
מטה-אנליזה שכללה 183 מקרים מצאה כי ללוחצים מעכבים יש השפעה שלילית על שביעות רצון בעבודה ומחויבות ארגונית, והשפעה חיובית על תחלופה, כוונות תחלופה והתנהגויות נסיגה, ואילו ללוחצים מאתגרים יש השפעות הפוכות.
המקור העיקרי ללחץ בעבודה הוא הארגון עצמו, אך קיימים גורמים נוספים שתורמים לו.
קיימים גורמים בחייו הפרטיים של האדם שאינם קשורים לעבודתו, אך עלולים ליצור אצלו לחצים שישפיעו עליו גם במהלך עבודתו.
גורמים אלו נחלקים לשלוש קטגוריות: משפחה, בעיות כלכליות ומאפיינים אישיותיים.
הארגון עצמו ותנאי העבודה בו הם המקורות העיקריים ללחץ בעבודה.
מבנה הארגון והתהליכים בו כופים על העובד התנהגות שאינה עולה תמיד בקנה אחד עם רצונותיו ומטרותיו, ומאלצים אותו להשיגם באמצעים המוכתבים על ידי הארגון.
בין גורמי הלחץ שנובעים מהם ניתן לזהות את הקטגוריות הבאות:
התפקיד - תפקיד שמקיים אחד או יותר מהתנאים הבאים: אינו מוגדר כראוי, מכיל דרישות עמומות או סותרות, מטיל על העובד אחריות רבה מדי או מעטה מדי, דורש מהעובד למלא מספר תפקידים שונים, לא תואם את כישורי העובד או יוצר עומס יתר על העובד.
תפקיד המשלב עבודת רגשות עשוי אף הוא להוביל לתחושת לחץ אצל העובד.
תנאי העבודה - עומסי עבודה כבדים או לחלופין עבודה בתת-עומס, שעות עבודה ארוכות והפסקות קצרות מדי או מעטות מדי, וכן משימות שגרתיות וקדחתניות, שאינן הולמות את כישורי העובד, לא מספקות תחושת שליטה או בעלות משמעות מועטה.
סביבת העבודה הפיזית - תנאים סביבתיים ירודים או מסוכנים הכוללים צפיפות, רעש, טמפרטורה ולחות גבוהות או נמוכות מדי, תאורה לא מספקת, חוסר באוורור, חשיפה לחומרים מסוכנים ועוד.
גם חוסר בפרטיות, מרחב עבודה המאלץ את העובד להתכופף או להימתח הרבה וציוד מיושן או לא מתאים עשויים לגרום לעובד ללחץ.
ההנהלה - סגנון ניהול שאינו משתף את העובדים בקבלת החלטות, שם דגש יתר על תחרותיות, לא מספק לעובדים תמיכה ולא מכיר בעבודה טובה שנעשתה על ידי העובדים.
דרישות סותרות ממנהלים שונים יכולות גם כן לגרום לבלבול ולחץ אצל העובד.
יחסים בין אישיים בארגון - תקשורת לא יעילה והיעדר סביבה חברתית תומכת מצד שאר העובדים שיכולה להתבטא באי שיתוף פעולה, בחוסר תמיכה, בהטרדות על רקע מיני או גזעי ובהצקות.
פיתוח קריירה - חוסר ביטחון תעסוקתי, מחסור בהזדמנויות לצמיחה ולהתפתחות, ניידות כפויה בין תפקידים, קידום יתר שלא הולם את רצונות העובד או תת-קידום היוצר אצל העובד הרגשה שמתעלמים ממנו.
כאשר פרט נדרש למלא מספר תפקידים כמו עובד, הורה ובן זוג, עלול להיווצר אצלו קונפליקט עבודה-משפחה (Work-Family-Conflict).
זהו מצב בו הדרישות של אחד התפקידים מתנגשות במידה זו או אחרת עם דרישות התפקידים האחרים, ועל הפרט למצוא דרך לאזן ביניהן.
למשל, דרישת המעביד לעבוד שעות נוספות עלולה לגרום לעובד לקונפליקט כיוון שהוא יודע ששעות אלו יבואו על חשבון שעות שבהן יכול היה להיות עם משפחתו.
התפתחות אמצעי תקשורת כמו הדואר האלקטרוני והטלפון הסלולרי, הביאה לכך שלא ניתן להפריד בין חיי הבית לעבודה.
התמרון להשגת איזון בין הבית לעבודה מהווה גם הוא מקור ללחץ.
אי ודאות היא מקור נוסף ללחץ.
בהקשר התעסוקתי קיימים שלושה סוגים עיקריים של אי ודאות: כלכלית, פוליטית וטכנולוגית.
אי ודאות כלכלית נגרמת על ידי שינוי במחזור העסקים, למשל - אנשים חרדים יותר לביטחונם התעסוקתי כאשר הכלכלה מתכווצת.
אי ודאות פוליטית נובעת משינויים ואיומים פוליטיים.
אי ודאות טכנולוגית מקורה בהמצאות חדשות המציבות את כישורי העובדים וניסיונם כמיושנים.
רובוטים ותהליכי אוטומציה, המהווים איום ישיר על העסקת העובדים הנוכחיים, עלולים לגרום ללחץ.
לחץ בעבודה משפיע על הפרט ועל הארגון.
כמו כל לחץ, לחץ בעבודה עשוי להתבטא אצל הפרט בסימפטומים שונים:
סימפטומים פיזיולוגיים - כאבי ראש, סחרחורות, בעיות ראייה, כאבי גב, אלרגיה בעור, לחץ דם גבוה, דופק מהיר, בעיות עיכול, מחלות לב ועוד.
סימפטומים התנהגותיים - אי שקט, חוסר החלטיות, עלייה בעישון, צריכה מוגברת של אלכוהול, פגיעה במערכות יחסים קיימות, אכילת יתר, נדודי שינה ועוד.
סימפטומים רגשיים - עייפות, חרדה, חוסר במוטיבציה, דיכאון ותסכול.
סימפטומים קוגניטיביים - עלייה בסיכון לטעויות, העלולות להוביל לתקלות או לתאונות.
השפעות על ביצועי הפרט בעבודה
הסממן הפסיכולוגי הבולט ביותר ללחץ בעבודה הוא חוסר שביעות רצון של העובד.
ישנן הוכחות המראות כי כאשר אנשים עובדים בעבודה בעלת דרישות מרובות או מנוגדות, או בעבודה שבה קיימת אי בהירות לגבי הגדרת התפקיד, הסמכות והשליטה - הלחץ וחוסר שביעות הרצון עולים יחדיו.
באופן דומה גם חוסר בקרה על קצב העבודה מעלה אצל העובד את הלחץ וחוסר שביעות הרצון.
כתוצאה מהלחץ עשויות להופיע אצל העובד ההתנהגויות הבאות:
היעדרויות - בעיקר בבקרים שלאחר סופי השבוע, וכן לקיחת הפסקות מוקדמות או ארוכות.
תנודתיות בביצועים - מעבר לסירוגין בין תפוקה נמוכה וגבוהה.
חוסר ריכוז - דעת העובד מוסחת בקלות והוא אינו מסוגל להשלים משימה בודדת.
טעויות - לחץ הוא גורם קלאסי לטעויות בשיפוט שיכולות להוביל לתקלות, בזבוז ודחיות.
יחסי צוות ירודים - עובד הנתון ללחץ נהיה עצבני ורגיש לביקורת, ועשוי לסבול ממצבי רוח משתנים.
לכל אלו יש השפעה ישירה על היחסים בצוות.
אי עמידה בזמנים - החמצה של תאריכי יעד ונטייה לסחבת.
הקשר בין רמת הלחץ לביצוע מראה כי רמה נמוכה מדי או גבוהה מדי של לחץ גורמת לביצועים נמוכים, אך רמה סבירה של לחץ מביאה את ביצועי העובד למקסימום.
למרות הפופולריות של דיאגרמת U הפוכה לתיאור הקשר בין רמת לחץ לביצועי העובד, טרם נמצאה לה תמיכה אמפירית.
לחץ בודד יכול לא להפריע לפרט כשלעצמו, אך כשהוא מצטרף ללחצים נוספים הוא מעלה את רמת הלחץ של הפרט ועלול להפריע לתפקודו.
חשיפה ממושכת ללחץ עשויה להוביל לשחיקה.
כאשר עובדים רבים נתונים ללחץ בעבודה הארגון עלול לסבול מעלייה בתלונות הלקוחות, איבוד מחויבות העובדים להצלחת הארגון, תאונות רבות, תחלופה גבוהה של עובדים, היעדרויות רבות, ביצועים פחותים של העובדים וכן עלייה בתביעות עקב תאונות שנגרמו מלחץ, דבר שייקר את ביטוח האחריות של המעסיקים.
כשם שהשפעות הלחץ בעבודה מופיעות במישורים שונים, כך גם ההתמודדות אתו.
עובד המצוי תחת לחץ יכול לפעול להפחתתו.
האסטרטגיות הבאות הן בעלות השפעה מוכחת:
שיטות לניהול זמן - עובדים רבים מנהלים את הזמן שלהם באופן לקוי.
ניהול נכון של הזמן על פי עקרונות בסיסיים לניהול זמן, יכול לסייע להם להתמודד טוב יותר עם המתחים הנוצרים על ידי דרישות העבודה.
התעמלות - רופאים ממליצים על ביצוע פעילות אירובית, הליכה, ריצה, שחייה ורכיבה על אופניים כדרכים להתמודדות עם רמות לחץ גבוהות.
פעילויות אלו משפרות את תפקוד הלב, מורידות את הדופק במנוחה, מהוות הסחה מלחצי העבודה ולעיתים מסייעות ל"שחרור קיטור".
תרגילי הרפיה - טכניקות הרפיה כמו מדיטציה, היפנוזה וביופידבק מסייעות אף הן להפחתת לחצים.
הרפיה עמוקה למשך 15–20 דקות ביום משחררת מתחים, מעניקה לעובד שלווה, מסייעת לפעילות הלב ומורידה את לחץ הדם.
הרחבת הרשת החברתית התומכת - משפחה, חברים ועמיתים לעבודה יכולים להטות אוזן קשבת לבעיות העובד ולהציע נקודת מבט אובייקטיבית לגביהן.
הנהלת הארגון שולטת בחלק ניכר מהגורמים ללחץ, בייחוד אלו הקשורים למשימה או לתפקיד, ולכן ביכולתה להפחית את הלחץ הנגרם מהם.
השלב הראשון בכל אסטרטגיה להפחתת לחץ הוא זיהוי הגורמים לו.
השיטה לאיסוף המידע עליהם תלויה בחלקה בגודל הארגון ובמשאביו.
בחברות קטנות ייתכן שדיונים קבוצתיים בין עובדים ומנהלים יספיקו לאיתור הבעיה.
בחברות גדולות ניתן להשתמש בדיונים כאלה כבסיס לסקר שיקיף מספר רב של עובדים.
בנוסף, ההנהלה צריכה לבחון את נוהלי העבודה ושיעורי ההיעדרות ולעודד את העובדים להצביע על גורמי הלחץ בעבודתם.
בשלב השני, לאחר זיהוי גורמי הלחץ, יש לתכנן וליישם התערבות למניעת הלחץ.
על ההתערבות להתייחס לגורמים הבאים:
תרבות וסגנון ההנהלה - יש לפעול לשיפור התקשורת ומעורבות העובדים, במיוחד בזמנים של שינויים בארגון.
לחצי תפקיד נגרמים בעיקר עקב אי ודאות הקיימת אצל העובדים לגבי המטרות, הציפיות מהם, אופן הערכתם וכדומה.
על ידי שיתוף העובדים בהליך קבלת ההחלטות המשפיע ישירות על ביצוע עבודתם, הנהלת הארגון יכולה להעלות את שליטת העובדים ובכך להפחית את לחצי התפקיד.
זמני עבודה ותפוקות - יש לבחון את לוחות הזמנים הנוכחיים במטרה לשפר את גמישותם ולקבוע את משכי העבודה המוסכמים.
עובדים מתפקדים טוב יותר כאשר ניתנים להם אתגרים בעלי מטרות ספציפיות, ובסופם ישנו משוב המראה להם כיצד התקדמו אל עבר השגת המטרות.
השימוש בהצבת מטרות לעובדים יכול הן להפחית את הלחץ והן לספק מוטיבציה לעובדים.
קבלת המשוב מפחיתה אי ודאויות הקשורות לביצוע העבודה ותורמת אף היא להפחתת הלחץ, התסכול והבלבול אצל העובדים.
תקשורת ומערכות יחסים - שיפור התקשורת בין העובדים בארגון לבין ההנהלה ובינם לבין עצמם, מפחית את אי הוודאות על ידי הפחתת בלבולים וקונפליקטים הקשורים לתפקיד ובכך פוחת גם הלחץ אצל העובדים.
עובדים בעלי כישורים בין-אישיים דלים יפיקו תועלת מהכשרה שתשפר כישורים אלו.
בנוסף, ייתכן ויהיה צורך לקבוע נהלים רשמיים להתמודדות עם הטרדות שונות ולוודא כי יש מערכת יעילה לחקירת תלונות מסוג זה.
תכנון מטלות - יש לוודא כי תכנון מטלות נעשה תוך התייעצות בעובדים המבצעים או מיועדים לבצע אותן.
תכנון מטלות מחדש, כך שיעניקו לעובדים עבודה משמעותית יותר ואחריות ועצמאות נרחבות יותר, בשילוב עם משוב על עבודתם, מסייעים להפחתת הלחץ אצל העובד כי הוא שולט יותר בעבודתו ותלותו באחרים קטנה.
עם זאת, לא כל העובדים מחפשים להעשיר את עבודתם.
עבור עובדים המעדיפים מבנה עבודה קבוע ושגרתי יש לתכנן מטלות המפחיתות את אחריותם ומגדילות את התמחותם בפעולות ספציפיות.
פעולות אלו תורמות להפחתת אי הוודאויות ורמות הלחץ בקרב עובדים מסוג זה.
שיקולים ארגונומיים - הגדרת משימות צריכה להתחשב בעקרונות ארגונומיים במטרה להפחית עייפות פיזית ונפשית.
יש לוודא כי סביבת העבודה והציוד מתאימים לביצוע העבודה ואינם מקשים על העובד.
בחירת העובדים והשמתם - עובד בעל ניסיון יתפקד טוב יותר בעבודה שבה רמת הלחץ גבוהה מאשר עובד חסר ניסיון או בעל ניסיון מועט.
הכשרת עובדים עשויה להיות הכרחית לתפקידים מסוימים, ואצל עובדים חדשים היא תעלה את הביטחון העצמי ותפחית את המתח מההתמודדות עם העבודה החדשה.
תפקיד העובד - תיאור עבודה כתוב היטב הוא חיוני להגדרת מטרות העבודה, אחריות העובד והתמיכה והפיקוח שיסופקו.
מנהלים זוטרים צריכים לדעת שיקבלו תמיכה מתאימה מהמנהלים הבכירים על מנת שיוכלו לדאוג לרווחת העובדים שבאחריותם.
מדיניות ידידותית למשפחה - שינוי האקלים הארגוני כך שיתמוך יותר בצרכים האישיים והמשפחתיים של העובד, ויקטין את הקונפליקט בין העבודה למשפחה.
פעולות ידידותיות למשפחה יכולות להיות הקמת צהרון לילדי העובדים, קיום ימי כיף משפחתיים ופתיחות כלפי עובדים שבני משפחתם תלויים בהם מתוך כוונה למצוא פתרון ביחד.
אפשרות לחופשה ללא תשלום - יציאה לחופשה ללא תשלום שמשכה בין מספר שבועות למספר חודשים, מאפשרת לעובד לטייל, להירגע או לקדם פרויקטים אישיים שמצריכים זמן מעבר לחופשות הרגילות.
חופשה זו יכולה להחיות מחדש את העובדים, להגדיל את שביעות רצונם ולהפחית את רמת הלחץ בה הם נתונים ובכך לשפר את תפקודם כשישובו לעבודה.
מתן תמיכה - פיקוח מתמיד ושיחות עם עובדים מאפשרים לזהות פרטים המושפעים מלחצים בעבודה.
מנהלים צריכים להיות מודעים לאפשרויות התמיכה הקיימות בתוך הארגון ומחוצה לו, ולהפנות אליהן עובדים אלו.
תוכניות המתמקדות בבריאות הפיזית והנפשית של העובדים כמו סדנאות להפסקת עישון, לצמצום צריכת אלכוהול, להפחתת משקל או לאכילה נכונה, יכולות לסייע גם הן להפחתת הלחץ בקרב עובדי הארגון.
ההנחה העומדת מאחורי תוכניות אלו היא שעובדים אחראים לשמירה על בריאותם הנפשית והפיזית, אך הארגון יכול לסייע להם ובכך להרוויח גם הוא.
השלב השלישי הוא הערכת ההתערבות.
היעדים שהוגדרו באסטרטגית ההתערבות צריכים להיות מדידים וברי השגה, כדי לאפשר את ההערכה ההכרחית על מנת לקבוע אם ההתערבות עלתה יפה.
רצוי לבצע הערכות גם לטווח קצר וגם לטווח ארוך.
ההערכות צריכות להקיף את כל הגורמים שהוזכרו בשלב הראשון ולבדוק את עמדות העובדים לגביהם.
במידת הצורך יש לתכנן צעדי התערבות נוספים ולהחילם על הארגון.
על פי דו"ח שפרסמה הסוכנות האירופית לבטיחות ולבריאות בעבודה ב-2009, אין התייחסות ישירה ללחץ בעבודה בחקיקה האירופית.
עם זאת, הנחיות האיחוד האירופי לבריאות ולבטיחות קובעות כי המעביד חייב על פי חוק "להבטיח את בטיחות ובריאות העובדים בכל היבט הקשור לעבודתם", וכן "להימנע מסיכונים", "להיאבק בסיכון מהשורש" ו"להעריך סיכונים".
מאחר שלחץ בעבודה הוא גורם סיכון, הרי שההנחיות מתייחסות גם אליו.
לחמנייה שחורה היא עוגת פאי ממולאת פירות.
עוגה זו מקורה במטבח הסקוטי והיא הוגשה באופן מסורתי בלילה ה-12 (הלילה האחרון של חג המולד ערב חג ההתגלות).
כיום נהוג להגיש עוגה זו באופן מסורתי בליל השנה האזרחית המכונה בסקוטלנד הוגמני.
בסיס העוגה הוא קלתית מבצק פריך.
תערובת הפירות שבעוגה כוללת צימוקים, דומדמניות, שקדים, קליפת תפוז, זנגביל, קינמון, פלפל שחור, ופלפל אנגלי.
מקובל להכין את העוגה זמן רב לפני הגשתה, ולשמור אותה בכלי אטום.
באופן מסורתי נהגו להכינה כחצי שנה לפני המועד בו היא נאכלת.
עוגה זו נאכלת באופן מסורתי בסקוטלנד החל מהמאה ה-16 וככל הנראה היא נוצרה בהשפעת הפנפורטה האיטלקי.
מקובל להגיש את העוגה בצורת כיכר לחם אולם לעיתים היא נאפית בצורת לחמנייה (ומכאן שמה).
הצבע השחור בשם העוגה מתייחס לצבע המילוי שלה.
לחמניית סאלי לן היא לחמנייה עשויה בצק שמרים שמקורה בעיר באת' שבדרום מערב אנגליה.
מקורה של הלחמנייה במאה ה-17 והיא מבוססת על מתכון שהביאה מהגרת מצרפת לעיר באת'.
הלחמנייה עשויה בצק שמרים, ומתובלת בלימון.
נהוג להגישה כשהיא פרוסה, ומרוחה בחמאה, או שמנת מוקצפת.
הלחמנייה נחשבת למאכל מסורתי בעיר באת'.
רבים מתבלבלים בין לחמנייה זו לבין לחמניית באת' האופיינית אף היא לעיר באת'.
מסורת מקובלת משייכת את המתכון לסולאנג' (סולי) לויון (Solange (Sollie) Luyon), מהגרת הוגנוטית שהגיעה לעיר באת' בשנת 1680. לויון התפרנסה ממכירת מוצרי מזון שרכשה מאופים אחרים, ובהמשך ממכירת לחמניות שאפתה בעצמה.
מסורות מאוחרות יותר קישרו בינה לבין מבנה הידוע בשם "בית סאלי לן" (אינגלוז של שמה), שנחשב לאחד הבתים העתיקים ביותר בעיר באת'.
על פי מסורת זו לויון עבדה בבית זה והגישה בו את הלחמניות שלה (המקום משמש כבית קפה המגיש לחמניות אלה גם כיום).
הלחמנייה הפכה למאכל פופולרי באנגליה במהלך המאה ה-18 בשל מרקמה העדין של הלחמנייה דמוית הבריוש.
לחמניית באת' היא לחמנייה עשויה בצק שמרים עשיר.
צורתה של הלחמנייה עגולה, והיא מזון מסורתי הנמכר בעיר באת' שבאנגליה.
הלחמנייה מאופיינת בכך שגוש סוכר מונח בתחתית הבצק בעת האפייה, וסוכר נזרה עליה לאחר תום האפייה.
לעיתים מוכנסים לבצק הלחמנייה קליפות הדרים מסוכרות, או צימוקים.
מקורה של הלחמנייה בראשית המאה ה-18. האזכורים הראשונים של הלחמנייה הם משנת 1763 ובהם מצוין שהיא תוצר של העיר באת'.
על פי המסורת, הלחמנייה הומצאה על ידי דוקטור ויליאם אוליבר אשר טיפל במבקרים במרחצאות הרומיים של באת'.
הלחמנייה המקורית הייתה עשויה בצק שמרים עם ביצים, צימוקים וזרעי קימל.
מאכל נוסף שהומצא על ידי אוליבר וחולק לבאי המרחצאות היה ביסקוויט שנקרא באת' אוליבר על שמו.
לחמית או לחמית העין (conjunctivum) היא קרום רירי שקוף העוטף את לובן העין ומרפד את פנים העפעף.
הלחמית מסייעת בלחלוח העין בכך שהיא מייצרת ריר ודמעות, אם כי בכמות פחותה מבלוטת הדמעות.
כמו כן, היא משמשת כחלק מן המערכת החיסונית ומגינה על חלקיה הרגישים של העין מפני פתוגנים.
נהוג לחלק את הלחמית לשלושה חלקים: החלק הצמוד לגלגל העין, הנע ביחד איתו, החלק הצמוד לעפעפיים, וחלק מחבר בין השניים (fornix conjunctivae), שהוא רפוי יותר כדי לאפשר תנועה חופשית של גלגל העין.
נקב בלחמית (Puncta lacrimalia) מאפשר מעבר הדמעות דרך תעלת הדמעות אל האף.
הלחמית רגישה לגירויים חיצוניים, ודלקת הלחמית היא מחלה קלה נפוצה, היכולה להיגרם כתוצאה מזיהום ויראלי או בקטריאלי, אלרגיה, חומרים מגרים (כגון אבק) או תנאי יובש.
פירוש המילה "לחמית" בלטינית (conjunctivum, בריבוי conjunctiva) פירושו "מחבר", "מאגד", כיוון שהיא מחברת בין העין והעפעף.
בעברית נגזר השם מן השורש ל.ח.מ במשמעות של "חיבור" (כמו בפועל "להלחים").
במכניקת הזורמים, לחץ דינמי (מסומן כ-q או Q, ולעיתים נקרא גם לחץ מהירות), הוא גודל פיזיקלי שמוגדר על ידי:
q הוא לחץ דינמי ביחידות פסקל
היא צפיפות הזורם בקילוגרם למטר מעוקב (kg/m3)
היא מהירות הזורם במטר לשנייה (m/s).
בעבור זרימה בלתי דחיסה, הלחץ הדינמי הוא ההפרש בין הלחץ הכולל והלחץ הסטטי.
ממשוואת ברנולי, הלחץ הדינמי נתון על ידי
כאשר ו- הם הלחץ הכולל (הקבוע לאורך קו זרם אופקי) והלחץ הסטטי, בהתאמה.
הלחץ הדינמי הוא האנרגיה הקינטית ליחידת נפח של אלמנט זורם.
זהו אחד האיברים במשוואת ברנולי, שניתנת לגזירה משימור האנרגיה עבור זורם בתנועה.
הוא שווה להפרש בין לחץ הסטגנציה והלחץ הסטטי על פני הזורם, או בהסבר אינטואיטיבי יותר - הלחץ הדינמי הוא תוספת הלחץ ללחץ הסטטי, שנובעת מעצם תנועת הזורם.
לדוגמה, גוף נייח ביחס לזורם ירגיש לחץ סטטי, אך כאשר תהיה תנועה יחסית בין הגוף לזורם הגוף יחווה לחץ סטטי גבוה יותר בנקודות מסוימות, אשר נובע מעצם תוספת הלחץ הדינמי.
הלחץ הסטטי המקסימלי יתקבל בנקודות הסטגנציה, שהן הנקודות בהן הזורם מגיע לעצירה מוחלטת ביחס לגוף.
באופן כללי, ההפרדה בין המונחים לחץ דינמי ולחץ סטטי מיועדת למנוע בלבול בהבנת מושג הלחץ עבור זורם בתנועה.
הלחץ הסטטי של זורם בנקודה מתייחס לערך הלחץ שהיה מתקבל אם היה נמדד תוך כדי תנועה ביחד עם הזורם; לדוגמה, בלון מטאורולוגי הנסחף עם הרוח החזקה שנושבת בגובה רב, ימדוד את ערך הלחץ הסטטי של האוויר, שכן מבחינתו האוויר נייח.
לעומת זאת, מד לחץ נייח הניצב בדרכו של זורם נע ימדוד לחץ סטטי גבוה יותר מהלחץ הסטטי האמיתי של הזורם, שכן בסביבת מד הלחץ הזורם מאט (ואף עשוי לעצור בנקודות מסוימות), כך שהלחץ הדינמי מתורגם (באופן חלקי או מלא) ל"לחץ עצירה" של הזורם, בנוסף ללחץ הסטטי ה"רגיל" של הזורם.
היבט חשוב אחר של לחץ דינמי הוא, כפי שאנליזה ממדית מראה, העומס האווירודינמי (כלומר העומס על מבנה הנתון להשפעת כוחות אווירודינמיים) שחווה מטוס נע במהירות v פרופורציונלי לצפיפות האוויר ולריבוע המהירות v, כלומר פרופורציונלי ל-q.
לפיכך, על ידי התבוננות בשינוי של q במהלך טיסה, ניתן לקבוע כיצד העומס ישתנה ובמיוחד מתי יגיע לערכו המקסימלי.
הנקודה של מקסימום עומס אווירודינמי נקראת מקס Q והיא פרמטר קריטי ביישומים רבים, כמו למשל במהלך שיגור כלי רכב חללי.
הלחץ הדינמי מופיע כאיבר במשוואות נאוויה-סטוקס עבור זרימה אי-דחיסה:
ובאמצעות הזהות הבאה מאנליזה וקטורית ()
נקבל, שבעבור זרימה אי-רוטציונית (), האיבר השני באגף שמאל הוא פשוט הגרדיאנט של הלחץ הדינמי.
ניתן לראות גם שבעבור זרימה עמידה ואידיאלית (חסרת צמיגות) משוואת נאוויה-סטוקס מצטמצמת למשוואת ברנולי.
בהידראוליקה, האיבר ידוע כעומד ההידראולי הקינטי (hv), כך שהלחץ הדינמי שווה ל-.
בלחץ הדינמי, ביחד עם הלחץ הסטטי וגובה הנוזל, נעשה שימוש בעקרון ברנולי כמאזן אנרגיה במערכת סגורה.
בשלושת הגדלים משתמשים כדי להגדיר את המצב של מערכת סגורה של זורם בלתי דחיס, בעל צפיפות אחידה, בתנועה.
כאשר הלחץ הדינמי מחולק במכפלה של צפיפות הזורם ותאוצת הנפילה החופשית g, התוצאה נקראת עומד המהירות, ומשמשת במשוואות המתארות עומד הידראולי.
במד מים מסוג ונטורי, עומד הלחץ הדיפרנציאלי משמש כדי לקבוע את עומד המהירות הדיפרנציאלי.
מונח חלופי אפשרי לעומד המהירות הוא עומד דינמי.
מחברים רבים משתמשים במונח לחץ דינמי רק בעבור זורמים אי-דחיסים (בעבור זורמים דחיסים, הם משתמשים במונח impact pressure).
אף על פי כן, מספר מחברים מרחיבים את השימוש במונח כך שיכלול גם זורמים דחיסים.
הביטוי ללחץ הדינמי אינו עוד אלא משתנה בעבור זורמים דחיסים שכן צפיפות הזורם משתנה לאורך קו הזרם, כך שהביטוי ללחץ הדינמי צריך לעבור התאמה.
במהלך עצירתו של הזורם חלק מהאנרגיה הקינטית של אלמנט זורם מומר לדחיסת הזורם במהלך מעבר בין לחץ סטטי נמוך ללחץ סטטי גבוה יותר, כך שלא כל האנרגיה הקינטית של האלמנט הופכת ללחץ סטטי של הזורם.
ביותר דיוק, במהלך עצירתו של אלמנט זורם, האנרגיה הקינטית שלו מומרת ללחץ סטטי בשתי דרכים: ישירות דרך הבלימה של תנועתו הקווית (בדומה למקרה האי-דחיס), ובאופן עקיף דרך השינוי באנרגיה הפנימית הנגרם על ידי העבודה המכנית המתבצעת על האלמנט במהלך שינוי נפחו תחת לחץ חיצוני.
אך בעוד שהדרך ה"ישירה" ממירה לחץ דינמי ללחץ סטטי בנצילות של 100%, השינוי באנרגיה הפנימית (שנגרם בדרך ה"עקיפה") תורם גם לדרגות חופש נוספות של חלקיקי הזורם שבתורן אינן מתורגמות כלל ללחץ סטטי.
יותר מכך, גם עבור גז אידיאלי חד-אטומי, שלחלקיקיו אין דרגות חופש פנימיות, עולה ממשוואת המצב של גז אידיאלי שהלחץ שלו הוא רק 2/3 מצפיפות האנרגיה הפנימית שלו, כך שבכל מקרה העלייה בלחץ הסטטי עקב עצירתו של אלמנט זורם קטנה מלחצו הדינמי.
בעבור זרימה דחיסה של גזים אידיאליים, הגודל הקבוע שמתכלל בתוכו את כל התהליכים שתוארו מקודם הוא סכום האנתלפיה הסגולית והאנרגיה הקינטית ליחידת מסה, דהיינו , מה שמוביל למשוואה האיזנטרופית הקושרת בין לחצו הדינמי, הסטטי, ומהירותו של אלמנט זורם:
בפיזיולוגיה, לחץ דופק מוגדר כהפרש בין לחץ הדם הסיסטולי ללחץ הדם הדיאסטולי.
הוא נמדד במילימטר כספית (mmHg).
לדוגמה, אם נמדדו 120/80 לחץ הדופק יהיה שווה ל-40.
גורמים המשפיעים על לחץ הדופק
לחץ הדופק מושפע מנפח הפעימה של הלב, וכן מכושר ההיענות של אבי העורקים.
נפח הפעימה מושפע (בין היתר) מהדופק: דופק איטי גורם לנפח פעימה מוגדל כיוון שזמן המילוי של חדרי הלב גדל.
היענות אבי העורקים משפיעה על נפח הפעימה, שכן היא 'מרככת' את העלייה בלחץ הסיסטולי בעת פעימה, על ידי הגדלת הנפח של אבי העורקים.
כך הלחץ מתפרס על פני זמן רב יותר, וההפרש בין הסיסטולה לדיאסטולה קטן.
עם הגיל, היענות אבי העורקים יורדת, וככל שהוא מאבד מגמישותו לחץ הדופק גדל.
היענות אבי העורקים מפחיתה את לחץ הדופק, ומפחית את עבודת הלב.
בניסויים שנעשו בחיות מעבדה הוחלף אבי העורקים בצינור פלסטיק קשיח, וניתן לראות את העלייה בצריכת החמצן בלב.
הסיבה היא שככל שההיענות גבוהה, הלחץ באבי העורקים, שאליו צריך הלב להתנגד כדי להוציא דם, נשאר נמוך יותר עבור נפח פעימה זהה, שכן נפח הכלי גדל.
באדם מבוגר בריא לחץ דופק תקין נע סביב 30-60mmHg במנוחה.
בזמן פעילות אירובית הלחץ הסיסטולי נוטה לעלות בשל עלייה בנפח הפעימה, בעוד שהלחץ הדיאסטולי נשאר פחות או יותר קבוע, וכך לחץ הדופק עולה.
כשלחץ הדם עולה, גם לחץ הדופק עשוי לעלות, שכן היענות אבי העורקים יורדת בלחצים גבוהים יותר.
לחץ דופק גבוה במנוחה עשוי להצביע בין השאר על ירידה בגמישות של כלי הדם העורקיים הגדולים.
עם ההזדקנות גמישות העורקים הגדולים יורדת, ולכן ככל שעולה הגיל לחץ הדופק צפוי לעלות.
לחמן (שם מדעי: Artocarpus) הוא סוג של עץ ממשפחת התותיים, עם כ-60 מיני עצים תחתיו, חלקם חשובים לחקלאות ומטבח מקומי בדרום מזרח אסיה.
הסוג התגלה במהלך מסעו השני של קפטן קוק על ידי הבוטנאים יוהאן וגאורג פורסטר (אב ובנו), שנתנו לו את שמו המדעי.
משמעות השם הוא "פרי הלחם" - פרי ביוונית הוא קרפוס, ולחם הוא ארטוס.
עצים ושיחים מהסוג לחמן הם בעלי מוהל חלבי, שניתן להפיק מפציעת הגבעולים, העלים והגזע.
העצים הם חד-מיניים ודו-ביתיים, כך שהפרחים הזכריים והנקביים צומחים על אותו העץ.
הפרחים הנקביים פורחים צמודים לגזע, ועם ההפריה מסוגלים לגדול לפרי גדול במיוחד (בחלק מהמינים הפירות יכולים לשקול מעל 30 קילוגרמים).
פירות מהמינים עץ הלחם ופרי הג'ק משמשים כמקור מזון עיקרי באיים שונים באוקיינוס השקט ובקאריביים, ומגודלים למטרות מאכל באזורים נרחבים באסיה.
בישראל יש מספר מצומצם של עצים ממינים אלו, והם לא הפכו לענף חקלאי.
לחמניית זעפרן היא לחמנייה מתוקה בטעם זעפרן המכילה גם מעט פירות יבשים, כגון דומדמניות או צימוקים.
המרכיבים העיקריים של לחמניות הזעפרן הם קמח רגיל, חמאה, שמרים, סוכר, ודומדמניות או צימוקים.
גרסאות גדולות יותר של המאכל, אשר נאפות בתבנית כיכר, מכונות "עוגות זעפרן".
במדינות סקנדינביה, בהן לחמניות הזעפרן פופולריות במיוחד מדי שנה ב-13 בדצמבר, במהלך חגיגות יום סנטה לוסיה, מכונות לחמניות הזעפרן "לוסה בולה" (Lussebulle) או "לוסה קט" (Lussekatt) בשוודית, ו"לוסקט" בנורווגית (Lussekatt).
במדינות אלה נהוג במיוחד להשתמש בצימוקים במאפה במקום דומדמניות.
הלחמניות נאפות בצורות רבות באופן מסורתי כאשר הצורה הנפוצה ביותר וגם הפשוטה ביותר היא צורת האות S הפוכה.
לחמניות כשרות לפסח הן לחמניות שלא נאפו מקמח שנטחן מאחד מחמשת מיני דגן – חיטה, שעורה, כוסמין, שיבולת-שועל ושיפון – שהחמיץ (תפח).
התחליף הנפוץ ביותר והעתיק ביותר לקמח חיטה, לצורך אפיית לחמניות בתקופת חג הפסח, הוא קמח המצה או תערובת של קמח מצה וקמח תפוחי אדמה.
במרוצת השנים, יצרני הקמח הוציאו לשוק תערובות קמחים להכנת מאפים לפסח שנמכרות למעשה במשך כל השנה תחת השם "קמח ללא גלוטן".
תערובות אלה מכילות קמח תירס, קמח אורז, קמח כוסמת, קמח חומוס, קמח שקדים, עמילן תירס, קמח טפיוקה, קמח סורגום, קמח דוחן, קמח טף, קמח אמרנט ואף עמילן חיטה ביחסים שונים.
לעידוד התפיחה מוסיפים לתערובות אבקת אפייה או שמרים יבשים.
בשל הרכבן, חלק מתערובות אלה עשויות להיות כשרות רק ל"אוכלי קטניות".
כמוכן אין הסכמה גורפת בין כל הגורמים לגבי כשרותו של קמח החיטה נטול הגלוטן (עמילן חיטה).
כל מתכוני הלחמניות הכשרות לפסח מבטיחים קבלת לחמניות "שלא צונחות, אווריריות, יפות, תפוחות, שלא נופלות מהלחמניות הרגילות", אך בפועל אין בצק עשוי תחליפי קמח חיטה יכול לחקות את מרקמו ואת טעמו של בצק השמרים העשוי קמח חיטה.
הסיבה לכך היא היעדר הגלוטן.
גרעיני הדגנים מכילים שני חלבונים, הגלוטמין והגליאדין.
ערבוב קמח החיטה עם מים ולישת הבצק שנוצר גורמים להפיכתם של חלבונים אלה לגלוטן אשר יוצר רשת מרחבית בינו לבין חלקיקי העמילן שבקמח.
בועיות דו-תחמוצת הפחמן, הנפלטות כתוצאה מפירוק העמילן על ידי השמרים, נכלאות בתוך הרשת ויוצרות בצק אוורירי וגמיש אשר מתקשה באפייה ומקבל צורה יציבה.
תפיחתו של הבצק (בתהליך של התססה והחמצה) מעניקה לו את טעמו המיוחד אך גם הופכת אותו ל"חמץ" שאסור לאכילה בפסח.
לחמניית צ'לסי היא סוג של לחמניית דומדמניות אשר נאפתה לראשונה במאה ה-18 בבית הלחמנייה בצ'לסי, מוסד שהיה המועדף על בני המלוכה מבית הנובר שהיו רגילים למאפים דומים במטבח המקומי (בגרמניה) שלהם.
הלחמנייה עשויה מבצק שמרים עשיר בטעם קליפת לימון, קינמון או תבלינים מעורבים.
מרדדים את הבצק, מורחים בתערובת של דומדמניות, סוכר חום וחמאה ואז יוצרים מין בול עץ מרובע.
תהליך הכנת הלחמנייה הזו דומה מאוד לזה הכרוך בייצור שבלול הקינמון.
לאחר האפייה, באופן מסורתי, לחמניית הצ'לסי מזוגגת בסירופ (או מים קרים וסוכר) בעודה חמה כך שהמים מתאדים ומשאירים ציפוי סוכר דביק.
לחמניות מתוצרת מסחרית מכוסות לפעמים בציפוי גלייס.
לחמניות סהר (בהונגרית: Kifli) ובשמות שונים נוספים קיפליצה, קיפלי או קיפרל היא לחמניית שמרים מסורתית שמגולגלת ומיוצרת בצורת סהר לפני האפייה.
זהו סוג נפוץ של לחמנייה בכל רחבי מרכז אירופה והמדינות הסמוכות, שם היא נקראת בשמות שונים.
היא נחשבת כשואבת השראה מצורת הקרואסון הצרפתי, שיש לו צורה מאוד דומה, אבל עשוי עם סוג אחר של בצק (בצק עלים).
לחמניות הסהר הן לחמניות לא מתוקות והן מאפה לכל דבר לרבות לצריכה בארוחות בוקר ולהכנת כריכים.
הלחמנייה הזו או המאפה הזה נקרא בשמות שונים לפי המיקום:
kipfl בגרמנית דוברת דרום טירול איטליה
קיפל או גליל Meidlinger בווינה
kifla או кифла (ברבים קיפלה או kiflice ) בקרואטית, בוסנית וסרבית.
rogal או rogalik (קרן קטנה) בפולנית
Hörnchen (קרן קטנה) בגרמניה בגרמנית
בגרמנית עילית עתיקה, פירושו של Kipfa הוא "עמוד כרכרה" והתייחס למעמדים או ל"קרניים" של עגלה.
במאה ה-13, השימוש הזה התייחס לצורת לחם ממוצא פגני.
השמות הצ'כיים, הסלובקיים, הפולניים, הסלובניים, האוקראיניים והרוסים נובעים כהקטנה של המילה הסלאבית rogal או rohel ("קרניים").
כמה שפות אחרות משתמשות בתרגום פשוט ("קרן", "קורנולט").
הדמיון של המילים "rohalyk" או "rohlík" עם המילה האנגלית "roll" הוא מקרי, המילים אינן קשורות במקורן.
השורש הסלאבי "רוג" יכול להיות קשור באופן היפותטי עם הפועל הגרמני "ragen" ("לבלוט").
קיפלי הם לחם שמרים מסורתי מגולגל לצורת סהר.
הקיפרל האוסטרי היא גלילת חיטה קטנה עם קצוות מחודדים.
הנזיר האוסטרי בן המאה ה-17, אברהם א-סנקטה קלרה , תיאר את הגליל בצורת סהר, כתב "הירח ברבע הראשון זורח כמו קיפל" וציין שיש קיפלי בצורות שונות: ("קיפל ארוך, קצר, עקום וישר").
מאמינים כי לחמים או מאפים בצורת סהר הוגשו בימי קדם כמנחה לאלת הירח, סלנה.
הצורה מזכירה גם קרניים; שניהם קשורים לסמליות עתיקה ונחשבים לצורת המאפה העתיקה ביותר ששרד.
רשימת מאכלים שנאכלו במנזר מהמאה ה-10 כוללת panis lunatis, לחם ירח, המתואר כגליל קטן בצורת סהר הנאכל לעיתים קרובות במהלך צום.
באופן מסורתי, קיפלי מיוצרים על ידי חיתוך יריעות בצק שמרים רך לטריזים משולשים, גלגולם לצורות סהר ואפייתם.
שלא כמו הקרואסון הצרפתי (סהר), קיפלי עשוי מבצק רגיל דמוי לחם והוא דומה יותר לרולדה מאשר למאפה שטוח או של גוש אחד.
קיפלי גם דק יותר וארוך יותר מהקרואסון.
לחמניית קיסר , המכונה גם לחמנייה וינאית (; ואם מיוצרת בעבודת יד אז נקראת גם: ).
היא לחמנייה עגולה בדרך כלל, במקור מאוסטריה.
היא עשויה מקמח לבן, שמרים, לתת, מים ומלח, כאשר הצד העליון מחולק בדרך כלל בדוגמה סימטרית של חמישה מקטעים, מופרדים על ידי חתכים שטחיים מעוקלים המקרינים מהמרכז החוצה או מקופלים בסדרה של אונות חופפות הדומות לכתר.
ה- הפריך הוא מזון אוסטרי מסורתי שאושר רשמית על ידי משרד החקלאות הפדרלי של אוסטריה.
לחמניות קיסר קיימות בצורה המוכרת מאז 1760 לפחות.
הם נחשבים כאלה שנקראו לכבוד הקיסר (קייזר) פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (נולד ב-1830, שלט 1848–1916).
ישנה גם תיאוריה שהשם נובע לפחות בחלקו ממשפחת אופים בשם Kayzer ב-Opatów שבגליציה שנכבשה על ידי מלוכת הבסבורג בחלוקה הראשונה של פולין.
במאה ה-18 קבע חוק את המחירים הקמעונאיים של (לחמניות) במלוכה ההבסבורגית.
לכאורה, השם נכנס לשימוש כללי לאחר שגילדת האופים שלחה משלחת ב-1789 אל יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-1741, בשלטון 1765–1790) ושכנעה אותו לבטל את הפיקוח על מחיר הלחמניות.
לחמניית קיסר בעבודת יד ידועה בשם ( מילולית).
ישנן גרסאות מרובות של הלחמנייה הנפוצה, שונות בגודל, בסוג הקמח המשמש ובתוספות.
אף על פי שבאופן מסורתי, לחמניות בסגנון קיסר נמצאות כיום בציפוי פרג, שומשום, גרעיני דלעת, זרעי פשתן או גרעיני חמניות.
לחמניות קיסר הן חלק עיקרי בארוחת הבוקר האוסטרית הטיפוסית, המוגשת בדרך כלל עם חמאה וריבה.
היא משמשת לעיתים קרובות כלחמנייה לכריכים פופולריים כמו המבורגרים בארצות הברית, ועם פרוסת נקניק (Leberkäse) בגרמניה ובאוסטריה, אם כי היא משמשת גם למילויים רבים שונים לרבות שניצל.
וריאציה הנקראת kümmelweck (לחלופין מאויתת "kimmelweck" או "kummelweck") מצופה במלח גס וכרוויה, ובארצות הברית הלחמנייה היא מרכיב חיוני של התמחות באזור באפלו, של כריך בקר רוסטביף.
לחמניית ארוחת הבוקר (באירית: Rollóg bhricfeasta; באנגלית: Breakfast roll) היא לחמנייה מלאה במרכיבים של ארוחת בוקר אירית מטוגנת מסורתית.
הלחמנייה על צורותיה השונות ותוכנה המגוון מוגשת במגוון רחב של חנויות נוחות, דוכני עיתונים, סופרמרקטים, תחנות דלק ומסעדות מזדמנות ברחבי אירלנד.
לחמניית ארוחת בוקר מורכבת בדרך כלל מלחמנייה או בגט המכילים מילוי אחד או יותר כגון נקניקיות, בייקון, פודינג שחור, פודינג לבן, חמאה, פטריות, עגבניות, קטשופ או רוטב חום (דומה לרוטב ווסטרשייר).
במקרים מסוימים ניתן להוסיף האש בראונס או ביצת עין.
המילויים הללו משתנים בין טבחים ומסעדות.
הלחמנייה עצמה היא בדרך כלל אחד משלושה סוגים:
לחמניית ארוחת ערב עגלגלה או כדורית
החצי-בגטים מופצים לחנויות אפויים חלקית וקפואים בחלקם, מה שמאפשר לחנויות לאפות במהירות את הלחם ל"לחמנייה טרייה".
ניתן להשתמש במקום זאת בכריך "ארוחת בוקר של כל היום" הכולל חלק מהמרכיבים שלעיל או את כולם בתוך כריך מסורתי של שתי פרוסות לחם פרוס.
הפופולריות של לחמניית ארוחת בוקר באירלנד הובילה לשיר "Jumbo Breakfast Roll" של הקומיקאי פט שורט , שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האירי ונשאר שם שישה שבועות.
השיר היה במקום ה-11 במצעד השירים האירי של שנות ה-2000.
נטען כי לחמניית ארוחת הבוקר הפכה למאכל לאומי באירלנד במהלך הפריחה הכלכלית של "הנמר הקלטי" של שנות ה-90 וה-2000, והפכה לשם נרדף ל"Breakfast Roll Man", קבלן המשנה הארכיטיפי שהיה עסוק בעבודות בנייה, נזקק למזון תוך כדי תנועה, לפני התפוצצות "בועת הרכוש האירית" בסוף העשור הראשון של המאה ה-21.
לחמניית פילה עוף הידועה גם כלחמניית עוף חם או לחמניית עוף (באירית: Rollóg sicín), הוא בגט ממולא בפילה עוף שמצופה בפירורי לחם ומטוגן.
זהו למעשה מאכל לאומי של ממש באירלנד.
המאכל דומה לשניצל עוף הישראלי בלחמנייה.
זהו פריט מעדנייה בכל מקום באירלנד, המוגש במגוון רחב של חנויות נוחות, דוכני עיתונים, מרכולים, תחנות דלק, מסעדות מזון מהיר ומסעדות מזדמנות ברחבי המדינה.
הוא הוכרז כמאכל המעדנייה האהוב על תושבי אירלנד.
המאכל מצוטט לעיתים קרובות כתרופה לחמרמורת.
בנוסף לעוף, הרולדה עשויה להכיל חמאה, מיונז, תבלינים אחרים, חסה, בצל, גבינה, מלית או חתיכות תפוחי אדמה.
תיבול לחמניית פילה עוף הרוטב הוא על בסיס מיונז, ומורכב בדרך כלל מקטשופ, מיונז, חרדל ותבלינים.
מעדניות מציעות לרוב מבחר של לחמניית פילה עוף, כשהעוף מצופה בפירורי לחם מסוגים שונים, רגיל, חריף או מטוגן כמו בדרום ארצות הברית.
גם לחמניות "פילה עוף" טבעוניות זמינות מאז 2021, תוך שימוש בתחליף בשר לעוף על בסיס צמחי.