tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדרקונים תוקפים ספינות חלל מאוישות בזמן האלעול (קפיצה בעל חלל), וגורמים לכל נוסעיהן לצאת מדעתם.
הקרב בדרקונים נעשה באמצעות שיפוד אורות על ידי טלפתים הנמצאים על הספינה, ונקראים שפדאים.
מהירות המחשבה של הטלפתים לא הספיקה כדי לאתר דרקונים, הטסים מיליון קילומטרים בפחות מאלפית שנייה.
נעשה ניסיון להציף את כל החללית באור, אבל הדרקונים צמצמו את נפחם ותקפו במהירות כשהם שטוחים לחלוטין.
היה צורך בפצצות אור בעוצמת השמש, והטלפתים נעזרו בשותפים, שמחשבתם הייתה מהירה משלהם.
השותפים נעו בחלליות זעירות לצד החללית הראשית, וירו פצצות אור בדרקונים, שנראו להם כחולדות.
לטלפתים היו קשרים חזקים עם שותפיהם, ומי שלא היו טלפתים לעיתים לעגו להם על כך.
בחלל הרגיל לא היו דרקונים.
תתגבע כעס על בחורה שקראה לעברו "מיאו" במסדרון.
הוא התיישב על כיסא, הרכיב על ראשו את מערכת שיפוד האורות, והמתין שתתחמם.
הוא לא ידע אם היא ראתה בו טיפש, הולך בטל או אפס במדים.
אחריו הגיעו האב עצירח ומערב, שהייתה ילדה קטנה.
עצירח הגריל כשותף, זקן אשמאי שחשב על אוקיינוסים מלאי דגים רקובים למחצה, אבל היה להוט אחרי סכנות לא פחות משהיה להוט אחרי דגים, וחיסל 63 דרקונים.
מערב הגרילה את קפיטן וו, שבעיצומו של קרב התערבבו במוחו דימויים מבולבלים של דרקונים, חולדות קטלניות, מיטות זנונים, ריח דגים והלם החלל.
וודלי הגריל שותף זעום פנים ומצולק, שמוחו היה אטום והטלפתיה לא סייעה לעדן את אופיו.
תתגבע העלה בגורל את ליידי מאי, שהייתה בת הזוג הכי שקולה שנתקל בה.
היא הייתה מורכבת מכל אישה מבנות המין האנושי, ותתגבע זכר כל חוויית הזדווגות שהייתה לה.
הצוות טס לעומק החלל, בחיפוש אחרי אויבים.
ליידי מאי ידעה לפני תתגבע על תחילת האלעול, וידעה גם על דרקון שתקף אותו, אך מחשבותיה היו מהירות מדי עבורו.
תתגבע חש פצע צורב בטבורו, שהטריף את דעתו, אבל ליידי מאי ירתה באויב חמש פצצות פוטו גרעיניות, שזהרו לאורך מאתיים אלף קילומטר.
הכאב בתודעתו ובגופו של תתגבע נעלם, והוא חש את החדווה הפראית במוחה של ליידי מאי כשסיימה את התקפתה.
כשחזרה החללית לכדור הארץ, אושפז תתגבע בבית חולים, והרופא אמר לו שהדרקון ממש נגע בו.
אם המגע היה נמשך אלפית שנייה יותר, היה צורך לאשפז את תתגבע במוסד לחולי נפש.
הרופא שאל את תתגבע איזה חתול היה לצידו, ותתגבע ענה לרופא: "אל תכנה את השותפים שלנו חתולים.
מה שלום השותפה שלי?" ללא מערכת שיפוד האורות, שהייתה גם על ראשה של ליידי מאי, תתגבע לא היה יכול לתקשר איתה.
האחות שאלה את תתגבע במבט עוין: "אינך רוצה לדעת מה שלומם של האחרים?"
תתגבע ענה לה: "הם בסדר.
ידעתי זאת עוד לפני שהגעתי לכאן".
הרופא יצא מהחדר, והאחות מזגה לתתגבע מיץ.
לפתע היא התפרצה עליו: "אתם השפדאים!
אחרי שיצאה מהחדר בזעם, חדר תתגבע למוחה וראה את עצמו במדי עור זוהרים עם מערכת השיפוד על ראשו שנראתה לה ככתר.
הוא חשב על ליידי מאי ותהה איפה ימצא אישה שתשווה לה.
ההשראה לכתיבה על קפיטן וו ועל ליידי מאי הגיעה מהחתולים האמיתיים שהתגוררו בבית לינברגר, כשכתב את הסיפור ברציפות ביום אחד בשעות אחרי הצהריים.
על תגלית האלעול כתב שנה לאחר מכן, בסיפור שלא פורסם.
"משחק המעלית" הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2023. הסרט בוים על ידי ומככבים בו ג'ינו אנאניה, מייגן בסט, אלק קרלוס ונזארי דמקוביץ'.
הסרט הופץ על ידי רשת הזרמת המדיה ב-15 בספטמבר 2023. עלילת הסרט מבוססת על אתגר אינטרנט באותו שם, ובמרכזה חבורת יוצרי תוכן ברשת מנסה לבצע טקס מיסטי בעזרת מעלית בכדי להגיע לעולם אחר.
ריאן הוא מתמחה בתוכנית רשת, במרכזה חמישה חברים: קלואי, כריס, מאטי, איזי וקווין חוקרים אגדות אורבניות.
ביומו הראשון בהתמחות, ריאן מציע לקבוצה לעשות פרק בתוכנית בבניין משרדים בו נערה בשם בקי נעלמה לאחר ששיחקה ב"משחק המעלית".
ריאן לא מספר לחבורה שבקי היא בעצם אחותו ומקווה להסתייע בקבוצה במטרה למצוא אותה.
כדי לשחק את המשחק, על המשתתפים לעלות ולרדת במעלית בסדר מסוים של קומות וכאשר הם הגיעו לקומה החמישית, עליהם לעצום את עיניהם עד שדלת המעלית נסגרת.
כאשר יצליחו, המעלית תיקח אותם לממד אחר בשם "העולם האדום", אך במידה ויפתחו את עיניהם לפני שהדלתות נסגרו, הם יירצחו על ידי "רוח הקומה החמישית", אותה הישות שהרגה את בקי.
הקבוצה מתעדת את עצמה מבצעת את הטקס, אך במהלכו הם מופרעים על ידי עובד שמוצא אותם במעלית ולוחץ על קומה אחרת.
בנוסף, המצלמות של הקבוצה הפסיקו לעבוד במהלך הטקס.
כריס מסרב לצלם מחדש ומציע לרדת מהרעיון.
ריאן הזועם מתוודה שהוא אחיה של בקי וחושף שהוא יודע שכריס מסרב לעשות את הטקס מכיוון שבעבר, כריס ניהל מערכת יחסים עם בקי (שהייתה קטינה) ודרבן אותה לשחק את המשחק, מה שגרם להיעלמותה.
חברי הקבוצה נגעלים ממעשיו של כריס ועוזבים.
בהגיעו הביתה, הרוח הורגת את כריס.
איזי וקווין חוזרים לבניין במטרה לקחת מצלמה שהם השאירו במעלית ומחליטים לשחק את המשחק שוב, אך במהלכו הם נהרגים על ידי הרוח.
ריאן חוזר למעלית במטרה לבצע את הטקס בתקווה למצוא את אחותו ומגיע לעולם האדום.
שם, הוא נתקל ברוח ומצליח לברוח בחזרה לעולם האמיתי.
קלואי וריאן נפגשים במשרדי התכנית, שם ריאן מראה לקלואי תיעוד (שצולם על ידי המצלמה שנשארה במעלית) של הרוח הורגת את קווין ואיזי.
מאטי, שבעצמו נרדף על ידי הרוח, גונב מלחיות ממסעדה ובהגיעו למשרד, הוא משרטט מעגל ממלח במחשבה שהרוח לא תוכל לעבור דרכו.
קלואי מספרת לשניים שהיא חקרה את ההיסטוריה של הטקס וגילתה שעשורים קודם לכן, נערת אחווה בשם אלי נלכדה על ידי חבריה לאחווה בתוך פיר מעלית ונשכחה שם במשך סוף השבוע, לבסוף נמחצה למוות על ידי מעלית.
מבינים כולם שהרוח היא בעצם אלי, ראיין ומאטי מסיקים שביצוע הטקס פותח את הדלת ומכיוון שהם לא סיימו את הטקס כמו שצריך (בגלל העובד שלחץ על קומה אחרת קודם לכן ושיבש את הטקס), הדלת נשארה פתוחה וכעת הרוח תוקפת אותם.
השלושה מבינים שהם צריכים לשחזר את הטקס, אך במקום להיכנס לעולם האדום, עליהם לרדת בחזרה לקומת הקרקע.
בעודם במעגל, הרוח תוקפת את השלושה והורגת את מאטי.
קלואי וריאן בורחים לבניין המשרדים ומשחזרים את הטקס.
בהגיעם לעולם האדום, ראיין מתפתה לצאת מהמעלית לכיוון העולם האדום, לאחר שחזה באשליה של אחותו המתה.
למרות זאת, קלואי מחזירה אותו למעלית ולוחצת על קומת הקרקע.
למרות ניסיונם, הרוח לא נותנת להם לברוח, הורגת את קלואי ולוכדת את ראיין בעולם הרוחות.
מספר שנים לאחר מכן, אישה נכנסת לאותה המעלית ומתעדת את עצמה מבצעת את הטקס, במטרה לגלות מה עלה בגורל הקבוצה.
סמנתה האלס – רוח הקומה החמישית / אלי.
אדם הארטיג – עובד במשרד.
דארן וול – איש אבטחה.
ברדלי סווצקי – מארח בבית קפה.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 36% טריות על סמך 11 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 45/100 על סמך 5 ביקורות.
משחק החיקוי הוא מחזה טלוויזיה שכתב איאן מקיואן וביים .
המחזה שודר לראשונה ב-BBC ב-26 באפריל 1980.
בשנת 1940 בעיירה פרינטון קאתי ריין בת ה-19 מתפטרת מעבודה במפעל התחמושת המקומי, ולמרבה החרדה של הוריה והחבר טוני, מתגייסת ל-חיל העזר לנשים (ATS).
היא משובצת לתחנת האזנה לרדיו, מתמללת שידורי מורס מוצפני אניגמה מגרמניה הנאצית ומתיידדת עם מרי.
לאחר מריבה בפאב היא מועברת לפארק בלצ'לי, מרכז פעילות פענוח הצפנים הבריטי, ושם מוצאת עצמה עוסקת בניקיון ובהכנת תה.
היא שומעת את הצוות הגברי דן במשחק החיקוי (כפי שהגה אותו אלן טיורינג בבלצ'לי פארק).
קאתי מתיידדת עם המתמטיקאי מאוניברסיטת קיימברידג' טרנר (שדמותו מבוססת באופן רופף על זו של טיורינג), והם בסופו של דבר מגיעים ליחסי מין אך טרנר אינו מצליח לקיימם והוא מאשים אותה שתכננה זאת כדי להשפיל אותו.
מאוחר יותר קאתי נתפסת בחדרו של טרנר קוראת מסמכים הקשורים לתוכנית אולטרה, והיא נכלאת בכלא צבאי למשך שארית מלחמת העולם השנייה.
שחקנ/יתדמות הארייט וולטר קאתי ריין לורנה יבסלי אנה ריין ברנרד גלאגר מר ריין ג'יליאן מרטל גברת ריין סיימון צ'נדלר טוני ברנדה בלת'ין מרי ניקולס לה פרבוסט טרנר פטרישיה ראוטלדג' קצינת ATS ג'פרי צ'טר קולונל בתא קית' מארש פקיד המפעל דני וב רוכב השליחה ריס מקונצ'י קצין טכני
איאן מקיואן כתב ב-1980 שתחילה רצה לכתוב מחזה על אלן טיורינג, אחד מהאבות המייסדים של המחשבים המודרניים, אבל מחקריו בנושא סיפקו מעט מאוד חומר.
הוא הוסיף: "בזמן הזה עובדות אחרות על בלצ'לי פארק עניינו אותי יותר.
עד סוף המלחמה עשרת אלפים איש עבדו בבלצ'לי ובסביבותיה, רובם הגדול היו נשים שעושות עבודות חיוניות אך חוזרות על עצמן...
כלל 'הצורך לדעת' פירושו שהנשים ידעו כמה שצריך כדי לעשות את עבודתם, וזה היה מעט מאוד.
עד כמה שיכולתי לגלות, לא היו כמעט נשים במרכז הסוד של האולטרה.
הייתה דעה רווחת בתחילת המלחמה שנשים לא יכולות לשמור סודות.
התחלתי לחשוב על אולטרה כעל מיקרוקוסמוס, לא רק על המלחמה אלא על חברה שלמה...
על ידי כך שאישה נמצאת במרכז הסרט (כבר לא חשבתי על זה כמחזה), יכולתי להסוות את בורותי לגבי אולטרה כבורות שלה.
הרעיון היה שהיא תעבור מהטבעת החיצונית ביותר למרכז, שם היא תושמד".
שם המחזה, "The Imitation Game" - "משחק החיקוי", נלקח ממאמר של טיורינג שהופיע באוקטובר 1950 בכתב העת Mind, ובו הציע טיורינג את מה שידוע כיום בשם "מבחן טיורינג", כתחליף לשאלה "האם מכונה מסוגלת לחשוב?".
משחק הרפתקאות גרפי הוא תת-ז'אנר של ז'אנר משחקי ההרפתקאות הממוחשבים בהם נדרש השחקן לרוב להוביל דמות ראשית בסיפור אינטראקטיבי, הממוקד בחקר עולם המשחק ו/או בפתרון חידות.
בניגוד למשחקי הרפתקאות מבוססי טקסט, משחקי ההרפתקאות הגרפיים כוללים בדרך כלל גרפיקה דו-ממדית או תלת-ממדית, אנימציות וממשק הצבע והקלק המאפשר לשחקנים לקיים אינטראקציה עם עולם המשחק על ידי לחיצה על אובייקטים ודמויות שונות בעולם המשחק על מנת להתקדם במשחק.
משחקי ההרפתקאות הגרפיים כוללים בדרך כלל משחק לא ליניארי אשר מאפשר לשחקנים לחקור את עולם המשחק בקצב שלהם ולקיים אינטראקציה עם מספר גדול של אובייקטים ודמויות בהם הם נתקלים לאורך הדרך באמצעות ממשק הצבע והקלק אינטואיטיבי.
במהלך המשחקים השחקנים צריכים לרוב לפתור חידות שונות ולהתגבר על אתגרים שונים על מנת להתקדם במשחק, והדבר נעשה לרוב על ידי איסוף של פריטים שונים הפזורים ברחבי עולם המשחק, ועל ידי השימוש בהם באופן יצירתי על מנת להתגבר על אתגרים שונים לאורך המשחק.
במשחקים מהסוג הזה עולם המשחק לרוב גדוש בדמויות מעניינות, דיאלוגים כתובים היטב, וטוויסטים בלתי צפויים בעלילה.
משחקי הרפתקאות המשלבים קלט טקסט וממשק גרפי
משחקים מהסוג הזה משלבים שימוש אינטראקטיבי בטקסט ובנוסף לכך מציגים גם איורים גרפיים.
השחקן צריך לרוב לפתור חידות שונות במשחקים הללו על מנת להתקדם.
בסוף שנות ה-70, בהשפעתו של משחק ההרפתקה הטקסטואלי "Colossal Cave Adventure", יצרו קן ורוברטה ויליאמס את משחק ההרפתקאות הגרפי הראשון "Mystery House" אשר יצא לשווקים בשנת 1980 וכלל בנוסף לתיאורי הטקסט האופייניים גם תמונה ויזואלית שהציגה תיאור גרפי של המיקום הנוכחי בה נמצאת הדמות הראשית במשחק בכל שלב במשחק.
זה היה משחק ההרפתקאות הראשון שכלל גרפיקה, והוא זכה להצלחה גדולה.
בעקבות כך בשנת 1980 הקים הזוג את חברת On-Line Systems, שהפכה בשנת 1982 ל-Sierra On-Line.
לסיירה היה תפקיד חשוב בהיסטוריה של משחקי ההרפתקה.
עוד במהלך שנת 1980 החברה הוציאה לשווקים גם את משחק ההרפתקאות הצבעוני הראשון "Wizard and the Princess".
ארבע שנים לאחר מכן החברה הוציאה לשווקים את המשחק המכונן בז'אנר "King's Quest".
משחקי ההרפתקה של סיירה הציגו משחק הרפתקה מנקודת מבט של "גוף שלישי" - הדמות הראשית יוצגה באופן גרפי וויזואלי על המסך, וניתן היה לשלוט על תזוזתה בעולם המשחק באמצעות מקשי החצים של המקלדת.
כדי לבצע פעולות במשחק עדיין נדרשה הזנת טקסט לשורת-פקודה, שתמיד הייתה נוכחת בתחתית המסך.
התגובות לפעולות מצד המשחק כללו לפעמים גם, בנוסף לטקסט, אנימציות גרפיות רלוונטיות – של דמויות אחרות במשחק, של החפצים השונים, או של הדמות הראשית עצמה.
לצורך יצירת המשחק יצרו סיירה מנוע משחק שכונה "AGI" (קיצור של Adventure Game Interpreter).
המנוע תמך ב-16 צבעים וברזולוציה של 160x200 ובמשחקים מאוחרים יותר הוחלף אחר-כך במנוע משחק משופר שכונה "SCI" (קיצור של Sierra Creative Interpreter, שבגרסתו הראשונה תמך ברזולוציה של 320x200 וכלל תמיכה בכרטיס קול, ובגרסתו האחרונה תמך ברזולוציה גבוהה מ-640x480 ובמספר צבעים רב מ-256.
משחקים בולטים נוספים מהסוג הזה שיצאו במהלך שנות השמונים למחשב האישי כללו בין היתר את המשחק "The Portopia Serial Murder Case" שיצא ב־1983, המשחק "Spellbound" שיצא ב-1985, "Heavy on the Magick" שיצא ב-1986, והמשחק "Snatcher" שיצא ב-1988.
משחקי הרפתקאות גרפיים מסוג הצבע והקלק
משחקים אלו הם לרוב משחקים דו-ממדיים בהם השחקן שולט בדרך כלל בדמות מסוימת באמצעות ממשק הצבע והקלק.
השחקן צריך לרוב לנוע במיקומים סטטיים שונים בעולם המשחק, לקיים אינטראקציה עם דמויות שאינם שחקנים, ולבחון ו/או לקחת פריטים שונים המפוזרים ברחבי עולם המשחק ולנסות להשתמש בהם בהמשך המשחק.
במשחקים הישנים ביותר מהסוג הזה הופיעו על המסך תפריטים עם פעולות ספציפיות שהדמות יכלה לבצע בכל מיקום בה היא נמצאת.
עם כניסתו של העכבר הממוחשב לשוק, נעשו ניסיונות לשלב ממשק תומך-עכבר במשחקי הרפתקה.
אחד המשחקים הראשונים שיצאו לשווקים עם ממשק הצבע והקלק היה המשחק "Planet Mephius" אשר יצא לשווקים ביפן ביולי 1983. המשחק הכיל תפריטים שונים עם פקודות לביצוע במשחק, וכמו כן היה ניתן להשתמש בעכבר על מנת לקיים אינטראקציות עם אובייקטים ודמויות שונות על המסך.
בשנת 1984 נעשה שימוש דומה בממשק הצבע והקלק במשחק ההרפתקאות הגרפי היפני "Wing-Man" .
בעקבות ההשקה של מחשב המקינטוש של אפל בשנת 1984 החלו לצאת לשווקים משחקי הרפתקאות גרפיים רבים עם ממשק הצבע והקלק.
משחק ההרפתקאות הגרפי הראשון שיצא למקינטוש עם ממשק הצבע והקלק היה המשחק "Enchanted Scepters".
שנה לאחר מכן יצא לשווקים משחק ההרפתקאות הגרפי "Deja Vu" אשר לא עשה שום שימוש בקלט של טקסט והשתמש אך ורק בממשק הצבע והקלק.
המשחק הראשון שתמך בממשק-עכבר וזכה לפופולריות רבה במיוחד היה המשחק "אחוזת המטורפים" (Maniac Mansion) שיצא לשווקים ב-1987 ופותח על ידי חברת לוקאס ארטס.
בסגנון משחק זה, בכל פעם שסמן העכבר הונח מעל אובייקט שניתן לבצע איתו אינטראקציה, הופיע שמו של האובייקט בתחתית המסך.
האינטראקציה עם סביבת המשחק נעשתה באמצעות בחירה של "פֹעל" מתוך רשימה של פעלים שהייתה מוצגת בתחתית המסך, בעזרת לחיצה עם העכבר על הפעל הנבחר, הזזת הסמן לחפץ, דמות או מקום במשחק עליו ברצונו של השחקן לבצע את הפעולה ולחיצה נוספת עם העכבר על מקום זה.
פעולה זו הייתה גורמת לדמות הראשית לבצע את הפעולה הנבחרת.
לדוגמה, השחקן יכול היה לבחור וללחוץ על הפעל "Open" מתוך רשימת הפעלים, להזיז את הסמן למיקום בזירה הגרפית של המשחק בו מוצגת דלת וללחוץ על אותו מקום, מה שהיה גורם לדמות הראשית במשחק לבצע את הפעולה של פתיחת הדלת.
בצורה זו יכול היה השחקן להרכיב משפטי-פעולה פשוטים, בדומה למשפטי הפעולה שהיו נכתבים במשחקי ההרפתקה עם ממשק פקודות-הטקסט הישן, רק בלי הצורך להקליד אותם.
השימוש בחפצים מהמלאי האישי של הדמות הראשית היה נעשה באופן דומה, על ידי לחיצה על ובחירה של סמלים גרפיים (או מילים) המייצגים את החפצים השונים שכלולים במלאי האישי בתחתית המסך ולחיצה על המיקום במסך שעליו מעוניין השחקן לנסות להשתמש בחפץ הנבחר.
דיאלוגים ושיחות עם דמויות אחרות במשחק היו מתבצעים על ידי בחירת המשפט שאותו רוצה השחקן שהדמות הראשית תאמר, מתוך רשימה של כמה משפטים אפשריים (לאחר שהדמות הראשית החלה בשיחה עם הדמות האחרת).
ממשק העכבר לא היה החידוש היחיד שהמשחק "Maniac Mansion" הציע; המשחק כלל גם מספר דמויות ראשיות שניתן היה לבחור ביניהן מתוך מבחר של דמויות, לכל אחת תכונות משלה והמפתח לפתרון מוצלח של המשחק הוא שיתוף פעולה נכון בין כל הדמויות.
המשחק הציג גם לראשונה את הרעיון של "סצנות מעבר", קטעי אנימציה קצרים שהופיעו בזמנים מסוימים במהלך המשחק וחשפו חלקים בעלילה המתרחשים ב"מקום אחר" במשחק ועל ידי כך מעניקים רמזים נוספים לשחקן.
המשחק כלל גם מספר סופים אפשריים ובנוסף, יישם המשחק לראשונה את הרעיון שלפיו הדמויות הראשיות אינן מתות לעולם במהלך המשחק, רעיון שיושם בכל שאר משחקי ההרפתקה שהוציאה חברת לוקאס ארטס.
לצורך יצירת המשחק "אחוזת המטורפים" בנתה לוקאס ארטס מנוע ממוחשב שנקרא (SCUMM (Script Creation Utility for Maniac Mansion ששימש אותה גם ליצירת משחקי הרפתקה נוספים.
בשנת 1988 הוציאה לוקאס ארטס לשווקים את משחק ההרפתקאות הגרפי "Zak McKracken and the Alien Mindbenders" שזכה אף הוא להצלחה גדולה.
בשנת 1988 חברת סיירה הוציאה לשווקים את משחק ההרפתקאות הגרפי "Manhunter: New York" אשר היה המשחק הראשון של החברה שלא עשה שימוש בקלט של טקסט.
בעקבות ההצלחה של המשחקים תומכי-העכבר, סיירה החלה גם היא ליישם ממשק-עכבר במשחקי ההרפתקה שלה והוציאה משחקי הרפתקה גרפיים שהשתמשו בממשק מבוסס צלמיות.
הראשון שבהם היה "מסע המלך 5", שיצא לשווקים ב-1990. בממשק זה, כל פעולה אפשרית במשחק מיוצגת על ידי אייקון מתאים.
אייקון של איש הולך מייצג את פעולת ההליכה של הדמות הראשית ממקום למקום, אייקון של פה מייצג דיבור עם דמויות אחרות, אייקון של יד מייצג את הפעולה של לקיחה של חפץ, אייקון של עין מייצג את פעולת ה"הסתכלות" על חפץ או אזור מסוים (כדי לקבל עליו מידע נוסף) ואייקונים נוספים.
מעבר בין האייקונים השונים היה מתבצע באמצעות לחיצה על הכפתור הימני של העכבר.
סמן העכבר עצמו היה משתנה לצורה של האייקון המתאים ולחיצה עם הסמן על המקום המתאים במשחק הייתה מבצעת את הפעולה שמסמל האייקון על האובייקט שהופיע באותו המקום.
לדוגמה, כדי "לדבר עם" דמות אחרת צריך היה ללחוץ על הכפתור הימני עד שסמן העכבר היה משתנה לאייקון ה"פה" ואז להזיזו לעבר הדמות שברצונך לשוחח איתה וללחוץ על הכפתור השמאלי של העכבר כשסמן ה"פה" נמצא מעליה.
שימוש בחפצים היה נעשה על ידי פתיחת חלון המלאי האישי ובחירה של חפץ רצוי ממנו באמצעות העכבר.
אז היה סמן העכבר משנה את צורתו לצורת החפץ הנבחר ואפשר היה להוביל אותו למיקום הרצוי וללחוץ עליו עם העכבר.
בתחילת שנות התשעים חברת לוקאס ארטס הפיקה מספר משחקי הרפתקאות גרפיים איקוניים.
ב-1990 הוציאה לוקאס ארטס את המשחק הראשון בסדרה שהנחילה לה את ההצלחה הגדולה ביותר; סדרת "אי הקופים", שהמשחק הראשון שבה, "הסוד של אי הקופים" (The Secret of Monkey Island), יצא ב-1990 וכלל ממשק-עכבר משופר, גרפיקה ב-256 צבעים, מוזיקת רקע שתמכה בכרטיס-קול ועלילה רחבה עם שלל דמויות משעשעות ודיאלוגים שנונים.
המשחק שבה את לב השחקנים, זכה להצלחה גדולה והוליד שלושה המשכים שזכו להצלחה גם הם.
ב-1993 הוציאה לוקאס ארטס את משחק ההרפתקאות הגרפי הפופולרי "יומו של הטנטקל" שהתאפיין בסגנון גרפיקה קריקטוריסטי, היה מלא בהומור, הכיל עלילה מורכבת יותר, דיאלוג שנון, וחידות מאתגרות.
הצלחת המשחק הובילה ליצירה של שנ משחקי הרפתקאות גרפיים פופולריים נוספים - "סם ומקס מתגלגלים בדרכים", שיצא לשווקים ב-1993, והמשחק "Full Throttle" שיצא לשווקים ב-1995.
ב-1992 יצא המשחק "The Legend of Kyrandia" שהציג ממשק מבוסס עכבר שבו רוכזו כל פעולות המשחק לידי סמן אחד.
עם השנים יצאו משחקים נוספים שהשתמשו ברעיון זהה.
בין הידועים שבהם הוא המשחק "Beneath a Steel Sky" , שיצא לאור בשנת 1994.
ב-1994 הוציאה חברת Access את משחק ההרפתקאות הגרפי "Under a Killing Moon" מסדרת טקס מרפי.
משחק זה, שהיה הכותר השלישי בסדרה, הציג גרפיקה בסגנון ריאליסטי.
בכך הוא היה מבין המשחקים הראשונים בז'אנר שהתבססו על דמויות שצולמו בווידאו עם קטעי דיבור של הדמויות לאורך כל המשחק.
ב-1995, שיתוף פעולה בין לוקאס ארטס לבין המפיק והבמאי סטיבן ספילברג הוביל ליצירתו של משחק הרפתקה מסוגת המדע בדיוני בשם "The Dig" .
משחק זה היה יוצא דופן, מכיוון שלא היה בו ההומור הפרוע שהפך לאחד מסימני ההיכר של משחקי ההרפתקה של לוקאס ארטס, ואפיין את עלילותיהם של שאר המשחקים שלהם.
ב-1996 הוציאה חברת דרימוורקס את The Neverhood, משחק ההרפתקה הראשון שנוצר בטכניקת claymation (סטופ מושן עם פלסטלינה).
בשנת 1998 לוקאס ארטס הוציאה לשווקים את משחק ההרפתקאות הגרפי Grim Fandango ב-1998 שהיה משחק ההרפתקה הראשון של לוקאס ארטס שלא השתמש במנוע SCUMM, אלא במנוע חדש, בשל אופיו החדשני והממשק החדש שלו, שלא דמה לזה שהיה פעיל בשאר משחקי ההרפתקה של החברה.
משחקי הרפתקאות גרפיים המתמקדים בפתרון חידות
משחקי הרפתקאות גרפיים בגוף ראשון בהם נעשה גם שימוש בממשק הצבע והקלק אך השחקן נע בהם בעולם תלת-ממדי וראה את עולם המשחק דרך עיניו של הגיבור.
במשחקים הללו השחקן צריך להשתמש בהיגיון וביצירתיות על מנת לפענח חידות שונות.
לאחר שפותרים במשחקים הללו חידות מסוימות השחקן מקבל גישה לחלקים חדשים בעולם המשחק.
לעיתים רבות המשחקים מהסוג הזה לא מכילים דמויות שאינם שחקנים, והשחקן לא צריך לאסוף כמות גדולה של פריטים שהתגלו לאורך הדרך כמו שנהוג במשחקי הרפתקאות גרפיים טיפוסיים מסוג הצבע והקלק.
שניים מהמשחקים הפופולריים ביותר מהסוג הזה הם המשחקים "Myst" ו-"The 7th Guest".
משחקים בולטים נוספים מהסוג הזה כוללים את המשחקים "The Witness", "Ghost Trick: Phantom Detective" וסדרת משחקי Professor Layton .
משחקים המתרחשים בחלל קטן ואשר בהם השחקן נדרש לפתור סדרה של חידות על מנת להימלט מהמקום תוך זמן מוגבל.
משחקי חדר בריחה יכולים להתרחש במגוון מיקומים כמו בין היתר בבית רדוף רוחות, בצינוק מימי הביניים, וכדומה.
השחקן נדרש במשחקים הללו לחקור היטב את סביבת המשחק, להשתמש בחפצים שונים הנמצאים בחדר, ולפענח רמזים וצפנים שונים על מנת להתקדם במשחק ובסופו של דבר לנצח את המשחק.
סימולטורי הליכה הם משחקי הרפתקאות תלת־ממדיים פשוטים המאפשרים לשחקנים לשוטט בחופשיות בעולמות וירטואליים בקצב שלהם.
במשחקים מהסוג הזה השחקן לרוב מגלם את הדמות הראשית שצריכה לנווט בעולם וירטואלי עם פרטים רבים.
במהלך המשחקים הללו השחקן נחשף לרוב בהדרגה לסיפור של המשחק על ידי אינטראקציה עם דמויות שאינם שחקנים, וכמו גם על ידי מציאת פריטים ויזואליים והקלטות אודיו שונות הפזורים ברחבי עולם המשחק.
משחקים מהסוג הזה נמנעים בדרך כלל משימוש במכניקת משחק מורכבת, למרות שלעיתים צריכים לפתור בהם חידות שונות.
משחקים בולטים מהסוג הזה כוללים בין היתר את המשחקים "Outlast" שיצא ב-2013, "The Stanley Parable" שיצא ב-2011, והמשחק "Firewatch" שיצא ב-2016.
דעיכת הז'אנר והעניין המחודש בז'אנר
לקראת סוף שנות ה-90, הפופולריות של משחקי הרפתקאות גרפיים חוותה ירידה הדרגתית, במיוחד בשוק האמריקאי.
עם זאת, הז'אנר המשיך לשגשג ביפן ובאירופה.
בעקבות המגמות הללו חברות הוצאה לאור רבות של משחקי וידאו בחרו להפסיק להפנות את משאביהן לפיתוח משחקי הרפתקאות גרפיים.
בעקבות הדעיכה בפופולריות של משחקי ההרפתקאות הגרפיים בשנת 1999 חברת סיירה סגרה כמעט לחלוטין את החברה, וחברת לוקאס ארטס הפסיקה להוציא לשווקים משחקים חדשים לאחר שנת 2000. מבחינה מסחרית, המשחק של לוקאס ארטס "גרים פנדנגו", שיצא לשווקים ב-1998, נחשבה לכישלון, ומכר פחות מ-100 אלף עותקים ב-5 השנים שלאחר ההשקה.
עם זאת, הפיתוח של פלטפורמות משחק חדשות במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, ההיווצרות של פלטפורמות ההפצה הדיגיטלית וההיווצרות של פלטפורמות מימון המונים יובילו בסופו של דבר לכך שחברות הפיתוח של משחקי ההרפתקאות הגרפיים יצליחו למצוא דרך לממן ולהפיץ את המשחקים הללו למכשירים רבים יותר מאי פעם.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 גדלו באופן ניכר אפשרויות ההפצה הדיגיטליים של תוכן וכמו כן יצאו לשווקים הטלפונים החכמים הראשונים והטאבלטים הראשונים, אשר הכילו מסכי מגע שהיו מותאמים היטב למשחקי הרפתקאות גרפיים עם ממשק הצבע והקלק.
קונסולת המשחקים הניידת Nintendo DS כללה מסך מגע, ולקונסולת ה-Wii היה שלט מיוחד שאפשר לשחקנים לשלוט טוב יותר בסמן באופן שדומה יותר לשליטה בעכבר מחשב.
הפלטפורמות החדשות הללו איפשרו לשחקנים לקיים אינטראקציה עם משחקי ההרפתקאות הגרפיים בדומה לאופן בו השחקנים קיימו אינטראקציה עם משחקי ההרפתקאות הגרפיים במחשבים האישיים באמצעות עכבר מחשב.
כתוצאה מכך מפתחים רבים פיתחו באותה העת משחקי הרפתקאות גרפיים חדשים עבור הפלטפורמות הללו.
דוגמאות למשחקים בולטים מהסוג הזה שיצאו לשווקים באותה העת כוללים בין היתר את המשחק " Zack & Wiki: Quest for Barbaros' Treasure" שיצאו לקונסולת ה-Wii, ואת המשחק "Broken Sword: The Shadow of the Templars" שיצא לקונסולה הניידת נינטנדו DS.
בנוסף לכך, פלטפורמות ההפצה הדיגיטליות החדשות הובילו לפיתוח הקונספט של משחקי הווידאו האפיזודיים, כאשר משחקים חדשים מהסוג הזה כוללים בין שלושה לחמישה "פרקים" שכל אחד מהם הופך זמין בפלטפורמות ההפצה הדיגיטליות לאורך מספר חודשים (בחנויות מקוונות כמו Steam, Xbox Live Marketplace, PlayStation Store ו־Nintendo eShop).
היתרון של המשחקים האפיזודיים הוא שהסיפור מפוצל לכמה חלקים, ובאופן זה ניתנת לשחקנים הזדמנות לעכל ולדון בכל חלק של העלילה עם גיימרים אחרים לפני שהפרק הבא הופך זמין להורדה.
המשחק נמנע גם מלעשות שימוש בעץ הדיאלוג הטיפוסי במשחקי ההרפתקאות ובמקום זאת עשה שימוש בטכנולוגיה שמאפשרת לשחקן לתקשר עם דמויות אחרות באמצעות שפה טבעית.
ההצלחה של המשחק תרמה רבות לעלייה בפופולריות של הז'אנר, והובילה את Telltale לפתח משחקי הרפתקאות נוספים הממוקדים בסיפור במקום בפתרון חידות.
עם זאת החברה ניסתה להוציא לשווקים יותר מדי משחקים בו זמנית, ובעקבות כך באמצע 2018 החברה נסגרה ועובדיה פוטרו.
אף על פי כן עד סוף 2018 חברת LCG Entertainment רכשה חלק גדול מהנכסים לשעבר של Telltale והשיקה מחדש את החברה תחת השם Telltale Games.
גורם נוסף שהשפיע על העלייה בפופולריות של משחקי ההרפתקאות הגרפיים הייתה ההשפעה של פלטפורמות מימון ההמונים.
טים שפר הקים את חברת הפיתוח Double Fine Productions לאחר שעזב את חברת לוקאס ארטס בשנת 2000. שפר ניסה למצוא חברות שיספקו מימון לפיתוח של משחקי הרפתקאות גרפיים חדשים, אך באותה העת חברות ההוצאה לאור סירבו לשקול זאת מחשש שהז'אנר לא יהיה פופולרי.
בשנת 2012 החליט שפר לפנות לציבור הרחב דרך פלטפורמת קיקסטארטר בבקשה שיסייעו לממן פיתוח של משחק הרפתקאות גרפי בעלות 400,000 דולרים.
בשנים הבאות פותחו לא מעט משחקי המשך, רימייקים ומשחקים שנוצרו בהשראת משחקים קלאסיים בז'אנר בזכות פלטפורמת קיקסטארטר.
רשימת משחקי הרפתקאות גרפיים בולטים
סדרת משחקי King's Quest - בין השנים 1984 ל-1998 יצאו לשווקים בסך הכל 8 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי Space Quest - בין השנים 1986 ל-1995 יצאו לשווקים בסך הכל 6 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי Leisure Suit Larry - בין השנים 1987 ל-2004 יצאו לשווקים בסך הכל 8 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי Police Quest - בין השנים 1987 ל-1998 יצאו לשווקים בסך הכל 6 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי אחוזת המטורפים - בין השנים 1987 עד 1993 יצאו לשווקים בסך הכל 2 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי הרצון לעוצמה - בין השנים 1989 ל-1998 יצאו לשווקים בסך הכל 5 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי אינדיאנה ג'ונס - בין השנים 1989 עד 1999 יצאו לשווקים בסך הכל 3 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי טקס מרפי - בין השנים 1989 עד 1998 יצאו לשווקים בסך הכל 5 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי אי הקופים - בין השנים 1990 עד 2009 יצאו לשווקים בסך הכל 6 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי הגובלינים - בין השנים 1991 עד 2023 יצאו לשווקים בסך הכל 5 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי שוליית המכשף - בין השנים 1993 עד 2010 יצאו לשווקים בסך הכל 5 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי דברי ימי קירנדיה - בין השנים 1992 עד 1994 יצאו לשווקים בסך הכל 3 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי Alone In The Dark - בין השנים 1992 עד 2008 יצאו לשווקים בסך הכל 5 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי גבריאל נייט - בין השנים 1993 עד 1999 יצאו לשווקים בסך הכל 3 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי סם ומקס - המשחק המרכזי יצא בשנת 1993, ובנוסף לכך ארבעה משחקונים יצאו לשווקים בין השנים 2006 ל-2021
סדרת משחקי מיסט - בין השנים 1994 עד 2005 יצאו לשווקים בסך הכל 5 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי פנטסמגוריה - בין השנים 1995 ל-1997 יצאו לשווקים בסך הכל 3 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי עולם הדיסק - בין השנים 1995 עד 1999 יצאו לשווקים בסך הכל 3 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי סיבריה - בין השנים 2002 עד 2017 יצאו לשווקים בסך הכל 3 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי שרלוק הולמס - בין השנים 2002 עד 2023 יצאו לשווקים בסך הכל 10 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי המתים המהלכים - בין השנים 2012 עד 2019 יצאו לשווקים בסך הכל 6 משחקים בסדרה.
סדרת משחקי Life Is Strange - בין השנים 2015 עד 2022 יצאו לשווקים בסך הכל 4 משחקים בסדרה.
זאק מקראקן (לוקאספילם גיימס, 1987)
מסעותיו של טורין (סיירה, 1995)
גרים פנדנגו (לוקאס ארטס, 1998)העשור הראשון של המאה ה-21
בחזרה לעתיד: המשחק (Telltale Games, 2010)
פארק היורה: המשחק (Telltale Games, 2011)
אלימלך אגוז בתככי הרייטינג (גיליוטין, 1996)
סדרת משחקי פיפוש - בין השנים 1999 ל-2021 יצאו לשווקים בסך הכל 5 משחקים בסדרה אשר פותחו על ידי חברת גיליוטין.
אושר בלי גבולות (2007) - משחק עם ממשק גרפי תלת־ממדי מבוסס עכבר שנוצר על ידי אורי וכטל ויונתן ילון
משחקי הרפתקאות מבוססי טקסט , הוא תת-ז'אנר של ז'אנר משחקי ההרפתקאות הממוחשבים בהם נעשה רק שימוש בממשק משתמש מבוסס טקסט והשחקן נדרש לרוב להוביל דמות ראשית בסיפור אינטראקטיבי, הממוקד בחקר עולם המשחק ו/או בפתרון חידות.
תחילתו של טירוף משחקי הרפתקאה מבוססי טקסט מתחיל בשנת 1976 כאשר יצא לשווקים המשחק Colossal Cave Adventure אשר פותח על ידי וויל קראותר.
המשחק הניח את היסודות למשחקי הרפתקאות מבוססי טקסט בהם צריכים גם לפתור חידות שונות ותרם רבות לגל היצירתיות והחדשנות בקרב החברות שפיתחו משחקים בז'אנר.
חברת אינפוקום, אשר נוסדה ב-1979, הפכה בהמשך לאחת מחברות הפיתוח הבולטות ביותר למשחקים מהסוג הזה והיא הפיקה משחקים בולטים כמו סדרת משחקי "Zork", המשחק "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" והמשחק "טריניטי" .
בעקבות הדעיכה בפיתוח של משחקי הרפתקאות מבוססי טקסט מסחריים במהלך שנות ה-90 התפתחו בהדרגה באינטרנט קהילות מקוונות שונות שהוקדשו לפיתוח והערכה של משחקי הרפתקאות מבוססי טקסט.
קוד המשחק יודע לפענח מספר רב של פקודות, אבל מוגבל לפעולות הגיוניות, וככה המשחק מבצע חלק גדול מהפקודות שהשחקן רושם במהלך המשחק.
לרוב השחקן נדרש לקרוא בקפידה את הטקסטים ולהסיק מסקנות שונות על מנת להצליח להתקדם במשחק.
המשחק יכול להסתיים לרוב באופן שונה בהתאם לבחירות של השחקן במשחק.
לעיתים רבות השחקן צריך לפתור חידות שונות במהלך המשחק.
לרוב השחקן נע בין מיקומים ספציפיים בעולם המשחק, מתפעל אובייקטים שונים, ויוצר אינטראקציה עם דמויות שונות שנמצאות באותם המיקומים.
לעיתים רבות ישנן גם דמויות שאינם שחקנים במיקומים אליהם מגיעים איתם ניתן לקיים אינטראקציה.
בנוסף לכך במשחקים הללו השחקן נדרש לקבלת החלטות רבות המשפיעות על האופן בו עלילת הסיפור מתפתחת.
ההחלטות של השחקן יכולות להוביל לתוצאות מגוונות במשחק.
האפשרות לקחת בחירות שונות לאורך המשחק מעודדת לעיתים רבות את השחקנים לשחק במשחק פעמים רבות על מנת לראות את כל התוצאות האפשריות השונות כאשר הבחירות הן שונות.
סדרת משחקי זורק - סדרת משחקים שנוצרה על ידי חברת Infocom בין השנים 1977 עד 1982. במשחקים הללו השחקן חוקר אימפריה תת-קרקעית נטושה בחיפוש אחר אוצר.
אלו המשחקים שזכו להצלחה המסחרית הגדולה ביותר בסוגה זו.
Colossal Cave Adventure - משחק שנוצר על ידי וויל קראותר ודון וודס ואשר היה משחק ההרפתקאות מבוסס הטקסט הראשון שנוצר.
The Hitchhiker's Guide to the Galaxy - משחק המבוסס על סדרת ספרי המדע הבדיוני הקומית מדריך הטרמפיסט לגלקסיה מאת דאגלס אדמס.
המשחק נוצר על ידי חברת Infocom בשיתוף פעולה עם דאגלס אדמס ופורסם לראשונה ב-1984.
משחק נסיכה ומפלצת הוא משחק חתול-ועכבר המשוחק על ידי שני שחקנים בתחום סגור.
תיאור המשחק מופיע בספר Differential Games של :
השאלה הייתה בעיה פתוחה ידועה, עד שנפתרה על ידי שמואל גל בסוף שנות ה-70. האסטרטגיה האופטימלית שלו עבור הנסיכה היא לעבור למיקום אקראי בתחום ולהישאר במנוחה לפרק זמן, שאינו קצר מדי ולא ארוך מדי, לפני שהיא עוברת למיקום אקראי אחר, בלתי תלוי, וחוזר חלילה.
אסטרטגיית החיפוש האופטימלית המוצעת עבור המפלצת מבוססת על חלוקת החדר למספר רב של מלבנים צרים, בחירת מלבן באקראי וחיפוש בו באופן מסוים.
לאחר זמן מה בחירת מלבן אחר באקראי ובאופן בלתי תלוי, וחוזר חלילה.
ניתן לשחק במשחק הנסיכה והמפלצת על גרף שנקבע מראש.
ניתן להוכיח כי עבור כל גרף סופי קיימת אסטרטגיית חיפוש מעורב אופטימלית.
המשחק הזה נפתר באופן בלתי תלוי על ידי ו עבור הגרף הפשוט המורכב מלולאה אחת (מעגל).
קיים אומדן מקורב לערך המשחק על מרווח היחידה (גרף עם שני צמתים עם קישור ביניהם).
המשחק אינו פשוט כפי שניתן שנראה ממבט ראשון.
אסטרטגיית החיפוש האינטואיטיבית שבה מתחילים בקצה אקראי ו"מטאטאים" את כל התחום במהירות מרבית מבטיחה תוחלת זמן לכידה של 0.75, אך אינה אופטימלית.
על ידי שימוש באסטרטגיית חיפוש מתוחכמת יותר, ניתן להפחית את זמן הלכידה הצפוי בכ-8.6%
משחק המאה נערך ב-25 בנובמבר 1953 באצטדיון ומבלי הישן, והפגיש בין "נבחרת הזהב" ההונגרית לבין נבחרת אנגליה.
המפגש זכה לכינוי "משחק המאה" בזכות תצוגת התכלית שהפגינה נבחרת הונגריה וגודל היריבות.
משחק החיים הוא סרט דרמת ספורט משנת 2000 בבימויו של רוברט רדפורד, בכיכובם של מאט דיימון, ויל סמית' ושרליז ת'רון.
הסרט מבוסס על ספרו של סטיבן פרספילד ומתרחש בשנות ה-30 בארצות הברית.
העלילה עוקבת אחר ראנולף ג'ונו (מאט דיימון), שחקן גולף לשעבר שהקריירה שלו נהרסה בעקבות טראומה ממלחמת העולם הראשונה.
חייו משתנים כשהוא פוגש במסתורי, בגאר ואנס (ויל סמית'), שמסייע לו למצוא מחדש את יכולותיו במשחק ובחייו האישיים.
העלילה מבוססת באופן רופף על אחד מכתבי הקודש ההינדיים הבהגווד גיטא.
הוא מתאר את אלוהים, קרישנה, מורה לגיבור-לוחם, ארג'ונה, שגילם בסרט סמית' ודיימון.
הסרט היה כישלון ענק בקופות עם תקציב בגובה 80 מיליון דולר והכנסות בגובה 39.5 מיליון דולר בלבד.
הסרט מתרחש בג'ורג'יה בשנות ה-30, שם ראנולף ג'ונו, גולפאי מוכשר שאיבד את אמונו בעצמו, נאלץ להתמודד עם שדי העבר כשהוא משתתף בטורניר יוקרתי.
בגאר ואנס, דמות מסתורית וחכמה, מופיע כדי להדריך אותו.
בעודו מאמן את ג'ונו במשחק הגולף, ואנס מסייע לו גם למצוא מחדש את התשוקה לחיים ואת הכוח להתגבר על עברו.
מאט דיימון בתפקיד ראנולף ג'ונו
ויל סמית' בתפקיד בגאר ואנס
שרליז ת'רון בתפקיד אדל אינגרם
ברוס מקגיל בתפקיד וולטר האגן
ג'ק למון בתפקיד הארדי גריבס המבוגר (קריין הסיפור)
משחק החיים קיבל ביקורות מעורבות, כאשר המשחק של ויל סמית' והמסרים ההשראתיים קיבלו שבחים, אך המבקרים מתחו ביקורת על העלילה הנוסחתית.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 43%, וב-Metacritic ציון של 47 מתוך 100.
משחק המוות הוא סרט מתח-פעולה נאו-נואר משנת 1988 בכיכובו של קלינט איסטווד בתפקיד הארי קלהאן, הבלש הקשוח מהסדרה הארי המזוהם.
זהו הסרט החמישי והאחרון בסדרה.
הפעם, הארי מוצא את עצמו יעד ברשימת "משחק מוות", שבו ידוענים מהוליווד מהמרים על זהות הקורבנות הבאים.
כאשר האנשים המופיעים ברשימה מתחילים למות, הארי נאלץ לחקור את המקרה ולהתמודד עם אויב חדש וקטלני שמנסה לחסל אותו.
זהו הסרט היחיד בסדרה שלא מציג את אלברט פופוול, שחקן שגילם דמות אחרת בכל אחד מארבעת הסרטים הקודמים, כמו גם הסרט היחיד שהוקלט בדולבי סטריאו.
הסרט הופק בתקציב של 31 מיליון דולרים והכניס 37.9 מיליון דולר בקופות.
עלילת הסרט מתחילה כאשר הארי קלהאן הופך למטרה ברשימת "משחק המוות" – הימור מסוכן שבו מהמרים על מתי ואיך ימותו אנשים ידועים.
הארי, שהרגיז בעבר כנופיות ופושעים רבים, מוצא עצמו תחת מתקפה מתמדת.
כשהוא מתחיל לחקור את המקרה, הוא מגלה שהרוצח הוא מעריץ אובססיבי שמנסה לחסל את כל מי שמופיע ברשימה.
קלינט איסטווד בתפקיד הארי קלהאן
פטרישה קלארקסון בתפקיד סמנתה ווקר
ליאם ניסן בתפקיד פיטר סוואן
משחק המוות קיבל ביקורות מעורבות, כשהמבקרים שיבחו את ההופעה של איסטווד, אך מתחו ביקורת על העלילה הפשטנית והצפויה.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 53% בעוד ב־Metacritic הסרט קיבל ציון של 46.
משחקי הרפתקאות היא סוגה של משחקי קופסה בה השחקן משחק כדמות ייחודית המשתדרגת במהלך המשחק.
שדרוג זה בא לידי ביטוי בדרך כלל במונחים של הגברת כוחותיה של הדמות, אך גם בקבלת מיומנויות שונות או ציוד חדש.
משחקי הרפתקאות משלבים לעיתים קרובות מכניקות שונות של משחקי תפקידים, כגון נקודות ניסיון ובניית דמויות לתוך המשחק.
סגנונות המשחק התפתחו ממקורות דומים, דבר שיכול להסביר את הדמיון.
בתחילת שנות ה-70, דייב ארנסון הציג לקבוצת שחקנים את משחק התפקידים שלו, "Blackmoor", משחק תפקידים ראשון מסוגו.
אחד מאותם שחקנים, גארי גייגקס, שיתף פעולה יחד עם ארנסון כדי ליצור את מבוכים ודרקונים.
חבר אחר בקבוצת השחקנים לעיל, דייב מגארי, המיר את החוויה של מבוכים ודרקונים למשחק הקופסה, "Dungeon!", משחק ההרפתקאות הראשון.
למעשה, המונח "משחקי הרפתקאות" עד אז, התייחס למה שנודע מאוחר יותר כמשחקי תפקידים שולחניים, ורק מאוחר יותר הפך לסגנון משחקי קופסה.
הסוגה החלה לפרוח בשנות ה-80, כאשר תת-הסוגות העיקריים שלה הוגדרו על ידי שלושת המשחקים המרכזיים של העשור:
משחקי הרפתקאות פנטזיה תחרותיים: הוגדר תחילה על ידי "Dungeon!" אך לאחר מכן הוגדר יותר על פי טליסמן.
משחקי הרפתקאות חקירה שיתופיים: הוגדר על ידי "Arkham Horror" של Chaosium's .
משחקי הרפתקאות פנטזיה שיתופיים: שילוב של שני הסגנונות האחרים, הוגדר לראשונה על ידי "HeroQuest".
בשנות ה-90, נרשמה ירידה חדה בפופולריות של משחקי הרפתקאות וגם משחקי תפקידים שולחניים בעקבות העלייה העצומה בפופולריות של משחקי קלפי אספנות .
Fantasy Flight Games, חברת משחקי קופסה, החזירה את כל שלושת תתי-הסוגות לשוק עם משחקים כגון "Runebound", המהדורה השנייה של "Arkham Horror", ו- "Descent: Journeys in the Dark", בהתאמה.
חברות אחרות פרסמו משחקי קופסה עם שינויים חדשניים משלהן, כמו "Dungeoneer" של חברת "Atlas Games".
בשנות ה-2010, סוגת משחקי ההרפתקאות חזרה לשורשיה כאשר מכשפי החוף, הבעלים החדשים של זכויות היוצרים למבוכים ודרקונים, החלו לפרסם משחקי הרפתקאות פנטזיה שיתופיים משלהם המבוססים על המהדורה הרביעית של מבוכים ודרקונים כגון: "Castle Ravenloft", "Wrath of Ashardalon", "The Legend of Dritz" וכדומה.
משחק המושבעים הוא מותחן משפטי משנת 2003 בבימויו של גארי פלדר, עם ג'ין הקמן, דסטין הופמן, רייצ'ל וייס וג'ון קיוזאק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת ג'ון גרישם משנת 1996. עיקר העלילה הוא משפט תביעה נגד חברה לייצור נשק ולחץ הסניגוריה להשפיע על המושבעים בהחלטתם באמצעים לא חוקיים.
בספר הייתה התביעה נגד חברות הטבק.
הסרט זכה בפרס אדגר על התסריט הטוב ביותר.
בניו אורלינס עומד להיפתח משפט תביעה גדול נגד יצרנית הנשק הגדולה ויקסבורג.
התובעת היא האלמנה סלסט ווד (ג'ואנה גוינג) שבעלה ג'יימס ווד עבד בחברת בורסה ונרצח על ידי סוחר מתוסכל יחד עם עוד עשרה אנשים בעזרת נשק אוטומטי תוצרת ויקסבורג.
האלמנה שוכרת כתובע ראשי את עו"ד וונדל רור (דסטין הופמן) שמסתייע בעו"ד לורנס גרין (ג'רמי פיבן).
בראש ההגנה נמצא עו"ד קייבל (ברוס דייוויסון).
השופט הוא הרקין (ברוס מקגיל) אבל הוא רק מנהל את המשפט.
כל הכוח נמצא בידי חבר מושבעים וכאן מתחילה העלילה הראשית איך להשפיע בדרכים לא מקובלות על בחירת המושבעים ועל החלטתם הסופית.
לפי המקובל כל מושבע חייב לקבל את הסכמת שני הצדדים.
קייבל מקבל הוראות מרנקין פיץ' (ג'ין הקמן) דרך אזנייה קטנה המוסתרת במשקפיו.
פיץ' הקים חדר מבצעים ובו עוקבים עובדיו אחר כל המושבעים כדי להגיע למצב שיהיו "נייטרלים" לפני המשפט.
אחד המושבעים הוא ניק איסטר (ג'ון קיוזאק) שפיץ' חושד בו ושולח אליו את עוזרו הראשי דויל (ניק סירסי) שעורך חיפוש בדירתו.
לניק יש חברה בשם מארלי (רייצ'ל וייס).
שמה האמיתי הוא גבי ובעבר נהרגה אחותה על ידי יורה שרכש את הנשק מויקסברג.
פיץ' עזר להגנה ותביעת משפחתה בוטלה.
היא מתקשרת עם רור ופיץ' ומציעה את שירותיה תמורת הטיית המושבעים.
רור מסרב אבל פיץ' שבוטח בה משלם לה לבקשתה 15 מיליון דולר שמועברים לחשבון באיי קיימן.
ניק מצליח להשפיע על המושבעים לקבל את התביעה והחברה נקנסת במאה ועשרה מיליון דולר למשפחת ווד.
ניר ומארלי דורשים מפיץ' להתפטר אחרת יחשפו ששילם שוחד.
שם השחקן שם הדמות הערותג'ין הקמןרנקין פיץ'דסטין הופמןוונדל רורעו"ד תובעג'ון קיוזאקניק איסטרמושבערייצ'ל וייסמארליברוס דייוויסוןקייבלתובעברוס מקגילהרקיןשופטג'רמי פיבןלורנס גריןעורך דיןניק סירסידוילעוזר של פיץ'קליף קרטיספרנק הררהמושבעג'ואנה גוינגסלסט וודתובעתמרגרט מוראואמנדה מונרועוזרת של פיץ'סטנלי אנדרסזןהנרי ג'נקלבעל חברת נשק
משחק וידאו הוא משחק המיושם על-גבי מכשיר אלקטרוני בעל צג.
המכשירים הנפוצים ביותר לצורך זה הם הטלפונים החכמים, המחשב האישי או קונסולות המשחקים.
משחק הווידאו משלים בכך את הפלטפורמות המסורתיות של משחקים, כגון לוח עץ, קוביות, קלפים, וכדומה.
בתחילת המאה ה־21, התפתח ענף משחקי המחשב וישנם משחקים היוצרים עבור השחקנים עולמות וירטואליים רחבי יריעה, החל מעולמות דו-ממדיים לעולמות תלת-ממדיים שמציעים מגוון אפשרויות, דרכים וסוגים של משחקים, שהמשותף להם הוא מטרה מסוימת שעל השחקן לבצע על מנת שיוכל לנצח או להתקדם במשחק.
אדם שמרבה לשחק במשחקי מחשב מכונה לעיתים "גיימר", בהשאלה מהמילה האנגלית Game (משחק).
חלק ממשחקי הווידאו מיוצרים בידי חברות מתחומים שונים, למשל, מתחום המזון, ששואפות לחזק את המותג שלהן במשחק.
ניסויים בוסריים לשלב ציוד אלקטרוני וצג למשחקים נעשו בשנות ה-40 וה-50. משחקי הווידאו החלו בשנות ה-60, בעקבות המצאת השבב והכנסתו ליצור סדרתי, על גבי מחשבי ענק מרכזיים (מיינפריימים).
מחשבים אלה היו נחלתם של המוסדות ולא של הפרט, ועשור חלף עד שמגמת מזעור הטכנולוגיות והוזלתן הבשילה את הקרקע למשחק הווידאו המסחרי.
העשור המסחרי הראשון של משחקי הווידאו, ראה את עליית קרנן של מכונות הארקייד, והולדתם של קונסולת המשחקים והמחשב האישי.
עד שלהי שנות ה-70 התקדמות הטכנולוגיה הראתה ניצנים ליצירה של פלטפורמות ייעודיות למשחקי וידאו.
הנפוצה בהן הייתה של חברת אטארי.
אטארי אפשרה משחקים בעלי זיכרון וגרפיקה מוגבלים יחסית.
חדירת המחשב האישי לשימוש רחב בעולם המערבי עודד פיתוח משחקי וידאו על גבי המחשב האישי.
המחשב איפשר ביצועים גבוהים יותר, גרפיקה מהירה יותר, זיכרון גדול יותר.
ככל שהשתכללו המחשבים השתכללו גם משחקי הווידאו: מומשו טכנולוגיות של תלת־ממד, והוכנסו לשימוש אביזרי חומרה חיצוניים כגון ג'ויסטיק, ואחרים.
האינטרנט הביא לפריחתם של משחקי הרשת, לעיתים מרובי משתתפים, בהם אנשים יכולים "להפגש" וירטואלית עם אנשים מכל העולם ולשחק איתם.
במקביל, המשיכו מספר יצרניות לפתח פלטפורמות ייחודיות למשחקי וידאו, כגון פלייסטיישן, Xbox, קונסולות נינטנדו ואחרים.
משחקי וידאו רבים חדרו לפלטפורמות פשוטות יותר כגון מכשירי טלפון סלולרי ואפילו שעוני יד.
הצורה בה נוהגים לסווג את משחקי הווידאו לפי סוגות לרוב מתמקדת בסגנון המשחק.
בידור אינטראקטיבי – בין אם למחשב האישי, למכונות הארקייד או לקונסולות המשחק, מטרת מרבית משחקי הווידאו היא בידור אינטראקטיבי.
עם זאת, משחקים רבים נכתבים גם שלמטרות אחרות.
המטרה אותה מבקשים יוצרי המשחק להשיג, תתבטא לרוב בקהל היעד של המשחק, בזמן המשחק הממוצע וכן בסגנון ותוכן המשחק.
בידור-חינוכי (Edutainment) – בו השחקן צריך ליישם ידע מסוים או מיומנויות מסוימות באופן חזרתי כדי להתקדם במשחק.
לפי דניס גואילאום וג'ובלוט פיירה, משחקים אלה פחות אינטראקטיביים, ולעיתים קרובות נכשלים בהעברת מידע לא טריוויאלי, וההתקדמות בהם ליניארית.
חינוכי (Educational) – במשחקים אלו השחקן מתקדם על ידי שימוש במיומנויות קוגניטיביות כגון אסטרטגיה, תכנון ופתרון בעיות.
משחק המתמקד בקרבות מסוגים שונים, הדורשים תגובות מהירות מהשחקן ומיומנות רבה מצדו.
משחקי פעולה מכונים לעיתים משחקי ירי או משחקי לחימה, תלוי באופי הספציפי של המשחק.
משחק פעולה יכול להכיל עלילה מפורטת, דיאלוגים עם דמויות ואף אלמנטים מסוגות אחרות, כל עוד המשחקיות שלו מתבססת על שליטה ומיומנות של השחקן עצמו בקרבות השונים.
סוגת משחקי הפעולה התפתחה עם התקדמות גרפית של משחקי המחשב, מאוחר יחסית לסוגות אחרות (משחקי הרפתקה, ספורט ותפקידים ותיקים ממנה פי כמה).
לרוב, משחק הפעולה מסתמך על תצוגה גרפית מפורטת על מנת לאפשר לשחקן להיטמע בעולם המשחק ולהגיב בצורה אינסטינקטיבית להתקפות מולו, במקום להגיב בצורה מחושבת ושקולה יותר (כנהוג למשל במשחקי אסטרטגיה או תפקידים).
משחקים אלו יכולים לכלול קרבות נשק קר או ירי, ואף אמנויות לחימה.
יש משמעות מוגבלת, אם בכלל, לדמות המייצגת את השחקן בעולם המשחק, כך שבניגוד למשחקי תפקידים, שחקן מהיר וזריז יצליח לעבור שלבים ששחקן איטי המשתמש באותה דמות לא יצלח.
משחקי פעולה לרוב מתחלקים לשלבים.
כל שלב יכול להיות נדבך בסיפור עלילה, אך גם יכול להיות קרב בודד בטורניר קרבות-עד-המוות.
מיומנות השחקן מאפשרת לו לעבור שלבים.
לרוב כל שלב מציג אתגרים ואויבים קשים יותר מהשלב הקודם, על מנת לשמור על השחקן בערנות מרבית ולהעלות את הרמה הפיזית הנדרשת ממנו.
משחקי פעולה נחלקים לתתי-סוגות רבים.
הבולטים מביניהם הם משחקי יריות (shooters), אשר בדרך כלל בעלי אופי עלילתי ומשחקי מכות המבוססים לרוב על אמנויות לחימה ואינם עלילתיים.
נרחיב כאן על משחקי היריות, היות שהם מרכיבים את מרבית משחקי הפעולה המודרניים על המחשב האישי.
נהוג לחלק את משחקי הירי לשתי תתי-קטגוריות, על פי נקודת המבט בה משקיף השחקן על הנעשה: גוף ראשון וגוף שלישי.
משחקי ירי בגוף ראשון (FPS – First Person Shooter) הם משחקים בהם מתבונן השחקן על העולם מעיניה של הדמות אותה הוא משחק.
המטרות במשחקים אלה מגוונות, אך כוללות לרוב ירי תחמושת מרובה וחיסול אויבים רבים ככל האפשר.
משחקי ירי בגוף שלישי (TPS – Third Person Shooter) הם משחקי פעולה בהם אין השחקן מתבונן מעיניה של דמותו אלא נראה כאילו הוא משקיף עליה מאחור ומלמעלה.
הבדל זה בהשקפתו של השחקן מאפשר לשחקן ראייה רחבה יותר של סביבתו ומאפשר לו להגיב על התקפות המגיעות ממספר כיוונים שונים ונותן לשחקן ביצוע משימות מגוונות בהתאם לסיווג המשחק.
דוגמאות למשחקי ירי בגוף שלישי: GTA 3, Splinter Cell, מקס פיין ומעלה, פורטנייט.
האויבים הנטבחים במשחקי הפעולה הפכו בשנות התשעים ובתחילת שנות האלפיים לנושא תקשורתי רגיש, ולעיתים משחקים שתיארו עולם כמו-מציאותי, כגון היטמן או Grand Theft Auto נאלצו לספוג ביקורת על כך שהציגו פלח מהציבור כאויב שיש להורגו.
כך למשל שלב בהיטמן 2 שהתרחש במקדש סיקי ספג ביקורת קשה על כך שאילץ את השחקנים להרוג את המתפללים במקום.
כתגובה טבעית לביקורת זו, הסוגה התרחקה מאויבים בני ימינו ורבו משחקי הפעולה ששמו כאויבים מפלצות דמיוניות, נאצים ממלחמת העולם השנייה וזומבים, שדומה שמקובל על הכול שיש להרגם.
בין המשחקים שמתארים את האויבים האחרונים נמנות סדרת המשחקים Resident Evil, Left 4 Dead ו-Dead Rising.
משחק הפעולה המסורתי הוא משחק הלחימה.
משחק זה מבוסס על שליטה בדמות אחת, שנלחמת בדמויות אחרות, לרוב בקרבות של אחד על אחד ובמסגרת טורניר.
לרוב יש לכל דמות מאפיינים משלה ותנועות מיוחדות משלה.
תכופות מכונה גם "משחק מכות".
דוגמאות: סופר סמאש ברוס, Street Fighter 2, מורטל קומבט, גולדן אקס.
אלו משחקי פעולה בהם ה"מצלמה" קבועה בנקודת המבט של הדמות אותה השחקן משחק, ועיקרם הוא בזריזות ידיים ואינסטינקטים מהירים.
לרוב אלו משחקים אלימים, והשחקן אינו יכול להשלים את משימתו ללא הרג משמעותי של אויבים.
בדרך הכלל השחקן חמוש במגוון רובים ועליו להרוג את אויביו, לאסוף תחמושת ולבצע משימות (מציאת מפתחות וכו).
משחקים אלו ידועים גם בשמות "FPS", משחקי פעולה ועוד.
משחקי ירי בגוף ראשון נפוצים מאוד הן כמשחקי רשת לשחקנים רבים והן כמשחקים עלילתיים (אף שלא לעיתים קרובות מדובר בעלילה מושקעת) לשחקן יחיד ובדרך כלל מגיעים כחבילה אחת שכוללת את שניהם.
המרכיב הקנוני למשחקי הפלטפורמות, הוא דמות נשלטת שעל השחקן לכוון בקפיצה בין פלטפורמות ומעל למכשולים.
אלו משחקים מפרספקטיבת משחק גוף שלישי קבועה, בהם לרוב משקיף השחקן לעולם ממבט צד.
רק אורך וגובה (ללא עומק, side-scrollers) או מאחורי הכתפיים של הדמות בעולם תלת־ממדי (ומשחקים אלו קרויים פשוט משחקי פלטפורמה תלת־ממדים) אף שמשחקים אלו כוללים אויבים ולחימה בהם, הצלחת השחקן תלויה יותר בתזמון וזריזות ופחות ברפלקסים ושליטה במערכת הקרב והמכשולים כוללים גם תהומות ומלכודות מסוגים שונים
שם הז'אנר בא לו מכך שהמשחקים הראשונים מסוג זה התבססו על קפיצה בין פלטפורמות.
משחק בו על פי רוב השחקן נוטל על עצמו תפקיד של מצביא, ומפקד על כוחות בזירה נתונה על מנת להשלים משימות.
השחקן נדרש לנהל משאבים בצורה יעילה, לפקד על קבוצת לוחמים או על צבא המורכב מיחידות שונות ולתכנן מבצעי תקיפה על מנת לנצח את היריב.
במשחקי אסטרטגיה רבים יכול השחקן לבחור לשלוט באחד מתוך מספר צבאות בעלי יתרונות וחסרונות שונים שיוצרים איזון פנימי, על מנת לאפשר לשחקן לשחק לסירוגין את שני הצדדים באותו קרב, ללא צד בעל חולשה יתירה.
פרט למשחקי ההצבאה שצוינו לעיל, סוגת האסטרטגיה כוללת את תת-הסוגה "משחקי ניהול", בהם אחראי השחקן על בניית ותחזוק עסק או רשות ציבורית, כגון גן חיות, פארק שעשועים או קניון.
במשחקי ניהול אין בדרך כלל שליטה ישירה ביחידות, ולא מתנהל בהם מאבק אלים.
הם מתמקדים בכלכלה, ומציבים אתגרים ומשימות מבוססות רווחים, דעת קהל, תפעול מתקנים וכו'.
על פי החלוקה המקובלת בימינו, משחקים בסוגת האסטרטגיה נחלקים לשני תת-סוגים:
אסטרטגיה לפי-תור, כאשר כל שחקן יכול לבצע בתורו כמות מוגבלת או בלתי מוגבלת של פעולות (להורות על פיתוח יחידה חדשה, למשל).
בסופן, על השחקן להעביר את התור ליריב וחוזר חלילה.
אסטרטגיה בזמן-אמת (RTS – Real Time Strategy), בהם נדרש השחקן לפעול ברצף, ובו-זמנית עם שחקנים אחרים.
משחקים אלה מתאפיינים במשחקיות קצבית יותר, בה השחקן שולח פקודות ומבקר את ביצוען בעת ובעונה אחת.
כמעט כל משחקי האסטרטגיה מכילים מערכה לשחקן יחיד, בה עליו למלא בכוחות עצמו שורה של משימות.
משחקים רבים גם כוללים מערכה מרובת משתתפים, בה השחקן מתמודד מול שחקנים אחרים, המתקשרים אלו עם אלו דרך רשת מקומית או האינטרנט.
עם זאת, בניגוד למשחקי תפקידים מרובי משתתפים, משחקי אסטרטגיה לרוב מגבילים את כמות השחקנים המשתתפים ל-2 עד 8 שחקנים, כאשר כל אחד שולט במשאבים וצבא משל עצמו ואלו מתמודדים על אותה זירה.
משחק המדמה שליטה בכלי טיס או כלי רכב ייחודי או חיים שלמים כגון הסימס, ספינות חלל, צוללות וכדומה.
משחקים אלו התפתחו על המחשב לא בשל הממשקים המדויקים, אלא בשל יכולת חישוב חזקה יותר של המחשב האישי ותצוגה מדויקת יותר, ובשיאם יכלו להציג נכונה את מחווני השליטה של כלי הטיס בכל תנועה ותנועה של השחקן.
סוגת המשחקים הזו ירדה מגדולתה, והייתה פופולרית בעיקר בשנות ה-90, יחד עם משחקי ההרפתקה.
משחקי סימולציה יכולים להיות דומים למשחקי נהיגה, אך לרוב יכללו אלמנטים מתוחכמים יותר כגון מנגנון שדרוג כלי הטיס, מסחר פורה, קטעי קישור מלווי דיאלוגים, ומשימות מורכבות (ליווי, הגנה, תקיפה וכו').הסוגה מכילה מגוון רחב מאוד של משחקים, מסימולטורים של מטוסי מטען אזרחיים מדגם בואינג ועד חלליות קרב של מלחמת הכוכבים.
על פי רוב, נהוג לשחק במשחקים אלו בממשקי קונסולה כגון ג'ויסטיק ייחודי.
דוגמאות למשחקים מפורסמים בסוגה זו הם דיסנט, X-Wing vs Tie Fighter ו-Wing Commander.
משחקים אלו מבוססים על הדמיה של משחקי ספורט (אמיתיים או מומצאים) במחשב.
לרוב הדגש הוא על זריזות ידיים, אולם חלק מהמשחקים מציעים אפשרויות "אסטרטגיות" של ניהול הקבוצה או הספורטאים.
דוגמאות: FIFA (כדורגל), Championship Manager (משחק ניהול ספורט, משלב אסטרטגיה וספורט).
משחק בו השחקן, בין אם תוך גילום דמות ושליטה בה ובין אם ישירות, נתקל בחידות שעליו לפתור על מנת להתקדם במשחק ובעלילה.
משחקים אלה לרוב דורשים יכולת הסקת מסקנות וחשיבה.
ככלל סוגתי, רוב משחקי ההרפתקה הכילו עלילה ספרותית באופייה, כולל דיאלוגים עם דמויות אחרות, סיפור רקע מקיף, ובניית מסתורין בדומה לספרים בלשיים.
ישנם משחקי הרפתקה שלא כוללים עלילה מתמשכת או דמויות, אך אלו היו יוצאים מן הכלל.
סוגה זו החלה מהרפתקאות טקסט בשנות השבעים, צברה פופולריות לאורך השנים והייתה מאוד פופולרית בתחילת שנות ה-90. החל מ-1997 הסוגה הצטמצמה, ובעשור האחרון קצב פיתוח משחקי ההרפתקה ירד למשחקים ספורים מדי שנה.
דוגמה למשחקים מסוג זה היא סדרות משחקי ה"קווסט" של חברת סיירה.
במשחקים אלה על השחקן לדבר עם דמויות, לאסוף חפצים ולפתור חידות תוך כדי שהוא חוקר את העולם הדמיוני שבו מתנהלת ההרפתקה.
במשחקי הרפתקאות אין בדרך כלל קרבות אינטנסיביים והדגש הוא על מחשבה ולא על זריזות ידיים.
אלו משחקים שמבוססים על שימוש בדמיון, ההגיון והאינטואציה של השחקן לפתרון בעיות.
לרוב הבעיות מוצגות בצורה ישירה, ולא כחלק ממשחק רחב יותר.
דוגמאות: TIM (המכונה המופלאה), Sherlock, נמלולים, world of goo, פורטל.
משחק בו מגלם השחקן דמות כלשהי בתוך עולם מוגדר, ומבצע דרכה את האינטראקציה שלו עם אלמנטים אחרים.
משחק תפקידים יכול (וסביר) שיכיל אלמנטים מסוגות אחרות, כגון קרבות פעולה או פתרון חידות, אך תמיד הדמות תשמש תווך: אם השחקן מגלם דמות איטית, תגובותיו המהירות על ממשק המחשב יתורגמו לתגובות מסורבלות של דמותו, ולא יקנו לו יתרון על שחקן איטי יותר המבצע אותה פעולה.
השחקן, אם כך, חווה את עולם המשחק דרך דמותו בלבד.
בהתאם, ברובם המוחץ של משחקי התפקידים השחקן יכול לשפר את דמותו ההתחלתית בדרכים שונות, להקנות לה יכולות חדשות, לשפר מיומנויות, לרכוש חפצי עזר ולסחור על מנת לצבור הון ולהתקדם במשחק.
משחקי תפקידים ממוחשבים נוצרו כהרחבה של משחקי תפקידים בנייר ועט שנוצרו בסוף שנות השבעים, בראש ובראשונה משחקי מבוכים ודרקונים, אך גם עולמות מערכה ושיטות משחק נוספות.
אף על פי שבמשך השנים התרחקו משחקי התפקידים הממוחשבים ממשחקיות הדומה לזו של משחקי נייר ועט, עד היום ניתן למצוא משחקים המבוססים על עולמות מערכה הקיימים גם בספרים, או עדכונים לשיטות משחק ישנות, כגון מבוכים ודרקונים בגרסה 3 ו- 3.5.
משחקי תפקידים קלאסיים לרוב הציגו מסע של חבורת דמויות, כאשר אחת מהן מגולמת על ידי השחקן, והאחרות נשלטות על ידי המחשב ומגיבות לפקודות, או שיחות, עם דמותו של השחקן.
מאמצע שנות התשעים משחקי תפקידים ממוחשבים רבים החלו לכלול אלמנט ריבוי משתתפים, בו רוב או כל בני החבורה נשלטו על ידי שחקנים חיים, ושיחקו יחדיו רצף של משימות שהוכתב על ידי שחקן נבחר מביניהם.
שחקן זה, בהתאם למסורת מבוכים ודרקונים, נקרא לרוב שליט המבוך.
משחקים אלו היו בתחילה טקסטואליים ונפרדים לחלוטין ממשחקי מערכת-היחיד הגרפיים, אך בהמשך שולבו שתי השיטות, ובהדרגה נוצרה נורמה לפיה רובם המוחלט של משחקי התפקידים כוללים מערכה לשחקן יחיד ומערכה מרובת משתתפים.
משחקי תפקידים ממוחשבים מפורסמים כוללים את סדרות final fantasy, זינו, fallout, כרונו טריגר ורבים אחרים.
כנגד משחקי המחשב והווידאו נמתחה ביקורת רבה:
משחקי וידאו מרבים לעסוק באלימות, פעולה או מלחמות ונטען שהם מעודדים אלימות.
מחקרים רבים תומכים בטענה זו, אך עם זאת, ישנם מחקרים לא מעטים שסותרים טענה זו.
משחקי ילדים קלאסיים רבים מבוססים על יציאה לחצר, אינטראקציה עם ילדים אחרים ופיתוח הכושר הגופני (ריצה, תופסת, משחקי כדור וכו), זאת לעומת משחקי מחשב בהם השחקן לא מפתח את כושרו הגופני אלא רק קואורדינציה עין ויד.
מחקר שביצע תצפית אחר הפעילות המוחית של גיימרים (באינטרנט), הסיקו החוקרים כי תשוקה ממושכת למשחק משפיעה על אותם אזורים במוח באותה הצורה כמו התמכרות לסמים או התעללות.
ההשפעה הייתה ירידה ביכולת החשיבה היצירתית, התכנון וקליטת מידע מהחושים.
בילוי זמן מופרז על משחק מחשב יכול להיות קטלני, ואף גרם במקרים נדירים למוות, כגון במקרה ב - 2005 בו Seungseob Lee מת לאחר ששיחק כמעט 50 שעות באינטרנט קפה.
טיעון נפוץ אחר שגם נתמך על ידי מחקרים מסוימים הוא שגיימרים משתמשים במשחקי וידאו כדי לברוח מדאגות יום-יומיות.
לפעמים משתמשים בטיעון זה כהוכחה לכך שעצם זה שמשחקי וידאו מציבים מטרות עבור השחקן (או שהוא מציב לעצמו - לדוגמה, זה יכול להיות "speedrunning"(לשחק במשחק רק כדי לסיים חלק מסוים ממנו או את כולו כמה שיותר מהר) - זה סוג של בריחה מהצבת מטרות הרלוונטיות ל "חיים האמיתיים".
סטטיסטית, נשים מוצגות במשחקי וידאו כנחותות מהדמויות הגבריות, הן מוצגות בדרך של החפצה והיפר-סקסואליות.
קיים קשר בין מידת החשיפה של גברים לדמויות נשיות שכאלה לבין עמדות סקסיסטיות כלפי נשים במציאות.
מנגד, התומכים במשחקי המחשב טוענים:
מדובר במשחקים המפתחים את יכולותיו הקוגניטיביות של הילד כגון חשיבה ותכנון, תיאום עין ויד, שליטה בפרטים קטנים וטיפול במערכות מסובכות.
דוגמאות לכך הן משחקי אסטרטגיה כמו "ציוויליזציה" ו"סימסיטי" וכן משחקי סימולטרי טיסה שהוכיחו יעילות באיתור מועמדים לקורסי טייס צבאיים.
מחקר שבוצע באוניברסיטת אוקספורד מצא מתאם בין בילוי זמן פנאי במשחקי וידאו דיווח על עלייה במידת הרווחה הנפשית.
אפשר להתקין לומדות חינוכיות רבות.
מדובר במשחקים בטוחים - בלא סיכון של פציעה, אלימות, חטיפת מכות או סכנה לחרם חברתי.
במשחקי רשת, משחקים מרובי משתתפים, ומשחקי תפקידים, הילד כן מפתח אינטראקציה חברתית כחלק מהמשחק וגם כתוצאה ממנו.