tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין השתיים מתפתח קרב קצר שבסופו לוקחת טביטה את קודי כבן ערובה.
סינדי וג'ורג' מנסים לרכך אותה ומציעים לה להצטרף למשפחה.
נראה שטביטה מסכימה להצעה, אולם מחליפה בפתאומיות בחזרה לצורתה המפלצתית ומתקדמת לעברם.
היא נעצרת על ידי הנשיא האריס, שבטעות נותן לה מכה שמחזירה אותה חזרה היישר אל תוך הבאר.
החייזרים עוזבים בדרכי נועם, וסינדי וג'ורג' מתחתנים.
בדרכם לירח הדבש, הם מבינים ששכחו לקחת את קודי איתם, וג'ורג' נוסע עם הרכב לאחור במהירות, עד כי נראה שהוא עומד לפגוע בקודי, שרץ לעברם.
אולם ג'ורג' לוחץ על הבלמים בזמן והתאונה נמנעת, לרווחתו של קודי, אם כי הוא נפגע בסופו של דבר מרכב אחר שחלף במקום.
האגלי ג'ון וילסון ג'ה רול הסוכן תומפסון דארל המונד האב מולדון ג'רמי פיבן רוס גיגינס סיימון קאוול בתור עצמו מארני אנג טביטה אדוארד מוס החייזר אם.
ג'יי אג'יי ניידו סאיימן טום קני קולות של החייזרים ג'יאנה בלארד סו לוגן אחיינית של ג'ורג'
העלילה המרכזית מבוססות על הסרטים הבאים: הצלצול, סימנים, מטריקס'''',מלחמת העולמות, מטריקס Reloaded, המייל השמיני.
סצנות ספציפיות מבוססות על הסרטים הבאים: דו"ח מיוחד, בייסקטבול, שר הטבעות, החוש השישי, האחרים, פוטי טאנג, טיסה נעימה ואייר פורס 1.
"מת לצעוק" הוא סרט פארודי אמריקאי משנת 2000 שלועג לסרטי אימה שונים, ביניהם "צעקה", "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", "באפי ציידת הערפדים", "פרויקט המכשפה מבלייר" ועוד מגוון סרטים וסדרות טלוויזיה משנות ה-90.
למרות הביקורת המעורבות הסרט זכה להצלחה בקופות הפך בהמשך לסרט פולחן וגרף מעל ל-278 מיליון דולרים ברחבי העולם בעוד שהוא הופק בתקציב של 19 מיליון דולר בלבד.
הסרט הוא הראשון בסדרת סרטי מת לצעוק.
נערה בת 18 בשם דרו דקר (כרמן אלקטרה) מקבלת שיחת טלפון מאיימת בזמן ערב אחד בו היא שוהה בבית לבדה.
מסכת גוסטפייס נראית רודפת אחריה בחצר, כאשר דקירה בחזה מצדה גורמת לשתל החזה של דקר לצאת ממקומו.
לאחר מכן היא נראית נדרסת על ידי אביה, אשר דעתו מוסחת ממין אוראלי מצד אשתו, ולבסוף נרצחת דקר על ידי גוסטפייס.
בבוקר למחרת, סינדי קמפבל (אנה פריס) נפגשת בבית הספר עם החבר שלה בובי פרינז (ג'ון אברהמס) וחבריה האחרים לספסל הלימודים ברנדה מיקס (רג'ינה הול), ריי וילקינס (שון וויאנס), גרג פיליפ (לוקלין מונרו) ובאפי גילמור (שאנון אליזבת), כאשר ברקע נמצאים מספר כתבי חדשות ומדווחים על מותה של דקר.
אחת מהכתבות, גייל היילסטורם (שרי אוטרי) עד מהרה חוברת לאחיה המוגבל שכלית של באפי, דופי (דייב שרידן), על מנת לנסות לחלוב ממנו מידע על המאורע.
במהלך שיעור בכיתה, סינדי מקבלת פתק ובו כתוב "אני יודע מה עשית בליל כל הקדושים האחרון!" באותיות גדולות.
היא לפתע מבינה שדקר נרצחה שנה בדיוק לאחר שהיא וחבריה הרגו שלא במתכוון הולך רגל בעקבות נסיעה פרועה בכביש.
יום למחרת מתרחשת סדרת אירועים שהופכת הזויה יותר מרגע לרגע.
חלק מחבורת הנערים מקבלת, בדומה לסינדי, פתקים מאיימים מגוסטפייס אשר נשלחים זה אחר זה במהירות.
גרג נרצח על ידי גוסטפייס בחדר אח"מים עליון במהלך תחרות יופי בה לקחה באפי חלק; היא ביצעה קטע משחק על הבמה כאשר ראתה את גרג נרצח והחלה לצרוח, אולם הקהל חשב שזה חלק מהקטע והיא לא הצליחה להסב את תשומת לבם אל גרג.
החרדה שלה מתחלפת בשמחה לאחר שזכתה בתחרות עקב קטע המשחק אותו ביצעה, שהתפרש כאמין במיוחד מצד הקהל, ואף מתעלמת מאזהרותיה של סינדי לגבי העובדה שגוסטפייס נמצא בסביבה.
היא בהמשך פוגשת בגוסטפייס, שרוצח אותה, אך באפי מסרבת להאמין שהיא מתה, גם לאחר שראשה היה ערוף ונזרק על ידו בפח אבדות ומציאות (אם כי הראש שלה לא הפסיק לדבר).
ריי וברנדה הולכים לקולנוע ורואים את הסרט שייקספיר מאוהב, שם ריי נדקר באוזנו על ידי גוסטפייס בתא השירותים, שכעת מחפש אחר ברנדה, אולם הצופים באולם מתעצבנים על התנהגותה הבוטה של ברנדה במהלך הסרט והורגים אותה לפניו.
בינתיים, סינדי עורכת מסיבה בביתה ומקווה שלא יגיעו הרבה אורחים.
במהלך המסיבה היא עולה לחדרה עם החבר שלה בובי והם מקיימים יחסי מין, לא לפני שרשרת אירועים משעשעת המתרחשת בעקבות היותה של סנדי בתולה.
לאחר מכן מופיע גוסטפייס, דוקר את בובי ונעלם במהירות כלא היה.
סינדי מביאה רובה מהמגירה שליד הדלת, בובי עוקב אחריה והיא מטפלת בפצעיו.
אחיה המסומם של ברנדה, שורטי (מרלון ויינס) מגיח מהמרתף ומודיע שהרוצח הרג את כל מי שהיה בבית.
בובי לוקח את הרובה ויורה בשורטי, אז מתגלה שהפצע שלו היה תכסיס מתוחכם.
ריי מגיח לפתע אל הסצנה כאשר מתברר שהוא חי; הוא ובובי מודיעים לסינדי שהם מתכננים לרצוח אותה ואת אבא שלה.
הם בנוסף מתכננים לדקור זה את זה על מנת להוכיח שגברו על הרוצח ולהפוך לגיבורים בסיפור, אולם התוכנית משתבשת כאשר ריי דוקר את בובי בכעס רב וכמעט מביא למותו, זאת בשל העובדה שביטלו את התוכנית בה אהב לצפות, האחים וויאנס (שהייתה התוכנית שלו במציאות ובאמת התבטלה שנה לפני).
לאחר הדקירה צץ לו לפתע גוסטפייס, אשר תוקף את סינדי במסגרת קרב קרטה המתנהל בין השניים, ומתברר שריי ובובי אינם הרוצחים האמתיים.
סינדי מצליחה לגבור עליו תוך שהיא עושה שימוש בתנועות המועתקות מהסרט מטריקס (כמו גם ריקוד אירי קצרצר) ובועטת אותו מהחלון.
עם זאת, גוסטפייס מצליח להימלט טרם הגעתה של המשטרה אל המקום.
בתחנת המשטרה, סינדי והשריף המקומי (קורט פולר) מגיעים למסקנה שדופי, שהיה היחיד שידע על תאונת הדרכים שלה ושל החבורה, למעשה בדה את המוגבלות השכלית שלו כאשר מתברר לבסוף שהוא הרוצח האמיתי, אך למרבה הצער הוא הצליח להימלט יחד עם כתבת החדשות גייל היילסטורם.
לאחר שהתחפושת שלו נמצאה מושלכת ברחוב, סינדי מתחילה לצרוח, זאת עד שמכונית באה ודורסת אותה.
בכתוביות הקרדיט של הסרט, שורטי מופיע ושובר את הקיר הרביעי על ידי מתן עצות לצופים על איך לשרוד צפייה בסרט אימה.
מהעצות היו: אתה חייב להיות מהיר, אל תיפול, והעצה הכי חשובה היא - לעולם לא להביט לאחור.
אחרי כן הוא צועק "לחטוף ולרוץ, יו!" ונראה גונב אוכל ושתייה מתחנת דלק עם חבריו כאשר הקופאי רודף אחריהם.
העלילה המרכזית מבוססת על הסרט צעקה, ובנוסף מבוססת על הסרטים והסדרות הבאים: אני יודע מה עשית בקיץ האחרון, באפי ציידת הערפדים, החוש השישי, החשוד המיידי, מטריקס, פרויקט המכשפה מבלייר ודוסון קריק.
סצנות ספציפיות מבוססות על הסרטים הבאים: אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון, צעקה 2, צעקה 3, מגרש השדים, בחירות, קאזאם, הניצוץ, ליל המסכות, אמיסטאד, תלמה ולואיז, אמריקן פאי, הנמלט, ביג מאמא, טיטניק, נמר, דרקון, רשימת שינדלר, לילות בוגי ופסיכו.
התנהגויות ספציפיות מבוססות על הגימיקים הבאים: וואסאפ?
מת עליה הוא סרט זומבים אמריקאי רומנטי-קומי המבוסס על הרומן מאת אייזק מריון משנת 2010 עם אותו השם.
הסרט בוים על ידי ג'ונתן לוין ומככבים בו ניקולס הולט וטרסה פאלמר.
הסרט מתמקד בהתפתחות מערכת יחסים בין ג'ולי (נערה) לבין R (זומבי) במרכזו של עולם נטול חיים שעלול להשתנות בשל היחסים ביניהם.
R הוא בחור צעיר עם בעיה לא פשוטה - הוא זומבי.
הוא מתהלך לו באיטיות בנוף המושמד של ארצות הברית.
יחד עם חבריו הזומבים, הוא נמצא במסע מתמיד אחר בשר אנוש.
הוא חי בגפו בשלד של מטוס בואינג, בנמל תעופה נטוש.
אין לו זכרונות למעט זיכרונות קלושים מעברו כבן אנוש והוא חסר רגשות, אם כי כשהוא זולל מוחו של קורבן מתבגר, הוא חווה הארה רוחנית ונזכר בימי נערותו, לפני שהפך לזומבי.
R נוהג לצאת לציד אחר בשר אדם טרי בליווי חברו הטוב, M, כשבאחת הפעמים בעודם יוצאים לציד הם נתקלים בקבוצת בני אנוש שנשלחת לעיר כדי למצוא ציוד רפואי.
בזמן שהוא תוקף את אחד הגברים ואוכל את מוחו, הוא פוגש נערה בשם ג'ולי גריג'יו, היא למעשה החברה של הקורבן שאת מוחו R אכל.
R מתאהב בה ומחליט להפרידהּ מהחבורה.
הוא לוקח אותה למטוס המשמש לו כבית ומרגע זה מתחילה מערכת יחסים מוזרה בינו לבין חברתו הצעירה של הקורבן, שמתפתחת כנגד כל הסיכויים, לסיפור אהבה של ממש.
בסופו של דבר, ג'ולי משכנעת את R שייקח אותה הביתה.
בדרך, R מגלה לה שהוא הרג את החבר שלה, מה שגורם לה לנטוש את R ולחזור לבד למתחם האנושי.
R חוזר לשדה התעופה, בלב השבור, אבל כשהוא רואה ש-M וזומבים אחרים מתחילים להראות סימני חיים, הוא ו-M מובילים קבוצה למתחם האנושי, כאשר R מתגנב בתוך הקיר.
שם הוא פוגש את נורה, חבר נוסף של ג'ולי ובסוף, גם את אביה, קולונל גריגיו, המנהיג של המתחם האנושי, שמסרב להאמין שזומבים יכולים להשתנות ומאיים להרוג את R.
ג'ולי בורחת עם R לאצטדיון בייסבול שם שאר קבוצתו של R מחכה.
הם מוצאים את עצמם מותקפים על ידי נחיל של שלדונים שאיבדו באופן בלתי הפיך את כל העקבות האנושיים, ומקובעים על להרוג ולאכול כל דבר עם דופק, כולל כעת את R וחבריו.
ג'ולי ו-R מרחיקים את השלדונים מהקבוצה, אך מוצאים את עצמם לכודים.
הם בוחרים בנתיב המילוט היחיד, קפיצה לתוך ברכה הרחק למטה.
כשהם קופצים, R מסוכך על ג'ולי מפני פגיעה ושניהם שורדים את הנפילה.
לאחר מכן, גריגיו יורה ב-R וגורם לו לדמם, מה שמוכיח ש R הפך שוב לאנושי.
בני האדם והזומבים משלבים כוחות על מנת להרוג את השלדונים, הזומבים נהפכים לאנושיים, ונטמעים לאט לתוך המתחם האנושי.
האוכלוסייה האנושית הורסת את הקירות המקיפים את המתחם האנושי.
לאחר השמדת השלדונים, לאט לאט, החיים משתקמים וחוזרים למצב שלפני מגפת הזומבים.
הסרט מסתיים עם R, שכעת הוא אנושי, וג'ולי שמשקיפים יחד על העיר.
ג'ולי מבקשת מ-R שישנה את שמו, אבל הוא מחליט לשמור על שמו הישן R, מה שהופך את זה לתעלומה לא פתורה.
טרסה פאלמר - ג'ולי גריג'יו
ג'ון מלקוביץ' - סגן גריג'יו
דייב פרנקו - פרי קלווין
ליאו טיפטון (אנלי טיפטון) -נורה
פטריק סאבונגווי - צייד זומבים
צילומי הסרט נערכו במונטריאול, קוויבק קנדה והחלו בספטמבר 2011 ויצא לבסוף לבכורה קולנועית ב-1 בפברואר 2013 בארצות הברית, אם כי הוא יצא כבר יום קודם ב-31 בינואר 2013 בפיליפינים, ביוון וברוסיה, כשב-7 בפברואר יצא באיטליה ולמחרת בבריטניה.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנועשהעניקו לו 77% אחוזי טריות באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 93% מהביקורות.
הסרט יצא ב-DVD ובלו-ריי ב-4 ביוני 2013.
פסקול הסרט הולחן על ידי מרקו בלטרמי ובאק סאנדרס, אם כי השירים המופיעים באלבום הפסקול הרשמי הם שירים בביצוע אמנים שונים כדוגמת ברוס ספרינגסטין, בוב דילן ורבים אחרים.
מת על המתים הוא קומדיית אימה בריטית משנת 2004, בבימויו של אדגר רייט ובכיכובם של סיימון פג וניק פרוסט.
זהו הסרט הראשון בטרילוגיית סרטים המכונה "טרילוגיית הקורנטו" ("The Three Flavours Cornetto"), הכוללים בנוסף לסרט זה את הסרטים "שוטרים לוהטים" (2007) ו"סוף העולם" (2013).
הסרט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית בבריטניה ובארצות הברית.
הוא קיבל דירוג של 91% באתר Rotten Tomatoes, וכמו כן הוא היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע.
עלילת הסרט מתמקדת בשון ריילי (מגולם על ידי סיימון פג), איש מכירות בריטי בן 29 אשר עובד בחנות מוצרי אלקטרוניקה ודי מרוצה מחייו.
אף על פי כן, חברתו השאפתנית ליז מחליטה בהמשך להיפרד משון משום שהוא נוהג לבלות זמן רב מדי בפאב האהוב עליו, "וינצ'סטר", ובגלל שהוא מבלה את רוב זמנו הפנוי עם חברו אד (מגולם על ידי ניק פרוסט) העצלן והמובטל אשר משפיע לרעה על שון.
גם שותפו של שון לדירה מתעצבן עליו וחושף שקיבל נשיכה מנרוקמנים ששדדו אותו.
למחרת בבוקר פורצת בלונדון מגפת זומבים, אך שון, אשר עסוק מדי בהתמודדות עם הבעיות של עצמו ואשר חווה הנגאובר, לא שם לב בתחילה לזומבים ברחובות.
שון ואד מגלים לבסוף שלונדון נמצאת תחת מתקפה מאסיבית של זומבים לאחר שהם צופים בדיווחים על כך בטלוויזיה בעוד שקבוצת זומבים תוקפת את ביתם.
לאחר שהם מצליחים להביס את הזומבים הם מחליטים שהם צריכים לעבור למקום בטוח.
שון ואד מחליטים שהמקום הכי הבטוח שהם מכירים הוא הפאב המקומי, "וינצ'סטר".
שון הולך לשירותים בדירה ושותפו לדירה מתגלה כזומבי, שון ואד מהר בורחים מהדירה ונוסעים במכוניתו של השותף לדירה אל דירתה של ברברה, אמו של שון.
שון מגלה שפיליפ, אביו החורג של שון, ננשך אך לא הפך לזומבי.
שון, ברברה ופיליפ יוצאים מהדירה אך פיליפ ננשך בצווארו.
אד אוסף אותם ונוסע לביתה של ליז.
שון מתפס לדירתה של ליז דרך החלון ומציע לה ולחברים שלה, דייוויד ודיי, לבוא עמם לוינצ'סטר.
ליז מסכימה והם כולם נכנסים למכונית.
פיליפ אומר בנסיעה לשון שהוא מצטער על שהיה קשוח עמו, שון מבין שפיליפ גוסס ומבקש לעצור בצד.
אד עוצר ופיליפ הופך לזומבי.
כולם יוצאים מהמכונית וממשיכים בדרך לוינצ'סטר.
ממש ליד וינצ'סטר מסתובבים הרבה זומבים והחבורה מתחזה לחבורת זומבים כדי לא למשוך את תשומת ליבם של הזומבים.
החבורה נחשפת אך שון מושך את עדר הזומבים מחבריו וכל השאר נכנסים לוינצ'סטר.
כעבור זמן מה שון מגיע ואומר שהוא חמק מהם.
כעבור הרבה זמן של שעמום, שון יוצא כדי להדליק את מתג החשמל כדי להדליק את הטלוויזיה, אחד הכפתורים נלחץ וחשף עם אור קהל רחב של זומבים המחכה מחוץ לוינצ'סטר במטרה להיכנס.
שון נכנס ומודיע על כך אך אד בתמימות דעת מפעיל מכונת ארקייד ישנה ועושה הרבה רעש.
הזומבים מתחילים לדחוף את החלונות.
ליז לוקחת את ברברה הצידה ונחשפת לעובדה שברברה ננשכה על ידי זומבי, החבר'ה נודעים לכך ודייוויד מכוון את הרובה הדרוך והטעון שהיה בוינצ'סטר על ברברה.
שון מתעמת עמו אך לבסוף שון יורה באמו.
דיי מבקשת מדייוויד להתנצל בפני שון אך לפני שדייוויד הספיק זומבים פורצים דרך החלון ואוכלים את דייוויד, דיי רצה אל הזומבים דרך הדלת במטרה להצילו אך כנראה גם נאכלת על הדרך.
הזומבים נכנסים דרך החלון והדלת, שון משתמש ברובה נגדם אך יש לו מספר מוגבל מאוד של קליעים.
אד מנסה להצית את הזומבים אך ננשך בצווארו ובזרועו.
שון, ליז ואד מסתתרים מאחורי הבר ונכנסים למרתף דרך פתח ברצפה.
שון לא מצליח לפתוח את הפתח השני ליציאה מהמרתף (ומהבר) וליז ושון מדברים על האפשרות לחזור להיות ביחד ואז לתקוע לעצמם כדור בראש.
שון מוצא כפתור שפותח את הפתח ליציאה מהבר.
אד מודיע שהוא רק יעכב אותם ואומר להם שהוא יישאר שם.
ליז ושון יוצאים מהבר בכוונה לברוח כשלפתע מגיעות משאיות צבאיות ומתוכן יצאו החיילים מהצבא האנגלי וירו בזומבים, ליז ושון מוצאים את חברתו של שון שהזעיקה את הצבא והם בורחים.
בסוף הסרט רואים שליז ושון ביחד, הזומבים משמשים לבידור ועבודה זולה ואד משחק בתור זומבי עם שון בפלייסטיישן.
מתאו דרמיאן (באיטלקית: Matteo Darmian; נולד ב-2 בדצמבר 1989 בלניאנו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדות המגן הימני והבלם באינטר מילאנו מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
מתאו דרמיאן נולד וגדל בעיר לניאנו שבאיטליה למשפחה בעלת שורשים ארמנים.
מגיל צעיר גדל ושיחק כדורגל כשאומן על ידי אביו שהיה אחד המאמנים של אורטוריה קבוצה מהליגות החובבניות באיטליה.
את קפיצת המדרגה הראשונה שלו, חווה דרמיאן כשנצפה על ידי בניאמינו אבאטה, שוער עבר ומגלה כישרונות צעירים עבור מילאן.
בשנת 2000, הצטרף דרמיאן למחלקת הנוער של מילאן.
ב-28 בנובמבר 2006, ערך דרמיאן את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת כשהיה בן 16 בלבד כשעלה כמחליף במשחק נגד ברשיה במסגרת הגביע האיטלקי.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', ערך דרמיאן בגיל 17 ב-19 במאי 2007, כשעלה כמחליף בניצחון מילאן 2–3 על אודינזה.
במהלך עונת 2007/08, הפך דרמיאן למנהיג ולקפטן של קבוצת המילואים של מילאן, המילאן פרימוורה.
לאחר מכן, רשם הופעה נוספת במדי הקבוצה הראשונה בגביע האיטלקי.
בעונה שלאחר מכן, רשם דרמיאן שלוש הופעות ליגה נוספות ובכך רשם ארבע הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה.
ב-17 ביולי 2009, הושאל דרמיאן לעונה אחת לפדובה מהסרייה ב'.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי פדובה ערך ב-28 בנובמבר בהפסד הביתי נגד ויצ'נצה.
במשך העונה רשם דרמיאן עוד 20 הופעות במדי פדובה וכבש שער אחד.
את העונה ההיא סיימה פדובה במקום ה-19 בליגה האיטלקית השנייה ושיחקה במשחקים מבחן לירידת ליגה.
ב-11 ביולי 2010, הכריזה פלרמו כי דרמיאן יצטרף למחנה האימונים של הקבוצה באוסטריה לקראת עונה 2010/11. לאחר שהצטרף למחנה האימונים הגיעו פלארמו ומילאן על סיכום לבעלות משותפת על השחקן כאשר פלארמו שילמה עבורו למילאן 800 אלף אירו.
את הופעת הבכורה שלו במדי פלארמו ערך דרמיאן ב-16 בספטמבר 2010 במסגרת הליגה האירופית במשחק נגד ספרטה פראג.
את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פלארמו ערך במחזור הרביעי של הליגה האיטלקית בהפסד קבוצתו 1–3 ליובנטוס.
ב-6 בפברואר 2010, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בהרכב כשפתח במשחק נגד לצ'ה אך הוחלף כעבור 33 דקות עקב פציעה.
הוא סיים את עונתו היחידה בקבוצה עם 16 הופעות בכל המסגרות (סרייה א', הגביע האיטלקי והליגה האירופית.
אחרי שמילאן ופלארמו חידשו את הבעלות המשותפת על כרטיסו של דרמיאן, ב-12 ביולי 2011 הוא הושאל לטורינו מהסרייה ב'.
את הופעת הבכורה שלו במדי טורינו ערך דרמיאן ב-13 באוגוסט 2011, במסגרת הסיבוב השני של הגביע האיטלקי.
את שער הבכורה שלו במדי טורינו כבש דרמיאן ב-30 באוקטובר כשהוליך את קבוצתו לניצחון 1–2 על אמפולי.
ב-13 בנובמבר, נפצע דרמיאן בתיקו 1-1 של טורינו נגד בארי ונעדר למשך חמישה משחקים.
בסוף העונה, העפילה הקבוצה חזרה לסרייה א' כשדרמיאן רשם 33 הופעות ליגה והופעה אחת בגביע האיטלקי.
ב-20 ביוני 2012, רכשה פלארמו את 50% מכרטיס השחקן של דרמיאן שהיו שייכים למילאן תמורת 500 אלף אירו, וב-5 ביולי חזר לטורינו שחתמה על הסכם בעלות חדש על כרטיס השחקן שלו עם פלארמו בשווי 825 אלף אירו.
באותה העונה רשם דרמיאן 30 הופעות במדי טורינו בסרייה א' ובתום העונה רכשה טורינו את כרטיסו של דרמיאן כששילמה עבורו 1.5 מיליון אירו.
בעונת 2013/14, רשם דרמיאן 37 הופעות ליגה עם טורינו שסיימה את העונה במקום השביעי בטבלה והעפילה לליגה האירופית בשל העובדה שפארמה לא השיגה אישור השתתפות במפעל מאופ"א.
בסיום אותה העונה הוא נכלל בקבוצת השנה של הליגה האיטלקית יחד עם חברו לקבוצה צ'ירו אימובילה.
ב-18 במאי 2014, הוא ערך את ההופעה ה-100 שלו במדי טורינו בתיקו 2-2 נגד פיורנטינה.
בהופעה הראשונה שלו בעונת 2014/15, הוא כבש את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית בסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית.
ב-29 באוקטובר, כבש דרמיאן את שער הניצחון של טורינו במשחק נגד פארמה וב-27 בפברואר כבש את שער הניצחון בשלב 16 האחרונות נגד אתלטיק בילבאו בליגה האירופית.
בסיום אותה העונה, רשם דרמיאן 47 הופעות וחמישה שערים בכל המסגרות.
ב-10 ביולי 2015, במהלך מסיבת עיתונאים הודה מנג'ר מנצ'סטר יונייטד לואי ואן חאל כי הוא מעוניין להחתים בקבוצה את דרמיאן.
יום למחרת, ב-11 ביולי השלים המגן את המעבר כשחתם על חוזה בקבוצה לארבע עונות.
ב-8 באוגוסט 2015, ערך דרמיאן את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד כשפתח בהרכב בניצחון 0–1 על טוטנהאם הוטספר במחזור הראשון של הפרמייר ליג.
ב-20 באפריל 2016, כבש דרמיאן את שער הבכורה שלו במדי מנצ'סטר בניצחון 0–2 על קריסטל פאלאס.
עונה לאחר מכן היה שותף לזכייתה של הקבוצה בטורניר הליגה האירופית, ואף פתח בהרכב למשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 0–2 את אייאקס.
ב-1 בספטמבר 2019 חזר דרמיאן לאיטליה וחתם בפארמה.
ב-15 בספטמבר ער את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לקליארי.
ב-25 ביולי 2020 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על ברשה.
ב-5 באוקטובר 2020 נקנה דרמיאן על ידיאינטר מילאנו במחיר של 2.5 מיליון יורו מפארמה.
דרמיאן שיחק בכל נבחרות הנוער הצעירות של איטליה, ובזכות העונה המצוינת שלו במדי טורינו, נכלל דרמיאן ברשימת 30 השחקנים של נבחרת איטליה בכדורגל לקראת גביע העולם בכדורגל 2014 בברזיל.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה הבוגרת ערך דרמיאן ב-31 במאי 2014, כשהוא בן 24 במשחק ידידות נגד אירלנד.
למחרת, נכלל דרמיאן לרשימת 23 שחקני הסגל הסופיים לגביע העולם בכדורגל 2014 בברזיל ואת הופעת הבכורה שלו בגביע העולם ערך דרמיאן במשחק הפתיחה של איטליה נגד נבחרת אנגליה בניצחון 1–2. בהמשך, ערך דרמיאן עוד הופעות נגד קוסטה ריקה ואורוגוואי אך איטליה רשמה הפסדים והודחה מהטורניר.
בתחילת שנת 2015, הוענק לדרמיאן תואר "השחקן הטוב ביותר של נבחרת איטליה בכדורגל" לשנת 2014.
מת לצעוק 5 הוא סרט פארודי אמריקאי משנת 2013 שלועג לסרטי אימה שונים, החמישי בסדרת סרטי מת לצעוק.
צ'ארלי שין (צ'ארלי שין) ולינדזי לוהן (לינדזי לוהן) נמצאים יחד בחדר על מנת לצלם קלטת לוהטת בעזרתן של 20 מצלמות.
הקלטת הקופצת בזמן מדלגת קדימה לזמן שבו השניים נראים מעוללים טריקים במיטה, הכוללים תרגילי כושר, רכיבה על סוס וליצנים שמתגנבים אל מתחת לסדינים.
שין נמשך מהמיטה ומושלך על הקירות, המגירות והדלתות באמצעות כוח על טבעי, עד לכאשר הוא נוחת חזרה על מיטתו.
לוהן נבהלת ומחליטה לחזור אל ביתה, אולם היא מושלכת על הקיר אף היא והופכת לאחוזת דיבוק, כאשר לבסוף משליכה את שין על המצלמה וגורמת למותו.
על המסך נאמר כי גופתו של שין נמצאה באותו היום, אולם הוא לא הפסיק לחגוג עד לכעבור מספר ימים לאחר מכן.
כמו גם נאמר ששלושת ילדיו אבדו ולוהן נעצרה, שוב, כאשר הובטח גמול לאדם אשר יימצא את הילדים הנעדרים.
מספר חודשים לאחר מכן, ג'ה-מרכוס (סנופ דוג) ודה-אנדרה (מק מילר) מטיילים ביער בקליפורניה ומחפשים אחר שתילי קנאביס שניתן לגנוב.
אחרי שגנבו שתיל אחד וברחו, הם מחפשים מחסה בבקתה ביער.
עם כניסתם לבקתה הם מבחינים בשלושה יצורים, שלבסוף מתבררים כשלושת ילדיו של שין, והם בוחרים להסגיר אותם למשטרה כדי לקבל את הגמול.
הם מסכימים, וג'ודי תחילה מביעה התנגדות לנוכחותם, אולם עם הזמן היא מסתגלת ומתרגלת לכך.
בניסיון להתחבר לילדיה החדשים, ג'ודי נבחנת להופעת הבלט של אגם הברבורים ומלוהקת בסופו של דבר לתפקיד הראשי של מלכת הברבורים.
באותו הזמן, דפוס מתמשך של פעילות על טבעית מוזרה בביתם, גורמת לג'ודי ודן לחקור את התופעה אף יותר לעומק.
הם לבסוף מגלים בעזרת הבנות שההתקפות על הבית נעשות על ידי מאמה, האמא שלהן, שנמצאת תחת קללה שבעקבותיה היא מנסה להחזיר אותן אליה, זאת על מנת שתוכל להקריב את עצמה ביחד איתן.
המשרתת ההיספנית שגרה בביתם, מריה (לידיה פורטו) מבועתת מכך, והיא מקפידה לבצע טקסים פולחניים, קתוליים ואחרים על מנת להדוף את הרוחות הרעות החוצה.
במהלך היום, דן מתוסכל מההתקדמות המתונה של הנושאים אותם הוא בדק והעמיד למבחן במתקן מחקר מודיעיני של יונקים, ובאופן אירוני, הוא אינו מודע לעובדה שהשימפנזה אותה הוא בודק, סיזר היא כעת חכמה יותר ממנו.
בעזרתה של קנדרה ברוקס (אריקה אש), חברתה הקרובה ביותר של ג'ודי, דן וג'ודי מוכרחים למצוא דרך שבאמצעותה יהיה ניתן לסלק את הקללה ולהציל את משפחתם.
לאורך הדרך, הם נעזרים בסיועו של בליין פולדה (קאט ויליאמס), אולם הוא מתברר כמתחזה.
לאחר מכן הם נעזרים במחלץ מחלומות בשם דום קולב (בן קורניש), והוא עוזר להם להגיע למסקנה שהפתרון לבעיותיהם נמצא בספר המתים המסתורי.
עם זאת, ג'ודי וקנדרה נכשלות בניסיון להבין מהן יכולותיו של הספר, בהתעלמותן מארבעת חבריהם בבקתה אשר נאחזים דיבוק ומשתחררים ממנו זה אחרי זו ברציפות, זאת לאחר שכל אחת בתורה מקריאה שתי פסקאות שונות מתוך הספר; האחת משחררת את השדים מהספר, ואילו השנייה מחזירה אותם אליו.
כאשר מאמה לוקחת את הבנות אל עבר הצוק כדי להקריב אותן, ג'ודי נכשלת בניסיונה לגרש את הקללה באמצעות הספר, אולם היא כן מצליחה להפיל את מאמה מהצוק אל תוך הבריכה של ג'ה-מרכוס ודה-אנדרה, ובתוכה כריש, שטורף אותה.
כשהיא מבינה שילדיה הם כל מה שהיא צריכה בחייה, ג'ודי מעבירה את תפקיד מלכת הברבורים לקנדרה, אשר מגלמת את הקטע בהופעה בצורה שתנועות שמדמות חשפנית.
הקטע וקנדרה בפרט מקבלת תשואות רבות מהקהל, שם יושבים גם ג'ודי, דן וילדיהם.
הסופר מתגלה כסיזר השימפנזה, שמצהיר כי בני האדם צריכים ליהנות מכל דקה בשהייתם על כדור הארץ כיוון שיום אחד הקופים ישתלטו על העולם.
בכתוביות הסיום, שין נראה מתעורר כאשר דום קולב, מחלץ החלומות נמצא לצדו, לאחר שחילץ אותו מחלום בו הוא שהה, עובדה שמבהירה לצופים כי הסרט כולו היה חלום.
לאחר שקולב מודיע לשין שהוא הולך לבלות את הלילה עם לוהן, מתפרצת לפתע מכונית אל החדר והורגת את שין.
בהמשך, הנהג יוצא מהרכב ונחשף שזוהי לוהן עצמה, שזורקת את המפתחות אל עבר קולב ומודיעה לו "אתה נהגת".
העלילה המרכזית מבוססת על הסרטים הבאים: פעילות על-טבעית, ברבור שחור, מאמה, כוכב הקופים: המרד.
סצנות ספציפיות מבוססות על הסרטים הבאים: רוח זדונית, התחלה, טד, מוות רצחני, בקתת הפחד, הרוע שבפנים והעזרה.
אירועים נוספים מבוססים על הספרים והדמויות הבאים: חמישים גוונים של אפור ומדאה.
מת על מטאל היא תוכנית רדיו ורשת העוסקת במוזיקת המטאל על שלל תתי סגנונותיה.
התוכנית משודרת במתכונת שבועית במוצ"ש בתחנת הרדיו הבינתחומי (106.2FM) בשעה 23:00, ובמקביל בתחנת הרדיו האינטרנטית "רדיו הקצה".
כמו כן, התוכנית משודרת כפודקאסט באתר "מת על מטאל" הרשמי.
החל מסוף שנת 2018 התוכנית החלה את שידוריה גם באפליקציית ספוטיפיי.
התוכנית מופקת ומוגשת על ידי האחים ניב וליאור פלג מאז שנת 2007, וכוללת מוזיקה בסגנון מטאל לסוגיו, סקירת הסצנה המקומית והעולמית וכן קטעים הומוריסטיים, חלקם קיצוניים.
שם התוכנית הוא משחק מילים בו המילה האנגלית "מטאל" נשמעת דומה מאוד לצירוף מילים בסלנג בעברית "מת על" במשמעות של "אוהב מאוד".
התוכנית החלה את שידוריה ב-31 בינואר 2007, ושודרה בתחילה בתחנת "רדיו הר הצופים" בירושלים בימי רביעי, ולאחר מכן עברה למוצאי שבת בשעה 23:00 (משבצת שהייתה קבועה לאורך שנים).
לאחר כשנתיים התוכנית החלה להיות משודרת בסינדיקציה גם בתחנת הרדיו "הרדיו הבינתחומי" (106.2FM), עד שתחנת "רדיו הר הצופים" הפסיקה את פעילותה והתוכנית הפסיקה להיות משודרת שם מטבע הדברים.
עד 2016 התוכנית שודרה בתחנת "הרדיו הבינתחומי" בלבד, אך ניתן היה להאזין לה דרך אתר הפודקאסטים Icast.
בהמשך מת על מטאל פתחה עמוד פודקאסט עצמאי באתר "Podbean" וכן אתר רשמי לתוכנית - באתרים אלו ניתן להאזין לארכיון הכולל את כל תוכניות מת על מטאל שאי פעם הוקלטו.
במהלך חודש יוני 2016, מת על מטאל החלה להיות משודרת גם בתחנת הרדיו האינטרנטית "רדיו הקצה" (Kzradio.net) במקביל לשידורה ברדיו הבינתחומי על גלי ה-FM.
החיבור בין רדיו "הקצה" לתוכנית "מת על מטאל" התבשל במשך שנים בין מייסד ושדרן התחנה הוותיק "קוואמי" (אייל פרידמן) וצוות מת על מטאל, ובמהלך חודש יוני 2016 החלו שידורי מת על מטאל גם בתחנה זו.
התוכנית עצמה משלבת הומור, מידע ואקטואליה מסצנת המטאל, ראיונות עם להקות מישראל ומחוצה לה, וכן מגוון רחב של מוזיקת מטאל מכל התקופות והסגנונות.
הפורמט של התוכנית הוא עיסוק בנושאים שונים בכל משדר, כאשר ישנה "מעטפת" מסוימת לכל תוכנית ונושא אותו היא סובבת.
הפרקים השונים עוסקים בלהקות מסוימות או תאריכים שונים בעלי משמעות.
כך למשל, שודרה תוכנית המוקדשת ל"שר הטבעות" במקביל ליציאת הסרט "ההוביט", ובסמוך ליום השואה שודר פרק ספיישל ליום השואה: תוכנית פחות הומוריסטית מהרגיל, בה נוגנו שירים בנושאי השואה ומלחמת העולם השנייה.
בתוכנית התארחו עשרות אמנים מסצנת המטאל העולמית וכן מזו הישראלית, בין השאר התארחו סולן ומנהיג להקת Megadeth דייב מאסטיין, מתופף להקת Slayer לשעבר דייב לומברדו, באסיסט ומנהיג להקת Cannibal Corpse אלכס וובסטר ורבים אחרים.
טקס פרסי מת על מטאל
לקראת סוף כל שנה אזרחית צוות מת על מטאל מסכמים את השנה במוזיקת המטאל העולמית במסגרת "טקס פרסי מת על מטאל", אלבומי הלהקות ששוחררו באותה השנה מתחרים זה בזה בתתי הקטגוריות השונות, כאשר האלבום המנצח זוכה להשמעת שיר מתוכו.
בחירת הזוכים בתחילת הדרך הייתה אך ורק על ידי הצבעת צוות השדרנים, אך עם השנים קהל המאזינים הפך ליותר ויותר מעורב ואף הביא לכך שהטקס כלל שני פרסים: "פרס בחירת השופטים", ו"פרס בחירת הקהל".
ב"טקס פרסי מת על מטאל 2018" הפורמט השתנה שוב, וחזר למצב בו ישנו רק פרס אחד.
משקל קולות הקהל לראשונה קיבל משקל כבד יותר משל שופטי מת על מטאל כיחידים, כך שרק במקרה בו שני השופטים בוחרים באותו אמן בקטגוריה מסוימת, בחירתם יכולה להעפיל על בחירת הקהל.
קטגוריהמתמודדיםבחירת השופטיםבחירת הקהלאלבום ה-Classic Metal הטוב ביותרIron Maiden – The Book of Souls
קטגוריהמתמודדיםבחירת השופטיםבחירת הקהלאלבום ה-Heavy Metal הטוב ביותרAnthrax – For All Kings
מתאו מדווס (באיטלקית: Matteo Medves; נולד ב-20 ביוני 1994) הוא ג'ודוקא איטלקי, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, שהוכתר פעמיים כסגן אלוף אירופה (2018 ו-2019).
בפברואר 2017, זכה מדווס לראשונה במדליית זהב באליפות איטליה.
באותו החודש הוא זכה במדליית כסף טורניר 'European Open Rome'.
בספטמבר 2017, מדווס זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, זכה מדווס במדליית כסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות.
בקרב הראשון הוא ניצח את קיליאן לה-בלוש הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את שולט גורדיאנץ ההונגרי וברבע הגמר גבר על ניג'אט שיחאליזדה האזרי.
בחצי הגמר מדווס ניצח את מרקו גוסיץ' המונטנגרי ובגמר הפסיד לאדריאן גומבוץ הסלובני.
באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה מדווס שוב במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות כאשר נכנע בגמר לגאורגי זנטראיה האוקראיני.
תל אביב 2018: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
מינסק 2019: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
גראנד פרי זאגרב 2017: מדליית ארד
מתאו מרקונצ'יני (באיטלקית: Matteo Marconcini; נולד ב-26 באוגוסט 1989) הוא ג'ודוקא איטלקי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, סגן אלוף העולם (2017).
בספטמבר 2014 זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי, כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב.
מרקונצ'יני התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 וסיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לסרג'יו תומא שמייצג את איחוד האמירויות.
באותה השנה הוא זכה במדליית ארד בטורניר גראנד סלאם באקו ובמדליית כסף בטורניר גראנד פרי אלמטי.
באליפות העולם 2017 אשר נערכה בבודפשט, זכה מרקונצ'יני במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג, לאחר שניצח בחצי הגמר את סעיד מולאי האיראני, והפסיד בגמר לאלכסנדר ויצ'רצ'ק הגרמני.
בודפשט 2017: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג
גראנד סלאם באקו 2016: מדליית ארד
גראנד פרי אלמטי 2016: מדליית כסף
מתאו גנדוזי אוליה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בלאציו ובנבחרת צרפת.
גנדוזי החל את הקריירה שלו כבר בגיל 6 באקדמית הנוער של פריז סן-ז'רמן.
לאחר תשע שנים באקדמיה זו, הוא עבר לאקדמית הנוער של לוריאן.
לאחר שייצג את קבוצת המילואים שלה, הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת של לוריאן בשנת 2016.
גנדוזי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית ב-15 באוקטובר 2016 בהפסד 2–1 לנאנט.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, הוא שותף בתשעה משחקים בכל המסגרות, בעוד שלוריאן ירדה בתום העונה לליגת המשנה.
בעונת 18–2017, גנדוזי שיחק ב-21 משחקים, אך לוריאן לא הצליחה לשוב לליגה הבכירה, כשסיימה רק במקום השביעי בליגת המשנה.
ב-11 ביולי 2018, גנדוזי הצטרף לארסנל מהפרמייר ליג בעבור סכום המשוער בכ-7 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-12 באוגוסט במסגרת מחזור הפתיחה של הליגה נגד האלופה המגנה על התואר, מנצ'סטר סיטי.
המשחק נגמר בהפסד 2–0 של ארסנל, ובו גנדוזי השלים 72 מסירות מוצלחות, הכי הרבה לזכות קבוצתו.
גנדוזי כבש את שערו הראשון בקריירה בניצחון החוץ 0–3 על קרבאך האזרית במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, זאת לאחר בישול של אלכסנדר לאקזט.
ב-5 באוקטובר 2020, ארסנל השאילה את גנדוזי לעונת אחת להרטה ברלין מהבונדסליגה.
ב-1 בנובמבר ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 1-1 נגד וולפסבורג.
ב-6 ביולי 2021 הושאל גנדוזי לאולימפיק מרסיי.
גנדוזי נולד בפרוורי העיר פריז.
הוא ייצג את הנבחרת הצרפתית בכמה גילאים שונים: עד גיל 18, 19, 20 ו-21. עקב מוצאו המרוקאי מצד סבו, פנה לגנדוזי מאמן נבחרת מרוקו, הרווה רנאר, בשנת 2017 כדי שישחק בנבחרת מרוקו.
עם זאת, בחודש מרץ של אותה השנה, גנדוזי דחה את ההצעה ובחר לשחק בנבחרת צרפת.
ב-16 בנובמבר 2021 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 2-0 על במוקדמות מונדיאל 2022.
מתאבל ללא קץ הוא מחזה מאת חנוך לוין, אחד מתוך למעלה מ-20 מחזות שלוין כתב ולא הספיק לביים.
העלילה עוסקת בהתמודדותו של מלך המאבד את בנו הקטן לאחר מחלה קשה.
כדי לשמר את זיכרון האבל והכאב על מות בנו, הוא מייצר לעצמו טקס מבעית שמשחזר את הסיוט שוב ושוב, עד אשר המלך מגיע להכרה בחוסר הטעם בטקס זה.
המחזה מתרחש כולו בחדר הילדים שבארמון.
הוא נפתח כשעל הבמה ילד מפרכס ומתעוות על גבי מיטה, כשלצידו צוות רפואי והמלך, המציג את עצמו כאביו של הילד.
אנו חוזים בו לאורך הגסיסה המהירה, כשהוא מתחנן להתפתחות חיובית, מתמודד עם האבל, זועם על הרופאים, מבקש נחמה אצל "מומחה הנפש", משווע לעזרתם של שני עושי נסים, מתאבל לצד שני מקוננים ומתנחם בזרועות האחות הרחמנייה.
הכל לשווא: נחמה אין, והכאב קשה מנשוא.
בסוף המערכה הראשונה מתגלה כי כבר חלפו שש שנים מאז שכל המלך את בנו הביולוגי, ומדי שנה הוא מתעקש לחוות שוב את מותו של בנו - באמצעות עריכת שחזור של מות בנו.
מדי שנה נבחר ילד מחצר המלך לעבור גסיסה מהירה ולמות, וכל המשתתפים בהצגה מתכנסים מדי שנה לחזור על תפקידיהם במדויק, עד השנה הבאה.
לאבות האמיתיים של הילדים נותר רק לאסוף את הגופה מהתכריכן בסופו של הלילה.
המערכה השנייה מביאה את ההצגה שבתוך ההצגה אל קיצה, כשהמלך המזדקן נוכח - אל מול עוד ילד גווע - בחוסר הטעם של המשחק הסדיסטי והאגואיסטי שלו ובמותו שלו ההולך וקרב.
שוליה, עוזר לעושה הניסים, נער
האב, מכונה אחר כך: האב הקודם
לוין כינה את המחזה "קומדיה בכיינית".
הטקסט של לוין נע כרגיל בין פיוט לגרוטסקה, בין תיאורים שוברי לב של כאב ואובדן לבין דיאלוגים מיניים בוטים ומרושעים, כשהפער בין נצחיות המוות לעליבות החיים הוא אחד הכלים שהשתמש בהם כדי להמחיש את היעדר היכולת להכיל את משמעויות השכול.
אלה נושאים מקובלים בכתיבה של חנוך לוין, אבל המחזה, רווי החזרות והמראות, עוד מתוחכם בהרבה מהנקודה הספציפית הזאת, חותר תחת עצמו ופורס שלל משמעויות הנלחמות ביניהן לאורכו.
כך למשל בכל הנוגע לחזרתיות של האבל.
נדמה לנו, לאחר חשיפת הריטואל, כי החזרתיות הזו היא רק חלק מההצגה שבתוך ההצגה - טקסט תיאטרלי שמועלה שוב ושוב כתוצאה של האובססיה המלכותית.
אלא שבמערכה השנייה, הורי הילדים שנידונו למוות מבצעים ללא קשר שחזור משלהם של אותם המילים והצעדים שעשו בשנה שעברה, כלומר תהליך האבל הוא טקס שחזור אינסופי, חוויה קיומית, מעגלית, שאין ממנה מוצא.
היינו רוצים להאמין שניתן לעצור אותה, שהיא נטועה בהחלטה הבלתי סבירה של המלך, אך סוף ההצגה אינו סופו של האבל, שאינו מסתיים לעולם.
מסתתר כאן במידת מה גם מהלך נוסף: אחד ההורים מוחה נגד המלך, מבקש להביט בו, לנסות להבין כיצד יכול היה להורות להרוג את בנו.
כעס האב על המלך הוא כעס פוליטי, משל לזעם על הקרבת בנים במלחמות חסרות טעם בשם השררה והאגו.
במקביל, הזעם על השרירותיות של השררה זהה גם לזעם הכללי יותר על שרירותו של החולי שנוטל את חייהם של ילדים רכים, שמפנה המלך עצמו כלפי העולם.
בשני המקרים אין תשובה ואין נחמה.
גם כאן הריטואל המלכותי המזוויע אינו אלא הרחבה גשמית של הסבל המשותף.
יש ב"מתאבל ללא קץ" קומדיה לצד יגון, כמו גם התרסה.
בשנת 2016 הועלה המחזה על ידי שחקני בית הספר למשחק "גודמן" שבבאר שבע בבימויו של יאיר שרמן.
ההצגה זכתה לשבחים רבים בארץ.
לאחר מכן הציגו אותו בפסטיבל הצגות סטודנטים במינסק שבבלארוס, בו הועלו הצגות מכל רחבי העולם, אך ההצגה הישראלית זכתה למרב השבחים וגרפה שלושה פרסים: פרס ההצגה הטובה ביותר של חבר השופטים הבינלאומי, פרס הבמאי הטוב ביותר ופרס השחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (בוגר בית הספר איתי צ'מה).
החל מתחילת 2020, המחזה מועלה בתיאטרון הקאמרי כ"דרמה פיוטית", בבימויו של ארי פולמן, שהתפרסם קודם לכן כבמאי קולנוע מוערך, אך לא כבמאי תיאטרון.
הבחירה הלא שגרתית בפולמן כבמאי הגיעה במסגרת האירועים המציינים 20 שנה למותו של חנוך לוין, מתוך רצון לייצר אינטרפטציה חדשה לשפה הייחודית של המחזאי הדגול, פנתה השחקנית ליליאן ברטו, אלמנתו של לוין, לפולמן, בבקשה שיצטרף לפרויקט והזמינה אותו לבחור מחזה מבין כ-22 המחזות שלוין כתב ועדיין לא הוצגו בתיאטרון הרפרטואי.
פולמן צלל לתוך המשימה ונעצר ברגע שנתקל בטקסטים של "מתאבל ללא קץ".
לתפקיד הראשי נבחר מוריס כהן, שנושא על כתפיו את הטקסטים המורכבים, לצד קבוצת שחקנים, רקדנים, נגנים והמוזיקאית והזמרת אפרת בן צור, וכל זה על רקע תפאורה שעיצב דוד פולונסקי.
מתאו ברטיני (באיטלקית: Matteo Berrettini; נולד ב-12 באפריל 1996) הוא טניסאי איטלקי מקצועני.
נכון למאי 2022 מדורג ברטיני במקום השישי בעולם בסבב ה-ATP, דירוג השיא שלו מ-31 בינואר 2022.
הישג השיא שלו, הוא הגעה לשלב הגמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות וימבלדון (2021).
ברטיני נולד וגדל ברומא לקלאודיה ביגו ולוקה.
אחיו הצעיר יקופו, אף הוא שחקן טניס מצטיין.
באליפות שווייץ הפתוחה שנערכה בגשטאט בסוף יולי 2018 הוא זכה בתואר הראשון שלו לאחר שניצח במשחק הגמר את רוברטו באוטיסטה אגוט מספרד בשתי מערכות (7–6(11–9), 6–4) ובתואר הראשון שלו בזוגות גברים ביחד עם דניאלה ברצ'לי.
באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי 2019 הוא דורג במקום 17 והגיע לסיבוב הרביעי שבו הפסיד לרוג'ר פדרר משווייץ (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-1, 6-2, 6-2), שהגיע עד למשחק הגמר.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא הגיע למשחק חצי הגמר, הישג השיא שלו, שבו הפסיד לרפאל נדאל מספרד (2 בעולם) ב-3 מערכות (7-6(8-6), 6-4, 6-1).
נדאל זכה בסופו של דבר בתואר.
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי הוא הגיע למשחק הגמר בפעם הראשונה בקריירה שלו בטורניר גראנד סלאם והפסיד לנובק ג'וקוביץ' מסרביה (1 בעולם) ב-4 מערכות (7–6(7–4), 4–6, 4–6, 3–6).
חברתו של ברטיני בשנים 2019-2022 הייתה הטניסאית הקרואטית-אוסטרלית איילה טומליאנוביץ'.
מתחילת 2023 ברטיני במערכת יחסים עם מגישת הטלוויזיה מליסה סאטה.
מתאו ז'אומה מוריי באוסה (בספרדית: Mateu Jaume Morey Bauzà; נולד ב-2 במרץ 2000 בפטרה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מיורקה מהלה ליגה.
מוריי הצטרף אל מחלקת הנוער של ברצלונה מהלה ליגה בשנת 2015, לאחר שעבר אליה ממחלקת הנוער של מיורקה.
יחד עם קבוצת הנוער של ברצלונה הוא זכה בליגת האלופות לנוער לעונת 2017/18, כשערך חמש הופעות בטורניר.
ב-1 ביולי 2019 חתם מוריי על חוזה לחמש עונות בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
תחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, אך ב-31 במאי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את אשרף חכימי בניצחון 6-1 על פאדרבורן 07 במסגרת המחזור ה-29 בליגה לעונת 2019/20. בסך הכל ערך מוריי בעונה זו חמש הופעות ליגה.
בעונת 2020/21 ערך מוריי 13 הופעות ליגה, והוסיף שבע הופעות בליגת האלופות.
בעונה זו זכה עם קבוצתו גם בגביע הגרמני.
ב-5 ביולי 2024 חתם במיורקה לעונה אחת.
מתאו טנלונגו (בספרדית: Mateo Tanlongo; נולד ב-12 באוגוסט 2003 בפונס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פאפוס מליגת העל הקפריסאית.
טנלונגו גדל במחלקת הנוער של רוסאריו סנטראל.
הוא ערך 33 הופעות בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
ב-5 בינואר 2023 חתם טנלונגו על חוזה לארבע שנים בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-20 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ויזלה במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת 2022/2023.
ב-11 בינואר 2024 הושאל לריו אבה עד לסוף העונה.
מתאו דגרומל הוא כדורגלן טהיטי המשחק בעמדת המגן הימני בלה האבר מליגת העל הצרפתית.
דגרומל התחיל לשחק בקבוצות כדורגל מקומיות בעיר הולדתו רואן ובגיל 15 הצטרף למחלקת הנוער של אמיין.
בעונת הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון וב-31 בינואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד ניור במסגרת משחק בליגה השנייה.
ב-14 באוגוסט 2023 חתם בלה האבר והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
בשנת זומן לראשונה לסגל נבחרת טהיטי בה נולדה אימו.
ב-21 בנובמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
3 ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד .
מתאו ג'וזף פרננדס-רגאטיו (בספרדית: Mateo Joseph Fernández-Regatillo; נולד ב-19 באוקטובר 2003) הוא כדורגלן ספרדי-אנגלי המשחק בעמדת החלוץ במיורקה מהלה ליגה בהשאלה מלידס יונייטד.
ג'וזף הוא תוצר מחלקת הנוער של ראסינג סנטאנדר.
ב-2017, לאחר עונה טובה, עבר לאקדמיה של אספניול.
בינואר 2022 הוא חתם בלידס יונייטד האנגלית בחוזה לשלוש שנים, והחל לשחק בקבוצה עד גיל 23 של המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כשחקן פותח בהפסד 0–1 בגביע הליגה מול וולברהמפטון וונדררס ב-9 בנובמבר 2022. הופעת הבכורה שלו בפרמיירליג הייתה שלושה ימים לאחר מכן, כשעלה מהספסל בדקה ה-89 במקומו של רסמוס כריסטנסן מול טוטנהאם הוטספר.
ב-28 בפברואר 2024 כבש צמד בכורה בהפסד 2–3 לצ'לסי במסגרת הסיבוב החמישי של הגביע האנגלי.
הוא כבש שער בכורה בליגה ב-29 במרץ, 25 שניות לאחר שנכנס כמחליף, כשהשווה את התוצאה מול ווטפורד ל-2-2.
הוא פתח בהרכב במשחק הראשון לעונת 2024/2025 ב-10 באוגוסט מול פורטסמות', שהסתיים בתיקו 3-3. ב-23 באוגוסט הוא בישל פעמיים בניצחון 0–2 על שפילד ונסדיי.
ב-31 באוגוסט כבש שער בכורה לעונה בניצחון 0–2 על האל סיטי.
במרץ 2023 זומן ג'וזף לראשונה לנבחרת אנגליה עד גיל 20, וערך את הופעת הבכורה שלו במהלך ניצחון 0–2 על גרמניה במנצ'סטר ב-22 במרץ 2023.
ג'וזף נולד בספרד לאב אנגלי ממוצא אנטיגואני ולאם ספרדייה.
הוא מחזיק באזרחות ספרדית ובריטית.
הוא קרוב משפחה של אמיל הסקי, כאשר אביו הוא בן דודו של חלוץ נבחרת אנגליה לשעבר.
ג'וזף הוא חלוץ חזק ומיומן מבחינה טכנית, וזכה להשוואות משחק לסרחיו אגוארו הצעיר.
מת לעוף (באיטלקית: Volere volare) הוא סרט קומדיה איטלקי משנת 1991 בבימויו של מאוריציו ניצ'טי וגווידו מנולי.
בסרט מככבים מאוריציו ניצ'טי, אנג'לה פינוקיארו ופטריציו רוברסי.
הסרט משלב לייב אקשן עם אנימציה מסורתית.
עלילת הסרט מתמקדת במאוריציו (אותו מגלם מאוריציו ניצ'טי), אדם אקסצנטרי, מגושם ומופנם אשר אחראי על הוספת אפקטיים קוליים בסרטים מצוירים אמריקנים קלאסים.
אחיו, שהוא גם שותפו העסקי, עוסק למחייתו בדיבוב לאיטלקית של סרטים פורנוגפיים זרים.
מאוריציו הופך במהלך הסרט בהדרגה לדמות מונפשת, וככל שהטרנספורמציה מתקדמת חייו הופכים ליותר ויותר סוריאליסטיים ומסובכים.
רגע לפני שהוא הופך לדמות מצוירת הוא פוגש את מרטינה (אנג'לה פינוקיארו) עם עבודה מאוד לא שגרתית בה הוא מתאהב.
מאוריציו ניצ'טי - בתפקיד מאוריציו
אנג'לה פינוקיארו - בתפקיד מרטינה
פטריציו רוברסי - בתפקיד פטריציו
מת לחיות ביום טוב הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2013, בבימויו של ג'ון מור ובכיכובו של ברוס ויליס.
זהו הסרט החמישי בסדרת סרטי "מת לחיות" וממשיך לעקוב אחרי הרפתקאותיו של השוטר הניו יורקי ג'ון מקליין, הפעם במסע חוצה גבולות למוסקבה כדי להציל את בנו ולהתמודד עם איום עולמי.
הסרט הוקרן בבכורה בלונדון ב-31 בינואר 2013, במקביל לחשיפת ציור קיר Die Hard ב-Fox Lot, ויצא לאקרנים בצפון אמריקה ב-13 בפברואר 2013. בניגוד לקודמיו של הסרט, הוא זכה לביקורות שליליות מהמבקרים, שכינו אותו קלישאתי והגרוע ביותר בסדרה.
הסרט עוקב אחר ג'ון מקליין (ברוס וויליס), שמגלה כי בנו, ג'ק מקליין (ג'יי קורטני), נעצר במוסקבה.
ג'ון מחליט לנסוע לרוסיה כדי לעזור לבנו, אך במהרה מגלה שג'ק הוא סוכן CIA המעורב במשימה מסוכנת לחשוף מזימה גרעינית עולמית.
השניים נאלצים לשתף פעולה כדי להילחם באויבים רוסיים, תוך שהם נמלטים מרודפים ומונעים את השמדת העולם.
ברוס ויליס בתפקיד ג'ון מקליין - שוטר ניו יורקי שמוצא את עצמו במאבק בינלאומי בניסיון להציל את בנו.
ג'יי קורטני בתפקיד ג'ק מקליין - בנו של ג'ון, סוכן CIA שמסתבך במזימה גרעינית.
סבסטיאן קוך בתפקיד יורי קומרוב - מדען רוסי עם סוד חשוב שמוצא את עצמו במרכז המזימה.
ראדיבוי באקיץ' בתפקיד אלאגר יורוסוב - אנטגוניסט מרכזי שעומד מאחורי המזימה הגרעינית.
יוליה סניגר בתפקיד אירינה - דמות נשית מרכזית שמעורבת במזימה.
הסרט "מת לחיות ביום טוב" קיבל ביקורות שליליות בעיקרן מצד המבקרים.
המבקרים ציינו לרעה את העלילה הדלה, הדמויות השטוחות, והסטייה מהאווירה המותחת שאפיינה את הסרטים הקודמים בסדרה.
עם זאת, סצנות הפעולה המוגזמות והכימיה בין וויליס וקורטני קיבלו תשבחות מסוימות.
הסרט קיבל ציון של 15% בלבד באתר Rotten Tomatoes וציון של 28 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות שליליות ברובן.
למרות הביקורות, הסרט הצליח בקופות והפך לרווחי בזכות הפופולריות של הסדרה והכוכב הראשי.
מתאו דאמס (בהולנדית: Matteo Dams; נולד ב-9 במרץ 2004 בברסחאט שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל-אהלי מליגת העל הסעודית.
דאמס נולד בבלגיה וגדל במחלקת הנוער של פ.ס.וו.
ב-4 באוגוסט 2024 ערך דאמס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד לפיינורד במסגרת מגן יוהאן קרויף.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, בניצחון 5-1 על ואלבייק במסגרת המחזור הראשון לעונת 2024/2025. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 3-1 ליובנטוס במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2024/2025.
ב-29 בינואר 2025 חתם באל-אהלי הסעודית.
מתאו סיולי (באיטלקית: Matteo Sioli; נולד ב-1 באוקטובר 2005) הוא אתלט איטלקי, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקפיצה לגובה.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בלימה שבפרו באוגוסט זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.23 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.29 מטר, אחרי אולג דורושצ'וק מאוקראינה (2.34 מטר) ויאן שטפלה מצ'כיה (2.29 מטר).
מתאגרף אורח במועדון שארקי הוא ציור שמן מ-1909 מאת האמן האמריקאי ג'ורג' בלווז.
היצירה מתארת קרב אגרוף במועדון "Sharkey's Athletic Club" שבניו יורק, והיא נחשבת לאחת היצירות הבולטות המייצגות את זרם הריאליזם האמריקאי בתחילת המאה ה-20.
המועדון בו צוירה הסצנה, "Sharkey's Athletic Club", שכן ברחוב 66 וברודוויי במנהטן, בסמוך לבניין לינקולן ארקייד, שבו היה ממוקם גם סטודיו האמן.
המועדון נוסד בידי טום "סיילור" שארקי, מתאגרף מקצועי לשעבר ולוחם בצי האמריקאי.
בתקופה בה צויר הציור, קיום קרבות אגרוף פומביים היה אסור במדינת ניו יורק בעקבות חוק לואיס משנת 1900. מועדונים כמו שארקי'ס עקפו את החוק בכך שהציגו את הקרבות כאירועים פרטיים, גבו דמי חבר ולא דמי כניסה, והכריזו על המתמודדים כ"חברים זמניים".
האגרוף היה אז ספורט שנוי במחלוקת: חלק מהציבור גינה אותו כברוטלי ולא מוסרי, אך אחרים, כולל הנשיא תאודור רוזוולט, ראו בו ספורט מחשל ואצילי.
במקביל, האגרוף החל למשוך לא רק את המעמדות הנמוכים אלא גם את המעמדות הגבוהים, והפך סמל לתחרותיות ולחוסן חברתי.
הקהל כלל תמהיל חברתי מגוון: מהגרים עניים לצד בני המעמדות הגבוהים שפקדו את הקרבות במועדונים.
"מתאגרף אורח במועדון שארקי" מתאר קרב אגרוף שהתרחש במועדון שארקי'ס, בתקופה בה היה צורך להציג את הקרבות כאירועים פרטיים.
בלווז, שהיה מזוהה עם אסכולת אשקאן שהתמקדה בתיאור חיי העיר המודרניים והבלתי מהוגנים, פנה לייצוג מציאות יומיומית ולא אידיאלית.
הציור משקף את העניין שלו בתרבות העירונית והפועלית.
"מתאגרף אורח במועדון שארקי" היה אחד מציורי האגרוף הראשונים של בלווז, וזכה לפרסום רב כאשר הוצג בשנת 1910 בתערוכת האמנים העצמאיים.
בשנת 1917 יצר בלווז גרסת ליתוגרפיה ל"מתאגרף אורח במועדון שארקי".
המעבר למדיית ההדפס נעשה בעידודו של אלברט סטרנר, שהפנה אותו לשירותיו של המדפיס ג'ורג' מילר.
בגרסת הליתוגרפיה קוצר החלק הימני של הקומפוזיציה, דמות השופט הורחבה, ודמויות הקהל הושמטו כמעט לגמרי, תוך הטבעת הרקע באפלה.
גם חבלי הזירה הוסרו, מה שיצר דגש רב יותר על עוצמת הקרב בין שני המתמודדים.
השוואה ליצירה "שניהם חברים במועדון הזה"
חודשיים לאחר יצירת "מתאגרף אורח במועדון שארקי", צייר בלווז את "שניהם חברים במועדון הזה" , יצירה גדולה ומורכבת יותר.
בשתי היצירות מוצגים לוחמים הנאבקים בזירה מוגבהת מעל קהל צופים, אך ב"שניהם חברים במועדון הזה" דמות השופט נעלמת והקרב מוצג כברוטלי יותר.
ב"שניהם חברים במועדון הזה", בלווז לא רק תיעד מאבק פיזי אלא התייחס לסוגיות של מתח גזעי: בציור מתואר מתאגרף שחור המסתמן כמנצח על יריבו הלבן, התייחסות ישירה להצלחה של ג'ק ג'ונסון כאלוף העולם.
הנושא היה רגיש במיוחד באותה תקופה של חוקי ג'ים קרואו ואפליה גזעית ממוסדת.
כותרת הציור "שניהם חברים במועדון הזה" מרמזת גם על האי-שוויון החברתי: מתאגרפים הוכרזו כחברים זמניים לצורך הקרב, אך המציאות מחוץ לזירה המשיכה להיות גזענית ומפלה.
כאשר "מתאגרף אורח במועדון שארקי" ו"שניהם חברים במועדון הזה" הוצגו יחד בתערוכת האקדמיה לאמנויות של פנסילבניה בשנת 1910, קיבל בלווז שבחים על עוצמת ציוריו.
עם זאת, היו גם מבקרים שטענו כי חזרתו לנושאי קרבות אגרוף מהווה הגזמה, וטענו כי "שכנועו של מר בלווז שהאנרגיה הדמונית של קרבות הזירה היא יתרון - היא טעות שהוא יגלה בעצמו."
בלווז עצמו התייחס לאגרוף לא כשאלה מוסרית אלא כתיאור של מציאות: הוא טען ש""אינני מתעניין במוסריות של קרבות האגרוף.
אך הרשו לי לומר שהאווירה סביב הלוחמים הרבה פחות מוסרית מהלוחמים עצמם.", ובכך רמז לביקורת רחבה יותר על החברה העירונית של תקופתו.
מתאבקים הוא שמם של שלושה ציורים משנת 1899, הקרובים זה לזה בתוכן ובביצוע, מאת האמן האמריקאי תומאס אייקינס (מספרי קטלוג גודריץ' #317, #318, #319).
מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (LACMA) מחזיק בציור המוגמר (G-317) ובסקיצה בשמן (G-318), ואילו מוזיאון פילדלפיה לאמנות (PMA) מחזיק בגרסה לא גמורה, מעט קטנה יותר (G-319).
כל אחת מהעבודות מציגה זוג גברים כמעט עירומים הנאבקים זה בזה.
הרקע לציור המוגמר הוא מועדון הקיאקים "קוייקר סיטי" (שנסגר מאז), אשר שכן בעבר בשורת בתי הסירות של פילדלפיה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, צייר תומאס אייקינס סדרת עבודות שתיארו חותרים על נהר השיקיל.
בסוף שנות ה-90 של אותה מאה, יצר שלוש יצירות מרכזיות המתארות מתאגרפים: לקבל את הספירה (1898), גלריית האמנות של אוניברסיטת ייל; "סאלוטאט" (Salutat, 1898), גלריית האמנות האמריקאית אדיסון; ובין סיבובים (1899), מוזיאון פילדלפיה לאמנות.
ב-22 במאי 1899, הזמין תומאס אייקינס שני מתאבקים להצטלם בסטודיו שלו בקומה הרביעית, ברחוב מאונט ורנון 1729 בפילדלפיה.
שלושה ימים קודם לכן כתב לידידו, כתב הספורט קלרנס קראנמר: "ביום שני, בשעה שתיים וחצי, אני עומד להתחיל בציור ההיאבקות.
אני מקווה שתוכל למצוא זמן להגיע לסטודיו ולעזור לנו בייעוץ לגבי תנוחות ודברים נוספים."
ייתכן שחניכו של אייקינס, סמואל מארי, נכח אף הוא במעמד; מארי יצר באותה שנה פסל קטן של המתאבקים.
אייקינס צייר את העבודות מתוך התבוננות בדוגמנים החיים וכן מתוך תצלום כמעט זהה, שייתכן שצולם באותו יום.
בתצלום נראה המתאבק העליון אוחז ביריבו באחיזת חצי נלסון ואחיזת מפשעה.
הגרסה הלא-גמורה שבידי מוזיאון פילדלפיה לאמנות (G-319) צוירה לפני הציור המוגמר (G-317), והיא נחשבת לניסיון קומפוזיציוני שננטש ולא לסקיצה הכנה.
הציור המוגמר שבידי מוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות (G-317) גדול יותר, ומציג סביבה מוגדרת היטב, הכוללת דמויות נוספות ברקע.
הסקיצה בשמן של LACMA (G-318) שונה מהציורים האחרים במיקום הראש והכתפיים של המתאבק העליון.
החוקר אלן גוטמן השווה בין "המתאבקים" של אייקינס לבין "המתאבקים" של ג'ורג' לוקס (1905) ו"בית ספר להיאבקות" של מקס סלבוגט (1893), וכתב כי כל שלושת הציורים מציגים זוגות של גברים עירומים הנאבקים זה בזה באחיזות קרקע.
אייקינס צייר את העבודה בשנת 1902 עבור מוזיאון האקדמיה הלאומית בניו יורק, כציור הדיפלומה שלו עם קבלתו כחבר במוסד.
שבעים שנה מאוחר יותר, מכרה האקדמיה את הציור למוזיאון האמנות של קולומבוס שבאוהיו.
בשנת 2005, נמכר הציור לגלריות אדלסון בניו יורק.
בשנת 2006, נרכש הציור על ידי מוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות (LACMA), כתרומה מאת ססיל סי.
בארטמן, ששימשה בעבר כמדריכה במוזיאון, וקרן ססיל ופרד בארטמן.
תומאס אייקינס נפטר בשנת 1916, ואוסף מציוריו שלא נמכרו הוצג בתערוכת המאה וחצי בפילדלפיה בשנת 1926. מנהל מוזיאון פילדלפיה לאמנות (PMA), פיסק קימבל, ראה בתערוכה את הגרסה הנטושה של "המתאבקים" והתעניין ברכישתה.
לפי דברי קימבל, קרנמר (שפעל כסוכן עבור אלמנתו של אייקינס) ציין כי הגרסה הנטושה הוערכה במחיר נמוך ולא נכללה בתערוכות הזיכרון לאייקינס שהתקיימו עשור קודם לכן.
"קרנמר אמר שיברר את המחיר.
רכשתי את היצירה, ועד חג המולד של שנת 1926 היא כבר הייתה תלויה בספרייה בבית למון היל."
מכתבים מקרנמר לקימבל, השמורים בארכיון מוזיאון פילדלפיה לאמנות, מזהים את המתאבק העליון כג'וזף מק'קאן, אך לא מזכירים את זהות המתאבק התחתון.
קימבל נפטר בשנת 1955, והותיר את הגרסה הנטושה כעזבון למוזיאון.
ויליאם פרסטון האריסון רכש את סקיצת השמן ל"המתאבקים" בשנת 1927, מתוך תערוכה נודדת של עבודותיו של אייקינס.
האריסון נפטר בשנת 1940, והוריש את הסקיצה המוקדמת למוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (LACMA).
השפעת ציורו של אייקינס על יצירות אחרות
ציורו של תומאס אייקינס השפיע על אמנים בני דורו, ובמיוחד על ג'ורג' לוקס.
לוקס יצר סצנה דומה של שני גברים עירומים הנאבקים בציור "המתאבקים", בהשראת הקומפוזיציה והאיקונוגרפיה של אייקינס.
עם זאת, אף שהושפע מבחינת נושא ודימוי, לוקס אימץ גישה סגנונית שונה בתכלית.
בעוד שאייקינס תיאר את ההיאבקות מתוך ראייה אקדמית-אובייקטיבית, עם משיכות מכחול חלקות ובניית נפחים מדויקת בהתאם למסורת הציור האירופי, לוקס בחר להדגיש את האנרגיה, התשוקה והגסות שבמאבק.
הוא השתמש במשיכות מכחול עבות ודינמיות (אימפסטו), ויצר תחושת מיידיות המזכירה צילום עיתונאי.
דמותו של אחד המתאבקים בציורו של לוקס אף מזכירה את הדימויים המפלצתיים מהציורים השחורים של פרנסיסקו דה גויה, ומדגישה את הבעות הפנים והאופי התוקפני של הספורטאים.
מתאו מסינה דנארו (באיטלקית: Matteo Messina Denaro; 26 באפריל 1962 – 25 בספטמבר 2023), הידוע גם בכינוי "דיאבוליק" (על שם , דמות קומיקס איטלקית), היה ראש מאפיה איטלקי.
הוא נחשב לאחד המנהיגים החדשים של הקוזה נוסטרה לאחר מעצרם של ב-11 באפריל 2006 ושל בנובמבר 2007. דנארו, בנו של ראש מאפיה, התפרסם ב-12 באפריל 2001 כאשר המגזין פרסם אותו על השער עם הכותרת: Ecco il nuovo capo della Mafia ("הנה הבוס החדש של המאפיה").
דנארו נוסף לרשימת המבוקשים ביותר של ב-1993. על פי פורבס ב-2010, הוא היה אחד מעשרת הפושעים המבוקשים והחזקים בעולם.
עם מותם של ברנרדו פרובנצאנו ב-2016 ושל ב-2017, דנארו נחשב במאפיה.
לאחר 30 שנה במנוסה, הוא נעצר ב-16 בינואר 2023 ליד מרפאה פרטית בבירת סיציליה, פלרמו, שם על פי הדיווחים הוא עבר כימותרפיה תחת שם בדוי.
מסינה דנארו נפטר בבית חולים בכלא ב-25 בספטמבר 2023, לאחר שנכנס לתרדמת בלתי הפיכה בגיל 61, במהלך טיפול בסרטן המעי הגס.
דנארו נולד ב שבנפת טרפאני בסיציליה.
אביו, פרנצ'סקו מסינה דנארו, הידוע בשם דון צ'יצ'ו, היה הקאפו מנדמנטו (ראש הטריטוריה של המאפיה) בקסטלווטראנו.
מתאו למד להשתמש באקדח בגיל 14. הוא התרברב פעם: "מילאתי בית קברות לבד".
את המוניטין שלו רכש כשרצח את הבוס היריב, וינצ'נצו מילאצו מ, וחנק את חברתו של מילאצו בחודש השלישי להריונה.
אביו התחיל כקמפיירה (שומר חמוש) של משפחת ד'אלי, בעלי אדמות עשירים ובנקאיים.
הוא הפך לפטור (מפקח על אחוזה) בקרקעות המשפחה וקיבל מהם עבור בנו אחוזה משמעותית באזור צנגרה (קסטלווטראנו).
דנארו מוצג לעיתים קרובות כמאפיונר פלייבוי חסר רחמים, נוהג במכונית ספורט יקרה של פורשה ועונד שעון רולקס דייטונה, משקפי שמש של ריי באן ובגדים מפוארים של ג'ורג'ו ארמני וורסצ'ה.
הוא היה שחקן נלהב של משחקי מחשב, ונטען כי הוא אב לילד מחוץ לנישואים.
לדנארו היו מוניטין של חיים שונים להפליא מהבוסים המסורתיים במאפיה שטענו שהם דבקים בערכי משפחה שמרניים.
לאחר מות אביו בנובמבר 1998, הפך מתאו לקאפו מנדמנטו של האזור, כולל קסטלווטראנו והערים השכנות, בעוד שלט בעיר טרפאני וסביבתה.
לאחר מעצרו של וירגה ב-2001, דנארו לקח על עצמו את הנהגת המאפיה באזור טרפאני.
נאמר שהוא ארגן מחדש את 20 משפחות המאפיה בטרפאני למנדמנטו אחד נפרד משאר הקוזה נוסטרה.
נטען כי היו לו אינטרסים בוונצואלה וקשרים עם קרטלי סחר בסמים קולומביאנים.
הרשתות הבלתי חוקיות שלו השתרעו על פני בלגיה וגרמניה.
למסינה דנארו היו קשרים חזקים עם משפחות מאפיה בפלרמו, במיוחד ב, הטריטוריה של משפחת גרביאנו.
גיסו היה פיליפו גוטאדורו, יורש העצר של המאפיה של ברנקאצ'ו.
השניים היו מעורבים בסחר בקוקאין בתיאום עם קבוצות נדרנגטה ומשפחות מאפיה נוספות.
לאחר פיגועי התופת ב וב, הקוזה נוסטרה פתחה במסע טרור בו מילא מסינה דנארו תפקיד מרכזי.
ראשי המאפיה הנותרים נפגשו מספר פעמים.
הם החליטו על אסטרטגיה שתאלץ את המדינה לסגת.
בעקבות כך הם ביצעו סדרה של פיגועי תופת בפירנצה, במילאנו, בלטראנו וברומא, שהותירו 10 הרוגים ו-93 פצועים, כמו גם נזק למרכזי מורשת תרבותית כמו גלריית אופיצי.
לאחר הפיגועים ב-1993, החל מחודש יוני, מסינה דנארו ירד למחתרת.
לדברי החוקרים, בין השנים 1994 ל-1996 שהה דנארו במחבוא בסיציליה עם אהובתו מריה מזי, איתה יצא לחופשה ביוון תחת השם הבדוי "מתאו קרקוליצ'י".
ב-1995, דנארו, שהייתה לו בת ממערכת יחסים קודמת עם פרנצ'סקה אלניה, עבר לגור עם אמו.
במכתב הממוען לחבר, שנתפס על ידי החוקרים, דנארו חשף שמעולם לא פגש את הבת הזו.