tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ערך זה עוסק במערכת היחסים שלהם עם האדם: מקומם בתרבויות שונות, אמונות טפלות לגביהם, אגדות עם ומשלים בהם הם משחקים תפקיד, הופעותיהם ואזכוריהם בתחומי האמנות והבידור, כמצרך מזון ורפואה והאטימולוגיה של שמותיהם המדעיים.
דורסי לילה (שם מדעי: Strigiformes) – היא סדרת עופות הכוללת שתי משפחות: תנשמתיים, והמשפחה הגדולה יותר ינשופיים.
יחד עם דורסי היום, דורסי הלילה נכללים בקבוצת העופות הדורסים הפוליפילטית.
תיעוד המאובנים שלהם מופיע בתקופת הפלאוקן, כ־58 מיליוני שנים לפני זמננו, והופך נרחב למדי במהלך תקופות האאוקן והאוליגוקן בחצי הכדור הצפוני.
משפחת התנשמתיים, יחד עם ארבע משפחות נכחדות נוספות, הקדימה את הינשופיים בהופעתה, ושיא גיוונה היה בין התקופות אוליגוקן לתחילת מיוקן.
בתחילת המיוקן החלו הינשופיים לעלות על התנשמתיים במספרם.
בעלי חיים אלו נפוצים בכל יבשות העולם מלבד אנטארקטיקה, ומתקיימים במספר רב של בתי גידול: משדות ויערות, דרך הרים ועמקים, ועד מדבריות קרח וחול.
מאפיינים אלו, בנוסף ליכולתם לדור לצד האדם, הובילו ליצירת מערכות יחסים רבות בינם לבין התרבויות המקומיות.
גודל גופם מגוון למדי, ונע בין גודל אגרוף אצל הינשופים הננסיים ועד מיני האוח הענקיים.
עופותז אלו ניכרים בראשם ועיניהם הגדולות, ובמאפיין כמעט ייחודי הנקרא פרצוף-שמע.
באמצעות אלו, דורסי הלילה משתמשים בשתי התכונות המוכרות ביותר שלהם: ראייה ושמיעה מחודדים ביותר.
כפי שניתן להבין משמם, אלו עופות טורפים הפעילים בשעות הליל והדמדומים, זאת בשונה לדורסי היום.
הם נוהגים לעמוד במקום גבוה, כגון עמוד גדר או ענף עץ, ולהאזין ממנו לרחשי הטרף.
כשהם מתבייתים על טרף, לפעמים כזה הנסתר מעיניהם, הם מעופפים אליו ללא השמעת קול, ומסתערים עליו בטפריהם ומקורם החדים.
תפריטם מורכב לרוב ממספר מינים מועדפים אחדים, וכולל בדרך כלל חסרי חוליות (בעיקר אצל המינים הקטנים), מכרסמים ודגים.
המינים הגדולים ביותר מסוגלים לצוד בהתאם טרף גדול יותר, כגון שועלים וארנבאים.
מכיוון שהם יצורי לילה, חוש השמיעה הוא האמצעי העיקרי עליו הם מסתמכים לתקשורת.
קריאותיהם ייחודיות, ושונות מאוד מציוציהן הנעימים לאוזן של רבות מציפורי השיר.
הקריאה המוכרת שלהם היא המייה הנשמעת כ"הו-הו", אולם מגוון הצלילים שלהם רחב למדי וכולל שריקות וציוצים, צווחות וצריחות, גרגורים, נהימות, נשיפות וחרחורים.
כחלק מהחיזור, הזכר בוחר לעצמו אתר קינון ומנסה למשוך את תשומת לבו של נקבה מזדמנת.
בדרך כלל הם מונוגמיים במשך עונת הרבייה, (כלומר בני הזוג מזדווגים אך ורק אחד עם השני), ויש מינים שאף שומרים אמונים לאורך כל חייהם.
הם אינם מתאמצים בבניית קנם, ועושים להם משכן בחלל מזדמן או בקנים נטושים של עופות אחרים.
הביצים מוטלות במרווחי זמן של ימים אחדים, והנקבה דוגרת על כל אחת מהן במשך כ-30 יום.
הזכר אחראי על אספקת המזון, ולעיתים יוצא לשחר לטרף כעשר פעמים ביום.
חודשים מעטים לאחר בקיעתם, הגוזלים מסוגלים לצאת מהקן ולטפס על עצי הסביבה, אך נשארים זמן מה בקרבת הוריהם עד שהם בשלים לצאת לחיים עצמאיים.
אף על פי שהם מרכיבים את אחת מקבוצות בעלי החיים המועילות ביותר לאדם, שכן הם מווסתים את אוכלוסיות המכרסמים הפוגעות ביבול, מינים רבים נותנים תחת סכנת הכחדה.
גורמי הסיכון העיקריים הם הרס בתי גידול, הנובע בין היתר מכריתת יערות בהם חיים מרבית המינים, ושימוש בחומרי הדברה, אותם סופגים המכרסמים המהווים חלק נכבד מתפריטם של מינים רבים.
מציורי המערות של האדם הקדמון ועד ציוריו של ואך גוך, דורסי הלילה תפסו חלק לא קטן בקשר בין האדם והעופות.
הם היוו מקור לאמונות רבות, שונות ומנוגדות ככל שיהיו, והיו המושא לאגדות עם נבדלות לא פחות.
תרבויות פיתחו יראת כבוד כלפיהם והעריצו אותם, בזו וזלזלו בהם, החשיבו אותם לחכמים או זטיפשים, הקנו להם מעלות רפואיות, קישרו אותם אל מזג האוויר ואף אל מעגל החיים של הלידה והמוות, וראו בהם אמצעי למעשי כשפים או כקסם עצמו.
דמויותיהם תוארו על מטבעות, ספלים ופסלים, הם היוו נושאים לשירה וספרות, והופיעו בציורים רבים ואף כעצמים בקברי מומיות.
תרבויות אחדות ראו בהם אותות טובים, ואחרים ראו בהם אף יצורים הנערצים על ידי אליליהם, משורריהם וסופריהם, מלומדיהם וזקני עמם.
תכונה נפוצה במיוחד המיוחסת לדורסי הלילה היא החוכמה, שקושרה אליהם על ידי תרבויות רבות.
בניגוד לתכונה טובה זו, ולעיתים אף במקביל לה, בפולקלורים אחרים נתפשו דורסי הלילה כאות המבשר על רעות באות וקרבות, או כיצורים האוהבים להוליך שולל, לתעתע וליצור אשליות.
למשל, אמונות טפלות רווחות בכל רחבי העולם הן תפקידם של דורסי הלילה כשליחי המוות, המבשרים על מותו הקרוב של אדם, כנשמתו צמאת הנקמה של לוחם שנהרג, וכמכשפה מכונפת החוזה עתידות או חוטפת ילדים.
משוער כי אלו היו אחת מקבוצות העופות הראשונות שלכדו את תשומת לבם של בני האדם הקדומים, והפנו אותה ליצירת אמונות טפלות, מיתולוגיות וכו'.
הסיבה לכך היא ככל הנראה השילוב של אורח חייהם הלילי, תעופתם השקטה, עיניהם הגדולות, ראשם המסתובב כמו לא היה מחובר כלל לגוף, וקריאותיהם המשונות והמסתוריות באמצע הלילה, שלא דומות כלל לקולותיהן הנעימים של הציפורים.
כדוגמה לאמונות היכולות להתעורר מהיתקלות עם דורסי לילה, אפשר לבחון את מקרה התנשמת הלבנה.
סיבה אפשרית לסיפורי רוחות ושדים הרודפים מבנים ישנים יכולה להיות הימצאות של תנשמת לבנה המקננת במבנה, שכן אם אדם נכנס אליו ומפחידה בטעות, היצור הלבן המתעופף במהירות נראה מעין רוח רפאים מרתיעה.
בנוסף, בתנאי תאורה ובזוויות מסוימות נוצותיה זוהרות ובוהקות, כמין מראה המחזירה אור, מה שיכול להיות המקור לאגדות עם רבות מתרבויות שונות המספרות על אורות רפאים מרחפים, כגון האגדות על will-o'-the-wisp ו-jack-o'-lantern באירופה.
מאפיין נוסף של תנשמת זו הוביל קרוב לוודאי לאגדת עם נוספת, והיא הישות הנקראת באנשי במיתולוגיה האירית.
על פי האגדה, הבאנשי מתחילה לצרוח ולילל בקול מזעזע המעביר צמרמורת בשומע אותו, כאות למותו הקרב של אדם.
הסבר אפשרי הוא שצווחתה של התנשמת – הנשמעת לרבים כקול לא טבעי וגורמת חלחלה לחלק מהאנשים השומעים אותו בפעם הראשונה – יצר במוחם של אנשים שהתהלכו בלילה סיפורי אימה שונים.
תיעוד אמנותי של דורסי לילה קיים כמעט מראשית האמנות הפרהיסטורית, בציורי המערות של דרום-מערב צרפת מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
מערת שׁובֶה, בה נמצאו ציורי המערות הקדומים ביותר שנתגלו (30,000-32,000 שנים לפני זמננו), מתואר ינשוף בעל ציצות אוזניים, ככל הנראה ינשוף עצים או מין אוח כלשהו.
במערת שלושת האחים , נמצא ציור שנחרט על אחד מקירותיה ומתוארך לכ-20,000 עד 15,000 שנים לפני זמננו ומתאר זוג אוחי שלג וצאצאיהם.
תיעוד זה מצביע שתפוצת עוף זה בעבר כללה אזורים דרומיים יותר יחסית להווה.
דורסי לילה הופיעו גם בציורי המערות ואומנויות הסלע של האבוריג'ינים האוסטרליים באזור נהר ויקטוריה (Victoria River).
בסיציליה, השעיר המצוי נחשב כשליחו של המוות, וקריאתו בסמוך לביתו של אדם חולה מודיעה על פטירתו בתוך שלושה ימים, ואצל הארמנים דורסי הלילה קושרו אל השטן.
עם זאת, בחלק אחר של אירופה נטען כי השפעת יכולה להתרפא באמצעות שמיעת המייתו של דורס לילה, או לפחות את רוב תסמיניה.
גם באנגליה, אמונה טפלה נפוצה קישרה את התנשמת הלבנה אל המוות, ואם עפה היא ליד חלונו של אדם שנפל למשכב, זה האחרון ימות תוך זמן קצר.
אמונה טפלה נוספת מארץ זו ייחסה לה יכולת לחזות את תנודותיו ההפכפכות של מזג האוויר – אם נשמעה התנשמת צווחת, משמע סערה או מזג אוויר קר מתקרבים, ואם נשמעה צווחת במהלך מזג אוויר רע, משמע שקט עומד בפתח.
מנהג עתיק – שאף התקיים עד המאה ה-19 – היה למסמר תנשמת לבנה מתה לדלת הבית כדי להרחיק מחלות קשות.
כמו כן, הריגה של פרט שני ותלייתו באסם כדי להגן על הרכוש והיבולים מנזקי הטבע.
על אף כל הנאמר, בחלק מאזורים הצפוניים באנגליה זהו מזל טוב לראות דורס לילה.
אצל הקלטים, דורס הלילה סימל את השאול.
אצל אנשי אטרוריה העתיקה הוא היה קשור לאל החושך.
בגרמניה ילד הנולד כאשר דורס לילה קורא יחווה חיים לא שמחים.
באירלנד, דורס לילה שהתעופף דרך חלון הבית היה חייב להיהרג, שכן אם יצא ייקח את מזלו של הבית יחד איתו.
גם בפולקלור הפולני המוות והמזל הרע מקושר איתם, ונאמר כי אישה שמתה רווקה הופכת ליונה, בעוד אישה שמתה נשואה הופכת לדורס לילה, וכי קריאתם של דורסי לילה מסמלת רעות באות.
חוואים בטרנסילבניה נהגו לגרש דורסי לילה משטחם על ידי הליכה בעירום סביב שדותיהם.
בצרפת דורסי הלילה הוערכו כל כך עד שחלקם כונו כדוכסים, ביניהם ינשוף העצים הנקרא Hibou moyen-duc (בתרגום חופשי: ינשוף דוכסי בינוני") והאוח המצוי הנקרא Hibou grand-duc או Grand-duc d'Europe (בתרגום חופשי: "ינשוף דוכסי גדול" ו"הדוכס הגדול של אירופה" בהתאמה).
באזור ברטאן האמינו כי דורס הלילה הנראה בדרך לקציר מסמל מזל טוב.
לעומת זאת, שמה הצרפתי של התנשמת הלבנה הוא effraie, שמקורו בפועל effrayer שמשמעותו "להפחיד".
כמו כן, בעיר בורדו נהגו לזרוק מלח לאש כדי לבטל את קללתו של דורס הלילה.
אמונה טפלה טענה כי כאשר אישה הרה שומעת את קריאתו של דורס לילה, זהו סימן שברחמה בת.
בחבל לורן, רווקות היו יוצאות ליער וקוראות לדורסי הלילה שיעזרו להם למצוא בעלים.
במיתולוגיה הרומנית, חוטאים שהתחרטו עולים לגן עדן במסווה של אוח השלג.
קריאתו של דורס לילה בווילס נחשבה כסימן לכך שנערה לא נשואה איבדה את בתוליה, ואם שמעה אותה אישה הרה כשהיא נמצאת לבדה, סימן שילדה יהיה מבורך.
במיתולוגיה הוולשית, Blodeuedd קוללה על ידי דוד בעלה והפכה לינשוף, ולא יכלה להראות את פניה לאור יום, שכן ציפורים אחרות היו תוקפות אותה.
בניגוד לחכמתם לכאורה, קושרו דורסי הלילה אל הטיפשות.
לדוגמה, בפינלנד המילה pöllö משמעותה הן ינשוף והן אדם נבער.
הרומאים הקדומים (וכן באנגליה) האמינו כי אחדים מדורסי הלילה כה טפשים עד שאפשר לשכנע אותם לסובב את ראשם סחור סחור עד שהם יחנקו, בכך שמסתובבים סביב העץ עליו הם נחים.
בלוקסמבורג, אמונה טפלה טוענת כי דורסי הלילה מרגלים אחר אוצרות, גונבים ומחביאים אותם.
דוגמה להקשר בין חוכמה ודורסי לילה הוא הינשוף המקודש ממין כוס החורבות, שהיה נפוץ כמלווה בתיאורים של האלה אתנה מהמיתולוגיה היוונית – אלה שאחד מתפקידיה היה לשלוט בחוכמה ובמלחמה – ואצל מקבילתה הרומית האלה מינרווה.
הכוס הזה נחשב כמגן ומלווה של הצבאות, ומשום כך אם היה מתעופף מעל חיילים יוונים לפני המלחמה, זה היה אות לניצחון.
בשל קשר זה בין השניים, נוצר הביטוי היווני "γλαῦκ' εἰς Ἀθήνας" שפירושו המילולי "להביא ינשופים אל אתנה", וכוונתו לעשות מעשה חסר טעם ומיותר.
על פי המיתולוגיה, אתנה הייתה יוצרת את דורסי הלילה אלו, ומטביעה את דמותם על מטבעות, כך שלהביא ינשופים או מטבעות ועליהם ינשופים תהיה פעולה חסרת תועלת.
ינשוף זה אכן מוטבע על מטבעות יווניים רבים בגרסאות שונות, בגלל האמונה בהגנתו על המסחר והכלכלה.
הן במיתולוגיה היוונית והן ברומית הופיעו ציפורי אימה שנקראו סטריקס (Strix), והם היו מכשפות שהפכו לדורסי לילה מעוותים.
עוד סיפור ממיתולוגיה זו תיאר איך אל הרפואה אסקלפיוס נהפך לינשוף כנקמה מאלת התבואה דמטר על כך שהפליל את בתה פרספונה, אשתו של האדס.
במיתולוגיה הרומית, Nyctimene הייתה בתו של מלך לסבוס, Epopeus.
לאחר שקיימה עמו יחסי מין, מינרווה הפכה אותה לינשוף, ומכיוון שבושתה כה גדולה, היא אינה נראית לאור יום.
פליניוס הזקן כתב בספרו תולדות הטבע – עוד אחד מהכתבים המוקדמים ביותר המאזכרים דורסי לילה – כי עופות אלו הם מפלצות הלילה, וכאשר הם מופיעים הם אינם מנבאים אלא רעה.
בספר מופיע מנהג, המציע לקחת את לבה של תנשמת לבנה ולהניחו מצד שמאל של אדם ישן או על חזהו, וכשזה האחרון יתעורר הוא יגלה את סודותיו הכמוסים ביותר.
מנהג נוסף ברומא היה ללכוד דורס לילה הנראה מתעופף לאור יום, שכן זהו אות למזל רע, לשרוף אותו ולפזר את אפרו בנהר טיבר.
שמועות נפוצות היו שזמן מה לפני רציחתו של יוליוס קיסר דורסי לילה נשמעו קוראים, וכי אישים רומאים גדולים אחרים, ביניהם אוגוסטוס קיסר ואגריפה, נחלו אי הצלחה ומזל רע לאחר היתקלותם עם יצורים אלו.
האוגור, כהנים שחזו את הבאות על פי הטבע ובעיקר על פי אורחות הציפורים.
בתנאים שונים, כל עוף סימל משהו אחר, אך דורסי הלילה סימלו תמיד רעות.
דורסי לילה מופיעים בשני משלים המיוחסים למשלי איזופוס.
הראשון נקרא "הינשוף והחגב" (: "The owl and the grasshopper"), המדבר על חסרונותיה של החנופה, והשני נקרא "הינשוף והציפורים" (The Owl and the birds) ומדבר על חוכמת דורס הלילה.
אמונה טפלה רווחת באפריקה מקשרת בין דורסי הלילה עם אות מבשר רעות, פחד, כושפות ומוות, ואלו כלל לא נתפשים שם כסמל לחוכמה.
הם משמשים בכושפות המקומית, וכן נתפשים כשליחיהם של המכשפים, וחלק מהשימוש נועד כדי להרוג אנשים דרך מעשי כישוף המנצלים מרכיבים שונים בגופו של דורס הלילה.
בקמרון ובחלקים מניגריה, נמנעים מלהגות את שמם של דורסי הלילה בגלל רשעותם, אלא מכנים אותם בכינוי "הציפור המפחידה".
במצרים, שאריות חנוטות של תנשמות לבנות נמצאו בקברים, והמין היה נפוץ מאוד בכתב החרטומים המצרי, כהירוגליף לתיאור העיצור מ.
בארץ זו הם היו סמל המוות, וההירוגליף עצמו סימל גם את הלילה, הקור ואת אי-המעש.
בעיר בבל, נשים החזיקו קמעות ועליהם דמויות דורסי לילה כדי להגן עליהן במהלך הלידה.
בדת האסלאם, דורסי הלילה אסורים למאכל.
במרוקו ואלג'יריה, מנהג דומה לזה של פליניוס קרא לבעל החושד באשתו או אב החושד בבתו במעשים הנראים להם כבגידה או ניאוף, לקחת את עין ימין של האוח המצוי ומניחה בכף ידה של האישה הישנה, מתוך אמונה שהיא תפתח את פיה ותספר על מעלליה ביום.
עוד אמונות טפלות ממרוקו אומרות כי קריאתו של דורס לילה יכולה להרוג תינוקות, וכי עינו הנענדת על חוט סביב הצוואר יכולה למנוע עין הרע.
G17 – הירוגליף בדמות תנשמת לבנה
בחצי האי ערב, דורסי הלילה נחשבו גם כאות המבשר רעות, וכהתגלמות הרוחות הרעות החוטפות את ילדיהם בלילה.
אנשי האזור נהגו גם להאמין כי נשמתו של נרצח ממשיכה ליילל ולקונן עד שדמו ינקם, ואם לא, ציפור לה קראו אל סדה ("ינשוף-המוות"; al-sada) תמשיך להמות מעל קברו.
באיראן, כוס החורבות נחשב כמביא מזל רע, ובחלקים אחרים של המזרח התיכון דורסי הלילה קושרו אל חורבן ומוות.
ראיית דורס לילה בדרך לקרב מסמלת קרב עקוב מדם, ישיבתו על גג בית מסמלת את המוות של השוכנים בו, חזייתו בחלום לא משפיעה לרעה אלא אם נשמע קולו ושמיעת קולו מנבאת יום רע.
אדם הרוטן ומתלונן רבות מושווה לדורס לילה, ואילו על אדם המבשר חדשות רעות נאמר כי יש לו פנים כינשוף.
בעלי חיים שלהם השמות אוח, קאת, כוס, כוס החורבות, ינשוף, שעיר, לילית ותנשמת מוזכרים מספר פעמים במקרא.
החוקרים חלוקים בדעותיהם לגבי זיהוים.
לדוגמה, בספר ישעיהו נכתב: אף על פי כן, לא נהוג לזהותו כדורס המוכר היום בשם זה.
רבי יונה אבן ג'נאח בספרו "ספר השורשים" סבר כי מדובר בנמייה, בעוד לפי מילון "Brown–Driver–Briggs" זהו תן.
דוגמה נוספת הוא הקאת – בתורה מוזכרת כאחד מהעופות הטמאים, ובישעיהו ובתהילים כעוף מדברי, המסמל את חורבנו של מקום.
חלק מהחוקרים מזהים אותו כלילית מדבר (Strix Butleri) או ככוס החורבות.
הינשוף מוזכר בתלמוד הבבלי, במסכת נידה כב–כג.
התלמוד דן בטומאתה האפשרית של אישה, אשר הפילה עובר בדמות בעל חיים, בהם הינשוף.
דורסי לילה מופיעים על גבי דף השער של הספר "תועפות ראם", שנדפס באיזמיר בשנת תקכ"ב (1762), בדפוס יאודה חזן.
בחלק התחתון של הדף מצוירים שני אריות בעלי פנים של דורסי לילה, המופיעים בספרים נוספים של אותו בית הדפוס.
בישראל נפוץ השימוש בינשוף כסמל לחוכמה, ככל הנראה בשל עיניו הגדולות וכן בשל היותו בעל החיים המזוהה עם אתנה, אלת המלחמה והחוכמה במיתולוגיה היוונית.
שימוש זה רווח במיוחד במסגרות חינוכיות לילדים.
בצה"ל קרוי גדוד הסיוע הכימי של חיל ההנדסה הקרבית (לשעבר גדוד האב"כ) בשם "גדוד ינשוף".
מסוק ה-UH-60 בלקהוק מכונה בחיל האוויר הישראלי בשם "ינשוף".
יש ודורסי לילה הגיעו אף לדרגת אלים, ודוגמה לכך הוא האוח ממין Bubo blakistoni, אחד מהאלים החשובים ביותר של בני איינו מיפן.
חברי קבוצה אתנית מכנים אותו בשם Kotankor Kamuy, כינוי שמשמעותו "אל הכפר" או "האל המגן של הכפר", ומרימים כוסית לכבודו לפני יציאתם למסע ציד.
בעתות מגפה או רעב, יש והם ממסמרים דמויות עץ לקירות ביתם.
מינים אחרים מסמלים אצלם דברים שונים יותר: חברי הסוג ינשוף צווחן מזהירים מפני סכנה, ומיני אוח אחרים והתנשמת הלבנה הם שדים.
בחלקים אחרים של אסיה דורסי לילה אחרים גם נתפשו כישויות אלוהיות או כאבות קדמונים קדושים, ויוחס להם הכוח להדוף ולגרש רוחות רעות, ולמנוע רעב ומגפות.
במומגוליה, עורות דורסי לילה נתלים כדי לגרש רוחות רעות, ונטען כי אלו הראשונים מתעופפים לבתים כדי לקחת את ציפורניהם של האנשים.
באזורים בסין ודרום-מזרח אסיה, אגדת עם מספרת על דורסי לילה המתענגים על דמם של תינוקות שאך נולדו, ואגדה נוספת טוענת כי הגוזלים מנקרים את עיני אמם, ואף אוכלים אותה.
גם בארץ זו הוא נתפס כשליחו של המוות, ואף נטען כי קולו דומה לקולות שדים ורוחות, או לקול חפירות הקברים.
בשל כך, אמונה טפלה אחת אומרת כי כאשר אדם נוטה למות, ליד ביתו ישמע דורס לילה קורא "לחפור, לחפור".
מצד שני, בחלקים אחרים בסין, וכן בדרום אמריקה, משוער כי נוצותיהם מביאות מזל טוב ומסייעות לאדם המחזיק בהם בחיי האהבה שלו.
גם בחלקים ממרכז אסיה, לנוצות יוחסו סגולות לשמירה מכוחות רשע, ולטפריו יוחס הכוח לגרש מחלות ולבטל אי פוריות באישה.
אמונה נוספת המייחסת טוב לדורסי הלילה היא הקשרם עם הברק והתוף, שכן הם מאיר את הלילה ומפרים את השקט שלו, ועם נקודת היפוך הקיץ.
מנהג הוא להציב בובות בדמותם בפינות הבית כדי להגן עליו מברקים.
במיתולוגיה הסינית מופיעה הישות ליי-גונג (雷公) שהיה בעל גוף אדם, אך עם כנפים, טפרים ומקור של דורס לילה.
במיתולוגיה של מיאנמר, דורס הלילה קיבל את פרצופו השטוח כי התערב בריב של ציפורים אחרות.
לעומת זאת, בבודהיזם, דורסי הלילה נתפסים כניגוד של הבורות, שכן הם מייצגים את ההתבודדות והחושך הנצרכים למדיטציה עמוקה.
גם ברוסיה, בקהילות אחדות נתפשו דורסי הלילה כמודיעים על בוא המוות והאסון.
רוסים ואוקראינים נהגו לפעמים לקרוא לאדם לא חברתי בשם Сычи, שהוא השם הרוסי לסוג כוס.
בקהילות אחרות, ציידים היו נושאים טפרי דורסי לילה, כך שאם ונהרגו במהלך מסעם, יוכלו לטפס אל העולם הבא.
הטטרים הקדומים האמינו כי השמאנים שלהם יכולים להפוך צורתם לינשופים.
בני חלמגוד (Хальмгуд) המונגולים ראו בדורסי הלילה חיה קדושה, כי האמינו שהם הצילו את ג'ינגיס חאן.
אגדה מהרי אורל אומרת שאוח השלג נענש והוכרח להישאר בעוד שעופות אחרים נודדים, זאת בשל הרמאות וההונאה שלו.
לדורסי הלילה תפקיד מרכזי באגדות עם רבות בהינדואיזם, בעיקר למיני האוח.
בהינדואיזם, דורס הלילה הוא ה-vahana (ה"נושא" במובן של נשיאה) של האלה לקשמי (Lakshmi), אלת הכסף והשפע.
חלק מההודים, במיוחד אנשי בנגלדש, מאמינים כי ינשוף לבן הנכנס לבית מסמל מזל טוב, במיוחד בקשר לפרנסה.
גם בהודו נפוץ ההקשר של דורסי הלילה אל המוות, המזל רע, וכשליחי הרוע או מבשריו.
בחלקים אחדים של תת-היבשת ההודית, אגדת עם מספרת כי דורס הלילה נישא לעטלף.
אמונה טפלה נוספת אומרת כי קריאתו של האוח בלילה, מתוך בית קברות או חורשה קדושה (sacred grove), מסמלת כי הוא לכד את נשמתו של אדם שאך נפטר.
המילה ההודית उल्लू (אוּלוּ) שמשמעותה ינשוף משמשת בביטויים לתיאור טפשות, כגון הביטויים השכיחים उल्लू की तरह (אוּלוּ קִי טַרָה) שפירושו "כמו ינשוף" (להתנהג בטיפשות כמו ינשוף) ו-उल्लू बनाना (אוּלוּ בננה) שפירושו "לעשות ממישהו טפש".
ביטוי נפוץ נוסף הוא לכנות אדם כינשוף, כדי להעליבו על שום טיפשותו.
בתרבויות אוקיאניה ואוסטרליה ואיים שונים
אבוריג'ינים מאוסטרליה דוברי ניב Wotjobaluk מקבוצת Wergaia האמינו כי בין דורסי הלילה לנשים יש קשר רוחני הדוק.
לכל אישה דורס לילה פרטי המהווה שומר הנשמה שלה, ועל ידי כך שהנשים מגנות על הינשופים, כך מוגנים גם קרובי משפחותיהן (הגברים היו מגנים על העטלפים).
חלק אחר מחשיב את דורסי הלילה כאות מבשר רעות, אם הם שוכנים בית במשך מספר ימים.
ליד במדגסקר, אמונה טפלה מספרת כי דורסי הלילה מצטרפים למכשפות לריקוד על קבריהם של המתים.
בחצי האי המלאי, מאמינים כי דורסי הלילה חוטפים תינוקות שאך נולדו ואוכלים אותם.
בהוואי, ינשוף העצים, שהוא דורס הלילה היחיד המצוי בארכיפלג זה, הוערך מאוד ונחשב כישות מגנה.
בבורנאו, אגדת עם סיפרה על כך שהאל הפכה את אשתו לדורס לילה לאחר שגילתה את סודותיה בפני בני האנוש.
בסביבות העיר מנדו (Manado), שבאי סולאווסי מאיי אינדונזיה, דורסי הלילה נחשבים לחכמים ומכונים Burung Manguni, במיוחד אצל בני Minahasa.
בשל כך, אדם הרוצה להתחיל בנדודים מקשיב לקריאותיהם: קריאה מסוג אחד מסמלת שבטוח לצאת לדרך, ושנייה מסוג אחר מסמלת שכדאי להישאר בבית.
בסמואה, האמונה אומרת כי האנשים הם צאצאי דורסי הלילה.
ביווה ובורנאו, מין השעיר Otus bakkamoena נתפס כמושא הערצה או יראה.
בתרבות הטרום-קולומביאנית, מוטיב דורס הלילה רווח מאוד, ומופיע בין היתר בתחום הקדרות, הגילוף, יצירת טוטמים והפטישיזם.
כמו כן, סיפורים ואגדות עם שונות מופיעות בקרב העמים האינדיאנים השונים (לקריאתן, ראו: Native American Owl Mythology בסימוכין עיקריים).
לדוגמה, אגדה אחת מספרת על נערה שהתחתנה עם פרט מהמין אוח וירג'יניה, אחרת על ינשוף שניסה לגרום ללילה להימשך לעד, ונוספות על ילדים הנענשים על חוצפתם, על מוצאו של אוח השלג ועוד .
לדוגמה, על גבי קערה המשויכת לתרבות מוצ'ה (Moche) – אשר התקיימה בחוף הצפוני של פרו לפני כ-100 עד 800 שנים לפני הספירה, והתבססה על חקלאות – תוארה תנשמת אוחזת מכרסם במקורה, מה שמעיד כנראה על הבנת התפקיד האקולוגי שלה כטורפת מכרסמים מזיקים.
ביוטה, בני תרבות פרימונט (Fremont) היו אחראים ליצירות אמנות סלע רבות.
אחת מהיצירות נמצאת ליד העיר מואב ומתוארכת ללפני 800 עד 1,500 שנים.
בציור, שגובהו כ-60 ס"מ, מתואר ינשוף בעל ציצות אוזניים ורגליים ארוכות יתר על המידה.
יצירה אחרת, הנמצאת בקניון ניין מייל (Nine Mile) וגובה כמטר אחד, מתארת גם היא ינשוף בעל ציצות, אך אחד שרגליו נורמליות יותר.
בקניון של נהר קולומביה (Columbia River Gorge), בפארק המדינתי קולומביה הילס (Columbia Hills State Park), נמצאת יצירה נוספת המכונה לעיתים ינשופי ספדיס (Spedis owls).
ככל הנראה יצירה זו נעשתה על ידי בני תרבות יקימה/יקמה (Yakima/Yakama), שהאמינו כי הינשוף היה בעלה של Tah-tah kle'-ah (בתרגום חופשי: "מפלצת אשת-הינשוף"), אחת מחמש מפלצות אחיות שנהגו לאכול אינדיאנים.
תכונות טובות קושרו לא אחת עם עופות אלו.
לדוגמה, ינשופים ננסיים בדרום היבשת היו נלכדים ומושמים בכלוב, מתוך אמונה שהם יביאו מזל טוב והצלחה בחיי האהבה של בעליהם.
בני צ'רוקי נהגו לרחוץ את עיניו של תינוק שאך נולד במים בהם הוטבלה נוצת דורס לילה, מתוך אמונה שפעולה זו תשפר את ראיית הלילה שלו, והשמאנים שלהם נהגו להתייעץ עם המין ינשוף צווחן מזרחי בהחלטותיהם.
בני Kiowa מדרום המישורים הגדולים האמינו כי שאמנים עוצמתיים שינו צורה לדורסי לילה עם פטירתם.
בני סמינול (Seminole) מפלורידה וחלק מקבוצת האינדיאנים הענקית קרי (Cree) נהגו להגיב בשריקה לשמע קריאתו של דורס לילה – אם הוא ענה זהו סימן למזל טוב, ולהפך.
בני היידה מדרום-מזרח אלסקה ומחופה של קולומביה הבריטית גילפו את דמותה של הלילית המצויה על עמודי הטוטם שלהם.
השמאנים של תרבות זו ענדו קמיעים שהוכנו מאיבריהם של דורסי לילה, וחשבו מסכות המעוטרות בנוצותיהם.
באריזונה, במיתולוגיה של בני הופי (Hopi) התקיים יצור בשם Mongwu, שהיה בחלקו אוח וירג'יניה, המופקד על הטיפול בישויות אחרות המחוללות תעלולים (Koshari/Kachina).
תרבות זו ראתה בכוס ממין Athene cunicularia – בנוסף לתפקידו כאל המוות – כשומר האש וכמשגיח של כל הדברים התת-קרקעיים (כגון נביטת הזרעים).
הוא כונה בשם Ko'ko, שמשמעותו "שומר החושך".
תרבויות אשר ראו בדורסי הלילה מקור לטוב, לעיתים קרובות ראו בהם גם סימני עוצמה, אומץ וחוכמה, ואף הקנו להם תפקיד סמלי בלוחמה.
בני טלינגיט (Tlingit) מהחוף המערבי התפללו לרוחות דורסי הלילה כדי שיעניקו להם אומץ בלחימה, והם אף הסתערו לקרב בקריאות המחקות את אלו של הראשונים.
בצפון המישורים הגדולים, בני תת-השבט אוגללה (Oglala) משבט לקוטה של שבט-העל סו העריצו את אוח השלג יותר מכל הדורסים האחרים, בשל חוזקו הרב.
משום כך, לוחמים שלחמו היטב בקרבות חבשו כיסוי ראש שהוכן מנוצותיו, כדי להעיד על גבורתם.
בני הידטסה (Hidatsa) מדקוטה הצפונית ראו בכוס ממין Athene cunicularia מגן הרוחני של לוחמים אמיצים, ובני לנאפי האמינו כי דורס לילה המופיע בחלומם יהפך למגן האישי שלהם.
ביבשת זו, ייחוס נפוץ לדורסי הלילה הוא המוות, המזל הרע ואופי סורר.
בתרבות זאפוטק (Zapotec) מדרום מקסיקו, נתפשה התנשמת הלבנה כמודיעה על המוות הקרב של אדם מסוים, ולאחר מכן לוקחת את נשמתו, וכן בני האפאצ'י טענו כי חלום המופיע בו דורס לילה מנבא מוות.
אצל קבוצות אתניות אחרות אגדות עברו מפה לאוזן על דורסי לילה החוטפים ילדים ואוכלים אותם.
הם מופיעים גם בהירוגליפים של תרבות המאיה, שם ככל הנראה קושרו לאל המוות, אל המלחמה והקרבת האדם.
בני קייג'ון מלואיזיאנה ובני Ojibwe האמינו במזל הרע המקושר לדורסי הלילה, ואלו הראשונים ששנתם הוטרדה על ידי קריאתו של המין ינשוף צווחן מזרחי, אף נהגו לחלוץ את נעלם השמאלית ולהפוך אותה או להפוך את הכיס השמאלי של מכנסם כלפי חוץ, זאת כדי לבטל את המזל הרע אותו הוא מנבא.
האצטקים האמינו שדורסי הלילה מסמלים את עולם השאול.
על כן, בעת טקסי הקרבות האדם המוכרים שלהם, הכהנים החזיקו מכלי אבן שקושטו בדמויותיהם של דורסי הלילה, כדי להכיל את לבבותיהם של המוממתים.
בהקשר טוב יותר של המוות, בני פימה (Pima) מדרום-מערב ארצות הברית נהגו להניח נוצת דורס לילה בידו של אדם הנמצא על ערש דווי, כדי שבעליה יוביל אותו בבטחה במעבר בין החיים למוות.
בני פואבלו (Pueblo) מאריזונה וניו מקסיקו קישרו את דורסי הלילה אל Masau'u Kachina, אל המוות שלהם, ובחלק משבטי הסו הינשוף Hin-Han היה השומר של שביל החלב, דרכו עוברות הנשמות אל העולם הבא.
אנשי Kwakwa̱ka̱'wakw ראו בדורסי הלילה נשמות של בני האדם, ומשום כך נמנעו מלפגוע בהם, שכן אם נהרג אחד משמע כי האדם לו שייכת הנשמה מת גם הוא יחד עמו.
אנשי מוהאבי (Mojave) מאריזונה האמינו שנפטר הופך לדורס לילה כשלב ביניים, לאחר מכן לחיפושית ולבסוף לאוויר.
אגדות עם רבות על דורסי הלילה נפוצו באמריקה.
בני אפאצ'י יראו את "הינשוף הגדול" (Big Owl), שהיה יצור ענק שלפעמים לבש דמות אדם ולפעמים דמות ינשוף מצויץ, והיה מסוגל לחטוף ילד במעופו.
בפולקלור של תרבות Wabanaki תואר ה-Cipelahq, ישות בדמות ציפור שנהגה להפחיד ילדים שלא שמעו בקול הוריהם.
אצל בני סמינול, הסטיקיני (Stikini) היו מכשפות אשר בשעות היום היו נראות כבני סמינול לכל דבר, אך בשעות האפילה מפלצות מרושעות אלו הקיאו את נשמתן ואיבריהם הפנימיים, והפכו עצמן לינשופים הניזונים מלבבותיהם של בני האנוש.
חלק מקהילות הסמינול מאמינות כי הגיית השם לבדה מעמידה את האדם בסיכון להפוך לאחת כזו.
בשבטים אחרים עופות אלו נתפשים כיצורים מטרידנים או עצלנים, המגורשים אל שעות הליל כעונש על התנהגותם.
האינואיטים האמינו כי ינשוף השדות היה בעבר ילדה קטנה שהפכה לציפור בעלת מקור ארוכה, אך מרוב התרגשותה התנגשה בקיר ושיטחה את פניה.
הם גם כינו את המין כוס חום בכינוי "העיוור" על שום התנהגותו השקטה במשך היום, וילדיהם אף לקחו להם פרטים כחיות מחמד.
בני מנומיני (Menominee) מוויסקונסין האמינו כי היום והלילה נוצרו לאחר ויכוח בין המין Aegolius acadicus לבין ארנב – זה האחרון ניצח, אך התיר את קיומו של הלילה לטובת יריבו.
בני מונטגני (Montagnais) משבט האינו (Innu) שהשכנו לאורך החוף הצפוני של מפרץ סנט לורנס בקוויבק, האמינו כי אותו המין היה בעברו דורס הלילה הגדול בעולם, שהיה גאה בקולו.
לאחר שזה ניסה לחקות את שאגתו של מפל, הרוח הגדולה השפילה אותו על ידי הקטנתו לדורס לילה שקולו נשמע כמו מים מטפטפים.
בני נאבחו מדרום-מערב ארצות הברית כי בורא העולם, ששמו Nayenezgani, אמר לדורס הלילה כי לעתיד לבוא האנשים ישמעו בקולו כדי לדעת את עתידם.
במקסיקו, אגדת עם סיפרה כי הינשוף יצר את רוח הדרום (והפרפר את מקבילתה הצפונית), וכוס החרבות הוא שליחו של "הבעלים של אדמת המתים".
באי אנדרוס (Andros), אחד מאיי בהאמה, התקיימה בעבר התנשמת Tyto pollens – עוף חסר מעוף שגובהו כמטר.
ככל הנראה, תנשמת זו הייתה המקור לאגדות העם העתיקות באי על ה"צ'יקצרני" (Chickcharney), שדון דמוי עוף המחולל הרס, לו שלוש אצבעות רגליים וראש היכול להסתובב על צירו.
לאורך החוף הצפון-מערבי של אלסקה, אנשי יופיק (Yupik) חבשו מסכות שבחלקן היו בצורת ינשופים (בעיקר אוח השלג) על שום היותם רוח טובה.
מכיוון שיוחסו להם סגולות על טבעיות, תרבויות רבות האמינו כי לאיבריהם השונים של דורסי הלילה תכונות מועילות שונות, ומשום כך השתמשו בהם ברפואה העממית ובטקסים.
על אף שיעילותן של התרופות והפעולות השונות לא הוכחו מדעית, השימוש בהם היה רווח למדי בעבר.
לדוגמה, באפריקה מנהג נפוץ הוא אכילת עיני דורס לילה כדי "לרכוש" את ראיית הלילה החדה.
בפוארטו ריקו נהוג היה לרפא אסתמה על ידי אכילת דורס לילה, ובאורוגוואי הכוס ממין Athene cunicularia הוגש באופן מסורתי למחלימים ממחלה, מתוך אמונה כי טעם בשרו יעורר רעב בריא למזונות אחרים.
שימוש נוסף ונרחב באיברי דורסי הלילה נעשה באסיה (ובעיקר בסין), ועל כן רבים הם שנהרגים לניצול איבריהם.
לדוגמה, הם משמשים מרכיב בתכשירים המעוררים תאווה מינית עזה.
באירופה מופיעים רבים מהמתכונים לתרופות והמאכלים שמיועדים לריפוי מחלות ובעיות שונות.
פליניוס הציע באותו הספר לרפא דימום תרופה שנעשתה על ידי הרתחת תנשמת לבנה בשמן, והוספה של חלב כבשה ודבש.
באנגליה (וכן בהודו), ביצים ואף גוף שלם נחרכו ונטחנו לאבקה כדי לרפא בעיות ראייה וכאבי עיניים, ומרק דורס לילה בושל כדי לרפא שעלת.
באיטליה, מוח או כבד של ינשוף צעיר עורבבו עם שמן ונמזגו לאוזנו של המתלונן על כאבי אוזניים, ובפולין, נוצות שנחרכו על גבי פחם ניסו לרפא שיגרון.
באזורים אחרים באירופה מתכון לריפוי מחלת השיגדון הוא למרוט נוצותיו של דורס לילה, לקחת את הגוף העירום ולחנוט אותו בתנור, לכתוש ולערבב עם שומן חזיר, ולמרוח על האזור החולה.
באיטליה, ראשו של אוח או ינשוף עצים עורבב עם שורש שושן ותמד, ושימש כנגד זיהום גידים.
באזורים נוספים באירופה, ביצים נמרחו כדי להכהות שיער מאפיר או כדי לטפל באיבוד שיער, בושלו במרק כשהסהר בשלבי דעיכתו כדי לרפא אפילפסיה, בושלו שלושה ימים ביין כדי לסייע במקרי חמרמורת (הנגאובר), ונאכלו כדי לעורר רגש דחייה מאלכוהול.
כמו כן, כפות רגליים נוצלו כמרכיב בנסיוב כנגד הכשת נחש, ונוצות הדורס, אם הושמו מתחת לכריתו של ילד מתייפח, שימשו להפסקת בכיו.
דורסי הלילה אינם שכיחים במטבחיהם של העמים השונים, אך הציד לא נדיר.
ציד אוחי השלג הוא מסורת עתיקה בתרבויות מסוימות באירופה וצפון אמריקה, אשר מתקיימת בהווה גם אצל האינואיטים המתארים אותם כ"גושי בשר".
קהילת דוברי שפות האתבסקה מאלסקה מתייחסת ללילית האפורה, המכונית בפיהם Nuhl-tuhl ("מהלך כבד"), כמקור מזון איכותי מפאת השומן שאותו היא צוברת במהלך החורף.
לפי המסורת שלהם, רק לזקני הקהילה מותר לאכול את הלילית, ועל כן צעירים האוכלים אותה נדונים לגדילה מהירה ומוות.
דורסי הלילה מופיעים בציורים רבים, ובראשם התנשמת הלבנה, מיני האוח, מיני הינשוף וכוס החורבות.
בהרלדיקה – המדע והאמנות של תכנון, הצגת, תיאור ותיעוד שלטי אצולה – מופיעים בעלי חיים רבים.
בחלק משלטים אלו מופיעים דורסי לילה, כמעט תמיד בתנוחה הנקראת close guardant, בה הפנים וחצי הגוף פונים לצופה, והכנפיים צמודות לגוף.
בשלטים אלו דורסי הלילה סימלו חוכמה ושנינות, וכן דריכות וערנות.
דורסי הלילה הוזכרו והיוו השראה לשירים רבים, כגון The Judge is like the Owl של אמילי דיקנסון, The Owl and the Nightingale שמחברו אינו ידוע, ו-The Owl and the Pussy-Cat של אדוארד ליר.
דוגמה מוכרת נוספת היא שיר הילדים האנגלי העתיק בשם "A Wise Old Owl" (בתרגום חופשי: "ינשוף זקן חכם").
שיר זה, שתיעודו המוקדם ביותר הוא בשנת 1875 וככל הנראה נכתב מוקדם יותר, מספר על ינשוף זקן וחכם החי בעץ אלון, אשר מרבה לראות ולשמוע, ומפחית בדיבור.
תיאור הינשוף בשיר מבטא את ההקשר התרבותי באירופה בין דורסי לילה לחוכמה.
בעלי חיים אלו מופיעים גם בביטויים ופתגמים רבים.
להלן טבלה האוספת קומץ מהם:
ביטוי או פתגם (בסוגריים תרגום חופשי) פירוש night owl (ינשוף לילה) מתאר אדם הנשאר ער במשך הליל, או הולך לישון בשעות הליל המאוחרות או הבוקר המוקדמות, לרוב מכיוון שמעדיף הוא לנהל את ענייניו בשעות אלו.
"I wasn't brought up in the woods to be scared by owls." (לא חונכתי ביער כדי לפחד מהינשופים) "איני מפחד בקלות" או "האיומים שלך אינם עושים עלי רושם".
wise as an owl (חכם כינשוף) חכם מאד; נבון ופיקח.
The owl of ignorance lays the egg of pride (ינשוף הבערות מטיל את ביצי היהירות) אדם בור לרוב יהיה גא מאד.
Like an owl in an ivy bush (כמו ינשוף בשיח קיסוס) אדם ששיערו מדובלל או חבוש באופן מוזר; אדם בעל מבט מפוחד; אדם הנראה חכם באופן קיצוני.
The owl flies (הינשוף התעופף) ינשוף מתעופף כסמל להצלחה The owl sees in his son a falcon (הינשוף רואה בבנו בז) ההורה עיוור לאופיו האמיתי של ילדו, וחושב שהוא מוצלח מאד.
הביטוי מופיע בצורות שונות, כגון "the owl thinks her own young fairest" (הינשוף חושב שילדיו הם הטובים ביותר).
When owls whoop much at night, expect a fair morrow (כשהינשופים קוראים הרבה הלילה, צפה מחר טוב) דורסי לילה כסימן טוב לבאות בין אם תכה את הינשוף במקל ובין אם תכה את המקל בינשוף – הינשוף הוא זה שיחוש בכאב (בלארוסית) התוצאה זהה בכל מקרה.
Beter by een uyl geseten als met een valck gevlogen (טוב לשבת עם הינשוף מאשר לעוף עם הבז) עדיף להיות מתון במעשיך (לשבת) ולהתרועע בחברה טובה, מאשר לחוות הרפתקאות (לעוף) בחברה רעה.
דומה במקצת לפתגם "הוה זנב לאריות, ואל תהי ראש לשועלים".
The owl tells the sparrow that her head is big (הינשוף אומר לדרור שראשו גדול) אדם לא מודע למאפייניו או מעשיו שלו.
Kad pūcei aste ziedēs (כשזנבו של הינשוף יפרח) הגזמה המתארת מצב בו A יתקיים או יעשה כשמצב B הבלתי אפשרי יתרחש.
דומה לפתגמים רבים בשפות אחרות, ביניהם: בעברית "כשלסבתא יהיו גלגלים", ברוסית "Когда рак на горе свистнет" (כשסרטן הנהרות ישרוק על גבי ההר) ובגרמנית Wenn Schweine fliegen könnten (כשחזירים יוכלו לעוף).
Apsirėdė kaip pelėda povo plunksnomis (ליטאית; היא הלבישה עצמה כינשוף עם נוצות טווס) להיראות טיפשי מַא יִגִ'י לִלְבּוּמ אִלַא אְלְעֻ'רַאבּ (ערבית; אף אחד לא בא אל הינשוף חוץ מהעורב) מצא מן את מינו (הן הינשוף והן העורב נתפסות כחיות שליליות בתרבות ערב).
לו כאן מוקה פיהה אל חייר, מאי יתקלוהה סיידה (מרוקנית; אם בינשוף הייתה תועלת, לא היו מוותרים עליו הציידים) דבר או פעולה חסרי תועלת.
(כשינשוף מגיע לפיקניק של עכברים, זה לא במטרה לקיים מרוץ שקים) ישנה מטרה נסתרת לפעולה מסוימת ana ugglor i mossen (לחוש ינשופים בביצה) לחוש בסכנה מתקרבת; לשער שמשהו לא תקין או יותר ממה שנראה לעין.
בדומה לתרבויות קדומות יותר, גם בתרבות המערב דורסי הלילה נתפשים כיצורים המסמלים חכמה ושנינות.
בשל כך, נפוצות דמויות של ינשוף חכמים, כגון ינשוף ממושקף או לבוש בבגדי חכמים.
לדוגמה, אחת מהדמויות הראשיות בסדרת היצירות פו הדב הוא ינשוף.
הוא משמש כמעין מורה לדמויות האחרות, ונחשב לבעל החיים החכם ביותר בסביבה, אם כי הוא מפוזר למדי.
הוא מרבה להאריך בדיבוריו, ולהשתמש במילים שחבריו לא מבינים.
דורסי לילה משמשים כעופות הלאומיים או כאחד הסמלים הראשיים של מקומות אחדים, בהם: אוח וירג'יניה בפרובינציית אלברטה של קנדה, לילית אפורה בפרובינציית מניטובה של קנדה, אוח השלג בפרובינציית קוויבק של קנדה, וכוס החורבות ביוון.
הם גם משמשים כקמעות של מספר ארגונים, בהם: קבוצות הכדורגל האנגליות אולדהאם אתלטיק ושפילד ונסדיי, ושירות היערות של ארצות הברית.
אנשים רבים הצביעו על הדמיון בין חתול הבית למיני דורסי הלילה השונים.
בתלמוד הבבלי, במסכת נידה דפים כב–כג, מוזכר הינשוף בפירוש רש"י כחיה שפניה דומות לחתול ("קריא וקיפופא - עוף הצועק בלילה ופניו דומה לחתול ועיניו לפניו").
בפינלנד, השם מקומי kissapöllö (מילולית: חתול-ינשוף) משמש לתיאור כללי של דורס לילה, ובפירוט לילית מצויה וכוס חום.
דוגמה נוספת מגיעה מקוסטה ריקה, שם השם השני בשכיחותו לדורס לילה הוא cara de gato שמשמעותו "פני חתול".
בישראל, דמות הינשול שחציה ינשוף וחציה חתול, היא סמלה של מוזיאון הילדים הישראלי, וכ-30 דמויות שלה פזורות ברחבי העיר חולון.
לדורסי הלילה הופעות רבות בסיפורת, באמצעי התקשורת ותחומי הבידור השונים.
להלן רשימה של הופעות נבחרות:
בסדרת ספרי וסרטי "הארי פוטר", דורסי הלילה משמשים כאמצעי תקשורת הנקרא דואר ינשופים.
בעולם זה בני אדם מחזיקים ברשותם דורסי לילה כשליחים פרטיים וכחיות מחמד, כשהשליח הפרטי של הדמות הראשית, הארי פוטר הוא אוח שלג ממין נקבה הקרויה הדוויג.
לדורסי לילה ניתנו תפקידים לא מעטים ביצירות של חברת וולט דיסני:
בסרט "עליסה בארץ הפלאות" משנת 1951 מופיע ינשוף העשוי בחלקו מאקורדיון כאחד מחיות היער, ינשוף אחר כאחד מהמושבעים, וינשוף נוסף כחלק מחיות המירוץ (Caucus Race).
בסרטים הקצרים "Melody" ו-"Toot, Whistle, Plunk and Boom" משנת 1953, הדמות הראשית היא ינשוף בתפקיד פרופסור המרצה על מוזיקה.
בסרט "החרב באבן" משנת 1963 מופיע ארכימדס הינשוף, חיית המחמד של מרלין.
בסרט "היפהפייה הנרדמת" משנת 1959 מופיע ינשוף כאחד מחיות היער.
בסרט "השועל והכלבלב" משנת 1981, אחת מהדמויות הראשיות היא "ביג מאמא", ינשוף ממין נקבה.
בסרטים "במבי" משנת 1942 ו"במבי 2" משנת 2006, מופיע ינשוף בעל תנודות במצב הרוח.
בפרק ה-14 של סדרת הטלוויזיה "הרקולס" משנת 1998, מופיע ינשוף כחיית המחמד של אתנה.
בפרק ה-44 של סדרת הטלוויזיה "עולם סחרחר" מהשנים 1990 ל–1994, מופיע ינשוף בשם Owl Capone כפארודיה על אל קאפונה.
בסרט "הרפתקאות ברנארד וביאנקה" משנת 1977, מופיע ינשוף בתפקיד דיאקון.
במופע "אמריקה שרה" מהשנים 1974–1988, ינשוף בשם אולי (Ollie Owl) היה המנחה לצד סם העיטם.
סדרת ספרי הפנטזיה לילדים בשם "השומרים של גא'הול" (Guardians of Ga'Hoole), וכן הסרט "אגדה עם כנפיים" מ-2010, המבוסס על הספרים, עוסקים בקהילת דורסי לילה מואנשים.
בסרט ההנפשה הקצר הרוסי "הקיפוד בערפל" (Ёжик в тумане), אחת מהדמויות הראשיות היא ינשוף.
בספר הילדים "ירח הינשוף" (Owl Moon) שפורסם בשנת 1987, מאת הסופרת ג'יין יולן עם איורים של ג'ון שיינרר, הדמויות יוצאת במסע לחיפוש דורסי לילה.
בקומיקס דוקטור מידנייט, הדמויות צ'ארלס מק'ניידר ופיאטר אנטון החזיקו בדורסי לילה כחיות מחמד וכשותפים.
בסרט "הפינגווינים ממדגסקר" משנת 2014 מופיעה אוח שלג ממין נקבה בשם אווה.
בסדרת הטלוויזיה "רחוב סומסום" מארצות הברית, מופיע ינשוף בשם הוטס (Hoots)
בסדרת הטלוויזיה "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם" המשודרת מאז 2010, חיית המחמד של טווילייט ספארקל היא ינשוף בשם Owlowiscious.
בסרט "על קסמים ועכברים" משנת 1982, מופיע ינשוף חכם הנראה מפלצתי.
בסדרת המשחקים "האגדה של זלדה", מופיע ינשוף חכם המנחה את הדמות הראשית לינק (Link).
בפרסומת לחברת הממתקים טוטסי פופ (Tootsie Pop) משנת 1970 מופיעה הדמות מר ינשוף.
בקומיקסים של DC קומיקס מופיע נבל-העל "איש הינשוף"
שם הסדרה, Strigiformes, מורכב משתי מילים: Strig היא צורת הרבים של המילה הלטינית strix שפירושה "דורס לילה", והשנייה formes שפירושה "צורה".
שם המשפחה של הינשופיים Strigidae מורכב גם הוא מהמילה strix, וכן מהסיומת dae למשפחות, ושם משפחת התנשמתיים Tytonidae מורכב באותו האופן מהמילה tyto שמקורה במילה היוונית tuto שפירושה ינשוף.
Aegolius: מילה בלטינית שמשמעה "דורס", אשר דומה למילה היוונית aigolios שמשמעה "ציפור שהיא אות רע".
Asio: שם המיוחס לפליניוס הזקן, ומשמעו "ינשוף מצויץ".
Athene: הוא השם הלועזי לאלה אתנה.
Glaucidium: צורת הקטנה של המילה היוונית glaux שהיא השם של כוס החורבות.
Gymnoglaux lawrencii: צירוף של glaux והתחילית "gymno-", שפירושה "חשוף" (על שם רגליו העירומות), ומקורה במילה היוונית γυμνος.
Heteroglaux blewitti: צירוף של glaux והתחילית hetero-, שפירושה "שונה" ומקורה במילה היוונית ετερος, ו-blewitti על שם פ.
Jubula lettii: צירוף של המילים הלטיניות iuba שפירושה "רעמה" או "ציצה" ו-ula שהיא צורת הקטנה.
Lophostrix cristata: מורכב מהמילה strix והמילה lopho-, שמשמעותה "מצויץ", ו-cristata שמשמעותה "בעל ציצה".
Megascops: צירוף של התחילית mega- שמקורה במילה היוונית μέγας שפירושה "גדול" או "ענק", והמילה היוונית "scops" שפירושה "ינשוף קטן".
Micrathene whitneyi: צירוף של המילה Athene והמילה micra שמקורה במילה היוונית mīkrón שפירושה "קטן", ו-whitneyi מהווה אות הוקרה לגאולוג ולחוקר Josiah Dwight Whitney.
Ninox: צירוף של המילים nisus ו-noctua, ופירושו "ינשוף נצי".
המילה הראשונה היא שמו של מלך מגארה מהמיתולוגיה היוונית, אשר הפך לנץ (או לדורס יום ממשפחת הנציים), והמילה השנייה מקורה במילה הלטינית noctua שפירושה "ינשוף" (בדרך כלל כוס החרבות).
Nyctea: מקורו במילה היוונית νύχτα שפירושה "לילה".
Otus: צורה של מילה יוונית לינשוף.
Pseudoscops grammicus: שם הסוג מורכב מהתחילית pseudo- שפירושה "מדומה" או "שקרי" ומקורה במילה היוונית ψευδής, והמילה "scops".
שם המין grammicus משמעו "שייך להרי גרמוס" (Gramos הוא רכס הרים המהווה חלק מהרכס הגדול היותר פינדוס, יוון.).
Psiloscops flammeolus: מורכב מהמילה Psilo שמקורה במילה היוונית ψιλός שפירושה "עירום" או "חשוף", והמילה "scops".
שם המין flammeolus מקורו במילה הלטינית flammula, והוא שם תואר שפירושו "בעל סימני להבות" (flammulated).
Ptilopsis: מורכב מההתחילית היוונית ptilo- שפירושה "נוצה" ומקורה במילה היוונית πτίλον, ומהסיומת -opsis המשמשת בדרך כלל בשמות סוגים בתחום המיון, שפירושה הוא "דומה במראה" ומקורה במילה היוונית ὄψις.
Pulsatrix: מורכב מהמילים הלטיניות pulsa, שהיא נטייה של pulso שפירושה "להכות", ומהסיומת -trix, ההופכת את הפועל למילה "מָכֶּה" (במשמעות של "האחד שמכה").
Pyrroglaux podarginus: שם הסוג מורכב מהתחילית pyrro- שפירושה "חום-אדמדם" והמילה glaux.
Strix: מילה לטינית שפירושה "דורס לילה".
Surnia ulula: שם המין ulula (כוס ניצי) הוא מילה לטינית שמתארת מיני ינשופים שונים.
דורנאך היא עיר במחוז דורנק שבקנטון זולותורן שבשווייץ.
דורנאך מוזכרת לראשונה במקור משנת 1223 בשם Tornacho ולפחות מאז היא מיושבת על ידי כומר שהיה ידוע בשם יוהאנס דה טורנאצ'ו.
במקור משנת 1307 היא מוזכרת בשם Dornach.
במקום התחולל ב-1499 קרב דורנאך שהיה אירוע הסיום של המלחמה השוואבית ולמעשה הבטיח את עצמאותה של הקונפדרציה השווייצרית הישנה מידי האימפריה הרומית הקדושה.
הקרב מונצח באנדרטה משנת 1949.
כיום דורנאך מפורסמת בשל המרכז העולמי (Goetheanum) של התנועה האנתרופוסופית ששוכן בה ושנוסד על ידי רודולף שטיינר.
שטחה של דורנאך הוא 5.8 קמ"ר.
מתוכם 17.3% משמשים לחקלאות, 46.3% הם שטחים מיוערים, 35.5% הם שטחים בנויים, 0.3% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.2% הם שטחים בלתי מעובדים.
היא מורכבת משני כפרים שעד לרבע האחרון של המאה ה-19 היו נפרדים לחלוטים, דורנאכדורף (או אוברדורנאך) ודורנאכברוג.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית דורנאך 6,505 תושבים.
דּוֹרָסִיִּים או שפמנונים מדברים (שם מדעי: Doradidae) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים.
הם מכונים "מדברים" עקב יכולתם ליצור קולות של דיבור על ידי חיכוך הסנפירים בעמוד השדרה ולרטוט אותו.
דגים אלה החיים בנהרות אמריקה הדרומית מחופי האוקיינוס השקט הצפוני עד לריו דה לה פלטה אך בעיקר בנהר האמזונאס והאורינוקו ובעוד כמה נהרות טרופיים.
אורכם של שפמנונים אלה 3.5 ס"מ אצל בני הסוג Physopyxis עד לאורך 120 ס"מ ולמשקל 20 ק"ג אצל המין Oxydoras niger.
בניגוד לרב השפמנונים הם בעלי שורה של עוקצים ושריונים על גבם וצידיהם אשר מגוננים עליהם מפני טורפים.
דגים אלה ניזונים מסחופת, פלנקטון ומיצורים קטנים ומסננים את החול על קרקעית הים.
רבים ממינים אלו מגודלים בבתים כדגי נוי באקווריום.
דורן גודווין היא שחקנית בריטית.
גודווין מוכרת בעיקר מהופעותיה בתפקיד אריקה בייליס בסדרה הבלשית הפופולרית "Shoestring" ובדמות פיליפה ייטס בסדרת הדרמה-קומית לצדו של פיטר בולס.
ב-1972 שיחקה גודווין בתפקיד הראשי בדמות אמה וודהאוס במיני-סדרה "אמה", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
דינה ריצ'י בפרק "Thursday's Child" 1995 The Plant אמא של קוני סרט טלוויזיה 1996 Vintage Dave Allen תפקידים שונים וידאו
דורניה דו 27 (המכונה בחיל האוויר הישראלי דרור) הוא מטוס קל רב שימושי מתוצרת גרמניה.
המטוס תוכנן על ידי קלוד דורניה ויוצר בתחילה על ידי חברת Construcciones Aeronáuticas S.A בספרד, בשל מגבלות שהטילו בעלות הברית על גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ב-1964 נכנס המטוס לשימוש בחיל האוויר הישראלי ונחשב לאחד המטוסים החשובים למשימות תצפית וסיור.
למטוס יכולת בהמראה ונחיתה במסלולים קצרים.
בשל יכולותיו, חיל האוויר עשה בו שימוש רב במשימות של קישור בין יחידות שונות, אליהן הגישה הייתה בעייתית.
המטוס יצא משירות ב-1981 וחלק מהמטוסים שהיו לחיל האוויר נמכרו למדינות אחרות.
דורפר הוא זן של כבשים שמקורו בדרום אפריקה, אשר פותח ב-1930 מן הזנים הדורסֶט הורןׁ וה-Blackhead Persian .
הכלאת הזנים נעשתה על מנת לגדל זן המותאם טוב יותר לאקלים הצחיח של פרובינציית כף התקווה הטובה בדרום אפריקה.
הכבש המיועד לבשר גדל במהירות ומגיע למשקל של כ-36 ק"ג בתוך 3–4 חודשים.
הדורפר הפך לפופולרי בדרום אפריקה ובשנת 2009 היה לזן השני בשכיחותו במדינה.
עורו של הדורפר נחשב איכותי ויקר ומהווה כ-20% משויי הכבש.
מטוס דורניה דו 228 הוא מטוס נוסעים המראה ונחיתה קצרה שפותח על ידי חברת דורניה שהחלה לייצר אותו בשנת 1981. בהמשך ייצור המטוס עבר לחברות אחרות.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 חברת דורנייה בתמיכת ממשלת גרמניה פיתחה דגם כנף חדש.
תחילה נערכו טיסות ניסוי במטוס Do 28D-2 ובסוף פותח דגם מטוס חדש עם מנועים של חברת "האניוול" האמריקאת.
המטוס קיבל כל האישורים בדצמבר 1981 וביולי 1982 החל את השרות.
בשנת 1983 נבנו שלושה מטוסים בכל חודש.
בשנת 1985 נחתמה חוזה לפיו ידע לייצור המטוס עבר להודו.
עד לשנת 2014 בהודו נבנו 125 מטוסים מדגם זה וזאת בנוסף ל-245 מטוסים שנבנו בגרמניה.
בשנת 2002 בגרמניה החלו לייצר דגם חדש Do 228NG.
נכון ליולי 2018 בניצול היו 57 מטוסים.
בנוסף לחברות אזרחיות המטוס נמצא בשרות בחיילות אוויר של מספר מדינות.
לאורך השנים התרחשו כ-54 תאונות ותקריות במטוסים מדגם זה.
התאונה הקטלנית ביותר התרחשה ב-24 בנובמבר 2019 בהמראה משדה תעופה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו כאשר נהרגו 20 אנשים במטוס ו-6 אנשים בקרקע.
בשנת 1997 מטוס מדגם זה אבד במהלך נחיתה של טיסה 7601 של פורמוסה איירליינס.
דורמריה פורשיאן, הייתה גרפיקאית וציירת גרמנייה, שציירה בעיקר דיוקנאות בשמן.
פורשיאן הייתה בתם של המהנדס ארנסט פורשיאן ואשתו גבריאלה.
היא למדה בבית הספר המלכותי לאמנות (סמינר למורים לציור) בברלין בין השנים 1907–1909. הדבר הפך אותה לאחת הנשים הראשונות שקיבלו הכשרה באמנויות.
האקדמיה הלאומית לאמנות בברלין לא קיבלה נשים כסטודנטיות עד 1919. בשנת 1909 עברה את הבחינה כמורה לציור.
עד 1912 המשיכה את הכשרתה כציירת כתלמידתם של פריץ בורגר ולוביס קורינת.
תערוכת היחיד הראשונה שלה בשנת 1918 במוזיאון רומר ופליזאוס בהילדסהיים הביאה לה הצלחות ראשונות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היא הייתה אחות של הצלב האדום.
לאחר מכן עבדה כציירת פורטרטים עצמאיים עד 1930. אחיה פרנק נפטר בשנת 1939, ופורשיאן לקחה על עצמה את ניהול חברת החימום של אחיה, אותה הוא ניהל מאז מות אביו.
במסמכים של לשכת האומנות היפה ברייך, היא מתוארת כציירת פורטרטים וציירת ילדים.
דורמריה פורשיאן שהתה כמה ימים באוטרנדורף בין השנים 1915 ל-1918. אוטרנדורף היא עיירה קטנה בסקסוניה התחתונה השוכנת לפתח האלבה.
היא בילתה את הימים עם הציירות הילדגרד פוהל ומרגרט דיקהוף.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוענקה לה הוקרה בתערוכה השנייה של ציירים אירופאים בארצות הברית בניו יורק בשנת 1969 ומינויה כחברת כבוד באקדמיה לאמנות ברומא.
תערוכות נוספות היו גם בשנים 1947 ו-1981.
משנת 1929/30 עד 1961 הייתה חברה באיגוד הציירים בברלין, מאז 1946 היא השתייכה לאיגוד המקצועי של אמנים חזותיים בברלין.
בשנת 1972 דורמריה פורשיאן נפטרה בברלין.
היא מצאה את מקום המנוחה האחרונה שלה בחלקה הישנה של בית העלמין בפארק ברלין.
דורן (בהולנדית: Doorn) היא עיירה ברשות המקומית אוטרכטסה הובלרוך במרכז הולנד, במחוז אוטרכט.
במסמך משנת 885 עד 896 נקרא היישוב "תורהם", משכנו של תור, אל הרעם.
ויקינגים שהתגוררו בדורסטאד (כיום Wijk bij Duurstede), כינו את המקום Thorhem מכיוון שלכאורה סגדו שם לאל הרעם.
ואכן, חפירות ארכאולוגיות בנחל באחוזת Hoog Moersbergen, מצפון לדורן, מוכיחות שהיה שם אתר קורבנות פגאני.
היישוב תורהם היה שייך אז לחווה של וילה תורהם.
בסביבות שנת 1200 חווה זו הייתה ברשותו של פרובסט של הבישוף של אוטרכט.
הוא או אחד ממשיכי דרכו בנה טירה במאה ה-14, כיום אחוזת דורן, וכנסייה בשם מרטנסקרק ("כנסיית מרטין הקדוש") בסביבות שנת 1200. הכנסייה הורחבה במאה ה-15. היא נפלה לידיים פרוטסטנטיות בסביבות 1585 והיא עדיין בשימוש ככנסייה פרוטסטנטית.
טירה נוספת, Kasteel Moersbergen, הוזכרה לראשונה בשנת 1435 ושונתה מספר פעמים מאז המאה ה-17.
האחוזה מסביב לבית דורן הייתה כה גדולה עד שלא היה מקום להרחבה של העיר.
רק לאחר 1874, כשהאחוזה פוצלה, היה מקום לצמיחת העיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, העיר גדלה במידה ניכרת.
דורן היא גם בסיס מרכזי עבור הנחתים ההולנדיים המלכותיים.
Arboretum Von Gimborn, אחד מאתרי הגנים הבוטניים של אוניברסיטת אוטרכט, נמצא ליד העיירה.
דורן הייתה רשות מקומית עצמאית עד 1 בינואר 2006. מאז, היא העיירה העיקרית באוטרכטסה הובלרוך.
יש גם מועדון כדורגל, Dev Doorn.
הקיסר הגרמני האחרון, וילהלם השני, התגורר באחוזת דורן שבמרכז העיירה לאחר שהודח ב-1918. הוא נפטר בדורן ב-1941.
הסופר ההולנדי סימון וסטדייק חי בדורן חלק גדול מחייו (בין 1939 ל-1971, למעט כמה מרווחים קצרים).
ניתן לזהות היטב את הסביבה של דורן בתיאורי הנוף ברבים מהרומנים שלו.
מארטן מארטנס, סופר הולנדי שכתב באנגלית, בנה טירה קטנה בדורן: Zonheuvel ("גבעת השמש", הסתיימה ב-1903).
נכון לעכשיו הטירה נקראת Maarten Maartenshuis והיא חלק מהמלון ומרכז הכנסים Zonheuvel.
תרגום מילולי בעברית:"אפרסק") היא עיר באורוגוואי, בירת דורסנו.
העיר ממוקמת בדרום-מרכז המחוז, על הגדה השמאלית של נהר ז'י, יובל של נהר ריו נגרו, ובמפגש בין כבישים הלאומיים 5 ו-14. המרחק לבירה מונטווידאו הוא 183 ק"מ.
העיר נוסדה על ידי הפורטוגזים בשנת 1821 תחת השם ויז'ה סן פדרו דה דורסנו, כמחווה לקיסר הברזילאי של אותה תקופה.
פדרו הראשון, קיסר ברזיל (ולפני כן פדרו הרביעי, מלך פורטוגל).
הגנרל פרוקטואוסו ריברה (לימים נשיאה הראשון אורוגוואי) שימש באותו זמן כמושל באזור זה, שהיה אז חלק ממחוז צ'יספלטינה של ברזיל, והכריז עליה כבירה הלאומית שלו.
זמן קצר לאחר עצמאותה של אורוגוואי, העיירה סן פדרו דל דורסנו הפכה לעיר, בחוק מיום 13 ביוני 1906.
בעיר דורסנו יורדים בה גשמים לאורך כל השנה.
החודש החם ביותר הוא ינואר, עם טמפרטורות ממוצעות סביב 30.8°C, והחודש הקר ביותר הוא יולי, עם טמפרטורות ממוצעות סביב 5.4°C.
העיר היא מרכז המסחר של המחוז, בו ישנם משקי בעלי חיים וחוות חקלאיות רבות.
בעיר קיימים מרכזי עיבוד למוצרים אלה, בתעשיות הבשר והקמח.
גם מרכזי הניהול האזוריים של המחוז נמצאים בעיר זו.
חציית נהר ז'י, דרך שני גשרים גדולים, הייתה חיונית לעיר זו, שהפכה למרכז תקשורת מסורתי במרכז המדינה.
בגדה הימנית של נהר ז'י מתפתחת העיירה סנטה ברנרדינה, שבסמוך אליה הוקם שדה תעופה (נמל התעופה הבינלאומי סנטה ברנרדינה) שיוכל לשמש כתחליף לנמל התעופה הבין-לאומי של קראסקו.
גשר כביש 5 מעל נהר ז'יבניין טרמינל האוטובוסים בדורסנואוטובוס של חברת נוסאר בטרמינל בדורסנו
בעיר קיים טרמינל אוטובוסים (טרמינל רודו) ממנו יוצאים אוטובוסים לעיירות המחוז ולרחבי המדינה.
בטרמינל יש חנות מכולת ומסעדה.
החברות הפעילות בטרמינל הם נוסאר (Nossar), נונייז (Núñez), טוריסמאר (Turismar) ואנסיה סנטרל (Agencia Central).
שלוש פעמים בשבוע יוצא מהטרמינל אוטובוס לבואנוס איירס בארגנטינה.
המוזיאון ההיסטורי "קאסה דה ריברה" (בספרדית: Casa de Rivera) ממוקם באחד המבנים ההיסטוריים והחשובים ביותר בדורסנו ובאורוגוואי.
עבודות הבנייה החלו בשנת 1834 בהוראת הגנרל פרוקטוזו ריברה.
שם קיבל את נשיאותו השנייה במרץ 1839, ורצה ששם תשב ממשלת אורוגוואי.
הממשלה הייתה בבניין זה בין השנים 1839–1842, ואחר כך עברה לעיר הבירה מונטווידאו.
בבית זה היה משרדו של גנרל ריברה, חדר הישיבות והאירועים, ובחלק האחורי חדרי המשפחה ושני חצרות פאטיו גדולות.
במקום נבנו חדרים עבור אורחים, אנשי שירות ועבדים, וכן חניון לעגלות, מחסנים ואורוות.
בלחץ תושבי העיר, ובהסכמת עיריית דורסנו, בשנת 1992 נפתח במקום מוזיאון ההיסטורי "קאסה דה ריברה", המכיל אוספים היסטוריים שונים, ואת ארכיון המחוז.
בשנת 2008 רכשה העירייה את חלקו השני של המבנה, והמוזיאון הורחב.
לקראת חגיגות המאתיים בשנת 2021, הבניין שופץ.
שולחן לפיקניק ממוספר במספר 123, בקמפינג 33חוף סאוסל בדורסנו אורוגוואי
קמפינג טריינטה אי טרס אוריינטלס (בספרדית: Camping Treinta y Tres Orientales בעברית: קמפינג שלושים ושלש המזרחיים) הוא אתר קמפינג גדול מאד בצפון העיר סמוך לנהר ז'י, עם חורשות מוצלות בשטחים נרחבים, ומאות עמדות לברביקיו (ממוספרים) פזורים ביניהם, במקום ישנם גם שירותים ומקלחות, מסעדה, מתקני משחק לילדים.
אלפי נופשים מהאזור ומאזורים רחוקים יותר מגיעים לנפוש בפארק.
במקום שטחים נרחבים המתאימים להקמת אוהלים, ואורחים מגיעים למקום גם לשהות ארוכה של מספר ימים.
יש נקודת משטרה באתר, לאבטחה ושמירה על הסדר.
חוף אל סאוסל (בספרדית: Playa El Sauzal בעברית: חוף הערבה) חוף מוסדר של נהר ז'י, מתאים לרחצה, ולשיזוף.
פארקה דה לה היספאנידד (בספרדית: Parque de la Hispanidad) השוכן בדרום העיר, אחרי גן החיות, ובו מדשאות נרחבות, אגם מים, מגרשי רוגבי, מגרשי החלקה לגלגיליות, מסלולי רכיבה לאופניים, ושטחי משחקים לילדים.
בפארק הזה נערכים לאורך השנה רבים מהאירועים הגדולים במחוז, ופסטיבלים שונים.
ביופארקה אופיסייל דורסנו (בספרדית: Bioparque OFICIAL Durazno), הוא גן החיות המחוזי, השוכן מדרום לעיר דורסנו, על כביש מס' 5, ישנם במקום עשרות מיני בעלי חיים מקומיים ואקזוטיים וחיות טרף שונות, בשטחים נרחבים ופתוחים.
בגן ישנם מספר אגמים מלאכותיים.
גן החיות שופץ בין השנים 2006 ל-2017, בו נפתח מחדש לציבור בשמו הנוכחי.
פלסה אינדפנדנסיה (בספרדית: Plaza Independencia) (בעברית: כיכר העצמאות) לזכר אירועים ההיטוריים שהיו בעיר, כגון שבועת האמונים של 33 המזרחים ב-30 באפריל 1825, ושבועת החוקה, ב-20 ביולי 1830. האנדרטה מוקפת במדשאות, עצים גבוהים, וספסלים.
בכיכר ממוקמת אנדרטת גרניט בגובה 14 מטר, ובראשה כדור.
נבנתה בשנת 1892 לרגל 400 שנה להגעתו של כריסטופר קולומבוס לאמריקה (ב-1492).
בראש העמוד נמצאת קפסולת זמן כדורית (בקוטר כ-80 ס"מ) המכילה קופסת עופרת שבתוכה הוכנסו בשנת 1892 מטבעות, מדליות, מסמכים וכתבים היסטוריים.
הקפסולה נפתחה 100 שנים מאוחר יותר, בשנת 1992, והמסמכים שהיו בה הועברו למוזיאון ההיסטורי קאסה דה ריברה.
לאחר מכן, תושבי העיר החליפו את תוכן הכדור במסמכים והודעות חדשות, שיפתחו ויקראו בשנת 2092.
פלסה סרנדי כיכר מרכזית בעיר, בסמוך לאזור המסחרי הגדול של העיר.
במרכז הכיכר יש מזרקת מים צבעונית, וסביב עצים גבוהים, ופרחים.
רבים מכנסי הבחירות וכנסים נוספים מתקיימים בכיכר זו.
דוּשַׁנְבֶּה (בטג'יקית וברוסית: Душанбе; מפרסית: دوشنبه - "יום שני") היא בירת טג'יקיסטן והעיר הגדולה ביותר בה.
העיר שוכנת במערב המדינה ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2024, אוכלוסייתה מנתה כ-1.24 מיליון בני אדם.
מקור שמה של העיר בעובדה שבמקום היה כפר ובו שוק גדול שפעל בכל יום שני.
בתחילת שנות ה-20 דושנבה הפכה למוקד הקרבות בין הצבא האדום שניסה לקבע את השלטון הסובייטי בכל חלקי האימפריה הרוסית הקורסת לבין מקומיים מתנגדי הסוציאליזם הסובייטי.
הצבא האדום ניצח והכפר הפך לבסיס העיקרי שלו באזור.
בעקבות זאת הכפר צמח לעיר ובשנת 1929 הפך לבירתה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית.
שם העיר גם שונה לסטלינאבאד על שמו של סטלין, אולם בשנת 1961 הוחזר השם דושנבה.
הסובייטים הפכו את דושנבה למרכז ייצור צמר ומשי וכך גדלה אוכלוסיית העיר על ידי אנשים שבאו מכל רחבי ברית המועצות לעבוד.
בשנים 1990–1997 העיר ניזוקה קשה בגלל מלחמת האזרחים של טג'יקיסטן זמן קצר לאחר עצמאות המדינה.
עיקר כלכלת העיר מתבססת על מכרות הפחם, עופרת והארסן הנכרים בקרבת העיר.
העיר משמשת מרכז לגידול כותנה וייצוא מוצרי טקסטיל ומשי.
בעיר ממוקמת האקדמיה הטג'יקית למדעים.
בשנת 1947 בעיר הוקמה אוניברסיטה.
כיום פועלים בעיר מוסדות נוספים להשכלה גבוהה.
בשנת 1975 הוקם ארמון האחדות שכיום משמש אולם הופעות עם מעל ל-1700 מקומות ישיבה.
נמל התעופה הבינלאומי דושנבה משרת את העיר.
פועלת בה גם מערכת קווי טרוליבוס.