tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מורים את הדרך - קורות מכללת דוד ילין בירושלים 2013
הדס ועופר רגב, ראשונים תמיד אנחנו מורשת חטיבת הנח"ל, 2015
הדס ועופר רגב, מורשת החטיבה המרחבית 300 עוצבת ברעםהדס ועופר רגב, ביחד מנצחים מורשת החטיבה הצפונית בגבול עזה, עוצבת הגפןסא"ל דניאל שוקרון, בעריכת הדס ועופר רגב, מורשת חטיבה 16 (חטיבת ירושלים)
ד"ר עמוס שפריס בעריכת הדס ועופר רגב, מעשה שלא תם הדור השני בקיבוץ נעןד"ר עמוס שפריס, ימים של שקט וסער, חליפת מכתבים בין ראשוני קיבוץ נען
הדס ועופר רגב, ראם - סיפורה של חטיבה, 2018
הדס ועופר רגב גדוד 931 של חטיבת הנח"ל
הדס ועופר רגב הרוח ששמה הוא גבעתילקריאה נוספת
עופר רגב, מושבות העלייה הראשונה כחברה שבטית, הח'אן''', 2, תשס"ה 2005
עופרה עופר אורן (נולדה ב-4 ביולי 1951 בתל אביב) היא סופרת, משוררת, בלוגרית, מתרגמת ועורכת ישראלית; זוכת פרס ספיר לשנת 2023 על ספרה "מה קרה להגר באילת?".
נולדה בתל אביב, בת ליוסף עופר, סופר ומראשוני חיל האוויר הישראלי.
גדלה ביפו, שם התגוררה משפחתה בדירה במתחם "מחנה אריאל" (קבוצת מבנים ששימשה את מפקדת חיל האוויר בימי ראשית המדינה), ובהמשך עברה משפחתה לבסיס תל נוף.
למדה בבית הספר שבמושב קדרון ואחר כך בתיכון מאוחד רחובות (תמ"ר, כיום תיכון דה שליט).
מכיתה י' עד י"ב למדה בבית הספר התיכון היהודי JFS בלונדון, שם שהתה משפחתה בשליחות.
לאחר שובה ארצה שירתה כקצינה בחיל האוויר.
עופר היא בוגרת החוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב, שם למדה גם בחוג לקולנוע בשנתו הראשונה ואחר כך משחק בחוג לתיאטרון.
כמו כן הוציאה שם תעודת הוראה.
במשך כארבעים שנים לימדה עופר אנגלית, הן במערכת האינטרנית (בין השאר ב"תיכון בן צבי" בקריית אונו ובבית הספר לאומנויות "תלמה ילין" בגבעתיים) והן במסגרת האקסטרנית (ב"אנקורי", בתיכון לחמן ובמכון שחר).
בשנות ההוראה הגישה עופר אלפי תלמידים לבחינות הבגרות באנגלית.
עופר פרשה מהוראה בשנת 2015, בין השאר בגלל ביקורת שהייתה לה על תוכנית הלימודים באנגלית ודרישות משרד החינוך.
עופר החלה לכתוב כבר בימי נעוריה, ובמשך כמה שנים שימשה כ"כתבת נוער" בשבועון מעריב לנוער, ופרסמה בו עשרות כתבות, מאמרים ושירים (בכלל זה במהלך התקופה שבה שהתה בלונדון).
במקביל לעבודת ההוראה עסקה עופר, מאז 1989, גם בכתיבה, תרגום ועריכה של ספרים ואף הנחתה סדנאות כתיבה, בין השאר בבית אריאלה ובמסגרת פרויקט "סיפור נולד" של משרד החינוך, שבו מנחים סופרים סדנאות כתיבה לתלמידים ביישובי הפריפריה.
ספרה הראשון של עופר, "הפרדת צבעים", שבו ארבע נובלות, יצא לאור בשנת 1989 וזכה לשבחי המבקרים, וכך היה גם עם פרסום הרומן הראשון שכתבה עופר, "דיבור עקיף", בשנת 1990.
ספריה של עופר עוסקים במציאות ישראלית פרוזאית וגיבוריה הם אנשים "רגילים", בעיקר נשים מהמעמד הבורגני והזעיר-בורגני.
הנושאים העומדים במרכז יצירתה הם חיי נישואים, אימהוּת, מצוקות נפשיות, וכן אלימות וגילוי עריות במשפחה.
היא מרבה להיעזר במונולוג בגוף ראשון ובטכניקות של כתיבה מודרנית, כגון זרם התודעה, החלפת נקודות מבט וטכניקת הרשומון.
עד כה פרסמה עופר שנים עשר ספרים, וסיפוריה נכללו בשלוש אנתולוגיות.
בשניים מספריה ("שירה והירושימה" ו"יופי לי, יופי לי") ובראיונות עיתונאיים, כולם לאחר פטירת אביה, טענה עופר כי הייתה קורבן לגילוי עריות מצידו.
לדבריה, בנוסף על הפגיעה המינית היא ספגה השפלות ואלימות פיזית ומילולית מאביה ואמה גם יחד.
בספריה האחרים נגעה עופר במגוון נושאים ובהם היבטים של פרשת קסטנר (ברומן "מעקב"), ההווי בבית ספר לאומנויות (ברומן הבלשי "רצח בבית הספר לאומנויות"), ובחוויות נעורים (בספר "כמו עפיפון מנותק").
בשנות ה-90 פרסמה עופר רשימות עיתונאיות וביקורות ספרים בכמה עיתונים ובהם: "ידיעות אחרונות", "דבר", "עולם האישה" ו"עיתון 77".
מאז שפרשה מההוראה מתמקדת עופר בכתיבת שירים.
בראשית דרכה בתחום זה כתבה שירים בסגנון חופשי ורוב השירים הללו רוכזו בספר השירים הראשון שלה "מה המים יודעים על צמא".
בשנים האחרונות מקפידה עופר על חריזה ועל משקל, ומרבית שיריה כתובים כסונטות או כוילאנלים.
שיריה פורסמו במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ, בכתב העת הו!, בכתב העת המוסך, בעיתון 77, באתר "גלויה" ועוד.
בשנת 2023 פרסמה עופר לראשונה יצירה המשלבת סיפורת ושירה – הרומן "מה קרה להגר באילת?" מורכב מ-336 סונטות מוקפדות משקל וחריזה, שבהן מובאת מסכת חייה של צעירה שגדלה בבית אלים ומוחץ, ובורחת ממנו אל האלימות שבחוץ.
בעקבות זכיית הספר בפרס ספיר, הוא יתורגם לשפה הערבית, ואורן בחרה שבנוסף, הוא יתורגם גם לשפה האנגלית על ידי ניבה כספי, המתגוררת באוסטרליה.
בנוסף, מפעילה עופר מאז שנת 2014 בלוג בשם "סופרת ספרים", שבו היא מפרסמת רשימות וביקורות על ספרים ולעיתים גם על סרטים וסדרות טלוויזיה.
בבלוג יש גם פינות קבועות ("השיר של יום שלישי" ו"סוגרים שבוע עם ציטוט").
בעבר התפרסמו בו גם רשימות על סיפורם של שירים, על סיפורם של נאומים ועל חייהן של סופרות מפורסמות, רשימות שעלו במקביל גם באתר Xnet.
עופר תרגמה מאנגלית למעלה מארבעים ספרי פרוזה, וערכה ספרים רבים.
בין השאר תרגמה עופר יצירות של יצחק בשביס-זינגר, גרהם גרין, ג'ק לונדון, ג'פרי ארצ'ר, וקרול שילדס.
כמו כן תרגמה לעברית סדרות לילדים ובני נוער.
בשנים האחרונות פרסמה עופר גם תרגומי שירים מאנגלית, תוך הקפדה על שמירת החריזה והמשקל שבשירים המקוריים.
בין השאר היא פרסמה תרגומים לשיריהם של כריסטינה רוזטי, ו"ה אודן, דורותי פארקר וג'רארד מנלי הופקינס וסונטות שכתבו ויליאם שייקספיר ואליזבט בארט בראונינג.
1994 פרס היצירה לסופרים עבריים
2019 פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית
2023 פרס ספיר לספרות על ספרה "מה קרה להגר באילת?".
עופר אורן חשפה שבילדותה אביה, טייס בחיל האוויר, אנס אותה.
עופר אורן הייתה נשואה לטייס בחיל האוויר ולזוג נולד בן.
הם התגרשו כעבור תשע שנים.
היא נישאה בשנית ולזוג נולדה בת.
אחר כך, נישאה בשלישית, לאריה אורן.
"הפרדת צבעים", ארבע נובלות, (עם עובד, 1989)
"כמו עפיפון מנותק", ספר לבני הנעורים, (דביר, 1992)
"לשתות תה עם מלכת אנגליה", קובץ סיפורים, (ספריית מעריב, 1994)
"בגידות, כל מיני", קובץ סיפורים, (ביתן, 2000)
"שירה והירושימה", רומן, (ידיעות אחרונות, 2003)
"יופי לי, יופי לי", רומן, (ידיעות אחרונות, 2006)
"מעקב", רומן, (כנרת זמורה-ביתן, 2013); לטעימת קריאה מהספר יש ללחוץ כאן
"רצח בבית הספר לאמנויות", רומן בלשי, (כנרת זמורה-ביתן, 2017)
"מה קרה להגר באילת?", רומן בסונטות, (כנרת זמורה-ביתן, 2023)
"רוחות רפאים לא הולכות לאיבוד" (ספרי עיתון 77, 2024).
הספר פורסם בסיוע קרן יהושע רבינוביץ ובתמיכת מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט.
"אמהות ובנות" בעריכת שולה מודן ומיה דבש (מודן, 1997)
"מזרח ומערב" בעריכת אמנון שמוש (אביב, 1998)
"תוכו רצוף אהבה" בעריכת שי צור ומיכל חרותי, (ידיעות אחרונות, 2005)
A Letter to Mother הגרסה האנגלית של "יופי לי יופי לי" באתר אמזון.
The truths We Never Told הגרסה האנגלית של "מעקב" באתר אמזון.
(המאמר התפרסם בספר "עולם בלי סודות - הסוד וחשיפתו ככלים לתיקון עולם ופרט" בעריכת יובל אלבשן).
כן, זה קרה!: סקירת הספר "היה או לא היה: כאשר צללים של פגיעה מינית עולים בטיפול", באתר פסיכולוגיה עברית, 8 באפריל 2019.
"על הסודות ההכרחיים", ניסיון להגדיר מהי ספרות, בכתב העת הו!, גיליון 20, ספטמבר 2020 (המסה בשלמותה מצוטטת כאן).
"מסה על סונֶטה 20 של שייקספיר, והשוואה בין תרגומיה לעברית", בכתב העת הו!, גיליון 22, פברואר 2022 (המסה בשלמותה מצוטטת כאן).
"האם יש עתיד לשפה העברית", בכתב העת הו!, גיליון 26, אפריל 2024 (המסה בשלמותה מצוטטת כאן)
"חלאה" ו"סרטיפיקט" מאת יצחק בשביס-זינגר
"המפסיד זוכה בכל" מאת גרהם גרין
"אהבת החיים" מאת ג'ק לונדון
"ראשון בין שווים" מאת ג'פרי ארצ'ר
"יומני האבן", "המסיבה של לארי" ו"צירוף מקרים" מאת קרול שילדס
"המין הראשון" מאת הלן פישר
סדרות לילדים: "אינדיאנה ג'ונס" ו"מסע בין כוכבים"
"שירי לי שיר" מאת כריסטינה רוזטי
"סונטות מהפורטוגזית" מאת אליזבט בארט בראונינג (הוצאה מקוונת)
"מהיפים מכל נתבע המשך", מחזור הסונטות המלא, מאת ויליאם שייקספיר (הוצאה מקוונת)
"רומנים מטופשים שכותבות גבירות" מאת ג'ורג' אליוט, בתוך הספר: ג'ורג' אליוט, "אמנות הסיפור", הוצאת דרש - כתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה 2025, עמודים 69-31.
עופר קורנפלד (נולד ב-1963) הוא יזם היי-טק ופעיל פוליטי ישראלי.
קורנפלד נולד בקריית אתא והוא בוגר בית הספר התיכון המקיף העירוני ע"ש רוגוזין במגמת אלקטרוניקה.
שימש חניך ומדריך בקן המקומי של "השומר הצעיר".
לאחר לימודי התיכון למד הנדסת תוכנה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית ושירת כמהנדס תוכנה בחיל האוויר.
בשנת 1995 ייסד את "גאיה תעשיות תוכנה" שעסקה בשירותים מתקדמים לנודדים (Roamers) המשתמשים בטלפון סלולרי.
עם מכירת החברה עזב את עולם ההיי-טק והעסקים ועבר לעסוק בפוליטיקה.
בשנת 2002 הקים קורנפלד את תנועת "עבודה חדשה", בתוך מפלגת העבודה, שניסתה לפקוד אנשים שלא היו מעורבים במפלגת העבודה על מנת לשנות את התוכן, ההנהגה והתדמית של המערכת הפוליטית ולהפוך את העבודה לאלטרנטיבה אטרקטיבית לשלטון.
קורנפלד התמודד בפריימריז לרשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-16 וזכה במקום ה-47 (הלא ריאלי) ברשימה לכנסת.
בעת ההתמודדות על ראשות מפלגת העבודה בשנת 2005 תמך בעמיר פרץ, והיה אחד מהאנשים שאותם הבליט פרץ על מנת להוכיח שקיימת תמיכה בו גם בעולם העסקי.
הוא התמודד על מקום ברשימת העבודה לכנסת ה-17, ונבחר למקום ה-43 הלא ריאלי.
ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב קורנפלד במקום ה-22, ובבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום ה-56 ברשימת העבודה.
בשנת 2011 שימש קורנפלד בהתנדבות כראש מטה הבחירות של ח"כ שלי יחימוביץ' לראשות מפלגת העבודה.
לאחר ניצחונה של יחימוביץ' הוא שימש בהתנדבות כראש המטה של יו"ר העבודה.
קורנפלד הוא חבר הנהלת "בית נועם" לטיפול באלימות במשפחה.
החל מ-2006 הוא יו"ר מרכז "הוויה" ועורך טקסי חתונה יהודיים-חילוניים.
כמו כן הוא יו"ר הוועד המנהל של ישראל חופשית.
בשנת תשע"ה קיבל תואר ד"ר בכלכלה מטעם אוניברסיטת תל אביב.
נשוי לאורית ואב לשני ילדים.
עופר שטרית (נולד ב-12 ביולי 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
שטרית החל את הקריירה בקבוצת הנוער של הפועל לוד, אך מעברים רבים במהלך הקריירה קנו לו שם של מחליף קבוצות סדרתי.
בשנת 1994 פרץ שטרית לתודעה הלאומית כשעבר לשחק במדי מכבי חיפה, לצידם של אייל ברקוביץ' וחיים רביבו.
בשנת 1995 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, אך במשך שנתיים ברציפות סיימה הקבוצה במקום השני ולא הצליחה לזכות באליפות.
בתקופה בה שיחק במועדון כבש 27 שערי ליגה ובסך הכל 39 שערים בכל המסגרות.
בשנת 1996 עבר לשחק במכבי פתח תקווה.
לקראת עונת 1997/1998 הוחתם בהפועל תל אביב על ידי המאמן אלי כהן, והיה שותף לחזרתו של המועדון לצמרת אחרי שנים רבות.
בתחילה התקשה שטרית להתאקלם בקבוצה אך במחזור השישי הבקיע לראשונה, צמד בניצחון 2–0 בחוץ על הפועל בית שאן.
במחזור התשיעי בישל לגיורגי דרסיליה את שער הניצחון (1–0) בדרבי מול מכבי תל אביב באצטדיון בלומפילד, ובדרבי השני באותה עונה כבש צמד בניצחון 3–0 באצטדיון רמת גן.
שטרית סיים את העונה כמלך השערים של הקבוצה עם 17 שערי ליגה ובסך הכל 26 שערים בכל המסגרות, אך לא הצליח לסייע לקבוצה לזכות באליפות, והיא סיימה כסגניתה של האלופה בית"ר ירושלים.
בקיץ 1998 עבר שטרית לבית"ר ירושלים, וזומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 באוקטובר 1998, במשחק מול נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות יורו 2000. את שערו היחיד במדי הנבחרת כבש ב-18 בינואר 1999, במשחק מול נבחרת אסטוניה.
בסך הכל ערך שטרית 6 הופעות במדי הנבחרת.
בקיץ 1999 פתח שטרית את העונה עם בית"ר ירושלים ואחרי מספר משחקים עבר לשחק במדי האלופה היוצאת, הפועל חיפה, אך באמצע העונה עבר למכבי נתניה, ולאחר מכן שיחק גם בבני יהודה ומ.ס אשדוד, לפני שעבר לשחק בליגות הנמוכות.
בעונת 2007/2008 היה שותף למסע המוצלח של בית"ר שמשון תל אביב בגביע המדינה, לאחר שהדיחה את מכבי תל אביב, ונכנעה רק בחצי הגמר להפועל תל אביב.
בעונה שלאחר מכן שיחק בהפועל ראשון לציון, ובתום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
משחק הפרידה של שטרית היה מול סקציה נס ציונה, בו הוענקה לשטרית מזכרת מטעם המועדון.
מספר חודשים לאחר מכן חזר מהפרישה, ושיחק עד קיץ 2010 בקבוצת אורתודוקסים לוד.
מאז הקמת הליגה לכדורגל חופים בישראל בשנת 2007, שיחק שטרית בקבוצות "עירוני" ראשון לציון (2007), עירוני "REMI" ראש העין (2008) ו"ימאהה" תל אביב (2009).
עפרה (מוניוז) מעוז (נולדה בשנת 1965) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
השחיינית הישראלית הראשונה בישראל ששחתה 100 מטר חופשי מתחת לדקה (בריכת 25 מטר).
עפרה מעוז גדלה בקיבוץ פלמ"ח צובה.
היא שחתה בקבוצת השחייה של הפועל מטה יהודה תחת הדרכתו של המאמן אילן קוגוס.
תמי, אחותה הצעירה של עפרה, גם היא הייתה אלופה ושיאנית ישראל בשחייה.
לאחר מכן היא עברה לשחות בהפועל גש"ם תחת הדרכתו של גרשון שפע.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1979 זכתה במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.10 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 4:39.71 דקות, ומישל קובין (4:41.99 דקות), שתיהן מהפועל ימק"א ירושלים.
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט בתחילת אוגוסט 1980 זכתה ב-7 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:01.72 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (1:02.10 דקות).
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה זכתה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.91 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:01.69 דקות) ומירב הדר מהפועל גש"מ (1:02.39 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה בשתי מדליות.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי יחד עם ליאור בירקאן, עדי בן יהודה ורובינשטיין בשיא ישראלי ומכביה חדש של 4:08.85 דקות.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם בירקאן, אחותה תמי ורובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.27 דקות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.92 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה ב-3 מדליות.
עופר פלדמן (ביפנית: オフェル・フェルドマン; ידוע ביפנית גם בשם עופרו הטאני) הוא פרופסור לפוליטיקה ופסיכולוגיה פוליטית באוניברסיטה דושישה בקיוטו, יפן.
פלדמן נולד בישראל ב-1954. בשנת 1982 עבר ליפן, וב-1994 קיבל אזרחות יפנית.
עם התאזרחותו ביפן, ויתר על אזרחותו הישראלית (על פי החוק המקומי היפני המונע אזרחות כפולה).
הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת טוקיו ב-1987. פלדמן היה עמית תוכנית פולברייט לשנת 2001 ובעל מלגת ליידי דייוויס לשנת 2009 באוניברסיטה העברית.
פלדמן היה מרצה אורח באוניברסיטת תל אביב (1998-9) ובאוניברסיטה העברית (2009).
בנוסף, כיהן כעמית מחקר ופרופסור אורח לפוליטיקה יפנית באוניברסיטאות בקנדה, אנגליה, ארצות הברית, מקסיקו, אוסטרליה וגרמניה.
פלדמן כתב וערך 16 ספרים בנושא התנהגות ותקשורת פוליטית, בדגש על פוליטיקה יפנית, פסיכולוגיה פוליטית, מנהיגות ואישיות פוליטית.
במישור המעשי, הוא שימש כיועץ פוליטי למוריהירו הוסוקוה (hosokawa morihiro), לשעבר ראש ממשלת יפן, ולראש האופוזיציה בפרלמנט היפני לשעבר יוקיו הטוימה (hatoyama yukio).
הוא אב לשני ילדים ונכד אחד ומתגורר בקיוטו.
עופר שריקי (נולד ב-1971) הוא מוזיקאי, זמר- יוצר, מלחין, מנצח, ומעבד מוזיקלי ישראלי.
מנגן על מגוון רחב של כלים.
מראשוני היוצרים בישראל ששילבו מוזיקה אנדלוסית עם מוזיקה פופולרית.
עוסק בהדרכת הרכבים קוליים ותזמורתיים בדגש על העצמת המשמעות ואיש חינוך.
עופר נולד בירושלים לנגן הכינור יוסי שריקי.
סבו היה הפייטן מאיר שריקי.
בגיל 5 התחיל לנגן על פסנתר מוזיקה קלאסית, וכשהיה נער נמשך למוזיקת רוק.
לאחר הצבא למד מוזיקה ב"רימון בית ספר למוסיקה", במגמת ניצוח והלחנה.
לאחר מכן המשיך בלימודיו במכללת לוינסקי לחינוך במגמת הוראת מוזיקה וניצוח.
במקביל למד ניצוח ותיזמור עם המנצח מנדי רודן.
ב-1995 החל לשמש כמנהל מוזיקלי של כפר הנוער בן שמן, ושם יישם את שיטתו לחינוך דרך מוזיקה.
פיתוח ביטחון עצמי, עצמאות ותחושת מסוגלות אצל ילדים אוהבי מוזיקה.
ב-2020 לאחר 25 שנה ובעקבות מגפת הקורונה העולמית שהתפרצה באותה שנה, סיים את עבודתו כמנהל המוזיקלי, בזמן הזה הספיק להעמיד תלמידים רבים בניהם לירן דנינו.
ב-2002 בזמן הופעתו במועדון הבארבי הבחין בכישרונו בעל המועדון שאול מזרחי, שהחתים אותו בלייבל שלו.
בשנת 2003 יצא אלבום הבכורה של שריקי, "עופר שריקי".
באלבום התארחו: עידן רייכל קלידים, שי צוברי קולות.
האלבום יצא בהפצת חברת התקליטים הליקון.
האלבום כולל 10 שירים שאת רובם כתב, הלחין, ועיבד עופר.
השירים מהאלבום, זכו להצלחה, ובמיוחד השיר "המחלקה לזיהוי פלילי", שהוכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ ואף נבחר להיות הפקת הווידאו קליפ הראשונה של ערוץ 24 שהוקם באותה תקופה.
באותה שנה נבחר עופר על ידי גלי צה"ל להשתתף בפרויקט עוד מעט נהפוך לשיר.
עופר הלחין את שירו של החייל טל גורדון "לגרש את הצער".
הוא העמיק בהכרת המוזיקה האנדלוסית והיה למנצח על תזמורת אנדלוסאלם שמופיעה על במות ברחבי ישראל.
ב-2004 השתתף שריקי באלבומו הראשון של עידן רייכל "הפרויקט של עידן רייכל" כנגן גיטרות וכזמר.
ב-2005 בנצי שירה מנכל התזמורת הקאמרית הישראלית יצר סרט דוקומנטרי על האומנים המבטחים בישראל ובניהם עופר שריקי.
ב-2008 המשיך את שיתוף הפעולה עם רייכל והשתתף כזמר אורח באלבום נוסף של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", בשיר "רוב השעות".
ב-2006 השתתף כזמר, נגן ומלחין למופע "עופר דן וקרן גם" המבוסס על אוסף שיריו של המחזאי והפזמונאי דן אלמגור.
במופע ליווה בפסנתר, בשירה ובגיטרות את הזמרת קרן הדר ואת הפזמונאי דן אלמגור.
בשנים הבאות שימש כמלחין לתעשיית המוזיקה, לתיאטרון, פרסום, ולתעשיית הטלוויזיה.
ב-2010 כתב מוזיקה מקורית העונה השלישית של סדרת הדוקו-ריאליטי "TLV - עושים את תל אביב" ששודרה ב-HOT בידור.
ב-2012 הלחין מוזיקה מקורית עבור הצגת הילדים "ממתקיה בין ההרים" תיאטרון פסיק.
ב-2012 הלחין וכתב את מילות השיר "שירו של ניוטון" ביחד עם חנן סביון וגיא עמיר עבור סדרת הטלוויזיה "עספור".
השיר בוצע על ידי להקת "בית הבובות" והוכנס כרצועת בונוס לאלבומם שיצא ב-2014.
ב-2013 הלחין ועיבד את המוזיקה עבור סדרת הטלוויזיה "שנות ה-80".
שיצרו שלום אסייג ומני אסייג.
עופר קצר שבחים על המוזיקה שלו, שהיא נוסטלגית ועדכנית כאחד.
בעקבות ההצלחה הלחין גם את המוזיקה והפתיח לסדרת הטלוויזיה הממשיכה את העלילה "שנות ה-90" ולאחר מכן גם לסרט הקולנוע שבא בעקבות ההצלחה הגדולה של הסדרות הנקרא "ההילולה".
ב-2015 הלחין ועיבד את המוזיקה עבור הסרט הדוקומנטרי האמריקאי The Hope: The Rebirth of Israel שהיה מועמד לפרס אמי.
ב-2015 הלחין מוזיקה מקורית עבור ההצגה "חלום בהקיץ" על פי "חלום ליל קיץ" אשר הציגה בפסטיבל ישראל
ב-2016 השתתף במופע מחווה לעוזי חיטמן בתיאטרון הקאמרי.
ב-2017 הלחין ויצר את המוזיקה עבור הסרט הדוקומנטרי האמריקאי "In Our Hands: The Battle for Jerusalem"
ב-2018 הלחין ויצר מוזיקה ושירים מקוריים עבור סדרת הטלוויזיה "מה בכריש?".
סדרת טלוויזיה קומית ישראלית לילדים שיצרו חנן סביון וגיא עמיר וביים עודד רז ששודרה בערוץ הילדים ללקוחות HOT.
את השירים ביצעו כוכבי הסדרה.
ב-2022 הלחין ויצר את המוזיקה עבור סדרת הטלוויזיה "שנות ה-90" שיצר שלום אסייג ומשודרת ברשת 13.
ב-2023 יצר עיבוד אנדלוסי לשירה של יסמין מועלם "כמה מתוק" עבור תוכנית טלוויזיה ישראלית קארפול קריוקי בהנחיית אודי כגן.
ב-2023 הלחין ויצר את המוזיקה עבור סרט הקולנוע "ההילולה" שמבוסס על סדרות הטלוויזיה המצליחות שנות ה-80 ושנות ה-90.
נשוי ומתגורר עם משפחתו בקיבוץ חולדה.
עופר שגן (נולד ב-1965, בישראל) הוא אספן וסוחר עתיקות ואמנות אסייתיות ישראלי, שפועל בטוקיו, יפן.
חלק מאוספיו הם ככל הנראה הגדולים מסוגם בעולם.
שגן הוא גם מחברם של חמישה ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה.
החל באיסוף עתיקות מגיל צעיר.
בשנת 1989 עבר להתגורר בטוקיו, שם פתח כ-4 גלריות שסחרו בעתיקות אסייתיות.
בשנת 2004 הפסיק את המסחר בעתיקות, הקים את חברת Vanuatu Japan Friendship CO, ומאז משמש כנשיאה.
החברה עוסקת בפיתוח של משקיעים זרים במדינת ונואטו, אשר בה קיבל בשנת 2005 את התואר צ'יף באי מלקולה, והחל מ-2008 הוא משמש בה כיועץ פוליטי בעל חסינות דיפלומטית.
שגן תרם רבות למוזיאון הלאומי במדינה, לפיתוח מערכות מים, סירות דיג ועוד.
הבולטים באוספיו הם אוסף הבדים העתיקים מדרום-מזרח אסיה, ואוסף הטנקות (Thangka) המונגוליות, אשר נחשבים לגדולים בעולם.
אוספים אלו הוצגו בתערוכות שונות, בהן במוזיאון אזאבו (1994, טוקיו; Azabu Bijutsukan) ובמוזיאון שוטו (2000, טוקיו; Shoto Bijutsukan).
בתערוכות שזכו לכיסוי תקשורתי נרחב ביקרו גם בני המשפחה הקיסרית היפנית, אנשי ממשלה ודיפלומטים.
בשנת 2003 החל באיסוף שונגה, אמנות יפנית ארוטית עתיקה.
האוסף שברשותו מונה למעלה מ-4,000 פריטים.
פריטים של האוסף נחקרים על ידי מספר גופים אקדמאים, בהם בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים באוניברסיטת לונדון (SOAS) ו- Ritsumeikan University שבטוקיו.
האוסף הוצג במוזיאון ישראל (2005) ובמוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית שבחיפה (2009).
שגן תרם מאוספיו כ-150 פריטים למוזיאון ישראל, ולמעלה מ-40 פריטים למוזיאון טיקוטין.
במהלך השנים כתב שגן באופן סדיר לכ-3 מגזינים יפניים בנושאי עתיקות והיסטוריה (Menome ,Yuraku ,Arttop).
נכון ל-2011 הוא בעל טור שבועי קבוע בעיתון היפני NikkanGendai.
שגן הוא גם מחברם של 5 ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה, בהם Madmi,The Ikat Of Thailand ו-SouthEast Asian History and Art.
הרב עופר שלמה גיסין (נולד בשנת 1959) הוא מרצה ליהדות חסיד ברסלב, עורך סדרה מכתבי רבי נחמן מברסלב, יזם בתחום ההיי-טק והמוזיקה היהודית.
נודע כ"רב הסלבס" בשל זמרים ושחקנים שונים הנמנים עם תלמידיו.
נולד וגדל בראשון לציון, מצאצאיו של אריה לייב גיסין, מאנשי העלייה הראשונה שהתיישב בראשון לציון.
אביו הוא מידד גיסין, יו"ר עמותת "צב"י" (צרכני הבריאות בישראל) שהוצב במקום השני ברשימת הגמלאים לכנסת ה-19.
בעקבות נפילתו של בן דודו, , במלחמת יום הכיפורים, החל בפעילות פוליטית והיה ממקימי "חוג הנוער השמאלי הפתוח", לימים נוער מרצ.
לאחר מכן היה חבר במפלגת מוקד שלימים הפכה למפלגת של"י.
בשנת 1979, בזמן שירותו הצבאי בנח"ל, החל בתהליך של חזרה בתשובה.
בתחילת שנות ה-80 נישא ועבר להתגורר בירושלים.
במשך עשר שנים הקדיש עצמו ללימוד תורה וחסידות, התקרב לחסידות ברסלב והיה בין תלמידיו של הרב לוי יצחק בנדר (גיסין גם ערך והוציא לאור את סדרת שיחותיו של הרב בנדר "דיבורי אמונה" בחמישה כרכים).
לאחר מכן למד תכנות והחל לעסוק בתחום המחשבים.
בשנת 1996 הקים ביחד עם אחיו שי גיסין את אתר קהילות האינטרנט והפורומים הישראלי "תפוז אנשים", שנמכר כעבור שלוש שנים תמורת מיליון דולר.
גיסין ממשיך לעסוק בתכנות ובייעוץ בתחום האינטרנט.
במקביל עוסק גיסין בעריכת כתבי רבי נחמן מברסלב.
הוא העורך הראשי של הסדרה המחודשת של כתבי רבי נחמן מברסלב שבהוצאת מכון "אב"ן שתייה".
ערך את הכרך "רבי נחמן מברסלב" בסדרת "עם הספר" של "ידיעות ספרים" וכתב וערך את הפרויקט "בשמחה תמיד" על תורתו של רבי נחמן מברסלב, במסגרת פרויקט של השירות הבולאי בדואר ישראל.
גיסין עוסק במתן הרצאות ושיעורים בנושאי יהדות בהם משתתפים אמנים ואנשי במה, עיתונאים ואנשי תקשורת.
רוב הרצאותיו הן בתל אביב ובחלק מהן משולבת הופעה של זמרים ויוצרים במוזיקה היהודית, בהם ברי סחרוף, שולי רנד, אביתר בנאי, מאיר בנאי ואהרן רזאל.
בשנת 2000 הקים יחד עם המפיק המוזיקלי ניצן זעירא וצפריר ארן את חברת "מי"ם" ("מוזיקה יהודית מקורית") עבור יוצרים חוזרים בתשובה.
כעבור כמה שנים פרש גיסין מהשותפות, אך המשיך לעסוק עם זעירא ביוזמות שונות בתחום המוזיקה היהודית.
בשנת 2015 הקים יחד עם הרב דן טיומקין את עמותת "ביחד - תנועת בעלי התשובה בישראל" המפעילה את מרכז "מענה - הדרכה וסיוע לבעלי תשובה".
בין חברי העמותה היה גם הרב אורי זוהר ואביתר בנאי.
העמותה עוסקת בהדרכה מאוזנת לבעלי תשובה, בהפעלת אתר "מענה", ופעילות תקשורתית, הכוללת את תוכנית הרדיו "בירורי תשובה" בקול ברמה, שאותה הוא הגיש יחד עם טיומקין.
באותה שנה הקים עם יזם ההייטק אילון תירוש, מבקר הקולנוע יאיר רוה וצבי שפיגל, טייס בדימוס ואיש חינוך, את מיזם "ליבא", הכולל אתר תוכן העוסק ביהדות, תרבות, חברה ורוח, ובין השאר הפעיל גם מרכז תרבות בשכונת נוה צדק בתל אביב, כמו גם בתים יהודים בהודו.
גיסין מתגורר בירושלים, נשוי לשפרה ולהם עשרה ילדים.
עופר שפרן הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, אשר כיהן כסגן מפקד אוגדת עזה וכנספח צה"ל בתאילנד.
עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח לפלוגת בני המשקים.
בצנחנים שפרן עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
שם גם עבר את מלחמת לבנון הראשונה, עם סיום הקורס שב כמפקד מחלקה לפלוגה ג' בפיקוד יגאל שרון.
שפרן השלים תפקיד סמ"פ, ושימש כמפקד פלוגה א' בגדוד 950, שימש כמפקדה השני של פלס"ר נח"ל.
בשנים 1995-1993 שימש כמפקד גדוד 50 (בזלת), והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
לאחר מכן שימש כסמח"ט הנח"ל, קצין אג"ם של עוצבת הגליל, מפקד עוצבת הגולן וסגן מפקד אוגדת עזה, בין היתר ב.
עופר שיף (נולד ב-22 בדצמבר 1956), הוא היסטוריון חברתי-תרבותי של הציונות והחברה בישראל, חבר סגל במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
עופר שיף נולד למנחם ולעמליה, שניהם לוחמי אצ"ל בעברם.
אביו, מנחם שיף, נחטף במהלך תקופת הסזון על ידי לוחמי פלמ"ח, הוא הובא לקיבוץ קריית ענבים ובהמשך נמסר לידי שלטונות המנדט הבריטי.
למרות עמדותיהם האידאולוגיות של הוריו למד עופר בתיכון חדש שהיה מזוהה באותה העת עם חוגי השמאל.
בשנת 1974 התגייס ושירת כקצין חינוך בין היתר כקצין החינוך של ביסלמ"ח וכמפקד קורס קציני חינוך.
שיף החל את לימודיו (תואר ראשון בסוציולוגיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל) באוניברסיטת תל אביב והוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברנדייס שבארצות הברית.
עם חזרתו מארצות-הברית ב-1993 לימד במכללת בית ברל והקים שם את המרכז ללימודי השואה.
מאז 1996 מכהן כחבר סגל במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות.
במסגרת זאת כיהן בשורה של תפקידים, ביניהם ראש המסלול ללימודי מדינת ישראל ומנהל מכון בן-גוריון (2001–2004).
בין השנים 2014-2019 עמד בראש ההוצאה לאור של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות והיה עורך שותף (יחד עם אבי בראלי) של כתב העת עיונים בתקומת ישראל.
בשנת 2016 הקים מעבדת מחקר רב-תחומית העוסקת ב"ישראל בעם היהודי" במסגרת המרכז ללימודי ישראל של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות.
במסגרת זו הוא מבקש להוביל קבוצת חוקרים העוסקת במיקומן ובהשפעתן של התפוצות על החברה בישראל.
המעבדה מקיימת כנסים וסדנאות חוקרים שנתיות ופיתחה גישה מחקרית לחקר החברה בישראל (גישת "מבטים").
ברבות השנים רבים מחברי המעבדה השתלבו בעולם האקדמי, בהם: סנדרה פוקס (אוניברסיטת ניו-יורק), עמרי אשר (אוניברסיטת בר-אילן), דוד ברק-גורודצקי (אוניברסיטת חיפה), אופיר עבו (המכללה האקדמית כנרת), אלעזר בן-לולו (אוניברסיטת אריאל), סנדרה פוקס (אוניברסיטת ניו-יורק), אביעד מורנו (אוניברסיטת בן-גוריון), ותניא ציון-וולדקס, דוד גדג' ועדי שרצר (האוניברסיטה העברית).
מחקריו הראשונים של שיף התמקדו בהתמודדות היהדות החסידית עם השואה ובדמותו של קלונימוס קלמיש שפירא, האדמו"ר מפיאסצנה.
לאחר מכן התמקד שיף ביהדות ארצות הברית ובציונות האמריקנית.
בין השאר חקר את התגובות היהודיות-אמריקניות לשואה, גישות יהודיות-רפורמיות לציונות ולמדינת ישראל ואת דמותם של כמה מנהיגים יהודיים-אמריקאיים בולטים ובהם הוראס קלן, ג'וליאן מורגנשטרן, לואי ליפסקי, אבא הלל סילבר ועוד.
בשנים האחרונות מתמקד שיף בחקר הזהות היהודית-ישראלית מתוך נקודת מבט משווה, ותוך ניסיון לבחון מושגים תרבותיים וחברתיים הנותנים ביטוי לנקודות המבט הישראליות כלפי פנים וכלפי חוץ.
בשנת 2017 ריכז יחד עם אבנר בן-עמוס פרויקט של מחקר רפלקטיבי על תחום הדעת של לימודי ישראל במסגרתו כתבו כשלושים חוקרים בולטים בתחום אוטוביוגרפיות מחקריות הקושרות בין סיפורם האישי למחקריהם.
יהודים משתלבים: אוניברסליזם רפורמי אמריקני מול ציונות, אנטישמיות ושואה, תל אביב: עם עובד, 2001.
הציונות של המנוצחים: המסע של אבא הלל סילבר אל מעבר ללאומיות, תל אביב: רסלינג, 2010.
יהדות אמריקה בישראל: אתגר, דימוי והשפעה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2023 (בשיתוף עדי שרצר)
כ"א מחשבות על ממלכתיות ישראלית, קריית שדה בוקר ורעננה: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות והאוניברסיטה הפתוחה, 2023 (בשיתוף תמר הרמן)
התנועה הרפורמית בישראל: מבטים על זהות ועל קהילה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2022 (בשיתוף אלעזר בן-לולו)
השואה ואנחנו בתיאטרון הישראלי, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2022 (בשיתוף דוד גדג')
ההיסטוריה הארוכה של המזרחים: כיוונים חדשים בחקר יהדות ארצות האסלאם, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2021 (בשיתוף: נח גרבר, אסתר מאיר-גליצנשטיין ואביעד מורנו)
ח"י הצעות לישראליות, קריית שדה בוקר ורעננה: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות והאוניברסיטה הפתוחה, 2021 (בשיתוף תמר הרמן)
קווים לדמותנו: לחקור את ישראל, לכתוב על עצמנו, קריית שדה בוקר ותל אביב: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות וידיעות ספרים, 2020 (בשיתוף אבנר בן-עמוס)
ישראל 1977-1967: המשכיות ומפנה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2017 (בשיתוף עם אביבה חלמיש).
גלויות ישראליות: מולדת וגלות בשיח הישראלי, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2015.
מולדות בגולה: תפיסות של שייכות וזרות בתפוצה היהודית, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2015.
היהודים בהווה: כינוס ופיזור, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2009 (בשיתוף עם אליעזר בן-רפאל, אבי בראלי ומאיר חזן).
ארבעה ניסיונות תיווך בין טקסטים יהודיים ואמריקניים: סופרים יהודים-אמריקנים לנוכח איום האנטישמיות בתקופת מלחמת העולם ה-II, הציונות כא (תשנ"ח), עמ' 355-369.
הדיאלקטיקה של הזיקה הרפורמית-אמריקנית המוקדמת לארץ-ישראל, הציונות כ"ב (תשס"א), עמ' 15-35.
התגובה היהודית אמריקנית לאנטישמיות לאחר השואה: דפוס התמודדות או מנגנון בריחה?, ילקוט מורשת פו (תשסט) 139-154.
"להמציא תקווה": שלוש נקודות מבט יהודיות אמריקניות ביקורתיות על מדינת ישראל, תיאוריה וביקורת 42 (2014), עמ' 313-323.
עופרי מרום (נולדה ב-25 במאי 1966) היא ציירת ישראלית.
עופרי מרום נולדה בקיבוץ חצור.
למדה אמנות במכון אבני בשנים 1992–1994 והשתלמה בסטודיו של ציבי גבע בתל אביב בשנים 1997–1998. ציוריה הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות החל מ-1998. צילומי עבודותיה מתפרסמים לעיתים קרובות בגיליונות כתב העת "ביטאון שירה".
ציוריה נמצאים באוספים ציבורים ופרטיים בישראל ומחוצה לה, בהם אוסף אורי ברנדס, אוסף אורן שץ, אוסף בנק לאומי, אוסף חיים שטנגר, אוסף יפעת גוריון, אוסף לוטן טייטלר, אוסף משפחת רוזנהיימר, אוסף עדה כרמי, אוסף עמי וגבי בראון, אוסף רלי ונורית לשם, אוסף מלון קרלטון תל אביב.
מרום מתגוררת בכפר סבא ומציירת נופים מסביבתה העירונית.
היא מרבה לצייר מבנים הנמצאים בשלבי בנייה, ומציירת שדות ועצים המופיעים בשולי דרכים או כחלק מן הנוף, זאת תוך שימוש בצבעי שמן על מצע קנבס או מזוניט.
בנוסף לכך היא מציירת פריטים הלקוחים מעולם הטבע (ציפורים, דרדרים, וכדומה), בטכניקות שונות, ביניהן צבעי מים על נייר.
1998, הנחות יסוד, גלריה גבעת חביבה, גבעת חביבה
2000, חותם אישי, גלריה Start Art, תל אביב (אוצר: דב אור-נר)
2002, עופרי מרום - ציורים, גלריה Start Art, תל אביב
2003, באופן קונסטרוקטיבי, גלריה שרה ארמן, תל אביב
2010, נוף מקומי, הגלריה הלבנה, קיבוץ חצור (אוצרת: נורית מלמד)
2012, יוצאת מן הקווים, גלריה מיקה, תל אביב
2017, סימני דרך, בית האמנים תל אביב (אוצר: ניר הרמט)
2017, טבע שני, תערוכה זוגית עם גוני חרלפ, גלריה אלפרד תל אביב (אוצרת: איילת השחר כהן)
2019, דרדרים, בית האמנים תל אביב (אוצרת: אירית לוין)
2008, נגד הזרם, חדר החביות ביקב אבידן, קיבוץ אייל
2008, צבע טרי 01 - חממת האמנים, מתחם קסטיאל, תל אביב
2008, דירה לדוגמה, גלריה החללית, תל אביב
2009, צבע טרי 02 - חממת האמנים, מתחם התחנה, תל אביב
2010, מחוץ לקופסה, Design Space, תל אביב
2010, Be My Guest, מלון דיאגילב לאמנות, תל אביב
2010, חומר כחומר, אגודת אמני כפר סבא, כפר סבא
2011, צבע טרי 04 - מתחם גלריה מיקה, גלריה מיקה, תל אביב
2013, אזור מפורז, גלריה מרכזית, תל אביב
2014, תערוכת הפתיחה, המשולש חלל לאמנות, תל אביב
2015, אשת חיל, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה
2015, מפגש פלוס, מוזיאון אילנה גור, יפו
2015, SummerTime, מקום לאמנות, תל אביב
2017, שיעור מולדת, הסדנה לאמנות, יבנה
2018, (מ)ציירת נוף, בית האמנים, תל אביב
עופר פינקלר (נולד בשנת 1982), הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה.
בעל 4 מדליות כסף מהמכביה השבע עשרה (2005).
פינקלר התאמן בקבוצת השחייה של הפועל בת ים בהדרכתו של מאיר לויה.
מאיה, אחותו הצעירה של עופר, גם הוא שחיינית מצטיינת.
בהיותו בן 21 נסע ללמוד ולשחות באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ("פן סטייט" - Penn State).
בארץ הוא שחה עבור קבוצת השחייה של הפועל ירושלים.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2003 זכה פינקלר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה פינקלר בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.77 שניות, אחרי ויטלי פושקר (23.62 שניות) ולפני שי לבנת מכבי חיפה (23.99 שניות) מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:54.20 דקות, אחרי שי לבנת שקבע שיא בינלאומי חדש של 1:50.62 דקות ושילו איילון מהפועל ירושלים (1:53.87 דקות).
עופר פליישר (נולד ב-14 במרץ 1966) הוא מהנדס מערכות אוויוניקה וכדורסלן עבר ישראלי.
גובהו 2.08 מטרים, שיחק בעמדת הסנטר.
פליישר נולד בדימונה, ובנעוריו עבר להתגורר בבית סבו וסבתו במרכז הארץ על מנת להתקדם מבחינה מקצועית בכדורסל.
שיחק בקבוצת הנוער של הפועל חולון.
בעונת 1983/1984 זכה עמה באליפות המדינה בליגה לנוער.
בשנים 1984–1987 שיחק בהפועל תל אביב, ולאחר מכן עבר להפועל גליל עליון וזכה עמה בגביע המדינה (1987/1988).
לאחר מכן שיחק בקבוצות א.ס רמת השרון, מכבי חיפה, מכבי רמת גן ובני הרצליה.
בעונת 1997/1998 הצטרף למכבי נתניה, לאחר מכן שוב שיחק בהפועל תל אביב למשך שנה, ובשנת 1999 הצטרף לקבוצת נעוריו הפועל חולון ופרש ממשחק כעבור שלוש שנים בעת ששיחקה חולון בליגה השנייה.
פליישר ייצג את ישראל בנבחרת הקדטים, ושיחק 133 משחקים במדי נבחרת ישראל ובמסגרתה קלע 429 נקודות.
ככדורסלן היה ידוע באחוז קליעות נמוך מקו העונשין.
פליישר סיים תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה, ותואר שני בהנדסת מערכות בטכניון, והחל לעבוד במפעל מלמ של התעשייה האווירית כמהנדס מערכת אוויוניקה בחטיבת מערכות טילים וחלל.
בנו עידו הוא שחקן נבחרת העתודה של ישראל.
עופר רחימי (נולד ב-2 ביולי 1976 בנצרת עילית) הוא מאמן כדורסל ישראלי המשמש כיום כמאמן.
רחמי החל את דרכו כשחקן נוער בהפועל גבת אך פרש זמן קצר לאחר המעבר לקבוצה הבוגרת.
את קריירת האימון החל בליגות הנמוכות בין היתר באליצור לביא וקצרין לאחר מכן עבר לאמן את מכבי קריית ביאליק מהליגה הארצית, בעונת 2003/04 החל לשמש כעוזר מאמן בקריית ביאליק ובעונה שלאחר מכן מונה למאמן הקבוצה בליגה הלאומית.
בעונת 2005/06 שימש כעוזר מאמן בהפועל מגידו.
בעונת 2006/07 מונה למאמן הפועל מרנין–קריית טבעון והחזיק בתפקיד לתקופה של שלוש עונות.
בשנים 2011 עד 2016 שימש כעוזר המאמן בקבוצת מכבי חיפה.
הוא מונה למאמן של מכבי חיפה ביוני 2016 בסיום העונה הסדירה הראשונה שלו כמאמן ראשי (עונת 2016/17), דורגה מכבי חיפה במקום השמיני בטבלה.
בחודש יוני 2017 ניצחה מכבי חיפה בהדרכתו את הפועל חולון בסדרת רבע גמר הפלייאוף, והעפילה לחצי גמר ליגת העל בכדורסל.
בכך הפכה לקבוצה הראשונה בתולדות ליגת העל שעולה לחצי הגמר מהמקום השמיני ומדיחה את המוליכה בסיום הליגה הסדירה.
בחצי גמר הפיינל פור הדיחה קבוצתו את מכבי תל אביב והעפילה למשחק גמר נגד הפועל ירושלים בו הפסידה 83:76.
באוקטובר 2017 מונה, במקביל לתפקידו במכבי חיפה, לתפקיד עוזר המאמן של נבחרת ישראל בכדורסל תחת המאמן עודד קטש.
בתפקיד זה שימש כשנתיים עד אשר הוחלף על ידי גיא גודס.
ב-22 באפריל 2018 לאחר הפסד של קבוצתו מכבי חיפה להפועל תל אביב וירידת קבוצתו למקום האחרון בליגה עופר רחימי התפטר מתפקידו כמאמן מכבי חיפה.
הוא הוחלף על ידי ברק פלג שלא הצליח למנוע את נשירתה של מכבי חיפה לליגה הלאומית.
ב-25 ביולי 2018 מונה עופר רחימי למאמן הפועל חיפה.
בפברואר 2019 פוטר רחימי מהפועל חיפה לאחר סדרת הפסדים.
בקיץ 2019 מונה רחימי לעוזרו של דני פרנקו בעירוני נהריה.
בקיץ 2020 מונה למאמנה של מכבי אשדוד מהליגה הלאומית בכדורסל, בעונה זו הוביל את הקבוצה למקום השני בתום העונה הסדירה ולרבע גמר הפלייאוף בו הפסידה הקבוצה 1–2 להפועל עפולה.
בדצמבר 2021 פוטר רחימי מאימון אשדוד לאחר שהקבוצה פתחה את העונה עם שורת הפסדים ומאזן 2–8.
ב-4 במרץ 2022 מונה למאמנה של מכבי חיפה במקומו של אבי סוכר שהתפטר מתפקידו.
בינואר 2024 הודיעה מכבי חיפה על סיום דרכו של רחימי במועדון כאשר הקבוצה במקום האחרון.
הוא הוחלף על-ידי בני כץ.
מכבי חיפה נשרה לליגה הארצית בתום העונה.
ב-25 ביוני 2024 מונה למאמנה של עירוני נהריה מהליגה הלאומית בכדורסל.
רחימי מתגורר בשמשית, נשוי ואב לשתי בנות.
עופר אליהו ריחני (נולד ב-12 באוגוסט 1959) הוא היסטוריון וסופר ישראלי.
עופר ריחני נולד בתל אביב וגדל בבת ים.
השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "חשמונאים" בבת ים במגמה עיונית.
את שירותו הצבאי סיים בשנת 1980 כמפקד צוות ביחידת לוחמה אלקטרונית.
שיחק בעברו בקבוצות הילדים, הנערים הנוער והבוגרים של הפועל תל אביב בכדורגל, ובין השנים 1981–1982 בקבוצת הבוגרים של בני יהודה תל אביב.
בין השנים 1982–1987 עבד כיועץ השקעות בבנק הבינלאומי הראשון ומשנת 1987 ועד 1992 היה בעל עסק עצמאי בתחום הבוטניקה והצומח.
בהמשך החל לכתוב את ספריו לצד עבודתו בחברות "קנדה ישראל " ו"יסודות יניב".
בעקבות משבר הקורונה פתח עסק בתחום הצמחייה.
בשנת 1982 נשא לאישה את אירית ועבר להתגורר עמה במזכרת בתיה.
באוגוסט 2014 חזר ריחני להתגורר בתל אביב לאחר שנפרד מאשתו.
החל מינואר 2017 הוא נמצא בזוגיות עם מאשי אקשטיין צרפתי, עליה כתב את הספר "אש אהובתי" בהוצאת סטימצקי.
בשנת 2006 יצא לאור בהוצאת קווים ספרו הראשון – "מלחמת העולם השנייה: הכרוניקה", המתאר את מהלכי המלחמה בחזיתות השונות בו זמנית באופן כרונולוגי.
מתועדים בו כשלוש מאות אירועים שונים שהתרחשו בשנות המלחמה 1939–1945, ומידע רב על האישים הבולטים במלחמה, מבנה הצבאות ומהלך הקרבות.
בשנת 2011 יצא לאור בהוצאת קינג ספרו השני – "מלחמת העולם השנייה: קרבות המפנה".
בספר זה מתוארים מהלכי שלושת קרבות המפנה במלחמה שהתחוללו בשנים 1942–1943: קרב מידווי באוקיינוס השקט, קרב אל-עלמיין במדבר המערבי וקרב סטלינגרד.
בשנת 2017 יצא לאור בהוצאת סטימצקי ספר שירה פרי עטו בשם "אש אהובתי".
בשנת 2018 יצאו לאור שלושה ספרים נוספים בהוצאת סטימצקי - "מנהיגי ציר הרשע", על שלושת הרודנים אדולף היטלר, יוסיף סטלין ובניטו מוסוליני; ו"המהפכנים הגדולים בהיסטוריה": סיפור חייהם ומותם של שלושת המהפכנים ולדימיר לנין, פידל קסטרו וצ'ה גווארה; ו"שואה - הכרוניקה".
בדצמבר 2019 יצא לאור ספרו השביעי "המאה העשרים הכרוניקה".
בדצמבר 2020 יצא לאור ספרו השמיני "שתי מלחמות חמות ואחת קרה".
עופרי ארד (נולד ב-11 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדות הקשר האחורי והבלם בנבחרת ישראל.
ארד נולד וגדל קיבוץ החותרים, כבן הזקונים מתוך שבעה אחים שגם שיחקו כדורגל.
הוא החל את דרכו בכדורגל ב-2008 בקבוצת הילדים טרום א' של מכבי חיפה.
לאחר מכן התקדם לקבוצת ילדים ג' של מכבי חיפה שם זכה עם הקבוצה באליפות ושנה לאחר מכן גם זכה עמה בגביע המדינה.
לאחר מכן עלה ארד לקבוצת נערים ג' של מכבי חיפה בשנת 2012. בעונתו הראשונה הקבוצה לא הפסידה אף משחק וגרפה ארבעה תארים (אליפות מחוז השרון, גביע המדינה, תואר "אלוף האלופים" וטורניר נייקי).
במהלך אותה עונה הבקיע ארבעה שערים.
בשנת 2013, כאשר הוא בן 15, הוזמן ארד להתרשמות בקבוצת לסטר סיטי האנגלית, לאחר שהתרשמו ממנו הוא אף זכה לזימון נוסף למבחנים אך לבסוף בחר להישאר במכבי חיפה.
בשנת 2016 בעת טורניר נוער בארצות הברית קיבל הצעות למלגה מארבע אוניברסיטאות (קונטיקט, וויק פורסט, פלורידה, סטנפורד ולואיוויל) אך בחר להישאר בישראל.
באותה שנה אף זכה למעקב נוסף על ידי קבוצת לסטר אך גם אז נשאר לבסוף במכבי חיפה.
בנוסף, בשנת 2016 בגיל 17, נכלל לראשונה בסגל קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה אותה אימן רוני לוי אך הוא לא זכה לדקות משחק.
בינתיים בעונות 2015/2016 ו-2016/2017 זכה עם קבוצת הנוער של מכבי חיפה בשתי אליפויות תחת המאמן איתי מרדכי, כמו כן, במוקדמות ליגת האלופות לנוער הבקיע שער בנגיחה מול דינמו מוסקבה והעלה את קבוצת הנוער של מכבי חיפה להתמודדות מול בורוסיה דורטמונד.
בתחילת עונת 2017/2018 עלה ארד לקבוצת הבוגרים אך מאמן מכבי חיפה באותה שנה, גיא לוזון, לא בנה עליו והוא עבר בהשאלה להפועל רמת גן מהליגה הלאומית תחת הדרכתו של אריק בנאדו.
בינואר של אותה עונה ניסתה מכבי חיפה להחזירו מהשאלה אך לאחר תביעת בוררות הוא נשאר ברמת גן עד סוף העונה, הוא שיחק ברוב המשחקים ואף הבקיע 4 שערים.
בתחילת עונת 2018/19 עם חזרתו למכבי חיפה ישב תחילה על הספסל אך עם הגעתו של המאמן מרקו בלבול באמצע העונה החל ארד לשחק באופן קבוע והפך לשחקן מרכזי בקבוצה.
הוא סיים את העונה עם 21 הופעות, בישול אחד, 8 משחקים בהם שמר על שער נקי ושער אחד בגביע הטוטו.
באוקטובר 2019 האריך את חוזהו כאשר חתם על חוזה ל-5 שנים בקבוצה.
ב-4 בדצמבר כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה: שער שוויון בתוספת הזמן בתיקו 3–3 מול מ.ס.
באוגוסט 2021 האריך את חוזהו במכבי חיפה עד 2024.
בפברואר 2023 הושאל לעונה אחת לקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית.
בנובמבר עזב את מכבי חיפה וחתם לשנתיים על חוזה קבוע בקבוצה.
בעונות 2024 ו-2025 זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת 2025/2026 שיחק עם קבוצתו בליגת האלופות, ואף כבש נגד אינטר מילאנו בסן סירו.
לאחר תום החוזה, בתחילת ינואר 2026, הודיע על עזיבתו את הקבוצה.
ארד שיחק בנבחרות הנוער של ישראל עד גיל 18 ועד גיל 19 ובנבחרת הצעירה עד גיל 21.
ב-14 באוקטובר 2020, ערך הופעת בכורה בנבחרת ישראל הבוגרת בניצחון החוץ 3–2 על סלובקיה במסגרת ליגת האומות 2020/2021, כשנכנס כמחליף עם פתיחת המחצית השנייה.
אחיו הגדול הוא כדורגלן העבר דורי ארד.
אביו, עודד ארד נפטר בספטמבר 2021.
ב-24 בנובמבר 2022 נישא לשני ברגר.
עופרי ביטרמן (נולד ב-24 בספטמבר 1989) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
זוכה פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח על הופעתו במחזה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית ליסין.
ביטרמן נולד בבאר שבע ללירי בן דב, מורה לאמנות, וליוסי ביטרמן איש צבא קבע ומורה לנהיגה, בגיל 3 עברו להרצליה.
עופרי למד בבית הספר היסודי בן צבי הרצליה, ובהמשך בחטיבת הביניים בן-גוריון.
את שנות התיכון למד עופרי בתיכון "היובל" במגמת תיאטרון.
בגיל 13 החל ללמוד ולשחק ב"להקת על הבמה" הרצליה (שבין בוגריה השחקנים: רועי ניק, מאי מלר, דברי מזי"א, אסף הרץ, אלון סנדלר, רות רסיוק ועוד) ובהמשך שיחק גם בתיאטרון העירוני הרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה כמפקד כיתה במגל.
לאחר שחררו מצה"ל החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק מייסודו של יורם לוינשטיין (מחזור 2016).
במסגרת הלימודים זכה בתשע מלגות הצטיינות בתחרויות שונות.
עופרי ביטרמן נישא לנעה אברהם ביוני 2022. לזוג נולדה בת בחודש יולי 2023.
במסגרת הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין עופרי השתתף בהצגות והפקות רבות ביניהן ערב שירי גבעטרון, "קליגולה" – בתפקיד הָליקון, "שחקנים ונשיקות" - בתפקיד "הוא", "צ'פלין" – בתפקיד צ'ארלי צ'פלין.
במסגרת תיאטרון הרצליה השתתף ב"להקת על הבמה" ושיחק בהצגות ילדים כמו "אגדת הצעיף הלבן", "הסנדלר והגמדים", "החתול במגפיים", "ממלכת השיניים", "לחלום בשיר", "גליצו יוצא לדרכים", "האריה המכשפה וארון הבגדים", המחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" המחזמר "שמשון ודלילה", "הערב מחזמר", המחזמר "מכתבים תועים" ועוד.
בשנת 2017 לאחר סיום הלימודים החל לשחק בבית ליסין.
בהצגה "אילוף הסוררת" בבימויו של אודי בן משה, "ההצגה חייבת להיגמר" בבימויו של אודי בן משה.
לאחר מכן גילם את בוריק הכלב בהצגה "מלך הכלבים" תיאטרון בית ליסין בבימויו של עירד רובינשטיין.
בשנה זו גם זכה בפרס התיאטרון הישראלי על תפקידו בהצגה כשחקן המבטיח לשנת 2017.
בשנת 2017 שיחק את בנג'י בסדרה "כיפת ברזל" ששודרה בקשת 12.
בשנת 2018 גילם את אוליבר בעונה השנייה של הסדרה "כדברא", בסרט "שרה שטיין, שלום ברלין, שלום ת"א" (קופרודוקציה גרמניה) - בתפקיד דורי, "בת אל הבתולה", בתפקיד אמיר איצ'קוביץ ואהרון איצ'קוביץ, ובסרט "ימים נוראים" בתפקיד שמואל רוזנבלום, שזכה בשנת 2019 בפרס אופיר כסרט הטוב ביותר.
משנת 2018 משחק את רולף במחזמר צלילי המוסיקה בהפקת התיאטרון הארצי לילדים ונוער.
בשנת 2019 גילם את דמותו של צ'ארלי צ'פלין במחזמר "במחזמר צ'פלין" בהפקת תיאטרון חיפה ותיאטרון תל אביב בבימויו של שוקי וגנר.
בתיאטרון הקאמרי השתתף במופע "לילה בפריז" בבימויו של גלעד קמחי ובמרץ 2020 עלה עם המופע "החיים הם קברט" בבימויו וכוריאוגרפיה של עוז מורג.
בשנת 2020 השתתף בסדרה שעת נעילה, וב-2021 בעונתה השנייה של הסדרה פמת"א.
משנת 2021 משחק במחזה "כימים אחדים" שכתב וביים חנן שניר על פי מאיר שלו, ובהצגות הילדים של תיאטרון הקאמרי: "פיטר פן" בתפקיד קפטן הוק וגברת הוקינס, ו"עוץ לי גוץ לי" בתפקיד שר האוצר.
בשנת 2022 החל לשחק במחזמר "החבדניקים" בתפקיד ראשי בקאמרי בבימויו של גלעד קמחי, ואודי גוטשלק.
שיחק גם בסרט "אמריקה" את דמותו של יותם.
בשנת 2023 החל לשחק במחזמר "מלצרית" בתיאטרון הקאמרי בבמויו של עידו רוזנברג.
בשנת 2025 החל לשחק בהצגה "הלויתן" בתיאטרון הקאמרי.
עופר רגירר (נולד ב-16 במאי 1977) הוא שחקן ישראלי.
רגירר נולד בחיפה וגדל ברחובות הוא בן אמצעי בין שלושה אחים: אחות בכורה, ואח צעיר.
בגיל צעיר הצטרף ל"בימת הנוער" ברחובות.
עוד בהיותו תלמיד תיכון התקבל להפקה הישראלית של גריז (1995) בבימויו של אורי פסטר.
לאחר שירותו הצבאי כחוקר מצ"ח משטרה צבאית חוקרת, התבלט בצוות הבידור של מלונות ישרוטל באילת ומשם התקבל כשחקן, זמר ורקדן למחזמר "מלך סיאם", ובהמשך גם במחזמר "המלך ארתור ואבירי השולחן העגול" שכתב וביים ירון כפכפי בהפקת יוכלמן-אשר.
במקביל החל ללמוד משחק, בתחילה בבית הספר למשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר (2000–2001), ולאחר מכן בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה בית צבי (2001–2004).
רגירר הוא חלק מקבוצת "בועות" בהנחייתה של סיגלית מחבר, אשר מופיעה ברחבי הארץ בערבי תיאטרון פלייבק.
מאז שנת 2001 רגירר נמצא בזוגיות עם הבמאי ירון כפכפי.
השניים מתגוררים יחד בתל אביב ומגדלים ארבעה ילדים מהורות משותפת עם שתי נשים: זוג תאומות של רגירר ובן ובת של כפכפי.
שנה שם הסרט תפקיד הערות 2008 אנטארקטיקה בועז 2009 Fucking different TLV אבי בניסקו אדם סרט קצר 2015 ארץ פצועה שוטר 2016 ליל ירח בהיר בועז סרט קצר עור ועצמות עמוס לעבור את הקיר שגיא
שנה שם התוכנית תפקיד הערות זומזום שוטר צבאי חשופים סרן אורן אבלס גריז בתפקיד עצמו חברות יאיר בית הכלבים טייס 2019 תברחו ד"ר גרין
עופר פביאן (נולד ב-10 במאי 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת השוער, ומזוהה יותר מכל עם קבוצת מכבי פתח תקווה, שם שיחק את מרבית הקריירה שלו.
מאז פרישתו משמש פביאן כמאמן כדורגל, והיה בין היתר, עוזר מאמן של הנבחרת הצעירה של ישראל.
פביאן החל את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
הוא שיחק בבוגרים לראשונה בשנת 1981. לאחר מספר עונות, ותקופת השאלה קצרה בקבוצת בני יהודה תל אביב, הפך לשוער הראשון והבכיר בקבוצה, ובשערה עמד ברציפות יותר מעשור.
בעונת 1993/1994 עבר פביאן לקבוצת הפועל דלית אל-כרמל מהליגה השנייה, ועונה לאחר מכן עבר להפועל פתח תקווה למשך שלושה חודשים.
לאחר מכן, בגיל 32 נפצע פביאן ופרש מכדורגל פעיל.
לפביאן היו גם שלוש הופעות במסגרת משחקי ידידות של נבחרת ישראל הבוגרת, בשנים 1987–1988.
מאז הפרישה, פביאן השתייך לצוות המקצועי של קבוצת מכבי פתח תקווה בתפקידים שונים.
הוא שימש כמאמן הנערים והנוער וזכה עם הקבוצה פעמיים בגביע המדינה לגילאים אלו.
במקביל הוא שימש גם כמאמן השוערים של הקבוצה הבוגרת, עד שחברו הקרוב, גיא לוזון, קידם אותו, ומינה אותו למשרת עוזר המאמן בקבוצה.
ב-2007 מונה למאמן הראשי, ובתפקיד זה שימש עונה אחת עד לפיטוריו.
לאחר מכן עבר לשמש כעוזר מאמן של הפועל ניר רמת השרון, ולאחר מכן אימן את הפועל מרמורק ואת מכבי קביליו יפו לתקופות קצרות.
מאז 2010 מילא פביאן שורה של תפקידים באגף הנבחרות הצעירות של ישראל.
הוא החל בתפקיד עוזר מאמן של גיא לוזון בנבחרת ישראל הצעירה, ולאחר מכן שימש כמאמן של נבחרות ילדים ונוער באגף (נערים א', נערים ב') וגם כמנהל המקצועי של הנבחרות הצעירות וכאחראי פרויקט המצוינות בתחום.
ב-2020 סיים פביאן את תפקידו באגף.
במאי 2022 מונה פביאן למנהל מחלקת הנוער של מכבי חיפה.
עופר פביאן נשוי לענת פביאן, ולהם שני ילדים ושבעה נכדים.
ב-2021 זכתה ענת בתואר "הסבתא היפה בישראל", בהיותה בגיל 60.
עופר צור (נולד ב-26 בפברואר 1955) הוא ספורטאי ומאמן ספורט נכים שהשתתף בארבע אולימפיאדות נכים.
זוכה מדליית זהב באליפות אירופה קבוצתית לקליעה נכים (2022).
צור הוא דור תשיעי לרבי שלמה מטולוצין, דור שמיני לראש"ז ונין לשלמה רוהלד מצד אביו גרשון צור (שרפשטיין).
התגייס לשירות צבאי ב-1973 בחיל השריון.
במלחמת יום הכיפורים לחם עם גדוד 79 באזור תעלת סואץ.
צור נפגע מירי טילים על הנגמ"ש שבו ישב וספג פגיעה בעמוד השדרה שהותירה אותו משותק בפלג גופו התחתון.
לאחר שנת שיקום הצטרף לפעילות מרכז הספורט לנכים ולאחר מכן לפעילות בית הלוחם.
צור החל להתאמן בקליעה, שחייה וכדורסל כיסאות גלגלים.
ב וב התחרה עם נבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים.
ב-2008 החל לאמן את נבחרת הנשים של ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים.
במרץ 2022 זכה במדליית זהב באליפות אירופה לקבוצות ברובה מצב שכיבה 10 מטר, יחד עם יוליה צ'רנוי ואלי חברה.
מתגורר ברעננה, נשוי לספורטאית בלה ויינשטוק, המרותקת גם היא לכיסא גלגלים, ולזוג ארבעה ילדים (בן בכור ושלישייה).
עָפְרִית אֵירוֹפִּית (שם מדעי: .Plumbago europaea L) היא בן-שיח בר נדיר, יְרֹק-עַד, ים-תיכוני, נמוך, מסועף ומעוצה ממשפחת העפריתיים.
הסוג עופרית מונה כ-17 מינים הנפוצים באזורים הטרופיים והסובטרופיים, באזורים החמים משני צדדי קו המשווה.
מין זה הוא מין יחיד בסוגו בישראל וסביב אגן הים התיכון, ולא רק זאת, טיפוס תפוצתו היא גם אירנו-טורנו (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי).
משרעת תפוצתו מגיעה עד לצפון הקווקז ומערבה לאיראן ולטורקמניסטן.
מין זה בולט בפריחתו בנוף היבש והחם של הקיץ הים-תיכוני והמשך פריחתו גם בתקופה של חודשי הסתיו ותחילת החורף שמאופיינת בגשמים וברוחות ובמעוט מאביקים.
ובנוסף ו"בניגוד לטובתו" הוא ניחן בשתי תכונות קיצוניות שמטרתן לעודד האבקה זרה ולמנוע האבקה עצמית: האחת, הטרוסטיליה (heterostyly), ליתר דיוק דיסטיליה (distyly), והשנייה, דו-צורתיות במורפולוגיה של הצלקות וגרגרי האבקה.
עופרית אירופית גדלה בר בישראל, בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם במקומות מופרעים (מקומות עזובים, חלקות שדה וגינות נטושים וכדומה) שנותרו בהם מספיק מים זמינים עד לקיץ, כשהצמח יכול לצמוח ולפרוח בעונה זו.
בישראל גדלים שני מיני נוי מאותו הסוג: עופרית הודית ועופרית הכף.
האחרונה, שמוצאה מדרום אפריקה (מכאן שמה), הייתה מקובלת בגינון בשל פריחתה השופעת והתכולה בעונת הקיץ וניתן למוצאה בגינות נוי ציבוריים ופרטיים רבים.
הדמיון בין עופרית אירופית לעופרית הכף ניכר בגביע שמכוסה בשערות בלוטיות דביקות הנתפשות בבגדים ובשיער או נדבקות לתנוך האוזן (כמשחק ילדים).
השם הסוג Plumbago והשם העברי עופרית נלקח מלטינית Plumbum (עופרת), ו-agere ("להידמות").
שם המשפחה עופריתיים נקרא כולה על-שם המין הזה (ראה פירוט בערך עופריתיים).
השם בערבית: חמשי או רצאציה.
בן-שיח ענף, מעוצה ולא קוצני (בשונה מחדעד) הגבעולים מצולעים, גובהם 30 עד 100 ס"מ.
העלים מסורגים, פשוטים, ערוכים לכל אורכו של הגבעול (בשונה מהמין עדעדית משובלת) ואורכם 5 עד 10 ס"מ.
העלים התחתונים בעלי פטוטרות והעליונים יושבים ואף עוטפים בבסיסיהם את הגבעול.
העלים בייחוד בצדם התחתון מכוסים בשכבה דקה של שעווה וגם מכוסים במעין אבקה לבנה קמחית המשווה לכל הצמח צבע אפרפר.
הטרפים דמויי אזמל מוארכים (בשונה מהמין חדעד) ושפתם תמימה ומעט גלונית.
הפרחים סגולים-לילכיים, ערוכים בשיבולים בקצות הגבעולים ואורכם 15 עד 18 מ"מ, הפרחים נכונים, דו-מיניים, הטרוסטילים (ראה בהמשך).
באמצע כל עלה כותרת מצויה פס אורך כהה.
הגביעים דמויי צינור ירוק עשבוני (לא קרומי בשונה מעדעדית ועדעד), משתייר, בעל חמש אונות זקופות ומכוסה בבלוטות (טריכומות מפרישות) דביקות שנישאות על עוקץ (בשונה מהמין בת עופרית).
מדובר בבלוטות רב-תאיות, הבנויות מכמה תאים מפרישים חומרים ומכמה תאים בסיסיים אוספים.
הכותרת גלגלית, בעלת צינור ארוך, אוגן מורחב וחמש אונות פרושות, מוארכות וקהות בקודקודן, צבעם סגול-לילך ובאמצעם מצוי פס-אורך כהה.
צינור הכותרת בולט מתוך הגביע ואורכו פי שניים מהגביע וארוך מהאוגן המורחב.
האבקנים 5, מופרדים, מעורים בתושבת הפרח (ולא בצינור הכותרת, כרגיל במאוחי עלי הכותרת) וקבועים מול עלי הכותרת ולא ביניהם.
השחלה עילית, בעלת עלה שחלה אחד, מגורה אחת וביצית אחת שעוקץ ארוך מאוד מקיף אותה מסביב (circinotropous).
עמוד השחלה יחיד ומתפצל בקודקודו לחמש אונות של צלקות דמויות חוט.
באוכלוסיית של עופרית אירופית מצויים פרטים משני טיפוסי פרחים.
בטיפוס אחד האבקנים ארוכים ועמוד השחלה קצר ובשני ההפך.
באותו פרט לעולם אין אבקנים ועמוד שחלה באותו אורך ולכן נמנעת האבקה עצמית.
הפרי מסוג הלקט יבש דמוי שקיק מוארך בן זרע אחד.
הוא נפתח אחרי הבשלתו במעגל לרוחבו בקרבת בסיסו, או במילים אחרות פתיחתו היא פתיחה היקפית – (circumscissile) – פתיחה על ידי סדק רוחב, באופן שנוצר מכסה.
יחידת התפוצה כוללת את שרידי הכותרת ואת הפרי שעטוף בגביע משתייר.
השערות הבלוטיות המצויות על פני הגביע מפרישות חומר דביק שמשמש להיאחזות יחידת התפוצה בבעלי חיים העוברים ליד הצמח.
מַחְזוֹר חָזוּתִי, פֵנוֹלוֹגְיָה - גדילה האבקה והפצה
העלווה של הצמח ירוקה כל השנה, אך היא דו-פרצופית.
בתחילת החורף מפתח הצמח שושנת עלים קירחים, מעוגלים בראשם ובעלי פטוטרת ואורכם 6 עד 10 ס"מ.
בחודשי הקיץ, כאשר מתייבשים עלי החורף, צומחים דורבנות נושאי עלים קטנים מחיק העלים העליונים, ובכל סעיף בחלקו העליון יושב פרח בודד.
הפריחה מתרחשת מסוף מאי ועד תחילת דצמבר בשתי תקופות קשות לצומח – תקופה של יובש וחום הקיץ בהתחלה ותקופת הגשמים בהמשך.
האבקה עצמית נמנעת בזכות הטרוסטיליה (ראה לעיל) ודו-צורתיות במורפולוגיה של הצלקות וגרגרי האבקה.
הפצת הפרי מסוף ספטמבר עד תחילת ינואר היא באמצעות בעלי חיים.
עם הבשלת הפרי ניתק הגביע המשתייר מהצמח יחד עם הזרע היחיד ועם שרידי הכותרת, והם כיחידת תפוצה, נצמדים לפרטי לבוש או לפרוותם של בעלי חיים בעזרת החומר דביק, שעל פני הגביע, שמצמיד היטב את יחידת התפוצה לגוף המפיץ (בשונה מעדעדית משובלת).
עופרית אירופית גדלה בר בישראל, בעיקר בבתי-גידול טבעיים, אך גם במקומות מופרעים ובמעזבות (מקומות עזובים, חלקות שדה וגינות נטושים וכדומה) שנותרו בהם מספיק מים זמינים עד לקיץ, כשהצמח יכול לצמוח ולפרוח בעונה זו.
עופרית אירופית גדלה בכל אזורי צפון הארץ ומרכזה, בחבלים ים-תיכוניים ובבתות ספר.
מין זה נפוץ בחוף הגליל ובחוף הכרמל; מצוי בגולן, בבקעת חולה, בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בעמק יזרעאל, בעמק עכו, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה; נדיר בשרון ובדרום מישור החוף; נדיר מאוד בחרמון, בבקעת בית שאן ובערבות הירדן (ראה מפת תפוצה).
ריבוי עופרית אירופית מצויה במזרח הגליל על גבי קרקע טרסה רוסה חומה-אדומה או רנדזינה חומה עם מונטמורילוניטים (מינרל חרסית בעל כושר גבוה של ספיחת מים ומינרלים).
תפוצתה העולמית משתרעת בארצות שסביב הים התיכון ובמערב אסיה.
היא מגיעה עד לצפון הקווקז ומערבה לאיראן ולטורקמניסטן.
עופרי פרישקולניק אלדד (נולדה ב-1 במאי 1981) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
שיחקה במספר סדרות וסרטים כמו מגרש הרוסים, אלופה, קדושים וסקיי.
עופרי נשואה לאדריכל ירון אלדד ולהם שלושה ילדים, רומי דורון וברי אלדד.
למדה משחק בבית הספר יורם לוינשטיין והיא בוגרת אוניברסיטת תל אביב לקולנוע.
כיום עופרי משחקת בשלל סדרות וסרטים ופועלת כתסריטאית ושחקנית.
פרישקולניק נולדה בהרצליה, אמה היא מנהלת בית ספר יסודי ברעננה ואביה הוא מורה לנהיגה.
היא למדה במגמת תיאטרון בתיכון היובל בהרצליה, ואת שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון צה"ל ובחיל הקשר.
היא למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, ומשחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין ובסידני, אוסטרליה.