tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדעת רבי מאיר אין חיוב הקנס של אונס אלא באונס נערה, אך לא באונס קטנה.
לשיטת חכמים "קטנה מבת שלוש שנים ויום אחד ועד שתיבגר יש לה קנס".
לדעת כולם אין תשלומי קנס באונס בוגרת.
חילוקים אלו אינם אלא לעניין חיוב ה"קנס" שחייבה התורה (חמישים שקל כסף), אך בכל מקרה חייב האונס בשאר התשלומים הרגילים של צער, בושת ופגם, ככל חובל בחברו.
כמו כן, מפורש בתורה שחובת תשלום הקנס הוא רק באונס נערה בתולה, היינו נערה שלא נבעלה לאיש.
האונס נערה בעולה פטור מקנס, אך מכל מקום חייב בשאר התשלומים כאמור.
יש מחלוקת בין הפוסקים, אם אונס "בוגרת" חייב לשאתה (אם היא רוצה) כדין אונס נערה.
או שכשם שפטור מתשלומי "הקנס" כך פטור מהמצווה והלאו שחייב להתחתן איתה.
על כל פנים יכול האונס לטעון קים לי (סוג של טענת הגנה במקרה של מחלוקת הלכתית) כהשיטות המקילות.
מלבד חובת תשלומי קנס בעד הנאת שכיבה, מתחייב האונס בתשלומי חובל, המכונים "חמישה דברים", בהם ריפוי, צער ותשלומי בושת.
אמוראים האריכו להסביר עבור איזה צער משלם האונס (תשלומי צער צריכים להיות עבור צער פיזי, שכן הם באים בנוסף לתשלומי הבושת אותם משלם האנס).
מסקנת הגמרא היא שהצער המשולם הוא עבור "צער פיסוק רגליים", שאינו קיים בביאה רגילה שכן "אינו דומה נבעלת באונס לנבעלת ברצון".
דין האונס חמור מדין המפתה, שהמפתה אינו משלם את הקנס אלא אם אינו נושא את המפותה לאשה, ואילו האונס משלם מיד את הקנס לאביה, אף על פי שנושאה לאשה, שנאמר באונס: "ונתן האיש השוכב עמה לאבי הנערה חמשים כסף ולו תהיה לאשה".
ככל דיני קנסות, גם קנס האונס והמפתה לא קיים בזמננו.
הסיבה לכך היא שעל מנת לדון בדיני קנסות יש צורך בשלושה דיינים "סמוכים" .
כיום פסק השולחן ערוך שבית דין .
אונסה קלדס (בספרדית: Once Caldas Sociedad Anonima) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר מניסלס שנמצאת במחוז קלדס.
היא נוסדה מחדש תחת השם אונסה קלדס ב-15 בינואר 1961 לאחר שהופיעה תחילה תחת שמה הקודם - דפורטס קלדס.
דפורטס נוסדה ב-16 באפריל 1947 ושיחקה ארבע עונות של הליגה המקצוענית בין השנים 1948–1952.
הצבע המזוהה של הקבוצה הוא לבן, בו החלה להשתמש מאז 1961 ובגללו גם זכתה הקבוצה לכינוי El Blanco, Blanco שפירושו "הלבן, לבן".
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון פלוגרנדה בעל תכולה של 42,600 מושבים.
הקבוצה זכתה עד כה בארבעה תוארי אליפות אבל גם בתואר החשוב ביותר ביבשת - גביע ליברטדורס.
היא הקבוצה הקולומביאנית השנייה בסך הכל שזוכה בגביע זה אחרי אתלטיקו נסיונל ועשתה זאת ב-2004 לאחר ניצחון בגמר על בוקה ג'וניורס.
עד שנת 1952 הופיעה הקבוצה תחת השם דפורטס קלדס וכבר בעונה השלישית של הליגה המקצוענית, הצליחה לזכות בתואר האליפות.
זה קרה ב-1950 תחת המאמן הארגנטינאי, אלפרדו קווסו ועם החלוץ הארגנטינאי המצוין, חוליו אבילה.
דפורטס קלדס זכתה באליפות לאחר שסיימה את הליגה הסדירה במקום הראשון עם 45 נקודות ו-20 ניצחונות מתוך 30 משחקים.
מיונאריוס סיימה שנייה עם 43 נקודות.
לצערה של קלדס, הקבוצה איבדה לא מעט משחקניה לקראת הטורניר ב-1951 ולא הצליחה לשמור על התואר כאשר סיימה במקום ה-10.
בשנת 1959 נולדה אונסה קלדס.
הרעיון הונהג על ידי קרלוס גומס אסקובר, אדוארדו גומס ארובלה והרמן בואנו רמירס.
אסקובר רצה לשמור על שמה של דפורטס קלדס, בעוד שארובלה רצה לשמור על שמה של אונסה דפורטיבו, קבוצה נוספת מהעיר מניסלס ששיחקה בליגה הבכירה בין השנים 1948–1951. בסופו של דבר החליטו על הקמת קבוצה שתשלב בין שני השמות ותקרא אונסה קלדס.
לאחר שבשנת 1960 ערכה הקבוצה מספר משחקי ידידות, בין היתר מול קבוצות כמו הכוכב האדום בלגרד, פלמיירס והוראקן, היא נרשמה מחדש לליגה ב-1961.
באליפות השנייה בתולדותיה זכתה אונסה רק בטורניר האפרטורה של 2003. המועדון בנה קבוצה מצוינת בראשותו של המאמן לואיס פרננדו מונטויה שכללה את ארנולפו ולנטיירה שחזר מאמריקה קאלי, ג'ון ויאפרה, רובן דריו ולסקס וכמובן השחקן הבולט ביותר, החלוץ סרחיו גלבן ריי.
את שלב הליגה הסדירה סיימה אונסה במקום הראשון עם 35 נקודות ושובצה בשלב הפלייאוף לבית שכלל את אמריקה קאלי, דפורטיבו קאלי ואוניון מגדלנה.
היא ניצחה את אמריקה בחוץ לראשונה מזה 26 שנים, הביסה את מגדלנה 0–4 ואז סיימה פעמיים בתיקו מול דפורטיבו קאלי ומגדלנה בחוץ.
ניצחון ביתי נוסף על אמריקה קאלי העלה את הלבנים לגמר.
היריבה של אונסה הייתה ג'וניור ברנקייה ואחרי תיקו במשחק החוץ, אונסה הייתה צריכה לנצח בבית באצטדיון פלוגרנדה, כדי לזכות בתואר.
שער ניצחון של גלבן ריי, נתן להם את התואר השני בהיסטוריה ואת ההעפלה לגביע ליברטדורס 2004.
בבית חצי הגמר שיחקה הקבוצה מול דפורטס טולימה, לה אקידד ובויקה צ'יקו.
תורק אליפות שלישי לאונסה קלדס.
בטורניר הקלאוסורה של 2010 הייתה לאונסה קבוצה מצוינת שהצליחה לזכות באליפות הרביעית בתולדות המועדון.
למרות בעיות כלכליות שכמעט וגרמו לקריסת המועדון, הצליחה הקבוצה בשנה זו להרכיב קבוצה שכללה את צמד החלוצים הכי יעיל בליגה, פרננדו אוריבה ודיירו מורנו, את הקשר חיימה קסטריון והכישרון הצעיר, פליקס מיקולטה.
את הקבוצה הדריך חואן קרלוס אוסוריו והיא סיימה במקום השני את הליגה הסדירה עם 36 נקודות אחרי דפורטס טולימה שסיימה עם מספר זהה.
בפלייאוף הוגרלה הקבוצה לבית B שכלל את אתלטיקו נסיונל, דפורטס קינדיו וקוקוטה דפורטיבו.
בגמר פגשה קלדס את דפורטס טולימה שסיימה ראשונה בבית המקביל.
המשחק הראשון באצטדיון מנואל מוריו טורו הסתיים בניצחון המארחת 1–2, כאשר מורנו כובש את השער המצמק לזכות קלדס.
בגומלין בפלוגרנדה, קלדס הייתה חייבת להפוך את התוצאה לטובתה והיא אכן עשתה זאת עם ניצחון גדול של 1–3, כאשר המבקיעים היו אוריבה, קסטריון ווילסון מנה, שנתנו לה את התואר הרביעי בתולדות המועדון.
אונסה קלדס הייתה אחראית לאחת מההפתעות הכי גדולות במפעל הבכיר ביבשת, הקופה ליברטדורס.
זה קרה ב-2004, כאשר אונסה אומנם הגיעה כאלופת קולומביה, אבל לא הייתה כלל בין אחת המועמדות, בעיקר בגלל שנחשבה לחסרת ניסיון במפעל ולקבוצה בינונית.
העפלה לשמינית הגמר או רבע הגמר הייתה נחשבת להצלחה גדולה מאוד.
היא שובצה לבית אחד עם ולס סארספילד מארגנטינה, פניקס מאורוגוואי ואתלטיקו מרקאיבו מוונצואלה.
היא פתחה טוב את הטורניר עם שני ניצחונות - 0-3 ביתי על פניקס עם שני שערים של ארנולפו ולנטיירה וניצחון חוץ בוונצואלה מול מרקאיבו 1-2 משערים של גלבן ריי וג'ונתן פברו.
הם אומנם הפסידו בארגנטינה 0-2 לולס, אבל נקמו בהם במשחק הביתי במניסלס עם ניצחון 0-2 מצמד שערים של גלבן ריי.
ולנטיירה ואלקין סוטו כבשו בניצחון הביתי על מרקאיבו 1-2 ואונסה סגרה את הסיבוב הראשון עם תיקו 2-2 באורוגוואי מול פניקס מצמד של פברו.
בשמינית הגמר פגשה קלדס את ברצלונה ספורטינג קלוב מאקוודור וסיימה בתיקו 0-0 את משחק החוץ.
בחצי הגמר פגשה קלדס יריבה ברזילאית אחרת ואפילו חזקה יותר - סאו פאולו.
במשחק החוץ בברזיל הצליחה לשרוד ולסחוט תיקו 0-0. בגומלין בקולומביה, התוצאה הייתה 1-1 לאחר 90 דקות וממש לפני הפנדלים, בתוספת הזמן, כבש חורחה אגודלו את שער הניצחון של קלדס שלקח אותה לגמר מול בוקה ג'וניורס.
המשחק הראשון נערך באצטדיון הבונבוניירה ושם הצליחה אונסה קלדס לחלץ תיקו 0-0 חשוב מאוד לקראת הגומלין.
ב-1 ביולי נערך הגומלין באצטדיון פלוגרנדה והקהל שמילא אותו ראה את ג'ון ויאפרה מעלה את קלדס ליתרון של 0–1 כבר בדקה ה-8. במחצית השנייה הצליחה בוקה לאזן את התוצאה משער של ניקולס בורדיסו וההכרעה עברה לדו-קרב פנדלים.
שם לקלדס היה את השוער חואן קרלוס הנאו שהדף שתי בעיטות ובסך הכל בוקה החטיאה את כל ארבע הבעיטות שלה.
קלדס כבשה פעמיים מרגלי סוטו ואגודלו והדהימה את כל העולם עם זכייה היסטורית, השנייה בסך הכל של קבוצה קולומביאנית.
כאלופת דרום אמריקה, שיחקה אונסה קלדס את המשחק המסורתי מול אלופת אירופה של אותה שנה, פורטו.
המשחק התקיים ב-12 בדצמבר 2004 באצטדיון הבינלאומי יוקוהמה שביפן במסגרת משחק הגביע הביניבשתי.
הפורטוגלים היו מעט טובים יותר מאשר אונסה קלדס, אך התוצאה הסופית בתום 120 דקות הייתה 0- והמנצחת נקבעה לאחר דו-קרב פנדלים.
בניגוד לגמר גביע הליברטדורס, כאן אונסה לא הצליחה לנצח והפסידה 7–8 למרות שהייתה לה הזדמנות לזכות בבעיטה האחרונה, אותה החטיא להסוף פברו.
בסופו של דבר פורטו מנצחת ומוכתרת כאלופת העולם אבל קלדס נשארה עם המחמאות.
זו הייתה הפעם האחרונה שבה שוחק המשחק המסורתי בגרסה זו.
החל מ-2005 מתקיים טורניר גביע העולם למועדונים.
בוקה ג'וניורס ואונסה קלדס נפגשו שוב בסוף אוגוסט 2005 למשחק הרקופה בין מחזיקת גביע ליברטדורס למחזיקת גביע סודאמריקנה.
את המשחק הראשון בארגנטינה הצליחה בוקה לנצח 1-3 אבל הפסידה בגומלין 1-2. למרות זאת, זכתה בוקה בתואר עקב ניצחון 3–4 בסיכום שני המשחקים.
בכך השלימה בוקה את הנקמה שלה באונסה קלדס על ההפסד בגמר גביע הליברטדורס שנה קודם לכן.
אונסה קלדס משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון פלוגרנדה, שהוא האצטדיון החמישי בגודלו במדינה.
הוא נמצא במניסלס והוקם ב-1936, אם כי עבר שינויים ב-1994 וב-2011. תכולתו היא 28,678 מקומות ובו שיחקה בחצי גמר הקופה אמריקה 2001 מול וניצחה אותה 0–2. באצטדיון זה גם רשמה אונסה קלדס את הישגה הגדול ביותר עד כה, גביע הליברטדורס ב-2004.
אונס בלגיה הוא כינוי להתעללות של הקיסרות הגרמנית באזרחי בלגיה הכבושה זמנית במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חשבו שההתעללות הייתה תעמולה שקרית של הבריטים, אך בשנים האחרונות נמצאו מסמכים שמראים שאכן כנראה הייתה התעללות.
אונס בלגיה, המינוח שלו, והתעמולה סביבו, מדגישים את חשיבות התעמולה במלחמת העולם הראשונה.
במלחמה הגדולה (שבה 40% מההרוגים היו אזרחים) התרחשו פשעי מלחמה נוספים רבים, וגם היו כאלה שנבדו או הוגזמו לצורכי תעמולה, במחשבה שזריעת פחד מן הצד השני יותר חשובה מדיוק.
אף על פי שהפשעים שבוצעו בבלגיה על ידי הפולש הגרמני, הוגזמו ועוצבו על ידי אנשי תעמולה והוצגו כמחרידים יותר משהיו, בעיקרם הם היו נכונים.
הנייטרליות של בלגיה הובטחה בהסכם לונדון (1839), שנחתם, בין היתר, על ידי פרוסיה.
למרות זאת, תוכנית שליפן הגרמנית הצריכה הפרת ההסכם על ידי כוחות צבאיים גרמניים כדי לכתר את הצבא הצרפתי, ששהה במזרח צרפת.
הגנרל הגרמני תאובלד פון בתמן-הולווג המעיט בערך ההסכם וכינה אותו "חתיכת נייר".
בתחילת המלחמה ביצע הצבא הגרמני מספר רב של מעשי זוועות באוכלוסיית בלגיה.
הגרמנים השחיתו כמות רבה של רכוש פרטי, כ-6,000 אזרחים בלגים נהרגו בפלישה ועוד כ-17,700 מתו כתוצאה מגירוש, הגלייה, מאסר והוצאה להורג בצו בית משפט.
כשלושת אלפים בלגים נוספים מתו מגדרות חשמליות שהציב הצבא הגרמני כדי למנוע מבלגים לברוח מהמדינה ו-120,000 נוספים עבדו בכפייה במחנות עבודה, כשחצי מהם הוגלו לגרמניה.
25,000 בתים ומבנים נוספים נהרסו ב-1914 בלבד, ו-1.5 מיליון בלגים (20% מהאוכלוסייה אז) נסו מהצבא הפולש הגרמני.
אונסקוצרטופס (שם מדעי: Unescoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הלפטוצרטופסיים אשר חי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון בגיל הקמפן לפני 75–76.5 מיליון שנה.
המשמעות של שמו היא: "הצרטופסיד של אונסק"ו".
היא ניתנה על שם החלטת הארגון להעניק יותר משקל לאתרים היסטוריים ברחבי העולם.
מאובני הדינוזאור התגלו באלברטה שבקנדה על יד הפארק הפרובינציאלי דינוזאור.
הוא התגלה ב-2012 בידי משלחת מדענים, בהם פיליפ קורי ומיכאל ג.
ראיין, שהעניק לו את שמו.
הממצאים כללו מאובנים של שרידים חלקיים של שיניים ולסת תחתונה.
דינוזאור זה היה קרובו של הלפטוצרטופס והגיע למשקל 91 ק"ג בממוצע ולאורך 1–2 מטרים.
המקור שלו היה קרני וקטן ובניגוד לצרטופסיים הוא היה דו-רגלי.
ייתכן שהיו לו שרידי נוצות קטנות על זנבו.
אונס סדרתי הוא סוג אונס שבו האנס אונס מספר קורבנות או אונס קורבן יחיד מספר פעמים לאורך תקופה קצרה, לעיתים מעשי אונס סדרתי מכוונים לילדים, אחרים יעשו זאת בכלא ולעיתים אחרים יעשו זאת לאחר שהם חוטפים אדם כלשהו ומבצעים בו מספר פעמים אונס שלאט לאט הופך לאונס סדרתי.
לאנסים סדרתיים יש נטייה לארוב ליעדיו וזה בניגוד למרבית האנסים ה"לא סדרתיים" שחוטפים באמצעות טרמפ או אונסים באמצעות סם אונס את הנאנסים.
אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב זיהתה את הנטייה של עברייני מין להיעצר כמה פעמים, כ-60% מהעצורים על תקיפה מינית נעצרו בעבר על חשד דומה, בשל כך הרשויות פועלות לרסן ולתפוס עבריינים כאלו, כבר ב-1974 הקים ה-FBI יחידה למדעי ההתנהגות של עבריינים מסוג אלו.
לעיתים אונס סדרתי נעשה באמצעות "זיהוי מטרות" באינטרנט וברשתות החברתיות, דוגמה לכך ב-2014 בחור בן 18 הואשם בביצוע אונס סדרתי לאחר ש"דג" קורבנות דרך הפייסבוק, הקיק והסנאפצ'אט.
באוגוסט 2016 פורסם בתקשורת האוסטרלית על ניסיון של המשטרה האוסטרלית למצוא אנס סדרתי שנחשד בביצוע של כ-27 מקרי אונס וניסיונות אונס באזורים שונים בעיר סידני.
בישראל אחד האנסים הסדרתיים הידועים ביותר הוא העבריין בני סלע.
אונץ' פונץ' היא סדרת טלוויזיה מונפשת גרמנית-צרפתית-קנדית בת 52 פרקים, אשר שודרה לראשונה ב-1999. הסדרה מהווה עיבוד לספר הילדים "קונץ פונץ'" שנכתב על ידי הסופר הגרמני מיכאל אנדה.
הסדרה הופקה על ידי חברות Saban International Paris ו-CinéGroupe ושודרה במקור בערוץ TF1 בצרפת, בערוץ הטלוויזיה הקנדי Radio-Canada ובכל שאר אירופה בערוץ Fox Kids.
בישראל הסדרה שודרה בשנים 2002–2003 בדיבוב עברי בערוץ Fox Kids ואחר כך בערוץ Jetix.
בכל פרק המכשפים בובוניק ודודתו טירניה מטילים כישוף ברחבי העיר מגלופוליס, אחרת יסבלו עונש חמור מפי הבוס שלהם מלאדיקטוס טי מאגוט.
על מנת שהכישוף שלהם יהיה מוצלח, על הכישוף להימשך במשך 7 שעות רצופות לפני שהוא יישאר לנצח, אולם הכישוף גורם לתוצאות חמורות בעיר כולה.
כדי לשבור את הכישוף מתגייסים חיות המחמד של המכשפים, ג'ייקוב העורב ומאוריציו החתול, ויוצאים אל גן החיות כדי לפגוש את דודה נולה, צבה זקנה וחכמה וראש מועצת החיות, על מנת שתיתן להם חידת היפוך, ברגע שהם מצליחים לפתור את החידה הם שוברים את הכישוף והעיר ניצלה ומאגוט מעניש את המכשפים.
מאוריציו (דור צויגנבום / ריק ג'ונס) – חתול שמנמן וזללן, חיית המחמד של בובוניק וחברו של ג'ייקוב.
ג'ייקוב (מיכה אוזין סליאן / הארי היל) – עורב זקן וחכם, חיית המחמד של טירניה וחברו של מאוריציו.
בובוניק (אלי לולאי / ריק ג'ונס) – מכשף זקן ועצבני, הוא אוהב שדברים מתנהלים כסדרם, הוא אוהב לטפל בגינה ולנגן על צ'לו.
טירניה (דבי בסרגליק / קת'לין פי) – דודתו של בובוניק, בניגוד אליו, היא אוהבת אופנה וטכנולוגיה מודרנית.
מלאדיקטוס טי מאגוט (צביקה שוורצברג / ולאסטה וראנה) – הבוס של המכשפים, מאיץ בהם לעשות כישופים מוצלחים ומעניש אותם בכל פעם שמשהו משתבש.
דודה נולה (אורלי קטן / ג'ואנה נויס) – צבה זקנה וחכמה, ראש מועצת החיות שגרה בגן החיות.
היא נותנת חידות היפוך לג'ייקוב ולמאוריציו כדי לשבור את הכישוף.
אונס במהלך רצח העם הארמני בוצע על ידי האימפריה העות'מאנית שבראשה עמדה מפלגת הטורקים הצעירים ובוצע על ידי הצבא הטורקי, מיליציות ואנשי ציבור.
עוד לפני ביצוע רצח העם הארמני שימשה השפלה מינית כשיטה להפחדת האוכלוסייה הארמנית המקומית.
נשים ונערות צעירות לא רק היו קורבן לאונס אלא גם נאלצו להתחתן בכפייה, להיות חלק ממעגל זנות כפויה ועבדות מינית.
מפקדים צבאיים אמרו לחייליהם "לעשות [לנשים] מה שתרצו", מה שהביא להתעללות מינית רווחת.
מגורשות הוצגו עירומות בדמשק ונמכרו כשפחות-מין באזורים מסוימים, כולל מוסול על פי דיווחו של הקונסול הגרמני שם, דבר שהיווה מקור חשוב של הכנסה לחיילים המלווים.
רוסלר, הקונסול הגרמני בחלב בזמן רצח העם, שמע מארמני "אובייקטיבי" שבערך רבע מהנשים הצעירות שמראיהן היה "נאה פחות או יותר", נאנסו באופן קבוע על ידי שוטרים, וש"היפות עוד יותר" נאנסו על ידי 10–15 גברים.
כתוצאה מכך נערות ונשים הושארו מאחור למות.
במקביל לפרוץ מלחמת העולם הראשונה החל רצח העם הארמני שבו האוכלוסייה הארמנית נשלחה לצעדות מוות ולבסוף הורעבו למוות ועונו.
במהלך הצעידות אנסו הטורקים את מעט הנשים, הילדות הצעירות והנערים ששרדו את אותן צעידות מוות.
במהלך רצח העם הארמני, אונס הנערות הצעירות היה דבר שתוכנן לפני ביצועו, במרבית המקרים הוחלט לתקוף את הנערות בבתיהם עוד בטרם יגורשו מהכפר או במהלך צעדות המוות שהתרחשו ברחבי המדבר הסורי.
לדברי עדי ראייה ממעשי האונס כל נערה שהייתה מעל גיל שתים עשרה נאנסה, לעיתים גם צעירות יותר נאנסו.
הנשים נאנסו כחלק מאונס קבוצתי וחלקן אף התאבדו לאחר מכן.
אונסינגן היא עיירה בקנטון זולותורן, שווייץ.
העיירה נמצאת כ-16 ק"מ מבירת הקנטון זולותורן, זולותורן, וכ-42.5 ק"מ מבירת שווייץ, ברן.
העיירה נמצאת הכביש הלאומי מס' 1, הכביש הלאומי מס' 5, הכביש הלאומי מס' 12, וכביש E25. העיירה נמצאת ליד תחנת הרכבת אונסינגן .
אוֹנְס גַ'אבִּר היא טניסאית עבר תוניסאית.
היא דורגה במקום השני בעולם על ידי התאחדות הטניס לנשים (WTA), ב-27 ביוני 2022. ג'אבר מדורגת מספר 1 בתוניסיה, והיא הטניסאית האפריקאית והערבייה בעלת הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה של דירוג ה-ATP וה-WTA.
היא זכתה בשלושה תוארי יחידים בסבב ה-WTA, וב-11 תוארי יחידים ותואר זוגות אחד בסבב הנשים של הפדרציה הבין־לאומית לטניס (ITF).
ג'אבר החלה לשחק טניס בגיל שלוש.
היא הגיעה לגמר הרולנד גארוס לנערות ב-2010, ובשנה לאחר מכן אף זכתה בו.
היא הייתה השחקנית הערבית הראשונה שזכתה בתואר גראנד סלאם ליחידים לנוער מאז זכה אסמאעיל א-שאפעי בתואר וימבלדון לנערים ב-1964.
ב-2017, לאחר כמעט עשור ששיחקה בעיקר בסבב ה-ITF, ג'אבר התחילה להתחרות באופן קבוע יותר בסבב ה-WTA.
בשנת 2020 באליפות אוסטרליה הפתוחה, ג'אבר הייתה האישה הערבייה הראשונה שהגיעה לרבע הגמר של גראנד סלאם, הישג שחזרה עליה באליפות ווימבלדון 2021. היא זכתה בתואר ה-WTA הראשון שלה בטורניר ברמינגהאם 2021, ובכך הייתה האישה הערבייה הראשונה שזוכה בתואר בסבב ה-WTA.
התואר הגדול ביותר שלה עד כה היה באליפות מדריד הפתוחה 2022, אירוע WTA 1000, והיא השחקנית האפריקאית והערביה הראשונה שזוכה בתואר ברמה זו.
באליפות וימבלדון 2022 היא הגיעה לגמר בו הפסידה לילנה ריבאקינה.
לפני כן היא ניצחה את מארי בוזקובה ברבע הגמר ואת טטיאנה מריה בחצי הגמר, והפכה לאישה הערבייה או צפון אפריקאית הראשונה שהגיעה אי פעם לחצי הגמר ולגמר של גראנד סלאם.
באליפות ארצות הברית הפתוחה של 2022 העפילה עד לגמר הטורניר, שם הפסידה לאיגה שוויונטק.
באליפות וימבלדון 2023 שוב הגיעה לגמר והפסידה למרקטה וונדרואושובה.
האונס בערב הסעודית מוסדר בחוק האסלאמי, השריעה, המהווה את הבסיס למערכת המשפטית של ערב הסעודית .
לפי החוק האסלאמי, העונש שבית משפט יכול להטיל על האנס עשוי לנוע בין מלקות להוצאה להורג.
עם זאת, אין חוק עונשין בסעודיה, ואין חוק כתוב שמפליל באופן ספציפי אונס או קובע את עונשו.
בנוסף, אין איסור על אונס בנישואים.
לפי החוק הנוכחי קיימים מקרים בהם קורבן האונס היא זאת שנענשת ולא האנס, מקרים אילו הם כאשר הקורבן נמצאה בחברתו של האנס תוך כדי שהיא עברה על חוקי הפורדה (פרקטיקה דתית וחברתית של הסתגרות נשית ואיסור יציאה מהבית).
לערב הסעודית אין קוד פלילי.
בעוד מקור החוק העיקרי במדינה הוא השריעה האסלאמית הנגזרת מהקוראן ומהמסורות של מוחמד הכלולות בסונה, איג'מאע, או הסכמה מלומדת על משמעות הקוראן והסונה אשר התפתחה לאחר מותו של מוחמד או חשיבה אנלוגית שהוחלה על עקרונות הקוראן, הסונה והאיג'מאע.
שופטים מיישמים את הפרשנות האישית שלהם לשריעה על כל מקרה לגופו (אג'תהאד) ואינם כבולים להחלטות קודמות כלשהן, דבר המוביל לפסקי דין שונים אפילו במקרים שלכאורה זהים.
ארגון Human Rights Watch הבינלאומי חקר את המצב בערב הסעודית, והדוח שלהם הגיע למסקנה שקורבנות האונס מגיעות למשפט ונגזר עליהן עונש כאשר הן מתבטאות בפומבי ומתלוננות על המקרה.
באחד המקרים שנסקרו בדו"ח הוכפל עונשה של הקורבן בגין התבטאות, ובית המשפט הטריד גם את עורך דינה של הקורבן, והרחיק לכת עד לחילוט רישיונו המקצועי.
מוזכר בדו"ח שחוק השריעה, המעניש אנסים, הוא זה המשמש בסיס למערכת המשפטית בערב הסעודית, וכי השריעה אינה מצדיקה עונשם של נשים או גברים כאשר הם קורבן של אונס.
בשנת 2009 דיווח העיתון "סאודי גזט" כי אישה בת 23 ורווקה נידונה לשנת מאסר ו-100 מלקות בגין ניאוף, לאחר שהשופט סירב להאמין שהיא נאנסה.
האישה הזו נאנסה באונס קבוצתי, נכנסה להיריון, וניסתה (ללא הצלחה) להפיל את העובר.
ההלקאה נדחתה עד לאחר הלידה.
גם גזרי הדין למקרי אונס הם מאוד לא מאוזנים בסעודיה.
לדוגמה, בפברואר 2013, מטיף סעודי אנס, עינה ורצח את בתו בת ה-5. הוא נידון לשמונה שנות מאסר, 800 מלקות וקנס של מיליון ריאל (270,000 דולר אמריקאי) שישולם לאמה של הילדה, גרושתו.
לעומת זאת, דווח על מקרה של שני אזרחים פקיסטנים שראשם נערף על ידי המדינה לאחר שהורשעו באונס.
בדו"ח צוין כי כללי המשפט הרופפים, כמו גם הראיות הפיזיות, אינם מוצגים או נדחים בשל הלכת 4 העדים בחוק השריעה.
עורך הדין עבד אל-עזיז ג'אסם אמר כי החוק השרעי מאפשר לנאשמים להכחיש כל הודאה חתומה, הוא מוסיף כי "חוסר השקיפות בחקירה, במשפט ובגזר הדין, בתוספת הקשיים שיש לעיתונאים לקבל גישה אליהם מובילים.
חושך עמוק שבו הכל אפשרי."
פרשת האונס באזור קטיף היא פרשת אונס קבוצתי מתוקשרת.
הקורבנות היו נערה שיעית בת 19 מקטיף (המחוז המזרחי, ערב הסעודית), וידיד שלה, תלמיד תיכון.
השניים, שישבו יחד במכונית חונה, נחטפו ונאנסו על ידי שבעה גברים סעודים באמצע 2006. בית משפט השרעי הסעודי גזר על העבריינים עונשים שונים הכוללים 80 עד 1,000 מלקות ועונשי מאסר של עד עשר שנים לארבעה מהם.
בית המשפט גם גזר על שני הקורבנות שישה חודשי מאסר ו-90 מלקות כל אחד, בגין "שהות לבד עם אדם שאינו קרוב משפחה" במכונית חונה.
בית המשפט לערעורים הכפיל את עונשי הקורבנות בסוף 2007 כעונש על הסיקור התקשורתי הכבד של האירוע בעיתונות הבין-לאומית, בנוגע ליחס לנשים בממלכת ערב הסעודית ושיטות משפט סעודיות.
עורך הדין שייצג את האישה, עבד א-רחמן א-לאחם, הואשם בביזיון בית המשפט.
קולות במערכת הפוליטית קראו לערוף את ראשו, ורישיון עריכת הדין שלו הושעה בגלל "ששוחח עם התקשורת".
בדצמבר 2007, העניק מלך ערב הסעודית עבדאללה חנינה רשמית לשני הקורבנות, תוך ציון סמכותו האולטימטיבית לשנות את העונשים "בשיקול דעת" בהתאם לטובת הציבור, אם כי החנינה לא שיקפה כל חוסר אמון במערכת המשפט הסעודית או בהגינות פסקי הדין.
התנ"ך מכיל התייחסויות רבות לאונס ולצורות אחרות של אלימות מינית.
התייחסויות אלה כוללות הן התייחסות הלכתית, דהיינו חוקים העוסקים ביחס לאונס ובעונש על מעשה זה, הן תיאורים שונים של מעשי אונס בסיפורי התנ"ך.
השורש אנ"ס מתועד במקרא בעברית רק פעם אחת, ללא כל הקשר מיני: .
משמעות המילה שם, וזו גם משמעותה הראשית בלשון חז"ל, היא כל פעולה המתרחשת נגד רצונו בחירתו החופשית של האדם, כגון אדם שנכפה על ידי אחר למכור קרקע או לתת גט לאשתו.
בין הדוגמאות הבולטות לסיפורים מקראיים שבהם מתוארים מעשי אונס נמנים פילגש בגבעה, מעשה שכם ודינה, מעשה אמנון ותמר.
יש שמצאו תיאורים של אלימות מינית והטרדה מינית גם בסיפורים מקראיים נוספים, בהם מעשה שמשון ודלילה, דוד ובת שבע, לוט ובנותיו, שכרות נח, אשת פוטיפר וחטיפת בנות יבש גלעד על ידי בני שבט בנימין.
בספרי הנביאים נמצאים גם משלים רבים שבהם נמשלת עיר בירה לזונה ומאיימים עליה באונס, בדרך כלל כאשר העיר נתונה במצור או נכבשת על ידי כוחות צבא.
אונס בפרשנות המקרא ובשיח הפמיניסטי
כבר מימי חז"ל והמפרשים הקדמונים, הוגדרו סיפורים מקראיים מסוימים כמעשי אונס, דהיינו פעולה מינית שבוצעה ללא הסכמת שני המשתתפים.
וכך אכן הבינו חז"ל; למשל, בתרגום המיוחס ליונתן נאמר: "ודבר יתה באנוסה ושכיב עמה וסגפה".
וגם במפרשים הראשונים נמצאה התייחסות זו, כגון בדברי הרמב"ן בפירושו לתורה שם, בהסבר המילה "וַיְעַנֶּהָ": "כל ביאה באונסה תיקרא עינוי".
כמו כן, בדברי הספורנו בפירושו שם נאמר: "היה בלתי מורגל אז לאנוס את בתולות גדולי הדור (כלומר, יעקב הנכבד בין האומות) כאומרו: 'וְכֵן לֹא יֵעָשֶֹה'."
אמנם ישנם סיפורים מקראיים אחרים שלא הוגדרו במסורת חז"ל כאונס, כגון מעשה שמשון ודלילה.
כמו כן, בעניין מלחמת מדין, בה נהרגו כל אנשי מדין למעט 'הטף בנשים' - שעליהן נאמר "וְכֹל הַטַּף בַּנָּשִׁים...
הַחֲיוּ לָכֶם", פירש שם האור החיים: "פירוש, יגיירו אותן...
כדי שיהיו ראויות להם להינשא לחפץ בהם", כלומר נישואין כנהוג.
אמנם כמה מחוקרי המקרא טענו כי המגמה הרווחת עד המאה ה-20 הייתה לפרש כל סיפור מקראי הנראה כמעשה אונס בצורה שאיננה מוגדרת כאונס:
לדוגמה, חוקר המקרא יוהנס פדרסן התעמק בנושאי מיניות ביהדות, אך בספריו על ההיסטוריה של עם ישראל לא מוזכר אף מעשה אונס, אלא רק "מגוון דרגות של מערכות יחסים אסורות".
סיפורים מקראיים שבהם מתוארים מעשי אונס כונו על ידי פדרסן "הסדרי נישואים בלתי הולמים".
אחד הבודדים שחרגו מפרשנות זו היה תומאס פיין, שטען בספרו "עידן התבונה" (1795) שלאחר מלחמת מדין, משה עודד ניצול מיני.
הוא הותיר בחיים את בנות מדין הקטינות והן חולקו כ"שלל" בין הלוחמים, ובכך שימשו למעשה כשפחות מין.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו פרשני הדור החדש לראות בתיאורים מסוימים שעד אז לא פורשו כאונס, כתיאורים של אונס, וזאת תחת השפעתו של הגל השני של הפמיניזם, שהעלה את המודעות הציבורית לבעיית האונס בנישואים.
החל מתקופה זו מקובל לראות בקרב אותה קבוצת פרשנים סיפורים מקראיים כמו חטיפת בנות שילה, כמעשי אונס קבוצתי.
לקראת סוף המאה ה-20 פורסמו מספר ספרים שבהם נטען כי בתנ"ך מתוארים מעשי אלימות מינית אונס רבים, בהם בריחת הגר, מעשה אמנון ותמר, פילגש בגבעה, ירידת אברהם לגרר, מעשה שמשון ודלילה, דוד ובת שבע, מעשה שכם ודינה ולוט ובנותיו.
כמו כן נמצאו תיאורים של אלימות מינית בספר ישעיהו, ספר ירמיהו, ספר יחזקאל, ספר הושע, ספר נחום וספר זכריה.
יחס המקרא למעשי אונס מפורט בעיקר בחוקים ובמשפטים שבספר דברים, פרק כ"ב.
אונס נערה בתולה ומאורסת מתואר שם כפשע מחריד שחומרתו כמו רצח ועל כן יש להוציא את האנס להורג: .
לעומת זאת, במקרה של אונס נערה בתולה שאינה מאורסת, על האנס לשלם 50 שקלים לאבי הנערה ואז להתחתן עימה: .
אין במקרא איסור על אונס בנות צעירות מגיל הנעורים או מבוגרות ממנו, ואין איסור על אונס בנים.
חז"ל למדו מהפסוק הראשון המוזכר לעיל (כ"ו) את דין רודף: הרודף אחר הנערה (כלומר מנסה לאונסה), מותר להצילה בנפשו, דהיינו שכל הרואה רשאי להורגו, אם יש הכרח בכך על מנת למנוע את האונס.
דין זה הוא דין מיוחד בחומרתו, בכך שהוא מתיר לכל אדם לסמוך על שיקול דעתו ולרצוח אדם אחר; בהתאם לכך, אין היתר לכך אלא במצב כזה וכן באדם הצופה בניסיון רצח, שגם אז מותר לו להרוג את הרודף אם יש הכרח בכך כדי להציל את הנרדף.
אמנם, במקרה שלא נהרג כדין רודף קודם המעשה, המבצע נענש לאחר מעשה, בחיובו לשלם לאבי הנערה קנס משמעותי, ובנוסף לכך הוא חייב לשאת את אנוסתו, אם רצונה בכך, מבלי אפשרות לגרשה עד מותו; עונש זה הוא הרתעה מונעת.
אמנם, מספר חוקרים סבורים כי חוקי התנ"ך לא אוסרים על אלימות מינית, אלא רק קובעים את התנאים שבהם אדם רשאי לבצע אונס.
לדוגמה, כתב: "דיני התורה מאפשרים אלימות.
הם הופכים את מעשה האונס למובנה ומקובל, ומספקים לאנשים אמצעים להצדיק ולסבול אלימות."
קובע תקנות ספציפיות בנוגע למלחמה וליחס לשבויים, נשים.
בכל מקרה שיהודים יצאו למלחמה נגד עיר, היה עליהם להציע שלום לתושבים תחילה.
אם העיר נכנעה, הורשו חסידי התורה לקחת את העם כשבויים.
אולם, אם העיר לא נכנעה, הותר לבני ישראל על פי חוקי התורה להטיל עליה מצור, ואם הצליחו בכך, הותר להם לקחת את שלל המלחמה, כולל אונס הנשים באוכלוסיות שנכבשו תחת תנאים מחמירים (דברים כא, י-יד).
אונס וירטואלי (או אינוס וירטואלי; באנגלית: Virtual rape) הוא כפיית מעשים מיניים במרחב הווירטואלי.
האונס מתבצע לרוב על קטינים או על קטינות, אך עשוי להתבצע גם על בגירים ובגירות באמצעות סחיטה באיומים.
עבירת מין היא עבירה הקשורה במיניות האדם, במעשים או בדיבור.
עם התפשטות האינטרנט והרשתות החברתיות חדרו העבירות המיניות גם לרשת בצורת הטרדות מיניות שמבוצעות על ידי שליחת סרטוני עירום ודיק פיק.
אחת העבירות המיניות ברשת היא "אונס וירטואלי" שבה הפוגע יוצר קשר עם אדם, ולאחר ששוררים ביניהם יחסי אימון הוא משכנע אותו או אותה לבצע פעולות מיניות תוך כדי שהוא צופה בהם.
הפעולות על הרוב כוללות החדרת אצבעות או חפצים לאיבר מינה.
במקרים מסוימים הפוגע גורם לנפגע או לנפגעת לבצע את הפעולות באמצעות סחיטה באיומים או תוך שימוש בשקרים – למשל בהתחזות לאדם צעיר או לאושיית רשת.
סוג נוסף של אונס וירטואלי מתבצע באמצעות גיימינג שבו אנשים יכולים לשחק עם דמויות וירטואליות.
מספר נשים טענו שבמהלך משחק הדמויות שלהן נאנסו על ידי דמויות של שחקנים אחרים.
אין חוק או פסיקה בנושא, אך קיימות קהילות וירטואליות שבהן הקהילה עצמה שופטת את המשתמשים.
יש שכינו הפצת סרטוני עירום של נשים ללא רשותם "אונס וירטואלי".
מונח זה מכונה על הרוב סקסטינג.
על פי משרד המשפטים, 70 אחוזים מהנפגעים במיניות ברשת הן נשים ונערות, ו-80 אחוזים מהפוגעים הם זכרים.
השופטים הסתמכו גם על סעיף 350 בחוק העונשים הקובע כי "לעניין עבירה לפי סימן זה (פרק י סימן ה), אחת היא אם העושה עשה את המעשה או גרם שהמעשה ייעשה בו או באדם אחר", לא נעשה שימוש נרחב בפסקה זו עד לפסק דין זה.
בסוף 2012 נעצר תושב יהוד בשם יוסף סבח על "אונס וירטואלי" – שכנוע של ילדה בת 16 לבצע עבורו מעשים מיניים בטענה שהוא חולה סרטן.
האישום באונס וירטואלי נחשב לתקדים, ולבסוף בוטל והוא הורשע בעבירות מין בקטינות.
בתחילת 2021 נעצר תושב באר שבע ב"אונס במרחב הווירטואלי".
הוא ערער לבית המשפט העליון בטענה שהדבר מנוגד לכוונת המחוקק, השופטים דחו את ערערו.
בשוודיה נעצר אדם על אונס וירטואלי.
אונס לוּקְרֶצְיָה הוא פואמה סיפורית, שחיבר ויליאם שייקספיר בשנת 1594, המגוללת את סיפור אונס לוקרטיה מן ההיסטוריה של הרפובליקה הרומית.
הפואמה הוקדשה להנרי ורייזלי, הרוזן השלישי מסאות'המפטון .
זוהי אחת היצירות הראשונות של שייקספיר, ובין הבודדות שראו אור בימי חייו.
היצירה עשירה בדימויים ובתיאורים ספרותיים עשירים וחיים.
עיקר המסר הוא ההשלכות ההרסניות של מעשה פסול מבחינה מוסרית.
לאחר ההקדשה, הפותחת במילים "האהבה שלי לכבוד הלורד היא ללא גבול" (The love I dedicate to your Lordship is without end), מופיעה הכותרת "The Argument" ולאחריה פסקה בת כחמישים שורות בפרוזה המספרת את עיקר סיפור המעשה עם רקע היסטורי ואקספוזיציה.
הפואמה כוללת 1,855 שורות ב-265 בתים בני שבע שורות כל אחד, במשקל פנטמטר יאמבי ובחרוז מלכותי (ABABBCC), בהשפעת ג'פרי צ'וסר.
סקסטוס טרקיניוס (בנו של המלך האחרון של רומא, טרקוויניוס סופרבוס) וקולאטינוס (לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס) מפקדים על כוחות צבא רומא שצרים על העיר ארדאה (Ardea).
במהלך שיחה בין אנשי הצבא מהלל קולאטינוס את סגולותיה של אשתו, לוקרטיה, ואת צניעותה.
עם התלהטות השיחה הוא מזמין את הנוכחים לשפוט בעצמם.
הקצינים, וסקסטוס טרקיניוס ביניהם, מוצאים את נשותיהם מחוללות ורק את לוקרטיה, אשת קולאטינוס, בחדרה עם נערותיה.
סקסטוס טרקיניוס נפעם במיוחד מיופייה של לוקרטיה.
לאחר זמן מה חוזרים הקצינים למחנה הצבא.
יצרו של סקסטוס טרקיניוס לא נותן לו מנוח.
מאוחר יותר באותו לילה הוא שב מתגנב אל חדרה של לורטיה ואונס אותה.
בבוקר שולחת לוקרטיה מסרים לאביה ברומא ולבעלה במחנה הצבא.
כאשר מגיעים בעלה, אביה ורעהו, לוקיוס יוניוס ברוטוס, אל חדרה היא מקבלת אותם בלבוש אבל, משביעה אותם לנקום את כבודה ומתאבדת באמצעות פגיון.
החלק המרכזי בפואמה מתאר את ייסוריה של לוקרטיה לאחר האונס.
היא פונה ללילה ולזמן, מחברת צוואה, ולבסוף מוצאת הדים לסבלה בעיון בתמונה של מלחמת טרויה.
ברוטוס וקרוביה של לוקרטיה נושאים את גופתה לפורום רומאנום, שם מצליח ברוטוס להמריד את העם הרומי נגד עריצות המלך, כשהוא מנצל את רגשי הזעם והתמרמרות ואת הפגיעה במסורת האבות של טארקוויניוס ובניו.
על פי הפואמה, נגזרת גלות רק על סקסטוס טרקיניוס.
במציאות ההיסטורית נגזרה גלות על המלך ובניו, רכושם הוחרם, ואדמותיהם הולאמו.
ברומא הוקם שלטון הקונסולאט שפעולתו הראשונה בשלטון הייתה להשביע בנדר את העם הרומי לעולם לא להסכים שימלוך עליו מלך.
הפואמה נרשמה במרשם הפרסומים הרשמי (Stationers' Register) ב-9 במאי 1594 תחת השם "The Ravyshement of Lucrece" והודפסה תחת הכותרת "Lucrece" בפורמט של פמפלט, פרסום המודפס על גבי נייר זול למטרת הפצה נרחבת, שהייתה שיטה נפוצה להפצת דברי דפוס בתקופה האליזבתנית.
מאוחר יותר באותה שנה הודפסה במהדורת קוורטו על ידי המדפיס ריצ'רד פילד, שהוציא לאור כמה מהדורות דפוס.
הפואמה תורגמה לעברית על ידי יותם בנשלום ויצאה לאור בשם "אונס לוּקְרֶצְיָה" בהוצאת כרמל בשנת 2024. במהדורה זאת מופיע התרגום לעברית לצד הטקסט המקורי באנגלית.
לפני כן פורסם התרגום בחלקים בכמה גיליונות של כתב העת "דחק - כתב עת לספרות טובה".
אונס תמר הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי אסטאש לה סואר, המתאר סצנה מתוך הסיפור המקראי של אונס תמר בידי אחיה למחצה, אמנון, המופיע בספר שמואל ב', פרק י"ג, פסוקים 1–22.
הציור מציג את הרגע הדרמטי שבו אמנון עומד לאנוס את תמר.
לה סואר משתמש באיזון מוקפד של צורה, צבע וקומפוזיציה, המעניקים לסצנה מראה קלאסי ומאופק, למרות תוכנה האלים.
תנוחות הדמויות משקפות השפעה של הפיסול הקלאסי, ויוצרות אפקט של "תמונת רגע" קפואה.
סגנונו של לה סואר ביצירה זו מדגים את השפעתו של המורה שלו,סימון וואה, וכן מאפיינים התואמים את התאוריות שפותחו מאוחר יותר על ידי הצייר שארל לה ברן בנוגע לייצוג חזותי של נרטיבים היסטוריים.
נושא הציור לקוח מסיפור מקראי המתאר כיצד אמנון, בנו של דוד המלך, התאהב באחותו למחצה, תמר.
בהסתמך על תחבולה שבה העמיד פני חולה בעצת רעו יונדב בן שמעה, הוא שכנע את אביו לשלוח את תמר לטפל בו.
כשהיו לבדם, אנס אותה וגירש אותה בבוז.
בעקבות המעשה, אבשלום, אחיה של תמר, זעם ונקם באמנון ורצח אותו.
בעבר זוהה הציור בטעות כמתאר את סיפורם של טרקוויניוס ולוקרטיה מהמיתולוגיה הרומית, אך מחקרים מאוחרים יותר קבעו כי הסצנה מתייחסת לסיפור המקראי של אמנון ותמר.
הציור נוצר בסביבות שנת 1648, תקופה שבה לה סואר היה אחד האמנים הבולטים בצרפת והשתתף בהקמת האקדמיה המלכותית הצרפתית לציור ולפיסול.
יצירה זו מייצגת את השלב שבו היה עדיין נתון להשפעתו של סימון ווּאה, אך ניתן לראות בה גם סממנים מוקדמים של גישתו האישית.
סגנונו של לה סואר משלב בין הדרמטיות של הבארוק לבין מאפיינים קלאסיים, תוך הקפדה על איזון קומפוזיציוני והרמוניה צבעונית.
ציור זה מהווה דוגמה ליכולת שלו לשלב תיאור נרטיבי עם איפוק אמנותי.
הציור היה בבעלותו של סוחר האמנות היהודי זיגפריד ארם.
ארם נמלט מגרמניה לארצות הברית בשנת 1933, ובמהלך היעדרו, אוסקר זומר רכש את הווילה של ארם, כולל הציור, בתנאים שארם טען שהיו בלתי חוקיים.
לאחר המלחמה, ארם ניסה להשיב את הציור באמצעות הליכים משפטיים בגרמניה, אך ללא הצלחה.
בשנת 1983, משפחת זומר מכרה את הציור במכירה פומבית, ומוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק רכש אותו זמן קצר לאחר מכן.
אונס על ידי מכר הוא תקיפה מינית המבוצעת על ידי אדם שהקורבן מכיר, כגון חבר, בן זוג, עמית במקום העבודה, שכן, קרוב משפחה או מכר אחר.
בעבר הייתה תפיסה רווחת לפיה אונס הוא פשע המבוצע על ידי אדם זר.
בימינו, רובם המכריע של מקרי אונס נשים מבוצעים על ידי אדם המוכר לנאנסת, ורק כ-15% ממקרי האונס מבוצעים על ידי אדם זר.
אונס על ידי מכר נפוץ במיוחד בקרב צעירים, בנסיבות חברתיות כמו מסיבות, מעונות סטודנטים או מקומות עבודה.
אונס על ידי מכר לעיתים אינו מדווח בשל בושה, חשש מחוסר אמון, או קשרים חברתיים עם התוקף.
ההשפעות של התקיפה כוללות פגיעות פיזיות, פסיכולוגיות וחברתיות, והקורבנות מתמודדים לעיתים עם קשיים בשל היכרותם עם התוקף.
בין המקרים הפרטיים של אונס על ידי מכר נמנים אונס בפגישה ואונס בנישואים.
אונס על ידי מכר מוגדר כתקיפה מינית (מעשה מיני שנכפה על אדם ללא הסכמתו החופשית והמפורשת), כאשר התוקף הוא אדם שהקורבן מכיר.
ההיכרות יכולה לנוע מקשר קרוב, כגון בן זוג או ידיד קרוב, ועד היכרות שטחית, כגון מכר ממסיבה או עמית לעבודה.
לאונס על ידי מכר ישנם מספר מאפיינים שכיחים:
הקשר חברתי: התקיפה מתרחשת לעיתים במסגרת חברתית מוכרת, כמו בית פרטי או אירוע חברתי.
שימוש בכפייה לא-פיזית: לעיתים התוקף משתמש במניפולציה, לחץ חברתי, או ניצול מצב (כגון שכרות הקורבן) במקום אלימות פיזית גלויה.
אי-בהירות ביחס לתקיפה: קורבנות ותוקפים כאחד עשויים שלא להגדיר את האירוע כאונס, במיוחד אם לא נעשה שימוש בכוח פיזי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו חוקרי מגדר להבחין בין אונס על ידי אדם זר לבין אונס שבוצע על ידי אדם המוכר לקורבן.
אחד המחקרים בחן תיקי אונס משטרתיים בארצות הברית משנת 1958 עד 1960 ומצא שכמחציתם בוצעו ככל הנראה על ידי גברים שהכירו את קורבנותיהם.
דיאנה ראסל היא הראשונה שהשתמשה במונח "אונס על ידי מכר" בספר שהוציאה לאור ב-1982. בספר דיווחה על מחקר שערכה בקרב 930 נשים בסן פרנסיסקו, בו מצאה ש-35% דיווחו שנאנסו על ידי מכר, לעומת 11% שדיווחו שנאנסו על ידי אדם זר.
בשנת 1988 פרסמה העיתונאית האמריקאית רובין וורשו את הספר "מעולם לא קראתי לזה אונס" , בו היא דנה לראשונה בהרחבה בתופעת האונס על ידי מכר.
אונס על ידי מכר הוא הצורה הנפוצה ביותר של תקיפה מינית.
על פי מחקרים שנערכו בארצות הברית, דרום אפריקה ואתיופיה, לפחות 80% ממקרי האונס מבוצעים על ידי תוקף המוכר לקורבן.
נשים צעירות בגילאי 18–30, ובמיוחד סטודנטיות באוניברסיטאות, נמצאות בסיכון גבוה.
גם גברים להט"בים נמצאים בסיכון, אם כי בשיעורים נמוכים יותר.
רוב מקרי האונס על ידי מכר אינם מדווחים למשטרה, לעיתים בשל חשש מסטיגמה, האשמת הקורבן, או השלכות חברתיות.
על פי נתונים שנאספו על ידי מרכז טיפול לנפגעי תקיפה מינית בארצות הברית, פחות מ-2% מקורבנות האונס על ידי מכר דיווחו על האונס למשטרה, בהשוואה ל-21% מאלו שנאנסו על ידי אדם זר.
אונס על ידי מכר גורם להשפעות פיזיות, פסיכולוגיות וחברתיות, וכן גורם לקשיים ייחודיים הנובעים מההיכרות עם התוקף.
ההשפעות הפיזיות כוללות פציעות גופניות, כגון חבלות או קרעים באזור האגן, סיכון למחלות מין והיריון לא מתוכנן, הדורש התערבות רפואית מיידית.
השפעות פסיכולוגיות כוללות הפרעת דחק פוסט-טראומטית, הכוללת פלאשבקים, סיוטים, התקפי חרדה, דיכאון, תחושות אשמה, בושה, הפרעות שינה, הפרעות אכילה ומחשבות אובדניות.
השפעות חברתיות כוללות סטיגמה והאשמת הקורבן, במיוחד בחברות שמרניות; שיבוש קשרים חברתיים, בהם ניתוק החברות עם מכרים המשותפים עם התוקף; תחושת בידוד וחוסר אמון באחרים.
אנטֶמיוס (בנובגורודית עתיקה: Онѳимє פעל בערך בשנים 1220–1260), המוכר יותר בשמו הרוסי המודרני, אוֹנְפִים , היה ילד שחי בנובגורוד (היום וליקי נובגורוד, רוסיה) במאה ה־13, בערך בין השנים 1220 ל־1260. הוא השאיר פתקים ותרגילי בית ששרטט על לוחות ליבנה רכים, שהשתמרו בקרקע החרסיתית של נובגורוד.
אונפים, שהיה ככל הנראה בן שש או שבע באותה עת, כתב בניב נובגורודי של השפה הסלאבית המזרחית.
מלבד אותיות והברות, הוא צייר "סצנות קרב וציורים של עצמו ושל מורו".
וליקי נובגורוד , המכונה כיום נובגורוד, הוא המרכז המינהלי של מחוז נובגורוד.
בעת שבה חי אונפים, הייתה העיר בירת רפובליקת נובגורוד.
חוקרים סבורים שרפובליקת נובגורוד התאפיינה ברמת אוריינות גבוהה במיוחד לתקופתה, שנראתה נפוצה בכל שכבות האוכלוסייה ובשני המינים.
העיר, הנמצאת כ-200 ק"מ מדרום לסנקט פטרבורג, מוקפת ביערות ליבנה.
תושבי המקום כתבו לאורך מאות שנים באמצעות חריטה על קליפות ליבנה, משום שהן רכות וקלות לחריטה.
מאז 1951 התגלו יותר מ-1,100 פיסות קליפת ליבנה עם כתובות עליהן, והגילויים נמשכים.
ברוסיה, כתבי יד על קליפת ליבנה נקראים ברסטה ("קליפת ליבנה"; רבים: ברסטות), והתחום האקדמי החוקר אותם נקרא ברסטולוגיה .
ריבוי הברסטות מעיד על שיעור גבוה של אוריינות בקרב האוכלוסייה, כמו גם על מספרם הרב של ה.
אונפים הותיר אחריו שבעה־עשר פריטים ידועים מקליפת ליבנה.
שתים־עשרה מהם כוללים איורים, וחמישה טקסט בלבד.
באחד האיורים מופיע אביר רכוב על סוס, לצדו כתוב שמו של אונפים, והוא דוקר אדם שכוב על הקרקע בחנית; חוקרים משערים שאונפים תיאר את עצמו כאביר זה.
הכתובים הם בבירור תרגילי למידה: אונפים התאמן בכתיבת האלפבית, חזרות על הברות וכתיבת תהילים - טקסטים שהיו כנראה מוכרים לו.
כתביו כוללים ביטויים כגון "אדוני, עזור לעבדך אונפים" וקטעים מתהילים ו', ב' ו־כ"ז, ג'.
רוב כתביו של אונפים מורכבים מציטוטים מספר תהילים.
איורים של אונפים כוללים תמונות של אבירים, סוסים, חצים ואויבים שנהרגו.
בפריט 199 (בתמונה; במקורו, תחתית סל עשוי קליפת ליבנה) נמצאת תמונה אחת, "דיוקן עצמי, כשהוא מחופש לחיה פנטסטית", ובה חיה בעלת צוואר ארוך, אוזניים מחודדות וזנב מתולתל.
החיה או מחזיקה חץ נוצות בפיה או פולטת אש; אחד הטקסטים הנלווים אומר "אני חיה פראית".
טקסט אחר אומר "ברכה מאונפים לדנילו", ככל הנראה ידיד או בן כיתה של אונפים.
מספר האצבעות בידיהם של האנשים המתוארים בתמונה משתנה משלוש לשמונה; אונפים טרם למד לספור.
אוּסַאמָה בִּן מוּחמד בִּן עווד בִּן לָאדֵן היה טרוריסט סעודי סוני שהקים והנהיג את ארגון הטרור האסלאמיסטי אל-קאעדה, והאחראי לסדרת פיגועי טרור ברחבי העולם בהם נרצחו אלפי בני אדם, ובהם פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית.
מאז 1999 היה בראש רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, ונחשב לטרוריסט המסוכן והמבוקש בעולם; עד להריגתו ב-2011 במבצע חנית נפטון של יחידת הקומנדו האמריקאית אריות הים.
אוסאמה בן לאדן נולד בריאד למשפחה ערבית עשירה, בעלת קונצרן בנייה ענק "קבוצת בן לאדן".
אביו, מוחמד בן לאדן, הגיע בילדותו מאזור חצרמוות שבתימן לג'דה שבסעודיה.
אמו חמידה, אותה הכיר אביו בשנת 1956 במהלך נסיעת עסקים לסוריה, הייתה ממשפחה עלאווית מעיר החוף הסורית לטקיה.
חמידה הייתה הרעייה העשירית של אביו, שנישא לעשרים ושתיים נשים בסך הכל (לארבע במקביל כל פעם) מהן נולדו לו למעלה מחמישים ילדים.
הוריו התגרשו זמן קצר לאחר לידתו ואוסאמה היה ילדם המשותף היחיד.
אוסאמה גדל בבית אמו שנישאה בשנית לאחד מעובדי אביו, ונולדו לה ארבעה ילדים מנישואים אלה.
כאשר אוסאמה היה בן 10 נהרג אביו בתאונת מסוק, והוא זכה בירושה של 80 מיליון דולר.
אוסאמה גדל בג'דה, שם למד בבית ספר יוקרתי, חילוני יחסית למקובל בסעודיה, שבו למדו זרים רבים.
באותה תקופה הגיעו לסעודיה פעילי ארגון האסלאם הסוני הקיצוני, "האחים המוסלמים", שנמלטו ממצרים וסוריה, וחלקם עבדו בתור מורים.
בהשפעת מוריו אלה, התעניין ועסק רבות בנושאים הקשורים לדת האסלאם הסוני.
הוא הושפע במיוחד מדעותיו של מורהו הרוחני עבדאללה עזאם, שהפך גם לשותפו לדרך, והיה טרוריסט פלסטיני ומוסלמי סוני קיצוני, שדגל גם באסלאמיזם.
ב-1974 נשא לאשה את בת דודתו מצד אמו.
ב-1976 החל ללמוד באוניברסיטת המלך עבדול עזיז שבג'דה מנהל עסקים וכלכלה (יש דיווחים על תחומי לימוד שונים כדוגמת הנדסה אזרחית).
פעילותו באפגניסטן, הקמת אל-קאעידה ופריסת רשת הטרור העולמי
ב-1979 התחוללו מספר מאורעות שהשפיעו על עמדותיו של בן לאדן.
מאורע אחד הוא הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, שעוררה התנגדות אפגנית רבה בתמיכתם של מוסלמים מרחבי העולם שראו במאבק חלק מהג'יהאד נגד הכופרים.
הם נהנו גם מתמיכת ארצות הברית, שראתה בפלישה הפרת האיזון במלחמה הקרה.
המאורע השני היה השתלטות קיצונים מוסלמים על מסגד אל-חראם במכה תוך חטיפת בני ערובה רבים ודרישה להחמרה בהקפדה על חוקי הדת, שגררה תגובה חריפה מצד השלטונות הסעודים.
בן לאדן רצה להתגייס לעזרת הלוחמים באפגניסטן וראה בחומרה את פעולות הממשלה בסעודיה.
ב-1981 הגיע לעיר פשאוור שבפקיסטן, והתיישב בה באופן קבוע ב-1986. הוא סייע לכוחות אפגניים בלחימה נגד ברית המועצות ונאמניה בעיקר על ידי גיוס כספים לשיקום פליטים, וסלילת כבישים ומקלטים למורדים.
ידוע כי ב-1987 השתתף בקרב ליד העיר ג'אג'י וכנראה בקרב בג'לאלאבאד (כנגד הממשלה שהסובייטים השאירו לאחר נסיגתם), אך אין מידע ודאי על קרבות אחרים.
באותה תקופה התקרב מאוד למורהו הרוחני עבדאללה עזאם ולרופא המצרי איימן א-זוואהירי, עמם הקים את ארגון הטרור אל-קאעידה (שפירושו בין היתר "בסיס").
ייחודו של אל-קאעידה לעומת ארגוני טרור אחרים היה בכך שנוסד מתוך ראייה מערכתית של מאבק עולמי.
לצד הסיוע ללחימה באפגניסטן הוא נועד לביצוע פעולות ראווה של טרור בהיקף רחב כדי לעורר תסיסה, לגייס המונים ולגרום לשינוי רב עצמה בעולם המוסלמי.
לאחר נסיגת הסובייטים חזר בן לאדן לסעודיה ונאבק נגד השלטון המלוכני הסעודי ונגד המעורבות האמריקנית בסעודיה, ובפרט שהייתם באזור של הכוחות האמריקאים שהגיעו עקב מלחמת המפרץ.
לאחר מלחמת המפרץ גורש בן לאדן מסעודיה וברח לסודאן.
שם בחסות המשטר האסלאמי בראשות עומר אל-בשיר שהושפע מאיש האחים המוסלמים חסן א-תראבי, ובעזרת ההון שירש, טיפח את אל-קאעידה, שנועד כעת בעיקר לביצוע פעולות טרור רחבות היקף נגד ארצות הברית ובעלות בריתה.
הארגון ריכז את יוצאי מלחמת אפגניסטן.
לאחר לחץ אמריקני (בעקבות פעילות מודיעינית ישראלית על מחנות האימונים למחבלים בסודאן) גירשה סודאן בשנת 1996 את בן לאדן.
הוא עבר לאפגניסטן, שם ביסס את ארגונו תחת משטר הטליבאן.
ארצות הברית רואה בו אחראי (בחלק מהמקרים הייתה גם נטילת אחריות מצדו) לפיגוע במגדלי התאומים בפברואר 1993, להריגתם של 19 חיילים אמריקאים בערב הסעודית ב-1996, לפיצוץ בשגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה ב-1998 ולפיגועי 11 בספטמבר 2001.
מטרתו העיקרית של בן לאדן הייתה להשפיע על דעותיהם של מאות מיליוני מוסלמים, ולגייס רבים ככל האפשר לשורות אל-קאעידה, אם באופן ישיר ואם באופן עקיף באמצעות תמיכה ודעת קהל אוהדת.
לצורך כך עשה בן לאדן שימוש רב במושגים בעלי משמעות היסטורית ורגשית חזקה ביותר עבור מוסלמים, כגון "צלבנים" ו"ג'יהאד" וקידם את האסלאמיזם.
הוא הטיף לפעולות טרור ולאלימות בשל צורך ברור ומיידי להגן על קודשי האסלאם, תוך הצגת המוסלמים כקורבנות של מדינות המערב.
חלק מפעולות הטרור והאלימות שביצע היו לשם הוכחה שניתן להכריע את אויבי האסלאם, שלכאורה חזקים וחסינים מפגיעה, כגון ארצות הברית, רוסיה וישראל.
פיגועי הטרור, להשקפתו, מוכיחים את פגיעותן וחולשתן של מדינות המערב, שנובעות מחוסר אמונתן באסלאם.
בנוסף לתכלית הפסיכולוגית העומדת בבסיס דרך האלימות והטרור, הציב בן לאדן מטרה יסודית נוספת: "טיהור" הערים הקדושות מכה ואל-מדינה, "הנמצאות תחת כיבוש אמריקני", וכן "טיהור" אדמת הקודש של אל-אקצא, ה"כבושה על ידי ישראל".
חלק עיקרי מפעילותו האידאולוגית הוקדש להסתה לשנאה בין־דתית, בין המאמינים באסלאם לבין כל המאמינים בדתות אחרות או חסרי אמונה דתית (כולם נחשבים ל"כופרים" על פי האסלאם).
דוגמה להסתה נגד היהודים ניתן למצוא בנאומו במאי, 2002, אשר הופץ באמצעי התקשורת, בו אמר: "המלחמה היא בינינו לבין היהודים.
כל מדינה שהולכת בדרכם של היהודים צריכה להאשים רק את עצמה".
כך תפסו ישראל, היהודים, והסכסוך הישראלי-ערבי חלק נכבד בהסתה של בן לאדן, אולם לא הפכו ליעדים מרכזיים לפעולות הטרור של אל-קאעידה.
כרבים אחרים ממתנגדי המערב, נהג בן לאדן להשתמש בביקורתם העצמית של אנשי המערב על החברה המערבית, במסגרת התקפותיו המילוליות נגד המערב.
כך, למשל, בנאום שנשא ב-19 בינואר 2006 הזכיר את הספר המדינה הנוכלת: מדריך למעצמה היחידה בעולם מאת ויליאם בלום, שיצא לאור בשנת 2000 ואשר מותח ביקורת על מדיניות החוץ של ארצות הברית בזמן המלחמה הקרה ולאחריה.
המאמצים ללכוד את בן לאדן החלו עוד לפני פיגועי 11 בספטמבר, בימי הנשיא ביל קלינטון, בעקבות הפיגוע בשגרירויות ארצות הברית במזרח אפריקה.
קלינטון הורה לכוחותיו לעוצרו ואישר שימוש בנשק קטלני אם הדבר לא יתאפשר.
ב-20 באוגוסט 1998, במסגרת "מבצע השגה אינסופית" ("Operation Infinite Reach"), עליו פיקד גנרל הנחתים אנתוני זיני, שיגר הצי האמריקני, כפעולת תגמול לפיצוץ שגרירויות ארצות הברית בקניה וטנזניה על ידי אל-קאעידה ב-7 באוגוסט אותה שנה, 75 טילי שיוט נגד מחנות של אל-קאעידה באפגניסטן, בין היתר במטרה להרוג את בן לאדן.
בנוסף ביצעו ספינות הצי האמריקני אשר בים הערבי ירי של טילי שיוט כנגד מפעל החשוד שהוא מייצר נשק כימי בסודאן.
במהלך התקיפות נהרגו כשלושים מחבלים בסודאן ובאפגניסטן, אולם בן לאדן עזב את המחנות מספר שעות קודם לכן.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר נקב הנשיא ג'ורג' בוש בשמו של אוסאמה בן לאדן כחשוד העיקרי והודיע לעם האמריקאי להתכונן למלחמה.
ב-7 באוקטובר 2001 פתחה ארצות הברית במלחמת אפגניסטן, שמטרתה הפלת המשטר האסלאמי הקיצוני של שלטון הטליבאן וחיסול בסיסי הטרור שם (בעיקר של אל-קאעידה).
כוחות צבא ארצות הברית ניהלו מצוד רחב היקף אחר בן לאדן.
במהלך המצוד נהרגו או נעצרו רבים מפעילי הטרור של אל-קאעידה, ובהם בני משפחתו של בן לאדן.
האמריקנים הציבו על ראשו פרס כספי גדול, בתחילה של 25 מיליון דולר וב-2007 הוכרז על הגדלת הפרס לסכום של 50 מיליון דולר.
למרות סכומי הכסף הגבוהים שהוכרזו על ראשו, דומה היה כי בן לאדן הצליח להיעלם מעל פני האדמה מבלי להותיר כל זכר.
בן לאדן נהרג ב־2 במאי 2011, במהלך מבצע התנקשות בחייו, שנקרא "מבצע חנית נפטון".
במבצע זה, פשטו לוחמי כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית, "צוות 6 של אריות הים", על מתחם פרטי מבוצר שבו הסתתר בן לאדן, לא רחוק מהאקדמיה הצבאית לקצינים של פקיסטן בעיר אבוטאבאד, 50 ק"מ צפונית לאסלאמאבאד, בירת פקיסטן.
זהות גופתו של בן לאדן אושרה הן על ידי הלוחמים בשטח, והן באמצעות בדיקת DNA.
הכוחות האמריקאיים הודיעו כי גופתו נטמנה בים, כחלק ממכלול שיקולים, שאחד מהם היה למנוע הפיכת מקום קבורתו למוקד עלייה לרגל.
זמן קצר לאחר מותו נטען, כי סגנו של בן לאדן, איימן א-זוואהירי, הוכרז כמחליפו בראש ארגון הטרור אל-קאעידה.
בן לאדן היה נשוי לארבע או חמש נשים וידוע על עשרים ילדים שנולדו לו.
חלק מילדיו היו מעורבים בפעילות טרור.
אשתו הראשונה נג'ווה גאנם ובנם עומר פרסמו ספר אוטוביוגרפי על החיים בצילו.
אחת מנשותיו, שיהאם, ברחה ממנו עם ארבעת ילדיהם, לאחר שנשא אישה חמישית שהייתה בת 17. שיהאם סיפרה כי "המטרות הבאות שלו היו גבעת הקפיטול, מגדל אייפל בפריז, והביג בן בלונדון".
בנוגע לאישיותו אמרה כי "הוא באמת היה מפלצת, אבל מצבו המנטלי הידרדר קשות בשל מחלת הסוכרת הקשה שלו.
הוא ביקש כי בנו הגדול עבדאללה, או אדם אחר, יהרגו אותו אם ייתפס, ויתעדו זאת, כדי שמאמיניו יוכלו לצפות בקלטת מותו, שתספק השראה להמשך הטרור".
קולה בוף, שהייתה איתו בין 1996 ל-1998, עת תכנן וביצע את הפיגועים בקניה ובטנזניה, סיפרה כי החזיק בה בניגוד לרצונה, הכה אותה, אנס אותה, וכלא אותה במשך עשרה חודשים במלון במרוקו.
כמו כן, טענה שהייתה לו שפחת מין אחרת, שכלא בחדר במלון בפקיסטן, לסיפוק צרכיו המיניים.
בוף אף כתבה ספר על קורותיה עם בן לאדן, בשם "יומנה של נערה אבודה", בו תיארה את התעללויותיו בה ואת צרכיו המיניים יוצאי הדופן.
אוֹנְקוֹלוֹגְיָה (הלחם בסיסים בשפה היוונית: ὄγκος אונקו, במשמעות נפיחות ו-λογία לוגיה - תורה) היא ענף ברפואה אשר עוסק בחקר גידולים ובפרט במחלת הסרטן והטיפול בהם.
תפקידיו של הרופא האונקולוג הם ריכוז הפעולות הטיפוליות בחולה עם סרטן מאובחן.
רובם המוחלט של האונקולוגים אינם לוקחים חלק בניתוחים שקשורים במחלה (הסרת גידולים, למשל), אך הם נמצאים בקשר מתמיד עם המנתח במטרה להבין ולנתח את קצב התפשטות הסרטן.
לרוב יתאים האונקולוג לחולה טיפול המתאים לסוג הסרטן ולמצב ההתקדמות של מחלתו, ויורה על טיפולי הקרנות (רדיותרפיה), טיפול תרופתי (כימותרפיה), טיפול חיסוני (אימונותרפיה) ועל ניתוחים.
כמו כן, מטפל הרופא האונקולוג, בשיתוף עם רופאים מענפים אחרים, בסיבוכים של מחלת הסרטן ושל הטיפולים בה.
האבחנה של סרטן כלשהו באדם.
טיפול (ניתוח, טיפול תרופתי, לרבות כימותרפיה, הקרנות ושיטות אחרות)
מעקב אחרי חולי סרטן, גם לאחר טיפול מוצלח
טיפול פליאטיבי בחולים עם סרטן מתקדם
שאלות אתיות המקיפות את הטיפול בסרטן
הקרנת מאמצים באוכלוסיות, ואצל קרובי משפחה של חולים (למשל, בסוגי סרטן בעלי בסיס תורשתי, כגון סרטן השד עם מוטציית BRCA)
גילוי מוקדם ואבחון של מחלות ממאירות
בדיקות גנטיות לזיהוי סיכון גבוה ללקות במחלות ממאירות
במקרים אלו, המטופל צריך לקבל ייעוץ גנטי (מרופא מומחה או מגנטיקאי מוסמך) במסגרתו תיקבע דרך המעקב המומלצת ויישקל הצורך לבצע בדיקה מולקולארית.
בהתאם לתוצאות הייעוץ, יקבעו המלצות גם לקרובי משפחתו מדרגה ראשונה של המטופל, לשם קביעת תוכנית המעקב והבדיקות הגנטיות, אם הן נדרשות.
להלן מספר דוגמאות למחלות או תסמונות גנטיות הגורמות לסיכון גבוה לחלות במחלה ממארת ואשר לגביהן בדיקה גנטית עשויה לאפשר גילוי מוקדם או אף מניעה של המחלה הממארת:
גילוי מוקדם של סרטן השד
בדיקת ממוגרפיה אחת לשנתיים, בגיל 50–74 שנה, במסגרת תוכנית סריקה יזומה בזימון אישי, מומלצת לנשים באוכלוסייה בעלת סיכון רגיל.
בדיקת ממוגרפיה אחת לשנה, מגיל 40 שנה, מומלצת לנשים להן קרובת משפחה מדרגת ראשונה שאובחנה כחולת סרטן השד, לנשים שיש להן מחלת שד שפירה עם אטיפיה בביופסיה או, לנשים הנמצאות בקבוצת סיכון גבוהה מסיבות אחרות ולפי שיקול דעת הרופא המטפל שלהן.
בדיקת סקירה באמצעות MRI - מיועדת לנשים הנמצאות בקבוצות סיכון ובהתאם להמלצות משרד הבריאות (חוזר מינהל רפואה 30/2009).
בדיקת סקירה באמצעות ממוגרפיה תבוצע רק במכונים הנמצאים בפיקוח התוכנית הלאומית לגילוי סרטן השד של משרד הבריאות.
בדיקת שד קלינית אינה מהווה בדיקת סקירה לגילוי סרטן השד אלא חלק מהבדיקה הגופנית הכללית.
בדיקת שד עצמית לא נמצאה יעילה כבדיקת סקירה לגילוי מוקדם של סרטן השד.
גילוי מוקדם של סרטן המעי הגס והחלחולת
מעל גיל 50 שנה, למטופלים בסיכון רגיל, מומלץ לבצע אחת לשנה בדיקה בעלת רגישות גבוהה לגילוי דם סמוי בצואה, במסגרת תוכנית סקירה יזומה בזימון אישי.
מגיל 40 שנה, למטופלים בעלי קרוב משפחה מדרגת ראשונה שאובחן כחולה בסרטן המעי הגס, מומלצת בדיקת קולונוסקופיה מדי חמש שנים.
למטופלים בעלי קרוב משפחה מדרגת ראשונה עם תסמונת סרטן מעי גס תורשתי לא פוליפוזי (HNPCC/Lynch Syndrome), מומלצת בדיקת קולונוסקופיה שנתית מגיל 25 שנה ואילך.
למטופלים בעלי קרוב משפחה מדרגת ראשונה עם תסמונת מעי פוליפוזי מורשת, מומלצת בדיקת קולונסקופיה שנתית מגיל 15 שנה ואילך.
לחולים במחלת מעי דלקתית (IBD), מומלצת בדיקת קולונסקופיה תקופתית, לפי המלצת הרופא המטפל.
גילוי מוקדם של סרטן הריאה
אין הצדקה לבצע כשגרה בדיקת סריקה לגילוי מוקדם של סרטן הריאה.
עם זאת, מומלץ לבצע צילום רנטגן של הריאות אחת לשנה למי שהיו חשופים תעסוקתית לאסבסט.
גילוי מוקדם של סרטן השחלה
אין הצדקה לבצע כשגרה בדיקות סריקה לגילוי מוקדם של סרטן השחלה.
לנשים המשתייכות לקבוצות הבאות מומלץ לפנות לייעוץ גנטי:
סיפור אישי או משפחתי של סרטן שד, שאובחן לפני גיל 50.
סיפור משפחתי של סרטן שחלות.
סיפור אישי או משפחתי של סרטן המעי הגס או רירית הרחם, שאובחן לפני גיל 50.
לנשים שמוגדרות, לאחר ייעוץ גנטי, כנמצאות בסיכון מוגבר לסרטן שחלות, מומלץ לעבור החל מגיל 25 בדיקה תקופתית (מדי 6 חודשים) הכוללת בדיקה גינקולוגית, בדיקת על-קול נרתיקית, עם או בלי בדיקת 125-CA.
גילוי מוקדם של סרטן צוואר הרחם
הוועדה לקביעת הנחיות בנושא תבנית נטילת משטחי צוואר הרחם (Pap smear) בישראל משנת 2009, החליטה כי אין הצדקה להתוויית תוכנית לאומית לסקירת האוכלוסייה בישראל באופן יזום לשם גילוי מוקדם של סרטן צוואר הרחם.
מוצע כי נשים תבצענה בדיקת משטח מצוואר הרחם כל שלוש שנים, מגיל 25 ועד גיל 65 שנים.
גילוי מוקדם של סרטן העור ומלנומה
אין הצדקה לבצע כשגרה בדיקות סריקה לגילוי מוקדם של סרטן העור ומלנומה.
לאנשים בסיכון גבוה לחלות בסרטן העור או במלנומה (ראה סעיף הבא) חשוב לדווח לרופא המשפחה, לבצע מעקב עצמי תקופתי אחרי שומות ונגעים עוריים, ולבצע בדיקת עור תקופתית על ידי רופא עור או כירורג פלסטי.
קבוצות בסיכון גבוה לחלות בסרטן העור או במלנומה:
חשיפה לקרינה מייננת כטיפול במחלת הגזזת בעת הילדות (ראה חוזר מנכ"ל 17/09 בנושא: "החוק לפיצוי נפגעי גזזת תשנ"ד-1994: רקע, השלכות בריאותיות ונוהל מעקב וטיפול באוכלוסייה שנחשפה לקרינה מייננת בשנות ה-50' כטיפול במחלת הגזזת").
קיום קרוב משפחה מדרגה ראשונה שחלה במלנומה.
קיום 20 שומות מלנוציטריות ומעלה בכל שטח הגוף לאחר גיל 17 שנה.
קיום שומות לא טיפוסיות בנבדק או בבן משפחה מדרגת קרבה ראשונה.
חשיפה שגרתית לשמש מעל שעתיים מדי יום, בין השעות 10:00 ל-16:00.
גילוי מוקדם של סרטן הערמונית
אין הצדקה לבצע כשגרה בדיקות סריקה לגילוי מוקדם של סרטן הערמונית.
הערה: בדיקת חלחולת ידנית מהווה חלק בלתי נפרד מהבדיקה הגופנית הכללית ואינה מהווה בדיקת סריקה לגילוי מוקדם של סרטן הערמונית.
תלוי בסוג הסרטן, מעקב וטיפול פליאטיבי ינוהלו באותו זמן.
הפרעות מסוימות (כגון ALL או AML) ידרשו הודאה וכימותרפיה מיידיות, בעוד שאחרים יהיו במעקב עם בדיקה גופנית ובדיקות דם.
לעיתים קרובות, ניתוח הוא פתרון להסיר את הגידול כולו.
הפתרון הזה אפשרי רק כאשר יש מידה מסוימת של ודאות שיכול למעשה להסיר את הגידול ולרפות ממנו.
אבל כאשר האונקולוג בטוח שחלק מגדולים יישארו, ניתוח מרפא בלתי אפשרי, לדוגמה כאשר יש גידולים במקומות אחרים, או כאשר הגידול פלש מבנה שלא ניתן לנתח מבלי לסכן את חייו של המטופל .
לפעמים ניתוח יכול לשפר את ההישרדות גם אם לא כל רקמת הגידול הוסרה ;תהליך שמכונה " debulking " (כלומר, הפחתת הכמות הכוללת של רקמת גידול) .
ניתוח משמש גם לטיפול פליאטיבי של חלק מסוגי הסרטן, לדוגמה: כדי להקל על הבעיות הקשורות לגידולים מסוימים במוח.
הסיכונים של ניתוח תמיד שוקלים נגד היתרונות.
כימותרפיה והקרנות נמצאים בשימוש כטיפול רדיקלי ראשוני במספר מחלות ממאירות.