tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף אייזיק שיחק בנבחרת ישראל בכדורסל 3x3 עד גיל 23 במסגרת ליגת האומות 2024 בפולין שם זכו בחמש מקטעים מתוך שש.
אריאל זילבֶּר (נולד ב-22 בספטמבר 1943, כ"ב באלול ה'תש"ג) הוא זמר-יוצר, פסנתרן, מלחין, פזמונאי ומוזיקאי ישראלי.
לאחר פעילותו בלהקת הרוק החלוצית "תמוז", ניהל קריירת סולו מגוונת במסגרתה יצר שירים עבריים בין היתר בסגנונות הרוק, הפופ וההיפ הופ.
בשנת 2014 הוענק לו פרס אקו"ם על תרומתו למוזיקה וב-2016 פרס אמ"י על מפעל חיים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 היה פעיל במחאה נגד תוכנית ההתנתקות ובאותם ימים גם חזר בתשובה והפך לחסיד חב"ד.
זילבר נולד בתל אביב לזמרת בת ליוצאי תימן ברכה צפירה ולכנר הפילהרמונית בן עמי זילבר (בנו של הצייר אריה זילבר יליד לטביה, ממייסדי תל אביב).
זילבר הוא אחיה למחצה של הזמרת נעמה נרדי מצד האם.
בגיל 5 נשלח לגור כילד חוץ בקיבוץ גן שמואל ושב לגור עם הוריו רק בגיל 16. גם אחותו נעמה גדלה כילדת חוץ במספר קיבוצים ולא עם הוריה.
בנעוריו למד בפנימיית "הדסים", אולם הנהלת המוסד סילקה אותו לאחר שפוצץ נפל תחמושת בחדרו.
בתקרית זו נקטעה כף רגלו.
זילבר החל ללמוד מוזיקה אצל ד"ר צבי קרן וב.
בשנת 1964 החל בקריירה מוזיקלית.
הוא נסע לאנגליה ואחר כך לצרפת, שם זכה להצלחה בעיקר ככותב מוזיקה לפרסומות.
בתקופה זו הקליטו משיריו צמד "העופרים".
זילבר עבר בשנת 1968 לצרפת, שם הלחין שירים ל-צמד העופרים, אז בשיא הצלחתם.
העופרים הקליטו שניים משיריו: "Let's Try" ו"Purple Eyes".
בזכות צמד העופרים הפך למלחין ג'ינגלים מבוקש בצרפת והלחין שירים לזמרות הצרפתיות פרנסואז ארדי, ורז'ין (רז'ין זילברברג) .
בשנת 1971 כתב למבצעים שונים, ביניהם "הגשש החיוור", תיקי דיין, אילנה רובינא והלחין את פסקול הסרט "לאן נעלם דניאל וקס?" (שבו גם הופיע זילבר בתפקיד אורח).
בסרט של אברהם הפנר הופיע לראשונה השיר אגדה יפנית ועוד מספר שירים שנכללו לימים בתקליטו הראשון (1976).
בשנת 1971 הקליט תקליטון בכורה בצרפת ובו שני שירים: "Movie Instead" ו-"When It's Time".
התקליטון לא זכה לפריצה המיוחלת מחוץ לישראל, אך השיר "Movie Instead", שהיה שיר רוק פרוע ביחס למה שהיה מקובל בישראל, זכה להצלחה במצעד הפזמונים הלועזיים בישראל.
כמו כן פרסם בישראל את הסינגל "שמש שמש".
בשנת 1973 שב לישראל, אחרי שהקליט (וגנז) אלבום ראשון באנגלית.
ב־1974 הצטרף זילבר ללהקת "תמוז", ובמסגרתה ביצע מספר שירים שאותם הלחין, בהם "ככה את רצית אותי" ו"הולך בטל", וכן היה שותף (עם שלום חנוך) להלחנת השיר "סוף עונת התפוזים".
ב־1976, בעקבות מריבות בין חברי הלהקה והצלחתו הגדולה של להיטו "רוצי שמוליק" (מילים ולחן: שמואל צ'יזיק), שלדעת שאר חברי הלהקה לא התאים לה, עזב זילבר את הלהקה ויצא למסע הופעות שנפסק כעבור זמן לא רב.
באותה שנה יצא לאור אלבומו הראשון, "אריאל זילבר", שזכה להצלחה רבה והביא לזכייתו בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ו.
השיר "רוצי שמוליק" זכה באותו מצעד בתואר "שיר השנה".
באלבום היו להיטים נוספים, בהם "שמש שמש" ו"בטי בם".
לאחר מכן הקים את להקת ברוש (על שם השיר "ברוש", שאותו הלחין) כלהקת ליווי להופעותיו, ואיתה הקליט את אלבומו השני "אריאל זילבר ולהקת ברוש" (1978).
בין שירי האלבום היו "תן לי כוח" שאיתו התחרה זילבר בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה, גרסה ארוכה של "שמש שמש", "ישראלים מצחיקים" מתוך סרט המתיחות באותו השם, "שיר הזרוק" וגרסה מחודשת לשירה של להקת תמוז "אהבה שקטה".
כעבור זמן לא רב פרש ממוזיקה לשם מגורים בכפר ועבודה במשתלה, שממנה הגיח לפרקים כדי להלחין מספר שירים לפרסומות כמו "צריך פיס בחיים" ו"פרמה שארפ - סכיני גילוח".
בנוסף הופיע בפסטיבלי ילדים בהופעות יחיד.
בשנת 1983 שב למרכז הבמה כאשר הקליט את שירו של שמואל צ'יזיק "בחברה להגנת הטבע", שהיה להיט גדול, יחד עם שירים נוספים כמו "הנה אנו המיואשים", "אני שוכב לי על הגב" (יעקב רוטבליט/גדעון אלרן), "התמהוני" (לחן: להקת באפ הגרמנית) ואחרים.
השירים נכללו במיני-אלבום "אריאל זילבר" שיצא באותה שנה.
למרות הצלחת השירים העדיף זילבר לשוב ולפרוש ועבר לגור במצפה מתת בגליל, כשהוא מגיח לפרקים להופעות, להופעות איחוד "תמוז" ולכתיבת שירים עבור "הגשש החיוור" לתוכניתם "בעבור חוקן דולרים" שבה נכלל מערכון מוזיקלי שנכתב על ידי יהונתן גפן וזילבר בשם "פסטיבל שירי דיכאון".
זילבר הלחין באותה תקופה את השיר "שרית הספרית" ללהקת הנח"ל, ולגלי עטרי הלחין שני שירים למילים של רחל שפירא: "אסמרלדה" ו"נפאל".
בקיץ 1987 הוציא את תקליט השדרים "זאב בודד ביער" שאת מילותיו כתב ביחד עם זאב טנא.
בשנת 1989 הקליט את האלבום "בה-דה-די-דיאה" שבו נכללו ארבעה שירים מעזבונו של שמואל צ'יזיק ובהם "סיפור אהבה" ו"לעולם".
להיטי התקליט היו "ואיך שלא" ו"מיליארד סינים" (תרגום של יהונתן גפן לשיר "Et Moi Et Moi Et Moi" של הזמר הצרפתי ז'אק דוטרון), שבקליפ שלו בתוכנית האירוח "סיבה למסיבה" השתתפו רבקה מיכאלי וגבי גזית.
שיר בולט נוסף הוא "יש לי מילים", אך בין הפצתו לרדיו ובין הופעת האלבום בשוק עבר זמן רב מדי, והמומנטום אבד.
באותה שנה נפטרה אמו של זילבר.
תוכניות למופע בעקבות התקליט לא עלו יפה וזילבר המשיך בהלחנת שירים למבצעים אחרים.
בשנת 1990 יצא אוסף התקליטורים הראשון של זילבר בחברת "התקליט חיפה", שהכיל בעיקר שירים מהתקליט השני שלו עם להקת ברוש.
בשנת 1991 יצא אלבומו "שבועיים בעיר זרה".
שיר הראפ "להתראות במבול הבא (אוזון דאנס)" (שיר מחאה בנושא איכות הסביבה, אחד משירי הראפ העבריים הראשונים), שאמור היה להיות הלהיט שידחף את האלבום, הופץ לרדיו כשנה לפני כן.
בדומה למקרה של אלבומו הקודם, הזמן הרב שחלף מאז ועד ליציאת האלבום לחנויות גרם לאיבוד המומנטום.
בעקבות זאת התראיין זילבר לעיתונות הכתובה והודיע על אי אמון בחברות התקליטים הממוסדות.
עוד כלל האלבום את השיר "ויהי ערב ויהי בוקר" (מילים: אהוד מנור, עיבוד: אריאל זילבר ונחום פרפרקוביץ') שהקליט עם להקות צה"ל כשיר השירותרום 1990.
בשנת 1992 הצטרף כנגן לתוכנית "מסיבת גן".
מעט לאחר מכן הכריז כי אין לו עניין במוזיקת רוק והחל לעבוד על האלבום מסך עשן שיצא רק בשנת 1999, 7 שנים לאחר שהחל לעבוד עליו.
האלבום, שזכה להצלחה ביקורתית, כלל מוזיקה ערבית וישראלית מקורית, ולהיטיו היו "מסך עשן" ו"נינה".
בשנת 1993 התארח בפרק לחנוכה של התוכנית "פרפר נחמד".
באותה שנה השתתף בקלטת הילדים "עולם יפה יותר" המכילה את שיריו המוכרים של זילבר שהם מונגשים לילדים.
בשנת 1996 שיחק בסרטו של הבמאי יגאל בורשטיין, "אושר ללא גבול", את דמותו המודרנית של הפילוסוף ברוך שפינוזה המתגורר בשיכון בחולון.
בשנת 2001 יצא אלבום אוסף שני לזילבר, "ללכת עמך", שכלל שירים נדירים, שירים שהתפרסמו בעבר וכן שני שירים חדשים, "ללכת עמך" של יעקב אורלנד ו"אנחנו מכירים אותך" של אהוד מנור.
האוסף לא כלל את להיטיו הגדולים ביותר של זילבר והתקבל בתגובות מעורבות, אך בכל זאת זכה להצלחה.
באותה שנה פורסם הסינגל הראשון מתוך הפרויקט "תולדות המים - שירים לאחרים" של דני סנדרסון, "בדיעבד", שבוצע בידי זילבר והצליח במצעדי הפזמונים.
בשנת 2005 יצא אלבומו השביעי, "אנבּל", שכלל שירי אהבה וזוגיות המושפעים מהמוזיקה האתיופית, לצד שירים העוסקים במישרין ובעקיפין בנושאים פוליטיים, בהם חידושים לשירי מחאה של נעמי שמר ("כריש") ובוב דילן.
בתקופה זו חזר בתשובה והפך לחסיד חב"ד.
בראיונות סיפר כי החזרה בתשובה נבעה מהכרה כי המתנחלים הם חלוצים, ובעיקר בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, אותה חווה באופן אישי לאחר שעבר כצעד מחאתי לגור בגוש קטיף.
בשנת 2008 יצא אלבומו השמיני "פוליטיקלי קורקט", אלבום המכיל את כל שירי המחאה החדשים שלו (כגון "יהודי לא מגרש יהודי", "הגירוש" ו"יש דין ויש דיין").
מפיצי התקליטורים סירבו להפיץ את התקליטור בחנויות.
בעקבות כך, החל זילבר למכור את הדיסק בעצמו, באופן אישי דרך אתר האינטרנט שלו.
בתחילת שנת 2011 חתם זילבר על חוזה שיווק עם חברת ההפצה "התו השמיני".
באותה שנה יצא סרט דוקומנטרי בשם "אני והזילבר".
את הסרט ביים רועי זילבר, בנו של אריאל, והוא עוסק ביחסים בין השניים.
בשנה זו זכה אריאל זילבר בבוררות נגד להקת "הדג נחש" והתקבלה טענתו ששירם "מה נעשה" מבוסס על הלחן של שירו "ואיך שלא".
כתוצאה מכך קבע שופט בית המשפט העליון בדימוס, תיאודור אור, כי הלהקה תפצה את זילבר ב-100,000 ש"ח והשיר "מה נעשה" לא יושמע בתחנות הרדיו.
בשנת 2013 הוציא זילבר את אלבומו התשיעי, "העטלף והתרנגול", ובו עשרה שירים מלחניו ומלחני הרב יצחק גינזבורג למילים מקוריות ומילים מהמקורות.
בשנת 2014 השתתף בתוכנית הדוקומנטרית "חוזרים קדימה", שהנחה מאיר סוויסה בערוץ הראשון.
בשנת 2015 הוציא זילבר את הסינגל "לאן פנתה אהבתנו" בהפקתו של דני קרק (פילוני), אשר נכנס למצעדי הפזמונים.
בשנת 2017 הוציא זילבר את הסינגל "רפאנו השם" עם מקהלת "ידידים" העולמית.
החל משנה זו משתתף זילבר במופעי צמאה.
זילבר הקליט מספר שירים מניגוני חב"ד, ובהם: "ופרצת" ו"עוצו עצה".
בשנת 2019 הוציא את האלבום "בשמחה".
ב-2020 הוציא את השיר "הוא היה אומר".
את השיר הלחין זילבר על מילים ממשנה במסכת אבות.
בפברואר 2021 הוציא את "מקלות בגלגלים" למילים שכתב וללחן של גדעון אלרן.
במרץ של אותה השנה הוציא את "גבעת כח".
את השיר הלחין זילבר על מילים של אברהם גורביץ'.
באוקטובר 2022 התאחד זילבר עם להקת ברוש להופעה בפסטיבל התמר וב"קו רקיע".
באפריל 2024 הקליט שיר ביחד עם המפיק והזמר היוצר נתנאל קהניאל, "פרזות", המבוסס על ניגון חב"ד בסגנון מוזיקת דריל.
באוגוסט 2024 הקליט שיר שכתב והלחין ידידיה שילה, "להחליף את הסוסים", הקורא לבנימין נתניהו להחליף את ראשי מערכת הביטחון.
בינואר 2014 הוכרז זילבר כזוכה בפרס מפעל חיים של אקו"ם לשנת 2013. מנימוקי השופטים: "יצירותיו של זילבר בולטות במקוריותן וחדשנותן, תוך שהוא משלב אלמנטים אתניים וסגנונות מוזיקליים חדשים.
ניכר כי זילבר הגדיר מחדש את המיינסטרים כשהוא מקרב את השוליים למרכז".
בעקבות ביקורת מהשמאל על עמדותיו הפוליטיות של זילבר שונה שם הפרס וב-3 בפברואר הוענק לו פרס על תרומתו למוזיקה, ולא על מפעל חיים.
בנאומו בטקס קבלת הפרס השמיע זילבר ביקורת על אקו"ם בעקבות ההחלטה למנוע ממנו פרס על מפעל חיים בשל דעותיו, וקרא לפירוק אקו"ם.
בינואר 2016 הודיע ארגון אמני ישראל על הענקת פרס מפעל חיים לזילבר.
בשנת 2001 התבטא זילבר בריאיון ל"ידיעות אחרונות" בצורה בוטה כלפי הומוסקסואלים, קיבוצניקים, שמאלנים וערבים ועל כך ספג ביקורת ציבורית חריפה.
שלמה גרוניך ביטל בתגובה את הופעתם המשותפת במסגרת פסטיבל הפסנתר.
בשנת 2003 השתתף בתשדיר בחירות של רשימת "האיחוד הלאומי".
בשנת 2008 הביע חרטה על כמה מאמירותיו, בריאיון טלוויזיוני לארז טל.
עם זאת הביע שם את התנגדותו לדמוקרטיה הישראלית, ותמך בגירוש ערבים, בהשלטת ההלכה היהודית ובהקמת הסנהדרין.
בחודשים שקדמו לביצוע תוכנית ההתנתקות ובמהלכה היה זילבר אחד הבולטים במוחים נגד התוכנית.
הוא העביר את ביתו לאלי סיני והופיע מחוץ למחנה שבו התכוננו כוחות צה"ל והמשטרה לביצוע הפינוי.
פעולותיו זכו לחשיפה נרחבת בתקשורת, בעוד שיריו מושמעים פחות מבעבר.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הקליט מספר שירי מחאה שכוונו נגד מבצעי התוכנית וממשלת "קדימה" (בהם "יהודי לא מגרש יהודי", "יוללה", "יש דין ויש דיין").
השירים הכלולים באלבום "אנבל" משנת 2005 בוטים פחות ("יש לי", "בריון השכונה", "כריש").
לאחר ההתנתקות הופיע בכנס של "המטה העולמי להצלת העם והארץ" בביצוע של המנון נטורי קרתא "בשלטון הכופרים אין אנו מאמינים".
בבחירות לכנסת ה-17 חיבר, הלחין ושר זמריר למפלגת חזית יהודית לאומית של ברוך מרזל.
בשנת 2007 פרסם את השיר "קומי" שכתבה מנורה חזני, בתמיכה לעלייה מחדש לחומש.
באותה שנה השתתף בקמפיין של "הוועד למען הדמוקרטיה" שלפיו אם ברצון הממשלה לשחרר מחבלים רוצחי יהודים, אזי צריך לשחרר גם את יגאל עמיר.
בתגובה נשמעו קריאות להחרמה אמנותית רשמית או עקיפה של זילבר, בין השאר על ידי נורית דאבוש, דוד בן בסט, עופר נחשון ועמנואל רוזן.
הזמר שי גבסו ביטל את הופעתם המשותפת שתוכננה לפסטיבל הפסנתר.
מאידך טען יהלי סובול שאסור להחרים את שיריו של זילבר, ודן תורן כינה את זילבר "זמר שנשבה" וטען כי הבעיה נעוצה במארגני הקמפיין.
בשנת 2009 הצטרף זילבר למפלגת הימין ארץ ישראל שלנו והיה אמור להיות משובץ באחד מ-4 המקומות הראשונים ברשימת המפלגה לכנסת, הוא אף החל להופיע בחוגי בית של המפלגה, אך עקב הצטרפות התנועה לאיחוד הלאומי נדחק הצידה והפסיק את פעילותו.
בשנת 2010 פרסם את שירו "אוֹ קָנֹה", שבו קרא להעדפת קנייה מיהודים ועבודה עברית (הלחן המקורי הוא של הרב יצחק גינזבורג), ובשנת 2011 פרסם את שירו "כהנא צדק", שבו הביע תמיכה במאיר כהנא ובדעותיו.
הוא התבטא בזלזול כלפי המחאה החברתית וטען שמערכת אכיפת החוק מתנכלת למרגלית צנעני בגלל דעותיה.
בשנת 2017 פרסם שיר המביע תמיכה בחייל אלאור אזריה.
בשנת 2019 השתתף בהפגנה מול בית היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כחלק ממחאות תמיכה בראש הממשלה בנימין נתניהו, ובנובמבר אותה שנה הלחין ועיבד שיר המשבח את פעולותיו של בנימין נתניהו וטוען לחפותו.
בשנת 2023 תרם כסף לקמפיין השחרור של עמירם בן אוליאל, שהורשע ברצח משפחת דוואבשה.
"תרמתי כסף כי הוא חף מפשע", טען זילבר, ואף הוסיף כי "השופטים צריכים לשבת בבית הסוהר, הם חבורת אנשים רעים".
על רקע אמירותיו, הודיעו שלום חנוך, אביב גפן וארקדי דוכין כי הם מבטלים את השתתפותם במופע שתוכנן לרגל יום הולדתו ה-80 של זילבר.
מאשתו הראשונה, מאירה, יש לו בן אחד.
ב-1984 התחתן בשנית עם שושנה (בתו של שלמה קאלו, נפטרה ב-11 בספטמבר 2023), ונולדו להם שלושה ילדים.
"אריאל זילבר", 1976 (בגרסת התקליטור נקרא "רוצי שמוליק")
"אריאל זילבר ולהקת ברוש", 1978
"תולדות המים - שירים לאחרים", דני סנדרסון, 2001
להרים ת'ראש - שיר עבור אלאור אזריה, 2017
כביש 5 - שיר של מועצה אזורית שומרון יחד עם ילדי מקהלת לשם עלי זהב, 2018
אז אמר האחר, 2019 - שיר קריקטורי
בנימין ידיד ה' - שיר תמיכה בבנימין נתניהו, 2019
עברנו את פרעה - ביצוע ווקאלי יחד עם אורי פלק שיר של מאיר אריאל, 2020
רצון העם, 2020 - שיר מחאה נגד מערכת המשפט
כוכב מהבהב, 2020 מילים של יאיר מדינה הלוי
מה זה עולה לך לחלום - עם יקיר ששון, 2022
פרזות - עם נתנאל קהניאל, 2024
אריאל הירשפלד (נולד ב-10 באוגוסט 1953) הוא מבקר תרבות וספרות, מסאי וחוקר ספרות עברית, פרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
הירשפלד נולד בפרדס חנה להורים ילידי גרמניה.
אביו, קורט הירשפלד, למד נגרות בברלין והחזיק בתואר נגר אומן (Meister).
כשעלה לא"י המשיך לעבוד כנגר.
אחיו מצד אביו (שנישא פעמיים), , נפל במלחמת העצמאות, חמש שנים לפני שאריאל הירשפלד נולד.
הירשפלד למד תואר ראשון במוזיקולוגיה ובספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודים מתקדמים באותה אוניברסיטה.
בשנת 1995 השלים דוקטורט בהנחיית פרופ' גרשון שקד בנושא "הסמל ביצירתו של י.ח.
היה בעבר ראש החוג לספרות עברית.
משנת 2017 מכהן כראש בית הספר לספרויות באוניברסיטה העברית.
עורך ושותף לכתב-העת מחקרי ירושלים בספרות עברית.
עוד בימי לימודיו לתואר ראשון החל הירשפלד לעסוק בהוראה ולימד לאורך שנים כמורה ומחנך בבתי הספר בית חינוך - תיכון עירוני ג' ולאחר מכן בתיכון ליד האוניברסיטה - שניהם בירושלים.
בעבר לימד בבצלאל, ב"עלמא", ב"הליקון", ובמקומות נוספים.
משנת 2012 הוא מלמד ב"רוח אדם" תוכנית הכשרה פסיכואנליטית-בודהיסטית ומשנת 2017, הוא חבר סגל בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית במקביל לעבודתו האוניברסיטאית.
ב-2025 פרש מההוראה באוניברסיטה העברית.
פרסם מאמרי וספרי מחקר בתחומי הספרות, המוזיקה והאומנות, מספר קובצי מסות, רומן מכתבים (השפעה בלתי הוגנת, ביחד עם רונית מטלון) ספר ילדים (איפה נמצא הזמן) ומאמרי ביקורת ופובליציסטיקה רבים בעיתונות.
היה בעל טור שבועי במוסף "הארץ".
בשנת 2008 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בשנת 2015 פסלה לשכת ראש הממשלה מטעמים פוליטיים את הפרופסורים הירשפלד ואבנר הולצמן מלשמש שופטים בוועדת פרס ישראל לספרות ולשירה.
בעקבות כך התפטרו מתפקידיהם בוועדה גם שאר חבריה – פרופסור נסים קלדרון, פרופסור נורית גרץ, פרופסור זיוה בן-פורת וד"ר אורי הולנדר.
הירשפלד חבר המועצה הציבורית להוראת התנ"ך וחבר המועצה הציבורית של ארגון בצלם.
הירשפלד מתגורר ברחוב עמק רפאים, ירושלים.
בעבר היה נשוי לעיתונאית נרי ליבנה, ולהם שלושה בנים.
היה בן-זוגה של הסופרת בתיה גור עד לפטירתה ממחלת הסרטן, וכן בן-זוגה של הסופרת רונית מטלון שנפטרה גם היא ממחלת הסרטן.
הירשפלד כתב עם מטלון רומן מכתבים מתוקשר.
"אתן, היודעות" - שיח האהבה באופרות של מוצרט, זמורה-ביתן, תשנ"ד.
רשימות על מקום, הוצאת עם עובד, 2000.
אל אחרון האלים - על מזרקות רומא הוצאת כתר, 2003.
רישומים של התגלות, הוצאת חרגול, 2006.
כינור ערוך - לשון הרגש בשירת ח"נ ביאליק, הוצאת עם עובד, 2011.
לקרוא את ש"י עגנון, הוצאת אחוזת בית, 2011.
השפעה בלתי הוגנת (ביחד עם רונית מטלון), הוצאת עם עובד, 2012.
(ערך ביחד עם סיגל נאור פרלמן), אל בשר הלשון - עיון ומחקר ביצירתו של יצחק לאור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.
הכוכבים לא רימו: כוכבים בחוץ מאת נתן אלתרמן, קריאה מחדש (יחד עם דן מירון), עם עובד 2019.
בדרך אל הנשיות - שמחת עניים מאת נתן אלתרמן, קריאה מחדש (יחד עם דן מירון) עם עובד, 2023.
מאמריםבמארב ליד החלון: קריאה בשני שירים של ט.
אריאל מקדונלד הוא כדורסלן עבר אמריקאי-סלובני ששיחק בעמדת הרכז ומתנשא לגובה 1.91 מטר.
מקדונלד הוא אחד מהרכזים הטובים בהיסטוריה של מכבי תל אביב והוליך אותה לשלושה פיינל פורים רצופים.
משנת 1989 עד שנת 1994 שיחק מקדונלד באוניברסיטת מינסוטה.
הוא נבחר בדראפט של ליגת ה-CBA במקום ה-102 על ידי סו פולס סקייפורס.
בעונת שיחק מקדונלד בקסטורס בריין הבלגית.
מעונת עד עונת שיחק מקדונלד באולימפיה ליובליאנה הסלובנית, שם גם התאזרח וכיום הוא מחזיק גם באזרחות סלובנית.
מקדונלד העפיל עם ליובליאנה למעמד הפיינל פור שהתקיים ברומא בעונת 1996/1997 אך הפסיד עם קבוצתו לאולימפיאקוס בחצי הגמר.
לאחר עזיבתו של עודד קטש את מכבי תל אביב לטובתה של פנאתינייקוס, החתים המועדון בתחילת עונת את מקדונלד בתור מחליפו.
יחד עם אריאל הצטרף לקבוצה גם נייט האפמן.
הקבוצה פתחה את העונה עם הפסד חוץ לאולימפיאקוס, והציפיות בקרב האוהדים היו נמוכות, במיוחד עקב ההחתמה של זרים לא ידועים בזירה האירופית.
למרות זאת, תוך זמן קצר הקבוצה הצליחה להתחבר בהנהגתו של מקדונלד והפגינה יכולת מצוינת, במיוחד בפן ההגנתי.
בשלב רבע הגמר התמודדה הקבוצה מול פאף בולוניה האיטלקית החזקה, ולמרות הפסד במשחק הראשון בתל אביב הצליחה להפוך את תוצאת הסדרה ולהעפיל לשלב הפיינל פור לראשונה מאז עונת שהתקיים בסלוניקי.
בחצי הגמר ניצחה הקבוצה את ברצלונה, אך במשחק הגמר הפסידה הקבוצה לפנאתנאייקוס כאשר עודד קטש מפגין יכולת מצוינת במדי המועדון היווני וקולע 18 נקודות.
מקדונלד סיים את העונה האירופית עם 11.4 נקודות ו-4.6 אסיסטים ב-67.4% מ-2 נקודות.
בעונה הבאה מכבי תל אביב צירפה את אנתוני פארקר במקומו של דורון שפר שפרש, והמועדון הצהוב הפגין יכולת מצוינת באירופה תוך שהוא משייט בקלילות לפיינל פור שנערך בפריז.
לעיני אלפי אוהדים שהגיעו מישראל זכתה הקבוצה בגביע הנכסף, לאחר שחזור של הגמר משנה שעברה נגד פנאתנאייקוס.
מקדונלד סיים את המשחק עם 21 נקודות וזכה בתואר ה-שחקן המצטיין של הפיינל פור.
את העונה האירופית סיים מקדונלד עם 13.6 נקודות ו-3.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית והאחרונה בישראל, עונת , הציג מקדונלד יכולת טובה פחות מקודמותיה, אך למרות זאת מכבי תל אביב שוב הגיעה לפיינל פור, אך הפסידה הפעם כבר בשלב חצי הגמר.
את העונה האירופית סיים מקדונלד עם 9.7 נקודות ו-3.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
בכל שלוש עונותיו בקבוצה הציג המועדון שליטה מוחלטת בזירה המקומית וזכה בדאבל.
הרקע לעזיבתו של השחקן את המועדון היה הריב שלו עם נייט האפמן לאחר שזה חשד שאשתו בגדה בו עם מקדונלד, וריאיון שנוי במחלוקת שהעניק לעיתון מעריב בו הוא הביע תמיכה בפלסטינים.
בעונות ו- שיחק מקדונלד עבור קבוצת פנאתינייקוס וקלע 8 נקודות בממוצע למשחק, אך לא הצליח להוביל את המועדון למעמד הפיינל פור.
מקדונלד שיחק במכבי תל אביב במשך 3 עונות, מעונת עד עונת .
בתקופתו במכבי תל אביב זכה מקדונלד באליפות הסופרוליג בשנת 2001 לאחר ניצחון בגמר הפיינל פור על פנאתינייקוס היוונית.
מקדונלד אף זכה בתואר ה-MVP של הפיינל פור.
בעונת שיחק מקדונלד בפנאתינייקוס, אותה ניצח ביחד עם מכבי בגמר הסופרוליג בעונת 2000/2001. בשנת 2005 שיחק בדינמו מוסקבה הרוסית.
בשנת 2006 שיחק מקדונלד בז'ירונה הספרדית.
קיץ 2008 חתם אריאל בקבוצתו של המאמן הישראלי דייוויד בלאט וקבוצתו לשעבר, דינמו מוסקבה הרוסית.
בסוף 2008 עבר למונטפסקי סיינה האיטלקית בגלל מיעוט בדקות משחק.
בשנת 2000 הוציאה חברת בורגר קינג פרסומת ובה נראה מקדונלד מתדפק על דלתות סניף של רשת בורגר קינג, ונאלץ להסיר את חולצתו עם הכיתוב "מקדונלד" על מנת לאכול בסניף.
בעקבות פרסומת זו, שידרה חברת "אלוניאל", הזכיינית הישראלית של חברת מקדונלד'ס, פרסומת ובה ציטוטים מראיון של אריאל מקדונלד, בו הוא מספר בדרך אגב על כך שהוא נוהג לאכול ב"מקדונלד'ס".
אך בערעור לבית המשפט העליון התקבלה תביעתם של אלוניאל ונפסק שמקדונלד צריך לפצותה ב-20,000 דולר.
זכה ב-3 אליפויות סלובניה עם אולימפיה ליובליאנה (1997–1999).
זכה ב-3 גביעי סלובניה עם אולימפיה ליובליאנה (1997–1999).
סגנות אליפות אירופה לשנת 2000 עם מכבי תל אביב.
אלוף הסופרוליג לשנת 2001 עם מכבי תל אביב.
השחקן המצטיין של פיינל פור הסופרוליג 2001.
אלוף היורוקאפ לשנת 2006 עם ז'ירונה.
זכה בגביע היווני עם פנאתינייקוס (2003).
אריאל טואף (נולד ב-17 ביולי 1942) הוא היסטוריון ישראלי ופרופסור אמריטוס מאוניברסיטת בר-אילן.
התפרסם בעולם בעקבות השערורייה שנוצרה סביב ספרו "פסח של דם" ב-2007.
טואף הוא בנו של הרב אליהו טואף שכיהן כרבה הראשי של רומא והיה אחד ממנהיגיה של יהדות איטליה.
אחותו היא מרים דלה-פרגולה, עורכת ביטאון יהודי איטליה "קול האיטלקים".
דודו היה הגיניקולוג הפרופסור שלמה יונה רנצו טואף.
טואף כיהן עד לשנת 2007 כראש המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
ב-24 במרץ 2009 הוענק לו תואר פרופסור אמריטוס.
הוא נחשב למומחה בינלאומי ליהדות איטליה בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת.
השערורייה סביב "פסח של דם"
ספרו, "פסח של דם" מספר ברובו על רציחתו של הילד הנוצרי סימון (יש אומרים סימונינו) מטרנטו במרץ 1475. יהודי העיר הואשמו ברצח ובשימוש בדמו לעשיית המצות.
בעקבות האשמה זו הועלו על המוקד 13 מיהודי העיר.
טואף טוען בספרו שלא ניתן לפסול את האפשרות שההאשמות נגד כמה מהיהודים היו מבוססות.
הטענות, שהתפרשו כעלילת דם חדשה, עוררו זעם רב בקהילה היהודית ברחבי העולם.
בתגובה הודיע טואף על הפסקת הפצת הספר עד לבדיקה מחודשת.
לדבריו, התכוון רק להצביע על סגנון דיבור שהיה רווח באותה עת, ושהיה עשוי לעורר את החשדות על היהודים ולהביא לעלילות מסוג זה.
לאחר פרסום הספר יצא טואף לאיטליה.
באיטליה הוציא טואף לאור בתחילת 2008 מהדורה מחודשת של הספר ובה חזר בו מטענותיו וקבע שאין יסוד לטענה שיהודים הרגו נוצרים לצורך שימוש בדמם.
אריאל משה וינשטיין (2 במאי 1932 – 10 במרץ 1996) היה עיתונאי ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד.
וינשטיין נולד בירושלים, דור חמישי בעיר מצד שני הוריו.
בנעוריו שירת בארגון ההגנה ובשנים 1950–1954 שירת בצה"ל.
שימש מדריך בקורס קצינים והשתחרר בדרגת סגן-אלוף, בתפקיד מפקד גדוד בחטיבת ירושלים.
בהשכלתו היה וינשטיין בוגר לימודים אקדמאיים.
הוא עבד ככתב לענייני כלכלה בעיתון "הבקר" ושימש כתב כלכלי בכיר ב"מעריב" ועורך של מספר כתבי עת מקצועיים בנושאי כלכלה.
במקביל החל לפעול בפעילות ציבורית ומפלגתית.
בשנת 1977 הוסמך כשמאי מקרקעין ושימש בשנים 1978–1982 יושב ראש מועצת שמאי המקרקעין.
כיהן מספר שנים כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "עמיגור".
כמו כן הוא כיהן כיושב ראש ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית וכמשנה ליושב ראש רשות השידור.
וינשטיין היה חבר המפלגה הליברלית ולאחר פטירתו של דוד שיפמן, בשנת 1982, נכנס במקומו לכנסת העשירית.
כהונתו נמשכה לאורך ארבע כנסות, במהלכן הוא כיהן כחבר ועדת הכספים, ועדת הפנים ואיכות הסביבה וועדת הכלכלה.
לכנסת ה-13 נכנס ב-1993 לאחר התפטרותו של רוני מילוא, שנבחר לראשות העיר תל אביב-יפו.
אריאל וינשטיין נפטר בשלהי כהונתה של הכנסת ה-13, עקב כאבי חזה.
הותיר אחריו את רעייתו, צביה (שימשה חברה בהנהלת ויצו העולמית) וארבעה ילדים.
בתו הייתה נשואה לעורך הדין ציון אמיר, ונכדתו היא השחקנית רוני גולדפיין.
אריאל הורוביץ (נולד ב-10 בינואר 1970) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
הורוביץ הוא בנם של הפזמונאית והמלחינה נעמי שמר ושל הסופר והמשורר מרדכי הורוביץ.
לאחר שירותו הצבאי בחיל המודיעין ביחידת המזל"טים החל ללמוד מוזיקה בבית הספר "רימון", שם פגש את יהודה עדר, שהיה אחד ממוריו.
עדר אהב את יצירתו של הורוביץ, הפגיש אותו עם חברת התקליטים "הליקון" וגם הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה שלו.
האלבום, שנקרא "יאללה ביי", הקנה להורוביץ מעמד של כותב להיטים ותמלילן מבריק בזכות השיר "סיגל נחמיאס", שגם הפך להמנון המאבק למען זכויות חיילי המילואים באותה שנה, וכמו כן השירים "הכל כתוב", "יאללה ביי" ו"זה בשבילך".
האלבום עצמו נמכר ביותר מ-15,000 עותקים.
שנתיים לאחר צאת אלבומו כתב הורוביץ והלחין את מרבית שירי אלבום הבכורה של אשתו תמר גלעדי, "תמר גלעדי".
שיר הנושא של האלבום, "האהבה מתה", נבחר כשיר השנה של אקו"ם לשנת 2000.
חודשים ספורים לאחר מכן יצא אלבומו השני של הורוביץ, "רנה", שהבליט בעיקר את שיר הנושא רנה שזכה להצלחה גדולה במצעדי הפזמונים ולהשמעות רבות.
האלבום הופק על ידי עובד אפרת.
לאלבומה של תמר גלעדי "גן חורפי" משנת 2003 הלחין הורוביץ את השיר "מקום אחר" למילותיה של גלעדי וכתב והלחין במשותף עם רונית בישקו את השיר "מילון חדש".
אלבומו השלישי של הורוביץ, "מנסה ספר", התאפיין בכתיבה פחות מסחרית, דבר שהוביל את הורוביץ להחליט ביחד עם "הליקון" על פרידה, והורוביץ פנה להוציא את האלבום בלייבל קטן יותר.
האלבום, שסיכם תקופה ארוכה של הופעות ברחבי ישראל, יצא בלייבל "בארבי רקורדס" של מועדון הבארבי, וזכה לביקורות נלהבות, אם כי למכירות מעטות.
בשנים שלאחר מכן הורוביץ שיתף פעולה עם חוה אלברשטיין באלבומה "קוקוס" ועם ארקדי דוכין באלבומו "חלומות למבוגרים".
בשנת 2007 הוציא הורוביץ את אלבומו הרביעי, "זמן אמת", בחברת התקליטים "התו השמיני".
חלק מהאלבום הופק על ידי עובד אפרת וחלק על ידי תמיר קליסקי מלהקת "אתניקס".
מהאלבום הזה בלטו הסינגלים "תמיד תאמין", ו"כל מי שאת" שכתב הורוביץ בימיה האחרונים של אמו, נעמי שמר.
שיריה של שמר אוזכרו במספר שירים באלבום, כ"כל מי שאת" ו"גרמניה".
באלבום התארחו שרון רוטר, איגי וקסמן וג'קי לוי בדואטים עם הורוביץ.
לאחר צאת האלבום יצא הורוביץ בסיבוב הופעות אינטימי, בנוסף למופע משותף עם ג'קי לוי וסדרת מופעים מיוחדים במכללת עלמא.
בשנת 2009, בזמן מבצע עופרת יצוקה, הוציא הורוביץ את "רקפות בין הסלעים", שיר שכתב בזמן המבצע, תוך כדי הופעות במקלטים.
בשנת 2010 הוציא הורוביץ את אלבומו החמישי, "אלבום 5", בחברת התקליטים "לב גרופ מדיה".
באלבום זה בלטו הסינגלים "אהבתך" ו"אמריקה".
עם צאת האלבום יצא הורוביץ למסע הופעות ברחבי ישראל הנקרא על שם האלבום, "אלבום 5".
בשנת 2011 החל לכתוב טור קבוע במגזין מוצש שעוסק בפרשנות אקטואלית לפרשת השבוע.
בשנת 2013 הוציא אריאל הורוביץ את אלבומו השישי, "הגיבורים שלי".
אלבום העוסק בדמויות מגוונות אשר להן בחר אריאל להקדיש שיר - אבא קובנר, אמו וסבתו, רופא ואח אשר טיפלו באביו, הרב מנחם פרומן, בחור צעיר שהתאבד מקבוצת ביתניה ועוד.
במהלך מבצע צוק איתן הוציא הורוביץ את השיר "עשרים אלף איש" לזכרו של שון כרמלי, חייל בודד שנהרג במהלך המבצע, ושבהלווייתו השתתפו 20,000 איש.
בסוף ינואר 2017, פרסם הורוביץ את השיר "ברלין" ובו אמירה נוקבת על גל הירידה הישראלית לברלין.
בשנת 2016 הקים את עמותת "הפינג'אן הדיגיטלי" יחד עם אמנים כמו אהובה עוזרי, דני רובס ויאיא כהן אהרונוב.
העמותה חתמה, בחסות ההסתדרות, על הסכם עם הפדרציה הישראלית לתקליטים וקלטות להקמת אפליקציית מובייל להזרמת מוזיקה ישראלית.
היישומון שפותח בסופו של דבר על ידי הספרייה הלאומית ובחסות משרד התרבות והספורט נקרא "שירי".
בשנת 2023 הוציא לאור ספר, רומן הביכורים סיבוב ההופעות של הגולם מפראג (בהוצאת ידיעות ספרים).
באותה שנה בעקבות טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל הוציא את השיר "אני מאמין".
בשנת 2025, לציון שנת ה-20 לפטירתה של אימו נעמי שמר, יצא בסיבוב הופעות מחוה לאימו, יחד עם נבחרת של זמרות יוצרות מהדור הצעיר בארץ, שמרכיבות יחד את "האחיות שמר 24" – להקת הבית של המופע.
במופע הורוביץ משתף את הקהל בסיפורים האישיים שמאחורי שיריה של אימו ויחד עם הזמרות היוצרות הם מצדיעים לשמר בפרשנות עכשווית לשיריה.
אריאל נשוי לתמר גלעדי ולהם שלושה ילדים.
אריאל דולינקו (נולד ב-10 במרץ 1976), הוא שחיין עבר ישראלי.
אלוף ישראל וחבר נבחרת ישראל.
ייצג את ישראל בתחרות בינלאומיות כמו תחרות שמונה האומות.
דולינקו גדל ומתגורר בקיבוץ יזרעאל.
הוא החל להתאמן בשנת 1985 בקבוצת הפועל גלבוע בהדרכתו של ארנון אבני.
בהמשך עבר עם מאמנו לקבוצת מכבי חיפה.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1990 קבע דולינקו במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 17:27.29 דקות.
בתחרות "משחה נועם" שנערכה בנהריה (בריכת 25 מטר) ב-24 בדצמבר 1992 קבע דולינקו שיא גילאי 16 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:21.79 דקות, תוך כדי משחה ה-1500 מטר חופשי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה דולינקו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.79 דקות, לפני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (4:04.33 דקות) וברק עטר מהפועל נהריה (4:13.80 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:23.32 דקות, לפני לירן אורן מהפועל נהריה (16:24.36 דקות) ושוהם גרשנובל.
מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.61 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:56.39 דקות) ולפני רז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (1:59.24 דקות).
בשנת 1995 פרש דולינקו משחייה תחרותית לאחר 10 שנות פעילות.
אביו, צ'רלי, הוא שופט בינלאומי בשחייה ומשמש כשופט ראשי באליפויות ישראל בשחייה.
אריאל הרוש (נולד ב-25 במאי 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
הרוש החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, וזכה בדאבל עם קבוצת הנוער של המועדון בעונת .
בעונה שלאחר מכן קודם לקבוצה הבוגרת כשוער שלישי, במקביל לתפקידו כשוער קבוצת הנוער.
באותה עונה לא שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של בית"ר שזכתה בדאבל, אך זכה עם קבוצת הנוער של המועדון באליפות נוספת.
בעונת 2008/2009 קודם לתפקיד השוער השני של המועדון, ושימש כמחליף לשוער הראשון טברטקו קאלה.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בליגה ערך ב-20 באוקטובר 2008, במשחק מול הפועל פתח תקווה באצטדיון טדי במסגרת המחזור השישי של ליגת העל.
הוא החליף את קאלה בדקה ה-49, וספג שני שערים במשחק שהסתיים בתיקו 2–2. הרוש הוסיף לשחק ארבעה משחקים נוספים באותה עונה, כולם בהרכב הפותח, וספג בהם שבעה שערים נוספים, מתוכם ארבעה במשחק התבוסה של בית"ר 0–4 להפועל תל אביב.
בעונת 2009/2010, בעקבות עזיבתו של קאלה, הפך לשוערה הראשון של בית"ר ירושלים.
בינואר 2010 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, כששמר על שער נקי במשחק הגמר מול הפועל רעננה.
במסגרת הליגה שיחק את כל 35 המשחקים, בהם ספג 44 שערים, ובית"ר העפילה לפלייאוף העליון, שם סיימה במקום החמישי.
בסיום העונה זכה הרוש בפרס "תגלית העונה".
בתחילת עונת 2010/2011 חתם על חוזה חדש לחמש שנים בבית"ר ירושלים, והחל מאותה עונה שימש כקפטן הקבוצה לסירוגין עם עמית בן שושן ואבירם ברוכיאן.
בעונה זו שוב פתח ושיחק את מלוא 35 משחקי הליגה, ועל אף שבית"ר סיימה את העונה בפלייאוף התחתון ובמקום ה-11 בלבד, הרוש רשם עונה אישית טובה, בה ספג 35 שערי ליגה בלבד.
הרוש הוסיף לשחק שלוש עונות נוספות במדי בית"ר כשוער הראשון וכקפטן הקבוצה, אך יחסיו עם אוהדיה של הקבוצה עלו על שרטון במהלך עונת 2012/2013, אז תמך בהנהלת הקבוצה כאשר זו החתימה במהלך העונה שני שחקנים צ'צ'נים בניגוד לדעה הרווחת בקרב אוהדי הקבוצה, שהתנגדו להחתמתם עקב היותם מוסלמים.
מחאתם של אוהדים אלו הגיעה לשיא לקראת עונת 2013/2014, באימון פתיחת העונה של הקבוצה, אז הושלכו אבנים לכיוונו של הרוש במתחם האימונים.
למחרת האירוע נערכה פגישה בינו לבין כ-30 אוהדי הקבוצה, בה נרגעו הרוחות בין הצדדים.
ב-11 באוגוסט 2014, בתום דיון בוררות בין הרוש לבעלי בית"ר ירושלים אלי טביב, נקבע כי הרוש ישוחרר לאלתר מהמועדון ללא תמורה ויקבל פיצוי בסך שלוש משכורות.
ב-31 באוגוסט 2014 חתם לשנתיים בשורות מכבי נתניה, תמורת שכר של 130 אלף דולר לעונה.
ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בהפסד 0–1 להפועל תל אביב במסגרת המחזור הראשון של עונת 2014/2015.
ב-4 ביוני 2015 חתם לשלוש שנים בהפועל תל אביב.
הוא פתח בהרכב הקבוצה במשחק מול קבוצת נעוריו בית"ר ירושלים באצטדיון טדי במסגרת המחזור הראשון של עונת 2015/2016, אשר הסתיים בתיקו 0–0, אך לאחר מכן נפצע בגבו ולא שיחק יותר מארבעה חודשים.
ב-16 בינואר 2016 חזר למגרשים, כאשר פתח בהרכב של הפועל תל אביב בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא באצטדיון בלומפילד, ובסך הכל ערך 16 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה.
במהלך עונת 2016/2017 נכנסה הקבוצה להליך של פירוק ולא יכלה לעמוד בעלות חוזהו של הרוש, אך לבסוף הוא חתם על חוזה בשכר מקוצץ עד תום העונה, והחל לשמש כקפטן משנה בקבוצה.
בתום העונה, לאחר שהורדו לקבוצה תשע נקודות עקב הפירוק, ירדה הפועל תל אביב לליגה הלאומית.
ב-6 ביולי 2017 חתם לעונה אחת באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
בסיום העונה נבחר כשוער העונה בקפריסין ונכלל בנבחרת העונה.
ב-6 באוגוסט 2018 חתם לשלוש עונות באלופת ישראל הפועל באר שבע.
הרוש החל את העונה כשוער הראשון של הקבוצה, אך בהמשך איבד את מקומו לאוהד לויטה, ובסך הכל בעונה זו ערך 20 הופעות ליגה.
ב-18 ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה הופסקה הליגה לאחר 26 מחזורים ובהמשך בוטלה.
בעקבות כך שב בסוף חודש אפריל לקבוצת הפועל באר שבע.
ב-19 בנובמבר 2020 הושאל לעונה אחת לניטרה מליגת העל הסלובקית.
ב-28 בנובמבר ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון קבוצתו 0–3 על רוזומבורק.
ב-6 בינואר 2021 חזר לליגת העל ההולנדית וחתם בהירנפיין, בה לא ערך הופעות כלל עקב היותו על תקן שוער שני.
ביולי 2021 חזר לליגת העל הישראלית וחתם בהפועל באר שבע.
ב-8 בדצמבר 2022 כבש הרוש את שערו הראשון בקריירה במהלך משחק במסגרת חצי גמר גביע הטוטו נגד הפועל תל אביב, בדקה ה-96, אשר הוביל את המשחק להארכה, ובהמשך ניצחה הקבוצה בפנדלים ועלתה לגמר.
במאי 2025 פורסם כי הרוש נחקר במשטרה לצד עשרות כדורגלנים אחרים, בחשד שפעלו כדי להוציא במרמה סכומים מהביטוח הלאומי על ידי כך שדיווחו על אובדן כושר עבודה, בזמן שהמשיכו לשחק כרגיל.
הרוש ערך 13 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, ובשנת 2010 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת.
ב-26 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות נגד צ'כיה שהסתיים בהפסד 1–2.
ב-27 במרץ 2017 הושעה מנבחרת ישראל ביחד עם תומר חמד, בשל ביקורת שהעבירו על הדרג המקצועי.
ב-5 בספטמבר 2017 הוחזר להרכב הראשון במשחק ההפסד 0–1 לנבחרת איטליה.
ב-14 באוקטובר 2018 הצטיין הרוש בניצחון 2–0 על בליגת האומות, ואף בישל לתומר חמד את השער הראשון במשחק.
הרוש הוא בעל דרכון ספרדי.
אריאל כהן (אוגוסט 1940 – 24 בספטמבר 2025) היה פרופסור לפיזיקה של האטמוספירה ולאסטרונומיה פלנטרית במחלקה למדעי האטמוספירה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית.
שימש ראש חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.
בין השנים 1958 ו-1962 היה כדורסלן בולט בליגת העל בקבוצת מכבי ירושלים.
כהן נולד במואסק שבצרפת, בראשיתה של מלחמת העולם השנייה.
הוריו, רחל וליאו כהן (אחיהם של חיים הרמן כהן, שלמה כהן-אברבנאל ואלכסנדר כהן, מהנדס העיר בני ברק ואביו של ידידיה כהן; בן למשפחת קרליבך), עזבו את גרמניה הנאצית במהלך שנות השלושים, וחשבו למצוא מקלט בתחומי צרפת "החופשית" כביכול, צרפת של וישי.
כאשר התברר שממשלת וישי של המרשל פטן משתפת פעולה עם הנאצים הם נמלטו והסתתרו ביערות ולקראת סוף המלחמה ניסו להימלט משם לשווייץ.
אריאל, אמו ואחיותיו ניצלו, אך אביו, עליו הוטל להבריח מטעם המחתרת קבוצה של צעירים יהודים, נתפס יחד עימם על ידי הגסטאפו, הועבר לאושוויץ, ומשם למכרות בשלזיה, בהם נרצח.
לאחר המלחמה עלה אריאל עם אמו ואחיותיו לארץ ישראל לנמל חיפה, משם נשלחו על ידי ממשלת המנדט למחנה המעבר בעתלית.
הם ניצלו מגירוש לקפריסין בזכות פעילותו של דודו, לימים השופט העליון חיים כהן שהגיע לעתלית והצליח לחלצם משם.
האם נישאה מחדש ויחד עמה עבר אריאל לירושלים.
לאחר השלמת לימודיו התיכוניים התגייס במסגרת העתודה האקדמית, החל בלימודי פיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1962 השלים כהן את לימודיו לתואר מוסמך בפיזיקה כמקצוע ראשי, ומתמטיקה ומטאורולוגיה כמקצועות משניים.
באותה השנה גויס לצה"ל שם שירת כקצין בחיל האוויר.
במסגרת שירותו נשלח על ידי צה"ל לארצות הברית ללמוד את הנושא החדש של הלוויינים המטאורולוגים על מנת להכניסו לחיל האוויר וכן את נושא מכ"ם הלייזר (Laser Radar – LIDAR) ומד טווח הלייזר שהיה אז בחיתוליו, והפך לחלוץ של נושאי מחקר אלו בישראל ולמומחה בעל שם עולמי בתחום מחקריו.
בשנת 1971 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים על פיתוח הלידר, המשיך את עבודתו בתחומי מחקר אלו ואף השתלם בהם מספר שנים במכון הלאומי האמריקאי לפיזיקה של האטמוספירה באמצעות מלגה מטעם האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית).
עם שובו לישראל הצטרף לסגל האקדמי של האוניברסיטה העברית ועסק בקשת רחבה של נושאים בתחומי החלל, האסטרונומיה והחישה מרחוק.
הישגיו המדעיים בישראל ומחוצה לה של כהן, אשר חיבר עשרות רבות של מאמרים וספרים בתחומי מחקרו, הביאו לכך שהיה בין הפרופסורים הצעירים ביותר באוניברסיטה העברית בירושלים שזכו כבר בגיל 40 (1980) למינוי בדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 1993 נבחר כנציג מפלגת צומת למועצת העיר ירושלים, ובמהלך כהונתו שנמשכה עד שנת 1998 שימש ממלא מקום ראש העיר לטקסים ובנושאי איכות הסביבה ומדע.
בין השנים 1993 ל-1994 שימש ראש חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.
משנת 2002 שימש כשני עשורים יו"ר אגודת מדע, מחשבים ותוכנה בלשכת המהנדסים וכיו"ר הלשכה בירושלים.
כהן היה חבר הוועד הפועל של סוכנות החלל הישראלית.
בשנת 1996 יזם בקשה למשרד המדע להקים ועדת בדיקה לתופעת העב"מים, אולם שר המדע, בני בגין, דחה את ההצעה.
היה נשוי עד מותו לאריאלה פרחודניק והתגורר בירושלים.
מסע אל ההיסטוריה של האסטרונומיה I, הוצאת "עידו־אדריאן", 2007.
מסע אל ההיסטוריה של האסטרונומיה II, הוצאת "עידו־אדריאן", 2007.
חללית בשמי ישראל, הוצאת סטימצקי, 2022.
הלוח העברי / פתרון תעלומת שנת הבריאה, הוצאת כרמל - ידיעות ספרים, 2023.
אריאל מרגלית (נולד ב-31 באוגוסט 1980) הוא עיתונאי, איש עסקים, פרסומאי, במאי ומגיש טלוויזיה ישראלי.
הוא מומחה לתקשורת בשוק הסיני ומנכ"ל חברת "ARMA", המפתחת ומפיקה תוכן לשידור ברחבי העולם.
מרגלית, שנולד וגדל בירושלים, הוא בנם של רות (רודה) מרגלית והאדריכל פרופסור משה מרגלית.
מרגלית למד בתיכון בית חינוך והוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בניהול ובפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב (2007), תואר שני בהצטיינות מבית הספר לכלכלה של לונדון בגלובליזציה ובתקשורת ותואר שני נוסף בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת פודאן בשאנגחאי בגלובליזציה ובתקשורת סינית.
בגיל ארבע-עשרה הגיש מרגלית תוכניות לנוער בקול ישראל, ולאחר מכן הצטרף לצוות המגישים של התוכנית זאפ לראשון בערוץ 1. בשנת 1998 התגייס לצבא ושירת בגלי צה"ל כעורך חדשות החוץ.
בעת שירותו הסדיר מונה לעורך תוכנית הדגל "בוקר טוב ישראל" לצד גולן יוכפז והגיש את תוכנית האקטואליה הלילית "24 היום שהיה".
ב-2001 ייסד מרגלית את יומן סיכום השנה הלועזית של גלי צה"ל במתכונתו הנוכחית.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 2002 הצטרף מרגלית לחברת "חדשות ישראל", שנועדה להקים את ערוץ החדשות והפיקה את מהדורת החדשות המרכזית עבור ערוץ 10 בתחילת דרכו.
מרגלית שימש כתב חדשות חוץ, ועם סגירתה של החברה הצטרף לצוות המייסד של חדשות 10 ככתב חדשות חוץ וככתב מגזין וכמגיש מבזקים ומהדורות.
בשנים 2006–2008 הגיש מרגלית את "חדשות הבוקר", תוכנית הבוקר של ערוץ 10, לצד תמר איש-שלום וטלי מורנו.
לסירוגין הגיש גם את "היום שהיה" ואת "חדשות השבת".
ב-2008 מונה לשליח חדשות 10 באירופה.
ב-2009 מונה לכתב הטלוויזיה הישראלי הראשון בסין.
ב-2009 היה מרגלית הכתב הישראלי הראשון שהופיע בערוץ הטלוויזיה האיראני PRESS TV.
בשנת 2011 מרגלית החל לפרסם מאמרים בירחון "פירמה" של העיתון "גלובס".
ביולי 2017 הצטרף מרגלית לצוות המגישים בערוץ 10, ובמסגרתו החל בספטמבר להגיש יחד עם סיון קליין את תוכנית הבידור "הרדאר".
ב 2021 הצטרף מרגלית לצוות המגישים בערוץ I24NEWS
בשנת 2011 הקים מרגלית את חברת המדיה "ARMA" המספקת פתרונות פרסום ומפתחת ומפיקה תוכן לשידור ברחבי העולם.
החברה הפיקה בסין קמפיינים וסרטים, בין היתר, למותגים נייק, אדידס, ודיסני.
לחברה משרדים בהונג קונג ובשאנגחאי שבסין.
בשנת 2017 החברה הובילה את הקמפיין ללא מטרת רווח "werallrefugees"(בעברית: "כולנו פליטים"), שנועד לגשר בין אוכלוסיות פליטים לבין אוכלוסיות קולטות פליטים ברחבי העולם.
אריאל כנפו-נעם (נולד ב-1970) הוא פרופסור מן המניין וראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומנהל המעבדה להתפתחות חברתית באוניברסיטה.
מחקריו עוסקים בתחומי פסיכולוגיה חברתית והתפתחותית, בנושא התפתחות אמפתיה ואלטרואיזם בהקשר של תורשה ומשפחה, קשר בין הורות למזג הילד, התפתחות ערכים בתהליכים הקשורים במשפחה ותרבות.
נולד באשדוד לחנה ואשר כנפו, איש חינוך וסופר המתמחה ביהדות מרוקו.
למד בצעירותו בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר בירושלים.
את השכלתו האקדמית מהתואר ראשון, ועד השלישי עשה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, כאשר את תוארו השני עשה במגמה החברתית במחלקה.
עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא: 'העברת ערכים במשפחה – תהליכי תפיסה וקבלה של ערכי ההורה על ידי מתבגרים' והיא נעשתה תחת הנחייתו של החוקר שלום שוורץ.
בהמשך הוא עשה פוסט-דוקטורט בפסיכולוגיה חינוכית במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בשנים 2001–2002, ובגנטיקה התנהגותית במרכז למחקר חברתי, גנטי והתפתחותי במכון לפסיכיאטרייה בקינגס קולג' לונדון בשנים 2003–2004.
2007 פרס חוקר צעיר מצטיין מטעם האגודה הבינלאומית לחקר התפתחות הילד.
חודש נובמבר 2012 נבחר לחבר האקדמיה הצעירה למדעים.
2022 מענק מחקר הקרן הלאומית למדע לקידום מחקר על ההתפתחות ההתנהגותית של ילדים מהאוניברסיטה העברית.
לכנפו חמישה אחים שאחת מהם היא פרופ' שירה כנפו.
תא"ל במיל' הראל כנפו הוא בן דודו.
כנפו נשוי לסיגל ואב לשלושה.
בנו הבכור נעם, התמוטט ומת באופן פתאומי בהיותו בן 14 בלבד.
לאחר מותו, הוריו הוציאו לאור ספר פרי עטו, בשם "הדרך הנכונה".
מחקר התאומים הישראלי (LIST: The Longitudinal Israeli Study of Twins) הוא מחקר התאומים הגדול ביותר בישראל.
זהו מחקר אורך המתבצע ברובו במעבדה להתפתחות חברתית בראשות כנפו, ומשתתפים בו תאומים ומשפחותיהם מכל רחבי הארץ.
המחקר עוסק בהתפתחות התנהגות חברתית אצל ילדים, תוך התמקדות בהתפתחות של התנהגות פרו-חברתית: הנטייה לעזור, לשתף פעולה, להתחלק ולהביע אמפתיה.
נכון לשנת 2011, השתתפו במחקר כ-1500 משפחות.
כמחקר אורך, מחקר התאומים עוקב אחר התאומים לאורך מספר שנים, על מנת לבחון שינויים בהתפתחות.
תחילה, נאספו נתונים על תאומים מכל רחבי הארץ שנולדו בשנים 2004–2005, וכאשר התאומים הגיעו ליום הולדתם השלישי, נשלחו להורים שאלונים הנוגעים למזג והתנהגות התאומים.
בהמשך, הוזמנו המשפחות להשתתף במפגשים במעבדה או בביתם בנקודות זמן שונות: כאשר התאומים הגיעו לגילאים 3.5, 5, 6, ו-7. במפגשים השתתפו התאומים במערך ניסוי שבדק את התנהגותם החברתית.
למחקר שני תחומי חקר עיקריים:
חקר התאומים עצמם: התפתחותם, היחסים ביניהם, היחסים בינם לבין הוריהם.
המחקר מבקש לענות על שאלות כמו: כיצד תאומים מתפתחים בהשוואה לילדים יחידאים?
האם יש הבדל בין סוגי התאומים השונים ביכולות מסוימות או באיכות הקשר ביניהם?
חקר התפתחות תכונות והתנהגויות שונות: המטען הגנטי המשותף לתאומים מאפשר לבחון את אחת השאלות החשובות ביותר בפסיכולוגיה: תורשה או סביבה?
כלומר, עד כמה הגנים עימם אנו נולדים אחראים להתפתחות האנושית, ועד כמה הסביבה בה אנו חיים משפיעה.
מחקר התאומים הישראלי מתמקד בחקר התפתחות התנהגות פרו-חברתית, ומבקש לענות על שאלות כגון: מה תפקיד הגיל בהתנהגות פרו-חברתית?
מה הקשר בין יכולות קוגניטיביות לבין התנהגות פרו-חברתית?
מהם הגורמים המכריעים בהתפתחות הנטייה הפרו-חברתית: גנטיים או סביבתיים?
יחסי קרבה בין תאומים: זוגות תאומים מראים בממוצע רמה גבוהה מאוד של קרבה.
תאומים זהים מראים יותר קרבה מאשר תאומים לא זהים, ותאומים לא זהים מראים יותר קרבה מזוגות אחים שאינם תאומים.
יחסי יריבות וקונפליקט בין תאומים: לא נמצא הבדל ביחסי הקונפליקט והיריבות בין תאומים זהים לתאומים לא זהים.
אולם, נמצאה יותר יריבות אצל זוגות אחים עם הפרש גילאים קטן לעומת תאומים לא זהים.
נמצאה השפעה משולבת להורות ולגן DRD4 (הגן לרצפטור לדופמין) בניבוי התנהגות פרו-חברתית של ילדים: בקרב ילדים שנושאים את אחד המופעים של גן זה התגלה קשר בין התנהגות הורית חיובית כלפי הילדים להתנהגות פרו-חברתית גבוהה של הילדים עצמם.
לעומת זאת, בקרב ילדים שאינם נושאים את המופע הזה של הגן, לא נמצא קשר זה.
הקשר בין הפרש משקל התאומים בזמן הלידה לבין בעיות התנהגות: בבדיקת זוגות תאומים מאותו מין, כאשר אחד מהתאומים נולד גדול יותר ב-20% מהתאום השני, נמצא כי לתאום הגדול יותר יש יותר סיכוי לסבול מבעיות התנהגותיות בגיל 3.5. קשר זה נמצא נפוץ יותר אצל תאומים לא זהים מאשר תאומים זהים.
אריאל כהן (נולד ב-12 בפברואר 1975, א' באדר ה'תשל"ה) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, אשר היה פעיל בעיקר בתחום הקולנוע החרדי בעשור הראשון של המאה ה-21, בתור הבעלים של "האחים כהן וחצי".
פרץ לתודעה הבינלאומית בשנת 2019 עם הסרט הגולם.
למד בבית ספר סיני אשקלון ומקיף הנרי רונסון אשקלון.
שירת ביחידת המודיעין של חיל האוויר.
כהן סיים תואר ראשון במסלול קולנוע וטלוויזיה במכללה האקדמית ספיר.
סרטו העלילתי הראשון היה "אופני הרעם", ב-2001. מאז יצר סרטים עלילתיים רבים בקולנוע החרדי, שזכו לחשיפה גם בתעשיית הקולנוע הישראלית.
באותה תקופה שימש כצלם ראשי בכמה סרטי קולנוע של יהודה גרובייס ואחרים ובכמה מהם אף שיחק, דוגמת: נקמה יהודית 2: חטיפת אייכמן, נקמה יהודית 3: משימה בנפאל ואחים לנצח.
ב-2011, יצר את הסרט החרדי-נשי "טאקע מאמע" אשר השתתף בפסטיבל חיפה ונתמך חלקית על ידי קרן רבינוביץ.
ב-2012, יצר את הסרט "תמונת ילדות" סרט המיועד לשני הקהלים - החרדי והכללי, בכיכובן של הדס קלדרון, מלי לוי, נטע ריסקין ומרים זוהר.
ב-2016, יצא סרטו "מי את", בכיכובם של לוסי דובינצ'יק ונטשה מנור.
בשנת 2019 יצר את הסרט הבינלאומי הראשון שלו 'הגולם' יחד עם שלום אייזנבך, אשר הועמד לשלושה פרסי אופיר.
הסרט הוקרן בבתי קולנוע בחו"ל ונמכר לרשת הסטרימינג נטפליקס.
ב-2020 יצר את הסרט "לא ליפול 2: סוף המשחק", מותחן יהודי-היסטורי בתקופת רוסיה הסובייטית.
הסרט הופק עבור הקולנוע החרדי ומככבות בו נשים בלבד.
לאחר הצלחתו במגזר עם למעלה מ-100 אלף צפיות, הופץ אונליין גם למגזר הרחב, במסגרת פסטיבל קולנוע דרום.
ב-2022 יצר את הסרט החרדי-נשי "איראן 3", בכיכובן של אמירה גרון ושרי גבעתי.
כהן גרוש ואב לשלושה ומתגורר במושב תלמי יפה.
שנה שם תפקיד הערות2004איך עושים סרטעצמוסרטו של יהודה גרובייסאיך עושים סרט 22006חרד לסרטוסרטו של שלמה חזן
שנה שם תפקיד שידוראויבער חוכעםבמאי, תסריטאימתוך התוכנית "סידיש" (חסידישקייט)2004המהדורה המרכזיתמרואייןערוץ 22006העולם הבוקרמרואייןערוץ 22012ערב חדשמרואייןהערוץ הראשון2014בשמונהמרואייןערוץ 20
וולף (נולד ב-17 ביוני 1984) הוא שחקן במאי וכוריאוגרף ישראלי.
אריאל וולף נולד וגדל בהרצליה, שני במשפחה בת ארבעה בנים.
אחיו הבכור אמיר הוא שחקן ובמאי.
ולהם עוד שני אחים צעירים איתמר ואורי.
אביו, יצחק וולף, הוא עורך-דין שבהיותו בן ארבעים עשה תואר בקולנוע באוניברסיטת תל אביב, שם ביים סרט קצר בשם "וילונות", וזכה בפרסים בפסטיבלים בעולם.
בילדותו (1999-1996) שיחק וולף בתיאטרון הרצליה לילדים ונוער.
בוגר בית ספר למשחק "ניסן נתיב" תל אביב בהצטיינות.
ניהל אמנותית ובמאי קבוצת "ארמפה" – הקבוצה הצעירה של תיאטרון באר שבע בשנים 2020-2021
שיחק בלהקת תיאטרון "החאן" בשנים 2010-2019
מורה ובמאי בבית ספר למשחק גודמן בבאר שבע.
מורה ובמאי בבית הספר לאומנויות הבמה סמינר הקיבוצים 2022
בוגר בית הספר לריקודים סלונים "ארתור מארי"
זוכה פרס התיאטרון הישראלי- עיצוב תנועה לשנת 2017 על ההצגה "חלום ליל קיץ" (תיאטרון החאן)
זוכה פרס הצגת השנה בפסטיבל תיאטרונטו 2021 על ההצגה "מפלצת הזיכרון"
זוכה פרס קיפוד הזהב לשנת 2016 על עיבוד ההצגה "תיאורמה"
זוכה פרס פסטיבל בת ים לשנת 2011 על עיצוב התנועה להצגה "קברט וולטיר".
בן זוגו הוא השחקן שלומי ברטונוב.
שנה סדרה תפקיד ערוץ במאי 2007 כוונות טובות עידו ערוץ 2 אורי ברבש 2008–2009 תיכון השיר שלנו גלבוע בלקין yes stars ישראלי שירלי שטרן2014משפחה טובהאיתמרערוץ 1אלון זינגמן
שנה סרט תפקיד במאי 2007 התגנבות יחידים יוסי רסלר דובר קוסאשווילי2022אזרח מודאגרזעידן חגואל
שחקן בהצגות במסגרת תיאטרון החאן:
שנה סרט במאי מידע נוסף2019הברךנדב לפידסרט זוכה פרס פסטיבל ברליןמיומנו של צלם חתונותשפה מתהמיכל ברזיס ועודד בינוןטרם יצא
אריאל דורפמן (בספרדית: Ariel Dorfman; נולד ב-6 במאי 1942) הוא סופר, מחזאי ופעיל זכויות אדם יהודי-צ'ילאני.
אביו של דורפמן, אדולף, נולד באודסה ואמו, פאני לבית זליקוביץ', שהייתה בעלת תודעה ספרותית, במולדובה.
אחרי לידתו של אריאל בבואנוס איירס, עברה המשפחה לארצות הברית ולבסוף לצ'ילה.
הוא למד באוניברסיטת צ'ילה בבירה סנטיאגו דה צ'ילה ולימד בה ספרות.
בשנות שלטונו של סלוודור איינדה 1970-1973 עבד במשרד התרבות והיה פעיל מאד בטלוויזיה הצ'יליאנית בה הגיש תוכנית שבועית בענייני ספרות.
אחרי ההפיכה של אוגוסטו פינושה ברח לארצות הברית, שם הוא מלמד מאז שנת 1985 באוניברסיטת דיוק.
מאז חזרתה של צ'ילה למשטר דמוקרטי הוא מחלק את זמנו בין ארצות הברית לצ'ילה, אליה חזר ללמד באוניברסיטה בה לימד לפני עזיבתו.
בתחילת שנות ה-70 כתב דורפמן סיפורים קצרים ורומאנים.
ספרו "איך לקרוא את דונלד דאק" שניתח את האידאולוגיה מאחורי הסרטים המצוירים של וולט דיסני היה לרב מכר בדרום אמריקה ובאירופה.
בנוסף, פרסם דורפמן מסות רבות על ספרות לטינו-אמריקאית ובין השאר ניתח יצירות של חורחה לואיס בורחס, אלחו קרפנטייר וגבריאל גארסיה מארקס.
מסותיו קובצו בספרו "דמיון ואלימות באמריקה".
בשנת 1982 כתב את הספר "אלמנות" המתאר מאבק של נשים נגד שלטון טוטליטרי לאחר שכל הגברים בכפר נעלמו.
הספר יצא בישראל בהוצאת מעריב בשנת 1985 ומחזה בעקבות הספר זכה במקום הראשון בפסטיבל עכו בשנת 1987.
המחזה המפורסם ביותר של דורפמן הוא "העלמה והמוות" (1991), המתרחש בשנת 1991 מול חזרתה של צ'ילה לדמוקרטיה וכינון הוועדה הלאומית לאמת ולפיוס.
המחזה זכה בפרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר.
המחזה גם הפך לסרט קולנוע בבימויו של רומן פולנסקי בשנת 1994. המחזה הועלה בעברית בבימוי חנן שניר בתיאטרון הבימה בשנת 1994 ובבימוי נולה צ'לטון בתיאטרון חיפה בשנת 2001, והיה הבימוי האחרון של ג'וליאנו מר בישראל, בשנת 2010.
מרדכי אבישי כתב על ספרו אלמנות:
אריאל וינטר וורקמן היא שחקנית ומדבבת אמריקאית.
התפרסמה בשל דמותה כאלכס דאנפי בסדרת הטלוויזיה "משפחה מודרנית" ברשת NBC.
וינטר נולדה בפיירפקס, וירג'יניה שבארצות הברית, בתם של קריסולה (לבית בטיסטאס) ושל גלן וורקמן.
משפחתה נוצרית והיא ממוצא יווני מצד אימה, וממוצא גרמני מצד אביה.
לה אח-למחצה ואחות-למחצה גדולים מנישואיו הראשונים של אביה, שאנל וורקמן וג'ימי וורקמן, שניהם שחקנים.
בשנת 2018, לאחר שנת לימודים אחת, וינטר לקחה הפסקה בלתי מוגבלת מהלימודים כדי להתמקד בקריירת המשחק שלה.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בפרסומת של חברת "קול ויפ", חברה לייצור קצפת צמחית, כשהייתה בת 6. את תפקידה הראשון בטלוויזיה קיבלה כשהייתה בת 7, אז השתתפה בפרק אחד בסדרה "Listen Up".
לאחריה השתתפה בתפקידים קטנים בסדרות אחרות כמו "ER", "בונז" ו"מונק", ושיחקה בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה של טורי ספלינג "עכשיו טורי" ברשת VH1. בנוסף, דיבבה בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב" דיבבה את גרטשן.
ב-2009 לוהקה לתפקיד אלכס דאנפי בסדרת הטלוויזיה "משפחה מודרנית", בה שיחקה 11 עונות, עד לתום הסדרה באפריל 2020. במקביל לתפקיד זה היא לוהקה לתפקידים רבים בדיבוב.
בין השאר דיבבה את מרינה בסדרת האנימציה של דיסני ג'וניור
"ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא" וכן את דמותה של קארי קלי/רובין בסרט אנימציה המבוסס על הרומן הגרפי "באטמן: האביר האפל חוזר".
כן שיחקה בדרמת הפשע "החיים הלוהטים בקראקטאון" בתפקיד של סוזי, בכיכובה של שאנין סוסאמון.
בשנת 2011 שיחקה בסרט הקומי "הורה מלווה", ועל תפקידה הייתה וינטר מועמדת בשנת לפרס האמן הצעיר עבור השחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2012 שיחקה בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי, ובסרט האימה "חתכים".
באותה שנה לוהקה כסופיה, התפקיד הראשי בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה".
הסדרה הושקה על ידי דיסני בינואר 2013, לאחר סרט פיילוט בשם "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה".
בשנת 2015 שיחקה בסרט הדרמה "אור בטוח" את דמותה של קייט, לצד ג'ונו טמפל.
ב-2016 דיבבה את הנסיכה סופיה בסרט "אלנה והסוד של אוולור", שהוא סרט מקורי של ערוץ דיסני.
ב-2017 דיבבה את דמותה של דרדסית לילי בסרט האנימציה "דרדסים: הכפר האבוד".
באוקטובר 2012 הגישה אחותה של וינטר, שאנל וורקמן, בקשה להיות אפוטרופס שלה בשל טענות על התעללות פיזית ורגשית מצד האם.
ב-5 במאי 2014 הודיע בית המשפט כי הבקשה התקבלה.
במאי 2015 הודיעה וינטר בטוויטר כי היא שוחררה מהאפוטרופסות של אמה באופן סופי.
ביוני 2015, בגיל 17, עברה וינטר ניתוח להקטנת חזה.
וינטר היא חברה בכנסייה היוונית אורתודוקסית.
שנהסדרהתפקידהערות2005הקשיבו ליילדה קטנהפרק: "Last Vegas"פרדיהובופרק: "Halloween"2006מונקדונה קייןפרק: "Mr.
אריאל ויסמן (נולד ב-15 באפריל 1987) הוא תסריטאי, קומיקסאי, קומיקאי וסטנדאפיסט ישראלי.
בין השנים 2008–2009 השתתף בכתיבת תוכנית הרדיו "ץ סופית" ששודרה ברדיו תל אביב, וגילם בה דמויות שונות.
ב-2011 החל לעבוד בצוות הכותבים של התוכנית "קאמבק" ששודרה ב-HOT קומדי סנטרל.
באותה שנה כתב גם לתוכנית הטלוויזיה "נבחרת ישראל בטלוויזיה" ששודרה בערוץ 10. ב-2012 כתב לתוכנית הטלוויזיה "פוטו פיניש" בהנחייתו של אלי פיניש ששודרה בערוץ הראשון.
ב-2013 היה בין הכותבים לסדרת הטלוויזיה הסאטירית "היהודים באים".
בנוסף כתב ויסמן גם לתוכניות הסאטירה "ארץ נהדרת" ו"גב האומה".
היה חבר בקולקטיב הקומי "כל מה שמצחיק בעולם" יחד עם גלית חוגי, ירמי שיק בלום, ניב מג'ר, ליאור אמסטרדמסקי, תומר פישמן ואסף קפלנסקי.
במסגרת חברותו בקבוצה השתתף בערבי הסטנד-אפ של הקולקטיב ולקח חלק ביצירת מערכוני רשת, ביניהם "מסיבת כבדים", "המחברת הסגורה" ו"יום עיון מסוכן".
ב-2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה "חלם בהלם", שכתב איתי רייכר וביימה שירלי שטרן.
ביולי 2017 עלתה לשידור בזכיינית "רשת" של ערוץ 2 תוכנית המערכונים "טלוויזיה מהעתיד", אותה הוא יצר, כתב ומשתתף בה כמגיש יחד עם ניב מג'ר ויואב רבינוביץ'.
התוכנית שודרה במשך שתי עונות, והכילה מספר סדרות מערכונים, ביניהן הסדרה המצוירת "כח חרדון", שנוצרה על ידי ויסמן.
בין השנים 2021–2022 הגיש את הפודקאסט הסאטירי Wako עם אשתו, הקומיקאית רחלי רוטנר, ואמיר בוקסבאום (המכוּנה בוקסי).
ב-2023 עבר הפודקאסט לרשת "בית הפודיום" תחת השם החדש "הפעם הגזמתם".
בנובמבר 2025 עלתה לשידור ב-yes הקומדיה השחורה "ילדחרא", שזכתה לביקורות חיוביות מאד.
סדרה בת שבעה פרקים אותה יצר וכתב ויסמן, בבימויו של ניב מג'ר ובכיכובם של שמואלי דקטור, יורם טולדנו, אפרת בן צור, ליאת הר לב, מנשה נוי ויובל סגל.
הסדרה מספרת את סיפורו של שי שם-טוב, ילד בן 12 המגלה שאביו מנהל רומן ומחליט לסחוט אותו באופן אנונימי.
נשוי לרחלי רוטנר, הזוג מתגורר בתל אביב ולהם בן.
בשנות נעוריו, יצר את הוובקומיקס "הוברט הוברט" שפורסם באתר האינטרנט "דורימאני עורלה", בו הוצגו קומיקסים ואנימציות.
לאחר מכן, יצר את "אודי", מדור קומיקס שבועי שהתפרסם בג'נענע, פורטל הצעירים של אתר "נענע", מ-6 בפברואר 2006 ועד 5 באוקטובר 2007, ולאחר מכן בין ה-20 בינואר 2008 ועד 13 באוגוסט 2010. אודי הופיע בנוסף גם ב"החוברת המסריחה הזאת", פרויקט קומיקס משותף לויסמן וליוצרים אחרים.
מאוחר יותר, ויסמן הקים את הטאמבלר "מצחיקולים", בו פרסם קריקטורות פוגעניות במיוחד, ביניהן קומיקס פארודי על המדור של דניאלה לונדון דקל.
שנה ארגון קטגוריה תוצאהסימוכין 2016 פרסי עכבר העיר אושיית הרשת של השנה לא זכה
אריאל ורומן (נולד ב-14 בפברואר 1973) הוא במאי ותסריטאי קולנוע ישראלי, מוכר בעיקר בשל סרטיו ההוליוודים "אייסמן" (2012), "קרימינל" (2016) ו-"המלאך" (2018).