tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בבולטון לנדינג, ניו יורק, היה קשר הדוק לובר פורלונג עם הפסל דייוויד סמית' וידועה כאחראית להבאתו למקום עם אשתו דורותי דהנר הפסלת והציירת.
עבודותיה של ובר פורלונג מוצגות בתצוגה קבועה במוזיאון בולטון.
אוסף הייד בגלנס פולס, ניו יורק הציג את יצירותיה של וילהלמינה וובר פורלונג מאז 1966, שם הם הציגו רטרוספקטיבה מרכזית של האמנית לאחר מותה ב-1962. מוזיאון טאנג בסקידמור קולג' מחזיק בעבודה של ובר פורלונג שהוצגה מאז 1952.
באביב 2012, וילהלמינה ובר פורלונג הפכה לנושא של סרט תיעודי המבוסס על הביוגרפיה על חייה כאישה המודרניסטית האמריקנית הפופולרית.
תצוגה קבועה של עבודתה נמצאת במוזיאון ההיסטוריה של העיר בולטון לנדינג, ניו יורק.
ב-23 ביולי 2013 אישרה המועצה של העיר גלנס, ניו יורק החלטה להציב סמן היסטורי על שמה, במרכז העיר גלנס פולס ליד בניין העירייה.
שנות חייה האחרונות בילתה בגלנס פולס, שם היא גרה ולימדה בסטודיו שלה ברחוב רידג' עד מותה ב-1962.
וילובי הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית וילובי (City of Willoughby).
הוא ממוקם כ-8 ק"מ צפונית למרכז העסקים הראשי של סידני.
וילובי הוא פרוור עירוני מרכזי ואזור ממשל מקומי של הפרוורים הסמוכים לו.
הפרוורים המקיפים אותו הם נורת' וילובי מצפון, נרמברן מדרום, קאסלקרג, מידל קוב ונורת'ברידג' ממזרח ובמערב צ'טסווד וארטרמון.
וילובי ככל הנראה נקרא על שמו של ג'יימס וילובי גורדון, ראש האספקה של הצבא הבריטי (Quartermaster General) במהלך מלחמת חצי האי האיברי.
משרד הדואר הראשון נפתח ב-1871. בשנת 1884 נפתח סניף הבנק הראשון בפרוור.
בשנת 1920 נסלל טלפורד ליין, דוגמה מוקדמת ליצירתו של תומאס טלפורד.
בפרוור מוקמו האולפן הראשי והמשרדים של ערוץ 9 במשך 64 שנים לפני שעברו לנורת' סידני ב-2020.
בפרוור ארבעה פארקים ציבוריים: פארק קרלסון, פארק סיינט ג'וליאן, פארק הולסטרום ופארק וילובי.
בנוסף יש בפרוור מתחם מגרשי סקווש.
בפרוור אין תחנות רכבת, אבל הוא קרוב מאוד לתחנת הרכבת ארטרמון ותחנות סיינט לנרדס וצ'טסווד.
וִילְהֶלְם שְׁמִידט היה כומר קתולי גרמני-אוסטרי, בלשן ואתנולוג.
הוא עמד בראש הקונגרס הבינלאומי הרביעי לאנתרופולוגיה ואתנולוגיה שהתקיים בווינה בשנת 1952.
וילהלם שמידט, יליד (כיום חלק מדורטמונד) שבגרמניה בשנת 1868, הצטרף לאגודה המיסיונרית "" ב-1890 והוסמך ככומר קתולי ב-1892. הוא למד בלשנות באוניברסיטאות ברלין ווינה.
תשוקתו העיקרית של שמידט הייתה לבלשנות.
הוא הקדיש שנים רבות לחקר שפות ברחבי העולם.
עבודתו המוקדמת התמקדה בשפות מון-חמר של דרום-מזרח אסיה, ובשפות של אוקיאניה ואוסטרליה.
מסקנות מחקר זה הובילו אותו להשערה בדבר קיומה של קבוצת רחבה יותר, שכללה את קבוצת השפות האוסטרונזיות.
שמידט הצליח להוכיח שלשפת מון-חמר יש קשרים פנימיים עם השפות של דרום האוקיינוס השקט – אחד הממצאים המשמעותיים ביותר בתחום הבלשנות.
משנת 1912 ועד מותו ב-1954, שמידט פרסם את יצירתו בת 12 הכרכים "מוצא רעיון האלוהים" (Der Ursprung der Gottesidee).
בה, הוא הסביר את תאוריית ה שלו: האמונה ש בקרב כמעט כל חברה שבטית החלה בתפיסה מונותאיסטית מהותית של אל עליון – בדרך כלל – שהיה בורא מיטיב.
שמידט העלה תאוריה שבני אדם האמינו באל שהיה הסיבה הראשונה לכל הדברים ושליט שמיים וארץ, לפני שגברים ונשים החלו לעבוד מספר אלים:
בשנת 1906 שמידט ייסד את כתב העת "" (Anthropos), וב-1931 את "מכון אנתרופוס" (Anthropos Institute), שניהם קיימים עד היום.
ב-1938, שמידט והמכון נמלטו מאוסטריה שנכבשה על ידי הנאצים לפריבור בשווייץ.
עבודותיו הזמינות בתרגום לאנגלית הן: "מקור וצמיחת הדת: עובדות ותאוריות" (The Origin and Growth of Religion: Facts and Theories) (1931), "אלים עליונים באמריקה הצפונית" (High Gods in North America) (1933), "השיטה ההיסטורית-תרבותית של האתנולוגיה" (The Culture Historical Method of Ethnology) (1939), ו"התגלות פרימיטיבית" (Primitive Revelation) (1939).
לגבי "התגלות פרימיטיבית", אריק ג'יי.
שארפ אמר: "שמידט אכן האמין שהנתונים המתפתחים של אתנולוגיה היסטורית תואמים באופן יסודי להתגלות מקראית – נקודה שאותה הוא העלה בחיבורו "ההתגלות הקדמונית כראשית התגלות האל" (Die Uroffenbarung als Anfang der Offenbarung Gottes) (1913)...
גרסה מתוקנת ומורחבת של מונוגרפיה אפולוגטית זו פורסמה בתרגום לאנגלית כ"התגלות פרימיטיבית" (Sharpe 1939).
וִילְהֶלְם שֶׁרֶר היה היסטוריון של ספרות ופילולוג גרמני.
הוא נודע כפוזיטיביסט מכיוון שביסס חלק ניכר מעבודתו על "השערות המבוססות על מחקר היסטורי מפורט, ועיגן כל תופעה ספרותית ב'עובדות' היסטוריות או פילולוגיות 'אובייקטיביות'".
הפוזיטיביזם שלו שונה בשל מעורבותו ביעדיו הלאומיים.
תרומתו העיקרית לזרם הייתה השערתו כי תרבות עוברת מחזורים של שש מאות שנה.
שֶרֶר נולד לאב מפרנקוניה ואם אוסטרית ב.
אמו נישאה עד מהרה לידיד של בעלה המנוח.
לאחר מספר מעברי דירה, וילהלם שרר למד ב החל משנת 1854. בגיל 17, הוא עבר לאוניברסיטת וינה ולמד פילולוגיה גרמנית אצל .
בשנת 1860, שרר עבר ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם למד בין היתר אצל , פרנץ בופ, לאופולד פון רנקה ו.
מילנהוף, בפרט, עודד את הסטודנט המחונן, ובשנת 1864 שיתף אותו בפרסום "Denkmäler deutscher Poesie und Prosa aus dem VIII.
Jahrhundert" ("מונומנטים של שירה ופרוזה גרמנית מהמאות ה-8 עד ה-12").
בברלין, שרר היה בקשר עם יעקוב גרים, שעל חייו ועבודתו פרסם את ספרו הראשון בשנת 1865.
בשנת 1862, שרר קיבל את תואר הדוקטור שלו בווינה.
בשנת 1864, הוא קיבל את ההסמכה כפרופסור.
לאחר ארבע שנים כמרצה בכיר, הוא ירש את מורו פפייפר בקתדרה הווינאית לפילולוגיה גרמנית בשנת 1868. בשנת 1872, הוא קיבל מינוי באוניברסיטת קייזר וילהלם בשטרסבורג שזה עתה נוסדה, בשטחי האימפריה של אלזס-לורן.
לאחר חמש שנים, הוא שב לברלין, שם קיבל את הפרופסורה להיסטוריה של הספרות הגרמנית המודרנית, שנוצרה במיוחד עבורו.
וילהלם שרר נפטר משבץ מוחי בגיל 45. הוא נקבר בבית הקברות הישן של זנקט מתאוס בברלין (Alter St.-Matthäus-Kirchhof Berlin).
רבים מתלמידיו, כולל , , , , ו, המשיכו לפעול היטב אל תוך המאה ה-20 והשפיעו על התפתחות לימודי הגרמנית.
שרר פרסם בכל תחומי הפילולוגיה הגרמנית.
יצירותיו העיקריות הנחשבות הן "Zur Geschichte der deutschen Sprache" ("על תולדות השפה הגרמנית", 1868) ו-"Geschichte der deutschen Literatur" ("תולדות הספרות הגרמנית", 1883), שזכה למספר מהדורות חוזרות.
הוא נחשב לאחד ממייסדי הפילולוגיה של גתה.
הוא נבחר לסגן הנשיא הראשון של בשנת 1885, והיה מעורב בהכנת "Sophien-Ausgabe" (מהדורת סופיה) של יצירות גתה, שפורסמה מטעם הדוכסית הגדולה מוויימאר, סופיה, נסיכת הולנד.
שרר נחשב לאחד מחוקרי הגרמנית המשפיעים ביותר.
כאחד הנציגים האחרונים של דיסציפלינה זו, הוא ייצג באופן עצמאי את כל התחומים העיקריים של לימודי הגרמנית במחקר ובהוראה.
שרר הקים סמינרים ללימודי גרמנית בשטרסבורג ובברלין, והיה אחד הפרופסורים האוניברסיטאיים הראשונים שהתמקדו בספרות גרמנית מודרנית.
אסכולת שרר, אותה הקים, הייתה שנויה במחלוקת במשך זמן רב בהיסטוריה של המדע כמעוז הפוזיטיביזם הספרותי.
החלוקה של לתקופות של 300 שנה, שהיא עדיין מקובלת כיום, מיוחסת לו, והיא כוללת את:
שֶרֶר פיתח עוד את תאוריית תקופות הפריחה, שהיא ניסיון לחלק לתקופות את היסטוריית הספרות הגרמנית.
שרר האמין שכל 300 שנה בערך יחול שינוי מחזורי מתקופות פריחה (נקביות) לתקופות דעיכה (זכריות).
זמני הפריחה הגדולים ביותר יהיו בסביבות 1200 ובסביבות 1800. תקופות הפריחה היו אפוא התקופות מ-1050 עד 1350 ומ-1650 עד 1950. תקופות דעיכה היו מ-750 עד 1050 ומ-1350 עד 1650. ההפרדה, עם זאת, לא הייתה כה קפדנית, אלא יחסית, מכיוון שמשהו מתקופה קודמת היה עובר בירושה לתקופה הבאה.
תאוריית תיקוף זו שילבה שרידים של פרשנות ספרותית בעלת אופי ביולוגי, שהתבססה על גיל ושינויי עונות, כלומר כלפי הטבע.
שרר פעל רבות כדי להבטיח שלפקולטות למדעי הרוח באוניברסיטאות יהיו ספריות סמינריוניות שישמשו כספריות עזר.
כתוצאה מכך, סמינרים לא נאלצו עוד להתקיים בבתי הפרופסורים, כלומר בספריותיהם הפרטיות.
הודות לספריות הסמינריוניות, הספרים החשובים ביותר בכל נושא הפכו זמינים באופן כללי במקומות ההוראה והמחקר.
וִילְהֶלְם לוּדְוִיג פֶּטֶר תּוֹמְסְן (בדנית: Vilhelm Ludwig Peter Thomsen; ) היה בלשן ו דני.
הוא פענח בהצלחה את הטורקיות, שהתגלו במהלך משלחתו של ב-1889.
הוא היה בנו של חבר המועצה (kammerråd) לודוויג פרדריק תומסן, ואחיו הבכור של הצייר והמאייר (1847–1912).
הוא למד באוניברסיטת קופנהגן בשנת 1859, קיבל תואר ב-1867 וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1869 עם עבודת דוקטורט בנושא מילים שאולות מגרמנית בשפות פיניות.
הוא לימד יוונית בבית הספר "בורגרדיד" בקופנהגן לפני שהפך לפרופסור באוניברסיטת קופנהגן.
משנת 1875 הוא כיהן כפרופסור חבר לבלשנות השוואתית באוניברסיטת קופנהגן, ובשנת 1887 הוא מונה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1876 הוא הוזמן לשאת את באוניברסיטת אוקספורד, אשר פורסמו מאוחר יותר כ"היחסים בין רוסיה הקדומה וסקנדינביה, ומקורה של המדינה הרוסית" (The Relations Between Ancient Russia and Scandinavia, and the Origin of the Russian State).
תומסן תרם מספר תרומות חשובות לבלשנות, כולל עבודתו על ההשפעות הגרמאניות, הבלטיות וההודו-איראניות על השפות הפיניות.
תומסן פרסם לראשונה את התרגום בצרפתית בשנת 1899. לאחר מכן הוא פרסם פרשנות נוספת בדנית בשנת 1922, עם תרגום שלם יותר.
על פי מאמר על "ההיסטוריה של בלשנות שפות אוראליות" מאת בו ויקמן (1988:808):
"החוקר הדני וילהלם תומסן (1842–1927) היה אחד מגדולי הבלשנים בכל הזמנים.
הוא פעל במספר מדהים של תחומי בלשנות, והוא היה אמן בכל אחד מהם באותה מידה."
וילהלם תומסן נישא לקארן שרלוט אלן (22 באוגוסט 1852 – 15 באוגוסט 1934), בתו של ההיסטוריון סי.
בתו של תומסן, כריסטיאנה ניקולינה תומסן (1877–1968), הייתה אשתו השנייה של הבלשן הפיני אמיל סטלה.
הוא נפטר ב-12 במאי 1927 בקופנהגן ונקבר ב.
בשנת 1912 הוא קיבל חברות במסדר הפיל.
תומסן זוכה לכבוד על גבי אסטלה שהוקמה במרכז קופנהגן, לצד שלושה חלוצים דנים נוספים של בלשנות מודרנית: רסמוס ראסק, ו.
תומסן שימש כנשיא משנת 1909 ועד מותו, והיה חבר כבוד בחברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד.
"רחוב וילהלם תומסן" הוא רחוב על שמו באנקרה, טורקיה, שבו ממוקמת .
וילי ברנדט היה מדינאי סוציאל-דמוקרטי גרמני שכיהן כקנצלר מערב גרמניה בשנים 1969–1974, לפני כן היה ראש ממשלת המדינה הפדרלית של ברלין בשנים 1957–1966, נשיא הבונדסראט בשנים 1957–1958, שר החוץ של גרמניה בשנים 1966–1969, ומנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בשנים 1964–1987.
הוא נבחר לאיש השנה של המגזין טיים לשנת 1970. ב-10 בדצמבר 1971 הוענק לו פרס נובל לשלום על מדיניות החוץ שלו האוסטפוליטיק, שהביאה להרגעת המתיחות עם מדינות הגוש המזרחי.
ברנדט נולד בשם הרברט ארנסט קרל פראהם בליבק למרתה פראהם לבית אוורט.
אביו של ברנדט, יון מלר, היה מורה, ועזב את העיר בחודש לידתו של ברנדט.
זהות האב לא הופיעה בתעודת הלידה.
ברנדט לא פגש מעולם באביו הביולוגי וגדל עם אמו, שעבדה כקופאית בחנות כלבו ועם סבו החורג, לודוויג פראהם, שאליו התייחס ברנדט כדמות אב.
בשנת 1929 הצטרף ברנדט לחטיבת הנוער של "מפלגת הפועלים הסוציאליסטית" הגרמנית, ובשנה שלאחר מכן למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית.
בשנת 1929 הועמד לדין באשמת הכאת פעילים נאצים בהפגנה בה השתתף.
בעקבות המשפט נוצר קשר בינו ובין יוליוס לבר, אשר קירב אליו את ברנדט והדריך אותו בעבודה העיתונאית.
בשנת 1931 עבר ל-SAP, פלג שמאלי שפרש מהמפלגה.
הוא הושפע רבות מהיינריך מאן.
בשנת 1932 השלים את לימודיו בגימנסיה בליבק.
בתעודת הבגרות מופיע לודוויג פראהם כאביו של ברנדט.
עם תום לימודיו החל לעבוד כעיתונאי בבטאון המפלגה שלו.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, נאסרה פעילותה של מפלגת ה-SAP.
המפלגה אימצה מדיניות של מאבק אופוזיציוני במחתרת.
על ברנדט הוטל להקים תא של פעילים באוסלו, והוא יצא לנורווגיה דרך דנמרק.
אליו הצטרפה חברתו מגרמניה גרטרוד מאייר.
החל משנת 1934 בחר לעצמו את שם המחתרת וילי ברנדט.
בנורווגיה למד ברנדט נורווגית ועבד כעיתונאי.
במקביל הוא יצר קשרים קרובים עם חברי מפלגת העבודה שהגיעו לשלטון בשנת 1935. דרכם הוא פעל להביא להענקת פרס נובל לשלום לקרל פון אוסייצקי.
בחודשים ספטמבר-דצמבר 1936 הגיע ברנדט תחת השם הבדוי גונאר גאסלנד כסטודנט לגרמניה.
רשמית הוא שימש ככתב צבאי נורווגי ובשנת 1937 סיקר בתפקיד זה עבור מספר עיתונים את מלחמת האזרחים בספרד.
ברנדט היה מקורב אידאולוגית למפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי ובעקבות גל מעצרים נגד חברי המפלגה בברצלונה ביוני אותה שנה נמלט מספרד וחזר לנורווגיה.
בשנת 1938 נשללה אזרחותו בידי השלטונות הנאצים, וברנדט נמלט לפריז ופנה לקבלת אזרחות נורווגית.
בזמן כיבושה של נורווגיה בידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נפל ברנדט בשבי הגרמני.
מכיוון שהיה לבוש במדים נורווגים בזמן נפילתו בשבי, ומכיוון שזהותו לא נתגלתה, עלה בידו להימלט לשוודיה מיד לאחר שחרורו.
באוגוסט 1940 הנפיקה לו השגרירות הנורווגית בסטוקהולם אזרחות.
בעיר זו נשאר עד תום המלחמה.
בשוודיה ייסד יחד עם פריץ באואר את כתב העת "הטריבונה הסוציאליסטית".
בשנים 1941–1948 היה ברנדט נשוי לקרלוטה תורקילדסן, ולזוג נולדה בת, נינייה.
לאחר הגירושין, נישא ב-1948 לרוט ברגאוסט, ממנה נולדו לו שלושה בנים, פטר, לרס ומתיאס.
בשנת 1980 התגרשו בני הזוג.
בשנת 1983 נישא בשלישית, להיסטוריונית והפובליציסטית בריגיטה זבאכר.
בשנת 1945 שב לגרמניה ככתב של מספר עיתונים סקנדינביים, ובשנת 1948 הושבה לו האזרחות הגרמנית.
בשנת 1949 שינה את שמו באופן רשמי לשמו המחתרתי "וילי ברנדט".
הקריירה הפוליטית של ברנדט החלה ב-1949 בתור חבר מטעם מפלגה הסוציאל-דמוקרטית בבונדסטאג.
בשנת 1950 היה גם לחבר בבית הנבחרים של ברלין, ובינואר 1955 היה לנשיא בית הנבחרים של ברלין.
בשל פעילותו האנטי-פשיסטית המובהקת בגלות, זכה לא פעם להתנכלויות שונות, אפילו מקרב חוגי הפוליטיקאים בבונדסטאג.
כך למשל הקפידו בחוגים שמרניים לכנותו רק בשמו המקורי "מר פראהם".
בשנת 1957 נבחר לראש עיריית ברלין, והתמיד במשרה זו עד שנת 1966. ברנדט זכה לפופולריות עצומה בתפקיד בשל פעילותו הנחושה בזמן האולטימטום של חרושצ'וב ולאחר בניית חומת ברלין בידי מזרח גרמניה בשנת 1961. כראש עיריית ברלין ביקר לראשונה בישראל בנובמבר 1960.
בשנת 1958 כיהן שנה בתור נשיא הבונדסראט, בית הנבחרים העליון של גרמניה.
בשנים 1958–1963 שימש כיושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במדינת ברלין, ובשנת 1964 נבחר ליושב ראש הארצי של המפלגה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1987, משך 23 שנה.
בשנת 1961 התמודד לראשונה כמועמד לתפקיד הקנצלר מטעם מפלגתו, כנגד קונראד אדנאואר.
המפלגה זכתה אמנם להישג יפה בבחירות, אבל ההצלחה לא הגיעה לכדי החלפת השלטון.
ב-16 בפברואר 1964 נבחר ברנדט ליו"ר מפלגתו ולמועמדה לכהונת קנצלר, אך בבחירות של שנת 1965 הוא הפסיד לקנצלר המכהן לודוויג ארהארד.
לאחר התפטרותו של זה בשנת 1966 מונה קורט גאורג קיזינגר מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית לתפקיד הקנצלר, והקים ממשלת אחדות עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה היריבה, בה זכה ברנדט לכהן בתפקיד שר החוץ וסגן הקאנצלר.
ב-1 בדצמבר 1966 התמנה לתפקיד שר החוץ במסגרת הקואליציה הגדולה של הנוצרים-דמוקרטים עם הסוציאל-דמוקרטים שברנדט נמנה עמה.
עם התמנותו לתפקיד זה החל ברנדט לקדם את מדיניות האוסטפוליטיק שיזם.
במסגרת מדיניות זו שאף ברנדט ליצור הפשרה עם מזרח אירופה כיוון שסבר שחלוקת היבשת לשני גושים היא מצב קבוע ולא ארעי וחולף כפי שסבר אדנאואר.
בתפקידו כשר חוץ שבר ברנדט את דוקטרינת הלשטיין, וגרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם רומניה ויוגוסלביה בשנים 1967 ו-1968, בהתאמה.
בוועידת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית הצליח ברנדט להעביר החלטה שבה גרמניה מכירה בגבולות עם פולין שנוצרו לאחר 1945 ובכך לוותר באופן רשמי על התביעות לשטחים במערב פולין ובמזרחה (פרוסיה המזרחית) שהיו שייכים לגרמניה עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
בעקבות החלטה זו נפלה הקואליציה הגדולה, ונערכו בחירות בגרמניה המערבית.
בבחירות אלו, שנערכו במרץ 1969, זכתה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לרוב בבודסטאג, לראשונה מאז סוף המלחמה.
ב-21 באוקטובר אותה שנה התמנה וילי ברנדט לתפקיד הקנצלר.
במרץ 1970 נערכה פגישת-פסגה ראשונה מסוגה בארפורט, במהלכה נפגש ברנדט עם נשיא גרמניה המזרחית וילי שטוף, בצעד שנחשב עד אז כלא-ייאמן.
באוגוסט אותה שנה נרמלו ברית המועצות וגרמניה המערבית את היחסים ביניהן תוך הצהרתה של האחרונה כי היא לא מעוניינת לשנות בכוח את הגבולות שנוצרו לאחר 1945.
הצעד הבא היה כינון היחסים עם פולין תוך הכרה פורמלית מערב גרמנית כי סיפוח השטחים הגרמניים לשעבר לפולין, הוא חוקי.
כינון היחסים עם פולין היה צעד קשה לגרמנים רבים, שראו בכך ויתור על שטחי המולדת.
קודם לחתימת ההסכם עם פולין ערך ברנדט בדצמבר 1970 ביקור בפולין ובמהלכו, ב-7 בדצמבר, הניח זר וכרע על ברכיו בפני האנדרטה לזכר מרד גטו ורשה.
כריעת הברך של ברנדט הפתיעה את המארחים ואת המשלחת הגרמנית וזכתה להדים חיוביים במדינות רבות.
ברנדט נשאל פעמים רבות מה הניע אותו לצעד זה והוא ענה: "תחת נטל ההיסטוריה הקרובה, עשיתי מה שבני אדם עושים כשהמילים אינן מספיקות.
בכך הוקרתי את זכרם של מיליוני נרצחים".
ב-1971 זכה ברנדט בפרס נובל לשלום על מאמציו להפשרת היחסים בין מזרח ומערב.
שיאו של האוסטפוליטיק היה בכינון היחסים עם גרמניה המזרחית.
אמנם ההכרה של גרמניה המערבית באחותה הקומוניסטית לא הייתה מלאה (לא הוחלפו שגרירים לדוגמה) אך היה כאן שינוי דרסטי במדיניות המערב-גרמנית בעצם ההכרה בזכות קיומה של מזרח-גרמניה כמדינה ריבונית.
החתימה על כינון היחסים (ההסכם בדבר יסודות היחסים) נעשתה ב-21 בדצמבר 1972 והובילה לקשרים מסוימים בין שתי המדינות אשר גם נכנסו לאו"ם רשמית כשתי מדינות נפרדות ב-1975. מדיניות האוסטפוליטיק שנויה במחלוקת: יש הרואים בה מדיניות מתוחכמת אשר מכירה נוכחה במצב הקיים ומנסה להשלים איתו.
מאידך, יש הרואים במדיניות זו הכרה למעשה בחוקיותו של שלטון הקומוניסטי והסובייטי במזרח אירופה, הכרה אשר עיכבה את נפילתו.
ברנדט ביקש לנער את הסטגנציה במדיניות הפנים שהתקבעה בתקופה הבתר-מלחמתית.
בשל משבר האנרגיה שבעקבות מלחמת יום הכיפורים, התממשו הרפורמות האלו רק באופן חלקי.
במהלך כהונתו של ברנדט חצו חברים רבים בסיעות המפלגה הדמוקרטית החופשית שבקואליציה את הקווים והצטרפו למפלגה הנוצרית-דמוקרטית, עד שבשנת 1972 איבדה הקואליציה למעשה את הרוב שלה בבונדסטאג.
החוק הגרמני מאפשר להפיל את הממשלה בהצבעת אי-אמון קונסטרוקטיבית בלבד, ולראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית ריינר ברצל חסרו שני קולות כדי להיבחר לתפקיד הקאנצלר.
מאוחר יותר נודע, כי מזרח גרמניה שיחדה לפחות חבר אחד במפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
בשל איבוד הרוב בפרלמנט, ביקש ברדנט לפזר את הבונדסטאג.
לשם כך נערכה "הצבעת אמון", בה הצביעו שרי הממשלה, בתיאום מראש, נגד ברנדט, כדי להביא להפלת הממשלה ולפיזור הבונדסטאג בידי נשיא גרמניה גוסטב היינמן.
בבחירות שנערכו בנובמבר 1972 זכה ברנדט להיבחר מחדש ברוב ברור ומוצק.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית זכתה ל-45.8% מהקולות והייתה בכך לסיעה החזקה ביותר בבונדסטאג.
הבחירות נתפסו מחוץ לגרמניה כמשאל עם על ההסכמים שנחתמו עם מדינות הגוש המזרחי, והדרך הייתה פתוחה עתה לפני ממשלתו של ברנדט להביא לאשרור ההסכמים בפרלמנט.
לאחר שהקשרים הדיפלומטיים בין ישראל וגרמניה כוננו ב-1965, היה ברנדט ב-7 ביוני 1973 לקנצלר הראשון שביקר בישראל; בעת ביקורו של ברנדט בישראל, כמעט אירעה תאונה אווירית: ברנדט, יחד עם השר יגאל אלון יצאו לסיור אווירי, והמטוס שבו טסו נסחף על ידי פרץ רוח פתאומי וכמעט התנגש בהר המצדה.
על אירוע זה אמר ברנדט: "קנצלר גרמני ושר ישראלי, במטוס אמריקאי, כמעט רוסקו על ידי רוח ירדנית, אולם ניצלו על ידי אלוהים יהודי".
כבר בשנת 1970 ביקר אבא אבן בגרמניה, ושר החוץ הגרמני ולטר של השיב לו בביקור גומלין באותה השנה.
ב-6 במאי 1974 התפטר ברנדט באופן מפתיע מתפקיד הקנצלר על רקע פרשיית הריגול של עוזרו האישי גינתר גיום.
הסיבה האמיתית להתפטרות היא לדעתם תחושת מיאוס של ברנדט מהתפקיד, שהביאה להצטברות ביקורת פנימית במפלגה נגד סגנון ההנהגה שלו.
הלמוט שמידט נבחר כמחליפו של ברנדט בתפקיד הקנצלר.
בשנים 1976–1992 כיהן ברנדט כנשיא האינטרנציונל הסוציאליסטי, ובשנים 1979–1982 כחבר הפרלמנט האירופי.
לאחר שספג ביקורת חריפה על המועמדת מטעמו לתפקיד החדש של דוברת המפלגה, פרש ברנדט במרץ 1987 מתפקיד יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
באספה שלא מן המניין של המפלגה ביוני 1987 נבחר ברנדט ליושב ראש של כבוד לכל חייו, והנס-יוכן פוגל נבחר לתפקיד יושב ראש המפלגה תחתיו.
ברנדט המשיך לכהן בבונדסטאג, ובשנת 1990 פתח את הישיבה הראשונה של הבונדסטאג בגרמניה המאוחדת בהיותו זקן הנבחרים.
איחודה של גרמניה היה עבורו מימוש של חלום שליווה אותו כל חייו.
בכך היה בעמדת מיעוט בולטת בקרב המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אותה תקופה.
בשנת 1991 אובחן בגופו סרטן המעיים במצב מתקדם.
הוא נפטר ב-8 באוקטובר 1992 באונקל על נהר ריין ונקבר בבית העלמין צלנדורף בברלין.
בליבק, עיר הולדתו, מוזיאון בשם בית וילי ברנדט , המתעד את חייו ואת עבודתו.
בית וילי ברנדט - מרכז המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשכונת קרויצברג בברלין, נחנך ב-1996.
רחובות וככרות רבים ברחבי גרמניה, למשל רחוב בברלין, בו שוכן משרד הקאנצלר; שדרה בליבק; רחובות בהמבורג ובבון.
רחוב על שמו נקרא ביפו.
ככרות רבים ברחבי גרמניה, למשל בארפורט ובקאסל בחזית תחנות הרכבת, במקום בו נערכו פגישות הפסגה בין גרמניה המערבית והמזרחית בשנת 1970; כיכר בפרנקפורט.
למשל בפורטו שבפורטוגל, בליל (שדרה ופסל) שבצרפת ובשוודיה.
בוורשה כיכר להנצחת ביקורו בעיר ב-1970 והוקרתו את נופלי מרד גטו ורשה.
ממשלת גרמניה הקימה ב-2007 קרן ציבורית (Bundeskanzler-Willy-Brandt-Stiftung) להנצחת פועלו.
בנורווגיה הוקמה גם קרן (Norwegisch-Deutsche Willy-Brandt Stiftung) ולה סניפים באוסלו ובברלין.
בשנת 2009 החליטה מועצת ההקמה של שדה התעופה ברלין לקרוא את שדה התעופה החדש של ברלין על שמו.
דיוקנו על גב חלק מן המטבעות של 2 מארק גרמני.
מרכז וילי ברנדט בירושלים נחנך באוקטובר 2003 בשכונת אבו תור.
זהו ארגון גרמני שמטרתו לקדם סולידאריות בין מפלגות הנוער ולפעול למען דו-קיום בין שלושת העמים, המבוסס על צדק חברתי ופוליטי.
הארגון פועל על בסיס הסכם שנחתם בשנת 1996 בין תנועת הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ה-JuSo, המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה והשאביבאת של הפת"ח.
המחזה "דמוקרטיה" מאת מייקל פריין (Michael Frayn).
המחזה עוקב אחר הקריירה של ברנדט כקנצלר גרמניה עד לפרישתו בשל פרשת גיום ובוחן את זהותו הכפולה של גיום כעוזר אישי נאמן לקנצלר גרמניה מחד וכמרגל של השטאזי מאידך, ומוצג הקונפליקט בין חובתו של גיום למזרח גרמניה אל מול אהבתו לקאנצלר.
בישראל הועלה המחזה על ידי התיאטרון הקאמרי ובכיכובם של עודד תאומי כברנדט ויצחק חזקיה כגיום.
וילון הוא מחיצה העשויה מבד או מחומר דומה, שבדרך כלל ניתנת לפתיחה ולסגירה.
הווילון מחובר בדרך כלל בחלקו העליון למוט או מסילה, באופן שהווילון חופשי לנוע על פניו.
דרך נפוצה לתלות כך את הווילון על המוט הוא באמצעות טבעות.
סופיות המחוברות לקצות המוט מונעות מהווילון לגלוש מהמוט.
השימוש הנפוץ בווילון הוא בחלונות של בתי מגורים להחשכת החדר לפעילויות שונות, כגון שינה, וכן לאפשר פרטיות בחדר.
בנוסף וילונות משמשים במקומות כמו חדרי הלבשה, תאי מקלחת ציבוריים או בתי חולים, על מנת ליצור מחיצה ולשמור על פרטיות.
וילון אמבטיה או מקלחת, עשוי פלסטיק או בד חסין למים, נועד למנוע הרטבת רצפת חדר הרחצה.
פרגוד הוא וילון היוצר חלל פרטי, בדרך כלל לצורך החלפת בגדים, בתוך חלל גדול.
בחנויות בגדים תאי הלבשה נסגרים באמצעות פרגוד.
סוג אחר של פרגוד הוא מבנה נייד העשוי ממספר מסגרות או לוחות המחוברים ביניהם בצירים, ויוצר פינת הלבשה זמנית במקום בו יוצב.
כמו כן, הצבעה חשאית נעשית בדרך כלל מאחורי פרגוד.
בחדרי מיון בבתי חולים וילונות מפרידים כל מיטה בווילונות לפרטיות החולה.
וילונות משמשים גם אמצעי להפרדה ויזואלית בסיטואציות אחרות, בתיאטרון הווילון מכונה "מסך".
מאחוריו עוסקים השחקנים בהכנות אחרונות להצגה בעוד הקהל ממתין לתחילתה, עת יורם המסך.
בעיצוב פנים, עיצוב וילונות מחייב התאמה בין הבדים והתפירה לבין שאר פרטי העיצוב בחלל החדר, לקבלת האווירה הרצויה ללקוח.
בעיצוב וילונות משמש מבחר סגנונות: וילונות רומאיים, וילונות מיקדו, וילונות ונציאניים, וילונות גלילה, וילונות ורטיקאליים, וילונות בד, וילונות רינגים (טבעות), וילונות קשירות.
תפירת בגדים מווילונות – מיחזור משביח
בדי וילונות נארגים ברוחב יותר גדול מאשר בדי בגדים.
הם ארוגים בדוגמאות נאות או מאוירים יפה.
אי לכך גם בזמנים רגילים נשים אוהבות לעיתים לתפור מהם שמלות וחצאיות רחבות.
בזמני מלחמות שונות, כשאזלו הבדים המיועדים לבגדים, היו נשים שהורידו וילונות מהחלונות והפכו אותם לבגדים.
בספר 'חלף עם הרוח' שמתאר את קורות מלחמת האזרחים באמריקה, סקרלט או'הארה שמוזמנת לנשף ואין לה שמלה ראויה, תופרת שמלה מווילונות.
במחזמר צלילי המוסיקה, מריה האומנת של ילדי משפחת פון טראפ [Von Trapp] האוסטרית תופרת להם בגדים מווילונות.
רוזמארי פון טראפ, אחת מבנות המשפחה, אישרה את נכונות הסיפור.
במלחמת העולם השנייה בדים לבגדים היו יקרים בארץ ישראל.
אילה רז כותבת בספרה חליפות העתים שנשות תל אביב קנו בדי וילונות וריפוד לתפירת בגדים.
גם במאה ה-21, ישנן נשים התופרות בגדים מבדי וילונות.
בספרים וכתבי עת שונים מדגימים כיצד אפשר להפוך וילונות לבגד.
לווילון יש תפקיד מיוחד בהיסטוריה הנוצרית והיהודית.
וילון הפרוכת הפריד בין המקום הקדוש, השמור לכהנים, ל"קודש הקודשים" בבית המקדש בירושלים.
בברית החדשה מסופר שכאשר ישו מת, קרעו את וילון בית המקדש לשניים, לסמל את קריעת החיבור בין האנושות לאלוהיות עקב מותו של ישו.
וילון כמושג תרבותי או חברתי
קו מסך הברזל שהיה סמל למלחמה הקרה שבין המערב למזרח נקרא באנגלית Iron Curtain - וילון הברזל.
הווילון משמש כדימוי בשירים וסיפורים.
את השיר 'בין קפלי וילון' שאת מילותיו חיבר דודו ברק, הלחין נחום היימן שרה אופירה גלוסקא.
המשורר רועי צ'יקי ארד כתב את השיר 'הוילון'.
בשיר My Way, שכתב פול אנקה והתפרסם בביצועו פרנק סינטרה, מסמל הווילון האחרון את המוות:
וילטון נורמן "וילט" צ'מברלין היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA, נחשב בעיני רבים לאחד מגדולי הסנטרים בכל הזמנים.
צ'מברלין, הנחשב בעיני רבים לאחד מגדולי הכדורסלנים בכל הזמנים, קבע שיאי נקודות וריבאונדים רבים שלא נשברו עד היום, בהם קליעת 100 נקודות במשחק אחד.
הוא שיחק ב-NBA במשך 14 שנים, בהן היה שבע פעמים מלך הסלים, 11 פעמים מלך הריבאונדים ופעם אחת מלך האסיסטים.
הוא השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA 13 פעמים, נבחר שבע פעמים לחמישיית העונה הראשונה, שלוש פעמים לחמישייה השנייה ופעמיים לחמישיית ההגנה של העונה.
צ'מברלין הוא הריבאונדר המוביל בתולדות ה-NBA, וניצב במקום השביעי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA עם 31,419 נק'.
נוסף על כך נבחר צ'מברלין ארבע פעמים במהלך הקריירה לשחקן המצטיין של העונה, זכה בשתי אליפויות ובתואר השחקן המצטיין של סדרת הגמר, נבחר להיכל התהילה של הכדורסל ובשנת 1996 נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
ובשנת 2022 נבחר כאחד מ-75 השחקנים הגדולים בתולדות האן בי איי.
צ'מברלין נולד בפילדלפיה למשפחה בת 11 ילדים, מהם שרדו תשעה.
בילדותו חלה בדלקת ריאות שכמעט קיפחה את חייו וגרמה לו להחמיץ שנת לימודים שלמה בבית הספר.
כתוצאה מכך נותר שנה, ומכיתה ד' ועד לסיום התיכון למד בכיתה עם אחותו ברברה, איתה פיתח קשר אישי קרוב.
בני משפחתו של צ'מברלין לא היו גבוהים במיוחד: הוריו היו בגובה של כ-1.75 מ'; אולם וילט בלט בגובהו הרב כבר מגיל צעיר.
כשהיה בן 10 כבר התנשא לגובה של 183 ס"מ.
הוא היה ילד ספורטיבי, חובב אתלטיקה קלה, ובמיוחד אהב להתחרות בריצה; דווקא את ענף הכדורסל לא אהב, משום שהיה לדעתו "ענף לרכרוכיים", אולם לבסוף החל לשחק בענף מכיוון שהיה זה ענף הספורט הפופולרי ביותר בפילדלפיה.
צ'מברלין, שהתנשא לגובה של 2.11 מטרים כבר כשהיה בכיתה י', למד בתיכון אוברברוק בעיר ושיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר שהתחרתה על אליפות הליגה הציבורית ("Philadelphia Public League").
לאוברבוק הייתה אחת ממגמות כדורסל התיכונים הטובות ביותר בארצות הברית, שעד שנות השבעים שלחה לליגת ה-NBA תריסר מבוגריה.
רק בית ספר אחד שלח באותן השנים בוגרים רבים יותר לליגה – תיכון דוויט קלינטון בניו יורק.
במשחק הבכורה שלו בתיכון, קלע צ'מברלין 24 נקודות והוביל את בית הספר לניצחון.
הוא קלע באותה העונה 31 נקודות ב והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות בתי הספר הציבוריים עם 11 ניצחונות מול הפסד יחיד.
בנוסף, צ'מברלין היה באותה השנה לאלוף הליגה הציבורית בקפיצה לגובה.
עד שנת 1980 היו נפגשות זוכת אליפות הליגה הציבורית עם זוכת טורניר ימק"א למשחק אחד על האליפות העירונית; צ'מברלין קלע באותו המשחק 29 נקודות מתוך 42 הנקודות של קבוצתו, אולם לא הצליח למנוע את הפסד קבוצתו בתוצאה 54:42.
בעונתו הבאה הוביל צ'מברלין את קבוצת התיכון ל-19 ניצחונות ללא הפסד ולאליפות נוספת בליגה הציבורית.
הוא קבע שיא ליגה חדש עם 71 נקודות מול תיכון רוקסבורו, ובמשחק על האליפות העירונית קלע 32 נקודות והוביל את קבוצתו לניצחון.
בעונתו האחרונה בליגת התיכונים הוא הוביל את אוברבוק לאליפות נוספת בליגה הציבורית, תוך שבירת שיא הליגה אותו קבע עם 74 נקודות, שוב מול רוקסבורו; בהמשך העונה אף ניפץ את שיאו זה פעמיים כשרשם 78 נקודות ובשבוע שלאחר מכן קלע 90 נקודות.
הוא קלע בעונתו האחרונה 47 נקודות בממוצע למשחק, ועם 35 נקודות במשחק האליפות העירונית הוביל את קבוצתו לזכייה שנייה בתואר.
בשלוש שנותיו בתיכון קלע צ'מברלין בממוצע 37 נקודות, והוביל את אוברבוק למאזן של 56 ניצחונות מול שלושה הפסדים בלבד, לשלוש אליפויות של הליגה הציבורית ושתי אליפויות עירוניות.
בעונתו האחרונה בתיכון הוא גם זכה באליפות הליגה הציבורית בקפיצה לגובה, כשעבר 1.85 מטרים, ובהדיפת כדור ברזל עם תוצאה של 14.29 מטרים.
בתקופתו בתיכון קיבל את כינויו המפורסם "Wilt the Stilt" (Stilt = קב גבוה) על ידי ג'ק ריאן, כתב ספורט מפילדלפיה – כינוי אותו תיעב צ'מברלין כל חייו.
עם סיום לימודיו התיכוניים חיזרו אחרי צ'מברלין קבוצות רבות מליגת המכללות וניסו לפתותו לשחק בשורותיהן.
אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס הבטיחה להפוך אותו לכוכב קולנוע, אוניברסיטת פנסילבניה הציעה לקנות לו תכשיטים והציעה למאמנו, ססיל מוסנזון, את תפקיד מאמן הקבוצה אם יצליח לשכנעו לבוא איתו לאוניברסיטה.
בעליה של קבוצת פילדלפיה ווריורס, אדי גוטליב, אף הצליח לשנות את חוקי ה-NBA כך שיוכל לבחור בבחירה טריטוריאלית שחקן שלמד בתיכון בעיר, אם לא ישחק בקבוצת מכללות העונה על הקריטריונים לבחירתו בקבוצת NBA הקרובה פיזית למוסד הלימודים.
צ'מברלין דחה את הצעתה של אוניברסיטת פנסילבניה משום שהעדיף להתרחק מפילדלפיה, ואת הצעתה של אוניברסיטת קליפורניה משום שלא רצה לשחק בעיר גדולה.
הוא בחר לבסוף באוניברסיטת קנזס לאחר שמאמנה האגדי של הקבוצה, פוג אלן, טס לפילדלפיה ושכנעו להצטרף אליו לאוניברסיטה.
גם גוטליב, בעליה של קבוצת פילדלפיה ווריורס, עודד אותו לנסוע לקנזס, שלא הייתה קרובה פיזית מספיק לאף קבוצת NBA לבחירה הטריטוריאלית.
בחירתו של צ'מברלין זכתה להמולה תקשורתית; לאחר חבירתו לאוניברסיטת קנזס, המגזין לייף, שהיה הפופולרי ביותר במדינה, הקדיש לניסיונות לגייסו לאוניברסיטאות השונות מאמר בן חמישה עמודים.
צ'מברלין ערך הופעה ראשונה לעיני הקהל המקומי כששיחק עם חבריו לשנה הראשונה בקבוצה במשחק ידידות מול נבחרת האוניברסיטה הבוגרת.
הוא קלע באותו המשחק 42 נקודות, לקח 29 כדורים חוזרים והוביל את שחקני השנה הראשונה לניצחון על הקבוצה הבוגרת, דבר שלא קרה קודם לכן מעולם.
בסיום עונת ה"", אילצה הנהלת האוניברסיטה את פוג בן ה-70 לפרוש לגמלאות, בדומה ליתר חברי הסגל האקדמי בגיל זה, ומינתה תחתיו למאמן הקבוצה את עוזרו, דיק הארפ.
צ'מברלין, שהיה ממורמר מכך שלא יזכה לשחק תחת המאמן ששכנעו לבוא לאוניברסיטה, הפנה את תסכולו להארפ ופיתח עמו מערכת יחסים עכורה.
במשחקו הראשון בקריירת המכללות פגש צ'מברלין את שחקני אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
במשחק, הוא קלע 52 נקודות וקלט 31 ריבאונדים, והעמיד שיא קליעה למשחק בקבוצת האוניברסיטה ושיא של ליגת המכללות לנקודות בהופעת הבכורה - העומדים על כנם עד היום.
לאחר פתיחת עונה של 12 ניצחונות רצופים, הוביל צ'מברלין את קבוצתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
משחקי אזור המערב התיכון התקיימו באותה השנה בדאלאס, בה הייתה נהוגה באותן השנים הפרדה גזעית.
בית המלון בו הייתה צריכה הקבוצה להתארח בעת המשחקים סירב לארח את צ'מברלין וחברו לקבוצה מוריס קינג שהיו כהי עור, ועל מנת שלא להפריד בין השחקנים בקבוצה מצא הארפ מלון מחוץ לעיר שהסכים לארח את הקבוצה כולה.
במשחקים עצמם התמודדה הקבוצה מול שתי אוניברסיטאות (SMU ואוניברסיטת אוקלהומה סיטי) בהן שיחקו רק שחקנים לבנים.
קנזס שיחקה בטורניר תוך שהיא סופגת קריאות גזעניות ויריקות מהקהל, ונאלצה לחזור למלון תוך ליווי משטרתי.
עם זאת, הקבוצה הצליחה לנצח בשני המשחקים ולהעפיל אל הפיינל פור.
לאחר שגברה בחצי הגמר על אוניברסיטת סן פרנסיסקו בתוצאה 56:80, פגשה קנזס בגמר אליפות המכללות את אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, שהגיעה למשחק לאחר עונה נטולת הפסדים.
בדומה לקבוצות רבות לאורך העונה, שיחקה קרוליינה הצפונית בשיטה של הגנה אזורית, שאיפשרה לה לשמור על צ'מברלין עם מספר שחקנים בו זמנית מתחת לסל.
בהתקפה שיחק ג'ו קוויג, הסנטר של קרוליינה הצפונית, רחוק יחסית מהסל, ואילץ את צ'מברלין לצאת ולשמור עליו, דבר שאיפשר לקרוליינה הצפונית לנצל את יתרון הגובה שלהם בארבע העמדות האחרות ולשלוט בכדורים החוזרים.
המשחק, שנחשב לאחד ממשחקי הגמר הטובים בהיסטוריה של ליגת המכללות, הסתיים רק לאחר שלוש הארכות בניצחונה של קרוליינה הצפונית, בתוצאה 53:54. צ'מברלין, שקלע במשחק 23 נקודות, הוריד 14 ריבאונדים ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור, הגדיר לימים את המשחק כהפסדו המר ביותר בקריירה.
בעונתו השלישית בליגה המשיך צ'מברלין לבטא דומיננטיות רבה, ורשם לאורך העונה 30.1 נקודות בממוצע, שיא נקודות למשחק שטרם נשבר עד היום.
במהלך העונה הוא החמיץ שלושה משחקים בשל דלקת ביותרת האשך, שלדבריו התפתחה עקב מכה שספג במהלך משחק.
בשלושת המשחקים בהם נעדר הפסידה קבוצתו, ובסיום העונה סיימה קנזס עם מאזן של 18 ניצחונות מול 5 הפסדים.
היא סיימה במקום השני בחטיבה ופספסה את ההעפלה לטורניר אליפות המכללות.
לאחר שלוש עונות מאס צ'מברלין בכדורסל המכללות, והחליט לעזוב את האוניברסיטה על מנת להרוויח כסף ולפרנס את משפחתו.
הוא מכר למגזין לוק תמורת 10,000 דולר את הזכויות לפרסום מאמר בשם "Why I Am Leaving College", בו סיפר על החלטתו לפרוש, ואף ביקר את הטקטיקה הקשוחה שננקטה על ידי היריבות נגדו.
באותן השנים לא איפשרה ליגת ה-NBA לכדורסלנים לשחק בליגה, בטרם השלימו בני המחזור שלהם את לימודיהם הגבוהים.
מכיוון שצ'מברלין עזב את האוניברסיטה אחרי שלוש שנים מתוך הארבע, נותרה לו שנה בה לא יכול היה לחתום בקבוצה בליגה המקצוענית.
הוא הצטרף להארלם גלובטרוטרס, קבוצה אותה העריץ בילדותו, וחתם על חוזה לשנה אחת תמורת סכום של 50,000 דולר.
בשנה שבה שיחק בגלובטרוטס, יצא צ'מברלין לראשונה בחייו מארצות הברית ותר ברחבי מערב אירופה עם קבוצתו במשחקי הראווה.
במהלך סיבובי ההופעות הם הגיעו גם לברית המועצות, ואף פגשו את ניקיטה חרושצ'וב בלב המלחמה הקרה.
בתקופתו במדי הגלובטרוטרס שיחק צ'מברלין בעמדות הגארד השמורות על פי רוב לשחקנים נמוכי קומה יחסית, משום שבעמדת הסנטר שיחק מדולארק למון.
המשחק בעמדה זו סייע לצ'מברלין לשפר את יכולת הכדרור והשליטה בכדור.
צ'מברלין אהב את תקופתו בקבוצה, את משחקי הראווה לשם ההנאה, ללא המתח והציפייה שישבור שיאים.
גם בהמשך הקריירה, לאחר שעזב את הגלובטרוטס והיה לכדורסלן מקצועי, נהג צ'מברלין לחבור לקבוצה במסעותיה באירופה בזמן פגרת המשחקים בליגת ה-NBA.
צ'מברלין נבחר בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה ווריורס כבחירה טריטוריאלית.
עד לחתימתו של צ'מברלין בקבוצה, היה בוב קוזי, כוכבה של בוסטון סלטיקס, לשחקן המשתכר את השכר הגבוה בליגה – עם חוזה של 25,000 דולר לעונה.
צ'מברלין חתם על חוזה לעונה אחת תמורת 30,000 דולר והפך לשחקן בעל החוזה הגבוה בליגה.
בחמישייה המורכבת מילידי פילדלפיה שיחק צ'מברלין לצידם של ארני בק, פול אריזין, טום גולה וגאי רוג'רס, יריבו במשחקי התיכונים.
למאמן הקבוצה מונה ניל ג'ונסטון, שחקן הקבוצה שהיה מלך הסלים של ה-NBA שלוש פעמים ונאלץ לפרוש עקב בעיות בברכיו.
צ'מברלין פתח בסערה את עונת הרוקי שלו.
בהופעת הבכורה שלו, מול ניו יורק ניקס במדיסון סקוור גארדן, הוא קלע 43 נקודות, הוריד 28 ריבאונדים וחסם תריסר כדורים.
כבר במשחקו השלישי בקריירה, מול סירקיוז נשיונלס, קלע 41 נקודות, הוריד 40 כדורים חוזרים והיה לשחקן הראשון והיחיד בהיסטוריה שהשיג משחק של 40:40.
המשחק הבא של קבוצתו, מול בוסטון סלטיקס, הפגיש את צ'מברלין לראשונה עם ביל ראסל, הנחשב גם הוא לאחד מגדולי הסנטרים בהיסטוריה.
צ'מברלין קלע 30 נקודות מול 28 של ראסל בניצחונה של בוסטון, במשחק שהיה לראשון ביריבות ארוכת שנים הנחשבת עד היום לאחת היריבויות הגדולות בהיסטוריה של ליגת ה-NBA.
הוא נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ואף נבחר לשחקן המצטיין של המשחק.
צ'מברלין סיים את עונת הבכורה שלו בליגה עם 2,707 נקודות (37.6 נקודות למשחק) וקבע את שיא הליגה לנקודות בעונה, ואף היה לראשון שקלע מעל 30 נקודות בממוצע עונתי.
הוא הוסיף שיא ליגה של 1,941 ריבאונדים (27.0 למשחק), הישג אותו לא הצליח מעולם לשחזר איש מלבד צ'מברלין עצמו, וזכה הן בתואר רוקי השנה ב-NBA והן בתואר השחקן המצטיין של העונה, הישג אותו שחזר רק וס אנסלד.
במשחקי הפלייאוף גברה פילדלפיה בשלושה משחקים על סירקיוז בסיבוב הראשון 1:2, ופגשה בגמר המזרח את בוסטון סלטיקס שהעפילה אוטומטית לסדרה.
מאמנה של בוסטון, רד אאורבך, הורה לטום היינסון לשמור על צ'מברלין צמוד ואגרסיבי לאורך הסדרה, דבר שהוביל לפציעתו של צ'מברלין במפרק האצבע במשחק השני בסדרה.
על אף הפציעה הוא לקח חלק במשחק השלישי בסדרה, בו המשיך הינסון בשמירה האגרסיבית והגביל את צ'מברלין הפצוע ל-12 נקודות בלבד באותו המשחק.
במשחק החמישי קלע צ'מברלין 50 נקודות, אולם לא הצליח למנוע את הפסד קבוצתו בשישה משחקים 2:4. חרף הצטיינותו בעונת הבכורה בליגה, שקל צ'מברלין פרישה מכדורסל כבר בסיום אותה העונה בשאיפה להתחרות באתלטיקה ולשבור את שיא העולם בקרב עשרה.
אף על פי ששקל פרישה, ועל אף שקיבל הצעה מהארלם גלובטרוטס לשוב לשורות הקבוצה תמורת סכום של 125,000 דולר, בחר צ'מברלין להישאר בפילדלפיה וחתם לשלוש שנים בקבוצה תמורת 65,000 דולר לעונה.
צ'מברלין המשיך לשחק בדומיננטיות רבה במדי הווריורס.
הוא קלע 38.4 נקודות למשחק, כמעט 32% מסך הנקודות של קבוצתו, והיה שוב מלך הריבאונדים של הליגה עם שיא קריירה של 27.2 למשחק – 36.2% מסך הכדורים החוזרים של פילדלפיה.
במשחק מול בוסטון סלטיקס הוא קטף 55 כדורים חוזרים, שיא ריבאונדים למשחק שטרם נשבר עד היום, ובמהלך העונה כולה הוריד 2,149 – שיא הריבאונדים לעונה בהיסטוריה.
אולם יכולתו האישית של צ'מברלין לא באה לידי ביטוי כהצלחה קבוצתית, ופילדלפיה הודחה ב של שלושה משחקים בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף.
צ'מברלין התקשה להסתדר עם ג'ונסטון, אותו לא כיבד כמאמן.
לאחר הכישלון פוטר ג'ונסטון מהקבוצה ובמקומו מונה פרנק מגוויר, שהיה מאמנה של קרוליינה הצפונית בעת שגברה על קנזס, בה שיחק צ'מברלין, בשלוש הארכות בגמר אליפות טורניר המכללות ב-1957.
בעונתו השלישית בליגה, עונת , המשיך צ'מברלין לקבוע שיאים אישיים העומדים עד היום.
הוא היה לשחקן היחיד בהיסטוריה שקלע 4,000 נקודות בעונה.
הוא רשם ממוצע שיא לשחקן בליגה כשקלע 50.4 נקודות בממוצע, כולל 100 נקודות במשחק אחד מול ניו יורק ניקס.
הוא הוריד פעם נוספת מעל 2,000 ריבאונדים במהלך העונה הסדירה, וקבע שיא ליגה שעומד עד היום כששיחק 48.5 דקות בממוצע למשחק.
לאחר שגברה בשבעה משחקים על סירקיוז נשיונלס, פגשה פילדלפיה פעם נוספת את בוסטון סלטיקס בגמר המזרח, לסדרה שנמשכה עד למשחק שביעי ומכריע.
כשנותרו 1:24 דקות לסיום המשחק השביעי חסם צ'מברלין את היינסון כשניסה לזרוק לסל.
שופט המשחק, בהחלטה שנויה במחלוקת, קבע כי הכדור כבר עבר את שיא הגובה, והעניק לבוסטון את הנקודות.
כשנשארו 16 שניות לסיום הזמן החוקי הצליח צ'מברלין להשוות את המשחק, אולם סם ג'ונס קלע את סל הניצחון לבוסטון.
בסיום המשחק ביקר מקגוויר את ההחלטת השופט שעלתה לקבוצתו בהפסד, ואילו צ'מברלין סיפר בריאיון בשנת 1997 כי היה זה הפסדו הצורב ביותר בקריירה המקצוענית.
לקראת עונת מכר אדי גוטליב, בעל הקבוצה, את המועדון לקבוצת משקיעים שהעבירו אותו אל סן פרנסיסקו.
בעקבות המעבר התפטר מקגוויר מהקבוצה, ומונה תחתיו בוב פיריק.
בעקבות כך שני הקלעים המובילים של הקבוצה מלבד צ'מברלין עזבו גם כן; פול אריזין, שלא רצה לעקור מערבה, פרש ממשחק פעיל, וטום גולה, שעבר בתחילה עם הקבוצה לקליפורניה, דרש מעט אחרי תחילת העונה שיחזיר אותו מזרחה; הוא עבר לשחק בניו יורק ניקס.
צ'מברלין אהב את החיים בסן פרנסיסקו, שהייתה עיר עם חיי לילה תוססים, ופתיחות יחסית לקשרים רומנטיים בין-גזעיים.
בעונתו הראשונה בסן פרנסיסקו המשיך צ'מברלין להציג את יכולתו הגבוהה ורשם 44.8 נקודות ו-24.3 ריבאונדים למשחק, אולם הקבוצה ניצחה 31 משחקים מול 49 הפסדים, ולא העפילה לפלייאוף; הייתה זו הפעם היחידה בקריירה של צ'מברלין בה לא הצליח להוביל את קבוצתו אל משחקי הפלייאוף.
סן פרנסיסקו, שלא הייתה עיר בעלת מסורת כדורסל, התקשתה למלא את האולם באוהדים והפסידה כסף.
לאחר עונה אחת של הפסדים רצו מרבית חברי קבוצת המשקיעים שרכשו את הקבוצה למכור את חלקם.
פרנקלין מיולי, אחד המשקיעים בקבוצה, רכש את מניותיהם והפך לבעל המניות העיקרי.
לקראת עונת מונה אלכס האנום, שהוביל את סנט לואיס הוקס לאליפות בשנת ונבחר לאחר פרישתו להיכל התהילה של הכדורסל, למאמנה של הקבוצה.
בדראפט נבחר נייט ת'ורמונד, לימים חבר היכל התהילה גם כן.
האנום, שרכש את אמונו של צ'מברלין, דרש ממנו לזרוק פחות לסל, למסור יותר ולהשקיע מאמץ רב יותר בהגנה.
צ'מברלין זרק באותה העונה פחות מ-30 זריקות בממוצע למשחק, לראשונה בקריירה שלו, ומסר 403 אסיסטים לאורך העונה – רביעי בליגה כולה.
סן פרנסיסקו, ששנה קודם לכן לא העפילה כלל לפלייאוף, זכתה באליפות האזור המערבי והעפילה עד לגמר ה-NBA, בו הפסידה לבוסטון סלטיקס.
בקיץ 1964 הירהר צ'מברלין פעם נוספת בפרישה מכדורסל, על מנת להפוך לשחקן פוטבול מקצועי, לאחר שהאנק סרטאם, מאמנה של קנזס סיטי צ'יפס, ראה אותו תופס מספר כדורים באימון והעריך כי צ'מברלין יהיה הווייד רסיבר הטוב ביותר במשחק.
לקראת תחילת העונה הבאה, עונת , חלה צ'מברלין ואיבד משקל רב.
רופאי הקבוצה איבחנו אותו תחילה כלוקה בליבו; רופאו האישי בפילדלפיה, סטן לורבר, בדק אותו ומצא כי הרופאים שגו באבחונם משום שקצב פעימות הלב של צ'מברלין היה נמוך מאוד בשל כושרו הגופני החריג, וכי הוא למעשה סבל מדלקת לבלב.
עקב מחלתו החמיץ צ'מברלין את פתיחת העונה של הווריורס; בלעדיו הפסידה הקבוצה ב-16 מתוך 21 המשחקים מהם נעדר.
בעקבות פתיחת העונה הרעה נקלעה סן פרנסיסקו לקשיים כלכליים, ונטל משכורתו של צ'מברלין, שהרוויח מעל 50% מסך המשכורות של הקבוצה, הכביד גם הוא.
יתר על כן, בהנהלת הקבוצה הרגישו שנוכחותו של צ'מברלין פוגעת בהתקדמותו המקצועית של ת'ורמונד, ובאמצע העונה הוא הועבר בטרייד לפילדלפיה 76' תמורת 150,000 דולר ושלושה שחקנים.
הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה של ה-NBA בה הועבר בטרייד הקלעי המוביל של הליגה באמצע העונה.
הגעתו של צ'מברלין לפילדלפיה 76' לוותה בתחילה במתח בין חברי קבוצתו החדשים וחיכוכים עם לושיוס ג'קסון, הסנטר של הקבוצה שהוסט לעמדת הפאוור פורוורד, ועם האל גריר, כוכבה של הקבוצה, שחשש למעמדו הבכיר.
צ'מברלין גם הוא התאכזב מהמעבר משום שהקבוצה הייתה בעיניו עדיין "סריקיוז נאשיונלס" אותה שנא.
הוא לא אהב את דולף שייז, מאמנה של הקבוצה, משום שנטר לו טינה על זלזול שהביע בעבר ביכולתו לזרוק מהעונשין.
נוסף על כך, אף על פי ששמח לחזור לעיר הולדתו, הוא לא שש לעזוב את סן פרנסיסקו, ועם המעבר מזרחה שכר דירה בניו יורק, שבדומה לסן פרנסיסקו הייתה עיר פחות שמרנית מפילדלפיה, ונסע לפילדלפיה למשחקיה הביתיים של הקבוצה ולאימונים.
במחצית העונה הראשונה במדי פילדלפיה 76', רשם צ'מברלין ממוצעים של 30.1 נקודות ו-22.3 ריבאונדים, והיה לשחקנה הדומיננטי ביותר של הקבוצה.
במשחקי הפלייאוף, לאחר שגברה על סינסינטי רויאלס, פגשה פילדלפיה את בוסטון סלטיקס לה היה את יתרון הביתיות בשל מספר ניצחונות רב יותר במהלך העונה הסדירה.
לאחר שבששת המשחקים הראשונים של הסדרה ניצחה כל קבוצה את שלושת משחקיה הביתיים, נפגשו הקבוצות למשחק שביעי ומכריע בבוסטון.
צ'מברלין קלע באותו המשחק 30 נקודות וקלט 32 ריבאונדים, בהם 8 מ-10 הנקודות האחרונות של קבוצתו, ומולו רשם ראסל 16 נקודות ו-29 ריבאונדים.
כשבוסטון ביתרון נקודה אחת, איבד ראסל את הכדור כשלא הצליח להכניסו מהחוץ.
שייז ביקש פסק זמן, ותכנן מהלך בו גריר ימסור את הכדור לצ'ט ווקר, משום שחשש שיבצעו על צ'מברלין עבירה מכוונת כדי להכריע את המשחק בזריקות עונשין.
במהלך ניסיון המסירה, חטף ג'ון האבליצ'ק את הכדור ובוסטון ניצחה בסדרה.
לצ'מברלין הייתה זו הפעם החמישית בשבע שנותיו בליגה בה פגש את בוסטון וביל ראסל במשחקי הפלייאוף – ובכולם הייתה ידו על התחתונה.
לימים סיפר כי היה זה הזמן בו החלו לכנותו "לוזר".
במהלך סדרת הגמר של אותה השנה, פורסם בספורטס אילוסטרייטד מאמר בן שני חלקים בו ביקר צ'מברלין את בעלי הקבוצות בליגה, הלין על מבקריו הרבים שאינו יכול לספק על אף תצוגותיו, על כך שמתייגים אותו כנבל, ואף ביקר את מאמנו דולף שייז.
בעקבות פרסום המאמר קנס נציב הליגה, ג'יי.
וולטר קנדי, את צ'מברלין בסך של 750 דולר – הקנס הגבוה ביותר שהושת על שחקן עד אותה העת.
לקראת עונת בחרה פילדפיה את בילי קנינגהם בדראפט.
לצידם של ווקר, גריר וקאנינגהאם, הצורך לספק נקודות החל להיות מוסר מצ'מברלין, והוא החל למסור אסיסטים רבים יותר לחבריו.
למרות הגידול בכמות האסיסטים שמסר, היה צ'מברלין פעם נוספת הקלעי המוביל של הליגה עם 33.5 נקודות למשחק, ומלך הריבאונדים עם 24.6 בממוצע.
הוא הוביל את פילדלפיה למאזן הטוב ביותר בליגה, לאחר תשע עונות רצופות בהן בוסטון סלטיקס סיימה את העונה הסדירה בראשות המזרח.
לאור יכולתו הגבוהה, נבחר צ'מברלין בפעם השנייה בקריירה ל-MVP של העונה הסדירה, ואילו שייז נבחר למאמן השנה.
במשחקי הפלייאוף העפילה פילדלפיה אוטומטית לגמר המזרח בו פגשה שוב את בוסטון, שגברה על סינסינטי רויאלס בחצי הגמר.
בניגוד למפגשים הקודמים, נהנתה פילדלפיה לראשונה מיתרון הביתיות, משום שסיימה את העונה הסדירה במאזן טוב יותר.
אף על פי שצ'מברלין היה דומיננטי וסיפק תפוקה גבוהה עם 28.0 נקודות ו-30.2 ריבאונדים לאורך הסדרה, חבריו לקבוצה התקשו לקלוע מול ההגנה של בוסטון.
קבוצתו של צ'מברלין הובסה בשני המשחקים הראשונים בסדרה, באולמה הביתי, הפסידה בסדרה בחמישה משחקים 1:4 ובסיומה פוטר שייז מאימון הקבוצה.
לאחר פיטוריו של שייז מינתה פילדלפיה את אלכס האנום, שאימן את צ'מברלין בסן פרנסיסקו, למאמנה של הקבוצה ואת ג'ק רמזי לג'נרל מנג'ר.
צ'מברלין, שרכש כבוד רב להאנום, ניאות לבקשת הקבוצה, והעתיק את מגוריו מניו יורק לפילדלפיה.
האנום, בדומה לדרישתו מצ'מברלין בסן פרנסיסקו, תבע מוילט להתבסס יותר על יכולתם של חבריו לקבוצה לקלוע, ולהתרכז יותר במסירות ובהגנה.
צ'מבליין קלע לאורך אותה העונה 24.1 נקודות בלבד, ובפעם הראשונה בקריירה סיים עונה עם פחות מ-30 נקודות למשחק ולא היה מלך הסלים, אולם הוא מסר 7.8 אסיסטים למשחק, והוליך את פילדלפיה למאזן של 68 ניצחונות מול 13 הפסדים בלבד, אחוז הניצחונות הגבוה ביותר באותה העת.
הוא היה מלך הריבאונדים באותה העונה עם 24.2 כדורים חוזרים במשחק, וקבע שיא ליגה של 35 קליעות מהשדה ללא החטאה, שעומד עד היום, ונבחר לשחקן המצטיין של העונה שנה שנייה ברציפות.
במשחקי הפלייאוף של עונת ניצחה פילדלפיה את סינסינטי בסיבוב הראשון, ופגשה בגמר המזרח את בוסטון סלטיקס בה שימש ביל ראסל מאמן-שחקן.
במשחק הראשון בסדרה ניצחה פילדלפיה בזכות 39 נקודות של האל גריר וטריפל דאבל של 24 נקודות, 32 ריבאונדים, 13 אסיסטים של צ'מברלין, עליהם הוסיף 12 חסימות.
פילדלפיה ניצחה גם במשחק השני בסדרה, שנערך בבוסטון, בזכות משחק ההגנה של צ'מברלין שאילץ את שחקני בוסטון לזריקות נמהרות מחשש שיחסמו, ובמשחק השלישי, בו קטף צ'מברלין 41 כדורים חוזרים.
עם טריפל דאבל נוסף במשחק החמישי בסדרה, הוביל צ'מברלין את פילדלפיה לניצחון 1:4 על בוסטון, וניצח לראשונה בקריירה את ראסל ובוסטון בסדרת פלייאוף.
בסדרת הגמר פגשה פילדלפיה את סן פרנסיסקו ווריורס, קבוצתם הקודמת של צ'מברלין והאנום.
פילדלפיה, בהובלתם של צ'מברלין שתרם 17.7 נקודות, 28.5 ריבאונדים ו-6.8 אסיסטים וגריר שקלע 26 נקודות למשחק, ניצחה את הסדרה בשישה משחקים, וזכתה באליפות שנייה בתולדות המועדון, ואליפות ראשונה לצ'מברלין בקריירה.
לקראת עונת , תם חוזהו של צ'מברלין בקבוצה והוא חתם על חוזה לעונה אחת תמורת 250,000 דולר, החוזה הגבוה בהיסטוריה לשחקן בספורט קבוצתי באותה העת.
צ'מברלין בן ה-31 סבל מכאבים בתחילת העונה, בהם כאבי ברכיים, התכווצויות שרירים וכאבים בשוקיים, שמנעו ממנו להציג את היכולת הגבוהה שאפיינה אותו, ובמשחק השמיני של העונה מול הווריורס קלע נקודה אחת בלבד.
בעקבות יכולתו הירודה בפתיחת העונה, החל צ'מברלין לספוג ביקורת בתקשורת שטענה כי תקופת הדומיננטיות שלו נגמרה.
צ'מברלין, נחוש להוכיח כי הביקורת איננה מוצדקת, התעלה וקלע 52 נקודות מול סיאטל סופרסוניקס, ושבועיים לאחר מכן קלע שיא עונתי של 68 נקודות מול שיקגו בולס.
בפברואר אותה השנה הוא היה לשחקן הראשון בהיסטוריה שמגיע ל-25,000 נקודות בליגת ה-NBA, ובסיום העונה נבחר בפעם השלישית ברציפות, ורביעית בקריירה, ל-MVP.
במשחקי הפלייאוף ניצחה פילדלפיה בסיבוב הראשון את ניו יורק ניקס בשישה משחקים, אולם במהלך סדרה קשוחה ואגרסיבית, נחבלו מרבית שחקני הקבוצה, בהם צ'מברלין, ובילי קנינגהם אף שבר את ידו בהתנגשות עם פיל ג'קסון, ולא שב לשחק בהמשך העונה.
בגמר המזרח פגשה פילדלפיה פעם נוספת את בוסטון סלטיקס לה שימש ראסל מאמן-שחקן.
ערב לפני פתיחת הסדרה ב-4 באפריל 1968, נרצח מרטין לותר קינג, לוחם למען זכויות האדם של שחורים.
שמונה מתוך עשרת שחקני החמישיות של בוסטון ופילדלפיה היו שחורים, ובצל מותו של קינג קראו רבים, בהם גם צ'מברלין, לביטול הסדרה.
הנהלת הליגה החליטה לקיים את המשחק הראשון כסדרו, בו ניצחה בוסטון, אולם לדחות את המשחק השני ל-10 בחודש.
בין המשחקים, הוזמן צ'מברלין לטוס לאטלנטה ולהיות נוכח בלווייתו של קינג, חוויה שהייתה בעיניו אחד הרגעים המשמעותיים ביותר של חייו.
למרות ההפסד במשחק הראשון, חזרה פילדפיה וניצחה את שלושת המשחקים הבאים, כשבמשחק השלישי והרביעי שמר ויין אמברי על צ'מברלין, ששיחק על אף חבישה על רגלו וצליעה ניכרת.
לאחר שבוסטון ניצחה בשני המשחקים הבאים, הגיעה הסדרה למשחק שביעי ומכריע בפילדלפיה.
במשחק השביעי, שיחק צ'מברלין היטב בהגנה וקטף 34 ריבאונדים, אולם התקשה עם שמירתו של ראסל, שצליח למנוע ממנו לקבל את הכדור בסביבת הסל והגביל אותו לשתי זריקות מהשדה בלבד במחצית השנייה של המשחק, ו-14 נקודות במשחק כולו.
בוסטון ניצחה את המשחק השביעי, והייתה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה שחוזרת מפיגור 1–3 לניצחון בסדרת פלייאוף, וצ'מברלין ספג ביקורת בתקשורת על כך שלא היה אגרסיבי מספיק בהתקפה במחצית השנייה.
לקראת העונה הבאה, עונת , עזב האנום את הקבוצה וחתם כמאמנה של אוקלנד אוקס מליגת ה-ABA משום שרצה לשוב אל החוף המערבי ולהיות קרוב למקום מגוריהן של בנותיו.
חברי הקבוצה סברו כי צ'מברלין עשוי להיות האיש המתאים להיות מאמנה של הקבוצה ולשמש מאמן-שחקן, אולם צ'מברלין חשב שפרנק מקגוויר או ביל שרמן יהיו מתאימים ממנו; יתר על כן, עם תום חוזהו היה צ'מברלין במשא ומתן לחתימה על חוזה חדש עם הקבוצה.
במשא ומתן על החוזה החדש, עמד צ'מברלין על כך שיקבל אחוז ממניות הקבוצה כחלק מההסכם החדש, נושא שאירב קוסלוף, בעליה שלה קבוצה, התנגד לו בתוקף.
באותן השנים, לא היו השחקנים חופשיים לעזוב לקבוצות אחרות בליגת ה-NBA ללא תמורה גם בתום החוזה שלהם; משלא הגיע להסכמה עם קוסלוף על חוזה חדש, דרש צ'מברלין לעבור ב אל החוף המערבי או שיעזוב בלי לפצות את הקבוצה ויחתום בקבוצה בליגת ה-ABA המתחרה.
לקראת העונה הועבר צ'מברלין בטרייד אל לוס אנג'לס לייקרס בתמורה לשלושה שחקנים; הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הליגה בה מועבר השחקן המצטיין של העונה בטרייד לפני העונה הבאה.
צ'מברלין פתח במשא ומתן לחתימת חוזה בלייקרס, ובמקביל דן עם ראשי קבוצת לוס אנג'לס סטארס, כאמצעי לחץ על ג'ק קנט קוק, בעליה של הקבוצה, להצעה כספית גבוהה; לבסוף חתם צ'מברלין בלייקרס על חוזה של כמיליון וחצי דולר נטו, לחמש שנים.
בלייקרס חבר צ'מברלין לקבוצה בה שיחקו הגארד ג'רי וסט ואלג'ין ביילור בעמדת הסמול פורוורד, שני שחקנים דומיננטיים ולימים חברי היכל התהילה של הכדורסל, תחת המאמן בוץ' ואן ברדה קולף.
עם הגעתו של צ'מברלין עלתה מכירת הכרטיסים של הקבוצה ב-11%, אולם הכימיה הקבוצתית שאפיינה את הקבוצה בשנים הקודמות נפגעה.
צ'מברלין, שהתקשה לשנות הרגלים ישנים ולנוע יותר על המגרש, התקשה לשמור על יציבות ולצד משחקים של 66 נקודות מול פיניקס סאנס ו-60 נקודות מול סינסינטי רויאלס רשם תריסר משחקים בהם לא הצליח לקלוע מספר דו-ספרתי של נקודות, ואף רשם שפל עונתי כשקלע שתי נקודות בלבד במשחק.
עם שלושת הכוכבים בחמישייה, סיימה הלייקרס את העונה במאזן של 50 ניצחונות מול 32 הפסדים, ובמקום הראשון במערב.
צ'מברלין היה לקלעי השלישי בטיבו בקבוצה עם 20.5 נקודות, ולקוטף הריבאונדים המצטיין שלה עם 21.1 למשחק.
לאחר שהפסידה את שני המשחקים הראשונים מול סן פרנסיסקו ווריורס בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף, חזרה הקבוצה וניצחה את ארבעת המשחקים הבאים, המשיכה וניצחה את אטלנטה הוקס בגמר המערב בחמישה משחקים ועלתה לסדרת הגמר.
בסדרת הגמר פגשה הלייקרס את בוסטון סלטיקס, עם ביל ראסל כמאמן-שחקן בעונתו האחרונה בקריירה.
בוסטון עם כוכביה בשלהי הקריירה, העפילה רק מהמקום הרביעי במזרח, והלייקרס, שסיימה את העונה עם המאזן הטוב במערב ובאה עם יתרון הביתיות, נחשבה על ידי העיתונאים וסוכני ההימורים לקבוצה העדיפה.
צ'מברלין התקשה לקלוע בסדרה, ובכל אחד המשחקים קלע פחות מ-20 נקודות.
רוברט ליפסייט , מהניו יורק טיימס, כתב לאחר המשחק השלישי: "צ'מברלין נע בנוקשות והססנות על המגרש, כאילו מפחד לרמוס מישהו תחת משקלו.
הלייקרס ניצחו את שני המשחקים הראשונים, והפסידו את שני המשחקים הבאים.
במשחק החמישי בסדרה, שיחק צ'מברלין בדומיננטיות רבה, ולמרות 13 נקודות בלבד, קטף 31 ריבאונדים, הגביל את ראסל ל-13 ריבאונדים בלבד, וזאת למרות שנפגע בעינו בתחילת המחצית השנייה והתקשה לראות היטב.
ג'רי וסט היה דומיננטי בהתקפה, כמו כל הסדרה, והלייקרס ניצחה את המשחק.
כשרק ניצחון אחד מפריד בינם לבין אליפות, חזר צ'מברלין להתקשות במשחקים הבאים, קלע שמונה נקודות בלבד וזרק רק חמש פעמים לסל במשחק השישי, והסלטיקס השוו את הסדרה.
במשחק השביעי והמכריע בסדרה שיחק צ'מברלין היטב, וכחמש וחצי דקות לסיומו של המשחק היו באמתחתו 18 נקודות ו-27 ריבאונדים אולם אז נפגע בברכו כשקפץ לכדור חוזר ונאלץ לצאת מהמשחק לקבל טיפול רפואי.
על אף שהרגיש כשיר וביקש ממאמנו לחזור למשחק, החליט ואן ברדה קולף שלא להשיבו לשארית המשחק.
ללא צ'מברלין על הפרקט הפסידה הקבוצה את המשחק בשתי נקודות בלבד, איבדה את האליפות וואן ברדה קולף התפטר מתפקידו.
ביל ראסל, שחרף היריבות הגדולה על הפרקט היה ידידו הקרוב של צ'מברלין מחוצה לו, ביקר את צ'מברלין על כך שלא שיחק בדקות ההכרעה, ואמר בריאיון כי הוא היה ממשיך לשחק כל עוד לא היה סובל משבר בגבו או שבר ברגלו.
צ'מברלין, שנפגע מביקורתו של ראסל, ניתק עמו את הקשר ולא שב לדבר איתו למשך 20 שנה.
בסיכום כל הקריירה שלו, שנסתיימה בשנת 1973 במדי קבוצת סן דייגו מליגת ה-ABA, קלע צ'מברלין 30.06 נקודות בממוצע למשחק וקלט 22.9 כדורים חוזרים בממוצע למשחק.
שיא הנקודות לקריירה נשבר על ידי מייקל ג'ורדן (30.12 נקודות למשחק) ושיאו של צ'מברלין בקליטת כדורים חוזרים במשך הקריירה שריר וקיים עד היום.
בעונת , שנת היובל לליגת ה-NBA, נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
לצ'מברלין הייתה היסטוריה של בעיות לב.
בשנת 1992 הוא אושפז לזמן קצר עבור פעימות לב בלתי סדירות.
בשנת 1999 מצבו התדרדר במהירות.
במהלך תקופה זו הוא איבד 50 ק"ג.
ב-12 באוקטובר 1999 צ'מברלין מת מהתקף לב בבל-אייר קליפורניה בגיל 63. גופתו נשרפה לאחר מותו.
חברו ויריבו על המגרש ביל ראסל אמר לאחר מותו: "התחרותיות שלו תמיד תישאר איתנו".
חברו לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס ג'רי וסט אמר: "אני זוכר אותו כשחקן מאוד דומיננטי על המגרש, אך גם הומוריסטי וידידותי בו זמנית".
כרים עבדול-ג'באר וס אנסלד ג'וני קר ופיל ג'קסון אמרו עליו שהוא אחד השחקנים הכי טובים ששיחקו ב-NBA אי פעם.
פרופיל כשחקן והשפעתו על הענף
צ'מברלין נחשב לאחד מגדולי הסנטרים בכל הזמנים, והיה אחד הספורטאים הדומיננטיים ביותר בתולדות הליגה.