tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.22 דקות, אחרי דנית קמה ממכבי קריית אונו שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 16 - 18 של 2:18.06 דקות ואניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (2:20.06 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה זכתה לבבי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.47 דקות, לפני לי ראובני מבני הרצליה (2:27.29 דקות) וסיגל סימסולו (2:29.01 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.62 דקות, לפני עדי ביכמן (5:03.81 דקות) ותמר שושן (5:08.03 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 2004 זכתה לבבי במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.88 שניות, אחרי מאיה פינקלר (26.44 שניות) ואניה גוסטומלסקי (26.65 שניות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכתה לבבי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.26 דקות, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם סיגל סימסולו, מרווה חרפק ומאיה פינקלר בשיא ישראלי חדש של 8:39.71 דקות.
מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:25.09 דקות, אחרי פייטון ג'ונסון מארצות הברית (2:23.14 דקות) ולפני סיגל סימסולו (2:27.07 דקות).
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:01.22 דקות, לפני תמר שושן מהפועל ירושלים (5:10.28 דקות) לוטם גליצקי ממכבי קריית ביאליק (5:12.36 דקות).
מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:24.73 דקות, אחרי נסטיה קורוטקוב (2:22.33 דקות) ולפני מיקה שליזנגר (2:29.36 דקות).
ענבל אשל כהנסקי (נולדה ב־1977) היא משוררת ועורכת שירה ופעילה פמיניסטית ישראלית.
ענבל אשל כהנסקי נולדה בירושלים.
בשנת 2000 סיימה תואר ראשון במדעי ההתנהגות במכללה למינהל.
בוגרת קורס מנחי קבוצות שירה ופרוזה של מתא"ן (בהנחיית אלישבע גרינבאום וליאת קפלן) ובוגרת כיתת השירה מזמור, של משיב הרוח (בהנחיית יורם ניסנוביץ ואליעז כהן) ומכללת עלמה (בהנחיית ענת זכריה ואגי משעול).
שיריה פורסמו בכתבי עת, בהם דג אנונימי, אוקפי, שבו, כרמל, נתיבים ועיתון 77 ובעיתונים היומיים ידיעות אחרונות, הארץ ומעריב.
פורסמו מספר ראיונות עמה ורשימות על שירתה, בעיתונים, מגזינים ואתרי אינטרנט.
שירתה עוסקת במספר נושאים עיקריים: היותה אם לילדתה, התמודדותה עם השפעות התסמונת הנוירולוגית ממנה היא סובלת, וארוטיקה לעיתים חסרת מעצורים.
נכון לשנת 2021 יצאו לאור חמישה ספרי שירה שלה.
נוסף לעיסוקה בכתיבה, היא פעילה מאוד בסצנת השירה בארץ והשתתפה בעשרות אירועי שירה, עוסקת בעריכת שירה ומנחה סדנאות כתיבה.
היא השתתפה בהקמתן של מספר קבוצות כתיבה, ביניהן קסת (בה היו חברים גם ננו שבתאי, רונן אלטמן קידר ודנה גולדברג).
החל מגיל 16, הייתה ענבל מפיקה ופעילה בקהילה הישראלית של מופע הקולנוע של רוקי.
נושא החוזר בשיריה ובהרצאה שנתנה לקהל הרחב
יחד עם גל אלגר וחני צפריר, אשל-כהנסקי ערכה את דף הפייסבוק הפופולרי "שירת אשה - שיר ביום", המתמקד בפרסום שירה הנכתבת על ידי נשים.
ענבל הייתה ממארגני ומנחי המיזם החברתי-ספרותי ההתנדבותי - "בוק סרפינג", והייתה פעילה בגן ריחות וצלילים בפארק רעננה, מיזם חברתי כלכלי.
בנוסף, ענבל ערכה את הפודקאסט "קול השירה" עם בן זוגה.
בשנים האחרונות, ענבל החלה לעסוק באמנות רב תחומית.
היא עובדת ויוצרת בסטודיו שלה בבית ובסטודיו של גלריית בית היוצר בחסות עמותת דרור.
מתמקדת בציור בטכניקות מעורבות ובעיקר עוסקת בצריבת עץ.
עבודות שלה הוצגו ומוצגות בארץ.
תערוכת יחידה ראשונה שלה הוצגה בתל אביב, בספטמבר 2018.
אשל-כהנסקי מתמודדת עם תסמונת נוירולוגית בשם אסנשל מיוקלונוס, שבאה לידי ביטוי בתנועות לא רצוניות ועוויתות מלוות ברעד וגמגום.
ספרה השני סמאל אהובי, עוסק בהחמרה שחלה למשך שנה בעוויתות, ובהתמודדות עם הנכות.
התגוררה ברעננה, עם בן זוגה לחיים וילדתם המשותפת.
ב-8 למרץ 2024 נכנסה לקומה, עקב סיבוך רפואי לא צפוי.
היא טרם התעוררה ממצבה זה.
פראי היום (כרמל, תשס"ט 2009, בעריכת רונן אלטמן קידר.
סמאל אהובי (פרדס, תשע"ג 2013, בעריכת יקיר בן משה)
שואגת בלולאת-אינסוף (פרדס, תשע"ו 2016, בעריכת גל אלגר)
במקום אחר חוץ לזמן (פרדס, יצא בתשע"ט 2019, בעריכת דיתי רונן)
אאוס ורודת האצבעות (עתון 77, 2021, בעריכת שז)
אישה שהיא אַרְיָה (קינמון, 2024, בעריכת רונן אלטמן קידר)
ענבל ביבי (נולדה ב־19 בספטמבר 1997) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביבי נולדה וגדלה במיתר לאב מרצה במוסדות לימוד אקדמיים ולאם שעובדת במערך הבריאות.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 14 .
סבה היה איש הציבור מרדכי ביבי.
ביבי החלה את הקריירה המוזיקלית שלה ב־2013 כשנבחרה להשתתף בגיל חמש עשרה וחצי בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "אקס פקטור ישראל".
ביבי שובצה לנבחרת הבנות של רמי פורטיס, הייתה בין המתמודדות הבולטות בעונה וטיפסה עד לחצי הגמר.
בין גרסאות הכיסוי שביצעה בתוכנית נמנים השירים "Beat It", "בחום של תל אביב", "Where Is the Love" , "Oops!...
I Did It Again", "צל כבד" ו"ניסים".
בקיץ 2014 הצטרפה להרכב "מיוזיקפה סופרגרופ", פרויקט הסופרגרופ הישראלי הראשון של המותג "קפה נמס עלית" (של חברת עלית).
חבריה להרכב הם הזמרים האולטראס, נאור אורמיה ואליעד נחום (שהחליף בהרכב את איזי).
במסגרת ההרכב, השתתפה בשירים "בום ולרקוד", "שיר אהבה בשבילך", "נמס ממך", "רציתי להגיד לך תודה", "בלי תוויות" ובביצוע מחודש לשיר "מתוק כשמרלי".
בספטמבר 2014, השתתפה בשיר "Revelation" של ההרכב Jetfire.
באוקטובר 2014 הייתה מועמדת בקטגוריית "פריצת השנה" בטקס נבחרי הילדים מטעם ערוץ הילדים.
באפריל 2016 החלה לגלם את דמותה של יובל הופמן בסדרת הנוער "נעלמים", שבה גם שרה את שיר הנושא "נצלול".
ביולי של אותה שנה, ביצעה את השיר שכתבה "Booty Base" במסגרת שיתוף פעולה עם להקת "Bemet".
עוד באותה השנה הייתה מועמדת בקטגוריית "שחקנית השנה" ו"זמרת השנה" בטקס נבחרי הילדים מטעם ערוץ הילדים.
ב־2019 גילמה את מגי בעונה השנייה של "כבודו" ב-Yes הטלוויזיה בלוויין.
ביוני 2016, הוציאה לאור את הסינגל "Dominoes".
באוגוסט 2016 הוציאה לאור את הסינגל "Rolling".
ב־2021 התמודדה בשנית בתוכנית המציאות אקס פקטור בעונה הרביעית במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022 עם השיר "marionette" והגיעה למקום השלישי.
ביבי ביצעה את השיר באוקטבה מעבר ליכולת שלה ועל כן סבלה משטף דם, בצקות ודימומים בגרון לאחר גמר התוכנית, ולא הייתה מסוגלת לדבר במשך תקופה.
החל מ־2022 היא משתתפת בתפקיד נועה בר-און בגרסה הבימתית לסרטו של אבי נשר "הלהקה".
ביולי 2022 הוציאה ביבי את הסינגל המקורי הראשון שלה, "פרימיטיבי".
בינואר 2023 הוציאה את הסינגל "פרפרים שחורים".
במרץ הוציאה את הסינגל "עין תחת עין".
ב־20 ביוני הוציאה את הסינגל "אף פעם לא לבד", שזכה להצלחה.
ב־10 בספטמבר השתתפה בדואט "נקליל" עם גיא מזיג.
ב־7 בדצמבר הוציאה את הסינגל "חיבוק אחרון".
באוגוסט 2023 לוהקה ביבי למופע המוזיקלי "לילות ברודוויי" בתיאטרון "הבימה".
במופע מבוצעות הקלאסיקות הגדולות של הכותבים והמלחינים היהודים הגדולים של ברודוויי.
במקביל לוהקה גם לשחק את נועה במחזמר "הלהקה", המבוסס על סרטו של אבי נשר, בבימוי צדי צרפתי.
ב־5 במרץ 2024 הוציאו לאור ביבי ויגל אושרי שיר משותף בשם "תפילה".
השיר נכתב והולחן בשיתוף אושרי וביבי, בהפקה ובעיבוד מוזיקלי של צוק אלגזי.
ב־6 ביוני הוציאה ביבי את הסינגל "רוקדת בשקיעה".
ב־3 ביולי 2024 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "רוקדת בשקיעה".
ב-27 בנובמבר הוציאה את הסינגל "פיג'מה".
ביולי 2016, השתתפה בצעדת השרמוטות ובמסגרת נאומה חשפה כי עברה אונס על ידי גבר מוכר מתעשיית הבידור.
באוגוסט 2016, התגייסה לצבא ושובצה לשרת בפיקוד העורף.
במהלך שירותה, הורשעה בשימוש במריחואנה ונשפטה לתקופת מאסר של 16 ימים בכלא צבאי.
בפברואר 2022 יצאה מהארון והגדירה את עצמה כפאנסקסואלית.
החל מינואר 2025 היא בזוגיות עם רועי קורנבלום, יוצא האח הגדול.
שםשנהמיקומי שיאמדיה פורסטגלגלצהעשירייההיטליסט"כולי חיוכים"(עם אייטולה ונתי תמם)2021————"Marionette"2022————"Zaza"————"פרימיטיבי"————"פרפרים שחורים"2023————"עין תחת עין"————"אף פעם לא לבד"23515"נקליל"(עם גיא מזיג)————"חיבוק אחרון"10———"תפילה"(עם יגל אושרי)202411———"רוקדת בשקיעה"3———"פינוקיו"(עם שרק)12———
שםשנה"בום בזום"(נתי תמם בהשתתפות ענבל ביבי)2021"צללים"(אוהב בהשתתפות ענבל ביבי)2023"In the Name of Love (Pride)"(פוראבר תל אביב וג'טפייר בהשתתפות ענבל ביבי)
ענבל נולדה בחיפה, והיא בוגרת בית הספר ליאו בק בעיר.
מילדותה עסקה בתחומים התנדבותיים ובספורט, ואת אימוני הג'ודו החלה כשהייתה ילדה בת 4.
בשנת 2011 החלה שמש את קריירת הג'ודו שלה כשהצטרפה למועדון הג'ודו של מכבי חיפה, וחברה לנבחרת ישראל לג'ודו משנת 2011.
בשנת 2013 זכתה בתואר אלופת ישראל לקדטיות (עד גיל 18), במקום הראשון בסבב גביע אירופה לקדטים בקרואטיה, במקום ראשון בסבב גביע אירופה לקדטים בפורטוגל ובמקום השלישי באליפות אירופה לקדטים בטאלין.
בשנת 2014 זכתה בתואר אלופת ישראל לנוער בג'ודו (עד גיל 21), היא דורגה במקום החמישי בסבב גביע אירופה לג'וניור בפולין, ובמקום החמישי בסבב גביע אירופה לג'וניור בצ'כיה.
ב-2015 זכתה שמש במקום הראשון בגביע אירופה בבלגיה בתחרות הבוגרות, בתואר אלופת ישראל לג'וניור, במקום השני בסבבי גביע אירופה ביוון וספרד, במקום השלישי בסבב גביע אירופה אוסטריה, ובמקום השלישי באליפות אירופה לג'וניור שנערכה בספרד.
בשנת 2016 זכתה במקום ראשון בסבב גביע אירופה בבלגיה- תחרות בוגרות, בתואר אלופת ישראל ג'וניור, במקום שני בסבב גביע אירופה, אתונה, יוון, במקום שני בסבב גביע אירופה בלה קורונה, ספרד, במקום שלישי בסבב גביע אירופה היוקרתי בלייבניץ, אוסטריה ובמדליית הארד באליפות אירופה לג'וניור (עד גיל 21) - מאלגה, ספרד.
בינואר 2017 זכתה שמש במקום הראשון באליפות ישראל בג'ודו לנשים (עד 63 ק"ג), וביולי אותה השנה זכתה במדליית זהב ב .
באותו החודש זכתה ענבל במדליית הכסף באליפות אירופה הפתוחה שנערכה במינסק, בלארוס.
במרץ 2018 זכתה שמש במדליית הזהב בתחרות מסבב אירופה הפתוחה בוורשה, פולין.
כשבוע לאחר מכן זכתה במדליית הארד בגראנד פרי אגאדיר, מרוקו.
בספטמבר 2018 זכתה במדליית הזהב בתחרות גביע אירופה בברטיסלאבה, סלובקיה.
באוקטובר 2018 במדליית ארד בגביע אירופה מאלגה, ספרד.
בנובמבר 2018 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 23. לאחר שגברה בקרב על הישראלית פז לייבל.
(המדליה השלישית שלה באליפויות אירופה אחרי הזכייה בארד באליפות אירופה עד גיל 18 ועד גיל 21).
בחודש ינואר 2019 זכתה במקום השני בגראנד פרי תל אביב .
בספטמבר 2020, לראשונה מאז פרוץ הקורונה, קיים איגוד הג'ודו בישראל תחרות אתגר בולודרום סילבן אדמס בת"א, שם זכתה שמש בקטגוריה עד 63 ק"ג.
במרץ 2022 זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם בטביליסי
בנובמבר 2022 זכתה במדליית זהב בתחרות גראנד סלאם שהתקיימה בבאקו לאחר שניצחה את ואן דן ברג ההולנדית.
במרץ 2023 זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם אנטליה, טורקיה, לאחר שהפסידה בגמר מול קייטלין קואדרוס הברזילאית
בינואר 2025 כמו גם בדצמבר 2025, זכתה שמש במקום הראשון באליפות ישראל בג'ודו לנשים (עד 63 ק"ג)
במרץ 2025 זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם טשקנט, לאחר שהפסידה בגמר מול קירארי יאמגוצ'י היפנית.
בחודשים אוקטובר ונובמבר 2025, סיימה במקום החמישי פעמיים (בגראנד פרי גוואדרלחארה שבמקסיקו ובגראנד פרי זאגרב).
ענבל הופמן (נולדה ב-1973) היא אמנית, מאיירת ומעצבת ישראלית.
הופמן נולדה בחיפה ב-1973. ב-1999 סיימה תואר ראשון בהצטיינות במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.
אמנית רב-תחומית היוצרת במדיומים שונים, ביניהם, פיסול, וידאו, צילום, רישום, מיצב וגינון.
הופמן עוסקת בנשגב שביומיומי באמצעות שימוש ברדי-מייד ובחומרי גלם זולים וזמינים.
היא עוסקת במתיחות בין טכניקות ומדיומים מרוחקים ובמפגש בין צורות עבודה מסורתיות למתועשות, בין אורגניות לדיגיטליות, בין חומר לדימוי.
הופמן, הציגה חמש תערוכת יחיד והשתתפה בתערוכות קבוצתיות ובפרויקטים שונים, בגלריות ובמוזיאונים בישראל ומחוצה לה ואף זכתה בפרסים ומענקים על יצירתה.
הופמן מצהירה כי בשורש עבודתה קיים החיפוש אחר נקודות ההשקה בין הדו-ממד לתלת־ממד.
רישום ואיור הם עבורה כלי דומיננטי באמצעותו היא הופכת את המחשבות לדימויים, לאחר מכן ממירה את הרישום לאובייקט ממשי.
היא נעה לרוחב קשת המדיומים השונים, צילום, וידאו, פיסול, רישום, מיצב וגינון ומפגישה בין צורות עבודה מסורתיות לטכנולוגיה ודיגיטציה, בין אורגני לטבע מלאכותי.
בשנים האחרונות, הופמן בונה סביבות פיסוליות דאדאיסטיות המורכבות מאובייקטים זמינים, פשוטים, בנאליים המגיעים מהקשרים שונים המחוסרים כל הילה אמנותית.
השימוש בחומרים זולים או בחפצים מצויים, טעון באספקט ביוגרפי, פרטי וציבורי.
פריטים מקומיים המחברים את העבודה לתרבות הישראלית ולמכלול הצרכני של קיומנו המקומי והגלובלי, ישן מול חדש.
עשייה הנובעת מהמצאות וחיבורים משובשים, משעשעים ובלתי צפויים.
האובייקטים המרכיבים את הסביבה שהופמן יוצרת מתאפיינים בכושר המצאה, אלתור, הומור, משחקיות והגיון רצוף מוקשים קטנים, אשר בתוכם מגולמת חוויה של עונג אסתטי, הקפדה ועמלנות.
חומרי הגלם הנאספים אל הסטודיו נעים מכלי-בית, כלי-מעבדה, חומרי ניקוי, צעצועי פלסטיק, כלי עבודה, ספרים משומשים, מכשירי כתיבה, ועד צמחים, השרשות, הנבטות או יציקות.
כולם הופכים ל"שחקנים" בסביבה היומיומית של הופמן ונענים לשימושים החדשים שהיא מעניקה להם.
לאקראיות ערך מוסף בתהליכי היצירה של הופמן, כמו גם לשאלות של שליטה מול חוסר שליטה.
בעבודה עם חומר חי או אורגני (בעיקר סביב בוטניקה והנבטות) נדרשת היוצרת לא אחת לוותר על הצורך לביית או לשלוט בתהליכים, והופכת עצמה ל"צינור" המעבד מידע ומשאיר מקום להתרחשויות אקראיות או אפילו לטעויות, מבלי לוותר על הערכים האסתטיים של היצירה.
בראיון משנת 2014 הופמן מוסיפה "אמנות עבורי היא מגרש משחקים אינסופי, מרחב שמאפשר לברוא עולמות פנטסטיים.
אני מנסה לערער את מציאות הקיום שלי.
לקחת את הסביבה הבסיסית, היסודית והמוכרת, לערבב ולהציג אותה מחדש.
ניסיון להזכיר את הקסם בכל דבר שנתפס כרגיל וכסתמי".
ניסיון המערבב בין גבוה לנמוך, בין רדי-מייד ל-makers, בין מתח לתנועה, בין רגש פרטי לזיכרון קולקטיבי.
זהו מרחב מתעתע המורכב מחומרים כל כך מוכרים ויומיומיים המעוררים בנו הזדהות, חיוך ואפילו חמלה, ומנגד- משהו במופרכות של החיבורים מעלה ספק או מעורר חשד במנגנון.
מה שנדמה כמאורגן על פי שיטה, מתגלה כחסר סדר ופרוע.
הופמן מנסה, בטכניקות ופרקטיקות שונות, לתפוס במשהו את פלא הבריאה, אם על ידי פירוק של יחידות והרכבתן מחדש למבנים אורגניים, ואם בחיפוש מתמיד אחר הגריד היושב בבסיס של הדברים.
כדי ליצור סביבה אנטרופית באופייה, היא חוקרת את המבנה, או השיטה של המערכת, ורק אז מאפשרת לעצמה לשבש ולהחריב אותה.
הופמן עוסקת בקשת רחבה של נושאים ומדיומים.
היא הציגה ארבע תערוכות יחיד והשתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות, ביניהן במוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד בירושלים, מוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.
"עבירות קלות בבית הבובות" (2002), תערוכתה הראשונה, הוצגה במוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב (אוצרות רות שדמון ונעמי אביב) כותרת התערוכה רמזה על פשעים קטנים שביצעה היוצרת בבית הבובות התמים.
העיוותים או המומים שנתנה הופמן ביצוריה התמימים מאוד מעודנים.
נעמי אביב כתבה בקטלוג התערוכה, כי לרוב זהו ביטוי לצרכים סיעודיים המאפיינים את הופמן ונותרו לא מסופקים.
זהו ביטוי טבעי של הצורך לטפל, להגן, לחמול, אבל גם לגרד את הפצע בשביל לבדוק עד כמה הוא מכאיב ועמוק.
הבובות של הופמן שואבות לגיטימציה מהמכניזם הטבעי של הבובות הניתנות לפירוק והרכבה תוך אמירה לגבי דמות האישה כבובה, אובייקט שניתן להתעלל בו או פשוט לחתוך אותו החוצה.
הבובות המצוירות של הופמן לא נראות דו־ממדיות אלא נראות כתצלום מעובד של אובייקט תלת מיימדי.
הן מגלמות את הסגידה הפגנית לחפץ, לפטיש מעורר התשוקה.
אובייקט ממשי ולא קונספטואלי שאפשר למכור ולקנות, לנכס ולהניח על המדף.
הופמן מציירת אובייקטים שהם סוג של קורבנות דווקא משום שאינם מסוגלים לחוות עצמם כקורבן.
הם נותרים תמימים גם כאשר מי שיוצרת אותם מבצעת בהם סוגים של השטחה, מה שמחריף את חוויית הדיסוננס.
"מיטת זרע" (2013), תערוכת יחיד, תערוכתה השנייה של הופמן, הוצגה בגלריה P8 תל אביב (אוצרת: נעמי אביב).
בתערוכה הוצגו שלוש סדרות של עבודות, בכולן חוויה של עונג אסתטי, הקפדה ועמלנות.
התערוכה כוללת מיצבי פיסול, וידאו וצילום.
לצורך עשיית התערוכה יצרה הופמן מנבטה ביתית ובה הציבה מצלמה מושהית המתעדת את אירועי הגן.
תהליכים של נביטה, צמיחה ועד לנבילה מחליפים אצלה פרקטיקות שגורות של רישום, ציור ופיסול ומהווים המחשה בזעיר אנפין של פלא הבריאה.
עצם יצירתו של מרחב נביטה פיזי מצמיח מטבעו שפע של משמעויות.
מיטת הזרע של הופמן מהווה אתר המתמצת את החוויה הפוסט מודרנית ואת יחסיה המורכבים עם הטבע בכלל ועם האידיאה של הגן.
רעיון הגן מקפל בתוכו דחפים אוטופיים של בריאה, יצירה ועיצוב.
השימוש בפרקטיקות של גינון והנבטה בסטודיו של האמנית איפשרו לחקור ולאתגר רעיונות כמו חלל, זמן ומקום.
המנבטה שיצרה הפכה לשדה וכל התרחשות זעירה בו מעוררת רגש עז, בהדגימה מחדש את אקט הבריאה.
לצד המעקב המתועד ותוצריו הוצגו מיצבים פיסוליים שהרחיבו את דימוי הבריאה באסתטיקה שברירית ומעודנת.
"מותו של גמד הגינה"(2015), תערוכת היחיד השלישית של הופמן, הוצגה בחלל הגלריה העירונית, רחובות (אוצרת אורה קראוס), והיוותה המשך לתהליך המחקר אותו הציגה בתערוכתה השנייה "מיטת זרע.
במהלך זה ביקשה הופמן להציג את אפשרויות הביטוי השונות לעיסוק בטבע, ביצירת חיים ובהריסתם בו-זמנית, על ידי פרקטיקות מתחום הרישום והפיסול.
אלו באו לידי ביטוי בהצבה תלויית מקום, שהיוותה המחשה של פלא הבריאה.
עיסוקה של הופמן בטבע ובפעולת הגינון, כללה תהליך מחקר בממד המעשי ובממד הרעיוני, ובכוחם לאתגר תפיסות של חלל, זמן ומקום.
התערוכה כללה שילוב הצבות ממדיומים שונים, ביניהם פיסול משולב צמחייה, דומם עם חי.
המים, שמשו מרכיב מרכזי בעבודותיה, כסמל לחיים והוצגו כניגוד לריקבון ולמוות אשר מתקיימים בסביבה שמחיצתה אורגנית ומחיצתה דוממת .
גם כאן הופמן עשתה שימוש באביזרים טכנולוגיים לצד שימוש בחומרים יומיומיים, באמצעותם ביקשה לייצר סביבה בה מתקיימת חוויה אסתטית עבור הצופה.
"פלאש דרייב" (2018), תערוכת היחיד הרביעית של הופמן, הוצגה לא מכבר, במכון אלפרד לאמנות ותרבות, תל אביב (אוצרת: טלי בן נון).
מיצב תלוי-מקום המגולל סיפור מסע אישי שלא התרחש ונותר בגדר חלום שנקבר תחת הררי הכביסה והכלים שבכיור.
באמצעות חיבורים משעשעים ולא צפויים בין רדי-מייד לקראפט, בין מחנאות לפיסול, בין חלום לכישלון, יצא הצופה להרפתקה הרואית מחד ופארשית מאידך, במסלול 'תרמילאי' הכולל מסע מזורז בין פסגות, קרחונים, בים הפתוח ובמעבה האדמה.
2020 - פסגות היום יום - תערוכת יחיד, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2018 - פלאש דרייב - תערוכת יחיד, מכון אלפרד לאמנות ותרבות, תל אביב (אוצרת: טלי בן נון)
2017 - עגלת המוזרויות - הצבה, ארט דיסלדורף, פרס בלום, דיסלדורף גרמניה
2017 - השתלת עצם 2 - הצבה תלוית חלל (פרויקט מוזמן לחלל הכניסה), מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד, ירושלים
2017 - השתלת עצם - מיצב תלוי חלל, פרויקטים מיוחדים / יריד 'צבע טרי' 9, מוזיאון הטבע, תל אביב (אוצרת: טלי בן נון)
2015 - מותו של גמד הגינה - תערוכת יחיד, הגלריה העירונית, רחובות (אוצרת: אורה קראוס)
2015 - אינקובטור - גלריה ג'ויס יהודה, מונטריאול קנדה
2014 - משענת ראש - ישראל/אחד, ספר בעריכת נעמי אביב
2013 - מיטת זרע - תערוכת יחיד, גלריה P8 תל אביב (אוצרת: נעמי אביב)
2002 - עברות קלות בבית הבובות - תערוכת יחיד, מוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב (אוצרות: רות שדמון ונעמי אביב).
2018 - פרס קשת לאמנות עכשווית - 12 מועמדים נבחרים
2015 - קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
2002 - מפעל הפיס, מענק תמיכה בתערוכה
1998 - פרס סנדברג בצלאל
1998 - פרס הצטיינות עבור הישגים אקדמיים
1997 - פרס הצטיינות עבור הישגים אקדמיים
1997 - פרס על שם הצייר יוסי שטרן
1995 - פרס הצטיינות עבור הישגים אקדמיים.
2015 - ענבל הופמן, מותו של גמד הגינה, אוצרת: אורה קראוס, הגלריה העירונית, רחובות
2014 - ארוגים בתודעה, טקסטיל עכשווי בישראל, אוצרת: אירנה גורדון, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2013 - מטרופולין, טופולוגיה של התנגדות, אוצרים משותפים ישראל-הונג-קונג: אמיר פולק, דן אלון, סושאן צ'אן, ג'ספר לאו חנינא, מקום לאמנות עכשווית
2002 - ענבל הופמן, עברות קלות בבית הבובות, אוצרת: נעמי אביב, מוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב
ענבר אשכנזי (נולדה בכ"ט באלול תש"ל, 30 בספטמבר 1970) היא סופרת ואדריכלית נוף ישראלית, זוכת פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשע"ט.
אשכנזי נולדה בתל אביב, גדלה והתחנכה בראשון לציון.
בת לאב הנדסאי ואם ספרנית.
סיימה את לימודיה בבית הספר הגימנסיה הריאלית בהצטיינות.
אשכנזי שירתה בצה"ל כסייעת לרופא שיניים בחיל הרפואה.
בשנת 1993 סיימה אשכנזי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ותואר נוסף באדריכלות נוף בטכניון בשנת 1998.
בסוף שנות ה-90, התגוררה תקופה מסוימת עם משפחתה בהנובר, גרמניה.
לאחר שחזרו להתגורר בישראל קבעו את ביתם בנס ציונה, שם היא מתגוררת עד היום.
בשנת 2002 החלה אשכנזי לעבוד במשרד החקלאות וביטחון המזון כאדריכלית נוף, והיא מנהלת התכנון באגף יער ואילנות.
החל משנת 2021 מרצה מן החוץ בחוג למדעי הצמח בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
אף על פי שאשכנזי עסקה בתחומים שונים באופן מקצועי במהלך חייה, היא מציינת כי תמיד עסקה גם בכתיבה.
בין תחביביה גם איור וציור.
בדצמבר 2018 הוכרז על זכייתה בפרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ט מנימוקי השופטים:
" ענבר אשכנזי היא סופרת צעירה ומקורית להדהים, העוסקת במודחק, באסור ובסמוי מן העין, ועושה זאת באומץ בלתי רגיל, בהתרסה, בכנות מרשימה, ובכתיבה וירטואוזית מכשפת.
כל מלה אצלה מדויקת, חותכת, קורעת בבשר החי וזורמת הלאה, כמו שירה בשורות ארוכות – עונג אמיתי לאוהבי הספרות העברית, שמוכנים להתמודד עם אמת קשה ועירומה ולצאת לטיול הרפתקני ונועז עם סופרת פרועה."
"בגוף הדברים", קובץ סיפורים קצרים בעריכת שחר בוגנים, הוצאת גוונים (2012)
"שימורי אהבה", רומן בעריכתו של יותם שווימר, הוצאת פרדס (2015)
"רונה וגיורא", נובלה גרפית בעריכתו של יותם שווימר, הוצאת פרדס (2016)
"הם היו שניים", רומן בסדרת "מלח מים", הוצאת פרדס (2018)
"93 קילומטרים", נובלה גרפית זוגית עם יוצרת הקולאז'ים ליאת חיל, הוצאת פרדס (2018)
"לפני שהאדמה תרעד", רומן בסדרת "מלח מים", הוצאת פרדס (2022)
הסיפור "מחמצת" התפרסם באנתולוגיה "סקס" בהוצאת תשע נשמות (2021)
המסה "תקווה לא ניתן לכבות" התפרסמה באנתולוגיה "קו ארוך מחוק" ב-שתיים הוצאה לאור (2024)
ענבל גזית (נולדה בי"א באייר ה'תש"מ, 27 באפריל 1980) היא עיתונאית, עורכת, כתבת ומגישת רדיו ישראלית.
כיום היא עורכת דסק התרבות של גלי צה"ל ומגישת התוכניות "גילוי דעת", "נפלא פה" ו"ציפורי לילה מאחורי הקלעים".
ענבל גזית נולדה להורים שהתגוררו בגבעת נשר, אולם לאחר מעבר המשפחה לקריית ביאליק ואחר כך לאלוני אבא, גדלה גזית מגיל 10 ביישוב הקהילתי תמרת.
היא הבת הבכורה למשפחה עם שלושה ילדים.
כשהייתה בת שתים עשרה, נפטר אביה מסרטן.
גזית הייתה חניכה ומדריכה בתנועת הנוער העובד והלומד ועם סיום לימודי התיכון, התנדבה לשנת שירות, במסגרתה לקחה חלק בפעילות בקן התנועה בקריית חיים.
את דרכה בעולם התקשורת החלה בשנת 1999, עם תחילת שירותה הצבאי בגלי צה"ל.
היה זה תפקיד כתבת ומפיקה בדסק התרבות שניהל מולי שפירא.
במסגרת תפקידה, הגישה פינה בתוכניתו "בילוי נעים", שבה דיווחה על אירועי תרבות שבועיים.
בתום שירותה הצבאי, עבדה כתחקירנית בתוכנית "מזל טוב" בטלעד שהגישו מיכל ינאי ומיקי גבע ובתוכנית התחקירים "זה הזמן" של עמנואל רוזן.
בשנת 2005 חזרה למחלקת התרבות של גלי צה"ל.
בין השאר, הגישה את התוכניות "ציפורי לילה שולפות וממליצות" עם איתי מאוטנר, מוסף התרבות "בילוי היום" וספיישלים לחגים.
בתור עורכת הייתה אחראית על התוכנית "ציפורי לילה מתגעגעות", שבה אירחו מדי שבוע שחר סגל ורועי בר נתן אישים מעולם התרבות הישראלי.
בין השנים 2007–2014 ערכה את התוכנית "ציפורי לילה עושות עניין" שהגישו נתן דטנר ואודיה קורן.
גזית ממשיכה לערוך את התוכנית גם לאחר שעברה להיות משודרת בשם "בטלים בשישי" בצהרי יום שישי.
בשנת 2013 שימשה כעורכת-משנה בתוכנית הטלוויזיה "מצב האומה".
ביוני 2016 מונתה לתפקיד "העורכת הראשית וראש דסק התרבות" של גלי צה"ל, במקום אפי בן אברהם.
בדצמבר 2016, עם יציאתו לגמלאות של מולי שפירא, החלה להגיש תוכנית בנושאי תרבות בגלי צה"ל בימי שישי, יחד עם חן ליברמן.
בנובמבר 2018 החלה להגיש את התוכנית "גילוי דעת" עם איתי הרמן, שבה השניים מציגים מדי שבוע פרטי טריוויה על נושאים מתחלפים וב-2020 החלה להגיש יחד עם הרב שי פירון בימי שישי את התוכנית "נפלא פה".
גזית הגישה גם את התוכנית "סטטוס קוו" עד לסיום שידורי התוכנית בסוף 2021.
גזית היא בוגרת תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
גזית רווקה ומתגוררת בתל אביב.
ענבר הוא צבע הממוקם על גלגל הצבעים בין צהוב לכתום עם נטייה לזהב.
שם הצבע לקוח מהענבר, אבן חן בגוני צהוב-כתום-חום-אדום.
השימוש הראשון במילה לציון צבע מסוים מתועד משנת 1500.
חדר הענבר בארמון יקטרינה ליד סנקט פטרבורג היה מקושט בעיטורי ענבר, זהב ומראות.
בשל יופיו הייחודי הוא כונה לעיתים הפלא השמיני של העולם.
ענבר הוא צבעם של מועדוני כדורגל רבים באנגליה, בהם האל סיטי וברדפורד סיטי, ובסקוטלנד (מאת'רוול).
צבע הענבר משמש רבות בתחבורה, ועל פי התקן האירופי והאמריקאי הוא הצבע בפנסי איתות וברמזורים.
ענבל חברה לביטוח היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1978 המייעצת לגופי המדינה בנושאי ביטוח וניהול נכסים הכפופה למשרד האוצר.
יושב ראש החברה הוא החשב הכללי במשרד האוצר, יהלי רוטנברג.
מטה החברה ממוקם בקריית שדה התעופה ומעסיקה כ-200 עובדים.
המנהל הכללי הוא יריב נחמן.
בנוסף על העיסוק בביטוח, מטרות החברה הן לסייע בניהול החוב הלאומי, לסייע בניהול ההשקעות של משרד התחבורה והתיירות, ניהול סוכנות הנסיעות הממשלתית וניהול מערך הלוואות ופיקדונות המדינה.
חברת ענבל הוקמה בשנת 1978, במטרה לעסוק בביטוחים סיכונים שהממשלה נוטלת על עצמה, שיש קשיים בביטוחם בשוק הפרטי, כגון סיכונים פוליטיים מעבר לקו הירוק.
אך עד מהרה החלה לפעול כחברת ביטוח לכל דבר.
ואיגוד חברות הביטוח תבע את הפסקת פעילות החברה שהחלה להתחרות בחברות הפרטיות בישראל.
בשנת 1985 עתרו חברות הביטוח לבג"ץ, לאחר שזכו במרכז לביטוח תלמידי בתי הספר, ענבל הפעילה לחצים וביטחה אותם במקומה.
חבר הכנסת אוריאל לין דרש שהחברה תיסגר מאחר שהיא מתחרה בשוק הפרטי.
החברה המשיכה לפעול אך התמקדה בעיקר בביטוח רכוש ממשלתי, וביטוח סיכוני מלחמה וטרור.
כך בזמן האינתיפאדה השנייה ביקשה הממשלה שהחברה תספק ביטוח מפני סיכוני טרור לאנשי עסקים ותיירים שיגיעו לארץ.
וביקשה היתר לשווק ביטוחי חיים, רכב, צד ג' ומלחמה, בעקבות התייקרות חדה בפרמיות בשוק הביטוח העולמי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
החברה גם ביטחה באותן השנים את ענף התעופה.
בזמן מלחמת לבנון השנייה, בעקבות נסיקת הפרמיה לביטוח הובלה ימית בשל הלחימה, הנפיקה החברה פוליסות לביטוח ימי לאוניות הפוקדות את ישראל.
בשנת 2007, החלה החברה לפעול כסוכנות נסיעות ממשלתית, ביוזמת החשב הכללי במשרד האוצר, ירון זליכה, במטרה לחסוך מיליוני שקלים לקופת המדינה המשולמים כעמלות לסוכני נסיעות.
בשנות ה-2000 החלה החברה לנהל את המכרז לביטוח הרכוש הממשלתי בשווי 24 מיליארד דולר.
החברה ממנה סוכנות ביטוח האחראית לניהול ופיזור הסיכונים דרך מציאת מבטחי משנה.
בשנת 2015, ושוב בשנת 2020 זכתה במכרז חברת "מארש ישראל" הסניף הישראלי של תאגיד "מארש מקלנן", ברוקר הביטוח הגדול בעולם.
דירקטוריון החברה מונה שבעה חברים תחת יושב הראש יהלי רוטנברג, החשב הכללי במשרד האוצר.
הדירקטוריון נפגש לפחות שש פעמים בשנה ומונה שש ועדות משנה: כספים, ביקורת, אכיפה, השקעות, כח אדם ואסטרטגיה.
ענבל שוקי (נולדה ב-1968 ברמת השרון) היא מעצבת תלבושות ישראלית, זוכת ארבעה פרסי אופיר ופרס עדשת הזהב.
ענבל שוקי נולדה ב-1968 ברמת השרון גדלה בכפר הירוק ולמדה בתיכון רוטברג.
לאחר שירותה, למדה עיצוב חלונות ראווה וגרפיקה וכן סוציולוגיה וניהול.
ב-1992 נכנסה שוקי לתחום עיצוב התלבושות, ומאז עובדת בתעשייה הקולנוע והטלוויזיה בעשרות סרטים, סדרות, פרסומות ותשדירים.
ענבל שוקי בעלת מותג וינטג' מפריס בשם "קונפטי", חברה במועצת הקולנוע ולימדה 8 שנים קורס בשם "הלבשה בקולנוע" במכללה לחינוך לטכנולוגיה ולאמנויות בסמינר הקיבוצים.
שוקי עיצבה את התלבושות בסרטים הבאים:
צומת וולקן (1999) שעליו זכתה בפרס אופיר
בסמה מוצ'ו (2000) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר לצד דורון אשכנזי.
הכוכבים של שלומי (2003) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר.
הכלה הסורית (2004) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר.
חתה יסבח סבח (2004) סרט טלוויזיה.
ספר שחור (2006) בחלק שמצולם בישראל.
אביבה אהובתי (2006) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר.
הסודות (2007) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר לצד מישמיש עורי.
החוב (2007) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר.
הבוגד הקטן (2008) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר.
סיפור גדול (2009) שעליו זכתה בפרס אופיר השני שלה
החטאים (2017) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר.
יוני אפס (2022) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר.
שבע ברכות (2023) שעליו זכתה בפרס אופיר.
נאנדאורי (2025) שעליו זכתה בפרס אופיר.
בנוסף, שוקי עיצבה את התלבושות בסדרות הבאות:
שעת נעילה (2020) עליו הייתה מועמדת לפרסי האקדמיה לטלוויזיה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024עיצוב תלבושותהצבי
עִנְבָּר בֶּזֶק (נולדה ב-10 במאי 1974, י"ח באייר ה'תשל"ד) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת יש עתיד.
בעבר הייתה מרצה באקדמיה ויועצת עסקית וכיום מכהנת כמנכ"לית החברה הכלכלית הגליל העליון.
במאי 2025, הכריזה בזק שהיא מצטרפת למפלגת הדמוקרטים ומתכוונת להתמודד לכנסת ה-26 מטעמה.
בזק נולדה וגדלה בקיבוץ דן שבאצבע הגליל.
בנעוריה, הייתה בזק אלופת ישראל ואלופת המכביה לנוער בריצות למרחקים בינוניים ואף ייצגה את ישראל באליפות העולם לנוער בבודפשט בריצת 1,500 מטר שם זכתה במדליית ארד.
היא למדה בבית הספר התיכון עינות ירדן בקיבוץ עמיר.
לאחר לימודיה יצאה לשנת שירות מטעם תנועת השומר הצעיר בתל אביב ולאחר מכן שירתה בצה"ל בפלס"ר נח"ל כמדריכת כושר קרבי.
בזק בעלת תואר ראשון בתקשורת ופסיכולוגיה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
במהלך התואר הראשון, למדה שנה באוניברסיטת טקסס באוסטין במסגרת חילופי סטודנטים.
בשנים 2015-2000 כיהנה בתפקידי ניהול שונים בתחום השיווק בחברות תנובה, טבעול וטבע נאות.
ב-2008 הקימה חברת ייעוץ בשם "דה מרקט", שהתמחה בייעוץ אסטרטגי לחברות, עסקים וארגונים.
בנוסף, עבדה כמרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה משנת 2013 ועד כניסתה לכנסת ב-2021.
בפברואר 2015 ייסדה בזק תנועה חברתית בשם "עצמאים עושים שינוי" במטרה לאחד את העצמאים ובעלי העסקים הקטנים על מנת להביא שינויי חקיקה שייצרו רשת ביטחון סוציאלית לעצמאים ויפחיתו את הרגולציה לעסקים הקטנים.
בשנת 2016 הצטרפה למטה העצמאים של מפלגת יש עתיד שם הייתה פעילה בגיבוש מצע המפלגה בתחום העצמאים והעסקים הקטנים ובהמשך קיבלה על עצמה גם את ניהול מטה משגב של המפלגה.
בשנת 2018 התמודדה בזק בבחירות לרשויות המקומיות לראשות מועצה אזורית משגב, אך הפסידה לדני עברי.
בשנת 2019 שובצה לראשונה ברשימת יש עתיד, לבחירות לכנסת ה-21, במקום ה-27.
בשנת 2021, שובצה בזק במקום ה-20 ברשימה לכנסת ה-24, ונכנסה לכנסת ב-25 ביוני 2021, במסגרת החוק הנורווגי (לאחר התפטרותה של השרה קארין אלהרר).
בזק הייתה חברה ב וב, בוועדה המיוחדת לפניות הציבור ובוועדה המיוחדת לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל.
בזק הייתה יו"רית משותפת של השדולה ללקויות למידה והפרעות קשב וריכוז, השדולה לפיתוח הגליל והשדולה למאבק בסחר בנשים ובזנות; חברה בשדולה החקלאית ובשדולת העסקים הקטנים; יו"ר אגודת הידידות ישראל-צ'ילה ויו"ר אגודת הידידות ישראל-מקסיקו.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הודיעה כי לא תתמודד ברשימת יש עתיד לכנסת.
בינואר 2023 מונתה למנכ"לית החברה הכלכלית של הגליל העליון.
במאי 2025 הודיעה על הצטרפותה לרשימת הדמוקרטים של יאיר גולן.
בזק היא תושבת היישוב יובלים.
היא נשואה לזיו, בן קיבוץ איילת השחר, ואם לשלושה ילדים.
ענבל רזמוביץ' (נולדה ב-1997, ידועה בשם הבמה ענבל רז) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ענבל רזמוביץ' נולדה בנתניה בשנת 1997. בשנת 2017, נבחנה לעונה החמישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" ענבל לא התקבלה לבסוף אך המשיכה להתפרסם ביצירת קאברים ברשתות החברתיות טיקטוק, אינסטגרם ויוטיוב.
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי בלהקת חיל האוויר החלה לעבוד על הקריירה המוזיקלית שלה וב-23 ביולי 2018 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "בסוף הדרך".
ב-28 ביוני 2022, לאחר הפסקה של ארבע שנים בהן התמקדה ביצירת תוכן לרשתות החברתיות, הוציאה ענבל את הסינגל "שלוותה" אשר זכה להצלחה רבה, והחליטה בזאת להוציא רמיקס של שלוותה.
וב-7 בנובמבר 2022 הוציאה את הסינגל השלישי שלה, בשם "ננה בננה" לאחר הסינגל החליטה להוציא אותו לא רק בעברית, אלא גם בשפה אנגלית.
ב-21 בפברואר 2023, הוציאה את הסינגל "במציאות אחרת", וב-2 ביולי 2023 את הסינגל "מי לימדה אותך?" שנכנס למקום ה-81 במצעד ההיטליסט.
ב-3 באפריל 2024 רז ואלי חולי הוציאו לאור שיר משותף בשם "מה שאני צריכה".
השיר החדש נכתב בהשראת מערכת היחסים בין רז לחולי, ונכתב על ידם יחד עם ערן גולדברג, שאחראי גם על ההפקה.
ב-4 ביוני, הוציאה רז את הסינגל "דיסטנס" אשר נכתב והולחן על ידה, יחד עם אלי חולי, רועי שחורי ועמית ממן.
ב-7 במרץ 2025 הוציאה לאור את הסינגל "דמות ראשית" שיצא ביום האישה ביוזמת ערוץ ניקלודיאון.
ב-30 בנובמבר הוציאה רז את הסינגל "הכל בסדר".
בשנת 2018 הייתה בזוגיות עם הזמר ויוצר התוכן הישראלי קטריקס אשר שימש כהשראה לסינגל הבכורה שלה, "בסוף הדרך".
במרץ 2022, לאחר שהופיעה בקליפ "תמיד זאת את" של הזמר אלי חולי אישרו השניים כי הם מנהלים מערכת יחסים זוגית.
ענבל לוי-רהב (מוכרת בשם הבמה והדמות "ענבלי בא-לי", נולדה ב-26 באוקטובר 1978) היא שחקנית, מוזיקאית, מחזאית, במאית, יוצרת וכוכבת ילדים ישראלית, ומנהלת אמנותית של תיאטרון הילדים הישראלי.
אביה, בונדי לוי, הוא שחקן ואיש רדיו.
אמה הדסה (דסי), שירתה כחוקרת טביעות אצבעות ב ונפטרה ממחלת הסרטן כאשר ענבל הייתה בת 8.
למדה בבית הספר רנה קסין.
בגיל 17 התקבלה ללהקת הנוער "מעורב ירושלמי".
לאחר השחרור החלה להופיע כמלצרית מזמרת וחברה בצוות בידור בבית מלון באילת.
לאחר מכן עברה לעבוד בצוות יחסי הציבור של בית המלון.
בגיל 22 התחתנה ועברה לגור ברחובות, שם נולדו 2 ילדיה והיא החלה לעבוד בעבודות משרדיות שונות (בין השאר כמנהלת תחום Web בחברת מחשבים וכמזכירה במרכז לשמאות רכב).
כדי לחזור לעולם הבידור היא החלה בניסיון להוריד את משקלה ופיתחה הפרעת אכילה כמו אנורקסיה ובולימיה, עד שהתאזנה; ובנוסף התפטרה מעבודתה כדי להעלות הצגת יחיד בשם "קסם הלב" העוסקת בקבלת השונה.
היא כתבה וביימה את ההצגה, ואת הייעוץ הלשוני להצגה עשתה שמירה אימבר.
היא התקבלה לתיאטרון הילדים "בים בם בום" והחלה להופיע בהצגות שונות.
ב-2025 החלה ללמד תיאטרון בבימת הנוער רחובות.
ב-2008 החלה לשחק בתיאטרון הילדים "בים בם בום": ב-2010 שיחקה בהצגה "בגדי המלך החדשים".
ב-2012 מונתה למנהלת אמנותית של התיאטרון.
ב-2013 יצרה יחד עם אודי גוטשלק ואסי סתיו את הדמות "ענבלי בא-לי", והחלה להופיע בדמותה בהצגה לילדים, אותה כתב גוטשלק.
ב-2014 כתבה וביימה את ההצגות "סינדרלה", "הנשיקה האבודה", ו"הכיסים של ענתי".
כתבה וביימה הצגות לאמני ילדים: "סוכריות קופצות", "בריו למה" (בכיכובו של אורן בר יושפט), "קפטן קוקוריקו" (בכיכובו של דותן אלעד), "הלוחשת לחיות" ו"ספירלה".
בחנוכה 2015 שיחקה לצד זאב רווח ורוי בוי במחזמר "הדינוזאורים - מסע בממלכת היורה" שכתבה וביימה עדינה חיימיס.
באותה שנה החלה לגלם את שאנטי בהצגה "ספר הג'ונגל" שכתב וביים אודי גוטשלק.
בחנוכה 2016 החלה לגלם את התפקיד הראשי לצד עפר שכטר (בחנוכה 2023 לצד רוי בוי) במחזמר "ספר הג'ונגל" שכתב וביים אודי גוטשלק בהפקת ברלינר הפקות בשיתוף עם תיאטרון בים בם בום.
ב-2017 החלה לגלם את בת הטוחן בהצגה "עוץ לי גוץ לי" אותה גם כתבה וביימה בתיאטרון הילדים הישראלי.
להצגה זו היא גם כתבה (לצד זיו רהב) את המוזיקה.
באותה שנה כתבה וביימה בתיאטרון הפארק את ההצגות "אריה בספריה", "הנסיכה והאפון", "הדייג ודג הזהב", ו"החתול במגפיים".
ב-2018 החלה לגלם את יהב במחזמר "תירס חם" שכתב אסף אשתר (על פי הספר בעל אותו השם מאת מרים רות) וביימה אילון נופר.
ב-2022 כתבה וביימה עיבוד מיוחד להצגה "תירס חם" שעלה בשיתוף עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
בחנוכה 2019 כתבה, ביימה ושיחקה בהצגה "פיטר הארנב", וגם את ההצגה "ענבלי ופיטר הארנב".
באותה שנה ייעצה אומנתית להצגה "שמוליקיפוד" - אופרת רוק לילדים שכתב וביים אודי גוטשלק.
ב-2019 החלה לגלם את יסמין במחזמר "אלאדין ישראל" שכתב וביים אודי גוטשלק.
באותה שנה כתבה וביימה את ההצגות "פרח לב הזהב", "העץ הנדיב" (ע"פ הספר בעל אותו השם מאת של סילברסטיין), "כובע קסמים" (על פי ספרה של לאה גולדברג), "כיפה אדומה" ו"הבית של יעל".
ב-2022 כתבה וביימה את ההצגות "דובי לא לא" (על פי הספר מאת פיית' נלסון), "הדבורה מאיה", "ברכבת יושבת ארנבת" (על פי הספר מאת טובה שינברג), "מר זוטא ועץ התפוחים" (על פי הספר מאת אורית רז), ו"דירה להשכיר" (על פי הספר מאת לאה גולדברג).
בחנוכה 2022 שיחקה לצד רמי קליינשטיין וטל מוסרי במחזמר "מתנות קטנות" שכתבו נועם חורב ואודי גוטשלק שגם ביים.
בחנוכה 2024 עלה המחזמר "מתנות קטנות - החנות המכושפת" ומככבים בו רמי קליינשטיין, טל מוסרי, ענבלי בא-לי, אודי ואביעד וכראמל.
ב-2023 כתבה וביימה את ההצגה "פו הדב" בהפקת תיאטרון הילדים הישראלי; כתבה את המחזמר "במבי" שביים שלומי אדרי וגילמה בו את במבי לצד שרון חזיז שגילמה את אמא של במבי; כתבה וביימה את ההצגה "אלי החתול" שיצר צביקה נתן.
ב-2024 כתבה את המחזמר "פיטר פן" שביים עומר זימרי בהפקת תיאטרון הילדים הישראלי.
באותה שנה כתבה וגם שיחקה בהצגה "הדרדסים" שביימו אבישי בן גל ושחר פרץ בתיאטרון הילדים הישראלי.
ב-2025 כתבה וביימה את ההצגה "מאשה והדוב בקרקס" וניהלה אמנותית את ההצגה "איפה גברת זרת?" שכתבה וביימה הדס קיש (על פי הספר בעל אותו השם מאת שולה מודן) בתיאטרון הילדים הישראלי.
באותה שנה שיחקה בהצגה "יאסו: האהבה היוונית שלי" מאת ניר פייבל שביים שחר פרץ בהפקת התיאטרון הישראלי ותיאטרון השחר רב-תרבותי, ושיחקה בהצגה "מברוכ" מאת רועי חסן שביים שחר פרץ.
ב-2009 השתתפה בתפקידי אורח בתוכנית המערכונים "קצרים", ב"ארץ נהדרת" ובפרסומת של האגודה למלחמה בסמים.
ב-2014 עלתה לשידור הסדרה "ענבלי בא-לי" בכיכובה, בערוץ ניק ג'וניור, את הסדרה כתב וביים אודי גוטשלק והיא כללה 10 פרקים.
בפרק סיום העונה התארח עידן רייכל והשניים ביצעו יחד את השיר "בקרוב".
ב-2023 שודרה הסדרה בערוץ הכוכבים.
ב-2015 גילמה את ענבלי השכנה בסרט "גויאבות" שכתבו קובי מחט ואלון גור אריה וביים קובי מחט.
ב-2022 ביימה (לצד זיו חדש) והפיקה את הקליפ לשיר "פזמונים שקטים" של בנה סהר אזואלוס.
לוי הייתה נשואה ליריב אזואלוס ונולדו להם שני בנים: סהר (מוזיקאי, בעבר שיחק בהפועל מרמורק) ושחף (לשעבר שחקן בהפועל מרמורק נערים ב' דן 1).
כיום חיה בזוגיות עם זיו רהב (מוזיקאי ומנהל טכני של הפרויקט של עידן רייכל, והמנהל המוזיקלי של תיאטרון הילדים הישראלי), יש להם בת משותפת והם מתגוררים ברחובות.
לצד עיסוקה כשחקנית, למדה תמיכת לידה במכון וינגייט והיא עובדת גם כ"דולה".
ענבל שגיב־נקדימון היא מתרגמת מאנגלית לעברית ומרצה ישראלית.
נולדה בתל אביב לתדי ושושנה שגיב.
סבה הוא שמואל שגיב (גומלסקי), שהיה עיתונאי, חוקר ספרות, מתרגם ועורך.
את התואר השני במחקר תרבות עשתה באוניברסיטת תל אביב במסלול ישיר במסגרת
התוכנית הבינתחומית למצטיינים על שם עדי לאוטמן.
את עבודת התזה על תולדות המדע הבדיוני בישראל כתבה בהנחיית פרופסור גדעון טורי.
שגיב־נקדימון החלה לתרגם בשנת 1993.
היא תרגמה סיפורת, עיון וטקסטים אקדמיים במדעי הרוח והחברה.
בין תרגומיה: האוטוביוגרפיות של ברק ומישל אובמה, הביוגרפיה של אלן טיורינג,
רומנים היסטוריים כמו "האפיפיורית יוהנה"
וספרי נוער כמו "מועדון הבילוש וולס את וונג".
במקביל לעבודת התרגום שגיב-נקדימון מרצה על תרגום ומעבירה סדנאות תרגום למבוגרים ולנוער.
היא שותפה לניהול "פורום תרגום ועריכה", קבוצה מקוונת להתייעצויות מקצועיות בנושאי תרגום ועריכה.
כחובבת מדע בדיוני ופנטזיה תרגמה ספרות רבה בסוגה זו לעברית, והשתתפה בכנסים הנערכים על ידי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
שגיב-נקדימון התמחתה בתלבושות היסטוריות והרצתה על שחזור אותנטי של תלבושות היסטוריות.
היא גם חוקרת את ההיסטוריה של האופנה, בעיקר במאות ה-18 עד ה-20.
היא כותבת על הנושא באתר "מה תלבשו למסע בזמן?", מרצה עליו בארץ ובחו"ל,
מייעצת על מונחי לבוש בתרגומים ומבצעת תחקיר חזותי עבור כריכות ספרים ותערוכות.
ענבל פינטו (נולדה ב-1969) היא רקדנית, כוריאוגרפית ומעצבת תפאורות ותלבושות ישראלית.הייתה המנהלת האמנותית של להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק, שאותה ייסדה בשנת 1992.
היא למדה עיצוב גרפי בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
התנסותה הראשונה בכוריאוגרפיה הייתה עם סאלי-אן פרידלנד ליצירה "דב הוז 19" בתחרות "גוונים במחול" 1990. היא הצטרפה ללהקה הצעירה של להקת בת-שבע כרקדנית ומשם התקדמה ללהקה הראשית.
ענבל השתתפה בתוכנית ICCP בפסטיבל המחול האמריקאי בשנים 1997 ו-1998.
פינטו יצרה כוריאוגרפיה למחזות קלאסיים, בהם הכיסאות של אז'ן יונסקו ורומיאו ויוליה של שייקספיר.
בשנת 1993 יצירתה הראשונה, "דיו-כאן", שילוב של ציור פעולה ומחול, זכתה בתחרות "גוונים במחול".
יצרה פינטו את "ורסוס" ללהקת בת שבע הצעירה.
בשנת 2000 זכתה בפרס ניו יורק למחול ומופעי במה (Bessie) על המופע "עטוף".
ב-1999 יצרה את "אויסטר", בשיתוף עם להקת המחול של ליון בשביל התיאטרון העירוני חיפה.
על יצירתה זו קיבלה את פרס התיאטרון הישראלי לאירוע המצטיין באמנויות הבמה בשנה שלאחריה.
כמו כן זכתה בפרס שר התרבות למחול לשנת 2007, ובאותה שנה, בפרס עיריית תל אביב-יפו על הישג אמנותי.
בשנת 2011 זכתה שוב בפרס שר התרבות.
ב-2001 יצרה את "בוביז", הפקה משותפת של להקתה והמרכז הבינלאומי לאמנויות הבמה "דה סינגל" באנטוורפן, המופע, שבו השתתפו שישה רקדנים ושני שחקנים, שילב מחול, תיאטרון ופן ויזואלי
בשנת 2002 החלה ענבל לשתף פעולה עם אבשלום פולק.
הלהקה, שנקראה תחילה על שמה בלבד, שינתה את שמה ללהקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק.
יחד יצרו לא רק הפקות מחול, אלא גם הפקות אופרה, כגון "ארמידה" של גלוק בויסבאדן ובתל אביב, וב-2013 את "שועלה ערמומית קטנה" של לאוש יאנאצ'ק בברגן, נורווגיה.
ב-2007 הזמין רובי ברנט, המנהל האמנותי של להקת המחול האמריקאית פילובולוס את פינטו ופולק ליצור עמו את "Rushes".
ב-2013 יצרו פינטו ופולק את "החתול שחי מליון פעמים", בימוי, כוריאוגרפיה ועיצוב תפאורה ותלבושות ליצירה על פי ספר מאת יוקו סאנו, שהופקה בטוקיו.
ב-2018 יצרה פינטו את "פוגה", בשיתוף פעולה עם המלחינה מאיה בלזיצמן.
מאז אמצע שנת 2018 עובדת פינטו כאמנית עצמאית לאחר שעזבה את להקת המחול שייסדה עם אבשלום פולק.
ב-2019 ביימה יחד עם אמיר קליגר ועיצבה את המחזה המוזיקלי קורות הציפור המכנית של הארוקי מוראקאמי, שהוצג בטוקיו.
ב-2019 החלה פינטו לעבוד על הבימוי והעיצוב של האופרה ליצנים מאת רוג'רו לאונקוואלו, באופרה הישראלית, אך בעקבות מגפת הקורונה העבודה על האופרה הופסקה והיא עלתה רק בתחילה 2022. עם זאת בתקופת הקורונה יצרה, יחד עם אתגר קרת עבודת וידאו-דאנס.
ב-2021 יצרה דואט לערב שלם בשם "החדר" למרכז סוזן דלל.
2006 - פרס היצירה בפסטיבל "שבוע המחול", שהתקיים בזגרב שבקרואטיה עבור "אויסטר"
2016 - פרס ביצוע בתחום המחול לרקדנים וליוצרים במופע "פרחקיר" מטעם משרד התרבות וספורט.
ענבל ליברמן (נולדה ב-9 באוקטובר 1997) היא רכזת הביטחון לשעבר של קיבוץ ניר עם.
במהלך טבח שבעה באוקטובר פיקדה על כיתת הכוננות של הקיבוץ, ובכך עזרה למנוע את חדירת המחבלים לקיבוץ.
ענבל ליברמן נולדה ב-1997 בקיבוץ ניר עם.
בוגרת מכינת עלמה למנהיגות נשית.
לאחר גיוסה לצה"ל שירתה כלוחמת ביחידת עוקץ, ולאחר מכן עברה לתפקיד מש"קית תיאום.
ב-2020 קיבלה את אות מצטיין הנשיא.
בדצמבר 2022 מונתה לרכזת הביטחון השוטף הצבאי (רבש"צית) של ניר עם.
תפקידיה כללו סיוע לאבטחת תושבי הקיבוץ במצבים קריטיים עד הגעת תגבורת מהמשטרה או מהצבא.
ליברמן היא הרבש"צית הראשונה בעוטף עזה משנת 2001. לאחר המינוי היא זכתה לברכות מאופיר ליבשטיין, ראש המועצה האזורית שער הנגב.
בשעה 06:30 ב-7 באוקטובר 2023, נשמעו בקיבוץ אזעקות צבע אדום לכניסה למרחבים מוגנים.
ליברמן שמעה רעשים חריגים ליד הקיבוץ, שגרמו לה לשקול מחדש את המצב.
היא הכינה תוכנית עבודה חדשה, יצרה מארבים למחבלים, והעמידה חברים חמושים על הגדר של הקיבוץ.
עקב נפילת הרקטות נפל החשמל בניר עם.
ליברמן הורתה שלא להחזיר אותו, כדי שלא יצליחו לפתוח את שערי הקיבוץ.
היא חימשה את 11 חברי כיתת הכוננות של הקיבוץ והציבה אותם בעמדות הגנה, זאת אף על פי שההוראה הרשמית הייתה רק להכין את כיתת הכוננות לקראת פעילות.
פלוגה א' של גדוד 13 (גולני), בפיקודו של רס"ן יוני כהן, נלחמה במחבלים במשך שמונה עשרה שעות.
הכוח נעזר בטנק מגדוד 77, בפיקודו של סגן גיא חיון.
במהלך הקרב נהרגו שישים וחמישה מחבלים לפחות.
אחד המחבלים נורה על ידי חבר בכיתת הכוננות.
כל השאר חוסלו בידי כוחות צה"ל ומג"ב.
באחת עשרה בבוקר הגיע לקיבוץ כוח של היחידה הטקטית של משמר הגבול שחיסל את שאר המחבלים.
במהלך הקרב נפלו חייל גולני מתן אברג'יל ולוחם מג"ב רומן גנדל.
ב-18 באוקטובר 2023, בעת ביקור נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל, הוא נפגש עם ניצולים מטבח שבעה באוקטובר, ובהם עם ליברמן.
בשנת 2024 נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
השחקנית נטע רוט מגלמת את דמותה של ליברמן בעונה השנייה של הסדרה שחר אדום בפרק הראשון שנקרא "הרבשצ"ית".
ענבל עופר (נולדה ב-1975) היא פרופסור חבר להיסטוריה וחוקרת של היסטוריה אירופית במחלקה להיסטוריה, לפילוסופיה ולמדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
מחקריה מתמקדים בתכנון עירוני והיסטוריה של המרחב, בחקר נשים ומגדר תחת משטרים פשיסטיים, ובתנועות חברתיות ותהליכי דמוקרטיזציה במסגרת משטרים סמכותניים.
עופר גדלה והתחנכה בילדותה בחיפה.
את לימודיה התיכוניים סיימה בקריית החינוך ע"ש עמוס דה שליט ברחובות.
למדה לתואר ראשון, שני ושלישי בבית הספר להיסטוריה ובמכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית באוניברסיטת תל אביב: בשנת 2002 סיימה עבודת מ.א.
העבודה נכתבה בהנחיית פרופ' רענן ריין ועסקה בארגון הנשים של תנועת הפלנחה הספרדית ועיצובה של זהות נשית חדשה.
בשנת 2006 סיימה עבודת דוקטור בהיסטוריה.
גם עבודה זו נכתבה באוניברסיטת תל אביב ושוב בהנחיית פרופ' רענן ריין, ועסקה בגיבושה של אליטה פוליטית נשית בספרד של פרנקו.
בשנת 2007 לאחר סיום לימודיה, הגיעה כמרצה אורחת לאוניברסיטה הפתוחה, ולאחר שנתיים התקבלה כחברת סגל.
בשנת 2009 זכתה במלגת אלון.
מאז היא זכתה במענקי מחקר מהקרן הלאומית למדע (ISF) על מחקרה בנושא תהליכי דמוקרטיזציה ופיתוח עירוני במדריד בשלהי תקופת הדיקטטורה של הגנרל פרנסיסקו פרנקו, ועל מחקר שעסק בהתפתחות תנועות חברתיות עירוניות בספרד בשנות המעבר לדמוקרטיה (1985-1964).
בשנת 2010 התמנתה למרצה בכירה ובשנת 2017 לפרופסור חבר.
משנת 2024 החלה לכהן כדיקנית הפיתוח וטכנולוגיות למידה באוניברסיטה הפתוחה.
עופר הקימה, יחד עם ד"ר נורית קירש, את התוכנית ללימודי תעודה במגדר באוניברסיטה הפתוחה.
היא אחת העורכות של כתב העת "זמנים", חברת מערכת בכתב העת Segle XX, היוצא לאור במרכז ללימודי היסטוריה באוניברסיטת ברצלונה, וחברה בוועדת ההיגוי של פורום דב לאוטמן למדיניות החינוך.
עופר עוסקת בהיסטוריה חברתית ופוליטית של ספרד במאה ה-20.
במסגרת זו מתמקד מחקרה בקשר שבין מגדר לפשיזם ובפעילותן של נשים בימין הרדיקלי בין שתי מלחמות העולם ובתקופת המלחמה הקרה.
כמו כן עוסקת עופר בהתפתחות המרחב העירוני בדרום אירופה, בתהליכי עיור בלתי פורמליים ובקשר שבין התפתחות המרחב לפעילותן של תנועות חברתיות עירוניות, תחת משטרים סמכותניים (אוטוריטריים) ובמסגרת תהליכי דמוקרטיזציה.
עופר מרבה לשלב במחקריה שימוש בהיסטוריה שבעל-פה ומלמדת גם במסגרת המעבדה להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
היא פעילה במסגרות מחקר בין-לאומיות ומקיימת בין השאר שיתופי פעולה ב גרמניה וב בספרד.
עופר כתבה יותר מ-25 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים.
ענבל עופר, "של מי הגוף הזה?
חינוך גופני לנשים ותפיסות גוף בספרד של פרנקו", בקובץ: תמר גרובס, רענן ריין (עורכים), מחוץ לזירת השוורים: ספרד במאה העשרים, תל אביב, רמות - אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 175–186.
עופר סייעה לפתח, בשיתוף עמיתיה לעבודה, קורסים בהיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה.
המהפכה הצרפתית (קורס שכתבה, הכולל את ספר הקורס: חירות, אחווה ושוויון.
היסטוריה פוליטית וחברתית של המהפכה הצרפתית)
שורשי הפשיזם האירופי: 1945-1789 (ייעוץ לקורס שכתב פרופ' ישי לנדא)
סמינר מחקר בנושא פמיניזם ומגדר (עם ד"ר נורית קירש)
ענבל גושן (נולדה ב-1975) היא חוקרת מוח, פרופסור חבר במרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
מתגוררת בשכונת עין כרם שבירושלים ואם לארבעה ילדים.
גושן בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני בנוירו־ביולוגיה ודוקטורט בפסיכולוגיה ונוירו־ביולוגיה בנושא התפקידים המנהליים של האסטרוציטים.
את שלושת תאריה רכשה באוניברסיטה העברית.
סיימה השתלמות פוסט־דוקטורט בביו־הנדסה במעבדתו של קרל דייסרות' באוניברסיטת סטנפורד במהלכו חקרה את הזיכרון.
לאחר מכן הצטרפה לסגל בית הספר לחקר המוח אדמונד ולילי ספרא באוניברסיטה העברית.
ב-2023 קיבלה מלגת ERC Consolidator Grant - מענק יוקרתי מהאיחוד האירופי על עבודתה המחקרית.
בשנת 2024 התקבלה לארגון האירופי EMBO יחד עם יחד עם עוד שמונה חוקרים ישראלים.
פרופסור גושן תרמה רבות להבנת חשיבותם של האסטרוציטים.
במשך מאות שנים הייתה הסכמה בין חוקרי המוח כי אין ליחס לאסטרוציטים תפקיד משמעותי בפעילות המוח.
תפיסה רווחת זו עוצבה על ידי רמון אי קחל בן המאה ה-19 שהיה חוקר המוח המרכזי והנחשב באותה תקופה.
עקב כך במשך יותר ממאה שנים לא נחקרו האסטרוציטים והתפיסה הייתה שתפקידם מסתכם בניקיון הגנה והזנה של הנוירונים.
כן סברו בטעות כי הם גורמים לפגיעה בזיכרון במצבים פתולוגים.
במחקריה של פרופסור גושן נמצא כי קיימת חשיבות נוספת ומשמעותית לקיום האסטרוציטים.
במעבדתה של גושן נחקר מה עומד בבסיס המעבר מזיכרון לטווח קצר לזיכרון לטווח רחוק וכיצד פעילות עצבית משפיעה על ההתנהגות.
פרופסור גושן מצאה כי לאסטרציטים תפקיד בשימור ואצירה של זכרונות ארוכי טווח.
נמצא כי פעילות האסטרוציטים הובילה לשיפור הזיכרון הן אצל עכברים בריאים והן בעכברים עם אלצהיימר וכי האסטרוציטים מסלקים את הפלאק שמזוהה עם המחלה.
מחקרים אלו פתחו פתח למחקרים עתידיים הקשורים לשיפור זיכרון אצל חולי אלצהיימר.
עוד מצאה פרופסור גושן כי קיים קשר בין פעילות האסטרוציטים לבין מנגנונים במוח הקשורים לתגמול שהוא כחלק משגרה.
במחקרה עלה כי במקרים בהם התגמול צפוי וידוע מופרשים אסטרוציטים אשר מקודדים כנראה את מיקומו.
קיימת אפשרות כי ממצאים אלו יובילו בעתיד לטיפול חדש בהתמכרות, דיכאון ובעיות מוטיבציה.
נבחרה על ידי גלובס לאחת הנשים המשפיעות לשנת 2022.
ענבר דנציגר (נולד ב-1 בינואר 2004) הוא שחיין ישראלי.
ייצג את ישראל באליפות העולם (סינגפור 2025)
דנציגר שחיין הפועל ירושלים, ומתאמן בהדרכת ימית ליבסטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה באוגוסט סיים במקום 22 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.65 שניות, במקום 25 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.48 דקות, ובמקום 34 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.40 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד שבסרביה ביוני סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.72 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 55.74 דקות, ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:02.36 דקות.
ענבל ארנון (נולדה ב-11 בנובמבר 1978) היא פרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
תחומי מחקרה הם פסיכובלשנות, רכישת שפה ראשונה וההבדלים בין למידת שפה ראשונה ושנייה.
ארנון נולדה (1971) בירושלים, לרות ולאריה ארנון, פרופסור אמריטה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
סבה הוא יעקב ארנון שהיה כלכלן ישראלי, ושהיה ראש אגף תקציבים ומנכ"ל משרד האוצר.
למדה בבית הספר לערכי תנועת העבודה גבעת גונן, ובתיכון בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה.
בשנת 2003 סיימה ארנון בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בבלשנות באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2004 סיימה בהצטיינות את התואר השני בפסיכובלשנות באוניברסיטת אדינבורו.
בשנת 2010 סיימה את עבודת הדוקטורט בבלשנות באוניברסיטת סטנפורד.
משנת 2017 היא פרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2014 ייסדה את המעבדה הפתוחה במוזיאון המדע ע"ש בלומפילד בירושלים, אשר נועדה לחשוף הורים וילדים לממצאים חדשים בתחום התפתחות הילד ולקדם מחקר בתחום זה בישראל.
המעבדה הוקמה על פי מודל המעבדה החיה.
נבחרה כחברת האקדמיה הצעירה למדעים.
במחקריה ארנון מבססת מודל אלטרנטיבי לשיטת חומסקי לתיאור תהליך רכישת שפה על ידי ילדים.
על פי המודל הזה, המכונה "תלוי שימוש", תינוקות וילדים אינם פועלים על פי כללים מולדים הטבועים במוחותיהם, אלא משתמשים בכלים קוגניטיביים ובמנגנוני למידה מתוחכמים כדי לפענח את עקרונות השפה מתוך הקלט שהם שומעים.
בשנת 2011 זכתה בפרס פיטר ג'סקיק למאמר הטוב ביותר עבור מחקרה בנושא מסגרות שפתיות בקרב ילדים.
בשנת 2014 זכתה בפרס גולדה מאיר למצוינות אקדמית ובפרס הצטיינות בהוראה של המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
עניבה היא פריט ביגוד הנכרך בתוך הצווארון ומהודק בקשר לצוואר.
כיום העניבה היא פריט לבוש הנועד לכבד את העונד אותה.
בתרבות המערב, העניבה נחשבת כפריט לבוש ייצוגי ומכובד, ועל-כן היא משמשת לעיתים קרובות כחלק מלבוש רשמי, כגון חליפת עסקים, מדי עבודה (בקרב מלצרים ודיילים, למשל) ולעיתים גם כחלק ממדי צבא או משטרה.
העניבה נחשבת לפריט לבוש גברי בעיקרו, אם כי גם נשים עונבות עניבות.
גברים ונשים לאורך ההיסטוריה ענדו על צווארם מיני צעיפים וקישוטים שונים.
עם זאת, את תחילת השימוש בעניבה כפי שהיא מוכרת לנו היום מייחסים למלחמת שלושים השנים.
שכירי החרב הקרואטים בצבא צרפת לבשו צעיפים לצווארם; יש הטוענים שמטרת הצעיף הייתה לקינוח הפה בעת האכילה או להגנה על החולצה מפני כתמים, ויש הטוענים שמטרת הצעיף הייתה לניגוב הזיעה.
מכל מקום, תושבי פריז התלהבו מהמראה החדש ובמהרה פשטה אופנת צעיפי הצוואר, לנשים ולגברים, בכל רחבי אירופה.
המילה עניבה בצרפתית (קְרַווָאט) ובשפות אירופאיות נוספות התפתחה מהמילה "קרואטים".
מאופנה זו התפתחו סוגי העניבות השונים המוכרים לנו כיום.
שימוש בעניבה כלבוש רשמי כחלק מחליפה קיים החל מסוף המאה ה-19.
עניבת העניבה תלויה במידה רבה בטעמו האישי של העונב.
עם זאת, קיימים מנהגים כללים בתרבות המערב באשר לעניבת העניבה.
צבע: העניבה אמורה להיות כהה יותר מצבע החולצה.
צבע הרקע של העניבה אמור להיות שונה מצבעה של החולצה, בעוד שצבע הדוגמה שעליה אמורה להכיל את צבע החולצה וליצור רצף של צבע.
רצוי ליצור רצף של צבע בין צבע החליפה לבין צבע העניבה והחולצה.
עבור לבוש שמרני, עדיפות עניבות שעליהן דוגמאות לא צעקניות, אף ששאלת "צעקנותה" של עניבה ניתנת לפרשנות רחבה ומגוונת.
בשלהי שנות ה-90 ובתחילת המאה ה-21, רווח המנהג להתאים את צבע העניבה לצבע החולצה ואפילו ללבוש עניבה בהירה יותר מצבע החולצה, בדרך כלל באירועים רשמיים.
כך למשל, נהוג ללבוש חולצה בצבע תכלת עם עניבה בצבע כחול.
קשר עניבה: קשרי העניבה הנפוצים ביותר הם קשר ארבע ביד, קשר חצי וינדזור, קשר וינדזור (המכונה אף וינדזור כפול, או קשר אנגלי) וקשר שלבי.
בדרך כלל, שלושת סוגי הקשרים הראשונים הם המתאימים ביותר ללבישת חליפה על פי הנוהג הקיים.
הקצה התחתון של חלקה הרחב של העניבה, זה הנמצא מקדימה, יכול להיות בין אזור הטבור לבין מעט מתחת לקו החגורה, ואילו הקצה התחתון של חלקה הצר של העניבה, החלק הקרוב יותר לגוף, אסור שיבלוט מעבר לחלק הרחב.
עניבה אמורה להיקשר כך שתיווצר גומה בדיוק תחת הקשר.
עניבת פרפר: עניבת פרפר תמיד הייתה אלטרנטיבה ללבישת עניבה מסורתית ואף קדמה לה היסטורית.
לבישת עניבות פרפר עם חליפות הייתה אופנתית בשנות ה-80, אף שמיעוט מן הגברים נהגו להתלבש כך.
אצל נשים נהוגות עניבות פרפר גדולות יותר.
הבד ממנו תפורה עניבת פרפר זהה בדרך כלל לבדי עניבות מסורתיות.
אלטרנטיבות: בשנות ה-60 רווחה האופנה, לגברים ונשים גם יחד, ללבוש צעיף עם חליפה כשהוא קשור בקשר עניבה, בין מתחת לצווארון החולצה, או בתוך החולצה.
סגנון לבוש זה החל להיעלם בשנות ה-70 ושב לאופנה בשנות ה-90, בעיקר לנשים.
קיימים סוגים רבים ושונים של עניבות.
קשר ארבע ביד: סוג העניבה הנפוץ והמקובל ביותר כיום.
עניבה ארוכה, בעלת קצה אחד רחב וקצה אחד צר.
כשהיא קשורה כהלכה, הקצה הרחב מכסה את הקצה הצר.