tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההטבעה נמשכה גם שנתיים לאחר עצמאות בוליביה, ורק ב-1827 הוחל בהטבעת הסקודו הבוליביאני, ששימש את המדינה בשנותיה הראשונות.
המטבעה נסגרה סופית ב-1953, וכיום משמש המבנה כמוזיאון.
כנסיית סן לורנסו (Iglesia de San Lorenzo de Carangas) היא אחת משתי הכנסיות הראשונות שנבנו בפוטוסי.
הכנסייה הוקמה ב-1548, וכבר לאחר עשור נזקקה לשיפוץ רב, לאחר ששלג כבד איים למוטט אותה.
לכנסייה חזית מפוארת, ובה פיתוחי אבן מרשימים.
טורה דה לה קומפנייה (Torre de la Compañía, מילולית: "מגדל החברה") הוא מנזר, שהיה בעבר המרכז הדתי החשוב ביותר בבוליביה.
המנזר מהווה את אחד הסמלים של העיר, והוא אף מופיע על שטר של 50 בוליביאנו.
פוטוסי שוכנת בגובה של 4,090 מטרים מעל פני הים, ובמשך שנים רבות נחשבה לעיר הגבוהה בעולם.
ואולם, במהלך המאה ה-20 והמאה ה-21 התפתחו ערים חדשות גבוהות יותר.
כיום העיר הגבוהה בעולם היא לה רינקונאדה שבפרו, בה מתגוררים כ-50 אלף תושבים, בגובה של 5,099 מטרים מעל פני הים.
פוטוסי היא עדיין אחת משתי הערים היחידות ששוכנות בגובה של למעלה מ-4,000 מטרים, ומתגוררים בהן למעלה מ-100 אלף תושבים.
העיר השנייה, אל אלטו, אף היא בבוליביה, בגובה של 4,150 מטרים מעל פני הים.
פוטוליזה היא תגובה כימית שבמהלכה גורמת אנרגיית האור לפיצול של מולקולה.
פוטוליזה מתרחשת במקומות רבים בטבע.
האוזון המצוי באטמוספירה של כדור הארץ נוצר בתגובת פוטוליזה.
בתחילה מתפצלת מולקולה דו-אטומית של חמצן לשני אטומי חמצן באמצעות אנרגיית אור השמש; לאחר מכן מתרכב כל אטום חמצן עם מולקולה דו-אטומית אחרת של חמצן לקבלת אוזון (O3).
בפוטוסינתזה בצמחים ובמספר אצות וחיידקים צורך היצור מים ופולט חמצן לאטמוספירה.
המים (H2O) מתפצלים בתגובת פוטוליזה באמצעות אנרגיית אור השמש.
החמצן נפלט החוצה והמימן מתרכב עם פחמן דו-חמצני לקבלת פחמימה.
פוטוכרום (מאנגלית: Photochrom) הוא תהליך יצירת הדפס צבעוני מתשליל של תצלום שחור-לבן, שנצבע באמצעות הדפס אבן (ליתוגרפיה) צבעוני.
בניגוד לצילום צבעוני, צבעי הדפס פוטוכרום נקבעו במעבדה, ולכן אינם משקפים בהכרח את צבעי האובייקט המציאותי שצולם.
התהליך פותח בציריך, שווייץ, במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19, כתחליף מתועש לצביעה ידנית של צילומים בשחור לבן (צילום צבעוני לא היה מעשי כלכלית עד שנות ה-20 של המאה ה-20).
שיא השימוש בטכנולוגיה זו היה בשנות ה-90 של המאה ה-19, בשל תפוצתן הרבה של גלויות דואר.
בארצות הברית הוצגו גלויות לראשונה בתערוכה העולמית של שיקגו וזמן קצר אחר כך אישרה ממשלת ארצות הברית להדפיס גלויות במחיר סנט אחד (אלה זכו דווקא לכינוי "גלויות פני").
לחברת "Detroit Publishing Company" הייתה בלעדיות בשוק האמריקאי על יישום תהליך הפוטוכרום והיא השתמשה בו ליצור המוני של גלויות פוטוכרום נושאות צילומים ריאליסטיים-למראה בצבעוניותם, בעיקר של נופים עירוניים וטבעיים, העתקי יצירות אמנות ונושאי פולקלור.
פוטודיודה היא דיודה המשמשת כגלאי אור, המסוגלת להפוך אור למתח או לזרם חשמלי.כאשר הדיודה מחוברת במעגל בממתח אחורי, תחת השפעת אור היוצר בה אפשרות של העברת זרם, היא מהווה התקן לגילוי האור ולמדידת עוצמתו.
פוטודיודה דומה לדיודה ממוליך למחצה עם תוספת המאפשרת לגלות אור, על סגול וקרני רנטגן עם חשיפתה לקרינה או על ידי ממשק חלוני המאפשר לחברה לסיב אופטי.
פוטודיודה היא רכיב בסיסי וחשוב בהתקנים ומערכות אלקטרוניות רבות.
היא אבן בניין בתקשורת אופטית, במוצרים לאחסון אופטי, במחקר פיזיקלי ובמערכות אנרגיה סולריות.
PN - פוטודיודה המבוססת על צומת PN רגיל.
כאשר נוצר זוג אלקטרון-חור בשכבת המחסור, האלקטרון נמשך לכיוון המתח החיובי והחור נמשך לכיוון המתח השלילי.
חיסרון בשימוש ב-PN בתור גלאי הוא, שרק באזור שכבת המחסור נוצרים אלקטרונים וחורים התורמים לזרם וליכולת שלנו לגלות אור.
שכבת המחסור היא קטנה מאוד (בדרך כלל 1–10 מיקרון), כך ששטח הפנים של ה-PN הוא קטן יחסית.
PIN - פוטו-דיודה זו פועלת על אותו עיקרון של ה-PN, אלא שהוסיפו לה שכבת מוליך למחצה כמעט אינטרינזי (מאולחת קלות) בין חלק ה-P-type לבין חלק ה- N-type.
שכבה זו יוצרת אפקט שמגדיל את שכבת המחסור, מה שמגדיל את שטח הפנים ליצירת זוג אלקטרון-חור מפוטון, מה שמגדיל, בתורו, את יכולת הגילוי.
יתרון נוסף של ה-PIN הוא, שהוספת שכבת חומר מוליך למחצה אינטרינזי גורמת להקטנת הקיבול הפרזיטי (עקב הרחקת ה"לוחות" זה מזה, וכמו כן עקב שימוש בממתח אחורי גבוה).
לכן ה-PIN מותאם במיוחד לשימוש במערכות תקשורת בתדרים גבוהים.
APD - פוטו-דיודה זו פועלת גם היא על פי אותו עיקרון של ה-PN, אלא שהמבנה של ה- APD מאפשר לה לעבוד בממתח אחורי גבוה מאוד מבלי להישרף.
כאשר זוג אלקטרון-חור נוצר בשכבת המחסור, הוא נסחף החוצה במהירות גבוהה מאוד המקנה לו אנרגיה פוטנציאלית גבוהה מאוד.
אפקט זה מאפשר יצירת עוד אלקטרונים וחורים, זאת על ידי התנגשות בין האלקטרונים בעלי האנרגיה הגבוהה לבין אלה בעלי האנרגיה הנמוכה.
כך נוצרים אלקטרונים נוספים התורמים לזרם ומגדילים את יכולת הגילוי שלנו.
עוד יתרון היא תגובה מהירה עקב השדה החשמלי החזק שיש ב-APD.
החיסרון הוא ששכבת המחסור שלו קטנה יחסית לשכבת המחסור של ה-PIN.
יעילות קוואנטית (משמעה מס' אלקטרונים הנוצרים מכל פוטון של אור פוגע).
פוטוגרמטריה היא טכניקה למיפוי ומדידות המתבצעים בעזרת תצלומי אוויר, ובמיוחד - מודלים לשחזור מיקום עמדת הצילום לצורך מיפוי מרחבי.
מקור השם: phos ,photo - אור, gramma - תכתיב או שרטוט, metrain - מדידה.
תצלום אוויר כולל בתוכו מידע מרחבי בהיקף נרחב כמו גם תיאור סמנטי, מידע מצבי ומידע גאומטרי.
עיקרון זה מחקה את העיקרון שלפיו פועלת מערכת הראייה האנושית: שתי עיניים רואות את אותו העצם מזווית שונה, והמידע השונה המגיע משתי העיניים מאפשר תפישה תלת-ממדית.
הזווית הנוצרת בין שתי קרני האור מן העיניים לאובייקט נקראת זווית פרלקטית והיא קובעת את ממד העומק של התמונה המגיעה אל המוח.
בעזרת ידיעת מיקום המצלמה בכל אחד מהתצלומים נעשה חיתוך הקרניים כאשר הזווית הפרלקטית קובעת את העומק אל הנקודה.
פוטוגרמטריה מטרית - תהליך הוצאת אינפורמציה מדידתית.
פוטוגרמטריה פרשנית - אינטרפרטציה של התצלום, זיהוי והגדרה של אובייקטים, חישה מרחוק.
פוטוניקה הוא תחום מדעי וטכנולוגי המשותף להנדסת חשמל ופיזיקה ושורשיו מאלקטרואופטיקה והאופטיקה, העוסק ביצירה, הגברה, העברה, גילוי, אפנון ועיבוד של חלקיקי אור - פוטונים.
התחום מכסה את כל היישומים הטכנולוגיים של האור לכל אורך התחום הספקטרלי החל מאולטרה סגול דרך האור הנראה ועד לתת אדום הרחוק.
המונח פוטוניקה התפתח בשנות השישים והשבעים עם המצאת דיודת הלייזר והסיבים האופטים.
זהו תחום רחב מאוד של טכנולוגיות ויישומים במגוון תחומים החל מתקשורת אופטית, רפואה, צבא ועוד.
מסורתית עיקר היישומים בתחום הנראה ותת אדום אולם לאחרונה התווספו חדשים כמו טרה-הרץ פוטוניקה ומיקרוגל פוטוניקה.
תחומי המחקר שבהם עוסקת פוטוניקה הם מקורות אור, שידור, הגברה, גילוי ואפנון אור.
מקורות האור הנמצאים בשימוש בפוטוניקה הם מורכבים למדי יחסית לנורה חשמלית פשוטה.
מקורות האור הנפוצים ביותר הם רכיבים מוליכים למחצה כגון דיודות פולטות אור (LED), ולייזרים.
גם נעשה שימוש במקורות אור כגון נורה פלואורסצנטית, שק"ק, צג פלזמה, OLED ו-LCD שנזקק לאור רקע מסוג קתודה קרה לשם פעולתו.
אור מסוגל לעבור דרך כל חומר שקוף ואף לאחרונה דרך שכבות מתכתיות מסוג פלסמון משטחי (Surface plasmon).
סיבים אופטיים העשויים מזכוכית או פלסטיק משמשים להעברת האור לאורך התוואי הרצוי.
בתקשורת אופטית ניתן לשדר לאורך מרחק של 100 ק"מ ללא הגברה כתלות בקצב ובשיטת האפנון.
נושא מתקדם הוא מבנים מיוחדים וחומרים בעלי תכונות אופטיות מהונדסות כגון גבישים פוטוניים, סיבי גביש פוטונים ומטא-חומרים.
מגברים אופטים משמשים להגברת אותות אופטיים.
נושא מתקדם מאוד בהגברה אופטית הם מגברים אופטיים מבוססי נקודות קוונטיות.
פוטודיודה היא פוטו גלאי או גלאי אופטי קלאסי.
קיימים גלאים אופטיים מהירים מאוד המשמשים לתקשורת, גלאים מהירים פחות כגון CCD למצלמות דיגיטליות, וגלאים איטיים כמו תאים סולריים או תאי שמש המשמשים להפקת אנרגיה מאור השמש.
קיימים גם פוטו-גלאים תרמיים, כימיים, קוונטים ותאים פוטואלקטריים.
באפנון אופטי מקודד אות המידע על גבי מקור אור בצורה ישירה או חיצונית על ידי אפנן אופטי כדוגמת אינטרפרומטר מאך זנדר .
דוגמה לאפנון ישיר של אור הוא פנס המשדר קוד מורס.
יישומי פוטוניקה הם כמעט בכל תחום החל מיישומים הנוגעים לחיי היום יום ועד למדעים המתקדמים ביותר.
הם כוללים הנדסת מערכות תקשורת, עיבוד מידע, מטרולוגיה, ספקטרוסקופיה, הולוגרפיה, רפואה, תיקון ראייה, אנדוסקופיה, טכנולוגיה צבאית, לייזר לעיבוד חומר, אמנות חזותית, ביו-פוטוניקה, חקלאות, רובוטיקה ועוד.
כשם שיישומי האלקטרוניקה הורחבו באופן משמעותי מאז המצאת הטרנזיסטור בשנת 1948, הייחודיות של יישומים פוטונים ממשיכה להתפתח ולהתרחב כפי שנחזה בשנות ה - 80. טכנולוגיית המחשבים, האינטרנט, המוליכים למחצה וההתפתחות הכלכלית דחפו קדימה את התעשייה הפוטונית והולידו צרכים ואתגרים חדשים.
פיתוח וייצור של רכיבי תקשורת אופטית, סיבים אופטיים, מדפסות לייזר, צגים, כונני אחסון אופטי בכמויות גדולות האיצו את התעשייה הפוטונית קדימה.
הפוטנציאל של יישומים פוטונים הוא כמעט בלתי מוגבל וכולל גם סינתזה כימית, אבחון רפואי, תקשורת נתונים על גבי שבב יחיד, לייזר ליישומים ביטחוניים, כמו התקני מכ"ם המסוגלים לראות דרך קירות ועוד רבים.
אלקטרוניקה ביתית: ברקוד, סורק, מדפסת, CD, DVD.
תקשורת: סיב אופטי, תקשורת אופטית, מגבר אופטי
רפואה, ביו-פוטוניקה: ניתוח לייזר, ניתוח לתיקון הראייה בלייזר, אנדוסקופיה, הסרת קעקועים.
תעשייה וייצור: שימוש בלייזרים ל, קידוח, חיתוך ועיבוד משטחי.
בנייה: יישור לייזר, מד טווח לייזר, בית חכם.
תעופה: גירוסקופ פוטוני ללא מרכיבים מכניים כגון גירוסקופ סיב אופטי.
צבא וביטחון: גלאי תת אדום, שליטה ובקרה, ניווט, חיפוש וחילוץ, הנחה וגילוי מוקשים, מיקרוגל פוטוניקה.
בידור: מופעי לייזר, אפקטי אלומות, אמנות הולוגרפית.
מטרולוגיה:מדידות זמן ותדר, מד טווח.
מחשוב פוטוני: ביזור שעון ותקשורת בין מחשבים, מעגלים מודפסים, מעגל משולב אופטי ובעתיד מחשב קוונטי.
פוטופון (Photophone) הוא מכשיר פרי פיתוח של אלכסנדר גרהם בל, שהוגדר על-ידו כהמצאתו הגדולה ביותר.
ב-19 בפברואר 1880 התחיל בל בפיתוח טלפון אלחוטי מבוסס אור.
הפוטופון מבוסס על עיקרון שינוי ההתנגדות בעקבות הארה חיצונית של החומר.
בל לקח פיסת סלניום ששימשה לו כמקלט ושינה את התנגדותו בעזרת אור השמש.
כאשר המקלט מואר התנגדותו יורדת וכאשר הוא ללא תאורה ההתנגדות עולה.
איפנון אור השמש נעשה באמצעות מראה רוטטת.
תנודות הקול של הדובר משנות את המראה ממראה קעורה למראה קמורה ובכך משנות את האור מאור ממוקד לאור מפוזר ומשנות את עוצמת ההארה המגיעה למקלט הנמצא במוקד המראה.
המכשיר מתפקד בעצם כטלפון לכל דבר רק שבמקום אות חשמלי המידע הוא אופטי.
המכשיר נוסה בהצלחה ב-3 ביוני 1880 בוושינגטון למרחק של 213 מטר כאשר התנגדות המקלט שונתה מ-300 ל-100.
פוטון (ביפנית: 布団) הוא סוג של מיטה יפנית המכילה מזרן ושמיכה מרופדים.
המזרן גמיש מספיק על מנת לקפלו להניחו בצד במהלך היום ולאפשר שימוש בחדר למטרות אחרות מלבד שינה.
הפוטון מורכב משני חלקים: שיקיבוטון (敷き布団), המזרן התחתון, וקאקֶבוטון (掛け布団), שמיכה עבה.
השם "פוטון" לתיאור המזרן בלבד אומץ בטעות, תחילה בארצות הברית ואחר כך בעולם המערבי כולו וכיום נהוג לקרוא בכל העולם, מלבד ביפן, למזרן שיקיבוטון בשם פוטון.
שיקיבוטון הוא מזרן שטוח העשוי בד, ובתוכו מילוי כותנה, צמר או חומר סינתטי אחר, בגודל מיטת יחיד, חצי זוגית או זוגית.
את המזרן פורשים על מחצלת טטאמי, ובסיום השינה מקפלים אותו על מנת לאפשר את השימוש בחדר.
את המזרן נוהגים היפנים לאוורר מדי יום, ורבים משתמשים בפוטון טטאקי, מכשיר העשוי חזרן הדומה לחובט שטיחים.
שיקיבוטון בגרסתו המערבית מבוסס על שיקיבוטון היפני, אך עם מספר הבדלים.
לרוב הוא מונח על מסגרת עץ או מתכת כמיטה או כספה, ולעיתים מוסיפים לו ספוגים או קפיצים.
שיקיבוטון המערבי עבה יותר וגדול יותר משיקיבוטון היפני, ומותאם למידות המיטות המערביות.
פוטומטריה היא מדידה של עוצמת אור נראה כפי שהיא נקלטת בעין אנושית.
עוצמת האור נמדדת ומשוקללת לפי העקומה הפוטופית, שהיא עקומה המכמתת את תגובת עין האדם.
מדידה פוטומטרית בהגדרתה מתייחסת רק לאור נראה ואינה מתייחסת לשאר רכיבי האור (למשל לתת-אדום).
קיימות יחידות מידה פוטומטריות רבות, אשר מודדות תכונות שונות של האור.
לדוגמה, עוצמת האור הכוללת הפוגעת במשטח היא גודל שונה מעוצמת האור ליחידת שטח הפוגעת במשטח.
מכשיר המודד עוצמת אור נראה נקרא פוטומטר.
כדוגמה מופיעות כאן היחידות הפוטומטריות הנפוצות ביותר.
פוטומטריה הוא ספר על המדידה של האור שנכתב על ידי יוהאן היינריך למברט ופורסם ב-1760. הספר ביסס מערכת שלמה של גדלים פוטומוטריים ועקרונות מדידה; בספר הוא נעזר בעקרונות אלו כדי למדוד את התכונות האופטיות של חומרים, לכמת היבטים של הראייה, ולחשב עוצמות הארה.
הספר נכתב בלטינית, וכותרתו היא מילה שלמברט הרכיב מיוונית: φῶς, φωτός (פֿוֹס, פֿוֹטוֹס) = אור ו-μετρια (מֶטְרִיָה) = מדידה.
פוטומטריה היה החיבור הראשון שזיהה במדויק את רוב הרעיונות הפוטומטריים הבסיסיים, איגד אותם למערכת קוהרנטית של כמויות פוטומטריות, הגדיר את הכמויות האלה בדיוק מספיק להצגה מתמטית, ובנה מהם מערכת של עקרונות פוטומטריים.
הרעיונות, הגדלים והעקרונות הללו עדיין בשימוש נרחב כיום.
למברט התחיל משתי אקסיומות פשוטות: אור נע בקו ישר בתווך אחיד, וקרני אור לא מבצעות אינטראקציה זו עם זו.
כמו קפלר לפניו, הוא זיהה שה"חוקים" של הפוטומטריה הם תוצאות ונובעים ישירות משתי ההנחות הללו.
בדרך הזו פוטומטריה קבעה כי:
עוצמת ההארה משתנה באופן הפוך לריבוע המרחק ממקור האור.
הארה על גבי משטח משתנה כמו קוסינוס זווית הפגיעה כשהיא נמדדת מהנורמל למשטח.
עוצמת ההארה דועכת אקספוננציאלית בתווך סופג (absorbing medium).
בנוסף, למברט תיאר משטח שפולט אור (כמקור אור או באמצעות החזרה) בדרך כזו שצפיפות האור הנפלט (עוצמת הארה) משתנה כמו הקוסינוס של הזווית שנמדדת מהאנך המקומי למשטח.
משטחים כאלה נקראים כעת "מושלמים דיפוזית" או "למברטיאנים".
בדרך זו, כימת למברט היבטים ויזואליים טהורים (כמו עוצמת מקור האור, עוצמת הארה, שקיפות ורפלקטיביות) באמצעות קשירה ביניהם לפרמטרים פיזיקליים (כמו מרחק, זווית, וצבע).
כיום, שיטה זו נקראת "פוטומטריה ויזואלית".
למברט היה בין הראשונים לערוך מדידות ניסויות בשילוב עם אמדים על אי וודאויות המבוססים על התאוריה של שגיאות (שלמברט היה חלוץ מוקדם שלה) ומה שהוא קבע באופן ניסויי כגבולות של הערכה ויזואלית.
חוקרים קודמים אמנם גילו את החוקים הפוטומטריים הראשון והשלישי, אבל למברט ביסס את החוק השני וחידש את מושג המשטחים המושלמים דיפוסיבית.
יתרה מכך, כפי שאנדינג מצביע בתרגום הגרמני שלו לפוטומטריה – "ללמברט היו רעיונות בהירים על פוטומטריה באופן שלא היה שני לו", שבעזרתם הוא ביסס מערכת שלמה של גדלים פוטומטריים.
בהתבסס על שלושת חוקי הפוטומטריה ובהנחת משטחים מושלמים דיפוסיבית, הפוטומטריה פיתחה וקבעה את הרעיונות הבאים:
בחלק הראשון של הפוטומטריה, למברט ביסס והדגים את חוקי הפוטומטריה.
הוא עשה זאת באמצעות פוטומטריה ויזואלית וביסס את האי וודאויות המעורבות, ותיאר את הגבולות המקורבים שלה באמצעות קביעה כמה קטן השינוי בבהירות שהמערכת הוויזואלית תוכל להבחין בו.
2. מידת ההחזרה והשקיפות של זכוכית וחומרים נפוצים אחרים
באמצעות פוטומטריה ויזואלית, למברט הציג את התוצאות של קביעות ניסוייות רבות של החזרה ספקולרית ודיפוסיבית, כמו גם של השקיפות של שמשות ועדשות זכוכית.
בין הניסויים המתוחכמים ביותר שערך, ניתן למנות את קביעת מידת ההחזרה של המשטח "הפנימי" של שמשת זכוכית.
3. מעבר קרינה בין משטחים
כשהוא מניח שהמשטחים דיפוסיביים ואת שלושת חוקי הפוטומטריה, למברט השתמש בחשבון אינפיניטסימלי כדי למצוא את מעבר האור בין משטחים בגדלים, צורות, ואוריינטציות משתנות.
הוא ניסח את המונח המקורי של מעבר ליחידה של שטף בין משטחים וסיפק פתרונות בצורה המתמטית הסגורה של אינטגרלים כפולים, משולשים ומרובעים רבים, אשר סיפקו משוואות בעבור תצורות גאומטריות שונות רבות של משטחים.
כיום, הגדלים היסודיים האלה נקראים View factors, פקטורי צורה (Shape factors), או פקטורי קונפיגורציה ונעשה בהם שימוש בחישובי קרינה תרמית ובגרפיקה ממוחשבת.
למברט מדד את קוטר האישון שלו עצמו באמצעות הבטה בו במראה.
הוא מדד את השינוי בקוטרו כאשר הוא ראה חלק גדול או קטן יותר של להבת נר.
זהו הניסיון הידוע הראשון לכמת את רפלקס האישון.
באמצעות חוקי הפוטומטריה שניסח וגאומטריה רבה, למברט חישב את הזמנים והעומקים של שעות הדמדומים.
מתוך ההנחה שכוכבי הלכת הם בעלי משטחי החזרה דיפוסיביים, למברט ניסה לקבוע את מידת ההחזרה שלהם, בהינתן הבהירות היחסית שלהם והמרחק הידוע שלהם מהשמש.
מאה שנה מאוחר יותר, זולנר (Zöllner) חקר את ספר הפוטומטריה, ועל בסיס עבודתו של למברט הוא חולל מהפכה באסטרופיזיקה.
7. הדגמה של ערבוב צבעים אדיטיבי וקולורימטריה
למברט היה הראשון לתעד את התוצאות של צבעים חיבוריים.
על ידי העברת אור והחזרה סימולטנית מחתיכת זכוכית, הוא הרכיב זה על גבי זה את הדמויות של שני טלאי נייר בצבעים שונים, ותיעד את הצבע החיבורי המתקבל.
מתוך ההנחה שהשמיים הם כיפה מאירה (luminous dome), למברט חישב את ההארה על ידי אור השמיים דרך חלון, ואת כמות האור שנחסם ועובר החזרות פנימיות (interreflected) על ידי הקירות ומחיצות.
הספר של למברט הוא ניסויי ביסודו.
ארבעים הניסויים שמתוארים על ידי למברט בפוטומטריה נערכו על ידי למברט בין השנים 1755 עד 1760, אחרי שהוא החליט לכתוב חיבור על המדידה של אור.
העניין שלו ברכישת מידע ניסויי נפרש על פני תחומים רבים: אופטיקה, תרמומטריה, פירומטריה, הידרומטריה ומגנטיות.
העניין שהיה ללמברט במידע ניסויי ובאנליזה שלו, שמופיע באופן כה ברור בפוטומטריה, נראה בבירור גם במאמרים וספרים אחרים שלמברט כתב.
בשביל עבודתו האופטית, רק ציוד מועט ביותר הספיק: כמה שמשות זכוכית, עדשות קמורות וקעורות, מראות, מנסרות, נייר ולוח לנייר, פיגמנטים, נרות, ואמצעים למדוד מרחקים וזוויות.
הספר של למברט הוא גם מאוד מתמטי באופיו.
אף על פי שלמברט ידע שהטבע הפיזיקלי של האור עוד לא התברר (היה זה כ-150 שנה לפני שהגישה של דואליות גל-חלקיק התבססה), הוא היה משוכנע שהאינטראקציה של האור עם חומרים והאפקטים שלו על ראייה ניתנים לכימות.
המתמטיקה הייתה בעבור למברט לא רק הסימן המובהק לכימות הזה אלא גם הסימן המובהק לריגורוזיות.
בספר הוא השתמש באלגברה ליניארית ובחשבון אינפיניטסימלי באופן נרחב ובביטחון שלא היה נפוץ בחיבורים על אופטיקה באותה התקופה.
בהיבט הזה, הספר פוטומטריה הוא מאוד לא אופייני לחיבורים מאמצע המאה ה-18.
למברט החל לערוך ניסויים פוטומטריים ב-1755 ובאוגוסט 1757 היה לו מספיק חומר כדי להתחיל לכתוב.
מהרפרנסים בפוטומטריה והקטלוג של הספרייה שלו שנכתב אחרי מותו, עולה בבירור כי למברט הכיר היטב את החיבורים על אופטיקה של ניוטון, בוגה, אוילר, הויגנס, סמית וקסטנר.
הוא השלים את הפוטומטריה בפברואר 1760 והמדפיס הוציא לאור את הספר ביוני 1760.
פוטומטריה הציגה התקדמויות משמעותיות וזה היה, ייתכן, מהסיבות הללו במיוחד שהופעתה נתקבלה באדישות יחסית.
השאלה האופטית המרכזית באמצע המאה ה-18 הייתה: מהו טבע האור?, חיבורו של למברט לא היה קשור לנושא זה כלל, ולכן הפוטומטריה לא זכתה להערכה שיטתית מיידית, ולא הפכה לחלק מהזרם המרכזי של המדעים האופטיים.
ההערכה הראשונה לפוטומטריה הופיעה ב-1766 בתרגום הגרמני של גאורג קלוגל לסקירה של האופטיקה שנעשתה של פרסטלי משנת 1772. פוטומטריה לא זכתה להערכה רצינית ולקריאה מעמיקה עד קרוב למאה שנה אחרי פרסומה, כאשר בעקבות התפתחות מדע האסטרונומיה והמסחר בתאורת גז התעורר הצורך בפוטומטריה.
חמישים שנה מאוחר יותר, בתחום הנדסת התאורה נעשה שימוש בתוצאות של למברט כבסיס לחישובי תאורה שנלוו להתפשטות הגדולה של התאורה בתחילת המאה ה-20. חמישים שנה נוספות מאוחר יותר, בתחום הגרפיקה הממוחשבת נעשה שימוש בתוצאות של למברט כבסיס לחישובי Radiosity הדרושים כדי להפיק תצורות ארכיטקטוריות.
לפוטומטריה, לפיכך, הייתה השפעה גדולה ועמוקה, אך מאוחרת ביותר על ההתפתחות של הטכנולוגיה והמסחר אחרי שהמהפכה התעשייתית התבססה, וזאת הסיבה מדוע הספר הזה היה ברשימה שנמנתה בספר Printing and the Mind of Man.
פוטומאיו (בספרדית: Putumayo) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא בדרום-מערב קולומביה והוא גובל במחוזות קאוקה וקקטה בצפון, במחוז אמסונאס בדרום-מזרח, בפרו ובאקוודור בדרום ובמחוז נריניו במערב.
המחוז קרוי על שם נהר פוטומאיו שזורם בו ומשמש כחלק מהגבול עם פרו ואקוודור.
בירת המחוז היא מוקואה והעיר הגדולה ביותר בו היא פוארטו אסיס.
בסוף התקופה הפרה-קולומביאנית ישבו בשטחי המחוז שבטי ילידים שונים, בהם בני הקופאן , הקמנצה והסיונה .
ב-1492 חלק מהשטחים של המחוז המודרני נכבשו על ידי בני האינקה בהנהגת ואינה קאפק .
בסביבות אמצע המאה ה-16 האימפריה הספרדית כבשה את האזור והיא שלטה בו ברציפות עד המאה ה-19.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מספרד בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז אסואי.
ב-1905 נוצרה אינטנדסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) בשטחי המחוז העתידי, אך היא בוטלה כעבור שנים ספורות.
ב-1912 נוצרה קומיסריה (מעמד דומה לאינטנדנסיה) בשטחי פוטומאיו.
ב-1953 הקומיסריה סופחה למחוז נריניו, אך היא נוצרה מחדש ב-1957. ב-1968 שונה מעמד הקומיסריה לאינטנדנסיה.
ב-1991 מעמד האינטנדסיה שודרג למחוז.
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, תפוח אדמה, תירס, בננה, מניהוט, קנה סוכר, פופוניה ואננס, גידול מקנה והפקת נפט המתבצעת בעיקר בשטחי רשויות המקומיות של אוריטו ווייאגרסון.
פוטומטר הוא מכשיר המודד עוצמת הארה בנקודה נתונה או את התכונות האופטיות של חומרים שונים.
פוטומטרים עשויים למדוד עוצמת תאורה, שטף קרינה ליחידת שטח, בליעה, פיזור והחזרת אור, ועוד.
הרבה לפני שפותחו רכיבים אלקטרוניים רגישים לאור, מדידות פוטומטריות נערכו באמצעות אמידה ויזואלית מקורבת לפי העין.
השטף הלומינלי של מקור אור הושווה עם הבהירות נראית של מקור סטנדרטי.
בפוטומטר נעשה שימוש כך שעוצמת ההארה ממקור האור הנחקר משתווה לזו של המקור הסטנדרטי, שכן העין האנושית יכולה להעריך בהירות שווה.
היחס בין עוצמות התאורה של שני המקורות ניתן לחישוב באמצעות ידיעת מקדם ההגברה היחסית של הפוטומטר והמרחק בין נקודת המדידה לכל אחד ממקורות האור, שמהם ניתן לקבוע, בעזרת חוק היפוך הריבוע, את ההספק של כל אחד ממקורות האור.
צורה "פרימיטיבית" של פוטומטר, שלעיתים קרובות ניתנת כתרגיל מעבדה בסיסי, היא זו של דף נייר עם כתם שמן עליו שהופך אותו לשקוף יותר.
אם מציבים את הדף בין שני מקורות אור, אז מקבלים - בהנחה שלאזור כתם השמן 100% שקיפות ולדף הנייר (ללא הכתם) יש 100% החזרה - שהכתם ייעלם לגמרי כאשר עוצמות ההארה משני צידיו יהיו שוות, שכן הדף יהיה בעל בהירות אחידה ולא ניתן יהיה להבחין בין הכתם לשאר הדף.
בדרך זו ניתן לקבוע את היחס בין עוצמות התאורה של שתי המנורות לפי המיקום המדויק בו מוצב הדף כאשר כתם השמן נעלם.
שיטות הערכה פוטומטריות כאלו היו נפוצות עוד לפני פיתוח הפוטומטרים הראשונים.
במאה ה-19 נעשתה התקדמות רבה בפיתוח פוטומטרים השוואתיים, עם התפתחות האסטרונומיה והצורך בקטלוג כוכבים לפי הבהירות הנצפית שלהם.
ההבדל בין מדידות פוטומטריות ארציות לשמיימיות הוא שבאחרון המרחק אל מקורות האור אינו ידוע, ורק הבהירות הנצפית ניתנת למדידה ישירה.
כיוון שכך, עקרונות הפעולה של הפוטומטרים הראשונים התבססו על היכולת לייצר דמויות סמוכות של כוכבים מרוחקים על כיפת השמיים (מרוחקים זוויתית), ועל היכולת "לכוונן" את הבהירות הנצפית של כוכבים שונים מבעד לעינית הפוטומטר.
במאה ה-20 נעשו קפיצות טכנולוגיות של ממש בחישת אור, אשר הפכו את הפוטומטרים ההשוואתיים למיושנים למדי, עם גילוי טבעו הדואלי של האור, לפיו האור הוא גם זרם של "חבילות" אנרגיה (פוטונים) זעירות.
כיוון שכך, רתימת האפקטים השונים הקשורים באינטראקציה של אור וחומר (כדוגמת האפקט הפוטואלקטרי) אפשרה לבנות רכיבים אלקטרוניים שמפיקים פלט חשמלי היחסי לעוצמת האור הפוגע בהם.
רכיבים כאלו מודדים את הספק האור הפוגע בצורה עצמאית לגמרי, ללא כל צורך באמידה מקורבת לפי העין.
רוב הפוטומטרים המודרניים נעזרים בפוטורזיסטורים, פוטודיודות ומכפילורים כדי לחוש את עוצמת האור.
על מנת שיוכל לנתח את הרכב האור, האור המגיע לפוטומטר מועבר קודם דרך מסנן אופטי או מונוכרומטור, המאפשרים לבודד תחום תדירויות צר של האור ולמדוד את עוצמתו.
בדרך זו פוטומטרים יכולים לשמש כדי לפענח את ההרכב הספקטרלי של האור הפוגע.
פוטומטרים משמשים כדי לקבוע את זמן החשיפה האופטימלי בעת צילום.
במצלמות מודרניות, הפוטומטר הוא בדרך כלל רכיב מובנה בהן.
כיוון שהתאורה בחלקים שונים של התמונה משתנה, פוטומטרים מתקדמים מודדים את עוצמת האור בחלקים שונים של התמונה הפוטנציאלית ונעזרים באלגוריתם כדי לקבוע את החשיפה הטובה ביותר לתמונה הסופית, תוך התאמת האלגוריתם לסוג התמונה הרצוי.
פוטוס (שם מדעי: Epipremnum aureum) הוא מין צמח פורח, המשתייך למשפחת הלופיים.
הצמח משמש כעציץ בית פופולרי.
מקור הצמח הוא כנראה באחד מאיי החברה שבפולינזיה הצרפתית או באיי שלמה.
הוא הופץ גם ביערות טרופיים ותת-טרופיים ברחבי העולם כולל בצפון אוסטרליה, דרום-מזרח אסיה, דרום אסיה, איי האוקיינוס השקט ואיי הודו המערבית.
לצמח ריבוי שמות נפוצים הכוללים: פוטוס זהוב, צמח הכסף, קיסוס איי שלמה וגפן הטארו.
הוא נקרא גם גפן השטן או קיסוס השטן מכיוון שקשה להרוג אותו, והוא נשאר ירוק גם כשנשאר בחושך.
לעיתים מתייגים את הצמח בטעות כפילודנדרון.
פריחת הצמח נדירה, ולעיתים מתבצעת באופן מלאכותי על ידי שימוש בהורמונים.
הפוטוס הזהוב הוא צמח מטפס ירוק-עד שגדל לכ-20 מטר גובה, עם גבעולים בקוטר עד 4 סנטימטרים.
הפוטוס הוא צמח מטפס שעושה שימוש בשורשי אוויר כדי להיצמד לאדמה.
העלים בצמחים הצעירים הם בצורת לב, והם קטנים יותר בדרך כלל, אך יכולים לשנות את צורתם בצמחים בוגרים יותר והם גדולים יותר.
צמח זה מייצר גבעולים נגררים כאשר הוא מטפס על עצים ואלה שורשים כאשר הם מגיעים לאדמה וצומחים לאורכה.
העלים על גבעולים נגררים אלה גדלים עד 10 סנטימטרים אורך, והם אלה הנראים בדרך כלל בצמח זה כאשר הוא מעובד כצמח עציצים.
הפרחים מיוצרים מתחל עד 23 סנטימטרים אורך.
הפוטוס הזהוב מסווג למערכת בעלי פרחים, אך הוא המין המדווח היחיד מבין משפחת הלופיים שאינו מפתח פרחים.
הסיבה לכך היא פגם גנטי בתפקוד הג'יברלין.
הפגיעה הזו גורמת לכך שהצמח לא יהיה מסוגל לפתח GA ביואקטיביים הדרושים לפריחת הצמח.
בניסוי נמצא שכאשר GA רוססו על הצמח נוצרה פריחה.
הצמח הוכר כרעיל לכלבים וחתולים על ידי הארגון האמריקאי למניעת התאכזרות לבעלי חיים (ASPCA) בגלל הימצאותם של רפידים (Raphides) בלתי מסיסים בגוף הצמח.
לכן יש למנוע אכילה של פוטוס זהוב על ידי בעלי חיים אלה.
תסמיני אכילת פוטוס עשויים לכלול גירוי בפה, הקאות וקושי בבליעה.
נוכחותו של קלציום אוקסלט עלולה לגרום לפגיעה ברמה נמוכה אף בבני אדם.
תופעות העלולות להיגרם כתוצאה מצריכת פוטוס זהוב על ידי אדם הן אקזמה וכן צריבה או נפיחות בתוך הפה ובסביבתו.
מגע עודף עם הצמח עלול לגרום לגירוי כללי בעור.
פוטון היא סדרת לוויינים שפותחה בברית המועצות ושיגורים נמשכו ברוסיה.
הלוויינים היו מיועדים למחקרים שונים בעיקר בתחום הנדסת חומרים והתרחבו לניסויים בתחום ביולוגיה.
הלוויין האחרון בסדרה שוגר בשנת 2014. הלוויינים כוללים יחידת נחיתה.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1983. בסך הכול מהדור הראשון בוצעו 12 שיגורים.
השיגורים הראשונים שוגרו תחת שם "קוסמוס".
בשנת 2002 החלו שיגורים של דגם משופר "פוטון M".
לאחר התפרקות ברית המועצות החל שיתוף מדינות נוספות בניסויים.
למעט השיגרו האחרון, משך פעילות הלוויין הייתה כשבועיים.
עד לשנת 2002 כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת סויוז.
בשנת 2005 שיגורים עברו לקוסמודרום בייקונור.
פוטופסיה היא נוכחות של הבזקי אור בשדה הראייה.
בחלק מהפעמים מדובר בתופעה אנטופטית (Entoptic phenomena) - אפקט חזותי שמקורו תוך עיני, שלרוב נעלמת מעצמה.
פוטופסיה מוגדרת כהשפעה על הראייה הגורמת לתופעות חריגות בראייה ומופיעה בדרך כלל כ:
תופעה זו מתרחשת במספר מחלות, תסמונות ומצבים רפואיים:
רטיניטיס פיגמנטוזה, מחלת עיניים ניוונית תורשתית של הרשתית.
אאורה, תחושה מוקדמת הנלווית להפרעות נוירולוגיות.
היפרדות רשתית, הפרעה בעין בה הרשתית הסנסורית נפרדת משכבת האפיתל הפיגמנטי של הרשתית.
אוטם באונה העורפית (בדומה לשבץ עורפי).
ניוון מקולרי, מחלת עיניים בה שומנים וחלבונים שונים מצטברים מתחת לרשתית עד שהם פוגעים באופן משמעותי בחדות הראייה וגורמים להבזקי אור.
התכווצות הזגוגית או נזילות, שהם הגורמים השכיחים ביותר לפוטופסיה, גורמים למשיכת חיבורים ויטריאו-רטינליים, המגרה את הרשתית וגורמת לה לפרוק דחפים חשמליים.
דחפים אלו מתפרשים על ידי המוח כהבזקים, מצב זה זוהה גם כסימפטום ראשוני שכיח של דלקת חריפה פנימית נקודתית (PIC), מחלה אוטואימונית נדירה של הרשתית הנחשבת נגרמת על ידי מערכת החיסון שתוקפת את הרשתית והורסת אותה.
במהלך ההריון, פוטופסיה חדשה עלול להעיד על רעלת הריון חמורה.
פוטופסיה יכולה להופיע בהיפרדות רשתית.
לעיתים התופעה מעידה על מלנומה אובאלית.
פוטומק (AG-25) היא היאכטה הנשיאותית, ששימשה את נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט משנת 1936 ועד מותו ב-1945. היא שומרה ומוצבת כאוניית מוזיאון בעיר אוקלנד במפרץ סן פרנסיסקו שבקליפורניה.
האונייה נבנתה במספנה במדינת ויסקונסין והושקה בשנת 1934 ככלי שיט של משמר החופים של ארצות הברית בשם אלקטרה.
אורכה היה 51 מטר, היה לה דחי של 416 טון ברוטו ומהירותה הייתה 10 עד 13 קשר.
בשנת 1936 הועברה לצי ארצות הברית ושמה שונה לפוטומק.
היא הועברה לשמש כיאכטה הנשיאותית של פרנקלין דלאנו רוזוולט בנוסף ליאכטה סקוויה שירש מקודמו הרברט הובר.
מאז ששימש כעוזר מזכיר הצי הייתה לרוזוולט חיבה גדולה לים ולמסורת הצי.
הוא לא אהב טיסות והעדיף תמיד להתנייד ברכבת או באונייה.
הוא נהנה לשוט בפוטומק, שיט שסיפק לו מנוחה מטרדות תפקידו.
הוא קיים בה פגישות עם יועצים ועם מנהיגי הקונגרס.
בזמנים אחרים עסק על סיפון האונייה במפגשים משפחתיים, דיג, פוקר וטיפול באוסף הבולים שלו.
ב-19 במרץ 1941 שידר מהאונייה את אחד משידורי הרדיו הפומביים שלו.
קודם לפרוץ מלחמת העולם השנייה הפליג רוזוולט באונייה עד 50 פעמים בשנה.
הוא אף הפליג באונייה עד לפלורידה ולאיי בהאמה.
כיוון שהיה נכה ומוגבל בתנועה ברגליו עקב נזקי מחלת הפוליו חשש רוזוולט מלהילכד בשרפה ללא יכולת להימלט.
לכן העדיף את הפוטומק הבנויה פלדה על פני הסקוויה הבנויה מעץ.
בתוך הפוטומק הותקנה עבורו בתוך ארובה מדומה מעלית ידנית.
הנשיא, שפלג גופו העליון היה חזק במיוחד, הפעיל אותה באמצעות חבלים וגלגלות בין הסלון בבטן האונייה לבין הסיפון.
ב-9 ביוני 1939 אירח הזוג רוזוולט באונייה את המלך ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת מהממלכה המאוחדת.
שני הזוגות שטו לביתו של ג'ורג' וושינגטון במאונט ורנון.
בני מלוכה אחרים שביקרו בספינה היו הנסיכה מרתה מנורווגיה, המלכה וילהלמינה מהולנד ויורש העצר גוסטב משוודיה.
ב-4 באוגוסט 1941, כארבעה חודשים לפני ההתקפה היפנית על פרל הארבור, עלה רוזוולט על סיפון הפוטומק והועבר בסודיות לסיירת הכבדה אוגוסטה, שהובילה אותו לניופאונדלנד לפגישתו הראשונה במהלך המלחמה עם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל.
באותה פגישה גיבשו שניהם את עקרונות האמנה האטלנטית, שהייתה הבסיס לפעולת בעלות הברית במלחמה.
האונייה אף הובילה את הנשיא אל הפלגתו לוועידת טהראן ב-1943.
לאחר מותו של רוזוולט באפריל 1945 ירדה הפוטומק מאוד במעמדה.
היא החליפה ידיים רבות, ובין השאר נמצאה בבעלות הזמר אלביס פרסלי.
בשנת 1980 היא נתפסה בעת שנעשה בה שימוש להברחת סמים והועברה לטרז'ר איילנד שבמפרץ סן פרנסיסקו.
האונייה טבעה שם, ולאחר מכן חולצה מהמים והוצבה בחוף המזרחי של המפרץ, כשהיא נטושה ונרקבת.
ימים אחדים לפני שעמדו להעבירה לפירוק היא נקנתה על ידי רשות נמל אוקלנד תמורת 15 אלף דולר בלבד.
בנמל אוקלנד החל תהליך השיפוץ והשימור של האונייה שנמשך כ-12 שנים, בהשתתפות ארגונים שונים ומתנדבים.
בתהליך הושקעו 5 מיליון דולר והוא השיב לאונייה את תפארתה הישנה.
בשנת 1995 היא נפתחה לביקור הציבור בנמל אוקלנד כאוניית מוזיאון ועורכת בחודשי האביב והקיץ שיוטים במפרץ.
היא מופעלת כיום על ידי האגודה לשימור היאכטה הנשיאותית פוטומק כאנדרטה לנשיא רוזוולט ולפועלו.
האונייה הוכרה כאתר היסטורי לאומי.
במרכז המבקרים שלה קיימת תערוכה על ההיסטוריה של האונייה, הכוללת בין היתר ספרים וסרטי וידאו.
פוטולומינסנציה (או פוטולוּמִינֶסְצֶנְצְיה; בקיצור PL) היא פליטת אור מחומר לאחר בליעת פוטונים (קרינה אלקטרומגנטית).
זוהי אחת מצורות רבות של לומינסנציה (פליטת אור) והיא מתחילה על ידי פוטועירור (כלומר פוטונים המעוררים אלקטרונים לרמת אנרגיה גבוהה יותר באטום), ומכאן הקידומת פוטו-.
לאחר עירור, מתרחשים בדרך כלל תהליכי הרלקסציה שונים שבהם נפלטים פוטונים בעלי אנרגיות נמוכות יותר.
פרקי הזמן בין בליעה לפליטה עשויים להשתנות: החל מכמה פמטו-שניות עבור פליטה הכוללת פלזמה של נושאת אנרגיה חופשית במוליכים למחצה אנאורגניים או מתכות ועד מילי-שניות עבור תהליכי זרחנות במערכות מולקולריות; בנסיבות מיוחדות עיכוב הפליטה עשוי להימשך אף דקות או שעות.
פוטולומינסנציה באנרגיה מסוימת יכולה להיחשב כאינדיקציה לכך שאלקטרון עבר בין מצבים הנבדלים על ידי אנרגיה זו.
בעוד שזה נכון בדרך כלל באטומים ובמערכות דומות, קורלציות ותופעות מורכבות יותר משמשות גם כמקורות לפוטולומינסנציה במערכות מרובות גופים כמו מוליכים למחצה או מתכות.
גישה תאורטית להתמודדות עם זה ניתנת על ידי משוואות הלומינסנציה של מוליכים למחצה.
ניתן לסווג תהליכי פוטולומינסנציה לפי פרמטרים שונים, כגון אנרגיית הפוטון המעורר ביחס לפליטה.
עירור תהודה מתאר מצב שבו פוטונים באורך גל מסוים נבלעים ופוטונים בעלי תדר דומה נפלטים מחדש.
תהליך זה מכונה לעיתים קרובות פלואורסצנציה רזונטיבית.
עבור חומרים בתמיסה או בפאזה גזית, תהליך זה לא כולל מעברי אנרגיה פנימיים משמעותיים של האלקטרונים המעורבים בבליעה ובפליטה.
האחרונים נובעים, למשל, מרקומבינציה קרינתית של אקסיטונים, מצבי זוג אלקטרון-חור הקשורים חשמלית במוצקים.
פלואורסצנציה רזונטיבית עשויה גם להראות קורלציות אופטיות קוונטיות משמעותיות.
תהליכים נוספים עשויים להתרחש כאשר חומר עובר מעברי אנרגיה פנימיים לפני שהוא פולט מחדש את האנרגיה מאירוע הבליעה.
אלקטרונים משנים מצבי אנרגיה על ידי קבלת אנרגיה באופן רזוננטי מבליעת פוטון או איבוד אנרגיה על ידי פליטת פוטונים.
בתחומים הקשורים לכימיה, מבחינים לעיתים קרובות בין פלואורסצנציה לזרחניות.
הראשון הוא בדרך כלל תהליך מהיר, אך כמות מסוימת מהאנרגיה המקורית מתפזרת כך שלחלקיקי האור הנפלטים מחדש תהיה אנרגיה נמוכה יותר מאשר לפוטוני העירור שנספגו.
במקרה זה, הפוטון הנפלט מחדש נקרא בעל הסחה לאדום, בהתייחס לאנרגיה המופחתת שהוא נושא בעקבות אובדן זה (כפי שמראה דיאגרמת יבלונסקי).
עבור זרחניות, אלקטרונים שספגו פוטונים עוברים חצייה בין-מערכתית שבה הם נכנסים למצב עם ריבוי ספין שונה (ראה סמל מונח), בדרך כלל מצב שלישייה.
לאחר שהאלקטרון המעורר מועבר למצב זה, מעבר אלקטרונים (רלקסציה) חזרה לאנרגיות מצב הסינגלט הנמוכות יותר אסור מבחינה קוונטית, כלומר הוא קורה הרבה יותר לאט מאשר מעברים אחרים.
התוצאה היא תהליך איטי של מעבר קרינתי חזרה למצב סינגלט, שלעיתים נמשך דקות או שעות.
זהו הבסיס לחומרים "זוהרים בחושך" (פוספורסצנציה).
פוטולומינסנציה היא טכניקה חשובה למדידת טוהר ואיכות גבישית של מוליכים למחצה כגון GaN ו-InP ולכימות כמות אי-הסדר הקיימת במערכת.
פוטולומינסנציה ברזולוציית זמן (TRPL) היא שיטה שבה הדגימה מעוררת באמצעות פולס אור ולאחר מכן נמדדת הדעיכה בפוטולומינסנציה ביחס לזמן.
טכניקה זו שימושית למדידת אורך החיים של נושאי מטען מיעוט של מוליכים למחצה III-V כמו גליום ארסניד (GaAs).
תכונות פוטולומינסנציה של מוליכים למחצה בעלי פער ישיר
בניסוי PL טיפוסי, מוליך למחצה מעורר באמצעות מקור אור המספק פוטונים בעלי אנרגיה גדולה יותר מאנרגיית פער הפס.
האור הפוגע גורם לקיטוב שניתן לתאר באמצעות משוואות בלוך של מוליכים למחצה.
לאחר שהפוטונים נבלעים, נוצרים אלקטרונים וחורים בעלי תנע סופי בפסי ההולכה והערכיות, בהתאמה.
העירורים עוברים לאחר מכן רלקסציה של אנרגיה ותנע לכיוון מינימום פער הפסים.
מנגנונים אופייניים הם פיזור קולומב ואינטראקציה עם פונונים.
לבסוף, האלקטרונים מתאחדים מחדש עם חורים תחת פליטת פוטונים.
מוליכים למחצה אידיאליים, ללא פגמים, הם מערכות מרובות גופים שבהן יש לקחת בחשבון את האינטראקציות של נושאי מטען ותנודות סריג בנוסף לצימוד אור-חומר.
באופן כללי, תכונות ה-PL רגישות ביותר גם לשדות חשמליים פנימיים ולסביבה דיאלקטרית (כגון בגבישים פוטוניים) אשר כופות דרגות מורכבות נוספות.
תיאור מיקרוסקופי מדויק ניתן על ידי משוואות הארה של מוליכים למחצה.
מבנה באר קוונטית אידיאלי וחף מפגמים של מוליך למחצה הוא מערכת מודל שימושית להמחשת התהליכים הבסיסיים בניסויי PL טיפוסיים.
הדיון מבוסס על תוצאות שפורסמו ב-Klingshirn (2012) וב-Balkan (1998).
מבנה המודל הפשטני לדיון זה כולל שני תת-פסים אלקטרוניים ושני תת-פסים של חורים, e1, e2 ו - h1, h2, בהתאמה.
ספקטרום הבליעה הליניארי של מבנה כזה מראה את תהודות האקסיטון של תת-פס הבאר הקוונטית הראשון (e1h1) והשני (e2, h2), כמו גם את הבליעה ממצבי הרצף המתאימים ומהמחסום.
באופן כללי, מבחינים בין שלושה תנאי עירור שונים: תהודה, קוואזי-תהודה, ולא-תהודה.
עבור עירור תהודה, האנרגיה המרכזית של הלייזר מתאימה לתהודה האקסיטון הנמוכה ביותר של הבאר הקוונטית.
במקרה זה, רק כמות זניחה של אנרגיה עודפת לכל היוצר, עוברת מהאור ללמערכת האלקטרונית.
בתנאים אלה, תהליכים קוהרנטיים תורמים באופן משמעותי לפליטה הספונטנית.
דעיכת הקיטוב יוצרת אקסיטונים ישירות.
זיהוי PL מאתגר עבור עירור תהודה מכיוון שקשה להבחין בין תרומות לעירור, כלומר, פיזור אור תועה ופיזור מפושט, לבין חספוס פני השטח.
לפיכך, פיזור כתמים ופיזור ריילי תהודה תמיד מונחים על הפליטה הלא קוהרנטית.
במקרה של עירור לא-רזוננטי, המבנה עורר באנרגיה עודפת.
זהו המצב הטיפוסי בו משתמשים ברוב ניסויי ה-PL, מכיוון שניתן להבחין באנרגיית העירור באמצעות ספקטרומטר או מסנן אופטי.
יש להבחין בין עירור קוואזי-רזוננטי לעירור מחסום.
עבור תנאים קוואזי-רזוננטיים, אנרגיית העירור מכווננת מעל למצב היסוד אך עדיין מתחת לגבול בליעת המחסום, למשל, לתוך הרצף של תת-הפס הראשון.
דעיכת הקיטוב עבור תנאים אלה מהירה בהרבה מאשר עבור עירור רזוננטי ותרומות קוהרנטיות לפליטת הבאר הקוונטית זניחות.
הטמפרטורה ההתחלתית של מערכת הנושא גבוהה משמעותית מטמפרטורת הסריג עקב עודף האנרגיה של נושאי המטען המוזרקים.
לבסוף, נוצרת בתחילה רק פלזמת חור-אלקטרון.
במקרה של עירור מחסום, התפלגות הנושא הראשונית בבאר הקוונטית תלויה במידה רבה בפיזור הנושא בין המחסום לבאר.
בתחילה, אור הלייזר גורם לקיטוב קוהרנטי בדגימה, כלומר, המעברים בין מצבי אלקטרונים למצבי חור מתנדנדים עם תדר הלייזר ועם פאזה קבועה.
הקיטוב עובר בדרך כלל דה-פאזה בסולם זמן של פחות מ-100 fs במקרה של עירור לא תהודה עקב פיזור קולומב ופונונים מהיר במיוחד.
אובדן הפאזה של הקיטוב מוביל ליצירת אוכלוסיות של אלקטרונים וחורים בפס ההולכה והערכיות, בהתאמה.
אורך החיים של אוכלוסיות הנושאים ארוך למדי, ומוגבל על ידי רקומבינציה קרינתית ולא קרינתית, כגון רקומבינציה של אוג'ה.
במהלך אורך חיים זה, חלק קטן מהאלקטרונים והחורים עשוי ליצור אקסיטונים, נושא זה עדיין נדון במחלוקת בספרות.
קצב היווצרותם תלוי בתנאי הניסוי כגון טמפרטורת הסריג, צפיפות העירור, וכן בפרמטרים הכלליים של החומר, למשל, עוצמת האינטראקציה של קולומב או אנרגיית הקישור של האקסיטון.
סקלות הזמן האופייניים נעים בטווח של מאות פיקו-שניות ב-GaAs; נראה שהם קצרים בהרבה במוליכים למחצה בעלי פער רחב.
מיד לאחר העירור עם פולסים קצרים (פמטו-שנייה) והדעיכה הכמעט-רגעית של הקיטוב, התפלגות נושאי הגל נקבעת בעיקר על ידי הרוחב הספקטרלי של העירור, למשל, פולס לייזר.
לפיכך, ההתפלגות אינה תרמית במידה רבה ודומה להתפלגות גאוסיאנית, שבמרכזה תנע סופי.
במאות הפמטו-שניות הראשונות, נושאי הגל מפוזרים על ידי פונונים, או בצפיפויות נושאי גל גבוהות באמצעות אינטראקציית קולומב.
מערכת נושאי הגל מתרפה בהדרגה להתפלגות פרמי-דיראק, בדרך כלל בתוך הפיקו-שנייה הראשונה.
לבסוף, מערכת נושאי הגל מתקררת תחת פליטת פונונים.
זה יכול להימשך עד מספר ננו-שניות, תלוי במערכת החומר, בטמפרטורת הסריג ובתנאי העירור כגון עודף האנרגיה.
בתחילה, טמפרטורת הנושא יורדת במהירות באמצעות פליטת פונונים אופטיים.
זה יעיל למדי בשל האנרגיה הגדולה יחסית הקשורה לפונונים אופטיים (36meV או 420K ב-GaAs) והדיספרסיה השטוחה למדי שלהם, מה שמאפשר מגוון רחב של תהליכי פיזור תחת שימור אנרגיה ותנע.
ברגע שטמפרטורת האלקטרונים יורדת מתחת לערך המתאים לאנרגיית הפונונים האופטיים, פונונים אקוסטיים שולטים ברלקסציה.
כאן, הקירור פחות יעיל בשל הפיזור והאנרגיות הנמוכות שלהם והטמפרטורה יורדת לאט הרבה יותר מעבר לעשרות הפיקו-שניות הראשונות.
בצפיפויות עירור גבוהות, קירור הנושא מעוכב עוד יותר על ידי מה שנקרא אפקט הפונונים החמים: הרלקסציה של מספר רב של נושאי מטען חמים מובילה לקצב יצירה גבוה של פונונים אופטיים העולה על קצב הדעיכה לפונונים אקוסטיים.
זה יוצר "אוכלוסיית יתר" שאינה בשיווי משקל של פונונים אופטיים וכך גורם לבליעה חוזרת מוגברת שלהם על ידי נושאי המטען, מה שמדכא באופן משמעותי כל קירור.
לכן, המערכת מתקררת לאט יותר, ככל שצפיפות הנושא גבוהה יותר.
הפליטה מיד לאחר העירור רחבה מאוד מבחינה ספקטרלית, אך עדיין ממורכזת בסביבת התהודה האקסיטון החזקה ביותר.
ככל שהתפלגות נושאי הגל מתקרבת לשיווי משקל תרמי ומתקררת, רוחב שיא הפליטה פוחת ואנרגיית הפליטה משתנה כדי להתאים למצב היסוד של האקסיטון (כגון אלקטרון) עבור דגימות אידיאליות ללא אי-סדר.
ספקטרום הפליטה מתקרב לצורת המצב הקוואזי-יציב שלו המוגדרת על ידי התפלגות האלקטרונים והחורים.
הגדלת צפיפות העירור תשנה את ספקטרום הפליטה.
הם נשלטים על ידי מצב היסוד האקסיטוני עבור צפיפויות נמוכות.
שיאים נוספים ממעברי תת-פס גבוהים יותר מופיעים כאשר צפיפות נושאי הגל או טמפרטורת הסריג עולות ככל שמצבים אלה מתמלאים יותר ויותר.
כמו כן, רוחב שיא הפליטה הראשי עולה משמעותית עם עירור עולה עקב אובדן פאזה המושרה על ידי עירור ושיא הפליטה חווה שינוי קטן באנרגיה עקב נרמול מחדש של קולומב ומילוי פאזה.
באופן כללי, גם אקסיטונים ופלזמה, אלקטרונים וחורים לא מתואמים, יכולים לשמש כמקורות לפוטולומינסנציה כמתואר במשוואות מוליכים למחצה-לומינסנציה.
שניהם מניבים מאפיינים ספקטרליים דומים מאוד שקשה להבחין ביניהם; עם זאת, דינמיקת הפליטה שלהם משתנה באופן משמעותי.
דעיכת האקסיטונים מניבה פונקציית דעיכה חד-אקספוננציאלית מכיוון שההסתברות לרקומבינציה הקרינתית שלהם אינה תלויה בצפיפות הנושא.
ההסתברות לפליטה ספונטנית עבור אלקטרונים וחורים לא מתואמים היא בקירוב פרופורציונלית למכפלת אוכלוסיות האלקטרונים והחורים, מה שמוביל בסופו של דבר לדעיכה שאינה חד-אקספוננציאלית המתוארת על ידי פונקציה היפרבולית.
חומרים אמיתיים תמיד כוללים אי-סדר.
דוגמאות לכך הן פגמים מבניים בסריג או אי-סדר עקב שינויים בהרכב הכימי.
הטיפול בהם מאתגר ביותר עבור תיאוריות מיקרוסקופיות עקב חוסר ידע מפורט על הפרעות במבנה האידיאלי.
לכן, ההשפעה של ההשפעות החיצוניות על הפוטולומינסנציה (PL) מטופלת בדרך כלל באופן פנומנולוגי.
בניסויים, אי-סדר יכול להוביל למיקום של נושאי קרינה ולכן להגדיל באופן דרסטי את זמני החיים של הפוטולומינסנציה, מכיוון שנושאים מקומיים אינם יכולים למצוא בקלות מרכזי רקומבינציה לא-קרינתיים כמו מרכזים חופשיים.
חוקרים מאוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה (KAUST) חקרו את האנטרופיה (כלומר, אי-הסדר התרמודינמי) המושרה על ידי אור של ננו-חוטים מסוג InGaN / GaN בעלי מבנה כפול הטרו-מבני וננו-חוטים מסוג AlGaN באמצעות פוטולומינסנציה תלוית טמפרטורה.
הם הגדירו את האנטרופיה המושרה על ידי פוטו כגודל תרמודינמי המייצג את חוסר הזמינות של אנרגיה של מערכת להמרה לעבודה שימושית עקב רקומבינציה של נושאי מטען ופליטת פוטונים.
הם גם קישרו את השינוי ביצירת האנטרופיה לשינוי בדינמיקת הפוטו-נושא באזורים הפעילים של הננו-חוטים באמצעות תוצאות ממחקר פוטולומינסנציה בזמן-רזולוציה.
הם שיערו שכמות אי-הסדר שנוצרת בשכבות InGaN עולה בסופו של דבר ככל שהטמפרטורה מתקרבת לטמפרטורת החדר עקב הפעלה תרמית של מצבי פני השטח, בעוד שעלייה לא משמעותית נצפתה בננו-חוטי AlGaN, דבר המצביע על דרגות נמוכות יותר של אי-ודאות הנגרמת על ידי אי-סדר במוליך למחצה בעל פער פס רחב רחב יותר.
כדי לחקור את האנטרופיה המושרה על ידי אור, המדענים פיתחו מודל מתמטי אשר מתחשב בחילופי האנרגיה נטו הנובעים מעירור פוטוני ומפוטולומינסנציה.
בניגוד לפוטולומינסנציה ממוליכים למחצה, פוטולומינסנציה ממתכות היא אפקט חלש בהרבה.
בפרט, היעילות הקוונטית שלה נמוכה בסדרי גודל.
אף על פי כן, לפוטולומינסנציה של מתכת יש חשיבות יסודית (למשל, להבנתנו את מבנה האלקטרונים ודינמיקת האוכלוסייה במתכות) כמו גם חשיבות מעשית (למשל, עבור תרמומטריה, ראה סעיף הבא).
החל משנת 1969 בוצעו מדידות ניסיוניות רבות של פוטולומיניסנציה ממבנים מתכתיים (פלזמוניים) רבים.
השוני הגדול בין המדידות הוביל לאי הסכמות על היבטים רבים של התהליך.
התקדמות בהבנה התאורטית בשנים 2021-2025 הובילה להבנה טובה בהרבה של ההבדלים בין התוצאות הניסיוניות.
בפרט, התיאור הכמותי של התפלגות האלקטרונים בשיווי משקל במתכת תחת הארה קבועה (continuous-wave illumination, CW) אפשר להגיע לתיאור אנליטי איכותי פשוט של הפוטולומינסנציה ממערכות אלה.
תיאור זה הראה שהפוטולומינסנציה נובעת מהסטייה משיווי משקל תרמי של התפלגות האלקטרונים ושמכיוון שהסטיה הזו מתאפיינת במספר גבוה בהרבה של אלקטרונים אנרגטיים ביחס להתפלגות שיווי משקל, הפוטולומינסצנציה חזקה בהרבה מהפליטה התרמית.
תיאור זה גם הסביר את הססטיסטיקה הקוואנטית של האור הנפלט ושהתלות שלו בשדה החשמלי היא פולינומית פשוטה.
עבודות המשך הראו איך להמיר את הניבוי האיכותי של לניבוי כמותי, והסבירו בעזרתו את התלות של עוצמת פליטת האור בגודל המבנה המואר.
ב הפתרון האנליטי שימש להסביר את הפליטה תחת הארה פולסית (pulsed illumination) שבה ניתן לזהות את שינוי הסטטיסטיקה של הפליטה מפליטה לא תרמית לפליטה תרמית עבור שדות חזקים או זמנים מאוחרים.
בתרמומטריה זרחנית, תלות הטמפרטורה של תהליך הפוטולומינסנציה מנוצלת למדידת טמפרטורה.
באופן דומה, ניתן להשתמש בפוטולומינסנציה אנטי-סטוקס ממתכות לתרמומטריה.
ספקטרוסקופיית פוטולומינסנציה היא טכניקה נפוצה לאפיון התכונות האופטיות והאלקטרוניות של מוליכים למחצה ומולקולות.
הטכניקה עצמה מהירה, ללא מגע ולא הורסת.
לכן, ניתן להשתמש בה כדי לחקור את התכונות האופטואלקטרוניות של חומרים בגדלים שונים (ממיקרון ועד סנטימטרים) במהלך תהליך הייצור ללא הכנת דגימה מורכבת.
לדוגמה, מדידות פוטולומינסנציה של תאים סולאריים יכולות לחזות את המתח המקסימלי שהחומר יכול לייצר.
בכימיה, השיטה מכונה לעיתים קרובות יותר ספקטרוסקופיית פלואורסצנציה, אך המכשור זהה.
ניתן לחקור את תהליכי הרלקסציה באמצעות ספקטרוסקופיית פלואורסצנציה בעלת רזולוציית זמן כדי למצוא את אורך החיים של הדעיכה של הפוטולומינסנציה.
ניתן לשלב טכניקות אלו עם מיקרוסקופיה, כדי למפות את העוצמה (מיקרוסקופיה קונפוקלית) או את אורך החיים (מיקרוסקופיית הדמיה פלואורסצנציה-אורך חיים) של הפוטולומינסנציה על פני דגימה (למשל, פרוסת סיליקון מוליכה למחצה, או דגימה ביולוגית שסומנה במולקולות פלואורסצנטיות).
פוטולומינסנציה מווסתת היא שיטה ספציפית למדידת תגובת התדר המורכבת של אות הפוטולומינסנציה לעירור סינוסואידי, המאפשרת חילוץ ישיר של אורך חיים של נושאי מטען מיעוט ללא צורך בכיול עוצמה.
היא שימשה לחקר השפעת פגמי ממשק על רקומבינציה של נושאי מטען עודפים בפרוסות סיליקון גבישיות עם סכמות פסיבציה שונות.
פוטוורק הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת בס, מוזיקת דאנס אלקטרונית, גטו האוס והיפ-הופ, שהופיע לראשונה בסוף שנות ה-1990 ותחילת שנות ה-2000 בשיקגו שבארצות הברית.
הז'אנר התפתח מקצביו המהירים של גטו האוס, בעיקר בזכות RP Boo , DJ Rashad ו-DJ Clent.
ייתכן שהז'אנר הושפע מהקצבים המהירים ותדרי הסאב-בס של דראם אנד בייס.
יצירות פוטוורק, אשר בדרך כלל מופיעים בקצב של 150–165 פעימות לדקה, מכילות לעיתים קרובות דגימות סינקופיות מראפ, פופ וז'אנרים אחרים.
יצירות מהז'אנר מכילות תוף בס מהיר בסינקופה (ולעיתים אף באופן דליל ביותר) שמדלג על פעימות היצירה, תוף סנר, מחיאות כפיים וצלילים אחרים המזכירים מערכת תופים ישנה.
התחושה הכללית של הקצב בשירי פוטוורק ניסיוניים יותר עשוי להישמע באופן מכוון כיצירה שלא ניתנת להרקדה עבור המאזין המזדמן.
קטעי קול מז'אנרים אחרים, כמו R&B עכשווי ומוזיקת פופ, נפוצים ביותר ועשויים להופיע בשינוי גובה.
באופן דומה לביילה פאנק, סגנון ההפקה של יצירות מוזיקליות אלו הן לעיתים קרובות מוזיקת לואו-פיי באופן מובהק.
הקצב של יצירות פוטוורק עשויות להשתנות בין יצירה ליצירה, לעיתים עם קטעי קצב מלאים ולעיתים עם קטעי קצב חלקיים.
בנוסף לכך, יצירות פוטוורק מביעות מצב רוח היפנוטי, אפל ומופשט.
יתר על כן, ביצירות פוטוורק יש שימוש כבד בסאב-בס ובאווירה הקצבית המהירה והחוזרת של מוזיקת ג'אנגל המוקדמת.
פוטותרפיה (Phototherapy, מיוונית: "טיפול באור"), הוא שם לטיפול רפואי באמצעות חשיפת העור לקרני אור.
מחלות מסוימות מטופלות באמצעות חשיפה לאור במטרה להשיג הקלה או לריפוי.
מחלות עור מטופלות בדרך כלל באמצעות חשיפה לאור אולטרה סגול באורך גל של 280–400 ננומטר.
ויטיליגו, פסוריאזיס ודלקת עור אטופית (מין אקזמה) מטופלות כיום בעיקר באמצעות בשימוש מנורות UVB נרובנד אשר פולטות קרינה בתחום צר (Narrow Band) של 311–313 ננומטר.
בבתי חולים נפוץ שימוש ב-PUVA הכולל לקיחה של כדור פסורלן ולאחר שעה חשיפה לאור אולטרה סגול UVA.
בעת הטיפול באור אולטרה סגול, מורכבות משקפי-מגן או מסכה לפנים החוסמים אור אולטרה סגול למניעת כווייה בעיניים וקטרקט.
קיימות בעולם עשרות אלפי מרפאות פוטותרפיה ומקבלים בהן מיליוני מטופלים בכל שנה.
הטיפול בישראל כלול בסל הבריאות וניתן על ידי קופות החולים ללא תשלום וללא הגבלה.
אין לטיפול תופעות לוואי כפי שיש לסטרואידים הניתנים לטיפול במחלות עור.
שימוש אחר לקרינת אור בשילוב עם חומרים כימיים, הוא טיפול בסרטן העור, כאשר החומר הרגיש נספג רק בתאים הסרטניים ופוגע בהם כאשר הוא מוקרן באור באורך גל מסוים.
טיפול נוסף בפוטותרפיה ניתן לתינוקות אשר נולדו עם צהבת, ורמת הבילירובין גבוהה, ועור גופם של התינוקות צבוע בגוון צהוב.
התינוקות מושכבים למספר שעות באינקובטור, אשר בחלקו העליון מורכבת מיתקן המפיק אור כחול (לא אולטרה סגול).
האור מסייע לגוף להיפטר מתאי הדם האדומים המתים בשבוע הראשון לאחר הלידה.
אקנה מטופלת באור נראה באורך גל של 415 ננומטר, ההורג את חיידק האקנה.
יישומים רפואיים אחרים לפוטותרפיה כוללים ניהול כאב, ריפוי פצעים מואץ, הצמחת שיער, שיפור במחזוריות הדם ובמחלות סינוס.
ברבים מהם משתמשים בתרפיה בלייזר רך ובאור אדום בטווחי גל של 620–660 ננומטר.
אחת הדרכים לטיפול בתסמונת פאזת השינה הדחויה היא חשיפה בשעת הקימה הרצויה לאור השמש, למנורה ייעודית או למנורה ביתית חזקה.
טיפול בפוטותרפיה נמצא יעיל לסובלים מדיכאון עונתי.
הלוקים בהפרעת SAD שוהים בחדר מואר שיש בו מנורה ייעודית המפיצה אור לבן בעוצמה גבוהה למשך מחצית השעה עד שעה.
חשיפה לאור לייזר ברמה נמוכה מגרה או מעכבת תפקוד תאים.
הלייזר הרך פועל על פני העור, ובו-זמנית חודר דרך העור ללא אפקט של חימום וללא פגיעה בעור.
לייזר רך הוא אור לייזר בעוצמה נמוכה בטווח של 1mW עד 1000mW.
תרפיה בלייזר רך נמצאת בשימוש במרפאות כאב, בקרב פיזיותרפיסטים ומטפלים אלטרנטיביים ברחבי העולם, בעיקר בתחום הטיפול בכאבים מוסקולוסקלטליים, בשיפור תנועתיות, הורדת נפיחות, ובריפוי דלקות ורקמות רכות פגועות.
הפוטוריזם (באיטלקית: Futurismo) הייתה תנועה אמנותית טכנולוגית שנוסדה באיטליה בתחילת המאה ה-20 ופעלה עד מלחמת העולם הראשונה.
התנועה פיתחה סגנון אמנותי השואב את השראתו מן האקספרסיוניזם ומן הקוביזם לשם תיאור אסתטי של הדינמיות והתנועה המאפיינים את החיים המודרניים, כתוצאה מהשפעת התיעוש והמיכון המודרניסטי.
התנועה הייתה פעילה בכל תחומי האמנויות כגון ציור, פיסול, מוזיקה, תיאטרון ואדריכלות.
איטליה של תחילת המאה ה-20 הייתה משוקעת בעבר ההיסטורי והתרבותי שלה.
עבר המתחיל ברומא העתיקה וממשיך לתקופת הרנסאנס והבארוק.
גם מבחינה טכנולוגית פיגרה איטליה אחרי ארצות אירופה האחרות.
במהלך המאה ה-19 הופיעו בחברה האיטלקית כוחות לאומיים חדשים, אשר הובילו לאיחוד איטליה, במחצית השנייה של המאה.
במקביל, החלה בצפון איטליה, בעיקר באזורים שסביב טורינו ומילאנו, מהפכה טכנולוגית של תיעוש, שהובילה לפיתוח מואץ של תחום התחבורה.
בייחוד הורגשה התפתחות זו בפיתוח תעשיית המכוניות האיטלקית, תעשייה העתידה להפוך לאחד מסמליו של העידן המודרני בכלל, ושל תנועת הפוטוריזם - בפרט.
עם התנועות האמנותיות שפעלו באיטליה במחצית השנייה של המאה ה-19 נמנות תנועת "Macchiaiali", שפעלה בפירנצה בין השנים 1855–1875 שביקשה להפיח חיים באמנות האיטלקית, תנועת ה"סקאפיליאטורה" (La scapigliatúra), שפעלה במילאנו בשנות השבעים של המאה ה-19, והייתה בעלת אידאולוגיה רומנטית.
מקור השפעה חשוב נוסף הייתה הגותו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה, ורעיונותיו בדבר ה"על אדם" שהופיעו בספרו "כה אמר זרתוסטרא".
ניטשה ביקש לראות בביטוי זה את הרצון לעוצמה ואת ההתגברות על ציווי החברה והמוסר שהיא ייצרה.
לצד השפעתו של ניטשה עולה גם השפעה של מגמות "פרימיטיביות" ואקספרסיוניסטיות, שביטוין המובהק באמנות היה בתנועת "הזצסיון הווינאי" וה"הגשר", אשר פרחו באמנות האירופית של מעבר המאה.
קבוצות אלו ביקשו לדחות את ערכי החברה האירופית על ידי הצגת אלטרנטיבה תרבותית הפונה אל עבר מיתי ובו בעת הצהירו על הרצון לכינון חברה צעירה שפניה לעתיד.
מקור השפעה אמנותית נוסף היה פיתוחו של סגנון ה"קוביזם" בידי פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק.
מבחינה סגנונית השפיע הקוביזם על כל תנועות האמנות האוונגרדית שהתפתחו אחריו, ביוצרו אפשרויות תיאור וייצוג חדשות אשר נתפשו כביטוי של חלל מודרני ושל הווה.
פרנצ'סקו פיליפיני היווה מקור השפעה מכריע לשלב הציורי הראשון של אומברטו בוצ'יוני.
גישתו לנוף חקלאי בלומברדיה — שהתאפיינה במבנה אופקי מודגש, נוכחות של דמות נשית בהקשרים כפריים ושימוש באור אטמוספירי — סיפקה לבוצ'יוני מודל פיגורטיבי ופואטי בסיסי בשנות ההכשרה שלו.
בין 1903 ל־1908, לפני הצטרפותו לפוטוריזם, פיתח אומברטו בוצ'יוני חזון פיגורטיבי שהיה מושפע עמוקות מהנטורליזם הפוסט־סקפיאטו, שבו פיליפיני היה אחד מהנציגים המרכזיים.
כפי שציין אנריקו קריספולטי, הנוף החקלאי של פרנצ'סקו פיליפיני היה המודל הסמוי לעונה הראשונה של בוצ'יוני.
ההמשכיות הזו בין הנטורליזם הלומברדי של סוף המאה ה־19 לבין מחקריו הוויזואליים המוקדמים של בוצ'יוני מדגישה את תפקידו ההיסטורי־אמנותי של פרנצ'סקו פיליפיני כחלוץ פיגורטיבי של הפוטוריזם.
רבים רואים במאמרו של פרוצ'ו בוזוני "סקיצה של אסתטיקה חדשה למוזיקה" (Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst), שפורסם בשנת 1907, כסימן הראשון להתפתחות התנועה.
במאמר ספד בוזוני ל"קובעי החוקים" של המוזיקה המסורתית וניבא מוזיקה עתידית שתכלול את חלוקת האוקטבה ליותר מ-12 החלקים המסורתיים .
האסתטיקה האוונגרדית שניסח נועדה לשחרר את המוזיקאים מכבלי המסורת.
"המוזיקה נולדה חופשית", טען בוזוני, "גורלה הוא לזכות בחירות".
עם זאת, הניסוח התאורטי הראשון של תנועת הפוטוריזם פורסם על ידי פיליפו תומאזו מארינטי, משורר ואנרכיסט בדעותיו, בשנת 1909 בעיתון הצרפתי, "לה פיגרו".
"תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם" ביקשה להציב מודל אסתטי חדש אשר יהלום את העולם המודרני.
הייצוג המובהק של אסתטיקה זו היה בעיני מארינטי המכונות ובייחוד כלי התחבורה המודרניים.
ההיקסמות שלו מן המהירות והעוצמה של המכונות תורגמה לרצון לשינוי ולמהפכה חברתית ופוליטית כוללת, אשר בסופה תוקם חברה חדשה:
על אף שחלק מן המניפסט הוקדש לקעקוע מוסד המוזיאונים והספריות, שמארינטי ראה בהם ביטוי של מאובנות וקידוש העבר, כוון המניפסט כביטוי אסתטי של השירה.
הצעתו להריסת המוזיאונים היוותה ביטוי להרס החברה הישנה, הרס אשר ישחרר את האמנים מן הנאמנות העיוורת לעבר.
מניפסט זה היה הראשון מתוך סדרה של מניפסטים פוטוריסטים שפורסמו על ידי חברי הקבוצה בתחומי האמנויות השונים ובהם "המניפסט של הציירים הפוטוריסטים" (1910), "המניפסט הטכני של הציור הפוטוריסטי" (1912), המניפסט לאדריכלות (1914) וב-1919 המניפסט לפיסול.
בכך ביקשו האמנים להתוות תאוריה הפוטוריסטית שלמה לאמנות הפלסטית.
בשנת 1913 פרסם רוסולו את המניפסט "אמנות הרעש", שעסקה במוזיקה.