tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לביקורת הצטרף היועץ המשפטי לכנסת, עו"ד איל ינון, שציין כי "בהליך החקיקה של פרק מס ריבוי דירות בהצעת חוק ההסדרים נפל פגם היורד לשורש ההליך".
מס ריבוי דירות ספג ביקורת עזה במהלך הדיונים שקדמו לאישורו בכנסת וגם לאחר אישורו.
בין השאר הוגשו לבג"ץ עתירות אחדות לביטול המס, מסיבות הקשורות להליך החקיקה ומסיבות מהותיות של פגיעה לא מידתית בזכות הקניין.
ב-28 בפברואר 2017 הוציא בג"ץ צו על תנאי המורה למדינה להשיב עד 23 במרץ מדוע לא יבוטל המס.
היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט השיב לבג"ץ שאמנם בהליך החקיקה נפל פגם, אולם אין לבטל את החוק כיוון שהפגם "אינו מגיע לרף הגבוה שמקים עילה להתערבות בחקיקה ראשית של הכנסת".
בנוסף לביקורת על עצם הטלת המס, הוצגו בעיות פנימיות בכלליו:
מי שבבעלותו שלוש דירות שמחיר כל אחת מהן הוא שני מיליון ש"ח ישלם אותו מס שישלם מי שבבעלותו שלוש דירות שמחיר כל אחת מהן הוא עשרה מיליון ש"ח.
אדם המחזיק בשתיים וחצי דירות (250%) ישלם מס על חצי דירה, ואילו אדם המחזיק בחמישה חצאי דירות, כלומר מחזיק אף הוא ב-250%, ישלם מס על שלושה חצאי דירות, משום שבשני המקרים מוצאות מהתחשיב שתי דירות (ולא 200%).
ההצעה למס ריבוי דירות נכללה בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016. ב-31 באוקטובר 2016 הגישה הממשלה לכנסת את ההצעה לקריאה ראשונה, והחוק אושר ב-22 בדצמבר 2016, לאחר שנדון בוועדת הכספים של הכנסת והוכנסו בו שינויים רבים במהלך הדיון.
ב-5 בינואר 2017 אישרה ועדת הכספים את תקנות ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנים 2017 ו־2018) (מענק לחייב במס ריבוי דירות בעד מכירת דירה), התשע"ז-2017, ובהן כללי הפטור ממס שבח שיינתן למוכר דירה חייבת.
ב-6 באוגוסט 2017 קיבל בג"ץ את טענות העותרים על פגם יסודי בהליך החקיקה, והחליט על ביטול החוק והחזרתו לדיון בוועדת הכספים של הכנסת.
כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, "המס נועד בעיקרו לתמרץ את מי שמחזיק בכמה דירות לשם השקעה, למכור דירות אלה או את חלקן".
בתקופת קיומו של החוק שררה אי-בהירות ביחס לגורלו, עקב העתירות לבג"ץ שדרשו את ביטולו, ורק כ-800 דירות נמכרו בהתאם לתנאי חוק זה.
חרף משקלו הזניח של המס בהשפעה על שוק הדיור אמר השר כחלון, בעקבות ביטול המס: "אני מביע צער ואכזבה עמוקה מהחלטת בג"ץ ובטוח שיש איתי עשרות אלפי זוגות צעירים שהתאכזבו מההחלטה הזאת".
מס מוגדל על השכרת דירות רבות, בדרך של חקיקה שיפוטית
בלי קשר למס ריבוי דירות, בינואר 2018 ניתן בבית המשפט העליון פסק דין בשני ערעורים שעניינם מעמדם של בעלי דירות המשכירים למגורים יותר מ-20 דירות.
בעלי הדירות טענו שיש לראות בהכנסתם מפעילות זו הכנסה פסיבית, שעליה די בתשלום מס בשיעור 10% מההכנסה (בהתאם ל), ואילו רשות המיסים טענה שיש לראות בהכנסה זו הכנסה מעסק (בהתאם ל), שעליה חל המס השולי הרלוונטי, הגבוה במידה ניכרת מ-10%.
בית המשפט העליון קיבל את עמדת רשות המיסים, לפיה מדובר בהכנסה מעסק.
בעקבות פסק הדין פרסמה רשות המיסים טיוטת חוזר המפרט את השיקולים לאורם יש לבחון את סיווג ההכנסה מהשכרת דירות למגורים כהכנסה מעסק לעומת הכנסה פסיבית.
בהתאם לטיוטה, הכנסה מהשכרה של 10 דירות מגורים ומעלה תסווג כהכנסה מעסק, הכנסה מהשכרה של עד 5 דירות מגורים תיחשב כהכנסה פסיבית, והשכרה של 6 עד 9 דירות מגורים תיבחן בהתאם למבחנים שונים ועל פיהם יוכרע אופייה כהכנסה מעסק או כהכנסה פסיבית.
מסאטו אוצ'ישיבה (ביפנית: 内柴正人; באנגלית: Masato Uchishiba; נולד ב-17 ביוני 1978) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, פעמיים אלוף אולימפי מאתונה 2004 ובייג'ינג 2008. אוצ'ישיבה מחזיק במדליית כסף מאליפות העולם משנת 2005, מדליית ארד ממשחקי אסיה ומדליית זהב מהאוניברסיאדה.
אוצ'ישיבה נולד בעיר קושי שביפן בשנת 1978 והחל ללמוד ג'ודו בגיל 9 לטענתו "על מנת לנצח את אחיו בקרב".
אוצ'ישיבה למד באוניברסיטת קוקושיקן שבטוקיו וסיים בהצטיינות תואר בחינוך גופני.
בשנת 1999 זכה במדליה המשמעותית הראשונה שלו בקריירה המקצועית כאשר זכה במדליית הזהב בטורניר היוקרתי 'Jigoro Kano Cup Tokyo' (כיום גראנד סלאם טוקיו).
בשנת 2001 הוא השתתף באוניברסיאדת בייג'ינג וזכה במדליית הזהב.
בשנת 2002 הוא זכה במדליית הארד במשחקי אסיה שנערכו בפוסן שבקוריאה הדרומית.
באולימפיאדת אתונה בשנת 2004, אוצ'ישיבה התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח את חורחה לנסינה הארגנטינאי, בשמינית הגמר הוא ניצח את דשדאווה גאנטומור המונגולי וברבע הגמר ניצח באיפון את מאגומד צאפארוב הרוסי.
בחצי הגמר ניצח את גאורגי גאורגייב הבולגרי באיפון תוך פחות מדקה ובגמר גבר על יוזף קרנייק הסלובקי באיפון כדקה וחצי מפתיחת הקרב.
באליפות העולם בשנת 2005, אוצ'ישיבה זכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לז'ואאו דרלי הברזילאי.
באולימפיאדת בייג'ינג, אוצ'ישיבה התחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וזכה שוב במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח את חואן קרלוס חסינטו מהרפובליקה הדומיניקנית, בשמינית הגמר הוא ניצח את אראש מירסמעלי האיראני וברבע הגמר ניצח את מיראלי שאריפוב האוזבקי.
בחצי הגמר ניצח את יורדניס ארנסיביה הקובני ובגמר ניצח את בנג'מין דרבולה הצרפתי.
בפברואר 2009, הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי.
בשלב רבע הגמר הוא ניצח באיפון את מיכאל פולייב הרוסי לאחר ריתוק מוצלח, בחצי הגמר הוא ניצח את אן ג'ונג-הוואן בזכות ניקוד יוקו ובגמר ניצח בניקוד ווזארי ויוקו את בנג'מין דרבולה הצרפתי.
לאחר פרישתו, אוצ'ישיבה החל לאמן באפריל 2010 את נבחרת הנשים באוניברסיטת קיושו.
בנובמבר 2011, האוניברסיטה פיטרה את אוצ'ישיבה מאימון בעקבות האשמות בהטרדה מינית.
ב-6 בדצמבר 2011, הוא נעצר על ידי משטרת טוקיו בחשד לאונס.
אוצ'ישיבה טען שהמעשה היה בהסכמה.
ב-1 בפברואר 2013, בית המשפט המחוזי בטוקיו דחה את טענותיו ושלח אותו לחמש שנים בכלא.
מסאה אואנו (ביפנית: 上野雅恵; באנגלית: Masae Ueno; נולדה ב-17 בינואר 1979) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.
אואנו התחרתה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2000, 2004 ו-2008. באתונה 2004 היא זכתה במדליית הזהב.
בקרב הראשון היא ניצחה באיפון את סליטה שוטס האמריקאית, בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את ראשה סראקה הסלובנית וברבע הגמר ניצחה שוב באיפון את קתרין ז'אק הבלגית לאחר תרגיל אוצ'י-גרי.
בחצי הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי את קת'רין ארלוב האוסטרלית לאחר תרגיל אוסוטו-גרי ובגמר אואנו גברה שוב בווזארי על אדית בוש ההולנדית לאחר תרגיל בשם סודה-צוריקומי-גושי.
בבייג'ינג 2008 אואנו זכתה שוב במדליית הזהב.
את שני קרבותיה הראשונים מול יריבות מקוריאה הדרומית וסין היא ניצחה באיפון.
ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את אנט מסרוש ההונגרייה ובחצי הגמר ניצחה שוב בווזארי את אדית בוש ההולנדית לאחר תרגיל סיאו-נגי.
בקרב הגמר אואנו התמודדה מול אנאיסיס הרננדז הקובנית וניצחה באיפון 46 שניות מפתיחת הקרב לאחר תרגיל קוצ'יקי טאושי.
אואנו מחזיקה בשתי מדליות זהב מאליפויות העולם מהשנים 2001 ו-2003. במשחקי אסיה היא זכתה במדליית זהב (2006) ומדליית ארד (2002) ובאליפויות אסיה היא זכתה בשלוש מדליות זהב (2000, 2004 ו-2008).
מסאה היא אחותה הבוגרת של יושיאה אואנו, פעמיים אלופת עולם.
מַסָאי יוּג'ירי הוא מנהל קבוצות כדורסל ניגרי, אשר שימש כ"נשיא לענייני כדורסל" של קבוצת טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA.
כמו כן מנהל יוג'ירי את ארגון "כדורסל ללא גבולות" באפריקה.
יוג'ירי נולד בעיר בורנמות' שבאנגליה, לאב ניגרי ולאם קנייתית אשר למדו באוניברסיטת בורנמות'.
בגיל שנתיים חזרה משפחתו לעיר זריה שבניגריה, בה התגורר עד גיל 14. לקראת לימודיו התיכוניים עבר לסיאטל שבארצות הברית, בשאיפה להשתפר ככדורסלן ולהמשיך לקריירה מקצועית.
בשנת 1993 החל ללמוד ב"מכללת המדינה של ביסמרק" אשר בדקוטה הצפונית, ושנתיים לאחר מכן עבר ללמוד ב"אוניברסיטת המדינה של מונטנה בבילינגס".
בשנת 1996 עזב את ארצות הברית, בטרם סיים את לימודיו האקדמיים, על מנת להגשים את חלומו ולפתוח בקריירת הכדורסל.
בין השנים 1996–2002 שיחק עבור מספר קבוצות באנגליה, בבלגיה, בגרמניה, בפינלנד ובדנמרק.
לאחר פרישתו ממשחק בשנת 2002 חזר יוג'ירי לניגריה, והחל לאמן קבוצות נוער בכדורסל.
באותה שנה, בעת שליווה שחקן ניגרי צעיר למבחני קדם-הדראפט, הרשים את מאמן אורלנדו מג'יק דוק ריברס, ונפגש עם ג'נרל מנג'ר אורלנדו ג'ון גבריאל אשר מינה אותו לסקאוט של הקבוצה.
בין השנים 2003–2007 החזיק בתפקיד דומה בדנוור נאגטס, ובשנת 2008 מונה לראש מחלקת הסקאוטינג של טורונטו ראפטורס.
מאוחר יותר באותה שנה קוּדם לתפקיד עוזר הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בראיין קולנג'לו.
בשנת 2010 מונה לג'נרל מנג'ר של דנוור נאגטס, במקומו של מארק וורקנטין.
בכל 3 עונותיו בקבוצה הודחו הנאגטס בסיבוב הראשון של הפלייאוף, ורשמו מאזן מצטבר של 145 ניצחונות ו-85 הפסדים (63.0%).
בסיום עונת זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA, ובכך היה לזוכה הראשון בפרס שאינו אמריקאי.
בפברואר 2011 העביר את כרמלו אנתוני, צ'אנסי בילאפס, שלדן ויליאמס, אנתוני קרטר, רנלדו בולקמן ו-2 בחירות דראפט עתידיות לניו יורק ניקס, בתמורה לדנילו גלינארי, וילסון צ'נדלר, ריימונד פלטון, טימופיי מוזגוב, קוסטה קופוס ו-4 בחירות דראפט עתידיות.
בדראפט 2011 בחר את קנת' פאריד בבחירה ה-22.
במרץ 2012 העביר את ננה לוושינגטון ויזארדס, בתמורה לג'בייל מגי ורוני טוריאף.
בדראפט 2012 בחר את אוון פורנייה בבחירה ה-20.
באוגוסט 2012 העביר את אל הרינגטון, ארון אפללו ו-2 בחירות דראפט עתידיות לאורלנדו מג'יק בתמורה לאנדרה איגודלה.
לקראת עונת חזר יוג'ירי לטורונטו ראפטורס, כאשר מונה לג'נרל מנג'ר של הקבוצה במקומו של קולנג'לו.
בספטמבר 2016 הוצג כ"נשיא לענייני כדורסל" של הקבוצה, וביוני 2017 העביר את תואר הג'נרל מנג'ר לבובי ובסטר, אך המשיך לשמש כאחראי בפועל על פעולות הכדורסל של הראפטורס.
בתקופתו בטורונטו הפכה הקבוצה לאחת הבולטות באזור המזרחי, בהובלת צמד שחקני הקו האחורי קייל לאורי ודמאר דרוזן.
בשתי העונות ו- שברה הקבוצה את שיאה כשניצחה 48 ו-49 משחקים, בהתאמה, אך הודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
לקראת עונת ביצע יוג'ירי מספר פעולות נועזות, בהן מינויו של ניק נרס במקומו של מאמן הקבוצה ב-7 העונות הקודמות דוויין קייסי (זוכה פרס מאמן העונה 2018), וצירופו של קוואי לנארד תוך ויתור על כוכב הקבוצה ב-9 העונות הקודמות, דמאר דרוזן.
כמו כן, במהלך אותה עונה העביר את סנטר הקבוצה ב-6 וחצי העונות הקודמות, יונאס ולנצ'יונאס, בטרייד בו צירפו הראפטורס את מארק גאסול.
בפלייאוף 2019 גברה טורונטו על אורלנדו מג'יק, פילדלפיה 76' ומילווקי באקס, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר גברה טורונטו על גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 4–2, וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
ביולי 2013 העביר את אנדראה ברניאני לניו יורק ניקס, בתמורה למרכוס קמבי, קוונטין ריצ'רדסון, סטיב נובאק ו-3 בחירות דראפט עתידיות.
בדצמבר 2013 העביר את רודי גיי, קווינסי אייסי וארון גריי לסקרמנטו קינגס, בתמורה לג'ון סלמונס, פטריק פטרסון, גרייביס ואסקס וצ'אק הייז.
בדראפט 2014 בחר את ברונו קבוקלו בבחירה ה-20.
בדראפט 2016 בחר את יאקוב פולטל בבחירה התשיעית ואת פסקל סיאקם בבחירה ה-27.
בפברואר 2017 העביר את טרנס רוס ובחירת דראפט עתידית לאורלנדו מג'יק, בתמורה לסרז' איבקה.
בדראפט 2017 בחר את אוג'י אנונובי בבחירה ה-23.
במאי 2018 פיטר את המאמן דוויין קייסי, וביוני 2018 מינה במקומו את ניק נרס.
ביולי 2018 העביר את דמאר דרוזן, יאקוב פולטל ובחירת דראפט עתידית לסן אנטוניו ספרס, בתמורה לקוואי לנארד ודני גרין.
בפברואר 2019 העביר את יונאס ולנצ'יונאס, דלון רייט, סי.
מיילס ובחירת דראפט עתידית לממפיס גריזליס, בתמורה למארק גאסול.
מסאי דגו (נולד ב-15 בפברואר 1986 באדיס אבבה שבאתיופיה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי המאמן את הפועל רמת גן גבעתיים מהליגה הלאומית.
דגו גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון, ששיחקה בליגת העל.
את רוב הקריירה המקצוענית שלו, לאחר ההשאלה מהפועל תל אביב למועדון ספורט אשדוד, העביר דגו בליגות הנמוכות בישראל, ואף שיחק זמן קצר במועדון הקפריסאי פאפוס, אך לא ערך בו הופעת ליגה.
בנובמבר 2013, כשהוא בן 27, נפצע דגו בקרסולו, וכאשר הודיע לו הרופא כי יצטרך להחליט אם לבצע ניתוח שלישי או לפרוש מכדורגל, החליט דגו לפרוש.
דגו בעברו שימש כקפטן של נבחרת ישראל עד גיל 19, וכן של נבחרת ישראל עד גיל 17.
דגו החל את קריירת האימון שלו בקבוצות הנערים של הפועל תל אביב, לאחר שחברו גילי ורמוט תיווך בינו לבין אייל ברקוביץ', מנג'ר הפועל תל אביב, לאחר פרישתו של דגו.
בחודש נובמבר 2016 החל דגו לשמש כעוזרו של המאמן שרון מימר בהפועל כפר סבא, ובהמשך שימש כעוזרם של שני מאמנים נוספים בקבוצה – אלי כהן ופליקס נעים.
ב-28 ביוני 2017 מונה דגו למאמנה של הפועל כפר סבא.
ב-23 בינואר 2018 פוטר מתפקידו, דווקא לאחר ניצחון בגביע המדינה וכשהקבוצה נמצאת במקום השני, שמוביל להעפלה לליגת העל.
לטענת דגו הפיטורים קרו בגלל שלא כלל בהרכב את טום שלח, נכדו של בעלי הקבוצה יצחק שום.
ב-14 בפברואר 2018 מונה למאמנה של הפועל אשקלון מליגת העל, כשהוא מחליף את יובל נעים המפוטר, ובכך הפך למאמן הישראלי הראשון ממוצא אתיופי בהיסטוריה של ליגת העל.
דגו לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית, ובסוף העונה עזב אותה.
ב-14 ביולי 2018 מונה למאמנה של הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, וב-19 במאי 2019, לאחר שהצליח להשאיר את הפועל פתח תקווה בליגה הלאומית, מונה למאמן עירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-20 באוקטובר פוטר מאימון עירוני קריית שמונה לאחר פתיחת עונה רעה בליגה.
ב-5 בפברואר 2020 חתם בשנית בהפועל פתח תקווה.
ב-1 בדצמבר 2020, לאחר שפתח את עונת 2020/2021 עם שבעה הפסדים בעשרה משחקים, פוטר דגו מאימון הקבוצה.
ב-10 באפריל 2021 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
ב-18 במאי 2022 חתם כמאמן קבוצת הנוער של מכבי חיפה, והוביל אותה לזכייה בליגת העל לנוער.
ב-20 במאי 2023 התמנה למאמן קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, לאחר עזיבתו של מאמנה הקודם ברק בכר (שעבר לאמן את הכוכב האדום בלגרד הסרבית).
ב-22 ביולי 2023 זכה עם הקבוצה בתואר הראשון שלו, גביע אלוף האלופים, לאחר ניצחון 1–3 על בית"ר ירושלים.
במפעלים האירופיים, תחת דגו מכבי חיפה הודחה מליגת האלופות בשלב הפלייאוף ומשם לשלב הבתים של הליגה האירופית, שם סיימה במקום השלישי.
לאחר מכן הקבוצה נשרה לקונפרנס ליג, שם הודחה בשלב שמינית הגמר.
בכך הקבוצה קבעה את העונה האירופית הארוכה ביותר בהיסטוריה של קבוצה ישראלית.
בסיום העונה סיים את תפקידו בקבוצה, עם חזרתו של ברק בכר לאימון מכבי חיפה.
ב-2 ביוני 2024 חתם דגו כמאמן הפועל תל אביב לשנתיים, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה הלאומית בטרם הגעתו.
ב-9 בדצמבר 2024 פוטר מתפקידו.
ב-24 באפריל 2025 מונה למאמנה של בני יהודה תל אביב מהליגה הלאומית לקראת עונת 2025/2026. ב-24 באוקטובר 2025 פוטר מתפקידו.
ב-26 באוקטובר 2025 מונה למאמנה החדש של הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית.
דגו נולד באדיס אבבה שבאתיופיה, לביילין ואיינה דגו, ועלה לישראל יחד עם משפחתו כשהיה בן ארבע.
משפחת דגו התגוררה עם עלייתה בבאר שבע, ולאחר כשנתיים עברה להתגורר באשדוד.
דגו הוא אחיו הצעיר של כדורגלן העבר ברוך דגו.
נשוי לאודליה, ולזוג שני בנים ובת.
מס על הרכוש היהודי היה מס שרירותי מיוחד, שהוטל על יהודי גרמניה בשנת 1938 בתקופת הנאציזם של הרייך השלישי.
לאחר ההתנקשות במזכיר השגרירות הגרמנית ארנסט פום ראט ואירועי ליל הבדולח בנובמבר 1938, דרש הרמן גרינג מס עונשין של מיליארד RM רייכסמרק מהיהודים כ"תשלום עונש בגין התנהגות עוינת נגד העם הגרמני".
הצו לתשלום עונש ליהודים בני הלאום הגרמני (RGB1. 1579) משנת 1938 נחתם ב־12 בנובמבר אותה השנה על ידי הרמן גרינג, שבשנת 1936 ניתנה לו סמכות כללית להוציא תקנות ליישום "תוכנית ארבע השנים".
כבר לאחר ההתנקשות בווילהלם גוסטלוף (מנהיג ה-NSDAP בשווייץ) בשנת 1936 על ידי דוד פרנקפורטר, בנו של רב יהודי, שבוצע בדאבוס, שווייץ - אדולף היטלר שקל להטיל מס דומה על יהודי גרמניה ו"באופן בסיסי אישר תוכנית להטלת מס מיוחד על היהודים".
הוא שקל ברצינות ניסוח חוק רלוונטי שהיה צריך להתפרסם מייד לאחר מתן פסק דין במשפט גוסטלוף.
בתזכיר סודי ל"תוכנית ארבע השנים" של הרייך, הודיע היטלר באוגוסט 1936 כי בהשגת יעדי המדיניות הצבאית של גרמניה תיכלל, בין היתר, יצירת חוק "שיגרום לכל היהודים להיות אחראים קולקטיבית לכל נזק שייגרם לכלכלה הגרמנית ולתנאי המחיה של העם הגרמני עקב פשע שיבוצע על ידי חבר (יהודי) בארגון פשע.
ב־18 בדצמבר אותה שנה, הודיע בסודיות וילהלם שטוקרט מזכיר המדינה במשרד הפנים של הרייך, לשר לענייני כלכלה, היילמאר שאכט, כי היטלר "הסכים באופן עקרוני להטלת מס על היהודים" והורה להכין את השלמת החקיקה, כך שתאפשר את הטלת המס כבר בסוף משפט גוסטלוף.
בזמן עריכת תוכניות החקיקה הללו, הצעת החוק אחרת כבר נכנסה לתוקף לשנת המס 1937 והיא הייתה אמורה להטיל על כל יהודי בגרמניה שיעורי מס נוספים על מס הכנסה ועל מס הרכוש.
עם זאת, הן מסיבות מדיניות חוץ והן משיקולים נוספים של המיניסטריונים השונים, היטלר עדיין התעלם מחקיקת חוק כזה, "ככל הנראה חיכה להזדמנות טובה יותר".
ב־10 בנובמבר 1938 נודע לשר הכלכלה ולטר פונק מיוזף גבלס כי אדולף היטלר ציווה על הדרת כל היהודים מחיי הכלכלה הגרמנית.
באותו יום פנו גרינג וגבלס להיטלר והציעו להטיל מס מיוחד על היהודים.
היטלר אכן גיבה את החוקים שהוצאו לאחר מכן בעניין זה, כפי שאישר גרינג במהלך עדותו בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי (משפטי נירנברג):
ב־12 בנובמבר 1938, בדיון של שעות רבות בנושא "השאלה היהודית", תיאר גרינג את המטרה בפני יותר ממאה משתתפים: "להשיג פעולה ברורה מאוד שתועיל לרייך".
היהודים עצמם צריכים להעלים את הנזקים שנגרמו מהפוגרום (הכוונה לליל הבדולח); דמי הביטוח ששולמו להם מוחרמים.
יש להפקיע יחידות כלכליות של יהודים מתחת לערכן ולמכור אותן לקונים גרמנים לפי שווי שוק.
עליהם להחליף את המניות והניירות הערך שלהם לאיגרות חוב של הרייך.
במהלך פגישה זו עוד הצהיר גרינג:
כבר באביב 1938 פורסמה הוראה שחייבה את היהודים להכריז על מצבם הכספי (Verordnung über die Anmeldung des Vermögens von Juden).
היהודים נאלצו להצהיר על עושרם עד סוף יולי אם הם היו מעל 5,000 רייכסמרק.
אכן, צו כזה כאמור יצא שחייב לשלם תשלום חמישי עד ה-15 בנובמבר 1939. "Zweite Durchführungsverordnung über die Sühneleistung der Juden (צו שני למיסוי היהודים)".
הסכום המלא שנאסף לבסוף הסתכם ב-1,226,612,495 רייכסמרק.
כתוצאה מהתחמשות הוורמאכט, מצבה הכספי של הרייך נעשה מאוד לא ברור.
היה מחסור במט"ח ובאפשרות לקיחת הלוואות מחו"ל.
בשנת 1939 היה אמור לחול פדיון שטרות המֶפוֹ (שטרות המפו הונפקו מדי שנה מאז 1934 על ידי הרייך השלישי והיו כלי ליצירת אשראי ממשלתי).
הגירעון הממשלתי בשנת 1938 היה ניכר: הגירעון בחשבון השוטף הסתכם בשני מיליארד RM.
באמצע נובמבר 1938, וולטר ביירהופר ממשרד האוצר השמיע חששות כי "הרייך עשוי להיות חדל פירעון".
מתוך נאום שנשא גרינג בישיבה פנימית ציין דובר משרד החוץ את הדברים הבאים ב־18 בנובמבר 1938:
מצבה ההדוק של גרמניה הנאצית בנובמבר בא לידי ביטוי בכך שהכספים שנדרשו בדחיפות מהמס היהודי הושאלו למדינה מראש על ידי הבנקים הגרמניים הגדולים.
באותה תקופה גדלו הכנסות הרייך מגביית המס מ-16 ל-17 מיליארד מארק, או כמעט ב־6 אחוזים.
ויקטור קלמפרר כתב ביומנו ב־13 בנובמבר וב-6 בדצמבר 1938:
אכן, רק חלק קטן מהיהודים שנותרו בגרמניה שילמו את המס העונשין הזה.
בהמבורג למשל, רק 16 אחוזים מהיהודים היו חייבים להגיש הצהרת הון שהיה הבסיס למס זה (כי רכושם הסתכם בפחות מ-5,000 RM.
הרעיון של "העושר היהודי" התגלה כאגדה.
ה-Sicherheitsdienst Reichsführer-SS (שירות הביטחון של הימלר) כתב בדיווח סודי על המורל הלאומי של העם הגרמני כי חלק מהעם היה ביקורתי מאוד לגבי ההרס חסר הטעם של השחתת והשמדת הערך החומרי במהלך ליל הבדולח.
לעומת זאת הציבור ראה את הטלת הקנס על היהודים כצודקת.
במברגר פולקסבלט תיאר את עושרם לכאורה של היהודים והצדיק את מס העונשי במילים אלה: "אוצר זה שנלקח במרמה מהעם הגרמני מוחזר כעת בחלקו הקטן לעם הגרמני."
מסאהירו סאקוראי (ביפנית: 桜井 政博; נולד ב-3 באוגוסט 1970) הוא במאי ומעצב משחקי וידאו יפני, הידוע בעיקר בשל יצירת זיכיונות המשחקים וקירבי.
חוץ מעבודתו בזיכיונות אלו הוא ידוע גם בשל עיצוב משחק הווידאו מיטאוס ב-2005, ובימוי המשחק Kid Icarus: Uprising ב-2012. כעובד לשעבר במעבדות HAL הוא ייסד את סורה בע"מ, חברה שהוא עדיין מוביל.
הוא גם בעל טור שבועי במגזין "פמיצו", ודיבב חלק מהדמויות במשחקיו.
מסאהירו סאקוראי נולד במוסאשימוראיאמה שבטוקיו, יפן.
אחת החוויות המוקדמות ביותר של סקוראי בענף משחקי הווידאו החלה כשעבד במעבדות HAL, שם יצר את הדמות קירבי בגיל 19 וביים את המשחק הראשון שלו, Kirby's Dream Land .
סקוראי עזב את HAL ב-5 באוגוסט 2003, לאחר שנמאס לו מהמשך עבודתו בפסימיות, וסיים את עבודתו בסדרת "קירבי" .
"היה לי קשה לראות שבכל פעם שעשיתי משחק חדש, אנשים הניחו אוטומטית שמגיע לו המשך", העיר סקוראי בריאיון למגזין Nintendo Dream , שבועיים לאחר שהתפטר מ-HAL.
הוא הסביר כי "גם אם יש המשך, הרבה אנשים צריכים לתת את הכל כדי לייצר משחק, אבל יש אנשים שחושבים שתהליך ההמשך קורה באופן טבעי".
זמן קצר לאחר מכן, סאקוראי החל לעבוד על פרויקט עם Q Entertainment, יחד עם טטסויה מיזוגוצ'י.
שיתוף פעולה זה הוביל ל-Meteos בשנת 2005, משחק פאזל עבור הנינטנדו DS.
ב-30 בספטמבר 2005 הודיע סאקוראי כי הקים חברה משלו, סורה.
החברה הכריזה על שתי כותרות בפיתוח אך לא נמסר מידע עליהן.
באשר לעתידה של הסדרה .Super Smash Bros, נינטנדו ונשיא המעבדה של HAL, סאטורו איווטה, הבטיחו כי איטרציה מקוונת של המשחק תגיע למסוף משחקי הווידאו של קונסולת ה-Wii במהלך מסיבת העיתונאים E3 2005 של נינטנדו.
בגיליון מס' 885 של מגזין פמיצו חשף סאקוראי כי הוא ישמש כבמאי ומעצב המשחק Super Smash Bros.
המשחק יצא לשוק בשנת 2008, לאחר שאנשים שהושאלו מ-19 אולפני מפתחים שונים סייעו בפיתוחו.
סאקוראי עדכן אישית מדי יום את אתר Super Smash Bros.
החל מהשנה שקדמה לשחרורו של המשחק, הוא חשף סודות ותכני משחק דרך האתר.
ביום העדכונים האחרון שלו, נחשף כי סאקוראי סיפק את הקול עבור המלך דידידי במשחק Kirby 64: The Crystal Shards כמו גם ב-Super Smash Bros.
הוא והחברה שלו, סורה בע"מ, לצד נינטנדו, הקימו סטודיו שנקרא פרויקט סורה, שהיה 72% בבעלות נינטנדו ו-28% בבעלות סורה בע"מ.
נחשף ב-E3 2010 כי סקוראי ופרויקט סורה עבדו על Kid Icarus: Uprising עבור הנינטנדו 3DS.
פרויקט סורה נסגר וסיים את הפיתוח ב-30 ביוני 2012. ב-E3 2011 הודיעה נינטנדו כי סאקוראי עובד על Super Smash Bros.
סאקוראי החל בפיתוח עם שחרורו של המשחק Kid Icarus: Uprising במרץ 2012.
בפברואר 2013 אובחן סאקוראי כחולה בדלקת הגיד הסידנית ליד כתפו הימנית, מה שגרם לו לכאבים משמעותיים בכל פעם שהניע את זרועו.
הוא ציין שהדבר יכול להאט את עבודתו באופן יעיל, כפי שהוא עושה כמה מהמשחקים שהוא בודק.
אשתו של סקוראי, מישיקו, עבדה על ממשק המשתמש הגרפי ברבים ממשחקיו, כוללKirby Air Ride, Meteos וסדרת המשחקים .Super Smash Bros.
בטור שנערך בינואר 2015 ב-Weekly Famitsu, רמז סאקוראי לאפשרות פרישה, והביע ספק שהוא יצליח להמשיך להכין משחקים אם הקריירה שלו תמשיך להיות מלחיצה כמו שהיא הייתה.
בדצמבר 2015, סקוראי הצהיר שוב שהוא לא בטוח אם יהיה משחק נוסף בסדרת .Super Smash Bros, אך ב-8 במרץ 2018, Super Smash Bros.
Brawl במאי, סופר עלילתי, שחקן קול
מסאג'י קיטאנו (ביפנית: 北野 政次; 14 ביולי 1894 – 17 במאי 1986) היה רופא ומיקרוביולוג יפני, אשר היה גם סגן אלוף בצבא היפני הקיסרי ואף היה המפקד השני של יחידה 731 העוסקת בניסויים כימיים.
קיטאנו סיים את הלימודים שלו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טוקיו ב-1919 וקיבל תואר רפואי.
בשנת 1932 החל לעבוד בבית החולים הצבא הראשון שהיה בטוקיו.
בהמשך החליט לעזוב את עבודתו בבית החולים ועבר לעבוד בבית הספר למנתחים צבאיים.
בשנת 1936 הוא נשלח למנצ'וקו, אשר סופחה לאימפריה של יפן לאחר הפלישה היפנית לאזור, והיה לפרופסור בבית הספר לרפואה מנצ'ו, בהוראת מיקרוביולוגיה.
בשנת 1942 מונה למפקד השני של יחידה 731 .
קודמו היה הרופא שירו אישיאי.
כבר באפריל 1945 הועלה לדרגת סגן המנתח ומונה למפקד חיל הרפואה הצבא ה-13 של הצבא היפני הקיסרי.
הוא היה נציב ההלווייתו של שירו אישיאי.
לאחר הכניעה היפנית לבעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה הוא נעצר ונכלא במחנה שבויים בעיר שנגחאי.
כמו כל המעורבים בניהול יחידת 731 או אישים יפנים נוספים שעסקו בלוחמה ביולוגית של האימפריה בזמן מלחמת העולם השנייה, קיטאנו הוחזר ליפן בינואר 1946.
לאחר שחזר ליפן, החליט לעבוד בחברה בשם הצלב הירוק, חברת תרופות יפנית.
בשנת 1959 התמנה לראש המפעל של החברה שנמצא בטוקיו ואף למנהלה הראשי.
מסאו יושידה (ביפנית: 吉田 昌郎; 17 בפברואר 1955 – 9 ביולי 2013, אוסקה, יפן) היה מהנדס גרעין, מנכ"ל החטיבה לניהול נכסי גרעין של חברת החשמל של טוקיו (TEPCO) ביפן.
הוא שימש כמנהל מפעל במהלך האסון הגרעיני בפוקושימה, ומילא תפקיד משמעותי בהתפתחות האירוע כאשר הפר את הוראות מטה החברה להפסיק להשתמש במי ים לצורך קירור הכורים.
לדברי פיזיקאי הגרעין ד"ר מיצ'יו קאקו, ההחלטה להשתמש במי ים מנעה משמעותית אסון גדול יותר.
ללא המאמץ האחרון להשתמש במי ים לקירור הכור, עלול היה להתרחש אסון גדול בהרבה שהיה יכול לזהם חלק ניכר מצפון יפן.
יושידה הצליח לרכוש את אמונו של ראש הממשלה נאוטו קאן, אותו פגש יום לאחר הצונאמי בסיור במפעל.
שניהם למדו במכון הטכנולוגי של טוקיו.
ב-12 במרץ 2011, כ-28 שעות לאחר שהצונאמי התרחש, הורו יושידה ומנהלים אחרים בחברת TEPCO לעובדים להתחיל להזרים מי ים לכור מספר 1 כדי למנוע מהכור להתחמם יתר על המידה ולהתמוסס.
אך כעבור 21 דקות המנהלים הורו ליושידה להפסיק את הפעולה.
יושידה בחר להתעלם מהפקודה והורה לעובדי המפעל להמשיך.
בשעה 20:05 באותו הלילה הורתה ממשלת יפן להזרים מי ים ליחידה 1. בשבוע של 7 ביוני 2011, חברת החשמל של טוקיו נזפה ביושידה על כך שהוא לא ציית לצו ולא דיווח קודם.
לאחר האסון, יושידה אובחן כחולה בסרטן הוושט.
הוא פרש מתפקידו כמנהל המפעל בתחילת דצמבר 2012. הוא עבר ניתוח ובהמשך לקה בשבץ מוחי לא קטלני.
יושידה נפטר ב-9 ביולי 2013. הוא היה בן 58 והותיר אחריו את אשתו יוקו ושלושת בניו.
"אם יושידה לא היה שם, האסון יכול היה להיות הרבה יותר גרוע", אמר רייקו האצ'יסוקה, ראש קבוצת עסקים בעיירה אוקומה הסמוכה.
ראש הממשלה לשעבר נאוטו קאן כתב בטוויטר, "אני משתחווה בכבוד למנהיגותו ולקבלת החלטותיו".
מס על חוסר ילדים היה מס שהוטל בברית המועצות ובמדינות קומוניסטיות נוספות, החל משנות ה-40 של המאה ה-20 כחלק ממדיניות הנטליזם של המדינות הקומוניסטיות.
משטרו של יוסיף סטלין יצר את המס בשנת 1941 במטרה לעודד ילודה בקרב מבוגרים, ובכך להגדיל את אוכלוסיית ברית המועצות.
המס, שעמד על 6% מההכנסה, הוטל על גברים בגילאים 20 עד 50 חסרי ילדים מתחת לגיל 18, ועל נשים נשואות בגילאים 20 עד 45 חסרות ילדים מתחת לגיל 18. גם הורים, שכל ילדיהם עברו את גיל 18, חויבו לשלם את המס במגבלות הגיל של ההורה המוגדרות בחוק.
המס היה קיים עד התפרקות ברית המועצות, אף על פי שלקראת סופה, ירד שיעור המס מ-6% והיה לא משמעותי.
פטור ממס ניתן לעומדים באחד התנאים הבאים לפחות:
סטודנטים מתחת לגיל 25 בבתי ספר להנדסאים ובמוסדות להשכלה גבוהה
מי שהכנסתו החודשית נמוכה מ-70 רובל.
לאחר 1990, הרף לפטור ממס עלה להכנסה חודשית של 150 רובל.
חיילים בשירות חובה ואנשי צבא בתפקידים מסוימים או שמשרתים במקומות מסוימים
מי שילדיו נהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בעלי עיטורים צבאיים גבוהים (גיבור ברית המועצות או בעלי שלוש הדרגות של עיטור התהילה)
אנשים שלא היו יכולים להביא ילדים מסיבות רפואיות
גברים רבים טענו לאי-פוריות, והביאו מסמכים מזויפים בשביל להתחמק מן המס.
נשואים טריים למשך שנה אחת מיום החתונה
בציבור הסובייטי כונה המס "מס על האשכים", כיוון שרוב החייבים במס היו גברים - המס הוטל על גברים ללא קשר למצבם המשפחתי, ורק נשים נשואות ללא ילדים חויבו לשלם מס.
בשנת 1991 בוטל המס על חוסר ילדים עבור נשים, ובשנת 1992 התפרקה ברית המועצות, והמס בוטל גם לגברים.
בשנים 1946–1973 פולין הקומוניסטית הטילה מס דומה בשם Bykowe (בפולנית מס השור (שור היא מילה נרדפת לגברים רווקים בפולנית)).
מ-1 בינואר 1946 ועד 29 בנובמבר 1956 הוטל המס על כל הרווקים וחסרי הילדים מעל גיל 21. מ-30 בנובמבר 1956 סף הגיל עלה ועד 1 בינואר 1973 הוטל המס על כל הרווקים וחסרי הילדים מעל גיל 25.
במהלך תקופת ברית המועצות, לרוסיה היה שיעור ילודה גבוה יותר מאשר בשנים שלאחר נפילת ברית המועצות, מה שהוביל לכך שחלק מהפוליטיקאים הרוסים הציעו להחזיר את המס על חוסר ילדים.
לפי משרד הבריאות של רוסיה, שיעור הילודה ירד מ-2.19 ילדים לאישה ל-1.17 ילדים לאישה לאחר נפילת ברית המועצות, בין שיעורי הילודה הנמוכים בעולם.
ולכן חלק מן המנהיגים הרוסיים תיארו את המצב הדמוגרפי ברוסיה כ"משבר", ואכן, עד שנת 2012 אוכלוסיית רוסייה הייתה במגמת ירידה מתמדת.
בעוד אף אחת מן ההצעות להחזיר את המס לא התממשה, הצעות אחרות דומות כן.
לדוגמה, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חיקק חוק שנותן תמריצים כספיים לנשים שמוכנות להביא ילד שני.
ב-2018 הוצע ברפובליקה העממית של סין להחיל חוק דומה על חוסר ילדים, כדי להתמודד עם בעיות הילודה שנוצרו בעקבות חוק הגבלת ילודה בסין שהיה קיים עד 2015.
מסאטו קודו (ביפנית: 工藤 壮人; 6 במאי 1990 – 21 באוקטובר 2022) היה כדורגלן יפני ששיחק בעמדת החלוץ.
קודו גדל במחלקת הנוער של קאשיווה רייסול.
בשנת 2009 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל היפנית.
הוא ערך 189 הופעות ליגה במדי המועדון, רובן בליגת העל היפנית וחלקן בליגת המשנה היפנית, בהן הבקיע 66 שערים.
בחודש ינואר 2016 חתם קודו בוונקובר וייטקאפס מה-MLS.
הוא ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-5 בינואר 2017 חזר קודו ליגת העל היפנית, כשחתם בסאנפרצ'ה הירושימה.
ב-1 בפברואר 2019 חתם קודו ברנופה ימאגוצ'י מליגת המשנה היפנית, במדיה ערך 27 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-10 בדצמבר 2020 חתם קודו בבריזבן רואר מליגת העל האוסטרלית.
ב-7 בינואר 2022 חתם קודו בטגבג'ארו מיאזאקי מהליגה היפנית השלישית.
עד למותו ערך 21 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-21 ביולי 2013 ערך קודו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בתיקו 3-3 נגד נבחרת סין במסגרת אליפות מזרח אסיה .
בסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע שני שערים.
ב-21 באוקטובר 2022 מת קודו כתוצאה מסיבוכי ניתוח מוח.
מס על רווחי הבנקים הוטל במספר מדינות עקב המשבר הכלכלי העולמי (2008).
המס חל על כספים הנמצאים בסיכון, ומטרתו היא להרתיע את הבנקים מנטילת סיכונים מיותרים.
המס תוכנן כך שהוא יחול רק על מוסדות הנחשבים "גדולים מכדי להיכשל".
המס נכלל בהמלצות קרן המטבע הבין-לאומית להתמודדות עם המשבר הכלכלי.
לאחר פרוץ המשבר הכלכלי העולמי (2008) נפגשו נציגי מדינות G20 בפיטסבורג ודנו בדרכים להתמודד עם המשבר.
קרן המטבע הבין-לאומית הציגה באפריל 2010 שלושה סוגי מס שאפשר להטיל על הבנקים:
מס זה מוטל על רווחי הבנק.
כספי המיסים יועברו לחברת ביטוח שתוכל לסייע לבנק במקרה של משבר כלכלי עתידי, במקום להזדקק לכספי משלמי המיסים.
בינואר 2010 הציע נשיא ארצות הברית ברק אובמה להטיל מס מסוג זה על הבנקים בארצות הברית, אך תוכניתו לא יצאה לפועל.
מס המוטל על רווחי הבנקים ועל חבילות התגמול של הבנקאים, כאשר התמורה מועברת לממשלה.
מס המוטל על עסקאות במניות, איגרות חוב, מטבע חוץ ונגזרים המבוצעות על ידי הבנק.
בדיונים עלתה השאלה אם המס יוטל באופן גלובלי, או בכל מדינה בנפרד לפי שיקול דעתה.
בתום דיוני מדינות G20 בטורונטו ב-2010 פורסמה הצהרה לפיה כל מדינה רשאית להחליט אם להטיל מס על רווחי הבנקים.
מס על רווחי הבנקים לפי מדינה
חלק ממדינות אירופה החלו לגבות מס מסוג FSC (תרומה ליציבות פיננסית) לאחר המשבר הכלכלי.
איסלנד החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, שיעור המס הוא 0.145%.
בלגיה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2012, בשיעור משתנה.
הונגריה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2010, בשיעור שבין 0.15% ל-0.20%.
הממלכה המאוחדת החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, בשיעור שבין 0.05% ל-0.10%.
יוון החלה לגבות מס על רווחי הבנקים כבר בשנת 1975, בשיעור שבין 0.12% ל-0.60%.
לטביה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011 בשיעור של 0.1%, וביטלה אותו בשנת 2020.
סלובניה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, שיעור המס הוא 0.10%.
סלובקיה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2012 בשיעור של 0.2%.
בשנת 2019 הועלה שיעור המס ל-0.4%, ובשנת 2021 הוא בוטל, בתמורה להקלות באשראי מצד הבנקים כלפי עסקים בזמן מגפת הקורונה בסלובקיה.
פולין החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2016, שיעור המס הוא 0.44%.
פורטוגל החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, בשיעור שבין 0.01% ל-0.11%.
צרפת החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2011, שיעור המס הוא 0.0642%.
שוודיה החלה לגבות מס על רווחי הבנקים בשנת 2015, שיעור המס הוא 0.05%.
מדינות נוספות שוקלות להטיל מס על רווחי הבנקים באופן דומה, בהן צ'כיה, קפריסין ורומניה.
מי משלם את מסי הבנקים?
נושא שכיח בדיונים אודות מיסוי רווחי בנקים הוא - מי נושא בנטל המיסוי הבנקאי?
יש הסוברים כי מיסוי רווחי הבנק מוביל להגדלת שיעורי הריבית בהלוואות לעסקים ולנושים, וכך בעצם מגלגלים הבנקים את תשלום המס על לקוחותיהם.
מסאוקה שיקי (ביפנית: 正岡 升; 14 באוקטובר 1867 – 19 בספטמבר 1902) הוא שם העט של מסאוקו נובורו – משורר הייקו יפני, שאף טבע את המונח "הייקו".
הוא נחשב לאחד מארבעת עמודי התווך של ההייקו היפני, לצד מצואו באשו, יוסה בוסון, וקוביאשי איסה, והוא המשורר המודרני מביניהם.
שירתו של שיקי משקפת את התמורות הגדולות שעברו על יפן עם ראשיתה של תקופת מייג'י.
שיקי, שנולד בשם טסוננורי (常規), גדל בעיר מצויאמה שבמחוז איו (היום מחוז אהימה), במשפחה סמוראית צנועה מבחינה כלכלית.
אביו, טסוננאו (正岡常尚), היה אלכוהוליסט ונפטר כששיקי היה בן חמש בלבד.
בעקבות מותו המשפחה, שמעולם לא הייתה עשירה, הידרדרה לעוני.
אמו, יאי, הייתה בתו של אוהרה קאנזאן, מלומד קונפוציאני מכובד.
הסב, מצדו, שימש עבור שיקי מורה ראשון מחוץ למסגרת הבית־ספרית, וכבר בגיל שבע הנחה אותו בקריאת כתבי מנציוס, אחד מהפילוסופים החשובים של סין.
הסב התנגד לרפורמות מייג'י, סירב ללמוד שפות זרות ובז לכתב שנכתב בצורה אופקית "כמו סרטן".
הוא סירב להתיר לילדים לוותר על סממנים סמוראים ולספר את שיערם או לוותר על הזכות לחגור חרב.
בגיל 15 שיקי הצטרף לתנועת "החופש וזכויות העם", שקראה לדמוקרטיזציה ביפן – אף שהתנועה הייתה אז כבר בדעיכה.
מנהל בית ספרו אסר עליו לשאת נאומים בפומבי.
באותה תקופה החל להתעניין במעבר לטוקיו, ובשנת 1883 אכן עבר אליה.
בשנת 1883 סייע לו דודו מצד אמו לעבור לטוקיו.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, התקבל שיקי לאוניברסיטת טוקיו הקיסרית בשנת 1890 וזכה במלגה ללימודיו.
בתקופה זו התיידד עם נאצומה סוסקי, שלימים נודע כאחד מגדולי הסופרים ביפן.
הוא התלבט מה לעשות בחייו: עיסוקם העיקרי של הסמוראים היה הוראה ולימוד אמנויות לחימה.
אבל עכשיו איש לא התעניין באף אחד מהם ושיקי חשש להתמסר לספרות ושירה ונזקק למקצוע מכניס.
למרות זאת, בשנת 1892, לאחר שהתמכר כליל לכתיבת הייקו – כך לדבריו – נכשל שיקי בבחינות הסיום, ונאלץ לפרוש מהאוניברסיטה ולעזוב את מעונות הסטודנטים בהונגו שהוענקו לו במסגרת המלגה.
יש הטוענים כי לא כישלון לימודי היה הגורם לנשירה, אלא מחלת השחפת שממנה סבל לאורך חייו הבוגרים.
בעוד ששיקי ידוע בעיקר כמשורר הייקו, הוא כתב ז'אנרים אחרים של שירה, ביקורת פרוזה על שירה, ומסות קצרות בפרוזה.
בזמנו של שיקי רווחה הדעה כי צורות פואטיות קצרות מסורתיות ביפנית, כמו הייקו ו"טנקה", הולכות ודועכות עקב חוסר ההתאמה לתקופת מייג'י המודרנית.
רבים רו בהן צורות כתיבה דידקטיות, שריד למסורת קונפוצינית של תקופת טוקוגאווה שעבר זמנה.
בתקופת טוקוגאווה לא הייתה קיימת מקבילה יפנית למונח המודרני "ספרות", המתאר כתיבה כבעלת ערך פנימי בפני עצמה.
ליצירה ספרותית היה ערך, בהיררכיה הקונפוציאנית, רק כאשר היא ביטאה אמת מוסרית או פילוסופית - במילים אחרות, כאשר היא הייתה דידקטית.
גם שיקי תמך בכך לעיתים.
בתקופתו לא היו משוררים קלאסיים גדולים שהיו בחיים, אם כי צורות שירה אלו שמרו על פופולריות מסוימת.
למרות אווירת דעיכה, כשנה לאחר הגעתו לטוקיו בשנת 1883, החל שיקי לכתוב הייקו.
בשנת 1892, אותה שנה בה נשר מהאוניברסיטה, פרסם יצירה בהמשכים שתמכה ברפורמה בהייקו, בשם "שיחות על הייקו ממאורת הלוטרה".
חודש לאחר השלמת עבודה זו, בנובמבר 1892, הוצעה לו משרה כעורך הייקו בעיתון שפרסם אותה, "ניפון", והוא שמר על קשר הדוק עם כתב עת זה עד מותו.
בשנת 1895 פורסמה הרצאה נוספת באותו עיתון, "טקסט על הייקו למתחילים".
אחריהן יצאו סדרות נוספות שם שיבח את יצירותיו של משורר ההייקו יוסה בוסון אותו זיהה שיקי עם אסכולת ההייקו שלו עצמו.
הוא פרסם גם את "מכתבים למשורר טנקה" (1898) שם קרא לרפורמה בצורת שירת ה"טנקה".
שיקי סבל משחפת במשך רוב חייו.
בשנת 1888 או 1889 הוא החל להשתעל שיעול דמי.
עד מהרה אימץ את שם העט "שיקי" מהמילה היפנית הוטוטוגיסו ("hototogisu") – השם היפני לציפור הקוקיה, בשל התפיסה היפנית שציפור זו משתעלת דם בזמן שהיא שרה.
שיקי חיפש עבודה ככתב מלחמה במלחמת סין-יפן הראשונה.
הוא הגיע לסין לאחר חתימת הסכם שימונוסקי בין האימפריה היפנית לאימפריה הסינית של שושלת צ'ינג ב-17 באפריל 1895. ב-10 במאי 1895 פגש את הסופר המפורסם מורי אוגאי, שהיה באותה תקופה רופא צבאי.
התנאים הסניטריים הירודים ששררו בסין ככל הנראה החמירו את מצבו הרפואי של שיקי, שכבר אז סבל משחפת.
בדרכו חזרה ליפן המשיך להשתעל דם, ובמהלך המסע אושפז בעיר קובה.
עם שחרורו שב לעיר הולדתו מטסויאמה, שם התאושש בביתו של ידידו הסופר נאצומה סוסקי.
במהלך תקופת ההחלמה החל שיקי ללמד תלמידים ולפתח זרם חדש בשירת ההייקו – כזה ששאב השראה מחוויות אישיות ומהתבוננות ישירה בטבע.
במטסויאמה בשנת 1897, חבר בקבוצה זו, יאניגיהארה קיוקודו, ייסד מגזין הייקו בשם "הוטוטוגיסו" , רמיזה לשם העט של שיקי.
תפעול המגזין הועבר במהרה לטוקיו.
טקהמה קיושי, תלמידו של שיקי, השתלט על המגזין והיקף פעילותו הורחב וכלל גם יצירות פרוזה.
המגזין מתפרסם ביפן עד היום, ומפרסם בעיקר הייקו (ר' להלן).
שיקי היה אדם בעל אנרגיה וחזון, עם הכריזמה הדרושה כדי לעורר השראה ולהניע תנועה ספרותית אפילו כנכה מרותק למיטתו.
בטוקיו נודעה קבוצת תלמידיו בשם "אסכולת ניפון" על שם העיתון בו היה עורך הייקו וכעת פרסם את עבודות הקבוצה.
עם זאת, לא ידוע על קשרים רומנטיים כלשהם שהיו לו.
על אף שכבר קודם לכן היה מרותק למיטתו, מצבו של שיקי הידרדר משמעותית סביב שנת 1901. הוא פיתח את מחלת פוט – סיבוך של שחפת הפוגע בעמוד השדרה – והחל להיעזר במורפין לשיכוך כאבים.
בשנותיו האחרונות, כשהוא מרותק למיטה ותלוי במורפין, החל שיקי לכתוב יומנים אישיים ממיטתו.
שלושת היומנים שכתב בתקופה זו הם: "טיפת דיו" (1901), "רשימות תועות בזמן ששכבתי על גבי" (1901–1902), ו"מיטת חולה באורך מטר ושמונים" (1902).
אחד משירי ההייקו המפורסמים שלו מבטא את המוות הקרב:
שיקי נפטר משחפת בשנת 1902 בגיל 34.
ייתכן ששיקי היה זה שהציל את שירת הטנקה וההייקו המסורתית ביפן בתקופת מייג'י המודרנית.
אף על פי שתמך ברפורמות בז'אנר הטנקה, הוא עשה זאת מתוך הכרה בלגיטימיות הספרותית של הצורה הקלאסית ולא מתוך רצון לבטל אותה.
בעוד שכותבי הייקו מודרניים חורגים לעיתים ממשקל הצלילים המסורתי (5–7–5) ולעיתים אף מוותרים על קיגו – מילת עונה מחייבת בשירה הקלאסית – שיקי שמר על יסודות אלו.
רפורמת ההייקו שלו לא ביקשה לנתק מהמסורת, אלא להחיות אותה.
הוא עמד על גדולתו של בוסון כמשורר ולא רק כצייר, ובזכות פרשנותם של שיקי תלמידיו על שירי בוסון, הו מוכר היום כחד מעמודי התווך של ההייקו.
ייחודו היה בגישה שהתבססה על "התבוננות ריאליסטית בטבע" – גישה שהושפעה מהשפעות ריאליסטיות מערביות, בדומה לסופרים אחרים בני תקופתו.
השקפתו זו באה לידי ביטוי גם בהייקו וגם בטנקה שכתב.
מאסאטו קאג'יאמה (ביפנית: 梶山 正人; 1909 – 1995) היה פיזיקאי וחוקר פונטיקה יפני.
קאג'יאמה נחשב לאחד מחלוצי המחקר המדעי של האקוסטיקה של הדיבור.
עבודתו המשותפת עם הבלשן טסוטומו צ'יבה הניחה את היסודות למודל המקור והמסנן, המהווה עד היום את הבסיס התאורטי לטכנולוגיות זיהוי דיבור וסינתזת קול מודרניות.
קאג'יאמה נולד בטוקיו בשנת 1909. הוא רכש את השכלתו האקדמית במחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת טוקיו (אז האוניברסיטה הקיסרית של טוקיו).
הכשרתו כפיזיקאי הייתה יוצאת דופן בתחום הפונטיקה של אותה תקופה, שכן היא אפשרה לו להכניס מתודולוגיות של מדידות אמפיריות וחישובים מתמטיים לתחום שנחשב עד אז לבלשני-תיאורי בלבד.
בשנת 1933 הצטרף לסגל המחקר בבית הספר לשפות זרות בטוקיו (כיום אוניברסיטת טוקיו ללימודים זרים).
שם החל בשיתוף פעולה ארוך שנים עם טסוטומו צ'יבה.
במעבדה חלוצית הם חקרו את הקשר שבין המבנה הפיזי של מערכת הנשימה והדיבור לבין הצלילים המופקים מהם.
קאג'יאמה היה אחראי ליישום העקרונות הפיזיקליים ולטיפול בצינור הקול כצינור תלת-ממדי.
מרבית חומרי הניסוי והציוד של המעבדה הושמדו בהפצצות על טוקיו בשנת 1945, ורק פריטים בודדים (כמו מחברות המעבדה של קאג'יאמה) שרדו .
לצד עבודתו המדעית, היה קאג'יאמה בעל זיקה עמוקה לאמנות ומוזיקה.
הוא עסק בכתיבת שירים ובהלחנת אופרטות.
בשנת 1993, כשנתיים לפני מותו, פורסם אוסף משיריו תחת הכותרת "Katakuri no Hana" (ביפנית: 片栗の花; בתרגום חופשי: פרח הקטקורי).
בשנת 1941 פרסמו קאג'יאמה וצ'יבה את ספרם המונומנטלי "The Vowel: Its Nature and Structure" (התנועה: טבעה ומבנהה).
הספר הציג פריצת דרך משמעותית בכמה היבטים:
מיפוי רדיוגרפי: שימוש חלוצי בצילומי רנטגן ובסטרובוסקופיה כדי למפות בדיוק תלת-ממדי את תעלת הקול בזמן הגיית תנועות.
מודל הצינור: יישום חוקי הפיזיקה של תהודה בצינורות בעלי חתך משתנה כדי להסביר כיצד הגרון והפה פועלים כמסננים המעצבים את תדרי הדיבור (פורמנטים).
ביסוס מודל המקור והמסנן: הוכחת ההפרדה בין המקור הקולי (מיתרי הקול) לבין המסנן האקוסטי (תעלת הקול).
עבודה זו הקדימה בעשורים רבים את המהפכה הדיגיטלית בעיבוד אותות.
הפיזיקאי השוודי גונאר פאנט, שנחשב לאבי הפונטיקה האקוסטית המודרנית, ציין כי מחקריהם של קאג'יאמה וצ'יבה היוו את ההשראה והבסיס למודלים המתמטיים שהוא עצמו פיתח בשנות ה-50.
מֵסַב כדורי (מכונה גם "קוּגֶלָגֶר") הוא מסב הגלגול הנפוץ ביותר, הנושא את העומס על גבי כדוריות פלדה קשה.
תפקידו להקטין את החיכוך והשחיקה בין ציר מסתובב לבין חלק המכונה הנושא את הציר.
מסב כדורי מתאים למגוון רחב של שימושים וקל לייצרו בדיוק רב.
המסב בנוי משתי טבעות פלדה קשה בעלות מסילה פנימית חצי עגולה.
בין שתי הטבעות מפרידים כדורי פלדה מוקשית, הנעים בתוך המסילות.
כלוב (cage) העשוי משני חלקים שומר על הכדורים במרחקים שווים זה מזה בתוך המסילות.
על פי רוב הטבעת הפנימית מושחלת בכוח או בחום על הציר ונעה יחד איתו, בעוד הטבעת החיצונית מוכנסת בכוח לתוך בית המסב ואינה מסתובבת כלל, אך קיים גם מצב הפוך.
יכולת העמיסה של מְסַבִּים כדוריים קטנה משל מסבים גליליים, משום שהמגע שלהם נקודתי, אך לעומת זאת הם מסוגלים לפעול במהירויות גבוהות יותר, מאחר שהחיכוך בהם קטן יותר.
מסבים כדוריים יכולים גם לשאת עומס צירי בנוסף לעומס האנכי.
מסבים כדוריים נמצאים במכונות ובמנועים מכל הסוגים, בגלגלים של גלגשת ושל מכוניות, בדלתות הזזה כבדות, בגלגלי אופניים, בצעצוע הספינר ועוד.
כדי להשתמש במסבים למהירויות גבוהות מאוד (24,000 סל"ד ויותר) משתמשים בכלוב (cage) שעשוי מחומר ספוגי שבו מוספג השמן שמשמש לשימון המסב ומשתחרר בקצב איטי עקב חימום השמן בזמן הסיבוב, מכיוון ששמן במצב חופשי על הכדוריות ייזרק בגלל הכוח הצנטריפוגלי שמתפתח בזמן סיבוב במהירויות גבוהות.
שמו של ממציא המסב הכדורי (ball bearing) הוא פיליפ ווהן (Vaughan).
הוא פיתח את המסב עבור צירי כרכרות, ורשם את הפטנט הראשון על מסבים כדוריים בשנת 1794.
מֵסַב (מכונה גם לגר) הוא אלמנט מכני המאפשר תנועה יחסית בין שני חלקים, יחד עם העברת עומס ביניהם.
מטרת המסב היא הורדת החיכוך והשחיקה הנובעים מתנועה זאת.
דוגמאות לתנועה לא מאולצת במסב יכולות להיות תנועה קווית בכיוון הצירי או תנועה סיבובית בכיוון המשיקי.
דוגמאות נפוצות לשימוש במסבים הם חיבור ותמיכת צירים במערכות מכניות.
בדוגמה הנתונה הציר הוא גוף אחד שמחובר למסב והמערכת המכנית הוא הגוף השני.
קיימות שתי שיטות עיקריות להקטנת החיכוך והשחיקה: סיכוך על ידי סיכה והחלפת חיכוך קינטי בחיכוך בגלגול, על ידי הוספת אלמנטי גלילה.
מפה נהוג לסווג את המסבים למסבי החלקה ומסבי גלילה.
כמו כן, ניתן לסווג מסבים על ידי כיוון ההעמסה ודרגות החופש הלא מאולצות.
סיווג לפי אופן הקטנת החיכוך
מסב החלקה סיבובי מורכב משתי טבעות.
הקטנת החיכוך בין הטבעות נוצרת על ידי הפרדה שלהן בעזרת הסיכה.
תת סוג נפוץ של מסבי החלקה הם מסבים הידראוליים.
במסבים אלו נוצרת שכבת זרימה המפרידה בין הטבעות.
דוגמה למסב הידראולי נפוץ היא מסב Michell המשמש לתמיכת עומס צירי במכונות גדולות הסובבות במהירות קבועה, כגון טורבינות וגנרטורים תעשייתיים.
מסב גלילה מקטין את החיכוך בין טבעות המסב על ידי החלפת חיכוך החלקה בחיכוך גלילה.
בנוסף לטבעות ולגופי הגלילה, יכול המסב לכלול מכלאה שמטרתה היא שמירת מרחק קבוע בין גופי הגלילה.
ארבעה סוגי גופי גלילה נפוצים הם: כדורים, גלילים, קונוסים וחביות.
המסבים הנפוצים בתעשייה הם מסבים כדוריים (Deep groove ball bearings).
יתרונם של מסבים אלו מאפשרים להעביר עומס שקול בכיוון משתנה.
המסבים הקוניים דורשים הגדרה של כיוון העומס השקול אך מאפשרים העמסה גדולה יותר.
מסבים חביתיים מאפשרים שינוי של הזווית בין טבעות המסב וחסינות גבוהה לחוסר שיוור.
מסבי גלילה סובלים מהתעייפות מגע בגלגול.
משך השימוש במסב תלוי בעיקר במהירות הסיבוב ובהעמסה שלו.
בחירת המסב מתבצעת בהתחשב במשך השימוש הנדרש.
הערכת משך השימוש במסב מתבצעת על ידי שימוש בקורלצית L10 המשקפת את משך השימוש בו בתנאי עבודה תקינים, עד להסתברות של 10% לכשל.
מסביב לעולם ב-80 חלומות היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית בת 26 פרקים, שהופקה לטלוויזיה ב-1992. הסדרה שודרה בערוץ 2, בזכיינית רשת בשנות התשעים.
העלילה מתמקדת בקרלוס, בתוכי המדבר שלו אוסקר ובחבורת הילדים שחיה יחד איתו באי שלו.
קרלוס אוהב לספר לילדים סיפורים על דמויות ידועות שפגש לאורך ההיסטוריה אם כי הילדים אף פעם אינם מאמינים לו.
בעזרת סבתא צפרדעת שחיה באחד החופים של האי, הוא חוזר בזמן יחד עם הילדים על מנת להוכיח את צדקתו.
לקרלוס היכולת להפוך לשור כאשר הם נמצאים בסכנה.
הסדרה הופצה בעולם המערבי בגרסאות מדובבות (כולל גרסה בעברית ששודרה בישראל) על ידי חברת סבן.
מְסָבָּחָה (או משאוושה בניב הגלילי), בדומה לחומוס, היא מאכל עשוי גרגרי חומוס מבושלים היטב, בתוספת טחינה, שום, מיץ לימון ותבלינים.
כמו החומוס גם המסבחה מוגשת לעיתים קרובות עם תוספת של שמן זית ו'תטבילה' - רוטב חריף העשוי מפלפל חריף מוחמץ, לימון, כמון ומלח, מה שבמקרה של המשאוושה נחשב לרוב למרכיב מרכזי במנה.
ההבדל העיקרי בין המסבחה לחומוס טמון ברמת הבישול והעיבוד של הגרגרים.
את החומוס מבשלים עד להתרככות בינונית-מוחלטת ואז טוחנים.
להכנת המסבחה מבשלים את גרגרי החומוס לזמן ממושך, עד להתרככות מוחלטת, ולא טוחנים אותם, אלא מערבבים בטחינה ובתבלינים ומגישים.
המסבחה, בשמות ובווריאציות שונים (כמו המשוואשה הנפוצה בצפון ארץ-ישראל ובסוריה), היא מאכל אופייני של הערבים, הישראלים, הלבנונים והסורים.
המסבחה נועדה להיות צורה עדינה יותר של חומוס, פחות מתובלת, שמוגשת חמה ומתאימה לאכילה גם בשעות הבוקר המוקדמות עם או ללא פיתה.
תכולת הפחמימות המורכבות והערך הגליקמי הנמוך הופכים אותה למאכל שמסוגל לספק אנרגיה לשעות רבות.
המשאוושה, הזהה מבחינת מרכיביה, שונה בצורת העיבוד ובמינונים.
את המשאוושה מקובל להכין לא בכף כמו את המסבחה, אלא בעלי ומכתש.
משתמשים בכמות קטנה יותר של טחינה, לרוב במצב גולמי, ומועכים את החומוס בצורה גסה יחסית ואז מתבלים.
מִסְבַּחָה או סוּבְּחָה היא מחרוזת תפילה מוסלמית.
המסבחה המקורית עשויה 99 חרוזים, והיא מסייעת למוסלמי המאמין לבצע את מצוות תסביח – אמירת כל שמותיו של אללה בזה אחרי זה, תוך שהוא מעביר את חרוזי המסבחה בין אצבעותיו.
על אף שמקורה של המסבחה באסלאם, היא מקובלת גם במדינות נוצריות כמו יוון, ארמניה, גאורגיה ובארצות הבלקן.
בניגוד לחשיבה המקובלת החרוזים אינם מסמלים את כל 99 שמותיו של אללה המוזכרים בקוראן ומטרת המסבחה היא ביצוע מצוות התסביח.
במסבחה מקוצרת יש 33 חרוזים.
בין כל 11 חרוזים מפרידה דסקית המכונה שאהד (עד).
מקור השם מסבחה מהשורש ס.ב.ח בערבית, המקביל לשורש ש.ב.ח בעברית, ומשמעותו דברי שבח הניתנים לאל.
הווהאבים, השייכים לאסכולה החנבלית, מתנגדים ל"תסביח", בטענה שהנביא מוחמד השתמש רק באצבעות ידו הימנית כדי לדקלם את שמותיו של אללה, ולכן על כל המוסלמים לנהוג כך.
המסבחה נועדה לכבד את אללה ולהזכירו בכל מקום.
קיימים כיום פתרונות דיגיטליים למסבחה, בהם מונה דיגיטלי ואף אפליקציות ייעודיות שמסייעות בספירה.
מאסאשי קישימוטו (יפנית: 岸本 斉史; נולד ב-8 בנובמבר 1974) הוא אמן מאנגה יפני, יוצר סדרות המאנגה "מריו" (ספרון קומיקס), "נארוטו", "בורוטו" (עם אוקיו קודאצ'י ומיקיו איקמוטו), "קאראקורי" ו"סאמוראי 8".
עוד בצעירותו גילה משיכה לאומנות, ציור ומאנגה.
באומנותו ניכרת השפעתו של אמן המאנגה אקירה טוריאמה, יוצר סדרת דרגון בול, ושל קטסוהירו אוטומו, יוצר אקירה, אותם העריץ קישימוטו בילדותו.
מוטיבים קבועים המופיעים ביצירותיו הם הצורך הכלל-אנושי בחברה, הקושי שבבדידות והרצון להגן על אנשים קרובים ויקרים.
יצירתו הראשונה הייתה סדרת המאנגה קאראקורי אותה שלח ב-1996 להוצאת הספרים שואיישה ג'ימבוצ'ו.
מ-1999 ועד 2014 פרסם את סדרת המאנגה נארוטו במגזין המאנגה השבועי לנוער שונן ג'אמפ השבועי.
עד היום פורסמו בסדרה, שזכתה אף לעיבוד טלוויזיוני לאנימה, מעל 600 פרקים בתפוצה של מעל 71 מיליון עותקים ביפן.
אחיו התאום, סיישי קישימוטו, מפורסם אף הוא כאמן מאנגה וכיוצר הסדרה "Satan 666".
מסאלה הוא אלבומה השני של להקת אתניX שיצא לאור ביולי 1991. מלהיטי האלבום: "מסאלה" עם זהבה בן, "כתם הפרי", "אמונה", "שיר ישן" וחידושים ל"היי דרומה" של הצ'יזבטרון ו"הפרח בגני" של זוהר ארגוב.
ולאחר שנתיים מכר למעלה מ-80,000 עותקים והגיע למעמד פלטינה כפולה.
מסאלה - דואט עם זהבה בן (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [5:42]
אמונה (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:49]
כתם הפרי (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:00]
הילולה (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:15]
שיר ישן (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:59]
מאה חטאים (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:03]
מתחת לעור (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:58]
היי דרומה (חיים חפר/מאיר נוי) [3:48]
הפרח בגני (אביהו מדינה/אביהו מדינה ומשה בן מוש) [4:54]
הילולה - גרסת דאנס (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי) [5:33]
במהדורות התקליט והקלטת של האלבום, רצועות 12 - 14 לא נכללו.
סעדיה מרחיב - הפייטן השומרוני (בשיר "אמונה").
גרסאות ריקודים - עופר ניסים בשיתוף אתניX.
מפיקים בפועל - דרור קליסקי ורוני בראון
טכנאי הקלטה נוספים: דדי טל, עידו קגן
טכנאי הקלטה ומיקס לשיר "היי דרומה": אלי רוזן
עריכה דיגיטלית: בן ברנפלד ה.מ.
מסבאח (בתרגום לעברית: מגדלור) הוא לוויין איראני שנבנה עבור איראן באיטליה על ידי חברת קארלו גוואצי.
הלוויין אמור היה להיות משוגר לחלל ב-17 באוקטובר 2005, על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג קוסמוס 3-M מקוסמודרום פלסצק.
בגלל תקלה חשמלית בעת שילובו של הלוויין בטיל השיגור, הוא ניזוק, ולא שוגר.
הלוויין הוחזר לאיטליה ועל פי דובר רשמי של ממשלת איטליה לא הוחזר לאיראן.
הלוויין הוא לוויין תקשורת נמוך מסלול, מסוג "אחסן והעבר", קרי הלוויין קולט שידורים מהקרקע, מאחסן אותם בזכרונו ומשדר אותם בהמשך המסלול על פי תוכנית שנקבעה מראש.
לוויין מסוג זה יכול לאסוף נתונים מתשתיות שונות על פני השטח, כמו צנרת נפט וגז.
ב-3 בפברואר 2010 הוצג באיראן לוויין הזהה למסבאח בצורתו, המכונה מסבאח 2. גורמים איראניים רשמיים טענו כי הלוויין מסבאח 2 ישוגר לחלל מאיראן באמצעות משגר הלוויינים האיראני סימורג במהלך שנת 2011. נכון לחודש מאי 2016, הלוויין לא שוגר.
מָסָאָקִי שִׁירָאקָאווה (ביפנית: 白川 方明; נולד ב-27 בספטמבר 1949) הוא כלכלן יפני, שכיהן כנגיד הבנק המרכזי של יפן.
הוא משמש דירקטור בבנק להסדרי סליקה בינלאומיים.
בשנת 1972 הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טוקיו וב-1977 השלים את לימודי התואר השני שלו בכלכלה באוניברסיטת שיקגו.
שיראקאווה הצטרף לבנק יפן ב-1972. במסגרת תפקידיו המגוונים בבנק שימש, בין השאר, מנכ"ל הסניף של הבנק באויטה ומנהל המשרד של הבנק בניו יורק.
בשנת 2006 פרש והצטרף למחלקה למדיניות ציבורית באוניברסיטת קיוטו, אך חזר אל בנק יפן ב-2008. מועמדותו לתפקיד נגיד בנק אושרה ב-9 באפריל 2008. ב-19 במרץ 2013 סיים שיראקאווה את כהונתו כנגיד.
שיראקאווה דורג במקום השישי ברשימת האנשים החזקים בעולם של המגזין ניוזוויק, יחד עם שני כלכלנים בכירים אחרים: בן ברננקי (מקום רביעי) וז'אן-קלוד טרישה (מקום חמישי).
"מסביב למדורה" הוא שיר עברי, שנכתב על ידי המשורר נתן אלתרמן והולחן על ידי המלחין יאיר רוזנבלום.
הוא אחד השירים הידועים ביותר שנכתבו אודות הפלמ"ח ותרם לבניית המיתוס אודותיו.
השיר פורסם על ידי אלתרמן ב-7 במאי 1948 (כ"ח בניסן תש"ח, "כתמיד בניסן, הירח..."), במדורו הטור השביעי בעיתון דבר, לכבוד יום השנה השביעי להקמת הפלמ"ח.
היה זה בעיצומה של מלחמת העצמאות וימים מעטים לפני הקמת מדינת ישראל ("על סיפו של הדרור..."), כאשר אנשי הפלמ"ח כבר הספיקו להילחם ולחרף את נפשם בכל חלקי הארץ.
זהו שיר הלל לפלמ"ח ששמו מבוסס על הספר "מסביב למדורה" אשר פורסם שנתיים קודם לכן, ב-1946, על ידי יצחק שדה, שהיה ממקימי הפלמ"ח ומפקדו הראשון.
השיר מתאר את הווי אנשיו הצעירים ואת אורח חייהם הפשוט.
הוא מעלה על נס את נשיאתם בנטל והקרבתם שנעשו בצנעה ובאלמוניות מחד, ומאידך את המיתוס הנוצר סביב אלו ("מה נוסיף ונמנה, מדברים פעוטים נוצרות אגדות...").
מילותיו מסתיימות בהכרה ברורה בתרומת הפלמ"ח לתקומתה הקרובה של המדינה:
יאיר רוזנבלום הלחין את השיר מיוזמתו בשנת 1971. הוא נועד להיכלל בתוכניתה של להקת הנח"ל שהופקה באותה שנה, והסולן המיועד היה גידי גוב.
לא כך היה לבסוף וזאת עקב מחלוקת שפרצה בין חברי הלהקה סביב הפקת אותה תוכנית, שהביאה לפרישת רוזנבלום מהפקתה.
בעקבות זאת העביר רוזנבלום את השיר אל צוות הווי חטיבת הצנחנים ושלישיית פיקוד המרכז עם הסולנית דורית ראובני, והוא הושר על ידם במשותף.
כך נולד הביצוע הידוע ביותר של השיר.
בעקבות הצלחתו אוחדו שני ההרכבים כדי ליצור את להקת פיקוד המרכז, וכללו את השיר בתוכניתם "שר מי ששר אחרון".
לשיר הופק גם וידאו קליפ ידוע בהשתתפות חברי להקת פיקוד מרכז.
שובצו בו תמונות רבות של אנשי הפלמ"ח, ולצידן צולמו חברי הלהקה כשבידיהם רובים והם משחזרים חלק מאותן תמונות.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל בשנת תשל"ב הגיע השיר למקום השלישי.
מסאפיה (ביוונית Μεσσάπια) היא עירייה לשעבר באובואה, יוון.
מקור השם בנהר העתיק מספיוס, העובר במרכז האי.
מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה דירפיס-מסאפיה, שהיא יחידה עירונית.
שטחה של היחידה העירונית: 433.26 קמ"ר
מקום מושבה של העירייה היה בפסחנה.
מַסַאקוֹ אוֹוַדַה (ביפנית: 小和田雅子, נהגה אוֹוַדַה מַסַאקוֹ; נולדה ב-9 בדצמבר 1963), היא רעייתו של נארוהיטו, קיסר יפן.
אביה היה דיפלומט והמנהל הכללי של משרד החוץ היפני.
כשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה למוסקבה, וכשהייתה בת חמש עברה המשפחה לניו יורק.
בשנת 1971 חזרה ליפן, למדה בבית ספר נוצרי, והתמחתה בשפות צרפתית וגרמנית.
בשנת 1979 עברה עם משפחתה לארצות הברית, בה סיימה את לימודי הכלכלה בהרווארד.
לאחר קבלת התואר חזרה ליפן, ולמדה באוניברסיטת טוקיו, כדי להתכונן לבחינות למשרד החוץ היפני.
מתוך 800 המועמדים התקבלו רק 28: שלוש נשים, כולל מסאקו, ועשרים וחמישה גברים.
היא התחילה בפיתוח קריירה מקצועית במשרד החוץ, וסירבה להצעת הנישואים של יורש העצר, מתוך רצון להתקדם בקריירה הדיפלומטית.
לאחר שניאותה להצעת הנישואים השלישית של יורש העצר, הזוג נישא ב-9 ביוני 1993. לזוג נולדה בת, הנסיכה אייקו, או הנסיכה טושי, ב-1 בדצמבר 2001. לידת הבת, שמונה שנים לאחר הנישואים, עוררה ביפן את הוויכוח האם יש לשנות את הסעיף בחוקה כך שאישה תוכל לעלות על כס החרצית.
הנסיכה מסאקו נעלמה מעין הציבור מאז 2002, כשדווח שהיא סובלת מהפרעות רגשיות.
ב-2004 אובחנה כסובלת מהפרעת הסתגלות המתבטאת בקשיים בהתמודדות עם מצבי לחץ, שנובעים מאירועים או משינויים משמעותיים בחיים.
הנסיכה נמצאת בתהליך שמיועד לשקמה ולשפר את מצבה.
לדבריה, מצבה אכן משתפר, ורופאיה טוענים שבין הגורמים לכך, נמצאת העלאת תדירותן של הופעותיה הציבוריות.
ב-2008 עלתה משפחת הנסיך לכותרות כאשר הנסיך ביקש את הבנת הציבור בהקשר למחלתה של אשתו.