tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סנכרון בין-אישי הוא נטייתם של משתתפים בהתרחשות חברתית להתאים את תנועות גופם ותנוחותיהם לאלה של שאר המשתתפים בהתרחשות.
התאמה זו מתרחשת במהלך ההתרחשות, ועל פי רוב אינה מכוונת ואינה מודעת.
ההתאמה עשויה להתקיים בהיבטים שונים, ולעיתים קשה לזהותה.
רגליו של השומע, למשל, עשויות לנוע לצדדים בקצב מילותיו של הדובר, והדובר עשוי לנשום בקצב שבו מניע שומעו את אצבעות ידיו.
שורשי התופעה נטועים בטבע האנושי, וניתן לראותה בכל החברות ובכל התרבויות בעולם.
ככזו, נודעת לה חשיבות ראשונה במעלה במערכות יחסים חברתיות.
את הסנכרון הבין-אישי ניתן להגדיר בשני אופנים.
האחד מתייחס לכל משתתף בהתרחשות כמערכת בפני עצמה, ולקבוצה כולה כאוסף מערכות שמתפקדות יחד מתוך תיאום.
דימוי מתאים לגישה זו הוא התיאום בפעולת השרירים בגוף, כי כל פעולה גופנית מפעילה יותר משריר אחד, ולכן התיאום - שהתקשורת היא חלק בלתי נפרד ממנוּ - נדרש תמיד לשם ביצועהּ המוצלח.
השני רואה דווקא את ההתרחשות כָשלם, ואת משתתפיה כרכיבים שמופעלים זה על ידי זה באמצעות אותות שמשודרים ללא הרף.
דימוי מתאים לגישה זו הוא צְעדה רבת משתתפים, שבה על כל צועד להתאים את נתיב הליכתו ואת קצבה לאלה של שאר הצועדים.
התאמה מעין זו נעשית גם ללא הוראות מתוכננות, ברמזים זעירים שמקורם בשפת הגוף.
שלושה תהליכים עשויים להוביל לסנכרון בין-אישי:
תִּזְמוּר - תיאום שמקורו חיצוני להתרחשות או כזה שמנסה לכוונהּ.
למשל, זוג שיושב על ספסל ומביט בילדים משחקים, או קבוצת נגנים שמישירים מבט אל מנצחם.
הדדיוּת - תיאום בין משתתפים בַהתרחשות, שמקורו בתשומת הלב ובקשב שלהם זה לזה.
חד-צדדיוּת - תיאום שנעשֶה על ידי אחד המשתתפים בהתרחשות.
בתיאום מסוג זה, למשל בשיעור ריקוד, שאר המשתתפים עשויים לנוע, ואפילו להרבות בתנועה, אך לא על מנת לקדם סנכרון.
סנכרון בין-אישי גופני הוא תיאום שניכר בתפקודי גופם של המשתתפים: קצב פעימת הלב, לחץ הדם, תדירות הנשימה ועָצמתה, חום הגוף וכיוצא בכך.
סנכרון מן הסוג הזה עשוי להתרחש הן במפגש חד-פעמי והן בקשר ארוך-ימים, וכן בכל גודל של קבוצה, מִזוג ועד המון.
טבעו של התיאום הגופני הוא טבע של שינוי ללא הרף, ממש כטבעו הבסיסי של החיבור החברתי.
את הסנכרון הגופני מודדים באמצעות מדידת המשתנים הגופניים של המשתתפים בפעילות.
מחקרים מראים, כי סנכרון גופני חיובי וחזק - כזה שבו נעים האנשים באותו הכיוון - במהלך ריב או במהלך תסבוכת מבטא אי-שביעות רצון הדדית.
אותו סנכרון בעת טיפול או בעת משחק מעיד לא אחת דווקא על אהדה בין הפרטים.
עוצמה - חוזק הסנכרון (חזק, חלש)
סימן - כיוונו של הסנכרון: חיובי, אם המונעים נעים בכיוון זהה ומתקרבים זה לזה, ושלילי, אם הם נעים בכיוון מנוגד ומתרחקים זה מזה.
כיוון - טיב היכולת להסיק את מצבו הגופני של אחד הפרטים מזה של השני.
במערכת יחסים חד-כיוונית ניתן לערוך את ההסקה רק על אחד הצדדים, ובמערכת יחסים דו-כיוונית ניתן לעורכה על כל אחד מן הצדדים, תוך הסתמכות על נתוני רעהו.
הפרשי זמן - פרק הזמן שעובר בין פעולת הפרט לפעולה דומה או מקבילה בפרט הסמוך לו.
הזמן נמדד על מנת לקשור את פעולות הפרטים השונים זו לזו, וכן על מנת לזהות את המשך הממוצע שדרוש לשם השפעה.
זמן - משכו של ההידוד הנבחן.
אופיו השכיח של הסנכרון משתנה בין משכי הידודים שונים: לא הידוד של שניות אחדות כהידוד של שעות.
עוררות - חדוּת פעילותם של החושים משמשת גם היא כמשתנה של סנכרון גופני, ונמדדת גם היא במסגרת המחקר.
סנכרון בין אישיותי עצבּי ומוחי
מנגנוני המוח שאחראים לסנכרון הם אלה שידועה מעורבותם במכלול ההיבטים של התנועה - תזמונה, חיזויה, תכנונה ותיקון טעויות במהלכה.
מערכת זו מתמקדת בתיאום עיתוי הפעולה עם אירוע חיצוני צפוי, הוא פעולת המשתתף האחר.
אזורי המוח הפעילים בזמן הסנכרון הבין-אישי הם קליפת המוח הקדם-מצחית, האזור המוטורי המשלים וקליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית.
ניעה במהלך התרחשות חברתית מפעילה מספר אזורים קדמיים ודופניים, כאונה הקודקודית העליונה והתחתונה וכקליפת המוח הקדם-מוטורית.
כאשר אדם מחקה אדם אחר, או מחוּקֶה על ידי אדם אחר, פעילים במוחו קליפת המוח המוטורית הראשית, אזורים קדם-מוטוריים ואזורים משלימים לפעולתם, פיתול החגורה הקדמי והאזורים המוטוריים הקדם-משלימים.
במוח האדם המחוקה פעילים יותר האזור הגבּי של חלקו השמאלי של צדהּ הקדמי של האונה האינסולרית, קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית, קדם האזור המוטורי המשלים וה-dACC, בעוד שבמוח האדם המחקה פעילים יותר קליפת הראייה, הקליפה הקדמית התיכונית, פיתול החגורה האחורי, האונה הקודקודית התחתונה הדו-צדדית, ההיפוקומפוס והאזורים שמקיפים אותו כחלק מקליפת המוח.
מידה רבה של סנכרון במהלך פעולת גומלין מגבירה את האמפתיה הקוגניטיבית בקרב הסובלים מאוטיזם, אך לא במידה שבה היא מגבירה אותה בקרב אנשים בריאים.
במחקר שנערך באמצעים ממוחשבים, שבהם נראָה האדם האחר במסך בלבד, רק האנשים הבריאים דיווחו על יתר אמפתיה קוגניטיבית לשותף כאשר הוא פעל בסנכרון עימם.
במחקר נוסף נמצא שילדים אוטיסטים מסנכרנים פחות את תנועותיהם עם הוריהם מאשר ילדים בריאים.
פעילותו הבריאה של מוח מצריכה סנכרון מדויק בין תאי העצב, ושינויים לרעה בסנכרון גורמים שלל הפרעות עצביוֹת ונפשיוֹת.
העיקרית שבהם היא הכִּפְיוֹן (אפילפסיה), שבו נגרמים ההתקפים בגלל סנכרון מופרז של קבוצות גדולות של תאי עצב.
סנכרון בין-אישי משפיע ברוב חיוביוּת וברוב גיוון על יחסים בין פרטים; יש בו כדי ליצור תחושת השתייכות והרגשת חיבה, הוא עשוי להעניק תמיכה רגשית, להפיח חמלה ולשפר את שיתוף הפעולה.
הגישה המעשית בָמחקר גורסת שהמין האנושי פיתח יכולת זו על מנת להיטיב לטפח קשרים בין-אישיים ועל מנת לחזק את השותפוּת.
חוקרים אחדים מייחסים לסנכרון תפקיד חשוב בעלייתו של המין האנושי.
על-פי ההשערה המקובלת, סנכרון בין-אישי מגביר את המעקב אחר רגשות הסובבים בכל רגע נתון, גם כאשר לא זוכה המידע שמקורו במעקב למחשבה מפורשת.
כך מתקרבים השותפים להניעה אל מצב רגשי דומה, וגוברת בליבם תחושת האחווה.
החל בשנות התשעים נערכו מחקרים רבים שאיששו את ההשערות הללו, והיום ידוע כי ביצוע פעולות שדומות לאלה של השותף ומתוֹאמות עימו מגביר קשת רחבה של רגשות חיוביים ותחושות חיוביות, מחיבור והשתייכות עד חיבה וחמלה.
הדמיון נדמה מציאותי יותר, והגבולות בין הפרטים מתעמעמים.
ההתנהגות הזולתנית גוברת, שיתוף הפעולה מוטב והמשאים ומתנים נוחלים הצלחות רבות יותר.
החוויה מיטיבה להיחרט בזיכרון, והחיוביוּת החברתית מעמיקה להכות שורשיה.
הסנכרון הבין-אישי הוא אבן היסוד לפעולת גומלין חברתית מוצלחת ולביסוס חברתיוּת בריאה.
לינדזי ארין ג'ורדן היא זמרת ויוצרת אינדי רוק אמריקאית.
מופיעה תחת שם הבמה סנייל מייל (Snail Mail), שהוא גם שם הלהקה שלה.
אלבום הבכורה שלה, Lush, יצא ב-8 ביוני 2018 תחת מותג חברת התקליטים מטאדור רקורדס.
לינדזי ג'ורדן הוציאה לאור את המיני-אלבום הראשון שלה, Stick, בשנת 2015, ובעקבות זאת החלה להופיע בליווי להקה עם השירים מהמיני-אלבום.
לאחר שסיימה סיבוב הופעות קצר אחד בשנת 2016, ג'ורדן הוציאה מיני-אלבום נוסף בשם Habit, שזכה למידה של פרסום לאחר שהופיע בכמה אתרי מוזיקה גדולים בארצות הברית.
Snail Mail הופיעה בסבב הופעות בצפון אמריקה בשנת 2017, כהופעות חימום ללהקות Priests, Girlpool, Waxahatchee ו-Fossils Beach.
ג'ורדן חתמה בחברת התקליטים Matador Records בספטמבר 2017. אלבום הבכורה שלה באורך-מלא Lush יצא ב־8 ביוני 2018, וזכה לביקורות חיוביות ברובן.
ג'ורדן ולהקתה ערכו סיבוב הופעות (לבדם) בראשית 2018. ב-5 בנובמבר 2021 יצא האלבום השני של Snail Mail.
בשנת 2024 שיחקה ג'ורדן בסרט האימה הקווירי "ראיתי את הטלוויזיה זוהרת", בתפקיד טארה.
Snail Mail התקבלה היטב בקרב המבקרים.
השוו את סגנונה למוזיקת הרוק של שנות התשעים, "מחדשת מוזיקה מהעשור לפני שנולדה".
ג'ורדן הושפעה מלהקות כגון סוניק יות', אליוט סמית', ליז פייר, קאט פאוור, הקרנבריז, פייבמנט, הוולווט אנדרגראונד, פאראמור ופיונה אפל.
פיצ'פורק תיארו את מילותיה של ג'ורדן כ"חכמות רגשית, ברורות מוזיקלית ומייצגות את הצליל של אינדי רוק, בעבר ובעתיד".
המגזין "רולינג סטון" העניק לאלבום הבכורה של סניל מייל, Lush, שלושה כוכבים וחצי ותיאר את ג'ורדן כ"ילדת הפלא של האינדי-רוק".
נכון לספטמבר 2021, היא גרה באיסט וילג', במנהטן, ניו יורק, ניו יורק.
לינדזי ארין ג'ורדן - קולות, גיטרה
מדלין מקורמק - גיטרה, מקלדות
בנימין קטוניץ - גיטרה, קולות רקע
יוני בן-יהודה (נולד ב-1981), ידוע בשם הבמה סניקס הוא ראפר ישראלי-אמריקאי.
יוני בן-יהודה נולד בתל אביב בשנת 1981. בגיל 11 ירד למנהטן.
בשנת 2000 השתתף באלבום האוסף של חברת מאד מאן, "מיקרופון למקסימום", בשיר "סגנון חופשי" עם כלא 6. ב-2001 השתתף באלבום השני, "מיקרופון למקסימום 2" בשיר "מכים שנית", גם הוא עם כלא 6.
בשנת 2002 התארח באלבום הבכורה של סאבלימינל והצל, "האור והצל", בשיר "נון סטופ".
שנה לאחר מכן, ב-2003, יצא לסיבוב הופעות של שנה במזרח התיכון במאות מועדונים ופסטיבלים.
בשנת 2007 הוציא את המיני אלבום Rap Kicks and Politics שמכר למעלה מעשרת אלפים עותקים ברחבי העולם.
במרץ 2008 יצא לאור אלבום הבכורה שלו, In It for the Change בחברת "בייבי סטפס", שכלל גם את השירים מתוך המיני-אלבום.
באלבום השתתפו אמנים שונים, בהם סאבלימינל, שי 360, רון נשר, רועי אדרי והראפר האמריקאי קול ג'י ראפ.
האלבום יצא בחברת הבת של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, רד מיוזיק , וזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2012 התארח במיקסטייפ של הראפר האמריקאי בישופ לאמונט , The Layover, בשיר "That's What She Said".
באותה השנה הוציא את הסינגל "Gimme the Loot", מתוך מיקסטייפ הבכורה שלו, בהשתתפות הראפר האמריקאי בולדי ג'יימס .
בדצמבר יצא המיקסטייפ, בשם There's a Rap for That.
סניף הדואר הטורקי הישן (במקדונית: Стара турска пошта) הוא בניין מנהלי לשעבר שמשמש כאנדרטת תרבות בבזאר הישן, סקופיה.
הוא ממוקם ליד וילאייטסקי קונאק אוקומאט ומסגד מוסטפא-פאשינה , מול מבצר סקופיה.
הבניין נבנה בסוף המאה ה-19, כפי שמעידה הכתובת על לוח האבן שהונחה מעל דלת הכניסה.
בזמן הקמתו, היה זה משרד הטלגרף הטורקי הראשון בעיר.
במקור, הבניין היה על בסיס מלבני והורכב מקומת קרקע וקומה ראשונה, ובהמשך נוספה קומה נוספת.
כתוצאה מרעידת האדמה שהתרחשה ב-1963, נפגע הבניין ושחזורו הסיר את הקומה המורחבת.
סניידר-אנפילד היה רובה מחורק קנה נטען מכנס אשר פותח על ידי מפעל הנשק הקל המלכותי (אנפילד) על בסיס פטנט של ג'ייקוב סניידר ושירת את כוחות האימפריה הבריטית בשנים 1901–1866.
הסניידר-אנפילד היה למעשה פיתוח של האנפילד דגם 1853 עם התאמה מהפכנית לשיטת נקירה מכנית וטעינה דרך בית הבליעה במקום מצת חלמיש וטעינת לוע שהייתה נהוגה ברובים שקדמו לו.
הוא נכנס לשירות סדיר עד שהוחלף בהדרגה על ידי המרטיני-הנרי החל מ-1874, אך נותר בשירות מצומצם בכוחות שונים ברחבי העולם עד לתחילת שנות ה-20 ואף מלחמת העולם הראשונה.
דגמי הסניידר-אנפילד הראשונים יוצרו על ידי התאמת הדגם 1853 עם בית הבליעה החדש, אך עם אותו קנה ונקירה כמו הדגם הקודם.
החל מהדגם השלישי של הסניידר-אנפילד, הרובים יוצרו מאפס וכללו את שיטת הנקירה החדשה קנה חדש ומספר שינויים עיצוביים קלים.
גם התחמושת של הדגם החדש מסוג סנטרפייר עברה שיפור משמעותי מהדגם 1853, כאשר המטען והקליע ישבו בכדור נחושת שבבסיסו נקודת נקירה לירי הכדור, לאחר הירי היה נותר תרמיל ריק שנפלט מבית הבליעה (בדומה לרובים מודרניים).
סניף רוכבי הלגיון המלכותי הבריטי (RBLR) הוא ארגון שהוקם ב-2004 כסניף של הלגיון הבריטי המלכותי.
הארגון פועל כזרוע של ארגון צדקה התומך בחברי הכוחות המזוינים הבריטיים, בעבר ובהווה.
חברי הארגון משתתפים באופן קבוע באירועי אופנוע שונים, כשהם מזוהים באמצעות תגי רוכב ייחודיים.
הם ידועים בעיקר בהשתתפותם בטקסי החזרת גופות חללי צבא בריטניה.
מ-2008 עד 2011, השתתפו חברי הארגון בטקסים אלה ברויאל ווטון באסט.
מספטמבר 2011, הטקסים הועברו לקרטרטון, אוקספורדשייר, והארגון ממשיך להשתתף בהם.
הארגון מקיים מספר אירועים שנתיים, ביניהם: "Weston Bike Night" בווסטון-סופר-מארה, עצרת שנתית, "RBLR 1000 Iron Butt Rally" – מסע אופנועים שנתי של 1,000 מייל תוך 24 שעות, המשמש לגיוס כספים עבור מבצע הפרג, וכן מסעות אופנועים לאתרים בעלי חשיבות צבאית, כגון אנדרטת הכוחות המזוינים בסטפורדשייר ואתרי קרב באירופה.
הוא זכה לתמיכה מצד אישים מפורסמים, ביניהם היילי וסטנרה וסיימון ווסטון.
סנין סבאי הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בקיזילז'אר.
סבאי שיחק בקבוצות סקסאן, אסטרה ג'יורג'יו, סלוצק, בלטיקה קלינינגרד, טמבוב, טובול ו-חימקי.
ב-7 בספטמבר 2021 חתם על חוזה לעונה אחת באחמט גרוזני מליגת העל הרוסית.
ב-31 במאי 2022 עזב את המועדון, לאחר שהסתיים חוזהו.
ב-7 ביוני 2022 חתם בעירוני קריית שמונה.
סנסקריט (בסנסקריט: संस्कृतम्; מילולית: "השפה המלוטשת" או "השפה שחוברה נכון") היא שפה הודו-ארית.
היא אחת מתוך 23 השפות הרשמיות בהודו ושפה רשמית באוטראקהאנד.
השפעות השפה ניכרות בכל השפות הצפוניות שהתפתחו ממנה ואף באוצר המילים של השפות ההודיות הדרומיות.
בתקופות שונות ובאזורים שונים של הודו, הסנסקריט נכתבה בסוגי כתב שונים.
כיום מקובל להדפיס ספרי סנסקריט בכתב הדוונאגרי.
הסנסקריט נחשבת שפה מתה, מאחר שאין לה דוברים ילידיים.
הסנסקריט היא השפה הליטורגית בה נכתבו הוודות וכתבי קודש נוספים, שפת השירה והספרות הקדומה, שפת הדת והפילוסופיה ושפת המדע.
מלומדים מחלקים שונים של תת-היבשת ההודית דיברו והתווכחו זה עם זה בסנסקריט, שהייתה השפה המשותפת להם ושימשה אז כלינגואה פרנקה.
החיבורים העתיקים ביותר בסנסקריט הם מהקנון המוקדם של התרבות הוודית – הוודות, והם חוברו בנוסח עתיק של הסנסקריט השונה מן הקלאסי, ויש הקוראים לשפה זו "השפה הוודית".
בצורתה הקלאסית התקבעה השפה ב, אז חיבר המדקדק הגדול פניני מאמר שקיבע את כללי הדקדוק שלה.
עם זאת, ניתן למצוא גרסאות מקומיות שונות של הסנסקריט והיא השתנתה במהלך הדורות.
בנוסף חוברו בה רוב החיבורים האקדמיים בתת-היבשת ההודית וחיבורים טכניים שונים, כגון מדריכים לטיפול בסוסים או מדריכי בישול.
קיימים יותר טקסטים בסנסקריט מאשר בלטינית וביוונית גם יחד, מכיוון שחלק ניכר מהם הועבר, בצורה מסורתית, בעל פה.
מאות מיליוני בני אדם משננים מנטרות בסנסקריט מדי יום ורבים לומדים את החיבורים העתיקים הפילוסופיים המדעיים והספרותיים שלה, שרים אותם ומשננים אותם.
יש קבוצות בעלות אג'נדה לאומית שמנסות להחיות את שפת הסנסקריט ולהפוך אותה לשפת יומיום מודרנית שמייצגת את הלאום ההינדואי, בדומה למודל העברי של אליעזר בן-יהודה.
+פונמות בסנסקריט סדקי וילוני חכי כפוף שיני דו־שפתי אפיŋɲɳn̪m סותםgʱkʰɟʱcʰɖʱʈʰd̪ʱt̪ʰbʱpʰ חוכךɦh ɕ ʂ s̪ מקורב(צדי)wjl̪ מקישɽ * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
אביתר שולמן, שירת השורש של דרך האמצע (נאגארג'ונה), הוצאת כרמל, 2010
איתמר תאודור, הבהגווד גיטא, הוצאת כרמל, 2002
אופירה גמליאל, שיוה ביער האורנים: סיפורים מהמיתולוגיה ההודית, הוצאת כתר, 1999
אופירה גמליאל, יוגים, מלכים ונשים שמיימיות, הוצאת כתר, 2001
עמרם פטר, המיתולוגיה ההודית, ספרי תל אביב, 2001
עמרם פטר, מזמורים מן הריג-ודה, הוצאת כרמל, 2006
סַנְסַנָּה היא התנחלות דתית במתכונת של יישוב קהילתי בחבל מיתרים שבגבול צפון הנגב והר חברון, הממוקם ברובו ממזרח לקו הירוק, אך ממערב לגדר ההפרדה, ומשתייך למועצה אזורית הר חברון ולתנועת אמנה.
מצפון, מעברה השני של גדר ההפרדה מצויים הכפר רמאדין וההתנחלות אשכולות.
קיבוץ כרמים והיישובים מיתר וכרמית מצויים דרומית־מזרחית לסנסנה.
מדרום-מערב לסנסנה מצוי הכפר לקייה ומצפון-מערב נמצא קיבוץ להב.
היישוב נקרא על שמה של עיר מקראית בשם סנסנה, המוזכרת בפסוק: כחלק מנחלת שבט יהודה, ושרידיה נמצאים כ-2 ק"מ מהיישוב.
על פי ההשערות, נקראת העיר הקדומה על שם כיפת עץ התמר כפי שנכתב במגילת שיר השירים: .
בשנת 1997 הוקמה במקום היאחזות נח"ל בהתאם להחלטה 2049 של הממשלה ה-27 מ-23 במאי 1997. לאחר כשנה החליטה הממשלה על הקמת יישוב הקבע בתחום מועצה אזורית בני שמעון, אך בפועל היישוב הוקם מעבר לקו הירוק.
ביום העצמאות ה'תשנ"ט, 21 באפריל 1999 הגיעה קבוצת הקבע הראשונה, ובפברואר 2000 אוזרח המקום.
בשנת 2001 נסלל כביש הגישה ליישוב, בשנת 2005 התחילה בניית הקבע בשנת 2007 הוקמה "טיילת האחים".
בשנת 2007 דנה הוועדה המחוזית של מחוז דרום בתוכנית מתאר של היישוב, אולם החליטה שלא ניתן לאשרה מכיוון שהיישוב לא נמצא בתחום אחריותה והעביר את הטיפול למועצת התכנון העליונה במנהל האזרחי.
בתחילת 2012 החליטה המועצה לדחות את התוכנית מכיוון שהוגשה כהרחבה של אשכולות, אשר היו לה, לדעתה, די והותר עתודות תכנוניות.
בעקבות זאת, ב-23 באפריל 2012 החליט צוות שרים בראשותו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לפעול להסדרת המעמד של סנסנה כיישוב עצמאי.
ביולי 2014 אושרה תוכנית מתאר ליישוב ועתירה לבג"ץ נגד האישור נדחתה.
ביישוב פועל בית ספר יסודי בגישת חינוך אנטרופוסופית, וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
סנפורד באלארד דול היה פוליטיקאי ושופט מהוואי בתקופה שבה עבר השלטון באיים מממלכת הוואי לממשלה זמנית של מהגרים מארצות הברית, לרפובליקה של הוואי ולבסוף לטריטוריית הוואי בשליטת ארצות הברית.
דול, בן למשפחת מיסיונרים פרוטסטנטית לבנה מניו אינגלנד שבארצות הברית, נולד בהונולולו שבהוואי.
משפחת דול הייתה חלק מהאליטה של קהיליית המהגרים העשירה ממוצא אירופאי באיי הוואי שביססה נוכחות דומיננטית בפוליטיקה המקומית.
בן דודו של סנפורד דול היה איל ההון וסוחר האננס ג'יימס דול שהצטרף לקרוביו בהוואי בתקופה מאוחרת יותר.
דול שרת את המלכים דייוויד קאלאקואה וליליואוקלאני כעורך דין וכידיד כשהוא מקדם ותומך בשילוב התרבות והחברה של הוואי בתרבות המערב.
בטרם קיבל בחוסר רצון את תפקיד נשיא הממשלה הזמנית של הוואי שקמה לאחר ביטול המלוכה היה דול אחד משלושה שופטים בבית המשפט העליון של ממלכת הוואיי.
דול היה שותף להפיכה של 1877 שבה כפו אנשי עסקים ובעלי מטעים של קנה סוכר מקהיליית המהגרים המקומית ממוצא אירופאי על מלך הוואי קבלה של חוקה חדשה שכונתה אחר־כך "חוקת כידון הרובה".
החוקה, שנכתבה על ידי לורין א.
תורסטון - שר הפנים בממשלת הוואי, שללה באופן מיידי את זכות ההצבעה של כל המהגרים מאסיה, כמו גם של רוב ילידי הוואי על ידי דרישות סף של הכנסה ורכוש.
בכך הגדילה את כוחם הפוליטי של הנתינים ממוצא אירופאי של הממלכה.
החוקה גם צמצמה את סמכויותיו של המלך וחלקן הועברו לממשלה המלכותית.
קאלאקואה מינה מאוחר יותר את דול לשופט בבית המשפט העליון של ממלכת הוואיי.
המלוכה בהוואי הסתיימה בינואר 1893 כאשר ארגון מהגרים מקומי שכינה עצמו ועדת הביטחון בצע הפיכה ללא שפיכות דמים והכריז על הקמת ממשלה זמנית במקום המלוכה.
במהלך ההפיכה נעזרה ועדת הביטחון בפלוגה של חיל הנחתים האמריקני.
הסיבה הישירה להפיכה היה ניסיונה של המלכה ליליואוקלאני לבטל את חוקת כידון הרובה, אבל הגורם הראשי הייתה שאיפה בלתי מוסתרת בקרב המהגרים האירופאיים לספח את האיים לארצות הברית.
בתוך 48 שעות מההפיכה זכתה הממשלה הזמנית של הוואי להכרה דיפלומטית כממשלה חוקית של האיים, מכל המדינות להם היו קשרים דיפלומטיים עם ממלכת הוואיי.
נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד רצה תחילה להחזיר את המלכה ליליואוקלאני לשלטון.
ב-16 בנובמבר 1893 הגיש נציגו, אלברט ויליס, הצעה למלכה על פיה היא תחון את כל המהפכנים בתמורה להחזרתה לשלטון.
בתחילה סירבה המלכה ודרשה עונש מוות לכל המעורבים בהפיכה.
ב-18 בדצמבר 1893, שינתה המלכה את דעתה בנוגע לענישתם של דול ותורסטון, אך אז כבר העביר קליבלנד את הנושא לקונגרס.
ויליס הציג לממשלה הזמנית את דרישתו של קליבלנד שהמלכה תחזור לשלטון, אך הממשלה הזמנית סירבה.
שנה אחר־כך ערכה הממשלה הזמנית כנס חוקתי וב-4 ביולי 1894 הקימה את הרפובליקה של הוואי.
לורין תורסטון דחה את ההצעה לכהן כנשיא הרפובליקה של הוואי ובמקומו נבחר דול להוביל את הממשלה.
דול שרת כנשיא הראשון והיחיד של הרפובליקה מ-1894 עד 1900. כנשיא מינה דול את תורסטון כאחראי על השדולה שפעלה בוושינגטון הבירה על מנת להבטיח את סיפוח הוואי לארצות הברית.
ממשלת הרפובליקה ודול בראשה עמדו מול סדרת ניסיונות להחזיר את המלוכה, כולל ניסיון למרד מזוין שבו השתתף רוברט ויליאם וילקוקס.
עונשם של וילקוקס וקושרים אחרים הופחת על ידי דול לאחר שנידונו למוות.
דול הצליח גם כדיפלומט – כל המדינות שהכירו בממלכת הוואיי הכירו גם ברפובליקה של הוואי.
הנשיא ויליאם מקינלי מינה את דול למושל הראשון של טריטוריית הוואי לאחר שסופחה לארצות הברית.
דול קיבל את המינוי ב-1900 אך התפטר ב-1903 על מנת לקבל מינוי כשופט מחוזי של ארצות הברית.
הוא שרת במשרה זו עד 1915 ומת לאחר שבץ ב-1926. אפרו הוטמן בבית הקברות של כנסיית קאוויאואה בהוואי.
סַנַפִיר הוא אי בים סוף במבוא למפרץ אילת.
כיום בשליטת ערב הסעודית, ולפני כן היה בשליטת מִצְרַים.
אורכו המרבי של האי הוא 9 קילומטרים ורוחבו המרבי – 6 קילומטרים.
הגבעות הגבוהות בו מגיעות לגובה 100 מטר מעל פני הים.
החוף הסעודי נמצא כ-15 קילומטר מצפון, והוא שומם, פרוץ ומרובה שרטונים.
האיים סנפיר וטיראן, הנמצא מערבית לו, נמצאים במצרי טיראן, המפרידים בין ים סוף ובין מפרץ אילת.
בין שני האיים נמצא שרטון גדול הנקרא "שעב אבו תנון".
האי שייך לערב הסעודית, אך הוחכר למִצְרַים בעקבות שליטת ישראל על אילת שהחלה עם סיום מלחמת העצמאות.
במבצע קדש ב-1956 השתלט חיל הים הישראלי על המְצָרִים ועל האיים סנפיר וטיראן, אך עם נסיגת צה"ל מסיני ומעזה, נסוג גם מהאי סנפיר.
במלחמת ששת הימים שוב השתלט חיל הים הישראלי על המְצָרִים ועל האיים סנפיר וטיראן.
ישראל שלטה בסנפיר במשך 15 השנים הבאות, אך בניגוד לאי טיראן, שהיה מאויש בעמדה צבאית ישראלית, סנפיר היה ריק לחלוטין.
במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים והנסיגה מסיני הוחזרו האיים לשליטת מצרים באפריל 1982.
באפריל 2016 הושג הסכם בין מִצְרַים וערב הסעודית להחזרת השליטה באי לידי ערב הסעודית, יחד עם האי טיראן.
על פי ההסכם, ערב הסעודית תהייה מחויבת להסכמים שעליהם חתמה מִצְרַים עם ישראל, ובכללם נוכחות הכוח הרב-לאומי.
הגשר יקשר את ראס א־שייח' חמיד שבסעודיה עם שארם א-שייח', ולפי אחת החלופות יעבור באי סנפיר.
ההסכם נתקל בקשיים חוקתיים ובהתנגדות מקומית במִצְרַים ובית המשפט העליון לעניינים מינהליים במִצְרַים אף קבע שהאיים טיראן וסנפיר שייכים למִצְרַים, ואין להעבירם לסעודיה.
עם זאת, ב-24 ביוני 2017, נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, אישר את העברת האיים סנפיר וטיראן לערב הסעודית ובמרץ 2018, לאחר קבלת הסכמה ישראלית, אישר בית המשפט הגבוה לערעורים במצרים את העברת האיים לערב הסעודית.
בשנת 2022 סוכם על פינוי הכח הרב לאומי מהאיים ובשנת 2023 נפרש משמר הגבול הסעודי באי.
האי נכלל בשמורת הטבע המצרית ראס מוחמד.
טיראן וסנפיר מהווים מוקד משיכה לצַפָּרים בהיותם תחנה במסלול נדידת הציפורים בין אפריקה ואירופה.
רוב אוכלוסיית החסידה הלבנה עוברת באזור.
כמו כן מקנן באיים שחף לבן-עין (Larus leucophthalmus), שהוא מין אנדמי לאזור ים סוף.
סנפיר הוא משטח המשמש לייצור תנופה ודחיפה או לניווט התנועה באוויר, במים או בתווך זורם אחר.
השימוש המקורי למילה "סנפיר" מתייחס לגפיי הדג, ובעקבותיו הוא ניתן למתקנים מעשה ידי אדם.
השימוש החשוב ביותר לסנפיר הוא לוודא שהחפץ הנע בתוך החומר יכוון באופן יציב.
השימוש בסנפירים כולל גם חפצים כמו: חצים, טילים, רקטות וטורפדו בעל מדחף עצמאי (בחפצים הללו הסנפירים מעוצבים כמו כנפיים קטנות).
קיימת אפשרות לנוע באמצעות הנעת הסנפירים מצד לצד.
מדחפים (פרופלורים) משתמשים לרוב במספר סנפירים המתרגמים את כוחו של מומנט הפיתול לדחיפה קדימה, כך גם בספינה.
גלישת גלים – בתחתית הגלשן ממוקם סנפיר שעוזר לגולש לשלוט בתנועת הגלשן, לייצבו ולהניעו קדימה.
על גבי זנבם של טילים, רקטות ופגזים ממוקמים סנפירים על מנת להגדיל את יציבות התעופה של הרקטה.
יחידת סנפיר היא יחידה לוחמת בחיל הים שתפקידה הגנה על הנמלים הצבאיים והגבולות הימיים של מדינת ישראל, החיוניים למשק ולביטחונה של מדינת ישראל.
סנפיר היא "יחידה משולבת" ומשרתים בה גברים ונשים המבצעים יחד את כלל משימות היחידה.
יחידת סנפיר כפופה לפלגות הביטחון השוטף בזירות השונות.
לוחמי היחידה פועלים בצוותים קטנים המפליגים על גבי "צרעה".
היחידה (בעבר נקראה: היחידה לביטחון נמלים, בר"ת: יב"ן) הוקמה בשנת 1977 על ידי חיל הים כדי להפחית את הנטל על שייטת 13 ומתוך שאיפה להתמקצעות בהגנה על הנמלים בישראל.
בראשית, תפקידה היה לאבטח את נמלי ישראל האזרחיים והצבאיים ואת בסיסי חיל הים.
בתחילת שנות ה-2000 השתנתה תפיסת הביטחון עקב עלייתם של ארגוני טרור שונים ברחבי העולם והסלמת פעילותם ועקב כך התעורר הצורך בחיזוק מעטפת ההגנה על הגבולות הימיים של מדינת ישראל.
המענה שנבחר היה הקמת יחידת סנפיר - יחידה ייעודית בה ישרתו "לוחמי חוד" ותפקידה להגן על הנמלים הצבאיים האזרחיים של מדינת ישראל, המהווים עורק חיים חיוני למשק ולביטחון הישראלי.
בהמשך, היחידה הוכפפה לפלגות הבט"ש (פלגה 916, פלגה 915, פלגה 914), בניגוד לעבר בו הייתה היחידה כפופה ליחידה למשימות תת-מימיות או ל"פלגת אג"מ".
בשנת 2006 שונה שמה לסיירת סנפיר.
השינויים אפשרו מעבר תודעתי אצל לוחמיה לצד שינוי משימות, מיחידת הגנה ליחידה יוזמת ויוצאת למשימות בט"ש מיוחדות בגבולות הימיים של המדינה.
בשנת 2022 קלטה היחידה ארבע סירות צרעה מוגדלות מדגם 38 FEET (11.5 מטרים) לשירות בזירת אילת.
הדגם החדש חמוש בשני מקלעי מאג ובמערכת מיני טייפון (נשק).
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל פעלה היחידה בזירה הדרומית לסיכול ניסיונות חדירה של מחבלים מהים.
לוחמי סנפיר לקחו חלק בחיסול עשרות מחבלים מתחילת המלחמה בים עצמו וכן כאלו אשר הגיעו לקו החוף.
ב-14 באוקטובר 2023 נהרגה לוחמת היחידה, סמל , בעת פעילות מבצעית.
הסיירת מורכבת מצוותי סיור ממונע, הכוללים כלי שיט וצוללים הגנתיים.
על אף הדמיון בין יחידות סנפיר השונות, אופי היחידה וגודלה נקבע על פי הזירה בה היחידה מוצבת.
לכל זירה ישנה יחידת סנפיר בעלת צביון ייחודי לה, מגוון ועומס הפעילויות המיוחד של הזירה בה היחידה משרתת.
מפקד היחידה הוא קצין בוגר קורס חובלים, מפקד כלי בט"ש או קצין בוגר שייטת 13. לוחם או לוחמת ביחידה נקראים לוחמי סנפיר ותפקידיהם העיקריים הם:
אבטחה ימית של הנמלים הצבאיים מפני פעילות חבלנית עוינת מכיוון הים.
האבטחה מבוצעת על גבי סירות מדגם "צרעה".
בידוק ביטחוני של אוניות סחר זרות הנכנסות לחופי מדינת ישראל, כדי לשלול אפשרות של כניסת גורמים עוינים אל שטח המדינה.
סיורים בגבול הימי של מדינת ישראל ובחופי רצועת עזה, בשיתוף פעולה עם פלגת הדבורים.
פעילות הרתעתית ומניעתית במסגרת הביטחון השוטף הדורשת הפעלת כלי שיט קטנים.
הנשק הקל של הלוחמים הוא רובה מסוג m16 ו־m4, מקלע מאג, רימונים נשק אל-הרג ואמצעי לחימה נוספים.
במהלך האימונים לוחמי הסנפיר שטים על סירות מסוג צרעה.
קודם להכשרה עוברים המועמדים תהליך מיון לוחם ימי ולאחריו גיבוש ייעודי ליחידה.
המתקבלים עוברים טירונות 03 בבה"ד חיל הים, ולאחר מכן הכשרה ייעודית במשך שלושה חודשים הכוללת: הפעלת ספינות גומי ו'צרעה' והשתלמות בלוחמה בטרור.
למסיימים נערך טקס המסמל את הצטרפותם ליחידה.
במהלך ההכשרה המתקדמת, עוברים החניכים מגוון קורסים והכשרות ייעודיות, הכוללים קורסים להפעלת סירות מהירות, אימוני נשק, מסעות, קורס לוחמה בטרור וקורסי לחימה נוספים ובידוק אניות זרות.
כחלק מההכשרה, משתלבים החניכים למשך כשבועיים באחת מפלגות זרוע הים ומצטרפים לצוות צרעה, כדי לתרגל את הנלמד ולחוות עבודה מבצעית.
בתום ההכשרה מוענקת ללוחמים סיכת "לוחם סנפיר" והם משובצים באחד משלושת בסיסי הזירות: חיפה האחראית על הזירה הצפונית, אשדוד המופקדת על הזירה הדרומית והגבול הימי עם עזה, או אילת האחראית לזירת ים סוף.
לאחר שנה וחצי של שירות מבצעי ביחידה, נפתחת בפני הלוחמים האפשרות להתחיל במיונים והכשרות לקראת קורס מתקדם בבה"ד חיל הים, המכשיר אותם לתפקיד מפקדי "צרעות".
מסלול זה מייחד את היחידה בחיל הים, שכן הוא מאפשר לחיילים בדרגות חוגר לפקד על כלי שיט לוחם.
סנפיר הוא חלק ממערכת התנועה של חלק מבעלי החיים הימיים, בעיקר דגים וחלק מהיונקים הימיים.
הסנפירים, העשויים שדרה גרמית מכוסה בעור, הם מאפיין חיצוני בולט בגוף הדג.
הסנפירים ממוקמים במקומות אחדים בגוף הדג, ולכל אחד מהם ייעוד משלו, כגון תנועה קדימה או פנייה.
רוב הדגים נעים על ידי כיווץ של זוגות של שרירים משני צדי עמוד השדרה לסירוגין.
לא בכל דג מופיעים כל סוגי הסנפירים.
סנפיר הגב או סנפיר גבי: סנפיר הבולט כלפי מעלה מגבו של הדג.
לדג יש עד שלושה סנפירים כאלה (בהתאם לסוגו).
הסנפיר מייצב את הדג מפני התהפכות.
סנפיר הזנב: נמצא בקצהו האחורי של הדג, ומשמש לדחיפתו קדימה.
סנפיר השת: סנפיר הבולט כלפי מטה מחלקו האחורי התחתון של גוף הדג.
הסנפיר מייצב את הדג במהלך תנועתו.
סנפירי החזה: זוג סנפירים הבולטים משני צדי גופו של הדג.
בתורה נקבע כי מותרים באכילה רק דגים בעלי סנפיר וקשקשת.
ולכן ברמה העקרונית הימצאותם של קשקשים מהווה סימן כשרות מובהק, ואין צורך לחפש את הסנפירים.
ומספיק שיהיה לדג סנפיר אחד וקשקש אחד כדי שיוגדר ככשר אך אמרו חכמים שצריך לבדוק טוב שהקשקש היה מחובר לגופו ולא מדובר בקשקש שנשר מדג אחר ונדבק בו
סנסלאו או סנסלאב (מאה ה-13) היה שליט (ווייבוד) רומני (ולאכי) שמלך במונטניה (ולאכיה) ( הקרויה גם "טרנסאלפינה" Transalpina ) המרכזית והדרומית, בחלקים ההרריים בין הנהרות ארג'ש ודמבוביצה.
ייתכן כי היה בנו של מנהיג בשם מילשב ושהשם סנסלאו או סנבלס הם זהים עם
שמו מוזכר בדיפלומת האבירים של יוחנן הקדוש (היואניטים או הטמפלרים) שהוצאה ב-2 ביולי 1247 על ידי מלך הונגריה, בלה הרביעי (1235-1270).
דיפלומה זו מבטיחה לאבירים הנ"ל את השליטה בבאנאט של סברין (אולטניה) ובאזור שנקרא אז קומניה.
האבירים קיבלו גם שטחים ממזרח לנהר אולט אבל שלא כללו את הישות המדינית של סנסלאו.
לפי ההיסטוריון הרומני יואן אורל פופ סנסלאו היה בפועל עצמאי ביחס למלך הונגריה.
לפי ההיסטוריון ההונגרי אישטוואן ואשארי תוארו מצביע על כך שהיה אחראי על יחידה טריטוריאלית תחת חסות המלך.
הדיפלומה מתייחסת גם לישויות טריטוריאליות - "קנזאטים" של יואן, פרקש והוויווד ליטובוי.
למרות שהשמות סנסלאו וליטובוי הם ממקור סלבי, הדיפלומה מציינת שהם היו "אולאטי" או ולאכים, כלומר רומנים.
באותה התקופה המישור לאורך הדנובה אוכלס על ידי קומנים ומונגולים (טטרים).
החל משנת 1270-1272, אחרי מותו של סנסלאו, לדעת חוקרים אחדים, ליטובוי הרחיב את שליטתו גם בשטחי מונטניה, מזרחה מהאולט.
אחרים סבורים שצאצאי סנסלאו הגשימו את האחדות הפוליטית של ולאכיה (מונטניה), שהפכה לסופית בימיו של בסראב הראשון.
קונסטנטינסקו תומכים גם הם בכך שהבירה הנסיכותית הראשונה של הארץ הייתה בארג'ש ולא מערבה מהנהר אולט.
ההיסטוריון ניאגו ג'ובארה סבור שהדמויות של מישלב וסנסלאו היו זהות.
סַנְסַנָּה הייתה עיר בדרום נחלת יהודה בתקופת המקרא.
העיר מוזכרת ב כעיר שירשו שבט יהודה ביחד עם הערים צקלג ומדמנה.
יש הסוברים שמקור השם סנסנה הוא על שם החלק מעץ התמר הנקרא סַנְסַן או סַנְסַנָּה, כפי שניתן ללמוד מהפסוק בשיר השירים "אָמַרְתִּי אֶעֱלֶה בְתָמָר אֹחֲזָה בְּסַנְסִנָּיו", ישנם כמה פרשנויות באיזה חלק מדובר.
יש הסוברים שמדובר בראש הדקל הנראה ככיפה, ויש הסוברים שזו הבליטה הנותרת לאחר כריתת ענף מדקל.
המקום זוהה עם חירבת א-שמסאניאת, אתר גדול מן התקופה הישראלית במרחק 16 ק"מ בקירוב מצפון מזרח לבאר שבע, בקצה השלוחות הדרומיות של הרי יהודה.
זיהוי זה מסתייע בזיהויה של מדמנה עם ח'רבת אם דימנה השכנה.
היום מזוהה סנסנה כ-2 ק"מ דרומית מזרחית מהנקודה בה שוכן היישוב סנסנה היום.
ב וב לא מוזכרת סנסנה ובמקומה מוזכר מקום בשם "חצר סוסה" אולי אירעו חילופים אלה בגלל הדמיון בין סנסנה לסוסה.
סנפירית הוא כלי שיט שבו מותקנים סנפירים המספקים כוח עילוי ומעלים את רוב גופה של הסנפירית מעל פני המים כאשר היא שטה במהירות.
הימצאות רוב גופה של הסנפירית מעל פני מים בעת השיוט מפחית במידה ניכרת את הגרר ומאפשר שיט במהירות גבוהה יותר.
תפוצתן של סנפיריות מוגבלת כיוון שבנייתן ואחזקתן מורכבת ויקרה הרבה יותר מזו של כלי שיט מסורתיים.
כיוון שעקרונות מכניקת הזורמים דומים באוויר ובמים, אף שמדובר בחומרים השונים בצמיגותם ובצפיפותם, סנפיר הסנפירית וכנף המטוס יוצרים עילוי בדרכים זהות.
סנפיר כלי השיט מעוצב כך שינוע באופן חלק במים ויגרום לזרם לנטות כלפי מטה, כך שבהתאם לחוק השלישי של ניוטון יופעל כוח כלפי מעלה על הסנפיר.
המעבר המהיר במים יוצר לחץ מים גבוה יותר בתחתית הסנפיר ומפחית את לחץ המים מעל הסנפיר.
הפרש לחצים זה כשהוא מלווה בהפרש מהירות כמתואר במשוואת ברנולי יוצר את העילוי.
כאשר הסנפיר מחובר בתמוכה אל גוף כלי שיט, כוח העילוי מרים את כלי השיט מעל פני המים תוך הפחתת הגרר והגברת המהירות.
בסופו של דבר נוצר איזון בין כוח העילוי לבין משקלו של כלי השיט, כך שהסנפירית מפסיקה להתרומם בגובה מסוים.
כיוון שהגרר וכוחות הגלים אינם מופעלים על גוף הסנפירית כולה, אלא על הסנפירים השקועים במים ועל חלק מן התמוכות המחברות אותה לגוף כלי השיט, הם מופעלים על משטחים קטנים בהרבה מגוף של כלי שיט רגיל השקוע ברובו במים.
בשנת 1898 החל הממציא האיטלקי אנריקו פורלניני (Enrico Forlanini) לתכנן סנפיריות שבהן הסנפירים היו מחוברים לכלי השיט בתמוכות דמויות סולמות.
בין השנים 1899 ו-1901 מתכנן האוניות הבריטי ג'ון טורניקרופט פיתח שורת דגמים של כלי שיט להם סנפיר בודד בחרטום.
בשנת 1909 בנתה החברה שבבעלותו דגם באורך 6.7 מטר של סירה, מונעת במנוע בעל 60 כ"ס אשר הגיעה למהירות שיא של 65 קמ"ש.
בגיליון מרץ 1906 של הירחון סיינטיפיק אמריקן התפרסם מאמר מאת חלוץ פיתוח הסנפירית בארצות הברית, ויליאם מיקאם, המסביר את עקרונות פעולת הסנפירית.
אלכסנדר גרהם בל, לאחר שקרא את המאמר, ראה בפיתוח הסנפירית הישג חשוב ועיצב דגמים שונים של סירות סנפירית.
בשנת 1908 החל בל בניסויים על דגמיו, בעזרתו של המהנדס הראשי שעבד עמו, קייסי בולדווין.
בולדווין חקר את עבודתו של פורלניני וביסס את דגמי הסנפירית שבנה על פיתוחיו של הממציא האיטלקי.
בל ובולדווין אף פגשו את פורלניני באיטליה בעת שביקרו באירופה ב-1911-1910 ושטו על סנפירית שבנה על אגם מאג'ורה.
בולדווין תיאר את החוויה של שיט חלק הדומה למעוף.
לאחר ששבו למעבדתו של בל בנובה סקוטיה הם ביצעו ניסויים במספר דגמים, הבולט שבהם HD-4. דגם זה הגיע למהירות שיט של 87 קמ"ש בעזרת מנועי רנו, כשהוא חוצה גלים בקלות וביציבות.
בל דיווח על פיתוחיו לצי האמריקני וקיבל שני מנועים בהספק של 350 כ"ס.
ב-9 בספטמבר 1919 קבע דגם HD-4 שיא מהירות שיט עולמי של 114 קמ"ש, שיא שלא נשבר במשך כעשרים שנה.
דגם סנפירית HD-4 בגודל מלא ניצב במוזיאון בל בבאדק, נובה סקוטיה.
שנים לאחר פיתוחו של בל התברר כי הגיע כמעט למהירות המקסימלית של סנפיריות, המוגבלת בגלל תופעת הקוויטציה.
המהנדס הגרמני הנס פון שרטל עבד על פיתוח סנפיריות לפני מלחמת העולם השנייה ובתקופתה.
עם תום המלחמה נתפסה קבוצת הפיתוח של שרטל בידי כוחות ברית המועצות.
שרטל עצמו עבר לעבוד בשווייץ כיוון שעל פי הסכמי הכניעה גרמניה לא הורשתה לפתח ספינות מהירות.
בשנת 1952 בנתה חברתו של שרטל, סופרמר (Supramar), את הסנפירית המסחרית הראשונה, PT10, ששייטה על אגם מג'ורה בין שווייץ לאיטליה.
סנפירית זו יכלה לשאת 32 נוסעים ולשוט במהירות של 65 קמ"ש.
בשנת 1968 נקנתה חברתו של שרטל בידי בנקאי מבחריין, חוסיין ניאדי, אשר הרחיב את פעילות החברה ליפן, הונג קונג, סינגפור, בריטניה, נורווגיה וארצות הברית.
בארצות הברית קיבלה חברת ג'נרל דיינמיקס רישיון מחברת סופרמר וזכתה למענק מחקר ופיתוח של הצי האמריקני.
ביפן קיבלה חברת היטאצ'י רישיון מסופרמר לבניית סנפיריות ורישיונות דומים נמכרו למספר מספנות במדינות נוספות.
בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20 פיתחה חברת סופרמר למעלה מ-200 דגמים של סנפיריות.
במחצית השנייה של המאה ה-20 התנהל מחקר ופיתוח רחב על סנפיריות אף בברית המועצות, חלקן כספינות קרב.
רוסטיסלב אלכסייב הנחשב לאבי הסנפיריות הסובייטי, שילב בשנות ה-70 את הידע שצבר על סנפיריות עם אפקט הקרקע לפיתוח האקרנופלן.
סנס8 היא סדרת דרמה-מדע בדיוני שנוצרה, נכתבה, בוימה והופקה על ידי האחיות וצ'אוסקי וג'יי מייקל סטרזינסקי.
העונה הראשונה זמינה בנטפליקס החל מ-5 ביוני 2015 וכוללת תריסר פרקים, והעונה השנייה עלתה לאוויר ב-5 במאי 2017 וכוללת 11 פרקים (בנוסף לפרק מיוחד לכבוד חג המולד).
העלילה עוקבת אחר שמונה אנשים ממדינות שונות ברחבי העולם, אשר יום אחד נוצר ביניהם חיבור רגשי וטלפתי.
הסדרה כוללת קאסט מגוון ביותר של שחקנים ממדינות שונות בעולם, כאשר הצילומים עצמם אינם מתקיימים באולפן, אלא במדינות האמיתיות בהן מתרחשת כל סצנה בעלילה.
הסדרה עוסקת בתחומים שיוצריה הרגישו שסדרות מדע בדיוני רבות מתעלמות מהם, כגון פוליטיקה, זהות, מיניות, מגדר ודת.
ב-1 ביוני 2017 הודיעה נטפליקס על ביטול הסדרה, למרות המשא ומתן הראשוני לקראת עונה שלישית עליו דווח.
מעריצים רבים ברחבי העולם מחו על ההחלטה וכתבו עצומות, שלחו מכתבי בקשה לנטפליקס לחידוש הסדרה והתקשרו למוקד השירות על מנת לדרוש את חידושה.
ב-29 ביוני 2017, המאבק נשא פרי, ונטפליקס הכריזה כי יצולם פרק סיום מיוחד לסדרה באורך שעתיים, אשר עלה ב-8 ביוני 2018.
סנס8 עוקבת אחר ארבעה גברים וארבע נשים מכל קצוות תבל: וויל משיקגו, ולפגנג מברלין, ליטו ממקסיקו סיטי, נומי מסן פרנסיסקו, סאן מסיאול, קאלה ממומבאי, קפיוס מניירובי וריילי מרייקיאוויק.
כל השמונה חוזים בו זמנית בהתאבדותה של אישה בשם אנג'ליקה, אשר הביאה אותם לעולם כסנסייטים: בני אדם המסוגלים להתחבר לסנסייטים אחרים באשכול שלהם (ואף לסנסייטים חיצוניים לאחר יצירת קשר עין) באופן מנטלי ורגשי, במעין קשר טלפתי המאפשר להם לתקשר, לחוש מה שהאחרים חשים ולהשתמש בידע ובכישורים של האחרים.
בעת שהשמונה מנסים להכיר זה את זה, להבין וללמוד על החיבור החדש שנוצר ועל משמעויותיו החדשות במציאות של כל אחד מהם, הם מגלים כי הם ניצודים על ידי תאגיד BPO, השם לעצמו למטרה למגר סנסייטים ברחבי העולם ובראשו עומד "וויספרס", סנסייט בעצמו.
סנסייטים מתחלקים לאשכולות (Clusters), שהן קבוצות של 8 סנסייטים החווים חיבור זה לזה.
הדמויות הראשיות מהוות את האשכול שנולד בתחילת הסדרה:
וויל גורסקי (מגולם על ידי בראיין ג'יי.
סמית') - שוטר במשטרת שיקגו, שבעברו תעלומת רצח לא פתורה מילדותו.
ולפגנג בוגדנוב (מגולם על ידי מקס רימלט) - מנעולן ופורץ גרמני ממוצא רוסי, המעורב בפשע מאורגן בברלין.
ליטו רודריגז (מגולם על ידי מיגל אנחל סילבסטרה) - שחקן והומו בארון, נולד בבילבאו ומתגורר במקסיקו סיטי.
נומי מארקס (מגולמת על ידי ג'יימי קלייטון) - אישה טרנסג'נדרית והאקטיביסטית לשעבר המתגוררת בסן פרנסיסקו.
סאן באק (מגולמת על ידי דונה ביי) - אשת עסקים מסיאול העובדת בחברה המצליחה של אביה.
קאלה דנדקאר (מגולמת על ידי טינה דסאי) - רוקחת ממומבאי והינדו אדוקה, הנמצאת במערכת יחסים עם גבר שאינה אוהבת.
קפיוס "ואן דאם" אוניאנגו (מגולם על ידי אמל אמין בעונה 1, על ידי טובי אונוומרה בעונה 2) - נהג מיניבוס מניירובי המעורב בעל כורחו בפשיעה ברחובות.
ריילי "בלו" מגנוסדוטיר (טאפנס מידלטון) - די ג'יי איסלנדית שנמלטה לבריטניה עקב אמונה תפלה מבשרת רעות.
מילטון ביילי "וויספרס" בראנט (טרנס מאן) - הנבל הראשי, סנסייט הפועל בחסות תאגיד המנסה לחסל סנסייטים אחרים.
אמאניטה קפלן (מגולמת על ידי פרימה אג'ימן) - בת זוגה של נומי.
הרננדו פואנטס (מגולם על ידי אלפונסו הררה) - בן זוגו של ליטו.
דניאלה ולאסקס (מגולמת על ידי ארנדירה איברה) - שחקנית שעובדת עם ליטו, המסייעת לו להסתיר את זהותו המינית ומתגוררת עמו ועם הרנדדו.
רג'אן ראזל (מגולם על ידי פוראב קולי) - ארוסה של קאלה, שאינה מחזירה לו אהבה.
פליקס (מגולם על ידי מקס מאוף) - חבר ילדות של ולפגנג הקרוב אליו כמו אח.
ג'ונג-קי באק (מגולם על ידי קי-צ'אן לי) - אחיה הצעיר והמושחת של סאן.
מייקל גורסקי (מגולם על ידי ג'ו פנטוליאנו) - אביו של וויל, שוטר בדימוס אשר הידרדר לטיפה המרה לאחר שהקריירה שלו עלתה על שרטון.
דיאגו (מגולם על ידי נס באוטיסטה) - שותפו של וויל וחברו הטוב ביותר.
ג'לה (מגולם על ידי פול אוגולה) - חברו הטוב ושותפו העסקי של קפיוס.
באג (מגולם על ידי מייקל סומרס) - האקר מעברה של נומי לפני ששינתה את מינה המכיר לה טובה.
אנג'ליקה טיורינג (דריל האנה) - סנסייטית מהאשכול של ג'ונאס.
ג'ונאס מאליקי (נאבין אנדרוס) - סנסייט מאשכול אחר המנסה לעזור לסנסייטים החדשים.
לילה פאקיני (עונה 2, מגולמת על ידי ולריה בילאלו) - סנסייטית מאשכול אחר המעורבת בפשע מאורגן ומנסה לפתות את ולפגנג על מנת שיחבור אליה.
זקיה (עונה 2, מגולמת על ידי מאמבי מאינה) - עיתונאית ביסקסואלית ומושא אהבתו של קפיוס.
סַנַנְדַג' (; ) היא בירת פרובינציית כורדסתאן בצפון-מערב איראן.
העיר שוכנת כ-403 ק"מ מערבית לבירה טהראן בגובה 1,538 מטרים.
ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה 412,767 בני אדם, רובם כורדים והעיר מהווה מרכז תרבותי לאוכלוסייה הכורדית.
האטימולוגיה של שם העיר אינה ברורה לחלוטין.
נראה ש"סננדג'" הוא שיבוש של "סַנה-דז'" (سنهدژ), כלומר, "מבצר סֵנה".
עד התקופה הקאג'ארית היה נהוג לקרוא לעיר "סנה" ואילו לאחריה נתקבל השם "סננדג'".
במקום הייתה קיימת התיישבות קדומה, אך העיר עצמה הוקמה במחצית הראשונה של המאה ה-17 ושימשה מקום מושבה של האצולה הכורדית הארדלאנית.
בשנת 1637 קבע סולימאן ח'אן ארדלאני את מושבו בסננדג'.
בהמשך שכנו בעיר גם משפחות אצולה נוספות, בהן בני באבאן וללה-ח'אני.
רוב תושבי העיר הם כורדים סונים; יש בעיר קהילות מגוונות של ערבים, שיעים, נוצרים ויהודים.
רוב המוסלמים משתייכים לאסכולה השאפעית באסלאם.
השפה המדוברת בסננדג' היא כורדית, וגם פרסית (כשפה הרשמית).
עד המהפכה האסלאמית הייתה בסננדג' גם קהילה של אשורים דוברי להג ייחודי הנקרא "סנאיא" (سنایا).
סננדג' ידועה גם בזכות תעשיית השטיחים המסורתית שלה.
סננדג' משופעת באתרים בעלי עניין, ביניהם:
סנסיס דאוגלישקיס (בליטאית: Senasis Daugėliškis, "דאוגלישקיס הישן"; בעבר רק דאוגלישקיס, בליטאית: Daugėliškis, בפולנית: Daugieliszki, דאוגיילישקי, ברוסית: Даугелишки, דאוגלישקי) הוא כפר במחוז המשנה איגנלינה במחוז אוטנה שבליטא.
הוא נמצא על גדות אגם וירקשטה , במרחק של כשלושה קילומטרים מנאויאסיס דאוגלישקיס ("דאוגלישקיס החדש") ובמרחק של כשבעה קילומטרים מאיגנלינה, בירת מחוז המשנה.
בכפר מתגוררים 31 תושבים (נכון ל-2011).
עד המאה ה-19 הכפר נודע רק בתור דאוגלישקיס, אך בעקבות היווצרות נאויאסיס דאוגלישקיס בסופו של דבר נוסף לו התואר סנסיס, "ישן".
בתחילת המאה ה-18 הגיעו היהודים הראשונים לכפר, אך בסופו של דבר רובם המוחלט עבר לנאויאסיס דאוגלישקיס עם הקמת הכפר החדש.
סנסנוסמילוס (שם מדעי: Sansanosmilus) הוא סוג נכחד של טורף דמויי חתול גדול ממשפחת הברבורופליים.
הוא חי בסוף תקופת המיוקן שלפני 13.6—11.1 מיליון שנה מזמננו, למשך 2.5 מיליון שנה בקירוב באזור של אירופה ואסיה.
היונק הטורף היה קרובו של הברבורופליס בעל ניבי הענק.
הוא דמה לו במראהו, אך היה קטן יותר ולא עלה על 80 קילוגרם ועל אורך 1.5 מטר.
למרות זאת היה טורף-על מפחיד באזור חיותו והיה בעל לסתות גדולות שהזכירו לסתות של נמרים או של חתולים מוקדמים שונים.
היונק היה בעל רגליים חזקות עם כפות דומות לכפות דובים, אך קצרות יחסית ובעל זנב ארוך וגמיש.
יונק זה הוגדר ב-1929 בידי החוקר ההונגרי מיקלוש קרצוי ששייך אותו יחד עם סוגים קרובים למשפחת הנימרוידיים.
כיום ישנם 3 מינים קיימים בסוג:
Sansanosmilus jourdani - התגלה בממצאים בצרפת, ספרד וגרמניה
Sansanosmilus palmidens - התגלה בממצאים בצרפת ובסין
מספר חוקרים רואים בו תת-מין של S.
מינים נוספים הועברו ב-2013 לסוג קרוב - האלבנוסמילוס.
סנפורד רובינסון גיפורד היה צייר נוף אמריקאי ואחד החברים המובילים באסכולת נהר ההדסון, ונחשב כשייך גם לציירי סגנון הלומיניזם.
גיפורד נולד בגרינפילד שבמדינת ניו יורק ובילה את ילדותו בעיר הדסון.
היה בנו של בעל בית יציקה לברזל.
הוא למד באוניברסיטת בראון בשנים 1842–1844, לפני שעזב ללמוד אמנות בעיר ניו יורק בשנת 1845. הוא למד רישום, פרספקטיבה ואנטומיה אצל המאסטר הבריטי ג'ון רובנס סמית'.
הוא גם למד את הגוף האנושי בשיעורי אנטומיה במכללה לרפואה רחוב קרוסבי ולקח שיעורי רישום באקדמיה הלאומית לעיצוב.
עד שנת 1847 הוא היה מיומן מספיק בציור כדי להציג את הנוף הראשון שלו באקדמיה הלאומית ונבחר לחבר בשנת 1851, ואקדמאי בשנת 1854.
לאחר מכן גיפורד התמסר לציור נוף והפך לאחד האמנים הטובים ביותר של אסכולת נהר הדסון.
כמו רוב האמנים של אסכולת נהר ההדסון, גיפורד נסע רבות כדי למצוא נופים לרישום ולציור.
בנוסף לאזור ניו אינגלנד, מדינת ניו יורק וניו ג'רזי, ערך גיפורד מסעות נרחבים לארצות אחרות.
הוא נסע בפעם הראשונה לאירופה בשנת 1855 עד 1857, כדי ללמוד אמנות אירופאית וללערוך רישומים לציורים עתידיים.
במהלך נסיעה זו גיפורד נפגש עם אלברט בירסטדט ועם וורטינגטון ויטרדג'.
בשנת 1858 הוא נסע לוורמונט, ככל הנראה עם חברו הצייר ג'רום תומפסון, פרטים על ביקורם הועברו לעיתונות.
שני האמנים הגישו ציורים של הר מנספילד, הפסגה הגבוהה ביותר של ורמונט, לתערוכה השנתית של האקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1859.
לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת האזרחים, שירת בצבא האיחוד כטוראי בגדוד השביעי של המיליציה של ניו יורק.
כמה מבדים שלו המשתייכים לגדוד השביעי של העיר ניו יורק ומועדון הליגה של האיחוד של ניו יורק הם עדות לתקופה ההיא.
הוא ערך מסע נוסף באירופה, הפעם עם ג'רוויס מקנטי ורעייתו, בשנת 1868. כשהוא משאיר את הזוג מאחור, גיפורד נסע למזרח התיכון, כולל למצרים בשנת 1869. ואז בקיץ 1870 גיפורד נסע להרי הרוקי במערב ארצות הברית, הפעם עם וורת'ינגטון ויטרדג' וג'ון פרדריק קנסט.
לפחות חלק ממסעות 1870 היו במסגרת משלחת היידן, בהובלת פרדיננד וונדהייר היידן.
כשחזר לסטודיו שלו בניו יורק, גיפורד צייר נופים גדולים מהסצנות שתיעד במסעותיו.
השיטה של גיפורד ליצור יצירת אמנות הייתה דומה לאמנים אחרים של אסכולת נהר הדסון.
תחילה היה מצייר עבודות קטנות וגסות בצבע שמן מתוך רישומי העיפרון שלו.
את הסצנות שהעדיף ביותר הוא פיתח לציורים קטנים וגמורים, וחלק לציורים גדולים וגמורים.
ב־29 באוגוסט 1880 נפטר גיפורד בעיר ניו יורק, לאחר שאובחן כחולה במלריה.
מוזיאון המטרופוליטן בעיר ניו יורק ציין את חייו באותו סתיו בתערוכת זיכרון של 160 ציורים.
קטלוג של עבודותיו שפורסם זמן קצר לאחר מותו, כלל יותר מ־700 ציורים.
בין השנים 1955–1973 תרמו יורשי גיפורד את אוסף המכתבים והמסמכים האישיים של האמן לארכיון לאמנות אמריקאית, מרכז מחקר המהווה חלק ממוסד סמית'סוניאן.
בשנת 2007 נסרקו מאמרים אלה באופן דיגיטלי במלואם והועמדו לרשות החוקרים.
סנספולקרו () היא עיר בטוסקנה שבאיטליה, בנפת ארצו (במור: Arezzo).
לפי המסורת, העיר הוקמה במהלך המאה ה-9 על ידי כמרים שחזרו מארץ ישראל, ובנו כנסייה המוקדשת ללאונרדו הקדוש.
שרידי הכנסייה - ניתן לראותם כיום מתחת לקתדרלה של העיר.
בכנסייה הייתה ממוקמת אבן, שהובאה מכנסיית הקבר בירושלים (Sansepolcro באיטלקית).
בשנת 1012 כבר היה קיים מנזר, וקונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נתן ליישוב זכויות עיר.
בגלל מיקומה של העיר בצומת דרכים היא הייתה בעלת חשיבות אסטרטגית, והשליטה בה עברה מיד ליד עד שבשנת 1367 אורבנוס החמישי העביר אותה לשליטת משפחת מלטסטה.
משפחה זו שלטה במקום זה עד למאה ה-15. בתחילת המאה ה-16 הוקמה במקום דיוקסיה.
בשנת 1520 הועמד בראשה לאונרדו טורנאבוני ובהמשך תפקיד זה הועבר למספר נציגים ממשפחתו.
הדיוקסיה בוטלה בשנת 1986 והאזור אורגן מחדש.
בעיר נולד ופעל פיירו דלה פרנצ'סקה, אשר יצירותיו מוצגות כיום במוזיאון מקומי ולצד יצירות של לוקה סיניורלי.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על עיבור תוצרת חקלאית מכפרי הסביבה.
סנפורד דיקסון בישופ הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ג'ורג'יה, ברציפות מאז 1993. לאחר מותו של ג'ון לואיס נהיה לחבר הוותיק ביותר במשלחת ג'ורג'יה לקונגרס.
כחבר בקואליציית הכלבים הכחולים, בישופ משתייך לאגף השמרני במפלגה הדמוקרטית.
המחוז שלו ממוקם בחלק הדרום-מערבי של ג'ורג'יה ובותוכו שוכנות הערים אולבני, תומאסוויל, קולומבוס ומייקון.
בישופ נולד במוביל שבאלבמה, בנם של מיני ב.
סלייד וסנפורד דיקסון בישופ, שהיה הנשיא הראשון של "המכללה הקהילתית המדינתית בישופ".
בשנת 1968 השלים בישופ במכללת מורהאוס לימודי תואר ראשון במדע המדינה לצד תחום התמחות משני באנגלית, וב-1971 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט באוניברסיטת אמורי.
בהיותו סטודנט במורהאוס היה עמיתו של הרמן קיין לספסל הלימודים.
בשנים 1969–1971 שירת בצבא ארצות הברית.
משהשתחרר משירות צבאי ניהל בישופ משרד עורכי דין בקולומבוס שבג'ורג'יה.
בשנת 1977 נבחר לראשונה אל בית הנבחרים המדינתי של ג'ורג'יה, כנציג מחוז הבחירה ה-94. את מחוז זה ייצג עד אשר נבחר אל הסנאט של ג'ורג'יה בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20.
לאחר קדנציה אחת בלבד בסנאט המדינתי התמודד בישופ על ייצוג מחוז הקונגרס השני של ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אותו ייצג חבר הקונגרס האמריקאי צ'ארלס האטצ'ר, דמוקרט לבן ומתון.
מחוז הקונגרס השני הוגדר מחדש כמחוז בעל רוב לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1990. בבחירות מקדימות מרובות מתמודדים, שישה ליתר דיוק, העפיל בישופ למקום השני אחרי האטצ'ר.
משכשל האטצ'ר לגרוף לפחות חמישים אחוזים מקולות הבוחרים, נכפה סיבוב מכריע בינו לבין בישופ.
במהלך מערכת הבחירות תקף בישופ את האטצ'ר על הוציא 819 המחאות ללא כיסוי במסגרת שערוריית הבנקאות בבית הנבחרים.
ביום הבחירות הכלליות ניצח בישופ את ג'ים דאדלי, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם 64% מהקולות.
בישופ הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1993. הוא חבר השדולה השחורה בקונגרס, כמו גם בקואליציית הכלבים הכחולים – קבוצה של דמוקרטים מתונים עד שמרנים בבית הנבחרים.
בשל נכונותו לשתף פעולה עם הצד השני של מתרס, במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית הוגדר בישופ בידי מרכז לוגאר ובידי בית הספר מקורט למדיניות ציבורית של אוניברסיטת ג'ורג'טאון כחבר ה-16 הכי דו-מפלגתי בבית הנבחרים.
בישופ, המייצג מחוז בחירה שבעיקרו מורכב מקהילות המתכלכלות מחקלאות, הוא תומך נלהב בפיקוח המחירים הפדרלי על בוטנים, היבול החשוב ביותר מבחינה כלכלית שמיוצר בדרום-מערב ג'ורג'יה.
ב-10 באוקטובר 2002 נמנה בישופ מבין ארבעת החברים בשדולה השחורה שהצביעו בעד ההחלטה המשותפת של הקונגרס המאשרת את היציאה למלחמת עיראק.
בשנת 2010 הצביע בישופ נגד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה בשל הנוסח בחקיקה שהתיר מימון פדרלי עבור הפלות.
בשנת 2020, משרד האתיקה של הקונגרס פרסם דו"ח לפיו בישופ השתמש לרעה בכספי הבחירות בשווי של למעלה מ-90 אלף דולר אמריקאי כדי לכסות הוצאות אישיות כגון דלק, גולף, ארוחות, נסיעות, שכר לימוד ופעילויות פנאי אחרות.
לאחר מכן נפתחה חקירה מלאה של ועדת האתיקה של בית הנבחרים.
סנפורד רוס היה צייר וליטוגרף אמריקאי ריאליסטי.
הסצנות האורבניות והכפריות שלו בשנות ה-30 נשאו את השפעתם של צ'ארלס בורצ'פילד ואדוארד הופר.
עבודתו המאוחרת יותר התמקדה בנוף ובחיים הכפריים של ורמונט, שם התגורר עד מותו.
רוס נולד בניוארק, ניו ג'רזי, היה אחד משני ילדים למשפחה אמידה, מהמעמד הגבוה.
הוריו היו פייר סנפורד רוס הבן, מהנדס אזרחי, ואשתו הלן האלסי.
סבו וסבתו היו אנשי החברה הניו יורקיים סנפורד רוס וקייט אוסטרום ואן קורט.
הוא למד בבית הספר טאפט בווטרטאון, קונטיקט.
הוא הפגין כישרון מוקדם לאמנות, הוא למד בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק אצל תומאס הארט בנטון ב-1928 ואצל ג'ורג' לוקס ב-1929. הוא גם למד ליטוגרפיה אצל אדולף דין.
הוא נכנס לאוניברסיטת פרינסטון ב-1930 אך בחר לעזוב שנה לאחר מכן כדי להמשיך בקריירה באמנות.
הוא ערך את תערוכות היחיד הראשונות שלו בגלריה מקבת' בניו יורק בשנים 1932–1933 לחשיפה ביקורתית של ציורי הסצנה האמריקאית שלו.
לאחר מכן, הוא הציג באופן קבוע בניו יורק.
נושאי הליטוגרפיה שלו בתקופה זו היו כבישים כפריים הנמתחים לעבר יעדים מרוחקים ולעיתים תיאורים של אחוזות בניו ג'רזי.
הקריקטורה שלו על בית הקיץ המפואר של המיליונר סולומון גוגנהיים, בסגנון מורי, ארמון אלאדין, שנזכר על ידי היסטוריון אחד כ"חסר מתחרים בשל אקסהיביציוניזם גס וטעם רע", הוצגה ב"סאנדיי ניו יורק טיימס" במרץ 1932 .
בשנת 1933 הוזמן על ידי מגזין פורצ'ן ליצור איורים בצבעי מים עבור מאמר על הבתים המפוארים של ניופורט רוד איילנד ובשנת 1935 עבור מאמר על סצנת המרוצים של סרטוגה .
הוא היה אמן העבודות הציבוריות בתקופת השפל, בקונטיקט בשנת 1933. יצירותיו משנות ה-30 מראות השפעות ברורות של פרסיסיוניזם, אזוריות ואסכולת אשקאן.
עבודתו נכללה במהדורה המיוחדת משנת 1938 של מגזין PM ששחזר את מיטב ההדפסים האמריקאיים של חמש השנים האחרונות, ובתערוכה השנתית של מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית עכשווית ב-1940.
רוס היה ספורטאי וצלם שתרם מדי פעם מאמרים ל"קאנטרי לייף", רוס עסק בקביעות בדייג בים עמוק.
בדצמבר 1936 הוא עזב את ארצות הברית כדי לבלות שלושה חודשים בדייג בניו זילנד, ונסע דרך אסיה לקניה שם צד ציד של חיות גדולות בספארי.
רוס חזר בסתיו 1937, והפיק סדרה של צבעי מים על הסיור באפריקה לתערוכה בחסות הפדרציה האמריקאית לאמנויות.
ב-1947 נישא לרבקה ברוק יוז.
יחד עם שלוש בנותיה הצעירות מנישואים קודמים, הן עברו לחווה שרכש ליד בארנרד, ורמונט.
בנם ניקולס נולד בשנת 1950. באווירה כפרית זו הרחק מהגלריות בניו יורק, רוס הקדיש את עצמו לציור צבעי מים ושמנים של נופי ורמונט.
הוא השתלב בחברת האמנים והסופרים שעזבו את ניו יורק לורמונט לאחר מלחמת העולם השנייה .
הוא לא היה כשיר פיזית לשרת בצבא עקב פציעה קבועה בקרסול, רוס בילה את שנות המלחמה בורמונט, ומדי פעם לימד אמנות במכללת דארטמות' הסמוכה.
עורך וכותב בכיר במגזין לייף, נואל בוש, הבחין כי ציוריו במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר תיארו לעיתים קרובות חורף חשוך, שיקפו את העונות בוורמונט במהלך חורף ארוך." צבעי המים הבהירים יותר שלו.
של סוף שנות ה-40 התבססו על נושאים כפריים פופולריים, אך גם על הסנטרל פארק של ניו יורק בעונות שונות.
חלק גדול מיצירותיו בתקופה זו שוחזרו בחסות ליגת האמנים המקצועית האמריקאית.
עד 1950 רוס התפרסם גם בזכות דיוקנאות השמן שהוזמנו של ילדים, אותם הוא תיאר לעיתים קרובות בהבעות רציניות.
הוא מת בפתאומיות מהתקף לב בברנרד, ורמונט ב-1 במרץ 1954. באחת מתערוכותיו האחרונות לפני מותו, היסטוריון התרבות והסופר רנה פולופ-מילר הבחין כי "המברשת הבלתי נלאה של רוס מצליחה לתאר את נפשו של האמן "ורמונט הייתה המקוריות שלו וגרמה להשפעה על ציוריו."
סנס היא קומונה במחוז יון בבורגון-פראנש-קונטה בצפון-מרכז צרפת, 120 ק"מ מפריז.
סנס היא תת-פרפקטורה והעיר השנייה בגודלה של המחלקה, השישית בגודלה באזור.
העיר נחצית על ידי הנהרות Yonne ו-Vanne.
נטען שהעיר הייתה אחת מהאופידה של הסנונים, אחד מהשבטים הקלטים העתיקים ביותר שחיו בגאליה.
היא מוזכרת כ-Agedincum על ידי יוליוס קיסר מספר פעמים בחיבור מלחמת גאליה שכתב.
העיר הרומית נבנתה במהלך המאה הראשונה לפני הספירה והוקפה בחומות במהלך המאה שלישית (חלקים בולטים מהחומות עדיין נותרו, עם שינויים לאורך מאות השנים).
שלד תוכנית הרחוב הרומית נשמר.
האתר כונה על ידי אמיאנוס מרקלינוס בשם Senones (oppidum Senonas), שם עמד הקיסר לעתיד יוליאנוס הכופר בפני מצור אלמאני למשך מספר חודשים, אך הפך למרכז מנהלי רק לאחר ארגון מחדש של האימפריה הרומית בשנת 375 והעיר הראשית של Lugdunensis Quarta.
במהלך ימי הביניים החזיקו הארכיבישופים של העיר בתפקיד היוקרתי של הפרימטים של גאליה וגרמניה.
הבישוף מסנס הפך לארכיבישוף כבר באמצע המאה החמישית, אך פולחן המייסדים המסורתיים סוויניאן ופוטנציאן, שלא הוזכר על ידי גרגוריוס מטור, לא הופיע עד המאה ה-8, אז נוספו לבחירה המקומית של שבעים השליחים.
אוטל דה סנס בפריז היה מקום מגוריהם הרשמי בעיר זו.
הארכידיוקסיה של סנס שלטה על הדיוקסיות של שרטר, אוזר, מי, פריז, אורליאן, נברס וטרויה.
עיר זו נכבשה על ידי צבא מוסלמי בשנת 725 לספירה, אך ננטשה במהירות לאחר מותו של מפקד הצבא, אנבסה בן סוהים אל-כלבי, מסיבות טבעיות.
החל משנת 1135, קתדרלת סנס, המוקדשת לסנט סטפן, נבנתה מחדש כאחת הקתדרלות הגותיות הראשונות.
שם, בשנת 1234, חגג לואי התשיעי מצרפת את חתונתו עם מרגריט מפרובנס.
בסנס נערך משפטו של פיטר אבלארד.
האפיפיור אלכסנדר השלישי שהה זמן מה בעיר, ותומס בקט בילה חלק מגלותו בין 1162 ל-1165. הארכיבישוף מסנס אירחה מספר מועצות כנסיות והארכיבישוף הראשון של אופסלה התקדש בה.
ויליאם מסנס היה האדריכל הראשי של קתדרלת קנטרברי.
סנס חוו זמנים בעייתיים במהלך מלחמות הדת.
בשנת 1562, נרצחו 100 מאוכלוסיית ההוגנוטים בעיר בטבח בסנס.
מעמד העיר הדרדר לאחר שפאריס הועלתה לארכי-דיוקסיה ב-1622. מאז 2002, סנס נותרה מושב ארכיבישוף אך ללא פונקציה מטרופוליטית (ללא ערעורים בפליום או נישואין).
למרות היווצרותם של אזורים חדשים, סנס נותר כפוף ל-Paris cour d'appel.
קתדרלת סנס – אחד המבנים הגותיים הראשונים בצרפת
כנסיית סנט פייר לה רונד
סאמו – סוחר פרנקי ומאוחר יותר מלך של המדינה הסלאבית של המאה ה-7 הידועה בשם האימפריה של סמו
גיום מסנס (ויליאם מסנס) – בנאי ואדריכל צרפתי
תומאס בקט – הארכיבישוף מקנטרברי.
שמשון בן אברהם משאנץ – רב מחשובי בעלי התוספות במאה ה-12
לואי אנטואן פובלה דה בוריין – דיפלומט בעל קשר הדוק לנפוליאון בונפרטה