tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברוסיה הצארית הרבנים הרוחניים לא היו מוכרים בעיני הממשלה שהעמידה מטעמה רבנים רשמיים שנקראו 'רבנים מטעם' והם ניהלו את תעודות הלידה והנישואין.
כל הנציגים היו בדעה אחת אחת שעל הממשלה לאשר את הרבנים הדתיים.
במושב הרביעי והחמישי דנו בשאלות אלו אך נחלקו לשלוש דעות בפתרון:
דעת הרוב ובראשם הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנא שדרושה לרב תעודת השכלה מצומצמת וידיעת השפה הרוסית וינהל גם את תעודות הלידה.
דעת מיעוט (12 קולות) מהמתקדמים (בהם הרבנים מטעם יעקב מזא"ה, מנחם ברונשטיין, יצחק שניאורסון, זאב טיומקין, וכן קלמן פרנקיל ולאזאר פוליאקוב) ובראשם עו"ד הנריק סלוזברג, לפיה דרושה להרב תעודת השכלה רחבה וידבר רוסית צחה.
דעת מיעוט (8 קולות) מהרבנים ובראשם הרבי הרש"ב מליובאוויטש שהרב נדרש רק לידע תורני, ורישום תעודות הלידה יהיה על ידי פקיד מיוחד.
חלק ממשתתפי האספה סברו כי מן הראוי לארגן משלחת שתופיע בפני ראש הממשלה הרוסי סטוליפין.
הברון דוד גינצבורג אכן טרח לסדר פגישה כזאת, אך סטוליפין זלזל במשלחת וברבנים, נתן להם להמתין למעלה משעתיים עד לקבלתם, דיבר איתם בעמידה ואף נזף בהם על הנטייה המהפכנית של הדור הצעיר
אסקווייר הוא מגזין לגברים המתפרסם בארצות הברית משנת 1933 תחת תאגיד הרסט.
הגיליון הראשון של המגזין יצא באוקטובר 1933 והעורכים והמייסדים היו דייוויד סמארט והנרי ג'קסון.
מאוחר יותר הפך למגזין מעודן יותר עם דגש על אופנת גברים.
בין הכותבים המפורסמים שתרמו לעיתון נמנים ארנסט המינגוויי, פרנסיס סקוט פיצג'רלד, אלברטו מורביה, אנדרה ז'יד וג'וליאן האקסלי.
בשנות השישים היה העיתון בין החלוצים אשר קידמו את גל הניו-ג'ורנליזם עם תרומתם של כתבים כמו נורמן מיילר, טים אובריאן וטום וולף.
המגזין נמכר על ידי בעליו המקוריים לקליי פלקר בשנת 1977 אשר מכר אותו שנתיים לאחר מכן לחברת "13-30".
בשנת 1986 נסגרה החברה והעיתון נמכר ולתאגיד הרסט המנהל אותו עד היום.
גריינג'ר מונה לעורך העיתון ביוני 1997 ומאז זכה העיתון במספר פרסים.
לפני הגעתו למגזין היה גריינג'ר עורך במגזין GQ במשך שש שנים.
האספה הכללית של הרפובליקה (בפורטוגזית : Assembleia da República) היא הפרלמנט והרשות המחוקקת בפורטוגל, המורכבת מ-230 נציגים נבחרים.
האספה מתכנסת בבירת פורטוגל - ליסבון.
עד הרפורמות החוקתיות של 1989, כלל הפרלמנט כ-250 חברים, אך הרפורמות הקטינו את מספר הנציגים, כך שינוע בין 180 ל-250. לפי החוקה, חברי האספה מחויבים לייצג את המדינה כולה, ולא את הציבור שממנו הם נבחרים.
פיטורי הממשלה באמצעות הצבעת אי אמון
תיקון ושינוי החוקה (דורש רוב של שני שלישים).
הזכות לאשר לממשלה להעלות מיסים ולהעניק הלוואות
הכוח לאשרר אמנות וסוגים אחרים של הסכמים בינלאומיים,
אישור או דחייה של הצעות מהנשיא על הכרזת מלחמה או עשיית שלום.
מינויים רבים של אישים ציבוריים.
אסקולי פיקיו (באיטלקית: Ascoli Picchio F.C.
1898 או בקיצור Ascoli Picchio) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר אסקולי פיצ'נו, איטליה.
המועדון הוקם בשנת 1898 ושיחק בליגות הנמוכות.
בשנת 1971 בהנהגת המאמן קארלו מצונה הוא עלה בהדרגה לליגה השנייה ובהמשך לסרייה א'.
המועדון שיחק 16 עונות בליגה הבכירה ואף הגיע למקום החמישי בעונת 1979/1980.
אוליבר בירהוף התחיל את הקריירה שלו באיטליה במועדון זה.
במהלך עונת 2013/2014 המועדון הכריז על פשיטת רגל.
בעקבות כך הוא הוקם מחדש ואף הצליח תוך מספר שנים לחזור לסרייה ב'.
במיתולוגיה הנורדית, אסק ואמבלה (או אסקר ואמבלה - מנורדית עתיקה - Askr ok Embla), זכר ונקבה בהתאמה, הם בני האדם הראשונים שנוצרו על ידי האלים.
בני הזוג מופיעים גם באדה הפואטית, לקט של סיפורים מסורתיים שנכתב במאה ה-13, ובאדה הפרוזאית שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון.
בשני המקורות, שלושה אלים (שלוש הוא מספר טיפולוגי במיתולוגיה הנורדית), אחד מהם אודין, מוצאים את אסק ואמבלה, ומעניקים להם מתנות גשמיות ורוחניות.
מספר תאוריות הוצעו כדי להסביר את מקורן של הדמויות, ולעיתים יש אליהם התייחסויות בתרבות הפופולרית.
בנורדית עתיקה, המילה askr התייחסה לסוג מסוים של עץ מילה, אך האטימולוגיה של אמבלה איננה ברורה, ושתי משמעויות אפשריות למונח אמבלה לרוב מוצעות.
משמעות זו בעייתית, ומגיעים אליה באמצעות קביעת מקור המילה *Elm-la ל-*Almilōn וכתוצאה מכך ל-almr (אולמוס).
ההצעה השנייה היא "צמח מטפס", שמגיעים אליו מ-Ambilō, שאולי קשור למונח היווני ámpelos) ἄμπελος), מונח שמשמעותו היא גם צמח מטפס.
האטימולוגיה השנייה העלתה מספר תאוריות.
לפי בנג'מין ת'ורפ "גרים אומר שהמילה אמבלה, אמלה, משמעותה אישה עסוקה, מ-ambl ,aml ,ambr ,amr, עבודה חרוצה, באותו הקשר של משייה ומשיאנה, השמות הפרסיים הקדומים של הגבר והאישה הראשונים, שגם הם נוצרו מעצים".
בסטנזה ה-17 של שיר האדה הפרוזאית ולוספה (Völuspá), ולוה (völva - נביאה ומוטיב חוזר במיתולוגיה הנורדית) מדקלמת שיר שעל פיו הוניר, לודור ואודין מצאו פעם את אסק ואמבלה על יבשה.
ולוה אומרת שהשניים היו מסוגלים לעשות מעט מאוד, היו חסרי גורל, וכן ששלושה אלים נתנו להם שלוש מתנות:
אין הסכמה על משמעות שלוש המתנות, ולכן התרגומים שונים זה מזה.
הפרק הרביעי בספר האדה הפרוזאית, ההטעיה של גילבי (Gylfaginning) מספר כי שלושת האחים וילי, וֶה ואודין הם הבוראים של הגבר והאישה הראשונים.
לפי הספר, פעם אחת הלכו האחים לאורך חוף ומצאו שם שני עצים.
הם לקחו את העץ ומהם בראו את שני בני האדם הראשונים: אסק ואמבלה.
אחד מהם נתן להם את נשמת החיים, השני את התנועה ואת השכל, והשלישי נתן להם צורה, דיבור, שמיעה וראייה.
מעבר לכך, שלושת האחים גם העניקו להם בגדים.
אסק ואמבלה נהיים לאבות הקדמונים של האנושות וניתן להם בית במידגארד.
תאוריה על בסיס פרוטו-הודו-אירופאי הוצעה על סמך האטימולוגיה לאמבלה "מטפס".
בחברות הודו-אירופיות, נרמזת אנלוגיה שיוצרת זיקה בין הבערת אש ליחסי מין.
מטפסים, שהם צמחים שקל יחסית להדליק, היו הבסיס למדורה, ומעליהם הניחו את העץ קשה יותר, שנדלק אחריהם.
עוד ראיות לקשר נמצאות במצבת המלך ביישוב קיביק, סקונה, שוודיה שנבנתה בתקופת הברונזה הנורדית.
חוקר התרבות ההודו-אירופאית האסטוני-אמריקאי יאן פובל טוען כי "מיתוסים עתיקים מלאים בסיפורים שחוקים בסגנון של אדם וחוה.
במסורת ההודו-אירופאית, אלו נעים בין יאמה ויאמי הוודים, מסיה ומסיהנאג האיראניים, לאסקר ואמבלה האיסלנדיים, כשהחומרים הגולמיים המועדפים הם עצים או אבנים, עם שיני דרקון או חומר עשוי עצמות אחר שמוסיפים סתם בשביל הכיף".
במחקר ההשוואתי שלו שחקר את מקור האדם מעץ בחברה ההודו-אירופאית, אנדרס הולטגארד ציין כי "נדמה כי מיתוסים של מקור האדם מעצים או מעץ (חומר) קשורים במיוחד לאירופה העתיקה, להודו-אירופה ולחברות שדוברות שפות הודו-אירופאיות באיראן ובאסיה הקטנה.
בניגוד לכך התרבויות של המזרח הקרוב מראות שסיפורים אנתרופוגניים מספרים כי האדם מגיע מחימר, אדמה, מאדמה או מדם דרך בריאה אלוהית".
שתי דמויות עץ "שגובהן יותר מגובה אנושי" נגלו בשלזוויג, גרמניה.
שתי הדמויות מתארות גבר ואישה עירומים.
האנטיקווארית האנגליה הילדה אליס דוידסון העירה כי שתי הדמויות הללו אולי מציגים את "האדון והגברת" של הואניר, קבוצה של אלים נורדיים, וש"עוד זיכרון של שתי הדמויות הללו אולי שרד במסורת של בריאת אסק ואמבלה, הגבר והאישה שייסדו את המין האנושי, שנבראו על ידי האלים מעצים על שפת הים".
דמות בשם Æsc (אנגלית עתיקה: "עץ מילה") מופיעה כבנו של הנגסט בגנאלוגיה האגלו-סקסונית של מלכי קנט.
כתוצאה מכך הוצעו תאוריות שלדמויות אולי יש בסיס בתקופה קדם-נורדית במיתולוגיה הגרמאנית.
קשר המבוסס על דמיון במקור השם הוצע בין אסק ואמבלה לבין המלכים הונדלים אסי ואמברי, שאותם מונה פאולוס הדיאקון בין מלכי הלומברדים ביצירתו Origo Gentis Langobardorum (מקור שבט הלומברדים).
בסיפור, השניים מבקשים מגודאן (אודין) שיעניק להם ניצחון.
כמו השם אמבלה, השם אמברי כנראה מגיע מ-Ambilō.
באחד מבתי השיר שקודמים לבריאת אסק ואמבלה ב-Völuspá (השירה המפורסמת ביותר באדה הפואטית הנורדית) מופיעה רשימת שמות של גמדים, והבית העשירי נחשב לפעמים לכזה המתאר את יצירתם של בני האדם מהיבשה.
משמעות פוטנציאלית של זה היא שהגמדים יצרו את בני האדם, ושלושת האלים נתנו להם חיים.
קרולין לארינגטון, חוקרת אנגליה של ספרות ימי הביניים, מעלה תאוריה שלפיה בני האדם באופן מטאפורי מיוחסים לעצים ביצירות קדם-נורדיות (לדוגמה - "עצי תכשיטים" לנשים ו"עצי קרבות" לגברים) מפני שמקור בני האדם לפיהם הוא בעצים, אסק ואמבלה.
אסקה היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור המרכז.
העיירה ממוקמת כ-87 ק"מ מבירת המדינה ומבירת האזור יאונדה.
אסקה נמצאת ליד הכביש D91 והכבישים האזוריים P9 ו-P10.
ב-21 באוקטובר 2016, היה ליד אסקה תאונת רכבת שבה 79 נהרגו ו-551 נפצעו.
החודש הכי חם הוא מאי (22 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא אוגוסט (17 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 2,251 מילימטרים בשנה.
חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (392 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (15 מ"מ גשם).
באסקה יש בית מרקחת, 4 בתי מלון וסניף בנק.
אספת העם הכל-בלארוסית היא אספה כללית של ממשלת בלארוס עם מנהיגי התעשייה וגורמים בכירים אחרים מכל מגזר הממשלה.
האספה הראשונה נערכה ב-20 באוקטובר 1996, שבועות ספורים לפני משאל העם השנוי במחלוקת, אשר שימש כדי לתת לגיטימציה לריכוז הכוח בידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו.
האספה השנייה התקיימה במאי 2001, השלישית במארס 2006, הרביעית בשנת 2010 והחמישית בשנת 2016.
חברי האופוזיציה בבלארוס מתחו ביקורת פעילה על האסיפות כיוון שהם לכאורה אירועי תעמולה המאורגנים להפגנת תמיכה בפה אחד למנהיג הסמכותי במדינה אלכסנדר לוקשנקו.
חברי האופוזיציה נשללו באופן קבוע מגישה לאספה או נמנע מהם מלדבר בה.
בשנת 2006, המועמד לנשיאות והרקטור לשעבר של אוניברסיטת בלארוס, אליאקסנדר קזולין, הוכה ועוכב על ידי המשטרה לאחר שניסה להיכנס לאספת העם בבלארוס.
הוא הואשם בהתנהגות לא ניאותה ושוחרר לאחר שהוחזק במעצר במשך שמונה שעות.
מפלגות האופוזיציה מאפיינות את האספות כ"גוף לא חוקתי" שמטרתו הייתה "לעשות דה-לגיטימציה של מכון הפרלמנט בבלארוס" ו"להפגין תמיכה ארצית [לאלכסנדר לוקשנקו] לקראת הבחירות לנשיאות".
מבקרים מתארים את נוהל מינוי צירים לאספה כלא שקוף ובלתי דמוקרטי, בדומה לנוהל של מינוי צירים לקונגרסים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בעידן הסובייטי.
המבקרים מציינים כי לא ניתן לקבל את האספה כביטוי לגיטימי לרצונו של העם הבלארוסי, כמשתמע משמו.
האספה הוקמה בהוראת הרשות המבצעת ואינה גוף דמוקרטי מייצג.
בהתחשב בכך שרק ובאופן בלעדי תומכים במדיניות הממשלה הנוכחית יהיו נוכחים בעצרת, גוף זה אינו מסוגל לעמוד במשימת הגיבוש הלאומי." ולא ברורה מידת הנייטרליות בגיבוש ההחלטות בה.
בית המחוקקים של רפובליקת קוסובו (באלבנית: Kuvendi i Republikës së Kosovës, בסרבית: Скупштина Републике Косово) הוא הרשות המחוקקת של קוסובו, שבחירות אליו נערכות מדי ארבע שנים.
בית המחוקקים הוקם בשנת 2001 באמצעות כח משימה מיוחד של האומות המאוחדות כדי לאפשר "ממשלה-עצמאית דמוקרטית זמנית".
ב-17 בפברואר 2008 הכריזו נציגי העם הקוסוברי באופן חד צדדי על עצמאות, ובהמשך על שנכנסה לתוקפה ב-15 ביוני 2008.
העצרת מורכבת מ-120 נבחרי ציבור, כאשר כ-20 מהם שמורים למיעוטים, בהתאם לחלוקה הבאה:
4 מקומות לצוענים, אשקלי ומצרים.
השפה הרשמית היא אלבנית, אך ישנן שפות אחרות בשימוש ובהן סרבית, טורקית ובוסנית, ויש תרגום סימולטני בין השפות.
הקואליציה של הממשלה המכהנת מחזיקה ב-59 מושבים מתוכם 28 מושבים למפלגה הדמוקרטית של קוסובו (LDK) והיא נתמכת מבחוץ על ידי 6 מושבים של מיעוטים אחרים.
האספה הכללית של נציגי העם , או בפשטות אספת נציגי העם, היא הרשות המחוקקת ובית הנבחרים של תוניסיה.
בסמכות האספה לחוקק חוקים ולהביע אמון בממשלת תוניסיה אשר מציג בפניה ראש הממשלה.
אספת נציגי העם נקבעה כבית מחוקקים חד-ביתי עם קבלת החוקה החדשה בשנת 2014. באספה קיימים 217 מושבים, המחולקים לסיעות.
לפני מהפכת 2011, הפרלמנט התוניסאי היה דו-ביתי, וחולק לבית הנציגים ובית הנבחרים.
חוק הבחירות בתוניסיה מחייב "שוויון מגדרי מפלגתי", כלומר בתוך כל מפלגות האספה חייב להתקיים שוויון מגדרי בין גברים לנשים באופן המיטבי.
חוק זה אינו נאכף במלואו ואחוז הנשים הוא נמוך ביחס למדינות המערב, אך הגבוה ביותר מבין כל מדינות ערב: 68 מתוך 217 הנציגים באספה הן נשים, נכון ל-2015.
הדובר הנוכחי של האספה כיום הוא ראשיד אל-גנושי, שנבחר לתפקיד זה ב-13 בנובמבר 2019.
הבחירות הראשונות לאספה התקיימו ב-26 באוקטובר 2014, קצת לפני מלוא ארבע שנים למהפכה בתוניסיה, בה כוננה לראשונה דמוקרטיה בתוניסיה.
מפלגת נידא תוניס זכתה במספר הרב ביותר של קולות שתורגם לכ-85 מושבים באספה מתוך 217 מושבים, ובכך ניצחה את מפלגת א-נהדה (69 מושבים) ומפלגות קטנות נוספות.
הבחירות השניות לאספה התקיימו ב-6 באוקטובר 2019, לאחר הדחתו של יוסיוף ג'האד מתפקיד ראש הממשלה.
הוא הוחלף על ידי אליאס אל-פח'פאח' שזכה באותן בחירות והוחלף מספר חודשים מאוחר יותר על ידי הישאם משישי.
אסצ'לאו טמנה סיום (נולד ב-22 בנובמבר 1991 בדילה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פאסיל קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
טמנה שיחק במועדונים דבביט סיינט ג'ורג' מליגת העל האתיופית.
ב-14 ביולי 2021 חתם בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית.
ב-7 ביוני 2015 ערך טמנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת זמביה במשחק ידידות.
ב-26 ביולי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2020.
אֶסְקוּדֶלָה (בקטלאנית: Escudella i carn d'olla, או בקיצור Escudella; מילולית "קערה") היא מרק ונזיד בשר וירקות שלהמטבח הקטלאני והמטבח הלנסיאני המסורתי.
כתב במאה ה-14 שהמאכל נצרך כל יום על ידי קטאלונים.
הוא מאופיין בשימוש בפילוטה, קציצה גדולה מאוד מתובלת בשום ופטרוזיליה; הוא מכיל גם ירקות כמו סלרי, כרוב הגינה, גזר וכו' בהתאם לעונה.
בנוסף, ניתן להשתמש בעצמות, נקניקיות הנקראות בוטיפרה וסוגים אחרים של בשר.
גרסה שנקראה escudella de pagès, שכללה פסטה ואורז, הוכנה באופן מסורתי בימי חמישי וראשון.
אסקודלה מוגשת בדרך כלל בשני חלקים:
האסקודלה למעשה הוא מרק המורכב עם פסטה, עם אורז או שניהם.
ה-carn d'olla הוא כל הבשר המשמש במרק זה, המוגש לאחר מכן במגש יחד עם הירקות מתוך המרק.
כאשר שני החלקים המוגשים מעורבבים יחד, זה נקרא escudella barjada.
גרסה נוספת של המרק נקראת "אסקודלה דה נדאל" (מרק חג המולד) או "סופה דה גלטס" (מרק של גלטים) אופיינית מאוד ביום חג המולד.
היא כוללת בשר מארבעה בעלי חיים שונים, פילוטה, כמה ירקות ופסטה מיוחדת מסורתית המכונה גלטים, שצורתה שבלול גדול.
אספה רבנית או ועידה רבנית (נפוצים גם המונחים: סינוד בעל האוריינטציה הנוצרית; ו-Conference באנגלית) הם כינוסים של רבנים, בדרך כלל לשם קבלת החלטות בתחום הדתי, אך במספר מקרים גם לשאלות מדיניות-פוליטיות בעלות משמעות לחיי היהודים בגולה.
ועידות רבניות הן תופעה מאוחרת יחסית בהיסטוריה היהודית, שהחלה להתפתח רק בשנות ה-30 של המאה ה-19. להבדיל מכינוסים קודמים בתולדות היהדות, ועידות אלו התאפיינו בהשתתפות בלעדית של רבנים.
בדרך כלל משמש המונח לתיאור אסיפות רבנים רפורמים שהתכנסו לקבוע דרכי פעולה ועקרונות אמונה משותפים.
הקטליזטור העיקרי להקמת הוועידות הרבניות היה השינוי המשמעותי בחיי היהודים בראשית המאה ה-19, בעקבות האמנציפציה ליהודים והשחרור מחקיקת ימי הביניים המפלה.
המצב החדש והשינוי שחל ברחוב היהודי באירופה, עוררו צורך ליישב בין האמונות והמנהגים היהודיים לדרישות העידן המודרני.
צורך זה הביא לדרישה בקרב חלק מהאוכלוסייה לשינויים והתפתחות היהדות, גישה שנדחתה בידי חוגים שמרניים.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19, היו הקהילות היהודיות בגרמניה נתונות בתסיסה דתית חסרת תקדים.
המאבק בין המסורתיים לרפורמים הגיע לשיאו, כאשר התנגדותו החריפה של הרב שלמה זלמן טיקטין מברסלאו למינויו של אברהם גייגר, הרפורמטור הבולט ביותר בגרמניה, לרב קהילה בברסלאו הובילה את מנהיגי הקהילה לפנות באגרות לכלל רבני אירופה לקבלת חוות דעת בנושא.
חוות דעת אלו פורסמו בשני כרכים תחת הכותרת "על התאימות בין חקר חופשי למשרת הרבנות" (במקור: "Ueber die Verträglichkeit der Freien Forschung mit dem Rabbineramte").
הוצאתו לאור, ב-1842, של סידור התפילה החדש של קהילת ההיכל הישראלי החדש (הרפורמית) בהמבורג, עורר את זעמו של החכם יצחק ברנייס, מנהיג הקהילה האורתודוקסית המקומית, שהטיל חרם על הספר ועל הרפורמים.
בתגובה, פרסמו הרפורמים אוסף חוות דעת של רבנים שתמכו ברפורמות שהוכנסו לסידור, בספר שכותרתו "חוות דעת תאולוגיות על ספר התפילה לפי מנהג אגודת ההיכל הישראלי החדש בהמבורג" (המבורג, 1842).
ב-1843, קבוצת יהודים בפרנקפורט גינתה את ברית המילה והחליטה לבטל את הטקס מכאן ואילך ולהפסיק למול את ילדיהם בעתיד.
מעשה זה הוביל את הרב שלמה טרייר, מנהיג האורתודוקסים בעיר, לפנות לעמיתיו הרבנים לקבלת חוות דעת על הדרישה המוחלטת והבלתי-מתפשרת לקיום ברית מילה, כמרכיב הכרחי בזהות היהודית.
חוות דעת אלו פורסמו בספר בשם "חוות דעת על המילה" (פרנקפורט, 1844).
מחלוקות אלו, הכשירו את הקרקע לכינוס ועידה רבנית שתיתן גושפנקה להחלטות שיתקבלו ויסדירו את השאלות שעל הפרק.
הוועידה הרבנית הראשונה שהתקיימה 'על טהרת הרבנים', התקיימה בוויסבאדן בשנת 1837, ביוזמתו של אברהם גייגר.
מטרתה, כפי שניסח גייגר, לא הייתה "ליצור יהדות חדשה" אלא לאפשר "לאנשים ישרים את ההזדמנות לדון בשיטות הנכונות לניהול משרתם, ולהתחיל בשיקום 'רוח היהדות' שכמעט נעלמה".
עם זאת, ההתעוררות לקיומן של ועידות רבניות משמעותיות יותר, באה כעבור שנים אחדות מלודוויג פיליפסון, עורך ה"אלגמיינה צייטונג דס יודנטומס", שפרסם ב-15 בינואר 1844 קריאה לכינוס ועידה רבנית.
בקריאתו כתב: "הבה נדבר בבירור.
הסוגיה אינה עוד ההיתר או האיסור של בית כנסת זה או אחר...
הסוגיה שלפנינו נוגעת לכל תוכן דתנו, שעלינו להציג ולחזק בטהרתה, כדי להצילה מקיפאון מצד אחד ומאי-אמונה משתקת מצד שני".
בנימוק להצלה מכפירה, נתבעו כעת שינויים בפרקטיקה, אך לפני הכול היו מטרות הוועידה המוצהרות: 1. להביא את הרבנים ליצירת קשר הדדי והיכרות.
2. להוביל לאחדות בעולם הרבנות תחת הנהגה ראשית מחייבת.
3. לקדם הקמת מוסדות קהילתיים.
קריאה זו והצהרות התמיכה של מספר רבנים בה, הובילו לכינוס ועידת בראונשווייג ב-1844, שנחשבת לוועידה הרפורמית המשמעותית הראשונה.
אחריה התקיימו ועידות רפורמיות חשובות נוספות, בגרמניה ומאוחר יותר בארצות הברית.
חמש הוועידות המשמעותיות ביותר, שנחשבות לפורצות דרך בהתפתחות היהדות הרפורמית, היו:
1. ועידת הרבנים בבראונשווייג (12–19 ביוני 1844) – הוועידה הרפורמית הראשונה בגרמניה, שהתוותה את היסודות הראשוניים ליהדות הרפורמית המאורגנת
2. ועידת הרבנים בפרנקפורט (15–28 ביולי 1845) – המשיכה לפתח את הרעיונות הרפורמיים; בוועידה זו צפו ההבדלים בין היהדות הרפורמית לאסכולה הפוזיטיבית-היסטורית, מה שהוביל לפרישתו של זכריה פראנקל מהשתתפות בוועידה.
פרנקל ניסה לכנס ועידה חלופית במאי 1846 אך נכשל
3. ועידת הרבנים בברסלאו (13–24 ביולי 1846) - ביססה עוד יותר את עקרונות התנועה, והובילה לשינויים מרחיקי לכת בתפיסת השבת הרפורמית ולביטול יום טוב שני של גלויות ושינויים נוספים
ועידות אלו זכו להתנגדות מקרב החוגים השמרניים ולפרסומים נגדם מחד גיסא, ומאידך - ועידות רבנים קטנות, או ועידת רבני באדן, שתמכו ברפורמה מוגבלת ברוח התנועה הפוזיטיבית-היסטורית וגם תלונות של רפורמים קיצוניים יותר שלטעמם היו השינויים שהוצעו בוועידות, 'רכים' מדי.
תקוותם של מכונני הוועידות להשיג סמכות עליונה בקהילות היהודיות לא התממשה בשל הריאקציה הפוליטית של שנת 1848 ואחריה.
חשיבותן המעשית של הוועידות הללו נותרה בעיקר בתחום המחשבה היהודית, בנותנן ביטוי לדעות לא שגרתיות, ולקונפליקטים שעמדו על הפרק בעולמה של היהדות בעולם מתחדש.
הסינודים של קאסל (ועידת הרבנים בקאסל, 1868) ושל לייפציג (ועידת לייפציג, 1869) היו ועידות מורחבות יותר, שכללו אישים מכל האגפים של הקהילות הליברליות בגרמניה (רפורמים ואנשי האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית), ולא רק רבנים.
ההחלטות שהתקבלו בהם, לא היו מחייבות.
והשפעתן לא חרגה מעבר לזו של הוועידות הראשונות.
ועידות רפורמיות בארצות הברית, המשיכו את מסורת הוועידות האירופיות, אם כי התמקדו בתחומים אחרים של היהדות:
4. ועידת הרבנים בפילדלפיה (3–6 בנובמבר 1869) – הוועידה הרבנית הרפורמית המשמעותית הראשונה בארצות הברית.
בוועידה זו התנערה התנועה מהתקווה לכינון המדינה היהודית הישנה מחדש בארץ ישראל תחת צאצא לבית דוד.
הכירה בגלות כחלק מייעודו של עם ישראל להתפזר ברחבי העולם ולא כעונש על חטאים.
ביטול ההבחנה המעמדית של כהנים-לויים-ישראליים, עם ביטול עבודת הקרבנות, נהיה העם כולו לעם של כהנים נושאי הרעיון העליון של האנושות.
התנערות מתחיית מתים פיזית ודבקות ברעיון האלמוות של הנשמה בלבד.
התנערות מחשיבותה הדתית של השפה העברית ועוד.
5. ועידת הרבנים בפיטסבורג (16–18 בנובמבר 1885) – ועידה חשובה שעיצבה את פני היהדות הרפורמית האמריקאית.
בין היתר התנערות מוחלטת מחוקי הטהרה והכשרות ש'עוצבו בעידנים אחרים ותחת השפעת רעיונות זרים לחלוטין למצבנו הנפשי והרוחני הנוכחי'.
אך גם ירידה לפרטים כמו: המלצה להמשיך לקרוא בפרשת השבוע, אך תוך התמקדות בפסוקים נבחרים שיבחר כל רב לקהילתו.
החלטות אלו ואחרות שהתקבלו בוועידה, אף שלא זכו למעמד רשמי כלשהו, נודעו בכינוי "מצע פיטסבורג" והתקבלו כמסמך מכונן של עידן "הרפורמה הקלאסית" בתולדות הזרם הרפורמי באמריקה, עד אימוץ מצע קולומבוס ב-1937.
מעבר לחמש הוועידות המרכזיות, התקיימו מספר ועידות וארגונים רבניים נוספים:
הוועידה המרכזית של רבני אמריקה (דטרויט, יולי 1889) – כונסה על ידי הרב אייזיק מאייר וייז.
הוועידה הציבה עצמה כהמשך ל"כל ועידות הרבנים המודרניות, מאז בראונשווייג 1844 ובכלל זה כל האסיפות שנערכו מאז", אלו "יילקחו כבסיס לעבודתה של ועידה זו".
לנשיא הכבוד של הוועידה נבחר שמואל אדלר שהיה החבר היחיד שנותר שהשתתף גם בוועידות הגרמניות.
ועידה זו הייתה לארגון העיקרי של הרבנים הרפורמים בארצות הברית וקנדה.
הוועידה המרכזית של רבני אמריקה () הידועה גם בראשי התיבות CCAR,היא ארגון הרבני הפעיל הוותיק בעולם.
הוועידות הרבניות שהוזכרו היו ברובן המכריע מזוהות עם היהדות הרפורמית.
הן נולדו מתוך הצורך להתמודד עם שאלות בוערות שהעסיקו את הקהילות היהודיות בתקופת המעבר לעידן המודרני: ברית מילה, סידורי תפילה חדשים, תפקיד הרב בעידן של חקר חופשי ועוד.
הרבנים שהשתתפו בוועידות אלו היו בדרך כלל מהדמויות המובילות בתנועה הרפורמית, וההחלטות שהתקבלו עיצבו במידה רבה את הכיוון התאולוגי והמעשי של היהדות הרפורמית.
הן שימשו פלטפורמה לגיבוש עמדה משותפת בסוגיות שנויות במחלוקת, וסייעו ליצור גוף ידע ופרקטיקה שהנחה את הקהילות הרפורמיות המתפתחות באירופה ומאוחר יותר בארצות הברית.
הדיונים וההחלטות של ועידות אלו מהווים פרק חשוב בהתפתחות הזרם הרפורמי ושיקפו את המאמצים להתאים את היהדות לתנאים החברתיים, התרבותיים והפוליטיים המשתנים של העידן המודרני.
הנהר אסק הוא נהר הזורם בדרום ויילס.
האסק הוא אחד מהנהרות המרכזיים בבריטניה; באורך של כ-125 קילומטרים, הוא נמצא במקום ה-20 בבריטניה ובמקום הרביעי בוויילס באורכו, והארוך ביותר המצוי כולו בוויילס.
מוצא האסק בפסגת פן בריכיניוג, ברכס ההרים השחורים שבברקון ביקונס, משם הוא ממשיך צפונה למאגר האסק וזורם לכיוון מזרח.
לאחר שהנהר עובר במסלולו את סניברידג' וברקון, הוא זורם בכיוון דרום-מזרח, עובר דרך אברגווני ומשנה שוב את כיוון מסלולו לכיוון דרום.
בהמשך הוא עובר דרך העיירה אסק (הקרויה על שמו) לפני שהוא עובר דרך העיר ניופורט, שם הוא נשפך לים בתעלת בריסטול יחד עם שפך נהר הסוורן.
האסק נחשב לנהר פופולרי למטיילים שכן הוא עובר ברובו בחלק הצפוני והמזרחי של הפארק הלאומי ברקון ביקונס, בנוסף הוא מושך דיגים חובבים הדגים סלמון ולשי ונחשב לאחד הנהרות הטובים לדיג טרוטה.
לרוב אורכו, מוגדר האסק כאזור שימור בעל עניין מדעי מיוחד (SSSI) ואזור שימור מיוחד (CAS).
אסקימו לימון הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1978, בבימויו של בועז דוידזון.
"אסקימו לימון" הוא הסרט הישראלי השני המצליח ביותר מבחינה מסחרית מאז ומעולם, והפך לסרט פולחן.
הצלחתו הרבה הביאה להפקת סדרת סרטי המשך.
בסרט, שהוקרן לראשונה ב-11 בפברואר 1978, מככבים בתפקידים הראשיים יפתח קצור, יהונתן סגל, צחי נוי, ענת עצמון ודבורה קידר.
העלילה מתחילה בקיץ 1958. בנצי (יפתח קצור), מומו (יהונתן סגל) ויודל'ה (צחי נוי) הם שלושה נערים מתבגרים בעיר תל אביב בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 הלומדים בגימנסיה שלוה ומעבירים את הזמן בין היתר בגלידה מונטנה.
אל כיתתם של השלושה מצטרפת נערה חדשה ויפה בשם נילי (ענת עצמון), שצדה את עיניו של בנצי.
במסיבת יום שישי אצל יודל'ה, בנצי רואה את נילי רוקדת עם מומו ויודל'ה מספר לו שאם היא בידיו של מומו, אין לו סיכוי איתה.
בנצי המתוסכל שותה בקבוק יין שלם ומשתכר ויודל'ה נאלץ לקחת אותו לביתו.
למחרת בנצי יוצא לעבוד במכירת קרח, עד שאישה אחת קוראת לבעל העסק מהחלון שישלח אליה את בנצי עם הקרח.
לאישה (אופליה שטראל) מסתבר שקוראים סטלה ("סטלה המגמרת") והיא מנסה לפתות את בנצי, אך הוא אומר לה שהוא חייב לחזור לעבודה ושהוא יבוא לבקר אותה.
בנצי קורא למומו ויודל'ה שיבואו איתו לבית האישה.
שם לאחר שתיית ויסקי וריקודים, הם נכנסים לחדרה אחד-אחד ומקיימים איתה יחסי מין.
כשמגיע תורו של בנצי, נכנס אל הדירה חבר של סטלה, ג'וני המלח.
מומו ובנצי מספיקים להסתלק מהבית, אך יודל'ה שניסה לקחת את בגדיו, חטף מכות ולבסוף נמלט בתחתונים מן הבית.
מספר ימים לאחר מכן, מומו מבקש מבנצי את המפתחות לדירה של סבתא שלו, כדי שיוכל להביא לשם את נילי ובנצי אומר שהוא ישיג לו.
באותו ערב, כשהשלושה נפגשים בחנות הגלידה, בנצי מספר שאמא שלו החביאה את המפתחות.
מומו מוותר על הבילוי עם נילי והולך עם השלושה אל הזונה ריקי (דניס בוזגלו).
ביום שלמחרת כל השלושה מרגישים גירוד באזור האשכים ומסתבר שהם חטפו כיני ערווה מריקי.
הם הולכים לבית המרקחת ומבקשים ממנו ברמיזות משחה לבעיה הטורדנית.
יום לאחר מכן, בנצי נפגש עם יודל'ה ונער מכיתתם בשם פרויק'ה, שמספר לו שמומו הלך עם נילי לשוט בנחל הירקון והם עומדים לקיים יחסי מין.
בהמשך הערב, מומו מופיע בגלידה ומספר לבנצי על הבילוי עם נילי.
בטקס סיום שנת הלימודים, בנצי רואה את נילי רבה עם מומו ויוצאת בוכה מחוץ לאולם הספורט.
בחוץ היא מספרת לו שהיא בהריון ממומו.
בנצי מנחם את נילי ולאחר מכן פורץ בזעם אל אולם הספורט, ומתחיל להתקוטט עם מומו.
בנצי לוקח את נילי לעשות הפלה מלאכותית ומשלם על כך בכספו.
הוא מוכר את האופניים שלו, גונב כסף מאמא שלו ולוקח הלוואה מהבוס שלו, ובסופו של דבר הוא מביא אותה לגור איתו מספר ימים בדירה של סבתא שלו, מכיוון שהם אמורים להיות במחנה קיץ עם כל הכיתה.
בנצי מתוודה על אהבתו לנילי והם מתנשקים.
היא מזמינה אותו ליום הולדתה שיערך ביום שני הבא והוא מאשר את הגעתו.
בנצי קונה לה תליון לב מזהב יקר שעליו כתוב "לנילי באהבה".
כאשר בנצי מגיע אל המסיבה, הוא מחפש את נילי ומוצא אותה במטבח - מתחבקת עם מומו.
נילי ומומו מבחינים בבנצי ההמום, והוא יוצא שבור-לב מן המסיבה לצלילי השיר Mr.
מנשה ורשבסקי (רומק, אבא של בנצי)
דבורה קידר (סוניה, אמא של בנצי)
"אסקימו לימון" הופק על ידי אולפני "סרטי נח" של מנחם גולן ויורם גלובוס, שהיו אחראים גם על ההפצה וההצגה שלו; זאב רב-נוף חיווה דעתו כי הדומיננטיות של החברה בשוק הקולנוע הישראלי תרמה תרומה גדולה להצלחתו.
לפי בועז דוידזון, ההשראה לתסריט הייתה תקופת נעוריו שלו כמו גם הסרט האמריקאי "אמריקן גרפיטי".
תקציב ההפקה עמד על שלושה מיליון ל"י; מתוך סכום זה, שולם מיליון כתמלוגים לבעלי זכויות היוצרים על השירים בפסקול.
השחקנית שגילמה בסרט את דמותה של הזונה ריקי, דניס (דניז) בוזגלו, עסקה בזנות במציאות ונבחרה לתפקיד במהלך מפגש ספונטני עם דוידזון ברחוב הירקון, זאת לאחר שהשחקנית המקורית שלוהקה נאלצה לפרוש עקב לחצי בעלה.
בשנת 1988 פורסם בעיתון "חדשות" שנעצרה בחשד למכירת הרואין.
"אסקימו לימון" נעשה להצלחה קופתית מסחררת, ועד שלהי דצמבר 1978 הוא מכר 1,268,000 כרטיסים בישראל והכנסות של 12.5 מיליון ל"י.
כמו כן, הופץ ב-700 עותקים באירופה, שם הכניס עוד $650,000. המועצה לביקורת סרטים ומחזות הגבילה את גיל הצופים בסרט לשש-עשרה ומעלה בשל המיניות המפורשת שהוצגה בו.
עם זאת, דווח בעיתונות על תופעה נרחבת של בני-נוער צעירים יותר שהסתננו להקרנות.
בסך הכל, נמכרו 1,350,000 כרטיסים בארץ, ו"אסקימו לימון" הוא הסרט השני המצליח ביותר בהיסטוריה הישראלית (לאחר "לשחרר את שולי סאן"): "לשחרר את שולי" עומד במקום השני עם 1,230,000 ו"קזבלן" אחריו עם 1,222,500. "אסקימו לימון" זכה להצלחה גם בגרמניה המערבית, בה הגיע למקום ה-11 בדירוג שוברי קופות עם 2,700,000 כרטיסים שנמכרו.
ב-19 באפריל 1978 זכה "אסקימו לימון" בפרס הראשון בתחרות השנתית לסרטי עלילה ישראליים, אליו נלווה מענק של 120,000 ל"י.
כמו כן, קיבל בועז דוידזון את פרס הבמאי הטוב ביותר ולאדם גרינברג ניתן פרס הצלם הטוב ביותר על השתתפותם.
יפתח קצור זכה בפרס השחקן המצטיין.
הפרסים הוענקו על ידי שר התמ"ת יגאל הורביץ.
הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין בשנת 1978 והיה אחד המועמדים הסופיים לזכות בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
דמותו של פארוק שאותו גילם יוסף שילוח בסרט "אלכס חולה אהבה" מבוסס על דמותו של הרס"ר שמש מסרטי "אסקימו לימון" שאותו גם גילם יוסף שילוח.
ב-2005 הופק מערכון פרודי על דמותם של בנצי, מומו, ויהודל'ה בשם "אסקימו והעיר הגדולה".
במערכון השתתפו גם דבורה קידר בתפקיד סוניה, אמו של בנצי, וענת עצמון בתפקיד נילי.
בסדרת הטלוויזיה "צחוק מעבודה" עשו מערכון פארודי על דמותם של שחקני הסרט "אסקימו לימון" מה קרה איתם מאז סיום הסרט ואיפה הם נמצאים היום.
בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" צחי נוי ויפתח קצור פתחו סדנת ויפאסנה בעקבות הצלחת סרטי "אסקימו לימון".
בתוכנית "ארץ נהדרת" נעשתה פרודיה על הסרט "אסקימו לימון" ועל דמותם של מומו, יודל'ה, בנצי, וסטלה המגמרת.
בסדרת הטלוויזיה הקומית "צומת מילר" צחי נוי רוצה שעופר יסדר לו תפקיד אז עופר אמר לו שהוא מזוהה יותר מידי עם יודל'ה.
צחי נוי שיחק בסרט "ההילולה" נהג אוטובוס בשם יהודה, אשר דמותו מבוססת על יודל'ה מסרט זה.
בעקבות הצלחת הסרט, נוצרו לו מספר סרטי המשך.
ג'ון פורד (המוכר בעיקר בשם Eskimo וגם בשם Junya) הוא תקליטן אנגלי, היוצר מוזיקת טראנס בסגנון פסיכדלי ובנו של ג'ון פורד, מייסד הלייבל Phantasm.
אביו של ג'ון פורד נקרא גם כן ג'ון פורד וגם הוא בעברו התעסק ביצירת טראנס פסיכדלי.
אלבומו הראשון, "Can You Pick Me Up?" יצא לאור תחת הלייבל Phantasm (לייבל הטראנס הנמצא, יחד עם הלייבל Psychic Deli בבעלות אביו) והוא מכיל 9 רצועות וכולל רמיקס שעשה לטראק "Fire on Ice" של Skazi.
לאחר הצלחת אלבומו הראשון, כאשר הגיע לגיל 18, הוחלט בלייבל למקצע את Eskimo והוא החל לתקלט בארץ הולדתו – אנגליה וכן ביפן, ישראל, מקסיקו, דרום אפריקה, ברזיל, ארצות הברית ובמדינות נוספות באירופה.
נוסף לסינגלים הוציא Eskimo דיסק נוסף תחת הלייבל היפני Toshiba-EMI Records.
מבין הלהיטים הגדולים שהקליט היו Hello Moto שגם זכה לגרסת רמיקס של המפיק האלקטרוני הישראלי עידו שוהם, ו-Voodoo People שזכה לביקורות טובות בעולם הטראנס והזניק את הקריירה של התקליטן הצעיר כשרבים בתעשייה זיהו את הפוטנציאל הטמון בו.
Eskimo הצטרף לסיבובי ההופעות של "Dynamic" במהלכן קידם את יחסי הציבור שלו על ידי הקלטת אלבום קונספט בשם "Dynamo".
במקביל, הצטרף לאגדת הטראנס דיק טרבור ("Green Nuns Of The Revolution") בפרויקט שנקרא "Jumanji" שמטרתו הייתה "לשבות את ההרגשה של הג'ונגל ולהעביר אותה למוזיקה" ("Capture the vibe of the jungle and put it in the music").
נהר האסקיבו (Essequibo River) הוא הנהר הארוך ביותר בגיאנה, והגדול ביותר בין נהר האורינוקו ונהר האמזונאס.
משמעות שמו בשפת הארוואק הוא "בית-אבנים", בגלל המנהג הארוואקי לאסוף אבנים מגדות הנהר בשביל בניית בתים.
הנהר מתחיל בהרי אקארי ליד הגבול בין ברזיל וגיאנה, וזורם צפונה למשך 1,000 קילומטרים דרך יערות וסוואנות עד שהוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי 21 קילומטרים מג'ורג'טאון, עיר הבירה של גיאנה.
שפכו של הנהר הוא ברוחב 20 קילומטרים, ו"מנוקד" באיים קטנים ורבים.
בין יובליו הרבים נמנים נהרות הרופונוני, הפוטארו, המאזארוני, הסיפארוני, הקיוויני והקויני.
היישוב האירופאי הראשון בגיאנה נבנה על ידי המתיישבים ההולנדיים ליד החלק הנמוך של האסקיבו ב-1615. המתיישבים שמרו על קשרי ידידות עם האינדיאנים המקומיים שחיו באזור וגידלו מטעים של סוכר וקקאו ליד הנהר.
באוגוסט 1995 שפכה חברת הכריה הקנדית קאמביור כארבעה מיליון ליטרים של חומצה לתוך הנהר, וגרמה להרס וחורבן רבים.
ונצואלה טוענת שהאסקיבו הוא הגבול האמיתי בינה לבין גיאנה, וטוענת לבעלות על כל השטח ממערב לנהר, מחוז גיאנה אסקיבה, או כ-70% משטח גיאנה.
אסקיבו הוא גם שמה של מושבה הולנדית עתיקה שנוסדה ב-1616 ונמצאת באזור של נהר האסקיבו שנהפך לאחר מכן לחלק מגיאנה הבריטית.
אסקייל מרסלו גאראי (ספרדית: Ezequiel Marcelo Garay; נולד ב-10 באוקטובר 1986 ברוסריו) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
ידוע כבעל יכולת טובה בבעיטות חופשיות ובבעיטות עונשין.
גאראי ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2004 במדי ניואל'ס אולד בויס, במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
משחק זה היה מול חימנסיה לה פלאטה, וגאראי סייע לקבוצתו לזכות באליפות האפרטורה.
הוא זכה לפרסום נוסף ב-2005 כשנמנה עם סגל הנבחרת עד גיל 20 שזכתה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. באותה שנה השתתף גאראי ב-12 משחקים נוספים במדי ניואל'ס, והבקיע את שערו הראשון בניצחון 2 - 1 על רוסאריו סנטרל במסגרת הדרבי של רוסאריו.
בשלהי 2005 הוא עבר לראסינג סנטנדר מליגת העל הספרדית, לאחר שהשתתף ב-13 משחקים מקצועניים בלבד במדי ניואל'ס.
תוך זמן קצר הצליח גאראי לבסס את מקומו בהרכב הפותח של סנטנדר.
הוא פתח ב-30 מתוך 38 משחקי הליגה של הקבוצה בעונת 2006/2007, ובנוסף ליכולתו בהגנה הוא הצליח לשחק היטב גם בהתקפה עם תשעה שערים.
רוב השערים נבעו מבעיטות עונשין או בעיטות חופשיות.
אחד מהשערים שלו היה במשחק הבית מול ריאל מדריד, ובאמצעותו הוא סייע לקבוצתו להימנע מהפסד.
סנטנדר סיימה את העונה במקום ה-10, שהיה הטוב ביותר שלה מאז שעלתה מליגת המשנה ב-2002. הוא זומן לסגל של נבחרת ארגנטינה, אך עד כה השתתף במשחק אחד בלבד.
עונת 2007/2008 הייתה מעורבת מבחינתו.
הוא אמנם מילא תפקיד חשוב בכך שסנטנדר סיימה במקום ה-6 והעפילה לגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן, אך מנגד סבל ממספר פציעות שהגבילו אותו ל-22 משחקי ליגה.
יכולתו הטובה זיכתה אותו בתשומת לבם של מועדונים בכירים יותר מסנטנדר.
במאי 2007 זימן מאמן הנבחרת אלפיו באסילה את גאראי לקראת סדרת משחקי ידידות והקופה אמריקה 2007. אולם, גאראי לא זכה להשתתף באף אחד מהמשחקים הללו כיוון שסבל ממספר פציעות.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה בהפסד 1 - 2 לנבחרת נורווגיה במשחק הידידות שנערך ב-22 באוגוסט 2007. בהמשך זומן לנבחרת האולימפית לקראת משחקי הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג, בהם הוביל אותה לזכייה במדליית הזהב.
ראסינג מכרה את כרטיס השחקן שלו לריאל מדריד ב-2008, שהשאילה אותו בחזרה עד יוני 2009. גאראי ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל ב-29 באוגוסט 2009, בניצחון 3 - 2 על דפורטיבו לה קורוניה במשחק הפתיחה של הליגה.
ביולי 2011 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת 5 מיליון €.
ב-25 ביוני 2014 חתם בזניט סנט פטרסבורג הרוסית עבור 6 מיליון € ושיחק בשורותיה במשך שנתיים.
ב-1 בספטמבר 2016 גאראי עבר לולנסיה תמורת 20 מיליון €.
במרץ 2020 נודע כי נדבק בנגיף הקורונה במהלך מגפת הקורונה והפך לכדורגלן הראשון בלה ליגה שאובחן כחולה בנגיף.
ב-16 ביולי 2021 הודיע על פרישה מכדורגל.
אסקיאל איבן לאבסי (בספרדית: Ezequiel Iván Lavezzi, נהגה באיטלקית: לאבצי; נולד ב-3 במאי 1985 בוויז'ה גוברנדור גאלבס שבפרובינציית סנטה פה בארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ והקיצוני.
בנעוריו היה לאבסי אוהד מושבע של קבוצת רוסאריו סנטרל ולסימן עשה לאבסי קעקוע עם הסמל הקבוצה בגבו.
לאחר שנותיו בקבוצת הנוער של רוסאריו ניסה לאבסי להתקבל לקבוצת פסקארה האיטלקית אך בעיות דרכון אילצו אותו לוותר ולחזור לארצו שם הוא נדחה על ידי בוקה ג'וניורס ולבסוף חתם בקבוצת אסטודיאנטס בואנוס איירס, ששיחקה בפרימרה B מטרופוליטנה (הליגה השלישית בארגנטינה).
לאחר שנה אחת בה כבש 17 שערים ב-39 משחקים שבה נחשב לאחד השחקנים הצעירים המוכשרים בארגנטינה, נמכר לאבסי בשנת 2004 לקבוצת גנואה האיטלקית שרק עלתה אז לליגה הראשונה באיטליה תמורת מ' אירו, אך בלי ששיחק משחק אחד במדי גנואה הושאל לאבסי לקבוצת סן לורנסו.
בסוף אותה עונה הורדה גנואה לליגה השלישית בשל קניית משחק העלייה ולכן מכרה את לאבסי לסן לורנסו תמורת 1.2 מיליון אירו.
עם חזרתו לארגנטינה המשיך לאבסי להיות אחד השחקנים הטובים בליגה המקומית, אחד מהרגעים הזכורים של לאבסי היה במשחק החוץ נגד ריבר פלייט, בו הבקיע בדקה ה-69 גול ובכך פגע במאמציה של ריבר לזכות בתואר.
בשנתו האחרונה בארגנטינה עזר לקבוצתו לזכות באליפות ארגנטינה, לראשונה לאחר 6 שנים.
בקיץ 2007 החתימה אותו קבוצת נאפולי תמורת סכום הקרוב ל-7 מיליון אירו.
לאבסי הפך במהרה לחביב האוהדים והיה אחד השחקנים המצטיינים של הקבוצה.
הוא כבש 8 שערים ב-35 משחקיו.
יכולתו ומוצאו הארגנטינאי הביאו רבים לכנותו "מראדונה הבא", רמז לימים בהם שיחק מראדונה בנאפולי.
בעונתו הראשונה הפך לאבסי לאחד השחקנים האהובים על הקהל הנאפוליטני.
יכולתו הגבוהה הביאה גם קבוצות צמרת להתעניין בשירותיו.
ההערצה אליו אף הביאה להכנתה של פיצה שנקראת על שמו.
בקיץ 2012, עם תחילת הפגרה, חתם לאבסי לארבע עונות בפריז סן-ז'רמן תמורת 30 מיליון אירו.
ב-17 בפברואר 2016 חתם בחביי צ'יינה פורצ'ן הסינית עבור 4 מיליון אירו.
ב-27 בנובמבר 2019 לאחר משחק סיום העונה בליגה הסינית, לאבצי הודיע כי הוא פורש ממשחק פעיל.
לאבסי היה בסגל נבחרות ארגנטינה הצעירות אך לא זומן לסגל הנבחרות הצעירות למונדיאל הנוער.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת רק באפריל 2007 במשחק הידידות מול צ'ילה עם סגל שהורכב משחקני הליגה המקומית.
הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק ההכנה של הנבחרת האולימפית מול גוואטמלה ב-6 בפברואר 2008. לאבסי גם כבש את שער הניצחון של הנבחרת האולימפית במשחקה מול נבחרת קטלוניה.
לאבסי נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה והועדף על ידי המאמן סרחיו בטיסטה על פני חלוצים כדוגמת גונסאלו היגוואין ומאורו סראטה.
הוא היה שותף לזכייתה של הנבחרת במדליית הזהב.
אסקופטרה (בספרדית: escopetarra) היא גיטרה הבנויה על בסיס רובה ומשמשת כסמל לשלום.
המילה "אסקופטרה" היא הלחם בספרדית של המילים "אסקופטה" (בספרדית: escopeta) שמשמעותה רובה ו"גיטרה" (guitarra) .
האסקופטרה הומצאה על ידי פעיל השלום הקולומביאני סזאר לופז בשנת 2003. הרעיון לכלי המשולב עלה במוחו באספה לאחר פיגוע במועדון אל נוגל שבבוגוטה, שם הבחין בחייל האוחז ברובהו כפי שאוחזים בגיטרה.
האסקופטרה הראשונה שנבנתה בשנת 2003 הורכבה מרובה וינצ'סטר וגיטרה חשמלית מדגם פנדר סטראטוקסטר.
לופז יצר בתחילה חמש אסקופטרות, ארבע מתוכן נתן במתנה - למוזיקאי קולומביאני בשם חואנז, מוזיקאי ארגנטינאי בשם פיטו פאז, לתוכנית לפיתוח של האומות המאוחדות ולעיריית בוגוטה.
את הגיטרה החמישית הותיר ברשותו ומכר אותה במכירה פומבית שנערכה בבוורלי הילס למען קורבנות מוקשים נגד אדם.
הגיטרה שאותה תרם לאומות המאוחדות הוצגה בבניין האו"ם בחודש יוני 2006 בעת ועידת האומות המאוחדות על פירוק נשק.
בשנת 2006 קיבל לופז מנציב השלום הקולומביאני 12 רובים נוספים מסוג קלשניקוב אשר הוצאו משירות.
אף רובים אלה יומרו לכלי אסקופטרה ובכוונת לופז לתיתם למוזיקאים בולטים בעולם, ביניהם שקירה, קרלוס סנטנה ופול מקרטני וכן לאישים פוליטיים בולטים.
אסקולי פיצ'נו (; בלטינית: Asculum Picenum) היא עיר במחוז מארקה, איטליה, ובירת נפת אסקולי פיצ'נו.
אסקולי מוקפת הרים משלושה עברים, וגובלת בשני פארקים לאומיים: פארקו נציונאלה די מונטה סיביליני ופארקו נאציונלה די מונטה דלה לגה.
לעיר קבוצת כדורגל ידועה ששיחקה בשנים האחרונות בליגת העל האיטלקית - קבוצת אסקולי (Ascoli Calcio 1898).
העיר נוסדה על ידי הסאבינים, שבט איטלקי, מספר מאות לפני הספירה.
בשנת 279 לפנה"ס נערך בקרבת העיר קרב אסקולום (על שם העיר) בין הרפובליקה הרומית לבין פירוס מלך אפירוס.
הקרב נחרת בהיסטוריה באימרה "עוד ניצחון כזה ואבדנו", המיוחסת לפירוס לאחר שניצח בקרב במחיר השמדה של רוב צבאו.
בשנת 268 קיבלה העיר זכויות חלקיות, כבעלת ברית לרומא.
במלחמת בעלות הברית הצטרפה העיר, שנקראה אז אסקולום, למרד ברומאים, והייתה נתונה למצור ארוך תחת מחנהו של גנאיוס פומפיוס סטראבו.
בשנת 89 לספירה נכנעה העיר ותושביה זכו לזכויות אזרח מלאות.
במהלך ימי הביניים נפגעה העיר מהאוסטרוגותים ומאוחר יותר מהלומברדים בפיקודו של המלך פארוד (Faroald).
לאחר כמאתיים שנה שבהן נשלטה העיר כחלק מדוכסות ספולטו (593–789), עברה אסקולי לשליטת הפרנקים.
במהלך המאה ה-16 בעיר פעל כומר של המסדר הקפוצ'יני סראפינו ממונטהגרנרו.
בתחילת המאה ה-20 הכנסייה עוטרה בציורים של אוגוסטו מוסיני במתארים את חייו של סראפינו שקיבל הכרה כקדוש.
נפת אסקולי פיצ'נו (באיטלקית: Provincia di Ascoli Piceno) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר אסקולי פיצ'נו.
הנפה גובלת בנפת פרמו במחוז מארקה בצפון, בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בצפון-מערב, בטראמו במחוז אברוצו בדרום, בנפת ריאטי במחוז לאציו בדרום, בנפת פרוג'ה במחוז אומבריה בדרום-מערב ובים האדריאטי במזרח.
אסקיה (באיסלנדית: Askja) הוא הר געש שכבתי הנישא לגובה של 1,510 מטר ברכס דינגייפטל במזרח מרכזה של איסלנד.
ההר שוכן במדבר צל גשם שבו יורדים משקעים בהיקף של כ-450 מ"מ בשנה בלבד, ונמצא צפונית-מזרחית לשדה הקרח וטנאיקוטל (Vatnajökull).
השם אסקיה מתייחס ללוע געשי גדול בשטח של 45 קמ"ר, שבמרכזו לוע קטן יותר, ובו שוכן אגם אסקייואן (Öskjuvatn) ששטחו כ-12 קמ"ר.
סמוך לצפון לאגם אסקייואן נמצא לוע ויטי (Víti) הקטן, ובו אגם תרמי.
המקום נחשב למוקד משיכה פופולרי לתיירים, למרות שהוא נגיש רק במשך חודשי הקיץ וברכב בעל הנעה מלאה.
בשל נוף הירח של האזור, הוא שימש לאימוניה של תוכנית אפולו.
אפשר לשחות בלוע הר הגעש.
המכתש הגדול של אסקיה נוצר בהתפרצות פרהיסטורית וקרקעיתו שוכנת בגובה של 1,100 מטר.
עדויות מראות כי אירועים געשיים המשיכו להתקיים במקום, והתפרצות נוספת בהיקף גדול אירעה לפני כ-11,000 שנים.
אפר מהתפרצות זו התגלה בשוודיה, נורווגיה ובאירלנד.
ההר לא היה ידוע עד להתפרצות געשית חזקה שארעה בו ב-29 במרץ 1875, ואשר יצרה את הלוע הקטן יותר, המהווה כיום את אגם אסקייואן.
האגם הממלא את הלוע מגיע לעומק של 224 מטר, דבר ההופך אותו לאגם העמוק באי, ומפלס מימיו שוכן בעומק של 50 מטר מתחת לפני הלוע הגדול.
מי האגם היו בעבר חמים, אך הם הצטננו עם השנים, וכיום הם קופאים בעונות החורף.
פיצוץ נוסף בקצה הצפוני של הלוע הקטן, שהתרחש גם הוא באותו אירוע, יצר את לוע ויטי שקוטרו 100 מטר.
בויטי אגם תרמי חם שמימיו הלבנים עשירים בגופרית ובמינרלים אחרים.
אפר מההתפרצות שכיסה חלקים נרחבים ממזרח איסלנד, גרם לתמותת בעלי חיים ולבריחת תושבים, ורוחות מערביות נשאו עימן אפר וטפרה מהתפרצות זו עד לשוודיה ולנורווגיה.
ב-1907 נעלמו שני החוקרים הגרמניים ולטר פון קנבל (Walter von Knebel) ומקס רודולף (Max Rudloff), אשר יצאו בסירה קטנה אל מימי אגם אסקייואן כדי לחקור את הלוע.
משלחת חיפוש שיצאה בעקבותיהם לא מצאה להם זכר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 אירעו ארבע התפרצויות נוספות שיצרו שדות לבה קטנים סביב האגם ואי במרכזו.
התפרצותו האחרונה של ההר ארעה ב-1961, ובמהלכה פרצה לבה מהעתק באורך של 800 מטר ועד לגובה של 500 מטר.
זרימת הלבה הגיעה עד למרחק של 7 ק"מ מהשבר.
אסקופילום נודוסום (שם מדעי: Ascophyllum nodosum) היא מין אצה נפוצה ממחלקת האצות החומיות, מין יחיד בסוג אסקופילום.
זוהי אצה הנפוצה מאוד בצפון האוקיינוס האטלנטי והיא מוכרת גם בתור אצת הסלע (rock weed), אצת ים נורווגית (norwegian kelp) או אצה כרוכה (knotted kelp).
אצה זו נפוצה בעיקר בצפון חופה המזרחי של אירופה, מהארכיפלג סבאלברד ועד פורטוגל וגם במזרח גרינלנד ובחופה המזרחי של צפון אמריקה.
אסקופילום נודוסום מאופיינות בכפות שלאורכם במרווחים קבועים ובקצותיהן שלפוחיות גז מעוגלות, הכפות מסוגלות להגיע לאורך של עד כשני מטרים.
הן נצמדות לסלעים ואבנים בקרקעית האוקיינוס באמצעות היצמר (איבר דביק).
לכפות האצה צבע ירוק זית עד חום והן עבותות אך חסרות שדרה מרכזית.
האסקופילום נודוסום נמצאת לרוב בחופים המוגנים מפני סחף חזק, באזורי ביניים של החוף והן לרוב יהיו המין השולט באזור זה.
ניתן למצוא אותן גם בשפכי נהרות ונחלים מוגנים ואף בחופים חשופים באופן חלקי.
נדיר למצוא אותן בחופים חשופים לסחף וזרמים במקרים בהם הן כן נמצאו במקומות אלו כפותיהן היו קטנות ופצועות.
אצת ים זו צומחת באופן איטי יחסית, רק 0.5% ליום.
יש להן יכולת נשיאה של כ-40 קילוגרמים של משקל רטוב למטר מרובע ותוחלת חיים של 10-15 שנים.
חומר בשם פלורותנין אותו מפיקה אצת האסקופילום נודוסום פועל כהגנה כימית כנגד סוג מסוים של חילזון ים (Littorina littorea).
אסקופילום נודוסום נקצרת לשימוש בחומצת אלגין (חומצה אלגינית), דשנים ולייצור של קמח אצות ים לצריכה של חיות ובני אדם.
מזה שנים רבות נעשה שימוש בתכונות הדישון של אצות אלו בתור דשן אורגני ומסורתי לסוגים רבים של יבולים בשל הרכבו המכיל יסודות מאקרו (חנקן, זרחן, אשלגן, סידן, מגנזיום וגופרית) וגם יסודות קורט (מנגן, נחושת, אבץ ועוד).
בנוסף האצות מכילות הורמוני אוקסין, חומצות אמינו, חומצות אורגניות וחלבונים כל אלה חיוניים מאוד להתפתחות וצמיחה של צמחים ונעשה בהם שימוש נרחב בחקלאות.
אירלנד, סקוטלנד ונורווגיה מספקות את מרבית האצות לשימוש חקלאי בעולם.
אסקופילום נודוסום משמשת כחומר אריזה של תולעים לפיתיונות ולובסטרים מניו אינגלנד אל יעדים בתוך ומחוץ לה.
אסקייפ הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי המשודר החל מ-22 במאי 2017 בערוץ Kidz למנויי yes בהנחייתו של עומר דרור.
בתוכנית, 16 קבוצות של ילדים ובני-נוער מתחרות זו בזו בפיצוח חדרי בריחה שונים.
שידורה של העונה השנייה החל ב-11 בפברואר 2018.
עונתה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר לילדים ונוער בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017.
לכבוד האירוויזיון של 2019, הפיק ערוץ "כאן 11" מיני סדרה בשם "אסקייפ-ספיישל אירוויזיון".
העונה עלתה ב-22 במאי 2017. בעונה זו ניצחו קבוצת "המחוננים" מתל אביב.
שם קבוצהשלב ראש בראששלב הסולוחצי גמרהגמרחביב הקהלהסקייטריםניצחוניצחוניצחוניצחו מקום ראשוןהבייבזניצחוניצחוניצחו הפסידו מקום שניהטרנדיםניצחוניצחו הפסידוהודחוהשטותניקיםניצחוניצחו הפסידוהודחוהגולשיםניצחו הפסידוהודחוהזאביםניצחו הפסידוהודחוהבליבריותניצחו הפסידוהודחוהרקדניות בקלניצלו מהדחה הפסידוהודחוחביב הקהלהשחקניםהפסידו בדו-קרבהודחוהזמרותהפסידו בדו-קרבהודחוהקיבוצניקיםהפסידו בדו-קרבהודחוהצופיפניקיםהפסידו בדו-קרבהודחוהחפרניםהפסידו בדו-קרבהודחוBFFהפסידו בדו-קרבהודחו
אחותי קפצה כיתה נגד כפולה
ב-18 במרץ 2018 שודר פרק שבו מתחרים שחקני כפולה נגד שחקני אחותי קפצה כיתה.
צוות "כפולה" ניצח ב-39 דקות ו-38 שניות, בעוד צוות "אחותי קפצה כיתה" יצאו ב-43 דקות.
אסקיאל בארקו (בספרדית: Esequiel Barco; נולד ב-29 במרץ 1999) הוא כדורגלן ארגנטינאי שמשחק בעמדת הקשר בספרטק מוסקבה.
בארקו נולד בויז'ה גוברנדור גאלבס שבסנטה פה וגדל במחלקת הנוער של אינדפנדיינטה, עד שעלה לקבוצה הבוגרת תחת המאמן גבריאל מיליטו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית ב-28 באוגוסט 2016 נגד קבוצת בלגראנו.
הוא הבקיע את השער הראשון שלו כשבועיים לאחר מכן, מול גודוי קרוס.
בעונת הבכורה שלו כבש ארבעה שערי ליגה בשלושים הופעות, ואף סייע לקבוצתו לזכות בגביע סודאמריקנה, לאחר שכבש את שער השוויון של קבוצתו במשחק הגומלין של הגמר מול פלמנגו, משחק שהסתיים בשוויון 1-1 וקבע 3-2 בסיכום שני המפגשים.
ב-19 בינואר 2018, הצטרף לאטלנטה יונייטד מליגת ה-MLS, תחת המאמן בן ארצו חרארדו מרטינו.
סכום ההעברה הוערך בכ-15 מיליון דולר, ההעברה היקרה ביותר עד אז בתולדות הליגה.
בארקו היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות, אך במשחק גביע ה-MLS , משחק גמר הפלייאוף של העונה, הוא נכנס כמחליף רק בתוך תוספת הזמן של ההתמודדות.
בארקו זכה בתואר שני בקבוצה, גביע קמפאונס , אך שוב כמחליף בתוך תוספת הזמן, הפעם תחת המאמן פרנק דה בור.
כשבועיים לאחר מכן זכה עם קבוצתו בגביע ארצות הברית הפתוח, כאשר הפעם פתח בהרכב קבוצתו בניצחון 2-1 על מינסוטה יונייטד.
בארקו שותף פעמיים ברציפות במשחק האולסטאר של ה-MLS כחלק מנבחרת כוכבי הליגה, ב- מול יובנטוס וב- מול אתלטיקו מדריד.
ב-25 ביולי 2024 חתם על חוזה לשלוש שנים ועבר לספרטק מוסקבה.
סכום ההעברה עמד על 14 מיליון יורו, מה שהפך להעברה השנייה הכי יקרה בתולדות ספרטק מוסקבה.
בין השנים 2017 ל-2019 היה בארקו לחלק מנבחרת ארגנטינה עד גיל 20, וכבש במדיה שני שערים בתשע הופעות.
ביולי 2021 היה לחלק מסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת טוקיו (2020).
הוא פתח בהרכב בכל שלושת משחקיה של ארגנטינה בשלב הבתים, שהסתיימו בהפסד 2-0 לאוסטרליה, ניצחון 1-0 על מצרים, ושוויון 1-1 מול ספרד.
הוא הוחלף בכל שלושת המשחקים, כולל חילוף במחצית המשחק מול ספרד.
ארגנטינה סיימה שלישית בבית ולא העפילה לרבע הגמר.
אסקורט היא מכונית קופה, 2 דלתות, בעלת מרכב פיברגלאס, אשר יוצרה על ידי חברת "ContinentalCoachwork Pty Ltd" האוסטרלית בין השנים 1958–1960.
סך הכול יוצרו 19 יחידות.
את דגם ה-"אסקורט" עיצב Mirek Craney.
בנוסף, לשם "אסקורט", הדגם היה קרוי "Ascort-TSV-1300 G.T."
שלדת דגם ה-"אסקורט" הייתה של חברת פולקסווגן.
דגם ה-"אסקורט" התבסס על דגם פולקסווגן קארמאן גיאה.
אסקונדידו היא עיר בצפון מחוז סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית.
העיר ממוקמת כ-45 ק"מ מצפון-מזרח לסן דייגו.
אסקונדידו נחשבת לאחת הערים העתיקות במחוז, ומתגוררים בה כ-151,613 תושבים (הערכה לשנת 2016).
סביבת אסקונדידו יושבה בתחילה על ידי אינדיאנים.
רוב הכפרים האינדיאנים נהרסו במהלך השנים לצורכי חקלאות ופיתוח.
ספרד שלטה באזור מסוף המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19 ופעלה רבות באזור.
בשנת 1846 התקיים קרב בסמוך לעיר, במסגרת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, מה שהוביל לכיבוש השטח בידי ארצות הברית.
בעשורים שלאחר מכן האוכלוסייה המקומית התאפיינה בתושבים רבים ממוצא היספני ולהגירה רבה באופן כללי.
באוקטובר 1883 רכשה קבוצה של משקיעים את האדמה עליה יושבת אסקונדידו.
ההתיישבות אוגדה כעיר בשנת 1888. בשנת 1930 נסלל לעיר מערכת כבישים, דבר שפיתח אותה מאוד.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 אסקונדידו התאפיינה בתור קהילה חקלאית מאוד, עד אשר רוב הקרקע החקלאית עברה לשמש כקרקע לדיור.
החלוקה הגזעית היא 60.4% לבנים, 6.1% אסייתים, 2.5% אפרו-אמריקאים, 1% אינדיאנים, 25.6% מגזעים אחרים וכ-4.4% משני גזעים או יותר.
הגיל החציוני הוא 32.5 שנים.
מבין תושבי העיר הנודעים, ניתן למנות את קן בלוק, סמואל בראנן, ריי קוניף, אליזבת קובלר-רוס ושאנון מקמילן.
אסקונדידו מנוהלת על ידי ראש העיר ומועצה בת ארבעה חברים.
הם והגזבר העירוני נבחרים אחת לארבע שנים.
מחקר משנת 2005 דירג את אסקונדידו כאחת הערים השמרניות ביותר בארצות הברית.
רבים מתושבי העיר מתנגדים להגירה בלתי חוקית.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008, כ-54% מתושבי העיר הצביעו למועמד הרפובליקני ג'ון מקיין, בניגוד ל-44% שהצביעו למועמד הדמוקרטי ברק אובמה.
אסקימו לימון היא סדרת סרטים ישראלית ובה 8 סרטים, וסרט ספין אוף "סבבה" לסרט "ספיחס" (אסקימו לימון 4) שיצא שנה קודם.
בשנת 2001 יצא הסרט "אסקימו לימון החגיגה נמשכת", שהיה מעיין חידוש וניסיון לעדכן את הסדרה עם שחקנים חדשים, בסרט מספר סצנות מכל הסרטים המקוריים.
הסרט הראשון בסדרה, "אסקימו לימון", יצא בשנת 1978. הסרט, בבימויו של בועז דוידזון ובכיכובם של יפתח קצור, יהונתן סגל, צחי נוי וענת עצמון, היה לסרט הישראלי המצליח ביותר מבחינה מסחרית מאז ומעולם, והפך לסרט פולחן.
שם הסרט מבוסס על שלגון, שהיה נפוץ בתקופה.
בשנת 1979 יצא סרט ההמשך הראשון, "יוצאים קבוע".
ענת עצמון לא השתתפה בסרט ההמשך, אך נעשה מאמץ פרסומי למצוא את "נערת אסקימו לימון" החדשה, ולבסוף נבחרה צלמת הקולנוע איבון מיקלוש (שזכתה לקרדיט עם עברות שמה "איבון מיכאלי").
"יוצאים קבוע" מכר 640,000 כרטיסים בישראל ו-1.5 מיליון בגרמניה המערבית.
דבורה קידר גילמה בסרטי הסדרה (1–6, 8) את סוניה, אמו של בנצי, אמא פולנייה סטריאוטיפית, קשה ושתלטנית.
מנשה ורשבסקי גילם בסרטי הסדרה (1–5) את רומק, אביו של בנצי, הנשלט בידי סוניה.
לאחר מכן יצאו סרטים נוספים בסדרה, שנשענים על משחקם של קצור, סגל ונוי כשמולם צוות של שחקני משנה המתחלף מסרט לסרט.
הידוע מבין סרטים אלו הוא "ספיחס" (1982), בו כיכב השחקן יוסף שילוח ביוצרו דמות סטריאוטיפית של מפקד בשירות קבע ממוצא פרסי.
בנוסף השתתפו בסרט משה איש כסית ודבורה בקון.
לדידם של רוב המבקרים, סרטי ההמשך נפלו ברמתם מהסרטים הראשונים בסדרה, ועל אף הצלחתם בקופות, הם היו רחוקים מלשחזר את הישגי הסרט הראשון.
החלק השלישי בסדרה, "שפשוף נעים", מכר 570,000 כרטיסים בישראל ו-1,757,426 במערב גרמניה.
בשנת 1983 יצא לאקרנים הסרט "סבבה" שלא היה חלק מסדרת אסקימו לימון באופן רשמי, אך יש המתייחסים אליו כאל "אסקימו לימון 4.5", כאשר הסרט יצא בין "ספיחס" (אסקימו לימון 4) לבין "רומן זעיר" (אסקימו לימון 5).
את הסרט ביים צבי שיסל, וממנו נעדרו קצור וסגל.
העלילה התמקדה בעלילותיו של צחי נוי בצבא.
הסרט היה מעין המשך וספין אוף לסרט "ספיחס" שיצא שנה קודם, יחד עם השחקנים יוסף שילוח, דבורה בקון ומשה איש כסית.
את הסרט החמישי בסדרה, "רומן זעיר", כבר לא ביים בועז דוידזון (אשר הסתפק בכתיבת התסריט) ושרביט הבימוי נמסר אל דן וולמן.
הסרט השישי, "הרימו עוגן", בוים בחלקו על ידי וולמן שהוחלף ביואל זילברג בשל חילוקי דעות מול ההפקה, מכר 279,000 כרטיסים בארץ ו-546,437 בגרמניה המערבית.
הסרט השביעי והשמיני בסדרה בוימו על ידי במאים זרים (וולטר בנרט וריינהרד שוובינסקי).
סרטים אלו היו דוברי גרמנית, וזאת עקב הצלחתם שם.
השביעי, "אהבה צעירה" (שהופץ בישראל בגרסה מדובבת לעברית), מכר 530,211 כרטיסים בגרמניה המערבית והשמיני, "בלוז לקיץ" (שלא הופץ בישראל), הביא 168,758 צופים לבתי הקולנוע באותה מדינה.
בשנת 1982 יצאה גרסה אמריקאית לסרט הראשון ושנכתב ובוים על ידי דווידזון שנקרא "The Last American Virgin".
בשנת 2001 יצא הסרט "אסקימו לימון החגיגה נמשכת" שהיה ניסיון לעדכן את הסדרה תוך שימוש בשחקנים צעירים (ניקי גולדשטיין, עידו לב ואלעד סטפנסקי).
הסרט, שבוים בידי צבי שיסל, היה הצלחה קופתית, עם 152,869 כרטיסים שנמכרו.
התסריט הורכב משלל קטעים מכל סדרת הסרטים המקורית.הסרט זכה להצלחה רבה כשיצא לאקרנים, אך לא בקנה המידה לה זכה הסרט הראשון בסדרה.
צחי נוי הוא השחקן היחיד ששיחק בכל עשרת הסרטים בסדרה, כולל בסרט "סבבה" שהיה "ספין אוף" לסרט "ספיחס" שיצא לאקרנים שנה קודם, וכן הופיע בגרסה המחודשת של סדרת הסרטים, בסרט "אסקימו לימון החגיגה נמשכת".
אסקימו לימון 1 – אסקימו לימון (1978)
אסקימו לימון 2 – יוצאים קבוע (1979)
סבבה (1983) – סרט שאינו שייך לסדרה אך מהווה ספין אוף ספציפי לסרט ספיחס, שיצא שנה קודם, ושל דמותם של יוד'לה, שמש, רס"ר פכלטר ורס"רית הבנות מספיחס שמופיעים גם בסרט זה.
בנצי ומומו אינם מופיעים בסרט.
אסקימו לימון 6 – הרימו עוגן (1985) בסרט הזה יהודהל'ה מכניס להריון לא מתוכנן את בתו של אלברטו ג'ורג'יאן (יוסף שילוח), המזכיר מאוד בהתנהגותו את רס"ר שמש מספיחס וסבבה.
האב דורש ממנו להתחתן עם בתו והוא בורח מישראל.
יהודל'ה, בנצי ופרויקה מחליטים לעבוד כמלחים באוניית נופשים שמפליגה לאירופה.
יהודהל'ה מגלה לחוסר מזלו שאלברטו הוא הממונה על נערי הסיפון.
בסרט הזה דמותו של מומו לא הופיעה.
והיעדרו מוסבר בכך שטס לחופשה בארצות הברית, למרות שלא השתתף בסרט הופיע באחת הסצנות בסרט קטע ארכיון שלו ושל אופליה שטראל (סטלה המגמרת) מהסרט הראשון.
אסקימו לימון 8 – בלוז לקיץ (1988), הסרט היחיד בסדרה שלא הופק בישראל ואינו דובר עברית, הופץ בישראל בכתוביות לעברית.
אסקימו לימון: החגיגה נמשכת (2001), סרט זה הוא מעין חידוש לסדרת הסרטים המצליחה עם שחקנים חדשים בדמותם של בנצי, מומו ויהודל'ה, בסרט זה יש קטעים מכלל סרטי הסדרה המקורית ששוחזרו בגרסה חדשה.
השחקן ששיחק את יהודהל'ה בסרט המקורי (צחי נוי) הוא השחקן היחידי מסדרת הסרטים שמופיע בסרט זה (והוא גם היחידי שמופיע בכל סדרת הסרטים) בסרט זה הוא מגלם את יהודה, אביה של לייזה.
השחקנים המקוריים שגילמו את בנצי (יפתח קצור) ומומו (יהונתן סגל) לא הופיעו בסרט.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר).
באפריל 2001 שודר בערוץ 2 סרט תיעודי על הפקת הסרט.
אסקימו לימון: החגיגה נמשכת הוא סרט ישראלי משנת 2001 שהיה ניסיון לעדכן את סדרת סרטי אסקימו לימון תוך שימוש בשחקנים צעירים (ניקי גולדשטיין, עידו לב ואלעד סטפנסקי).
הסרט, שבוים בידי הבמאי צבי שיסל, היה הצלחה קופתית, עם 152,869 כרטיסים שנמכרו, אך לא בקנה המידה לה זכה הסרט הראשון בסדרה.