tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עלילתו הייתה אמורה להתבסס באופן חופשי על סיפור העם האנגלי "ג'ק ואפון הפלא".
הסרט צפוי היה לצאת לאקרנים ב-21 בנובמבר 2020, אך הפקתו בוטלה.
הסרט היה אמור להתרחש בספרד בעידן התגליות.
ג'ק, גבר צעיר, מגלה עולם של ענקים מכל מיני מקומות ותרבויות.
הענקית הראשונה שג'ק נאלץ להתמודד איתה היא אינמה, ענקית עצומה בת 11 אשר מנסה למצוא את דרכה הביתה.
אינמה משוכנעת תחילה שג'ק הוא צעצוע ומתייחסת אליו בהתאם, כך שאין ביכולתו לעצור אותה.
למרות זאת מפתחים השניים מערכת יחסים ויוצאים יחד להרפתקאה שתשנה את חייהם לנצח.
השניים מתמודדים עם ענקי הסערה שזורעים הרס בכל מקום.
בשנת 2013 הודיעו אולפני דיסני שהסרט נמצא בשלבי הפקה ראשונים, ושיביים אותו נייתן גרנו, מי שהיה שותף לבימוי בסרט פלונטר.
התאריך המקורי לשחרור הסרט היה ב-2016, אך באוקטובר 2014 הודיעה חברת דיסני שהסרט מואנה יחליף את ענקים שהפצתו תידחה לדצמבר 2018.
התסריט המקורי של הסרט הציג סיפור במסגרתו בני האדם וחמשת ענקי הסערה ששמותיהם פיבוס, פיפן, פוגל, פוברט ומנהיגם פאוסטוס, הגיעו להסכמה לפיה בני האדם יעבירו לענקים חלק מהתבואה ומבעלי החיים שלהם בתמורה להגנה מצד הענקים.
העסקה עבדה היטב בתחילה, אך בשלב מסוים החלו בני האדם לחוש שהם אינם מקבלים תמורה הולמת, מה שמביא לקונפליקט בין בני האדם לענקים.
ג'ק, נער צעיר ממעמד נמוך המאוהב באנג'לינה, בת למשפחת סוחרים עשירה, מחליט לטפס אל מקום משכנם של הענקים, שם הוא פוגש באחד הענקים ומתיידד איתו.
הידידות בין השניים תביא לשינוי במצב.
מלבד ג'ק ואנג'לינה הייתה אמורה להיות מוצגת בסרט דמותו של מרקו, צעיר ממשפחת אצולה המאוהב גם הוא באנג'לינה, מה שיוצר יריבות בינו לבין ג'ק.
תשוקתו האמיתית של מרקו היא נדודים, ומכאן גם שמו (מרקו פולו) ודמותה של אינמה, נערת "טום בוי" מתבגרת ולוחמת צדק שאינה נלקחת ברצינות עקב גילה הצעיר.
באוגוסט 2015, במסגרת אירוע האקספו השנתי של דיסני, הודיעה חברת דיסני שהשירים לסרט ייכתבו ויולחנו על ידי בני הזוג רוברט לופז וקריסטן אנדרסון-לופז שעבדו עם החברה על הסרט "לשבור את הקרח".
כמו כן הציגה החברה תסריט מעודכן ומתוקן במסגרתו הפכה דמותה של אינמה לדמות של ילדה ענקית.
בתחילת חודש אוקטובר 2016 הודיעה דיסני כי התסריטאית מג לאפוב, שעבדה בעבר על התסריטים לסרטים "הקול בראש" ו"הדינוזאור הטוב" של פיקסאר, ועל "קפטן מארוול" של חברת מארוול, תצטרף לנייתן גרנו בבימוי הסרט.
המהלך הושווה לזה שביצעה דיסני כשצירפה את התסריטאית ג'ניפר לי לביים את הסרט "לשבור את הקרח" לצידו של כריס באק, לאחר שזו השפיעה על התסריט באופן משמעותי.
בסוף חודש אפריל הודיעה דיסני רשמית על מועד ההפצה של הסרט – 25 בנובמבר 2020.
בסוף שנת 2017 הודיעה דיסני שהחליטה לעצור את הפקת הסרט, וכי הוא לא ייצא לאקרנים.
סיבה רשמית לא נמסרה, אך נראה שבמהלך פירוק הסיפור לסצנות התברר שלא ניתן יהיה לפרוש את הסיפור על פני סרט באורך מלא.
דיסני נוהגת לפזר בסרטיה ביצי פסחא שמתכתבות עם סרטים קודמים בבעלותה, ואף (לעיתים נדירות יותר) עם סרטים עתידיים.
הסרט "ענקי" הופיע בסצנה מהסרט "זוטרופוליס", שבה מציע הסמור דיוק ויזלטון למכירה עותקים פיראטיים של סרטים, ומתפאר, בין השאר, בכך שברשותו עותקים של סרטים שטרם יצאו.
המצלמה עוברת על הסרטים, כשביניהם גרסאות מואנשות לסרטי דיסני עתידיים שהיו ידועים אז, "Meowana" (משחק מילים על יללת החתול והסרט "מואנה"), "Floatzen 2" (לשבור את הקרח 2) ו-"Giraffic", (מבוסס על "Gigantic", שמו האנגלי הרשמי של הסרט).
בניגוד ל"ענקי", שבוטל, שני הסרטים האחרים הופקו בהמשך.
ענת בירן פרוסט (נולדה ב-23 בנובמבר 1965) היא דוגמנית ומגישת טלוויזיה ישראלית.
בירן פרוסט נולדה בפתח תקווה ולמדה בתיכון ברנר פתח תקווה.
אמהּ חיה הייתה דוגמנית והופיעה בין היתר בשבועות האופנה שהתקיימו במלון הילטון בשנות השישים ולאחר מכן שימשה כיועצת יופי ומנהלת מחלקת קוסמטיקה בסופר פארם ולה שתי אחיות.
היא החלה לדגמן לאחר שמפיקה גילתה אותה בתצוגת אופנה שנערכה בבסיסה ולאחר מכן השתתפה בתחרויות מלכת היופי ו"הפנים של ה־90" ודגמנה במספר בתי אופנה בתל אביב.
ב-1986 שימשה כזמרת ליווי של צביקה פיק בתחרות קדם האירוויזיון עם השיר "לילה לילה".
ב-1992 שיחקה בפרק של Tropical Heat, סדרת טלוויזיה קנדית שצולמה בישראל, ב-1994 הנחתה את המגזין המשפחתי "קוקטייל" ששודר בערוץ הראשון והיא שימשה כמנחה בערוץ הקניות והייתה אחת הדמויות המזוהות עם הערוץ.
ב-2002 הופיעה בסרט "פיתוי", ב-2008 היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה "משמורת" מאת עירית לינור ולקחה חלק בפרק של תוכנית המציאות "הדוגמניות", בנוסף היא מטפלת מוסמכת בפסיכודרמה, מחנכת למיניות מטעם האגודה לתכנון המשפחה וכמו כן בוגרת תואר בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה וקולנוע.
היא נשואה לבמאי עדי פרוסט ומתגוררת בתל אביב.
בתה היא הדוגמנית נועם פרוסט.
ענקי עידן הקרח היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית ששודרה בערוציי חברת ה-BBC: BBC Two ו-BBC Two HD וכן בערוץ דיסקברי בין מאי ליוני 2013. הסדרה בת 3 פרקים באורך 60 דקות, המוגשת בידי החוקרת הבריטית ד"ר אליס רוברטס.
סדרה זו מציגה במחקרים לצד הנפשה של היצורים הגדולים, המגה-פאונה, שחיה בסוף הפליסטוקן בעידן הקרח האחרון.
ארץ שן-החרב: באמריקה הצפונית של עידן הקרח לפני 40,000 שנה כיסו קרחונים גדולים את פני היבשת ובאזורים מסוימים היו בעובי של 3 ק"מ.
למרות זאת שרדו בה מבחר גדול של יצורים ענקיים, ביניהם הסמילודון בעל ניבי החרב שצד בלהקות טרף גדול, ממותות ענקיות שרעו בערבות, סוסי פליוהיפוס קדומים, עצלני נות'רותריופס שהיגרו מדרום ובאזורים הלחים והחמימים יותר של אריזונה שלטו הגליפטודונים המשוריינים.
ארץ דוב המערות: ברחבי אירופה וסיביר שלפני 20–30 אלף שנה שלט טורף גדול נכחד במרחבי הקרח - דוב המערות הענקי שאולי לא היה אוכל בשר מובהק.
לצידו חיו אריות אירופאים, שניהם גדולים בהרבה מקרוביהם החיים.
עדויות למאבקים בין שני הטורפים מוצאת אליס רוברטס וצוותה במערה בטרנסילבניה.
באזורים אלה שוטטו גם קרנפים צמרירים וממותות צמריות שהיו תחת מתקפה של אנשים קדומים - הניאנדרטלים שחיו באירופה הקדומה עד שנכחדו בידי האנשים המודרניים.
אחרוני הענקים: בעידן הקרח האחרון כיסו קרחוני ענק את מרבית שטחי אמריקה הצפונית ואירואסיה אך הם אכלסו מגוון של חיות ענק מממותות, מסטודונים, סוסים, סמילודונים וקרנפים לאורך הערבות הקפואות.
עם זאת לאחר שהקרח הפשיר נעלמו אחרוני ענקים אלה מהאדמה.
הסיבות לכך הם שונות: מהמסה שגרמה להצפה עצומה של מכתשים בהם חיו ממותות ומסטודונים או להתקררות והתייבשות רחבה של אזורים חמימים בהם חיו גליפטודונים ועצלני ענק.
יצורים אחרים הצליחו לשרוד את הבעיות הללו אך נכחדו עקב הגעה של יונק חדש לאמריקה - האדם המודרני, אשר מוביל גם את המינים ששרדו (כמו הביזונים) בדרכם להכחדה נוספת.
ענת אנגל (שם נעורים: וייס; נולדה ב-28 ביולי 1972) היא רופאה ישראלית, מנכ"לית המרכז הרפואי וולפסון בחולון, החל מאפריל 2018. היא מומחית ברפואה פנימית ובמנהל רפואי.
אנגל גדלה והתחנכה בעיר בת ים, ובהמשך בעיר חולון.
למדה במסגרת העתודה האקדמית בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב והיא מוסמכת במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בתפקידה האחרון בצה"ל, שימשה כסגנית מפקד מחלקת הרפואה בפיקוד העורף.
אנגל כיהנה כסגנית מנהל המרכז הרפואי אסף הרופא במשך כחמש שנים, וכעוזרת למנכ"ל משרד הבריאות, רוני גמזו.
בשנת 2010 התנדבה במסגרת המשלחת הרפואית של צה"ל להאיטי, שהוגדר כאזור מוכה אסון לאחר רעידת האדמה שהתרחשה שם.
אנגל משמשת כמרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר לבריאות הציבור, ומנחה סטודנטים לרפואה בבית הספר לרפואה.
היא נשואה לדר' יצחק אנגל, מנהל יחידת עמוד שדרה במרכז רפואי מאיר ואם לשני ילדים.
ענת חיטמן (נולדה ב-6 באוקטובר 1985) היא מוזיקאית, זמרת, פזמונאית ויוצרת ישראלית.
חיטמן נולדה בכפר סבא וגדלה ברעננה.
אחיה הם תמיר ואוהד חיטמן ודודה היה עוזי חיטמן.
בגיל שמונה החלה להופיע בפני קהל ובגיל 13 החלה ללמוד גיטרה ופיתוח קול באופן מקצועי.
חיטמן שרתה בלהקה הצבאית של חיל החינוך.
לאחר שירותה הצבאי, בשנת 2006, השתתפה בנבחרת העונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
חיטמן היא בוגרת בית הספר למוזיקה "רימון".
במסגרת לימודיה השתתפה בתחרות ה"שירימון", בה ביצעה את שירה של מירי אלוני, "להיות לבד", וזכתה עם השיר במקום הראשון.
חיטמן הייתה חלק מצוות ההוראה בבתי הספר למשחק של יורם לוינשטיין ואורנה פורת.
בשנת 2014 הוציאה את אלבומה הראשון הנקרא "ענת אסתר חיטמן" בהפקתם של עודד דוידוב ויהודה עדר.
בשנת 2016 הוציאה את השיר "מההתחלה" אותו כתבה והלחינה בהפקתו של עודד דוידוב.
הסינגל נבחר להיכנס לפלייליסט "הנבחרים" של רשת ג'.
בשנת 2017 הוציאה את השיר "אוויר אחר" אותו כתבה והלחינה בהפקתו של עודד דוידוב.
קליפ הסינגל נבחר להיכנס לפלייליסט ערוץ 24.
בשנת 2019 הופיעה חיטמן ברחבי לונדון עם חומרים מקוריים באנגלית ועברית.
בין המקומות בהם הופיעה ניתן למצוא את 'The Fiddler's Elbow', מוסד הרוק הוותיק בו הופיעו איימי ווינהואס ולהקת בלר.
במאי 2021 שיתפה פעולה עם המוזיקאית והצ'לנית מאיה בלזיצמן בשיר, "מה שאני צריכה", אותו הלחינה חיטמן למילים של הכותב ישי ויסמן.
השיר הופק על ידי המפיק המוזיקלי חן מצגר אדר.
ביולי 2021 הוציאה את הסינגל "אין רק חושך בלילות", סינגל שני מתוך אלבומה השני אותו הפיק המוזיקאי והמפיק חן מצגר אדר.
בקליפ כיכבה הדוגמנית והשחקנית שני גודלשטיין שהייתה השראה עבור ענת בכתיבת השיר.
באוגוסט 2021 הייתה חלק מהכותבים והמבצעים בשיר האליפות הרשמי של מכבי חיפה (כדורגל) לשנת 2020-2021. בפרויקט של עדיאל איתן לקחו חלק אמנים ומוזיקאים אוהדי הקבוצה ביניהם מיכל מוכתר (מיקי), שלומי אלון (הדג נחש) ועוד.
באוקטובר 2021 הוציאה את הסינגל "משהו לחלום עליו" אותו הלחינה ועיבדה למילים של המוזיקאי דן תורן.
את הסינגל הפיק המוזיקאי והמפיק חן מצגר אדר.
צילומי הקליפ התקיימו בסטוקהולם, שוודיה.
במרץ 2022 הוציאה את הסינגל "קרוב אליי" בהפקתו של המפיק מיכאל הרשליקביץ'.
בקליפ של השיר כיכב השחקן יהודה נהרי.
ביולי 2022 הייתה חיטמן חלק מהמוזיקאים והאמנים שהשתתפו בשיר "הדרך" אותו הלחין והפיק מתי כספי וכתב דני רובס.
את הקליפ לשיר יצרה והפיקה השחקנית אורנה פיטוסי שהייתה גם היא שותפה ליצירה.
ביולי 2022 יצא דואט שלה ושל המוזיקאי דני גלבוע כחלק מפרויקט 'קאבר אחד בשבוע'.
הדואט הוא חידוש של השיר 'תחנה בזמן' של מזי כהן.
ב-28 ביולי 2023 הוציאה את המיני-אלבום "קצת יותר".את האלבום השיקה בהופעת רדיו לייב בתוכניתו של יואב קוטנר "הג'אם של קוטנר" בגלגלצ.
בשנת 2019 הלחינה את השיר "To Change" עבור הזמרת יעל דנון, זוכת התוכנית "גוט טאלנט ישראל" לשנת 2019. השיר ייצג את מדינת פנמה והגיע לשלב הגמר בתחרותבפסטיבל השירים סן רמו.
בסוף שנת 2019 הלחינה חיטמן את השיר "לא נשבר" לזמר איציק אורלב למילים של הכותבת לירון בן שמעון.
באוגוסט 2020 הוציאה חיטמן עם אריק סיני את השיר "האהבה לא תמות" אותו הלחינה ביחד עם מאור ויזל למילים של הכותב ישי ויסמן.
בינואר 2021 הלחינה חיטמן לזמר רון שובל את השיר "מאמי זה שלך" אותו כתב ישי ויסמן.
חיטמן נטלה חלק בפרויקטים מוזיקליים רבים ביניהם - מופע המחווה למוזיקאי שלומי שבן, "מעגל יוצרים מארח", בהפקתו של ארי גורלי ובמופע מחווה לפזמונאי אהוד מנור ז"ל בתיאטרון הקאמרי.
בנוסף, הלחינה חיטמן את השיר "יש בי צורך עצום לגעת" למילותיה של הפזמונאית שמרית אור.
עם השיר הופיעה במופע המחווה לשמרית אור, "ציפור האש", שהתקיים בצוותא.
חיטמן הופיעה גם בפסטיבל מספרי סיפורים, בו שיתפה פעולה עם ד"ר אבשלום קור, פסטיבל עין-גב ובפסטיבל הפסנתר.
לקחה חלק והופיעה באירועי גאווה שונים במהלך השנים בניהם אירוע הגאווה המרכזי של מודיעין, זכרון יעקב, פרדס חנה ועוד.
בשנת 2022 הייתה המופע המרכזי של קיבוץ דברת ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.
במרץ 2023 השתתפה ב'פסטיבל האשה' בחולון ובמופע מיוחד בתיאטרון הקאמרי במסגרת חודש האשה.
במרץ 2023 השתתפה בפסטיבל מחווה לזכרו של מתופף להקת הפו פייטרס, טיילור הוקינס, ברידינג 3.
בשנת 2024, בעקבות מלחמת 'חרבות ברזל', חיטמן הצטרפה לפרויקט 'נכסי צאן ברזל' - שירי הלהקות הצבאיות ביחד עם מנור שבת, זיו רובינשטיין ותמיר חיטמן.
המופע רץ בכל רחבי הארץ כולל היכל התרבות בת"א שם אירחו את דפנה ארמוני ועוזי פוקס.
המופע נבחר להיות המופע המרכזי בערב יום העצמאות של עיריות רמת גן וסביון.
ביוני 2024, חודש הגאווה, הופיעה בערב הגאווה המרכזי של רעננה.
במופע אירחה חיטמן את המוזיקאיות קורין אלאל ורונית שחר.
מתגוררת בתל אביב עם בת זוגה שיר סייג, בעלים של משרד פרסום.
ענת אזרי סורקיס (נולדה בחיפה ב-29 באוקטובר 1968) היא הקצינה הראשונה שהועלתה לדרגת אלוף-משנה בחיל הים.
גם במרבית התפקידים הקודמים במהלך שירותה בצה"ל הייתה האישה הראשונה שכיהנה בהם והייתה גם הקצינה הראשונה מחיל הים במכללה לביטחון לאומי.
סורקיס נולדה למשפחת ניצולי השואה מצד אמה, זהבה לבית דבורצקי, ונצר למשפחה ממגורשי ספרד המתגוררת דורות רבים בישראל, מצד אביה, יוסף אזרי.
גדלה והתחנכה בחיפה, וסיימה את לימודיה בתיכון עירוני ג' בשכונת נווה שאנן.
את שירותה הצבאי העבירה במספן מודיעין בחיל הים, שם מילאה שורה ארוכה של תפקידים במחקר, באיסוף ובביטחון שדה במפקדת חיל הים ובבסיס חיפה, ובמרביתם כקצינה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
במהלך שירותה עברה מגוון גדול של קורסים ובהם קורס קמ"נים (בסיסי ומתקדם), קורס קציני פרויקטים בתחום הטכנולוגי, קורס פיקוד ומטה (פו"ם) וקורס בין-שירותי בכיר של קהיליית המודיעין.
בשנת 2010 סיימה את לימודיה במכללה לביטחון לאומי (מב"ל).
ב-2011 נהייתה לקצינה הראשונה בחיל הים שהועלתה לדרגת אלוף-משנה, כשמונתה לתפקיד ראש מחלקת מחקר במספן מודיעין.
לאורך השנים ליוותה עשרות רבות של מבצעים, בהם מורכבים ורגישים, שנותרו רובם ככולם חשאיים.
בין השאר ליוותה את מבצע תיבת נוח לתפישת אוניית הנשק "קארין איי", את מבצע חשיפה מלאה שבמהלכו נתפסה האונייה "קלוס-סי" ואת מבצע צוק איתן.
בשנת 2011, לאחר שהועלתה לדרגת אלוף-משנה, הוענקה לסורקיס תעודת "פורצת דרך" מטעם ארגון ויצו בטקס שהתקיים בסניף חיפה.
מאז שחרורה מצה"ל עוסקת סורקיס במגוון תחומים, ובכלל זה:
חברת הוועד המנהל ב"פורום דבורה" ונמנית עם מאגר המומחיות שלו.
ראש תוכנית המנטורינג של "פורום דבורה".
שימשה כעמית מחקר במרכז לאסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה
פעילה בעמותות שונות, ובכלל זה חברה בהנהלת עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי (הייתה רכזת העמותה).
מרצה על התווך הימי במסגרות שונות ובהן אוניברסיטת בר-אילן והמרכז הבינתחומי הרצליה.
חברת כבוד של מועדון רוטרי רעננה ויושבת ראש ועדת השיפוט שם.
חברה במועצת הנשים של רעננה.
פעילה בהנהגת הורים בתחום החינוך ברעננה.
מעבירה הרצאות וסדנאות בתחום העצמה בעיקר של בני נוער ונשים.
סורקיס היא בוגרת אוניברסיטת חיפה במזרח תיכון וחינוך, מוסמכת אוניברסיטת בירמינגהם במינהל חינוכי ובעלת תואר שני נוסף במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה בתוכנית שבשיתוף המכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2016 סיימה קורס דירקטורים.
סורקיס מתגוררת ברעננה, נשואה לאודי סורקיס, כיום מנכ"ל חברת "טלרון", ואם לשלושה.
ענת בגר (נולדה ב-2 בפברואר 1961) היא ציירת ופסלת ישראלית.
ענת בגר נולדה לאב קדר ולאם מורה, במושב דור, שבו התנסתה בחימר וצבע ובהשראת יצירתם של הוריה.
אחר שירותה הצבאי למדה קדרות מאביה אביק לווסון, שהיה מראשוני הקדרים בישראל, ועבדה איתו בסטודיו במשך מספר שנים, במקביל למדה שנה במדרשה למורים לאמנות ברמת השרון ולאחר מכן נסעה ללמוד אמנות בThe Fine Art Museum School אשר בבוסטון.
היא למדה תולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ואצל הציירים יאן ראוכוורגר, אלימה, יאיר גרבוז, מוטי מזרחי, איציק לבנה ורפי מינץ ופיסול באבן אצל ג'וק -משה שק.
ב-1992 חזרה לישראל אחרי שהות של 3 שנים.
ב־1995 הקימה בגר סטודיו במושב דור, בו היא יוצרת בחומרים מגוונים - בדים, נייר, עץ, חימר וכן הלאה.
ענת בגר היא אשתו של המוזיקאי אלברט בגר ואמא ל־3 בנים, ביניהם המעבד והמפיק המוזיקלי סתיו בגר.
קרן שרת - קרן תרבות אמריקה - ישראל.
ענת אלימלך: הילדה הכי יפה בירושלים הוא סרט טלוויזיה ישראלי מסוגת דוקו-דרמה משנת 2020, העוסק במערכת היחסים בין ענת אלימלך ובן זוגה, דוד אפוטה.
הסרט בוים על ידי עמנואל נקש, נכתב על ידי גידי מרון, והופק על ידי דנה כהן הפקות וסלוצקי אפיקי תקשורת.
בסרט מככבים אגם רודברג בתור ענת אלימלך ורוי מילר בתור דוד אפוטה.
הסרט שודר לראשונה בערוץ קשת 12 כמיני סדרה בעלת שני פרקים, כאשר הפרק הראשון שודר ב-6 בפברואר 2020, והפרק השני שודר ב-9 בפברואר באותה שנה.
למרות נתוני הרייטינג הגבוהים של הסרט, הוא קיבל ביקורות שליליות מהמבקרים.
עלילת הסרט מתרחשת בירושלים בסוף שנות ה-90, בשיא הפרסום של ענת אלימלך, דוגמנית, שחקנית ומנחה, ומנגד, הקריירה של דוד אפוטה, ספר מצליח.
אפוטה ליווה את אלימלך לאורך הצלחתה, עד שהתחילו שמועות על גברים אחרים בחייה, דבר שגרם לו להיות קנאי ואובססיבי.
שמועות אלו, הובילו בסופו של דבר את אפוטה לרצוח את אלימלך ולהתאבד מיד לאחר מכן.
במהלך הסרט מוצגים קטעי ארכיון, עדויות וראיונות עם אישים, ביניהם רובי דואניאס ועוזי ברעם.
אגם רודברג בתפקיד ענת אלימלך - דוגמנית, שחקנית ומנחה.
רוי מילר בתפקיד דוד אפוטה - ספר צמרת ומלך חיי הלילה.
יניב לוי בתפקיד אבי אלימלך - אביה של ענת.
אורנה פיטוסי בתפקיד רחל לביא - אסטרולוגית.
ביוני 2019, הוכרז שהסרט יצולם בקיץ של אותה שנה ושאגם רודברג תשחק את ענת אלימלך.
הקרנת טרום הבכורה של הסרט נעשתה ב-3 בפברואר 2020, כאשר שבוע לפני כן נעשתה על רודברג כתבה באולפן שישי, בה היא סיפרה שהיא חוותה מערכת יחסים מטלטלת עם בן זוג אובססיבי, בדומה לאלימלך.
בנוסף, רודברג אמרה "שנים היה לי חלום לשחק אותה, כי הרגשתי שיש שם איזה סיפור שחייבים לספר".
מספר שעות לפני שידור החלק הראשון של הסרט, הודיעה רודברג בחשבון האינסטגרם שלה, שהיא מתכוונת לתרום את משכורתה מהפקת הסרט למקלט לנשים מוכות בדרום הארץ.
הסרט זכה לביקורות שליליות על ידי המבקרים, אף על פי נתוני הרייטינג הגבוהים של הסרט - בחלק הראשון של הסרט צפו כ-339 אלף צופים עם נתון של 16.6%, ובחלק השני של הסרט צפו כ-401 אלף צופים עם נתון של 15.1%.
NEWS" כתב שההפקה פושרת כמעט מכל בחינה אמנותית, וכל הווייתה היא אילוסטרציה שלא מותירה רושם רב.
גדי סולומון מאתר "ישראל היום" כתב שהמשחק היה סביר, כמו כן, הוא כתב שהיה ניסיון להשתמש בשני ז'אנרים ובשניים לא הצליחו להשתמש כמו שצריך.
סמדר שילוני מאתר "ynet" כתבה שהפכו את הסיפור הטרגי של אלימלך לטלנובלה שטוחה וצהבהבה.
באתר "מעריב" כתבה צוף ישראלי שהמשחק של רודברג ומילר לא אמין, ושהסצנות לוקות בחסר.
אריאנה מלמד מאתר "הארץ" כתבה שהסרט לא אמין אך הוא כלי פדגוגי טוב.
ענר גוברין (נולד ב-28 בפברואר 1966) הוא פרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן, פסיכולוג קליני, פסיכואנליטיקאי ופילוסוף.
גוברין נולד בתל אביב-יפו לחוקרת הספרות נורית גוברין ולאביו שלמה גוברין.
את לימודיו האקדמיים עשה בתואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, תואר שני בפסיכולוגיה קלינית ותואר שלישי במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב.
נושא עבודת הדוקטור שלו היא "מפוזיטיביזם לפוסטמודרניזם בפסיכואנליזה האמריקאית".
את הפוסט-דוקטורט עשה במכון דרנר לפסיכולוגיה מתקדמת, באוניברסיטת אדלפי בניו יורק.
גוברין הוא פרופסור חבר בתוכנית לפרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2005 הקים את המסלול לדוקטורט "פסיכואנליזה ופרשנות", למטפלים במקצועות בריאות הנפש ומאז הוא עומד בראשו.
גוברין עורך שתי סדרות ספרים: "נרקיסוס - לפסיכואנליזה, פילוסופיה וחקר התרבות" ו-Routledge Introduction to Contemporary Psychoanalysis.
משנת 2020 הוא עורך ביחד עם ד"ר שרון זיו ביימן סדרה מקוונת, "חושבים כאן ועכשיו – שיחות עם פורצי דרך בפסיכותרפיה", במסגרתה נעשות מדי חודש שיחות אישיות עם הוגים בולטים בתחום, בהם מייקל אייגן, אן אלווארז, אנטונינו פרו, ג'ון סטיינר, ארמה ברנמן פיק, חיים עומר, אליסיה ליברמן, אסתר כהן ואחרים.
מחקריו של גוברין, שזכו לתמיכת הקרן הלאומית למדע, עוסקים בשני תחומים: בתחום הפסיכואנליזה חוקר גוברין את התפתחות הידע הפסיכואנליטי, דימויי הידע של קהילות פסיכואנליטיות שונות, וההקשרים התרבותיים והפילוסופיים של תיאוריות פסיכואנליטיות.
גוברין טוען כי הפסיכואנליזה מצליחה לשרוד ולהתפתח בזכות קיומן הדיאלקטי, אלה לצד אלה, של שני סוגים של קהילות (מוקסמות ומוטרדות).
על אף שהקהילות המוקסמות והמוטרדות מפוצלות ומסוכסכות, הדיאלקטיקה ביניהן מסייעת לפסיכואנליזה לשגשג ולהתפתח.
ספרו "המוקסמים והמוטרדים - דימויי הידע של הפסיכואנליזה" הוא ניתוח של קהילות פסיכואנליטיות ודימויי הידע שהן מחזיקות בו.
בתחום המוסר, גוברין פיתח את תאוריית ההתקשרות של השיפוט המוסרי.
לפיה בני אדם מזהים סיטואציות מוסריות, על פי מבני עומק פנימיים המשותפים לכל הסיטואציות המוסריות מעבר לתוכן הספציפי שלהן.
השיפוט הוא תוצאה של חישוביות הנעשית לפי פרמטרים קבועים בקלות ובמהירות ומבלי שהיא מגיעה למודעות.
גוברין, זיהה את תפיסת הרוע כשיפוט מוסרי מובחן, שבו הצופה מזהה יחס א-סימטרי קיצוני בין המעוול והקורבן, אינו יכול "להיכנס לראש" של המעוול, מזהה יחס אדיש או מתעלל כלפי מאפייני התלות של הקורבן וכאשר המעוול, גם לאחר המעשה מסרב, ממשיך להצדיק את עצמו.
בספרו Ethics and Attachment - How We Make Moral Judgements מראה גוברין כי בני אדם מזהים סיטואציות מוסריות, ושופטים ומכריעים בהן, לפי פרמטרים קבועים.
בין התנזרות לפיתוי – גלגוליה של הפסיכואנליזה באמריקה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2003.
המוקסמים והמוטרדים – דימויי הידע של הפסיכואנליזה, ,הוצאת כרמל, 2017.
ספת התרבות – פסיכואנליזה במרחבי הפילוסופיה, הספרות והחברה, סדרת נרקיסוס לפסיכואנליזה פילוסופיה וחקר התרבות, רסלינג.
ענת הייתה עיר עתיקה, בקרבת העיר המודרנית עאנה שבצפון עיראק.
בטקסטים מהתקופה הבבלית הקדומה מוזכרת העיר כ־Dḫa-na-atKI, שם המשוחזר לאמורית כ־ʿanat (ענת) ומתקשר כנראה לאלה ענת שנעבדה בעיר, כ־a-na-at "של ארץ " וכ־an-at "על מרכז הפרת" בכתובות מלכותיות אשוריות, Άναθω אצל איסידורוס מכאראקס ו־Anatha אצל אמיאנוס מרקלינוס, ומשם לשם הערבי המודרני של המקום.
בתקופה הבבלית הקדומה נכללה העיר בארץ סוחי .
העיר הייתה עיר אמורית, וייתכן ששמה קשור לשמם של הנוודים האמורים שנקראו באכדית ḫana.
אם המקור האמורי של השם ḫana הוא אכן "ענה" וקשור לשם העיר "ענת", ייתכן שהוא גם קשור לדמות המקראית ענה: ענה מתואר כמי שמצא מים מתוקים כאשר רעה חמורים, וארץ ḫana היתה אחד מנתיבי שיירות החמורים בתקופת הברונזה.
לאחר התקופה הבבלית הקדומה נשלטה העיר ענת בידי מיתני, אך לא ברור איך עברה לשליטתה.
במאה ה־10 לפנה"ס עמדה העיר על נתיב הסחר שעל הפרת.
העיר הוזכרה כ־a-na-at "של ארץ " בכתובות תוכולתי-נינורתה השני, וכ־an-at "על מרכז הפרת" (על אי בנהר) בכתובת על מסע שערך אשורנצירפל השני.
בשנת 616 לפנה"ס, במהלך המרד של נבופלאסר, מייסד האימפריה הבבלית החדשה, באימפריה האשורית החדשה, כבש נבופלאסר את אזור סוח'ו, ובשנת 613 התמרד האזור; נבופלאסר הטיל מצור על ענת, אך צבא אשורי בראשות המלך סין־שר־אישכון הניס אותם.
בסוף תקופת האימפריה הרומית, במהלך מסעו נגד האימפריה הסאסאנית, עבר הקיסר יוליאנוס בעיר, ושרף את מבצרה לאחר שנכנעה לו.
ענת אבן (נולדה ב-1960) היא יוצרת קולנוע תיעודי עצמאית.
סרטיה, שהוצגו בפסטיבלים רבים ברחבי העולם וגרפו פרסים בינלאומיים, עוסקים לרוב בנושאים פוליטיים הקשורים לחברה הישראלית.
במקביל אבן עורכת את כתב העת לקולנוע דוקומנטרי "תקריב" בשיתוף עם הקולנוען רן טל, ומלמדת קולנוע במכללה האקדמית ספיר.
אבן למדה קולנוע ואמנות ב-UCLA .
יזמה והייתה המנהלת האמנותית של סמינרים לקולנוע דוקומנטרי של פורום היוצרים הדוקומנטריים בשנים 2001, 2002, 2003 (בשיתוף עם עמית גורן ואבי מוגרבי), וכיהנה כמנהלת אמנותית בקרן רבינוביץ בשנים 2006 ו-2007.
סרטה "אסורות", שאותו ביימה ב-2001 עם עדה אושפיז, זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים וקיבל פרסים גם בפסטיבל הקולנוע הדוקומנטרי בלייפציג, גרמניה, ובפסטיבל הקולנוע וסול בצרפת.
סרטה "מקדמות" מ-2005 זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע הדוקומנטרי Visions du Réel בשווייץ, והסרט "אחרי הסוף" מ-2009 זכה בציון לשבח בפסטיבל ירושלים.
אבן זכתה בפרס אמנות הקולנוע של משרד החינוך והתרבות 2004, וב-2011 זכתה בפרס מפעל הפיס לקולנוע דוקומנטרי.
על זכייתה זו אמרו השופטים בין היתר: "יצירתה מרחיבה את שפתו של הקולנוע התיעודי, בוחנת את קשריו לתרבות המקומית ולסיפור הישראלי, וכל זאת לצד פעילות תאורטית וחינוכית.
מעמדה בארץ ובעולם, ותרומתה להעלאת קרנו של הקולנוע התיעודי כמרצה וכעורכת שותפה של כתב העת המקוון "תקריב", הופכים את ענת אבן לזוכה ראויה בפרס לנדאו למצוינות בתחום היצירה הדוקומנטרית."
ענר אליקים שפירא (12 במרץ 2001 – 7 באוקטובר 2023) היה סמל צוות בסיירת הנח"ל שהקריב את חייו בקרב גבורה בידיים חשופות למול עשרות מחבלים חמושים, תוך הדיפת שמונה רימונים, על מנת להציל את חייהם של עשרות צעירים שברחו מהטבח בפסטיבל נובה ומצאו מחסה במיגונית ליד רעים.
לאחר מותו הוציאה משפחתו לאור חלק מהשירים שהקליט במיני אלבום (EP), "מבוא לענרכיזם" ובאלבום, "מחפש אהבה".
שפירא נולד ב-12 במרץ 2001 (י"ז באדר תשס"א) בירושלים לשירה ולמשה, הבכור מתוך שבעה ילדים.
סבו, חנינה בן מנחם, הוא פרופסור אמריטוס למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
סבתו, ימימה בן מנחם, היא כלת פרס ישראל לחקר הפילוסופיה לשנת ה'תשפ"ב (2022) ופרופסור אמריטה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
סבא רבא שלו (מצד אביו) היה חיים משה שפירא, מנהיגה ההסטורי של המפד"ל ומהחותמים על מגילת העצמאות של ישראל, חבר הכנסת ושר.
סבא רבא נוסף (מצד אמו) הוא יוסף גולדשמידט, שכיהן כחבר הכנסת וכסגן שר תחת חיים משה שפירא.
סבתא רבתא שלו (מצד אמו) היא פרופסור אלישבע גולדשמידט, מדענית וחלוצת הגנטיקה בישראל.
לאחר סיום התיכון הצטרף למכינה קדם-צבאית העמק בכפר רופין.
שפירא ניסה להתגייס לסיירת מטכ"ל אך נפצע פעמיים במהלך הגיבוש ליחידה.
עקב כך נדחה גיוסו בשנה ושלושה חודשים.
במהלך התקופה שהמתין לגיוסו החל שפירא, שניגן בפסנתר מגיל שש והיה חובב מוזיקה אלקטרונית, לכתוב מוזיקה ולהקליט שירים באולפן ביתי שבנה.
לבסוף התגייס שפירא באוגוסט 2021 לחטיבת הנח"ל.
הוא סיים את הטירונות בהצטיינות בגדוד 932, ובשל הצטיינותו וכישוריו יוצאי הדופן צורף לפלוגת הנ"ט של גדוד הסיור, גם שם הצטיין.
במהלך הכשרתו יצא לקורס סמלים, אף אותו סיים בהצטיינות, סיים מסלול בהצטיינות וחזר כסמל צוות מסלול בו אף שימש לזמן קצר כמפק"צ למרות היותו סמל.
מתקפת הפתע וההגנה על חוסי מיגונית המוות
כארבעה חודשים לפני סיום שירותו הסדיר בצה"ל היה שפירא בחופשת שבת והגיע למסיבה ברעים, עם חברו הטוב הירש גולדברג-פולין.
מיד עם תחילת מתקפת חמאס, התקשר אליו מפקדו והזעיק אותו למוצב סופה.
ענר הספיק להקפיץ את חייליו ויצא מיד.
בדרכו לבסיס עצר שפירא ונכנס למיגונית שבצומת הכניסה לרעים עקב ירי לעברו.
במיגונית מצאו מחסה כ-27 איש, שהגיעו אליה לאחר שברחו מירי הרקטות המסיבי לאזור הקיבוץ, בסמוך לו התקיים פסטיבל נובה בו השתתפו.
על פי עדויות הניצולים, שפירא היה האחרון שנכנס למיגונית.
מיד עם כניסתו הרגיע את הצעירים שהסתתרו בה, ניסה ליצור קשר עם יחידתו ולהזמין חילוץ.
לאחר זמן מה הבחין כי קולות הירי הולכים ומתקרבים אל המיגונית.
שפירא הצטייד בשבר של בקבוק וניצב בפתח המיגונית על מנת לקדם מתקפה.
הוא הודיע כי "אם אני לא מצליח או נפגע, שמישהו אחריי ינסה לעשות אותו דבר".
מחבלי חמאס הקיפו את המיגונית בה חסו הנמלטים.
לאחר מכן החלו להטיל בזה אחר זה רימוני יד דרך פתח המיגונית, במטרה לפגוע ביושביה.
שפירא, שעמד בצמוד לפתח המיגונית, עצר את הרימונים שהושלכו על ידי המחבלים וזרק אותם בחזרה אל מחוץ למיגונית.
ענר הצליח לזרוק בחזרה שמונה רימונים.
משראו המחבלים שהם לא מצליחים להכניעו עם רימונים, ירו לכיוון המיגונית רקטת RPG, וענר נהרג.
האירוע כולו צולם במצלמת שמשה של רכב שחנה במקום.
הסרטון הפך לויראלי באינטרנט והגביר את החשיפה לסיפור הגבורה של שפירא, לצד עדויות הניצולים.
בנוסף, שרדה הקלטה של העיתונאית איילת ארנין, אשר הייתה במיגונית ונרצחה מאוחר יותר, ובה שומעים את התפעלותם של מסתתרי המיגונית מענר, תוך כדי זריקת הרימונים.
לאחר שנפל בקרב, נכנסו המחבלים אל תוך המיגונית וגררו מתוכה באלימות אנשים ששרדו את המתקפה, חלקם פצועים בדרגות שונות, העמיסו אותם על טנדרים וחטפו אותם לרצועת עזה.
בין הנחטפים היה גם חברו הטוב של שפירא, הירש גולדברג-פולין, אשר ידו נקטעה מעוצמת הפיצוץ.
גם אירוע זה תועד, באמצעות מצלמת גוף של אחד ממחבלי החמאס, והוא הופץ במרשתת ללא צנזורה, כשהוא מכיל תכנים גרפיים קשים לצפייה.
הרש הוחזק בשבי בידי החמאס, עד שנרצח בידי שוביו יחד עם עוד חמישה חטופים כעבור 11 חודשים, בסוף אוגוסט 2024.
מבין מסתתרי המיגונית נותרו בחיים 10 שורדים, מתוכם שלושה שחזרו מהשבי - אור לוי, אליה כהן ואלון אוהל.
שפירא הובא למנוחות ביום ו', כ"ח בתשרי התשפ"ד, 13 באוקטובר 2023, בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
לאחר תום השבעה, הוציאו הוריו את השיר "ג'רוז", אותו כתב והלחין.
בחנוכה התשפ"ד כתב ופרסם המשורר צור ארליך את השיר "הַנֵּר", המקשר בין שמונת הרימונים לשמונת נרות וימי חג החנוכה ולסדר העבודה ביום הכיפורים, תוך שימוש בהומופונים החלקיים "הַנֵּר" ו"עָנֵר" להנצחתו:
בדצמבר 2023 קבוצת הכדורגל הפועל ירושלים, ששפירא וחברו הירש גולדברג-פולין היו בין אוהדיה, הנציחה את שפירא בתחילת משחקה עם קבוצת הפועל תל אביב, במסגרת המחזור ה-12 של ליגת העל.
שחקני הקבוצות עלו לצלילי השיר "ג'רוז", ועל המסכים באצטדיון טדי הוקרנו ציוריו של שפירא.
במרץ 2024 הוציאה משפחתו של שפירא את "מבוא לענרכיזם", אלבום אי.פי ובו שישה שירים שכתב, הלחין והפיק.
עם צאת האלבום, פורסם הסינגל "שנאת אחים" שבו משתתף לצד שפירא המוזיקאי שאנן סטריט, שהוסיף בית חדש לשיר לאחר מותו של שפירא.
במאי 2024 נחנך פסל בדמותו עם תיאור סיפור גבורתו, בעיר בזייה בצרפת.
סיפורו מונצח גם כחלק מאסופת סיפורי הגבורה יום אחד באוקטובר, ובספר קומיקס שבו 12 מאיירים וקריקטוריסטים ישראלים חברו יחדיו לתאר סיפורי גבורה מ-7 באוקטובר.
במרץ 2025 יצא אלבומו השני "מחפש אהבה", הכולל עשרה שירים פרי עטו, ביניהם עיסוק בנושאים כמו פגיעה בנשים, המצב במדינה והשכול.
הפקת האלבום נעשתה ביוזמת משפחתו, ובשיתוף עם המפיק המוזיקלי אברי צפנת (אברי ג'י).
ענר שפירא ומעשה גבורתו הונצחו בספרים "לכודים", "יום אחד באוקטובר" ו"גיבור מהדלת ממול".
עשרות ילדים נקראו על שמו.
ענקיות מעמקים היא הנטייה של מינים של בעלי חיים, החיים במעמקי הים, להיות גדולים יותר מקרוביהם במים הרדודים על פני טווח טקסונומי רחב.
הסברים אפשריים לסוג זה של ענקיות כוללים הסתגלות לטמפרטורה קרה יותר, מחסור במזון, לחץ טריפה מופחת וריכוזי חמצן מומס מוגברים בים העמוק.
התנאים הקשים והנגישות המוגבלת לסביבה התת-ימית, הגבילו את התפתחות המחקר בתחום זה.
אצל סרטנים ימיים נצפתה המגמה של ענקות מעמקים אצל קרילאים, מעשירי רגל, שטצדאים, ושווה רגלאים.
לא-פרוקי רגליים שבהם נצפתה ענקיות מעמקים הם סילוניות, צורבים וצלופחים מסדרת הצלופחאים.
דוגמאות בולטות ליצורי ים המפגינים ענקיות בים העמוק כוללים את המדוזת הענקית, סרטן העכביש היפני, פלסיובאטיס, דג משוט ענק, תמנון שבע הזרועות, ומספר מיני דיונונים : הסטיגיומדוזה, דיונון עצום (עד 15 מטר אורך), דיונון צלצל חסון, דיונון דנה, דיונון יבלות ענק, מגנאפינה.
ישנה השערה כי הגורם לענקיות הוא כלל ברגמן, כלל ברגמן מסביר את העובדה שעל פני כדור הארץ בעלי חיים מאותו המין יהיו גדולים יותר באזורים צפוניים וקרים.
לפי כלל זה ככל שגוף גדול יותר כך היחס בין הנפח שלו לשטח הפנים קטן, והוא יאבד פחות חום לסביבה.
הסבר נוסף לענקיות הוא התאמה למחסור במזון בעומקים של יותר מ-400 מטר.
גוף גדול יותר יכול לשפר את היכולת לחפש משאבים מפוזרים.
בנוסף הענקיות מאפשרת ליצור המעמקים לצבור אנרגיה ולשרוד זמן רב ללא מזון עד לפעם הבאה בה יתקל בטרף.
דוגמה לכך היא איזופוד ענק ששרד בשבי במשך חמש שנים ללא מזון.
השפעה אפשרית נוספת היא לחץ טריפה מופחת במים עמוקים יותר.
מחקר של ברכיופודים מצא שהטריפה בעומקים הייתה פחות שכיחה באופן משמעותי מאשר במים רדודים.
גם רמות החמצן המומסות נחשבות למלאות תפקיד בענקיות של הים העמוק.
מחקר משנת 1999 על סרטנים שטצדאיים מצא שגודל אורגניזם פוטנציאלי מרבי נמצא בקורלציה ישירה עם רמות חמצן מומס מוגברות במים עמוקים.
ידוע כי מסיסותו של חמצן מומס באוקיינוסים עולה עם העומק בגלל עלייה בלחץ, ירידה ברמות המליחות והטמפרטורה.
התיאוריה המוצעת מאחורי מגמה זו היא שענקיות בים עמוק יכולה להיות תכונה מסתגלת למאבק בחנק במימי האוקיינוס.
אורגניזמים גדולים יותר מסוגלים לצרוך יותר חמצן מומס בתוך האוקיינוס, ומאפשרים נשימה מספקת.
עם זאת, ספיגה מוגברת זו של חמצן יכולה גם להיות מסוכנת כאשר לאורגניזם יכולות להיות רמות חמצן כה גבוהות עד שהן הופכות מזיקות ורעילות.
ענק שלי הוא סרט אמריקאי מ-1998.
סמי קמין, סוכן כישרונות, נוסע לרומניה למטרות עסקים לאחר שנפרד מאשתו.
לאחר שאחד המיוצגים שלו פיטר אותו הוא מתרסק עם מכוניתו.
כשהוא מחוסר הכרה, מקס, גבר רומני המתנשא לגובה שני מטר, מציל אותו.
סמי חושב שאלוהים הציל אותו, שכן הוא יכול לראות אך ורק את ידיו הגדולות של מקס.
כשסמי מתעורר הוא חושב שהוא בגן עדן, אך הוא מבולבל מכך שהוא רואה פסל של ישו על יד מיטתו, משום שהוא בא ממשפחה יהודית.
לאחר מכן הוא מבין שמקס הביא אותו למנזר, שם הוא גדל לאחר שהוריו מסרו אותו לאימוץ עקב גובהו.
סמי רואה במקס פוטנציאל להיות כוכב.
הוא מנסה לתווך את הכנסתו לתחום הקולנוע.
בכך הוא מנצל את רצונו של מקס לבקר את ליליאנה, אהובתו האבודה בניו מקסיקו.
מקס מלוהק בתחילה לתפקיד נבל בסרט.
ענת אשכנזי (נולדה ב-1972) היא סמנכ"לית הכספים של גוגל וחברת האם שלה אלפאבית, שנבחרה בשנת 2025 למקום ה-51 ברשימת הנשים החזקות בעולם של מגזין פורצ'ן.
אשכנזי נולדה ב-1972 וגדלה בישראל.
היא בעלת תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
בראשית דרכה המקצועית עבדה אשכנזי במחלקה הכלכלית של בנק הפועלים ובחברת הדירוג "מעלות סטנדרד אנד פורס".
בשנת 2001 הצטרפה אשכנזי לענקית התרופות האמריקאית אלי לילי (Eli Lilly).
במהלך 23 שנותיה בחברה מילאה מגוון תפקידים ניהוליים בכירים בתחומי הכספים, האסטרטגיה והתפעול, כולל כסמנכ"לית כספים של חטיבת האונקולוגיה, חטיבת הסוכרת ומעבדות המחקר של החברה.
בשנת 2021 מונתה לסמנכ"לית הכספים של החברה, ובמהלך כהונתה הפכה החברה לאחת מחברות התרופות בעלות שווי השוק הגבוה בעולם.
ביוני 2024 הודיעה חברת אלפאבית על מינויה של אשכנזי לסמנכ"לית הכספים של הקבוצה וסמנכ"לית בכירה בגוגל.
היא נכנסה לתפקיד רשמית ב-31 ביולי 2024, במקומה של רות פורת.
ב-2025 נבחרה על ידי המגזין פורצ'ן למקום ה-51 ברשימת 100 הנשים המשפיעות בעולם.
ענת גוב (13 בדצמבר 1953 – 9 בדצמבר 2012) הייתה מחזאית, תסריטאית, מתרגמת, סאטיריקנית ופובליציסטית ישראלית.
גוב נולדה בשם ענת מיבר (מיברג) בטבריה.
את לימודיה התיכוניים סיימה בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין בתל אביב, במגמת תיאטרון.
בתחילת שנות השבעים התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקת הנח"ל, שם השתתפה בתוכנית "הפלנ"חניק" (1972) והכירה את בעלה לימים, גידי גוב.
גוב למדה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב והחלה את דרכה המקצועית כשחקנית.
ב-1974 השתתפה בהצגת הבידור "אבא מצליח" ב"תיאטרון העממי"
כתיבת תסריטים, מחזות, שירים, תרגומים וספרים
לאחר פרישתה ממשחק התמקדה בכתיבת תסריטים לתוכניות טלוויזיה וקטעי קישור למופעי בידור (כגון פסטיבל שירי הילדים).
בשנות ה-80 כתבה תסריטים לתוכנית הסאטירה "זהו זה!", בהנחיית בעלה, עמו גם כתבה ספר ילדים ("שאול הטרקטור"), הייתה שותפה לכתיבת שניים משיריו: "יש אי שם" ו"את, אני והדייג הוויקינגי", וכתבה קטעי קישור למופעיו.
בשנת 1988 כתבה את התסריט לסדרה הקומית "כן מה?!" ששודרה בערוץ הראשון, וכתבה מערכונים לתוכניות הבידור של חנה לסלאו "סקס, שקרים וחנה לסלאו" ו"החיים על פי לסלאו".
המחזה הראשון שכתבה, "אהבת מוות", נכתב בשנת 1991 והוצג לראשונה בתיאטרון החאן הירושלמי.
המחזה בוים על ידי אלדד זיו והוצג בשנים 1992–1993 בכיכובה של אורלי זילברשץ בתיאטרון החאן.
בשנת 2017 הוצג המחזה שוב בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של גלעד קמחי.
בשנים 1993–1998 כתבה קטעי קישור ומערכונים עבור התוכנית "לילה גוב", ששידרה הזכיינית טלעד בערוץ 2.
בשנת 1999 העלה התיאטרון הקאמרי מחזה שני שלה, "חברות הכי טובות" בבימויה של עדנה מזי"א.
ההצגה זכתה להצלחה גדולה, ושיתוף הפעולה בין גוב למזי"א גם המשיך במחזות הבאים שכתבה גוב לתיאטרון הקאמרי.
"חברות הכי טובות" גם עובד לסדרת דרמה בשלושה חלקים עבור HOT ב-2006, ועלה כקופרודוקציה של הקאמרי ובית לסין ב-2013.
המחזות הבאים שכתבה גוב ועלו בבימויה של מזי"א היו "ליזיסטרטה 2000" (2001), עיבוד חופשי לקומדיה מאת אריסטופאנס, "עקר בית" (2004), סיפורו של טייס הפורש לפנסיה מוקדמת ומתקשה להסתגל לשגרת החיים החדשה.
"אוי, אלוהים" (2008), בו אלוהים מגיע לטיפול פסיכולוגי ו"משפחה חמה" (2009) קומדית מצבים על ארוחה משפחתית.
מחזותיה עלו בהפקות מחודשות בתיאטראות בישראל ומחוצה לה.
ב-2004 הופק סרט הטלוויזיה "לנצח עם מיקי ברקוביץ'", לפי סיפור שלה.
בשנת 2006, כתבה בעקבות בקשתו של הבמאי אילן רונן, את העיבוד הבימתי למחזמר "הלהקה" עבור תיאטרון הבימה.
בנוסף, עסקה גוב בתרגום מחזות לעברית.
תרגמה בין השאר את המחזות "אמא קוראז' וילדיה" מאת ברטולט ברכט ו"ויה דולורוזה" (על פי דייוויד הר).
"סוף טוב", המחזה האחרון שכתבה גוב, עוסק בהתמודדות של הגיבורה עם מחלת הסרטן, ונכתב בעקבות התמודדותה של גוב עם המחלה.
את יחסה לטיפולים כנגד המחלה ביטאה במחזה, שבו הדמות הראשית חולה במחלת הסרטן, אבל מסרבת לקבל טיפולים כימותרפיים ומעדיפה איכות חיים על פני מאבק קשה וממושך במחלה.
המחזה הועלה לראשונה על בימת תיאטרון הקאמרי ב-23 ביוני 2011 עם מוזיקה מאת שלומי שבן.
הפקת הבכורה רצה למעלה מ-400 פעמים והמחזה תורגם לשפות רבות והועלה בבודפשט, בגרמניה, בפריז ובלונדון.
המחזה זכה בפרס ניסים אלוני למחזאות לשנת 2011. את דמותה של גוב, גילמה ענת וקסמן.
2001 - מועמדות לפרס התיאטרון הישראלי על עיבוד המחזה הקלאסי ליזיסטרטה.
2011 - פרס ניסים אלוני למחזאות על המחזה "סוף טוב"
2012 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבימה מטעם עיריית תל אביב.
הצגהבמאיתיאטרוןבכורהאהבת מוותמיכאל גורביץתיאטרון החאן הירושלמי7 בדצמבר 1992חברות הכי טובותעדנה מזי"אתיאטרון הקאמרי28 בינואר 1999ליזיסטרטה 2000עדנה מזי"אתיאטרון הקאמרי25 בינואר 2001צדדים הפוכיםאלמר פולדהתיאטרון היילברון, גרמניה2003עקר ביתעדנה מזי"אתיאטרון הקאמרי28 ביולי 2004הלהקהאילן רונןתיאטרון הבימה27 במאי 2006אוי, אלוהיםעדנה מזי"אתיאטרון הקאמרי2008משפחה חמהעדנה מזי"אתיאטרון הקאמרייוני 2009סוף טובעדנה מזי"אתיאטרון הקאמרי23 ביוני 2011
שאול הטרקטור (עם גידי גוב), תל אביב: כנרת, 1989.
חברות הכי טובות: מחזה, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2001.
ליסיסטרטה 2000: קומדיה יוונית על פי אריסטופנס, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2001.
עקר בית: מחזה, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2005.
סוף טוב: מחזה, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2012.
גוב נודעה בהשתייכותה למחנה השמאל הציוני והרבתה להביע את דעותיה הפוליטיות, בעיקר לאחר רצח רבין.
לטענתה, מלחמת ששת הימים עדיין לא נגמרה והחברה הישראלית משלמת כיום על תוצאותיה.
כתבה טור קבוע בעיתון ידיעות אחרונות.
גוב נמנתה עם החותמים על אמנת כנרת ב-2002, והכריזה על תמיכתה במועמדותה של ציפי לבני לקראת הבחירות לכנסת ה-18.
הייתה ממקימות עמותת "עזרת נשים" למען נפגעות תקיפה מינית.
ב-1977 נישאה לזמר והשחקן גידי גוב, ולהם שלושה ילדים.
אחותה הבכורה היא הפסיכותרפיסטית והציירת פיה מיבר.
הדוד שלה הוא מאיר מיבר מפקד העיר צפת בתש"ח וראש העיר.
נפטרה ב-9 בדצמבר 2012 מסרטן המעי הגס.
לבקשתה נקברה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
בשנת 2021 הופק הסרט הדוקומנטרי "ענת גוב: על החיים ועל המוות" (בימוי: תמר טל ענתי).
לאחר מותה, קראה העירייה רחוב על שמה בקריית אונו.
ענת וקסמן (נולדה ב-26 ביוני 1961) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מדבבת וקומיקאית ישראלית.
זוכת שלושה פרסי אופיר ופרס מסך הזהב.
ענת וקסמן נולדה ביפו וב-1966 בהיותה בת חמש עברה יחד עם משפחתה לירושלים בה גדלה והתחנכה.
בנעוריה למדה בבית הספר רנה קסין בעיר.
מקור משפחתה בירושלים, אביה טוביה יצחק וקסמן, מצאצאי הרב שניאור זלמן מלאדי, ואמה מרגלית, ממוצא עיראקי.
עוד כשלמדה בתיכון השתתפה כמגישה בתוכנית נוער בטלוויזיה בשם "עד 18".
בשנת 1984, לאחר שירות צבאי, סיימה וקסמן לימודי משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
את דרכה כשחקנית החלה בתיאטרון באר שבע שם גילמה מספר דמויות במספר הצגות.
בשנת 1986 שיחקה לצד ספי ריבלין ודב נבון בסרט "השגעון הגדול" שזכה להצלחה בינונית.
וקסמן פרצה לתודעת הקהל כששיחקה בסרט הפרובוקטיבי "לא שם זין" על פי ספרו של דן בן אמוץ.
בשנת 1992 שיחקה לצד שלמה תרשיש בסרט המפורסם "סיפורי תל אביב".
בשנת 1995, שיחקה בסרטו של שמי זרחין "לילסדה" לצד אלון אבוטבול וגילה אלמגור.
הסרט זכה להצלחה גדולה בישראל ומחוצה לה והשתתף בפסטיבל העולמי לקולנוע במונטריאול.
בשנת 1998 שיחקה בסדרה של עמרי לוי "הסודות של כנרת" לצד גידי גוב.
לאחר מכן השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "שתוק שואו".
בשנת 2001 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה הקומית "החיים זה לא הכל", לצד אבי קושניר ועידן אלתרמן.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע, ושודרה במשך תשע עונות שלמות, הישג נדיר לסדרת טלוויזיה קומית ישראלית.
ביולי 2006 עלתה למסך הטלוויזיה תוכנית מערכונים בשם "גומרות הולכות", בה היא מככבת לצד איילת זורר ומיה דגן.
בשנת 2003 שיחקה, לצד איילת זורר ויורם חטב, בסרטו של שבי גביזון "האסונות של נינה".
הסרט הופץ במדינות שונות בעולם והשתתף בפסטיבלים נחשבים.
ב-2004 שיחקה בסרט "על הקו" לצד נתן זהבי.
הסרט השתתף בפסטיבלים שונים בארצות הברית.
כמו כן, השתתפה בסרט "חבצלת".
בשנת 2005 השתתפה בהצגה "מלון פלזה", בו שיחקה לצד שלמה בראבא.
לווקסמן קריירה עשירה בתיאטרון הישראלי.
היא נמנית עם סגל השחקנים הקבוע של התיאטרון הקאמרי.
היא שיחקה גם בגרסה הטלוויזיונית של "חברות הכי טובות", לצד קרן מור ושרה פון שוורצה, ששודרה ב-2007 בערוץ הוט 3. באותה שנה שיחקה בסרט "נודל" של איילת מנחמי, עליו זכתה בפרס אופיר השלישי שלה.
בשנת 2008 שיחקה במיני-סדרה "חקירה פנימית", ששודרה ב-yes stars-5.
וקסמן שימשה בין השנים 2003–2011 כפרזנטורית של חברת "טבעול".
וקסמן דיבבה את דמותה של מאדאם הוץ', המורה לתעופה, בסרט הראשון בסדרת הארי פוטר – "הארי פוטר ואבן החכמים", ואת דמותה של העיתונאית ריטה סקיטר בסרט הרביעי בסדרה – "הארי פוטר וגביע האש".
בנוסף דיבבה את המכשפה הלבנה ב"סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים", את קרואלה דה ויל ב"102 כלבים וגנבים" וב"101 דלמטים: הסדרה" ואת נני מקפי בסרטי "נני מקפי - קסם של אומנת".
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "בננות", בבימויו של איתן פוקס שכתב את התפקיד במיוחד בשבילה.
ב-2014 השתתפה בסדרה "משפחה טובה", בה גילמה את אם המשפחה, לצד ליאור אשכנזי, יערה פלציג ואחרים.
באותה השנה גילמה את מאשה במחזהו של כריסטופר דוראנג "וניה, סוניה, מאשה ושפיץ" בקופרודוקציה של תיאטרון חיפה והתיאטרון הקאמרי.
החל מיוני 2015 היא מגלמת את גב' ז'ורדן במחזהו של מולייר "גם הוא באצילים" בתיאטרון הקאמרי.
ב-2016 החלה לשחק ב"מלון רנדוו" מאת ז'ורז' פדו ובבימוי אודי בן-משה, בעונת הספין-אוף של "ראש גדול", בסדרת הנוער "Oboy" והופיעה בסרט "ילד טוב ירושלים".
החל משנת 2017 מופיעה וקסמן בהצגת יחיד "להציל את אשת המערות".
ב-2018 שיחקה בקומדיה "מהומה רבה על לא דבר" מאת שייקספיר, לצד בעלה לשעבר אוהד שחר ובסדרה "יש לה את זה".
החל מ-2019 משחקת בהצגה "שבעה" של שמואל הספרי בתיאטרון בית ליסין ובהצגה "עבדאללה שוורץ" של רמי ורד בתיאטרון בית ליסין לצד אבי קושניר.
ב-2021 שיחקה בסדרה "מותק בול באמצע" שכתב וביים שמואל הספרי בערוץ כאן 11 ושיחקה בסרטו של ערן ב.י.
ב-2022 גילמה את דמותה של גולדה מאיר בסדרת הדוקו-דרמה "מינכן 72".
התבטאות לאחר הבחירות לכנסת העשרים
באפריל 2015, שלושה שבועות לאחר הבחירות לכנסת העשרים, שודר בערוץ 2 הסרט התיעודי "שתי מדינות, עם אחד" של דני קושמרו, שבו התראיינה וקסמן.
במסגרת הראיון, התייחסה לתוצאות הבחירות וטענה כי בניגוד להצבעה לשמאל, הצבעה לימין אינה רציונלית.
בתוך כך אפיינה את המצביעים לליכוד: "סליחה אבל השוקולדים (בהתייחסות לטיסת השוקולד)...
זה האלה שצועקים 'רק ביבי!
הוא אומר להם "ערבים" והם יוצאים מהחורים...
אין עם מי לדבר, זה עמים אחרים לצערי".
דבריה של וקסמן עוררו סערה ציבורית ותקשורתית רבה, והיא הואשמה בגזענות כלפי המזרחים, באטימות ובהתנשאות על תושבי הפריפריה.
וקסמן הגיבה לסערה: "דיברתי מתוך כאב אמיתי.
אני בת ללוחם אצ"ל נכה צה"ל.
אמי ממוצא עיראקי, אני דור עשירי למשפחה ירושלמית.
אני דואגת למדינה שלי ורוצה שינוי כמו רבים".
בנוסף, התראיינה בתוכנית "פגוש את העיתונות", כשנשאלה האם היא מתנצלת, לא התנצלה מפורשות וטענה כי דבריה לא היו גזעניים ואף היא בעצמה מגיעה מבית ימני, אך הטון היה מתנשא ועל כך היא מתנצלת.
עוד הוסיפה: "בתמימות לב נפלתי למקום שלא התכוונתי [...] כשסוף סוף אני מגבשת לעצמי דעה, שוב סותמים לי את הפה ומחרימים אותי [...] על מה עושים לי פה לינץ'?
לא הייתי צריכה להתראיין ואני לצערי לא אתראיין יותר".
את הראיון סיימה בדמעות: "זה סיוט ואני רוצה שהוא יגמר".
וקסמן הייתה נשואה לשחקן אוהד שחר ולהם שני ילדים.
מתגוררת בשכונת שיכון בבלי בתל אביב.
אחיה, הסופר יוסי וקסמן, כתב את הרומן "השחקנית" המבוסס על מערכת היחסים ביניהם.
בשנת 2014 הוסר גידול סרטני שפיר מראשה.
בשנת 2025 סיפרה כי התמודדה במשך שנתיים עם דיכאון קליני.
פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר על "סיפורי תל אביב" (1992)
פרס השחקנית המצטיינת ע"ש אבנר חזקיהו על משחקה ב"מלון פלזה" (2000)
פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על "האסונות של נינה" (2003)
פרס מגוליה על משחקה ב"על הקו" (2004)
פרס מוגרבי על משחקה ב"חבצלת" (2004)
פרס מסך הזהב לשחקנית הקומית של השנה על "החיים זה לא הכל" (2005)
פרס קלצ'קין על משחקה ב"מלון פלזה" (2005)
פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על "נודל" (2007)
ענת ישראלי (נולדה ב-1955) היא סופרת ועורכת.
זוכת פרס זאב לשנת 2000 עבור ספרה "לראות בעיניים עצומות".
בשנת 2007 יצא לאור ספרה השני "ילדת השוקולד".
בשנת 2010 ראה אור ספרה "אל תבכי, רוני".
בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת תל אביב ועוסקת מזה כ-25 שנה בכתיבה, שכתוב ועריכה.
כמו כן מנחת קבוצות מוסמכת ומנחה סדנאות כתיבה יוצרת.
בין תפקידיה שימשה כעורכת בעיתונים "העולם הזה", "חדשות" ו"הארץ".
כיום עורכת ראשית ב"קווים" הוצאה לאור.
ענת ויינשטיין-ברקוביץ (נולדה ב-28 במרץ 1970), הידועה בשם העט ענת גת, היא סופרת, עיתונאית ותסריטאית ישראלית.
ויינשטיין-ברקוביץ היא בעלת תואר ראשון מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן.
היא למדה לימודי תעודה בעיתונות ותקשורת ב"כותרת", וסיימה בהצטיינות לימודי תואר שני בתקשורת פוליטית בחוג למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
כתבה בעיתוני ילדים, נוער, הורות ומשפחה ופרסמה עד עתה 17 ספרים לילדים ולנוער.
בין ספריה לילדים ונוער הטרילוגיה "משלחת נוער", "במבה באמבטיה", "זה רק יתוש", "אפשר גם אחרת" קובץ סיפורים בנושא מניעת אלימות, מספר ספרים בסדרת "חלומות מקומיים".
כתבה במשך שנים את המדור "חטאי נעורים" ב"מעריב לנוער".
בתחום התסריטאות, פיתחה וכתבה פרקים בסדרה "חלומות נעורים".
מחברת הספר "הריון בגדול" - מדריך להורים בהריון מרובה עוברים, כתבה במגזינים שונים כתבות בנושא הורות ומשפחה.
ויינשטיין-ברקוביץ היא אמא לארבעה ילדים, בהם תאומים זהים, תושבת אשקלון.
לאחר סיום תפקידה כדוברת עיריית אשקלון, הייתה ענת הדוברת של השר יולי אדלשטיין, וכיום היא מרצה לתקשורת במרכז למחוננים ומצטיינים באשקלון ואשדוד.
ענת חדיד היא שחקנית דרוזית-ישראלית, הראשונה שזכתה לפרסום ברמה הארצית.
חדיד נולדה וגדלה במועצה המקומית הדרוזית דלית אל-כרמל ולמדה בתיכון חוגים שבחיפה.
בתום לימודיה התיכוניים למדה אדריכלות ואיפור מקצועי לטלוויזיה, בטרם החליטה לפנות לתחום המשחק.
בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה לשנת 2003.
חדיד הופיעה לראשונה בסיטקום "משפחה דה לוקס" בתור ילדת המשפחה סלוא לצד בסאם זועמוט (אבי המשפחה), נסרין פאעור (אם המשפחה) ומייסרה מסרי (בן המשפחה).
הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנים 2000–2001. השתתפותה בסדרה זו הייתה נקודת ציון מבחינת חדיד משום שהסדרה עוררה מחלוקת ותגובות נזעמות בחברה הדרוזית.
בראיון סיפרה שאנשי דת דרוזים ביקרו בביתו של אביה וביקשו שהסדרה תבוטל משום שהיא משפיעה לרעה על חינוך בנות העדה הדרוזית.
משסרבה, הוחרמה על ידי ההנהגה הדתית-הדרוזית ואף חולקו עלונים בגנותה.
חדיד סיפרה כי לולא תמיכת משפחתה ובעלה היא הייתה נכנעת ללחץ ומוותרת על קריירת המשחק.
היא הנחתה תוכניות רדיו בשפה הערבית בשנים 1996–1998 ברדיו "אל-בלד" ובשנת 2003 ברדיו א-שמס.
היא קיבלה תגובות שונות על פועלה בתחום זה.
בשנת 2005 השתתפה בפסטיבל מסרחיד להצגות יחיד בשפה הערבית שנערך בעכו, עם ההצגה "אנה וקיטי", עיבוד ערבי ראשון מסוגו ל"יומנה של אנה פרנק".
ב-2006 זכתה בשני פרסים ("פרס ההצגה הטובה ביותר" ו"פרס המשחק הטוב ביותר") במסגרת פסטיבל מסרחיד, על כיכובה בהצגה "ג'וזפין" שנכתבה על יד רביד דברה ותורגמה ובוימה על ידי סאלח עזאם.
באותה שנה הופיעה בתפקיד משני בסרט הקולנוע "הבועה" של איתן פוקס וגל אוחובסקי, בתור אמו של אשרף בצעירותה.
ב-2006 השתתפה בסרט "הבועה" The Bubble במאי איתן פוקס.
ב-2007 שיחקה בסדרה "אגדת דשא" בערוץ 10, בתור עמאן.
ב-2010 שיחקה במחזה "שרופים" שהועלה בתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
בשנים 2019–2020 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "פאודה" מבית yes, בתפקיד נור, אום בשאר.
ב-2020 השתתפה בסרט הקצר חאג'ז "Hajez" בתפקיד סמיחה.
ב-2021 השתתפה בסדרה The girl from Oslo בנטפליקס.
ב-2022 השתתפה בסרט "קדחת ים תיכונית" Mediterranean fever
בתפקיד עולא, אשת סופר קרייריסטית, הסרט השתתף בפסטיבל קאן וזכה בפרס.
ב-2025, השתתפה בסדרה "אור ראשון" בתפקיד נור.
ב-2026 כיכבה בסדרה המשודרת במכאן 33 בשם "סאדה" בתפקיד לובנה, גננת בת 55 שמתאלמנת בפתאומיות ומבקשת לנהל את מפעל הקפה המשפחתי.
נשואה ליזיד חדיד, פרסומאי ומייסד רדיו "אל-בלד", ומנהל מכאן בתאגיד.
הם הורים לשני בנים ויאם וג'וליאנו ומתגוררים בדאלית אל-כרמל.
חדיד הביעה עמדה שהמאבק נגד אלימות בחברה הערבית הוא מאבק אזרחי כללי ולא עניין מגזרי בלבד.
היא גם התייחסה למצב הדרוזים בסוריה והביעה דאגה מהפגיעות בנשים שם, תוך אזכור דיווחים על חטיפות ופגיעות קשות.
ענת דרייגור (נולדה ב-22 במרץ 1960) היא שחקנית עבר ומאמנת כדורסל ישראלית.
נבחרה לשחקנית היובל על ידי איגוד הכדורסל בישראל ב־2018 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב על פעולה לקידום כדורסל הנשים בישראל.
ענת דרייגור החלה לשחק כדורסל במסגרות מקצועיות החל מגיל 14.5, אז שיחקה באליצור ת"א שנקראה מאוחר יותר אליצור חולון.
יחד עם קבוצה זו זכתה ב-16 אליפויות ו-14 גביעים בליגת הנשים הישראלית בכדורסל.
בשנת 1980 הייתה דרייגור הייתה לשחקנית הכדורסל הישראלית הראשונה (מבין הגברים והנשים גם יחד) שיצאה לשחק באופן מקצועני באירופה, כאשר הצטרפה לקבוצת קלרמון פראן מהליגה הצרפתית המקצוענית לנשים ואף זכתה עימה באליפות צרפת.
בשנת 1991 יצאה דרייגור פעם נוספת לשחק בצרפת והצטרפה למשך עונה לקבוצת ראסינג פריז עימה עלתה לגמר אליפות צרפת שם קבוצתה הפסידה לקבוצת שאל וסיימה במקום את העונה במקום השני.
דרייגור שימשה כקפטן נבחרת ישראל בכדורסל נשים.
במסגרת הנבחרת, הופיעה דרייגור ב-79 משחקים וקלעה 1,515 נקודות.
בשנת 1994 פרשה ענת דרייגור ממשחק פעיל.
במשחקה האחרון בקריירה התמודדה קבוצתה מול א.ס רמת השרון.
במשחק הפלייאוף החמישי והאחרון על האליפות בו המנצחת זוכה באליפות, בפיגור שתי נקודות על סף סיום המשחק, מסרה לברנובה שקלעה את סל הניצחון מטווח שלוש נקודות והעניקה לקבוצתה את האליפות ה-16 ברציפות של המועדון.
בשנת 2005 חזרה דרייגור לשחק באופן פעיל בליגה הארצית.
וב-7 באפריל 2006 שברה את שיא גינס למספר נקודות במשחק בליגה תחרותית, כשקלעה 136 נקודות בניצחון קבוצתה הפועל מטה יהודה על אליצור גבעת שמואל.
לאחר פרישתה אימנה את קבוצות הנשים של אליצור חולון, הפועל גליל עליון, אס"א ירושלים ואת נבחרות העתודה והקדטיות של נשים בכדורסל.
כמו כן הייתה דרייגור גם פרשנית כדורסל ברשת ב'.
בנובמבר 2007 מונתה על ידי הנהלת איגוד הכדורסל למתאמת הפעילות לקידום כדורסל נשים באיגוד.
במסגרת זו, הקימה בשנת 2008 מיזם בשם "ניידת כדורסל נשים" שמטרתו להנגיש את משחק הכדורסל לכל ילדה, נערה ואישה בכל מקום ברחבי המדינה ויהווה אמצעי להנחלת ערכים חינוכיים וערכיים ובמקביל טיפוח מצוינות.
הניידת החלה פעילות בבתי ספר כשהבנות משתתפות באימוני כדורסל בסיסיים באווירה מוזיקלית, בשילוב תחרויות קליעה לסל ומשחקי כדורסל.
האימונים התקיימו בשילוב שחקניות נבחרת ישראל שהופיעו בהדגמות ובהצגת תרגילי שליטה בכדורסל.
ענת דרייגור מחזיקה בתואר שני בפילוסופיה של החינוך מהאוניברסיטה העברית.
היא נשואה ליצחק קדמן ואם לשתי בנות.
בשנת 2007 פרסמה יחד עם משה רוזנברג ספר בשם "כדורסל באזור הצבע".
בשנת 2017 התפרסם ספרה "כדורסל - משחקונים ותנועות" בהוצאת המכללה האקדמית בווינגייט.
בשנת 2022 קיבלה דרגת "מרצה בכיר" ממרכז האקדמי-לוינסקי וינגיט
ביום העצמאות ה-69 של מדינת ישראל היא הקימה מיזם חדש בשם "היכל התהילה - כדורסל נשים ישראל", שמטרתו, תיעוד ושימור הישגי כדורסלניות והיסטוריה של כדורסל נשים בישראל.
כדורסל - משחקונים ותנועות, המכללה האקדמית בוינגייט, 2017.
ענת גלבר (נולדה ב-2 בנובמבר 1980) היא אלופת ישראל ואלופת העולם לאוניברסיטאות בדיבייט.
גלבר נולדה לרות וליואב גלבר, פרופ' להיסטוריה באוניברסיטת חיפה.
היא החלה את לימודיה באוניברסיטת חיפה לתואר ראשון בפילוסופיה ועברה קורס בשם רטוריקה ואמנות השכנוע, לאחר מכן הצטרפה למועדון הדיבייט באוניברסיטה תחת הדרכתו של אורי זכאי.
בשנת 2001 הגיעה גלבר לגמר אליפות ישראל בדיבייט.
בשנת 2002 זכתה גלבר באליפות הדיבייט בישראל ביחד עם גיא יריב בייצוג מועדון אוניברסיטת חיפה.
בשנים 2003 ו-2005 זכתה גלבר בתואר הדוברת המצטיינת באליפות אירופה בדיבייטינג לאוניברסיטאות, בקטגוריית ESL (קטגורית דוברי האנגלית כשפה זרה שנייה).
בשנת 2006 זכתה גלבר בתואר הדוברת המצטיינת באליפות העולם בדיבייטינג לאוניברסיטאות שנערכה בדבלין שבאירלנד, בקטגוריית ESL, לאחר שגברה על 600 מתחרים ולאחר יותר מעשרה סיבובים.
נכון לשנת 2010, גלבר אימנה את מועדוני אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בן-גוריון וכן בבתי ספר תיכון ועסקה בלימוד והדרכת התחום לגופים ואישים פרטיים.
גלבר שימשה כסגנית שופט ראשי באליפות העולם בדיבייט בבוטסואנה 2011.
ענת ברזילי-זמיר (נולדה בשנת 1967) היא שחקנית, מחזאית, תסריטאית וקומיקאית ישראלית.
היא הקימה ומנהלת את "בית הספר למשחק ובידור" בתל אביב.
בעלת תואר B.A בתיאטרון ותואר B.A בספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
גילמה את יוליה במחזה רומיאו ויוליה שביים אלן סטיוארט בתיאטרון לה מאמא בניו יורק בבימויו של אלן סטיוארט.
הופיעה עם קבוצת התיאטרון הבינלאומית "אינטראקט" בבלגיה ובהולנד עם ההצגה "השקט שלפני..." בבימויה של ססקיה נורדוק הכט.
" סמירה" הופיעה 26 פעם בפסטיבל אדינבורו, סקוטלנד(4 כוכבים מהסקוטסמן) והופיעה עם ההצגה דרך Drama Exposure ברחבי העולם, וכן בפסטיבל הפרינג' בניו יורק 5 הצגות.
2019-2020,כתבה וביימה בגרמניה (מינכן)הפקה למוזיאון היהודי בשיתוף בית יאנוש קורצאק את "שבע עולמות" בשילוב שחקנים ישראלים וגרמנים על זהות יהודית.
קריירה תיאטרונית בישראל - כתיבה ומשחק
שיחקה בהצגות "סנג'ר", "עזתים" ו"החוג לדרמה" של מוטי בהרב ובבימויו.
בסוף 1983 שיחקה בהצגה "מתן תורה בשש" של "התיאטרון הפשוט" שכתב וביים שמואל הספרי בתיאטרון החאן.
במחזה נקלע משה רבנו לישיבה במאה שערים של ימינו.
בשנת 1985 שיחקה בהצגה "קסטנר" שכתב וביים מוטי לרנר בתיאטרון הקאמרי.
ב-1998 שיחקה בהצגה "פופקורן" מאת בן אלטון שביים עודד קוטלר בתיאטרון בית ליסין ובהצגה "מצא אשה מצא טוב" מאת דן אלמגור שביים ישראל גוריון.
בתיאטרון באר שבע שיחקה בהצגה "כסף קל" בבימויו של לסלי לוטון.
בתיאטרון ירושלים שיחקה בהצגות "קוזינות יפהפיות" ו"קניידלבאר".
בתיאטרון לנוער שיחקה בהצגות: "היוצאת מהכלל", "אהבה אפשרית" ועוד.
בפסטיבל תיאטרונטו 1997 העלתה הצגת יחיד בשם "שיחה ממתינה".
שיחקה בהצגה "תפוז מכני" (הפקה משותפת של תיאטרון באר שבע, צוותא והתיאטרון הפתוח) בשני תפקידים: שרת המשטרה ואמו של אלכס.
בתיאטרון פרינג' שיחקה בהצגה "ויהי אור" של יצחק בר יוסף.
כתבה ושיחקה בתפקיד הראשי במחזה הקומי "החשפנית" לצד גילת אנקורי, דור צויגנבום והגר תפוחי.
כתבה, ביימה והנחתה את המופע "כשאת אומרת לא למה את מתכוונת?" בנושא הטרדה מינית.
כתבה מחזה לפסטיבל "פותחים מסך" בתיאטרון בית ליסין בשם "ילדות גדולות".
כתבה את המחזה "דני חוטר" שזכה בפרסים בפסטיבל חיפה: צל"ש הצופים הצעירים ופרס השחקן המצטיין.