tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך חייו בברית המועצות פרסם בכתבי עת שונים: "ביראָבידזשאַנער שטערן" (בבירוביג'ן), "ביי זיך" (תל אביב) ובאחרים.
אחרי עלייתו ארצה הוא פרסם בעיקר בכתבי עת ישראליים ובאלמנכים: "די גאָלדענע קייט", "נײַע וועגן", "ירושלימער אַלמאַנאַך", "טאָפּלפּונקט" ואחרים, וכן בכתבי עת בחו"ל כמו "פֿאָרװערטס", "די פּען", "די גלגולים" ואחרים.
על שירתו זכה בפרס דוד הופשטיין לשנת תשנ"ו ובפרס רובינליכט לשנת 2015.
טשרנין פרסם חמישה קובצי שירה פרי עטו ביידיש וכן שני קבצים דו-לשוניים ביידיש ובתרגום לרוסית, וכן קובץ שירה בעברית (חלקו נכתב במקור בעברית וחלקו תורגם מיידיש).
שירים בודדים של טשרנין הופיעו בתרגום בשפות אחרות: אוקראינית, צרפתית, גרמנית, אנגלית.
טשרנין תרגם לרוסית סדרה שלמה של פרוזה ודרמה משל שלום עליכם, אברהם גולדפדן, חיים גרדה, מיכאל פלזנבאום, ישראל יהושע זינגר, יצחק בשביס זינגר, זלמן שניאור, עופרה אליגון, ואחרים.
טשרנין פעיל בתחום המחקר הספרותי.
כתב עבודת דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן.
פרסם מאמרים ברוסית, עברית ויידיש על יצירותיהם של מנדלי מוכר ספרים, שמעון שמואל פרוג, חיים נחמן ביאליק, אורי צבי גרינברג, לייב ניידוס, לייב קוויטקו, עמנואל קזקביץ' וסופרי יידיש נוספים.
הוא אחד מעורכי הכרך המיוחד המוקדש כולו לשירת יידיש של כתב העת "משיב הרוח" (נ"ו, חורף תשע"ז).
בסוף שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80 עבד במחקר שדה אתנוגרפי.
פרסם כמה מאמרים על אתנוגרפיה ואתנו-בלשנות אצל קבוצות יהודיות, במיוחד קרימצ'קים.
בישראל הוא עובד על מחקר של היהדות הפוסט-סובייטית ואתנו-היסטוריה של ספרות יהודית.
לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, 2004.
אויסדערוויילטע לידער - Избранные стихотворения, קדומים, 2005.
זהות, התבוללות ותחיה: תהליכים אתנו-חברתיים בקרב האוכלוסייה היהודית בברית המועצות לשעבר.
זאב חנין וועלוול טשרנין, רמת גן: מרכז רפפורט לחקר התבוללות ולחיזוק החיוניות היהודית - אוניברסיטת בר-אילן - הפקולטה למדעי היהדות, 2007.
רמת גן: מרכז רפפורט לחקר התבוללות ולחיזוק החיוניות היהודית - אוניברסיטת בר-אילן - הפקולטה למדעי היהדות, 2007.
ההתיישבות הישראלית: תולדותיה ומצבה כיום), מוסקבה - ירושלים, 2010.
תרגום לאוקראינית מאת המחבר), לבוב, 2016
אנשי ספרות אוקראינית ממוצא יהודי, לבוב, 2016).
עסייען, "ביבליאָטעק פֿון דער הײַנטצײַטיקער ייִדישער ליטעראַטור", תל-אָבֿיבֿ, 2017.
בײַם ראַנד פֿון שטורעם, "ביבליאָטעק פֿון דער הײַנטצײַטיקער ייִדישער ליטעראַטור", תּל-אָבֿיבֿ, 2019.
Маска на маске ("אַ מאַסקע אויף אַ מאַסקע", תרגום לרוסית), שירים, בירוביג'ן, 2020.
מסות מחקרי שדה של עדות ישראל בחצי האי קרים" - ברוסית), אוניברסיטת תל אביב, 2020.תּיקון.
אַ קליינע אַנטאָלאָגיע פֿון פֿרעמדשפּראַכיקער ייִדישער פּאָעזיע, "ביראָבידזשאַנער שטערן", בירוביג'ן, 2021.
פֿאַנטאַסטישע דערציילונגען, "אָלניאַנסקי טעקסט", לונד, 2021.וועגן.
לעקסיקאָן פֿון דער הײַנטצײַטיקער ייִדישער ליטעראַטור, "ביבליאָטעק פֿון דער הײַנטצײַטיקער ייִדישער ליטעראַטור", תל אביב, 2025.
אַלף־בית מיט בעלי־חיים און פֿייגל, "אָלניאַנסקי טעקסט", מאַלמע, 2026.
וֶלוֶול זבַּארזֶ'ר (שמו האמיתי: בנימין וולף אֶרֶנקרָנץ, ביידיש: בנימין וואלף עהרענקראנץ; 1826, זברז', גליציה – 2 ביוני 1883, קונסטנטינופול) היה משורר עברית ויידיש.
ולוול זבארז'ר למד בילדותו בחדר.
בהשפעת תנועת ההשכלה שהחלה להיות נפוצה אז בערים הסמוכות ברודי וטרנופול התחיל לעסוק בספרים עבריים ובלימודים חיצוניים.
בגיל 18 או 19 התחתן והתפרנס כמלמד.
הוא המשיך לעסוק בהשכלה ואף לימד את הילדים תנ"ך עם הביאור של מנדלסון.
ב-1845 אחרי חתונתו כתב לאשתו, כדי לשמחה, שיר סאטירי בשם דער חסיד און זיין ווייב (החסיד ואשתו) לו חיבר מנגינה ושר אותו לה.
דבר זה קומם עליו את הקנאים שבמקום והם רדפו אותו.
בשל רדיפות אלה הוא עבר לרומניה, בתחילה לצ'רנוביץ וזמן קצר לאחר מכן לעיירה ליד בוטושאן.
הוא קיווה להביא את אשתו לשם לאחר שיתבסס כלכלית.
הוא ניסה להתפרנס ממסחר אבל הפסיד את כל הנדוניה שלו.
לאחר מכן עבד גם שם כמלמד אצל חוכר אדמות.
הוא ניתק את קשר המכתבים עם אשתו, והתחיל לשתות.
זמן קצר לאחר מכן נפטרה אשתו.
כבר בשנות ה-40 של המאה ה-19 הופיע בפני קהל אבל בספרו מקל נועם הוא כותב שהתחיל להתפרנס משירה בשנות ה-50. שמואל ניגר מבהיר שקרוב לוודאי שהוא התחיל להופיע בשנות ה-40 אבל הפך את השירה למקצוע עיקרי רק בשנות ה-50.
בהתחלה הוא לא לקח כסף עבור ההופעות שלו.
אלא רק אוכל וכוס יין.
כששמו התפרסם יותר הוא היה מוזמן להופיע בפני משכילים עשירים, לכנסים, לשמחות משפחתיות וכדומה ואצלם התחיל לקבל תמורה כספית עבור ההופעות.
עם הזמן הפסיק להופיע בפני עשירים מקומיים והיה מופיע במרתפי יין ובתי קפה.
בשנות ה-60 התגורר ביאשי שהיוותה מרכז ממנו יצא למסעות הופעות ברומניה, דרום רוסיה, גליציה ואפילו בוורשה.
הוא נהג להופיע בשירים ביידיש ובעברית אותם היה מאלתר.
בכך הוא התבדל מהבדחנים הרגילים.
ב-1868 הוא נדד על פני ברודי, למברג, דרוהוביץ', טרנופול וערים אחרות בגליציה.
במסעות הופעות אלה הרוויח יפה אבל בזבז את הכסף בשתייה עם חברים.
ב-1871 הוא הופיע בווינה בהצלחה מרובה בשני סיבובי הופעות.
בווינה הוא נפגש עם עורך עיתון השחר פרץ סמולנסקין שהתפעל משיריו העבריים של זבארז'ר ושהוא שכנע את העשירים הוינאים לשלם לו הכנסה חודשית כדי שלא יצטרך להופיע בבתי המרזח ובמסעדות.
בשלב מסוים המשטרה גילתה שהוא חסר-בית ומסתובב שיכור והוא גורש מווינה.
אחרי וינה הופיע בקונסטנטינופול (1872 וב-1873) שוב בלמברג וברומניה.
אחרי שיר מחאה על רדיפות היהודים ברומניה שבו ביקר קשות את הפטריוטים היהודים שפורסם בהשחר ב-1874 הוא פחד שילשינו עליו ולכן נמלט לטורקיה.
אחרי שהתברר לו שלא הלשינו הוא חזר לרומניה.
ב-1878 הוא חזר לקונסטנטינופול ושם התחתן עם אשתו השנייה מלכה, אותה הכיר עוד מרומניה.
על פי השמועה, בעלי בתי הקפה שם רבו ביניהם על הזכות שיופיע אצלם.
הוא נפטר בקונסטנטינופול ב-2 ביוני 1883 מדלקת ריאות.
ולוול זבארז'ר פרסם שירה בעברית וביידיש.
יצירתו הראשונה בעברית פורסמה בכתב העת כוכבי יצחק בווינה, 1848. ספרו הראשון בעברית הוא חזון למועד.
יאסי, 1855. שאיפתו הייתה, כך כותב שמואל ניגר להיות משורר עברי.
אף על פי שאהב יידיש ראה בה שפה המונית ויומיומית.
רק אחרי 10 שנים יצא ספרו הראשון ביידיש: מקל נועם, וינה 1865. ספרו זה ביידיש יצא כשהטקסט מודפס במקביל ביידיש ובתרגום לעברית.
לכל ספריו, גם אלה שיצאו ביידיש יש שמות עבריים.
הוא היה משורר עממי שניסה להחדיר את רעיונות ההשכלה דרך השירים.
הוא נלחם בבורות ובאמונות טפלות.
הוא תוקף את החסידים ואת הצדיקים וכן את הדתיות המזויפת.
אבל התקפותיו הן ללא מרירות אלא מתוך אהבה לעם.
הסאטירות שלו משיחס צייטן (ימות המשיח) ודער חסיד איבער טעאטער (החסיד על תיאטרון) תורגמו לאוקראינית.
למרות שהוא שר או דקלם, בדרך כלל את שיריו בעצמו, הרי שזמרי ברודי הופיעו יחד איתו מספר פעמים.
השירים שלו היו הרפרטואר הראשון של ברל ברודר.
הוא לא היה שחקן ואת שיריו דקלם או שר בלי מחוות תיאטרליות כלשהן.
הוא נהג לאלתר גם את המילים וגם את המנגינות תוך כדי ההופעה.
למרות שלא היה שחקן ולא כתב לתיאטרון הרי יצירתו הייתה הבסיס לרפרטואר של זמרי ברודי שמהם יצאו שחקני תיאטרון יידיש הראשונים ישראל גרודנר ומשה פינקל.
הוא השפיע גם על אברהם גולדפדן שמאוד העריך את זבארז'ר.
איציק מאנגר כתב עליו סדרת שירים בשם וועלוול זבארזשער שרייבט בריוו צו מלכהלע דער שיינער.
(ולוול זבארז'ר כותב מכתבים למלכה היפה.
מקל נועם: פאלקס לידער> בלשון המדוברת בין היהודים בארצות פולין ומאלדויא עם העתקת לשון עברית.
מקל חובלים: כולל שירי-עם <פאלקס ליעדער> בלשון המדוברת בין היהודים בארצות פולין ומאלדויא עם העתקת לשון עבר מאת בנימין וואלף עהרענקראנץ.
רמניא: זה ספר תולדות רומאניע לחרפת עולם ולדראון נצח ...
גוי אין יראת אלהים בלבו ואין אהבת אדם בו.
שפתי ישנה: כולל שירים שונים בשפתנו.
וועלוועלע זבארעזשערס בריוו: צו זיין ברודער מאיר: לויט די אריגיניאלן פון דער ביבליאטעק פון דער יידישער קהילה אין ווין (מכתבי ולוולה זבארז'ר לאחיו מאיר).
פרזעמישל: א' זאפניק עט קאמפ, 1874.
ולודרום בארה (בפורטוגזית: Velódromo da Barra) הוא ולודרום השוכן בשכונת בארה דה טיז'וקה שבריו דה ז'ניירו.
הוולודרום נפתח ב-2007 לכבוד המשחקים הפאן-אמריקאיים שאירחה העיר באותה שנה.
האולם הכיל 1,500 מקומות ישיבה, ואירח תחרויות אופני מסלול והחלקה מהירה.
לאחר המשחקים הפאן-אמריקאיים הועבר המתקן להתאחדות האופניים של ברזיל.
לאחר קבלת ההחלטה לארח את האולימפיאדה ב-2016 בריו, הוחלט להרחיב את מבנה הוולודרום החל מ-2013 ולהגדיל את מספר המקומות בו ל-5,000. הוולודרום אירח תחרויות באולימפיאדה ובמשחקים הפאראלימפיים.
בשל האירועים האולימפיים שאירח הוולודרום נוסף לו הכינוי "הוולודרום האולימפי של ריו".
לאחר האולימפיאדה הוסב לאולם רב שימושי הכולל מלבד מסלול אופני הולודרום גם מסלולי אתלטיקה המתאימים לאימונים ותחרויות אתלטיקה באולמות.
ב-12 בספטמבר 2016, בזמן המשחקים הפאראלימפיים, נפגע הוולודרום משריפה שפרצה בשל התנגשות בלון פורח לא מאויש במבנה וכן נזקים שגרמו זרמי המים של מכבי האש.
הוולודרום הוכשר חזרה למשחקים (אירח את תחרויות הסיף באולימפיאדת הנכים) אך לאחריהם נסגר לפעילות לזמן רב ורק בחודש מאי 2017 נפתח חזרה לפעילות ואירח תחרויות רכיבה אופניים מגוונות לצד יריד ציוד רכיבה ועוד.
הולודרום הוקם כחלק מקופלקס ספורט רב תכליתי בשם "בארה אולימפיק פארק", שהוקם במתחם בו היה קיים מסלול מרוץ מכוניות שאירח בעבר גם את מרוצי פורמולה 1 (שעברו מאז לסאו פאולו) ונהרס ב-2012 לקראת האולימפיאדה כשבתכנון העירוני הקמת מסלול מרוצים חדש שייבנה במיקום אחר בעיר.
ליד הוולודרום הוקמו ב-2007 גם היכל ספורט רב תכליתי שנקרא HSBC ארנה, וקומפלקס לתחרויות שחייה בשם מרכז ספורט המים מריה לנק כחלק מתשתיות האירוח להמשחקים הפאן-אמריקאיים.
כולם אירחו גם תחרויות באולימפיאדה ב-2016 ולצידם אף נבנו מתקני ספורט נוספים לאירוח האולימפיאדה.
ב-2025 נפתח בקומה השנייה בולודרום מוזיאון "החוויה האולימפית" שחבר ברשת המוזיאונים האולימפיים ברחבי העולם הכוללת כבר 37 מוזיאונים ומנציח את ענפי הספורט האולימפי ופעילויות אינטראקטיביות למבקרים וגם מתעד את אולימפיאדת 2016 שאירחה ריו דה ז'ניירו.
ולושצ'ובה (בפולנית: Włoszczowa, ; ביידיש: וולאָשטשאָוואַ) היא עיר בפולין כ-50 ק"מ ממערב לעיר קיילצה ובירת חבל ולושצ'ובה.
אוכלוסיית העיר מונה כ-11 אלף תושבים.
ולושצ'ובה מוזכרת לראשונה ב-1154 כאשר הנסיך הנריק סנדומיירסקי העביר את הכפר לרשות נזירי המסדר הסובירני הצבאי של מלטה.
ב-1539 המקום קיבל מעמד של עיר במסמך שהעביר זיגמונד הראשון, מלך פולין להירונים שטצפארניאץ זקן העיר חרצינה, שבחבל קיילצה.
זמן מה לאחר מכן העיר קיבלה רשות לקיים שני ירידים שנתיים בתוכה.
העיר נשארה רכוש משפחת שטצפארניאץ עד שלהי המאה ה-18. בממלכת פולין והאיחוד הפולני-ליטאי העיר היוותה חלק ממינהל סנדומייז' של פולין קטן.
לאחר חלוקת פולין (1815-1918) היא השתייכה לממלכת פולין, בחסות רוסיה.
בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה העיר נעשתה חלק מחבל קיילצה.
ב-49–1648 שטפו את המקום הקוזאקים של בוגדן חמלניצקי וגרמו נזקים רבים לאדם ולרכוש.
ב-1656 הגיעו השוודים וגרמו גם הם הרס רב.
במהלך מאה וחמישים שנה העיר נשארה הרוסה למחצה.
רק בתחילת המאה ה-19 העיר התאוששה מבחינה כלכלית ומספרית.
נבנו בתים חדשים ובתי חרושת.
לאחר דיכוי המרד הפולני ב-1863 הוצבו בעיר חיילים רוסים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-1915, כבשו את הגרמנים את העיר ונשארו בה עד 1918.
יהודים מוזכרים לראשונה בהקשר לעיר במסמכים מהמאה ה-17. התיישבות ממשית החלה כנראה במאה ה-19 ובאמצע המאה הם היוו שני שלישים מכמות התושבים.
עיקר פרנסתם הייתה מעסקים קטנים וממסחר.
בערך ב-1860 נוצרה קהילה יהודית ונבנה בית כנסת ראשון.
לאחר מספר שנים נוסדו בה מסגרות של תלמוד תורה ומוסדות צדקה.
בתחילת המאה ה-20 הוקם ארגון צעירי ציון שעסק בעיקר באיסוף תרומות ולימוד עברית.
ממנו נוסד ארגון פועלי ציון ובמקביל - ה"בונד".
אחרי המהפכה ב-1905–1906 נחשדו ארגונים אלו בפעילות פוליטית ונסגרו.
ב-1912 אסרו על היהודים לפתוח ספרייה.
עם התבססות ממשלה פולנית, שיקמו היהודים את עסקיהם.
ב-1923 היו כשלוש מאות סדנאות ומפעלים זעירים בידי יהודי העיר, למעלה מ-60 אחוז מעובדיהם היו יהודים.
אחרים החזיקו עסקים קטנים, בעיקר בבית ועל ידי בני משפחה.
מרבית העובדים עסקו בבדים ועור, מזון ומוצרי בנייה וניקיון.
היו גם כאלה שחכרו יערות ועסקו בסחר בעצים.
בכל זאת הייתה בעיר אוכלוסייה יהודית מובטלת וענייה גדולה, שנזקקה לעזרתם של ארגוני צדקה.
בשנים 1928–1925, לאחר הכיבוש הגרמני אושרה פעילות חברתית ותרבותית והייתה פריחה בכל התחומים.
בעיר פעלו הציונים הכלליים, פועלי ציון, המזרחי, ציונות רוויזיוניסטית, תנועת השומר הצעיר, החלוץ הצעיר והחלוץ שהקימו חוות הכשרה חקלאית של חלוצים לארץ ישראל.
פעלו גם אגודת ישראל, בית יעקב והבונד, שני מועדוני ספורט: מכבי והפועל, ארגוני סיוע לחולים ולעניים והוקמו איגודים מקצועיים.
בשנות השלושים נוסד גם המזרחי הצעיר.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 יהודי העיר זכו בבחירות המקומיות במחצית משנים עשר המושבים במועצת העיר.
התגברות האנטישמיות בשנות ה-30 הובילה למשבר כלכלי קשה ולירידה במעורבות היהודים בחיים הציבוריים של העיר.
ב-1938 מספר הנציגים היהודים במועצת העיר ירד לשניים.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים בשבוע הראשון של ספטמבר 1939 וכחודש לאחר מכן נכללה במחוז הדרומי של הגנרלגוברנמן.
יהודים רבים ניסו לברוח לרוסיה אבל מרביתם שבו לאחר זמן לעיר.
כבר מהימים הראשונים הגרמנים שדדו את בתיהם ועסקיהם של היהודים, הטילו עליהם קנסות כבדים ועבודה כפויה, והצרו את צעדיהם בחקיקה מגבילה.
עד מהרה הגרמנים מינו את מועצת הזקנים – יודנראט, שהייתה מאוישת בעיקר מחברי ועד הקהילה בתקופת טרום מלחמה.
לנדאו, שהיה קודם לכן ראש ועד הקהילה מונה לראש היודנראט.
מספטמבר ואילך הובאו לעיר יהודים מכפרי וערי הסביבה, כמו, למשל, מ: פוזנן, לודז', ולוצלאווק.
באפריל 1942 גרו בעיר ובסביבה 4277 יהודים.
בסוף 1939 פרצה בעיר מגפת טיפוס.
כדי להתמודד עם המגפה הוקם בתחילת 1940, בתוך יומיים, על ידי עובדי כפייה יהודים, בית חולים עם עשרים וחמש מיטות אשפוז.
בית החולים נחנך ב-27 בינואר.
הציוד נתרם על ידי יהודי העיר.
בסוף 1940 יותר מאלפיים יהודים קיבלו חיסונים נגד טיפוס.
מועצת הזקנים סייעה לפליטים כמיטב יכולתה בדיור, ביגוד ומזון לצורך הבטחת תזונה הוקמו, ב-1939 ו-ב-1940 גם שני מטבחים ציבוריים, שסיפקו מאז אפריל 1940 כשבע מאות ארוחות ליום.
המטבחים פעלו כמעט ברציפות עד מרץ 1942. הסיוע התאפשר בזכות תרומות של יהודים מקומיים וכן בזכות ארגונים כמו הג'וינט וטוז (TOZ, Towarzystwo Ochrony Zdrowia) - עד הקמת גטו ורשה, ולאחר מכן - בזכות מוסד העזרה העצמית היהודית (YSS) מקרקוב.
ב-10 ביולי 1940 כל התושבים היהודים הועברו לגור בגטו והחלה תקופה איומה של חוסר בתנאי מחיה בסיסיים, עבודות כפויות, בעיר ומחוצה לה, התעללויות ורציחות.
ב-19 בספטמבר 1942 הגטו פונה מרוב תושביו.
כחמשת אלפי אנשים שולחו אל מותם במחנות המוות טרבלינקה ומיידנק.
הושארו כמאתיים וחמישים איש מכוח העבודה וממשפחות היודנראט.
מאלה נלקחו אקראית למשלוח המוות שבעים איש נוספים.
מאה ושמונים הנותרים, רובם גברים, שוכנו במחנה עבודה, ועסקו בחיסול הנותר מהגטו.
בסתיו 1942 הגיעו למחנה כמה בורחים מטרבלינקה.
אך דיווחם על המתרחש במחנה השמדה התקבל באי-אימון מוחלט.
בדצמבר 1942 חוסלו כל היהודים שנותרו בעיר.
שלמה הכהן רבינוביץ', מייסד חסידות ראדומסק, בעל ה"תפארת שלמה".
פטריק קלארק ג'וניור הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה ולווטין דרים.
קלארק לראשונה התאמן בארגון MCW אשר ממוקם במרילנד וערך את הופעת הבכורה שלו בזירה לאחר ארבעה חודשים באוקטובר 2014. שנה לאחר מכן הוא זכה ביחד עם ליאו ראש באליפות הזוגות של הארגון.
בנוסף לכך שעבד עבור MCW, קלארק ערך הופעות במספר ארגונים עצמאיים אחרים כמו wXw, CZW ועוד.
קלארק החל להתאמן בענף ההיאבקות המקצועית בארגון היאבקות ממרילנד בשם Maryland Championship Wrestling (MCW) תחת הדרכתו של פטריק ברינק.
לאחר ארבעה חודשי אימון, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון זה ב-3 באוקטובר 2014 תחת שם הבמה ריק פאוורס.
במסגרת שהותו בארגון זה, הוא זכה באליפות הזוגות של MCW יחדיו עם ליאו ראש באוקטובר 2015. הוא השתמש לזמן קצר בשם הבמה סלאגר קלארק לפני שהחליט להשתמש בשם הבמה פטריק קלארק.
בנוסף להופעותיו בארגון ההיאבקות MCW, קלארק הופיע במגוון ארגוני היאבקות עצמאיים נוספים במהלך שנת 2015, שביניהם Combat Zone Wrestling (CZW) ו-World Xtreme Wrestling (wXw).
קלארק נבחר להיות מתחרה בעונה השישית של התחרות Tough Enough של ה-WWE, שעלתה לאוויר ביוני 2015. אף על פי שנחשב לאחד המתחרים שיזכו בתחרות, קלארק הודח בפרק החמישי, מה שהציב אותו במקום התשיעי הכולל בתחרות.
ב-17 באוקטובר 2015 דווח שקלארק חתם על חוזה פיתוח עם ה-WWE.
את הופעת הבכורה שלו בזירה ערך בלייקלנד, פלורידה בפברואר 2016 בהפסד לרידיק מוס.
את הקרב הטלוויזיוני הראשון שלו ערך חצי שנה מאוחר יותר כאשר הוא מפסיד לאוסטין אריס.
ב-19 באוקטובר קלארק איתגר את אלוף NXT דאז, שינסקה נקאמורה, אך קלארק הותקף על ידי האלוף.
את ניצחון הבכורה רשם קלארק ב-1 במרץ 2017 כאשר הוא מנצח את שון מלוטה.
ב-24 במאי קלארק שב ל-NXT בדמות חדשה, שקיבל השראה מהזמר פרינס.
שם הדמות היה ולווטין דרים.
דרים פתח ביריבות נגד אליסטר בלאק כאשר הוא מתגרה ומטריד אותו לומר את שמו של הלווטין דרים.
מהלכים אלה הובילו לקרב בין השניים באירוע NXT TakeOver: WarGames, שבו דרים הפסיד.
לאחר הקרב בלאק התיישב ליד דרים ובסופו של דבר אמר את שמו.
ב-24 בינואר 2018 דרים נוצח על ידי ג'וני גרגאנו בקרב שהוגדר כ"הכל או כלום", גרגאנו היה המועמד לאליפות NXT, אך לולווטין דרים ניתנה האפשרות להחליף את גרגאנו בקרב האליפות נגד אנדרדה "סיין" אלמאס באירוע NXT TakeOver: Philadelphia, רק במידה וינצח את גרגאנו.
לאחר הקרב, קסיוס אונו התעמת מאחורי הקלעים עם הדרים, מה שגרם לטריפל H לאשר את הקרב בין אונו לדרים באירוע שייערך בפילדלפיה.
באירוע זה ולווטין דרים ניצח את קסיוס אונו.
ב-21 בפברואר גבר על נו ויי חוסה.
שבוע לאחר מכן דרים ניצח את אלוף בריטניה לשעבר, טיילר בייט.
ב-28 במרץ הג'נרל מנג'ר, ויליאם ריגל, כלל את דרים לקרב המשושה שיהיה קרב סולם, שייערך באירוע NXT TakeOver: New Orleans ולמעשה יקבע את אלוף צפון אמריקה הראשון בתולדות הארגון NXT.
בקרב זה שהתקיים ב-7 באפריל, ולווטין דרים כשל בניסיונו להפוך לאלוף צפון אמריקה הראשון, ומי שזכה בקרב היה אדם קול.
ב-16 במאי דרים היה בקרב נגד ריקושט, אך הקרב הופסק לאחר שלארס סאליבן הפריע למהלך הקרב ופסל אותו.
עקב כך, ויליאם ריגל קבע קרב האנדקיאפ בין דרים וריקושט לבין סאליבן לשבוע הבא.
בקרב זה, סאליבן ניצח לאחר שדרים תקף את ריקושט ונטש את הזירה, לאחר מכן ביצע סאליבן את מהלך הסיום שלו על ריקושט והצמיד אותו לניצחון.
ב-30 במאי ולווטין דרים אישר שהוא יתמודד מול ריקושט באירוע NXT TakeOver: Chicago II.
באירוע זה, שנערך ב-16 ביוני, דרים הפסיד לריקושט.
ב-19 ביוני במסגרת האירוע טורניר אליפות בריטניה, ולווטין דרים ו-EC3 הפסידו לאליסטר בלאק וריקושט.
ב-4 ביולי ולווטין דרים גבר על כריסטופר דיג'אק.
באירוע NXT TakeOver: Brooklyn 4, שנערך ב-18 באוגוסט, ולווטין דרים גבר על EC3. ב-5 בספטמבר, דרים ניצח את ג'וני גרגאנו בקרב המרכזי של הערב.
ב-7 בנובמבר, דרים נוצח על ידי סאליבן במסגרת הקרב המרכזי של התוכנית.
באירוע NXT TakeOver: WarGames II, שנערך ב-17 בנובמבר, דרים כשל בניסיונו לזכות בתואר אליפות ה-NXT לאחר הפסד לאלוף, תומאסו צ'אמפה.
ב-23 בינואר 2019, דרים ניצח את בובי פיש.
דרים נטל חלק בטורניר ה-Worlds Collide, שהתקיים ב-26 וב-27 בינואר, ובו ניצח את טוני ניס בסיבוב הראשון, את הומברטו קאריו ברבע הגמר, את ג'ורדן דבלין בחצי הגמר ואת טיילר בייט בגמר.
עקב זכייתו בטורניר זה, הוענקה לו ההזדמנות להתחרות על איזו אליפות שירצה, והוא בחר להתחרות מול ג'וני גרגאנו על אליפות צפון אמריקה של NXT.
במהלך הקלטות התוכנית NXT ב-30 בינואר (הפרק שודר ב-20 בפברואר), דרים מימש את ההזדמנות אשר ניתנה לו ועשה זאת בהצלחה, כשהוא ניצח את גרגאנו וזכה באליפות צפון אמריקה של NXT.
באירוע NXT TakeOver: New York, שנערך ב-5 באפריל, דרים הגן בהצלחה על אליפות צפון אמריקה של NXT נגד מאט רידל.
לאחר שדרים השמיץ את באדי מרפי על הפסדו לטוני ניס ברסלמניה 35, נקבע קרב ביניהם על אליפות צפון אמריקה של NXT.
קרב זה נערך ב-17 באפריל בפרק של התוכנית NXT, ובו דרים הגן על התואר בהצלחה.
באירוע NXT TakeOver: XXV, שנערך ב-1 ביוני, דרים הגן בהצלחה על אליפות צפון אמריקה של NXT נגד טיילר בריז.
ב-19 ביוני, דרים, מאט רידל וטיילר בריז הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לחברי קבוצת The Undisputed Era, אדם קול, בובי פיש ורודריק סטרונג.
באירוע NXT TakeOver: Toronto, שנערך ב-10 באוגוסט, דרים רשם הגנה מוצלחת על התואר, הפעם במסגרת קרב משולש נגד פיט דאן ורודריק סטרונג.
ב-4 בספטמבר, דרים ניצח את קונה ריבס בקרב שאינו היה על אליפות צפון אמריקה של NXT.
ב-18 בספטמבר בתוכנית הבכורה של NXT בשידור ישיר ברשת USA, דרים הפסיד את התואר לרודריק סטרונג.
לאחר שנעדר מן המרקע עקב פציעה בגבו, הוא חזר ב-5 בפברואר 2020, כשהוא תקף את חברי קבוצת The Undisputed Era.
לאחר שהתגרה ברודריק סטרונג, השניים התחרו ביניהם בקרב ב-19 בפברואר, שבו דרים יצא עם ידו על העליונה, לעומת זאת, לאחר הקרב הוא הותקף באופן מיידי על ידי חברי הקבוצה.
ב-4 במרץ, דרים הפסיד בקרב כלוב לרודריק סטרונג.
ב-1 באפריל, דרים גבר על בובי פיש.
ב-22 באפריל, דרים ודקסטר לומיס ניצחו בקרב זוגות את אדם קול ורודריק סטרונג.
ב-6 במאי, דרים כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-NXT לאחר שהפסיד לאדם קול.
באירוע NXT TakeOver: In Your House, שנערך ב-7 ביוני, דרים כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-NXT לאחר שהפסיד לאדם קול בקרב בקלוט בראול, שההתניה שהוצבה בקרב הייתה שבמידה שדרים יפסיד, הוא לא יוכל לאתגר על אליפות ה-NXT כל עוד שקול ישמש כאלוף.
ב-12 באוגוסט, דרים התמודד מול קמרון גריימס וקושידה בקרב משולש אשר קבע את זהות המעפיל לקרב הסולם על אליפות צפון אמריקה של NXT באירוע NXT TakeOver XXX, שבסופו גריימס ניצח.
באירוע זה, שנערך ב-22 באוגוסט, דרים התמודד מול ברונסון ריד, קמרון גריימס, דמיאן פריסט וג'וני גרגאנו בקרב סולם מחומש על אליפות צפון אמריקה הפנויה של NXT, שבסופו פריסט ניצח.
באירוע NXT TakeOver 31, שנערך ב-4 באוקטובר, דרים הפסיד לקושידה כתוצאה מהכנעה.
ב-4 בנובמבר, דרים נחל הפסד לתומאסו צ'אמפה.
ב-23 בדצמבר, דרים רשם הפסד נוסף, הפעם לאדם קול, הופעה שהתבררה כאחרונה של דרים ב-WWE.
ב-20 במאי 2021, דרים שוחרר מהחוזה שלו בארגון לאחר חמישה חודשים בהם לא היה פעיל.
אליפות הזוגות של MCW (פעם אחת) - עם ליאו ראש
PWI דירג אותו במקום ה-26 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
המתאבק המשתפר של השנה (2018)
יריבות השנה (2017) - נגד אליסטר בלאק
הוולודרום הלאומי על שם סילבן אדמס הוא מתקן אימונים ותחרויות אולימפי לאופני מסלול במרכז הספורט הלאומי, בהדר יוסף בתל אביב.
הוא קרוי על שם הפילנתרופ היהודי-קנדי סילבן אדמס, שתרם 40 מיליון שקל למען הקמתו.
החל משנת 2016 ביקש סילבן אדמס לקדם בישראל את ספורט רכיבת האופניים התחרותית.
אדמס כבר העמיד תרומה כדי להקים מכון למצוינות בספורט באוניברסיטת תל אביב והשקיע ממון וזמן כדי שמרוץ האופניים ג'ירו ד'איטליה 2018 יעבור בישראל.
אדמס הגיע להסכם עם עיריית תל אביב-יפו, באמצעות קרן תל אביב לפיתוח למימון מחצית מעלות ההקמה של המתקן (מחצית העלות השנייה הייתה מתקציב עיריית תל אביב).
בניית המתקן החלה במאי 2017 והושלמה במאי 2019. עם השלמת הבנייה הפך לוולודרום השני במזרח התיכון, אחרי הוולודרום במצרים.
ב-2022 אירח את "אליפות העולם ה-47 באופני מסלול לנוער עד גיל-18" (במקור נועד לארח אותה כבר ב-2021 אלא שנדחתה בשל הקורונה).
כמו כן אירח תחרויות רכיבה באופני מסלול גם במכביה ה-21 שהתקיימה ב-2022. הולודרום התמודד על אירוח "אליפות אירופה באופני מסלול לצעירים עד גיל 23" ב-2025.
הוולודרום נבנה על כר הדשא במרכז מתקן ששימש לאימוני אתלטיקה, ומסלולי הריצה במקום נסללו מחדש מסביב לוולודרום.
הוולודרום הוא בתקן אולימפי, בו זירה מעץ בעלת מסלול אליפטי בעל שוליים משופעים שבו שתי פניות מעגליות של 180 מעלות ושתי ישורות.
הוא נבנה כמתקן מקורה, אבל פתוח ומאוורר בהיקפו (אם כי מחופה ביריעות מבודדות מרוחות בעונת החורף), לאימונים ולתחרויות בינלאומיות בקטגוריה 2 (אורך המסלול הוא 250 מטר) לפי הנחיות האיגוד הבינלאומי לאופניים.
המתקן משמש בעיקר לאימונים ויש בו רק יציע קטן בו כ-200 מקומות ישיבה לקהל ובתחרויות יכול להכיל כ-620 צופים בגלריה המקיפה את המסלול.
כדי לאפשר את המשך פעילות האתלטיקה במתקן, בתוך הוולודרום נבנו מסלול אימונים ל-200 מטר ריצה, ישורת ספרינטים של 60 מטר, מרחב לקפיצה לגובה, קפיצה משולשת, קפיצה במוט והדיפת כדור ברזל ומסביבו שוקמו מסלולי הרקורטן שנועדו לאימונים ולחימום לתחרויות באצטדיון הסמוך.
מרכז הולודרום משמש גם לצרכים נוספים כגון אימוני ג'ודו.
ב-2024 נחתם הסכם לחיפוי גג המבנה ביריעות חשמל סולארי.
ולודרום ד'איבר (מילולית: "ולודרום חורף".
בצרפתית: Vélodrome d'Hiver, או בקיצור Vel' d'Hiv) היה זירה סגורה למרוצי אופני מסלול שניצב בפינת שדרת דה גרנל ורחוב Rue Nélaton ברובע החמישה-עשר של פריז, סמוך לנהר הסן, לא רחוק ממגדל אייפל.
המקום שימש גם לאירועי הוקי קרח, אגרוף, היאבקות, גלגיליות ומופעי קרקס, על מנת לאפשר פעילות ספורטיבית בחורף.
המקום נחנך ב-1909 והיה אחד ממתקני אולימפיאדת פריז (1924).
אולם עיקר פרסומו הגיע מהיותו נקודת הריכוז אליה הובלו יהודי פריז ביולי 1942 באירוע שנודע כ"מצוד ול ד'איבר", וממנו הובלו למחנות הריכוז דראנסי וקומפיין ומהם לאושוויץ.
הוולודרום עלה באש במאי 1959 ונהרס כליל בעקבות כך.
במקום נמצאת כיום כיכר עירונית בשם Place des Martyrs-Juifs-du-Vélodrome-d'Hiver (כיכר הקדושים היהודים של הוולודרום) ובה אנדרטה המנציחה את סיפורם.
שורשי הוולודרום במבנה שהוקם עבור התערוכה העולמית של פריז (1900).
לאחר סיום התערוכה, הגה אנרי דגראנז' (Henri Desgrange), מייסדו של הטור דה פראנס, את השימוש במקום כזירה סגורה למרוצי אופניים ופעילות ספורטיבית חורפית.
המבנה הועמד להריסה ב-1909 כיוון שהסתיר את מגדל אייפל ובמקומו הוקם בסמוך הוולודרום ד'איבר.
אורך מסלול הרכיבה הפנימי היה 250 מטרים והמקום יכול היה להכיל 20,000 צופים.
ב-13 בינואר 1913 התקיים במקום אירוע מרוץ אופניים לקבוצות של שישה ימים (Six jours de Paris), שהפך למסורת אהובה, במסגרתה הוענקו פרסים על ידי ידוענים שונים שצפו במרוץ (אחד האוהדים הנלהבים של האירוע היה ארנסט המינגוויי).
באולימפיאדת פריז (1924) שימש המקום לתחרויות האגרוף, סייף, הרמת משקולות והיאבקות.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלה המחליקה האמנותית והאלופה האולימפית הנורווגית סוניה הני לפתח מופעי ראווה ובידור בהחלקה על הקרח.
אביה היה האמרגן והני עצמה ערכה את הכוריאוגרפיה של מופעים אלה שהועלו במקום.
כן נודע המקום באותה תקופה במופעי קרקס.
במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1937) התקיימו במקום מופעי ראווה (Naissance du Cité).
לאחר המעצר, חלק מהיהודים נלקחו באוטובוס למחנה כליאה במתחם דירות בפרבר הצפוני דראנסי.
רוב המגורשים (מעל ל-8,000) נלקחו לוולודרום ד'איבר ששימש כבר בקיץ 1941 כבית כלא שבו נאספו 4,000 גברים יהודים לקראת שילוחם למחנות השמדה.
ב-7 בנובמבר 1957 התקיים מרוץ שישה-הימים האחרון, בין מקבלי הפרסים באותו מרוץ היה ז'אק אנקטיל.
מצבו של המבנה באותה עת היה כבר מוזנח וגגו דלף.
ב-12 במאי 1959 הציג במקום סלבדור דאלי מיצירותיו במסגרת הפנינג אמנות.
באחד מהלילות שלאחר מכן פרצה דליקה במקום שכילתה את רובו.
ולדרום ד'איבר נהרס עקב נזקי השריפה בשנת 1959. באותה שנה נתלה על אחד מבנייני הממשלה במקום שלט הנצחה המציין את המצוד אחר היהודים וריכוזם במקום.
ב-1994 נחנכה אנדרטה באתר, פסל יצוק של מספר דמויות (ילדים, שני גברים, אישה בהריון) עם הכיתוב: "הרפובליקה הצרפתית במחווה לקורבנות הרדיפות הגזעניות והאנטישמיות שביצעו פשעים נגד האנושות תחת סמכותה של מה שמכונה מדינת צרפת'".
הוולודרום מופיע (במסגרת ייצוג כתפאורה) בסרטים שנערכו על שואת יהודי פריז, בהם המפתח של שרה ונקודת איסוף.
ולווין גרדן סיטי היא עיר בהרטפורדשייר, אחד ממחוזות אנגליה.
העיר ממוקמת כ-32 קילומטרים מקינג קרוס בלונדון.
היא נוסדה בשנת 1920 והייתה אחת מהערים החדשות הראשונות (; מאז 1948).
ג'יימי לין סאנטיר הידועה יותר בשם הבמה שלה, ולווט סקיי, היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות Ring of Honor כחלק מקבוצת ה"אלור" ביחד עם אנג'לינה לאב ומנדי לאון.
היא ידועה בעיקר בשל עבודתה בארגון Total Nonstop Action Wrestling (TNA), שבו הייתה פעמיים אלופת נשות הנוקאאוטס של TNA ופעם אחת אלופת זוגות הנוקאאוטס של TNA כחלק מקבוצת הביוטיפול פיפל (עם לייסי ואן אריק ומדיסון ריין), כך שהקבוצה הגנה על התואר תחת חוק פריבירד.
בתיכון, סאנטיר התחרתה בענפי ספורט כמו פוטבול, עידוד ועוד.
אליפות הנשים של DPW (פעם אחת)
אליפות הליידיז של GWA (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Models Mania
PWI דירג אותה במקום ה-11 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2013
הישגים בארגון ההיאבקות TNT Pro Wrestling
אליפות הנשים של TNT (פעם אחת)
אליפות נשות הנוקאאוטס של TNA (פעמיים)
אליפות זוגות הנוקאאוטס של TNA (פעם אחת) - עם לייסי ואן אריק ומדיסון ריין
אליפות זוגות הנשים של UWA (פעם אחת) - עם אריאל
אליפות הזוגות העולמית של UWA (פעמיים) - עם אפריל האנטר (1) וטיפאני מדיסון (1)
ולוציזאורוס (שם מדעי: Velocisaurus; משמעות השם: "זוחל/לטאה זריזה") הוא סוג של דינוזאור בן למשפחת הנואזאוריים שהתקיים באמריקה הדרומית של הקרטיקון לפני 85 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו בארגנטינה, ותוארו בשנת 1991 בידי החוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה .
דינוזאור קדום זה היה קטן יחסית באורך 1.5 מטר לרבות הזנב, היה בעל עצמות חלולות, ונחשב לסוג הקטן ביותר במשפחתו.
בכף רגלו היו ארבע אצבעות והשלישית הייתה החזקה מבין כולן והנושאת העיקרית של משקלו, דבר שלא ידוע אצל אף תרופוד כולל העופות, וכנראה התאים לתנאי ריצה מהירה.
הדינוזאור היה בעל דמיון קלוש לולוצירפטור ממונגוליה, אך היה בעל טפרים שטוחים יחסית וגפיים קדמיות מנוונות יותר, בדומה לגפי האבליזאוריים הקרובים לו.
בונפרטה העריך שהדינוזאור הקדום היה אוכל כל ולאו דווקא צייד מאחר שהטפרים של רגליו היו שטוחים מכדי לשסע טרף בריצה תוך זינוק כמו אצל הרפטורים.
מספר עצמות שנבדקו הוערכו כשבורות משבר מאמץ, דבר המצוי במחלוקת.
חלק מהחוקרים העריכו שהוולוציזאורוס השתייך למשפחה עצמאית קרובה לנואזאוריים - Velocisauridae, אך הוא משויך למשפחה והוא קרוב בעיקר למסיאקזאורוס ממדגסקר והיה בעל לסתות ארוכות מלאות שיניים חדות שפנו קדימה מעט.
ולורנט הוא משחק וידאו חינמי מרובה משתתפים מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח והופץ על ידי Riot Games למערכת ההפעלה Microsoft Windows ב-2 ביוני 2020. המשחק יצא לאור כגרסת בטא סגורה ב-7 באפריל בטרם יציאת הגרסה המלאה.
המשחק מבוסס על משחק קבוצתי ואיזון בין הדמויות השונות.
ולורנט מבוסס על משחקים תחרותיים מאותה הסוגה, כמו Counter-Strike: Global Offensive ו-Overwatch.
חובבני (Unrated) – במצב המשחק הזה ישנן שתי קבוצות, כאשר כל קבוצה מונה חמישה שחקנים.
קבוצה אחת מתחילה בתור הקבוצה התוקפת, והשנייה בתור הקבוצה המגינה כאשר על הקבוצה התוקפת, שברשותה יש פצצה, להטמין את הפצצה באחד מהקומות שנקבעו מראש במשחק (מקומות אלו נקראים "אתרים" - "Sites", בכל מפה יש 2 אתרים חוץ מHaven שבו יש שלושה).
לפי איכות המשחק של אותו שחקן באותו סיבוב, השחקן מקבל כסף, שאיתו הוא יכול לקנות כלי נשק ומגנים, והוא נעזר בהם כדי לנצח.
שנקרא מצב המשחק הזה אינו תחרותי, כלומר לא עובד לפי שיטת דירוג כלשהי, והקבוצה המנצחת היא הראשונה להגיע ל-13 סיבובים (כאשר לאחר 12 הסיבובים הראשונים הקבוצה שתקפה עוברת להגנה ולהפך).
תחרותי (Competitive) – מצב המשחק הזה דומה למצב החובבני, פרט לכך שהוא מבוסס על רמות - הרמה של השחקן נקבעת על פי יכולותיו וכך גם הסיבובים עצמם מתוכננים כך ששחקנים ישחקו כנגד שחקנים באותה הרמה.
כל רמה (חוץ מהרמה הגבוהה ביותר) מורכבת משלוש תת-רמות, כאשר עולים ויורדים ביניהן לפי מאזן הניצחונות ולפי ביצוע השחקן באופן אישי במשחק.
Spike rush - מצב משחק הדומה ברובו למצב המשחק unrated, אלא שבו הקבוצה המנצחת הראשונה להגיע ל-4 סיבובים.
בנוסף, כל השחקנים מקבלים את אותו נשק ויש נקודות (נקראות במשחק "orbs") שניתן לאסוף ולקבל תוספות כגון: שדרוג נשק, תוספת חיים, או לקבל את היכולת המיוחדת של אותה דמות.
Deathmatch - מצב המשחק מסוג "free for all", כלומר אין קבוצות וכל שחקן לעצמו.
כאשר מתחיל המשחק כל שחקן יכול לקנות לעצמו נשק לבחירתו, ולנסות להשיג כמה שיותר הריגות, השחקן הראשון שמגיע ל-40 הריגות, או עם מספר ההריגות הגבוה ביותר אחרי 9 דקות מנצח.
Escalation - מצב משחק דמוי "Free for all" אך בקבוצות.
לכל קבוצה יש נשק גלובאלי ועם כל הריגה הנשק משתנה.
Replication - מצב משחק בעל חוקים דומים למצב הUnrated, אך כל הדמויות של הקבוצה זהות, הכסף זהה אצל כל המשתתפים למשך כל הסיבובים והמטרה היא להיות הקבוצה הראשונה שמנצחת 5 סיבובים.
ג'ט (Jett) - סוכנת דרום קוריאנית שמסוגלת לכשף רוח.
יכולת זו נותנת לה תנועה דינאמית ברחבי המפה.
פיניקס (Phoenix) - סוכן בריטי שמסוגל לכשף אש.
משתמש ביכולות אלו לחסום פריצות של אויבים, לעוור אותם ועוד.
רייז (Raze) - סוכנת ברזילאית שמתמתחה בחומרי נפץ.
ביניהם רובוט שמסוגל לאתר אויבים ולתקוף אותם, רימון יד, ומשגר רקטות.
ריינה (Reyna) - סוכנת מקסיקנית שמסוגלת לצרוך נשמות כדי להחיות את עצמה או להיעלם לזמן קצר.
יורו (Yoru) - סוכן יפני שמסוגל לחצות בין ממדים.
יכולת זו נותנת להשתגר בין מקומות, לעוור את אויביו ואפילו להפוך לבלתי נראה לזמן קצר.
נאון (Neon) - סוכנת פיליפינית שמסוגלת להשתמש בחשמל.
יכולת זו נותנת לה אפשרות לרוץ במהירות, להמם אויבים ואף לחשמל אותם.
אייסו (Iso) - סוכן סיני שמשתמש באנרגיה רדיאנטית כדי לבנות לעצמו מגן חסין כדורים, להחליש אויבים ואף לשלוח את עצמו ועוד אויב אחד לזירה מיוחדת לקרב עד המוות.
ברימסטון (Brimstone) - סוכן מארצות הברית עם גישה לכלי נשק אוויריים, ביניהם ענני עשן וקרני לייזר.
אומן (Omen) - סוכן שמתמחה בחומר אפל, הוא מסוגל לתעתע באויביו, להשתגר ממקום למקום, ולזרוק ענני עשן.
וייפר (Viper) - סוכנת מארצות הברית שמתמחה בחומצה ובחומרים רדיו-אקטיביים, מסוגלת לחסום את שדה הראייה של אויביה, עם חומה וענן של חומצה, כמו כן גם לזרוק חומצה על הקרקע כדי לפגוע באויביה.
אסטרה (Astra) - סוכנת מגאנה שמשתמשת בכוכבים לטובתה.
כל כוכב יכול להפוך לענן עשן, פיצוץ שפוגע באויבים וגם שדה גרביטציה שמושך אותם.
הרבור (Harbor) - סוכן הודי, שמסוגל לכשף מים.
יכולת זו נותנת לו לבנות חומות, גלים עצומים של מים שמאיטים אויבים, ואף להמם אותם.
קלוב (Clove) - סוכנת מסקוטלנד, בריטניה, שמשתמשת בפרפרים כדי לחסום את שדה הראייה של אויביה, להחליש אותם, ואף לחזור לתחייה אחרי המוות.
סובה (Sova) - סוכן רוסי שמתמחה בחץ וקשת.
יכול לירות חץ חשמל שפוגע באויביו, וגם חץ סיור שעוזר לו לראות את אויביו.
בריץ' (Breach) - סוכן שוודי עם זוג ידיים מכניות.
בטכנולוגיה זו הוא מסוגל להמם את האויב דרך קירות, לעוור אותו, ואף להרוג אותו.
סקיי (Skye) - סוכנת אוסטרלית שמשתמשת בקמיעות של חיות.
ביניהם קמיע של ציפור שמסוגל לעוור אויבים, קמיע של זאב טסמני שמסוגל להמם אויבים וקמיע של שלושה זאבים שצדים את האויב ברחבי המפה.
קאי או (Kay/o) - סוכן רובוטי שמתמחה בטכנולוגיה.
הוא משתמש בזה כדי לזרוק פצצות, פצצות עיוור, סכין שמנטרלת יכולות של אחרים ולחזור לחיים אחרי שהוא מת.
פייד (Fade) - סוכנת טורקית שמשתמשת בפחד וסיוטים.
היא משתמשת ביכולת זאת בכדי להשיג מידע על אויביה, להמם אותם, ולהדביק אותם לקרקע.
גקו (Gekko) סוכן מלוס אנג'לס, ארצות הברית, שמשתמש ביצורים צבעוניים לטובתו.
הוא מסוגל להמם את אויביו, לעוור אותם, וגם לנטרל או לטמון את הפצצה מבלי להתקרב אפילו לאזור ההטמנה.
טג'ו (TEJO) יועץ מודיעין ותיק מקולומביה, מערכת ההדרכה הבליסטית של טג'ו לוחצת על האויב לוותר על הקרקע שלו - או על חייהם.
התקיפות הממוקדות שלו מחזיקות את היריבים מאיזון ומתחת לעקב שלו
סייג' (Sage) - סוכנת סינית שמסוגלת לכשף קריסטלים או קרח.
היא משתמשת בזה להחיות את חבריה לקבוצה, לבנות חומות ולהאט את אויביה.
סייפר (Cypher) - סוכן מרוקאי שמסוגל לאסוף מידע על אויביו על ידי שימוש במצלמות אבטחה, תיל ממעיד ובטכנולוגיות אחרות.
קילג'וי (Killjoy) - סוכנת גרמנייה שמתמחה בהנדסת רובוטים.
בין מכונותיה מכונת ירייה אוטומטית, ובוט אזעקה שמאתר אויבים קרובים.
צ'יימבר (Chamber) - סוכן צרפתי שמעצב נשקים.
באמתחתו קלפים משוכללים שמסוגלים להפוך למשגרים (טלפורטרים) ומלכודות קטנות.
כמו כן גם רובה צלפים ואקדח משופרים שרק לו יש גישה להם.
דדלוק (Deadlock) - סוכנת נורווגית שמתמחה בטכנולוגיית ננו-חוטים.
בין מכשיריה נמנים קירות בלתי נראים, פצצות ננו-חוטים, ומערכת אזעקה משוכללת המתבססת על שמע.
וייז (Vyse) - סוכנת שמשתמשת במתכת נוזלית כדי לעוור, ללכוד ואף לפרוק את האויבים מנשקיהם לזמן קצר.
באתר IGN המשחק קיבל ציון של 9/10 וכותב המאמר כתב עליו: "אני רוצה לשחק בו עד שלא יישאר במה עוד להשתפר".
באתר GameSpot המשחק קיבל ציון של 7/10.
המחלוקת לגבי תוכנת האנטי-צ'יט במשחק
המשחק משתמש בתוכנת אנטי-צ'יט (הגנה מפני רמאויות במשחק) בשם Vanguard, הנחשבת שנויה במחלוקת עקב העובדה שהיא נעזרת במנהל התקן שרץ ברמת הליבה (Kernel-mode driver) ובאמצעותו מקבלת גישה מוחלטת למערכת המחשב.
מגזין המחשוב OSNews, שמתמחה במערכות הפעלה, הביע את דאגתו מכך שRiot, וחברת האם, החברה הסינית Tencent (המשתפת פעולה עם הממשל הקומוניסטי הסיני), ישתמשו בתוכנה זו כדי לרגל אחרי שחקנים, וכן כי האקרים יכולים לנצל לרעה את מנהל ההתקן על מנת לקבל שליטה על מערכות מחשוב.
Riot הכחישה דיווחים אלו ואף עודדה שחקנים לדווח על פרצות אבטחה, במידה ויתגלו כאלו.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2025הפרטיטורה המקורית הטובה ביותר – סרט קצר (אנימציה)צ'ינג מאדיעיצוב מוזיקלי - טריילרהשיר הטוב ביותר/פסקול – משחק וידאו ניידbbno$השיר הטוב ביותר/פסקול – פרסומת מסחרית"In My Zone" – bbno$פיקוח מוזיקלי – משחק וידאוג'וני אלטפטר
ולוואלי דיקינסון הורשעה בריגול נגד ארצות הברית מטעם יפן במהלך מלחמת העולם השנייה.
הייתה ידועה בשם "אשת הבובה".
היא השתמשה בעסק שלה בעיר ניו יורק כדי לשלוח מידע על הצי של ארצות הברית לאנשי קשר בארגנטינה באמצעות הודעות סטגנוגרפיות.
לבסוף היא נתפסה כשאחד מאנשי הקשר שלה בבואנוס איירס עבר למקום אחר והודעותיה הוחזרו.
דיקינסון נולדה בשם ולוואלי מלונה בלוצ'ר בסקרמנטו, קליפורניה לאוטו ואליזבת בלוצ'ר.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד ב-1918 אך לא קיבלה את התואר הראשון שלה באמנויות עד ינואר 1937, לכאורה משום שלא החזירה ספרים שבבעלות האוניברסיטה.
בסוף שנות ה-20 עד אמצע שנות ה-30, הועסקה דיקינסון בחברת תיווך בסן פרנסיסקו, קליפורניה, בבעלות בעלה לעתיד, לי טי דיקינסון.
זמן קצר לאחר נישואיה עבדה דיקינסון כעובדת סוציאלית באזור עד 1937. המשרד עשה עסקים עם יפנים והעניין של בני הזוג דיקינסון ביפן גדל עד כדי כך שהם הצטרפו לאגודה היפנית-אמריקאית, שם החלו להתחכך עם חברי הקונסוליה היפנית.
מאוחר יותר, גם קבע ה-FBI שהיא ביקרה לעיתים קרובות בקונסוליה, השתתפה במפגשים חברתיים חשובים שבהם נכחו חברי הצי היפני ופקידי ממשל יפני גבוהים אחרים, ואירחה יפנים רבים בביתה.
כשהצלחתה של החברה שלהם פחתה, כך גם תפקידם של בני הזוג דיקינסון כתומכים ביחסים טובים בין יפן לארצות הברית.
בשנת 1937, משפחת דיקינסון עברה לניו יורק, שם עבדה זמן קצר כעובדת בחנות כלבו.
לי דיקינסון סייע לעסק של אשתו על ידי טיפול בחשבונאות עד מותו, ב-29 במרץ 1943.
בפברואר 1942 הובא לידיעת ה-FBI מכתב, שיורט על ידי צנזורים בזמן מלחמה.
המכתב, כביכול מאישה בפורטלנד, אורגון לאדם בבואנוס איירס, דן ב"בית חולים נפלא לבובות" וציין כי הכותבת שלחה "שלוש בובות אנגליות עתיקות" לתיקון.
במכתב צוינו גם "רשתות דגים" ו"בלונים".
בהתבסס על המכתב לעיל, ה-FBI פתח בחקירת ריגול.
במהלך הזמן הזה, נשלחו ארבעה מכתבים נוספים לאותה כתובת בבואנוס איירס, סניורה אינס לופז דה מולינאלי ברחוב או'היגינס 2563. עם זאת, המכתבים הוחזרו לשולח, בשל "כתובת לא ידועה".
מכתבים אלה נמסרו לרשויות הדואר והם מסרו אותם לידי ה-FBI.
האנשים ששמותיהם הופיעו על המעטפה כשולחים ציינו כי המכתבים מכילים מידע המתאים לחייהם האישיים ולתחביביהם, והחתימות על המכתבים הנאמרים דומות לשלהם.
אך כל הארבעה הכחישו בתוקף כי שלחו את המכתבים לכתובת בארגנטינה.
אחד המכתבים, שנשלח לכאורה על ידי מרי וואלאס מספרינגפילד, אוהיו, אמנם ציין את כתובת ביתה - היי סטריט 1808E - אך נשלח מהדואר בניו יורק, מקום בו מעולם לא הייתה.
המכתב, שדן בעיקר בבובות, הכיל התייחסויות ל"מר שו, שהיה חולה אך יחזור לעבודה בקרוב".
המכתב תאם מידע לפיו המשחתת USS Shaw, שניזוקה במתקפת פרל הארבור, השלימה תיקונים בחוף המערבי והייתה אמורה בקרוב להצטרף שוב לצי האוקיינוס השקט.
מכתב אחר, שניתן לאף-בי-איי באוגוסט של אותה שנה, נכתב על ידי אישה בקולורדו ספרינגס, קולורדו, נשלח בדואר מאוקלנד, קליפורניה.
המכתב הזה, שנכתב בפברואר, התייחס לשבע בובות קטנות שהכותב אמר שישונו כך שיראו כאילו הן "שבע בובות סיניות אמיתיות", שנועדו לחקות משפחה של הורים, סבים וסבתות ושלושה ילדים.
ה-FBI קבע כי המכתב נכתב זמן קצר לאחר ששיירת ספינות הגיעה למספנת הצי מארה איילנד ב-ואייחו, קליפורניה.
המכתב הכיל פרטים מסוימים על הספינות, שאם היו מפורסמים, היו פוגעים במאמץ המלחמתי.
אותה אישה גם מסרה ל-FBI מכתב שהוחזר לה על ידי משרד הדואר מוקדם יותר באותו חודש.
המכתב השני, ממאי, ובחותמת הדואר מפורטלנד, אורגון, דן ברכישת בובה של "רקדן מקדש סיאמי".
בחלק מהמכתב נכתב:"זה ניזוק, כלומר נקרע באמצע.
אבל עכשיו זה תוקן ואני אוהב את זה מאוד.
לא הצלחתי להשיג בן זוג לרקדנית הסיאמית הזו, אז אני משנה בובה רגילה קטנה לבובת סיאם שנייה."קריפטוגרפים קבעו שהתרגום הוא "זה עתה השגתי מידע מאובטח על ספינת מלחמה, נושאת מטוסים.
הם לא יכלו להשיג בן זוג לספינה ואז ספינת מלחמה רגילה הופכת לנושאת מטוסים שנייה..." המידע התאים לנזק שנגרם לנושאת המטוסים USS סרטוגה, שהייתה בתיקונים במספנת הצי פוג'ט סאונד, לפני שהועברה לבסיס הצי בסן דייגו, קליפורניה.
מכתב שלישי, שנמסר ל-FBI על ידי אישה בספוקיין, וושינגטון, הנושא חותמת דואר מסיאטל התייחס ל"בובת ביסקוויט גרמנית, לבושה בחצאית הולה גראס", שנשלחה לסיאטל לצורך תיקונים שיסתיימו מתישהו בסביבות השבוע הראשון של פברואר.
רשויות חיל הים אישרו ל-FBI כי ספינה שניזוקה בפרל הארבור נמצאת בפוג'ט סאונד לצורך תיקונים והתיקון יסתיים בסביבות הזמן המצוין במכתב.
בדיקה פורנזית של כל המכתבים הנוגעים בדבר אישרה כי החתימות הן זיופים, בהתבסס על עותקים של החתימות המקוריות.
עוד עולה מהבדיקה כי בעוד שמכונות כתיבה שונות שימשו לחיבור האותיות, מאפייני ההקלדה הצביעו על כך שהאותיות הורכבו על ידי אדם בודד.
המסקנה אליה הגיעו הבוחנים הייתה שהמכתבים הכילו טקסט קוד המעביר מידע על ספינות הצי האמריקני ומיקומן, מצבן, תיקונן ומעמדן, בדגש על ספינות שניזוקו בפרל הארבור.
האישה בקולורדו ספרינגס כיוונה את ה-FBI לכיוון דיקינסון, בעלת חנות הבובות בניו יורק.
היא האמינה שדיקינסון זייפה את חתימתה על אחד מהמכתבים כנקמה, משום שהאישה איחרה לשלם עבור כמה בובות שרכשה בחנות של דיקינסון.
בהתבסס על חקירות של וואלאס והאישה האחרת המעורבת, הייתה הסכמה שדיקינסון היא החשודה.
בנוסף, כל ארבע הנשים התכתבו בעת ובעונה אחת עם דיקינסון בנוגע לאיסוף בובות.
מכתבים מודפסים בין דיקינסון לנשים המעורבות זוהו על ידי ה-FBI כמי ששימשו במכתב "ספרינגפילד".
חקירה על הרקע של דיקינסון הצביע על מעורבותה בארגונים יפניים בזמן שחייתה בסן פרנסיסקו, וגם שלאחר שעברה לניו יורק, היא ביקרה במועדון ניפון ובמכון היפני בניו יורק והפכה לחברה של הקונסול הכללי היפני.
דיקינסון הייתה מכרה של איצ'ירו יוקויאמה, נספח הצי היפני בוושינגטון די.סי.
חקירה נוספת על פעילותם של בני הזוג דיקינסון מינואר עד יוני 1942 (מסגרת הזמן שבה נשלחו המכתבים) העלתה כי בני הזוג ביקרו באזורים אלה, כשהם שהו בבתי מלון ליד הערים המדוברות.
ה-FBI גם הצליח לקבוע שמכונות כתיבה שהיו בבעלותם והועמדו לרשות האורחים שימשו לחיבור המכתבים שנשלחו לארגנטינה.
חקירות מתמשכות חשפו שדיקינסון לוותה כסף מבנקים ומשותפים עסקיים בניו יורק עד 1941. עם זאת, בשנת 1943, דווח כי היו ברשותה מספר רב של שטרות של 100 דולר, ארבע מהם נמסרו למקורות רשמיים יפנים שקיבלו את הכסף לפני המלחמה ונמצאו במעקב.
בהתבסס על תוצאות החקירה, סוכני FBI עצרו את דיקינסון ב-21 בינואר 1944. בכספת הבנק שלה התגלתה קופסת מזומנים.
הקופסה הכילה 13,000 דולר (219,233.18 דולר ב-2022, מותאם לאינפלציה) ובסופו של דבר התברר שהכסף הגיע ממקורות יפניים.
חלק מהכסף היה בידיו של קפטן יוזו אישיקאווה ממשרד המפקח היפני בניו יורק לפני שהועבר לדיקינסון.
דיקינסון סיפרה לסוכנים שהכסף בכספת הגיע מחברות ביטוח, מחשבון חיסכון ומעסקי הבובות שלה, אך בראיון שנערך לאחר מכן, היא טענה כי מצאה את הכסף החבוי במיטתו של בעלה אחרי מותו.
היא טענה שבעלה לא סיפר לה על מקור הכסף, אבל היא האמינה שזה יכול היה להגיע מהקונסוליה היפנית בניו יורק.
ב-11 בפברואר 1944, הוגש כתב אישום על ידי חבר מושבעים פדרלי בבית המשפט המחוזי של המחוז הדרומי של ניו יורק בארצות הברית בגין הפרת חוקי הצנזורה, שהרשעה בהם עלולה לגרור עונש מקסימלי של עשר שנות מאסר וקנס של 10,000 דולר.
היא טענה לאי אשמה ושוחררה בערבות של 25,000 דולר.
חקירה מתמשכת של ה-FBI הובילה לכתב אישום שני ב-5 במאי, הפעם באשמת הפרת חוקי ריגול, חוק המסחר עם האויב וחוקי הצנזורה, שההרשעה בהם כרוכה בעונש מוות.
היא טענה לאי אשמה ושוחררה בערבות זהה.
ב-28 ביולי 1944 נערכה עסקת טיעון בין משרד הפרקליטות של ארצות הברית לבין דיקינסון, במסגרתה בוטלו כתבי האישום בנושא ריגול וחוק הסחר והיא הודתה באשמה בהפרת הצנזורה והסכימה למסור מידע שברשותה בנוגע לפעילות המודיעין היפני.
לאחר שהודתה באשמה, היא הודתה שהקלידה את חמשת המכתבים המזויפים שהופנו לארגנטינה, תוך שימוש בהתכתבות עם לקוחותיה כדי לזייף את חתימותיהם.
היא טענה שהמידע שנאסף במכתביה היה מתשאול אזרחים תמימים בסיאטל ובסן פרנסיסקו סמוך למיקום המספנות של הצי שם, וכן כמה פרטים מהתבוננות אישית.
היא ציינה כי המכתבים שידרו מידע על ספינות שניזוקו בפרל הארבור וכי שמות הבובות הותאמו לרשימה שהסבירה את סוג הספינות המעורבות.
היא גם ציינה כי הקוד ששימש במכתבים, הוראות השימוש בקוד ושטרות של 25,000 דולר ב-100 דולר הועברו לבעלה על ידי יוקויאמה בסביבות ה-26 בנובמבר 1941, בחנות הבובות שלה בשדרות מדיסון 718 בתמורה לאספקת מידע ליפנים.
היא חזרה על טענותיה כי הכסף הוחבא במיטת בעלה עד מותו.
עם זאת, חקירה של ה-FBI הפריכה את הטענות הללו, וחשפה כי בעוד שדיקינסון הייתה חברה של יוקויאמה, בעלה מעולם לא פגש אותו.
עוד נודע כי באותה תקופה בה בוצע התשלום, נעשתה לבעלה בדיקה גופנית שהצביעה על כך שכושרו הנפשי נפגע.
גם אחות וגם משרתת שהועסקו על ידי בני הזוג דיקינסון באותה תקופה הצהירו נחרצות שמעולם לא הוסתר שם כסף.
ולוואלי דיקינסון הופיעה בבית המשפט לגזר הדין ב-14 באוגוסט 1944. עם גזר הדין, העיר בית המשפט:"קשה להאמין שיש אנשים שלא מבינים שהמדינה שלנו נתונה במאבק לחיים ולמוות.
כל עזרה שניתנת לאויב פירושה מותם של נערים אמריקאים שנלחמים למען הביטחון הלאומי שלנו.
את, כאזרחית, ילידת המדינה, בעלת השכלה אוניברסיטאית ומוכרת ליפנים, בהחלט עוסקת בריגול.
אני חושב שקיבלת את כל ההתחשבות של הממשלה.
כתב האישום בו הודאת באשמה הוא עניין חמור.
לכן אני גוזר עליך את העונש המקסימלי הקבוע בחוק, שהוא עשר שנים וקנס של 10,000$.דיקינסון, שעדיין מתעקשת על חפותה וטוענת שבעלה היה המרגל היפני, נכלאה במוסד הכליאה הפדרלי לנשים (כיום מחנה הכליאה הפדרלי אלדרסון, באלדרסון, מערב וירג'יניה.
היא שוחררה בתנאים מגבילים ב-23 באפריל 1951.
לאחר שחרורה, היא שינתה את שמה לקתרין דיקרסון, שמרה על קשרי ידידות עם יוניס קנדי, והשתתפה בחתונתה ב-1953.
ולויטה הוא מותג של גבינה מעובדת שדומה לגבינה אמריקאית.
הגבינה הומצאה בשנת 1918 על ידי אמיל פריי מחברת מונרו צ'יז במונרו, ניו יורק.
בשנת 1923 התאגדה "חברת גבינת ולויטה" כחברה נפרדת.
ב-1925 הגבינה יוצרה בשני טעמים, שווייצרי ואמריקאי.
החברה נרכשה על ידי תאגיד המזון קראפט בשנת 1927.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, ולויטה הפכה למוצר הגבינה הראשון שקיבל את חותמת האישור של האגודה הרפואית האמריקאית.
ב-1953 שונה תיאורו של המוצר לממרח גבינה, אך החל משנת 2002 ולויטה הוגדרה משפטית בארצות הברית כגבינה מעובדת ("מוצר גבינה מוכן ומפוסטר").
השם ולויטה נגזר מהמילה האנגלית velvet, שפירושה "קטיפה", והוא נועד לרמז על המרקם "הקטיפתי החלק" של המוצר.
מרקמה החלק ויכולת ההתכה שלה הם מאפיינים הנובעים מערבוב מחדש של מי הגבינה בתהליך ההגבנה.
המותג הורחב לשורת מוצרים הכוללת נגיסי גבינה, מקרוני עם גבינה ומחבתות גבינה.
המרכיבים של ולויטה על פי פרסומה של חברת קראפט הם: חלב, מים, מי גבינה, תרכיז חלבון חלב, שומן חלב, תרכיז חלבון מי גבינה, נתרן פוספט, ו-2% או פחות של מלח, סידן פוספט, חומצה לקטית, חומצה סורבית, נתרן ציטראט, נתרן אלגינאט, אנזימים, אפוקרוטנל, אנאטו ותרביות חיידקי גבינה.
הגבינה מכילה כ-21% שומן ו-18% חלבון והיא מיוצרת מחלב פרה.
בשנת 2002, מנהל המזון והתרופות האמריקאי הוציא מכתב אזהרה לחברת קראפט על כך שולויטה נמכרת באריזה המתארת אותה כ-"ממרח גבינה מפוסטר", אשר ה-FDA טען כי זה הוא פרסום מטעה מכיוון שהמוצר רשום תרכיז חלבון חלב במרכיבים שלו.
ולויטה נמכרת כעת בארצות הברית כ-"מוצר גבינה מפוסטר מעובד", מונח שעבורו ל-FDA אין תקן מגדיר, ולכן עשוי להכיל תרכיז חלבון חלב.
קראפט פודס שיווקה את ולויטה כמרכיב בכריכי צ'ילי קון קסו וכריכה גבינה צלויים.
ולויטה נמכרת בארצות הברית, קנדה, פנמה, הונג קונג, הפיליפינים וקוריאה הדרומית.
בשנות ה-30 וה-40 היא נמכרה בבריטניה ובגרמניה בשם "וולוטה".
בשנות ה-80, ולויטה השתמשה בג'ינגל הפרסומי, "קולבי, שווייצרית וצ'דר, התערבבו כולם ביחד" ("Colby, Swiss and Cheddar, blended all together") בפרסומות הטלוויזיה שלה בארצות הברית כדי להסביר את טעמה ומרקמה, באותה תקופה הגבינה יוצרה מגבינה אמיתית.
ולטר בנימין היה פילוסוף, מסאי, מבקר ספרות, מתרגם, שדרן רדיו, ומרקסיסט יהודי-גרמני.
נודע בימי חייו בעיקר בשל פעילותו כמבקר ובשל חיבוריו הפילוסופיים.
ולטר בנימין נולד למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת בת שלושה ילדים ברובע המערבי העשיר של ברלין שבגרמניה.
אביו עשה חיל בתור מנהל מכירות פומביות וסוחר אומנות, ולאחר זמן הגדיל את הונו בהשקעות.
בנימין היה ילד חולני במקצת, והוריו שלחו אותו לפנימייה בעיר שדה.
בנימין היה אחיינו של ויליאם לואיס שטרן, גיסה של ובן דודם של המשוררים גרטרוד קולמאר וגינתר אנדרס .
בשנת 1912 נרשם לאוניברסיטת פרייבורג, אך בסוף סמסטר הקיץ חזר לברלין, ונכנס לאוניברסיטת הומבולדט, שבה פגש בשנת 1915 את גרשום שלום.
בין השניים נרקמה ידידות קרובה, שאף גרמה לבנימין לשקול לעלות לארץ ישראל בעקבות שלום.
במקביל החל לכתוב לאחד מעיתוני תנועת הסטודנטים, "Der Anfang", וקשריו עם מנהל התנועה, גוסטב וינקן, ועם תנועתו הפדגוגית הניטשאנית נמשכו עד מלחמת העולם הראשונה.
במהלך כתיבתו לעיתון גברה מודעותו להיותו יהודי בגרמניה.
היהדות משכה אותו, ובפרט הציונות.
על פי תפיסתו, המסורת היהודית איבדה את עוצמתה בעידן המודרני, אך עדיין נשארו בה מושגים חשובים כגון השגחה, משיח וקבלה.
בשנת 1917 עבר לאוניברסיטת ברן ופקד הרצאות של אנה טומרקין, שעל פי מכתביו לגרשום שלום, השפיעה עליו.
בתקופה זו הכיר את אשתו לעתיד, דורה קלנר, ובשנת 1918 נולד בנם סטפן בנימין.
בשנת 1930 התגרש ממנה בעקבות יחסים רבי שנים עם אסיה לאציס.
בשנת 1925 הגיש עבודה לאוניברסיטת פרנקפורט לשם קבלת הסמכה להוראה באוניברסיטה, שעסקה ב"מקורותיה של הדרמה הטראגית הגרמנית", אך זו נדחתה על ידי בוחניו בנימוק ש"לא הבינו בה אף מילה".
בשנים 1930–1931 שידר שיחות רדיו בשם "שעה לנוער", בתחנות רדיו בברלין ובפרנקפורט.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עזב בנימין את ברלין ונסע לפריז.
עם כיבוש צרפת בשנת 1940 השיג בנימין אשרת הגירה לארצות הברית, ובדרכו לשם הוברח מצרפת לספרד ביחד עם קבוצת פליטים על ידי ליזה פיטקו דרך הרי הפירנאים.
הקבוצה נתפסה בעיירה פורבו שבגבול ספרד-צרפת על ידי המשמר הספרדי בעקבות הלשנה.
חלק מהפליטים הצליחו לברוח באותו לילה ועמם פרויקט הפסאז'ים אותו ביקש בנימין כי יעבירו לפרסום בארצות הברית.
בנימין התאבד באותו לילה באמצעות מנת יתר של מורפיום, אותו נהג לקחת בשל מחלת לב, ונקבר בבית הקברות של פורטבואו.
בראשית שנות ה-90 הוקמה בפורטבואו אנדרטה לזכרו בשם "מעברים" ("Passages"), בעיצוב האמן הישראלי דני קרוון.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית בישראל.
כמבקר סוציולוגי ותרבותי שילב בין רעיונות של מיסטיקה יהודית ומטריאליזם היסטורי, ובכך תרם תרומה חדשה לפילוסופיה המרקסיסטית.
חיבוריו של בנימין כמבקר ספרותי עסקו בעיקר בספרות הגרמנית, ובכלל זה ביצירתו של גתה "הקרבה שבבחירה", ושל פרנץ קפקא, וכן תרגם מיצירותיהם של מרסל פרוסט ושרל-פייר בודלר.
לצד זאת הוא כתב על מוצא השפה ועל תרגום, ומאמרו "משימת המתרגם" הוא אחד מהטקסטים התאורטיים הידועים ביותר בנושא התרגום.
כמו כן כתב תסכיתי רדיו לילדים, ושני פרקי זיכרונות על נעוריו, "כרוניקה של ברלין" ו"ילדות בברלין".
פרויקט הפסאז'ים (Passagenwerk), מפעל החיים של בנימין, היה אמור להיות אוסף כביר של כתבים על חיי העיר פריז במאה ה-19, עם זיקה מיוחדת לפסז'ים המקוריים שתרמו ליצירת האווירה המיוחדת של העיר ולתרבות ה.
"פרויקט הפסז'ים", שרבים מהמלומדים מאמינים שהיה יכול להיות אחת היצירות הגדולות של ביקורת התרבות במאה ה-20, לא זכה להגיע לידי סיום.
לאחר מותו של בנימין הוא נערך ופורסם בשפות רבות בצורתו הבלתי גמורה.
בנימין התכתב רבות עם תיאודור אדורנו וברטולט ברכט, וקיבל מדי פעם מימון מהמכון למחקר חברתי באוניברסיטת פרנקפורט בניהולם של אדורנו והורקהיימר (אסכולת פרנקפורט).
ההשפעות של המרקסיזם של ברכט (ובאופן משני של התאוריה הביקורתית של אדורנו) ושל המיסטיקה היהודית של חברו גרשם שלום, היו מעמודי התווך של עבודתו, אם כי הוא מעולם לא יישב את ההבדלים ביניהם.
ה"תזות על פילוסופיה של ההיסטוריה", מהטקסטים המאוחרים שלו, מתקרבות לסינתזה כזו, ויחד עם "יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני" מהווים את שני החיבורים הנקראים ביותר שכתב.
בשנת 1940 כתב בנימין תזה נודעת, "תזות על מושג ההיסטוריה".
בחיבור זה, שכתיבתו מעולם לא הושלמה, מנסה בנימין לנסח תפיסה חדשה של מושג ההיסטוריה, המכיל שילוב ייחודי של דיאלקטיקה מטריאליסטית בהשראת מרקס עם תפיסה מיתית ויהודית של הזמן.
בפרגמנטים ששרדו מהתזה של בנימין הוא מציע פרויקט מסתורי שבו ההיסטוריה אינה מובילה לעתיד אינסופי אלא לקץ טוב, אותו הוא מזהה עם בוא המשיח.
בפרגמנט התשיעי, המפורסם ביותר, מעניק בנימין פירוש יוצא דופן לציור "אנגלוס נובוס" של פאול קלה, המהווה מקור השראה לחשיבה על ההיסטוריה ולא פירוש במובן המקובל.
הוא מתאר את מלאך ההיסטוריה כאשר פניו מופנות כלפי העבר, והיכן שבני האדם רואים שרשרת של נסיבות, המלאך רואה קטסטרופה שמשליכה ללא לאות שברים כנגדו.
בתיאורו של בנימין המלאך היה רוצה להחיות את המתים ולאחות את המנותץ, אך הוא אינו יכול, כיוון ש"רוח עזה הנושבת מגן העדן" נתפסת בכנפיו וגוררת אותו קדימה בזמן ללא יכולת לבצע את התיקון.
הוא מסיים בהצהרה (השערורייתית במונחי ההיסטוריציזם המרקסיסטי), שהרוח הגוררת הזו היא הדבר הנקרא "קדמה".
ניסיון לנסח את האופי של התנגדות זו הוא הרעיון המאחד של הפרגמנטים השונים שמרכזים את ה"תזה", וכך, למשל, בפרגמנט החמישה עשר הוא מצטט עד ראייה למהפכת יולי 1830, המתאר כיצד ירו המהפכנים כנגד מחוגי שעוני העיר "בניסיון לעצור את היום".
יצירת האמנות בעידן השיעתוק הטכני, תרגם שמעון ברמן, מבוא רינה קלינוב, הקיבוץ המאוחד, 1983
בודלייר, תרגם דוד ארן, מבוא סטפן מוזס, ספרית פועלים, תל אביב, 1989.
המשוטט, כרך א, מבחר כתבים, תרגם דוד זינגר, הקיבוץ המאוחד, 1992.
הרהורים כרך ב, מבחר כתבים, תרגם דוד זינגר, הקיבוץ המאוחד, 1996.
היסטוריה קטנה של הצילום, תרגם חנן אלשטיין, בבל, תל אביב, 2004.
אופנה: מתוך מפעל הפסאז'ים, תרגמה ליאורה בינג-היידקר, סטודיו מגזין לאמנות מס' 173, מאי-יוני 2008.
משימתו של המתרגם, תרגמה נילי מירסקי, בתוך: ז'אק דרידה, נפתולי בבל, רסלינג, 2002.
רדיו בנימין, תרגם הראל קין, הוצאת תשע נשמות, 2016.