tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מעבר לתשלום עבור שנת לימודים שלמה, המלגה הובילה לכך שהוא הופיע באירוע אלתור קומדיה בה השתתפו ג'ים ברויאר ודייב שאפל, מה שהגביר את העניין שלו בללמוד אלתורים.
פודי הפך למגייס עובדים עבור חברה לחיפוש מנהלים לפני שעבר ללוס אנג'לס בשנת 2005 על מנת לחפש תפקידים בסרטי קולנוע וטלוויזיה.
פודי הופיע במספר פרסומות בטלוויזיה למותגים שונים, כמו מקדונלד'ס, סניקרס, פוקימון ועוד.
בשנת 2008 ביצע הופעת אורח בסיטקום "המופע של ביל אנגוול" (אנ') ברשת TBS.
החל מ-2009 פודי כיכב בקומדיית המצבים "קומיוניטי", שם גילם את דמותו של עאבּד נדיר, סטודנט האובססיבי על התרבות הפופולרית.
פודי גילם את הדמות למשך כל 6 עונותיה של הסדרה, עד לסיומה ב-2015. החל מ-2017 פודי מדבב את יואי בסדרה המונפשת של דיסני "סיפורים של ברווזים".
משנת 2020 פודי גם מככב בסיטקום "Mythic Quest" של אפל TV פלוס, בתור בראד.
בשנת 2025 החל לככב בסדרת הקומדיה "חיילי שמנת" (אנ') של רשת "Fox" בתור רב-סרן אברהם שהאח'.
הם נפגשו בזמן לימודיהם באוניברסיטת מרקט בשנת הלימודים הראשונה.
בינואר 2012 נולדו לזוג תאומים: ג'יימס טימותי ופיונה ליי.
פודי הוא גם אצן, והשלים מספר מרתונים.
דני קריבו (נולד ב-16 בינואר 1965) הוא קצין בדימוס בדרגת ניצב במשטרת ישראל.
כיהן כראש אגף תכנון וארגון.
דני קריבו נולד ב-16 בינואר 1965 בקופנהגן דנמרק לבניטה ואלכס קריבו, אח בכור לאורי.
קריבו גדל והתחנך בקהילה היהודית בקופנהגן.
בשנת 1983 בהיותו בן 18 עלה לארץ ישראל מטעמי ציונות קריבו התנדב בקיבוץ ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירות כלוחם בחטיבת הנח"ל.
לאחר שחרורו בשנת 1985 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים כלכלה ויחסים בינלאומיים וסיים בהצטיינות בהמשך למד תואר שני במדיניות ציבורית.
בשנת 1991 החל לעבוד במשרד האוצר.
הוא עבד במכון ירושלים למחקרי מדיניות, באגף התקציבים במשרד האוצר.
ב-1998 קריבו מונה לסגן מנהל תכנון תקצוב ובקרה במשרד לביטחון הפנים.
ב-2005 מונה לסמנכ"ל וראש אגף תכנון תקצוב ובקרה במשרד.
ב-2021 גויס למשטרה ומונה לממלא מקום ראש אגף תכנון וארגון.
ביוני אותה שנה הועלה לדרגת ניצב וקיבל מינוי קבע כראש האגף.
ב-23 במאי 2023 הודיע על פרישתו מהמשטרה.
דניאל "דני" פדרו קלבו סן רומן (בספרדית: Daniel "Dani" Pedro Calvo San Román; נולד ב-1 באפריל 1994 בווסקה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ריאל אוביידו.
קלבו נולד בווסקה שבספרד, וגדל במחלקת הנוער של פניאס אוסקנסס.
בשנת 2012 עבר למחלקת הנוער של נומנסיה, ובשנת 2013 החל לשחק בנומנסיה ב', קבוצת המילואים של המועדון.
ב-8 ביוני 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אייבר במסגרת הליגה הספרדית השנייה לעונת .
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל למשך עונה אחת ללבאנטה ב', קבוצת המילואים של לבאנטה.
לאחר חזרתו החל לשחק בנומנסיה באופן קבוע, וב-4 בפברואר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו, בניצחון 3-2 על אלקורקון במסגרת הליגה לעונת .
בסך הכל ערך 73 הופעות ליגה במדי נומנסיה, בהן הבקיע שלושה שערים.
בעקבות הגעה של דריק אוסדה למועדון, קלבו איבד את מקומו בהרכב הראשון ובסוף הושאל.
ב-24 בדצמבר 2018 הושאל קלבו למשך חצי עונה לאלצ'ה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-4 בינואר 2019 ערך קלבו את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לטנריפה במסגרת הליגה לעונת .
ב-9 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על קדיס במסגרת המחזור ה-29 בליגה.
בסך הכל ערך קלבו 20 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, והבקיע שער אחד.
בחודש מאי 2019 חתם על חוזה קבוע באלצ'ה.
בעונת , שהסתיימה בהפעלה ללה ליגה, ערך קלבו 41 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-26 בספטמבר 2020 ערך קלבו את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בהפסד 3-0 לריאל סוסיאדד במסגרת המחזור השלישי לעונת 2020/2021. ב-20 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 1-0 על אייבר במסגרת המחזור ה-24. בסך הכל ערך 23 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שני שערים.
ב-27 ביולי 2021 חתם קלבו על חוזה לשתי עונות בריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה.
ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לוגו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-26 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על פואנלברדה במסגרת המחזור ה-33 בליגה.
בסך הכל ערך 41 הופעות ליגה בעונת , בהן הבקיע שער אחד.
במאי 2003, פינו גילם את דסי ארנז בסדרה מיוחדת של CBS על חייה של לוסיל בול, "לוסי".
הוא גילם את מנהיג קרטל הסמים מיגל גאלינדו בסדרה "כנופיית המאיה" ב-FX, ואת סוכן ה-FBI ג'ון בישופ בדרמת הפשע הפרוצדורלית "Gone".
פינו, שנקרא על שם סבו, פדרו גונזאלו דה ארמאס, נולד במיאמי, פלורידה, להורים קובנים.
הוא למד בחטיבת הביניים רוקוויי וסיים את לימודיו בתיכון מיאמי קורל פארק בשנת 1992, ואת לימודיו באוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית בשנת 1996. הוא גם למד בתוכנית המשחק לתארים מתקדמים בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק, וסיים את לימודיו בשנת 2000.
פינו ידוע בזכות הופעתו כברון הסמים המקסיקני ארמדילו קינטרו בסדרה "המגן" של FX.
הוא הופיע גם בסרטים "קובה סיפור אהבה" (2005) ו"פליקה" (2006), בהם כיכב טים מקגרו, וכיכב בסדרה המצליחה של רשת CBS "פשע מן העבר" בתפקיד הבלש סקוטי ואלנס.
בשנת 2011, הצטרף פינו לצוות השחקנים של "חוק וסדר: מדור מיוחד" לעונתה ה-13, יחד עם קלי גידיש, במקביל לעזיבתו של כריסטופר מלוני.בתוכנית פינו גילם את הבלש ניק אמרו ממשטרת ניו יורק, בלש שעובר מיחידת הסמים ליחידה לקורבנות מיוחדים.
בשנת 2016, הוא גילם את אלכס ורגאס בסדרה "סקנדל" ואת הסנאטור הדמוקרטי לוק הילי בסדרה "חסרי מוח".
בשנת 2017 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת דרמת הפשע הפרוצדורלית "Gone", בתור סוכן ה-FBI ג'ון בישופ, לצד כריס נות' ולבן רמבין.
הוא מככב בסדרת הספין-אוף של "ילדי האנרכיה" "", בתור מנהיג הקרטל מיגל גאלינדו.
באוגוסט 2020, הוא הצטרף לצוות השחקנים של הסרט "אוון הנסן היקר" של סטיבן צ'בוסקי שהיה עיבוד למחזמר מברודוויי "אוון הנסן היקר" בתור לארי מרפי, תפקיד שעוצב מחדש עבור הסרט מ"אבא" ל"אב חורג", כאשר שם הדמות שונה ללארי מורה.
פינו ואשתו, לילי, נישאו ב-15 בפברואר 2002. יש להם שני בנים, לוקה דניאל, יליד 15 בפברואר 2006, וג'וליאן פרנקו, יליד 5 ביוני 2007.
דניאל "דני" ראבה אנטולין (בספרדית: Daniel "Dani" Raba Antolín; נולד ב-29 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה.
ביולי 2014, בגיל 19, הוא הצטרף לקבוצת המילואים השנייה של ויאריאל, ששיחקה בליגה הספרדית הרביעית.
ב-3 בינואר 2016 ערך את הופעתו הראשונה בקבוצת המילואים, ויאריאל ב' במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-25 באוקטובר 2017 ערך ראבה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, וב-5 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 2–0 על מאלגה.
ב-23 בנובמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה הראשונה, בניצחון 3–2 על אסטנה בליגה האירופית.
ב-5 באוגוסט 2019 הושאל ראבה לווסקה מהליגה השנייה למשך עונה אחת.
ב-31 בינואר 2022 עזב את ויאריאל וחתם על חוזה בגרנדה מהלה ליגה עד סוף העונה.
ב-24 ביוני 2022 חתם ראבה על חוזה לשנתיים בלגנס מהליגה השנייה.
בעונת 2023/2024 עזר לקבוצתו לזכות באליפות הליגה ולהעפיל ללה ליגה.
ב-5 ביוני 2025 חתם על חוזה לשנתיים בוולנסיה מהלה ליגה.
דניאל "דני" קָרְדֶנַאס לינדס (בספרדית: Daniel "Dani" Cárdenas Lindez; נולד ב-28 במרץ 1997) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בראיו ואייקאנו מהלה ליגה.
הוא הצטרף למחלקת הנוער של לבאנטה בינואר 2014, לאחר ששיחק בברצלונה ובאספניול.
בעונת 2016/2017 קודם לקבוצת המילואים, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-27 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה, בתיקו 1–1 מול ריאל ואיאדוליד.
ב-18 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לארבע שנים בראיו ואייקאנו מהלה ליגה.
דני קוטנר (נולדה ב-16 באפריל 1996) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
קוטנר נולדה באמסטרדם ועלתה לישראל בגיל שנה.
קוטנר העידה כי היא חשה זיקה תרבותית כפולה לישראל ולאירופה, וכי השפה האנגלית היא השפה הטבעית עבורה ליצירה מוזיקלית.
הסבים של קוטנר מצד אמה, סולומון ולילי, עלו לישראל מבלגיה.
בסוף שנות ה-70, בעקבות קשיים כלכליים ופרידת בני הזוג, עבר סבה ללונדון וסבתה שבה לבלגיה.
בשלב מאוחר יותר בחייהם, שבו השניים לישראל בנפרד.
קוטנר מציינת שהיה קשר חזק בינה ובין סבתה לילי ולכן החליטה לקרוא כך לאלבום שלה.
למדה במגמת אמנויות בתיכון אלון.
לאחר שסיימה את השירות בצה"ל היא יצאה לשליחות בארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית.
בהמשך טיילה בדרום אמריקה ובאסיה, והתגוררה תקופה מסוימת באוסטרליה.
שיר הפריצה של קוטנר, "Limelight" (בהפקת רועי ראמי), זכה לחשיפה נרחבת עם צאתו באלבום הבכורה וצבר למעלה מ-1.3 מיליון האזנות בשירות הסטרימינג ספוטיפיי.
שיר בולט נוסף, "Gateway", שהופק אף הוא על ידי ראמי, זכה להצלחה מסחרית גדולה עוד יותר והגיע ליותר משני מיליון האזנות, בין היתר הודות לשילובו ברשימות השמעה בינלאומיות פופולריות.
בשנת 2023 הוציאה קוטנר את אלבום הבכורה שלה, Purple.
האלבום זכה להצלחה בשירותי הסטרימינג, ושיריו נכללו ברשימות השמעה בינלאומיות מובילות וצברו מיליוני האזנות.
בעקבות הצלחת האלבום, סומנה קוטנר על ידי מבקרי מוזיקה כאחת האמניות הישראליות המבטיחות בשוק הבינלאומי.
היא חתומה בחברת התקליטים הבריטית Kartel Music Group.
במסגרת פעילותה הבינלאומית הופיעה בערים שונות בעולם, בהן לונדון ואמסטרדם, וכן הופיעה בהודו.
אף על פי שסגנונה המוזיקלי מזוהה עם הסטנדרט הבינלאומי ושיריה נכתבים באנגלית, קוטנר מקפידה להקליט את יצירותיה בישראל בשיתוף פעולה עם מוזיקאים מקומיים.
באוגוסט 2025 הוציאה קוטנר את הסינגל "Friendzone", המשלב סגנונות של סול, ג'אז ואינדי-פופ עם השפעות מוזיקליות של סוף שנות ה-70. השיר יצא כחלק מקידום אלבומה השני, Lilly (שיצא באוקטובר 2025), הנקרא על שם סבתה.
האלבום הופק על ידי גל עובד ומשלב אלמנטים של נו-סול ו-רית'ם אנד בלוז.
באותו חודש הופיעה קוטנר במועדון הטרובדור בלונדון, הופעה שבה ביצעה שירים מאלבום הבכורה שלה לצד חומרים חדשים.
הופעה זו נחשבת לנקודת ציון בקריירה הבינלאומית שלה, בשל ההיסטוריה של המועדון כבמה מרכזית לאמנים בולטים בזירה העולמית.
קוטנר פועלת באופן עצמאי בניהול הקשרים מול פלטפורמות הסטרימינג והפצת המוזיקה שלה.
הצלחת שיריה בסטרימינג סללה את דרכה להופעות בבמות בינלאומיות.
לצד פעילותה הענפה באירופה, קוטנר מקפידה להופיע באופן סדיר בישראל.
במהלך מלחמת חרבות ברזל שמה דגש מיוחד על המשך קיום הופעות בזירה המקומית, זאת במקביל לסיבובי הופעות בחו"ל.
מתגוררת עם בן זוגה בבית ינאי.
דני שגב (נולד ב־1955) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ומדבב ישראלי.
שגב נולד בשם מנדי סימון.
בשנות ה-80 שיחק בסדרת סרטים של אגדות האחים גרים בשם שהופקו בישראל לקהל הבינלאומי על ידי חברת קנון גרופ של מנחם גולן, כולל: "עוץ לי גוץ לי" (1985), "שלג לבן" (1987), "בגדי המלך החדשים" (1987), "היפהפייה הנרדמת" (1987), "כיפה אדומה" (1989), "ניצחון הרוח" (1989).
בין השנים 1991 ו-1992 דיבב שגב את קולו של זומזום בתוכנית הטלוויזיה הלימודית "בסוד העניינים" בערוץ 23.
בשנת 1992 גילם שגב אבא בקלטת הילדים "בובה מתי" בבימויו של שמי זרחין, המבוסס על שירים של מתי כספי.
בשנת 1999 כתב וביים שגב את המחזמר "דוקטור דוליטל" על פי ספרו של יו לופטינג, עלה בתיאטרון צוותא בתל אביב, ושיחקו בו גדי יגיל, קרן שמש, וזהר סדן.
באותה שנה כתב וביים את קלטת הילדים "חלומות פז - סיפורים לפני השינה עם קרן שמש".
בשנת 2015 השתתף ב"סרט עם קתרין דנב".
שגב כתב סדרת ספרים מצליחה בעלת שלושה ספרים בשם "אביגדור", "אביגדור וכוכב הפלא" ו"אביגדור והטיול המשגע" (הוצאת מעריב), וכן את הספר "חיליק החילזון הביישן" (הוצאת כתר).
בנוסף, הופיע שגב בהצגות רבות, בהן: "אופרת הקבצנים" (תיאטרון באר-שבע, 1981), "תעלולי סקפן" (הקאמרי, 1983), ""בעל בריבוע" (תיאטרון יובל, 1983) ו-"בצחוק ודמע יהודה נפלה, בצחוק ודמע יהודה תקום" (תיאטרון יובל, 1985)
החל משנות ה-2000 שגב עובד כמורה לתיאטרון בבית הספר "בית אקשטיין, דרך למרחב" בפרדס חנה.
דני שובבני היא סדרת אנימציה קומית לילדים בת 78 פרקים, שהופקה לטלוויזיה בין 1986 ל-1988 בשיתוף פעולה אמריקאי אשר מבוססת על רצועת קומיקס בעלת אותו שם מאת האנק קטצ'אם.
הסדרה שודרה בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הראשון ב-1990, ולאחר מכן ב-1997 בשידורים חוזרים במהלך השנים.
כיום משודרת הסדרה בישראל בערוץ ג'וניור.
סרט המבוסס על הסדרה בשם "דני שובבני: קרוז קונטרול" הופץ לראשונה בשנת 2002.
פסקול הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי, ואת שיר הנושא והסיום בגרסה העברית ביצעו עירית ענבי ועמי מנדלמן.
הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של דני תומר (במקור, דניס מיטצ'ל), הפרחח הקטן והשובב, כלבו הב וידידיו גיל ונועה.
סקרנותו וכוונותיו הטובות של דני מובילות אותו בדרך כלל לצרות, אשר בדרך כלל באות על חשבונו של השכן, מר יובל.
לאורך הסדרה דני מעורב בכל מיני הרפתקאות פרועות (אשר חלקן מבוססי פנטזיה כגון משימות ביון ברחבי העולם ומסעות בזמן אל העבר) אבל תמיד מצליח להציל את היום.
דני תומר (יפה גבאי): הדמות הראשית בסדרה.
ילד בלונדיני שובב בן חמש.
סקרנותו ורצון ההכנה שלו לעזור לזולת מובילים אותו לעיתים קרובות להסתבך בצרות.
רינה תומר (עירית ענבי/אורית אמיר): אימו של דני.
דוד תומר (ניקו בר/שי זורניצר): אביו של דני.
הב : כלבו של דני.
במקור היה כלבו של דוד.
יורם יובל (נחמן אשכנזי/אלברט כהן): השכן הסובל של דני.
מרים יובל (אלן מישלי/סיון שביט): אשתו של מר יובל.
עדינה וסבלנית במיוחד ומשמשת כדמות סבתא לדני.
גיל (עירית ענבי/סיון שביט): חברו הטוב של דני.
נילי (אלן מישלי/אורית אמיר): ילדה שחצנית ומרגיזה.
מרכיבה משקפיים ובעלת שיער ג'ינג'י.
בדרך כלל יריבתו של דני.
נועה (עירית ענבי/סיון שביט): ילדה נערית בעלת שיער שחור ועגילי פנינה.
רם (עירית ענבי/אורית אמיר): ילד בעל לחצים רבים.
אורי (עירית ענבי/אורית אמיר): חבר טוב של דני.
שרגא (עירית ענבי/סיון שביט): חברו החנון של דני, וכנראה מכאן בא שמו.
תמיד ממציא המצאות משונות, כגון "מכווץ המידות" שכיווץ את דני בשוגג.
דניאל (דני) שְטֶג (נולד ב-12 בנובמבר 1966) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, זמר, חקיין ומדבב ישראלי.
דני שטג נולד וגדל בחיפה להורים ניצולי שואה.
בתיכון למד בבתי הספר תיכון חוגים ומישלב בעיר.
החל לשחק בתיאטרון נוער כבר בגיל 16.
בין השנים 1985–1988 שירת בצה"ל, תחילה בגולני ולאחר מכן בלהקת פיקוד צפון.
בתיאטרון חיפה: ב-1983 שיחק בהצגה "הניצול" מאת סוזן נאנוס (ע"פ הספר "אוד מוצל מאש – סיפור אישי מגטו ורשה" של ג'ק אייזנר) בבימויו של רוברט אלן אקרמן.
ב-2001 שיחק בהצגה "כובע מלא גשם" מאת מייקל גאוצ'ו שביים שמוליק לוי, ובמחזמר "אירמה לה דוס" מאת אלכסנדר בּרֶפוֹר שביים רוני ניניו.
ב-1987 השתתף במחזמר "פצצת טום" שכתב ועיבד קובי לוריא ע"פ שירי טום לרר.
ב-1989 שיחק במחזמר "קזבלן" שכתב יגאל מוסינזון וביים אורי פסטר.
בתיאטרון הבימה: ב-1989 שיחק בהצגה "עלי כינור" שכתבה עדה בן נחום ועיבד וביים חנן שניר.
ב-1997 שיחק בהצגה "על החיים ועל המוות" שכתב וביים אלדד זיו.
ב-1999 שיחק בהצגה "תל אביב הקטנה" שכתבו דן בן אמוץ וחיים חפר וביים אלדד זיו.
ב-2001 גילם את יואבי בהצגה "גן ריקי" מאת דויד גרוסמן שביים איציק ויינגרטן.
הצגה זו הייתה קופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון חיפה.
ב-1996 שיחק בהצגה "ראש משוגע" מאת פאול פורטנר שביים דן רונן.
בתיאטרון החאן: ב-1995 שיחק בהצגה "מיס ישראל" מאת אפרים סידון ודן רונן שגם ביים.
בתיאטרון באר שבע: ב-2004 שיחק בהצגה "ילד משלי" שכתבה וביימה חגית רכבי ניקוליבסקי.
ב-2005 גילם את בעל בית הקפה בהצגה "בית הקפה" מאת קרלו גולדוני שביים מיטקו בוזקוב.
בתיאטרון צוותא: ב-2006 השתתף במופע מיוחד בשם "כשתגדלי תביני" ובו שירים ילדים בעיבודים חדשים למבוגרים, שערכה וביימה מיכל רובין.
ב-2010 גילם את לוגסי בהצגה "לשחרר את הבננה" שכתב אהוד עזריאל מאיר וביימה שרית הררי.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2007 גילם את בוקי בהצגה "הכתובה" מאת אפרים קישון שביים משה נאור.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-2010 שיחק בהצגה "לשמור על הכדור" מאת אביב לוז שביים מאור זגורי.
בתיאטרון הזירה הבין-תחומית: ב-2012 שיחק בהצגה "אנוע כשיכור" שכתב וביים גיא בירן.
בתיאטרון יידישפיל: ב-2013 שיחק בהצגה "שירת חב"ד" שכתבו אבי קורן וקובי אריאלי וביים יצחק שאולי.
בתיאטרון הנפש: ב-2013 החל לגלם את מנחם בגין בהצגת היחיד "מר בגין" מאת גבריאל עמנואל שתרגם וביים צחי בן דוד.
ב-2014 שיחק במחזמר "חבסה" מאת חנן גולדבלט שביים אלון אופיר בחג המחזמר בבת ים.
ב-2015 שיחק בהצגה "בולדוזר" שכתבו מוריה חסין וחגי לובר שגם ביים בתיאטרון אספקלריא.
ב-2025 שיחק לצידו של שלום אסייג במחזמר "השוטר אזולאי" המבוסס על הסרט.
ב-1991 השתתף בסדרת הטלוויזיה "שבט כהן" שכתבו טומי ויאיר לפיד ושודרה בערוץ הראשון.
ב-1993 גילם את החייל גיא לוז, אחיו של אלון (אורי גוטליב) בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן".
ב-1995 שיחק בסרט "רדו לי מהווריד" שביים יוסי רבך - סרט זה היה סרט גמר ב"קמרה אובסקורה" וזכה בפרס התסריט ופרס לשחקן הראשי - דני שטג.
ב-1997 גילם את עזרא, התפקיד הראשי בסרט "הבחור של שולי" של דורון צברי ששודר במסגרת "סיפורים קצרים על אהבה" בערוץ 2; והשתתף בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק" – המקבילה העברית של "משמר המפרץ" שלא זכתה להצלחה.
ב-1998 שיחק בסדרה "לוויתן בחוף שרתון" שביים משה צימרמן.
באותה שנה גילם את אלי ארגוב בסדרה "הפוך", שיצר שמואל חיימוביץ', ותפקיד זה הפך אותו למוכר בקהל הרחב בישראל.
ב-1999 השתתף בדרמת הטלוויזיה "כאילו כלום לא קרה".
ב-2000 גילם את דודה של נימי (איקי גלעד) בסדרה "סיפורים לנימי", אשר שודרה בערוץ הופ!.
ב-2003 גילם את ד"ר איציק גולדמן, המאהב החמדן של יונת (שרון חזיז) בסדרת הטלוויזיה שיצר גל פרידמן "אהבה מעבר לפינה".
באותה השנה שיחק את ניסו מועלם, אחיו הגדול של ג'וני (יונתן קוניאק) שעבר לעבוד כעורך דין בדאלאס בסדרה הטלוויזיה שיצרו איציק כהן ויונתן קוניאק "ג'וני"(שיחק רק בפרק 13).
שתי הסדרות הללו שודרו בערוץ 2.
ב-2004 דיבב את שלומי חנוכה בסדרת האנימציה מ.ק.
ב-2007 גילם את יוחאי גור בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם".
ב-2008 גילם את אבנר בסדרת הטלוויזיה שיצר צפריר קוחנובסקי "זה לא עסק" המספרת על בעל מכולת כושל המעסיק כשותף עולה חדש.
ב-2009 גילם את אריה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה לילדים "קופיקו", וגילם את אריאל, סמנכ"ל קשרי הלקוחות בסדרת הטלוויזיה "שירות חדרים" שיצר ערן ריקליס וביים איתן ענר.
ב-2010 גילם את הרצל, בעלה לשעבר של ענת (דורית לב-ארי) בסדרת הטלוויזיה "טקסי דרייבר" ששודרה ב-yes stars Drama HD.
ב-2012 השתתף כשופט להערכת משחק של המשתתפות (במחזה רומיאו ויוליה מאת שקספיר) בפרק החמישי בעונה השלישית של הסדרה היפה והחנון של ערוץ 10. ב-2013 החל לשחק בסדרה "סיפורי אי שם" שכתבה וביימה תיקי וידס בערוץ "הידברות".
בשנת 2017 השתתף בסרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים".
שטג גילם את דמותו של מנחם בגין.
באותה שנה שיחק בסדרה "כיפת ברזל" בתור רב היחידה החרדית, אליהו גרנות.
ובאותה השנה גם שיחק בסדרה "שבאבניקים" בתור אביו של מאיר סבג (ישראל אטיאס).
באותה שנה השתתף גם בסדרה "כבודו".
ב-2018 משודרת הסדרה "יש לה את זה", בה משתתף שטג בתפקיד אביה של ליאור(ניב סולטן).
ב-2020 הגיש את הסדרה התיעודית "אבנים עם לב של אדם" על הכותל המערבי ששודרה בערוץ 20.
בשנים 2021–2023 שיחק את ראובן, אחד השוטרים הנוקמים, בסדרה "השוטרים" שמשודרת בקשת 12.
ב-2021 שיחק בסדרה "מותק בול באמצע" שמשודרת בכאן 11 את דמותו גרי מרדכי, אביה של מותק מרדכי (גילי איצקוביץ') .
ב-2022 השתתף בעונה ה-4 של הסדרה "פאודה" שמשודרת ב־yes.
באותה השנה גם שיחק בסדרת הנוער "המתחם ה-25" את דמותו של יעקב, שומר גן החיות.
בשנת 2023 שיחק בעונה השנייה של השוטרים ובעונה החמישית של "זיגי".
בשנת 2025 שיחק בסדרה "שלומי 6" את דמותו של הפושע ראובן אביגזר.
ב-1993 גילם קצין מעצר בסרט "זהר" שביים ערן ריקליס, המספר על עלייתו ונפילתו של הזמר זוהר ארגוב.
ב-1994 גילם את מסיקה בסרט "האח של דריקס" של אורי ענבר ודורון צברי, ועל משחקו בסרט זה זכה בפרס מטעם המכון הישראלי לקולנוע.
ב-1996 השתתף בסרט "אושר ללא גבול" שביים יגאל בורשטיין המגולל את סיפורו של ברוך שפינוזה החי בחולון של ימינו; והשתתף בסרט "סוף המשחק" של יוני דרמון המספר על ארבעה מתבגרים דימונאים הנוסעים לבלות במועדון תל אביבי ומסתבכים כאשר אחד מהם דוקר למוות צעיר מקומי.
ב-1999 גילם את יגאל ידגר בסרט "צומת וולקן" של ערן ריקליס, וגילם את שאול בסרט "צור הדסים" של גדעון קולירין, באותה שנה שיחק בסרט "כאילו כלום לא קרה" לצד אסי דיין וסיון שביט.
ב-2003 שיחק בסרט "הבן שלי" לצד ריקי בליך ומנשה נוי.
ב-2004 גילם את שמוליק שמי בסרט "אבנים" של רפאל נג'ארי ושיחק בסרט "סיפור קיץ".
ב-2006 גילם את קרנף בסרט "מישהו לרוץ איתו" שביים עודד דוידוף.
ב-2008 גילם את עמירם בסרט "הכל מתחיל בים" של איתן גרין.
ב-2011 השתתף בסרט שערך מנהל הפרישה מצה"ל כשגילם גמלאי צה"ל שמתמודד עם המעבר מהחיים בצבא לחיים באזרחות ובסרט "מבול.
ב-2012 גילם את מירון בסרט "העולם מצחיק" שכתב וביים שמי זרחין.
ב-2016 שיחק בסרט הקולנוע של הבמאי איתן גרין "חדרי הבית".
בשנת 2016 במסגרת פסטיבל סרטים קצרים זכה הסרט "פנסיה" בפרס ראשון, בו שיחק תפקיד ראשי.
ב-2019 שיחק בסרט "מבצע שלאגר".
שטג השתתף גם במסעות פרסום: ב-2000 שיחק בקמפיין עבור "פיצה האט".
ב-1997 הופיע בקמפיין למעדן "עדי" של "תנובה".
ב-2006 הופיע בפרסומת לזוגלובק שביים דרור שאול, ב-2008 שיחק בסרט "פרשת רות לצדה של לוסי דובינצ'יק.
ב-2009 שיחק בקמפיין לויזה כאל, בו גילם דמויות שונות (אל"ם, "הצרפתי", הסבא, "הסיני" ו"הרוחני") לצד שי אביבי.
שימש כקריין בפרסומות של שמן זית "זיתא", "פיאט", ונטוויז'ן.
ב-2004 דיבב דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "היה היה - הממציאים" ששודרה בערוץ לוגי, דיבב את פרנקי בסרט "תפוס ת'כריש" ודיבב את רב"ט שלומי חנוכה בסדרת האנימציה "מ.ק 22" שביים אסף הראל.
ב-2005 דיבב את המספר בסדרת הטלוויזיה "האחים קואלה", והחל לדבב את רב-רגל בסרט "סיפורי כתם שמש – של מי הביצה הזאת?" ששודרה עד 2007. ב-2006 דיבב את אבא ביל בסדרת הטלוויזיה "ביל הקטן".
ב-1996 הוציא אלבום שנשא את שמו ובו בלט השיר "יין אדום".
באותה שנה השתתף באלבום הילדים "הדרקון הלא נכון" המבוסס על שירי יהונתן גפן.
הגיש תוכנית מוזיקה אישית ברדיו 88FM, והגיש תוכנית אישית ב"רדיו מהות החיים".
החל משנת 2006 שטג שומר על מסורת וקרבה חזקה לדת היהודית, למד בישיבת נתיבות עולם ואינו מופיע בשבת.
בראיונות שונים סיפר שטג שהתחיל לעבור את תהליך ההתקרבות לדת עוד בתקופה ששיחק בסדרה 'הפוך' ונאלץ להסתיר זאת מעמיתיו לעבודה בתיאטרון.
שטג משמש כגבאי בית הכנסת הגר"א (תל אביב).
מלמד משחק בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
נשוי לענת אדרת, צאצאית של משפחת האדר"ת, ואב לשלושה.
דני שטרית (נולד ב-1948) הוא עיתונאי, עורך ומשורר ישראלי.
דני שטרית נולד במרוקו (1948).
שטרית שירת בחיל הים בספינות הטורפדו.
לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד כעיתונאי במספר עיתונים, בעיקר בתחום הספורט.
את דרכו העיתונאית החל ככתב ספורט בעיתון "חדשות הספורט", וכן בעיתון "על המשמר".
שטרית עבד במעריב במשך כשלושים שנה, ובמסגרת עבודתו סיקר אירועי ספורט שהתרחשו באזור הגליל.
בין השאר הוא סיקר את צליחת הכנרת, טורניר בנדל בהשתתפות מכבי תל אביב וקבוצות ידועות מאירופה, ומרתון טבריה השנתי.
כמו כן, הוא סיקר את קבוצת הפועל טבריה עד שזו התפרקה ב-1988, וכן את מכבי טבריה בכדורסל ובית"ר טבריה.
לאחר מכן עבד בעיתונים אזוריים שונים.
כמו כן, הוא שימש כשדרן בתוכנית הרדיו שירים ושערים, וכשדרן ספורט בקול השלום של אייבי נתן ותחנות רדיו אזוריות נוספות.
במקביל לעבודות אלו הוא החל לפרסם את שיריו בכתבי עת לשירה.
שטרית הוציא לאור ב-1994 ספר שירה בשם "בחותם האצילות".
הספר זכה לביקורות טובות, והשירים הכלולים בו הם בעיקר שירי אהבה.
לזוג יש שתי בנות נשואות, בן אחד, ושלוש נכדות ונכד אחד.
דני רובס (נולד ב-24 בדצמבר 1957) הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מוזיקאי ומעבד מוזיקלי ישראלי.
רובס נולד בקיבוץ שובל, גדל והתחנך ברחובות.
בן לאב שעלה ארצה ממרוקו ולאם שעלתה ממצרים.
לדבריו, אבות אבותיו לבית אביו היו "גובי מיסים באחד מאיי ספרד".
בילדותו למד בבית הספר היסודי "סמילנסקי" ולאחר מכן בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט ברחובות.
בשנת 1973 הצטרף ל"בימת הנוער העירונית רחובות", שם היה סולן.
עם גיוסו לצה"ל שובץ לחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים ושירת בגדוד תותחנים.
הוא יצא לקורס קצינים בסיסי, ועם סיומו שובץ כשליש בגדוד ההנדסה 601. בהמשך שימש מפקד סוללה והשתחרר בדרגת סגן.
בתחילת שירותו במילואים המשיך לשרת כקצין שלישות, אך לאחר מספר שנים הפך לזמר במילואים ולבוחן עבור הלהקות הצבאיות.
אחיו הצעיר יואב נפטר מסרטן בהיותו חייל, במהלך מלחמת לבנון.
רובס כתב עליו את השירים "מחר הוא יחזור" ו"מכתב קטן".
את שני השירים הוא התקשה לבצע בעצמו, ולכן הם בוצעו תחילה על ידי להקה צבאית.
את דרכו המוזיקלית החל רובס כגיטריסט ליווי לזמרים מצליחים ביניהם יעל לוי, אריק סיני, מתי כספי (כנגן באלבומו "שירים במיץ עגבניות") ושלמה ארצי (השתתף כנגן באלבומיו "מקום", "תרקוד", "לילה לא שקט" ו"חום יולי אוגוסט").
חשיפתו הטלוויזיונית הראשונה של רובס הייתה ב-1980, בתוכנית "עוד להיט", כזמר הליווי של עדנה לב בקליפ לשירה "אחרת".
אלבום הבכורה של רובס, "מסגרות", יצא בסוף 1983 בעיבודו ובהפקתו המוזיקלית של מתי כספי.
מן האלבום זכורים במיוחד השירים "אני בא הביתה מהלילה" ו"דבר לא קרה".
האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית.
לטענת רובס אחד הגורמים לכך הייתה יציאתו בסמוך למשבר מניות הבנקים בישראל.
בתחילת 2008, 25 שנה אחר כך, הגיע למעמד אלבום זהב בעקבות הצלחת אלבומיו הבאים של רובס ובעקבות יציאת סט כפול הכולל את "מסגרות" ואת אלבומו השני.
אלבומו השני, "פנים ושמות", יצא ב-1987 בהפקתו המוזיקלית של נתן כהן.
האלבום הצליח יותר מן הקודם והגיע למעמד אלבום פלטינה למרות התנאים הקשים בהם הוקלט האלבום – קשיי מימון הכתיבו צוות מצומצם של נגנים שכלל רק את רובס בגיטרות ואת כהן בשאר הכלים.
השירים הבולטים בו היו "פנים ושמות", "לא נרדמת תל אביב", "זה לא אני", "מחר הוא יחזור" ו"קטע מסוכן".
בעקבותיו יצא רובס למסע הופעות עם הקלידן דובי אנגלר.
אלבומו השלישי, "בדרך אל האושר", יצא ב-1989, וזכה להצלחה רבה אף יותר.
השירים הבולטים בו הם "בדרך אל האושר", "הם לא ילמדו אף פעם", "משהו מקלקל לי הכול" ו"איך הוא שר", שיר שרבים חושבים שנכתב על הזמר זוהר ארגוב אך רובס הבהיר שהוא כתב את השיר על זמרים נערצים שהידרדרו לסמים דוגמת ג'ניס ג'ופלין או ג'ים מוריסון, וכאזהרה לעצמו.
האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה ובאותה שנה זכה רובס בתואר זמר השנה.
שירו "איך הוא שר" היה השיר המושמע ביותר ברדיו ובטלוויזיה באותה השנה.
בעקבות האלבום יצא בהופעה "הדרך אל האושר" עם להקה מלאה שכללה בנוסף לאנגלר גם בסיסט (אלי בקל), מתופף (רן ורד) וזמרת ליווי (שירלי יובל-יאיר, שפתחה בהמשך בקריירה עצמאית).
המופע הצליח מאוד, ורובס הופיע איתו גם בפני ישראלים בעולם.
תוך פחות משנה מיציאת האלבום קיבל עליו רובס "תקליט פלטינה".
בשנת 1989 הופיע גם בפסטיבל בצבעים טבעיים, עם בנותיו גל ורוני, וביצע בו את השיר "בכפר קטן ליד ההר" שזכה במקום החמישי.
השיר זכה להשמעות ברדיו, ואף צולם לערוץ הראשון, אולם לא יצא על גבי תקליטור.
באותה שנה הלחין את הפסקול לסרט "כח משיכה".
אלבומו הרביעי של רובס, "בגוף ראשון", שיצא במאי 1991, הופק בהפקה צנועה ולא שִחזר את הצלחת האלבום הקודם.
רק שיר אחד הצליח מתוכו, "רכבות 68-80-88", העוסק בזמר ג'ון לנון ובמותו.
השירים נערכו ברצף אחד ללא הפסקה ולשדרנים ברדיו ניתנה גרסה של האלבום שכללה רווחים במעבר בין השירים.
ב-1993 הוציא רובס את אלבומו הרוקיסטי ביותר, "ברושים וחמניות", ויצא גם במופע בשם דומה.
באלבום בלטו בעיקר השירים "גרעינים", "ברושים וחמניות", "הבן של הקוסם" וגרסת הכיסוי לשיר שכתב רובס לאסתי כץ, "אני מִדבר", במילים אחרות.
ב-1994 הוציא רובס אוסף ראשון בשם "עשור!
או שאני יורה...", אשר כלל לצד שיריו המוכרים הקלטה של השיר "לא נרדמת תל אביב" בהופעה חיה מ-1989 בערד וביצוע ראשון שלו לשיר "הצגה", שבוצע במקור על ידי להקת פיקוד הדרום.
ב-1996 הוציא רובס אלבום שישי במספר, "ככה אני אוהב".
האלבום זכה להצלחה של ממש רק אחר כך, למרות שירים בולטים כ"עץ בלי שורשים", "שפת הגוף", "בשבילה", "אני בא הביתה" והשיר המוכר ביותר מהאלבום, "מכתב קטן", שביצע רובס יחד עם אופירה יוספי והפך לשיר פופולרי בטקסי זיכרון.
בשנים 1999-1997 שימש רובס כמנהל האומנותי של פסטיבל ערד.
ב-1999 השתתף רובס בהרכב "4X4" ("ארבע על ארבע") יחד עם אורי הרפז, דני ליטני ויואל לרנר.
לאחר הוצאת אלבומם, שלא זכה להצלחה, ופירוק ההרכב, המשיך להופיע עם ליטני במופע משותף שבו שרו השניים ממיטב שיריהם.
ב-21 בפברואר 2008 הוציא רובס את אלבומו השביעי "משהו חדש מתחיל" בניהולו האומנותי ובהפקתו המוזיקלית של אורי זך.
הסינגל הראשון מתוכו, שיר הנושא "משהו חדש מתחיל", שהלחין רובס למילים של אילאיל תמיר, אשתו הנוכחית, יצא ב-24 בדצמבר 2007 (ביום הולדתו ה-50) וזכה להצלחה - כ-16.5 מיליון צפיות ביוטיוב.
אחריו יצאו הסינגלים "את לא כאן איתי", שזכה להצלחה בינונית בלבד, "גילי" ו"אנחנו זמן עבר".
ב-28 בפברואר 2013 הוציא רובס אלבום הופעה ראשון, בשם "נוסע על כביש מהיר", המתעד את הופעתו במועדון "זאפה תל אביב".
האלבום כולל גם הקלטת אולפן לשיר חדש שכתב והלחין רובס בשם "אני לא מפסיק להתרגש ממך".
השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הגיע לראש מצעדי הפזמונים השבועיים ברשת ג', ודורג במקום השלישי במצעד השנתי של התחנה.
באלבום בנוסף בלטו גם החידושים לשירים "מכתב קטן" אותו ביצע עם אשתו אילאיל תמיר, ו"נוסעת בעקבות האהבה".
במרץ 2014 יצא אלבומו השמיני "האיש עם הגיטרה".
ב-30 באוקטובר 2017 יצא השיר הראשון מתוך אלבומו ה-11. את השיר כתב רובס בהקדשה לאימו.
ב-23 בנובמבר 2023, מספר ימים לאחר שהופיע ב"כיכר החטופים" בעצרת לצד בני משפחות החטופים, הוציא רובס גרסה חדשה לשירו "מחר הוא יחזור".
ב-27 במרץ 2024, רובס ודני בסן שיתפו פעולה והוציאו שיר, הראשון בסדרה פוטנציאלית של שיתופי פעולה מוזיקליים.
רובס ובסן נפגשו לראשונה במהלך סיבוב הופעות בארצות הברית בדצמבר 2023, שם הופיעו יחד עם מתי כספי לגיוס כספים למען ילדי עמותת עוטף.
רובס ביקש מבסן להצטרף אליו בהקלטת השיר "מה שנשאר לי אחרי המלחמה", שכתב רובס עם בת זוגו ושותפתו ליצירה, אילאיל תמיר, שגם הלחינה את השיר.
השיר מבטא את מגוון הרגשות שאנשים חשים לאחר אירועי 7 באוקטובר.
ב-8 במאי של אותה השנה, הוציא רובס את השיר "כל אדם זקוק לבית" אותו כתב סרן יהל גזית שנפל ב-4 בדצמבר 2023 במהלך לחימה בשג'אעייה.
לזכרו של גזית החליט רובס לקחת שיר שכתב ולהלחינו.
השיר הופק במסגרת פרויקט "שריונאים זוכרים" של עמותת יד לשריון.
באותה השנה הוביל רובס את קמפיין מודעות הציבור של משרד הביטחון ששמו "כולנו יחד מוקירים את חללי מערכות ישראל ומדליקים נר לזכרם" לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
במסגרת הקמפיין, רובס ביצע את שירו "פנים ושמות" יחד עם תזמורת צה"ל.
הוא כתב או הלחין מספר שירים, שרובם לא הצליחו, לדוגמנית ואשת העסקים פנינה רוזנבלום.
הידוע מהם הוא "תמיד אישה", איתו התמודדה רוזנבלום בקדם אירוויזיון 1983 והגיעה למקום האחרון.
למרות שרובס כתב והלחין את השיר, הקרדיט היה של רוזנבלום בלבד.
רובס מרצה בבית הספר למוסיקה ע"ש ג'ונתן ווהל ב.
רובס ידוע באהבתו ללהקת הביטלס והוא נוהג לבצע כמה משיריהם בהופעותיו.
בשנים 1994-1993 העלה מופע בשם "שיהיה", שהוקדש כולו לשירי הלהקה בתוספת שיר מקורי שכתב לזכר ג'ון לנון, "רכבות 68-80-88".
במופע ליוו אותו הקלידן דובי אנגלר והגיטריסט עמית יורגנסון.
ב-1999 השתתף רובס בקונצרט שנערך על ידי סר ג'ורג' מרטין והתזמורת הפילהרמונית הישראלית שעסק בשירי הביטלס.
בשנות האלפיים חזר להופיע מדי פעם במופע משירי הביטלס בשם "דני רובס שר ומספר ביטלס", לעיתים עם יורגנסון, ועם אשתו הנוכחית אילאיל תמיר וביתו רוני רובס כזמרות ליווי.
בשנות ה-80 השתתף רובס בתוכנית הרדיו "מה יש" שהגישו אברי גלעד וארז טל בגלי צה"ל, בתפקיד ג'ימי אוחנה - זמר השר בגרסה פרודית שירים בתרגום לא נכון ושירי שטות, ולתיאורו "שר נכסי בקר נחושת (נכסי צאן ברזל) של הזמר העברי".
בתחילת שנות ה-90 הגיח לכמה הופעות אורח בתוכנית הטלוויזיה של השניים "העולם הערב" (בתפקידים אחרים).
רובס נוהג להפגין הומור גם בהופעותיו.
ב-1992 הופיע רובס עם דודו זר בתוכנית "פרפר נחמד", בפרק "מה אתם חושבים".
ב-1993 הופיע רובס בתוכנית ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, עם השיר "אחי אחי", שהלחין רובס למילים של אהוד מנור (הראשון להלחין ולבצע את השיר היה רוני ידידיה בשנת 1986).
ב-1994 השתתף רובס בתוכנית "הופה היי" עם שתיים מבנותיו, גל ורוני, וביצע בה את השיר "בכפר קטן ליד ההר".
רובס השתתף למשך תקופה קצרה בתוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6", וכמו כן החליף את גידי אורשר והגיש את פינת הקולנוע בתוכנית "זהו זה" בטלוויזיה החינוכית.
ב-1997 הגיש רובס בערוץ 2 תחת הזכיינית טלעד תוכנית לילדים בת 7 פרקים בשם "שמח עד הגג".
התוכנית עסקה בחגי ישראל וכל פרק שודר בזמן החג שבו הוא עוסק.
בתוכנית שיחק רובס לצידן של הבובות ששון ושמחה, סיפר סיפור על כל חג, שוחח עם ילדים על החג ושר שירים מוכרים ובעיקר מקוריים (שאת רובם כתב חנוך רעים לצד לחנים של רובס), על החג שבו עוסק הפרק.
התוכנית ירדה באפריל 2010. רובס התארח בתוכנית שהחליפה אותה, "ציפורי לילה מתגעגעות", עם שחר סגל ורועי בר נתן, באוגוסט של אותה שנה.
בשנת 2009 הגישו רובס והזמרת איה כורם בקביעות את תוכנית הטלוויזיה "דואט ישראלי" בחינוכית 23. בכל תוכנית התארחו מוזיקאים ישראלים לפגישה אינטימית עם כורם ורובס.
הם שוחחו עם האורחים על מקורות ההשראה ועל תהליך היצירה, ולעיתים ניגנו ושרו משיריהם של האורחים יחד איתם.
רובס היה נשוי לדינה במשך 30 שנה ולזוג שלוש בנות.
הוא נפרד מאשתו למען שירלי יובל־יאיר, שאיתה ניהל מערכת יחסים בזמן שהייתה זמרת הליווי שלו.
לימים חזר לאשתו, ואז בני הזוג נפרדו סופית.
לאחר מכן נישא בשנית אך התגרש כעבור חודשיים.
ביתו השנייה, רוני רובס, הופיעה כזמרת ליווי בחלק מהופעותיו.
ב-4 ביוני 2009 נישא רובס בשלישית, לזמרת אילאיל תמיר, ביתו של יהודה תמיר מלהקת "חלב ודבש", ולשניים שני ילדים.
אחיו, יואב, נפטר מסרטן במהלך שירותו הצבאי במלחמת לבנון הראשונה.
2016 - עכשיו זה שנינו (עם שלמה גרוניך) - הופעה
1999 - ארבע על ארבע (עם דני ליטני, אורי הרפז, יואל לרנר)
דני שמולביץ' (שמילו) רום (29 בנובמבר 1940 – 18 בינואר 2021) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ במדי מכבי חיפה ונבחרת ישראל.
בגיל 17 עלה לקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, ושיחק לראשונה במדיה נגד מכבי יפו ב-4 בינואר 1958. רום, "שחקן כלבו" שבנוסף להיותו חלוץ מוכשר שיחק בתפקידים רבים על המגרש, היה אחד השחקנים המהירים בישראל באותה תקופה ובעל נגיחות מצוינות.
בגיל 19 זומן לראשונה לנבחרת ישראל, והופעת הבכורה שלו הייתה ב-27 בנובמבר 1960 מול נבחרת קפריסין.
היה שותף לזכייתה של מכבי חיפה בגביע המדינה ב-1962. רום היה שותף גם להישג השיא של נבחרת ישראל, העפלתה למונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, ובטורניר פתח בהרכב במשחק מול , ומול נכנס כמחליף עם פתיחת המחצית השנייה.
לאחר המונדיאל פרש ממשחק, אך חזר בו בשנת 1971 כדי לשחק בחצי גמר גביע המדינה, בו כבש, ובגמר, בו הפסידה הקבוצה להכח רמת גן.
בעונת 1972/1973 חזר שנית למשחק פעיל, והציל את מכבי חיפה מירידה לליגת המשנה.
רום, שכבש 78 שערים לזכות מכבי חיפה בליגה ב-283 הופעות ו-20 שערים בגביע ב-43 הופעות, היה מלך השערים של מכבי חיפה עד אשר זאהי ארמלי עקף אותו בשנת 1989. עם זאת, בנבחרת לא כבש אף שער ב-29 הופעותיו.
רום היה גרוש בשנית ואב לאיש יחסי הציבור והעיתונאי ברק רום.
היה נשוי לרכילאית ציפי רום וללאה רום.
רום נפטר ב-18 בינואר 2021 לאחר שסבל מדמנציה בשנותיו האחרונות.
דני רוטשילד (נולד ב-1946) הוא אלוף בצה"ל בדימוס ואיש ציבור המכהן כיו"ר חבר הנאמנים של מכללת אפקה וכחבר הוועדה המייעצת לבנק ישראל.
בשנת 1964 התגייס לצה"ל ועבר לשרת בחטיבת גולני.
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס חובשים.
בהמשך עבר קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין ביחידות שונות, ביניהן קמ"ן חטיבת גולני, חטיבה 217 במלחמת יום הכיפורים וקמ"ן פיקוד המרכז.
ב־1984 מונה לעוזר הרמטכ"ל משה לוי בדרגת אלוף־משנה, כשהוא מחליף את ראש לשכת הרמטכ"ל.
ב־1985 מונה למפקד יחידת הקישור ללבנון והועלה לדרגת תת־אלוף.
כיהן בתפקיד עד אוגוסט 1986.
ב־1987 מונה לראש חטיבת המחקר, תפקיד בו שימש בין היתר במלחמת המפרץ.
בדצמבר 1990 החליט שר הביטחון משה ארנס למנותו למתאם פעולות הממשלה בשטחים.
הוא נכנס לתפקיד בפברואר 1991 והועלה לדרגת אלוף.
במסגרת זו עמד בראש הצוות הישראלי למשא ומתן עם הרשות הפלסטינית לקראת הסכמי אוסלו.
היה מעורב גם בהסכם השלום עם ירדן.
רוטשילד פרש מצה"ל ב-1995 ופנה לעסקים פרטיים.
רוטשילד למד פסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, במכללה לפו"ם ובבית הספר הגבוה למלחמה בקימברלי.
בין השאר שימש כיו"ר המועצה לשלום ולביטחון; ראש המכון למדיניות ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה; חבר חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים; חבר המועצה הציבורית של ארגון אמון הציבור וחבר דירקטוריון בנק כללי.
ב-2006 מונה למועצה המייעצת של בנק ישראל.
ב-2005, כחלק מהוויכוח הציבורי על תוכנית ההתנתקות, החתים מאות קציני מילואים על גילוי דעת, בו נאמר בין השאר: "ההתנתקות תאפשר את יכולת הפעולה של כוחות הביטחון ותעניק לה לגיטימיות.
היא תגרום לשינוי אסטרטגי מדיני ותפתח סיכוי להסדר, ההתנתקות חשובה לביטחון הלאומי." בשנת 2015 אמר על תוצאות ההתנתקות: "גם אם זה לא מה שציפיתי, האלטרנטיבה הייתה הרבה יותר גרועה".
רוטשילד מתגורר, נכון לשנת 2009, בהר אדר.
דני רווה (נולד ב-1943) הוא מחזאי, תסריטאי, סופר, עורך תוכניות רדיו, יוצר תוכניות בידור ומערכונים.
רווה נחשב ליוצר פורה במיוחד בתחום ההומור והבידור וכתב מערכונים בין היתר לגשש החיוור, ספי ריבלין, גדי יגיל ולתוכניות כמו "זהו זה!" ו"מוצ"ש".
דני רווה גדל בתל אביב ולמד בבית ספר הכרמל.
הוא החל את דרכו האמנותית כחבר בלהקת פיקוד מרכז.
עמו בלהקה, מבין אלה הידועים גם היום, היו שלמה וישינסקי, יגאל חרד, אושיק לוי, אריאל פורמן, וכן חדווה עמרני ודוד טל, שמאוחר יותר התפרסמו כצמד חדוה ודוד.
הלהקה העלתה שתי תוכניות: "חיילים יצאו לדרך", שביים יצחק ברקת, ו"למה כובע", שביים עידוא בן גריון.
המנהל המוזיקלי היה אריה לבנון, והתוכנית נכתבה בידי אפרים קישון, מרדכי נאור, נעמי שמר, דרורה חבקין ורפי בן משה.
בתום שירותו הצבאי, נסע לארצות הברית, שם החל בלימודי קולנוע וטלוויזיה, ועם שובו ארצה, הצטרף לצוות ההקמה של הטלוויזיה הלימודית.
מאוחר יותר עבד כקופירייטר ב"פרסום אדמון", והחל גם לכתוב לתוכנית ההומור והסאטירה "חוחים וחיוכים", שערך עזריה רפופורט, שם פגש בשחקן שהיה אז בתחילת דרכו, גדי יגיל.
יגיל ביצע את רוב הקטעים שכתב רווה לתוכנית, ביניהם "הרוקח ההיפוכונדר", "המציל", "צלם חתונות", "המוכס", והמפגש בין השניים הניב שיתוף פעולה ארוך ימים וכמה הצגות בידור מצליחות.
רווה היה נשוי לפסיכולוגית אירית ברזל רווה.
ב-1968 החל לעבוד כעורך בקול ישראל.
תוכניתו הראשונה, "קולות קלים", שערך וכתב יחד עם הסופר והמשורר משה בן שאול, הייתה פסיפס של ראיונות רחוב, מלווים בדברי קשר שהוגשו מן האולפן בידי שחקן.
בהמשך הציע למנהליו במחלקת הבידור פורמט לא שגרתי, לתוכנית בידור פומבית, שנקראה שלכם לשעה קלה.
ה"שואו" המוכר מן הטלוויזיה האמריקאית, שבו המגיש קבוע ובכל תוכנית אורחיו מתחלפים.
כאן בכל תוכנית הוחלף גם המגיש שעמד במרכז התוכנית, והחומר שנכתב במיוחד עבורו ביטא לעיתים קרובות את טעמו האישי וכישרונו הייחודי.
מבנה זה אפשר גיוון גדול יותר בביצוע ובחומרים.
ההצעה התקבלה ו"שלכם לשעה קלה" הפכה לאחת ההצלחות הגדולות של מחלקת הבידור.
את "שלכם לשעה קלה", ערך רווה יחד עם עמיתו, המפיק והעורך יוסף אריה, ובמסגרתה גם כתב לאמנים רבים, ביניהם; שרגא פרידמן, רבקה מיכאלי, יוסי בנאי, שייקה אופיר, תיקי דיין, יהורם גאון, בומבה צור, גדי יגיל, יהודה אפרוני וזהרירה חריפאי.
התוכנית שודרה בין השנים 1969-1974, ובשנת 1973 זכתה בפרס רשות השידור בתחום הבידור.
בהמשך כתב וערך תוכניות רבות נוספות :
"הדים מבית החולים", סיט-קום רדיופוני פרוע, בהשתתפות ספי ריבלין, המתרחש בבית חולים מוטרף, שבו מנהלים הרופאים מאבק יומיומי על חיי החולים, ובעיקר על מעמדם במחלקה.
"מזימת אסתר", גרסה עדכנית למגילה, בהשתתפות אבנר חזקיהו ודורי בן זאב.
"תפילת אשכבה לרדיו", פרודיה על תוכניות הרדיו, עם אורי זוהר, יהורם גאון, זהרירה חריפאי, ואנשי הרדיו : גדעון לב ארי, משה טימור, שמואל רוזן, ויוסף טרגין.
במקביל לעבודתו במחלקת הבידור, כתב רווה גם לטלוויזיה, לתיאטרון ולהפקות שונות, בין היתר כתב לתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", לתוכנית היחיד של שייקה אופיר "ימים טובים", משם זכורים: הכבאי, ובית ספר לגנבים וכיפה אדומה.
לרבקה מיכאלי, "הלו אדון פרח".
לגדי יגיל את תוכנית היחיד הראשונה שלו, "חיי כלב", ומאוחר יותר את "החיים הם לא ירח דבש", הצגת בידור משותפת, עם חנה לסלאו.
שתי ההצגות זכו להצלחה רבה.
ב-1980, כתב רווה את "אגדות האחים גרימברג", (פזמונים מאת רוני וייס ואפרים סידון, בימוי אילן רונן), פרודיה מטורללת על אגדות ילדים, בהשתתפות ספי ריבלין, אפי בן ישראל, נתן נתנזון ורוברט הניג, שהתקבלה בהתלהבות רבה.
הצלחתה הרבה של ההצגה הביאה לשיתופי פעולה נוספים בין רווה לריבלין, במרוצת השנים הבאות.
ב-1982 פנתה מחלקת הדרמה של רשות השידור, אל כמה יוצרים, בהצעה לקחת חלק בסדנת כתיבת לקולנוע, שעמדה להיערך באוניברסיטת תל אביב בהדרכת מרצה בכיר מאוניברסיטת קליפורניה (U.C.L.A), ועם סיומה להגיש תסריט לדרמה טלוויזיונית.
פגישותיהם השנתיות מקוממות עליהם את בנו של הבעלים, שמתכנן כבר זמן רב להעביר את אביו לבית אבות ולמכור את בית המלון.
באותה שנה כתב גם את "טיסה לאחור", פרודיה מקומית על מלחמת הכוכבים המתרחשת בתחנת משטרה קטנה בצפון הארץ.
ההצגה, בהשתתפות צוות השחקנים שהעלה את "אגדות האחים גרימברג", החלה כהצגה מבטיחה, עלתה לבמה ברגל ימין, אבל מיהרה לרדת ממנה עם פרוץ מלחמת שלום הגליל.
ב-1985 כתב רווה לגשש החיוור את תוכניתם התשיעית, "בעבור חוקן דולרים", שביים מוטי קירשנבאום, וזכתה להצלחה גדולה.
בין המערכונים הזכורים במיוחד: "המצילים של ש"ס", "כבד אווז", "המשמר האזרחי", "מגרש השדים", "נמר בגבעתיים", ו"החוזרים מחו"ל".
ב-1989 הוזמן רווה להצטרף לצוות ההקמה של התוכנית מוצ"ש והיה התסריטאי הראשון שכתב לתוכנית, ויצר את המערכונים הקצרצרים שליוו אותה: המשפחה המופרעת, יוסף, הבולשת חורקת ועוד.
במוצ"ש השתתפו ספי ריבלין, אלי יצפאן, דב רייזר, יעל עמית, דפנה ארמוני, אלברט אילוז וענת טופול.
בשנת 1994 יצא לאור ספר הילדים הראשון פרי עטו, "ארץ הפחדנים".
בשנת 1996 יצא לאור ספר ילדים נוסף "המלך איכסה והמלכה פיכסה".
ב-2001 יצא ספרו השלישי, "החופש הגדול וצרות אחרות", העוסק בשני חברים, איתן ודניאל, ומתאר את ניסיונותיהם הכושלים להעביר את ימי החופש הארוכים בעניין ומבלי להסתבך ולהיתקל במבוגרים.
ב-2003 כתב לתיאטרון הקאמרי את המחזה גט-פור-טו (גט-4-two), שנכתב במיוחד לשלמה וישינסקי, חברו עוד מימי הלהקה הצבאית.
זה היה מחזה ליחיד, שבמרכזו גרוש בן 50 שעברו לפניו ועתידו אחריו, והוא מתחשבן בו עם גרושתו ועורכי הדין שלה.
המחזה הוגדר כאוטוביוגרפיה אמיתית בדיונית, הנשענת על בדותות בדוקות, וכזה גם היה המונולוג שנשא וישינסקי, רצוף בהרבה עובדות פיקטיביות.
סמוך לתחילת העבודה על המחזה, נהרג בנו של שלמה, ליאור, בפעולה צבאית.
העבודה על המחזה הופסקה, התחדשה לבקשת שלמה וישינסקי זמן לא רב לאחר מכן, ובסוף 2005 עלה המחזה בהצלחה רבה על בימת הקאמרי.
ב-2008 יצא לאור "הקוסם הגידם", ספר המשך ל"החופש הגדול וצרות אחרות".
ב"הקוסם הגידם", הנמצא ברשימת הספרים המומלצים על ידי משרד החינוך, מאמצים איתן ודניאל כלב עזוב שמצאו ברחוב, שבדיעבד מתברר שהיה שייך לטיפוס מפוקפק שנהרג בתאונה.
כשהכלב נעלם והשניים יוצאים לחפש אחריו, הם מוצאים את עצמם מסובכים עם כמה טיפוסים לא פחות מפוקפקים, כולל "רוחו" של העבריין המת, המגיעה לאחד המפגשים.
ב-2010 יצא לאור ספרו החמישי, "איפה פה זה אנגליה", המספר על להקת כלבים שמחליטים להגיע לאנגליה, מגיעים בטעות ליפו, נתקלים בשעון הניצב בכיכר, ובטוחים שהגיעו לדבר האמיתי, לונדון.
מכאן ואילך, אינם מפסיקים להתפעל מן הארומה הבריטית ומן הנימוסים של הכלבים המקומיים.
בתחילת 2014 יצא לאור ספרו השישי, "הטיפש האחרון", ספר המשך ל"החופש הגדול וצרות אחרות" ול"הקוסם הגידם", העוסק בשני רמאים המתחזים לחוקרי מוח ידועים, ומתחייבים להעלות את רמתם של תלמידי בית הספר בשיטה חדשנית.
השניים מצליחים להערים על המורים והמנהלת, כשהם פועלים קצת לפי שיטת הרמאים ב"בגדי המלך החדשים".
1994, "ארץ הפחדנים", הוצאת עם עובד
1996, "המלך איכסה והמלכה פיכסה" הוצאת עם עובד
2001, "החופש הגדול וצרות אחרות", הוצאת ידיעות ספרים
2008, "הקוסם הגידם", הוצאת ידיעות ספרים
2010, "איפה פה זה אנגליה", הוצאת כנרת זמורה
2014, "הטיפש האחרון", הוצאת כנרת זמורה
דני רופ (נולד ב-12 באוגוסט 1965) הוא מגיש טלוויזיה וחזאי ישראלי.
מגיש תוכנית כלכלי בלילה וחזאי ערוץ עכשיו 14. נמנה עם צוות ערוץ הכלכלה.
דני רופ נולד כבן הבכור למרים ואלן רופ במשפחה בת שלושה ילדים, וגדל בירושלים.
למד בתיכון רנה קסין והמשיך להתגורר בירושלים עד 1993. אביו, גאולוג במקצועו, עלה לישראל מדרום אפריקה והמשיך לעסוק בחקר אבני חן.
בהמשך שימש כגאולוג הראשי של חברת "שפע ימים", העוסקת בחיפוש יהלומים בקרקעית נחל קישון.
בילדותו היה מיודד עם יוני נתניהו, ממנו קנו הוריו את ביתם בירושלים.
את שירותו הצבאי עשה רופ במרכז המטאורולוגיה של חיל האוויר, וכך החל את דרכו כחזאי בהדרכתו של ד"ר ברוך זיו.
עם שחרורו מהצבא, עבד כמאמן טניס.
בשנת 2012 נפטר אביו בבית החולים איכילוב, ובעקבות זאת תקף דני רופ את טיב השירות הרפואי, שניתן בבית החולים.
הוא אף תבע את בית החולים בגין רשלנות רפואית.
התביעה הסתיימה בפשרה במסגרתה פוצתה משפחת רופ בכ־250 אלף ש"ח.
לאחר שעבר מבחן בד בערוץ הראשון לתפקיד מגיש תחזית מזג האוויר במהדורת החדשות, החל ביוני 1989 להגיש את תחזיות מזג אוויר הראשונות בטלוויזיה בישראל, בפינה ב"מבט" שנקראה "שבשבת".
בשנת 1991 הנחה רופ, יחד עם שירה גרא, את תחרות הקדם אירוויזיון, אשר שודרה בערוץ הראשון.
משהוקם ערוץ 2, עבר רופ לערוץ והחל להגיש את התחזית במסגרת שידורי החדשות של חברת החדשות בשנת 1993. בנוסף הגיש גם את השעשועון "יותר מזל משכל".
דמותו של רופ בתקופה זו זוהתה היטב עם צמד המגישים של חברת החדשות - מיקי חיימוביץ' ויעקב איילון, במיוחד לאחר הקמת ערוץ 10, שאז עברו חיימוביץ' ואיילון לערוץ והחלו להגיש בו את מהדורת החדשות.
בראשית 2005 הצטרף אליהם רופ, וכך חזרו השלושה לעבוד יחד.
בנוסף להגשת תחזית מזג האוויר בערוץ 10, שימש רופ כמנחה תוכנית הבוקר של ערוץ 10 בימי שישי יחד עם ענת גורן.
תחזית מזג האוויר של חדשות עשר בהגשת רופ ונעמה איזנברוך זכתה בפרס המדיה של האיגוד המטאורולוגי האירופי.
ב-2010 הגיש רופ בערוץ 10 את התוכנית "אין דברים כאלה", בה הוצגו קטעי וידאו של אירועים מיוחדים, שכמעט הסתיימו באסונות.
ב-2016 חזר להנחות את תוכנית הבוקר בערוץ 10, אשר נקראה "בוקר אור".
את התכנית הנחה לצד נגה ניר נאמן למספר שבועות, במקום אורלי וגיא.
מספר חודשים לאחר חזרתם של אורלי וגיא, חזר רופ להגיש את תוכנית הבוקר, שנקראה "דני רופ עד 10" באופן קבוע ויומיומי.
במקביל לעבודתו כחזאי, משמש כשדר טניס בערוצי הספורט של צ'רלטון.
באוגוסט 2017 החל רופ בהנחיית פרקי העונה השנייה של הסדרה "יהודי עולמי" בערוץ 20. בחודש יולי 2018 חזר שוב להגיש את תוכנית הבוקר "בוקר אור" בערוץ עשר לצד טליה פלד קינן, שלוש פעמים בשבוע.
השניים הגישו את התוכנית עד ירידתו של ערוץ עשר מהאוויר ומיזוגו עם רשת 13 בתחילת 2019. לאחר המיזוג הגיש את "תחזית 13".
בחודש יולי 2020 הסתיימה עבודתו בחדשות 13 כחלק מתוכנית התייעלות בערוץ.
זמן קצר לאחר מכן, הודיע על הצטרפותו כחזאי לאתר ynet.
עם זאת, במקביל, הוא המשיך להיות, פעם בשבוע, אחד ממגישי תוכנית הבוקר של "רשת 13", "העולם הבוקר" עד ששידורה של התוכנית באותו פורמט הסתיים בסוף 2022. בנובמבר 2020, החל להנחות מגזין כלכלי בערוץ 13 בשם "מאחורי הכסף" המשודר מאז מדי מוצאי שבת.
בפברואר 2023, החל להגיש, גם כן פעם בשבוע, מגזין בשם "זה הדיבור" המציג נושאים שונים הקשורים לחדשנות טכנולוגית ולעשייה בענף ההיי-טק.
בנובמבר 2021 רופ הושעה למשך זמן-מה מהגשת שידורים חיים בערוץ 13 בעקבות הלצה בה כמעט הוריד לכאורה את מכנסיו בפני פאנל מלא נשים.
בפברואר 2024 התפטר מערוץ 13.
במרץ באותה השנה הצטרף לערוץ עכשיו 14, כחזאי וכמגיש התוכנית כלכלי בלילה.
רופ נמנה עם צוות ערוץ הכלכלה ומגיש שם תוכנית בשם "הדבר הבא".
רופ נשוי לרותם רביד, ב-2010 נולד בנם איתי.
מנישואיו הראשונים הוא אב לשניים.
באוגוסט 2023 פורסם כי הוא בהליכי גירושים מאשתו השנייה.
דני רבינוביץ (נולד ב-8 בדצמבר 1954) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו עוסקים בנושאים של איכות הסביבה, התחממות גלובלית, זהות לאומית וגלובליזציה.
זוכה פרס פראט לשנת 2011.
דני רבינוביץ נולד וגדל בחיפה, הוא למד בבית הספר הריאלי והיה חבר בתנועת הצופים בעיר.
אביו היה לני רבינוביץ, שופט בבית המשפט המחוזי בחיפה, ואמו - מורה לפסנתר.
את השירות הצבאי התחיל כחבר בגרעין נח"ל עם חבריו מהצופים ובהמשך שימש מדריך ידיעת הארץ.
הוא שירת בפיקוד מרכז, וכך למד להכיר את הגדה המערבית, בקעת הירדן ומדבר יהודה.
בתום שירותו הצטרף לצוות המדריכים של בית ספר שדה צוקי דוד שהפעילה החברה להגנת הטבע ליד מנזר סנטה קתרינה בדרום סיני.
בשנת 1979 יצא רבינוביץ לאוניברסיטת לונדון ועשה תואר ראשון במדעי הסביבה.
אחר כך עשה את עבודת הדוקטורט שלו באנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת קיימברידג'.
לצורך עשייתה עבר עם אשתו ובתו בדצמבר 1987 להתגורר בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) כדי לבצע בעיר עבודת שדה.
נושא העבודה היה היחסים בין הרוב היהודי לבין ערביי ישראל.
משנת 1991 הוא מלמד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולגיה באוניברסיטת תל אביב.
שימש כנשיא האגודה האנתרופולוגית הישראלית.
היה פעיל ברשימת עיר לכולנו בתל אביב.
בין השנים 2000 ל-2004 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של ארגון "גרינפיס הים התיכון" וכחבר במועצה הבינלאומית העליונה של הארגון, ומאז שנת 2005 הוא חבר בוועד המנהל של גרינפיס בבריטניה.
בשנת 2013 מונה לראש בית הספר ע"ש פורטר ללימודי הסביבה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 יצא ספרו המשותף עם ח'אולה אבו בכר, "הדור הזקוף".
הספר דן בדור השלישי של הערבים בישראל, כדור שלא חושש להילחם על זהותו הלאומית הפלסטינית, זאת בניגוד לדור ההורים, שאותם הגדירו "הדור השחוק" ואת הסבים "דור השורדים", שעסקו בלחימה על הישרדות.
נשוי לאירוס, איתה ערך ותרגם את המהדורה הישראלית של הספר "כל אחד יכול: 50 דרכים להציל את כדור הארץ" (1993), ואב לשלושה.
בנו יונתן רבינוביץ' הוא כדורסלן ששיחק ב-2017 בנבחרת העתודה של ישראל.
כוחות מניעים : כביש חוצה ישראל והפרטת תשתיות אזרחיות בישראל עם איתי ורדי, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"א 2010.
הנה זה בא: כיצד נשרוד את שינויי האקלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
הדור הזקוף עם ח'אולה אבו בכר, הוצאת כתר, 2002
שקספיר בג'ונגל: על מפגשים בין תרבותיים, דביר בשיתוף עם מכון ון ליר בירושלים, 1988
רוח סיני, איור גד אולמן, אדם מוציאים לאור, 1987
דני רהב וולף (21 ביוני 1937 – 19 באפריל 2004) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, מוותיקי חטיבת הצנחנים ומפקד סיירת שקד.
וולף נולד במושב באר טוביה בשנת 1937 בשם דני וולף, בנם השני של עליזה וד"ר יהודה וולף (1899–1960), רופא שעלה מגרמניה עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, התיישב בבאר טוביה ותוך זמן קצר נודע בדרום כולו.
במאי 1955 התגייס וולף לצה"ל והתנדב לצנחנים.
הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ב'.
בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם בפעולות התגמול ובהן פעולת הסבחה ובמבצע כנרת.
בסוף שנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר.
כמפקד כיתה השתתף בפעולה כנגד משטרת א-רהווה, בפעולת התגמול בע'רנדל, במבצע לולב ובפעולת קלקיליה.
לאחר המלחמה, סיים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה, מפקד פלוגה וכקצין חבלה חטיבתי בצנחנים.
וולף, שקרא את הספר "מפקד הרפאים", העריץ את דייוויד סטרלינג, מייסדה ומפקדה של יחידת הקומנדו הבריטית SAS שלחמה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה ותקפה שדות תעופה ובסיסים בעומק המערך הגרמני.
לפני מותו, סיפר לידיד כי שאף להידמות לו.
הוא נחשב למומחה ללוחמה זעירה ולקומנדו.
במלחמת ששת הימים הוביל וולף, יחד עם דן שומרון, את חוד החנית של חטיבת הצנחנים לתעלת סואץ.
על אומץ לבו, תעוזתו וכושר המנהיגות שהפגין הוענק לו עיטור המופת.
אחרי מלחמת ששת הימים הוצב וולף במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי ותכנן מבצעים מעבר לקווי האויב.
הוא היה מהבולטים ומהראשונים ביוזמי מבצעים מיוחדים, בעלי אופי אסטרטגי, במסגרות גדולות של עוצבות מוטסות.
כן השתתף במבצע תשורה כמפקד אחד מכוחות המשנה של הצנחנים, ובכך זכה להידמות לגיבורו, סטרלינג, ולפשוט על שדה תעופה.
מאוחר יותר פיקד על קורס קומנדו ולאחר מכן למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם).
ב-1970, בשיאה של מלחמת ההתשה, קיבל וולף את הפיקוד על סיירת שקד.
תחת פיקודו פעלה הסיירת בשתי זירות עיקריות: מבצעים ברצועת עזה, שכללו בין השאר הפעלת מסתערבים נגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה, ומבצעים בתעלת סואץ נגד מצרים, ובהם מבצע סרג'נט ולמבצע ויקטוריה מעבר לתעלה, מבצעים שנחשבו למסובכים ופורצי דרך בתחומם.
כן פעלה הסיירת לאורך הגבול הירדני.
לקראת סיום תפקידו חלה בסרטן והוחלף על ידי סגנו אמציה חן (פצי).
במלחמת יום הכיפורים שימש וולף כמדריך בפו"ם.
הוא מיהר לחזית הדרום והתמנה למפקד כוח סיור מיוחד באוגדת שרון.
הכוח כלל קצינים ולוחמים במילואים ובקבע, רובם יוצאי סיירת שקד והצנחנים, שלא היה להם תפקיד מוגדר בתחילת המלחמה.
בין אנשי הכוח היו מאיר דגן, שלחם יחד עם וולף בעזה כמפקד סיירת רימון, ואמציה חן (פצי), שפיקד על כוח בשם "כוח פצי".
לתקופה קצרה פעל עם כוח הסיור של וולף גם כוח מסיירת מטכ"ל תחת פיקודו של עוזי דיין.
הכוח עסק בעיקר בלחימה בחיילי קומנדו מצריים ובהריגת קציני תצפית קדמיים של הצבא המצרי.
לאחר המלחמה מונה וולף למפקד חטיבת צנחנים במילואים בדרגת אלוף-משנה.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1978 עבר עם משפחתו למושב אורות, שם עסק בחקלאות ייחודית ובבניית בתי עץ.
הוא עסק בכך עד למותו.
וולף תמך בהחלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, שקראה לנוסחת שטחים תמורת שלום לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי.
אחרי שחרורו מצה"ל היה חבר במועצה לשלום ולביטחון, והטיף לפשרות מדיניות.
רב-אלוף רפאל איתן, הרמטכ"ל, שלל ממנו את המינוי למפקד חטיבה במילואים.
הפרשה העיבה על ידידותם של וולף ואיתן אך לא שמה לה קץ.
יחסיו עם חברו, אריאל שרון, נותקו בשל הביקורת שמתח וולף על מלחמת שלום הגליל.
זמן קצר לפני מותו התפייס וולף עם שרון.
עד שחלה נחשב וולף לאחד מהבולטים במפקדי היחידות המיוחדות וזכה להערכה רבה בצה"ל.
בין ידידיו ומוקיריו מאז ועד ליום מותו ניתן למנות את האלופים אריאל שרון, ישראל טל וראשי המטה הכללי דן שומרון ורפאל איתן.
כן זכה וולף להערכה רבה מצד פקודיו בסיירת שקד.
דני שחר הוא תת-אלוף במילואים ומנהל ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל משרד התיירות בין השנים 2022-2025. קודם לכן כיהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, מנהל תוכנית "עיר ללא אלימות" במשרד לביטחון הפנים ושימש בעבר מפקד יחידת שמשון בצה"ל.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. שחר השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר.
עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש במספר תפקידי פיקוד ביחידה.
לאחר מכן נענה לבקשת אלוף פיקוד הדרום, מתן וילנאי, הועלה לדרגת סא"ל ושימש מפקד יחידת שמשון, והוביל אותה במבצעים מיוחדים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה הראשונה.
בהמשך דרכו הצבאית הועלה לדרגת אל"ם ושימש מפקד חטיבת מנשה, מפקד חטיבת עציוני וסגן מפקד עוצבת אדום.
בשירות המילואים הועלה לדרגת תא"ל וכיהן כמפקד אגד בפיקוד הצפון, כיום מכהן כמפקד בפיקוד העומק.
שחר שימש ראש מנהל התפעול בעיריית נתניה וממלא מקום מנכ"ל, לאחר מכן כיהן כמנהל תוכנית עיר ללא אלימות, שיטור עירוני והמרחב הכפרי במשרד לביטחון הפנים.
באוגוסט 2017 מונה על ידי הממשלה לכהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול לפי המלצת ועדת איתור.
דניאל 'דני' רומרה אנדוחאר (בספרדית: Daniel 'Dani' Romera Andújar; נולד ב-23 באוגוסט 1995 באלמריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אלקורקון.
רומרה גדל במחלקת הנוער של לה קניאדה, ובשנת 2011 עבר למחלקת הנוער של אלמריה.
בעונת 2011/2012 ערך רומרה את הופעת הבכורה המקצוענית שלו במסגרת הליגה הספרדית השנייה.