tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדורבר נערך שלוש פעמים בין השנים 1877–1911, בשיאה של האימפריה הבריטית.
רק הדורבר שנערך בשנת 1911 נערך בנוכחות המונרך עצמו - ג'ורג' החמישי.
הדורבר הראשון נערך ב-1 בינואר 1877 וכונה "הצהרת דורבר".
הדורבר נערך על מנת להכריז על המלכה ויקטוריה כעל קיסרית הודו.
אירוע זה היה אירוע רשמי בלבד בניגוד לשני הדורברים שלאחריו, שכללו אירועים פופולריים לצד הטקסים הרשמיים.
בדורבר נכח רוברט בולוור-לייטון, רוזן לייטון, שהיה מושל הודו, וכן מלכי ממלכות הודו השונות (מהראג'ות).
הטקס סימל את העברת השליטה בהודו מחברת הודו המזרחית הבריטית לממשלת בריטניה.
בטקס הדורבר הוקראה איגרת מהמלכה ויקטוריה, שבה נאמר:
בתגובה להצהרה, ביקש הפעיל הפוליטי גאנש ואסודאו ג'ושי מהמלכה:
דורבר 1903 נערך על מנת לציין את הכתרתם של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו, המלכה אלכסנדרה כקיסר וקיסרית הודו.
אירועי הדורבר, שנמשכו שבועיים, תוכננו על ידי הלורד ג'ורג' קרזון, מרקיז קרזון מקדלסטון.
דורבר זה היה המפואר מבין הדורברים שנערכו בדלהי.
כוחות שיטור במדים מיוחדים הוקצו על מנת לשמור על הסדר, וכן נבנו באתר בית חולים מיוחד לצורך האירוע.
האירוע כלל מופעי זיקוקים ומופעי ריקודים.
המלך אדוארד השביעי החליט שלא להגיע לדורבר, אולם שלח את אחיו, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן אשר הגיע ברכבת מבומביי (הלורד קרזון וממשלתו הגיעו מכלכותה ברכבת).
קבלת הפנים של הנסיך כללה את נסיכי ומלכי הודו במיטב יהלומיהם ותכשיטיהם.
כל שליט מקומי הגיע בראש משלחת, ולאחר הגעת הנסיך נערך מצעד משלחות כאשר כל מלך או נסיך הציג את משלחתו לנסיך ארתור.
טקס הדורבר עצמו נערך ב-1 בינואר ובעקבותיו נערכו ארוחות חגיגיות, משחקי פולו, נשפים, מצעדי צבא ותזמורות, ותערוכות שונות.
עיתונאים מכל רחבי העולם הגיעו כדי לסקר את האירוע.
דורבר 1911 נערך על מנת לציין את הכתרת ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו המלכה מרי כקיסר וקיסרית הודו.
בטקס, שהיה הראשון בו נכח מונרך בריטי, נכחו כל מלכי ונסיכי הודו.
במהלך הטקס חבש ג'ורג' החמישי לראשו את הכתר הקיסרי של הודו שהוכן לצורך האירוע.
בסיום הטקס יצאו הקיסר והקיסרית לדארשן (להיראות בפני ההמונים) בעומדם במרפסת (הג'הארוקה) של המצודה האדומה.
כחצי מיליון תושבים הגיעו לצפות במעמד.
מדליית כסף מיוחדת שהוכנה לצורך האירוע חולקה ל-26,800 קציני צבא בריטיים.
מספר מועט של מדליות שניצוקו בזהב חולקו לנסיכים ההודיים ולראשי הממשל הבריטי בהודו.
באתר שבו נערך הדורבר נבנה פארק ההכתרה על מנת להנציח את האירוע.
בשל פרישתו של אדוארד השמיני בטרם הכתרתו לא נערך עבורו דורבר.
תוכנן אמנם דורבר עבור יורשו, ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת אולם בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה הדורבר לא בוצע.
לאחר תום המלחמה, ובשל מאבק הודו לעצמאות ביקורו המתוכנן של ג'ורג' השישי בהודו לא התקיים.
הדורבן הוא איבר בפרח, הבולט מאחורי הכותרת, ובו נמצא הצוף.
החרק המאביק מחדיר את חדקו אל עבר הדורבן על מנת להשיג את הצוף, ובו בזמן הוא מאביק את הפרח.
בין הפרחים הכוללים דורבן נמנים הפשתנית, רוב הסגליים, אקוילגיה, חלק מהסחלביים וכובע נזיר.
שם הדורבן (spur) מגיע מצורת מגפי הבוקרים, שלהם בליטה מאחורי העקב שתפקידה לדרבן את הסוס בשעת מרדף, ברצונו להימנע ממגעה המכאיב.
דוֹרָאיָאקִי (יפנית: どら焼き) הוא ממתק חביתיות יפני, עשוי בלילת קמח, ביצים ודבש, במילוי מתוק.
למאכל שתי גרסאות, נפוצה ומסורתית.
בגרסה הנפוצה מצמידים זו לזו שתי חביתיות (עם הצד השחום כלפי חוץ) וביניהן מניחים מילוי מתוק.
אף על פי שהמילוי המסורתי והנפוץ ביותר הוא אנקו, ממרח שעועית אזוקי, מילויים אחרים הרווחים כיום כוללים גם שוקולד, קרם וניל וריבת חלב.
בגרסה המסורתית ממלאים חביתית אחת ומקפלים אותה לשניים, כך שמתקבלת צורת חצי עיגול.
המשמעות המילולית של השם היפני "דוראיאקי" היא "מצילה אפויה", על שום הדמיון בצורה ובצבע של החביתית למצילה (דורה) המסורתית.
האגדה מספרת, שהדוראיאקי הראשון נוצר, כאשר סמוראי בשם בינאקי שכח את המצילה שלו בביתו של כפרי אחד, והכפרי השתמש בה לטיגון חביתיות ("יאקי" ביפנית: "צלוי" או "אפוי") .
באזור קנסאי המאכל קרוי לעיתים מיקאסה (三笠 ביפנית) בעקבות הדמיון של מראהו להר מיקאסה בנארה.
דוראיאקי מופיע בהקשרים רבים, בעיקר בספרים, תוכניות טלוויזיה וסרטי ילדים.
המפורסם שבהם הוא דוראמון, חתול-רובוט כחול, הידוע באהבתו לפנקייקים.
בסרט "אן" (Sweet Bean) של הבמאית נאומי קאוואסה, טבחית מבוגרת מכינה דוראיאקי ממולאים ב"אן", ממרח שעועית אזוקי.
במם האינטרנטי Oolong Rabbit, מופיע ארנב יפני שאולף לאזן חפצים על ראשו, בניהם דוריאקי.
דּוּרַאפּוֹר הוא חומר חבישה רפואי בצורת גליל דביק של בד בסגנון משי חזק וקשיח.
באנגלית הוא מוכר בעיקר בשם הגנרי שלו הוא silk tape.
הדוראפור, בשונה מהמיקרופור, הוא דביק, חזק וקשיח יותר ואינו ניתן לחיתוך בקלות יחסית למיקרופור.
הדוראפור מתאים יותר למקרים בהן צריך הידוק חזק ועמידות בפני לחץ (לעומת המיקרופור שאינו עמיד בפני לחץ).
קיימים גדלים שונים לדוראפור: החל מ-0.5 ועד 3 אינץ'.
כמו מוצרי חבישה רבים המצויים בבתי חולים הוא נקי אך לא סטרילי, והחברה מציעה להפוך אותו לסטרילי בעזרת אתילן אוקסיד, חומר אורגני המשמש בין היתר לחיטוי של ציוד רפואי.
לדורפור חיי מדף של 5 שנים בתנאים נאותים.
הדורפור בדומה למיקרופור, הומצא לראשונה במאה הקודמת על ידי חברת 3M, ומאז זכה להצלחה רבה ברחבי העולם והפך לאחד ממוצרי היסוד בחבישה.
כיום, מייצרות חברות רבות ברחבי העולם את הדוראפור תחת שמות אחרים; בישראל אין חברה המיצרת דוראפור והחומר מיובא מִחוץ לארץ.
משמעות השם דוראפור (Durapore), הוא הלחמה של המילים הלטיניות דורה (קשיח) פור (נקב).
מכיוון שהוא סרט הדבקה קשיח ונושם כמו שאר אחיו במשפחת סרטי ההדבקה בטכניקת הנקבובים הזעירים המאפשרים לעור לנשום וכן מאפשרים להתאיידות של רטיבות ולחות.
דוראנד כריסטופר סקוט הוא כדורסלן אמריקאי-ג'מייקני, המשחק במכבי אשדוד ובנבחרת ג'מייקה.
גובהו 1.96 מ' והוא משחק בעמדת הקלע.
סקוט נולד ברובע הברונקס ניו יורק, ושיחק כדורסל בנבחרת תיכון רייס בהארלם, לצדו של קמבה ווקר.
ב-2009 נבחר לכדורסלן התיכונים של השנה בניו יורק, לאחר שגבר על לאנס סטיבנסון.
בין 2009 ל-2013 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיאמי, מיאמי הוריקנס.
בעונתו האחרונה במדי הקבוצה נבחר לשחקן ההגנה של האזור האטלנטי בליגת המכללות ולחמישייה השלישית של ליגת המכללות בארצות הברית כולה.
עם סיום לימודיו שיחק במדי סן אנטוניו ספרס בליגת הקיץ של ה-NBA, אך לא הצליח להיבחר בדראפט ה-NBA.
בעונת שיחק במדי אוברדוירו בליגת העל הספרדית.
בסיום העונה שוחרר, והצטרף להפועל תל אביב, בליגת העל הישראלית.
בפתיחת העונה סבל מפציעה, אך בהמשך היה לאחד השחקנים הבולטים בשורותיה.
ב-2015 עבר לניו באסקט ברינדיזי האיטלקית.
אחרי שעזב, ב-2017 ניסה להתקבל לממפיס גריזליס, אך נשלח לקבוצת הפיתוח שלה, ממפיס האסל, וגם שם לא הצליח להשאיר חותם ושוחרר.
ב-2018 עבר לשחק בשורות אולדנבורג הגרמנית, ובאותה שנה הספיק לעבור גם לפריז לבלואה הצרפתית.
חמש שנים מאז הפעם האחרונה בה שיחק בישראל, חתם סקוט בהפועל גלבוע גליל.
ב-2020 חתם במכבי אשדוד מהליגה הלאומית.
סקוט שיחק במדי נבחרת ג'מייקה באליפות אמריקה בכדורסל שנערכה ב-2013 בוונצואלה.
הנבחרת סיימה במקום השמיני בטורניר, וסקוט היה בין הקלעים הבולטים בשורותיה, עם 10.5 נקודות בממוצע למשחק.
דוראדו זהוב (שם מדעי: Salminus brasiliensis; "דוראדו" הוא זהב בספרדית) הוא מין של דג טורף החי בנהר האמזונאס ונהרות דומים בדרום אמריקה.
הוא שייך לסדרת החריתאים החיים בנהרות אמריקה ואפריקה.
הוא מין טורף גדול שניצוד על ידי דייגים מקומיים למאכל.
לדוראדו ראש גדול עם לסתות חזקות ובולטות וצבע הקשקשים זהוב.
הוא בעל זנב שרירי העוזר לו לזנק קדימה בעקבות טרפו.
הדוראדו חי במקווי מים חמימים כמו נהרות ואגמים בברזיל, פרגוואי, אורוגוואי, בוליביה וצפון ארגנטינה ומצוי בנהרות פרגוואי, אורוגוואי, נהר קפרה וממורה ומגיע עד לגונת דוס פאטוס הגדולה.
כמו כן הוא חי ביובלים ואגמונים קטנים יותר.
זהו דג טורף הנמשך להתקהלות דגים שונים של הנהר כמו דגי הסבולה (Prochilodus lineatus) או הבריקון ואורב בשוליים לדג בודד.
כמו כן הם אוכלים דגים מהסוג Astyanax ודגים אחרים כמו דגי סכין עירומים.
דגים אלה ניצודים בנהרות בהם הם חיים והדייגים צריכים להתמודד עם זריזותם, כוח הסיבולת הרב שלהם והסתתרותם בעומק.
כמו כן הם צריכים לשמור שהדג לא יקרע בשיניו את הרשתות בהם הוא נתפס.
דורבן עב-זנב אפריקני (שם מדעי: Atherurus africanus) הוא מין של דורבן קטן ממדים החי באפריקה שמדרום לסהרה.
הוא שייך לסוג דורבן עב-זנב ובו נכלל עוד מין – דורבן עב-זנב אסייתי שכשמו חי במזרח אסיה.
דורבן זה חי באפריקה מחופי גינאה במערב עד לקניה במזרח.
הוא קטן יחסית לקרוביו למשפחה ושוקל עד 3 ק"ג כשאורכו 40–50 ס"מ.
הוא מזכיר מאוד חולדה קוצנית בעלת זנב מוארך ושעיר.
הקוצים חדים ויכולים להתקשח אך אינם בולטים ואורכם אינו עולה על כמה סנטימטרים.
הדורבנים חיים בחבורות קטנות של עד 8 פרטים ביערות הרריים, ביום חיים במחילות שחלקן נחפרו על ידי חיות אחרות ויוצאים בלילה.
הם אוכלי צמחים בלבד וניזונים בעיקר מעשבים שונים.
הדורבנים מותקפים על ידי אריות, נמרים, ברדלסים, צבועים, תנים ונחשים גדולים וכן עופות דורסים.
הם יכולים להקשיח את שערותיהם ולגרום להם לקרקש ולהבהיל את הטורף מהרעש.
אם זה לא מרתיע אותו הם יתקעו בו את הקוצים הדוקרניים שלהם ויגרמו אולי לפצע מייסר.
הם נאכלים גם על ידי אנשים החיים באזורי תפוצתם ובשרם נחשב למשובח.
הציד אינו משפיע על גודל אוכלוסייתם.
דוֹרבָּן הכף (שם מדעי: Hystrix africaeaustralis) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן ואחד המינים הגדולים ביותר במשפחה.
המשקל המקסימלי שנמדד הוא 30 ק"ג אין הבדלים ניכרים בגודל בין הזכרים והנקבות.
דורבן הכף הוא מכרסם מגושם הנע באיטיות, בעל גפיים קצרות וזנב ארוך.
הגוף מכוסה קוצים ארוכים, עד 50 ס"מ אורכם, ביניהם קוצים נוקשים וחדים באורך 30 ס"מ, ובשערות סיביות סמורות בגווני אפור וחום.
הקוצים בזנב חלולים ותפקידם להשמיע רעש על מנת להרחיק טורפים.
העיניים והאוזניים של הדורבן קצרות והאף מכוסה בשערות קצרות.
בכפות הרגליים 5 אצבעות בעלות טפרים ארוכים.
הדורבן חי ברחבי אפריקה המרכזית ודרומית מדרום קניה, אוגנדה וקונגו בצפון עד לדרום אפריקה ואזור הכף (ומכאן שמם).
הם חיים באזורים בגובה פני הים ועד 2,200 מ', במגוון אזורי חיות, מיערות וסוואנות מיוערות ועד למדבריות.
הם אינם נפוצים ליד מקווי מים כמו ביצות ונהרות.
הדורבנים חיים בזוגות במושבות טריטוריאליות גדולות, ומבלים את ימיהם במחילות שנחפרו על ידיהם או על ידי חיות אחרות כמו השנבוב.
בלילה הם יוצאים מהמחילות לחפש אוכל.
הם צמחוניים וניזונים מעשבים, שורשים, פקעות, פירות, ירקות ופרחים.
דווח שהם ניזונים לעיתים גם מנבלות.
הם גורמים לבעיות לכפרים שונים כיוון שהם אוכלים את רוב הצמחים והורסים את העצים, עקב החפירה והכרסום.
עם זאת הם שומרים על סוואנות עשבוניות שלא יהפכו לסוואנות מיוערות.
הם עצמם מותקפים לעיתים רחוקות.
הדורבנים מסתמרים ומקרקשים בקוציהם על מנת להרתיע את הטורפים.
במידת הצורך הם ידחפו את קוציהם לאיבר רגיש של הטורף, כמו החוטם או הכפה.
מספר אריות מצליחים לעקוף את ההגנה הזאת כשהם בלהקה גדולה מספיק, אבל הניסיון מסוכן מאוד.
בנסיבות טבעיות הדורבן יכול להגיע לגיל 10 או 20 שנים בשבי.
הדורבנים מתרבים לאורך כל השנה אבל ההמלטות נעשות בעיקר בחודשים מרץ-אפריל בסופה הנקבה ממליטה דורבן (ולעיתים שניים או שלושה) צעיר ששוקל 300–440 גרם.
דוֹרבָּן מצויץ (שם מדעי: Hystrix cristata) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן החי בצפונה של אפריקה ודרומה יותר אך גם באיטליה ובאי סיציליה.
הדורבן המצויץ הוא דורבן גדול שאורכו 61–83 ס"מ ומשקלו 13–27 ק"ג, השני בגודלו אחרי דורבן הכף.
הוא בעל קוצים שחורים-לבנים ושערות לבנות לאורך הגוף.
הקוצים מזדקרים מהגב כלפי מעלה עד לעורף, ומכאן השם מצויץ.
גם זנבו ארוך אבל אינו בולט.
הראש קטן והעיניים והאוזניים אינם בולטות.
כמו לרוב המכרסמים השיניים הקדמיות מתפתחות ביעילות, מה שעוזר לדורבן לכרסם כמעט כל דבר כולל גזעי עצים.
הדורבן חי במגוון אזורים מסוואנות עד מדבריות ואזורים הרריים.
הדורבן הוא יצור החי בבדידות או עם בן זוג אחד ויוצא מהמאורה בלילה לאכול.
הם צמחוניים וניזונים מעשבים, שורשים ופקעות.
עם זאת מדי פעם הם יגוונו בנבלות, חרקים ואף חולייתנים קטנים.
יש להם מעיים מגודלים העוזרים להם לעכל חומרים קשיחים.
לדורבנים יש מעט מאוד טורפים בטבע הכוללים אריות, נמרים או צבועים.
כשטורף מתקרב הדורבן מקשיח את הקוצים וגורם להם לקרקש ביחד, מה שעשוי להבהיל את הטורף.
אם זה לא עוזר הדורבן תוקע את הקוצים לתוך איבר רגיש כמו החוטם או הכפות והקוצים נתלשים.
הפצע עשוי להזדהם ולגרום לפציעה קטלנית לעיתים.
גם אנשים שהפתיעו דורבנים כבר מתו מהפציעות.
כמה להקות אריות באפריקה צדות דורבנים בתדירות גבוהה, כאשר כמה לביאות מטרידות את הדורבן ומסיחות את דעתו, בעוד אחרות נעות אליו מהכיוון הנגדי ונושכות את אפו.
עם זאת זהו ציד מסוכן ולעיתים חלק מהלביאות נדקרות בכפותיהן או בפניהן.
דוֹרבָּן מלאי (שם מדעי: Hystrix brachyura) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן המצוי בדרום-מזרח אסיה ועד לסין ולהודו.
הדורבן בעל פרווה חומה עם ראש גדול ודורבנות לבנים ובקצוות שחורים.
הקוצים פונים לאחורי הגוף ומתחילים מהראש.
הבטן חשופה ועל הסנטר פס לבן.
הדורבן מתנהל בכבדות ביערות של הודו, נפאל, בנגלדש, דרום סין, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם, בורמה, סינגפור, מלזיה וכמה מאיי אינדונזיה כמו סומטרה ובורנאו.
הוא יכול להימצא הן ביערות טרופיים והן בהרים עד לגובה 1,300 מטר.
הדורבנים מבלים בקבוצות קטנות המחפשות מזון בשעות הערב.
מזונם העיקרי הוא שורשים, פקעות ופירות שנפלו והם יכולים לחפור באדמה בחיפוש מהיר אחר מזון.
הם יאכלו גם נבלות, חרקים ופירות גדולים מעצי Chisocheton cumingianus.
דוֹרבָּן עב-זנב אסייתי (שם מדעי: Atherurus macrourus) הוא מין של דורבן, החי בדרום-מזרח אסיה והוא קרוב משפחתו של דורבן עב-זנב אפריקני.
דורבן זה חי במדינות: סין, הודו, לאוס, מלזיה, תאילנד, מיאנמר ווייטנאם.
אורכו של הדורבן 34–52 ס"מ ומשקלו 2–4 קילוגרם.
הוא בעל שערות אפורות-חומות, פנים ורדרדות וזנב ארוך הסתיים בציצה לבנה.
הקוצים נוקשים ולבנים בחלקם העליון, אך לא בולטים וגבוהים כמו אצל בני הסוג דורבן.
הדורבן פעיל לילה ויוצא לשוטט ביערות טרופיים וביערות הרריים.
הוא ניזון בעיקר מצמחייה כמו במבוק ומפקעות.
הוא נח במאורות שהוא מכין או במאורות מוכנות, בהם יכולים להימצא עד שלושה דורבנים.
הנקבות ממליטות 2 גורים שנגמלים לאחר שבוע.
הדורבן לא מצוי בסכנת הכחדה בטבע אך נחשב למין מוגן ברחבי דרום-מזרח אסיה ובשמורות בהודו.
דוֹרבָּן עב-זנב (שם מדעי: Atherurus) הוא סוג בעל שני מינים של מכרסמים ממשפחת הדורבניים החיים בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה שמדרום לסהרה.
מינים אלה דומים לבני הסוג דורבן אך קטנים יותר ובעלי שערות נמוכות יותר ופחות בולטות.
הם חיים ביערות גשם ויוצאים לאכול בלילות צמחים שונים ופקעות.
מינים אלה בעלי שיער ארוך עם ציצה לבנה בקצוות.
דוֹרבָּן ארוך-זנב או דורבן זִיפָנִי (שם מדעי: Trichys fasciculata) הוא מין של דורבן החי בדרום-מזרח אסיה והוא המין היחיד בסוגו כשהוא קרוב לבני הסוג דורבן עב-זנב.
זהו המין הקטן ביותר במשפחתו.
הדורבן מצוי בטבע בג'ונגלים של אינדונזיה, מלזיה וברוניי שבבורנאו.
אורכו עד 48 סנטימטרים, אורך הזנב 23 סנטימטרים והוא שוקל 1.7–2.3 קילוגרם בממוצע.
צבעו של הדורבן חום כהה עם קוצים לבנים-אפורים קצרים.
מראהו מזכיר מראה חולדתי יותר משאר הדורבנים.
הזנב ארוך ובעל שערות לבנות עם קצוות קוצניים קצרים.
הוא מצוי ביערות גשם, יערות הרריים ונמצא גם בקרבת מגורים ובביצות מנגרובים בסביבתו.
הוא פעיל בשעות הלילה, אז הוא מחפש מזון על הקרקע.
הוא ניזון מעלים, עשבים, נצרים, זרעים, פקעות וגם מחסרי חוליות.
קוציו של הדורבן מגוננים עליו מטורפים אפשריים כמו עופות דורסים, נחשים או טיגריסים.
הדורבנים מתחרים בעונת הרבייה על נקבות, והזכר הגדול והחזק ביותר מזדווג.
הנקבות ממליטות 2 גורים והם מטפלים בהם במשך 8 שבועות.
דורבנים ממין זה יכולים להגיע עד גיל 10 בשבי.
הדורבן לא נמצא בסכנה בטבע אך הוא ניצוד בידי כמה שבטים בתחומי מחייתו.
דּוֹרַבִּיִּים (שם מדעי: Chirocentridae) הם משפחה קטנה של מקריני סנפיר ימיים מסדרת הסרדינאים הקרובים לסרדיניים, אך גדולים מהם.
במשפחה זו ישנו רק סוג אחד - דָּרְבָּנִי (Chirocentrus) ובו שני מינים.
שני מינים אלה הם המינים הגדולים ביותר בסדרתם, והם יכולים להגיע לאורך של מטר, והם בעלי גוף מוארך בעל קשקשים כסופים-אפורים וצידיים כחלחלים עם סנפירים קצרים.
הם בעלי פיות גדולים בעלי שיניים מחודדות העוזרות להם לצוד מיני דגים אחרים.
המין דורבני ערום ניזון גם מסרטנים.
שיניים אלה נתנו להם את שמם האנגלי - Wolf herrings (סרדיני זאב).
שני המינים הם דגי מאכל חשובים אותם צריך לשמור בהקפאה טובה.
דָּרְבָּנִי דּוֹרַבּ (Chirocentrus dorab) - דג זה מצוי במים חמימים בטווח שבין הים האדום עד ליפן ולאוסטרליה
נחל דוראן הוא נחל מי קרח שנמסו, הזורם בעמק טיילור, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הנהר זורם צפונה מקרחון דוראן, מזרחית לקרחון סולאס, ונשפך לנחל פריסקו בעמק טיילור.
אורכו של הנחל 3 קילומטרים.
גובהו של הנחל 316 מטרים מעל פני הים.
שמו של הנחל ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1996.
הנחל נקרא על שם פיטר דוראן (Peter Doran), פלאולימנולוג (חוקר אגמים עתיקים) ממוצא קנדי מאוניברסיטת לואיזיאנה סטייט, אשר חקר את האגמים והאקלים של העמקים היבשים מקמרדו מאז שנת 1993.
דורבנות הוא אתר אינטרנט ישראלי ובו מילון לסלנג ולתחדישי שפה בעברית.
סגנון האתר ונושאיו שואבים השראה מהאתר Urban Dictionary.
האתר דורבנות נוסד בשנת 2008 על ידי אסף שגיא ובשיתוף עם מומחי תוכן מהתחום.
דורבנות מציג עשרות חידושי לשון מקוריים, שנוצרו בעקבות ההטמעה של מרכיבי שפה לועזיים, סלנג עממי, ומושגים הלקוחים מעולם הטכנולוגיה.
לאתר תורמים מחידושיהם גם כמה מהבלוגרים והכותבים המובילים ברשת.
ראשיתו של האתר היא בשנת 2006. שגיא החל לשלוח רשימה של מילים בסלנג למנויים על רשימת התפוצה שלו.
הרשימת כללה מאות אנשים שקיבלו מילת סלנג ייעודית חדשה בכל יום, ונקראה: "מילה אורבאנית עברית יומית".
לאור ההצלחה היחסית של רשימת תפוצה זו, לאחר שנתיים נפתח אתר דורבנות.
שותפי התוכן באתר הם מומחים בתחומי הבלשנות והשפה, למשל: עידו קינן, ד"ר תמר עילם גינדין, פרופ' גלעד צוקרמן, רוביק רוזנטל, אהוד קינן, אייל בראל, אורי שומרוני, אביאם צור, יואב פוירשטיין, עודד פוירשטיין ועוד.
אתר דורבנות מעודד גולשים לשלוח מילים וכך נוסף תוכן לאתר.
האתר מהווה במה פתוחה לכל תוכן הקשור בחידושים לשוניים, ומהווה מאגר הסלנג האינטרנטי הראשון בשפה העברית.
אחת ממטרות האתר היא להוות מקום שירכז מילים שלא קיימות בעברית הרשמית, אך כבר מזמן הפכו לשגורות בשפת הדיבור היומיומית.
מדובר במילים שהיו עוברות בעיקר מפה לאוזן ומשתלבות בשפת דיבור בעברית, לרוב ללא תיעוד במקור כלשהו.
אתר דורבנות מצהיר על עצמו שמטרתו היא לאסוף את כל אותן מילים שמעשירות את השפה העברית ולרכזן במקום אחד.
הגולשים של דורבנות תורמים מילים ופירושים, ותרומות אלו עוברות סינון ועריכה על ידי מערכת האתר.
שגיא: "הגולשים בדורבנות הם לא טוקבקיסטים, אלא כאלה שיש להם מה להגיד ומתווכחים על אטימולוגיות ומקורות של מילים".
דוגמאות לביטויים שעולים באתר: "נוער הגדרות" לתיאור הרוב הדומם והאדיש, "מזופם" לתיאור גבר עם זיפים, או "מבוזגז" - משקה תוסס שיצאו לו כל הגזים, ועוד.
חלק מהביטויים שעלו באתר דורבנות נקלטו לשימוש על ידי הציבור הרחב (כגון "שטרניחובסקי" או "אמ;לק") ונעשה בהם שימוש בהקשרים שונים על ידי חברות שונות (כמו גוגל, ועוד).
דוֹרבָּן ג'אווה (שם מדעי: Hystrix javanica) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן המצוי בטבע רק באינדונזיה באיים: ג'אווה, באלי, פלורס, לומבוק, סומבאווה, מדורה ועוד כמה איים קטנים מאיי סונדה.
זהו דורבן בגודל בינוני, אם כי ביחס למכרסם זה גדול מאוד.
הדורבן בעל שערות חומות עם קוצים ארוכים בצבע לבן ושחור בקצה.
הראש שלו לעיתים בעל גוונים כתומים.
הדורבן הוא שוכן של יערות פתוחים, יערות ראשוניים או שניונים ומצוי גם בביצות ויערות מנגרובים.
כמו שאר הדורבנים הוא אוהב לחפור באדמה ולחפש צמחייה, שכן הוא אוכל צמחים בעיקרו.
לדורבן תפוצה קטנה מאוד בטבע ובעבר הוא ניצוד והיה בסכנה.
כיום הוא מוגן בידי ממשלת אינדונזיה ומצב שימורו הוא "ללא חשש".
דוֹרבָּן פיליפיני או דורבן פלאוואן (שם מדעי: Hystrix pumila) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן, שבמשפחת הדורבניים, האנדמי לאי פלאוואן שבפיליפינים ומצוי בסכנה בטבע וכן המין היחיד במשפחתו שמצוי בסכנת הכחדה והבעל טווח התפוצה המצוצם ביותר.
הדורבן כהה בצבעו וגופו מכוסה קוצים דוקרניים עם קצוות לבנים.
לדורבן רגליים קצרות, עיניים שחורות מותאמות לחשיכה וזיפי שפם ארוכים.
הדורבן מצוי ביערות, מורדות הרים במרכז האי והוא משוטט לעיתים במערות ומצוי מתחת לחללי עצים או בחורים טבעיים.
בנוסף הוא חי באיים קטנים בקרבת פלאוואן (Busuanga ,Calauit ו-Coron).
לדורבן אין טורפים מלבד חקלאים הרודפים אותו, כיוון שהוא מזיק למטעי קוקוס.
רדיפה זו והשמדת בתי גידולו הביאה אותו לסכנת הכחדה.
דוֹרבָּן סומטרי (שם מדעי: Hystrix sumatrae) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן שבמשפחת הדורבניים, האנדמי לאי סומטרה שבאינדונזיה.
הוא בעל שערות אפורות-שחורות לאורך הגוף וקוצים הפונים אחורה לאורך עמוד השדרה שלו שאורכם עד 70 מ"מ.
הוא בעל ראש גדול, אוזניים ורודות ולסתות חזקות העוזרות לו לכרסם מזון קשה.
במראהו הוא מזכיר מאוד את הדורבן המלאי, החי גם הוא בסומטרה.
הדורבן הוא מכרסם מתחפר המצוי ביערות ראשוניים ויערות פתוחים אחרים באזור והוא מתחפר באדמה בעזרת כפותיו החזקות.
הוא אוכל צמחים בעיקרו אך גם חרקים ונבלות.
להגנה מטורפים כמו טיגריס סומטרה או עופות דורסים הוא מקשת את עמוד השדרה שלו כדי להגביה את קוציו ומרטיט אותם ליצור רעש מבהיל.
אם זה לא עוזר הוא יתרחק אך ינוע במהירות לאחור כלפי התוקף כדי להחדיר לו את קוציו הארוכים.
דורבן זה ניצוד בידי תושבי סומטרה אך אין לזה השפעה על אוכלוסייתו.
הוא נפגע יותר מכריתת יערות ופגיעה בטבע אך עד כה לא נמצא בסכנת הכחדה.
דוֹרבָּן עב-קוצים (שם מדעי: Hystrix crassispinis) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן שבמשפחת הדורבניים, האנדמי לאי בורנאו המצוי באינדונזיה, מלזיה וברוניי.
הדורבן בעל שערות חומות-אפורות וקוצים חדים המעטרים את גופו, אך הם קצרים יחסית.
הוא דומה מעט לדורבן סומטרי אך גדול יותר, מכיל פחות שערות ובעל עצם אף מודגשת יותר.
גם האוזניים גדולות יותר ומראהו מזכיר מעט חולדה יותר מקרוביו.
דורבן עב-קוצים מצוי באזורים רבים לאורך בורנאו, מיערות גשם, דרך שדות ובהרים עד גובה 1,200 מטר, ולעיתים גם באזורים חקלאיים.
אוכלוסייתו נרחבת והוא משגשג ולא נשקפת לו סכנה, אף שהתושבים המקומיים צדים אותו.
מ-1996 הוא נחשב למין "קרוב לסיכון", אך החל מ-2008 הועלה לדרגת "ללא חשש".
הדורבן מתחפר במאורה מתחת לעצים או סלעים או בנקרות טבעיות ויוצא בעיקר בלילה לשוטט ולאכול.
דוראר בכרי (נולד ב־1982) הוא צייר ערבי-ישראלי החי ועובד בתל אביב-יפו.
ב־2006 סיים את לימודיו במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ירושלים.
בכרי, יליד עכו, הוא צייר ריאליסטי, שעיקר מבטו מופנה לעבר המרחב הקוסמופוליטי אותו הוא מזהה ברחובות העיר ובעיקר בדרום תל אביב.
בכרי מתאר בציוריו את הסביבה הדחוסה לה הוא מעניק תחושה של בית על ידי מבט רחב ומדקדק בפרטים.
המציאות משתקפת דרך עיניו כמראה שבורה אותה הוא מצייר כנוף מפוסל, מוגזם ודרמטי.
סגנונו ריאליסטי אך הוא אינו מחקה את הסגנון הפוטו-ריאליסטי (צילומי), בכרי מחסיר ומעלים פרטים כראות עיניו, מוסיף, משחק, ומביים את הסצנות אותם הוא מצייר.
בתערוכה 'גברים בשמש' (אוצרים: טל בן צבי, חנא פרח), תערוכה העוסקת באמנות פלסטינית עכשווית שהוצגה ב־2009 במוזיאון הרצליה מציג סדרת ציורים העוסקות במיפוי ארכיטקטוני של סביבת מגוריו בעיר תל אביב-יפו.
מגג ביתו, מתעד בכרי את רחוב צ'לנוב המחבר את רחוב סלמה בדרום לדרך בגין בצפון, ממערב לתחנה מרכזית החדשה-ישנה.
הבנינים מצוירים מנקודת מבט גבוהה, בה אנו רואים את גגות העיר עד מעבר לקו האופק.
בסדרה זו בכרי מקפיא שלווה מדומה של מרחב עירוני על סף הפרת סדר.
העדר הגורם האנושי בציוריו מטעין את המרחב בתחושת סכנה וחירום.
ברבים מציוריו בכרי צובע את השמיים בגוון ורוד-כתום והמרחב העירוני הופך לעיר רפאים.
"תל אביב של דוראר בכרי" כותבת טלי תמיר בקטלוג התערוכה "רחוב צ'לנוב, תל אביב", "אינה עיר מופשטת וצורותיה אינן מתמוססות אל תוך האוויר המואר.
בכרי מתהלך בין בתיה ומכיר את ריחותיה.
תל אביב של בכרי מהודקת ומועצמת.
צבעיה מרוכזים ונדמים לחלודה, שמיה מוורידים וקירות בנייניה דחוסים.
הגוף שלו קולט את חום השמש על הגג".
השמיים של בכרי מבשרים רעות, בשפתו האמנותית הוא מצביע על מציאות על-זמנית, לא יציבה, אשר בה המרחב העירוני אינו מקום בטוח להיות בו.
מוטיב חוזר בעבודותיו הוא הדיוקן העצמי.
בתערוכה "גם הפרופיל הוא אגרסיה", תערוכה קבוצתית שהוצגה ב־2014 בגלריה "מינוס אחת" בתל אביב, בכרי מציג דיוקן עצמי בדימוי של ישו הצלוב, בגודל מציאותי, כשהיא ניצבת חזיתית, בד לבן קטן מכסה את אזור החלציים, ופצע מדמם בצלעותיה.
את הציור בכרי מצייר על רצועות מתוחות של תחבושת גזה.
בציור דיוקן עצמי עם עז (2008), בכרי מתייחס לסטריאוטיפ המושרש בחברה הישראלית בו הערבי נתפש ככפרי, כעוסק במלאכת הצאן.
"ציירתי את עצמי עומד ליד עז בנוף מאזור טול-כרם, לבוש בבגדים מודרניים - ג'ינס וחולצה צמודה.
העמידה שלי מעידה על יציבות ותחושת ביטחון.
כן אני ערבי פלסטיני ואזרח ישראלי, אבל כבר לא רועה הצאן עם הגיבנת בגב, אלא צעיר עכשווי עם מודעות עצמית גבוהה".
לבכרי דיוקנאות עצמיים בו האמן יושב בנוף טרשים סלעי, כיליד הארץ.
הוא מוצג כשהוא אוחז את הסיגריה מלבורו בידו.
"איש המלבורו" שהוצגה בתערוכה "הווה עכשיו" במסגרת אירועי אמנות הארץ 5 (2006), דמות הסמל לגבריות אמריקאית משמשת בצורה חזותית ותאורטית את עבודותיו של בכרי".
"בכרי הפלסטיני מציג את עצמו כאיש האדמה, כקאובוי הערבי, כיליד אשר דמותו בוקעת מן הסלעים והרגבים.
הוא מוצג בתמונה כשהוא אוחז את הסיגריה המפורסמת בידו, לובש בגדי מותגים ומשלח מבט עז אל אופק נעלם.
השורה הקאנונית שטבע המשורר שאול טשרניחובסקי, "האדם אינו אלא תבנית נוף מולדתו", מקבלת בעבודה תפנית אירונית.
העבודות מחצינות את המיניות הגברית המיוחסת לגבר הערבי.
2000-2002 מגמת אמנות, מכללת הגליל המערבי "יד נתן", עכו.
2002-2006 אקדמיה לאמנות בצלאל, המחלקה לאמנות, ירושלים.
2009 - "רחוב צ'לנוב, תל אביב", גלריה בינט תל אביב, אוצר: גבי בינט.
2017 – "Gaza, situation escalation", מרכז ח'ליל אלסקאקיני, ראמאללה.
2004 - "טבע דומם", בית הגפן בחיפה, אוצרת: חנה קופלר.
2004 - "אוטופיה" בית הגפן בחיפה, אוצרת: חנה קופלר.
2006 - "אמנות הארץ 5", מתחם תחנת הכוח רידינג, תל אביב.
2007 - "דרום-דרום", מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, תל אביב, אוצרת: טלי תמיר.
2007 - "תחתיות ", תערוכה קבוצתית במתחם האומן 17, ירושלים, אוצרת: אירית כרמון.
2008 - "cat-fish ", תערוכה קבוצתית, גלריית הקיבוץ, תל אביב.
2008 - ביאנלה רמת השרון לאמנים צעירים.
2009 - אומנות ישראלית עכשווית, מוזיאון ויטוריאנו, רומא, איטליה, אוצרת: רות כץ.
2009 – "גברים בשמש", מוזיאון הרצליה לאמנות, אוצרות: טל בן צבי, חנא פרח.
2011 - "הדרך לשום-מקום", מוזיאון אשדוד.
2013 - "תסיסה", מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, אוצרת: רונה סלע.
2013 – WONDERLAND"", תערוכה קבוצתית, בבונדיסטאג, ברלין, גרמניה.
2014 - "גם הפרופיל הוא אגרסיה", גלריה מינוס אחת, תערוכה קבוצתית, אוצרת: אפרת ליבני.
2017 - "טעם רע", גלריה מינוס אחת, תערוכה קבוצתית, אוצרת: אפרת ליבני.
אוסף עיתון הארץ בבעלותו של מר עמוס שוקן.
אוסף מר רני רהב - "סקס באומנות הישראלית".
אוסף פרטי, גברת צילה ירון.
דורבן רפוסה (שם מדעי: Hystrix refossa) הוא מין של מכרסם נכחד ממשפחת הדרבניים, שהתקיים באירואסיה של הפליסטוקן.
הסוג תואר בידי החוקר הצרפתי פול גרווה ב-1852 על סמך ממצאים מקוטעים מצפון יוון.
לצידו התגלו מספר מאובנים של דרבנים כמו: H.
angressi שהתגלה בישראל (במערת גאולה בחיפה) ו-H.
gigantea שהתגלה בג'אווה, אך כיום הם נחשבים מבוטלים וכלולים במין זה.
דורבן זה היה גדול יותר מהדרבנים המודרניים והגיע לאורך גוף של 115 ס"מ ולמשקל 40 ק"ג, כך שהיה גדול בכ-20 אחוז מהדרבן ההודי, אשר נחשב למין הקרוב אליו ביותר.
הוא היה בעל עורף גבוה וצר ומבנה שיניים בולטות של שיניים ולחיים.
כמו הדרבנים החיים הוא היה אוכל צמחים ברובו.
ככל הנראה הדרבן התקיים סמוך לגדות נהרות וביערות בתנאים חמימים יחסית, במשך עידן הקרח האחרון.
דורבלומאב היא תרופה המאושרת על ידי ה-FDA, לטיפול בסרטן שפותחה על ידי חברת Medimmune\Astrazenica.
אימונותרפיה בתחום הטיפול בסרטן היא גישה חדשנית ופורצת דרך בטיפול בסרטן ומחלות ממאירות.
מולקולה כגון PD-L1, או קרובה לה, המהווה בסיס לאימונותרפיה, גם - CTLA-4, היא מעכב, או משתק של תאי T, ומונע מהם לתקוף את אותו תא.
כאשר תא סרטני שאמור להיות מזוהה כזר נקשר לתא T, הוא יכול להציג חלבון כגון PD-L1 ולמנוע מתא ה-T לזהות אותו ולהתחמק ממנו.
אופן הפעולה של Checkpoint inhibitors היא עיכוב על ידי קישור של חלבון חוץ תאי המבוטא על ממברנת התא הסרטני, ומניעת יכולתו להיקשר לתאי T של מערכת החיסון, ליצירת תגובה חיסונית כנגדו.
זה עשוי לסייע בטיפול במחלה, בעיקר בגידולים עמידים יותר לטיפולים.
גידול מסוג Non-small lung cell carcinoma (NSCLC) STAGE III אשר אינו יכול להיות מנותח, והמחלה אינה החומרה בשילוב טיפול בכימותרפיה על בסיס פלטינום או טיפול בהקרנות.
בשילוב עם Etoposide ושילוב של Carboplatine או Cisplatin כטיפול קו ראשון בטיפול בסרטן ריאתי מתקדם מפושט (ES-SCLC).
בשילוב עם Gemcitabine ו-Cisplatin במבוגרים עם גידול מתקדם או גרורתי בדרכי המרה - Billiary tract cancer (BTC)
בהתבססות על מחקר בחיות מעבדה ועל בסיס מנגנון הפעולה, תרופה זו עלולה לגרום לנזק.
אך למרות זאת אין עדות מבוססת מחקרית בנשים בהריון.
אימונוגלובולינים ממקור אנושי G1 (IgG1) יכולים לחצות את השלייה, לכן Durvalumab עשוי להיות גורם פוטנציאלי מזיק לעובר מתפתח.
ניתן בשילוב עם D5W או NaCl 0.9%, התרופה משולבת עם אחת מתמיסות אלו, ובעזרת עירוי I.V - תוך ורידי, ניתנת בטפטוף למשך שעה.
קבלת התרופה ניתנת פעם בשבועיים, כאשר המינון משתנה בין חולה לחולה, ובהתאם להוראות הרופא המטפל.
תשישות ועייפות: תשישות ועייפות הן תופעות לוואי נפוצות אצל אנשים המתמודדים עם מחלת הסרטן.
חשוב להקדיש זמן למנוחה, כמו גם לנסות לאמץ פעילות גופנית מתונה, כגון הליכות קצרות.
אם העייפות גורמת לך לתחושת נמנום, אל תנהג או תפעיל מכשור כבד.
מרבית המטופלים מדווחים על חזרה למצב תקין לאחר כ-6 חודשים.
אם אתה מרגיש חולשה ועייפות רבה שאינם חולפים - יידע את הרופא על כך.
נפיחות ובצקת בפנים ובגפיים: התרופה עלולה לגרום לנפיחות בפנים ובגפיים, תסמין זה יכול להיות סימן לבעיות אחרות, ולכן עליך לדווח לצוות הרפואי על כל נפיחות חריגה לשם הערכה נוספת.
כאבי שרירים ופרקים :במהלך הטיפול ייתכן שתחווה כאבי שרירים, מפרקים או עצמות.
הרופא המטפל יוכל לרשום עבורך תרופות לשיכוך כאבים.
חשוב לדווח לרופא שלך אם הכאב אינו חולף.
נסה לנוח ככל שתידרש לכך.
אמבטיות חמות עשויות להקל על הכאבים.
חוסר תיאבון: התרופה עלולה לגרום לאובדן תיאבון.
נסה לאכול ארוחות קטנות באופן סדיר.
אל תדאג אם תאכל מעט יחסית במשך יום או יומיים.
אם לאחר מכן לא חל שיפור בתיאבון שלך, מומלץ לפנות לאחות או הדיאטנית במרכז הרפואי בו אתה מטופל לקבלת ייעוץ תזונתי ועצות מעשיות בכדי להתמודד עם תופעה זו.
עצירות: קיימת אפשרות שתסבול מעצירות.
ניתן להקל על התופעה באמצעות שתייה מרובה של נוזלים, תוספת של סיבים תזונתיים למזון ופעילות גופנית מתונה עשויים לסייע לטפל בתופעה.
ייתכן שתצטרך ליטול תרופות משלשלות לטיפול בבעיה.
תוכל לרכוש את התרופות בבית המרקחת גם ללא מרשם רופא.
עדכן את הרופא אם אתה סובל מעצירות הנמשכת יותר מיומיים-שלושה.
בחילות: יש כיום תרופות יעילות ביותר נגד בחילות העשויות למנוע או להחליש את עוצמתן.
אם לא ניתן לשלוט בבחילה, או שהיא נמשכת, דווח על כך לרופא שלך והוא יוכל לרשום לך תרופות אחרות שייתכן כי יהיו יעילות יותר.
אלרגיה בזמן העירוי: בעת העירוי ייתכן ותסבול מחום, צמרמורת,,לחץ דם נמוך, קוצר נשימה, כאבי גב או בטן, גלי חום.
תרופות שיינתנו לך לפני מתן העירוי אמורות להפחית תסמינים אלו עד כמה שניתן.
הצוות הרפואי יפחית את מינון התרופה או יפסיק את הטיפול בהתאם למידת הסבילות שלך לתופעות אלו.
דלקת בדרכי השתן: בזמן הטיפול ייתכן שתסבול מדלקת בדרכי השתן, וכתוצאה מכך תחוש בתסמיני כאב ועלייה בתכיפות מתן שתן.
במקרים אלו יש לדווח לרופא המטפל בך על מנת שירשום לך תרופות לטיפול בדלקת.
סיכון לזיהומים: הטיפול בתרופה עלול להפחית את ייצור תאי הדם הלבנים המיוצרים על ידי מח העצם (תופעה המכונה נויטרופניה), ובכך להגביר את הסיכון להופעת זיהומים ומחלות.
במהלך הטיפול בתרופה רמת כדוריות הדם הלבנות תיבדק בקביעות על ידי הצוות הרפואי.
אם יתברר שהיא נמוכה, ייתכן והטיפול בתרופה יידחה או שיופחת המינון שניתן לך.
תגובה של המערכת החיסונית: דורבלומאב עלולה לגרום לתגובה אוטואימונית עם השלכות בריאותיות קשות, בה מערכת החיסון תוקפת איברים ורקמות בריאים בגוף.
התגובה עלולה להתרחש במהלך הטיפול בתרופה או שבועות ואף חודשים לאחר סיום הטיפול.
דוראל היא עיר במחוז מיאמי־דייד שבמדינת פלורידה, ארצות הברית, הממוקמת כ־20 קילומטרים מערבית למרכז העיר מיאמי וכקילומטר אחד צפונית לנמל התעופה הבין־לאומי של מיאמי.
העיר נכללת במטרופולין מיאמי ומאופיינת באוכלוסייה מגוונת, עם קהילות לטיניות גדולות, ובהן מהגרים מוונצואלה, קולומביה, קובה וארגנטינה.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2020, התגוררו בעיר כ־75,000 תושבים.
דוראל הוכרזה כעיר עצמאית בשנת 2003, לאחר שנים של מאבק ציבורי להתאגדות.
דוראל נחשבת לאחד ממרכזי העסקים והמסחר המתפתחים בדרום פלורידה, ומשמשת מוקד לפעילות של חברות בין־לאומיות רבות, במיוחד בתחומי הלוגיסטיקה, הטכנולוגיה והקמעונאות.
בעיר שוכן גם אתר הגולף Trump National Doral, שנחשב לאחד המתחמים הבולטים בתחום הגולף בארצות הברית.
בסוף שנות ה-50 רכשו יזמי הנדל"ן דוריס (Doris) ואלפרד (Alfred) קסקל שטח של כ-2,400 דונם באזור ביצות בלתי מפותח במחוז מיאמי-דייד שבפלורידה.
השטח נתחם בין רחובות NW 36 ו-NW 74, ובין שדרות NW 79 ו-NW 117. על פי הדיווחים, הרכישה בוצעה תמורת כ-49,000 דולר, והייתה חלק מתוכנית לפיתוח מועדון גולף ומלון באתר.
בשנת 1962 נחנך המקום בשם "דוראל" – הלחם שמותיהם של דוריס ואלפרד – וכלל מלון, מועדון קאנטרי ומגרשי גולף, ובהם המסלולים Blue, Red ו-Par 3. אלפרד קסקל, יליד פולין, היגר לניו יורק בגיל 21 והתפרנס מייזמות נדל"ן.
לאחר נישואיו לדוריס עברו בני הזוג לפלורידה, שם יזמו הקמת בתי מלון נוספים, בהם Doral Beach ו-Carillon במיאמי ביץ'.
המלון ומועדון הגולף בדוראל שימשו אתר נופש בולט, ובשנת 1963 נערך בו טורניר ה־PGA הראשון במדינה – Doral Open Invitational.
בשנת 2012 נרכש המתחם על ידי דונלד טראמפ, ושמו שונה ל-Trump National Doral Golf Club.
מסלול ה-Blue Monster הפך לאחד הידועים במעגל הגולף המקצועי עד שנת 2016. בשנת 1987 נוסף למתחם גם אתר ספא – Saturnia International – שנחשב לימים לאחד הגדולים במדינת פלורידה.
בתחילת שנות ה־80 החלה תנופת פיתוח באזור.
ביל קסקל, נכדם של המייסדים, יזם את הקמת "Doral Estates", ובהמשך, בשותפות עם חברת Lennar Homes, את פרויקט "Doral Park".
שמות השכונות שיקפו את המותג המקורי של המלון.
האזור משך משפחות צעירות, אף שלא היו בו באותה עת תשתיות בסיסיות כגון חנויות, בתי ספר ופארקים.
למרות זאת, התושבים החלו להתאגד במסגרת קהילתית.
בין השנים 1983–1985 הוטלה באזור הקפאת בנייה מחוזית במטרה להגן על שדות הבארות הסמוכים.
לאחר הסרת ההגבלה, נמשכה תנופת הפיתוח.
בשנת 1989 הוקמה פדרציית אגודות בעלי הבתים של West Dade, שפעלה לקידום רווחת התושבים, בין היתר מול יוזמות מחוזיות, וסייעה בביסוס שירותים מוניציפליים, לרבות תחנת משטרה, תשתיות כבישים ותאורה.
בשנת 1996 נערכו בחירות ראשונות למועצת הקהילה, ובהן נבחרו שישה נציגים – ביניהם חוסה "פפה" קנסיו האב, מריו פיטה וברברה תומאס, לימים נציבת מחוז.
המועצה קיימה ישיבות חודשיות שעסקו בצורכי הקהילה.
בשנת 2002 מינה מושל פלורידה את קנסיו כנציב מחוזי לאחר השעיית הנציבה המכהנת.
בתקופה זו גברה התמיכה הציבורית בהפיכת דוראל לעיר מאוגדת.
באותה שנה התמודד חואן קרלוס ברמודז על מושב במועצת הקהילה ונבחר.
ברמודז, נשיא ארגון האזרחים One Doral, קידם מדיניות שקיפות שלטונית ושיתף פעולה עם ארגונים נוספים, בהם פדרציית West Dade, במסגרת מאמצי ההתאגדות.
בינואר 2003 התקיים משאל תושבים שבו הצביעו כ־85% בעד התאגדות.
ביוני אותה שנה אושרה מגילת העיר, ו־92% מהמצביעים תמכו באישורה.
במקביל התקיימו הבחירות העירוניות הראשונות, ובהן נבחרו ברמודז לראש העיר, פיט קבררה לסגן ראש העיר, וכן חברי המועצה מייק דיפייטרו, סנדרה רואיז ורוברט ואן נאם.
מועצת העיר הושבעה באוגוסט 2003.
באותה תקופה ניהלה חברת KSL – שהפעילה את אתר הנופש – הליך משפטי מול רשת מלונות אינטרקונטיננטל סביב השימוש בשם "דוראל".
בהמשך הושג הסכם שלפיו העיר לא תשלם תמלוגים על השם, ושם המלון שונה ל־InterContinental at Doral Miami.
מאז הפיכתה לעיר מאוגדת, עברה דוראל פיתוח מואץ, עם הרחבת אזורי מגורים, עסקים ותעשייה.
אזורים חדשים דוגמת Downtown Doral, CityPlace Doral ו-Midtown Doral הפכו למוקדי פיתוח עירוניים, והעיר משמשת מוקד מגורים, תעסוקה והשקעות עבור אוכלוסיות מגוונות.
דוראל מהווה מרכז תעסוקה חשוב בדרום פלורידה, וידועה כעיר עם פעילות עסקית מגוונת ודינמית.
מדי יום נכנסים לעיר מעל ל־150,000 עובדים, ונמצאות בה חברות לאומיות ובינלאומיות, סוכנויות ממשלתיות, תאגידים מרשימת Fortune 500 וארגונים רב־לאומיים.
עיריית דוראל נכללה לאורך השנים בדירוגים שונים מטעם גופים ציבוריים ופרטיים בארצות הברית.
בשנת 2021 נכללה העיר ברשימת FutureEdge 50, לצד חברות טכנולוגיה וחדשנות שונות.
העיר הוסמכה כ"עיר חכמה" ברמת פלטינה על ידי המועצה העולמית לנתוני ערים.
כמו כן, הופיעה במספר דירוגים של מגזינים כלכליים ועסקיים, בהם מקום 22 ברשימת הערים למגורים של Money, מקום שלישי בדירוג הערים הקטנות לעסקים קטנים של Go.Verizon, ודירוג כעיר המתפתחת במדינת פלורידה לפי נתוני מפקד האוכלוסין לשנת 2017. בשנת 2019 נכללה דוראל בין המועמדות לפרס All-America City מטעם הליגה האזרחית הלאומית.
העיר הופיעה לאורך השנים בדירוגים נוספים, בהם של BusinessWeek, Forbes.com, CNNMoney.com ו-US News & World Report, אשר עסקו בתנאי מגורים, פעילות עסקית ויזמות.
נוסף לכך, העיר קיבלה היכרות שונות הקשורות למדיניות סביבתית וקהילתית, בהן הסמכה במסגרת יוזמות Tree City USA ו-Playful City USA, וכן הכרה מטעם ארגונים מקצועיים בתחום ניהול הביצועים ושירותי רווחה עירוניים.
על פי נתונים שפרסמה העירייה, סקר שביעות רצון בקרב תושבים העלה כי למעלה מ־95% מהמשיבים דיווחו על שביעות רצון גבוהה מאיכות החיים ומרמת השירותים בעיר.
דּוּרָה (ידועה גם כסוֹרְגוּם, משמה הלטיני Sorghum) היא סוג במשפחת הדגן שמגוון ממיניו וזניו משמשים למאכל אדם ובהמה.
זרעיו של המין המתורבת, הם הדגן החמישי בחשיבותו בעולם אחרי החיטה, האורז, התירס והשעורה.
השם מושאל מערבית בהגיית דֻרַה (ذرة, ששורשה הערבי מקביל לשורש העברי ז־ר־י/ה).
הדורה היא עשב גבוה שמגיע עד מעל ל-4 מטרים.
תפרחת הדורה היא מצורת "מכבד" בה השיבוליות מסודרות בקבוצות של שתיים או שלוש שיבוליות יחד, כאשר בכל קבוצה אחת השיבוליות היא פורייה, והשאר עקרות.
לדורה מערכת שורשים מסועפת ויכולת להפסיק את גידולו בעיתות בצורת, ועל כן היא יכולה לשרוד בתנאי צחיחות קיצוניים.
עלי הדורה הם קטנים, והם נסגרים בעת יובש.
זרע הדורה דומה במבנהו לזרע התירס, אך הוא קטן ואליפטי יותר.
יכולת הדורה לשרוד ביובש קיצוני הפכה אותה לדגן חשוב מאוד באזורים הצחיחים של אפריקה, אסיה, אמריקה ואוסטרליה, אך במיוחד היא מתאימה לאקלים האפריקאי, בהיותה עמידה לתקופות גשומות ויבשות לחלופין.
אפריקה מפיקה יבול של כעשרים מיליון טונות דורה בשנה, אם כי שיטות הגידול המסורתיות מניבות בקושי טון אחד לעשרה דונם, בעוד שבשיטות מודרניות ניתן להפיק עד 5 טון לשטח זהה.
מגוון המאכלים והמשקאות שמיוצרים באפריקה מהדורה (דייסות, לחמים וכדומה) מעידים על חשיבותה.
באופן מסורתי מותססת הדורה תוך שימוש בחיידקי חומצת חלב.
ההתססה גורמת לטעם החמצמץ שנחשב באפריקה לאיכותי.
ההתססה קוטלת חיידקים מסוכנים ומאריכה את חיי המדף.
התססה בשמרים משמשת לייצור בירה שמכילה חלבונים ואחוזי אלכוהול גבוהים למדי.
בנוסף סיבי המטאטא כיום עשויים מעשבי דורה מפני שהם קשים, ישרים, עמידים וגדלים בטבע כשהם קשורים זה לזה.
פרויקט ENVIROPAK של האיחוד האירופי מנסה לייצר מתוצרי הלוואי התעשייתיים של הדורה מוצרי פלסטיק מתכלים וציפויים מגינים לייצוא הפירות האפריקאיים.
דורה אירופוס (מיוונית קוינה: Δοῦρα Εὐρωπός) הייתה עיר הלניסטית ורומאית מוקפת חומה שנבנתה על מדרון בגובה של כ-90 מטרים מעל גדת נהר הפרת.
היא נמצאת ליד הכפר א-צלאחייה בסוריה של ימינו.
העיר נוסדה על ידי הסלאוקים בסוף המאה ה-4 לפנה"ס על צומת של נתיב הסחר מערב-מזרח ונתיב הסחר על נהר הפרת.
מאוחר יותר הפכה העיר למוצב קדמי של האימפריה הפרתית.
העיר נכבשה על ידי הרומאים בשנת 165 לספירה, וננטשה לאחר המצור שנערך בשנים 256–257 על ידי האימפריה הסאסאנית, שבמהלכו השתמשו הסאסאנים בלוחמה כימית נגד הרומאים.
שנים לאחר נטישתה, היא כוסתה באדמה ונעלמה מעין רואה.
דורה אירופוס היא עיר עתיקה במזרח סוריה, בנתיב המסחר בין הודו, ארם נהריים, תדמור-פלמירה שבמדבר הסורי לבין העיר אנטיוכיה שבסוריה ושאר נמלי הים התיכון.
העיר נוסדה בשנת 303 לפנה"ס על ידי יורשו של אלכסנדר מוקדון - סלאוקוס הראשון ניקאטור כמבצר השולט במקום חציית נהר פרת על הדרך בין עריו החדשות, אנטיוכיה וסלאוקיה על החידקל.
בנייתה מחדש כעיר גדולה, עם שכונות במתווה מלבני ורשת רחובות שתי וערב סביב אגורה גדולה מרכזית, בוצעה במאה השנייה לפנה"ס.
בתקופת שלטון בית סלאוקוס חיו בעיר אוכלוסיות שונות: אצולה יוונית, חיל מצב יווני-סורי, סוחרים יוונים, אוכלוסייה מקומית שהתייוונה מרצון, כמקובל באותה תקופה ואוכלוסיות קטנות אחרות, בהן היהודים.
העיר הייתה תחנת מעבר לסוחרים, לחיילים, לפקידי ממשלה ולשאר נוסעים.
מיקומה ואופי תושביה יצרו עיר רב-לשונית ובה הווי דתי מגוון: נישואים בין האוכלוסייה היוונית לבין האוכלוסייה המקומית, שמות יוונים נפוצו בקרב רוב האוכלוסיות והדת הפרתית והיוונית היו לדתות משותפות לתושבי העיר.
בסוף המאה ה-2 לפני הספירה עברה העיר לשלטון האימפריה הפרתית, אך הגיוון התרבותי בה נשאר יווני, והיוונית הייתה השפה הדומיננטית.
החברה בעיר הייתה קוסמופוליטית, ובראשה עמדה אריסטוקרטיה מקדונית פגאנית של צאצאי המתיישבים הראשונים.
החפירות גילו מקדשים לאלים יוונים, רומים ותדמורים (בהם לאל בעל המוסופוטמי).
במקום נמצאו גם בית כנסת והכנסייה הנוצרית העתיקה ביותר המוכרת בימינו.
בחפירות התגלו מעל מאה רסיסי קלף ופפירוס וכתובות רבות כללו טקסטים ביוונית, לטינית (בין היתר ריבוע סאטור ), תדמורית , עברית, צפאית , ארמית של חטרא ופרסית אמצעית (פהלווית).
אף על פי שקיומה של דורה אירופוס היה ידוע בשל אזכוריה בספרות, מקומה לא נודע עד שחיילים בריטים גילו אותה לאחר המרד הערבי.
ב-30 במרץ 1920 מצא חייל בריטי ציורי קיר מרהיבים.
צוותים צרפתיים ואמריקאיים ערכו באתר חפירות ארכאולוגיות מקיפות בשנות העשרים והשלושים.
את החפירות הארכאולוגיות הראשונות באתר ביצע פרנץ קומונט (Franz Cumont) בשנים 1922–1923. אז זוהה האתר כדורה אירופוס, ונחשף מקדש שהיה בעיר.
חידוש פעולות האיבה באזור מנע את המשך החפירות.
משלחות ארכאולוגיות נוספות בראשות מיכאל רוסטובצף (Michael Rostovtzeff) המשיכו לחפור באזור, במימון אוניברסיטת ייל.
בשנת 1932 התגלה במקום בית כנסת עתיק מאמצע המאה ה-3 ובו ציורי פרסקאות שתוארכו לסביבת שנת 244. ציורי הקיר מתארים מגוון של סיפורים מקראיים: משה בסנה הבוער, שמואל הנביא מושח את דוד המלך, עקידת יצחק ומרדכי רכוב על סוס ומובל על ידי המן.
בית כנסת זה נחשב לגילוי הארכאולוגי המעניין והחשוב ביותר בחפירות העיר.
בשנת 1937 אזל התקציב, החפירות הופסקו ורק חלק מהממצאים פורסמו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פסקו החפירות לתקופה ארוכה, עד שחודשו ב-1986.
דורה גרשון זמרת קברט ושחקנית ראינוע יהודייה-גרמנייה.
נולדה בברלין כ"דורותיאה גרשון" למשפחה יהודית שהיגרה מפולין.
היא החלה בקריירה כזמרת ושחקנית בלהקת תיאטרון נודדת.
בשנת 1922 פגשה בבעלה הראשון פייט הרלן, שהיה אף הוא שחקן.
גרשון התגרשה מהרלן בשנת 1924. לימים יביים הרלן את הסרט האנטישמי "היהודי זיס", אשר שימש כחלק ממתקפת התעמולה הנאצית שהכשירה את הלבבות לרצח העם היהודי בשואה.
בשנת 1920 הופיעה גרשון בסרט האילם הפופולרי "בחורבות גן העדן" שהיה עיבוד לספרו של קרל מאי, ולאחר מכן בסרט נוסף על פי סיפור של מאי, "קרוואן המוות".
שני הסרטים זכו לפופולריות רבה, ולצידה של גרשון שיחק השחקן ההונגרי הנודע בלה לוגוסי אשר היגר לאחר הצלחת הסרטים להוליווד וזכה שם להצלחה בסרטי אימה, בדמותו של הערפד דרקולה.
גרשון המשיכה בקריירה כזמרת קברט פופולרית במהלך שנות ה-20, והמשיכה להופיע בסרטים.
בשנת 1933 עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה.
הקריירה שלה במשחק ובשירה נפסקה, ונאסר עליה להמשיך ולהופיע.
גרשון הקליטה עבור חברת תקליטים יהודית קטנה בשפת היידיש, ושיריה היו ללהיטים בקרב יהודי אירופה.
בשנת 1936 הצליחה גרשון להימלט עם קרוביה להולנד .
בשנת 1940, הולנד נכבשה על ידי הנאצים.
בשנת 1942 נלכדה גרשון כשניסתה להימלט לשווייץ.
גרשון ומשפחתה נשלחו למחנה המעבר וסטרבורק, ומשם לאושוויץ, שם גרשון, בעלה מקס סלויזר (נולד ב-24 ביוני 1906) ושני ילדיהם, מרים סלויזר (נולדה ב-19 בנובמבר 1937) והבל יהודה סלויזר (נולד ב-21 במאי 1940), נרצחו באושוויץ ב-14 בפברואר 1943
הנהר דורה בַלטֵאָה (איטלקית Dora Baltea; צרפתית Doire Baltée; פיימונטית Deura; פרנקו-פרובנסאלית Djouiye) הוא יובל שמאלי של נהר הפו באיטליה.
אורכו של הנהר 160 ק"מ והוא החמישי בנפח השפיעה שלו בצפון איטליה אחרי הנהרות "טיצ'ינו" (Ticino), "אדה" (Adda), "אוליו" (Oglio) וה"טנרו" (Tanaro).
אגן ההיקוות של הנהר משתרע על פני 3,920 קמ"ר, ומוצאו מ"אנטרב" (Entrèves) ליד העיירה "קורמאיור" (Courmayeur) בשיפוליו של הר מון בלאן בגובה של 1,400 מטר.
ספיקת הנהר הממוצעת מגיעה ל-110 מ"ע בשנייה.
ב-15 אוקטובר 2000, לאחר ממטרים חזקים, הביא הנהר לשיטפונות קשים שפגעו ברוב הערים ובשטחים נרחבים במחוזות פיימונטה וואלה ד'אאוסטה.
הספק הנהר עלה אותה עת לנפח יוצא דופן של 3,100 מ"ע בשנייה.
הנהר פופולרי בין העוסקים בחתירה ברפסודות ובשייט קיאקים, עובדה שהקנתה לו את הכינוי "הקולורדו של אירופה".
דבורה (דורה) גד (6 באוגוסט 1912 – 31 בדצמבר 2003) הייתה אדריכלית ומעצבת פנים ישראלית.
כלת פרס ישראל לאדריכלות לשנת תשכ"ו (1966).
נולדה בשם דורה זיגל בעיירה קמפלונג בבוקובינה שברומניה.
למדה אדריכלות והנדסה באוניברסיטה הטכנית של וינה.
במהלך לימודיה הכירה את היינריך יחזקאל גולדברג-גד (1911–1958), שגם הוא למד שם אדריכלות.
גולדברג הגיע מפולין והיה ציוני נלהב ומקורב לתנועה הרוויזיוניסטית.
בשנת 1936 נישאו השניים ועלו לארץ ישראל.
בשנת 1937 ייצגו יחזקאל ודורה גד בתל אביב את האדריכל אלכסנדר קליין, וביצעו עבודות פיקוח אדריכלי עבור בית שקליין תכנן ברחוב הירקון.
ב-1942 פתחו דורה ויחזקאל משרד עצמאי שעסק בעיצוב דירות פרטיות, תוך הכנסת חידושים שלא היו מקובלים אז בארץ, כגון חדרי ארונות, ציפויי פורניר וסולם צבעים בהיר המגיב לאור החזק.
בין הפרויקטים הראשונים שלהם נכלל תכנון בית עבור הפרדסן היפואי עבדול חמיד ביבי, ועבור משפחת פנכל בכפר שמריהו.
באותו עשור ביצעו השניים תכנון פנים ב-"קפה ניצה" ברחוב אלנבי.
במשך כעשרים שנים, עד מותו, עבדה דורה יחד עם יחזקאל גד במשרדם המשותף בתל אביב.
בשנת 1959 נישאה בשנית, לאלוף אפרים בן ארצי.
נישואיה אלו הובילו להיכרותה עם הנהגת המדינה.
ביתם המשותף בקיסריה עוצב על ידה.
גד החלה לקבל לידיה עבודות אדריכלות ועיצוב מורכבות של בניינים ממלכתיים ולאומיים.
בין המבנים והפרויקטים הבולטים בחשיבותם שעיצבה:
משכן הכנסת (התכנון האדריכלי בוצע על ידי יוסף קלרווין)
מוזיאון ישראל (יחד עם אל מנספלד)
הספרייה הלאומית (תכנון אדריכלי זיוה ארמוני וחנן הברון)
עיצוב פנים עבור בית אגיון
מטוסי הבואינג של חברת אל על, וכן מטוסי בריסטול בריטניה של החברה, ומשרדיה בלונדון
אוניות הנוסעים של צים (יחד עם אל מנספלד ומוניו גיתאי-וינרויב)
בתי המלון הילטון בתל אביב (מלון הילטון תל אביב) ובירושלים (מלון קראון פלזה ירושלים).
את התכנון האדריכלי של שניהם ביצעו יעקב רכטר ומשה זרחי.
מלון ארבע העונות, נתניה (אדריכל הבניין: יעקב נטל)
ברבות מעבודותיה שילבה בין מודרניות ושמרנות אדריכלית והיא שילבה בעבודותיה יצירות של דור האמנים הצעיר, בהם דני קרוון ויעקב אגם.
גד נהגה לשלב בין מוטיבים ארצישראליים לבין אדריכלות פונקציונלית ומודרניסטית.
כך, במלון "אכדיה" עבורו ביצעה תכנון פנים בשנות החמישים, שולבו אלמנטים "ארכאולוגיים", כגון העתקי קרמיקה של כתובות אכדיות וכתובות מספר בראשית, על מנת להדגיש את העבר השמי של המקום; ברם, חלל המלון בכללו נפתס כמודרני ועכשווי, על פי עקרונות "האסתטיקה של המכונה".
הדבר היה כך גם בספינות "צים" שבעיצובה, כאשר הספינות שילבו עיצוב מודרני ופונקציונלי עם עצירות של אמנים ישראלים, כגון שושנה היימן, ז'אן דוד, פרלי פלציג וכן שטיחים של "משכית".
לאחר השלמת בנייתו של מבנה מוזיאון ישראל בירושלים, אדריכלית הפנים גד והאדריכל אל מנספלד זכו יחד בפרס ישראל לאדריכלות לשנת 1966.
לימים היא הייתה נשיאת כבוד של אגודת אדריכלי הפנים בישראל.
בעשור האחרון לחייה הייתה גד שותפה להקמת החוג לעיצוב פנים של המכללה למנהל, לו היא הורישה את עיזבונה המקצועי.
דורגלי (באיטלקית: Dorgali) היא עיר בנפת נואורו במחוז סרדיניה.
העיר שוכנת בגובה של 400 מעל פני הים, כ-32 ק"מ מהעיר נואורו, בירת הנפה, בלב אזור ברבג'יה של נואורו ו-132 ק"מ מבירת האי קליארי.
העיר מהווה מרכז תיירות חשוב במרכז האי.
סביבות העיר כוללות אתרים ארכאולוגיים כמו מצבות הענקים, אתרי עניין גאולוגיים בהם סלעי בזלת וסלעי יסוד, צמחיית יער מגוונת בהרים מסביב לעיר ואתרים לספורט הררי.
חלק מהעיר הוא עיירת נופש לחוף הים בשם "קלה גונונה" (Cala Gonone) הנחשבת לאתר חופשה קיצי חשוב.
בעיר שני מוזיאונים לארכאולוגיה ולאומנות הקדרות.
בעיר עצמה תעשיית מלאכת יד ותעשיות מזון: יינות, גבינות צאן, ושמן זית - תעשיות אלה פותחות את שעריהן בפני התיירים.
דורה וקרולה (Dora 4 ,Carola 3) הן שתי אוניות גרמניות זהות, שהגיעו לחופי ארץ ישראל בשנת 1933 תחת דגל גרמניה הנאצית והפכו לאוניות משא עבריות בשירות היישוב.
בשנת 1933 הקימו חמישה יהודים גרמנים חברה לספנות, בעיקר לשם הוצאת הונם מגרמניה טרם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
החברה נרשמה בהמבורג בשם Orient Shipping Line.
הם רכשו שתי אסדות משא בנות שמונה שנים (משנת 1925), עם כושר לשאת כ-240 טון, ועליהן התקינו מנועים.
על סיפוני האסדות נבנו מגורי צוות וחוברו מנופים ימיים.
רבי החובלים של האוניות היו גרמנים, והקצינים הראשונים יהודים.
על כל אחת מהאוניות שירתו כשבעה אנשי צוות יהודים.
השתיים הגיעו לחופי ארץ ישראל תחת דגל נאצי עם צלב קרס המתנוסס על תורן הירכתים, ועל התורן המרכזי דגל החברה - רקע לבן עם מגן דוד כחול ובמרכזו האות הלועזית 'O'.
בנמל חיפה עזבו רבי החובלים הגרמנים את האסדות המוסבות, והקצינים הראשונים היהודים הועלו לדרגת רב חובל.
שתי האוניות הוכנסו לשירות מקומי ועסקו בהובלה של מלט, שמן וסבון ממפעלי "נשר" ו"שמן" שבחיפה אל נמלי לבנון, סוריה, יוון ומצרים.
אף שהספינות היו עדיין ברישום גרמני, כדי להימנע מנפת הדגל הנאצי נהגו האוניות להפליג בין נמלי הים התיכון כשדגל החברה בלבד מונף על התורן (תקנה להנפת דגל מנדטורי הוצאה רק בשנת 1935).
בתקופה הזו הועסק נוער עברי בימאות.
חלקו רצה להגיע לתחום הימאות וראה הזדמנות באפשרות להשתכר תוך כדי לימוד.
רבים מאלה הפכו לימים לימאים, חובלים ומכונאים בצי הבריטי, בפלי"ם, בחיל הים הישראלי ובצי הסוחר הישראלי.
כמו גורלה של "גוזל", לימים נקלעה החברה לתקופה קשה של תזרים מזומנים על רקע מחירי תובלה נמוכים ויורדים ומעט ביקוש למטען בסוף שנת 1934. משעובדיה הימאים החלו מחפשים פרנסה אחרת ועוזבים אותה, התפרקה החברה ושתי האוניות נמכרו.
דורה נמכרה לחברה בקפריסין וזו מכרה את האונייה לחברה ישראלית בשם 'חברה ישראלית לספנות ואספקה' בנמל חיפה.
דורה הפליגה במתחם הנמל עד שנות השישים לאספקת מי שתייה לאוניות העוגנות בנמל.
קרולה נמכרה לחברה יוונית בנמל פורט סעיד במצרים, שם פעלה כדוברת פחם.
שמה הוחלף ל-Nikitas Dendriuos ובשנת 1939 שוב הוחלף ל-Evangelistria וכך פעלה עד שנגרטה בשנת 1956.
דורה מיטלבאו היה מחנה עבודה נאצי בתקופת השואה.
המחנה היה ממוקם בהרי ההָארץ שבמרכז גרמניה, ליד העיר נורדהאוזן.
עובדיו אולצו לעבוד בייצור טילי V-2 במפעלים תת-קרקעיים.
מבין כ-60,000 האסירים שהועסקו במחנה בעבודת כפייה, נספו על פי ההערכה כ-20,000; תשישות מהעבודה הקשה, תנאי תברואה מחרידים, הוצאות להורג ורעב היו גורמי המוות העיקריים.
דורה מיטלבאו היה מחנה עבודה מרכזי, והיו מסונפים לו כארבעים מחנות-משנה.
מחנה דורה מיטלבאו היה כנראה מחנה הריכוז היחיד שלא נקרא על שם מיקומו הגאוגרפי.
נורדהאוזן היא העיר הסמוכה, כמה קילומטרים מדרום.
המחנה נקרא בשם הקוד דורה, כאשר הוקם כשלוחה של מחנה הריכוז בוכנוואלד.
המפעל שהוקם לייצור טילי ה-V-2 נקרא מיטלוורק (Mittelwerk), מפעלי המרכז, ומחנות עבודה נוספים שהוקמו באזור נקראו מיטלבאו (Mittelbau), מבנה האמצע.
ב-28 באוגוסט 1943 נשלחו מבוכנוואלד לנורדהאוזן 107 אסירים ראשונים; ב-2 בספטמבר נשלחו 1,223 אסירים נוספים.
ב-13 באוקטובר הועברו למקום גם עובדי הכפייה מפנמינדה (Peenemünde).
בתחילה היה המחנה מוגדר כשלוחה של בוכנוואלד, ונקרא בלוק 17/3. ואולם, בסוף ספטמבר 1943 החליט האס אס להגדירו כמחנה נפרד, מחנה הריכוז מיטלבאו (Konzentrationslager Mittelbau).
ב-1 בנובמבר החל המחנה לפעול כמחנה עצמאי; היו בו אז כ-10,000 אסירים.
על המחנה שמרו כ-3,000 אנשי אס אס, שהשתייכו ליחידות גולגולת המת (SS Totenkopfverbände), יחידת האס אס שתפקידה היה לשמור על מחנות הריכוז.
היחידה ששכנה במחנה זה נקראה גדוד דורה מיטלבאו.
כ-1,000 איש שמרו על המחנה העיקרי, והשאר היו מוצבים במחנות המשנה השונים.
רוב השומרים נחשבו רשמית כחלק מהאס אס, אך בפועל היו חיילי ורמאכט, שהוצבו לשמירה במקום.
האסירים שהובאו למחנה הועסקו בהשלמת המנהרות ובהתאמתן לבניית הטילים.
עד להשלמת המנהרות לא הוקמו מבני מגורים במחנה.
בתחילה שוכנו האסירים באוהלים ליד הכניסות למנהרות, ולקראת סוף חודש ספטמבר 1943 החלו לשכן אותם באחת ממנהרות הרוחב; מאוחר יותר נבנו דרגשים מעץ בתוך המנהרות.
האסירים נותרו במנהרות 24 שעות ביממה, מבלי לראות אור יום, בתנאי עבודה קשים מאוד, ללא תנאי בטיחות ותברואה מינימליים.
הפיצוצים הבלתי פוסקים שנעשו במנהרות לצורך הרחבתן פלטו גזים רעילים, ויצרו אבק ורעש ללא הפסקה.
מחוסר תנאים ומתקני היגיינה מינימליים פרצו מגפות רבות בין האסירים.
אספקת המים הייתה מצומצמת מאוד, והמנהרות כולן היו מלאות בהפרשותיהם של האסירים.
אחוז התמותה בקרב האסירים היה גבוה אפילו ביחס למחנות עבודה אחרים.
באותה תקופה היו במחנה גברים בלבד, ולא היו בו יהודים; עובדי הכפייה היו רוסים, פולנים, צרפתים, בלגים, וגם עובדים מאיטליה וגרמניה שלהם שולם שכר נמוך.
בסוף 1943 הוחל בהקמת מבני קבע לאסירים, ורק במאי 1944 בוטלו המגורים במנהרות.
בינואר 1944 הוחל בייצור הטילים עצמם.
האסירים שעבדו בחציבת המנהרות נחשבו כתשושים וחלשים מדי לתפקיד זה, והם הועברו למחנה משני שהוקם באזור, ובו המשיכו בעבודות חציבה ובינוי.
במקומם הובאו אסירים שנבחרו במיוחד, כדי לעבוד בייצור הטילים עצמם.
אסירים אלה היו בעיקר ממערב אירופה, והם נחשבו כאסירים מועדפים.
למרות שהאס אס ניהל בפועל את המחנה, חברת מיטלוורק שייצרה את הטילים סיפקה לאסירים נעליים ופריטים אחרים, ולאסירים הייתה זכות לקנות במעין קנטינה.
יחד עם זאת, התנאים עדיין היו קשים ביותר: עבודה במשך שישה ימים, במשמרות של 12 שעות ביממה.
האסירים סבלו מקור ומרעב, ומהתעללויות של העובדים הגרמנים.
האסירים החלשים יותר הועברו למחנות המשנה שהוקמו סביב דורה-מיטלבאו.
במחנות אלה עסקו האסירים בעיקר בחפירת מנהרות נוספות ובעבודות בניין.
התנאים במחנות אלה היו קשים בהרבה מאלה שבקו הייצור, וגם במחנות אלה הייתה הדרגה; אסירים שנחלשו הועברו למחנות קשים יותר ויותר; החלשים ביותר נשלחו להשמדה.
בפועל, רוב האסירים לא עבדו בקו הייצור.
רובם הגדול הועסק במחנות המשנה שמסביב, בתנאים קשים.