tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כוונה: "מעשים שנעשו בכוונה להשמיד, באופן מלא או חלקי, קבוצה לאומית, אתנית, גזעית או דתית כמות שהיא".
מעשה: ביצוע אחד מהמעשים המפורטים באמנה.
"הריגת אנשים הנמנים עם הקבוצה; גרימת נזק חמור, בגוף או בנפש, לאנשים הנמנים עם הקבוצה; העמדת הקבוצה בכוונה תחילה בתנאי חיים שיש בהם כדי להביא לידי השמדתם הגופנית, כולה או מקצתה; קביעת אמצעים שכוונתם למנוע את הילודה בקבוצה; העברת ילדי הקבוצה לקבוצה אחרת בדרך כפייה".
על האמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם חתומות הן ישראל והן דרום אפריקה.
התלונה הוגשה על ידי דרום אפריקה, אך בהמשך ביקשו להצטרף לתביעה מדינות נוספות החתומות על אמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, בהן ספרד וצ'ילה.
התביעה הציגה את ההאשמות במה שהיא מכנה "הקשר רחב יותר של התנהלותה של ישראל כלפי הפלסטינים במהלך האפרטהייד שלה בן 75 השנים, הכיבוש הלוחמני בן 56 השנים של השטחים הפלסטיניים והסגר בן 16 השנים על עזה".
נשיא דרום אפריקה סיריל רמפוזה אף השווה את פעולותיה של ישראל לאפרטהייד.
התביעה ביקשה מבית הדין, כנקודת התחלה, לנקוט אמצעי הגנה זמני ולהוציא צו ביניים המחייב את ישראל "להשהות לאלתר את פעולותיה הצבאיות בתוך וכנגד עזה".
הפנייה מסתמכת על צו ביניים שהוציא בית המשפט ב-2019 נגד מיאנמר בעקבות הטבח שביצע השלטון ברוהינגיה.
טענת התביעה מתבססת על שני מרכיבי רצח עם:
בפנייה בת 84 העמודים טענה התביעה כי "מעשיה של ישראל...
הם רצח עם באופיים, שכן הם מחויבים בכוונה ספציפית...
להשמיד פלסטינים בעזה כחלק מהקבוצה הלאומית, הגזעית והאתנית הפלסטינית".
כראיות לכוונתה של ישראל לבצע השמדת עם, הוצגו על ידי התביעה התבטאויות רבות מצד פוליטיקאים, אנשי צבא ואנשי תקשורת במדיה הישראלית וברשתות החברתיות, לצד סרטונים שצילמו חיילים והתבטאויות של קצינים.
בין השאר, מצטטת התביעה את ההתבטאויות הבאות:
נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג, שטען כי "זו אומה שלמה שם שאחראית.
השיח על אזרחים לא מודעים ולא מעורבים הוא לא נכון".
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שתיאר את המלחמה כ"מלחמת בני אור ובני חושך" והשתמש בביטוי "זכור את אשר עשה לך עמלק".
נחסל הכל […] שחררתי את כל המעצורים".
השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר, שאמר: "כשאנחנו אומרים שאנחנו רוצים להשמיד את חמאס, אנחנו מתכוונים גם לאלו שחגגו, תמכו וחילקו ממתקים - הם כולם טרוריסטים וגם אותם צריך להשמיד".
שר החקלאות אבי דיכטר, שהכריז "זו נכבת עזה 2023".
שר המורשת עמיחי אליהו, בדבריו לגבי הטלת פצצת אטום על עזה.
חבר הכנסת משה סעדה, בדבריו כי הוא שומע בכל מקום שאומרים לו ש"ברור שצריך להשמיד את כל העזתים".
שרת ההסברה לשעבר, גלית דיסטל-אטבריאן, שצייצה לאחר הצפייה ב"סרטון הזוועות" מ-7 באוקטובר: "תשקיעו את האנרגיה הזאת בדבר אחד; מחיקת כל עזה מעל פני האדמה.
שהמפלצות העזתיות יטוסו אל הגדר הדרומית וינוסו לתוך שטח מצרים.
ואש ותמרות עשן על ראשם של הנאצים ביהודה ושומרון.
חרון אף יהודי שירעיד את אדמת העולם.
דרוש כאן צה"ל נוקם ואכזר.
כל דבר פחות מזה הוא לא מוסרי".
האמירה שהושמעה על ידי מספר פוליטיקאים נוספים לפיה ברצועת עזה "אין בלתי מעורבים".
בנוסף, בין הסרטונים של חיילי צה"ל שהוצגו כראייה כנגד ישראל היה סרטון בטוויטר ששותף גם על ידי חבר הכנסת לשעבר ינון מגל, בו נראים חבורות חיילים על מדים שרים וצוהלים: "ובמצווה אחת דבק / למחות את זרע עמלק" ו"את הססמה שלנו מכירים / אין בלתי מעורבים".
לטענת התביעה, ישראל מבצעת פעולות העונות לרף הנדרש לביסוס העובדתי בעבירת רצח העם.
טיעון זה מתבסס על מספר האזרחים ההרוגים בעזה, המשבר ההומניטרי והפגיעה בתשתיות העיר עזה, ההופכת את המגורים בה לבלתי אפשריים.
לטענתם הפעולות כללו הרג המוני של פלסטינים בעזה, הרס בתיהם, גירושם ועקירתם, וכן חסימת הגישה שלהם למזון, מים וסיוע רפואי.
בנוסף טענה דרום אפריקה שישראל הטילה אמצעים למניעת לידות פלסטינים באמצעות הרס שירותי בריאות חיוניים להישרדותן של נשים הרות ותינוקותיהן.
בתביעה נטען כי כל הפעולות הללו "נועדו להביא להשמדתם של הפלסטינים כקבוצה".
תגובת ישראל והחלטה להשתתף בדיון
דובר משרד החוץ הישראלי ליאור חייט הכריז כי "ישראל דוחה בשאט נפש את עלילת הדם של דרום אפריקה", והצהיר כי טענתה "משוללת יסוד עובדתי ומשפטי".
חייט אף טען כי "דרום אפריקה משתפת פעולה עם ארגון טרור הקורא להשמדת מדינת ישראל", והאשים את חמאס בפשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות ואף ניסיון לביצוע רצח עם במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר.
משרד החוץ מסר בערוצים דיפלומטיים כי לפסיקה נגד ישראל "יכולות להיות השלכות פוטנציאליות משמעותיות שאינן רק בעולם המשפט אלא בעלות השלכות מעשיות דו-צדדיות, רב-צדדיות, כלכליות וביטחוניות".
ב־2 בינואר 2024 החליטה ישראל להופיע בפני בית הדין בהאג, אף על פי שבעבר כפרה בסמכותו בדיונים על גדר ההפרדה ב־2004 ועל התמשכות השלטון הישראלי ביהודה ושומרון ב־2022.
היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה המליצה למנות את נשיא בית המשפט העליון בדימוס אהרן ברק כשופט מטעם ישראל, וראש הממשלה נתניהו קיבל את המלצתה.
ישראל בחרה במלקולם שו, מומחה יהודי-בריטי למשפט בין-לאומי וזכויות אדם, לייצג אותה כפרקליט מטעמה.
חברים נוספים בצוות ההגנה הם טל בקר, גלית רג'ואן, עמרי סנדר, המשנה ליועצת המשפטית לממשלה למשפט בין-לאומי גיל-עד נועם, איל בנבנישתי וכריסטופר סטייקר.
כנגד טענותיה של דרום אפריקה הציגה ישראל טיעונים הנוגעים לשני המרכיבים של רצח עם:
יסוד הכוונה: ישראל טענה כי האמירות שהובאו בתביעה הוצאו מהקשרן, והטענה העיקרית היא שמי שאמרו את הדברים אינם ממקבלי ההחלטות (קבינט המלחמה, הרמטכ"ל ומפקדים בכירים אחרים בצה"ל) אשר מקפידים לומר בכל הזדמנות כי ישראל נלחמת בחמאס בלבד, ואינה מבקשת לפגוע באזרחים.
יסוד עובדתי: ישראל טענה כי היא פועלת על פי הדין הבין-לאומי, וכל המלחמה נועדה להגנה עצמית, הן ההכרזה על המלחמה והן הלחימה עצמה.
כמו כן ציינו נציגי ישראל את ההקשר בו מתחוללת המלחמה: מתקפת הפתע בה פתחו חמאס וארגוני הטרור הפלסטינים בעזה, במסגרתה נרצחו ישראלים ונחטפו .
ההגנה ציינה גם את השימוש במגן אנושי על ידי חמאס.
בספטמבר 2024 פורסם כי משרד החוץ החל בקמפיין דיפלומטי כדי לנסות ללחוץ על דרום אפריקה לא לקדם את התיק בבית הדין הבינלאומי לצדק, באמצעות חברי הקונגרס של ארצות הברית.
בפנייה של משרד החוץ לדיפלומטים ישראליים הם התבקשו לפנות לחברי קונגרס כדי שאלה יפנו לדיפלומטים דרום-אפריקאים בארצות הברית ויאיימו עליהם שאם דרום אפריקה לא תשנה את מדיניותה, הם יפעלו להשעיית קשרי הסחר של ארצות הברית עם דרום אפריקה.
ב-26 בינואר הוציא בית הדין שישה צווים זמניים:
ישראל תנקוט בכל האמצעים שבכוחה למנוע ביצוע של כל המעשים המפורטים בסעיף II לאמנת רצח העם (רוב של 15 מול 2, השופטים ג'וליה סבוטינדה מאוגנדה ואהרן ברק מישראל התנגדו).
ישראל תבטיח שצבאה לא יבצע את המעשים המתוארים בסעיף II (רוב של 15 מול 2, סבוטינדה וברק התנגדו).
ישראל תנקוט בכל האמצעים שבכוחה למנוע ולהעניש את ההסתה הישירה והפומבית לביצוע רצח עם בחברי הקבוצה הפלסטינית ברצועת עזה (רוב של 16 מול 1, סבוטינדה התנגדה).
ישראל תנקוט באמצעים מיידיים ויעילים כדי לאפשר מתן שירותים בסיסיים הדרושים בדחיפות וסיוע הומניטרי להתמודדות עם תנאי החיים הקשים של הפלסטינים ברצועת עזה (רוב של 16 מול 1, סבוטינדה התנגדה).
ישראל תנקוט באמצעים יעילים למניעת השמדת ראיות הקשורות להפרת סעיפים II או III לאמנת רצח העם ותבטיח שמירת ראיות כאלו (רוב של 15 מול 2, סבוטינדה וברק התנגדו).
ישראל תגיש דו"ח לבית הדין על כל האמצעים שננקטו לביצוע צו זה תוך חודש ממתן הצו (רוב של 15 מול 2, סבוטינדה וברק התנגדו).
ב-16 בפברואר 2024 דחה בית הדין בקשה מצד דרום אפריקה להחמיר את הצווים נגד ישראל בשל פעולה צבאית אפשרית ברפיח, אך ב-28 במרץ אושרה בקשתה להוצאת צו המורה לישראל לאפשר ללא הפרעה אספקת סיוע הומניטרי לרצועה.
בית הדין קבע לוחות זמנים להמשך הדיון בנושא המהותי, סביב טענת דרום אפריקה לרצח עם בעזה.
נקבע כי דרום אפריקה צריכה להגיש כתב טענות עד 25 באוקטובר 2024, וישראל תידרש להשיב עד יולי 2025.
מדינות וגופים רבים הביעו עמדה בעד ונגד התביעה.
בנוסף תמכו בתביעה ארגונים בין-מדיניים ובינלאומיים כגון הליגה הערבית, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
מעל ל-1,400 תנועות ברחבי העולם, מפלגות, ארגונים א-פוליטיות, איגודים וחברות, אקטיביסטים ופמיניסטיות הצטרפו לעצומה המביעה תמיכה בתביעה נגד מדינת ישראל, ביניהן; קוד ורוד: נשים למען שלום, קול יהודי לשלום, הפדרציה הפלסטינית הכללית של האיגודים המקצועיים (PGTFU), וליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות (WILPF).
חבר הכנסת עופר כסיף ממפלגת חד"ש חתם על עצומה שתומכת בטענות התביעה נגד מדינת ישראל, ובעקבות זאת נפתח תהליך להדחתו מהכנסת, ללא הצלחה.
באפריל 2024, אליזבת וורן, פרופסורית למשפטים חברת האגף השמאלי במפלגה הדמוקרטית בארה"ב התבטאה במהלך אירוע פוליטי שקיימה במסגד במסצ'וסטס שהיא מאמינה שבית הדין הבין-לאומי בהאג "ימצא שישראל מבצעת רצח עם בעזה".
בינואר 2025 הוקמה ברית מדינית בשם "קבוצת האג" בה חברות מספר מדינות, בהן דרום אפריקה, מלזיה, קולומביה, בוליביה, צ'ילה, סנגל ונמיביה, שהצהירה כי תעמוד על יישום פסקי הדין של בית הדין הבין-לאומי לצדק ובית הדין הפלילי הבין-לאומי, ותיאבק נגד מאמצי הקונגרס של ארצות הברית לפגוע במוסדות אלה באמצעות סנקציות.
נציג הקבוצה אמר כי הפגיעה בסמכותם של בתי הדין הבין-לאומיים "פוגעת ביסודות המשפט הבין-לאומי, שעל הקהילה העולמית מוטלת החובה להגן עליהם".
מספר גופים ומדינות הצטרפו כצד בתביעה, בהן טורקיה, מצרים, האיים המלדיביים, הרשות הפלסטינית, מקסיקו, צ'ילה, ספרד, קובה, בוליביה ואירלנד.
ב-31 בינואר 2025 הצטרפה בליז לתביעת דרום אפריקה.
ב-23 ביולי 2025 הצטרפה ברזיל לתביעת דרום אפריקה.
המתאם לתקשורת אסטרטגית של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, ג'ון קירבי, אמר כי ארצות הברית, מוצאת את בקשתה של דרום אפריקה "חסרת ערך, חסרת תועלת וללא כל בסיס עובדתי".
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית מת'יו מילר אמר ש"אין ראיות המוכיחות את הטענות".
מזכיר המדינה האמריקאי, אנתוני בלינקן אמר ש"העתירה של דרום אפריקה מסיחה את דעת העולם ממאמצים חשובים להשגת שלום וביטחון".
הוועד היהודי-האמריקאי דחה את הטענות בנוגע לרצח העם בעזה במהלך מלחמת חרבות ברזל ופרסם הצהרה בנוגע לטיעונים חסרי הבסיס בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם, שהוגשה לבית הדין הבינלאומי לצדק.
דובר ממשלת בריטניה אמר כי "הקייס (התביעה) של דרום אפריקה מוטעה לחלוטין" והוסיף כי "בריטניה עומדת מאחורי זכותה של ישראל להגן על עצמה בכפוף לחוק הבינלאומי".
שר החוץ הבריטי, דייוויד קמרון אמר "אני לא חושב שהעתירה עוזרת, אני לא מסכים עמה, ואיני חושב שהיא צודקת".
שרת החוץ הגרמנית אנאלנה ברבוק מתחה גם היא ביקורת על העתירה, ואמרה שהיא "לא מוצאת אף כוונה [לרצח עם] מצד ישראל בהגנתה העצמית נגד ארגון הטרור חמאס".
ב-12 בינואר הודיעה גרמניה שתצטרף לדיון כצד שלישי, וכן תתמוך בעמדת ישראל.
שר החוץ של צרפת סטפן סז'ורנה הצהיר כי "להאשים את המדינה היהודית ברצח עם זה לחצות סף מוסרי.
אסור לנצל את הרעיון של רצח עם למטרות ניגוח פוליטיות/מדיניות".
משפחות החטופים נ' ראשי חמאס היא תביעה משפטית שהוגשה ב-14 בפברואר 2024 לבית הדין הפלילי הבין-לאומי על ידי משפחות של חטופים שנחטפו לרצועת עזה במתקפת הפתע של חמאס על ישראל נגד ראשי חמאס.
בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפת פתע על ישראל.
בחסות שיגור אלפי רקטות, חדרו כ־6,000 מחבלים מעזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון המעטים.
המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו יותר מ אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ־ אנשים, ובהם נשים, קשישים ותינוקות.
ב-14 בפברואר 2024 100 נציגי משפחות חטופים ממטה משפחות החטופים, הגישו תלונה רשמית נגד ראשי חמאס בבית הדין הפלילי הבין-לאומי.
את התביעה הכינה המחלקה המשפטית של המטה.
במסגרת התביעה מאשימות משפחות החטופים את מנהיגי חמאס ברצח עם, עינויים, חטיפה ואלימות מינית.
הן יבקשו הוצאת צו מעצר נגדם, כדי להפעיל לחץ נוסף לשחרור החטופים.
בצוות התביעה נמצאות ד"ר שלי אביב ייני, עו"ד יובל ששון, משרד עורכי הדין מיתר, מרכז ראול ולנברג לזכויות אדם ומשרד סאליבן אנד קרומוול.
אם תפתח חקירה, בשבועות שלאחר הגשת התלונה צפויים לטוס להאג חטופים ששוחררו מהשבי, וכן קרובי משפחה של חטופים שעודם מוחזקים בידי חמאס, לצורך מתן עדות.
תֶּלֶם היא התנחלות ויישוב קהילתי בהר חברון מערבית לחברון השייך למועצה אזורית הר חברון.
היישוב שוכן מצפון לכביש חוצה יהודה, התנחלות אדורה שוכנת בסמוך.
ההתנחלות הוקמה בשנת 1982, כהיאחזות נח"ל ואוזרחה בשנת 1983 כמושב שיתופי.
כיום מתגוררות בתלם כ-90 משפחות: 20 חילוניות ו-70 דתיות, מתוך מטרה ליצירת חיים שיתופיים.
בעקבות הצטרפותו של הגרעין הדתי הוקמה במקום ישיבה גבוהה - "נתיבות דרור" על שמו של מח"ט חברון דרור וינברג, במקום לומדים כ-50 תלמידים.
בשנת 2024 הוקם סמוך ליישוב מעיין בשם מעין שיר על שם סגן שיר חג'אג' שנרצחה בפיגוע בירושלים.
ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, בן המאה ה-4, מציין יישוב בשם "תלה" ומתאר אותו בספר השמות כך: "כפר גדול מאוד של יהודים כט"ז מילים מבית גוברין בדרומא".
משערים כי מיקומו של זה היה בקרבת היישוב תלם.
אחרים טוענים שהיישוב המדובר שכן מצפון מזרח ל"תל חוילפה" - היום קיבוץ להב - 29 ק"מ צפונית מבאר שבע.
באתר נחשפו קברים וגלוסקמאות - ארונות קבורה קטנים מאבן.
אחד העיטורים שנמצאו היה רוזטה.
צבי אילן מצטט חוקרים הסבורים כי הקברים שייכים ל"תלה", המוזכרת על ידי נאוסביוס מקיסריה.
הארכאולוג רם גופנא סבור כי משמעות השם הארמי "תלה" הוא "התל" - השם שניתן למקום אחרי שפסק היישוב בתל עצמו.
השם "רימון" התלמודית נדד ל"חרבת רמליה" - היום דרומית לקיבוץ להב.
וכשקם יישוב נוסף בתקופת התלמוד - נקרא תלה, התל.
תֶלמה יֶלין הוא בית ספר תיכון ממלכתי ארבע-שנתי לאמנויות בשכונת בורוכוב שבגבעתיים, הקרוי על שמה של הצ'לנית תלמה ילין.
בתיכון שבע מגמות לאמנות: מוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז, מחול, תיאטרון, אמנות חזותית, קולנוע, ומגמת מוזיקה חדשה של הפקה ויצירה, המתקדמת בתחום ההלחנה, הביצוע ומיומנויות הקלטה והפקה.
נוסף על לימודי החובה התאורטיים והמעשיים במגמות אלה מקיים בית הספר תוכניות אמנותיות במהלך שנת הלימודים ופסטיבל אמנויות שנתי שבו התלמידים מציגים מגוון מופעים ותערוכות.
בית הספר מחייב לימודים לתעודת בגרות עיונית מלאה הכוללת 5 יחידות באחד ממקצועות האמנות.
לתלמה ילין שתי תזמורות, תזמורת סימפונית בניצוחו של דוד סופר ותזמורת ביג בנד בניצוחו של אלי בנאקוט.
בבית ספר פועלת גם מקהלה, במגמת המוזיקה הקלאסית, בניצוחו של יאיר פולישוק.
מלבד מופעי התזמורות מקיים בית הספר מופעי תיאטרון, מחול, תערוכות אמנות, ערבי קולנוע והופעות ג'אז שונות.
מגמת המוזיקה הקלאסית פועלת כיום במתכונת שונה מיתר המגמות, בעקבות פתיחת כיתות מחוננים במוזיקה בבית הספר המוכרות ומתוקצבות על ידי משרד החינוך.
תלמידי מגמת המוזיקה לומדים במתכונת המותאמת לתוכנית האגף למחוננים והפיקוח על החינוך המוזיקלי.
תלמידי מגמות התיאטרון, האמנות החזותית, הקולנוע והג'אז יוצאים מדי שנה לסמינרים אמנותיים ברחבי הארץ המשלבים סדנאות ופגישות עם יוצרים ומרצים מהבולטים בתחומם.
בבית הספר מתקיימות כיתות אמן בהדרכת אמנים ידועי שם מהארץ וממדינות אחרות.
מוזיקה קלאסית - משה אהרונוב
אומנות פלסטית-חזותית - פיטר יעקב מלץ
יצירה והפקה - ניר פופליקר
בית הספר קרוי על שם הצ'לנית תלמה ילין, שהייתה מחלוצות הפעילוּת והחינוך המוזיקלי הישראלי.
הוא מוגדר כתיכון ארצי ובשל כך מקבל תלמידים מכל רחבי ישראל.
בית הספר הוקם בספטמבר 1959, על ידי מורי האקדמיה למוזיקה בתל אביב, בראשות הפרופסור עדן פרטוש ופעל בשנים הראשונות כשלוחה של האקדמיה למוסיקה.
הלימודים בשנה הראשונה התנהלו בדירת שלושה חדרים ברחוב בן יהודה בתל אביב.
בית הספר כלל אז כיתות ט' ו-י'.
בראשיתו, כלל בית הספר מגמה מוזיקלית בה הושקעו כ-9–10 שעות שבועיות, לצד לימודי תיכון.
המטרה המוצהרת של בית הספר הייתה לגדל חובבי מוזיקה ולאפשר לתלמידים חובבי מוזיקה להמשיך לנגן ולהשתלם בתאוריה מוזיקלית לצד לימודי תיכון מלאים.
בהתאם לכך היו טענות שבית הספר מיועד לבעלי כישרונות רגילים ולא לבעלי כישרון יוצא דופן.
בית הספר גם התגאה בקיום מבחני כבוד ובליווי אישי של התלמידים.
בשנת 1963 העניק יהודי מנוחין את חסותו לבית הספר.
בשנת הלימודים תשכ"ה נפתחו כיתות ז'-ח' בבית הספר.
בשנת 1967, לאחר שבית הספר לאמנויות רננים נקלע למשבר כספי, השתלבו חלק גדול מתלמידיו בתלמה ילין.
בעקבות כך נוספו לבית הספר מגמות לתיאטרון, מחול וציור ופיסול.
בשנות ה-80 דיווחו הורים על כתובת מגורים פיקטיבית בגבעתיים על מנת שילדיהם יוכלו ללמוד בתיכון תלמה ילין.
בית הספר התגאה גם בהישגים הלימודיים הגבוהים של תלמידיו במקצועות העיוניים.
בשנת 1990 הוקמה אגודת ידידים לבית הספר.
בשנת 1989 לא שולם שכר לימוד לבית הספר מעבר לתשלומים הנהוגים בבתי ספר אחרים, אולם התלמידים היו צריכים לשלם בעצמם על השיעורים הפרטיים בנגינה ועבור סדנאות מחול.
בהמשך עבר בית הספר לגבות שכר לימוד יותר גבוה מהתלמידים.
לאור תלונות על שכר הלימוד הגבוה בבית הספר, הורה משרד החינוך על הורדה מדורגת של שכר הלימוד בבית הספר מכ-11,000 ש"ח בשנה, ל-9,500 ש"ח בשנת הלימודים תש"פ (2019–2020) ול-8,500 ש"ח בשנה בשנת הלימודים תשפ"א.
משנת הלימודים תשפ"ב שכר הלימוד עומד על 7,800 ש"ח.
בעקבות זאת, וסירוב של רשויות אחרות לסייע במימון התלמידים מהרשויות שלהם בבית הספר, החליט ראש עיריית גבעתיים, רן קוניק, על שינוי מתכונת בית הספר והורה שלפחות 50% מהתלמידים יהיו מגבעתיים.
החלטתו של ראש העיר בסופו של דבר לא יצאה לפועל, ובית הספר המשיך לפעול במתכונתו המסורתית, ללא שינויים במבנה הקיים ובתמהיל המאפיין את אוכלוסיית התלמידים.
בדצמבר 2021 יצאה עמותת ידידי בית הספר ובוגריו לקמפיין גיוס המונים בקרב בוגרי בית הספר.
בסוף שנת 1961 נחתם הסכם עם עיריית תל אביב שהתחייבה להקים לבית הספר מבנה בשכונת יד אליהו.
בראשית 1962 הוחל בבניית המבנה וטקס הנחת אבן פינה התקיים ב-23 במרץ 1962. המבנה החדש נחנך ב-13 במרץ 1963.
בשנת 1975 עבר בית הספר באופן זמני לרחוב יגאל אלון בשכונת נחלת יצחק, שם התמקם במבנים שפינה תיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת.
בית הספר פעל במקום בתנאים לא נוחים עד מעברו לגבעתיים.
בספטמבר 1980 עבר בית הספר לפעול בשכונת בורוכוב שבגבעתיים, שם הוא פועל עד היום.
באפריל 2015 נפתח מבנה חדש שנבנה במשך כשנתיים עבור המגמה החזותית של בית הספר.
המבנה החל לשמש ללימודים סדירים החל בספטמבר באותה השנה ויש בו כיתות אמנות לסדנאות שונות, סטודיו למחול וכיתות לימוד רגילות.
ב-1 בפברואר 2018 פורסמו טענות נגד שלושה ממורי בית הספר לשעבר, מנחם נבנהויז, יוני לוקאס ובועז ארד, לפיהן פגעו מינית בתלמידים בזמן שלימדו בבית הספר.
בעקבות טענות נוספות על הטרדה מינית שעלו נגד מורים בבית הספר הורה שר החינוך, נפתלי בנט, על בדיקה מקיפה של האירועים בבית הספר.
ב-2 בפברואר 2018 יום לאחר פרסום הכתבה בועז ארד התאבד.
מנהל בית הספר הראשון היה יצחק הירשברג.
הירשברג ניהל את בית הספר שנה אחת בלבד, ומיד אחריו, בתחילת שנות ה-60 עבר הניהול לידי מרדכי קשתן.
קשתן ניהל את בית הספר עד שנת 1974.
המנהל השלישי של בית הספר היה יוסף יזרעאלי, שניהל את בית הספר משנת 1974 ועד 1979.
בשנת הלימודים 2002–2003 ניהלה את בית הספר יהודית גלעדי.
בשנים 2003–2015 ניהל את בית הספר חיים דייטשמן.
בשנים 2015- 2020 ניהל את בית הספר משה פילוסוף.
מנהל בית הספר הנוכחי הוא ד"ר דן שגיב.
התזמורת מונה עשרות נגנים בגילים 14 – 18, כולם תלמידי מגמת המוזיקה הקלאסית של בית הספר.
המנהל המוזיקלי והמנצח של התזמורת הוא דוד סופר.
רבים מנגני התזמורת זוכים במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה - ישראל, "קרן רונן" וקרנות אחרות.
רבים זוכים בתחרויות בישראל ומחוצה לה ומשתתפים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ובתוכנית דייוויד גולדמן לנגנים צעירים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים.
ההשתתפות בתזמורת היא חלק ממערך הלימודים והבחינות במגמת המוזיקה הקלאסית.
התזמורת מופיעה במקומות שונים בארץ ואחת לשנתיים יוצאת לסיור קונצרטים בארץ או בחו"ל.
על הישגיה הגבוהים זכתה התזמורת לשבחים ממבקרי מוזיקה בעיתונות וכן ממאסטרו זובין מהטה אשר גם ניצח עליה לפני מספר שנים ב"קדם קונצרט" בהיכל התרבות בתל אביב.
תזמורת הביג בנד תלמה ילין היא ההרכב הייצוגי של מגמת הג'אז בבית הספר, הוקמה ב-1990. ההרכב בניצוחו של המוזיקאי אלי בנאקוט הוא ההרכב המפואר ביותר בתחום הג'אז: 4 חצוצרות, 4 טרומבונים, 5 סקסופונים, 5 כלי קצב וזמרים.
ב-2022 צורפה נגנית קרן יער יחידה.
התזמורת מופיעה בישראל ומחוצה לה, נוטלת חלק בכיתות אמן, מקליטה ומתעדת את עיבודי הבגרות של בוגרי המגמה, ומבצעת רפרטואר מגוון ורחב משל טובי המעבדים בישראל ומחוצה לה.
בין בוגריו -ענת כהן, ברק מורי, אבישי כהן, אלי דגיברי, דניאל זמיר, גלעד הקסלמן, אמיר ברסלר, מאיה דוניץ, עופרי נחמיה, עמית פרידמן, אייל תלמודי, ניצן בר, תומר בר, רוני כספי, גלעד רונן, דניס לויד, שי מאסטרו ועוד
בעבר הוזמנה התזמורת לסיורים לימודיים באוניברסיטאות המובילות בתחום הג'אז ניו סקול בניו יורק ומכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, וכן למתן הופעות בקהילות שונות ובמגמות למוזיקה בבתי ספר תיכון בארצות הברית ובקנדה.
תזמורת הביג בנד ייצגה את ישראל בשנים 2004 ו-2008 בכנס השנתי של (IAJE), שכלל כ-8,000 מוזיקאים מ-35 מדינות.
בשנת 2023 טסה התזמורת לסיבוב הופעות בגרמניה.
על שמה קרוי בית הספר התיכון "תלמה ילין" לאמנויות בגבעתיים.
תלמה בנטוויץ' (Thelma Bentwich) נולדה באנגליה, בשנת 1895, התשיעית מאחד עשר ילדיהם של שושנה והרברט בנטוויץ'.
משפחת בנטוויץ' הגיעה באמצע המאה ה-19 מהעיר פוזנן שבפולין ללונדון.
בית הוריה היה בית ציוני אדוק, ואביה נמנה עם ידידיו הקרובים ביותר של חיים ויצמן.
בביתם אף התארחו ישראל זנגוויל ותיאודור הרצל, ואביה היה בין הדוחקים בהרצל לבקר בארץ.
תלמה ילין החלה לנגן בצ'לו בילדותה, משום שאמה קבעה לכל אחד מילדיה באיזה כלי ינגן.
היא התאהבה בכלי ונשארה נאמנה לו כאמנית מבצעת עד ימיה האחרונים.
בגיל 16 יצאה מלונדון לפריז, כדי להשתלם בנגינת הצ'לו אצל האמן הספרדי הדגול פאבלו קזאלס.
כן הייתה תלמידתו של הצ'לן הידוע אנדריי הקינג.
היא החלה בהופעות פומביות, בהרכבים משפחתיים, עם אחיותיה, וניגנה בפני חיילי מדינות ההסכמה שחנו בצרפת בעת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1919 הגיעה לראשונה לארץ ישראל.
היא התיישבה באורח זמני במושבה זכרון יעקב, בה כבר התגוררו אחיותיה.
מיד עם הגיעה לארץ החלה לעסוק לא רק בנגינה, אלא גם בפעילות רחבת היקף של חינוך מוזיקלי ושל ארגון קונצרטים ומופעים.
בשנת 1921 נישאה לאדריכל אליעזר ילין.
לימים נולדו להם ארבע בנות.
גם בנותיה של תלמה ילין היו אמניות מוכשרות – בציור, בנגינה, ובכתיבה.
היא המשיכה בפעילותה המוזיקלית בד בבד עם גידול בנותיה; ערכה קונצרטים ברחבי אירופה, הקליטה והופיעה בקונצרטים משודרים ברדיו.
ילין השתקעה בירושלים, ובעלה האדריכל היה מראשוני המתכננים והבונים של שכונות הגנים בעיר, ובעיקר של שכונת רחביה.
בעת מלחמת העולם השנייה עבדה תלמה ילין בשירות הצנזורה הבריטית בארץ, ובמשך שנים הייתה מורה לנגינה בצ'לו.
לאחר מותו החטוף של אליעזר ילין בשנת 1945 התמסרה לנגינה ולהוראת הנגינה.
הייתה אמנית מוערכת, בעלת שם עולמי בנגינת הצ'לו.
בשנת 1953 הצטרפה ל"רביעייה הישראלית", במקום לסלו וינצה, שפרש.
הרביעייה כללה את הוויולן עדן פרטוש והכנרים לורנד פניבש ואחותו אליס פניבש.
תלמה ילין נפטרה באביב 1959, בגיל 64, ונטמנה בהר המנוחות.
הותירה אחריה את בנותיה: שושנה (אשת אבנר ישראלי), יהודית (ניטה) ילין-גינת (ציירת, אמו של חנן גינת), יונה (אשת פרופ' זכריה קלאי), ויולה הכהן-ילין (אמה של השחקנית שרון הכהן-בר).
בין צאצאיה: השחקנית שרון הכהן-בר, השחקן טל קלאי והמוזיקאים תומר בר וניצן בר.
בשנת 1962 נפתח בתל אביב תיכון לאמנויות "תלמה ילין", שנקרא על שמה ואשר עבר בשנת 1980 לשכונת בורוכוב בגבעתיים.
בשכונת רמת בית הכרם בירושלים קרוי רחוב "תלמה" על שמה.
ארכיונה מן השנים 1917–1959, ובו מכתבים, תוכניות, תמונות וקטעי עיתונות, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.
בשנת 1964 פרסמה אחותה מַרגֶ'רי בנטואיץ ספר על אודותיה באנגלית בהוצאת ראובן מס, והוא ראה אור ב-1981 בתרגום עברי.
תַּלְמָה אַלְיָגוֹן-רוֹז (נולדה ב-16 באפריל 1944) היא סופרת, משוררת, מתרגמת, פזמונאית, תסריטאית, מלחינה ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
אַלְיָגוֹן-רוֹז, בתה של העיתונאית והעורכת עפרה אליגון, נולדה בתל אביב וגדלה ברמת גן.
שירתה כקצינת חינוך בחיל התותחנים.
בוגרת החוג לפילוסופיה וללשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובוגרת לימודי תעודה במכון לקומוניקציה בירושלים.
בנוסף למדה לימודי תעודה במחזאות באוניברסיטת תל אביב, ומוזיקה בבית הספר למוסיקה "רימון".
נמנית עם מייסדי שלום עכשיו.
את שירה הראשון, "אבא שלי" ("לאבא שלי יש סולם"), כתבה אליגון בספטמבר 1961 והיא בת 17 בלבד, לאחר שאביה אליעזר (אליק) אליגון בן ה-52 נפטר מול עיניה מדום לב.
השיר מסתיים במילים "אז למה כששרתי לו שיר שאהב, נרדם הוא פתאום ועצם את עיניו?
בשנות ה-70 כתבה שירים מצליחים רבים, ביניהם "אל תשטה באהבה" (יהורם גאון), "בשקט, כמעט בסוד" ו"פעם היו שם פרחים" (הפרברים), "הצריף של תמרי" (ריקי גל), "אין לך מה לדאוג" ו"ילדונת" (עוזי פוקס), "גשם בעיתו" (רותי נבון), "שלוש אהבותיי" (חוה אלברשטיין"), "דרך ארוכה" (גלי עטרי), ועוד.
כמו כן כתבה מילים לשירי הנושא לסדרות טלוויזיה לילדים, ביניהן "הצריף של תמרי", "ראש כרוב" ו"החתול שמיל".
אליגון-רוז פרסמה מספר ספרים, רובם ספרי ילדים.
שימשה מנהלת אמנותית ומפיקה בחברת התקליטים סי.בי.אס ועבדה עם זמרים רבים, בהם דויד ברוזה, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, נעמי שמר, 'הפרברים' ואריק סיני, והפיקה עשרות תקליטים לילדים.
יחד עם בעלה, יורם רוז, הקימה את בית ההוצאה לאור הוצאת "כנרת" (כיום: "כנרת זמורה-ביתן דביר"), בה היא משמשת כעורכת לפרויקטים מיוחדים.
במסגרת זו גם יזמה וערכה שורה של ספרים המנציחים את התרבות העברית המתחדשת והזמר העברי, בהם: "לטייל עם התנ"ך", "ארץ נולדת", "עכשיו שרים", "שירי רחל", "שירת רבים", "להתאהב בארץ ישראל" "סיפור מולדת", "אלף זמר ועוד זמר" (קובץ שירים אותו ערכה יחד עם המנצח רפי פסחזון) ועוד.
באוקטובר 2008 נערך ב"צוותא" ערב הוקרה לאליגון-רוז.
במהלך הערב, שהופק על ידי יהודה עדר, הציגו אמנים ישראלים מבחר משיריה מהתקופות השונות, בסגנונות מגוונים.
באפריל 2012 התקיים בפסטיבל עין גב מופע מיוחד משיריה של אליגון-רוז, בביצועה של חבורת הזמר "שדות שבעמק".
בפברואר 2013 קיבלה פרס מפעל חיים על שם נעמי שמר מאת אקו"ם.
באפריל 2022 קיבלה פרס מפעל חיים במסגרת פסטיבל ימי הזמר בחולון ונערך לכבודה ערב מחווה.
אליגון-רוז נשואה ליורם רוז, ולהם שלושה ילדים: איתמר, דניאל והזמרת אביגייל רוז.
תלמה אליגון-רוז פעילה בקבוצת "החברים של תלמה" במסגרת מפלגת העבודה.
בשנת 2023 קיבלה אות הכרה על מפעל חיים מאוניברסיטת בר-אילן.
בסוף חודש אוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, יצאה חברת הפרסום מקאן תל אביב יחד קהילת "המילואימיות" (נשים המשרתות במילואים), בקמפיין משותף המציג את התושייה של החיילות, השוטרות והלוחמות, שהפכו לחלק בלתי נפרד מהלחימה בחזית.
כחלק מהקמפיין, שעלה בערוצי התקשורת וברשתות החברתיות, תחת הסיסמה "רוח הלוחמות תנצח", הקליטה אסתר רדא גרסת כיסוי חדשה לשיר "אין לך מה לדאוג", ("שִלחי לי תחתונים וגופיות").
את הגרסה לקמפיין כתבה מחדש אליגון-רוז בלשון נקבה, (לדוגמה: "נלחמות כמו לביאות", במקום "נלחמים כמו אריות").
הסרטון יצא גם בגרסה עם טקסט באנגלית.
אליגון-רוז כתבה ספרים, שירים וחמישה מחזות, בעיקר לילדים ולנוער.
כמו כן יצרה מספר סדרות טלוויזיה, ובהם "הצריף של תמרי" ו"החתול שמיל".
כתבה ליברית לשתי אופרות: "הבן יקיר לי" ו"החלילן מהמלין".
הפיקה עשרות תקליטים לילדים, ביניהם: שני אלבומי מחזמר שכתבה ע"פ סיפורי באבאר - "באבאר הפילון" ו"מסעותיו המופלאים של באבאר מלך הפילים", והאלבום "טיקיליטון" בביצוע חוה אלברשטיין, שיצא אף כספר.
אליגון-רוז חיברה מספר רב של שירים, ביניהם: לאבא שלי יש סולם (יפה ירקוני), גשם בעיתו (רותי נבון) ו"הצריף של תמרי" (ריקי גל) ב-1974, ארץ צבי (יהורם גאון), "דרך ארוכה" (גלי עטרי), "פעם היו שם פרחים" (הפרברים), "ילדונת" (עוזי פוקס) ועוד.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1977 אליגון-רוז כתבה את השיר "רקפת" שזכה במקום הראשון בתחרות ללחן ולעיבוד של מוני אמריליו בביצוע רוחמה רז.
באותה שנה כתבה את השיר "ארץ צבי" שביצע יהורם גאון, עבור סרטו של מנחם גולן, "מבצע יונתן".
בפסטיבל הזמר הישראלי 1987 כתבה והלחינה את השיר "יונה עם עלה של זית" שזכה במקום הראשון בתחרות לעיבוד של אילן גלבוע ולביצוע של להקת פיקוד הדרום.
לרגל חגיגות ה-70 למועצה המקומית סביון, פנה מוטי לנדאו ראש המועצה לתלמה אליגון רוז, תושבת היישוב וביקש ממנה לכתוב לראשונה המנון לסביון.
תלמה נענתה בחיוב לבקשה ויצאה למסע כתיבת השיר והלחן.
אל השירה נרתמו חבורת הזמר "עומר הסביונים", חבורת הזמר של ילדי כיתות א-ט ומספר נציגים מדור החיילים.
העיבוד הקולי, התזמורתי וההפקה המוזיקלית בוצעו ע"י המוזיקאי אורי דרזי, מנצח חבורת הזמר "עומר הסביונים".
בושם תפוזים ובו זמרים מבצעים משיריה החדשים.
ביניהם: "ממעמקים" (יהורם גאון), "מעבר לדמעות" (רותי נבון) "בושם תפוזים" (שלומי שבת).
הימים זורמים, עם ההרכב הקולי: עינת שרוף, תמיר הרפז, בועז קביליו ואליגון-רוז.
את כל השירים אליגון-רוז כתבה והלחינה.
התקווה חוזרת ללב, אלבום אוסף ובו מיטב משיריה המוכרים במיוחד.
שלוש אהבותיי, אלבום כפול ובו ארבעים משיריה.
ציפור סגולה, אלבום סולו של אליגון-רוז ובו שנים עשר שירים שכתבה, הלחינה וביצעה.
לב טולסטוי, שלוש השאלות - סיפור לילדים על פי טולסטוי (פורסם 1903), עיבוד: גון ג' מות', הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005.
הנסיך הקטן, מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי, תרגום מצרפתית, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2015.
סיפורי ככה בדיוק, מאת רודירד קיפלינג, תרגום מאנגלית, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2007.
תלמה היא מותג מזון בבעלות יוניליוור ישראל המתמחה בייצור מוצרי דגנים ומגוון רחב של מוצרי מזון וחטיפים.
תלמה הוקמה בשנת 1947 כמחלקת הממרחים של חברת תמ"י (תוצרת מזון ישראלית), אז התמחתה בייצור ממרחים ורטבים.
מאז השיקה לאורך השנים מגוון רחב של מוצרים, חלקם חדשים לשוק הישראלי.
בימינו ממשיכה תלמה בייצור חלק ממוצריה הוותיקים, לצד פיתוח וחיזוק תחום הדגנים אותו היא מובילה מאז 1985 עם נתח שוק של כ-60 אחוז (לפי מדד נילסן 2013).
מוצרי תלמה מיוצרים במפעליה אשר בחיפה, חדרה וערד בהם מועסקים מאות עובדים.
מוצרי תלמה מיוצאים לכ-20 מדינות ברחבי העולם.
תלמה נוסדה כמחלקה לייצור ממרחים בחברת בלו בנד שהתמחתה בייצור מרגרינה.
הבעלים, ד"ר ארנולד הילדסהיימר, אשר התמחה בייצור מרגרינה במפעל יוניליוור בגרמניה, האמין שהמוצר, אשר טרם נמכר בארץ באותה תקופה, מתאים לצרכים של הצרכן הישראלי.
לאור ההצלחה, הוחלט להרחיב את המפעל ששכן בתחילה בחצר בית החרושת "שמן" בחיפה, ואת מגוון המוצרים.
בשנת 1938, הקים ד"ר ארנולד הילדסהיימר בשיתוף עם יוניליוור, במפרץ חיפה, את מפעל המרגרינות בלו בנד.
באותה שנה נמכר המפעל לחברת תוצרת מזון ישראלית (תמ"י).
בשנת 1947 הוקמה מחלקה לשיווק וייצור במפעל שכונתה בשם תלמה.
המפעל התחיל לשווק מרגרינה חדשה בשם גולד-בנד, שהכילה גם חלב.
באותה שנה הושק גם ממרח המיונז "תלמה".
בשנת 1951 ייצור מיונז תלמה עובר למפעל במפרץ חיפה.
בשנת 1963 שונה שם החברה ל"תוצרת מזון ישראלית" ובקיצור תמ"י.
מהקמת המדינה עד לשנה זו, הצליחה החברה לבסס עצמה כחברה בעלת כושר ייצוא רב, והשיקה מוצרים רבים תחת המותג תלמה, ובהם מיונז, ממרח צמחי, קוביות ואבקות מרק, ממרח שוקולד, רוטב לסלט ושומן צמחי לטיגון.
בשנת 1965 זכתה בפרס היצואן המצטיין, עם שווקים רבים באירופה.
בשנת 1975 נמכרה תמ"י לאיש העסקים ג'ורג' פקטור.
בשנת 1992 רכשה חברת CPC הבינלאומית 51% ממניות תמ"י, ובהמשך (1997) השלימה ורכשה את מלוא המניות ושינתה את שם החברה ל-תמ"י בסטפודס.
בשנת 1996 רכשה יוניליוור העולמית את חברת ויטקו הישראלית ושינתה את שמה לליוור (חברה לייצור מוצרים בתחום טיפוח הבית והטיפוח האישי).
בשנת 2000 רכשה יוניליוור העולמית גם את השליטה בחברת המזון בסטפודס.
בעקבות רכישה זו מיזגה יוניליוור את הפעילות בתמ"י בסטפודס וליוור ל"יוניליוור ישראל".
בשנת 2015 שיתפה חברת תלמה פעולה עם הקומיקאי אילן פלד ליצירת שיר קומי כפרסומת לדגני הבוקר של תלמה ("דניס דניס") שהגיע למצעדי מדיה פורסט בישראל.
הקליפ של השיר השיג קרוב למיליון צפיות תוך פחות משבועיים מיום פרסומו באתר יוטיוב ואף השיג פרסום במדינות אחרות, אף על פי ששיר זה היה רק חלק מפרסומת לדגני בוקר.
שיתוף פעולה זה החל עוד בשנת 2013, כאשר "דניס דניס" היה שירה השני של דנית, זמרת החתונות (דמותו של פלד בפרסומות שהתבססה על מירי פסקל), לאחר שב-2013 היא הוציאה את הסינגל הראשון ("קוקוריקו חתונה") שהצלחתו הייתה פחותה בהרבה.
סרטוני הפרסומת למותג הברנפלקס בכיכובו של פלד (שיצאו בכל חודש יוני בשנים 2013–2015) זכו לחשיפה רבה בטלוויזיה ובאינטרנט וזיכו את המותג ואת משרד הפרסום בהוקרה ופרסים.
בשנת 1947 החלה לפעול בתמ"י מחלקה שפיתחה את המותג "תלמה", שהתמקד בייצור מוצרי מזון כגון מיצים, ממרחים ומיונז.
משנת 1985 החלה תלמה לפתח דגני בוקר ישראליים, קטגוריה שכמעט ולא הייתה קיימת בישראל, למעט מספר מצומצם של מוצרים מיובאים.
בשנת 2011 נבחר עומרי כספי, שחקן הכדורסל הישראלי הראשון ב-NBA, כפרזנטור של מותג הדגנים של תלמה.
הקמפיין נשא את הסיסמאות "קורנפלקס של אלופים" ו"אתה תסמן את המטרה, אנחנו ניתן לך את הכוח".
בנוסף, הקורנפלקס עוצב באריזה חדשה עם תמונתו של עומרי כספי.
במאי 2012 האריך כספי את החוזה שלו כפרזנטור של מותג הדגנים תלמה בשנה נוספת.
ביולי 2022 החליטה תלמה לתמוך במשלחת הפאראלימפית הישראלית ושלושה ספורטאים מהמשחקים הפאראלימפים טוקיו 2020 נבחרו להופיע על מהדורה מיוחדת של דגני הבוקר הנפוצים: השחיינית ורוניקה גירנקו, חותר סירת הרביעייה אחיה קליין ושחקנית הכדורשער רוני אוחיון.
הקורנפלקס הישראלי הראשון פותח על ידי תלמה בשיתוף עם קבוצה של מהנדסי מזון מאנגליה.
בראשית, התמקדה החברה בהתאמת המוצר לטעמו של הקהל הישראלי ובחינוך השוק לצריכת מוצר זה.
בעקבות הפופולריות של דגני הבוקר ונוכח הביקוש הרב הוחלט להשקיע בייצור קו מיוחד של דגנים מצופים ודגנים ממולאים.
עם ההתפתחות הטכנולוגית והעלייה בדרישת קהל הצרכנים למוצרי נישה, יצא לשוק המוצר "כריות" בשנת 1994 – פרי פיתוח ישראלי, מקורי וחדשני גם ברמה העולמית.
מותגי דגני הבוקר של תלמה
קורנפלקס - פתיתי תירס קלויים.
קורנפלקס מלא - פתיתי תירס קלויים עם קמח תירס מלא
קורנפלקס בטעמים – שקדים ודבש, דבש, וניל, קקאו.
קורנפלקס של אלופים (מותג ששיווקו החל בשנת 2000), בשני טעמים: פתיתי תירס קלויים ופתיתי תירס בטעם דבש.
אלופים ריבועים – ריבועי שישה דגנים.
אלופות ואלופים 100% (מותג שהושק בשנת 2018, אליו הוסף גם "אלופות" בנוסף ל"אלופים" בעקבות הערות צרכנים על שמותג "קורנפלקס של אלופים" פונה בשמו רק בלשון זכר ושעל אריזותיו מופיע רק גבר – עמרי כספי) – דגני קמח מלא בצורת טבעות בטעמי וניל ודבש ושקדים.
ברנפלקס – פתיתי חיטה מלאה וסובין.
ברנפלקס ללא תוספת סוכר – פתיתי חיטה מלאה וסובין ללא תוספת סוכר.
ברנפלקס קרנצ'ים – דגנים מחיטה מלאה ושיבולת שועל מלאה, ללא תוספת סוכר.
ברנפלקס פינוקים – פתיתי חיטה מלאה וסובין פריכים עם תוספות כגון קוקוס, אננס, בננה, פפאיה, צימוקים וחמוציות.
מיקספלקס פלוס – פתיתי דגנים מלאים, אשכולות גרנולה פריכים ותוספות של פירות טרופיים, פירות יבשים ואגוזים.
דליפקאן ודליאגוז – פתיתי שישה דגנים מצופים דבש, עם אגוזים מתוקים ופרוסות שקדים.
דליפקאן יוצר עוד בשנת 1995 ודליאגוז הוא מוצר ייחודי שנוצר לאחרונה.
קינמונים – דגנים פריכים מצופים קינמון.
חטיפי דגנים – חטיפי אנרגיה.
גרנולה אגוזים או פירות – תערובות דגנים קלויים בתוספת אגוזים ופירות יבשים ומסוכרים.
סובין שיבולת שועל ופתיתי שיבולת שועל מלאה.
דגני הבוקר של תלמה לילדים
כריות – דגנים ממולאים קרם.
שוגי – שוגי הקלאסי (שוגי מצופה סוכר ושוגי מופחת סוכר), ושוגי פיצי (פצפוצי אורז תפוחים).
קוקומן – דגני בוקר בטעם שוקולד בצורות שונות: כדורים, צדפים, חום לבן (צדפים בטעם שוקו ווניל), פצפוצים וכוכבים.
עוגי – דגנים בצורה ובטעם של עוגיות עם פצפוצים בטעם שוקולד.
קופיקו לומד חשבון - דגני בוקר בצורת מספרים מצופים דבש המבוססים על כוכב הילדים "קופיקו".
תחת המותג "תלמה" מיוצרים היום גם ממרחים בכשרות בד"צ העדה החרדית כגון:
מיונז אמיתי עם 65% שומן.
ממרחים מופחתי שומן כגון "כמויונז" - פחות מ-1/2 מכמות השומן במיונז וסדרת ממרחי "מיוקל" עם 5% שומן.
חטיף "כיפלי" במגוון טעמים (ביניהם: בצל, גריל, מעושן, פיצה, צ'יפס וצ'יפס קטשופ).
ב-27 ביולי 2016 נחשף כי החברה מסתירה מהציבור וממשרד הבריאות שחיידק הסלמונלה התגלה במפעלם בערד חודש קודם לכן.
תחילה טענו בתלמה ששום מוצר מזוהם לא הגיע לרשתות השיווק, אך ב-4 באוגוסט 2016 פרסמה החברה הודעה לציבור, לפיה יצאו ממפעלה ושווקו לציבור אריזות קורנפלקס הנגוע בחיידקי סלמונלה.
על פי נתוני יוניליוור, 643 משטחים - כ-150 אלף מוצרים - זוהמו בפרשת הסלמונלה.
מתוכם יצא לצרכנים משטח אחד שבו היו 240 מוצרים, כל יתר המוצרים הנגועים לא יצאו מתחומי המפעל.
בעקבות כך שלח משרד הבריאות צוות מקצועי לבצע בדיקה מקיפה במפעל, וזה ביטל זמנית את היתר ה-GMP שניתן לחברה.
תלמה ולואיז הוא סרט דרמה משנת 1991, בבימויו של רידלי סקוט ובכיכובן של סוזן סרנדון וג'ינה דייוויס.
הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, שנכתב על ידי קאלי קאורי, והיה מועמד לפרסים בשתי קטגוריות: בימוי ושחקנית ראשית.
כמו כן, זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
זוג חברות, תלמה דיקינסון (ג'ינה דייוויס), עקרת בית מתוסכלת הנשלטת בידי בעלה דריל, ולואיז סוייר (סוזן סרנדון), מלצרית דלת אמצעים, יוצאות יחד לחופשה בהרים למשך סוף שבוע ארוך, ללא ידיעת בני זוגן.
עם רדת הערב, עוצרות השתיים במועדון.
במועדון הן פוגשות גבר בשם הארלן, אשר מפלרטט עם תלמה שנהנית מחיזוריו.
בהיותה שתויה, מוציא הארלן את תלמה מחוץ למועדון, ומשנוכח לדעת שאינה מעוניינת לשכב עמו, הוא כופה את עצמו עליה ומנסה לאנוס אותה במגרש החניה של המועדון.
לואיז שמחפשת אחר חברתה, מוצאת אותה נאנסת ומאלצת את הארלן להרפות מתלמה באיומי אקדח.
בעודן עוזבות את המקום, ממשיך הארלן להתבטא בגסות כלפיהן, ולואיז בתגובה אימפולסיבית יורה בו למוות.
מכאן משתנה מסען של השתיים מטיול לבריחה ממשית מהמשטרה ומהחוק.
החברות הנסערות ממשיכות בנסיעתן במהלך הלילה.
בבוקר למחרת, מחליטה לואיז למשוך את כל חסכונותיה ויוצרת קשר עם ג'ימי, בן זוגה אשר מסכים לעזור לה.
בינתיים, בלש מקומי, האל סלוקאמב (הארווי קייטל), מקבל לידיו את חקירת הרצח של הארלן, ומתחיל באיתורן של החברות.
בהמשך הנסיעה, מודיעה לואיז לתלמה כי בכוונתה לחמוק ממאסר על ידי בריחה למקסיקו ומציעה לה להצטרף.
לאחר שתלמה יוצרת קשר טלפוני עם בעלה דריל, מזדעם דריל על תלמה ומצווה עליה בבוטות לחזור הביתה מיד.
בנקודה זו, מחליטה תלמה הפגועה להצטרף ללואיז בבריחה למקסיקו ומנתקת את השיחה.
בזמן שתלמה נסערת ופגועה, מגיע צעיר בשם ג'יי די (בראד פיט), ומבקש טרמפ עד העיר הקרובה כדי שיוכל לחזור ללימודיו.
הצעיר מתחבב על תלמה, אך לואיז מסרבת לצרף נוסעים.
השתיים מתלבטות באשר למסלול הנסיעה למקסיקו וטועות בדרכן.
בינתיים, יוצר הבלש סלוקאמב קשר עם דריל, ומספר לו על המעורבות של תלמה ברצח.
במהרה הופך ביתו של דריל למוקד של הבולשת, שם ממתינים בלשי ה-FBI לשיחת טלפון מהחברות.
בהמשך בריחתן, פוגשות תלמה ולואיז שוב את ג'יי די.
הפעם לואיז מסכימה להסיעו לעיר, שם מגלה לואיז שג'ימי מחכה לה.
ג'ימי ולואיז מעבירים את הלילה יחדיו, וכך גם ג'יי די ותלמה.
במהלך הלילה מתוודה ג'יי די בפני תלמה שהוא בעצם שודד דרכים.
למחרת בבוקר, מגלות השתיים שג'יי די גנב את כספן במהלך הלילה שבו בילה עם תלמה.
לואיז נשברת וכורעת בבכי, ותלמה, בעקבות רגשות האשם, מבצעת שוד במכולת אזורית, בעזרת הטכניקות שחשף בפניה ג'יי די.
בלילה, יוצרת תלמה קשר עם ביתה במטרה לגלות אם דריל יודע על הימלטותן מהחוק, ולפי טון דיבורו המנומס והמלאכותי של דריל, היא מבינה שדבר הימלטותן נודע, ומיד מנתקת את השיחה.
בהמשך, לואיז מתקשרת לביתה של תלמה על מנת לברר מה יודעת המשטרה.
בשיחה נודע לחברות כי ג'יי די נתפס עם הכסף ששדד מתלמה, וכי הוא סיפר למשטרה כי השתיים נמלטות למקסיקו.
ביום למחרת עוצר את השתיים שוטר בגין נהיגה במהירות מופרזת.
עוד בטרם הספיק לברר על הרישיונות שלהן ולהזעיק תגבורת, שולפת תלמה מולו אקדח ובקור רוח מורה לו להיכנס אל תא המטען של הניידת, משמידה את מכשיר הקשר ונועלת אותו.
השתיים בורחות עם התחמושת הנוספת שקיבלו.
בהמשך מנוסתן, ממשיכות השתיים ותועות בדרך מספר פעמים.
לואיז יוצרת קשר עם דריל, ומדברת שוב עם הבלש סלוקאמב, שמנסה לשכנע אותן להיפגש.
במהלך שיחה זו מצליחה הבולשת לאתר את מיקומן.
לאחר מכן נתקלות השתיים בנהג משאית שמחווה כלפיהן תנועות מיניות בוטות.
הן עוצרות בצד, מוכיחות אותו ותובעות שיתנצל, וכשהוא מסרב הן מציתות את משאיתו ביריות, ובורחות מהמקום.
לאחר ששתי הנשים אותרו, מתפתח מרדף ובו מספר ניידות ומסוקים.
תלמה ולואיז מצליחות להתחמק, אך כעבור זמן קצר נקלעות השתיים לקצה צוק של הגרנד קניון, ומסתבר כי הן באריזונה.
לפתע מופיע מתוך הקניון מסוק ובתוכו סלוקאמב, ומאחוריהן ניידות משטרה.
במצב זה, בו הן מכותרות, מחליטות תלמה ולואיז כי הן אינן מוכנות להיתפס, וממשיכות לנסוע אל תוך תהום הגרנד קניון, אל מותן.
השתיים משלבות ידיים בחוזקה ומאיצות בדרכן אל שפת הצוק.
הסרט מסתיים בצילום מעופה של המכונית מהצוק שבה ישובות השתיים.
סוזן סרנדון - לואיז אליזבת סוייר
ג'ינה דייוויס - תלמה איבון דיקינסון
הארווי קייטל - הבלש האל סלוקאמב
מייקל מדסן - ג'ימי לנוקס
כריסטופר מקדונלד - דריל דיקינסון
מבקרים רבים כתבו על התכנים הפמיניסטיים של הסרט.
רובי ריץ' היללה את הסרט כנותן תוקף לחוויותיהן של נשים, וקנת' טורן קרא לו "סרט מסע נאו-פמיניסטי".
במאמרה "הבנות של תלמה ולואיז", טענה ג'סיקה אנבולד שהסרט "תוקף דפוסים קונבנציונליים של התנהגות זכרית סקסיסטית כלפי נקבות", וכן, שהסרט "חושף את הסטראוטיפים המסורתיים של היחסים בין גברים ונשים", בעוד הוא משכתב את תפקידי המגדר הטיפוסיים של הז'אנר של סרטי מסע.
ואולם המבקרת שילה בנסון כתבה ביקורת בלוס אנג'לס טיימס שבה התנגדה לאפיון הסרט כפמיניסטי, וטענה שההתעסקות בנקמה ובאלימות נוגדים ערכים פמיניסטיים.
ב-2011, במלאת 20 שנה לצאת הסרט לאקרנים, כתבה ריינה ליפשיץ שהסרט היה "אחרון סרטי הנשים הגדולים", וכן כי הסרט בישר את הישגי הנשים בשנת 1992 - כולל מועמדויות ופרסי אוסקר, בחירתן של מספר שיא של נשים לממשל האמריקאי, פרשת אניטה היל, ועוד - שבזכותם נהייתה שנה זו "שנת הנשים".
היא טענה גם שז'אנר סרטי הנשים הוא בירידה מאז, וגם היום בקושי מצליחים לעבור את מבחן בקדל.
תלמה סקונמייקר היא עורכת סרטים אמריקאית שזכתה שלוש פעמים בפרס האוסקר ועובדת עם מרטין סקורסזה מראשית שנות השבעים.
היא ערכה רבים מסרטיו של סקורסזה, כגון: השור הזועם, צבע הכסף, הטייס, החבר'ה הטובים, הפיתוי האחרון של ישו, מלך הקומדיה, סיפורי ניו יורק, שגעון של לילה, עידן התמימות, קזינו, כנופיות ניו יורק, השתולים, האירי, ואת הסרט התיעודי המופע האחרון.
סקונמייקר הייתה מועמדת לזכייה באוסקר על עריכתה בשישה סרטים וזכתה שלוש פעמים (השור הזועם, הטייס, והשתולים).
סקונמייקר נישאה לבמאי מייקל פאוול מ-19 במאי 1984 ועד למותו בשנת 1990. מאז מותו מקדישה עצמה סקונמייקר לשימור הסרטים והמסורת של בעלה המנוח, שביים סרטים קלאסיים, בכללם נעליים אדומות.
אביה של תלמה סקונמייקר, ברטרם, הועסק כפקיד בחברת סטנדרט אויל ושהה בחו"ל
היא נולדה באלג'יריה למשפחה אמריקאית שחיה בנכר וגדלה בארצות שונות, בכללן האי ההולנדי-קאריבי ארובה
סקונמייקר לא חיה בארצות הברית עד להיותה נערה ב-1955.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס אוסקרעריכת הסרט הטוב ביותררוצחי פרח הירח
תלמה גביש (1933 - 11 באוקטובר 2024) הייתה מורה ומנחת מורים ישראלית.
היא בעלת תואר ראשון במתמטיקה (האוניברסיטה העברית) ותואר שני בספרות עברית ובמחשבת ישראל (אוניברסיטת חיפה).
את רוב הקריירה שלה הקדישה להוראת המתמטיקה.
בין השאר הדריכה, החל משנות השמונים, מורים בשיטת ההעשרה האינסטרומנטלית שפותחה בידי ראובן פוירשטיין.
גביש פרסמה שלושה ספרים על הוראה, "לחשוב, להבין, להצליח" "לחשוב נכון מן הגן עד התיכון" ו"ללמוד לחשוב", שלושתם בהוצאת אח, ושלושתם באוריינטציה של העשרה אינסטרומנטלית.
לימדה במשך שנים רבות סטודנטים לחינוך מיוחד במכללת אורנים - העשרה אינסטרומנטלית.
לפרסומה זכתה גביש עקב מאבקה העיקש והממושך בשיטה התבניתית להוראת המתמטיקה, הידועה כ"שיטת הבדידים", ששלטה בהוראת המתמטיקה בישראל בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20. בשיטה זו התלמידים למדו מודלים למספרים במקום את המספרים עצמם.
אסור היה עליהם למנות עצמים, והם היו צריכים להתייחס למודלים (בדידים, זנבגופים, סרגלי שברים).
גביש טענה שהדבר יצר פגיעה קשה בחשיבה הכמותית (שפירושה הבנת מושג המספר) של תלמידי ישראל.
במשך שנים ארוכות נדחתה גביש על ידי נציגי האקדמיה הישראלית, שתמכו בגישה התבניתית שפותחה על ידי עמיתיהם.
לבסוף, ב-2002, בעקבות מאמרים שפורסמו בעיתונות, זכתה דעתה של גביש לתמיכה במשרד החינוך, וספרי "אחת, שתיים, שלוש" שנכתבו על פי הגישה התבניתית הוצאו משימוש.
ב-2002 ייסדה גביש, יחד עם עמיתים, את העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל, שאימצה את תרגומי ספרי סינגפור ("מתמטיקה יסודית"), ומקדמת עקרונות הוראה של מוחשיות, שיטתיות, ניסוח מילולי והוראה של כל הכיתה יחד (בניגוד להוראה פרטנית).
כהוקרה על פעילותה זכתה בשנת 2004 באות "יקיר חיפה".
תלם אמונה הייתה מפלגה שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-14 על ידי חבר הכנסת הרב יוסף עזרן.
הרב עזרן פרש ממפלגת ש"ס בשלהי הכנסת השלוש עשרה והיה לח"כ יחיד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-14 שהתקיימו ב-1996 הודיע הרב עזרן על התמודדותו לכנסת בראשות מפלגת תלם אמונה.
במקום השני ברשימה הוצב הרב יחזקאל אסחייק.
המפלגה, שנתמכה על ידי הרב הליטאי שמואל אוירבך, קיבלה 12,737 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
בפרסומי תעמולת הבחירות של המפלגה נטען שהיא נתמכת על ידי הרב חיים קניבסקי.
תלמה ריטר הייתה שחקנית אמריקאית אשר הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אוסקר.
ריטר נולדה בברוקלין שבניו יורק.
בתקופת לימודיה בבית הספר התיכון השתתפה בהצגות תלמידים ולאחר זאת עבדה בתיאטראות רפרטואריים, למדה משחק באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה והמשיכה לפתח קריירה בימתית, שבמהלכה פרשה לחופשה בת שנתיים כדי לגדל את שני ילדיה מבעלה, ג'וזף מוראן, שחקן שעשה הסבה למנהל בענף הפרסום.
בתחילת הקריירה שלה הופיעה ריטר במחזות בתיאטרון ובתוכניות רדיו, אך לא הטביעה את רישומה על קהל הצופים.
תפקידה היה קטן, אך הופעתה הקצרה עשתה, לדעת רבים, רושם רב.
ב-1949 הופיעה בסרטו של ג'וזף ל.
מנקייביץ', "מכתב לשלוש נשים", גם הפעם בתפקיד קטן למשך זמן קצר, אך הוא זיכה אותה בתגובות חיוביות.
ב-1950 ליהק מנקייביץ' את ריטר לתפקיד 'בירדי', בסרטו "הכל אודות חוה", עליו קיבלה מועמדות ראשונה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
את המועמדות השנייה שלה לפרס קיבלה על הופעתה בסרט הקומדיה המטורפת "החותנת בירח הדבש" ("The Mating Season").
במהלך שתים עשרה השנים הבאות, עבדה ריטר בסרטים רבים.
נוסף לכך, גם הופיעה במספר רב של סדרות טלוויזיה, כגון: "אלפרד היצ'קוק מגיש", "תיאטרון ג'נרל אלקטריק" ו"The United States Steel Hour".
מאוחר יותר הופיעה בתפקידי משנה כגון האחות המטפלת בג'יימס סטיוארט המגובס בסרט "חלון אחורי" משנת 1954, וסוכנת הבית של דוריס דיי בסרט "דו-שיח בחדר המיטות" משנת 1959.
אף כי ריטר ידועה בעיקר בתפקידים קומיים, היא הופיעה לעיתים גם בתפקידים דרמטיים כמו ב"Pickup on South Street" ו"יוצאי הדופן".
ריטר הייתה מועמדת לפרס אוסקר 6 פעמים, אך לא זכתה בו אפילו פעם אחת.
רק גלן קלוז, שלה שבע מועמדויות, הייתה מועמדת ליותר פרסי אוסקר על משחק מבלי לזכות.
זאת ועוד, ריטר היא השחקנית היחידה שהייתה מועמדת לפרס ארבע שנים ברציפות.
בפברואר 1969, זמן קצר לאחר שהופיעה בתוכנית של ג'רי לואיס, עברה תלמה ריטר התקף לב ומתה בגיל 67.
צעירה כמו שאתה מרגיש (1951)
1950 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("הכל אודות חוה")
1951 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("The Mating Season")
1952 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("With a Song in My Heart")
1953 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר (Pickup on South Street")
1959 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("דו-שיח בחדר המיטות")
1962 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("איש הציפורים מאלקטרז")
1956 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט ("The Catered Affair")
1965 - מועמדת - שחקנית המשנה הטובה ביותר ("Boeing Boeing")
1957 - זכתה - השחקנית הטובה ביותר במחזמר ("New Girl in Town")
תֶלֶמָה (או: תֶ'לֶמָה, באנגלית: Thelema) היא פילוסופיה דתית שפותחה על ידי הקוסם והסופר אליסטר קראולי.
קראולי טען שהוא נביא של "עידן חדש" – עידן הורוס, בעקבות חוויה דתית שחווה לכאורה במצרים בשנת 1904. לדבריו, ישות שקראה לעצמה "אייוואס" (Aiwass), תקשרה איתו והכתיבה לו טקסט בשם "ספר החוק" שהתווה את עקרונות התלמה.
תלמה במהותה היא דת פוליתאיסטית המאמצת אלים הלקוחים מהמיתולוגיה המצרית, למשל נוייט (Nuit), הדיט (Hadit) ורה אור קוייט (Ra-Hoor-Khuit), וגם ממיתולוגיות אחרות, כגון פאן מהמיתולוגיה היוונית.
הדת נוהגת על פי האמונה כי המאה ה-20 תהיה תחילת עידן הורוס, שבו ינהגו על פי הקוד האתי: "עשה כאוות נפשך – זו כל התורה", הצהרה זו ציינה שהחסידים (הנקראים תלמיים או תלמיסטים) מחפשים את רצונם האמיתי ונוהגים על פיו – יותר מאשר על פי תשוקת האגו שלהם.
הדת גם מדגישה את האימון בטקסי הכישוף והמיסטיקה.
המילה "תלמה" עצמה היא התעתיק העברי של שם העצם θέλημα (רצון) בשפת הקוינה (סוג של יוונית עתיקה), המגיע מהפועל θέλω שפירושו "לרצות", "לקוות" וכו'.
כשקראולי פיתח את דת התלמה, הוא ייסד ארגון בשם A∴A∴, על מנת להפיץ אותה.
הוא כתב הרבה בנושא, ולכתביו קוראים התלמיסטים: "ספרי הקודש של התלמה".
הוא גם כלל בכתביו אוקולטיזם, מיסטיקה מזרחית ומערבית, ובייחוד קבלה.
התלמיסטים ואנשים נוספים פירשו ויישמו את דבריו של קראולי באופנים שונים, המגיעים לעיתים לחילוקי דעות קשים.
שימושים קודמים למילה "תלמה" במהלך ההיסטוריה
המילה θέλημα (תלמה) היא מילה נדירה בתרבות היוונית, כשהיא "מציינת את התיאבון לרצות: לחשוק", אך היא מילה שכיחה בתרגום השבעים.
יצירות נוצריות מוקדמות משתמשות לעיתים במילה זו על מנת לכנות את הרצון האנושי, ואפילו על מנת לכנות את רצון השטן, אך בדרך כלל מילה זו מכנה את רצון השם.
בתקופת הרנסאנס, דמות בשם "תלמיה" מייצגת רצון או תשוקה, בהיפנרוטומאכיה פוליפילי.
אליסטר קראולי (1875–1947) היה סופר ומיסטיקן אנגלי.
ב-1904 קראולי טען שקיבל את ספרו "ספר החוק" מישות בשם "אייוואס", ששימשה להקמת השיטה הדתית וההגותית לה קרא "תלמה".
שיטת התלמה של קראולי מתחילה ב"ספר החוק".
הוא נכתב בקהיר, במהלך ירח הדבש שלו עם אשתו החדשה רוז קראולי.
ספר קטן זה מכיל שלושה פרקים, כל פרק לקח לו לדבריו משך שעה אחת בדיוק לכתבו, בתחילת הצהרים, שבשמיני, התשיעי והעשירי באפריל, ב-1904. הוא טוען שהוא כתב על פי מה שאמרה לו הישות "אייוואס", מי שהזדהתה לאחר מכן כ"המלאך השומר שלו".
החסיד שלו, ישראל רגרדיה, העדיף לקשר קול זה לתת המודע שלו, אך שאר תומכיו חלקו עליו.
מלבד ההתייחסות לפרנסואה רבלה (Rabelais), ניתוח שנעשה על ידי דייב אוונס (Dave Evans) מראה הקבלה ל"אהוב של אתור ומקדש הנץ המוזהב", משחק של פר פלורנס (Florence Farr.).
אוונס אמר שאולי זוהי תוצאה של העובדה ש"פלורנס וקראולי היו שקועים לגמרי בדימוי ובלימוד השחר המוזהב" ושקראולי קרוב לוודאי הכיר את החומר הקדום שעודד כמה רעיונות מהרעיונות המרכזיים.
קראולי כתב כמה פירושים לספר החוק, כשהמאוחר שביניהם הוא מה שכתב בשנת 1925. ההצהרה המתומצתת הזו נקראת בפשטות "הפירוש", היא מזהירה משיחה על נושא הספר, ומצהירה ש"כל השאלות של החוק, תוכרענה על ידי עיון בספר שלי".
לפי קראולי, לכל אדם ישנו רצון הנבדל משאר רצונותיו ומאוויו של האגו.
הרצון האמיתי הוא למעשה שאיפת או תכלית האדם בחייו.
כמה קוסמים מאוחרים יותר לקחו את המטרה של הגשמה עצמית כמטרה שהאדם יכול להשיגה בכוחות עצמו, ללא צורך בסיוע ישויות שמימיות למיניהן.
זה מביא אותם לדעה בה אחז קראולי קודם שנת 1904. אחרים, שנהגו על פי ספרים אחרים שכתב, כגון: "ספר הקודש – 2", באו למחשבה שהרצון האמיתי של האדם ללא כל תערובת זרה הוא רצון האלוהים ממש.
לפי לון מילו דוקיוט (Lon Milo Duquette), תלמיסטי הוא אדם שמעשיו מבוססים על השאיפה לגלות ולהביא לידי מימוש את רצונו האמיתי.
כשאדם מנסה לעשות את רצונו האמיתי השם (בלשונו: "היקום") עוזר לו לעשות זאת.
קראולי האמין כי על מנת לגלות את הרצון האמיתי, על האדם לשחרר את רצונות תת-המודע שלו משליטת המודע עליהם, על מנת שיוכל לגלותם.
הוא זיהה את הרצון האמיתי של כל אחד עם המלאך שומר|מלאך השומר שלו.
החיפוש הרוחני אחר מה שרצית לעשות, ועשייתו בפועל, נקרא בתלמה גם "העבודה הגדולה".
כישוף (Magick) תלמי הוא מערכת תרגילים גופניים, שכליים ורוחניים, שהמתרגלים מאמינים שעוזרים.
קראולי הגדיר כישוף כ"המדע והאמנות לגרימת שינוי, הנעשית – באופן מקובל – על ידי כוח הרצון".
ואיית זאת עם "K" (="Magick", במקום "Magic"), על מנת להבדיל זאת מכישוף במה (ועל כן מקובל לתרגם זאת כ"קישוף" במקום "כישוף").
הוא המליץ על קישוף כאמצעי לגילוי הרצון האמיתי.
תלמה הנדלר (נולדה ב-9 ביולי 1955) היא פסיכיאטרית וחוקרת במדעי המוח, מחלוצות תחום הדימות התפקודי של המוח בישראל.
מכהנת כראש המרכז לתפקודי מוח במרכז הרפואי סוראסקי וכפרופסור מן המניין לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב (בית הספר למדעי הפסיכולוגיה והחוג לפיזיולוגיה ובית סמי סגול למדעי המוח).
הנדלר החלה ב-1976 לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
את תואר הדוקטור קיבלה מאוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק בתחום של פסיכוביולוגיה.
כשחזרה לישראל החלה בלימודי רפואה והתמחתה כפסיכיאטרית במרכז הרפואי שיבא.
מחקריה של הנדלר עוסקים, בין היתר, בדימות מוח בתחום של נוירופסכיאטריה ובניסיון לאפיין פגיעות או עמידות להפרעות פסיכיאטריות.
המחקרים נערכים תוך שיתוף פעולה עם מעבדות מחקר נוספות בישראל ובעולם.
מעבדתה של הנדלר היא בין הראשונות בישראל להשתמש בתהודה מגנטית תפקודית (fMRI) ובהמשך גם בדימות משולב של fMRI עם EEG.
כיום קבוצת המחקר בראשותה מתמחה במגוון רחב של שיטות דימות מתקדמות אשר בשילוב עם נתונים פיזיולוגים והתנהגותיים מתמקדת בחקר עיבוד רגשי ותפיסתי במוח הבריא והפתולוגי.
לאחרונה המעבדה מפתחת שיטות הדמיה חדשות לניטור ושינוי פעילות מוחית מאזורי עומק במטרה לפתח כלי טיפול מונחי הדמיה מתקדמת בזמן אמת (נוירופידבק).
תלמה הנדלר הייתה נשואה לחתן פרס ישראל לקולנוע ג'אד נאמן עד מותו בשנת 2021, ולהם שתי בנות, רננה נאמן – זמרת ונגנית נבל, וליבה נאמן - נגנית כינור וזמרת בלהקה סיסטם עאלי.
תלמה לֶיְבֶּל (Thalma Lobel, נולדה ב-30 במרץ 1947) היא פסיכולוגית ישראלית, פרופסור אמריטה בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
נולדה בישראל לדורה והלל יעקבזון, נכדתו של הפרדסן זלמן יעקבזון, ממנהיגי היישוב ונינתו של זלמן דוד ליבונטין, מייסד ראשון לציון ובנק אנגלו-פלשתינה (לימים בנק לאומי) ומנהלו הראשון.
למדה בתיכון עירוני א' בתל אביב והייתה אלופת תל אביב בקפיצה לרוחק בגיל 14.
בזמן שירותה הצבאי, התחילה את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובה קיבלה תוארי בוגר בפסיכולוגיה ופילוסופיה, מוסמך בפסיכולוגיה קלינית.
את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד, שם גם הייתה פרופסור אורח ולימדה במחלקה לפסיכולוגיה.
בנוסף, הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטאות שונות, בהן אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, NYU וטאפטס.
תחומי התמחותה הם השפעת החוויות החושיות על קבלת ההחלטות שלנו ועל התנהגותינו, הגורמים המשפיעים על הצלחה וסיפוק בעבודה והבדלים בין המינים.
ליבל כיהנה כראש בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ראש המגמה הקלינית של הילד וראש מרכז אדלר לחקר ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של הילד באוניברסיטה זו.
בשנת 2001 נבחרה לדקאנית הסטודנטים של האוניברסיטה ובשנת 2008 נבחרה לוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
ליבל כתבה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בארצות הברית.
בשנת 2014 פרסמה את ספרה Sensation בהוצאת סיימון אנד שוסטר העוסק בהשפעת התחושות הפיזיות שלנו כגון טמפרטורה, צבעים, מרקם, מרחק ועוד על החלטותינו, שיפוטינו והתנהגותנו, מבלי שאנו מודעים לכך.
הספר פורסם ב-15 מדינות ותורגם לשפות רבות.
בעקבותיו הוזמנה ליבל להרצאות במקומות רבים בעולם.
ביפן ארגנה אוניברסיטת טוקיו כנס מיוחד על הספר.
בעברית נקרא הספר כוס הקפה שגרמה לי להתאהב והיה רב מכר בארץ.