tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יכולים להיות לנו חילוקי דעות משמעותיים בקונגרס, אך הדבר היחיד שמאחד את הקונגרס האמריקאי הוא יחסינו עם ישראל ואנו מצפים להמשיך בכך".
בנובמבר 2013 מתח מננדז ביקורת על התנהלות הבית הלבן במהלך המשא ומתן על הסכם ז'נבה על תוכנית הגרעין האיראנית, והתנגד לעמדת ממשלו של הנשיא ברק אובמה בנושא.
בריאיון לרדיו הצבורי בארצות הברית, הוא אמר כי אסור לשכוח שמאחורי נשיא איראן חסן רוחאני עומדת הנהגה נוקשה וקיצונית.
הוא הבטיח כי הקונגרס, בעבודה משותפת של הדמוקרטים והרפובליקנים, יפקח מקרוב על יישום העיצומים שהוטלו על איראן ועל עמידתה של איראן בכל סעיף בהסכם.
ב-10 בדצמבר 2013 דווח כי מננדז הדמוקרטי פועל יחד עם הסנאטור הרפובליקני מארק קירק, כנגד דעת ממשל אובמה הדמוקרטי, לחוקק סנקציות נוספות כנגד איראן, שיבלמו את שארית ייצוא הנפט של מדינה זו.
הכוונה היא שהסנאט יאשר את החקיקה, אך יניח אותה על המדף ויפעיל אותה רק במקרה ששיחות הגרעין, שבעקבות ההסכם, ייכשלו.
הצעת החוק להידוק הסנקציות תחייב את הממשל לאשר מדי חודש את הצמדותה של איראן להסכם הביניים.
ללא אישור של הממשל, יוכל הקונגרס להחריף מיד את הסנקציות אל מגזרים נוספים - כמו הכרייה והבנייה - שעלותן למשק האיראני נאמדת בכמיליארד דולרים לחודש.
הצעת החוק קוראת גם להטלת חרם עולמי על משלוחי הנפט של איראן עד 2015 והפסקת הקשרים עם בנקים וחברות זרות שמפרות אותו.
בספטמבר 2015 היה אחד מארבעה סנאטורים מן הסיעה הדמוקרטית שהתנגדו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
באפריל 2015 הוגש כתב אישום נגד מננדז ב-14 סעיפי אישום הקשורים בחשדות לשחיתות, בפרשה בה כביכול סייע באופן פסול לרופא ואיש עסקים מפלורידה תמורת טובות הנאה.
ב-31 בינואר 2018 הודיעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית על הסרת כל האישומים נגדו.
בנובמבר אותה שנה, נבחר לכהונה שלישית בסנאט.
בספטמבר 2023 הוגש כתב אישום נגד מננדז בגין העברת מידע רגיש למצרים תמורת תשלום.
כמו כן, נאשם בכך שניצל את השפעתו לטובת אנשי עסקים מניו ג'רזי.
במרץ 2024, הודיע כי לא יתמודד בפריימריז הדמוקרטי על כהונה נוספת בבחירות 2024, אך לא פסל כי ירוץ כמועמד עצמאי אם יצא זכאי במשפטו.
ב-16 ביולי 2024 הרשיע חבר מושבעים בבית משפט פדרלי בארצות הברית את מננדז בכל 16 הסעיפים בכתב האישום, בכללם סעיף של שימוש כסוכן זר עבור ממשלת מצרים.
מננדז הורשע בניצול כוחו הרב כיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית על מנת לאפשר למצרים לקבל מיליארדי דולרים של סיוע אמריקני.
נטען כי מדובר רק באחד משורה של מעשים שבתמורה להם הוא ואשתו קיבלו מאות אלפי דולרים במזומן, מטילי זהב וגם מכונית יוקרה.
בעקבות ההרשעה, ועל אף שהצהיר שבכוונתו לערער על פסק הדין, מננדז החליט להתפטר מתפקידו בסנאט, התפטרות שנכנסה לתוקפה ב-20 באוגוסט באותה שנה, ובהתאם להחלטת מושל ניו ג'רזי פיל מרפי הוא הוחלף על ידי ג'ורג' הלמי באופן זמני עד הבחירות בנובמבר.
רוברט (בוב) דייוויד סיימון היה עיתונאי וכתב טלוויזיה יהודי-אמריקאי.
בוב סיימון נולד למשפחה יהודית ברובע הברונקס של ניו יורק.
הוא בוגר אוניברסיטת ברנדייס, ומ-1964 עד 1967 פעל בשירות החוץ של ארצות הברית.
מ-1969 עד 1971 עבד במשרד הלונדוני של חדשות CBS.
מ-1971 עד 1977 פעל מהמשרד הלונדוני והמשרד של סייגון ככתב מווייטנאם.
מ-1981 שימש ככתב לענייני מחלקת המדינה של ארצות הברית בוושינגטון, וב-1987 שב לישראל בתפקיד הכתב הראשי של CBS במזרח התיכון.
בתקופה זו התגורר בהרצליה פיתוח.
הוא סיקר את מלחמת המפרץ הראשונה ונפל בשבי עיראקי יחד עם צוותו, שבי ממנו שוחרר כעבור 40 ימים, רק לאחר התערבות של מיכאיל גורבצ'וב.
במהלך עבודתו ככתב הוא סיקר מלחמות וסכסוכים מזוינים נוספים, בצפון אירלנד, מלחמת פוקלנד, המאבקים ביוגוסלביה המתפרקת, שוב בעיראק ועוד.
בוב סיימון הכין כתבות גם על נושאים אחרים, לא מלחמתיים, למשל תזמורות, וזכה ב-27 פרסי אמי וב-3 פרסי פיבודי.
הוא סיקר את רצח יצחק רבין, איתו היה מיודד ונהגו לשחק יחד טניס.
בשנותיו האחרונות היה כתב תוכנית הטלוויזיה "60 דקות".
בוב סיימון נישא והיה אב לבת, טניה, אחת המפיקות של תוכנית הטלוויזיה "60 דקות".
הוא נהרג בתאונת דרכים במנהטן בעת שנסע במונית.
ג'ורג' רוברט "בוב" ניוהארט היה שחקן וקומיקאי אמריקאי.
ניוהארט, כוכב הסדרות הקומיות "המופע של בוב ניוהארט" ו"ניוהארט" זכה בחייו בפרס גלובוס הזהב, פרס אמי ושני פרסי גראמי.
ניוהארט נולד בכפר אוק פארק שבאילינוי לג'וליה פאולין (1901-1994) ולג'ורג' דייוויד ניוהארט (1899-1987).
לניוהארט שלוש אחיות וירג'יניה, מרי ג'ואן ופאולין.
גדל כנוצרי קתולי אדוק, הוא למד במוסדות הפרטיים "מכללת סט' אייגנטיאוס" ו"אוניברסיטת ליולה שיקגו", משם סיים עם תואר אקדמאי בניהול עסקי.
הוא היה ממוצא אירי וגרמני.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס ניוהארט לצבא ארצות הברית ושירת במלחמת קוריאה, הוא שוחרר לאחר תקופה קצרה.
ניוהארט החל את דרכו המקצועית בשנות ה-60 של המאה ה-20 בסדרה הקומית "המופע של בוב ניוהארט" ובסרטים "איש נוכל היה" בתפקיד ווילארד עוזרו של הפושע מרקוס פנדלטון (פיטר יוסטינוב) ו"גיהנום הוא לגיבורים" של דון סיגל.
בשנת 1962 קיבל פרס גלובוס זהב לכוכב הטלוויזיה הטוב ביותר.
בשנות ה-70 וה-80 היה ניוהארט לאחד מכוכבי הטלוויזיה הקומיים הבולטים ביותר בארצות הברית בזכות תפקידיו הראשיים בקומדיות המצבים "המופע של ניוהארט" ו"ניוהארט" על משחקו באותן הסדרות בתפקיד הפסיכולוג רוברט הארטלי והסופר דיק לודון הועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
גם לאחר שיאו ניוהארט המשיך להשתתף כשחקן קולנוע בקומדיות כמו "קטן עליו" של ג'ון פאברו בתפקיד השדון המבוגר מחבורת השדונים, "בפנים ובחוץ" של פרנק אוז ו"לא רק בלונדינית 2".
ניוהארט זכה לפרסום גם בזכות תפקיד מנהל הספרייה ג'ודסון בסרטים "הספרן: המסע בעקבות החנית","הספרן 2 - בחזרה למכרות המלך שלמה" ו"הספרן 3: קללת גביע יהודה".
בשנת 2013 זכה בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בהופעת אורח על משחקו בסדרה "המפץ הגדול".
מחוץ למשחק מקצועני היה ניוהארט סטנדאפיסט מצליח ואלבומו זוכה פרס גראמי "The Button-Down Mind of Bob Newhart" היה לאחד מאלבומי הקומדיה המצליחים ביותר במאה ה-20. ניוהארט עצמו זכה בשנת 1961 בפרס גראמי לאומן החדש הטוב ביותר.
ניוהארט היה נשוי לווירג'יניה קווין, בתו של השחקן ביל קווין, יותר מ-60 שנה, החל מינואר 1963, אז נישאו השניים, ועד לפטירתה ב-23 באפריל 2023, ולזוג היו יחד ארבעה ילדים.
ב-18 ביולי 2024 נפטר ניוהארט בביתו בלוס אנג'לס, קליפורניה בגיל 94.
ביום בהיר אתה יכול לראות לנצח (1970)
ברנארד וביאנקה במבצע אוסטרליה (1990)
הספרן: המסע בעקבות החנית (2004)
הספרן 2: בחזרה למכרות המלך שלמה (2006)
רוברט ברוס "בוב" מתיאס היה אתלט אמריקאי.
שיאן עולם פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (לונדון 1948 והלסינקי 1952) בקרב עשר.
היה קצין בחיל הנחתים של ארצות הברית שחקן קולנוע וטלוויזיה בשנות ה-50 וחבר קונגרס אמריקאי.
מתיאס נולד וגדל בטולרי, קליפורניה.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מתיאס במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 7139 נקודות (6628 נקודות), לפני איגנק היינריך מצרפת שקבע תוצאה של 6974 נקודות (6559 נקודות) ובן ארצו פלויד סימונס שקבע תוצאה של 6950 נקודות (6531 נקודות) ובכך היה לאלוף האולימפי הצעיר ביותר באתלטיקה במשחקים האולימפיים.
בתחרות שנערכה בעיר מגוריו ב-30 ביוני 1950 קבע מתיאס בקרב עשר שיא עולם חדש של 8042 נקודות (7287 נקודות), שיפור לשיאו בן ה-14 שנים של בן ארצו גלן מוריס שקבע תוצאה של 7900 נקודות (7254 נקודות).
מתיאס היה חבר המפלגה הרפובליקנית ובשנים 1967 עד 1975 כיהן כנציג המחוז ה-18 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
רוברט ג'רי "בוב" לניר הבן היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בדטרויט פיסטונס ומילווקי באקס מליגת ה-NBA, והיה חבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 1992.
לניר נולד בבאפלו שבניו יורק בשנת 1948. לאחר לימודי התיכון בבאפלו, בחר לניר להמשיך את לימודיו באוניברסיטת סנט בונבנטור; מוסד קתולי-פרנציסקני פרטי.
בשנת 1970 הוביל לניר את קבוצתו עד שלב חצי גמר אליפות המכללות, אך נפצע במשחק חצי הגמר ונאלץ להחמיץ את משחק הגמר בו הפסידה סנט בונבנטור לאוניברסיטת ג'קסונוויל של ארטיס גילמור.
לניר נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA של שנת 1970. כבר בעונת הרוקי שלו הפגין לניר יכולת טובה כשקלע 15.6 נקודות והוריד 8.1 ריבאונדים ב למשחק, ונבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז של העונה.
יחד עם דייב בינג, הפך לניר את דטרויט פיסטונס לאחת הקבוצות המלהיבות ב-NBA, ואף הוביל אותה בממוצע נקודות וריבאונדים למשחק בכל אחת מ-9 עונותיו הבאות בקבוצה, אך היכולת הגבוהה לא תורגמה להישגים קבוצתיים והקבוצה לא עברה את הסיבוב השני בפלייאוף בתקופה זו.
במהלך עשר עונותיו בדטרויט העמיד לניר ממוצעים של 22.7 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק.
ב-4 בפברואר 1980 נשלח לניר בטרייד למילווקי באקס בתמורה לקנט בנסון ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 1980. הבאקס הגיעו לפלייאוף בכל אחת בחמש עונותיו של לניר בקבוצה, אך לא צלחו את שלב חצי הגמר באף אחת מהעונות.
בתקופתו של לניר במילווקי באקס יכולתו נחלשה, וכך גם ממוצעיו – 13.5 נקודות ו-5.9 ריבאונד למשחק.
ב-14 עונותיו ב-NBA העמיד לניר ממוצעים של 20.1 נקודות ו-10.1 ריבאונדים.
לניר נבחר לשחק במשחק האולסטאר 8 פעמים לאורך הקריירה ואף זכה בפרס ה-MVP של משחק האולסטאר בשנת 1974.
לניר הוצג כחבר היכל התהילה של הכדורסל בשנת 1992, כ-8 שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל.
גופייתו של לניר עם המספר 16 תלויה על תקרת האולם של הדטרויט פיסטונס והמילווקי באקס.
באמצע עונת מונה לניר למחליפו של דון נלסון כמאמן הגולדן סטייט ווריורס, כשהקבוצה מעמידה מאזן ניצחונות שלילי של 12–25 בתקופתו כמאמן הקבוצה.
רוברט ארל "בוב" לאב היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA היו 17.6 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 1993 שימש כ"מנהל קשרי הקהילה" של שיקגו בולס, במדיה שיחק בין השנים 1968–1976.
לאב נולד וגדל בעיר בסטרופ שבלואיזיאנה, ושיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת סאות'רן שבעיר באטון רוז'.
בדראפט ה-NBA לשנת 1965 נבחר לאב בבחירה ה-33, על ידי קבוצת סינסינטי רויאלס, אך לא עבר את המיונים לקבוצה.
את עונתו הראשונה כשחקן מקצועי, 1965/1966, העביר ב"טרנטון קולוניאלס" מליגת ה-EPBL, בה קלע ממוצע של 25 נקודות למשחק וזכה בתואר רוקי העונה.
בעונת עבר לסינסינטי רויאלס, ובשתי עונותיו בקבוצה קלע כ-6.5 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
לפני עונת נבחר לאב בדראפט ההרחבה של שנת 1968 על ידי מילווקי באקס, ולאחר 14 משחקים בקבוצה נשלח בטרייד לשיקגו בולס.
ב- רשם עונת פריצה עם ממוצעים של 21.0 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק, וב-6 העונות הוביל את קלעי הקבוצה, בה בלטו גם שחקני הקו האחורי צ'ט ווקר, ג'רי סלואן ונורם ואן ליר.
בעונות ו- דורג שישי מבין הקלעים המובילים ב-NBA, עם 25.2 ו-25.8 נקודות למשחק, בהתאמה.
בתקופתו בשיקגו העפילה הקבוצה 6 פעמים לשלב הפלייאוף, ועברה פעמיים את הסיבוב הראשון (ב- ו-).
כשחקן הבולס השתתף לאב 3 פעמים במשחק האולסטאר, נבחר פעמיים לחמישייה השנייה של העונה ו-3 פעמים לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
את עונת העביר בין שיקגו, ניו יורק ניקס וסיאטל סופרסוניקס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 34.
בעת פרישתו היה הקלע המוביל בתולדות שיקגו בולס, עם 12,623 נקודות.
בינואר 1994 תלו הבולס את גופייתו של לאב עם המספר "10" על תקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
מאז ילדותו סבל לאב מגמגום, אשר הקשה עליו למצוא עיסוק לאחר פרישתו ממשחק, ואילץ אותו למלצר במסעדה עבור שכר של כ-4.5 דולר לשעה.
לאחר שהתגבר על בעיות הגמגום אצל קלינאי תקשורת, מונה בשנת 1993 לתפקיד מנהל קשרי הקהילה של שיקגו בולס.
רוברט אלפרד "בוב" מורלי הוא שחקן אוסטרלי, שהתפרסם בשל תפקידו כבלאמי בלייק בסדרת הטלוויזיה "המאה" ברשת The CW.
מורלי נולד בעיירה קנייטון במחוז ויקטוריה שבאוסטרליה לאם פיליפינית ולאב אוסטרלי-אירי.
אביו נפטר בילדותו, ויש לו שתי אחיות ואח גדולים.
הוא למד דרמה בבית הספר עד גיל 11, אז התבקש לעזוב.
לאחר לימודי התיכון הוא עבר למלבורן כדי ללמוד לתואר ראשון בהנדסה, אך לאחר שנת לימודים הוא עבר ללמוד אמנות באוניברסיטת לה-טרובה והשיג לעצמו סוכן.
מורלי החל את הקריירה שלו במשחק בהפקות תיאטרון שונות באוניברסיטה.
מורלי הופיע בשנת 2005 בסרט דל-התקציב "Dead Harvest", בבימויו של דמיאן סקוט.
הוא קיבל תפקיד במחזה "Angels with Dirty Faces" והופעתו משכה את תשומת לבם של בוחני הליהוק של אופרת הסבון "קרוב רחוק".
מורלי הצטרף לסדרה בשנת 2006 בתפקיד "דרו קרטיס".
בשנת 2006, על תפקידו בתור דרו, היה מועמד לפרס "הפופולרי ביותר לכישרון חדש".
מורלי הופיע בעונה השנייה של תוכנית ריאליטי שירה אוסטרלית של סלבריטאים, "צריך שניים", ממאי 2007, והודח ב-12 ביוני 2007, על אף שקיבל את הציון הגבוה ביותר מכולם.
בשנת 2008 עזב את "קרוב רחוק" ולוהק בתפקיד טוני מורטי בסדרה "The Strip".
הסדרה בוטלה בשל רייטינג נמוך ולא חזרה לעונה שנייה.
בשנת 2009 הוא כיכב בתור לורקה במחזה "Palindrome for a Dead Poet".
בשנה שלאחר מכן, הופיע מורלי בפרק 5 של עונה 4 של "פטרול ימי".
בחודש יוני 2011 הצטרף לצוות של אופרת הסבון הפופולרית "שכנים שכנים" בתור איידן פוסטר בן הזוג של אחת הדמויות הראשיות, הדמויות של מורלי ומייסון יצרו את הזוג ההומוסקסואלי הראשון של הסדרה.
מורלי לקח הפסקה של עשרה שבועות מן הסדרה כדי להופיע בסרט הספורט "Blinder", סרט על כדורגל אוסטרלי.
הוא חזר ל"שכנים שכנים " בתחילת יוני 2012 עד שעזב סופית ב-2013.
בשנת 2014 שיחק בסרט הקולנועי "אבודים בעיר הלבנה" לצדה של היילי בנט.
באותה שנה החל לשחק את התפקיד של בלאמי בלייק בסדרת הדרמה והמד"ב האמריקאית "המאה" של רשת The CW, שצולמה בקנדה.
העונה השביעית והאחרונה של הסדרה סיימה את שידוריה בספטמבר 2020 לאחר שבע עונות שבמהלכן זכה מורלי למספר פרסים ומועמדויות.
ב-5 במאי 2019 נישא לאלייזה טיילור, ששיחקה לצדו בסדרה "המאה".
בתחילת 2020 חשפו מורלי וטיילור כי הם עברו הפלה טבעית בזמן צילומי העונה האחרונה של הסדרה.
במרץ 2022 נולד בנם הבכור.
+שנהסרטתפקידהערות2010Road Killקרייג2013Blinderניק2014אבודים בעיר הלבנהאבי2023I'll Be Watchingמרכוס
שנהסדרהתפקידהערות2006–2008קרוב רחוקדרו קורטיס262 פרקים2008Scorchedברנדןסרט טלוויזיה של ערוץ 9The Striptטוני מורטיתפקיד ראשי; 13 פרקים2010פטרול ימישוןפרק: "Paradise Lost"2011–2013שכנים שכניםאיידן פוסטר50 פרקים2014–2020המאהבלאמי בלייקתפקיד ראשי (7 עונות); 85 פרקים
גם במאי הפרק: "Ashes to Ashes"2016מנצחים ומפסידיםאיתן קווין2 פרקים2021–2023לאהוב אותי (אנ')פיטר קייתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים2023In Limboנייט6 פרקים
+שנהפרסקטגוריהתוצאה 2007 קרוב רחוק Logie Awards Most Popular New Male Talent 2015 המאה פרסי בחירת הנוער 2015שחקן מסדרת מדע בדיוני\פנטזיה 2016 פרסי בחירת הנוער 2016כימיה על המסך (עם אלייזה טיילור)2017 E!
Online Alpha Male Madness פרסי בחירת הנוער 2017שחקן מסדרת מדע בדיוני\פנטזיה2018E!
OnlineAlpha Male Madnessפרסי בחירת הנוער 2018 שחקן מסדרת מדע בדיוני\פנטזיהמועמדות2019מועמדות
רוברט גסטון "בוב" מוק היה ספורטאי ועורך דין יהודי-אמריקאי.
הוא זכה במדליית זהב באולימפיאדת ברלין (1936) כהגאי של שמיניית החותרים האמריקאית.
מוק נולד בעיירה מונטסנו שבמדינת וושינגטון, בנם של גסטון ופליטה.
אביו היגר משווייץ והקים חנות שעונים ותכשיטים במונסנו.
ב-1932 החל מוק ללמוד באוניברסיטת וושינגטון, הוא הצטרף לנבחרת החתירה של האוניברסיטה ושימש כהגאי ומוביל השמינייה הייצוגית.
עם הנבחרת זכה ב-1936 בתחרות הרגאטה היוקרתית בפוקיפסי שבמדינת ניו יורק והשמינייה נבחרה לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת ברלין.
לפני נסיעתו לאירופה התוודע לראשונה לשורשיו היהודים מצד אביו.
במשחקים האולימפיים זכתה הנבחרת במדליית זהב בתחרות שהתקיימה באגם לאנגר זי שבגרונאו, בנוכחותו של אדולף היטלר ובכירי ההנהגה הנאצית.
בשובו המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת וושינגטון ושימש עוזר מאמן הנבחרות הצעירות של האוניברסיטה.
ב-1940 התמנה למאמן נבחרת החתירה של MIT ובמקביל השלים ב-1941 לימודי משפטים באוניברסיטת הרווארד.
לאחר חמש שנים בתפקיד חזר לוושינגטון ועבד כעורך דין בסיאטל עד פרישתו בשנת 2000. הוא כיהן בין השאר כיו"ר אגודת הבוגרים של אוניברסיטת וושינגטון.
מוק נישא ב-1940 לברברה ולזוג נולדו שלושה ילדים.
לאחר פטירתה של ברברה, נישא ב-1968 לרעייתו השנייה לברן.
רוברט (בוב) הולמס סוואן (נולד ב-9 במאי 1960) הוא מנהל אמריקאי, מנכ"ל חברת אינטל בשנים 2018–2021. קודם לכן שימש כמנהל הכספים של החברה.
נולד בסירקיוז שבמדינת ניו יורק.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת באפלו ב-1983, ותואר שני באותו תחום מאוניברסיטת בינגהמטון , ניו יורק, בשנת 1985.
הוא התחיל לעבוד בג'נרל אלקטריק ב-1985 אחרי שקיבל את התואר השני, שם הוא עבד 15 שנה תוך שהוא מחזיק במספר תפקידים ניהוליים בכירים בתחום הכספים.
הוא שימש בחברת Electronic Data Systems כסמנכ"ל כספים.
סוואן מונה לסמנכ"ל כספים של אינטל בספטמבר 2016 במקום סטייסי סמית', והצטרף רשמית לחברה באוקטובר אותה שנה.
סוואן הוא סמנכ"ל הכספים הראשון מחוץ לחברה שאינטל גייסה מאז 1983.
ב-21 ביוני 2018 מונה כמנכ"ל זמני של החברה במקום בריאן קרזניץ' שהתפטר.
ב-31 בינואר 2019 מונה למנכ"ל החברה ושימש בתפקיד זה עד פברואר 2021.
רוברט מייקל "בוב" מאיירס הוא מנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, אשר שימש כג'נרל מנג'ר של גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA.
מאיירס נולד וגדל בעיר דנוויל שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו, קליפורניה.
בין השנים 1993–1997 למד מנהל עסקים וכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ולאורך התקופה שיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה בעמדת הפאוור פורוורד.
בעונת 1994/1995 זכה עם הקבוצה בטורניר אליפות המכללות, ובעונת 1996/1997 העפיל עמה לשלב רבע הגמר של הטורניר ("NCAA Elite Eight").
לכל אורך קריירת המכללות מיעט לשחק, וקלע 1.4 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1997 החל מאיירס לעבוד כסוכן שחקנים בסוכנות של ארן טלם, ובמקביל השלים תואר במשפטים באוניברסיטת לויולה מרימאונט אשר בלוס אנג'לס.
בשנת 2000 מונה לסגן נשיא חברת הסוכנות, אשר הצטרפה בשנת 2006 ל-"Wasserman Media Group".
ב-14 שנותיו כסוכן יִצג 19 שחקני כדורסל, בהם ברנדון רוי, טייריק אוונס, ברוק לופז ורובין לופז.
באפריל 2011 מונה מאיירס לעוזרו של ג'נרל מנג'ר קבוצת גולדן סטייט ווריורס, לארי ריילי, וכשנה לאחר מכן החליפו בתפקיד.
פעולותיו הראשונות כמנהל הקבוצה היו הבחירות בהריסון בארנס (בחירה שביעית), פסטוס אזילי (30) ודריימונד גרין (35) בדראפט 2012. בעונת העפילו הווריורס לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 6 עונות, והודחו בסיבוב השני מול סן אנטוניו ספרס (2–4).
בשתי העונות הבאות צירף את השחקנים הוותיקים אנדרה איגודלה ושון ליווינגסטון, ומינה את סטיב קר למאמן הקבוצה במקומו של מארק ג'קסון.
בעונת רשמו הווריורס את המאזן הטוב בליגה, 67–15, וזכו באליפות ה-NBA הרביעית בתולדות המועדון.
בסיום אותה עונה זכה מאיירס בפרס מנהל השנה ב-NBA.
בעונה העוקבת שברה גולדן סטייט את שיא הליגה עם 73 ניצחונות בעונה הסדירה, אך הפסידה בגמר ה-NBA מול קליבלנד קאבלירס (3–4).
לקראת עונת חתמו בקבוצה השחקנים קווין דוראנט, דייוויד וסט, זאזה פאצ'וליה וג'בייל מגי, אשר סייעו לקבוצה לרשום מאזן 67–15. לכל אורך פלייאוף 2017 הפסידו הווריורס במשחק אחד בלבד, ובסופו זכו באליפות נוספת.
מאיירס עצמו זכה פעם נוספת בפרס "מנהל השנה".
בעונת זכתה הקבוצה באליפות שנייה ברציפות, לאחר שגברה על הקאבלירס (4–0) בסדרת הגמר.
בקיץ 2018 הצטרף לקבוצה הסנטר דמרקוס קאזינס, אשר סייע לווריורס להעפיל לגמר ה-NBA בפעם החמישית ברציפות.
בחודש מאי 2023 עזב את תפקידו, וכעבור שלושה חודשים מונה לפרשן ליגת ה-NBA ברשת הטלוויזיה ESPN.
בוב יונגלס (בלוקסמבורגית: Bob Jungels; נולד ב-22 בספטמבר 1992) הוא רוכב אופני כביש לוקסמבורגי בקבוצת אינאוס גרנדיירס.
יונגלס הוא מנצח לייז'–בסטון–לייז' בשנת 2018 ומנצח קורן–בריסל–קורן בשנת 2019.
יונגלס נולד ב-22 בספטמבר 1992 ברולינגן שבלוקסמבורג.
ב-2010 זכה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון עד גיל 19. ב-2011 זכה יונגלס במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 23 בנגד שעון, ושיחזר את ההישג בשנת 2012.
רדיושק - לאופרד/טרק פאקטורי רייסינג (2013-2015)
יונגלס הצטרף לקבוצת רדיושק לאופרד בשנת 2013 (נקראה בעונת 2014–2015 "טרק פאקטורי-רייסינג" וכעת, "טרק - סגפרדו").
הוא ניצח בשנה זו את אליפות לוקסמבורג גם בנגד השעון וגם במרוץ הכביש.
ב-2014, נבחר יונגלס לראשונה לגרנד טור כאשר הקבוצה בחרה אותו לוואלטה אספנייה, הוא סיים שלוש פעמים (אחת הפעמים היא בנגד השעון קבוצתי) בעשירייה הראשונה, אך לא זינק לקטע ה-19 ובכך פרש במרוץ.
את 2015 פתח בניצחון במרוץ "אטואל דה בסאז'" וניצח את הקטע ה-5 במרוץ.
הוא סיים שישי בטור דה סוויס, 2:58 דקות אחרי סימון שפילאק המנצח.
הוא ניצח בפעם השנייה את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש, ונבחר לראשונה לטור דה פראנס, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ היא מקום 4 בקטע ה-18.
ב-2016 עבר לקבוצת קוויק סטפ הבלגית.
הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של עומאן, וסיים שלישי בטירנו - אדריאטיקו, 23 שניות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח.
יונגלס ניצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ.
יונגלס נבחר לג'ירו ד'איטליה והראה עליונות מפתיעה, לאחר שלא נחשב לרוכב דירוג כללי.
יונגלס סיים רביעי בקטע ה-5 ובקטע נגד השעון השני במרוץ (הקטע ה-9) סיים שישי, אך עלה למקום השני כשג'יאנלוקה בראמבילה מקדים אותו בשנייה בלבד בדירוג הכללי.
בקטע ה-10 עלה למקום הראשון הכללי וזכה ללבוש את החולצה הוורודה של כמו בפעם הראשונה בקריירה שלו, לאחר איבוד זמן גדול של בראמבילה.
הוא איבד את ההובלה לאנדריי אמאדור שלושה קטעים מאוחר יותר.
בסופו של דבר יונגלס סיים במקום ה-6 הכללי, 8:31 דקות מוינצ'נצו ניבאלי המנצח.
וניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בפער של יותר מ-29 דקות מהמקום השני, סבסטיאן הנאו.
הוא ניצח שוב את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובכביש, והיה חלק מסגל קבוצתו שזכה במדליית זהב באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי.
ב-2017 ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בטירנו - אדריאטיקו וסיים שמיני בטור דה רומאנדי.
לאחר ששנה שעברה רשם הופעה מצוינת בג'ירו ד'איטליה, הצליח גם הפעם יונגלס באותו המרוץ לעשות תוצאות איכותיות, כאשר הוא מנצח לראשונה קטע במרוץ (הקטע ה-15) ומסיים במקום ה-8 הכללי, 7:04 אחרי טום דימולן המנצח.
בנוסף לכך, ניצח יונגלס בקטגוריית הרוכב הצעיר בפעם השנייה ברציפות.
הוא ניצח את אליפות לוקסמבורג במרוץ כביש.
יונגלס נבחר בפעם השנייה לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-42 הכללי.
ב-2018 יונגלס סיים חמישי בוואלטה או אלגראב ושלישי בקלאסיקת רויאל ברנארד דרומה.
ב-22 באפריל רשם יונגלס את אחד ההישגים הגדולים בקריירה שלו, כאשר ניצח את מונומנט לייז'–בסטון–לייז' לאחר בריחת יחיד שהחלה 19 קילומטרים לסיום, לאחר שהתקיף מהפלוטון, בסופו של דבר הקדים במקום השני את מייקל וודס ובמקום השלישי את רומן בארדה ב-37 שניות.
בהמשך העונה ניצח כהרגלו את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש.
יונגלס התחרה שנית בטור דה פראנס וסיים במקום ה-11 הכללי, הראשון בקבוצתו.
למרות המיקום הגבוה הוא לא באמת היה חלק ממאבקי הדירוג הכללי וסיים בפער של 16:32 דקות מגריינט תומאס המנצח.
התוצאות הטובוץ ביותר של יונגלס במרוץ הייתה מקום 6 בקטע ה-20 שהיה קטע נגד השעון, מקום 7 בקטע ה-9, ומקום שלישי בקטע נגד השעון הקבוצתי (קטע 3).
הוא סיים חמישי ב, 51 שניות מבן קבוצתו ז'וליאן אלאפיליפ שניצח את המרוץ.
בהמשך ניצח גם את קטע הפרולוג בטור של סלובקיה זכה שוב במדליית זהב עם קוויק סטפ באליפות העולם בנגד השעון קבוצתי.
ב-2019 ניצח את הקטע הרביעי בטור של קולומביה, וניצח את מרוץ קורן–בריסל–קורן היוקרתי לאחר בריחת יחיד.
הוא סיים שמיני בפריז - ניס, חמישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק ושלישי בדווארס דור פלנדרן.
הוא סיים במקום ה-33 בג'ירו ד'איטליה, וניצח את אליפות לוקסמבורג בנגד השעון ובמרוץ כביש בפעם השנייה ברציפות.
ב-21 באוגוסט 2021 פורסם שיונגלס הצטרף לקבוצת AG2R סיטרואן בחוזה של שנתיים, ובכך יעזוב את דקונינק קוויק-סטפ לאחר חמש שנים..
בטור דה פראנס 2022, בקטע מס' 9, ברח (מרוץ אופניים) בריחה משותפת עם מספר רב של רוכבים, בניהם רוכבים פייבוריטים לניצחון בקטע.
בוב התנתק משאר הרוכבים והחל בבריחת יחיד שהובילה אותו לניצחון בקטע ה-9 ההררי.
זהו הישג חסר תקדים עבור בוב יונלגס.
בשנים 2023 ו-2024 רכב בשורות הקבוצה הגרמנית בורה–הנסגרוהה.
הוא לא השיג בשנתיים אלו הישגים אישיים ראויים לציון.
בוב לוגמן הוא פוליטיקאי שכיהן כראש הממשלה של ונואטו.
חבר מפלגת ונואקו פטי .
לוגמן נבחר לראשונה לפרלמנט כנציגה של טאנה בבחירות הכלליות שנערכו ב-6 ביולי 2004. הוא נבחר לפרלמנט פעמיים נוספות בבחירות שנערכו ב-2008 וב-2012. במרץ 2013, עם החלפת הממשלה, מונה לוגמן על ידי ראש הממשלה מואנה קרקאסס לשר החינוך.
בדומה לחברים נוספים במפלגת ונואקו פטי, ב-15 במאי 2014, חצה לוגמן את הקווים כאשר תמך בהפלת ממשלתו של קרקאסס.
בממשלתו של ראש הממשלה החדש ג'ו נטומן , המשיך לכהן לוגמן כשר החינוך.
ב-11 ביוני 2015, הודח לוגמן מתפקידו כאשר ממשלתו של נטומן הופלה בהצעת אי אמון.
בשנת 2018 נבחר לוגמן לראש מפלגת ונואקו פטי.
ב-20 באפריל 2020 ועד ל-4 בנובמבר 2022 כיהן לוגמן כראש ממשלת ונואטו.
רוברט "בוב" נטוליקי הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1976. לאורך הקריירה זכה בשתי אליפויות ABA, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 16.0 נקודות, 8.9 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
בשנת 1997 נבחר לקבוצת כל הזמנים של ה-ABA, כאחד מ-30 השחקנים הגדולים בתולדות הליגה.
נטוליקי נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, וגדל בעיר סידר רפידס אשר באיווה.
בין השנים 1963–1967 למד באוניברסיטת דרייק שבדה מוין, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 14.9 נקודות והוריד 10.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1967 נבחר נטוליקי על ידי סן דייגו רוקטס בבחירה ה-18, אולם בחר לשחק עבור אינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA, לקראת עונת הבכורה של הקבוצה והליגה.
בכל 4 עונותיו הראשונות באינדיאנה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA, בו שיתף פעולה עם חבריו מהפייסרס רוג'ר בראון, פרדי לואיס ומל דניאלס, ולאורך התקופה קלע 18.7 נקודות ואסף 10.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 1969/1970 הוביל את קבוצתו לזכייתה הראשונה באליפות ה-ABA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על לוס אנג'לס סטארס בתוצאה 4–2. בעונת 1971/1972 זכה עם הפייסרס באליפות נוספת, לאחר שגברה בתוצאה זהה על ניו יורק נטס.
לקראת עונת 1972/1973 עבר נטוליקי לשחק עבור קבוצת דאלאס צ'אפרלס, אשר שנה לאחר מכן הפכה ל"סן אנטוניו ספרס".
בעונתו הראשונה בקבוצה המשיך להציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 18.7 נקודות ו-10.1 ריבאונדים למשחק, אך קבוצתו נותרה מחוץ לפלייאוף ה-ABA.
לאחר 19 משחקים בעונת 1973/1974 הועבר בטרייד בחזרה לפייסרס, במדיה שיחק עד לסיום הקריירה בשנת 1975. בפלייאוף 1975 העפיל עם אינדיאנה לגמר ה-ABA בפעם הרביעית בקריירה, אך קבוצתו הפסידה מול קנטקי קולונלס בתוצאה 1–4.
הוא קיבל 3 נקודות בסך הכול – נקודה אחת מהולנד ו-2 נקודות מהממלכה המאוחדת.
הוא היה פופולרי במיוחד בדרום אוסטריה.
בוב מאלון הוא קלידן, זמר וכותב אמריקאי.
מאלון למד במכללת ברקלי למוזיקה ומימן את השכלתו באמצעות מופעי סולו או נגן פסנתר ללהקות.
הוא עבר ללוס אנג'לס בשנת 1990 והופיע בקביעות בקרוצ'ס, מועדון בלוז מקומי.
הוא החל את סיבוב ההופעות שלו בשנת 1996 כשהמשיך לנסות להתפרנס מהמוזיקה שלו.
בשנת 2010, מאלון התוודע לג'ון פוגרטי והופיע איתו מאז.
ברוס ספרינגסטין הצטרף לקבוצה במהלך מערך של הייד פארק, לונדון מול קהל של 75,000 איש.
הוא ניגן לצד מספר מוזיקאים נוספים, כולל: האחים נוויל, אל גרין, ד"ר ג'ון וליאון ראסל.
עם צאת אלבומו השני של מאלון, מגזין "Music Connection" החשיב אותו כאחד "האמנים הכי טובים שלא חתומים בלוס אנג'לס" חמש שנים ברציפות.
הוא הוצג בספיישל "חמשת האמנים הטובים ביותר אשר לא חתומים באמריקה" של NPR.
נכון לעכשיו, מאלון מנגן מעל 100 מופעים בארצות הברית ובינלאומית בכל שנה.
בשנת 2015 הוציא מאלון את אלבומו השביעי, "Mojo Deluxe".
הוא זכה לביקורות רבות וניתן לשמוע אותו בלמעלה מ-300 תחנות ברחבי העולם.
"Blues Rock Review" מסביר את האלבום הזה ככזה בו "הקלידן מקפיץ את אוזני המאזינים לתשומת לב במיומנות שפרץ לאורך חייו של נגן בלוז, נשמה ורוקנרול, והזכיר לנו שמוזיקת בלוז אמיתית לא באה מהכלים אלא מהתחושה שמאחורי כל תו."
1995 פרס האקוסטי המחתרתי של בוסטון (הנגן הטוב ביותר)
1996 פסטיבל הפולק רידג' הפולני אמן חדש
הפסטיבל העממי של קרוויל ב-1995
הפסטיבל העממי של קרוויל ב-1996
פסטיבל המוזיקה של עמק נאפה בשנת 1996 אמן חדש
רוברט אדוארד לאטה הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת אוהיו.
לאטה, חבר המפלגה הרפובליקנית, מייצג רבים מפרווריה של העיר טולידו.
לאטה נולד בעיר בלאפטון שבאוהיו.
ב-1978 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת בולינג גרין סטייט ובשנת 1981 השלים באוניברסיטת טולידו לימודי תואר שני במשפטים.
ב-1995 התקבל לאחוות אומיקרון דלתא קפא.
אביו, דל לאטה, ייצג בבית הנבחרים של ארצות הברית את מחוז הקונגרס החמישי של אוהיו בשנים 1959–1989 ואף היה חבר המיעוט הבכיר בוועדת התקציב של בית הנבחרים מ-1975 ועד פרישתו מהחיים הפוליטיים.
לאטה עבד כעורך דין פרטי בטרם נכנס לפוליטיקה של ארצות הברית.
ב-1988 התמודד בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס החמישי (אותו ייצג אביו), אך הפסיד בפער זעום בן 27 קולות לפול גילמור, שהמשיך לנצח בבחירות הכלליות.
לאטה שימש כראש מחוז ווד בין השנים 1991–1996. לאחר מכן ייצג את מחוז הבחירה השני בסנאט המדינתי של אוהיו בשנים 1997–2001, ואחר כך היה חבר בית הנבחרים של אוהיו מ-2001 עד 2007. לאחר מותו הפתאומי של פול גילמור בספטמבר 2007, התמודד לאטה בשנית לבית הנבחרים במחוז הקונגרס החמישי.
בבחירות המקדימות גבר על יריביו בתוך המפלגה הרפובליקנית, ובבחירות המיוחדות עצמן ניצח את רובין וייראוץ' (Weirauch), מועמד המפלגה הדמוקרטית, ביחס של 57% מול 43%.
ב-11 בדצמבר 2007 לאטה הושבע לתפקידו בבית הנבחרים.
ב-22 ביולי 2014 הציג לאטה הצעת חוק שהנחתה את ועדת התקשורת הפדרלית לאפשר ליצרני מכשירים אלקטרוניים בעלי מסך מגע להציג דיגיטלית מידע הנדרש להצגה בידי הוועדה על גבי המסך ולא על גבי תווית המודבקת למכשיר.
בשנת 2021 יזם לאטה חקיקה האוסרת על עיריות לבנות רשתות פס-רחב משלהן.
רוברט טָאקֶאוֹ מצואי היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת קליפורניה שבארצות הברית.
הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית ושירת בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס החמישי של קליפורניה מ-1979 ועד מותו בסוף תקופת כהונתו ה-13, בראשית 2005.
מצואי, דור שלישי לאמריקאים ממוצא יפני, נולד בסקרמנטו בירת קליפורניה, והיה בן חצי שנה כשהוא ומשפחתו נעקרו מסקרמנטו ונכלאו בידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית במרכז הרילוקיישן טול לייק ב-1942, שיא מלחמת העולם השנייה.
ב-1963 השלים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי לימודי תואר ראשון במדע המדינה, ולאחר מכן ב-1966 קיבל תואר שני במשפטים ממכללת הייסטינגס למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה.
בשנת 1967 ייסד קליניקה משפטית בסקרמנטו.
ב-1971 נבחר מצואי אל מועצת העירייה של סקרמנטו, נבחר מחדש בבחירות 1975 והיה לסגן ראש העיר כבר ב-1977.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1978 התמודד מצואי בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שנציג המחוז המכהן ג'ון מוס הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים.
מצואי זכה בפריימריז עם 36% מקולות הבוחרים, וגבר בין היתר על ראש עיריית סקרמנטו פיל אייזנברג וחבר האספה המדינתית של קליפורניה יוג'ים גואלקו.
ביום הבחירות הכלליות גבר על סנדי סמולי, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, עם 53% מהקולות.
הייתה זו הפעם הראשונה והאחרונה בקריירתו הפוליטית בה ניצב בפני תחרות צמודה אל הקונגרס האמריקאי, והוא נבחר מחדש 13 פעמים.
אחר כך הוא מעולם לא גרף פחות מ-68% מהקולות.
ב-1990, בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך באותה השנה, מחוזו נספר מחדש כמחוז הקונגרס החמישי.
בשנת 1988, מצואי סייע להעברת "חוק חירויות אזרחיות 1988", שמיסד התנצלות רשמית מטעם הממשלה הפדרלית על כליאת היפנים בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה והציע פיצוי סמלי עבור הקרבנות שנאסרו על לא עוול בכפם.
בנוסף, הוא מילא תפקיד מפתח בהכרה באחד ממחנות העקורים, "מנזנר" (Manzanar) שבעמק אוונס בקליפורניה, כאתר היסטורי לאומי ב-1992. מצואי גם פעל להבטיח הקצבת אדמות בוושינגטון הבירה לבניית אנדרטה לזכר הפטריוטיות היפנית-אמריקאית במלחמת העולם השנייה.
במהלך כהונתו הקונגרס היה יו"ר ועדת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס והחבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט הדמוקרטית בוועדת הדרכים והאמצעים.
מצואי נודע כמתנגד נחרץ להפרטת הביטוח הלאומי של ארצות הברית, והיה בעל דפוס הצבעה ליברלי בשל התנגדותו לתנועות נגד הפלות, תמיכה בזכויות להט"ב ועריכת רפורמה בתחום ניירות הערך האמריקאי.
הוא גם פעל למען אשרור הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
במה שתהא מערכת הבחירות האחרונה שלו, ב-2004, התמוד מצואי מול הרפובליקני מייק דוגאס ונבחר בקולת לתקופת כהונתו ה-14 עם 71.4% מהקולות, לעומת 23.4 האחוזים של דוגאס.
בש-24 בדצמבר אותה שנה אושפז מצואי במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד השוכן בבת'סדה בעקבות דלקת ריאות חמורה.
הדלקת החריפה בעקבות הסלמה של התסמונת המיאלודיספלסטית, שהיא הפרעה נדירה בתאי גזע הגורמת לחוסר יכולת של מח העצם לקיים באופן תקין את מחזור הדם.
בבחירות ביניים מיוחדות למילוי מקומו נבחרה אלמנתו, דוריס מצואי, עם למעלה מ-68%, והיא הושבעה ב-10 במרץ 2005.
רוברט סקוט "בוב" לזר הוא אישיות אמריקאית שנויה במחלוקת אשר זכה לפרסום רב בשל טענותיו על כך שעבד בשנים 1988 עד 1989 כפיזיקאי במתקן צבאי סודי בנבדה שבארצות הברית, אשר לטענתו מכונה "S-4", כאשר במהלך תקופה זו היה אחראי על תהליך של הנדוס לאחור לטכנולוגיה חוצנית.
לזר טוען שהמתקן ממוקם מספר קילומטרים מדרום למתקן חיל האוויר האמריקני הידוע בכינויו אזור 51.
לזר טוען כי לקח חלק במחקר של חללית חוצנית שהופעלה באמצעות כור אנטי-חומר המונע באמצעות מוסקוביום, שנים רבות לפני שהיסוד הכימי הזה התגלה.
לזר טוען גם שהוא קרא מסמכי תדרוך של הממשל האמריקני שתיארו מעורבות של חוצנים בפעילות האנושית במהלך 10,000 השנים האחרונות.
טענותיו של לזר הובילו בין היתר לכך שתשומת לב רבה יותר הופנתה לאזור 51 וכמו כן הדבר הוביל לכך שתיאוריות קונספירציה רבות צצו סביב הפעילות המסווגת שמבוצעת באתרים הצבאיים שבמיקום זה.
הטענות של לזר ספגו ביקורת רבה לאורך השנים, כאשר בין היתר נטען כי לא הצליח לספק כל הוכחה להשכלה אקדמית ממוסדות יוקרתיים בהם טען שלמד את התחומים בהם לכאורה עסק, וכן שום ראיות שתומכות בטענות המרכזיות שלו אודות הטכנולוגיה החוצנית.
תומכיו, מאידך, טוענים שהמוסדות בהם קיבל השכלה אקדמית מחקו כל עדות ללימודיו שם לאחר שאוימו ככל הנראה על ידי סוכני הממשל.
מעבר לכך קיימת עדות לעבודתו במעבדת לוס אלאמוס על ידי רישומו בספר הטלפונים של החברה בתקופת עבודתו שם.
כמו כן הסרטון של הניסוי התעופתי של חללית בקרבת אזור 51 (בו צפו לזר וחבריו) היה קיים באתר יו-טיוב עד שנמחק לאחר זמן קצר.
במאי 1989 קיים לזר ריאיון עם הכתב החוקר ג'ורג' קנאפ עבור תחנת הטלוויזיה של לאס וגאס KLAS תחת הכינוי "דניס" בעוד שפניו הוסתרו.
לזר טוען שהתפקיד שלו היה לסייע לבצע תהליך של הנדוס לאחור עבור אחת מתשע צלחות מעופפות, שלטענתו לא פותחו על ידי בני אדם בכדור הארץ.
לטענתו, אחת מהצלחות המעופפות, אותה הוא מכנה "דגם הספורט", יוצרה מחומר מתכתי הדומה במראה ובמגעו לנירוסטה.
בריאיון שקיים בהמשך במהלך חודש נובמבר הופיע לזר מבלי להסתיר את פניו ושמו.
באותו הריאיון טען כי במהלך התקופה בה עבד באותו המתקן הסודי הוא היה קבלן של חברת EG&G והמעביד שלו היה חיל הים האמריקני.
EG&G הצהירו בתגובה כי אין להם שום רישום על כך שהוא אי פעם עבד עבורם.
לטענת לזר אותה הצלחת המעופפת הופעלה באמצעות כור אנטי-חומר המונע ביסוד הכימי שמספר אטומי 115, אשר באותה העת אותו היסוד הכימי טרם התגלה (הוא סונתז לראשונה בשנת 2003, ובהמשך קיבל את השם "מוסקוביום").
בנוסף לכך ציין שמערכת ההנעה הסתמכה על איזוטופ יציב של מוסקוביום, שאפשר לחללית לעופף והיה מסוגל לגרום לכך שלא ניתן יהיה לזהות את החללית כתוצאה מכיפוף קרני האור סביב החללית.
בנוסף לכך, לטענתו של לזר החללית פורקה וכי מעל לכור אותו הוא חקר הייתה ספירה או חצי ספירה, שפלטה שדה כוח רב עוצמה.
לטענתו, החללית פוצלה לשני חלקים.
הכור היה ממוקם במרכז המפלס העליון של החללית, והיה מוקף בשלושה "מגברי כוח משיכה" אשר היו מחוברים ל"פולטי כוח כבידה" במפלס התחתון של החללית, אשר היו מסוגלים להסתובב ב-180 מעלות על מנת להפיק "קרן אנטי-כבידה" וכי באופן זה החללית נעה לכיוון מסוים.
לזר טען בנוסף כי בתקופה בה לקח חלק בתוכנית זו נחשף למסמכי תדרוך שציינו כי במהלך 10,000 השנים האחרונים חוצנים, אשר תוארו במסמכי התדרוך כ"חוצנים אפורים" מכוכב לכת הנמצא במערכת הכוכבים זטה רטיקולי , היו מעורבים בפעילות האנושית בכדור הארץ.
לטענתו של לזר המושבים בצלחת המעופפת היו קטנים במיוחד, בגודל המתאים לילדים, וכי באותה העת הוראו לו גופות של חוצנים בגודל התואם למושבים בחללית.
לטענתו של לזר במהלך שהותו במתקן S-4 הוא הבחין בשני גברים במעילי מעבדה מדברים עם יצור קטן עם זרועות ארוכות.
שלושה עשורים מאוחר יותר, הוא ציין שהוא לא סבור שהוא ראה חוצן, וכי כנראה הוא ראה בובה אשר המטרה שלה הייתה לייצג את הגודל של אותם החוצנים.
לטענתו של לזר יש לו תואר שני בפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ותואר שני בטכנולוגיה אלקטרונית מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech).
עם זאת, אין שום תיעוד לכך שלזר למד ב-MIT או במכון הטכנלוגי של קליפורניה.
בנוסף לכך אין שום הוכחות לכך שהוא הועסק כקבלן עבור חברת בת של חיל האוויר האמריקני.
העסקתו לכאורה כפיזיקאי במעבדה הלאומית לוס אלמוס מוזכרת בכמה וכמה מאמרים בעיתונים של ניו מקסיקו מקיץ 1982 המתמקדים בהתעניינותו במכוניות מונעות סילון.
תחנת הטלוויזיה של לאס וגאס KLAS הצליחה למצוא אזכור ל"רוברט לזר" בספר טלפונים משנת 1982 של עובדים במעבדה הלאומית לוס אלמוס, אף על פי כן לטענת המעבדה הלאומית לוס אלמוס אין להם שום תיעוד לכך שלזר אי פעם עבד עבורם.
לזר טוען שכל העדויות לכך שהוא עבד בעבר עבורם הועלמו במכוון.
סיפורו של לזר משך תשומת לב תקשורתית מהותית אשר הובילה ללא מעט חילוקי דעות, לתמיכה רחבה, וללא מעט אנשים שביקרו את טענותיו ואותו.
לזר מודה כי אין לו שום ראיות שתומכות בטענות המרכזיות שלו אודות הטכנולוגיה החוצנית.
בשנת 1990 נעצר לזר בגין סיוע לארגון פשע שהיה מעורב בזנות.
המקרה הסתיים בכך שהוא הודה במשפטו על שידול לזנות כאשר גזר דינו כלל 150 שעות של עבודות שירות, התרחקות מבתי בושת ולקיחת חלק בטיפולים פסיכותרפיים.
בשנת 2006 הואשמו לזר ואשתו ג'וי ווייט על כך שהם עברו על החוק בגין העברה של כימיקלים מסוימים בין מדינות שונות בתוך ארצות הברית.
לזר וחברו הוותיק ג'ין האף ארגנו בעבר את הפסטיבל השנתי "Desert Blast" במדבר נבדה עבור חובבי פירוטכניקה.
לזר התראיין זכה לפרסום רב כאשר התראיין עבור הסרט התיעודי "בוב לזר: אזור 51 וצלחות מעופפות" וכאשר השתתף בפודקאסט של ג'ו רוגן.
בעבר נערך גם מפגש בין לזר ומפקד חיל הים האמריקני דייוויד פרבור אשר היה עד לתקרית התצפית בעב"ם מנושאת המטוסים נימיץ בשנת 2004.
בוב מלאך הוא סקסופוניסט ג'אז אמריקאי.
בצעירותו למד מלאך לנגן על מספר כלי נשיפה, וניגן עם להקות "Philly Soul" בפילדלפיה כמו The Stylistics ולהקת ה-O'Jays.
מלאך הופיע לעיתים קרובות עם המפיק ג'ון לי והזמר ג'רי בראון.
בוב מלאך ידוע בעיקר בזכות הנגינה על הסקסופון טנור, אך מנגן גם על סקסופון אלט, חליל וקלרינט.
הוא ניגן בהרכבי הביג בנד של נגני החצוצרה לין ביוויאנו ושל לס אלגרט באמצע שנות השבעים.
הוא עבר לניו יורק בשנת 1977, שם פגש את המתופף ובעל חברת ההקלטות Tenacious Records, אלפונס מוזון.
הוא הקליט עם מוזון ויצא איתו לסבב הופעות באירופה.
הסבב הוביל לשיתופי פעולה עם אמני ג'אז אירופאים, ביניהם נגן החליל ההולנדי כריס הינזה, הפסנתרן הגרמני יואכים קון, כנר הג'אז הצרפתי דידייה לוקווד ("Live in Montreux"), נגן החצוצרה הדני פאל מיקלבורג, פסנתרן הג'אז מישל פטרוצ'יאני, המתופף האיטלקי אלדו רומנו, הבסיסט הדני בו סטיף, והפסנתרן ההולנדי ג'ספר ואן ט'הוף.
בארצות הברית, מלאך ניגן רבות הן בחוגי ג'אז והן עם מוזיקאי פופ, רוק וסול.
בשנות ה-70 הוא עבד עם נגן הבס סטנלי קלארק.
בשנות השמונים והתשעים, ניגן עם הוראס סילבר, הסקסופוניסט בוב מינצר, הגיטריסט רובן פורד, עם הזמר סטיבי וונדר.
הוא ניגן גם בהרכבים של נגן הגיטרה סטיב מילר, ג'ו זאווינול, מייק סטרן, הקלידנים ג'ורג'י פיים ובן סידראן, הגיטריסטית לני שטרן והמתופף דייב וקל.
מאז 1985 הוא חבר בלהקת הביג בנד של בוב מינצר ובשנת 1989 הוא הצטרף גם להרכב "Concert Jazz" של הפסנתרן ג'ורג' גרונץ.
בשנת 1991 הצטרף למיילס דייוויס וקווינסי ג'ונס בפסטיבל הג'אז במונטרה.
בנוסף, מלאך מופיע בהקלטות של להקת Loose Ends ולני שטרן, איוון פדוארט, מירוסלב ויטוס, מדונה ורבים אחרים.
מבחינה סגנונית, בוב מלאך מזוהה לעיתים קרובות עם הסקסופוניסט מייקל ברקר, שנחשב לבעל ההשפעה המשמעותית ביותר עליו .
מבקר הג'אז הגרמני, יואכים ארנסט ברנדט, אפיין פעם אחת את נגינת הסקסופון של מלאך:
מלאך הופיע בפסטיבל הג'אז באילת בשנת 2009 בהרכב של מייק סטרן.
רוברט דאנקן מורס הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
הוא נבחר לאחד מ-50 הכדורסלנים הגדולים בתולדות פיב"א ב-1991, ובשנת 2008 לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
מורס סיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה ב-1972, לאחר ששיחק כדורסל מכללות בפן קווייקרס, קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.
הוא הוביל את הקבוצה בקליעות בכל אחת משלוש העונות, מ-1969/70 עד 1971/72, בהן מאזן הניצחונות-הפסדים של הקבוצה היה 78–6, כולל שתי הופעות ברבע גמר טורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA ב-1971 ו-1972. מורס נבחר להיכל התהילה חמשת הגדולים של פילדלפיה ב-1977.
יכולת הקליעה של מורס עזרה לפלקנסטרו וארזה האיטלקית לזכות בשלושה גביעי אירופה לאלופות בשנות ה-70 (, ו-) בשבע הופעות רצופות בגמר היורוליג, ולזכות בארבע אליפויות איטליה (1973, 1974, 1977, 1978).
מורס היה מלך הסלים של הסרייה א' בשש עונות, וב-11 עונות ששיחק בה העמיד ממוצעים של 27.8 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2007 קיבל מורס תואר שני באומנויות באיטלקית מאוניברסיטת וירג'יניה.
בשנת 2009, כהוקרה על תרומתו על המגרש ומחוצה לו, הפכה מועצת העיר של וארזה את מורס לאזרח כבוד של העיר.
בשנת 2016, לאחר תשע שנים של הוראת איטלקית במכללת סנט מרי באינדיאנה, פרש מורס מהוראה.
בוב מארלי: One Love הוא סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי משנת 2024 המתמקד באירועים מרכזיים בחייו של זמר הרגאיי וכותב השירים המצליח בוב מארלי, אותו מגלם בסרט קינגסלי בן-אדיר.
את הסרט ביים ריינאלדו מרקוס גרין.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בבירת ג'מייקה קינגסטון ב-23 בינואר 2024. הסרט, אשר הופק בתקציה של 70 מיליון דולרים, גרף מעל ל-180 מיליון דולרים ברחבי העולם.
בשנת 1976, בתקופה סוערת במיוחד בג'מייקה מבחינה פוליטית וחברתית, זמר הרגאיי בוב מארלי מארגן הקונצרט "Smile Jamaica" אשר נועד לעודד שלום ואחווה בקרב תושבי ג'מייקה על אף אי היציבות הפוליטית במדינה.
במהלך ההכנות לקונצרט תוקפים מנסה להתנקש בחייהם של בוב מארלי ואשתו ללא הצלחה.
למרות הפציעות הקשות מארלי מחליט בכל זאת להופיע בקונצרט.
עם זאת, בשל ניסיון ההתנקשות הכושל בחייו בעקבות הקונצרט מארלי המיואש מחליט לשלוח את ריטה וילדיהם למקום מבטחים במדינת דלאוור שבארצות הברית, בעוד שהוא נוסע ללונדון יחד עם להקתו.
בלונדון, מארלי ולהקתו מקליטים את האלבום פורץ הדרך "Exodus" אשר תואם לכך שמוזיקת הרגאיי הופכת פופולרית ברחבי העולם ואשר תרם לעלייה המהותית בפופולריות של תנועת הראסטפארי.
למרות הצלחה המקצועית של מארלי, הוא מתמודד באותה התקופה עם קשיים רבים בחייו, הן בפן האישי והן בפן המקצועי, כולל מתחים הולכים וגוברים עם אשתו, קשיים כלכליים ניכרים, יחסים מתוחים עם האמרגן שלו דון טיילור, ולכך מתווסף בהמשך גם אבחון צורה נדירה ואגרסיבית במיוחד של סרטן העור.
בשנת 1978 מארלי חוזר לג'מייקה, סולח בפומבי לאנשים שניסו להתנקש בחייו ובחיי אשתו, ומארגם קונצרט חשוב נוסף בג'מייקה שנועד לעודד שלום ואחווה בקרב תושבי ג'מייקה.
בהמשך מוצג מונטאז' מרגש הכולל קטעים אמיתיים מהקונצרט "One Love Peace" משנת 1978 ומההופעה שלו בזימבבואה.
הסרט מסתיים עם מותו בטרם עת של מארלי מסרטן בשנת 1981 בהיותו בן 36.
קינגסלי בן-אדיר בתפקיד בוב מארלי
קואן-דג'אי הנריקס בתפקיד בוב מארלי בגיל ההתבגרות
נולאן קוליגנון בתפקיד בוב מארלי בילדותו
לשאנה לינץ' בתפקיד ריטה מארלי
ניה אשי בתפקיד ריטה מארלי בגיל ההתבגרות
ג'יימס נורטון בתפקיד כריס בלקוול
טוסין קול בתפקיד טיירון דאוני
אסטון בארט ג'וניור בתפקיד אסטון בארט
אנתוני ולש בתפקיד דון טיילור
הקטור רוטס לואיס בתפקיד קרלטון קרלי בארט
אלכס A-Game בתפקיד פיטר טוש
נאראדו ויליאמס בתפקיד פיטר טוש בגיל ההתבגרות
אביה "נאקי וויילר" ליווינגסטון בתפקיד באני וויילר
קורטני אדוארדס בתפקיד באני וויילר בגיל ההתבגרות
סטפן ווייד בתפקיד סיקו פטרסון
מת'יו מלקולם בלייק בתפקיד סיקו פטרסון בגיל ההתבגרות
מייקל גנדולפיני בתפקיד הווארד בלום
נדין מרשל בתפקיד סדלה מלקולם
אומי מאיירס בתפקיד סינדי ברייקספיר
גאוויין "ג'יי-סומה" קמפבל בתפקיד אנטוניו "גילי" גילברט
נעמי קואן בתפקיד מרסיה גריפית'ס
דייוויד קר בתפקיד ג'וניור מרווין
שלדון שפרד בתפקיד נוויל גאריק
אנדריי סימפסון בתפקיד דונלד קינזי
ג'ף קרוסלי בתפקיד קלמנט "קוקסון" דוד
סנדרה אוקלי בתפקיד דיאן ג'ובסון
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד20 בנובמבר 2024סרט בנושא מוזיקה, ביופי או מוזיקלי
רוברט ג'וזף מילר הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי לשעבר, שכיהן כמושל ה-26 של מדינת נבדה בשנים 1989–1999. מילר, חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא מושל נבדה בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר.
נכון לשנת 2024 הוא גם המושל האחרון של נבדה שכיהן לצד סגן מושל ממפלגה יריבה.
טרם כהונתו כמושל כיהן כסגן המושל בשנים 1987–1989.
מילר נולד בשיקגו שבאילינוי, ועבר בילדותו עם משפחתו ללאס וגאס שבנבדה.
אביו, רוס מילר, היה מנהל קזינו, שלדברי בנו בספר הזיכרונות שפרסם ב-2013 "Son of a Gambling Man", פעל גם בצדדים החוקיים וגם באלה הלא-חוקיים של שיקגו התעשייתית.
מילר למד בבתי ספר קתוליים, סיים את לימודיו בתיכון בישופ גורמן ב-1963 בהצטיינות, והשלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת סנטה קלרה ב-1967. לאחר מכן השלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת לויולה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
מילר שירת בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית בשנים 1967–1973, ובהמשך בכוחות המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
הוא שימש כעוזר התובע המחוזי של מחוז קלארק בין השנים 1971–1973. בשנת 1978 נבחר לתובע המחוזי של מחוז קלארק, וב-1982 היה הראשון שכיהן בתפקיד זה וזכה להיבחר מחדש.
בשנת 1984 שימש כנשיא איגוד התובעים המחוזיים הלאומי.
בבחירות 1986 נבחר מילר לסגן מושל נבדה, והושבע לתפקידו ב-5 בינואר 1987. ב-3 בינואר 1989 התפטר המושל המכהן ריצ'רד בריאן לשם כהונתו בסנאט של ארצות הברית.
בהתאם לסדר הירושה בנבדה התמנה מילר למושל המדינה מיד לאחר מכן.
ב-1990 התמודד מילר בבחירות לתפקיד מושל נבדה וזכה בניצחון סוחף עם 64.8% מקולות הבוחרים.
ב-1994 נבחר מחדש לאחר שניצח את ג'ים גיבונס, אז קצין חיל האוויר האמריקאי ולימים מושל נבדה בעצמו.
מילר עמד בראש אגודת המושלים הלאומית בין השנים 1996–1997. כהונתו נמשכה עשור, ובכך הפך למושל שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של נבדה.
הגבלת כהונה מנעה ממנו להתמודד שוב בבחירות 1998, והוא הוחלף על ידי הרפובליקני קני גווין.
לאחר שעזב את התפקיד בינואר 1999, הדמוקרטי הבא שנבחר לתפקיד המושל היה סטיב סיסולאק בבחירות 2018. על שמו של מילר נקראת חטיבת ביניים בהנדרסון שנפתחה ב-1999. כיום מילר מכהן כחבר במועצת המנהלים של "Wynn Resorts" ושל "International Game Technology".
הוא גם עומד בראש חברת "Robert J.
Miller Consulting", המספקת ייעוץ עסקי לארגונים שונים.
בנוסף, הוא יועץ בכיר בחברת "Dutko Worldwide", חברת שדלנות דו-מפלגתית בוושינגטון הבירה.
רוברט קלינטון סמית' הוא פוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו המפשייר, שייצג אותה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית – תחילה בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1985–1990, ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1990–2003.
לאחר שנבחר לראשונה לבית הנבחרים כחבר המפלגה הרפובליקנית בשנת 1984, נבחר מחדש פעמיים לפני שהתמודד לסנאט בשנת 1990, עת נבחר למושבו הפתוח של הסנאטור המתפטר גורדון האמפרי.
הוא נבחר מחדש בשנת 1996, ולאחר מכן התמודד בפריימריז הרפובליקני בבחירות לנשיאות בשנת 2000. לאחר שלא הצליח לצבור תמיכה משמעותית, פרש סמית' מהמרוץ עוד לפני תחילת הבחירות המקדימות והצטרף ל"מפלגת משלמי המיסים" במטרה לזכות במועמדותם.
בהמשך שינה שוב את השתייכותו הפוליטית והפך לעצמאי, אך לבסוף פרש לחלוטין מהמרוץ לנשיאות.
לאחר מכן שב למפלגה הרפובליקנית כאשר התפנה תפקיד יו"ר ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט של ארצות הברית.
סמית' התמודד מחדש בבחירות ב-2002 אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לחבר הקונגרס ג'ון א.
סונונו, אשר ניצח לאחר מכן גם בבחירות הכלליות.
לאחר תבוסתו עבר לפלורידה וניסה להתמודד לסנאט מטעמה ב-2004 וב-2010, אך פרש בשלב מוקדם בשתי הפעמים לאחר שקיבל תוצאות מאכזבות בסקרים של הפריימריז הרפובליקניים.
לאחר מכן שב לניו המפשייר, שם הכריז על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית בבחירות לסנאט ב-2014, אך הפסיד בבחירות המקדימות לסקוט בראון, לשעבר סנאטור מטעם מסצ'וסטס.
סמית' נולד ב-30 במרץ 1941 בטרנטון שבניו ג'רזי, והוא בנם של מרגרט (לבית אלדרידג') ודונלד סמית'.
בשנת 1965 השלים במכללת לאפייט לימודי תואר ראשון, ולמד לימודים מתקדמים לתואר שני באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ'.
סמית' שירת בכוחות המילואים של צי ארצות הברית בין השנים 1962 ל-1965, והיה בשירות פעיל בין 1965 ל-1967, כולל שנה במלחמת וייטנאם.
הוא המשיך לשרת במילואים של הצי עד 1969. סמית' התיישב בוולפבורו שבניו המפשייר, שם לימד היסטוריה ואנגלית.
בנוסף, הוא כיהן במועצת בית הספר המקומית ונכנס לתחום הנדל"ן כבעלים ומפעיל של סוכנות התיווך "Yankee Pedlar".
בבחירות 1982 התמודד סמית' לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של ניו המפשייר.
המיתון וחוסר הפופולריות של הנשיא הרפובליקני רונלד רייגן תרמו להצלחתם של מועמדים דמוקרטים רבים, וסמית' הפסיד לחבר הקונגרס המכהן נורמן ד'אמורס , ביחס של 45% לעומת 55%.
ד'אמורס לא התמודד לכהונה נוספת ב-1984 ובמקום זאת ניסה ללא הצלחה להיבחר לסנאט של ארצות הברית.
סמית' ניצל את ניצחונו הסוחף של רייגן בבחירות לנשיאות באותה השנה ונבחר במקומו של ד'אמורס, וגבר על המועמדת הדמוקרטית דאדלי דאדלי עם 59% מקולות הבוחרים.
דאדלי, שהייתה חברה במועצה המבצעת של ניו המפשייר, ניהלה מסע בחירות תחת הסיסמה: "Dudley Dudley, Worth Repeating" (דאדלי דאדלי, שווה לחזור על זה).
סמית' השיב בסיסמה משלו: "Dudley Dudley, Liberal Liberal" (דאדלי דאדלי, ליברלית ליברלית).
סמית' נבחר מחדש ברוב גדול בשנים 1986 ו-1988. בבחירות הראשונות ניצח ג'יימס מ.
דמרס עם 56% מהקולות, ובבחירות שלאחר מכן ניצח את ג'וזף פ.
סמית' לא התמודד לכהונה נוספת בבית הנבחרים ב-1990, ובמקום זאת התמודד על מושב הסנאט של ארצות הברית שהתפנה עם פרישתו של הרפובליקני גורדון ג'.
האמפרי, שעמד בהבטחתו שלא לכהן יותר משתי כהונות.
יריבו היה הדמוקרט ג'ון א.
דורקין, שכיהן בעבר בסנאט בשנים 1975–1980. סמית' ניצח בניצחון מוחץ, עם 65% מהקולות לעומת 31% לדורקין.
בדצמבר, לאחר שהאמפרי נבחר לסנאט של ניו המפשייר, הוא התפטר, וסמית' מונה להחליפו ל-27 הימים האחרונים של כהונתו בסנאט.
סוגיית השבויים והנעדרים ממלחמת וייטנאם (POW/MIA), שעסקה בגורלם של אמריקאים שנעדרו או נלקחו בשבי בווייטנאם, הפכה לנושא המרכזי של סמית' בקונגרס בשנת 1985, בין היתר בשל העובדה שגדל בלי לדעת כיצד אביו נהרג במלחמת העולם השנייה.
סמית' סייע להקים את הוועדה המיוחדת של הסנאט לענייני שבויים ונעדרים (POW/MIA) בשנים 1991–1993 ושימש בה כסגן יושב הראש.
סמית' התמודד לכהונה נוספת בסנאט בשנת 1996, וניצח בקושי את חבר הקונגרס הדמוקרטי לשעבר ריצ'רד סווט, עם 49% מהקולות לעומת 46%.
הוא ביסס את מעמדו כסנאטור השמרן ביותר בצפון-מזרח ארצות הברית, וכמעט הפסיד בשל ההשפעה הפוליטית של ביל קלינטון בבחירות.
בליל הבחירות, מספר רשתות תקשורת בארצות הברית דיווחו בטעות כי סווט ניצח.
במהלך כהונתו בסנאט, סמית' התנגד באופן נחרץ לזכויות להט"ב.
בשנת 1994, יחד עם הסנאטור הרפובליקני ג'סי הלמס מקרוליינה הצפונית, יזם תיקון חוק שנועד למנוע מימון פדרלי מבתי ספר שכללו תכנים הקשורים להומוסקסואליות בתוכניות הלימודים שלהם.
התיקון עבר ברוב של 63 מול 36.
באוקטובר 1997, הנשיא ביל קלינטון מינה את הדיפלומט ג'יימס הורמל, שהיה הומוסקסואל מוצהר, לתפקיד שגריר ארצות הברית בלוקסמבורג – לראשונה בהיסטוריה שבה אדם להט"ב מוצהר מונה לשגריר.
סמית', יחד עם הסנאטורים הרפובליקנים ג'יימס אינהוף וטים האצ'ינסון, הוביל קמפיין נגד המינוי של הורמל.
בנוסף, יחד עם הלמס, היה אחד משלושת הסנאטורים היחידים שהצביעו נגד מינויה של רות ביידר גינסבורג לבית המשפט העליון באותה קדנציה.
בפברואר 1999, בתיכון Kingswood Regional בוולפבורו, הכריז סמית' על מועמדותו למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית (כאשר באותה תקופה המועמד המוביל היה מושל טקסס, ג'ורג' וו.
ביולי, לאחר שלא הצליח לצבור תמיכה במרוץ לנשיאות ולפני שהתקיימו פריימריז או אסיפות בחירות כלשהן, סמית' הודיע על עזיבת המפלגה הרפובליקנית ועל כך שיתמודד על מועמדות מפלגת משלמי המיסים (Taxpayers' Party).
חודש לאחר מכן, הוא עזב גם את מפלגת משלמי המיסים, בטענה שאידאולוגים בתוך המפלגה התנגדו למועמדותו בשל היותו קתולי, והכריז על עצמו כמועמד עצמאי.
באוקטובר, פרש לחלוטין מהמרוץ והביע את תמיכתו בבוש.
בינתיים, הסנאטור הרפובליקני ג'ון צ'ייפי מרוד איילנד נפטר, ובעקבות זאת התפנה תפקיד יושב הראש של ועדת הסנאט לאיכות הסביבה ועבודות ציבוריות.
סמית' חזר בו מפרישתו מהמפלגה הרפובליקנית, וטען כי זו הייתה "טעות" וכי מכיוון שמעולם לא שינה באופן רשמי את רישום ההצבעה שלו, הוא למעשה לא עזב את המפלגה.
בעקבות זאת, הוא נבחר להחליף את צ'ייפי כיו"ר הוועדה.
חלק מהבוחרים בניו המפשייר חשו אי-נוחות כלפי סגנונו הנלהב של סמית' בהבעת עמדותיו בנושאים מסוימים.
באחד המקרים, הוא השתמש במספריים כדי לדקור בובה מפלסטיק על רצפת הסנאט כדי להמחיש את עמדתו הנחרצת נגד הפלות.
בשנת 2000, ניסה סמית' לסייע למשפחתו של אליאן גונזלס שהתגוררה במיאמי לאחר שהוחזר לחזקת אביו, על ידי ליווי בני המשפחה לכניסה לבסיס חיל האוויר אנדרוז, שם הוחזק אליאן; עם זאת, הם נבלמו בכניסה.
סמית' התמודד לכהונה שלישית בסנאט בשנת 2002, אך הפסיד בפריימריז הרפובליקניים לחבר הקונגרס ג'ון א.
סונונו, עם 45% מהקולות לעומת 53% לסונונו.
לאחר תבוסתו, הניו יורק טיימס דיווח כי רבים מהרפובליקנים חשו "הקלה" מהפסדו, שכן מעולם לא סלחו לו על עזיבת המפלגה בשנת 1999.
לאחר מכן, עבר סמית' להתגורר בסרסוטה שבפלורידה, ועבד בתחום הנדל"ן.
בשנת 2003, ייסד סמית' את "הקרן לפטריוט האמריקני" (American Patriot Foundation) במטרה לתמוך ב"משפחות חיילים שאיבדו את חייהם במלחמה".
נכון ל-2014, האתר של הקרן תיאר אותה כ"קרן לאומית בלתי-מפלגתית וללא מטרות רווח, אשר תפקידה העיקרי הוא לחנך את הציבור האמריקני על חשיבותם של חוקת ארצות הברית, הכרזת העצמאות, כתבי הפדרליסט ומסמכים מכוננים אחרים בחברה של ימינו".
באותה שנה, העביר סמית' את ניהול הקרן לחברו, והיא הפכה למעשה לבלתי פעילה.
עם זאת, בשנת 2010, הקרן חזרה לפעילות במהלך המשפט הצבאי של טרי לקין, לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית, שסירב להישלח לאפגניסטן בשל חששותיו לגבי חוסר כשירותו החוקתית לכאורה של הנשיא ברק אובמה לכהן כנשיא.
הקרן תמכה בלקין ואף פרסמה סרטון שבו הוא מסביר את כוונתו להפר פקודות שלדבריו היו "בלתי חוקיות".
כשנשאל האם הוא תומך בפעילות הקרן למען לקין, סמית' השיב: "האמונה האישית שלי היא שכאשר לקצין יש שאלה חוקתית, אין לי בעיה בכך שהוא יקבל עליה תשובה, זה זכותו החוקית לקבל תשובה, אבל אני לא מעורב בזה".
סמית' התמודד בפריימריז הרפובליקניים ב-2004 למושב בסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה מול מל מרטינז, אך פרש לאחר שגייס מעט מאוד כספים וזכה לפחות מ-1% תמיכה בסקרים הרפובליקניים.
מרטינז ניצח בהמשך בבחירות הכלליות, עם 49.5% מול 48.4% למועמדת הדמוקרטית בטי קסטור.
סמית' רמז כי הפעולה הזו עשויה הייתה להיות גורם מכריע בהפסד הצמוד של שאהין למועמד הרפובליקני ג'ון סונונו.