tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2010 שיחק בתפקיד רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" ואת המלך ארתור במחזה "מות ארתור" (Morte D'Arthur) בתיאטרון קורטיארד.
תפקידים נוספים בהם שיחק כוללים את ההפקה הבימתית של "חשמלית ושמה תשוקה" בליברפול.
ב-2013 שיחק בתפקיד תומאס במחזה "Bull" בתיאטרון קרוסיבל סטודיו בשפילד.
וב-2014 הופיע בתפקיד אדמונד במחזה "המלך ליר" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
פרסי בולנויס (Boulnois) סדרת טלוויזיה (בפרק "The Sewer King") סילביה Sylvia טום הדלי-קלארק השופט ג'ון דיד Judge John Deed השוטר דאג ולקין סדרת טלוויזיה (בפרק "Conspiracy") 2004 Gunpowder, Treason and Plot תומאס וינטר סרט טלוויזיה הנוסע השמיני נגד הטורף AVP: Alien vs.
קרל "סם" אפטינג מונדי השלישי הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות חיל הנחתים בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
מונדי הוא בנו של הגנרל קרל מונדי ג'וניור ששירת כמפקד ה-30 של חיל הנחתים בשנים 1991–1995.
באוגוסט 1983 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת אובורן והתגייס לחיל הנחתים בו הוכשר כקצין חי"ר.
שירת במפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד השני של דיוויזיית הנחתים הראשונה.
הוא השתתף ב"מבצע החזרת התקווה" בסומליה ובמלחמת המפרץ.
בתקופת מלחמת עיראק פיקד על גדוד נחתים השלישי של רגימנט הנחתים החמישי בדיוויזיית הנחתים הראשונה תחת פיקודו של ג'יימס מאטיס.
במאמר דעה שפרסם בניו יורק טיימס חודשים ספורים לאחר שסיים את תפקידו, תחת הכותרת "Spare the Rod, Save the Nation" (ותרו על המקל, הצילו את האומה), קרא לנקוט במדיניות מקלה ורכה יותר כלפי הסונים בעיראק, גם במעוזים של השלטון הקודם כמו בעיר תיכרית.
בשנים 2006–2008 פיקד על יחידת המשלוח ה-13 של הנחתים והוביל אותה במהלך 2007 בלחימה בעיראק בה הוצבה במחוז אל-אנבר.
שימש מדריך בבסיס הטירונות של חיל הנחתים פריס איילנד בקרוליינה הדרומית ובסיס חיל הנחתים קוונטיקו.
שימש חבר בצוות מציאת הפתרון לבעיית מטעני הצד (IED) במחלקת ההגנה ושירת כראש מחלקת אסטרטגיה ותוכנית במטה חיל הנחתים וכקצין מטה בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביולי 2013 מונה לסגן מפקד כוח המשלוח הראשון של הנחתים ומפקד חטיבת המשלוח הראשון של הנחתים בספטמבר 2014 מונה למפקד חטיבת המשלוח החמישית של הנחתים ולמפקד כוח המשימה 51 של הצי החמישי בבחריין, האחראי על המבצעים האמפיביים בזירת המזרח התיכון.
בנוסף שימש סגן מפקד כוחות הנחתים בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביולי 2016 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים.
ביולי 2018 הוחלף על ידי דניאל יו ומונה למפקד כוחות חיל הנחתים בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
מונדי בוגר קורס קציני שריון מתקדם של צבא ארצות הברית, בוגר המכללה לפיקוד ומטה ובית הספר ללימודים מתקדמים של חיל הנחתים.
בוגר המכללה למטה של הכוחות המשולבים ובוגר תוכנית לימודי מדיניות חוץ במכון ברוקינגס.
סמואל פרנקלין "סם" לוין הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי.
לוין נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית למשפחה יהודית.
אביו האריס לוין הוא רופא שיניים.
אימו לין היא סוכנת משכנתא.
הוא גדל בפורט לי, ניו ג'רזי.
בראשית דרכו, לוין הופיע כסטנדאפיסט בבר מצוות, ובאחת מהן השחקנית ליסה קודרו הייתה נוכחת וייעצה שכדאי לו ללכת לאודישנים במנהטן.
בתחילת דרכו Sam הוסיף עוד אות M לשמו הפרטי המקוצר ושינה אותו ל-Samm, כי כבר היה שחקן רשום בגילדת שחקני המסך בשם סם לוין (Sam Levine).
קיץ אמריקני חם ורטוב (2001)
אני אשמח להיות לבד עכשיו (2018)
סמואל "סם" מיטשל הבן הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1989–2002. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת המשחק ב-NBA הם 8.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים, ו-1.1 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 2002 משמש מיטשל לסירוגין כמאמן וכעוזר מאמן בליגת ה-NBA ובליגת המכללות האמריקאית.
אימן בעבר את טורונטו ראפטורס ואת מינסוטה טימברוולבס.
מיטשל נולד וגדל בעיר קולומבוס שבג'ורג'יה, ובשנת 1981 החל ללמוד באוניברסיטת מרסר הצנועה אשר במייקון, ג'ורג'יה.
בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע מיטשל 25.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את מרסר להשתתפותה השנייה אי פעם בטורניר אליפות המכללות.
בשלב הראשון של הטורניר הודחה מרסר מול ג'ורג'יה טק, בה שיחק מארק פרייס, בתוצאה 58–65.
בדראפט ה-NBA 1985 נלקח מיטשל בבחירה ה-54 על ידי יוסטון רוקטס, אשר שחררה אותו לפני תחילת העונה.
בין השנים 1985–1987 שיחק מיטשל בקבוצות "ויסקונסין פליירס", "טמפה ביי פלאש" ו"ראפיד סיטי ת'רילרס" מליגות ה-CBA וה-USBL.
במהלך עונת 1987/1988 עבר לקבוצת מונפלייה מליגת המשנה הצרפתית, במדיה נשאר לשחק עד לסיום העונה העוקבת.
ביולי 1989 חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, לקראת עונת הבכורה שלה.
בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 12.7 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה כשחקן חמישייה, עם 14.6 ו-10.1 נקודות למשחק, בהתאמה.
בספטמבר 1992 הועבר יחד עם פו ריצ'רדסון בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לצ'אק פרסון ומייקל ויליאמס.
בשלוש עונותיו באינדיאנה שימש כשחקן ספסל בכיר, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי בעונות ו-.
לקראת עונת חזר למינסוטה טימברוולבס, במדיה שיחק ב-7 העונות הבאות.
החל מעונת העפיל מיטשל עם הטימברוולבס לשלב הפלייאוף במשך 6 עונות רצופות, אך בכולן הודחה מינסוטה בסיבוב הראשון.
בסיום עונת פרש מיטשל ממשחק, בגיל 38. בעת פרישתו היה שחקן הטימברוולבס בעל מספר המשחקים הרב ביותר בקבוצה (757), ודורג במקום השני במועדון בסך נקודות (7,161), ריבאונדים (3,030) וחטיפות (449).
מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 2002 החל את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן במילווקי באקס תחת ג'ורג' קארל.
בעונה העוקבת נשאר בתפקיד תחת מחליפו של קארל, טרי פורטר.
בשתי העונות הודחו הבאקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של טורונטו ראפטורס, במקומו של קווין אוניל.
בשתי העונות הראשונות בטורונטו ניצחה קבוצתו של מיטשל 60 משחקים בסך הכול (36.6%), אך בעונת השוותה את שיא המועדון עם 47 ניצחונות (57.3%) והעפילה לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 5 עונות.
בסיום העונה זכה מיטשל בפרס מאמן העונה, בעוד כוכב הקבוצה כריס בוש נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בפלייאוף עצמו הודחו הראפטורס כבר בסיבוב הראשון, מול ניו ג'רזי נטס (2–4).
את העונה העוקבת סיימה טורונטו עם מאזן 41–41, והודחה פעם נוספת בסיבוב הפלייאוף הראשון.
לאחר שפתחה את עונת עם 8 ניצחונות מתוך 17 משחקים, פיטרה הקבוצה את מיטשל מתפקידו, ומינתה במקומו את עוזרו ג'יי טריאנו.
בעונות ו- שימש מיטשל כעוזרו של מאמן ניו ג'רזי נטס, אייברי ג'ונסון.
בתקופתו עם הנטס רשמה הקבוצה מאזן כולל של 46 ניצחונות ו-102 הפסדים.
ביוני 2014 מונה לעוזרו של פליפ סונדרס, מאמן מינסוטה טימברוולבס.
כשנה לאחר מכן מונה למאמן הראשי הזמני של הקבוצה, במקומו של סונדרס אשר אובחן כסובל ממחלת לימפומת הודג'קין.
באוקטובר 2015 נפטר סונדרס, ועד לסיום עונת נשאר מיטשל בתפקיד מאמן הקבוצה.
בעונתו היחידה כמאמנה, רשמה מינסוטה מאזן שלילי 29–53 על אף יכולת מעודדת של השחקנים הצעירים קארל-אנתוני טאונס ואנדרו ויגינס.
באפריל 2016 פוטר מיטשל מתפקידו והוחלף על ידי טום ת'יבודו.
ביוני 2018 מונה לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס, תחת המאמן פני הארדוויי, ולאחר עונה אחת עזב את הקבוצה.
סמואל "סם" לייסי היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1970–1983. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.3 נקודות, 9.7 ריבאונדים, 3.7 אסיסטים, 1.5 חסימות ו-1.3 חטיפות למשחק.
לאחר פרישתו ממשחק הופרשה גופייתו, עם המספר "44", על ידי קבוצת סקרמנטו קינגס.
לייסי נולד בעיר אינדיאנולה שבמיסיסיפי, ובין השנים 1967–1970 למד באוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו.
בעונות 1968 ו-1969 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות ("NCAA Sweet Sixteen"), ובעונת 1970 הוביל אותה לשלב הפיינל פור, לראשונה בתולדותיה.
במשחק חצי הגמר הפסידה ניו מקסיקו מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), בתוצאה 77–93. בשלוש עונותיו בליגת המכללות העמיד לייסי ממוצעים של 16.3 נקודות ו-14.2 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1970 נלקח לייסי בבחירה החמישית, על ידי קבוצת סינסינטי רויאלס (אשר הפכה בשנת 1972 ל"קנזס סיטי קינגס").
בכל 11 עונותיו בקבוצה שימש כסנטר הפותח שלה, ורשם ממוצעים של 11.1 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-4.0 אסיסטים למשחק.
בעונת השתתף בפעם היחידה בקריירה במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה נייט ארצ'יבלד.
בעונת העפיל עם קנזס סיטי לשלב גמר האזור המערבי של הפלייאוף, בו הפסידה מול יוסטון רוקטס (1–4).
בעת עזיבתו את הקבוצה בשנת 1981 הוביל לייסי את שחקני מועדון הרויאלס/קינגס בסך משחקים (888), ריבאונדים (9,353), חסימות (1,098) וחטיפות (950) בקבוצה, וניצב במקום השני באסיסטים (3,563) ובמקום הרביעי בנקודות (9,895).
בנובמבר 1981, לאחר שני משחקים בעונת , הועבר לייסי בטרייד לניו ג'רזי נטס בתמורה למייק וודסון.
בעונה העוקבת שיחק עבור קליבלנד קאבלירס, ובסיומה פרש ממשחק.
ב-14 במרץ 2014, שישה ימים לאחר יום הולדתו ה-66, נפטר לייסי בביתו שבקנזס סיטי, מיזורי.
סמנתה לואיז טיילור-ג'ונסון היא במאית קולנוע וצלמת אנגלייה.
התפרסמה בין היתר בשל סרט הבכורה שלה "נער משום מקום" ("Nowhere Boy") שיצא בשנת 2009, ומבוסס על חוויות ילדות של חבר "הביטלס" ג'ון לנון, ולאחר מכן על בימוי הסרט "חמישים גוונים של אפור" המבוסס על רומן בשם זה משנת 2011 מאת הסופרת אי.
סמנתה טיילור-ווד נולדה הקרוידון (Croydon) לונדון.
אביה, דייוויד, עזב את המשפחה כשהייתה בת תשע.
אמה, ג'רלדין, היא מורה ליוגה ואסטרולוגית.
יש לה אחות צעירה, אשלי, ואח למחצה מצד אמא, קריסטיאן.
טיילור-ג'ונסון גדלה בסמוך לסטרתהאם קומון (Streatham Common) בדרום לונדון עד גירושי הוריה.
לאחר מכן, המשפחה עברה להתגורר בבית ספר ישן בג'רוויס ברוק שבמזרח סאסקס, שם סמנתה למדה במכללה הקהילתית Beacon.
בהמשך למדה בקולג' גולדסמית', אוניברסיטת לונדון.
ג'ונסון שייכת לקבוצת האמנים הבריטים הצעירים.
טיילור-ג'ונסון החלה להציג עבודות צילום בתחילת שנות התשעים.
עבודתה המשותפת עם האמן הנרי בונד בשם 26 באוקטובר 1993, היא יצירת פסטיש בה מצולמים בונד וטיילור-ווד בתפקיד יוקו אונו וג'ון לנון, בהתבסס על הצילום הנודע של הצלמת אנני ליבוביץ' - שצולם שעות ספורות לפני שנרצח לנון, ב-1980.
בשנת 1994, היא הציגה עבודת וידאו מרובת מסכים בשם Killing Time, בה מוצגים ארבעה אנשים צעירים, אחד על כל מסך, המזיזים את שפתיהם למילות האופרה אלקטרה מאת ריכרד שטראוס.
בשנת 2000 יצרה טיילור-ג'ונסון צילום קיר בצורת מעטפת סביב פיגומים של חנות הכל-בו בלונדון Selfridges בזמן שיפוץ הבניין; צילום הקיר הציג 21 דמויות תרבות איקוניות ביניהם המוזיקאי אלטון ג'ון, אלכס ג'יימס והשחקנים ריצ'רד אי.
תנוחות הדמויות התייחסו ליצירות מתולדות האמנות ולסרטים של אותה התקופה.
בשנת 2002 הוזמנה טיילור-ג'ונסון על ידי גלריית הפורטרטים הלאומית לצלם דיוקן וידאו של דייוויד בקהאם - אותו היא צילמה במהלך שינה.
טיילור-ג'ונסון ידועה בעיקר בזכות עבודתה Crying Men, הכוללת הרבה מכוכבי הוליווד בוכים, כולל רובין ויליאמס, שון פן, לורנס פישבורן ופול ניומן.
בשנת 2014 הוצגה תערוכת צילומים חדשה של טיילור ג'ונסון, בדירה הפרטית של מדמואזל שאנל בגלריה סאצ'י.
סדרת 34 הצילומים בשם 'קומה שנייה', הוצגה בתוך החדרים הפרטיים של קוקו שאנל ברחוב קמבון 31 בפריס.
באוגוסט 2008 נבחרה טיילור-ג'ונסון לביים את "נער משום מקום", סרט ביוגרפי על ילדותו של ג'ון לנון.
על החוויה שלה בבימוי הסרט, בספטמבר 2010, אמרה טיילור-ג'ונסון, חשבתי לעצמי, אני נמצאת עמוק מדי ואם אני אפשל אני פשוט לעולם לא אעשה שוב סרט, ונכנסתי לפאניקה.
נכנסתי לרכב ואמרתי, אני חייבת להתקשר למפיקים ולצאת מזה.
נכנסתי לרכב, התנעתי, וקולו של לנון בקע ישר מהרדיו עם השיר Starting Over.
זה היה אחד מהרגעים האלה והבנתי שזה סימן: אוקיי, אני הולכת לעשות את זה.
פסטיבל הסרטים השנתי ה-53 בלונדון הקרין את הסרט כסרט סיום הפסטיבל ב-29 באוקטובר 2009. הסרט שוחרר בבריטניה ביום האגרוף, 2009 עם ביקורות חיוביות.
טיילור-ג'ונסון הייתה מועמדת לפרס BAFTA (האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה) ב-21 בינואר 2010.
בשנת 2015 נבחרה טיילור ג'ונסון לביים את העיבוד הקולנועי "חמישים גוונים של אפור" שמבוסס על רומן בשם זה משנת 2011 מאת הסופרת אי.
ג'יימס, בכיכובם של דקוטה ג'ונסון וג'יימי דורנן.
הסרט הופק תחת החברות סרטי יוניברסל ופוקס, וג'ונסון נבחרה לביים את הסרט משמות אחרים שעלו כמו אנג'לינה ג'ולי, סטיבן סודרברג, ראיין מרפי וגאס ואן סנט.
טיילור ג'ונסון עמדה גם לביים את "חמישים גוונים של אופל" (סרט ההמשך לחמישים גוונים של אפור), אך החליטה לפרוש מתפקיד הבימוי ומהזיכון עצמו לאחר שהייתה מעורבת במספר חילוקי דעות עם הסופרת אי.
ביוני 2017 טיילור ג'ונסון אמרה כי היא מתחרטת על בימוי הסרט הראשון.
בשנת 2022 פורסם כי טיילור ג'ונסון תביים סרט ביוגרפי אודותיה של הזמרת-יוצרת הבריטית איימי ויינהאוס שיקרא "Back to Black".
הסרט יצא לאקרנים בהממלכה המאוחדת ב-12 באפריל 2024 ולאחר מכן בארצות הברית ב-17 במאי 2024.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024סרט בנושא מוזיקה, ביופי או מוזיקליBack to Black
סמואל מייקל סיימון היה מפיק טלוויזיה ותסריטאי יהודי אמריקאי, אשר היה ידוע בעיקר בשל היותו אחד היזמים המקוריים של סדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, יחד עם מאט גריינינג וג'יימס ברוקס.
סיימון לקח גם חלק בפיתוח תוכניות הטלוויזיה "חופשי על הבר", "The Tracey Ullman Show" ו"המופע של דרו קארי".
סמואל זמוריי היה איש עסקים יהודי-אמריקאי שהרוויח את הונו ממסחר בבננות, בקני סוכר, באננס ובפירות ונודע בכינוי "סם איש הבננה".
היה ציוני ותרם בחשאי מכספו ומניסיונו להקמת מדינת ישראל ובמיוחד לקראת כ"ט בנובמבר 1947 - ההצבעה באו"ם על תוכנית החלוקה וסיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
זמוריי הקים בהונדורס את חברת הספנות להובלת פרי The Hubbard-Zemurray Steam Ship Company, ואת חברת הפירות קויאמל.
בהמשך הפך ליושב ראש ונשיא חברת הפירות המאוחדת מבוסטון, חברת הפירות המשפיעה ביותר בעולם באותה תקופה.
שתי החברות מילאו תפקידים שונים בתולדותיהן של כמה ממדינות אמריקה הלטינית, והשפיעו באופן משמעותי על התפתחותן הכלכלית והפוליטית.
גוטליב המר, מראשי המגבית היהודית המאוחדת בארצות הברית, תיאר את זמוריי כאיש מסתורין בין-לאומי, שהפך ממשלות ושינה הסכמים לפי צרכיו העסקיים.
הוא היה אחד האנשים העשירים והחזקים ביותר בארצות הברית.
למרות עובדה זו, הצליח זמוריי להימנע מפרסום ולהרחיק את שמו מהעיתונים ומהתקשורת.
זמוריי נולד בשנת 1877 כשמואל (שמיל) דוידוביץ זמורה בקישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית (כיום קישינאו, מולדובה) למשפחה יהודית ענייה, לדוד ולשרה (לבית בלוזמן) זמורה.
לאחר מות אב המשפחה, כאשר היה שמואל נער בן 14, היגרה המשפחה לאלבמה שבארצות הברית והתיישבה בעיר סלמה , שם הייתה לדודו חנות וסם החל לעבוד בחנות לפרנסת אימו ומשפחתו.
מהר מאוד עזב את החנות ועסק בעבודות שונות ומזדמנות.
בשנת 1895, בגיל 18 נכנס זמוריי לסחר הבננות בעיר מוביל שבאלבמה.
עושרו המוקדם נבע ברובו ממיזם ומהרפתקה מוצלחים מאוד.
זמוריי הבחין שבנמל ניו אורלינס נהגו להשליך ישירות לאשפה את הבננות הבשלות, שהגיעו במשלוחי בננות בספינות משא ממרכז אמריקה, מכיוון שהן היו צפויות להירקב עד הגעתן לשווקים ברחבי צפון אמריקה.
זמוריי קנה את הבננות הבשלות במחיר נמוך מאוד, ומכר אותן בזריזות, תוך יום אחד, לסוחרי הפירות המקומיים של ניו אורלינס, שהיו ממוקמים לאורך מסילות הרכבת והכבישים שיצאו מניו אורלינס צפונה עד לעיר מגוריו סלמה.
כך הבננות הגיעו אל הצרכנים בשלות וראויות למאכל, והוא צבר עושר רב.
בגיל 21 היו לזכותו בבנק כ־100,000 דולר, והוא זכה לכינוי "סם איש הבננה".
בשנת 1905 רכשו זמוריי וחברו אשבל האברד את חברת ספינות הקיטור של האחים טאצ'ר, והקימו קו לייבוא בננות ממגדלים עצמאיים באזורים הטרופיים שבמדינות מרכז אמריקה, ולמכירתן בערי ארצות הברית.
באותה שנה הפליג זמוריי להונדורס, כדי לבדוק אפשרות לגדל בננות בעצמו.
בשנת 1910 רכש שטח בגודל של כ-5,000 אקרים (כ-20,000 דונם) לאורך נהר קויאמל , ובהמשך רכש אדמות נוספות במחירים נמוכים, אך רכישות אלו גרמו לו חובות כבדים ביותר.
באותה תקופה פעלו ממשלות הונדורס וניקרגואה כדי להסדיר את החובות הציבוריים, הממשלתיים והריבוניים שלהן כלפי הבנקים הגדולים בעולם.
במשאים ומתנים היו מעורבים מזכיר המדינה של ארצות הברית פילאנדר נוקס, נציגים ובנקאים של בנק ג'יי פי מורגן ומספר חברות, ביניהן חברת הפירות המאוחדת.
הדיונים נערכו במשרדי המכס של מדינות אלה, ועסקו באופן גביית המיסים הדרושים להחזרת החוב.
זמוריי, אשר חשש שיחויב במיסים ובקנסות גבוהים, גם על כספים שהיו לו מחוץ לעסקיו באותן מדינות, פנה למזכיר המדינה נוקס בבקשת עזרה.
נוקס דחה את פנייתו ואילץ את זמוריי לשוב לניו אורלינס.
בנוסף, הבולשת הפדרלית החלה לעקוב אחריו, על מנת למנוע ממנו לשוב להונדורס.
באותם ימים חי בגלות בניו אורלינס נשיא הונדורס המודח מנואל בונילה .
במאמץ להציל את עסקיו, חבר זמוריי בחשאי לבונילה וחבריו, אשר תכננו לעשות הפיכה צבאית בהונדורס.
בונילה חתם על הסכמים עם שני שכירי חרב, גיא מלוני שכונה "מכונת ירייה" ולי קריסמס , שגייסו צבא של שכירי חרב, ויחד עמם בונילה תכנן להפיל את ממשלת הונדורס ולהשתלט על המדינה.
תפקידו של זמוריי בתוכנית ההפיכה היה לממן קניית נשק ולהבריח את בונילה להונדורס על גבי אחת מספינותיו, כשהיא עמוסה בנשק רב עוצמה.
בהפיכה צבאית מהירה הצליח מנואל בונילה להחזיר לעצמו את השלטון בהונדורס.
לאחר מכן, כמחוות תודה, הוא העניק לזמוריי מתנה בשווי ביטול המיסים שנקבעו לו בעבר על אדמותיו בהונדורס, ואף חתם על צו המבטל לחלוטין תשלומי מיסים על ידי זמוריי וחברותיו וזאת למשך 25 שנה.
מחווה זו הצילה את עסקיו של זמוריי בהונדורס.
בשנת 1930 מכר זמוריי את חברת הפירות שלו, חברת הפירות קויאמל - Cuyamel Fruit, לחברת הענק המתחדשת חברת הפירות המאוחדת - United Fruit מבוסטון, תמורת 300,000 ממניות החברה בשווי של 31.5 מיליון דולר, ופרש מהעסקים לביתו.
חברת הפירות המאוחדת סבלה כלכלית בגלל ניהול כושל ובגלל השפל הגדול שהיה בארצות הברית.
הכישלון היה עד כדי כך עמוק, שמניות החברה צנחו בערך של כ-90% לאחר שרכשה את חברת הפירות קויאמל של זמוריי.
משבר זה עודד את זמוריי לחזור לעסקי הבננות, תוך כדי רכישת מניות שליטה נוספות בחברת יונייטד פירות וזכות הצבעה בדירקטוריון.
רכישה זו הביאה את זמוריי להיות בעל מספר המניות הגדול ביותר בחברה.
בשנת 1933 הפך זמורי למנכ"ל החברה ולנשיאה.
בשלב זה הוא הדיח את מועצת המנהלים, ארגן את החברה מחדש וערך בה שינויים מבניים.
זמוריי ביזר את דרך קבלת ההחלטות, הפך את החברה לרווחית פעם נוספת והמשיך לכהן כנשיא החברה עד סוף שנת 1951.
בשנים 1933–1951, כשסם זמוריי היה נשיא חברת הפירות המאוחדת, הייתה זו חברת מסחר ענקית שסחרה עם כל העולם.
החברה העסיקה מעל 100,000 עובדים, נכסיה כללו 75% משטחי האדמות הפרטיות בגואטמלה וזאת בנוסף לשטחים נרחבים בהונדורס.
לחברה היה צי אוניות משא, שמנה מעל 60 אניות, ונמלי בית משלה בצפון הונדורס בפורטו קורטז ובניו אורלינס.
כמו כן היו לחברה קווי רכבת פרטיים והיא אף הייתה אחראית על הדואר וקווי הטלפון במדינות אמריקה המרכזית.
מעל לכל, הרודנים ושליטי מדינות אמריקה המרכזית, קובה והאיים הקריביים העריצו את הגרינגו סם זמוריי, אשר בהבל פה היה יכול לגרום לכך שיתעשרו או יתרוששו.
מלחמת העולם השנייה היוותה אסון לחברת הפירות המאוחדת.
ב־12 ביוני 1942 טורפדה ספינת החברה סיקס-אולה (Sixaola), או כפי שכונתה "סוס הברזל", על ידי צוללת נאצית, צפונית לגואטמלה.
29 אנשי צוות הספינה טבעו.
מהספינה לא נמצא דבר, מלבד כתם שמן וכמה אלפי בננות שצפו על פני הים כפסולת.
זו הייתה הטרגדיה הקשה ביותר בתולדות החברה.
זמן קצר לאחר שהיפנים תקפו את פרל הארבור הכריזה מחלקת המלחמה האמריקאית על הבננות כמוצר מותרות, וגייסה את מרבית הצי הלבן הגדול לצורכי המלחמה.
האוניות הפכו לנחלתו של הצי האמריקאי, מוגנו בשריון והותקנו עליהן תותחים.
במהלך המלחמה טובעו 19 אוניות של החברה על ידי צוללות נאציות.
האתגר העסקי של זמוריי לא היה פשוט.
אף על פי שהמוצרים שלו היו מצוינים, לא היו לו ספינות שיובילו אותם לשווקים.
בין השנים 1942–1944 נרקבו במטעים בממוצע שבעים אלף טונות בננות של חברת UF.
שטחי הבננות העצומים של החברה לא נוצלו, וזמוריי החל בחיפוש אחר גידולים ששיווקם לא הוגבל במגמה לגדלם על אדמות החברה.
ראשית הגביר את שיווק קנה הסוכר משטחי החברה שבאיים הקריביים, ולאחר מכן מצא שעל אדמות החברה המשתרעות על קו המשווה ניתן לגדל גידולי בר שמעולם לא גודלו בצורה מסחרית.
חלקם היו חדשים: דקלים לתעשיית שמן דקלים, כינין, אגבות ועוד.
זמוריי התעניין במיוחד בצמחים החשובים למאמץ המלחמתי אשר יבואם מאסיה נחסם על ידי היפנים.
אגבות לתעשיית חבלים, כינין כתרופה נגד מלריה, עצי גומי לתעשיית הגומי, בה יוצרו זחלי הטנקים, סוליות הנעליים הצבאיות וכל שאר חומרי הגלם החיוניים.
הוא הבטיח לעמוד בדרישה הצבאית שכללה הגדלת אספקה עם הזמן.
עד שנת 1944 היו לזמוריי אלפי דונמים במרכז אמריקה בהם גידל את המטעים החיוניים האלה.
הוא היה מעורב במאמץ המלחמתי ככל האפשר.
עקב גילו המתקדם (65) לא יצא לשדה הקרב, אך הוא תרם ככל יכולתו, התנדב ואירח.
במסגרת צורך שעלה במועצת המלחמה הלאומית שהקים נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, הביא זמוריי יותר מעשרים אלף גברים מג'מייקה לעבודה במפעלים החיוניים במערב התיכון.
במלחמת העולם השנייה נפגע זמוריי גם מאסון אישי כבד.
ב-7 בינואר 1943 נהרג בנו בכורו סם ג'וניור, שהיה מייג'ור (רב-סרן) וטייס בצבא ארצות הברית, בזמן שהטייסת שלו שירתה באלג'יריה ובקזבלנקה, מרוקו.
סם ג'וניור היה בן 31 במותו.
ההשערה היא שנתקל בצלע הר, כשהיה בטיסה בתנאי ראות גרועים כתוצאה מערפל.
לאחר מות בנו היה זמוריי זקוק לפרויקט ענק כדי להתגבר על השכול והכאב.
הוא ידע כי עליו למצוא מטרה גדולה ומשמעותית אף יותר מהעשייה העסקית הענפה שלו.
הוא מצא את הפרויקט הזה בעיסוק במדינת היהודים המתהווה.
על אף שזהותו היהודית לא עיצבה את חייו מצא זמוריי ניחומים לאחר מות בנו בפעילות ציונית, סיוע לפליטים, העפלה, לקראת הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
יש הזוקפים זאת לכך שרציחתם של מכריו מקישינב על ידי הנאצים נגעה מאוד לליבו, יש האומרים כי בהשפעת השואה הוא סבר כי "אם השואה יכלה לקרות בגרמניה, היא יכולה לקרות בכל מקום", ולכן יש להקים את מדינת היהודים.
יש גם הזוקפים את מעורבותו הרבה ועזרתו, לידידותו העמוקה עם חיים ויצמן.
חיים ויצמן, לימים נשיאה הראשון של מדינת ישראל, נסע בשנת 1922 לארצות הברית במשימה לגייס כספים למען פעילות הסוכנות היהודית.
בנסיעה זו יצר קשר עם זמוריי.
כשוויצמן שמע את סיפוריו הראשונים של "איש הבננה" הוא כתב באוטוביוגרפיה שלו: "מצאתי 'ממצא' יוצא דופן בניו אורלינס, שם חי אדם בעל אישיות מדהימה מאוד בשם - סמואל זמוריי, "מלך הבננות".
"ביקשתי במיוחד שבביקורי הראשון אפגוש אותו בניו אורלינס.
נאמר לו על הגעתי, והוא התנה את פגישתנו בכך שתהיה דיסקרטית לחלוטין.
מאידך דחה את עזיבתו המתוכננת מהעיר, למשך מספר ימים.
ימים שנמצאו, לא רק מעניינים במיוחד, אלא גם רווחיים עבור הקרנות היהודיות."
השניים קיימו מספר פגישות דיסקרטיות באותה השנה, וכך גם בכל נסיעותיו האחרות של ויצמן לארצות הברית במשך השנים.
זמוריי היה אדם דיסקרטי וחשדן אך הקשר בינו לבין ויצמן היה מהיר ועמוק ביותר.
שניהם היו אבות שכולים שאיבדו את בניהם הטייסים במלחמת העולם השנייה.
ב-2 בנובמבר 1942, חודש לפני נפילת סם ג'וניור, נפל מיכאל עוזר ויצמן, בנו של חיים ויצמן, שהיה סגן, טייס בחיל האוויר המלכותי הבריטי.
הוא נפל לים עם מטוסו במפרץ ביסקאיה, במרדף אחר צוללות נאציות.
שיחות השניים נמשכו שעות, הם נסחפו מאנגלית, לרוסית וליידיש, בכל שפה שביטאה בצורה הטובה ביותר את המחשבות והתחושות באותו הרגע: בשפה האנגלית שוחחו על עסקים וכסף, ברוסית דיברו על סיפור המאבק היהודי וביידיש הביעו את כאב הלב שעומד בפני יהודי העולם.
ויצמן דיבר על עיר הולדתו בפולין, על אכזבותיו וכעסיו ועל הבנתו שהיהודי יהיה חופשי רק כאשר יישב בארצו.
זמוריי דיבר על החיים באיתמוס (הגשר היבשתי בין צפון אמריקה ודרום אמריקה.
האזור המוכר כאמריקה המרכזית) ועל הקריירה שלו בתחום הבננות הבשלות והירוקות.
ויצמן כתב על פשטותו של זמוריי, כנותו השקופה, התעניינותו הרבה באנשים ורצונו לשרת את העם היהודי.
"הוא לא לקח חלק ציבורי בעבודתנו", כתב ויצמן, "אבל העניין שלו היה רציף ונדיב." בשנות ה-20 של המאה ה-20 תרם זמוריי לסוכנות היהודית חצי מיליון דולר, כסף ששימש לרכישת אדמות למתיישבים, לבניית בתים ולקניית ציוד חקלאי וזרעים.
הוא שימש כמנהל התאגיד הכלכלי של ארץ ישראל, תפקיד שקידם אותו לרמה המכובדת של לואי מרשל, פליקס ורבורג, סמואל אונטרמאייר והרברט ליהמן, מהיהודים החזקים והעשירים באמריקה.
בשנת 1939 פגש ויצמן שוב את זמוריי, זמן קצר לאחר שהבריטים פרסמו את הספר הלבן, שאסר עלייה לארץ ישראל, בימים שהיטלר עבר לשלב הרצחני ביותר של מלחמתו ביהודים.
באותם ימים מצא ויצמן את זמוריי "מדוכא, אך עם זאת מלא תקווה לתוצאה הסופית."
בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים השתמש סם זמוריי בהשפעתו בקריביים כדי לשכנע את הרודן רפאל טרוחיו מהרפובליקה הדומיניקנית לקבל 100,000 פליטים יהודים מאירופה לארצו.
טרוחיו השתכנע והיה למנהיג היחיד שקרא בוועידת אוויאן ל-100,000 יהודים להגיע לארצו, אך בפועל הגיעו רק 600 פליטים יהודים מאירופה.
קבוצת פליטים זו התיישבה בכפר שנקרא סוסואה בחוף הצפוני של הרפובליקה הדומינקנית.
הקהילה הייתה מאורגנת ביותר, אנשיה הקימו חנות, בית ספר, בית כנסת, בית חולים, מאפייה וכן מפעלים נפרדים למוצרי חלב ובשר בהם ייצרו את 'מוצרי סוסואה'.
במרוצת השנים עלו חלק מבני הקהילה לישראל, אחרים עברו לארצות הברית ואחרים התבוללו.
בספטמבר 2018 נותרו במקום רק 10 יהודים.
באוגוסט 1945, זמן קצר לאחר יום הניצחון על הנאצים יצר זאב שינד "דני" (שעמד בראש המוסד לעלייה ב' בארצות הברית והיה ממונה על רכש אוניות המעפילים) קשר עם זמוריי בשליחותם של דוד בן-גוריון וחיים ויצמן.
בפגישת פנים אל פנים תיאר שינד לזמוריי את הפוגרום בקיילצה ואת מצב שארית הפליטה במחנות העקורים באירופה וביקש את עזרתו בכסף, באוניות, במסמכים, במומחים ובכל הניתן לעזור למען הצלת שארית הפליטה.
אנשי קשר גויסו, כספים נאספו, ספינות נרכשו והונפקו מסמכים שגרמו למנהלי הנמלים לחתום על מניפסטים ימיים ולפתוח את שערי הנמלים.
מדי מספר שבועות עודכן זמוריי על ידי שינד בפגישות פנים אל פנים אם באחוזתו בניו אורלינס, אם במלון ריץ' בבוסטון, במלון רוזוולט בניו יורק או במטעיו שבאהמונד.
שינד היה מגיע לבדו ולעיתים בחברת מאיר וייסגל, שהיה עוזרו ואיש אמונו של חיים ויצמן.
על פי וייסגל, זמוריי עזר להעפלה במספר דרכים: ברכישת אוניות והוצאתן לים, בהנפקת מסמכי רישום, רישיונות שייט, אשרות לצוותים והשגת דגלי המדינות של מרכז אמריקה מהשגרירים, דגלים שהונפו על ספינות המעפילים.
היו מקרים בהם זמוריי ניצל את כוחו הכלכלי כדי להשיג את מבוקשו, כמו במקרה בו שלוש אוניות שמסמכי היציאה שלהן מנמל פילדלפיה לא אושרו על ידי שגריר הונדורס בארצות הברית, לופז.
ביניהן הייתה גם ה"פרזידנט וורפילד" - ששמה הוסב ל"אקסודוס" 1947 - שנרכשה בכסף שנתרם ברובו על ידי זמוריי.
לופז סירב לשתף פעולה עם אנשי המוסד לעלייה ב' באמריקה.
הם פנו לזמוריי שמיהר לקיים שיחת טלפון עם רודן הונדורס.
זמוריי הודיע לרודן כי לופז, שגרירו בארצות הברית, מתעכב במתן דגל ורישיונות שייט לספינות מסוימות, ובכך הוא מעכב אוניות של בננות.
לכן הוא, זמוריי, יפחית ב-2 סנטים את מחיר הבננות לכל 1 פאונד.
כתוצאה משיחה זו קיבל השגריר לופז הוראה בהולה למסור את הדגל ואת רישיונות השיט במהירות, וכך עשה.
בספר "הצי הסודי של היהודים", שכתב מורי גרינפילד נכתב שבין השנים 1946–1948 נרכשו בארצות הברית 10 אוניות מעפילים, שציוותו עליהן כ-250 מתנדבים, בעיקר יהודים אמריקאים שהשיטו אותן.
בכל הרכישות וגיוס המתנדבים היו מעורבים זמוריי ואנשיו, שסייעו לזאב שינד.
2 אוניות מעפילים מתוך ה-10 היו מצי האוניות הלבנות של חברת הפירות המאוחדת, הפאן יורק (אוניית המעפילים קיבוץ גלויות) והפאן קרסנט (אוניית המעפילים עצמאות).
אלה היו 2 ספינות המעפילים הגדולות ביותר (הכינוי שלהן במוסד לעליה ב' היה "האחיות").
כל אחת מהן נשאה 7,500 מעפילים מנמלי בולגריה ורומניה.
באוקטובר 1947, לקראת ההצבעות באו"ם על סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל, הסתבר על פי ההצבעות המוקדמות, שההכרעה תיפול על הצבעתן של מדינות אמריקה הלטינית, שם פרחה תעשיית הבננות של סם זמוריי.
בספר "המסע הסודי של ראובן זסלני" נטען כי זמוריי וראובן שילוח גרמו לכך שמדינות אמריקה הלטינית ודרום אמריקה, שלהן היו עשרים נציגים באו"ם (למעלה משליש) יצביעו בעד או שימנעו כך שהחלטת החלוקה תתקבל ברוב של שני שלישים בעצרת הכללית של האו"ם.
הדוקטור חיים ויצמן הגיע לניו יורק במטרה לסייע לחברי המשלחת של הסוכנות הציונית באו"ם ויומיים לאחר מכן, בהבינו את מצב העניינים, שלח ויצמן מברק ממלונו לסם לזמוריי בזו הלשון:
תרגום: "הגעתי לכאן לפני ימים אחדים בקשר לפגישה באו"ם.
המצב הוא כזה שמאוד נדרשת התערבותך בשלב קריטי זה ניסיתי לצור עמך קשר אך עד כה לא עלה הדבר בידי.
אמור לי בבקשה מתי נוכל להיפגש והאמן לי שזה דחוף.
יומיים לאחר מכן, בישיבת מחלקת אמריקה של הסוכנות הציונית, דיווח אליהו אילת (אפשטיין) על שיחת ויצמן-זמוריי שהאחרון החל לפעול והבטיח שחמש עד שבע ממדינות אמריקה הלטינית יצביעו בעד הצעת החלוקה ובהן הוא מונה את קוסטה ריקה, ניקרגואה, אל סלוודור, גואטמלה, האיטי, קולומביה והונדורס.
בליל כ"ט בנובמבר 1947 ראה זמוריי חובה לעצמו לעשות כמיטב יכולתו בשעה הגורלית הזו לעם היהודי.
הוא התקשר טלפונית לכל אחד ממנהיגי המדינות באמריקה המרכזית, בירר מה עמדתו בנושא ההצבעה הקרבה ואף הציע שוחד גבוה ביותר למען ההצבעה הנדרשת.
השוחד והשתדלנות בתהליך היו כה עוצמתיים, עד כדי כך שהנשיא הארי טרומן התלונן בפני ויצמן על טקטיקות השכנוע הקשוחות שהופעלו.
גם נשיא הודו ג'ווהרלל נהרו התלונן על הלחצים שהופעלו, תמורת מיליוני דולרים על ידי איש עסקים המקושר לציונים (הודו הצביעה נגד סיום המנדט הבריטי והצעת החלוקה).
לעומת זאת, מנהיגי מרכז אמריקה העריצו את הגרינגו שחי בתוכם והשתכנעו.
בסוף ההצבעה התברר שכל מדינות אמריקה המרכזית שינו את הצבעתן והצביעו "בעד", מלבד הונדורס שנמנעה.
מניתוח תוצאות ההצבעה בכ"ט בנובמבר 1947 עולה כי מדינות אמריקה המרכזית והדרומית הצביעו כגוש אחד בעד הצעת החלוקה.
שלוש עשרה מדינות תמכו בהצעה, שש נמנעו ורק קובה הצביעה כנגד ההצעה.
ימים אחדים לאחר ההצבעה בכ"ט בנובמבר 1947 שוחח זמוריי עם ויצמן והביע את אכזבתו מכך שמנהיגי הונדורס ואל סלבדור נמנעו בהצבעה, למרות הבטחה מפורשת שקיבל ממנהיגי המדינות.
לעצמו סיכם זמוריי את ההצבעה במילים .
זמוריי המשיך לתרום מהונו גם בעת מלחמת העצמאות.
בימים הראשונים למלחמה הוברחו לארץ כלי נשק ותחמושת מצ'כוסלובקיה, מניו יורק ומניו ג'רזי.
בסיוע מאיר לנסקי ואבנר (לונגי) צווילמן .
במרכז אמריקה, העמיסו אנשי הבננות של זמוריי על ספינות רבות תיבות המסומנות כמזון או כאספקה, אך הכילו נשק לצה"ל.
החל מסוף שנת 1910 תרמו זמוריי ומשפחתו בקביעות תרומות נדיבות:
לאוניברסיטת טוליין (כולל אוסף גדול של חפצים של תרבות המאיה שהתגלו בשטחי הבננות).
לבית הספר החקלאי הפאן-אמריקני זמורנו - Zamorano, שבהונדורס.
למיזמים נדבניים אחרים, כולל לתנועה הציונית, לאור היכרותו האישית עם חיים ויצמן, החל משנות ה-20.
זמוריי תמך במדיניותו החדשה של הנשיא פרנקלין ד.
רוזוולט, שסייע לנסח את עקרונות התעשייה והמינהל החקלאי ותרם כלכלית לשמאל האמריקאי, כמו מגזין "האומה".
אף על פי שבשנת 1950 היה זמוריי חלוק על המגזין בעקבות מאמר המתייחס לחברת הפירות המאוחדת כ"מכשול להתקדמות בפתרון הסכסוך במרכז אמריקה".
בשנת 1951 הקים את קרן זמוריי.
אחוזתו של סם זמוריי, באודובון פלייס, נתרמה לאוניברסיטת טוליין, כדי שתשמש מקום מגורי נשיאי האוניברסיטה.
זמוריי תרם מאות אלפי דולרים להקמת האוניברסיטה העברית בירושלים.
להקמת מכון דניאל זיו, שלימים שונה שמו למכון ויצמן למדע ברחובות.
בשנת 1926 תרם זמוריי 700 אלף דולר להקמת תחנת כוח בארץ ישראל, מתנה שפורסמה ב"ניו יורק טיימס".
מסיבות שלא נחשפו במלואן, בשנת 1948, בגיל 71, התפטר זמוריי מתפקיד מנכ"ל חברת הפירות המאוחדת United Fruit, והעביר את ניהול החברה בפועל לידי עמיתו תומאס קאבוט .
זמוריי נשאר בעל המניות הגדול ביותר בחברה והחזיק בתפקיד יו"ר ונשיא החברה עד שנת 1951.
זמוריי נפטר בגיל 84 בניו אורלינס, בשנת 1961, ממחלת פרקינסון.
בתו, דוריס זמוריי סטון , (1994–1909) הייתה ארכאולוגית ואתנוגרפית ששימשה כמנהלת המוזיאון הלאומי של קוסטה ריקה והייתה שותפה בהענקת תוארי פרופסור שונים מטעם אוניברסיטאות שונות בארצות הברית.
מינואר 2012 מנהלת סטפאני פאולי, נכדתו של זמוריי, את הקרן הנדבנית קרן זמוריי ויושבת בחבר המנהלים של אוניברסיטת טוליין.
סמואל "סם" לוינסון הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אמריקאי ממוצא יהודי.
הוא יצר את סדרת הנעורים של רשת HBO, "אופוריה (2019 – הווה), עליה זכה במועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה.
לוינסון ידוע גם ככותב ובמאי סרט הדרמה הקומית "עוד יום שמח" משנת 2011 וסרט הקומדיה השחורה "אומה של רוצחים".
הוא היה שותף לכתיבת התסריט של קומדיית הפעולה "Operation: Endgame" בשנת 2010, סרט הטלוויזיה "אשף השקרים" משנת 2017, והמותחן האירוטי "Deep Water" שצפוי לצאת בשנת 2021, על-פי רומן מאת פטרישה הייסמית'.
לוינסון הוא בנם של דיאנה רודס ובמאי הקולנוע בארי לוינסון.
לוינסון למד משחק מתודי במשך ארבע שנים.
לוינסון ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן בסרט הקומדיה של אביו צעצועים משנת 1992, לצד אחיו ג'ק.
מאוחר יותר הוא הופיע בסרט הדרמה הקומית משנת Bandits" 2001" ובסרט הקומדיה הסאטירי משנת What Just Happened" 2008".
בשנת 2009 הוא השתתף בתפקיד פיטר תומפסון בסרט הדרמה "סטואיק".
בשנת 2011 זכה לוינסון בפרס התסריט בפסטיבל הסרטים סאנדנס על סרט הביכורים שלו בבמאי, "עוד יום שמח", בו כיכבה אלן בארקין.
לוינסון היה שותף לכתיבת סרט הטלוויזיה "אשף השקרים" משנת 2017, שביים אביו בארי לוינסון.
הסרט מתמקד בברנרד מיידוף, אותו מגלם רוברט דה נירו.
בשנת 2018 כתב וביים לוינסון את הסרט "אומה של רוצחים".
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2018 לביקורות מעורבות של מבקרים, ששיבחו את פעולתו "התזזיתית והמסוגננת מבחינה ויזואלית" אך מתחו ביקורת על הדמויות הכתובות.
ביוני 2019 יצר לוינסון את סדרת הדרמה הטלוויזית של HBO "אופוריה", המבוססת על הסדרה הישראלית באותו השם.
הסדרה זכתה לשבחי המבקרים על הבימוי, הכתיבה והמשחק.
לוינסון היה שותף לכתיבת התסריט לסרט המתח הארוטי "מים עמוקים", שיעלה לאקרנים במהלך שנת 2022.
בשנת 2020 הוא הפיק את סרט הדרמה "קרעים של אישה" שעלה לשירות הסטרימינג של נטפליקס.
באותה השנה, כתב וביים לוינסון את סרט הדרמה "מלקולם ומארי", ובו כיכבו ג'ון דייוויד וושינגטון וזנדאיה.
הסרט הופץ על ידי נטפליקס.
בשנת 2022 שימש לוינסון כמפיק בפועל של המיני-סדרה "אירמה ופ" מבית רשת HBO.
בשנת 2023 יצר יחד עם הראפר דה ויקנד את סדרת הדרמה "איידול" (אנ') עבור רשת הטלוויזיה "HBO".
לוינסון בנוסף ביים את חמשת פרקי הסדרה, כתב והפיק.
בין השנים 2008 ל-2011 יצא לוינסון עם השחקנית אלן ברקין.
לוינסון נשוי לאשלי לנט לוינסון.
לוינסון דן במאבקיו בסמים כנער ובוגר צעיר.
סֶם נוּאָה , היא בירת מחוז חואופן , בצפון מזרח לאוס.
סם נואה היא אחת מהבירות המחוזיות הפחות מתוירות במדינה על ידי תיירים מערביים.
בעיר סם נואה מתגוררים 46,800 תושבים נכון לשנת 2000. התושבים הם בעיקר ילידי לאוס, וייטנאמים, המונג, ומעט תאילנדים.
השפה השלטת היא לאית ומעט וייטנאמית והמונג .
צרפתית מדוברת על ידי מיעוט התושבים כמורשת מהתקופה הקולוניאלית הצרפתית.
הצרפתית נלמדת בבתי ספר ומשמשת בפרסומים ציבוריים ובממשל.
סם נואה נמצא בעמק חואופן שבמחוז חואופן.
בשעה 05:45 ובשעה 17:45 בכל יום מושמעות דרשות ציבוריות מרמקולים על גבי מגדל במגרש המשחקים של בית הספר, המספרות על החיים הקומוניסטיים והפילוסופיה.
דרשות אלו מלוות בדרך כלל במוזיקה לאית.
אזור העיר סם נואה נחשב לאחד האזורים המופצצים ביותר בעולם.
האזור הופצץ על ידי חיל האוויר של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת הודו-סין השנייה באופן מסיבי.
הצבא העממי של לאוס מצא מסתור במערות שהיו חצובות בהרים.
בסם נואה נמצא מחנה חינוך מחדש, קומוניסטי.
שריד מבירת, פאת'ט לאו צבא השחרור העממי במהלך מלחמת האזרחים הלאוסית באתר לימה 85 (LS-85), ב־11 במרץ 1968. מחנה החינוך מחדש הקומיניסט נמצא ליד המערות של הפאת לאו הנקרא מערות Viengxay.
מערות ויאנקסיי במחוז חואופן שבצפון מזרח לאוס הן רשת ענפה של מערות בהרי גיר.
ארבע מאות ושמונים ממערות אלה שימשו את הפאת לאו במהלך מלחמת הודו-סין השנייה כדי להגן מפני הפצצות אמריקאיות.
במערות שהיו בית חולים, בית ספר, משרדי הפאת לאו, מאפיות, חנויות ואפילו תיאטרון גרו עד 23,000 איש.
האזור היה ביתם של הכוחות הקומוניסטים, שלחמו בכוחות המלוכה, שבסיסם בווינטיאן.
המערות שימשו למגורים ולעבודה מכיוון שחיל האוויר האמריקני הפציץ את האזור בצורה כה קשה.
המקומיים מספרים כי החקלאים נאלצו לצאת לעבודתם בלילות כדי להימנע מההפצצות האמריקאיות.
מערות ויגנקסיי שימשו את הקומוניסטים כמתקן כליאה של החיילים האמריקאים שנתפסו בשדות הקרב בווייטנאם מכיוון שהיה קרוב לגבול וייטנאם, כמו כן, הם שימשו גם לצורכי תמיכה לוגיסטית ופוליטית.
ממשלת לאוס מתכוונת לקדם את מתחם המערות כיעד תיירותי, בדומה למנהרות צ'י צ'י ליד הו צ'י מין סיטי בווייטנאם ולאנדרטת שדות הריגה ליד פנום פן בקמבודיה.
זהו אתר יוצא דופן בכך שהוא מציע אפשרות לחקור את מחנה המפקדה של המהפכנים הקומיניסטים שנשאר שלם ברובו.
ארגון התיירות העולמי (UNWTO), הסוכנות לפיתוח הולנד ובנק הפיתוח באסיה התבקשו לעזור בפיתוח האתר לתיירים מכל העולם.
תוכנית הפרויקט נערכה בשיתוף עם משרד המערות והחלה ביישום, תוך שילוט והסברים משופרים במערות.
העיר סם נואה ממוקמת במרחק 300 קילומטרים מבירת לאוס ויינטיאן, בעמק שנוצר על ידי הנהר נאם סאם ובגובה 1,200 מטר מעל פני הים.
שלושה קילומטרים ממרכז העיר נמצא שדה תעופה אליו מגיעות טיסות מבירת לאוס ויינטיאן באופן לא סדיר.
בסם נואה ממוקם המנזר וואט פו קסאי.
זהו המנזר היחיד בעיר והוא מאוכלס באופן קבוע רק על ידי חמישה נזירים.
אטרקציה נוספת בעיר היא אנדרטת העצמאות שהוקמה בשנת 1979. היא ניצבת על גבעה בצפון מערב העיר.
סמואל הארי סטרייק הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
סטרייק נולד בינואר 1994 בסאות'אנד-און-סי, אסקס.
הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "MI High" בהפקת ערוץ CBBC, בתור דן מורגן בין השנים 2013–2014. בשנת 2014, שיחק סטרייק בתפקיד אורח בפרק השני בסדרת הקומדיה "Give Out Girls" בתור נער 15 בשם לוק, שאיתו מרילין יוצאת.
סטרייק נבחר למקום ה-11 ברשימת הגברים הכי לוהטים לשנת 2014 בהצבעת מעריצים שנוהלה על ידי sugarscape.com.
בשנת 2013, סטרייק לוהק לגלם את ג'וני קרטר באופרת הסבון "איסטאנדרס" המשודרת ב-BBC.
דמותו של סטרייק הוצגה כחלק ממשפחת קרטר.
הוא בנם של מייק קרטר ( דני דייר) ולינדה קרטר (קלי ברייט).
הוא הופיע לראשונה בסדרה ב-26 בדצמבר 2013.
דמותו של ג'וני זכתה לשבחי הביקורת, במיוחד הסצנות שבהן ג'וני יצא מהארון בפני אביו.
גם הביצועים הרגישים של סטרייק וגם של דייר במהלך הסצנה הזו זכו לשבחים.
בסרטון מקוון באתר הרשמי, סטרייק אמר כי: "דני דייר והוא קיבלו מכתבים של אנשים שהודו להם שעזרנו להם לצאת מהארון, וזה היה שווה את זה".
ב-14 בנובמבר 2014, סטרייק הודיע כי הוא עוזב את הסדרה ושהוא כבר צילם את הסצנות האחרונות שלו.
דמותו עזבה ב-23 בדצמבר 2014 אך הופיעה בהופעה מיוחדת בפרק ב-25 בדצמבר.
לאחר עזיבתו של סטרייק, המפיק הראשי של "איסטאנדרס", דומיניק טרדוול-קולינס, אמר כי אין לו תוכניות לעצב מחדש את דמותו של ג'וני וכי "הדלת פתוחה בפניו לחזור".
הוא גם הוסיף כי הוא "מקווה שסם יחזור".
עם זאת, בפברואר 2016 הוכרז שהדמות תלוהק מחדש לשחקן חדש, כאשר השחקן טד ריילי קיבל את התפקיד באפריל.
סטרייק לוהק לסרט דרמת הפשע "Bonded by Blood 2", שיצא לאקרנים ב-2 בינואר 2017.
הוא כיכב בסרט הפריקוול של פני עור: המנסרים מטקסס 3, "Leatherface", לצד סטיבן דורף.
הסרט מתאר מתבגר, הבורח מבית חולים לחולי נפש עם שלושה אסירים נוספים.
הוא נכתב על ידי סת' מ.
שרווד ובוים על ידי ג'וליאן מורי ואלכסנדר בסטילו.
הצילומים החלו ב-18 במאי 2015 בבולגריה והסתיימו ב-19 ביוני 2015. שנה לאחר מכן סטרייק כיכב בסדרת הטלוויזיה עדות אילמת, והחל להצטלם לסרט "Monster Party" משנת 2017. סטרייק זכה להצלחה בטלוויזיה האמריקאית כמעט מיד, עם תפקידי אורח בסדרות "טיימלס" ו"מיינד האנטר".
הוא גילם את הטלפת ת'יל בסדרת המדע הבדיוני "Nightflyers".
שנה כותרתתפקיד 2010 תפרים (סרט סטודנטים) דמות ראשית 2017Bonded by Blood 2 דין בושלLeatherface ג'דידיה סוייר/ג'קסון/עור 2018Monster Party קספר 2019The Wisdom Tooth דאש גרין2022Helvellyn Edge2023הבחורים בסירה TBA כנופיית דאגרטי ריאן דאגרטיWesthamptonג'יי
שנה כותרתתפקיד 2009–2010 ישו כוכב עליוןיהודה
שנה כותרתתפקיד הערות 2014 על סט עם.
סם סטרייק עצמו מיני סדרת אינטרנט
שָׁנָה פרס קטגוריה עֲבוֹדָה תוֹצָאָה 2014פרסי אופרות הסבון הבריטיות סצנה מרהיבה של השנה (ג'וני יוצא מהארון בפני מייק, עם דני דייר) איסטאנדרס פרס Attitude פרס להכרה במדיה (ג'וני יוצא מהארון בפני מייק, עם דני דייר)
סם ורטולומאוס הוא שחקן אמריקאי.
ורטולומיאוס נולד ב-8 בפברואר 1995 בקווינס, ניו יורק למשפחה ממוצא יווני.
הוא למד בסיטי קולג' של ניו יורק וסיים תואר ראשון בפסיכולוגיה.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 2017 בסדרת הטלוויזיה "בול".
באותה שנה שיחק בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: דיסקברי".
הוא חזר לשחק בעוד פרק בסדרה בשנה לאחר מכן.
בשנת 2018 התארח בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי במחזה פרי עטו של אית'ן כהן "A Play is a Poem".
באותה שנה שיחק בסרט הקצר "The Lost Weekend" לצד השחקן ריד בירני.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Bridge and Tunnel" שיצר, ביים והפיק אדוארד ברנס.
באותה שנה הופיע בסדרת האינטרנט "Swipe Monster" בכיכובה של בארט ווילברט וויד.
בשנת 2023 גילם את מייק במיני-סדרה "The Crowded Room" ששודרה ב-"אפל TV פלוס".
הוא השתתף בסדרה לצידם של טום הולנד בתפקיד הראשי, אמנדה סייפריד ואמי רוסום.
+שנהסדרהתפקידהערות2017בולאדם האריספרק: "Already Gone"2017–2018מסע בין כוכבים: דיסקברידאנבי קונור3 פרקים2018חוק וסדר: מדור מיוחדאיליי הארטליפרק: "In Loco Parentis"2021Swipe Monsterדונובןסדרת רשת; פרק: "A Condemned Sawmill in the Rockaways"2021–2022Bridge and Tunnel ג'ימי פארלתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים2023The Crowded Room מייק6 פרקים2024סעי בובהבארטסרט באורך מלא
סמואל "סם" ג'ון נבולה הוא שחקן בריטי-אמריקאי, בנם של השחקנים אמילי מורטימר ואלסנדרו ניבולה.
סם ניבולה הוא בנם הבכור של השחקנית הבריטית אמילי מורטימר ושל השחקן האמריקאי אלסנדרו ניבולה.
כמו אביהם, האחים התלהבו מטניס בילדותם.
סם ניבולה התפתח לשחקן צעיר ומוכשר והתחרה בטורנירי USTA התאחדות הטיס של ארצות הברית .
ניבולה התגורר בלוס אנג'לס עם משפחתו עד 2012. לאחר מכן הוא עבר לברוקלין, ניו יורק עם הוריו ואחותו.
הופעת הבכורה של ניבולה הייתה בפרק בסדרת הטלוויזיה "Doll & Em".
שנה לאחר מכן הופיע בפרויקט בסרט "River of Fundament".
פרויקט שיתופי חדש בהשראת הרומן האמריקני נורמן מיילר משנת 1983, "River of Fundament", המתרחש במצרים הפרעונית.
הפרויקט נוצר כאופרה לא מסורתית עם סדרה של מופעים חיים חד-פעמיים שבוצעו על פני נופים אמריקאים.
הסרט סובב סביב הנושא של בידוד וניבולה משתתף בו לצד אימו ואביו.
בשנת 2022 שיחק בסרט "With/In", סדרה של סיפורים הסובבים סביב הבידוד בתקופת התפרצות נגיף קורונה.
באותה שנה שיחק בסרט רעש לבן.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "איילין".
בשנת 2024 לוהק ניבולה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה, הלוטוס הלבן.
באותה שנה שיחק במיני סדרה הזוג המושלם.
+שנהסרטתפקידהערות2014River of Fundamentחבר מקהלה2018Blackoutסרט קצר
במאי, תסריטאי ומפיק2021Neighborhood Watchסרט קצר
במאי ותסריטאי2022רעש לבןהיינריך2023איילין (אנ')לי פולקהמאסטרואלכסנדר ברנשטיין
+שנהסדרהתפקידהערות2013דול ואם (אנ')אריאלפרק: "Six"2021המרדף אחרי האהבה (אנ')מאטפרק: "Two"2024הזוג המושלםוויל וינבוריסדרת טלוויזיה של נטפליקס2025הלוטוס הלבןלוקלן רטקליףתפקיד מרכזי בעונה השלישיתTBAPhony סדרה עתידית של הולו
סם חיי הנצח, הידוע גם בשם סם החיים או סם האלמוות, הוא שיקוי המעניק לשותה אותו חיי נצח או נעורים נצחיים.
באמונות ואגדות שונות הסם מרפא את כל המחלות של השותה.
אלכימאים בתקופות ובתרבויות שונות חיפשו את האמצעים לייצור הסם.
אזכור מוקדם של סם חיים נמצא בעלילות גילגמש (מהאלף השני לפני הספירה) שבו גילגמש המלך מפחד מכך שהשנים שחולפות מדרדרות את גופו, וזאת לאחר מות חברו האהוב אנכידו.
הוא מחפש את אותנפישתים (דמות דמוית נח במיתולוגיה המסופוטמית) שהיה משרתו של האלכימאי הגדול של הגשם שהפך מאוחר יותר לבן אלמוות, כדי לבקש את עצתו של מלך הורדוס מארץ האש.
גילגמש מונחה על ידו למצוא צמח בקרקעית הים, דבר שהוא עושה אך מבקש קודם כל לבחון אותו על זקן לפני שינסה אותו בעצמו.
למרבה הצער, הוא נאכל על ידי נחש לפני שהוא מספיק לעשות זאת.
שליטים רבים של סין העתיקה חיפשו את הסם האגדי כדי להשיג חיי נצח.
בתקופת שושלת צ'ין, צ'ין שי חואנג שלח את האלכימאי הטאואיסט שו פו לים עם 500 צעירים ו-500 נשים צעירות כדי למצוא את הסם בהר פנגלאי האגדי, אך חזר מבלי למצוא אותו.
הוא יצא למסע שני עם 3000 נערות ונערים צעירים, אבל אף אחד מהם לא חזר מעולם (האגדה מספרת שהוא מצא את יפן במקום).
הסינים הקדמונים האמינו כי בליעת חומרים מינרלים עמידים לאורך זמן כמו ירקן, צינובר או המטיט תעניק חלק מאותה אריכות ימים לאדם שצרך אותם.
זהב נחשב גם כן רכיב שמחזק במיוחד, שכן הוא היה מתכת יקרה; הרעיון של זהב לשתייה היה קיים בסין עד סוף המאה השלישית לפני הספירה.
הספר האלכימי הסיני המפורסם ביותר, Danjing yaojue ("נוסחאות חיוניות של הקלאסיקה האלכימית") המיוחס לסימיאו (581 - 682 לספירה לערך).
מומחה רפואי מפורסם שנקרא בכבוד "מלך הרפואה" על ידי דורות מאוחרים יותר, דן בפירוט ביצירת שיקויים לאלמוות (כולל מספר מרכיבים רעילים כגון כספית, גופרית וארסנטים), כמו גם אלה לריפוי מחלות מסוימות וייצור אבנים יקרות.
רבים מהחומרים הללו, במקום לתרום לאריכות ימים, היו רעילים באופן פעיל והביאו להרעלת סם אלכימי סיני .
קיסר ג'יאג'ינג בשושלת מינג מת כתוצאה מבליעת מינון קטלני של כספית ב"שיקוי חיים" כביכול שהועלה על ידי אלכימאים.
אמריטה, סם החיים, תואר בכתבים הינדיים.
בפורנאות, שבגלל תבוסתם של השדים בידי האסורים, שני הגזעים שוחרי הכוח, האלוהות השומרת וישנו ביקשה מהדוואות לחצוב את אוקיינוס החלב, כדי שיוכלו לאחזר אמריטה כדי להעצים את עצמם.
מרקורי, שהיה כל כך חיוני לאלכימיה בכל מקום, מוזכר לראשונה במאה ה-4 עד ה-3 לפני הספירה ארתאשסטרה, בערך באותו זמן שהוא נתקל בסין ובמערב.
עדויות לרעיון של הפיכת מתכות בסיסיות לזהב מופיעות בטקסטים בודהיסטים מהמאה ה-2 עד החמישית לספירה, בערך באותו זמן כמו במערב.
ייתכן גם את הסם לאריכות ימים שהאלכימיה של הרפואה והאלמוות הגיעה לסין מהודו, או להפך; בכל מקרה, עבור שתי התרבויות, נראה כי ייצור זהב היה העיסוק המשני, ואילו הרפואה היא העיסוק המרכזי.
אבל לסם האלמוות הייתה חשיבות מועטה בהודו (משום שהיו להם דרכים אחרות בהם האמינו שניתן להשיג אלמוות).
הסמים ההודיים היו תרופות מינרליות למחלות ספציפיות או, לכל היותר, לקידום חיים ארוכים.
עולם האסלאם של ימי הביניים
במסורת האלכימית האירופית, סם החיים קשור ליצירת אבן החכמים.
לפי האגדה, אלכימאים מסוימים צברו מוניטין של יוצרי הסם.
אלה כוללים את ניקולס פלאמל וסן ז'רמן.
בנוסף, עבודה של מייקל סקוט מדברת על זהב כסם חיים.
באנגליה - ויליאם מיד, האיש שהמציא את הסם לאריכות ימים
בדצמבר 2016 נתקל גנן בשם John Allwork במצבה שעליה היה כתוב: לזכרו של ווילאם מיד שנפטר בשנת 1652, בן 148 שנים, תשע חודשים וארבעה ימים.
המצבה נמצאת עד היום בכנסיית סנט.מארי בעיירה הרטפורדשייר.
מגזין אנגלי מספר כי בספר המכיל את כל האזכורים של הרטפורדשייר ממגזין הג'נטלמן בין השנים 1731-1800 קיים מאמר שכותרתו "משפחת מיד.
המאמר גם מצביע על כך שמיד היה קשור ככל הנראה ל"תרופות הפטנט לאריכות ימים של ד"ר מיד" שנמכרו על ידי בתי מרקחת ברחוב הראשי של וור על פי רישומי הכנסייה, היא נחצבה מחדש בינואר 1797 על ידי בנאי סתת מהרטפורד בשם דייוויד קוק.
במגזין נוסף יש כתבה על המצבה ומסופר כי על פי אגדה מקומית, ד"ר מיד פיתח "שיקוי לחיים ארוכים" שנמכר יחד עם תרופות אחרות בעיר.
גם במגזין זה כתוב כי רישומים מקומיים משנת 1781 מתארים "מקרה יוצא דופן זה של אריכות ימים".ההערכה היא שאשתו הכניסה את הכתובת על מצבתו לאחר מותו כדי להגביר את המכירות,
לסם חיי הנצח היו מאות שמות (חוקר מההיסטוריה הסינית מצא לו למעלה מ-1,000 שמות), ביניהם קימיה, אמרית ראס או אמריטה, אאב-אי-חיאט, מהא ראס, אאב-האיוואן, מים רוקדים (Dancing Water), צ'סמה-אי -קאוסאר, מנסארובר או בריכת הצוף, אבן החכמים וסומה ראס.
סם החיים היווה השראה ליצירות אמנותיות כולל אנימציות, קומיקס, סרטים, יצירות מוזיקליות, רומנים ומשחקי וידאו.
כמה דוגמאות הן רומן הפנטזיה של ל' פרנק באום, ג'ון בצק והכרוב, סדרת המדע הבדיוני דוקטור הו, הרומן Tuck Everlasting של נטלי ב-1975 והעיבוד הקולנועי שלו, הארי פוטר ואבן החכמים, בית אנוביס, אמן הבובות, המנגה.
אלכימאי המתכת וגן העדן של הגיהנום: Jigokuraku.
סמואל הוסקינס "סם" מריל הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
מריל נולד באלבקרקי שבניו מקסיקו, וגדל בבאונטיפול שביוטה.
לאחר לימודיו התיכוניים נשלח מטעם הכנסייה המורמונית לשליחות מיסיונרית בת שנתיים בניקרגואה.
בין השנים 2012–2016 למד באוניברסיטת המדינה של יוטה, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה העמיד ממוצעים של 16.8 נקודות, 3.6 אסיסטים ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
מריל נבחר בבחירה ה-60 והאחרונה של דראפט ה-NBA 2020 על ידי ניו אורלינס פליקנס, ומיד הועבר בטרייד למילווקי באקס.
בסיום עונת הרוקי שלו זכה עם הבאקס באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על פיניקס סאנס בסדרת הגמר.
לאורך הפלייאוף שותף מריל ב-8 משחקים בלבד, וקלע 5 נקודות בסך הכול.
באוגוסט 2021 הועבר יחד עם שתי בחירות דראפט עתידיות (סיבוב שני) לממפיס גריזליס, תמורת גרייסון אלן.
בינואר 2022, לאחר שישה משחקים בממפיס, שוחרר מהקבוצה.
באוקטובר 2022 הצטרף לקליבלנד צ'ארג' מליגת הפיתוח של ה-NBA, וב-22 משחקיו בקבוצה קלע 18.4 נקודות בממוצע למשחק, ב-44.1% קליעה לשלוש.
במרץ 2023 חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס.
ב-18 בדצמבר 2023 קבע שיא קריירה של 19 נקודות במשחק מול יוסטון רוקטס, ויומיים לאחר מכן שבר את שיאו כשקלע 27 נקודות (עם 8 שלשות) מול יוטה ג'אז.
סם זל (, 28 בספטמבר 1941 – 18 במאי 2023) היה איש עסקים ונדבן אמריקאי, שעיקר פעילותו הייתה בתחום השקעות בנדל"ן.
חברות שנוסדו על ידיו או שהיו תחת שליטתו כוללות את
אקוויטי רזידנשל, אקוויטי אינטרנשונל, אקוויטי אופיס, קובנטה, טריביון מדיה ואניקסטר.
זל נולד ב-28 בספטמבר 1941 בשיקגו.הוריו, רוחלה, לימים רושל, וברק, לימים ברנרד, זילונקה, היו יהודים שהיגרו לארצות הברית ארבעה חודשים לפני לידתו לאחר שנמלטו מפולין זמן קצר לפני הפלישה הנאצית.
בפולין היה אביו סוחר תבואה.
הם היגרו לארצות הברית עם בתם הצעירה, לאה, דרך רוסיה וטוקיו, והעמידו פנים שהם תיירים בבלט הבולשוי כדי לא להתבלט.
לאחר מכן הם עברו מסיאטל לאלבני פארק, שיקגו, שם אביו הפך לתכשיטן סיטונאי שגם ביצע השקעות מוצלחות בנדל"ן ובשוק המניות.
בכיתה ח' צילם זל בנשף שלו ומכר אותם.
מאוחר יותר הוא קנה מגזינים של פלייבוי במרכז העיר שיקגו ומכר אותם מחדש לחבריו לכיתה בבית הספר העברי תמורת 200% תמורה.
כשהיה בן שתים עשרה עברה המשפחה להיילנד פארק, אילינוי, שם סיים את בית הספר התיכון היילנד פארק.
בשנת 1963 סיים זל תואר ראשון באוניברסיטת מישיגן, שם היה גם חבר באחווה אלפא אפסילון פי.
במהלך לימודיו, זל ניהל בניין דירות בן 15 יחידות תמורת מגורים ואוכל בחינם.
עד זמן סיום לימודיו, הוא ניהל מספר נכסים והכניס רווח נטו של 150,000 דולר.
בשותפות עם אחיו מהאחווה, רוברט ה.
לורי, הוא זכה בחוזה עם בעל פיתוח דירות גדול באן ארבור.
בשנת 1966,סיים לימודי משפטים עם תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת מישיגן.
באותו זמן, הוא ולורי ניהלו למעלה מ-4,000 דירות והחזיקו ב-100–200 יחידות בבעלות מלאה.
לאחר סיום לימודיו, הוא מכר את חלקו בחברת הניהול ללורי ועבר לשיקגו.
לאחר סיום לימודיו, זל עבד כעורך דין במשך שבוע אחד לפני שהחליט שמשפטים אינו מתאים לו.
בעזרת מימון מאחד השותפים הבכירים, רכש בניין דירות בן 99 יחידות בטולדו.
בשנת 1967, הוא רכש מתחם דירות רווחי ברינו, נבדה, ולאחר מכן בילה הרבה זמן ברינו, תואר על ידו כ"פנינה נסתרת" מנקודת מבט של השקעה בנדל"ן.
בשנת 1969, הוצג לג'יי פריצקר, שסיפק לו מימון.
הוא רכש את מגדלי ארלינגטון, אז הבניין הגבוה ביותר ברינו, ב-9 מיליון דולר.
כדי לשכנע את הבעלים למכור, גיסו עשה עסקאות מחוץ לארצות הברית, שהחוקיות שלהן היו בתחום האפור, כדי להגן על המוכרים מפני חובת מס.
זל הגיע להסכם עם רשות המיסים הפדרלית (IRS) למנוע הפעלת פרקליטות תמורת עדותו, בעוד גיסו ריצה עונש מאסר של שנתיים.
בשנת 1968, הקים את החברה שהתגלגלה להיות אקוויטי רזידנשל ולאחר שנה הצטרף אליו שותפו לשעבר, רוברט ה.
לורי נפטר מסרטן ב-1990 בגיל 48. במהלך המיתון של 1973–1975, זל הצליח לרכוש רכוש רב במחיר נמוך מאוד, המלווים לא רצו לעקל וזל סיפק תוכניות פיננסיות שיאפשרו להחזיר את החוב אל המלווים.
במהלך המיתון של תחילת שנות ה-90, זל ערב אישית על הלוואות בסך 600 מיליון דולר ועבד שעות רבות, כ-80 שעות בשבוע.
לאחר מכן, הוא ניסה למשוך משקיעים נוספים כדי לפזר את הסיכון.
באוגוסט 1993, לאחר רכישת תיק נכסים גדול מבארי שטרנליכט תמורת 20% מהחברה, החברה הפכה לחברה ציבורית דרך הנפקה ראשונית לציבור.
באותה עת, החברה החזיקה ב-22,000 דירות.
בשנת 1976, הקים את החברה שהפכה להיות אקוויטי אופיס, במטרה להשקיע בבנייני משרדים.
בשנת 1984 הקים את אקוויטי לייף סטייל פרופרטיס.
בבעלותה יותר מ-400 חניוני קרוואנים או פארקים ניידים.
בשנת 2012 תרם 10 מיליון דולר למוזיאון לאמנות עכשווית בשיקגו.
בשנת 2014 תרם 17 מיליון דולר לתזמורת הסימפונית של שיקגו.
בשנת 2014 תרם 10 מיליון דולר ל־Start Early (לשעבר The Ounce of Prevention Fund) שמקדמת התפתחות לגיל הרך בקהילות מוחלשות באילינוי.
זל תרם 3.1 מיליון דולר למרכז הבינתחומי הרצליה בישראל.
תרם גם למרכז הישראלי לקידמה חברתית וכלכלית, צוות חשיבה ישראלי בעל אוריינטציה של שוק חופשי שהוקם על ידי דניאל דורון, הוועד היהודי האמריקאי ובית הספר ברנרד זל אנשה אמת יום, בית ספר יסודי יהודי בשיקגו על שם אביו.
בשנת 2015 תרם יותר מ-10 מיליון דולר לתיכון היהודי בשיקגולנד, אשר שינה את שמו של בית הספר לתיכון יהודי רושל זל, על שם אמו.
זל נישא שלוש פעמים והתגרש פעמיים; היו לו שלושה ילדים: בן, מתיו ובתו, ג'ואן זל גיליס, מנישואיו הראשונים לג'נט (לבית סקולניק) זל קסלר; ובת מאומצת, קלי זל פפט, מנישואיו השניים.
נישואיו השניים החלו ב-1979 והסתיימו ב-1994 אשתו השלישית הייתה הלן (לבית הרצוג) פאדים זל.
זל היה רוכב אופנוע נלהב.
לעיתים קרובות הוא רכב על הדוקאטי שלו לעבודה במהירויות גבוהות ופעם הוא רכב על אופנוע במהירות של על פני כבישי הפמפס.
הוא הקים את Zell's Angels, קבוצה של טייקונים שהיו רוכבים על אופנועים ברחבי העולם.
בנוסף היה גם גולש סקי, שחקן ראקטבול, חובב פיינטבול וחובב ספורט.
לזל היו בתים בשיקגו, סאן ואלי, איידהו ומאליבו , קליפורניה.
ב-1998, הוא קנה בית בשטח של 12,000 רגל מרובע במאליבו, קליפורניה, שתוכנן על ידי ג'ון לאוטנר תמורת 13 מיליון דולר.
נכון בפברואר 2023 הונו הוערך בשווי של 5.3 מיליארד דולר, לפי פורבס.
: Straight Talk From a Business Rebel, המפרט את הפילוסופיה העסקית שלו על מציאת הזדמנויות עסקיות והשקעה בכל מקום, פורסם על ידי Portfolio.
זל תרם 100,000 דולר ל־Restore Our Future, ה־Super PAC שתמך בקמפיין הנשיאותי של מיט רומני בשנת 2012. בשנת 2015 הוא תרם $50,000 לג'ון בולטון.
בשנת 2019, הוא ואשתו תרמו כל אחד $75,000 לקמפיין של ראש עיריית שיקגו לורי לייטפוט.
הוא גם תרם תרומות קטנות יותר לחברי המפלגה הדמוקרטית והן המפלגה הרפובליקנית.
1987, פרס לוח הזהב של האקדמיה להישגים
1999, היכל התהילה של איגוד המתווכים בשיקגו
2007, פרס קלוג למנהיגות מכובדת
סם סטרלי הוא שחקן אמריקאי.
סטרלי נולד וגדל בסינסינטי, אוהיו.
הוא למד בתיכון אנדרסון וסיים את לימודיו ב-2013. הוא סיים את לימודיו בבית הספר לתיאטרון באוניברסיטת דפול בשנת 2017.
סטרלי החל את קריירת המשחק שלו ב-2016, זמן קצר לפני שסיים את לימודיו בקולג'.