tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא פרש מהפוליטיקה, לעיתים נאם בציבור אולם לא ייעץ לאף אחד.
באחד מנאומיו חשף אנדרטה לזכרו של הנרי קליי, ושיבח את שותפו הפוליטי לשעבר, שהעריץ בשל הפשרה בנוגע למכס ב-1833. הנשיא לשעבר נכח במסיבות רבות של האליטה של וירג'יניה.
לאחר שפשיטתו של ג'ון בראון על מחסן נשק בהארפר'ס פֵרִי הציתה פחד מניסיונות לשחרר את העבדים או מרידות עבדים, התארגנו בווירג'יניה מיליציות.
הקהילה של טיילר בחרה בו להוביל את המשמר המקומי.
לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, חזר טיילר אל החיים הציבוריים בוועידת השלום של וירג'יניה שהתכנסה בוושינגטון בפברואר 1861 בניסיון למנוע מלחמה.
הוועידה ניסתה למצוא פשרה ולמנוע מלחמת אזרחים, אפילו כשהחלו לכתוב את חוקת הקונפדרציה במונטגומרי.
אף על פי שהוביל את הוועידה, טיילר התנגד להחלטות הסופיות שלה, שהרגיש שנכתבו בידי נציגי המדינות החופשיות, לא הגנו על זכויות בעלי העבדים בטריטוריות ולא פיצו את הדרום העמוק ושמרו על האיחוד.
הוא הצביעה נגד ההחלטות, שהוועידה שלחה לקונגרס לאישור בפברואר 1861 כתיקון לחוקה.
באותו היום שוועידת השלום החלה, נבחר טיילר לוועידת הפרישה מווירג'יניה, וניהל אותה ב-13 בפברואר 1861. הוא הפסיק לחפש פשרה והבין שהדרום יאלץ לפרוש, אולם לא חשב שהדבר יגרום למלחמה.
באמצע מרץ דיבר נגד החלטות ועידת השלום, וב-4 באפריל, תמך בפרישה לאחר שהוועידה דחתה את הרעיון.
ב-18 באפריל, לאחר ההתקפה על פורט סאמטר והחלטתו של לינקולן לגייס חיילים, תמך טיילר, יחד עם רוב הצירים, בפרישה.
הוא הנהיג את הוועדה שנועדה להסדיר את תנאי כניסתה של וירג'יניה לקונפדרציה וקבע את משכורות הקצינים בצבא.
ב-14 ביוני, חתם על צו הפרישה מהאיחוד, וכעבור שבוע הוא נבחר לקונגרס המחוזי.
טיילר החל לכהן בקונגרס ב-1 באוגוסט 1861, ושירת עד לפני מותו ב-1862. בנובמבר 1861 נבחר לבית הנבחרים של הקונפדרציה, אולם מת לפני המושב הראשון בפברואר 1862.
במהלך חייו של טיילר, הוא היה חולה מאוד.
ככל שהזדקן יותר, סבל מהתקררויות במהלך החורף.
ב-12 בינואר 1862, לאחר שהתלונן על קור וסחרחורת, הוא הקיא והתמוטט.
הטיפול לא השיב לו את בריאותו, והוא תכנן לחזור אל ביתו ב-18 בינואר.
לילה לפני כן החל להיחנק, ולאחר חצות, לגם ברנדי בפעם האחרונה ואמר לרופא שלו "אני הולך.
לאחר מכן מת, כנראה משבץ.
מותו של טיילר היה היחיד בתולדות הנשיאים שלא הוכר בוושינגטון בגלל נאמנותו לקונפדרציה.
הוא ביקש קבורה פשוטה, אולם נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס תכנן קבורה מפוארת שתציג את טיילר כגיבור לאומה החדשה.
בקבורתו, ארונו של הנשיא העשירי נעטף בדגל הקונפדרציה.
הוא הנשיא היחיד שנקבר תחת דגל זר.
טיילר קבור בבית הקברות בריצ'מונד, ליד אחוזת הקבר של הנשיא לשעבר ג'יימס מונרו.
על שמו נקראה עיר בטקסס, על תפקידו בסיפוח המדינה.
נשיאותו של טיילר שנויה במחלוקת בקרב מדעני המדינה.
ההיסטוריונים לא רואים בו כנשיא טוב, וטוענים שלקה בחסר בתור נשיא ונחשב לאחד מהפחות מוצלחים.
סקר מיקם אותו במקום ה-35 מבין 42 נשיאים דאז.
טיילר קבע תקדים בכך שהפך מסגן הנשיא לנשיא.
התעקשותו שהיה נשיא ולא נשיא בפועל, הייתה דגם לשבעה נשיאים אחרים שהפכו מסגנים לנשיאים.
ב-1967, הכיר התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית בעמדתו של טיילר.
ישנם מלומדים ששיבחו את מדיניות החוץ של טיילר, כמו ההסכם עם בריטניה וסיפוח טקסס.
הם טוענים שטיילר היה נשיא יותר חזק ממה שזוכרים אותו, שהיה אמיץ, כנה ולוחם עבור אמונותיו.
ספר מ-2008, שדירג את כל הנשיאים לפי השלום, השגשוג והחירות בתקופתם, דירג את טיילר כנשיא הטוב ביותר.
נטען שטיילר הביא כבוד לבית הלבן, כיוון שסירב להתפשר על עקרונותיו.
רבים טוענים שנאמנותו לקונפדרציה פוגעת בהישגיו כנשיא.
בספר על טיילר, נטען שלא הצליח כנשיא בגלל גורמים חיצוניים שפגעו בו.
הראשון מביניהם היה הנרי קליי, שרצה להגשים את חזונו בנושא הכלכלה של אמריקה.
לאחר שג'קסון השתמש בכוחותיו כנשיא, הוויגים חפצו בנשיא שישלט בידי הקונגרס, וקליי החשיב את טיילר כחייל שלו.
טיילר התנגד לכך ולכן התרחש פילוג בין הרשויות.
בגלל הצלחותיו במדיניות החוץ, נטען שנשיאותו אמנם לקתה בחסר, אולם לא הייתה כישלון.
אקדמאים שיבחו וביקרו את טיילר, אולם רוב הציבור האמריקני לא מכיר אותו יותר מדי.
טיילר נחשב לאחד מהנשיאים האלמוניים ביותר.
ג'ון ג'וזף טרבולטה הוא שחקן קולנוע, רקדן וזמר אמריקאי.
טרבולטה נולד בעיירה אנגלווד בניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה נוצרית קתולית.
יש לו שלוש אחיות ושני אחים המבוגרים ממנו.
מגיל צעיר עודדו הוריו אותו ואת אחיו לאהוב תיאטרון, ואף הקימו במרתף ביתם תיאטרון בו הועלו הפקות משפחתיות.
בגיל 16 עזב את בית הספר על מנת ללמוד משחק.
טרבולטה נישא לשחקנית קלי פרסטון ב-1991. בנם הראשון, ג'ט, נפטר ב-2 בינואר 2009 בגיל 16 במהלך חופשת חג המולד באיי בהאמה, כתוצאה מפרכוסים שנגרמו ככל הנראה ממחלת קווסאקי.
בשנת 2000 נולדה בתם אלה בלו, ובנובמבר 2010 נולד בן נוסף.
קלי פרסטון נפטרה ב-12 ביולי 2020 אחרי מאבק שנמשך שנתיים במחלת סרטן השד.
טרבולטה חובב טיס, ובבעלותו מטוס בואינג 707. הוא ידוע גם כרקדן, כישרון שניכר בחלק מסרטיו.
מאז 1975 חבר טרבולטה בכנסיית הסיינטולוגיה.
הוא החל בקריירת המשחק שלו בסדרת הנוער "קוטר חוזר הביתה" בשנים 1975–1979. הפכה אותו הסדרה לאליל נוער, והוא הקליט בעקבותיה שלושה אלבומי פופ, ואף זכה בתואר "זמר השנה" של המגזין "בילבורד".
הופעתו המוצלחת הראשונה בקולנוע הייתה בסרט האימה "קארי" של הבמאי בריאן דה פלמה, וכוכבו דרך לאחר ששיחק בתפקיד הראשי בסרט המוזיקלי "שיגעון המוזיקה", עליו אף קיבל מועמדות לפרס אוסקר, ובעקבותיו כיכב בסרט הקאלט המוזיקלי "גריז".
למרות הצלחתו הגדולה בסוף שנות השבעים, בשנות ה-80 כבר נחשב טרבולטה לשחקן שתהילתו מאחוריו.
בשנת 1989 חזר טרבולטה לככב בסרט "תראו מי שמדבר" (וכיכב גם בשני סרטי ההמשך שלו), אך חזרתו הגדולה למרכז הבמה הייתה בסרט הפולחן "ספרות זולה" של הבמאי קוונטין טרנטינו שיצא ב-1994. על תפקידו בסרט זה היה מועמד לפרס אוסקר.
בסוף שנות ה-90 השתתף בעיקר בסרטי אקשן עתירי תקציב, ובשנת 2000 שיחק בסרט המדע הבדיוני "הקרב על כדור הארץ", שהיה כישלון קופתי גדול ונקטל בידי המבקרים.
טרבולטה זכה בפרס ראזי (פטל הזהב) לשחקן הגרוע ביותר על תפקידו בסרט וזעם על התקשורת והמבקרים, משום שמפיקי הסרט איבדו את כספם וכמעט הגיעו לפשיטת רגל.
בשנת 2007 השתתף בסרט המוזיקלי "היירספריי" לצד מישל פייפר, אמנדה ביינס, ג'יימס מרסדן, קווין לטיפה וזאק אפרון.
בשנת 2008 דיבב בסרט האנימציה "בולט" לצידה של השחקנית מיילי סיירוס, עמה הקליט לסרט את השיר "I Thought I Lost You" אשר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2009 שיחק לצידו של דנזל וושינגטון בסרט "חטיפת הרכבת התחתית 123" ובסרט .
בשנת 2010 שיחק בסרט "מפריז באהבה" בהפקתו של לוק בסון.
בשנת 2014 שיחק לצד טיי שרידן, בסרט הקולנוע הזייפן.
בשנת 2015 שיחק בסרט הפעולה "חיים על מתח גבוה" לצידם של קייט בוסוורת', שרון סטון, גיל בלוז ואמילי אולרופ.
במאי 2025 פורסם כי טרבולטה יככב בסרט מתח הישרדותי בשם "Black Tides".
טרבולטה יגלם את ביל פירס, אב מנוכר שמנסה להתקרב לבתו ולנכדו, אך מוצא את עצמו נאבק על חייו כשסירתם מותקפת על ידי לווייתני אורקה סוררים מול חופי דרום ספרד.
קוטר חוזר הביתה (1975–1979) - בתפקיד: וינסנט "ויני" ברברינו
סיפור פשע אמריקאי (2016) - בתפקיד: רוברט שפירו
הארט מת לחיות (2020) - בתפקיד: רון ווילקוקס.
סר ג'ון טניאל היה מאייר אנגלי, שידוע בעיקר בזכות איוריו לשניים מספריו של לואיס קרול: "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ו"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם".
הוא צייר קריקטורות רבות עבור המגזין פאנץ' בסוף המאה ה-19 ואמנים כמו אדוארד גורי, מארק ריידן ודיים דארסי הושפעו ממנו.
מקבילו האמריקאי המובהק הוא ג'ון ר.
ניל, שאייר את סדרת ספרי עוץ מאת פרנק באום.
טניאל נולד בלונדון ולמד את המקצוע בעצמו.
אף על פי שהיה מתמחה על-תנאי, ואחר כך סטודנט באקדמיה המלכותית לאמנויות.
ב-1840 איבד עין אחת, כתוצאה מתחרות סיוף.
ב-1836 שלח את הציור הראשון שלו לתערוכה של אגודת האמנים הבריטים, וב-1845 שלח קריקטורה בגודל מטר וחצי - אלגוריה של הצדק - לתחרות תכנון ציורי קיר עבור ארמון וסטמינסטר החדש.
הוא קיבל עבורה מקדמה של 200 פאונד והזמנה לצייר פרסקו באולם ההמתנה העליון (אולם המשוררים) בבית הלורדים.
למרות נטייתו לאמנות גבוהה, הוא כבר היה מוכר ומוערך כהומוריסט וכישרונו לקריקטורות מלומדות טופח ופותח בזכות ידידותו המוקדמת עם צ'ארלס קין.
בחג המולד 1850 הוזמן על ידי מארק למון למלא משרה של מאייר בצוותא (עם ג'ון ליץ') בפאנץ', לאחר שריצ'רד דויל התפטר ממנו פתאום כי נעלב מגישת העיתון כלפי הכס הקדוש, שכונתה התוקפנות.
טניאל נבחר למלא את החלל הזה, ביוזמת דאגלס ג'רולד, בזכות איוריו המצוינים למשלי איזופוס שבהם בלטו עוצמה אמנותית, הבחנה הומוריסטית והכרת בעלי-חיים.
תרומתו הראשונה הייתה ציור במכתב הפתיחה המופיע בעמ' 224 של כרך 19 של פאנץ'.
הקריקטורה הראשונה שלו הייתה לורד ג'ק קוטל הענק: היא הראתה את לורד ג'ון ראסל, שמכתבו על התוקפנות פורסם אז, תוקף בגבורה עם חרב האמת והחופש את הקרדינל וייזמן החמוש בשרביט.
ב-1852 מוצאים את האריה הראשון של טניאל, וגם איור הזיכרון (לאדם שמת) הראשון שלו.
הוא השתלט בהדרגה על הקריקטורה הפוליטית השבועית, שג'ון ליץ' שמח להשאיר בידיו כדי שיוכל להתרכז בתמונות של חיים ואופי.
עבודתו של ליץ' הייתה בעיקרה פארסה, לעומתה זו של טניאל הייתה קומדיה איכותית, ולעיתים תכופות טרגדיה.
כשטניאל פרש מפאנץ' בינואר 1901 נערך לכבודו משתה פרידה ב-12 ביוני בראשות ארתור ג'יימס בלפור, אז מנהיג בית הנבחרים, ובנוכחות נציגים מכובדים של האליטה של בריטניה.
באותו אירוע תיאר מר בלפור את טניאל כאמן כביר וג'נטלמן מצוין וזכה לתשואות.
התכונה העיקרית של עבודתו של טניאל היא נאמנות הציור, דיוק המגע, החן וההדר ובמידת האפשר ידידותיות הסאטירה.
טניאל רומם את הקריקטורה הפוליטית למעלת קומפוזיציה קלאסית שלרוב מכילה איכות אצילית.
עבודותיו של טניאל מזכירות פסלים; הן מקוריות ולא מאולצות, וקשה לדעת לפיהן שהאמן צייר אותן מזיכרון ולא ממודל.
זכה בתואר אבירות ב-1893 בהמלצת ויליאם יוארט גלאדסטון, לא רק בזכות ציוריו בשחור ולבן אלא גם הודות לחוש ההומור והטעם הטוב שעירה לחיים הפוליטיים.
מבלי לבטא דעות פוליטיות משלו, קיבל עליו טניאל בעבודתו את דעות העיתון הליברליות, לאחר שעפרונו ריכך אותן קמעה.
איוריו השבועיים של סר ג'ון טניאל במשך חצי מאה משקפים את ההיסטוריה הפוליטית לא רק של אנגליה אלא במידת מה של העולם כולו.
את האיורים מעטרות כמה דמויות שהמציא האמן, שאת יופיין הקלאסי אי אפשר למצוא בעבודותיהם של מאיירים קודמים (לדוגמה, ראו את איורו הקלאסי של טניאל "מפילים את הטייס" שהופיע בפאנץ' ב־20 במרץ 1890).
ב-1895 וב-1900 הוצגו עבודותיו של טניאל בתערוכות פומביות.
סר ג'ון טניאל הוא גם מתכנן הפסיפס לאונרדו דה וינצ'י בחצר הדרומית במוזיאון ויקטוריה ואלברט.
ציוריו בצבעי מים הופיעו מפעם לפעם בתערוכות במוסד המלכותי לציירים בצבעי מים (הוא נבחר לחבר בו ב-1874).
הוא היה מוכשר גם בעבודה על גלופות עץ: ציורו Lalla Rookh הוא אולי הטובה בעבודותיו מבחינת תכנון, עידון, עוצמה והצטיינות טכנית.
הרפתקאות אליס בארץ הפלאות מאת לואיס קרול (1866)
מבעד למראה ומה אליס מצאה שם מאת לואיס קרול (1870)
מיצירותיו של אדגר אלן פו (1857)
סיפורי אלף לילה ולילה (1863)
Poems של בארי קורנוול, וספרים נוספים
הוא גם תרם ל"פעם בשבוע", פרסומי איגוד האמנות, וכו'.
ג'ון ואטס יאנג היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני, תוכנית אפולו ומעבורת החלל.
השתתף בג'מיני 3, ג'מיני 10, אפולו 10, אפולו 16, וטיסות המעבורת STS-1 ו-STS-9. בכך היה לאסטרונאוט הראשון שטס שש פעמים לחלל.
בוגר במדעים בהצטיינות יתרה בהנדסת אווירונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, 1952.
בתום לימודיו הצטרף לצי ארצות הברית ושירת על סיפון המשחתת USS LAWS במהלך מלחמת קוריאה, ומשם יצא לקורס טיס.
הוצב בטייסת הקרב 104 למשך 4 שנים, שם הטיס מטוסי גראמן F-9 קוגאר וקרוסיידר.
לאחר אימונים כטייס ניסוי ב בשנת 1959, הוצב במרכז לניסויי טיסה של הצי למשך 3 שנים.
בשנת 1962 קבע שיא עולמי בזמן טיפוס לגובה, כאשר טיפס לגובה של 3 ו-25 ק"מ במטוס F-4 פנטום, אותו בחן.
לאחר מכן שירת כקצין תחזוקה של טייסת הפנטומים 143. פרש מהצי בדרגת (אלוף-משנה) בשנת 1972.
ב-18 במאי 1969 שוגר כטייס מודול הפיקוד של אפולו 10, יחד עם יוג'ין סרנן וטום סטאפורד.
בנוסף, היה טייס גיבוי בג'מיני 6, טייס גיבוי של מודול הפיקוד של המשימה השנייה של אפולו (שבוטלה לאחר שריפת אפולו 1) ושל אפולו 7, ומפקד גיבוי של החללית באפולו 13 ו-17.
בשנת 1973 מונה לראש ענף מעבורת החלל של משרד האסטרונאוטים.
בתפקיד זה סיפק תמיכה מבצעית והנדסית לעיצוב ופיתוח מעבורת החלל.
בספטמבר 1974 מונה לראש משרד האסטרונאוטים.
הוא שימש בתפקיד זה עד מאי 1987. מאז ועד פברואר 1996 שימש כעוזר מיוחד למנהל מרכז החלל ג'ונסון לענייני הנדסה, מבצעים ובטיחות.
במסגרת תפקידים אלה ניהל וקידם את תוכנית מעבורת החלל, וטיפל בנושאי הנדסה ובטיחות של המעבורת.
בפברואר 1996 מונה למשנה למנהל מרכז ג'ונסון, האחראי לפיקוח על כל פעולות נאס"א עליהן ממונה המרכז, מבחינת הנדסה, פעולות ובטיחות.
גם כאשר החזיק בתפקידים בכירים במרכז ג'ונסון, עדיין היה אסטרונאוט פעיל.
הוא הוצב למשימה STS-61J, אך המשימה בוטלה לאחר אסון צ'לנג'ר.
הוא האסטרונאוט בעל הקריירה הארוכה ביותר בהיסטוריה.
מדליית הכבוד החללית של הקונגרס, 1981
שישה תוארי דוקטור לשם כבוד
ועוד יותר מ־80 עיטורים שונים מנאס"א, מהצי האמריקני ומארגונים אחרים.
ג'ון ג'ורג טרי הוא כדורגלן עבר אנגלי.
טרי שיחק ברוב שנותיו כבלם בצ'לסי האנגלית במדיה רשם למעלה מ-500 הופעות בכל המסגרות וזכה חמש פעמים באליפות הפרמייר ליג האנגלית, ארבע פעמים בגביע האנגלי, שלוש פעמים בגביע הליגה, פעם אחת ליגת האלופות ופעם אחת בליגה האירופית.
מאוגוסט 2006 עד אוקטובר 2011 היה הקפטן של נבחרת אנגליה שאותה ייצג ב-78 משחקים מ-2003 עד פרישתו מהנבחרת בספטמבר 2012.
טרי, יליד בארקינג שבלונדון, החל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל סנראב (Senrab) בליגת החובבנים, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של וסטהאם יונייטד.
בגיל 14 כבר שיחק בקבוצת הנוער של צ'לסי (באותו זמן דווקא בתור קשר).
משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נערך ב-28 באוקטובר 1998, הוא הוכנס בדקה ה-86 למשחק במסגרת גביע הליגה נגד אסטון וילה.
כבר באותה שנה זכה טרי לתואר "השחקן הצעיר של השנה" מטעם המועדון.
בשנת 2001 הוא נבחר לשחקן העונה של צ'לסי.
בשנת 2004, לאור פציעתו של מרסל דסאי, הפקיד המאמן קלאודיו ראניירי את סרט הקפטן בידיו של טרי בפעם הראשונה.
יכולתו המצוינת בתקופה זו הובילה למינויו של טרי כקפטן הקבוע בעונת 2004/2005, כאשר מונה ז'וז'ה מוריניו למאמן.
בעונה זו זכתה צ'לסי לאליפות ראשונה אחרי 50 שנה ושנייה בסך הכל, תוך תצוגה אישית טובה של טרי שזיכתה אותו בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית.
בעונה שלאחר מכן זכה עם צ'לסי באליפות השנייה ברציפות.
בשנת 2010 זכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בשנת 2012 זכה עם צ'לסי בליגת האלופות, לראשונה בתולדות המועדון, ובשנת 2013 זכה עמה בליגה האירופית.
בשנת 2015 זכה באליפות הרביעית שלו עם צ'לסי, ובשנת 2017 זכה טרי באליפות החמישית והאחרונה שלו עם צ'לסי.
ב-31 בינואר 2016 הודיע שלא יאריך את חוזהו שמסתיים ב-2017, לאחר 21 שנות משחק במדי צ'לסי.
ב-3 ביולי 2017 חתם באסטון וילה מליגת המשנה.
ב-7 באוקטובר 2018 פרש מכדורגל בגיל 37.
טרי היה שחקן קבוע בנבחרת אנגליה, וזכה לשחק ביורו 2004, במונדיאל 2006 ובמונדיאל 2010.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת נערכה ב-3 ביוני 2003 במשחק ידידות נגד סרביה ומונטנגרו, אליו הוא הוכנס כמחליף בדקה ה-45. משחקו המלא הראשון היה מול קרואטיה ב-20 באוגוסט 2003.
את שערו הראשון במדי אנגליה כבש טרי במשחק ההכנה למונדיאל 2006 נגד הונגריה ב-30 במאי 2006. באותה שנה מונה לקפטן הנבחרת, ובשנת 2012 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת.
ב-10 באוקטובר 2018 מונה טרי לעוזרו של דין סמית' באסטון וילה.
ביולי 2021 עזב את המועדון.
החל מינואר 2022 מועסק כיועץ בצוות האימון של אקדמיית הנוער של צ'לסי.
ב-15 ביוני 2007 התחתן עם ארוסתו טוני פוּל בארמון בלנהיים וב-18 במאי 2006 נולדו לזוג תאומים.
טרי חגג את הולדתם לאחר שכבש נגד הונגריה במשחק הכנה למונדיאל 2006 כאשר הוא ביצע "תינוק בנדנדה" כחגיגה.
אחיו פול משחק גם הוא כדורגל באופן מקצועני והוא נשוי לאחותו של פול קונצ'בסקי, חברו של טרי לקבוצת החובבים "סנראב".
בשנת 2002 הוגש נגד טרי כתב אישום בגין תקיפה לאחר שהוא ושני כדורגלנים נוספים היו מעורבים בקטטה במועדון לילה.
טרי אמנם זוכה מכל אשמה, אך במהלך הפרשה הוטל עליו איסור לשחק בנבחרתו הלאומית והוא נמנע מלהשתתף במונדיאל 2002.
בפברואר 2010 פורסם שטרי ניהל רומן עם בת זוגו לשעבר של ויין ברידג', שחקן עבר בצ'לסי.
בעקבות המקרה, מאמן הנבחרת, פאביו קאפלו, בחר למנות את שחקן מנצ'סטר יונייטד ריו פרדיננד לקפטן הנבחרת במקומו של טרי.
שנה מאוחר יותר החזיר קאפלו את תפקיד הקפטן לטרי.
באוקטובר 2011, במהלך משחק פרמייר ליג בין קווינס פארק ריינג'רס לצ'לסי, נתפס טרי מקלל את בלם קווינס פארק ריינג'רס, אנטון פרדיננד, בקללות גזעניות.
בעקבות המקרה, החליטה ההתאחדות לכדורגל האנגלית לנשל את טרי ממשרת קפטן הנבחרת האנגלית, וגם נמצא כי יש מקום להעמידו למשפט פלילי.
טרי הפגוע שקל לפרוש מהנבחרת, אך לבסוף נשאר ואף נמנה בסגל למשחקי יורו 2012 שנערך בפולין ובאוקראינה.
בעקבות הפרשה, התפטר מאמן נבחרת אנגליה, פאביו קאפלו, לאחר שההתאחדות לכדורגל האנגלית הדיחה את טרי מתפקיד הקפטן מבלי להתייעץ עמו.
ב-13 ביולי 2012 בית משפט בלונדון זיכה את טרי מאשמה של פגיעה גזענית, אולם לאחר שבועיים ממתן הפסיקה, הודיעה התאחדות הכדורגל האנגלית כי היא תובעת את טרי מחדש.
בעקבות זאת הודיע טרי ב-23 בספטמבר על פרישה מנבחרת אנגליה.
ב-27 בספטמבר החליטה ההתאחדות להרחיקו מ-4 משחקים בנוסף לקנס על סך 220 אלף ליש"ט.
ג'ון מייקל טוּרְטוּרוֹ הוא שחקן אמריקאי סיציליאני, זוכה פרס אמי.
טורטורו ידוע בעיקר בתפקידיו בסרטי האחים כהן משנות ה-90 ובסרט "אחי, איפה אתה?" משנת 2000 שאותו ביימו האחים כהן.
נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי.
למד לתואר ראשון באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בניו פלאץ, ולתואר שני בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
את הופעותיו הראשונות עשה בשנות ה-80 בהצגות אוף ברודוויי ובסרטים שזכו להצלחה מקומית בלבד.
ב-1988 שיחק בסרט "5 פינות" לצד טים רובינס וג'ודי פוסטר.
ספייק לי התרשם מהופעתו בסרט זה וליהק אותו לעשה את הדבר הנכון.
ב-1990 עשה את הופעתו הראשונה אצל האחים כהן בסרט צומת מילר ושנה לאחר מכן בתור ברטון פינק בברטון פינק ובעוד שני סרטים נוספים של האחים כהן.
דמותו של "חזוס" (ישו) שגילם טורטורו בסרטם של האחים כהן, ביג לובובסקי, הפכה לדמות קאלט על אף שזכתה לדקות מסך ושורות תסריט מועטות.
ב-2005 זכה בפרס אמי עבור משחקו בסדרה מונק בתור אחיו הסובל מבעיות נפשיות של אדריאן מונק.
בשנת 2014 ביים את הסרט "רק ג'יגולו" שבו הוא משחק תפקיד מרכזי, בהשתתפות וודי אלן.
בשנת 2016 שיחק בדרמת האגרוף "ידי האבן" לצידם של רוברט דה נירו, אדגר רמירס, ואשר.
באותה שנה גילם את דמותו של עורך הדין הנוירוטי ג'ון סטון, שסובל מאקזמת רגליים חריפה ואלרגיות כלליות בדרמת הטלוויזיה ליל האירוע שזכתה בשבחים רבים.
בנובמבר 2019 לוהק לגלם את קרמיין פלקונה, ראש המאפיה בעיר גות'אם, בסרט באטמן שיצא לאקרנים בשנת 2022.
בשנת 2022 כיכב בסדרת הדרמה "ניתוק" מבית אפל TV, בבימויו של בן סטילר.
בשנת 2024 שיחק בסרט החדר הסמוך של פדרו אלמודובר, כידיד של ג'וליאן מור, אחת משתי הגיבורות העיקריות בסרט.
טורטורו נשוי לשחקנית היהודיה קתרין בורוביץ', ולזוג שני ילדים, אמנדו ודייגו.
איידה טורטורו היא בת דודה שלו.
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס אמי אמנותי לבידור בפריים טייםהשחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמהמר וגברת סמית'2025פרס אמי לבידור בפריים טייםשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמהניתוק
ג'ון טולנד היה מראשוני הדאיסטים הבריטים, האדם הראשון שכינה את עצמו הוגה חופשי ומתומכי האמנציפציה ליהודים.
טען שהיהודי הוא ככל האדם, שכן אין הבדל בין דת וגזע, ואין זה מעניינה של הכנסייה לכפות את הדת על אזרחי המדינה.
הראה שהיהודים הם העם העתיק היחידי שלא נעלם, לעומת המצרים, היוונים ואחרים שנעלמו מהעולם.
הוא התבסס על כתביהם של ג'ון לוק, הובס ושפינוזה ועל כתבי אפולוגטיקה של שמחה לוצאטו ומנשה בן-ישראל.
אחת ממטרותיו הייתה שהיהודים יקבלו אמנציפציה ואזרחות בריטית.
ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי היה מפקד צבא ואציל אנגלי.
ג'ון טלבוט נולד בשנת 1384, למשפחת ברונים אנגלית ממוצא נורמנדי.
מ-1404 עד 1413 שירת בוויילס נגד המורדים, ואחרי כן התמנה על ידי הנרי החמישי, מלך אנגליה לסגן מושל אירלנד - תפקיד שבו החזיק במשך חמש שנים.
מ-1420 עד 1424 שירת בצרפת והשתתף שם במספר קרבות, וב-1425 שב לתפקידו באירלנד לתקופה קצרה.
ב-1427 שב לצרפת, השתתף במצור על אורליאן אך נפל בשבי ב-18 ביוני 1429 ושוחרר כעבור ארבע שנים תמורת שחרורו של אביר צרפתי משבי האנגלים.
ג'ון טלבוט נודע בתוקפנותו על מנת לשמור על נחלות אנגליה בצרפת, ובעקבות הצטיינותו בקרבות ובהתנגשויות קיבל את התואר רוזן שרוסברי, וטפורד ווקספורד.
ב-1436 הוביל כוח צבאי קטן לניצחון על הצרפתים ליד העיר רואן שבנורמנדיה.
ב-1437 עבר את הנהר סום ולחם בהצלחה נגד צבאו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה שחתם על הסכם שלום עם שארל השביעי, מלך צרפת שנתיים לפני כן.
ב-1440 כבש את עיר הנמל ארפלר שבנורמנדיה, וב-1441 תקף את הצבא הצרפתי על הנהר סן מצפון לפריז.
ב-1445 התמנה על ידי הנרי השישי, מלך אנגליה למושל צרפת, אך ב-1449 נלקח כבן ערובה על ידי הצרפתים ברואן.
אחרי שנשבע שלא לשאת עוד נשק נגד מלך צרפת, שוחרר ושב לאנגליה.
ב-1452 נחת עם צבאו לחופי דוכסות אקוויטניה (כיום חבל אקיטן בדרום מערב צרפת), ובמהרה השתלט על כל שטחה של דוכסות זו.
בעקבות אינפורמציה מוטעית בדבר נסיגת צבא צרפת, יצא עם צבאו כדי להסיר את המצור מעל העיר קאסטיון שעל הנהר דורדון, אך מצא עצמו שם בנחיתות מספרית לעומת צבא צרפת.
הוא נהרג בקרב קאסטיון ב-17 ביולי 1453, יחד עם רבים מאנשיו.
קרב זה, שבו השתמשו הצרפתים בארטילריה, הביא לסיומו של שלטון אנגליה באקוויטניה.
היה זה גם הקרב האחרון של מלחמת מאה השנים.
טלבוט נישא בראשונה למוד נוויל (Maude Nevill), בתו ויורשתו של תומאס נוויל, ברון פרניוול החמישי.
בזכותה הוא זומן לפרלמנט החל מ-1409. לשניים היו ארבעה ילדים: ליידי ג'ואן טלבוט, ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי (1413–1460), כריסטופר טלבוט (1419 – 1443) ותומאס טלבוט.
נוויל נפטרה ב-31 במאי 1422. ב-1425 נישא בשנית לליידי מרגרט ביצ'מפ, ולשניים היו שישה ילדים: ג'ון טלבוט (1426 – 1453), סר האמפרי טלבוט (לפני 1453 – 1492), ג'ואן טלבוט, ליידי אליזבת טלבוט (שנישאה לדוכס נורפוק), סר לואיס טלבוט וליידי אלינור טלבוט, שנישאה לתומאס באטלר והייתה לפילגשו של המלך אדוארד הרביעי.
במחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי השישי, חלק ראשון" מופיעה דמותו של טלבוט כסמל לאבירות האנגלית הישנה והמהוללת שזמנה עבר, והיא מפנה את מקומה לתככי החצר של מלחמות השושנים.
סר ג'ון מרקס טמפלטון היה משקיע, איש עסקים ונדבן אמריקאי.
הקרן הוקמה ב-1987 ומנהלת כיום 615 מיליארד דולר.
היה מהראשונים בוול סטריט שפיזרו את השקעותיהם מחוץ לארצות הברית.
מאמרותיו המפורסמות: "מתן צדקה מעניק תמיד את התשואה הגדולה ביותר על השקעתכם".
ג'ון מרקס טמפלטון נולד ב-29 בנובמבר 1912 בארצות הברית בעיר וינצ'סטר במדינת טנסי.
השלים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת ייל בשנת 1934. וסיים תואר שני במשפטים בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד בעזרת מלגת רודס.
לאחר קבלת התואר היה לתלמידו של בנג'מין גראהם שנחשב לאבי תורת השקעות ערך.
ג'ון טמפלטון נשא לאישה את ג'ודית פולק בשנת 1937. לזוג נולדו 3 ילדים: ג'ון ג'וניור, אן וכריסטופר.
ג'ון התאלמן כאשר אשתו ג'ודית טמפלטון נהרגה בתאונת אופנוע בשנת 1951. ג'ון התחתן שוב בשנת 1958 לאירן ריינהולדס באטלר שנפטרה בשנת 1993. ג'ון היה כל חייו חבר בכנסייה הפרסביטרית הנוצרית.
היה נאמן במועצה של הסמינר התאולוגי של אוניברסיטת פרינסטון במשך 42 שנה ושימש כיושב ראש שלה במשך 12 שנה.
חי כל ימיו באיי בהאמה.
למרות עושרו המופלג, טמפלטון דגל כל חייו בחיים לא ראוותניים, וחי יחסית בצמצום.
כל חייו לא טס אפילו פעם אחת במחלקה ראשונה.
חבר קרוב תיאר אותו כך "הוא מאמין שזה בסדר לעשות כסף, כל עוד אתה לא נהנה מזה".
טמפלטון נפטר בתאריך 8 ביולי 2008, מדלקת ריאות, בגיל 95 בית חולים בנסאו.
טמפלטון התחיל להשקיע במניות במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. הוא עצמו סיפר כי מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קרא לברוקר שלו והנחה אותו לקנות כל מניה שנסחרת מתחת ל-1 דולר.
מהלך מתוחכם זה הפך אותו לאיש עשיר מאד, כאשר במהלך המלחמה התעשייה האמריקאית החלה לשגשג ועימה עלו מאד מחירי המניות.
טמפלטון היה מחלוצי הקמת קרנות הנאמנות להשקעות הגלובליות.
בשנת 1954 הקים את קרן ההשקעות טמלפטון הקרן לצמיחה, קרן שהתמחתה בהשקעות מגוונות ברחבי תבל והייתה אחת מקרנות הנאמנות הראשונות שהחלו להשקיע ביפן באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. השקעות אלו הפכו אותו למיליארדר.
הוא גם הקים קרנות נאמנות שהתמחו בתעשיות מיוחדות כגון בנושא אנרגיה גרעינית, כימיקלים ואלקטרוניקה.
פילוסופיית החיים והעסקים של טמפלטון טמונים, לפי דבריו שלו, ביכולתו לשמור תמיד על אופטימיות, להימנע מחששות ולהיות בעל משמעת עצמית.
אחת מאימרותיו הידועות: " לדעת לקנות כאשר אחרים מוכרים מתוך ייאוש ולמכור כאשר אחרים קונים בלהיטות, זהו האומץ וקור הרוח החזקים ביותר ומעניק את הגמול היקר ביותר".
עיקר השקעותיו היו בתחום השקעות ערך ולא השקעות צמיחה.
הוא התמקד בקניית מניות כאשר מחיריהן הוערכו על ידו כנמוכים משמעותית מערך השוק והחזיק בהן עד שערכן הגיע, להערכתו, לערך שוק מתאים.
זמן אחזקותיו בממוצע היה כארבע שנים.
הוא האמין כי אחזקת מניות מעל שווין, מתוך מחשבה שערכן עוד יעלה, היא בגדר ספקולציה ולא השקעה.
עם זאת טמפלטון גם דאג להשקיע בחברות שלדעתו היו רווחיות, עם ניהול נכון ובעלות פוטנציאל גידול ורווחיות לטווח ארוך.
סר ג'ון טמפלטון נחשב לאחד הנדבנים הגדולים בהיסטוריה.
תרם מעל מיליארד דולר למטרות צדקה.
טמפלטון הקים מספר פרויקטים במסגרת נדבנותו:
פרס טמפלטון, שמוענק ל"מחקרים הרותמים את המדע לחקר מהות האדם ומקומו ביקום".
הקמת ספריית ג'ון טמפלטון ב-Sewanee, טנסי, ארצות הברית
הקמת קולג' טמפלטון באוניברסיטת אוקספורד.
ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי וווטרפורד, ברון פרניוול השמיני , אביר מסדר הבירית ואציל אנגלי.
בנו של ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי ואליזבת באטלר.
הוריה של אמו היו ג'יימס באטלר, הרוזן הרביעי מאורמונד וג'ואן ביוצ'מפ.
ג'ואן הייתה בתו של ויליאם ביוצ'מפ, הברון הראשון מברגאווני (Bergavenny), נכדתו של ריצ'רד פיצאלן, הרוזן ה-11 מארונדל, ונינתו של ויליאם דה בוהון, הרוזן הראשון מנורת'האמפטון.
הוא ירש את אביו בתפקיד רוזן שרוסברי ב-10 ביולי 1460, ומונה לאביר זמן לא רב לאחר מכן.
ב-1471 מונה לשופט בכיר בצפון ויילס.
פעמיים מונה לעסוק בענייני יחסי אנגליה-סקוטלנד.
טלבוט נישא לקתרין סטאפורד, בתו החמישית של האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבאקינגהאם ושל אן נוויל.
נוויל הייתה בתו של רלף נוויל, הרוזן הראשון מווסטמורלנד ושל ג'ואן בופור, רוזנת ווסטמורלנד.
לטלבוט ולסטאפורד היו שלושה ילדים:
אן טלבוט (נולדה ב-1472), נישאה לתומאס באטלר.
בנו ג'ורג' ירש אותו בתפקיד הרוזן כשהיה רק בן חמש.
ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי ו-ווטרפורד, ברון פרניוול השביעי, ברון טלבוט השמיני היה אציל וחייל אנגלי, אביר מסדר הבירית.
במלחמות השושנים נמנה עם תומכי בית לנקסטר.
ג'ון נולד בשנת 1413, והיה בנם של ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי, ושל אשתו הראשונה, מוד נוויל.
טלבוט מונה לאביר ב-19 במאי 1426 בלסטר על ידי המלך הצעיר הנרי השישי.
הוא שירת כחייל בצרפת ב-1434 וב-1442. הוא היה סגנו של הלורד צ'נסלור של אירלנד, אדמונד, רוזן ראטלנד, אך בשל גילו הצעיר של האחרון שימש טלבוט שימש כלורד צ'נסלור בפועל עד למותו.
עם מות אביו ביולי 1453, ירש טלבוט את תוארו, רוזן שרוסברי, ואת תפקידו כ-Lord High Steward of Ireland.
הוא שימש כלורד האוצר בין השנים 1456 ל-1458, וב-1457 מונה לאביר מסדר הבירית.
טלבוט ואחיו הצעיר כריסטופר נהרגו בעת שלחמו לצדו של המלך בקרב נורת'האמפטון ב-10 ביולי 1460. הוא נקבר, לצד אמו, במנזר בוורקסופ.
אשתו הראשונה הייתה קתרין, בתו ויורשתו של סר אדוארד בארנל, ולשניים לא היו ילדים.
הוא נישא בשנית לאליזבת, בתו של ג'יימס באטלר, הרוזן הרביעי מאורמונד, ולשניים היו חמישה בנים ושתי בנות: אן (נולדה ב-1445 לערך) ג'ון (1448), ג'יימס (1450 לערך), גילברט (1452), כריסטופר (1454 לערך), ג'ורג' (1456 לערך) ומרגרט (1460 לערך).
ג'ון טיילר בונר היה פרופסור אמריטוס לביולוגיה באוניברסיטת פרינסטון.
חלוץ בחקר האבולוציה וההתנהגות בעזרת פטריות חברתיות מסוג עובש רירי.
קיבל תואר ראשון (1941) שני (1942) ודוקטורט (1947) מאוניברסיטת הרווארד.
בין השנים 1942 ל-1946 שירת בחיל האוויר האמריקאי, שם ערך מחקרים בפיזיולוגיה בגבהים.
הוא לימד באוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1947 ל-1990.
בשנת 1966 הצטרף למכתב התמיכה של הביולוג הגרמני הרמן מולר שכותרתו "האם האבולוציה הביולוגית היא עקרון טבע אשר הוכח בצורה יסודית על ידי המדע?", יחד עם עוד 176 חותמים.
נישא בשנת 1942 לרות והיה אב לארבעה.
ג'ון וולטר בירדסלי טוקסברי היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מאולימפיאדה אחת, מהן 2 זהב.
הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה רפואת שיניים וסיים את התואר בשנת 1899. בשנים 1898 ו-1899 הוא זכה באליפות ה-IC4A (Intercollegiate Association of Amateur Athletes of America) בריצת 110 יארד וריצת 220 יארד.
באולימפיאדת פריז (1900) זכה טוקסברי ב-5 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב בריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 22.2 שניות, לפני נורמן פריצ'רד מהודו (22.8 שניות) וסטנלי רולי מאוסטרליה (22.9 שניות) ובריצת 400 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש נוסף של 57.6 שניות, לפני הנרי טוזי מצרפת (58.3 שניות) וג'ורג' אורטון מקנדה.
לאחר שפרש טוקסברי מהשתתפות בתחרויות, הוא פתח קליניקה פרטית לרפואת שיניים בטנקהנוק שבפנסילבניה.
הוא נפטר בשנת 1968 בגיל 92, היה האתלט האחרון ששרד מאולימפיאדת פריז.
ג'ון טרנר היה ראש ממשלת קנדה הזמני מ-30 ביוני 1984 עד 17 בספטמבר 1984.
נולד בריצ'מונד, בריטניה ועבר עם אימו לקנדה בגיל 3. למד באוניברסיטאות ונקובר, אוקספורד ופריז.
הוא הצטרף למשרד עורכי דין במונטריאול בשנת 1954.
נבחר לראשונה לפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית בשנת 1962. בממשלתו של פייר אליוט טרודו שנבחר לראש ממשלה בשנת 1968, שימש כשר המשפטים, והחל משנת 1972 כשר האוצר.
לאחר שטרודו הודיע על פרישתו מתפקיד ראש הממשלה ב-1984, מינתה במקומו המפלגה הליברלית את ג'ון טרנר למחליפו.
שבוע לאחר כניסתו לתפקיד הקדים טרנר את הבחירות בהן הובסה מפלגתו על ידי השמרנים.
טרנר כיהן בתפקיד ראש הממשלה חודשיים וחצי בלבד.
רק ראש ממשלה אחד בתולדות קנדה כיהן תקופה קצרה יותר (צ'ארלס טאפר, שכיהן 68 יום, 11 יום פחות מטרנר).
לאחר הפסדו בבחירות לבריאן מלרוני מהמפלגה הפרוגרסיבית שמרנית של קנדה, כיהן טרנר כראש האופוזיציה ואף ששיפר את מצב מפלגתו בבחירות הבאות, שנערכו ב-1988, הפסיד שוב למלרוני ופרש מראשות מפלגתו.
ג'ון טינדל היה פיזיקאי בריטי, בין החשובים במאה ה-19, נולד במחוז קרלו שבאירלנד.
עבודותיו החלו להתפרסם בשנות ה-50 של המאה ה-19 ממחקריו על דיאמגנטיות.
בהמשך, הוא פרסם תגליות בנוגע לתכונותיו הפיזיקליות של אוויר וקרינת אינפרא-אדום.
טינדל נחשב לחלוץ בתחומים אלה ולמעשה היה הראשון שמדד באופן מדויק את בליעת האור היחסית בתחום האינפרא האדום של גזים שונים באוויר דוגמת חמצן, חנקן, פחמן דו-חמצני, מתאן ואוזון.
התרמופייל (Thermopile), המכשיר בו השתמש לצורך מדידותיו, הוא ציון דרך מוקדם בהיסטוריית הספקטרוסקופיה של בליעת אור בגזים בתחום האינפרא-אדום.
כמו כן, טינדל פרסם למעלה מתריסר ספרים שהנגישו תגליות ניסוייות עדכניות מהמאה ה-19 לקהל הרחב.
אחת התגליות החשובות, שנובעת כמסקנה מאחד הניסיונות שערך, היא גילוי אפקט החממה.
הרי טינדל במרכז חצי האי אירוסמית', בחוף לובה, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה, נקראים על שמו של ג'ון טינדל.
ריימונד ג'ון טסטר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מונטנה בשנים 2007–2025.
טסטר נולד בהבר שבמונטנה, כבנם של הלן לבית פירסון ודייוויד טסטר, במשפחה בת שלושה ילדים.
אביו ממוצא אנגלי ואמו ממוצא שוודי.
בגיל 9 הוא איבד את שלוש האצבעות האמצעיות שבידו השמאלית, עקב תאונה במטחנת בשר.
ב-1978 סיים את לימודיו לתואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת גרייט פולס.
לאחר מכן עבד שנתיים כמורה למוזיקה בבית ספר מקומי, עד שחזר לעבוד בחווה המשפחתית.
ב-1999 נבחר טסטר לסנאט המדינתי של מונטנה, שם שירת עד 2007. בשנים 2005–2007 היה לנשיא הסנאט.
הוא נבחר לראשונה לסנאט של ארצות הברית ב-2006, כשגבר על החבר הרפובליקני המכהן קונרד ברנס, באחד ממרוצי הסנאט הצמודים ביותר באותה שנה.
ב-2012 נבחר לכהונה נוספת לאחר מרוץ צמוד גם כן.
גם ב-2018 נבחר לכהונה נוספת לאחר מרוץ צמוד במיוחד.
בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2024 הפסיד טסטר למועמד הרפובליקני טים שיהי וגרף 45.50% מקולות הבוחרים.
כהונתו בסנאט תמה עם התפזרות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית בראשית ינואר 2025.
טסטר נשוי לשרלה ביץ, ונולדו להם שני ילדים.
ג'ון טאקר מה זה גמור הוא סרט אמריקאי מסוגת קומדיית נעורים רומנטית שיצא לאקרנים בשנת 2006, בכיכובם של ג'סי מטקאלף, בריטני סנואו, אריאל קבל, אשנטי וסופיה בוש.
קייט ספנסר (בריטני סנואו) מתעמתת עם אמה לורי (ג'ני מקארתי) לגבי סדרת מערכות היחסים הגרועות שלה, שמאלצות את השתיים לעבור לעיר אחרת כל פעם שאחת כזו משתבשת.
כרגע הן גרות בפורטלנד שבאורגון, וקייט פותחת את חייה החדשים שם לראשונה כאשר היא מתחילה לעבוד כמלצרית.
במהלך אחת המשמרות שלה, קייט מבחינה בבחור המקומי הפופולרי ג'ון טאקר (ג'סי מטקאלף) בעודו נפגש לדייט עם שלוש בנות שונות: קרי שפר (אריאל קבל), תחרותית כרונית שרודפת אחר הישגיות והצלחה; הת'ר סטרם (אשנטי), מנהיגת נבחרת המעודדות הבית ספרית; ובת' מקנטייר (סופיה בוש), טבעונית פעילה ובעלת התנהגות של מופקרת.
קייט מגלה דרך חברה לעבודה שטאקר יוצא עם בנות מקליקות שונות בבית הספר כדי להבטיח שהן לעולם לא ידברו אחת עם השנייה, ושהוא אף שכנע את כולן לשמור על יחסיהם בסוד.
יום אחד במהלך שיעור ספורט בבית הספר, הת'ר קרי ובת' מצטוותות יחד לשם משחק כדורעף.
בזמן המשחק מתרברבת קרי בבן הזוג שלה ג'ון טאקר, ועד מהרה פורצת מריבה בינה לבין הת'ר ובת' לאחר שהן שומעות על כך, מאחר שכולן מאמינות שהאחרות משקרות.
קייט מנסה להפריד ביניהן, אמנם לבסוף נשלחת יחד איתן לריתוק.
בינתיים, קייט מתיידדת עם אחיו של ג'ון, סקוט טאקר (פן בדג'לי), שידוע כ"הטאקר האחר" בשל היותו הרבה פחות פופולרי מאחיו.
בשעת הריתוק משכנעת קייט את הבנות לנקום בטאקר, והן משכנעות אותה להתגייס למשימה.
הניסיונות ההתחלתיים של הבנות במסגרת תוכנית הנקמה נעשו במטרה לבטל את מעמדו הגבוה של טאקר בבית הספר; הם כללו ניסיון לגרום לאנשים להאמין שיש לו הרפס גניטלי, וניסיון לערער את ביטחונו באמצעות תחבולה שגרמה לו לצרוך אסטרוגן שלא במודע.
אולם ניסיונות אלו כשלו מאחר שטאקר הצליח להפוך אותם ליתרון.
בהמשך טאקר מחליט להיפרד מקרי הת'ר ובת' באותה הנשימה, מה שגורם להן להגיע למסקנה שהנקמה האידיאלית היא שברון לב, וקייט נבחרת כשוברת הלבבות.
קייט מצטרפת אל נבחרת המעודדות כחלק מהמהפך התדמיתי שתכננו הבנות עבורה, זאת בתקווה למשוך את תשומת לבו של ג'ון טאקר עם בגדי המעודדת שמהווים סמל לפופולריות בבית הספר, והת'ר בת' וקרי מדריכות אותה מה לעשות ואיך להתנהג בקרבתו עקב היותה חסרת ניסיון.
תוך זמן קצר מצליחה קייט לעורר את סקרנותו של ג'ון, שלוחץ עליה לצאת איתו לדייט, אם כי הוא נענה בסירוב, ומאותו רגע נחוש ג'ון פגוע האגו להשיג את קייט.
היא לבסוף נענית לו והם יוצאים למספר פגישות, אחריהן מרגלות הבנות באמצעות ציוד מעקב.
כעת נראה כי התוכנית עומדת להצליח, אולם בת' חושבת אחרת כאשר היא מבחינה בעובדה שקייט נשבתה בקסמיו של ג'ון.
קרי הוגה רעיון כדי להניא אותה מכך, ומחליטה להקליט את ג'ון בחדר המלתחות של הבנים, שם הוא מתרברב בקייט ומצהיר כי הוא "לא הולך לקלוע רק סלים במשחק החוץ".
קייט צופה בקלטת ומתעשתת חזרה.
במלון בו שוהות נבחרת הכדורסל ונבחרת המעודדות במסגרת משחק החוץ, הבנות זוממות תוכנית חדשה שנועדה להשפיל את ג'ון טאקר; קייט מנסה לפתות את ג'ון דרך וידאו צ'ט, ומצליחה לתמרן אותו להגיע לחדר שלה בלבוש תחתון חוטיני נשי, אלא שהיא הטעתה אותו והוא מוצא עצמו בחדרה של המורה לספורט.
בעקבות המקרה הופך ג'ון לבדיחה של בית הספר, וכולם מסמנים אותו כמטרה ללעג, אך הוא שוב מצליח להפוך את הקערה על פיה ולהשתמש בזה לטובתו.
במקביל, לורי וסקוט מגלים שניהם על תוכנית הנקמה בג'ון טאקר וכואבים על השינוי בהתנהגותה של קייט.
בהמשך קייט מטיחה בפני ג'ון את הדברים שאמר עליה בחדר המלתחות, והוא מצדו שואל אותה אם תרצה להיות החברה שלו, לא לפני שהוא נותן לה את השעון שלו כדי לכפר על דבריו ולהוכיח לה שהיא האחת בשבילו.
קייט מספרת על כך לקרי, הת'ר ובת', שתוך זמן קצר מתחילות לקנא ולריב אחת עם השנייה.
קייט מגיעה למסקנה שלא משנה אם הבנות יוצאות איתו או זוממות להרוס אותו, הכל אצלן מתחיל ונגמר בג'ון טאקר, ולפיכך היא מודיעה להן שהיא פורשת מהתוכנית.
קייט הופכת מבולבלת ואינה יודעת מי היא או מיהם חבריה האמיתיים, ולאחר שיחה עם אמה מבינה שהפתרון טמון בלהיות אמיתית עם עצמה.
עם ההארה הזאת נוסעת קייט אל מסיבת יום ההולדת של ג'ון, כשבינתיים קרי, הת'ר ובת' מחליטות להמשיך לבדן בתוכנית הנקמה ומצליחות לגרום לטומי, חבר של ג'ון, להקרין קלטת ובה הודאה של קייט במזימה שתכננו הבנות.
קייט עוצרת את הקלטת וחושפת את כל הסיפור כאשר היא מגלה לג'ון על הנקמה שתכננה עבורו יחד עם שאר הבנות.
הקהל בתגובה מתעצבן מכך שקייט הרסה את המסיבה ושופך עליה משקאות, אולם בת' קרי והת'ר עולות אל הבמה ומחליטות להגן עליה, מה שגורר תגובה דומה כלפיהן.
ג'ון בתגובה נראה תחילה מפקפק בחוסר אמון בתוכנית ולכאורה פגוע נוכח החשיפה, אולם עקב דבריהן של הבנות הוא מבין שטעה ומחליט להסביר לקהל שהן צודקות, אם כי לבסוף מכניע אותו האגו שלו ותוך זמן מתפתחת מלחמת עוגות ביוזמתה של קייט.
כעבור מספר ימים, קייט וג'ון נפגשים בכניסה לבית הספר ומסכימים לסלוח אחד לשנייה ולהישאר חברים, כאשר ג'ון מבטיח להיות כנה מעכשיו והלאה, וסצנה לאחר מכן נראה מציג את החברה החדשה שלו בפני החברה האחרת.
סקוט, שנכח במסיבה ושמח לראות שקייט אמיתית שוב עם עצמה, פוגש בקייט ומראה לה שהוא מעוניין בחברתה מחדש (ואף נרמז שהם מתכוונים להפוך לזוג), וקרי הת'ר ובת' הן כעת חברותיה הטובות.
הסרט זכה לביקורות שליליות וביקורות מעורבות; אתר הביקורות Rotten Tomatoes נתן ציון של 26% מתוך 100% בהסתמך על 93 מבקרים ואמר כי "קומדיית הנעורים הזו הלכה על הקטע החמוד בעוד שיכלה לעקוץ קצת יותר".
אתר הביקורות Metacritic העניק ממוצע משוקלל של 41 מתוך 100 בהסתמך על 27 מבקרים והגיע למעמד של 'סרט עם ביקורות מעורבות' באתר.
כתב מגזין TV Guide נתן לסרט ציון של 3 כוכבים מתוך 5 והציג עמדות בעד ונגד כאחד.
שנה טקס קטגוריה מועמדות הערות 2006 פרסי בחירת הנוער בחירת הקולנוע: סרט הקומדיה של הקיץ ג'ון טאקר מה זה גמור 2007 בחירת הקולנוע: שחקנית בסרט קומדיה סופיה בוש בחירת הקולנוע: פריצת השנה - שחקנית פרס ראזי שחקנית המשנה הגרועה ביותר ג'ני מקארתי
גרסת ה-DVD יצאה לחנויות ב-14 בנובמבר 2006, ובישראל גרסה כזו יצאה כשנה לאחר מכן (הסרט לא יצא אל מסכי הקולנוע).
Tolson 22 באוקטובר 1915 - 2 בדצמבר 1991) היה לוטננט גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה במלחמת וייטנאם.
טולסון נולד וגדל בעיירה ניו-ברן בצפון קרולינה.
הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ובשנת 1937 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ושירת בחיל הרגלים.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד ומטה ברגימנט המוצנח ה-503. טולסון לקח חלק בכל פעולות הרגימנט ובכלל זה הצניחה בקוריג'ידור.
הוא עוטר על שירותו בכוכב הכסף, כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, מדליית האוויר ולב הארגמן.
לאחר המלחמה הוסמך כטייס מסוקים ומטוסים ולחם במלחמת קוריאה.
בהמשך הוצב טולסון כאחראי על פיתוח דוקטרינה לכוחות יבילי אוויר.
בשנים 1967–1969 שימש טולסון כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה והוביל את אנשיה במלחמת וייטנאם.
בין היתר, לאחר פרוץ מתקפת הטט פיקד טולסון על כוחות הדיוויזיה במבצע פגסוס להסרת המצור מעל בסיס הנחתים בקה סאן.
על פועלו במלחמה עוטר בצלב השירות המצוין.
לאחר המלחמה שימש כמפקד הקורפוס המוטס ה-18, כמפקד פורט ליברטי וכסגן מפקד הפיקוד הקונטיננטלי (CONARC).
ג'ון טוקי היה סטטיסטיקאי, מתמטיקאי, כימאי, מורה, יועץ, חוקר ומנהל אמריקאי, הידוע בזכות עבודתו על פיתוח אלגוריתם קולי-טוקי ל-FFT ודיאגרמת הקופסה.
טוקי נולד בניו בדפורד, מסצ'וסטס, בן יחיד.
נחשב ילד פלא ולימד את עצמו לקרוא בגיל 3. אמו חששה שאם ילך לבית הספר הוא ישתעמם ויהפוך לעצלן, ולכן החליטה לתת לו חינוך בבית.
צורת חינוך זו התאימה לו מאוד, שכן שני הוריו היו מורים בבית ספר תיכון באור, אך אמו לא יכלה ללמד במשרה מלאה מפני שהייתה נשואה.
טוקי אהב מאוד את הספרייה העירונית, שהייתה ייחודית מפני שהכילה כתבים של JACS ושל AMS, שבהם התעניין מאוד ואשר השפיעו עליו בהמשך חייו.
הוא קיבל תואר ראשון ושני בכימיה, שניהם מאוניברסיטת בראון, בשנים 1936–1937. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת פרינסטון, שם קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה במתמטיקה.
בעבודת הדוקטורט שלו עסק טוקי בעיקר בנושאים תאורטיים ובמתמטיקה טהורה.
מלחמת העולם השנייה גרמה לו להתחיל להתעסק בפתרון בעיות מעשיות.
במהלך תקופה זו עבד טוקי יחד עם עמיתיו סמואל וילקס וויליאם קוקריין.
אחד מעמיתיו לעבודה שאל אותו שאלה סטטיסטית, ונענה בתשובה הפשוטה - "אינני עוסק בסטטיסטיקה".
באותו הזמן הוא החל לבלות זמן רב יותר בחברתו של צ'ארלי וינסור שהיה סטטיסטיקאי ושממנו שאב את האהבה לניתוח של מידע.
על פי טוקי, "היה זה צ'ארלי והניסיון בניתוח של מידע שימושי שהובילו אותי אל הסטטיסטיקה".
עד סוף שנת 1945 כבר קרא לעצמו טוקי "סטטיסטיקאי".
לאחר המלחמה חזר לפרינסטון וחילק את זמנו בין עבודה באוניברסיטה לבין מחקר במעבדות בל.
טוקי הפך לפרופסור במשרה מלאה בגיל 35. הוא ייסד את המחלקה לסטטיסטיקה בפרינסטון, וכיהן כיושב ראש שלה משנת 1965.
בין תרומותיו הרבות לקהילה האזרחית, טוקי היה חלק מוועדת הסטטיסטיקה האמריקאית וכתב דוח המערער על מסקנות דוחות קינסי, "בעיות סטטיסטיות בדוחות קינסי על ההתנהגות המינית של הגבר האנושי".
הוא קיבל פרסים רבים, בהם המדליה הלאומית למדעים מהנשיא ריצ'רד ניקסון ב-1973, ומדליית ה-IEEE ב-1982 על "תרומותיו בתחום האנליזה הספקטרלית של תהליכים רנדומליים ואלגוריתם ה-FFT.
טוקי פרש מהמדע בשנת 1985 (בגיל 70), ונפטר בניו ברנזוויק, ניו ג'רזי, בשנת 2000 מהתקף לב.
דייוויד הואגלין – סטטיסטיקאי חוקר שחיבר מאמרים וספרים רבים בשיתוף עם טוקי – אמר כי "הייתה לו הבנה מעמיקה בתחומים רבים בסטטיסטיקה, והוא שמח לחלוק אותם עם כל מי שנקלע עמו לדיון מעמיק… קשה למצוא תחום בסטטיסטיקה שהוא לא עסק בו או שלא הייתה לו השפעה משמעותית עליו".
ג'ון טוקי עסק רבות בתחום המתמטיקה, ושמו נודע עוד לפני שהגיע לפרינסטון.
טוקי התעניין בתחומים רבים ביניהם: קבוצה קומפקטית, תאוריות "סנדוויץ'" כלליות ועוד.
בשנות השלושים עבד טוקי עם מתמטיקאים ומדענים אחרים, כגון: פיינמן, סטון וטאקרמן, ושמו ממשיך להיות קשור לתאוריה המתמטית שאותה הם פיתחו - תאוריית הפלקסגונים.
בנוסף לתאוריה זו אפשר למצוא תחומים רבים במתמטיקה הנושאים את שמו של טוקי: קשר גאלויס-טוקי, שקילות טוקי, פריקות טוקי, תאוריית האידיאלים האנליטיים של טוקי, סדר טוקי והלמה של טוקי.
בזמן שהייתו במעבדות בל הספיק טוקי להטביע את חותמו גם בתחומים רבים בהנדסה.
לקראת סוף המלחמה הוא המציא מעגל אלקטרוני אשר שימש את מעבדות המחקר על שם פון נוימן, ושמו רשום על פטנטים רבים נוספים בהקשר זה.
טוקי התעניין גם בהנדסת המטוס U-2.
לאחר מכן נכנס טוקי לתחום הניתוח של סדרת זמן.
יחד עם המינג הוא ניסח משפחה של אומדנים על הצפיפות הספקטרלית של סדרת זמן.
טוקי הוא זה שניסח את תכונותיהם הסטטיסטיות, ובכך הוביל לקבלת קירובים מדויקים יותר בתחום.
התגלית שהביאה את טוקי לכותרות היא ה-(FFT (Fast Fourier Transform.
בשנת 1963 בקורס מתקדם בפרינסטון הוכיח טוקי שאם רוצים לחשב את המשתנה הדיסקרטי של פורייה עבור N מספרים בתדרים של פורייה, כאשר N מבוטא באמצעות GH, מספר החזרות שנדרשות על מנת להגיע לדיוק המרבי הן (GH(H+2+G.
בנוסף לכך הוא הוסיף שכאשר N=4^k, מספר החזרות שנדרשות קטן יותר מ-2N + N log2 N.
ההשפעה של עבודה זאת הייתה מדהימה.
כמעט בן לילה עברו מהנדסים מ"אנלוג" לעיבוד אותות דיגיטליים.
אספקט נוסף של עיבוד אותות דיגיטליים שטוקי גילה היה ההתרחשות של תופעת גיבס.
הוא חקר את ההשפעות של גיוס גורמים מלכדים על מנת למנוע את אפקט ה"נזילה".
ספרם של טוקי ובלקמן (1958) השפיע רבות על חוקרים בכך שהציג את שיטת האנליזה הספקטרלית המספרית.
טוקי תרם רבות לתחום הסטטיסטיקה.
הוא ניסח את ההפרדה החשובה בין ניתוח נתונים מחקרי לבין בדיקת השערות, באמונה ששיטות סטטיסטיות רבות יותר שמו דגש גדול מדי על האחרון.
אף על פי שהוא האמין בשימושיות שבהפרדת שתי שיטות הניתוח הללו, הוא ציין שבמקרים מסוימים, במיוחד במדעי הטבע, זה בעייתי והוא כינה מצבים אלו בתור "מדע לא נוח".
בקריירה המדעית המוקדמת שלו עבד טוקי במעבדות בל על פיתוח שיטות סטטיסטיות למחשבים, ושם גם טבע את המונח "ביט".
תחומי התעניינותו הסטטיסטיים היו רבים ומגוונים.
הוא מוערך בעיקר על עבודתו עם ג'יימס קולי על אלגוריתם שנקרא בימינו אלגוריתם ה-FFT של קולי-טוקי.
בשנת 1970 הוא תרם משמעותית לנושא הקרוי היום אומדן ג'קניף, ובשמו הנוסף קוונולין-טוקי-ג'קניף.
הוא הציג את דיאגרמת הקופסה בספרו שיצא לאור בשנת 1977- "ניתוח נתונים מחקרי".
טוקי טבע מונחים רבים בסטטיסטיקה בעלי שימוש נרחב בתחום, אבל שני המונחים החשובים ביותר שנטבעו על ידו היו דווקא בתחום המחשבים.
במהלך עבודתו עם ג'ון פון נוימן על עיצוב המחשבים הראשונים, טוקי הציג את המונח "ביט" או סיבית בעברית, כקיצור של binary digit.
במונח זה נעשה שימוש בפעם הראשונה במאמר מאת קלוד שאנון בשנת 1948. בשנת 2000 פרד שאפירו, ספרן בבית הספר למשפט באוניברסיטת ייל, מצא כי ג'ון טוקי טבע את המילה "תוכנה" ובאנגלית Software כשנתיים לפני OED.
גילוי זה הביא רבים להחשיב את טוקי כממציאה של מילה זו, אף על פי שטוקי עצמו לא ייחס מונח זה לעצמו.
לעסוק בסטטיסטיקה זה כמו לפתור תשבץ, רק שבסטטיסטיקה אי אפשר באמת לדעת אם הגעת לפתרון הנכון"
הערך הגדול ביותר של תמונה הוא שהיא מאלצת אותנו להבחין במה שלא ציפינו לראות"
רשימת פרסומים (חלקית) של טוקי לפי תאריך פרסומם:
ג'ון בנג'מין טושאק (, נולד ב-22 במרץ 1949 בקארדיף) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
ככדורגלן, החל טושאק את דרכו בגיל צעיר בקארדיף סיטי, ממנה עבר לליברפול.
בשבע העונות של טושאק בליברפול זכה עמה להצלחה גדולה, עם זכיות בגביע אירופה לאלופות, גביע אופ"א ובשלוש אליפויות אנגליה, בין היתר.
בנוסף, ייצג טושאק את וכבש במדיה 13 שערים בארבעים הופעות.
המעבר אל מעבר לקווים החל עבור טושאק בהצלחה גדולה, כאשר ככדורגלן/מאמן סוונסי סיטי רשם הישג מרשים של העפלת שלוש ליגות בארבע עונות.
משם המשיך לקריירת אימון ביניבשתית, במהלכה אימן בין היתר בספרד (כולל עונת אליפות עם ריאל מדריד), פורטוגל, צרפת, איטליה, טורקיה ואזרבייג'ן, וכן את הנבחרות הלאומיות של ויילס ושל .
טושאק החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו בגיל צעיר, כאשר חתם במדיה של קארדיף סיטי מליגת המשנה באנגליה כשהיה בן 16 בלבד.
הוא היה לכדורגלן הצעיר בתולדות המועדון כאשר עלה מהספסל להופעת בכורה מול לייטון אוריינט ב-13 בנובמבר 1965, משחק בו כבש את שער הבכורה שלו בדרך לניצחון 3-1. שיאו החזיק מעמד 41 שנים, עד שנשבר על ידי ארון ראמזי ב-2007. את העונה סיים טושאק עם שישה שערי ליגה בשמונה הופעות.
בעונה הבאה כבר השתלב יותר ברוטציה הקבוצתית, וכבש עשרה שערי ליגה ב-22 הופעות.
החל מעונת הפך טושאק לשחקן הרכב קבוע.
במקביל להשתתפות בליגה האנגלית, השתתפה קארדיף עם טושאק במשחקי הגביע הוולשי, ובאותה עונה זכו טושאק וקבוצתו בתואר בדרך לשלוש זכיות רצופות.
עם השיפור ביכולתו של טושאק החל גם שיפור ביכולתה של הקבוצה, שהפכה ממועמדת לירידה למועמדת לעלייה לליגה הבכירה.
בעונת קבע טושאק שיא קריירה של 22 שערי ליגה ב-41 הופעות, סייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום החמישי, על סף ההעפלה לליגה הבכירה, ואף זכה לזימון ראשון לנבחרת.
טושאק הוסיף 17 שערי ליגה בארבעים הופעות עונה לאחר מכן, וב-11 בנובמבר 1970, זמן קצר לאחר פתיחת עונת , נרכש בכ-110 אלף ליש"ט על ידי קבוצת הפאר ליברפול ומאמנה ביל שאנקלי.
את הופעת הבכורה שלו ערך בשוויון המאופס מול קובנטרי סיטי שלושה ימים לאחר שחתם, ואת שער הבכורה שלו כבש שבוע אחר כך, בדרבי המרזיסייד מול אברטון.
לאחר שוויון 0-0 בהפסקה, עלתה אברטון ליתרון כפול, לפני שליברפול הפכה לניצחון 3-2. טושאק כבש את שער השוויון לזכות קבוצתו בנגיחה כרבע שעה לסיום.
טושאק השתלב היטב במדי קבוצתו החדשה, ואת העונה הראשונה שלו במועדון סיים עם חמישה שערים ב-21 הופעות.
בסיום העונה הצטרף לקבוצה קווין קיגן, ששיתף פעולה בחוד עם טושאק.
יחד יצרו השניים התקפה מוחצת עבור ליברפול.
בעונת זכה טושאק בתארים הראשונים בקריירת המשחק שלו.
טושאק תרם 13 שערים ב-22 הופעות לזכייתה של ליברפול באליפות אנגליה.
במקביל, השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א באותה העונה, והעפילה למשחק הגמר מול בורוסיה מנשנגלדבך.
המשחק הראשון באצטדיון אנפילד שוחק תחת גשם שוטף, והופסק בדקה ה-27. ההחלטה הייתה לדחות את המשחק ביום אחד.
27 הדקות ששוחקו לימדו את שאנקלי על חולשותיה של היריבה בהתמודדויות אוויריות, מה שגרם לו להעלות את טושאק בהרכב למשחק החוזר.
ההחלטה השתלמה, כאשר כבר בתוך המחצית הראשונה בישל טושאק שני שערים לקיגן, שניהם באמצעות הראש.
לארי לויד קבע את תוצאת המשחק, 3-0 בסיום.
בגומלין בחוץ עלה טושאק בהרכב וראה את יופ היינקס כובש צמד שלא הספיק, בורוסיה ניצחה 2-0 אך הפסידה 3-2 בסיכום, וטושאק חגג עם קבוצתו זכייה בתואר אירופי, זכייה ראשונה למועדון בגביע אופ"א.
טושאק וליברפול הוסיפו לזכות בתארים, כאשר עונה לאחר מכן הניפו את גביע ה-FA בזכות ניצחון 3-0 על ניוקאסל יונייטד במשחק הגמר.
טושאק פתח ושיחק לאורך כל המשחק, שהיה האחרון של שאנקלי כמאמן הקבוצה.
בעונת 1975/1976, לאחר שתי עונות כסגנית האלופה ועם בוב פייזלי על הקווים, החזירה לעצמה ליברפול את תואר האליפות.
טושאק רשם באותה העונה את שיא השערים שלו לעונה בליגה במדי ליברפול, כשתרם 16 שערים ב-35 הופעות ליגה בדרך לזכייה.
כמו בזכייתו הראשונה בתואר, גם בעונה זו השלים טושאק זכייה עם קבוצתו בגביע אופ"א.
ליברפול פגשה בגמר את קלאב ברוז', ואירחה את המשחק הראשון.
טושאק עלה בהרכב למשחק זה, וראה את הבלגים של ארנסט האפל עולים ליתרון כפול כבר לאחר רבע שעה.
טושאק הוחלף במחצית המשחק וראה את קבוצתו הופכת את התוצאה בתוך עשרים דקות בדרך לניצחון 3-2. בגומלין, שהסתיים בשוויון 1-1, פתח טושאק בהרכב והוחלף לאחר 62 דקות.
במשחק הסתיים בשוויון 1-1, וליברפול (4-3 בסיכום) זכתה בגביע אופ"א בפעם השנייה בתולדותיה.
עונת סימנה את סוף דרכם של טושאק וקיגן בליברפול.
העונה החלה עם זכייה בסופר קאפ האירופי על חשבון המבורג, כאשר טושאק לא שותף בצמד המשחקים, ובזכייה במגן הקהילה בו כבש טושאק את השער היחיד בניצחון 1-0 על סאות'המפטון.
בליגה שמרה ליברפול על תואר האליפות, השנייה ברציפות והשלישית של טושאק בקריירה, ובמקביל השלימה זכייה בגביע אירופה לאלופות לאחר שגברה 3-1 על בורוסיה מנשנגלדבך במשחק הגמר.
טושאק נאלץ להחמיץ את ההזדמנות לשחק בגמר בעקבות פציעה.
טושאק סיים את דרכו בליברפול זמן קצר לאחר פתיחת עונת .
בסך הכול ערך טושאק 172 הופעות ליגה במדי ליברפול, בהן כבש 74 שערים.
טושאק רשם קריירת משחק בינלאומית בת קרוב ל-11 שנים, במהלכה לא הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר משמעותי.
הוא סיים את דרכו בנבחרת עם 13 שערים בארבעים הופעות.
בגיל 29 בלבד, וכאשר קריירת המשחק שלו בסיכון עקב ריבוי פציעות, עבר טושאק מליברפול לסוונסי סיטי, אז בליגה הרביעית, על תקן שחקן/מאמן.
טושאק החל את דרכו בקבוצה ברגל ימין, ובשתי העונות הראשונות רשם שתי עליות ליגה רצופות.
בעונתו השלישית בקבוצה הביא אותה למקום ה-12 בליגת המשנה, וכל זאת תוך כדי שהוא כובש 24 שערי ליגה ב-58 הופעות.
החל מעונת , עונתה השנייה של סוונסי בליגת המשנה, התרכז טושאק באימון והוסיף מאז שש הופעות ליגה בלבד בארבע עונות.
באותה העונה הוביל טושאק את סוונסי לעליית ליגה בפעם השלישית תוך ארבע עונות, הפעם לליגה הבכירה.
ההערכות דיברו על ירידה מהירה של סוונסי המפתיעה בחזרה לליגת המשנה, אך קבוצתו של טושאק פתחה היטב עם ניצחון 5-1 על לידס יונייטד, שהמשיך במאבקי צמרת ואף ובכיבוש הפסגה בשלבים מסוימים של העונה, עד שסיימה את העונה במקום השישי.
אלא שסוונסי לא הצליחה לשחזר את ההצלחה, ירדה לליגת המשנה עונה לאחר מכן, ורשמה ירידה שנייה ברציפות תחת טושאק בדרכה לליגה השלישית.
בסך הכול הוביל טושאק את סוונסי במשך שבע עונות.
פורטוגל והמעבר לספרד ונבחרת ויילס
לקראת עונת , התמנה טושאק לתפקיד מאמן ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
טושאק הגיע לקבוצה לאחר שתי עונות במקום השלישי, והוביל אותה לסגנות באותה העונה מתחת לפורטו האלופה, על אף שרשם עם קבוצתו שני הפסדי ליגה בלבד.
הדחה מוקדמת מהגביע והגחה בסיבוב השני של גביע אופ"א בדו-קרב בעיטות עונשין מול דינמו מינסק, הביאו לסיום דרכו של המאמן לאחר עונה אחת בלבד.
התחנה המשמעותית והמוצלחת יותר של טושאק בקריירת האימון הייתה בספרד, אליה הגיע לראשונה לקראת עונת , אז מונה לתפקיד מאמן ריאל סוסיאדד.
עונה אחר כך כבר רשם הפתעה גדולה וזכה בתואר ראשון בספרד כמאמן, גביע המלך הספרדי.
סוסיאדד, שסיימה את העונה במקום השמיני, זכתה בתואר לאחר שגברה בפנדלים על אתלטיקו מדריד לאחר שוויון 2-2 בתום ההארכה.
עונה אחר כך שוב הוביל את סוסיאדד להצלחה, כשקבוצתו סיימה כסגנית האלופה, מתחת לריאל מדריד, מה שזיכה אותו בפרס דון בלון למאמן העונה.
לקראת עונת החליף טושאק את לאו ביינהאקר והתמנה לתפקיד מאמן מועדון הפאר, ריאל מדריד.
טושאק הוביל את ריאל לזכייה באליפות ספרד תוך שקבוצתו שוברת את שיא כיבוש השערים לעונה דאז, ומציבה אותו על 107 שערים.
בזכות ההישג, זכה טושאק בפעם השנייה ברציפות בפרס דון בלון.
עם זאת, בשאר המסגרות נחלה ריאל אכזבות, כאשר העפילה לגמר הגביע אך הפסידה 2-0 לברצלונה של יוהאן קרויף, ובגביע אירופה לאלופות הודחה כבר בסיבוב השני על ידי הזוכה בתואר בתום העונה, מילאן.
טושאק פתח את העונה הבאה בריאל, אך הוחלף באלפרדו די סטפאנו כבר לאחר 11 מחזורים, לאחר הפסד חוץ, 2-1 מול ולנסיה, ולא שב לאמן עוד באותה העונה.
טושאק שב לקדנציה שנייה בסוסיאדד בעונת .
הוא הוביל את הקבוצה למקום החמישי באותה העונה, ובשתי העונות הבאות, על אף ההתרחקות מהצמרת, הוביל טושאק את סוסיאדד למקום נוח במרכז הטבלה.
טושאק פתח עונה רביעית לקדנציה בעונת עם ניצחון חוץ בליגה, אך אחריו הגיעו ארבעה הפסדים רצופים.
סוסיאדד עצרה את המפולת עם ארבעה משחקים ללא הפסד, בהם ניצחון ושלוש תוצאות תיקו, אך מאז רשמה שני הפסדים נוספים, בהם ההפסד 3-2 לסלטה ויגו במחזור ה-11 שחרץ את גורלו של טושאק.
בהמשך אותה עונה התמנה לתפקיד מאמן נבחרת ויילס.
טושאק, כדורגלן הנבחרת עם ארבעים הופעות בעברו, סיים את הקדנציה כעבור 41 ימים ומשחק אחד בלבד, בו נכנעה ויילס בבית 3-1 ל במשחק ידידות.
בסיום המשחק, הודיע טושאק על התפטרותו המפתיעה.
טושאק שב לספרד, ולקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן דפורטיבו לה קורוניה, הקבוצה הספרדית השלישית בקריירת האימון שלו.
כבר בתחילת דרכו הוביל את לה קורוניה לזכייה מרשימה בסופר קאפ הספרדי, לאחר ניצחון כפול (3-0 בבית, 2-1 בחוץ) על ריאל מדריד.
עם זאת, התקשתה הקבוצה לשחזר את הישגי העונה הקודמת תחת ארסניו איגלסיאס (גביע וסגנות), והסתפקה במקום התשיעי בטבלה.
טושאק פתח עונה נוספת עם הקבוצה, אך בפברואר 1997 פוטר מתפקידו לאחר שבעה מחזורי ליגה ללא ניצחון.
לאחר 13 שנים בהן אימן בספרד (במקביל לקדנציה קצרה בנבחרת), התמנה טושאק לקראת עונת לתפקיד מאמן בשיקטש הטורקית.
קבוצתו של טושאק כשלה בליגה הטורקית כשסיימה במקום השישי, המקום הנמוך ביותר שלה מזה 18 שנים.
עם זאת, הצליחה הקבוצה לזכות בגביע הטורקי, עם ניצחון בפנדלים על גלאטסראיי.
בשיקטש גברה על גלאטסראיי 2-1 גם בסופר קאפ הטורקי בפתיחת העונה הבאה, ורשמה שיפור בהופעותיה בליגה, אלא שבפברואר 1999 בחר טושאק לעזוב את הקבוצה כדי לשוב לקדנציה שנייה בריאל מדריד.
טושאק שב לקבוצת הפאר מספרד בעקבות פיטוריו של חוס הידינק.
הוא פתח את הופעותיו בליגה עם הפסד 3-2 לריאל בטיס, ונכשל עם הקבוצה גם בליגת האלופות, שם הודחה קבוצתו בידי דינמו קייב.
את העונה סיימה ריאל כסגנית האלופה וללא תואר נוסף תחת טושאק.