tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכיוון שההזדווגות עם כל הנקבות מתרחשת בפרק זמן קצר, ההמלטות מסונכרנות וכל הנקבות באשכול ממליטות באותו שבוע.
מיד לאחר תחילת ההמלטות, כל זכר עוזב את האשכול שלו זמנית ועובר לגור באשכול נפרד של זכרים כדי להקל על הנקבות בגידול הצאצאים.
אשכול הזכרים הזמני עשוי להכיל עד 6 פרטים וברגע שהגורים נגמלים הוא מתפרק וכל זכר חוזר לאשכול שלו.
ההיריון של הזיזף הלבן קצר במיוחד ונמשך 3 שבועות בלבד.
הזיזפית ממליטה גור יחיד מפותח בכל פעם, ומרגע הלידה ועד הגמילה היא מטפלת בו בצורה איטנסיבית.
הגור יונק מהאם במשך היום, ובמהלך הלילה נשאר בתוך האשכול כשאימו מגיעה להניק אותו עד 6 פעמים בין הגיחות לאיתור פירות.
מין זה מפגין התנהגות חריגה לעטלפים, בכך שהנקבות האחרות שנשארות באשכול לוקחות את הגור תחת חסותן ומניקות אותו עד שאימו חוזרת.
כתוצאה מכך, הגורים גדלים בקצב מהיר ונגמלים ומסוגלים לעוף עד גיל 20 יום.
בגיל 35 יום, הם כבר עצמאיים לחלוטים וכמעט שלא ניתן להבדיל ביניהם לבין הבוגרים מבחינת גודל וצבע.
תוחלת החיים של הזיזף הלבן אינה ידועה, אך עשויה להיות בסביבות 7 שנים.
הזיזף הלבן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שהוא חווה ירידה משמעותית במספריו מתחילת המאה ה-21, שלעת עתה קטנה משיעור של 30%; אם המגמות הנוכחיות יימשכו, המין צפוי בעתיד להעפיל לקטגוריית השימור פגיע (VU).
הגורם העיקרי לצניחה באוכלוסיית הזיזף הלבן הוא אובדן בית גידול מתמשך כתוצאה מבירוא יערות לשטחי חקלאות ועיור נרחב עקב הגידול באוכלוסייה האנושית בשפלה הקריבית.
הזיזף רגיש במיוחד לפגיעה בבית גידולו בשל דרישות התזונה המיוחדות והעדפות בית הגידול שלו.
המין אינו מאוים מצד ציד ומצוי במספר אזורים מוגנים.
בניגוד לעופות, דו-חיים וזוחלים, היונקים נחשבים לבעלי חיים שאינם מסוגלים לסנתז קרוטנואידים ועליהם לצורך אותם במזונם ללא אבחנה, כשהם מופצים בתוך הגוף בצורה לא יעילה ברקמות ובאיברים.
חיסרון זה מגביל את היכולת הפוטנציאלית של היונקים להפיק תועלת מגורמים נוגדי חמצון שמסייעים למערכת החיסונית בגוף.
מסיבה זאת, הזיזף הלבן עורר התעניינות בקהילה המדעית, לאחר שנתגלה שהוא משתמש בקרטנואידים כדי לייצר את הפיגמנציה הצהובה-כתומה של אוזניו ואפו; בכך, הוא הפך ליונק המתועד הראשון שמייצר צבע עור גלוי, וככל הנראה הדבר מתרחש גם אצל קרובו זיזף מקונל.
הזיזף הלבן מבודד את הפיגמנטים הצהובים מהתזונה שלו, בעיקר מהתאנים האדומות-צהובות של פיקוס קולוברינה.
הלוטאין, שהוא הקרוטנואיד האחראי על הפיגמנציה הצהובה, קיים אצלו בעור בצורתו האסטרית, ובכבד בצורתו החופשית.
על פי מאמר שפורסם בPNAS, הדבר מצביע על כך שלזיזפים הלבנים יש מנגנון פיזיולוגי ייחודי להמרת לוטאין חופשי ללוטאין אסטרי - דבר שאינו קיים אצל בני אדם.
ללוטאין תפקיד חשוב בבריאות העיניים על ידי מניעת פגיעה ברשתית, וההשארה היא, שאם הלוטאין החופשי בעין אנושית היה אסטרי, הוא היה יעיל ביותר בשימור הראייה.
מסיבה זאת, הבנת תהליך המרת הלוטאין החופשי ללוטאין אסטרי אצל הזיזף הלבן, יכולה לסייע בעתיד בהבנת היציבות והזמינות הביולוגית של קרטנואידים מועילים לבריאות האדם ובפרט בטיפול בניוון מקולרי בעין אנושית.
זיזף חסר-זנב (שם מדעי: Anoura) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 9 מינים, החיים באזורים הרריים באמריקה הדרומית ובמידה פחות גם במרכזית.
הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי.
בניגוד למשתמע מהשם העממי והמדעי, רק חלק מהמינים בסוג חסרי-זנב בעוד שהשאר בעלי זנב זעיר.
לזיזף חסר הזנב גוף גוצי עגלגל, כנפיים קצרות ורחבות וראש חרוטי מחודד.
הזנב קצרצר במיוחד (7-3 מ"מ), ונעדר אצל חלק מהמינים.
הלשון ארוכה במיוחד עם פטמיות דמויות מכחול בקצה שמותאמות לאיסוף צוף, החרטום מחודד והשפתיים גדולות.
על האף, יש עיטור עלה אפי משולש בצורת זיז.
הניבים גדולים והטוחנות קטנות וחדות.
האוזניים קצרות ועגולות עם צפירים זעירים.
הפרווה של הזיזפים חסרי הזנב קצרה וגסה.
צבעה משתנה בהתאם למין ונע בין חום לחום-אפרורי, אוכרה, כתמתם, חום שוקולד או שחרחר.
הצד התחתון חיוור בדרך כלל.
הפנים דלילות בשיער וצבען בורדו, ורוד או פחם.
הכנפיים בצבע שחור דהוי או מבריק.
הזיזפים חסרי הזנב מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית.
טווח התפוצה שלהם משתרע ממקסיקו עד לדרום ברזיל, ורובם מצויים בצפון הרי האנדים.
המינים חיים ביערות גשם טרופיים, ומגלים העדפה ליערות לחים הרריים.
התזונה שלהם מורכבת מצוף, אבקה, פירות וחרקים, ורמות הצריכה משתנות בין המינים: חלק ניזונים בעיקר מן החי וחלק בעיקר מצוף ואבקנים.
הזיזפים חיים במושבות קטנות של 20–75 פרטים בתוך מערות, ופעילים בשעות הלילה.
המושבות מעורבות או מופרדות לפי זוויג בהתאם לעונה.
הזיזפית ממליטה צאצא אחד (או תאומים לעיתים נדירות), ששוקל 3–5 גרם.
תוחלת החיים עשויה להגיע ל-10 שנים.
בסוג זה 9 מינים, אך מעמדם של חלק מהם אינו מוסכם.
זיזף חסר-זנב זנוב (Anoura caudifer)
זיזף חסר-זנב הנדלי (Anoura cultrata)
זיזף חסר-זנב צינורי (Anoura fistulata)
זיזף חסר-זנב ז'ופרואה (Anoura geoffroyi)
זיזף חסר-זנב רחב-שן (Anoura latidens)
זיזף חסר-זנב לואיס מנואל (Anoura luismanueli)
זיזף חסר-זנב משווני (Anoura aequatoris)
זיזף חסר-זנב פרואני (Anoura peruana)
זיזף חסר-זנב קדנה (Anoura cadenai)
זיזף טונאטיאו (שם מדעי: Tonatia) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 2 מינים, החיים בדרום אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1827 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי וקרוי על שמו של האל טונאטיאו מהמיתולוגיה האצטקית.
זיזף טונאטיאו קרוב חיצונית וגנטית לסוג זיזף עגול-אוזן.
לזיזף טונאטיאו ראש גדול אוזניים רחבות ועגולות וצפירים קטנים.
חוטמו רחב וקצר ובעל עיטור דמוי עלה על האף.
בדומה לזיזף עגול האוזן, גם לסוג זה שיניים מפותחות ויבלות במרכז השפתיים.
הפרווה של זיזף טונאטיאו צפופה וצמרירית במקצת.
צבעה נע בין חום אפרורי לבז', שחרחר או אפור כסוף.
הגחון עשוי להיות חיוור יותר.
הזרועות, הפנים ובסיס האוזניים ורודים, והכנפיים, קצות האוזניים והמצח שחרחרים.
אחד המינים מתאפיין בפס בהיר על הראש, שמשמש כסימן זיהוי בינו לבין המין השני.
זיזפי טונאטיאו מצויים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים וסוב-טרופיים בסמיכות לנחלים, נהרות וביצות.
הם ניזונים בעיקר מחרקים ומשלימים את תזונתם בפירות וחולייתנים קטנים.
הזיזפים יוצאים לפעילות בשקיעה, וישנים ביום בעיקר בחללי עצים ובמערות לצד מיני עטלפים אחרים.
הם מתרבים במהלך עונת הגשמים.
זיזף טונאטיאו גדול (Tonatia bidens) - דרום ומזרח ברזיל, פרגוואי וצפון ארגנטינה.
זיזף טונאטיאו מפוספס-ראש (Tonatia saurophila) - צפון ברזיל, אזור גויאנה, פנמה, ודרום מקסיקו.
זיזף כתום-גרון (שם מדעי: Lampronycteris brachyotis) הוא סוג של עטלף קטן וססגוני במשפחת הזיזפיים, שמצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1879 על ידי הזואולוג האירי ג'ורג' אדוארד דובסון וסווג במקור כמין בסוג זיזף ננסי עד שהוקצה עבורו סוג נפרד.
הזיזף כתום הגרון מתאפיין בראש גדול ומעוגל, בגוף גוצי ומוצק ובחרטום קצר למדי.
פניו דלילות בשיער, עיניו קטנות ואוזניו קצרות ורחבות עם צפירים קטנים.
עיטור העלה האפי שלו קטן למדי, והוא מורכב מזיז עבה משולש, ודיסקית רחבה סביב הנחיריים.
בנוסף, ישנן מספר נפיחויות ויבלות סביב האף והפנים.
הזיזף כתום הגרון הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך גופו 48–62 מ"מ, אורך זרועותיו כ-40 מ"מ, אורך זנבו 7–13 מ"מ ומשקלו עד 14 גרם.
הפרווה של הזיזף כתום הגרון עבה ושעירה.
צבעה רבגוני למדי: הגב בצבע חום אפרורי או אוכרה, הצלעות והמותניים בצבע צהבהב חיוור, ועל הראש כיפה בצבע חום-אפרורי או אדום-קינמון.
סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הצבע הכתום העז בגרון, בסנטר ובלחיים שמתרחב לעיתים קרובות גם לחזה ומאפשר לזהותו בנקל מזיזפים אחרים.
הבטן ואזור המפשעה בצבע צהוב עז, ולעיתים הגרון והלחיים יהיו אף הם צהובים.
הכנפיים וקצות האוזניים שחורות, בעוד שהפנים, הצפירים, הזרועות והרגליים בצבע ארגמן, בורדו או ורוד.
העיטור האפי עשוי להיות ורוד או שחור.
הזיזף כתום הגרון מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו מפוצל לשלושה אזורים נפרדים: האזור הראשון בדרום מקסיקו, בליז וצפון גואטמלה, החלק השני בניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה, החלק השליש משתרע על מזרח קולומביה, וונצואלה, אזור גויאנה, צפון ומרכז ברזיל וצפון פרו.
הוא מצוי גם באי טרינידד וטובגו.
בית הגידול של המין מורכב מיער ראשוני טרופי, יער במבוק לח ויער גדותיים בשפלות נמוכות ברום 150–700 מטר מעל פני הים.
הזיזף כתום הגרון פעיל בשעות הלילה, ושיא הפעילות מתרחשת בשעתיים הראשונות לאחר השקיעה ולאחר חצות.
בשעות היום, הזיזף ישן במערות, מכרות, מבנים נטושים, אתרים ארכאולוגים ועצים חלולים.
הוא לן בקבוצות קטנות של 10 פרטים עד מושבות גדולות של 300 פרטים, שמורכבים בעיקר מנקבות וצאצאיהן.
הזיזף הוא יונק אוכל חרקים באופן כללי, אך מדי פעם מגוון את תזונתו בפירות, צוף ואבקנים (בפרט בעונה היבשה).
הוא נוהג לתור אחר מזונו בגובה 3–12 מטר מקרקעית היער.
יש ככל הנראה שתי עונות רבייה שמסונכרנות עם עונות הגשמים.
בכל פעם נולד צאצא יחיד.
הזיזף כתום הגרון מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) עקב טווח תפוצה רחב, מגמת אוכלוסייה יציבה והעדר איומים גדולים.
עם זאת, המין רגיש מאוד לאובדן בית גידול ולהפרעות אנושיות ו-IUCN מציע לרשויות השימור המקומיות לפעול לצמצום האיומים הללו באזורים שבהם קיימים ריכוזים של המין.
זיזף לבן-כתף (שם מדעי: Ametrida centurio) הוא מין יחיד בסוגו של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שחי באמריקה הדרומית .
תואר מדעית לראשונה בשנת 1841 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי.
האטימולוגיה של השם המדעי היא כדלהלן: שם הסוג (אמטרידה) משמעותו "קוצר" או "משחתת"; שם המין (סנטוריו) משמעותו בלטינית "בן מאה", ומתייחס למראה המבוגר שלו.
מבחינה פילוגנטית, הזיזף לבן הכתף קרוב בעיקר לסוגים זיזף המצחייה וזיזף קמוט-פנים בעלי הפנים החריגות וכן לזיזף העצים.
הזיזף לבן הכתף מתאפיין בגולגולת עגולה ומוזרה במיוחד: היא בעלת לסתות גדולות ורחבות, דחוסה וחסרת חוטם.
כתוצאה מכך, פניו נראות כחתוכות באמצען ודומות לפני השימפנזה.
המוח קטן בצורה יוצאת דופן.
הלוע קצר ועירום והפה רחב.
האוזניים שלו גדולות ועגולות, עם צפירים קטנים בצורת קוץ.
העיניים גדולות וצהובות, והארובות שלהן גדולות ונפוחות במיוחד (בפרט אצל הזכר).
בשל העדר חרטום, העיטור האפי של הזיזף ממוקם בין העיניים ונראה כשקוע בתוך הפנים.
העיטור מורכב מגידול בשרני בצורת חץ מעוצב שמוקף בשני קמטים עם יבלות, ובבסיסו דיסקית רחבה המקיפה את הנחיריים.
שפתיו של הזיזף מכוסות רפידות קטנות, וסביב הלוע וצידי העיניים יש יבלות בולטות עם שיער.
השיניים של הזיזף מפותחות וגדולות במיוחד.
הזיזף לבן הכתף הוא עטלף קטן למדי: אורך הראש והגוף 40–55 מ"מ, אורך הזרוע 26–34 מ"מ ואורך האוזן 16–17 מ"מ.
המין חסר זנב, ובעל כנף-זנב רחב ושעיר.
הפרווה של הזיזף קצרה וסבוכה.
צבעה הכללי נע בין בז' לחום בהיר, חום ערמוני, אפרורי או צהבהב, והיא נוטה להיות חיוורת יותר באזור הפנים והגחון.
הזכר כהים ואפרוריים יותר מן הנקבה.
סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא צמד הכתמים הגדולים על הכתפיים שצבעם לבן בוהק; מלבדם, יש לעיתים עוד שני זוגות כתמים לבנים קטנים יותר: זוג אחד בצדדי הצוואר וזוג אחד בצדדי החזה.
העיטור האפי ופנים האוזניים בצבע כתמתם, צהוב או ורוד.
הלוע ורוד עם יבלות אדומות.
הכנפיים שחורות והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
הזיזף לבן הכתף מצוי באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו משתרע על אזור גויאנה (סורינאם, גיאנה וגיאנה הצרפתית), צפון ומרכז ברזיל, וונצואלה, כמחצית מקולומביה ודרום פנמה – אך הוא נפוץ בדלילות ונחשב לנדיר יחסית.
הוא מצוי גם באיים טרינידד וטובגו והאי בונייר מהאנטילים ההולנדים.
בית הגידול של הזיזף מורכב מיער גשם טרופי לח בסמיכות למקורות מים כמו נהרות, נחלים וביצות, והוא מופיע גם בקרחות יער ביער משני וברכסים הרריים גבוהים עד רום 2,400 מטר מעל פני הים.
בשל נדירותו, הזיזף לבן הכתף נלכד לעיתים רחוקות ברשתות ערפל שנפרסות על ידי חוקרי טבע ומעט מאוד ידוע על המין.
הוא פעיל לילה וניזון בעיקר מפירות וצוף ואולי גם מחרקים.
הוא תר אחר מזונו בחופה הגבוהה ובקרקעית.
הזיזפית ממליטה צאצא יחיד לאחר היריון של מספר חודשים.
הזיזף לבן הכתף מסווג במצב השימור ללא חשש (LC) בשל טווח תפוצה רחב, אוכלוסייה יציבה ככל הנראה והעדר איומים משמעותיים.
עם זאת, אובדן בית גידול בשל כריתת יערות מהווה איום לזיזף כיתר שוכני יער האמזונס.
זיזף מקונל (שם מדעי: Mesophylla macconnelli) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שמצוי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא התגלה בתחילת המאה ה-20, ומעמדו הטקסונומי נחשב לחידה במשך שנים רבות.
המין חי ביערות גשם וניזון מפירות.
הוא חי בתוך עלים מקופלים בצורת אוהל שאותם הוא בונה מחיתוך חלקי של עלים גדולים.
מצבו של המין נחשב ליציב והוא מצוי באזורים מוגנים רבים.
זיזף מקונל שייך למשפחת הזיזפיים בתת-סדרת דמויי נשפון.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1901 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס מדגימה שנאספה בהרי קאנוקו בגיאנה הבריטית, וקרוי על שמו של הנוסע והאספן הבריטי פרידריק מקונל שסיפק תמיכה למשלחת שגילתה את המין.
יש לו ככל הנראה שני תת-מינים: M.m.macconnelli חי ביבשת ו-M.m.mmflavescens חי באי טרינידד.
זיזף מקונל נחשב כצורת ביניים בין הזיזף הלבן הייחודי לבין הסוגים ערפדון צהוב-אוזן וערפדון קטן, ומעמדו הטקסונומי נחשב לחידה במשך שנים רבות.
בסופו של דבר, נקבע שזיזף מקונל הוא טקסון מונוטיפי באמצעות שיטות של ניתוח גורמים ראשיים וניתוח אשכולות וכך התקבל הסיווג המקורי של אולדפילד תומאס.
זיזף מקונל מתאפיין בגוף קומפקטי ושמנמן, בראש גדול ובגולגולת עדינה ומעוגלת.
אוזניו קצרות, עגולות וקירחות עם צפירונים זעירים.
חרטומו קצר יחסית, עיניו קטנות ושחורות ושפתיו רחבות; שפתו התחתונה מכוסה ביבלות עגולות ובולטות.
עיטור העלה האפי מורכב משלושה חלקים: חנית מעוצבת מעל הנחיריים שמורכבת מזיז עבה עטוף בקמטים, דיסקית שטוחה דמוית תלתן שמקיפה את הנחיריים, וקמט יבלתי נפוח נפרד סביב החוטם.
השילוב של הפיגמנטים הצהובים עם הדיסקית השטוחה מקנים לעיטור האפי מראה ברווזי.
אורך ראשו וגופו של זיזף מקונל 43–52 מ"מ, אורך הזרוע 29–33 מ"מ ומשקלו עד 8 גרם בלבד; בכך הוא גדול במקצת מקרובו הזיזף הלבן.
המין נטול זנב, וקרום התעופה האחורי קצר, עירום ובהיר.
הפרווה החיוורת, הגוף הקומפקטי והעיטור האפי הברווזי גורמים לכך שמראהו של זיזף מקונל סימפתי ונאה יחסית לעטלפים.
הפרווה של זיזף מקונל קצרה, עבה וצפופה.
הפרווה שזורה בשיער לבן, אפור, צהוב וחום, וצבעה הכללי בהיר למדי: חום דהוי, חום אפרורי חיוור, אפרפר-כסוף או בז'.
עם זאת, זיזף מקונל עדיין כהה בהשוואה לקרובו הזיזף הלבן.
הראש, הצוואר והגחון נוטים לצבע לבן-שמנת מעורב בבז' ולעיתים קרובות יש סימונים לבנים לא ברורים מעל ומתחת לעיניים.
הכנפיים בולטות בצבען השחור, והזרועות והרגליים בצבע ורוד-כתמתם או בורדו.
האוזניים, יבלות השפתיים והעיטור האפי צבועים בצהוב עז מעורב בוורוד וכתום, ולעיתים קצות האוזן והעיטור האפי שחרחרים.
זיזף מקונל מצוי בעיקר באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו משתרע על צפון ומרכז ברזיל, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית, וונצואלה, קולומביה, אקוודור, פרו וצפון בוליביה, וגולש מעט לתוך אמריקה המרכזית: פנמה, קוסטה ריקה ודרום ניקרגואה; הוא נפוץ גם בטרינידד וטובגו.
בית הגידול שלו מורכב ממספר סוגים של יערות גשם כמו יער ירוק-עד, יער לח ויער עננים נמוך, והוא שוכן בשפלות עד רכסים הרריים ממוצעים ברום 1,100 מטר מעל פני הים.
כמו כן, הוא מצוי באזורים ביצות דוגמת לוס יאנוס והפנטנל.
זיזף מקונל מפגין יכולות בנייה שמשותפות לו ולמספר סוגים נוספים במשפחת הזיזפים (זיזף בנאי וזיזף פירות למשל): הוא נוהג לבנות לעצמו מחסה בצורה אוהל או מטרייה סגורה מעלים גדולים של אנתוריום או מכפות של דקל גנומה.
הזיזף לועס באמצעות שיניו כמחצית מבסיס העלה או כף הדקל וכך גורם לו להתכופף כלפי מטה.
חיתוך של מספר עלים זה על גבי זה יוצר בהדרגה אוהל אפיקלי שתחתיו מתקבצים מספר זיזפים ומכונה "לול עטלפים".
הזיזפים נתלים בדרך כלל על ציר העלה, אך סימני טפרים מצביעים על כך שגם רקמות העלה משמשות אותם לאחיזה לעיתים קרובות.
הזיזפים בונים בדרך כלל מספר לולים סמוכים זה לזה ומחליפים אותם אחת לכמה ימים; בדרך זו הם מונעים התבלות מהירה וניתוק הלולים מהענף, וכך מתאפשר להם להשתמש באותה מערכת לולים לתקופה של כמה חודשים ללא צורך בבנייה נוספת.
הלולים מחזיקים בממוצע 4–5 חודשים, ולאחר מכן מתחילים להתייבש ולהתפרק בהדרגה.
הלולים מאוכלסים על ידי קבוצות קטנות של 2–8 פרטים, כאשר לולים של אנתוריון מאכלסים פרטים רבים יותר מלולים של דקל גנומה.
הזיזפים אינם מפגינים בעלות על הלולים שבנו, ומחליפים לעיתים קרובות מקום עם קבוצות אחרות המצויות באזור; חריגות בהקשר זה הן נקבות מטופלות בגור שעשויות לתפוס לעצמן לול נפרד.
טורפיו העיקריים של המין הם דורסי לילה; ההרגל לשהות תחת עלים במקום במערות או חללי עצים בשילוב עם הפרווה הבהירה למדי, מאפשר לזיזף מקונל להתחמק מפני טורפי עטלפים שמתמקדים במקומות מחסה אופיינים לסדרת העטלפים.
זיזף מקונל ניזון בעיקר מפירות ומכמויות קטנות של צוף ואבקנים.
הזיזפית ממליטה גור יחיד לאחר היריון של מספר חודשים, והוא נשאר לצידה עד הגיעו לבגרות.
הזיזף הקטיפתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל טווח התפוצה הרחב והיותו מין נפוץ יחסית.
מגמת האוכלוסייה איננה ידועה לעת עתה.
אובדן בית גידול באמצעות כריתת יערות מתרחש בחלק מטווח התפוצה אך לא נחשב לאיום חמור על המין.
IUCN ממליץ לרשויות השימור המקומיות לפעול לצמצום כריתת היערות אך המלצה זאת נוגעת לכלל בעלי החיים הדרום-אמריקנים ולא באופן ספציפי עבור זיזף מקונל.
זיזף ננסי (שם מדעי: Micronycteris) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 12 מינים החיים באמריקה המרכזית והדרומית.
הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1866 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומשמעות שמו המדעי היא "מיקרו-עטלף" בהתייחס למידות גופו הקטנות.
לזיזף הננסי גוף גוצי וקומפקטי, ראש עגול וכנפיים רחבות.
חרטומו חרוטי ורחב במקצת, נחיריו מחורצים ושפתיו שסועות ועטויות יבלות.
הזיזף הננסי הוא עטלף זעיר וקומפקטי: אורך הראש והגוף של המינים בסוג 42–69 מ"מ, אורך זרועותיו 31–57 מ"מ ומשקלם 4–16 גרם בלבד.
האוזניים המעוגלות גדולות בצורה לא פרופורציונלית לגוף, השפתיים גדולות, ועל האף מזדקר עיטור עלה אפי גדול בצורת זיז שאופייני למשפחה.
זנבם זעיר ובלתי נראה, וכנף הזנב קצרה למדי.
לזיזפים הננסים ניבים חדים המותאמים ללעיסת מזון מן החי.
הפרווה הקטיפתית של המינים ארוכה וצפופה.
צבעה הכללי נע בין חום ערמוני לחום-אפרורי, אדמדם או זהוב, כשהבטן נוטה להיות חיוורת יותר עד לבן קרם.
החרטום קירח, קצר ומחודד וצבעו ורוד או בורדו.
האוזניים והכנפיים שחורים והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
הזיזפים הננסיים מצויים באמריקה הדרומית, וחיים במגוון רחב של בתי גידול: מיערות גשם טרופיים דרך ערבות עשב וסוואנות וכלה באזורים צחיחים למחצה.
הזיזפים פעילים בשעות הלילה וניזונים בעיקר מחרקים.
במהלך היום, הם נתלים על עצים חלולים, מערות ומבנים נטושים.
המינים בסוג חיים בדרך כלל בקבוצות קטנות יחסית של עד 20 עטלפים.
מינים נוספים שהיו בעבר בסוג הועברו לסוגים אחרים.
זיזף עגול-אוזן (שם מדעי: Lophostoma) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 8 מינים, החיים בעיקר בדרום אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1836 על ידי הזואולוג הצרפתי אלסיד ד'אורביני וקרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוגים: זיזף טונאטיאו וזיזף יבלתי.
לזיזף עגול האוזן ראש גדול עם חוטם קצר ומעוגל, גוף חביתי וזנב זעיר.
האוזניים גדולות, רחבות ועגולות עם צפירים קצרים והשפתיים גדולות עם יבלות עגולות במרכז.
העלה האפי זקוף ורחב בצורת חנית.
בהתאם לתזונה המורכבת מן החי, השיניים מפותחות עם ניבים גדולים וטוחנות חזקות.
הפרווה של הזיזף צפופה וצמרירית.
צבעה משתנה בהתאם למין, ונע בין חום שוקולד כהה לחום אפרורי, בז', אוכרה, זהוב, צהבהב או כתמתם.
הגחון בהיר יותר משאר הגוף, כאשר אצל רוב המינים הוא רק חיוור יותר, ואצל שני מינים הוא בצבע לבן או צהבהב-קרמי.
הפנים, הזרועות והחרטום ורודים-אדמדמים, בעוד שהאוזניים, העלה האפי והכנפיים שחרחרים או סגלגלים.
הזיזפים עגולי האוזן מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית - ממקסיקו עד לפרגוואי.
בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים, יערות ירוקי-עד ויערות יבשים, קרחות יער, סוואנות טרופיות, שדות וביצות.
המינים בסוג פעילי לילה, ומבלים את שעות היום במנוחה בעיקר בתלוליות נטושות של טרמיטים.
הלינה בתלוליות הטרמיטים מצמצמת את התחרות עם מיני עטלפים אחרים על מקומות לינה, ומקטינה את החשיפה לטורפים וטפילים.
הזיזפים עגולי האוזן ניזונים בעיקר מחרקים ובמידה פחותה גם מפירות, צוף ואבקנים.
המינים בסוג חיים בקבוצות קטנות של 5–10 פרטים.
הנקבה ממליטה צאצא יחיד פעמיים בשנה לאחר היריון של מספר חודשים.
זיזף עגול-אוזן דייוויס (Lophostoma evotis)
זיזף עגול-אוזן יסוני (Lophostoma yasuni)
זיזף ערמוני (שם מדעי: Lionycteris spurrelli) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שמצוי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1913 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס.
הזיזף הערמוני מתאפיין בראש חרוטי דמוי ערפד ובלוע צר ומוארך שמכוסה בזיפים קטנים.
האוזניים קצרות רחבות ועגולות עם צפירים כמעט בלתי נראים.
עיטור העלה האפי מסתכם בזיז רחב וזקוף.
הלשון ארוכה ומכוסה בגבשושיות דמויות מכחול, והשפתיים שסועות במרכזן.
הפרווה של הזיזף הערמוני צפופה, עבה וצמרירית.
צבעה הכללי כהה למדי (בפרט באזור הכתפיים והראש), ונע בין חום ערמוני לחום קפה, אדמדם כהה או חום ארגמני מבריק.
בסיס השיער כהה יותר וכמעט שחרחר בצבעו.
הגחון חיוור משאר הגוף וצבעו חום זית עד אפרפר.
האוזניים, הזרועות, הרגליים, הלוע והעיטור האפי בצבע בורדו-שחור, והלשון בולטת בצבעה הוורוד.
הזיזף הערמוני מצוי באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו כולל את מרבית אמזוניה: צפון ברזיל ובוליביה, מזרח פרו ואקוודור, רמת גויאנה, וונצואלה, קולומביה וגבול קולומביה-פנמה.
בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי לח בסמיכות למקורות מים, סוואנות טרופיות לחות, מטעים ותצורות קרסט מיוערות.
ניתן למצוא בשפלות נמוכות עד רכסים הרריים ברום 1,400 מטר מעל פני הים.
הזיזף הערמוני מבלה את שעות היום במנוחה בנקיקים ומערות בקבוצות או במושבות גדולות של עד 1,000 פרטים במקומות מתאימים.
בדומה לזיזף הצוף הוא ניזון בעיקר מצוף, אבקנים ובמידה פחותה גם מפירות וחרקים.
הזיזף מתרבה לאורך השנה ללא עונה מוגדרת.
מעבר לכך האקולוגיה שלו אינה ידועה.
הזיזף הערמוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שהוא נפוץ באופן נרחב, ומגמת האוכלוסייה שלו יציבה.
אין איומים משמעותיים על המין, להוציא הפרעה אנושית בסמוך למערות ותצורות קרסט וכריתת יערות ברצועות מנשק בין היער לסוואנה.
ארגון השימור IUCN ממליץ לפעול לשימור בית הגידול באזורים שבהן קיימות אוכלוסיות גדולות של המין (בעיקר בתצורות קרסט).
זיזף פירות קריבי (שם מדעי: Brachyphylla), הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, הכולל 2 מינים, החיים באזור הקריביים.
הסוג הוקם במקור בשנת 1834 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומשמעות שמו המדעי היא "עלה קצר" בהתייחסות לעיטור העלה האפי הבלתי מפותח.
סוג זה קרוב מבחינה חיצונית ופילוגנטית לסוגים זיזף פרחים וזיזף פרחים ארוס החיים אף הם בקריביים.
לזיזף הקריבי גולגולת רחבה ומסיבית, אוזניים בינוניות ומחודדות וצפירים קטנים.
החוטם קצר, קירח ונפוח, והאף קטום וריבועי ומזכיר את אף החזיר; העיטור האפי מורכב מדיסקית קטנה בצורת V מעל הנחיריים שכמעט ואינה נראית במבט שטחי.
השפתיים גדולות ובולטות, והן מכוסות ביבלות.
הזיזפים הקריבים הם עטלפים בגודל בינוני; אורך הראש והגוף 7–10 ס"מ, אורך הזרוע 5–6.8 ס"מ והמשקל 27–53 גרם.
הסוג חסר זנב ובעל קרום תעופה אחורי רחב למדי.
פרוות הזיזף קצרה, רכה וזיפית.
צבעה נע בין זהוב לבז' או שנהב, חום כתמתם או אפרפר.
על הפנים, הצוואר והמצח עשוים להיות קטעי שיער חיוורים יותר, וסביב העיניים והאוזניים יש לעיתים קרובות כתמים שחורים.
האוזניים, הזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה, הכנפיים שחורות והאף והשפתיים ורודים-אדמדמים.
שני המינים בסוג אנדמיים לאזור הקריביים באמריקה הצפונית; מין אחד מצוי באנטילים הגדולים ומין שני באנטילים הקטנים.
בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, בתה חופית, ביצות ויערות הרריים נמוכים.
המינים בסוג פעילי לילה, ויוצאים לפעילות כשעה לאחר השקיעה.
ביום הם ישנים בקבוצות של 30–40 פרטים או במושבות גדולות של אלפי פרטים במערות לחות, נקיקים, צמרות עצים, צוקים ומבנים נטושים.
במושבות גדולות, הזיזפים הקריבים לנים לצידם של זיזפי פרחים ושפתניים.
הזיזפים הקריבים מחפשים את מזונם על האדמה או בין צמרות העצים.
הם ניזונים בעיקר מפירות טרופיים דוגמת מנגו, פפאיה, שקד טרופי, קיגליה מנוצה, בומבק צייבה, דקל מלכותי קובני, תספזיה, בננה וספודילה; בנוסף, הם מגוונים את תזונתם בצוף, אבקנים וחרקים.
הזיזפים הקריבים הם עטלפים תוקפניים למדי: הם עשויים לנשוך ולסרוט זה את זה ללא סיבה והאגרסיביות שלהם גוברת עוד יותר בסמוך לאתרי האכלה.
הרבייה מתרחשת בסביבות אוקטובר וההמלטות נופלות בין דצמבר למאי.
לאחר עונת הרבייה הזיזפיות מתקבצות במושבות גדולות בעומק המערות לקראת ההמלטות.
מרבית הזיזפיות ממליטות צאצא יחיד בכל פעם.
זיזף פירות קובני (Brachyphylla nana) – הקטן מבין השניים.
מצוי בקובה, היספניולה, איי טרקס וקייקוס, איי קיימן ובעבר גם בג'מייקה.
זיזף פירות אנטילי (Brachyphylla cavernarum) – מצוי בפוארטו ריקו והאנטילים הקטנים.
זיזף פירות קטן (שם מדעי: Rhinophylla), הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, הכולל שלושה מינים, החיים באמריקה הדרומית.
הסוג תואר לראשונה בשנת 1865 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס ומשמעות שמו המדעי היא "עלה אף" בהתייחס לעלה האפי הזקוף של הסוג.
מבחינה פילוגנטית, הם קרובים בעיקר לסוג זיזף קצר-זנב.
לזיזף הפירות הקטן ראש חרוטי, עיניים קטנות וחרטום קצר ומעוגל.
האוזניים גדולות, רחבות ומעוגלות (18-15 מ"מ) עם צפירים זעירים, והן חסרות שיער.
אורכו של העיטור האפי כפול מרוחבו, והוא כולל זיז ארוך וזקוף בצורת חנית, דיסקית קטנה סביב הנחיריים וחגורת יבלות מאחורי האף.
על השפתיים בליטה משולשת מרכזית לצד רפידות בשרניות קטנות יותר.
אורך הראש והגוף של זיזפי הפירות הקטנים 40–48 מ"מ, אורך הזרוע 29–37 מ"מ ומשקלם 16-6.5 גרם.
הסוג חסר זנב ובעל קרום תעופה אחורי באורך בינוני.
הפרווה של זיזפי הפירות הקטנים צפופה וצמרירית.
צבעה נע בין חום אוכרה לזהוב, חום אפרורי או ערמון.
הכנפיים וקצות האוזניים שחורות, ואילו הזרועות, הרגליים הלוע, העיטור האפי והצפירים בצבע ורוד, בורדו או חום-ורוד.
הסוג מצוי באמריקה הדרומית, וכל המינים בו מצויים במדינות קולומביה ואקוודור.
בית הגידול של זיזפי הפירות הקטנים מורכב מיער גשם טרופי, ביצות, סוואנה טרופית ויערות הרריים על מורדות הרי האנדים.
אף על פי שהזיזפים מגלים העדפה ליער ראשוני, ניתן למצוא אותם גם במטעים, סוואנות פתוחות ואזורים עם הפרעה אנושית.
כפי שמרמז שמם, זיזפי הפירות הקטנים הם אוכלי פירות מובהקים; הם ניזונים מפירות מגוונים דוגמת תאנים, פילודנדרון, סולנום, ססרופיה ופלפל שאותם הם מלקטים בעיקר בחופת היער האמצעית; הם צורכים גם כמויות ניכרות של אבקנים.
זרעי הפירות אינם נפגעים בתהליך העיכול ומופרשים בשלימותם, ובכך הזיזפים מסייעים בפיזור זרעי הפירות ברחבי היער.
המינים בסוג פעילים בלילה (בעיקר לאחר השקיעה ולפני עלות השחר), ומבלים את היום במבנים ארעיים דמויי אוהל שנוצרים מחיתוך חלקי של עלי פילודנדרון בגובה 15-1.5 מטר מקרקעית היער; לעיתים, זיזפי הפירות הקטנים ישתמשו באוהלים נטושים שנבנו על ידי הזיזף הבנאי או זיזף הפירות הגדול.
האוהלים נמצאים בשימוש על ידי קבוצות קטנות שמורכבות מזכר ועד שלוש נקבות ומוחלפים אחת לכמה זמן.
זיזפי הפירות הקטנים נטרפים בעיקר על ידי קופי הסנאי שמתמחים באיתור האוהלים שלהם ביער.
אצל סוג זה אין עונת רבייה מוגדרת.
הזיזפית ממליטה צאצא יחיד לאחר תקופת היריון של מספר חודשים.
זיזף פירות אלתינה (Rhinophylla alethina) - קולומביה ואקוודור.
זיזף פירות ננסי (Rhinophylla pumilio) - הקטן והנפוץ בסוג.
מצוי בברזיל, אזור גויאנה, וונצואלה, קולומביה, אקוודור, פרו ובוליביה.
זיזף פירות פישר (Rhinophylla cavernarum) - מצוי בברזיל, קולומביה, וונצואלה, אקוודור ופרו.
זיזף פרחים (שם מדעי: Phyllonycteris) הוא סוג עטלף ממשפחת הזיזפיים, הכולל שני מינים, החיים באזור הקריביים, לצד מין נוסף שנכחד.
הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1861 על ידי חוקר הטבע הקובני חואן גונדלאך אך חלק מהמינים תוארו עוד קודם לכן.
משמעות השם המדעי שלו היא "חסר-עלה", בהתייחסות לעיטור העלה האפי הזעיר שלו.
זיזפי הפרחים מתאפיינים באף רחב דמוי חזיר שבולט מתוך שקע בקצה החוטם, ובעיטור עלה אפי קטן בצורת זיז שכמעט ואינו נראה.
הראש משולש עם חרטום בקבוקי, האוזניים בינוניות ומעוגלות והזנב קצרצר.
הלשון ארוכה ומכוסה בקצה בזיפים המסייעים באיסוף צוף.
משקלם מגיע עד 21.1 גרם.
הפרווה של זיזף הפרחים צפופה, רכה ובהירה.
צבעה הכללי נע בין צהבהב חיוור ללבן קרמי, בז', משי, אפור כסוף או כתום-זהוב.
קרומי העור של הכנפיים בצבע חום כהה או שחרחר, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה.
זיזפי הפרחים אנדמיים לאיי האנטילים הגדולים באזור הקריביים, וחיים ביערות גשם טרופיים בשפלה ובמורדות ההרים עד רום 1,700 מטר מעל פני הים.
כפי שמרמז שמם, הם ניזונים בעיקר מאבקנים וצוף פרחים, ובמידה פחותה גם מחרקים.
זיזפי הפרחים פעילים בשעות הלילה בקבוצות; את שעות היום הם מבלים בשינה במערות, בתוך מושבות עטלפים גדולות שמעורבות עם סוגי זיזפים אחרים.
ההיריון נמשך בסביבות חצי שנה, לאחריהם נולד צאצא יחיד חסר שיער במשקל 5 גרם.
בסוג שני מינים ועוד אחד שנכחד:
זיזף פרחים קובני (Phyllonycteris poeyi) - מצוי בקובה, האיטי והרפובליקה הדומיניקנית.
זיזף פרחים ג'מייקני (Phyllonycteris aphylla) - אנדמי לג'מייקה ומצוי בסכנת הכחדה חמורה.
זיזף פרחים פוארטוריקני (Phyllonycteris major) - היה אנדמי לפוארטו ריקו ונכחד מן העולם עוד לפני הגעת האירופאים לקריביים.
זיזף פרחים ארוס (שם מדעי: Erophylla), הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל שני מינים, החיים באזור הקריביים.
הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג האמריקני גריט סמית מילר וקרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג זיזף פרחים.
הסוג נקרא על שם "ארוס" מהמיתולוגיה היוונית, בהתייחסות לעיטור העלה האפי שמזכיר את חץ האהבה המיתולוגי.
זיזפי ארוס מתאפיינים בראש משולש עם חרטום ריבועי ומוארך, ובאוזניים מחודדות וקצרות (יחסית).
האף שלהם רחב ודמוי חזיר או פקק עם עלה אפי זעיר שמסתכם בזיז קטן ונפיחות סביב האף.
יש להם טפרים דקיקים וחדים וזנב זעיר שכמעט ואינו נראה.
הלשון הארוכה מותאמת לליקוק אבקנים ואיסוף צוף.
אורך הראש והגוף של זיזפי ארוס 64–75 מ"מ, והם קטנים במעט מקרוביהם - בני הסוג זיזף פרחים.
הפרווה של זיזפי ארוס רכה ובהירה.
צבעה הכללי נע בין צהוב-בז' לכתמתם או חום כהה - בהתאם למין, והיא נוטה להיות חיוורת יותר בבטן.
הפנים, האוזניים, הזרועות והרגליים בצבע ורוד, בורדו או סגלגל, והכנפיים בצבע שחור דהוי או סגלגל כהה.
זיזפי ארוס אנדמיים לאיי האנטילים הגדולים באזור הקריביים, וחיים ביערות גשם ראשוניים או משניים עם נוכחות אנושית.
הם ניזונים מאבקנים וצוף פרחים, מפירות ומחרקים; התזונה שלהם הופכת אותם למאביקים חשובים של פרחי לילה רבים.
את שעות היום זיזפי ארוס מבלים כשהם תלויים במערות בתוך מושבות גדולות שעשויות להגיע לאלפי פרטים.
הם יוצאים לפעילות עם רדת החשיכה.
בסוג זה 2 מינים שדומים למדי זה לזה ונבדלים בעיקר בתפוצתם:
זיזף פרחים חום (Erophylla bombifrons) - מצוי בהיספניולה ובפוארטו ריקו.
זיזף פרחים צהוב (Erophylla sezekorni) - מצוי בקובה, איי בהאמה וג'מייקה.
זיזף קטיפתי או זיזף פירות קטיפתי (שם מדעי: Enchisthenes hartii), הוא סוג של עטלף כהה במשפחת הזיזפיים, שמצוי ביבשת אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית בשנת 1892 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס כמין בסוג זיזף פירות, ובהמשך קיבל מעמד של סוג נפרד על ידי הממולוג הדני קנוד אנדרסן.
האטימולוגיה של השם המדעי היא כדלהלן: שם הסוג משמעותו "חמוש בחנית" בהתייחס לצורת העלה האפי; שם המין הוא מחווה למפקח על הגן הבוטני בטרינידד - האספן ג'.ה.הארט ששלח את הדגימה הראשונה של מין זה למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
הזיזף הקטיפתי חולק קווי דמיון רבים עם הסוג זיזף פירות: מבנה גופו חביתי, ראשו גדול ורחב וחרטומו קצר ומעוגל.
האוזניים שלו בינוניות ורחבות עם צפירים קטנים והעיניים גדולות למדי.
עיטור העלה האפי קצר יחסית ומראהו כחץ מקומט; קצה החץ מתקפל כלפי קדימה בצורת בננה.
מלבד החץ, יש דיסקית עבה סביב הנחיריים, שהיא עצמה מוקפת בטבעת של נפיחויות ויבלות.
השפתיים עטויות ביבלות ורפידות בשרניות והזרועות והשוקיים שעירים מאוד.
אורך ראשו וגופו של הזיזף הקטיפתי 55–68 מ"מ, אורך הזרוע 38–42 מ"מ ומשקלו עד 18 גרם.
הסוג נטול זנב וכנף הזנב דקה וקצרה ומכוסה בשיער רך.
הדו-צורתיות הזוויגית נעדרת אצל הזיזף הקטיפתי.
הפרווה של הזיזף קצרה, צפופה ובעלת מרקם קטיפה שהעניק לו את שמו.
צבעה הכללי כהה יחסית לזיזפים, ונע בין חום שוקולד כהה לחום ערמוני, חום סגלגל כהה או אפילו שחור מבריק שמתמזג עם צבע הכנפיים.
הצבע הכהה החריג מאפשר לזהותו בנקל מבין הזיזפים, אך לא תמיד מופיע בכל הגוף; ברוב המקרים הראש והגב הם היחידים שצבועים בכהה, בעוד שהגחון נע בין אפור כהה לחום קפה, חום בהיר או אפילו בז' כתמתם.
במקרים מסוימים, הצבע הכהה החריג מופיע רק בראש ובצוואר ושאר הגוף בצבע אדמוני.
פניו הכהות של הזיזף הקטיפתי מסומנות בשני זוגות פסים כתמתמים או צהבהבים שמבליטים עוד יותר את מראהו הייחודי: זוג אחד בצידי המצח מעל העיניים, וזוג שני לאורך הלחיים.
האוזניים הכהות מסומנות אף הן בקצוות ובצפירים בצבע כתמתם.
העיטור האפי כהה בדומה לשאר הפנים, ויש וקצהו יהיה כתמתם או ורוד.
הזיזף הקטיפתי מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על פני דרום ומרכז מקסיקו, ניקרגואה, אל-סלבדור, הונדורס, קוסטה ריקה, גואטמלה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, אקוודור, פרו, צפון בוליביה וטרינידד וטובגו.
ידוע על פרט אחד שנתפס בסמוך לעיר טוסון באריזונה.
למרות טווח התפוצה הרחב, המין נחשב לנדיר ברוב המקומות.
בית הגידול של המין כולל יער עננים ויער גשם טרופי לח בסמיכות למקורות מים, ובמידה פחותה גם ביער יבש סובטרופי.
המין מופיע בעיקר באזורים הרריים ממוצעים על מורדות הרי האנדים, כשטווח הגובה שלו 3,540-500 מטר מעל פני הים.
הזיזף הקטיפתי ניזון בעיקר מתאנים ופירות קטנים, ונראה שהוא תר אחר מזונו באוויר הפתוח: מעל קרחות יער, גופי מים וצמרות עצים.
התאנים נחתכות תוך כדי תעופה, ולאחר מכן הזיזף תר אחר ענף מתאים בשביל לאכול אותם.
המין ככל הנראה נודד בעקבות זמינות המזון, ותצפיות שלו הופכות לשכיחות בסמיכות להבשלת עצי תאנים.
הזיזף הקטיפתי לן במושבות משותפות עם מיני עטלפים אחרים.
אין מידע רב על הרבייה של המין; נראה שבאזורים מסוימים הוא מתרבה בכל השנה, ובמקומות מסוימים יש רבייה עונתית.
הזיזף הקטיפתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) בשל תפוצתו הרחבה
והעובדה שלא צפויה ירידה משמעותית במספריו בשיעור הנדרש להכללה בקטגוריה מאוימת יותר.
מגמת האוכלוסייה איננה ידועה ולהוציא מספר מקומות במרכז אמריקה, המין נדיר למדי ונפוץ בדלילות.
אין איומים משמעותיים על המין, להוציא את בוליביה וקולומביה שבה המין חווה אובדן בית גידול סביב יערות הרריים בגובה ממוצע.
הזיזף הקטיפתי מצוי באזורים מוגנים רבים הפזורים ברחבי טווח התפוצה שלו.
זיזף קצר-זנב (שם מדעי: Carollia), הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 9 מינים החיים באמריקה הדרומית והמרכזית.
הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי וקרוב מבחינה גנטית לסוג זיזף פירות קטן.
השם המדעי של הסוג הוא על שם הזואולוג הצרפתי שארל לוסיאן בונפרטה.
הזיזפים קצרי הזנב הם עטלפים קטנים למדי: אורך ראשם וגופם 43–65 מ"מ ומשקלם 9–20 גרם.
זנבם הזעיר כמעט שאינו נראה.
למינים בסוג אוזניים משולשות בגודל בינוני, עיטור עלה אפי משולש דמוי זיז שזקור קדימה.
השיניים מפותחות, והניבים ארוכים וחדים.
הפרווה של הזיזפים צפופה ורכה.
צבעה משתנה בהתאם למין, ונעה בין חום אפרורי לחום אוכרה, חלודה, לבנבן או שחור פחם.
הזיזפים קצרי הזנב מצויים בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית.
טווח התפוצה שלהם משתרע ממקסיקו עד לפרגוואי וארגנטינה.
המינים נעדרים מהאיים הקריביים להוציא את טרינידד וטובגו.
מי בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיערות גשם טרופיים, אך הם נראים לעיתים קרובות גם בסוואנות טרופיות וביערות משניים.
הזיזפים פעילים בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בנקיקי סלעים, מערות, גזעי עצים חלולים ומבנים ישנים.
הלינה היא בקבוצות של 10–100 פרטים.
המבנה החברתי שלהם מורכב מהרמון של זכר ו-8 נקבות ומקבוצות זכרים רווקים.
הזכר שומר בקנאות על הנקבות בהרמון, ומנסה להגדיל אותו כל הזמן.
הזכר בהרמון משגיח לעיתים קרובות על הצאצאים בזמן שהאימהות יוצאות לתור אחר מזון.
המינים בסוג ניזונים בעיקר מזרעים ופירות (בפרט גויאבות, תאנים ובננות), ותופסים תפקיד חשוב בהפצת זרעים של צמחים רבים.
הם ניזונים מדי פעם גם מחרקים.
הזיזפית יכולה להתרבות פעמיים בשנה.
ההיריון נמשך 105–125 ימים ולאחריהם נולד צאצא יחיד בדרך כלל.
הזיזפים קצרי הזנב מגיעים לבגרות בגיל שנה עד שנתיים.
תוחלת החיים שלהם עד 10 שנים בטבע ועד 12 שנים בשבי.
זיזף קצר-זנב ערמוני (Carollia castanea)
זיזף קצר-זנב מאנו (Carollia manu)
זיזף קצר-זנב קולומביאני (Carollia colombiana)
זיזף תאנה אדום או זיזף פירות אדום (שם מדעי: Stenoderma rufum) הוא מין עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאיים האנטילים באזור הים הקריבי ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1839 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה ומשמעות שמו המדעי "עור-צר אדום" בהתייחס לכנף הזנב הצרה ולמראה האדמוני של הפרווה.
זיזף התאנה קרוב מבחינה פילוגנטית לזיזף פירות, זיזף תאנה קובני וזיזף תאנה ג'מייקני; השניים האחרונים סווגו בעבר לצידו כמינים תחת סוג אחד.
זיזף התאנה האדום מתאפיין בגוף שמנמן ועגלגל, בראש קצר, רחב ומעוגל ובגולגולת חזקה ומסיבית.
האוזניים משולשות ומחודדות עם צפירים קטנים.
העיניים קטנות בצורת אליפסה, עם קשתית חומה ואישונים עגולים.
עיטור העלה האפי גדול ועבה ומורכב מחנית זקופה ופרסה עבה; בנוסף, העיטור מוקף בטבעת נפוחה ומסולסלת דמוית תחרה.
הפה רחב, והשפתיים מכוסות בגבשושיות ויבלות.
אורך ראשו וגופו של זיזף התאנה האדום 60–73 מ"מ, אורך הזרוע 46–51 מ"מ ומשקלו 25–30 גרם.
אין לו זנב, וכנף הזנב שלו צרה וקצרה.
הדו-צורתיות הזוויגית משתנה בין תת-המינים: אצל האחד היא בלתי מורגשת ואצל האחר הנקבות גדולות יותר.
לזכרים יש בלוטות על הכתפיים שמפיקות חומר עם ניחוח מושק חזק.
הפרווה של זיזף התאנה האדום עבה, צפופה וארוכה למדי.
צבעה הכללי מציג ניגודיות חדה בין הצד העליון לתחתון: הצד העליון, שכולל את הראש, הכתפיים ומרבית הגב, צבוע בחום אדמדם, קפה עמוק או חום ערמוני שהעניק למין את שמו, בעוד שהצד התחתון אפרפר חיוור, בז' או כסוף.
עם זאת, באוכלוסיות של זיזפי תאנה בפוארטו ריקו הניגודיות אינה כה בולטת.
על הכתפיים ומתחת לאוזניים יש כתמים לבנים בולטים שאופיינים לזיזפי התאנים.
לעיתים יש סינר לבנבן או צהבהב על הסנטר והחזה.
האוזניים שחרחרות בשוליים וכתומות או צהובות בצפירים ובפנים האפרכסת.
האף והפה ורודים והעיטור האפי כתום, אדום או בורדו.
הזרועות והאצבעות ורודות או אדומות והכנפיים שחורות או חומות.
זיזף התאנה האדום אנדמי לקריביים; הוא נפוץ בפוארטו ריקו, בוייקס, בשלושת האיים הגדולים באיי הבתולה של ארצות הברית: סנט קרואה, סנט ג'ון וסנט תומאס וכנראה גם באי הבתולה הספרדי.
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי עם 2,000 מילימטר משקעים בשנה, יער סובטרופי יבש ובתה חופית.
זיזף התאנה האדום פעיל לאורך שעות הלילה ומבלה את שעות היום בעלווה הצפופה ללא אתר לינה קבוע.
הוא חי בבדידות בתוך שטח מחיה קטן בגודל 2.5 דונם ואינו מפגין טריטוריאליות כלפי בני מינו.
בשל מיעוט טורפים ליליים באיים, זיזף התאנה אינו מקטין את פעילותו בליל ירח מלא כמו עטלפים אחרים.
הזיזף תר אחר מזונו מעל שבילים ונחלים בגובה 3 מטר ומעל חופת היער, ומשתמש באיכון-הד לניווט ואיתור מזון.
התזונה שלו מורכבת כנראה ממיני תאנים מקומיות, ססרופיה, איפאה, פרסטויאה, מנילקרה, דקל הכסף, מימוסופס, מנגו, בננה, צוף ופירות נוספים.
במהלך האכילה, הזיזף חותך ויורק את מרבית הפרי ואוכל רק את העיסה הרכה והמיץ.
בשל כך, הוא משמש כמפיץ זרעים חשוב בקריביים ואף כמפיץ בלעדי עבור עצים מסוימים.
הנקבות יכולות להתרבות לאורך השנה, אולם הזכרים מתרבים בעיקר בעונה היבשה.
העונה משפיעה על גודל העוברים, כאשר בהמלטות בעונה הגשומה העוברים נוטים להיות גדולים יותר בשל שפע במזון במהלך ההיריון.
הזיזפית ממליטה גור יחיד מפותח למדי עם עיניים פקוחות וכסות מלאה (להוציא את אזור הפנים).
היא עשויה להביא לעולם שני צאצאים בשנה, ולעיתים הרה ומניקה בו זמנית.
זיזף התאנה האדום מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), היות שהוא מוגבל לחמישה איים קטנים יחסית, טווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-20,000 קמ"ר, והוא חווה ירידה במספריו עקב אובדן בית גידול שנגרם מסופות הוריקן טרופיות והפרעה אנושית (ספורט ופעילות פנאי).
היערות המצומצמים באיים רגישים במיוחד לשינויי אקלים, ותלויים במשקעים עונתים.
מחקרים שנעשו בפוארטו ריקו ובאיי הבתולה מצביעים על כך שהמין נדיר יחסית בכל רחבי האיים.
זיזף התאנה מצוי באזור מוגן גדול אחד: היער הלאומי אל-יונקה בצפון-מזרח פוארטו ריקו שהוא יער הגשם היחיד שנמצא תחת ניהול של שירות היערות של ארצות הברית.
זיזף תאנה קובני או זיזף כנף-מגל (שם מדעי: Phyllops falcatus) הוא מין עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאזור הקריביים ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1839 על ידי הזואולוג ג'ון אדוארד גריי ויש לו שני תת-מינים שמאכלסים איים נפרדים.
בעבר נכלל תחת סוג אחד עם זיזף תאנה אדום וזיזף תאנה ג'מייקני אולם השלושה פוצלו לטקסונים מונוטיפיים בעקבות מחקר מורפולוגי ומולקולרי.
זיזף התאנה בעל גוף גוצי שמנמן, ראש כיפתי מעוגל, גולגולת רחבה ומסיבית ופנים קצרות.
הכנפיים רחבות וקצרות יחסית והן מעוגלות בצורת מגל; הכנפיים מתחברות לחלק האחורי של כף הרגל ויש להן אגודלים ארוכים במיוחד.
האוזניים בינוניות ומשולשות עם צפירים זעירים והעיניים קטנות.
עיטור העלה האפי רחב ועבה, הוא מוקף בטבעת נפוחה וצורתו כשל חנית גדולה.
החרטום קצר ורחב, הלסת התחתונה קעורה והשיניים גדולות וחזקות.
הוא חסר זנב וכנף הזנב שלו צרה ושעירה.
הפרווה של זיזף התאנה צפופה וארוכה במקצת עם מרקם משי.
צבעה הכללי נע בין אוכרה לחום אדמדם, כתמתם, זית או חום אפרורי, כשהיא נוטה להיות כהה ואדמדמה יותר באזור הראש והכתפיים.
הגחון והחזה נוטים להיות חיוורים בהרבה, וצבעם נע בין צהבהב לבז' או לבנבן.
יש ארבעה טלאים לבנים על הפרווה: שניים על הכתפיים ושניים בבסיס האוזניים.
הכנפיים מפויחות עם כתמי שיער חיוורים סמוך לגוף, והקרום שבין האצבע הראשונה לשנייה שקוף ובלתי ניתן לקיפול.
האוזניים זהות לצבע הראש והקצה שלהן שחרחר לעיתים קרובות.
זיזף התאנה הקובני אנדמי לאזור הים הקריבי; הוא מצוי בעיקר באיים קובה והיספניולה, כשבאי האחרון הוא מצוי הן בשטחה של האיטי והן בשטחה של הרפובליקה הדומיניקנית.
הוא מצוי גם באי הנעורים הסמוך לקובה, האי גונבה ליד האיטי ובאיי קיימן (גראנד קיימן וקיימן בראק).
בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי ובתה חופית, והוא מצוי בשפלות עד אזורים הררים נמוכים ברום 680 מטר מעל פני הים.
זיזף התאנה פעיל בלילה וחי בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות של 3–5 פרטים; בדרך כלל הוא חי בקבוצות נפרדות לפי זוויג.
הזיזף מבלה את שעות היום בשינה בחללי עצים, מערות ועל ענפים ויוצא לתור אחר מזון בערב או לאחר רדת החשיכה.
עקב מבנה כנפיו, הטיסה שלו איטית והוא אינו יכול לטוס למרחקים ארוכים; מאידך, יש לו יכולת תמרון טובה שמאפשרת לו לנוע בצמחייה צפופה בחיפוש אחר מזונו.
כפי שמרמז שמו, התזונה של זיזף התאנה הקובני מורכבת בעיקר ממיני תאנים, אך גם מפירות נוספים כמו ססרופיה וסיזיגיום.
הזיזף משתמש באיכון-הד בתדר של 23–73 קילוהרץ כדי לנווט בחשיכה, וכנראה גם כדי לאתר פירות בין העלים.
הטורפת העיקרית של זיזף התאנה היא תנשמת לבנה קריבית, ובאזורים מסוימים הוא מהווה את מזונה העיקרי.
לזיזף התאנה אין עונת רבייה קבועה, והזיזפית עשויה להתרבות פעמיים מדי שנה.
הרבייה היא ככל הנראה פוליגמית.
זיזף התאנה הקובני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), כיוון שלמרות שתפוצתו מוגבלת למספר איים, אוכלוסייתו גדולה ויציבה והוא סובלני להפרעה בבית גידולו.
עם זאת, המין חווה ירידה ממושכת לאורך המאה ה-20 ונדיר יותר מבעבר.
האיומים העיקריים עליו הם בירוא יערות ושינויי אקלים.
זיזף התאנה נוכח במספר אזורים מוגנים באיי הקריבים.
זיזף פירות או זיזף נאוטרופי (שם מדעי: Artibeus) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 10 מינים החיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הביולוג הימי ויליאם אלפורד ליץ' ומשמעות שמו המדעי היא "עטלף שצועד ישר".
בעבר נכללו בסוג 11 מינים נוספים, אולם בשנת 2004 הם פוצלו ממנו לתוך סוג חדש שנקרא זיזף פירות דרמנורה (Dermanura) בעקבות מחקר פילוגנטי ומורפולוגי שהוכר גם על ידי הרשימה האדומה של IUCN; בטקסונומיות רבות, המינים הללו עדיין מופיעים בסוג המקורי.
לזיזף הפירות ראש קצר, רחב ומעוגל, גוף שמנמן וכדורי, ואוזניים משולשות קצרות יחסית עם צפירים זעירים.
עיטור העלה האפי של הסוג מורכב מזיז עבה, קצר ומחודד שמוקף בקמטים עבים, עם דיסקית רחבה בבסיס.
על השפתיים יש שורה של בליטות ויבלות בגדלים שונים.
הזנב נעדר אצל הסוג וקרום התעופה האחורי צר ודק.
הפרווה של זיזף הפירות קצרה וגסה.
צבעה נע בין חום אפרורי לחום קפה, בז'-אפרפר, אפור-עשן או כסוף, חום שוקולד כהה או חום ביסטר ואפילו שחור פחם או שחור-סגלגל.
לחלק מהמינים יש ארבעה פסים לבנים דהויים על הפנים, וחלק חדגוניים לחלוטין.
האוזניים והעיטור האפי עשויים להיות שחרחרים, צהבהבים, ורודים או חומים.
זיזפי הפירות מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית לרבות את איי בהאמה והאיים הקריביים; הקצה הצפוני של התפוצה נמצא במרכז מקסיקו והקצה הדרומי בצפון ארגנטינה.
בית הגידול שלהם מגוון למדי, וכולל יערות גשם טרופיים, יערות הררים, יערות נשירים ויבשים, סוואנות טרופיות, ביצות ואזורים חקלאיים.
זיזפי הפירות פעילים בלילה וישני ביום במערות, בתים נטושים וגזעים חלולים; מינים אחדים עשויים לבנות מחסה מעלים גדולים של דקל ובננה בדומה לזיזף הבנאי.
מרבית המינים בסוג חיים בקבוצות גדולות שכוללות זכרים אחדים ועד 14 נקבות.
כפי שמרמז שמם, התזונה של הזיזפים מורכבת בעיקר מפירות אך הם אוכלים גם כמויות קטנות של חרקים ואבקנים.
ההיריון נמשך 112–120 יום, ולעיתים במקרה של תרדמת חורף עשוי להסתיים לאחר 180 יום.
הזיזפית ממליטה לרוב צאצא יחיד שנגמל לאחר חודשיים ומגיע לבגרות בגיל 8–12 חודשים.
זיזפי הפירות חיים עד 10 שנים.
זיזף פירות דרמנורה (שם מדעי: Dermanura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, הכולל 11 מינים החיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה.
הסוג תואר במקור בשנת 1856 ולאחר מכן נחשב לתת-סוג בתוך הסוג זיזף פירות; בשנת 2004 מעמדו שודרג לסוג בפני עצמו בתום מחקר פילוגנטי ומורפולוגי שהוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN.
אי לכך, בטקסונומיות ישנות סוג זה אינו מופיע.
שמו המדעי ("עור בלי זנב") מציין את העדר זנבו ונוכחות קרום תעופה אחורי מפותח.
פירות דרמנורה דומה במידה רבה לזיזף הפירות אך צבעוני וקטן יותר; הראש קצר יחסית ורחב, הגוף עגלגל והאוזניים משולשות, רחבות וקצרות.
עיטור העלה האפי שלו עשוי להיות ארוך יותר וצורתו כזיז עבה מוקף בעלה.
בחלק התחתון יש דיסקית מעוגלת.
מידות הגוף של סוג זה קטנות משמעותית, ולרוב גודלו מהווה כמחצית מזיזף הפירות.
כך למשל, אורך הראש והגוף בסביבות 40–58 מ"מ, אורך הזרועות 34–42 מ"מ והמשקל 8–24 גרם.
הזנב נעדר וקרום התעופה האחורי רחב ומפותח.
השפתיים עטויות בליטות ויבלות בגדלים שונים.
הפרווה של זיזף פירות דרמנורה צפופה וגסה.
בניגוד לזיזף הפירות, אצל סוג זה מרבית המינים בהירים יותר בצבעם ורבגוניים יותר.
הפרווה בצבע חום צהבהב, זהוב, בז', כתמתם אפרסק או חום אפרורי חיוור, אך מינים מסוימים עשויים להיות כהים יותר.
הפסים הלבנים בפנים נוכחים אצל כל המינים בסוג, והם לרוב עבים וברורים יותר מהפסים של זיזפי הפירות.
האוזניים והעיטור האפי גם הם עשויים להיות צהובים או כתומים לעיתים קרובות.
זיזפי דרמנורה מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית אך נעדרים מאזור הקריביים; שני מינים אנדמיים לאמריקה המרכזית, וטווח התפוצה שלהם מגיע עד לקצה האזור הנאוטרופי - במרחק לא רב מגבול ארצות הברית-מקסיקו (במדינות המקסיקניות: טמאוליפס ונואבו לאון).
בית הגידול שלהם כולל רכסי הרים, סוואנות טרופיות, יערות גשם טרופיים, יערות יבשים, ביצות ושדות.
זיזפי דרמנורה פעילים בשעות הלילה ולנים במהלך היום במערות, עצי בננה או תחת אוהלים מאולתרים שיצרו מחיתוך חלקי של עלי אנתוריון.
הם ניזונים בעיקר מפירות וקצת חרקים.
מעבר לכך הביולוגיה שלהם דומה פחות או יותר לסוג זיזף הפירות.
זיזף פירות מפוספס-פנים (Dermanura rava)
זיזף פירות גנומי (Dermanura gnoma)
זיזף כותפות או זיזף צהוב-כתף (שם מדעי: Sturnira) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 25 מינים החיים ביבשת אמריקה .
הסוג הוקם בשנת 1842 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ושמו המדעי ניתן לו על שם ספינת המחקר אה"מ סטרלינג הבריטית שחקרה את חופי ברזיל בשנת 1836 ובה הובאה הדגימה הראשונה של הסוג.
זיזף הכותפות הוא הסוג בעל מספר המינים הגדול ביותר במשפחת הזיזפיים.
כרבע מהמינים בסוג נתגלו או תוארו לראשונה רק בעשור הראשון והשני של המאה ה-21; בשל כך, בטקסונומיות רבות חלק מהמינים החדשים אינם מופיעים ומצב שימורם טרם הוערך על ידי הרשימה האדומה של IUCN.
לזיזף הכותפות גולגולת קצרה, רחבה ומעוגלת, גוף חביתי ואוזניים קצרות ומשולשות עם צפירים קטנטנים.
עיטור העלה האפי פשוט למדי ומורכב מזיז זקוף שמעוצב כחנית, ונפיחויות סביב הנחיריים.
הלוע קצר ורחב, ועל השפתיים התחתונות יש שלוש רפידות בשרניות שמוקפות בשורת יבלות קטנות המסודרות בחצי עיגול.
בשל התזונה הצמחונית, האקולוקציה של הסוג אינה מפותחת כל כך, והוא מסתמך גם בחוש הראייה כדי לאתר את מזונו בלילה.
הסוג נטול זנב, ובין הרגליים יש לו קרום תעופה קצר ושעיר.
הפרווה של הזיזף המכותף צפופה, רכה וקטיפתית.
צבעה משתנה בהתאם למין, לגיל, לעונה ולגאוגרפיה, עם וריאציות מנוגדות לחלוטין אפילו באותו מין.
בין הצבעים הנפוצים ניתן למנות צהוב-זהב, כתום אפרסק חיוור, כתום תפוז עז, כתום אדמוני-אשכולית, ערמון, חום אדמדם כהה, חום שחרחר וחום אפרורי.
הגחון והבטן בהירים יותר משאר הגוף ונוטים לצבע קרם-צהבהב, ולעומת זאת סביב העיניים יש לעיתים כתם שחרחר כהה.
סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא צמד הכתמים הכהים בכתפיים שמקורם בהפרשות מבלוטות ריח מיוחדות ומזכירים צמד כותפות צבאיות; ההפרשות צובעות את אזור הכתף בצבע עז יותר משאר הגוף, כשהצבעים הנפוצים הם צהוב, זהוב, אדמדם או שחור.
הכנפיים שחורות-סגלגלות, והאוזניים והעיטור האפי בצבע ורוד חיוור עד שחור-סגלגל.
זיזפי הכותפות מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית.
בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם, יערות הרריים, סוואנות טרופיות, ביצות ורצועות מנשק בין יער לסוואנה.
הם נחים במהלך היום בחללי עצים, מערות ובמבנים נטושים ויוצאים לפעילות בלילה לסירוגין.
התזונה שלהם מורכבת בעיקר מפירות וקצת צוף והם תרים אחר מזונם בקרקעית היער, בחופה הגבוהה ובשטח הפתוח.
לאחר אכילת פרי, הם עוצרים לנוח כדי לזרז את עיכול המזון, ובחלוף 20 דקות בלבד תהליך העיכול מסתיים ומופרשת צואה.
הרגלי האכילה של הסוג, הופכים את הזיזפים המכותפים למפיצי זרעים חשובים ביערות הגשם של דרום אמריקה.
חלק מהמינים עשויים לנדוד לאזור חם יותר במהלך החורף בגלל מחסור במאגרי שומן שלא מאפשר תרדמת חורף ארוכה.
זיזפי הכותפות חיים בבדידות או בקבוצות קטנות של עד 10 פרטים.
עונת הרבייה משתנה בהתאם למין ולאזור, ויש מינים שמתרבים פעמיים בשנה.
במהלך עונת הרבייה, בלוטות הריח שבכתף הזכר מפרישות ריח חזק שמושך בנות זוג.
הזיזפית ממליטה צאצא יחיד לאחר היריון של 4–7 חודשים והוא נגמל לאחר 5–20 שבועות; עם זאת, אצל הסוג נפוץ מאוד שהזיזפונים הצעירים הופכים לעצמאיים כבר בגיל חודש.
תוחלת החיים של המינים בסוג עד 20 שנה.
זיזף כותפות אנג'ל (Sturnira angeli)
זיזף כותפות אראטאתומאס (Sturnira aratathomasi)
זיזף כותפות בייקר (Sturnira bakeri)
זיזף כותפות דו-שן (Sturnira bidens)
זיזף כותפות גיאנה (Sturnira giannae)
זיזף כותפות לואיס (Sturnira luisi)
זיזף כותפות גדול (Sturnira magna)
זיזף כותפות מיסטרטואני (Sturnira mistratensis)
זיזף כותפות טלמאנקני (Sturnira mordax)
זיזף כותפות זוטר (Sturnira nana)
זיזף כותפות פאולסון (Sturnira paulsoni)
זיזף כותפות פרלה (Sturnira perla)
זיזף כותפות סוריאנו (Sturnira sorianoi)
זיזף כותפות תומאס (Sturnira thomasi)
זיזף כותפות טילדה (Sturnira tildae)
זיזף כותפות אדריאנה (Sturnira adrianae)
זיזף רחב-חוטם (שם מדעי: Platyrrhinus) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 21 מינים החיים ביבשת אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1860 על ידי האנטומולוג השווייצרי הנרי לואיס פרדריק דה סוסיר ומשמעות שמו המדעי היא "עטלף בעל אף רחב".
לזיזף רחב החוטם ראש קצר, גוף מוצק וקומפקטי וחוטם רחב.
האוזניים מעוגלות וקצרות יחסית, עם צפירים זעירים משוננים.
כנפיו רחבות ואליפטיות, ומוטת הכנפיים כ-30 ס"מ.
שפתו העליונה מעוגלת מעט, ושפתו התחתונה מכוסה בבליטות ויבלות לכל האורך.
עיטור העלה האפי שלו מורכב מזיז עבה, מחודד שמוקף בשוליים בשרניים, ובחלקו התחתון של העיטור יש דיסקית או פרסה מקומטת שמקיפה את הנחיריים.
אורך הראש והגוף של הזיזף רחב החוטם 48–98 מ"מ, אורך זרועותיו 36–64 מ"מ ומשקלו 12–68 גרם.
הסוג חסר זנב, וקרום התעופה האחורי שלו מפוצל לשתי רצועות שעירות התלויות על הרגליים ונמשכות עד לטפרים.
במבט שטחי, הזיזף רחב החוטם זהה כמעט לחלוטין לסוג זיזף בנאי, אך גדול ממנו, שעיר יותר בקרום התעופה האחורי ובעל אנטומיה וצורת שיניים שונה.
הוא גם אינו בררן כל כך בבחירת מחסה.
לזיזף רחב החוטם פרווה חלקה וקטיפתית.
צבעה נע בין חום אפרורי לחום בהיר, חום שוקולד כהה, קקאו, קפה, אוכרה, אפור כהה, כסוף או חיוור.
לאורך הגב יש רצועת שיער לבנה בולטת.
על הראש יש 4 קווים לבנים מעל ומתחת לעיניים שיוצרים יחדיו מעין רסן לבן סביב הפנים.
הכנפיים שחורות או אפרוריות, והזרועות בצבע בורדו או חום בהיר.
האוזניים והעיטור האפי צבועים בצהוב, חום ושחרחר.
הזיזפים רחבי החוטם מצויים בעיקר באמריקה הדרומית ושני מינים נוכחים גם באמריקה המרכזית.
כל המינים בסוג מצויים בלפחות מדינה אחת משלוש המדינות הבאות: ברזיל, קולומביה ואקוודור.
בית הגידול שלהם מורכב מיערות הרריים ויערות גשם טרופיים, ובמידה פחותה גם סוואנות טרופיות ושדות.
רבים מהמינים חיים באגן האמזונאס או בצפון הרי האנדים.
הזיזפים רחבי החוטם ניזונים בעיקר מפירות, ומינים אחדים מגוונים את תזונתם לעיתים קרובות בחרקים וצוף; הם משמשים כמפיצי זרעים באזור הנאוטרופי.
הזיזפים פעילים בשעות הלילה וישנים ביום.
הם חיים בקבוצות קטנות של 3–16 פרטים בשקעי עצים, מערות, מבנים נטושים, גשרים, גזעים חלולים ובמבנים דמויי אוהל שהם יוצרים באמצעות חיתוך חלקי של עלים גדולים.
טורפיהם העיקריים הם דורסי לילה, נחשים, קופים ואופוסומים.
עונת הרבייה משתנה מאזור לאזור ותלויה בעונת הגשמים כאשר הזכר מגן על הרמון נקבות שמכיל 1–15 נקבות.
ההיריון נמשך 3.5 חודשים, והזיזפית ממליטה צאצא יחיד או תאומים.
תוחלת החיים של הסוג עד 15 שנים.
זיזף רחב-חוטם קצ'ואה (Platyrrhinus masu)
זיזף שעיר-חוטם (שם מדעי: Gardnerycteris) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, ובו 2 מינים החיים ביבשת אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 2018 על ידי קבוצת זואולוגים בתום מחקר פילוגנטי ומורפולוגי מקיף וסיווג זה מוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN.
המינים בסוג זה סווגו קודם לכן תחת זיזף זהוב, ובטקסונומיות רבות הם עדיין מופיעים כך.
הזיזף שעיר החוטם מתאפיין בראש רחב ועגול, בגוף קטן ועגלגל ובאוזניים גדולות ומחודדות.
זנבו קצר ומוקף בקרום תעופה אחורי.
עיטור העלה האפי שלו ארוך ומחודד וצורתו כחנית משוננת.
החלק התחתון של העיטור מורכב מפרסה רחבה.
בניגוד לעיטור החלק והקירח של הזיזף הזהוב, אצל סוג זה העיטור שעיר בצידו האחורי ובחלקו העליון עם פגימות וקמטים בצדדי החנית.
בנוסף, השפתיים אצל סוג זה שעירות בדרך כלל.
אורך הראש והגוף של הזיזף שעיר החוטם 50–75 מ"מ, אורך זנבו 10–25 מ"מ ואורך זרועותיו 48–57 מ"מ.
משקלו 12 גרם בלבד והוא קל משמעותית מהזיזף הזהוב.