tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעבר הם היו קשורים מעט לירגזיים ולגנובתניים, אך כיום הם נחשבים לקרובי הסבכיים האמיתיים, לטימליים וכן לשפמתן.
סבל של חיות בר הוא הסבל שחווים בעלי החיים בטבע, מחוץ לשליטה אנושית ישירה.
הוא נגרם מנזקים כגון מחלות, פציעות, טפילות, רעב ותת תזונה, התייבשות, תנאי מזג אוויר, אסונות טבע ותקיפות על ידי בעלי חיים אחרים, כמו גם מתח פסיכולוגי.
ישנן הערכות לפיהן סבל הוא המצב הנפוץ עבור רוב חיות הבר.
על פי חוקרים בתחום, סבל בכמות עצומה הוא תוצאה בלתי נמנעת של תהליך האבולוציה, ובפרט של אסטרטגיית רבייה-r: אסטרטגיית רבייה שמעדיפה כמות גדולה של צאצאים עם כמות קטנה מאוד של טיפול הורי, ועם שיעור הישרדות נמוך מאוד של הצאצאים.
רוב המינים בטבע פועלים באסטרטגיית רבייה זו, ופירוש הדבר הוא שכמעט כל הצאצאים שלהם מתים לפני הגיעם לבגרות מינית, למשל כתוצאה מרעב, מחלה, טריפה או אסון טבע.
עובדה זו הובילה חוקרים לטעון שכמות הסבל בטבע גוברת באופן משמעותי על כמות האושר.
החל מהמאה ה-19 נושא הסבל של חיות הבר נידון בהקשר המוסרי המעשי, סביב שאלת התערבותם של בני האדם בטבע, כלומר האם עלינו (והאם באפשרותנו) להתערב בטבע על מנת להפחית את הסבל שקיים בו.
המתנגדים להתערבות זו טוענים שהיא לא מעשית או שיש להעדיף את שימור המצב הקיים על פני רווחת בעלי-החיים.
מנגד, התומכים בהתערבות זו מצביעים על מגוון של פעולות שכבר נעשות עבור רווחת חיות הבר ומדגימות את היתכנותה של התערבות זו.
הם טוענים גם שטובת בעלי-החיים קודמת לשימור המצב הקיים.
לדבריהם, כל-עוד אנחנו עוזרים לבני אדם להתמודד עם הסבל שבטבע, הרי שעלינו לסייע גם לבעלי-חיים אחרים באופן דומה, או לכל הפחות לא להתנגד לסיוע כזה, אחרת אנחנו לוקים בסוגנות, דהיינו אפליה על רקע השתייכות ביולוגית.
באופן דומה, לפי חלק מהתומכים בהתערבות, כל עוד האדם מסייע לכלבים וחתולים, הרי שאדישות לסבלן של חיות בר היא גילוי של סוגנות.
כמו כן, תומכים רבים בהתערבות למען בעלי-החיים בטבע מציינים את ההשפעה הרחבה של האדם על הטבע שכבר קיימת ממילא.
הם טוענים שכל עוד האדם משנה את הטבע ללא הרף, הוא לא יכול להשתמש בשימור המצב הקיים כתירוץ להימנעות מסיוע לחיות הבר.
במקום זאת, מוטב כבר שישנה את הטבע למצב שמיטיב יותר עם כלל בעלי-החיים.
חלק מהתומכים אף מציינים את החלק של האדם בהגברת הסבל הקיים בטבע, ומכאן מסיקים את חובתו המוסרית לצמצם את הסבל הזה.
החוקרים שעוסקים באפשרות להתערב למען צמצום הסבל בטבע מדגישים את הצורך במחקר נוסף בתחום.
הם מסכימים שהידע והיכולות שיש לאנושות היום לא מספיקים כדי להפחית את הסבל בצורה נרחבת, אך מחקר מעמיק יוכל להניב ידע וכלים שיאפשרו לנו בעתיד להפחית את הסבל בטבע בצורה יעילה ובטוחה.
כדי שהמחקר בתחום יוכל להיות עשיר ונרחב, הם מדגישים גם את הצורך בהעלאת מודעות לנושא והפצת הרעיון לפיו על בני האדם לסייע לחיות הבר.
בעלי-החיים בטבע יכולים לסבול ממחלות שעוברות מאחד לשני בדומה להצטננות ושפעת בקרב בני אדם, כמו גם מאפיזואוטיקות , המקבילות למגפות אנושיות.
אפיזואוטיקות לא נחקרו הרבה בספרות המדעית, אך ידוע שמספרן גבוה וחלקן קשות במיוחד ומסבות סבל רב.
כמה דוגמאות לאפיזואוטיקות שנחקרו היטב כוללות Chronic wasting disease בקרב איילים וצבאים, תסמונת האף הלבן של עטלפים, מחלת גידולי פנים שטניים בקרב שדים טסמניים ומחלת ניוקאסל בציפורים.
דוגמאות למחלות אחרות כוללות מיקסומטוזיס ומחלת דימום ויראלית בארנבות, גזזת ופיברומה עורית בצבאים, וכיטרידיומיקוסיס בקרב דו-חיים.
ישנה סברה שסקביאס היא אחת המחלות הקשות ביותר של בעלי-חיים בטבע.
מחלות, בשילוב עם טפילות, "עשויות לגרום לתשישות, רעד, כיבים, דלקת ריאות, רעב, התנהגות אלימה או תסמינים מבעיתים אחרים במהלך ימים או שבועות עד למוות."
בריאות לקויה עלולה לחשוף חיות בר לסיכון מוגבר לזיהום, אשר בתורו מפחית את בריאות החיה, ומגביר עוד יותר את הסיכון לזיהום.
בהיעדר הכלים שיש לבני אדם, ובכלל האפשרות לנוח ולהתגונן, המחלות הרבה יותר קשות עבור חיות הבר מאשר עבור בני האדם, וגם מחלות או פציעות קלות יחסית יכולות להיות קטלניות עבורן.
חיות בר יכולות להיפצע או להיפגע ממגוון סיבות כמו טריפה; תחרות תוך מינית; תאונות, שעלולות לגרום לשברים, פציעות ריסוק, פציעות עיניים וקרעים בכנפיים; קטיעה עצמית (למשל כדי להיחלץ מסכנה); השלה; תנאי מזג אוויר קיצוניים כגון סופות, חום קיצוני או מזג אוויר קר; ואסונות טבע.
פציעות כאלה עשויות להיות כואבות ביותר, מה שעלול להוביל להתנהגויות שמשפיעות לרעה עוד יותר על רווחתה של החיה הפגועה.
פציעות יכולות גם לגרום לבעלי-חיים להיות רגישים למחלות ופציעות אחרות, כמו גם לזיהומים טפיליים.
בנוסף, החיה הפגועה עשויה להתקשות יותר לאכול ולשתות ולהתגונן מפני התקפות של טורפים ושל בני מינם.
חיות בר רבות, במיוחד הגדולות שבהן, נמצאו נגועות בטפיל אחד לפחות.
טפילים יכולים להשפיע לרעה על רווחתו של הפונדקאי שלהם על ידי הפניית משאבי הפונדקאי שלהם לעצמם, הרס רקמת הפונדקאי והגברת רגישותו לטריפה.
כתוצאה מכך, טפילים עשויים להפחית את התנועה, ההתרבות וההישרדות של הפונדקאים שלהם.
טפילים יכולים לשנות את הפנוטיפ של הפונדקאים שלהם; מומים בגפיים בדו-חיים שנגרמו על ידי Ribeiroia ondatrae הם דוגמה לכך.
לחלק מהטפילים יש יכולת לתמרן את התפקוד הקוגניטיבי של הפונדקאי, כמו תולעים שגורמות לצרצרים להטביע את עצמם במים, לצורך רבייתן של התולעים בסביבה מימית.
דוגמה אחרת היא זחלים המשתמשים בהפרשות דופמין כדי לתמרן נמלים לפעול כשומרי ראש עבור הזחל מפני טפילים.
טפילים יכולים להגביר את הסיכוי למוות של הפונדקאי שלהם בעקיפין.
מחקר מטא-אנליטי מצא כי התמותה הייתה גבוהה פי 2.65 בקרב בעלי-חיים נגועים בטפילים, לעומת אלו שלא נגועים.
ישנם טפילים - בהם מינים של תולעים, צרעות, חיפושיות וזבובים – אשר הורגים באופן ישיר את הפונדקאים שלהם, שהם בדרך כלל חסרי חוליות אחרים.
לרוב הם מתמחים בתקיפת מין מסוים אחד.
טפילים משתמשים בשיטות שונות ומגוונות כדי להדביק את הפונדקאי.
לדוגמה, חלק מהטפילים עוקצים את הפונדקאי ומשתקים אותו, ואז מטילים ביצים עליו או לידו.
הזחלים של הטפילים גדלים על ידי האכלה מהאיברים הפנימיים ומנוזלי הגוף של הפונדקאי, מה שמוביל בסופו של דבר למותו כאשר איבריו מפסיקים לתפקד, או כשהוא מאבד את כל נוזלי הגוף שלו.
טפילות-על היא תופעה בה מינים רבים של טפילים שונים מדביקים בו-זמנית את אותו הפונדקאי.
רעב ותת תזונה משפיעים במיוחד על בעלי חיים צעירים, זקנים, חולים וחלשים, ויכולים להיגרם מפציעות, מחלות, שיניים לקויות ותנאים סביבתיים, כאשר החורף קשור במיוחד לסיכון מוגבר.
ההערכה היא שמכיוון שזמינות המזון מגבילה את גודלן של אוכלוסיות חיות הבר, מספר עצום של פרטים מתים כתוצאה מרעב.
הביולוג והאתולוג ריצ'רד דוקינס (Clinton Richard Dawkins) מסיק מכך שרעב הוא חלק מהמצב הרווח בטבע.
מקרי מוות כאלה מתוארים כממושכים ומאופיינים במצוקה קיצונית וסבל רב, כאשר תפקודי הגוף של החיה קורסים בזה אחר זה.
בתוך ימים ספורים מהבקיעה, פגיות הדגים עלולות לחוות רעב הידרודינמי, שנובע מכך שזרימת המים בסביבתם מגבילה את יכולתם להיזון.
רעב זה יכול להוביל לתמותה של יותר מ-99%.
אפילו בקרב מינים שמתרבים באסטרטגיית-k, כלומר עם טיפול הורי, לעיתים קרובות הצאצאים מאבדים את הוריהם.
במקרים כאלו, הוולדות לרוב לא ימצאו מספיק מזון כדי לשרוד.
התייבשות גורמת לתמותה רבה בקרב חיות בר.
בצורת עלולה לגרום לבעלי חיים רבים באוכלוסיות גדולות למות מצמא.
צמא יכול גם לחשוף בעלי חיים לסיכון מוגבר להיטרף.
החיה עשויה להישאר במקום מסתור זמן רב ולהימנע משתייה אם ישנו טורף בסביבה, אך בסופו של דבר הצמא יאלץ אותה לצאת ממחבואה כדי לשתות.
בשלב זה היא כבר תהיה חלשה, ולכן מטרה קלה עבור הטורף.
במקרים אחרים החיה הצמאה תאבד את היכולת לזוז בעקבות ההתייבשות, ותישאר במקומה עד שהיא תמות מצמא.
אם בנוסף לכך היא סובלת מרעב, תהליך ההתייבשות יכול להיות מואץ.
ישנן מחלות, כגון כיטרידיומיקוסיס, שיכולות גם הן להגביר את הסיכון להתייבשות.
למזג האוויר יש השפעה חזקה על הבריאות וההישרדות של חיות הבר.
תופעות מזג אוויר כמו שלג כבד, שיטפונות ובצורת עלולות לפגוע ישירות בבעלי-חיים, וגם לפגוע בהם בעקיפין על ידי הגדלת הסיכונים של צורות סבל אחרות, כגון רעב ומחלות.
מזג אוויר קיצוני עלול לגרום למותם של בעלי-חיים על ידי הרס בתי הגידול שלהם והרג ישיר של בעלי חיים.
נמצא, לדוגמה, שסופות ברד הורגות אלפי ציפורים, מפגיעות ישירות או בעקיפין.
תנאי מזג אוויר מסוימים עשויים דווקא להגדיל את מספר פרטים של חלק מהמינים לאורך דורות רבים.
תנאים כאלה, אף על פי שהם תורמים להישרדות, עדיין עלולים להסב סבל לבעלי-החיים, למשל בעקבות התפרצות מין.
מוות של מספר רב של בעלי חיים - במיוחד בעלי דם קר כגון דו-חיים, זוחלים, דגים וחסרי חוליות - יכולים להתרחש כתוצאה מתנודות טמפרטורה.
בעלי חיים צעירים רגישים במיוחד לתנודות אלה.
בחלקים מסוימים של השנה הטמפרטורה לרוב לא תהווה בעיה, אבל היא יכולה להוות בעיה בקיץ חם במיוחד או בחורפים קרים.
חום קיצוני והיעדר גשמים, למעט הסבל הישיר שהם גורמים לו, קשורים גם בעקיפין לסבל ולתמותה מוגברים.
זאת למשל על-ידי הגברת הרגישות למחלות והתייבשות של צמחייה שחרקים ובעלי-חיים אחרים מסתמכים עליה.
התייבשות זו יכולה גם לגרום לבעלי-חיים המסתמכים על צמחים כמקומות מסתור להיות רגישים יותר לטריפה.
דו-חיים המסתמכים על לחות כדי לנשום ולהישאר קרירים עלולים למות כאשר מקורות מים מתייבשים.
טמפרטורות חמות עלולות לגרום לדגים למות מפני שהן מקשות עליהם לנשום.
שינויי האקלים, יחד עם ההתחממות והייבוש הנלווים להם, הופכים בתי גידול מסוימים לבלתי נסבלים עבור בעלי-חיים מסוימים בשל מצוקת חום והפחתת מקורות המים הזמינים.
תמותה המונית קשורה במיוחד למזג האוויר החורפי עקב טמפרטורות נמוכות, מחסור במזון ועקב קפיאה של גופי מים שמאכלסים חיות בר, כגון צפרדעים.
מחקר על ארנבוני יער מצביע על כך שרק 32% מהם שורדים את החורף.
חורף קר גורם גם לתמותה מוגברת בעקיפין, באמצעות השפעה על תנאי הסביבה.
בקרב עכברים, על פי הערכות, בחורפים קשים רק 5% מהאוכלוסייה ישרדו.
השאר ימותו מהקור ומתנאי הסביבה.
שריפות, התפרצויות געשיות, רעידות אדמה, צונאמי, סופות הוריקן, סערות, שיטפונות ואסונות טבע אחרים – כל אלו מקורות לפגיעה נרחבת בטווח הקצר והארוך בחיות בר.
הם גורמים למוות, פציעות ופגיעות פיזיות, מחלות, תת-תזונה והרעלה בעקבות זיהום מקורות מזון ושתייה.
אסונות טבע יכולים גם לשנות את הסביבה הפיזית של בעלי-חיים אינדיבידואלים בדרכים שמזיקות להם.
שריפות והתפרצויות געשיות גדולות עלולות להשפיע על מזג האוויר, ובעלי-חיים ימיים עלולים למות עקב אסונות שמשפיעים על טמפרטורת המים ועל מליחותם.
הלהבות והעשן של שריפות הורגים את רוב בעלי החיים בדרכן, כולל בעלי חיים בתוך מחילות שקרובות מדי לפני הקרקע.
במקרים אלו בעלי-החיים נשרפים בתוך המחילות, שמתפקדות כמו תנור.
הרג בידי בעלי חיים אחרים
הפילוסוף ג'ף מקמאהן טוען כי: "בכל מקום בו יש בעלי-חיים, ישנם טורפים אשר עוקבים, רודפים, לוכדים, הורגים וזוללים את טרפם.
סבל מייסר ומוות אלים נמצאים בכל מקום ובכל זמן."
החיות הנטרפות מתות במגוון דרכים, כאשר הזמן שלוקח למותן, שיכול להיות ארוך, תלוי בשיטה שבה משתמשת החיה הטורפת.
פעמים רבות בעלי-חיים נבלעים ומתעכלים בעודם בחיים.
במקרים אחרים החיות הנטרפות משותקות בארס לפני אכילתן.
לפעמים הארס עצמו מתחיל לעכל את החיה.
מלבד טריפה, בעלי-חיים עלולים להיהרג על ידי בני מינם עקב סכסוכים טריטוריאליים, תחרות על בני זוג ומעמד חברתי, כמו גם קניבליזם, הרג ולדות והרג בני זוג.
מאבקים על טריטוריה בתוך אותו מין מסתיימים לרוב כשהחלש נכנע, אך יכולים גם להימשך עד המוות או עד פציעה.
מאחר שהבאת צאצאים דורשת אנרגיה רבה מהנקבות, למשל במקרה של הטלת ביצים או ייצור חלב, אך לא מהזכרים – פעמים רבות הזכרים בטבע כופים הזדווגות על הנקבות באלימות.
לפעמים הכפייה מאוד אכזרית ומסוכנת, ופוגעת קשות בגוף של הנקבה.
על-פי ההערכות, בעלי-חיים בטבע אינם מאושרים יותר מחיות בית.
זאת על פי ממצאים שלפרטים אלו יש רמות גבוהות יותר של קורטיזול ותגובות מתח מוגברות ביחס לחיות בית.
בנוסף, בשונה מחיות בית, חיות בר לא זוכות לסיפוק צרכיהן על-ידי מטפלים אנושיים.
מקורות הלחץ עבור חיות אלו כוללים מחלות וזיהום, התגוננות מפני טריפה, מתח תזונתי ואינטראקציות חברתיות.
גורמי לחץ אלו יכולים להתחיל לפני הלידה ולהמשיך ככל שהפרט מתפתח.
מסגרת מחקרית, שידועה בשם אקולוגיה של הפחד , שואפת להמשיג ולחקור את ההשפעה הפסיכולוגית שיכולה להיות לפחד מבעלי-חיים טורפים על הפרטים שהם טורפים.
דוגמאות להשפעות כאלו הן שינוי התנהגות והפחתת סיכויי ההישרדות של החיות המאוימות.
אינטראקציות מעוררות פחד עם טורפים עלולות לגרום להשפעות מתמשכות על התנהגות ושינויים דמויי הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) במוחם של בעלי-חיים בטבע.
אינטראקציות אלו יכולות גם לגרום לעלייה בהורמוני סטרס, כגון קורטיזול, אשר יכול להגביר את הסיכון למוות הן של הפרט והן של צאצאיו.
דרכי סיוע ישירות לחיות הבר
קיימות היום מספר דרכים לסייע לבעלי-חיים שסובלים בטבע.
בהן: חילוץ בעלי-חיים לכודים, טיפול בבעלי-חיים שנפגעו מאסונות טבע, הענקת טיפול רפואי לבעלי-חיים חולים ופצועים, חיסון בעלי-חיים למניעת מחלות, טיפול בבעלי-חיים יתומים, טיפול בצרכיהם של בעלי-חיים מורעבים או מיובשים, ומתן מחסה לבעלי-חיים שסובלים מתנאי מזג האוויר.
אל אלו נוספות גם פעילויות פרטיות להימנעות מפגיעה בבעלי-החיים בסביבה העירונית.
חילוץ חיות בר כולל מקרים של חיות שנתקעו בחופים, בקרח, בשלג ובמצבים רבים אחרים.
בהם יונקים גדולים אשר נתקעו באגם קפוא כשניסו לחצות אותו, בעלי חיים ששקעו בבוץ ונתקעו בו, וחיות ימיות כדוגמת דולפינים ולווייתנים אשר נסחפו אל החוף.
בקורס מקוון של ארגון Animal Ethics בנושא הסבל של חיות הבר, מתארים פעולות שונות שהחלו לבצע לאחרונה עבור בעלי-החיים בעת אסונות טבע.
אחת הדוגמאות לכך היא הצלה של קואלות בשריפות הענק באוסטרליה.
לפעמים יש דרכי סיוע פשוטות בזמן השריפה.
למשל, בזמן השריפות באוסטרליה ארגון wildcare Australia, שעוסק בהצלת חיות בר, עודד אנשים שגרים קרוב להשאיר למענן קערות מים בחוץ.
דוגמה נוספת שמוצגת בקורס היא הצלת בעלי-חיים בזמן שיטפונות.
הן כללות גם הצלות ישירות וגם בנייה של אזורים מוגבהים באזורים המועדים לשיטפונות.
דוגמאות נוספות להצלות שמתרחשות היום כוללות טיפול בבעלי-חיים שנשארו יתומים אחרי שיטפונות, טיפול בבעלי-חיים שהתייתמו או נפגעו בדרכים אחרות מהוריקן שהתחולל בדרום קרוליינה, החזרת צבי ים אל המים אחרי צונאמי, ופינוי בעלי-חיים בעת התפרצות געשית בפיליפינים.
כדוגמה אנקדוטלית, מסופר בקורס על שני אחים שבאופן עצמאי יצאו עם סירה לשטחי השדות ליד ביתם והצילו יונקים קטנים מהשיטפון.
בתחום הבריאות, קיימות היום התערבויות מוצלחות לטיפול במחלות ומניעתן בקרב חיות בר.
ישנם תכשירים לא פולשניים לטיפול בסקביאס בקרב וומבטים, טיפול במחלת האף הלבן בקרב עטלפים, ובזיהומים שונים בקרב דו-חיים, נחשים, דגים ודבורים.
כל אלו מדגימים את הפוטנציאל של טיפול פרוביוטי בחיות בר, אשר יוכל להתרחב ולהשתפר בעתיד.
בקנה מידה גדול יותר, תוכניות סיוע רחבות, כדוגמת תוכניות חיסונים ותוכניות האכלה של חיות בר, מבוצעות במדינות שונות.
הן מצילות מספר עצום של בעלי-חיים מסבל ומוות עקב מחלות.
כדי שהתרומה שלהן תהיה חיובית בסך-הכול במאזן הרווחה, תוכניות מעין אלו צריכות להתבצע בצורה מדודה ומתוכננת היטב, שתמנע התרבות יתר או כל הפרה אחרת של המאזן האקולוגי.
אוסקר הורטה (Oscar Horta) מזכיר גם את פעילותם של מקלטים למען בעלי-חיים יתומים או פגועים, כדוגמה להפחתת הסבל בטבע.
ברחבי העולם פועלים מקלטים רבים שמעניקים טיפולים רפואיים לחיות הבר.
הימנעות אישית מפגיעה בבעלי-חיים בסביבה העירונית
לצד הסיוע הרחב בסביבה הטבעית, הסופר והעיתונאי בריאן קטמן (Brian Kateman) מציע, עבור האדם הפרטי, להתחיל בצעדים פשוטים שימנעו הוספת סבל לבעלי-החיים בסביבה העירונית.
הוא מזכיר, לדוגמה, את השימוש במתקני האכלה לציפורים, שיכול אמנם לסייע לציפורים להתמודד עם תקפות רעב, אך בשימוש לא נכון וללא ניקיון מתאים יכול לגרום להפצת מחלת בין הציפורים, מפני שהוא גורם להן להתקבץ באזור קטן, ולבוא במגע זו עם זו ועם הלשלשת זו של זו.
לכן החוקרים בתחום מציעים מספר כללים היגייניים להימנעות מהפצת מחלות בקרב ציפורי חצר, בהם ניקיון קבוע של מתקני ההאכלה, פיצולם למספר תחנות האכלה מרוחקות והחלפה של מיקום המתקנים לעיתים קרובות.
דוגמה נוספת שקטמן מציע היא שימוש במלכודות עכברים הומאניות.
אך מעבר לרמה הפרטית בתחומי העיר, גם קטמן מודע לצורך לסייע לחיות הבר בהיקף נרחב, ומזכיר את תוכניות החיסונים של חיות בר כדוגמה לכך.
הפעילה מישל גרהם (Michelle Graham) מתארת פעולות נוספות שמבוצעות היום למען חיות הבר.
בהן מאבק בסחר לא חוקי בחיות בר, פעילותה של תנועת One Health , וקידום חקיקה להגנה על חיות הבר.
סוג נוסף של התערבות לצמצום הסבל של בעלי-החיים הוא שימוש באמצעי מניעה עבור חיות בר, במטרה לווסת את גודל האוכלוסייה.
שיטות אלו כוללות גם עיקור בהליך כירורגי, בדומה לעיקור וסירוס של חתולי רחוב וכלבי רחוב, אך גם שיטות מתקדמות יותר ופחות פוגעניות, כמו באמצעות חיסונים או תכשירים הורמונליים.
אמצעי מניעה משמשים, בין השאר, לוויסות של אוכלוסיות יונים וחולדות בערים.
בעלי-חיים אלו מתרבים יתר על המידה בסביבה העירונית, וכך נגרם להם סבל רב בעקבות תחרות על משאבים, העברת מחלות, קרבות ועוד, לצד סיכון תברואתי לבני האדם.
מלבד חיות עירוניות, נבדק השימוש באמצעי מניעה גם עבור חיות בר בבתי גידול פראיים, בעיקר עבור יונקים גדולים, במקרים בהם ריבוי יתר פגע ברווחה של חיות הבר.
עד היום הם נבדקו בהצלחה עבור 85 מינים של בעלי חיים, והעבודה על צורות שונות של אמצעי מניעה לחיות בר עוד נמשכת.
לדוגמה, אמצעי מניעה לחיות בר שימשו כדי לצמצם ולייצב אוכלוסיות של סוס בר, אייל לבן-זנב, ביזון אמריקאי ופיל אפריקאי.
חשיבות נוספת של אמצעי מניעה לחיות בר, בהקשר של צמצום הסבל, טמונה בפוטנציאל שלהם להחליף אמצעי ויסות לא הומניים, שמתבצעים מסיבות אנתרופוצנטריות.
כך, בערים בהן מדללים חיות עירוניות שנחשבות למזיקות לאדם, כמו יונים ומכרסמים, ישנה קריאה להפסיק את השיטות הרווחות היום, שכוללות ציד ורעל, ובמקומן להשתמש בשיטות להגבלת הרבייה.
החוקרים בתחום קוראים להמשך מחקר זהיר ובטוח, שיבחן את כל ההשלכות האפשריות של אמצעי מניעה לחיות בר, לרבות השפעות אקולוגיות והשפעות פסיכולוגיות.
בשנת 1988, ממשלות ארצות הברית וברית-המועצות שיתפו פעולה במבצע שנקרא מבצע פריצת-דרך , כדי לשחרר שלושה לווייתנים אפורים שנלכדו בקרח סחף מול חופי אלסקה.
בשנת 2018, צוות של יוצרי סרטי BBC חפר רמפה בשלג כדי לאפשר לקבוצת פינגווינים להיחלץ משטח צר באנטארקטיקה.
בשנת 2019, כ-2,000 פלמינגואים צעירים חולצו במהלך בצורת בדרום אפריקה.
במהלך עונת השריפות האוסטרלית 2019-20, חולצו מספר חיות בר מהשריפות.
בשנת 2020, חולצו בסרי לנקה 120 דולפינים מהסוג נתב שנסחפו לחוף.
בשנת 2021, חולצו בדרום אפריקה 1,700 אפרוחי קורמורן כף שננטשו על ידי הוריהם.
באותה שנה, חולצו כמעט 5,000 צבי ים שסבלו מהלם קור בטקסס.
צורה נוספת של התערבות, שנויה יותר במחלוקת, היא המתת חסד של חיות בר.
היא מבוצעת כאשר בעלי-החיים שרויים במצב אנוש וצפויים למות, ומטרת ההמתה היא להעניק להם מוות מהיר במקום המוות האיטי והמייסר שצפוי להם.
בשנת 2002, אישרה ממשלת אוסטרליה הרג של 15,000 מתוך 100,000 קנגורואים שנלכדו בבסיס צבאי לאומי מגודר וסבלו ממחלות, פציעות ורעב.
בשנת 2016, 350 היפופוטמים ותאואים מורעבים בפארק הלאומי קרוגר הומתו על ידי שומרי הפארק.
אחד המניעים לפעולה היה מניעת סבל במותם.
דוגמאות היסטוריות נוספות הן תוכניות למניעת כלבת ושחפת בקרב חיות בר, אשר יושמו בהצלחה.
קיימת הסכמה גורפת בקרב העוסקים בתחום שהידע שקיים היום לא מספיק כדי לבצע התערבויות רחבות, ויש צורך במחקר נוסף.
התחום רק בחיתוליו, וחשוב לקדם אותו הן בציבור הרחב והן בקהילה המדעית.
רוב העוסקים בו מסכימים שקידום התחום הוא המשימה החשובה ביותר כרגע, ויש להשקיע בה את עיקר המאמצים.
נכון להיום, כמות זעומה של אנשים עוסקים בתחום, וכמות קטנה של משאבים מושקעים בו.
החוקרת פרסיס אסקנדר (Persis Eskander) תיארה בריאיון את הצורך בשילוב בתחום של חוקרים ממגוון דיסציפלינות.
החוקר אוסקר הורטה ניסח 5 משימות עיקריות למטרה זו:
הפצת הרעיון שעלינו לסייע לבעלי-החיים, ומאבק בסוגנות.
מאבק בתפיסה של הטבע כאידיאלי, והפצת ההבנה שבאפשרותנו לשפר את החיים בטבע.
קידום ההתערבות שמתבצעת כבר היום.
פיתוח צורות התערבות חדשות והוצאתן לפועל.
בפרט, הוא מציע לבצע פעולות חדשות בסביבות מופרות, כדוגמת סביבות עירוניות או תעשייתיות, ואת המסקנות שיעלו מהתערבויות אלו ליישם במערכות אקולוגיות פראיות.
עריכת מחקר על הדרכים השונות שבהן נגרמים סבל ומוות בטבע, ועל הדרכים לצמצומן.
הורטה מדגיש שהפצת העניין הציבורי ברווחת חיות הבר והדאגה לסבלן חשובה לא פחות מהתקדמות המחקר בתחום.
ארגון Animal Ethics מונה מספר דרכים בהן האדם הפרטי יכול לסייע להתפתחות התחום:
שיתוף פרסומים על סבל של חיות בר ברשתות החברתיות, במיוחד את אלו שמתפרסמים על ידי ארגונים שפועלים בתחום.
תמיכה בארגוני בעלי-חיים הפועלים לצמצום הסבל של חיות בר, והצעת עזרה ושיתוף פעולה איתם.
תרגום חומרים ומידע על סבל של חיות בר לשפות אחרות.
סיוע בארגון אירועים שנועדו לדיון בנושא.
ארגון קבוצות קריאה של חומרים על סבל של חיות בר.
לצורך כך הארגון אף הפיק קורס מקוון בנושא.
אנשים שמתמכים ביצירת תוכן מקוון, כתיבה, עיתונות, אומנות או חינוך, יכולים ליצור חומרים משלהם העוסקים בנושא ולהפיץ אותם במסגרת פעילותם.
אנשים שעוסקים במחקר יכולים להשתתף בחקירת השאלות החשובות בתחום.
בנוסף, הארגון מציע דרכים בהן גופים ארגוניים יכולים לסייע.
בין דרכים אלו הם מונים הזדמנויות שונות לדבר על נושא הסבל של חיות הבר, כמו גם חוקים שהגופים הארגוניים יכולים לקדם, שיטות לסיוע אקטיבי לבעלי-החיים ונושאים שאפשר לחקור.
החוקרים Darimont ו-Paquet טוענים שחסר היום בסיס אתי מקובל ויישומי שמתייחס לרווחת חיות הבר, והם מציעים התחלה רעיונית לבסיס זה.
לטענתם, נושא רווחת חיות הבר נעדר גם מהשיח של זכויות בעלי-חיים וגם מהשיח של אקולוגיית שימור: "אתיקה של רווחה צריכה להיות מושרשת בחייהם ובמוחם של הפעילים, כדי שהיא תוכל להצליח בטווח הארוך".
בעתיד יצטבר ידע מחקרי נוסף, הן על תחומי המדע הרלוונטיים כמו ביוטכנולוגיה ואקולוגיה, והן על היכולת להתערב בטבע בלי להגביר את הסבל הכולל.
על בסיס התקדמות זו ניתן יהיה להשתמש בצורות קיימות של סיוע לחיות הבר בקנה מידה גדול יותר כדי להפחית את הסבל.
הצעות טכנולוגיות כוללות הנדסה גנטית, ובפרט שימוש ב-CRISPR או בדחף גנטי , במטרה להפחית את הסבל של מינים שמתרבים באסטרטגיית-r.
שימוש בדחף גנטי נחשב לכיוון מבטיח מפני שהתערבות כזו היא גם עמידה בטווח הרחוק אך גם הפיכה, כלומר ניתנת לתיקון וביטול במקרה הצורך.
הצעות נוספות כוללות שימוש בביוטכנולוגיה כדי למגר את הסבל של חיות הבר.
אוסקר הורטה מציע לבצע מחקרים על הקשר בין תנאים אקולוגיים לבין רווחה.
לדוגמה, סביר להניח שבעלי-חיים שמתרבים באסטרטגיית-r סובלים בממוצע הרבה יותר מבעלי-חיים שמתרבים באסטרטגיית-k.
לכן, ובהתחשב בכמות המוגבלת של משאבים בטבע, שימור של אוכלי עשב מהסוג השני יפחית את מספרם של בעלי-החיים מהסוג הראשון, וכנראה ישפר את מאזן הרווחה בטבע.
לכן הוא סבור ששימור של אוכלי עשב גדולים ישפר את הרווחה בטבע.
כמו כן, הוא סבור שמתן עדיפות למערכות אקולוגיות עם שרשראות טרופיות קצרות יותר, כלומר עם מעט רמות של טריפה, עשויה גם היא לשפר את הרווחה הכללית בטבע.
באופן דומה הוא מציע לחקור תנאים אקולוגיים נוספים ואת ההשפעה שלהם על הרווחה, ועל פיה לקבוע הן סדרי עדיפויות לשימור, והן רעיונות של שינוי בתי הגידול.
דוגמה לכך היא העדפה של בתי גידול צחיחים על פני בתי גידול שופעי צמחייה, מפני שבבתי הגידול הצחיחים יש פחות בעלי-חיים ולכן פחות סבל.
זאת על-פי ההערכה שחיות הבר חוות בחייהן יותר סבל מאשר אושר בממוצע.
כמה מחברים, בהם החוקר בריאן טומאסיק (Brian Tomasik), טוענים שמנקודת מבט תוצאתית, בעקבות המסקנה שרוב חיות הבר חיות חיים שליליים (כלומר, חיים בהם סך הסבל גבוה מסך האושר), יש לעודד אובדן של בתי גידול, במקום למנוע אותו.
John) וג'ף סבו (Jeff Sebo) מתחו ביקורת על עמדה זו, והחוקרים בראונינג (Heather Browning) ווייט (Walter Veit) מתחו ביקורת על ההערכה שהסבל בטבע גבוה מהאושר, וטענו שגם האפשרות ההפוכה סבירה.
טומאסיק עצמו מודה שלא ניתן להיות בטוחים בהערכת הרווחה השלילית, אך על פי הראיות הקיימות זו האפשרות הסבירה.
לכן, לכל הפחות כדאי בינתיים להימנע משימור בתי הגידול ומהרחבתם.
בעתיד הקרוב, חלק מהחוקרים ממליצים על שימוש בטכנולוגיות קיימות לשיפור ההתערבויות בטבע.
לדוגמה, ישנה הצעה להשתמש במל"טים כדי לאתר בעלי-חיים שזקוקים לחילוץ בעת שריפה.
כיוון נוסף שהוצע הוא פיתוח של קוטלי חרקים הומאניים, שיהרגו את החרקים באופן מהיר ונטול סבל.
מטרתם היא להחליף את קוטלי החרקים הקיימים היום.
ביולוגיית רווחה (welfare biology) היא תחום המחקר של רווחת בעלי-החיים, תוך התמקדות מיוחדת ביחסיהם עם מערכות אקולוגיות טבעיות.
היא הוצעה לראשונה בשנת 1995 על ידי Yew-Kwang Ng , שהגדיר אותו כ"מחקר של יצורים חיים וסביבתם בהתייחס לרווחתם (אשר מוגדר כאושר-נטו, או הנאה פחות סבל)".
מחקר כזה נועד לקדם דאגה לסבל של בעלי-החיים בטבע, ולבסס פעולות יעילות שניתן לנקוט כדי לסייע להם בעתיד.
חשש מפני הפצת הסבל אל מחוץ לכדור הארץ
מספר חוקרים ועמותות העלו חשש שהציוויליזציה האנושית תרחיב את הסבל אל מחוץ לכדור הארץ: בתי גידול פראיים עשויים להיווצר בעתיד הרחוק במושבות שהחברה האנושית תקים מחוץ לכדור הארץ, על כוכבי לכת אחרים.
הפצת חיות הבר אל מחוץ לכדור הארץ עלולה להוביל לעלייה עצומה בכמות הסבל הכולל של חיות הבר.
חשש אחר שהועלה הוא תסריט בו בני האדם מייצאים חיידקים לכוכבי לכת אחרים, ואוכלוסיית החיידקים מתפתחת בסופו של דבר לאורגניזמים בעלי רגשות, אשר אין ביכולתנו לחזות את כמות הסבל הצפוי להם.
עמותות שעוסקות ברווחת חיות בר
עמותות שכל פעילותן מוקדשת לרוות חיות הבר
שתי העמותות העיקריות שמקדישות את פעילותן לצמצום הסבל של חיות הבר הן יוזמת חיות הבר , ו-Animal Ethics .
יוזמת חיות הבר (Wild Animal Initiative): עיקר פעילותם מתמקדת במחקר המדעי בתחום.
בפרט, הם מעניקים מימון וסיוע לפרויקטים מחקריים יישומיים ולמחקרי עלות-תועלת ותיעדוף תחומי עשייה.
Animal Ethics: מקדמים התחשבות בבעלי-חיים לא אנושיים באמצעות הסברה, מחקר וחינוך.
עיקר פעילותם היא תמיכה בהתערבויות למען חיות הבר וחקר של התערבויות אלו, כגון חיסונים וסיוע לבעלי חיים בעת אסונות טבע.
בנוסף, הם חוקרים את ההשפעות האפשריות של טכנולוגיות עתידיות וכיצד יהיה ניתן להשתמש בהן כדי להפחית סבל קיצוני.
הם עוסקים גם בהסברה באקדמיה, במטרה להטמיע את התחום של ביולוגיית רווחה כדיסציפלינה מדעית.
עמותות שעוסקות באופן חלקי ברווחת חיות הבר
Faunalytics : ארגון שעוסק בצמצום הסבל של בעלי-החיים בכלל, גם חיות הבר וגם חיות המשק בתעשייה החקלאית, אך בשנים האחרונות נוטה יותר לכיוון חיות הבר.
עיקר פעילותם מתמקדת בעריכת מחקרים, ובפרט במחקרים על דרכי המוות השונות בטבע וכן על הסברה אסטרטגית.
הם מתחזקים מאגר ידע מדעי רחב, מקוון ונגיש לכולם, ותומכים בעורכי-דין ובארגונים שפועלים למען בעלי-החיים.
Invincible Wellbeing: עוסקים במחקר שמטרתו לסלק את הסבל הקיצוני מהעולם, הן של חיות הבר, הן של חיות בשבי והן של בני האדם, באמצעות הנדסה גנטית.
בין השאר, עוסקים בהצלה ושיקום של חיות בר, פעילויות חברתיות להפסקת הסבל של חיות בשבי, מאבק לוביסטי בסחר וציד לא חוקיים של חיות בר, וחינוך להגנה על בעלי-חיים.
Rethink Priorities: עוסקים במחקר תיעדוף תחומי עשייה.
במחקריהם הם מתייחסים לכלל הנושאים הדחופים, הן עבור חיות הבר, הן עבור החיות בשבי והן עבור האנושות, במטרה להתוות כיווני מחקר ועשייה חשובים.
סבלי פיינברג היה פיזיקאי יהודי סובייטי ממוצא אזרי.
סבלי פיינברג היה בן דוד של יבגני פיינברג.
סבלי פיינברג נולד בשנת 1910 בבאקו (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באזרבייג'ן) למשפחה יהודית.
לאחר בית ספר הוא התחיל לימודי הנדסה בבאקו ובשנת 1934 קיבל תואר "מהנדס-אדריכל".
פיינברג עבד במספר מוסדות בבאקו.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא גויס לשורות הצבא האדום.
הוא נפצע קשה במהלך הפצצה אווירית ושוחרר מהצבא.
בשנת 1944 פיינברג הגיע למוסקבה והתחיל עבודה במכון האווירו-הידרודינמי המרכזי כמהנדס בתחום חוזק חומרים.
בהמלצת בן דודו יבגני פיינברג איגור קורצ'טוב לקח אותו לעבודה במעבדה שלו.
החל משנת 1945 פיינברג עבד במכון לפיזיקה וכימית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1946 פיינברג עבר ל"מכון קורצ'טוב".
בשנת 1949 פיינברג סיים עבודת תואר שלישי.
בנובמבר 1949 פיינברג נתן הרצאה לראשי תוכנית הגרעין הסובייטית על אפשרות לבנות מערכת הנעה מבוססת אנרגיה גרעינית ליחידות צי ברית המועצות.
הדבר קידם פיתוח מערכות אלו לטובת צוללת גרעינית ושובר קרח.
פיינברג היה בין יוזמי ומנהלי פרויקט של תחנת כוח גרעינית ראשונה בעיר אובנינסק.
החל משנת 1947 פיינברג היה מלמד במכון לפיזיקה והנדסה במוסקבה.
הוא היה ראש קתדרה לכורים גרעינים ופרופסור.
על תרומתו בתחום התמחותו הוענק לפיינברג עיטור הדגל האדום של העמל, פרס ברית המועצות (3 פעמים), פרס לנין ומדליית זהב על שם קורצ'טוב (ביחד עם יולי חריטון).
פיינברג נפטר בשנת 1973 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
סבסטיאן דייסלר (נולד ב-5 בינואר 1980 בלוראך, גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני.
דייסלר היה הקשר המרכזי של מועדון הפאר הגרמני באיירן מינכן ושל נבחרת גרמניה בכדורגל.
המועדון הראשון שאליו הצטרף הוא טי וי טורמרינגן כבר בגיל 6. משם נדד בקבוצות הנערים של מועדונים קטנים - טי יו אס סטטן ואף וי לוראץ'.
ב-1995 הצטרף למועדון הגדול הראשון שלו בורוסיה מנשנגלדבך בו שיחק ארבע שנים לפני שעבר להרטה ברלין ב-1999. ביולי 2002 הצטרף לבאיירן מינכן תמורת סכום לא ידוע.
המעבר למינכן היה צעד חשוב בקריירה של באסטי, אבל פציעות ברך חוזרות ונשנות הקשו עליו רבות ואף איימו לסיים את הקריירה של הכוכב הצעיר.
הפציעות הרבות והחשש מסיום הקריירה הובילו את דייסלר להתאשפזות במוסד גמילה מדיכאונות כרוניים בשנת 2003. לבסוף דייסלר יצא מדיכאונו, בעזרתו של התינוק שנולד לו באותה תקופה, שנתן לו פרספקטיבה אופטימית יותר לחיים.
ב-16 בינואר 2007, בגיל 27, פרש דייסלר מכדורגל עקב פציעות חוזרות ונשנות.
סֵבַסְטוֹ֫פּוֹל (באוקראינית: Севастополь; בטורקית: Akyar; ברוסית: Севасто́поль) היא עיר נמל על חוף הים השחור בחצי האי קרים.
סמוך לעיר ממוקם בסיס ראשי של הצי הרוסי.
עד 2014 היה בו גם בסיס מרכזי של הצי האוקראיני.
אף שהשטח בשליטת רוסיה, מרבית העולם עדיין מכיר בשטח כחלק מאוקראינה ולא מכיר בסיפוח הלא-חוקי שרוסיה ביצעה במרץ 2014.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2012, מונה אוכלוסייתה 475 אלף איש.
ביתו של "הצי הסובייטי של הים השחור" לשעבר ובסיס ימי של צי הים השחור של חיל הים הרוסי.
המיקום הגאוגרפי המיוחד של העיר ותנאי הניווט שבאזור הפכו את נמלי העיר סבסטופול למרכז ימי חשוב.
בשל עובדה זו עמדה העיר במרכז עימותים צבאיים רבים, ואחד החשובים שבהם מלחמת קרים.
במלחמה זו עמדו מגיניה הרוסיים של סבסטופול במשך 11 חודשים במצור שהטילו עליה צבאות האימפריה העות'מאנית, בריטניה צרפת וסרדיניה, עד שלבסוף נכבשה על ידיהם.
גם בתקופת מלחמת העולם השנייה עמדה העיר במצור ממושך.
ב-6 במרץ 2014 כחודש לאחר הפלישה הרוסית הכריז שלטון הבובות הרוסי בסבסטופול על עצמו באופן חד-צדדי כגוף פדרלי של הפדרציה הרוסית.
ב-18 במרץ סופחה העיר רשמית על ידי רוסיה והייתה ליחידה אדמיניסטרטיבית נפרדת כחלק מהמחוז הפדרלי של קרים, לצד הרפובליקה של קרים.
העיר קיבלה מעמד של עיר פדרלית (אחת משלוש הערים הפדרליות של רוסיה), ורוסיה שולטת בה בפועל.
ממשלת אוקראינה אינה מכירה בכך וממשיכה לראות בכל חצי האי קרים כשטח שלה.
השם סבסטופוליס נבחר כהשפעת השפה היוונית.
השם נובע מהמילה סבסטוס (σεβαστός), שמשמעותה 'בעל ערך' ושם העצם 'פוליס' (πόλις) שמשמעותו עיר.
סבסטוס (Σεβαστός) היא המקבילה היוונית המסורתית לאוגוסטוס, שם שהוענק במקור לקיסר הראשון של האימפריה הרומית.
חרף מקורותיו היוונים, השם סבסטופוליס עצמו אינו מגיע מזמני יוון העתיקה.
קרוב לוודאי שהעיר נקראה כך לכבוד השליטה יקתרינה הגדולה (בתוארה אוגוסטה, סבסטה ביוונית), שייסדה את העיר בשנת 1783. היא ביקרה במקום בשנת 1787 בחברת הקיסר האוסטרי יוזף השני ומכובדים זרים אחרים.
במערב העיר יש חורבות ושרידים של הנמל היווני העתיק חרסונסוס, שהוקם במאה ה-5 או במאה ה-4 לפני הספירה, על ידי מתיישבים מהראקליאה פונטיקה שבביתיניה.
משמעות השם חרסוניסוס ביוונית הוא חצי אי ואינו מתייחס לשם היווני של קרים כולה – Chersonēsos Taurikē (חצי האי של הטאורים ).
במאה ה-6 לפני הספירה הוקמה מושבה יוונית בשטח העיר של היום.
העיר היוונית חרסונס התקיימה כמעט אלפיים שנה, תחילה כדמוקרטיה עצמאית ואחר כך כחלק מממלכת הבוספורוס הקימרי.
במאות ה-13 וה-14 השטח נכבש על ידי אורדת הזהב המונגולית וננטשה.
אומנם לסבסטופול של היום אין כל קשר לאותה עיר, אך שרידיה מהווים עד היום אתר תיירות פופולרי.
העיר סבסטופול הוקמה ביוני 1783 כבסיס לשייטת הימית באזור ונקראה בשם אחיטאר,על ידי תומאס מקנזי (פומה פומיץ' מקנזי), אדמירל רוסי ממוצא סקוטי; זמן קצר לפני שחאנות קרים סופחה על ידי האימפריה הרוסית.
חמש שנים קודם לכן הורה אלכסנדר סובורוב על הקמת מוצבים עבור הצבא הרוסי, ובפברואר 1784 הקיסרית יקתרינה הגדולה הורתה לגריגורי פוטיומקין לבנות מבצר ולקרוא לו בשם סבסטופול.
יישום תוכניות הבנייה הועבר לקפטן פיודור אושאקוב, שמונה ב-1788 למפקד נמל סבסטופול ושייטת הים השחור.האתר הפך לבסיס חשוב של הצי ולאחר מכן לנמל ים מסחרי.
ב-1797 צו של הקיסר פאבל הראשון קרא למבצר בשם אחטיאר.
לבסוף; ב-1826 הסנאט הרוסי השיב את שם העיר בחזרה לסבסטופול.
ביולי 1830 פרץ מרד עממי מזוין בעיר בשל התפרצות מגפת הכולרה בעיר שנבע מתנאי הבידוד שהופעלו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829).
במהלך המרד, ב-4 ביולי, נרצח מושל העיר ניקולאי סטוליפין ובסופו של דבר המרד דוכא על ידי הצבא ומובילי המרד הוצאו להורג בירייה.
אחד האירועים הידועים שבהם הייתה מעורבת העיר היה המצור על סבסטופול (1854-1855) שהובילו צבאות צרפת, סרדיניה והעות'מאנים במהלך מלחמת קרים, מצור שנמשך 11 חודשים.
חרף נסיונותיו, הצבא הרוסי נאלץ לנטוש את המבצר ולהתפנות, כשבמהלך הפינוי הוטבע הצי כולו במטרה למנוע כניסת ספינות אויב ולהימנע מהצי מליפול לידי האויב.
כשצבא האויב נכנס לסבסטופול הוא מצא רק הריסות ושרידים לעיר המפוארת.
זמן קצר לאחר המלחמה חיילים רוסים קיבלו אישור להקים את בית הכנסת החייל.
בדומה לערים אחרות באימפריה, ידעה העיר משברים ומתיחויות מול פעילים מהפכניים.
ב-1901 הוקמו לראשונה חוגים סוציאל-דמוקרטים וב-1902 הם התאחדו לארגון הפועלים של סבסטופול (SRO).
ב-1903, על בסיס ארגון זה, הוקם סניף סבסטופול של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית.
במהלך מהפכת 1905 פרץ מרד על אוניית הצי "פוטיומקין", כשפועלי הנמלים, אזרחים ומלחי הצי ב-14 ספינות של הצי פתחו במרד מזוין.
ב-14 בנובמבר הונף דגל אדום על האוניה "אוצ'אקוב" שהייתה בפיקודו של לייטננט פיוטר שמיט, אך רוב אוניות הצי שעגנו בנמל לא תמכו במרד ורק שלוש אוניות הצטרפו.
ב-15 בנובמבר הצבא הקיסרי החל לפעול צבאית נגד האוניות המורדות ולדיכוי המרד בבסיס היבשתי, כשלקראת הערב כל מנהיגי המרד נעצרו והוצאו להורג על ידי שלטונות הצאר.
לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 עברה העיר לשליטת מועצת נציגי הפועלים והצבא.
תחילה שלטו בעיר אנשי מפלגת ס"ר והמנשביקים, אך בבחירות חדשות שנערכו זכו הבולשביקים ברוב.
ברם השלטון הסובייטי טרם התבסס בעיר; במהלך מלחמת האזרחים הרוסית הגנרל פיוטר וראנגל הוביל את הצבא הלבן בסבסטופול ובחצי האי קרים והיה לשליט חצי האי, הוא ביצע מספר רפורמות והקים ממשלה בראשותו.
בתקופת שלטונו כונן יחסים דיפלומטיים עם מדינות עצמאיות שנוצרו עקב התפרקות האימפריה (ביניהן הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והרפובליקה העממית של אוקראינה) וארגן מחדש את כוחות הצבא הלבן בקרים.
מטעמים אידאולוגיים שינה את שם הצבא ל"הצבא הרוסי".
הוא הצליח לבלום ולאחר מכן גם להדוף את כוחות הצבא האדום, שניסו לפרוץ לחצי האי קרים בסוף אפריל 1920 וכוחותיו אף עברו למתקפה וכבשו אזורים נרחבים בדרום אוקראינה, הסמוכים לחצי האי קרים.
ברם, בסתיו אותה שנה התהפך הגלגל: הצבא האדום ריכז כוח רב בדרום אוקראינה והפיקוד הסובייטי כרת ברית מחודשת עם הצבא השחור של נסטור מאכנו, שיחידותיו צורפו לכוח המחץ הסובייטי.
ב-7 בנובמבר 1920 החל המבצע לכיבוש חצי האי, ולאחר 3 ימי לחימה קשים הצליחו כוחות הצבא האדום והשחור לפרוץ את קווי ההגנה של צבא וראנגל והוא החל לסגת לכיוון הנמלים סבסטופול ופאודוסיה.
על מנת למנוע נפילת כוחותיו בידי הצבא האדום הורה וראנגל על פינוי כללי של חצי האי קרים.
הוא פקד שכל אנשי הצבא והאזרחים, שלא רוצים להישאר תחת השלטון הקומוניסטי, יוכלו להתפנות יחד איתו.
לבסוף, ב-14 בנובמבר 1920 הפליג וראנגל עם אחרוני חייליו מחצי האי קרים לחצי האי גליפולי שבטורקיה וב-15 בנובמבר הצבא האדום השתלט על העיר.
באותה עת הבולשביקים השליטו בעיר ובסביבתה את "הטרור האדום" והוציאו להורג כ-29,000 איש ממתנגדיהם.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סבלה העיר מהפצצות אוויריות של הנאצים, והותקפה על ידי איטליה ורומניה במהלך המצור על סבסטופול.
הנאצים השתמשו בארטילריה כבדה מאוד בניסיונות לשבור את הביצורים, ורק לאחר קרב ארוך ומצור שנמשך 250 יום, נפלה העיר המבוצרת לידי כוחות הציר ביולי 1942. הנאצים תכננו לקרוא לעיר תאודוריכשאפן (על שם תיאודריך הגדול והעובדה שחצי האי קרים היה ביתם של הגותים הגרמאנים במאות ה-18 וה-19).
העיר שוחררה על ידי הצבא הסובייטי ה-9 במאי 1944, ובהמשך הוענק לה תואר עיר גיבורה.
ב-1957 סופחה לעיר העיירה בלאקלאווה והפכה לרובע בה.
בתקופת ברית המועצות, סבסטופול הפכה לעיר צבאית סגורה וכל מבקר שלא היה תושב העיר נדרש אישור ביקור זמני מהרשויות לצורך שהייה בעיר.
ב-29 באוקטובר 1948 נשיאות הסובייט העליון הנפיקה צו שהעניק לעיר מעמד מיוחד.
בשנת 1954, בעקבות החלטת ניקיטה חרושצ'וב, סופח מחוז קרים והעיר סבסטופול לאוקראינה הסובייטית.
לאחר התפרקות ברית המועצות, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי (קונגרס נציגי העם) תהה בדבר מעמדה החוקי של סבסטופול ודרש מהסובייט העליון להגדירו.
ב-11 בדצמבר 1992 נשיא אוקראינה קרא לבקשת הפרלמנט הרוסי ניסיון שלוקה ב"מחלה אימפריאלית".
ב-17 בדצמבר 1992 הוקם משרד הנציג הנשיאותי בקרים, מה שהביא לגל מחאות נגד קייב.
חלק ממארגני המחאות היו חברי חזית הישועה הלאומית וארגונים לאומניים רוסיים.
ב-10 ביולי 1993 הפרלמנט הרוסי העביר הצעה להכריז על סבסטופול כעיר פדרלית רוסית.
ב-14 באפריל 1993 נשיאות הפרלמנט של קרים קרא ליצירת תפקיד נשיא קרים.
שבוע לאחר מכן, חבר הפרלמנט הרוסי, ולנטין אגאפונוב, הצהיר שרוסיה מוכנה לפקח על הליך משאל עם לעצמאות קרים ולכלול את הרפובליקה כחברה בחבר המדינות.
ב-28 ביולי 1993 אחד ממנהיגי החברה הרוסית בקרים, ויקטור פרוסאקוב, הודיע כי ארגונו מוכן למרד מזוין להקמת שליטה רוסית בסבסטופול.
במאי 1997 רוסיה ואוקראינה חתמו על הסכם שלום וידידות שמסיר את תביעותיה של מוסקבה לשטחים באוקראינה.
הסכם נפרד שנקרא אמנת החלוקה על מעמדו ותנאיו של צי הים השחור יצר תנאים להחכרה בידי רוסיה שלא מוגבלת בזמן של מתקנים ומשאבים בסבסטופול ובחצי האי קרים.
צי הים השחור הסובייטי לשעבר ומשאביו חולקו בין צי הים השחור הרוסי לזה האוקראיני.
שני הציים השתמשו בנמלי העיר.
סבסטופול נותרה מטה צי הים השחור הרוסי.
בשאר חלקי חצי האי קרים, השפה הרוסית נותרה דומיננטית גם לאחר עצמאות אוקראינה.
החברה הרוסית מעולם לא קיבלה את אובדן סבסטופול והתייחסה לסבסטופול כמי שהופרדה זמנית ממולדתה.
ביולי 2009, יושב ראש מועצת העיר סבסטופול ולרי סראטוב (ממפלגת האזורים) הכריז שעל אוקראינה להגדיל את התשלומים שעליה לקבל מרוסיה על אירוח הצי שלה בסבסטופול.
ב-27 באפריל 2010 רוסיה ואוקראינה חתמו על הסכם שבמסגרתו הוגדלה אפשרות השהייה של הצי לעשרים וחמש שנה לאחר שנת 2017 (ולמעשה עד 2042) עם אופציה להארכת ההחכרה בחמש שנים נוספות.
ב-6 במרץ 2014 כתגובה לאירועי יברומאידאן, מועצת העיר סבסטופול הכריזה באופן חד צדדי על כוונתה להצטרף לפדרציה הרוסית כסובייקט פדרלי.
מועצת העיר הוציאה הצעה משותפת ב-11 במרץ יחד עם המועצה העליונה של קרים לאיחוד כרפובליקה עצמאית מאוקראינה עם אופציה לסיפוח עם רוסיה בכפוף למשאל עם שייערך.
השלטון האוקראיני והקהילה הבינלאומית ביקרו באופן חריף את החלטת משאל העם.
ב-16 במרץ 2014 נערך משאל עם שנוי במחלוקת על עזיבת קרים את אוקראינה.
במהלך ההצבעה נשלט בניין המועצה העליונה של קרים על ידי חיילי צבא רוסים.
דיווחים רשמיים טענו שמרבית המצביעים תמכו בסיפוח לרוסיה ברוב של 95.6%.
משאל העם הביא להקמת הרפובליקה של קרים, שסבסטופול היא העיר הגדולה בה.
ב-18 במרץ 2014 החוזה לאימוץ קרים וסבסטופול לרוסיה נחתם וחצי האי קרים והעיר סבסטופול סופחו רשמית לרוסיה, כשבמסגרתו הוחלט:
ששטחה של הרפובליקה האוטונומית של קרים לשעבר הוא הרפובליקה של קרים וחלק מרוסיה.
העיר בעלת המעמד המיוחד סבסטופול היא עיר פדרלית ברוסיה.
שני השטחים הם חלק מהמחוז הפדרלי של קרים.
מעמדה הבינלאומי של העיר לא הוכר.
קרים וסבסטופול עדיין מוגדרות על ידי אוקראינה, האיחוד האירופי ומרבית מדינות האו"ם כחלק מאוקראינה.
זמן קצר לאחר הסיפוח מונה הפעיל הלאומני אלכסיי צ'אלי, למושל העיר.
כמה שבועות לאחר מכן מונה סרגיי מינאיילו להחליפו עד 2016 כשהועבר למחוז אחר ובמקומו מונה דמיטרי אובסיאניקוב, שכיהן כממלא מקום עד לבחירות למושלות העיר שנערכו בספטמבר 2017, כשנבחר להמשיך לכהן כמושל העיר.
קיימים שבעה סוגים של תחבורה בסבסטופול:
אוטובוס אקספרס – 15 קווים.
HEV-רכבת: {מקומי, קו פרוורי} – קו אחד.
בראש העיר סבסטופול עומד מיכאיל רזבוז'אייב שמונה למושל העיר ב-11 ביולי 2019.
העיר מחולקת לארבעה רבעים הנמצאים בשטח המנהלי של סבסטופול.
מינהל העיר סבסטופול מכונה רשמית בשם ממשלת סבסטופול והגוף המחוקק העירוני הוא האספה המחוקקת של סבסטופול ובה 24 חברים, הנבחרים אחת לחמש שנים.
בבחירות לאספה המחוקקת שנערכו ב-2014 נבחרו 22 חברי מפלגת רוסיה המאוחדת ו-2 חברי מפלגת לדפ"ר.
בספטמבר 2017 זכה דמיטרי אובסיאניקוב בתמיכת רוב התושבים בבחירות למושלות העיר לאחר שגרף למעלה משבעים אחוז, מקולות המצביעים ומינויו הפך למינוי קבוע עד לבחירות 2022.
מושל סבטופול הוא ראש הרשות המבצעת בעיר והוא ממונה על ידי הנשיא באישור האספה המחוקקת.
קודם לסיפוח חצי האי קרים לרוסיה ראש הרשות המבצעת בעיר היה ראש העיר שכונה יושב ראש מועצת העיר סבסטופול ומועצת העיר סבסטופול (Севастопольська міська рада) תפקדה הן כעירייה והן כמועצה מחוקקת מאז שהוקמה ב-27 במרץ 1917 ועד לפירוקה ב-17 במרץ 2014 עקב סיפוח קרים לרוסיה.
בתקופת האימפריה הרוסית פעלה בעיר הדומה העירונית של סבסטופול כגוף עירוני מחוקק.
הדומה העירונית הוקמה ב-22 במאי 1816. קודם לכן נוהלה העיר על ידי הצבא.
ב-1787 הוקמה מזכירות עירונית שעסקה בניהול תקציב העיר עד הקמת הדומה ב-1816.
גבולות העיר הנוכחיים הוגדרו בשנת 1977 בהחלטת מועצת העיר, מה-8 בפברואר 1977.
במסגרת החקיקה הרוסית, העיר מהווה עיר פדרלית המחולקת לארבעה רבעים אדמיניסטרטיביים ואלה מחולקים לעשרה מחוזות מוניציפליים.
במסגרת החקיקה האוקראינית, העיר מחולקת לארבעה רבעים, שבשניים מהם (לנין וגגארין) רבעים עירוניים, כששני האחרים (בלאקלאווה ונחימוב) מורכבים מיישובים.
רובע נחימוב (צפון העיר; הצד הצפוני והשטחים מצפון לנהר בלבק והיישוב קאצ'ה)
רובע בלאקלאווה (צפון-מזרח העיר והעיר אינקרמאן)
בעיר מתקני ספורט רבים רובם ספורט מים.
אצטדיון הכדורגל המרכזי הוא SKS ארנה, שנבנה ב-1986 ומכיל 5,576 מושבים.
בעיר פועלים מספר מועדוני ספורט לרבות מועדון הכדורגל סבסטופול שהוקם בשנת 2014 כיורש לקבוצה קודמת שהתמודדה בליגת העל האוקראינית.
המועדון החדש מתמודד באליפות האזורית ובליגת העל של חצי האי קרים מכיוון שאופ"א לא מכירה בסיפוח קרים לרוסיה ולא מתירה למועדון להתחרות בליגות הרוסיות.
בעיר פעל מועדון הכדורסל מוסון סבסטופול - שהתמודד בליגה השלישית ברוסיה.
תחילה היו אלה קרימצ'קים וקראים, בהמשך הצטרפו אליהם יהודים אשכנזים, אשר הגיעו מגליציה ומשטחה של בלארוס של ימינו.
יהודים הקימו חנויות ובתי מלאכה, אשר שירתו את חיילי חיל מצב וימאי הצי.
בשנת 1829 הוציא הקיסר הרוסי ניקולאי הראשון צו האוסר על יהודים להתגורר בסבסטופול (וזאת למרות שהעיר השתייכה אל פלך טאבריה, שהיה חלק מתחום המושב).
לפי החוק נדרשו כל היהודים לעזוב את סבסטופול תוך שנתיים.
שלטונות העיר וגם המושל הצבאי של העיר פנו כמה פעמים אל הצאר בבקשה לבטל את הגזירה, בנימוק שהגירוש יפגע קשות בכלכלת האזור.
הדבר היחיד שהם הצליחו, זה לדחות את המועד האחרון לעזיבה בכמה שנים.
בסופו של דבר, בשנת 1834 עזבו כל היהודים את סבסטופול.
יחד עם זאת נשארה בעיר נוכחות יהודית מצומצמת - חיילים יהודים, אשר גויסו לצבא או לצי והוצבו בעיר.
הצאר נאות לאפשר להורי החיילים לבקר בעיר, כדי לפגוש את בניהם, אך משך השהייה הזמנית בעיר הוגבל לחודש אחד בלבד.
במהלך מלחמת קרים כמה אלפי חיילים יהודים השתתפו בקרבות להגנת העיר.
רבים מהם נפלו בקרבות, אף הוקם בית עלמין נפרד לחללים יהודים.
לאחר המלחמה הורשו יהודים, בני מעמדות מסוימים, לשוב ולהתגורר בעיר.
בשנת 1859 הורשו סוחרים יהודים להתגורר בעיר באופן קבוע.
בשנת 1860 היתר זהה ניתן לחיילים משוחררים ולבני משפחותיהם.
בשנת 1861 ניתן אישור ליהודים, בעלי מקצועות מסוימים להתגורר בעיר.
בשנת 1875 הקימו חיילים משוחררים את בית הכנסת החייל, שהיה לבית הכנסת הראשון בעיר מאז 1834. בשנת 1882 נפתח בית הכנסת הכוראלי הגדול של סבסטופול.
בסוף מאה ה-19 ענף הסחר בתבואה בסבסטופל נשלט על ידי חברות בבעלות יהודים.
האוכלוסייה היהודית בעיר המשיכה לגדול - בשנת 1897 התגוררו בעיר כ-4000 יהודים אשכנזים, כ-300 יהודים-קרימצ'קים וכ-800 יהודים-קראים - ביחד הם היוו כ-7% מאוכלוסיית העיר.
בעיר פעלו תלמודי תורה, בית הספר יהודי לבנות, ספריה יהודית.
בשנים 1905 -1907 הטילו שלטונות העיר כמה גזירות על היהודים, בין היתר גורשו היהודים משכונות, הסמוכות לנמל.
בעקבות כך עזבו חלק מהיהודים את העיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים שבאה אחריה, הגיעו אל העיר פליטים יהודים מבלארוס, מדינות הבלטיות, מזרח אוקראינה ומרכז רוסיה.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר 6000 יהודים (כ-5.5% מהאוכלוסייה).
הצבא הגרמני הגיע אל העיר בסוף אוקטובר 1941. עד אז הצליחו כמחצית מיהודי סבסטופול לעזוב את העיר (חלקם התגייסו לצבא האדום ונשלח להילחם באזורים שונית וחלקם התפנו לאזור צפון קווקז).
במהלך המצור על העיר נהרגו כמה מאות יהודים.
לפי הערכה, כשהנאצים הצליחו לכבוש את העיר ב-1 ביולי 1942, נותרו בה כ-1200 יהודים.
כמה ימים אחרי הכיבוש, נצטוו כל היהודים לענוד תלאי לבן בצורת מגן דוד.
ב-12 ביולי 1942 הורה המושל הגרמני של העיר לכל היהודים להתאסף באצטדיון "דינמו " עם מזון ל3 ימים.
נאמר להם, כי מתכננים להעביר אותם מהעיר למקום אחר.
מהאצטדיון הובלו היהודים אל מחוץ לעיר ונורו למוות.
בשבועות הבאים ביצעו הנאצים ומשתפי הפעולה המקומיים חיפושים נרחבים בעיר, אחר היהודים שלא התייצבו והסתתרו.
כל מי שנתפס - נורה למוות במקום.
בנוסף לאזרחים יהודים הוצאו להורג גם שבויי מלחמה יהודים.
לפי הערכה, במהלך הכיבוש נרצחו בעיר וסביבותיה כ-4000 יהודים (אזרחים ושבויי מלחמה).
היהודים היחידים ששרדו באזור היו אלה, שהצטרפו כלוחמים ליחידות פרטיזנים מקומיים.
העיר שוחררה מהכיבוש ב-9 במאי 1944, כאשר על הארמייה, אשר שחררה את העיר מפקד הגנרל היהודי יעקב קרייזר.
לאחר המלחמה שבו היהודים לעיר, אך השלטון הסובייטי מנע חידוש חיי הקהילה.
בתי הכנסת שנותרו - נמסרו לשימוש אחר.
לאחר התפרקות ברית המועצות וכינון אוקראינה העצמאית עזבו יהודים רבים את סבסטופול - עלו לישראל או היגרו לארצות הברית או גרמניה.
לפי מרשם האוכלוסין היחיד שנערך באוקראינה (בשנת 2001) - הגוררו בעיר קצת פחות מ-1000 יהודים.
בשנת 2014, כאשר השתלטה רוסיה על חצי האי קרים, בוצע בסבסטופול רישום אוכלוסין - לפיו חי בעיר כ-600 יהודים.
סבסטיאן בְּרָנְט (גרמנית: Sebastian Brant או Brandt; 1458 – 10 במאי 1521) סאטיריקן והומניסט אלזסי (גרמני) בן הרנסאנס יליד שטרסבורג.
ברנט הוסמך להיות דוקטור למשפטים בשנת 1489 לאחר שסיים את לימודיו בבזל, ולזמן מה החזיק פרופסורה בתורת המשפט.
לאחר מכן חזר לשטרסבורג, שם היה מעורב במערכת המשפטית המקומית עד למותו.
ברנט משך את עיקר תשומת הלב מהחוגים ההומניסטים לראשונה בזכות כתיבת שירה בלטינית, וערך עבודות רבות הקשורות לכנסייה.
אולם כיום שמו של ברנט ידוע בזכות הסטירה המפורסמת שלו 'ספינת השוטים' (Das Narrenschiff), אשר פרסומה ואהדתה חרגו מגבולות גרמניה בלבד.
גרסאות נוספות של היצירה, בין השאר של אלכסנדר ברקלי ויקובוס לוכר זכו לפופולריות רבה לא פחות.
ספינת השוטים היא סיפור אלגורי, בו ספינה עמוסת שוטים ומנווטת על ידם מפליגה לנרגוניה, גן העדן של השוטים.
ביצירה זו מצליף ברנט בעצמה חסרת רחמים במידות הרעות של החברה בת זמנו, תוך רמיזה לאישים ספציפיים.
למרות שבדומה לשאר ההומניסטים הגרמנים היה שמרן בכל הנוגע לענייני הדת, הוא היה ער לרקב והשחיתות בתחומי הכנסייה, והיה נכון ודרוך לבקרה.
ניתן לומר אף שיצירתו המפורסמת הייתה בגדר קרש קפיצה לרפורמציה הפרוטסטנטית.
סבסטיאן אלחנדרו בטאליה (ספרדית: Sebastián Alejandro Battaglia; נולד ב- 8 בנובמבר 1979 בסנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעיקר בבוקה ג'וניורס.
בטאליה גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, אחת מקבוצות הפאר בארגנטינה ובעולם.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-31 במאי 1998 ומיד הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה.
בטאליה, המשחק בעמדת הקשר האחורי, התאפיין בסגנון משחק קשוח ובראיית משחק טובה.
ב-2004, מיד לאחר משחקה של בוקה בגמר הגביע הביניבשתי, נרכש בטאליה על ידי ויאריאל מהליגה הספרדית ב-2.8 מיליון אירו עבור מחצית מכרטיסו.
עם הצטרפותו, סבל בטאליה מפציעה קשה אשר השביתה אותו לחצי שנה.
בנוסף, משפחתו נתקלה בקשיי התאקלמות בספרד.
לאור המצב, ביקש בטאליה להשתחרר מהקבוצה ואכן, ביולי 2005 נרכש בטאליה בחזרה על ידי בוקה ג'וניורס.
עם חזרתו לארגנטינה סבל בטאליה מפציעות טורדניות אך התאושש מהן וחזר להיות לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה.
בטאליה נחשב לאחד משחקניה הגדולים של הקבוצה בשני העשורים האחרונים וזכה איתה בלא פחות מ-12 תארים.
בטאליה שיחק בסך הכל 10 משחקים במדי הנבחרת מאז ערך את הבכורה ב-2005. עם מינויו של אלפיו באסילה כמאמן הנבחרת זכה בטאליה למספר זימונים לסגל.
למרות זאת, לאור התחרות הקשה מצידם של קשרים אחרים כדוגמת חבייר מסצ'ראנו, אסטבן קמביאסו ופרננדו גאגו, בטאליה מתפקד כגיבוי לסגל הרחב של הנבחרת.
סבסטיאן גריפיוס (גרמנית: Sebastian Gryphius; צרפתית: Sébastien Gryphe; סביבות 1493–1556) היה איש ספר, מדפיס ואיש רוח גרמני שחי בצרפת במהלך המאה ה-16.
גריפיוס נולד ברויטלינגן בשנת 1492 לערך.
הוא למד מאביו, מיכאל גרייף, את מלאכת הדפוס - שהייתה חדשה יחסית בזמנו.
התלמד בוונציה וב-1520 עבר לליון שבצרפת, שם חי עד מותו.
גריפיוס החל בפרסום חיבורים בנושאי חוק ומנהל באלפבית גותי.
לאחר מכן, החל לפרסם קלאסיקות שנכתבו בשפה הלטינית ולתרגם קלאסיקות יווניות ללטינית.
הוא גם פרסם חיבורים של בני זמנו, בין היתר של ארסמוס מרוטרדם, גיום בידה ואנג'לו פוליציאנו.
ב-1536 הוא הקים, בסיועו הכלכלי של הוגו דה לה פורט, בית הוצאה לאור, שסימלו הגריפון, l'Atelier du Griffon.
הוא גם החדיר לשוק את הכתב הקורסיבי (משופע) של אלדוס מנוטיוס.
בשנות ה-40 של המאה ה-16 כבר היה ידוע כסוחר ספרים ומוציא לאור חשוב.
הוא עבד גם עם סופרים מעוררי מחלוקת ותמך בכך בהפצת רעיונות חופשיים.
בין חוג ידידיו היו הסופר אטיין דולה (אשר הועלה על המוקד ב-1546), אנדראה אלצ'יאטו וברתלמי אנו.
גם פרנסואה רבלה, מגדולי סופרי התקופה, עבד עם גריפיוס ופרסם אצלו את תרגומיו לכתבי היפוקרטס וקלאודיוס גלנוס.
סבסטיאן ג'ובינקו (באיטלקית: Sebastian Giovinco; נולד ב-26 בינואר 1987 בטורינו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
עקב היותו נמוך ובשל יכולותיו הטכניות, קיבל ג'ובינקו את הכינוי "Formica atomica" ("הנמלה האטומית", על שם סרט מצויר על גיבור על).
ג'ובינקו נולד בטורינו להורים מהגרים דרום-איטלקים; אימו הגיעה מקטנזארו שבקלבריה ואביו הגיע מפאלרמו שבסיציליה.
הוא החל במהירות לפתח עניין בכדורגל, וצד את עינה של יובנטוס שהביאה אותו למערכת הנוער שלה בהיותו בן 14. הוא התקדם במעמדו באמצעות קבוצת הנוער, וזכה איתה באליפות ליגת הנוער בעונת .
בעונת 2006/07 החל ג'ובינקו לשחק בקבוצה הבוגרת של יובנטוס, ששיחקה אז בסרייה ב'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 במאי 2007 במשחק ליגה נגד בולוניה 1909. הוא נכנס כמחליף במקומו של רפאלה פאלאדינו, ובישל במשחק זה שער לדויד טרזגה.
בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון בסרייה ב' והעפילה חזרה לסרייה א'.
ב-4 ביולי 2007 ג'ובינקו הושאל לאמפולי, קבוצה טוסקנית מהסרייה א' שלקחה חלק בגביע אופ"א לעונת .
הוא הבקיע את שערו הראשון בסרייה א' ב-30 ביולי 2007 כאשר אמפולי ניצחה את פלרמו 1-3. שערו הכריע את המשחק לזכות קבוצתו.
הוא הבקיע את שערו הראשון עבור יובנטוס ב-7 בדצמבר במשחק כנגד לצ'ה, מבעיטה חופשית.
בקיץ 2010 הושאל ג'ובינקו לפארמה לעונת 2010/11 בתוספת אפשרות לרכוש 50% מכרטיס השחקן שלו בתום העונה.
לאחר עונה זו, בה כבש 7 שערי ליגה ב-30 משחקים שבהם שותף, מימשה פארמה את אפשרות הרכישה תמורת 3 מיליון אירו.
בעונת 2011/12 הציג ג'ובינקו יכולת טובה אף יותר וכבש 15 שערים ב-36 משחקי ליגה.
בעקבות זאת רכשה יובנטוס בחזרה את מחצית כרטיס השחקן שלו מפארמה תמורת 11 מיליון אירו והחתימה אותו ל-3 עונות.
בשנת 2015 חתם השחקן חוזה של 5 שנים עם קבוצת קבוצת טורונטו בקנדה המשחקת בליגה הצפון-אמריקנית.
בעונתו הראשון במועדון זכה בתואר השחקן המצטיין של הליגה.
ב-30 בינואר 2019 חתם ג'ובניקו באל-הילאל הסעודית.
ב-9 בפברואר 2022 חזר לאיטליה וחתם בסמפדוריה עד לסוף העונה.
ג'ובינקו ייצג את כל הנבחרות הצעירות של איטליה, החל מהנבחרת עד גיל 16. הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה עד גיל 21 על ידי המאמן הראשי פיירלואיג'י קאסירג'י ב-1 ביוני 2007, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק המוקדמות נגד נבחרת אלבניה.
במשחק זה, שבו ניצחה איטליה 0-1, הוא בישל את שער הניצחון לרוברט אקוורפסקה.
הוא אף הוביל את נבחרתו בטורניר טולון 2008, וזכה בתואר ה-MVP של הטורניר.
הוא הבקיע שני שערים במשחק הפתיחה כנגד נבחרת חוף השנהב, ואף הבקיע את הפנדל המכריע בדו-קרב בעיטות עונשין בחצי הגמר נגד נבחרת יפן.
איטליה זכתה בסופו של דבר בטורניר, לאחר ניצחון 0-1 על נבחרת צ'ילה במשחק הגמר.
ג'ובניקו הופיע עם הנבחרת האולימפית האיטלקית בטורניר הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג 2008. הוא הבקיע את השער הראשון בניצחון 0-3 על נבחרת הונדורס במשחק הראשון של התחרות, והציג יכולת מרשימה גם במשחקים הבאים.
עם זאת, נבחרתו הודחה ברבע גמר הטורניר האולימפי לאחר הפסד 3-2 לנבחרת בלגיה.
ג'ובינקו אף העפיל עם הנבחרת הצעירה של איטליה לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2009 בשוודיה, לאחר ניצחון בפלייאוף המוקדמות על הנבחרת הצעירה של ישראל.
סבסטיאן באסונג נגואנה (נולד ב-9 ביולי 1986 בפריז, צרפת) הוא כדורגלן עבר קמרוני יליד צרפת ששיחק בעמדת המגן.
באסונג הוא בוגר אקדמיית הכדורגל לנוער המפורסמת קליירפונטיין.
בין יתר בוגרי האקדמיה נמנים שחקנים כמו תיירי הנרי, ניקולא אנלקה, ויליאם גאלאס ולואיס סאהה.
אחרי שסיים את האקדמיה, עבר למחלקת הנוער של קבוצת מץ, שם חתם גם על חוזה מקצועני רשמי.
בשנת 2005, באסונג עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושיחק בה במשך שלוש שנים.
ביולי 2008, באסונג נבחן למשך שבוע במועדון מהליגות הנמוכות באנגליה, אלפרטון טאון, ובמהלך השבוע שיחק במשחק ידידות נגד דונקסטר רוברס.
ב-30 ביולי 2008, דווח רשמית שדווקא ניוקאסל יונייטד החתימה את באסונג תמורת 500,000 פאונד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניוקאסל ב-26 באוגוסט 2008, במשחק גביע הפוטבול ליג נגד קובנטרי סיטי.
משחק הבכורה שלו בליגה היה משחק חוץ נגד ארסנל, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של חוזה אנריקה.
ב-26 בדצמבר 2008, הוא צבר לראשונה בקריירה כרטיס אדום, במהלך משחק נגד וויגאן אתלטיק.
כבר בעונתו הראשונה באנגליה, זכה סבסטיאן בתואר כדורגלן העונה של ניוקאסל.
כבר לאחר עונה, ואחרי שניוקאסל נשרה לליגת המשנה, באסונג הצהיר שברצונו לעזוב את המועדון, כאשר הקבוצות שהביעו עניין בשירותיו היו טוטנהאם, ארסנל ומנצ'סטר סיטי.
ב-6 באוגוסט 2009, אושר רשמית על חתימתו של השחקן בטוטנהאם תמורת סכום של 8 מיליון פאונד.
באסונג כבש במשחק הבכורה שלו עבור התרנגולים, שער שהיה גם שער הניצחון נגד ליברפול, אחרי שכבש בנגיחה מהרמה מבעיטה חופשית של לוקה מודריץ', השער קבע את תוצאת המשחק 2-1 לטוטנהאם.
במרוצת העונה, באסונג קבע לעצמו מעמד של שחקן הרכב, לאחר שפתח בהרכב הקבוצה בכל 9 משחקיה הראשונים בפרמייר ליג.