tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת תפקידיו הדיפלומטיים, בשנים 1981–1982, נטל חלק פעיל בארגונו של כוח המשקיפים הרב-לאומי בחצי האי סיני.
מאוחר יותר, כיהן בצוות תכנון המדיניות, כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב, וסגן עוזר מזכיר המדינה למודיעין ומחקר.
בשנת 1988 היה קרצר בין מנסחי יוזמת השלום של מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ.
בשנת 1991 כיהן כחבר המשלחת האמריקאית לוועידת השלום במדריד.
במהלך עבודתו במחלקת המדינה זכה לאות השירות המצטיין של נשיא ארצות הברית.
לאחר פרישתו מונה ליושב ראש לימודי המזרח התיכון בבית הספר וודרו וילסון לעניינים ציבוריים ובינלאומיים, שבאוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 2008 פרסם ספר על תפקידה של ארצות הברית במגעים לשלום במזרח התיכון.
קרצר גם מונה לאחרונה לממונה (קומישינר) של ליגת הבייסבול הישראלית.
קרצר הודיע על תמיכה במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית 2008. על פי ה-Wall Street Journal, קרצר, יחד עם ג'יימס סטיינברג ודניס רוס, היו אחראים לכתיבת הנאום של אובמה בפני השדולה הפרו-ישראלית איפ"ק.
נאום זה נתפס כאחד מהנאומים הבולטים ביותר של מועמד דמוקרטי בנושאים בינלאומיים.
דניאל לואיס "דן" קסטלנטה הוא מדבב, שחקן וקומיקאי אמריקאי, אשר מוכר בעיקר כמדבב של הומר סימפסון, בנוסף למספר דמויות בולטות נוספות אותן הוא מדבב בסדרת ההנפשה המצליחה "משפחת סימפסון".
הוא גדל בצד הדרום מזרחי של הפרבר אווק פארק (Oak Park).
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים הצטרף לתיאטרון האימפרוביזציה "סקנד סיטי".
בסדרה משפחת סימפסון, קסטלנטה מדבב בין היתר את דמויותיהם של הומר סימפסון, סבא אברהם סימפסון, ברני גאמבל, קראסטי הליצן, וילי, ראש העיר ג'ו קווימבי, האנס מולמן, סיידשו מל, איטצ'י, קודוס, ועוד.
עבור עבודתו בסדרה, הוא זכה בשלושה פרסי אמי.
הוא גם כתב מספר פרקים בסדרה יחד עם אשתו ואף הופיע בתפקיד עצמו במספר פרקים בסדרה.
קסטלנטה יצר את הרטינה המפורסמת של הומר - ה"ד'או!" שברבות הזמן הפכה לסימן ההכר של הדמות המצוירת.
בשנת 1992 הוא הופיע בתפקיד אורח בסדרת הדרמה האמריקנית "פרקליטי אל איי" בה דמותו עבדה בתוך תחפושת של הומר סימפסון בפארק שעשועים בקליפורניה.
עד לשנת 1998 קסטלנטה קיבל 30,000 דולר על כל פרק בסדרה.
בשנת 1998, במהלך מחלוקת עם רשת השידור FOX לגבי גובה השכר שלהם, איימו נציגי חברת Fox על קסטלנטה וחמישה מדבבים ראשיים נוספים בסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" כי יפטרו אותם וייקחו במקומם מדבבים אחרים.
לבסוף נפתרה המחלוקת ובעקבות כך קיבלו המדבבים בשנים 1998–2004 שכר בגובה 125,000 דולר לפרק.
בשנת 2004 פתחו המדבבים הבכירים בסדרה בשביתה בדרישה להעלאת משכורותיהם לסכום של 360,000 דולר לפרק.
השביתה הסתיימה לאחר חודש ושכרו של קסטלנטה הוגדל ל-250,000 דולר לפרק.
במהלך שנת 2008 חודש חוזהו עם FOX וכחלק מההסכם עלתה משכורתו ל-400,000 דולר לפרק.
קסטלנטה דיבב גם את דמותו של הסבא ואת נהג הגלידה המטורף בסדרת ההנפשה של ניקלודיאון "היי ארנולד!", את דמותו של ג'יני במקום רובין ויליאמס בסרט ההמשך של "אלאדין" "שובו של ג'אפר" ובסדרת הטלוויזיה כמו גם במשחקים "אלאדין ונקמתה של נאסירה", "Kingdom Hearts" ו-"Kingdom Hearts 2" ובעונה העשרים של "משפחת סימפסון".
הוא דיבב את ג'ונתן בסדרה המצוירת "ראגרטס כבר גדולים" ואת הרובוט-שטן ב"פיוצ'רמה".
בשנת 1999 הוא שיחק את אחת הדמויות במשחק המחשב "פליינסקייפ: טורמנט".
קסטלנטה דיבב גם את הדמות הראשית בסדרת ההנפשה "ג'ים התולעת" (Earthworm Jim) וכקריין בסרט "האחים סופר מריו".
בסרט "ספייס ג'אם" הוא הופיע בתפקיד אורח כאוהד של ניו יורק ניקס.
ב-22 בפברואר 2000 יצא לשווקים תקליטור המוזיקה הראשון של קסטלנטה, "Two Lips".
ב-23 באפריל יצא לשווקים תקליטור הקומדיה הראשון של קסטלנטה, "I Am Not Homer", בו הוא ואשתו מבצעים יחד מספר מערכונים.
שם התקליטור "I Am Not Homer" הוא למעשה פרודיה על שמו של ספרו האוטוביוגרפי הראשון של לנרד נימוי, "I Am Not Spock".
בשנת 2004 גילם את אהרון ספלינג בסרט "המלאכיות: הסיפור האמיתי" אשר עקב אחר הסיפור האמיתי המתאר כיצד ספלינג יצר את הסדרה.
בשנות התשעים קסטלנטה דיבב גם כן את קולו של Megavolt בסדרה "Darkwing Duck", ואת ד"ר זיבאלדו בסדרה "עולם סחרחר".
בתחילת שנות השמונים השתתף לאורך תקופה קצרה בתוכנית רדיו לילדים אשר שודרה בתחנת רדיו מקומית בשיקגו.
בשנת 2006 הופיע גם כן בתפקיד אורח בעונה השלישית של "ורוניקה מארס" בתור פרופסור לסוציולוגיה.
ושיחק בקומדיה "מישהו לאכול איתו גבינה" שכתב, הפיק וביים ג'ף גרלין.
באותה שנה הופיע גם בסרט הדרמה "המרדף לאושר", לצד ויל סמית'.
קסטלנטה מדבב גם את דמותו של איש החידות בסדרת ההנפשה "הבאטמן".
קסטלנטה נשוי לסופרת דב לאקוסטה וחי בלוס אנג'לס שם הוא מופיע לעיתים בסניף המקומי של קבוצת האימפרוביזציה "סקונד סיטי".
דן רונן (נולד בשנת 1954) הוא קצין משטרה, לשעבר מנכ"ל המשרד להגנת העורף.
שירת במשטרת ישראל בדרגת ניצב כראש אגף מבצעים וכמפקד מחוז הצפון.
עוטר בעיטור המופת של משטרת ישראל.
רונן נולד במושב מטע שבהרי ירושלים, שם גדל והתחנך.
בשרותו הצבאי (1972–1975) היה חבר גרעין נח"ל בני עקיבא ובהמשך עבר לחיל השריון.
מצה"ל השתחרר בדרגת רס"ן, לאחר תפקיד מפקד פלוגה.
בשנת 1986 התגייס למשטרת ישראל ושירת כקצין מבצעים של מחוז המרכז וכסגן מפקד תחנה בראשון לציון.
בשנת 1987 מונה למפקד תחנת אשקלון וזכה לעיטור מופת על תפקודו בחילוץ בני משפחה מאירוע ירי והצלתם.
בשנת 1990 מונה לשמש ראש מדור מבצעים במטה הארצי, בתקופת מלחמת המפרץ, ולאחר מכן שימש קצין אג"מ של המחוז הדרומי.
בשנים 1992–1993 היה נציג המשטרה בצוות ההקמה של פיקוד העורף.
בשנת 1996 חזר רונן למשמר הגבול והועלה לדרגת תת-ניצב.
עד שנת 2000 כיהן כמפקד משמר הגבול ביהודה ושומרון.
בשנת 2000 הועלה לדרגת ניצב ומונה לסגן וממלא מקום מפקד מחוז מרכז.
בין השנים 2001–2003 כיהן כראש אגף מבצעים של משטרת ישראל (בתקופת האינתיפדה השנייה).
בין השנים 2003–2004 כיהן כראש המטה המבצעי של השר לביטחון הפנים צחי הנגבי, ובסיום תפקיד זה מונה לכהן כמפקד המחוז הצפוני.
בתקופת כהונתו פרצה מלחמת לבנון השנייה, במהלכה פיקד רונן על כוחות המשטרה בעורף הצפוני.
המחוז הצפוני, תחת פיקודו של רונן, זכה לשבחים על עמידתו במשימותיו, לצד ביקורת שהוטחה ברונן על אימוץ שיטת הפעלה שעמדה בסתירה להוראות חוק ההתגוננות האזרחית.
בתקופתו גם אירעה פרשת רצח תאיר ראדה.
בשנת 2007 סיים שלושים וחמש שנות שירות בשירותי הביטחון.
עד 2008 עמד בראש פרויקט "מסדרון השלום" במשרד ראש הממשלה, ובסיום תפקידו עבר לשמש יו"ר מועצת המנהלים של קבוצת ח.א.ש.
המתמחה בביטחון ואבטחה בישראל ובעולם.
ביולי 2013 מונה למנכ"ל המשרד להגנת העורף.
לאחר המינוי לתפקיד, פורסם כי רונן קרא לסגירת המשרד להגנת העורף כשנה לפני כן.
באפריל 2014 הודיע על התפטרותו לאור אי קבלת סמכויות לביצוע התפקיד.
רונן הוא בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
דן שמיר (נולד ב-2 בפברואר 1975) הוא מאמן כדורסל ישראלי המשמש כיום כמנהלה המקצועי של הפועל ירושלים.
בין היתר שימש כעוזר מאמן מכבי תל אביב וצסק"א מוסקבה, וכמאמנן הראשי של הקבוצות הפועל ירושלים, בני הרצליה, הפועל אילת והפועל חולון.
בצעירותו שיחק כרכז במחלקת הנוער של מכבי ירושלים.
הוא החל את קריירת האימון שלו בגיל 17 כמאמן ולאחר מכן גם כמנג'ר במחלקת הנוער של מועדון הפועל ירושלים.
בשנת 1999–2000 היה בשנת השתלמות באוניברסיטת קנטקי בארצות הברית אצל ריק פיטינו, התנסות שהשפיעה עליו רבות, לדבריו.
בשנת 2002 הוא מונה לעוזר המאמן של יורם חרוש בקבוצה הבוגרת, ובהמשך לעוזרו של ארז אדלשטיין ולאחר מכן של גדי קידר.
במהלך עונת שימש שמיר למשחק אחד כמאמן הראשי הזמני של הקבוצה, בעקבות עזיבתו של אדלשטיין.
שימש עוזרו של רוני בוסאני בנבחרת הקאדטים בגמר אליפות אירופה 2003.
בעונות ו שימש שמיר כעוזר מאמן שני של מכבי תל אביב.
בעונת קודם למשרת עוזר המאמן הראשון תחת פיני גרשון.
בשלוש עונותיו במועדון זכתה הקבוצה פעמיים בגביע היורוליג וב-2006 נכנעה רק בגמר לצסק"א מוסקבה ומאמנה אטורה מסינה.
בעונת קיבל שמיר הזדמנות ראשונה כמאמן ראשי בליגת העל, כאשר עזב את מכבי תל אביב ומונה למאמן הפועל ירושלים.
כבר בעונתו הראשונה הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע המדינה ולהעפלה לגמר הפיינל פור של ליגת העל, שם הפסידה ירושלים למכבי תל אביב.
בעונת הוליך את הפועל ירושלים לזכייה שנייה ברציפות בגביע המדינה, אך בשל היכולת הדלה שהציגה הקבוצה בליגה, התפטר מתפקיד המאמן עוד באמצע העונה.
בעונת שימש שמיר כעוזר המאמן בדינמו מוסקבה מהליגה הרוסית, תחת דייוויד בלאט.
הקבוצה הגיעה בעונה זו לגמר הגביע הרוסי בכדורסל.
בקיץ 2009 מונה שמיר למאמן בני השרון, שהייתה הקבוצה השנייה שלו כמאמן ראשי.
בחודש יולי 2011 חתם שמיר בהפועל חולון בתפקיד המאמן.
בעונתו הראשונה כמאמן הגיעה הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה ולחצי גמר פיינל פור ליגת העל, כאשר בשניהם הפסידה למכבי תל אביב.
בעונת 2012/13 הגיעה הפועל חולון למקום התשיעי בעונה הסדירה ולא העפילה לפלייאוף.
ביוני 2013 קיבל שמיר את הצעתו של מאמן הכדורסל אטורה מסינה לשמש כעוזרו בקבוצת צסק"א מוסקבה.
בעונת 2013/14 צסק"א הגיעה לחצי גמר היורוליג, שם הפסידה למכבי תל אביב שזכתה בסופו של דבר בטורניר.
בנוסף זכתה צסק"א באליפות ליגת ה-VTB, לאחר ניצחון 0–3 בסדרת הגמר מול ניז'ני נובגורוד.
ביוני 2014 חתם כמאמן הפועל אילת לאחר עזיבת אטורה מסינה את צסק"א מוסקבה.
בפברואר 2015 פוטר מתפקידו לאחר תבוסת הקבוצה בחצי גמר גביע המדינה.
בנובמבר 2015 מונה פעם נוספת כמאמן הפועל חולון והחליף את אלעד חסין.
שמיר הוביל את חולון למקום העשירי בתום העונה הסדירה ולהשארות בליגה.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2016/17, הוביל שמיר את חולון לחצי גמר גביע המדינה, ולמקום הראשון בתום העונה הסדירה (לראשונה מאז עונת 2007/08).
למרות ההצלחה בעונה הסדירה, הקבוצה הודחה ברבע גמר הפלייאוף לאחר הפסד 1–3 בסדרה למכבי חיפה, שדורגה שמינית.
במהלך העונה שמיר חתם על חוזה לאימון הפועל חולון עד סוף עונת 2018/19. בפברואר 2018 הוא הוביל אותה לזכייה בגביע המדינה בכדורסל לאחר שניצחה בגמר את מחזיקת הגביע מכבי תל אביב.
שמיר נבחר כמאמן העונה לעונת 2017/2018. בעונת 2018/2019 הוביל את חולון למקום השלישי בתום הליגה הסדירה וחצי גמר גביע המדינה.
בסדרת רבע גמר הפלייאוף הפסידה חולון למכבי ראשון לציון בארבעה משחקים.
לקראת עונת 2019/2020 חתם לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת בניו זילנד ברייקרס מליגת העל האוסטרלית.
בדצמבר 2019 האריכה הקבוצה רשמית את חוזהו עד לתום עונת 2021/2022. ב-11 במאי 2022 הודיע על עזיבתו את הקבוצה בשל הקשיים שחווה עם משפחתו עקב נגיף הקורונה.
מאמן העונה בליגת העל לעונת 2017/2018
אליפות רוסיה בכדורסל בשנת 2013/2014
דניאל בנג'מין "דן" שפירו הוא דיפלומט יהודי אמריקאי-ישראלי שכיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשנים 2011–2017. קודם לכן היה חבר המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, בה היה האחראי למדור המזרח התיכון וצפון אפריקה, כמומחה לחקר המזרח התיכון.
שפירו נולד בעיר שמפיין שבאילינוי למשפחה יהודית בת ארבעה ילדים.
אימו היא הסופרת אליזבת קליין שפירו, ואביו מייקל שפירו הוא פרופסור אמריטוס לאנגלית באוניברסיטת אילינוי.
בשנת 1973 עבר עם משפחתו לגור בישראל.
בתקופת מלחמת יום הכיפורים גרה המשפחה בשכונת קריית משה שבירושלים אך בשלב מסוים חזרה המשפחה לארצות הברית.
בשנת 1986 סיים את בית ספר התיכון "University Laboratory High School", שבעיר אורבנה באילינוי.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, חזר לישראל והתגורר בירושלים בביתהּ של משפחה ישראלית.
תקופה מסוימת גר גם בקיבוץ.
הוא החל את לימודיו באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ואת שנת לימודיו השנייה עשה בישראל כסטודנט אורח באוניברסיטה העברית בירושלים, בטרם עבר לאוניברסיטת ברנדייס, שם סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון.
בשנים 1993–1995 שימש חבר צוות בוועדת משנה לענייני אירופה והמזרח התיכון, של הוועדה לענייני חוץ בבית הנבחרים האמריקני.
יושב ראש ועדת המשנה לי המילטון היה אחר כך בין מגישי הדו"ח המפורסם בענייני עיראק.
בשנים 1995–1999 שימש עוזר מחוקק לסנאטורית היהודייה דיאן פיינסטיין, ויועץ בכיר לה בענייני מדיניות חוץ.
בין 1999–2001, בתקופת כהונתו של הנשיא ביל קלינטון, כיהן שפירו במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית כמנהל ענייני חקיקה וכאחראי לקשר עם הקונגרס, עבור היועץ לביטחון לאומי סנדי ברגר.
בין 2001–2007, הוא עבד תחילה כיועץ למחוקק ולאחר מכן כסגן ראש המטה (בעיקר לענייני מדיניות חוץ) עבור הסנאטור ביל נלסון.
בין השנים 2007–2009 שימש יועץ בכיר למי שהיה אז מועמד לנשיאות ארצות הברית ולאחר מכן הנשיא, ברק אובמה, בנושאי המזרח התיכון והקהילה היהודית, וכן שימש עבורו אסטרטג ומגייס כספים לקמפיין הבחירות.
בנוסף, מונה ב-2007 לנשיא חברת הלובי הוושינגטונית "טימונס אנד קומפני".
שפירו ליווה את אובמה בביקוריו בישראל ביולי 2007 ובמרץ 2013. בין 2009–2011 כיהן כמנהל מדור המזרח התיכון וצפון אפריקה ב"מועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית" בממשל אובמה.
ב-10 במרץ 2011 פורסם כי נשיא ארצות הברית ברק אובמה בחר בשפירו לתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל.
ב-7 ביולי באותה השנה הושבע שפירו לתפקידו על ידי מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון, וב-3 באוגוסט 2011 הגיש שפירו את כתב האמנתו לנשיא המדינה שמעון פרס.
הוא סיים את תפקידו כשגריר בישראל בינואר 2017, לקראת תחילת כהונתו של דונלד טראמפ כנשיא.
בתום כהונתו כשגריר, נשאר שפירו בישראל על מנת שבתו תסיים את שנת הלימודים.
הוא הצטרף למכון למחקרי ביטחון לאומי ומתגורר ברעננה.
ביוני 2023 מונה לשליח מיוחד להרחבת הסכמי אברהם.
בין השאר כיהן שפירו מטעם מחלקת המדינה האמריקאית בשגרירות ארצות הברית באיחוד האמירויות הערביות, כמו כן כיהן כפרופסור נספח בבית הספר לשירות חוץ של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
שפירו בעל תואר שני במדיניות המזרח התיכון מאוניברסיטת הרווארד משנת 1993. נוסף לאנגלית, שפת האם שלו, הוא דובר עברית ומעט ערבית.
במאמר שפרסם בשנת 2017 כתב שבעימותים הבאים בין חמאס וישראל, ארצות הברית צריכה להביע תמיכה פומבית חזקה בזכות ההגנה העצמית של ישראל, ואת הלחץ למנוע פגיעה באזרחים ולהימנע מכניסה קרקעית לעזה להעביר בדיפלומטיה שקטה.
כן המליץ לתמוך בתיווך מצרי בין הצדדים, ולא להוביל את המגעים או לנהלם דרך טורקיה או קטר.
שפירו טען שארצות הברית צריכה לתמוך במערכת כיפת ברזל המונעת הסלמה בין הצדדים וכן להוביל מאמץ בינלאומי להבאת סיוע הומניטרי לרצועת עזה במהלך כל הלחימה.
כן טען שהפתרון היחיד לרצועת עזה הוא שיקום נרחב תמורת פירוק חמאס מנשקו.
שפירו נשוי לג'ולי פישר, ולזוג שלוש בנות.
דן שיפטן (נולד ב-1943) הוא ראש המרכז לחקר הביטחון הלאומי באוניברסיטת חיפה, ומרצה בכיר במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה.
הוא לימד במכללה לביטחון לאומי של צבא ההגנה לישראל ובמכללה לפיקוד ומטה.
שיפטן מגדיר עצמו "ציוני פונדמנטליסט".
שיפטן קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1970, אך לדבריו את כישוריו המקצועיים רכש בכוחות עצמו במכון שלח ובמכון טרומן.
שיפטן שימש חוקר ומרצה באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית ובמכללה לביטחון לאומי.
ייעץ לדרג הפוליטי והמקצועי הבכיר במשרד ראש הממשלה, במשרד הביטחון ובמשרד החוץ.
בתחילת שנות ה-70 החל שיפטן ללמד במכון שילוח של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1978 צורף לוועדה המייעצת להסברה של משרד החוץ.
בשנת 1980 עבר לאוניברסיטת חיפה.
בהמשך שנות ה-80 עבר למכון טרומן של האוניברסיטה העברית.
עיקר עיסוקו הוא בהיסטוריה הפוליטית בת-זמננו של המזרח התיכון, תוך התמקדות ביחסי ישראל–ערב, במערכת היחסים הבין-ערבית ובמדיניות המעצמות באזור ויחסי הגומלין ביניהן.
בשנות ה-80 חקר שיפטן את יחסי ישראל, הפלסטינים ועבר הירדן, ובעקבות המחקר הוציא את ספרו, "האופציה הירדנית".
בספרו "כורח ההפרדה" (1999) הסביר מדוע על ישראל לסגת מרוב שטחי יהודה ושומרון, כשהיא שומרת לעצמה את הזכות לפעול צבאית כדי למנוע התפתחותו והתחזקותו של כוח צבאי פלסטיני שעלול לפגוע בישראל באופן משמעותי.
לשיטתו, אין שום סיכוי לפתרון הבעיה הפלסטינית, כי הלאומיות הפלסטינית היא "חולה וברברית".
שיפטן פרסם כמה ספרים על הסכסוך הישראלי-ערבי ובהם:
הפוליטיקה של הלאומיות הפלסטינית, אוניברסיטת חיפה
אופציה ירדנית: היישוב היהודי ומדינת ישראל אל מול המשטר ההאשמי והתנועה הלאומית הפלסטינית, יד טבנקין, 1986
התשה: האסטרטגיה המדינית של מצרים הנאצרית בעקבות מלחמת 1967, הוצאת מערכות, 1989
יחסי ירדן-אש"ף-בשלב חדש: בעקבות מלחמת לבנון 1982-1984, יד טבנקין, 1985
ישראל והפלסטינים והדרך לשלום, יד טבנקין, 1990
כורח ההפרדה: ישראל והישות הפלסטינית, אוניברסיטת חיפה, 1999
פלסטינים בישראל: מאבקו של המיעוט הערבי במדינה היהודית, הוצאת כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2011
היעדים הלאומיים של ישראל: פרספקטיבה כוללת , הוצאת המכון למחקרי ביטחון לאומי והמכללות הצבאיות, 2021
דן רביב (נולד ב-1942) הוא עיתונאי ישראלי אשר שימש ככתב ברשת BBC, מראשוני רשות השידור, שימש כנציגו העסקי של שלדון אדלסון בישראל, כיום איש עסקים.
רביב נולד בירושלים, בנם של יונה ופנחס, אשר שימש כמזכיר הכללי של איגוד העיתונים היומיים בישראל.
בוגר האוניברסיטה העברית במסלול סוציולוגיה, החל את דרכו כעוזרם של דב יודקובסקי ורם אורן בידיעות אחרונות.
המשיך ככתב לחדשות קול ישראל ולאחר מכן הנחה תוכניות רדיו מרכזיות של ימי טרום הטלוויזיה בשם: "בית אבי", "פרקי עליה והעפלה – מבואה" והצטרף לצוות תוכנית הרדיו המהפכנית "יום ביישוב" ששידרה מדי חודש בשידור ישיר ממקומות שונים בארץ.
במקביל כתב פזמונים רבים (לריסה דניאל, מודד המדרכות), כתב וביים עצרות ענק למרכז ההסברה.
בשנת 1967 יצא לשמש ככתב לאחר שלחם בירושלים במסגרת חטיבת הצנחנים.
נבחר להיות כתב בשעה העברית של ה-BBC בלונדון.
בשובו מלונדון הצטרף כאחד הראשונים למחלקת החדשות של הטלוויזיה הישראלית.
סיקר במהלך 30 שנות עבודתו אלפי כתבות לחדשות בין היתר היה מנחה גם ב"מוקד" – תוכנית הראיונות המרכזית של מחלקת החדשות ואחר כך הפיק, ערך והגיש תוכניות לילה בשם "כותרת לילה" ואחר כך את "קו העימות".
בין היתר היה הכתב הפוליטי של הטלוויזיה, כתב בכנסת וכתב הטלוויזיה בארצות הברית, כשהוא מחלק את זמנו בין וושינגטון וניו יורק.
עם שובו לארץ המשיך במחלקת החדשות.
בשנת 2000 עשה דן רביב תפנית בקריירה והצטרף אל חברו שלדון אדלסון, שהחברה שהקים, , עמדה לפתוח בלאס וגאס את פרויקט התיירות המשולב – VENETIAN.
רביב קיבל על עצמו את המיצוב העולמי של הפרויקטים של החברה בארצות הברית, במקאו ובסינגפור, וזאת באמצעות מאות אנשי יחסי ציבור, אנשי תקשורת וחברות טלוויזיה הפזורים ברחבי אסיה.
כך פעל רביב מול מחצית אוכלוסיית העולם בגלל הנפח האדיר של המבקרים בפרויקטים השונים שמספרם עולה על 250 אלף ביום והפיזור הגאוגרפי הרחב של ארצות מוצאם.
חברת לאס וגאס סנדס נחשבת כיום לגדולה בעולם בתחום התיירות והיא נסחרת בבורסות של ניו יורק והונג קונג.
בשנת 2015 שב לישראל ומאז מכהן כשותף ונשיא של חברת "קומפס גרופ", חברה טכנולוגית העוסקת בקשר בין יזמים טכנולוגיים ישראליים לחברות הפועלות בדרום מזרח אסיה ובסין.
בעקבות פגישותיו עם גורמים סינים בכירים, הפיק עם כותבים ישראלים סדרה של שישה ספרים תחת הכותרת "מסתורי המוח היהודי", הספרים נועדו ליידע את הסינים בתרומה הישראלית והיהודית בתחומים רבים בעבר ובהווה.
הספרים תורגמו לסינית ופורסמו בהוצאה לאור של אוניברסיטת צינגהואה בסין.
בשנת 2020 פרסם ספר (אשר נכתב עם לינור בר-אל) העוסק ביזמי הטכנולוגיה מקרב הדור הצעיר בישראל.
הספר פורסם במקביל גם באנגלית וכולל את סיפורה של החללית הישראלית הראשונה שהגיעה לירח, בראשית.
הספר תורגם לשפות נוספות, ביניהן רוסית, ספרדית, צרפתית ועוד.
מסתורי המוח היהודי, (ביחד עם יוצרים ישראליים נוספים), הוצאת אוניברסיטת צינגהואה, סין.
מי רוצה לבוא איתי לירח, (ביחד עם לינור בר-אל) ידיעות ספרים, 2020.
נשוי לשופטת (בדימוס) נורית רביב ואב לשתי בנות.
דן רונן (נולד ב-6 באוגוסט 1947) הוא דוקטור לתיאטרון, במאי, מחזאי, מרצה, מפיק ומנהל אמנותי ישראלי.
למד בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון ב-1971 ותואר שני ב-1974. ב-1976 קיבל תואר דוקטור לתיאטרון מאוניברסיטת קרנגי מלון, ארצות הברית, ולאחר מכן הרצה במשך שנתיים באוניברסיטת מדינת פנסילבניה.
רונן מכהן כיום כיועץ אקדמי ומרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, בתחומי החינוך לאמנויות וחינוך באמצעות האמנויות.
בנוסף הוא מרצה באוניברסיטת בר-אילן בתחום "תיאטרון יהודי", ובמכללה האקדמית אחוה בנושא התיאטרון כחוויה ומשחק בתיאטרון – הלכה למעשה.
בחלק מעבודתו הוא מבטא תפיסה אמנותית המשתפת את הקהל בתיאטרון, ומדגישה את החוויה המיידית והבלתי אמצעית.
רונן ניהל את מחלקת הדרמה של הערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית במשך 3 שנים.
בנוסף כיהן כמנהל אמנותי של תיאטרון "Hunter Playwrights" בניו יורק, בו גם הרצה וביים מחזות, במשך 5 שנים.
רונן ביים יותר מ-60 הצגות בתיאטראות הבימה, תיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן הירושלמי ובתיאטרון באר שבע.
הוא תרגם, עיבד וביים בתיאטרון הבימה את ההצגה "אבנים בכיסים", בהשתתפות השחקנים יעקב כהן ושמואל וילוז'ני, וכן ביים את "ליל המרצחים".
בתיאטרון החאן ביים את "מיס ישראל", שכתב יחד עם אפרים סידון; ההצגה צולמה ושודרה בשידורי "רשת" בערוץ 2. בנוסף ביים בתיאטרון החאן את ההצגות "סקופ" ו"רופא בעל כורחו".
בתיאטרון הקאמרי ביים, תרגם ועיבד את ההצגה "ראש משוגע", וכן ביים את "מאורע מוצלח".
בתיאטרון באר שבע ביים את "סקפינו" ו"אופרת הקבצנים".
רונן ביים והפיק את האירוע התיאטרוני "חופשת רצח", הצגה שנמשכה שלושה ימים והוצגה במלון הילטון בירושלים.
הצגות נוספות שביים הן "זוג משמיים" ו"פצצת טום" (תיאטרון יובל) ו"הפתיון" (תיאטרון לילך).
את המחזה "הילוך חוזר" כתב וביים עבור תיאטרון צה"ל.
רונן עיבד גם את המחזה "הקמצן" מאת מולייר, שהוצג בתיאטרון הילדים והנוער.
רונן עוסק בבימוי, הפקה ועריכה של אירועי ענק המשלבים סרטי וידאו, טכנולוגיות מולטימדיה ופעלולים.
בין השאר ביים והפיק את אירוע "50 שנה לצנחנים" (שנערך באצטדיון רמת גן), "50 שנה לחיל האוויר" (בהיכל הספורט יד אליהו), "75 שנה לחברת החשמל" (בתחנת הכוח "רוטנברג" באשקלון), ו"50 שנה לניצחון על הנאצים" (בבריכת הסולטאן, ירושלים).
חלק מהאירועים שודרו בערוץ הראשון והשני בטלוויזיה.
ב-2016 כתב את התסריט לסרטו של דורון ערן, "רוח חדשה".
השתתף בקבוצה של "משחקי תיאטרון", מופע אלתורים בהשתתפות הקהל.
רונן מנחה בקפה תיאטרון של "הקאמרי" מופע מיוחד של "אימפרובוקציה", עם השחקנים אתי שילוני ודב רייזר ושחקני התיאטרון הקאמרי.
דן רדלר הוא מעצב תאורה, מחזאי וסופר ישראלי.
הוא כתב שני ספרי לימוד והדרכה לתאורת במה, ארבעה רומנים ומחזה.
ספרו העוסק בתאורת במה צוטט רבות וראה אור גם בשפה האנגלית.
רדלר הקים ואצר את המוזיאון לתאורת במה שהוצג בארץ מעל עשר שנים והועבר לתצוגת קבע בסין.
רדלר נולד וגדל ברמת גן.
את לימודיו החל בבית הספר אורט גבעתיים ושנה לפני הגיוס לצבא החל לעסוק בתאורת תיאטרון.
לאחר שחרורו התמחה בתאורה תיאטרונית והקים מספר חברות שעסקו בתאורת תיאטרון.
רדלר למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שימש כמרצה לתאורה במסגרות שונות ויחד עם המהנדס אלפרד סנטור והקים חברת הזנק בשם "קומפיולייט", בה פותח מחשב תאורה המבוסס על מיקרופרוססורים.
בשנת 2003 הקים רדלר את "כוחה של תאורה", מוזיאון לתאורת במה, שאוספיו מלמדים על התפתחות התאורה והתיאטרון, החל מהמאה ה-17.
האוסף הוצג בישראל והועבר לסין במסגרת.
רדלר חי בזוגיות עם השחקנית חגית בן-עמי, בתו הצעירה של מבקר התיאטרון נחמן בן-עמי.
בשנת 1992 יצא ספרו הראשון "תאורת במה" – ספר העוסק באמנות התאורה.
בשנת 2005 יצא הספר באנגלית.
בשנת 2009 יצא הרומן "משחק הכיסאות" – שעלילתו מתפרסת משנות ה-60 של המאה הקודמת ועד ימינו.
בשנת 2010 כתב את מחזהו הראשון "יותר מדי סושי", שהוצג בפסטיבל תיאטרון בית לסין.
בשנת 2013 יצא לאור הרומן השני שכתב רדלר, "הכדור השמיני", ששם זרקור על תופעת הקליטה של העולים מחבר המדינות, תוך התמודדות עם סוגיות גורל וזוגיות.
הספר עובד למחזה גרגורי, עלייתו ונפילתו ולסרט בשם "הארוחה".
בשנת 2018 יצא ספרו השני "תאורת במה ועוד." בעברית- ספר עיון רחב יריעה העוסק בהתפתחות הרעיונית והטכנולוגית של תאורת הבמה ובתרומתה לשינוי פני התיאטרון מהמאה הרביעית לפני הספירה ועד לימינו.
בשנת 2020 הפורסם בהוצאת "כנרת זמורה ביתן" הרומן השלישי שכתב רדלר, "על הקצה." במוקד הספר משפחה שנולדה בחטא המחריב אותה, החיים השבריריים שמצליחים הגיבורים - האם, האב והבן - לבנות לעצמם בעודם מהלכים על פי תהום, והמפגש הבלתי נמנע בין גורלם.
בשנת 2024 יצא לאור ספר הפרוזה: "חיי גירושים" מותחן פסיכולוגי על אהבה, צדק ובמת תיאטרון שהפכה לזירת משפט.
בשנת 2025 יצא הספר באנגלית.
תאורת במה, הוצאת כנרת, 2003
משחק הכיסאות, הוצאת גוונים, 2009
הכדור השמיני, הוצאת גוונים, 2013
תאורת במה ועוד, הוצאת ניב, 2018
על הקצה, כנרת זמורה ביתן, 2020
גרגורי עלייתו ונפילתו, תיאטרון הספרייה ברמת גן.
דן קריב (14 באפריל 1924 – 8 בינואר 2005) עסק בפעילות חשאית כשליח המדינה והמוסד להעלאת יהודים מארצות צפון אפריקה.
ידו הייתה בהעפלה מתוניסיה במסגרת תנועת נוער ציוני כחלק מתנועת ההעפלה מארצות המזרח ובהקמת הקיבוץ הראשון של יוצאי צפון אפריקה בישראל.
עם סיומו של הכיבוש הגרמני בתוניסיה בשנת 1943, וחידוש פעילותם של שליחי היישוב היהודי בארץ ישראל בצפון אפריקה, הוקמו בתוניסיה תנועות נוער ציוניות שהחלו בהכנות והכשרות לקראת עלייה לארץ ישראל.
לאחר הכשרה קצרה בתוניסיה בשנים 1945 ו-1946, עלה דן קריב, אז בשמו המקורי אנדרה קריאף, יחד עם גרעין של צעירים בני תוניסיה מטעם תנועת דרור צעירי ציון לישראל, דרך קהיר, עם קבלת אישורי עלייה של שלטונות המנדט הבריטי.
לאחר הכשרה קצרה בבית השיטה הקימו את גרעין רגבים הזמני בין העיר כפר סבא לבין כפרי הערבים בסביבה.
המקום מכונה עד היום בפי ותיקי העיר בשם "מחנה רגבים".
שם נשא לאשה את יפה הניג, ניצולת שואה מיוגוסלביה שאיבדה את הוריה בשואה.
יפה הגיעה לארץ ישראל בעלייה בלתי לגאלית, עם גרעין עולים מאיטליה שעבר את הכשרתו הראשונה בקיבוץ גבעת ברנר, וצורף בהמשך לגרעין רגבים.
ב"מחנה רגבים" נולד בנם הבכור רוני.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרפו חברי הגרעין לחטיבת אלכסנדרוני ולמבצע דני בכיבוש כפרי הערבים בסביבה, לרבות כפר סבא הערבית (שיכון יוספטל של היום).
בהמשכה של מלחמת העצמאות, ב-1949 התפצל הגרעין כשכ-40 גברים המוגדרים כבעלי יכולת לחימה, עברו לרמות מנשה, בקרבה לאדמות קיבוץ גלעד, בתקווה להניע תהליך להקמתו של יישוב הקבע לקיבוץ רגבים.
למעשה כוונת המוסדות המיישבים בהקמת המאחז הייתה לחזק את העמידה מול יישובי וואדי ערא ומול יחידות הצבא העיראקי שהיו ממוקמות שם.
עם הקמת הביצורים ועמדות הירי בשטחי גבעת בוטימט, החלו דן קריב וחברי הגרעין בייעור המקום הידוע היום בשמו "גבעת הרקפות" ומכונה על ידי בני קיבוץ גלעד "יער רגבים".
דן קריב, בהיותו מזכיר החוץ של הגרעין פיתח קשרים קרובים עם אנשי גלעד לרבות גיורא יוספטל, מראשי ההנהגה הציונית של ימי תקומת המדינה.
עם תום מלחמת העצמאות, ולאחר שהקיבוצים גלעד ודליה הביעו התנגדות להקמת קיבוץ רגבים בסמוך אליהם, נקבעה לבסוף נקודת הקבע לגרעין הקיבוץ על חורבות הכפר הנטוש "קניר" בסמוך לגבעת עדה.
עם הקמת הקיבוץ והכניסה לשגרת חיים נולד הבן השני אמנון.
בשלב זה חלה דן בדלקת קרום הריאה ואושפז בבית החולים כרמל בחיפה, ממנו יצא חלש פיזית.
השנה הייתה 1951 והפילוג בתנועה הקיבוצית היה כבר בעיצומו.
דן ומשפחתו הצעירה מצאו עצמם מגורשים מהקיבוץ ומחברת החברים מהתנועה בתוניסיה, בשל הקרבה הרעיונית שלו למפא"י, כך עברה משפחת קריב לקיבוץ כפר גלעדי שם עברו עליה בנחת שלוש שנים נוספות.
דן, שהיה עדיין חלש מפאת מחלתו, לא שולב למגינת ליבו בעבודות משק תובעניות אלא שובץ בעבודות קלות כמו ניהול המזנון בכניסה לקיבוץ.
שליחותו החשאית של דן קריב במרוקו התחלקה לשתי תקופות: מ-1958 ועד 1961 פעל בתפקיד של קצין מודיעין תחת ארגון "המסגרת" של המוסד לתפקידים מיוחדים אשר טיפל בעלייה החשאית מארצות צפון אפריקה בעיקר תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו."המסגרת" היה ארגון של המוסד שניהל את העלייה המחתרתית ממרוקו והיה מורכב משלוש שלוחות עצמאיות עיקריות:
1. שלוחת "גונן" - הזרוע להגנה עצמית - שלוחה זו עסקה בארגון ההגנה על הקהילות היהודיות.
2. שלוחת "המקהלה"- שלוחה זו עסקה בהעלאת יהודים לישראל בחשאי ופעיליה היו בעיקר מתוך הקהילה היהודית במרוקו.
3. שלוחת "המודיעין" - מטרתה של שלוחה זו הייתה לספק מידע ביצועי ומדיני על מנת לשמש את שליחי העלייה, ההגנה וצרכי המטה.
דן קריב היה קצין מודיעין בשלוחה זו ופעל תחת מנהל השלוחה אלכס קורני.
לאחר שהות של מספר שנים התפטר מהמוסד, אך חזר וגויס לתקופה שנייה בשנים 1964 עד 1967 תחת המסגרת על מנת להשתתף במבצע יכין.
תפקידו העיקרי במבצע זה היה להחזיק קשר בלתי אמצעי עם משפחות יהודיות במרוקו מהמעמד הבינוני אשר הרבו להתלבט בנוגע לעלייה.
הקשר עם הקהילה היהודית במרוקו היה בעיקר במסווה של פעילות עלייה כביכול לגלית תחת ארגון היאט תחת שמות בדויים של איש עסקים מצרפת.
תפקיד זה התאים לו ביותר שכן הוא היה דובר צרפתית רהוט.
דן קריב נולד בתוניסיה, תחת השפעה צרפתית חזקה מאוד, הן בחינוך הן בתרבות והן בשפה.
בשנת 1960 התרחשה רעידת אדמה בעיר החוף אגדיר שבמרוקו.
בעקבות כך שררה אווירת חרדה בקרב יהודי אגדיר אשר נוצלה על ידי "המסגרת" על מנת להבריח יהודים מהעיר החרבה.
דן קריב השתתף באופן פעיל בפעילות זו.
הוא נפגש בחשאי עם קצין בטייסת אמריקאית שפעלה בבסיס צבאי סמוך ושכנע אותו להקצות מספר טיסות הצלה שהובילו בחשאי מספר לא ידוע של פליטים יהודים מחוץ לגבולות מרוקו.
דן גם פעל באופן עצמאי לגמרי, שלא בידיעת המסגרת מפאת קשיי תקשורת, באיסוף היהודים ששרדו את רעידת האדמה ממש מתוך הריסות העיר.
יש לציין שהשלטונות המרוקאים והמנהיגים הלאומנים שם לא ידעו דבר על המתרחש אבל בכל אופן הופיעה ידיעה בעיתון אל-עלם ידיעה בדבר "שמועות לפיהן ברחו ממרוקו מאז האסון מספר קבוצות של יהודים...וקיימת ודאות שבסיסינו האוויריים התפוסים על ידי צבאות זרים מנוצלים לצורך העברת האנשים הנ"ל בלי שהדבר יורגש...
בידי מרגלים אלה רשת תעמולה הפעילה יומם ולילה על מנת לפזר את רעל מדינת ישראל הצעירה ולעודדם להגירה".
עוד בטרם עלייתו לארץ בשנת 1945 היה דן קריב פעיל בפעולות הגנה עצמית במסגרת "המגן" שהייתה השלוחה התוניסאית של "ההגנה" בארץ.
מספר שנים אחרי כן, לאחר הפרק בקיבוץ, הוא נשלח לתוניס כמנהל מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית, בין השנים 1953-1956, והוא עסק בפעולות ציוניות בקרב בני הנוער היהודי בתוניס, וגם במיגון חשאי של האוכלוסייה היהודית בתוניסיה, עוד כשהייתה תחת שלטון צרפת.
בתקופה ההיא של לפני תום שלטון צרפת והמאבק על עצמאותה של תוניסיה, היה חשש כבד לביטחונם של יהודי המגרב (ארצות צפון אפריקה מרוקו אלג'יריה ותוניסיה) ותוניסיה בפרט.
החשש היה חמור במיוחד על רקע הקמתה של מדינת ישראל הצעירה.
ידוע שלאחר קום המדינה עברה האחריות של ההגנה המקומית מארגון "ההגנה" למוסד לתפקידים מיוחדים.
בגלל היכרותו עם הקהילה היהודית דן סייע רבות לאנשי המוסד כמו מידד מיו.
כך נוצרו קשריו הראשונים עם המוסד.
הוא היה אחראי על אזור עיר הבירה תוניס.
לאחר עלייתו של חביב בורגיבה לשלטון בשנת 1956 גורש מטוניסיה יחד עם בני משפחתו בצו השלטונות בשל פעילותו הציונית שם.
דן ומשפחתו חזרו לישראל התמקמו בטבעון שם נולדה ב-1958 הבת אורית.
לאחר שנים רבות בארץ בתפקיד של מנהל מינהל הסטודנטים באזור הצפון של משרד הקליטה, נשלח דן קריב בשנת 1984 מטעם הסוכנות היהודית למרסיי בצרפת כשליח הסוכנות בדרום צרפת, זאת עד שנת 1990. שם פעל רבות בנושאי עלייה וגם זכה להירשם בספר הזהב של הקרן הקיימת לישראל.
קליטת עולים - ראש מנהל הסטודנטים
בשנים שבין שתי השליחויות הנ"ל מטעם הסוכנות היהודית, עסק דן קריב בקליטתם של אלפי סטודנטים עולים כראש מנהל הסטודנטים של אזור הצפון כאיש משרד הקליטה בארץ.
מינהל הסטודנטים נוסד בשנת 1968 כגוף משותף למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית.
דן קריב היה אחראי על כך שהסטודנטים העולים ישובצו במוסדות האקדמאים המתאימים להם וישולבו באופן המיטבי במוסדות אקדמאים כמו טכניון, אוניברסיטת חיפה ועוד מכללות בצפון, ודאג באופן אישי שהסטודנטים יקבלו טיפול למצוקות הקליטה וההשתלבות של הסטודנטים העולים במספר מישורים:
1. עידוד עלייה, ייעוץ והכוון – מתן מידע על אפשרויות הלימוד בארץ, תנאי הרישום והקבלה, ייעוץ בבחירת מסלול לימודים.
השרות ניתן למועמדים הנמצאים בישראל ומחוצה לה.
2.שרותי רווחה, כולל פתרונות לא פורמליים לדיור במעונות סטודנטים.
3. על אף שלדן קריב לא הייתה הכשרה פורמלית בתחום הנפש הוא הצליח לתת תמיכה נפשית לנזקקים.
4. סיוע פיננסי – מימון שכר לימוד, מלגות קיום לנזקקים.
יש לציין שתמיד הייתה לנגד עיניו של דן קריב תודעת השירות והתמיכה בסטודנט כאדם ולכן פעל פעמים רבות לקיצור ואף עקיפה של הליכים ביורוקרטים לטובתו של הסטודנט העולה, ורבים מוקירים לו על כך גם שנים רבות לאחר סיום לימודיהם.
נפטר ב-8 בינואר 2005 בגיל 80, והובא למנוחות בבית העלמין של כוכב יאיר .
בעל מדליית ארד במשחקי אסיה (בנגקוק 1970).
שטרן נולד וגדל בקיבוץ שער העמקים הצעיר מבין שלושה אחים.
הוא התאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.
בתחרות שנערכה בבריכת "גלי גיל" ברמת גן בסוף מאי 1967 קבע שטרן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 2:31.1 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בסוף ספטמבר 1968 זכה שטרן ב-4 מדליות אישיות, 1 כסף ו-3 ארד.
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:25.5 דקות, אחרי גרשון שפע מהפועל גבעת חיים (2:25.4 דקות) ולפני אמנון קראוס מברית מכבים עתיד (2:25.9 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-8 שנערכו בבריכת "גלי גיל" ברמת גן בסוף יולי 1969 זכה שטרן במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם אמנון קראוס, ברוך צ'יש ואברהם מלמד בשיא ישראלי חדש של 3:49.6 דקות, אחרי ארצות הברית עם מארק ספיץ שקבעה שיא מכביה חדש של 3:46.6 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:15.7 דקות.
בתחרות מבחן שנערכה בכפר המכבי ביולי 1970 קבע שטרן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 5:04.9 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-7 שנים של גרשון שפע (5:06.5 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה בבת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה זכה שטרן ב-6 מדליות אישיות, 5 זהב ו-1 כסף.
בתחרות שנערכה בבריכת ה"קאנטרי קלוב" בתל אביב בסוף אוקטובר אותה שנה הוא קבע את המינימום להשתתפות במשחקי אסיה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:09.9 דקות.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר אותה שנה זכה שטרן במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב יעקובי, יואל קנדה ומשה גרטל בתוצאה של 4:18.1 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי, בשיא ישראלי חדש של 5:06.1 דקות שיפור לשיא הוותיק בן ה-7 שנים של גרשון שפע (5:06.2 דקות), במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.4 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:24.8 דקות.
בתחרות שבע האומות שנערכה לראשונה בישראל בבריכת גלי גיל ברמת גן בסוף יולי 1971 זכה שטרן במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 5:03.0 דקות, שיפור לשיאו בן שבעת החודשים.
נוסף לכך, הוא סיים מקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר 2:19.4 דקות.
בתחרות שנערכה בארצות הברית בינואר 1972 קבע שטרן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 2:21.7 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו בסקוטלנד בסוף יולי אותה שנה קבע שטרן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 5:02.8 דקות, שיפור לשיאו בן השנה.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בספא שבבלגיה באוגוסט אותה שנה הוא שיפר את שיאו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי והעמידו על 2:21.1 דקות.
ב-1972 נסע שטרן ללמוד ולהתאמן במכללת "מערב ליברטי" שבוירג'יניה, בוגר תואר ראשון בחינוך גופני ועבד כמורה נהיגה.
הוא התחתן והתגרש ומאז נשאר לחיות בארצות הברית.
הוא עסק בחינוך גופני ובהמשך עבר להתגורר במיקרונזיה.
למד לטוס על מטוסים קלים ועסק בהטסה בין האיים, בהוראת הטיסה ובאימון שחייה.
בשנים האחרונות התגורר בגואם עם אשתו השנייה, איתה חי עד מותו.
נפטר ב-19 בנובמבר 2021 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית, לאחר ניתוח שעבר.
דניאל קולטר "דן" ריינולדס הוא מוזיקאי אמריקאי, ידוע בעיקר כסולן של הלהקה Imagine Dragons.
הוא הוציא גם מיני-אלבום בשם "Egyptian", אלבום דואט עם אשתו לשעבר, איה וולקמן (מלהקת ניקו וגה).
ריינולדס, השביעי מבין תשעה אחים, נולד ב-14 ביולי 1987 בלאס וגאס, בנם של כריסטן (לבית קאליסטר, Callister) ושל רונאלד ריינולדס.
שניהם נולדו בנבדה, ודן הוא בן לדור הרביעי של המשפחה שם.
הוא קיבל את דרגת Eagle Scout ב-2005. בגיל 19, כחבר במורמונים, הוא התנדב כמיסיונר במשרה מלאה בנברסקה למשך שנתיים.
מצד שני עמדותיו לגבי הדת הן ליברליות והוא הצהיר בראיון שהיה קשה לו לראות את חבריו ההומוסקסואליים גדלים בקהילה דתית מורמנית .
ריינולדס לא רצה להפוך למוזיקאי מקצועי בין השאר מכיוון שחברו ללהקה, ויין סרמון, אמר לו: "אל תעשה מוזיקה מפני שאתה רוצה לעשות מוזיקה - תעשה מוזיקה אם אתה חייב לעשות מוזיקה".
אחרי שהחל ללמוד באוניברסיטת בריגהאם יאנג, ריינולדס גילה שהוא לא יכול לעשות "שום דבר אחר" והתחייב לעשות קריירת מוזיקה מקצועית.
ביוטה, ריינולדס פגש וגייס את ויין סרמון והמתופף אנדרו טולמן וכך נוצרה Imagine Dragons.
עם ריינולדס כסולן הלהקה, זכתה הלהקה בפרס "תחרות הלהקות" (Battle of the Bands) באוניברסיטת בריגהאם יאנג ובתחרויות מקומיות אחרות.
הבסיסט בן מק'קי (Ben McKee) הצטרף ללהקה בלאס וגאס והמתופף דניאל פלצמן, גם הוא חבר של סרמון ממכללת ברקלי למוזיקה, השלים את הרכב הלהקה.
בשנת 2009 הוציאו מיני-אלבום ששמו כשם הלהקה.
הלהקה התמקמה מחדש בלאס וגאס שם התרחשה הפריצה הראשונה הגדולה שלהם כשסולן להקת טריין חלה זמן קצר מאוד לפני פסטיבל שהיה אמור להיערך בלאס וגאס ב-2010.
Imagine Dragons נקראו להחליף את טריין והופיעו מול קהל של יותר מ-26,000 אנשים.
מגזינים ועיתונים מקומיים רבים שיבחו את הלהקה.
את המיני-האלבום השני שלהם, Hell and Silence, הוציאה הלהקה בשנת 2010, ובשנת 2011 הוציאו את It's Time.
בנובמבר 2011 הם חתמו על חוזה עם אינטרסקופ רקורדס והחלו לעבור עם המפיק זוכה פרס גראמי אלכס דה קיד (Alex da Kid).
הלהקה קיבלה חשיפה בעקבות אלבום הבכורה המצליח שלהם, "Night Visions", שיצא לאור בספטמבר 2012 והגיע למקום השני במצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200. הוא כלל בין השאר את השירים "It's Time", "Radioactive" ו-"Demons" שזכו להצלחה רבה.
בשנת 2021 הוציאה הלהקה את החלק הראשון של אלבומה החמישי, "Mercury – Act 1".
ולאחר מכן בשנת 2022 הוציאה הלהקה את החלק השני של האלבום החמישי "Mercury - act 2".
ב-5 במרץ 2011, ריינולדס נישא לאג'ה וולקמן.
לשניים יש שלוש בנות ובן אחד.
הבת הראשונה נולדה ב-18 באוגוסט 2012. ב-28 באוגוסט 2017 נולדו לזוג תאומות לא זהות.
ב-26 באפריל 2018, ריינולד הודיע כי לאחר שבע שנות נישואים, הוא וולקמן מתגרשים.
אך ב-7 בנובמבר של אותה שנה, יחד עם הוצאת שירו Bad liar הוא הודיע שהוא וולקמן למעשה לא היו בתהליך גירושין כלל וכי היא עזרה לו לכתוב את השיר.
ב-16 בספטמבר 2022, הודיע ריינולד שוב שהוא וולקמן נפרדים.
אג'ה וולקמן הגישה בקשה רשמית לגירושין ב-18 באפריל 2023.
ריינולד סובל מדלקת חוליות מקשחת עליה שיתף את הקהל שלו בשנת 2015. בשנת 2016 שיתף כי בשנתיים האחרונות סבל מדיכאון קשה ושהוא נפגש באופן סדיר עם פסיכולוג.
הוא סובל גם מקוליטיס כיבית מאז שהיה בן 21. שירים רבים בNight Visions נכתבו בהשראת הדיכאון.
הוא דיבר על כך שהוא מעוניין לשנות את יחס החברה לדיכאון ולנרמל את הצורך לפנות לפסיכולוג.
ריינדולס גדל בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים, והזדהה כחבר בכנסייה בשנת 2019, אך הצהיר כי הוא לא מזדהה עם עמדות הכנסייה לגבי הומוסקסואליות.
במהלך ראיון שלו ב-2021 הצהיר כי הוא כבר לא רואה את עצמו כמורמוני, ובהמשך אמר כי הוא לא מגדל את ילדיו בחינוך דתי מכל סוג, ושהוא אדם רוחני אך פחות מתחבר לקונספט של דת.
קצין עלה מארצות הברית והתאמן בקבוצת ברית מכבים עתיד.
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בקיבוץ כפר בלום בספטמבר 1970 זכה קצין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.4 דקות.
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר הוא זכה במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.0 דקות, אחרי יואל קנדה (2:46.9 דקות) ורמי יהודאי (2:48.3 דקות).
בתחרות שנערכה בבריכת גלי גיל ברמת גן ביוני 1971 קבע קצין במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש לנוער של 2:46.6 דקות.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה באותה בריכה ביולי אותה שנה הוא שיפר במשחה ל-200 מטר חזה את שיאו הישראלי לנוער והעמידו על 2:45.6 דקות.
בתחרות שנערכה באוגוסט אותה שנה קבע קצין במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:39.2 דקות שיפור לשיא של יואל קנדה (2:40.1 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה זכה קצין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:46.1 דקות, לפני גרשון שפע (2:48.6 דקות) וגדעון לוי מהפועל כפר הנשיא (2:55.1 דקות).
דן ארווין ראד'ר הבן הוא עיתונאי אמריקני, כתב ומגיש חדשות לשעבר שרוב הקריירה שלו עבד ברשת הטלוויזיה האמריקנית CBS.
ראד'ר הגיש את מהדורת החדשות המרכזית של רשת CBS, "איבנינג ניוז", החל משנת 1981 ולמשך 24 שנים - התקופה הארוכה ביותר מכל מגיש חדשות אחר.
הוא נכנס לנעליו של מגיש החדשות המפורסם וולטר קרונקייט בהגיעו לגיל פרישה, ועוד טרם לכך הוא שימש ככתב פוליטי.
בשנת 2005 התפטר ראד'ר מתפקידו בעקבות תחקיר שנוי במחלוקת שפורסם אודות תקופת שירותו הצבאי של נשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש במלחמת וייטנאם.
התפטרותו זו, יחד עם מותו באותה השנה של מגיש החדשות המרכזי של רשת ABC פיטר ג'נינגס, כמו גם פרישתו באותה התקופה של מגיש החדשות הראשי מרשת NBC טום ברוקו, הובילה באחת לסיום תקופה בת 20 שנה בה שידורי החדשות בארצות הברית נשלטו בידי השלושה.
כיום עורך ראד'ר תוכנית אקטואליה שבועית בהגשתו באחד מערוצי הכבלים הקטנים.
דניאל "דן" ארווין ראד'ר ג'וניור נולד בדרום מזרח מדינת טקסס בארצות הברית.
בהתבגרותו הוא עבר עם משפחתו להתגורר בעיר יוסטון, שם השלים את לימודיו היסודיים והתיכוניים בשנת 1950. שלוש שנים לאחר מכן הוא השלים תואר בוגר אוניברסיטה בעיתונאות באוניברסיטת המדינה סם יוסטון תוך כדי שהוא עורך עלון אוניברסיטאי.
באותה התקופה גם דיווח לסוכנות הידיעות AP.
בשנת 1954 התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, אך לאחר זמן קצר הוא שוחרר עקב הקדחת השיגרונית שבה לקה בהיותו ילד.
את ניסיונו בתחום התקשורת הרוויח ראד'ר משידור במספר תחנות רדיו ביוסטון ומכתיבה בעיתון "יוסטון כרוניקל".
כמה שנים לאחר מכן הוא כבר עבר לשדר בטלוויזיה המקומית עד שלבסוף קודם להיות כתב של רשת CBS הארצית בשנת 1962, תפקיד שלשמו הוא עבר להתגורר בניו יורק.
מעברו לאזור צפון מזרח ארצות הברית לא היה קל עבורו ועד מהרה התקבלה ההחלטה ברשת למנותו לאחראי על תחום החדשות של הדרום המערבי, לשם כך הוא חזר לטקסס והתמקם בדאלאס.
להחלטה זו הייתה חשיבות מכרעת, שכן בעיר הזו נרצח נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי בנובמבר 1963.
ראד'ר נכח לא הרחק מ"תלולית הדשא" המפורסמת שממנה נטען בתיאורית הקשר אודות רצח קנדי כי נורו יריות לעבר הנשיא, אך הוא לא היה עד ישירות להתנקשות ולא שמע על המאורע עד שהתחוללה במקום מהומה.
מיקומו בזירת האירוע אפשר לו לתרום דיווחים למשדר החדשות המתגלגל שהתנהל על מסכי רשת CBS הארצית באותן השעות, משדר חדשות ייחודי ופורץ דרך באותה התקופה, עד שזה הסתיים עם ההודעה הדרמטית של וולטר קרונקייט על מותו של הנשיא בשעות הצהריים ובכך המשדר הפך לסיקור אירוע אבל לאומי.
ראד'ר נבחר לשרת ככתב פוליטי המסקר את הבית הלבן בשנת 1964 ובד בבד הוא התנסה בשידורי חוץ בלונדון ובווייטנאם בשנתיים הבאות.
עם ההתפתחויות הדרמטיות בחקירת פרשת הפריצה, פרשה שכבר נודעה בכינוי "פרשת ווטרגייט", החל ראד'ר לסקר את המאבק בין הנשיא ניקסון לבין הקונגרס האמריקני אודות הרצון לפרסם את ההקלטות מהחדר הסגלגל שיוכיחו האם לנשיא היה קשר לפריצה או לניסיון למנוע את חקירתה.
מאוחר יותר, לאחר פרסום הקלטות בהוראת בית המשפט העליון שהוכיחו את מעורבות ניקסון בפרשה, הוא החל גם לסקר את ניסיון ההדחה של הנשיא ואף את הודעת התפטרותו בתחילת חודש אוגוסט 1974. עם סיום כהונתו של ניקסון עזב ראד'ר את תפקידו ככתב הבית הלבן.
בשנים הבאות שימש ראד'ר ככתב מיוחד לתוכנית התחקירים הוותיקה "60 דקות", באותה התקופה בה עברה התוכנית למשבצת הפריים טיים והפכה כה פופולרית ומצליחה.
בזמן ההוא בוצעו שינויים גם בקרב מגישי מהדורות החדשות של הרשתות האחרות, NBC ו-ABC, ועליהם השתלטו טום ברוקו ופיטר ג'נינגס בהתאמה.
"שלושת הגדולים" הופיעו על מסכי הטלוויזיה בארצות הברית באופן יום-יומי למשך למעלה מ-20 השנים הבאות והפכו לסמל לאומי ותרבותי כאשר כל אירוע חדשותי נמדד לפי השאלה האם מי מהם נכח באזור כדי לדווח עליו במהדורת הערב.
ראד'ר נהג להגיש את החדשות בצורה יותר חופשית מהצורה הפורמלית של קרונקייט והוא היה חותם את המהדורה במשפט "זהו חלק מהעולם שלנו הערב" ("That's part of our world tonight") כחלופה למשפט המפורסם איתו חתם קרונקייט את שידורי החדשות שלו - "כך הם פני הדברים" ("That's the way it is").
בעוד בהתחלה ירש ראד'ר את ההובלה המשמעותית ברייטינג של המהדורה בהגשתו על פני המהדורות המתחרות, עד סוף שנות ה-80 נפלה המהדורה למקום השני ובהמשך שנות ה-90 הידרדרה למקום השלישי והאחרון בו נותרה עד ימים אלה.
לאורך שנותיו כמגיש המהדורה עמד ראד'ר מספר פעמים במוקד שערורייה:
בשבוע אחד בחודש ספטמבר 1986 הוא החליט לחתום כל מהדורת חדשות במילה "אומץ", דבר שהפך אותו לנלעג בקרב המבקרים ועד מהרה הביא אותו לחדול מכך.
היה זה בתקופה בה הוא ניסה לחפש "משפט חותם" למהדורות החדשות שלו באופן זהה לזה שביצע וולטר קרונקייט.
לבסוף חזר ראד'ר על המילה "אומץ" גם במהדורת החדשות האחרונה שלו בשנת 2005.
בסתיו 1987 נטש ראד'ר בזעם את עמדת המגיש דקות לפני שידור המהדורה כאשר הבין כי זו תיפתח באיחור בעקבות משחק טניס שהתארך יתר על המידה.
לבסוף הועבר השידור מן המשחק אל אולפן החדשות בזריזות, אך ראד'ר לא היה שם והמסך נותר שומם למשך מספר דקות לעיני מיליוני צופים ברחבי ארצות הברית.
למחרת התנצל ראד'ר על התקרית.
בשנת 1988 ראיין ראד'ר את סגן נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש האב בשידור חי במה שנתפס כריאיון לוחמני וסוער.
השניים קטעו אחד את השני בזה אחר זה, וכאשר ראד'ר התעקש לשאול את בוש, המתמודד על הנשיאות באותה השנה, אודות חלקו בפרשת איראן-קונטראס, סגן הנשיא התרגז והשיב לו: "זה לא הוגן לשפוט את כל הקריירה שלי רק על הנושא הזה.
כיצד אתה היית מרגיש אילו הייתי שופט את כל הקריירה שלך רק על סמך אותם 7 דקות שברחת מהאולפן ?
היית אוהב את זה ?".
ראד'ר שתק לרגע, לא השיב לו על כך, וסיים את הריאיון לאחר מכן.
אולם השערורייה הגדולה מכולם היא זו גם שהביאה להתפטרותו, כאשר בחודש ספטמבר 2004 פרסם ראד'ר תחקיר בתוכנית "60 דקות" ובמרכזו מסמכים המעידים כי הנשיא המכהן ג'ורג' בוש נהנה מהטבות שהופעלו למענו ומהשפעה פוליטית שנוצלה כדי לחסוך ממנו שירות בווייטנאם בתקופת מלחמת וייטנאם.
לאחר פרסום התחקיר הוכח כמעט מעבר לכל ספק שהמסמכים שבמוקדו אינם אמיתיים ולבסוף גם הרשת נאלצה להודות בכך.
ראד'ר התנצל בשידור על התחקיר השגוי, וחלק מבכירי חטיבת החדשות של הרשת, בהם הוא עצמו, נאלצו להתפטר בעקבות כך.
מהדורת החדשות האחרונה בהגשתו שודרה ב-9 במרץ 2005, 24 שנים בדיוק לאחר מהדורת החדשות הראשונה בהגשתו.
ראד'ר היה ונותר מגיש החדשות האמריקני לתקופה הארוכה ביותר, ואולי אף מי שמחזיק בשיא הזה בעולם כולו כמגיש מהדורה יומית.
התפטרותו שלו באותה העת, יחד עם פרישתו של טום ברוקו לפני כן ומותו של פיטר ג'נינגס לאחר מכן הביאה לסיום תקופה בת שני עשורים שבה הנהיגו השלושה את שידורי החדשות של ארצות הברית.
את מקומו של ראד'ר תפס בתחילה העיתונאי בוב שיפר באופן זמני עד שלבסוף נבחרה למלא את התפקיד באופן קבוע העיתונאית קייטי קוריק שהייתה האישה הראשונה באמריקה שהגישה את מהדורת החדשות המרכזית בגפה ולבדה (בין השנים 1993–1995 הגישה קוני צ'אנג את החדשות לצד ראד'ר).
כך חתם ראד'ר את מהדורת החדשות האחרונה בהגשתו:
כמו יתר מגישי החדשות לצידו ליווה ראד'ר את אמריקה למשך שנים רבות.
הוא הגיש 6 משדרי בחירות לאורך השנים וסיקר אירועי חדשות גדולים בארצות הברית וברחבי העולם בכל תקופתו הארוכה כמגיש.
אחד משידוריו הזכורים היה ב-11 בספטמבר 2001, אז העביר ראד'ר עשרות שעות בשידור חי מול פני האומה לנוכח מתקפת הטרור על אדמת אמריקה ופתח את מהדורת הערב לסיכום היום במשפט ".
יחד עם מגישי החדשות האחרים הוא העביר את ארצות הברית דרך הטרגדיה בימים ההם.
בתקופתו כמגיש ברשת CBS המהדורה בהגשתו גם הלכה והידרדרה בטבלאות הרייטינג עד למקום האחרון ולאופי ההגשה של ראד'ר מיוחסת הידרדרות הזו ברובה.
עם זאת, לאורך השנים הוא גם זכה בפרסים רבים: 7 פעמים הוא זכה ב"פרס פיבודי" על עבודתו העיתונאית בתוכניות השונות של רשת CBS, פעם אחת הוא זכה בפרס אמי על מפעל חיים ובשנת 2004 הוא גם נכנס ל"היכל התהילה" של הטלוויזיה האמריקנית.
היותו מגיש חדשות לתקופה ארוכה זיכתה אותו להערכה מעיתונאים רבים אחרים.
לאחר סיום עבודתו ברשת CBS החל ראד'ר לערוך תוכנית אקטואליה שבועית בהגשתו ברשת כבלים בשם "AXS TV".
דן שצברג (נולד ב-10 בספטמבר 1969) הוא במאי דיבוב, מפיק דיבוב ומדבב ישראלי, היה אחראי כיום על אולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
שצברג נולד, גדל והתחנך בקיבוץ צרעה.
הוא בוגר לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
החל משנת 2003, דיבב באולפני דאבי דאב את רעמסס ופרעה בסדרה "נסיכת הנילוס", ובשנת 2011 דיבב באולפני אלרום.
ב-2016 דיבב את פרסי בסרט "ברבי: יחידת הריגול".
ב-2018 דיבב את פון בסרט "עולמם הסודי של גמדי הגינה", את ויין בסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", וכן נתן את קולו לסרטים "החברים הסודיים של לואי" ו"קוסמים ליום אחד: הפרח המכושף".
הוא היה במאי דיבוב של "קלאו וקוקין".
ב-2021 החל לדבב בסדרת הטלוויזיה "צוות פיקוויק".
ב-2024 לקח חלק בהפקת הדיבוב העברי של הסרט "הקאסה-גרנדה: הסרט" והסדרה "תעלומות ברבי: מרדף הסוס הגדול".
ב-2025 ביים את דיבוב הסרט "צ'יקן מאסטר" ואף דיבב בו תפקיד.
שצברג נשוי לדורית והוא אב לחמישה ילדים.
דן שניידר הוא שחקן, תסריטאי ומפיק אמריקאי יהודי.
לאחר שעבד כשחקן בשנות ה-80, עבר שניידר לתחום ההפקה.
הוא נשיא שותף בחברת ההפקות לטלוויזיה Schneider's Bakery (המאפייה של שניידר).
הוא היוצר של תוכניות הנוער והסיטקומים המצליחים של ניקלודיאון: "כל זה", "המופע של אמנדה", "דרייק וג'וש", "זואי 101", "אחיות או לא להיות", "iCarly", "ויקטוריוס", "סאם וקאט", "הסוכן הנרי"; "קינן וקל" ו"השייקריות".
שניידר נולד וגדל בממפיס, טנסי שבארצות הברית, להארי ולקרול שניידר.
הוא למד באוניברסיטת הרווארד לחצי שנה.
לאחר שחזר לגור בממפיס, הוא עבד בתיקון מחשבים.
לאחר תקופה קצרה, הוא עבר לגור בלוס אנג'לס בשאיפה לקריירת משחק שלאחר מכן השתנתה לקריירת תסריטאי.
בשנות ה-80, כיכב שניידר בתפקידים משניים במספר סרטים הכולל את Making the Grade וBetter Off Dead.
שניידר בנוסף כיכב בתפקידים משניים בסרטים The Big Picture ב-1989, Happy Together ו-Hot Resort ב-1985.
ב-1986, שיחק שניידר את הדמות דניס בלונדן בסיטקום הטלוויזיה של ABC, מלך הכיתה.
הסדרה רצה למשך חמש עונות, החל משנת 1986 עד לשנת 1991. ב-1993, כיכב שניידר בסדרה Home Free וב-1994, הוא שיחק את שון אקהרדט בטוניה וננסי: הסיפור הפנימי, אחד מתוך שני סרטי הטלוויזיה על תקרית טוניה הארדינג וננסי קריגאן.
שניידר ידוע על הופעות אורח שלו בתוכניות אותן הוא יצר\הפיק.
הוא הופיע בהופעת אורח ב-All That (ובסרט ההמשך Good Burger), המופע של אמנדה, זואי 101, איי קרלי והסוכן הנרי''.
שניידר בנוסף מדובב בפרויקטים רבים.
בשנת 1988, הנחה שניידר את פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון השנתי, שם פגש את אלבי הצ'ט, שעבד בפיתוח מנהלים לניקלודיאון.
בשנת 1993, הצ'ט, שהפך לראש ההפקה של הרשת, שכר את שניידר לעבוד על קומדיית ילדים חדשה הכוללת מערכונים שנקראת "All That" (בתרגום לעברית: כל זה).
לאחר שכתב שניידר את פרק הפיילוט לקומדיה זו, הוא החל לעבוד כמפיק, מנהל ההפקה ותסריטאי לתוכנית.
שניידר התפטר מ"כל זה" לאחר שעבד בארבע העונות הראשונות כדי לעבוד על "המופע של אמנדה".
מספר הצופים בתוכנית זו היה מועט מאוד והיא בוטלה בעונה ששודרה בשנים 2000–2001. ניקלודיאון מיד הציעה לשניידר לחזור ולשקם את "כל זה".
שניידר הסכים והסדרה חזרה לשידור בניקלודיאון בשנת 2002. הוא המשיך לעבוד שם לעוד ארבע עונות, עד שהסדרה נגמרה עם סכום כולל של עשר עונות, בשנת 2005.
החל משנת 1996 עד שנת 1997, היה שניידר מנהל ההפקה ותסריטאי לסדרה "קינן וקל".
הוא בנוסף הופיע בתוכנית כהופעת אורח באחד הפרקים.
הוא היה מנהל ההפקה למשך שתי העונות הראשונות של הסדרה ובהמשך עבד עם צוות ההפקה כיועץ.
בשנת 1998, החל שניידר את הקריירה שלו בתור יוצר סדרות כשהעלה את התוכנית Guys Like Us (בתרגום לעברית: בחורים כמונו).
התוכנית היא רק אחת מתוך שתי סדרות ששניידר יצר בשביל רשות השידור בטלוויזיה.
היא בוטלה לאחר העונה הראשונה בשל מספר צופים נמוך וביקורות רעות.
שתי הסדרות הבאות שאותן יצר שניידר היו בכיכובה של אמנדה ביינס, שכבר עבדה עם שניידר בעבר, בסדרה "כל זה".
הסדרה הראשונה הייתה "המופע של אמנדה".
היא רצה החל משנת 1999 עד שנת 2002 בניקלודיאון והייתה הספין אוף של "כל זה".
שניידר הופיע בעצמו לעיתים קרובות בסדרה בתור איש זקן ומתוסכל שהיה קורבן למתיחות בטלפון לעיתים קרובות.
שניידר יצר ביחד עם התסריטאי והמפיק של "חברים" לשעבר, ויל קלהון, את הסדרה "אחיות או לא להיות".
היא הושקה בשנת 2002 ברשת The WB ושודרה עד שנת 2006. שניידר היה מנהל ההפקה של שתי העונות הראשונות של הסדרה.
בשנת 2004, שניידר חזר לעבוד בניקלודיאון עם הסדרה "דרייק וג'וש".
בסדרה כיכבו דרייק בל וג'וש פק, שני שחקנים ששיחקו בעבר ב"מופע של אמנדה", ביחד עם מירנדה קוסגרוב, שלאחר מכן הפכה לכוכבת ראשית בסדרה אחרת ששניידר יצר, "איי קרלי".
בין לבין שיצר את שתי הסדרות דרייק וג'וש ואיי קרלי, יצר גם את הסדרה "זואי 101", בה כיכבה ג'יימי לין ספירס.
שניידר הופיע ב"זואי 101" בתפקיד אורח בפרק האחרון של הסדרה "רודפים אחרי זואי", כששיחק נהג מונית.
לאחר שסדרה זו בוטלה בשנת 2008, שניידר החל לעבוד על פרויקט חדש בשביל אחת משחקניות הסדרה, ויקטוריה ג'סטיס.
פרויקט זה התגלה כהסדרה "ויקטוריוס", שהושקה בשנת 2010, לאחר פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון 2010. לאחר סיומן של הסדרות "ויקטוריוס" ו"איי קרלי", לאחר חצי שנה יצאה לאוויר ספין אוף של שתי הסדרות ביחד, "סאם וקאט", שהושקה ביוני 2013. התוכנית בוטלה לאחר 35 פרקים.
בעקבות הביטול של סאם וקאט, שניידר יצר ביחד עם דנה אולסן את "הסוכן הנרי", שהושקה בשנת 2014. ב-2015 שניידר יצר את התוכנית "השייקריות", שאיחדה אותו עם השחקן קל מיטצ'ל.
שניידר עובד גם כמנהל ההפקה.
כתבה שהתפרסמה בעיתון "הניו יורק טיימס" בתאריך 7 בספטמבר 2009, סבורה כי שניידר הפך ל"נורמן ליר" (כותב קומדיות מפורסמות) של הילדים.
במרץ 2018, רשת ניקלודיאון הודיעה כי היא לא תאריך את החוזה שלה עם שניידר ועם ה"מאפייה של שניידר".
בהתאם, הרשת הודיעה גם שתוכנית הקומדיה "השייקריות" של שניידר לא תמשיך לעונה רביעית.
שניידר גם היה מעורב במספר סרטים.
הוא כתב את הסרט Good Burger, שבו כיכבו קאל מיטצ'ל וקנן תומפסון וגם שניידר בעצמו הופיע בסרט בתפקיד משנה.
הסרט הצליח מבחינה כלכלית בשביל אולפני "פאראמאונט".
הסרט היה ספין-אוף של מערכון אחד מ"כל זה" ששניידר יצר בעצמו.
שניידר בנוסף כתב והיה אחד המפיקים של הסרט "שקרן בריבוע" בו כיכבו פרנקי מוניז, אמנדה ביינס, פול ג'יאמטי ודונלד פייז'ון.
החל משנת 2007, לשניידר יש סרטים שנמצאים בשלב התפתחות אצל האחים וורנר וסרטי ניקלודיאון.
לאחר עזיבתו של שניידר את ניקלודיאון, דווח גם על התנהגות לא נאותה מצידו.
נטען שהיו לו התפרצויות זעם, ושנהג לפרסם בטוויטר תמונות של כפות רגליהן של שחקניות צעירות שעבדו איתו.
ביוני 2021, דווח שהחלטת ניקלודיאון להיפרד משניידר התרחשה לאחר חקירה פנימית שחשפה שתקף מילולית את הקולגות שלו, אולם שלא נמצאו ראיות לאלימות מינית.
באוגוסט 2022, שחקנים ועובדים האשימו את שניידר באפליה כנגד נשים ובכך שנהג לבקש עיסוי משותפות לעבודה.
ב-2024, המיני-סדרה הדוקומנטרית "שקט על הסט" חשפה את סביבת העבודה הרעילה של שניידר בניקולודיאון.
ב-2 במאי 2024 פורסם ששניידר תובע את יוצרי "שקט על הסט" על הוצאת דיבה.
שנהסרטתפקידהערות1984Making the Gradeצפלין1985Better Off Deadריקי סמית'Hot Resortצ'אק1989Happy TogetherסטאןListen to Meניית'ן גורהתמונה הגדולהיונתן טריסטאן-בנט1997Good Burgerאדון ביילי2003שקרן בריבועתסריטאי ויוצר
שנהסדרהתפקידהערות1986-91מלך הכיתהדניס בלונדן1993חופש ביתוולטר פטרס1994Tonya and Nancy: The Inside Storyשון אקהרטסרט טלוויזיה של NBC