tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השקת נושאת המטוסים תערך בתחילת ספטמבר 2022 במספנה בעיר קוצ'ין, ובמעמד ראש ממשלת הודו-נרנדרה מודי.
נושא גביע (במקרא מכונה: שר המשקים) היא משרה היסטורית בכירה במשק בית מלכותי.
תפקידו המקורי של נושא הגביע היה למזוג, לטעום ולהגיש משקאות (בפרט יין) למלך ולאורחיו.
משום שהיה חשש שמשקאות עלולים להיות מורעלים, הייתה זו משרת אמון קרובה.
כיוון שלנושא הגביע מגע קרוב והדוק עם המלך, מונו לתפקיד זה אנשי סודו הקרובים.
כיוון שנושא או נושאת הגביע היו נוכחים בעת משתים בחצר המלך ומהווים חלק מן הנכסים שבהם הוא מתפאר בפני אורחיו, הם נדרשו להופעה נאה, בגדים נאים ויכולת להרשים את האורחים בהתנהלותם המעודנת.
פעמים רבות היה בעל התפקיד אחראי גם על אספקת המשקאות הדרושים לחצר ועם הזמן מילא תפקיד מנהלי חשוב.
בחצרות מלכים שונות לאורך ההיסטוריה הפך התפקיד לכינוי לאחת המשרות הגבוהות ביותר בחצר, כבר במצרים העתיקה היה "שר המשקים" תואר בכיר.
הן באבן רוזטה והן בצו קנופוס מוצג ההירוגליף של "שר משקים" לפני שמות בעלי תפקידים בכירים.
גם שמו המקראי של שגרירו של סנחריב, רבשקה, הוא למעשה התואר "שר משקים".
בסיפורי יוסף ואחיו מוזכרים חלום שר המשקים ושר האופים שאותם פותר יוסף בעת שישב בבית הכלא.
שר המשקים מתאר בחלום את תפקידו:
מדברי ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) עולה כי מינוי למשרת שר המשקים למלך נחשב כבוד גדול אצל הפרסים.
נחמיה שימש לפי עדותו כשר המשקים של המלך הפרסי ארתחשסתא הראשון.
בתפקידו שירת אותו מקרוב והמלך פנה אליו ישירות:
במלכים א מוזכר שמלכת שבא ראתה, בתוך פירוט עושרו של שלמה המלך, גם את "מַשְׁקָיו" ומלבושיהם (מלכים א, י' ה').
הבה, אלת הנעורים במיתולוגיה היוונית, בתם של זאוס, ראש האלים, ושל אשתו הרה, שימשה כנושאת גביע האלים באולימפוס, והגישה להם אמברוסיה ונקטר.
לאחר נישואיה להרקולס היא הוחלפה על ידי גנימדס.
ב היה הפינקרנס (ביוונית πιγκέρνης, מוזג או מערבל יין) תואר של פקיד בכיר בחצר קיסר ביזנטיון.
כן נפוץ השימוש בכינוי "קיליקיפורוס" (κυλικιφόρος, נושא הקיליקס) ו"ארכיאוינוכוס" (ἀρχιοινοχόος, מוזג היין הראשי).
בחצר קיסר ניקאה נקרא התפקיד "או אפי טו קרסמטוס" (ὁ ἐπὶ τοῡ κεράσματος, האחראי על המשקאות).
עד המאה ה-11 נמנה בעל התפקיד על הסריסים ואז הפך התואר לסמלי.
תפקידים מקבילים נמנו בחצר פטריארך קונסטנטינופול ואצילים נוספים.
בימי הביניים שימשה המשרה כתואר כבוד לאציל בכיר.
הינקמר , בישוף ריימס במאה התשיעית מזכיר במכתביו שנושא הגביע היה תפקיד בכיר ובעל השפעה בחצר קארל הגדול.
בקיסרות הרומית הקדושה נשא מלך בוהמיה (למשל ולדיסלב הראשון, מלך בוהמיה) בתואר "נושא הגביע הבכיר (העליון - Oberst-Schenk בגרמנית, Architriclinus בלטינית) של קיסר האימפריה הרומית הקדושה".
נושא גביע (cześnik koronny) היה תואר בכיר בחצר מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא ב.
בצרפת, מן המאה ה-13 ועד המאה ה-15, היה נושא הגביע המלכותי (Grand bouteiller de France או le grand échanson) אחד מחמשת נושאי התפקידים הבכירים בחצר מלך צרפת.
בתפקידו היה אחראי על כל היין בממלכה, כולל רישוי ומיסוי יקבים ופונדקים.
בואלכיה ומולדובה של ימי הביניים כונה התפקיד "פהרניק" (paharnic, Пъхарникȣ).
בעל תפקיד זה היה אחראי (פרקלאב) על מחווזות הכרמים העיקריים, תפקיד שנשא גם אופי צבאי ולפהרניק הייתה כפופה יחידה צבאית פרטית שחייליה נקראו "פהרניצ'יי".
זאת בעוד שתפקיד הטעימה והמזיגה במסיבות החצר היה סמלי ואירע בחגים ובטקסים מיוחדים.
במסיבות הגיש הפהרניק הגדול לשליט את כוס היין הראשונה.
איש לא יכול היה לבצור את הענבים לפני שנתן הפהרניק הגדול רשות לעשות כן ועל מתן הרשות להתחיל בבציר זכה מהעם במתנות מיוחדות כמו כן הוא גבה את "דסיאטינה", סוג של מעשר על היין שנגבה למען השליט.
במחזהו של ויליאם שייקספיר "אגדת חורף" מבקש לאונטס, מלך סיציליה מקמילו, נושא הגביע שלו ושל פוליקסנס, מלך בוהמיה, שירעיל את פוליקסנס.
נושאות המטוסים מסדרת קורייג'וס, שנקראה לפעמים סדרת גלוריוס, הייתה הסדרה הראשונה של נושאות מטוסים ששירתה בשורות הצי המלכותי.
שלוש האוניות - פיוריוס, קורייג'וס וגלוריוס - הונחו במקור כסיירות המערכה מסדרת קורייג'וס כחלק מהפרויקט הבלטי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
למרות שהן היו מהירות מאוד, השריון המינימלי והתותחים המעטים שלהם הגבילו את התועלת ארוכת הטווח שלהם בצי המלכותי שלאחר המלחמה, והם הושבתו לאחר המלחמה.
הן נחשבו לאוניות ראשה לפי תנאי הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 ונכללו בכמות הטונאז' הכוללת המותרת לצי המלכותי.
במקום לבטל אותם, הצי החליט להמיר אותם לנושאות מטוסים כפי שמותר על פי האמנה.
פיוריוס, שכבר הוסבה חלקית במהלך המלחמה, החלה בשיפוץ שלה ב-1921, לפני כניסת האמנה לתוקף.
בניסיון למזער את מערבולות האוויר, היא לא קיבלה מבנה עילי או אי.
זה לא היה מספק לחלוטין, ואי קטן נוסף ב-1939. בעיה נוספת הייתה שחסרה לה ארובה סטנדרטית; במקום זאת, קולטי הדוודים שלה התפרסו לאורך דפנות האונייה ופלטו מתוך רשתות בחלק האחורי של סיפון הטיסה, או בצידי האונייה אם פעולות נחיתה היו בעיצומן.
התעלות הארוכות הפחיתו את קיבולת המטוסים שלה, וגזי הפליטה היו בעיה עבור נחיתת מטוסים כמו המערבולות.
אחיותיה למחצה, קורייג'וס וגלוריוס, החלו את הסבתן לנושאות מטוסים כאשר פיוריוס התקרבה לסיום.
הם הסתמכו על הניסיון שצבר הצי המלכותי מאז שפיוריוס תוכננה ושילבו אי עם ארובה, מה שהגדיל את קיבולת המטוסים שלהם בשליש והפך אותן לבטוחות יותר לנחיתה.
פיוריוס השתתפה במבצעים גדולים רבים במהלך המלחמה, כולל המערכה בנורווגיה ב-1940, השיירות למלטה ומבצע לפיד ב-1942, ותקיפות אוויריות על אוניית המערכה הגרמנית טירפיץ ומטרות אחרות בנורווגיה ב-1944. האונייה התיישנה עד 1944 והושמה במילואים בספטמבר 1944 לפני שהוצאה משירות ב-1945 ונמכרה לגרוטאות ב-1948.
שתי האוניות הראשונות של הסדרה, קורייג'וס וגלוריוס, בילו את מלחמת העולם הראשונה בסיורים בים הצפוני, שהגיעו לשיא בקרב מפרץ הלגולנד השני בנובמבר 1917. אחותם למחצה פיוריוס עוצבה עם זוג תותחי - בניגוד לארבעה תותחי - אך שונתה בזמן שנבנתה כדי להחזיק סיפון טיסה והאנגר במקום הצריח הקדמי והברבטה שלה.
לאחר שביצעה כמה סיורים בים הצפוני הוסר הצריח האחורי שלה ונוסף סיפון טיסה נוסף.
המטוס שלה תקף את סככות הצפלין במהלך הפשיטה בטונדרן ביולי 1918.
כל שלוש האוניות צומצמו למילואים לאחר המלחמה.
הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 הגביל את המדינות החתומות לכמות מוגדרת של אוניות ראשה; כל האוניות החורגות מהנתון הזה היו צריכים להתבטל.
עד של אוניות קיימות יכלו להפוך לנושאות מטוסים, והצי המלכותי החליט להשתמש באוניות מסדרת קורייג'וס בשל מהירותן הגבוהה.
כל אונייה נבנתה מחדש עם סיפון טיסה במהלך שנות ה-20.
לפיוריוס הותקן במהלך מלחמת העולם הראשונה סיפון המראה ונחיתה, אך האחרון התברר כבלתי שמיש ברובו בגלל זרמי האוויר החזקים מסביב למבנה העילי וגזי הפליטה מהארובה.
היא הושבתה לאחר המלחמה, אך הוסבה לנושאת מטוסים בין יוני 1921 לספטמבר 1925. עיצובה התבסס על הניסיון המצומצם מאוד שנצבר עם שתי נושאות המטוסים הבריטיות הראשונות: ארגוס, בת פחות משלוש, ואיגל, שביצעה רק 143 נחיתות סיפון במהלך ניסויים ראשוניים ימיים ב-1920.
המבנה העילי, התרנים, הארובה וסיפון הנחיתה של פיוריוס הוסרו והיא קיבלה סיפון טיסה המשתרע על פני שלושה רבעים מאורכה.
כבל העצירה של התקופה ההיא מקדימה ואחורה, שהיה בהתחלה באורך על פיוריוס, לא נועד לעצור את הנחיתה של מטוסים - מהירויות הנחיתה באותה תקופה היו נמוכות מספיק כדי שזה היה מיותר בהתחשב ברוח קדמית טובה - אלא כדי למנוע ממטוסים לסטות לצד אחד וליפול מהסיפון.
כדי למזער כל מערבולות מעל סיפון הטיסה, פיוריוס הייתה שטוחה וחסרת אי, כמו ארגוס; במקום זאת היא סופקה עם תא שליטה נשלף בקצה הקדמי של סיפון הטיסה.
האנגר בן שתי קומות נבנה מתחת לסיפון הטיסה, כל מפלס היה בגובה .
ההאנגר התחתון היה באורך על רוחב והעליון היה .
שתי מעליות הותקנו להעברת מטוסים בין סיפון הטיסה להאנגרים.
שני סופקו מכלי בנזין מוכנים למטוסים ולסירות הספינה על הסיפון העליון.
של בנזין היו באחסון בתפזורת.
ציוד העצירה הארוך התברר כבלתי פופולרי בשירות והוא הוסר בשנת 1927 לאחר שניסויים על סיפון פיוריוס בשנת 1926 הראו שפליסדות בקצוות הסיפון יעילות בהפחתת משבים חוצי-סיפון שעלולים לפוצץ מטוסים מהצד.
צינור הפליטה הארוך של פיוריוס הפריע לפעולות הנחיתה, והגביל את גודל ההאנגרים ובכך את מספר המטוסים שהיא יכולה לשאת.
גלוריוס וקורייג'וס הוסבו לנושאות מטוסים לאחר שפיוריוס החלה בהסבה שלה, קורייג'וס בדבונפורט החלה ב-29 ביוני 1924, וגלוריוס ברוזית' ב-14 בפברואר 1924. האחרונה הועברה לדבונפורט כדי להשלים את ההסבה לאחר שפיוריוס הושלמה.
העיצוב שלהם התבסס על פיוריוס עם כמה שיפורים על סמך הניסיון שנצבר מאז שתוכננה.
כל המבנה העילי, התותחים והאביזרים עד לסיפון הראשי הוסרו.
האנגר בן שתי קומות, כל קומה בגובה ובאורך , נבנה על גבי האונייה שנותרה; מפלס ההאנגר העליון נפתח אל סיפון טיסה קצר, מתחת ולפני סיפון הטיסה הראשי.
שתי מעליות מעט גדולות יותר הותקנו מלפנים ומאחור בסיפון הטיסה.
עד 1939 יכלו שתי האוניות לשאת של בנזין.
אוניות הסדרה היו באורך כולל של , רוחב של , ושוקע של במעמס מלא.
אלו היו עליות של ברוחב האונייה ומעל בשוקע בהשוואה לגלגול שלהם המוקדם יותר כסיירות מערכה.
הדחק האוניות היה בתפוסה סטנדרטית ו- במעמס מלא, עליות של למעלה מ-.
גובהם המטאצנטרי ירד מ- במעמס מלא עד ולאוניות הייתה תחתית כפולה שלמה.
בשנת 1939, לקורייג'וס היו 807 קצינים ומלחים, בתוספת 403 אנשי צוות בקבוצת האוויר שלה.
אחותם למחצה פיוריוס הייתה באותו אורך, אך הייתה בעלת רוחב של , ושוקע ממוצע של במעמס מלא, 2 רגל יותר מלפני ההסבה.
ההדחק שלה היה בתפוסה סטנדרטית ו- במעמס מלא, למעלה מ-3,000 טון ארוך יותר מההדחק הקודם שלה של בתפוסה סטנדרטית ו- במעמס מלא.
הגובה המטאצנטרי של פיוריוס היה במעמס מלא הפחתה של לעומת קודם ההסבה.
ב-1932, לפיוריוס היו 738 קצינים ומלחים, בתוספת 468 אנשי צוות בקבוצת האוויר שלה.
אוניות הסדרה היו ספינות המלחמה הגדולות הראשונות בצי המלכותי שהיו להן טורבינות קיטור.
מסודרות בשני חדרי מכונות, כל אחת מהטורבינות הניעה את אחד מארבעת צירי המדחף.
המדחפים של פיוריוס היו בקוטר .
הטורבינות הונעו על ידי 18 דוודי צינורות קטנים של Yarrow שחולקו באופן שווה בין שלושה חדרי דוודים.
הטורבינות תוכננו להפיק סך של 90,000 כוחות סוס (67,000 קילוואט) בלחץ עבודה של 235 PSI (1,620 קילו-פסקל, 17 קילוגרם-כוח לסמ"ר).
לא בוצעו שינויים משמעותיים במכונות במהלך תהליך ההסבה לאף אחת משלוש האוניות, אך ההדחק המוגבר שלהן הפחית את מהירותן לכ-30 קשרים (56 קמ"ש).
קיבולת הדלק של פיוריוס הוגדלה ב- במהלך השיפוץ שלה, שהגדיל את הטווח שלה ל-7,480 מיילים ימיים (13,850 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
קיבולת הדלק המקסימלית של קורייג'וס וגלוריוס הוגדלה במהלך ההמרה ל- של מזוט, העניק להם טווח של 6,630 מיילים ימיים (12,280 ק"מ) במהירות של 10 קשרים.
פיוריוס שמרה על עשרה מתוך 11 תותחי BL 5.5 אינץ' Mk I המקוריים שלה, חמישה מכל צד, להגנה עצמית מפני ספינות מלחמה של האויב.
הם ירו פגזים במשקל של במהירות לוע של .
הטווח המרבי שלהם היה בהגבהה המרבית של 25°, וקצב האש היה 12 פגזים לדקה.
התותחים ירו פגזים סופר-נפיצים במשקל של במהירות לוע של בקצב של 10 עד 15 פגזים לדקה.
ארבעה תותחי QF 2 פאונד "פום-פום" יחידים הותקנו עד 1927. במהלך השיפוץ של פיוריוס מספטמבר 1930 – פברואר 1932, חליפת הנ"מ שלה השתנתה על ידי החלפת שני צריחי תותחי "פום-פום" 2 פאונד 8 קנים במקום תותחי ה-4 אינץ' הקדמיים על סיפון הטיסה שהוסרו קודם לכן.
צריח ה-Mark V יכל להנמיך ל-10° ולהגביה למקסימום של 80°.
תותחי ה- וה- הוחלפו במהלך השיפוץ של פיוריוס בתחילת 1939 בתריסר תותחי QF 4 אינץ' Mk XVI בצריחים תאומים דו-תכליתיים Mark XIX.
שני צריחים בודדים היו על סיפון הטיסה לשעבר ועל הסיפון הרביעי, בעוד ארבעת האחרים היו מורכבים בשני צריחים בכל צד.
צריח Mark XIX יכול היה להנמיך ל-10° ולהגביה למקסימום של 80°.
התותח Mark XVI ירה חמישה עשר עד עשרים פגזים סופר-נפיצים במשקל לדקה במהירות לוע של .
מול מטרות פני השטח היה לו טווח של ותקרה מקסימלית של , אבל טווח אפקטיבי נגד מטוסים הרבה פחות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פיוריוס, האונייה היחידה ששרדה מבין השלוש, קיבלה בסופו של דבר 22 תותחי אורליקון 20 מ"מ אוטומטים המופעלים ידנית, שהחליפו את הצריח המרובע קנים של מקלעי ויקרס 0.50 קליבר.
האורליקון ירה פגזים סופר-נפיצים במשקל במהירות לוע של .
התקרה המקסימלית הייתה 10,000 רגל והטווח המרבי היה למרות שהטווח האפקטיבי היה מתחת ל-.
קצב האש המחזורי היה 450 פגזים לדקה, אך הקצב המעשי היה בין 250 ל-320 פגזים לדקה עקב הצורך לטעון מחדש מחסניות.
שילוב של תותחים נגד מטרות שטח ונ"מ חד-תכליתיים בקטרים שונים תוכנן לקורייג'וס וגלוריוס על ידי האדמירליות, אך נדחה בסופו של דבר עבור חימוש דו-תכליתי של 16 תותחי QF 4.7 אינץ' Mark VIII בצריחים בזווית גבוהה.
צריח אחד היה בכל צד של סיפון הטיסה התחתון וזוג צריחים היו על הסיפון.
12 הצריחים הנותרים חולקו לאורך דפנות כל אונייה.
צריחים אלו יכלו להנמיך ל-5° ולהגביה למקסימום של 90°.
התותחים ירו פגזים סופר-נפיצים במשקל במהירות לוע של בקצב של 8–12 פגזים לדקה.
היה להם טווח מקסימלי של כנגד מטרות פני השטח.
במהלך חידושים באמצע שנות ה-30, שתי האוניות קיבלו צריחים רב-קניים של תותחי 2 פאונד "פום-פום".
קורייג'וס קיבלה שלושה צריחים מרובעים Mark VII, אחד בכל צד של סיפון הטיסה, לפני תותחי ה-4.7 אינץ', ואחד מאחורי האי בסיפון הטיסה (שניים מהם הועברו מאוניית המערכה רויאל סובריין).
גלוריוס קיבלה שלושה צריחים Mark VI באותם מקומות.
שתי האוניות קיבלו ארבעה מקלעי Mark III מקוררי מים בקוטר 0.50 בצריח מרובע אחד.
הצריח יכל להנמיך ל-10° ולהגביה למקסימום של 70°.
המקלעים ירו קליעים במשקל במהירות לוע של .
זה העניק למקלעים טווח מרבי של כ-, למרות שהטווח האפקטיבי שלהם היה רק .
לאוניות לא נוספו תותחים נוספים לפני שהוטבעו בתחילת המלחמה, ב-1939 וב-1940, בהתאמה.
כדי לסייע למערכות הנשק שלה לפגוע במטרה שלהם, פיוריוס הושלמה עם מערכת בקרת אש אחת לכל צד, עם מנהלים נפרדים לתותחים בזווית נמוכה וזווית גבוהה.
תותחי ה-5.5 אינץ' נשלטו באופן מרכזי על ידי שולחן בקרת אש של דרייר בסיפון התחתון, בעוד שלתותחי ה-4 אינץ' היו המחשבים המכניים שלהם ליד המנהלים.
מנהלי בקרת האש הקיימים הוסרו כאשר פיוריוס קיבלה את התותחי 4 אינץ' הדו-תכליתיים החדשים שלה ב-1939. מנהלי בקרת אש זווית גבוהה חדשים, כולל שניים עבור תותחי הפום-פום, הותקנו על גבי האי החדש ועל סיפון הטיסה התחתון לשעבר.
במהלך המלחמה הוצבו מכ"מי ירי מסוג 285 על גבי מנהלי בקרת האש בעלי הזווית הגבוהה.
היא גם קיבלה מכ"ם חיפוש אווירי מסוג 290.
לקורייג'וס הותקנו בתחילה רק מנהלי בקרת אש זווית נמוכה עבור התותחים שלה, אך אלה הוחלפו במנהלי בקרת אש דו-תכליתיים כשהיא שופצה ב-1930 (לגלוריוס, שהושלמה מאוחר יותר, קיבלה אותם מההתחלה).
אף אחת מהאוניות לא צוידה במכ"ם לפני שאבדה.
שריון קטן מלבד זה של הברבטות הוסר במהלך הסבתם לנושאות מטוסים.
המחיצות הרוחביות נישאו דרך מיקומי הברבטות לשעבר.
סיפון הטיסה היה משוריין בעובי .
בניגוד לסיירות מערכה בריטיות אחרות, עיקר השריון של סיירות המערכה מסדרת קורייג'וס היה עשוי מפלדה בעלת מתיחה גבוהה (HTS), סוג של פלדה המשמשת מבחינה מבנית באוניות אחרות.
חגורת השריון בקו המים שלהם הייתה מורכבת מפלדת HTS בעובי מכוסה על ידי פלדה עדינה בעובי .
הוא הגן בערך על שני השלישים האמצעיים של האונייה עם הרחבה של אינץ' אחד קדימה אל המחיצה הרוחבית הקדמית שהייתה שני אינצ'ים קצרה מהחרטום.
גובה החגורה היה , מתוכם היה מתחת לקו המים המתוכנן.
מהברבטה הקדמית לשעבר, מחיצה בגודל 3 אינץ' נמשכה החוצה לצד האונייה בין הסיפון העליון והתחתון, ומחיצה דומה הייתה גם במיקום הקודם של הברבטה האחורי.
ארבעה סיפונים משוריינים בעוביים שנעו בין , העבה ביותר מעל מחסני התחמושת וגלגל ההיגוי.
לאחר קרב יוטלנד, של הגנה נוספת נוספה לסיפון מסביב למחסני התחמושת.
המחיצות נגד טורפדו הוגדלו במהלך הבנייה מ-.
לכל שלוש האוניות הותקנה בליטה רדודה נגד טורפדו המשולבת בגוף האונייה, שנועדה לפוצץ את הטורפדו לפני שיפגע בגוף האונייה ולהסיט את הפיצוץ התת-מימי אל פני השטח, הרחק מהאונייה.
בדיקות מאוחרות יותר הוכיחו כי הוא אינו עמוק מספיק כדי לבצע את משימתו וכי חסרו לו שכבות של תאים ריקים ומלאים שהיו נחוצים לקליטת עוצמת הפיצוץ.
בדרך כלל, פיוריוס יכלה לשאת רק כ-36 מטוסים.
בשנות ה-20 פירוש הדבר היה בדרך כלל טייסת אחת של מטוסי קרב (פיירי פלייקאצ'ר), שתי טייסות של מטוסי תצפית (בלקברן בלקברן או אברו ביזון), טייסת אחת של מטוסי סיור (פיירי III D) ושתי טייסות של מפציצי טורפדו (בלקברן דארט).
ב-1935 הייתה טייסת אחת של מטוסי קרב עם הוקר נמרודס והוקר אוספריי, טייסת אחת של מפציצי טורפדו בלקברן באפין וטייסת אחת של מטוסי תצפית פיירי IIIF.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נושאת המטוסים נשאה בדרך כלל טייסת קרב בודדת ושתי טייסות של מטוסי תקיפה מסוגים שונים, אם כי התמהיל הותאם לעיתים קרובות למשימות ספציפיות.
קורייג'וס וגלוריוס היו דומות בדרך כלל, אלא שהם נשאו בסך הכל 48 מטוסים.
בדרך כלל הם הטיסו את אותם סוגי מטוסים כמו פיוריוס, אם כי ידוע שהם גם הטיסו את פיירי סיל, בלקברן שארק, ובלקברן ריפון.
נחיתת הלילה הראשונה של נושאת מטוסים בוצעה על ידי מטוס בלקברן דרט ב-6 במאי 1926 על סיפון פיוריוס.
היא זכתה לשיפוץ נרחב יותר מינואר עד מאי 1939 שבו הוסרו תותחי ה-5.5 אינץ' והפליסאדים שלה, והורכבו תותחי נ"מ על סיפון הטיסה שלה, מצופה בדלתות בקצה הקדמי של ההאנגר העליון, וניתן לה אי קטן בצד הימני.
פיוריוס חידשה את תפקידי הכשרתה לאחר השלמת השיפוץ והמשיכה בהם עד אוקטובר 1939.
היא גם נכחה בסקירת צי ההכתרה של 1937. היא הפכה לאוניית הדרכה לנושאת מטוסים בדצמבר 1938 כאשר ארק רויאל הצטרפה לצי הבית והמשיכה בתפקיד זה עד תחילת מלחמת העולם השנייה.
ההשפעה קימטה של סיפון הטיסה ואילצה את גלוריוס להיכנס לגיברלטר לצורך תיקונים זמניים.
גלוריוס השתתפה גם בסקירת צי ההכתרה של 1937 לפני שחזרה לים התיכון.
ב-17 בספטמבר 1939, הצוללת U-29 פגעה באונייה עם שתי טורפדות, וקורייג'וס הפכה לאוניית המלחמה הבריטית הראשונה שהוטבעה במלחמת העולם השנייה.
מכיוון שארק רויאל הופתעה בהחטאה קרובה שבעה ימים קודם לכן, נושאות המטוסים הוצאו מהמשימה הזו.
כוח J, כולל גלוריוס, התארגן לצוד את אוניית מערכה של כיס אדמירל גראף שפה באוקיינוס ההודי.
הם לא הצליחו, וגלוריוס נשארה באוקיינוס ההודי עד דצמבר, אז הועברה לים התיכון.
גלוריוס הוחזרה לצי הבית באפריל 1940 כדי לספק חיפוי אווירי לכוחות הבריטיים שנחתו בנורווגיה.
מטוסי גלוסטר גלדיאטור מטייסת 263 RAF הוטסו על הסיפון כדי להיות מועברים לבסיסי אוויר נורווגיים.
גלוריוס וארק רויאל הגיעו למרכז נורווגיה ב-24 באפריל, שם הוטסה טייסת 263 והמטוסים האורגניים שלהם תקפו מטרות באזור טרונדהיים לפני שגלוריוס נאלצה לחזור לסקפה פלו ב-27 באפריל כדי לתדלק ולהעלות מטוסים חדשים.
גלוריוס חזרה ב-18 במאי עם שש סירות מעופפות אמפיביות של סופרמרין וולרוס של טייסת 701 ו-18 הוקר הוריקן של טייסת מס' 46 RAF.
הכוחות הבריטיים קיבלו הוראה לסגת כמה ימים לאחר מכן.
הפינוי (מבצע אלפבית) החל בצפון בליל 3–4 ביוני, וגלוריוס הגיעה לחוף ב-2 ביוני כדי לספק תמיכה.
היא נשאה רק תשעה מטוסי גלדיאטור ימיים של טייסת 802 ושישה מפציצי טורפדו של פיירי סורדפיש של טייסת 823 להגנה עצמית, שכן קיוותה לפנות את מטוסי ה-RAF במידת האפשר.
עשרה גלדיאטורים של טייסת 263 הוטסו על הסיפון במהלך אחר הצהריים של 7 ביוני וגם מטוסי הוריקן של טייסת 46 הוטסו על הסיפון ללא בעיות משמעותיות בשעות הערב המוקדמות למרות שמהירות הנחיתה הייתה גבוהה בהרבה מזו של הדו-כנפיים.
קפטן גאי ד'אולי-יוז ביקש וקיבל רשות להמשיך באופן עצמאי לסקפה פלו בשעות המוקדמות של 8 ביוני.
בדרך חזרה מעבר לים הצפוני, גלוריוס ושתי המשחתות המלוות שלה, אקסטה וארדנט, התגלו על ידי שתי סיירות המערכה הגרמניות שרנהורסט וגנייזנאו.
לא הוטס סיור אוויר קרבי, לא זוהו מטוסים על הסיפון להמראה מהיר ולא הייתה תצפית בקן העורב.
האוניות הכבדות הגרמניות הטביעו את כל שלושת כלי השיט הבריטיים עם רוב אנשי הצוות שלהן, אם כי אקסטה הצליחה לטרפד את שרנהורסט לפני שהיא הוטבעה.
רק 43 אנשי צוות מגלוריוס שרדו.
עד 2 באוקטובר 1939, פיוריוס נשארה בתפקידי אימון, בשילוב עם סריקות נגד צוללות מול החוף המזרחי של סקוטלנד.
לאחר מכן היא שובצה לצי הבית כדי להחליף את קורייג'וס הטבועה ויצאה לפעולה ב-8 באוקטובר עם הצי כדי לצוד ללא הצלחה את סיירת המערכה הגרמנית גנייזנאו והאוניות המלוות שלה שזוהו ליד דרום נורווגיה.
פיוריוס עזבה את מעגנה בסמוך לאוניית המערכה רויאל אוק בסקפה פלו לחיפושים חסרי תוחלת אחר אוניות גרמניות ב-13 באוקטובר, יום לפני שרויאל אוק הוטבעה על ידי U-47 בסקפה פלו.
פיוריוס שימשה כאוניית הדגל של השיירה שהביאה את רוב דיוויזיית הרגלים הקנדית הראשונה לבריטניה באמצע דצמבר 1939.
פיוריוס הצטרפה לצי הבית מול חופי נורווגיה ב-10 באפריל 1940 ומטוסי הסורדפיש שלה ביצעו מספר התקפות על ספינות גרמניות בנרוויק בימים הבאים.
היא תדלקה בטרומסו ב-14 ונשארה מאחור לאחר שחלק הארי של צי הבית יצא ב-15 באפריל, המטוסים שלה טסו במשימות סיור עד שהצטוותה לחזור הביתה ב-25 באפריל.
הטורבינה הפנימית השמאלית שלה נפגעה מגל ההלם כתוצאה מכמעט פגיעה ב-18 באפריל, והנזק היה חמור יותר ממה שחשבו בתחילה.
לאחר תיקונים מהירים, פיוריוס חזרה ב-18 במאי כשהיא נושאת את מטוסי הגלדיאטור של טייסת 263 שהוקמה מחדש; הם הוטסו ב-21 במאי לאחר שהבסיס שלהם בברדופוס היה מוכן.
היא הפליגה לסקפה פלו לאחר שכל מטוסי הגלדיאטור שוגרו.
היא העמיסה מחדש את מטוסיה עם הגעתה וביצעה מספר תקיפות אוויריות על ספנות במימי נורווגיה ועל בסיס המטוס הימי בטרומסה עד אוקטובר 1940. פיוריוס העמיסה 55 מטוסים בליברפול ב-7 בנובמבר והפליגה לטקורדי, חוף הזהב, ב-15 בנובמבר, שם הוטסו המטוסים ב-27 בנובמבר כדי לתגבר יחידות קרב המגנות על מצרים.
האונייה הגרמנית גורשה על ידי המלוות, ופיוריוס הגיעה לטקורדי ב-10 בינואר 1941. היא הגיעה לבריטניה ב-5 בפברואר, שם היא קיבלה שיפוץ קצר.
היא ערכה גיחה נוספת לטקורדי בין 4 ל-22 במרץ.
היא חזרה להעמיס עוד הוריקנים והגיעה חזרה לגיברלטר ב-18 במאי.
היא חזרה על משימת המעבורת הזו שלוש פעמים נוספות מיוני עד ספטמבר 1941. ביולי ואוגוסט, פיוריוס וויקטוריוס תקפו מתקנים גרמניים באזורים הארקטיים של נורווגיה ופינלנד בהצלחה מוגבלת ובאבידות כבדות.
בעקבות משימת המעבורת האחרונה שלה היא נשלחה לפילדלפיה, פנסילבניה, כדי לעבור שיפוץ.
פיוריוס הגיעה חזרה לבריטניה באפריל 1942 ובילתה את שלושת החודשים הבאים בשיפוצים.
היא העמיסה 32 ספיטפיירים ושיגרה אותם ב-29 לפני שחזרה לגיברלטר כדי להשתתף במבצע לפיד.
המטוסים של פיוריוס סיפקו חיפוי לכוח המשימה המרכזי, וניטרלו את שדות התעופה בלה סניה וטפראוי, שניהם ליד אוראן, אלג'יריה.
היא נשארה בכוח H עד פברואר 1943 לפני שעברה לצי הבית שם נשארה לשארית המלחמה.
ביולי צי הבית הפגין מול חופי נורווגיה בעוצמה כדי להסיח את תשומת הלב מפלישת בעלות הברית לסיציליה; תפקידה של פיוריוס היה לאפשר למטוס סיור גרמני לזהות את הספינות הבריטיות ולפרסם דיווח ואז להפיל אותו.
ב-3 באפריל 1944, פיירי ברקודה מפיוריוס וויקטוריוס תקפו את אוניית המערכה הגרמנית טירפיץ באלטפיורד, נורווגיה, כחלק ממבצע טונגסטן.
טירפיץ נפגעה 14 פעמים ונזקקה לשלושה חודשים כדי להשלים את תיקוניה, למרות שארבעה מטוסים אבדו בהתקפה.
צי הבית ניסה להתקפה נוספת על טירפיץ בהמשך החודש, אך מזג אוויר גרוע מנע כל התקפה.
במקום זאת ניסו המטוסים לתקוף מתקנים בבודו, אך במקום זאת מצאו שיירה גרמנית והטביעו שלוש ספינות.
שלושה מבצעים נגד מטרות בצפון נורווגיה, כולל שניים נגד טירפיץ, נאלצו להינטש או להפנות ליעדים אחרים במאי, אך שלוש ספינות גרמניות הוטבעו ושתיים נוספות הוצתו.
פיוריוס ונושאות מטוסים אחרות עשו ניסיון נוסף להטביע את הטירפיץ ב-17 ביולי, אך לא הצליחו מול ההגנות הגרמניות שהיו דרוכים לחלוטין.
ארבע התקפות נוספות על טירפיץ בוצעו באוגוסט, אך רק התקיפה ב-24 הצליחה אפילו חלקית שכן הושגו שתי פגיעות קלות.
נושאי הפנסים הוא ציור שמן סימבוליסטי מאת האמן האמריקאי מקספילד פאריש, שנוצר בשנת 1908. היצירה מציגה קבוצה של דמויות בלבן הנושאות פנסים צהובים מוארים, הממוקמות על גרם מדרגות תחת שמיים כחולים קובלטיים וענפי עץ בעלי עלווה עבותה.
הציור שואב מאפיינים מתנועת הסימבוליזם, ובאמצעות הקומפוזיציה ההרמונית, הצבעוניות המוארת והאווירה המיסטית - הוא יוצר תחושת רוחניות וחזון כמעט על-טבעי.
פאריש יצר את היצירה בתקופת שיא שיתופו עם מגזין "Collier's", עמו חתם על חוזה בלעדי בשנים 1904–1910. מגזין זה, בעל פורמט עמודים גדול מן המקובל, העניק לפאריש חופש עיצובי יוצא דופן.
הציור שימש ככריכת גיליון דצמבר 1910 ונחשב לנקודת שיא בתקופה זו.
הוא מציג את המעבר של פאריש ממסחור גרפי לתחכום אמנותי עמוק יותר.
ביצירה זו, פאריש מייצר תמונה בעלת עומק חזותי ורוחני, תוך שימוש בטכניקת גלזורה מסורתית: הנחת שכבות דקות של פיגמנט טהור שקוף מעל בסיס לבן, ליצירת תחושת זוהר פנימי.
פאריש שילב בגלזורה גם ניגודים חדים של אור וצל.
טכניקה זו הפכה לסימן ההיכר שלו.
אחד האלמנטים הבולטים ביצירה הוא השימוש בצבע המכונה "כחול פאריש" - גוון קובלט בוהק המופיע בשמיים ובשולי הדימוי.
צבע זה, שמופיע בעקביות ביצירותיו של פאריש, הפך מזוהה עמו עד כדי כך שזכה לשם משלו.
פאריש נמנע משרטוטים חיים ממושכים, והשתמש בצילום ככלי עזר בתהליך היצירה.
בהשפעת מורו תומאס אנהוץ, הוא החל לצלם את המודלים ולצייר מתמונותיהם.
המודלית סוזן לווין שימשה כהשראה לדמות הפיירו היושב בפינה השמאלית התחתונה של הציור, המבוסס ישירות על צילום.
השפעות בולטות נוספות על פאריש הגיעו ממורו הווארד פייל, ממנו למד במכון דרקסל.
פייל עודד אותו להקפיד על דיוק היסטורי בתלבושות ובלבוש הדמויות, כחלק מהשאיפה ליצור עולם פנטסטי מהימן שיאפשר לצופים "להיכנס פנימה" לתוך הדימוי ולחלום אותו.
פאריש קיבל את אהדת הקהל הרחב ולא נרתע מהפופולריות שלו.
עד שנת 1925, אחד מכל ארבעה בתים בארצות הברית כלל הדפס של יצירתו.
שמו הוזכר בסקרים לצידם של ענקי האמנות כמו ואן גוך וסזאן.
אנדי וורהול היה בין מעריציו.
בשנת 2006 נמכר הציור ביותר מ־4 מיליון דולר, פי שניים מהערכות המוקדמות, לקרן האמנות של אליס וולטון.
נושאת מטוסים (נומ"ט) היא אוניית מלחמה עצומת ממדים, המשמשת כשדה תעופה נייד לכלי טיס.
אורכה של נושאת מטוסים נע בין מעט יותר מ-100 מטר ומגיע עד ליותר מ־300 מטרים בדגמים הגדולים יותר (בעיקר נושאות המטוסים האמריקניות), והיא נושאת בעיקר מטוסי יירוט ותקיפה, אך גם מסוקים ומטוסים ללוחמה אלקטרונית.
על נושאת מטוסים גדולה משרתים אלפי מלחים, והיא כוללת כל מה שנדרש כדי לקיים עיר קטנה, כולל תחנת טלוויזיה, רדיו פנימי, עיתון ובתי תפילה.
בעקבות מלחמת העולם השנייה, נושאות המטוסים נחשבות לאוניות המלחמה העיקריות בחילות הים שמפעילים אותן, בזכות חשיבותם של מטוסי הקרב.
נושאות המטוסים נחשבות לפגיעות בגלל גודלן, ולכן הן שטות בליווי כלי שיט נוספים, כחלק מקבוצת קרב, הכוללת גם משחתות, פריגטות, צוללת אחת או שתיים, נחתות וספינות סיוע לוגיסטי.
צי כזה משמש כזרוע אסטרטגית לתקיפת מטרות הרחק מחופי המדינה.
ארצות הברית מפעילה מספר קבוצות קרב מסוג זה ברחבי העולם.
המדינות המפעילות כיום (2022) נושאות מטוסים הן ארצות הברית, איטליה, בריטניה, צרפת, ספרד, רוסיה, סין והודו.
בעקבות פיתוח כלי הטיס הראשונים בתחילת המאה ה-20, חילות הים של ארצות הברית ובריטניה ערכו ניסויים במטרה להכניס לשירות מטוסי סיור ימיים.
הטייס האמריקני יוג'ין איליי ביצע את ההמראה הראשונה מאוניית מלחמה עוגנת, ב-14 בנובמבר 1910 בווירג'יניה.
איליי ביצע גם את הנחיתה הראשונה על אוניית מלחמה עוגנת, ב-18 בינואר 1911 בסן פרנסיסקו.
הטייס הבריטי צ'ארלס ראמני סמסון ביצע את ההמראה הראשונה מאוניית מלחמה נעה, ב-2 במאי 1912 בדורסט.
נושאת המטוסים הראשונה בעולם - ארק רויאל הבריטית - נכנסה לשירות בדצמבר 1914, הוצבה בים התיכון במהלך מלחמת העולם הראשונה והוצאה משירות בפברואר 1944.
התקיפה הראשונה של מטוסים מנושאת מטוסים נערכה ב-19 ביולי 1918. שבעה מטוסי קרב בריטיים המריאו מנושאת המטוסים פיוריוס ותקפו את בסיס הצפלינים הגרמני בטונדרן שבדנמרק.
אוניות המלחמה הראשונות בעולם שתוכננו במקור כנושאות מטוסים היו אה"מ הרמס (95) הבריטית שנכנסה לשירות ביולי 1923, וההושו היפנית שנכנסה לשירות בדצמבר 1922. נושאות המטוסים הראשונות של חיל הים האמריקני היו הלנגלי (CV-1) שהוסבה לנושאת מטוסים בשנת 1920, הלקסינגטון (CV-2) והסרטוגה (CV-3), שנכנסו לשירות בשנת 1928.
אמנת לונדון שנחתמה ב-1930 קבעה שלא יוקמו עוד נושאות מטוסים.
אולם בשנת 1935 החלה בריטניה בבניית ה"ארק רויאל" שהושקה בשנת 1937.
נושאות המטוסים של שנות ה-30 הפעילו מטוסי סיור, תקיפה ויירוט, שעסקו בהגנה על ספינות ומפציצים ובתקיפת מטרות ימיות וקרקעיות.
בגלל מגבלות השטח המטוסים היו קטנים, חד-מנועיים ובעלי כנפיים מתקפלות.
בין שתי מלחמות העולם, עלו רעיונות שונים לשימוש בנושאות מטוסים לצורכי שלום.
היו שהציעו להרכיב על אוניות דואר אווירון שיוכל להוביל את הדואר במהירות רבה בעת התקרבות האונייה אל החוף.
נושאות מטוסים נייחות הוצעו לשימוש כאיים שטים באוקיינוס האטלנטי לצורך קשר מטוסים בין אירופה לאמריקה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הופעלו נושאות מטוסים בחילות הים של יפן (10), בריטניה (7) וארצות הברית (6).
לגרמניה היו שתי נושאות מטוסים.
לצרפת הייתה נושאת מטוסים אחת ועוד שתיים שהיו באמצע הבנייה בעת כיבוש צרפת בשנת 1940. לאיטליה הייתה נושאת מטוסים אחת.
נושאות מטוסים אלו של איטליה וצרפת לא השתתפו באופן פעיל במלחמה.
במהלך המלחמה נבנו נושאות מטוסים נוספות, לרבות נושאות מטוסים קלות (CVL).
נושאות המטוסים תרמו רבות ללחימה, ונחשבו במהלכה לאוניות המלחמה העיקריות בזכות חשיבותם של מטוסי הקרב - מעמד שהיה שמור בעבר לספינות הקרב.
נושאות מטוסים אמריקאיות היו מטרה לתקיפות חוזרות ונשנות בחזית האוקיינוס השקט (במזרח הרחוק) מצד היפנים.
נושאת המטוסים הגדולה ביותר שפעלה במלחמה הייתה נושאת המטוסים שינאנו היפנית, שנכנסה לשירות ב-19 בנובמבר 1944 והוטבעה כעבור עשרה ימים על ידי צוללת אמריקנית.
מבצעים ותקיפות בולטים במלחמת העולם השנייה בהשתתפות נושאות מטוסים:
תקיפת חיל הים האיטלקי בנמל טרנטו בנובמבר 1940, על ידי 21 מטוסים שהמריאו מנושאת המטוסים הבריטית אה"מ אילסטריוס (87).
תקיפת בסיס חיל הים האמריקני בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, על ידי 440 מטוסים שהמריאו משש נושאות מטוסים יפניות - התקיפה שהובילה לכניסת ארצות הברית למלחמה.
הגנה על האי הנצור מלטה בים התיכון, על ידי הגנה אווירית וימית לשיירות אספקה, במטרה למנוע מגרמניה ואיטליה שליטה בים התיכון.
הגנה על שיירות האוקיינוס האטלנטי, מארצות הברית לאירופה.
כל המבצעים הגדולים בזירת האוקיינוס השקט, לרבות קרב מידוויי ביוני 1942 אשר במהלכו מטוסים שהמריאו משלוש נושאות מטוסים אמריקניות הטביעו ארבע נושאות מטוסים יפניות.
הטבעת אוניית המערכה היפנית יאמטו, ספינת הקרב הגדולה ביותר שנבנתה מעולם, באפריל 1945 צפונית לאוקינאווה, על ידי מטוסים שהמריאו מנושאות מטוסים.
לנושאות מטוסים קיימת טכנולוגיה ייחודית שמטרתה היא המראה והנחתה של מטוסים על פלטפורמה צפה ביעילות.
בימים הראשונים של נושאות המטוסים אמצעים אלו לא היו משוכללים דיים ותאונות רבות נגרמו בזמן הנחיתה.
לעיתים מספר הטייסים שנפגעו במהלך נחיתה היה גדול ממספר הטייסים שנפגעו בקרב.
סיפון נושאת המטוסים נחשב לאחת מסביבות העבודה העוינות והמסוכנות ביותר, ולכן נדרשים הליכים מסודרים, בקרה מתמדת, ומקצוענות רבה כדי שלא יתרחשו תאונות.
מכיוון שאורך מסלול טיסה של נושאות המטוסים אינו ארוך דיו כדי לאפשר למטוסים להמריא ולנחות באופן עצמאי, נושאות מטוסים מצוידות בכמה אמצעי עזר המאפשרים המראה ונחיתה במסלול קצר.
במקרה שאמצעי העזר לא עובדים כראוי נשקפת סכנה גדולה לטייסים ולמטוס, לכן אמצעי העזר נמצאים תחת תחזוקה מתמדת.
כדי להמריא נעזרים המטוסים במעוט - מתקן הנמצא ברובו מתחת למסלול, המתחבר לגלגל הקדמי של המטוס ומאיץ אותו למהירות הדרושה בעוצמה רבה, וכך הוא יכול להעלות לאוויר מטוס שצריך מסלול של 1,500 מטרים בכ-100 מטר בלבד.
בנושאות מטוסים מודרניות הדבר נעשה על ידי בוכנת-קיטור המופעלת על ידי קיטור בלחץ גבוה או בוכנה המופעלת אלקטרומגנטית.
כדי לנחות נעזרים המטוסים בכבל עצירה - כבל הנתפס בוו עצירה המותקן בחלקו האחורי של המטוס, ומאיט אותו עד לעצירה, למול לחץ של מערכת הידראולית.
בנושאות מטוסים מודרניות קיימים ארבעה כבלי עצירה, מהחלק הקדמי עד האחורי.
בנושאות מטוסים מהדורות הישנים חלק מהמטוסים היה מאוחסן בירכתי הספינה, כך שנחיתה לא טובה הייתה עלולה לגרום למטוס הנוחת להתרסק אל המטוסים החונים.
בנושאות המטוסים המודרניות מסלול הנחיתה פתוח כולו, והמטוסים חונים בצדדים במשטחים מיוחדים, וכך במקרה שמטוס מחטיא את כבל העצירה, הוא יכול להמריא ולחזור לנחיתה נוספת.
אמצעי נוסף לעצירת מטוס נוחת הוא רשת עצירה, אשר חוסמת אותו מלפנים וכך מביאה לעצירתו.
להבדיל מעצירה באמצעות וו וכבל עצירה, היא מצריכה מיומנות נמוכה יותר מצד הטייס, אך עלולה לגרום נזק למטוס.
בעיה נוספת היא קביעת זווית הגישה של המטוס לנחיתה.
זווית הגישה האידיאלית של מטוס לסיפון נושאת המטוסים היא 3 מעלות.
זווית גבוהה מדי או נמוכה מדי עלולה לרסק את המטוס.
בנושאת המטוסים הראשונות היה אדם שתפקידו היה לכוון ידנית את הטייס לגישה בזווית המתאימה באמצעות דגלים.
במטוסים סילוניים הדבר לא אפשרי, בשל מהירות הנחיתה הגבוהה של המטוס, ולכן הומצא על ידי רס"ן ה.
המתקן הוא מראה שמשקפת זרקור המופנה לעיני הטייס הנוחת בזווית של 3 מעלות, כאשר עליה או לצידה פסים מאכנים.
כך הטייס יכול לקבל בכל זמן הנחיתה אינדיקציה מידית על זווית הנחיתה שלו ולשפר אותה.
בחלק מנושאות המטוסים המתקן מחובר לגירוסקופ שמייצב אותה, כך שאפשר להשתמש בו גם בים סוער, כאשר הספינה מטלטלת.
בנושאות מטוסים חדשות המתקן שוכלל באופנים שונים, אחד מהם הוא ראייה של האור רק בזווית המתאימה.
רובו של סיפון נושאת המטוסים הוא משטח המראה ונחיתה למעט אזור המכונה "האי".
זהו מעין בנין פלדה רב קומות, שמהווה את לב נושאת המטוסים ובו קיימים מכשירי בקרה שונים, מכ"מי הספינה, אנטנות שידור, מערכי בקרה ופיקוד, ומגדל פיקוח של הספינה.
בעולם קיימות נומ"טים (נושאות מטוסים) שונות, עם מבנה שונה ומטרות שונות.
באירופה רוב נושאות המטוסים ביבשת מתבססות על V/STOL (הסבר בהמשך), לעומת הנומ"טים בארצות הברית ובכמה מדינות נוספות בעולם, מתבססות על CATOBAR (הסבר בהמשך).
שני סוגי מטוסים אלו, הם המטוסים הבולטים ביותר בנושאות המטוסים בעולם.
הספרדים, הבריטים, האיטלקים, ההודים והתאילנדים מחזיקים במטוסי ה-הארייר (וגם האמריקאים, מחזיקים גם הם אצל
נושאות המסוקים שלהם) שמטוסים אלו הם מטוסי V/STOL.
אצל הצרפתים נמצא המטוס דאסו ראפאל שזהו מטוס קרב, אצל הברזילאים נמצא המטוס A-4KU Skyhawk ואצל ארצות הברית נמצא המטוס F/A-18 הורנט, בשלוש מדינות אלו המטוסים הם מטוסי CATOBAR.
נכון לשנת 2011 שתי נושאות מטוסים נוספות שמשרתות בסין ברוסיה (אחת כל אחת) אשר מתבססות על STOBAR (הסבר בהמשך).
נושאות המטוסים מקבלות את סוגן לפי צורת ההמראה וההנחתה של המטוס, והמטוסים הבאים הם מטוסים ימיים אשר מתפרסות לכל נושאות המטוסים בעולם:
V\STOL - המראה מטווח קצר/המראה אנכית והנחתה אנכית/הנחתה מטווח קצר = Short Take-Off and Vertical Landing.
נושאת מטוסים, כמו כל כלי שיט בגודלה, יכולה להיות מונעת במנוע דיזל או טורבינת קיטור.
כל נושאות המטוסים האמריקאיות מונעות בדלק גרעיני.
עם זאת כור גרעיני בנושאת מטוסים מציב אתגרים בבניית הספינה ובתחזוקתה, ומחייב הגדלת משקלה בשל לוחות עופרת מסיביים שנבנים מכל עברי הכור, כדי לחסום את הקרינה הגרעינית.
נושאת המטוסים הראשונה שמונעת על ידי כורים גרעיניים, האנטרפרייז (CVN-65) האמריקנית, נכנסה לשירות בנובמבר 1961. מלבד ארצות הברית רק צרפת מפעילה נושאת מטוסים בהנעה גרעינית, נושאת המטוסים שארל דה גול (R91), מאפריל 2001.
ארצות הברית: 11 - עשר נושאות המטוסים מסדרת נימיץ (פירוט בפסקה הבאה).
בנוסף הוכנסה לשירות ב-22 ביולי 2017 ג'רלד פורד, הראשונה בנושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד.
נושאת מטוסים נוספת ג'ון קנדי הושקה בדצמבר 2019 ותחליף את נימיץ (CVN-68).
הודו: 1 - נושאת המטוסים ויקרמדיטייה, לשעבר נושאת מסוקים/מטוסים עם המראה ונחיתה אנכיים רוסית מסדרת קייב, בשם אדמירל גורשקוב שעברה הסבה ונכנסה לשירות בשנת 2013.
סין - 2 - שי לאנג, משנת 2011 (שיפוץ נושאת המטוסים וריאג הסובייטית שהושקה ב-1988) ו-001A שהושקה בשנת 2017.
רוסיה: 1 - קוזנצוב, משנת 1985. רוסיה מפתחת את פרויקט נושאות המטוסים מסדרת שטורם.
בריטניה: 2 - אה"מ קווין אליזבת (R08) ואה"מ פרינס אוף ויילס (R09ׂ), נושאת מטוסים המיועדת לכלי טיס בהמראה ונחיתה אנכית או קצרת מסלול בלבד (V/STOL)
נושאות המטוסים הבריטיות השתתפו במלחמת פוקלנד בשנת 1982, ונושאות המטוסים האמריקניות היוו גורם משמעותי בעימותים הצבאיים במפרץ הפרסי, באפגניסטן ובעיראק.
ארצות הברית היא המפעילה העיקרית של נושאות המטוסים - כל נושאות המטוסים בעולם נושאות כ-1,250 כלי טיס, ו-11 הנושאות האמריקניות מובילות מעל 1,000 מתוכם.
נושאות המטוסים של מדינות אחרות מובילות בממוצע כ-25 כלי טיס כל אחת בלבד.
נושאות מטוסים חדשות מפותחות בנפרד בצרפת, הודו, איטליה, סין, רוסיה, ספרד, ארצות הברית ובריטניה.
בשנת 2016 אה"מ אילסטריוס (R06), ששירתה מיוני 1982 הוצאה משירות.
קודם לכן היו לבריטניה שלוש נושאות מטוסים, אך אה"מ ארק רויאל (R07), מנובמבר 1985, הוצאה משירות במרץ 2011 ואה"מ אינווינסיבל, (R05) מ-1977, הוצאה משירות ב-2005.
נושאות המטוסים מסדרת נימיץ על שם האדמירל צ'סטר נימיץ, הן סדרת נושאות מטוסים המשרתות בצי ארצות הברית, ומונעות באנרגיה גרעינית.
בנושאות מטוסים אלו יש חידושים טכנולוגיים רבים.
החל מתהליך הבנייה שנעשה בבניה מודולרית שמארגנת ומפחיתה את זמן הייצור שלהן.
דרך בניית הכורים הגרעיניים, וכל המתלווה להם, ועד בשכלול מכשירים קיימים.
נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד
מתוכננת ל-2027 ותחליף את נימיץ (CVN-68).
(CV-03) - בתכנון, עדיין ללא שם
סין משפצת שתי נושאות מטוסים סובייטיות - מדגם קייב ומדגם מינסק, ואת נושאת המטוסים האוסטרלית מלבורן - שלושתן נכנסו לשירות ב-2025
בנוסף, סין בונה 6 נושאות מטוסים מתקדמות,שייכנסו לשירות עד 2035. אז יהיו לסין 9 נושאות מטוסים לעומת 11 של ארה"ב.
(PA2)- בתכנון, עדיין ללא שם
נושאי כליו של הרמב"ם הוא שמם הקיבוצי של פרשניו של ספר משנה תורה שחיבר הרמב"ם.
המונח שאול מתחום הלוחמה העתיקה, כאשר לוחם חמוש בכבדות היה נזקק גם לנער נושא כלים, כלומר הנושא את כלי מלחמתו.
במונח זה משתמשים לרוב לפרשנים המודפסים "על הדף" של ההוצאות הקלאסיות של ספר משנה תורה; עתים מורחב המושג גם לכלל הפרשנים של הספר, ולעיתים נכללים בו גם כאלה אשר מטרתם הייתה הפוכה: להשיג על פסקי רמב"ם ולדון בעיקר נגדם (אם כי לעיתים הם משמשים גם כפרשנים).
ישנם בעיקר שלושה סוגי חיבורים שנכתבו:
פרשנות - הספר נתקבל בהערצה בקרב חכמי ישראל בכל המקומות.
לכך תרמו הן גדולתו של הרמב"ם, והן הסדר הייחודי של הספר.
הרמב"ם סידר את הלכותיו לפי נושאים, לעומת חכמי הדורות הקודמים שכתבו את הלכותיהם לפי הסדר המופיע בתלמוד, כגון הרי"ף.
ממילא, טבעי הוא שרבים נמשכו לכתוב פירוש על ספר זה.
מראה מקומות - הרמב"ם לא ציין מקורות להלכותיו, דבר שהקשה על הפוסקים לקבל את פסיקותיו של הרמב"ם במקרה שדבריו סתרו למקורות שקדמו לו.
נושאי הכלים מרבים להתייחס לשאלת מקורותיו של הרמב"ם בכל הלכה.
השגות - מאחר שכאמור הספר התפרסם מאד, ורבים פסקו על פיו, ראו רבים מחכמי ישראל להוציא חיבור המקיף את כל אותן המקומות שבהם לדעתם אין לפסוק כדעת הרמב"ם.
רשימת נושאי הכלים על ה"משנה תורה"
להלן הסבר קצר על החיבורים העיקריים שנכתבו כפירוש על משנה תורה ונדפסים בהוצאות הרגילות של הספר.
רבים מהחיבורים כוללים את המילה "משנה" בשמם בשל שמו של ה"משנה תורה".
נכתבו על ידי ר' משה הכהן מלוניל, בן דורו של רמב"ם.
רמב"ם עצמו השיב על השגותיו, אך אין בידינו תשובות אלה.
כתבי יד של השגות הרמ"ך היו בידי מחברים שונים המזכירים אותן ומצטטים אותן, אך לא הובאו לדפוס עד ימינו.
כיום ישנן מהדורות, כגון מהדורת פרנקל, שבהן מודפסות השגות הרמ"ך.
נכתבו על ידי ר' אברהם בן דוד מפושקירה, בן דורו של רמב"ם.
כתיבתו של חיבור זה, כשמו, הייתה מעין מתקפת נגד לחיבור משנה תורה.
בהשגותיו להקדמת רמב"ם למשנה תורה, מתייחס הראב"ד לבעיה שהוזכרה לעיל, ומאריך שם בהשלכותיה: "הוא עזב דרך כל המחברים אשר היו לפניו, כי הם הביאו ראיה לדבריהם וכתבו הדברים בשם אמרם..."
דרכו של הראב"ד בהשגותיו, היא להעיר בקצרה על דברי רמב"ם.
את דבריו הוא פותח, בדרך כלל, במילים 'אמר אברהם', שנזכרות בראשי תיבות א"א.
מקובל לומר, שבמקומות שלא כתב הראב"ד את השגותיו, הסכים לדעת רמב"ם.
וכשמשתמש בלשון 'יש מי שאומר' בהשגתו, ייתכן שהוא עצמו לא סבר כך.
במקרים רבים התאפיינו השגותיו של הראב"ד בניסוח חריף וביקורתי.
חיבורו של ר' שם טוב אבן גאון, נכתב כמאה שנה לאחר הסתלקות הרמב"ם (1300 לספה"נ).
כתיבתו של חיבור זה הייתה לשם הגנה מפני השגותיו של הראב"ד.
כמו כן, היה ר' שם טוב הראשון שעסק בציון מקורותיו של רמב"ם.
בכמה מן המקומות דוחה ר' שם טוב את השגותיו של הראב"ד, על ידי הבאת נוסח מקורי של דברי רמב"ם שהיה ברשותו.
חיבורו של ר' מאיר הכהן מרוטנבורג (בעזרתו של רבי שמשון בן צדוק), נכתב כמאה שנה לאחר מות רמב"ם (1300 לספירה).
ר' מאיר ראה חשיבות להוסיף על דברי רמב"ם את מנהג אשכנז.
בעיקר מזכיר את פסיקות רבו המהר"ם מרוטנבורג ושאר בעלי התוספות.
חיבורו של ר' וידאל די טולושא, נכתב כמאה וחמישים שנה לאחר הסתלקות הרמב"ם (1350 לספה"נ).
בחיבור זה המשיך ר' וידאל את דרכו של ספר 'מגדל עוז', יישב את קושיות הראב"ד וציין את מקורותיו של רמב"ם.
אמנם, חיבור זה מקיף ורחב יותר מקודמו.
חיבור זה הוא כנראה החשוב מבין נושאי כליו של רמב"ם.
בידנו ספרי 'מגיד משנה' על שישה בלבד מספרי משנה תורה, מתוך ארבעה-עשר ספרי הרמב"ם: זמנים, נשים, קדושה, נזיקין, קנין ומשפטים.
כשלא מסכים ר' וידאל עם דעתו של רמב"ם, הוא מציין זאת בדבריו, שלא מצא ראיה לדברי רמב"ם.
כשהוא מזכיר את רמב"ם בלשון 'המחבר', ולא מכנה אותו 'רבנו', זהו סימן שאין דעתו נוחה בדברי רמב"ם.
רבי יוסף קורקוס חיבר פירוש על משנה תורה על ארבעת הספרים העוסקים במצוות שאינן נוהגות בזמן הזה או בחו"ל, זרעים, עבודה, קרבנות, טהרה.
על ספרים אלו, ה"מגיד משנה" לא חיבר את פירושו, וככל הנראה הר"י קורקוס רצה להשלים את הפירוש.
ספרו על זרעים הודפס במאה ה-18, ושאר ספריו הודפסו במהדורת שבתי פרנקל.
מספרו על טהרה נותרו קטעים קטנים בלבד.
ספר זה נכתב כשלוש מאות שנה לאחר מות רמב"ם (1500 לספה"נ).
ספרו של ר' דוד בן זמרה (שם החיבור מפורסם יותר בשם מחברו: רדב"ז).
הרדב"ז כתב פירוש על החלקים במשנה תורה, שלא נכתב עליהם פירוש 'מגיד משנה'.
ספרו של ר' יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך, בן דורו של הרדב"ז.
בהקדמתו כותב ר' יוסף קארו, שמטרות הספר הן: להשיב לראב"ד ולרמ"ך בהשגותיהם על רמב"ם, ולציין את מקורותיו בכל הלכה.
פירוש ה'מגיד משנה' נתן רק תשובה חלקית לבעיות אלו, כיון שנכתב על חלק מועט מהלכות רמב"ם.
נכתב בידי רבי אברהם די בוטון, כשלוש מאות וחמישים שנה לאחר מות רמב"ם (1550 לספה"נ).
בתחילת כתיבת הספר, לא ראה רבי אברהם את פירוש ה"כסף משנה".
בהמשך החיבור, לאחר שראה את הפירוש, התייחס גם לדבריו.
ספר זה מפורסם בהיקפו, וכן בסגנונו המהיר והנמרץ, ומשמש כאחד המפרשים החשובים ביותר של רמב"ם.
חיברו ר' יהודה רוזאניס, בסביבות שנת ה'ת"ס (1700 לספה"נ).
הספר נכתב מתחילה כחידושי תורה לפי נושאים שונים, ורק לאחר מכן, נערך על ידי תלמידו של ר' יהודה, ר' יעקב כולי, כפירוש על רמב"ם.
חיבורים נוספים על ה'משנה תורה'
בתימן קיבל הרמב"ם מעמד מיוחד, יהודי תימן קיבלו אותו עליהם כפוסק המרכזי.
פירושים רבים נתחברו סביב חיבוריו.
ספרו משנה תורה זכה לעשרות חכמים שהחלו מבארים אותו, יצירותיהם לא זכו לצאת לאור מחמת חסרון בית דפוס בתימן.
חיברו רבי משה מטראני; מברר מקור כל דין, האם נלמד מהתורה שבכתב, אם נלמד מי"ג מידות שהתורה נדרשת בהן, אם מהלכה למשה מסיני, אם גזרות ותקנות.
חיברו רבי יצחק נוניש בילמונטי.
הספר מרחיב ומחדש בסוגיות התלמוד.
חיברו רבי אהרן אלפאנדרי, מחבר ספר יד אהרן על הטור והב"י.
במקור כתב על כל חלקי הרמב"ם אך בעקבות שרפה נותרו רק חלקים מהפירוש.
נכתב על ידי הרב שלמה מחלם.
נכתב על ידי הרב דב בעריש גוטליב (ת"ק - כ"ג באב תקנ"ו) משינאווא, הספר הוא שילוב של מוסר ופירוש, יצא לאור על ידי בניו בלבוב בתק"ס.
נכתב על ידי הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק.
נכתב על ידי הרב יוסף רוזין.
מתאפיין בלשונו הקצרה ובהפניותיו הרבות.
נכתב על ידי הרב חיים הלוי סולובייצ'יק רב העיר בריסק, אבי שיטת הלימוד הבריסקאית וממנהיגי הצבור החרדי.
הספר מאופיין בניתוח דק ולמדני על מנת לבאר להסביר ולתרץ את דברי הרמב"ם ודברי הראב"ד בעל ההשגות על הרמב"ם.
נכתב על ידי הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, שהיה ראש ישיבה בעיר בריסק ואחר כך בירושלים, ומילא את מקום אביו הרב חיים הלוי סולובייצ'יק ברבנות בריסק.
ספרו בנוי כמתכונת ספרו של אביו וניחן אף הוא בסברות דקות ומעמיקות.
נכתב על ידי הרב איסר זלמן מלצר.
נכתב על ידי הרב אלעזר מנחם מן שך.
ספרים הערוכים במתכונת המשנה ברורה על הלכות זרעים וקדשים.
נכתבו על ידי הרב חיים קניבסקי.
כתב פירוש מקיף ביותר על משנה תורה אותו הוא הוציא במהדורתו בה הוא גם הציע את הנוסח הנכון על פי כתבי התימניים אותם הוא החשיב למדויקים ביותר.
בפירושו, הביא הרב קאפח את הפירושים שהיו לפניו ומביא ממקורות נוספים ברמב"ם, אותם לעיתים הוא מתרגם מחדש.
בתוך ציטוט דברי הפרשנים האחרים מצרף הרב קאפח לעיתים את דעתו.
יד פשוטה נכתב על ידי הרב נחום אליעזר רבינוביץ', מומחה בולט למשנתו של הרמב"ם.
שיטתו בפירוש היא ביאור הרמב"ם על פי השוואות למקומות אחרים במשנתו, ולראשונים וגאונים שקדמו לו, דוגמת הר"ח והרי"ף.
עד כה יצא לאור הפירוש על ספרי "מדע", "אהבה", "זמנים", "נשים", "משפטים", "נזקים", "שופטים" וכן על הלכות כלאיים, הלכות מתנות עניים והלכות שמיטה ויובל מתוך ספר "זרעים".
כאמור הרמב"ם לא ציין את מקורותיו בספר משנה תורה.
נושאי הכלים המגיד משנה והכסף משנה מביאים לרוב את מקורותיו של הרמב"ם.
ספרים בולטים בנושא בעת המודרנית הם:
מראי מקומות לספר משנה תורה - כולל שעל ידי מזכירות הרבי מליובאוויטש.
מקורות היד - בתוך ספר משנה תורה של מהדורת חזק.
הרמב"ם המבואר בהוצאת עוז והדר.
משנה תורה להרמב"ם המבואר - הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ).
משנה תורה המבואר - מפעל משנה תורה.
רמב"ם הערוך - הרב בלומינג.
רמב"ם לעם בהוצאת מוסד הרב קוק.
נוּת (במצרית עתיקה: Nwt "שמים") היא אלת השמים במיתולוגיה המצרית.
בין תאריה: "מכסת השמיים", "המגינה", "השולטת בכל" ו"היא המחזיקה אלף נשמות".
נאמר עליה שגופה ענק ומלא כוכבים ושהיא בתם של שו ותפנות ואחותו ואשתו של גב אל האדמה, אשר ביחד הולידו את אוזיריס, איזיס, הורוס, סת ונפתיס.
לפי האגדה, נות וגב התחתנו בניגוד לרצונו של רע, ובגלל זה הוא קילל אותם ואמר שלא ייוולדו להם ילדים באף אחד מימות השנה (שמנתה אז 360 ימים בלבד).
כדי לחמוק מרוע הגזירה, הזמינה נות את ח'ונסו (אל הירח) למשחק קובייה ובכל פעם שח'ונסו הפסיד, הוא נתן לנות מעט מאור הירח שלו.
הוא הפסיד כל כך הרבה פעמים, שנות צברה מספיק אור ירח בשביל ליצור עוד 5 ימים חדשים ולצרף אותם לסוף השנה.
בימים אלה ילדה נות את חמשת האלים המלכותיים: אוזיריס (אוסיר), הורוס אל המלחמה ( בגרסאות שונות של הסיפור הורוס היה הבן של אוסירוס ואיריס), סת, איזיס (איסת), נפתיס (נבתחית) שנולדו תחת עץ השיטה.
האלה נות סימלה באמונה המצרית את האמונה בחיי נצח ובקימה לתחייה - המצרים האמינו שמדי ערב בולעת האלה נות את השמש למשך הלילה, השמש עברה דרך קיבת האלה במשך כל הלילה, ומדי בוקר נולדת השמש מחדש מתוך רחם האלה.
המצרים האמינו כי נות מהווה מחסום בין הכוחות הכאוס שמחוץ לעולם, לעולם המסודר והרציונלי המאעת - ומסיבה זו מתוארת כאישה בצורת קשת המגינה על העולם הנמצא מתחת בטנה.
בספר המתים מתוארת נות כאלה המגינה על המתים, מאכילה ומשקה אותם.
נושאי ציפורניים (שם מדעי: Onychophora) היא מערכה של בעלי חיים יבשתיים בעלי מבנה מקוטע דמוי זחל, בעלי דמיון לפרוקי-רגליים ולתולעים טבעתיות.
נושאי הציפורניים היא מערכת בעלי החיים היחידה שלא כוללת בתוכה אף יצור ימי חי.
כיום ידועים כ-200 מינים השייכים למערכה זו, אשר נחלקים לשתי משפחות:
Peripatidae - משפחה הנפוצה באזורים טרופיים וסובטרופיים במקסיקו, אמריקה התיכונה, דרום אמריקה ואפריקה
Peripatopsidae - תחום תפוצתם של המינים במשפחה זו כולל את צ'ילה, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד.
המינים המודרניים של מערכה זו קטנים למדי; לפחות אחד מהם מגיע לאורך של 20 ס"מ בלבד.
הסוג המוכר ביותר ממערכה זו הוא פריפאטוס (Peripatus) אשר תואר לראשונה ב-1825 על ידי גילדינג.
נראה שנושאי הציפורניים התפתחו מיצור בעל מקטעים, אולם במהלך התפתחותם איבדו את חלוקתם למקטעים למעט בראש, שמורכב משלושה מקטעים.
במקטע הראשון של ראשם יש שני מחושים ובדרך כלל יש בו גם זוג עיניים.
בניגוד לפרוקי-רגליים, אין להם שלד חיצוני (exoskeleton) קשה.
עורם מכוסה בשיער דקיק (papillae).
הם משירים את עורם באופן תקופתי כדי לגדול.
אף על פי שבגופם עשרות של זוגות רגליים, אין הם מקוטעים בניגוד לתולעים טבעתיות.
בקצוות רגליהם יש להם ציפורני כיטין ורפידות המשמשים אותם לתנועה על משטחים חלקים.
הם נושמים באמצעות מעברים בעורם הנקראים "טריכאות".
הטריכאות פתוחות תמיד, ומסיבה זו נושאי הציפורניים זקוקים לסביבה לחה, שאם לא כן הם מצויים בסכנת התייבשות.
נושאי ציפורניים מודרניים הם טורפים המסוגלים לשתק בעלי חיים הגדולים מהם הודות לחומר דביק שהם מפרישים מבלוטות בראשם.
הם מסוגלים לשתק מטרה עד מרחק של 30 ס"מ ולשאת כמות נוזל המגיעה ל-10% ממשקל גופם.
לנושאי ציפורניים דרך ייחודית להעברת הזרע.
הזכר מדביק אל הנקבה חבילת זרע, ללא הבחנה היכן בדיוק בגופה תחובר החבילה.
הרקמה בתחתית חבילת הזרע מתמוססת והחבילה מתמוססת אל תוך גוף הנקבה.
הזרע נע במערכת הדם עד הגיעו אל השחלות.
נות'הלם או נונה (Nunna) היה מלך ממלכת סאסקס בשלהי המאה השביעית ובראשית המאה השמינית.
ככל הנראה נות'הלם מלך לצד המלכים ואט אוסריק, אתלסטאן וכן לצד ברייני וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של נות'הלם.
צו מלכותי שהוציא נות'הלם בשנת 692 מציין כי המלך העניק במתנה אדות לאחותו נות'גיית' (Noðgyð) בצו זה מכונה נות'הלם בכינוי "מלך סאת'סאקס" (Nothelmus rex Suthsax') אולם לצד חתימתו הוא מכונה בשם המקוצר "נונה מלך סאסקס" (Nunna rex Sussax').
האדמות שימשו את נות'גיית' לצורך בניית כנסייה ומנזר.
עוד מצוין בצו כי נות'גיית' מתחייבות להיות נזירה ולעלות לרגל לאתרי דת נוצריים.
צו זה מעיד על מאמצי משפחת המלוכה (הנוצרית) באותה עת, לנצר את האוכלוסייה הפגאנית ברובה.
נות'הלם חתום על צו נוסף משנת 714 (ייתכן שמדובר בטעות, ומדובר מצו משנת 717) בשם "נונה מלך סאת'סאקס" (Nunna rex Suthsax').
שני הצווים האמורים מסייעים לתארך את מלכותו של נות'הלם, שקדמה לשנת 692, ושהסתיימה עם פטירתו, לאחר שנת 717.
בצו משנת 717, עליו חתומים כעדים המלך אתלסטאן, והמלכה אתלתרית' רעייתו, מביע נות'הלם את צוואתו להיקרב בכנסייה בנורטון.
מקור נוסף לפרטים אודות תקופת מלכותו של נות'הלם הם "דברי הימים האנגלו סקסים", בהם מצוין כי סייע לבן בריתו, איין מלך ממלכת וסקס כנגד גריינט מלך הברטונים בשנת 710. ההיסטוריונים סבורים כי קרב זה נערך בלנגפורט שבסאמרסט.
על צו נוסף שהוציא, המתוארך לשנת 775 (כנראה מדובר בטעות, ובצו הקודם לשנת 692), חתום קונרד מלך וסקס כעד, דבר המעיד על ברית בין ממלכת סאסקס לממלכת וסקס בתקופה זו.
יש היסטוריונים הסבורים כי צו זה מזויף.
נושאת המטוסים קייב הייתה נושאת מטוסים מסדרת "פרויקט 1143" של הצי הסובייטי ולאחר מכן של הצי הרוסי בשנים 1975 – 1993. "קייב" הייתה הספינה הראשונה בצי הסובייטי שנשאה על סיפונה מטוסי קרב – עד אז היו בצי רק נושאות מסוקים.
הספינה נבנתה במספנות צ'רנומורסק שבעיר מיקולאייב בשנים 1970 - 1975. ב 28 בדצמבר 1975 היא הורדה מהמבדוק למים בטקס חגיגי.
בפברואר 1977, לאחר השלמת סדרת הניסויים והכשרת הצוות היא נכנסה באופן רשמי לשיבוץ הקרבי של הצי הצפוני של ברית המועצות.
הבסיס הצבאי של סברומורסק הוגדר כנמל האם שלה.
בשנים 1977 – 1982 ביצעה נושאת המטוסים קייב 10 משימות באוקיינוס האטלנטי ובים התיכון.
באוקטובר 1981 הייתה ספינת הדגל של הכוח הימי המאוחד של ברית ורשה במהלך התרגיל "מערב 81" – התרגיל הרב חילי הגדול ביותר שביצעו צבאות הגוש המזרחי.
בדצמבר 1982 הוחזרה למספנות צ'רנומורסק לצורך שיפוץ, אשר הסתיים רק בנובמבר 1984. לאחר מכן חזרתה לשירות פעיל בצי הצפוני.
לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 הועברה לצי הרוסי.
השירות של קייב בצי הרוסי היה קצר.
הספינה הייתה במצב מכני גרוע מאוד, כיוון שמסיבות כלכליות לא עברה שיפוץ מאז שנת 1984. בנוסף לכך לא היו ברוסיה מספנות מתאימות לביצוע השיפוץ – מספנות צ'רנומורסק, בהם נבנתה, היו עתה בבעלותה של אוקראינה העצמאית.
כל הסיבות הללו הביאו את מפקדת הצי להחלטה להוציאה מן השירות ב-30 ביוני 1993. בשנת 1996 היא נמכרה כגרוטאה לחברה סינית, אשר שיפצה אותה והציבה בעיר טיינג'ין כמתקן בפארק שעשועים ימי.
לפי הגדרתה הייתה "קייב" סיירת כבדה נושאת המטוסים, מה שאפיין את חימושה הכבד לעומת נושאות המטוסים שהיו אז בציי המערב.
לכן גם כמות כלי הטיס הייתה מועטה ביחס לנושאות המטוסים האמריקאיות והבריטיות.
"נושאת האלומות" (1926) הוא ציור שמן על נייר מאת הצייר הישראלי נחום גוטמן.
הציור מציג אישה ערביה הנושאת על ראשה אלומות חיטה.
היא לבושה בשמלה כחולה שתחתיה מכנס לבן בסגנון מזרחי.
לצדה של האישה מתואר כד גדול העשוי חימר ומאחוריה מתוארים מעין ערימות של חיטה או קש, החוסמים את שדה הראייה של הצופה.
סגנון התיאור של הדמות דומה לתיאור בציור "מנוחת צהריים" (1926).
הדמות מתוארת ככבדה, וקווי המתאר המעוגלים של גופה מאזכרים קווי מתאר אחרים בקומפוזיציה.
בנוסף, התיאור מכיל מאפיינים המדגישים את הדמות כבעלת מיניות מודגשת.
הדבר בולט בחמוקים המודגשים של הדמות ובשימוש בכד, המהווה סמל איקונוגרפי למיניות נשית ביצירות אמנות רבות בתולדות האמנות.
יגאל צלמונה טען כי תיאור זה מאזכר תיאורים ספרותיים של נשים לא-יהודיות מן הספרות העברית של התקופה.
בייחוד מציין צלמונה את סיפורו של ש.
בן-ציון (אביו של גוטמן) "נפש רצוצה" ואת סיפורו של יוסף חיים ברנר "בין מים למים" (1910).
על פי יגאל צלמונה ציור זה והציור "לפני הסער" (1926) מהווים מעין שני חלקים של דיפטיך, בהציגם "דימוי כפול של גבריות ונשיות" מזרחית.
באוסף מוזיאון נחום גוטמן לאמנות מצוי רישום הכנה לציור זה.
נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב (רשמית "אדמירל הצי הסובייטי קוזנצוב"; ברוסית: Адмирал Флота Советского Союза Кузнецов) היא נושאת המטוסים היחידה בשירות הצי הרוסי.
נושאת המטוסים נבנתה במיקולאייב, אוקראינה, על ידי מספנת הים השחור (ChSZ), ונושאת את שמו של האדמירל ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב, שהיה מפקד הצי הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
במסגרת נושאת המטוסים מסדרת "אדמירל קוזנצוב", נבנו בפועל שתי נושאות מטוסים:
וריאג, שבנייתה לא הושלמה ונמכרה בשנת 1998 לסין למטרה מוצהרת של הפיכתה לקזינו צף.
אולם, הושלמה כנושאת מטוסים (Type 001) ובשנת 2012 נכנסה לשירות הצי הסיני תחת השם ליאונינג.
נכון להיום, נושאת המטוסים מפעילה מסיפונה את כלי הטיס הבאים:
Ka-29 (גרסת סער המבוססת על Ka-27)
Ka-31 (גרסת בקרה ושליטה אווירית המבוססת על Ka-29)
ב-5 בדצמבר 2007, נושאת המטוסים הובילה צי של אוניות קרב לתמרונים באוקיינוס האטלנטי ובים התיכון, כחלק מרצונו של הצי הרוסי להתפשט ולהגדיל את עוצמתו הימית.
נושאת המטוסים הכבדה "טביליסי" (שמה הראשון של "אדמירל קוזנצוב") הייתה נושאת המטוסים החמישית של ברית המועצות והיא הושקה על ידי מספנת הים השחור ב-1 בספטמבר 1982. ב-22 בנובמבר 1982 נושאת המטוסים הפכה לנושאת המטוסים "ליאוניד ברז'נייב".
בדצמבר 1985 הורדה הספינה למים.
ב-21 באוקטובר 1989 הספינה ביצעה סדרת ניסויי טיסה של מטוסי קרב.
בבדיקות אלה בוצעו ההמראה והנחיתה הראשונים.
ב-4 באוקטובר 1990 שינתה את שמה שוב והפכה ל"אדמירל קוזנצוב".
באותה שנה נושאת המטוסים נקלטה לשירות בצי הצפוני והעיר סברומורסק הייתה למעגן הראשי שלה.
ב-23 בדצמבר 1995, במלאת 300 שנה לצי הרוסי, נושאת המטוסים יצאה אל הים התיכון וביצעה תמרונים צבאיים משותפים עם הצי האמריקני והיא שבה לבסיסה רק ב-22 במרץ 1996.
נושאת המטוסים מבצעת תמרונים ותרגילים צבאיים להגדלת מוכנותה וטרם השתתפה במערכה צבאית.
תאגיד "סבמאש", שהיה מעורב בייצור נושאת המטוסים, מתכנן שורת תוכניות מודרניזציה נרחבות בשנים 2012-2017.