tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1855 קידם אבר, ובית המחוקקים אישר, חוק להטלת מס רכוש למימון מערכת בתי הספר הציבוריים, שהיו פתוחים רק לתלמידים לבנים מגיל שש ועד שש עשרה.
עם תום כהונתו כמושל, שב אבר לאחוזת המטעים שלו.
על רקע המתחים בין הצפון והדרום, נבחר אברהם לינקולן כנשיא ארצות הברית בסוף 1860. המושל תומאס אוברטון מור מינה את אבר למועצה הצבאית לארגון המיליציה ומערך ההגנה באזור ניו אורלינס.
הוא מונה כקולונל של רגימנט הארטילריה הראשון של לואיזיאנה.
לאחר פרישת לואיזיאנה מהאיחוד ב-1 באפריל 1861, מונה אבר כבריגדיר גנרל במיליציה של לואיזיאנה.
באוגוסט הוא הוצב כבריגדיר גנרל בצבא הזמני של הקונפדרציה, אך לא ניתן לו תפקיד פעיל.
מאוחר יותר הוא קיבל את הפיקוד על כוחות לואיזיאנה במחלקת הטרנס-מיסיסיפי.
ב-1862 הוצב אבר במחלקת טקסס.
ב-10 באוקטובר פיטר אותו ג'פרסון דייוויס מתפקיד המפקד הצבאי של טקסס בשל הטלת ממשל צבאי וצעדים קשוחים באכיפת הגיוס.
בהמשך השתתף אבר בהגנה על ויקסבורג.
ביוני 1863 הוא השתתף בקרב מיליקנס בנד בלואיזיאנה.
לאחר מכן הוא הוצב שוב בטקסס, שם הוא שהה עד תום המלחמה.
אבר שב לאחוזתו בלואיזיאנה וקיבל חנינה מהנשיא אנדרו ג'ונסון.
לאחר המלחמה היה אבר פעיל בפוליטיקה של תקופת השיקום, תמך במפלגה הליברלית הרפובליקנית וקיבל מינוי זוטר בממשל העירוני של ניו אורלינס.
ב-1872 הוא הביע את תמיכתו בהוראס גרילי והתנגד לסיעת "בית המכס" של הרפובליקנים.
הוא תמך במושל הרפובליקני הנרי וורמת'.
ב-1873 מינה אותו המושל ויליאם פיט קלוג למועצת המהנדסים של המדינה, וב-1874 למועצה של ארצות הברית של המהנדסים לנציבות נהר המיסיסיפי.
בבחירות לנשיאות של 1876 שינה אבר את נאמנותו הפוליטית ושב לחיק הדמוקרטים.
ב-1842 נשא אבר לאישה את מארי קוראלי וילס ווהן, ולשניים נולדו חמישה ילדים.
היא נפטרה ב-21 במאי 1861, ומאוחר יותר הוא נישא בשנית לפנלופי לינץ' אנדרוז, בתו של ג'ון אנדרוז ממחוז איברוויל, ולשניים נולדו חמישה ילדים נוספים.
פול אוקטב אבר נפטר בניו אורלינס ב-29 באוגוסט 1880 כתוצאה ממחלת הסרטן.
לאחר מותו הוא נטמן בבית הקברות סנט פול שבבאיו גולה במחוז איברוויל.
הצפה של מימי נהר המיסיסיפי גרמה להעברת קברים רבים, וקברו של אבר, יחד עם זה של אשתו הראשונה, הועברו לקבורה מחדש לבית הקברות סנט רפאל שבבאיו גולה שבמחוז איברוויל.
4 בינואר 1772 - 10 באפריל 1825) היה סופר, (מסאי), פובליציסט ופולמוסן ליברלי צרפתי שנודע בעיקר בזכות הפמפלטים שלו נגד הכמורה הקתולית, נגד הבונפרטיזם וכן נגד המשטר הפוליטי של המלך לואי השמונה עשר.
כחוקר התרבות היוונית הקלאסית נודע בפרסום הרומן היווני דפניס וכלואה, שבו גילה קטע שלא היה ידוע עד אז, וערך תרגום בלתי גמור של ההיסטוריה של הרודוטוס
קורייה נולד ב-1772 בפריז, בנם של ז'אן-פול קורייה ולואיז-אליזבת דה מונדוויל (Montdeville).
ז'אן-פול קורייה, מלומד בורגני עשיר ו חובב מדעי המשפט, שהיה בעל אחוזת מרה Méré בחבל טורן; הוריו התחתנו כעבור חמש שנים ב-1777 והשיגו תעודה שבה הוכרה חוקיות טבילת בנם.
ההורים עברו לגור באחוזה בחבל טורן, בהתחלה בעמק האנדר אחר כך בסנק-מארס-לה-פיל על יד לאנז'ה.
מנעוריו גיבש עמדה עוינת כלפי האצולה שהתחזקה עם הזמן.
משום כך סלד מלהשתמש בתוספת שם האצולה "דה מרה" כדי שלא ייחשב לאציל.
למרות שבהשפעת אביו נמשך פול-לואי מילדותו לחקר הספרות היוונית, גילה גם כישורים מתמטיים ואביו רצה מאוד שישתלם במתמטיקה ולהתכונן לקריירה צבאית.
בגיל שתים עשרה ב-1784 הוא נשלח לפריז להשלים את חינוכו .הוא למד מתמטיקה אצל ז'אן-פרנסואה קאלה וז'אן -בטיסט לאבה (Labey) שהיה פרופסור בבית הספר הצבאי של פריז ויוונית אצל ז'אן-פרנסואה ווביייה (Vauvilliers), ידיד של אביו, מורה במכללה המלכותית בכיכר סורבון בפריז.
המשיך להקדיש את כל הפנאי לתרגומים מיוונית לצרפתית ומאוחר יותר הוא נחשב לאחד ההלניסטים החשובים של זמנו.
בפריז בשנים 1791-1785 התגורר קורייה ברחוב אסטרפאד 7.
בספטמבר 1792 בימי המהפכה הצרפתית התקבל קורייה כתלמיד-סגן משנה (סובלוטננט) בבית הספר לארטילריה בשאלון-סור-מארן.
השיעורים הופסקו עד אוקטובר בגלל התקדמות הצבא הפרוסי כשהתלמידים הועמדו בשמירות על יד שערי העיר, לצד תותחים ספורים.
ב 1 ביוני 1793 סיים את הקורסים עם דרגת לוטננט.
אחרי שביקר אצל הוריו חזר לפלוגתו שנמצאה בטיונוויל.
הוא שנא את המלחמה ואת אלו שהובילו אותה.
את זמנו הפנוי בילה בקריאה במנזרים ובספריות.
באביב 1794 הועבר לצבא של המוזל במחנה בליסקסטל.
טריר ב-9 באוגוסט שירת בסדנה לתיקוני אמל"ח בתוך מנזר שפונה.
אחרי דצמבר 1794 השתתף בקור אימים במצור מיינץ.
בסוף החורף הורשה לחזור למולדת.
בסתיו 1795 שובץ באלבי כדי להשגיח על קבלת הפגזים מבתי היציקה של טארן וארייז'
באוגוסט 1798 נשלח למטה בעיר רן בתור ראש המטה הכללי של חיל התותחנים בכנף השמאלי של "ארמיית אנגליה".
ביקר בחוף שעמד להתבצר והתחיל ללמוד אנגלית.
בנובמבר הועבר אל "ארמיית איטליה" תחת פיקודו של הגנרל שמפיונה.
בינואר 1799 הגיע לרומא ובפברואר דרש לאנשים שהתבצרו בצ'יוויטווקיה להיכנע.
במזל לא נהרג להבדיל מעוזרו האישי.בספטמבר אותה שנה שוב כמעט נהרג אחרי שיצא הלילה מספריית הוותיקן ומישהו ירה בכיוונו בצעקות "מוות ליעקוביני!".
נפגעה אישה זקנה שנמצאה על ידו.
מצא אחר כך מקלט יחד עם שאר הצרפתים בטירת סנטאנג'לו.
בחזרה עם חבריו לנשק לצרפת קודם למרסיי ,באוקטובר הגיע תשוש לפריז.
התאושש במפקדת חיל התותחנים בפריז.
בפריז הוצג בפני ההלניסטים כאחד ברמתם.
הוא ניהל בהמשך התכתבות ערה עם כמה מהם צרפתים - כמו ד'אנס דה וילואזון וקלאווייה, גיום דה סנט קרואה- וגרמנים.
חבריו ללימודים הצבאים דורוק ומרמון דאגו לקידומו.
ב-27 בנובמבר 1801 הוצב ברגימנט תותחנים רגלים בשטרסבורג
אחר כך ב-29 באוקטובר 1803 היה למפקד יחידה ברגימנט מס.1 לתותחנים פרשים.
אחר כך באמצע מרץ 1804 הגיע לפיאצ'נצה ובאוקטובר התמנה לראש מטה כללי של תותחני "ארמיית נאפולי".
שוב פעם מכן לא פעם את חייו במאבק נגד הגרילה הקלברית הקשוחה.
ביוני 1804 זכה באות לגיון הכבוד.
ב-23 בנובמר 1805 בראש החטיבה שלו השתתף תחת פיקודו של הגנרל גוביון דה סן-סיר בקרב קסטלפרנקו שבו הצרפתים הביסו גיס אוסטרי.
ב-31 בדצמבר 1805 נשלח אל כוחות הגנרל רנייה בנאפולי.
1806. רכב ללא דורבן וללא ארכוף, בתירוץ שלא היו נהוגים בימי היוונים הקדומים.
ב=9 במרץ 1806 שמו צוטט לשבח בשדה הקרב בזכות תרומתו לניצחון על המורדים הקלברים.
נמאס לו יותר ויותר מזוועות המלחמה והתאכזב מחמדנותם של קצינים רבים, והעדיף התמסר בעיקר בחקר הקלאסיקה היוונית.
תרגם את חיבוריו של קסנופון על חיל הפרשים.
השתהה בספריות של נאפולי, רומא, פירנצה, ברשה ומילאנו, ונענה באיחור לפקודה להצטרף לארמיית איטליה.
לכן אחרי שהגיע לוורונה בפברואר 1808 נעצר.
ב4 במרץ 1808 נקרא לליבורנו כסגן ראש מטה של התותחנים.
בסופו של דבר, התפטר בפני שר המלחמה ב-25 בפברואר 1809.
איך שחזר לפריז ביקש לחזור לשירות.
לא הספיק לקנות סוס והזדרז לנסוע לווינה.
ב-5-6 ביולי 1809 השתתף ללא סוס בקרב וגראם
אחרי שעזב סופית את הצבא, נסע לשווייץ ולאחר מכן חזר לאיטליה, שם גילה, בספרייה הלורנציאנית בפירנצה, עותק שלם של הרומן "דפניס וכלואה" מאת לונגוס, רומן שתורגם עד אז תוך השמטה פרק "ארוטי".
הוא ב-1810 הוציא מהדורה חדשה שלמה המבוססת על תרגומו של הבישוף אמיו.
אולם הוא נקלע לשערורייה כשהואשם על ידי הספרנים בכך שהכתים בדיו את הדף שבו היה הפרק המצונזר.
אחר כך קיבל, ללא אישור הנציב, מכתב שהודפס ברומא, הממוען למוכר הספרים שלו רנוארד, ובו דיווח על נסיבות מריבתו עם הספרן בפירנצה, סיניור דל פוריה, שהאשים אותו בכך שהכתים ביודעין את כתב היד של לונגוס.
שני שרים בממשלה ביקשו להענישו אולם הקיסר, שלא היה נערץ עליו, הורה להניח לו לנפשו.
בחזרה לפריז, בתחילת יולי 1812, יצר קורייה קשר מחודש עם ההלניסט אטיין קלאווייה, והתחתן בגיל 42 עם הבת הבכורה של חברו, ארמיני המכונה מינט, שהייתה בת שבע עשרה ויפת תואר.
וב-12 במאי 1814 קיים את נישואים בבית העירייה של הרובע השביעי לשעבר של פריז.לזוג נולדו שני בנים, פול (ב- 1820) ולואי (ב- 1824).
לקורייה היה נכס בטורן, בלוין, ובדצמבר 1815 הוא רכש בנוסף את יער לרסה .
בשנה שלאחר מכן, הוא שלח קורייה עצומה לשתי האסיפות הפרלמנטריות בפריז: "העצומה לשני הבתים".
בחוברת הפוליטית ראשונה זו, הוא מחה נגד מעצרים שרירותיים שאירעו מוקדם יותר באותה שנה בלוין.
במשך שנתיים או שלוש, הוא התלבט האם להתיישב בפריז או בטורן עם אשתו.
לבסוף, הזוג בחר בטורן, וב-1818 רכש חווה בורץ: ה"שבונייר".
קורייה התחיל את הקריירה שלו במחבר פמפלטים אחרי משטר הרסטורציה הבורבונית השנייה ב-1815.
עוד לפני כן הכריז מלחמה בעוולות שהבחין במחוז שבו חי ונהג ויעץ ולעזור ביעילות לשכניו.
הוא הפך לאחד האופוזיציונרים המפחידים של משטר הרסטורציה.
ב-1816 פרסם כאמור את "העצומה אל שני הבתים" שבה חשף את סבלי האיכרים בימי הריאקציה המלוכנית.
ב-1817 הציג מועמדותו למכון הצרפתי אך היא נדחתה.
בהמשך כתגמול פרסם ב-1819 את ה"אגרת אל האדונים של האקדמיה לכתבים ולספרות".
בעקבותיה ב-1820-1819 פרסם ב"Le Censeur Européen (הצנזור האירופי) סדרת מכתבים פוליטיים בעלי עוצמה יוצאת דופן.
הוא דגל במונרכיה ליברלית שבראשה ללא ספק רצה לראות את לואי פיליפ
אחת הביקורות המוצלחות ביותר הייתה
ההצעה ב-1821 לערוך התרמה פומבית לטובת רכישת אחוזת שמבור עבור בדוכס בורדו, שזה עתה נולד, עוררה בקורייה זעם שאותו הביע ב"דבר פשוט מאת פול לואי, כורם מלה שבונייר", שנחשב לאחד מיצירות המופת שלו.
בגינו הוא נשפט ונידון למאסר קצר ולקנס.
כשנכנס לכלא הו פרסם דו"ח על משפטו שידע תפוצה עוד יותר רבה.
ב-1823 פרסם את ה"ספרון של פול לואי" Livret de Paul Louis
וב-1824 - "פמפלט הפמפלטים" שכונה על ידי הביוגרף שלו, ארמאן קארל "שיר הברבור" שלו.
קורייה קיבל בכלא ביקורים ממעריצים כמו הסופר סטנדל וברנז'ה.
ב-1807 פרסם קורייה את תרגומו מקסנופון - "על פיקוד הפרשים והרכיבה" והשתתף בפרסום אוסף הרומנים היווניים.
תכנן גם תרגום מהרודוטוס והספיק לפרסם דוגמה, שבה ניסה לחקות את הצרפתית הארכאית, אולם לא הספיק להשלים תוכנית זו.
ב-10 באפריל 1825 נמצא קורייה ירוי ביער קרוב לביתו.
רוצחיו, שהיו משרתים במשק ביתו ושחלקם פוטרו, לא נתגלו אלא כעבור חמש שנים.
רוב השמועות בכפר נסבו סביב חייו האינטימיים עם אשתו, שעברה לפריז זמן קצר אחרי מותו.
שמועות אחרות חיפשו את האשמים במזימה פוליטית של יריביו.
קורייה נקבר בבית הקברות של ורץ, קרוב לקבר בנו ולקברו של המשורר אז'ן ביזו.
סבתו האנרכיסטית של המשורר מוזכרת ביצירותיו.
קורייה הוכר כהלניסט חשוב, מתרגם מעולה וכותב מכתבים מיומן, אולם נודע מעל הכל כפולמוסן ליברל ואנטיקלריקליסט בתקופה של ריאקציה רומנטית ודתית.
אנדרה סוארס הקדיש לו פרק ב"מסות" שלו (1913).
הוא העריך יותר את תרגומיו ומאשר את כתיבתו המקורית שהתאפיינה לטעמו באלגנטיות מיושנת.
ז'יל דלז קרא אותו בנעוריו מכיוון שכלל יצירותיו, יחסית קצרות, היו זמינות.
ז'אן פייר לוטמן ב-2001 ומישל קרוזה ב-2007 פרסמו ספרים ששיבחו את כישרונו הספרותי.
ברנאר פיבו העריץ את סגנונו.
הסרט עלילתי "חוות שבעת החטאים" (la Ferme des sept péchés) בבימוי ז'אן דוובר (Devaivre) מ-1949 קיבל השראה ממותו המסתורי.
השחקן ז'אק דומניל גילם את דמותו של פול-לואי קורייה.
הסרט צולם בחבל טורן וכמה סצנות ממש בכפר ורץ.
בטלוויזיה - פרק בסדרה ההיסטורית "La caméra explore le temps (הקמרה חוקרת את העבר) מ-1958 בבימוי סטליו לורנצי, התמקד במותו של קורייה ונסיבותיו
פול פייר ברוקה היה רופא אנטומיסט, נוירולוג, כירורג ואנתרופולוג צרפתי שמחקריו פורצי הדרך נותרו חשובים למדע, אך עם זאת התנגד לתורת ההתפתחות בברירה טבעית ובתחום מדעי החברה היה תומך נלהב של הפרנולוגיה לפיה תבונתו וגם מידת פשיעתו של אדם נקבעו מראש לפי מין ולאום, וגודלם של אונותיהם במח.
ברוקה חקר חולים באפאזיה וזיהה את האזור במוח שאחראי על הדיבור.
אזור זה מכונה על שמו, "אזור ברוקה", ועד היום מגדירים חולים עם פגיעה מוחית באזור זה כסובלים מ"אפזיית ברוקה".
ההיפותזה בדבר אזורי מוח מוגדרים האחראים לתפקודי חשיבה שונים, שהושפעה מרעיונותיו של פרנץ יוזף גאל, הייתה שנויה במחלוקת, וברוקה חיפש פציינטים שניתן להוכיח באמצעותם קשר בין מיקום פגיעה במוח להפרעה בדיבור.
בשנת 1861 שמע ברוקה על חולה בשם לֶבורן (Leborgne), בפריז, שסבל במשך 21 שנה מאובדן מתקדם של יכולת הדיבור, החולה כונה "טאן" בשל אי יכולתו לבטא בבהירות אף מילה פרט ל "tan".
עם מותו של "טאן" ביצע ברוקה נתיחה שלאחר המוות (אוטופסיה) וגילה חבלה באזור האונה המצחית בחצי השמאלי של המוח, באזור הקרוי כיום על שמו.
בשנתיים הבאות מצא ברוקה נזקים דומים ב-12 נתיחות שלאחר המוות לסובלים מהפרעות דומות.
בנוסף, בהסתמך על קבלתו את גישות האאוגניקה והקרנולוגיה לפיהם יש גזעים "עליונים" יותר ו"מוחות מתקדמים" יותר, ביצע ברוקה מדידות של גולגולות אדם, בהתאם ל"מדע" הקרניומטריה, על מנת להוכיח כי קיים קשר בין גודל המוח ליכולת התבונה.
הוא הסיק כי תבונתם של גברים אירופאים עולה על זו של נשים, של עניים ושל גברים מגזעים "נחותים" שמוצאם מחוץ לאירופה וביניהם היהודים.
בספר "אין מידה לאדם" של סטפן גולד, על השערות גזעניות ומתנשאות אחרות לגבי תבונת האדם הוקדש לברוקה פרק שלם, ולדברי גולד, השפעתו הרעה בעניין זה הייתה נרחבת וארוכת שנים.
פול גארדנר אלן היה יזם ואיש עסקים אמריקאי, שייסד ביחד עם ביל גייטס את חברת מיקרוסופט.
אלן הופיע ברשימות האנשים העשירים ביותר בעולם של פורבס.
אלן היה המייסד והיו"ר לשעבר של תאגיד וולקן, יו"ר חברת צ'רטר תקשורת, הבעלים של קבוצת ה-NFL סיאטל סיהוקס, של קבוצת ה-NBA פורטלנד טרייל בלייזרס, ומבעלי השליטה של קבוצת ה-MLS סיאטל סאונדרס.
פול אלן נולד בסיאטל שבמדינת וושינגטון בארצות הברית לקנת' ופיי אלן.
למד בבית הספר הפרטי לייקסייד בסיאטל, ושם פגש לראשונה את חברו ביל גייטס, אשר היה צעיר ממנו בשנתיים אך חלק איתו חיבה משותפת למחשבים.
הם השתמשו במסוף טלטייפ של בית ספרם כדי לפתח את כישורי התכנות שלהם.
לאחר שסיים את לימודיו בלייקסייד, התקבל ללימודים באוניברסיטת מדינת וושינגטון.
לאחר שנתיים נשר מלימודיו והחל לעבוד כמתכנת בחברת האניוול שבבוסטון, אשר הציבה אותו שוב קרוב לחברו הוותיק גייטס, שלמד באוניברסיטת הרווארד הסמוכה.
מאוחר יותר שכנע את גייטס לעזוב את לימודיו בהרווארד וביחד לייסד את חברת מיקרוסופט.
ב-2007 נבחר אלן על ידי הטיים מגזין האמריקאי, לאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
הוא אף הוזמן להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע.
אלן החזיק בבעלותו 12 קבוצות ספורט מקצועניות, ביניהן סיאטל סיהוקס מליגת הפוטבול האמריקאית ופורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA.
בבעלותו היו גם מספר יאכטות ובהן היאכטה החמישית בשוויה בעולם שעלותה כ-250 מיליון דולר.
בנובמבר 2022, כ-ארבע שנים לאחר מותו, הוצע אוסף תמונות שלו למכירה פומבית בת יומיים והוא נמכר בסכום כולל של 1.6 מיליארד דולר עבור כ-150 תמונות.
באוסף יצירות רבות של אומנים מוכרים מתוכם: פול גוגן, ואן גוך, פול סזאן, ז'ורז' סרה, גוסטב קלימט ועוד.
אלן הקים את מיקרוסופט (בהתחלה "מיקרו-סופט") באלבקרקי שבניו מקסיקו, ב-1975, יחד עם ביל גייטס.
הם החלו למכור את מפרשי שפת ה-BASIC.
ב-1980 הוביל את עסקת הקנייה של מערכת ההפעלה QDOS תמורת 50,000 דולר.
בגלל הגבלת הזמן שקיבלו מ-IBM, הם הרגישו שאין להם מספיק זמן לפתח מערכת משלהם ללא בסיס, לכן קנו את QDOS ועיבדו אותה כדי להתאימה לצרכים של IBM, מיקרוסופט זכתה בחוזה לספק את התוכנה שתשמש כמערכת ההפעלה למחשב החדש של IBM ה-PC, אשר היה אבן פינה לצמיחת מיקרוסופט.
אלן עסק בפעילות פילנתרופית בחייו, תרם יותר מ-2 מיליארד דולר לארגוני צדקה שונים.
לאחר מותו נמכר אוסף האמנות שלו והרווחים ייתרמו לעמותות פילנתרופיות.
ב-1983 התפטר אלן ממיקרוסופט לאחר שאובחנה בגופו לימפומת הודג'קין, ולאחר חודשים אחדים של טיפולי רדיותרפיה והשתלת מח עצם הבריא פול מהמחלה.
בנובמבר 2000, התפטר אלן מתפקידו בחבר המנהלים של מיקרוסופט, אך התבקש להישאר כיועץ אסטרטגי בכיר להנהלת מיקרוסופט.
הוא התרחק ממיקרוסופט אף יותר לאחר שמכר באותה עת כ-68 מיליון מניות, אך המשיך להחזיק ב-138 מיליון מניות.
אלן התגורר במרסר איילנד שבמדינת וושינגטון בארצות הברית, ונפטר ב-15 באוקטובר 2018 ממחלת הסרטן.
פול אנדרסון היה סופר מדע בדיוני ופנטסיה אמריקני.
התפרסם הודות ליכולתו לכתוב הן סיפורי מדע בדיוני מהסוג "הקשה" ביותר על גיבורים כמו סוחר החלל ניקולאס ואן רין, והן סיפורי פנטזיה המבוססים בדרך כלל על הסאגות הסקנדינביות.
ב-1998 היה הסופר ה-16 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
שלושה לבבות ושלושה אריות, תרגום: עמנואל לוטם, עם עובד, 1961.
המוות קורא לך בני (במקור: Un-Man and Other Novellas), תרגום: מרדכי רכטשפר, הוצאת אש, 1968. יוחס בעברית ל"דיק נלסון", ושמות הדמויות העיקריות שונו - ככל הנראה כיון שהתרגום נעשה תוך הפרת זכויות היוצרים.
לאחר יום האבדון, תרגום: חוה מר-חיים, רמדור, 1979
גל מוח (במקור: Brain wave), תרגום: אלכס המל, זמורה ביתן מודן, 1980.
ספר הארץ, (במקור: The Earth Book of Stormgate), תרגום: עמנואל לוטם.
טאו אפס (במקור: Tao zero), תרגום: רז גרינברג, ינשוף, 2009.
פול בייה הוא נשיא קמרון מאז 1982. בייה הוא ראש המדינה (שאיננה מונרכיה) המכהן הוותיק ביותר בעולם.
תחת שלטונו, קמרון שרדה משבר כלכלי ועברה תאורטית מהיותה מדינה עם פוליטיקה חד-מפלגתית לרב-מפלגתית, אולם הסברה הרווחת היא שלמעשה אין דמוקרטיה בקמרון, לאור בחירות מרובות בהן זכה הנשיא למעל 95% מהקולות, ולאור הסברה שבייה הוא מהמנהיגים המושחתים ביותר שידעה אפריקה מעודה.
בייה נולד בכפר מוומקה במרכז-דרום קמרון ולמד במכללה למדעי המדינה של פריז שבצרפת, שם סיים לימודי יחסים בין-לאומיים בשנת 1961.
ב-1975 בייה התמנה לראש הממשלה, ועם התפטרותו של הנשיא אהידוג'ו ב-6 בנובמבר 1982, נבחר לנשיא המדינה.
בבחירות שנערכו ב־1984 קיבל 99% מהקולות.
בייה ספג ביקורת בשל התנהלותו הרודנית בעיני המבקרים, ונחשב למרוחק מאזרחי מדינתו.
הוא גם ספג ביקורת מהאנגלופונים (דוברי האנגלית החיים בקמרון, באזורים שבעבר היו בשליטה של המנדט הבריטי) על דיכוי והרחקת מעמדות משמעותיות בקמרון.
הוא מפקיד את הניהול השוטף של הממשלה בידי ראש הממשלה, פילימון יאנג, שמקיים מפגשים חודשיים של "מועצת ממשלה".
בבחירות ב-11 באוקטובר 2004 נבחר בייה לתקופת שלטון נוספת של שבע שנים, ברוב של 70.92 אחוזים, אולם המתנגדים לו טוענים כי הבחירות לוו בזיופים נרחבים.
היה בקשר קרוב עם הרב יהודא לאון אשכנזי "מניטו" במסגרתו למדו ביחד על ענייני תאולוגיה ומקרא, ואף יזם את הכנס הבין-דתי "משה האפריקאי" בדצמבר 1993, אשר נתן במה לשיח בין הדתות השונות.
על פי המחקר, קשר זה היה אחת הסיבות לחידוש הקשרים הדיפלומטיים עם קמרון ולהפסקת החרם של מדינות אפריקה על ישראל.
ב-27 באוקטובר 2025, הוכרז על ניצחונו של בייה בבחירות לנשיאות, שהתקיימו ב-12 באוקטובר, דבר המבטיח לו כהונה שמינית בתפקיד.
הכרזת ניצחונו הגיעה על רקע עימותים בין כוחות הביטחון למפגינים מהאופוזיציה, בהם נהרגו לפחות ארבעה פעילי מחאה.
פול ברג היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1980 (לצד וולטר גילברט ופרדריק סנגר), "על מחקריו המהותיים בתחום הביוכימיה של חומצות גרעין, במיוחד בהקשר של DNA משולב (רקומביננטי)".
ברג היה פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה ומנהל מכון בקמן לרפואה גנטית.
פול ברג נולד בברוקלין שבניו יורק.
הוא החל את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק, שם למד הנדסה כימית, אך כיוון שלא נמשך ליישומים של הכימיה בתעשייה, הוא עבר ללמוד ביוכימיה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
תוך כדי לימודיו לתואר הראשון, התגייס למאמץ המלחמתי של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, ושירת כטייס בצי ארצות הברית.
לאחר המלחמה, קיבל את התואר הראשון בביוכימיה בשנת 1948.
במחקריו שלאחר התואר הראשון, עסק ברג בשימושם של איזוטופים רדיואקטיביים כעוקבים במערכת המטבוליזם, באמצעות איזוטופים מסוימים של פחמן או אטומים כבדים של חנקן הוא הצליח להבין איך המזון שמגיע מהדם לתא הופך לחומר התא.
עבודת הדוקטורט שלו ידועה כיום כ"המרה של חומצת נמלים (חומצה פורמית), פורמאלדהיד ומתנול למצב מצומצם של קבוצות המתיל במתיונין".
ברג גם היה אחד הראשונים שהוכיחו שלקופקטורים של החומצה הפולית ושל ויטמין B12 יש תפקיד חשוב במטבוליזם.
את הדוקטורט בנושא קיבל מאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב קליבלנד בשנת 1952.
לאחר הדוקטורט הוא החל להתמקד באנזימים ולכן השתלם בנושא בקופנהגן ובאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
באותו זמן גילה תגליות חדשות, בהן האנזים שיוצר את הנוקלאוזיד טריפוספט עבור תרכובת חומצת הגרעין.
הוא החל לעסוק פחות בביוכימיה מטבולית ויותר בביולוגיה מולקולרית – ובעיקר בפעולת הגנים ובהיווצרות החלבונים.
בשנת 1959 מונה למרצה במחלקה החדשה לביוכימיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת סטנפורד, וכשנה לאחר מכן התמנה שם לפרופסור, בשנת 1969 מונה לראש המחלקה לביוכימיה, תפקיד שבו כיהן כחמש שנים.
בשנת 1973 סטנלי כהן, פול ברג והרברט בוייר (Herbert Boyer) ביצעו את מה שעתיד היה להיות אחד מהניסויים הראשונים בתחום של הנדסה גנטית.
בשנת 1977 הוא פיתח שיטת תיוג DNA בשם תרגום ניק.
בשנת 1980 חלק ברג פרס נובל לכימיה עם וולטר גילברט ופרדריק סנגר, בזכות תרומתם החשובה לחקר חומצות הגרעין והשחלוף.
מחקריו המאוחרים יותר של ברג כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד ובמכון סאלק עסקו בביולוגיה מולקולרית ושחלוף.
מטרתו העיקרית הייתה לכוון גנים ממקור זר ללוקוס מסוים בגנום בתדירות גבוהה על מנת לתקן DNA פגום.
כמו כן הוא עסק בניסויים בתאי גזע והיה מעורב במחקרים על נגיף ה-HIV הגורם לאיידס.
ברג נעשה פרופסור חבר במוסדות נוספים וב-1985 התמנה לעמוד בראש מכון בקמן לרפואה גנטית.
הוא כיהן במספר תפקידים בוועדה המייעצת לפרויקט הגנום האנושי (ובהם כיושב ראש), היה נשיא האגודה האמריקאית לכימאים ביולוגיים ועוד.
ברג היה ממארגני ועידת אסילומר לשחלוף שהתקיימה ב-1975 בפסיפיק גרוב, קליפורניה אשר עסקה ברגולציית הביוטכנולוגיה ונחשבת לאחת הוועידות החשובות ביותר שהתקיימו בנוגע לכללי הביוטכנולוגיה.
ברג היה מחשובי המדענים שהשפיעו על מדיניות השיבוט ותאי הגזע בארצות הברית.
נפטר בסטנפורד ב-15 בפברואר 2023.
פול אלברט אנקה הוא זמר, מוזיקאי ושחקן קנדי-אמריקאי.
פול אנקה נולד באוטווה, קנדה, בשנת 1941. הוריו, אנדי וקמילה, היו חברים ב ושניהם היו ממוצא לבנוני.
אימו מתה כאשר אנקה היה בן 18.
אנקה החל לשיר במקהלת הכנסייה המקומית בעיר.
בעידוד הוריו, הקליט בגיל 14 את השיר הראשון שלו "I Confess".
בשנת 1957 בהיותו בן 16, הוציא את השיר "דיאנה" על שמרטפית שהייתה לו כשהיה צעיר יותר.
השיר נכנס ל-20 הראשונים במצעד השנתי באותה שנה, מה שהפך אותו לאחד מהאמנים המצליחים באותה תקופה, בעיקר בקרב בני ובנות נוער.
האלבומים "Put Your Head on My Shoulder" ו-"Lonely Boy" היו להצלחה עצומה, והפכו את אנקה לזמר המצליח ביותר באותן שנים.
לאחר שהקליט מספר להיטים נוספים, פנה בשנות ה-60 בעיקר למשחק, ושיחק בסרט "היום הארוך ביותר" לצד הכוכבים ג'ון ויין והנרי פונדה.
הוא גם חיבר את שיר הנושא של הסרט.
להיטו הגדול ביותר לדעת רבים הוא השיר "My Way", אותו כתב לפרנק סינטרה בשנת 1968; מילות השיר נחשבות כמתארות חיים בוגרים יחסית לכך שנכתבו על ידי בחור שהיה באותה עת רק כבן 27, אשר מסכם כביכול את מסכת חייו הארוכה ועורך "חשבון נפש" מהורהר עם עצמו.
פרנק סינטרה ביקש מאנקה שיכתוב לו שירים, ובמפגש שהיה ביניהם שיתף אותו במחשבות פרישה מהשירה בגלל הצקות הבולשת האמריקאית.
בשיר זה ניסה פול אנקה להיכנס לנעליו של פרנק סינטרה הפורש האפשרי.
חברת התקליטים של אנקה כעסה על כך שלא שמר את השיר לעצמו, אך לדעת אנקה הוא היה צעיר מדי עבור שיר זה והשיר התאים יותר לסינטרה.
אחרי יותר מעשור ללא להיט, הוציא ב-1974 את השיר "Having My Baby", שנכנס למקום הראשון במצעדים האמריקאיים, אך בשנות ה-70 הופיע בעיקר בלאס וגאס, ללא הצלחות מיוחדות.
ב-2005 הוציא את האלבום "Rock Swings" שכולל בתוכו 14 להיטי רוק, בעיקר משנות ה-90, להם ביצע חידושים בסגנון הישן של שנות ה-50. הבולטים בשירים אותם חידש הם "Wonderwall" של אואזיס, "Smells Like Teen Spirit" של נירוונה ו-"It's My Life" של בון ג'ובי.
ב-2007 הוציא את האלבום "Classic Songs, My Way" הממשיך את אלבומו הקודם.
גם באלבום זה הגיש שירים מוכרים בביצועים ייחודיים.
בין השירים: "Time After Time" של סינדי לאופר ו-"Ordinary World" של דוראן דוראן.
ב-2009 הגיע לביקור ראשון בישראל והופיע פעמיים, ב-18 וב-19 בנובמבר, בהיכל נוקיה בתל אביב.
ב-2010 הגיע להופעה בישראל, ב-29 במאי בהיכל נוקיה.
בנובמבר 2011 הגיע להופעה נוספת בישראל.
בשנת 1993 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "קסם רגיל", בתפקיד אביו של ראיין ריינולדס בתפקידו הראשון.
בשנת 2001 גילם תפקיד זעיר בסרט הפשע "הפריצה ללאס וגאס", לצדו של קווין קוסטנר.
אנקה היה נשוי לאן דה זור'ב (Anne de Zogheb) ממוצא צרפתי ומצרי-לבנוני, ולזוג נולדו חמש בנות ובן.
אנקה התחתן עם הדוגמנית אנה אברג והם התגרשו בשנת 2010. בשנת 2016 התחתן עם ליסה פמברטון, והם התגרשו בשנת 2020.
בן דודו הוא המדיום דאריל אנקה.
1980 - נבחר בהיכל התהילה של קנדה
26 בספטמבר 1980 - כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד - בכתובת 840 6 Hollywood
1991 - אות מסדר האמנויות והספרות של צרפת
2005 - אות מסדר קנדה בדרגת קצין
2020 - אות מסדר הלאומי להצטיינות של קנדה - בדרגת קצין
פול בוקיז היה שף צרפתי.
שימש כבעלים של המסעדה המפורסמת "בוקיז" בסמוך לליון שבצרפת ושל מסעדות וחנויות רבות ברחבי תבל.
פול בוקיז נולד בקולונז'-או-מון-ד'אור (Collognes-au-Mont-d'Or), כפר קטן על גדות הסון בסמוך לליון.
משפחתו שכנה בכפר זה מאז 1634 והייתה להם טחנת קמח.
מישל בוקיז פתח מסעדה בטחנת הקמח בקולון אותה ירש בנו פיליבר.
בנו של פיליבר ניקולאס רכש מלון סמוך בשם Hotel de l'Abbaye וניהלו ביחד עם שלושת בניו: ז'אן-נואל, ניקולאס וג'ורג', אביו של פול שקנה את המלון-מסעדה du Pont.
בוקיז החל לעבוד ב-1942 במסעדת "סוייר" של קלוד מארה בליון וב-1945 אצל אמא בארז'יה בליון.
ב-1950 התלמד אצל גדול טבחי צרפת דאז פרנאן פואן ולאחר מכן במסעדות "מקסים", "לוקה קארטון" ו"לפרוס" שבפריז.
ב-1959 הציל את המסעדה המשפחתית הקטנה מהריסה והפך אותה למכה של הגסטרונומיה, מקום אליו עולים לרגל חובבי אוכל מכל קצוות תבל.
בוקיז שהיה מחובר למטבח האזורי של ליון, חידש את המטבח הקלאסי ויצר מנות וטכניקות רבות משלו, אך נמנע מלהיכנס לשיגעון הנובל קוויזין.
בוקיז הקדים את הנובל קוויזין ורבים סבורים שהוא הוביל לו.
ב-1961 זכה בעיטור Meilleur Ouvrier de France וכן קיבל את כוכב מישלן הראשון.
ב-1962 קיבל את כוכב מישלן השני וב-1965 זכתה מסעדתו בכוכב השלישי הנכסף עליו היא שומרת עד היום (2011) ומבין המסעדות בעלות שלושה כוכבים היא מחזיקה בו בפרק הזמן הארוך ביותר.
מדריך השולחנות הגדולים בעולם מציב את מסעדתו בין מאה וארבעים המסעדות הטובות בעולם.
היא דורגה במקום הארבעים ושלושה מבין חמישים המסעדות הטובות בעולם בסקר של המגזין רסטורנט לשנת 2006 שנערך בין שש מאות שפים, מסעדנים ומבקרי מסעדות.
במסעדתו מאה מקומות ישיבה והיא מונה ארבעים אנשי צוות.
ב-1975 זכה בוקיז לעיטור כבוד מנשיא צרפת בארמון האליזה (היחיד שזכה לכבוד עד 1995 עת הצטרף אליו ברנאר לואזו).
ב-1989 הגו מיו הגדירו (ביחד עם ז'ואל רובישון ופרדי ז'ירארדה) כשף המאה.
ב-1996 בישל ביחד עם ז'ורז' בלאן ומארק ורה בוועידת הג'י שבע של שבע המדינות המתועשות בפריז.
ב-2005 העניק לו מדריך 50 המסעדות הטובות בעולם פרס על מפעל חיים.
בוקיז התגאה בכך שלא שינה את תפריטו מאז 1965, עת זכה בכוכבו השלישי, וכי לקוחותיו צבאו על פתחו על מנת לסעוד אותם תבשילים.
הדבר השתנה במידת מה לפני כמה שנים כשבנו חידש מעט מנות (גם בגיל שמונים המשיך בוקיז ליצור מנות חדשות מדי פעם).
במטבחו נהוג לבשל בשר, דגים ופירות ים ולהגישם לסועדים בשלמותם על עצמותיהם שלא כנהוג ברוב מטבחי העילית.
בוקיז שהתאפיין באישיות צבעונית וכריזמטית ושהרבה לכתוב ולהתראיין לכלי התקשורת בצרפת, היה שגריר המטבח הצרפתי ברחבי העולם.
ארגן כנסים וכיתות בישול, בייחוד ביפן.
בבעלותו גם הייתה מסעדה במרכז אפקוט שבוולט דיסני המערבי שבאורלנדו פלורידה ביחד עם רוז'ה ורז'ה וגסטון לנוטר, שמונה מסעדות ורשת חנויות ביפן וחמישה ביסטרואים בסביבותיה של ליון, פרט למסעדת הדגל שלו.
ספרו "בוקיז אה לה קארט", מכר חמישה עשר מיליון עותקים.
רומן גארי ראה בבוקיז את ההשראה לגיבור ספרו "עפיפונים", שף מסעדת קלו ז'ולי, ששמר על גחלת המטבח הצרפתי בעת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה.
בוקיז יזם בסוף שנות השמונים תחרות בישול בתצוגה הקולינרית בליון.
כיום התחרות, הקרויה על שמו, בוקיז ד'אור, נחשבת לאחת מתחרויות הבישול היוקרתיות בעולם.
הירויוקי הירמסו בשיתוף עם פול בוקיז הקים 8 מסעדות צרפתיות ביפן.
ב-1975 בעת שהוזמן לקבל את אות לגיון הכבוד מנשיא צרפת בארמון האליזה, בישל לנשיא ולעמיתיו ארוחה מלכותית ובה כלל את תבשילו המפורסם ביותר שמאז מככב בתפריט מסעדתו: מרק כמהין V.G.E, ראשי התיבות של ואלרי ז'יסקר ד'אסטן נשיא צרפת.
זהו מרק עממי כפרי שבוקיז שידרג אותו, והוא מורכב מצלחת מרק העטופה בכיפת בצק תפוח.
כשפורצים את הכיפה, מתפשט ניחוח כמהין.
מרכיבי המרק הנוספים הם חתיכות פואה גרה, ירקות ועוף.
אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס.
ישראל אהרוני, במטבח הצרפתי, הוצאת מודן, 1995, עמ' 127.
פול אנד בר היא רשת חנויות אופנה ספרדית לקהל צעיר.
הרשת מוכרת מגוון רחב של בגדים, נעליים, תכשיטים, תיקים ולאחרונה גם מוצרי איפור ובישום.
רשת החנויות הוצגה לראשונה בשנת 1991 על ידי קבוצת אינדיטקס.
בשנת 1992, בתחילת דרכה, פעלה הרשת בפורטוגל בלבד, ולאחר מכן גם ביוון ומלטה.
בשנת 1998 הציגה את קו ה-XDYE המציע מראה ספורטיבי והיי-טקי המקושר לאייקוני הנוער של המאה ה-21.
הרשת פועלת כיום בארצות רבות מסביב לעולם.
פול אמרסון קרלייל אינס הוא כדורגלן עבר המזוהה בעיקר בשל תקופתו במנצ'סטר יונייטד.
אינס היה השחקן השחור הראשון שזכה לענוד את סרט הקפטן בנבחרת האנגלית.
במהלך קריירה שלו שיחק אינס בשבע קבוצות שונות באנגליה, בהן ליברפול, מידלסברו ווסטהאם יונייטד, ובקבוצת אינטר מילאנו שבאיטליה.
עם מנצ'סטר יונייטד, בה שיחק במשך שש שנים, זכה אינס באליפות הפרמייר ליג פעמיים, בגביע ה-FA פעמיים ובגביע המחזיקות.
ב-1995 עבר ממנצ'סטר לאינטר מילאנו.
באינטר שיחק שנתיים בהן לא זכתה הקבוצה באף תואר, למרות הגעה לגמר גביע אופ"א.
אינס נקרא לסגל נבחרת אנגליה פעמיים להשתתפותה באליפויות אירופה - ב-1996 וב-2000. כמו כן השתתף במונדיאל 1998.
ב-2008 אימן אינס את בלקברן רוברס וכיום הוא מאמן את קבוצת נוטס קאונטי מליגת הפוטבול ליג הראשונה.
בנו הוא הקשר תום אינס.
פול בקמסטר היה מעבד מוזיקלי, מוזיקאי ומלחין, הידוע בעיקר עקב שיתוף הפעולה הפורה שלו עם אלטון ג'ון.
יחד עם זאת עבד עם מוזיקאים והרכבים חשובים ובהם דייוויד בואי בשירו "Space Oddity", הרולינג סטונז (באלבום Sticky Fingers), טיילור סוויפט (באלבום Speak Now) גרייטפול דד, הארי נילסון, קארלי סימון, סלין דיון, בקסטריט בויז ומיילס דייוויס עמו ניגן באלבום "On the Corner".
בשנת 1995 הלחין את פסקול סרטו של טרי גיליאם, "12 קופים", ובין השאר השתתף בהקלטות האלבום Chinese Democracy של להקת Guns N' Roses.
פול בילגר von Bilguer; 21 בספטמבר 1815 - 16 בספטמבר 1840) היה שחמטאי גרמני ותאורטיקן שחמט, וזאת בנוסף להיותו קצין בצבא הפרוסי.
בילגר היה חבר באיגוד השחמט הברלינאי, וחבר הפליאדות של ברלין.
חיבר את ספר הפתיחות המקיף הראשון Handbuch des Schachspiels, שעד היום מכונה בקיצור "הבילגר".
הוא מת בגיל 24 משחפת ועבודתו הושלמה שלוש שנים אחרי מותו על ידי חברו טאסילו פון דר לאסה; לאחר מכן יצאו עשרות מהדורות עדכונים של הספר, האחרונה שבהן בשנת 1922.
פול קווין אלן הוא כדורגלן עבר אנגלי, אשר שיחק כמקצוען במהלך שנות ה-80 וה-90 כקשר.
אלן זכור בעיקר בשל היותו הכדורגלן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם בגמר גביע ה-FA באצטדיון ומבלי.
אלן היה רק בן 17 שנים ו-256 ימים, כאשר הופיע במדי ווסטהאם יונייטד, במשחק גמר הגביע נגד ארסנל בשנת 1980. אולם, הוא לא השחקן הצעיר ביותר שהופיע בגמר הגביע אי פעם.
כאשר היה שחקנה של טוטנהאם הוא זכה עימה בגביע האנגלי בשנת 1991, והפסיד עימה בגמר של שנת 1987. כמו כן, בשנת 1991, הוא נבחר על ידי אוהדי הקבוצה בתואר "שחקן השנה של המועדון.
אחרי ששיחק בטוטנהאם, שיחק אלן שנתיים במדי סאות'המפטון (1993 - 1995), בהן הושאל ללוטון טאון ולסטוק סיטי.
ב-1995, עבר לשחק במדי סווינדון טאון, וב-1997 עבר לשחק במדי בריסטול סיטי.
אחרי 14 משחקים בלבד בבריסטול, חתם אלן במדי מילוול, אשר בה סיים את הקריירה לאחר סיום העונה ששיחק בה, .
הוא חזר לתפקיד בתור ויז'ן במיני-סדרה של דיסני+ ואולפני מארוול, "וונדה-ויז'ן" (2021) שאף היא ביקום הקולנועי של מארוול, ובה הוא מככב לצד אליזבת אולסן.
הוא זכה להכרה בזכות הופעתו הראשונה בסרט הפשע "גנגסטר מס.
באותה השנה, הופיע בדרמה "נפלאות התבונה" ,ולאחר מכן, הופיע בסרט המלחמה האפי "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם" (2003) לצד ראסל קרואו.
בטאני אף הופיע בסרט הפשע "דוגוויל" (2003) ובקומדיה "וימבלדון - אהבה בלבן" (2004) לפני שהופיע כנבל במותחן "צופן דה וינצ'י" (2006).
אחרי היקום הקולנועי של מארוול, בטאני הופיע בדרמה "התמוטטות" (2011) ואילו ב-2018 הופיע כנבל הראשי בסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים" לצד אמיליה קלארק, וודי הרלסון ואלדן ארנרייך.
בטאני היה מועמד למספר רב של פרסים, כגון פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ומועמדויות נוספות לפרסים אחרים.
בטאני נולד בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית אדוקה.
בנם של אן (לבית קטל), זמרת במה ומורה לתיאטרון ושל השחקן, הרקדן והמורה לדרמה ת'יין בטאני .
דודניתו החורגת של בטאני היא סופי, דוכסית אדינבורו.
אביו, אחיו החורג של אביה, שימש גם כסנדק עבורה.
כאשר אביו לימד בבית "ספר לבנות קווינסווד" שבמזרח לונדון משפחתו של בטאני התגוררה במתחם בית הספר.
זמן קצר לאחר מות אחיו עזב בטאני את ביתו ועבר להתגורר בלונדון באופן עצמאי, הוריו התגרשו לאחר מכן.
בטאני התגורר בדירה קטנה והתפרנס ממופעי רחוב בהם ניגן בגיטרה, לאחר שנתיים של קיבוץ נדבות ברחוב מצא עבודה בבית אבות מקומי.
בטאני החליט להיות שחקן בגיל 19 ולמד בבית ספר למשחק "מרכז הדרמה" שבמרכז לונדון והיה תלמידו של השחקן הישראלי ראובן אדיב.
את הופעתו הראשונה על במה ערך בתיאטרון אלדוויץ' במחזה "קריאתו של המפקח".
לאחר מכן הופיע עם חברת התיאטרון הגדולה בבריטניה במחזות שייקספיריים כגון "רומיאו ויוליה", "יוליוס קיסר" ו"ריצ'רד השלישי".
הוא הופיע לראשונה על מסכי הטלוויזיה בעיבוד של ה-BBC לרומן "אוליבר טוויסט", שם גילם את דמותו של ביל סייקס האלים.
את הבכורה הקולנועית שלו ערך ב-1997 בדרמת השואה "עקומים" המבוססת על המחזה באותו שם.
הוא כיכב לראשונה בתפקיד ראשי כגנגסטר צעיר בסרט הפשע "גנגסטר מס.
עבור תפקיד זה היה בטאני מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר במסגרת טקס הסרטים הבריטיים העצמאיים.
את פריצת הדרך שלו בהוליווד עשה ב-2001 בקומדיית הפעולה התקופתית "סיפורו של אביר" בדמותו של הסופר האנגלי ג'פרי צ'וסר, המאבד את כל רכושו בהימורים ומתהלך עירום.
צ'וסר מציע לוויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר) זיוף של תעודה המוכיחה שהוא בנם של אבירים, בתמורה לבגדים.
על התפקיד, שנכתב במיוחד בשבילו, זכה בטאני בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בקרב מבקרי הקולנוע של לונדון.
הופעתו בסרט ועזרתו של הבמאי בריאן הלגלנד הובילה להתעניינות בקרב במאי הוליווד בבטאני, בין היתר גם מצידו של רון הווארד, שהחליט ללהק את בטאני לסרטו "נפלאות התבונה" לתפקיד צ'ארלס הרמן ק, סטודנט לספרות, שותפו לחדר וחברו הטוב ביותר של הכלכלן ג'ון פורבס נאש (ראסל קרואו).
לאחר הופעתו ב"נפלאות התבונה" הוצע לבטאני תפקיד הרוצח הסדרתי "פיית השיניים" פרנסיס דולארייד בסרט "דרקון אדום".
בטאני דחה את ההצעה והופיע בדמותו של טום אדיסון בדרמת המתח של לארס פון טרייר "דוגוויל".
לאחר מכן הופיע בדרמת ההרפתקאות הספרותית של פיטר ויר "אדון ומפקד", בה גילם את ד"ר סטפאן מאוטרין, הרופא של אוניית פריבטיר.
על הופעה זו היה בטאני מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-2004 כיכב בתפקיד הראשי בקומדיית הספורט הרומנטית "וימבלדון - אהבה בלבן" בתור פיטר קולט, שחקן טניס אנגלי בנסיגה המתאהב בטניסאית האמריקאית המבריקה ליזי ברדבורי (קירסטן דנסט).
בסרט שיחק גם לצד השחקן-במאי ג'ון פאברו, שהחליט להשתמש בקולו של בטאני לגילומו של ג'רוויס, מערכת ההפעלה בעלת בינה מלאכותית של טוני סטארק/איירון מן (רוברט דאוני ג'וניור) בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, ביניהם "איירון מן", "איירון מן 2", "הנוקמים" ו"איירון מן 3".
ב-2014 נבחר לגלם את דמותו של ויז'ן בסרט ההמשך ל"הנוקמים", "הנוקמים: עידן אולטרון" - תפקיד אותו שב לגלם בסרטים "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים", הנוקמים: מלחמת האינסוף והנוקמים: סוף המשחק.
את שנת 2005 בילה בצילומי המותחן שובר הקופות "צופן דה וינצ'י", בתפקיד סילאס, נזיר ורוצח בשליחות הארגון הקתולי אופוס דאי.
לאחר מכן שיחק בתפקיד הנבל ביל קוקס במותחן הפשע "פריצה ברשת".
ב-2008 שיחק בטאני בתור טי ריי, אביה של לילי אוונס (דקוטה פנינג) בדרמה "החיים הסודיים של הדבורים" ובפנטזיית הפעולה המבוססת על הספר "לב של דיו".
ב-2009 גילם את הלורד מלבורן, מורה רוחה של המלכה הצעירה המלכה ויקטוריה (אמילי בלאנט) בדרמה ההיסטורית אודות חייה "ויקטוריה הצעירה".
ב-2010 שיחק בתור המלאך מיכאל ומנהיג המין האנושי בסרט הפעולה האפוקליפטי "לגיון המלאכים".
בשנת 2014 ביים, כתב והפיק את הסרט "הצד האחר של ניו יורק", בכיכובם של רעייתו ג'ניפר קונלי ואנתוני מאקי.
בשנת 2003 נישא בטאני לשחקנית האמריקאית-יהודייה ג'ניפר קונלי אותה פגש על סט הסרט "נפלאות התבונה", ועבר להתגורר עמה ועם בנה בברוקלין.
לבטאני ולקונלי נולדו בן ובת.
שערורייה בריטית למדי (אנ') (2021)
פול ג'וליאן בנקס הוא זמר אנגלי-אמריקאי, סולן להקת אינטרפול.
בנקס הוא גם אומן סולו שידוע תחת השם ג'וליאן פלנטי.
בנקס נולד בעיירה קלאקטון-און-סי שבמחוז אסקס, אנגליה.
כשהיה בן שלוש, עזבה משפחתו את אנגליה ועברה לבלומפילד הילס, שבמישיגן, ולאחר מכן לספרד, שם למד בבית הספר האמריקאי של מדריד.
לאחר מכן עזב אביו למקסיקו, שם גם למד בנקס בתיכון אמריקאי, בו השתתף בהפקות תיאטרון, וגילם את התפקיד הראשי במחזמר סאות' פאסיפיק.
לאחר התיכון, למד בנקס באוניברסיטת ניו יורק אנגלית וספרות השוואתית.
לאחר סיום לימודיו עבד כעורך במגזינים Gotham ו-Interview.
לאחר מכן עבד בהזנת נתונים ובבית קפה, כדי להקדיש יותר זמן למוזיקה.
בניגוד לצליל המלנכולי של אינטרפול, בנקס היה מעריץ של מוזיקת היפ-הופ מאז שהיה בכיתה ז'.
הוא עבד בתור די.ג'יי היפ-הופ, תחת הכינוי DJ Fancypants.
בנקס הצטרף לאינטרפול בקיץ של שנת 1997, כשנתקל בדניאל קסלר, אותו פגש קודם לכן בתוכנית לימודים בפריז.
תחילה כשהתבקש להצטרף לאינטרפול, בנקס סירב, אך לאחר שהקשיב לקלטת עם מוזיקה שלהם, החליט להצטרף.
הקול של בנקס, סגנון השירה שלו וכתיבת המילים מושווים באופן תדיר לאיאן קרטיס, סולן להקת ג'וי דיוויז'ן.
בנקס לעומת זאת הצהיר, כי הוא אינו מנסה לחקות את האומנים הגדולים שהשפיעו עליו, כי הוא פשוט לא יוכל לעמוד בכך.
בשנים 2002–2010, הוציאו בנקס ואינטרפול ארבעה אלבומי אולפן.
באוגוסט 2009, בנקס הוציא אלבום סולו תחת הכינוי ג'וליאן פלנטי.
בנקס אמור להוציא בשנת 2012 אלבום נוסף שיקרא "like Julian Plenti".
פול אנרי בנז'מן באליה ד'אטורנל דה קונסטן, הברון מקונסטן ומרֶבֶּק היה דיפלומט ומדינאי צרפתי, חתן פרס נובל לשלום לשנת 1909 במשותף עם אוגוסט ברנארט הבלגי.
קונסטן נולד בעיירה לה פלש (La Flèche) שבעמק הלואר למשפחה אריסטוקרטית ידועה; הפילוסוף בנז'מן קונסטן היה אחיו של סבו.
קונסטן למד משפטים ושפות זרות בפריז ובשנת 1876 החל בקריירה דיפלומטית.
במסגרת תפקידו הוצב קונסטן בין השאר במונטנגרו, באימפריה העות'מאנית, בהולנד ובתוניסיה.
ב-1882 חזר לפריז ושירת כעוזר למנהל במשרד החוץ הצרפתי, וב-1890 נשלח ללונדון כ-chargé d'affaires, והיה ממונה על יחסי צרפת עם בריטניה.
קונסטן החל לחוש תסכול ממגבלות השירות הדיפלומטי וב-1895 החליט לרוץ בבחירות לפרלמנט, שם כיהן עד 1905, אז זכה למקום בסנאט.
בתור סנטור קונסטן הקדיש את עצמו לענייני חוץ והיה מתנגד נמרץ למדיניות הקולוניאלית של הרפובליקה השלישית.
קונסטן דגל בביטול המושבים בפרלמנט שהוקצו לקולוניות, ותמך בדרך פעולה של הקמת מדינות חסות במקום המדיניות הרפובליקנית של התבוללות.
הוא במיוחד התנגד לייסוד מושבה צרפתית במדגסקר ולהתערבות המעצמות בענייניה של סין.
לאחר מותו של אמיל זולא, קונסטן היה מהתומכים בהעברת שרידיו לפנתאון של פריז והנצחתו כאישיות דגולה על חלקו בפרשת דרייפוס.
קונסטן היה פעיל במספר ארגוני שלום בינלאומיים, בהם בית הדין הקבוע לבוררות בהאג (Cour permanente d'arbitrage), והיה נציג צרפת בשתי ועידות השלום בהאג (1898 ו-1907), שם הציג את חזונו לאירופה מאוחדת.
בשנת 1909 זכה קונסטן בפרס נובל לשלום, ביחד עם אוגוסט ברנארט.
פול ג'וזף אריזין היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במדי קבוצת פילדלפיה ווריורס מליגת ה-NBA, הנחשב לממציא ה.
אריזין שיחק בפילדלפיה בשנים 1950–1962 ובעת פרישתו ממשחק היה לקלע השלישי בכל הזמנים בליגה עם 16,266 נקודות.
בשנת 1978 נבחר אריזין להיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 1996 הוא נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
אריזין נולד בפילדלפיה, פנסילבניה ובתקופת לימודיו בתיכון לא שותף במשחקי קבוצת הכדורסל, מכיוון שכשל במבחנים.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם לאוניברסיטת וילאנובה, והחל לשחק במדי קבוצת הכדורסל שלה.
כבר בעונת ה"" שלו, עונת , רשם אריזין של 11.1 נקודות למשחק.
כשהיה "" כבר רשם 22.0 נקודות למשחק, ובעונתו האחרונה באוניברסיטה הוביל את קלעי ה-NCAA עם 25.3 נקודות בממוצע למשחק.
עם סיום לימודיו בחרה פילדלפיה ווריורס באריזין בדראפט ה-NBA כבחירה טריטוריאלית.
כבר בעונת הבכורה שלו בליגה קלע אריזין 17.2 נקודות למשחק, הקלע השני בקבוצה אחרי ג'ו פולקס שרשם 18.7, הוביל את הקבוצה בריבאונדים למשחק עם 9.8 ונבחר לתואר רוקי השנה.
בסיום העונה, העפילה פילדלפיה למשחקי הפלייאוף, אך הודחה בסדרת המשחקים הראשונה מול סירקיוז נשיונלס בשלושה משחקים 2-1.
בעונה העוקבת, עונת , המשיך אריזין את יכולתו המצוינת.
הוא נבחר לשחקן המצטיין של משחק האולסטאר, רשם שיא קריירה של 11.6 ריבאונדים עליהם הוסיף 25.6 נקודות למשחק, נבחר למלך הסלים של הליגה עם 1,674 נקודות, ולחמישיית העונה הראשונה בפעם הראשונה בקריירה.
במשחקי הפלייאוף הודחה הקבוצה שנית מול סירקיוז בתוצאה 2-1 בשחזור חצי גמר המזרח של העונה הקודמת.
את שתי העונות הבאות החמיץ אריזין עקב גיוסו לחיל הנחתים האמריקני בזמן מלחמת קוריאה.
בשתי העונות בהן לא שיחק עם פילדלפיה כשלה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף, כשבעונת השיגה 12 ניצחונות בלבד מול 57 הפסדים.
עם שובו לליגה, בעונת , הצליח להוביל את הקבוצה ל-33 ניצחונות, המאזן הטוב ביותר בשלוש השנים האחרונות, אך עם 39 הפסדים לא הצליחה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בעונת , חזר אריזין להיות הקלע המוביל של הקבוצה לאחר שבשלוש העונות הקודמות הוביל אותה ניל ג'ונסטון, שגם זכה בתואר מלך הסלים בכל שלוש העונות.
אריזין רשם 24.2 נקודות למשחק, הוביל את הקבוצה למאזן הטוב ביותר בליגה עם 45 ניצחונות מול 27 הפסדים בלבד, ונבחר שנית לחמישיית העונה.
בגמר המזרח, אליו העפילה הקבוצה באופן אוטומטי, ניצחה פילדלפיה את סירקיוז 2-3, ובגמר ה-NBA ניצחה את פורט ויין פיסטונס בתוצאה 1-4 וזכתה באליפות השנייה בתולדותיה.
אריזין הוביל את קלעי הקבוצה במשחקי הפלייאוף עם 28.9 נקודות למשחק בממוצע.
גם בעונה הבאה, עונת המשיך אריזין להצטיין.
הוא רשם 25.6 נקודות למשחק בממוצע, היה שנית למלך הסלים של הליגה עם 1,817 נקודות, ונבחר פעם נוספת לחמישיית העונה.
אריזין המשיך ושיחק במדי פילדלפיה עד סיום עונת , לאחריה עבר לשחק בקמדן בולטס מליגת ה-CBA.
הוא שיחק בבולטס שלוש שנים נוספות בטרם פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1978 נבחר אריזין להיכל התהילה של הכדורסל.
MVP של משחק האולסטאר: 1952
פול ארנג הוא אתלט עבר קנייתי.
הוא אלוף אולימפי, שיאן עולם באולם ופעמיים ברציפות אלוף עולם באולם בריצת 800 מטר.
ארנג נולד בקיטלה (גובה 2,100 מטר) שבמחוז טרנס-נזויה מזרחית להר אלגון.
הוא למד בבית ספר לבנים בניירובי.
עד שנת 1987 היה רץ מבטיח ל-400 מטר אך לאחר שהחל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה בשנת 1988 עשה הסבה לריצת 800 מטר וזכה במדליית זהב באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) בריצה זו.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה ארנג במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.45 דקות, לפני האלוף האולימפי היוצא בעל התוצאה השנייה בטיבה בעולם ז'ואקים קרוז מברזיל (1:43.90 דקות) וסעיד עוויטה ממרוקו (1:44.06 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:04.69 דקות, בשלב חצי הגמר הרביעייה מקניה קבעה תוצאה של 3:03.24 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 זכה ארנג במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:44.84 דקות, לפני ג'וזה לואיז ברבוזה מברזיל (1:45.55 דקות) וטונינו ויאלי מאיטליה (1:46.95 דקות).
אותה שנה הוא זכה בשנית באליפות המכללות של ארצות הברית בריצה זו.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 800 מטר את שיאו האישי בתוצאה של 1:43.16 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה ארנג במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.08 דקות, לפני תומאס דה תרזה מספרד (1:47.82 דקות) וסיימון הוג'וורף מקנדה (1:47.88 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה, הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.75 דקות, 8 מאיות השנייה לאט מהזוכה במדליית ארד.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים ארנג במקום 23 המאכזב בריצת 800 מטר בתוצאה חלשה של 1:49.90 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:46.65 דקות.
משנת 1993 הוא בעל תואר ראשון של אוניברסיטה וירג'יניה בלימודי דת וסוציולוגיה.
פול בֶּנאַסרָף (צרפתית: Paul Benacerraf; 26 במרץ 1931 - 13 בינואר 2025) היה פילוסוף של המתמטיקה, פרופסור באוניברסיטת פרינסטון, חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים; יהודי אמריקאי.
פול בנאסרף הוא בן להורים יהודים ילידי צפון אפריקה (אביו נולד במרוקו ואמו הייתה ילידת אלג'יריה).
אחיו הוא חתן פרס נובל לרפואה ברוך בנאסרף.
בשנת 1998 הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
פול דלוס בויר היה ביוכימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה יחד עם ג'ון ווקר לשנת 1997, על "תרומתם בנושא המנגנון האנזימי בבסיס הסינתזה של ATP".
בחצי השני של הפרס זכה ינס סקואו.
בויר נולד ב-1918 בפרובו, יוטה, ארצות הברית, לגרייס גאיימון ודל דלוס בויר.
בגיל 15 אמו נפטרה ממחלת אדיסון.
מותה תרם להתעניינותו של בויר בביוכימיה.
כילד ונער הוא למד בבתי ספר ציבוריים בפרובו.
שימש כמורה באוניברסיטת סטנפורד וכפרופסור באוניברסיטת מינסוטה, ובשנת 1963 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
התחתן עם לידיה ויקר חמישה ימים לפני שעזב לאוניברסיטת ויסקונסין, ונולדו לו שלושה ילדים.
בויר החל את מחקריו על ATP בראשית 1950. עיקר מחקריו עסקו ב-ATP סינתאז, ובמיוחד במנגון שבו ATP סינתאז משתמש באנרגיה בשביל ליצור ATP חדש.
המחקר שבזכותו זכה בויר בפרס נובל עסק בכך שהוא ושותפיו למחקר הציעו מנגנון המתאר את איך ATP נוצר על ידי חיבור של ADP ופוספט אנאורגני.
המנגנון נקרא "מנגנון שינוי קשר" (Binding changing Mechanism).
ווקר, האיש שחלק עם בויר את פרס נובל, אימת במחקרו את המנגנון שהציע בויר.
בנוסף לכך, בויר ושותפיו למחקר גילו, שבניגוד למה שחשבו, השלב שדורש אנרגיה הוא לא הסינתזה של ATP מ-ADP ופוספט אנאורגני, אלא השלב בו נקשרים הADP והפוספט האנאורגני לאנזים, והשחרור של ה-ATP.
את מרבית מחקריו ערך בויר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם עבד כפרופסור בין השנים 1963–1989, וכהן שם כמנהל המכון לביולוגיה מולקולרית מאז שנת 1965.
בשנת 1981, קיבל בויר את פרס טולמן, בפרס המוענק מאת "החלק של דרום קליפורניה באגודת הכימיה האמריקאית" (SCALACS).
פרס זה מוענק כל שנה לאדם שתרם רבות לתחום הכימיה.
בויר זכה בפרס על מחקריו הרבים, ועל הקמת המכון לחקר ביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בין השנים 1970–1990, כתב וערך בויר 18 כרכים של סדרת הספרים "האנזמים" (The enzymes).
בנוסף לכך, היה בויר עורך של "סקירה שנתית של ביוכימיה" (Annual Review of Biochemistry) בין השנים 1963-1989.
פול בויר זכה בתארים ובפרסים רבים, והם:
דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת סטוקהולם - שנת 1974
מלגת גוגנהיים - שנת 1995
דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת מינסוטה - שנת 1996
פרס נובל לכימיה - שנת 1997
דוקטורנט כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין - שנת 1998
הנפקת בול ממשלת גאנה - שנת 2002
פול אדוארד בגאלה הוא יועץ פוליטי ופרשן אמריקאי.
שימש כיועץ בכיר לקמפיין המוצלח של ביל קלינטון בבחירות לנשיאות 1992. משמש גם כפרשן ברשת CNN וכן כפרופסור חבר למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בגאלה נולד בניו ג'רזי, בנם של אם אירית-אמריקאית, מרגרט (לבית קאס) ואב ממוצא הונגרי, דייוויד בגאלה.
הוא גדל במיזורי סיטי שבטקסס, פרוור של יוסטון, שם עבד אביו באזור בשוק מכירות הנפט.
הוא סיים תואר ראשון בממשל ותואר .J.D במשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בגאלה, לצד שותפו העסקי ג'יימס קארוויל, עזר למושל ארקנסו דאז ביל קלינטון לנצח בבחירות לנשיאות ב-1992. הוא שימש כיועץ אסטרטגי בכיר של הקמפיין, שזכה לניצחונות ב-33 מדינות והביא את הדמוקרט הראשון לבית הלבן מאז 1976. לאחר מכן שימש בגאלה כיועץ לנשיא במהלך ממשל קלינטון, ועסק בתיאום מדיניות, פוליטיקה ותקשורת.
עוד קודם לכן הריצו בגאלה וקארוויל מסעי בחירות מוצלחים רבים של מועמדים דמוקרטים למושל ולסנאט.
בשנים 1999–2000 הנחה תוכנית פוליטית בערוץ MSNBC, ובשנים 2002–2005 תוכנית פוליטית דומה ב-CNN.
בגאלה כתב חמישה ספרים פוליטיים.
הוא תמך בקמפיין של הילרי קלינטון במרוץ לנשיאות 2008, ולאחר מכן הביע את תמיכתו במועמד הדמוקרטי דאז ברק אובמה.
הוא תמך בקלינטון גם בבחירות לנשיאות 2016.
בגאלה נשוי ואב לארבעה, ומתגורר בווירג'יניה.
פול ברוק הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ורדיו אנגלי.
הוא החל את קריירת המשחק בתיאטרון, ושיחק בהפקות רבות בלונדון.
במשך שנים אחדות היה חבר בלהקת התיאטרון יאנג ויק של פרנק דאנלופ.
הוא שיחק בתפקיד מלאקילי בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי", משנת 1983, את קולו דיבב ארני פוסליוס.
ב-2004 גילם את דמותו של איאן גאו, פוליטיקאי מהמפלגה השמרנית, בסדרה של ה-BBC "יומניו של אלן קלארק".
ב-2006 שיחק בתפקיד אורח בתסכית אודיו של "דוקטור הו" בשם "Year of the Pig".
הוא השתתף במערכון "הספרייה" בסדרה "מיסטר בין".
ב-2001 הופיע בסרט "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" בתפקיד מר פיצהרברט.
עוד בטלוויזיה, הופיע ברוק בסרט "ברטי ואליזבת", בעיבוד של ה-BBC לרומן "Blott on the Landscape", בפרק בסדרות "לאבג'וי" ו"המלחמה של פויל", בסדרה הקומית "Rab C.
Nesbitt", בסדרה "קוואנה QC", בסרט "Sharpe's Revenge", בפרק ב"רציחות במידסומר" ובסדרות "הנוכלים", "קובינגטון קרוס", "מופע הרדיו של קיט קוראן", "בין השורות" ו-"Mornin' Sarge".
עוד שיחק בורק בתפקיד גרימא לשון-נחש בעיבוד הרדיופוני משנת 1981 של הספר "שר הטבעות".
ברוק, יחד עם לינל האפט ופרנק מילס, הם היחידים שהופיע בסדרה "Minder" הקלאסית והחדשה, אבל בתפקידים שונים בכל אחת מהסדרות.
ברוק הוא אביו של השחקן טום ברוק.
פול וון בטרפילד היה זמר בלוז אמריקאי ונגן מפוחית.
את דרכו החל כחלילן קלאסי, ובהמשך פיתח עניין במפוחית בלוז.
הוא חקר את סצנת הבלוז בעיר הולדתו שיקגו, שם הוא פגש את מאדי ווטרס ועוד אמני בלוז גדולים, שעודדו אותו וסיפקו לו הזדמנות להצטרף למפגשים בתחום.
עד מהרה החל להופיע עם צוות חובבי הבלוז ניק גרוונייטס ואלווין בישופ.
בשנת 1963 הקים את להקת פול בטרפילד בלוז (Paul Butterfield Blues Band), שהקליטה מספר אלבומים מוצלחים, והייתה פופולרית עד שנות השישים בקונצרטים ובפסטיבלים.
הופעות התקיימו בפילמור וסט בסן-פרנסיסקו; פילמור איסט בניו-יורק, במונטריי פופ פסטיבל ובוודסטוק.
הלהקה התאפיינה בשילוב שיקגו בלוז חשמלי עם רוק, וכן בהיותה חלוצת הג'אז פיוז'ן בהופעות ובהקלטות.
לאחר התפרקותה של הלהקה ב-1971, בטרפילד המשיך להופיע ולהקליט עם הלהקה "Paul Butterfield's Better Days", עם המורה הרוחני שלו מאדי ווטרס, ועם חברי הלהקה בסגנון ה-roots-rock.
בשנת 1987, בתקופה שבה הקליט והופיע, נפטר באטרפילד ממנת יתר של הרואין כשהוא בגיל 44.
אוספי אלבומים, קטעי וידאו עם אמנים שונים
דריוס פול בלוך דאסו היה לוחם יהודי-צרפתי, גנרל, מעמודי התווך ומייסדי חיל השריון הצרפתי.
נודע בעיקר בשל תפקידו החשוב במחקר ופיתוח אמצעי לחימה עבור הצבא הצרפתי ערב מלחמת העולם השנייה ועקב תפקידיו הבכירים בתנועת ההתנגדות הצרפתית בעת הכיבוש הגרמני.
בסוף חייו הקדיש את זמנו למחקר מדעי והתמנה לחבר באקדמיה הצרפתית למדעים.
דריוס פול בלוך דאסו נולד בצרפת להוריו, אדולף ונעמי אלטיני.
היו לו שלושה אחים, ביניהם אחיו הקטן מרסל דאסו שלימים הפך לדמות ידועה בתעשייה האווירית הצרפתית.
בלוך החל את לימודיו בטכניון הצרפתי אקול פוליטקניק (école polytechnnique), המוסד האוניברסיטאי היוקרתי ביותר במדינה, שבו למד ארבע שנים במסלול משולב לצוערי קצונה.
לאחר סיום לימודיו התגייס לחיל התותחנים הצרפתי שהיה אז החיל המודרני ביותר בצבא הצרפתי, ואף נחשב לגורם משמעותי בשדה הקרב.
בתחילת דרכו הצבאית הוצב בלוך בסוללת תותחים נגררת סוסים אשר נחשבה לאחת היחידות הקרביות ביותר בצבא.
בלוך היה קצין מצטיין ובעל יוזמה, ועל כן נשלח לבית הספר לפרשים שאותו סיים בהצטיינות, ראשון במחזורו.
במוסד זה הוא קיבל את המוטיבציה הלוחמתית שתלווה אותו בהמשך דרכו.
מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קודם סרן בלוך לדרגת רב-סרן, ועל כן קיבל פיקוד על סוללת תותחים.
לאור הצטיינותו בשדה הקרב הוענק לו עיטור "לגיון הכבוד".
בשנת 1916, הצטרף רס"ן בלוך לצוות של גנרל אטיין, אבי חיל השריון הצרפתי.
הם הקימו יחד את חיל השריון הצרפתי.
עם הקמתו, התמנה בלוך לאחר ממפקדי גדודי הטנקים הראשונים בצבא הצרפתי.
גדוד הטנקים שלו השתתף במלחמה נגד הגרמנים.
בבוקרו של 18 ביולי 1916, 478 טנקים צרפתיים אורגנו ונשלחו להתקפת פתע על הגרמנים.
התקפה זו החלה ללא הכנה ארטילרית ותפסה את הגרמנים בהפתעה.
ההתקפה הביאה להצלחה מרשימה שבה 25,000 חיילי אויב נלקחו בשבי.
כך גדודו של בלוך שחרר כמה ערים צרפתיות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נשלח בלוך לבית הספר הגבוה למלחמה, שם הוכשר לפיקוד בכיר.
בשנת 1924 קיבל בלוך את פרס הנרי דה פרוויל על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים על חיבור פורץ דרך בנושא בליסטיקה.
פרס זה הוענק לו בהמלצת ראש ממשלת צרפת.
באותה עת הפך בלוך לדמות מוכרת בשל פרסום מאמריו בעיתונים הצבאיים החשובים ביותר.
בשנת 1931, בחר הרמטכ"ל מקסים וייגאן בבלוך להקים את ה"קבינט הטכני", אשר היה המזכירות ומנגנון ההוצאה לפועל של מדיניות החימוש וההצטיידות של הצבא הצרפתי.
בלוך שירת בתפקיד זה עד שנת 1934. היו אלה שנים מעצבות בבניין הכוח של הצבא הצרפתי.
בשנת 1933, כשמלאו לו 51 שנים, הפך בלוך לגנרל הצעיר ביותר בצבא צרפת.
במסגרת עבודתו בקבינט, הוביל בלוך פיתוח של שני מיזמים חשובים ביותר: טנק "הטנקסומואה" שהיה הטנק המתקדם ביותר בשדה הקרב של 1940. טנק זה היה טוב בהרבה מהטנקים שמולם התמודד.
המיזם הנוסף היה תותח הנ"ט, שהיה הטוב בעולם.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה יכול היה תותח כזה לחדור כל טנק גרמני מטווח רב.
בפיתוח זה הביא בלוך לידי ביטוי את ניסיונו הקרבי ואת כישוריו הטכניים.
בשנת 1934 מונה בלוך לסגן קצין התותחנים הראשי.
בתפקיד זה כתב מחדש את ספר התותחנות.
כשנה לאחר מכן התמנה לסגנו של הרמטכ"ל ולאחר מכן קודם לדרגת גנרל דיוויזיה.
שנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בלוך הועלה לדרגת לוטננט גנרל.
בכל תפקידיו בלוך נחשב לאחד מהאנשים המובילים של שריון צבא צרפת והיה ידוע בעמדתו העקבית שיש לצייד את הצבא בטנקים.
פעולותיו במלחמת העולם השנייה בצבא צרפת
כשהכריזה צרפת מלחמה על גרמניה בספטמבר 1939 השתתף גדודו של בלוך "במתקפת הסאר".
במתקפה זו נכבשו על ידי גדודו של בלוך כשתים עשרה נקודות יישוב בתוך גרמניה ואף הצליחו להגיע לרצועת ההגנה הגרמנית.
בינואר 1940 בלוך התמנה למפקד הגנת הנ"מ של כל צרפת וכיהן בתפקיד זה עד לסיום המערכה על צרפת ביוני 1940 והכניעה לגרמנים.
לאחר הכניעה לגרמנים צרפת נחלקה לשניים: צרפת החופשית שנכבשה, וצרפת של וישי שנכנעה ושיתפה פעולה עם הגרמנים.
באופן רשמי בלוך המשיך בצבא וישי, שהיה נאמן לגרמנים, עד שנת 1942, אך בפועל הוא הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית והיה לאחד מראשיה הצבאיים.
במסגרת עבודתו בתנועה זו הוא חי בחשש מתמיד לחייו כיוון שהיה במעקב צמוד של הגסטפו הגרמני שרדף אחריו וניסה לתופסו.
עקב כך, בלוך היה חותם על ההתכתבויות שלו עם הגנרל שארל דה גול, שהיה ממתנגדיו של היטלר ומנהיגה של צרפת החופשית, בשם "גנרל טנק" (Général char d'assault).