tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למד בבוסטון קולג' ובבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
כשחקן הופיע בין השאר בסרטי הקולנוע "פגוש את ההורים", "גיבורי הדגל", "ממותה", "המופלא החדש", "שנת הכלב", "משחק כפול", "מבט מגן עדן", "2012", "משחק הוגן" ו"פגוש את הפוקרס הקטנים".
כמו כן הופיע בתפקידי מפתח בסדרות הטלוויזיה "בוסטון פאבליק" ובעונה החמישית של "הסמויה".
בנוסף ערך הופעות אורח בסדרות רבות אחרות.
ב-2003 יצא סרטו הראשון כבמאי, "אנשי התחנה", עבורו כתב גם את התסריט.
הסרט זכה בקטגוריית בחירת הקהל לדרמה הטובה ביותר בפסטיבל סאנדנס.
מקארתי זכה בפרס באפט"א לקולנוע עבור התסריט המקורי הטוב ביותר, בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט ראשון, ובפרס ג'ון קסאווטס לסרט שתקציבו קטן מחצי מיליון דולר.
ב-2007 כתב וביים את הסרט "האורח", וזכה על כך בפרס סטלייט לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס אינדפנדנט ספיריט לבמאי הטוב ביותר.
ב-2009 היה שותף לכתיבת התסריט לסרט ההנפשה "למעלה".
ב-2011 ביים וכתב את דרמת הספורט "ווין ווין".
ב-2014 כתב את התסריט לסרט "יד בשווי מיליון דולר" שביים קרייג גילספי.
כתב וביים את הסרט "הסנדלר" שיצא ב-2014.
מקארתי כתב וביים את הסרט "ספוטלייט" שיצא ב-2015 וזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס אינדפנדנט ספיריט.
עבור כתיבת התסריט זכה מקארתי יחד עם שותפו ג'וש סינגר בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, בפרס באפט"א, בפרס סטלייט, בפרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס גילדת התסריטאים לתסריט המקורי הטוב ביותר.
כמו כן זכה בפרס סטלייט ובפרס אינדפנדנט ספיריט לבמאי הטוב ביותר.
בשנת 2020 עלה סרטו "טימי פיילייר: טעויות קורות", אותו כתב וביים ועלה בבכורה ב-7 בפברואר 2020 בשירות דיסני+.
בשנת 2021 יצא סרטו "מים שקטים", דרמת פשע בכיכובם של מאט דיימון ואביגייל ברסלין.
בשנת 2022 דיבב את הבמאי סידני לומט בסדרת התיעודית "ניומן וודוורד: כוכבי הקולנוע האחרונים" (אנ') של HBO Max.
בשנת 2024 שיחק בסרט הדרמה "החבר" (אנ') בתור ד"ר וורן.
תומאס פרנסיס "טום" ניל היה תושב ניו זילנד בעל חיבה לתחום השרדנות, אשר בילה חלק ניכר מחייו באיי קוק.
פרסומו של ניל בציבור הרחב נבע בעיקר מבחירתו להתגורר לבד על אטול סוברוב , אשר ממוקם בין איי קוק הצפוניים למשך 16 שנים.
תומאס פרנסיס ניל נולד בוולינגטון, בירת ניו זילנד, לפרנק פרדריק ניל ושרה ניל (לבית צ'פמן).
בגיל 18 התגייס ניל לצי המלכותי של ניו זילנד, ובמהלך ארבע השנים הבאות שוטט ברחבי איי האוקיינוס השקט על גבי ספינות חיל הים.
בהמשך, ובמטרה ליהנות מחופש פעולה רחב יותר, השתחרר מהשירות הצבאי בגיל 22, ובילה את שש השנים הבאות בשוטטות מאי לאי.
במהלך תקופה זו עסק ניל במגוון של עבודות מזדמנות, לרבות שירות על ספינות סוחר, פינוי שיחים ונטיעת מטעי בננות.
במהלך שנת 1928, לאחר ששב למספר חודשים לניו זילנד, חזר ניל לאוקיינוס השקט והתיישב באי מואוראה , אחד מאיי פולינזיה הצרפתית בסמוך לטהיטי, שם הוא חי עד לשנת 1943. במהלך תקופה זו התפרנס ממגוון עבודות מזדמנות, ונהנה מחיים פרטיים.
בשלב זה, הציעו לו משרת שומר סף בתחום הקמעונאות, שבמסגרתה הופקד על שמירת חנויות קטנות שונות ברחבי האיים בשעה שמנהליהם הקבועים היו בחופשה.
במסגרת תפקידו הוא שימש גם כיועץ עבור הקהילות המקומיות.
במהלך תקופה זו, נפגש ניל לראשונה עם הסופר רוברט דין פריסבי.
בין השניים נקשרו במהרה קשרי ידידות.
ניל הוקסם מסיפוריו של פריסבי אודות החיים על האי סוברוב (Suwarrow), שם התגורר פריסבי בעבר לפרק זמן קצר.
ב-1945 נקרתה בפני ניל ההזדמנות לביקור קצר באי, ובעקבות זאת גמר ניל אומר בדעתו שזה המקום בו הוא מעוניין לחיות בעתיד.
באוקטובר 1952 הזמין ניל מקום על ספינת סוחר שמסלולה הצטלב עם האי סוברוב.
באותה התקופה האי לא היה מיושב מזה שבע שנים, מאז תום מלחמת העולם השנייה.
הספינה הורידה אותו לאי, יחד עם בשני חתולים וציוד בסיסי.
בתקופתו הראשונה על האי, בנה ניל בקתת מגורים ונטע גן, ביית תרנגולות ששרצו באזור, וכן תיקן סירת משוטים שמצא במקום.
לאורך רוב הזמן הוא ניזון מדגים, סרטנים, עופות, ביצים וקוקוס.
עשרה חודשים לאחר שהגיע לסוברוב זכה ניל למבקרים ראשונים: שני זוגות על יאכטה, שהתוודעו לאי ולתושבו היחיד על ידי הקונסול הבריטי בטהיטי.
הלה ביקש מהזוגות לעלות על האי במטרה לבדוק מה שלום ניל.
הם נשארו באי כמה לילות.
המבקרים הציעו לניל תוכנית חדשה: לבנות מחדש מזח שנבנה באי במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר נהרס במהלך הוריקן בשנת 1942. במהלך ששת החודשים הבאים עמל ניל על הבנייה.
לאחר שהשלים את מלאכת הבנייה, הכתה באי סערה גדולה והרסה את המזח.
על פי האוטוביוגרפיה שלו, במאי 1954, נפצע ניל בגבו בשעה שזרק את העוגן מהסירה שלו.
הוא הצליח בקושי לחזור אל הבקתה שלו בצד השני של האי, שם שכב חצי-משותק במשך ארבעה ימים.
כתוצאה מכך עזב ניל את האי לתקופה ממושכת.
שהויותיו השנייה והשלישית על סובורוב
לאחר שהחלים, חזר ניל לסובורוב ושהה שם בין 1960 ל-1963. באותה השנה עזב ניל את האי.
בשנים שלאחר מכן התגוררו באי כמה תושבים לפרקי זמן קצובים.
ניל חזר פעם אחרונה לאי ב-1967, ושהה בו עד 1977, אז חזר למולדתו כיוון שחלה במחלת הסרטן.
כעבור חודשים מספר הלך ניל לעולמו.
טום סטארידג' הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעותיו בסרטים "להיות ג'וליה", "Like Minds", "רדיו רוק" ובסדרת הטלוויזיה "סאנדמן".
הוא היה מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי במחזה על הופעתו בברודוויי במחזה "יתומים".
הוא גילם את דמותו של קרלו מרקס בעיבוד הקולנועי של וולטר סאלס של הרומן "בדרכים" מאת ג'ק קרואק.
סטארידג' נולד בלאמבת' שבלונדון למשפחה בת שלושה ילדים של הבמאי צ'ארלס סטארידג' והשחקנית פיבי ניקולס.
אחותו מטילדה סטארידג' היא גם שחקנית.
הקריירה של סטארידג' החלה בהיותו ילד, ב-1996 הופיע בעיבוד הטלוויזיוני של הספר "מסעי גוליבר" בבימויו של אביו ובהשתתפותה של אמו.
ב-2004 שיחק בסרטים "יריד ההבלים" ו"להיות ג'וליה".
ב-2005 גילם את ויליאם הרברט, רוזן פמברוק השלישי בדרמה הטלוויזיונית "A Waste of Shame" של ה-BBC.
ב-2006 שיחק סטארידג' בתפקיד נייג'ל במותחן הפסיכולוגי "Like Minds" שהופץ גם בשם "Murderous Intent".
הסרט מספר על שני נערים, אלכס (בגילומו של אדי רדמיין) ונייג'ל שהם שותפים לחדר.
אלכס נחרד מהרציחות שקורות מסביב, אבל גם מוקסם מהם.
אלכס מואשם כאשר נייג'ל עצמו נרצח.
סטארידג' לוהק לתפקיד הראשי בטרילוגיית המדע בדיוני "ג'אמפר".
אבל חברות ההפקה ניו רג'נסי ופוקס המאה ה-20 חששו להמר על שחקן אלמוני, והשחקן היידן כריסטנסן לוהק במקומו.
ב-2009 הופיע סטארידג' בתפקיד קארל בקומדיה של ריצ'רד קרטיס "רדיו רוק" לצדם של ביל ניי, ריס איוואנס ופיליפ סימור הופמן.
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בספטמבר 2009 במחזה "Punk Rock", מחזה חדש מאת סיימון סטיבן שהוצג בתיאטרון ליריק האמרסמית'.
דמותו הייתה מבוססת באופן רופף על בני הנוער הרוצחים בבית הספר התיכון קולומביין Eric Harris and Dylan Klebold.
על הופעתו זו היה סאטרידג' מועמד לפרס השחקן החדש המצטיין לשנת 2009 של האיבנינג סטנדרד, וזכה בפרס חוג מבקרי התיאטרון באותה קטגוריה.
ב-2011 שיחק סטארידג' לצדה של רייצ'ל בילסון בקומדיה הרומנטית "מחכים לנצח".
ב-2012 גילם דמות המבוססת באופן רופף על המשורר אלן גינסברג בסרטו של וולטר סאלס עיבוד לרומן "בדרכים" מאת ג'ק קרואק.
באביב 2013 כיכב בברודוויי במחזה "יתומים" בתפקיד פיליפ.
על הופעתו זו היה מועמד לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי במחזה.
בשנת 2015 שיחק בדמותו של בובי בחידוש של וסט אנד למחזה "אמריקן באפלו" פרי עטו של דייוויד מאמט.
במאי 2017 כיכב סטארידג' בהפקה בברודוויי של המחזה "1984" בתפקיד וינסטון סמית'.
בשנת 2022 כיכב סטארידג' בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "סנדמן" בתור חלום / מורפיאוס.
ב-2011 החל סטארידג' לצאת עם השחקנית סיינה מילר.
ביולי 2012 נולדה להם בת מארלו אוטוליין לאינג סטארידג'.
סבו וסבתו של סטארידג' מצד אמו הם השחקנים אנתוני ניקולס ופיית' קנט, וסבא רבא שלו הוא צלם העיתונות הוראס ניקולס.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1996 מסעות גוליבר Gulliver's Travels טום גוליבר מיני-סדרה 2004 A Waste of Shame ויליאם הרברט סרט טלוויזיה 2016 הכתר החלול The Hollow Crown הנרי השישי, מלך אנגליה 2018–2019מתוק ומר Sweetbitter ג'ייק2022 אירמה ופ Irma Vep אימון מיני-סדרה סנדמן The Sandman חלוםתפקיד ראשי
תומאס ג'יימס מייסון הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
מייסון ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ראשי בדמות איכבוד קריין בסדרה "סליפי הולו" של רשת פוקס.
ב-2018 שיחק בתפקיד פיינול במחזה "דרכו של עולם" מאת ויליאם קונגריב שהוצג בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
מייסון נולד וגדל בווקינג שבסארי.
הוא למד במכללה הארטווד האוס המתמחה בדרמה ובמוזיקה.
בין השנים 2001 ו-2004 למד משחק באקדמיית ובר-דאגלס, שם זכה בפרס קרן סר ג'ון גילגוד.
המדריך שלו לדיבור המליץ לו לפנות לכיוון של דרמות תקופתיות.
חבר קרוב שלו בוובר-דאגלס היה השחקן רופרט פרנד.
ב-2001 כשעדיין היה סטודנט הוא השתתף בתוכנית לצעירים של תיאטרון American Conservatory Theater.
מייסון שיחק במחזה אודות המהפכה האמריקאית "Time on Fire" מאת טימותי מייסון, שהלהקה הציג בתיאטרון הלאומי בלונדון ובתיאטרון מג'יק בסן פרנסיסקו.
מייסון גילם דמות של חייל אנגלי שאהובתו (קייטלין טלבוט) מסתירה אותו ומגנה עליו.
מ-2004 עד 2012 שיחק מייסון בקביעות בתיאטרון.
ב-2004 הופיע בתפקיד פרוטנברס בהפקה של טרוור נאן למחזה "המלט" בתיאטרון אולד ויק.
ב-2006 שיחק בתפקיד פרדריק בעיבוד של להקת התיאטרון simple8 של המחזה "ילדי גן העדן" בתיאטרון ארקולה.
עוד ב-2008 כיכב בתפקיד ג'ורג' טסמן במחזה "הדה" בתיאטרון גייט.
ב-2009 גילם את גבריאל במחזה "כשיפסיק לרדת הגשם" מאת אנדרו בובל שהועלה בתיאטרון אלמיידה.
ב-2010 לוהק מייסון למחזה "פוש" מאת המחזאית הבריטית לורה וייד בתיאטרון רויאל קורט וגילם את ג'יימס לייטון-מסטרס, נשיא מועדון Riot Club באוקספורד.
צ'ארלס ספנסר מהדיילי טלגרף נתן לו חמישה כוכבים וכינה את הופעתו "בלתי נשכחת".
ב-2012 שיחק מייסון בהפקה מחודשת של המחזה בתיאטרון הדוכס מיורק בווסט אנד.
ב-2011 הופיע מייסון בתפקיד הנסיך האל במחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני" שהועלו בהתיאטרון המלכותי בבאת'.
בפברואר 2018 דונמאר ורהאוס בלונדון הכריז על הפקה חדשה של המחזה "דרכו של עולם", קומדיה מתקופת הרסטורציה מאת ויליאם קונגריב.
מייסון כתב מונולוגים אחדים לתיאטרון בהם "Wood", "Bounded" ו-"The Life Man of Portland Mews".
בשנים 2005 עד 2008 הופיע מייסון בסרטי קולנוע אחדים בעיקר בתפקידים קטנים.
בין השאר שיחק בסרט "אי התעלומות" של ערוץ הולמרק, בסרט הטלוויזיה "A Waste of Shame" של ה-BBC, ובסרט "ונוס" בכיכובו של פיטר או'טול.
את הסרט ביימו האחים בראונלי, ומייסון תיאר אותו במילים "אגדה בסגנון האחים גרים".
הסרט הוא סיפור אגדה בסגנון קומדיה אפלה אודות שני אחים, בגילומם של מייסון ופרנד שמנסים להרוג את עצמם כל יום באותה שעה.
קירה נייטלי מגלמת את הפיה.
מעצבי האופנה פולטון ווולש הקרינו את הסרט באירוע שלהם.
ב-2012 כיכב מייסון בסרט הבכורה כבמאי של פרנד "סטיב", סרט קצר שבו כיכבו קירה נייטלי וקולין פירת'.
ב-2011 גילם מייסון את קאלום בעיבוד של הרומן "יום אחד" מאת דייוויד ניקולס.
בסרט כיכבו אן האת'וויי וג'ים סטרג'ס, וביימה לון שרפיג.
ב-2012 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "לדוג סלמון בתימן", בבימויו של לאסה הלסטרם, עיבוד לרומן באותו שם מאת פול טורדיי, ובכיכובם של יואן מקגרגור ואמילי בלאנט.
מייסון שיחק בתפקיד קפטן רוברט מיירס, איש הצבא החבר של הארייט, הדמות שגילמה אמילי בלאנט.
ב-2013 הופיע מייסון בשני סרטי קולנוע עצמאיים בריטיים.
האחד הוא "Jadoo" שכתב וביים אמית גופטה, בו הוא משחק בתפקיד מארק.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בחלק שנקרא "Culinary Cinema".
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה בספטמבר 2013, והוצג ביותר מעשרים פסטיבלים.
עוד שיחק מייסון בתפקיד משנה בסרט "Dead Cat", קומדיה רומנטית שכתבו סם ברן וסטפן גאורגיו, ושגם ביימו.
מייסון מופיע בדמות טים שיחד עם ארבעה חברים הוא פוגש את אהובתו מילדות.
ארבעת השחקנים הם גם חברים במציאות.
הסרט "Dead Cat" צולם ב-2009 אבל יצא לאקרנים רק ב-2013. הוא השתתף בפסטיבלים אחדים בהם פסטיבל הסרטים של קיימברידג' בבריטניה; פסטיבל הסרטים רוח אינדי בקולורדו; פסטיבל הסרטים העצמאיים הבריטיים בו זכה בפרס British Lion Award לסרט דל תקציב.
מייסון זכה בפרס ההופעה הטובה ביותר לתפקיד משנה.
ביולי 2013 זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר באינדי פסט (Indie Fest).
ב-2006 שיחק מייסון בתפקיד בן סיקסמית' במיני-סדרה "The Amazing Mrs Pritchard" של ערוץ BBC One.
הסדרה שודרה בערוץ PBS ב-2007 במסגרת תוכניות Masterpiece Theatre.
ב-2007 הופיע מייסון בתפקיד דניאל בפרק הראשון של הסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת".
הסדרה שודרה בארצות הברית ב-2008 בערוץ שואוטיים.
ב-2008 גילם מייסון את מר בינגלי במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" עיבוד חופשי של הרומן "גאווה ודעה קדומה".
במיני-סדרה שכתב גאי אנדרוז, מופיעה צעירה בת זמננו המועברת לעולם של "גאווה ודעה קדומה" הרומן החביב עליה.
בין 2008 ל-2010 השתתף מייסון בשלוש סדרות טלוויזיה בריטיות מצליחות.
ב-2008 הופיע בפרק בעונה ה-11 של הסדרה "פוארו" עיבוד לרומנים מאת אגאתה כריסטי בהשתתפות הבלש הרקול פוארו.
מייסון גילם את דייוויד בייקר, דמות שמתוארת כ"טווס", בפרק "Third Girl".
ב-2009 שיחק מייסון בסדרה הבלשית של ITV "המפקח לואיס", בתפקיד דוריאן קריין, פרופסור צעיר ומחבר רומנים פופולרי, בפרק "Allegory of Love" בעונה השלישית של הסדרה.
ב-2010 הופיע מייסון בתפקיד טים מורטימר בפרק "It Smells of Books" בסדרה "תחבולות חדשות" של ערוץ BBC One.
תפקידו הבא בטלוויזיה היה במיני-סדרה "הג'נטלמן האחרון", עיבוד לסדרת הרומנים "סוף המצעד" מאת פורד מדוקס פורד.
הסדרה בת חמישה החלקים נכתבה בידי טום סטופארד וכיכב בה בנדיקט קמברבאץ'.
הסדרה שודרה לראשונה ב-BBC Two בשנת 2012, וב-HBO ב-2013. מייסון גילם את פוטי פרון, המאהב של סילביה טייטג'נס.
הסדרה הייתה מועמדת לחמישה פרסי אמי וחמישה פרסי באפט"א.
ב-2013 לוהק מייסון לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס "סליפי הולו".
מייסון מגלם את איכבוד קריין חייל במלחמת העצמאות של ארצות הברית שנהרג בקרב ומתעורר במאה ה-21 בסליפי הולו.
הסדרה מבוססת באופן חופשי על "האגדה על סליפי הולו" מאת וושינגטון אירווינג.
יוצרי הסדרה והמפיקים בפועל הם פיליפ איסקוב, אלכס קורצמן ורוברטו אורקי, יוצרי הסדרה "פרינג'", וכותבי הסרט "סטארטרק".
לצדו של מייסון מככבת ניקול בהארי בתפקיד השוטרת אבי מילס.
אורקי וקורצמן אמרו שבתחילה רצו ללהק שחקן אמריקאי לתפקיד, אבל לא מצאו שחקן שיגלם באופן אמין דמות מתקופת המהפכה שנמצא במאה ה-21.
הסדרה חודשה לעונה שנייה שבועיים אחרי שהחלו השידורים.
במרץ 2015 הוזמנה עונה שלישית של הסדרה בת 18 פרקים.
ב-13 במאי 2016 חידשה פוקס את הסדרה לעונה רביעית שעלתה לשידור ב-6 בינואר 2017. במאי 2017 סרבה רשת פוקס לחדש את הסדרה לעונה נוספת.
ביוני 2018 פורסם שמייסון לוהק לפרק פיילוט של הסדרה "Watchmen" של רשת HBO.
תומאס ניקולס "טום" משרי ) הוא כדורסלן עבר רוסי-אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1961–1971. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 12.7 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
באוקטובר 1967 העלתה סן פרנסיסקו ווריורס את גופייתו של משרי, עם המספר "14", לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו למועדון.
משרי נולד בשם טומיסלב משצ'ריאקוב בעיר חרבין שבמנצ'וקוו (כיום סין), להורים אשר ברחו מרוסיה בעת מהפכת אוקטובר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הועברה משפחתו למחנה מעצר ליד טוקיו, יפן, ובסיום המלחמה היגרה לסן פרנסיסקו שבארצות הברית.
לאחר מעברו לארצות הברית שינה משצ'ריאקוב את שמו לטום משרי, בשל "הבהלה האדומה" – החשש שהיה בארצות הברית מפני עליית הקומוניזם, והאשמתם של מהגרים רוסים רבים כמרגלים סובייטים.
בין השנים 1957–1961 למד משרי במכללת סנט מרי בקליפורניה, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 16.6 נקודות ו-13.5 ריבאונדים למשחק.
בעונת 1958/1959 סייע לקבוצה להעפיל לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לראשונה בתולדותיה, ובעונת 1960/1961 זכה בתואר שחקן העונה של מחוז החוף המערבי (WCAC).
בדראפט ה-NBA 1961 נלקח משרי בבחירה השביעית על ידי קבוצת פילדלפיה ווריורס, במדיה שיחק במשך 6 עונות.
במהלך עונתו הראשונה לקח חלק במשחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין, בו קלע בעצמו 16 נקודות.
בעונתו השנייה קלע שיא קריירה של 16.0 נקודות, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה.
בכך הפך משרי לשחקן האולסטאר הראשון שנולד מחוץ לארצות הברית.
לאורך פלייאוף היה הקלעי השני של הווריורס, אחרי צ'מברלין, עם 16.8 נקודות במשחק, וקבוצתו העפילה לגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר הפסידו הווריורס מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 1–4. בעונת העפיל עם הווריורס בשנית לגמר ה-NBA, בו הפסידה מול פילדלפיה 76' בתוצאה 2–4.
בדראפט ההרחבה של שנת 1967 נלקח משרי על ידי סיאטל סופרסוניקס, עבורה שיחק במשך 4 עונות.
בתקופתו בסיאטל העמיד ממוצעים של 12.5 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק, בטרם פרש ממשחק בסיום עונת .
מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 1971 מונה למאמן קבוצת קרוליינה קוגרס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן שלילי 35–49 (41.7%).
בעונות ו- שימש כעוזר מאמן בפורטלנד טרייל בלייזרס, תחת לני וילקינס.
בשנים הבאות השלים תואר באמנות יפה באוניברסיטת איווה, ולמד שירה באוניברסיטת וושינגטון.
לאחר מכן למד הוראה באוניברסיטת נבדה, ועסק בהוראת אנגלית בבית ספר תיכון ברינו, נבדה, עד שנת 2005. מאז שנת 1970 פרסם משרי ארבעה רומנים ושני ספרי שירה פרי עטו.
טום נויאנס הוא דוגמן, צלם ומאמן אישי בלגי.
בשנת 1996 זכה בתואר מר עולם הראשון.
בהיותו בן שמונה אובחנה אצלו דלקת קרום המוח.
ב-1996 זכה בתחרות "מר בלגיה", ובאותה שנה נבחר לייצג את המדינה בתחרות מר עולם הראשונה , שם הוכתר לזוכה במקום הראשון.
הוא הופיע במספר פרסומות, וביניהן לרשת מייסיס.
הוא הופיע בקמפיינים של חברת אופנת הגברים ההולנדית "Gentiluomo" ולחברת השעונים האיטלקית "Anonimo" .
ב-1996 היה שופט בתחרות מיס עולם וב-2003 שפט גם בתחרות מר עולם.
הוא הקים עסק משלו לאימון אישי.
מלינובסקי הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת ניו ג'רזי.
מלינובסקי, איש המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כעוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני דמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה בממשלו של ברק אובמה.
מלינובסקי נבחר לראשונה לבית הנבחרים בבחירות 2018, כאשר ניצח את חבר בית הנבחרים המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית לאונרד לאנס.
מלינובסקי נולד בעיר סלופסק (Słupsk) שבצפון פולין, והתגורר בעיירה ברווינוב שבמזוביה עד שעזב את פולין בגיל שש עם אמו, יואנה, שנישאה לעיתונאי האמריקאי בלייר קלארק .
הוא גדל בפרינסטון שבניו ג'רזי, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון פרינסטון ב-1983, שם כתב בעיתון בית הספר שנקרא "The Tower" ומאוחר יותר אף התמחה במשרד של ביל בראדלי, אז אחד משני נציגיה של ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית.
ב-1987 השלים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי לימודי תואר ראשון במדע המדינה, וב-1991 היה למוסמך בפילוסופיה מקולג' סנט אנתוני של אוניברסיטת אוקספורד הנמצאת באוקספורד שבממלכה המאוחדת, שם למד על בסיס מלגת רודס.
מלינובסקי החל את נתיבתו המקצועית במגזר הממשלתי ב-1988 כעוזר מיוחד של הסנאטור דניאל פטריק מויניהאן ממדינת ניו יורק.
אחרי תום לימודיו באוקספורד, מלינובסקי עבד במכון למדעי האדם שבווינה בירת אוסטריה, ובהמשך היה עוזר מחקר בקרן פורד ב-1993. בשנים 1994–1998 היה מלינובסקי כותב נאומים עבור מזכירי המדינה וורן כריסטופר ומדליין אולברייט וכן היה חבר בצוות תכנון מדיניות במחלקת המדינה של ארצות הברית.
בין השנים 1998–2001, היה מלינובסקי מנהל בכיר במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בבית הלבן, שם פיקח על ניסוח נאומי מדיניות החוץ של הנשיא ביל קלינטון ומאמצי התקשורת האסטרטגיים ברחבי העולם.
מ-2001 ועד 2003 היה מלינובסקי מנהל אזור וושינגטון די.
בתפקיד זה הוא דגל בסיום טכניקות עינויים ותפעול "אתרים שחורים" בהם עשתה שימוש ממשלת ארצות הברית במהלך המלחמה העולמית בטרור.
מלינובסקי פעל למען דמוקרטיזציה במיאנמר ולמען סנקציות כלכליות על ההנהגה הבורמזית.
הוא טען להכרה בזכויות נשים כתנאי מוקדם לכל שיחות שלום עם הטליבאן, ודחף להחלת אזור אסור לטיסה מעל שמי סוריה על רקע מלחמת האזרחים המתמשכת והעקובה מדם המתחוללת בה.
עוזר מזכיר המדינה לענייני דמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה
מלינובסקי החל להיתפש כמועמד אפשרי לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני דמוקרטיה, זכויות אדם ודמוקרטיה, אך רישומו כשדלן פעיל בזמן שהיה בארגון "משמר זכויות האדם" הצריך כתב ויתור מאת נשיא ארצות הברית.
ב-8 ביולי 2013, במהלך תקופת הכהונה השנייה של הנשיא ברק אובמה, הועמד מלינובסקי לתפקיד זה.
הוא העיד בפני ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית ב-24 בספטמבר 2013, אך אישור מינויו נתקל בהתמהמהות בשל משחקי כוחות בין הרפובליקנים לדמוקרטיים בסנאט.
רק כעבור 27 שבועות ו-3 ימים אושר לבסוף מינויו של מלינובסקי.
ב-2 באפריל 2014 אישרה מליאת הסנאט את המינוי ובאותו היום נכנס לתפקידו.
לטענת בעלת הטור ג'ניפר רובין מהעיתון "וושינגטון פוסט", מלינובסקי זכה לשבחים מצד מנהיגים משתי המפלגות במהלך 2014 בגין הגנתו על זכויות האדם ועל פועלו למען מיגור עינויים.
בעת שעבד במחלקת המדינה, מלינובסקי הוביל את המאמצים לסייע למיעוטים דתיים שנרדפו בידי המדינה האסלאמית בעיראק.
הוא גם פיקח על המאמצים להטלת עיצומים על גורמים בקוריאה הצפונית בשל הפרות של זכויות אדם ולהגדיל את זרם המידע הלא מצונזר אל תוך המדינה המסוגרת.
הוא הוביל את פעילות מחלקת המדינה להגן על קהילות הלהט"ב ברחבי העולם ופיקח על מינוי השליח המיוחד הראשון לענייני זכויות הקהילה הגאה.
מלינובסקי תמך במאמצי האומות המאוחדות לחקור פשעי מלחמה אפשריים שבוצעו במהלך מלחמת האזרחים בסרי לנקה.
הוא עבד גם על צמצום מספר הנפגעים האזרחיים כתוצאה מפעילות הכוחות המזוינים של ארצות הברית במזרח התיכון וסייע בהטלת סנקציות על פקידים רוסים בגין הפרות של זכויות אדם.
ביולי 2014 הוכרז מלינובסקי כאישיות בלתי רצויה על ידי ממשלת בחריין לאחר שנפגש עם חברי קבוצת אופוזיציה במהלך ביקור רשמי מתוכנן.
משרד החוץ של בחריין טען כי פגישתו של מלינובסקי התערבה שלא כהלכה בענייני פנים של בחריין אך ציין כי האירוע לא ישפיע על יחסי ארצות הברית-בחריין.
בתגובה, פרסמה מחלקת המדינה של ארצות הברית הודעה המביעה דאגה מצעדיה של הממשלה במנאמה ואילו מזכיר המדינה ג'ון קרי כינה את פעולות בחריין "פסולות" ומנוגדות לפרוטוקול הדיפלומטי.
מלינובסקי שב למדינה בדצמבר אותה השנה עם עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב.
לאחר סיום כהונתו במחלקת המדינה, חבר מלינובסקי לעוזריו של הנשיא לשעבר אובמה בשידול הקונגרס במאמץ למנוע מממשלו של הנשיא דונלד טראמפ להסיר את הסנקציות על רוסיה בעקבות פלישת רוסיה לחצי האי קרים.
מלינובסקי מתח ביקורת על דונלד טראמפ על כך שיש לו "חיבה מגונה" לעריצים בעולם ועל שהנהיג "נטישה מוחלטת של מסורת אמריקאית בת עשרות שנים".
ב-2 באוקטובר 2017 הודיע מלינובסקי על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית לקראת הבחירות אמצע הכהונה ב-2018. הוא החליט להתמודד לקונגרס האמריקאי לאחר היבחרו של דונלד טראמפ לנשיאות בנובמבר 2016, מה שראה כאינדיקציה לכך שאמריקה נמצאת ב"צרה עמוקה".
מלינובסקי נימק את התמודדותו לקונגרס בשל מאמצי ממשל טראמפ
בין הגופים שהביעו בו את תמיכתם נכללים הוועדה הדמוקרטית במחוז האנטרדון והתאגדות העובדים "עובדי התקשורת של אמריקה" (Communications Workers of America).
ב-5 ביוני 2018 ניצח בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית את העובד הסוציאלי פיטר ג'ייקוב ועורך הדין גוטם ג'ויס ברוב של 66.8% מהקולות וזכה בכל המחוות בהם התמודד.
בבחירות הכלליות ניצב בפני לאונרד לאנס, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ונציג המחוז בבית הנבחרים מאז 2009. מלינובסקי מתח ביקורת על לאנס וטען כי הוא עובר ימינה כשהוא חושש מתנועת מסיבת התה ושמאלה כשהוא חושש מהנטיות המתונות של קהל בוחריו.
ב-6 בנובמבר גבר עליו מלינובסקי וקיבל 51.7% מהקולות.
אמנם מלינובסקי ולאנס ניצחו כל אחד בשלושה ממחוזות ניו ג'רזי התחומים בתוך מחוז הקונגרס השביעי, אך לאנס הפסיד למלינובסקי בפער של כ-16,000 קולות.
עם השבעתו לתפקיד בינואר 2019, נהיה מלינובסקי הדמוקרטי הראשון לייצג מחוז קונגרס זה מאז 1981. מלינובסקי היה הראשון מבין חברי המשלחת של ניו ג'רזי לקונגרס לקרוא לפתיחת הליך הדחה נגד הנשיא טראמפ.
באותה תקופה הוא היה הדמוקרטי היחיד שייצג מחוז מתנדנד שתמך במשפט הדחה נגד הנשיא.
בבחירות 2022 ניצב בפני מועמד המפלגה הרפובליקנית תומאס קין ג'וניור, לו הפסיד ביום הבחירות.
כהונתו של מלינובסקי בקונגרס תמה בראשית ינואר 2023.
תומאס אדוארד "טום" ניסאלקי היה מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן באופן פעיל בין השנים 1957–1995. שימש כמאמן הראשי של קבוצות דאלאס צ'אפרס/סן אנטוניו ספרס, סיאטל סופרסוניקס, יוטה סטארס, יוסטון רוקטס, יוטה ג'אז וקליבלנד קאבלירס מליגות ה-ABA וה-NBA.
בשנת 1957, בסיום לימודיו האקדמיים באוניברסיטת המדינה של פלורידה, החל ניסאלקי לאמן קבוצת כדורסל תיכונים בעיר ביוור דאם שבוויסקונסין.
בעונת 1962/1963 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ויסקונסין, ובין השנים 1963–1968 החזיק בתפקיד דומה בקבוצת אוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס, לואיזיאנה.
בשנת 1968 מונה לעוזרו של מאמן מילווקי באקס, לארי קוסטלו, לקראת עונת הבכורה של המועדון.
בעונת זכו הבאקס באליפות ה-NBA, בהובלתם של כרים עבדול-ג'באר, אוסקר רוברטסון ובוב דאנדרידג'.
לקראת עונת 1971/1972 מונה למאמן הראשי של דאלאס צ'אפרלס מליגת ה-ABA.
באותה עונה רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות 42–42, והודחה מהפלייאוף בסיבוב הראשון.
בקיץ 1972 החליף את לני וילקינס כמאמן הראשי של סיאטל סופרסוניקס מה-NBA, אולם כבר לאחר 45 משחקים פוטר מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו באקי באקוולטר.
בין אוקטובר 1973 לדצמבר 1974 אימן את סן אנטוניו ספרס (לשעבר "דאלאס צ'אפרלס") ב-ABA.
בתקופתו בקבוצה רשמו הספרס מאזן חיובי 63–49.
בשנת 1974 מונה למאמן יוטה סטארס מה-ABA.
בנובמבר 1975, לאחר 16 משחקים בעונת 1975/1976, התפרקה הקבוצה בשל קשיים כלכליים.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של יוסטון רוקטס מה-NBA.
באותה עונה השיגה יוסטון את המאזן השני בטיבו באזור המזרחי (49–33), והעפילה לגמר המזרח בפלייאוף, לראשונה בתולדותיה.
בסיום העונה זכה ניסאלקי בפרס מאמן השנה ב-NBA.
בשתי העונות הבאות המשיכו לבלוט בקבוצה השחקנים מוזס מלון רודי טומג'נוביץ' וקלווין מרפי – שלושתם חברי היכל התהילה של הכדורסל – אולם הרוקטס אכזבו ורשמו מאזן כולל של 75 ניצחונות ו-89 הפסדים.
בקיץ 1979 החליף ניסאלקי את אלג'ין ביילור כמאמן הראשי של יוטה ג'אז.
בשתיים וחצי עונותיו בתפקיד העמידו הג'אז מאזן של 60 ניצחונות ו-124 הפסדים, בטרם פוטר והוחלף על ידי פרנק ליידן.
לאורך התקופה בלט ביוטה שחקן האולסטאר אדריאן דאנטלי.
בעונות ו- אימן את קבוצת קליבלנד קאבלירס, אשר רשמה תחתיו מאזן שלילי 51–113. היה זה תפקידו האחרון של ניסאלקי כמאמן ראשי ב-ABA או ב-NBA; את קריירת האימון בשתי הליגות סיים עם מאזן כולל של 371 ניצחונות ו-508 הפסדים (42.2%).
בעונת 1986/1987 עבר ניסאלקי לאמן את קבוצת "ג'קסונוויל ג'טס" מליגת ה-CBA.
בעונת שימש כעוזר מאמן בשארלוט הורנטס, תחת ג'ין ליטלס, ובעונת היה עוזרם של דן איסל, ג'ין ליטלס וברני ביקרסטאף בדנוור נאגטס.
ב-22 באוגוסט 2019 נפטר ניסאלקי בביתו שבסולט לייק סיטי, יוטה, בגיל 87.
טום מרסייה (נולד ב-30 בנובמבר 1993) הוא שחקן קולנוע ישראלי, מוכר בעיקר בשל תפקידו בסרט הקולנוע "מילים נרדפות".
מרסייה נולד ב-30 בנובמבר 1993 בתל אביב, בנם של היהלומנית והדוגמנית רונית זילברשטיין ומישל מרסייה, מעצב שיער ויזם.
בוגר מגמת תיאטרון של תיכון חדש הרצליה ולימודי משחק בבסטודיו למשחק יורם לוינשטיין שבעירו.
במסגרת לימודיו שיחק במחזות "פדרה מאוהבת" ו"אגדות מיערות וינה".
הופעת הבכורה הקולנועית שלו הייתה בשנת 2019 עם התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "מילים נרדפות".
בבימויו של הבמאי הישראלי נדב לפיד, שגילה אותו כתלמיד תיאטרון.
בסרטו החצי-אוטוביוגרפי של לפיד הוא מגלם את יואב, צעיר ישראלי שהגיע זה עתה לפריז עם ציפיות גבוהות והוא מנסה להיפטר מהלאומיות שלו בהקדם האפשרי.
יואב זונח לחלוטין את העברית, את ההיסטוריה של מולדתו ומנתק כל קשר עם משפחתו בישראל.
בדומה לדמותו הקולנועית, מרסייה לימד את עצמו צרפתית, עבר לפריז וניתק כל קשר עם ישראל לקראת צילומי הסרט.
הופעתו בסרט זה זיכתה אותו במועמדות לפרס אופיר בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר ולפרס לומייר בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר.
בשנת 2020 מרסייה הופיע בסדרת הטלוויזיה "" של HBO בתפקיד ג'ונתן.
בשנת 2023 שיחק לצד רומן דוריס בסרט ההרפתקאות הצרפתי "ממלכת החיות" (אנ') שביים תומא קאייה (אנ').
מרסייה גדל בהרצליה והוא מתגורר בפריז מאז 2018.
+שנהסרטתפקידהערוות2019מילים נרדפותיואב2022My Nightאלכס2023החיה שבג'ונגל (אנ') ג'ון מרצ'רממלכת החיות (אנ') פיקסTBADarkest Miriamג'נקו
+שנהסדרהתפקידהערות2020אנחנו מי שאנחנו (אנ') ג'ונתן קריצ'בסקי6 פרקים2021La Cordeג'וזף3 פרקים
קפטן סר תומאס מור , שנודע בכינויו קפטן טום , היה קצין בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהתפרסם בבריטניה לקראת יום הולדתו ה-100, בעקבות מבצע גיוס כספים שערך לטובת שירות הבריאות הלאומי הבריטי (ה-NHS) במהלך מגפת הקורונה.
המבצע זכה להצלחה יוצאת דופן, עם תרומות של יותר מ-30 מיליון לירות שטרלינג, והפך את מור לדמות פופולרית ואהודה בבריטניה.
תומאס מור נולד בעיירה קיילי שביורקשייר, אנגליה.
במאי 1940 התגייס לצבא הבריטי.
בין השאר שירת במהלך מלחמת העולם השנייה בהודו ובבורמה.
הוא השתחרר לאחר המלחמה ב-1946 בדרגת קפטן (דרגת קצונה בצבא הבריטי המקבילה בערך לסרן).
במהלך חייו היה בין השאר מנהל מפעל בטון, ועסק במרוצי אופנועים כתחביב.
ב-6 באפריל 2020, במהלך מגפת הקורונה, החל מור במבצע גיוס כספים למען ה-NHS Charities Together, קבוצת עמותות התומכות בעובדי ומתנדבי ה-NHS ובחולים.
מור הציב לעצמו מטרה ללכת 100 פעמים לאורך הגינה שלו (שאורכה כ-25 מטר) בסיוע ההליכון שלו במסגרת המבצע.
המטרה המקורית הייתה לגייס סכום של 1000 לירות שטרלינג, אך היעד הועלה מספר פעמים לאחר שהמבצע זכה לתשומת לב בתקשורת הבריטית, ובמיוחד לאחר שמור הופיע בתוכנית הרדיו של מייקל בול ב-12 באפריל.
מור השלים את הליכת הגינה לאורכה בפעם ה-100 ב-16 באפריל, כשמשמר כבוד של הגדוד הראשון של רגימנט יורקשייר המלכותי צופה בו ממרחק בטוח.
עד יום הולדתו ה-100 ב-30 באפריל גייס מור מעל 30 מיליון לירות שטרלינג למען ה-NHS, מיותר מ-1.5 מיליון תורמים.
ב-16 באפריל, לציון השלמת ההליכה 100 פעמים לאורך הגינה, מייקל בול שר בשידור חי ב-BBC את השיר You'll Never Walk Alone לכבודו של מור.
השיר נערך לסינגל בהשתתפות מייקל בול, מור עצמו, ומקהלת "NHS Voices of Care", ויצא כעבור יום על ידי חברת התקליטים דקה, כשכל הכנסותיו מוקדשים ל-NHS.
ב-24 באפריל השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
מור הוא האדם המבוגר ביותר ששיר שלו הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
מור הפך בעקבות מבצע ההתרמה לדמות אהודה בבריטניה.
לקראת יום הולדתו ה-100 קיבל מוריותר מ-150,000 כרטיסי ברכה מאזרחים בריטים, כולל ברכת אישית מהמלכה אליזבת השנייה.
בין עיטורי הכבוד שקיבל, ב-20 במאי זכה לתואר אבירות (Knight Bachelor).
התואר הוענק למור בטקס מיוחד ובאופן אישי על ידי המלכה ב-17 ביולי בחצר של טירת וינדזור.
מור נפטר בבית-חולים בבדפורד (Bedford) ב-2 בפברואר 2021, לאחר שחלה בקורונה.
טום מקאבוי הוא שחקן פוקר אמריקאי, זוכה הטורניר המרכזי של אליפות העולם בפוקר ב-1983. בשנת 2013 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
מקאבוי נולד וגדל במישיגן שבארצות הברית.
עבד כרואה חשבון עד שהחל לשחק פוקר בצורה מקצוענית ב-1978. בראיון מ-2004 אמר שהחל לשחק פוקר בגיל 5 עם סבתא שלו, ובבית הספר היסודי היה משחק עם ילדים אחרים על כסף.
מקאבוי מתנגד נחרץ של עישון והוא הגורם המרכזי לכך שאסור לעשן סביב שולחנות הפוקר באליפות העולם בפוקר.
במהלך השנים היה שותף לכתיבתם של 14 ספרי פוקר, חלקם במשותף עם שחקני פוקר מוכרים אחרים.
ב-1983 זכה מקאבוי בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו בטורניר לימיט טקסס הולדם, בו הרוויח כ-117 אלף דולר.
בהמשך הסדרה באותה השנה זכה באירוע המרכזי וב-540 אלף דולר.
ב-1986 זכה בצמיד השלישי שלו ובכ-52 אלף דולר בטורניר ראז.
ב-1992 זכה בצמיד הרביעי שלו ובכ-79 אלף דולר בטורניר לימיט אומהה.
ב-2013 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
נכון לנובמבר 2021 זכה מקאבוי בסך של כ-3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.4 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
תומאס אנטוניוס "טום" מידנדורפ (בהולנדית: Thomas Antonius Middendorp; נולד ב-6 בספטמבר 1960) הוא גנרל הולנדי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא הולנד בין השנים 2012–2017.
טום מידנדורפ נולד ברדן במזרח הולנד ב-6 בספטמבר 1960. בשנת 1979 הוא התגייס לצבא הולנד ועבר קורס קצינים בברדה.
לאחר סיום הקורס והכשרה מקצועית הוא הוצב בחיל הנדסה.
לאחר מספר תפקידים, מידנדורפ חזר ללימודים באקדמיה צבאית ובשנת 1996 נשלח להשתלמות בארצות הברית.
לאחר חזרה להולנד, מידנדורפ חזר לשרת במטה.
בשנת 1999 הוא מונה למפקד של יחידה בחיל הנדסה ועם יחידתו השתתף במשימות בבוסניה והרצגובינה, מקדוניה הצפונית ועיראק.
בשנת 2001 מונה מידנדורפ לקולונל ועבר למשרד ההגנה של הולנד.
בשנת 2006 הוא שירת באפגניסטן כיועץ של כוחות נאט"ו באזור.
בשנת 2009 הוא חזר לאפגניסטן ומונה למפקד כוח הולנדי במדינה שכלל כ-1,200–1,400 חיילים.
בשנת 2009 חזר להולנד ושירת במטה הכללי.
בשנת 2011 הוכרז שמידנדורפ יהיה ראש הצבא במקום פטר ואן אום, ובעקבות זאת הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל.
ב-3 באוקטובר 2017 התפטר מידנדורפ בעקבות תאונת אימונים שהתרחשה בכוח הולנדי שהיה מוצב במאלי ובה נהרגו שני חיילים.
תומאס לוסון מק'קול היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-30 בשנים 1967–1975. הוא נולד במסצ'וסטס, גדל בה ובמרכז אורגון, ולמד באוניברסיטת אורגון.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד כעיתונאי, כולל בעיתון The Oregonian בפורטלנד במהלך מלחמת העולם השנייה.
בהמשך עבד מק'קול ברדיו ובטלוויזיה כמגיש חדשות וכפרשן פוליטי.
ב-1954 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, ונוצח בבחירות הכלליות על ידי אידית גרין.
כאשר עבד עבור תחנת הטלוויזיה KGW, הוא הפיק סרט תיעודי על בעיות איכות הסביבה באורגון, שסייע להאיץ את ניקוי הסביבה של האוויר ושל נהר וילאמט.
ב-1964 הוא ניצח בבחירות הראשונות שלו למשרת פוליטית, כאשר נבחר כמזכיר המדינה של אורגון, תפקיד בו הוא כיהן שנתיים, שלאחריהן הוא כיהן שתי תקופות כהונה כמושל אורגון, תפקיד בו הוא שם דגש בין השאר על פעילות למען איכות הסביבה, חוק מיחזור הבקבוקים, והבעלות הציבורית על החופים.
פארק גדת המים בפורטלנד הוא אחד מהמקומות שקרויים על שמו.
טום מק'קול נולד בסיצ'ואיט שבמסצ'וסטס.
סביו היו איש העסקים הבוסטוני תומאס לוסון, ומושל מסצ'וסטס וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, סמואל מק'קול.
כילד הוא חילק את זמנו בין אחוזתו של סבו תומאס לוסון במסצ'וסטס, שנקראה דרימוולד, לבין חוותו של אביו שליד פרינוויל, אורגון, שנקראה וסטרנוולד.
עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון שברדמונד, אורגון, החל מק'קול ללמוד באוניברסיטת אורגון.
בשל הקשיים הפיננסיים שמשפחתו נקלעה אליהם, הוא נאלץ להפסיק את לימודיו לתקופה ממושכת ורק לאחר חמש שנות לימודים הוא סיים תואר בעיתונאות.
לאחר סיום לימודיו ב-1936 עבד מק'קול כעיתונאי מחליף לעונת הקיץ בעיתון Bend Bulletin.
לאחר מכן הוא עבר בפברואר 1937 צפון-מזרחה לאזור צפון-מרכז איידהו, לעיירה מוסקו, שם הוא כתב עבור העיתון News-Review, ולאחר מיזוג, עבור העיתון Daily Idahonian.
במרץ 1942, לאחר חמש שנים במוסקו, הוא עזב.
שנה קודם לכן אירעה אנדרלמוסיה בנבחרות הספורט של אוניברסיטת איידהו, כאשר פוטרו המאמנים הראשיים של נבחרת הפוטבול והכדורסל של המוסד, ומק'קול כעיתונאי מתח ביקורת על הנעשה שם.
מק'קול והממונה עליו הגיעו להסכמה שהוא צריך להתקדם לקריירה בכיוון אחר.
הוא שב לאורגון כדי לחפש עבודה בפורטלנד, שכלכלתה החלה לשגשג על רקע מלחמת העולם השנייה.
בקשתו להתגייס לשירות צבאי נדחתה בשל בעיות בברכיו ובשל בקע חוזר ונשנה, ועיתונאים, שאז נמנו עליהם בעיקר גברים, חסרו אז מאוד.
עד מהרה הוצעה לו עבודה בעיתון "האורגוניאן" , בשכר שהיה גבוה פי שלושה כמעט מזה שהוא הרוויח באיידהו.
בהמשך השהה מק'קול את הקריירה שלו כדי להתגייס בכל זאת, ושירת בצי ארצות הברית ככתב צבאי על סיפון הסיירת הקלה "סנט לואיס" בזירה הפסיפית.
בעת שעבד על ידיעה עיתונאית, פנה אליו בכיר בתחנת הרדיו KGW, שהייתה בבעלות האורגוניאן, וביקש ממנו לקרוא הודעה בשידור.
הנהלת התחנה התרשמה מקולו הייחודי והציעה לו משרה כקריין חדשות.
מק'קול עבד ב-KGW עד 1949, ואז הוא היה לעוזר מנהלי למושל אורגון דאגלס מקיי.
ב-1952 שב מק'קול לתחנת הרדיו, שם הוא שימש כקריין חדשות וכפרשן פוליטי עד 1955, עת הוא עבר מתחנת הרדיו לתחנת הטלוויזיה KPTV.
בתחנת KPTV שימש מק'קול כמגיש חדשות וכפרשן.
התחנה הייתה תחנת הטלוויזיה הראשונה של אורגון והוקמה כשנה וחצי קודם לכן.
בנובמבר 1956 הוא הלך בעקבות עמיתו, איוון סמית', ופרש מהתחנה על רקע עימות עם הנהלתה על הצבתו של מוצר של נותן חסות באולפן החדשות.
חודש לאחר מכן עלתה לאוויר תחנת הטלוויזיה של KGW, ומק'קול וסמית' היו חלק מצוות החדשות הקבוע שלה שנשאר בה שבע שנים, עד שב-1964 עזב מק'קול את התחנה כדי להתמודד על תפקיד מזכיר המדינה של אורגון.
מק'קול הוביל מאמצים לסיוע למהגרי עבודה.
בספטמבר 1958 הוא הוביל פגישה שהתקיימה בפורטלנד כיושב ראש ועדת ההיגוי של הוועדה למהגרי עבודה של אורגון.
מהלך זה הוביל בסופו של דבר לחקיקה לזכויות מהגרי העבודה פורצת הדרך שעברה בבית המחוקקים המדינתי ב-1959.
בנובמבר 1962 הפיק והגיש מק'קול סרט תעודי שאפתני של תחנת KGW שתיאר באופן גרפי את המצב הרעוע של נהר וילאמט ושל איכות האוויר בכל רחבי אורגון.
התוכנית, שזכתה בפרסים, "הזיהום בגן העדן" (Pollution in Paradise), סייעה למשוך את תשומת לב הציבור לבעיה.
התחנה שידרה את התוכנית שוב בינואר 1963, ערב פתיחת מושב בית המחוקקים, ומושב זה דרבן כמה מהניסיונות המוקדמים של אורגון להאבק בבעיית הזיהום.
מק'קול גם הנחה תוכנית בתחנת הטלוויזיה בשם "נקודת מבט" (Viewpoint), שעסקה בענייני השעה בפוליטיקה.
ב-1975, לאחר תום כהונתו כמושל, הופיע מק'קול בהופעת קמע בסרט קן הקוקייה כמגיש מהדורת חדשות לילית, בהתבסס על ניסיונו ב-KGW.
ניסיון ההתמודדות הראשון של מק'קול על משרה ציבורית היה כאשר ב-1954 הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית במחוז הבחירה השלישי של אורגון לקונגרס לאחר שניצח את חבר הקונגרס שכיהן עד אז שמונה תקופות, הומר ד.
בבחירות הכלליות הוא נוצח על ידי אדית גרין, שהחזיקה במושב זה במשך עשר תקופות הכהונה הבאות.
ב-1958, כאשר נבחר מארק הטפילד כמושל אורגון, התפנתה משרת מזכיר המדינה של אורגון.
באוטוביוגרפיה שלו, כתב מק'קול שהוא היה סבור שהטפילד הבטיח למנותו למשרה, אך הטפילד בחר בהאוול אפלינג הבן.
כאשר ב-1964 בחר אפלינג שלא להתמודד על כהונה נוספת, נבחר מק'קול במקומו.
ב-1966 התמודד מק'קול על משרת מושל אורגון, וניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית, גזבר המדינה, רוברט סטראוב.
ב-1970 התמודד מק'קול על תקופת כהונה שנייה, גם הפעם מול סטראוב, וניצח אותו.
שמונה שנות כהונתו של מק'קול כמושל בלטו בשל הישגים רבים בתחום הסביבה, כולל חקיקת חוק מיחזור הבקבוקים הראשון של המדינה, ניקוי נהר וילאמט, והעברת החוק לשימור מורשתו של המושל לשעבר אוסוולד וסט לבעלות ציבורית של חופי המדינה, והמערכת המדינתית הראשונה לתכנון שימושי הקרקע, שעל פיה הוגבלו גבולות התפשטות הערים.
הישגים אלו תרמו רבות ליצירת מורשתו של מק'קול באורגון.
בינואר 1971 זכה מק'קול לתשומת לב לאומית בשל ההערה שהעיר בראיון שנתן לטרי דרינקווטר בחדשות CBS, שבו הוא אמר:
ב-1970 ניצב מק'קול מול אתגר של מהומות אפשריות בפורטלנד.
במאי אותה שנה, הסתיים סוף שבוע ארוך של מחאות סטודנטים באוניברסיטת המדינה של פורטלנד על הטבח בקנט סטייט בהאשמות על אלימות משטרתית מופרזת.
הלגיון האמריקאי תכנן ועידה בפורטלנד מאוחר יותר באותו קיץ.
קבוצות אנטי-מלחמתיות מקומיות ארגנו סדרת הפגנות באותו זמן שנקראה "הג'מבורי של צבא העם" והן ציפו שישתתפו בהם כ-50,000 מפגינים.
לאחר ניסיונות לשכנע את מארגני ההפגנות לא לקיימן או לקיימן במועד אחר, החליט מק'קול לקיים פסטיבל רוק בפארק המדינתי מילו מקייבר שליד העיר אסטייקדה, שנקרא "וורטקס 1: פסטיבל חיים מתכלה ביולוגית" (Vortex I: A Biodegradable Festival of Life), כחיקוי לפסטיבל וודסטוק שנערך שנה קודם לכן.
"אני חושב שהרגע ביצעתי התאבדות פוליטית", דווח שמק'קול העיר מיד לאחר אישור האירוע.
וורטקס 1 היה עד אז פסטיבל הרוק הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית במימון המדינה.
הפסטיבל, שכונה על ידי תושבי אורגון "מסיבת הסירים של המושל", נחל הצלחה, והשתתפו בו בין 50,000 ל-100,000 איש.
להקות רבות השתתפו בו והתקשורת הודיעה שקרלוס סנטנה, ג'פרסון איירפליין וגרייטפול דד היו בדרכם למקום, אך בסופו של דבר הם לא הופיעו בפסטיבל.
החשש להתנגשויות אלימות בין הקבוצות האנטי-מלחמתית והשמרנים של הלגיון האמריקאי, הופג, והעיר פורטלנד עברה את הקיץ ללא אירועים מיוחדים.
בנובמבר אותה שנה נבחר מק'קול לכהונה שנייה לאחר שזכה ב-56 אחוזים מהקולות.
מסע דיג שערך מק'קול לאורך נהר סנייק הוביל לשינוי בחוקת אורגון.
על פי חוקת המדינה, נשיא הסנאט המדינתי שימש כמושל בפועל כאשר המושל נמצא מחוץ לגבולות המדינה.
ביולי 1971 יצא מק'קול למסע דיג בחלקים של נהר סנייק שמהווים את הגבול בין אורגון לבין איידהו.
כאשר חנו מק'קול ושותפיו למסע לחניית לילה על גדת הנהר בצד של איידהו, הפך נשיא הסנאט, ג'ונס ברנס, איש המפלגה הדמוקרטית, למושל בפועל.
השליטה על הרשות המבצעת של המדינה השתנתה שמונה פעמים במהלך מסע זה.
האירוע הוביל לאישור ב-1972 במשאל עם של השבה על כנו של סדר הירושה שהיה נהוג עד 1920, על פיו מזכיר המדינה משמש כמושל כאשר המושל נמצא מחוץ לגבולות המדינה, נפטר או מתפטר.
אף על פי שהפופולריות של מק'קול הייתה בשיאה, הוא נמנע על פי חוקת אורגון מלהתמודד על תקופת כהונת שלישית רצופה ב-1974. בבחירות המקדימות שנערכו באותה שנה, ניצח חבר הסנאט המדינתי ויקטור אטיה, אך בבחירות הכלליות הוא נוצח על ידי סטראוב.
לאחר סיום כהונתו כמושל שב מק'קול לעיסוקו בעיתונאות.
הוא כתב טור קבוע ושימש כפרשן בתחנת הטלוויזיה KATU בפורטלנד.
ב-1978 ביקש מק'קול להתמודד שוב על משרת המושל.
הוא הוביל בסקרים, אך אטיה היה צמוד אליו במקום השני.
בסופו של דבר ניצח אטיה את מק'קול בבחירות המקדימות, ובהמשך ניצח בבחירות הכלליות את סטראוב.
לאחר ניסיונו האחרון של מק'קול להיבחר למשרת המושל, התגבשה קבוצת יוזמה לביטול מורשתו הממושכת ביותר, מערכת תכנון שימושי הקרקעות של המדינה, שכללה הצבת גבולות להתפשטות הערים.
במשאל העם של 1982 עלה הנושא לשאלת הבוחרים, ומק'קול נשבע ללחום נגדו עד כלות.
באותה תקופה הוא כבר היה בערוב ימיו וגסס ממחלת הסרטן, ואת חודשי חייו האחרונים הוא הקדיש לפעולות שתכליתן היה לוודא שסעיף זה במשאל העם לא יעבור.
במהלך מאבקו זה אמר מק'קול, "כולכם יודעים שאני חולה סופני במחלת הסרטן - ויש לי הרבה ממנו.
אך מה שאתם כנראה לא יודעים הוא שלחץ נפשי מזרז את התפשטותו.
לחץ נפשי עלול גם לגרום לו.
ועדיין הלחץ הנפשי הוא האנרגיה שמניעה את הפעלתן.
פעלתן זה אוהב את אורגון יותר משהוא אוהב את חייו.
אני יודע שהם לא יימשכו עוד זמן רב.
אך אם המורשת שעזרנו להנחיל לאורגון ושגרמה לה לנצוץ למרחקים - אם היא תעלם, אני סבור שלא ארצה לחיות יותר באורגון".
בבחירות של 1982 לא עבר משאל העם בנוגע לביטול מערכת תכנון שימושי הקרקעות.
חודש לאחר מכן אושפז מק'קול בבית החולים השומרוני הטוב בפורטלנד.
הוא התבטא פעם בנוגע למוות, "אתה סופני מרגע שבאת לעולם.
אתה עומד ללכת מהרגע שהגעת הנה.
ועדיין זה בלתי מתקבל על הדעת כאשר לוח השנה מרמז שהתקווה אבדה.
הייאוש מכה בך כאשר הבלתי נמנע מתקרב והולך".
טום מק'קול נפטר כתוצאה מסרטן הערמונית בגיל 69, בבית החולים השומרוני הטוב בפורטלנד ב-8 בינואר 1983. הוא נטמן בבית הקברות ברדמונד.
עוד ב-1968 הקים מק'קול את כוח המשימה של דרך הנמל בפורטלנד, כדי שיגיש הצעות להחלפת הכביש שלאורך גדת נהר וילאמט בשטח פתוח לטובת הציבור.
הפארק שמשתרע על שטח של 37 אקרים (150,000 מ"ר) הוקם ב-1974 לאורך גדת הנהר העוברת במרכז העיר פורטלנד.
ב-1984 נקרא הפארק על שמו של מק'קול.
"פורום טום מק'קול", שמחבר שני נואמים בולטים בעלי דעות פוליטיות מנוגדות, מתקיים מדי שנה באוניברסיטת פסיפיק.
שמורת טבע במחוז ואסקו שבאורגון נקראה על שמו של מק'קול.
בין בתי הספר באורגון שנקראו על שמו כלולים בית ספר יסודי בפורסט גרוב ובית ספר יסודי ברדמונד.
ב-1998 הוכנס מק'קול להיכל ההישגים של בית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת אורגון.
ב-2008 הוסר הלוט מעל פסל ארד בדמותו של מק'קול במהלך דיג, שהוצב בפארק גדת הנהר בסיילם.
ב-2015 חתמה מושלת אורגון קייט בראון, על חוק "שקובע את ה-22 במרץ כל שנה כ'יום טום מק'קול' כדי להנציח את המושל מק'קול וכדי לעודד את בתי הספר לחנך את הילדים על מורשתו של המושל מק'קול".
מק'קול היה נשוי לאודרי אוון מספוקיין, אותה הכיר בעת שעבד במוסקו.
השניים נישאו ב-1939 ונולדו להם שני בנים.
טום ליפינסקי הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בתפקידו כטרבור בסדרת הטלוויזיה "Suits".
טום ליפינסקי נולד וגדל בקונקורד , מסצ'וסטס, ארצות הברית.
הוא עבד כמורה מחליף לספורט לתלמידי גן וגם וכמאמן כדורגל לגיל הרך הרך בשנה האחרונה שלו בקולג'.
לאחר שעבד בעבודות מזדמנות, ליפנסקי קיבל תפקיד בסרטו של דארן ארונופסקי, "המתאבק" ב-2008, אך הסצנה שלו ירדה בעריכה.
את הופעת הבכורה שלו, הוא עשה בשנת 2010, בסדרת טלוויזיה, "חוק וסדר".
בשנים 2011 ו-2012, הוא לוהק לתפקידים קצרי מועד בסדרות הטלוויזיה "מילדרד פירס", "Gifted Man", "שוטרים בדם" ו"פאן אם".
בשנת 2011 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "Suits".
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרה, "Deception", שזכתה להערכה רבה על ידי הקהל.
באותה שנה שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "המעקב", לפני שקיבל את התפקיד הראשי שלו בסרט, "יום הפועלים", שם שיחק את התפקיד של פרנק הצעיר, אסיר נמלט מבוקש על ידי המשטרה.
בשנת 2014, הוא לוהק לתפקיד פיליפ שוואלטר בסדרת הדרמה בטלוויזיה, "הניק" ובשנה לאחר מכן הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה, "Be Here Nowish" ובדרמה הקומית המועמדת לפרס האוסקר, "נעורים".
בשנת 2016, הוא לוהק לסרט המותחן "Mercy" ושיחק בתפקיד חוזר בסדרות טלוויזיה, "מיידוף" ו"שטח מת".
באותה שנה התארח בסדרת הטלוויזיה "בול" ובשנה לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה "כתום זה השחור החדש".
בשנת 2018 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "מיליארדרים".
באותה שנה החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "ספר לי סיפור" לצד פול וסלי.
בשנת 2019 התארח בכמה סדרות טלוויזיה בהן "הרשימה השחורה", "FBI", "גברת מייזל המופלאה" ו"אינסטינקט".
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד חוזר בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רכבת הקרח" מבית "TNT".
בשנת 2025 ביצע הופעת אורח בסדרה הקומית של נטפליקס, "צמיגים" (אנ') בתור ברוק מייג'ור.
ביולי 2012 נישא ליפינסקי לשאנון גילן.
תומאס מילר מקלינטוק השני הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת קליפורניה, מאז 2009. בשנים 2009–2023 ייצג את מחוז הקונגרס הרביעי.
הוא מייצג אזור המשתרע מפרוורי עיר הבירה סקרמנטו עד לפאתי פרזנו, ובתוכו שוכן הפארק הלאומי יוסמיטי.
טרם היבחרו לקונגרס כיהן מקלינטוק, חבר המפלגה הרפובליקנית, בבית המחוקקים של קליפורניה, תחילה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט.
מקלינטוק נולד בווייט פליינס שבמדינת ניו יורק, ובשנת 1978 השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בגיל 23 נבחר ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז ונטורה, ומילא תפקיד זה עד 1981. הוא היה ראש הסגל של חבר הסנאט של קליפורניה אד דייוויס בין השנים 1980–1982. מ-1992 עד 1994 כיהן כמנהל "המרכז למשלם המיסים בקליפורניה." בשנים 1995–1996 ניהל את קבוצת החשיבה השמרנית "מכון קליירמונט".
בבחירות 1982, כשהיה בן 26, התמודד מקלינטוק על ייצוג מחוז הבחירה ה-36 באספה המדינתית של קליפורניה.
הוא ניצח את הארייט קוסמו, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, עם 56% מקולות הבוחרים.
לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס בקליפורניה בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1990, פרש מקלינטוק מהאספה המדינתית כדי להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-24 של קליפורניה מול אנתוני ביילנסון .
הוא זכה בפריימריז הרפובליקני, בו התמודדו תשעה מועמדים, עם 34% מהקולות, אך הפסיד בבחירות הכלליות לביילנסון.
בבחירות הבאות ב-1994 התמודד על תפקיד מבקר המדינה של קליפורניה לאחר שגריי דייוויס פרש מהתפקיד.
על אף שנבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות המקדימות, הוא הפסיד בבחירות הכלליות למועמד הדמוקרטי.
בשנת 1996, כעבור שתי מפלות שנחל בראשית שנות ה-90, שב מקלינטוק לאספה המדינתית כנציג מחוז הבחירה ה-38. ב-1998 נבחר מחדש ללא התנגדות אל תקופת כהונתו השביעית סך הכל.
מקלינטוק הגה את השימוש בזריקות רעל במסגרת חקיקת חוק עונש המוות בקליפורניה.
בבית המחוקקים התנגד להעלאת מסים ותמך בקיצוץ הוצאות ממשלת המדינה, והיה תומך נלהב בביטול המיסוי על כלי רכב.
בבחירות לתפקיד סגן מושל קליפורניה ב-2006 היה מקלינטוק מועמד המפלגה הרפובליקני, אך הפסיד לג'ון גרמנדי בפער בן 4%, אחרי שגרף 45.1% מקולות הבוחרים.
בבחירות 2008 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של קליפורניה, וזכה בבחירות לאחר תחרות עיקשת מול המועמד הדמוקרטי צ'ארלי בראון.
מקלינטוק הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2009. במהלך הקונגרס ה-112 נמנה מקלינטוק בין 40 חברי ועדת המחקר הרפובליקנית שהצביעו תכופות נגד הנהגת הסיעה שלהם והביעו מורת רוח מהצעות החוק של עמיתהם למפלגה.
ב-2011, הצביע נגד חוק הרשאות ההגנה הלאומית לשנת הכספים 2012 בשל הוראה שתאפשר לממשלה הפדרלית ולצבא ארצות הברית לעצור ללא הגבלת זמן אזרחים אמריקאים ואחרים ללא הליך הוגן.
ב-2017 קרא מקלינטוק לתובע המיוחד רוברט מולר לחקור את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ אחרי שפיטר את מנהל לשכת החקירות הפדרלית ג'יימס קומי.
באוקטובר 2021 הצביע מקלינטוק עם הנשיא ג'ו ביידן ב-5% מהזמן.
תומאס אדוארד אלכסנדר סטורטון הוא שחקן, קומיקאי וסופר אנגלי.
סטורטון החל את הקריירה שלו כקומיקאי באוניברסיטה, והופיע בסדרת האינטרנט "High Renaissance Man" שכתב יחד עם טום פאלמר.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, השניים המשיכו לכתוב ולהופיע יחד כצמד קומדי "Totally Tom".
בין השנים 2014 ו-2021 דיבב בסדרת ההנפשה לילדים "תומאס הקטר וחברים" את דמויותיהם של דאנקן, רקס, טרנס, אלפי (עונות 23 ו-24) ואיש הדת השמן בשתי הגרסאות האנגליות.
ב-2015 החל להשתתף בקומדיית המערכונים של CBBC Horrible Histories.
סטורטון גם גילם ויקינגי שכונה 'לופטי' בפרק של הסדרה "דוקטור הו".
ב-2018, סטורטון שיחק בתפקיד אדוארד סנודן בסרט הקומדיה המרגל שזרק אותי, בהשתתפות מילה קוניס, קייט מקינון וג'סטין ת'רו.
באותה שנה הוא החל לשחק את התפקיד החוזר של רובי, הסוכן המתחרה, בסדרה Stath Lets Flats.
בשנת 2021 הוא היה שותף לכתיבה וכיכב בסרט העלילתי, "All My Friends Hate Me".
באותה שנה הוא גם הופיע בפיילוט של הסדרה Dreaming Whilst Black, וכיכב בפרקים בסדרות הטלוויזיה Buffering ו-Mood.
בשנת 2022 הוא גילם דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 4, "Red Flag".
בשנת 2023 הופיע בסרט ברבי בתפקיד קן בעל עגיל-הקסם.
טום נוק, הידוע ביפן בשם たぬきち, הוא דמות בדיונית בסדרת Animal Crossing.
הוא הופיע לראשונה במשחק הראשון בסדרה, שנוצר עבור קונסולות ה-Nintendo 64. במשחקי הסדרה, טום מתפקד בכובעים שונים, כאשר במשחק אחד הוא סוכן נדל"ן שמוכר לשחקן בית, ובמשחק אחר הוא איש עסקים שעוסק בתיירות.
במשחקים בהם נוק מופיע, הוא מעניק לשחקן בית בתמורה לתשלום משכנתא (אותה השחקנים משלמים בעזרת מטבע בשם "בלס").
לאחר שהשחקן השלים את המשכנתא, הוא יכול לשדרג את ביתו תוך לקיחת משכנתא נוספת.
בנוסף להופעותיו במשחקי הסדרה, טום נוק גם הופיע במספר הופעות בסדרת האחים סופר סמאש.
תומאס מקדונלד הוא ראפר קנדי, כותב שירים ומתאבק מקצועי לשעבר.
התפרסם כאשר הוציא ב-2017 את סינגל הבכורה שלו "Dear Rappers".
הסינגל "Fake Woke" שיצא בשנת 2021 היה כניסתו הראשונה למצעד הבילבורד.
ידוע בשל הטקסטים שלו, המבקרים מגמות פוליטיות נוכחיות דוגמת הפוליטיקלי קורקט, תנועת "MeToo" והפרוגרסיביות.
מקדונלד חי בקולומביה הבריטית ובאלברטה.
עבד כמתאבק מקצועי תחת השם אולסטאר.
מקדונלד החל ליצור מוזיקה בגיל 18. הוא החל להתפרסם לאחר שהוציא את הסינגל "Dear Rappers" בפברואר 2018.
השיר "Straight White Male" בו כתב על גברים לבנים סטרייטים וטען כי הם עוברים דמוניזציה, זכה לביקורת ברשתות החברתיות.
במרץ 2020, מקדונלד הוציא את הסינגל "Coronavirus", שנכתב על מגפת הקורונה.
בינואר 2021, הוציא את הסינגל "Fake Woke", שהכניס אותו לראשונה למצעד הבילבורד.
ביוני 2021, הוציא את "Snowflakes", שהגיע למקום ה-71 במצעד הבילבורד.
בשנת 2022, שיתף פעולה עם אדם קלהון באלבום The Brave.
אלבום זה היה לאלבום הנמכר ביותר בשבוע בו יצא במרץ 2022, לאחר שנמכר ב-16,000 עותקים בארצות הברית בשבוע.
מקדונלד שיתף שוב פעולה עם קלהון בשנת 2023 והם הוציאו את השיר "American Flags", שהגיע למקום ה-2 במצעד השירים הדיגיטליים בארצות הברית, ולמקום ה-8 בקנדה.
בספטמבר 2023, הוציאו מקדונלד וקלהון את האלבום The Brave II.
בינואר 2024, יצא הסינגל "Facts", בהשתתפות הפרשן הפוליטי והסופר בן שפירו.
השיר הגיע למקום ראשון בהורדות ב-iTunes, למקום השני ביוטיוב.
ארתור תומאס סטיוארט היה חבר הסנאט של ארצות הברית דמוקרטי מטנסי בשנים 1938–1949.
סטיוארט נולד ב-11 בינואר 1892 בדנלפ, טנסי.
לסטיוארט הייתה גם אחות בשם לידיה.
הוא למד במכון פריור לשעבר, בית ספר פרטי, בג'ספר, טנסי ואמורי קולג' (כיום אוניברסיטת אמורי).
הוא חזר לטנסי ולמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קמברלנד בלבנון, טנסי.
עם התקבלו ללשכת עורכי הדין בשנת 1913, הוא הקים משרד עריכת דין בברמינגהאם, אלבמה.
הוא חזר לג'ספר, טנסי ב-1915 ועסק שם בעריכת דין עד 1919, אז עבר לווינצ'סטר, טנסי.
כעורך דין פרטי בווינצ'סטר הוא נבחר לתובע המחוזי של המחוז ה-18 לתקופת כהונה שהחלה ב-1923. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1939. כתוצאה מכך, בשנת 1925 היה סטיוארט לתובע הראשי במשפט הקופים.
סטיוארט תכנן כי טיעון התביעה יהיה כי יש לשמור על שליטה פוליטית בבתי הספר אך ורק במסגרת בית המחוקקים של המדינה, ובכך לתחום את המשפט לעניינים הצרים והמשפטיים ולמנוע ניסיונות של ההגנה להציג עדות מדעית או להראות שאין סתירה בין האבולוציה לבין סיפור הבריאה האלוהית המופיע בספר בראשית.
בשנת 1938 העמיד סטיוארט את עצמו לבחירות ליתרת כהונתו שטרם הסתיימה של הסנאטור נייתן ל.
בפריימריז הדמוקרטי באוגוסט הוא ניצח את מנהיג איגודי העובדים ג'ורג' ל.
ברי, שמונה לתפוס את מושב הסנאט עם מותו של בכמן על ידי המושל גורדון בראונינג, ונבחר לסנאטור ב-8 בנובמבר.
על אף שהיה יכול להתחיל לכהן באופן מיידי, הוא חיכה עד תום כהונתו כתובע מחוזי ב-16 בינואר 1939 כדי לתפוס את מושב הסנאט שלו.
סטיוארט היה טיפוסי במקצת לאגף הדרומי של המפלגה הדמוקרטית באותה תקופה.
הוא נחשב לבעל ברית של הבוס הפוליטי של ממפיס א.
קראמפ, אבל ברמה פחותה מהסנאטור השני של טנסי באותה תקופה, קנת' מקלר.
בשנת 1948, הוא אותגר על ידי אסטס קיפאובר, פרוגרסיבי ממזרח טנסי שהביס אותו בבחירות.
מימן, העורך רב ההשפעה של Memphis Press-Scimitar, תמך בקיפאובר כדי לערער את ההשפעה של קראמפ, עימו מימן היה מסוכסך זה מכבר.
לאחר שניצח את סטיוארט, קיפאובר גבר בבחירות הכלליות על המועמד הרפובליקני, ב.
סטיוארט חזר לעיסוק הפרטי בעריכת דין.
הוא מת ב-10 באוקטובר 1972 בנאשוויל, טנסי ונקבר בבית הקברות של וינצ'סטר ממוריאל פארק.
תומאס פאר סטייר הוא משקיע אקלים אמריקאי, איש עסקים, מנהל קרן גידור, פילנתרופ, סביבתן, מועמד פוליטי ופעיל ליברלי.
סטייר הוא המייסד והיה השותף הבכיר-מנהל של קרן פארלון קפיטל, וכן מייסד שותף של בנק OneCalifornia, שהפך (באמצעות מיזוג) לבנק בנפישיאל סטייט, בנק לפיתוח קהילתי שבסיסו באוקלנד.
קרן פארלון קפיטל מנהלת הון של 20 מיליארד דולר עבור מוסדות ואנשים בעלי הון גבוה.
בין המשקיעים המוסדיים של הקרן נמנים קרנות נאמנות של מוסדות אקדמיים וקרנות צדקה.
סטייר כיהן במועצת הנאמנים של אוניברסיטת סטנפורד בין השנים 2007 ל-2017. בעבר שימש כשותף וחבר בוועדה המנהלת של הלמן אנד פרידמן, חברת השקעות פרטיות שבסיסה בסן פרנסיסקו.
בשנת 2010, סטייר ואשתו חתמו על התחייבות הנתינה, התחייבות לתרום מחצית מהונם לצדקה במהלך חייהם.
בשנת 2012, הוא מכר את חלקו בקרן פארלון ופרש ממנה.