tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"הכחדת הזיכרון" שהופעלה על מקסנטיוס נעשתה בצורה מקיפה ואפקטיבית למדי, שכן עד העת החדשה מבנים רבים שבנה מקסנטיוס ברומא כחלק מהאידאולוגיה השלטונית שלו, יוחסו לקיסרים אחרים ובעיקר לקונסטנטינוס.
גורם נוסף ומרכזי מאוד להבנת עיצובה מחדש של דמותו של מקסנטיוס בספרות ההיסטורית הוא בחירתו של קונסטנטינוס לאמץ את הנצרות כחלק משלטונו ברומא.
עובדה זו מיצבה את ניצחונו של קונסטנטינוס בקרב בגשר מולוויוס בשנת 312 לא רק כניצחונו שלו על פני שליט בלתי-חוקי, אלא בעיקר כניצחונה של הנצרות על הפגאניות.
משמעות דתית זו, לצד כתיבת ההיסטוריה המחודשת הנהוגה בעת חילופי שלטון אלימים, עודדה את הצגת מקסנטיוס כמתנגד עקבי לנצרות, או אף כרודף נוצרים.
מקובל היה להניח כי כך אכן היה, עד המחקר ההיסטורי של השליש האחרון של המאה ה-20 ואילך.
לצד הכתיבה של היסטוריונים נוצרים בני המאה הרביעית לספירה - ובראשם לקטנטיוס ואוסביוס, שלא נטו חסד למקסנטיוס, עולות ראיות היסטוריות המערערות על הנראטיב הקונסטנטיני.
ראיה מרכזית אחת היא הוצאתו של צו בידי מקסנטיוס, ככל הנראה בשנת 308, שהשיב לנוצרים ברומא זכויות שקודם לכן נמנעו מהם במסגרת התנגדות הטטררכיה להפצת הנצרות באימפריה.
הצו מופיע בתיאוריו של מלומד נוצרי בן המאה ה-4 בשם אופטאטוס , ונתמך בידי העובדה ההיסטורית כי בשנת 308 מקסנטיוס מאשר לקהילה הנוצרית בעיר למנות מחדש בישוף רומאי, לקראת חגיגות יום הולדתה של העיר.
חוקרים מסוימים משערים כי ייתכן וצעדיו הסובלניים של מקסנטיוס ביחס לנצרות, נבעו מצורך פוליטי נקודתי בתומכים חדשים בתוך רומא, או כדרך נוספת לבדל את עצמו ואת שלטונו מהטטררכיה - בשנה שהוכיחה את עצמה כשנת מפנה בשלטונו של מקסנטיוס ברומא וביחסיו עם הטטררכיה.
בדצמבר 2006, בחפירה ארכאולוגית שנערכה בקרבת גבעת הפלטין ברומא, נמצאו חפצי שלטון קיסריים שנעטפו במשי והוחבאו בתוך קופסאות עץ.
הממצאים כללו מספר חניתות וכידונים מעוטרים, וכן שרביט בצורת פרח שבראשו כדור כחלחל-ירקרק.
משלחת המחקר תיארכה את הממצאים לתקופת מקסנטיוס, החוקרים במשלחת העלו את הסברה כי ייתכן וסמלי השלטון הוחבאו בידי תומכי מקסנטיוס בעיר, כדי שלא יועברו לידיו של קונסטנטינוס.
השרביט שנמצא בחפירה מוצג החל מפברואר 2007 בתצוגה במוזיאון הלאומי בעיר רומא
מקפת היא גשושית אשר מקיפה כוכב לכת או גרם שמים אחר.
לעיתים נשלחת מקפת יחד עם נחתת כחלק ממשימת גשושית.
NEAR Shoemaker - (הקיף את ארוס 433, נכנס למסלול ההקפה ב-14 בפברואר 2000 ובסופו של דבר נחת עליו למרות שלא תוכנן לעשות זאת.
היאבוסה - נכנס למסלול ההקפה של האסטרואיד איטוקוואה ב-12 בספטמבר 2005.
שחר - נכנס למסלול ההקפה של האסטרואיד וסטה ב-16 ביולי 2011 ולמסלול ההקפה של כוכב הלכת הננסי קרס ב-6 במרץ 2015.
לונה 10 - העצם הראשון מעשה ידי אדם אשר נכנס למסלול הקפה של גרם שמימי כלשהו
מארינר 9 - החללית הראשונה אשר מצליחה להיכנס למסלול הקפה סביב כוכב לכת כלשהו
מקפת שיירי הגז אקסו מארס
ונרה 9 - החללית הראשונה שהצליחה להיכנס למסלול הקפה סביב כוכב הלכת נוגה.
מקפניה (שם מדעי: Makapania) הוא סוג נכחד של מעלה גירה מקבוצת היעלים שחי בתקופת הפליוקן עד הפליסטוקן שלפני 3 עד 1 מיליון שנה מזמננו, בדרומה ובמזרחה של אפריקה.
סוג זה הוגדר ב-1957 והוא כולל מין יחיד - Makapania broomi.
הממצאים התגלו במספר אזורים, רבים מהם בדרום אפריקה בהם גם במקאפנסחאט.
המקפניה היה דומה לכבש מודרני, אך גדול יותר עם משקל ממוצע של 263 קילוגרם, והוא היה בעל מפתח קרניים עבות מאוד בדומה לפרים.
מבנה שיניו התאים הן לאכילת עלים והן לרעייה של עשבים בסוואנה הפתוחה בקרבת מקורות מים.
הוא כנראה חי בעדרים והתגונן בעזרת קרניו הגדולות.
יעל זה בעל קשר לכבש המושק המודרני והוא כנראה שייך לקבוצה כבשי שור, שרובה התקיימה בתנאים קרים יותר וגידלו פרווה עבה.
כמותו הם מזוהים בקרניהם העבות השונות מאלה של שאר היעלים.
מקסנס קאקרה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקומו מהסרייה א'.
קאקרה הוא תוצר מחלקת הנוער של אולימפיק ליון.
ב-5 בינואר 2019 הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון החוץ 0–2 על בורז' במסגרת הגביע הצרפתי.
באותו המשחק הוא שותף בהרכב הפותח עד שהוחלף על ידי חוסאם עוואר בדקה ה-72. ב-30 בנובמבר שיחק את משחק הליגה הראשון שלו, כשבישל את השער למקסוול קורנה בניצחון 1–2 על שטרסבורג.
ב-4 בינואר 2020 כבש את שערו הראשון בקריירה הבוגרת בניצחון החוץ 0–7 על בורק-אן-ברס במסגרת הגביע הצרפתי.
ב-7 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במשחק הגומלין של שמינית הגמר, שבו קבוצתו הפסידה ליובנטוס בטורינו 1–2. למרות ההפסד, קאקרה וליון העפילו לשלב הבא בזכות הניצחון 0–1 במפגש הראשון ובזכות שער החוץ שנכבש בגומלין.
באותה העונה הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך היא חלפה על פני מנצ'סטר סיטי ברבע הגמר, אך נכנעה לבאיירן מינכן והודחה מהתחרות.
באותם המשחקים נגד מנצ'סטר סיטי ובאיירן מינכן הוא היה שותף במלוא תשעים הדקות.
ב-12 בינואר 2025 חתם בקומו מהסרייה א'.
מקפצה היא קרש המשמש לקפיצה למים או להתעמלות.
מקפצה היא בדרך כלל זיז קפיץ וגמיש.
מקפצת שחייה בדרך כלל קבועה על ידי ציר בקצה אחד (כך שניתן להזיז אותה כאשר אינה בשימוש), והקצה השני תלוי מעל בריכת שחייה, כאשר נקודה בין הציר לקצה מונחת על מנוף מתכוונן.
מקפצה משמשת גם כביטוי לדבר שיעלה את הקריירה המקצועית.
קרש קפיצה ממוקם בדרך כלל באחד משני גבהים אלו: מעל פני המים.
לפני שנת 1960, מקפצות, לרוב מעץ, היו בגובה של , או מעל המים.
ציורו של האמן האמריקאי נורמן רוקוול בשם "Boy on High Dive" מציג קרש קפיצה מעץ טיפוסי של תחילת המאה ה-20 בגובה של 7 מ'.
לאחר תקרית בוושינגטון ב-1993, מרבית בוני הבריכות בארצות הברית אינם ששים להצטייד בבריכת שחייה עם מקפצות לצלילה ולכן בריכות צלילה ביתיות הרבה פחות נפוצות בימינו.
באירוע, נער בן ארבע עשרה בשם שון מנלי צלל בבריכת שחייה פרטית, ראשו פגע שבתחתית הבריכה והוא נפצע קשה והפך למשותק.
עורכי הדין של המשפחה, יאן אריק פיטרסון ופרד זדר, תבעו בהצלחה את יצרן המקפצה, את בונה הבריכה ואת מכון הספא והבריכה הלאומי של ארצות הברית (NSPI) על כך שהבריכה לא הייתה מספיק עמוקה.
התקן של ה-NSPI חייב עומק מינימלי של מה שלא קרה במקרה זה.
אולם בתי המשפט קבעו כי הבריכה "הייתה קרובה מספיק" לסטנדרטים בכדי להטיל את האחריות על ה-NSPI.
התביעה בהיקף של מיליוני דולרים נפתרה בסופו של דבר בשנת 2001 תמורת 6.6 מיליון דולר (8 מיליון דולר לאחר הוספת ריבית) לטובת התובע.
ה-NSPI אחראי לאחריות והיה מותח כלכלית על ידי המקרה.
היא הגישה פעמיים בקשה להגנה על פשיטת רגל בפרק 11 ונערכה בהצלחה מחדש לאיגוד תעשיית בריכות שחייה חדש.
מקספילד פאריש היה צייר ומאייר אמריקאי פעיל במחצית הראשונה של המאה ה-20. הוא ידוע בגווניו הרווים הייחודיים ובדימויים נאו-קלאסיים אידיאליים.
מקספילד פאריש נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, לצייר ולחרט סטיבן פאריש ואליזבת בנקרופט.
שמו הפרטי היה פרידריק, אך מאוחר יותר הוא אימץ את השם מקספילד, שם נעוריה של סבתו מצד אמו, כשם אמצעי שלו, ולבסוף כשמו המקצועי.
בילדותו החל לצייר להנאתו, גילה כישרון, והוריו עודדו אותו.
בין השנים 1884 - 1886 לקחו הוריו אותו לאירופה, שם סייר באנגליה, איטליה וצרפת, נחשף לאדריכלות ולציורים הקלסיים, ולמד בבית הספר בפריז.
מאוחר יותר למד אדריכלות במכללת האפורפורד במשך שנתיים משנת 1888. להמשך השכלתו באמנות, בשנים 1892–1895 למד באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה אצל האמנים רוברט וונו ותומאס פולוק אנשוץ.
לאחר שסיים את לימודיו נסע פאריש למסצ'וסטס, שם הוא ואביו שיתפו סטודיו לציור.
שנה לאחר מכן, בעידוד אביו, למד במכון דרקסל לאמנות, מדע ותעשייה.
פאריש נכנס לקריירה אמנותית שנמשכה יותר מחצי מאה, ואשר סייעה לעיצוב תור הזהב של האיור והאמנות החזותית האמריקאית.
במהלך הקריירה שלו, הוא ייצר כמעט 900 יצירות אמנות כולל לוחות שנה, כרטיסי ברכה וכריכות מגזינים.
עבודותיו המוקדמות של פאריש היו בעיקר בשחור לבן.
הוא עבד במגזינים שונים כמו סקריבנר, וסנצ'רי.
הוא אייר גם ספר ילדים בשנת 1897, "אמא אווזה" שנכתב על ידי פרנק באום .
עד 1900, פאריש כבר היה חבר באגודת האמנים האמריקאים.
בשנת 1903, נסע שוב לאירופה לביקור באיטליה.
פאריש קיבל עבודות רבות באמנות מסחרית עד שנות העשרים.
האמנות המסחרית של פאריש כללה פרויקטים יוקרתיים רבים, ביניהם איור שירי ילדות של יוג'ין פילד בשנת 1904, ויצירות מסורתיות כמו "לילות ערב" בשנת 1909. "אוצר הזהב"- שירים ומילים בשנת 1911 ועוד ספרים.
פאריש הרוויח למעלה מ-100 אלף דולר לשנה עד 1910, כאשר ניתן היה לרכוש בתים ב-2,000 דולר.
בשנת 1910 קיבל פאריש משימה ליצור 18 ציורי קיר לחדר האוכל של בניין חברת הוצאת קרטיס.
לקח לו שש שנים לסיים את הפרויקט המונומנטלי.
בשנת 1914, לפני השלמת ציורי הקיר, הזמין קרטיס את פאריש לתכנן ציור קיר ענק ללובי הבניין.
אולפני טיפאני הזמינו ממנו פסיפס מזכוכית בשם "גן החלומות", המהווה חלק מאוסף פנסילבניה באקדמיה לאמנות.
פאריש עבד עם מגזינים פופולריים לאורך כל שנות העשרים, כולל לייף.
יצירת האמנות הידועה ביותר שלו היא "השחר" שהופק בשנת 1923. הוא כולל דמויות נשיות בסצנת נוף.
עבודות האמנות שלו הציגו לעיתים קרובות עירום אנדרוגיני בעולם של פנטזיה.
הוא התפרנס מפוסטרים ולוחות שנה עם יצירותיו.
בשנים 1918 עד 1934 עבד פאריש על איורי לוח שנה עבור ג'נרל אלקטריק.
לעיתים קרובות הוא היה בונה מודלים בקנה מידה קטן של הנופים הדמיוניים אותם הוא רצה לצייר, תוך שימוש במערכת תאורה, לפני שהחליט על תצוגה המועדפת לציור אותה הוא צילם כבסיס לציור .
אמנותו של פאריש מאופיינת בצבעים עזים; הצבע הכחול פאריש נקרא על שמו.
הוא השיג זוהר בתוך הצבע באמצעות זיגוג.
התהליך כלל יישום שכבות בהירות לסירוגין של זיגוג שקוף המופרדות על ידי לכה על גבי צבע בסיס.
בדרך כלל השתמש פאריש בצבע כחול -לבן מונוכרומטי
פאריש השתמש בטכניקות חדשניות רבות אחרות בציוריו.
הוא היה מצלם דוגמניות לבושות בהדפסים גאומטריים בשחור -לבן ומקרין את התמונה על בד הציור.
טכניקה זו אפשרה לו להשיג ייצוג מדויק של עיוות ועיטוף.
פאריש היה יוצר גם את ציוריו על ידי צילום תמונות, הגדלה או הקרנת חפצים.
הוא היה חותך את התמונות האלה ומניח אותן על הבד שלו.
מאוחר יותר הוא כיסה אותם בזיגוג שקוף.
הטכניקה של פאריש העניקה לציוריו תחושה תלת־ממדית חזקה.
עבודותיו של פאריש ממשיכות להשפיע על תרבות הפופ.
בשנת 2001 הוצג פאריש בסדרת חותמות הנצחה של משרד הדואר של ארצות הברית המכבדת מאיירים אמריקאים, כולל פאריש.
פרסומת הטלוויזיה משנת 1986 של השוקולד הלבן האלפיני של נסטלה, שכותרתה "חלומות מתוקים", הציגה ייצוגים של פאריש.
בקליפ "You Are Not Alone" מ-1995, מייקל ג'קסון ואשתו ליסה מארי פרסלי מופיעים בעירום למחצה על רקע הציור "השחר" של פאריש.
פאריש סבל משחפת במשך זמן מה בשנת 1900. בעודו חולה, גילה כיצד לערבב שמנים וזיגוגים ליצירת צבעים עזים.
בעת לימודיו בדרקסל, פגש פאריש את אשתו לעתיד, לידיה אמבלר אוסטין.
בני הזוג נישאו ב-1 ביוני 1895 ועברו להתגורר בפילדלפיה.
בשנת 1898 פאריש עבר עם משפחתו לקורניש, ניו המפשייר ובנה בית שזכה לכינוי מאוחר יותר "האלונים".
הבית וסטודיו סמוך הוקפו בנופים יפים שהעניקו השראה לציורים של פאריש.
בשנים 1900 עד 1902 צייר פאריש באגם סראנאק שבניו יורק ובקסטל הוט ספרינגס הוט, אריזונה כדי לשקם את בריאותו.
הוא קיבל את המשימה האחרונה שלו בסוף שנות החמישים.
שנותיו האחרונות הוא היה בכיסא גלגלים.
הוא מת ב-30 במרץ 1966 בפליינפילד, ניו המפשייר, בגיל 95.
מקספורשטאדט הוא רובע בעיר מינכן, גרמניה.
הרובע משתרע על פני 4.3 קמ"ר.
בית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה במינכן
מקצב כחול הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931 בבימויו של ברט גילט, אשר הופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי סרטי קולומביה.
זהו הסרט הקצר ה-31 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" וה-7 באותה השנה.
העלילה מתמקדת בביצוע רבגוני של "סנט לואיס בלוז" של ויליאם כריסטופר הנדי.
הסרט מציג את הקולות של וולט דיסני בתפקיד מיקי מאוס ומרסלייט גארנר בתפקיד מיני מאוס.
הקונצרט נפתח עם מיקי על הפסנתר.
הצל שלו מוטל בצורה דרמטית על המסך כשהוא מנגן קטע ביניים קלאסי.
עד מהרה הוא עובר לגרסת רגטיים של "סנט לואיס בלוז".
מיני עולה על הבמה בהליכה יהירה ושרה את השורה "אני שונאת לראות את שמש הערב שוקעת..." בליוויו של מיקי.
עד מהרה משתלטת להקה בלתי נראית על הנגינה בעוד מיקי מצטרף למיני ויחד הם רוקדים ושרים סקאט עוד שני שורות נוספות.
כשמיקי ומיני יוצאים מהבמה, המסך עולה כדי לחשוף את הלהקה - פלוטו על טרומבון, שתי עיזים על כינורות, סקוטיש טרייר על סוזאפון, חזיר על הקורנית, קלרבל הפרה על קונטרבס, שני כלבי תחש על סקסופונים והוראס הורסקולר על מערכת תופים וקסילופון; מיקי מופיע שוב, הפעם דרך מעלית, ומתחיל לנצח.
לאחר מספר הפרעות, מיקי מנגן בקלרינט ועושה פרודיה על ראש להקת הג'אז טד ליואיס; ההופעה מבוססת בחלקה על הקלטה של להקת טד ליואיס של "סנט לואיס בלוז" משנת 1926.
כשהלהקה מנגנת את התווים האחרונים של הפינלה, הם קופצים ביחד על בימת התזמורת וגורמים לה להתמוטט.
הם מגיחים מחדש מההריסות כדי לספק קריאת "כן!" לקהל.
ב-8 במרץ 1932 מגזין וראייטי פרסם: "אין סיפור ב[סרט] זה, אבל הוא לא צריך אחד כדי להשלים את עצמו.
נפתח עם מיקי ליד הפסנתר והולם בו ביצוע, כשמיני דווקא מקלקל אותו בשירת הפלסטו שנחשבת הכרחית לדמויות מצוירות.
ריקוד קצר ואז הפסקה ללהקת ג'אז בימתית בשביל הטריקים הרגילים, אבל באופן מעולה ובסנכרון מצוין.
עבודת ציור המכסה על תוכנית מוזיקלית גדולה".
מקסנס גי לקרואה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
לקרואה גדל במחלקת הנוער של סושו.
הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת המשנה הצרפתית.
ב-25 באוגוסט 2020 חתם לקרואה על חוזה לארבע שנים בוולפסבורג מהבונדסליגה.
בקיץ 2024 עבר לקרואה לקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג, תמורת 18 מיליון אירו.
מקסנס ריברה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הירנפיין.
ריברה גדל במחלקות הנוער של רושואז, בורגואן-ז'לייה וסנט אטיין.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של סנט אטיין, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית.
ב-31 באוגוסט 2022 הושאל ריברה למשך עונת ללה פווי מהליגה הצרפתית השלישית.
הוא ערך 22 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
בתום תקופת ההשאלה חזר לסנט אטיין.
מקפא קרחוני (מכונה גם נווה - מאנגלית: Névé) הוא סוג צעיר וגרגירי של שלג שהומס חלקית, הוקפא מחדש ונדחס, אך עוד לא התגבש לשלג.
סוג זה של שלג קשור להיווצרות קרחונים באמצעות תהליך של תהליכי בליה קרחוניים .
מקפא קרחוני ששורד עונה שלמה של אבלציה הופך למקפא, שהוא גם מבוגר וגם מעט יותר צפוף.
מקפא הופך בסופו של דבר לשלג קרחוני - הקרח הדחוס וארוך החיים שממנו מורכבים הקרחונים.
היווצרות קרחונים יכולה להימשך שנים עד מאות שנים בהתאם לגורמי הקפאה-הפשרה ושיעורי הידוק השלג.
מקפא נצפה מדי שנה במדרונות סקי, ובדרך כלל לא אוהבים אותו כאזור נפילה קפוא.
למקפא קרחוני יש צפיפות מינימלית של 500 ק"ג/מ"ר, שזה בערך מחצית מצפיפות המים הנוזליים ב-1 אטמוספירה.
מקפא קרחוני יכול להתייחס גם לאזור האלפיני בו מצטבר שלג, שמצטבר לכדי מפולת ומזין קרחון יבשתי.
מקסלורן סאנו קסטרו רופינו (בספרדית: Maxloren Sannoe Castro Rufino; נולד ב-8 בדצמבר 2007 בקייאו שבפרו) הוא כדורגלן פרואני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ספורטינג קריסטל מליגת העל הפרואנית.
קסטרו גדל במחלקות הנוער של טיווינזה לוס פורטייוס וספורטינג קריסטל.
בחודש ינואר 2024 חתם על חוזה מקצועני ראשון בספורטינג קריסטל, והחל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הפרואנית.
קסטרו נכלל בסגל נבחרת פרו עד גיל 20 לקראת טורניר אליפות אמריקה הדרומית עד 20 בשנת 2025.
אדסון אנדרה סיטואה (בפורטוגזית: Edson André Sitoe; נולד ב-8 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן מוזמביקי המשחק בעמדת הבלם בבאנדירמספור ובנבחרת מוזמביק.
מקסר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת בכדורגל של דפורטיבו מפוטו.
בנובמבר יצא ביחד עם בן ארצו זאינאדין ג'וניור למבחנים בספורטינג ליסבון.
בתחילת שנת חתם בקבוצה לשנתיים וחצי עם אופציה לשלוש שנים נוספות והצטרף לקבוצת המילואים.
בקיץ הושאל לאולהאננסה בה שיחק שנתיים.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ספורטינג.
במאי חתם לארבע שנים בנסיונל.
ב-12 בינואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד ספורטינג בראגה.
בינואר התנהל משא ומתן עם סטאד רן שלא צלח.
ב-19 ביוני חתם במועדון לשלוש שנים.
ב-10 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לאולימפיק ליון כעבור 6 ימים הבקיע צמד בניצחון 2-6 נגד אוויאן.
בפברואר האריך את חוזהו בקבוצה עד קיץ .
היה שותף להעפלה של המועדון לשמינית גמר הליגה האירופית 2018/2019. ב-27 באפריל הבקיע בגמר הגביע הצרפתי שנגמר בתיקו 2-2 נגד פריז סן-ז'רמן אחרי 120 דקות ובזכייה של רן אחרי דו-קרב בעיטת עונשין.
ב-9 במאי 2019 חתם לארבע שנים בבורדו.
בעונת סבל מפציעות חוזרות ואיבד את מקומו בהרכב.
ב-26 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד רן.
באוגוסט חזר לפורטוגל וחתם באשטוריל.
ב-25 ביולי 2023 חתם לשנתיים בבאנדירמספור מהליגה הטורקית השנייה.
ב-29 בספטמבר 2007 מקסר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מוזמביק בהפסד 3-0 ל.
ב-18 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד .
השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות בשנים 2010 ו-2023.
ויטבסק (בבלארוסית: ФК МЛ Віцебск) הוא מועדון כדורגל מהעיר ויטבסק שבבלארוס, המשחק בליגת העל הבלארוסית, ולו זכייה אחת באליפות בלארוס.
המועדון נוסד בשנת 1983 בעיר רהצ'וב, שם שיחק עד המעבר לויטבסק בשנת 2023. המועדון מארח את משחקיו בקומפלקס הספורט המרכזי של ויטבסק המכיל 8,144 מקומות.
המועדון נוסד בשנת 1983 בעיר רהצ'וב שמחוז הומל בשם אויטאמאביליסט רהצ'וב (בבלארוסית: Аўтамабіліст Рагачо́ў) ושנה לאחר מכן שונה שמו של המועדון לק.ס.מ.
כאשר מאז הקמתו ועד לפירוק ברית המועצות, שיחקה הקבוצה של המועדון בליגה הסובייטית הבלארוסית.
בשנת 1988 שונה שמה של הקבוצה לדנייפרו רהצ'וב (Дняпро Рагачоў).
בשנת 1992 הצטרפה הקבוצה לליגה הבלארוסית השנייה, ובסיום עונת 1996 עלתה לליגה הבלארוסית הראשונה שהיא ליגת המשנה בבלארוס.
בשנת 1998 שונה שמה של הקבוצה למועדון כדורגל רהצ'וב (ФК Рагачо́ў).
בשנת 2001, בעקבות שיתוף פעולה עם אקדמיית הכדורגל המקומית, שונה שמה של הקבוצה לרהצ'וב-DYUSSh-1 ושנה לאחר מכן ל- דנייפרו-DYUSSh-1 רהצ'וב.
הקבוצה שיחקה תשע עונות בליגה הבלארוסית הראשונה עד שבסיום עונת 2005 ירדה חזרה לליגה הבלארוסית השנייה.
עם זאת, עקב קשיים כלכליים, בתחילת 2006 הקבוצה התפרקה.
ובין 2007 ל-2013 שיחקה בליגה החובבנית של מחוז הומל.
בשנת 2014, הקבוצה שינתה את שמה למ.ק.ק.
דנייפרו רהצ'וב (МКК-Дняпро Рагачоў) ושבה להתחרות בליגה הבלארוסית השנייה.
ולקראת עונת 2016 שינתה שוב את שמה וחזרה לשם דנייפרו רהצ'וב (Дняпро Рагачоў).
הקבוצה תחת מקסליין, מעבר לויטבסק ועלייה לליגת העל הבלארוסית (2021 – הווה)
בשנת 2021 המועדון נרכש על ידי חברת ההימורים מקסליין ושמה של הקבוצה שונה למקסליין (Макслайн), ובסיום העונה העפילה הקבוצה לליגה הבלארוסית הראשונה.
את עונת 2022 סיימה מקסליין במקום הרביעי בליגה הראשונה והעפילה לפלייאוף העלייה/ירדה לליגת העל הבלארוסית, היא ניצחה בפלייאוף את ארסנל דזיארז'ינסק וזכתה בכרטיס לליגת העל הבלארוסית לעונת 2023. אולם במהלך הפגרה, מקסליין לא קיבלה רישיון לליגת העל ונשארה בליגת המשנה.
כתוצאה מכך, בתחילת 2023 החליט המועדון לעזוב את רהצו'ב ולעבור לוויטבסק מתוך כוונה להגדיל את סיכויי העלייה לליגת העל בעיר הגדולה יותר עם תשתיות טובות יותר.
את עונת 2023 סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה הראשונה.
בעונה לאחר מכן עונת 2024, סיימה מקסליין במקום השני בליגה הראשונה והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הבלארוסית.
ב-29 בדצמבר 2024, לאור תקנות ההתאחדות הבלארוסית האוסרות על קבוצות בליגת העל להיקרא על שם חברות הימורים, קיצרה הקבוצה את השם מקסליין לראשי התיבות מ.ל.
והוסיפה את שם העיר ויטבסק לשם הקבוצה, והחל מעונת 2025 שמה של הקבוצה הוא מ.ל.
ב-23 בנובמבר 2025 מחזור אחד לסיום עונת 2025, זכתה מקסליין באליפות היסטורית לאחר שניצחה 5–0 את נפטאן נובופולוצק.
בשם מִקְרָאוֹת גְּדוֹלוֹת נקראת מהדורת דפוס של המקרא שמורכבת, בדרך כלל, מארבעה מרכיבים: נוסח המקרא על פי המסורה, הערות המסורה, תרגומים ארמיים ומבחר פירושים.
ייחודו של הפורמט הזה בניסיון להצמיד את התוספות השונות (הגהות, תרגומים, פירושים) אל הפסוק הרלוונטי מן המקרא עליו הן נסובות, כך שבאותו הדף או בצמוד לו, יופיע הפסוק ביחד עם כל התוספות הנוגעות אליו, פסוק אחר פסוק.
מצד שני, אף אחד מן הטקסטים או החיבורים השונים איננו מעורבב עם האחרים, אלא מופיע בנפרד לצידו - תוך הקפדה על הפרדה גרפית ברורה (למשל צורת או גודל הפונטים) בין חיבור אחד למשנהו.
במאות ה־16 וה־17 רווחו השמות "מקרא גדולה" או "ארבעה ועשרים גדולה", והחל מהמאה ה־19 התרבה השימוש בשם "מקראות גדולות".
במקביל, מהדורות שכללו את המקרא בלבד, ללא פירושים, נקראו "מקרא קטנה" או "מקראות קטנות".
המהדורה הראשונה של 'מקראות גדולות' הודפסה בבית הדפוס של דניאל בומברג בוונציה, בשנים רע"ז - רע"ח (1516–1517) בארבעה כרכים, בעריכת ההומניסט המומר פליקס פרטנסיס.
לפני המדפיסים כבר עמד התקדים המודפס הלטיני של המקרא עם פירושים נוצריים, הגלוסה אורדינריה (1481) שהורכב אף הוא מהעמדת נוסח המקרא במרכז העמוד ובאותיות גדולות, כאשר לקט הפירושים מעטר את המקרא מכל צדדיו ובאותו עמוד עצמו, אך באותיות קטנות יותר.
מהדורה זו הייתה הראשונה בה נדפס בעברית התנ"ך כולו עם פירוש לכל ספר וספר (רבים מהם הודפסו לראשונה) ותרגום ארמי כמעט לכל הספרים:
מהדורה זו שונה מהמהדורות הבאות של מקראות גדולות בכך שלרוב הספרים מובא רק פירוש אחד (לרוב ספרי הכתובים הובאו שני פירושים), ובכך שהיא איננה כוללת את הערות המסורה על הדף, אם כי כמה רשימות מסורה נדפסו בה לראשונה מכתב יד, כנספחים.
בשל ראשוניותה בהבאת הפירושים, התרגומים והמסורה באותו ספר יחד עם הטקסט המקראי, יש לראות בה את אם המקראות הגדולות, למרות ההבדלים מן המהדורות שבאו אחריה.
המהדורה הודפסה בשתי גרסאות - אחת מיועדת לקהל יהודי והשניה לקהל נוצרי הומניסטי.
מהדורת המופת: שער ה' החדש
בשנים רפ"ד-רפ"ו (1524–1526), פחות מעשור לאחר מהדורת "ארבעה ועשרים", הדפיס בומברג מהדורה חדשה ושונה לחלוטין של "מקראות גדולות" בשם "שער ה' החדש".
בהכנת המהדורה החדשה עסק יעקב בן חיים אבן אדוניהו, שעיצב את צורת המהדורה כשהוא כולל בה את הפירושים שיופיעו במרבית מהדורות הבאות של המקראות גדולות.
גם מהדורה זו יצאה בארבעה כרכים שכללו מסורה גדולה וקטנה, תרגומים ארמיים ופירושים:
מהדורת בן חיים כללה בתוכה לראשונה את הערות המסורה הקטנה והמסורה הגדולה על כל דף, וגם הוגהה באופן נמרץ על פי הערות המסורה.
בן חיים עשה מאמצים גדולים לתת בידי קוראיו נוסח מתוקן של המקרא, הערות המסורה, התרגומים והפירושים על פי כתבי היד הטובים ביותר שהיו בידו, ובהתאמה מרבית להערות המסורה.
כתבי יד רבים של המקרא הכילו אי דיוקים ושינויים רבים מהנוסח המובע בהערות המסורה, גם כאשר העתיקו גם את המסורה לצד פסוקי המקרא.
באיטליה לא היו זמינים כתבי היד המדויקים ביותר, אלא כתבי יד בעלי התאמה סבירה למסורה, לצד כתבי יד אשכנזיים שונים מאוד מנוסח המסורה.
המהדורות הראשונות של המקרא ושל ספרים מתוכו, שנעשו בידי בני משפחת שונצינו, התבססו בעיקר על כתבי יד אשכנזיים עם שינויים רבים מהמסורה, ומהדורות אחרות כגון "ארבעה ועשרים" של בומברג על כתבי יד טובים יותר - ועדיין עם שינויים רבים.
הטקסט שבן חיים הוציא מתחת ידו התקבל כמייצג נאמן של נוסח המסורה, ומעתה העתיקו המדפיסים ממנו ולא חיפשו כתבי יד.
ואולם למרות מאמציו נוסח המקרא במהדורתו מכיל שגיאות רבות (בהן כאלה שבחלק מן הקהילות קוראים אותן עד היום, כגון "בפניהם" ו"להרוג" שבמגילת אסתר).
לרוב הוא עוקב בהצלחה אחרי הערות המסורה המציינות את המקרים יוצאי הדופן, אך במקרים בהם אמורה להופיע הצורה הרגילה (ולכן אין הערת מסורה), לפעמים מצויים שינויים וטעויות.
מהדורת בן חיים שימשה כמודל - בנוסח ובצורה - למהדורות רבות שיצאו במאות השנים אחריה, ולמעשה כל מהדורות המקרא הבאות עד המאה ה-20 מסתמכות עליו.
רוב המדפיסים סמכו על הנוסח שהוא קבע, מעטים הכניסו תיקונים, ולעומתם רבים הוסיפו שגיאות משלהם.
המהדורה השלישית של בומברג, שנדפסה בשנים ה'ש"ז-ה'ש"ח בשם שער בית ה' הקדמוני, היא הדפסה חוזרת של מהדורת בן חיים על נוסחיה ופירושיה.
בין הפירושים שנוספו לראשונה במהדורה זו: פירוש חזקוני לתורה ופירושו של רבי עובדיה ספורנו שהיו מאוחרים מדי כדי להכלל במהדורות של בומברג, וכן פירושי המאירי ורמב"ן לכתובים.
פירושים אלה נכנסו מעתה לרוב המהדורות, אך פירוש רלב"ג לתורה שגם הוא הוכנס כאן לראשונה הושמט מן המהדורות הבאות.
בסוף המאה ה-19, עם התפתחות דפוסי הצילום, חיברו בורשה את מהדורת החומש של וילנה ומהדורת הנ"ך שהודפסה בורשה ב-1860, הוסיפו להן פירושים נוספים ויצרו מהדורת "מקראות גדולות" היברידית.
מהדורה זו הודפסה מחדש לאורך המאה ה-20 בדפוסי צילום, לעיתים עם שינויים, והיא הבסיס למהדורות הפופולריות ביותר.
במחצית השנייה של שנות ה-80 הקים פרופ' מנחם כהן במסגרת אוניברסיטת בר-אילן את מפעל מקראות גדולות הכתר והוא גם המהדיר והעורך המדעי של המהדורה.
במסגרת מפעל זה יצאה מהדורת יסוד חדשה של מקראות גדולות.
מהדורה זו כוללת את הטקסט המקראי של כתר ארם צובא, כולל השחזור שלו במקומות החסרים, הערות מסורה גדולה וקטנה על פי כתר ארם צובא, תרגומים ארמיים על פי מיטב כתבי היד התימניים, ומיטב פרשני ימי הביניים כולל פרשנים שלא נכללו במהדורת בן חיים ובמהדורות שיצאו אחריה.
מהדורה זו מונה 21 כרכים, וכולם יצאו לאור בגרסה מקוונת בנוסף לזו מודפסת.
מרכיב זה כולל את נוסח המקרא על פי המסורה, כולל ניקוד, טעמי המקרא, ובמקומות מסוימים גם תווים וסימנים אחרים.
ברוב המהדורות במשך הדורות הייתה קיימת שאיפה לקרב את הטקסט המקראי (נוסח האותיות, הניקוד, והטעמים) ככל האפשר למסורה של אהרן בן אשר.
אבל רק בדורנו יוצאת לאור מהדורת מקראות גדולות ("מקראות גדולות הכתר", הוצאת אוניברסיטת בר-אילן) על פי עצם כתב ידו של בן-אשר, הוא כתר ארם צובא.
הכוונה במרכיב זה להערות המסורה שלצד הטקסט המקראי ("מסורה גדולה" ו"מסורה קטנה") הדנות בעיקר בכתיב של המקרא (כגון אותיות חסרות ומלאות).
גם כאן, במשך הדורות לא הייתה למהדירים השונים אפשרות למסור את אותן ההערות שכתב בן-אשר, והם סמכו על קובצי הערות מסורה של אחרים.
ב"מקראות גדולות הכתר" , נדפסו הערות המסורה כפי שכתבם בן-אשר בכתר ארם צובא.
במקומות שהכתר לא נשמר, הערות המסורה נלקחו מכתב יד לנינגרד.
הערות המסורה היו קוד בלתי-מובן וסוד כמוס בעיניהם של הדורות האחרונים.
לכן, אף על פי שהן היו חלק בלתי נפרד מנוסח המקרא, הן בתקופת כתבי היד והן בתקופת הדפוס (החל מ"מקראות גדולות" של בן-חיים), הן הושמטו כליל מרוב המהדורות במאות האחרונות, בהן מהדורת מקראות גדולות דפוס ראם ומהדורת "תורת חיים" בהוצאת מוסד הרב קוק.
במהדורת מקראות גדולות הכתר הובאו המסורה הקטנה והמסורה הגדולה על פי כתר ארם צובא.
בנוסף, חיבר מנחם כהן ביאור הקרוי 'עין המסורה' אשר מציג את תוכן ראשי התיבות של הערות המסורה וכולל מראי מקום לכל מופעי המילים, ובכך הופך אותה לכלי עזר שימושי גם לקורא שאינו מומחה.
לצד הפסוקים נוספו תרגומים שלהם לארמית, בעיקר תרגומים מתקופת התנאים.
בכל דפוס של מקראות גדולות ניתן למצוא את תרגום אונקלוס על התורה ואת תרגום יונתן על ספרי הנביאים.
חלק מהדפוסים מוסיפים גם תרגומים ירושלמיים שונים לתורה ולכתובים.
ההדפסה הראשונה של התרגום המיוחס ליונתן ותרגום הקטעים הירושלמי במקראות גדולות נעשה במהדורת 1594 בוונציה, והיא נחשבת למאפיין של מקראות גדולות, כשאין בנמצא מהדורות המאתגרות קישור זה.
הדפסת התרגומים בניקוד מלא מהווה אפיון בולט של מהדורת מקראות גדולות לאורך השנים.
תרגום אונקלוס לתורה ותרגום יונתן לנביאים תמיד נדפסו ב"מקראות גדולות" בניקוד מלא (וכך הם גם מופיעים בכתבי יד עתיקים של מקרא והתרגום, משולבים פסוק אחר פסוק), משום שהיה להם תפקיד ליטורגי, דהיינו התקנה ההלכתית לקרוא בכל שבת את פרשת השבוע בכפילות של שניים מקרא ואחד תרגום.
גם התרגומים הירושלמיים, אם הם נדפסו, הופיעו בניקוד מלא.
במהדורות מקראות גדולות השונות יש מבחר של הפרשנות היהודית הקלאסית.
לרוב, מדובר בפרשנות הפשט הקלאסית של ימי הביניים (בעיקר פרשני המקרא מתקופת הראשונים), אבל במהדורות מאוחרות יותר נכללו לעיתים גם פרשנות שנוטה יותר ל"דרש", וגם פרשנות מאוחרת יותר.
במהדורות הראשונות של מקראות גדולות (ממהדורות פרטנסיס ב-1517 ועד מהדורת קהלת משה ב-1724) נכללו רק פרשנים קלאסיים מימי הביניים, כששני יוצאי הדופן הם במהדורה הראשונה של פרטנסיס בלבד: פירוש אברהם פריצול לספר איוב ופירוש דוד אבן יחיא לדברי הימים.
פירושים אלו שבו ונדפסו רק במהדורת קהלת משה ב-1724.
ברוב המהדורות הנפוצות היום ניתן למצוא את פירושיהם של רש"י, רשב"ם, ראב"ע (אבן עזרא) והרמב"ן על התורה, ואת פירושיהם של רש"י, רד"ק, ראב"ע, ר"י קרא, רלב"ג ו"מצודות" על ספרי הנביאים והכתובים ופירוש ספורנו על שיר השירים.
אך ברבות השנים, שימש הקונספט מדפיסים ומו"לים רבים לפרסם באמצעותו חיבורים שונים.
כך הופצו גם מהדורות של מקראות גדולות על התורה עם פירושים דרשניים דוגמת הספר כלי יקר, אור החיים, מאור ושמש, ועוד.
הילקוט הדרשני מתוך פירוש הטור לתורה המכונה בעל הטורים הוסף למקראות גדולות ב-1546, והוא מופיע גם במהדורות שאינן מקראות גדולות.
חיבורים נוספים המופיעים במקראות גדולות הם חיבורים המפנים את הלומד לדיונים בתלמוד העוסקים בפסוק המופיע.
החיבור המקובל בדרך כלל הוא תולדות אהרן, אם כי יש שהוסיפו לו את בית אהרן שמפנה גם למדרשי חז"ל, זוהר וחיבורים אחרים.
מקצוע הוא תחום פעילות שאדם מתמחה בו ועוסק בו לפרנסתו.
גישה מצמצמת מבדילה בין מקצוע לבין עיסוק, כאשר מקצוע דורש הכשרה מקצועית נרחבת, ועיסוק הוא פעילות של אדם לפרנסתו, גם כזו שאינה דורשת הכשרה מקצועית.
מקצועות מוגדרים היטב החלו להיווצר עם המעבר מציד ולקט לחקלאות.
בחברות של ציידים-לקטים, מוגדר תפקידו של כל אדם על פי מינו וגילו, ובדרך כלל יודע כל אדם לבצע מגוון של תפקידים.
עם התפתחות החקלאות, החלה התמקצעות בתחומים מסוימים, שהלכה וגברה עם הזמן.
החקלאות אפשרה למספר קטן יותר של אנשים בכל קהילה לעסוק בייצור מזון, וכן אפשרה יצירת מאגרי מזון שנשמרים לאורך זמן.
בתנאים כאלה, התפנו בני אדם לפתח מקצועות שאינם מייצרים מזון באופן ישיר.
ככל שהחברה מתקדמת יותר, כך גדל בה שיעור ההתמקצעות.
הדחיפה הגדולה ביותר להתמקצעות התרחשה בתהליך העיור.
מקצוע שנלמד באורח פורמלי במערכת החינוך או באקדמיה מכונה דיסציפלינה.
שכרו של עובד שיש לו מקצוע (במשמעות המצומצמת של המושג) גדול במידה ניכרת מזה של אדם שאין לו מקצוע.
הבדל נוסף ברמות השכר במקצועות השונים נקבע לפי שיקולי היצע וביקוש בשוק העבודה.
מקובלת חלוקה של המקצועות לשלוש קטגוריות:
מקצועות של "צווארון כחול" – מקצועותיהם של פועלי הייצור, העוסקים בעבודת כפיים.
קרוי כך על שמו של סרבל העבודה הכחול.
מקצועות של "צווארון לבן" – מקצועותיהם של עובדי המשרד: מנהלים, פקידים, מהנדסים וכדומה.
"מקצועות חופשיים" – מקצועות כגון עריכת דין, מקצועות הרפואה וראיית חשבון.
הכשרה מקצועית, כלומר לימודים המובילים לרכישת מקצוע, נעשית במגוון רחב של בתי ספר: אוניברסיטאות, מכללות, בתי ספר להנדסאים, מוסדות להכשרה מקצועית, וכן בדרך של חניכות - הצטרפות לבעל מקצוע מנוסה ולימוד המקצוע ממנו תוך כדי עבודה.
לעיסוק במקצועות מסוימים נדרש, בנוסף להכשרה מקצועית נאותה, גם רישיון לעסוק בהם, ולעיתים נדרשת גם תקופת התמחות כתנאי לקבלת הרישיון.
מגוון המקצועות בשוק העבודה משתנה במהלך הזמן, בעיקר כתוצאה משינויים טכנולוגיים וחברתיים.
התפתחות הטכנולוגיה מביאה ליצירת מקצועות חדשים, של בעלי מקצוע המפעילים ומתחזקים את המכשירים החדשים, ובאותה מידה הופכת מקצועות אחרים למיותרים.
המצאת המטוס, למשל, יצרה שלל מקצועות הקשורים בו, אך בהדרגה צמצמה את הצורך במקצועות הקשורים בהפעלתן של אוניות נוסעים, שחלקן הפכו לכמעט מיותרות.
עלייה ברמת החיים מביאה לצמצום הביקוש למקצועות האופייניים לרמת חיים נמוכה, ולעליית הביקוש למקצועות שצריכת שירותיהם מתאפשרת ברמת חיים גבוהה.
דוגמה לכך היא מקצועו של הסנדלר, העוסק בתיקון נעליים שהתבלו.
אדם החי ברמת חיים גבוהה יעדיף לרכוש נעליים חדשות, במקום למסור את נעליו הבלויות לתיקון.
דעיכתו של מקצוע מחייבת את העוסקים בו לעבור הסבה מקצועית על מנת להמשיך ולהתפרנס.
מקצועות קיימים משתנים אף הם במהלך השנים.
המקצוע מתכנת, למשל, קיים מראשית ימי המחשב, אך שפות התכנות והמתודולוגיות עברו שינויים רבים במהלך עשרות שנות קיומו של המקצוע.
מקצועות המתפתחים ומשתנים במהירות מחייבים את העוסקים בהם להקדיש זמן ניכר להשתלמות, לשם שמירה על הרמה המקצועית שלהם.
הפרדת עיסוקים מגדרית במקצוע מסוים משמעה ששיעור העוסקים בו מבני מגדר אחד, גבוה או נמוך באופן משמעותי יחסית לאחוז השתתפותם בכוח העבודה.
רק מיעוט קטן של מקצועות הם מאוזנים, כלומר יש בהם שיעור דומה של גברים ונשים.
במרביתם נמצא רוב נשי או רוב גברי.
המקצועות בעלי רוב נשי ניכר הם "מקצועות נשיים" (מקצועות של "צווארון ורוד"), כגון הוראה וסיעוד, בעוד שהמקצועות שיש בהם רוב גברי הם "מקצועות גבריים", כגון ניהול והנדסה.
הפרדה (סֵגְרֵגַצְיָה) כזאת למקצועות ועיסוקים מכונה סגרגציה אופקית, ואילו הפרדה המביאה לאי-שוויון בחלוקה לדרגים מכונה סגרגציה אנכית.
במקצועות שונים נמצא כי הנשים מאכלסות את הדרגים הנמוכים בעוד שהדרגים העליונים מאופיינים על ידי רוב גברי.
בעלי מקצוע משותף מתאגדים פעמים רבות לשם הגנה על אינטרסים משותפים של כל העוסקים במקצוע.
בימי הביניים נקראה התאגדות כזו בשם גילדה.
במקצועות חופשיים מסוימים מתקיים רעיון הגילדה עד ימינו.
דוגמה לכך היא מקצוע עריכת דין, שהגילדה שלו, לשכת עורכי הדין, עוסקת ברישוי העוסקים בתחום זה, בהסדרת היחסים בין עורכי הדין, בקביעת תעריפי מינימום וכדומה.
בישראל, מעוגן מעמדה של גילדה זו בחוק לשכת עורכי הדין.
עם מטרותיה של הגילדה נמנית גם שמירה על כבוד המקצוע - בעל מקצוע שפגע מאוד בכבוד המקצוע, למשל מעל באמון הלקוח, עלול לאבד את רישיונו לעסוק במקצוע.
מקצוע חופשי (מקור המונח הוא מצרפתית: Profession libérale) הוא מקצוע המתנהל על בסיס הכשרה ייעודית, על בסיס אישי, באחריותו האישית של בעל המקצוע, באופן עצמאי ומקצועי, המחויב לפעול לרוב לפי האינטרס הציבורי.
בעיקר שירותים מקצועיים (משפטיים, פיננסים וכדומה), טכניים או טיפוליים במסגרת מוסדרת או בלתי מוסדרת.
בעלי מקצועות חופשיים פועלים לעיתים קרובות כעצמאיים, פרילנסרים, כחלק משותפות או נרשמים כחברה בע"מ, אך רבים מהם מועסקים כשכירים.
הם גובים שכר טרחה או עמלה עבור שירותיהם.
הם חופשיים לקבוע את שעות העבודה ומשך יום או שבוע העבודה, בניגוד לעובד שכיר המחויב לשעות עבודה קבועות שהמעסיק קובע.
הם חייבים לקיים הנהלת חשבונות של הכנסותיהם, וזכאים להטבות מס במקרים מסוימים.
מקור הביטוי "מקצוע חופשי" מהמונח "אמן חופשי" (artisan libérale), שהתייחס לאנשים שהיו "חופשיים", כלומר, לרוב לבני המעמד הגבוה (או בני חסות שלהם), שיכולים היו להקדיש את זמנם ללימודים גבוהים ולא לאלה שנאלצו לדאוג לפרנסתם בעבודת כפיים מפרכת.
מקצוע חופשי מוסדר הוא מקצוע בו עוסקים אנשים שקיבלו דיפלומה (בדרך כלל בעלי השכלה גבוהה) המוכרת במקצועם, המחויבים לקוד אתי, ונתונים לשליטת גופים מקצועיים.
בין המקצועות החופשיים המוסדרים נמנים:
משפט: עורך דין, נוטריון (הגוף המפקח בישראל לשכת עורכי הדין), עורך פטנטים (במדינות מסוימות, כולל ישראל, דורש המקצוע רישוי).
הנהלת חשבונות: רואה חשבון (הגוף המפקח בישראל מועצת רואי החשבון), מנהל חשבונות (במדינות מסוימות דורש רישוי, בישראל כל אחד יכול לעסוק במקצוע, קיימת לשכת מנהלי החשבונות בישראל, אך היא גוף וולונטרי), יועץ מס (הגוף המפקח בישראל - מועצת יועצי מס);
רפואה: רופא, רופא שיניים, וטרינר (הגוף המפקח בישראל משרד הבריאות).
בשנות המנדט וראשית המדינה היו כל הרופאים חתומים על הסכם שכר קיבוצי, שבפועל ביטל את מעמדם כבעלי מקצוע חופשי והפך אותם לעובדים מאוגדים מהשורה;
מקצועות פארא-רפואיים (ההכרה בבעלי מקצועות אלו כבעלי "מקצוע חופשי" משתנה בהתאם למדינה): רוקח, פרמדיק, אחות פרטית, פיזיותרפיסטית, קלינאי תקשורת, פסיכומוטר, תזונאי, מרפאה בעיסוק;
אדריכלות: אדריכל, הנדסאי אדריכלות, מודד, אדריכל נוף;
הנדסה: מהנדסים יועצים במגוון תחומים;
ביטוח ופיננסים: סוכן ביטוח, יועץ השקעות;
חלק ממקצועות אלו נכנסים למסגרת של מקצועות חופשיים מוסדרים אך עשויים להיכנס גם למסגרת של מקצועות שאינם מוסדרים.
הכל תלוי בפרמטרים שבהם בעל המקצוע מתכנן לבצע את פעילותו (עבור מי, עם מי, באילו מקומות ובאילו תנאים).
יצוין כי ניתן לעסוק בכל המקצועות הללו גם במסגרת העסקה בשכר.
במקרה זה, איש המקצוע השכיר אינו עוסק ב"מקצוע חופשי" (לדוגמה: רופא המועסק במשרה מלאה, מהנדס או עורך דין שכיר של משרד גדול, רוקח העובד כשכיר, אחות בית חולים וכו').
"הוראות מס הכנסה, תשל"ג–1973" כוללת הגדרה כללית של "בעל מקצוע חופשי" לצורך ניהול פנקסי חשבונות:.
המקצועות החופשיים הבלתי מוסדרים הם כאלו שאינם נתונים לשליטה או פיקוח של ארגון מקצועי ספציפי.
עם זאת, מקצועות חופשיים רבים שאינם מוסדרים מכבדים אתיקה מקצועית של המגזר הספציפי שלהם, מתוך כבוד למקצוע, לציבור או הלקוחות (לדוגמה עיתונאי פרילנסר או עיתונאי עצמאי).
אין רשימה רשמית של מה שמכונה מקצועות חופשיים "בלתי מוסדרים", בניגוד למקצועות חופשיים מוסדרים.
מספר המקצועות החופשיים ממשיך לגדול, במיוחד עם התפתחות ה-gig economy ("כלכלת החלטורה" או "כלכלת השיתוף") ב.
בין המקצועות החופשיים שאינם מוסדרים, נמנים לדוגמה: מעצבי אתרים, גרפיקאים, שיווק דיגיטלי, עורכי וידאו, מתרגמים ועוד.
מקצוע הוא נובלה מאת סופר המדע בדיוני אייזק אסימוב.
הנובלה הופיעה לראשונה בשנת 1957 והודפס מחדש בקובץ הסיפורים מחר כפול תשע בשנת 1959.
הסיפור תורגם לעברית בקובץ מחר כפול תשע בשנת 1972 ושוב בשנת 2005, ותורגם בשלישית בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב כרך 1' בשנת 2009.
סיפור זה הוא הארוך ביותר בספר "מחר כפול תשע", אורכו כ-50 עמודים, שאר הסיפורים לא עולים על 20 עמודים.
הסיפור, שמתרחש במאה ה-65, מתמקד בנער בשם ג'ורג'.
כאשר מגיע ג'ורג' לגיל 18 ונערכות לו בדיקות ההתאמה למקצוע מתגלה האמת הנוראה: ג'ורג' הוא מוסמך ללא כלום.
מספר אנשים מסבירים לג'ורג' שזו תופעה נדירה למדי, אך היא מתרחשת מדי פעם.
הוא עובר לגור בבית מיוחד, הקרוי "הבית של רפי השכל", המיועד לאנשים כדוגמתו שאינם מתאימים לחינוך הסרטים.
למרות שאין שום דבר פיזי שמונע ממנו לברוח (אין שמירה על הבית הזה), ג'ורג' נשאר שם למשך שנה שלמה עד שלבסוף הוא מחליט לברוח כדי למצוא את הרופא אשר בישר לו על היותו חסר יכולת וכדי לעבור בדיקה נוספת, אשר תוכיח שג'ורג' אכן מתאים למשהו, אף אם לא תוכנת־מחשבים.
הוא טס לסן פרנסיסקו, שם הוא פוגש בהיסטוריון חברתי, שמסביר לו איך נוצרה שיטת הלימודים וההסמכה הזאת.
ג'ורג' מתחיל לאט לאט להבין שמישהו צריך לגלות דברים חדשים, מישהו צריך להמציא תאוריות חדשות וללמד את האנשים את מה שהוא גילה (לתכנת את הסרטים שמעבירים את הידע הלאה).
בסופו של דבר, מבין ג'ורג' שהוא אחד מהאנשים הללו, אנשים שהמוח שלהם כל כך יצירתי ושונה שהמכונה לא יכולה לאבחן אותם ואינם מתאימים לשום מקצוע.
כל האנשים הנמצאים במוסד הם כאלה, והם האנשים אשר ממציאים ומגלים דברים חדשים ומלמדים את שאר האנושות אותם, בלי שום הכרת תודה.
הסיפור, כמו מרבית סיפוריו של אסימוב, עוסק בחברה האנושית בעתיד.
הסיפור עוסק בהתפתחות של שתי תופעות:
חינוך: הסיפור מראה חידוש בנושאים של לימוד, השכלה ובחירת מקצוע.
הסיפור מציג טכנולוגיה המאפשרת אבחון והתאמה של מקצוע לאישיות, וטכנולוגיה המאפשרת למידה מהירה ביותר.
ריכוזיות: החברה בסיפור נשלטת בצורה ריכוזית.
בכל האמור בהכשרתו ובעיסוקו של אדם לא קיים חופש הבחירה - הוא "מחונך" באופן מלאכותי וללא זכות להתנגד לכך, המקצוע בו יעבוד נכפה עליו, ואף מקום העבודה לא נתון לבחירתו.
העיסוק של אסימוב בשתי מגמות אלו מקצין תופעות מוכרות ממערכת החינוך של כפיית תחומים מסוימים בשלבים הראשונים של הלמידה והתמחות ממוקדת בשלבים המתקדמים.
בסיפור מוטמעת הביקורת כי המערכת הריכוזית אינה מעודדת רכישת מיומנויות למידה אלא מתמקדת בהקניית מיומנויות מקצועיות, שיטה שנכשלת כאשר יש צורך בהסתגלות לשינויים.
על אף שאסימוב מציג חברה הנשלטת באופן ריכוזי ועם מידה קטנה מאוד של חופש אישי, האווירה אותה הוא מתאר מלמדת שצורת חיים זו מתאימה למרבית האוכלוסייה, אולם, ישנם אנשים שחזקים יותר, יצירתיים, שמתעלים ויוצרים משהו חדש בזכות הכישרון והיכולת שלהם.
גם אם כלל החברה אינה יודעת להתמודד עם אנשים אלו, הרי ש"התכנון המרכזי" יודע לקחת בחשבון מיעוט זה ומשכיל להפיק ממנו את המרב.
בסיפור טמונה גם סאטירה חברתית קלה.
אסימוב מתאר בסיפור חברה, שכל התקדמותה תלויה בקבוצה קטנה של אנשים.
אנשים שנחשבים כפחות טובים מהשאר, אבל דווקא הם הגורם להמשכיות המדע, הכלכלה וההצלחה החברתית.
ייתכן כי בכך רמז אסימוב שמדענים לא תמיד מוערכים כראוי.
בנוסף לתופעות בהן עוסק עיקר הסיפור, מזכיר אסימוב טכנולוגיות, מנהגים ותופעות נוספות, חלקן מתאימות לזמן כתיבת הסיפור וחלקן בדיוניות.
דוגמאות לתופעות הנזכרות, הנכונות לזמן כתיבת הסיפור, הן תכנות מחשבים המתבצע על ידי כרטיסים מנוקבים, הפרדה מגדרית, עישון, העברת מידע המוגבלת לדפוס (כרטסת, ספרים), טלוויזיה, ולוחות מודעות עם כתב מואר.
דוגמאות לתופעות בדיוניות (לעת כתיבת הסיפור) הן שיחות וידאו, כדור הארץ הסובל מצפיפות אוכלוסין, טיסה בחלל ויישוב כוכבים נוספים.
מקראות גדולות הכתר הוא מיזם של אוניברסיטת בר-אילן שתכליתו ההדרה מדוקדקת של המקראות הגדולות על פי כתבי יד עתיקים, הנגשת הטקסטים לקורא באמצעות עזרי עיון, התקנתה של המהדורה בגרסה מודפסת שיצאה ב-21 כרכים, ובגרסה מקוונת, וביסוסה ככלי לימוד ומחקר.
המיזם הוקם על ידי פרופסור מנחם כהן בשנות ה-80 של המאה ה-20, פרופסור כהן עומד בראש המפעל והוא המהדיר והעורך המדעי שלו.
בחשוון תש"ף הושלמה הוצאת כל ספרי המהדורה המודפסת.
טקסט התנ"ך והמסורה במקראות גדולות הכתר הוא על פי כתר ארם צובא שאת שמו נושאת המהדורה.
חלקים חסרים בכתר ארם צובא שוחזרו ע"י פרופסור כהן ומוגשים לקורא במלואם.
בנושא זה התפלמס כהן עם הרב מרדכי ברויאר, שאף הוא הוציא מהדורת תנ"ך המבוססת בעיקרה על הכתר, אך שינה ממנו קלות, בעיקר בתחום הגעיות והחטפים באותיות לא-גרוניות.
כמו כן שולב במהדורה ביאור להערות המסורה של כתר ארם צובא (בשם 'עין המסורה') המאפשר גם לקורא שאינו מומחה להתמצא ולעיין במסורה.
פירוש 'עין המסורה' חובר על ידי פרופסור מנחם כהן ונועד לעשות את ה'מסורה' פשוטה להבנה.
הערות המסורה ומונחיה כתובות בראשי תיבות, מונחיה קשים, ולקורא קשה להבינם.
מעבר לכך, מי שמבקש להסתייע בהערות המסורה לצורך זיהוי המקומות הנמנים בהן יתקל במשימה קשה.
במסורה הקטנה כמעט אין סימני עזר לצורך הזיהוי, ובמסורה הגדולה סימני העזר נועדו רק ליודעי התנ"ך בעל פה.
בעיה זו הייתה גם בעייתם של רבים מהמסרנים עצמם בימי הביניים, שבגללה לא יכלו למצות עד תום את הערות המסורה, על מנת להשיג את המטרה לשמה נוצרו: דיוקו של המקרא.
האפראט 'עין המסורה' נועד לפתור את כל הבעיות הללו, ולתת את מרב הנוחות והמידע כדי להגיע למטרתו.
האפראט מפשט את ראשי התיבות והנוטריקונים, מוסיף הערות קצרות בכל מקום הנצרך לכך, נותן מראי מקום מפורטים לכל ההיקרויות הכלולות במניינה של ההערה, ואם יש מסורה גדולה, מסמן את מקומה.
תרגומי אונקלוס ויהונתן הוהדרו על פי כתבי יד תימניים מדויקים.
פרופ' מנחם כהן אימץ את שיטתם של כתבי יד אלו בין השאר גם בכך שסימן הניקוד 'שוא-נח' אינו מופיע בטקסט התרגום.
טקסט הפירושים מוהדר על פי כתבי יד מימי הביניים.
במפעל הכתר מנסים, באמצעות בדיקה מדגמית של כתבי היד הקיימים כיום בעולם בכל פירוש ופירוש, לאתר את כתבי היד הטובים ביותר מבחינת קרבתם למקור, ולקבוע את הטקסט הסופי על פי כתבי יד אלו.
במקראות גדולות הכתר נכללו 20 פירושים שונים בכל התנ"ך.
בכל הפירושים משולבים סימונים המסייעים לקורא בהתמצאות ובהבנת טקסט הפירוש, כגון: פיסוק, ניקוד מילים קשות, הדגשת לשון הפסוק, ציון מראי מקומות למובאות, פישוט ראשי תיבות וקיצורים, סימון תוספות פירוש מאוחרות שנוספו על ידי אחרים או תיקונים שתיקן המפרש עצמו את פירושו ועוד.
לסיוע בהבנת פירוש הרלב"ג המאופיין בשפה פילוסופית ייחודית מצורף מילון מונחים.
בין הפרשנים המופיעים במהדורה: רש"י, ר' יוסף קרא, רשב"ם, ראב"ע, רמב"ן, רד"ק, ר' יוסף בכור שור, ר' אליעזר מבלגנצי, ר' ישעיה מטראני, רלב"ג, ר' יוסף אבן כספי, ר' מנחם בן שמעון, ר' מנחם המאירי ועוד.
המהדורה המודפסת יוצאת ללא אפראט חילופי נוסח.
מעקב אחר חילופי הנוסח יתאפשר במהדורה המקוונת באמצעות תוכנה מתקדמת שתפותח לצורך זה.
יהושע-שופטים, כולל מבוא למהדורה כולה
מלכים, כולל נספח המבהיר את עקרונות שחזור הנוסח המקראי
פרופ' מנחם כהן, הקים במסגרת המפעל, אתר שמאפשר עיון בכל רכיבי מהדורת הכתר - תנ"ך, מסורה, תרגום ומפרשים.
באתר ניתן לבצע חיפושים מתקדמים בכל רכיבי הטקסט כולל הניקוד, חיפוש על פי שורשים, חיפוש עם "עלומי אותיות" ו"עלומי ניקוד", הופעת מילים בסדר שונה והגדרת מרחק או מרחק מקסימלי בין מילים.
כמו כן באתר "תיקון קוראים" לנוחות הלומדים קריאה בתורה.
באתר ניתן לראות את צילומי כתב היד של 'כתר ארם צובא' אל מול נוסח המקרא של מהדורת הכתר.
באתר ניתן לקרוא גם חלק מהמבואות של מהדורת הכתר:
ביאור מונחים וביטויים שבפירוש רלב"ג, מנחם כהן
רשימת קיצורים וביטויים של המסורה, מנחם כהן
רשימת קיצורים בפירושים, מנחם כהן
ר' אברהם אבן עזרא - הפירוש הקצר לתורה, הפירוש הארוך לבראשית ושמות וקטעי הפירוש שבעל-פה לבראשית, אוריאל סימון
נוסח המקרא שהיה לפני רש"י ותלמידיו, פרשני צרפת, מנחם כהן
מודפס בגרסה המודפסת בסוף כרך יהושע-שופטים.
בגאומטריה, מִקְצוֹעַ הוא כל אחת מצלעות הפאות של הפאון.
לכל שתי פאות סמוכות יש מקצוע משותף.
כל מקצוע מחבר בין שני קדקודים סמוכים של הפאון, וכל קדקוד הוא נקודת מפגש של לפחות שלושה מקצועות.
מקור השם מקצוע הוא בפעולת ההקצעה של עץ ההופכת את פני השטח המעוגלים שלו לפני שטח מישוריים, שביניהם קווים ישרים ומחודדים.
כלל מקצועות הפאון מהווים את השלד שלו.
האטימולוגיה של המונח נגזרת מהכתוב ב וב.
מִקְרָא מְגִלָּה היא מצווה מדרבנן לקרוא את מגילת אסתר בפורים על מנת לפרסם את הנס שנעשה ליהודים בימי החג.
המצווה מתקיימת פעמיים בכל שנה: קריאה ראשונה בליל פורים וקריאה שנייה ביום פורים.
מבין ארבע מצוות החג, זו המצווה היחידה שאינה מפורשת במגילה.
חז"ל פירשו את הפסוק "והימים האלה נזכרים ונעשים" () כמצווה לקרוא את המגילה, בדומה לפסוקים אחרים שעוסקים בזכירה.
אצל חז"ל ניתן לראות שתי מטרות למצווה: האחת, פרסום הנס של המגילה, והשנייה מובאת בתלמוד במסכת מגילה בתשובת רב נחמן לשאלה מדוע אין אומרים הלל בפורים - "קרייתא זו הלילא" (=הקריאה היא ההלל), ומכאן שיש לקריאת המגילה, לשיטת רב נחמן, גם מימד של הלל והודאה.
הפוסקים נחלקו מהו התוקף של מצוות קריאת מגילה.
יש הסבורים שהיא בגדר מצווה דרבנן, ואף יש שמנו אותה כאחת מ"שבע מצוות דרבנן".
אולם, יש הסבורים שבשל היסמכותה של המצווה על פסוקי המגילה, היא בעלת תוקף של דברי קבלה, החזק יותר מדין דרבנן רגיל.
למחלוקת זו ישנן כמה תוצאות הלכתיות, למשל בשאלה האם קיים במקרא מגילה הכלל ספק דרבנן לקולא.
את המגילה צריך לקרוא פעמיים בפורים, פעם אחת במשך הלילה ופעם אחת במשך היום.
ניתן לצאת ידי חובה בשמיעת המגילה כמו בקריאה עצמה, ובלבד שהקורא יהיה אדם שמחויב גם כן בקריאת המגילה.
יש לקרוא את כל המגילה, על פי הסדר, מתוך מגילה כשרה.
הקורא את המגילה בלא כוונה לצאת, לא יצא ידי חובה.
הקורא את המגילה בשיבוש, יצא ידי חובה.
ויש אומרים דהיינו דווקא כשלא שינה את העניין, אבל אם קרא מילה אחרת לגמרי, הרי הוא כמו שדילג אותה מילה.
מותר לכתוב את המגילה בשפה זרה, וייצאו בה ידי חובה המבינים אותה.
אם הייתה כתובה עברית או יוונית, יוצאים ידי חובה גם מי שאינם מבינים את השפה הדין המיוחד באשר ליוונית נובע מהמעמד הייחודי שניתן לה בעיני חלק מן התנאים, אשר העריכו מאוד את יופייה (בעיקר בהשוואה ללשון הזרה האחרת המקובלת באותם ימים, הארמית הסורית).
דין זה, הנכון עקרונית, אינו נוהג הלכה למעשה, בשל החשש שלא ניתן לתרגם את המגילה בצורה טובה
מותר לקרוא בעמידה או בישיבה, אך הקורא לפני ציבור צריך לעמוד מפני כבוד הציבור.
מותר לכמה אנשים לקרוא את המגילה לציבור ביחד.
התלמוד מנמק זאת בכך ש"משום שחביבה היא לציבור, נותנים הם את דעתם ושומעים".
יש לקרוא את עשרת בני המן והמילה "עשרת" בנשימה אחת, "כדי להודיע לעם שכולם נתלו ונהרגו כאחד", כלשון הרמב"ם.
פוסקים אחדים כתבו שיש להאריך בקריאת ה-ו' של "ויזתא", ואילו אחרים הבינו זאת כהלכה האומרת שיש לכתוב את ה-ו' הזו כ-ו' ארוכה.
לכתחילה יש לקרוא את המגילה במניין, אבל אם אין מניין מותר לקרוא את המגילה ביחידות, ואולם הלכות מסוימות מצריכות ציבור דווקא, היינו מניין.
גם נשים מחויבות בקריאת המגילה משום שגם הן ניצלו.
בנות תימן נהגו לקרוא רק ביום ולא בלילה; נוהג זה כנראה הסתמך על מקורות תנאים שמעידים על קריאה ביום ולא בלילה, וההנחה שהקריאה בלילה היא מנהג שהתקבל בשלב מאוחר יותר, ולא בהכרח אצל נשים.
בשאר תפוצות ישראל הנשים קראו גם ביום וגם בלילה.
על פי רוב הדעות, שמיעת המגילה באמצעות מדיה כלשהי (רדיו, טלוויזיה וכיוצא בזה) אינה מהווה קיום המצווה.
נשים חייבות במצווה זו כמו גברים, "שאף הן היו באותו הנס", כדברי הגמרא.
היו שהסבירו שהכוונה היא שלאישה, אסתר, היה תפקיד מכריע בנס, והיו שהסבירו שגם עליהן נגזרה הגזירה.
ילדים מתחת לגיל בר מצווה פטורים מן המגילה כמו מכל המצוות, אך יש חובה לחנכם לשמוע מגילה.
קיימת מחלוקת האם נשים מוציאות ידי חובה גברים בקריאתן, ולמעשה, מטעמים שונים ונסיבות הלכתיות חיצוניות, כגון קול באישה ותקנת חז"ל ש"אישה לא תקרא בתורה", לא נהגו שנשים תקראנה מגילה לגברים אך כן לנשים.
יש המעלים את הסברא, ש"מניין" לעניין קריאת המגילה יכול להיות גם מניין נשים, בניגוד להלכה הרגילה כי מניין כולל רק גברים, משום שגם הם חייבות בקריאת המגילה, ומשום שהצורך במניין לקריאת המגילה אינו אלא כדי לפרסם את הנס, ולא מכוח הדין הרגיל של מניין.
אמנם הכל מודים שאשה שלא שמעה מקרא מגילה חייבת לקרוא לעצמה, או שיוצאת על ידי גבר או אשה אחרים, כי נידון הלכתי זה נוגע רק לשאלת צירוף נשים על ידי נשים, או יצירת מניין על ידן.
המשנה עוסקת לא מעט ביום שבו יש לקרוא את המגילה, כאשר למעשה זהו זמנו של פורים במובנים רבים; דינים הקשורים לזמנה של המגילה בהקשר לתחולתו הכללית של החג ניתן לקרוא בערך על אודות פורים.
באשר לשאלה מתי בפורים יש לקרוא את המגילה, מובאת בתלמוד מימרא של רבי יהושע בן לוי: "חייב אדם לקרות את המגילה בלילה ולשנותה ביום, שנאמר (תהילים ) 'אֱלֹהַי, אֶקְרָא יוֹמָם וְלֹא תַעֲנֶה, וְלַיְלָה וְלֹא דֻמִיָּה לִי".
פסוק זה מופיע במזמור "למנצח על אילת השחר" בתהילים אשר חז"ל דרשוהו על אסתר המלכה.
בהקשר זה מספרת הגמרא שהיו שהבינו מדבריו שיש לקרוא את המגילה בלילה ולשנות את המשנה של מסכת מגילה ביום, אלא שבתגובה מבהיר רבי ירמיה בשם רבי חייא בר אבא, שמדובר במצווה לקרות את המגילה בלילה וביום, וכך אכן נפסק להלכה.
לפני קריאת המגילה יש לברך שלוש ברכות:
קיימת מחלוקת אם יש לברך את ברכת שהחיינו גם בקריאה בבוקר.
בתוספות מובא שיש לברך גם ביום, וכך פוסק הרמ"א (אורח חיים, סימן תרצ"ב סעיף א') וכך מנהג האשכנזים במזרח אירופה.
ברם הרמב"ם פוסק שאין מברכים שהחיינו ביום.
ובעקבותיו פסק כך גם ר' יוסף קארו בשולחן ערוך, וכך נוהגים הספרדים, התימנים, האיטלקים וקהילות אשכנזיות רבות במערב אירופה.
לאחר קריאת המגילה נוהגים לברך את ברכת הרב את ריבנו:
נוסח זה שונה מעט מעדה לעדה.
הנוסח הארוך הוא תוצאה של שילוב הצעות שונות של אמוראים לברכות המגילה, כאשר רב פפא פסק כדרכו, שבעקבות כך יש לומר את כל הנוסחים יחד.
את הברכות שלפני קריאת המגילה מברכים גם אם קוראים את המגילה ביחיד, אך את הברכה שלאחריה מברכים רק בציבור.
בקהילות אשכנז נהוג לומר את הפיוט "אשר הניא" לאחר קריאת המגילה בלילה, וביום אומרים רק את שתי השורות האחרונות הפותחות במילים "שושנת יעקב".
הפוסקים מנמקים את אי-אמירת "אשר הניא" ביום בכך שביום כבר נאמרו פיוטים בחזרת הש"ץ (הקרובה "ויאהב אומן"), ולכן יש שהציעו שבאותן קהילות שלא אומרים את הקרובה, יש לומר אשר הניא גם ביום, אבל על פי רוב לא נהגו כך.
לפני קריאת המגילה או לאחריה נהוג בחלק מקהילות ספרד לומר את הפיוט "קוראי מגילה" של ר' אברהם אבן עזרא, או את הפיוט "פורים לנו".
יהודי תימן נוהגים לומר לפני קריאת המגילה פתיחה המכילה פסוקי תנ"ך שמזכירים את הנסים שנעשו לישראל לאורך הדורות.
יהודי גאורגיה, נוהגים לומר את הפיוט: "פורים פורים לנו", לפני תפילת ערבית, ואת הפיוט: "קוראי מגילה" לפני קריאת המגילה.
חז"ל קישרו את מצוות קריאת המגילה למצוות זכירת מעשי עמלק, על ידי זיהוי כינויו של המן כ"אגגי", כמתייחס לאגג מלך עמלק.
באותו אופן, קישר המנהג העממי גם את מצוות מחיית זכר עמלק לפורים, ומחיית עמלק קיבלה גם ממד סמלי.
כך, קיים מדרש אצל הראשונים המבטא מחיית סמלים, כביטוי למחיית עמלק: "תמחה את זכר עמלק - אפילו מעל העצים ומעל האבנים", והדבר הוביל למנהגים שונים.
המנהגים כוללים השמעת קולות רעש עם השמעת השם המן בעת מקרא המגילה, כמחיית אזכור שמם, ואף כתיבת שמם על עצמים שונים ומחיקתם.
יש המשערים שהמנהג החל בכתיבת השמות 'המן' ו'עמלק' על אבנים והכאתן זו בזו לצורך מחיקת השם, ובהמשך נשכח הצורך במחיקת השם ונותר רק הרעש שנוצר מפגיעת האבנים זו בזו, וכך התקבל המנהג להשמיע רעש בעת אזכור השם המן.
בימינו התפתח מאוד המנהג, ולצד הרעשן המסורתי משתמשים המוחים (בעיקר ילדים) גם באקדחי קפצונים למיניהם, ובאמצעי נפץ אחרים, חלקם מסוכנים.
למנהג זה קמו מתנגדים רבים, עקב היותו גורם לפעמים להשמטת מילים מקריאת המגילה, או לכך שציבור השומעים יפסידו שמיעת מילים מן המגילה.
בפרט קמה התנגדות לאמצעים הנפיצים, בהיותם סכנה של ממש.
לעיתים, נהוג להכות רק כאשר המן מוזכר יחד עם כינוי, כגון "המן בן המדתא האגגי".
מנהג קדמון מתקופת הגאונים הוא שכאשר מגיע החזן מגיע למספר פסוקי מפתח במגילה – הנקראים פסוקי גאולה הוא עוצר את קריאתו ואז קורא אותם כל הציבור בקול רם, ולאחר מכן החזן משלים את קריאתם.
המנהג נזכר כבר בסידור רס"ג המזכיר זאת ביחס לשני פסוקים: "ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר" והפסוק האחרון של המגילה "כי מרדכי היהודי...".
באחד מכתבי היד של סדר רב עמרם גאון קיימת תוספת מאוחרת בשם רס"ג אשר מזכירה פסוק שלישי "ומרדכי יצא מלפני המלך", פסוק אחד לפני הפסוק "ליהודים הייתה אורה".
מובאים שם שני מנהגים ביחס לסדר קריאת שני הפסוקים הללו, לפי מנהג אחד קורא כל הציבור את הפסוק הראשון ולאחריו קורא אותו החזן, אזי קורא הציבור את הפסוק השני ואחר כך החזן.
לפי מנהג שני קורא הציבור את שני הפסוקים הללו בבת אחת ולאחר מכן קוראם החזן בבת אחת.
חילוק מנהגים זה קיים עד היום בין הקהילות השונות.
רש"י בספר הפרדס מביא בשם ר' קלונימוס פסוק נוסף "איש יהודי היה בשושן הבירה".
הוא גם מציין כי קריאת הפסוקים בקול רם אינה חובה ואפילו לא מנהג אלא "שמחת התנוקות", וכן מציין ר' אברהם בן נתן בספר המנהיג שנהגו בצרפת ובפרובינצא לומר פסוקים אלו בקול רם כדי "להרבות השמחה".
בעל שיבולי הלקט מזכיר פסוק נוסף "ויתלו את המן על העץ".
בתקופות מאוחרות יותר מוזכר גם הפסוק "בלילה ההוא נדדה שנת המלך".
כיום המנהג מקובל בכל הקהילות, כאשר בקהילות אשכנז וספרד נוהגים לומר בקול את ארבעת הפסוקים "איש יהודי", "בלילה ההוא ננדה שנת המלך" "ומרדכי יצא", "ליהודים הייתה אורה" ויש גם המוסיפים את הפסוק האחרון "כי מרדכי היהודי".
בקהילות ספרדיות רבות מוסיפים גם את הפסוק "בלילה ההוא נדדה שנת המלך" וכן נהוג גם בכמה מקהילות איטליה ותוניס אשר נוהגות גם להוסיף את הפסוק "ויתלו את המן", שהוא מנהג איטלקי קדום כפי שכבר הובא לעיל בשם ספר שיבולי הלקט.
בקהילות תימן נוהגים הפסוקים "איש יהודי", "ויתלו את המן", "ליהודים הייתה אורה" ו"כי מרדכי היהודי".
ובחלק מקהילות תימן גם את הפסוק "ומרדכי יצא".
בניגוד לשאר הקהילות בקהילת תימן החזן קורא את הפסוקים קודם, ולאחריו הציבור.
כמו כן הם נהוגים לקרוא פסוקים אלו במנגינה שונה.
בקהילות יהודי גאורגיה, אומר כל הקהל בקול רם, בנוסף לארבעת הפסוקים הידועים, גם את הפסוקים: "ומאמר אסתר", ו"וישם המלך אחשורוש" עד סוף המגילה.
כמו כן נהגו גם: "ויאמר חרבונה" ואת הקטע האחרון במגילה לומר בקול בקהילות טריפולי.
למגילה יש צד של חומרה, באשר היא נקראת "ספר" ועל כן מושווית לספר תורה; מאידך, היא נקראת גם "איגרת", ועל כן בדינים מסוימים מקלים בה.
דינים בהם המגילה שווה לספר
המגילה צריכה להיות כתובה כולה על קלף או גויל ובדיו, וצריכה להיות תפורה בגידים כספר תורה.
המגילה צריכה להיות "משורטטת", דהיינו שהאותיות ייכתבו לאורך חריצים אופקיים ישרים המשורטטים בקלף.
אם גוי או מין כתב את המגילה, היא פסולה.
דינים בהם המגילה שווה לאיגרת