tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מטרה זו מושגת הן על ידי הסרת חסמים המונעים השתלבות בשוק העבודה, דוגמת היעדר השכלה רלוונטית או תנאים משפחתיים מגבילים, והן על ידי ענישה של מי שאינם משתלבים בשוק העבודה בהתאם לדרישות, בדרך כלל בצורה של מניעת קצבאות.
המינון שבו משולבים מקל וגזר אלו משתנה ממדינה למדינה, כשבמדינות מסוימות דוגמת דנמרק הדגש הוא על סיוע בהשתלבות, ובאחרות – דוגמת ארצות הברית ובריטניה – על ענישה.
בישראל נהוגה תוכנית ויסקונסין, שזכתה לביקורת רבה על הדגש שהיא שמה על ענישת הלקוחות.
אחד המניעים החזקים ביותר המונע נפילה למלכודת הרווחה הוא כבוד עצמי.
תלות בקצבאות רווחה נושאת עמה סטיגמה חברתית, אשר יכולה לעיתים לפגוע בכבודו העצמי של הנזקק, במידה כזו שהוא יגייס את הכוחות הנדרשים לשבור את מעגל התלות, ללא עזרה חיצונית.
כל זאת למרות שהדבר עלול לעלות לו במחיר כלכלי.
מלכודת הנזילות היא מצב מאקרו כלכלי בתאוריה הקיינסיאנית בו מדיניות מוניטרית מרחיבה של הבנק המרכזי להורדת שער הריבית לא משפיעה עליו.
המאפיין הבולט של מלכודת הנזילות הוא ששיעורי הריבית קרובים לאפס ותנודות בכמות הכסף אינן מתורגמות לשינויים בשער הריבית.
על פי קיינס, מלכודת הנזילות מתקיימת כאשר ישנה ציפייה של הציבור לאירועים שליליים (מלחמה, דפלציה וכו') והיא גורמת להם להעדיף להחזיק כסף מזומן נזיל על פני האלטרנטיבה של קניית אג"ח, שבשערי ריבית נמוכים כל כך, אינם אטרקטיביים מספיק.
ציפיות הציבור (המובעות בעקומת הביקוש של הציבור לכסף) אינן ידועות לממשלה, כך שהיא אינה יכולה לאמת קיום מלכודת הנזילות.
רק לאחר שהגדלת היצע הכסף לא מביאה להורדת שער הריבית המצופה, יכולה הממשלה להבין כי עקומת הביקוש לכסף נמצאת בתחום מלכודת הנזילות.
הכלי המוניטרי העיקרי של הבנק המרכזי להורדת הריבית הוא הגדלת היצע הכסף.
כאשר עקומת הביקוש לכסף נמצאת בתחום מלכודת הנזילות, מדיניות זו לא יעילה ומכאן מלכוד, שנובע בעיקרו מהעדפת הציבור להחזיק כסף נזיל מזומן על פני קניית אג"ח ומכאן שם התופעה.
במקרה זה, על פי קיינס, הפתרון היחיד להוצאת המשק ממיתון הוא לנקוט במדיניות פיסקלית מרחיבה בתחום מלכודת הנזילות, כמו הגדלת תקציבי התשתיות והחינוך, במטרה להגדיל את התוצר, התעסוקה, הכנסות הפרטים והצריכה.
כלכלנים לא-קיינסיאנים, ובמיוחד המוניטרסטים, סבורים שאין לתורה זו בסיס אמפירי.
מקרים ידועים ביחס אליהם נטען שאירעה מלכודת נזילות הם "השפל הגדול" בשנת 1929, והמשבר המתמשך בכלכלת יפן מאז שנות ה-90 (אותו חקר הכלכלן הנאו-קיינסיאני פול קרוגמן, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2008, אשר העלה מחדש את נושא מלכודת הנזילות לסדר היום הכלכלי-אקדמי).
הנחה נוספת בניתוח שוק הכסף היא, כי הנכס הפיננסי החלופי היחיד לכסף הוא איגרת חוב, המהווה את צורת מתן ההלוואות במשק ושיעור התשואה שניתן לקבל עליה לפי השער שלה בשוק הוא שער הריבית במשק.
לפיכך, ככל ששער הריבית קטן, הציבור יהיה מעוניין להחזיק חלק גדול יותר מנכסיו הפיננסיים ככסף ולא כאיגרת חוב.
נקודת שיווי המשקל בשוק הכסף היא שער הריבית בו כמות הכסף המבוקשת משתווה להיצע הכסף (כמות הכסף המצויה).
במצב זה אין אפשרות לשנות את הריבית במשק על ידי שינוי בכמות הכסף (אלא אם כן כמות הכסף מצטמצמת לכמות בה שיווי המשקל בשוק הכסף יהיה גבוה יותר מזו של מלכודת הנזילות, הריבית במשק היא הנמוכה ביותר היכולה להיות ואין אפשרות (וממילא גם אין טעם) להורידה עוד יותר.
משמעות המילה "מלכודת" היא, כי היעדר עניין בהתעסקות עם איגרות חוב גורר מצב של שוק איגרות חוב (המהווה, כאמור, את הדרך למתן הלוואות לגורמים הזקוקים לכך) בלתי פעיל או בעל פעילות דלילה מאוד - מה שעלול לפגוע בפעילות המשקית הריאלית (קרי: בתוצר הלאומי) וברמת התעסוקה במשק.
כן, היעדר אפשרות או טעם להוריד את שער הריבית במשק מונעים אפשרות של הגדלת ההשקעות הריאליות במשק (ציוד, מכונות, מבנים וכו') אשר הייתה מגדילה את התוצר והתעסוקה במשק.
מצב בו מעדיף הציבור להחזיק בידיו מזומנים או שווה מזומנים, ואינו מוסיף בצורה אפקטיבית לביקוש המצרפי במשק - יהיה המשק ללא צמיחה או יציאה ממיתון.
המצב נוצר כאשר הביקוש לכסף גמיש לחלוטין- כלומר, הקטע בעקומת הביקוש לכסף, אשר בו כל שינוי בהיצע הכסף לא יגרום לשינוי בשער הריבית במשק.
שעור ריבית זה, הוא אותו שעור אשר אין אפשרות לרדת מתחתיו.
תאוריית מלכודת הנזילות מתייחסת למצבי שפל כלכלי בלתי - אינפלציוניים, ואינה מתייחסת למדיניות פיסקאלית היכולה לעורר את הכלכלה.
מקובל לחשוב שבמצב כלכלי רגיל, ניתן לעורר את הכלכלה ולצאת ממיתון בעזרת עידוד הביקוש המצרפי.
עידוד הביקוש המצרפי יכול להתבצע באמצעים שונים: האמצעי הראשון הוא הפחתת מיסים, על מנת שבידי הציבור תישאר הכנסה פנויה גבוהה יותר והוא יוכל להוציא אותה לצריכה פרטית וכן לצורך עידוד השקעות אישיות ועסקיות.
האמצעי השני הוא עידוד הביקוש במישרין על ידי הממשלה באמצעות הוצאות חדשות מהכנסות המיסים - הגדלת תקציב הממשלה הצעד השלישי הוא להוריד את שערי הריבית באמצעות פעולה של הבנק המרכזי.
מצב זה עשוי לעודד פרטים ועסקים להשתמש באשראי לשם הרחבת פעילותם וכך יגבר הביקוש למוצרים ולהון.
במצבים שונים, הורדת הריבית עוד ועוד ו/ או הפחתת מיסים לא תשרת את יציאת המשק ממיתון וזאת בגלל "מלכודת הנזילות".
הורדת שער הריבית- מכל האמצעים שצוינו לעידוד הביקוש המצרפי, אפיק זה הוא כנראה הפחות יעיל מכולם.
בעתות שפל ובאבטלה גבוהה, לא תמיד הורדת שער הריבית יתרום ליציאה ממיתון.
בתקופה כזו, תחושות של אי ביטחון בתעסוקה, ועודף בתפוקה גם שערי ריבית לא יגרמו לפרטים וחברות ללוות ולהשקיע כספים ולתרום לזרם ההכנסות.
בשיעורי ריבית נמוכים, כאשר שער הריבית נמוך או נושק ל-0%, לא ניתן להמשיך ולהוריד את שער הריבית לרמה נמוכה יותר אשר תגדיל את היקף ההשקעות הראליות ואת הצריכה הפרטית במשק.
אומנם, ניתן להרחיב את בסיס הכסף ואת כמות הכסף בכלל במשק, אך שימוש בכלים מוניטריים מסורתיים אינו מזרים כסף חדש ישירות לפעילות הכלכלית.
זאת ועוד, בזמני שפל כלכלי, בנקים עשויים שלא לרצות להלוות את הכספים החדשים אשר הוזרמו למשק (או עלולים לדרוש על כך ריבית גבוהה מדי אשר הלווים עצמם חוששים כי לא יוכלו לעמוד בה)וכך כספים חדשים שנוספו למשק "נלכדים" במצב נזיל מבלי שניתנו כהלוואה.
הפחתת מיסים- בעתות שפל, אנשים וחברות עשויים לבחור באלטרנטיבה של "החזקה בכסף".
אמנם, הפחתת נטל המס מפנה אמצעים ליצירת ביקושים אולם בדרך כלל, הפחתת נטל המס חלה על אלה שבידיהם כבר אמצעים ומבחינת גמישות הביקוש שלהם לכסף, הגדלת כמות הכסף הפנויה שבידיהם לא תגדיל את הצריכה שלהם.
זאת ועוד, לעיתים, גם "מגן המס" הוא גורם מדרבן ליצירת ביקוש.
הפחתת שיעור המס (ועל ידי כך, הפחתת "מגן המס") עשויה לגרום להפחתת הגורם המדרבן ליצירת ביקוש.
ג'ון מיינרד קיינס, הכלכלן אשר נחשב לרוב כאבי תאוריית מלכודת הנזילות, טען כי ישנם מצבים בהם אנשים יעדיפו להשאיר בידיהם כסף נזיל ולא להמירו בנכסים אשר אינם כסף נזיל.
זאת ועוד, אף מתן הלוואות לבנקים עלול בעיניי רבים להיחשב בזמן שפל כלכלי כצעד מסוכן מחשש למחדל פירעון.
כמו כן, גם השקעה ישירה בנכסים פיזיים עלולה להיחשב כבלתי צפויה להניב רווחים בזמני שפל כלכלי.
מצד אחד, נוצר מצב של היעדר נכונות אנשים רבים להלוות כספים (או נכונותם לעשות כן בריבית גבוהה המהווה פיצוי על הסיכון הרב של מחדל פירעון).
מצד שני, ישנה נכונות של לווים פוטנציאליים ללוות רק בריביות נמוכות (בשל חשש מחוסר יכולת לעמוד בריביות גבוהות יותר) או אי נכונות ללוות כלל.
שתי תופעות אלו (של הקטנת היצע ההלוואות והביקוש להלוואות) יוצרות יחד שוק הלוואות מצומצם, אשר בשל סיבה זו היקפו ושער הריבית השורר בו אינם יכולים להשפיע על הפעילות הריאלית של המשק.
לכן, קיינס טען כי רק מדיניות פיסקאלית מרחיבה המאופיינת בהגדלת הביקוש הממשלתי למוצרים ושירותים תוכל להוציא את המשק ממצבי שפל ואבטלה.
חוקרי כלכלה בכירים עסקו בדרכים להקל על הסיכונים הפיננסיים הכרוכים במצב של מלכודת הנזילות.
הם הסיקו כי אם ירידת הריבית מוגבלת על ידי הגבול התחתון אפס (ריבית אפס), הביקוש המצרפי אינו מספיק והמשק נכנס למלכודת נזילות.
בסביבה זו, מינוף מראש והחלטות ביטוח של משקי בית קשורות להשפעות חיצוניות של ביקוש מצרפי.
ניתן לצמצם את הסיכונים הטמונים במדיניות של ריבית אפס באמצעות רגולציה המצמצת את הסיכונים הפיננסיים כתוצאה מהתנהלות משקי הבית בתקופה של ריבית אפס.
זאת עושים על ידי הצבת כללים למוסדות הפיננסיים כדוגמת דרישות הון עצמי, בחינת כושר החזר להלוואות, ורגישות כושר ההחזר לשינויים בסביבה המאקרו כלכלית.
מלכודת יונים היא דרך ללכוד יונים (אטומים, מולקולות או צברים בעלי מטען חשמלי) במקום מוגדר במרחב לפרקי זמן ארוכים.
במלכודות אלו משתמשים בתחומים שונים: קירור יונים, ספקטרומטריית מסות, חישובים קוונטיים ועוד.
על פי משפט ארנשו (Samuel Earnshaw), לא ניתן ליצור בור פוטנציאל תלת־ממדי בעזרת שדות חשמליים נייחים (שדות אלקטרוסטטיים).
מכאן משתמע לכאורה שלא ניתן ללכוד יונים בעזרת שדות חשמליים נייחים, ויש המסתמכים על משפט זה כדי לטעון שלא ניתן לכלוא יונים כלל.
שתי המסקנות האלו שגויות: ניתן לכלוא יונים על ידי "פרצות" במשפט ארנשו, וסוגים שונים של מלכודות יונים מבוססים על סוגים שונים של פרצות כאלו.
מלכודות אלקטרודינמיות – מלכודת פאול
וולפגנג פאול המציא בשנות החמישים מלכודת שזיכתה אותו לימים בפרס נובל לפיזיקה, בשנת 1989. במלכודות אלה היונים לכודים על ידי שדות חשמליים המתנדנדים בזמן.
אנלוגיה לאופן לכידה זה הוא האופן שבו לוליינים מצליחים לייצב מטאטא העומד על האצבע שלהם.
באופן רגיל מצב זה של המטאטא הוא מצב של שיווי משקל לא יציב - כל סטייה קטנה תגרום למטאטא ליפול.
אבל כאשר הלולין מזיז את אצבעו מעלה ומטה מהר מספיק, שיווי המשקל הופך ליציב.
בתכנון הבסיס של מלכודות פאול, האלקטרודות של המלכודת מייצרות שדה חשמלי בצורת אוכף - כלומר שדה חשמלי בו בכיוון אחד יש בו מינימום, אבל בכיוון הניצב הוא מקסימום.
כאשר מפעילים על אותם אלקטרודות מתח המשתנה עם הזמן, מתח זה גורם לאוכף להסתובב.
כאשר תדר הסיבוב של האוכף מתאים למסת החלקיק, שיווי המשקל הופך ליציב.
התכנון המקורי של פאול נועד ליצור אוכף מדויק, ולכן נקרא כיום מלכודת יונים קוודרופולית (quadrupole ion trap).
הוא מבוסס על שתי אלקטרודות בצורת היפרבולה, מלמעלה ומלמטה, ועל אלקטרודה בצורת טבעת באמצע.
באותו עיקרון של כליאת יונים משתמשים גם בתכנונים שונים של המלכודת, היכולים להתאים לצרכים שונים.
ואולם הרעיון הכללי של לכידת יונים על ידי שדות חשמליים מתנדנדים אינו דורש תכנון מדויק מאוד של המלכודת וישנם גאומטריות רבות המאפשרות לכידה ומשמשות לשימושים שונים.
כך לדוגמה עבור חישובים קוונטים נהוג להשתמש בעיקר במלכודת יונים ליניארית המורכבת מארבעה מוטות אשר עליהם מופעל השדה החשמלי המתנדנד, ומאפשרים לכידת יונים המסודרים בשורה לאורך הציר של המלכודת.
ישנם תכנונים שונים בהם נעשה שימוש ביותר מארבעה מוטות כאשר הפופולרי ביותר כרגע הוא תכנון של דייטר גרליך שבו נעשה שימוש ב-22 מוטות.
היתרון במלכודת זו הוא בכך שהיונים מרגישים את השדות המתנדנדים רק ליד קירות המלכודות, ולעומת זאת ברוב נפח המלכודת הם אינם מרגישים את השפעת השדות החשמליים.
סוג זה של מלכודות טוב במיוחד עבור קירור של היונים בתוך המלכודת על ידי התנגשויות עם גאז.
יונים הלכודים במלכודות פאול מבצעים תנועות קטנות מסביב למרכז המלכודת, ותנועות אלו מתאפיינות בצירוף של שלושה תדרים בסיסיים.
על ידי שימוש בתדרים אלו ניתן למדוד את המסה של היונים בצורה מדויקת, לברור מסות (להוציא מהמלכודת איזוטופים בעלי מסות שאינן רצויות ולשמור רק על המסות הרצויות) ולקרר את אותם היונים.
מלכודות אלו הומצאו כנראה על ידי הנס דמלט, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1989 עם פאול.
במלכודות אלו משתמשים בשילוב של שדות חשמליים ומגנטיים.
שדה מגנטי גורם ליונים לנוע במעגלים במישור שמאונך לשדה.
לכן, על ידי הפעלת שדה מגנטי בכיוון ציר z, יונים יהיו כלואים במישור xy, ובתוספת של שדות חשמליים היוצרים בור פוטנציאל בציר z, ניתן לכלוא יונים.
כמו במקרה של מלכודות פאול, יונים במלכודות פנינג מבצעים תנודות קטנות מסביב למרכז המלכודת.
השימוש העיקרי במלכודות אלו הוא מדידת מסה מדויקת (ספקטרומטריית מסות - mass spectrometry), בטכניקה המבוססת על התמרת פורייה ונקראת FTICR Fourier transform ion cyclotron resonance.
מכשירים אלו, שמקורם בטכנולוגיה ששימשה מאיצי חלקיקים, עושים שימוש בהאצה של יונים וכליאתם במסלולים מעגליים.
טבעות האחסון הראשונות שנבנו היו מגנטיות, שבהם היונים מואצים לאנרגיות בסדר גודל של מגה אלקטרון וולט.
טבעות אחסון כאלו הוקמו ברחבי אירופה (ASTRID בדנמרק, CRYRING בשוודיה, TSR בגרמניה) ושימשו בתחילה למחקרים בפיזיקה גרעינית, ופיזיקה אטומית, ובהדרגה יותר ויותר לצורך פיזיקה מולקולרית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנתה בדנמרק טבעת אחסון אלקטרוסטטית (המבוססת על שדות חשמליים בלבד) הקרויה ELISA, שבה היונים מואצים לאנרגיות נמוכות הרבה יותר (כמה עשרות קילו אלקטרון וולט).
אחר כך הוקמו שתי טבעות דומות ביפן, ובקרוב יוקמו טבעות דומות בגרמניה ובשוודיה.
במקביל, הומצאה על ידי דניאל זייפמן ועודד הבר מישראל מלכודת העובדת על עיקרון דומה.
במתקן זה, יונים המואצים לאנרגיה של 4keV מתנדנדים בין שתי מראות אלקטרוסטטיות.
אחד השימושים הבולטים במלכודות נובע מהיכולת שלהם לקרר יונים, כאשר כאן הכוונה היא לדרגות החופש הפנימיות שלהם (quantum control), או לתנועה החיצונית שלהם.
קירור של דרגות החופש הפנימיות נעשה על ידי קירור קרינתי (radiative cooling), כאשר יון הוא חם הוא יכול להתקרר על ידי פליטה של פוטון.
תהליך זה לוקח זמן רב (סדר גודל של שניות), ולכן יש צורך ללכוד יונים לזמן רב על מנת לאפשר קירור זה, ובסופו היונים מגיעים לטמפרטורה שבה נמצאת מלכודת היונים.
קירור על ידי התנגשויות עם גז קירור (buffer gas cooling)- היא טכניקה שבה היונים באים במגע עם גז קר, ודרך התנגשויות הגז מקרר את היונים, הן את דרגות החופש הפנימיות והן את החיצוניות.
בדרך כלל נעשה שימוש בגז הליום, שאותו ניתן לקרר בקלות לטמפרטורות נמוכות, והוא כמעט שאינו מגיב עם רוב סוגי המולקולות.
סוג זה של קירור יכול להתבצע רק במלכודות שבהם היונים נמצאים במנוחה (מלכודות פאול ומלכודות פנינג).
בטבעות אחסון ניתן לקרר יונים על ידי מזיגתם עם קרן של אלקטרונים בעלת מהירות זהה למהירות היונים.
קירור סטוכסטי (resistive cooling, stochastic cooling) - טכניקות אלו משמשות לקירור דרגות החופש החיצוניות של היונים ומבוססות על מטען חשמלי המושרה על ידי היונים.
קירור באמצעות לייזרים (laser cooling)- הוא שם כולל לשיטות של קירור יונים וגם אטומים נייטרלים בעזרת שימוש בקרני לייזר.
קירור דופלר מאירים בלייזר בתדר מעט יותר נמוך מתדר הרזוננס של האטומים את צבר האטומים מכל הכיוונים.
על פי אפקט דופלר כאשר גוף זז לכיוון קרן אור תדר האור מוסט לכחול ולכן האטומים שזזים לכיוון הקרן יראו קרן שהיא בדיוק ברזוננס ויבלעו פוטונים רק מהקרן הזו.
כל פוטון יתן לאטום תנע בכיוון הפוך לכיוון התנועה של האטום ויאט אותו, האטום אומנם יפלוט את הפוטון אך בכיוון אקראי.
קירור באמצעות אידוי (evaporation cooling) על ידי הורדת גובה המלכודת בהדרגתיות מאפשר ליונים החמים לברוח והקרים נשארים.
למלכודות יונים כמה שימושים עיקריים: מדידה מדויקת של מסות, קירור של יונים וחישובים קוונטיים.
ספקטרומטריית מסות, כלומר מדידה של מסות, יכולה להתבצע במלכודות יונים על ידי מדידה של התדרים שבהם היונים מתנדנדים סביב מרכז המלכודת.
ככל שהיונים לכודים זמן רב יותר כך הדיוק של המלכודות הללו רב יותר.
השימוש הזה הפך מלכודות יונים, בעיקר מסוג פנינג, לכלי חשוב בביולוגיה ובכימיה.
בנוסף, מלכודות אלו משמשות לביצוע המדידות המדויקות ביותר של קבועים פיזיקליים.
קירור יונים הוא שלב חשוב בניסויים רבים על יונים שבהם יש משמעות למצב ההתחלתי של היונים.
קירור יונים הוא גם שלב חשוב בשימושים של מלכודות יונים לצורך חישובים קוונטיים.
בתחום זה מנסים להשתמש בחוקי תורת הקוונטים על מנת לבצע פעולות חישוב בצורה יעילה הרבה יותר מאשר במחשבים רגילים.
מלכודות יונים היא אחת השיטות המרכזיות ביישום מערכות שמבצעות חישובים קוונטיים.
לצורך חישובים אלו, כל יון מתפקד בתור ביט קוונטי, היכול להיות במצב היסוד שלו או במצב מעורר, ובעזרת לייזרים ניתן לבצוע פעולות חישוב על היונים.
"מלכודת" הוא רדי מייד מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.
העבודה נחשבת לאחד משמונת הרדי מייד ה"טהורים" שיצר דושאן.
היצירה המקורית אבדה ומהדורה בת שמונה העתקים חתומים נוצרה בשנת 1964, על פי תצלום של העבודה המקורית.
היצירה נוצרה לראשונה בשנת 1917 בסטודיו של האמן בניו יורק.
דושאן בחר מתלה מעילים, הניח אותו על הרצפה ומסמר אותו אליה.
ואז נוצר הקישור עם הרדי מייד."
שמה של היצירה, "Trébuchet" הוא גם שמו של מהלך במשחק השחמט בו מחליף השחקן את מיקומם של כלים על גבי הלוח כדי להכשיל את היריב.
מלכודת פאול היא מלכודת חלקיקים אלקטרודינמית, שלוכדת חלקיקים טעונים (יונים) באמצעות שדות קוואדרופולים חשמליים.
מלכודת זו פותחה על ידי וולפגנג פאול (Wolfgang Paul) ב-1958 בגרמניה; זו זיכתה אותו לימים בפרס נובל לפיזיקה, בשנת 1989.
המלכודת התגלתה כיעילה בשימור החלקיקים בתוכה לאורך זמן ועל כן אפשרה את חקירת התנהגות החלקיקים ותכונותיהם.
בתכנון הבסיס של מלכודות פאול, ישנן אלקטרודות היוצרות שדה חשמלי בצורת אוכף - כלומר שדה חשמלי שבו בכיוון אחד ישנו מינימום, אך בכיוון הניצב הוא מקסימום.
נדמיין אוכף ממשי, אם נניח כדור במרכזו- הוא יתגלגל במורד האוכף.
אך אם נסובב את המשטח עליו מונח האוכף בתדירות גבוהה מספיק אז הכדור יתייצב במרכזו תוך כדי ביצוע תנודות קטנות.
לכן במקרה שלנו, כאשר מפעילים על אותן אלקטרודות במלכודת מתח המשתנה עם הזמן, המתח גורם לאוכף להסתובב.
שיווי המשקל הופך ליציב כאשר תדר הסיבוב של האוכף מתאים למסת החלקיק ומטענו.
הוא מבוסס על שתי אלקטרודות בצורת היפרבולה הממוקמות בחלק העליון ובחלק התחתון של המלכודת, ביניהם ישנה אלקטרודה בצורת טבעת.
היונים נלכדים בין האלקטרודות על ידי כך שיוצרים מתח משתנה אוסילטורית (AC) ובנוסף מתח קבוע בזמן (DC) בין האלקטרודות ובכך יוצרים בחלל ביניהם שדות חשמליים קוואדרופולים דינמיים.
הרעיון הכללי של לכידת יונים על ידי שדות חשמליים אוסילטורים אינו דורש תכנון מדויק מאוד של המלכודת וישנן גאומטריות רבות המאפשרות לכידה ומשמשות לשימושים שונים.
על מנת ללכוד חלקיקים במלכודת איזוטרופית והרמונית יש להפעיל כח מהצורה
כאשר r הוא המרחק ממרכז המלכודת ו- c הוא קבוע חיובי.
כך, ככל שהחלקיק יתרחק, הכח המופעל עליו לכיוון מרכז המלכודת יגדל.
כח שכזה נגזר מפוטנציאל מהצורה
ניתן ליצור פוטנציאל מהצורה הזו על ידי שדות מולטיפולים חשמליים ומגנטים דינמיים.
על מנת לקבל פתרון שיתאר פוטנציאל תלת־ממדי בעל סימטריה גלילית, נדרוש ו-
אם כן, הפוטנציאל בקאורדינטות גליליות יהיה
משואות אלה מתארות את צורת האלקטרודות הבונות את המלכודת, הוא רדיוס האלקטרודה הטבעתית ו- הוא המרחק בין האלקטרודות ההיפרבוליות.
הוא הפוטנציאל המופעל על האלקטרודות ובאופן כללי ניתן על ידי
השדה החשמלי הנגזר מפוטנציאל זה משתנה ליניארית כתלות במרחק:
מכאן נקבל את משוואות התנועה של חלקיק בעל מסה M ומטען Q:
ממשוואות אלה ניתן לראות שהתנועה בציר z נבדלת מהתנועה במישור xy בסימן ובפקטור 2.
הסימן מעיד על צורת האוכף ואילו הפקטור 2 יוצר מצב שבו החלקיק "יעדיף" להילכד מאשר לברוח מהמלכודת, כלומר, המדרונות הכולאים יותר "תלולים" מהמדרונות המפזרים.
את משוואות התנועה ניתן לכתוב בצורה כללית, חסרת יחידות בצורה של משוואות מת'יו :
כאשר u מייצג את z או r, הגודל
הוא חסר יחידות הנתון על ידי
בנוסף, הגדרנו פרמטרים, אף הם חסרי יחידות:
למשוואת מת'יו אין פתרון אנליטי אלא רק נומרי או בעזרת סימולצית מחשב.
הפרמטרים a ו- q מאפיינים את המשוואה ומגדירים אזורי יציבות ואי יציבות של פתרון המשוואה.
כיוון שהלכידה נעשית בלחץ אטמוספירי, החיכוך עם האוויר הוא גורם מרכזי בתנועת החלקיקים ובלכידתם.
לכן, נוסיף גורם למשוואת התנועה התלוי ליניארית במהירות החלקיקים .
מעתה נתמקד בתנועה על ציר z, התנועה על מישור xy אנלוגית לחלוטין, להבדיל מהפקטור המצוין לעיל.
משוואות מת'יו מתארות תנועה המורכבת מתנודות קטנות, , בתדירות הזהה לתדירות המתח האוסילטורי, .
תנועה זו מכונה micromotion, זוהי תנועת החלקיק סביב נקודת שיווי משקל.
בנוסף, המשוואות מתארות תנועה איטית יותר, , המכונה secular motion זוהי תנועת החלקיקים לכיוון מרכז המלכודת כתוצאה מהכח המופעל עליהם.
ניתן לדמות את תנועת החלקיקים לתנועתה של מטוטלת שתוך כדי תנועה משנה את אורכה בתדירות .
את ה secular motion ניתן לתאר בקירוב כתנועה הרמונית , על כן הפוטנציאל האפקטיבי שמרגיש חלקיק בבור הוא כאשר .
ניתן להשתמש במלכודת לצורך ברירת חלקיקים לפי מסתם, כלומר להשתמש בה כספקטרומטר מסות.
ראינו שתנועת החלקיקים מאופיינת על ידי התדירות בציר z ו במישור xy.
בנתוני שדה קבועים, התדירות משתנה בהתאם ליחס של החלקיק.
לכן, ברגע שתדירות המתח שמופעל על האלקטרודות תהיה שווה ל נקבל תהודה עבור חלקיקים עם היחס המתאים ל .
אותם חלקיקים ינועו בתנועה הרמונית עם משרעת שתגדל באופן לנארי עם הזמן עד שיברחו מהמלכודת.
לכן, אם נציב גלאי אלקטרונים מחוץ למלכודת נוכל למדוד את המטען של החלקיקים שנפלטו מהמלכדות ומכאן, נוכל לחשב את מסתם.
מלכודת העכברים הוא מחזה בלשי מאת אגתה כריסטי.
המחזה מוצג בווסט אנד בלונדון ברציפות מאז 1952 ועד עכשיו, וזהו שיא עולם שמתחדש מידי ערב למחזה המועלה בפעם הראשונה, ולמחזה המועלה בכלל.
ב-18 בספטמבר 2018 ציינו את ההצגה ה-27,500. המחזה נודע גם בזכות תפנית חדה ומפתיעה בעלילה, והפנייה של השחקנים בסוף ההצגה אל הקהל, שלא "להרוס" למי שלא צפה בהצגה, ולשמור בסוד את הסיום המפתיע.
המחזה התחיל כתסכית קצר ברדיו, ששודר ב-30 במאי 1947, בשם שלושה עכברים עיוורים (Three Blind Mice), לכבוד המלכה מרי מִטֶּק אשתו של המלך ג'ורג' החמישי.
העלילה הייתה מבוססת על מקרה אמיתי של מות נער בשם דניס או'ניל בשנת 1945, בעת שהיה במשפחת אומנה בחווה במערב אנגליה.
כריסטי גם כתבה סיפור קצר המבוסס על אותו תסכית משנת 1947, אך בקשה שלא לפרסם את הסיפור בממלכה המאוחדת עד שההצגה תרד מהבמות, וזה עדיין לא קרה.
הסיפור פורסם בשנת 1950 בארצות הברית בספר בשם "שלושה עכברים עיוורים וסיפורים אחרים" (Three Blind Mice and Other Stories).
בעת שכתבה את המחזה, העניקה כריסטי את הזכויות עליו לידי הנכד שלה מתיו פריצ'רד (Mathew Prichard) כמתנה ליום הולדתו.
כריסטי התנתה שההצגה לא תוצג מחוץ ללונדון, ביותר מאשר גרסה אחת בכל שנה, ואסרה להפוך את המחזה לסרט קולנוע, לפני שיחלפו שישה חודשים מסיום הרצת ההצגה בווסט אנד.
כריסטי נאלצה לשנות את שם ההצגה, מכיוון שלפני מלחמת העולם השנייה הועלתה הצגה אחרת בווסט אנד בשם זהה "שלושה עכברים עיוורים".
הרעיון לקרוא למחזה "מלכודת העכברים" הגיע מאנטוני היקס (Anthony Hicks) - בנה המאומץ של כריסטי.
השם בהשראת המחזה המלט מאת ויליאם שייקספיר, שם שואל המלך קלאודיוס את המלט לשם המחזה שהוצג בחלקו לפני הנוכחים, והמלט עונה במטפורה "מלכודת העכברים".
הבמאי המקורי היה פיטר קוטס (Peter Cotes).
הצגת הבכורה נערכה ב-6 באוקטובר 1952 בנוטינגהאם, ומשם נדדה ההצגה לאוקספורד, מנצ'סטר, ליברפול, ניוקאסל, לידס וברמינגהאם.
הבמאי כיום ומזה שנים רבות הוא דייוויד טרנר (David Turner).
לאורך השנים התחלפו השחקנים פעמים רבות.
רוב ההחלפות מתבצעות בכל שנה לאחר 25 בנובמבר "יום ההולדת" של ההצגה.
ב-50 השנים הראשונות, עד שנת 2002, נמנו 350 שחקנים שונים ששיחקו לאורך השנים בהצגה.
שחקן אחד ש"משתתף" בהצגה בקביעות עד ימינו אלו הוא דריק גאילר (Deryck Guyler; 1914 - 1999), שקולו המוקלט נשמע מקריא את החדשות ברדיו במהלך ההצגה.
13 בספטמבר 1957 – שבירת שיא בהפקה ראשונה של הצגה בווסט אנד.
12 באפריל 1958 – שבירת שיא בהפקה בכלל של הצגה בווסט אנד, עם 2,239 הצגות.
25 בנובמבר 2002 - חגיגת יובל 50 שנים, בהשתתפות המלכה אליזבת השנייה.
הצלחת המחזה מלכודת העכברים לאורך שנים, היא בין היתר בזכות הפופולריות הרבה בקרב תיירים מכל העולם, בעיקר תיירים מארצות הברית ומאוסטרליה - מדינות בהן המחזה לא הועלה מעולם.
ההצגה הועלתה בטורונטו שבקנדה ב-19 באוגוסט 1977, למשך 26 שנים ברציפות ומעל 9,000 הצגות עד 18 בינואר 2004 - שיא קנדי.
לפני עליית המסך, נשמע קול של ירייה.
העלילה עוקבת אחרי זוג צעיר, מולי וג'יילס ראלסטון, שפותחים בית מלון חדש באזור כפרי באנגליה, ובעת ההכנות שומעים ברדיו על רצח בלונדון של אישה בשם מורין ליון (Maureen Lyon).
ארבעה אורחים מגיעים אל המלון, ואז מתחילה סופת שלג כבדה שמונעת כל תנועה באזור.
בעלת המלון מקבלת שיחת טלפון מהמשטרה, בה מודיעים לה ששוטר יגיע אל המלון, ואז גם קו הטלפון מתנתק.
מצטרף אורח חמישי, שנתקע עם רכבו בשלג.
למלון מגיע בסקי הבלש סמל טרוטר (Trotter) מהמשטרה.
טרוטר מודיע לנוכחים שהרוצח הנמלט של מורין ליון הותיר בזירת הרצח פנקס, ועל פיו הוא מתכוון להגיע לאותו מלון.
באותו פנקס נמצא גם הביטוי "שלושה עכברים עיוורים".
טרוטר חושש שהרוצח כבר נמצא במלון.
הבלש מגלה לנוכחים כי שם משפחתה המקורי של הנרצחת מורין ליון היה סטנינג (Stanning), אך היא שינתה את שמה על מנת לשמור על אלמוניותה, לאחר שהייתה בכלא, יחד עם בעלה (שנפטר בינתיים).
בני הזוג סטנינג ניהלו משפחת אומנה, והורשעו בהתעללות בשלושה אחים שהיו תחת חסותם.
אחד הילדים אף נפטר, ונותרו אח ואחות, שגדלו מאז.
החשד ברצח נופל בכל פעם על אחד מהנוכחים.
הן האורחים במלון, והן בעלי המלון - כל אחד בתורו נחשד ברצח.
אחת האורחות במלון, גברת בויל, נמצאת ללא רוח חיים, לאחר שנרצחה בחנק, ואז סמל טרוטר מתכנן להציב מלכודת כדי לתפוס את הרוצח.
הסיום מפתיע, ולכן בסוף לאחר הקידות, השחקנים פונים אל הקהל, בבקשה לשמור את הסיום המפתיע בסוד.
מולי רלסטון (Mollie Ralston) – בעלת המלון, ואשתו של ג'יילס.
במהלך העלילה מתברר שהייתה בלונדון בחשאי ביום שבו נרצחה שם גב' סטנינג (ליון), ולכן החשד נופל גם עליה.
ג'יילס רלסטון (Giles Ralston) – בעלה של מולי המנהל את המלון יחד עם אשתו.
גם הוא היה בלונדון בחשאי באותו יום, והוא אף היה לבוש כמו הרוצח - מה שמחשיד אותו מאוד, אפילו בעיני אשתו מולי.
כריסטופר רֵן (Christopher Wren) – האורח הראשון המגיע למלון.
הוא צעיר היפראקטיבי שמתנהג בצורה מוזרה.
הוא מודה שהוא בורח, אבל מסרב להגיד ממי או ממה.
הוא כנראה עבר התעללות בילדותו, מה שפגע באישיותו.
לכן הוא נחשד כי היה אחד מאותם שלושה ילדים, שבגר ושרצח את גב' סטנינג כנקמה על מה שעוללה לו בילדותו.
גברת בויל (Mrs Boyle) - אישה ביקורתית מאוד.
מתברר שהיא זו שהעבירה לפני שנים את שלושת הילדים לאומנה לידי אותה אישה שנודע על רציחתה בלונדון בתחילת המחזה.
במהלך המחזה גברת בויל נרצחת אף היא - מה שמוריד ממנה את החשד ברצח.
מייג'ור (בדימוס) מטקאלף (Major Metcalf) – קצין שפרש מהצבא.
החשד עליו נופל, כאשר נודע כי אביהם של שלושת הילדים שנלקחו לאומנה שירת בצבא בעת שאמם נפטרה.
העלמה קייסוול (Miss Casewell) – אישה מרוחקת ובעלת הופעה גברית, המספרת כלאחר יד על חוויותיה הנוראות בילדותה.
ההשערה המתבקשת היא שהיא כנראה אחד הילדים שהתעללו בהם, ולכן חיפשה נקמה.
מר פרוויציני (Mr Paravicini) - אדם מבוגר ממוצא לא ברור, שמדבר במבטא זר ומסרב להגיד מי הוא או מהיכן הגיע.
נשמעים רמזים שונים, שיכולים להצביע על כך שהוא אביהם של שלושת הילדים, ולכן גם הוא נחשד ברצח.
טרוטר (Sergeant Trotter) - בלש משטרה המגיע בסופת השלגים, כדי להגן על השוהים במלון מפני הרוצח.
מלכודת לפרקליט הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת המותחן.
הסרט, בכיכובם של אל פצ'ינו וקיאנו ריבס יצא לאקרנים ב-1997.
עלילת הסרט עוקבת אחר קווין לומקס (ריבס), עורך דין צעיר מגיינסוויל, פלורידה, אשר מעולם לא הפסיד בבית המשפט.
לאחר שקווין מצליח להפריך עדות נאנסת במשפט ובכך לזכות את מרשו הוא מקבל הצעה לעבוד עבור פירמת עורכי דין גדולה בניו יורק.
על אף הפצרותיה של אימו הנוצרית-קתולית האדוקה, החוששת כי קווין יושחת על ידי העיר הגדולה, קווין מסכים ועובר עם אשתו הצעירה מרי-אן לניו יורק.
בעליה של הפירמה, ג'ון מילטון, מנסה לשאוב את קווין יותר ויותר לעולמו המושחת והלא מוסרי.
קווין מתפתה לעולם התענוגות והמין של מעסיקו, וזה מקדם אותו במהירות בסולם הדרגות.
אט-אט מתחיל קווין לחוות פנטזיות מיניות על כריסטבלה, עורכת דין יפהפייה במשרד, ומזניח את אשתו.
במקביל, מנסה חוקר פדרלי לגייס את קווין לחשיפת עסקיו המפוקפקים של מילטון.
לאחר סירוב ראשוני מגלה קווין בכך עניין כשהחוקר מעדכן אותו שהנאשם אותו זיכה במשפט האונס, נתפס עם גופת ילדה במכוניתו, אך לפני שקווין לומד את פרטי הפרשה, מכונית דורסת את החוקר בפתאומיות.
קווין מתבקש להגן על אלכסנדר קולן, מיליונר המואשם ברצח אשתו ובתו.
האליבי של קולן היא הפילגש שלו, והשניים טוענים כי שהו יחדיו בעת הרצח.
בעת שקווין מכין את המאהבת למתן העדות המכריעה הוא מגלה שהיא משקרת.
קווין מתעמת עם מילטון בנושא וזה מוסר לו שההחלטה בידיו, וקווין מחליט לבסוף להעלות את המאהבת בכל זאת דוכן העדים, ביודעו שתתן עדות שקר.
לאחר המשפט קווין מגלה את מרי-אן בכנסייה קרובה, ערומה ופצועה.
היא טוענת שמילטון אנס אותה, אך קווין לא מאמין לה מאחר שבשעת האונס ראה את מילטון בבית המשפט.
קווין מאשפז את מרי-אן במוסד לחולי נפש, שם מבקרת אותה פאם, אחת המזכירות המשפטיות בפירמה של מילטון.
כשקווין מחוץ לחדר פאם מתגלה במראה כמעין שד.
מרי-אן מרחיקה את פאם מעליה, שוברת את הראי ומשתמשת בחתיכת זכוכית כדי לחתוך את עורקיה ולהתאבד למול עיני קווין חסר האונים.
אימו של קווין, אשר באה לבקר ולסייע למרי-אן, מגלה לו כי מילטון הוא אביו, ושזה פיתה אותה כשביקרה פעם אחת בניו יורק.
קווין מבין כי דבר מה אינו כשורה והולך להתעמת עם מילטון.
השניים נפגשים בדירתו של מילטון, וזה חושף עצמו בפני קווין כשטן עצמו – וקווין בנו.
הוא מבקש מקווין להצטרף למטרתו ולקיים יחסי מין עם כריסטבלה, גם היא בתו של השטן, ואחותו למחצה של קווין, ובכך להביא לעולם את האנטי כריסט.
קווין מסרב ובמקום זה יורה בעצמו ומסכל את תוכניותיו של השטן.
במקום למות מוצא עצמו קווין בחזרה באולם המשפט בו הגן על האנס, רגע לפני שהביא לזיכויו.
הוא לא זוכר לחלוטין את כל אשר אירע וחווה, אבל מחליט שלא להגן על האנס.
הסרט מסתיים כאשר כתב טלוויזיה מציע לקווין להיכנס לעסקי הבידור והתקשורת, ולאחר שקווין מסכים מתגלה כמילטון.
קיאנו ריבס – קווין לומקס
אל פצ'ינו – ג'ון מילטון, השטן
שרליז ת'רון – מרי אן לומקס
ג'פרי ג'ונס – אדי ברזון, אחד השותפים בפירמה
ג'ודית אייבי – אליס לומקס, אימו של קווין
מלכודת עכברים היא מתקן להמתה או לכידה של מכרסמים קטנים, בעיקר עכברים.
המלכודות מונחות לרוב במקום שבו יש חשד לשריצתם של המכרסמים.
דרכי הפעולה של המלכודות שונות, חלקן נועדו לפגוע ולרסק את גופו של המכרסם ולהמיתו וחלקן ללכוד אותו חי.
ישנן מלכודות חד-פעמיות וישנן מלכודות לשימוש רב-פעמי.
המלכודות מיוצרות במגוון גדלים בהתאם למין המכרסם שאותו נועדו ללכוד, החל במלכודות שגודלן סנטימטרים אחדים ללכידת עכברים קטנים כגון עכבר השדה ועד למלכודות גדולות שנועדו ללכוד חולדות.
ברוב סוגי המלכודות משתמשים בפתיון – ברוב המקרים פיסת מזון.
ישנם הבדלים ניכרים בין הסוגי המלכודות מבחינת היעילות, הנזק הפוטנציאלי לחיות בר וחיות מחמד, ומידת הסבל הנגרם לחיית המטרה .
סוג נפוץ ומוכר של מלכודת עכברים מכנית הוא המלכודת המרסקת את גופו של המכרסם באמצעות קפיץ רב-עוצמה.
הקפיץ נדרך לאחור על גבי לוח-בסיס כשזיז (קרס) נועל אותו במצב דרוך ומזדקר בצד השני של הלוח.
על הזיז מניחים, טרם טעינת הקפיץ, פיסת מזון (כגון גבינה צהובה, נקניק, שוקולד, חמאה וכיוצא בזה).
אל הקפיץ המתוח מחוברת מסגרת מתכת חזקה.
לחיצה קלה על הַזיז (לרוב יהיה זה מגע חוטמו של עכבר), גורמת לשחרור מהיר של הקפיץ והטחת מסגרת המתכת אל הקצה הנגדי של לוח הבסיס.
מסגרת המתכת נועדה לפגוע ולרסק את גופו או ראשו של העכבר, ובכך להביא למותו.
חידוש זה פותח על ידי ויליאם הוקר (Hooker) מאילינוי, שב-1894 זכה בפטנט עליו.
הממציא הבריטי ג'יימס הנרי אטקינסון (Atkinson) בנה שלוש שנים אחר כך אבטיפוס דומה, בשם "המַצְבֵּט הקטן", אולם קרוב לוודאי שהוא ראה קודם לכן את המלכודת של הוקר והשתמש בה כבסיס למודל שלו.
ב-1899 רשם ג'ון מאסט (Mast) מפנסילבניה פטנט חדש עבור דגם משופר של התרשים המקורי של הוקר – שבו בלט לראשונה נושא הבטיחות, בכל הנוגע לאדם המפעיל את ההתקן (ליתר דיוק אצבעותיו) במקרה של "תאונת עבודה" שבה משוחרר הבריח קודם זמנו.
ממציא נוסף שמזוהה עם מלכודת עכברים הוא הבריטי-אמריקני היירם מקסים (Maxim).
לאחר שהעכבר נתפס, ניתן לחלץ מעליו את מסגרת המתכת ולהשליכו לפח.
חולדות, בהיותן גדולות משמעותית מעכברים, יכולות להילכד באופן זהה בגרסה גדולה יותר של אותה מלכודת בדיוק.
טיפוס אחר של מלכודת עכברים הוא פיתוח מודרני קל-משקל שמורכב מצמד "לסתות" פלסטיק משוננות שיוצרות "פה" פעור שבתוכו מוטמן הפתיון; הפה מופעל באמצעות מנגנון גירוי קפיצי שנמצא בקרבו - שמביא לסגירת הלסתות והורג את המכרסם.
מלכודת מסוג שונה, קטלנית אף היא, משחררת מנה של זרם חשמלי כאשר העכבר משלים את המעגל החשמלי בכך שהוא נוגע בשתי אלקטרודות שממוקמות בכניסה למלכודת, או בין הכניסה לפתיון.
האלקטרודות שוכנות בתוך קופסה מחומר מבודד לשם מניעת פגיעה אקראית בבני אדם או בחיות מחמד.
מלכודת זו יכולה לבוא בגרסה לשימוש ביתי - לתפיסה בודדת, או בגרסה מסחרית לתפיסה מרובה.
גם המצאה זו נרשמה כפטנט אמריקני.
עיצובים אחרים מאפשרים לכידת עכברים ללא הריגתם כך שניתן לשחררם בטבע.
הסוג השכיח הוא כלוב קטן שבו קבועה דלת שניתנת לפתיחה תוך מתיחתו של קפיץ, ש"הדק" השחרור שלו נמצא בתוך הכלוב ועליו נח הפתיון.
הפעלת המנגנון סוגרת את הדלת בעוד החיה לכודה בתוך הכלוב.
בשלב זה ניתן הן לשחרר את העכבר והן להרוג אותו.
אם הבחירה היא לשחררו, יש לעשות זאת מיידית, שכן עכברים שבויים יכולים למות מעקה או מהתייבשות; כמו כן יש לשחרר אותו רחוק מהבית היות שעכברים הם בעלי אינסטינקט התמצאות מפותח.
אף לאחר שחרורו אין ההישרדות מובטחת לעכבר המצוי, מאחר שהוא לרוב ינסה לחפש בתים של בני אדם, שם הוא עשוי לפגוש מלכודות-עכברים שיקטלו אותו או, לחלופין, להיאכל על ידי טורפים בדרך.
הרחק מטריטוריה אנושית, עכבר הבית נמצא בנחיתות מול מתחרים אחרים בבית הגידול הפראי.
מלכודות אלו עשויות מגשית קרטון, קל-קר, פלסטיק או חומר דומה, שבחלקה העליון שכבה של חומר אלסטי דביק (סינתטי או טבעי) שבו חומר מדיף ריח מושך מכרסמים.
בחלק מהמלכודות החומר הדביק לבדו מושך את המכרסמים ובחלק מוצב פתיון במרכז המשטח.
רגלי העכבר שמתהלך על המלכודת שוקעות בשכבת החומר האלסטי ונדבקות אליו.
ניסיונותיו של העכבר לחלץ עצמו מביאים להדבקות של פרוותו וחלקי גוף נוספים.
מלכודות דבק יעילות בדרך כלל בתוך מבנה מאחר שתכונות ההדבקות של המצע פוחתות בתנאי לחות, אבק וקרינת שמש.
לאחר לכידתה ניתן לשחרר את החיה הדבוקה באמצעות שמן צמחי תוך הפרדתה בעדינות מהמשטח.
עם זאת, מרבית החיות שנלכדות במתקן זה סובלות פציעות חמורות שכוללות קריעת גפיים ועור שנגרמת מהכרסום שלהן את עצמן תוך ניסיון הימלטות.
מבחינת מפעיל המלכודת, המלכודת בטוחה לשימוש ובלתי רעילה.
עבור העכבר, המוות איטי בהשוואה למלכודות אחרות, ובשל כך פעילי זכויות בעלי חיים וארגונים כ-PETA מתנגדים לשימוש במלכודות דבק.
עכברים לכודים מתים בסופו של דבר מהיפותרמיה, מהתייבשות, מרעב, מהפסקת אספקת החמצן, או בטריפה על ידי חיה אחרת, או שהאדם עצמו הורג אותם כשהלכידה מתגלית.
בחלקים שונים של העולם (כאוסטרליה, אירלנד) חלות הגבלות חוקיות על שימוש במלכודת זו.
מלכודת דלי יכולה להיות הן קטלנית והן לא, שני הסוגים כוללים מעין רמפה שמובילה לשפתו של כלי-קיבול עמוק שלתוכו נופל העכבר שנמשך על ידי פתיון.
הדלי יכול להכיל נוזל שבו טובע העכבר - או להיות ריק, מה שמשאיר את העכבר ללא פגע אך לכוד (ואז ניתן לשחררו בחוץ).
במקרה שהמטרה היא מות העכבר - ניתן להוסיף לנוזל כימיקלים רעילים, בתור זרזי-המתה.
קיימות וריאציות שונות למלכודת, מהן שמיועדות לתפיסה יחידה ואחרות שמאפשרות לכידה מרובה.
בין האחרונות כדאי למנות את מלכודת הנדנדה ההומאנית.
חששות סביבתיים ואתיים לפי סוג המלכודת
הועלו חששות חזקים לגבי הנזק הסביבתי ומידת הסבל של חלק מהמלכודות, ביחס ליעילות שלהן.
במלכודות דבק יש סכנה נרחבת לחיות בר וחיות מחמד, אשר מדי שנה רבות מהן נדבקות למלכודת ומוצאות את מותן.
כמו כן הועלו חששות מפני סכנה הגיינית ובריאותית של מלכודות דבק, והעברת מחלות לבני הבית ולאדם שמפנה את המלכודת.
מחקר משנת 1998 מצא ששיעור הלכידה של מלכודות דבק נמוך מזה של מלכודות מוכרות אחרות.
מחקר משנת 2003 דירג שיטות הדברה שונות של מכרסמים לפי מידת ההומאניות שלהן.
המחקר מצא פערים משמעותיים במידת הסבל הפוטנציאלי של השיטות השונות ובמידת היעילות שלהן.
לטענת החוקרים, שיטות מניעה כגון איטום פתחים מפני מכרסמים הן שיטות יעילות שאינן מנוצלות מספיק.
בהשוואה בין מלכודות, המחקר מצא שמלכודות התחשמלות, וכן מלכודות קפיץ, אם הן מעוצבות היטב, הן בחירה הומאנית באופן יחסי מפני שהן הורגות באופן מידי ומצמצמות סבל מיותר.
לעומתן, מלכודות דבק מעלות חששות חמורים מאוד לרווחת המכרסמים, שכן הן גורמות גסיסה ממושכת.
המכרסם סובל מחרדה עמוקה ומכאבים כתוצאה מתלישת פרווה, קריעת עור ולעיתים שברים בגפיים.
בהשוואה בין רעלים, החוקרים טוענים ששימוש ברעלים בעלי השפעה חזקה ומהירה, כגון alpha-chloralose וציאניד, הם הומאניים וממזערים סבל, לעומת רעלים נוגדי קרישה, אשר פעולתם נמשכת מספר ימים ובמהלכם הם גורמים למצוקה, נכות וכאב.
גם בין מלכודות הקפיץ יש שונות גדולה מבחינת יעילות ההרג.
יעילות המלכודת חשובה הן להדברה אפקטיבית והן לצמצום סבלו של המכרסם הנלכד, שכן היא תורם להרג מהיר וממוקד.
מלכודות בעלות איכות ירודה יכולות להשאיר את העכבר בחיים אך עם נכות, או לגרום לגסיסה ממושכת.
מחקר מאוניברסיטת אוקספורד מ-2012 מצא שלמלכודות מסוימות ישנה חבטה חזקה פי 6-8 ממלכודות אחרות, וכוח אחיזה חזק פי 5. שני המדדים הללו היו קשורים לזווית פתיחת המלכודת (trap-opening angle) וסוג הקפיץ (spring type).
מחקר אחר מאותה השנה דירג 61 מלכודות עכברים 42 מלכודות חולדות, על-פי מדדים מכניים של עוצמת הפגיעה, כוח האחיזה ואנרגיית הקפיץ.
מדד ישיר ליעילות המלכודת הוא שיער התמותה של המכרסמים הנלכדים בה, וכן משך הזמן עד לתמותה או איבוד הכרה.
אלו כלולים בסטנדרטים הבינלאומיים לרווחת בעלי חיים.
גם בקריטריון זה יש שונות גדולה בין סוגי המלכודות, עם שיעורי הרג של 74% לעומת 99% במלכודות השונות, שנמצאו במחקר מ-1993. עם זאת, בשל הקושי המתודולוגי רק מלכודות מעטות נבדקו על פי קריטריון זה.
מלכודות Goodnature® A24 עם איפוס עצמי (A24s) נבדקו, ונמצא ששיעור ההרג המהיר שלהן עבור העכברים הנלכדים עומד על כ-95.5%, אשר נחשב לשיעור גבוה באופן יחסי.
עוד נמצא ששיעור ההרג גבוה יותר כאשר הפיתיון המשמש הוא חמאת בוטנים (98%) לעומת שוקולד (70%).
מלכודת נשר הוא ספר מאת הסופר והעיתונאי הבריטי ג'פרי ארצ'ר.
עלילת הספר נפתחת בעת פעולת חילוץ כושלת של יחידת ה-SBS הבריטית בביירות בשנת 1992. כוח מן היחידה, אותו הוביל קפטן פיטר ברודריק מחיל הנחתים המלכותי, נכשל כאשר ניסה לחלץ את ריצ'רד ביקנל משבי ארגון פשע לבנוני במהלך תקיפה אווירית שנעשתה כהסחה לפעולה נהרגים ביקנל ואחיו של עבדול חביב, ראש הארגון.
מונע משאיפה לנקמה פועל זה האחרון כדי להשיג נשק גרעיני במטרה לפוצץ את נושאת המטוסים הבריטית "נשר" משום שממנה המריאו המטוסים שתקפו בביירות.
על סרן ברודריק המוצב בנושאת המטוסים, כמפקדה החדש של יחידת חיל הנחתים המלכותי בכוח המשימה כנגד סחר בסמים, מוטל לעוצרו.
מלכודת דבש הוא מושג בתחום המחשבים, המתייחס למנגנון לאבטחת מחשבים המתוכנן לזהות, להסיט, ובחלק מהמקרים לנטרל ניסיונות לשימוש בלתי מורשה במערכות מידע.
באופן כללי, מלכודת דבש מכילה נתונים אשר נראים כחלק מנתוני בסיס הנתונים או המערכת, ושלכאורה מכילים מידע בעל ערך לתוקפים, אך למעשה הם מבודדים ומנוטרים וחוסמים את התוקפים.
ניתן להקביל זאת להצבת פיתיון משטרתי ולביצוע מעקב סמוי, עד לתפיסת העבריין וענישתו.
מלכודות דבש יכולות להיות מסווגות בהתאם למיקום שלהן, ובהתאם לרמת המעורבות שלהן.
בהתייחס למיקום, ניתן לסווג מלכודות דבש כ:
מלכודות דבש בייצור קלות לשימוש, לוכדות רק מידע מועט, ונמצאות בשימוש בעיקר בידי חברות או תאגידים.
מלכודות אלה מותקנות בתוך רשת הייצור עם שרתי ייצור אחרים, במטרה לשפר את האבטחה.
בדרך כלל, מלכודות דבש אלה בעלות מעורבות נמוכה, ולכן קל יותר לפרוס ולהתקין אותן.
הן נותנות פחות מידע על התוקפים או המתקפות מאשר מלכודות דבש במחקר.
מלכודות דבש במחקר מריצות יותר מידע על המניעים והשיטות של קהילת התוקפים, המתקיפים רשתות שונות.
מלכודות דבש אלה לא מוסיפות ערך מוסף ישיר לארגון.
במקום זאת, הן משמשות לצורך מחקר וניתוח האיומים איתם מתמודדים הארגונים וכדי ללמוד איך להגן בצורה טובה יותר מפני אותם איומים.
מלכודות דבש אלה מורכבות יותר לפריסה ותחזוקה, לוכדות מידע רב ונמצאות בשימוש ארגוני מחקר, צבא וממשל בעיקר.
בהתבסס על הקריטריונים לעיצוב, ניתן לסווג מלכודות דבש כ:
מלכודות דבש טהורות הן מערכות ייצור מלאות על כל המשתמע מכך.
הפעילות של התוקף מנוטרת האזנה לקישור שהותקן על מלכודות הדבש לרשת.
אין צורך להתקין תוכנות נוספות.
על אף שמלכודות אלה הן מועילות, הסתרת מנגנוני האבטחה יכולה להיות מובטחת על ידי מנגנון מבוקר יותר.
מלכודות דבש באינטראקציה גבוהה מחקות את הפעילויות של מערכות הייצור של החברה, ועל כן ניתן לאפשר לתוקף גישה לשירותים רבים על מנת שיבזבז את זמנו.
על ידי התקנת מכונות וירטואליות, ניתן להתקין מלכודות דבש מרובות על מכונה פיזית אחת.
כך, אם הצליחו לפגוע במלכודת דבש, ניתן לאחזר אותה במהירות.
באופן כללי, מלכודות אלה מספקות יותר אבטחה מכיוון שקשה לזהות אותן, אך הן יקרות לתחזוקה.
אם מכונות וירטואליות אינן זמינות, יש צורך במחשב פיזי לכל מלכודת דבש, דבר אשר מייקר את העלות.
מלכודות דבש באינטראקציה נמוכה מחקות רק את השירותים המבוקשים ביותר על ידי התוקפים.
מכיוון שהן צורכות פחות משאבים, מספר מכונות וירטואליות יכולות להתארח בקלות על מערכת פיזית אחת, למערכות הווירטואליות זמן תגובה קצר, פחות תחזוקת קוד, ובכך מפחיתות את מורכבות אבטחת המערכות הווירטואליות.
מלכודות דבש לנוזקות משמשות לזיהוי נוזקה על ידי ניצול דרך ההתפשטות (וקטור) הידוע של הנוזקה.
וקטור לשכפול כמו דיסק און קי יכול להיות מאומת בקלות לבחינת עדויות של שינויים, באמצעות בדיקות ידניות או באמצעות מלכודות דבש המדמות כוננים.
ספאמרים מנצלים משאבים כמו מערכות דואר פתוחות.
חלק ממנהלי המערכות יצרו תוכנות מלכודת דבש אשר מטעות את הספאמר המשתמש במשאבים ובכך חושפות את פעילותו.
כתובת דוא"ל שמשמשת רק לצורך קבלת ספאם יכולה להחשב גם כסוג של מלכודת דבש.
בסיסי נתונים מותקפים לעיתים קרובות על ידי הזרקת SQL.
מכיוון שפעילות זו לא מזוהה על ידי חומות אש בסיסיות, חברות משתמשות בחומות אש ייעודיות לבסיסי נתונים.
חלק מחומות האש הזמינות ל-SQL מאפשרות ארכיטקטורת מלכודת דבש, כך שהתוקף נתקל במלכודת של בסיס נתונים, בעוד אפליקציית הרשת לא נפגעת.
2 מלכודות דבש או יותר יוצרות רשת דבש (honeynet).
לרוב, רשת דבש משמשת לניטור רשת גדולה שבה מלכודת דבש אחת לא מספיקה.
המטפורה של דב הנמשך לדבש וגונב אותו, נפוצה בעמים שונים, כולל גרמאניים וסלאביים.
המסורת של הפצת סיפורים על דובים הגונבים דבש הועברה באמצעות סיפורים ופולקלורים, ובכללם הסיפור הידוע - "פו הדב".
בפרק 8 בעונה הראשונה של הסדרה "מר רובוט" - גדעון, המנהל של חברת allsafe הופך שאת השרת הפרוץ למלכודת דבש, לאחר שחושד בגרסה של אליוט לפריצה.
מלכודת מגנטית היא יישום בפיזיקה שנועד ללכוד חלקיקים נייטרליים בעזרת שדה מגנטי המשפיע על המומנט המגנטי של חלקיקים אלו.
מומנט מגנטי הוא הגודל הפיזיקלי שמגדיר את עוצמת השדה המגנטי, כוונו נוצר על ידי חלקיקים נטראליים בעלי תכונות מגנטיות והוא משמש כאפיון לאותם החלקיקים.
המלכודת המגנטית כדרך ללכידת אטומים קרים הוצעה לראשונה על ידי דייוויד פריצ'רד (David E.
המלכודת המגנטית היא מעין ספל אשר מחזיק את האטומים או המולקולות בתוכו לכל אורך תהליך הקירור, ההאטה.
המלכודת בנויה משני סלילים מגנטיים שבתוכם עובר זרם חשמלי בכיוונים מנוגדים.
באופן זה נוצר "בור פוטנציאל" אשר מגביל את תנועת המולקולות, ואינו מאפשר להן לצאת.
כדי שהמלכודת תתפקד כראוי - כפי שיודע כל מי שניסה לרוץ כשהוא אוחז בספל קפה - ההאטה צריכה להתרחש באופן הדרגתי, שכן בלימה פתאומית תגרום למולקולות "להישפך" מתוך המלכודת, המלכודת המגנטית אינה זזה במרחב, התהליך ההדרגתי הוא הקירור לאחר הלכידה כיוון שדרוש זמן בשביל התרמליזציה.
אמנם מלכודות מסוג זה נמצאות בשימוש נרחב במחקר בפיזיקת חלקיקים, אך הן ידועות בעיקר כשלב האחרון בקירור אטומים (קירור בעזרת לייזר הגורם להאטת האטומים למהירויות נמוכות מאוד עד אפסיות ובכך מקרר אותם- מקטין את הטמפרטורה שלהם) על מנת להשיג עיבוי בוז-איינשטיין.
על פי חוקי מכניקת הקוונטים, המומנט המגנטי הוא גודל בדיד - מקוונטט - כלומר, הוא יכול לקבל ערך אחד ממספר ערכים בדידים.
אם אטום ממוקם בשדה מגנטי חזק, כיוון המומנט המגנטי שלו יהיה תואם לכיוון השדה המגנטי.
אם גרדיאנט השדה המגנטי מורכב על גבי שדה מגנטי אחיד, אותם אטומים שהמומנטים המגנטיים שלהם בעלי אותו כיוון כמו השדה המגנטי וממוקמים באותו שדה, יחלקו את הערכים המותרים השונים של מספר קוונטי מגנטי עבור אותו אטום.
כאשר השדה גבוה, יהיו לו אנרגיות נמוכות.
עקרון התנועה של האטומים בפוטנציאל המגנטי דומה לכדור המתגלגל במורד גבעה, אטומים אלו נוטים לתפוס מקומות עם שדות גבוהים וידועים כאטומים "מחפשי שדה גבוה".
לעומת זאת, לאותם האטומים בעלי מומנט מגנטי המיושר מול השדה יהיו אנרגיות גבוהות יותר בשדה גבוה, ויטו לתפוס מקומות בעלי שדות נמוכים יותר, אטומים אלה יקראו "מחפשי שדה נמוך".
אי אפשר לייצר מקסימום מקומי של גודל השדה המגנטי במרחב חופשי; עם זאת, מינימום מקומי עשוי להיות מיוצר.
המינימום הזה יכול ללכוד אטומים מחפשי שדה נמוך אם אין להם מספיק אנרגיה קינטית כדי לברוח מהמינימום.
בדרך כלל, למלכודות מגנטיות יש שדה מינימלי יחסית חלש והם מסוגלים ללכוד רק אטומים שהאנרגיה הקינטית שלהם מתאימה לטמפרטורות של שבריר קלווין.
השדה המינימלי הנדרש ללכידה מגנטית יכול להיות מיוצר במגוון דרכים כגון מלכודות מגנטיות קבועות, מלכודת QUIC (מלכודת בעלת תצורת סליל פשוטה יותר, מלכודת זו פותחה על ידי קבוצת הנש, Hänsch group) ועוד.
הגודל המינימלי לשדה מגנטי ניתן להשגה באמצעות "מיקרו-שבב של אטום".
המוליך בצורת ה-Z (ה-Z המוזהב עם הפסים הצבועים על הפני המיקרו שבב) ממוקם בתוך השדה המגנטי האחיד (מקור השדה אינו נראה לעין בתמונה).
רק אטומים עם אנרגיית שדה-ספין חיובית יכולים להילכד.
כדי למנוע התערבבות של מצבי הספין, השדה המגנטי החיצוני כלול בתכנון השבב, דבר המספק סיבוב ללא שינוי בחום של הספין בתנועה של האטום.
באומדן הראשון, הגודל (אך לא הכיוון) של השדה המגנטי אחראי על יעילות האנרגיה של האטום הלכוד.
השבב המוצג הוא בגודל 2 ס"מ x 2 ס"מ; גודל זה נבחר על מנת להקל ביצור.
בעיקרון, גודל של מיקרו-שבבי המלכודות יכול להיות הרבה יותר קטן.
מערך של מלכודות מסוג זה יכול להיווצר באמצעות שיטות ליתוגרפיות שגרתיות; מערך כזה נחשב אב טיפוס לסיבי תא זיכרון של מחשבים קוונטים.
דרכים להעברת אטומים או סיבי תא זיכרון בין מלכודות עוברות התפתחות ומחקרים.
בניסוי של וימן, הוא ניסה להגיע לאפס המוחלט ועושה זאת על ידי קירור אטומי צזיום (מפני שהם המתאימים ביותר לבליעת אור לייזר).
הקירור נעשה על ידי לייזרים.
הרעיון היה לקרר ולצופף את האטומים בתא הלייזר, ואז להעבירם לתא המגנטי לאחסון זמני.
כאשר המטרה היא להכניס עוד ועוד אטומים לאחסון כך שתהיה צפיפות מספקת על מנת לבצע קירור באידוי.
ככל שהאטומים אטיים יותר, כך הטמפרטורה שלהם נמוכה יותר.
בטמפרטורת החדר מהירות האטומים היא 300 מטר לשנייה, לאחר הקירור בעזרת הלייזר מהירותם יורדת לסנטימטר לשנייה.
כדי ללכוד ולקבץ את האטומים המקוררים נעשה שימוש במלכודת מגנטית.
המלכודת דוחפת אטומים תועים בחזרה אל המרכז כך שלא יתחממו מהדפנות החמות שלה.
עיבוי בוז-איינשטיין (Bose–Einstein condensate, BEC) דורש תנאים של צפיפות גבוהה מאוד בטמפרטורה נמוכה מאוד בתוך גז של אטומים.
Magneto-optical trap (MOT) משמש בדרך כלל כדי לקרר אטומים עד טווח מיקרו-קלווין.
עם זאת, קירור לייזר מוגבל על ידי העצירה הרגעית שאטום מקבל מפוטונים בודדים.
השגת BEC דורשת קירור אטומים מעבר לגבולות קירור לייזר, כלומר לייזרים המשומשים במלכודת מגנטו-אופטית חייבים להיות כבויים ויש לתכנן שיטה חדשה של כליאה.
מלכודות מגנטיות שמשו להחזיק אטומים קרים מאוד וברגע שהמלכודת המגנטית הושגה, התברר כי הקמת מלכודת "עמוקה" ולאחר מכן הורדת קירות המלכודת תאפשר לאלקטרונים המצויים ברמות האחרונות של האטומים להימלט מהם, ותהפוך את האטום ליון שלילי בעל טֶמפֶּרָטוּרָה נמוכה.
זה היה כפי שתואר קירור על ידי אידוי, והייתה לו השפעה כפולה של הורדת הטמפרטורה והעלאת הצפיפות של האטומים הלכודים שנותרו.
שתי תופעות אלה עזרו לעבר המטרה של פיתוח תהליך העיבוי בוז-איינשטיין (BEC), בעוד שהקירור באידוי צמצם את הטמפרטורה של האטומים מספיק כדי להגיע לעיבוי בוז-איינשטיין.
קירור באמצעות לייזרים: טכניקה לקירור אטומים לטמפרטורה נמוכה מאוד באמצעות אור וקרני לייזר בפרט.
משנת 1985 בעזרת עבודתו של סטיבן צ'ו ועוד החל הקירור באמצעות מלכודת מגנטית והשימוש בלייזר על מנת להגיע לטמפרטורות נמוכות מאוד - עד כדי כך שטמפרטורות של 10-9K הושגו.
הצעד המשמעותי הראשון לקראת טמפרטורות ננו-קלווין היה קירור לייזר.
עם התקדמותה של הטכנולוגיה וטכניקות בשלל צבעים שזכו לכינוי "קירור סיזיפוס" ו"מולסה האופטי", התקבלו טמפרטורות נמוכות כמו 35 מילי-קלווין לנתרן ו-3 מילי-קלווין לצזיום.
הטכניקה שלמעשה מאטה את האטומים למהירויות אפסיות וכך מקררת אותם, מהווה פתרון לבעיה הנוצרת בלכידה של חלקיקים לא טעונים.
על חלקיקים טעונים חשמלית מופעלים כוחות משיכה ודחייה כאשר הם נעים בשדות חשמליים או מגנטיים, ואילו על חלקיקים נטראליים לא.
לכן לפני טכניקת קירור הלייזר לא הייתה ידועה אפשרות ללכוד או בכלל להשפיע על חלקיקים כאלו, ולכן היא מהווה מרכיב הכרחי במלכודות חלקיקים.
בניסוי מסורתי (רגיל) של BEC משתמשים במלכודת מגנטית בעלת עוצמה גדולה ועומק גדול כדי ללכוד אטומים מתוך ה-MOT לפני שהאידוי ל-BEC מתחיל.
אף ששבבי אטום יכולים ליצור מגוון רחב של פוטנציאל מגנטי לתפעול אטומים, מלכודות מגנטיות מיוצרות מהמוליכים הקטנים שעל השבב, בעלות נפח אחסון מגנטי קטן מאוד ובמרחק של רק מאות מיקרונים מפני השטח של השבב.
הנפח של המלכודת יכול להיות גדול, אבל אז המלכודת לוכדת באופן חלש מאוד והיא בעלת עומק רדוד.
מלכודת פתאים היא נובלת מדע בדיוני קצרה מאת אייזק אסימוב.
הנובלה הופיעה לראשונה בגליונות פברואר ומרץ 1954 של Astounding Science Fiction, ותורגמה לעברית בשנת 1980 בספר כדרך בני מאדים.
זוהי הנובלה הארוכה ביותר של אסימוב.
בשנת 1953 ניגש אסימוב אל העורך פלטשר פראט, העורך של Twayne Press, עם ההצעה הבאה: מדען ימציא כוכב לכת, ולאחר מכן אסימוב, פול אנדרסון ו-וירג'יניה קיד יכתבו סיפורים המתרחשים בעולם הזה.
לאחר מכן יוציאו את שלוש הנובלות בספר, יחד עם מאמר מאת המדען שיצר את הכוכב.
שיטה זה, שפראט קרא לה "Twayne Triplet", כבר נוסתה בספר The Petrified Planet בשנת 1952.
התרחיש שנוצר היה של מערכת כוכב כפול, הנמצאת בתוך צביר הכוכבים הרקולס, עם כוכב לכת דמוי ארץ בשם טרוס (או, בשם חיבה, ג'וניור) הממוקם באחת מנקודת לגראנז' של המערכת.
המשלחת הקודמת לטרוס סבלה מאסון מסתורי, ומשלחת שנייה יצאה אל טרוס כדי לברר האם הוא מתאים לחיים, ומה קרה למשלחת הראשונה.
אסימוב כתב את הסיפור הקצר שלו, ולאחר מכן אנדרסון כתב סיפור בשם שאלה ותשובה (Question and Answer), אבל קיד לא סיימה לכתוב את הסיפור שלה, והספר מעולם לא יצא לאור.
אסימוב צפה שדבר כזה יקרה, וסידר את העניינים כך שזכויות היוצרים על הסיפור יהיו שלו.
הוא מכר את הסיפור למגזין Astounding Magazine, שאחרי כמה חודשים פרסם גם את הסיפור שאלה ותשובה.
הסיפור מספר על החללית ג'ורג ג'.
גרונדי, או G המשולש, אשר נחכרה על ידי קונפדרציית העולמות כדי לחקור את ג'וניור.
על החללית נמצא מארק אנונצ'יו בן העשרים המשרת בשרות המנמוני, אשר הוכשר מגיל חמש לשנן ולקשר בין כמויות עצומות של מידע.
מאה שנה קודם לכן ניסיון ליישובו של ג'וניור נכשל.
זאת משום שאחרי כמעט שנתיים על הכוכב כל 1,337 המתיישבים מתו מסיבות לא ידועות.
משימתם של המדענים ואנונצ'יו על G המשולש היא לגלות מה הרג את אותם המתיישבים.
במשך השבועיים הראשונים על הכוכב כולם נשארים על החללית בעודם אוספים מידע.
לאחר שרודריגז, המיקרוביולוג של המשלחת, מצהיר כי צורות החיים המקומיות לא יכולות לגרום למחלות, שישה מדענים, יחד עם אנונצ'יו, יוצאים אל האתר המקורי של המשלחת.
היחסים בין המדענים לאנונצ'יו מתדרדרים במהירות.
מצד אחד, מנומונים נוטים להיות מתבודדים מטבעם, וההכשרה שלהם מגבירה את התכונה הזאת.
המדענים, מצד שני, כמו מומחים אחרים מתנהגים בבוז כלפי אנשים שהם לא מומחים, כמו אנונצ'יו.
כאשר אנונצ'יו שואל את רוגריגז איך הוא הגיע למסקנה מסוימת, רוגדריגז מתייחס אל הבקשה כעלבון אישי ומסרב לענות.
שאר המדענים מעליבים את אנונצ'יו בדרכים שונות.
כאשר אנונצ'יו מבין בסופו של דבר כי מה שהרג את המתיישבים הוא ריכוז גבוה של בריליום באוויר של ג'וניור, וכי הם צריכים לעזוב את הכוכב מיד, הוא לא סומך על המדענים שיאמינו לו.
לכן, הוא חוזר אל הספינה ומשכנע את הצוות של הספינה למרוד ולצאת מהכוכב.
הצוות רוצה לעזוב מיד אך הקפטן של הספינה מצליח לשכנע את הצוות לעצור באתר המושבה ולאסוף את המדענים.
כאשר אנונצ'יו מועמד לדין על גרימת מרד, הוא מסביר את מעשיו ומזוכה, והספינה יוצאת בדרכה לכדור הארץ כדי לחפש טיפול רפואי לאנשים עבור הרעלת בריליום.
כמו בסיפורים קצרים אחרים של אסימוב, כגון העבר המת ומקצוע, התמה של הסיפור הוא הסכנה בהתמחות יתר.
רק אנונצ'יו, בעל הידע הכללי הרחב, מצליח לעשות את הקישורים בין העובדות שאינן קשורות לכאורה, ופותר את התעלומה של המתיישבים המקוריים, וכך מציל את הצוות והנוסעים של G המשולש מאותו הגורל.
מַּלְכּוֹדָנִיִּים (שם מדעי: Idiopidae) היא משפחת עכבישאים בעלי גוף גדול הדומים לטרנטולות.
המלכודניים חיים בצינורות באדמה ובראש הצינור ישנה דלת מלכודת.
מינים אלה מעט ארסיים ואצל כמה מינים ישנם דורבנות על הרגליים למטרות הגנה מאויבים.
רוב זמנם הם שוכנים במחילות באדמה ומשתמשים בדלת מוסווית ממנה הם מגיחים ותופסים חרקים לא שעוברים לידה.
לכמה מינים יש מספר צינורות למבנים.
הם חיים בעיקר באזורים הטרופיים והסובטרופיים.
מִלְכּוּד 67 – הרעיונות מאחורי המחלוקת שקורעת את ישראל הוא ספר עיון מאת ד"ר מיכה גודמן.
הספר בוחן את הרעיונות והזהויות שמאחורי סוגיית השטחים שפרצה לשיח הציבורי לאחר מלחמת ששת הימים, ומנסה לשקם את השיח הישראלי בנושא.
הספר יצא לאור ב-2017 בהוצאת דביר.
בחלק הראשון פורס גודמן בפני הקורא את הרעיונות ואת הפילוסופיה שמאחורי הזרמים הפוליטיים בישראל.
בחלק השני דן המחבר במשברים שאותם זרמים ספגו בשתי האינתיפאדות.
ובחלק השלישי והאחרון מציג גודמן שני הסדרים חלקיים להסדרת הסכסוך.
השלטון הישראלי בשטחים, שהחל ביוני 1967 עם מלחמת ששת הימים, פיצל את החברה הישראלית לשתי תפיסות עולם מנוגדות.
מחד השמאל המדיני הדוגל בפתרון המבוסס על הסדר מדיני תחת העיקרון של שטחים תמורת שלום, כלומר החזרת השטחים לישות ערבית (ממלכת ירדן או מדינה פלסטינית) בתמורה להסכם שלום סופי וארוך טווח ומאידך, הימין, המאמין שניתן עקרונית לשלוט בשטחים ולהתיישב בהם לנצח.
התשובה הפלסטינית למה שנתפס בציבוריות הישראלית לצעד הנדיב ביותר האפשרי היווה מכה ניצחת לשמאל, ממנו, לדברי גודמן, לא הצליח להתאושש גם שנים רבות לאחר מכן.
לפיכך, טוען גודמן, בעשור השני של המאה ה-21 מצוי מרכז המערכת הפוליטית והאידאולוגית הישראלית ללא פתרון סביר לבעיית השליטה בשטחים, לא משמאל ולא מימין.
הטענה המרכזית של הספר היא שהסכסוך הישראלי-פלסטיני אינו ניתן לפתרון משום שכל פתרון מוצע טומן בחובו בעיה קיומית לישראל.
הפתרון הרווח בשמאל שלפיו יש לסגת מהשטחים טומן בחובו סיכון ביטחוני אדיר לישראל, בפרט בצל שלטון החמאס ברצועת עזה והחשש מעלייתו ביהודה ושומרון; ומנגד הפתרון הימני שלפיו יש לספח את השטחים טומן בחובו סכנה דמוגרפית.
כך או כך, לטעמו של גודמן, ישראל עלולה לנקוט בצעד מסוכן.
לכן, לפי המחבר, אין לשאוף לפתור את הסכסוך על ידי הסכם שלום ולא על ידי סיפוח השטחים, ששניהם עלולים לסכן את המדינה, אלא יש לשאוף לניהולו וצמצומו – דרך הסדרים חלקיים, שיהיו מקובלים על האוכלוסיות והמנהיגים המתונים והפרגמטיים משני הצדדים (למשל, הרחבת האוטונומיה הפלסטינית והקטנת החיכוך בין האוכלוסיות).
גודמן מתבונן במלכוד גם מנקודת מבט אמונית-יהודית.
לדבריו, הנושא העיקרי של המקרא הוא ארץ ישראל ואין יותר ארץ ישראל מחברון, בית לחם ושכם.
מאידך, הנשוא העיקרי של החוק המקראי, השב וחוזר פעמים רבות יותר מכל נושא אחר הוא הדאגה לגר, במובן של דאגה מוסרית של הרוב למיעוט.
כעת, לדבריו, אין דבר שיותר נוגד את הדאגה לגר, במובנה המקראי כפי שהוא מתפרש על ידי גודמן, משלטון על עם אחר במשך 50 שנה ויותר.