tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סיבה נוספת מדוע תנינאים תוקפים בני אדם היא כאשר הם בעצמם מותקפים על-ידם, כלומר הגנה עצמית.
אף על פי כן, מקרים רבים של התקפת בני-אדם על ידי תנינאים נבעו מחוסר זהירות ברור או מחוסר ברירה.
באפריקה, למשל, חיות אוכלוסיות שלמות של בני-אדם בסמוך למקורות מים בהם חיים תנינאים.
עבורם, קיומם של תנינאים במקורות המים ידוע, והוא מהווה עבורם מעין סכנת טבע.
המחשבה ששהייה קבוצתית במקורות המים ועשיית רעש רב עשויה למנוע את תקיפת התנינאים רווחת אצל חלקם הגדול, אולם היא לא הוכחה מעולם.
מין התנינאי הקטלני ביותר הוא כנראה תנין היאור התוקף והורג מאות בני אדם מדי שנה.
השילוב בין גודלו וכוחו הרב של תנין היאור, לבין העובדה שבאפריקה הלא-מפותחת רבים מהתושבים תלויים במקווי מים (כגון אגמים ונהרות) לפרנסתם (בעיקר דיג) וחייהם (למשל כמקור מי שתייה, לרחצה ולכביסה), ולכן נכנסים באופן יומיומי למקום מחייתו של התנין, הוא הגורם העיקרי למספר הרב של ההרוגים.
תנין הים גדול, חזק ותוקפני יותר מתנין היאור.
עם זאת, באזור תפוצתו התושבים אינם תלויים כל כך במקווי המים (באוסטרליה למשל יש מערכת הספקת מים מודרנית) ומודעים יותר לסכנה מהתנינים, ולכן מספר מקרי התקיפה והמוות נמוך משמעותית.
מעריכים שכל שנה עשרות בני אדם נהרגים על ידי תנין הים, כאשר מרבית התקיפות לא מדווחות.
בארצות הברית עיקר מקרי התקיפות בידי תנינאים מתרחשים בפלורידה שם ישנו מגע קרוב בין אליגטורים אמריקניים לבני אדם שפולשים לאזור המחיה שלהם.
האליגטורים תוקפים עשרות פעמים מדי שנה, אך כמות ההרוגים קטנה יותר (בודדים כל שנה), מכיוון שהאליגטור לא גדול, חזק ותוקפני כמו התנין.
התנין האמריקני אף הוא תוקפני כלפי בני אדם, אך התיעוד לגבי תקיפות בני אדם על ידו חלקי ביותר.
על-פי ספר גינס שיאי עולם משנת 2006 - הטבח הגדול ביותר שבעלי חיים ביצעו בבני אדם היה ב-19 בפברואר 1945. חטיבה יפנית שהייתה מוצבת באי ראמרי במיאנמר (אז בורמה) הותקפה על ידי חיל הים הבריטי ונאלצה לסגת.
הדרך הנסיגה היחידה הייתה חציית 16 ק"מ של ביצות מנגרובים ששרצו באלפי תניני ים.
התנינים התקיפו אותם, ומחטיבה שמנתה כ-1,000 חיילים נותרו בחיים בבוקר למחרת רק 20. עם זאת, כיום נחשבת אנקדוטה זו להגזמה גדולה וסביר יותר שרוב החיילים נהרגו בגלל סיבות אחרות, ורק כמה עשרות נהרגו על ידי התנינים עצמם.
אחד מהתנינאים אוכלי האדם הידועים לשמצה הוא גוסטב, תנין יאור ענק (אורכו כ-6.1 מטרים) ותוקפני במיוחד, שלפי השמועות הרג 300 בני אדם באפריקה, אם כי גם זו הגזמה ולפי ההערכות הוא לא הרג יותר מ-60 איש.
ככלל, קשה מאוד לאלף תנינאים ותמיד יש סכנה שגם תנין מאולף יתקוף את מאלפו או בני אדם אחרים.
עם זאת, מאחר שהתנין הוא בעל חיים אינטליגנטי יחסית לזוחלים, ניתן לאלף תנין ברמה מסוימת, וכבר תועדו מקרים של בני אדם אשר פיתחו מערכות יחסים מרשימות עם התנין.
באפריקה, ובייחוד באזור חלקו העליון של נהר הוולטה ובאזור האגמים הגדולים, עמים רבים העריצו את התנינאים.
כך למשל, תושבי כפרים ששכנו בסמוך למקווי מים שורצי תנינאים נהגו להביא לכבודם מזון ולהעניק להם שמות.
התנינאים נחשבו לרוחותיהם של תושבי הכפר הקודמים ששבו להגן על הכפרים.
האי דמבה שבאגם ויקטוריה הוקדש לתנינאים.
תושבי בוגנדה נהגו להשליך חלקים מגופות אויביהם למים בשביל התנינאים.
בקרב קבוצות אחרות הסגידה לתנינאים הייתה מאופקת יותר.
הנארים כיבדו אותם אם הטוטם שלהם היה בדמות תנין, ואם הטאבו על הריגת תנינאים הופר, הם נהגו להקריב לו קורבן.
במדגסקר התנינאים שויכו לרעיונות של עונש וגמול.
כך למשל, עיקרון של "עין תחת עין" חל גם בכל האמור לגבי תנינים - מותר היה להרוג תנין רק אם התנין הרג אדם, ואם תנין אחד ניצוד באופן שרירותי, הם ציפו כי אדם אחר ייהרג.
בנוסף, התנין במדגסקר היווה מעין "רשות שופטת": על אדם שעשה מעשים רעים הוטל לחצות נהר; אם תפס אותו תנין - הרי שהיה אשם, ואם לאו - הרי שהוא חף מפשע.
עמים אחרים, בגאנה למשל, קישרו את התנינאים למושג הנקמה, והאמינו כי מכשפות מסוגלות לשלוח נחשים, זבובי צה צה ותנינאים לשליחויות נוראות.
בידו השמאלית אחז מקל, ובידו הימנית - את הענח' (סמל לאריכות ימים בתרבות המצרית העתיקה).
שני אתרים מרכזיים שימשו לסגידה לסבכ: המרכזי שבהם - בקרוקודילופוליס, והקטן יותר - באזור העיר פיום.
בדרום-מזרח אסיה התנינאים נחשבו ליצורים אליהם התגלגלה נשמתם של שליטי עבר, ולכן הם ממשיכיהם כסמכות אכזרית ומענישה.
במספר חברות מסורתיות בפיליפינים, התנינאים היו קרובים לאלים במעמדם ולכן אסור היה להורגם.
ב-1884 דווח כי נסיכי העיר קופאנג שבמערב טימור, אינדונזיה הקריבו כמה מבנות המקום עבור התנינאים.
הם טענו כי התנינאים הם למעשה אבות השושלת שלהם, ומטרת ההקרבה הייתה שבנות אלו יהיו נשות אבותיהם.
מרבית התרבויות בבורנאו נמנעות לרוב מהריגת תנינאים.
עם זאת, בחלק מהמקרים משפחה שאחד מבניה נפל קורבן לתנין, תפנה ל"קוסם" שיחזיר חלקים מגופת הילד.
הקוסם הורג את התנינאים שנקרים בדרכו, ומפסיק להורגם רק כאשר פוגש בשאריות של אדם באחת הקיבות.
לאחר מכן, תושבי הכפר יעלו קורבן חתול עבור התנינאים שנותרו על מנת לכפר על הרג התנינים החפים מפשע.
סין היא המדינה היחידה בה חיים אליגטורים (בסין חי האליגטור הסיני שנתון בסכנת הכחדה חמורה) בה התקיימה מסורת כתיבה עתיקה שמתייחסת אליהם.
אחת התאוריות באשר למקורו של הדרקון הסיני גורסת כי הוא היה במקור דמוי-תנין.
הדרקון משמש במסורת הסינית כסמל לבשורות טובות.
לפי המסורת, הדרקון האגדי המריא לגן-עדן בנקודת השוויון שבאביב, וצלל למעמקי הים בנקודת השוויון שבסתיו.
מאוחר יותר, בתקופת שלטונה של שושלת טאנג (618–907), חוקרי טבע ורוקחים בדרום סין כבר ידעו להבחין בין תנין (ממשפחת התניניים) לבין אליגטור, אף על פי ששניהם עדיין שויכו בתודעה לדרקונים המיתיים.
עמים ברברים שצורפו לאימפריה תחת שלטון שושלת טאנג נעזרו בקריאות האליגטורים כדי לחזות גשם.
בקרב עמי העולם, העמים השוכנים במלנזיה ידועים בפסלונים ובתגליפים שהכינו בדמותם של התנינאים.
כך למשל, תושבי הכפרים הסמוכים לנהר הקארווארי ידועים בגילופי העץ המשוננים והצרים שהם מכינים בדמות תנינאים חסרי רגליים שראשיהם וגבם מכוסים בעיצובים דמויי-קעקוע.
באזור מרכז ספיק חי עם בשם Iatmul שמאמין שתנין הים הוא בורא העולם.
דוגמה נוספת היא עיצוב חרטומן של סירות קאנו כראשי תנינים בקרב כמה מעמי מלנזיה.
התנינאים מופיעים בסיפורי מעשיות מלנזים רבים נוספים.
גם בקרב האבוריג'ינים של אוסטרליה קיימים מיתוסים וסיפורים רבים הנוגעים לתנינאים.
חלקם נוגעים למוצא היקום, חלקם - להיווצרותם של נהרות, ואחרים - לנושאים שבטאבו ולחוק.
התנינאים מופיעים רבות גם באמנות האבן של האבוריג'ינים - תחריטי האבן (פטרוגליפים) שלהם הם מהתיעודים האנושיים המוקדמים ביותר של התנינאים.
כך למשל, גילוף שנעשה בידי אבוריג'ינים של חיה גדולה ובעלת קשקשים נמצא בדרום אוסטרליה, והוא מתוארך לתקופה שלפני 30,000 שנים לערך.
בצדו המזרחי של האוקיינוס השקט, במקום שהספרות הכתובה הופיעה מאוחר יותר, קיים תיעוד מצומצם יותר באשר למיקומם של התנינאים בדת ובמיתוסים של התרבויות הגדולות של אמריקה.
בני שבט המאיה מן המאה ה-10 והאצטקים מן המאה ה-14 חשבו כי העולם מונח על גבו של זוחל ענקי הנמצא בשלולית.
על יחסם של האינדיאנים לתנינאים ניתן ללמוד מתיאוריו של החוקר הצרפתי ז'אק לה מואן.
באחד מציוריו נראים שני תנינים ענקיים (שצוירו בגודל לא פרופורציונלי) וחבורות של אינדיאנים שמנסים להרוג אותם.
מאוחר יותר, אנתרופולוג בריטי מהמאה ה-19 חקר את דמות התנינאים בשבט הצ'יריקי על ידי התחקות אחר הציורים שלהם על כלי החרס ועל הכלים שלה.
בשונה מהיבשות שלעיל, באירופה התנינאים כמעט שלא היו ידועים, ולכן הם מופיעים במספר קטן של יצירות אמנות מערביות.
גם הופעותיהם בספרות היו דלות.
במחזהו "אנטוניוס וקלאופטרה", ויליאם שייקספיר מציג את התנינאים כחיה מיתית ומפלצתית, מה שמבוסס על תדמיתם בימי הביניים יותר מאשר על המציאות.
שייקספיר גם קשר ביצירותיו את דמעות התנין לבכי מזויף (במחזה אותלו, למשל), וכיום נודע בהקשר זה הביטוי "דמעות תנין".
גם המשורר האנגלי אדמונד ספנסר (1552–1599) הזכיר בשירו "The Faerie Queene" את התנינים, שבבכיים המזויף גורמים לטרפם להתקרב אליהם.
אזכור דומה של דמעות התנין נמצא בספרו של רוברט ברטון (1577–1640), "האנטומיה של המלנכוליה".
האמונה המצרית העתיקה בחוכמתו של התנין הוחלפה בדגש המערבי המודרני על ערמומיותו, על נבזותו ועל פראותו.
במחזה המפורסם פיטר פן מאת ג'יימס מתיו ברי מופיע תנין (ככל הנראה מהמין תנין אמריקני), שבתחילה אכל את ידו של קפטן הוק (ולכן במקום יד יש לו קרס), ובהמשך פיתח תאווה מיוחדת לאכילת יתר חלקי גופו.
למזלו של קפטן הוק, התנין בלע גם את שעון היד שלו, ותקתוק השעון מאפשר לו מאז לזהות את התנין.
מייקל דנדי, גיבורו של הסרט שובר הקופות קרוקודיל דנדי, היה לוכד תנינים.
תנינאים, לעיתים בגודל מוגזם, כיכבו גם במספר סרטי אימה.
דמות התנינאים האכזרית בתרבות הפופולרית העכשווית דומה רק במעט, אם כן, לדמות האל-תנין של המצרים הקדמונים.
במקרא ובמקורות יהודיים מאוחרים יותר מוזכר ה"תנין", אך לא מדובר בתנין במשמעותו המודרנית אלא בתנין מיתולוגי שלמעשה דומה ללווייתן מיתולוגי או לדרקון.
אח"י תנין הייתה הצוללת הראשונה, שבכניסתה לשירות בסוף שנת 1959, סימנה את הקמת שייטת הצוללות של חיל הים הישראלי.
צוללת זו ואחותה אח"י רהב נקראו על שם שני היצורים המיתולוגיים מהמקרא.
ב-2014 נקלטה בחיל הים הצוללת הראשונה מסדרת דולפין AIP, שנקראה אף היא אח"י תנין.
ה"תמסח" היה שמו בצה"ל של הכלי האמפיבי "ז'ילואה" שמילא תפקיד מפתח בצליחת תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים.
בתחום הטג"ח גלישת פאסט-רופ ממסוקים מכונה "תנינים" (לא ברור למה).
תַנְתַלָאס "תניס" חצי-אלף הוא דמות בדיונית מסדרת ספרי הפנטזיה "רומח הדרקון".
הוא הוצג לראשונה בספר הראשון בסדרת "שישיית המפגשים" "נשמות אחיות", פרי עטם של מרגרט וייס וטרייסי היקמן.
תניס (תנתלאס הוא שמו האלפי) נולד בשנת 249 אחרי החורבן הגדול (אחה"ח).
לידתו היא תוצאה של מעשה אונס.
כאשר אימו, אלסנה, ובעלה, קֶתְ'רֶנָאן קאנאן, אחיו של דובר השמשות, סולוסתרן, הותקפו בידי חבורת שודדים.
התוקפים הרגו את בעלה, והשאירו אותה למות לאחר שאנסוה.
היא הוחזרה לקלינוסט וטופלה, שם גם ילדה את בנה.
אולם, היא נותרה פגועה מעצם החוויה שעברה, ומתה זמן קצר לאחר מכן.
עצם מותה וסיבות לידתו של תניס שינו את יחסם של האלפים, המעריכים את חייהם, אל תניס בהמשך.
את ילדותו העביר תניס בביתו של דובר השמשות, יחד עם האחים לבית קנן גילתנאס, פורתיוס ולאורנה.
תניס פגש בחלמיש כור-אש לראשונה קרוב לגיל ארבעים, בשנת 288 אחה"ח, כאשר חלמיש התבקש להגיע לקאלינוסט לייצר חפצי אמנות עבור דובר השמשות, סולוסתרן.
תניס העמיק את היכרותו עם חלמיש עשרים שנה לאחר מכן, כאשר חברתו למשחקי הילדות, לאורלנתלסה קנן (לאורנה) הציעה לתניס להתחתן עימה.
תניס הסכים למורת רוחם של חבריו האלפים, אשר סלדו ממנו בשל חציו האנושי.
לאורנה העניקה לו טבעת משובצת בשבעת עלי קיסוס מזהב.
חלמיש לימד את תניס כישורי נפחות בסיסיים, אשר בעזרתם חישל את סכינו הראשונה.
אז הואשם תניס ברצח מיילדת העיירה, אֶלְד אֵילֵאָה והעדויות הנסיבתיות הספיקו כדי לכלוא אותו בעוד חלמיש מחפש אחר עדות אשר תוכיח את חפותו.
חלמיש אכן מצא עדות חלקית, ותניס נמלט ממעצרו, ובדרך אף הציל את אחיה של לאורנה, גילתנאס ממוות בטוח.
תניס שב אל מגדל השמשות והצליח למנוע התנקשות בכל המשפחה המלכותית מידיו של קוסם החצר, מִירֶל, אשר לא היה אחר מאַרֶלָאס קאנאן, אחיו של דובר השמשות אשר נעלם שנים רבות קודם לכן.
בשל אירועים אלו, תניס גמר אומר בליבו לעזוב את קאלינוסט ולשוב עם חלמיש למרגוע, ולעזור לו בעסקיו.
בסתיו שנת 329 אחה"ח, תניס וחלמיש נתקלו בבת אנוש בשם רִיַאנָה בעודם מטיילים ביער.
בני לווייתה של ריאנה, קַארֶל ודַארִין מעמק הרוחות, נשבו בידי מכשף זדוני בשם גַאדַאר.
תניס וחלמיש הסכימו לנסוע איתה ולעזור לה לשחרר את חבריה.
הם הותקפו על ידי ארבעה רוחות רפאים, אשר נשלטו על ידי גאדאר.
לאחר לחימה קצרה, הצליחו להביס את הרוחות על ידי שימוש באש.
גאדאר ניסה לפתות את תניס להגיע אליו על מנת להשתמש בתמצית חייו של תניס כדי להאריך את חייו שלו.
כדי לבצע זאת, גאדאר שלח רוח רפאים נוספת כדי לשבות את תניס ולהביאו לטירתו של גאדאר.
חלמיש פרץ לטירה ושחרר את תניס ממש רגע לפני שגאדאר הטיל את הכישוף שעתיד היה להרוג את תניס.
תניס הצליח לתקל את גאדאר, ומייד גילה כי לגאדאר ילד צעיר בשנת ה-13 לחייו, אולם נראה כקשיש.
מתברר כי גאדאר היה כה אכזר, אשר השתמש בלחש המסוכן גם על בנו שלו.
בנו של גאדאר התחנן כי תניס יניח לו למות, ותניס העניק לו את בקשתו זו בכך שאחז בו ברגעיו האחרונים.
בשנת 331 אחה"ח, פגש תניס לראשונה בגדילן קוץ-רגל (גדיל) לאחר שגדילן "גנב" צמיד קסום מחלמיש, אשר נועד לסֶלָאנָה סוֹנְלוּאַנַאוֹ.
יחדיו הם יצאו למסע אל טירת טַנְטָלוֹן ונשבו על ידי בַּלְקוֹמְבּ, אך לבסוף השתחררו והשיבו את הצמיד לבעליו.
כעבור שלוש עשרה שנים, הכיר תניס את קיטיארה אות-מאטר כאשר שמע אישה הקוראת לעזרה.
הוא חש לעזרתה רק כדי לגלות כי הייתה זו קיט אשר השתעשעה עם תוקפיה ההובגובלינים.
יחדיו הם ערכו מסע אל קיר הקרח, שם חשב כי היא בהריון ממנו.
הוא פגש את סער בהיר-להב בחנות במרגוע, וזמן קצר לאחר מכן את אחיה למחצה של קיט - קרמון ורייסטלין.
בסתיו אותה שנה, סער, תניס, חלמיש וגדיל נלכדו בזמן סופת שלגים בין העיירה תל ומפלט.
הם מצאו מקלט, אך לא מצאו עצים לקושש כדי להבעיר אש.
סער ותניס יצאו לחפש עצים, ומהר מאוד דרכם אבדה להם.
בעודם מנסים למצוא את דרכם חזרה, הם שמעו מוזיקה ובזכותה הצליחו לשוב אל המקלט.
גדיל ניגן במקטרתו, והנגינה הביאה אליהם ארנב, צבי ואייל למאכל.
מקץ יומיים, שבו אל ביתם לאחר שהסופה שככה.
שנה לאחר מכן, עבר תניס עם חבריו הרפתקה קסומה נוספת לאחר שגדילן נהפך לסנאי ונשבה יחד עם זוג אוהבים בידיו של מכשף בשם רִיב.
באותה הרפתקה, הפך רייסטלין את תניס לשועל אדום.
כאשר התפצלו בני החבורה, איש איש למסעותיו, נפרד תניס מקיטיארה.
במלחמת הרומח, היה לתניס תפקיד מרכזי כמנהיג הבלתי רשמי של חבורת גיבורי הרומח.
הוא הדמות הראשונה המופיעה בפרק הראשון בטרילוגיה המרכזית, רשומות רומח הדרקון, והוא אשר מניע את החבורה ומכריע את החלטותיה.
גם כאשר החבורה מתפצלת בהמשך העלילה, הוא נותר בעיניהם המנהיג.
תניס חוזר למרגוע, ופוגש בחלמיש וגדילן.
לאחר היתקלות עם משמר גובלינים בראשותו של שר המעט טודי, מבין תניס כי המצב בארץ השתנה.
לאחר שהם מגיעים לפונדק הבית האחרון, הוא פוגש בשאר חבריו למעט קיטיארה, אשר הודיעה דרך שליח מסתורי, כי לא תגיע.
הדבר היה בעיני בני החבורה לאות רע.
בפונדק הם פוגשים גם בסער, אשר הביא עמו זוג ברברים משבט קה-שו, סהר-פז ומי-נהר אשר נשאו עימם מטה בדולח כחול.
אל הפונדק מגיע הדריק, התיאוקרט העליון, מנהיג כת כוזבת הנקראת "המבקשים".
בפונדק נמצא גם איש זקן ומסתורי, אשר, מספר סיפור על האלים העתיקים לנער צעיר, ובסיפורו גם מכליל את סהר-פז, ממנה הוא מבקש לשיר שיר.
הדריק, אשר נמלא זעם, מנסה להתנפל עליה, אולם מועד אל תוך האח ומתחיל לבעור.
גדילן מושיט לו את המטה של סהר-פז כדי להצילו, והמטה שבראשו היה גביש בדולח כחול, מרפא את פצעיו באופן קסום.
האיש הזקן לפתע קם ומאשים את סהר-פז בהיותה מכשפה ואת בני החבורה כמסייעים.
תניס מבין כי אין ברירה, ועליהם להימלט מהפונדק.
טיקה מסייעת בידיהם והם נסים לביתה, שם הם לנים את הלילה.
לאחר מכן, תניס וחבריו מחליטים להגיע למישורי שבט קה-שו, אולם שם הם מגלים כי הכפר נשרף ונתקלים לראשונה בדרגונים.
הם עוברים ביער הקודר, ומשם לזק טרות, שם הם מביסים את הדרקונית השחורה קיסנת' ומשיגים את דיסקיות מישקאל, אלת הריפוי.
בני החבורה חוזרים למרגוע, ומגלים כי נכבשה בידי צבאות הדרקונים.
הם נלכדים בידי שר-המעט טודי ומובלים במכלאות כעבדים למצודת פקס תרקס.
בדרך, הם מחולצים על ידי בני עמו של תניס, האלפים, המובלים על ידי חברו מילדות, גילתנאס, והם נלקחים לקאלינסטי.
מנהיג האלפים, דובר השמשות, מחליט כי יש לשחרר את העבדים במצודת פקס תרקס.
תניס פוגש שם לראשונה מזה זמן בלאורנה, אשר מגלה כי הוא מאוהב באישה אחרת, ומשחררת אותו משבועת אהבתו לה.
בני החבורה מגיעים למצודה ומצטרפים אליהם לוחם בשם אֶבֶּן, לאורנה, קוסם זקן בשם פיזבן ואיש מסתורי בשם בֶּרֶם.
הם פורצים למצודה בעזרת דרך סתרים אלפית, ה"סְלָא-מוֹרִי".
בתוך המצודה, זוכה תניס בחרב האלפים המקודשת, קוטלת-הדרקונים מידיו של מלך האלפים האגדי, קית' קנן.
החבורה מעמיקה אל המצודה, אך נכלאים ומבינים כי בגדו בהם.
במכלאות הם פוגשים באליסטן, אותו מרפאת סהר-פז.
לבסוף, מצליחה החבורה לשחרר את העבדים מהמכלאות, להביס את שר הדרקונים המרושע קטב מרירי ומגלים כי אבן הוא הבוגד, אשר נהרג במהלך אירועי החילוץ.
לקראת שנת 353 אחה"ח, לאחר מאורעות מלחמת הרומח, תניס נישא לבחירת ליבו לאורנה, והיא מביאה לעולם את בנם גילתאס, שעתיד להיהפך למלך על אומות האלפים.
תניס נהפך לדמות פופולרית ביבשת אנסאלון, וניתן לו תואר כבוד של אבירי הורד.
באמצעה של מלחמת הכאוס, לקראת 383 לאחה"ח, תניס מת בהגנתו על צריח הכהן הגדול בפלנתאס.
תניס הוא דמות רגועה וכנה, ואינו משקר אלא אם נחוץ בכך לצורך המשימה.
סער בהיר-להב ציין, כי בעוד שבועתו כאביר סולאמניה מחייבת אותו ללכת בדרכי כבוד, הרי שתניס חי לפיהם כבדרך השגרה.
אישיותו המיוחדת של תניס בנוסף ליכולתו לבצע החלטות הרות גורל וכן להקשיב לכל אחד הופכים אותו למנהיג כה יעיל ולאסטרטג מבריק.
תניס הוא איש חרבות וקשת מיומן, אך משום שגדל בצל האלפים וחונך לפיהם שהריגה היא דבר אסור, הוא מתעב לחימה.
למרות זאת, בעוד האלפים מאמינים שיש לנצור את החיים באשר הם, תניס מבין מתי הדבר נחוץ (כמו הקרב עם קטב מרירי).
תנין הביצות (שם מדעי: Crocodylus palustris; קרוי גם תנין הודי, תנין פרסי ותנין מגר; באנגלית: Mugger Crocodile) הוא מין של תנין המצוי ברחבי תת-היבשת ההודית ובמדינות המקיפות אותה.
פירוש השם "מגר" הוא עיוות של מילה בשפת האורדו שפירושה "מפלצת מים".
תנין הביצות מצוי בהודו, בנגלדש, פקיסטן, נפאל, סרי לנקה, הקצה הדרומי של איראן וכנראה גם בהודו-סין.
זהו מין התנין היחיד המצוי באיראן ובפקיסטן.
תנין הביצות הוא הנפוץ ביותר בהודו מבין 3 מיני התנינאים המצויים שם ומספרם רב בהרבה מזה של תנין הים.
אורכן הממוצע של הנקבות הוא 2.45 מטר ושל הזכרים הוא 3 מטר.
זכרים בוגרים עשויים להגיע לגדלים של 4 מטר ובמקרים נדירים אף ל-5.5 מטר, ולמשקל של 450 ק"ג ומעלה.
הפרט הארוך ביותר המתועד מצוי במוזיאון הבריטי ואורכו הגיע ל-.
תנין זה הוא בעיקרו תנין של מים מתוקים ומצוי באגמים, נהרות וביצות.
הם מעדיפים גופי מים רדודים ובעלי זרימה איטית מאשר אזורים עמוקים ובעלי זרימת מים מהירה.
תנין הביצות חי גם במאגרי מים מעשה ידי אדם ובתעלות מים.
הוא מותאם לחיים על היבשה, כמו בן דודו התנין הקובני, יותר מרוב סוגי התניניים, אבל דומה מבחינה אקולוגית לתנין היאור.
הוא מסוגל להיות נייד על האדמה ולנדוד מרחקים ארוכים על האדמה בחיפוש אחר מקום מחיה מתאים.
הוא יכול לרדוף אחרי טרפו למרחקים קצרים על האדמה.
ידוע גם כי תנין הביצות חופר מחילות כמקומות מסתור בזמן העונה היבשה.
בהיותו זוחל טורף גדול, תנין הביצות ניזון מדגים, זוחלים אחרים וכן יונקים קטנים כמו קופים.
כל חיה המתקרבת למים לשתות עשויה להיות טרף ומסתכנת במשיכתה לתוך המים עד לטביעתה וטריפתה.
זכרים גדולים עשויים לטרוף יונקים גדולים כמו אייל סמבר ואף תאו המים ההודי.
התנין לא מאוים מטורפים בטבע.
לעיתים הוא מתחרה עם הגוויאל ההודי על דגים עקב חיותם באותם אזורים, והוא מתרחק כאשר תניני ים מתקרבים אל מזון שצד.
תנינים קטנים יותקפו על ידי טורפים אחרים כמו אריה אסייתי, נמר הודי, דהולים, פיתון הודי ובכמה אזורים גם פיתון מרושת ובורמזי.
הטיגריס הבנגלי הוא בין החיות הבודדות שיעזו לחטוף טרף לתנינים במים ובמקרים נדירים אף לטרוף תנינים בוגרים.
אך במקרים רבים התנינים מתקבצים בקבוצות גדולות, מה שמציל אותם מטריפה.
תנינים בודדים יותקפו גם בידי לוטרות מלאיות המנסות להרחיק אותם משטחם.
מין זה עשוי להיות מסוכן לאדם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 בוצעו תקיפות רבות שיוחסו לתנין זה, בשל חוסר זהירות מצד האנשים, אך מרבית ההרוגים טבעו במים מבלי להיאכל.
רוב המתקפות קרו בגוג'ראט שבהודו.
לאחר מכן מספר המתקפות ירד בהרבה אף שהתנין עדיין ניזון מחיות בית השותות בקרבתו.
משבר המים באיראן בעשור השלישי של המאה ה-21 הוביל לצמצום בית הגידול של התנין, ולהיעלמות של הטרף הטבעי (כמו צפרדעים), ולכן התרבו מקרי התקיפה של תנינים על בני אדם, בעיקר על ילדים.
אף על פי שהוא מסוכן לאדם, נחשב תנין הביצות לפחות קטלני מתנין היאור ומתנין הים, הגדולים ממנו בהרבה.
תנין קובני (שם מדעי: Crocodylus rhombifer) הוא תנין בגודל בינוני, אורכו 2.4 מטר בממוצע.
הוא מצוי אך ורק בקובה בביצות ספאטה ובאי איסלה דה לה חובנטוד.
בעבר היה מצוי בכל אזור הקאריביים, אך כיום מין זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
למין זה מספר מאפיינים המייחדים אותו משאר התניניים, כגון, צבע עור בהיר של הבוגרים, קשקשים קשים יותר ורגליים ארוכות וחזקות.
התנין הקובני הוא הטריטוריאלי ביותר מבין התניניים ואולי אף החכם מביניהם.
שטח המחיה של התנין הקובני הוא הקטן ביותר מבין כל התניניים.
ניתן למצוא אותו אך ורק בקובה בביצות ספאטה שבצפון-מערב המדינה ובאיסלה דה לה חובנטוד.
בעבר היה נפוץ גם באיי קיימן ובאיי בהאמה.
התנין הקובני מעדיף אזורי מים מתוקים כמו ביצות ונהרות ורק לעיתים נדירות הוא שוחה במי ים מלוחים.
אורכו הממוצע של התנין הוא כאשר בוגרים בדרך כלל אינם גדולים מ-.
בעבר היו פרטים בוגרים שהגיעו אף לאורך 5 מטר, אך כיום הם נדירים מאוד.
התנין הקובני הוא שחיין חזק וכן מיומן בהליכה ובזינוק מה שגורם להם להיות מהירים במידה שווה בתוך המים ומחוצה להם.
תנינים צעירים ניזונים מדגים קטנים, פרוקי-רגליים וסרטנאים.
תנינים בוגרים ניזונים מיונקים קטנים, דגים וצבים.
יש להם שיניים קהות המאפשרות להם לרסק את השריון של הצבים אותם הם צדים.
התנין הקובני משתמש אף בטכניקת הזינוק אכילה בדומה לאליגטור אמריקני.
על ידי שימוש בזנבם החזק הם מסוגלים לקפץ מהמים ולתפוס את טרפם הנמצא על ענפים נמוכים מעל המים.
התנין הקובני הוא מין בסכנת הכחדה חמורה ונמצא ברשימת CITES קטגוריה 1. אזור מחייתו הקטן הופך אותו לפגיע במיוחד.
אויבו העיקרי של התנין הוא האדם, שצד אותו באופן שיטתי עד לכדי הכחדה ושפגע באזורי המחיה שלו.
סכנה נוספת נשקפת מהתנין האמריקני שמכליא עימו ובכך פוגע בטוהר הגנטי של המין.
כיום מוערך שבין 3,000–6,000 פרטים חיים בטבע בשטח שאזורו 300 קמ"ר באזור הדרום-מערבי של הביצה.
על מנת להימנע מהכחדה מלאה בטבע, באפריל 2015 נשלחו מגן חיות בסטוקהולם, שוודיה אל קובה תנינים על מנת שישוחררו לבסוף בטבע.
תנינן מצרי (שם מדעי: Pluvianus aegyptius) הוא עוף מסדרת החופמאים.
זהו המין היחיד בסוג Pluvianus.
בעבר הוא מוין במשפחת השדמתיים אך עתה הוא נמצא במשפחה עצמאית, תנינניים (Pluvianidae).
תפוצתו בגבולות הסהרה, שם הוא נפוץ על גדות נהר חוליות וניזון מחרקים שהוא מוצא בחול.
התנינן הוא רב-גווני: פניו שחורות עם פס לבן שמתחיל מעט מעל עיניו ויורד עד צווארו.
חזהו לבן, כנפיו תכולות וגחונו צהוב.
שמו העברי ניתן לו מכיוון שלתנינן משויכת סימביוזה עם תנין היאור.
לפי הסיפור, שמתוארך לתקופת הרודוטוס, כאשר התנין פותח את הפה התנינן נכנס לו לפה ומנקה את שיניו משיירי מזון (בעיקר חתיכות בשר).
לא קיימות הוכחות לסימביוזה כזו בין תנינן מצרי לתנין היאור, כך שסיפור זה נחשב לאגדת עם.
התטולה היא 2-3 ביצים אשר נטמנות בחול.
בגלל האקלים החם ההורים שומרים על בקרת טמפרטורה באמצעות הרטבת נוצות הבטן וישיבה על מקום הביצים.
האפרוחים מסוגלים ללכת מיד עם בקיעתם ומתחילים לנקר מזון זמן קצר לאחר מכן.
הבוגרים מצננים את האפרוחים באותה דרך שבה ציננו את הביצים.
האפרוחים גם שותים מים מנוצות הבטן של ההורים.
כאשר יש איום על האפרוחים ההורים קוברים אותם בחול עד חלוף הסכנה.
תנין מורלט או תנין מקסיקני (שם מדעי: Crocodylus moreletii) הוא מין של תנין הנפוץ בעיקר במקסיקו ומעט גם בבליז ובגואטמלה בנהרות וביצות טרופיים.
הוא אחד מארבעת התנינים החיים באמריקה.
התנין התגלה בטבע ב-1850 במקסיקו ונחשב בעבר לסוג של תנין אורינוקו, עקב הדמיון הרב ביניהם.
הם פוצלו למינים נפרדים ב-1920.
גודלו של תנין זה קטן יחסית ומגיע לאורך ומשקלו 35–58 ק"ג.
לעיתים נצפים זכרים גדולים באורך מעל שלושה מטרים.
הוא בעל שיניים רבות שבולטות מעבר לפה וחרטום מחודד וצבעו כהה יותר משאר התנינים, אם כי צבעם של הצעירים נוטה לצהוב.
זנבו הארוך מסייע לו בשחייה ולמרות רגליו הקצרות הוא מסוגל לרוץ על היבשה במהירות.
תחום מחייתו באגמים של מים מתוקים במקסיקו דרומה לאורך צפון אמריקה המרכזית ועד למפרץ מקסיקו.
הם חיים גם באזורי סוואנות לחות בחצי האי יוקטן ואף במים מליחים לאורך החופים.
הם בדרך כלל נכנסים לשם בעונה הגשומה, אז קל להם לחזור לביצות ואגמים מתוקים יותר בעת הצורך.
הם חיים בחבורות גדולות העוזרות להגן על הצעירים מטורפים.
התנין צד במארב, מתחת למים או על ידי התחזות לבול עץ בשילוב ההסוואה שלו ותופס חיות קטנות שמגיעות לשתות.
הוא מצליח יותר בתכסיס זה בעיקר בעונה היבשה אז החיות צמאות מאוד.
הקטנים ניזונים מדגים, חרקים וסרטנים אבל הגדולים יטרפו יונקים קטנים, עופות מים, נחשים, לטאות, צבים ואף תנינים קטנים יותר.
הם טורפים גם חיות מבויתות כולל כלבים גדולים ועזים ובמקרה אחד ייתכן שגבר על טפיר ברזילאי, אם כי ייתכן שהיה זה טרפו של יגואר.
התנין גם מסוגל לגבור ולטרוף אדם בקלות ויוחסו ארבע טריפות לתנין זה.
התנינים מתרבים בין אפריל ליוני ובונים לביציהם קן מעשבים ובוץ.
בתוכו הנקבה מטילה 20–45 ביצים ושני בני הזוג מגוננים עליו עד שהצאצאים בוקעים.
הם מאוד אגרסיביים ויתקפו כל מסיג גבול לרבות אנשים.
כאשר הצעירים בוקעים הם מובלים בפיהם של ההורים לעבר המים ושם הם מתפקדים עצמאית.
הצעירים חשופים לטריפה על ידי חיות רבות באזור זה.
מצב אוכלוסיות התנינים נמצא בירידה עקב ציד לא חוקי ועקב פגיעה בבית גידולם.
ציידים צדים את התנינים בשביל עורם שאפשר להכין ממנו ארנקים, מעילים משובחים ומגפיים.
קבוצת מומחי התנינאים CSG בארגון השימור IUCN החלה להסדיר את הציד הלא חוקי והציד פחת בהרבה, כך שמצב התנינים מוגדר כיום כ"ללא חשש".
תנין צר-חרטום מערב-אפריקני (שם מדעי: Mecistops cataphractus; בעבר: Crocodylus cataphractus) הוא מין של תנין מהסוג תנין צר-חרטום החי בנהרות מערב אפריקה.
בעבר מין זה היה שייך לסוג תנין אך מחקר מ-2018 סיווג אותו מחדש תחת הסוג Mecistops לצד המין תנין צר-חרטום מרכז-אפריקני, אשר בעבר היה כלול במין זה.
תניני מים מתוקים אלה הם תנינים הקטנים מתנין היאור הנפוץ יותר ברחבי אפריקה, אך גדולים יחסית לסוגם.
הם מגיעים לאורך 3–4 מטרים ולמשקל של 125–235 ק"ג, כשמשקלם המקסימלי הוא 325 ק"ג.
החרטום שלהם צר ועוזר להם לצוד דגים בתוך המים.
צבעם הכללי הוא ירוק-זית וכהה בכמה חלקים וכן יש להם עור קשקשי משוריין.
התנין צר-החרטום הוא אחד מ-4 התנינים החיים באפריקה יחד עם תנין היאור, תנין מערב-אפריקני ותנין גמדי, החי באותו אזור.
דגים, סרטנים ודו-חיים מהווים את תזונתו עיקרית, אם כי לעיתים יצוד גם עופות, קוף, אנטילופה, או חזיר יבלות.
התנינים יחידאים, למעט בתקופת הרבייה, אז הם מתאספים בקבוצות ומחפשים נקבות.
הנקבות בונות קן מעשבים ומטילות בפנים כ-16 ביצים בממוצע.
תפוצתו של התנין במערב אפריקה, במדינות: הרפובליקה של קונגו, סנגל, גינאה, חוף השנהב, קמרון, גבון, ניגריה, גאנה, בנין, צפון אנגולה ודרום צ'אד.
הוא נפוץ באגמים, ביצות ונהרות אטיים אשר מאפשרים לו מחסה בהתגנבות לטרפו.
תנין מערב-אפריקני (שם מדעי: Crocodylus suchus; קרוי גם תנין המדבר) הוא מין בסוג תנין שהוגדר על ידי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר כמין נפרד מהמין תנין היאור (C.
המחקר שלו לא התקבל על מרבית החוקרים עד לעת האחרונה, בה נבדקו קבוצת גולגולות של תנינים וחידשו את קיום המין הנפרד.
לתנין זה ישנה לסת מעוגלת מעט יותר מתנין היאור והוא גם כהה יותר בהרבה מקרים.
במספר מקומות תנינים אלה יכולים לעמוד בפני יובש ואקלים צחיח על ידי הסתתרות במערות או מתחת לאדמה ותרדמה עד לרדת הגשמים.
בשל נוהג זה הם קרויים תניני המדבר, אף שאינם נמצאים בסביבות מדבר אמיתי.
הם קטנים יותר מתניני היאור וגם פחות תוקפניים מהם.
מאחר שמין זה פוצל מתנין היאור רק ב-2015 יש לבצע סקרי אוכלוסיות בטבע כדי לקבוע מהו גודלו הממוצע ולהעריך את גודלו המרבי.
לפי הביולוג קולין סטיבנסון, בהסתמך על דיווחים מאוכלוסיות במערב אפריקה שנחשבו בעבר לתניני יאור, אורכו המרבי של זכר בוגר הוא כ- ושל נקבה בוגרת .
לפי הערכות אחרות, אורכו הממוצע הוא כ-.
הם חיים באפריקה שמדרום לסהרה במדינות: מאורטניה, בנין, ניגריה, ניז'ר, קמרון, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקנית, גינאה המשוונית, סנגל, מאלי, גינאה, גמביה, בורקינה פאסו, גאנה, גבון, טוגו, חוף השנהב, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו ואוגנדה.
תניני המדבר נחשבו לקדושים בתרבות המצרית הקדומה והאל המצרי סבכ תואר כבעל פני תנין ותואר כעוזר לפוריות, לחוזק ולעוצמה הצבאית וקברי מלכים עוטרו בראשי תנינים.
תנין ג'ונסטון (שם מדעי: Crocodylus johnstoni; מכונה באנגלית: תנין מים מתוקים, Freshwater Crocodile) הוא מין של תנין ממשפחת התניניים.
הוא מצוי רק בחלק הצפוני של אוסטרליה באקלים טרופי.
הוא חי בסמוך לקרובו לסוג שהוא הזוחל הגדול ביותר בעולם כיום – תנין הים, שהוא טורף קטלני לאדם.
תנין ג'ונסטון לא יתקוף אנשים למאכל אך ינשוך לצורך הגנה.
תניני ג'ונסטון נקראים באנגלית "תנין מים מתוקים", בהנגדה לתנין הים שנקרא "תנין מים מלוחים".
תנין זה יכול להגיע לאורך של ולשקול עד ל-100 ק"ג.
הוא בעל שיניים קטנות ומחודדות והלסתות צרות יחסית לקרובו, תנין הים.
הגוף חום-אפור ובעל לוחות עצם לאורך הגוף.
הרגליים קצרות אך בעלי יכולת לרוץ מהר למרחקים קצרים - בניגוד לשאר הזוחלים האיטיים על פני היבשה.
הוא יכול לשחות במים מתוקים ואף מלוחים, אם כי לא כמו קרובו המסוגל לחיות גם באוקיינוס הפתוח.
לעיתים תניני ים גדולים יטרפו תניני ג'ונסטון חלשים או איטיים, אך זה קורה לעיתים נדירות.
בשבי חי תנין ג'ונסטון בשם "מיסטר פרשי" אשר נולד ב-1870 בגן חיות אוסטרלי ומת ב-2010, בגיל 140 שנה.
התנין אורב לטרף בגדת הנהר או הביצה ומחכה שהוא יתקרב לשתות.
אז התנין מזנק עליו ומושך אותו למים עד שיטבע.
כמו כן הוא רודף להקות דגים למים הרדודים.
הוא טורף חרקים, דגים, דו-חיים, זוחלים שונים לרבות תנינים קטנים, עופות מים ויונקים שונים עד גודל של וולבי וגם יתקוף עטלפים המנמיכים עוף כדי לשתות, לרוב בעונה היבשה שבה המזון והמים יקרי ערך.
עם זאת, מאחר שמדובר בתנין קטן למדי עיקר תזונתו הם פרוקי-רגליים כגון סרטנים ודגים או דו-חיים.
תנין זה עלול לתקוף אנשים מתקרבים אך איננו מהווה סכנה יומיומית כמו תנינים אחרים ולא ידוע על תנין שטרף אדם, אם כי לסתותיו החזקות עשויות לגרום נזק גדול.
התנינים חיים באזורי אגמים, נהרות, מישורי הצפה ואזורי ביצות ואף באזורים יבשים-למחצה ואף בנהרות מדבריים.
הם נפוצים ביותר בפארק הלאומי קקדו ובפארק לאומי ניטמילוק , בו הם נמצאים על אזורים סלעיים וקשים ומוגנים מתניני הים.
תניני ג'ונסטון מתרבים בעונה היבשה והטלת הביצים מתרחשת בדרך כלל בחודשים אוגוסט-ספטמבר.
מספר הביצים בתטולה נע בין 7 ל-21 והמסה הכוללת הממוצעת של תטולה היא כ-900 גרם ותלויה בגודל הנקבה.
הנקבה מטילה את הביצים בקן שחפרה כבור בתוך האדמה, בדרך כלל קרוב למקור מים.
תניני ג'ונסטון הם לא טריטוריאליים כמו תנין הים ובעונה היבשה ניתן לראות התכנסויות גדולות שלהם במקווי המים הקבועים שנותרו.
גם הנקבות לעיתים קרובות חופרות את קיניהן בצפיפות גדולה (מרחקים של מטרים ספורים בין הקינים).
עם זאת, כאשר הצפיפות גדלה מאוד יש מאבקים בין התנינים על המקומות הטובים ביותר.
מאבקים אלה מתבטאים בעיקר בתצוגות איום ונשיכות בזנב היריב.
תנין גינאה החדשה או תנין גינאה החדשה צפוני (שם מדעי: Crocodylus novaeguineae) הוא מין של תנין החי רק בגינאה החדשה.
תנין גינאה החדשה יכול להגיע לאורך של 3.5 מטרים ולשקול בין 40 ל-100 ק"ג, אך נחשב לקטן ביחס למינים אחרים בסוגו, ביניהם נמצא תנין הים, הגדול בזוחלים שיכול להגיע לאורך של שבעה מטרים וגם הוא מצוי בגינאה החדשה ומאיים על תנינים קטנים או איטיים.
תנינים אלה אפורים בצבעם ובעלי לסתות גדולות ושיניים חדות הבולטות החוצה גם כשהפה סגור.
התנין מצוי לאורך כל האי, באינדונזיה ובפפואה ניו גיני ומצוי בסמוך ליערות טרופיים ובנהרות ואגמים.
אוכלוסייתם בטבע מוערכת ב-50,000–100,000 פרטים בוגרים.
תנינים צעירים ניזונים לאחר בקיעתם מפרוקי רגליים שונים כמו חרקים, חסילונים וסרטנים, חלזונות מים מתוקים, דו-חיים, לטאות, נחשים, עופות, דגים, זוחלים ויונקים קטנים.
עם התבגרותו, עולה גודלו של הטרף ומורכב בעיקר מדגים, אם כי גם תנין בוגר ניזון מרכיכות, סרטנים, זוחלים ויונקים עד גודל בינוני הקרבים למים.
כמו כן, מסוגל התנין לקפוץ מעלה ולחטוף עטלפים, ציפורים מנמיכי עוף ודגים מזנקים.
תנין גינאה החדשה מצוי בשתי אוכלוסיות נפרדות בצפון ודרום האי, כשביניהן מפריד רכס הרים (שהוא כמעט בלתי עביר לתנינים).
מחקר שפורסם ב-2019 קבע ששתי האוכלוסיות מייצגים מינים נפרדים, והאוכלוסייה הדרומית הוגדרה כמין חדש, תנין הול (Crocodylus halli), על שם המדען שחקר אותם.
תנין פיליפיני (שם מדעי: Crocodylus mindorensis) הוא מין של תנין ממשפחת התניניים החי בפיליפינים ובעבר נחשב לתת-מין של תנין גינאה החדשה.
תנין זה הוא אחד משני התנינים החיים בפיליפינים, יחד עם תנין הים הענקי.
הוא עצמו קטן יחסית לתנין ואורכו רק 1.5 מ' עם אורך מקסימלי של 3.1 מ' ומשקלו 15 ק"ג בבגרות כשיכול להגיע עד למשקל 75 ק"ג.
צבע הקשקשים חום-זהוב אשר הופך לכהה יותר בבגרות.
כמו רוב התנינים שיניהם בולטים גם כשהפה סגור.
הם חיים בנהרות ובביצות בפיליפינים.
הוא ניזון בעיקר מדגים וגם מדו-חיים, עופות, נחשים, צבים ולעיתים גם יונקים.
התנין נפגע מאוד בטבע, בעיקר כתוצאה משיטות דיג הרסניות, כמו דיג בדינמיט ומציד ומספרו הופחת מאוד בטבע.
כיום הוא מין מוגן וחל איסור מוחלט להרוג אותו במדינתו.
תנין סיאמי (שם מדעי: Crocodylus siamensis) הוא מין של תנין ממשפחת התניניים החי בדרום-מזרח אסיה.
מין זה בינוני בגודלו אך קטן יחסית למינים אחרים בסוג תנין.
אורכו משקלו מגיע ל-40–70 ק"ג, אם כי פרטים הרבה יותר גדולים התגלו, כשהגדול ביותר הגיע לאורך ושקל 350 ק"ג.
התנינים גדולים הרבה יותר כשהם בשבי.
לתנין זה חרטום מוארך, קשקשים עבים מעל העיניים וצבעם ירוק-זית עד ירוק כהה.
בעבר תנין זה היה נפוץ בכל דרום-מזרח אסיה.
כיום הוא מוגבל למדינות: אינדונזיה (בעיקר בבורנאו ובג'אווה), ברוניי, מלזיה, לאוס, קמבודיה, בורמה, וייטנאם ותאילנד (או סיאם), ממנה קיבל את שמו.
הוא מצוי במים מתוקים באגמים, נהרות איטיים וביצות והוא יכול להימצא גם מחוץ למים זמן ממושך.
התנין הוא טורף ממארב ותוקף מהמים חיות ששותות.
מזונו העיקרי הוא דגים וזוחלים כמו לטאות, צבים ונחשים, אך הוא יתקוף גם עופות ויונקים כשייתקל בהם.
תנין זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב אובדן בתי גידול וכן כתוצאה מציד ומדיג לא חוקי.
תנין צר-חרטום (שם מדעי: Mecistops) הוא סוג של זוחל ממשפחת התניניים החי באפריקה.
בעבר היה בסוג זה רק מין אחד - תנין צר-חרטום מערב-אפריקני אך הוא עבר לסוג תנין.
מחקר מ-2018 סיווג אותו מחדש תחת סוג זה וגם פיצל אותו לשני מינים:
תנין צר-חרטום מערב-אפריקני (Mecistops cataphractus)
תנין צר-חרטום מרכז-אפריקני (Mecistops leptorhynchus).
תנינים אלה בעלי לסתות צרות המזכירות לסתות גוויאל הודי (ומכאן שמם) אשר עוזר להם לתפוס טרף מימי כמו דגים, סרטנים וצפרדעים.
המינים יכולים להגיע לאורך ולשקול עד 325 ק"ג.
תנין תורביארנרסון (שם מדעי: Crocodylus thorbjarnarsoni) הוא מין נכחד של תנין מהפליוקן-פליסטוקן שנכחד לפני 4.2-2 מיליון שנה.
ייתכן שזה מין התנין הארוך ביותר שהיה.
תנין זה הגיע לגודל של עם גולגולת באורך של 85 ס"מ, גדולה בהרבה מגולגולת תנין הים שאורך גולגולתו מגיעה ל-75 ס"מ.
הוא היה דומה לתנין היאור מודרני וגם למין הקרוב אליו תנין אנתרופופאגוס שחי בתקופתו.
היו לו חוטם רחב עם נחיריים שפנו קדימה ולסתות חזקות והוא ארב לטרף מתחת למים.
תנין זה חי בתקופה בה התבסס ראשוני האנשים בעולם וייתכן שהוא טרף הומיניניים קדומים כמו הפרנתרופוס ומינים אפריקנים קדומים מהסוג אדם.
בשל גודלו לא היה להם כל סיכוי להימלט מטריפה אם נתפסו.
תנין צר-חרטום מרכז-אפריקני (שם מדעי: Mecistops leptorhynchus) הוא מין של תנין מהסוג תנין צר-חרטום החי בנהרות מערב אפריקה.
בעבר הוא היה כלול במין תנין צר-חרטום מערב-אפריקני, אך מחקר מ-2018 הפריד אותו.
ממצאי תנין זה הגיעו מפרטי תנין צר-חרטום בגן החיות של לונדון שהגיעו מגינאה המשוונית והיו שונים מעט מקרוביהם, והם היו בעלי גולגולת ארוכה יותר.
עם זאת קשה להבדיל בין שני המינים ולא כל החוקרים סוברים שמדובר במין נפרד.
ככל הנראה מראם ואורח חייהם דומים לתנין צר-החרטום המערב-אפריקני והם בעלי עור ירקרק בעל קשקשים נוקשים ולסתות גדולות המזכירות לסת של גאביאל ובהם שיניים חדות.
הם חיים במקווי מים מתוקים במרכז אפריקה במדינות: הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, טנזניה וצפונה של נמיביה.
מרבית מזונו של התנין מורכב מדגים ויצורי מים שונים, אך הוא יטרוף גם עופות ויונקים אם תהיה לו הזדמנות.
תנין הול או תנין גינאה החדשה דרומי (שם מדעי: Crocodylus halli) הוא מין של תנין החי רק בגינאה החדשה.
תנין גינאה החדשה יכול להגיע לאורך של ולשקול בין 40 ל-100 ק"ג, אך נחשב לקטן ביחס למינים אחרים בסוגו, ביניהם נמצא תנין הים, הגדול בזוחלים, המגיע לאורך של שבעה מטרים ומצוי גם הוא בגינאה החדשה ומאיים על תנינים קטנים או איטיים.
התנין מצוי בחלק הדרומי של גינאה החדשה.
התנין הוא טורף המחפש טרף קטן או בינוני כמו פרוקי-רגליים שונים כמו חרקים, חסילונים וסרטנים, חלזונות מים מתוקים, דו-חיים, לטאות, נחשים, עופות, דגים, זוחלים ויונקים קטנים עד בינוניים.
התנין תוקף טרף שמתקרב למים או מחפש בקרקעית המים רכיכות וסרטנים.
כמו כן הוא יכול לקפוץ מעלה ולחטוף עטלפים או ציפורים מנמיכי עוף.
תנינון ריסני (שם מדעי: Sorsogona prionota) הוא מין של דג טורף ממשפחת השטח-ראשיים החי באוקיינוס ההודי, מדרום אפריקה עד להודו.
הוא מצוי גם במפרץ אילת עד לעומק 20 מטרים.
התנינון הריסני עבר גם לים התיכון דרך תעלת סואץ.
אורכו של הדג הוא 20 סנטימטרים והוא בעל ראש שטוח ופה גדול איתו הוא טורף דגים אחרים.
תנין צ'קצ'אי (שם מדעי: Crocodylus checchiai) הוא מין נכחד של תנין הקרוב יחסית לתנין היאור (Crocodylus niloticus) וכמה מהחוקרים מכלילים אותו למין זה.
הוא התקיים במשך הנאוגן מסוף המיוקן עד לתחילת הפליוקן באפריקה.
מאובניו התגלו בתצורות סהאבי שבלוב ובאזור תצורות נאווטה (Nawata Formation) שבאגן טורקאנה שבקניה.
התנין הקדום ידוע משרידים בודדים והוא הוגדר ב-1957, אף שתואר כבר לפני זה באופן שגוי כתנין יאור.
הוא נחשב לקדום שבבני הסוג תנין, ובדיקות פילוגנטיות מרמזות על קשר בינו למיני התנינים הנאוטרופים כמו תנין אורינוקו ותנין אמריקאי, יותר מלרוב התנינים האפריקאים, כמו תנין מערב-אפריקני ותנין צר-חרטום.
צאצאיו של תנין זה כוללים את תניני הענק תנין אנתרופופאגוס ותנין תורביארנרסון, אשר צדו את ראשוני ההומיניניים שהתקרבו למים.
תניני התנין היא סדרת הנפשה בריטית לילדים, אשר נוצרה על ידי גראהם פרסל והופקה על ידי Direct Entertainment.
הסדרה עוקבת אחר תניני, תנין ירוק אשר ממציא המצאות כדי לעזור לתושבים החיים בעיר בוץ (במקור - Muddytown).
הסדרה, הכוללת 13 פרקים באורך 5 דקות ופרק ספיישל באורך 30 דקות, שודרה במקור בבריטניה בערוץ CBBC, החל מ-18 בספטמבר 1992 עד 11 בדצמבר באותה שנה.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית בשנת 1993 במסגרת רצועת השידור "רכבת ההפתעות", כאשר פרק הספיישל שודר בשנת 1997 תחת השם בנימין התנין.
בתחילת שנות האלפיים הסדרה שודרה בישראל תחת שמה המקורי, "כריסטופר התנין", בערוץ הופ!
הסדרה עוקבת אחר תניני, תנין ירוק אשר עזב את ארץ מולדתו כדי לעזור לתושבי עיר בוץ, עיר שיורד בה הרבה גשם ולכן היא בוצית במיוחד, באמצעות המצאותיו.
הדיבוב העברי ששודר בטלוויזיה החינוכית בוים על ידי מרקו סימיונוביץ, והופק על ידי חסיה ורטהיים.
אבי פניני – מספר / תניני / דמויות שונות
סיון שביט – דמויות נשיות
פרק ספיישל באורך 30 דקות בשם בנימין התנין שודר בישראל בשנת 1997. בגרסת הספיישל בדיבוב העברי, שמו של תניני שונה לבנימין והוא דובב על ידי שמחה ברבירו במקום אבי פניני.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי דני בסן, סיון שביט, שרית סרי, אסתי ברעד פורים ושי זורניצר.
"תנינענק" (הלחם של "תנין" ו"ענק") הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית קורין אלאל.
האלבום יצא ב-22 ביולי 2001 דרך חברת התקליטים NMC.
הוצאתו של תנינענק הוקדשה לענבל פרלמוטר, שנהרגה ארבע שנים קודם לכן בתאונת דרכים.
היא הייתה אחת מהשותפות הבולטות ביותר ביצירתו של כשזה עמוק, אלבום האולפן הקודם של אלאל.
באפריל אותה השנה פרסמה את שיר הנושא של האלבום, "תנינענק", שדורג בשיאו במקום השלישי במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בד בבד יצאה מהארון כלסבית בפני התקשורת.
כשבועיים לפני פרסום האלבום המלא החליטה להוציא את "גשם של פתאום" כסינגל מסחרי.
הסינגל השלישי, "משפחה", נשלח לרדיו לאחר יציאתו של תנינענק.
"את יפה" יצא כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום.
רצועותו האחרונה, "Shaffani" ("שעפתני"), היא היחידה המבוצעת באנגלית.
תנינענק הוא אלבום רוק אלקטרוני, המושפע מכמה סוגות מוזיקליות נוספות, דוגמת מזרחית וניסיונית.
תנינענק זכה לשבחים מפי מבקרי המוזיקה.
הכתירו אותו כאלבום המקורי ביותר של אלאל, וטענו כי האזנה לו דומה לנפילה בתוך מנהרה מאוזנת וארוכה, שבסופה מופיעים דמויות אגדיות כמו חתול צ'שייר, מלכת הלבבות והכובען המטורף.
גבע קרא עוז מ-ynet לא פיתח ציפיות לקראת האלבום, כיוון שהתאכזב מאוד מהסינגל הראשון מתוכו.
אולם לבסוף טען כי אלאל הצליחה ליצור אחד-עשר שירי מופת.
לעומת זאת, בגלובס סברו כי יש באלבום רגעים יפים, אך הוא רחוק מלהיות "מסעיר" ככללותו.
"תנינענק" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל.
את השיר הוציאה באפריל 2001 לאור חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השביעי שלה הנושא את שם השיר.
"תנינענק" נכתב והולחן על ידי מאיר גולדברג ואלאל בהתאמה.
על הפקתו המוזיקלית היה מרקו גורקן אחראי.
השיר פותח בסצנה המתארת את קימתו של תנין ענק מתעורר מעלפונו בצהריים ויוצא לטיול עם בנו.
הפעולה הזו, שהיא חלק מהטבע החי, מתוארת בצורה מפורטת למדי: התנין, שמרים את רגליו, מגלה את שיניו ומנער את שריונו, מהווה סמל לעוצמה ולשליטה בפאונה.
המסע של התנין עם בנו מייצג קשר חזק וטבעי בין הדורות.
הדוברת מדגישה את היופי והשמחה הטמונים בטבע, כשהתנין עצמו, בסופו של דבר, מתמלא שמחה עד כדי בכי.
השיר חוצה גבולות גאוגרפיים והתנין ובנו זוכים לפגוש אליגטורים וקרוקודילים, מהיאור שבמצרים ועד נהרות אוסטרליה ותאילנד.
כל זה מדגיש את המגוון והעושר של הטבע, ואת הקשר ההדוק בין היצורים שחיים בו.
הרקע של העטיפה צבוע בגוון כהה של ירוק, ומרכזה מכיל איור של תנין בסגנון מופשט.
התנין מוצג עם קווים שחורים ועבים, שמדגישים את מבנה גופו וראשו בצורה גרפית, כמעט כמו דגם גזירה מנייר.
עיניו של התנין בולטות בצבע אדום זוהר, דבר המוסיף לדרמטיות ולאימתו של הדמות.
בצד השמאלי העליון של התמונה, מופיע שם האמנית, "קורין אלאל", בצבע לבן, ושם השיר, "תנינענק", בצבע אדום.
מתחת לשם השיר מופיע אורכו, "3:50".
כמו כן, מופיעים שמם של אלאל ושל גולדברג כמלחינת וככותב השיר.
ב-15 באפריל 2001 הוצג "תנינענק" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
ב-29 באפריל עלה למקום השלישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף ב-17 ביוני יצא מטבלת הדירוג לאחר שבעה שבועות צעידה רצופה.
"תנין זקן" הוא שיר מאת אריק איינשטיין.
את השיר כתבה המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד והלחין ועיבד המוזיקאי שם טוב לוי, ויצא לאור באלבום "ילדים" משנת 1976.
השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל (שעברו בהמשך לרשת ג') ב-15 ביוני 1976. השיר זכה להצלחה יחסית וצעד עשרה שבועות, עד 30 באוגוסט 1976. בשיאו הגיע למקום השישי במצעד (2.8.1976).
תנשמת לבנה (שם מדעי: Tyto alba) היא מין של עוף דורס לילי שכיח ביותר.
פרצוף-השמע של התנשמת לבן, ומוקף נוצות קטנות וכהות המבליטות אותו ומשוות לו צורת לב.
גבה של התנשמת חום-זהוב, ועליו דוגמה של קווים, כתמים ונקודות בחום כהה-שחור ולבן.
צבע הגחון משתנה בין תת-המינים ונע מלבן ועד בז', על פי רוב יהיה בהיר יותר מצבע הגב ולעיתים יהיה מנוקד או מנומר.
הרגל ארוכה ועוטה נוצות צרות בצבע הגחון, האצבעות חשופות והטפרים מחודדים ומעוקלים.
העיניים שחורות, וקטנות יחסית לדורסי-לילה אחרים.
המקור מאונקל בקצהו, קצר ועדין יחסית, בעל צבע לבן-צהבהב.
לתנשמת תפוצה כלל עולמית: מערב ומרכז אירופה, רוב יבשת אפריקה, המזרח התיכון, דרום מזרח אסיה, ארצות הברית, מקסיקו, דרום אמריקה ואוסטרליה.
כיום התנשמת חיה לרוב בקרבת האדם, ונפוצה באזורים חקלאיים אך לעיתים נמצאת גם בערים.
במשך היום היא שוהה במקומות חשוכים כנקרות עץ, כוכי סלע ומערות, ולעיתים גם במקומות המחיה של האדם כעליות גג, אסמים, מחצבות או בורות מים יבשים, ותיבות קינון שהוכנו במיוחד עבורה על ידי האדם.
לרוב מקום המנוחה יהיה קבוע או יתחלף בין מספר מקומות קבועים.
התנשמת חיה לבד או בזוגות.
בשעות היום, התנשמת מנמנמת באזור המנוחה כשגופה מכונס ועיניה עצומות למחצה.
היא רגישה מאוד לרעשים בסביבתה, ואם תחוש באיום המתקרב אליה תסמר את נוצותיה, תקיש במקורה ותשמיע קולות נשימה ונשיפה.
לעת ערב התנשמת יוצאת לציד.
לעיתים היא משמיעה קול צווחה ממושך, הנחשב כסימון טריטוריאלי.
בעת הציד התנשמת עפה נמוך, במעוף חרישי, שנועד למנוע מהטרף לשמוע אותה מתקרבת.
לשמיעה יש תפקיד חשוב יותר באיתור טרפה של התנשמת, מאשר לראייה.
מיקום פתחי האוזניים של התנשמת, כרבים מדורסי הלילה, הוא אסימטרי – פתח האוזן השמאלית גבוה מעט מפתח האוזן הימנית, והדבר מאפשר לה לאתר את מיקומו של הטרף במרחב בעזרת השמיעה בלבד.
בנוסף, ככל דורסי הלילה, פרצוף-השמע ממקד את גלי הקול לעבר פתחי האוזניים.
גם זר נוצות זה אינו סימטרי.
בעקבות האסימטרייה במבני קליטת הקול נוצרים הבדלי זמן במעבר גלי הקול ומתאפשרת שמיעה תלת־ממדית המסייעת לתנשמת לאתר את מיקום הטרף במרחב.
מעופה החרישי נועד גם למנוע הפרעות לשמיעה של התנשמת עצמה.
התנשמת ניזונה בעיקר ממכרסמים ולכן מוצאת בקלות את מזונה בשדות חקלאיים.
היא ידועה כצרכנית בלתי נלאית של יונקים קטנים, וצריכת מזון של זוג תנשמות בעונת הקינון יכולה להגיע לאלפי פרטים.
התנשמת לוכדת את הטרף ברגליה ובולעת אותו מבלי ללעוס.
בתקופות רעב עשויה התנשמת להסתפק בציפורים ובעלי חוליות כגון לטאות.
תקופת החיזור והקינון של התנשמת היא באביב, על פי רוב בחודשים מרץ-אפריל.
בשנים שבהן המזון מצוי בשפע עשויה תקופת הקינון להתחיל בפברואר ולהימשך עד ספטמבר.
בתקופה זו יכולות התנשמות להשלים עד שלושה מחזורי רבייה.
גודל התטולה נע בין 3 ל-7 ביצים, אך תועדו גם מקרים של עד 12 ביצים.
הביצים לבנות ומשקל כל אחת הוא כ-20 גרם.
הביצים מוטלות בהפרש של יום או יומיים אחת מהשנייה והדגירה, המתבצעת על ידי הנקבה, מתחילה מיד לאחר הטלת הביצה הראשונה.
הגוזלים בוקעים לאחר כשלושה שבועות של דגירה.
הגוזל הראשון הוא לרוב הגדול ביותר.
גוזל שמת בקן במהלך עונת הקינון משמש לעיתים כמזון לאחיו.
ההורים מטפלים בגוזלים ודואגים למזונם במשך כ-55 יום, ולאחר שהגוזלים רוכשים כישורי ציד והישרדות הם עוזבים את אזור הקינון של הוריהם ויוצאים לחפש שטחי מחיה משלהם.
התנשמת מגיעה לבגרות מינית בדרך כלל מעט לפני גיל שנה.
התנשמת משמשת כמדביר ביולוגי במשקים רבים, והגורם המגביל את תפוצתה הוא מקום קינון בלבד.
התקנת תיבות קינון רבות בקרבת השדות יכולה לשמש את התנשמות ולהוות פתרון לבעיית מכרסמים במקום שימוש ברעלים.
הסיכון הגדול ביותר לאוכלוסיית התנשמות הוא הרעלה משנית כתוצאה מהרעלת המכרסמים שמהם ניזונות התנשמות.
הבעיה חמורה שבעתיים משום שכיחותן של התנשמות במשקים העושים שימוש בחומרי הדברה.
תנע הוא גודל פיזיקלי וקטורי, שמקורו בענף המכניקה של הפיזיקה הקלאסית.
תנע של גוף או של קבוצת גופים, מבטא את כיוון ו"כמות" התנועה של אותו גוף או אותה קבוצת גופים במרחב.
את מושג התנע הגה לראשונה אייזק ניוטון.
ככל שיש לגוף מהירות רבה יותר או מסה גדולה יותר, כך התנע שלו גדול יותר.
התנע נמדד ביחידות מסה כפול מהירות.
במכניקה קלאסית, שאינה יחסותית או קוונטית, התנע של עצם שווה למהירותו כפול מסתו.
בפיזיקה מודרנית התנע מקבל צורות מורכבות ושונות: בתורת היחסות הפרטית, בתורת הקוונטים ובתורת השדות הקוונטיים אשר מאחדת את שתיהן.
התנע משתמר בכל תורה פיזיקלית במערכת שלא פועלים עליה כוחות חיצוניים.
על פי משפט נתר, שימור התנע נובע מן הסימטריה של המרחב להזזות.
"כמות התנועה" או "תנופה" או בשפה הרשמית "תנע", הוא מדד לכמה קשה יהיה להביא גוף למהירות מסוימת או כמה קשה יהיה לבלום אותה.
'כמות' התנועה תלויה בין השאר במהירות הגוף, למשל קל יותר להביא לעצירה מכונית שנוסעת במהירות 10 קמ"ש מאשר להביא לעצירה את אותה המכונית כאשר היא נוסעת במהירות 100 קמ"ש.
'כמות' התנועה תלויה גם במסת הגוף.
לדוגמה, אם פיל וזבוב ינועו שניהם במהירות שגודלה שווה, איש לא יטעה לחשוב שניתן לעצרם באותה הקלות.
מתוך דוגמאות אלה עולה ש'כמות התנועה' נקבעת על-ידי מסת הגוף ועל-ידי מהירותו.
ואם לנסח זאת בשפה הרשמית: התנע מוגדר כמכפלת המסה והמהירות.
אם למשל המהירות גדלה פי שניים, גם התנע יגדל פי שניים; אם המסה קטנה פי חמישה, גם התנע קטן פי חמישה.
למעשה, שני גופים השונים גם במסתם וגם במהירותם יכולים להיות שווים בתנע שלהם: לקליע קל (20 גרם) הנורה מרובה במהירות גבוהה (1000 מטר לשנייה) יש אותו תנע (או מידת רתע) כמו לכדור ברזל גדול (20 ק"ג) הנע במהירות נמוכה (1 מטר לשנייה).
לשניהם תנע השווה ל-20 'קילוגרם כפול מטר לשנייה' (אין לתנע יחידות מידה מיוחדות, בדומה למהירות): יחידותיה מורכבות מיחידות של מרחק ושל זמן).
ניוטון הגדיר את התנע כווקטור השווה למכפלת המסה במהירות, או בסימון מתמטי:
כאשר היא המסה ו הוא וקטור המהירות.
הגדרה זו שימושית מפני שמחוקי התנועה של ניוטון ניתן להסיק שבמערכת אשר אינה נתונה להשפעות חיצוניות (הנקראת מערכת סגורה), התנע הכולל של המערכת משתמר.
חוק זה ידוע בשם חוק שימור התנע.
הייחוד של חוק שימור זה, הוא שהתנע משתמר גם במערכת שבה מתרחשות התנגשויות.
מתקף (Impulse) מסומן באות J ומוגדר כמכפלת כוח בפרק הזמן שבו הוא פועל.
על ידי הפעלת מתקף על גוף ניתן לשנות את התנע שלו, והשינוי בתנע שווה למתקף, כלומר:
ובשפה פשוטה, במקרה בו פועל מתקף על גוף (הפעלת כוח חיצוני על גוף בפרק זמן מסוים) התנע של הגוף לא יישמר.
במערכת סגורה (מערכת בה לא פועלים כוחות חיצוניים) משתמר התנע הכולל:
הוכחת חוק שימור התנע על ידי חוקי ניוטון
החוק השני של ניוטון אומר ש- .
לפי החוק השלישי של ניוטון, אם מסה מפעילה כוח על אז מסה תפעיל כוח על .
אם נסכום את כל הכוחות במערכת סגורה על ידי סכום הכוחות שמתקבל מכל אינטראקציה בין 2 מסות נקבל 0, שהרי בכל אינטראקציה בין 2 מסות סכום הכוחות ו- הוא 0 ומכאן ש- ולכן משתמר.
באופן יותר כללי, במערכת עם כוחות חיצוניים, כל הכוחות הפנימיים (הכוחות בין המסות במערכת) יבטלו זה את זה בסכימה ונקבל ש- כאשר הוא כוח אקסטרני (חיצוני), כלומר השינוי בתנע הוא סך הכוחות החיצוניים על המערכת (ומכאן שבמערכת בלי כוחות חיצוניים, התנע לא ישתנה).
שימור התנע בהתנגשות שני גופים
במקרה הפרטי שבו מתנגשים שני גופים במערכת סגורה, כלומר שלא פועלים עליהם כוחות חיצוניים בזמן הפגיעה, אז
m היא המסה של הגוף
V היא המהירות לפני ההתנגשות
U היא המהירות אחרי ההתנגשות
למשל במצב של התנגשות גופים - גוף א' יפעיל מתקף על גוף ב' ובו זמנית גוף ב' יפעיל מתקף על גוף א'.
כתוצאה מכך התנע של כל גוף ישתנה אך התנע הכולל במערכת יישמר.
התנע הקווי הכללי של המערכת הוא הסכום הווקטורי של שינוי התנע הקווי של שני הגופים
מכיוון שתנע הוא גודל וקטורי ניתן לחלק את הווקטור לרכיבי x ו- y וגם לאורך צירים אלה התנע משתמר.
במכניקה אנליטית תנע קנוני (תנע מוכלל) הוא הכללה של התנע ומהווה יותר גודל תאורטי מאשר דבר שמודדים בפועל.
במקרים רבים התנע הקנוני מזדהה עם התנע הקווי הרגיל או התנע הזוויתי, אך לא תמיד.
ההגדרה הפורמלית של התנע הקנוני היא זו:
יהי הלגראנז'יאן של מערכת פיזיקלית מסוימת, אזי התנע הקנוני של קואורדינטה x הוא
על פי משפט נתר, שימור התנע מביע את האינווריאנטיות של מערכת תחת פעולת הזזה, כאשר על המערכת לא פועלים כוחות חיצוניים.
לפי משוואות מקסוול וכוח לורנץ, גם שדה חשמלי ושדה מגנטי יכולים לשאת תנע.
בין היתר, עבור גל אלקטרומגנטי מישורי בוואקום בעל אנרגיה , התנע הנישא על ידיו הוא כאשר מהירות האור בריק ובאופן כללי, זרם התנע פרופורציונלי לווקטור פוינטינג.
בתורת היחסות התנע שומר על הגדרתו הקלאסית, מסה כפול המהירות, אך המסה הנידונה היא היחסותית ולא מסת המנוחה:
כאשר היא מסת המנוחה, ו- היא מקדם לורנץ.
התנע והאנרגיה יוצרים יחד 4-וקטור, שנשמר במערכת סגורה.
עבור גוף יחיד, 4-תנע הוא
גודל הווקטור שווה למסת המנוחה של הגוף, שהיא קבועה:
במכניקת הקוונטים התנע הוא אופרטור וקטורי, שיכול לפעול על מצבים קוונטים ופונקציות גל ולשנות אותן.
בהצגת המקום (בבסיס ) אופרטור התנע נראה כך:
התנע הוא אופרטור הרמיטי ולכן מהווה גודל מדיד (Observable).
בנוסף מהיותו אופרטור שפועל על המרחב, הוא אינו חילופי עם מספר אופרטורים אחרים, למשל עם אופרטור המקום , כפי שניתן לראות באופן ישיר בהצגה בבסיס המקום לעיל: אינו שווה ל- , מכיוון שבמקרה הראשון הנגזרת פועלת על המכפלה של הפונקציה והמיקום, ובמקרה השני רק על הפונקציה.
עקרון אי הוודאות קובע שמכפלת אי הוודאויות במיקום של חלקיק ובתנע שלו חייבת להיות גדולה מערך קטן אך סופי.
כך שאם ידוע התנע של חלקיק במדויק אי אפשר לדעת שום דבר על מיקומו, ולהפך.
כמו כן, ההמילטוניאן של מערכת מובע בדרך כלל בעזרת הקואורדינטות והתנעים של החלקיקים במערכת.
בתורת השדות הקוונטית התנע משלב את תכונותיו מתורת היחסות ומתורת הקוונטים.
זהו אופרטור שהוא 4-וקטור, אשר משמש כבסיס לחישוב דיאגרמת פיינמן.
את הדיאגרמה מחשבים בהנחה שהתנע נשמר בכל צומת, ובסך הקווים החיצוניים, הנחה שמקבעת את כל התנעים בדיאגרמה מלבד בלולאה.
לכן בלולאה התנע אינו מוגבל ובחישוב מסכמים את כל התנעים עד אינסוף.
תנע חבוי (Hidden Momentum) הוא תופעה שמאפשרת עבור גוף שאיננו נע במרחב להכיל תנע.
דוגמה נפוצה היא לולאת זרם תחת שדה חשמלי, הלולאה איננה נעה כלל במרחב אך יש לה תנע ואם הזרם יפסק, הלולאה תחל בתנועה פיזית עם תנע מכני.
תנע זוויתי נשאר קבוע (במילים אחרות, הוא נשמר) במערכת סגורה, בדומה לתנע קווי.
במילים אחרות, מערכת שלא פועלים עליה כוחות חיצוניים אינה משנה את התנע הזוויתי שלה.
באופן כללי יותר, התנע הזוויתי של מערכת נשמר אם מומנט הכוח השקול הפועל עליה שווה לאפס.
חוק שימור התנע הזוויתי מאפשר לחשב תכונות ולפתור בעיות במערכות מכניות מורכבות, באסטרונומיה ועוד.
כמו חוקי שימור אחרים בפיזיקה, גם שימור תנע זוויתי נובע מסימטריה לפי משפט נתר – שימור התנע הזוויתי הוא תוצאה של סימטריה לסיבוב.
במכניקה, ובפרט במכניקה של גוף קשיח, ניתן למצוא דוגמאות לשימור התנע הזוויתי במקומות רבים: זהו אחד הגורמים המעניקים יציבות לכלי רכב דו־גלגליים, והוא גם אשר מאפשר את פעולת הגירוסקופ המכני; שימור תנע זוויתי הוא גם הגורם העיקרי ליצירת כוכבי לכת.
התנע הזוויתי מזכיר בתכונותיו את תכונות התנע הקווי (התנע הפשוט והמוכר יותר, הנתפס כתנופה של גוף נע).
לדוגמה, קשה יותר לעצור משאית מאשר אופנוע שנוסעים במהירות שווה, כיוון שהמסה של המשאית גדולה יותר, ולכן גם התנע שלה גדול יותר.
באופן דומה, חוק שימור התנע הזוויתי קובע שגוף מסתובב ימשיך להסתובב כל עוד לא פועלים עליו מומנטים חיצוניים.
לכן, לדוגמה, כאשר שתי דיסקות בגודל זהה אך שונות במשקלן מסתובבות סביב עצמן במהירות זהה, יהיה קשה יותר לעצור את הדיסקה הכבדה יותר, מכיוון שיש לה תנע זוויתי גדול יותר.
בנוסף, התנע הזוויתי תלוי גם במרחק מציר הסיבוב.
כך למשל, אם רקדנית מתחילה להסתובב סביב עצמה (פירואט), כאשר זרועותיה ורגלה פרושות כלפי חוץ, ואז היא מקרבת אותן לגופה, מהירות הסיבוב שלה עולה.
תופעה זאת נובעת מכך שכאשר הרקדנית מקרבת את זרועותיה, היא מקטינה את המרחק שלהן מציר הסיבוב, ומשימור התנע הזוויתי נובע שמהירות הסיבוב שלה חייבת לגדול.
תנע זוויתי של גוף נקודתי
במכניקה קלאסית, מוגדר וקטור התנע הזוויתי של גוף נקודתי על ידי הנוסחה:
כאשר הוא וקטור ההעתק מראשית הצירים למיקום הגוף, הוא וקטור התנע הקווי, והפעולה מסמנת מכפלה וקטורית.
במילים אחרות, ערכו של התנע הזוויתי תלוי במרחקו של הגוף מראשית הצירים, בערכו של התנע הקווי ובזווית בין התנע הקווי לציר הסיבוב.
גודלו של התנע הזוויתי, בהיותו נתון על ידי מכפלה וקטורית, הוא , כאשר היא הזווית בין ל־, וכיוונו מקביל לציר הסיבוב (כלומר, ניצב למישור הסיבוב).
בפרט, נובע מהנוסחה כי התנע הזוויתי הוא לא גודל מוחלט, והוא עשוי להשתנות עם שינוי מיקומה של ראשית הצירים.
למשל, באיור מופיע (באדום) גוף, שיש לו תנע קווי במערכת המעבדה (מסומן ב-).