tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנחיתה בוצעה בהצלחה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.
אסטרונאוטיםהחלההסתיימהמשךהמשימה הליכת החלל הראשונהרוברט בנקן ניקולס פטריק 12 בפברואר 02:17 UTC 12 בפברואר08:49 UTC 6 שעות ו-32 דקותהתקנת מודול "טרנקוויליטי" והכנות להפעלתו.
העברת חלקי חילוף מתא מטען של המעבורת למקום אחסון חיצוני.
הליכת החלל השנייהרוברט בנקן ניקולס פטריק 14 בפברואר 02:20 UTC 14 בפברואר08:14 UTC 5 שעות ו-54 דקותהמשך טיפול בהתקנת מודול "טרנקוויליטי" והכנות להעברתו של מודול "קופולה" למיקום קבוע הליכת החלל השלישיתרוברט בנקן ניקולס פטריק 17 בפברואר 02:15 UTC 17 בפברואר08:03 UTC 5 שעות ו-48 דקותסיום התקנת מודול "טרנקוויליטי" ומודול "קופולה".
הכנה להתקנת ציוד עזר של קנדארם2 על מודול "זאריה".
STS-131 היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה בהצלחה ב-5 באפריל 2010.
משימה זו הביאה אל תחנת החלל הבינלאומית ציוד מעבדה בעזרת מודול לוגיסטי רב תכליתי "לאונרדו".
בנוסף, היא הביאה מבנה נשיאה רב תכליתי קל משקל לנשיאת ניסויים.
משימה זו הביאה גם ציוד שישמש לתצפית על כדור הארץ מחלונות התחנה, כדי לעקוב אחר שינויי אקלים ונזקי מזג אוויר לגידולים חקלאיים.
הסמליל של מערכת זו, המכונה WORF, מכיל את שמו של וורף, דמות מתוך מסע בין כוכבים, בשפת קלינגון.
מתקן נוסף, המכונה MARES, מתוכנן לעקוב אחר השינויים בגופם של האסטרונאוטים כתוצאה מתנאי חוסר המשקל בחלל.
מומחית משימה: נאוקו ימזאקי (סוכנות החלל היפנית)
המשימה תוכננה לשיגור ב-18 במרץ, אך מזג אוויר קר מהרגיל בפלורידה עיכב את הכנת המעבורת לשיגור, ושיגורה נדחה ל-5 באפריל.
למעט שתי תקלות קלות, האחת בתא דלק, שעיכבה את התדלוק מעט, והשנייה במערכת השמדה עצמית שאמורה להיות מופעלת במקרה שהמעבורת סוטה ממסלולה, המעבורת שוגרה כמתוכנן.
לאחר ההגעה לחלל, בעת בדיקת מערכות, התגלתה תקלה באנטנת ערוץ Ku של המעבורת, המשמשת להעברת חלק ניכר מן התקשורת בין המעבורת לקרקע.
במקומה, המעבורת תשתמש באנטנת ערוץ S, ובאנטנת ה-Ku של תחנת החלל, כאשר תגיע אליה.
בעוד צוות המעבורת מבצע סריקות שגרתיות של מגן החום, כדי לוודא שלא נפגע בעת השיגור, צוות הקרקע המשיך להעריך את השפעת התקלה באנטנת ה-Ku על המשך המשימה.
ללא אנטנה זו המעבורת לא יכולה להעביר אל הקרקע את תוצאות הסריקות, ובמקום זאת הן הוקלטו על קלטות נתונים, ותשודרנה אל הקרקע כאשר תגיע המעבורת אל תחנת החלל.
גם העגינה בתחנה תהיה מעט קשה יותר, משום שאותה אנטנה משמשת גם כמכ"ם, המספק נתונים על המרחק בין שתי החלליות.
גם תקשורת הווידאו והדואר האלקטרוני הושבתה בעקבות התקלה.
בתוך כך, בדיקות של צילומי השיגור גילו שמעט פחות מדקה לאחר השיגור ניתקה מן השפה האחורית של מייצב הכיוון שבזנב המעבורת, פיסה ממגן החום.
מגן החום באזור זה מגן על המעבורת מחום המנועים בעת השיגור, ואינו בעל חשיבות בעת החדירה לאטמוספירה, אך הערכת הנזק תימשך בהמשך המשימה.
המעבורת עגנה במודול "הרמוני" ללא בעיות מיוחדות בתחנת החלל הבינלאומית, בשעה 3:44 בבוקר שעון קיץ מזרח ארה"ב.
למחרת, בעוד צוות הקרקע שוקל כיצד ישפיע אובדן אנטנת ה-Ku על המשימה, הוציאו האסטרונאוטים את המודול הלוגיסטי מתא המטען של המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית של התחנה וחיברו אותו אל אחד מפתחי העגינה של התחנה.
לאחר מכן, צוות האסטרונאוטים החל לפרוק את המטען מן המודול, ולהטעין אותו בציוד שיש להחזיר אל כדור הארץ.
בנוסף, התראיינו אלן פוינדקסטר, סטפני וילסון וריק מסטרקיו לתחנות רדיו וטלוויזיה אמריקאיות מקומיות.
ריק מסטרקיו וקליי אנדרסון בילו את הלילה במנעל האוויר "קווסט", באטמוספירה עשירה בחמצן, כדי לנקות עודפי חנקן מדמם לקראת הליכת החלל למחרת.
במהלך הליכת חלל שנמשכה שש שעות וחצי, התקינו מסטרקיו ואנדרסון מכל אמוניה חדש בצדה החיצוני של התחנה, והסירו את המכל הישן.
תחילה התקשו לחלץ את המכל החדש מתא המטען של המעבורת, אך לבסוף הצליחו בעזרת מעין לום משוטח.
האמוניה משמשת את התחנה לקירור מתקני האלקטרוניקה הרבים שעליה.
בנוסף, החליפו האסטרונאוטים גלאי לקוי של גירוסקופ בצדה החיצוני של התחנה, והחזירו ניסוי יפני שהיה מוצמד לתחנה.
האסטרונאוטים היו אמורים גם להחליף סוללות ליד מערך הקולטים הסולאריים שבצדה השמאלי של התחנה, אך צוות הקרקע גילה שבמצב מסוים, עלולים האסטרונאוטים להתחשמל, ולכן המשימה בוטלה עד שיפותחו כלי עבודה עם בידוד טוב יותר, במשימות הבאות.
בתוך כך, בתוך התחנה פרקו שני האסטרונאוטים היפנים, נאוקו ימזאקי וסואיצ'י נוגוצ'י, ארונות ניסויים בגודל מקררים כפולי דלת (ובעלי מסה דומה) מתוך המודול הלוגיסטי שהביאה המעבורת, והתקינו אותם בתוך התחנה.
היום השישי החל עם אזעקת עשן שהתבררה כאזעקת שווא.
בהמשך היום, נמשכה פריקת ארונות הניסויים מתוך המודול הלוגיסטי אל התחנה.
בנוסף, התראיינו האסטרונאוטים של המעבורת לאמצעי תקשורת אמריקאיים, ושוחחו עם תלמידי בית ספר.
בינתיים, צוות הקרקע החליט סופית על הארכת המשימה ביום נוסף, כדי לבצע את סריקות מגן החום בעוד המעבורת עוגנת בתחנה.
ביום השביעי יצאו מסטרקיו ואנדרסון להליכת חלל שנייה, כדי להמשיך את תהליך החלפת מכל האמוניה.
בהליכת החלל, שנמשכה שבע שעות וחצי, הוצמד מכל האמוניה אל דופן התחנה.
עקב בורג עיקש, התעכבה העבודה, והאסטרונאוטים לא הספיקו לחבר צינורות בין המכל למערכות התחנה.
הם חיברו את המכל הישן אל עגלת כלים באופן זמני, עד שיותקן בתא המטען של המעבורת בהליכת החלל הבאה.
בנוסף, הצוות תיקן את מערכת מיחזור המים שבתוך התחנה, בעזרת חלק חלופי שהובא במעבורת.
ביום השמיני, שהוא יום השנה ה-49 לטיסתו ההיסטורית של יורי גגארין לחלל בטיסת החלל המאוישת הראשונה בהיסטוריה, שוחח צוות התחנה עם נשיא רוסיה, דימיטרי מדבדב.
צוות התחנה מונה כעת, בין היתר, שלושה קוסמונאוטים רוסים, ביניהם גם מפקד התחנה אולג קוטוב.
בנוסף, התראיינו האסטרונאוטים לאמצעי התקשורת.
זהו גם יום השנה ה-29 לטיסת המעבורת הראשונה, STS-1. האסטרונאוטים היפנים, נאוקו ימזאקי וסואיצ'י נוגוצ'י, שוחחו עם בכירים בתוכנית החלל היפנית, ועם ילדי בית ספר.
הם אף מצאו זמן לדקלם שירי האיקו ולנגן בחליל עץ וכלי מיתר יפניים מסורתיים.
ביום התשיעי יצאו אנדרסון ומסטרקיו להליכת חלל שלישית, שארכה כשש שעות וחצי, במהלכה חוברו צינורות מן המכל החדש אל מערכות התחנה, והושלמה התקנת מכל האמוניה הריק שפורק מן התחנה בתא המטען של המעבורת.
גם הפעם בורג שלא היה מיושר במקומו עיכב את הפעולה, עד שבורג אחר שוחרר ואפשר להזיז מעט את המכל הריק, כך שכל הברגים המחזקים אותו למקומו יהיו במקומם.
כאשר ניסה צוות הקרקע להפעיל את המכל, התברר ששסתום האמור לאפשר זרימת חנקן, המווסת את זרימת האמוניה מן המכל, נתקע, ולא מאפשר זרימה תקינה.
אם לא יתוקן השסתום, יהיה צורך להשבית חצי ממערכות התחנה, כדי למנוע התחממות יתר.
בנוסף, האסטרונאוטים גם החזירו מגינים מפני אשפת חלל שלא היה בהם יותר צורך וכן מכשיר לוכד אבק.
בגלל קוצר הזמן, בוטלה החזרת ניסוי מצידו החיצוני של המודול האירופי "קולומבוס" של התחנה, ובמקום זאת אנדרסון הכין מספר כלי עבודה, שישמשו את משימת המעבורת הבאה במאי.
מסטרקיו הכין אנטנה שתותקן במשימת מעבורת חלל עתידית, ובדק קורה שצוות הקרקע הבחין שהיא רופפת מדי.
במהלך היום העשירי ניסה צוות הקרקע להפעיל את השסתום הלקוי, תוך כדי שהוא שוקל אם להאריך את המשימה ביום נוסף, מעבר ליום שכבר נוסף עקב התקלה באנטנת ה-Ku, לצורך הליכת חלל רביעית בה יוחלף מכל החנקן עם השסתום בתוכו.
האפשרות השנייה היא שצוות התחנה יבצע את התיקון בעצמו, לאחר עזיבת המעבורת.
בתחנה, המשיכו האסטרונאוטים לפרוק ציוד מן המודול הלוגיסטי, והתראיינו לאמצעי התקשורת.
באופן סמלי, יום זה הוא גם יום השנה ה-40 לתקלה שאירעה במהלך אפולו 13, שגרמה לביטול אותה משימה.
למחרת, צוות הקרקע הגיע למסקנה שהתקלה בשסתום החנקן אינה חמורה דיה כדי להצדיק את עיכוב המעבורת ביום נוסף, וניתן לדחות את תיקונה בעוד חודש.
יום טיסה שנים עשר ושלושה עשר
בתחילת היום השנים עשר נותק המודול הלוגיסטי הרב תכליתי לאונרדו מתחנת החלל ובתוכו 2.5 טונות של תוצאות ניסויים ואשפה, והוחזר אל תא המטען של המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית של התחנה.
זוהי הפעם האחרונה שלאונרדו חוזר אל כדור הארץ.
בטיסה הבאה של דיסקברי, הוא יושאר בתחנה ויהפוך לחלק ממנה.
לאחר מכן, בעזרת הזרוע הרובוטית של המעבורת, סרק צוות המעבורת את מגן החום שלה כדי לוודא שלא נפגע במהלך השהות בתחנה, לפני הנחיתה.
בדרך כלל סריקה זאת מתבצעת לאחר הניתוק מן התחנה, אך עקב התקלה באנטנת ה-Ku של המעבורת, המשדרת את תוצאות הסריקה אל הקרקע, הסריקה בוצעה בעוד המעבורת עוגנת בתחנה, כדי שניתן יהיה להשתמש באנטנת ה-Ku של התחנה.
למחרת, נפרדה המעבורת מן התחנה, והחלה בהנמכה לקראת נחיתה.
יום טיסה ארבעה עשר וחמישה עשר
מכיוון שסריקת מגיני החום של המעבורת כבר בוצעה לפני עזיבת התחנה, יום הטיסה הארבעה עשר הוקדש להכנות אחרונות לנחיתה, ולראיונות עם תחנות רדיו ועם סוכנות הידיעות אסושיאטד פרס.
זאת, בין היתר, בגלל שאובדן אנטנת ה-Ku מנע תקשורת וידאו עם התחנה.
המעבורת הייתה אמורה לנחות ביום החמישה עשר, אך ממטרים באזור מרכז החלל קנדי, בו היא הייתה אמורה לנחות, מנעו שני ניסיונות נחיתה, והנחיתה נדחתה למחרת.
לאחר שדילגה על הזדמנות הנחיתה הראשונה, עקב תנאי מזג האוויר, נחתה המעבורת בשעה 9:08 בבוקר שעון קיץ מזרח ארה"ב במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי בפלורידה.
אסטרונאוטיםהחלההסתיימהמשךהמשימה הליכת החלל הראשונהריק מסטרקיו קלייטון אנדרסון 9 באפריל 05:31 UTC 9 באפריל11:58 UTC 6 שעות ו-27 דקותהעברת מכל אמוניה חדש מתא מעטן של המעברות למקום זמני, תחילת פירוק מכיל אמנויה ישן, פירוק ציוד מדעי שהיה מותקן על מודול "קיבו", החלפת גירוסקופ על מבנה S1, פעולות תחזוקה.
הליכת החלל השנייהריק מסטרקיו קלייטון אנדרסון 11 באפריל 05:30 UTC 11 באפריל12:56 UTC 7 שעות ו-26 דקותפירוק מכל אמוניה ישן והתקנת מכל חדש, העברת מכל ישן למיקום אחסון זמני.
הליכת החלל השלישיתריק מסטרקיו קלייטון אנדרסון 13 באפריל 06:14 UTC 12 באפריל12:36 UTC 6 שעות ו-24 דקותחיבור מכל אמוניה חדש לצנרת, העברת מכל ישן לתא מטען של המעבורת.
STS-103, הייתה משימת השירות השלישית לטלסקופ החלל האבל.
המשימה, בטיסת מעבורת החלל דיסקברי, התקיימה בין התאריכים 20-28 בדצמבר 1999.
מומחה למשימה: ז'אן פרנסואה קלוורוי (Jean-François Clervoy)
המועד המקורי לשיגור היה 6 בדצמבר.
הוא נדחה מספר פעמים מסיבות טכניות ועקב תנאיי מזג אוויר באתר השיגור.
בסופו של דבר השיגור בוצע בהצלחה ב-20 בדצמבר.
במהלך המשימה, הוקנו חיישנים נוספים ובוצע שדרוג של טלסקופ החלל האבל.
ההתקנות והתיקונים הצריכו שלוש הליכות חלל (במקור תוכנן לבצע אותו ב-4 הליכות).
STAR 460 הוא שמו של משגר לוויינים כבד שתוכנן על ידי דב רביב בשנות התשעים.
לאחר שנותיו בתעשייה האווירית ניסה דב רביב לפתח משגר לוויינים כבד, בשיתוף ידע אוקראיני.
מטרת המיזם - שלא צלח, בעיקר מסיבות כלכליות - הייתה להעמיד משגר לוויינים שיפעל על בסיס מסחרי, וישגר לוויינים כבדים למסלולים גיאוסטציונריים, מאתר שיגור בברזיל.
החברה שהוקמה על ידו, חברת אמ.אס.טי רביב מודולר ספייס טרנספורטיישן 2002, הייתה פעילה במיזמים טכנולוגיים אחרים עליהם שקד רביב, עד שפורקה בשנת 2014.
המשגר, המכונה "460-STAR", נועד להחזיק בפלח שוק של עשרות אחוזים משוק השיגורים לחלל של לוויינים כבדים.
החברה חתמה על הסכמים עם החברות ברוסיה שיספקו את מנועי המשגר.
על פי התוכנית, אמור היה המשגר להיות מיוצר בתעשייה האווירית ובתעש.
לצורך בחינת ההצעה של חברת MST מונה צוות בדיקה מטעם המדינה, שבחן את ההיבטים הטכנולוגיים והכלכליים של המיזם.
מסקנות הצוות הטכני שבחן את המיזם היו כי ניתן לבצעו, בתנאי שיסופקו המנועים הרוסיים, וכי לא זוהו פערים משמעותיים ברמת הידע הנדרש לביצוע בישראל של שאר מרכיבי המיזם.
הערכת הצוות הייתה כי בעת הבשלת המיזם ומימושו בקנה מידה מלא, הוא יעסיק בישראל צוות של כאלף איש.
כושר השיגור המתוכנן למשגר STAR 460 עמד על 24 טון למסלול נמוך סביב כדור הארץ, וכ-10.5 טון למסלול גבוה (גיאוסטציונרי).
בעת הכנת התוכניות למיזם המשגר, ביצועים אלה עלו על כל משגר קיים בעולם - ומכאן הפוטנציאל העסקי הניכר שלו.
המשגר התבסס על הנעה רקטית של הודף נוזלי - חמצן נוזלי בשילוב עם נפט.
המנועים היו אמורים להיות מסופקים לחברה על ידי הרוסים.
שאר רכיבי המשגר (גוף, מכלים, תת-מערכות וכיוצא בזה) היו אמורים להיות מיוצרים בישראל.
ייחודיות המשגר באתה לידי ביטוי במישורים אחדים:
שימוש בדלקים זולים ופשוטים (לשינוע, טיפול ותפעול)
תכנון ייחודי של מכלי הדלק
תכולת הדלק והמחמצן בשלב הראשון הייתה אמורה להיות 460 טון, ובשלב השני 50. אורכו הכללי של המשגר היה 45 מטר, ומשקלו בהמראה (ללא לוויין) עמד על 540 טון.
משגר זה נועד להכניס לוויינים במשקל של 6000 ק"ג למסלול נמוך, ו-2170 ק"ג למסלול מעבר גיאוסטציונרי.
גם תצורת משגר זה הייתה דו שלבית.
משגר כבד זה נועד למשימת סילוק פסולת גרעינית מכדור הארץ, למסלול שיוביל אותה אל עבר השמש.
בתצורת סילוק פסולת היה אמור המשגר לשאת 14500 ק"ג.
בשיגור למסלול נמוך כושר ההרמה שלו עמד על 41000 ק"ג, ולמסלול מעבר גיאוסטציונרי יכול היה המשגר לשאת 17000 ק"ג.
הנעת השלב הראשון התבססה על שישה מנועי RD-191 מתוצרת חברת אנרגומאש הרוסית.
STS-105 הייתה המשימה של מעבורת החלל דיסקברי לתחנת החלל הבין-לאומית.
משימתה העיקרית הייתה חידוש אספקה לתחנת החלל הבינלאומית והחלפת צוותים.
היא שוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, בתאריך 10 באוגוסט 2001. STS-105 הייתה משימה מספר 30 של מעבורת החלל דיסקברי.
לאחר STS-105 דיסקברי הועברה לטיפול ושדרוג.
בעקבות אסון קולומביה (STS-107) קורקעו כל הטיסות של כלל מעבורות החלל במשך כשנתיים וחצי, ולא חודשו עד יולי 2005.
מפקד משימה - סקוט הורוביץ
מומחה משימה 1 - פטריק ג 'פורסטר
מומחה משימה 2 - דניאל בארי
מומחה משימה 3 - פרנק קלברטסון, מפקד משלוחת מס' 3
מומחה משימה 4 - מיכאיל טיורין, חבר משלחת מס' 3
מומחה משימה 5 - ולדימיר דז'ורוב, חבר משלחת מס' 3
החליפו חברי משלחת קבועה מס' 3 בנחיתה:
יורי אוסצ'וב, מפקד משלוחת מס' 2
- ג'יימס ווס, חבר משלחת מס' 2
- סוזן הלמס, חברה משלחת מס' 2
מטרתה העיקרית של STS-105 הייתה החלפת צוות תחנת החלל הבין-לאומית למשלחת מס' 3 והעברת אספקה תוך שימוש במודול לוגיסטי רב תכליתי "Leonardo" שנבנה באיטליה.
השיגור תוכנן ל-9 באוגוסט 2001 אך נדחה עקב תנאיי מזג אוויר.
המעבורת שוגרה בהצלחה מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי ב-10 באוגוסט והתחברה למודול "דסטיני" של תחנת החלל ב-12 באוגוסט.
באותה עת תחנת החלל הייתה מאוכלסת במשלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד יורי אוסצ'וב.
לאחר העגינה הצוותים החלו בהעברת ציוד ממעבורת לתחנת החלל.
יחידת "Leonardo" עם מטען של 5,385 ק"ג בעזרת זרוע קנדארם2 הועברה לתחנת החלל.
ב-16 באוגוסט פורסטר ובארי ביצעו פעילות חוץ רכבית שמטרתה הייתה להוסיף ציוד לניסוי מדעי על החלק החיצוני של מודול מעבר "קווסט" ולהתקין Early Ammonia Servicer על מבנה מסבח.
יחידה EAS שירתה תחנת החלל עד לשנת 2007 כאשר נותקה על ידי חברי משלחת מס' 15.
ב-18 באוגוסט הם ביצעו פעילות חוץ רכבית נוספת להתקנת ציוד על החלק החיצוני של מודול "דסטיני" והתקנת כבלים שיחוברו במסגרת משימה STS-110.
לאחר סיום המשימות והעברת ציודים ומסמכים בין מעבורת לבין תחנת החלל הצוותים החלו הכנות לחזרת המעבורת.
אחריות על תחנת החלל עבר למשלחת קבועה מס' 3. מודול Leonardo עם 3,717 ק"ג שצריך להחזיר לכדור הארץ הוחזר לתא מטען של המעבורת.
ב-20 באוגוסט מעבורת התנתקה מתחנת החלל וב-22 באוגוסט היא נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.
STAYC (בקוריאנית: 스테이씨, ראשי תיבות של Star to a Young Culture; בעברית: כוכב לתרבות צעירה) היא להקת בנות דרום קוריאנית שהוקמה על ידי חברת High Up אנטרטיינמנט שהוקמה על ידי דואט Black Eyed Pilseung.
הלהקה מורכבת משש חברות: סומין, סיאון, איסה, סיון, יון וג'יי.
הלהקה הוכרזה רשמית ב-12 בנובמבר 2020, עם יציאת אלבום הסינגל הראשון שלהן, Star to a Young Culture.
שם הלהקה, "STAYC", הוא ראשי תיבות של "Star to a Young Culture" ("כוכב לתרבות צעירה"), ונועד "לשקף את מטרת הלהקה, לשלוט בתרבות הפופ".
לפני הקמת הלהקה, סיאון הייתה ידועה בתור בתו של הזמר הוותיק פארק נאם-ג'ונג, וגם בזכות תפקידיה בדרמות קוריאניות שונות כדוגמת "האישה הטובה", "מלכה לשבעה ימים" ו-"הליצן המוכתר".
בשנת 2018, זכתה בפרס המשחק לנוער בטקס פרסי הדרמה של SBS, על תפקידה בסרט "Still 17".
סיון הייתה ידועה כשחקנית, והופיעה בתוכניות כמו "The Guardians" ו-"Circle".
לפני הופעת הבכורה, נודעה הלהקה בשם "High Up Girls", על שם החברה שהקימה אותן, High Up Entertainment.
חברות הלהקה, יחד עם מתלמדות נוספות שלא נכנסו ללהקה, צ'אנג צ'יין-צ'יין ("לידיה") וקים מין יונג, הופיעו בסדרת הדוקו "Youtube Originals" של K-Pop Evolution במהלך חודשי האימונים האחרונים שלהן לפני הופעת הבכורה.
ב-8 בספטמבר, הוכרז כי הצמד Black Eyed Pilseung מ-High Up Entertainment תקים את להקת הבנות הראשונה שלו, כאשר סיאון הוכרזה כחברה הראשונה בלהקה.
ב-8 באוקטובר, הודיעה High Up Entertainment כי הלהקה תוכרז בנובמבר.
שלוש החברות האחרונות - איסה, ג'יי ויון נחשפו באמצעות סרטי פרולוג, ב-12, 13 ו-14 באוקטובר בהתאמה.
ב-22 באוקטובר, נודע כי אלבום הסינגל הראשון ייקרא Star to a Young Culture, ומתוכו עתיד לצאת הסינגל המוביל "So Bad", וכי הוא הופק על ידי Black Eyed Pilseung, הידועים בזכות להיטים קודמים שהפיקו כמו "TT", "Touch My Body", "Roller Coaster" ו-"Dumhdurum".
צמד המפיקים תיאר את הסאונד של הלהקה כ-"צעיר וטרי", והדגיש את "הצבעים הווקאליים הייחודיים של הלהקה".
לפני יציאת האלבום, עלו קאברים שונים של חברות הלהקה, דרך עמוד היוטיוב של 1theK, למטרת קידום ושיווק האלבום.
אלו כללו קאברים לריקודים של להקות כמו בלאקפינק, BTS וסטריי קידס, שזכו ללמעלה ממיליון צפיות, וקאברים ווקאליים לשירים של טווייס ורד ולווט שקיבלו למעלה מ-2 מיליון צפיות.
ב-12 בנובמבר פורסם הקליפ לסינגל המוביל של האלבום, "So Bad", שזכה ליותר מ-2.6 מיליון צפיות ב-24 השעות הראשונות.
האלבום יצא לאור באותו יום, וזכה למכירות של למעלה מ-4,300 עותקים ביום הראשון שלו.
זהו הנתון הגבוה ביותר ללהקת בנות שהוקמה ב-2020. לאורך השבוע הראשון, נמכרו למעלה מ-10,000 עותקים של האלבום, והוא הפך לאלבום הבכורה הראשון של להקת בנות משנת 2020 שעשה זאת.
על מנת לקדם את האלבום, ביצעה הלהקה את הסינגל "So Bad" ואת השיר "Like This" בפלטפורמת הסטרימינג בשידור חי הדרום קוריאנית "V Live".
ב-13 בנובמבר 2020, הופיעה הלהקה ב-KBS Music Bank, ומאוחר יותר בתוכניות מוזיקה קוריאניות נוספות כגון "Show Champion", "Inkigayo" ו-"The Show".
האלבום הגיע למקום ה-17 במצעד האלבומים הקוריאני השבועי.
"So Bad" דורג לראשונה במקום ה-90 במצעד הקיי-פופ הוט 100 של בילבורד, ובמקום ה-21 במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
ב-8 באפריל 2021, פרסמה הלהקה את אלבום הסינגל השני שלה, Staydom, ומתוכו יצא הסינגל "ASAP".
הקליפ ל-"ASAP" פורסם במקביל לאלבום והגיע ל-20 מיליון צפיות תוך תשעה ימים.
בנוסף, הסינגל נכנס למצעד הקיי-פופ הוט 100 של בילבורד.
בחודש הראשון, נמכרו 56,198 עותקים של האלבום.
ב-6 בספטמבר, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשונה שלה, Stereotype, ממנו יצא הסינגל המוביל, הנושא את אותו השם.
הקליפ הגיע ל-30 מיליון צפיות ב-21 ימים.
בשבוע הראשון נרשם סך מכירות של למעלה מ-114,000 עותקים של האלבום.
בפברואר 2022 יצא סינגל חדש Run2U מתוך המיני אלבום הראשון של הבנות Young luv.com.
הוא הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים הקוריאני השבועי.
ב-19 ביולי 2022 הוציאה הלהקה את אלבום הסינגל השלישי שלה, we need love כשהסינגל המוביל הוא "beautifull monster".
הקליפ לסינגל פורסם ב-19 ביולי והגיע ל-30 מיליון תוך שמונה ימים.
בשבוע וחצי הראשון נמכרו 200,000 עותקים של האלבום.
שם פרטים מיקומי שיא מכירות KOR JPN Stereotype יצא לאור: 6 בספטמבר 2021
פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה 2 25 KOR: 149,066
שם פרטים מיקומי שיא מכירות KOR Star to a Young Culture יצא לאור: 12 בנובמבר 2021
פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג 6 KOR: 48,439 Staydom יצא לאור: 8 באפריל 2021
פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג 9 KOR: 85,858
ארגון שנה רשימה דירוג מקור גראמי5 אמנים קוריאנים עולים שכדאי להכיר עכשיו טיים 6 להקות קיי-פופ חדשות לצפייה ב-2021
STS-106, היא המשימה ה-99 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א והמשימה ה-22 של מעבורת החלל אטלנטיס.
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה המשך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית וביצוע ניסויים.
טייס: סקוט אלטמן (Scott D.
מומחה למשימה: אדוארד לו (Edward T.
מומחה למשימה: ריצ'רד מסטרקיו (Richard A.
מומחה למשימה: דניאל ברבנק (Daniel C.
מומחה למשימה: יורי מלנצ'נקו (Yuri Malenchenko)
מומחה למשימה: בוריס מורוקוב ( Boris Morukov)
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה להכין מודול זבזדה לשימוש ומתן אפשרות לנוכחות קבועה של צוותים בתחנת החלל הבין-לאומית.
המעבורת שוגרה ב-8 בספטמבר 2000 וב-10 בספטמבר התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית.
באותה עת לתחנת החלל כבר הייתה מחוברת חללית אספקה פרוגרס М1-3 שהמתינה לפירוק הציוד.
ב-11 בספטמבר לו ומלנצ'קנו ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה מעל ל-6 שעות.
בפעילות זו הם חיברו כבלים שונים בין מודול "זבזדה" לבין מודול "זאריה".
למחרת החלו עבודות בהעברת מטענים שונים ממעבורת לתחנת החלל.
בסך הכול הועברו 2,722 ק"ג של ציוד ומצרכים שונים.
בנוסף לכך הועבר ציוד שסופק בחללית אספקה רוסית.
בסך הכול הועבר כ-5 טונות ציוד ומצרכים.
ביום חמישי של המשימה במודול "זבזדה" הותקנו סוללות מצברים נוספות.
בהמשך בוצעו פעולות נוספות הקשורות לתחזוקת תחנת החלל.
המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי במסלול נחיתה מס' 15 ב-20 בספטמבר.
STS-100, הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית ולהתקין זרוע רובוטי קנדארם2.
טייס: ג'פרי אשבי (Jeffrey S.
מומחה למשימה: כריס הדפילד ( Chris Hadfield)
מומחה למשימה: ג'ון פיליפס (John L.
מומחה למשימה: אומברטו גווידוני ( Umberto Guidoni)
מומחה למשימה: יורי לונצ'קוב ( Yury Lonchakov)
משימה STS-100 הייתה המשימה התשיעית לתחנת החלל הבינלאומית.
המעבורת שוגרה ממרכז החלל קנדי ב-19 באפריל 2001 וב-21 באפריל היא התחברה למודול "דסטיני" של תחנת החלל הבין-לאומית.
באותה עת בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד יורי אוסצ'וב.
על המעבורת הותקן מודול לוגיסטי רב תכליתי Raffaello עם מצרכים שונים בהיקף של 2,721 ק"ג לצוות של תחנת החלל.
ב-22 באפריל פרזינסקי והדפילד החלו בפעילות חוץ רכבית.
הם התקינו אנטנה חדשה על מודול "דסטיני" והתחילו בהתקנת ובדיקות זרוע רובוטי קנדארם2. פעילות זו נמשכה קצת יותר מ-7 שעות.
פעילות נוספת נערכה ב-24 באפריל כאשר לזרוע רובוטי חוברו כבלי שרות.
גם פעילות זו נמשכה מעל ל-7 שעות.
במקביל לפעילויות אלו בוצע פירוק ציוד ממודול לוגיסטי והעברתו לתחנת החלל.
במקומם למודול זה הועברו ציודים ומסמכים שונים בהיקף של 725 ק"ג שניתן להחזיר לכדור הארץ.
לאחר השלמת העברת ציוד מודול לוגיסטי רב תכליתי Raffaello הוחזר לתא המטען של המעבורת.
מעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-29 באפריל ונחתה במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-1 במאי.
משלחת מס' 2 של תחנת החלל המשיכה בעבודה שנמשכה עד ל-22 באוגוסט 2001.
STS-104, הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית ולהתקין יחידת מעבר חדשה - קווסט Quest Joint Airlock.
יחידת מעבר זו מתאימה לאנשי צוות שלובשים חליפות חלל אמריקאיות ורוסיות.
היא נבנתה תוך שיתוף פעולה של מרכז טיסות החלל מרשל עם בואינג.
טייס: צ'ארלס הובו (Charles O.
מומחה למשימה: מייקל גרנהארד (Michael L.
מומחה למשימה: ג'נט לין קבנדי (Janet L.
משימת STS-104 הייתה המשימה העשירית לתחנת החלל הבינלאומית.
המעבורת שוגרה ממרכז החלל קנדי ב-12 ביולי 2001 וב-14 ביולי היא התחברה למודול דסטיני" של תחנת החלל הבין-לאומית.
באותה עת תחנת החלל הייתה מאוכלסת במשלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של יורי אוסצ'וב.
ב-15 ביולי גרנהרדט וריילי החלו בפעילות חוץ רכבית.
הם התחילו בהכנות לניצול של יחידת מעבר חדשה "קווסט".
פעילות זו נמשכה ב-2 הליכות חלל נוספות.
בסך הכול נדרשו כ-16 שעות עבודה.
פעילות חוץ רכבית שלישית ואחרונה בוצע תוך ניצול יחידת מעבר חדשה.
במקביל לפעילויות אלו בוצע פירוק ציוד שהגיע עם המעבורת והעברתו לתחנת החלל.
מעבורת התנתקה מתחנת החלל ונחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי ב-25 ביולי.
STS-108 הייתה המשימה של מעבורת החלל אנדוור לתחנת החלל הבין-לאומית.
מטרתה העיקרית הייתה חידוש אספקה לתחנת החלל הבינלאומית והחלפת צוותים.
היא שוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה ב-5 בדצמבר 2001 ונחתה ב-17 בדצמבר.
מפקד משימה - דומיניק גורי
מומחה משימה 1 - לינדה גודווין
מומחה משימה 2 - דניאל טאני
מומחה משימה 3 - יורי אונופריינקו, מפקד משלחת קבועה מס' 4
מומחה משימה 4 - קרל וולז, חבר משלחת קבועה מס' 4
מומחה משימה 5 - דניאל בורש, חבר משלחת קבועה מס' 4
- פרנק קלברטסון, מפקד משלחת קבועה מס' 3
- מיכאיל טיורין, חבר משלחת קבועה מס' 3
- ולדימיר דז'ורוב, חבר משלחת קבועה מס' 3
מטרתה העיקרית של STS-108 הייתה החלפת צוות תחנת החלל הבינלאומית והעברת אספקה תוך שימוש במודול לוגיסטי רב תכליתי Raffaello שנבנה באיטליה והעברה לתחנת החלל של משלחת מס' 4 לתחנת החלל הבין-לאומית.
השיגור תוכנן ל-29 בנובמבר 2001 אך נדחה במטרה לאפשר למשלחת מס' 3 להשלים תוכניות פעילות חוץ רכבית.
ב-4 בדצמבר השיגור נדחה עקב תנאי מזג אוויר.
המעבורת שוגרה בהצלחה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-5 בדצמבר והתחברה למודול "דסטיני" של תחנת החלל ב-7 בדצמבר.
באותה עת תחנת החלל הייתה מאוכלסת במשלחת מס' 3.
עם המעבורת הגיע מודול לוגיסטי רב תכליתי Raffaello ובו כ-5.14 טון ציוד ומצרכים.
בעזרת זרוע רובוטי של המעבורת מודול הוצא מתא המטען והוצמד למודול "יוניטי" של תחנת החלל.
הדבר נתן אפשרות להתחיל בפינוי המודול מהציוד.
ב-10 בדצמבר לינדה גודווין ודנאיל טאני ביצעו פעילות חוץ רכבית במשך כ-4 שעות.
בפעילות זו הותקן ציוד ששיפר שליטה של הצוות על פאנלים סולארים של תחנת החלל.
הצוותים פעלו בתחזוקת ציוד של תחנת החלל כולל החלפת ציוד פגום.
ב-13 בדצמבר נערך טקס העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 4.
מודול Raffaello הוחזר לתא המטען של המעבורת.
הוא הועמס ב-4,011 ק"ג של ציוד ומסמכים שיש להעביר לכדור הארץ.
ב-15 בדצמבר מעבורת התנתקה מתחנת החלל.
לאחר הניתוק שוחרר למסלול לוויין STARSHINE 2 שנבנה על ידי סטודנטים במימון מעבדת המחקר של צי ארצות הברית.
ב-17 בדצמבר המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.
STM32 היא משפחה של מעגלים משולבים של מיקרו-בקרים ומיקרו-מעבדים של 32 סיביות מבית STMicroelectronics .
מיקרו-בקרים מקובצים לסדרות קשורות סביב אותה ליבת מעבד ARM של 32 סיביות: Cortex-M0, Cortex-M0+, Cortex-M3, Cortex-M4, Cortex-M7, Cortex-M33, או Cortex-M55. באופן פנימי, כל מיקרו-בקר מורכב מליבת/ות מעבד ARM, זיכרון פלאש, זיכרון RAM סטטי, ממשק ניפוי שגיאות וציוד היקפי נוסף.
בנוסף לקווי המיקרו-בקרים שלה, STMicroelectronics הציגה מגוון מעבדים (MPU) כגון סדרות MP1 ו- MP2 למשפחת STM32. מעבדים אלה מבוססים על ליבות ARM Cortex-A בודדות או כפולות בשילוב עם ליבת ARM Cortex-M.
מעבדי יישומים Cortex-A כוללים יחידת ניהול זיכרון (MMU), המאפשרת להם להריץ מערכות הפעלה מתקדמות (כמו לינוקס).
משפחת המיקרובקרים STM32 מבוססת על ליבות שונות של ARM Cortex-M RISC של 32 סיביות.
STMicroelectronics מרשיינת את הקניין הרוחני של מעבדי ARM מ- ARM Holdings ומשלבת אותם עם ציוד היקפי בהתאמה אישית כדי ליצור פתרונות מיקרו-בקרים מלאים.
כל מיקרו-בקר STM32 מתוכנן לדרישות ביצועים, יעילות צריכת חשמל ותכונות ספציפיות, מה שהופך אותם למתאימים למגוון רחב של יישומים משובצים.
היא מגיעה לאחר משפחת ה-STR9 הקודמת שלה, המבוססת על ליבת ARM9E, ומשפחת ה-STR7 המבוססת על ליבת ARM7TDMI.
להלן תולדות התפתחות משפחת ה-STM32.
ינואר 2023 סדרת STM32C0 הוכרזה, המבוססת על ליבת ARM Cortex-M0+, ומכוונת לציוד כמו מכשירי חשמל ביתיים, משאבות תעשייתיות, מאווררים וגלאי עשן, המופעלים בדרך כלל על ידי מיקרו-בקרים פשוטים יותר של 8 ו-16 סיביות.
מרץ 2023 סדרת STM32H5 הוכרזה, המבוססת על ליבת ARM Cortex-M33, המיועדת למכשירים חכמים ומחוברים, המספקים יותר אינטליגנציה "בקצה" וגם מחזקים את ההגנות מפני התקפות על נכסי IoT.
מרץ 2024 סדרת STM32U0 הוכרזה, המבוססת על ליבת ARM Cortex-M0+, ומכוונת ליישומים בסיסיים המופעלים על ידי סוללות בעלי צריכת אנרגיה נמוכה במיוחד בשוק התעשייה, הרפואה, מדידה חכמה ובריאות הצרכן.
לכל המיקרו-בקרים מדגם STM32 יש טוען אתחול עם ROM התומך בטעינת תמונה בינארית לזיכרון הפלאש שלהם באמצעות התקן היקפי אחד או יותר (משתנה בהתאם למשפחת STM32).
Simulink, מבית MathWorks, מספקת פתרונות עיצוב מבוססי מודלים לתכנון מערכות משובצות.
חבילת התמיכה למקודדים משובצים עבור לוחות STMicroelectronics Discovery וחבילת התמיכה למקודדים של Simulink עבור לוחות STMicroelectronics Nucleo מספקות כוונון פרמטרים, ניטור אותות ופריסה בלחיצה אחת של אלגוריתמי Simulink ללוחות STM32 עם גישה להתקני היקפיים כמו ADC, PWM, GPIOs, I²C, SPI, SCI, TCP/IP, UDP וכו'.
ספריות תוכנה C/C++ של STM32:
מנהלי התקנים של HAL (שכבת הפשטת חומרה)
דרייברים של LL (שכבה נמוכה)
ספריית היקפית סטנדרטית (הוצא משימוש)
קודקים של MP3 / WMA / Speex ומנוע שמע.
כמות התיעוד עבור כל שבבי ה-ARM יכולה להיות מרתיעה, במיוחד עבור משתמשים חדשים.
ככל שהמיקרו-מעבדים גדלו ביכולותיהם ובמורכבותם, התיעוד גדל.
התיעוד הכולל עבור כל שבבי ה-ARM מורכב ממסמכים מיצרן ה-IC ( STMicroelectronics ) ומסמכים מספק ליבות המעבד (ARM Holdings).
ww – תת-סוג, משתנה לפי כל משפחת סדרות
y – ספירת קוד סודי של החבילה
z – גודל זיכרון הבזק
STS-2 היא המשימה השנייה של נאס"א בתוכנית מעבורת החלל.
במשימה זו שלחו שוב את מעבורת החלל קולומביה, שבעה חודשים בדיוק אחרי משימת STS-1. זו הייתה הפעם הראשונה שרכב חלל מאויש שוגר אל החלל, חזר לכדור הארץ וחזר לחלל בשנית.
מפקד המשימה: ג'ו אנגל (Joseph H.
טייס: ריצ'רד טרולי (Richard H.
מפקד: תומאס מטינגלי (Thomas K.
טייס: הנרי הרטספילד (Henry W.
שבעה חודשים לאחר חזרתה של הקולומביה מהחלל במשימת STS-1, שוגרה קולומביה שוב במשימת STS-2 כשעל סיפונה ג'וזף אנגל וריצ'רד טרולי.
במקור תוכנן השיגור ל-9 באוקטובר 1981, אך עקב נזילת חנקן טטרוקסיד בעת תדלוק, השיגור נדחה ל-4 בנובמבר.
ב-4 בנובמבר נדחה שוב השיגור לאחר שמחשב הספירה לאחור נעצר בגלל קריאת לחץ נמוך במכל חמצן של אחד מתאי הדלק.
במהלך העצירה התגלה לחץ שמן גבוה בשתיים מתוך שלוש יחידות כוח העזר (APU) שהפעילו את המערכת ההידראולית.
הדבר הצריך תיקונים נוספים, שגרמו לביטול השיגור באותו יום.
ב-12 בנובמבר, יום השיגור, תוכננה ההמראה לשעה 7:30 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית (EST), אך השיגור התעכב במשך שעתיים ו-40 דקות בגלל תקלה ביחידת העברת הנתונים והתקנת יחידה חדשה, ותשע דקות נוספות לבדיקת מצב המערכות.
לבסוף, לאחר מספר דחיות המריאה המעבורת בשעה 10:10 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי.
המשימה שתוכננה במקור ל-5 ימים, התקצרה באופן בלתי צפוי כשאחד משלושת תאי הדלק האחראים על ייצור חשמל ומי שתייה התקלקל.
עם זאת, 90% מיעדי המשימה הושגו.
במשך יומיים, 6 שעות, 13 דקות ו-12 שניות הקיפה קולומביה את כדור הארץ 37 פעמיים ועברה מרחק כולל של 1,729,654 ק"מ.
היא נשאה עמה מספר ניסויים מדעיים לחלל.
הנחיתה התקיימה במסלול המראה 23 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה, ב-14 בנובמבר 1981 בשעה 1:23 בצהרים שעון החוף המזרחי של ארה"ב.
לאחר הנחיתה התברר שרק 12 ממגני החום ניזוקו אך אף מגן לא נפל, בעקבות שיפורים שנעשו בכן השיגור, בעקבות הנזק הרב יחסית שנגרם למגיני החום בשיגור הקודם.
השיפורים כללו שיפור במערכת ספיגת גלי הקול, הנעזרת בכמויות גדולות של מים, כדי למנוע מגלי הקול מלפגוע בחזרה במעבורת.
ב-25 בנובמבר, הגיעה המעבורת ממסלול הנחיתה בקליפורניה למרכז החלל קנדי בפלורידה.
במשימה זו הופעלה לראשונה הזרוע הרובוטית של המעבורת.
במשימה זו התגלתה השחיקה הגדולה ביותר שנצפתה אי פעם באטמי הטבעת של מנוע רקטת ההאצה הימנית של המעבורת, עד אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, שהתפוצצה לאחר שגזים דלפו מאחד מאטמים אלה והציתו את מכל הדלק הראשי של המעבורת.
STS-3 היא המשימה שלישית של מעבורות החלל, והשלישית של הקולומביה.
זו הייתה המשימה הראשונה שבה מכל הדלק החיצוני לא היה צבוע, והמשימה היחידה שנחתה בנמל החלל וייט סנדס שבניו מקסיקו.
זוהי המשימה האחרונה שבה בוצע מינוי לצוות גיבוי בהיקף מלא.
גם משימה זו בדקה את הביצועים המשולבים של המעבורת, שהייתה רכב חלל חדש עדיין.
בנוסף, נשאה מספר ניסויים שבדקו את ביצועי המעבורת, וכן ניסויי תצפית על סערת שמש.
ב-22 במרץ 1982 בשעה 11:00:00 על פי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית, זמן השיגור המתוכנן, הקולומביה המריאה בשלישית ממרכז החלל קנדי שבפלורידה (כן שיגור 39A).
למעשה, השיגור נדחה בשעה בגלל כשל של מתקן חימום של צינור חנקן קרקעי.
המטרה העיקרית של שיגור זה הייתה בדיקת הזרוע הרובוטית של המעבורת, ובדיקת הבידוד התרמי של מגיני החום על ידי כיוון חלקה האחורי והקדמי של המעבורת לשמש.
לראשונה, בוצעו שורה של ניסויים בגוף החללית, ובהם ניסוי במערכת האלקטרופוריזה (Continuous Flow Electrophoresis System) כדי ללמוד יותר על ההפרדה ברכיבים ביולוגיים, וניסוי ה-Monodisperse Latex Reactor כדי ללמוד על חלקיקי לטקס אחידים בגודל מיקרומטר (uniform micrometre sized latex particles).
במשימה זו הוכנסה לראשונה לשימוש מסילת כושר, לאימון האסטרונאוטים בזמן המשימה כדי להקטין את השפעות חוסר המשקל על גוף האדם.
במהלך 10 דקות אימון, עבר כל אסטרונאוט כ-3,000 מייל (כאשר המעבורת בתוכה היה עברה מעל כדור הארץ).
במהלך המשימה שני אנשי הצוות חשו לא טוב, השירותים לא היו תקינים, יחידת העזר לקביעת מהירות (Auxiliary Pacer Unit) התחממה יתר על המידה (אך פעלה היטב בזמן הנחיתה) ושלושה ערוצי תקשורת אבדו ב-26 במרץ.
מספר אריחי מגן נפלו מן החלק העליון של חרטום המעבורת, לפני החלון הקדמי, במהלך השיגור.
הדבר נתגלה בצילומים של חלק זה שנעשו מן הזרוע הרובוטית במהלך המשימה.
כמו כן, חומר כלשהו נפלט מן המנועים הראשיים של המעבורת במהלך שני ימי הטיסה הראשונים.
משימת STS-3 תוכננה במקור ל-7 ימי שהייה בחלל, אבל המשימה הורחבה ליום נוסף בגלל רוחות עזות באזור הנחיתה, ומסלול נחיתה 23 בקליפורניה ששירת את שתי המשימות הקודמות, שהיה למעשה קרקעית של אגם יבש, היה רטוב מכדי לאפשר נחיתה מוצלחת.
לבסוף, הנחיתה התקיימה בחלק הצפוני של מטווח הטילים וייט סנדס בניו מקסיקו, בשעה 9:05 בבוקר על פי שעון MST.
STS-3 הייתה המשימה היחידה שנחתה באזור זה.
נראה היה כי המעבורת יכולה לנחות על חול, אך בפועל הדבר גרם לנזקים.
במשימה זו הקולומביה הקיפה 130 פעמים את כדור-הארץ בגובה מסלול של 272 ק"מ וגמאה כ-5,400,000 ק"מ במשך 8 ימים, 4 דקות ו-46 שניות.
בסה"כ נשרו 36 אריחי בידוד ו-19 ניזוקו.
המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי ב-6 באפריל 1982.
STS-4 היא המשימה הרביעית של מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית של מעבורת החלל קולומביה.
מפקד המשימה: תומאס מטינגלי (Thomas K.
משימת STS-4 הייתה המשימה הראשונה בתוכנית החלל שיצאה ללא שום עיכוב, והייתה המשימה האחרונה לצורך מחקר ופיתוח של המעבורת.
השיגור התבצע ב-27 ביוני 1982 בשעה 11:00:00 לפי שעון קיץ החוף המזרחי של ארצות הברית, כשעל סיפונה של מעבורת החלל, מפקד המשימה תומאס מטינגלי והטייס הנרי הרטספילד.
המצנחים האמורים להאט את נפילתם של מאיצי הדלק המוצק בזמן השיגור, לא נפתחו, וכתוצאה מכך המאיצים הריקים פגעו במים ושקעו.
ניסוי מערכת האלקטרופורזה וניסוי Monodisperse Latex Reactor בוצעו שנית.
הצוות ביצע צילומים של פעילות ברקים באטמוספירה באמצעות מצלמות ידניות, וערכו על עצמם ניסויים רפואיים לשני פרויקטי סטודנטים, הצוות גם השתמש בזרוע הרובוטית של המעבורת (ה-RMS) כדי להניף ניסוי שנקרא Induced Environment Contamination Monitor סביב המעבורת.
מטען המעבורת כלל תשעה ניסויים של אוניברסיטת המדינה של יוטה, ניסוי מסחרי ראשון הכולל מערכת אלקטרופורוזה בזרימה רציפה, המשימה כללה גם מטען מסווג של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
כאשר המעבורת הייתה על כן השיגור, חדרו מי גשם לכיסוי המגן של מספר אריחי מגן.
כאשר המעבורת הגיעה לחלל, הופנו האריחים אל השמש, והמים התאדו, ובכך נמנע נזק נוסף מקפיאת המים.
STS-4 תוכננה לשהייה בחלל של 7 ימים.
היא נחתה ב-4 ביולי 1982 בשעה 9:10 בבוקר לפי שעון קיץ האזור הפסיפי (PDT) על מסלול הנחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה מעבורת חלל נחתה על מסלול נחיתה מבטון (אורכו 4.6 ק"מ).
המשימות הקודמות נחתו על קרקע האגם היבש רוג'רס שבשטח אותו בסיס.
המשימה ארכה 7 ימים, שעה אחת 9 דקות ו-31 שניות.
הקולומביה עברה במהלך כל המשימה 4.7 מיליון ק"מ והקיפה את כדור הארץ 113 פעמים.
המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי בפלורידה ב-15 ביולי 1982.
STS-5, היא משימת מעבורות החלל החמישית של נאס"א, והמשימה החמישית של מעבורת החלל קולומביה.
המשימה יצאה אל החלל ב-11 בנובמבר 1982 בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.
טייס: רוברט אוברמייר (Robert F.
מומחה למשימה: ג'וזף אלן (Joseph P.
מומחה למשימה: ויליאם לנויר (William B.
STS-5 הייתה המשימה המבצעית הראשונה (המשימות שקדמו לה היו משימות מחקר ופיתוח).
במסגרת המשימה נשלחו מספר אנשי הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (4 אסטרונאוטים).
ההמראה החמישית ממרכז החלל קנדי החלה בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית ב-11 בנובמבר 1982. זו הייתה הפעם השנייה שהשיגור התבצע בזמן המדויק ללא שום עיכוב.
משימת STS-5 כללה שיגור שני לוויינים מסחריים והצבתם בחלל.
לוויינים אלו, שנבנו על ידי יוז איירקראפט, נפרסו והוצבו במקומם בהצלחה, ללא תקלות.
אחד הלוויינים, SitS- C, נרכש על ידי חברת Satellite Business Systems והלוויין השני Anik C-3 בבעלות חברת Telesat.
הלוויינים צוידו במנוע דלק מוצק, שהביא אותם אל מסלולם הסופי מן המעבורת.
בנוסף, ביצעו אנשי הצוות שלושה ניסויים של סטודנטים במהלך השהייה בחלל.
משימה זו הייתה אמורה להיות הראשונה שמתבצעת בה הליכת חלל, אולם זו התבטלה.
הסיבה הרשמית הייתה שהליכת החלל בוטלה מפאת בעיות שנוצרו בחליפות החלל של שני מומחי המשימה שהיו אמורים לבצעה.
למעשה, אחד האסטרונאוטים הקיא באופן כה חמור עקב מחלת חלל, שהיה חשש שהוא יקיא בתוך קסדת חליפת החלל, וייחנק למוות.
קולומביה נחתה במסלול נחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-16 בנובמבר 1982 בשעה 6:33:26 בבוקר שעון אזור הזמן הפסיפי (PST).
במשימה שארכה 5 ימים, שעתיים 14 דקות ו-26 שניות עברה הקולומביה מרחק כולל של 3,397,082 ק"מ.
ב-22 בנובמבר 1982 הוחזרה הקולומביה למרכז החלל קנדי בפלורידה.
STS-41-B, היא המשימה העשירית בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית במספר של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
מומחה משימה: ברוס מק'קנדלס (Bruce McCandless II)
מומחה משימה: רונלד מקנייר (Ronald E.
מומחה משימה: רוברט סטיוארט (Robert L.
לאחר משימת STS-9, שונתה שיטת הספירה של השיגורים.
כך התקבל השם STS-41-B, במקום השם STS-11 (משימת STS-10 התבטלה בגלל עיכוב רב בקבלת והעמסת הציוד והמטען על המעבורת).
כאמור, שיטת הספירה נועדה להיות יותר ספציפית.
המספר 4 מייצג את הספרה האחרונה של שנת הכספים הפדרלית של השיגור (1984), הספרה השנייה מייצגת את אתר השיגור (הספרה 1 מייצגת שיגור ממרכז החלל קנדי והספרה 2 מייצגת שיגור מבסיס חיל האוויר ונדנברג בקליפורניה) והאות B מייצגת את מספר השיגור לאותה שנה (כאמור, STS-10 בוטלה.
במקור הייתה אמורה להיקרא STS-41-A).
לאחר אסון צ'לנג'ר ב-1986 חזרה שיטת הספירה המקורית.
במשימה זו, הצוות כלל את מפקד המשימה ואנס בראנד, שביצע את טיסתו השנייה בחלל (הראשונה שבה נכח - STS-5), הטייס רוברט גיבסון ושלושת מומחי המשימה: ברוס מק'קנדלס, רונלד מקניר ורוברט סטיוארט.
מנועו של ווסטר-6 התפוצץ כ־6.5 דקות לאחר שעזב את המעבורת, ומנועו של PALAPA-B2 כשל גם הוא מספר דקות לאחר שנפלט מתא המטען.
שני הלוויינים הוחזרו לפני הקרקע במשימת STS-51-A, על ידי מעבורת החלל דיסקברי.
ביום הרביעי למשימה בוצעה הליכת חלל על ידי שני האסטרונאוטים מק'קנדלס וסטיוארט.
לראשונה, התבצעה הליכת חלל ללא חבל המחבר בין האסטרונאוט למעבורת, אלא באמצעות יחידת התמרון שבה שולט האסטרונאוט (MMU).
וכך הפך מק'קנדלס ללוויין האנושי הראשון של כדור הארץ.
ביום השביעי של המשימה (9 בפברואר) ביצעו שני האסטרונאוטים הליכת חלל נוספת, שבה התאמנו על פרוצדורות תפיסה והחזרת לוויין Solar Maximum Mission לכדור הארץ, בהן יעשה שימוש במשימה הבאה, STS-41-C).
זו הייתה הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במתקן ריסון הרגליים, המאפשר לאסטרונאוט להתחבר בכפות רגליו אל קצה הזרוע הרובוטית.
משימה זו נשאה שוב את מטען הניסוי SPAS, ששוגר לראשונה במשימה STS-7. בכך היה מטען זה ללוויין הראשון שהוחזר לכדור הארץ, שופץ ושוגר שוב.
עם זאת, עקב תקלה חשמלית בזרוע הרובוטית הוא הושאר בתא המטען של המעבורת.
מתקן "מטרת מפגש משולבת" כשל עקב בעיה פנימית.
במשימה זו התגלתה שחיקה של אטמים מעגליים במנועי הדלק המוצק, הן בחיבור הנחיר של המנוע הימני, והן בחלק הקדמי של המנוע השמאלי.
השחיקה הייתה לאורך 2-7 ס"מ, ובעומק של מילימטר אחד.
הרעיון של "שחיקה מתקבלת" החל להתפתח אצל מהנדסי תיוקול ונאס"א במשימה זו.
מעבורת זו התפוצצה בסופו של דבר במשימה STS-51-L עקב דליפה ממנועי הדלק המוצק, שנגרמה משחיקה של האטמים.
צ'לנג'ר חזרה לכדור-הארץ ב-11 בפברואר 1984 בשעה 7:15 לפי שעון החוף המזרחי.
משימה זו הייתה הראשונה שנחתה בפועל במרכז החלל קנדי.
בסה"כ עברה המעבורת במשימה זו 5,329,150 ק"מ והקיפה את כדור-הארץ 128 פעמים.
STS-41-C, היא המשימה ה-11 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והחמישית במספר של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
המשימה שוגרה ב-6 באפריל 1984.
גם במשימה זו, כמו בקודמתה, התגלתה שחיקה באטם המעגלי של נחיר הפליטה של מאיץ הדלק המוצק הימני של המעבורת.
פריצה של אטם זה התגלתה כסיבה הראשית לאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
מפקד המשימה: רוברט קריפן (Robert Crippen)
טייס: פרנסיס סקובי (Francis R.
מומחה למשימה: ג'ורג' נלסון (George D.
מומחה למשימה: ג'יימס ואן הופטן (James D.
מומחה למשימה: טרי הארט (Terry J.
המשימה יצאה לדרכה ב-6 באפריל 1984 בשעה 8:58:00 לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.
לראשונה, נרשם שיגור מושלם ללא תקלות עד הגעה לגובה המסלול (533 ק"מ).
במשימה זו היו שתי מטרות עיקריות:
האחת, לפרוס ולהכניס למסלול את מתקן החשיפה לטווח ארוך (Long Duration Exposure Facility), מתקן גלילי פסיבי שניתן להחזרה לכדור-הארץ, ששקל 9,660 ק"ג, קוטרו 4.3 מטרים ואורכו 9 מטרים, ובו 57 ניסויים של 8 מדינות שונות ברחבי העולם.
המטרה השנייה במשימה הייתה "לתפוס" את הלוויין SolarMax ששוגר ב-1980 ושחקר את השמש ואת התפרצויותיה (רוח השמש), תיקונו, פריסה חוזרת והצבתו במסלול שנית.
בנוסף, נשאה המעבורת מצלמת IMAX ומצלמת "סינמה 360", וניסויי תלמידים.
הצוות מנה 5 אנשים: מפקד המשימה רוברט קריפן, טיסתו השלישית בתוכנית המעבורות (STS-7, STS-1), הטייס פרנסיס סקובי ושלושת מומחי המשימה ג'ורג' נלסון, ג'יימס ואן הופטן וטרי ארט.
כבר ביום השני למשימה נאחז מתקן החשיפה לטווח ארוך בזרוע הרובוטית ושוחרר למסלולו בהצלחה.
במקור, תוכנן מתקן זה להיאסף ולחזור לכדור-הארץ בשנת 1985, אך בעקבות דחיות בלוח הזמנים ואסון צ'לנג'ר נאסף רק ב-12 בינואר 1990 על ידי הקולומביה במשימת STS-32. ב-22 בינואר 1990 חזר המתקן לכדור הארץ.
ביום השלישי למשימה עלתה המעבורת למסלול גבוה יותר (556 ק"מ), והייתה רחוקה 60 מטרים מהלוויין Solar Maximum Mission.
שני האסטרונאוטים ג'ורג' נלסון וג'ימס ואן הופטן ביצעו הליכת חלל, כשנלסון השתמש ביחידת התמרון (MMU), התקדם לעבר הלוויין וניסה לתפוס אותו במכשיר תפיסה מיוחד, Trunnion Pin Acquisition Device.
שלושה ניסיונות לתפיסת הלוויין נכשלו, וגם ניסיונותיו של ואן הופטן לתפיסת הלוויין על ידי זרוע ה-RMS לא צלחו.
ביום למחרת ניסו שוב השניים לתפוס את הלוויין, והצליחו בניסיון הראשון.
שני האסטרונאוטים הביאו את הלוויין לקרבת המעבורת, החליפו מערכת בקרת גובה ומערכת למדידת העטרה של השמש, והשיבו אותו למסלול.
עקב העיכוב בתפיסת הלוויין, הוארכה המשימה ביום אחד.
בשאר ימי המשימה ביצע הצוות ניסויי סטודנטים בהצלחה רבה.
היא הייתה אמורה לנחות במרכז החלל קנדי בקליפורניה, אך התוכנית שונתה ולבסוף המעבורת נחתה ב-13 באפריל 1984 בשעה 5:38:07 (לפנות בוקר) על-פי שעון האזור הפסיפי, במסלול נחיתה 17 באדוארדס, קליפורניה.
שינוי התוכנית גרם להארכת המשימה ביום נוסף.
המעבורת חזרה למרכז החלל קנדי ב-18 באפריל 1984.
במקור, הייתה המשימה אמורה להיקרא STS-13. התג שעוצב רמז למזל הרע, כביכול, של משימת אפולו 13. הוא כלל חתול שחור, המספר 13, וציור של המעבורת טסה מתחת.
STS-41-D היא המשימה ה-12 בתוכנית מעבורות חלל של נאס"א והראשונה של מעבורת החלל דיסקברי.
השיגור התבצע בתאריך 30 באוגוסט 1984 בשעה 8:41:50, לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.
מפקד: הנרי הרטספילד (Henry W.
טייס: מייקל קואוטס (Michael Coats)
מומחית משימה: ג'ודית רזניק (Judith Resnik)
מומחה משימה: סטיבן האולי (Steven Hawley)
מומחה משימה: ריצ'רד מולן (Richard Mullane)
מומחה מטען: צ'ארלס ווקר (Charles Walker)
הדיסקברי הייתה המעבורת הכי קלה במשקל מבין שלוש המעבורות (קולומביה, צ'לנג'ר, דיסקברי) שנבנו עד תקופה זו; זאת מפני שחומר המעטפת החיצונית שלה היה קל בצורה משמעותית ממעטפת שתי המעבורות האחרות.
המשימה במקור תוכננה ל-25 ביוני 1984, אך הספירה לאחור נעצרה 9 שניות לפני השיגור עקב תקלה במחשב השימוש הכללי המשמש לגיבוי, במעבורת.
ניסיון שיגור שבוצע למחרת בוטל 6 שניות לפני השיגור כאשר מחשב השימוש הכללי זיהה חריגה במנוע הראשי מספר 3, שגרמה לכיבוי המנועים הראשיים.
האסטרונאוט סטיב האולי התבדח: "חשבתי שנהיה הרבה יותר גבוהים כאשר המנועים הראשיים יכבו".
האסטרונאוטים יצאו מן המעבורת בעוד מערכת הכיבוי פועלת, וכתוצאה מכך נרטבו עד לשד עצמותיהם..
המעבורת הוחזרה למתקן עיבוד המעבורת, והמנוע הוחלף.
ניסיון שיגור שלישי, ב-29 באוגוסט, בוטל אף הוא כאשר נתגלתה אי התאמה בתוכנת הטיסה של בקר האירועים הראשי (האחראי על הפרדת המעבורת ממאיצי הדלק המוצק וממכל הדלק הנוזלי בזמן השיגור) בקשר לפקודות המיועדות למאיצי הדלק המוצק.
התוכנה תוקנה כך שכל פקודות ההצתה יופעלו במרווחי זמן נכונים.
מאחר שהשיגור נדחה בחודשיים התבטלו משימות STS-41-E ו-STS-41-F, הציוד והמטען שתוכנן ל-2 משימות אלה צורף אל משימה זו.
בשל כך הייתה המשימה בעלת משקל שיא (119,511 ק"ג) בתוכנית כולה, עד אותה תקופה שהמריאה לחלל.
ביום השיגור נדחתה ההמראה ב-6 דקות ו-50 שניות בגלל חדירת מטוס פרטי למרחב האווירי המוגבל של אזור השיגור.
במהלך המשימה שוגרו שלושה לוויינים מן המעבורת: סאטלייט ביזנס סיסטם (SBS-D), סינקום 4-2 (SYNCOM IV-2) - לוויין תקשורת של הצי האמריקאי; וטלסטאר, לוויין של AT&T.
זו הייתה המשימה הראשונה ששיגרה שלושה לוויינים.
משימה זו ביצעה ניסוי בלוח סולרי קל משקל רחב ממדים (אורך 31 מ', רוחב 4 מ', משקל כ-136 ק"ג), שנפרס מתא המטען של המעבורת, כחלק מניסוי של מערכות אפשריות לתחנת חלל עתידית.
הלוח הורכב מסוגים שונים של תאים סולריים, ונפרס ונסגר מספר פעמים.
זהו המבנה הגדול ביותר שנפרס בחלל עד אותו זמן, ויכולת ייצור החשמל שלו שוות ערך לזו של תא דלק של המעבורת.
גם משימה זו נשאה ניסוי אלקטרופורוזה בזרימה מתמדת, ציוד מדידת קרינה, ניסויי תלמידים, מצלמת IMAX וניסוי של חיל האוויר - "לוגיקת ענן למיטוב השימוש במערכות הגנה".
תקלה במערכת פליטת הפסולת הנוזלית גרמה ליצירת נטיף שתן ליד פתח הפליטה.
ניסיונות להמיס אותו על ידי הפניית אותו צד של המעבורת אל השמש הצליחו באופן חלקי בלבד, ובסופו של דבר היה צורך לשבור אותו בעזרת הזרוע הרובוטית של המעבורת, כדי שלא יפגע במגיני החום בזמן הנחיתה.
התקלה השביתה את השירותים במעבורת למשך שארית הטיסה.
תקלה נוספת גרמה להשבתת שלוש יחידות תצוגה קדמיות מיד לאחר ההגעה למסלול.
לאחר שיגור הלוויינים מתא המטען, הן הוחלפו עם יחידות תצוגה אחוריות על ידי האסטרונאוטים.
המשימה ארכה 6 ימים 56 דקות ו-4 שניות, והנחיתה בוצעה במסלול נחיתה 17 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-5 בספטמבר בשעה 8:37 לפי שעון קיץ מערב ארצות הברית.
המעבורת הונחתה באדוארדס משום שזו הייתה הטיסה הראשונה של הדיסקברי.
המעבורת חזרה למרכז החלל קנדי ב-10 בספטמבר.
במשימה זו נראו שחיקות רבות יותר מאשר במשימות הקודמות, של האטמים הטבעתיים במאיצי הדלק המוצק.
שחיקה התגלתה גם בחלקו הקדמי של המאיץ הימני, וגם בסמוך לנחיר הפליטה של המאיץ השמאלי.
כמות קטנה של פיח התגלתה ליד האטם הראשי, שהעידה על דליפה של ממש מן האטם.
דליפה מן האטם הטבעתי של מאיץ הדלק המוצק הייתה הגורם העיקרי לאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
STS-51-J היא המשימה ה-21 בתוכנית המעבורות של נאס"א, והראשונה של מעבורת החלל אטלנטיס.
מומחה למשימה: דוד הילמרס (David C.
מומחה למשימה: רוברט סטיוארט (Robert L.
מומחה למשימה: ויליאם פיילס (William A.
STS-51-J הייתה המשימה השנייה שהוקדשה כולה לטובת מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
המטען שהועלה למעבורת היה סודי, אך דווח על שני לווייני תקשורת של מחלקת ההגנה (DSCS-III).
הלוויינים הוצבו במסלול נייח והשתמשו בתדירויות X-band של 8 ג'יגה-הרץ.
כל לוויין תוכנן לאורך חיים של 10 שנים.
המשימה הוגדרה כהצלחה, וחזרה לאחר כ-4 ימים.
הנחיתה התקיימה במסלול המראה מספר 23 בבסיס חיל האוויר אדוארדס שבקליפורניה.
STS-41-G הייתה המשימה ה-13 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
והמשימה השישית של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
המשימה הייתה השנייה שנחתה הישר במרכז החלל קנדי, פלורידה.
טייס: ג'ון מקברייד (Jon A.
מומחית משימה: קתרין סאליבן (Kathryn D.
מומחית משימה: סאלי רייד (Sally K.
מומחה משימה: דייוויד ליסטמה (David C.
מומחה מטען: מארק גרנו (Marc Garneau)
מומחה מטען:פול סקאלי-פאואר (Paul D.
מומחה מטען: רוברט טריסק (Robert Thirsk)
משימה זו של הצ'לנג'ר שוגרה ללא תקלות ב-5 באוקטובר 1984 בשעה 7:03 בבוקר, לפי שעון מזרח ארצות הברית.
על סיפונה של המעבורת היו 7 חברי צוות - המספר הרב ביותר של אנשי צוות עד אותה תקופה בטיסה בודדת.
חברי הצוות על המעבורת כללו את מפקד המשימה, רוברט קריפן שהייתה זו טיסתו ה-4 בתוכנית מעבורות החלל ושהשתתף בעבר בטיסת STS-7, STS-1 ו-STS-41-C, הטייס ג'ון מקברייד, שלושת מומחי המשימה קתרין סוליבן, סאלי רייד ודייוויד ליסטמה ושני מומחי המטען פול סקולי-פאואר ומארק גרנו, האזרח הקנדי הראשון שהשתתף בתוכנית המעבורות.
זו הייתה הפעם הראשונה ששתי נשים משתתפות יחד באותה המשימה.
האסטרונאוטית, קתרין סוליבן, הייתה לאישה הראשונה שמבצעת הליכת חלל, כשהיא ושותפה דייוויד ליסטמה ביצעו הליכת חלל של 3 שעות.
9 שעות לאחר השיגור, נפרס בהצלחה והוצב במקומו הלוויין שמודד את הקרינה על-פני כדור הארץ (Earth Radiation Budget Satellite) בעזרת זרוע ה-RMS.
לוויין זה שמשקלו 2307 ק"ג היה הראשון בסדרה של שלושה לוויינים שמודדים את הקרינה המתקבלת מהשמש והחלל.
משימה נוספת שבוצעה היא תפעול ה-Shuttle Imaging Radar-B או בקיצור SIR-B.
SIR-B, היה חלק ממטען הניסוי OSTA-3 וכלל מצלמה שתצלם את כדור-הארץ.
מצלמה נוספת MAPS מדדה את כמות זיהום האוויר.
מומחה המטען סקולי-פאואר, שהועסק על ידי מעבדת המחקר של הצי, ביצע שורה של ניסויים הקשורים לאוקיינוגרפיה תצפיתית.
גרנו הקנדי ביצע מספר ניסויים עבור ממשלת קנדה הקשורים ברפואה, אטמוספירה, אקלים, חומרים וניסויים רובוטיים.
STS-41-G, נחתה ב-13 באוקטובר 1984 בשעה 12:26 לפי שעון מזרח ארצות הברית (לאחר 8 ימים, 5 שעות 23 דקות ו-33 שניות) והייתה למשימה השנייה שנוחתת במרכז החלל קנדי.
STS-51-A, היא המשימה ה-14 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השנייה של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה היא השלישית שנחתה הישר במרכז החלל קנדי, פלורידה.
מומחה למשימה: אנה לי פישר
מומחה למשימה: דייל גרדנר (Dale Gardner)
פחות מחודש עבר מאז נחתה הצ'לנג'ר במשימה הקודמת, STS-41-G, וכבר ניצבה הדיסקברי על כן השיגור מוכנה למשימתה השנייה בתוכנית המעבורות.
המשימה ה-14 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, יצאה לדרכה ב-8 בנובמבר 1984 בשעה 7:15 בבוקר לפי שעון מזרח ארצות הברית.
ניסיון שיגור יום לפני, לא צלח בגלל רוחות חזקות באטמוספירה העליונה.
על סיפון הדיסקברי שהו חמישה אנשי צוות.
לשלושה מתוכם זו הייתה הטיסה השנייה בתוכנית המעבורות (הוק טס לראשונה במשימת STS-7, גרדנר במשימת STS-8 ואלן במשימת STS-5).
מטרתה של משימה זו הייתה לפרוס שני לווייני תקשורת ולהכניסם למסלול סביב כדור הארץ, ולהחזיר שני לוויינים אחרים.
לווייני B-2 ו-6 שנפרסו במשימת STS-41-B, הוצבו במסלולים לא נכונים בגלל תקלה במנועי הלוויינים ובמשימה זו תוקנה הבעיה.
שני הלוויינים בתא מטען המעבורת נפרסו בהצלחה והוכנסו למסלול נכון.
Canadian Anik D2, נפרס ביום השני למשימה ו-"IV-l" הידוע גם בשם "Leasat l" נפרס ביום שלישי.
לאחר פריסתם של שני לווייני התקשורת החלה לתמרן המעבורת לקראת Palapa B2, הלוויין האינדונזי שהוצב במסלול נמוך יותר בשל תקלה במנועי הלוויין.
לאחר שעתיים של הליכת חלל הצליחו מומחי המשימה אלן וגרדנר לתפוס את הלוויין ולהכניסו למסלול הנדרש.
הלוויין השני Westar 6 הוכנס למסלול הדרוש יום לאחר מכן.
משימתה השנייה של הדיסקברי הסתיימה ב-16 בנובמבר 1984 בשעה 7 בבוקר.
הנחיתה התבצעה במסלול המראה 15 במרכז החלל קנדי לאחר 7 ימים, 23 שעות ו-45 דקות.
STS-51-C, היא המשימה ה-15 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השלישית של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה הייתה המשימה הרביעית שנחתה הישר במרכז החלל קנדי שבפלורידה.
מומחה למשימה: אליסון אוניזוקה (Ellison S.
מומחה למשימה: ג'יימס באקלי (James Buchli)
מומחה מטען: גריי פייטון (Gary Payton)
המשימה שוגרה ב-24 בינואר 1985. באמצעות טיל ה-Inertial Upper Stage ששוגר מהמעבורת הוצב בחלל לוויין מסווג.
על פי Aviation Week שיגרה המעבורת לוויין מודיעין אלקטרוני Magnum, אשר נכנס למסלול גאוסטציונרי.
השיגור התבצע בשעה 14:50 לפי שעון מזרח ארצות הברית.
זו הייתה המשימה הראשונה מתוך 10 משימות שיצאו בשנת 1985. במקור, תוכנן השיגור ל-23 בינואר אך בגלל מזג אוויר קר נדחה השיגור ביום.
בנוסף, מעבורת החלל צ'לנג'ר הייתה אמורה לבצע את המשימה הזו, אך הוחלפה במעבורת החלל דיסקברי, בגלל בעיות באריחי הגנת החום של המעבורת.
המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי, במסלול המראה 15 לאחר משימה שארכה 3 ימים, שעה 33 דקות ו-23 שניות.
STS-51-D, היא המשימה ה-16 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה היא החמישית שנוחתת במרכז החלל קנדי, פלורידה.
מפקד המשימה: קרול בובקו (Karol J.
טייס: דונלד ויליאמס (Donald E.
מומחה למשימה: מרגרט ריאה סדון (M.
מומחה למשימה: ג'פרי הופמן (Jeffrey A.
מומחה למשימה: דייוויד גריגס (S.
מומחה מטען: צ'ארלס ווקר (Charles D.
מומחה מטען: ג'ייק גארן (Jake Garn)
השיגור בוצע כמתוכנן ב-12 באפריל 1985. המטרה הייתה להציב בחלל מספר לוויינים.
לוויין התקשורת של חברת Telesat "ANIK C-1", נפרס והוצב במקומו.
לוויין "SYNCOM IV-3" ידוע גם "LEASAT-3" נפרס והוכנס למסלול בהצלחה, אך לא התחיל לפעול.
במטרה להפעיל אותו גריגס והופמן, ביצעו הליכת חלל שנמשכה כ-3 שעות.
הם הצליחו להעביר מתג למצב "פעיל" אך הלוויין לא התחיל לפעול.
בנוסף לכך בוצעו ניסויים שונים עבור סטודנטים.
STS-51-B (מוכרת גם כ"ספייסלאב 3") היא המשימה ה-17 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה השביעית של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
מפקד המשימה: רוברט אוברמייר (Robert F.
טייס: פרדריק גרגורי (Frederick D.
מומחה למשימה: דון לינד (Don L.
מומחה למשימה: נורמן ת'אגארד (Norman E.
מומחה למשימה: ויליהם טורונטון (William E.
מומחה מטען: לודווייק ואן דן ברג (Lodewijk van den Berg)
מומחה מטען: טיילור וונג (Taylor G.
המשימה המריאה בתאריך 29 באפריל 1985 בשעה 12:02:18 (שעון מזרח ארצות הברית).
המשימה הייתה הראשונה שלקחה יונקים (פרט לבני אדם).
שני קופים ו-24 מכרסמים הוחזקו בכלובים מיוחדים.
הייתה זו משימת מעבדת החלל "ספייסלאב" השנייה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ומטרתה הייתה ביצוע ניסויים הדורשים תנאי חוסר כבידה.
ניסויים מדעיים בכל התחומים התבצעו במשך 24 שעות ביממה.
הצוות התחלק לזוגות, כל זוג פעל 12 שעות, ואז התבצע חילוף בין הזוגות.
המשימה חזרה לכדור הארץ ב-6 במאי 1985 בשעה 9:11:04 בבוקר (שעון החוף המערבי בארצות הברית).
STS-51-G, היא המשימה ה-18 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה החמישית של מעבורת החלל דיסקברי.
במשימה זו טסו הצרפתי פטריק באודרי וסולטאן בן סלמאן אאל סעוד מערב הסעודית כמומחי מטען.
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד הוא הערבי הראשון והמוסלמי הראשון שהגיע לחלל.
אאל סעוד הוא ממשפחת המלוכה הסעודית.
מומחה מטען: סולטאן בן סלמאן אאל סעוד