tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיימות גם מדינות רבות אשר אינן מעוניינות שאזרחיהן יחזיקו כלל באזרחות כפולה, ומשום כך הן נוקטות בצעדים מחמירים כדי למנוע התפשטות תופעה זו.
לעיתים עצם הבקשה של אזרחות נוספת עלולה להוביל לפסילה אוטומטית של האזרחות אם האזרחות האחרת הושגה באופן פעיל בשליטתו של המבקש (לדוגמה, בדנמרק, יפן, סינגפור והודו) או אף גוררת עונש על פשיעה בשל השגת אזרחות נוספת (בערב הסעודית).
במדינות אחרות לעיתים ירשו להחזיק מספר לא מוגבל של אזרחויות.
אף על פי כן, משום שכל מדינה מחליטה לעצמה מי הם האזרחים שלה, בהתבסס אך ורק על החוקים שלה ובדרך כלל בלי להתחשב בחוקים של המדינות האחרות, ייתכן מצב שבו אדם יהיה אזרח בשתי מדינות או יותר, אף שבחלק מהמדינות או בכולן חל איסור על החזקה באזרחות כפולה.
במדינות רבות האזרחות הכפולה אף נחשבת רצויה בעיני השלטון משום שהיא מגבירה את ההזדמנויות של אזרחיהן לתחרות ולבניית קשרים גלובליים.
מדינות אחדות אף נקטו בצעדים אקטיביים כאשר החלו לאשר לאזרחיהן להחזיק באזרחות כפולה (כמו אוסטרליה, מאז 4 באפריל 2002).
בישראל אדם רשאי להחזיק בריבוי אזרחויות.
חריג לכלל זה נקבע בתיקון לחוק יסוד: הכנסת משנת ה'תשנ"ו (סעיף 16א) ולפיו חבר הכנסת לא רשאי להצהיר אמונים אלא אם פעל להסרת אזרחותו הנוספת, אם הדבר אפשרי לפי חוקי אותה מדינה.
סעיפים דומים קיימים בחוק יסוד: הממשלה (סעיף קטן 6(ד)) בנוגע למינוי לשר בממשלת ישראל וכן בחוק בתי המשפט, חוק הקאדים, חוק בתי הדין הדתיים הדרוזיים וחוק הדיינים לגבי שופטים, קאדים, קאדים-מד'הב ודיינים בבתי דין-רבניים בהתאמה.
על פי חוק האזרחות אדם המתאזרח שלא מכוח חוק השבות חייב לוותר על אזרחות קודמת.
ריבוד (או שיכוב) אגמים (Lake stratification), בתורת הלימנולוגיה, הוא חלוקת עמודת המים באגם לשכבות שונות בעלות מאפיינים פיזיקליים וכימיים שונים:
אפילמיניון - השכבה העליונה הקרובה לפני השטח.
מטלמיניון (או תרמוקלינה) - שכבת הביניים שעומקה יכול להשתנות במהלך היום.
היפולימניון - השכבה התחתונה הקרובה לקרקעית האגם.
ריבוד תרמי של אגמים הוא שינוי בטמפרטורה בעומקים שונים של עמודת המים באגם.
השינוי בטמפרטורה מעונה לעונה כתוצאה מהשינוי בקרינת השמש משפיעים על ריבוד האגם ויוצרים סוגי אגמים שונים:
אגמים העוברים ערבול של שכבות המים עד לקרקעית לפחות פעם אחת בשנה כתוצאה משינוי בטמפרטורת האוויר או מפעילות הרוח.
קיימים אגמים הולומיקטיים מסוגים שונים:
: עוברים ערבול עד לקרקעית פעם אחת בשנה.
אגמים אלה נחלקים לשני טיפוסים:
אגמים מונומקטיים קרים – נפוצים באזור הארקטי ומכוסים בקרח במשך מרבית ימות השנה.
אגמים אלו מתערבלים בתקופה אחת בשנה, בה הקרח נמס, וטמפרטורת המים נשארת 4°C או פחות.
לא מתרחש ריבוד תרמי בתקופת הקיץ הקצרה, שכן שכבת המים העליונה לא מספיקה להתחמם.
אגמים מונומקטיים חמים – אגמים אלו אינם קופאים בחורף, ובעלי ריבוד תרמי במשך מרבית השנה.
בקיץ, שכבת מי השטח () חמה יותר ממי העומק הקרים (ההיפולימניון), וההבדלים בצפיפות החומר גורמים להיווצרות שכבות וריבוד מי האגם.
בסתיו ובחורף, הבדלי הצפיפויות קטנים ויש ערבול של האגם עד לקרקעית.
אגם הכנרת הוא אגם מונומקטי חם.
: אגמים המכוסים בקרח בחורף ומתחתיהם מים בטמפרטורה של 4°C.
באביב הקרח נמס (המסה מהירה של ימים עד שבוע), ויש ערבול של המים עד הקרקעית ל-4°C או פחות.
עם התקדמות הקיץ נוצר ריבוד תרמי לשכבת מי שטח (אפילמיניון) ומי עומק (היפולמיניון).
בסתיו מתקררת השכבה העליונה ויש ערבול עד הקרקעית, ובחורף קופאת השכבה העליונה.
האגם עובר שני אירועי ערבול – בסתיו ובאביב.
אגמים אלו לא עוברים ערבול של שכבות המים עד לקרקעית.
אגמים אמיקטיים: אגמים המכוסים באופן קבוע בשכבת קרח.
לעולם לא עוברים ערבול אך לא מרובדים.
אגמים רדודים עלולים לקפוא עד לקרקעית, אך באגמים עמוקים יותר השכבה העליונה קופאת ומתחתיה מים בטמפרטורה של 4°C.
אם הקרח שקוף (עוביו עשוי להגיע למטר), ישנה חדירה של אור ומתחתיו מתבצעת פוטוסינתזה.
אגמים מסוג זה נפוצים בעיקר באנטארקטיקה וגם באזור הארקטי ובהרי האלפים.
אגמים פולימקטיים: אגמים אלו רדודים מכדי לפתח ריבוד תרמי ולכן הם עוברים ערבול עד הקרקעית באופן מתמיד.
הבדלי הטמפרטורה בין יום ולילה עשויים להשפיע על ערבול יומי וכן פעילות של הרוח.
אגמים אלו עשויים להיות קרים (מכוסים בקרח דק מפשיר וקופא) או חמים.
אגמים אוליגומקטיים: אגמים טרופיים המתאפיינים בריבוד תרמי קבוע, למרות שהפרש הטמפרטורה בין הקרקעית לפני המים קטן.
אחת למספר שנים עשוי להתרחש אירוע ערבול עד הקרקעית שיגרום להרס הריבוד.
ריבאלו היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי אחר למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מספר כי הוא היה בנו של המלך קאנדאגיוס, ועלה לשלטון לאחר מותו.
ג'פרי מציין כי בתקופת מלכותו עברה בריטניה אסונות רבים - גשם של דם שנמשך שלושה ימים, ובעקבותיו פרצה מגפה שפגעה באוכלוסייה, וכן הארץ נפגעה בלהקות זבובים.
לאחר מותו עלה לשלטון בנו, גארגאסטיוס.
ריבוי משימות הוא היכולת של מחשב לבצע מספר משימות במקביל.
כאשר למחשב יש מעבד יחיד, רק משימה אחת יכולה לרוץ עליו בכל פרק זמן נתון, אולם אפשר לקבל הדמיה של הרצת מספר משימות במקביל על ידי מעבר מהיר בין משימות שונות.
המעבר בין הרצת משימות שונות נקרא החלפת הקשר, מכיוון שבו עוברים מהסביבה (ההקשר) של משימה אחת לזו של משימה אחרת.
למשימות קוראים (במערכות שונות) תהליכים, תהליכונים, או משימות.
ריבוי משימות מוסדר (Preemptive Multitasking) הוא המימוש המקובל לריבוי משימות במערכות הפעלה.
סדרן מרכזי (בדרך כלל חלק ממערכת ההפעלה) אחראי להקצות את המעבדים לתהליכים.
הסדרן יכול להפריע (preempt) לתהליך אם עבר זמנו.
ריבוי משימות שיתופי (Cooperative Multitasking) הוא ריבוי משימות שממומש על ידי התהליכים עצמם ללא כפייה של מערכת ההפעלה או סדרן מרכזי אחר.
כאשר תהליך סיים לעבוד עם המעבד הוא קורא לפעולת yield (מאנגלית: ויתור) שמעבירה את הביצוע לתהליך הבא.
המימוש הזה פשוט יותר אולם תהליך סורר אחד יכול לתקוע את כל המערכת.
מימוש זה של ריבוי משימות היה בשימוש ב-Microsoft Windows 3.x וב-MacOS, לדוגמה.
רכיב התוכנה שאחראי על חלוקת הזמן נקרא סדרן תוכניות.
חלוקת הזמן לא בהכרח שווה ויכולה להתבסס על היוריסטיקות שונות.
היוריסטיקה אפשרית היא לתת העדפה (יותר זמן עיבוד) לתהליכים גדולים יותר, לדוגמה.
בעת חלוקת המשאבים יש סכנת הרעבה של תהליכים, כלומר מצב שבו תהליך בעל עדיפות נמוכה לא יקבל את זמן העיבוד או הגישה למשאב הנצרך לו גם לאחר זמן.
לשם כך ניתן להשתמש במנגנון "הזדקנות" שבו אם עבר זמן רב מאז שתהליך קיבל זמן עיבוד או גישה למשאב, הוא יקבל עדיפות גבוהה יותר.
רִיבּוֹדְקֵן , הידוע גם כראבול, ריבו או תותח אורגן, הוא תותח המהווה כלי ירייה רב-קני עתיק מימי הביניים, שהורכב ממספר קנים שירו את כדוריהם במטח אחד מכל הקנים גם יחד.
התותחים האלה היו בשימוש החל מהמאה ה-14 והשימוש העיקרי בהם היה נגד חומות בצורות, אך לעיתים גם בקרבות שדה.
ריבוי מי שפיר הוא מונח רפואי הבא לתאר מצב בו קיים עודף במי שפיר בשק השפיר ברחם במהלך ההריון.
שכיחות המקרים בהם יש ריבוי מי שפיר עומדת על כ-1%-2% מכלל ההריונות.
ריבוי מי שפיר מוגדר כמצב בו מדד מי השפיר (Amniotic Fluid Index או AFI) הוא מעל 24–25 ס"מ.
הסיבוכים המיילדותיים הקשורים בריבוי מי שפיר כוללים לידה מוקדמת, סיכון מוגבר להיפרדות שליה ו-Prolapse של חבל הטבור באופן שבו לעובר נגרמת טכיקרדיה ומצוקה עוברית.
ריבוי מי שפיר קשור גם ביותר מצגי עכוז ובסיבוכים שונים במהלך הלידה.
גם לאחר הלידה קיים סיכון מוגבר יותר לדימום במשכב הלידה (Post-partum hemmorhage) - הרחם, שהיה עד מועד הלידה מורחב מאוד, מתקשה להתכווץ.
בכשני שלישים מהמקרים, לא ידועה הסיבה לריבוי מי שפיר, כאשר בשאר המקרים הסיבות יכולות לכלול בין השאר:
סוכרת - סיבה שכיחה יחסית לריבוי מי שפיר.
הפתוגנזה אינה ברורה לגמרי- ככל הנראה, בשל ההיפרגליקמיה של העובר, יש דיורזה אוסמוטית.
לא לכל הנשים עם סוכרת הריונית יהיה ריבוי מי שפיר, ובפרט אם היא מאוזנת.
ריבוי מי השפיר לרוב יהיה קיים בנוכחות של עובר מאקרוזומי.
מומים עובריים של מערכת העיכול - הפתוגנזה היא עובר שאינו בולע מספיק כתוצאה ממומים שונים במהלך מערכת העיכול, כגון אטרזיה של הוושט, אטרזיה של התריסריון.
הפרעה בהפרשת הורמון נוגד השתנה.
אי התאמת גורם RH (האם RH שלילי, והעובר RH חיובי, ונוצר מצב של הידרופס פטאליס).
תסמונות כרומוזומליות שונות כגון תסמונת דאון.
טיפול בריבוי מי שפיר נעשה רק במצבים בהם ה-AFI גבוה מ-25 ס"מ.
כאשר יש לידה, בנוכחות ריבוי מי שפיר, יש לפקוע את מי השפיר באמצעות מחט וכך להגיע לפקיעה מבוקרת.
זאת כדי להימנע ממצב בו המים יורדים במהירות ונוצר Prolpase של חבל הטבור.
במקרים קשים של ריבוי מי שפיר אין טיפול יעיל, ניתן להוריד את הלחץ הבטני על ידי ניקוז מי שפיר, אולם אין טיפול תרופתי מתאים.
ריבוי משימות היא היכולת של אדם לבצע ולטפל ביותר ממשימה אחת בו-זמנית או לעבור ממשימה אחת למשימה שנייה הלוך ושוב או ביצוע מספר משימות בקצב רציף.
המונח נגזר לראשונה מתחום המחשבים, ונועד לתאר מחשב עם מעבד בודד שמבצע ריבוי משימות.
מסתבר שכך גם המוח האנושי.
ריבוי משימות הפך לחלק משגרת חייו של האדם המודרני, לדוגמה: הקשבה לראיון ברדיו ובה בעת הקלדת דואר אלקטרוני.
יש הסבורים כי ריבוי משימות יכול לגרום לבזבוז זמן וליותר טעויות עקב חוסר ריכוז, החלפת הקשר ופחות תשומת לב.
מקורו של המונח "ריבוי משימות" מתעשיית המחשבים, והוא בא לתאר את האפשרות לעשות שימוש ביכולת של מעבד בודד כדי לבצע מספר משימות בו זמנית, לכאורה.
המעבד מבצע בכל פעם משימה אחת, אולם הוא יכול לעבור בין משימות שונות בקצב מהיר ולתת את מראית העין של ביצוען במקביל.
מאז 1990 החלו פסיכולוגים לחקור את נושא ריבוי משימות אצל בני אדם, טבע קיומו ומגבלותיו.
חוקרים הגיעו למסקנה שריבוי משימות אינו מיושם ברגע נתון אלא תלוי בתהליך שיתוף זמנים מדויק.
באופן כללי, מחקרים גילו שכאשר שתי המשימות דורשות פעולת בחירה ויצירה, אנשים הראו הפרעות קשב חמורות בעת ניסיון לבצע משימות בעלות אופי כזה בו זמנית, אפילו ביצוע כאשר מדובר במשימות קטנות.
לדעת חוקרים רבים מוקד הקושי האנושי בריבוי משימות הוא בשלב תכנון הפעולה, המהווה "צוואר בקבוק", עת המוח האנושי יכול לבצע רק משימה אחת בכל פעם.
כך למשל, הפסיכולוג אדוארד האלוול (Edward M.
תיאר את פעולת ריבוי המשימות כמיתוס לפיו אנשים מאמינים שהם יכולים לבצע שתי משימות או יותר בו זמנית בצורה יעילה, בדיוק כמו בעת ביצוע משימה אחת.
אחרים חקרו את ריבוי המשימות בתחומים ספיציפים, כגון למידה.
והגיעו למסקנה שכמעט בלתי אפשרי ללמוד מידע חדש תוך כדי עיסוק בדברים אחרים ולתפקד באופן רב-משימתי.
ריבוי משימות גורם להסחת דעת בקלות רבה יותר על ידי מידע חסר תועלת, לדעת חוקרים בתחום הדבר נגרם כתוצאה מאובדן היכולת של המוח האנושי לסנן מידע רלוונטי ולהתמקד במטרה בעת ריבוי משימות.
למרות התפיסה הרווחת על הבדלים בין המינים בריבוי משימות, אין לטענה זו ביסוס מחקרי.
מחקרים שונים שנעשו לא הצליחו להוכיח באופן מספק הבדלים בין המינים באשר לריבוי המשימות, והציגו ממצאים שאינם עקביים.
מה שכן נמצא במחקר הוא שניתן לשפר מעט את היכולת לביצוע משימות במקביל, אך רק בפעולות מסוימות שאנו חוזרים עליהן עד שהן הופכות להיות אוטומטיות עבורנו, ולא דורשות קשב רב לביצוען.
נאמר שריבוי משימות אנושי מתאפשר בזכות מעבר מהיר שמבצע מוחנו בין משימה למשימה (מיתוג קשרים אנושי).
ככל שהמשימות שכיחות לנו יותר ומוחנו מורגל ומיומן בהם - המעבר ביניהן יתבצע במהירות גבוהה יותר ובצורה מספקת כדי שלא יאבד הקשר והשליטה של מוחנו למשימות שבטיפולו.
בדומה למעבד המחשב, מיתוג הקשרים נעשה בצורה מהירה ומקנה תחושה של עיבוד משימות מקבילי.
לדוגמה: יכולת הדיבור - אנחנו מסוגלים לדבר ובמקביל לבצע פעולות שכיחות נוספות כגון בישול, גיהוץ, הליכה וכו'.
מבחינה ביולוגית שעדיין נחקרת, מוחנו מסוגל לטפל בשתי משימות יחדיו לאורך זמן ובתנאי שמשימות אלו הן מתוכננות.
במידה ותקרה משימה שלישית שתכנס למוחנו בצורה לא מתוכננת, היא תאלץ את מוחנו להפעיל שיקול דעת מיידי.
כתוצאה מכך המשימה הלא צפויה תקבל עדיפות עליונה לביצוע ואילו המשימות הקודמות תוחזקנה במצב "המתן" ותחכנה לתורן לעיבוד מחודש.
לדוגמה, אנחנו מסוגלים לדבר ולנהוג בו זמנית אולם ברגע שיתרחש אירוע מסוכן בכביש שיצריך את תשומת ליבנו המלאה - אנו נחדל מיידית מלעסוק באחת המשימות (במקרה זה לרב נחדל לדבר) ונתרכז במשימה השלישית שנכנסה בהפתעה למוחנו עד לסיומה המלא.
משאב המוח יהיה "תפוס" במשימה זו ורק לאחר סיומה נוכל לחזור ולהמשיך בפעילות הקודמת - לדבר ולנהוג ביחד.
כמובן שתהליך כזה קורה שניות מספר אך דוגמה זו שהיא שכיחה לרובינו ממחישה את חוסר היכולת שלנו לטפל בכמה משימות בו זמנית במקביל בצורה יעילה.
בהתאם לדוגמה לעיל - סביר להניח שבזמן המאורע הלא צפוי בכביש אם לא נחדל ממשימה אחת (נמשיך לדבר ולנהוג) - סביר ביותר להניח שתקרה לנו תאונת דרכים.
כמות יחידות המידע שהאדם יכול לעבד בו זמנית מושפע מהקיבולת של זיכרון העבודה.
המספר הקסום שבע, פלוס או מינוס שתיים מתייחס לכמות יחידות המידע שהמוח האנושי התקין מסוגל לעבד במקביל.
הדרך בה אנו מתמודדים עם העובדה שכמות המשימות המוטלת עלינו הולכת וגדלה יחד עם העובדה שאנו מנסים לעשות יותר ויותר באמצעות הרחבת היכולת שלנו לשים לב לדברים שמסביבנו.
לינדה סטון, חלוצת מולטימדיה, בעברה בכירה בחברות מיקרוסופט ואפל, הנציחה את הביטוי באומרה כי תשומת לב מתמשכת חלקית מוגדרת כריבוי משימות כאשר אנו לא מתבוננים לעומקם של דברים.
זוהי דרך ההתמודדות שלנו עם עומס הגירויים אותם אנו חווים.
ניקולאס קאר היטיב לתאר זאת בספרו "הרדודים: מה האינטרנט מעולל למוחנו" באומרו "פעם הייתי צוללן בתוך ים של מילים.
היום אני מזפזפ מעל פני השטח כמו רוכב על אופנוע ים".
התפתחותה המהירה של הטכנולוגיה מעודדת ריבוי משימות, זוהי דרך לקבלת מידע מכמה מקורות במקביל.
הטכנולוגיה נתפסת לעיתים כפתרון לבעיית עומס המידע.
דוגמה לכך הוא מקום העבודה, אנשים מסוימים עובדים במקביל עם 15-20 דפי אינטרנט שונים.
לכאורה היינו מצפים כי עבודה עם דפי אינטרנט רבים תשפר את יכולות העבודה שלנו יחד עם זאת נמצא כי ככל שיש יותר אתרים שאנו מעוניינים לבדוק בו זמנית, הזמן שלוקח לעבור בין הדפים, חלוקת הקשב שלנו וההתמקדות ביניהם מביאה לתוצאה ההפוכה.
הניסיון להכיל את כל המידע באמצעות עשיית דברים רבים ככל האפשר עלולה לעיתים להקשות על השגת המטרה.
על פי מחקר שנערך ב-1999 על ידי Kaiser Family Foundation רק כ-16 אחוז מהזמן נוצל לשימוש באמצעי המדיה השונים כמו אינטרנט, טלוויזיה, משחקי וידאו, דואר אלקטרוני ועוד.
ב-2005 הזמן המנוצל לשימוש על ידי אמצעי המדיה השונים עלה ל-26 אחוזים.
העלייה בשימוש הביאה לירידה בהתמקדות בכל אמצעי תקשורת בפני עצמו.
דוגמה שכיחה לחלוקת קשב במהלך פעולה רב משימתית היא השימוש בטלפון סלולרי תוך כדי נהיגה.
אותו אזור במוח אחראי על ההתמקדות בשיחת הטלפון וההתמקדות בנסיעה.
כתוצאה מכך במקום להתמקד בדרך ובנעשה סביבם הנהגים מתמקדים יותר בשיחת הטלפון.
ריבוי משימות הפך להיות חלק אינטגרלי ובלתי נפרד מחיי היום יום של האדם.
לדוגמה, בשעה בה אדם עורך אימון גופני הוא מאזין למוזיקה, דבר המוביל לכך שהמעורבות החברתית פיזית שלו נפגעת.
בני נוער מנהלים שיחה עם חבר ובו בזמן שולחים מסרונים ומאזינים למוזיקה: מחד, מתבטאת בכך יכולת טובה לתשומת לב למספר משימות, ומאידך - התמקדות בכמה דברים בו בזמן עלולה להוביל לפגיעה רגשית בחבר.
מאפייניהם הפיזיולוגיים של בני האדם לא נועדו לאפשר להם להתמקד בשתי פעולות גם יחד, ריבוי משימות הוא תובעני ודורש משאבים פיזיים ולכן התמקדות בפעולה מסוימת תמיד תבוא על חשבון תשומת לב והתמקדות באחרת.
שפת גוף ואינטונציה הם חלק חשוב בהפנמה והבנת דברים במהלך שיחה.
אדם שאינו ממוקד בשיחה, מאבד חלק ניכר מדברי חברו וכוונותיו.
איבוד קשר עין והתמקדות בפעולות אחרות במהלך שיחה, עלולים להוביל לכך שהחבר לשיחה ירגיש כי אינו רצוי ואף מפריע.
ריבדביה (בגליסית: Ribadavia) היא עיירה ורשות מקומית הנמצאת בדרום מערב מחוז אורנסה, בקהילה אוטונומית של גליסיה, בספרד.
האזור העירוני של הרשות המקומית שוכן על הגדה הימנית של נהר מיניו וסופו של נהר אוויה.
ריבדביה היא עיר הנפה ריביירו (O Ribeiro), סמוך לכביש בינעירוני N-120 ולכביש המהיר A-52 Rias Baixas.
ריבדביה נמצאת 25 קילומטר מאורנסה, בירת המחוז ו-80 ק"מ מוויגו.
העיירה הוכרזה בשנת 1947 כאזור שימור היסטורי-אמנותי בספרד.
ליד קמפו דה פיירה (Campo da Feira) בעיר יש חורבות טירת הסרמיינטוס (Sarmientos) מהמאה החמש עשרה, הרוזנים של ריבדביה.
הטירה שמורה על מגדליה וקירותיה.
גם חלקים מהחומות שהקיפו את העיירה עדיין עומדים על תילם.
בתוך הרובע העתיק של העיר (casco vello/Barrio Xudeu), בכיכר המרכזית (Praza Maior) ניצב בית העירייה מהמאה השש-עשרה.
בעיר נותרו גם מבנים מרובע יהודי גדול שהיה בעיר עד לגרוש ספרד, כולל בית כנסת.
הפעילות הכלכלית בנפת ריביירו התמקדו מאז המאה השתים עשרה בתעשיית היין.
גפנים הובאו לראשונה לאזור על ידי הנזירים מקלוני, אשר ליוו את הרוזן הראשון של גליסיה, ריימונד מבורגון.
היין המיוצר בנפה נמכר תחת כינוי מקור מוגן ספרדי (Denominación de origen) Ribeiro.
בין המאות ה-11 ל-15 היו יהודים מעטים בגליסיה, אולם בין הקהילות הבודדות שפעלו בה, ריבדביה הייתה אחת הבולטות.
בריבדביה פעל קהילה יהודית משמעותית, אף שגודלה נתון במחלוקת בין היסטוריונים ולה מוסדות קהילה ובהם בית כנסת.
היומנאי פרויסר (Froissart) כותב כי בשנת 1386 פרצה לעיר כנופיית שודדים, אשר שדדו בתים רבים, בהם בתי יהודים שבהם נבזז זהב וכסף רב.
בתיאור נכתב כי נמנו 1,500 הרוגים בקרב שהתפתח, אולם ספק אם כל ההרוגים היו יהודים.
הרחוב הראשי בימי הביניים היה "רחוב היהדות" (בספרדית: calle de la judería) ושמו שונה בתקופה מאוחרת יותר לרחוב קרוס (calle de la Cruz), אולם מסמכים שונים מראים כי על אף שינוי השם, כינויו של הרחוב המשיך להיות "רחוב היהדות" עד למאה ה-19 ובו שכן אף בית הכנסת של הקהילה.
תעוד על בית הכנסת היהודי קיים אף במנזר סנטו דומינגו המקומי בו מסופר על גרוש יהודי העיר.
אין תעוד באשר לבעלות על בניין בית הכנסת קודם לגירוש, אולם לאחריו הבניין היה בבעלות המנזר ונמכר לאדם פרטי במאה ה-16.
במאה ה-15 קיים תעוד נרחב יחסית באשר לחיי יהודים בעיר, בין היתר מרישומים של גביית מיסים.
ברישום משנת 1403 מתועד רופא יהודי בשם סולומון, אשר היה גם עד לצוואות.
כמו כן מופיעים ברישומים שני יהודים שונים ששמם יהודה פרץ.
הראשון פעל בין השנים 1423 עד 1456, כרואה חשבון ואחראי על החכרת נכסי נדל"ן של איש האצולה, דון דייגו פרז סרמיינטו הרוזן מסנטה מרטה.
יהודה פרץ, רואה החשבון, היה ככל הנראה אדם אמיד, כיוון שאנשים שונים עבדו בניהול עסקיו.
יהודה פרץ השני היה פעיל בין השנים 1476 עד 1497 ועבד בשרותו של דון ברנדינו פרז סרמיינטו, הרוזן השני מסנטה מרטה והרוזן הראשון של ריבדביה.
מעט מאוד ידוע על חייו, זולת העובדה שאחיו, משה, היה בעל משפחה וחי באורנסה.
אף יהודה פרץ זה היה אחראי על נכסי הרוזן וגביית דמי חכירה.
על פי התעוד הקיים יהודה פרץ התנצר במדריד בשנת 1597, שינה את שמו לשם נוצרי לואיס אלונזו ושב לריבדביה באותה שנה כדי לגבות חובות מאנשים שונים.
גורלה של הקהילה היהודית בריבדביה היה דומה לגורלם של יהודי ספרד כולם לאחר תחילת גרוש ספרד במרץ 1492. אלה מבין יהודי גליסיה שלא התנצרו, עזבו את המדינה בשני נתיבים עיקריים: בנתיב יבשתי תוך מעבר הגבול לפורטוגל, סמוך לעיר טואי (Tui) ובנתיב ימי, בספינות מנמל לה קורוניה.
הרובע היהודי בריבדביה השתמר טוב יותר מכל רובע יהודי אחר בגליסיה.
במסורת המקומית ליהודי העיר תרומה מרכזית בפיתוחה של העיר, במסחר היין ובשיווקו ברחבי אירופה.
מדי שנה, בסוף השבוע האחרון של חודש אוגוסט, בפסטיבל ההיסטורי המתקיים בעיר מדי שנה, בסוף השבוע האחרון של חודש אוגוסט, מתקיים שיחזור חתונה יהודית של בני המקום בימי הביניים.
ריבוי מוגבלויות הוא מצב המתאר אדם עם שילוב של שתי מוגבלויות או יותר, לדוגמה: מוגבלות חושית לצד מוגבלות פיזית.
כמעט למחצית מהאנשים עם מוגבלות (47%) יש יותר מסוג מוגבלות אחד.
צירוף המוגבלויות השכיח ביותר הוא מוגבלות פיזית ונפשית (14% מקרב האנשים עם מוגבלות בגיל העבודה).
אנשים עם ריבוי מוגבלויות יכולים להיות מאובחנים במגוון אבחונים הכוללים בין היתר:
מוגבלות שכלית קשה ועמוקה (ציוני IQ מתחת ל-40)
מוגבלות שכלית הדורשת תמיכה ממושכת בתחומי חיים רבים ושונים
תסמונות הספקטרום האוטיסטי (ASD), הפרעת ילדות דיסאינטגרטיבית, או תסמונת רט (מספר סוגים של הפרעות הספקטרום האוטיסטי)
פגמים גנטיים שונים מלווים במוגבלות שכלית התפתחותית
במצב של ריבוי מוגבלויות קיימת אפשרות של אבחנה כפולה.
אבחנה כפולה מכילה בתוכה ריבוי מוגבלויות הכולל מוגבלות שכלית התפתחותית לצד הפרעה נפשית.
אבחנה כפולה (dual diagnosis) פירושה הפרעה נפשית או התנהגותית המתלווה למוגבלות שכלית התפתחותית.
לפי מחקרים שונים, הפרעות נפשיות והתנהגותיות מופיעות בשכיחות גבוהה יותר באופן משמעותי בקרב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ביחס לאוכלוסייה הכללית ונמדדות בין 10% ל-60% מכלל האוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
כלומר, אוכלוסייה זו נמצאת בסיכון גבוה לפתח הפרעות נפשיות.
כן נמצא שככל שחומרת הפיגור עולה, גם הסיכון להפרעה נפשית נלווית עולה.
הפרעות נפשיות והתנהגותיות מופיעות בשכיחות גבוהה יותר באופן משמעותי בקרב אנשים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית ביחס לאוכלוסייה, נמדדות בשיעור של בין 30%-40% ומתפלגות באופן שווה, ללא קשר למין.
על פי מספר מחקרים נמצא ש- 0.3%-0.5% מכלל האוכלוסייה הם גם בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית וגם עם הפרעות נפשיות.
בעבר נהוג היה לייחס הפרעות נפשיות או התנהגותיות אצל אנשים עם מגבלות שכלית התפתחותית, להשפעותיה של המגבלה השכלית ולא לאבחון פסיכופתולוגי, או אבחנה מבדלת.
ישנן כמה הפרעות נפשיות והתנהגותיות הנפוצות יותר בקרב אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית: תסמונות הספקטרום האוטיסטי, שיטיון מסוג אלצהיימר, סכיזופרניה המוכרת בתדירות פי 3 מאשר באוכלוסייה הרחבה והפרעות אפקטיביות.
קיימים מספר גורמי סיכון המסבירים את השכיחות הגבוהה של הפרעות נפש בקרב אנשים עם מגבלות שכלית התפתחותית:
יכולת ההתמודדות עם מצבי לחץ נמוכה יותר בשל הליקוי הקוגניטיבי.
הנזק הביולוגי של הנזק המוחי משפיע על ההתכנות להופעתן של הפרעות נפשיות.
נכויות הנלוות למוגבלות מעלות את הסיכון להופעתן של הפרעות נפשיות.
קיימת השפעה פסיכולוגית של ההתמודדות מול סטיגמות ועמדות שליליות כלפי המוגבלות.
קיימת פגיעות בסיסית גדולה יותר להשפעה של מחלות ותרופות שונות.
בנוסף לכל גורמי הסיכון האפשריים האלה, מתווספות ההשפעות הסביבתיות המשתנות כיחס של הסביבה התומכת.
למציאת האבחון הנכון ישנן השלכות על היכולת להעניק את הטיפול והתמיכה המתאימים ולשפר את איכות חייו של האדם עם האבחנה הכפולה.
עקרונות האבחון אינם שונים מאלה שיש להפעיל ביחס לילדים ומבוגרים עם אינטליגנציה רגילה, אך ההבדל טמון ביישום המעשי של כללי האבחון ויש לשים לב לכמה מלכודות אפשריות בדרך.
הטיפול באנשים עם ריבוי מוגבלויות נחלק בישראל בין משרדי ממשלה ואגפים המתמחים בטיפול בסוגי מוגבלויות שונות.
טיפול באנשים עם אבחנה כפולה דורשת בניית תוכנית מותאמת הוליסטית הנותנת מענה לכלל הקשיים עימם מתמודד האדם.
על כן נדרשת עבודה בשיתוף פעולה עם גורמים מאגף השיקום, השרות לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית, בריאות הנפש ומשרד הבריאות.
עקרונות הטיפול באוכלוסייה זו דומה לאילו של האוכלוסייה הכללית.
הן כשמדובר על מבוגרים והן על ילדים ומתבגרים.
הטיפול כולל אבחנה רב ממדית, טיפול המורכב מיותר ממודל טיפולי אחד ובדיקה מהי טובת המטופל.
לעיתים ניתן גם פסיכותרפיה, כאשר הוא מותאם למטופל ולרוב מסתמך על אמצעים שאינם מילוליים (כמו טיפול במשחק או טיפול באומנות).
אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, המתגוררים בהוסטלים, יכולים לקבל טיפול להפרעה הנפשית מפסיכיאטר ומפסיכולוג המגיעים בקביעות למסגרת.
לאילו המתגוררים בבית ובקהילה, המצב יותר בעייתי.
זאת כיון שלרוב במרפאה לבריאות הנפש אזורית, לא מטפלים באילו המאובחנים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
באוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית קיימת מגמה של שילוב בקהילה, אולם כאשר מדובר באבחנה כפולה, השילוב בקהילה מורכב יותר, כאמור, וקיים צורך לתת הכשרות ממוקדות לאנשי הצוות הטיפולי בנוגע לעקרונות השילוב.
הטיפול באוכלוסייה זו של אנשים עם אבחנה כפולה, מבוסס על זיהוי הגורמים לשינויים ההתנהגותיים ולביטויי המצוקה שלהם.
מרכיב חיוני בטיפול הוא הדרכה של המערכת המטפלת.
כאשר המטפלים העיקריים הם מערכת התמיכה של המטופל.
בני משפחה או מטפלים במסגרות השונות.
אלה זקוקים לליווי והדרכה לאורך כל הדרך.
כאשר ישנה הפרעה נפשית ספציפית, יש לשלב גם טיפול תרופתי מתאים.
לאור השילוב של המוגבלות השכלית יחד עם ההפרעה הנפשית, לעיתים התגובה לתכשירים רפואיים יכולה להיות שונה, המינונים או בתופעות הלוואי.
על כן, יש לנקוט משנה זהירות במתן תכשירים אלה.
לאור המורכבות, יש להתוות תוכנית טיפולית בזהירות רבה, בכל מקרה לגופו.
במקרים שבהם קיימת החרפה התנהגותית ניכרת, המחייבת אשפוז בבית חולים פסיכיאטרי, למרות חומרת המצב יש לשקול אפשרות זו בזהירות רבה, מאחר שאשפוז במחלקות פסיכיאטריות רגילות חושף אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית לקושי רב יותר ולמצוקה גדולה יותר, דבר שגורם להחרפה במצבם.
בנוסף, הצוותים העובדים במחלקות אלו אינם, במקרים רבים, בעלי ההכשרה הנדרשת והם אינם ערוכים ומתקשים לתת את המענה הרפואי הרצוי לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
בארץ, לא קיימים מענים מסודרים לאנשים עם אבחנה כפולה.
המענים הניתנים הם על פי המוגבלות העיקרית ולא המשנית.
כאשר אדם מאובחן עם מוגבלות שכלית התפתחותית, הוא משויך לאגף לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית במשרד הרווחה והשירותים שיוצעו לו אינם נותנים מענה לצרכים העולים בשל האבחנה הכפולה.
השירותים המוצעים מטעם אתר משרד הרווחה והשירותים החברתיים הם פיתוח וקידום שירותים בקהילה לאנשים בכל הגילאים ובכל רמות התפקוד, מתן שירותים בכל תחומי החיים: בריאות, מגורים, חינוך, תעסוקה ופנאי לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית המתגוררים בדיור.
שיפור איכות החיים ומימוש הפוטנציאל של האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית באמצעות תוכניות קידום אישיות וכן איתור מיון וגיוס עובדים למשרות פנויות.
כאמור, השירותים אינם מותאמים באופן ספציפי לאנשים עם אבחנה כפולה ועל כך ראו להלן גם בביקורת.
במדינת ישראל בשנת 2015 אין מענה הולם לאנשים עם אבחנה כפולה, החוקרים מציינים כי:
רוב האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית והפרעות נפשיות בדרך כלל גרים במוסדות בגלל התנהגות מורכבת שאינה מאפשרת להם לגור במסגרת משפחתם או בקהילה.
רוב האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית המופנים להערכה פסיכיאטרית מתפקדים ברמת מוגבלות שכלית קלה או בינונית שיוצרת בעיות התנהגות הגורמות למשפחתם או לצוותים המקצועיים מעמסה טיפולית מיוחדת והם אלו (אנשי הצוות) שמבקשים עזרה.
אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית אינם מהווים מעמסה מיוחדת ואינם מופנים להערכה פסיכיאטרית על אף שקיימת אפשרות של הפרעה נפשית קשה בעלת משקל משמעותי יותר מהמוגבלות שכלית התפתחותית.
לגבי אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשה ועמוק נמצא שגם אצלם ישנן הפרעות נפשיות קשות אך בגלל תפקודם הירוד כל כך נוטים הרבה יותר לשייך את התנהגותם החריגה למגבלות השכליות הקשות.
ההפרעה הפסיכיאטרית השכיחה אצל אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית היא פסיכוזה כשנוטים להתעלם מהפרעות אחרות, קיים ויכוח האם ההפרעות הפסיכיאטריות אצל אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשה ועמוקה כלולות גם הן בטרמינולוגיה הפסיכיאטרית המקובלת.
קיים קושי משמעותי לבצע בדיקות פסיכיאטריות לאנשים שאינם משתמשים בשפה ולכן האבחנה צריכה להתבסס על תצפיות ודוחים מאנשים שחיים ליד ועם האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית שלא יכולים לדווח בעצמם על הסימפטומים.
לאוכלוסיית האנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשיים וביטויים ייחודים וצרכים טיפוליים בהתאם.
מצב זה מחייב מטפלים, כולל פסיכיאטרים, בעלי הכשרה וניסיון מתאימים.
במדינות שונות קיימת תוכנית הכשרה לפסיכיאטרים המטפלים באוכלוסייה זו ואף הוקמה מערכת טיפולית ייעודית הכוללת מרפאות ומסגרות אשפוז.
במדינת ישראל אין, נכון ל-2015, מערכת כזו.
עדיין לא קיימת תוכנית הכשרה, אין מסגרות אשפוזיות עם היערכות מתאימה וברוב המקרים הטיפול האמבולטורי משולב במסגרות הפסיכיאטריות הרגילות ואינו נותן את המענה הנדרש.
קיים חסך במענים למשפחה המורחבת מפני שרוב המשפחות בהן יש בן או בת משפחה עם מוגבלות שכלית התפתחותית זקוקות למקום בו יוכלו להתייעץ עם איש מקצוע או לדון בעצמן בסוגיות בעזרת איש מקצוע בישראל אין כיום מענה ממוסד לצורך זה.
ריבה נל מקנטייר היא שחקנית, פזמונאית וזמרת קאנטרי אמריקאית.
מקנטייר, אשר מכונה "מלכת הקאנטרי", היא אחת האמניות הנמכרות ביותר בכל הזמנים – היא מכרה מעל ל-75 מיליון תקליטים ברחבי העולם.
בתחילת 1990 לקחה מקנטייר חלק בסרט "פחד עד מוות".
ב-1995 שיחקה במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד של אנני אוקלי, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'.
בשנת 1998 כיכבה בסרט הטלוויזיה "Forever Love" של רשת CBS, שם גילמה את דמותה של ליזי ברוקס, אשר סובלת משבץ מוחי בגיל עשרים וארבע.
היא כיכבה מאז במחזמר בברודוויי "Annie Get Your Gun" בשנת 2001 ובסיטקום "ריבה" בשנים 2001–2007, אשר עליו היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2006 דיבבה בסרט "השועל והכלבלב 2" בהפקת אולפני דיסניטון.
בשנת 2007 היא הייתה הראשונה שזכתה בפרס נשים במוזיקה.
בשנת 2019 תרמה את קולה כמדבבת בסרט "מרגלים לא רגילים".
החל מ-2020 היא לוקחת חלק כשחקנית אורחת בסדרה שלדון הצעיר, שם גם פגשה את השחקן רקס לין, איתו החלה לצאת בעקבות המפגש המחודש איתו בסדרה, לאחר 30 שנה שלא נפגשו.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "ברב וסטאר נופשות בוויסטה דל מאר".
בשנת 2022 היא שיחקה בעונה השלישית של סדרת הדרמה "Big Sky" ברשת ABC; בדמותה של סאני בארנס.
בשנת 2023 הצטרפה מקנטייר לכס השופטים בעונתה ה-24 של תוכנית המציאות "The Voice" לצדם של גוון סטפאני, ג'ון לג'נד ונייל הורן.
בפברואר 2024, שרה את המנון ארצות הברית בפתיחה של סופרבול LVIII.
באותה השנה החלה לככב בסיטקום "Happy's Place" ברשת NBC, בתפקיד בובי מקאליסטר, אישה שיורשת חצי מבעלותו של בר בנוקסוויל, טנסי, שנוסד על ידי אביה.
ריבה אושידה סמירה (נולדה ב-1959) היא מעצבת אופנה ישראלית.
סמירה פתחה ב-1992 סלון לשמלות כלה וערב, הסלון נודע בעיצוב הייחודי שלו של שמלות בסגנון וינטג' והשם "אושידה" נהיה למותג בתעשיית האופנה הישראלית.
ב-1998 מילי אביטל לבשה שמלה שעיצבה בטקס פרסי אופיר.
ב-2001 לבשה יעל בר זוהר ביגוד בעיצובה שהנחתה את טקס פרסי האופנה הישראלי הישראלי.
בטקס פרס מסך הזהב 2003 נינט טייב לבשה שמלה בעיצובה, ב-2005 היא הלבישה לטקס את שירז טל, מירי בוהדנה, אגם רודברג וקרין מגריזו.
היא עיצבה את השמלה לשירי מימון עבור אירוויזיון 2005.
היא הייתה אחראית לעיצוב התלבושות של המופע One של ריטה.
היא עיצבה את שמלות הכלה לידועניות כמו מיכל ינאי ויעל בר זוהר.
ב-2009 הפסיקה לעבוד בסטודיו שלה לאחר שעבר בעלות והמעצבת לוסי דוד עיצבה עבור "אושידה" על אף שנושא את שמה.
היא יצרה ביחד עם המעצבת ברכה בר און את המותג "Bar.On".
סמירה נישאה להרצל אושידה ונולדו להם שני ילדים.
ריבה פינסקי-אוודיש (נולדה ב-1953) היא אמנית ישראלית.
הוריה, יהודית ואליהו, עלו לארץ ב-1950 מארצות הברית ממניעים ציוניים והתיישבו ברחובות, שם הועסק אביה כחוקר בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
עם הקמתה של אוניברסיטת בר-אילן, עברה המשפחה, ב-1956, לגור ברמת-גן, בקרבה לאוניברסיטה.
אביה, היה אחד המרצים הראשונים במדעי הטבע באוניברסיטה זו, ובהמשך מונה לפרופסור לביוכימיה במחלקה למדעי החי.
בנוסף אליה, היו במשפחתה עוד אח ואחות.
בשנים 1959–1967 למדה בבית הספר הממלכתי-דתי הרא"ה ובשנים 1967–1971 למדה בתיכון עירוני דתי ברמת גן.
בשנים 1971–1973 שירתה שירות צבאי במסגרת הנח"ל והייתה מורה חיילת.
בין השנים 1976 ו-1980 למדה במחלקה לאומנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
לאחר סיום לימודיה נסעה לפריז בעזרת מלגת לימודים שקיבלה ושהתה שם שלוש שנים (1983-1980).
עם חזרתה לארץ, התחתנה, ציירה ועבדה לפרנסתה בעבודות שונות ובעיקר בהוראת אמנות במסגרות שונות לילדים ובני-נוער בירושלים.
בין המוסדות שבהם לימדה אמנות ניתן למנות את מרכז ג'ינוגלי לאמנות חזותית ואת בית הספר הממלכתי-דתי דרור.
מ-2017 חברה בגלריה מרי, גלריה לאמנות שיתופית בירושלים.
בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים התמחתה, במשך תקופה מסוימת בציור על אריחים .
רבות מיצירותיה עוסקות בשורשים ובזרעים.
האוצרת של תערוכתה "ברוקד", אתי אברג'ל כתבה, בין היתר, על עבודתה: "ריבה פינסקי-אוודיש ממשיכה לחקור את היחס בין פעולת הציור למצע, החומר הנתון כרדי מייד, בדים שונים בעלי מירקמים ומארגים שונים - לתוכם ועליהם היא מגיבה בכתב יד שבור ובחומריות גדושה.
באמצעות פעולת הציור היא מתערבת במבנה החומר ובפני החומר, בטקסטורה ובמבנה הציור המתמזג בתכונות הטקסטיליות של הבד".
אוצרת אחרת, סמדר פרננד, כתבה על עבודותיה של פינסקי-אוודיש: "היא אינה יוצרת יש מאין, אלא עושה שימוש בחומרים קיימים ובכך מעניקה להם חיים חדשים בעלי משמעות חדשה.
בתפיסתה האמנותית, שאריות של אדם אחד הוא קנבס היצירה של אדם אחר.
כך הבד הקרוע שבעבר שימש כמטפחת ראש או כיסויי מיטה הופך למצע של ציור בצבעים עזים עם דימויים מהטבע.
עבודותיה מייצגות עולם בו האמנות וחיי היום יום מתמזגים לכדי מציאות הרמונית המזינה אחת את השנייה.
בדים ישנים המספרים על אנשים, מקומות והיסטוריה מתחברים ליצירה חדשה.
נשואה למוטי (מרדכי) אוודיש, מנהל כספים בחברת תיירות.
לבני הזוג שתי בנות ובן.
אחת מבנותיהם היא דפנה אוודיש גולן, יוצרת סרטי אנימציה ("אולי רק ציפורי מסע יודעות", "מול הים - לזכרו של עמית יאורי", "הדוב שאיתי", "לשחות עם כנפיים"), שחיה בהולנד.
1978 - זכייה כפולה בפרס קרן שרת
1979 - פרס הצטיינות בלימודים, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1980 - מלגת שהייה, פריז, ממשלת צרפת
פרס עידוד היצירה ע"ש מרדכי ושושנה איש שלום
2007 טיפות צל, מרכז אמנות מוסררה.
2007 גרעינים, בית האומנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב.
2011 דג בגן עדן, קריית האמנים, טבעון.
2012 בד בבד, גלריה ברבור, ירושלים.
2012 ברוקד, בית האמנים בירושלים.
2013 זמן וטקסטיל, מכללת קיי, באר שבע.
2018 סברס ופרחים, גלריה מרי, ירושלים (בתערוכה שולבו גם יצירות של אמה, יהודית פינסקי).
2020 כשיש סדר המכחול והעגבנייה אף פעם לא ייפגשו, גלריה מרי, ירושלים.
2023 מסיק, גלריה מרי, ירושלים.
1996 תערוכה של קבוצת אמנים ישראלית, בית האמנים המרכזי במוסקבה.
2000 ג'ריקן, בית אות המוצר, ירושלים.
2003 חברים חדשים, בית האמנים, ירושלים.
2004 אמנות בארכיטקטורה, גלריית עין הוד.
2010 רשמים IV / נאחז בסבך, הביאנלה הארצית הרביעית לרישום, בית האמנים בירושלים.
2014 ארוגים בתודעה: טקסטיל עכשווי בישראל, מוזיאון ארץ ישראל.
2017 פתיחה, גלריה מרי, ירושלים.
2017 רעש, גלריה מרי, ירושלים.
2018 חולות ומועדים, גלריה מרי, ירושלים.
2018 אמנות פלסטיק, גלריה מרי, ירושלים.
2019 שמלה, סמלה: שיבה לאנטיאה, גלריה מרי בשיתוף עם גלריה אגריפס 12, ירושלים.
2019 נפוטיזם, גלריה מרי, ירושלים.
2019 ויהי ערב ויהי בקר, גלריה מרי, ירושלים.
2020 בית, דפוס, גלריה מרי, ירושלים.
2020 הגדה של פסח - תערוכת מחווה לזכרו של פסח סלבוסקי, ירושלים, גלריה ברבור וגלריה כורש 14.
2021 נשים ביהדות, מוזיאון לאופהיים לאמנות יהודית ונוצרית, לאופהיים, גרמניה.
2021 על הפנים, גלריה מרי, ירושלים.
2021 הומאז', גלריה מרי, ירושלים.
2022 תערוכת רישום קבוצתית, ה-DNA של מרי, גלריה מרי, ירושלים.
2025 הקפלים הסמויים מן העין, גלריה מרי, ירושלים.
2025 מעבר לעייפות החומר, גלריה מרי, ירושלים.
1999 שני ציורי קיר על אריחים ב"רחבת הפורום", האוניברסיטה העברית, הר הצופים, ירושלים (בגודל של כ-30 מ"ר).
לאחר כמה שנים, ציורי הקיר הועברו, בעקבות שיפוץ, לבניין הפקולטה למדעי הרוח.
צורות הריבוי בעברית של שמות עצם ותארים מתחלקות לשתי קטגוריות עיקריות: סיומות "-ים" לשמות זכר ו"-ות" לשמות נקבה.
תופעה זו, המקובלת במרבית המקרים, מציגה חריגים והתפתחויות היסטוריות שונות שמשפיעות על השפה העברית עד היום.
השפה העברית עשירה בצורות דקדוקיות המשקפות את המגוון והעומק של הלשון.
אחת מהתופעות הבולטות בעברית היא השימוש בסיומות שונות לציון ריבוי של שמות עצם ותארים, תלוי במין הדקדוקי של המילה.
השימוש בסיומות "-ים" ו"-ות" לא תמיד היה מקובל בעבר.
מחקרים מראים שבתקופות מוקדמות של השפה העברית, הבחירה בסיומת לא נקבעה תמיד על פי מין הדקדוקי.
ההתאמה בין מין הדקדוקי לסיומת הרבים היא תוצאה של התפתחות לשונית ארוכת שנים.
משמשת לרוב לציון ריבוי של שמות עצם ותארים במין הזכר.
משמשת לציון ריבוי של שמות עצם ותארים במין הנקבה.
קיימים מספר חריגים בשימוש בסיומות, כאשר צורתם של שמות מסוימים איננה על פי הכלל הכללי.
לדוגמה, שמות ממין זכר המסתיימים ב"-ות", כגון "אבות", או שמות ממין נקבה המסתיימים ב"-ים", כגון "נשים".
עם הזמן, צורות רבים מסוימות נעלמו מהשימוש היומיומי, ונותרו צורות רבים אחרות שנשמרו ומשמשות עד היום.
כמו כן, הופיעו צורות חדשות שנוצרו בעברית החדשה.
מעבר לסיומות הרגילות והחריגים המוכרים, ישנם מקרים בהם שמות עצם בעברית נוטים בשתי צורות רבים, תופעה המשקפת את הדינמיות והגמישות של השפה.
למשל, המילה "אגן" יכולה להיות "אגנים" או "אגנות", כששתי הצורות מופיעות בשימוש.
תופעה זו מעידה על השפעות שונות על השפה, כולל השאלות משפות אחרות, שינויים תרבותיים והתפתחויות פנימיות בעברית עצמה.
צורות הרבים המיוחדות הללו מציינות גם את ההבדלים בין תקופות שונות בהיסטוריה של השפה העברית, מהעברית המקראית, דרך המשנה והתלמוד, ועד לעברית החדשה.
במיוחד בעברית החדשה ניכרת נטייה לסדר ולהגדיר את השפה באופן המכבד את המסורת מחד גיסא, אך גם מאפשר התחדשות והתאמה למציאות החדשה מאידך.
ריבה (בדנית: Ribe) היא עיירה בדרום-מערב יוטלנד, דנמרק.
זהו מקום מושבה של דיוקסיית ריבה.
זוהי העיר העתיקה ביותר בדנמרק עם שורשים מהמאה ה-7.
ממצאים ארכאולוגיים רבים מחפירות באזור מאשרים את חיי הוויקינגים והמסחר במקום.
בעיירה הייתה פעילות ויקינגית החל מהמאה השמינית.
העיר התחילה את דרכה כמקום שוק על שפת המים - נקודת מוצא אידיאלית לפשיטות ויקינגיות על הים.
ההשערה היא שמי שהיה מעורב בחפירת תעלת קנהאב באי סמסו היה מעורב גם בהקמת ריבה.
המסחר במאה הזו התרחש בעיקר עם פריזיה (הולנד) ועם אנגליה.
מתוך למעלה מ-300 סכיאטות (סוג של מטבעות כסף) שנמצאו בדנמרק, 216 נמצאו בריבה או בסביבתה וסביר להניח שהם נטבעו בריבה בתחילת המאה השמינית.
הדיוקסיה העתיקה של ריבה הוקמה בשנת 948 עם הכתרת לאופדג מריבה לבישוף הראשון שלה.
כאשר הארכיבישוף אנסגר יצא לנצר את סקנדינביה, הוא ביקש (בשנת 860 לערך) מהמלך הוריק השני מדנמרק שהכנסייה הסקנדינבית הראשונה תוקם בריבה, שהייתה בזמנו אחת מערי הסחר החשובות בסקנדינביה.
עם זאת, ניתן לאשר את נוכחותו בריבה של בישוף, ולפיכך קתדרלה, רק משנת 948. חפירות ארכאולוגיות אחרונות בריבה, לעומת זאת, הובילו לגילוי של בין 2,000 ל-3,000 קברים נוצריים.
הם תוארכו למאה התשיעית, מה שמעיד על כך שקהילה נוצרית גדולה כבר חיה בשלום יחד עם הוויקינגים באותה תקופה.
בתחילת המאה התשיעית נחפרה מסביב לעיירה תעלה ברוחב 2 מטרים (תיחום ולא ביצור), שסגרה שטח של 12 דונם.
מאוחר יותר באותה מאה הוחלפה התעלה בחפיר ברוחב של 6 עד 7 מטרים.
עדויות ארכאולוגיות מראות שריבה הייתה "מקום שוק פעיל ומרשים" במאות השמינית והתשיעית, ושוב בסוף המאה האחת-עשרה, אך יש עדויות מועטות מהתקופה שביניהם; ייתכן שהעיר הידלדלה או אפילו נעלמה.
הבנייה של קתדרלת ריבה החלה בשנת 1150, והיא נבנתה על בסיס כנסייה קודמת, ככל הנראה הכנסייה של אנסגר משנת 860.
לעיירה ריבה היסטוריה ארוכה כמרכז למידה.
שורשיו של בית הספר לקתדרלה (Ribe Katedralskole) הם מבית הספר הלטיני של ריבה שהוקם סביב שנת 1145. בית הספר סיפק חינוך דתי לכמרים ולאנשי דת עד שנת 1805 והוא כיום בית ספר תיכון.
בית הספר הזה הוא בית הספר העתיק ביותר הקיים ברציפות בסקנדינביה.
ב-3 בספטמבר 1580 נפגעה העיר מ"השריפה הגדולה", שריפה קטלנית שבה נשרפו 213 בתים ב-11 רחובות.
השריפה החלה באדם עשיר בשם קריסטן בורג אשר בביתו, על פי הדיווחים, הוכנס חציר רב לחצר האחורית.
נראה שהחציר התלקח באופן ספונטני, אך למרות זיכוי ב-21 בפברואר 1581, נאלץ בורג לבקש את הגנתו של המלך לפני שהוא נוקה מכל חשד.
לאחר הרפורמה של המוסדות הכנסייתיים במאה ה-16, הצליחה העיר לשמור על מסחר ושגשוג גם יחד, אך גם התמודדה עם אתגרי טבע שונים כגון שיטפונות.
אחת משריפת המכשפות המדוברות ביותר במדינה התרחשה בריבה, כאשר בתו של החייט, מרן ספליידס, הורשעה כמכשפה בשנת 1641.
במהלך מלחמת תורסטנסון בשנים 44–1643, ריבה כמעט הושמדה והמסחר שלה כמעט נעלם.
במאה ה-18 הסתיימה תקופת הזוהר של העיר, אף על פי שהמסחר עדיין שגשג והעיר נודעה בהדרגה בייצור תחרה וקנבס.
באמצע המאה ה-19 הגיעו החברות התעשייתיות הראשונות, וב-1885 הרכבת, כאשר נחנך קו ברמינג-טונדר ושנתיים לאחר מכן הוא הוארך עד לגבול גרמניה, והלאה לכיוון המבורג.
בנייתה של אסביירג ב-1868, עיר תעשייתית חדשה לגמרי עם גישה ישירה לים, השפיעה לרעה על התעשיות בריבה.
עם זאת, עדיין היו מפעלים רבים בעיר שהעסיקו מאות עובדים.
חלק ניכר מכוח העבודה בעיר הועסק כעובדי מדינה.
ב-1 בינואר 2007, בעקבות הרפורמה המבנית עיריית ריבה התמזגה עם הרשויות אסבירג וברמינג ויצרה את העירייה החדשה של אסבירג.
בהיותה ממוקמת באזור גדול של ביצות נמוכות, ריבה נפגעה שוב ושוב במהלך השנים משיטפונות והצפות כאשר ההרסני ביותר היה שיטפון בשנת 1634, שנקרא .
סערה פקדה את כל החוף המערבי ועל פי הערכות מתו בין 8,000 ל-15,000 בני אדם.
בקתדרלת ריבה ניתן לראות את גובה המים, מסומנים על העמוד שמאחורי הדוכן, בגובה 1.7 מטר מעל הרצפה, כלומר המים עלו 5.5 מטר מעל גובה פני הים.
כיום ריבה, יחד עם חלק גדול מקו החוף של ים ואדן, מוגנת על ידי סוללות עפר.
קתדרלת ריבה היא הכנסייה היחידה עם חמישה מעברים בדנמרק.
היא נבנתה ב-1150, שוחזרה ב-1904 ועברה מספר תיקונים לפני כן.
מאמינים כי קווי המתאר של הכנסייה משקפים את מבנה הכנסייה מהמאה ה-14, כולל המגדל הגדול, בעוד שמבנה חמשת המעברים נבנה במאה ה-15.
בית העירייה הישן של ריבה, בית אבן שנבנה ב-1496, שימש כבית עירייה מ-1709 עד 2007.
טירץ ריברהוס שכנראה נבנתה על ידי אריק החמישי מדנמרק במאה ה-12. מהטירה נותרו רק כמה חורבות, יחד עם חפיר המים וכן פסל ברונזה של שגרה בטירה בתחילת המאה ה-13.
מרכז ים ואדן – מוזיאון ומרכז מבקרים לפארק הלאומי ים ואדן, הממוקם כמה קילומטרים מחוץ לריבה.
פארק הוויקינגים - בריבה נמצאו ממצאים ארכאולוגיים רבים המעידים על חיי ויקינגים באזור החל משנת 700 לספירה.
פארק הוויקינגים משחזר את חיי הוויקינגים.
בסוף השבוע הראשון של מאי מקיים הפארק את השוק הוויקינגי הגדול בדנמרק.
האירוע המתפרש על סוף שבוע שלם מושך אלפי תיירים וכולל ויקינגים לבושים בתלבושות מסורתיות, קרבות, אוכל ויקינגי ועוד.
רוד לנגגורד (1893–1952) מלחין ונגן עוגב רומנטי מאוחר בקתדרלת ריבה
קייל אבל (1901–1961), מחזאי, תסריטאי ומעצב תיאטרון
נילסן (נולד ב-1950), לשעבר מנהיג מפלגת העם הסוציאליסטית
בגאומטריה, ריבוע הוא מרובע משוכלל.
בריבוע יש ארבע צלעות שוות וארבע זוויות שוות.
זוויות אלה הן זוויות ישרות.
ריבוע הוא מקרה פרטי של מרובע, טרפז (בהגדרה הרחבה שלו), מקבילית, מלבן ומעוין.
לריבוע יש השטח המקסימלי מבין המרובעים עם היקף נתון, והיקף מינימלי מבין המרובעים עם שטח נתון.
כל הצלעות בריבוע הן צלעות שוות.
בריבוע, כל הצלעות הנגדיות מקבילות זו לזו.
כל הזוויות בריבוע הן זוויות ישרות.
האלכסונים של ריבוע שווים זה לזה, מאונכים זה לזה, וחוצים זה את זה.
האלכסונים של ריבוע חוצים את זוויות הריבוע (לזוויות בנות 45 מעלות).
כל מרובע שכל צלעותיו שוות וכל זוויותיו ישרות הוא ריבוע.
כל מקבילית בעלת שתי צלעות סמוכות שוות וכל זוויותיה ישרות היא ריבוע.
כל מקבילית שאלכסוניה שווים זה לזה ומאונכים זה לזה או חוצים את זוויותיה היא ריבוע.
כל מעוין שכל זוויותיו ישרות הוא ריבוע.
כל מעוין שאלכסוניו שווים זה לזה הוא ריבוע.
כל מלבן בעל שתי צלעות סמוכות שוות הוא ריבוע.
כל מלבן שאלכסוניו מאונכים זה לזה או חוצים את זוויותיו הוא ריבוע.
על פי משפט פיתגורס, היחס בין כל אלכסון לכל צלע בריבוע הוא- השורש הריבועי של 2.
היקף הריבוע שווה לסכום ארבע הצלעות: .
שטח הריבוע שווה לריבוע אורך הצלע: (מנוסחה זו נובע המונח " בריבוע", שפירושו בחזקת ).
אם נסמן את צלע הריבוע ב-, את הרדיוס של המעגל החסום בריבוע ב-r ואת הרדיוס של המעגל החוסם את הריבוע ב- אזי:
המרכזים של שני המעגלים הללו מתלכדים ומהווים את מרכז הכובד של הריבוע ומפגש האלכסונים.
הרדיוס של המעגל החסום שווה למחצית הצלע של הריבוע:
הרדיוס של המעגל החוסם שווה למחצית האלכסון של הריבוע:
ריבונות היא הזכות הבלעדית להפעיל סמכות עליונה על אזור גאוגרפי או קבוצת אנשים כדוגמת מדינה או שבט (לפי ניסוחו של מקס ובר).
המונח מבטא את זכאותה של מדינה לנהוג בשטח בו מדובר מנהג בעלים.
ריבונות לרוב מוענקת לממשלה או לסמכות פוליטית.
לעיתים, ריבונות תוענק לאינדיבידואלים, למשל במונרכיה, המונרך (מלך, שליט יחיד) נחשב לריבון.
במשפט הבין-לאומי, ריבונות היא מושג מרכזי הקשור להיתר של מדינה להשתמש בכוח: הן פנימה והן כלפי חוץ.
כוח יכול להתבטא במספר דרכים, אחד מהם הוא ריכוז אמצעי האלימות של המדינה (צבא, משטרה) בידי הסמכויות הפוליטיות.
משמע, למדינה ולבאי כוחה בממשל יש יכולות להגן על המדינה מפני גורמים עוינים לה מבפנים ומחוץ, ולאכוף את חוקיה על האזרחים.
המשפט הבין-לאומי רואה את הריבונות להלכה כזכות החוקית של מדינה להפעיל כוח.
אחד ההיבטים של הריבונות הוא החסינות הריבונית, כלומר: חסינותה של מדינה מפני תביעות בבתי משפט של מדינות אחרות.
מדינות אחרות יכולות להכיר או שלא להכיר בריבונות של מדינות על שטחים.
למשל, ישנן מדינות שאינן מכירות בריבונות של סין על טאיוואן למרות טענותיה של סין לריבונות שכזו.
הגדרתה של הריבונות נדונה לאורך ההיסטוריה, ועדיין נערכים דיונים בדבר מהותה ובדבר קיומה המוחלט.
משמעותה השתנתה במהלך ההיסטוריה האנושית, ובעיקר במהלך תקופת הנאורות, אז החלו להתגבש המושגים המודרניים של מדינה.
על פי תפיסות מודרניות הריבונות מורכבת מכמה תנאים, שחלקם מתחלפים: טריטוריה, סמכות, עליונות, אוכלוסייה, שלטון, עצמאות והכרה בין-לאומית.
על פי סטיבן קרסנר , ניתן להבין את המונח בארבע דרכים שונות:
ריבונות מקומית (Domestic sovereignty) – אופי ומבנה השלטון במדינה, ויכולת הפיקוח הפנימית של הממשל
ריבונות תלות-הדדית (Interdependence sovereignty) – היכולת של הממשל לפקח על מעבר של רכוש, אנשים, מידע ורעיונות דרך גבולות המדינה
ריבונות משפטית בין-לאומית (International legal sovereignty) – הכרה רשמית של מדינות אחרות בשליטה העצמאית מבחינה פוליטית בישות מסוימת
ריבונות וסטפאלית (Westphalian sovereignty) – העדר התערבות והשפעה של סמכויות חיצוניות (כמו כנסייה, ארגון פוליטי או כל ארגון חיצוני אחר) על הנעשה במדינה
על פי המשפט הבין-לאומי יש ארבע דרכים מקובלות להחיל ריבונות של מדינה על שטח חדש:
רכישה מכורח ניהול לאורך זמן – מדינה אשר מפעילה את סמכויותיה על שטח מסוים לאורך זמן בדרכי שלום (גביית מיסים, רישום מקרקעין ואוכלוסייה, אכיפת חוק המדינה בשטח, סימון במפה ופעילות משטרתית וצבאית), וללא התנגדות מצד מדינות אחרות בעלות עניין – רשאית להחיל את ריבונותה בשטח.
העברה שטח מרצון ממדינה למדינה – הסכמי שלום, הסכמי הפסקת אש וצורות אחרות של הסכמים בין מדינות מאפשרות העברת שטח מריבונותה של מדינה אחת לריבונותה של אחרת באופן חוקי על פי המשפט הבין-לאומי.
תפיסת שטח הפקר – בעבר היה מקובל כי מדינה המגיעה לשטח שאינו שייך למדינה אחרת יכולה להכיל בו את ריבונותה.
כיום לא נותרו בעולם שטחי הפקר.
שטחים שהם נחלת כל המדינות (res communis) כגון הים והחלל החיצון אינם ניתנים להחלת ריבונות.
התווספות שטח חדש – התווספות שטח מקרקעית הים בתחום גבולה הימי של מדינה תרחיב את שטחה הריבוני.
כך למעשה פעלה הולנד משך שנים רבות כאשר ייבשה את הים הצפוני והרחיבה את גבולותיה צפונה על מנת להרחיב את העומק האסטרטגי שלה.
כמו כן, שינוי גאוגרפיים של גבולות טבעיים כגון תזוזה טבעית של נהר תשפיע גם היא על הגבול הריבוני של המדינות שביניהן עובר הנהר.
מגבלות על ריבונות מדינות - אחריות להגן
בשנות ה-90, בעקבות כשלונות של הקהילה הבין-לאומית למנוע מקרים של רצח עם, כמו רצח העם ברואנדה וטבח סרברניצה, החלו הוגים שונים לתהות מה המגבלה שיש להטיל על עקרון הריבונות כאשר עקרון זה משמש כדי לבצע פשעים נגד האנושות.
מדינת ישראל היא מדינה ריבונית, המנהלת את ענייני החוץ והפנים שלה בעצמה.
מבחינת ענייני פנים, ישראל מנוהלת על ידי שלוש רשויות: הכנסת – הרשות המחוקקת, הממשלה – הרשות המבצעת ומערכת בתי המשפט – הרשות השופטת.
פועל בה גוף אחראי בעל סמכות ענישה, הוא המשטרה.
לישראל המנון, דגל, סמל ומטבע הייחודיים לה.
מבחינת יחסי חוץ, ישראל מקיימת יחסים דיפלומטיים עם מרבית מדינות העולם, למדינת ישראל צבא, הנקרא צה"ל (צבא הגנה לישראל), האחראי על ביטחון המדינה.
בשאר האזורים המכונים "שטחי C" אשר בהם ישנו רוב יהודי, השליטה נמצאת עדיין בידי צה"ל (באמצעות המנהל האזרחי) והריבון הוא המפקד הצבאי, אלוף פיקוד המרכז.
מאז ההתנתקות נמצא חבל עזה תחת שלטון נפרד.
תחילה תחת הרשות הפלסטינית, ולאחר מכן תחת ארגון הטרור חמאס.
מבחינת המשפט הבין-לאומי, ריבונות (Sovereignty) היא השליטה בשטח והזכות לקבוע בו חוקים.
זכות זו נמצאת בדרך כלל בידיה של מדינה, המחילה את חוקיה על השטח שבגבולותיה.
מבחינת השפה המדוברת, ריבונות היא פשוט שליטה בשטח.
למשל, אלוף פיקוד דרום התייחס לשליטת חמאס ברצועת עזה: "חמאס הוא הכתובת בתוך הרצועה.
הוא הריבון והוא אחראי לרצועה.
אנחנו מכירים בזה, העולם מכיר בזה, כל מי שברצועה מכיר בזה."
משמעות זו רלוונטית גם לביטוי "ריבונות שבטית", המתייחס לשליטתם של שבטים בשטחי מחייתם.
דוגמה לכך היא שליטתם של שבטי האינדיאנים בארצות הברית בשטחי השמורות, בהם ניתנה להם סמכות מוגבלת לקבוע חוקים.
ענייני פנים וחוץ של מדינה ריבונית
למדינה ריבונית (עצמאית) סמכויות רבות המחולקות לסמכויות בענייני פנים ולסמכויות בענייני חוץ.
בענייני הפנים שולטת המדינה על התרבות המקומית, סמלי המדינה, צבא ומשטר, משאבי המדינה ושטחיה, חלוקה לרשויות שונות, שלטון המדינה ועוד.
בענייני החוץ המדינה הריבונית רשאית לנהל את יחסי המדינה עם המדינות השונות מבחוץ כגון כריתת בריתות או יציאה למלחמות.
במתמטיקה, ריבוע קסם הוא מטריצה ריבועית (מסדר ), שמכילה את כל המספרים הטבעיים מ-1 ועד n² בסדר כלשהו, כך שסכום המספרים בכל שורה, בכל עמודה ובשני האלכסונים יהיה זהה.
סכום זה מכונה "קבוע הקסם", וערכו
ריבועי קסם מעוררים עניין בבני אדם זמן רב.
בימי קדם היו קשורים עם העל טבעי והעולם הקסום.
הם נמצאו בממצאים ארכאולוגיים של ערים אסיאתיות קדומות, ולמעשה, האזכור הקדום ביותר של ריבוע קסם הוא מסין, בערך מ-2800 לפני הספירה.
הוא נקרא "lo-shu" והאגדות מספרות כי ריבוע הקסם הזה נראה לראשונה על ידי הקיסר "Yu" על גבו של צב שמימי על הגדה של הנהר הצהוב, lo.
בתחריט מלנכוליה שנעשה בשנת 1514 על ידי אלברכט דירר מופיע ריבוע קסם שכזה.
דירר שיבץ את שנת היצירה בתחריט.
במאה התשיעית, ריבועי קסם חלחלו אל תוך עולם האסטרולוגיה, כאשר אסטרולוגים ערבים השתמשו בהם בחישובי הורוסקופים.
עם העבודות של המתמטיקאי היווני Moschopoulos ב-1300 לספירה, ריבועי קסם ותכונותיהם התפשטו אל תוך העולם המערבי, בעיקר בתקופת הרנסאנס.
כמו כן ישנם ריבועי קסם במילים שרצף המילים נקרא גם ישר וגם באלכסונים, ראה ערך ר' אברהם אבן עזרא.
בריבוע הקסם משובצים המספרים , שסכומם הוא סכום סדרה חשבונית, .
מכיוון שסכום המספרים בכל אחת מ-n השורות אמור להיות קבוע, הסכום בכל שורה שווה ל-; כך גם לעמודות.
ריבוע קסם מסדר 4 – ריבוע הקסם של דירר
דוגמה נוספת היא ריבוע הקסם מסדר 4 שיצר דירר בתחריטו מלנכוליה, המכיל תכונות מעניינות נוספות:
בניית ריבוע קסם מסדר אי־זוגי
קיימת דרך פשוטה לבניית ריבוע קסם מסדר כאשר הוא מספר טבעי אי-זוגי.
יש לכתוב בריבוע את כל המספרים מ־ ועד לפי הסדר על־פי הכללים הבאים:
כתבו את הספרה 1 במשבצת במרכז השורה העליונה.
מעתה והלאה יש לנוע למשבצת הסמוכה באלכסון למעלה וימינה.
אם מגיעים לקצה הריבוע – יש לחזור מצדו השני:
אם מגיעים לקצה העליון של הריבוע – חוזרים מהקצה התחתון.
אם מגיעים לקצה הימני של הריבוע – חוזרים מהקצה השמאלי.
אם המשבצת שאליה הגעתם מלאה, יש לנוע משבצת אחת למטה במקום באלכסון למעלה וימינה (הדבר מתרחש אם ורק אם המספר האחרון שהוצב הוא כפולה של ).
כתבו את המספר הבא במשבצת שאליה הגעתם.
ריבוע צבאי הוא מערך חיל רגלים שנועד לעצור ולשבור את הסתערותם של הפרשים.
מקורו במאה ה-15 בשווייץ, שבה יצרו השווייצרים "באטליות" המורכבות מחיילים החמושים ברמחים ארוכים.
מערכים דומים לריבוע היו ידועים עוד קודם לכן, למשל המבנה הסקוטי סקילטרון אשר היווה מעין מעגל המורכב מנושאי חניתות והיה ידוע עוד בימי הביניים המוקדמים, אך למבנה זה הייתה השפעה זניחה יחסית על הלוחמה באירופה בגלל הבידוד של הסקוטים ורק אחרי אימוץ המערך בשווייץ, נפוץ המבנה ברחבי אירופה.
הבאטליות נזנחו במאה ה-16 לטובת ה"טרציות" שהיו דומות למשולשים גדולים בהם המוסקטרים (רובאים היורים ברובה מוסקט) סודרו ביחד עם נושאי החניתות.
הטרציות היו מקובלות בעיקר בספרד.
עם התגברות כוח האש והמצאת הכידון שנתקע לתוך לוע הרובה, הטרציות יצאו מהאופנה במאה ה-17 ונזנחו לחלוטין בראשית המאה ה-18 לטובת הטקטיקה הקווית, שבה סודרו החיילים בשורות ארוכות על מנת להביא את פוטנציאל ההרס של הרובים למקסימום.
גם הריבועים חזרו לאופנה בתקופה זו ונותרו בשימוש עד שנות ה-80 של המאה ה-19. הם פורקו בגלל כוח האש האדיר שנתנו הרובים חרוקי הקדח, מכונות הירייה וארטילריה מודרניים.
קצב האש היה גבוה כל כך, שלא היה צריך לסדר את החיילים בריבועים על מנת להדוף את פרשי האויב.
במערך זה החיילים מסתדרים בריבועים כך שכל צלע של הריבוע פונה כלפי האויב ודומה לקיפוד המפנה את קוציו לכל עבר.
הריבוע הקטן ביותר היה הריבוע הגדודי ובדרך כלל הריבועים היו בגודל של חטיבה.
לעיתים, כמו בקרב הפירמידות סודרו דיוויזיות שלמות בריבועים דיוויזיוניים ענקיים.
מערך זה נועד לשבור את התקפת הפרשים ורק לעיתים נדירות הצליחו הפרשים להשמיד ריבוע, במיוחד אם הוא גדול.
התותחים סודרו בדרך כלל בתוך הריבועים או ביניהם.
גם הפרשים סודרו לעיתים תכופות בתוך הריבוע וברגע שההתקפה של האויב הייתה נשברת, אחת הצלעות הייתה עושה תנועה מעגלית כלפי חוץ, כמו מעין דלת מסתובבת והפרשים היו דוהרים החוצה לעשות שמות באויב הנסוג.
התותחים ירו לפי אותו עיקרון.
החיסרון הבולט של הריבוע לעומת הקו הוא הקטנת כוח האש של חיל הרגלים.
החיילים ירו במטחים או באופן לא סדיר, לפי המצב בקרב.
על מנת להקשות על פרשי האויב, המטח הראשון נעשה כשהפרשים היו קרובים מאוד לריבוע, בדרך כלל כ-20 צעדים.
ממרחק כזה, כמעט כל כדור היה פוגע והר של אדם ובהמה היה נערם לפני הריבוע, ומקשה על הפרשים להתקרב אליו.
לאחר מכן ירו בדרך כלל ללא פקודה.
אם הפרשים היו חוזרים ומבצעים הסתערות נוספת, שוב היו יורים את המטח ואז ממשיכים בירי לא סדיר.
הריבועים סודרו בדרך כלל במערך המזכיר את לוח השחמט, כאשר כל ריבוע מחפה על ריבוע אחר וכך הפרשים חשופים לירי מכל כיוון אפשרי.
על אף שהריבועים היו מבנה מוצק ולא נייד במיוחד, היו מקרים שבהם הם ביצעו תמרונים טקטיים, אם כי זה היה נדיר מאוד ונעשה רק אם לאויב הייתה עדיפות מכרעת בפרשים.
רוב התמרונים נעשו בדרך כלל כשהחיילים מכונסים לשדרות.
הדרך לשבור את הריבוע הייתה לקרב אליו חיילי חי"ר בצירוף פרשים.
הפרשים היו מחזיקים את חיילי האויב בריבועים מחשש לכיתור ואילו החי"ר היה נעזר בכוח האש העדיף שנבע מסידורם בשורה וכתוצאה מכך יותר חיילים ירו בבת אחת.
אם הפרשים היו צריכים להתקיף לבד, הם תקפו בדרך כלל בקודקודי הריבוע, על מנת להקטין את עוצמת האש שירו עליהם.
אם הפרשים היו מצליחים לשבור את הריבוע, הטבח בחייליו היה נורא ובדרך כלל רובם היו מושמדים.
ריבועים המורכבים מחיילים מנוסים במיוחד, היו יכולים לעיתים להשתקם מפריצת שורות הריבוע, אך זה היה נדיר ביותר.
בקומבינטוריקה, ריבוע לטיני הוא ריבוע של n שורות ו-n עמודות, שבכל שורה ובכל עמודה שלו כתובים אותם n סמלים שונים, בלי חזרות.
הדוגמה הקלה ביותר היא ריבוע שבשורה ה-i ובעמודה ה-j שלו כתוב i+j-1 או i+j-1-n (בוחרים בכל מקרה את המספר שנמצא בין 1 ל-n).
באופן כללי יותר, לוח הכפל של כל חבורה הוא ריבוע לטיני.
בסטטיסטיקה ריבועים לטיניים משמשים בתכנון ניסויים של שני משתנים.
מקורו של המונח 'ריבוע לטיני' הוא בכך שלאונרד אוילר, שחקר אותם, השתמש באותיות לטיניות כסמלים.
אם מסדרים מחדש את השורות או את העמודות של ריבוע לטיני, או מחליפים את הסימנים זה בזה, מתקבל ריבוע לטיני חדש.
זוהי דוגמה לפעולה של החבורה (כאשר היא החבורה הסימטרית) על קבוצת הריבועים הלטיניים.