tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא הייתה אשתו של דניאל גרין, איש חיל הים שהוצב בטריטוריית הוואי כאשר התרחשה המתקפה על פרל הארבור.
היא הייתה נשואה לצ'סטר פיליפס בשנות ה-50. היו לה 3 ילדים קתי, וירג'יניה וארתור
היא מתה בשנת 2002 ממחלת ריאות בסיאטל, בגיל 84. בדומה לדמותה בחשיפה לצפון היא עישנה מגיל צעיר, לאחר שהתחילה בגיל 13.
שנהסרטתפקידהערות1985Chaseדודה ג'ייןסרט טלוויזיה1990Waiting for the Lightאיריס1991Dogfightלקוחה מבוגרת בבית קפה1994How the West Was Funנטיסרט טלוויזיה1996ג'רי מגווירבווידאו במסיבת רווקותללא קרדיט
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 1993 פרס אמי לבידור בפריים טיים שחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה חשיפה לצפון 1994 צופים לטלוויזיה איכותית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה איכותית 1995 פרס גילדת שחקני המסך הופעה יוצאת מן הכלל של אנסמבל בסדרה קומית
פָגוֹצִיט, בעברית נקרא תָּא בּוֹלְעָן הוא תא שבולע גופים קטנים אחרים.
מקור השם הוא מיוונית עתיקה: פגוס=אוכל, טורף; ציטוס=תא.
הפגוציטים בולעים ללא הבחנה כל גוף זר: חיידקים, נגיפים, פטריות חד-תאיות וגם גופים קטנים לא חיים כגון אבק ופיח.
יצירת קשר בין החיידק לתא הפגוציט
החיידק מוקף על ידי התא
פגוציטוזה היא צורה של אנדוציטוזה, שבה החלקיק החודר לתא הוא גדול במיוחד.
כך נקרא התהליך שבו אמבות ויצורים חד-תאיים אחרים בולעים חלקיקי מזון שאינם מסוגלים לעבור דרך ממברנת התא הבררנית, וכן התהליך שבו הפגוציטים, המשתייכים למערכת החיסון, בולעים פתוגנים וגורמים מזהמים.
במערכת החיסון של האדם ישנם שלושה סוגים של תאי דם לבנים המשמשים כפגוציטים:
מקרופאג'ים: אלו הם מונוציטים שעברו התמיינות קלה; הם נמצאים בעיקר ברקמות.
נויטרופילים: גרנולוציטים שהם רובם של תאי הדם הלבנים.
למרות שגם תאים דנדריטיים בולעים פתוגנים, הם אינם נחשבים בדרך-כלל לפגוציטים.
בליעת פתוגנים על ידי פגוציטים, וכן בליעת מזון על ידי אמבות, מתרחשת באופן הבא:
הפגוציט שולח שלוחות ציטופלסמיות אל עבר הפתוגן (אותו הוא מזהה באמצעות מולקולות סוכר הנמצאות על-גבי ממברנת תא הפתוגן).
השלוחות נדבקות אל הפתוגן ומושכות אותו לעבר תא הפגוציט.
ציטופלזמת הפגוציט סוגרת אט-אט על הפתוגן ועוטפת אותו מכל הכיוונים.
נוצרת בועית, המכילה את הפתוגן בתוכה והנקראה פגוזום.
ליזוזום הנמצא בציטופלסמת הפגוציט מתלכד עם הפגוזום ליצירת פגוליזוזום.
הליזוזום משחרר את תוכנו: אנזימים מעכלים הגורמים להרס ופירוק הפתוגן.
שרידי הפתוגן נפלטים מהפגוציט באמצעות אקסוציטוזה (התלכדות הדרגתית של הבועית המכילה את השרידים עם ממברנת התא, עד להשתלבות מלאה של הבועית בממברנה ופליטת תוכנה אל מחוץ לתא).
הפגוציטים ה"נמרצים" ביותר בגוף הם המאקרופאג'ים; הללו מכילים מספר רב מאוד של ליזוזומים, ו"תיאבונם" רב במיוחד.
הליזוזום לא משתמש באנזימים בלבד לשם עיכול הפתוגן, אלא משחרר גם נגזרות רעילות של חמצן.
לפרטים נוספים על חומרים אלו, ראו: אנארובי.
דיים אדית מרגרט אמילי אשקרופט , הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה, שנודעה בשם פגי אשקרופט (Peggy Ashcroft).
זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב.
פגי אשקרופט נולדה בקרוידון שבאנגליה, למדה בבית ספר למשחק "Central School of Speech and Drama" בלונדון.
החלה להופיע על במות התיאטרון מגיל צעיר, הופעתה הראשונה בווסט אנד הייתה ב-1927, אחרי שלוש שנים גילמה את תפקיד דזדמונה במחזה אותלו לצידו של השחקן האפרו-אמריקאי פול רובסון.
המשיכה להופיע בתיאטראות בלונדון ושיחקה בתפקידים רבים לצידו של ג'ון גילגוד.
הופעותיה בסרטי קולנוע וטלוויזיה היו מעטות אך בלתי נשכחות.
אחד מתפקידה הראשונים בקולנוע היה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "39 המדרגות".
בשנת 1937 השתתפה בתוכנית טלוויזיה של ה-BBC, בה הוצג קטע מהמחזה "הלילה השנים עשר", זו הייתה הפקה ראשונה של מחזה שייקספירי בטלוויזיה.
התפקיד הידוע ביותר שלה בקולנוע היה בסרטו של דייוויד לין "המעבר להודו" משנת 1984 עבורו זכתה בפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה.
באותה שנה הופיעה בסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים "היהלום שבכתר" בתפקיד בארבי בצ'לור, על תפקיד זה זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
אשקרופט הייתה נשואה וגרושה שלוש פעמים, היו לה בן ובת עם בעלה השלישי לורד ג'רמי הצ'ינסון.
ב-1951 זכתה באות מסדר האימפריה הבריטית (OBE) וב-1956 קיבלה את התואר "Dame Commander of the British Empire" .
פגוש את הפוקר'ס הוא סרט קולנוע קומי, המהווה המשך לסרט "פגוש את ההורים".
הסרט מתאר את המשך תלאותיהם של בני הזוג גרג (בן סטילר) ופאם (טרי פולו) בדרך לחתונה.
בהמשך לסרט הראשון שתיאר את המפגש המביך של גרג פוקר עם הוריה של פאם בירנס, מתאר הסרט הזה את מפגש משפחתו של גרג עם משפחתה של פאם, שכצפוי מוביל לאסון אחרי אסון.
בסרט משחקים כוכבים רבים וביניהם רוברט דה נירו בתפקיד אביה של פאם, ודסטין הופמן וברברה סטרייסנד בתפקיד הוריו של גרג.
הסרט השלישי בסדרה, בשם "פגוש את הפוקרס הקטנים", יצא לאקרנים ב-2010.
פגז (בנטייה: פְּגַז-, פְּגָזִים, פִּגְזֵי-) הוא קליע הנורה מתותח; "תותח" מוגדר ככלי ירייה חם בעל קליבר מ-20 מ"מ ומעלה.
לעיתים הפגז נושא מטען כלשהו, כגון חומר נפץ או חומר יוצר עשן, ולעיתים הפגז עשוי מקשה אחת, כגון פגז חודר שריון או כדור תותח.
הפגז עשוי להיות מאוחסן בנפרד מחומר הנפץ ההודף (חנ"ה) שלו, כמו פִּגזי ארטילריה, או מאוחסן במבנה "כדור" שהוא תצורת חימוש שבה הקליע מחובר בקצה תרמיל גלילי (העשוי מתכת או חומר מתכלה), המכיל את חומר הנפץ ההודף (לרוב אבק שרפה) ופיקה הדרושה להצתתו, כמו כדורי טנקים.
בפְגָזים מודרניים בקליבר גדול (הכוונה בעיקר לפגזי ארטילריה ולפגזי טנק), קוטרו של הפגז קטן במעט מקוטרו של קנה התותח היורה אותו, כדי להקל את טעינתו לתוך בית הבליעה של התותח.
את בסיסם של פגזים אלו מקיפה טבעת של מתכת רכה (לרוב נחושת) שקוטרה גדול אך במעט מקוטרו של הקנה.
בזמן הירי, הודפים גזי הבעירה של חומר הנפץ ההודף את הפגז אל תוך הקנה וטבעת הנחושת נדחסת לתוך הקנה (ולתוך החירוק שבקנה, אם קיים) ומהווה אטימה בין גוף הפגז והקנה המקיף אותו.
אטימה זו מסייעת בניצול מרבי של גזי הבעירה כדי להאיץ את הפגז במורד הקנה ואם הקנה מחורק גם לסחרור הפגז סביב ציר האורך שלו, כדי לשפר את יציבותו במהלך המעוף.
פגזים מודרניים בקוטר קטן יותר (כמו גם רוב קליעי רובה ואקדח) עטופים במעטפת נחושת מלאה.
מעטפת זו נועדה למלא תפקיד דומה לטבעת הנחושת הקיימת בפגזים הגדולים יותר.
מהמילה פגז נגזר המונח הפגזה.
מובנו: ירי רצוף של פגזים רבים אל מטרה מסוימת או תקיפת מטרה באש ארטילרית.
בימים עברו צורת הפגזים הייתה כדורית.
הסיבה לכך נבעה מהצורך לטעון את התותחים ששימשו אז מקצה הלוע.
לעומת זאת, עיצוב הפגז המודרני הוא גלילי באופיו ולא כדורי והוא משלב עקרונות אווירודינמיים שנועדו לשפר את דיוק הפגיעה שלו ואת טווח הירי, כמו-גם שיקולים פונקציונליים כגון הפעלה יעילה של המטען שבתוך הפגז (אם קיים).
צורת מעטפת הפגז, כמו-גם הרכבה, מושפע רבות מהתפקיד שיועד לפגז ולדרך פעולתו.
ככלל, ניתן לומר כי מעטפת הפגז סימטרית סביב ציר האורך שלו ובנויה כך שתוכל לעמוד בלחצים האדירים ובטמפרטורות הגבוהות, הנוצרים בקנה בזמן הירי.
בכמה סוגים של פגזים מוטמעת סביב בסיס הפגז טבעת העשויה ממתכת רכה (לרוב, נחושת) שתפקידה להידחס בזמן הירי אל תוך הסלילים החרוקים בקנה (כאשר ישנם כאלה.
כאמור, ישנם פגזים המובנים כתחמושת אחודה יחד עם תרמיל המכיל את חומר הנפץ הודף ולעומתם ישנם פגזים המאוחסנים בנפרד מחומר הנפץ ההודף, המגיע במספר מטענים.
בסוג הראשון, לפני הירי מוכנס הכדור כולו לבית הבליעה של התותח והסדן נסגר ונועל אותו בפנים.
בסוג השני, לפני הירי מוכנס הפגז לקצה בית הבליעה ואחריו מוחדרים מספר מטענים הודפים, לפי טווח הירי הנדרש, והסדן ננעל אחריהם.
ככלל, ניתן לומר שהפגזים על סוגיהם השונים מתוכננים על-פי עקרונות אווירודינמיים כדי להשיג דיוק וטווח טובים יותר.
אולם, מספר סוגי פגזים, כמו פגזי מטען חלול שייעודם הוא פגיעה בשריון, מעוצבים על פי דרישות תפקודיות המקנות להם צורה שאיננה הצורה האווירודינמית המיטבית.
הסוג הנפוץ ביותר של פגזים.
פגזים נפיצים מורכבים ממעטה פלדה המכיל חומר נפץ מרסק ומרעום.
כאשר המרעום מפעיל את חומר הנפץ שבפגז, מתפוצץ מעטה הפלדה ומתפזר לרסיסים חדים ולוהטים הנעים במהירות גבוהה.
מרבית הנזק נוצר עקב פגיעתם של הרסיסים ומיעוטו נגרם מגלי ההדף של הפיצוץ.
קביעת הפעלת המרעום יכולה להשתנות על פי הנסיבות כך שהפגז יתפוצץ עם פגיעתו בקרקע, בגובה נמוך מעל הקרקע (ליצירת מעטפת פגיעת רסיסים רחבה יותר) או לאחר שהפגז חדר את הקרקע (ליצירת אפקט הדף הרסני יותר לעמדות מחופרות או להקטנת מעטפת פיזור הרסיסים).
הצורך בתחמושת חודרת שריון התעורר עוד לפני הופעת הטנק, עקב הצורך לפגוע בכלי רכב משוריינים ובביצורי בטון ופלדה.
להשמדת מטרות אלו השתמשו בתחמושת ארטילרית חודרת שריון שהפגז שלה היה מורכב מפלדה מוקשית בעלת חוד קהה ומעוגל.
פגזים חודרי שריון (ח"ש) מבוססים על ליבה דחוסה של חומר הנעה במהירות גבוהה.
כושר חדירת השריון שלהם מבוסס על אנרגיה קינטית המוקנית לפגז על ידי מהירותו ומשקלו.
גורמים נוספים המשפיעים על כושר החדירה של הפגז הם הצורה הגאומטרית, קשיות המתכת וזווית הפגיעה.
עם הפגיעה בשריון, התנע הגדול של הפגז מתרכז בנקודת הפגיעה וחודר את השריון.
על מנת שפגזי ח"ש יעמדו בעוצמת הפגיעה בשריון, נבנה חלקם הקדמי מחומר רך יחסית הסופג את עוצמת הפגיעה הראשונית מבלי שליבת הפגז תתרסק.
בנוסף, מעוצב החלק הקדמי של הפגז להשגת יעילות אווירודינמית; בקצה הפגז קיימת כיפה בליסטית מחודדת עשויה פח פלדה שתפקידה להקנות לפגז צורה אווירודינמית בעת המעוף והיא מתפוררת בעת הפגיעה.
לעיתים מכילה הליבה מעט חומר נפץ מרסק או חומר מצית לשם הגברת יעילות הפגיעה במטרה.
במרץ 1944 נכנס לשימוש פיתוחו של הצבא הבריטי: פגזי ח"ש מצוידים במנעלים.
כדי להגביר את יכולת החדירה של פגזי הח"ש הועלתה מהירות הלוע שלהם, בהתאם הועלתה קשיחות ליבות הפגזים שנבנו מחומרים דוגמת טונגסטן, אלא שמשקלו הרב של הטונגסטן לא איפשר פיתוח פגזים בקליבר מלא שכן הם היו כבדים מדי.
את הבעיה פתר פיתוח המנעלים שאפשרו ירי של פגזים צרי היקף מתותחים בעלי קוטר גדול.
מנעלים עוטפים את ליבת הפגז ומשלימים את קוטרה לזה של התותח, עם היציאה מהתותח מתנתקים המנעלים הודות לגרר המוגבר שלהם וסחרור הפגז (אם הוא נורה מקנה מחורק) והפגז ממשיך במסלולו אל המטרה.
מבנה צר וארוך של פגז ח"ש מעלה את יכולת החדירה שלו, אלא שפגז לו יחס אורך לקוטר הגדול מעשר (ואף יחס קטן יותר בחומרים דחוסים) חסר יציבות במהלך מעופו.
לשם כך נוספים בחלקם האחורי של פגזי ח"ש-מנעל סנפירים מייצבים המקנים לו צורה של חץ.
סנפירים מייצבים נפוצים בפגזים חודרי שריון מודרניים שליבתם בנויה מסגסוגות טונגסטן או סגסוגות אורניום מדולדל.
פגזים החמושים בראש קרבי מסוג מטען חלול משמשים כנשק חודר שריון.
מטען חלול מורכב מקונוס נחושת שמאחוריו חומר נפץ מרסק.
כאשר הפגז פוגע במטרה מתפוצץ חומר הנפץ לכיוון הקונוס, הנחושת מותכת והופכת לזרם מהיר בעל לחץ גבוה וטמפרטורה גבוהה.
סילון הנחושת חודר את השריון ופוגע באנשים ובמערכות שמעבר לו.
שלא כמו חודרי שריון, פעולתם של פגזים חלולים אינה תלויה במהירות התנועה שלהם ולכן הם יפעלו ביעילות מכל טווח בהינתן שהם פגעו במטרתם.
מטען חלול יעיל אם הוא מופעל במרחק מסוים ממטרתו, מכאן צורתם הייחודית של פגזים אלו, הכוללת חרטום ארוך שבקצהו המרעום .
התלות במרחק היעיל להפעלתו של המטען הופכת אותו לניתן לעצירה על ידי מיגון "כלוב" או שריון ריאקטיבי
פגז נפיץ פלסטי (לעיתים מכונה בצה"ל בשם "מעיך") הוא פגז נגד טנקים נוסף המבוסס על חומר נפץ.
את הפגז המציא הבריטי סר צ'ארלס דניסטון בורני (Sir Charles Dennistoun Burney) במהלך מלחמת העולם השנייה כפגז חודר ביצורים.
הפגז מורכב ממעטפת דקה המכילה כמות גדולה של חומר נפץ פלסטי.
כאשר הפגז פוגע במטרתו, חומר הנפץ נמעך על השריון מבלי שיתפוצץ.
חלקיק שנייה לאחר מכן, מופעל המרעום שבחלקו המרוחק מהשריון של חומר הנפץ וגורם לפיצוץ המשלח גל הדף חזק דרך השריון.
בצידו הפנימי של השריון, גורם גל ההדף להתנתקות של חלק מהשריון המכונה מיפצל, הנע במהירות תוך כדי גרימת נזק רב לאנשים ולמערכות הנמצאים מעבר לשריון, למעשה ללא צורך בחדירתו.
פגזי נפיץ פלסטי אינם מסוגלים לחדור שריון טנקים מודרני אך עדיין משמשים כנגד כלי רכב שמיגונם מועט וכן נחשבים כיעילים בהריסת מבני לבנים ובטון ובפגיעה בחיילים לא רכובים.
בדומה לפצצת מצרר, פגז ארטילרי (ובמידה מסוימת גם פגז טנק דוגמת רקפת) יכול לשמש להובלה ופיזור של תחמושות קטנות יותר כגון פצצונות נגד אדם, פצצונות נגד טנקים ומוקשים נגד אדם או טנקים.
השימוש בפצצונות מעלה את יעילות הפגז שכן הוא מגדיל את אזור ההרג ואת הסיכוי לפגיעה ישירה ברק"ם ההכרחית להשמדתו.
מרבית הצבאות המודרניים מחזיקים בפגזי מצרר כחלק מארסנל התחמושת שלהם.
פיזור מוקשים בעזרת ארטילריה מאפשר פיזור מהיר של שדות מוקשים בנתיבי ההתקדמות של האויב, ללא סיכון של כוח אדם.
מאידך, שדות מוקשים שפוזרו בצורה זאת אינם מאורגנים בתבנית מסוימת וכן מכילים כמות גדולה יחסית של מוקשים לא תקינים.
פירוק שדה מוקשים שכזה הופך למורכב יותר מפירוק שדה מוקשים סטנדרטי.
פגזים כימיים הם אמצעי להובלה ופיזור חומרי לחימה כימיים (חל"כ).
פגז כימי מכיל חל"כ וכמות קטנה של חומר נפץ מרסק שתפקידו לבקע את מעטפת הפגז ולפזר את החל"כ.
את החל"כ עשוי להחליף זרחן לבן.
כמו פצצות זרחן גם פגזי זרחן משמשים להבערה, למיסוך ולסימון ופחות לשם פגיעה באויב.
אף על פי שפגזי זרחן תוארו כפגזים כימיים, השימושים הלא קטלניים בפגזים מונעים את הכללתם בקטגוריית הנשק הכימי על ידי האו"ם.
פגז אטומי הוא חלק מארסנל נשק גרעיני.
הפגז מכיל מנגנון מוקטן של פצצת אטום ומוגדר כנשק טקטי, כלומר נשק המיועד לשימוש בזירת לחימה מקומית על ידי הכוחות הלוחמים בה ונועד להשפיע עליה (בניגוד לנשק גרעיני אסטרטגי).
בשל מורכבותו של מנגנון הנשק הגרעיני, יש צורך בחלל גדול כדי להכילו ולכן פגזים אטומיים הם בעלי קוטר ומשקל גדול ובהתאם לכך משוגרים מכלי ארטילריה כבדים.
פגזים אטומיים פותחו בין היתר על ידי ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה וצרפת.
ישנם פגזים שמטרתם אינה הריגה או השמדה.
פגזים לא קטלניים מיועדים להשגת מטרות שונות בשדה קרב אך בכל זאת עשויים לגרום לנזקים אם בפגיעה ישירה (יכולה להיות קטלנית) ואם כתוצאת לוואי של פעולתם כגון שרפות.
פגזי עשן מיועדים ליצירת מסכי עשן המסתירים מהאויב פעולות או כוחות בשדה הקרב.
פגזי עשן מכילים חומרים כימיים שונים המייצרים עשן החוסם את קרני האור הנראה ולעיתים גם קרינה מתחום התת אדום למניעת זיהוי על ידי מכשירי חישה הרגישים לתחום זה.
פגזי זרחן לבן שלהם תכונות קטלניות מכונים לעיתים פגזי עשן מתפוצץ.
פגזי תאורה משמשים לשטיפת אזורים באור.
בפגזים אלו מרעום המפעיל את גוף התאורה (המורכב בדרך כלל ממגנזיום - המפיץ אור רב בזמן בעירתו) בגובה מתוכנן ומצנח המאט את קצב הנפילה של הפגז ומשהה את מקור התאורה ברום.
פגזי תאורה הבוערים בגובה פני הקרקע יכולים לגרום לשרפות.
פגזים נושאים הם פגזים חלולים המצוידים במנגנון שפולט את תכולתם ברגע שחושב מראש.
פגזים נושאים מכילים לרוב עלוני תעמולה אך יכולים לשאת כל דבר שיעמוד במגבלות משקל המקסימום של הפגז ובכוחות הפועלים על הפגז בעת הירי.
פגאנס מיינד (Pagan's Mind; מילולית: מוח של פגאני) היא להקת פרוגרסיב פאוור מטאל נורווגית.
הלהקה הוקמה בשנת 2000 משרידיה של להקת Silverspoon.
כבר באותה שנה שחררו את אלבומם הראשון, "Infinity Divine".
האלבום השני, Celesital Entrance, יצא בשנת 2002 והיה להצלחה גדולה גם מחוץ לנורווגיה.
האלבום השלישי, "Enigmatic : Calling", יצא בשנת 2005 והאלבום הרביעי, "God's Equation", יצא בשנת 2007.
ג'ורן ויגו לופסטד - גיטרה
פגוש את ההורים הוא סרט קומדיה בכיכובם של בן סטילר ורוברט דה נירו, שיצא בשנת 2000.
הסרט הופץ על ידי אולפני יוניברסל ואולפני דרימוורקס ובוים על ידי ג'אי רוץ'.
הסרט היה הצלחה מיוחדת לז'אנר, כאשר הוא כיכב במקום ה-1 בשוברי הקופות במשך 4 שבועות.
הסרט הכניס סכום של 162 מיליון דולר בארצות הברית וסכום כולל של 330 מיליון דולר ברחבי העולם.
בשנת 2004 יצא סרט שני בסדרה, פגוש את הפוקרס.
בשנת 2010 יצא לאקרנים הסרט השלישי בסדרה, "פוקרים קטנים".
בשנת 2002, בעקבות הצלחתו של הסרט יצאה סדרה בהשראתו שנקראה "Meet My Folks".
הסרט הוא גרסה מחודשת לסרט עצמאי משנת 1992, ושמאז הופסק להפיץ אותו.
הסרט המקורי כלל את גרג גליאנה, שכתב, כיכב וביים את הסרט שהיה באורך 70 דקות, ונשא את אותו שם.
הדמות הראשית נקראה על שמו ועוצבה לפי דמותו, ודמותה של פּאם נקראה על שמה ועוצבה על פי דמותה של חברתו הטובה ואחותו החורגת, פּאם.
גרג פוקר (בן סטילר), אח בבית חולים, המתגורר בשיקגו, מתעתד להציע לחברתו, פמלה בירנס (טרי פולו) נישואין.
אבל לפני שהוא עומד לעשות את זה, הוא נוסע יחד עם פּאם לסופשבוע בבית הוריה בלונג איילנד על מנת להשתתף בחתונת אחותה.
גרג לא יודע שבסופשבוע זה, הוא עומד להיתקל בחתול עושה צרות, בבן הזוג לשעבר של פּאם, בכל קרובי משפחתה ובג'ק - אביה החודרני של פּאם וסוכן CIA בגמלאות, שתוהה אם גרג מספיק טוב בשביל פּאם.
גרג נאבק על מנת להרשים את משפחתה של פּאם, אבל נדמה כי כל מה שהוא עושה או אומר הוא פוגעני עבורם.
אחד הדברים הראשונים שגרג לומד על ג'ק הוא אמונתו במערכת אמון שנקראת "מעגל האמון".
רעיונה של המערכת הוא שבתוך המעגל הפנימי של חבריו של ג'ק, אין סודות.
תוך כדי הסרט, מתגלה שהמערכת סדוקה ופגומה, מאחר שג'ק לא סומך על אנשים במעגל (גרג לדוגמה), ועוד כמה קרובי משפחה לא ראויים-כמו בנו בן העשרה שמעשן מריחואנה.
למעשה המעגל משמש את ג'ק כדי לתת לעצמו את החופש לחדור אל פרטיותם של אחרים.
ג'ק משתמש במשחקי מוח, מכונת אמת, ושאלות תכופות, על מנת לשבור את גרג.
הסרט מתמקד בניסיונותיו של גרג להתמודד מולו על מנת שייתן לו את רשותו להתחתן עם בתו.
לקראת סוף הסרט, ג'ק אומר לאשתו דינה שנשאר לו רק דבר אחד לעשות לפני החתונה - לפגוש את ההורים של גרג, וכך סולל את הדרך אל סרט ההמשך, "פגוש את הפוקרס".
הסרט מנציח את השמועה שהשיר "Puff, the Magic Dragon" הוא על עישון מריחואנה.
באחת מהסצנות בסרט מתמקדים במשפחת בירנס המתכוננים לחתונה ומתלבשים בחליפות טוקסידו.
בחתונה בסופו של הסרט, אף אחד לא לובש טוקסידו מכיוון שהחתול בו החליף גרג את מר ג'ינקס הרס את כל התלבושות לחתונה.
אלכסנדר פיין ליטש את משחק הבמה ולא קיבל על כך קרדיט בכתוביות.
עלילתו של הסרט נערכת בעיירה אויסטר ביי (Oyster Bay) בלונג איילנד.
אולם הסרט צולם בעיירה מטנטאון (Muttontown), עיירה קטנה ליד אויסטר ביי.
כאשר המשפחה מודדת את החליפות לחתונה, ג'ק בירנס טוען שהוא היה שבוי במחנה שבויים וייטנאמי.
בסרט "צייד הצבאים", דמותו של רוברט דה נירו נלכדת ונכלאת בווייטנאם.
ג'ק בירנס - רוברט דה נירו
גיילורד "גרג" פוקר - בן סטילר
פמלה בירנס - טרי פולו
דינה בירנס - בליית' דאנר
דבורה בירנס - ניקול דה'הף
דניס בירנס - ג'ון אברהמס
קווין ראולי - אואן וילסון
ד"ר לארי בנקס - ג'יימס רבהורן
ד"ר בוב בנקס - טום מקארתי
לינדה בנקס - פיליס ג'ורג'
דיילת "אטלנטיק אמריקן" - קלי רוצ'ה
פקיד בית מרקחת - ג'ודה פרידלנדר
האב או'בויל - ויליאם סוורס
פגוש את העיתונות היא תוכנית אקטואליה וראיונות, המופקת על ידי חברת החדשות ומשודרת משנת 1996. התוכנית בהגשת בן כספית ועמית סגל ובעריכת ישי הראל, משודרת בכל מוצאי שבת או ביום שבת (בשבתות הקיץ) בשעה 18:00. כשהתכנית משודרת בשבת, היא מוקלטת ביום שישי.
מאז שערוץ 2 פוצל ב-1 בנובמבר 2017 לשני ערוצים נפרדים – קשת 12 ורשת 13 – התוכנית שודרה בשבת רק בערוץ 13 (בשונה ממרבית התכנים של חברת החדשות ששודרו במקביל בשני הערוצים כמו: המהדורה המרכזית, שש עם, מהדורה ראשונה).
עקב כך שודרה עד סוף דצמבר 2017 בערוץ 12 בימי שישי תוכנית בהנחיית רינה מצליח בשם "השבוע".
החל מינואר 2019 משודרת התוכנית בקשת 12, בעקבות מכירת מניות "רשת" בחברת החדשות ל"קשת" ולמעשה מעברה של החברה לשידור בלעדי בערוץ 12.
התוכנית, המבוססת על התוכנית האמריקאית "פגוש את העיתונות" (Meet The Press) של רשת NBC, משודרת החל משנת 1996.
בתחילה הגישה את התוכנית אשרת קוטלר.
בשנת 1998 החליף גיא זהר את קוטלר בהגשת התוכנית.
זהר עזב את התוכנית בשנת 2000 בעקבות מינויו לסמנכ"ל התוכן של חברת הכבלים תבל דיגיטל.
לאחר עזיבתו, החלה שלי יחימוביץ' להגיש את התוכנית עד שנת 2005 שבה עזבה את חברת החדשות והגשת התוכנית והצטרפה לחיים הפוליטיים.
בעקבות עזיבתה של יחימוביץ', נבחרה להגיש במקומה את התוכנית דנה ויס.
ב-18 בדצמבר 2012 הודיעה חברת החדשות על ביטולה של התוכנית במסגרת קיצוצים נרחבים שנעשו בתקציבה, שכללו בין היתר גם קיצור של מהדורת החדשות המרכזית ל-45 דקות בלבד.
לאחר כשבועיים, בוטלו הקיצוצים והתוכנית שבה כסדרה.
במאי 2013 הוחלט על סבב הגשה מחודש בחברת החדשות: דנה ויס החלה להגיש את חדשות סוף השבוע, ורינה מצליח החליפה אותה בהגשת התוכנית.
בינואר 2019, בעקבות מיזוג רשת-עשר, התוכנית עברה להיות משודרת רק בערוץ 12, יחד עם שאר תוכניות חברת החדשות.
ביולי 2022 הוחלט שרינה מצליח לא תנחה את התוכנית יותר בעקבות ירידה ברייטינג ובמקומה מנחים את התוכנית החל מספטמבר 2022 בן כספית ועמית סגל.
בעבר, שודרה התכנית במלואה בשידור חי.
כיום, בהתאם לזמני יציאת השבת, חלק מהתכנית מוקלטת וחלקה מועברת בשידור חי וזאת מכיוון שמנחה התכנית, עמית סגל, הוא שומר שבת.
נעימת הפתיחה והסגירה של התוכנית היא lnternational שנכתבה על ידי המלחין הבריטי אלאן הוקשאו.
2022–הווה: בן כספית ועמית סגל
בכל תוכנית מתראיינת אישיות מוכרת ומרכזית ("הריאיון המרכזי"), בדרך כלל באחד מהתחומים הבאים: פוליטיקה, כלכלה, תקשורת, תרבות ולעיתים גם מתחומים נוספים.
בחלקה האחר של התוכנית, מתקיים דיון העוסק בנושא אקטואלי מסוים, בפאנל המורכב מפרשנים של חברת החדשות ומאורחים ומפרשנים חיצוניים התואמים את התחום שעליו הדיון ("השולחן העגול").
בנוסף, מתקיים דיון נוסף, בפאנל אחר, על נושא מרכזי שהיה בכותרות באותו השבוע.
במהלך התכנית דנה ויס, שמגישה מיד אחר כך את חדשות סוף השבוע, מגיעה לפאנל לזמן קצר, ומספרת מה הן כותרות המהדורה.
בשנים האחרונות, בתוכנית שלפני יום בחירות, מוזמנים לתוכנית ראשי המפלגות למרתון ראיונות.
החל מאוקטובר 2020 נוספה לתוכנית שעה נוספת כך שהתוכנית משודרת כשעתיים, כחלק ממשדרים מיוחדים שנוספו בשל מגפת הקורונה.
בשעה הראשונה הופיע פתיח משדר מיוחד, ואילו בשעה השנייה של התוכנית מופיע פתיח התוכנית.
כיום, מופיע פתיח התכנית החל מהשעה הראשונה.
כמו כן, האולפן בתחילה היה עם קהל ואחרי המעבר לאולפני החדשות, בוטל הדבר.
פגי מאקאנדה לואינדולה (נולד ב-25 במאי 1979, קינשסה שבזאיר) הוא כדורגלן עבר צרפתי יליד הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת החלוץ.
במהלך הקריירה שלו שיחק במגוון מועדונים בצרפת, אוסר, אולימפיק ליון, אולימפיק מרסיי, שטרסבורג ופריז סן-ז'רמן.
כמו כן, הוא עשה גיחה קצרה לספרד שם שיחק במדי לבאנטה בעונת 2006-2007 כמושאל.
את הקריירה שלו כשחקן סיים בקבוצת ניו יורק רד בולס, מליגת MLS.
לזכותו של לואינדולה ישנן גם 6 הופעות במדי נבחרת צרפת בהן כבש שער אחד.
פגוש את הספרטנים הוא סרט קולנוע קומי, שבוים על ידי ג'ייסון פרידברג ואהרון זלצר.
הסרט דומה ברובו לסדרת הסרטים מת לצעוק ולסרט סופרהירו.
הסרט מלגלג בעיקר על הסרט המצליח 300, אבל גם על מגוון סרטים ואישים כגון: טרויה, החוש השישי, בריטני ספירס, קווין פדרליין, ריאן סיקרסט, לינדזי לוהן וג'ורג' בוש.
הסיפור מתחיל כאשר הילד לאונידס נולד, ואביו מאמן אותו להיות מלך ספרטה.
באימונים אלה הוא נדרש ליכולות פיזיות גדולות ולעמידה בסבל וכאב רב.
לאחר מספר שנים, כאשר הוא גדל, פוגש לאונידס נערה יפה ושמה גורגו.
הסיפור מתמקד בעיקר במלחמת פרס–יוון, ובמאורעות היסטוריים נוספים מאותה תקופה.
תוכן העלילה, בנוסף לאופן שבו היא משוחקת, יוצרים קומדיה משעשעת.
שון מגווייר - המלך לאונידס
כרמן אלקטרה - הנסיכה גורגו
טרוויס ואן וינקל - סוניו
האנטר קלרי - לאו ג'וניור
פגז נפיץ פלסטי או פגז מעיך הוא סוג של פגז הנורה מטנקים.
בעבר שימש לירי נגד טנקים, אך עם התקדמות המיגון נעשה הנפיץ פלסטי לא יעיל נגד מטרות אלו ולכן כיום השימוש בו נעשה כנגד מבנים, חי"ר ורק"ם קל.
פגז נפיץ פלסטי מורכב בעיקר מחומר נפץ פלסטי, מעטפת דקה ומרעום אחורי.
בעת הפגיעה במטרה המעטפת נקרעת, וחומר הנפץ נמרח על המטרה בצורת דיסקה.
המרעום האחורי יוזם את חומר הנפץ, שמתפוצץ בצמוד ללוח המיגון.
הודות לקרבה הרבה למיגון, צורת ההמרחות של חומר הנפץ והכמות הרבה שלו, הפיצוץ יוצר גל הדף שנע דרך המיגון.
גל ההדף אינו חודר את המיגון אלא גורם לפיצול חלקו הפנימי של המיגון לתוך המטרה.
אפקט זה ידוע בשם "אפקט המפצל".
הרסס שנוצר על ידי אפקט המפצל נע ופוגע בצוות ובמנגנוני המטרה.
בנוסף לרסס המטרה מזדעזעת בצורה אלימה היכולה לגרום לפגיעה במנגנונים מכניים, הידראוליים ואלקטרוניים.
בנוסף ליכולת נגד רק"ם, הנפיץ פלסטי יכול לשמש כנגד חי"ר ובניינים מכיוון שהוא מכיל כמות גדולה של חומר נפץ.
רב תכליתיות - מסוגל להשמיד רכב קרבי משוריין, חיל רגלים ובניינים.
יכולת החדירה אינה מותנית במהירות הפגיעה (חדירה על בסיס אנרגיה כימית ולא קינטית).
מעטפת הנפיץ פלסטי דקה ואינה עומדת במהירויות לוע גבוהות - דבר הפוגע בדיוק.
פגז מיוצב סחרור, ולכן לא ניתן לירות פגז נפיץ פלסטי מתותחים חלקי קדח.
אינו יעיל כנגד מיגון מודרני רב שכבתי או מרווח (כגון פלטות בזוקה).
יעיל רק כנגד מיגון שעוביו אינו יותר מפי 1.5 מקוטר הפגז.
הנפיץ פלסטי פותח על ידי הבריטי צ'ארלס דניסטון בורניי בשנות הארבעים המוקדמות של המאה ה-20. הפגז פותח לירי נגד ביצורים, אך במהרה התברר שהוא יעיל כנגד מיגון פלדה.
הנפיץ פלסטי שימש במערב כתחמושת נ"ט עד לשנות השבעים כאשר מיגון הטנקים החל להיות חסין כלפי אפקט המפצל.
בשנות השמונים החלו מדינות המערב לייצר תותחי טנקים חלקי קדח בקוטר 120 מ"מ והנפיץ פלסטי איבד את מקומו.
למרות זאת צבאות הממשיכים להפעיל תותחי 105 מ"מ, כולל צה"ל, משתמשים בנפיץ פלסטי כנגד חי"ר ובניינים.
לעומת זאת, הצבא הבריטי צייד את הטנקים שלו בתותחי 120 מ"מ סליליים כדי להמשיך להשתמש בנפיץ פלסטי.
פגוש את העיתונות היא תוכנית חדשות וראיונות המופקת על ידי רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
התוכנית החלה את שידוריה ב-1945 כתוכנית רדיו בהפקת מרתה ראונטרי ולורנס ספיבאק ונקראה "אמריקן מרקורי מציגים: פגוש את העיתונות" .
לאחר כשנתיים עשתה התוכנית הסבה למדיום הטלוויזיה, ושודרה לראשונה ב-6 בנובמבר 1947, מה שהופך אותה לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית הוותיקה ביותר שעדיין משודרת.
בכל תוכנית מתארח אורח שעוסק בנושא שעל סדר היום הציבורי, לרוב מתחום הפוליטיקה, הכלכלה, או מדיניות חוץ, אך לעיתים גם מתחומי הבידור והדת.
התוכנית משודרת בכל יום ראשון בבוקר.
המנחה הראשונה של 'פגוש את העיתונות' הייתה מרתה ראונטרי.
השינוי הגדול ביותר שעברה התוכנית נעשה בעידן טים ראסרט, שהגיש אותה לפרק הזמן הארוך בתולדותיה - 17 שנים.
תחת הגשתו, הוארכה התוכנית לשעה במקום 30 דקות, והפורמט השתנה גם הוא - מתוכנית המורכבת מפאנל של מראיינים, היא הפכה לתוכנית עם מראיין אחד קבוע, והדיונים הקבוצתיים הפכו לראיונות אישיים ונוקבים.
הנשיא הראשון שהופיע בתוכנית היה ג'ון פיצג'רלד קנדי, ומאז הופיע בה כל אחד מנשיאי ארצות הברית.
הנתון תקף גם לגבי סגני הנשיא, שהתארחו כולם בתוכנית מאז עשה זאת אלבן בארקלי ב-1952. התוכנית ידועה גם בראיונותיה עם מדינאים זרים מפורסמים, כפידל קסטרו, מיכאיל גורבצ'וב וטוני בלייר.
גם ארבעה ראשי ממשלה ישראלים הופיעו בה: דוד בן-גוריון, גולדה מאיר, יצחק רבין, ובנימין נתניהו.
האורח הראשון שהופיע בתוכנית היה ג'יימס פארלי, שהיה מנהל שירות הדואר של ארצות הברית, ואילו האורחת הראשונה, המרגלת אליזבת' בנטלי, הופיעה רק כעבור שנה ב-12 בספטמבר 1948.
פגאסוס הוא משגר לוויינים אווירי, הנישא על ידי מטוס, ומוטל ממנו בגובה רב.
משגר זה משגר לוויינים מסחריים, לווייני מחקר ולוויינים צבאיים.
זהו משגר הלוויינים האווירי הראשון בשימוש מסחרי, והיחיד עד כה.
החל משנת 2019 פגאסוס מתקשה להתחרות עם עלות שיגורים של פאלקון 9 ולכן מאז בוצע שיגור בודד בלבד.
כושר שיגור למסלול: 443 ק"ג
משגר הלוויינים פגאסוס נישא לאוויר מתחת לגחונו של מטוס מיוחד שהותאם למשימה, מסוג לוקהיד L-1011. המטוס נושא את המשגר לגובה של כ-12 ק"מ (40 אלף רגל), שם מוטל המשגר ונופל חופשית מספר שניות, בטרם יופעל מנועו הרקטי.
בעת פעולת המנוע הרקטי של השלב הראשון מסתייע הטיל במשטח זנב להיגוי וכן בכנף בתצורת דלתא, המספקת עילוי.
עם גמר הדלק במנוע, מושלך החלק האחורי של המשגר, כולל הכנף, וניצת המנוע של השלב השני.
היסטוריית השיגורים של המשגר פגאסוס
פגודה היא מגדל מדורג שנפוץ בארצות המזרח הרחוק כגון סין ויפן ודרום מזרח אסיה.
פגודות רבות שימשו כמקום פולחן, בעיקר בודהיסטי או טאואיסטי, ובדרך כלל נבנו בתוך או ליד מקדשים.
במיאנמר ובתאילנד יש חפיפה מסוימת בין המונח "פגודה" לבין "סטופה" או "צ'איטה", ואילו בווייטנאם נעשה שימוש במונח כשם גנרי לתיאור מבני פולחן.
מקורה של הפגודה הוא ככל הנראה בסטופה ההודית העתיקה מהמאה ה-3 לפנה"ס.
הסטופה, שהיא מונומנט כיפתי, שימשה בהודו בעיקר להנצחה ואחסון של שרידי קדושים.
היא אומצה ברחבי דרום-מזרח ומזרח אסיה, שם התבלטה כמונומנט בודהיסטי שהיה קשור למקדשים ולשרידי קדושים.
במזרח אסיה שולבה האדריכלות של הביתנים הסיניים באדריכלות הפגודה.
האיקונוגרפיה הסינית מופיעה רבות בפגודה הסינית ובפגודות מזרח-אסייתיות אחרות.
גם תמונתו של הבודהה מופיעה בפגודות רבות.
בפגודות רבות היה קצה (Finial) מקושט, שעוצב כך שתהיה לו משמעות סימבולית בבודהיזם כגון ייצוג של הלוטוס.
הקצה שימש גם ככליא ברק, וסייע להקטין את סכנת הפגיעה של ברקים בפגודה הגבוהה.
הפגודות המוקדמות נבנו בין השאר מעץ, אך במשך השנים התמעט השימוש בחומר זה והחל שימוש בחומרים עמידים יותר.
פגוש את היונים הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת, המספר את מלחמתם של היונים במלחמת העולם השנייה.
הסרט יצא בישראל ב-7 ביולי 2005.
פגוש את הפוקרס הקטנים הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2010, סרט המשך לסרטים פגוש את ההורים ופגוש את הפוקרס.
כמו בסרטים הקודמים, השחקנים הראשיים בסרט הם רוברט דה נירו, בן סטילר, אוון וילסון, בליית' דאנר, טרי פולו, דסטין הופמן וברברה סטרייסנד.
הסרט הוא היחיד מבין סדרת הסרטים שלא בוים על ידי ג'יי רואוץ', אלא על ידי פול ויץ, כשרואוץ' הוא אחד מהמפיקים.
בנוסף לקאסט המקורי בסרט משחקים גם ג'סיקה אלבה, לורה דרן והרווי קייטל.
לגרג ואשתו, פאם, יש כעת תאומים בני חמש, הנרי וסמנת'ה.
לאחר שג'ק מגלה שד"ר בוב בנקס, בעלה של בתו השנייה, דבי, בגד באשתו והתגרש ממנה, הוא מתחיל לחוות בעיות בריאות משמעותיות וממנה את גרג לראש המשפחה החדש, וקורא לו: ה"גודפוקר".
עם זאת, הוא מתחיל להביע ספקות לגבי החלטתו משום שהוא חושד שגרג מהל רומן עם אנדי גרסיה, נציגה סקסית מחברת התרופות, שאיתה גרג מוכר את התרופה "Sustengo".
החשד של ג'ק אינו אמיתי, והוא נוצר עקב צירופי מקרים והשכרות של אנדי.
ג'ק אף מציע לפאם להתגרש מגרג, ולהמשיך את מערכת היחסים שלה עם קווין ראוולי, ארוסה לשעבר.
מחשבות אלו מציקות לפאם ומרגיזות אותה.
כדי להוכיח שהוא יכול להשגיח על המשפחה, גרג מנסה להעביר את ילדיו לבית ספר טוב יותר ובונה בית חדש.
כשגרג פוגש את בוב בבאר, בוב מספר לו שהוא לעולם לא היה שמח יותר ושג'ק בחר בו ראשון להוביל את המשפחה, וכינה אותו ה"בובפוקר", עובדה שמאכזבת את גרג.
בסופו של דבר, ג'ק וגרג משלימים ביום ההולדת של התאומים לאחר קטטה ביניהם, שבמהלכה ג'ק חווה התקף לב וגרג הציל את חייו.
סוף הסרט מתרחש ארבעה חודשים לאחר מכן, בחג המולד, כאשר ג'ק, דינה, ברני ורוז מתארחים בביתם החדש של פאם וגרג.
הוריו של גרג נותנים לג'ק במתנה כיפה, ומודיעים לו שחקרו את שורשי משפחתו בזמן שהיה מאושפז, וגילו שיש בו חלק יהודי.
ברני מודיע למשפחה שהוא ורוז עוברים לשיקגו, ויגורו במרחק שני בתים מגרג ופאם.
ג'ק ודינה החליטו שגם הם יעברו, כי גם הם רוצים להיות קרובים אל נכדיהם.
הסרט נגמר כאשר גרג ופאם מנסים לשכנע את הוריהם לרדת מהרעיון.
רוברט דה נירו - ג'ק טיבריוס ברנס
בן סטילר - גיילורד "גיי" פוקר
אוון וילסון - קווין ראוולי
בליית' דאנר - דינה ברנס
טרי פולו - פמלה "פאם" פוקר
ג'סיקה אלבה - אנדי גרסיה
דסטין הופמן - ברנרד "ברני" פוקר
ברברה סטרייסנד - רוזלינד "רוז" פוקר
הרווי קייטל - רנדי וויר
דייזי טהאן - סמנת'ה פוקר
תומאס מקארתי - ד"ר בוב בנקס
הפקת הסרט החלה ביולי 2009.
התסריטאי ג'ון המבורג הצהיר שהסרט יעסוק ב"מוות וגירושים, וכל הדברים האמיתיים שקוראים בחיים, שכשאנחנו מתבגרים אנחנו מתחילים לחשוב עליהם והסרט מציג אותם בצורה קומית".
מחוץ לארצות הברית, סרט זה הוא הראשון בסדרה ששווק על ידי סרטי פרמאונט, אשר רכשה בחזרה את קטלוג דרימוורקס ב-2006 (וקיבלה בעלות על הסטודיו עד 2008).
דרימוורקס נשארה בעלת זכויות היוצרים ביחד עם אולפני יוניברסל.
ב-24 באוגוסט 2010, כי דסטין הופמן כנראה לא יחזור לשחק את אביו של גרג בסרט.
כשהסרט היה בתחילת הפקתו האולפנים לא הצליחו להגיע להסכם עם הופמן, אך לבסוף הסכימו על תנאים להחזרת הופמן לסרט.
הסרט קיבל ביקורות שליליות על ידי המבקרים.
האתר "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 9% בלבד.
האתר "Metacritic" העניק לסרט ציון של 27 מתוך 100 נקודות אפשריות.
המגזין "אמפייר" העניק לסרט שני כוכבים מתוך חמישה וטענו כי "יש רגעים של צחוק בלתי נמנע, בקטעים של הופמן ווילסון, אבל בסך הכל זה אותו הדבר שוב, רק חלש יותר עם בדיחות פחות טובות".
בסוף השבוע הראשון לאחר יציאת הסרט, הוא לא הצליח להגיע לממדי ההכנסות כשל קודמו, פגוש את הפוקרס.
בסוף השבוע הראשון הסרט הציג על 5,000 מסכים ב-3536 אתרים ברחבי ארצות הברית וקנדה, והכניס כ-48,300,000$ בחמישה ימים.
פגאסוס איירליינס היא חברת תעופה זולה שבסיסה הראשי והנהלתה נמצאות באיסטנבול שבטורקיה (נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן).
בעבר הייתה החברה בשותפות עם אייר לינגוס, אך כיום היא בבעלות מלאה של "ESAs אחזקות".
ב-1 בדצמבר 1989 שני עסקים בשותפות עם אייר לינגוס החלו בהקמת חברת תעופה בשם "פגאסוס איירליינס".
החברה החלה את פעילותה ב-15 באפריל 1990 עם שני מטוסי בואינג 737-400. באותה שנה, כשפלשה עיראק לכווית, נפגעה קשות התיירות הטורקית והחברה לא התפתחה.
בשנת 1992 התאוששה התיירות בטורקיה והחברה רכשה מטוס בואינג 737-400 נוסף ואף חכרה שני מטוסי איירבוס A320. בשנת 1994 מכרה אייר לינגוס את חלקה לבנק טורקי, כך שהחברה הפכה להיות חברה טורקית.
בשנת 1997 הזמינה החברה עוד מטוס בואינג 737-400 ומטוס בואינג 737-800 וכך הפכה להיות החברה הטורקית הראשונה שהזמינה מטוסי בואינג מהדור החדש.
בנוסף חתמה על הסכם חכירה של 10 מטוסי בואינג 737-800. בנובמבר 2005 הזמינה החברה עוד 12 מטוסי בואינג 737-800. בשנת 2008 הטיסה החברה 4.4 מיליון נוסעים.
ב-5 בפברואר 2020, מטוס בואינג 737-800 החליק מהמסלול במהלך נחיתה בשדה התעופה סביהה גקצ'ן, 3 נוסעים נהרגו ו-179 נפצעו.
נכון לאוגוסט 2022, החברה מפעילה 28 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן לנמל התעופה בן-גוריון.
בנוסף מפעילה החברה בחודשי הקיץ במתכונת מוגברת כ-20 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה, 8 טיסות שבועיות מנמל התעופה דלמאן, 3 טיסות שבועיות מנמל התעופה איזמיר, וטיסה שבועית אחת מנמל התעופה טרבזון.
פגז אנושי הוא אדם הנורה מתוך תותח ייעודי במהלך מופע בידור.
מקורה של התנופה שגורמת לריחופו באוויר הוא בשחרור לחץ של אוויר דחוס, ולא בשריפת אבק שרפה.
מופעי קרקס שכאלו מלווים לעיתים בפיצוץ שמקורו באבק שרפה, אך מטרת הפיצוץ היא ליצור אפקטים ויזואליים וקוליים מרשימים, ואבק השריפה אינו מעורב בתהליך השיגור.
לאחר שיגורו ינחת הפגז האנושי על רשת פרוסה אופקית או על מזרן מתנפח, שמיקומיהם נקבעים על פי חישובי מכניקה קלאסית.
בהופעות שאינן במתחם סגור, לעיתים ינחת האדם הנורה בגוף מים כלשהו.
האדם הראשון שנורה מתוך תותח היה אדי ריבֶרז, ששם הבמה שלו היה "לוּלוּ".
הוא נורה מתוך תותח "פאריני" ברויאל קרמורן מיוזיק הול (Royal Cremorne Music Hall) בלונדון ב-1871.
האישה הראשונה שנורתה מתוך תותח היא רוסה מטילדה ריצ'טר (Rossa Matilda Richter), שנודעה בכינוי הבמה "זזל" ("Zazel").
היא נורתה ב-1877, בגיל 14, מתוך תותח באקווריום המלכותי בלונדון.
היא נורתה מתוך תותח שעקרון פעולתו מבוסס על קפיץ, אשר הומצא על ידי הקנדי ויליאם לאונרד האנט (William Leonard Hunt, שנודע כ"פריני הגדול"; The Great Farini).
בהמשך הקריירה שלה כאמנית קרקס הצטרפה למסעות קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי.
ישנה טענה כי דייוויד סמית' ג'וניור (David Smith Jr.) מחזיק בשיא הנוכחי למרחק הריחוף הרב ביותר כפגז אנושי - 59.05 מטר.
את השיא קבע ב-10 במרץ 2011, במילאנו, איטליה.
עם זאת, ישנה טענה סותרת, שלפיה אביו, דייוויד "קאנונבול" סמית' סניור (David "Cannonball" Smith Sr.), ריחף למרחק של 61.06 מטרים, ב-31 באוגוסט 2002 ביריד החינמי של מחוז סטיל (Steele Country Free Fair) במינסוטה, ארצות הברית.
במהלך תולדות הפעלול, מצאו מעל 30 "פגזים אנושיים" את מותם בעת ביצועו.
כך למשל, במקרה המוות האחרון שעליו ידוע (ב-21 באפריל 2011), מת "פגז אנושי" בשל פגם ברשת הבטיחות שעליה היה אמור ליפול.
מרי מרגרט ווד הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1965 על תפקידה בסרט "צלילי המוסיקה".
ווד נולדה ברובע ברוקלין למרי גרדנר ולעיתונאי יוג'ין ווד.
ווד היא צאצאית ישירה של החלוץ האמריקאי דניאל בון.
החלה את דרכה כנערה על בימות התיאטרון של ברודוויי ואוף ברודוויי.
בקולנוע התפרסמה ווד לראשונה בסרט "פלא של אישה" ובהופעה קטנה בדרמה "כוכב נולד".
בשנת 1957 זכתה ווד לביקורות טובות ולמועמדות לפרס אמי על הופעתה בסדרת הדרמה הקומית "Mama".
ב-1960 הופיעה ווד בעיבוד הקולנועי של הנרי קוסטר למגילת רות, "סיפורה של רות" בתפקיד הדמות המקראית נעמי.
את הופעתה הקולנועית האחרונה והמפורסמת ביותר ערכה ווד בשנת 1965 בסרט המוזיקלי הקלאסי "צלילי המוסיקה".
עבור הופעתה בתפקיד אם המנזר הייתה ווד מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ווד נישאה והתאלמנה פעמיים במהלך חייה.
נישאה לראשונה בשנת 1924 לתסריטאי ג'ון וובר שמת בגיל 44, לזוג נולד ילד אחד.
בעלה השני היה איש העסקים וילי וולינג לו הייתה ווד נשואה במשך 27 שנים עד למותו.
ווד מתה ב-19 במרץ 1978 משבץ בגיל 86 בעיר סטמפורד שבקונטיקט.
על פי צוואתה גופתה של ווד נשרפה.
פגאסוס נוחת הוא הספר החמישה-עשר בסדרת הספרים של הסופר האמריקני ג'יימס לי ברק אודות דייב רובישו, אשר יצא לאור בשנת 2008.
עלילת הספר נפתחת בשנות השמונים כאשר בלש המשטרה רובישו היה מסופח למשטרת מחוד זייד שבפלורידה.
רובישו שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט בחיל הרגלים ולחם במלחמת וייטנאם, סובל בעקבות המלחמה מתסמונת פוסט טראומה ומהתמכרות לאלכוהול והימורים.
חברו לשתייה ולהימורים הוא דאלאס קליין, טייס מסוקים לשעבר שלחם אף הוא בווייטנאם ועוטר על גבורתו בלב הארגמן וכוכב הכסף.
קליין נרצח מול עיניו של רובישו במהלך שוד בנק.
עשירים וחמש שנים לאחר מכן נדרש רובישו לחקור מספר פרשיות במקביל: התאבדות של צעירה בשם איבון, מותו של אלמוני שגופתו התגלתה בשולי הכביש וחקירה בגין שטרות מסומנים, שמקורם בבנק המקושר למאפיה, שמפיצה טריש, בתו של קליין.
נראה שלכל הפרשיות יש מכנה משותף שאותו מנסה רובישו לגלות.
פגוניה דביקה (שם מדעי: Fagonia glutinosa) היא שיח רב שנתי השייך לסוג פגוניה שבמשפחת הזוגניים.
הפגוניה הדביקה נפוצה בחולות עמוקים, שדות חול גלוניים וחוליות רדודות.
בישראל, היא מצויה בנגב ובערבה.
צמח הפגוניה הדביקה מסתעף ומתפצל בדלילות ומעוצה בבסיסו בלבד.
המראה האופייני לו הוא נוף עשבוני שטוח בקוטר 10–20 סנטימטרים.
גוון עלי הפגוניה הדביקה ירוק כהה, צורתם תלתנית וטעמם חריף.
לצמח עלי לוואי קוצניים בעלי קוצים קצרים, צורה אליפטית ושערות בלוטיות שאליהן נדבקים גרגירי חול.
הפגוניה הדביקה פורחת מחודש פברואר ועד חודש מאי.
צבעו של הפרח הוא ורוד-סגול, וקוטרו 3-1 ס"מ.
הפרח בעל מראה דליל, והוא מוקף חמישה עלי כותרת וחמישה עלי גביע לא נשירים, הנפוצים יחד עם הפרי.
בתוך הפרח עשרה אבקנים ושחלה מחומשת, ההופכת לפרי בעל חמישה שקעים לאורכו.
הצוף גלוי והפרח מואבק על ידי מגוון חרקים.
לפגוניה שימוש רפואי: אפר עליה משמש לריפוי פצעים פתוחים.
פגוש את ג'ון דו הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1941 מסוגת דרמה קומית, בבימויו של פרנק קפרה עם גרי קופר וברברה סטנוויק בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי רוברט ריסקין שכתב מספר תסריטים עבור סרטיו של קפרה.
התסריט מבוסס על סיפור של ריצ'רד קורנל ורוברט פרסנל שהיה מועמד לפרס אוסקר על סיפור מקורי.
בעת הפקת סרט זה הם הסתכסכו על רקע כספי ונפרדו.
הסרט דן בקשרי הון-שלטון ובהשפעתה החזקה של התקשורת (אז - עיתונות ורדיו) על ההמונים וכוחה ליצור תנועות שורשיות המאיימות על השלטון הקיים.
אן מיצ'ל (ברברה סטנוויק) היא עיתונאי בעלת טור בעיתון "בוליוטין".
העיתון מחליף בעלים ונקרא כעת "ניו בוליוטין".
העורך החדש הנרי קונל (ג'ורג' גליסון) מפטר את מיצ'ל בטענה שכתיבתה משעממת.
היא מחליטה לכתוב בטור האחרון שלה כי קבלה מכתב נואש מאדם בשם ג'ון דו (שם סתמי) המתאר את חייו הקשים כמובטל מזה ארבע שנים וכי הגיע לסף יאוש ומתכוון לקפוץ מגג בניין העירייה בערב חג המולד.
המכתב מעורר התרגשות ברחבי ארצות הברית.
מיצ'ל מודה בפני העורך כי בדתה את הדמות של ג'ון דו אבל היא מציעה למצוא אדם שיסכים להעיד על עצמו שהוא ג'ון דו ולהפריך את החששות שכל הסיפור הוא שקר.
העורך מסכים ומחזיר את מיצ'ל לעבודה בחוזה מיוחד.
אנשים רבים מגיעים למערכת העיתון וטוענים שהם ג'ון דו שכתב את המכתב.
מיצ'ל בוחרת את ג'ון וילובי (גרי קופר), גבר גבוה ונאה.
בעבר היה שחקן בייסבול וכעת נווד רעב עם בגדים קרועים.
אליו מצטרף בעל כרחו חברו הנווד המכונה "הקולונל" (וולטר ברנן).
היא נותנת לו 50 דולר, בגדים חדשים ואופנתיים ומשכנת אותו בבית מלון מהודר ביחד עם הקולונל שמזהיר אותו כל הזמן שלא ייפול בפח.
בינתיים היא ממשיכה לפרסם עליו כתבות ותפוצת העיתון מרקיעה שחקים.
נורטון-הוא גם בעל רשת רדיו.
הוא מציע למיצ'ל חוזה שמן על מנת שתשכנע את וילובי להופיע ברדיו ולקרא נאום שהיא תכתוב לו.
בעל עיתון מתחרה מנסה לשחד את ג'ון דו ב-5,000 דולר כדי שיודה ברדיו כי הוא למעשה אינו ג'ון דו וכל העניין הוא רמאות.
וילובי כמעט משתכנע אבל ברגע האחרון הוא קורא את נאומה של מיצ'ל הקורא לכל אזרחי ארצות הברית לעזור אדם לחברו ולהיות "שכן יותר טוב".
השפעת הנאום מתפשטת במהירות ווילובי נהפך לידוען מפורסם ומכובד.
בכל מדינות ארצות הברית נפתחים "מועדוני ג'ון דו".
כעת מחליט נורטון לממש את השקעתו הכספית ב"ג'ון דו".
הוא מארגן כינוס ארצי של כל המועדונים.
נורטון נותן למיצ'ל תכשיט יקר ומבקש ממנה לכתוב נאום לוילובי ובו יודיע על הקמת מפלגה חדשה שתרוץ לבחירות ובראשה נורטון ותתחרה במפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית.
קונל מספר זאת לוילובי הנדהם וזה ממהר לביתו של נורטון, מפריע לישיבה שלו עם חבריו הטייקונים, מתעמת איתו ומודיע לו כי הוא הולך כעת לכינוס לגלות את כל המזימה.
נורטון מקדים אותו ולפני שוילובי מתחיל לנאום, פורצים לכינוס אנשי נורטון ומחלקים עיתונים שהודפסו זה עתה ובו כותרות על ג'ון דו המזויף.
נורטון עולה לבמה, חוטף את המיקרופון ומודיע לכולם על מעשה הרמאות הזה.
האנשים מתחילים לזרוק חפצים על וילובי והוא נמלט מהמקום עם חברו "הקולונל".
וילובי המדוכא מחליט לבצע את איומו ולהתאבד בערב חג המולד.
הוא עולה למגדל בית העירייה.
קבוצה ממאמיניו וכן מיצ'ל עולים אחריו ומיצ'ל מודה בפניו שהתאהבה בו, מבקשת סליחה, מתחננת שלא יקפוץ ומתעלפת בזרועותיו.
קבוצת המאמינים מבטיחה לו כי הרעיון של ג'ון דו לא נפל והם יפתחו מועדונים חדשים.
פגי אנט ויטסון היא ביוכימאית ואסטרונאוטית אמריקאית.
אחת מהאסטרונאוטיות המנוסות ביותר עם שהות מצטברת בחלל של יותר מ-665 ימים.
נכון למאי 2017, מחזיקה בשיא הליכות חלל לאחר שביצעה 10 הליכות חלל בשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות.
האישה הראשונה ששימשה כמפקדת משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית (ISS) בזמן משלחת 16 בשנת 2007. ויטסון שבה לתחנת החלל במשלחת 50/51, במהלכה היא פיקדה על משלחת 51 בשנת 2017, והפכה לאישה הראשונה המפקדת פעמיים על תחנת החלל.
נכון לספטמבר 2017, ויטסון מחזיקה בשיא השהייה המצטברת בחלל לאסטרונאוט אמריקאי ולאישה (יותר מ-665 ימים).
במאי 2023 שוגרה למשימתה הרביעית בחלל במסגרת טיסת החלל הפרטית Axiom Mission 2.
ויטסון עתידה לפקד על משימת Axiom Mission 4 שעתידה להמריא במאי 2025.
ויטסון נולדה במאונט אייר, איווה, וגדלה בחווה ליד ביקונספילד.
במהלך ילדותה, החלה ללמוד לטוס כאשר את הכסף לשיעורי טיסה מימנה ממכירת תרנגולות.
סיימה לימודי תיכון בשנת 1978, וקיבלה תואר ראשון במדעים בביולוגיה וכימיה מאיווה וסלייאן קולג'.
למדה תואר שלישי בביוכימיה מאוניברסיטת רייס ביוסטון טקסס, אותו סיימה ב-1985. המשיכה בתור בתר-דוקטורנטית במסגרת מלגת רוברט א.
במסגרת המלגה באוניברסיטת רייס, החלה לעבוד במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, כעמית מחקר של המועצה הלאומית למחקר (NRC).
מאפריל 1988 עד ספטמבר 1989, שימשה כמפקחת לקבוצת מחקר בנושא ביוכימיה אצל חברת קרוג, חברה המועסקת כקבלן משנה בנושאי מדעי החיים במרכז החלל ג'ונסון.
מ-1991 עד 1997, ויטסון שימש כמרצה מן החוץ (Adjunct Assistant Professor) במחלקה לרפואה פנימית והמחלקה לגנטיקה וכימיה ביולוגית של האדם באוניברסיטת טקסס, שלוחת המרכז הרפואי בגלבסטון, טקסס.
ב-1997, ויטסון החלה כמרצה מן החוץ במעבדת מייבי לביוכימיה והנדסה גנטית באוניברסיטת רייס ביוסטון.
מ-1992 עד 1995, שימשה מדענית ראשית כחלק מתוכנית מיר ומעבורות החלל וגם הייתה סגן מנהלת היחידה למדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
בין השנים 1989–1993 עבדה ויטסון כחוקרת ביוכימאית במחלקת מחקר ותפעול ביו-רפואי במרכז החלל ג'ונסון.
במהלך שנים אלו עסקה בעיקר במחקר: ב-1991–1992 הייתה מובילת המטעד למחקר בתאי עצם בניסוי Bone Cell Research Experiment (E-10), ניסוי שטס על טיסת המעבורת STS-47. כמו כן הייתה חלק מצוות עבודה משותף בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי רפואת חלל וביולוגיה.
במהלך השנים 1991–1993 עסקה גם בניטור ופיקוח טכני במעבדות למחקר ביוכימיות.
בשנת 1992 מונתה כמדען הראשי בתוכנית מיר ומעבורות החלל (תוכנית הכללה את טיסות המעבורת STS-60, STS-63, STS-71, ומשלחות 18 ו-19 לתחנת החלל מיר).
ויטסון שימשה בתפקיד זה עד לסיומו של שלב A1 בתוכנית בשנת 1995. ויטסון הייתה גם היו"ר במשותף של קבוצת העבודה המשותפת בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי מדע במשימות החלל (U.S.-Russian Mission Science Working Group).
לאחר תפקיד זה ובשנים 1993–1996 שימשה כסגן מנהל המחלקה במחלקת מדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
באפריל 1996 נבחרה ויטסון לאסטרונאוטית והחלה את האימונים באוגוסט 1996. לאחר שנתיים של הכשרה היא החלה לעבוד במחלקת התכנון של משרד האסטרונאוטים (היחידה האחראית על כל פעילויות טייסי החלל).
היא הייתה המובילה בצוות התמיכה הקרקעי ברוסיה בין השנים 1998–1999.
ויטסון טסה לחלל במסגרת משלחת מס' 5 לתחנת החלל הבין-לאומית, ושהתה בה שישה חודשים.
ביוני 2003 ויסטון הייתה מפקדת משימת NEEMO 5 במתקן המחקר התת-ימי אווקריוס.
במהלך משימה זו שהו ועבדו האקוונאוטים והצוות מתחת למים במשך 14 יום.
בנובמבר 2003 מונתה להיות סגן ראש משרד האסטרונאוטים, תפקיד אותו שימשה עד מרץ 2005. בחודשים מרץ 2005 - נובמבר 2005 שימשה כמנהלת תפעול תחנת החלל הבין-לאומית, במסגרת יחידת משרד האסטרונאוטים.
ויטסון מונתה לצוות הגיבוי של משלחת 14 לתחנת החלל, כגיבוי למפקד המשלחת מייקל לופז אלג'ריה, והתאמנה עם צוות הגיבוי מנובמבר 2005 ועד ספטמבר 2006 (מועד שיגור משלחת 14).
לאחר מכן, נבחרה להיות מפקדת משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית, ששוגרה באוקטובר 2007, ושהתה בחלל 191 יום.
לאחר חזרתה לכדור הארץ שימש כמנהלת משרד האסטרונאוטים מאוקטובר 2009 ועד יולי 2012, שבו חזרה לשירות פעיל כאסטרונאוטית.
במסגרת תפקידה, הייתה אחראית לניהול ותכנון כל המשימות והפעילות על תחנת החלל, מינוי ואימון הצוותים לחלל וכן צוותי הגיבוי והתמיכה.
ויטסון הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה, וגם הייתה הראשונה שמונתה לתפקיד שלא הייתה טייסת בעברה.
ויטסון חזרה לחלל בנובמבר 2016 במסגרת משלחת מס' 50/51 לתחנת החלל ושימשה כמפקדת משלחת 51 לתחנת החלל.
שהותה בחלל הוארכה להיות חלק ממשלחת 52. היא חזרה לכדור הארץ בספטמבר 2017 ובכך הפכה לאמריקאית בעלת השהות הממושכת ביותר בחלל, למעלה מ-665 יום.
ב-15 ביוני 2018, הודיעה ויטסון כי היא פורשת מנאס"א.
משלחת מס' 5 לתחנת החלל הבין-לאומית
צוות משלחת 5 לתחנת החלל הבין-לאומית שוגר לחלל ב-5 ביוני 2002, במסגרת טיסת מעבורת STS-111. המעבורת עגנה עם תחנת החלל ב-7 ביוני 2002. חברי המשלחת היו ולרי קורזון (מפקד המשלחת), פגי ויטסון וסרגי טרשצ'וב.
במהלך שהותה בתחנת החלל עזרה ויטסון להתקין מודולים בתחנת החלל במסגרת הרחבתה, כמו גם בהתקנת הזרוע הרובוטית של התחנה (קנדארם2).
במסגרת המשלחת, ויטסון ביצעה הליכה חוץ רכבית של 4 שעות ו-25 דקות בחליפת החלל הרוסית אורלן שנועדה להתקין מגן מחלקיקים זעירים על מודול זבזדה הרוסי.
המגן נועד להגן מחלקיקים היכולים לפגוע בתחנה.
כמו כן היא הפעילה ובדקה תא המיועד לניסויים במיקרו כבידה (Microgravity Science Glovebox), המכיל מספר תאים לניסויים בתחנה.
במהלך שהותה בתחנת החלל היא מונתה להיות קצין המדע הראשון של נאס"א, והיא ביצעה 21 ניסויים במדעי החיים ובמדעי חוסר כבידה, כמו גם במספר ניסויים מסחריים.
משלחת 5 חזרה לכדור הארץ במסגרת טיסת המעבורת STS-113 ב-7 בדצמבר 2002. סה"כ ויטסון שהתה בחלל 184 ימים, 22 שעות ו-14 דקות במסגרת טיסה זו.
משלחת 16 לתחנת החלל הבין-לאומית
ויטסון חזרה לחלל במסגרת משלחת 16 לתחנת החלל ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 על סויוז TMA-11 .
יחד איתה בטיסה היה חבר המשלחת יורי מלנצ'נקו והאסטרונאוט המלזי הראשון שייח' מוסזפר שביקר בתחנה.
ויטסון הייתה האישה אסטרונאוטית הראשונה שתפקד על משלחת לתחנת החלל מספר אסטרונאוטים התחלפו כחבר המשלחת השלישי: קליטון אנדרסון, דניאל טאני, ליאופולד איהארטס וגארט רייזמן.
במהלך משלחת 16 ביקרה בתחנת החלל טיסת מעבורת STS-120, בפיקודה של האסטרונאוטית פמלה מלרוי.
עם עגינתה של משימת STS-120 בתחנת החלל הבין-לאומית, הייתה זו הפעם הראשונה ששתי נשים מפקדות במסלול הקפה באותו הזמן
כמו כן במהלך המשלחת הוסיפו את מודול הרמוני האמריקאי, חיברו את מעבדת קולומבוס האירופאית, את היחידה המדוחסת קיבו היפנית ואת הרובוט דקסטר הקנדי.
זו הייתה הליכת החלל החמישית של ויטסון, והיא צברה בסך הכל 32 שעות ו-36 דקות.
לאחר ביצוע הליכת חלל נוספת, היא הגיעה לשהות מצטברת של 39 שעות ו-46 דקות בהליכה חוץ רכבית.
ויטסון חזרה לכדור הארץ בטיסת סויוז TMA-11 יחד עם חברה למשלחת יורו מלנצ'נקו והאסטרונאוטית הקוריאנית אי סו-יון ב-19 באפריל 2008. כתוצאה מתקלה בסויוז, החללית נכנסה במסלול בליסטי במהלכו הצוות הרגיש תאוצה של עד ל-10g.
החללית סטתה ב-420 ק"מ ממקום הנחיתה הצפוי בקזאחסטאן.
סה"כ ויטסון שהתה בחלל 191 ימים, 19 שעות ו-8 דקות בחלל במסגרת משימה הזאת.
ויטסון חזרה לתחנת החלל עם משלחת 50/51, אשר שוגרה לחלל ב-17 בנובמבר 2016. ויטסון פיקדה על משלחת 51, בכך הפכה לאישה הראשונה אשר פיקדה על שתי משלחות לתחנת החלל הבין-לאומית.
במשלחת שלה היו גם הקוסמונאוט אולג נוביצקי והאסטרונאוט הצרפתי תומא פֵסְקֵה.
במהלך משלחת 50, בינואר 2017 ויטסון ביצעה פעילות חוץ רכבית יחד עם שיין קימברו להחלפת סוללות של תחנת החלל הבין-לאומית.
הפעילות נמשכה 6 שעות ו-32 דקות.
בכך הפכה ויטסון לאישה המבוגרת ביותר אשר ביצעה פעילות חוץ רכבית, וכן למחזיקת שיא מספר פעילות חוץ רכביות לאישה (7) יחד עם סוניטה ויליאמס (סוניטה ויליאמס החזיקה בשיא לנשים לשהות בפעילות חוץ רכבית באותו זמן).
ב-30 במרץ 2017, ביצעה ויטסון הליכת חלל נוספת יחד עם שיין קימבורו.
זו הייתה הליכת החלל השמינית שלה, שנמשכה 7 שעות ו-4 דקות.
במהלך הליכה זו בכך שברה את שיא הליכות החלל לנשים והיא מחזיקה את שיא השהות המצטברת לנשים בהליכה חוץ רכבית
עם התחלת משלחת 51 לתחנת החלל, הפכה ויטסון למפקדת המשלחת, ובכך הפכה לאישה הראשונה אשר פיקדה פעמיים על תחנת החלל הבין-לאומית.
ב-24 באפריל 2017, השיגה ויטסון את שיא השהייה המצטברת בחלל לאסטרונאוט אמריקאי (שיא שהוחזק על ידי האסטרונאוט ג'ף וויליאמס, שהיה 534 יום, 2 שעות ו-48 שעות).
ב-12 מאי 2017, ביצעו ויטסון וג'ק פישר את הליכת החלל ה-200 מחוץ לתחנת החלל מאז הקמתה.
זו הייתה הליכת החלל הראשונה של פישר, והתשיעית של ויטסון.
ההליכה נמשכה 4 שעות ו-13 דקות.
בכך, שברה ויטסון את השיא שוב והיא מחזיקה בשיא המצטבר לנשים בהליכה חוץ רכבית (57 שעות ו-35 דקות), ובמקום 5 בזמן הכולל של הליכה מצטברת חוץ רכבית (נשים וגברים).
ב-23 במאי 2017, ויטסון וג'ק פישר ביצעו הליכת חלל נוספת.
הליכת החלל הזו הייתה לא מתוכננת מראש ונועדה להחליף את מחשב ה-MDM החיצוני (External-1 (EXT-1) Multiplexer/Demultiplexer) שהתקלקל בפתאומיות ב-20 במאי.
המחשב הוא אחת משתי יחידות חיצוניות המספקות בקרה לזרועות הרובוטיות, ניהול תרמי, וסיבוב פאנלים סולריים של התחנה, וההחלפה נועדה כדי לשמור על אפשרויות גיבוי בזמן תקלה באחת היחידות.
הליכת החלל תוכננה תוך 48 שעות, בנוהל זהה להתקנת מחשב זהה שהותקן באפריל 2016. הליכת החלל נמשכה שתי שעות ו-46 דקות, וכיוון שהאסטרונאוטים סיימו את ההתקנה בזמן הם גם התקינו שתי אנטנות להפעלת תקשורת אלחוטית בזמן הליכות חלל.
זו הייתה הליכת החלל השנייה של פישר, והעשירית של ויטסון.
ויטסון שברה את השיא של עצמה במספר הליכות חלל והגיעה לשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות, ודורגה במקום הרביעי בשהות מצטברת של הליכה חוץ רכבית (נכון ליוני 2018)
ב-1 ביוני, העבירה ויטסון את הפיקוד על תחנת החלל לפיודור יורצ'יחין, מפקד משלחת 52.
ויטסון חזרה לכדור הארץ בחללית הסויוז MS-04 ב-3 בספטמבר 2017, יחד עם פישר ויורצ'יחין.
השהות המצטברת שלה בחלל במהלך תקופה זו הייתה 289 יום, 5 שעות ודקה.
עם חזרתה היא הפכה לאמריקאית בעלת השהות המצטברת הרבה ביותר בחלל, בשהות מצטברת של 665 יום 22 שעות ו-22 דקות
לאחר פרישתה מנאס"א הפכה ויטסון יועצת של חברת אקסיום ספייס, המתווכת טיסות לחלל ומתכננת בניית תחנת חלל מסחרית.
בינואר 2021 הוכרז שהיא מפקדת הגיבוי של טיסת Axiom Mission-1 (אותה טיסה בה השתתף איתן סטיבה).
במאי 2021 הוכרז כי ויטסון תהיה המפקדת של משימת החלל Axiom Mission 2 לתחנת החלל הבינלאומית.
בטיסה השתתף גם נהג המרוצים, הטייס והיזם ג'ון שופנר, ושני האסטרונאוטים הסעודים הראשונים: רייאנה ברנאווי ועלי אלקרני.
הטיסה שוגרה בחללית דרגון של חברת SpaceX, ב-9 במאי 2023. החללית שוגרה ממרכז החלל קנדי של נאס"א בפלורידה על גבי משגר פאלקון 9 של SpaceX.
הטיסה המריאה ב-21 במאי 2023 והתחברה לתחנת החלל הבין-לאומית ב-22 במאי למשימה שנמשכה 8 ימים.
החללית נחתה בחזרה בכדור הארץ ב-30 במאי 2023 בשעה 22:04. במהלך טיסה בוצעו ניסויים בתחום ביולוגיה וחקר חוסר כבידה.
בין הפרסים הרבים שקיבלה, הוענקו לה גם:
מדליית נאס"א למנהיגות יוצאת דופן (2006)
מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2002)
פרס קבוצתי עבור תוכנית מיר ומעבורות החלל (1996)
פרס סילבר סנופי של נאס"א (1995) - הישגים יוצאי דופן הקשורים לטיסות מאוישות בחלל
מדליית "עבור הצטיינות בחקר החלל" (רוסיה, 12 באפריל 2011) – על תרומה מצטיינת ומתמשכת לפיתוח של שיתוף פעולה בינלאומי בטיסות מאוישות לחלל
כלולה ברשימה של 100 האנשים המשפיעים ביותר לפי המגזין טיים לשנת 2018.
מרגרט "פגי" גוגנהיים (26 באוגוסט 1898 – 23 בדצמבר 1979; באנגלית: Marguerite "Peggy" Guggenheim) הייתה אספנית אמנות אמריקאית-יהודייה, מייסדת מוזיאון אוסף פגי גוגנהיים, בוהמינית ואשת החברה הגבוהה.
בת למשפחה גוגנהיים היהודיה רבת הנכסים.
Guggenheim), מייסד קרן סולומון ר' גוגנהיים.
פגי גוגנהיים בנתה אוסף אמנות חשוב בזמן קצר (1938- 1946) שמשכנו הקבוע בוונציה, בארמון שהוסב למוזיאון לאמנות מודרנית השוכן לצד התעלה הגדולה בוונציה.
אוסף פגי גוגנהיים הוא אחד המוזיאונים החשובים ביותר באיטליה לאמנות אירופאית ואמריקאית של המחצית הראשונה של המאה ה-20. האוסף מציג יצירות מהזרמים קוביזם, סוריאליזם לבין האקספרסיוניזם המופשט.
פגי גוגנהיים הייתה אחת משלוש בנותיהן של בנימין גוגנהיים ופלורט זליגמן (בת למשפחת בנקאים יהודים אמריקאים).
היא התחנכה בבית, למעט תקופה קצרה בה למדה בבית ספר פרטי יהודי, ולא רכשה השכלה אקדמית.
בשנת 1919, כשמלאו לה עשרים ואחת, ירשה פגי גוגנהיים 450,000$.
אביה בנימין גוגנהיים נספה בטביעת הטיטניק ב-1912 ולא צבר הון כשל אחיו; לכן היה הונה קטן ביחס לעושרם העצום של דודיה.
לפגי הייתה אישיות מרדנית, והיא נחשבה "הכבשה השחורה" במשפחתה.
למרות שהיה ברשותה הון, היא רצתה להשתכר למחייתה ולצאת מהמעגל החברתי של משפחתה.
גוגנהיים מצאה עבודה כזבנית בחנות הספרים האוונגרדית Sunwise Turn במנהטן, שם היא נחשפה לספרי אמנות, הכירה והתרועעה עם הקהילה הבוהמיאנית האומנותית.
בשנת 1920 עברה לפריז, צרפת והתחברה לסופרים ולאומנים אוונגרדיים שהתגוררו ברובע מונפרנאס.