tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-3 ביוני 1942 הגיעה ניאסה לניו יורק עם 64 נוסעים לאחר הפלגה נוספת מליסבון דרך קזבלנקה ו-וראקרוס.
בווראקרוז הורידה 865 רפובליקנים ספרדים.
בניו יורק העלתה 180 או 200 אזרחים גרמנים להחזרה לאירופה ועזבה ב-13 ביוני.
ב-10 ביולי 1942 עזבה ניאסה את ליסבון, וכמה ימים לאחר מכן הגיעה לקזבלנקה והעלתה פליטים שהגיעו לשם ממרסיי.
ב-21 ביולי הגיעה לברמודה, שם החזיקו אותה שלטונות הממלכה המאוחדת במשך חמישה ימים.
ב-30 ביולי הגיעה לבולטימור עם כמעט 800 פליטים, מתוכם 350 יהודים ו-198 ילדים.
בהגיעם הוצאו מהאונייה שני נוסעים חולים על אלונקות.
אחת, ברטה קליין, נלקחה באמבולנס לבית החולים הימי בבולטימור, שם הוכרז מותה עם הגעתה.
הרשויות בארצות הברית החזיקו את השאר על סיפון הספינה, בעוד המודיעין של הצי האמריקני, המודיעין של צבא ארצות הברית, ה-FBI ומשטרת בולטימור בדקו כל נוסע.
עד למחרת, כמעט 200 נוסעים נעצרו בפורט הווארד, מרילנד.
שירות המכס של ארצות הברית החרים תכשיטים מפליט על סיפון ניאסה לאחר שזה לא הכריז עליהם.
תחילה דווח שהוא הסתיר יהלומים, אמרלדים, טבעות וסיכות בשווי 50,000 דולר.
ב-11 בספטמבר 1942 הודה בהברחת יהלומים לא מלוטשים בשווי 9,000 דולר.
שופט בית המשפט המחוזי בארצות הברית, ויליאם קלווין צ'סנאט, קנס אותו ב-1,000 דולר וגזר עליו 30 ימי מאסר.
לאחר מכן היו אמורים הנאשם ואשתו להיות מגורשים מארצות הברית.
ניאסה עזבה את ליסבון באפריל 1943. עד 7 במאי הגיעה לארצות הברית, נושאת פליטים שביניהם היה אוליבר פרויד, אחד מבניו של הפסיכולוג זיגמונד פרויד.
ב-24 ביוני עזבה את ליסבון לארצות הברית עם פליטים.
ניאסה עזב את ליסבון ב-25 בינואר 1944 עם 172 פליטים יהודים, שחלקם שהו בפורטוגל מאז 1933. לאחר מכן הגיעה לקדיס, שם העלתה עוד 570 פליטים.
ב-1 בפברואר הגיעה לחיפה שבארץ ישראל, שם הורידה 754 פליטים.לאחר מכן הייתה אמורה להמשיך דרך תעלת סואץ להודו הפורטוגלית ולחזור דרך מוזמביק לפורטוגל, ולהחזיר עובדי ציבור שנעדרו מבתיהם זמן רב בגלל המלחמה.
המסע הפך את ניאסה לאוניית הסוחר הראשונה שהפליגה הפלגה מסחרית דרך הים התיכון ותעלת סואץ מאז הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה ביוני 1940.
ביוני 1944 עזבה ניאסה את ליסבון עם 75 פליטים ו-25 אזרחים אמריקאים.
ב-8 ביולי הגיעה לפילדלפיה לאחר הפלגה של 17 יום.
ב-18 בספטמבר עזבה את ליסבון עם 118 נוסעים, כולל 95 פליטים.
13 מהפליטים היו אמורים להצטרף לקרובי משפחה בארצות הברית.
השאר היו אמורים לנסוע לקנדה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה ניאסה למסלולה המתוכנן בין ליסבון למוזמביק.
יותר מארבעה עשורים לאחר שנבנתה, המכונות שלה עדיין היו מסוגלות להגיע ל-14 קשרים (26 קמ"ש).
בשנת 1951 היא נגרטה בבלית' (Blyth), אנגליה.
הניאוקורטקס, המכונה גם ניאופליום, איזוקורטקס או קליפת המוח בעלת שש השכבות, הוא מבנה מוחי ביונקים המורכב משכבות של קליפת המוח, ומעורב בתפקודים עצביים מסדר גבוה, כגון תפיסה חושית, קוגניציה ויצירת פקודות מוטוריות, וחשיבה מרחבית ושפה .
הניאוקורטקס מחולק באופן נוסף לשני אזורים: איזוקורטקס אמיתי ופרואיזוקורטקס.
במוח האנושי, קליפת המוח (Cerebral Cortex) מורכבת משני חלקים עיקריים: הניאוקורטקס הגדול יותר, והאלוקורטקס הקטן יותר.
הניאוקורטקס מהווה כ-90% מקליפת המוח, בעוד האלוקורטקס מהווה את 10% הנותרים.
הניאוקורטקס עצמו בנוי משש שכבות מובחנות, המסומנות, מהחלק החיצוני ביותר פנימה, כשכבה I ועד שכבה VI.
המונח ניאוקורטקס מורכב משני חלקים:
קורטקס: מילה זו מקורה בלטינית ומשמעותה "קליפה" או "נביחה".
נאו-: קידומת זו מקורה ביוונית ומשמעותה "חדש".
לכן, הניאוקורטקס מתאר למעשה את "הקליפה החדשה" של המוח.
קיימים מונחים דומים נוספים, המשלבים שפות שונות:
ניאופאליום (Neopallium): מונח דומה המשלב את הקידומת היוונית "נאו-" ("חדש") עם המילה הלטינית pallium, שמשמעותה "גלימה".
איזוקורטקס (Isocortex): מילה המשלבת את המילה היוונית isos ("זהה") עם "קורטקס".
אלוקורטקס (Allocortex): מילה המשלבת את המילה היוונית allos ("אחר" או "שונה") עם "קורטקס".
מונחים אלה משקפים את התפתחות המוח ואת ההבדלים המבניים והתפקודיים בין חלקי קליפת המוח השונים.
הניאוקורטקס הוא המפותח ביותר מבחינת ארגונו ומספר שכבותיו מבין רקמות המוח.
הוא מורכב מהחומר אפור, כלומר מגופי תאים עצביים וסיבים לא מיאליניים, המקיפים את החומר לבן העמוק יותר (הכולל אקסונים מיאליניים) במוח הגדול.
הניאוקורטקס הוא שכבה דקה מאוד, בעובי של כ-2–4 מ"מ.
קיימים שני סוגים של קליפת מוח בניאוקורטקס: הפרואיזוקורטקס והאיזוקורטקס האמיתי.
הפרואיזוקורטקס הוא אזור מעבר בין האיזוקורטקס האמיתי לפריאלוקורטקס (שהוא חלק מהאלוקורטקס).
הוא נמצא בקליפת המוח החגורתית (חלק מהמערכת הלימבית), באזורי ברודמן 24, 25, 30 ו-32, באינסולה ובגירוס הפארא-היפוקמפלי.
מבין כל היונקים שנחקרו עד כה (כולל בני אדם), נמצא כי נתב גדול-סנפיר (Long-finned pilot whale), שהוא מין של דולפין אוקייני, יש את מספר הנוירונים הנאו-קורטיקליים הגבוה ביותר.
ניאלה (בתרגום מ: "מקום השיחה") היא עיר הבירה של דארפור המהווה באופן רשמי בירת מדינת דרום דארפור של סודאן.
אוכלוסייתה הוערכה כעומדת על 1,145,590 תושבים בשנת 2025.
ניאלה הייתה בירת , ממלכה לשעבר של .
בהתאם יש בה אתרים ארכאולוגיים חשובים עד היום.
מאוחר יותר, כאשר הממלכה המאוחדת כבשה את אזור סודאן של ימינו, נפגש המפקד העליון הבריטי עם הסולטן אדם סולימאן בשנת 1932, וביקש את עצתו בנושא המקומות הטובים ביותר מבחינת זמינות מקורות מים וטופוגרפיה יבשתית, במטרה להקים את מטה הממשל הבריטי בדארפור.
עבור מטרה זו בחר הסולטן בניאלה, שנחשבה לבירה.
בזמן המלחמה בדארפור ורצח העם שבוצע במסגרתה, אלפי עקורים התקבצו לעיר בתקווה לזכות בהגנה.
הוקם מחנה פליטים בדרום העיר, , וכיום מתגוררים בו כ-90,000 איש.
בין אפריל לאוקטובר 2023 התחולל בעיר , במסגרת מלחמת האזרחים הסודנית השלישית.
בתחילתו כבשו כוחות התמיכה המהירה של ממשלת השלום והאחדות המורדת את מזרח העיר ואת שדה התעופה שלה.
לאחר מכן, תמונות לוויין לכדו כפרים סמוכים לעיר והראו שהם נהרסו על ידי המיליציות, נוסף על הרס חלקים מניאלה עצמה.
על פי פעילים מקומיים, למעלה מ-600,000 בני אדם נעקרו מהאזור ואינם יכולים לקבל סיוע הומניטרי עקב הלחימה המתמשכת.
בסופו של דבר כוחות התמיכה המהירה השלימו את השתלטותם על העיר עד אוקטובר באותה שנה, והיא בחזקתם עד היום.
בעיר פועלות תעשיות מקומיות המייצרות טקסטיל, מזון מעובד ומוצרי עור.
בניאלה יש תחנת רכבת, ויש בה גם נמל תעופה מקומי, .
ניאלה משמשת כמרכז מסחר לגומי ערבי ויש בה סניפים של הבנק החקלאי של סודאן והבנק הקואופרטיבי העממי.
בניאלה פועלת , אוניברסיטה ציבורית.
ניאלה סובלת מבעיות קשות בתשתית אספקת המים הנגרמות עקב בצורות וניהול לקוי.
רוב המים שנמצאים בשימוש האדם בניאלה וסביבתה הם מי תהום, ואלו מזוהמים קשות עקב פעילות אנושית.
מבדיקות של משאבי המים בעיר עולה כי קיימות בהם רמות חיידקים גבוהות מהמותר, מה שיוצר בעיות אצל התושבים בעיות בריאותיות.
במקרים רבים המים המחולקים לתושבים אינם עוברים הכלרה כראוי, מה שגורר עלייה נוספת ברמות החיידקים.
הבעיה העיקרית במערכת החינוך בעיר היא איכותו.
צוותי בתי הספר מתוגמלים בחסר ואינם כשירים דיים להוראה.
בנוסף, הממשלה לעיתים קרובות אינה מממנת את בתי הספר שלה כנדרש, באופן שמשפיע על פעילות בתי הספר ומכביד על יכולת השקעת המשאבים שלהם.
כמו כן, ילדים רבים אינם הולכים לבית הספר כדי שיוכלו לעבוד ולהוסיף להכנסת משפחתם.
על פי סיווג אקלים קפן, ניאלה מתאפיינת באקלים מדברי-חם.
למרות זאת, העיר מקבלת 400 מילימטר גשם בשנה, בעיקר בחודשי הקיץ, עיתו של המונסון הסאהלי.
ניב הדר הוא קוסם ואמן חושים, מחבר ספרים ומרצה בתחומים אלו.
למד בישיבת "אורות הנגב" בבית הגדי.
משנת 2000 פועל הדר נגד אנשים הטוענים שיש להם כוחות על טבעיים הוא מעביר הרצאות בנושא.
בשנת 2002 הוציא את הספר "לחשוף את הבלתי נודע", בו הוא טוען שהטוענים לכוחות על טבעיים הם שרלטנים.
כן הוציא הדר סרטים: "סוד הקסמים" 1-2, בהוצאת "גרינטק מדיה" (2005), "סודות הטלפתיה" בהוצאת "גל-פז" (2006) ו"כיפוף מתכות" בהוצאת "גרינטק מדיה" (2008), בהם הוא מלמד את הסודות המקצועיים של קוסמים, ומטיף נגד אמונה בכוחות על טבעיים.
בנוסף, מרצה הדר בנושאי נוירופידבק, ביופידבק וחקר המוח.
בשנת 2014 הוציא את ספרו "בחזרה לעתיד", בו הוא טוען שהתיאורים הרבים, המופיעים בדברי הנביאים, במדרשים ובתלמוד, הנראים לכאורה כאגדות וכגוזמאות, מאוששים בידי ההתפתחות הטכנולוגית והמדעית החדישה.
ניב רז (נולד ב-20 בינואר 1974) הוא שחקן ומורה למשחק ישראלי.
הוא בוגר בבית הספר לאמנויות הבמה בית צבי.
ב-2005 הוא שיחק בסדרת הדרמה "חדר מלחמה" ששודרה בערוץ 2. בנוסף, שיחק את הדמות רוני לוי בשתי העונות הראשונות של הדרמה המוזיקלית היומית "השיר שלנו" ב-yes.
רז שיחק גם בהצגות תיאטרון, בהן "בת הים הקטנה", "תיבת נח" ו"פרח לב הזהב".
בשנת 2006 השתתף בסרט הקולנוע "ריקוד מסוכן" של מנחם גולן, לצד אליענה בקייר.
הוא הופיע גם בסדרת הטלוויזיה "עד החתונה" של אבנר ברנהיימר, לצדו של עפר שכטר.
בסדרה זו הוא מגלם מעצב אופנה הומוסקסואל.
בשנת 2007, רז הופיע בהצגת הבידור "הגליל והתחתון", לצדם של אוולין הגואל ועמוס תמם.
בשנת 2007 פתח ניב רז יחד עם שותפו אולי שטרנברג את בית הספר למשחק מול מצלמה "טכניקה".
בשנת 2009 שיחק בעונה השלישית של "האלופה" בתור מאיר פדידה, אביו של סער פדידה בצעירותו.
כמו כן הנחה את התוכנית "הרחובות שלנו" של "רשת", תוכנית העוסקת ברחובות מרכזיים בערי ישראל.
בשנת 2010 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "חצויה" בתור הברמן של מועדון הערפדים.
כמו כן, רז שיחק בתפקידי אורח בסדרות: "מנדלבאום בלש פרטי", "כאן גרים בכיף", "האקס המיתולוגי", "חברות" ו"חדר מלחמה".
ב-2014 השתתף בעונה הרביעית של הסדרה "גאליס".
ב-2016 שיחק בסדרת הנוער "נעלמים" בתור מוטי קליין, אביהם של אמה ושל אלון קליין.
בשנת 2020 שיחק בסדרה תאג"ד בתור אביו של בועז הפרמדיק.
הוא שיחק גם כשחקן אורח בסדרת הנוער "בת השוטר" כמאמן השחיה של בנו של ליאור איינשטיין.
רז נשוי לשחקנית אלונה וינד רז, ששיחקה לצדו בסדרה "השיר שלנו".
ניב גלבוע (נולד ב-27 בדצמבר 1968) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה ומבקר מסעדות.
פעיל ויוצר תוכן בנושאי קולינריה וביקורת מסעדות במספר רב של אתרים ורשתות חברתיות, ביניהן יוטיוב, אינסטגרם, וטיקטוק.
שימש בעבר כמגיש ויוצר דוקו בקשת, והיה עורך, מגיש וכתב בערוץ 10. כיום מגיש את התוכנית "מדד גלבוע" ב-I24NEWS.
נולד וגדל בשכונת נווה אביבים בתל אביב.
אמו, שולמית גלבוע, היא סופרת, שערכה את המוסף לספרות בעיתון "ידיעות אחרונות".
אביו, אלי גלבוע, היה ראש החוג לפילוסופיה של החינוך במכללת לוינסקי לחינוך.
למד בבית הספר התיכון תיכון חדש.
גלבוע עבר קורס כתבים צבאיים ושירת ככתב בביטאון אגף האפסנאות.
עם שחרורו מצה"ל הגיש מבזקים ויומנים בגלי צה"ל.
ערך במשך שנתיים את "בוקר טוב ישראל" ובהמשך עבר לשמש כראש דסק בעיתון "חדשות".
לאחר מכן היה מגיש החדשות המקומיות של חברת "הוט" באזור תל אביב.
הוא בוגר תואר ראשון (בהצטיינות) ושני בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב.
בעל תואר שני בחקר מדעי התרבות גם הוא מאוניברסיטת תל אביב.
ערך את מהדורת "חדשות השבת" בהגשת אשרת קוטלר בערוץ 10, והגיש מבזקי חדשות ותוכניות בערוץ.
בין השנים 2008–2014 ניהל את מחלקת הרדיו של ערוץ 10, בה היה אחראי על מבזקי חדשות 10 ברדיו האזורי והיה אחראי על מבזקני הערוץ.
החל מ-2009 בעקבות ארוחות צהריים שלו עם איש התקשורת אורי רוזן, החל להגיש בערוץ 10 פינה בתוכנית "לילה כלכלי" שעסקה בביקורת מסעדות, בעיקר ארוחות עסקיות ברחבי הארץ.
באותה תקופה שימש גם כמגיש מחליף בתוכניות "לילה כלכלי" ו"חמש עם רפי רשף".
בנוסף, הגיש עד שנת 2010 תוכנית רדיו בשם "שישי עם ניב גלבוע" ברדיו ללא הפסקה.
בשנת 2016 הודיע על פרישתו מערוץ 10 לטובת הגשת תכנים דיגיטליים בשיתוף פעולה עם חברת האשראי דיינרס.
הוא פתח אז בלוג, החל לכתוב טורים באתרי אינטרנט, והתארח בערוצי הטלוויזיה השונים, תחת כובעו כמבקר מסעדות ועיתונאי.
בנובמבר 2017 חזר לעבודה קבועה בטלוויזיה, כשהצטרף ל"קשת" ככתב התוכנית "אנשים".
בפברואר 2021 החל לשדר את הפודקאסט "ידועים בציבור" לצד יעל רגב.
גלבוע מנהל ערוץ יוטיוב, בו הוא מעלה ביקורת מסעדות, ומפעיל חשבון טיקטוק שעוסק באותו התחום.
בספטמבר 2022 ראה אור ספרו: "50 המסעדות הטובות בישראל וכל הסודות מאחורי הקלעים".
באוקטובר 2022 השתתף בסרטון יוטיוב בנושא בישול בערוץ "Inde Game" בתור שופט.
בנובמבר 2022 השתתף בתוכנית המציאות "MKR המטבח המנצח: VIP עונה 3", כשותפה של השחקנית חנה לסלאו.
בפברואר 2024 עזב את ערוץ 13 והצטרף לערוץ החדשות החדש בעברית של i24NEWS, שם הוא מגיש את התכנית "מדד גלבוע".
מתגורר בשכונת פלורנטין בתל אביב.
גלבוע היה בזוגיות עם בן זוג במשך 17 שנה, מגיל 26 ועד גיל 43, השניים נפרדו בשנת 2014.
בשנת 2014 נבחר לאחד מ-25 הלהט"בים המשפיעים בתקשורת.
אחיו הם האמן איתמר גלבוע, שפעיל באמסטרדם, ודניאל בן-אליעזר, דוקטור לפסיכולוגיה.
ניב רסקין (נולד ב-12 ביולי 1975) הוא עיתונאי, שדרן, מנחה ושדר ספורט ישראלי.
רסקין הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 12, כשהתארח בתוכנית "סופסופ" של גבי גזית יחד עם אדם גורליצקי.
רסקין למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב.
הוא בוגר תואר ראשון במשפטים וממשל מהמרכז הבינתחומי הרצליה ומוסמך בתקשורת מאוניברסיטת תל אביב.
רסקין עשה את שירותו הצבאי בגלי צה"ל ולאחר מכן, גם עבד בתחנה כמפיק במחלקת החדשות, שדרן ועורך הספורט שלה.
ב-1995 חשף פרשה של הימורים בליגת העל בכדורסל.
במקביל הצטרף גם לערוץ הספורט כשדר כדורסל, לאחר שנה בה שידר חדשות מקומיות.
ב-28 בנובמבר 2001 חשף בגלי צה"ל את פרשת שופטים באדום, פרשת מכירת משחקים בכדורגל שלוותה באיומים על חייו.
עד תחילת 2009 המשיך רסקין בתפקידו כעורך הספורט של רשת גלי צה"ל, במסגרת תפקיד זה הגיש את התוכנית "עושים ספורט" ובנוסף הגיש את פינת הספורט בתוכנית "נכון להבוקר" בהנחייתו של רפי רשף.
בספטמבר 2008 הוכרז על ידי רשף כי הוא רואה את רסקין כיורשו בהגשת התוכנית, והוא אכן מונה למגיש הראשי לאחר פרישתו של רשף, בדצמבר באותה שנה סיים את תפקידו כעורך הספורט.
החל מעונת 2008/2009 משדר רסקין את משחקי מכבי תל אביב ביורוליג.
בנוסף לכך משדר רסקין את משחקי ליגת העל בכדורסל.
רסקין מנחה את התוכנית "יציע העיתונות" מראשיתה, לצד העיתונאי רון קופמן, הפרשן שלמה שרף ופרשנים נוספים.
רסקין הנחה גם את התוכנית "המושכים בחוטים" בערוץ HOT בידור ישראלי ובטלוויזיה החינוכית (2010–2012), תוכנית ראיונות עם אנשים מעולם התקשורת הישראלי.
לאחר מכן הנחה את התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית בשנים 2013–2014, ושוב בין החודשים ינואר-אוקטובר 2016.
ביולי 2017 פורסם כי רסקין צפוי להגיש את "חדשות הבוקר", תוכנית הבוקר של הזכיינית "קשת" לאחר עזיבתו של יואב לימור, ולטובת תפקיד זה הוא עזב את גלי צה"ל.
כחודשיים לאחר מכן, תשע שנים לאחר שהחליף את רפי רשף בהנחיית תוכנית הבוקר של גל"צ, "נכון להבוקר", הגיש רסקין את התוכנית בפעם האחרונה.
את הגשת תוכנית הבוקר של "קשת" החל ב-22 באוקטובר אותה שנה.
בקיץ 2018 החל לשמש כפרשן בתוכנית "נינג'ה ישראל", שמשודרת בקשת 12.
רסקין נשוי לנועה ולהם שתי בנות.
ניבה אלקין-קורן (נולדה ב-1964) היא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטת תל אביב, אליה הצטרפה בשנת הלימודים תשפ"א, לאחר שהייתה דיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
ניבה אלקין נולדה לנפתלי אלקין, מנהל המחשוב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היא בוגרת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב (1989), בעלת תואר שני מאוניברסיטת הרווארד (1991) ותואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד (1995).
לאחר סיום לימודי הדוקטורט שבה לישראל והצטרפה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
בשנת הלימודים תשפ"א עברה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ייסדה וניהלה את המרכז למשפט וטכנולוגיה שבפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, ומתמחה בזכויות יוצרים, מסחר אלקטרוני ומסחור ידע.
כמו כן ייסדה את התוכנית של בית הספר לפטנטים, שהעניק תואר שני במשפטים עם התמחות בעריכת פטנטים לבוגרי מדעים והנדסה.
ניהלה את המרכז לחקר הסייבר, משפט ומדיניות באוניברסיטת חיפה.
באוניברסיטת תל אביב, היא ייסדה (2022) ומנהלת את מרכז הנשיא שמגר למשפט דיגיטלי וחדשנות.
אלקין-קורן עוסקת בפעילות ציבורית בתחום הקניין הרוחני, ובין היתר הייתה חברה בוועדת הבקרה לרשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר ובמועצת הקולנוע וכן עוסקת בייעוץ לגופים ציבוריים בנושא קניין רוחני ודיני מידע.
היא עמיתת מחקר בכירה במרכז ברקמן-קליין לאינטרנט וחברה באוניברסיטת הרווארד; לימדה בשורת מוסדות מובילים בעולם כמרצה אורחת, ובין היתר ייל, הרווארד, אוניברסיטת ניו יורק, ועוד, והיא עמיתת מחקר במכון ויצנבאום בגרמניה.
אלקין קורן חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית בישראל (2023).
ניבה אלקין-קורן ומיכאל בירנהק (עורכים), רשת משפטית: משפט וטכנולוגיית מידע, סדרת משפט חברה ותרבות, אוניברסיטת תל אביב – הפקולטה למשפטים, 2011
המתווכים החדשים "בכיכר השוק" הווירטואלית, משפט וממשל ו-420-381 (2003)
ניב ברקוביץ' (נולד ב-25 באפריל 1986) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת הפועל גזר/נען/נצר סרני ליגה א'.
ברקוביץ', בנם של הכדורסלן מיקי ברקוביץ' ושלי ברקוביץ', ואחיו של רועי ברקוביץ', גדל ברמת השרון, ושיחק בקבוצות הנוער של הפועל רמת השרון ושל מכבי תל אביב.
בשנת 2004 הצטרף לאוניברסיטת מרקט במילווקי, אך עזב לאחר שישה משחקים בלבד, והצטרף לקבוצה הבוגרת של רמת השרון, שהפכה בינתיים להפועל חיפה רמת השרון.
באותה העת ניהל אותה אביו, ואחיו רועי שיחק בשורותיה.
בעונתו הראשונה בקבוצה מיעט לשחק, אך בעונה השנייה קיבל יותר דקות משחק.
בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וברקוביץ' עזב להפועל חולון, שאף היא שיחקה בליגה זו.
בסיומה של עונה זו (2007) עלתה חולון לליגת העל, אך ברקוביץ' נשאר בליגה הלאומית, והצטרף לקבוצת הפועל יקנעם/מגידו.
בקבוצה זו היה לראשונה שחקן דומיננטי, כאשר שיחק בממוצע 33 דקות במשחק, וקלע לזכותה 14.6 נקודות.
בסיום העונה, הצטרף לעירוני קריית אתא בליגת העל, וגם בה היה שחקן מוביל.
בסיום העונה (2009) ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בתחילת עונת הצטרף לקבוצת הפועל עפולה, אך שוחרר ממנה במהלך העונה ושב להפועל חולון.
בחודש אוגוסט 2010 חתם במכבי אשדוד.
ביולי 2011 חתם בעירוני אשקלון.
בקיץ 2012 חתם בבני הרצליה ובעונה לאחר מכן חתם בהפועל אילת.
ברקוביץ' היה חבר בסגל נבחרת הנוער שסיימה במקום השמיני באליפות אירופה שנערכה בסרגוסה ב-2004, ובסגל נבחרת העתודה שסיימה במקום הרביעי באליפות אירופה שנערכה בצ'כוב ב-2005. במדי נבחרת הנוער היה אחד הקלעים הבולטים (שני רק ליוני ניר), אך במדי נבחרת העתודה מיעט לשחק.
ב-18 ביולי 2015 חתם לעונה בעירוני נהריה.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם ברקוביץ' לעונה אחת בהפועל אילת.
בקיץ 2018 חתם חתם ברקוביץ' אליצור "איתו" אשקלון, בעונה זו קלע 10.6 נק' בממוצע ו-5.8 אס' והוביל את הקבוצה בעונת הבכורה שלה למקום ה-6 ולרבע גמר הפלייאוף.
בקיץ 2019 חתם בהפועל חיפה.
בקיץ 2020 חתם באליצור יבנה.
בשנים האחרונות, ניב הקים ומאמן את קבוצות הילדים שלו הנקראות B9 אשר מבוססות בכפר שמריהו.
ניבאלדו בטיסטה סנטנה (בפורטוגזית: Nivaldo Batista Santana, נולד ב-23 ביוני 1980), המוכר כניבאלדו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
ניבאלדו גדל במחלקת הנוער של קבוצת פלומיננזה, ולאחר מספר שנים בהן שיחק בקבוצות רבות במולדתו ברזיל, עבר בשנת 2006 לקבוצה הפורטוגלית בלננשש, שם היה שחקן הרכב קבוע, ועזר לקבוצה לסיים במקום החמישי ולהעפיל לגביע אופ"א.
בשנת 2007 עבר לקבוצה הצרפתית סנט אטיין עבור 3 מיליון אירו, אך לא הצליח למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה, והושאל לקבוצה אום סלאל מקטר.
ביוני 2009 עבר לשחק בקבוצה הספרדית ריאל ואיאדוליד, ובתום העונה, לאחר תום חוזהו, הגיע לישראל ועבר לשחק במכבי תל אביב בהעברה חופשית.
בתום שנתיים מאכזבות בישראל, חזר ניבאלדו לשחק בליגת העל הפורטוגזית, כאשר חתם בשורות ריו אבה.
בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 20 הופעות, אך לאחר מכן לא שיחק יותר בקבוצה, ובפברואר 2014 שוחרר מהמועדון.
ב-8 ביולי 2014 חזר ניבאלדו לישראל וחתם לעונה אחת במכבי יבנה מהליגה הלאומית.
ב-6 בינואר 2016 חתם ניבאלדו לעונה וחצי במ.ס.
ב-19 בדצמבר 2016 חתם ניבאלדו בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.
ניב ליבנר (נולד בתל אביב ב-1 בנובמבר 1987) הוא רוכב אופניים ישראלי.
ליבנר החל בגיל 11 לרכב בקבוצתו של נמרוד דובינסקי.
בשנת 2005 זכה באליפות ישראל לנוער וב-2010 באליפות ישראל לבוגרים, לאחר שגבר במיאוץ אל קו הסיום על אייל רהט.
שלישי סיים חברו לקבוצת "Israel Go Pro", רן מרגליות, איתו שיתף פעולה בכל המירוץ ובמיוחד בסיבוב האחרון של מסלול האליפות שנערכה באזור בית גוברין..
גם ב-2011 ניצח ליבנר באליפות ישראל, לאחר שגבר על יריביו בהפרש ניכר במסלול בעל האופי ההררי באזור רמות נפתלי.
ישראל, מקום ראשון בטור דה ישראל כללי ובכל ארבעת השלבים (עם רן מרגליות)
ישראל, מקום שלישי באליפות הארץ
ישראל, מקום ראשון במרוץ התפוח כללי ושלושת השלבים
ישראל, מקום ראשון ביער מגינים
ישראל, מקום ראשון בטור ערד כללי, שלב ראשון ושני
ישראל, מקום ראשון נאות קדומים
ניב קבאנה (באירית: Niamh Kavanagh; נולדה ב-13 בפברואר 1968 בדבלין, אירלנד) היא זמרת אירית וזוכת אירוויזיון 1993.
קבאנה מוכרת בעיקר בזכות ניצחונה באירוויזיון 1993 שנערך במילסטריט, במחוז קורק שבאירלנד.
קבאנה השתתפה גם באירוויזיון 2010, שנערך באוסלו.
היא אחת מהזמרות האהובות ביותר מבין מעריצי האירוויזיון.
דיירמויד פורלונג, נשיא מועדון המעריצים הרשמי של האירוויזיון באירלנד אמר: "רבים מאיתנו מחשיבים את ניב בתור אחת הזמרות הטובות ביותר שניצחו באירוויזיון".
בעוד היא זוכה להצלחה רבה ברחבי אירופה, נותרה קבאנה אלמונית בארצות הברית, אולם הקליטה שם אלבום לאחר זכייתה באירוויזיון.
אביה של קבאנה היה זמר וסקסופוניסט.
בתור ילדה נהגה קבאנה לשיר במסיבות משפחתיות לעיתים קרובות.
היא הושפעה מאריתה פרנקלין, אלה פיצג'רלד, בוני רייט ודם, יזע ודמעות שלכולם האזינה כבר מגיל צעיר.
קבאנה שימשה בתור הזמרת המובילה וכן בתור זמרת רקע בפסקול הסרט "הקומיטמנטס" ("The Commitments"), בו היא שרה בין היתר את השירים "Destination Anywhere" ו-"Do Right Woman, Do Right Man".
למרות זאת, קבאנה לא הייתה מוכנה להכרה המהירה לה זכתה בעקבות זכייתה באירוויזיון.
קבאנה נשואה לפול מגיי, מוזיקאי מהעיר קריקפרגוס שבממלכה המאוחדת, אותו היא פגשה לראשונה באולפן הקלטות.
לשניים יש שני בנים, ג'ק וטום, איתם חיו בקריקפרגוס במשך 11 שנים.
קבאנה תכננה תחילה לעבור לארצות הברית, אולם לאחר זכייתה באירוויזיון היא חזרה בה מהחלטתה.
קבאנה בת ה-25 הופיעה ב-14 במרץ 1993 בתחרות הקדם אירוויזיון האירית, וזאת על מנת לנסות לייצג את אירלנד באירוויזיון.
קבאנה הופיעה עם השיר "In Your Eyes" ("בעיניך") שנכתב והולחן על ידי ג'ימי וולש.
לאחר הצבעה צמודה הגיעה קבאנה למקום הראשון בתחרות הקדם עם 118 נקודות, בהפרש של 39 נקודות מהמקום השני.
בתחרות האירוויזיון שנערכה במילסטריט, אירלנד ב-15 במאי, הופיעה קבאנה עם השיר שלה במקום ה-14 ברשימת סדר ההשמעה.
לאחר הצבעה צמודה בה אירלנד ובריטניה התחלפו ביניהן על המקום הראשון מספר פעמים, הוכרזה אירלנד כמנצחת עם 187 נקודות, מספר שיא של נקודות שנשבר באותה שנה.
השיר "In Your Eyes" הפך להיות הסינגל הנמכר ביותר באירלנד לשנת 1993, וכן הגיע למקום ה-24 במצעד הסינגלים הבריטי.
כמו כן, השיר קיבל מעמד פלטינום כפול.
קבאנה הקליטה את האלבום בנשוויל, טנסי שהופק על ידי ג'ון ג'ניגס.
מאוחר יותר היא זנחה את קריירת המוזיקה כדי לבלות יותר זמן עם ילדיה.
קבאנה ייצגה את אירלנד בשנית באירוויזיון 2010 עם השיר "It's For You" ("זה בשבילך").
התחרות נערכה בנורווגיה, בעיירה בארום שסמוכה לבירה אוסלו.
השיר נכתב על ידי ניל מוני, מרטן אריקסון, לינה אריקסון וג'ונס גלאדניקוף.
השתתפותה של קבאנה בקדם האירוויזיון האירי הייתה ודאית ב-10 בפברואר 2010 כאשר רשת השידור האירית חשפה את 5 המועמדים הסופיים בתחרות.
תחרות הקדם נערכה ב-5 במרץ.
קבאנה השיגה את מרב הנקודות האפשרי ובכך הביסה את 4 המתחרים שלה.
היא הופיעה עם השיר שלה שוב ב-14 במאי, לפני שהיא נסעה לאירוויזיון באוסלו.
לפי העיתון "אייריש טיימס", קבאנה קיבלה תמיכה עצומה מעיתונאים ומצופים באוסלו.
היה חשש לפני חצי הגמר באירוויזיון שקבאנה תאבד את הקול שלה, ואף התקשתה לשיר במדויק בסוף השיר.
קבאנה הופיעה בחצי הגמר שנערך ב-27 במאי 2010, והעפילה לשלב הגמר שנערך ב-29 במאי, 4 שנים מאז העפילה אירלנד לשלב הגמר בפעם האחרונה.
בסוף ההצבעה סיימה קבאנה במקום ה-23 מתוך 25, עם 25 נקודות.
קבאנה הופיעה בתחרות הקדם אירוויזיון האירית לשנת 2006 עם השיר "In Your Eyes" ביחד עם לינדה מרטין וזמרים אירים אחרים שהשתתפו באירוויזיון.
קבאנה הקריאה את הנקודות של אירלנד באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד, בירת סרביה, ובאירוויזיון 2023 שנערך בליברפול, אנגליה.
ב-15 במאי 2009 הופיעה קבאנה שוב בקדם האירוויזיון האירי, אך הפעם היא ביצעה דואט לשיר "Take a Little Piece of My Heart" ביחד עם פול הרינגטון, זוכה אירוויזיון 1994. כמו כן, קבאנה הופיעה מספר פעמים נוספות בקדם האירוויזיון האירי.
בתחילת השנה החדשה הופיעה קבאנה בקדם האירוויזיון הרומני לשנת 2011. היא ביצעה את השיר איתו היא השתתפה באירוויזיון 2010, וכן את הלהיט של להקת אבבא "Happy New Year" ביחד עם קיארה סירקוזה ופאולה סלינג, נציגת רומניה לאירוויזיון 2010. כמו כן, היא הופיעה בקדם האירוויזיון האירי לשנת 2011.
ניב בוגין (נולד ב-29 ביולי 1960) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי.
בוגין שיחק בהפועל חולון, כקפטן הקבוצה, לאורך רוב הקריירה המקצוענית שלו.
הוא שיחק בתפקיד סקנד גארד, היה קלע (שמאלי), מוביל כדור ומוסר.
בוגין החל לשחק כדורסל בהפועל חולון בגיל 8, יחד עם חברו מבית הספר היסודי "שפרינצק" בחולון, ישראל אלימלך, איתו שיחק בקבוצה עד 1991 ברציפות.
בוגין שיחק בנבחרות ישראל לנוער, קדטים (מקום 11 באליפות אירופה ב-1977), העתודה והבוגרים, בה קלע 85 נקודות ב-25 משחקים.
בעונת 1982/3 היה בוגין במקום ה-14 בטבלת קלעי הליגה עם 404 נקודות.
עם ריבוי הזרים באמצע שנות השמונים, נדחק מקומו של בוגין מהחמישייה הראשונה של חולון.
על כך התבטא חברו ו"השחקן המשלים אותו": "קשה לי בלי ניב...קשה לי להתרגל למישהו אחר...הוא עזר לי מאוד במשחקים שבהם לא הלך לי.
הוא לקח את העניינים לידיו.
לקחו ממני את החלק השני שלי".
בעונת 1985/1986 הגיע בוגין עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, בו הפסידה חולון 90:86.
ב-1987 היה שותף למשחק ההיסטורי, בו הביסה הפועל חולון את מכבי תל אביב בתוצאה 66:85.
בעונת 1990/1991 שוב הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, שגם בו הפסידה חולון 100:90.
ב-1991 עזב בוגין את הפועל חולון ועבר לא.ס.
בעונה זאת קלע 370 נקודות (16.8 נקודות למשחק).
לאחר עונת 1995/6 פרש ממשחק מקצועני.
בכל משחקיו בליגה הישראלית קלע 3848 נקודות.
ב-1996 מונה למאמן הפועל חולון.
למרות הצלחת הקבוצה בסיבוב הראשון, לאחר 15 משחקים, עוד בטרם הספיק להנחיל את סגנונו המיוחד ושיטות המשחק שלו, הוחלף "דוקטור בוגין" על ידי המאמן המיתולוגי רלף קליין.
ניב בוגין היה לאחר פרישתו בעלים של חנות לשיווק קרמיקה ואביזרי אינסטלציה.
ניב הקבוצה היה כתב עת של חבר הקבוצות, ולאחר מכן של איחוד הקבוצות והקיבוצים, שראה אור החל משנת תר"ץ 1930 ועד 1972.
נושאי כתב העת היו החברה הישראלית, החיים בקיבוץ, ופרשיות מההיסטוריה של עם ישראל.
כן הובאו בו פרוטוקולים של דיונים כלל-תנועתיים, כגון "תקנון הקיבוץ וחוקתו".
בנוסף נכלל בו מדור "ממדף הספרים".
רוב גיליונותיו ראו אור בדפוס הפועל הצעיר בתל אביב.
תקופה ארוכה היה "ניב הקבוצה" רבעון.
רוב המשתתפים בכתב העת היו חברי הקיבוצים של תנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, ומיעוטם שוחרי התנועה הקיבוצית; בהם: דוד בן-גוריון, סנטה יוספטל, יחיאל דובדבני, אמנון קרניאל, חיים גבתי, בן הלפרן, חנן שדמי, שמואל גדון, עמרם הישראלי, יוסף שפירא, קדיש לוז וצבי לוז.
ניב גורדון (נולד ב-15 ביוני 1965) הוא חוקר ישראלי שכיהן כפרופסור לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חוקר נושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולזכויות אדם.
גורדון התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה.
לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושימש כסמל מחלקה בפלוגה המסייעת.
גורדון נפצע באופן קשה בהתקלות ליד ראש הנקרה, שכתוצאה ממנה הוא סובל מ-42 אחוזי נכות.
במהלך האינתיפאדה הראשונה שימש גורדון כמנהל רופאים לזכויות אדם בישראל.
הוא פעיל בתעאיוש, תנועה יהודית-ערבית.
הוא מזהה את עצמו כאיש שמאל, וחבר באקדמיה לשוויון.
בתקופת האינתיפאדה השנייה היה חלק מתנועת הסרבנות בצה"ל.
תיאר את ישראל כ"מדינת אפרטהייד" ותומך בחרם בינלאומי על מדינת ישראל.
גורדון סיים בהצטיינות ב-1991 לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1997 סיים תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת נוטרדאם שבארצות הברית ובשנת 1999 סיים את לימודי הדוקטורט במדעי המדינה בנוטרה דאם.
שימש מרצה באוניברסיטת בן-גוריון, ב-2005 קודם לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2010 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
שימש חוקר ופרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת בראון.
ב-2006 פסק בית המשפט המחוזי בנצרת 10,000 ש"ח פיצויים לגורדון בתביעת דיבה שהגיש לאחר שסטיבן פלאוט כתב שגורדון "שואף להיות יודנראט".
בשנים 2010-2008 כיהן כראש המחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנים 2016–2018 שהה בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) באוניברסיטת לונדון, וחקר את תופעת השימוש במגנים אנושים.
המחקר בחן את התופעה החל ממלחמת האזרחים בארצות הברית ועד מלחמת האזרחים בסוריה ועיראק.
החל משנת 2018 משמש כפרופסור למשפט בינלאומי וזכויות אדם באוניברסיטת קווין מרי בלונדון.
בין היתר, כתבותיו של גורדון פורסמו בלוס אנג'לס טיימס, וושינגטון פוסט, אל-ג'זירה, גארדיאן, הארץ, ג'רוזלם פוסט ושיקגו טריביון.
ספרו Israel's Occupation התפרסם על ידי הוצאת אוניברסיטת קליפורניה בשנת 2008.
ניבה לניר (נולדה ב-1946) היא עיתונאית, פובליציסטית ופעילה פוליטית ישראלית.
הוריה, יוצאי בלגיה, היו ממייסדי הקיבוץ.
בצבא שירתה ככתבת בירחון במחנה נח"ל.
אחרי שהשתחררה מהשירות מונתה לעורכת השבועון "השבוע בקיבוץ הארצי" של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, ונבחרה כחברה במזכירות התנועה.
במקביל למדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
הייתה פעילה במפלגת מפ"ם ואחר כך הייתה ממובילות הפורשים ממפ"ם, על רקע ההתנגדות להצטרפות המפלגה למערך השני עם מפלגת העבודה, והייתה ממייסדות התנועה הפוליטית שמאל ישראלי חדש אשר הוקמה בשנת 1968.אחר כך הייתה כתבת בעיתון "על המשמר".
בשנת 1974 הייתה בין מייסדי כתב העת "עמדה".
בשנת 1979 הצטרפה ככתבת לעיתון "דבר".
לניר שימשה כיועצת ודוברת של יצחק רבין במספר מערכות בחירות וכיועצת שלו בשנותיו כשר ביטחון, בין השנים 1984 ל-1988 ואחר כך בעת כהונתו השנייה כראש ממשלה.
היא הייתה אחת מהמארגנות של עצרת התמיכה ברבין בשנת 1995, בה נרצח.
בתחילת 1988 מונתה לעורכת הראשית של כתר הוצאה לאור, תפקיד אותה מילאה עד יולי 1989, אז חזרה לעבוד בעיתון "דבר".
בסוף 1990 הוצע לה לשמש כעורכת הראשית של העיתון במקום חנה זמר שפרשה לגמלאות, אך היא דחתה את התפקיד והמשיכה לעבוד ככתבת המדינית של העיתון.
בשנים 2002–2007 שימשה כדוברת איגוד הבנקים בישראל.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה לכתוב טור פובליציסטי בעיתון "הארץ".
לניר היא גרושתו של החוקר הפרטי מאיר פלבסקי.
אחותה היא הסופרת מיכל סנונית.
מ-1996 היא בת זוגו של גיורא מורג.
ניב חורש (נולד בשנת 1971) הוא חוקר ישראלי המתמחה בחקר כלכלת סין, בדגש על היסטוריה מונטרית.
לאחר מסלול אקדמי בסידני שנמשך חמש שנים (מרצה, מרצה בכיר, ופרופ' חבר), מונה חורש באוגוסט 2014 למשרת פרופסור מן המניין בבית-הספר ללימודי סין המודרנית באוניברסיטת נוטינגהאם בבריטניה.
במקביל, כיהן חורש כראש המכון לחקר מדיניות סינית עכשווית בנוטינגהאם, ומתוקף תפקידו ייעץ לגופי ממשל בריטיים שונים בנושאי יחב"ל וכלכלה.
החל מספטמבר 2016, משמש חורש כפרופסור אורח בבית הספר לממשל ויחסי-חוץ באוניברסיטת דרהאם בבריטניה.
חורש גדל בבת-ים ועשה את תאריו האקדמיים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
במהלך לימודיו גר ועבד שלוש שנים בבייג'ינג כמנהל פיתוח עסקי בסקטור הפרטי.
כמו כן שירת חורש בעבר כפקיד ציבור במשרד ההגירה האוסטרלי בבירה קנברה.
ניב חורש הוא אב ל-2 ילדים.
ניבאלדו אלבס פרייטס סנטוס (בפורטוגזית: Nivaldo Alves Freitas Santos; נולד ב-10 ביולי 1988) הוא כדורגלן מכף ורדה המשחק בעמדת המגן השמאלי.
ניבאלדו התחיל את הקריירה שלו בבאטקואה.
בגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של אקדמיקה.
לאחר שסיים את גיל הנוער עבר בליגות הנמוכות בפורטוגל וב-16 באוגוסט 2011 חתם באקדמיקה ל-3 שנים.
ב-12 בספטמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-4 נגד נסיונאל, אך הוא לא זכה לדקות משחק קבות ובקיץ חתם בטפליצה הצ'כית.
בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה.
ניב זריהן (נולד ב-24 במאי 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ.
זריהן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד.
ב-30 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2–2 עם בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו.
ב-25 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 עם הפועל פתח תקווה.
את העונה סיים עם 16 שערים בקבוצת הנוער בכל המסגרות ואף זכה עמה בגביע המדינה לנוער, ובמקביל שותף בשלושה משחקים בליגת העל.
בשתי העונות שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער במקביל למשחקי הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2014/2015 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, וב-2 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–1 על בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו.
ב-27 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 עם בני סכנין.
בסך הכל כבש ארבעה שערי ליגה בעונה זו, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2015/2016 כבש חמישה שערים בליגה הלאומית, והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
ב-17 בינואר 2017 חתם לארבע וחצי שנים בהפועל באר שבע.
ב-24 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה במסגרת גביע המדינה.
ב-13 במרץ כבש לראשונה במדי הקבוצה, כשהבקיע צמד שערים בניצחון 1–2 על בית"ר ירושלים באצטדיון טרנר, ובתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת 2017/2018 כבש שני שערי ליגה ב-27 הופעות, ובסופה זכה עם הקבוצה שוב באליפות.
בעונת 2018/2019 כבש שלושה שערים ב-21 הופעות בליגה.
ב-15 באוגוסט 2019 כבש את שעריו הראשונים במפעלים האירופיים כשכבש צמד בניצחון הפועל באר שבע 1–3 על נורשפין, במסגרת משחקי הסיבוב השלישי של מוקדמות עונת 2019/2020 בליגה האירופית.
ב-4 ביולי 2020, בתקופת מגפת הקורונה בישראל, שוחרר מהפועל באר שבע לאחר שהפר את הוראות הבידוד.
ב-4 באוגוסט 2020 חתם על חוזה לשנתיים בבני יהודה תל אביב.
ב-21 ביולי 2021 חתם בבית"ר ירושלים לעונה אחת.
ב-2 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד עירוני קריית שמונה.
ב-20 בספטמבר 2022 חתם בהפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת.
ב-7 בספטמבר 2023 חתם במכבי קביליו יפו.
זריהן שיחק בכל נבחרות הנוער של ישראל.
ב-13 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, בתיקו 1–1 נגד בלגיה.
זריהן נולד וגדל באשדוד כבכור מבין ארבעה ילדים לכדורגלן העבר יגאל זריהן ולמטי לבית כהן.
בדצמבר 2016, כאשר שיחק במ.ס.
אשדוד, הטילה עליו קבוצתו קנס של 25 אלף ש"ח והשעיה לשבועיים, לאחר שכינה את חברו לקבוצה אור אינברום "אתיופי מסריח".
בנובמבר 2017 הורשע בעסקת טיעון בתקיפתה של צעירה במועדון בתל אביב.
בבחירות לכנסת ה-25 חשף את תמיכתו בבנימין נתניהו.
ניבה זיו שינברגר (נולדה ב-7 בנובמבר שנת 1982) היא אתלטית ישראלית, 8 פעמים ברציפות אלופת ישראל (2004 - 2011) ושיאנית ישראל בקפיצה משולשת כ-8 שנים.
זיו נולדה וגדלה בתל אביב.
בגיל 7 החלה להשתתף בחוגי התעמלות קרקע וטניס.
היא החלה להתאמן באתלטיקה בתיכון.
בתחילת דרכה היא התאמנה בהדרכתו של דוד קושניר.
בהמשך היא התאמנה בקבוצת מכבי ראשון לציון בהדרכתו של מני פלד.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2004 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, בקפיצה משולשת ומדליית ארד בקפיצה לרוחק.
בתחרות גביע אירופה לאומות דרג ב' שנערכה באסטוניה ביוני 2005 קבעה זיו בקפיצה משולשת שיא ישראלי חדש של 13.08 מטר שיפור לשיא בן 4 שנים של ליאור גרטנר (12.91 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2006 זכתה זיו במדליית זהב בקפיצה משולשת.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2007 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בקפיצה משולשת ומדליית כסף, בקפיצה לרוחק.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2008 זכתה זיו במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.60 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2009 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.71 מטר, לפני מריה שמריי (11.62 מר) וג'וי קננגיסר (10.74 מטר).
מדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.75 מטר, אחרי חברותיה לקבוצה רותם בטאט-גולן (5.94 מטר) ויוליה פושקריוב (5.87 מטר).
שבועיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השמונה-עשרה שנערכו ביולי היא זכתה בשתי מדליות כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.74 מטר, אחרי רותם בטאט-גולן (5.94 מטר) ולפני יפעת זליקוביץ' (5.13 מטר) ובקפיצה משולשת בתוצאה של 12.67 מטר, אחרי יוליה פושקריוב (12.80 מטר) ולפני ג'וי קננגיסר (10.75 מטר).
באליפות אירופה למועדונים דרג ב' שהתקיימה בברן, שווייץ בסוף מאי 2010 זכתה זיו במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.83 מטר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בצוילנרודה, גרמניה ביוני היא סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.86 מטר.
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בפעם השביעית ברציפות במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.85 מטר, לפני נעמה ברנשטיין מע.ל.ה רעננה (10.71 מטר) ומיטב רוטפלד מהפועל אתלטי אורן השרון (10.70 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 זכתה זיו בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בפעם השמינית ברציפות בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.92 מטר ומדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.52 מטר, אחרי רותם בטאט-גולן (6.24 מטר) ולפני ג'ומאן ג'ובראן מעירוני אחי נצרת (5.34 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2013 זכתה זיו במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.17 מטר, אחרי חנה קנייזבה-מיננקו שקבעה שיא ישראלי בינלאומי חדש של 14.50 מטר.
שיאה הלאומי של זיו נשבר על ידי חנה קנייזבה-מיננקו ביולי 2013 שהתאזרחה בישראל באותה שנה.
זיו בוגרת תואר ראשון בתקשורת וניהול ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון.
ניב פפו (נולד ב-5 באפריל 1972) הוא כימאי ישראלי, מרצה בכיר במחלקה להנדסת ביוטכנולוגיה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2014 זכה בפרס קריל על פיתוח חלבונים ספציפיים לטיפול במחלת הסרטן.
פפו נולד ברעננה, למד בתיכון אוסטרובסקי במגמת מתמטיקה.
בשנת 1992 החל ללמוד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר סיום לימודי תואר שני בכימיה, עבר ללימודי תואר שלישי במכון ויצמן למדע.
בשנת 2004 סיים את לימודיו בתואר דוקטור.
באוקטובר 2007 עבר לגור עם משפחתו בעיר פאלו אלטו בקליפורניה, ארצות הברית למשך ארבע שנים, על מנת לעשות עוד שני פוסט דוקטורטים באוניברסיטת סטנפורד.
בתחילת שנת 2012, עם חזרתו לארץ, קיבל מלגה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2013 קיבל את פרס החוקר הצעיר מטעם הקרן לסרטן הערמונית.
בשנת 2014 קיבל את פרס קריל על תרומתו לפיתוח חלבונים ספציפיים לטיפול במחלת הסרטן.
נשוי לנילי, מנהלת גנים בתל אביב, ואב לשלושה.
יניב "ניב" שולמן הוא מפיק, צלם ושחקן יהודי-אמריקאי.
ידוע בעיקר בזכות הסרט הדוקומנטרי "קאטפיש" משנת 2010.
שולמן נולד למשפחה יהודית בניו יורק שבארצות הברית.
אחיו הגדול הוא הקולנוען, אריאל שולמן .
לאחר שלמד ריקוד במשך חמש שנים, החל לעסוק בצילום.
בשנת 2004 החל לצלם ריקוד והתערה עם קהילת הבלט העכשווית בניו יורק.
שולמן הוא חבר מייסד של ועדת המנהיגות הצעירה של ארגון הנוער "שחרר את האלימות" (בתרגום חופשי).
בשנת 2010 יצא לאקרנים הסרט התיעודי "קאטפיש", המתאר מערכת יחסים רומנטית שניהל שולמן באמצעות אתר הרשת החברתית המקוונת פייסבוק.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים בסאנדנס 2010 וזכה לביקורות חיוביות, לצד תהיות באשר לאמינותו.
שולמן מנחה תוכנית בערוץ MTV העוסקת במערכות יחסים מקוונות.
ניב שוויצר ברדוגו סולטן (נולדה ב-16 בספטמבר 1992) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה" על כיכובה בסדרת הריגול "טהרן" מבית כאן 11.
סולטן נולדה, גדלה והתחנכה בירושלים בשכונת קריית מנחם להורים יהודים ספרדים יוצאי מרוקו, מירב ושלמה סולטן.
יש לה שתי אחיות ואח, השחקן בן סולטן.
היא למדה בבית הספר היסודי תל"י (תגבור לימודי יהדות) בשכונת בית וגן, ובהמשך בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים, במגמת תיאטרון.
שירתה בצה"ל כמדריכת ספורט בחיל הנדסה קרבית.
ב-2013, סולטן התחילה את קריירת המשחק שלה בעונה השנייה של סדרת הנוער "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני בתפקיד צליל.
באותה שנה גילמה את רונה באחד הפרקים בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "שולחן לשישה".
ב-2015 שיחקה בסדרת הנוער "להתבגר" בערוץ 10, בתפקיד נופר בביוף, על פי סדרת הספרים של גלילה רון פדר עמית.
מנובמבר באותה שנה החלה להשתתף בסדרה הקומית "לה פמיליה" בערוץ 10.
בינואר 2016 גילמה את עלמה בסדרה "סוסי פרא", לצד יון תומרקין, דניאל גד ושירה נאור.
הסדרה שודרה בערוץ זום ב-HOT.
ביוני 2017 כיכבה בסרט הנוער "כמעט מפורסמת".
ביולי באותה שנה השתתפה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "מתים לרגע" לצד עפר שכטר.
ב-2018 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרה "יש לה את זה" של קשת 12. ושיחקה בסרטם של טל גרניט ושרון מימון "הנשף".
באותה שנה השתתפה גם בפסטיגל וגם בסדרה "אילת".
מ-2020 מככבת בתפקיד הראשי בסדרת הריגול הישראלית "טהרן" מבית כאן 11 בתפקיד תמר רביניאן, האקרית המושאלת מיחידה 8200 כסוכנת למבצע חשאי של המוסד.
לצורך התפקיד למדה סולטן פרסית במשך ארבעה חודשים.
על משחקה בסדרה זו זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה (הישראלי) לשנת 2020" בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה".
ב-2021 שיחקה בתפקיד-משנה בסדרה של הוט "ילדות סכסכניות".
ב-2022 החלה לגלם את אחת הדמויות המרכזיות בסדרת המערבון האמריקאית "That Dirty Black Bag" בשירות הסטרימינג AMC+, לצדם של השחקנים דומיניק קופר וטרוויס פימל, וכן בסדרה הישראלית "בוגד".
ב-2024 גילמה את רות בסרט "בחורים טובים 2".
בשנת 2025, שיחקה את רווייה שם טוב כתפקיד ראשי בסדרת דרמת המתח של קשת 12, "רצח בים המלח".
בשנת 2026, תככב בתפקיד ראשי בתור ד"ר דסי נקש בסדרת דרמת מתח רפואית של HOT, "לב של רוצח".
סולטן נשואה לשחקן מאור שוויצר ובמאי 2025 נולד להם בן.
שנהפרסקטגוריהפרויקטמועמדות2020פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיההשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמהטהרן
ניב קיוזאק היא שחקנית אירית.
כבת למשפחה עם שורשים עמוקים באמנויות הבמה, הייתה מעורבת במשחק כבר מגיל צעיר.
היא שיחקה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, והופיעה בשורה ארוכה של הפקות תיאטרון מאז שנות השמונים של המאה העשרים.
בטלוויזיה הופיעה קיוזאק במספר רב של תפקידים בהם בדמות ד"ר קייט רוואן בסדרת הדרמה הבריטית "Heartbeat" (מ-1992 עד 1995).
לעיתים קרובות שיחקה בתסכיתים ברדיו, ובקולנוע הופיעה בין השאר בסרט "In Love with Alma Cogan" משנת 2011.
היא בתו של השחקן האירי סיריל קיוזאק, אחות של שינייד קיוזאק וסורקה קיוזאק, ואחות למחצה של קתרין קיוזאק.
יש לה שני אחים: פול קיוזאק, שהוא מפיק טלוויזיה, ופדרייג קיוזאק , שהוא מפיק לתיאטרון המלכותי הלאומי בבריטניה.
קיוזאק למדה בתחילה מוזיקה כדי להיות חלילנית מקצועית.
היא קיבלה מלגת לימודים לאקדמיה המלכותית למוזיקה.
היא עבדה עם התזמורת הסימפונית הלאומית של אירלנד , ואחר כך התקבלה לבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה כדי ללמוד משחק.
היא עזבה את בית הספר אחרי שנה מבלי להשלים את הלימודים כי היא קיבלה הצעת עבודה להופיע בתיאטרון גייט בדבלין.
קיוזאק לוהקה לתפקיד אירינה קספרוב בהפקה של המחזה "שלוש אחיות" בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר.
אחר כך גילמה את דזדמונה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "אותלו" לצדו של בן קינגסלי, וגילמה את ג'ולייט ב"רומיאו ויוליה" לצדו של שון בין.
קיוזאק זכתה להכרה רחבה יותר כשכיכבה בתפקיד ד"ר קייט רוואן בסדרת הדרמה הפופולרית "Heartbeat" בשנים 1992 עד 1995. ב-2004 הייתה מועמדת לפרס IFTA לשחקנית הטובה ביותר בדרמה טלוויזיונית על תפקידה בסרט הטלוויזיה "Too Good to be True".
ב-2012 הייתה קיוזאק מועמדת לפרס Whatsonstage.com לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזה על תפקידה ב"נער השעשועים של העולם המערבי" מאת ג'ון מילינגטון סינג שהוצג בתיאטרון האולד ויק.
בינואר 2013 הייתה מועמדת לפרס ה-BBC לדרמת שמע בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "The Man with Wings" מאת רייצ'ל ג'ויס , ששודרה ברדיו 4.
קיוזאק גילמה את דמותה של מולי בלום בעיבוד לספר "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס בעיבוד של תשעה חלקים ששודר ברדיו 4 של ה-BBC.
את העיבוד עשה רובין ברוקס, המפיק והבמאי היה ג'רמי מורטימר.
שידורי הסדרה החלו ב-16 ביוני (בלומסדיי) 2012.
עוד בטלוויזיה שיחקה קיוזאק בסדרת הדרמה הרפואית "Always and Everyone" (מ-1999 עד 2002).
היה לה תפקיד קטן בדמות ביאטריקס פוטר בסדרת הטלוויזיה "The World of Peter Rabbit and Friends" (מ-1992 עד 1995).
היא גילמה את בובי ויקהאם בסדרה "ג'יבס וווסטר" של רשת ITV בשנים 1990 עד 1993. ב-2004 הופיעה בפרק מתוך הסדרה "מיס מארפל" על פי ספריה של אגאתה כריסטי.
ב-2008 כיכבה בפרק בסדרה הבלשית "רציחות במידסומר" וב-2009 הופיעה בפרק בסדרה "A Touch of Frost".
בשנת 2000 שיחקה בסרט "ככל שמתקרבים" לצדו של שון מקגינל.
על תפקיד זה הייתה קיוזאק מועמדת לפרס IFTA לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע.
ב-1986 כיכבה קיוזאק לצדו של שון בין בהפקה של RSC של המחזה "רומיאו ויוליה".
ב-2004 הצטרפה קיוזאק לתיאטרון המלכותי הלאומי והופיעה בהפקה של ניקולס היינטר לספרי "חומריו האפלים" מאת פיליפ פולמן בתפקיד סרפינה פקאלה לצדם של אנה מקסוול מרטין, בן וישו ופטרישה הודג'.
ב-2007 חזרה קיוזק להופיע עם התיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "The Enchantment" מאת ויקטוריה בנדיקטסון , ושיחקה בתפקיד אליסון אליס במחזה "Crestfall" מאת מארק או'רו בתיאטרון 503. ב-2009 שיחקה קיוזאק בדמות מגי בהפקה מחודשת בלונדון שלה המחזה זוכה הפרסים "רוקדים בלונאסה" לצדו של בעלה פינבאר לינץ' בתיאטרון האולד ויק.
ב-2010 גילמה את דמותה של קתרין דיקנס במחזה "Andersen's English" מאת סבסטיאן בארי.
ב-2011 הופיעה במחזה "The Painter" מאת רבקה לנקייביץ, לצדו של טובי ג'ונס, בתפקיד אדית דוונפורט במחזה "Cause Célèbre" מאת טרנס רטיגן, ובמחזה "The Playboy of the Western World" מאת ג' מ סינג' בתיאטרון האולד ויק.
באוגוסט 2012 הצטרפה קיוזאק שוב לתיאטרון המלכותי הלאומי ושיחקה בתפקיד שיבון בעיבוד הבימתי של הספר "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" בעיבודו של סיימון סטיבן ובבימויה של מריאן אליוט.
הצגת הבכורה הייתה ב-2 באוגוסט 2012 ולצדה שיחקו לוק טרדוויי בתפקיד כריסטופר, ניקולה ווקר בדמות אימו ג'ודי, פול ריטר בדמות אביו אד, ואונה סטאבס בתפקיד גברת אלכסנדר.
ההפקה שהוצגה עד אוקטובר 2012, שודרה בשידור חי בבתי קולנוע ב-6 בספטמבר 2012 במסגרת תוכנית "התיאטרון הלאומי בשידור חי" .
המחזה היה מועמד לפרס אוליבייה.
ב-1 במרץ 2013 הועברה ההצגה לתיאטרון אפולו בלונדון, וקיוזאק חזרה ושיחקה בתפקיד שיבון.
בהמשך הופיעה קיוזאק בסרטי קולנוע בהם "עדות נעורים", "Departure", "Chick Lit ו-"The Ghoul".
היא חזרה להופיע בבמת התיאטרון בלונדון בתפקיד פאולינה במחזה "אגדת חורף" בתיאטרון הגלוב, ובמחזה "Unfaithful" מאת אוון מקפרטי בווסט אנד.
קיוזאק נשואה לשחקן פינבאר לינץ' .
בנם הוא השחקן קאלם לינץ'.
1985:"אותלו" (הלהקה השייקספירית המלכותית / מרכז האמנויות ברביקן)
1985: "Mary, After the Queen" (הלהקה השייקספירית המלכותית)
1985: "Anything Goes" (הלהקה השייקספירית המלכותית)
1985: "שלוש אחיות" (תיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר )
1986: "רומיאו ויוליה" (הלהקה השייקספירית המלכותית)
1986: "The Art of Success" (הלהקה השייקספירית המלכותית)
1987: "Portrait of a Marriage" (הלהקה השייקספירית המלכותית / מרכז האמנויות ברביקן, לונדון)
1988: "The Tutor" (אולד ויק, לונדון) – לצדה של אחותה קתרין קיוזאק
1988: "The Admirable Critchton" (הווסט אנד תיאטרון היימרקט)
1990: "שלוש אחיות" (תיאטרון גייט דבלין ותיאטרון רויאל קורט, לונדון – לצדם של אחיותיה שינייד קיוזאק וסורקה קיוזאק ואביה סיריל קיוזאק)
1991: "המחרשה והכוכבים" (תיאטרון יאנג ויק, לונדון)
1991: "The Phoenix" (תיאטרון בוש, לונדון)
1993: "בית בובות" (תיאטרון גייט, דבלין)
1995: "הדיו ההודית" (וסט אנד – תיאטרון אולדוויץ')
1996: "כטוב בעיניכם" (הלהקה השייקספירית המלכותית / מרכז האמנויות ברביקן)
1997: "The Maids" (תיאטרון דונמאר ורהאוס)
2003: "הסוחר מוונציה" (תיאטרון פסטיבל צ'יצסטר)
2003: "חומריו האפלים" (התיאטרון המלכותי הלאומי)
2005: "Breathing Corpses" (תיאטרון רויאל קורט / תיאטרון "ג'רווד" העליון )
2006: "Mammals" (תיאטרון בוש, לונדון)
2007: "The Way of the World" (תיאטרון רויאל, נורת'מפטון)
2007: "The Enchantment" (התיאטרון המלכותי הלאומי)
2007: "רוחות" (תיאטרון גייט – נוטינג היל, לונדון)
2008: "דיוקנה של גברת" (התיאטרון המלכותי)
2009: "רוקדים בלונאסה" (הווסט אנד - תיאטרון האולד ויק)
2010: "Anderson's English" (תיאטרון המפסטד, ובסיור הופעות)
2010: "Women, Power and Politics" (תיאטרון טריסייקל, לונדון)
2011: "Cause Célèbre" (הווסט אנד - תיאטרון אולד ויק)
2011: "The Painter" (תיאטרון ארקולה, לונדון)
2012: "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" (התיאטרון המלכותי הלאומי)
2013: "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" (הווסט אנד - תיאטרון אפולו )
2016: "אגדת חורף" (תיאטרון הגלוב, לונדון)
מועמדות לפרס תסכית דרמה של ה-BBC לשנת 2013 לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה ב-"The Man with Wings" מאת רייצ'ל ג'ויס לרדיו 4
מועמדות לפרס "Whatsonstage.com" לשנת 2012 לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במחזה "Playboy of the Western World" בתיאטרון אולד ויק
מועמדות לפרס האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה (IFTA) לשנת 2004 לשחקנית הטובה ביותר בדרמה טלוויזיונית על הופעתה ב-"Too Good to be True"
ניב זילברברג (נולד ב-15 ביולי 1992) הוא שחקן ישראלי.
נודע בתפקדיו כאיתי בסדרה "בטיפול", שבת בסרט "שש פעמים" ואודי ב"תיקו אפס".
זילברברג למד בתיכון עמל ליידי דייוויס.
את קריירת המשחק החל בילדותו כאשר בשנת 2008 שיחק בעונה השנייה של "בטיפול".
הוא גילם את איתי, דמות מרכזית בה עוסקת עלילת הסדרה.
הסדרה מתחילה בהבאתו לטיפול על ידי הוריו הנמצאים בהליכי גירושים, בשל סירובו לישון אצל אביו.
איתי משמש כזרז מרכזי לסכסוכים ולהתמודדויות של הוריו, ובה בעת, הוא קורבן של המצב המשפחתי המעורער.
במהלך הסדרה, נחשפים קשייו הרגשיים והחברתיים של איתי.
הוא מתואר כילד שמן אשר סובל מהצקות קשות בבית הספר בשל עודף משקלו, ומשתף את המטפל ראובן בחוויותיו הקשות.
בנוסף, מתגלה כי איתי חש אשמה כבדה בפרידת הוריו, מה שמכביד עליו רגשית.
בנוסף, הוא מתמודד עם אירועים משפחתיים טראומטיים, כמו הפלה שעברה אמו, ושינויים פתאומיים ומדאיגים בהתנהגותו מעידים על עומק המצוקה הנפשית שלו.
דמותו כילד הסובל מהפרעות אכילה זכתה לביקורות חיוביות, בהן נכתב בין היתר כי המשחק שלו "מרשים ביותר", שהליהוק שלו ייחודי ומעולה, ודמותו "מגולמת להדהים".
בשנת 2010 שיחק את יונתן פרידמן בסדרת הקומדיה "מעצר בית", לצד טל פרידמן ואיל קיציס.
זילברברג גילם את הדמות הראשית בסרט עלילתי קצר משנת 2011 בשם "תיקו אפס".
דמותו, אודי נבנהויז, היא של נער צעיר ואוהד כדורגל, בנו של חיימון (אבי גרייניק), אוהד מושבע של הפועל פתח תקווה.
העלילה מתמקדת במרד האישי שלו באביו, דרך המשמעותי ביותר לשניהם, מגרש הכדורגל.
הסרט הוקרן בפסטיבל סרטי ספורט "Kicking & Screening" בלונדון.
בשנת 2013 השתתף זילברברג בתפקיד מרכזי בסרט "שש פעמים", בו גילם את דמותו של שבת – אחד משלושת הנערים המנצלים את גילי (סיון לוי).
שבת, שאינו נחשב למושך בעיניה, תופס תפקיד מרכזי בעלילה בשל מעשיו כלפיה.
הוא כופה עליה אקט מיני אלים, הנחשב לאחד הרגעים הקשים והמטלטלים בסרט, ולאחר מכן מלווה אותה לקנות גלולה למניעת היריון.
דמותו מציגה מורכבות רגשית נדירה בין הבנים, המתוארים כשטחיים וחסרי רגש.
בהשוואה לדמויות האחרות, שבת מוסיף ממד של אמביוולנטיות מוסרית ורגשית.
שבת הוא הדמות הזכרית היחידה שמביעה אמפתיה וחמלה מסוימת כלפי גילי, ונראה שהניצול שלה מערער אותו וגורם לו תחושת קירבה אנושית, אך לבסוף נכנע ליצריו ולדפוסי האלימות של סביבתו ומשתתף בניצול.
הוא הופך את הסיפור ממאבק חד-צדדי של קורבן מול התוקפים, לעיסוק עמוק יותר בשבר הרגשי.
המשחק של זילברברג זכה לשבחים על כנותו ועל היכולת להעביר את הפגיעות שבתחתית הקשיחות.
מבקרים שיבחו את המשחק שלו והתרשמו מכנותו על המסך.
ב-2020 סיים תואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת תל אביב שאחריו למד פסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
מאז שפרש מקריירת המשחק הוא עוסק בתחום המכירות.
+שנהסדרהתפקידהערותקישור2008בטיפולאיתי נוימןעונה 22010מעצר ביתיונתן פרידמןפרק 12011תיקו אפסתפקיד ראשי2012עניין של זמןעידן2013שש פעמיםשבת2014מתים לרגעהאח של נעמי2015מנפאואר2016ארץ פצועה2017ראש גדולגילי שם-טוב2018אילתעצמו2018מראות שבורותשימי
ניב דמירל (נולד ב-20 בינואר 1995) הוא זמר, פזמונאי, מלחין וזמר-יוצר ישראלי.
התפרסם בעקבות השתתפותו בעונה השלישית של תוכנית המציאות "The Voice ישראל".
את שירותו בצה"ל עשה בלהקות חיל האוויר.
בשנת 2014 ניגש לאודישנים של תוכנית המציאות "The Voice ישראל", שובץ בנבחרת של מוש בן ארי, והגיע למקום הרביעי בגמר התוכנית.
השיר הגיע למקום ה-17 מתוך 40 שירים במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet לשנת 2016. ואת הקליפ "בחגים" שנכתב והולחן על ידי דמירל ואורי בן ארי.
במהלך שנת 2017 הוחתם בחברת הקלטות בארגנטינה בשם "וורנר מיוזיק גרופ" וביולי של אותה שנה טס לארגנטינה והקליט שם מיני-אלבום בשפה הספרדית שרובו מורכב משירי האלבום הישראלי שתורגמו לספרדית.
במאי 2021 הוציא את הדואט "עדיף הגעגוע" יחד עם נופר סלמאן.
את השיר כתבו ניב ונופר ביחד לצד עיבוד של אריאל טוכמן.
באפריל 2022 הוציא לאור את הסינגל "מאיה", שכתב והלחין אבי בן זקן.
ביולי השתתף בעונתה התשיעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא" והגיע למקום השישי.
במרץ 2023 הוציא לאור סינגל בשם "מקום רחוק".
ביולי אותה שנה הוציא את הסינגל "עכשיו".
ב-22 באוגוסט דמירל הוציא סינגל בשם "אם הייתי יכול", המביע תסכול מחוסר מימוש עצמי ותחושת תקיעות.
את השיר כתב והלחין אבי בן זקן.
ב-18 בספטמבר 2023 הוציא לאור את אלבומו השני, "ילד טוב".
ב-28 בנובמבר של אותה השנה הוציא לאור את הסינגל "דמעות".
ב-14 בינואר 2024, דמירל וחברו ללהקה הצבאית, שלו אדרי, שיתפו פעולה בסינגל בשם "בחוץ מלחמה", העוסק במציאות בישראל מאז טבח שבעה באוקטובר ומבטא באופן ספציפי את החוויה של תושבי הנגב המערבי.
השיר, עם מילים ולחן של אדרי, מוקדש לכל אלו שעברו, ועדיין עוברים, את אימת האירועים.
ב-18 בפברואר הוציא לאור את הסינגל "בעולם שלי".
ב-14 באפריל דמירל הוציא שיר בשם "רק את/ה", שיתוף פעולה עם הזמרת והיוצרת מאי ספדיה.
ב-8 בדצמבר 2024, הוציא לאור את המיני-אלבום "ימים ועונות" המכיל 7 שירים.
דמירל כתב והלחין את האלבום שהופק ועובד על ידי מתן דרור, אשר הלחין יחד עם דמירל את השיר "משהו שנשאר".
השיר "לא נרגעת" נכתב והולחן בשיתוף פעולה עם נוי פדלון, ואת השיר "לחפש אותך" כתבו יחד ניב דמירל ואביחי ג'רפי.
ניב מג'ר (נולד ב-1 בנובמבר 1984) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, יוטיובר, שחקן, צייר, אנימטור, קומיקסאי, מתופף, במאי ותסריטאי ישראלי.
מג'ר נולד ב-1984 בעיר הרצליה לזוג הורים פסיכולוגים.
בתיכון למד במגמת קולנוע, לאחר מכן שירת בצה"ל באגף האפסנאות, והתחתן בשנת 2019.
משמש כמתופף בלהקת קרמל אפל פופ.
בשנת 2007 התחיל להעלות סרטונים לאתר Flix, יחד עם חבריו, תחת השם "חבורת ניתוח קיסרי".
באותה שנה החל לעבוד באתר כעורך וידאו.
בעבודתו הכיר את רועי כפרי ויחד החלו השניים ליצור את "ניצה ולחם", סדרת מערכוני נונסנס שזכתה להצלחה רבה.
בשנת 2012 הופיעו השניים בתפקיד "ניצה ולחם" בתוכנית "קאמבק" בערוץ הוט קומדי סנטרל.
היה חבר בקולקטיב הקומי "כל מה שמצחיק בעולם" יחד עם גלית חוגי, ירמי שיק בלום, ליאור אמסטרדמסקי, אסף קפלנסקי, תומר פישמן ואריאל ויסמן בו יצר מערכוני רשת והשתתף בערבי סטנד-אפ של חברי הקולקטיב.
בשנת 2015 יצרו מג'ר, בלום, פישמן ואמסטרדמסקי את התכנית "נדחפים" בערוץ הילדים.
בשנה זו גם השתתף ב"סרט אפס" בתפקיד יחזקאל, ובסדרה "חלם בהלם" בחינוכית.