tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צילומי עטיפת אלבום: ציפי מנשה, דניאל חכים
ירושלימער אלמאנאך (ירושלימער אַלמאַנאַך) הוא כתב עת לספרות ותרבות ביידיש היוצא בירושלים משנת 1973. כתב העת נוסד על ידי המשורר יוסף קרלר וכיום נערך על ידי בנו, המשורר דב בר קרלר.
כתב העת היה בתחילתו ביטאונהּ של קבוצת משוררים וסופרים ביידיש שהתגוררו בירושלים.
בהמשך פרסמו בו גם סופרים, משוררים וחוקרים מערים אחרות בישראל וכן מחו"ל - ארצות הברית, אוסטרליה, אירופה.
בין הסופרים שפרסמו בכתב העת היו: לייב אוליצקי, רחל בוימוול, חיים מלטינסקי, חנא שמרוק, דב סדן, אברהם סוצקבר, מרדכי צאנין ורבים אחרים.
למרות בסיס כלכלי רעוע הצליחו להוציא עד היום 29 גליונות, כשהאחרון יצא ב- 2012. בין העורכים השותפים עם יוסף קרלר היו דוד ספרד (73-82), אפרים שדלצקי, 82-92) ודב בר קרלר (93-98).
יוסף קרלר ערך את כתב העת כמעט עד שנת חייו האחרונה.
בשנת 2003 החל בנו של יוסף, דב בר קרלר, לשמש כעורך כתב העת.
ירח דבש מטורף (Just Married) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2003, את הסרט ביים הבמאי שון לוי, וכתב סאם הארפר.
בסרט מככבים אשטון קוצ'ר ובריטני מרפי.
בשבוע הפתיחה של הסרט, הוא היה הראשון בשוברי הקופות, והרוויח באותו שבוע 17 מיליון דולר.
הוא שהה ברשימת עשרת הסרטים שוברי הקופות במשך ארבעה שבועות.
עלילת הסרט מתחילה כאשר טום ושרה נמצאים בנמל תעופה, רבים ומציקים אחד לשנייה.
הסרט חוזר לתקופה של כמה חודשים לפני כן, כשטום ליזק (אשטון קוצ'ר) פוגע בטעות בשרה (בריטני מרפי) עם כדור פוטבול.
כמה חודשים לאחר מכן, למורת רוחה של משפחתה העשירה של שרה, השניים מתחתנים.
לשניהם יש סוד חשוב שהם שומרים האחד מהשני: טום לא מספר לשרה שהוא הרג בטעות את הכלב שלה, ושרה מסתירה מטום את העובדה ששכבה עם פיטר פרנסיס.
טום ושרה מחליטים לעשות את ירח הדבש שלהם במלון קלאסי למרגלות האלפים.
הם מגיעים למלון ומגלים בחדרם מתנה שקייל, חברו של טום השאיר להם, צעצוע מין.
טום מנסה לתקוע את המכשיר בשקע החשמל, אך התקע של המכשיר אינו מתאים לתקע האירופאי, טום ממשיך לנסות וכתוצאה מכך נגרם קצר הגורם להפסקת חשמל במלון.
הזוג עוזב את המלון לאחר שטום רב עם בעל המלון.
כשהם מנסים למצוא מלון אחר ללון בו, השניים מתרסקים ונקברים עם מכוניתם תחת ערימה של שלג, אך מצליחים לצאת בבוקר.
הם תופסים טרמפ עם נהג משאית, ומגיעים לפנסיון בוונציה.
הפנסיון מתגלה כגרוע, הם מתארגנים לעשות אהבה, אך לפני שהם מתחילים טום מגלה מקק על צווארו, והם ממהרים לעזוב את הפנסיון.
הזוג מגיע למלון נחמד בעזרת אביה של שרה, שדורש מטום להחזיר לו את הכסף כמה שיותר מוקדם.
בבוקר שלמחרת, השניים יוצאים לסיור בוונציה, טום משתעמם במהרה והשניים מתפצלים בהסכמה, טום הולך לבר כדי לצפות בטורניר ספורט, ושרה ממשיכה לסייר בוונציה.
כשהיא חוזרת למלון, שרה מגלה שגם פיטר שוכן בו.
בעקבות הגילוי, היא מחליטה ליזום שיחה עם טום, שבמהלכה היא מגלה שהוא בטעות הרג את הכלב שלה, ואילו טום מגלה ששרה שכבה עם פיטר.
הם יוצאים בסערה מהמלון, כל אחד לדרכו: טום חוזר לבר, שם הוא פוגש בחורה אמריקאית, ושרה ממשיכה לסייר בוונציה, ונתקלת בדרך בפיטר.
הבחורה בבאר מתחילה לפלרטט עם טום, שמבין במהרה שהיא מעוניינת לקיים איתו יחסי מין.
הוא ממציא תירוץ, ונמלט מן הבר דרך השירותים של החלון.
הוא חוזר למלון, ומגלה דרך פקיד הקבלה ששרה יצאה עם פיטר למקום מסוים.
הוא חוזר מעוצבן לבר, ורואה שם את הבחורה, שבבירור מעוניינת לקיים איתו יחסי מין.
הוא מסכים ללוות אותה למלונה.
הבחורה שואלת אותו באיזה מלון הוא שוכן והוא עונה לה, היא משקרת ואומרת לו שהיא באותו מלון.
היא מרמה אותו בשנית כאשר הם מגיעים למלון והיא אומרת לו שאיבדה את המפתח, ומבקשת להתקשר מהחדר שלו לקבלה.
טום מבחינתו מנסה להימנע מדיבור איתה.
ברגע שהם מגיעים לחדרו, הבחורה קורעת את בגדיה העליוניים, ומנסה לשכב עם טום.
הוא עושה כל דבר אפשרי כדי למנוע את זה.
היא עולה עליו בכוח ומנסה להתמזמז איתו.
הוא פולט שהוא נשוי, והבחורה עוזבת את המקום בכעס.
פיטר משכנע את שרה לצאת איתו לדרינק, ומציע לה הסעה הביתה.
כשהם מגיעים למלון, הוא מנשק אותה, אך היא סוטרת לו ומצהירה שהיא בירח דבש.
טום רואה את הנשיקה דרך החלון, אך לא רואה את הסטירה, ומניח ששרה מנהלת רומן מאחורי גבו עם פיטר.
כשהיא מגיעה לחדר, השניים מתווכחים בקולניות, ושרה מוצאת את החזייה של הבחורה שטום פגש בבר.
בתגובה לכך היא זורקת עליו מאפרה שפוגעת לו בראש, וטום מתחיל להשתגע ולצעוק בגלל המכה.
פיטר מתפרץ לחדר ואומר לשרה לברוח איתו לסיאטל.
טום מצטייד במוט ארוך ומתחיל לצווח על פיטר ולרדוף אחריו, כשהוא שובר דברים בדרך.
פיטר בורח מטום, רואה את פקיד הקבלה, ואומר לו להתקשר למשטרה.
טום ממשיך לרדוף אחריו עד למחוץ למלון, שם המשטרה עוצרת אותו, והוא ושרה נכנסים לתוך צינוק.
פיטר משחרר אותם, והשניים מחליטים לחזור ללוס אנג'לס.
הסרט חוזר להווה, כששרה מסיימת לפנות את חפציה מדירתה עם טום והוא רוצה לחזור אליה.
לאחר שהוא מקבל עצה מאביו, טום מתפתה לפרוץ לבית משפחתה של שרה בשביל להגיד לה שהוא אוהב אותה, הוא מגיע לשער ביתה ומנסה לשכנע את משפחתה של שרה ללא הצלחה לפתוח לו את השער, והוא מחליט לוותר לאחר שהוא לא מצליח לפרוץ את השער עם מכוניתו.
שרה פותחת את השער בעצמה, לאחר שראתה את הנאום הרומנטי והמרגש של טום למשפחתה דרך מצלמות השער בטלוויזיה שלה, והשניים רצים אחד אל השני כדי להכריז על אהבתם.
הסרט נגמר כשלאחר ריצה ארוכה השניים נפגשים, מעלים זכרונות מירח הדבש שלהם והמשפחה של שרה סוף סוף מאשרת את נישואיהם לאחר שבני המשפחה רואים את הנשיקה המרגשת בין השניים.
אשטון קוצ'ר - טום ליזק
בריטני מרפי - שרה ליזק
כריסטיאן קיין - פיטר פרנסיס
דייוויד רסץ' - אדון מקנרני
ורוניקה קארטרייט - גברת מקנרני/פוסי
טד לוקינביל - ווילי מקנרני
דייוויד אגרנוב - פול מקנרני
טרן קילם - דיקי מקרנרני
הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן גורף מאז צאתו, עם ציון של 19% ("Rotten") באתר Rotten Tomatoes.
האתר Msn נתן לסרט שני כוכבים מתוך חמישה, ו־Metacritic נתן לסרט ציון 28 מתוך 100.
ירושתנו הוא ספר שנה היוצא לאור מאז שנת תשס"ז על ידי מכון מורשת אשכנז, ומכנס מאמרים העוסקים בחקר תורת חכמי אשכנז.
כמו מטרת המכון בכלל, מטרת הספר היא - כאמור במאמר המערכת בספר שני - "להביא לתודעת הציבור בכלל, ובני אשכנז בפרט, את ירושת "הקבלה והמעשה" שהנחילו לנו אבותינו, יופיה וטיבה בשלל גווניה".
אל הספר מצורף מדי שנה, לוח "מנהגי בית הכנסת לבני אשכנז בארץ ישראל ובחו"ל".
עורכי הספר: הרב שלמה יהודה ליב הופמן, מודיעין עילית; הרב יוסף שלמה מאיר, אלעד; הרב משה דוד צ'צ'יק, ירושלים.
חברי המערכת: הרב בנימין שלמה המבורגר, בני ברק; פרופ' מאיר הילדסהיימר, בני ברק; הרב יהודה אהרן הלוי הורוויץ, ירושלים; הרב דוד הירשהוט, מודיעין עילית.
תוכן הספר מסווג לפי מדורים (רובם ככולם קבועים): רבותינו שבאשכנז (הדפסת דברי תורה של חכמי אשכנז מכתבי יד); הלכה ותוספות (מאמרים הלכתיים); עלי הגיון (מאמרים בענייני מחשבה ומוסר); תורת אמך (ענייני מנהג); תקרב רינתי (ענייני תפילה); בינת דורות (תולדות עם ישראל).
נוסף עליהם: והמה בכתובים (מכתבים למערכת); כבוא הספר (סקירת ספרים); ולוח המנהגים הנזכר.
בחלק מהכרכים הופיע גם מדור לועזי (באנגלית).
ביניהם גם חילופי המכתבים של חבר המערכת עם פרופ' ישראל אומן, אודות האיות הלועזי של מילים בלשון הקודש.
עם כותבי המאמרים במשך השנים נמנים רבנים, חוקרים תורניים ואנשי אקדמיה: הרב אביגדר נבנצל, הרב משה יהודה שלזינגר, הרב יהושע ישעיה נויבירט, הרב ברוך ויסבקר, הרב דוד צבי הילמן, פרופ' יעקב שפיגל, הרב יעקב ישראל סטל, הרב בנימין שלמה המבורגר והרב דוד קמינצקי.
"ירושלם הבנויה: חלום בהקיץ" הוא רומן אוטופי שנכתב בשנת 1918 על ידי בוריס שץ, מייסד בית הספר לאמנות "בצלאל" בירושלים.
הוא פורסם לראשונה בירושלים בעברית רק בשנת 1924, בתרגומו של מרדכי אזרחי (קרישבסקי).
הרומן, בעל סממנים אוטוביוגרפים רחב יריעה, פורש חזון עתידני של ארץ ישראל שבה שורר שלום נצחי, ושבה האמנות, החברה, הטכנולוגיה וחיי האהבה משתלבים זה בזה בצורה הרמונית וטבעית.
את "ירושלם הבנויה" כתב שץ במקור בשנת 1918, בסיום מלחמת העולם הראשונה והתקופה העות'מאנית בארץ ישראל, לאחר ששב מהשבי בדמשק.
הנובלה מציגה את ארץ ישראל בשנת 2018, ומתארת אותה כאוטופיה תרבותית ובנוסף לכך, הספר כולל שלל המצאות אמנותיות, טכנולוגיות, פוליטיות וחברתיות מרחיקות לכת, לצד סיפור אהבה נועז ויצרי המתרחש בירושלים האוטופית.
שץ, שנפטר בשנת 1932, תכנן להמשיך ולפרסם חלקים נוספים של הנובלה, אולם לבסוף פורסם רק חלק אחד ממנה.
המהדורה העברית ראתה אור במרץ 1924, לאחר שכמה פרקים ממנה כבר הודפסו במהלך השנים בכתבי-עת שונים.
היא הודפסה בבית הדפוס "העברי" בירושלים.
את גרסת היידיש הצליח שץ לפרסם בניו יורק, ארצות-הברית רק שנה מאוחר יותר למהדורה העברית, ב-1925 (די געבויטע ירושלם: א חלום אויפ'ן וואהר, היברו פאבלישינג קאמפאני, 1925).
בהקדמה שצירף שץ למהדורות העברית והיידיש הוא אף מזכיר שתיים מן הסיבות שהשפיעו על הופעתו המאוחרת של הספר בדפוס.
הראשונה, שעיכבה את הההוצאה, הייתה מעשי האיבה בין הערבים ליהודים, שבעטיים כנראה חשש שהטורקים יחזרו לארץ ויתנכלו לו בשנית ("טרם אבדה מן הארץ חית-האדם, לנו היהודים היא מראה את נחת-אכזריותה בפראות ואי-אנושיות כזו, שלא הייתה כמוה גם בימים הנוראים ביותר, אשר נכתבו בהיסטוריה בדמנו.
בכל זאת מרגיש אנכי, שאלה הן פרפורי-הגסיסה האחרונים של הרשעה.").
מנגד, הסיבה השנייה - שדווקא דרבנה את שץ להוציא את הספר - הייתה שרעיונותיו המהפכניים יתיישנו, וההתפתחויות הטכנולוגיות יהפכו את המצאותיו וחלומותיו שבספר למציאות.
ואכן, בעמודים הקדמיים של שתי המהדורות מצוינים התאריכים 1918 ו"תרע"ח" כמה פעמים ובהדגשה - בכדי להבליט את החדשנות התקדימית של רעיונותיו.
במאמר אודות תערוכת בצלאל בניו יורק בשנת 1926, מצוטט שץ, המתאונן נגד המו"ל האמריקאי שלא העביר לו תמלוגים בעבור פרסום ספרו.
יוסף קלאוזנר, בביקורת אודות הספר, מציין את דמותה של האישה ה"עצבנית והרשעה" בגן האהבה, ש"אפילו בתור-חוץ-לארץ אי אפשר לצייר כדמותה לאחר מאה שנה".
עם זאת משבח קלאוזנר את האמונה בעתיד היישוב היהודי ואת היופי המוצף על פני הספר כולו.
בשנת 2018 נערכה במוזיאון ישראל תצוגה לציון מאה שנה לכתיבתו של הספר.
בשנת 2024 ראתה אור מהדורה מחודשת ומתוקנת של הספר בהוצאת רסלינג ובעריכתו של יקיר שגב.
את "ירושלם הבנויה" כתב שץ כיצירה בשני חלקים לא שווים, כשהשני ארוך מן הראשון.
פרקי העלילה מסתיימים לא אחת בסצנה דרמטית, מה שמעניק לה נופך מותח וקצבי.
חלקו הראשון של הרומן נפתח בסצנה המכוננת על גג מגדל "בצלאל", המתוארת באיור השער מאת זאב רבן (1924, אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים).
בצהרי יום שישי, במחצית מלחמת העולם הראשונה, משקיף בוריס שץ מגג "בצלאל" על ירושלים לפני כניסת השבת.
הוא שוקע בחלום בהקיץ, ומבחין לפתע בדמות רבת הוד הנשענת על המנורה.
לתדהמתו שץ מוצא עצמו משוחח עם לא אחר מאשר בצלאל בן אורי, האמן המקראי הנערץ שבנה את כלי אוהל מועד, ושאת שמו העניק לבית ספרו.
לבקשת שץ הסובל והמיואש, מעביר בצלאל בן-אורי את שניהם באורח פלא מאה שנה קדימה אל העתיד, בו שורר שלום תמידי.
שם, באמצעי הטכנולוגי החדיש ביותר - האווירון - הוא לוקח את שץ לסיור לאורכה ולרוחבה של ארץ ישראל העתידית, והסיפור יוצא לדרכו.
מכאן נעים פרקי העלילה הלוך וחזור בזמן, בין ההווה הביוגרפי של שץ בתקופת השפל של מלחמת העולם, ובין העתיד האידיאלי בארץ ישראל שאליו הוא משוגר, מאה שנים מאוחר יותר.
לא אחת מסתיימים ביקוריו של שץ בעתיד ביקיצה ממצב החלימה שפוקד אותו כשהוא מועבר לשם, עד למפגש הבא עם בצלאל בן-אורי שלוקח אותם שוב לעתיד, וחוזר חלילה.
בחלקו הראשון של הרומן, בוריס שץ ובצלאל בן-אורי המבקרים בעתיד הם רואים ובלתי נראים.
באופן מוסווה זה הם מסיירים בארץ ישראל ומתבוננים מקרוב, באין מפריע, בשינויים החברתיים והטכנולוגיים העצומים שחלו בה במאה השנים האחרונות.
בתיאוריו מקדיש שץ תשומת לב רבה אף להיבטים האסתטיים של החברה העתידית, לתכנון ולעיצוב מרחביה, לאדריכלות ולאופנות הלבוש, המשלבות מוטיבים מזרחיים וקדמוניים.
שץ מן העבר ילמד על אורחות המדינה העברית העתידית ויושביה, יבקר בבית הספר "בצלאל" החולש על עיקר התעשייה בארץ, ואף יחזה ביצירותיו שלו המוצגות בבית המקדש השלישי - שהוא כעת מוזיאון.
עלילת חלקו השני של "ירושלם הבנויה" נפתחת שנה בדיוק מסיום החלק הראשון.
חלק זה ארוך ואפל מקודמו, ואף מרובד יותר.
בחלק זה גם מתפתח סיפור אהבה נועז וארוטי המתרחש בירושלים האוטופית בין שץ עצמו ובין המורה הצעירה והיפה, המכונה "השולמית" (ברוח "שיר השירים").
במקביל, מכיל חלקו השני של הרומן גם מידע ביוגרפי והיסטורי יקר ערך אודות שץ, "בצלאל" ותנאי החיים הקשים של היהודים בירושלים בשלהי השלטון העות'מני.
ואכן, למרות שספרו של שץ הוא מעשה יצירה בפרוזה ולא מסמך תיעודי היסטורי, חזקה עלינו שהאירועים והאישים המופיעים בו, גם אם עברו עיבוד ספרותי, מבוססים ישירות על חוויותיו האישיות בתקופה זו.
ירושלמי הוא גופן עברי שהוא וריאציה על האות המקורית המכונה "ירושלמי", שזהות מעצבהּ אינה ידועה.
הגופן מבוסס על אותיות עתיקות שנמצאו חרותות על־גבי לבנים בירושלים.
הקו האופייני לאותיות אלו הוא המשולש שבראשיתן.
בשעת כתיבה בכתב זה מוחזקת הציפורן מעט יותר באלכסון מאשר עם כתיבה בכתב הספרדי, כדי שיהיו הקווים תמיד בעלי אותו עובי לערך.
האות הופיעה בין השאר בקטלוג האותיות של לודוויג פריץ טוֹבִּי וצמד הגרפיקאים גרד רוטשילד וזאב ליפמן ("רולי"), "כתב אמנותי עברי" (בתרגום שמואל גילאי; תל אביב: א"י הרצפלדר, 1951).
בגלל האופי הקליגרפי, האמנותי והנוקשה שלה, מעצבים השתמשו בה לשימוש בקונטקסט מכובד, כמו בתעודות רשמיות או הזמנות.
"ירושלים שלי" היה מופע מוזיקלי שהועלה בתיאטרון החאן בירושלים החל מ-1969.
את ההצגה כתב וערך דן אלמגור והשתתפו בה: מוטי פליישר, שוש רוזן, גאולה נוני, חיליק צדוק, יאיר קלינגר, וכן דני גרנות שאף תרם כמה לחנים לפזמוני ההצגה.
לחנים: נורית הירש, וסשה ארגוב.
ההצגה נכתבה ב-1969, על ידי דן אלמגור, לרגל פתיחתו של תיאטרון החאן בירושלים.
אלמגור כתב וערך קטעי היסטוריה המספרים את תולדות ירושלים עד התקופה שלפני מלחמת העצמאות, וצירף גם קטעי הווי מחיי העיר בשנות החמישים והשישים.
הזמר מוטי פליישר ביצע את "ירושלים שלי", שיר הנושא של המופע, ששמו כשם המופע, שצעד במקום גבוה במצעד הפזמונים, ונחשב אחד השירים המפורסמים שנכתבו על העיר.
הוא מביא את דבריהן של דמויות שונות מהעיר, וכל אחת מהן מספרת מה היא ירושלים שלו.
המופע "ירושלים שלי" הוצג גם על במות שונות ברחבי הארץ בין השנים 1969–1970.
ראובן מורגן תרגם וביים גרסה באנגלית של המחזמר בשנת 1974. גרסה זו הוצגה בפני תיירים בתיאטרון החאן.
ירושלמים הייתה מפלגה מקומית בעיריית ירושלים שדגלה בפלורליזם ופנתה לדתיים וחילונים כאחד.
ירושלמים שמה דגש על מאבק בתופעות של הקצנה ואפליה במרחב הציבורי.
המפלגה קמה בשנת 2008 על ידי רחל עזריה במטרה להתמודד בבחירות למועצת העיר ירושלים.
הארגון רץ ברשימה משותפת של סיעת ירושלמים וסיעת התעוררות בראשות עופר ברקוביץ'.
הם קיבלו יחד שני מושבים במועצת העיר, אחד מהם לרחל עזריה, ראש מפלגת ירושלמים.
בבחירות 2013 התמודדה הסיעה באופן עצמאי, והכניסה שני חברי מועצה (רחל עזריה ותמיר ניר), עם 16,181 קולות.
בבחירות למועצת העיר באוקטובר 2018 התמודדה המפלגה כחלק מסיעת ירושלים תצליח ברשות זאב אלקין, אך נציגיה, שהוצבו במקומות ה-5 וה-6 ברשימה, לא נכנסו למועצה.
עם תחילת הקדנציה הראשונה הצטרפה רחל עזריה לקואליציה, וקיבלה את תיק החינוך לגיל הרך (שלא היה קיים עד אז) ואת תיק המינהלים הקהילתיים.
במסגרת תיקים אלה יזמה את השינויים הבאים:
חודש לימודים נוסף ב-80 גני ילדים בירושלים.
בחירות פתוחות להנהלת המינהלים הקהילתיים.
בניית תוכנית לחינוך חינם בגיל 3 וצהרונים מסובסדים (שאומצה מאוחר יותר על ידי ועדת טרכטנברג).
כנציגת סיעת ירושלמים, השתתפה רחל עזריה בדיוני ועדת טרכטנברג, ותרמה לאימוץ חינוך חינם כבר מגיל 3, ולרפורמת הצהרונים.
באוגוסט 2013 הצטרף הרב אהרון ליבוביץ' למפלגה.
לאחר הבחירות באוקטובר 2013, הצטרפה ירושלמים לקואליציה העירונית בראשות ניר ברקת.
במסגרת ההסכם הקואליציוני, מונתה רחל עזריה לסגנית ראש העיר, משנה לתיק החינוך ומחזיקת תיק מעמד האישה.
תמיר ניר קיבל את תיק התחבורה ומונה ליו"ר ועדת השימור העירונית.
עם בחירתה של רחל עזריה לכנסת מטעם מפלגת כולנו - החליף אותה כחבר מועצת העיר הרב אהרון ליבוביץ'.
בשנת 2016 חבר נציג מפלגת העבודה בעיריית ירושלים, איתי גוטלר, לתנועת ירושלמים ובכך הגדיל את מספר חברי המועצה של העירייה לשלושה.
גוטלר מחזיק תיק בריאות הציבור.
ביוני 2016 הודיע יו"ר התנועה תמיר ניר על התפטרותו מחברותו במועצת העיר ומתפקידו כסגן ראש העירייה, לטובת חברת המועצה פלר חסן נחום (בתו של יהושע חסן), עם התפטרותו של ניר, מונה אהרון ליבוביץ' ליו"ר התנועה.
עזריה החליטה לרוץ שוב בבחירות לראשות ירושלים אך ב-26 בספטמבר החליטה לפרוש ולהעביר את תמיכתה לזאב אלקין.
כחלק מההסכם, מקומות 5 ו-6 ברשימת ירושלים תצליח של אלקין הובטחו לנציגי סיעת ירושלמים.
הסיעה המשותפת קיבלה 2 מנדטים בלבד.
ירושלמים פעלה בתחום השוויון במרחב הציבורי ונגד הדרת נשים.
לדוגמה, בעת הקמפיין לבחירות המוניציפליות ב-2008, ביקשה סיעת ירושלמים לפרסם מודעה על גבי אוטובוסים של אגד עם תמונתה של רחל עזריה.
כנען מדיה בתנועה בע"מ - זכיינית הפרסום על האוטובוסים, סירבה לפרסם את תמונתה בנימוק שזאת תמונה של אישה.
בעקבות סירובה של כנען, הוגשה עתירה לבג"ץ אשר הורה לפרסם את המודעה.
המאבק בפרסום תמונות נשים במרחב הציבורי המשיך בשנים שלאחר מכן בשיתוף עם התנועה הירושלמית, כולל עתירה לבג"ץ כנגד משרד התחבורה שהביא להחלטת המשרד ב-2012 למנוע מזכייני פרסום על אוטובוסים לאסור תמונות נשים.
במהלך חג הסוכות 2010 ו-2011 הגישה ירושלמים עתירות לבג"ץ בנושא הפרדה בין נשים לגברים ברחוב מאה שערים בחגיגות שמחת בית השואבה.
בסוכות 2012, כבר לא בוצעה הפרדה בשכונה.
העתירה שהוגשה נגד העירייה באוקטובר 2011 הביאה להוצאת רחל עזריה מהקואליציה על ידי ראש העיר ניר ברקת, תוך נטילת התיקים בהם החזיקה.
ירושמיים הוא אתר אינטרנט העוסק במזג האוויר באזור ירושלים.
האתר הוקם בשנת 2002 על ידי בועז נחמיה.
בועז נחמיה, בוגר מדעי האטמוספירה בגבעת רם, עבד בעברו במכון המטאורולוגי בבית דגן והגיש תחזיות מזג אוויר בגלי צה"ל.
האתר עוצב מחדש על ידי גלי זורע, כפרויקט הגמר שלה בבצלאל בשנת 2013.
באוקטובר 2014 הועלתה אפליקציה של האתר עבור אנדרואיד ובהמשך שוחררה גרסה לאייפון.
בשנת 2021, גויס כסף בפרויקט הדסטארט על מנת לשדרג את היישומונים.
בינואר 2022 שוחררה גרסה משודרגת וחדשנית לאפליקציה
האתר מדווח על מזג האוויר בירושלים ומתעדכן כל דקה מתחנה פיזית על הגג.
למעשה, ישנן 4 תחנות שמספקות נתונים לאתר.
התחזית מתעדכנת פעמיים ביום, בשעות 9:00 ו-21:00.
בנוסף לדיווח על המדדים כמו טמפרטורה, לחות, משקעים, האתר מספק מידע שימושי כגון תיאור של מידת הקור והצעות ללבוש תואם, בין ההצעות המוכרות יותר מצויות - "קור של כפפות", "חום של מכנס קצר" וכדומה.
הטמפרטורה מדווחת גם לפי תחושתה בצל.
מידע זה נוצר על ידי הגולשים המדרגים אפשרויות קיימות.
הקשר עם הגולשים מתבצע גם בפורום שבו עולות שאלות, מתפרסמים שירים למזג אוויר מיוחד וכיוצא בזה.
כמו כן, מוצג באתר מידע על מזג אוויר קיצוני בפריסה היסטורית (דיווחי שלג מ-1869 ועד ימינו), סרטוני שלג, השוואת המדדים הנוכחיים לשנים קודמות ועוד.
בימים גשומים התעבורה באתר עומדת על כ-15,000 כניסות.
בימי שלג מספר הכניסות נע בין 70 ל-100 אלף כניסות יומיות.
ב-2017 עמדו מספר הכניסות החודשיות על כמיליון וחצי כניסות לחודש חורפי, באותו חודש היה שלג, הרף עלה לכ-2 מיליון כניסות.
בחודש קייצי מספר הכניסות עומד על כ-400 אלף.
ירח דבש מכושף הוא סרט קומדיה משנת 1986 בכיכובם של גילדה רדנר, דום דה-לואיז, ג'ונתן פרייס וג'ין ויילדר, ששימש גם כבמאי ותסריטאי.
לארי אבוט (ג'ין ויילדר) וויקי פרלי (גילדה רדנר) הם שני מגישים בתוכנית "תיאטרון המסתורין של מנהטן", שמחליטים להינשא.
מרגע הצעת הנישואים, לארי מתחיל לעשות טעויות בשידור, מה שעלול להביא לפיטורים של שניהם.
דודו של לארי, דוקטור פול אבוט (פול ל.
סמית'), מחליט שכדי לרפא את לארי יש "להפחיד אותו למוות".
לארי בוחר את האחוזה שבה גדל כמקום בו תתקיים החתונה.
ויקי פוגשת את משפחתו של לארי: הדוד פרנסיס, הדודה קייט (דום דה-לואיז), בני הדודים צ'ארלס, נורה וסוזן, ובנוסף גם את סילביה, חברתו לשעבר של לארי, ואת בעלה הקוסם של סוזן, "מונטגו הגדול".
פול מתחיל לטפל בלארי כמתוכנן, אבל הם מגלים משהו אפל יותר באחוזה, שהופך את המסיבה לגרסה מציאותית של התוכנית של לארי וויקי.
ג'ין ויילדר - לארי אבוט
גילדה רדנר - ויקי אבוט
דום דה-לואיז - קייט אבוט
ג'ונתן פרייס - צ'ארלס אבוט
סמית' - דוקטור פול אבוט
פיטר ווהן - פרנסיס אבוט
ג'ים קרטר - מונטגו הגדול
רוג'ר אשטון-גריפיתס - פרנסיס ג'וניור
סאלי אוסבורן - גברת אבוט
ירח-על הוא מצב שבו הירח נמצא בנקודה קרובה ביותר במסלולו לכדור הארץ וכתוצאה מכך דיסק הירח נראה יותר גדול.
שמו הטכני של הירח-על הוא "פריגיאה-סיזיגיות" של מערכת ארץ-ירח-שמש.
השם "ירח-על" אינו אסטרונומי ומקורו באסטרולוגיה המודרנית.
קישור של ירח לתופעות הגאות והשפל הוביל לטענה שתופעת הירח-על קשורה לסיכון מוגבר לאירועים כגון רעידת אדמה או התפרצות געשית, אך הראיות לקישור כזה באופן נרחב אינן משכנעות.
התופעה הנגדית, אפוגיאה, נקראת גם "מיקרו-ירח" אך שם זה אינו נפוץ כמו ירח-על.
יש להבדיל בין ירח-על לתופעת אשליית הירח שהיא אשליה אופטית הגורמת לירח להיראות גדול יותר משמעותית כשהוא נמצא בקרבת האופק יחסית לגודלו כשהוא ברום הרקיע.
המרחק של הירח נע בכל חודש בין כ-357,000 קילומטר וכ-406,000 קילומטר כתוצאה ממסלולו האליפטי סביב כדור הארץ (המרחקים הנתונים הם בין מרכז כדור הארץ למרכז הירח).
ירח מלא בעת ירח-על גדול יותר בקוטר בכ-14% (ובכ-30% בשטח) ומאיר 30% אחוז חזק יותר מהירח המלא הקטן ביותר.
השם ירח-על נטבע על ידי האסטרולוג ריצ'רד נולטה בשנת 1979, והוגדר באופן שרירותי בתור:
בנוסף לכך נולטה טען שהירח גורם ל"לחצים גיאופיזיים" בתקופת ירח-על.
נולטה לא הסביר למה 90%.
הביטוי "ירח-על" אינו משמש בקהילה האסטרונומית, אשר עושה שימוש במונח "פריגיאה-סיזיגיות" או במונח "פריגיאת ירח מלא/חדש".
כשהמונח פריגיאה הוא המצב שבו הירח הוא קרוב ביותר במסלולו לכדור הארץ, והמונח סיזיגיות הוא המצב שבו הירח השמש וכדור הארץ נמצאים על אותו קו, מה שקורה בכל ירח חדש או ירח מלא.
לפיכך, ירח-על יכול להיחשב כשילוב של השניים, אף על פי שהם לא יעלו בקנה אחד בצורה מושלמת אף פעם.
מחזור הירח המלא הוא התקופה שבין שני מקרים של היווצרות קו ישר בין הירח עם השמש וכדור הארץ, והוא נמשך בערך 13.9443 חודשי שמש (כ-411.8 ימים), כך בערך כל 14 ירחים מלאים יוצר הקו הישר (סיזיגיות).
עם זאת, באמצע מחזור ירח כשהוא לא מלא הוא יכול להיות בנקודה הקרובה לכדור הארץ, והירחים החדשים לפני ואחרי יכולים להיות ירחי-על (פריגיאה).
כך ייתכן שיש שלושה ירחי-על למחזור ירח מלא.
כך במשך כעשור הירח-על הגדול ביותר יהיה בעת ירח מלא, ובעשור הבא הירח-על הגדול ביותר יהיה בעת ירח חדש.
לפעמים אירוע הירח-על מתרחש בזמן ליקוי ירח מלא.
הפעם האחרונה שדבר זה התרחש היה ב-27 בספטמבר 2015, הפעם הבאה תתרחש ב-2033.
ישנן קונספירציות כי אסונות טבע, כגון רעידת האדמה והצונאמי בטוקיו ב-2011 והצונאמי ורעידת אדמה באוקיינוס ההודי ב-2004, קשורים בקשר סיבתי לתקופה של 1–2 שבועות הסמוכים לירח-על.
אך לא נמצאה הוכחה על כל קשר בין ירח-על עם רעידות אדמה גדולות.
ירחמיאל (ירח) גלטר (נולד ב-1946) הוא איש חינוך ישראלי, שכיהן כראש ועדה קרואה במועצה המקומית ירוחם, בשנים 1979–1983.
גלטר נולד בעיר רדאוץ שברומניה ב־1946 וגדל בבני ברק.
שירת כלוחם בגדוד 50 של הנחל המוצנח.
הוא למד לתואר ראשון סוציולוגיה וקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן והיה שם פעיל באגודת הסטודנטים ורכז התרבות שלה.
כיוון שהיה איש הציונות הדתית, הוא עסק בארגון אירועים שקשורים לקבוצות סטודנטים דתיות.
בשנים 1970–1971 היה עוזר אישי לסגן שר החינוך אבנר חי שאקי.
לתואר שני, למד חינוך ופילוסופיה יהודית ב- JTS בניו יורק, ושימש גם שליח הסוכנות היהודית - מחלקת הנוער והחלוץ בארגון הסטודנטים יבנה.
לאחר שחזר מניו יורק, השתקע בירוחם, ניהל את המתנ"ס המקומי ארבע שנים, והיה לתקופה קצרה גם עובד עירייה בכיר.
כשהתמנה לתפקיד במטה החברה למתנ"סים כאחראי על לימודי יהדות עזב את ירוחם לשנה.
באוגוסט 1979, מונה גלטר לראש ועדה קרואה בירוחם, לאחר ששר הפנים, יוסף בורג, הפסיק את כהונתו של ראש המועצה הנבחר, חיים אביסרור, איש המערך ופיזר את מליאת המועצה.
גלטר הוציא את קופת העיירה ממצבה הקשה, שיפר מאוד את מצבה הכלכלי של העיר בכלל, ומיתן את מאזן ההגירה השלילי של העיר.
שלושה גורמים סייעו לגלטר בעבודת שיקום העיירה.
ראשית, כראש ועדה קרואה וכתושב חדש יחסית בעיירה, לא הייתה לו שום מחויבות לשום קבוצה של תושבים בה.
שנית, בסיסי צה"ל הועתקו בתקופתו מחצי האי סיני אל הנגב, בשל הנסיגה מהנגב, כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים, והעיירה החלה לספק שירותים לבסיסים.
שלישית, ממשלת ישראל החלה ב"פרויקט שיקום שכונות", שנועד לעזור לשכונות מצוקה רבות, ברחבי המדינה להשתקם.
גלטר פעל רבות לשיפור תדמיתה של העיירה
כבר בשנה הראשונה למינוי הוועדה הקרואה, היא קיצצה את כוח האדם של המועצה בשישה אחוזים.
עובדים חדשים החלו להתקבל למועצה רק אם הצליחו באבחון פסיכומטרי שערך מכון חיצוני.
עובדים ותיקים רבים נשלחו להשתלמויות מקצועיות.
הוועדה גם שיפרה את התשתיות בעיירה.
הוקמו גנים ציבוריים, נוספו מיזמי בנייה ציבורית, נוספו מוסדות חינוך ותרבות, ותוכננו תוכניות מתאר ותוכניות לשימור מבנים.
בתקופת גלטר נפתח בעיירה, לראשונה, בית ספר תיכון, והתלמידים לא נאלצו יותר ללמוד מחוץ לעיר.
חלק ממלחמתו של גלטר למען חוק וסדר בעיירה היה נגד נהגי צה"ל, עברייני תנועה.
בחלק מהמקרים הם אפילו הרסו את כבישי ומדרכות העיירה בנסיעה עליהם על רכב זחלי.
גלטר עודד את צעירי ירוחם לצאת ללימודים אקדמיים (מחוץ לעיירה) בעזרת מלגות.
הוא דרש מהממשלה לתקן את כביש הנפט, שהיה סגור כבר שמונה שנים, וקיצר את הדרך בין ירוחם לבין מפעלי נאות חובב - דבר שאפשר פרנסה לתושבי ירוחם.
לדעת גלטר, שיפוץ כביש הנפט היה חשוב גם משום שהכביש אפשר גישה מהירה בין ירוחם לדימונה, וניידות תעסוקתית בין שתי העיירות.
הממשלה החלה בשיפוץ הכביש בשנת 1980.
גלטר מינה מבקר למועצה (לפני שהחוק חייב זאת), גילה אי סדרים כספיים במועצה הדתית המקומית והפסיק להזרים לה כספים, בדרישה שתתקן את המעוות.
כתוצאה מזה התפטרו עובדי המועצה הדתית ותושבי ירוחם נאלצו לחפור את קברי יקיריהם בכוחות עצמם.
בסופו של דבר, חזרו אנשי המועצה הדתית לעבודתם והמשיכו באי הסדרים.
כאיש הציונות הדתית, גלטר פעל להכנסת הדת והציונות לקונצנזוס.
במהלך עבודתו, נאלץ גלטר לעמוד באיומים אלימים, מצד מי שרצו תקציבים גדולים יותר או יחס מועדף אחר מהמועצה.
גלטר פעל גם להקמת מוזיאון בירוחם, ללא הצלחה.
כשסיים גלטר את תפקידו כראש ועדה קרואה בירוחם, הוא התמודד בבחירות המוניציפליות שלה, בשאיפה להמשיך בעבודתו, אך הפעם כנבחר ציבור.
לצורך זה, גלטר הקים רשימה עצמאית, וקרא לה "למען ירוחם".
אולם הוא הפסיד את הבחירות למועמד המערך, ברוך אלמקייס, בסיבוב ההצבעה השני.
גלטר קיבל בבחירות שני מושבים במליאת המועצה.
בהמשך שנות השמונים, גלטר שימש כעובד מדינה בכיר, בתחום החינוך הדתי.
ב-2005 וב-2008 הוא מונה לנציג ציבור (מעסיקים) בבית הדין לעבודה בתל אביב כיום הוא משמש כמגשר וחבר ועדות רשות של עיריית מודיעין-מכבים-רעות.
בשביל כבוד צריך לעבוד - מאגר סיפורים מאת גילה וירח גלטר, הוצאת רכס
הוו מתונים הדין - מסכת אבות א', משנה א', הגיגים ומחשבות, מרס 2016, דפוס המעתיק א.
חגיגה בגופו של האדם - הוצאה פרטית
המגשר הרצוי - "מומחה גישורי" או עו"ד-מומחה שהוא גם מגשר, "פסק דין" - אתר המשפט הישראלי, 03 אפריל 2001
שניים - שני חברים, שתי משפחות, שלושה דורות - הוצאת סטימצקי, יולי 2022
ירח דבש בלאס וגאס הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1992 עם ניקולס קייג', שרה ג'סיקה פרקר וג'יימס קאן בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, ניקולס קייג' היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
זוכת האוסקר אן בנקרופט מופיעה בסרט בתפקיד קטן.
ב-2015 הועלה בברודוויי מחזמר בשם זה המבוסס על הסרט עם טוני דנזה בתפקיד הראשי של טומי קורמן.
ג'ק סינגר (ניקולס קייג') הוא חוקר פרטי בניו יורק.
הוא מגיע לבית חולים בו מאושפזת אמו (אן בנקרופט).
היא מבקשת ממנו שיישבע שלא יתחתן לעולם כי רק היא אוהבת אותו.
כשהוא מהסס היא נופחת את נשמתה.
ג'ק נמצא במערכת יחסים עם בטסי (שרה ג'סיקה פרקר), מורה בבית ספר, הלוחצת עליו להתחתן והוא נמנע בגלל התחייבותו לאמו.
לבסוף הוא נכנע ושניהם טסים להתחתן בלאס וגאס.
הם מתאכסנים במלון באליז שם נערך פסטיבל של חקייני אלביס פרסלי.
לשם מגיע גם קלפן מקצועי מצליח בשם טומי קורמן (ג'יימס קאן).
קורמן מתבונן בבטסי והיא מזכירה לו את אשתו המנוחה דונה.
הוא מחליט לכבוש אותה לעצמו לשם כך הוא מארגן משחק קלפים מכור ומזמין את ג'ק למשחק.
בתחילה מרוויח ג'ק 2.000 דולר וקורמן מושך אותו שימשיך במשחק עד שג'ק מפסיד ונשאר חייב לו 65.000 דולר שאין לו כל אפשרות לשלם.
קורמן מאיים על ג'ק ומסביר לו מה עושים באחד שלא משלם אך הוא נותן לו אפשרות נוספת, הוא מוכן לוותר לו על החוב אם יאפשר לו לבלות סוף שבוע "אפלטוני" עם בטסי.
ג'ק מזדעזע בהתחלה מהרעיון אך מבין שאין לו מוצא.
הוא מודיע זאת לבטסי והיא בתחילה מזועזעת ממנו אך מתרככת מהר כדי שיוכלו להינשא לאחר שתיפתר בעיית החוב.
היא מסכימה לטוס לחווילתו של קורמן בהוואי שם הוא ממשיך את ניסיונות החיזור ובטסי מתחילה להיענות לו.
בינתיים ג'ק מתחרט על כל העניין וטס להוואי להחזיר את בטסי.
קורמן מודע לכך ונותן הוראה לידידו מאהי מאהי (נוריוקי מוריטה) שיאסוף אותו משדה התעופה ויעכב אותו.
הוא מוביל את ג'ק לצ'יף אורמן (פיטר בויל) במקום לקורמן.
לבסוף מצליח ג'ק להגיע לקורמן ומתעמת אתו.
הוא נאסר ומשוחרר בערבות כדי לגלות שקורמן ובטסי כבר טסו להתחתן בלאס וגאס.
הוא טס ללוס אנג'לס ומגלה שהטיסה ללאס וגאס יוצאת מאוחר.
ברגע האחרון הוא מצטרף אל קבוצת "מעופפי אלביס" שאנשיה לבושים כאלביס ומתכוננים לצניחה לרחבת מלון באליז.
ג'ק מצטרף אליהם מחוסר ברירה אף על פי שלא צנח מעולם.
הוא מתלבש בבגדי אלביס ומחכה בפחד לצניחה.
בינתיים במלון מתכונן קורמן לקחת את בטסי להתחתן אך היא ברגע האחרונה נרתעת ובורחת ממנו.
היא "שואלת" בגדי רקדנית ויוצאת לרחבת המלון לקבל את הצונחים וג'ק צונח לפניה.
הם מתחבקים ויוצאים להתחתן עם כל חקייני אלביס כשג'ק לבוש גם הוא כאלביס.
ירח ככל הנראה היה שבט שהתגורר בדרום ערב, וכן יש טירה בתימן בשם יראח' ואחד האזורים בתימן נקרא וארח'.
יש הסוברים שהוא התגורר באזור עומאן.
ירח המרד הוא סרט אופרת חלל אפית פעולה-הרפתקאות אמריקאי.
הסרט בוים על ידי זאק סניידר שגם שותף לתסריט עם שאי האטן וקורט ג'ונסטאד, בהתבסס על סיפור שיצר גם עם ג'ונסטאד.
הסרט מציג אנסמבל שחקנים הכולל את סופיה בוטלה, צ'ארלי האנם, דג'ימון הונסו, ג'נה מאלון, ריי פישר, ביי דונה, קורי סטול, אד סקריין, קרי אלווס ואנתוני הופקינס.
סניידר תיאר את הסרט כ"אפוס ענקי" וכמחווה לסרטי מלחמת הכוכבים וסרטיו של אקירה קורוסאווה עליהם גדל.
הסרט יצא ב-22 בדצמבר 2023 בשירות הסטרימינג של נטפליקס וכן גם הקרנה מוגבלת בבתי הקולנוע.
סרט המשך תוכנן להיות מצולם עם הסרט גב אל גב ויצא ב-12 באפריל 2024.
בעתיד הרחוק, מושבה שוחרת שלום הנמצאת בקצה הגלקסיה מאוימת בידי צבאותיו הגדולים של יורש העצר האכזרי בליסריוס, מה שמאלץ את האזרחים הנואשים לשלוח אישה צעירה עם עבר מסתורי למסע מסוכן ברחבי היקום בניסיון למצוא לוחמים בכוכבי לכת קרובים כדי להציל את המושבה ואת היקום כאחד.
שחקניםדמויותאודותסופיה בוטלהקורההגיבורה הראשית של הסרט.
אישה צעירה בעלת עבר מסתורי הנשלחת בידי אנשי המושבה כדי למצוא לוחמים בכוכבי לכת קרובים כדי להציל את הגלקסיה מפני בליסריוסאד סקרייןאדמירל נובלהאנטגוניסט הראשי בסרט.
שליח עריץ ואכזר המשרת תחת יורש העצר בליסריוסדג'ימון הונסוגנרל טיטוסהגנרל של הצבאות של בליסריוסצ'ארלי האנםקאיטייס ספינת חלל ושכיר חרבמיכיל האוסמןגאנראיכר שאינו מוכשר למלחמהביי דונהנמסיסאלופת לחימה בחרב אשר חלקה הוא מכניסטז נאירטאראקלוחם ברברי עם היסטוריה מלכותיתג'נה מאלוןהרמדהישות עכביש שמימיתאנתוני הופקינסג'ימיאנדרואיד חכם ומכונת לחימה.
הופקינס מדבב את הדמות בלבדפרה פיבליסריוסיורש עצר המאיים על הגלקסיה עם הצבאות שלוריי פישרדריאןצוות של אח ואחות הידוע בשם בלאדאקס המורד בשלטוןקלאופטרה קולמןדברהסטיוארט מרטיןא.
דאפימיליוספליט מעולם שנחרב אשר הפך ללוחםקורי סטולקרי אלווסאלפונסו הררהריאן ריסריי פורטר
הסרט שואב השראה מיצירותיו של אקירה קורוסאווה וסרטי מלחמת הכוכבים.
הסרט החל גם בפיתוח כסרט מלחמת הכוכבים שסניידר העלה את הרעיון ללוקאס פילם, בפרק הזמן שבין סיום טרילוגיית הפריקוול בשנת 2005 לבין מכירתה של לוקאס פילם לחברת וולט דיסני בשנת 2012. הרעיון הזה היה אמור להיות גישה בוגרת יותר על היקום של מלחמת הכוכבים.
לאחר הרכישה, הפרויקט פותח מחדש על ידי המפיק אריק ניומן וסניידר עצמו, תחילה כסדרת טלוויזיה מקורית, לפני שהחליטו ללכת על סרט.
סניידר סיפר בריאיון לפודקאסט: "אנחנו דיברנו על זה אבל זה אף פעם לא קרה", והוסיף: "עבדתי על זה, אבל זה היה רחוק מהיקום של מלחמת הכוכבים.
בזמנו, לא היה כאילו מלחמת הכוכבים, זה היה ממש באמצע הזמן.
ממש אחרי שהם עשו את טרילוגיית הפריקוול ולפני המכירה לדיסני.
הרעיון שלי היה שייתנו לי את המפתחות ואני אצא עם זה לסיבוב".
סצנת הפתיחה ההיא ב'איש הפלדה' על כוכב קריפטון, הסרט הזה פשוט קריפטון על סטרואידים" והוסיף כי "הסרט הזה הוא אני שגדלתי כמעריץ של קורוסאווה ומלחמת הכוכבים.
זו אהבתי למדע בדיוני והתקווה הגדולה שלי שזה יהפוך ממש ליקום שנבנה כי ביליתי את השנתיים-שלוש האחרונות בבנייה ועבודה על היקום הזה...
כל פינה הייתה חייבת להיצבע ולהצטייר.
יצרתי עיצובים וציורים כדי להדגיש באיזה עולם מדובר".
ב-2 בנובמבר 2021, אושר רשמית כי השחקנית סופיה בוטלה תשתתף בסרט.
ב-9 בפברואר 2022, סניידר הודיע על ליהוקם של צ'ארלי האנם, דג'ימון הונסו, ביי דונה, ג'נה מאלון, סטז נאיר וריי פישר, שאיתו עבד בסרט "ליגת הצדק: גרסת סניידר".
מאוחר יותר באותו החודש, הוכרזו ליהוקם של רופרט פרנד וסטיוארט מרטין.
ב-8 באפריל 2022, קרי אלווס, קורי סטול, מיכיל האוסמן ואלפונסו הררה הצטרפו לקאסט.
ב-16 במאי 2022, אושר שהשחקן אד סקריין יחליף את פרנד כהאנטגוניסט הראשי של הסרט, שפרש מההפקה עקב אי התאמה בלוחות הזמנים, בנוסף לוהקו קלאופטרה קולמן, פרה פי, ריאן ריס.
ב-8 ביוני 2022, סניידר אישר בחשבון הטוויטר שלו על הצטרפותו של אנתוני הופקינס, אשר יתרום את קולו לדמותו של ג'ימי האנדרואיד.
הצילומים לסרט החלו ב-19 באפריל 2022, כשסניידר שיתף תמונה ראשונה מהסט בחשבון הטוויטר באותו יום.
הם המשיכו עד 2 בדצמבר, עם 152 ימי צילום שהתקיימו בקליפורניה, כדי להיתאם עם המיסים שעומדים בסך 83 מיליון דולר על רבים מהפרויקטים הבאים של נטפליקס ואלו שיצטלמו בקליפורניה.
בינואר 2023, ג'נקי XL נחשף בתור מלחין בסרט.
ג'נקי ביצע בעבר את הפסקולים לסרטים בבימויו של סניידר: "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" (2016), "ליגת הצדק: גרסת סניידר" (2021) ו"צבא המתים" (2021), כמו כן גם לסרט "300: עליית האימפריה" (2014) שהיה תחת הפקתו של סניידר.
הסרט צפוי לצאת בנטפליקס ב-22 בדצמבר 2023, כפי שנחשף לראשונה באמצעות תצוגה מקדימה של סרטי נטפליקס לשנת 2023 שפורסמה ביוטיוב ב-18 בינואר 2023. סניידר חשף שלסרט תהיה גרסה מורחבת בסיווג R, בנוסף לגרסה המקורית שלו.
כשדיבר על עתידו של הסרט כזכיינות, סניידר אמר: "התקווה שלי שזה יהפוך גם ל-IP מסיבי וליקום משותף שניתן לבנות הלאה".
ב-9 בפברואר 2022, נחשף שהסרט יהיה בעל שני חלקים, כאשר שניהם מצולמים גב אל גב.
ב-22 באוגוסט 2022 אושר ונחשף כותרתו של "ירח המרד חלק 2".
ב-3 באפריל 2023 נחשף שהסרט הוא הראשון מתוך טרילוגיה.
ב-20 במרץ 2023, סניידר חשף שמשחק תפקידים ממוחשב המבוסס על הסרט נמצא בפיתוח, לצד סרט הנפשה קצר ורומן גרפי.
באותו חודש, נחשף בנוסף שהסרט יעובד לרומן וכי הוא נמצא בשלבי עבודה ב-Titan Books ונכתב על ידי ו.
ירח בבית 12 הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2015 בכתיבתה ובבימויה של דורית חכים, עם יובל שרף ויערה פלציג בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על מפגש מחודש בין שתי אחיות שונות באופיין, שנאלצות להתמודד עם פצעי העבר ולהירפא מהם.
העלילה מתוארת גם בצורת פלשבקים לתקופן ילדותן.
הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2015:
פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר – גל תורן
פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר – יובל שרף
פרס אופיר לצילום הטוב ביותר – עמית יסעור
פרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר – לי אלמביק
פרס אופיר לאיפור הטוב ביותר – ורד מבורך
דורית חכים זכתה בפרס חג'יג' לסרט עלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים והייתה מועמדת לגרנד פרי בפסטיבל הקולנוע בסחאלין.
"ירח בבית 12" הוא מונח מתחום האסטרולוגיה.
הסרט צולם במושב כפר מרדכי ובתל אביב.
לני (יערה פלציג) היא צעירה המתגוררת בבית ילדותה במושב.
אביה (אברהם הורוביץ) מאושפז במוסד סיעודי לאחר שלקה בשבץ מוחי, מרותק למיטה וכסא גלגלים ואינו מדבר.
אחותה הגדולה מירה (יובל שרף) עזבה את הבית לפני זמן רב וכעת נמצאת בתל אביב עם בן זוגה דורון (גל תורן) בעל מועדון לילה שבו יש גם מסחר בסמים.
לני מתקשרת למירה, מודיעה לה על מצבו של האב ומבקשת עזרה אבל לני לא מגיבה.
שתי האחיות מנוגדות והפוכות זו לזו באופיין ובאורחות חייהן.
לני היא הבחורה הטובה, הנאיבית, המסורה לטיפול באביה, שמנהלת חיים פשוטים ונזיריים במושב.
מירה היא חיית לילה תל אביבית, פתיינית, מפלרטטת עם הפשע וחיה על הקצה.
המשטרה פושטת על המועדון, סוגרת אותו ועוצרת את דורון על מסחר בסמים.
מירה נמלטת משם, מגיעה למושב באופן בלתי צפוי ונפגשת עם לני לאחר שלא ראתה אותה שנים רבות.
המפגש המחודש ביניהן מבליט את הניגודים, אבל יותר מכך מעורר מחדש את הקשר האמיץ שהיה ביניהן בילדותן.
מירה מתמחה באסטרולוגיה ומגלה שלשתיהן יש במפות האסטרולוגיות שלהן "ירח בבית 12".
מירה גורמת ללני, באופן לא מודע, להתקרב לעולמה הסקסי ולהתחיל לחקור את נשיותה, בהתנסות ראשונה בבילוי במועדון עם גור (מאור שוויצר) שלא מצליח, ולאחריו ברומן עם בן (גפן ברקאי), תיכוניסט בן 16 שגר בבית סמוך.
מירה מגלה ללני שהיא בהריון מדורון אך מחליטה לעבור הפלה מלאכותית.
דורון שהשתחרר ממעצר מגיע ומבקש ממנה לחזור אתו אבל היא מסרבת.
היחסים בין האחיות יודעים מעלות ומורדות ומתוארים בפלשבקים לתקופת ילדותן, אימן נפטרה והאם החורגת התעללה בהן עד שמירה נאלצה לעבור לפנימייה ולא חזרה יותר למושב.
לבסוף משלימות האחיות, מירה מצטרפת ללני לביקור אצל האב במוסד ושלושתם צופים בטלוויזיה באדית פיאף שרה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותיובל שרףמירהיערה פלציגלניגפן ברקאיבןנער שכןגל תורןדורוןעברייןאברהם הורוביץמר שושניהאבאיובל שגבארנוןמושבניקמאור שוויצרגורמושבניקשני דובינצ'יקמירה הצעירהתמר בן שמואללני הצעירהסופי אוסטריצקיאחות בבית חולים
"ירושלם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1983 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האולפן הרביעי של הזמרת, רגעים.
הוא נכתב והולחן על ידי שמרית אור והנרי בראטר.
ב-12 במאי 1983 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג'.
בשבוע לאחר מכן נכנס אל המצעד במקום ה-13. ב-7 ביולי עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף, ב-11 באוגוסט יצא מהדירוג לאחר שנים-עשר שבועות צעידה רצופה.
זהו שיר הלל לירושלים, בירת מדינת ישראל.
ירח המרד - חלק שני: המצלקת הוא אופרת חלל אמריקאית המהווה את החלק השני בסדרת הסרטים "ירח המרד".
הסרט נכתב ובוים על ידי זאק סניידר, שמוכר בזכות סגנונו הוויזואלי הייחודי והסרטים האפיים שיצר בעבר, כמו "300", השומרים ובאטמן נגד סופרמן: שחר הצדק.
הסרט הוא המשך ישיר לחלק הראשון של "ירח המרד" והופק בשיתוף עם נטפליקס וצולם באתרים שונים ברחבי העולם.
ב-19 באפריל 2024, שבוע לאחר שהחלה הפצה מוגבלת של הסרט בארצות הברית, נטפליקס הוציאה לאור את הסרט לקהל הרחב.
כמו קודמו, הסרט קיבל לרוב ביקורות שליליות.
גרסת הבמאי בשם ירח המרד 2: קללת הסליחה יצאה ב-2 באוגוסט 2024.
הסרט ממשיך את הסיפור של חלקו הראשון, המתאר את המאבק של קבוצת מורדים נגד כוחות אימפריאליים מרושעים ששולטים ביקום.
החלק השני מתמקד בהמשך הקרב על גורל כוכב הלכת "ירח המרד" ובמאבק האישי של הדמויות המרכזיות נגד הכוחות האימפריאליים, תוך חקירת זהויותיהן והסודות שמניעים אותן.
סופיה בוטלה בתפקיד קורא, לוחמת אמיצה ומנהיגת המורדים.
צ'רלי האנם בתפקיד גנרל טיטאן, אחד המפקדים של המורדים.
ג'ימון הונסו בתפקיד הגנרל ג'ריבו, מנהיג צבאי המפקד על כוחות המורדים.
אד סקריין בתפקיד באליסריוס, נבל מרכזי בסיפור.
הסרט, בדומה לחלקו הראשון, עורר ציפייה רבה בקרב מעריצי ז'אנר המדע הבדיוני וסרטי הפעולה, בעיקר בשל התערובת הייחודית של קרבות אפיים, דמויות מורכבות ועולם עתידני מרהיב.
המבקרים והצופים ציפו להמשך מרתק לסיפורו של "ירח המרד" ולראות כיצד יתפתחו הדמויות והסכסוך המרכזי.
ארז דבורה מתאר את הסרט ככישלון מוחלט, עם דמויות שטוחות, עלילה בלתי הגיונית וקרבות שקשה לצפות בהם.
הוא מבקר את זאק סניידר על כך שהוא ממשיך למחזר רעיונות מיוצרים אחרים בצורה מלאכותית ונטולת עומק, מה שהופך את הצפייה בסרט לחוויה לא נעימה ולא מומלצת.
ירח הוא סרט מדע בדיוני בריטי משנת 2009, בבימויו של דאנקן ג'ונס ובכיכובו של סם רוקוול.
הסרט עוסק באסטרונאוט בשם סאם בל, שעובד בתחנת חלל ירחית ומבצע משימות כרייה של הליום-3 בצד הרחוק של הירח, מקור אנרגיה חשוב לכדור הארץ.
תוך כדי ביצוע משימתו, סאם מתחיל לחשוד שמשהו אינו כשורה ומגלה אמת מטרידה על זהותו ועל המערכת שבה הוא פועל.
הסרט ירח תוקצב ב-5 מיליון דולר והכניס קצת פחות מ-10 מיליון דולר ברחבי העולם.
אך התקבל היטב על ידי המבקרים.
ההופעה של רוקוול זכתה לשבחים.
הסרט זכה במספר רב של פרסי מבקר קולנוע ופסטיבל קולנוע והיה מועמד לפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר, וזכה בפרס הוגו עבור המצגת הדרמטית הטובה ביותר בשנת 2010.
סאם בל (סם רוקוול) נמצא במשימה בת שלוש שנים בתחנת חלל ירחית, במהלכה הוא אחראי על הפקת הליום-3. חברו היחיד הוא הבינה המלאכותית של התחנה, GERTY (בקולו של קווין ספייסי).
כשסאם מתקרב לסיום משימתו, הוא מתחיל לחוות הזיות ולגלות דברים מוזרים על תפקודו בתחנה.
בעקבות תאונה, סאם מגלה אדם נוסף שנראה בדיוק כמוהו, ומכאן מתחיל מסע של גילוי עצמי כשהוא מנסה להבין מה קורה באמת על הירח.
סם רוקוול בתפקיד סאם בל - העובד בתחנת החלל הירחית.
קווין ספייסי בתפקיד GERTY (קול) - הבינה המלאכותית של התחנה.
קאיה סקודלריו בתפקיד איב בל - דמות מרכזית הנחשפת בהמשך הסרט.
בנדיקט וונג בתפקיד תומפסון - עובד בכיר בתאגיד המפעיל את תחנת החלל הירחית.
"ירח" זכה לשבחים על תסריטו המעמיק והמשחק של סם רוקוול, שהתמודד עם תפקיד מורכב המעמיד שאלות מוסריות ונפשיות.
הסרט קיבל ציון של 90% ב-Rotten Tomatoes וציון של 67 מתוך 100 ב-Metacritic.
ירח אדום הוא סרט פנטזיה רומנטי משנת 2011 בבימויה של קתרין הארדוויק והופק על ידי לאונרדו דיקפריו, מתסריט מאת דייוויד לסלי ג'ונסון.
הסרט בכיכובה של אמנדה סייפריד.
הסרט מהווה עיבוד מודרני לסיפור הילדים "כיפה אדומה" ומתמקד בכפר מבודד שנרדף על ידי איש זאב קטלני.
ואלרי (אמנדה סייפריד), צעירה הנמצאת במשולש אהבה בין פיטר, אהוב ילדותה, לבין הנרי, חתנה המיועד, מגלה שלחיה מסוכן יש קשר אישי אליה, והיא נאלצת להתמודד עם חשדות סביב משפחתה ותושבי הכפר.
הסרט יצא לאקרנים ב-11 במרץ 2011 על ידי אולפני האחים וורנר הוא קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל מהמבקרים אך הכניס למעלה מ-97 מיליון דולר ברחבי העולם אל מול תקציב של 42 מיליון דולר.
הסרט מתרחש בכפר קטן שבו התושבים חיים תחת איום קבוע של איש זאב שקטל כבר כמה מתושבי המקום.
כאשר ואלרי מגלה שחיית הטרף הפכה פעילה יותר ומאיימת על חיי משפחתה, היא מגייסת עזרה מגברים בכפר כדי לצוד את המפלצת.
עם הזמן, היא מגלה סודות אפלים על משפחתה ואהוביה, ומבינה שהאיש זאב עשוי להיות מישהו קרוב אליה.
גארי אולדמן בתפקיד האב סולומון
מקס איירונס בתפקיד הנרי לאזר
הסרט ירח אדום קיבל ביקורות מעורבות-שליליות.
המבקרים ציינו את העיצוב הוויזואלי המרשים, אך מתחו ביקורת על העלילה הפשוטה והקלישאתית.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 10%, וב-Metacritic, ציון של 29 מתוך 100.
"ירושלים של זהב" הוא המיני-אלבום הרביעי של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, והיצירה המשותפת הראשונה שלה עם הפרברים.
את האלבום הוציאה בשנת 1967 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.
רצועות 2 ו-4 בוצעו על ידי הפרברים בלבד, רצועה מספר 3 על ידי אלברשטיין, ואת השיר הפותח ביצעו יחד כדואט.
הרצועה הפותחת היא "ירושלים של זהב", אחד מיצירותיה המוכרות ביותר של נעמי שמר, והאהובות ביותר בקרב הציבור הישראלי והיהודי.
"אילו כל האוהבים" בוצע כבר על ידי אלברשטיין במיני-אלבום "חוה אלברשטיין בשירי נחום היימן".
לכן, הפעם שרו אותו הפרברים בלבד.
הוא חוקר את כוח האהבה והשפעתה על המציאות, ומציע עולם שבו האוהבים והאימהות יכולים לשנות את פני הדברים.
"מחר" בביצוע אלברשטיין מבטא תקווה אופטימית לעתיד טוב יותר, בו ישגשג שלום, תוך התגברות על קשיים והרס.
הוא מדגיש שהחלומות האלה אינם רק פנטזיות אלא חזון ממשי שיכול להתגשם, אם לא מחר – אז מחרתיים.
"אולי אם נאמין" מדבר על הייאוש והכאב ממלחמות, תוך תקווה רופפת לשלום ולשינוי.
למרות הסבל והאובדן, ישנה קריאה לאמונה באפשרות לסיים את מעגל המלחמות והכאב.
ירח דויטשר (נולד ב-1945) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון.
הוא כיהן כדיקן הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים והחזיק בקתדרה להנדסה אזרחית על שם אבל וולמן.
ירח דויטשר נולד בעיר צ'ליאבינסק ברוסיה ועלה לארץ עם משפחתו בשנת 1950. הוא למד בתיכון עירוני א' בתל אביב ושירת בצה"ל כגאודט ביחידת המיפוי.
הוא למד בטכניון הנדסה אזרחית וקיבל תואר ראשון בהצטיינות יתרה בשנת 1967 ותואר שני בהנדסה גיאודטית בשנת 1973. דויטשר המשיך ללימודי תואר שלישי בטכניון וקיבל דוקטורט בשנת 1979. נושא הדוקטורט: "Automation Procedures in Mapping".
דויטשר עבד במרכז למיפוי ישראל ובכמה חברות פרטיות בתחומי המיפוי והגאודזיה.
בשנת 1972 היה דויטשר חבר בצוות שזכה בפרס קפלן על תרומתו לפיתוח תהליכי אוטומציה במרכז למיפוי ישראל.
דויטשר היה גם מנהל מקצועי של חברת קומפלוט עד שנת 1982, יועץ מדעי בכיר של חברת מחיש מערכות עד שנת 1987 ויועץ למיפוי ומנהל GIS במלם מערכות עד 1995.
משנת 1996 דויטשר מייעץ לחברות וארגונים במגזר הפרטי והציבורי בתחומי התמחותו.
ביניהם: המרכז למיפוי ישראל, משרדי הביטחון, המדע, והבינוי והשיכון.
בשנת 2002 היה דויטשר חלק מצוות טכנולוגי בחיל המודיעין שזכה בפרס ביטחון ישראל.
דויטשר כיהן כיושב ראש ועדה מספר 3 העוסקת בניהול מידע מרחבי (Spatial Information Management) של הפדרציה הבינלאומית של המודדים (FIG).
בשנת 2017 קיבל דויטשר אות חבר של כבוד ב-FIG.
דויטשר הוא גם חבר המועצה המייעצת של כתב העת המדעי Survey Review.
הוא היה חבר המועצה הישראלית למיפוי, ומכהן משנת 2011 כיו"ר לשכת המודדים המוסמכים בישראל.
במקביל לפעילותו המקצועית, דויטשר החל להרצות בטכניון כמורה מן החוץ מסוף שנות ה-70. תחילה כמרצה ובהמשך כפרופסור חבר.
בשנת 1996 הצטרף דויטשר לטכניון כחבר סגל בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית וקודם לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2002. הוא פרש בשנת 2014 כפרופסור אמריטוס.
דויטשר כיהן בתפקידים שונים בטכניון.
תחילה כראש היחידה להנדסה גיאודטית בפקולטה להנדסה אזרחית (ששמה שונה בהמשך לפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית) בשנים 1996-2002, ראש המחלקה להנדסת תחבורה וגיאו-אינפורמציה (2002-2006) ודיקן הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים (2006–2010).
דויטשר כיהן גם כראש מרכז המחקר למיפוי וגיאודזיה בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית.
בשנים 2005-2014 הופקד דויטשר על הקתדרה להנדסה אזרחית על שם אבל וולמן בפקולטה.
בשנת 2004 זכה דויטשר בפרס על שם טלברט אדמס מהאגודה האמריקאית לפוטוגרמטריה וחישה מרחוק.
במהלך השנים היה דויטשר פרופסור אורח באוניברסיטאות ומכוני מחקר ברחבי העולם.
ביניהם: אוניברסיטת קלגרי, אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה, המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי, אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בווירג'יניה, יוניברסיטי קולג' לונדון ואוניברסיטת ניו סאות' ויילס באוסטרליה.
דויטשר הנחה יותר מ-60 פוסט-דוקטורנטים וסטודנטים לתארים מתקדמים בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון.
דויטשר מתמקד במחקריו במיפוי דיגיטלי, פוטוגרמטריה ומידע מרחבי, מערכות מידע גאוגרפיות, מידול שטח דיגיטלי, קדסטר דו ותלת-ממדי ומערכות רישום מקרקעין.
דויטשר פרסם יותר מ-370 מאמרים מדעיים.
הוא כתב (במשותף) ספר אחד וערך ספר נוסף.
ירושלים של זהב הוא דימוי רווח לירושלים אשר מוכר החל מהמאה ה-12. התפרסם במיוחד בשירה של נעמי שמר ירושלים של זהב.
הגמרא מספרת שרבי עקיבא בתקופת עניותו הבטיח לאשתו רחל שיעניק לה "ירושלים של זהב" הבטחה שקיים בהמשך.
התכשיט מוזכר גם במשנה בהקשר של תכשיט האסור להוצאה מרשות לרשות.
ותכשיט האסור בענידה סמוך לחורבן בית המקדש.
במאה ה-12 כתב המיסטיקן הנוצרי-צרפתי ברנר דה קלוני מסה בשם "De contemptu mundi" (על הבוז לעולם), בחלק השלישי הוא מכנה את ירושלים - Urbs Syon Aurea (עיר-ציון של זהב).
ב נאמר על בבל ש"שבתה מדהבה", בתנ"ך המלך ג'יימס מתורגם "the Golden City" לפי טוביה פרשל התרגום הביא ליצירת המיתוס של אל דוראדו, אך לא ליצירת הדימוי ירושלים של זהב (כהנגדה).
בספרות התורנית הדימוי מוזכר לעיתים נדירות בעיקר בארמית - "ירושלים דדהבא".
הדימוי הוא פראפרזה לתכשיט ירושלים של זהב.
האזכור הראשון הוא אצל רבי יצחק צרפתי במכתבו למגורשי ספרד (1438): "ואף כי לא יבחרו לעלות לירושלים, צדק ילין בה, דבעו למיעבד בהו ירושלים דדהבא, כדעבד לדביתהו ר' עקיבא", בהמשך הוא מסביר שלא מדובר בזהב גשמי אלא רוחני (ולכן הוא ממליץ לעלות לטורקיה העשירה).
רבני ירושלים (ר' ניסים חיים משה מזרחי, ר' רפאל מיוחס ועוד רבים) בהסכמה לספר חזון נחום כותבים "ארעא קדשא הדין – ירושלים של דהבא".
בשנת תקכ"ב הוציא ר' אברהם בן אביגדור את ספרו של חמיו ר' יצחק בכר דוד – דברי אמת, בהקדמה לספר הוא כותב "אראה בנחמה – ירושלים דדהבא".
רבי נתן בורגיל ורבנים תוניסאים נוספים בהסכמה לספר יכין ובועז (תקמ"ב) כותבים: "להחזיר עטרה עיטור סופרים, לעטר שוקי ירושלים דדהבא באכלוסא ממלכת כהנים".
הדימוי מוזכר בעוד מספר ספרים.
בשנת תרנ"ז הדפיס ר' יצחק באדהב בירושלים את ספרו של רבי אברהם אלזרקי "עיר של זהב" (נכתב בתק"ץ) בתוך ספר בשם "ירושלים דדהבא" העוסק בשבחי העיר, בשנת תר"ע הדפיס בדרוהוביץ הרב בן ציון כ"ץ, ספר בשם "ירושלים דדהבא" העוסק בדרשה הלכתית על ירושלים.
הדימוי מוכר באנגלית כ-"Jerusalem The Golden" - ירושלים המוזהבת.
ב כתב המיסטיקן הנוצרי-צרפתי ברנר דה קלוני מסה בשם "De contemptu mundi" (על הבוז לעולם), בחלק השלישי הוא מכנה את ירושלים - Urbs Syon Aurea (עיר-ציון של זהב).
ריצ'רד טרנץ' פרסם את הבתים הראשוניים של המסה הכוללים את הדימוי בספרו Sacred Latin Poetry ב-1849. ג'ון מייסון ניל תרגם קטעים מהמסה לאנגלית, את השורה הנזכרת הוא תרגם בצורה "Jerusalem The Golden" .
הקטעים נעשו פופולריים יותר מהמקור והם מוכרים כהמנון בשם זה.
הביטוי רווח גם בשירים כנסייתיים רבים.
לפי טוביה פרשל הדימוי פחות נפוץ ביהדות בעיקר בגלל האבל על חורבן ירושלים, הוא נפוץ יותר עם החזרה לארץ ישראל במאה ה-20.
אסף הלוי פרסם בשנות ה-20 את שירו "קריית הזהב" מתוך מחזור שירים על ירושלים בני אותו שם, השיר פותח במילים: אָהַבְתִּי לָמוּת בָּךְ, אַתְּ קִרְיַת צְבִי הַזָּהָב!.
רבקה דוידית כתבה בשנות ה-50 את השיר "ירושלים של זהב": "אי שם עלי אדם רומזים על הסתיו, ירושלים כלה זהב".
בספטמבר 1964 חיים באר פרסם את השיר "עיר של זהב" בו אומר: "בניתי לך עיר של זהב וענדתיה על צווארך אחות".
אצ"ג השתמש בדימוי קודם לכן בצורתו הארמית "ירושלים דדהבא" בשירו "מדמי אבותי בספרד": "ירושלים דדהבא...
חומת אש מסביב לה, גבוהה!, הללויה, אחיי - הללויה אתי!".
נעמי שמר פרסמה את שירה "ירושלים של זהב" ב-15 במאי 1967 מעט לפני מלחמת ששת הימים לרגל פסטיבל הזמר והפזמון.
פזמון השיר הוא: "ירושלים של זהב ושל נחושת ושל אור, הלא לכל שיריך אני כינור".
י' אורן כתב ששמר הכירה את הכינוי בזכות אצ"ג, אך שמר עצמה סיפרה שהכירה את הכינוי בזכות הסיפור על אשת רבי עקיבא ותכשיטה.
מרדכי שטריגלר טען שענידת התכשיט על ידי אשת ר' עקיבא הייתה ביטוי של תקווה לאחר החורבן, לדבריו זו הסיבה שנעמי שמר השתמשה בתכשיט לתיאור השמחה בירושלים בתוך האבל על חורבנה.
לאחר נעמי שמר הדימוי מופיע בספרות ובשירה בצורה נרחבת.
יַרְחִיב הוא מושב באזור השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון.
בסמוך למושב, שוכנים היישובים מתן ונירית, וקיבוץ חורשים.
המושב הוקם בנובמבר 1949 על ידי מתנדבי מח"ל דוברי צרפתית מצרפת, בלגיה וצפון אפריקה, שהשתחררו מצה"ל.
הם הקימו את המושב שנקרא בתחילת דרכו "ארגון שמחה".
את ההכשרה, להקמת המושב, קיבלו בכפר ויתקין.
המושב הוקם על אדמות הכפר הערבי חבלה, שבעקבות הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות מוקם מצידו השני של הקו הירוק, ושאדמותיו הוכרזו נכסי נפקדים ועברו לבעלות רשות הפיתוח.
המתיישבים היו ממגוון עדות, רובם בוגרי גימנסיה ממשפחות אמידות מחוץ לישראל.
המקום סבל מפגעי המסתננים, ועל כן חלק מהמתיישבים עברו לכפר סבא באופן זמני, בעוד הנותרים שומרים על המקום ומעבדים את שטחה החקלאי, 3000 דונם, בגידול אבטיחים ועגבניות.
בסוף 1951 התיישבה בסמיכות למושב קבוצה גדולה של בוגרי עליית הנוער מתימן מכפר הנוער מאיר שפיה, כדי לחזק את המושב.
בינתיים "ארגון שמחה" התפרק ותושביו שניהלו במקום מושב שיתופי עזבו את המקום יחד עם רוב יוצאי שפיה.
אז הוחלט על ידי הנותרים להסב את המקום למושב עובדים לא שיתופי.
בספטמבר 1954 עברו למקום 42 משפחות יוצאות תימן מספסופה.
שם המושב שהיה "ארגון שמחה" עד לשנת 1953 שונה על פי הצעתו של זאב וילנאי והוסב ל"ירחיב" וזאת, בעקבות הפסוק ב: .
בדצמבר 1964 ניטעה במושב חורשת אורנים לכבוד חיילי משמר הגבול שהגנו על המושב ושכניו מפני המסתננים.
בדצמבר 1990, אושרה הקמת היישוב מתן ממזרח למושב במסגרת תוכנית "יישובי הכוכבים", שהציג משרד הבינוי והשיכון, לפיתוח רצף של יישובים קהילתיים וכפריים לאורך כביש 6 (שהיה אז בתכנון וסלילתו לא החלה עדיין).
היישוב אוכלס החל משנת 1995. בתחילת שנות ה-2000 החלה הרחבת המושב לכיוון מתן, על ידי חברת שיכון ופיתוח שזכתה במכרז לבניית ההרחבה.
בעקבות הרחבת המושב, אוחד השטח הבנוי שלו עם מתן.
מושב ירחיב התבסס לאורך השנים מאז הקמתו על חקלאות.
עם השנים ענף זה דעך ונשארו במושב חקלאים פעילים בודדים.
יְרֵחִית אַרְבַּע־קְשָׁתוֹת או אורליה כחולה (שם מדעי: Aurelia aurita; מכונה: מדוזת ירח) היא מדוזה נפוצה, המהווה מין בסוג אורליה.
הירחית חיה בים הפתוח, להוציא את שלבי ההתפתחות לאחר הפלנולה הקשורות למצע.
בארץ ישראל הן מצויות בחוף הים התיכון ובחופי סיני, הצבע הטבעי של המדוזות הוא מלבנבן שקוף ועד סגול, וצריבתה אינה כואבת.
מדוזה זו אינה מזיקה לאדם ואפשר להחזיק אותה ביד.
כינוייה "מדוזת הירח" ניתן לה עקב צורתה העגולה המזכירה ירח במילואו.
המדוזה ניזונה בעיקר מפלנקטון, חסילונים, קרילאים ושטרגליים.
ירחית ארבע-קשתות נפוצה לאורך קו החוף המזרחי של אירופה, הגובל עם האוקיינוס האטלנטי, בחוף המערבי של צפון אמריקה ובמזרח קנדה.
באופן כללי - הירחית מעדיפה את קו החוף, בדגש על אזורי שפכים ונמלים.
ירחית ארבע-קשתות ניזונה ממגוון אורגניזמים הכוללים: רכיכות, סרטנים, מיתרני זנב, פרוטוזואנים, אצות, ביצי דגים ואורגניזמים קטנים אחרים.
מדי פעם הם נראים גם ניזונים מזואופלנקטון ג'לטיני כגון הידרתים ומסרקניות.
גם למדוזות הבוגרות וגם לצעירות יש תאים צורבים ללכידת טרף וגם כדי להגן על עצמם מפני טורפים.
המזון נלכד בזרועות העמוסות תאים צורבים, שם הוא נקשר בריר ומובא אל חלל מערכת העיכול.
אנזימי עיכול מהתאים הסרסים מפרקים את המזון.
מעט ידוע על הדרישות לוויטמינים ומינרלים מסוימים בקרב האורליות, אך בשל הימצאותם של כמה אנזימי עיכול אנו יכולים להסיק באופן כללי שהירחית יכולה לעבד בצורה מסוימת פחמימות, חלבונים ושומנים.
ירחי כלה הוא שמו של מעמד מתקופת האמוראים והגאונים, כינוס גדול של תלמידים פעמיים בשנה, בחודשי אדר ואלול, כדי לעסוק בלימוד מסכתות אשר נקבעו מראש.
מוסד זה נקבע על ידי רב בסורא, ואילו בנהרדעא פעל מוסד חלופי ושמו "שבתא דריגלא".
מטרת ירחי כלה הייתה לאפשר גם לאנשים אשר עובדים בכל ימות השנה, ללמוד בישיבה ולהעמיק את ידיעותיהם בהלכה ובאגדה בחודשי אדר ואלול, בהם לא הייתה עבודה חקלאית רבה, כמו האוניברסיטה העממית של ימינו.
בראש כל התכנסות עמד "ראש כלה".
שניים המוזכרים ככאלה הם: רב נחמן בר יצחק ורב הונא בריה דרב יהושע.