tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צוותי האוויר והציוד שנחתו בשלום בספרד נכלאו, בהתאם לחוק הבינלאומי, עד תום המלחמה.
ממשלת ספרד רכשה כמה מטוסים מהדגמים שנחתו אצלה עבור חיל האוויר הספרדי או עבור חברת התעופה הספרדית איבריה.
בנוסף לכך, במהלך המלחמה היו אירועים בהם היו מעורבים מטוסים ספרדים ואף היו מקרים של הפצצת ערים בספרד.
ב-18 בדצמבר 1939, מטוס מדגם Ju-52 M-CABA של חברת התעופה הספרדית איבריה הופל על ידי משחתת בריטית.
זמן קצר לאחר מכן, הופל מטוס בריטי באש נ"מ מעל העיר הספרדית טריפה.
בסוף שנת 1940 הפציצו לוחמי הצי המלכותי הבריטי מטוס מדגם סבויה מרקטי SM.79 שהיה בשירות חיל האוויר הספרדי באזור האיים הבלאריים, והרגו את חמשת אנשי הצוות שעל המטוס.
המטוס ניווט לכיוון נושאת המטוסים הבריטית ארק רויאל, והבריטים טענו כי הם טעו וחשבו כי מדובר במטוס איטלקי.
ב-5 בפברואר 1941 מטוס ספרדי מדגם Ju-52 הותקף על ידי שני מטוסי קרב צרפתיים מעל הים, במרחק 30 קילומטרים מקזבלנקה.
המטוס נאלץ לבצע נחיתת חירום ברבאט.
עם שחר ב-12 ביולי 1941 מטוס קרב איטלקי שמשימתו הייתה להפציץ את גיברלטר הפיל בטעות שלוש פצצות בעיר הספרדית הסמוכה לה לינאה.
שתי פצצות נפלו בחוף ולא התפוצצו אולם השלישית נפלה באמצע העיר, הרסה שלושה בתים, וגרמה למותם של חמישה אנשים ופצועים רבים.
בנוסף, הפיצוץ גרם לניתוק העיר מרשת החשמל.
למרות מחאה רשמית מצד ספרד, המטוס הופיע שוב במפרץ גיברלטר בשלושת הלילות הבאים, ונענה באש נגד מטוסים מצד סוללות הארטילריה הספרדיות.
הוא הפיל פצצות נוספות באזור.
עם פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה במבצע לפיד ב-1943, הפכו הפרות המרחב האווירי של ספרד לאירועים יומיומיים.
בתגובה, ב-3 במרץ הורה סגן מיגל אנטרנה ליירט מטוס היינקל He 112, ולוקהיד P-38 לייטנינג מאחר שטסו מעל נדור בשטח החסות הספרדי.
אחד המטוסים נאלץ לבצע נחיתת חירום בסמוך לאפיק נהר מולויה והצליח להימנע מהתרסקות.
למחרת, ניתנה הוראה לטייסים הספרדים שלא להגיב להפרת המרחב האווירי מצד בעלות הברית.
עוד באותו היום, טסו מטוסים אמריקאים בהפגנתיות מעל שדה התעופה בנדור.
גם במרחב האיים הקנריים היו הפרות תכופות של המרחב האווירי של ספרד על ידי בעלות הברית.
מטוסי הקרב הספרדים ירו יריות אזהרה לכיוון מטוסי בעלות הברית ללא התראה מוקדמת ברדיו, ובעלות הברית פירשו זאת לעיתים כהתקפה, וענו עליה בירי.
ב-28 באוקטובר 1943 ספג מטוס פיאט Cr.32 ספרדי נזק ממטוס PBY קטלינה שהיה בשימוש בעלות הברית, ונאלץ לשוב על עקבותיו.
בעקבות ההיתקלויות החוזרות ונשנות בין ספרד ובעלות הברית, הגיעו שני הצדדים להסכמה בעקבותיה מספר התקריות ירד, ומטוסי בעלות הברית הפסיקו להתקרב במרחק פחות משלושה קילומטרים מהחוף.
החל ממרץ 1944 הפסיקו כמעט לחלוטין מטוסי פיאט Cr.32 בבסיס גרנדו לטוס בשל מחסור בדלק.
באותה שנה נחתם הסכם סודי עם ארצות הברית, ובין היתר לפיו ארצות הברית תוכל להשתמש בשדה התעופה קייפ ג'ובי.
מספר חודשים לאחר הפלישה לנורמנדי, מטוסים אמריקאים הורשו לתדלק בשדות תעופה בכל רחבי ספרד.
בלילה שבין 14–15 בינואר 1942 התרחש קרב במלאבו שבגינאה הספרדית בין כוח קומנדו בריטי לבין אניות של מדינות הציר שקיבל מקלט במושבה הספרדית.
שם ההתקפה הבריטית היה מבצע פוסטמאסטר.
מטרת המבצע הייתה לתפוס את האניות מחוץ לנמל.
ההתקפה הזו נתפסה מבחינת ספרד כהכרזת מלחמה בריטית.
תקרית ימית נוספת התרחשה ב-2 במאי 1942, כשהצוללת הגרמנית הפגומה U-573 הגיעה לקרטחנה.
ממשלת ספרד העניקה לצוות הצוללת תקופה של שלושה חודשים לתקן את התקלה לקול מחאת בעלות הברית על הפרת החוק הבינלאומי שקבע כי על אנשי הצוות להיעצר.
עם זאת, בשל חוסר היכולת לתקן את הצוללת בפרק זמן זה, הצוות הרס את התיעוד בצוללת וחלק מהציוד שבה, ושב לגרמניה.
הצי הספרדי רכש את הצוללת במחיר 1.5 מיליון רייכסמארק.
תוכניות צבאיות של משטר פרנקו
הכוחות המזוינים של ספרד נערכו להגן על ספרד מפני התקפה אפשרית משני הצדדים במלחמה.
בתחילה הושם דגש על החלק הדרומי של ספרד, מתוך חשש לפלישה של בעלות הברית מכיוון גיברלטר.
עם זאת, לאחר זמן מה, הורה פרנקו להעביר את עיקר הכוחות לכיוון הגבול עם צרפת אחרי שהיטלר איים כי יפלוש למדינה.
כשהחל משנת 1942 התבהר כי בעלות הברית עתידות לנצח, הוחלט להעביר את הצבא הספרדי לכיוון הגבול עם צרפת.
הדבר בוצע לאחר שפרנקו קיבל הבטחות אישיות מצד מנהיגי בעלות הברית כי אין פניהם לפלישה לספרד, וזאת בייחוד לאחר כיבוש צפון אפריקה על ידי בעלות הברית.
כך, אף על פי שחיילי גרמניה הנאצית היו ערוכים לפלישה, הצבא הספרדי שהיה מיומן בעקבות ניסיונו ממלחמת האזרחים ותנאי השטח בגבול עם צרפת הציבו מכשול משמעותי בפני מדינות הציר.
למרות המחסום הטבעי והחיילים הרבים שנפרסו בגבול, הורה פרנקו על בניית מכשול נוסף לאורך הרי הפירנאים, אך בנייתו מעולם לא הושלמה, ושכונה קו P.
הבנייה החלה ב-1944 ומטרתה הייתה להפוך את הגבול לאפיק מים.
עוד טרם ועידת אנדאי הייתה תוכנית גרמנית-ספרדית למתקפה של חיילים ספרדים המצוידים בנשק גרמני על גיברלטר, שהיה בסיס צבאי בריטי והיה בעל חשיבות ברורה לשליטה ביציאה ובכניסה לים התיכון, וכן לסיורים באוקיינוס האטלנטי.
הגרמנים גם העריכו את החשיבות האסטרטגית של צפון-מערב אפריקה כדי למנוע כל השתתפות עתידית של ארצות הברית.
לפיכך, התוכנית הגרמנית כללה את כיבוש האזור בידי כוחות גרמניים מאורגנים היטב כך שיוכלו לבלום כל ניסיון מצד בעלות הברית לכבוש מחדש את המקום.
ב-12 בנובמבר 1940 נתן היטלר את הוראה מספר 18 להתחיל ב"צעדים הפוליטיים כדי להביא לכניסתה של ספרד למלחמה", וכי "מטרת ההתערבות הגרמנית בחצי האי האיברי היא לגרש את האנגלים ממערב הים התיכון".
כמו כן הוזכרה פלישה אפשרית לפורטוגל (שהייתה חתומה על הסכם וינדזור לברית עם בריטניה), וכיבוש אפשרי של האיים האזוריים ומדיירה.
במציאות, פורטוגל שמרה על דרך האמצע, אך אישרה לבעלות הברית לפעול מהאיים האזוריים.
התוכנית קבעה עוד כי שני גייסות גרמניים ייכנסו לספרד מצרפת.
ב-7 בדצמבר 1940 מסר האדמירל וילהלם קנריס, לבקשתם של פרנקו והיטלר, כי הדיוויזיות הגרמניות ייכנסו ב-10 בינואר 1941 ויעברו בשטחי ספרד, אולם שליט ספרד לא נתן את הסכמתו.
האדמירל אמר להיטלר בשובו לברלין כי פרנקו אמר ש"ספרד תוכל להיכנס למלחמה רק כשבריטניה תהיה על סף התמוטטות".
בפברואר 1941 הודיע הפיקוד העליון של הוורמאכט (OKW) כי מבצע פליקס מושעה וכי הכוחות שאמורים היו להשתתף בו יכולים לעבור לכל חזית אחרת.
בשלב זה הוקצו המשאבים הגרמניים למבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות.
על פי בקשתו של היטלר הכין ה-OKW לתכנן מבצע חדש, מבצע פליקס היינריך, שהיה דומה למבצע המקורי, בשינוי היחידות שישתתפו בו, והוא יבוצע לאחר שיושגו יעדים מסוימים בפלישה לברית המועצות.
ככל שהתפתחה המלחמה, המשיכו הגרמנים לתכנן כמה פעולות צבאיות לא רק כדי לכבוש את גיברלטר אלא גם להדוף כל התקפה אפשרית על ספרד.
תוכננו שלושה מבצעים שונים למקרים אלו:
מבצע איזבלה – המבצע תוכנן באפריל 1941 כתגובה לנחיתה בריטית היפותטית בחצי האי האיברי.
במקרה זה היו הכוחות הגרמנים נכנסים לספרד באופן מסיבי כדי לסייע לפרנקו ולהדוף את הבריטים.
מבצע אילונה או גיסלה – גרסה מצומצמת של מבצע איזבלה, ושמה שונה מאוחר יותר לגיסלה.
התוכנית עתידה הייתה להתבצע באם הנייטרליות של ספרד הייתה מופרת, הן מפני שפרנקו היה עובר לצידן של בעלות הברית והן מפני שהייתה מתבצעת הפיכה על ידי הצבא האנטי-נאצי.
בתוכנית היו אמורות עשר דיוויזיות גרמניות להתקדם לכיוון ברצלונה ואם יהיה צורך, לסלמנקה.
מבצע נירנברג – התוכנית תוכננה ביוני 1943 במקרה בו בעלות הברית ינחתו בספרד או פורטוגל.
התוכנית כללה לוחמה הגנתית בלבד בהרי הפירנאים.
עד אז כללו הכוחות שהוקצו למבצע שני גדודים מתוגברים, שאין ביכולתם לבלום התקפה אפשרית של בעלות הברית.
התוכנית לפלישה בריטית לאיים הקנריים
מחשש להצטרפות ספרד למדינות הציר, פיתחה בריטניה תוכנית פלישה לאיים הקנריים על מנת לכבשם, ושנקראה בשם הקוד "צליין".
על פי התוכנית, ההתקפה תתחיל בהפצצת הנמל ונמל התעופה גראן קנריה ולאחר מכן נחיתה, קרוב לוודאי שבסמוך לטלד, נקודת מפתח באיים.
הבריטים שקלו להביא חיילים על סיפון ספינה אזרחית שתעגון בנמל, כדי שהכוחות יכבשו את הנמל.
התוכנית כללה את רשימת היחידות שישתתפו בה, ובהן גם יחידות קנדיות.
מצד ספרד, היו הכנות להגנה על גראן קנריה, ובהן בניית סוללות ארטילריה וסלילת כבישים חדשים באי.
הגרמנים, שחששו מפני כיבוש האיים על ידי בעלות הברית, ייעצו בהגנה.
גרמניה גם העבירה לספרד כמה תותחים לסוללות החוף ותותחי נגד מטוסים.
מבצע קציצה או מבצע בשר קצוץ היה מבצע הונאה צבאית בריטי במלחמת העולם השנייה.
במבצע, שיצא לפועל בתחילת 1943, נעשה שימוש בגופה שעליה "מסמכים מסווגים" מזויפים כתרגיל הטעיה לקראת לקראת מבצע האסקי.
הגופה הושלכה בסמוך לחופי ספרד, שלה היו קשרים טובים עם מדינות הציר, במטרה שהמידע המזויף המעיד על פלישה מתוכננת ליוון וסרדיניה, יועבר לידי גרמניה הנאצית.
בעקבות קבלת המסמכים העבירו הגרמנים כוחות ליוון וסרדיניה, ובכך השיג המבצע את מטרתו.
הפלישה לעמק ארן, כך כונה המבצע לכיבוש ספרד, היה ניסיון של האיחוד הלאומי הספרדי (UNE) שנערך ב-1944 ומטרתו הייתה להקים ממשלה רפובליקנית זמנית בראשות חואן נגרין בעמק ארן באמצעות התקפה של לוחמי גרילה ספרדים, קבוצה בשם "הרקונקוויסטה של ספרד" ששיתפו פעולה עם תנועת ההתנגדות הצרפתית.
ההתקפה החלה בעמק ארן, בצפון מערב ליידה, ספרד.
ממשלת פרנקו, שציפתה לפלישה אפשרית מצרפת, זימנה את רפאל גרסיה ואליניו, מפקד בצבא ספרד ולוחם במלחמת האזרחים, לפקד על ההגנה ברכס הפירנאים; בגבול הוצבו 50 אלף חיילים.
המבצע הסתיים בתבוסת לוחמי הגרילה בשל נחיתות מספרית ומחסור כבד בנשק.
588 מהמורדים ו-248 חיילים נהרגו.
לוחמים ספרדים בשירות בעלות הברית המערביות
לוחמים לשעבר בשירות הרפובליקה הספרדית שהיגרו אל מחוץ לספרד, השתתפו במלחמה נגד מדינות הציר; בעיקר בהגנה על הולנד, תנועת ההתנגדות הצרפתית ולעיתים ביחידות רגילות.
יחידה ספרדית אף השתתפה בפלישה לנורמנדי באמצעות לגיון הזרים הצרפתי והצבא הבריטי, ויחידה אחרת בשחרור פריז.
באותה עת, ממשלת ספרד בראשות פרנקו לא גילתה עניין בקבלת שבויי-מלחמה ספרדים שלחמו לצד בעלות הברית, מה שאפשר לגרמניה לכלוא אותם במחנות ריכוז.
באוגוסט 1944 השתתפו לוחמי גרילה ספרדים רבים בשחרור צרפת מתוך מחשבה כי על ידי כך יצליחו להפיל את משטר פרנקו.
בחודש אוקטובר אותה שנה בוצע ניסיון הפלישה לעמק ארן שנחל כישלון.
לוחמים ספרדים בשירות ברית המועצות
חלק מתומכי הרפובליקה שיצאו לגלות בברית המועצות נלחמו בשורות הצבא האדום.
חלקם שסירבו להילחם נקלעו לפרדוקס בו הם נשלחו לגולאגים ולבתי הכלא הסובייטים יחד עם מתנדבי החטיבה הכחולה שנלקחו בשבי.
על פי ספר שיצא לאור בשנת 2008, הורה צ'רצ'יל להשתמש בשוחד במיליוני דולרים כדי למנוע מפרנקו להיכנס למלחמה לצד גרמניה.
במאי 2013 התפרסמו תיקי ארכיון לפיהם ה-MI6 השתמש בכסף בסכום השווה נכון ל-2013 ל-200 מיליון דולר, ושיחד קצינים בכירים בצבא הספרדי, בעלי ספינות וסוכנים אחרים כדי למנוע מספרד להצטרף למלחמה.
על אף המחסור החמור בכסף, דלק, מכונות ומשאבים נוספים, הצליחה ספרד לספק משאבים חיוניים לגרמניה.
שתי המדינות חתמו על שורה של הסכמי סחר חשאיים, שנכנסו לתוקף מ-1937, עת גרמניה הנאצית החלה לסייע לפרנקו וכוחותיו במלחמה.
המשאב העיקרי שהעבירה ספרד היה טונגסטן שהיה חיוני לתעשיית הנשק הגרמנית.
למרות ניסיונות בעלות הברית לרכוש את כל המלאי הזמין בספרד, דבר שהביא לעלייה במחירי המתכות, נעשו מאמצים דיפלומטיים לעצור את מכירת המתכות, שהמשיכו לזרום לגרמניה עד אוגוסט 1944, כשהתקדמות בעלות הברית בדרום צרפת ניתקה את הרצף היבשתי בין גרמניה לספרד.
מכירת המינרלים הספרדים לגרמניה הוצדקה בכך שלמשטר פרנקו היה חוב כלפי גרמניה, שהעניקה סיוע צבאי במלחמת האזרחים.
מינרלים אחרים שמכרה ספרד לגרמניה היו ברזל, אבץ, עופרת וכספית.
ספרד פעלה גם כתחנת מעבר וכמתווכת כדי לרכוש סחורות מסוימות מדרום אמריקה, לדוגמה יהלום ופלטינה.
כמו כן נחתמו הסכמי עבודה כמו זה שנחתם ב-21 באוגוסט 1941 שאפשר משלוח 100 אלף ספרדים לעבוד בגרמניה; לבסוף נשלחו 15 אלף.
לאחר המלחמה נמצאו עדויות לעסקות זהב גדולות בין גרמניה וספרד, שהסתיימו רק במאי 1945 עם כניעתה של גרמניה הנאצית.
היה נדמה כי זהב זה הוא תוצר של הביזה שחוללו הנאצים בארצות כיבושם, אולם ניסיונות בעלות הברית להשיב את הזהב סוכלו על ידי ספרד.
בינואר 1943 הגיעה לברלין נציגות ספרדית במטרה לנהל משא ומתן על רכישת כלי נשק גרמנים על ידי ספרד.
בסוף מלחמת האזרחים רכשה ספרד מגוון כלי נשק מידי גרמניה, אולם עם הגעת הנציגות יצאה המכירה לפועל.
המאזן המסחרי היה חיובי עבור ספרד ששילמה את ההפרש בין היתרה במאזן לעלות המכירות.
בתחילה התעניינה ספרד בנשק רב, שכלל תותחים, מקלעים, רדיו, טנקים ועוד, אך בסופו של דבר רכשה הרבה פחות מכך.
לאחר תבוסת צרפת ביוני 1940, התיר משטר פרנקו מעבר של יהודים למדינות מקלט, לרוב פורטוגל, ל-20 עד 35 אלף יהודים, יחד עם אלפי פליטים נוספים.
החל מסתיו 1940 עלתה רמת הקושי להשיג היתרי מעבר, ומי שחצה את הגבול באופן בלתי חוקי נכלא במחנה הריכוז מירנדה דה אברו, וממנו גורש למדינות אחרות, פעמים רבות בסיוע הג'וינט, ארגון יהודי-אמריקאי שהקים סניף בספרד בחסות הצלב האדום הפורטוגלי.
עם זאת, רבים מהפליטים שנכנסו שלא כחוק הוחזרו לצרפת, בייחוד אם נתפסו בסמוך לגבול.
המקרה המפורסם ביותר הוא של ולטר בנימין שאל מול האפשרות לחזור לצרפת, שם קץ לחייו.
המשטר עסק גם ב-4,000 יהודים בעלי דרכון ספרדי שהתגוררו ברחבי אירופה, אם כי לא לכולם הייתה אזרחות ספרדית מלאה.
עם זאת, משרד החוץ הספרדי הודיע לקונסולים הספרדים בצרפת כי ספרד לא תתנגד ליישום החוקים האנטישמים שהעבירה צרפת של וישי; מכל מקום, הקונסולים התערבו כשנעצרו יהודים עם דרכון ספרדי.
הידיעה הראשונה שקיבלה ממשלת פרנקו אודות רצח העם שבוצע ביהודים התקבלה בדצמבר 1941, כשקבוצה של רופאים שביקרו באוסטריה ופולין דיווחו על השמדת "המשוגעים" ועל כליאת היהודים בגטאות שבהם מתו מרעב וממחלות.
דיווח זה אושר על ידי החטיבה הכחולה ב-1942, שעדכנה בדבר מעשי טבח ברוסים ובפולנים.
בסוף אותה שנה גינו ממשלות בעלות הברית את השמדת היהודים.
ביולי 1943 הודיעה שגרירות ספרד בברלין למדריד כי היהודים נשלחים למחנות בפולין בהם הם נרצחים.
ב-1944 מסרה השגרירות בבודפשט פרטים מדויקים יותר על מחנה ההשמדה אושוויץ.
בניגוד לממשלות שווייץ, שוודיה או פורטוגל, ממשלת ספרד לא מיהרה להגן על אזרחיה היהודים, אלא לאחר שקילת כל האפשרויות, ובכללן גירוש היהודים מזרחה, החליט הגנרל פרנקו שיחזרו, אך לא יישארו בספרד – דבר המהווה בפועל גירוש היהודים מספרד.
בנוסף, ממשלת ספרד הודיעה לגרמניה כי היא תקבל קבוצות קטנות באופן רציף, אך לא תקבל קבוצה נוספת בטרם קודמתה תעזוב את המדינה משום ש"ספרד אינה יכולה להתמודד עם הבעיה הקשה ביותר שיש ליהודים".
כמו כן, ניתנה הוראה לקונסולים להעניק אשרות מעבר רק ליהודים שהוכיחו כי יש להם אזרחות ספרדית ולא לאלה שקיבלו מעמד מוגן (דבר זה מהווה קליטת 500 מתוך 2,500 היהודים בעלי דרכון ספרדי בצרפת).
ממשלת פרנקו ביקשה גם הארכה כך ש"אם רבים יינצלו, יהיה זה בגלל היחס של הממשלה והסבלנות האינסופית של שלטונות ברלין".
בסך הכול שבו לספרד 800 יהודים ספרדים, רבע מהיהודים בעלי דרכון ספרדי, כמאה מהם רק לאחר שעברו בברגן-בלזן בשל התעכבות ממשלת ספרד בהענקת אשרות מעבר.
ממשלת ספרד חזרה על ההנחיה לקונסוליות ספרד בגרמניה, ארצות כיבושה או מדינות הלוויין של מדינות הציר, שלא להעניק אשרות מעבר ליהודים שביקשו זאת, אלא אם כן הוכיחו "עם תיעוד מלא משביע רצון את לאומם הספרדי".
עם זאת, רוב הדיפלומטים הספרדים התעלמו מהוראה זו וסייעו ליהודים, ובייחוד לאלה שהופיעו בטענה כי הם בעלי מעמד מוגן, אם כי מעמד זה לא היה תקף עוד, והמועד האחרון להשגת אזרחות היה 31 בדצמבר 1930. הקונסולים ידעו כי "הספרדים, כמו יתר היהודים, היו בסכנת מוות אם ייפלו בידי המשטרה הגרמנית.
לנוכח מצב דרמטי זה, הדיפלומטים הספרדים בכל רחבי אירופה התנהגו בצורה מופתית; הם עשו כל שביכולתם כדי לסייע לגורלם של היהודים, בין אם היו ספרדים ובין אם לאו, בעלי אזרחות ספרדית או לא.
שמותיהם של אותם דיפלומטים, אשר באופן ספונטני, לעיתים נגד ההוראות שקיבלו מממשלתם, עשו כל שביכולתם כדי להציל את האנשים והמשפחות מסכנת מוות, ראויים להיזכר בהיסטוריה, כך שלעולם לא יישכחו.
אלה היו, בין היתר, ברנרדו רולדן, אדוארדו גאסט וסבסטיאן רומרו רדיגאלס, קונסולים בפריז ואתונה בהתאמה; חוליו פלנסיה אלוארז, אנחל סנס בריס, דיפלומטים בבולגריה והונגריה; גינס וידל, שגריר בברלין, ומשתפת הפעולה שלו פדריקו אוליבן; ופקידים רבים אחרים בדרגות נמוכות יותר שעזרו להם במשימה הומניטרית זו".
בשנת 2010 נחשף כי ממשלת ספרד העבירה לגרמניה רשימות ובהן שמות של 6,000 יהודים וזרים שהתגוררו בקרבה, והעבירה אותן לאדריכל הפתרון הסופי, היינריך הימלר.
עם תבוסת הנאצים נעשה ניסיון להשמיד את הרשימות ולהסתירן, אך חלקן שרד ונשמר בארכיונים.
פורטוגל השכנה, אירלנד, ומס' מדינות לטינו אמריקניות ומדינות ערביות סירבו לפעול ע"פ ההמלצה זו.
התוצאה של בידוד בינלאומי זה היה אמברגו נגד משטרו של פרנקו ב-1946 - כולל סגירת הגבול עם צרפת - אשר נשא הצלחות מועטות, כיוון שהוא העצים את התמיכה הפנימית במשטר.
עיקריה של תנועה זו לעבר קיום משק אוטרקי היו כדלהלן: צמצום ביבוא מחוץ לספרד, הסתפקות עצמית במועט, יצור בניהול ובעלות המדינה של מוצרי יסוד בסיסיים, תעשייה ממומנת על ידי המדינה ובניית תשתיות - אשר ניזוקו קשה בשל מלחמת האזרחים - על ידי שימוש באמצעים בלתי יציבים.
בשנת 1955 מצבה הכלכלי של ספרד חזר להיות כפי שהוא היה מלפני מלחמת האזרחים ב-1935. בכך, ספרד השאירה מאחוריה את אסונות המלחמה והמאבק נגד הבידוד הבינלאומי.
ספרד התקבלה לאו"ם בשנת 1955 ולבנק העולמי ב-1958. מנקודה זו ואילך, מדינות רבות במערב אירופה היו להוטות לחדש את קשריהם הדיפלומטיים עם ספרד הפרנקואיסטית.
התקבלותה ההדרגתית של ספרד לקהילה הבינלאומית קיבלה תוקף כאשר נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר ביקר בספרד בדצמבר 1959.
ספרד תוכננה להשתתף באירוויזיון 2020 שנועד להתקיים באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם שבהולנד.
זו הייתה צפויה להיות ההשתתפות ה-61 של ספרד בתחרות, אך עקב מגפת הקורונה אירוויזיון 2020 בוטל.
ב-5 באוקטובר 2019, השידור הציבורי בספרד (TVE), חשף שבלאס קנטו ייצג את ספרד באירוויזיון 2020. השיר שלו "Universo" יצא ב-30 בינואר 2020 יחד עם הקליפ הרשמי.
ספרד הייתה צריכה להשתתף אוטומטית בגמר כחלק מחמש המדינות הגדולות יחד עם איטליה, גרמניה, הממלכה המאוחדת וצרפת.
ספרדית צ'יליאנית (בספרדית: , או ) היא אחת מניבי הספרדית המדוברת ברוב צ'ילה.
בספרדית צ'יליאנית קיימים הגייה, דקדוק, אוצר מילים וסלנג השונים מאלו של ספרדית סטנדרטית.
בצ'ילה, אין הבדלים גדולים בין הספרדית המדוברת באזור הצפוני, המרכזי והדרומי של המדינה, אם כי יש הבדלים בולטים באזור הדרום הרחוק, כמו אייסן, מגאיאנס (בעיקר לאורך הגבול עם ארגנטינה) וצ'ילואה ובאריקה, בצפון הקיצוני.
עם זאת, קיימים הבדלים רבים בספרדית המדוברת על ידי בני מעמדות חברתיים שונים.
באזורים כפריים מסנטיאגו ועד ולדיביה, ספרדית צ'יליאנית מציגה את ההשפעה ההיסטורית של ניבי קסטו של אקסטרמדורה (ספרד), אך חלק מהמחברים מצביעים על המחוז הספרדי באנדלוסיה וביתר דיוק לעיר סביליה כהשפעה רבה עוד יותר על ההתפתחות ההיסטורית של הספרדית הצ'יליאנית.
ספרד באירוויזיון 2021 תשתתף עם השיר "Voy a quedarme", שיבוצע על ידי הזמר הספרדי בלאס קנטו.
ב-5 באוקטובר 2019, רשות השידור הספרדית הכריזה כי קנטו נבחר לייצג את ספרד באירוויזיון 2020. ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי אירוויזיון 2020 יבוטל עקב מגפת הקורונה.
זמן קצר לאחר ההכרזה, רשות השידור הספרדית הודיעה כי קנטו ייצג את ספרד באירוויזיון 2021, ברוטרדם, הולנד.
ב-29 בדצמבר 2020, רשות השידור אישרה כי בחירת השיר תעשה באמצעות קדם פרטי בן שני שירים.
שני השירים הנבחרים, "Voy a quedarme" ו-"Memoria" יצאו לאור ב-10 בפברואר 2021 על ידי רשות השידור הספרדית.
הקדם נערך ב-20 בפברואר 2021, שם השיר "Voy a quedarme" זכה ב-57.99 אחוזי הצבעה.
גמר - 30 בינואר 2021 סדר שיר כותבים ומלחינים הצבעות אחוזי הצבעה מקום1"Voy a quedarme"בלאס קנטו, לירוי סאנצ'ס, דניאל אורטגה, דן חמוד1,781,55057.99%12"Memoria"בלאס קנטו, סטיב דלי, אוליבר סום, לירוי סאנצ'ס1,290,52642.01%2
כחלק מ"חמש המדינות הגדולות", ספרד מעפילה לגמר באופן אוטומטי.
במאי ומפיק המשלחת הספרדית הוא מרווין דיטמן, אשר הפיק את המשלחת האוסטרית, הבולגרית והגרמנית באירוויזיון 2014. זמרי הליווי של קנטו הם אלבה גיל, הקטור ארטילס, דאירה מונזון, איירין אלמן ודנגלו אורטגה.
כיום מקובל לזהות את המקום עם העיר סרדיס באסיה הקטנה שנמצאת ליד העיירה סארט בטורקיה של ימינו.
בפרשנות היהודית המוקדמת היה מקובל לזהות את המקום עם ספרד של ימינו, המצויה בחצי האי האיברי.
למשל תרגום יונתן בן עוזיאל מתרגם את הפסוק בעובדיה ל-"וְגָלוּת יְרוּשְׁלֵם דִבְאַסְפַּמְיָא".
בוולגטה מתורגם השם ספרד ל"בוספרו" היינו בוספורוס באזור החוף הצפון מזרחי של אסיה הקטנה.
ישנם חוקרים שזיהו את ספרד עם ספרדה המוזכרת באנאלים של סרגון השני כמחוז באזור מדי או עילם.
ישנם שזיהו אותה עם מקום המוזכר בכתובת ביסותון כחלק מרשימה של ארצות עליהם שלט דריווש, שם נכתב בין השאר "ואלו ליד הים ספרדה איוניה (יוון)" ועל פי ההקשר ניראה שספרדה היא באסיה הקטנה.
בשנת 1916 נמצאה בסרדיס כתובת דו לשונית בארמית ולודית מתקופת שלטון האימפריה האחמנית.
בחלק הארמי של הכתובת מופיע השם ספרד כשמה הארמי של העיר, בלודית שם העיר היה סְפָרְד (Sfard).
ספרד השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה.
זו הייתה השתתפותה ה-61 של ספרד בתחרות הזמר של האירוויזיון.
בניגוד לשנים הקודמות של המדינה בתחרות, רשות השידור הספרדית, Televisión Española (TVE), בחרה את נציגה לתחרות באמצעות קדם לאומי בשם "בנידורם פסט".
קדם לאירוויזיון 2022, ספרד השתתפה בתחרות שישים פעמים, מאז הצטרפותה לאירוויזיון בשנת 1961. במרוצת השנים היא הגיעה למקום הראשון פעמיים: בשנת 1968 עם השיר "La, la, la" בביצוע מסיאל, ובשנת 1969 עם השיר "Vivo cantando" של סלומה, יחד עם צרפת, הולנד והממלכה המאוחדת.
ספרד הגיעה למקום השני בתחרות ארבע פעמים.
באירוויזיון 2021 היא הגיעה למקום ה-24 עם השיר "Voy a quedarme" של בלאס קנטו.
רשות השידור הספרדית (TVE) אישרה את השתתפותה באירוויזיון 2022 ב-3 ביוני 2021. היא בחרה את נציגה לאירוויזיון 2021 באופן פנימי, ואילו את השיר בחרה באמצעות קדם פרטי.
ב-22 ביולי 2021 הודיעה TVE כי הנציג והשיר יבחרו באמצעות קדם לאומי, המבוסס על Español de la Canción de Benidorm, בשם בנידורם פסט.
הם קבעו שפסטיבל זה ישמש קדם הלאומי של ספרד לאירוויזיון עד שנת 2027.
הקדם הארצי, בנידורם פסט, התקיים בעיר בנידורם שבוולנסיה, והופק על ידי RTVE ו-Generalitat Valenciana.
הוא הונחה על ידי אלסקה, מקסים וארטה ואיניס רננד, והורכב משלושה ערבים שונים: שני חצאי גמר ב-26 וב-27 בינואר; וגמר ב-29 בינואר 2022. בכל חצי גמר השתתפו שבעה שירים, וארבעה מהם העפילו לשלב הבא.
התוצאות של המופעים נקבעות באמצעות שילוב של הצבעות הקהל, סקר אינטרנטי והצבעות השופטים.
14 האמנים שהשתתפו בקדם נחשפו ב-10 בדצמבר 2021, ושיריהם פורסמו ב-21 בדצמבר.
רשות השידור הספרדית השקיעה במופע 968,000 אירו.
חצאי הגמר שודרו בשני ערבים רצופים באותו השבוע.
בכל אחד התחרו שישה שירים, שמתוכם ארבעה העפילו לגמר.
מערכת ההצבעה כללה הצבעה טלפונית (50%), ניקוד שופטים דמוסקופי שהורכב ממדגם של האוכלוסייה הספרדית שנבחרה לפי קריטריונים סטטיסטיים ודמוסקופיים (25%) והצבעות חבר השופטים הלאומי והבין-לאומי (50%).
ב-29 בספטמבר 2021 פתחה RTVE את תקופת הגשת השירים לתאגיד השידור הספרדי.
תקופה זו הייתה אמורה להימשך כחודש, אולם היא הוארכה עד ל-10 בנובמבר.
רשות השידור הספרדית הזמינה מספר אמנים שהיא בחרה לשלוח שירים לקדם.
הערכת השירים שהוגשו נעשתה בייעוץ של ג'יי קרוז, טוני סאנצ'ז-אולסון.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-22 בנובמבר 2021 חשפה ראש המשלחת הספרדית לאירוויזיון, אווה מורה, כי הוגשו 692 שירים ו-194 שירים נוספים מהאמנים שהוזמנו על ידי RTVE.
השירים שעברו את שלב הסינון נחשפו ב-10 בדצמבר, ויצאו לאור לשירותי הסטרימינג ב-21 בדצמבר.
ב-23 בינואר לונה קי הודיעה שהיא פורשת מכיוון שהיא לא יכולה להשתמש באוטו-טיון.
שישה שירים השתתפו בחצי הגמר הראשון ב-26 בינואר 2022, ושבעה שירים השתתפו בחצי הגמר השני למחרת.
ארבעת השירים שדורגו במקומות הראשונים בכל חצי גמר עברו לשלב הגמר.
סדר ההופעות של חצאי הגמר, שנקבע על ידי מפיקי הקדם, נחשף ב-13 בינואר 2022. בחצי הגמר הראשון הופיע סלבדור סובראל, זוכה אירוויזיון 2017, את "Fui ver meu amor" ומרלון ביצע "De perreo".
במהלך חצי הגמר השני הופיעו רות לורנסו, נציגת ספרד באירוויזיון 2014, עם השירים "Bailar pegados" ונינה פולקה עם "Nora".
הגמר התקיים ב-29 בינואר 2022, והורכב משמונת השירים שהעפילו משלבי חצאי הגמר.
סדר ההופעות נקבע בהגרלה שנערכה ב-28 בינואר.
את הגמר פתחה פסטורה סולר, שייצגה את ספרד באירוויזיון 2012, עם השיר "Quédate conmigo".
בנוסף, ניה ונינו ורגאס ביצעו את "Me muero de risa", ולאחר מכן סולר עלתה לבמה פעם נוספת ושרה את "Que hablen de mí".
בלאס קאנטו, הנציג הספרדי באירוויזיון 2021, העניק את הגביע לצ'אנל, זוכת הקדם.
לאחר הבנידורם פסט עלו מספר טענות שאומרות כי ההפקה התערבה לטובת צ'אנל בתהליך ההצבעה.
אחת מחברי חבר השופטים הלאומי, מרים בנדיטד, עבדה בעברה עם צ'אנל ככוריאוגרפית.
בעקבות כך האשימו אותה במניעים נוספים בהצבעתה, שכן צ'אנל קיבלה את מספר הנקודות המקסימלי מחבר השופטים.
יתרה מזאת הצופים הספרדים הביעו את סלידתם מתהליך ההצבעה של הקדם: להקת טנשוגייראס, שסיימה את התחרות במקום השלישי, קיבלה את מרב הקולות מהקהל (70.75%), בעוד שצ'אנל קיבלה רק 3.97%.
אחוז הצבעות הקהל מסך שקלול ההצבעות עמד על 25%, ואילו קולות חברי שיפוט היו שווים 50%.
RTVE פרסמה הצהרה בה היא מכירה באי-שביעות הרצון מהליך ההצבעה, והבטיחה לשפר אותו במהדורות הבאות של הבנידורם פסט.
טנשוגייראס וריגוברטה בנדיני, שהגיעה למקום השני, קראו למעריציהם לתמוך בצ'אנל כנציגת המדינה באירוויזיון.
במאי ההופעה הספרדית באירוויזיון 2022 היה קייל אנאגמי.
את צ'אנל ליוו חמישה רקדנים: אקסון ארקוס, ג'וש וארטה, פול סוטו, רקל קאורין וריפה פרז.
הווידאו קליפ של "SloMo" פורסם לראשונה בעמוד היוטיוב הרשמי של האירוויזיון ב-15 במרץ 2022. צ'אנל הופיעה ברחבי יבשת אירופה כדי לקדם את שירה.
היא הופיעה תחילה במסיבת האירוויזיון השנתית של ברצלונה ב-26 במרץ, ואחר כך במקבילה הבריטית שהתקיימה בלונדון ב-3 באפריל.
היא גם הופיעה ב-"AFAS Live" באמסטרדם שבהולנד, וב-PrePartyES במדריד ב-16 באפריל.
היא הצביעה בחצי הגמר השני לאחר הגרלה שנערכה על ידי איגוד השידור האירופי.
כל שלוש התוכניות שודרו ב-La 1. הפרשנים הספרדיים היו טוני אגילר ויוליה וארלה.
הגמר שודר ברדיו ב-Radio Nacional, עם פרשנות של אימנול דוראן, שרה קלבו ודייוויד אסנסיו.
בהתאם להסכם שנחתם בין רשות השידור הספרדית לרשת בתי הקולנוע "Cinesa".
מגיש "שתים עשרה הנקודות" במשדר הגמר היה ניבס אלווארז.
השופטים מדרגים את השירים המשתתפים בערב החזרה הגנרלית, שמתקיים יום לפני השידור החי, על פי מספר קריטריונים, דוגמת יכולות קוליות, בימוי ההופעה, הרכב השיר והמקוריות שלו והרושם הכללי.
חבר השופטים הספרדי הורכב מבלאנקה פלומה, קרלוס מארקו, קאי אטצ'ניס, פילאר טאברס וורוניקה פריירו.
בגמר הגיעה ספרד למקום השלישי עם 459 נקודות.
שמונה מחברי השיפוט הלאומיים העניקו את מרב הנקודות (12) למדינה בגמר: ארמניה, אוסטרליה, אירלנד, מלטה, מקדוניה הצפונית, פורטוגל, סן מרינו ושוודיה.
ספרד קיבלה את מרב הנקודות גם מהצבעות הקהל של יוון.
היא העניקה את 12 הנקודות לאזרבייג'ן (שופטים) ורומניה (קהל) בחצי הגמר השני, ולאזרבייג'ן (שופטים) ואוקראינה (קהל) בגמר.
+ נקודות שהוענקו לספרד (גמר) נקודות קהל שופטים 12 נקודות 10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 points 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות 1 נקודות
+ נקודות שהוענקו מספרד (חצי גמר שני) נקודות קהל שופטים 12 נקודות 10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 נקודות 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות 1 נקודות
+ נקודות שהוענקו מספרד (גמר) נקודות קהל שופטים 12 נקודות 10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 נקודות 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות 1 נקודות
האנשים הבאים כיהנו כחברי השיפוט הלאומי של ספרד:
ספרד קיבלה לפחות נקודה אחת מכל מדינה שהשתתפה באירוויזיון 2022, למעט איטליה.
בפעם הראשונה בתולדות התחרות היא קיבלה את "שתים עשרה הנקודות" ("דוז פואה") יותר פעמים מכל מדינה אחרת בגמר (שמונה פעמים, יחד עם הממלכה המאוחדת).
ההצלחה המיוחלת של ספרד באירוע התקבלה בברכה, ורבים ממעריצי התחרות בה נסעו לנמל התעופה כדי לקבל את צ'אנל ולברך אותה על הישגה.
שתי סגניותיו של ראש ממשלת ספרד, נדיה קלביניו ויולנדה דיאס, ומנהיג האופוזיציה אלברטו נונייס פייחו, התקשרו לצ'אנל לאחר הגמר והביעו את שביעות רצונם מהופעתה על הבמה ומשירה.
הנתונים הממוצעים של מדרוג התחרות עמדו על 6.8 מיליון צופים, כשברגע השיא, במהלך הקראת נקודות השופטים, צפו במשדר 8.853 מיליוני צופים.
זו עלייה של 24.1 אחוזים מנתוני הצפייה של אירוויזיון 2021. ב-15 במאי, עם הגעתה לספרד, נסעה צ'אנל לפלאסה מאיור כדי לברך את אזרחי המדינה ולהתראיין לכלי התקשורת.
ב-17 במאי קיבלה מכתב ברכה מאת פליפה השישי, מלך ספרד, ורעייתו לטיסיה, מלכת ספרד.
ספרד הירוקה (בספרדית: España Verde) הוא חבל הארץ הצפוני של ספרד אשר עובר צפונית להרים הקנטבריים והרי הבסקים, לאורך מפרץ ביסקאיה.
עונת הקיץ באזור זה הרבה יותר קרירה מיתר האזורים בספרד, וגם גשומה הרבה יותר.
כמות המשקעים השנתית של האזור היא בסביבות 1,200 מ"מ באזור החוף והיא מגיעה עד 1,600 מ"מ באזורים ההרריים.
האזור חווה בממוצע בין 150 עד 200 ימי גשם בשנה.
ספרדית-קסטיליאנית (בספרדית: Castellano) הוא ניב הספרדי הדומיננטי בספרד.
המונח "ספרדית קסטיליאנית" נוטה להתייחס לעיתים רק לניב הדומיננטי בצפון ובמרכז ספרד.
תכופות נעשה שימוש במונח זה לציון ניב הספרדית שמדובר בכל ספרד בהשוואה לניבים של אמריקה הלטינית.
בספרד עצמה אין ניב אחד לכל ספרד.
בפועל, על אף שזהו הניב הדומיננטי בספרד כיום, יש בה במקביל עוד מספר שפות בעלות מעמד מקומי במחוזות מסוימים.
השפה הספרדית היא השפה השנייה הנפוצה ביותר בארצות הברית, עם כ-41 מיליון אנשים מעל לגיל חמש שדוברים ספרדית בבית.
ספרדית היא השפה הנלמדת ביותר בארצות הברית אחרי אנגלית, והיא נלמדת על ידי כשישה מיליון תלמידים.
בארצות הברית חיה אוכלוסיית דוברי הספרדית השנייה בגודלה בעולם (אחרי מקסיקו), שמונה כ-40 מיליון אנשים שדוברים אותה כשפת אם או כשפת מורשת.
ישנה אקדמיה לשונית המוקדשת לשפה הספרדית שפועלת בארצות הברית.
ספרדית מדוברת בשטח שהוא בימינו ארצות הברית מאז המאה ה-15, לאחר תחילתה של הקולוניזציה הספרדית בצפון אמריקה.
מתיישבים קולוניאליים התיישבו באזורים שמאוחר יותר ייקראו פלורידה, טקסס, קולורדו, ניו מקסיקו, אריזונה, נבדה, קליפורניה ופוארטו ריקו.
הייתה נוכחות ספרדית באזורים שיהפכו ל-42 מהמדינות העתידיות של ארצות הברית.
חלקים מערביים של טריטוריית לואיזיאנה היו תחת שלטון ספרדי בשנים 1736–1800, לאחר מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, שהגדילה יותר את ההשפעה הספרדית באזור.
אחרי סיפוח השטחים הללו לארצות הברית במהלך המאה ה-19, ספרדית הונכחה יותר עם תחילת השלטון האמריקאי בפוארטו ריקו בשנת 1898. גלי הגירה ממקסיקו, קובה, ונצואלה, אל סלוודור ומקומות נוספים באמריקה הלטינית חיזקו עוד את הנוכחות של השפה הספרדית במדינה.
בימינו מהווים היספנים (דוברי ספרדית) את אחת הקבוצות האתניות הצומחות ביותר בארצות הברית, מה שהוסיף לשימוש ולחשיבות של השפה ספרדית במדינה.
עם זאת, נרשמה גם ירידה בשימוש בספרדית בקרב אוכלוסיות היספניות, עם ירידה מ-78% ב-2006 ל-73% ב-2015 במגמה של מעבר לשוני לאנגלית.
הספרדים הגיעו לראשונה לשטח ארצות הברית של ימינו בשנת 1493, עם ההגעה הספרדית לפוארטו ריקו.
חואן פונסה דה ליאון הקים את סן חואן שבפוארטו ריקו בשנת 1508 וחקר את פלורידה ב-1513. בשנת 1565 הספרדים הקימו את סיינט אוגוסטין (אז סאן אוגוסטין, San Agustín), היישוב האירופאי הוותיק ביותר בארצות הברית היבשתית.
באופן היסטורי גדלה האוכלוסייה דוברת הספרדית בשל סיפוח שטחים שתבעה האימפריה הספרדית, מלחמות עם מקסיקו ורכישת שטחים.
במהלך המאה ה-18 המאוחרת ותחילת המאה ה-19 תבעה האימפריה הספרדית ריבונות על חלק גדול מהשטח שמהווה את ארצות הברית של ימינו, כולל המושבה הצרפתית של לואיזיאנה, בשנים 1769–1800. כדי להגן על לואיזיאנה אף יותר, גייס המושל הספרדי ברנרדו דה גאלבז תושבים מהאיים הקנריים להגר לצפון אמריקה.
מנובמבר 1778 עד יולי 1779, כ-1,600 "איסלניוס" (Isleños), מתיישבים קולוניאליים שמוצאם באיים הקנריים , הגיעו לניו אורלינס, וקבוצה נוספת בת כ-300 חברים הגיעה ב-1783. עד 1780 הוקמו ארבע קהילות של איסלניוס.
כשלואיזיאנה נמכרה לארצות הברית המשיכו תושביה ממוצא ספרדי, קריאולי או קייג'ון לדבר בספרדית או צרפתית.
בשנת 1813 הקים האקדמאי ג'ורג טיקנור חוג ללימודי הספרדית באוניברסיטת הרווארד.
ספרד גם הקימה יישובים לאורך נהר סבין כדי להגן על הגבול עם לואיזיאנה הצרפתית.
העיירות נאקדוצ'יס ולוס אדָאֵס הוקמו כחלק מההתיישבות הזו, והתושבים שלהן דיברו דיאלקט ספרדי שמוצאו בניב כפרי של ספרדית מקסיקנית, שבימינו כמעט נכחד.
סיפוח טקסס ומלחמת ארצות הברית–מקסיקו
בשנת 1821, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו מול ספרד, הייתה טקסס חלק ממקסיקו כמדינת קואווילה וטחאס.
זמן קצר לאחר מכן החל זרם של הגירה מארצות הברית.
ב-1835–1836 התרחשה המהפכה הטקסנית שאחריה הוקמה רפובליקת טקסס, שהתפרקה בשנת 1846 ונכנסה לאיחוד האמריקאי כמדינת טקסס.
אחרי מלחמת העצמאות של מקסיקו הפכו שטחים בקליפורניה, נבדה, אריזונה, יוטה, מערב קולורדו ודרום-מערב ויומינג המודרניות לחלק מהטריטוריה המקסיקנית אלטה קליפורניה .
רוב שטח ניו מקסיקו, מערב טקסס, קולורדו הדרומית, דרום-מערב קנזס ו"הידית של אוקלהומה" היו חלק מטריטוריית סנטה פה דה נואבו מחיקו .
הבידוד הגאוגרפי וההיסטוריה הפוליטית הייחודית של הטריטוריה הזו גרמו להבדלים לספרדית המקסיקנית החדשה שדוברה באזור גם מהספרדית שדוברה בחלקים אחרים של ארצות הברית המודרנית וגם מהספרדית שדוברה בשטח המודרני של מקסיקו.
מקסיקו איבדה כמעט חצי מהטריטוריה הצפונית שהשיגה מספרד ב-1821 במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846–1848).
השטח הזה כלל חלקים מטקסס העכשווית, קולורדו, אריזונה, ניו מקסיקו, ויומינג, קליפורניה, נבדה ויוטה.
השטח שאבד היה מאוכלס בדלילות אבל אלפי המקסיקנים דוברי הספרדית שחיו בו הפכו לאחר מכן להיות אזרחי ארצות הברית.
הסכם גואדלופה אידלגו (1848) שסיים את המלחמה לא הזכיר שפה באופן ספציפי.
הספרדית המשיכה בהתחלה להיות השפה המשומשת בבתי הספר וכשפת הממשל, אבל מאוחר יותר האנגלית החליפה אותה במעמד הזה בעקבות הגירה של אזרחים אמריקאים דוברי אנגלית.
למרות ההתחלפות של ספרדית באנגלית במרחב הציבורי, קהילות דוברות ספרדית המשיכו להתקיים בחלק נרחב מהאזור שליד הגבול, כולל רוב דרום קליפורניה, אריזונה, ניו מקסיקו ודרום טקסס, לפחות עד תחילת המאה ה-20.
בשנת 1898, כתוצאה ממלחמת ארצות הברית–ספרד, ארצות הברית החלה לשלוט על קובה, פוארטו ריקו, הפיליפינים וגואם כטריטוריות אמריקאיות.
ב-1902, קובה זכתה בעצמאות מארצות הברית, בזמן שפוארטו ריקו נשארה טריטוריה אמריקאית.
הממשל האמריקאי דרש משירותים ציבוריים להיות דו-לשוניים באנגלית וספרדית, וניסה ליצור מדיום חינוכי בשפה האנגלית, אבל הניסיון הזה נכשל.
לאחר שפוארטו ריקו קיבלה אוטונומיה ב-1948, גם בעלי תפקידים רשמיים מהיבשת שהגיעו לפוארטו ריקו נאלצו ללמוד ספרדית.
אף על פי שלשלטון באי הייתה מדיניות רשמית דו-לשונית, היא הוסרה ב-1991 לטובת מדיניות שדוגלת בספרדית בלבד.
היספנים כקבוצת מיעוט בארצות הברית
ההגירה הגוברת של דוברי ספרדית לארצות הברית הגדילה את הכמות הכללית של דוברי הספרדית במדינה.
הם מרכיבים את קהילות הרוב במחוזות פוליטיים רבים, במיוחד בקליפורניה, אריזונה, ניו מקסיקו וטקסס (המדינות שגובלות במקסיקו) וכמו גם בדרום פלורידה.
מקסיקנים הגיעו לארצות הברית כפליטים לראשונה לאחר אירועי המהפכה המקסיקנית בשנים 1910–1917, ורבים נוספים היגרו מאוחר יותר מסיבות כלכליות.
רוב המהגרים המקסיקנים נמצאים באזורים בדרום מערב ארצות הברית שהיו בעבר בשליטת מקסיקות בין 1942 ל-1962, "תוכנית ברסרו" סייעה להגירה מרובה של מקסיקנים לארצות הברית.
המהפכה הקובנית בשנת 1959 יצרה קהילה של גולים קובנים שהתנגדו להפיכה הקומוניסטית, שרבים מהם עזבו לארצות הברית.
ב-1963, קרן פורד ייסדה את תוכנית החינוך הדו-לשונית הראשונה בארצות הברית עבור ילדים של גולים קובנים במחוז מיאמי-דייד, פלורידה.
חוק ההגירה והאזרחות של 1965 הגביר את ההגירה ממדינות אמריקה הלטינית, ובשנת 1968 הקונגרס האמריקאי העביר את חוק החינוך הדו-לשוני .
רוב המהגרים הקובנים התיישבו בדרום ומרכז פלורידה, וקובנים נוספים חיים בצפון-מזרח ארצות הברית; רובם דוברים ספרדית שוטפת.
באופן דומה, המהפכה בניקרגואה ומלחמת הקונטראס שבאה בעקבותיה יצרו הגירה של תושבי ניקרגואה שנמלטו משלטון סנדיניסטה וממלחמת האזרחים לארצות הברית בשלהי שנות ה-80. רוב המהגרים הללו היגרו לפלורידה וקליפורניה.
ההגירה המרובה של תושבי אל סלוודור הייתה תוצאה משותפת של בעיות פוליטיות וכלכליות.
גל ההגירה הגדול ביותר אירע כתוצאה של מלחמת האזרחים באל סלוודור בשנות ה-80, ובמהלכו בין 20 ל-30 אחוזים מאוכלוסיית אל סלוודור היגרה מהמדינה.
כ-500,000 מאלו שנמלטו התיישבו בארצות הברית, מה שהפך את הסלוודורים לקבוצה ההיספנית הרביעית בגודלה בארצות הברית.
עד המאה ה-20 לא היה תיעוד ברור למספר תושבי ונצואלה שהיגרו לארצות הברית.
בין המאה ה-18 והמאה ה-19 המוקדמת, היו מהגרים אירופאים רבים לוונצואלה שהיגרו מאוחר יותר לארצות הברית יחד עם משפחותיהם דוברות הספרדית.
אנשים רבים מוונצואלה היגרו לארצות הברית כדי לרכוש השכלה טובה יותר.
מאז שנות ה-80 הסיבות להגירה מוונצואלה השתנו בעקבות המצב הכלכלי הלא יציב במדינה.
לפי מפקד האוכלוסין של 1990, מדינות אמריקאיות עם אוכלוסייה גבוהה של ונצואלנים-אמריקאים הן פלורידה, ניו יורק, קליפורניה, טקסס, ניו ג'רזי, מסצ'וסטס ומרילנד.
פליטים ספרדים היגרו לארצות הברית כתוצאה ממלחמת האזרחים בספרד וחוסר יציבות פוליטי במהלך שלטון פרנקו שנמשך עד 1975. רוב הספרדים התיישבו בפלורידה, טקסס, קליפורניה, ניו ג'רזי, ניו יורק, פוארטו ריקו והעיר שיקגו.
במשאל העם של 2010, נספרו בארצות הברית 36,995,602 בני אדם בגילאי חמש ומעלה שדיברו ספרדית בבית, והיוו כ-12.8% מכלל אוכלוסיית ארצות הברית.
ישנה השפעה פונולוגית מסוימת מצד האנגלית על הספרדית המדוברת בארצות הברית.
לדוגמה, אנשים דו-לשוניים שגדלו במסילה ואלי שבדרום ניו מקסיקו הוגים לעיתים קרובות את העיצור ⟨r⟩ כעיצור מכתשי, מקיש [ɾ] בראש מילה או אחרי עיצור אחר.
אפילו באמצע מילה, ⟨rr⟩ (r כפולה) מבוטאת כעיצור מקיש במקום עיצור רוטט.
השימוש בעיצור רוטט נפוץ אפילו פחות בצפון ניו מקסיקו, שם מגע לשוני עם דוברים חד-לשוניים של ספרדית מקסיקנית מצוי פחות.
העיצור השפתי-שיני, חוכך, קולי [v] דווח כאלופון של העיצור דו-שפתי, סותם, קולי /b/ באזור דרום-מערב ארצות הברית, גם במילים בהן האיות המסורתי הוא ⟨b⟩ וגם במילים בהן האיות הוא ⟨v⟩, וזאת בעיקר בעקבות השפעה אנגלית.
הפונמה /x/ מבוטאת בספרדית מקסיקנית כעיצור וילוני חוכך [x], אבל בספרדית אמריקאית היא מבוטאת לעיתים קרובות כעיצור סדקי חוכך [h] (כמו האות ה בעברית).
בנוסף, הפונמה /d/ (עיצור מכתשי, סותם, קולי) הופכת לעיתים לעיצור חוכך בעמדת ראשית מילה.
אוצר המילים והדקדוק של ספרדית אמריקאית משקפים את ההשפעה האנגלית עליה.
דוגמה אחת לכך היא ההעברה של משמעויות סמנטיות בין קוגנטים בין אנגלית וספרדית.
למשל, המילים הספרדיות "atender" ("לשים לב") ו-"éxito" ("הצלחה") הגיעו לטווח סמנטי בספרדית אמריקאית שקרוב למילים האנגליות "attend" ו-"exit".
במקרים מסוימים, מילים שאולות מאנגלית לספרדית הופכות להומונימים: "coche" רכשה את המשמעות הנוספת של "מאמן" (coach) בארצות הברית, ושומרת עדיין על המשמעות הישנה יותר של "רכב".
דוברי ספרדית בארצות הברית נוטים להשתמש יותר ב-estar על פני ser.
זו דוגמה מורחבת למגמה מתמשכת בספרדית, כיוון שבאופן היסטורי האוגד "estar" שומש פחות מ-"ser".
דוברי ספרדית בדרום מערב ארצות הברית נוטים להשתמש בזמן העתיד המורפולוגי כדי לבטא מודוס דקדוקי בלבד.
הביטוי הפריפרסטי "ir a infinitive" משומש לציון אירועים שיתרחשו בעתיד.
דוברי ספרדית שבקיאים יותר באנגלית יינטו להשתמש במודוס הסוביונקטיב (El Subjuntivo) לעיתים רחוקות יותר.
ספרד הפרנקואיסטית נותרה נייטרלית רשמית במהלך מלחמת העולם השנייה אך שמרה על קשרים פוליטיים וכלכליים הדוקים עם גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית לאורך כל תקופת השואה.
לפני המלחמה תפס פרנסיסקו פרנקו את השלטון לאחר ניצחון במלחמת האזרחים בספרד בעזרת תמיכה צבאית גרמנית ואיטלקית.
פרנקו אהד את האידאולוגיה נאצית כולל האנטי-קומוניזם והאנטישמיות שלה.
נראה היה כי ספרד עשויה להיכנס לברית עם מדינות הציר בתחילת שנות ה-40. באותה תקופה ניהלה ארכיון יהודי ליהודי ספרד, ואף הוסיפה את הסעיף "יהודי" במסמכי הזהות הרשמיים במדינה.
המשטר לא הגן על הרוב המכריע של יהודי ספרד, שחיו מחוץ לספרד, בשטחים שהיו תחת כיבוש של גרמניה הנאצית.
עם זאת, הוא התיר לבין 20,000 ל-35,000 יהודים להגיע באשרות מעבר מצרפת של וישי לספרד.
בעקבות הצלה זו, שנים לאחר המלחמה טיפח משטר פרנקו את הרעיון שהוא פעל להגן על יהודים ברחבי אירופה, וזאת על מנת לשפר את יחסיו עם בעלות הברית.
פרנסיסקו פרנקו תפס את השלטון בעזרת קואליציה של פלגים פוליטיים פשיסטים ולאומנים במלחמת האזרחים בספרד בה הפילו את הממשלה הרפובליקנית שנתמכה על ידי גורמים סוציאליסטים, קומוניסטיים ואנרכיסטיים.
פרנקו נתמך במהלך המלחמה על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית ובמהלכה הביע את דעתו הפרו-נאצית והאנטישמית.
בספרד הייתה קהילה קטנה של יהודי ספרד אבל במרוקו הספרדית הייתה את אחת הקהילות היהודיות הגדולות באזור, קהילת יהודי מרוקו.
פרנקו הבטיח לבעלות הברית שספרד תהיה נייטרלית במלחמת העולם השנייה אך לאחר נפילת צרפת במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה שקל ברצינות הצטרפות לצד מדינות הציר.
פרנקו נפגש ב-23–24 באוקטובר 1940 עם קנצלר גרמניה, אדולף היטלר בקרון הרכבת של היטלר בהנדיה, על הגבול בין צרפת הכבושה לספרד במהלך ועידת אנדאי.
היטלר הציע לפרנקו את שטחי צפון אפריקה הצרפתית תמורת הצטרפות למדינות הציר.
היטלר אף שאף שספרד וגרמניה ישתלטו על גיברלטר הבריטי כחלק ממבצע פליקס (פרנקו דרש את מרוקו, את עיר הנמל אוראן באלג'יריה ודרישות מפריזות כמו 400–700 אלף טונות של תבואה וכל הציוד החסר לצבא הספרדי).
בעקבות דרישותיו המוגזמות היטלר ויתר על כיבוש גיברלטר ובהמשך התברר שספרד לא מתכוונת להצטרף למלחמה.
במחנה הריכוז מאוטהאוזן היו אסירים רפובליקנים ספרדים (תומכי מלך ספרד ואנשי הרפובליקה הספרדית השנייה) רבים.
רובם היו חיילים רפובליקנים שנמלטו לצרפת לאחר ניצחונו של פרנקו במלחמת האזרחים.
לאחר כניעת צרפת והקמת שלטון הבובות הפרו-נאצי צרפת של וישי רבים מהחיילים נמסרו לשלטונות הגרמנים.
על פי גנזכי המחנה ששרדו, אשר כללו מסמכים אישיים של 37,411 אסירים שנרצחו, כ-5,024 ספרדים נרצחו במחנה.
רוב האסירים לא היו יהודים, אך נרצחו ככל הנראה בגלל ההתנגדות למשטר הפרו-נאצי של פרנקו.
ההיסטוריון פול פרסטון טען כי "אחת מהאמונות המרכזיות של פרנקו הייתה שקיימת מזימה עולמית בהנהגת היהודים, הבונים החופשיים והקומוניסטים.
פרנקו סבר כי היהודים היו בעלי ברית הן של הקפיטליסטים האמריקאים והן של הקומוניסטים הרוסים.
בתקופת שלטונו, שירותי דת יהודיים ציבוריים (אך גם שירותי דת פרוטסטנטים) היו אסורים מאז ניצחון הפשיסטים במלחמת האזרחים.
בכיר בממשל הספרדי, בשם חוסה פינאט אי אסקריוו דה רומני החליט לערוך רשימה של כל היהודים והזרים ששהו בספרד נכון למאי 1941, רשימה זו ידועה כארכיון היהודי ליהודי ספרד.
כמו כן החלו להוסיף סעיף של "יהודי" במסמכי הזהות הרשמיים במדינה.
למשטר פרנקו נודע על הזוועות בחזית המזרחית בעקבות סיפורים של מתנדבים ספרדים מההדיוויזיה הכחולה שלחמו תחת הורמאכט.
חיילי הדיוויזיה סיפקו מדי פעם הגנה ליהודים שברחו לשטחים בתחומי השליטה שלהם.
מבחינה היסטורית, ספרד ניסתה להרחיב את השפעתה על יהודים ספרדים באזורים אחרים באירופה.
במהלך המלחמה, שלטונות הכיבוש הגרמניים פרסמו שורה של צעדים המחייבים מדינות נייטרליות להחזיר את אזרחיהן היהודים לארצם.
הממשלה הספרדית קיבלה סופו של דבר כ-300 יהודים ספרדים מצרפת וכ-1,357 יהודים ספרדים שחיו ביוון.
מלבד אלו, לא הצליחה ספרד להשפיע על השמדת יהודי ספרד שחיו באירופה הכבושה.
בנוסף לכך, הרשויות הספרדיות התירו לבין 20,000 עד 35,000 יהודים מצרפת של וישי לנסוע לספרד באמצעות אשרות מעבר שחילקו להם.
היו גם מספר קטן של יהודים שברחו מצרפת דרך הרי הפירנאים, לאחר שהגיעו לספרד רובם נסעו לממלכה המאוחדת ולארצות הברית.
היו מספר בכירים ספרדים שהחליטו להציל יהודים רבים בעזרת הוצאת ויזות ואשרות מעבר לספרד.
אחד מהם היו אדוארדו פרופר דה קאייחון היה בכיר בשגרירות ספרד בפריז.
פרופר דה קאייחון הוציא ויזות ואשרות מעבר לפליטים צרפתיים שרצו לברוח מצרפת בעקבות כיבוש צרפת על ידי הנאצים והקמת שלטון הבובות הפרו-נאצי, צרפת של וישי.
הוא הציל ככל הנראה אלפי יהודים אך לא ידוע בדיוק כמה יהודים קיבלו ממנו אשרות מאחר שהמסמכים הדיפלומטיים הקשורים להצלת היהודים הושמדו על ידי משטר פרנקו באותה עת בניסיון לכאורה לטשטש את מעשיו.
פרופר דה קאייחון קיבל שנים לאחר מותו, ב-2008 את תואר חסיד אומות העולם מיד ושם.
מלבדו היה גם את אנחל סאנס בריס, דיפלומט ספרדי בכיר בשגרירות ספרד בהונגריה.
הוא ניצל סעיף מעורפל בחוק הספרדי מ-1924 שעל-פיו צאצאי מגורשי ספרד זכאים לאזרחות ספרדית.
במהלך עבודתו בהונגריה הוא עודד את ג'ורג'יו פרלסקה, איש עסקים איטלקי, להתחזות לקונסול הכללי הספרדי ולהמשיך בפעילותו.
פרלסקה הציל אף הוא אלפי יהודים (ככל הנראה כ-3,500 יהודים).
ב-1944 בעקבות התקדמות הצבא האדום לאזור הונגריה נשלח סאנס בריס לשווייץ ופרלסקה נשאר בבודפשט והמשיך להציל יהודים.
פרסטון כותב שבשנים שלאחר המלחמה, "נבנה מיתוס בקפידה כדי לטעון שמשטרו של פרנקו הציל יהודים רבים מהשמדה" וזאת על מנת למנוע ביקורת מהאשמות על שיתוף פעולה פעיל עם מדינות הציר.
כבר ב-1943 הגיעו במשרד החוץ הספרדי למסקנה שבעלות הברית צפויות לנצח במלחמה ובאותה תקופה פיתחו גורמים בכירים "אובססיה" לחשיבותו של "הקלף היהודי" ביחסים עם בעלות הברית.
עם זאת, ספרד הייתה מבודדת מבחינה דיפלומטית בשנים שלאחר המלחמה.
ב-1949 פורסם ספר בו תיארו באופן מסולף את פרנקו כמנהיג שפעל להצלת 50,000 יהודים מצרפת ומדרום מזרח אירופה.
ההסלמה של המלחמה הקרה הובילה לשיפור ביחסי ארצות הברית–ספרד בתחילת שנות ה-50 וספרד התקבלה לאומות המאוחדות ב-1955.
פרנקו עצמו הלך לעולמו בשנת 1975. לאחר מותו של פרנקו עלה חואן קרלוס לכס המלוכה.
ספרד הפכה לחברה בכוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה ב-2008.
ספרד, באמצעות בריתה עם צרפת וכחלק מהסכסוך שלה עם בריטניה, מילאה תפקיד בעצמאותה של ארצות הברית.
ספרד הכריזה מלחמה על בריטניה כבעלת ברית של צרפת, שהייתה בעצמה בעלת ברית של המושבות האמריקאיות.
במיוחד, כוחות ספרדים תקפו עמדות בריטיות בדרום וכבשו את מערב פלורידה מבריטניה במצור על פנסקולה.
זה הבטיח את הנתיב הדרומי לאספקה וסגר את האפשרות של כל מתקפה בריטית דרך הגבול המערבי של ארצות הברית דרך נהר המיסיסיפי.
ספרד גם סיפקה כסף, אספקה ותחמושת לכוחות האמריקאים.
החל משנת 1776, היא מימנה במשותף את Rodrigue Hortalez and Company, חברת סחר שסיפקה אספקה צבאית קריטית.
ספרד סיפקה מימון למצור הסופי על יורקטאון ב-1781 עם אוסף של זהב וכסף בהוואנה, אז קובה הספרדית.
ספרד הייתה בעלת ברית עם צרפת באמצעות הסכם משפחת בורבון והמהפכה הייתה הזדמנות להתעמת עם האויב המשותף שלהם, בריטניה הגדולה.
כפי שמונה לאחרונה לשר הראשי של קרלוס השלישי, מלך ספרד, הרוזן מפלורידהבלנקה, כתב במרץ 1777, "גורל המושבות מעניין אותנו מאוד, ואנו נעשה עבורם כל מה שהנסיבות יאפשרו".
הסיוע הספרדי סופק לאומה החדשה דרך ארבעה מסלולים עיקריים: מנמלים צרפתיים במימון רודריג הורטלז והחברה שלו, דרך נמל ניו אורלינס ומעלה נהר המיסיסיפי, מהמחסנים בהוואנה ומבילבאו, דרך גארדוקי חברת סחר משפחתית.
ההברחה מניו אורלינס החלה בשנת 1776 כאשר הגנרל צ'ארלס לי שלח שני קציני הצבא הקונטיננטלי (צבא ארצות הברית) לבקש אספקה ממושל ניו אורלינס, לואיס דה אונזאגה.
גונזגה, שהיה מודאג מעימות גלוי עם הבריטים לפני שהספרדים היו מוכנים למלחמה, הסכים לסייע למורדים באופן סמוי.
גונזגה אישר משלוח של אבק שריפה שהיה נחוץ נואשות בעסקה בתיווך של אוליבר פולוק, פטריוט (מהפכן) ואיש כספים.
כאשר ברנרדו דה גלבז אי מדריד, רוזן גאלבז מונה למושל ניו אורלינס בינואר 1777, הוא המשיך והרחיב את פעולות האספקה.
כפי שדיווח הדיפלומט האמריקני בנג'מין פרנקלין מפריז לוועדת הקונגרס להתכתבות חשאית במרץ 1777, בית המלוכה הספרדי העניק למורדים בשקט כניסה ישירה לנמל הוואנה העשיר, שהוגבל בעבר, תחת מעמד האומה המועדפת ביותר.
פרנקלין גם ציין באותו דיווח ששלושת אלפים חביות אבק שריפה חיכו בניו אורלינס וכי לסוחרים בבילבאו "היו פקודות לשלוח עבורנו את הצרכים הנחוצים שנרצה".
מלחמת ספרד–פורטוגל (1776–1777) התגלתה כמוצלחת.
בהסכם הראשון של סן אילדפונסו, שנחתם ב-1 באוקטובר 1777, לאחר שמריה הראשונה, מלכת פורטוגל פיטרה את פומבל, זכתה ספרד ב-Banda Oriental (אורוגוואי), עם Colonia del Sacramento, שנוסדה על ידי פורטוגל ב-1680. ספרד זכתה גם ב-Misiones Orientales.
בתמורה, ספרד הכירה בכך שהטריטוריות הפורטוגזיות בברזיל משתרעות הרחק מערבית לקו שנקבע בחוזה טורדסילה.
בהסכם אל פארדו, שנחתם ב-11 במרץ 1778, זכתה ספרד בגינאה הספרדית (גינאה המשוונית), שנוהלה מבואנוס איירס בשנים 1778–1810. עם הסכמים אלו, פורטוגל עזבה את המלחמה, ובשנת 1781 פורטוגל אף הצטרפה לליגה הראשונה של נייטרליות מזוינת כדי להתנגד לתפיסות הבריטים של מטענים מאוניות נייטרליות.
הדיפלומט הספרדי לשעבר והשגריר דאז בבית המלוכה הצרפתי, ז'רונימו גרימלדי, הדוכס הראשון מגרימלדי, סיכם את העמדה הספרדית במכתב לארתור לי, דיפלומט אמריקאי במדריד שניסה לשכנע את הספרדים להכריז על ברית גלויה עם ארצות הברית הטרייה.
ג'נואי מלידה ופוליטיקאי מחושב ממולח מטבעו, התנפל גרימלדי, והשיב, "שקלת את המצב שלך, ולא את שלנו.
הרגע עדיין לא הגיע עבורנו.
המלחמה עם פורטוגל - צרפת אינה מוכנה, ואוניות המטען שלנו מדרום אמריקה לא הגיעו - הופכת אותנו ללא ראויים להכריז מיד." בינתיים, גרימלדי הרגיע את לי, מטענים של בגדים ואבקת שרפה הופקדו בניו אורלינס והוואנה עבור האמריקנים, ומשלוחים נוספים של שמיכות נאספו בבילבאו.
ביוני 1779 סיימו הספרדים את ההכנות למלחמה.
נראה שהאינטרס הבריטי נמצא בשפל במיוחד.
הספרדים הצטרפו לצרפת במלחמה, ויישמו את הסכם ארנחואס שנחתם באפריל 1779.
המטרות העיקריות של ספרד היו החזרתן של גיברלטר ומנורקה מהבריטים, שהיו בבעלותן מאז 1704, ולפגוע בסחר הבריטי באמצעות פעולות פיראטיות.
המצור על גיברלטר, 16 ביוני 1779, עד 7 בפברואר 1783, היה הפעולה הספרדית הארוכה ביותר במלחמה.
למרות גודלו הגדול יותר של הצבא הצרפתי-ספרדי במהלך המצור, שמנה בשלב מסוים 33,000 חיילים, הצליחו הבריטים בפיקודו של ג'ורג' אוגוסטוס אליוט להחזיק מעמד במבצר וסופקה להם אספקה מחדש דרך הים שלוש פעמים.
לואיס דה קורדובה אי קורדובה לא הצליח למנוע מהצי של האו לחזור הביתה לאחר שסיפק מחדש את גיברלטר באוקטובר 1782. הפלישה הצרפתית-ספרדית המשולבת למנורקה ב-1781 זכתה להצלחה רבה יותר; מנורקה נכנעה בשנה שלאחר מכן, והוחזרה לספרד לאחר המלחמה, כמעט שמונים שנה לאחר שנכבשה לראשונה על ידי הבריטים.
בשנים 1780 ו-1781, הצי של לואיס דה קורדובה לכד שיירות בריטיות בכיוון אמריקה, והסב נזק רב לאספקה ולמסחר הצבאי הבריטי.
איי הודו המערבית וחוף המפרץ
באיים הקריביים, עיקר המאמץ הופנה למנוע נחיתות בריטיות אפשריות בקובה, לזכר המשלחת הבריטית נגד קובה שכבשה את הוואנה במלחמת שבע השנים.
מטרות אחרות כללו כיבוש מחדש של פלורידה (שהבריטים חילקו למערב פלורידה ולמזרח פלורידה ב-1763), ופתרון סכסוכי כריתת עצים שכללו את הבריטים בבליז.
זה הבטיח את הנתיב הדרומי לאספקה וסגר את האפשרות של כל מתקפה בריטית לתוך הגבול המערבי של ארצות הברית דרך נהר המיסיסיפי.
כשספרד נכנסה למלחמה, גם בריטניה יצאה למתקפה באיים הקריביים, ותכננה משלחת נגד ניקרגואה הספרדית.
ניסיון בריטי להשיג דריסת רגל בסן פרננדו דה אומואה נהדף באוקטובר 1779, ומשלחת ב-1780 נגד מבצר סן חואן בניקרגואה הצליחה בתחילה, אך קדחת צהובה ומחלות טרופיות אחרות חיסלו את רוב הכוח, אשר נסוג בעקבות כך וחזר לג'מייקה.
בתום מלחמת שבע השנים, צרפת מסרה את עמק המיסיסיפי לבת בריתה ספרד, על מנת למנוע ממנו ליפול תחת שליטה בריטית בחוזה פריז (1763).
הספרדים סייעו לארצות הברית במסעי המלחמה שלהם במערב התיכון האמריקאי.
בינואר 1778, מושל וירג'יניה, פטריק הנרי, אישר משלחת של ג'ורג' רוג'רס קלארק, שכבש את המבצר בוינסנס והבטיח את האזור הצפוני של אוהיו עבור המורדים.
קלארק הסתמך על גאלווס ואוליבר פולוק לתמיכה כדי לספק לאנשיו נשק ותחמושת, ולספק אשראי לאספקה.
קווי האשראי שהקים פולוק לרכישת אספקה עבור קלארק היו אמורות להיות מגובים על ידי מדינת וירג'יניה.
עם זאת, פולוק בתורו נאלץ להסתמך על האשראי האישי שלו ועל גאלווס, שאיפשר לכספי ממשלת ספרד לעמוד לרשותו של פולוק כהלוואות.
הכספים הללו נמסרו בדרך כלל בחסות הלילה על ידי המזכיר הפרטי של גאלווס.
כוחות המצב הספרדיים באזור לואיזיאנה הדפו התקפות של יחידות בריטיות ובעלי בריתם האינדיאנים בקרב סנט לואיס ב-1780. שנה לאחר מכן, יחידה נעה באילינוי של ימינו וכבשה את פורט סנט ג'וזף, במדינת מישיגן המודרנית.
משלחת זו העניקה לספרד תביעה מסוימת על הטריטוריה הצפון-מערבית, אשר סוכלה באופן דיפלומטי על ידי בריטניה הגדולה וארצות הברית הצעירה בשלום הנפרד שלהן בהסכם פריז (1783).
הספרדים גם סייעו במצור על יורקטאון ב-1781, הקרב הגדול הקריטי והאחרון בזירת צפון אמריקה.
הגנרל הצרפתי ז'אן-בטיסט דונאטין דה וימור, הרוזן דה רושאמבו, שפיקד על כוחות ארצו בצפון אמריקה, שלח פנייה נואשת לפרנסואה ז'וזף פול דה גראס, האדמירל הצרפתי שנועד לסייע למתיישבים, וביקש ממנו לגייס כסף באיים הקריביים כדי לממן את המערכה ביורקטאון.
בסיועו של הסוכן הספרדי פרנסיסקו סאודרה דה סנגרוניס, הכסף הדרוש, למעלה מ-500,000 פזות כסף, נאסף בהוואנה, קובה תוך 24 שעות.
הכסף הזה שימש לרכישת אספקה קריטית למצור, ולמימון השכר עבור הצבא הקונטיננטלי.
לאחר כניסת ספרד למלחמה, הציע מייג'ור גנרל ג'ון דאלינג, המושל הבריטי והמפקד העליון של ג'מייקה, בשנת 1780 משלחת למחוז הספרדי של ניקרגואה.
המטרה הייתה להפליג במעלה נהר סן חואן לאגם ניקרגואה ולכבוש את העיירה גרנדה, שלמעשה תחצה את אמריקה הספרדית לשניים וכן תספק גישה פוטנציאלית לאוקיינוס השקט.
בגלל מחלות ובעיות לוגיסטיות, המשלחת התבררה כמחדל יקר.
המשלחת הפליגה מג'מייקה ב-3 בפברואר 1780, בליווי קפטן הוריישו נלסון.
נלסון היה הקצין הבכיר ביותר שנכח, אך סמכותו הוגבלה לפעולות ימיות.
המפקד הכללי היה קפטן (דרגה מקומית של מייג'ור) ג'ון פולסון מהרגימנט ה-60, שזיהה את יכולותיו של נלסון הצעיר ועבד איתו בצמוד.
לפולסון היו כשלוש עד ארבע מאות אנשי קבע מהרגימנטים ה-60 וה-79, כ-300 אנשי הקורפוס האירי הנאמן שטיפח דאלינג, וכן כמה מאות מתגייסים מקומיים, כולל שחורים ואינדיאנים בני המיסקיטו.
לאחר עיכובים רבים, המשלחת החלה לנוע במעלה נהר סן חואן ב-17 במרץ 1780. ב-9 באפריל, נלסון - בקרב פנים אל פנים ראשון בקריירה שלו - הוביל מתקפה שכבשה סוללה ספרדית באי ברטולה שעל נהר סן חואן.
המצור על מבצר סן חואן, הממוקם חמישה קילומטרים (8 ק"מ) במעלה הזרם ומאויש בכ-150 מגינים חמושים ו-86 אחרים, החל ב-13 באפריל.
בגלל תכנון לקוי ואובדן אספקה, החל להיגמר לבריטים עד מהרה התחמושת לתותחים, כמו גם מנות הקרב לחיילים.
לאחר שהגשמים הטרופיים החלו ב-20 באפריל, גברים החלו לחלות ולמות, כנראה ממלריה ודיזנטריה, ואולי ממחלת הטיפוס.
נלסון היה מהראשונים שחלו, והוא נשלח במורד הנהר ב-28 באפריל, יום לפני כניעת המבצר הספרדי.
כ-450 לוחמים בריטים הגיעו ב-15 במאי כתגבורת, אך השחורים והאינדיאנים נטשו את המשלחת בגלל מחלות ואי שביעות רצון.
למרות שדאלינג התמיד בניסיון לאסוף תגבורת, מחלות המשיכו לגבות מחיר כבד, והמשלחת ננטשה ב-8 בנובמבר 1780. הספרדים כבשו מחדש את שרידי המבצר לאחר שהבריטים פוצצו אותו עם עזיבתם.
בסך הכל, יותר מ-2,500 איש מתו, מה ש"הפך את משלחת סן חואן לאסון הבריטי היקר ביותר במלחמה כולה".
בעקבות הצלחות אלו, כוח ספרדי לא מורשה כבש את איי בהאמה ב-1782, ללא קרב.
בשנת 1783 גאלווס התכונן לפלוש לג'מייקה מקובה, אך תוכניות אלו בוטלו כאשר בריטניה תבעה שלום.
הרפורמות שביצעו השלטונות הספרדיים בעקבות ביצועיה הגרועים של ספרד במלחמת שבע השנים התבררו כמוצלחים בדרך כלל.