tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרעיון הוא שעל ידי פינוי המשבצת ג1 במסע הרביעי הצריח הלבן מונע מהרגלי השחור מלהכות ב-ג1. המלך הלבן יכול על כן להגיע ל-ד1 ולעצור את הרגלי.
סיום זה חובר על ידי פרוקש בשנת 1940 ופורסם ב-.
על כל מסע מלבד 1. מו4 השחור זוכה על ידי מז7 ומספיק להגיע בזמן לרגלים הלבנים.
לדיסלב פרוקש השתתף ב-3 אולימפיאדות שחמט בנבחרת צ'כוסלובקיה.
לֶדֶרמן הוא שמה המסחרי של סדרת סכינים וכלי עבודה רב תכליתיים (Multi-tool) המיוצרים על ידי קבוצת לדרמן לכלי עבודה (Leatherman Tool Group).
את הכלי, המכונה אולר לדרמן או פלייר לדרמן, המציא טים לדרמן במהלך טיול שערך עם אשתו באירופה במכונית פולקסווגן חיפושית ובו חש בחסרונו של אולר המשלב סכין עם פלייר ועם מברג לביצוע תיקונים ברכב.
בעקבות זאת פיתח יחד עם שותפו לחברת לדרמן, סטיב ברלינר.
ב-1975, לאחר תכנון ובניית דגם, הגיש בקשה לפטנט למוצר שיכונה "מיסטר קראנץ'" והבקשה שאושרה בארצות הברית בשנת 1980. הכלי הראשון יוצר בשנת 1983 ובשנת 1984 נמכרו 30,000 יחידות.
הכלי במהותו הוא פלייר, מכשיר לצביתת וקילוף חוטים, שבידיותיו נמצאים כלי עבודה נוספים.
בכל הדגמים הכלים הנוספים הם: סכין, מברג ובדרך כלל גם מספריים.
הדגמים השונים נבדלים במגוון הכלים הנוספים.
בחלק מהדגמים להבי הסכינים ננעלים באמצעות מתפס מיוחד כדי שלא יחליקו.
חלק מהדגמים מיוצרים מטיטניום ובעלי אחריות על שבר לעשרים וחמש שנה.
ב-1997 ציידה נאס"א את האסטרונאוטים במשימה STS-86 בכלי לדרמן.
הופסק הייצור 6 Raptor Response כלי עזרה ראשונה 2021 4 Rebar גודל מלא 2012 17 Rev גודל מלא 2015 14 Sideclip גודל מלא 1998 2004 12 Sidekick גודל מלא 2011 14 Signal לשימוש כבד / מחנאות 2015 19 Signal TOPO Limited Edition לשימוש כבד / מחנאות ?
לדלי ברנטון קינג הוא כדורגלן עבר אנגלי ממוצא אנטיגואי ששיחק בעמדת הבלם בטוטנהאם הוטספר ובנבחרת אנגליה.
קינג הצטרף לאקדמיית הנוער של טוטנהאם בשנת 1997, וכבר בעונה שלאחר מכן קודם לקבוצה הבוגרת והפך לשחקן מקצועני רשמית.
שערו הראשון עבור המועדון, הובקע בדצמבר 2000, בתיקו 3-3 עם ברדפורד סיטי, השער שכבש הובקע לאחר 10 שניות בלבד מפתיחת המשחק, שיא פרמייר ליג לתקופתו כשער המהיר ביותר במסגרת הליגה.
למרות זאת, אחרי שגרהאם פוטר ממשרת מאמן הקבוצה, קינג הוצב מחדש כבלם על ידי מאמנו החדש גלן הודל, ואחרי שעמיתו לקבוצה הוותיק סול קמפבל עבר ליריבה ארסנל, קינג התבסס כשחקן ההגנה החשוב ביותר של המועדון.
בעונה הראשונה ללא קמפבל, , הוא אכן הפך להיות בורג מרכזי ביותר בהגנה הקבוצה, כאשר ייצב את הקו האחורי של טוטנהאם, ותרם רבות לדילול ספיגת השערים של הקבוצה.
עד סוף העונה הזו, קינג שותף במספר משחקים של נבחרת אנגליה והוחשב כאחד המגנים הצעירים הטובים ביותר באנגליה, לאחר שטוטנהאם סיימה את העונה במקום ה-9, מיקומה הגבוה ביותר ב-6 השנים האחרונות דאז.
בעקבות פציעת ירך שפגעה בו בקיץ, הוא החמיץ את חודשיה הראשונים של עונת , וחזר למגרשים רק בנובמבר 2002, תוך כדי שהוא במהרה משיב לעצמו את כושר המשחק שלו כמגן.
למרות כל זאת, קינג צבר ביקורת שלילית בתקשורת, אחרי שטוטנהאם ספגה כמות גבוהה של שערים במהלך העונה.
בשני המחזורים האחרונים של העונה בלבד, טוטנהאם ספגה 9 שערים במשחקים נגד מידלסברו ובלקברן רוברס.
אחרי ההשמצות הרבות, קינג דווקא זכה לגיבוי מהתקשורת, שכעת הפנתה את מרבית האשמה על יכולתה הרעה של טוטנהאם במאמן הקבוצה, גלן הודל, ובשיטת המשחק הלא מוצלחת שלו ובחירת השחקנים המוטעית שלו.
אחרי שהודל פוטר בספטמבר 2003, דייוויד פליט מונה למשרת האימון לתקופה זמנית, והחזיר לקינג את עמדתו במרכז השדה, על מנת ליצור משחק הגנה טוב יותר בקישור הקבוצה.
למרות שטוטנהאם נאבקה בירידה, אחת מנקודות האור של הקבוצה לאותה העונה הייתה תצוגתו המעולה של קינג בקישור הקבוצה.
בפברואר 2004, אחרי שלא הבקיע שער במשך שלוש שנים, קינג כבש שער נפלא מקצה הרחבה במשחק גביע ה-FA נגד מנצ'סטר סיטי, ובשבוע שלאחר מכן כבש שוב שער נגד צ'רלטון אתלטיק.
בהמשך לכיבושיו הנדירים הללו, קינג כבש שער נוסף, שבוע בלבד לאחר מכן, הפעם עבור הנבחרת האנגלית, שערו הראשון והאחרון בשורותיה.
בקיץ 2004, הנהלת הקבוצה וסגל השחקנים השתנה באופן קיצוני במועדון.
ז'ק סנטיני מונה למשרת המאמן, והקשרים מייקל קאריק, פדרו מנדס ושון דייוויס צורפו, דבר שהשיב את קינג לעמדת הבלם עקב ריבוי קשרים.
נור א-דין א-נייבת המרוקני הוחתם על מנת להביא ניסיון להגנת הקבוצה, וקינג הציג יכולת טובה כאשר שיתף פעולה עמו בהגנת הקבוצה.
במהלך העונה, הקבוצה שמרה על שער נקי 13 משחקי ליגה.
וקינג זכה בתואר שחקן המשחק במשחקי החוץ נגד צ'לסי ומנצ'סטר יונייטד.
קינג כבש 3 שערים באותה העונה, אחד בדרבי של צפון לונדון נגד ארסנל, אחד בניצחון המוחץ 1–5 על אסטון וילה והאחרון במשחק גביע ה-FA נגד ברייטון אנד הוב אלביון.
בינואר 2005, אחרי מכירת ג'יימי רדנאפ לסאות'המפטון, המאמן החדש של הקבוצה, מרטין יול, מינה את קינג לקפטן הקבוצה החדש.
בקיץ 2005, קינג היה קפטן הקבוצה שזכתה בגביע השלום, לאחר ניצחון על אלופת ליגת העל הצרפתית אולימפיק ליון בגמר.
קינג עלה מעל הציפיות ממנו לעונה זו, ויחד עם שותפו החדש להגנה, מייקל דוסון, הציג עונה מרשימה עבור ההגנה של קבוצת טוטנהאם הוטספר.
ההגנה החדשה החזקה של הקבוצה, ספגו אפילו פחות שערים מן העונה שלפניה, כאשר ספגה טוטנהאם רק 38 שערים במהלך העונה.
קינג כבש שוב שלושה שערים, נגד פורטסמות', צ'רלטון אתלטיק, ושוב שער נגד ארסנל בדרבי הלונדוני.
במהלך רוב העונה, טוטנהאם מוקמה במקום הרביעי בליגה, ונתלו ציפיות רבות שקינג יוביל את הקבוצה לזכייה במקום לליגת האלופות.
למרות הכל, קינג שבר את כף הרגל שלו באפריל, והחמיץ את ארבעת משחקי הליגה של העונה, בהם הקבוצה צברה רק 4 נקודות בלבד.
במחזור האחרון של העונה, מספר שחקני הרכב של הקבוצה קיבלו הרעלת מזון, והקבוצה הפסידה עם הרכב חלופי לווסטהאם יונייטד 2-1, דבר שגרם לארסנל לחלוף על פניה של טוטנהאם בטבלה, ולהדיח אותה מהמקום המקנה את ההעפלה למוקדמות ליגת האלופות.
קינג סבל במהלך עונת מפציעות רבות.
אחרי פציעה בברך בהכנות לקראת תחילת העונה, הוא החל את העונה רק באמצע ספטמבר.
אז, אחרי ששבר שוב את כף הרגל, קינג לא שיחק כלל עד לאמצע אפריל, במשחק רבע גמר גביע אופ"א נגד סביליה.
הקבוצה שיחקה במהלך העונה סך הכל 59 משחקים בכל המסגרות, וקינג שותף בפחות ממחצית מהם.
ללא קינג, הגנת הקבוצה התקשתה מאוד, ושמרה רק במהלך 3 משחקים על שער נקי במסגרת הליגה.
במהלך העונה קינג שימש כקפטן במשחק הניצחון על צ'לסי 1–2, בניצחון הליגה הראשון של טוטנהאם על צ'לסי מאז שנת 1990, והראשון בוייט הארט ליין מאז 1987.
במהלך עונת , קינג שמר על כושר טוב ונמנע מפציעות, ואף שימש כקפטן הקבוצה בניצחון 1–2 על צ'לסי במסגרת גמר גביע הפוטבול ליג, ב-24 בפברואר 2008, כאשר שיחק לצידו של ג'ונתן וודגייט במרכז הגנת טוטנהאם.
ב-3 באפריל 2008, הקבוצה הכריזה שתשמור על קינג מחוץ לסגל הקבוצה על מנת שלא ייפצע, מאחר שהקבוצה הודחה מכל המסגרות התחרותיות לעונה.
ב-12 באוגוסט 2008, לדלי הניף את הגביע עבור הקבוצה בעלת מספר הספיגות הנמוך ביותר בפרמייר ליג לעונת 2007/2008.
ב-26 באוקטובר 2008, לדלי ערך את הופעת הליגה ה-200 שלו במדי טוטנהאם, בניצחון 0–2 על בולטון וונדררס.
ב-19 ביולי 2012 הודיע קינג על פרישתו ממשחק פעיל וזאת בשל פציעות טורדניות שתוקפות אותו.
הופעת הבכורה של קינג בנבחרת האנגלית הייתה בהפסד 1–2 לאיטליה במרץ 2002. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת משחק ידידות נגד פורטוגל ב-18 בפברואר 2004, בו הבקיע את שערו הראשון עבור אנגליה, בהופעתו השלישית במדיה.
קינג קיבל גם זימון במהלך קיץ 2004 לקראת טורניר יורו 2004, בעקבות פציעתו של ג'ון טרי, ופתח במשחק הפתיחה נגד נבחרת צרפת.
הוא שיחק גם במשחק האחרון של שלב הבתים בטורניר, כמחליף בקישור הנבחרת במשחק נגד קרואטיה.
קינג המשיך להיכלל בסגל הרחב של אנגליה, ונאבק על מקום בהרכב עם ג'ון טרי וריו פרדיננד.
הוא גם שימש כשחקן חילוף לעמדות הקישור בנבחרת האנגלית.
אחרי ששיחק במדי אנגליה באופן קבוע במהלך שלבי המוקדמות לקראת מונדיאל 2006, קינג נופה מהנבחרת בעקבות שבר בכף הרגל ב-15 באפריל 2006. על אף שפציעתו לא הייתה חמורה משל שחקני הסגל דייוויד בקהאם, גארי נוויל וסטיבן ג'רארד, החליט מאמן הנבחרת סוון גוראן אריקסון, שלנפות את קינג מהסגל.
פציעותיו החוזרות ונשנות של קינג מנעו ממנו במהלך השנים האחרונות להיות שחקן קבוע בנבחרת, ובין השנים 2005–2007, הוא שותף בסך הכל ב-4 משחקי נבחרת, האחרון שבהם היה במסגרת מוקדמות יורו 2008 נגד אסטוניה ב-6 ביוני 2007.
לדעת – לבחור נכון (בשמה הקודם: ש.י.ל.ה – שירות ייעוץ להיריון ומניעה) היא עמותה לקידום בריאות מינית המספקת שירותי ייעוץ להריון ומניעה וחינוך למיניות בריאה, שנוסדה בירושלים בשנת 1976.
עמותת "לדעת – לבחור נכון" מקדמת מיניות בריאה רגשית ופיזית באמצעות תוכניות חינוכיות ומגוונות, מתן שירותי ייעוץ, התערבות במשבר, ליווי תהליכי ויצירת שיח חיובי ומעצים לכלל מגזרי החברה בירושלים ומחוצה לה.
העמותה היא הארגון הראשון מסוגו בישראל המשלב פעילות חינוכית בקהילה, מתן ייעוץ אישי וזוגי ושירות רפואי.
השירות ניתן על ידי צוות רב מקצועי – עובדים סוציאליים, רופאי נשים, יועצים חינוכיים ומחנכי בריאות.
הצוות כולל מספר עובדים בשכר ובעיקר מתנדבים.
השירות ניתן לכל אדם ללא הבדל מין, גיל, מצב משפחתי, מקום מגורים, דת או לאום, ומשמש כמודל להקמת שירותי ייעוץ לבני נוער בכל רחבי הארץ ולפיתוח תוכניות חינוכיות לבני נוער.
בשנת 1995 הוענק לעמותה פרס ראש העיר ירושלים לארגוני מתנדבים מצטיינים, על ידי אהוד אולמרט, עבור תרומת הארגון לרווחת תושבי העיר.
הנחיית סדנאות בחינוך מיני בבתי ספר (בעיקר חטיבות ביניים ותיכונים)
הנחיית סדנאות בבתי ספר תיכוניים ערביים במזרח ירושלים
הנחיית קורסים מקצועיים וימי עיון לצוותים חינוכיים והורים
במרכז הייעוץ ניתן ייעוץ אישי וזוגי על ידי כ-25 אנשי מקצוע מתנדבים, סביב שימוש באמצעי מניעה, היריון לא מתוכנן ושירות רפואי על ידי רופאי נשים מתנדבים
מאגר מידע באתר האינטרנט של העמותה
ייעוץ אישי בדואר אלקטרוני דרך אתר האינטרנט של העמותה.
בשנת 2008 ניתן ייעוץ לכ-700 צעירים.
ייעוץ אישי בנושא הריונות לא מתוכננים ושימוש באמצעי מניעה לאנשים שפנו אל העמותה דרך הטלפון; בשנת 2003 התקבלו כ-1,440 פניות להכוונה וייעוץ.
לדיסלאוס פרקש (בהונגרית: Farkas László; 10 במאי 1904 – 31 בדצמבר 1948) היה פרופסור, כימאי ארץ-ישראלי, יהודי יליד סלובקיה (אז ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית) מייסד המחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לדיסלאוס פרקש נולד בשנת 1904 בדונאיסקה סטרדה שבסלובקיה, לסטפן ולאנה פרקש, והיה הבכור משלושה אחים (אדלברט ופאול).
בשנת 1908 עברה המשפחה לנאג'וואראד שבטרנסילבניה (כיום: אוראדיה ברומניה), שם ניהל אביו בית מרקחת.
אביו שימש תקופה מסוימת ראש אגודת הסוחרים המקומית.
המשפחה נהגה לפקוד בית כנסת של היהדות הנאולוגית.
פרקש למד בגימנסיה באוראדיה, ואחר כך בבית הספר הטכני בווינה.
הוא המשיך את לימודיו בברלין, שם סיים תואר בהנדסה כימית בשנת 1926. באותה שנה מונה להיות עוזר אישי לכימאי הגרמני יהודי פריץ הבר.
הוא סיים דוקטורט בשנת 1928.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, הקים את המחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית, וניהל אותה עד למותו ב-1948. בין השאר, היה מורם של הפרופסורים דוד וופסי, רפאל איקן, אלון תלמי ואורה קדם.
במהלך מלחמת העולם השנייה תרמה המחלקה, ופרקש בראשה, למאמץ המלחמתי הבריטי.
פרקש שימש כמזכיר הוועדה המדעית המייעצת של המועצה לאספקה מלחמתית שהקימו הבריטים ב-1942, שריכזה את כל המחקר והפיתוח המדעי שהתבצע בארץ בשירות הבריטים ובעלות הברית בכלל במהלך המלחמה.
בנוסף למחקר תאורטי, עסק פרקש גם בפיתוח טכנולוגי עבור צה"ל וקידם את התעשייה הישראלית.
בשנת 1940 נשא לאישה את חנה אהרוני (אהרונוביץ), ילידת מוסקבה ומיקרוביולוגית במקצועה.
היה אב לשתי בנות, ליאורה (לימים קרויאנקר) ורות (לימים גבע).
הוריו ואחייניתו הקטנה נרצחו בשואה.
ב-31 בדצמבר 1948 יצא פרקש בשליחות לארצות הברית כדי לרכוש ציוד לאוניברסיטה ולצבא, בטיסה מיוחדת שהמריאה מחיפה.
המטוס התרסק במונטה ארג'נטריו, צפונית לרומא.
כל הנוסעים ואנשי הצוות, ביניהם פרקש, נהרגו.
באיטליה נערך לזכרם טקס אזכרה ולאחר מכן הובא פרקש למנוחות בהר המנוחות בירושלים.
אלמנתו, חנה (1917-1994), נישאה בשנית ב-1957 לאלכסנדר הימזלי, כימאי ומהנדס בריטי שהתמחה בטיהור מים.
"מרכז פרקש לתהליכים מושרי-אור" הוקם בשנת 1990 במכון לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, במימון קרן מינרבה וממשלת גרמניה.
בנותיו, רותי גבע וליאורה קרויאנקר הפיקו את הסרט "המסע שלא תם" (2013) (A Journey – Unfinished), אודות חייו ופועלו, אשר הוקרן במסגרות שונות.
הסרט זכה ב"ציון לשבח" בפסטיבל סרטי "העין היהודית" באשקלון ב-2013.
לאדינית (Ladin) היא שפה רומאנית המדוברת בצפון איטליה באזור הרי הדולומיטים (דרום טירול).
שפה זו איננה ניב איטלקי, אלא שייכת לענף הרטו-רומאני של השפות הרומאניות, יחד עם השפות רומאנש המדוברת בשווייץ ופורלן המדוברת במחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבצפון איטליה.
+פונמות בלדינית סדקי וילוני חכי מכתשי־חכי בתר־מכתשי מכתשי/שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיŋɲnm סותםgkdtbp מחוכךʥʨ ʦ חוכך hʒʃzsvf מקורב(צדי)ɹl
לדעת הכל הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר הישראלי, עמיר בניון, והשני שלו לשנת 2010 אחרי אלבומו המשותף "מחשבות", עם יהודה מסס.
את האלבום הפיק בניון בעצמו ביחד עם תומר מתנה בחברת התקליטים שלו, נבל עשור.
למרות ניסיונות הקידום הרבים של האלבום והמחירים הנמוכים, האלבום לא זכה להצלחה רבה, כשאחת מהסיבות היא שהאלבום לא יצא למכירה בחנויות מוזיקה רבות ברחבי הארץ אלא רק להורדה דיגיטלית דרך האינטרנט.
מהאלבום יצאו 3 סינגלים; הסינגל הראשון היה "חזון יחזקאל" המכיל עיבוד לחזון העצמות היבשות, "לדעת הכל"- שיר הנושא של האלבום, ו"הכי גבוה" שמטרתו היא להגיד שאין דבר העומד בפני הרצון.
לפני צאת האלבום צירף בניון "גלויה מוזיקלית" - קטע וידאו מיוחד עם הסבר אישי לכל שיר באתר יוטיוב.
בכל שירי האלבום בניון לא אומר במפורש את כוונת השיר והוא רק רומז לגביה.
בהסבר לשיר "להיחלץ מהבלבול", שאותו כתב והלחין בניון בעצמו, מספר בניון על התפוצצות בועת השקרים שבה האדם חי וההשלמה עם המציאות, אך הוא סובר כי ניתן לצאת מהדמיונות והבלבול בהם האדם חי.
השיר "בניתי" הוא שיר אהבה בין ילד לחברתו על גבול הדמיון, הכולל בתוכו תיאור של הדמיון התמים של הילד אשר מחכה לחברתו שלא מגיעה.
הוא מדבר על נאמנות, קנאה, ועל הדברים הכי קטנים בעולם.
השיר "אדם", הכולל בתוכו מקצב טראנס ערבי, מדבר על אדם מספר בראשית ועל ההתלבטויות שלו בגן עדן ובעיקר על היצר להידמות לבורא העולם ולהפוך לבורא עצמאי עד שלבסוף נמאס לו מ"המשחק" הזה.
הרצועה האחרונה בדיסק עם השיר "כמה סתיו", אשר מוקדשת לדודתו שהלכה לעולמה בתחילת שנת 2009, מבקש בניון לדבר עם הקב"ה שיסביר לו דברים שאנשים אינם מבינים ומבקש ממנו להפסיק דברים שבני אדם אינם מסוגלים להפסיק.
הנוף התרבותי לדניצה-ואלטיצה (בצ'כית: Lednicko-valtický areál) הוא אזור גאוגרפי המשתרע על-פני שטח של 283.09 קמ"ר בדרום מוראביה שבצ'כיה, בקרבת הערים ברז'צלב ומיקולוב.
האזור הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1996, והוא שוכן בקרבת השמורה הביוספרית פאלאווה, שהוכרזה גם היא כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
בני האדם החלו להתיישב באזור לדניצה-ואלטיצה בתקופה הפלאוליתית, ובמאות השנים שלאחר מכן הניחו את היסודות לנתיב הסחר שחיבר בין הים הבלטי לבין הים התיכון.
במאה ה-8 לספירה הוקמה באזור מדינת מוראביה הגדולה, שלימים הפכה לחלק מבוהמיה.
באמצע המאה ה-13 עברה לדניצה לשליטתו של בית ליכטנשטיין (על שמו קרויה נסיכות ליכטנשטיין המודרנית), ובמאה הבאה עברה גם ואלטיצה לשליטת משפחת המלוכה.
היה זה תחילת התהליך שבמסגרתו צברה השושלת את הונה הרב וזכתה למעמד בכיר.
בתחילת המאה ה-17 הוכרז קרל הראשון כדוכס ליכטנשטיין.
הוא הקים את בית מגוריו הראשי בעיר ואלטיצה, ואת בית הנופש שלו לעונת הקיץ הקים בלדניצה.
שתי האחוזות של קרל אוחדו עם אחוזת ברז'צלב, והפכו לאחוזת מגורים אחת ששירתה את שושלת ליכטנשטיין והדגישה את עוצמתה ואת עושרה.
תחילת החיבור בין האחוזות החלה במאה ה-17 כאשר שדרות רחבות ידיים חיברו את אחוזת ואלטיצה עם חלקים מהאחוזה, ובמאה ה-18 נמשך פיתוח רשת הרחובות והשדרות.
בתחילת המאה ה-19 יישם הנסיך יוהאן יוזף הראשון את סגנון הגן האנגלי באחוזותיו, והושפע בעיקר מעבודותיו של האדריכל לנסלוט בראון.
האלמנטים העיקריים שהוספו לנוף בתקופה זו היו הגבהתו של פארק לדניצה, הקמת גנים אנגליים נוספים, וכן חפירת תעלה.
הנוף התרבותי של לדניצה-ואלטיצה מבוסס על שתי האחוזות המרכזיות השוכנות בו והיישובים הצמודים אליהן - לדניצה וואלטיצה.
בשנת 1725 חוברו שני היישובים באמצעות שדרת בזרוץ'.
על הנתיב המחבר את היישובים שוכנות ברכות לדניצה, ועל חלקים ניכרים מהשטח גדלים עצי אורן כשבאזור הסמוך לגדות הנהר דאיה גדל יער.
מבנים נוספים שהוקמו באזור, ולעיתים שימשו כבקתות ציד, הם:
ראיסטנה: קולונדה בסגנון נאו-קלאסי השוכנת בראש גבעה המתנשאת מעל ואלטיצה.
מקדש דיאנה: בקתת ציד בצורה של קשת נאו-קלאסית.
קפלת סנט הוברט: מבנה עמודים נאו-גותי שהוקם בשנות ה-50 של המאה ה-19 ביער האורנים לכבוד הוברטוס - הקדוש המגן של הציידים.
בית הגבול: שאטו נאו-קלסי שהוקם בשנות ה-20 של המאה ה-19 על מה שהיה באותה עת קו הגבול בין אוסטריה תחתית לבין מוראביה.
מקדש שלושת החסדים: גלריה בצורת חצי עיגול עם פסלים אלגוריים של המדעים והמוזות, ופסל של שלוש החאריטות משנות ה-20 של המאה ה-19.
נובי דבר (Nový dvůr): חווה חקלאית בסגנון נאו-קלאסי שבנייתה הסתיימה ב-1809. בעבר שימשה לגידול כבשים וכיום היא משמשת להרבעת סוסים.
מינרט: מבנה בסגנון התחייה המורית המתנשא לגובה 62 מטרים.
המבנה הוקם בגן של טירת לדניצה, בנייתו הסתיימה ב-1804, והוא משמש מאז כמגדל תצפית.
פוהאנסקו: בקתת ציד שבנייתה הסתיימה ב-1812 וכיום יש בה תערוכה של המוזיאון העירוני של בז'צלב.
בקרבת הבקתה נמצא אתר ארכאולוגי ובו שרידים מתקופת מוראביה הגדולה, וכן חלקים משוחזרים מביצורי הגבול הצ'כוסלובקי.
טירת ואלטיצה נבנתה לראשונה בסגנון ימי הביניים, ובמשך השנים היא שופצה וחודשה בסגנון הרנסאנס, המנייריזם והבארוק.
אחד מאדריכלי הבארוק הבולטים ביותר שעבדו על הטירה הוא יוהאן ברנהרד פישר פון ארלך.
בטירת לדניצה כמעט ולא ניתן להבחין מרחוק בשל המינרט הגבוה המסתיר אותה.
בנייתה של טירת לדניצה החלה ב-1570, ובמשך השנים הוספו לה תוספות בסגנון הבארוק, בסגנון הקלאסי ובסגנון הנאו-גותי.
באמצע המאה ה-19 חודשה הטירה בסגנון התחייה הגותית.
הנוף של לדניצה-ואלטיצה כיום הוא תערובת בין סגנון הבארוק לסגנון הרומנטי.
המבנים השונים ממוקמים במקומות גבוהים ומשתלבים בנוף הטבעי וזה עם זה.
החלק הטבעי של האזור מאופיין במגוון גדול של מיני עצים מקומיים ולא-מקומיים.
מרבית העצים נשתלו מסביב לאחוזות ובסמוך לגדות בריכות המים שבין לדניצה וואלטיצה.
ההבדלים בממדי העצים וצבעם נוצלו אף הם לצורך עיצוב הנוף.
לָדִיסְלַב מְניַאצְ'קוֹ (בסלובקית: Ladislav Mňačko; 29 בינואר 1919 - 24 בפברואר 1994) היה סופר ועיתונאי סלובקי.
מניאצ'קו נולד בעיר המוראבית ולשסקה קלואובוקי.
העביר את ילדותו בעיר מרטין שם עבד לאחר מכן תחילה כמוכר בבית מרקחת ולאחר מכן באתר בניה.
ניסה לחצות את הגבול עם ברית המועצות ב-1939 ללא הצלחה ושנה לאחר מכן ניסה לחצות את הגבול בין גרמניה הנאצית והולנד, נתפס ונשלח למחנה ריכוז ובהמשך לעבודות כפייה בתוך גרמניה.
ב-1944 הוא הצליח לברוח והצטרף לפרטיזנים.
ב-1945 הצטרף כחבר למפלגה הקומוניסטית הצ'וסלובקית ומונה לעורך העיתון של המפלגה "רודה פראבו" ("הזכות האדומה") והעיתון הסלובקי "פראבדה" ("אמת") בהם המשיך לעבוד עד 1953. מ-1954 עד 1966 היה כתב במדינות אירופה ואסיה.
ב-1956 היה העורך הראשי של המגזין "חיי התרבות".
בשנות ה-60 כתב את "ריפורטאז'ות שנתאחרו", בו ביקר בחריפות תופעות סטליניסטיות.
הספר הוצא לאור בעקבות לחץ של אלכסנדר דובצ'ק.
התאכזב מרעיונות הקומוניזם ובעקבות התגובה של צ'כוסלובקיה למלחמת ששת הימים היגר לישראל בסתיו 1967. הוא חזר לאחר כמה חודשים והאזרחות הצ'כוסלובקית נשללה ממנו.
לאחר סיום האביב של פראג היגר לאוסטריה.
בעקבות כך יצירותיו נאסרו והוצאו מספרי לימוד.
לדיסלב חזר לצ'כוסלובקיה בינואר 1990. בזמן גט הקטיפה ולאחר הפירוק יצא נגד עצמאותה של סלובקיה.
נפטר מהתקף לב ב-24 בפברואר 1994 בעת ביקורו בברטיסלאבה, שם גם נקבר.
Siedma noc (הלילה השביעי), 1968
לדרהוזן הם מכנסיים עשויים עור, המקובלים באופן מסורתי כחלק מתלבושת מיסבאך, באוסטריה, במדינת בוואריה שבגרמניה ובמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה.
הלדרהוזן הם מכנסיים קצרים או מכנסיים שמגיעים עד מתחת לברך.
לעיתים הם כוללים גם שלייקס, המאופיינים ברצועת עור המחברת ביניהם לרוחב החזה.
בתחילה, שימשו המכנסיים כמכנסי עבודה, בשל היותם עמידים וקלים יחסית לניקוי.
עם השנים, הם הפכו מקובלים יותר דווקא כמכנסיים הנלבשים בשעות הפנאי.
אף שהמכנסיים מזוהים כיום בעיקר עם אוסטריה ובוואריה, במאה ה-18 הם היו נפוצים גם באזורים נוספים באירופה.
עם זאת, נראה שמקורם היה בכל זאת באזור בוואריה, שכן בצרפת הם כונו "à la bavaroise" ("בסגנון בווארי").
במהלך המאה ה-19 איבדו המכנסיים מהפופולריות שלהם, והם נחשבו למכנסיים שאינם ראויים לתושבי העיר המודרנית.
לקראת סוף המאה, זכו המכנסיים לעדנה מחודשת, כאשר מועדונים במינכן ראו בהם נכס תרבותי-נוסטלגי שיש לשמר, והחלו לקדם את לבישתם בחגים ובאירועים, מנהג שרווח גם כיום.
בבוואריה נהוג ללבוש לדרהוזן באירועים חגיגיים.
רבים יוצאים לאוקטוברפסט לבושים בלדרהוזן.
לדפוק חתונה הוא סרט קומדיה רומנטית שיצא לאור ב-15 ביוני 2005, בבימויו של דייוויד דובקין, ובכיכובם של אוון וילסון, וינס ווהן, רייצ'ל מקאדמס וכריסטופר ווקן.
גרסת DVD שכללה את הגרסה הלא מצונזרת של הסרט, יצאה לאור ב-3 בינואר 2006, וגרסת הבלו ריי יצאה ב-30 בדצמבר 2008.
ג'ון בקוויט (אוון וילסון) וג'רמי גריי (וינס ווהן) הם מגשרי גירושין בוושינגטון די.
השניים נוהגים לעיתים תכופות "לדפוק חתונה" - כלומר, להצטרף לחתונה שלא הוזמנו אליה במטרה לפגוש ולפתות נשים, תוך כדי ציות לחוקים ברורים בכל הנוגע ל"לדפוק חתונה", חוקים שהעביר אליהם דופק החתונות הפורש - צ'אז רינהולד (ויל פרל).
השניים משתמשים בסיפורי כיסוי המשתנים מחתונה לחתונה, ובעזרת קסם אישי הופכים להיות 'מסמר הערב' בכל חתונה, ובכך נמנעים מלהגיע לעימות עם מוזמנים אחרים.
לאחר הצלחה בחתונות רבות, ג'רמי לוקח את ג'ון לחתונה של בתו של מזכיר שר האוצר של ארצות הברית, ווליהאם קלירי (כריסטופר ווקן).
ברגע שהשניים נכנסו, הם מבחינים בשתי בנותיו האחרות של קלירי, גלוריה (איילה פישר) וקלייר (רייצ'ל מקאדמס).
ג'רמי מצליח לפתות את גלוריה ואף מקיים עימה יחסי מין על חוף בקרבת מקום.
גלוריה מגלה לג'רמי כי היא בתולה וכי היא מאוהבת בו, מה שגורם לג'רמי להילחץ, לעזוב את החתונה ולחפש את ג'ון.
בינתיים, ג'ון מתחיל לנסות לפתוח בשיחה עם קלייר, אך החבר של קלייר, זאק לודג' (בראדלי קופר), מפריע לשיחה.
בהמשך נראה כי הסיבה היחידה שזאק מעוניין בקלייר זה משום הכוח הפוליטי הרב שיש לאביה.
לאחר מכן מצטרפים ג'ון וג'רמי לסוף שבוע של חגיגות בבית הנופש של משפחת השר אליו הוזמנו.
במהלך הנופש, גלוריה מנסה לשכנע את ג'רמי להינשא לה.
במקביל, זאק עוזב ארוחת ערב כדי לנוח לאחר שג'ון ערבב במשקהו חומר משלשל, וזה האחרון יוצא לטייל עם קלייר.
לאחר ששניהם נתקלים בפיתויים מבני משפחה אחרים, ג'רמי מבקש מג'ון לעזוב, אך הם נשארים לאחר שג'רמי מבין שג'ון התאהב בקלייר.
בעוד היחסים בין ג'רמי לגלוריה ובין ג'ון לקלייר ממשיכים להתהדק, זאק חושף שג'רמי וג'ון הם נוכלים, והצמד מגורש מבית המשפחה.
לאחר שהשניים חוזרים לשגרת חייהם, ממשיך ג'רמי בסתר להיפגש עם גלוריה, ללא ידיעתו של ג'ון, שבמקביל ממשיך להתחקות אחר קלייר ומנסה ליצור איתה קשר כשהוא מתחזה למלצר במסיבת האירוסים שלה עם זאק.
ההתחזות נחשפת וג'ון מוכה על ידי זאק וחבריו.
לאחר שהוא מתאושש, הוא הולך לחפש את ג'רמי שהיה אמור לחפות עליו כשהתחזה למלצר, אך לאחר שנתקל בם באמצע קיום יחסי מין, הוא נכנס לדיכאון.
ג'ון ממשיך לדפוק עוד מספר חתונות לבד אך הפעם הוא משאיר אחריו בלגן בהשפעת הדיכאון.
במקביל, ג'רמי וגלוריה מבקשים להינשא זה לזה, ואילו אהבתה של קלייר את זאק הולכת ונחלשת.
ג'ון מסרב להיות שושבינו של ג'רמי, ובמקום להשתתף בחתונה הוא מצטרף למנטור של "לדפוק חתונה", צ'אז רינהלוד, לדפוק 'הלוויה'.
לאחר הרפתקאה רגשית בהלוויה, ג'ון מבין כי נפשו כמהה לאהבה, והוא ממהר לחתונה של ג'רמי, אליה הוא מגיע בעיצומו של הטקס.
בחתונה הוא שוב נפגש עם קלייר, ולאחר שקלייר רבה לעיני הקהל כולו עם זאק ומטיחה בו דברים קשים, זאק מתנפל על ג'ון, אך ג'רמי מגונן עליו ותוקף את זאק.
אוון וילסון – בתפקיד ג'ון בקוויט.
וינס ווהן – בתפקיד ג'רמי גריי.
כריסטופר ווקן – בתפקיד ווליאס קליירי.
רייצ'ל מקאדמס – בתפקיד קלייר קליירי.
איילה פישר – בתפקיד גלוריה קליירי.
אלן אלבריטני דו – בתפקיד סבתא של גלוריה וקלייר.
קייר אודונל – בתפקיד טוד, אחיהם של קלייר וגלוריה.
בראדלי קופר – בתפקיד זאק, הארוס של קלייר.
רון קנדה – בתפקיד המשרת של משפחת קלייר.
ויל פרל – בתפקיד צ'אז, המנטור של ג'ון וג'רמי בכל מה שקשור ב"לדפוק חתונות".
דריוה ברייד – בתפקיד ויויאן.
רבקה דה מורניי ודוויט יואקם – בתפקיד מר וגברת קרוגר.
קטרין ג'וסטר – בתפקיד גברת רינהולד.
הסרט נכתב על ידי בוב פישר וסטיב פבר, והופק על ידי "ניו ליין סינמה", "טפסטרי פילם", "אוורי פיקס" ועוד.
54 ימי הצילום החלו ב-22 במרץ 2004. תקציב הסרט היה כ-40 מיליון דולר, ובשבוע הראשון שלו הכניס קרוב ל-34 מיליון דולר בארצות הברית לבדה.
לֶדֶר (מגרמנית: Leder, עור; קיצור של Fruchtleder, "עור-פרי") הוא ממתק של פרי מיובש.
במקור, יוצר על ידי שיטוח הפרי ליבוש בשמש.
מקובל במיוחד לדר משמש, אבל לדר נעשה גם מפירות נוספים, כגון תות.
היום מקובל לייבש על יריעת פלסטיק ולמכור אותו מגולגל איתה.
בערבית הממתק נקרא "קמר א-דין" قمر الدين" (תרגום: "ירח הדת") ומקובל לההגישו בחודש הרמאדן.
למקור השם בשפה הערבית ישנם מספר השערות אחת מהם טוענת שנקרא בזמן שקידוש החודש בלוח השנה המוסלמי נעשה על פי מולד הירח ושיא עונת המשמשים הייתה ברמאדן ולכן נקרא על שם הירח.
השערה נוספת למקור השם היא בשמו של ממציא המאכל.
ככל הנראה מקור המאכל בעולם הערבי הוא סוריה ומשם התפשט לשאר מדינות האסלאם.
בסוריה ובטורקיה גדלים זן המשמשים המתאים ביותר להכנת הקמרדין.
נהוג להכין מיריעת המשמש המיובש משקה עי בישול במים משקה זה אף הוא נקרא קמרדין.
לעיתים כל מחית של משמשים מיובשים נקראים אף הם קמרדין אפילו אם אינם מיובשים לגליל אלא מיוצרים עבור הכנת המשקה או לעוגות שונות וכדומה (בדומה למחית תמרהינדי או מחית תמרים)
בסדרה "הפיג'מות", בפרק "פרדי על הבוקר" גילה נאג'י (קובי פרג') ששמו האמצעי הוא "קומרדין" על שם הלדר.
בסדרה "אליס במאפיית הפלאות" האטי, צאצא של הכובען המטורף, מכין באחד הפרקים כובעים מלדר.
לדיסלאב שנלר (1914 – 14 בדצמבר 1988) היה תעשיין ישראלי שייסד בשנת 1957 את אוטוקרס יחד עם יצחק שובינסקי.
היה האחראי על הצד הטכני בחברה, עד פרישתו בשנת 1963.
שנלר נולד על גבול צ'כיה וסלובקיה.
בשנת 1939 ברח להולנד ומשם העפיל לארץ ישראל.
שנלר התיישב בחיפה, שכר חדר בשכונת הדר והחל לעסוק בקנייה ומכירה של מכוניות משומשות.
ב-1947 נישא לאריקה לבית לדנבורגר.
במלחמת העצמאות שימש שנלר נהג חובש.
בשנת 1952 פנה שנלר לחברת "רליאנט מוטורס" הבריטית , שהעניקה לו זיכיון להרכיב רכב תלת-גלגלי מבית הייצור שלה.
הוא פתח חברה בשם "מכוניות ומוסכים בע"מ" והרכיב כמה כלי רכב תלת-גלגליים בסדנה קטנה ברחוב תל אביב בחיפה, הרכב התלת-גלגלי שימש בעיקר להובלת חלב.
יצחק שובינסקי, מפיץ של סיגריות טורקיות בישראל, ביקר בסדנה של שנלר כדי לקנות רכב תלת-גלגלי לשיווק הסיגריות שייבא מטורקיה, והחליט להיכנס לעסקי הרכב.
שנלר הביא את הרעיון, יצר את הקשר עם האנגלים, היה הראשון שייבא את החלקים וייצר את הרכב התלת-גלגלי.
שנלר, האיש הטכני, ושובינסקי, היזם, חתמו על הסכם שותפות והחליטו לעבור לייצור מכוניות בנות ארבעה גלגלים.
שם החברה שונה ל"אוטוקרס חברה בע"מ".
לשותפות הצטרפה "החברה הא"י לאוטומובילים", יבואנית פורד.
השניים, שחלמו לבנות מכונית פשוטה לכל פועל, נתקלו בלא מעט בעיות.
חוקי המדינה באותם ימים קבעו כי רק לשליש מהתוצרת מותר להימכר בארץ, והשאר יופנה לייצוא.
שנלר ושובינסקי הבינו שהגיע הזמן לייצר רכב חדש ופנו בעניין לחברת רליאנט, שכבר עבדה עם שנלר מזה זמן.
החברה נרתמה למלאכת התכנון ובניית אב הטיפוס, ושנלר נסע לכמה חודשים לאנגליה כדי ללמוד את מלאכת הרכבת המכונית.
בספטמבר 1958 נשלחו ארצה שתי מסחריות מפורקות בצבע שחור.
אלה היו רליאנט ריג'נט, מכוניות בריטיות למהדרין.
כאן החלה ההרכבה מקיטים, מעטפת הרכב נבנתה מפיברגלאס ולא ממתכת כמקובל בעולם, בשל מגבלות התעשייה הישראלית הצעירה.
את המכונית שיווקו בחו"ל בשם "סברה", ובארץ היא שווקה לתקופה קצרה כ"צברה".
בסוף 1959 נולדה ה"סוסיתא" לאחר שאוטוקרס הכריזה על תחרות ארצית לבחירת שם למכונית, ובה זכה יוסף שוב, אז סטודנט שהפך לדוקטור לאגרונומיה.
"2,355 הצעות הוגשו, שבעה הציעו את השם 'סוסיתא' והזוכה בהגרלה קיבל 500 לירות".
בשנת 1959 הוקלו במעט תקנות הממשלה (שנה אחר כך בוטלו כליל) ורק חצי מהייצור חויב לעבור לייצוא.
באותם ימים איבדה "קייזר-אילין", בראשותו של אפרים אילין את החוזה עם רנו וחדלה לייצר דגמי טנדר וסטיישן לשוק המקומי.
החוסר הזה הוביל את הממשלה לאשר ל"אוטוקרס" לייצר את הדגמים האלה לשוק המקומי.
כדי לשפר את תדמיתה של המכונית יצאו שנלר ורעייתו ב-1960, יחד עם כמה חברים, למסע באירופה עם הסוסיתא.
הם הפליגו לפיראוס, ומשם המשיכו בנסיעה ליוגוסלביה, איטליה ולונדון - ובסך הכל ל-13 מדינות בטיול שנמשך כמה חודשים.
הסוסיתא שרדה וחזרה בשלום ארצה.
שובינסקי היה היזם המקושר עם משרדי הממשלה, יזם שהצליח להפוך את המפעל הקטן של שנלר לתעשייה גדולה.
שנלר, לעומתו, היה האיש הטכני.
לקראת 1963 החלה "אוטוקרס" את ההכנות למעבר למפעל חדש וגדול בטירת כרמל.
אלו היו גם ימיו האחרונים של שנלר בחברה.
לאחר שנפרדו דרכיהם המשיך שובינסקי להוביל את "אוטוקרס", תחילה בשותפות עם "החברה הארצישראלית לאוטומובילים" ואחר כך, החל ב-1965, עם חברת הרכב היוקרתית "סטנדרד-טריומף" ועם "כור תעשיות", בהסכם שהותיר אותו כמנכ"ל החברה והשאיר אותו עם 26 אחוז מהמניות.
שנלר נפטר בשנת 1988 ונקבר בבית הקברות שדה יהושע.
הותיר אחריו את רעייתו, אריקה, ובתו היחידה, אירית (נולדה ב-1949).
לדפוק שעון היא סדרת דרמה בריטית ששודרה בערוץ BBC One במשך ארבע עונות בשנים 2000 עד 2003. הסדרה הופקה עבור ה-BBC על ידי Red Production Company ונוצרה על ידי פול אבוט.
הסדרה היא תוכנית אנתולוגיה העוקבת אחר חייהם של קבוצת פועלים במפעל טקסטיל במנצ'סטר, וכל פרק מתמקד בחיים האישיים של אחת הדמויות.
שחקנים מוכרים שהשתתפו בסדרה הם כריסטופר אקלסטון, סופי אוקונדו, פיליפ גלניסטר, ג'ון סים, לזלי שארפ, שיבון פינרן, אמה קאניף, דיאן פריש, דייוויד מוריסי, ריקי טומלינסון, ג'וליאן ריינד-טוט, ויליאם אש, בן קרומפטון, ג'ק דים, ג'ק פ.
שפרד, טינה או'בריאן, ג'ייסון מרלס, פאם פריס, ויל ג'ונסון, אשלי ג'נסן, סוזן קוקסון, מארק בנטון, שרה לנקשייר, כריסי רוק, מרשל לקנסטר, מארק וורן, קלייר סוויני ומקסין פיק.
הסדרה זכתה לשבחי הביקורית וזכתה בשנת 2001 בפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
בשנים הבאות פחתה עבודתו של אבוט בסדרה והוא עבר לעסוק בפרויקטים אחרים.
למרות זאת, גם שאר העונות של הסדרה היו מועמדות לפרס באפט"א.
כותבים אחרים כגון דני ברוקלהרסט, ג'ון פיי וג'אן מקוורי המשיכו לכתוב פרקים מצליחים.
לעונה האחרונה של הסדרה ב-2003 אבוט לא כתב אף פרק.
לטענת ה-BBC הסדרה הורדה בגלל רייטינג נמוך, אבל אבוט אמר שהכותבים לא הצליחו ליצור סיפורים טובים מספיק לפרקים נוספים.
בסך הכול הופקו 27 פרקים במשך ארבע עונות.
ב-2004 הופצה העונה הראשונה ב-DVD.
ב-2015 יצאה הסדרה ב-DVD באוסטרליה, ואפשר היה לרכוש אותה בחנות ה-BBC.
שיבון פינרן – ג'ולי או'ניל (עונות 1–3)
פיליפ גלניסטר – ג'יימס מקינטוש (עונות 1–3)
ויל ג'ונסון – סטיב רובינסון (עונות 1–3)
דיאן פריש – סילביה רובינסון (עונות 1–2)
ג'ייסון מרלס – מרטין ליץ' (עונות 1–2)
לזלי שארפ – טרודי גרהם (עונות 1–2)
שרה לנקשייר – איבון קולקובסקי
כריסטין טרמרקו – קתרין מקינטוש
כריסטופר אקלסטון – ג'ים קלברט
אליס בארי – פגי הרגריבס (עונות 1–3)
סוזן קוקסון – ג'ניס פייפר (עונות 1–2)
ג'וליאן ריינד-טאט – פיטר קוקריין (עונות 1–2)
סטיבן הילמן – בילי רוני (עונות 1–3)
טוני מוני – אייד קמרון (עונות 1–4)
ג'ואן קמפסון – פרדה וילסון (עונות 1–4)
ליזה מילט – גרייס איסטווד (עונות 1–4)
פול אולדהם – בריאן פרינגל (עונות 1–2)
סטיב ג'קסון – בארי סלייט (עונות 1–3)
בן קרומפטון – ברני ווטסון (עונות 2–4)
ויליאם אש – ניק אנדרסון (עונות 2–3)
לינדזי קולסון – בוו איינדו
ריקי טומלינסון – רוני אנדרסון
ג'יליאן קירני – לין ווטסון (עונות 2–4)
קטישה קניון – האנה פיליפס (עונות 3–4)
ניקולה סטיבנסון – סוזי דייווידסון (עונות 3–4)
ניק סידי – סם דייווידסון (עונות 3–4)
מרשל לנקסטר – גארי דאגדייל (עונות 3–4)
סופי אוקונדו – ג'ני ווד
רוברט פיו – אלן פרסטון
שרון דיוס – ויקי סאליבן
אמה קאניף – קים אנדרסון
דייוויד מוריסי – פרני רות'וול
ג'יימס מארי – מארק טלבוט
קייט בלייק – טאשה רוסקו
סטיבן ויליאמס – ריאן דייווידסון (עונות 3–4)
פולה וולפנדן – ג'קי או'פרל (עונות 3–4)
סושיל צ'דסמה – פאז אוסמני (עונות 3–4)
דרק רידל – ג'יימי קמפבל
פאם פריס – פאט פלטשר
מארק בנטון – קולין וילקס
ברנקה קטיץ' – מאיה לזרביץ'
קית' בארון – רוי פלטשר
תנועת הנשים הנכנעות קיבלה השראה מהספר, "לדעת להיכנע" מאת לורה דויל.
תומכיה מציעים שנשים צריכות לוותר על מה שדויל רואה כשליטה בלתי הולמת על בעליהן ולהתמקד באושר שלהן כדי להחזיר את הרומנטיקה והאינטימיות לזוגיות שלהן.
מחברת ספר הליבה של תנועה זו גורסת כי היא לא דוגלת בהכנעה או בכניעה עצמית של האישה; היא מציעה לוותר על השליטה באחרים.
אכן, בספרה Things Will Get as Good as You Can Stand (כותרת משנה של הספר: "כשתלמדו שעדיף לקבל מאשר לתת - המדריך המעשי של סופר-וומן לקבל במידה שהיא נותנת"), דויל אומרת שנשים דוחות שבחים, תוקף, ואפילו עזרה רק כדי להיות בשליטה על הבעל.
כמו מיליוני נשים, לורה דויל רצתה שנישואיה יהיו טובים יותר.
אבל כשניסתה לגרום לבעלה להיות יותר רומנטי, מועיל ושאפתני, הוא נסוג - והיא הייתה בודדה ומותשת מהשליטה על הכל.
נואשת להתאהב בגבר שלה שוב, היא החליטה להפסיק להגיד לו מה לעשות ואיך לעשות את זה.
כשדויל נכנע לשליטה, קרה משהו קסום.
האיחוד שתמיד חלמה עליו הופיע.
העיקרון הבסיסי של "האישה שנכנעה" הוא פשוט: השליטה שנשים מחזיקה בעבודה ועם ילדים חייבת להשאיר את דלת הכניסה לכל נישואין.
המודל של לורה דויל לזוגיות מראה לנשים כיצד הן יכולות להביע את צרכיהן ולפגוש אותן תוך כבוד לבחירות של בעלה.
כאשר הם עושים זאת הם מחיים את האינטימיות.
תנועת "נשים נכנעות" מתרכזת בשישה עקרונות בסיסיים:
אישה מוותרת על השליטה בחיי בעלה
היא מכבדת את החלטותיו במהלך חייו
היא מתאמנת בטיפול עצמי טוב (היא עושה לפחות שלושה דברים ביום להנאתה)
היא מתאמנת בהבעת הכרת תודה (תודה לבעלה על הדברים שהוא עושה)
אישה נכנעת אינה חוששת להראות את פגיעותה ולנקוט בגישה הנשית
היא סומכת עליו לטפל בכספי הבית
המחברת מדגישה שהשיטה שלה היא שאין לקבל בשום אופן המשך במערכת יחסים פוגעת, אלכוהוליסטית או בגידה.
לורה דויל מציינת את התמיכה הנשית כמרכיב קריטי להצלחה עבור האישה שבוחרת להיכנע.
לשם כך ישנם מספר מאמנים מיומנים ברחבי העולם המסייעים לנשים ליישם את העקרונות בחייהם ובנישואיהם.
ניתן להשיג סמינרים קבוצתיים פנים אל פנים, אימון טלפוני, מעגלי צ'אט מקוונים וסמינר מקוון.
מבקריה רואים בדויל דוגלת בכך שנשים צריכות להיות כנועות לבעליהן, אפילו מתייחסות ל"נשים סטפורפורד".
הנציב לשעבר לזכויות אדם ולנציבות שוויון הזדמנויות לאפליה על רקע מין, פרו גוארד, השווה את התנועה לעבדות באומרו "אין דבר כזה מבוגר שיכול לחלוטין להכניע את עצמו לאדם אחר.
זה נקרא עבדות ואני חושב שביטלנו את זה לפני כמה מאות שנים".
היא גם טענה כי "אם גבר רוצה מערכת יחסים כזו, הוא למעשה לא רוצה מערכת יחסים, הוא רוצה בובה.
הוא רוצה שליטה מוחלטת וזו לא ההגדרה של מערכת יחסים".
דויל משיבה כי נראה כי מבקרים רבים אינם יודעים מעט על העקרונות המתוארים בספר ופשוט מגיבים למה שהם מדמיינים שהספר אומר.
התומכים טוענים שלקחה באיזון התוכנית עובדת עבורם או אפילו הצילה את מערכות היחסים שלהם.
The Surrendered Single הוא ספר שעוזר לרווקות למשוך גבר טוב לפי עקרונות הכניעה.
דויל תומך בכניעת השליטה באחר.
רווקה נכנעה היא אישה שבוחרת ליישם את עקרונות הכניעה על חייה כדי למשוך בשקט גבר טוב ולא לחפש נואשות בן זוג.
דויל אומר כי העקרונות הבסיסיים של סינגל נכנע הם שהיא:
מכירה ברצונה למשוך ולהינשא לגבר המתאים לה;
מרפה מהרעיון של אדם מושלם;
מקבלת מחמאות, מתנות, עזרה ודייטים בחינניות בכל הזדמנות אפשרית;
לוקחת אחריות ומתמקד באושר שלה ובהגשמתה;
מוותרת על השליטה בקצב החיזור;
מכבדת את רצונה להינשא, על ידי סיום מערכות יחסים ללא מוצא;
בודקת את הבטיחות לפני שהיא מסכנת את עצמה פיזית או רגשית.
לדיסלב ז'נישק (בצ'כית: Ladislav Ženíšek; 7 במרץ 1904 – 14 במאי 1985) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת הבלם עבור נבחרת צ'כוסלובקיה.
ז'נישק נולד ב-7 במרץ 1904 בוינוהרדי שבאוסטרו-הונגריה של אותם הימים.
ב-1924 החל את הקריירה בויקטוריה ז'יז'קוב מפראג בעונת הפתיחה של הליגה הצ'כוסלובקית ב-1925. שנתיים אחר כך עבר לקבוצה האמריקנית ספרטה שיקגו שנוסדה בידי יוצאי צ'כיה.
ב-1929 ז'נישק שיחק וזכה עם סלביה פראג ב-5 תוארי אליפות.
אחרי סיום עונת 1937/38 פרש מקריירת משחק בוויקטוריה ז'יז'קוב.
במדי נבחרת צ'כוסלובקיה ז'נישק ערך את הופעת בכורתו ב-17 בינואר 1926 בניצחון 1–3 על איטליה בטורינו.
בזמן ששהה בארצות הברית הוא לא נקרא לשחק.
עם טורניר טוב שלו במונדיאל 1934 הגיעה עימה עד לגמר בו הפסידו לאיטליה 2–1 בהארכה.
הופעתו האחרונה הייתה ב-14 באפריל 1935 נגד אוסטריה, במשחק שנגמר בתיקו מאופס.
בסך הכל ז'נישק ערך 22 הופעות במדים הלאומיים, כשארבעה מתוכם בתור קפטן הנבחרת.
לה-לה לנד רקורדס הייתה חברת תקליטים אמריקאית, שהוקמה בשנת 2002. דרך חברת התקליטים הזו יצאו פסקולים שונים של סרטים כדוגמת The Conjuring של "לזמן את הרוע" (2013), ו-A Quiet Place Part II של "מקום שקט 2" (2021).
בשנת 2013, הוציאה עם ווטר-טאוור את פסקול סרט האימה "לזמן את הרוע" (2013), The Conjuring, שזכה להצלחה.
חברת התקליטים לה-לה לנד רקורדס הוקמה בשנת 2002 בברבנק, קליפורניה שבארצות הברית, דרכה יצאו פסקולים של סרטים מסוגות שונות.
לדיסלב ליפיץ' (בסלובנית: Ladislav Lipič; נולד ב-30 בנובמבר 1951) הוא גנרל סלובני בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי הסלובני בין השנים 2001–2006, וכשגריר סלובניה בהונגריה בין 2006–2008.
ליפיץ' נולד במורסקי סובוטה ב-30 בנובמבר 1951. ב-1977 הוא התגייס להגנה הטריטוריאלית של סלובניה.
ב-1991 הוא השתתף במלחמת עשרת הימים, שבסופה זכתה סלובניה בעצמאות.
ב-1994 הוא מונה למפקד ההגנה הטריטוריאלית במחוז מזרח שטיריה.
בנובמבר 1997 הוא מונה לראש מחלקת הלוגיסטיקה של הצבא הסלובני.
ב-1 בדצמבר 2000 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי הסלובני.
ב-1 במרץ 2001 הוא קודם לתפקיד ראש המטה הכללי.
הוא כיהן בתפקיד עד 1 ביוני 2006. לאחר מכן מונה לשגריר סלובניה בהונגריה.
הוא סיים את תפקידו זה בדצמבר 2008. לאחר מכן מונה כיועצו של הנשיא דנילו טורק לענייני הגנה.
לדיסלב קרייצ'י (בצ'כית: Ladislav Krejčí; נולד ב-20 באפריל 1999 ברוסיצה שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג, בהשאלה מז'ירונה ובנבחרת צ'כיה.
קרייצ'י גדל במחלקות הנוער של סלובן רוסיצה וזברויובקה ברנו.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של זברויובקה ברנו במסגרת ליגת העל הצ'כית.
ב-6 ביוני 2019 חתם קרייצ'י על חוזה לארבע שנים בספרטה פראג מליגת העל הצ'כית.
בחודש יולי 2022 הפך לקפטן הקבוצה, לאחר פרישתו של בוז'ק דוצ'קאל.
הוא ערך 109 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 34 שערים, וזכה עם המועדון פעמיים באליפות צ'כיה ופעמיים בגביע הצ'כי.
ב-14 ביוני 2024 חתם קרייצ'י על חוזה לחמש שנים בז'ירונה מלה ליגה.
ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ריאל בטיס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2024/2025.
ב-28 באוגוסט 2025 הושאל לוולברהמפטון וונדררס, עם חובת רכישה תמורת 26 מיליון אירו.
ב-24 במרץ 2022 ערך קרייצ'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בהפסד 0–1 לנבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-24 במרץ 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–3 על נבחרת פולין במסגרת מוקדמות יורו 2024.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2024, וערך שלוש הופעות בטורניר.
לדפוק התמחות הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2013 בבימויו של שון לוי ובכיכובם של וינס ווהן ואוון וילסון.
הסרט עוקב אחר שני חברים בשנות ה-40 לחייהם, בילי (ווהן) וניק (וילסון), שמאבדים את עבודתם ונאלצים להתחיל מחדש בעולם ההייטק.
הם מתקבלים להתמחות בגוגל, שם הם מתחרים עם סטודנטים צעירים ומוכשרים על משרה נחשקת.
הסרט הוא הסרט השני עם ווהן וילסון בתפקידים הראשיים, אחרי הסרט "לדפוק חתונה" מ-2005; השניים הופיעו בסרט משנת 2004 סטארסקי והאץ'.
זהו שיתוף הפעולה השני של לוי, ווהן וסטרן לאחר הסרט "שומרים על השכונה" מ-2012, והשלישי של לוי וילסון לאחר שני סרטי "לילה מוטרף במוזיאון" הראשונים.
הסרט יצא לאקרנים ב-7 ביוני 2013, הסרט זכה לביקורות מעורבות והכניס 93 מיליון דולר ברחבי העולם.
לאחר שהחברה בה עבדו נסגרת, בילי וניק, שני אנשי מכירות לא טכנולוגיים, מנסים להתקבל לגוגל.
הם מתקבלים לתוכנית התמחות, אך מוצאים את עצמם מתחרים מול צעירים טכנולוגיים בעבודות מורכבות שאינן טבעיות להם.
במהלך ההתמחות הם מתחברים לקבוצה של מתמחים לא פופולריים ומוצאים דרך להשתמש בכישורי המכירות והניסיון שלהם כדי להצליח במבחנים שהוצבו בפניהם.
וינס ווהן בתפקיד בילי מקמהן
אוון וילסון בתפקיד ניק קמפבל
רוז ביירן בתפקיד דנה סימנס
לדפוק התמחות קיבל ביקורות מעורבות.
בעוד שהכימיה בין ווהן וילסון זכתה לשבחים, העלילה ספגה ביקורת על היותה צפויה.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 35%, וב-Metacritic, ציון של 42 מתוך 100.
לדיסלב הכט (בהונגרית: Hecht László, בצ'כית: Ladislav Hecht; 31 באוגוסט 1909 – 27 במאי 2004), היה טניסאי יהודי-אמריקאי יליד צ'כוסלובקיה.
לדיסלב הכט נולד בשנת 1909 בעיר ז'לינה שאז הייתה חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה יהודית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה האזור נכלל בשטח צ'כוסלובקיה.
בגיל 11 הכט החל אימוני טניס ובשנת 1931 עבר לפראג.
בשנת 1932 במשחקי המכביה הראשונה הכט זכה במדליית זהב.
בשנת 1934 לצד צ'כי רודקיל מנצל הוא ניצח בתחרות זוגות שנערכה במונטה קרלו.
בשנים 1935/1936 הם נסעו למדינות המזרח הרחוק והשתתפו במספר תחרויות יחידים וזוגות גברים.
בשנת 1937 זוג הכט/מנצל הגיעו לחצי הגמר באליפות וימבלדון בתחרות זוגות ובשנת 1938 הכט הגיע לרבע הגמר בתחרות יחידים.
החל משנת 1930 הכט היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של צ'כוסלובקיה ושיחק בה עד לשנת 1939.
בשנת 1936 הכט עבר לבודפשט ובהמשך לאוסטרליה.
בשנת 1939 הכט הגיע לארצות הברית ובהמשך קיבל אזרחות אמריקאית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא עבד בתעשייה ביטחונית.
בהיותו בארצות הברית הכט המשיך להשתתף בתחרויות גם אחרי סיום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1947 בהיותו בגיל 38 הוא ניצח בתחרות שנערכה בברוקלין.
לאחר סיום הקריירה הכט פנה לעסקים והתגורר בקווינס.
ב-2005 התקבל הכט להיכל התהילה של הטניס.
בשנת 1966 אצטדיון בברטיסלבה נקרא על שמו.
"לדפוק ת'ראש" הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עידן עמדי בהשתתפות השחקנים רותם סלע, אורי גבריאל ואסי ישראלוף ומגיש חדשות 12 דני קושמרו.
הוא יצא לאור ב-6 בינואר 2025 יחד עם כל רצועות האלבום "סופרמן" דרך חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
"לדפוק ת'ראש" נכתב והולחן על ידי עמדי, שגם הפיק אותו מוזיקלית לצד מתן דרור.
השיר מתאר את התמודדתו של עמדי עם הכאב האישי והפיזי בעקבות השתתפותו במלחמת חרבות ברזל, במסגרתה נפצע.
הוא נע בין ניסיונות חבריו לעודדו להמשיך הלאה לבין תחושת ניכור ופער מהסביבה, המתבטאים במפגש עם אישה המתמקדת בצלקותיו הפיזיות ובכלי התקשורת הרואים בו דמות פוליטית פוטנציאלית.
לצד ביקורת על ההנהגה, הוא מתאר ליווי פסיכולוגי וחיפוש אחר משמעות.
השיר מגיע לשיאו ב, שם הדובר מחפש תשובות למצוקותיו, אך במקום זאת נתקל ברצון לחזור ליצור מוזיקה.
"לדפוק ת'ראש" הפך ללהיט ברחבי מדינת ישראל הוא השומע רבות בתחנות הרדיו במדינה.
לה בוקה () היא שכונת מצוקה בבירה הארגנטינאית בואנוס איירס בקרבת הנמל לחופו של הנהר ריו דה לה פלטה.
פירוש שם השכונה בספרדית הוא "השפך", והוא מתייחס לשפך נהר הריאצ'ואלו (Riachuelo) הסמוך לשכונה.
זהו מוקד תיירותי המאופיין בבתים צבעוניים וברחובו הראשי - הקמיניטו ובמועדוני הטנגו שבו.
בעבר הייתה השכונה שכונת מהגרים, בעיקר איטלקים, והבתים הדלים העשויים עץ ופח של הרחוב הראשי שופצו ונצבעו כדי לשנות את תדמיתה ושיוכה ובעיקר כדי למשוך תיירים.
השכונה נצבעה (במקור) על ידי תושביה אשר עבדו בנמל והביאו אל השכונה את שאריות הצבע של האניות ועל כן הצבעים השונים.
למרות השיפוץ, אופייה של השכונה נשאר דל ועני, ועדיין קיימת בה סכנת שוד עקב הפשיעה הרבה.
שכונת לה בוקה מזוהה רבות עם קבוצת הכדורגל המזוהה עם השכונה - בוקה ג'וניורס - אחת מקבוצות הכדורגל המובילות בארגנטינה.
מֵרְקַט דֵּה לַה בּוֹקֶרִיַה (בקטלאנית: Mercat de la Boqueria) הוא שוק מזון גדול ומטופח בברצלונה עם כניסה משדרת לה רמבלה.
השוק שנחשב בעיני רבים כאחד משוקי האוכל הטובים בעולם (בשנת 2010 הוא נבחר על ידי המגזין טיים אאוט כשוק האוכל הטוב באירופה).
נקרא גם מרקט דה סנט ז'וספ (Mercat de Sant Josep) על שם מנזר שהיה באזור ונהרס תוך כדי תהליך החילון שעברה העיר ברצלונה.
השוק מתמחה במוצרי מזון טריים באיכות גבוהה, ומהווה אטרקציה תיירותית בשל צבעוניותו המרשימה וההיצע המגוון.
דוכני השוק שונים מאוד מהמקובל בשווקים ישראליים.
קירות הדוכנים מחופים אריחי קרמיקה, משטחי התצוגה מנירוסטה בוהקת.
בדוכנים רבים המוצרים מוצגים מאחורי זכוכית.
גם בדוכנים בהם הסחורה מוצגת ללא חציצה, כמו דוכני פירות וירקות רבים, אין הקונים בוחרים בעצמם את פריטי המזון אלא מבקשים מהמוכר והוא בוחר עבורם, שוקל ואורז.
דוכני הפירות מציעים לרוב למכירה גם כוסות של מיצי פרי שהוכנו במקום, ומוצגות על גבי קרח.
כמו כן מוצעים פירות קלופים ופרוסים, חלקם בעיצובים מיוחדים, הנמכרים לאכילה מיידית, בליווי מזלג חד-פעמי.
דוכני הבשר מציגים בשר חתוך לנתחים ומוכן לטיפול הטבח, או פורסים נתחים, לבקשת הלקוח.
בדוכני הדגים ופירות הים ניתן לרכוש חלק מהמוצרים כשהם עדיין חיים.
דוכני הנקניקים ודוכני הגבינות מגוונים מאוד, ובדוכני מאפה נמכרים לחם ומאפים הנאפים במקום.
דוכנים אחרים מתמחים בממתקים, בפירות יבשים, בתבלינים ובבקבוקי משקה, אף הם בגיוון עצום ובעיצוב מושקע.
את השוק מנהלת עמותה מסודרת הדואגת לסדר וארגון שבו בנוסף היא מקיימת בו סיורים, הדרכות וסדנאות בישול קאטלוניות למבוגרים ולצעירים.
לה בוהם (באיטלקית: La bohème) היא אופרה בארבע מערכות מאת ג'אקומו פוצ'יני לליברית מאת ג'וזפה ג'אקוזה ולואיג'י איליקה, המבוססת על ספרו של אנרי מירז'ה "תמונות מחיי הבוהמה".
הופעת הבכורה של "לה בוהם" מאת פוצ'יני התקיימה ב-1 בפברואר 1896 ב"תיאטרו רג'ו" בטורינו, תחת שרביטו של המנצח ארתורו טוסקניני.
בן זמנו של פוצ'יני, המלחין רוג'רו לאונקוואלו, חיבר אף הוא אופרה בשם "לה בוהם" המבוססת על אותו הסיפור, אך לליברית משלו.
מערכה ראשונה - בעליית הגג של ארבעת הבוהמיאנים, ערב חג המולד
הצייר מרצ'לו העסוק במלאכתו ורודולפו המביט החוצה מן החלון נמצאים בדירתם הקטנה ומתלוננים על הקור העז.
לבסוף מחליט רודולפו כי על מנת להתחמם ישליכו לאש את המחזה שכתב.
קולינה, ידידם הפילוסוף נכנס ומתרעם על כך שבערב חג המולד לא הסכימו לקבל ממנו ספרים כמשכון.
נכנס אז שונאר, המוזיקאי שבחבורה, ובידו מאכלים ושאר מצרכים מכל טוב.
שונאר מנסה לספר לחברים על מקור עושרו (עסקה מוזרה עם לורד אנגלי), אך אלה אינם שועים לסיפורו ומתנפלים על האוכל שהביא עמו.
שונאר גוער בהם ואומר כי את האוכל ישמרו לימי מחסור וכעת ילכו לחגוג את חג המולד בבית הקפה "מומיס" שברובע הלטיני.
בעודם שותים נכנס בעל הבית בנואה, ודורש מהם לשלם את שכר הדירה שהבטיחו לו זה מכבר.
בדברי חנופה ותוך מזיגת יין לבנואה כוס אחר כוס, משכרים החברים את בעל הבית וגורמים לו לפצוח בסיפורי כיבושיו הרומנטיים.
משנודע לחבורה מפיו כי הוא אדם נשוי, הם מגרשים אותו מביתם, "מזועזעים" כביכול מחוסר מוסריותו, ובכך נמנעים פעם נוספת מתשלום שכר הדירה.
החברים מתכוננים לצאת לבית הקפה, אך רודולפו אומר כי עליו לסיים לכתוב עוד כמה שורות במאמר לעיתון, ומבטיח להצטרף אליהם תוך רגע קט.
בעוד רודולפו מנסה להשלים את מלאכתו, נשמעת דפיקה בדלת, ונכנסת מימי, תופרת שגרה בסמוך אליהם.
זו מספרת כי אין לה גפרורים וכי נרה כבה ומבקשת מרודולפו, שבינתיים שם לב כי אינה חשה בטוב, להדליק לה אותו.
עוד לא מספיקה היא לצאת וכבר חוזרת בהיזכרה כי השאירה את מפתחותיה.
בעוד השניים מחפשים אחר המפתחות, כבים שני הנרות, ובעלטה נתקלים רודולפו ומימי זה בזה.
רודולפו אוחז בידה ופוצח באריה "Che gelida manina", ובה מספר למימי עליו ועל אורח חייו.
Mi Chiamano Mimì") משיבה מימי ומספרת בתורה על חייה.
קריאות החברים המחכים לרודולפו למטה קוטעות את האווירה האינטימית.
רודולפו מציע למימי להישאר עמו בבית במקום לצאת, אך זו מעדיפה להתלוות אליהם.
השניים פוצחים בדואט אהבה סוחף ("O soave fanciulla").
רוכלים מכריזים בקול על מרכולתם ("Aranci, datteri!
מופיעה החבורה המהלכת בין ההמון העליז.
רודולפו קונה למימי מצנפת, אנשים מתמקחים על מחירי סחורות, ילדים רצים לראות מה הביא עמו פרפיניול, מוכר הצעצועים.
החמישה נכנסים לבית הקפה "מומיס".
לאחר שהחבורה מתיישבת בבית הקפה, נכנסת מוזטה, אהובתו לשעבר של מרצ'לו, בלוויית אלצ'ינדורו, קשיש עשיר.
מוזטה מתגרה באלצ'ינדורו ומתייחסת אליו בחוסר כבוד.
מוזטה למעשה רוצה להיפטר מחברתו של אלצ'ינדורו ולהשיג את תשומת לבו של מרצ'לו.
לשם כך היא פוצחת בשיר נועז ("Quando m'en vo'"), בו היא מספרת כי היא מתענגת על כמיהת האנשים הבוהים בה כשהיא הולכת ברחוב.
מוזטה השיגה את מטרתה: אלצ'ינדורו רותח מזעם ומרצ'לו בוער מקנאה.
על מנת להיפטר מאלצ'ינדורו, היא מדמה כאב עז בכף הרגל ושולחת אותו אל הסנדלר, וכשזה הולך היא שבה לזרועותיו של מרצ'לו.
החברים לפתע שמים לב כי אין להם די כסף לשלם על הארוחה.
מוזטה מחליטה להשאיר את החשבון כולו לאלצ'ינדורו.
החברים עוזבים לצלילי תהלוכת חיילים שעוברת בסך, וכשאלצ'ינדורו חוזר ומבחין בתעלול של מוזטה, הוא צונח על כסאו.
מערכה שלישית, ליד תחנת המכס במחסום ד'אנפר
סוחרים ורוכלים עוברים במחסום על מנת להיכנס לעיר.
ביניהם גם מימי חולת השחפת, המשתעלת קשות.
מימי מחפשת אחר מרצ'לו המתאכסן בפונדק סמוך שבו הוא מועסק לצורך ציור על חזיתו.
מימי מספרת לו על חייה הקשים עם רודולפו, המאשים אותה ללא הרף בפלרטטנות ושעזב אותה הלילה בשל כך.
מרצ'לו מספר לה כי רודולפו הגיע לפונדק בבוקר וכי הוא ישן.
לאחר שמרצ'לו ממליץ לה להיפרד מרודולפו, מתעורר זה האחרון ומחפש אחר מרצ'לו.
מימי מסתתרת בפינה ומאזינה לשיחת השניים.
רודולפו בתחילה מספר על כך שעזב את מימי בשל פלירטים עם גברים אחרים, אך לאחר שמרצ'לו אומר כי אין הוא מאמין לכך, מודה רודולפו באמת: הוא חושש לחייה של מימי, אשר מצבה יחמיר מאוד אם תישאר לחיות עמו חיי עוני בדירתו העלובה.
מימי, ששמעה את דבריו של רודולפו, פורצת בבכי ולאחר מכן נתקפת שיעול וכך מגלה רודולפו את מחבואה.
השניים מחליטים כי מוטב ייפרדו בידידות.
בינתיים מרצ'לו שומע את צחוקה של מוזטה במסבאה וחושד כי היא אינה נאמנה לו.
בקווארטט מרגש שרים רודולפו ומימי כי ייפרדו עם בוא האביב, על רקע מריבתם של מרצ'לו ומוזטה.
רודולפו ומרצ'לו מנסים לעבוד, אך הגעגועים לאהובות לבם אינם נותנים להם מנוח.
השניים מביעים את רגשותיהם בדואט "O Mimì, tu più non torni".
שונאר וקולינה נכנסים ובידם אוכל דל ביותר.
ארבעת החברים מדמים כאילו ישבו הם במשתה מפואר ואף מפליגים בדמיונם לנשף ריקודים ולדו-קרב, כשלפתע מוזטה מגיעה ומודיעה כי מצאה את מימי ברחוב, מצבה חמור עקב מחלתה, ושהביאה אותה עמה לעליית הגג.
מימי, כחושה וחיוורת, מגיעה לדירה והחברים דואגים לנוחותה.
מרצ'לו ומוזטה עוזבים על מנת למכור את עגיליה של מוזטה ובכסף לקנות תרופות ולהזמין רופא.
קולינה מנסה אף הוא לעזור והולך למשכן את מעילו (באריה "Vecchia zimarra").
שונאר עוזב אף הוא את המקום על מנת לתת למימי ולרודולפו פרטיות.
משנותרו השניים לבדם, מעלים הם זכרונות של רגעי אושרם ביחד.
מימי מתרגשת במיוחד למראה המצנפת שקנה לה רודולפו ביום פגישתם, ושאותה שמר כזיכרון מאהבתם.
שאר החברים חוזרים ובידם תרופות בעבור מימי ואף ידונית על מנת שתוכל לחמם ידיה.
הם מספרים לרודולפו שקראו לרופא ושזה אמור להגיע בקרוב, אך מאוחר מדי לכך; בעוד מוזטה מתפללת לשלומה, מימי מתה.
משמבין זאת רודולפו, פורץ הוא בבכי מר.
האופרה "לה בוהם" נחשבת לאחת משלוש האופרות הפופולריות ביותר של פוצ'יני (לצד טוסקה ומאדאם באטרפליי) ולאחת הפופולריות בעולם האופרה בכלל.
לדוגמה: ברשימת "20 האופרות המבוצעות ביותר בצפון אמריקה" שפורסמה על ידי עמותת "אופרה אמריקה" הגיעה "לה בוהם" למקום השני ברשימה, שנייה רק ל"מאדאם באטרפליי".
אופרה זו, מתקופת היצירה האמצעית של פוצ'יני (תקופה שהניבה גם את "טוסקה" ואת "מאדאם באטרפליי"), נכתבה ברוח זרם הווריזמו ואכן אינה עוסקת במאבקים הרואיים של אבירים ושאר בני אצולה, כי אם ב"דרמות הקטנות של האנשים הפשוטים".
דווקא כאן מתגלה גדולתו של פוצ'יני כמלחין אופרות, שהצליח ליצור מוזיקה מרגשת לסיפור שאין בו דרמות סוערות של ממש.
קטע האנסמבל המורכב ביותר באופרה הוא למעשה המערכה השנייה כולה: במערכה זו ניתן לשמוע בו זמנית את השיח של אחדים מחבורת הבוהמיאנים לצד מוזטה המתגרה באהובה לשעבר ובמחזרה הנוכחי ולצד מרצ'לו המקנא ואלצ'ינדורו הרוגז, ובכל אלה נשזרות הערות ההמון ברחוב ובבית הקפה הצופה בסצנה המשעשעת.
כמו כן, בתחילת המערכה, טרם הכניסה לבית הקפה, מוצגים במלאכת מחשבת חיי הרחוב השוקקים בערב חג המולד.
האריה ששר רודולפו למימי "Che gelida manina" ("מה קפואה ידך הקטנה").
אריית המענה של מימי לרודולפו "Sì.
דואט האהבה של השניים החותם את המערכה הראשונה "O soave fanciulla".
"Quando m'en vo' soletta" ("כשאני הולכת לי לבדי"), אריית הוואלס של מוזטה במערכה השנייה.
"Donde lieta uscì al tuo grido d'amore" ("אל המקום שאותו עזבה בחפץ לב למשמע קריאת אהבתך") - אריית הפרידה ששרה מימי לרודולפו לקראת סוף המערכה השלישית.
"Addio, dolce svegliare alla mattina" ("היי שלום, יקיצה מתוקה בבוקר") - קוורטט המושר על ידי שני הזוגות (רודולפו ומימי נפרדים בעוד מרצ'לו ומוזטה רבים בלהט).
הדואט "O Mimì, tu più non torni" ("הו, מימי, הלא תשובי עוד?") המושר בתחילת המערכה הרביעית על ידי רודולפו ומרצ'לו המתגעגעים לאהובותיהם.
"Vecchia zimarra" ("מעיל ישן") - אריה של קולינֶה, הנפרד ממעילו שאותו מתכוון למשכן על מנת להשיג כסף בעבור מימי הגוססת.
השמתי עצמי ישנה") - וידוי אהבה אחרון של מימי כלפי רודולפו.
פרט לזמרים הסולנים ולמקהלה, כוללת הפרטיטורה את הכלים הבאים:
כלי נשיפה מעץ: שני חלילים, פיקולו, שני אבובים, קרן אנגלית, שני קלרינטים, קלרינט-בס ושני בסונים.
כלי נשיפה ממתכת: ארבע קרנות, שלוש חצוצרות, שלושה טרומבונים וטרומבון-באס.
כלי הקשה: טימפאני, תוף, משולש, מצילתיים, תוף צד, תוף באס, גלוקנשפיל, קסילופון, פעמוניות, כוסות נגינה.
כלי קשת: סקציות של כינורות ראשונים וכינורות שניים, ויולות, צ'לי וקונטרבסים.
כמו כן, נדרשים גם מספר נגנים על הבמה: ארבעה פיקולו בדו, שש חצוצרות בסי במול וששה תופי צד.
לה אל הוא אזור ברובע הראשון של פריז, בירת צרפת.
האזור נקרא על שם שוק סיטונאי גדול ומרכזי ששכן במקום עד 1971, אז נהרס ותחתיו נבנה מתחם קניות תת-קרקעי מודרני, פורום דה אל.
השטח המרכזי בפורום מצוי תחת כיפת השמים אך משוקע מתחת למפלס הרחוב, ויש בו פסלים, מזרקות ופסיפסים.
מתחת לאזור לה אל נמצאת תחנת הרכבות שאטלה-לה אל, אחד הצמתים החשובים של רשת המטרו וה-RER.
לה אל היה במשך מאות שנים השוק המרכזי של פריז.
בשנת 1183 הגדיל המלך פיליפ אוגוסט את שטח השוק של פריז ובנה מחסה להגנת הסוחרים, שהגיעו מכל עבר למכור את מרכולתם.
בשנות החמישים של המאה ה-19 הוקמו מבני זכוכית ופלדה מאסיביים, שהפכו לסמלו של אזור לה אל, שזכה לכינוי "הכרס של פריז".
עד 1780 שכן במקום הגדול בבתי הקברות של פריז, "בית הקברות של התמימים" (Cimetière des Innocents).
באותה שנה פונה בית הקברות ושרידי הנקברים בו הועברו אל הקטקומבות של פריז.
ספרו של אמיל זולא, "Le Ventre de Paris" (הכרס של פריז) מתרחש באזור לה אל.
באמצע המאה ה-20 כשל מתחם לה אל בתחרות עם כלכלת השוק החדשה ונזקק לשיפוצים יסודיים.