tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר נתוני סטרימינג משולבים בנתוני המכירות, תואר הזהב/הפלטינה שווה ערך ל-20,000/40,000 עותקים.
שנהשםלהקהתאריםמכירות + סטרימינג(מבוסס על תארים)2016"Work from Home"פיפת' הרמוני בהשתתפות טיי דולה סייןפלטינה 4×160,0002015'Emergency"איקונה פופפלטינה 2×80,0002012"I Love It"איקונה פופ בהשתתפות צ'ארלי XCXפלטינה40,0002014"Sledgehammer"פיפת' הרמוני2015"Worth It"פיפת' הרמוני בהשתתפות קיד אינק
מאז יולי 2014 החל איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) לשלב נתוני סטרימינג עם המכירות, מה שאינו מאפשר להשוות את השירים שיצאו קודם לכן.
להלן רשימת עשרת השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים במדינה:
מכירות פיזיות ודיגיטליות בלבד (לפני יולי 2014)
מכירות פיזיות ודיגיטליות + סטרימינג דיגיטלי לפי דרישה (לאחר יולי 2014)
נתוני המכירות של התקליטים בארצות הברית לא נאספו במדויק עד למאי 1991, כאשר נילסן סאונדסקאן החלו לאגור מכירות של סינגלים ואלבומים באופן אלקטרוני באמצעות נקודות מכירות, במקום להסתמך על נתונים שהועברו להם על ידי עובדי חנויות התקליטים.
כתוצאה מכך, לא קיימים נתוני מכירות מהימנים לפני תאריך זה, ולכן לא ניתן לדרג את השירים הנמכרים ביותר לפי סדר מדויק.
מאז שבשנת 2013 החלו לכלול נתוני סטרימינג כחלק מהמכירות, נעשתה הפרדה בין הסינגלים מכיוון שאין אפשרות להשוות ביניהם.
אישורי מכירות של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) החלו בארצות הברית בשנת 1958 – ישנו מעט מאוד מידע לפני תאריך זה.
עד 1988 הוענק תואר הזהב על מיליון עותקים שנמכרו, בעוד שתואר הפלטינה הוענק על שני מיליון עותקים שנמכרו.
בהמשך, הוענק תואר הזהב על מכירות של 500,000 עותקים, בעוד שתואר הפלטינה הוענק על מכירות של מיליון עותקים; הדבר לא השתנה במאגר של ה-RIAA.
השירים שמוצגים להלן קיבלו את תואר הפלטינה (ומעלה) על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
בנוסף, השירים הבאים הוכרזו ככאלה שנמכרו בלמעלה ממיליון עותקים או יותר בארצות הברית, אך מעולם לא קיבלו תואר רשמי מטעם ה-RIAA.
שנהשירלהקהתארים2014"Boss"פיפת' הרמוניפלטינה"Sledgehammer"2015"Worth It"פיפת' הרמוני בהשתתפות קיד אינקפלטינה 3×2016"Work from Home"פיפת' הרמוני בהשתתפות טיי דולה סייןפלטינה 5×""פיפת' הרמוני בהשתתפות פטי ואפפלטינה
האלבומים הנמכרים ביותר של להקות בנות
להלן עשרת אלבומי להקות הבנות הנמכרים ביותר ברחבי העולם:
שנהאלבוםלהקהמכירות1996Spiceספייס גירלז23 מיליון1999The Writing's on the Wallדסטיניז צ'יילד15 מיליון1994CrazySexyCoolTLC14 מיליון1997Spiceworldספייס גירלז14 מיליון2001Survivorדסטיניז צ'יילד12 מיליון1999FanMailTLC10 מיליון2005PCDהפוסיקט דולז9 מיליון1990Wilson Phillipsוילסון פיליפס8 מיליון1993Very Necessaryסולט אנ' פפה7 מיליון1992Ooooooohhh...
אלבומים שקיבלו את תואר הפלטינה ומעלה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA).
הרשימה כוללת אלבומים שיצאו מ-1997 וכן הלאה.
שנהאלבוםלהקהתאריםמכירות(מבוסס על תארים)1996Spiceספייס גירלזפלטינה 6×420,0001997Spiceworld2005הוורוניקספלטינה 4×280,0001999The Writing's on the Wallדסטיניז צ'יילדפלטינה 3×210,0002005PCDהפוסיקט דולז1998B*WitchedB*Witchedפלטינה 2×140,000All Saintsאול סיינטס2000Bardotבארדו2006Young Divasיאנג דיווהס2007Hook Me Upהוורוניקס
מבוסס על תארים שהוענקו מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הברזילאי (Pro-Música Brasil).
רוב התארים הוענקו החל משנת 1990.
שנהאלבוםלהקהתאריםמכירות(מבוסס על תארים)1996Spiceספייס גירלזפלטינה 2×500,0002002Rougeרוז'1997Spiceworldספייס גירלזפלטינה250,0002003C'est La Vieרוז'2016פיפת' הרמוניפלטינה 3×120,0002000Foreverספייס גירלזזהב100,0002001Survivorדסטיניז צ'יילד50,0002004Blá Blá Bláרוז'2015Get Weirdליטל מיקספלטינה40,0002016Glory Days2018LM52007Greatest Hitsספייס גירלזזהב30,0002013Saluteליטל מיקס20,0002015Reflectionפיפת' הרמוני
הנתונים נלקחו מאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי (Music Canada).
שנהאלבוםלהקהמכירותמכירות(מבוסס על תארים)1996Spiceספייס גירלזיהלום1,000,0001997Spiceworld1994CrazySexyCoolTLCפלטינה 8×800,0001990Wilson Phillipsוילסון פיליפספלטינה 7×700,0001999The Writing's on the Wallדסטיניז צ'יילדפלטינה 5×500,0001983Break Outהאחיות פוינטרפלטינה 4×400,0001993Very Necessaryסולט אנ' פפה1999FanMailTLC2001Survivorדסטיניז צ'יילד1997All Saintsאול סיינטספלטינה 3×300,0002005PCDהפוסיקט דולזפלטינה 2×200,0002000Foreverספייס גירלז1986True Confessionsבננהרמהפלטינה100,0002016פיפת' הרמוני80,000
על פי הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית, אלבומים מקבלים את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה ממיליון עותקים ביבשת אירופה.
הערה: פרס הפלטינה של IFPI אירופה נוסד רק בשנת 1996, ולכן יש כמה אלבומים ברשימה זו מלפני תאריך זה.
לאחר 2014, לא פורסם מי קיבל את הפרס.
שנהאלבוםלהקהתאריםמכירות(מבוסס על תארים)1996Spiceספייס גירלזפלטינה 8×8,000,0001997Spiceworldפלטינה 5×5,000,000All Saintsאול סיינטספלטינה 2×2,000,0001999The Writing's on the Wallדסטיניז צ'יילד2001Survivor2005PCDהפוסיקט דולז1994CrazySexyCoolTLCפלטינה1,000,0001996Tic Tac Toeטיק טק טו1997Klappe die 2teGreatest Hitsאטרנל1999FanMailTLC2001ט.א.ט.ו.2002
הנתונים מבוססים על איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי (SNEP).
הנתונים מבוססים על איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (BVMI).
שנהאלבוםלהקהתאריםמכירות(מבוסס על תארים)2001Elle'mentsנו אנג'לסזהב 7×1,050,0001996Spiceספייס גירלזזהב 3×750,0002002נו אנג'לספלטינה 2×600,0001997Spiceworldספייס גירלזפלטינה500,0002006Temptationמונרוזפלטינה 2×400,0002001Survivorדסטיניז צ'יילדפלטינה300,0001999The Writing's on the Wallזהב250,0002004Destiny Fulfilledפלטינה200,0002005PCDהפוסיקט דולזפלטינה200,0002000Foreverספייס גירלזזהב150,0002001Right Nowאטומיק קיטן
הנתונים מבוססים על איגוד תעשיית ההקלטות היפני (RIAJ).
להלן עשרת אלבומי להקות הבנות הנמכרים ביותר בכל הזמנים ביפן:
הנתונים מבוססים על איגוד תעשיית ההקלטות ההולנדי (NVPI).
להלן עשרת אלבומי להקות הבנות הנמכרים ביותר בכל הזמנים בקוריאה הדרומית:
הנתונים מבוססים על הפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI).
שנהאלבוםלהקהתאריםמכירות(מבוסס על תארים)1996Spiceספייס גירלזפלטינה 2×100,0001997Spiceworld2000Foreverפלטינה50,0001997All Saintsאול סיינטס2001Elle'mentsנו אנג'לס40,000Survivorדסטיניז צ'יילד2006Temptationמונרוז30,0001999FanMailTLCזהב25,000The Writing's on the Wallדסטיניז צ'יילד1988Greatest Hits Collectionבננהרמה2005PCDהפוסיקט דולז20,0002002נו אנג'לס2016Glory Daysליטל מיקס10,000
הנתונים מבוססים על איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI).
להלן אלבומים שקיבלו את תואר הפלטינה ומעלה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
הרשימה לא כוללת בתוכה אלבומים שמכירותיהם לא מבוססות על אישורים, גופים או איגודים מוסמכים בתחום.
להלן האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים של להקות בנות בישראל.
שנהאלבוםלהקהתאריםמכירותמקור2007הבנות נחמההבנות נחמהפלטינה40,0002004השיר הזההאחיות פיקזהב30,0001994עד העונג הבאהמכשפותזהב20,0002016חביב גלביA-WAזהב15,000
השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים
להק המשלוח האווירי 83 הוא להק בחיל האוויר המלכותי האמון על יחידות המוצבות ברחבי המזרח התיכון.
מפקדת הלהק נמצאת תחת פיקוד האוויר ויושבת כיום בבסיס חיל האוויר אל-עודייד (קטר).
הלהק כולל ארבע כנפות משלוח אוויריות (Expeditionary Air Wings) המוצבות במספר בסיסים ברחבי המזרח התיכון והים התיכון; בקטר, עומאן, איחוד האמירויות הערביות ובקפריסין.
יחידות הלהק לוקחות חלק במספר מבצעים ופעולות ברחבי הזירה, בין היתר הם לחמו מבצע שיידר כנגד כוחות המדינה האסלאמית ומבצע שומר השגשוג כנגד כוחות ציר ההתנגדות.
הלהק הוקם במקור במהלך מלחמת העולם השנייה בשנת 1943, כחלק מחיל האוויר הטקטי השני (2TAF) בתור להק 83 (מרוכב).
ערב הפלישה לנורמנדי הורכב הלהק מעשרה כנפות שכללו סך הכל 29 טייסות קרב, תקיפה קרקעית, סיור, ותצפית ארטילרית.
לאחר שפורק ב-1946 הוא הוקם מחדש ב-1952 כלהק 83 כדי להוביל את יחידות חיל האוויר הטקטי השני בגרמניה, בתקופה זו כלל הלהק חמישה כנפות שפיקדו על 14 טייסות במספר בסיסי חיל האוויר המלכותי ברחבי גרמניה המערבית, עד שפורק שוב ב-1958.
ב-1 באפריל 2006 הוקם הלהק מחדש בתור להק המשלוח האווירי 83, כדי להוביל את הפעילות האווירית של בריטניה במזרח התיכון.
הפעילויות כוללות בין היתר את מבצע קיפיון (Kipion) שמהווה את הנוכחות הימית של בריטניה במזרח התיכון וכחלק ממנו גם מבצע שומר השגשוג והלחימה כנגד ארגון החות'ים; ומבצע שיידר (Shader) שנמשך מאז 2014 ומהווה את ההתערבות הצבאית נגד המדינה האסלאמית (דאעש).
כנף המשלוח האווירי 901 - אל-עודייד, קטר.
כנף המשלוח האווירי 902 - מוסאנה, עומאן.
כנף המשלוח האווירי 903 - אקרוטירי, קפריסין.
כנף המשלוח האווירי 906 - אל מינאד, איחוד האמירויות הערביות.
לְהַקְפַּה שֶׁרְפַּה Lhakpa Sherpa (נולדה ב-1974 לערך) היא מטפסת הרים שרפה נפאלית.
היא טיפסה על הר האוורסט עשר פעמים, יותר מכל אישה בעולם.
בשנת 2000 הפכה לאישה הנפאלית הראשונה שטיפסה לאוורסט וירדה ממנו בהצלחה.
הטיפוס העשירי שובר השיאים שלה היה ב-12 במאי 2022, והיא מימנה אותו באמצעות קמפיין מימון המונים.
בשנת 2016 הופיעה ברשימת 100 הנשים של BBC.
להקפה שרפה נולד במערה, ולא קיבלה כל השכלה פורמלית.
היא גדלה בבלאחרקה, כפר באזור מקאלו, נפאל בהרי ההימלאיה.
היא אחת מ-11 ילדים, ואם חד הורית לשתי בנות ובן.
מאחר שבנפאל, רק בנים הורשו ללכת לבית הספר, היא נשאה את אחיה שעתיים לבית הספר ובחזרה.
בשנת 2000 עמדה שרפה בראש משלחת בחסות 'טרקים באסיה'.
ב-18 במאי 2000 הייתה לאישה הנפאלית הראשונה שעלתה לפסגת הר האוורסט ושרדה.
קודמת לה הייתה Pasang Lhamu Sherp שלא שרדה, אך שימשה לה מקור השראה.
הטיפוס הזה היה במסגרת "משלחת המילניום לנשים הנפאליות".
בשנת 2003, PBS האמריקאי ציין שהיא עלתה על הר האוורסט שלוש פעמים, המספר הגבוה עבור אישה עד אז.
במאי 2003 הגיעה לפסגה עם אחותה ואחיה - מינג קיפה ומינגמה ג'לו.
מ-1999 ועד 2007 עלתה להקפה שרפה על האוורסט שש פעמים.
בעלה ג'ורג', שהיה אף הוא מטפס הרים, עלה תשע פעמים.
את מסע האוורסט שלהם ב-2007 הציגו לשם גיוס תרומות עבור בית הספר השיתופי Quaker Lane.
ג'ורג ולהקפה עלו על הר האוורסט חמש פעמים יחד.
בשנת 2016 טיפסה על הר האוורסט מטיבט (סין), ובכך עשתה את הפסגה השביעית שלה.
מאיה שרפה, נשיאת 'אגודת פסגת הר האוורסט', נפאלית ועובדת בגובה, טיפסה אף היא לפסגה אך מן הצד הנפאלי.
מאיה שרפה היא אישה נפאלית נוספת המחזיקה בשיאי טיפוס, והיא גם עלתה לפסגת K2.
משלחת הטיפוס על K2 ב-2010, לא הגיעה לפסגה אלא למחנה 3 משם חזרה בגלל מזג אוויר גרוע.
משלחת לאוורסט ב-2015; הגיעה למחנה הבסיס בטיבט, אך חזרה בעקבות רעידות האדמה באביב בהרי ההימלאיה.
(ראה גם מפולות שלגים בהר האוורסט 2015 ו/או רעידת אדמה באפריל 2015 בנפאל)
בשנת 2016, נמנתה בין מאה הנשים מעוררות ההשראה והמשפיעות ביותר של ה-BBC.
ב-24 באפריל 2023 זכתה בפרס היוקרתי בהודו Tenzing Norgay National Adventure, וכן זכתה לחסות לשם טיפוס על K2.
לקפה נקראת על שם היום בשבוע שבו היא נולדה (יום רביעי).
למרות שנולדה בנפאל, היא כיום תושבת ארצות הברית ועובדת בעבודות שונות ומטפלת בשלושת ילדיה.
היא עבדה בחנות האמריקאית 7 Eleven וב - Whole Foods Market.
עם זאת, בראיונות היא חזרה ותארה את תשוקתה להר, רגש שהובע בעבר אצל מטפסים כמו ג'ורג' מלורי ויואיצ'ירו מיורה על פי כלי התקשורת הבריטי The Daily Telegraph.
ללקפה שתי בנות ובן אחד, והיא הייתה נשואה לג'ורג' דימרסקו (Gheorghe Dijmărescu), רומני-אמריקאי, במשך 12 שנים.
הם הכירו בשנת 2000 בקטמנדו, נפאל והתחתנו בשנת 2002. לאחר נישואיה, עזבה את מקום מגוריה הקבוע בנפאל ועברה לארצות הברית, שם עבד דימרסקו בבנייה.
דימרסקו היה בעל ואב מתעלל לאורך כל נישואיהם.
ב-2012, כשהפך יותר ויותר אלים, והכה את להקפה עד כדי כך שהיא נלקחה לחדר המיון.
עובדת סוציאלית בבית החולים פינתה אותה ואת שתי בנותיה למקלט מקומי בו שהו במשך שמונה חודשים.
ב-2016 החלה שוב לקבל הכרה בתקשורת כאישה עם הכי הרבה הגעות לפסגת האוורסט.
באותה שנה הגיעה לפסגה השביעית שלה.
אחותה הקטנה מינג הגיעה לפסגת הר האוורסט ב-22 במאי 2003 כשהייתה בת 15 (טיפסה עם אחותה להקפה ואחיה ג'לו), ובכך הפכה לאדם הצעיר ביותר שידוע כי עלה על הר האוורסט (ראה גם טמבה שרי ו - ג'ורדן רומרו).
אחיה Mingma Gelu Sherpa הגיע לפסגת הר האוורסט שמונה פעמים עד 2016. ה-BBC ציין שכאשר שלושה מהם הגיעו יחד לפסגה בשנת 2003, זו הייתה הקבוצה הראשונה של שלושה אחים על הפסגה בו זמנית, כפי שהוכרה על ידי ספר השיאים של גינס.
בעת מסע משלחת האוורסט של קונטיקט בשנת 2004, בעלה דאז דימרסקו פגע בה.
לדברי מייקל קודאס, עיתונאי שנכח במהלך המשלחת, דימרסקו, "הכניס מכה בידו הימנית לצד ראשה של אשתו".
התנגשות זו "הציתה מעין סנסציה תקשורתית בעולם טיפוס ההרים".
שרפה הוא המוקד של סרטה התיעודי של לוסי ווקר משנת 2024 מלכת הרים: הפסגות של להקפה שרפה, המשודר בנטפליקס.
להקת בנים היא הרכב מוזיקלי שבו רק זמרים גברים.
הרכבים גבריים היו קיימים מאז ומתמיד, החל מ"The Temptations" ועד "חמישיית הג'קסונים", אך מאפייניהם המאוחרים יותר של להקות הבנים, אשר נתנו להם את שמם, הן תנועות ריקוד, חשיפת שרירים, שילוב בין מוזיקת הריקודים לבלדות הרומנטיות-מתקתקות, ועצם הרכבת הלהקה, שלעיתים קרובות מתבצע על ידי מפיקים מוזיקליים וציידי כישרונות.
פורצי הדרך בתחום זה של מוזיקת הפופ היו "ניו קידס און דה בלוק" – 5 זמרים מבוסטון אשר הגיעו לשיאם בסוף שנות ה-80. בבריטניה היו ההרכב "טייק ד'את" שהייתה להקת הבנים המצליחה הראשונה שם, לאחר מכן הופיעו גם "איסט 17" ו"בויזון" האירים.
במקביל להם פרצו בקסטריט בויז האמריקאים, שפרצו תחילה בארצות כמו גרמניה ויפן, ורק לאחר מכן בשאר אירופה ובארצות הברית.
הבקסטריט בויז הוציאו 4 תקליטים מצליחים שנכתבו ברובם על ידי צוות כותבי שירים שוודים.
הלהקה הורכבה על ידי לו פרלמן, איש עסקים אשר הרכיב לאחר מכן את מתחריהם הגדולים ביותר – אן סינק וכן או-טאון, להקת בנים אשר תהליך הרכבתה תועד בתוכנית מציאות בת שתי עונות.
אנגליה תססה באופנת להקות הבנים במשך 5 שנים, ובמקביל לדעיכת ההרכבים האמריקאים צצו הרכבים כ"פייב" ו"ווסטלייף" (אשר אף הופיעו פעמיים במדינת ישראל והופיעו במשותף בהופעה אחת על אותה הבמה בפארק הירקון).
גלגולים נוספים של להקות הבנים צצו גם לאחר דעיכת הזרם, בשנת 2003 אלה היו "באסטד" האנגלים אשר ניסו לייצר צירוף של פופ-פאנק, כאשר לעומת הרכבים כסם 41 או בלינק-182 הדגש הוא על הפופ, מה שמעיד על כך שכדי להיות מעבר למונח 'להקת בנים' לא מספיק רק לנגן על כלים.
בישראל הוקמו מספר להקות בנים במהלך השנים: היי פייב (הייתה הראשונה והבולטת מכולן), אחריהם להקת עדן (שכללה גם עבריים מדימונה), פור יו (שכללה את השחקן והדוגמן ישראלי גיא אריאלי ועוד שלושה עולים חדשים), גיים בויז.
אף שחברי להקות בנים נוטים לרוב להיעלם עם דעיכת להקותיהם, אחדים מחברי הרכבים אלה המשיכו בקריירת סולו מצליחה לאחר פירוקה של להקת הבנים בה השתתפו.
דוגמאות בולטות הן רובי ויליאמס (טייק ד'את), ג'ורג' מייקל (Wham!), ג'סטין טימברלייק (אן סינק) הארי סטיילס, ליאם פיין, נייל הורן, לואי טומלינסון וזאין מאליק (ואן דיירקשן), ניקי ביירן (ווסטלייף) ואמיר פיי גוטמן (היי פייב).
לאחר שקיעת תופעת להקות הבנים בעשור הראשון של המאה ה-21, בתחילת העשור שלאחר מכן זכתה התופעה להצלחה מחודשת, עם פריצתן של מספר להקות בנים, בפרט ואן דיירקשן האנגלית-אירית, ביג טיים ראש האמריקאית ועוד.
לַהֲקַת הַנַּחַ"ל (נוער חלוצי לוחם) היא הלהקה הצבאית הידועה והמצליחה מבין הלהקות הצבאיות והראשונה שהוקמה בצה"ל.
הלהקה שנחשבת לממשיכת הצ'יזבטרון, בלטה בתרומתה הרבה לזמר העברי בביצוע שירים רבים מפי מיטב היוצרים בארץ, והוציאה מבין שורותיה עשרות זמרים ובדרנים ידועים.
להקת הנח"ל הוקמה בצה"ל ב-3 בנובמבר 1950 כממשיכת להקת הצ'יזבטרון של הפלמ"ח, מתוך חברי תנועות הנוער וגרעיני הנח"ל ביוזמתו של זאב חבצלת, קצין החינוך הראשון.
בין מקימיה נמנו גיורא מנור (כמפקד הלהקה), יוסי בנאי, יונה עטרי, דרורה חבקין, אבא פורמן, גאולה גיל (לבבי), עזריאל פולני, אסתר גרינברג (שבק), זאב הילמן ושמואל שי, שהעלו את תוכניתה הראשונה של הלהקה, "מיריק מסתדרת".
מנהלה המוזיקלי היה דובי זלצר, שהלחין ללהקה את שיריה הראשונים.
הלהקה הופיעה בפני חיילים, את הקלטותיה הוציאה על תקליטי שדרים לרדיו.
בין שירי ההרכב הראשון היו "נאחז בכל משלט" (זאב חבצלת/דובי זלצר), "העיקר הוא להעיז", "פזמון המ"מ" ועוד שהיו חלק מהתוכנית הראשונה.
החזרה הגנרלית של הלהקה, שהתקיימה באולם "קולנוע לב רמת השרון" של היום ברמת השרון, כמעט הייתה גם שירת הברבור שלה.
על הבמה ניסתה הלהקה להציג קומדיה, שבלשון המעטה לא הצחיקה את קציני המטה שהיו נוכחים באולם.
התוכנית הראשונה של הצ'יזבטרון הייתה הרבה יותר גרועה!", אמר חיים חפר שנכח גם הוא בהופעה וכך הציל את הלהקה מפירוק.
וכך לאחר סיום ההצגות של התוכנית, העלתה הלהקה את התוכנית השנייה "האגדה על המ"כ הרע" ב-1951, ואת התוכנית השלישית, "חוליית בידור" ב-1952, כשבתוכנית זו שרו לראשונה את "יונתי בחגווי הסלע" ו"מעיין גנים" ששרה סולו יונה עטרי במחרוזת של שירים מ"שיר השירים".
באפריל 1953 הועלתה התוכנית הרביעית, "טעות לעולם חוזרת" אותה כתבו גיורא מנור ושבתאי רביב בבימויו של דוד ברגמן.
התוכנית הציגה את רעיון הנח"ל דרך עיניו של הדוד מאמריקה, הבא לחפש את אחיינו באחת מהיאחזויות הנח"ל.
לצד הצגה זו הייתה גם הצגת משנה על סיפור אהבה בין חייל לחיילת שגילמו יוסי בנאי ויונה עטרי.
בתוכנית זו הופיע לראשונה השיר המצליח "הורה היאחזות" לצד שלושה שירים נוספים.
באותה שנה לקראת חודש דצמבר עלתה התוכנית החמישית "נח"ל ונחלה".
בתוכנית זו הוצגו לראשונה השירים "יא ירח", "המנון הנח"ל" ו"הורה ממטרה", כשהמנון הנח"ל הוקלט לתקליט שדרים לרדיו.
ביוני 1954 עלתה התוכנית השישית של הלהקה, "העיקר שנפגשים" בבימויו של מרדכי ידין.
בתוכנית בלט השיר "הורה נתגבר".
לתוכנית זו הצטרפו בין היתר חיים טופול, גליה טופול (פינקלשטיין), יאשה כץ, גבי עמרני, עדנה שביט (קדישביץ') וראובן לוי.
לתוכנית השביעית שעלתה בנובמבר אותה שנה, "שמור על הגבול" הצטרפו נחמה הנדל, אברהם הפנר, אורי זוהר, יוסף אורג, שושיק שני (שפרונג) ומיכאל (מיקי) בבלי.
בתוכנית בלטו השירים למילים של חיים חפר : "תותחים במקום גרביים" ו"הוא לא ידע את שמה" ששר סולו גבי עמרני.
המדריך הקולי של הלהקה ב"שמור על הגבול" היה יוסי ואלד, שהלחין ללהקה את ההורה, "זיע זיע לא נזיע" למילים של חיים חפר.
עוד הספיקה הלהקה להעלות ב-1955 את התוכנית "בין מגל וחרב" אליה הצטרפו עליזה קאשי ועדי עציון.
בתוכנית בלטו השירים "כיתה אלמונית", "שיר ערש נגבי", "המפקד תמיד צודק" ו"בין מגל וחרב".
ב-1956 עלתה התוכנית "מה בוער".
משירי התוכנית בלטו "השחרור", "רק לא סייר" של בנות הלהקה, "יא משלטי" שביצעה סולו עליזה קאשי ו"רחל רחל" שהיה סולו של איתמר כהן החבר החדש בלהקה, שגם שר בתוכנית את "סיפורו של כביש".
הלהקה המשיכה להופיע עם התוכנית החל מפברואר לאורך כל השנה.
עם כיבוש חצי האי סיני בעת מבצע קדש, הגיעו חבריה לסיני.
המלחמה עצמה פרצה זמן קצר לאחר שחלק מחברי המחזור השתחררו וזימנו אותם למילואים להופיע לפני היחידות הלוחמות בסיני.
באחד הימים בישרו להם שהמלחין משה וילנסקי חיבר שיר חדש.
את מילות השיר, כך סיפר וילנסקי, קיבל בבוקרו של היום מיחיאל מוהר, ואחרי הצהריים השיר כבר היה מוכן.
הפזמון של השיר ההרואי נחתם במילים: "עוד יסופר על זה היום, אחיי / בשוב העם אל מעמד סיני!".
השיר החדש שנקרא "מול הר סיני", הושר בלהקת הנח"ל ב-1956, כחודשיים לאחר שהתוכנית "מה בוער" ירדה.
"מול הר סיני" נכלל בתוכנית שעלתה בשנת 1957, "עד מאה ועשרים" שציינה עשר תוכניות של להקת הנח"ל, בה היו השירים החדשים "כרמלית", "עד מאה ועשרים", "כשנגמר מבצע קדש" ("שיר הצ'יזבאטים") ועוד, כשאל הלהקה הצטרפו אריק איינשטיין, רות אטיאס, יוסי פרוסט.
איינשטיין קיבל לראשונה סולו בשיר "יא ירח".
בתוכנית הבאה שנה לאחר מכן, "צריך לחיות", בלטו השירים "שתים עשרה טון", "פגישה בניכר" ו"בלדה על מעיין וים" ששר סולו איתמר כהן שהיה כבר מבין הוותיקים.
בשנת 1959 הועלו התוכניות "לא לצאת מן הכלים" ו"בדרך כלל", בהן כיכב אריק איינשטיין והשתתפו יהורם גאון, גבי אלדור, עליזה רוזנטל (רוזן), יצחק שאולי, גברי בנאי, ישראל פוליאקוב, חנן גולדבלט, יוסי פרוסט, יורם ארביטר (ארבל) והאקורדיוניסט עמי גלעד.
הלהיט הגדול של הלהקה בתוכנית "לא לצאת מהכלים" היה "רוח סתיו" (יחיאל מוהר/יוחנן זראי) בסולו נוסף שקיבל אריק איינשטיין, עם יהורם גאון שקיבל כמה שורות.
ובנוסף הופיעו גם השירים "אחד גבוה ושניים קטנים" (יחיאל מוהר/יוחנן זראי), "חופשה באדום" (עמוס אטינגר/סשה ארגוב), ו"דינה ברזילי" (חיים חפר/סשה ארגוב).
במאי הלהקה היה יוסי בנאי והכוריאוגרפית, נעמי פולני.
בתוכנית השנייה "בדרך כלל" (התוכנית ה-13) בלטו השירים "ויו יו גם", "שיר החמור", "חולשה של בת" ו"סיירים" הוקלטו לתקליט אריך נגן שנקרא כשם התוכנית.
נוסף על זה הקליטה הלהקה את "שיר לבוקר" שהיה במסגרת התוכנית על תקליט שדרים עם סולו של עליזה רוזן.
בין היוצרים שכתבו ללהקה בשנות החמישים אפשר למצוא את משה וילנסקי, חיים חפר, יחיאל מוהר, סשה ארגוב, זאב חבצלת, דידי מנוסי ואפרים קישון.
קישון היה זה שהביא ללהקה את "סאלח שבתי", דמות שהייתה מזוהה עם חיים טופול במשך שנים רבות.
ב-1960 העלתה הלהקה את התוכנית "זה נח"ל זה?" שציינה עשר שנים להקמת להקת הנח"ל (להבדיל מהתוכנית "עד מאה עשרים" שציינה עשר תוכניות).
חברי ההרכב של התוכנית היו אותם הוותיקים שנשארו מהתוכנית "לא לצאת מהכלים" ומהתוכנית "בדרך כלל".
בתוכנית החדשה לא היו שירים חדשים, אלא רק ביצועים מחודשים של חברי ההרכב לחמישה שירים של הלהקה מהתוכניות השונות שלה בשנות ה-50. את התוכנית ביימה נעמי פולני, ובסיומה פולני הקימה עם כמה מחברי הלהקה את הלהקה האזרחית "התרנגולים", שהורכבה גם מיוצאי להקת גייסות השריון ולהקת פיקוד מרכז.
התוכנית "היאחזות בחלל" מ-1961 הועלתה במקביל להופעות "התרנגולים" בתוכניתם הראשונה.
התוכנית לא הניבה להיטים, אבל זכור ממנה "שיר השומרות" של בנות הלהקה, וגם "בדרך לניצנה".
התוכנית לא הוקלטה על תקליט, אך כמה משיריה הוקלטו לרדיו.
שבעה שירים מתוך התוכנית "טיפת הדבש" מ-1962 הוקלטו בעותקים בודדים, והיום הוא נחשב לאחד התקליטים הנדירים ביותר של הלהקות הצבאיות.
ממנו הפכו ללהיטים השירים "ענת" (סולן: דודו כהן) ו"פרחים ונערות", לצד "ספינת הקפיטנים", "אחד אדם", "בתחילה בלי מילים", "ציונות!
הלא תשאל" ו"על הגל הקל".
בין חברי ההרכב בתוכנית זו ניתן למנות את פופיק ארנון, רות דר, אמנון ברנזון ושאולי רוזנטל.
ב-1963 הועלתה התוכנית המצליחה "שמש במדבר".
שאת כל שיריה כתבה והלחינה נעמי שמר, מתוכנית זו זכורים שירים רבים, ביניהם "מחבואים", "מחר", "עוד לא אכלנו", "מטרייה בשניים" ו"מחבואים".
המדריכה המוזיקלית של הלהקה הייתה אלונה טוראל בעת כשהייתה חיילת בשירות חובה, ומעבד השירים היה אריה לבנון.
בין חברי תוכנית זאת ניתן למנות טוביה צפיר, ואקורדיוניסט הלהקה יאיר רוזנבלום.
בתוכנית "בפעם ה-18" (בשנת 1964), אליהם הצטרפו חברי להקה חדשים כאבי קורן (קליינמן) וחנן יובל.
בנוסף לצפיר שהמשיך מהתכנית הקודמת.
התוכנית לא זכתה להצלחה רבה בקרב הקהל האזרחי, והשיר היחיד הזכור ממנה הוא "חופשה רבע שנתית", אשר היה השיר הראשון שהלחין יאיר רוזנבלום ללהקה.
שנה מאוחר יותר הועלתה התוכנית "מהנח"ל באהבה", שהייתה אחת המצליחות ביותר של הלהקה בשנות השישים.
בין החיילים החדשים של הלהקה התבלטה שולה חבינסקי (חן), שביצעה את הלהיטים "הוא לא כל כך חכם" (יורם טהרלב/אלונה טוראל) ו"אחד חולמני" יחד עם טוביה צפיר (תרצה אתר/אלונה טוראל).
להיטים נוספים שהופיעו בתוכנית היו "סרנדה לעדה" (לאה נאור/משה וילנסקי), "משה משה" (יורם טהרלב/משה וילנסקי) ששר מנחם זילברמן, "ארבע אחרי הצהריים" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום) ו"גוונים" (חיים קינן/יגאל גורדון).
השירים "ארבע אחרי הצהריים", "הוא לא כל כך חכם" ו"משה משה" מתוכנית זו היו שלושת השירים הראשונים שכתב יורם טהרלב ללהקות הצבאיות.
יאיר רוזנבלום שהיה אחראי על העיבודים וההדרכה המוזיקלית, דני ליטאי שהיה אחראי על בימוי הפזמונים, ויוסי בנאי, היה אחראי על בימוי המערכונים, העמידו תוכנית חדשה שנקראה "הנח"לאים באים הנח"לאים באים".
הבולטים מחברי הלהקה בתוכנית זאת היו שולה חן, ששי קשת, מוטי פליישר, מנחם זילברמן ושלום חנוך.
מלחמת ששת הימים שהתרחשה באמצע התכנית השפיעה על חלק מהשירים, כאשר השירים "הייתי נער" (דוד עתיד/יאיר רוזנבלום) ו"הנחלאים חוזרים" נכתבו במיוחד על המלחמה.
שירים בולטים מהתכנית כללו "אילו ציפורים" (ז'אן ברוסול/ז'אן קלבה.
"גשם בוא" (תרצה אתר/אלונה טוראל), "ישנן בנות" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "הללויה" (יאיר רוזנבלום) וואלס להגנת הצומח (נעמי שמר).
זאת הייתה התוכנית המעידה על חילופי דורות ביוצרים ללהקות, עם דריסת רגל משמעותית ראשונה של יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום אשר כתבו רבים מהלהיטים ללהקות הצבאיות בתוכניות נוספות.
סמוך לשחרור רוב חברי המחזור הנוכחי, הקליטה הלהקה את "כל הכבוד לנח"ל", אלבום לכבוד 20 שנה למדינה, שכלל ביצועים חדשים לשיריה לאורך השנים.
אחדים מהם שימשו כפסקול לקליפים הראשונים של להקת הנח"ל שצולמו לטלוויזיה.
בשנת 1968 חברי תוכנית זאת השתתפו גם בסרט הסברה על פעילות הנח"ל שצולם בצבע.
יאיר רוזנבלום ודני ליטאי היו אחראים גם לתוכניתה ה-21 של להקת הנח"ל, "קרנבל בנח"ל" עם שירים שהפכו ללהיטים, עם חברים שחלקם ותיקים וחלקם חדשים בלהקה, ועם במאי מערכונים מיוצאי הלהקה - יהורם גאון.
התוכנית הוכנה בזמן שיא של כמה שבועות ספורים, במקום התוכנית הפרוטה והירח שביימה נעמי פולני שנגנזה לאחר הצגת הבכורה בכנס הנח"ל בגני התערוכה.
קהל החיילים של אחרי מלחמת ששת הימים לא התחבר למופע שהיה דומה בסגנונו לזה של התרנגולים ופיצץ את ההופעה בצעקות.
התוכנית ירדה, ודני ליטאי הוקפץ מחופשה כדי להציל את הלהקה.
רבים זוכרים את התוכנית בשם קרנבל בנח"ל, על שם הלהיט הגדול ממנה, אך היו בה להיטים נוספים כמו "שלווה" (אבי קורן/יאיר רוזנבלום), "בשמלה אדומה" (רות ספרוני/יאיר רוזנבלום) ו"החיים היפים" (ירון לונדון/יאיר רוזנבלום).
בתוכנית זאת רוזנבלום ויתר על האקורדיון שליווה את הלהקה כמעט שני עשורים, והמשיך את המגמה של ליווי מוזיקלי המורכב מגיטרות חשמליות, גיטרה בס, תופים, ואורגן.
של מוזיקת פופ המתחברת יותר למוזיקת הפופ במערב.
על חברי הלהקה נמנו גם עמוס טלשיר (מפקד הלהקה), מנחם זילברמן, אופירה גלוסקא ומירי אלוני, שקיבלה לראשונה שורות סולו בשיר "קרנבל בנח"ל" (לאה נאור/יאיר רוזנבלום).
בזמן החזרות לתוכנית, המשיכה אופירה גלוסקא, ששירתה קודם לכן בצוות הווי הנח"ל, להופיע במסגרת הצוות עם הלהיטים "חורשת האקליפטוס" (נעמי שמר), "זמר שכזה" (יעקב רוטבליט/נורית הירש) ו"באביב את תשובי חזרה" (שארל אזנבור.
למילים עבריות של אבי קורן).
בשנת 1969 הלהקה יצאה בתוכנית "בהיאחזות הנח"ל בסיני".
כאשר הכוכבת הראשית של התוכנית הייתה מירי אלוני שצברה ותק מהתוכנית הקודמת, והחליפה את גלוסקא בתור הסולנית הראשית.
לצדה היה עמוס טלשיר מהתכנית הקודמות שהיה מפקד הלהקה, ואליהם הצטרפו מי שעתידים יותר להרכיב את להקות "כוורת": הנגנים של הלהקה דני סנדרסון (גיטרה חשמלית), אלון אולארצ'יק (גיטרה בס), מאיר פניגשטיין (תופים).
לצד הזמרים גידי גוב ואפרים שמיר והבנות שהרכיבו את "שוקולד מנטה מסטיק" ירדנה ארזי, לאה לופטין, ורותי הולצמן.
השירים המוכרים ביותר מתוכנית זאת הם "שיר לשלום", "בהיאחזות הנח"ל בסיני" ו"הבן יקיר לי".
במאי 1972 עלתה תוכניתה ה-23 של הלהקה, "הפלנחניק" (צירוף המילים פלמ"ח ונח"ל), הפקה גרנדיוזית במונחי הימים ההם, שהוקדשה למלאת 30 שנה לפלמ"ח.
קצין החינוך של הנח"ל, סא"ל זאב פלג, כתב בתכניה:
"הרגשנו כי זכינו להעמיד הפעם תוכנית בלתי שגרתית, קצת יותר רצינית ומחייבת שיתוף והזדהות מסוימת מצד הקהל.
חפצים אנו כי הנוער המתחנך בשורותינו יספוג אותו משב הרוח הנעים והתמים, ואותה אחוות הרעים והנכונות להקרבה אשר אפיינה את דור הפלמ"ח בשעתו ואת צה"ל כיום".
בני נגרי על ההדרכה המוזיקלית ודני ליטאי על הבימוי והכוריאוגרפיה היו אחראים על "הפלנ"חניק", שהורכבה למעשה משני חלקים.
החלק הרציני, שהוקדש לימי הפלמ"ח, וכלל את השירים "בלדה על יצחק שדה" (חיים גורי/יאיר רוזנבלום), "הרעות" (חיים גורי/סשה ארגוב), "הפרוטה והירח" (חיים חפר/עממי), "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי" (נתן אלתרמן/יאיר רוזנבלום) ומחרוזת משירי להקת הפלמ"ח -הצ'יזבטרון.
החלק הקליל, שעסק באגדות ילדים בהומור וסאטירה, כלל את השיר "מי היה החולם" (עלי מוהר/יאיר רוזנבלום) וביצוע הומוריסטי לסיפור "שלושת הדובים" בסגנון הגשש החיוור.
על חברי הלהקה נמנו שמעון ויצמן (מפקד הלהקה), אפרים שמיר, גידי גוב, ירדנה ארזי, יצחק בן-מלך, ענת מיבר (גוב), יהודה עדר, דורית פנדריך (שדה), ראובן גבירץ, נעמי כפרי, יובל דורי, מוטי מורל, דני פאר, ריבה שכטר, צבי בומס, יצחק (איקה) שדה וחיה פיק.
"הפלנ"חניק" הייתה התוכנית הגדולה האחרונה של הלהקה, שחתמה את תקופת הזוהר שלה.
התכנית הייתה אמורה לכלול גם את "מסביב למדורה" אך בשל מרד מצד חברי הלהקה (מרד שבהשראתו נכתבו סצנות הסיום בסרט הלהקה), השיר ניתן ללהקת פיקוד מרכז.
מלחמת יום הכיפורים עצרה את הפעילות הסדירה של הלהקה.
אל המחזור הטרי של הלהקה הצטרפו משוחררים טריים וותיקים שלה, ביניהם שלישית שוקולד מנטה מסטיק ולהקת כוורת שהרכיבו יחדיו דיוויזיית בידור שהופיעה לאורך המלחמה.
בשנת 1974 הועלתה התוכנית "סיפורה של להקה" (תוכנית 24) בבימויו של ליטאי, שסיפרה את תולדותיה של הלהקה וחגגה חצי יובל להקמת הנח"ל.
חברי הלהקה הבולטים היו אסתר אלעד (שמיר), מיכל (מיקי) קם, יהודה עדר, אריק רודיך, ואיתן גדרון.
אף על פי שהיא זכתה להצלחה בקרב קהל החיילים, לא יצאו ממנה שירים שהפכו ללהיטים.
והיא מביעה לידי ביטוי את הדעיכה של הלהקה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
להקת הנח"ל המשיכה להופיע בהרכב מצומצם עד שנת 1978, ולהעלות תוכניות שהתבססו בעיקר על להיטי הלהקה מהעבר.
בנוסף נכתבו שירים חדשים, שהוקלטו כסינגלים שלא זכו להצלחה רבה.
בין חברי הלהקה באותן שנים ניתן היה למצוא את שלומית הגואל (טריגר), אפי בן ישראל, רחלי חיים, מילי מירן, ענת טופול וחני נחמיאס.
שיר שהפך במפתיע ללהיט היה "נח"ל נח"ל" שבוצע בתוכנית "בצל ירוק" מ-1978 ושהוקלט ע"ג סינגל.
תוכניות נוספות שהועלו בסמוך פירוק הלהקה היו: "שלושים שנות זמר" (1978), ו"חדש וגם ישן" (1977).
ההופעה האחרונה של להקת הנח"ל התקיימה ב-29 באוקטובר 1978 בבית הצנחן, במסגרת התוכנית "בן-גוריון".
על פי החלטת הרמטכ"ל רפאל איתן, פורקו בשנת 1978 כל הלהקות הצבאיות, בהן להקת הנח"ל.
הלהקה חזרה לפעול ב-1985, כשהוחלט בצה"ל להחזיר את הלהקות במתכונת מלאה.
היא העלתה את התוכנית "התחדשות", בה בלטו הלהיטים "שרית הספרית" (שמואל צ'יזיק/אריאל זילבר ושמואל צ'יזיק), "התחדשות" (נעמי שמר/יובל דור), "שיר הסלנג" (קובי לוריא) ו"אל הנחל" (יורם טהרלב/נורית הירש).
במסגרת שידורי ה"שירותרום" של גלי צה"ל, הקליטה הלהקה עם ירדנה ארזי את השיר "דרישת שלום", שהצליח גם הוא.
בין חברי המחזור היו דפנה דקל, פזית נוני, ראובן לביא ואילן ליבוביץ.
תוכניתה הבאה של הלהקה שנקראה "תל אביב אינה מודאגת" מ-1987, הציגה את חבריה החדשים של הלהקה כמו יואב צפיר, אילה אשרוב, אביטל פסטרנק, שי זורניצר ומומי לוי והמשיכה לשחרר להיטים כמו: "שש עשרה שבע עשרה" (אהוד מנור/רמי קלינשטיין) ו"תל אביב אינה מודאגת" (אהוד מנור/מתי כספי).
שירי התוכנית הזאת והתוכנית הקודמת, הועלו על גבי תקליטים וזכו להצלחה.
"התחלות" כללה שירים של המחזאי חנוך לוין והלהיט הזכור ממנה הוא השיר "דג מלוח ותה" שביצע יואב צפיר ללחן של קורין אלאל.
שנה לאחר מכן, בתוכנית "נח"ל 90", ביצעה הלהקה את "בנייך מרחוק" (מן המקורות/נעמי שמר), שיר השירותרום של אותה שנה.
השיר זכה להצלחה ואף הופק לו קליפ, שבחלקו צולם בשדה התעופה, עם העולים החדשים שהגיעו לישראל.
כמו שאר הלהקות הצבאיות, להקת הנח"ל פעילה כיום במתכונת של צוות הווי ובידור ומופיעה בתחומי הצבא.
"ארבע אחרי הצהריים" – יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום
"בהיאחזות הנח"ל בסיני" – נעמי שמר
"בלדה על מעיין וים" – יחיאל מוהר ומשה וילנסקי
"בשמלה אדומה" – רות ספרוני" – הלל ויאיר רוזנבלום
"גשם בוא" – תרצה אתר ואלונה טוראל
"דינה ברזילי" – חיים חפר וסשה ארגוב
"הוא לא ידע את שמה" – חיים חפר וסשה ארגוב
"הורה היאחזות" – יחיאל מוהר ודובי זלצר
"הורה ממטרה" – יחיאל מוהר ומשה וילנסקי
"החיים היפים" – ירון לונדון ויאיר רוזנבלום
"הייתי נער" – דוד עתיד ויאיר רוזנבלום
"הרעות" – חיים גורי וסשה ארגוב
"ואלס להגנת הצומח" – נעמי שמר
"יא ירח" – יחיאל מוהר ודובי זלצר
"יא משלטי" – יחיאל מוהר ומשה וילנסקי
"ישנן בנות" – יורם טהרלב ויאיר רוזנבלום
"כיתה אלמונית" – יחיאל מוהר ומשה וילנסקי
"אילו ציפורים" – נעמי שמר
"מטרייה בשניים" – נעמי שמר
"נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי" – נתן אלתרמן ויאיר רוזנבלום
"סרנדה לעדה" – לאה נאור ומשה וילנסקי
"עוד לא אכלנו" – נעמי שמר
"קרנבל בנח"ל" – לאה נאור ויאיר רוזנבלום
"שיר לשלום" – יעקב רוטבליט ויאיר רוזנבלום
"שיר ערש נגבי" – יחיאל מוהר ומשה וילנסקי
"שלווה" – אבי קורן ויאיר רוזנבלום
"תותחים במקום גרביים" – חיים חפר ומשה וילנסקי
"עד מאה ועשרים" תוכנית 10 - סדרה מס' 3
"צריך לחיות" תוכנית 11 - סדרה מס' 4
"לא לצאת מהכלים" תוכנית 12 - סדרה מס' 5
"שירי נח"ל (הוצאת "ישראפון, שירי התוכנית ה-16 "טיפת הדבש")
"שמש במדבר" - תוכנית 17
"מהנח"ל באהבה" - תוכנית 19
"הנח"לאים באים - הנח"לאים באים" - תוכנית 20
"בהיאחזות הנח"ל בסיני" ("שא לשלום") - תוכנית 22
תקליטון פרומו עם השירים "המלך ואני"/"מיקה".
תקליטון פרומו עם השירים "אספת גרעין"/"אנחנו ואתם"/"במקצב יוצר"/"קונצ'רטו לטנור ותזמורת".
"סיפורה של להקה" - תוכנית 24
תקליט פרומו עם השירים "חוה", "בנות הנח"ל", "דבר אליי" (להקת הנח"ל 1976)
להקת האחים אולמן הייתה להקה אמריקאית שנוסדה ב-1969 והייתה מאז פעילה בהרכבים שונים עד לפירוקה בשנת 2014. בתחילת דרכה, נחשבה הלהקה כחלוצה וחדשנית בסגנון הרוק הדרומי, וכן כאחת מלהקות הרוק המובילות בארצות הברית.
בנוסף לרוק, משולבים במוזיקה של הלהקה הסוגות: בלוז, ג'אז וקאנטרי.
כיום נחשבת הלהקה כמי שהשפיעה על מוזיקאים רבים בתחום הרוק, במיוחד בארצות הברית.
הלהקה הוקמה בג'קסונוויל, פלורידה ב-26 במרץ 1969, והורכבה מדווין אולמן (גיטרה מובילה), אחיו גרג אולמן (שירה, אורגן), דיקי בטס (גיטרה מובילה, שירה), ברי אוקלי (גיטרת בס), בוטש טראקס (תופים) וג'אי ג'והני ג'והנסון (תופים).
האחים אולמן עצמם, דווין וגרג שגדלו בדייטונה ביץ' (פלורידה), החלו בלהקת גאראז' ששמה היה תחילה "Escorts", לאחר מכן "The Allman Joys" ולבסוף עברו ללוס אנג'לס שם נקראה הלהקה "Hour Glass".
לאחר שני אלבומים כושלים, התפרקה הלהקה ודווין החל לנגן עם דיקי בטס, בוטש טראקס וברי אוקלי בג'קסונוויל.
דווין, שניגן באותה עת כנגן אולפן אצל אמנים ידועי שם, צירף גם את ג'והנסון, מתופף שניגן איתו בעבר וכך נוצר הגרעין של הלהקה.
זמן מה לאחר מכן הצטרף גם גרג אולמן להרכב.
להקת האחים אולמן הופיעה מספר רב של פעמים בדרום ארצות הברית לפני שהוציאה את אלבום הבכורה שלה, "The Allman Brothers Band".
אלבום זה הוקלט באולפני FAME באלבמה, לאחר שהמפיק ריק הול זיהה את כישרונו של דווין אולמן שניגן כנגן אולפן בהקלטה של וילסון פיקט.
האלבום, שאופיין בסגנון בלוז-רוק, זכה לביקורות חיוביות, אולם הצליח לעניין מספר מועט של מאזינים.
בשנת 1970 יצא לאור Idlewild South, אלבומה השני הלהקה, אשר הופק על ידי טום דאוד, וזכה להצלחה גדולה.
השירים "Revival" ו-"Midnight Rider" הוכיחו שהלהקה מסוגלת ליצור גם שירים קצרים אשר יותר מתאימים לרדיו.
לאחר יציאתו לאור של האלבום, השתתף דווין בהקלטות האלבום Layla and Other Assorted Love Songs עם להקתו של אריק קלפטון, דרק אנד דה דומינוס.
בשנת 1971 יצא לאור אלבום בהופעה חיה, At Fillmore East, אשר הוקלט ב-12 במרץ וב-13 במרץ של אותה שנה במועדון הרוק, הפילמור איסט בניו יורק.
האלבום זכה להצלחה גדולה ונחשב עם השנים לאחד מאלבומי ההופעה הטובים ביותר בכל הזמנים.
האלבום הציג את התערובת הייחודית של הלהקה, אשר שילבה בין ג'אז, הארד רוק ובלוז.
בעיבודי השירים ניכרה נגינת הגיטרות התאומות של דווין אולמן ודיקי בטס, כמו גם קול הבלוז של גרג אולמן.
להקת האחים אולמן זכתה להיות לאמן האחרון שהופיע בפילמור איסט, לפני שהמועדון נסגר ביוני 1971. ההופעות זכורות בעיקר בשל הימשכותן עד אור הבוקר.
לאחר עשור, יצאה לאור הקלטה של אחת מהופעות אלו בשם "S.U.N.Y.
מעט אחרי שהאלבום At Fillmore East הגיע למעמד של תקליט זהב, נהרג דווין אולמן כשהאופנוע עליו רכב התנגש במשאית.
התאונה אירעה במייקון, ג'ורג'יה, ב-29 באוקטובר 1971. האובדן השפיע קשות על הלהקה, אך זו החליטה להמשיך.
במקביל, המשיך האלבום להיות מושמע ברדיו, והגדיל את חוג מעריצי הלהקה.
דיקי בטס מילא את מקומו של דווין באלבום האחרון שבו השתתף, Eat a Peach.
הלהקה ניגנה במספר הופעות בהרכב של חמישה נגנים עד שהחליטה לצרף את הקלידן צ'אק ליוולץ, זאת על מנת להוסיף עוד כלי נגינה מוביל, ללא לקיחת מקומו של דווין באופן ישיר.
מספר שבועות לאחר מכן, ב-11 בנובמבר 1972, נהרג ברי אוקלי בתאונת אופנוע שהתרחשה במרחק לא רב מהמקום בו התרחשה תאונתו של דווין אולמן.
אוקלי הוחלף על ידי לאמאר וויליאמס בסוף 1972, אשר השתתף באלבומם הבא, "Brothers and Sisters" (אחים ואחיות), שיצא לאור ב-1973. האלבום סימן שינוי בסגנון לכיוון מוזיקת קאנטרי, זאת גם בשל פרידה מהמפיק טום דאוד, וגם בשל השפעה ההולכת וגדלה של דיקי בטס שבמהרה הפך למנהיג הלהקה.
האלבום כלל את הלהיטים, "Ramblin' Man", ו-"Jessica", קטע כלי בן שבע דקות.
האלבום היה נגיש ורגוע בצליל שלו והעלה את מעמד הלהקה בקרב הקהל.
באותה עת, הופעותיה של הלהקה הפכו להיות מהבולטות בארצות הברית.
ככל הנראה, ההופעה המפורסמת ביותר שלהם התקיימה ב-28 ביולי 1973 ב"ג'אם הקיץ בוואטקינס גלן".
ההופעה נערכה ליד וואטקינס גלן, ניו-יורק, בשיתוף עם הלהקות "The Grateful Dead" ו-"The Band".
כ-600 אלף צופים הגיעו למסלול המרוצים שבו נערכה ההופעה.
בעקבות הצלחת הלהקה בתקופה זו, הרכבי רוק דרומי רבים אחרים התבלטו, בהם "להקת מרשל טאקר" ו"לנרד סקינרד".
שיא נוסף בהצלחת הלהקה התרחש בחגיגות ראש השנה האזרחית בינואר 1973, כאשר היחצ"ן, ביל גרהאם, ארגן שידור ארצי של הופעת הלהקה בסן פרנסיסקו, ב-"Cow Palace".
ההופעה כללה עיבודים חדשים לשירים מוכרים כמו "You Don't Love Me" והשתתפו בו אורחים כמו ג'רי גרסיה מ-"The Grateful Dead".
למרות הצלחת הלהקה, חילוקי דעות בין חברי הלהקה החלו לגרום לפירוקה.
גרג אולמן ודיקי בטס החלו בקריירות סולו.
באותה תקופה גרג נישא לזמרת שר וחזר ונפרד ממנה תוך חשיפה תקשורתית גדולה.
בנוסף, צריכת סמים נתנה את אותותיה על הלהקה.
מוזיקלית, בטס וליוול משכו לכיוונים מנוגדים בזמן שגרג אולמן ניסה לתווך באמצע.
מתח זה גרם לחוסר אחידות האלבום הבא של הלהקה, "Win,Lose or Draw" ,שיצא לאור ב-1975, כשחלק מחברי ההרכב לא השתתפו בכל הקטעים או עשו זאת בהקלטה מרחוק.
הקטעים הבולטים הבודדים היו: גרסת הכיסוי ל-"Can't Lose What You Never Had" של מאדי ווטרס, קטע אינסטרומנטלי של בטס בשם "High Falls", ושיר הנושא של אולמן, המושפע מג'קסון בראון.
ההרכב הצליח להחזיק מעמד עד 1976, בה גרג אולמן נעצר על ידי השלטונות בעוון עבירות סמים.
ליוול, ויליאמס וג'והנסון הקימו הרכב בשם "Sea Level" בזמן שבטס קידם את קריירת הסולו שלו.
ההרכב התאחד ב-1978 והוציא ב-1979 את האלבום ב-"Enlightened Rogues".
בהקלטת האלבום השתתפו חברי הרכב חדשים: דן טולר (גיטרה) ודייוויד גולדפלייס (בס), אשר החליפו את ויליאמס וליוול.
האחרונים המשיכו להתרכז בהרכב "Sea Level".
שירי האלבומים זכו להשמעות ברדיו, אך באופן כללי פופולריות הלהקה ירדה מאוד יחסית לעבר.
בנוסף, הלהקה וחברת התקליטים שלה,Capricorn, נכנסו לקשיים כלכליים.
הלהקה עברה לחברת התקליטים Arista.
לאחר מכן הלהקה הוציאה שני אלבומים נוספים תוך פיטורים של ג'יימו מהלהקה והתפרקה פעם נוספת ב-1982.
גרג אולמן הקים במהרה את "להקת גרג אולמן" יחד עם האחים טולר והחל סיבוב הופעות במקומות קטנים.
בטס, ליוול, טראקס וגולדפלייס הקימו להקה בשם BHLT (ראשי התיבות של שמותיהם).
שנתיים מאוחר יותר התפרקה להקה זו.
להקת האחים אולמן התאחדה ב-1986 לשני מופעי צדקה למען היחצ"ן ביל גרהאם בניו-יורק ובמייקון.
אולמן, בטס, טראקס, ג'יימו, ליוול ודן טולר הופיעו יחד, אך לא תוכננו הופעות איחוד נוספות.
בשנה שלאחר מכן, להקת גרג אולמן ולהקת דיקי בטס יצאו לסיבוב הופעות יחד.
אחרי שכל להקה הופיעה בנפרד, בטס, אולמן וטולר הופיעו בקטעים של להקת האחים אולמן.
ב-1987, חברת התקליטים Epic החתימה את אולמן ובטס על חוזי סולו נפרדים.
אולמן ולהקתו הוציאו שני אלבומים בשנתיים הבאות.
להקתו של דיקי בטס הוציאה אלבום אחד ב-1988. בתוך תקליטים אלו התקיימה סדרה של שיתופי פעולה בין חברי להקת האחים אולמן בעבר.
דבר זה, כמו גם התעניינות מצד חברת תקליטים גדולה, הניחו את היסוד לתקופה הבאה של פעילותה והצלחתה של להקת האחים אולמן.
ב-1989 התאחדה הלהקה וחזרה לתודעת הציבור האמריקאי, זאת בעקבות הצלחתו של אולמן כסולן, פרסום חומר ארכיוני של הלהקה והתחלה של הופעות קבועות.
וורן היינס (גיטרה, שירה), ג'וני ניל (קלידים ומפוחית) ואלן וודי (בס) הצטרפו לחברים המקוריים אולמן, בטס, ג'יימו וטראקס.
אחרי סיבוב הופעות במלאת 20 שנה לקיום הלהקה, הלהקה הוחתמה בחברת Epic והוציאה ב-1990 את האלבום "Seven Turns", שזכה לביקורות חיוביות.
בשנים שלאחר מכן ניל עזב את הלהקה וכמו כן יצאה סדרה של אלבומים שמכירותיהם היו בינוניות אף שזכו לביקורות טובות.
"Shades Of Two Worlds" ו-"Where It All Begins", שניהם כוללים את נגן כלי ההקשה החדש, מארק קווינונס.
ב-1995 נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוק נ' רול, וב-1996 זכתה בפרס גראמי על הביצוע הטוב ביותר של קטע רוק אינסטרומנטלי לקטע "Jessica".
כאשר היינס ווודי החליטו ב-1997 להתרכז בהרכב שהם הקימו, היינס הוחלף על ידי הגיטריסט ג'ק פירסון, בעוד וודי הוחלף בבס על ידי אותייל בוברידג'.
דרק טראקס, אחיינו של חבר הלהקה המקורי בוטש טראקס, החליף את פירסון ב-1999.
ב-2000, מנעה הלהקה מדיקי בטס להופיע איתם בסיבוב הופעות הקיץ שלה מסיבות אישיות ומקצועיות.
בסיבוב זה, הוא הוחלף על ידי ג'ימי הרינג.
בטס הגיש תביעה נגד שלושת חברי הלהקה המקוריים האחרים ופרידת הקיץ הפכה לקבועה.
כמו כן, ב-2000 נמצא מת נגן הבס לשעבר אלן וודי.
באותה שנה הלהקה גם הוציאה את האלבום בהופעה חיה "Peakin' At The Beacon" שתיעד את המסורת השנתית של סבב הופעות בחודש מרץ בתיאטרון ה-Beacon בעיר ניו יורק.
הלהקה הופיעה במועדון זה, שנמצא בהאפר ווסט מנהטן כ-200 פעם מאז 1989. מסורת זאת מכונה בשם "Beacon Run" בקרב מעריצי הלהקה שבאים מכל קצות ארצות הברית, קנדה ומערב אירופה כדי לראות הופעות אלו.
וורן הינס החל להופיע שוב עם הלהקה ב-2000 והצטרף באופן קבוע ב-2001. האלבום בהפקתו, "Hittin' the Note", יצא ב-2003 וזכה לשבחים, כמו גם ה-די.וי.די Live At the Beacon Theatre שיצא לאור ב-2003. האלבום One Way Out שיצא ב-2004 תיעד אף הוא את ההופעות ב-Beacon.
ההרכב קיבל מועמדויות לפרס גראמי ב-2003 ו-2004 לקטע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
ב-2003, כלל מגזין ה"רולינג סטון" את דווין אולמן, דיקי בטס, ורן היינס ודרק טראקס ברשימת מאה הגיטריסטים הטובים ביותר בכל הזמנים, כשאולמן דורג במקום השני וטראקס כגיטריסט הצעיר ביותר ברשימה.
להקת האחים אולמן בהרכבה הנוכחי ממשיכה את קשר עם הקהל הצעיר דרך הופעות משותפות עם להקות חדשות.
בנוסף הם ממשיכים להופיע בפסטיבלים שונים, שביניהם פסטיבל בן יומיים משלהם.
שיריה של להקת האחים אולמן הופיעו במסעות פרסום שונים ובתוכניות טלוויזיה.
ב-2014, הודיעה הלהקה כי היא תתפרק במהלך השנה.
ב-29 באוקטובר 2014 הופיעה הלהקה בפעם האחרונה בניו יורק.
ב-27 במאי 2017 נפטר גרג אולמן מסרטן הכבד, לאחר הידרדרות במצבו הרפואי.
ב-18 באפריל 2024 נפטר גיטריסט הלהקה, דיקי בטס, בגיל 80, לאחר שהתמודד עם סרטן ועם מחלת ריאות חסימתית כרונית.
להקת הסטודנטים ירושלים היא להקת מחול, אשר נוסדה בשנת 1956 על ידי קבוצת סטודנטים מירושלים ובראשם ד"ר דן רונן.
במהרה הפכה הלהקה לאחד מהרכבי הפולקלור המובילים בישראל.
הלהקה נחשבה לשגרירת התרבות והפולקלור של מדינת ישראל כאשר הייתה בין הלהקות הראשונות שייצגה את מדינת ישראל בפסטיבלים רבים ברחבי העולם ואף זכתה בעשרות פרסים.
הלהקה מתמקדת בעיקר בפולקלור ישראלי יהודי.
רפרטואר הלהקה הוא אוסף של ריקודים, שירים ונעימות של הפולקלור הישראלי והיהודי.
הרפרטואר מציג פולקלור אתני של קהילות יהודיות מתימן, איראן, טורקיה, צפון אפריקה, מדינות הבלקן, רומניה, פולין ומדינות ברית המועצות לשעבר.
בנוסף מוצגות בהופעה יצירות ישראליות בעלות אופי וניחוח ים תיכוני.
הריקודים ושירי הלהקה מלווים לרוב על ידי תזמורת כלים אקוסטיים ביניהם: חליל, קלרינט, חצוצרה, גיטרה, אקורדיון, גיטרה בס וכלי הקשה מסורתיים.
הלהקה השתתפה בפסטיבלי פולקלור רבים ברחבי העולם וזכתה במספר פרסים בינלאומיים.
מנהל ומפיק הלהקה: איתמר מדלל
בין הכוריאוגרפים של הלהקה: דר' מיכה ספירו, יונתן כרמון, יוסי מדלל ופרופ' תמר רז.
להקת האחים העירומים היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית, מוקומנטרית ובחלקה קומדיה מוזיקלית המציגה להקה אמיתית של מוזיקאים צעירים.
להקת האחים העירומים היא סדרת טלוויזיה בה צוות צילום המצלם את חייה של להקה הקרויה בשם להקת האחים העירומים.
ללהקה אוטובוס הופעות המסיע את חברי הלהקה ממקום למקום.
הסדרה עלתה לאוויר לראשונה בערוץ ניקלודאון ב-3 בפברואר 2007. נכון לעכשיו יש לסדרה 3 עונות ו-2 סרטים.
נאט וולף (בתפקיד עצמו): הוא הסולן, כותב השירים והקלידן של הלהקה.
הוא גם מנגן בגיטרה ותופים ב-3 שירים.
הוא מעריץ של להקת הביטלס והם נותנים לו השראה לכתוב שירים.
אלכס וולף (בתפקיד עצמו): הוא האח הקטן של נט והמתופף של הלהקה.
הוא גם כתב 4 שירים.
הוא לרוב הולך עם בנדנה בצבעים כחול, לבן ואדום הוא וג'סי חברים ובחיים האמיתיים היא בת דודה שלו.
תומאס בטוואלו (בתפקיד עצמו): הוא הצ'לן של הלהקה.
הוא מקנא בנאט כי הבנות אוהבות אותו, ומציק לנט ורוסלינה כי הם אוהבים אחד את השני.
בעונה ה-2 בעיר קליבלנד כל הבנות אהבו אותו בגלל שבראיון טלפוני המראינת חשבה שהוא אמר שהבנות של קליבלנד הן היפות בעולם.
כתב שיר אחד "בנים שולטים בנות מטפטפות".
דייוויד לוי (בתפקיד עצמו): הוא הקלידן של הלהקה.
הוא מסתובב הרבה עם תומאס.
קאסים מידלטון (בתפקיד עצמו): הוא הגיטריסט של הלהקה, והחכם מבין כולם.
רוזלינה (אלי דימקו): היא הגיטריסטית של הלהקה אבל היא מנגנת בגיטרת בס.
היא גם הבת היחידה בלהקה והכי גדולה.
מאוהבת בנט אך לא מוכנה להודות בכך לא בפני עצמה ולא בפני חברי הלהקה.
בעונה השנייה כאשר הלהקה יוצאת לחופשה בעיר הולדתם של אלכס ונט (ניו אורלינס) היא מתקרבת לנט והופכת להיות חברתו.
קופר פיילוט (בתפקיד עצמו): הוא מנהל הלהקה.
הוא תמיד הולך עם חליפות.
סאני וולף (מייקל וולף): הוא האבא של נאט ואלכס בסדרה וגם במציאות.
הוא שמשחק את נגן האקורדיון החנון שמנסה לפעמים להידחף לקליפים של הלהקה.
בעונה הראשונה פוגש את בטי הם מתאהבים ומקימים להקה בשם "הארנבונים".
בעונה השנייה הם נפרדים עקב התאהבותה של בטי באחיו של סוני.
ג'סי קוק (ג'סי דרייפר): היא ה"בייביסיטר".
היא קוראת לאלכס "החבר הקטן שלה" ויש לה 7 קעקועים.
בטי (קת'רין קורטיין): לה ולסאני יש להקה שנקראת "דה האני באני" (הארנבונים).
היא מנקה וכך היא וסוני נפגשו.
בעונה השנייה היא בורחת עם אחיו של סוני למקום לא ידוע.
טופי: נהג האוטובוס של להקת האחים העירומים.
האחים טירמן: הם להקה של שלושה אחים.
והם מעריצים את להקת האחים העירומים.
ג'סי מאוהבת בשלושתם ואלכס מתעצבן על זה.
להקת האופרה הקנדית היא להקת אופרה היושבת דרך קבע בטורונטו שבנפת אונטריו.
זו היא להקת האופרה הגדולה ביותר בקנדה והשישית בגודלה בצפון אמריקה.
משכנה הקבוע הוא "מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה".
במשך 40 שנה, עד אפריל 2006, הופיעה להקת האופרה הקנדית ב"מרכז האמינגברד".
ניקולס גולדשמידט והרמן גייגר-טורל ייסדו בשנת 1950 את הארגון בשם "להקת האופרה של הקונסרבטוריון המלכותי".
גייגר-טורל היה ב-1956 למנהל האמנותי של האופרה וב-1960 למנהלה הכללי.
שמה של הלהקה שונה ל"אגודת האופרה הקנדית" ב-1960 ול"להקת האופרה הקנדית" ב-1977. גייגר טורל פרש ממשרת המנהל הכללי בשנת 1976 ואת מקומו תפס לוטפי מנסורי, שכיהן בתפקיד זה מ-1976 עד 1988. בשנת 1983 הוסיפה האופרה הקנדית כתוביות-על (supertitles) להפקותיה, האופרה הראשונה שעשתה שימוש בכתוביות-על בבית אופרה.
ההפקות כללו את ההפקה הראשונה של ג'ואן סאת'רלנד, ששרה את "אנה בולנה" של דוניצטי.
בריאן דיקי היה המנהל הכללי של האופרה הקנדית משנת 1988 עד 1993. דיקי מינה את ריצ'רד ברדשואו למנצח הראשי ואחראי על המוזיקה בשנת 1989. איליין קלדר הייתה המנהל הכללית מ-1994 עד 1997. ב-1998 התמנה ברדשואו למנהל הכללי.
בתקופת כהונתו השיג ברדשואו מימון למשכן הקבע החדש של האופרה ב"מרכז ארבע העונות.
את משכנה החדש ב"מרכז ארבע העונות" חנכה הלהקה במחזור הטבעת של ריכרד וגנר, עם תפאורות של מייקל לווין ו-4 במאים שונים: אטום אגויאן (הוולקירה), טים אלברי דמדומי האלים, פרנסואה ז'יראר (זיגפריד) ומייקל לווין (זהב הריין).
ב-2006 חודש החוזה של ברדשואו כמנהל כללי לעוד 10 שנים.
ברדשואו מת בהתקף לב פתאומי ב-15 באוגוסט 2007.
ביוני 2008 התמנה אלכסנדר נף למנהל הכללי הבא של האופרה הקנדית ובאוקטובר 2008 נכנס לתפקיד באופן רשמי.
באוקטובר 2008 ניצח יוהנס דבוס לראשונה על להקת האופרה הקנדית בהפקה של "מלחמה ושלום" מאת סרגיי פרוקופייב, שזכתה בשבחי הביקורת.
בינואר 2009 הודיעה להקת האופרה הקנדית על מינוי יוהנס דבוס למנהל המוזיקלי הבא של הלהקה.
להקת גייסות השריון הייתה להקה צבאית בצה"ל.
הלהקה נוסדה על ידי קצין החינוך של חיל השריון שאול ביבר, והפכה עם הזמן לאבן יסוד במוזיקה הישראלית.
רבים מבוגרי הלהקה מהווים חלק מתעשיית התרבות הישראלית, כגון: ניסים עזיקרי, זמירה חן, צבי שיסל, עזרא דגן, דפנה ארמוני, משה בקר, עליזה עזיקרי, אבי טולדנו, גבי ברלין, שוקי פורר, נורית הירש, טליה שפירא, תיקי דיין, תרצה אתר, דודו זר, מאיר סוויסה, יוני חן, דורי בן זאב, ריקי מנור ויוסי אלפי.
עד שנת 1956 לא היווה חיל השריון בצה"ל בסיס משמעותי, והיה חיל לא רלוונטי עבור רבים שתהו לגביו.
מבצע קדש הפך את התמונה, ולאחר הניצחון של השריון במערכה לא היה ספק בחשיבות קיום החיל בצה"ל.
אחד ממפקדי השריון ישראל טל, שעוד בפלמ"ח היה חלק מהוגי הרעיונות של הקמת גופי בידור בצבא, טען שיש דרך לחזק את מעמד החיל בשירים.
יחד עם שאול ביבר, קצין התרבות הראשי בשריון דאגו לכך שהדבר יתממש.
תוך שנתיים החלו להקים בחיל שריון להקה ייצוגית של החיל כמו שהיו לשאר החילות שבין מייסדיה היה השחקן ניסים עזיקרי.
נעמי פולני שהייתה חברה בצ'יזבטרון נקראה לביים את הפזמונים.
התוכנית הראשונה ב-1958 לא נשאה שם, ונקראה "תוכנית א'", שם שרו את השירים "קפה שחור" של נעמי שמר ו"חתולים".
ללהקה הצטרפו בהתחלה 9 חברי להקה, בהם תרצה אתר, שאז עוד קראו לה אלתרמן, בתו של נתן אלתרמן.
התוכנית השנייה הופקה מיד שנה אחר כך ונקראה "יותר מדי אבק".
לתוכנית הזו כתב נתן אלתרמן את השיר "אליפלט" במיוחד לביתו תרצה ששרה אותו סולו, ולצד שיר זה הוקלטו גם הלהיטים "אוהבי הטבע", "רוחל'ה", "על גדות הירקון" ועוד, כשללהקה הצטרפו גם צביקה גרטל ויוסי צמח.
הלהקה הקליטה את השירים בקול ישראל לרדיו בלבד, אבל כעבור שנה, ב-1960, הוציאה את התקליטון הראשון שלה בצורה מסחרית.
הוא כלל ארבעה שירים שהיוו חלק גם מהתוכנית החדשה של הלהקה, "כאן השריונים", שבהם שיר הנושא שכתב חיים חפר, "מאה כומתות שחורות" ועוד.
כמו כן כחלק מהתוכנית היו השירים "הטנק של מוישה" (חפר) ו"פרד לתפארת" (אלתרמן) שלא הוקלטו.
אחת הכוכבות של הלהקה בשנותיה הראשונות הייתה עליזה מלול, לימים עזיקרי.
בתחילת שנות ה-60 הפיקה הלהקה שתי תוכניות רצופות נוספות.
הראשונה נקראה "טיפול זה טיפול".
היא הופקה ב-1961 וארבעה משיריה הוקלטו לצד אחד של תקליט אריך נגן שכלל את "טוב להם בצבא", "סואן בדמי הליל" ו"שתי ידיים שמאליות", עם עיבודים של סטו הכהן ורפי בן משה.
הצד השני של התקליט היה שייך להקלטות של מקהלת גברי השריון.
כעבור שנה הועלתה התוכנית "זמר לשריון" שיצאה על אריך נגן מלא ראשון של להקה שבו בלטו השירים "הטנק של מוישה", "בנצי השמן" ו"מה אמרו הציפורים".
בתוכניות אלו בלטו שוקי פורר, גבי ברלין, נורית הירש איתמר סיאני ועוד.
לאחר הפסקה של שנה חזרה הלהקה עם הרכב מחודש.
ב-1964 הפיקה את התוכנית "אולי מחר", שבה בלט שיר הנושא, וגם השיר "דיזנגוף פרישמן".
את המערכונים לתוכנית כתבו ישראל ויסלר, אפרים קישון ושולמית ארנון.
רפי בן משה המשיך להדריך את הלהקה בעיבודים שלו יחד עם אלונה טוראל, ועל הבימוי היו אחראים חנן גולדבלט ופופיק ארנון.
אז נכנסו ללהקה חברים חדשים, בהם יוסי אלפי, יוסי בכר, שלי טימן, איציק בר יונה, ונגן האקורדיון הרצל בודינגר.
בודינגר הלחין במסגרת התוכנית את השיר "הנערה בצמות", למילותיה של לאה נאור.
מהתוכנית "למה יו-יו" מ-1965 נטמע שיר שאותו שר בר יונה, "לילה ראשון בלי אמא", שכעבור שנים מועטות בלבד זכה גם לקליפ עבור הטלוויזיה הישראלית, ובתוכנית זו לצידו בלטו השירים "בשר טרי", "שיר הרס"רית" ו"כאן השריונים".
החלק החזותי של התוכנית (ההצגה) שימשה בסיס להצגת הבידור "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ" שעלתה על הבמה האזרחית שנתיים מאוחר יותר, כשכן רוב הקטעים מ"למה יו-יו" של גייסות השריון שוחזרו שנית, כנ"ל "שיר הרס"רית".
נקודת המפנה של הלהקה החלה ב-1966. עקב מיתון כספי בצבא הוציאה הלהקה תקליטון E.P.
שכלל רק ארבעה שירים, שהיו חלק מהתוכנית החדשה "כנר על הטנק".
מהם בלטו השירים "השריון עשה היסטוריה", "מנדולינה" ו"אסתריקה".
ללהקה הצטרפו בתוכנית זו טליה שפירא, עזרא דגן, גד קינר, שבלטו גם בתוכנית אחר כך.
תוכניתה הבאה של הלהקה הייתה ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים.
היא נקראה "6 ימים בטנק", שם שהעביר מסר לציבור הקהל על ההווי הקרבי שהיה בעת מלחמת ששת הימים בקרב אנשי החיל.
שירי התוכנית עסקו בנושא, ובהם "מי שחלם", "ליל ניצחון", "אי שם" וגם השיר "מכתב מהקייטנה" שאותו שרה תיקי דיין כסולו.
שני שירי אהבה בולטים בתוכנית היו ""שלא לאהוב אותך" בביצועו של אבי טולדנו, וגם דואט ב"שיר אהבה" בין דורי בן זאב לטליה שפירא.
סולן נוסף בתוכנית היה אפי וייס שביצע את "לילה בדרום".
אבי טולדנו גם ביצע סולו נוסף ללהיט "שריונים 69" שהיה חלק מהתוכנית הבאה של הלהקה,"פשוט שריונר", שהועלתה ב-1969. בין השירים המוצלחים של התוכנית היו, "פשוט שריונר", ששרו בנות הלהקה, ו"אחי הצעיר יהודה" שכתב אהוד מנור על אחיו.
השיר "פשוט שריונר" נכתב בגרסה מצומצמת, וכותב השיר, יורם טהרלב, חיבר בתים נוספים במיוחד כדי שלכל אחת מבנות הלהקה יהיה בית סולו, וכך נוצרו בשיר שבעה בתים.
כמו כן כל בנות הלהקה שרו גם בשיר "אני אוהבת באך" שפחות הצליח, וכן שיר נוסף בתוכנית היה "מכתב בצל צריח" שהיה לעוד סולו של אבי טולדנו, ששר על חייל במלחמת ההתשה כותב מכתב לזוגתו שנמצאת בבית ובינתיים שומר על התעלה.
על העיבודים והניצוח המוזיקלי המשיך להדריך רפי בן משה, ולתפקיד הבימוי נכנס שייקה אופיר.
חברים נוספים בלהקה היו דודו זר, שמוליק בילו, ריקי מנור וגבי קרן.
בשנת 1970 ניסתה הלהקה להעלות תוכנית נוספת, "תוכנית י"א", לא נשאה שם, אך התוכנית נגנזה.
אנשי החיל הקפידו על פעילותה של הלהקה, ודאגו שישירו רק שירים שקשורים לשריון ולהווי החייל.
התוכנית ירדה מהר בעקבות האולטימטום שהציבו לה.
הספיקו להקליט ממנה שני שירים : "עוד יבוא אביב", ו"אלוהים" שצעד מספר שבועות במצעד הפזמונים.
חברי ההרכב פוצלו לצוותים קטנים בתוך חיל השריון, בהם צוות הווי סדנאי השריון, צוות הווי השריון (שפעל רק בחטיבה 7), וצוות הווי סיני, שהיה חלק מאוגדת סיני עוד לפני מלחמת יום הכיפורים.
חברי ההרכב נשארו להופיע בצוותים בלבד, וכעבור שנה הגיעו מתגייסים חדשים שהקימו מחדש את להקת גייסות השריון הגדולה במקביל לצוותים החדשים שפעלו בחיל.
התוכנית החדשה, התוכנית ה-12, נקראה "דיסקוטנק".
בין שיריה היו "אל האור" (דודו ברק/שייקה פייקוב) ששרה סולו כרמלה גזית, "חתום באש השריון"(דודו ברק/שייקה פייקוב) ו"קצב השריון".
כל השירים היו קשורים לחיל השריון, כפי שדרש הפיקוד.
ב-1973 עלתה תוכנית חדשה שנקראה "שיר-יון הרצל", או בשמה השני "להיות יהודי".
זו הייתה התוכנית ה-13 של הלהקה והיא קיבלה את הכינוי "תוכנית הבר מצווה".
התוכנית לא עסקה באופן ישיר בשריון או בחיל, בשנה הזו ציינו 75 שנים לקונגרס הראשון והתוכנית הוקדשה לציונות.
חצי מהתוכנית היה שירים על הרצל ועל הרעיון הציוני.
מהתוכנית זכורים השירים "הרצל" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "האם השלישית" (נתן אלתרמן/יאיר רוזנבלום) (ששרה סולו עירית בולקא), "להיות יהודי", ו"דבר המשלחות" שהיה חלק מקטע בתוכנית שנקרא "הקונגרס הציוני" שהיה מעין מיני אופרה.
בין חברי ההרכב הנוספים היו משה בקר, גבי שדה, ודורון נשר.