tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1956 לא הונפקו בישראל בולי דמי דואר בעיצוב חדש.
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהמספרפריטים שנמכרובוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה150 פרוטות12012.04.195631.03.19575,866,000205פוטוליטומסרק 14
הבול עוצב בידי ג'ורג' המורי.
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהמספרפריטים שנמכרובוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה350 פרוטות11803.01.195631.10.1956205שקעמסרק 14x13
הקונגרס הבין-לאומי של מגדלי הדרים
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהמספרפריטים שנמכרובוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה300 פרוטות12320.05.195614.07.19573,365,000205פוטוליטומסרק 14
בשנת 1955 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 18 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 2215 פרוטות.
בשנת 1955 המשיכה המגמה של הדפסת בולים איכותיים בשיטת "שקע" במכונת הדפוס החדישה שהוכנסה לשימוש שנתיים קודם לכן במדפיס הממשלתי.
שלוש מסדרות הבולים הודפסו בשיטה זו (בול הסתדרות המורים, בולי מועדים לשמחה, ובולי שבטי ישראל), בעוד יתר בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1955, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
כל הבולים של שנת 1955 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות.
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםג'ורג' המורי47מרים קרולי210מקסים וגבריאל שמיר11
בשנת 1955 החל דואר ישראל בהנפקת סדרה חדשה של בולים מן המניין בעיצוב חדש.
בשנת 1955 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש.
בשנת 1955 לא הונפקו בישראל בולי דמי דואר בעיצוב חדש.
בשנת 1954 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 17 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 2735 פרוטות.
בשנת 1954 המשיכה המגמה של הדפסת בולים איכותיים בשיטת "שקע" במכונת הדפוס החדישה שהוכנסה לשימוש שנה קודם לכן במדפיס הממשלתי.
שתיים מסדרות הבולים הודפסו בשיטה זו (בול רוטשילד ובולי מועדים לשמחה), בעוד יתר בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1954, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
מרבית הבולים של שנת 1954 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות.
אראל (שמו המסחרי של ריכרד לוי) הצטרף לראשונה לקבוצת מעצבי הבולים.
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםאוטה וליש38ג'ורג' המורי38ר.
בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש.
הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949, תוך שהוא מוסיף לה ארבעה ערכים נקובים חדשים.
בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש.
הדואר המשיך להשתמש בבולים מסדרת נוף הארץ שהונפקו לראשונה בשנת 1953, תוך שהוא מוסיף לה, בשני מועדים שונים במהלך השנה, שישה ערכים נקובים חדשים.
בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולי דמי דואר בעיצוב חדש.
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה60 פרוטות8505.05.195431.03.1955255פוטוליטומסרק 14350 פרוטות8605.05.195431.03.1955255פוטוליטומסרק 14
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה60 פרוטות10413.10.195430.06.1955255פוטוליטומסרק 14200 פרוטות10513.10.195430.06.1955255פוטוליטומסרק 14
בשנת 1953 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 8 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 1795 פרוטות.
בשנת 1953 הוכנסה לשימוש במדפיס הממשלתי מכונת דפוס חדישה, אשר הדפיסה בולים בשיטת "שקע".
שתיים מסדרות הבולים בשנה זו הודפסו בשיטה זו (בול רמב"ם ובולי מועדים לשמחה), בעוד יתר בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1953, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
כל הבולים של שנת 1953 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות.
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםוילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי33ג'ורג' המורי24אברם גיימז11
בשנת 1953 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש.
הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949.
בשנת 1953 החלה הנפקת הסדרה השנייה של בולי דואר אוויר בישראל.
בולים אלו נועדו להחליף את הסדרה הקודמת שהונפקה בשנת 1950 ועסקה בציפורים שהופיעו ביצירות אמנות עתיקות.
בשנה זו הונפק הבול הראשון בסדרת "נוף הארץ".
בשנת 1953 לא הונפקו בישראל בולי דמי דואר בעיצוב חדש.
הבול עוצב בידי וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי.
זה הבול הראשון של ישראל שהודפס בשיטה זו.
בשנת 1952 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 29 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 3125 פרוטות.
כל בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1952, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
מרבית הבולים של שנת 1952 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות.
המעצב ג'ורג' המורי הצטרף לראשונה לקבוצת מעצבי הבולים.
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםאוטה וליש625וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי23ג'ורג' המורי11
בשנת 1952 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש.
הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949, תוך שהוא מוסיף לה שישה ערכים נקובים חדשים.
בשנת 1952 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש.
הדואר המשיך להשתמש בבולים מסדרת ציפורים ביצירות אמנות עתיקות שהונפקו בשנת 1950.
בשנת 1952 הונפקה הסדרה השנייה של בולי דמי דואר בישראל.
בולים אלו נועדו להחליף את הסדרה הקודמת שהונפקה בשנת 1949.
הבולים עוצבו בידי וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי.
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה30 פרוטות6509.12.195231.05.1953255פוטוליטומסרק 14110 פרוטות6609.12.195231.05.1953255פוטוליטומסרק 14
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה100 פרוטות4513.04.195217.04.1952205פוטוליטומסרק 14120 פרוטות4613.04.195217.04.1952205פוטוליטומסרק 14
הבולים הוצעו למכירה רק במהלך תערוכת הבולים תבא.
בשנת 1951 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 15 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 525 פרוטות.
כל בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1951, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
כל הבולים של שנת 1951 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות.
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםאוטה וליש38וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי23מקסים וגבריאל שמיר22מיכאל קארה11אברם גיימז11
בשנת 1951 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש.
בשנת 1951 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש.
בשנת 1951 לא הונפקו בישראל בולי דמי דואר בעיצוב חדש.
הדואר המשיך להשתמש בבולי דמי דואר מן הסדרה הראשונה שהונפקו בשנת 1949.
בשנת 1951 הונפקה בישראל סדרה של בולי שרות, אשר נועדו לשימוש משרדי הממשלה.
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה15 פרוטות3209.05.195131.10.1951505פוטוליטומסרק 1440 פרוטות3309.05.195131.10.1951505פוטוליטומסרק 14
בשנת 1951 הכריז השירות הבולאי על תחרות פומבית להגשת הצעות לנושא שיופיע על בולי סדרת "מועדים לשמחה" שתונפק לרגל חגי תשרי תשי"ב.
שתיים מן ההצעות שהגיש המעצב וילי וולף וינד זכו במקום הראשון ובמקום השלישי.
הצעתו של האמן מיכאל קארה זכתה במקום השני.
הבולים עוצבו בידי האמנים שזכו בשלושת המקומות הראשונים בתחרות הפומבית:
ערךנקובמקוםבתחרותהמעצב5 פרוטותראשוןוילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי15 פרוטותשנימיכאל קארה40 פרוטותשלישיוילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי
בולי הסדרה עוצבו בידי מעצבים שונים:
ערך נקובשם המעצב15 פרוטותאוטה וליש25 פרוטותאוטה וליש80 פרוטותוילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי
בשנת 1950 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 21 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 1468 פרוטות.
באופן רשמי, המטבע ששימש את מדינת ישראל בשנת 1950 היה ה-מיל, אולם באופן מעשי השיח הציבורי הכריע לטובת השם העברי של המטבע, "פרוטה".
לפיכך, מקובל להתייחס אל הערך הנקוב של הבולים בשנה זו כאל פרוטה, אם כי על הבולים לא הודפס שם המטבע.
כל בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1950, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
מרבית הבולים של שנת 1950 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות.
המעצבים מיכאל קארה, וינד-סטרוסקי (וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי), ארתור שיק, ו-אברם גיימז הצטרפו לקבוצת מעצבי הבולים.
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםאוטה וליש314וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי22ארתור שיק12מיכאל קארה11פרנץ קראוס11אברם גיימז11
בשנת 1950 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש, והדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949. עם זאת, ששת הבולים הונפקו מחדש תוך תיקון הכיתוב השגוי ששולב בהם במקור.
בשנת 1950 הונפקה הסדרה הראשונה של בולי דואר אוויר בישראל.
בבולים אלו שולבו ציפורים שהופיעו ביצירות אמנות עתיקות.
בשנת 1950 לא הונפקו בישראל בול דמי דואר בעיצוב חדש.
כל אחד מן הבולים עוצב בידי מעצב אחר.
ערך נקובשם המעצב20 פרוטותמיכאל קארה40 פרוטותוילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה20 פרוטות1323.04.195020.09.1950505פוטוליטוקו ½1140 פרוטות1423.04.195020.09.1950505פוטוליטוקו ½11
במחצית שנת 1950 החל השירות הבולאי לתכנן את הנושא שיופיע על בולי סדרת "מועדים לשמחה" שתונפק לרגל חגי תשרי תשי"א.
שר התחבורה דוד רמז, שהיה ממונה על הדואר והיה מעורב מאוד בקביעת תוכני הבולים, בחר בעצמו את הצעתו של האמן האמריקאי ארתור שיק.
הבולים עוצבו בידי ארתור שיק.
את עבודת ההכנה להדפסה הכין המעצב וילי וולף וינד
סגנונו המיוחד והאופייני של האמן האמריקאי לא התקבל בעין יפה על ידי הציבור בישראל, והצעות שהוא הכין לבולים אחרים, דוגמת בולי יום העצמאות, לא הונפקו.
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה5 פרוטות1631.08.195031.12.1950505פוטוליטומסרק 1415 פרוטות1731.08.195031.12.1950505פוטוליטומסרק 14
הבול עוצב בידי פרנץ קראוס.
הבול הונפק לרגל פתיחת בית הדואר הראשון באילת.
דואר ישראל הודיע כי הבול מהווה חלק מן הסדרה הראשונה של בולים מן המניין.
הבול עוצב בידי וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי (מבוסס על ציור של ראובן רובין).
בקטלוגים השונים נחשבת מעטפת היום הראשון של הבול עם שובל מלא לאחת היקרות ביותר מאז הקמת המדינה.
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה40 פרוטות1126.03.195015.06.19515010פוטוליטוקו ½1180 פרוטות1226.03.195015.06.19515010פוטוליטוקו ½11
ערךנקובמספרגלופהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהבוליםבגיליוןשבליםבגיליוןשיטתהדפסהשיטתהפרדה80 פרוטות241 באוקטובר 195015 ביוני 1951505פוטוליטומסרק 14
בשנת 1949 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 19 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 630 פרוטות ובעלות כוללת של 690 פרוטות.
באופן רשמי, המטבע ששימש את מדינת ישראל בשנת 1949 היה ה-מיל, אולם באופן מעשי השיח הציבורי הכריע לטובת השם העברי של המטבע, "פרוטה".
כל בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1949, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
מרבית הבולים של שנת 1949 עוצבו בידי אוטה וליש, אשר עיצב בולים בשנה הקודמת.
המעצבים מקסים וגבריאל שמיר ופרנץ קראוס) הצטרפו לקבוצת מעצבי הבולים.
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםאוטה וליש414מקסים וגבריאל שמיר24פרנץ קראוס11
בשנת 1949 החל דואר ישראל בהנפקת הסדרה הראשונה של בולים מן המניין.
נושא הבולים היה מטבעות עתיקים.
בשנת 1949 הונפקה הסדרה הראשונה של בולי דמי דואר בישראל.
במחצית שנת 1949 החל השירות הבולאי לתכנן את הנושא שיופיע על בולי סדרת "מועדים לשמחה" שתונפק לרגל חגי תשרי תש"י.
שר התחבורה דוד רמז, שהיה ממונה על הדואר והיה מעורב מאוד בקביעת תוכני הבולים, ביקש לשלב בבולים מוטיב המבוסס על ממצא ארכאולוגי, אולם נתקל בהתנגדות עזה מצד היועצים של השירות הבולאי.
אלו טענו כי כמעט כל הבולים שעוצבו עד אז בישראל (בולי "דואר עברי", בולי "דמי דואר", בולי "מועדים לשמחה" תש"ט, ובולי "דואר אוויר" שתוכננו אך טרם הונפקו) התבססו על ממצאים ארכאולוגיים, וכי הציבור בישראל מעוניין לראות בבולים מרכיבים המייצגים את מדינת ישראל המודרנית.
לאור עמדה זו הוחלט ברגע האחרון לבחור בהצעה שהוגשה על ידי האחים שמיר, והתבססה על סמלי צה"ל.
הגיליונית עוצבה בידי אוטה וליש.
זו הייתה הפעם הראשונה בה הונפק בול מסדרת מטבע הנושא את שם המדינה "ישראל" במקום הנוסח המקורי "דואר עברי".
ערךנקובמחירמכירהיוםההופעהיוםהפסקת המכירהשיטתהדפסהשיטתהפרדה40 פרוטות100 פרוטות01.05.194906.05.1949פוטוליטולא מנוקבב
הגיליונית הוצעה למכירה רק במסגרת תערוכת הבולים.
בשנת 1948 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 19 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 2044 מיל.
המטבע ששימש את מדינת ישראל עם הקמתה בשנת 1948 היה ה"מיל".
הערך הנקוב של בולי ישראל בשנה זו היה במיל, אם כי על הבולים לא הודפס שם המטבע.
הבולים הראשונים של מדינת ישראל הודפסו בשיטת בלט בתנאים פרימיטיביים על מכונת דפוס מיושנת.
בולי סדרת "מועדים לשמחה" הודפסו בשיטת פוטוליטו, אשר אפשרה לקבל תוצאות טובות יותר.
כל הבולים של שנת 1948 עוצבו בידי מעצב אחד:
שם המעצבמספר סדרותמספר הבוליםאוטה וליש319
ביום תחילת פעילותו של דואר ישראל היו אזורים במדינת ישראל שהיו נתונים במצור, ולא ניתן היה להעביר אליהם את בולי הדואר החדשים.
באזורים אלו המשיך השימוש בבולים שהונפקו על ידי דואר מנהלת העם בתקופת המעבר.
בנוסף, התיר הדואר לאנשים פרטיים שהיו ברשותם בולים כאלו אותם רכשו בימים שקדמו להקמת המדינה להמשיך ולהשתמש בהם למשך כשבועיים, עד סוף חודש מאי 1948.
בשנת 1948 הנפיק דואר ישראל סדרה זמנית של בולים מן המניין, הידועים בשם "סדרת דואר עברי".
ככלל, הפרדת הבולים נעשתה בשיטת קו 11, אולם ידועים גם מקרים רבים בהם נעשה שימוש במתקני נקבוב אחרים.
בשנת 1948 הונפקה סדרה זמנית של בולי דמי דואר בישראל.
זמן קצר לאחר הקמת המדינה פנה עו"ד ישראל עמיקם מחיפה אל ידידו דוד רמז, ששימש כשר התחבורה והיה ממונה גם על הדואר, והציע להנפיק סדרת בולים מיוחדת לקראת חגי חודש תשרי.
בפנייתו טען עמיקם כי הבולים החדשים ישמשו את הציבור כדי לשלוח את אגרות הברכה המסורתיות לראש השנה, בדומה למקובל במדינות אחרות בעולם המנפיקות מדי שנה בולים מיוחדים לקראת השנה החדשה או לקראת חג המולד.
בנוסף, טען עמיקם, ישמשו הבולים המיוחדים שיודבקו על מכתבים שנשלחים מחוץ לישראל תזכורת ליהודי העולם על השנה היהודית החדשה הממשמשת ובאה.
הרעיון מצא חן בעיני דוד רמז, שאישר את הנפקת הבולים.
בעקבות האישור העקרוני להנפקת בולי מועדים לשמחה, פנה דוד רמז אל המעצב אוטה וליש וביקש ממנו להגיש הצעה לבולים המתוכננים.
באותה עת עסק אוטה וליש בהכנת מספר הצעות שונות לסדרת בולי דואר אוויר הראשונה של ישראל, ובאחת מהן הוא שילב את הסמל העתיק של "מגילה עפה", אשר התגלה בחפירות ארכאולוגיות.
סמל זה מצא חן בעיני רמז, והוא בחר בו כסמל שיופיע בבולי מועדים לשמחה.
הדפסת הבולים בגיליונות ענק של 300 בולים, ובמיוחד שיבוץ שישה מספרי גלופה שונים בכל גיליון, עוררה כעס וביקורת בקרב אספני הבולים.
הם ראו בכך ניסיון של השירות הבולאי להגדיל באופן מלאכותי את מספר הבולים שיצטרך לרכוש אספן הבונה אוסף של צמודות גלופה על מנת להשלים את אוסף הבולים שברשותו.
בוליארובו (בבולגרית: Болярово) היא עיירה קטנה ורשות מקומית במחוז ימבול שבבולגריה.
בזמן האימפריה העות'מאנית, העיירה הייתה ידועה בשם פאשאקיי (בטורקית: Paşaköy).
בוליארובו, שנמצאת על גדות הנהר פופובסקה (ויקישיתוף), ממוקמת כ-296 ק"מ מבירת המדינה סופיה.
בנוסף, היא נמצאת כ-17 ק"מ מהגבול של בולגריה עם טורקיה.
העיירה נמצאת ליד כביש מספר 79. בנוסף, בעיירה יש תחנת דלק ועמדה לרחיצת רכב.
החודש הכי קר הוא ינואר (0 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 915 מילימטרים בשנה.
חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (108 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (24 מ"מ גשם).
בעיירה יש את בניין העירייה, סניף בנק, בית קפה, בית מלון ומספר סופרמרקטים.
בולי חג המולד הם בולי דואר עליהם מצוירים חפץ, אירוע או נושא שקשור לחג המולד.
בולים אלו מיועדים לשימוש בדואר עונתי כגון כרטיסי ברכה לחג המולד .
מדינות רבות בעולם מוציאות בולים כאלה, שהם בולי דואר רגילים (בניגוד לבולי חג המולד) ותקפים בדרך כלל לדברי דואר לאורך כל השנה (במדינות מסוימות יש להם ערך מוזל והם מיועדים לשימוש אך ורק על כרטיסי חג המולד).
הם בדרך כלל מיוצרים בתקופה ש בין תחילת אוקטובר לתחילת דצמבר והם מודפסים בכמויות נכבדות לקראת החג.
בשנת 1935 הוענק לחיילי הכוחות הבריטיים שהוצבו במצרים בולי חג המולד לבית דואר שנמצא בסמוך למקום הצבתם.
במשך שנים רבות אלה לא נכללו בקטלוגים של חברת הבולים "סטנלי גיבונס גרופ" , מכיוון שהחבברה סיווגה אותם כ"חותם" ולא כבול דואר, אך החל מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 הם כן נכללים בקטלוגים.
בשנת 1937 הוציאה אוסטריה שני בולי ברכה לחג המולד עליהם היה מצויר ורד וכן גלגל מזלות.
בשנת 1939 הוציאה ברזיל ארבע בולי דואר עם עיצובים ובהם שלושת האמגושים, כוכב, מלאך, ילד, הצלב הדרומי ואם וילד.
בשנת 1941 הוציאה הונגריה גם היא בול דואר.
חותמות חג המולד הבאות לא הופיעו רק בשנת 1951, אז הוציאה קובה עיצובים עם פוינסטיות ופעמונים ואחריהן האיטי (1954), לוקסמבורג וספרד (1955), אז אוסטרליה, קוריאה וליכטנשטיין (1957).
במקרים כמו אוסטרליה, ההנפקה סימנה את הראשון למה שהפך למסורת שנתית.
בשנות התשעים הוציאו כ-160 גופי ממשל שונים הוציאו בולי חג המולד, מרביתם מדי שנה.
מדינות האסלאם מהוות את הקבוצה הגדולה ביותר של אנשים שאינם משתמשים בבולי חג המולד, אף על פי כן הרשות הפלסטינית (בה נמצא מקום הולדתו של ישו, כנסיית המולד) הוציאה מספר בולים לחג המולד מאז 1995.
בוליבר (בספרדית: Club Bolívar) הוא מועדון כדורגל מבוליביה, מהעיר לה פאס.
המועדון נוסד בשנת 1925 ומשחק בליגת העל הבוליביאנית.
המועדון הוקם בשנת 1925 בלה פאס על ידי קבוצת צעירים מקומיים.
בתחילת דרכו השתתף המועדון בתחרויות חובבים מקומיות.
בשנת 1950 הפך למועדון מקצועני, אך המשיך להתחרות בעיקר בליגות אזוריות.
בשנת 1977 הוקמה בבוליביה ליגה מקצוענית ארצית, ו"בוליבר" הייתה בין המועדונים הראשונים שהצטרפו אליה.
כבר בעונת הבכורה של הליגה זכתה הקבוצה באליפות.
לאורך השנים זכתה "בוליבר" ב-31 אליפויות לאומיות, מתוכן חמש בין השנים 1991–1997. האליפות האחרונה שלה הושגה בשנת 2024.
"בוליבר" השתתפה בגביע ליברטדורס 39 פעמים – יותר מכל קבוצה בוליביאנית אחרת.
הישג השיא שלה במפעל הוא הגעה לחצי הגמר בעונת 1986 ובעונת 2014. בשנת 2024 העפילה לגמר גביע סודאמריקנה, אך הפסידה לבוקה ג'וניורס.
הקבוצה מארחת את משחקיה ב"אצטדיון ארננדו סילס", שנחנך בשנת 1930 ושופץ באופן נרחב בשנת 1977. האצטדיון מכיל כ-41,000 מקומות ישיבה ונמצא בגובה של כ-3,582 מטר מעל פני הים – נתון המעניק יתרון לקבוצת הבית ומקשה על יריבות שאינן רגילות לשחק בגובה כזה.
בּוּלִימְיָה נֶרְבוֹזָה (מלטינית: Bulimia nervosa, בעברית זַלֶּלֶת) או בּוּלִימְיָה היא הפרעת אכילה, המאופיינת בהתקפי זלילה (בולמוסים) שאחריהם נעשים מאמצי התרוקנות, לרוב באמצעות הקאות מכוונות, ולעיתים באמצעות שימוש בחומרים משלשלים וחוקנים.
בולימיה היא הפרעה נפשית המסווגת תחת קטגוריית הפרעות האכילה, כמו אנורקסיה נרבוזה, אך שכיחה ממנה.
חולי בולימיה חווים סבל נפשי רב ובדרך כלל סובלים מהערכה עצמית ירודה ביותר.
הסכנה הפיזית שמציבה הבולימיה פחותה מזו של האנורקסיה, משום שמשקל הגוף אינו יורד מאוד בתקופה קצרה.
עם זאת, למחלה השלכות בריאותיות נרחבות, בהן התערערות איזון האשלגן בגוף, השיניים ניזוקות מהמגע התכוף עם חומצות הקיבה, סכנה לקרעים בוושט ועוד.
בולימיה נפוצה יותר מאנורקסיה, וצורות קלות שלה מופיעה אצל קרוב לחמישית מהצעירות.
הסיבות לצורות הקלות שלה קשורות לרוב למודל היופי וללחץ חברתי להיראות על פי המודל.
צורות קשות שלה, מתפתחות כאשר יש "פצע נפשי" שהבולימיה עוזרת להקל על הכאב שלו (באופן מודע או באופן לא מודע), והבולימיה הופכת להיות מנגנון התמודדות שקשה לוותר עליו.
הסיבות הבריאותיות לבולימיה עדיין נחקרות ומעריכים שהסיבות יותר נפשיות מאשר פיזיולוגיות.
מעריכים שהסיבות הפיזיולוגיות לבולימיה הן תפקוד לקוי של המוליך העצבי סרוטונין.
טיפול תרופתי להפרעה זו הן תרופות נוגדות דיכאון ממשפחת SSRI, אשר גורמות לעלייה ברמת הסרוטונין במוח.
הסיבות הנפשיות לבולימיה אינן מסתכמות ברצון לרדת במשקל אלא נובעות לרוב מטראומה נפשית כמו פגיעה מינית או התעללות.
באופן כללי התסמינים של הפרעת קשב מקושרים להפרעות אכילה, אך האימפולסיביות האופיינית לאנשים עם הפרעת קשב מקושרת במיוחד להתנהגויות בולימיות.
עם זאת, לא נמצא קשר סיבתי בין הפרעת קשב להפרעות אכילה.
הבולימיה היא מחלה נפשית שמתבטאת באוכל – החולה צורך כמויות מזון גדולות בזמן קצר, ולאחר מכן מבצע פעולות "היטהרות": הקאה (הנפוצה ביותר), שימוש בחומרים משלשלים או משתנים, חוקנים, צום ארוך או פעילות גופנית מרובה.
כחלק מהמחלה, החולה משקיע זמן ומחשבות אובססיביות במראהו החיצוני ומשווה עצמו לאחרים באופן תדיר.
כמו כן הערכתו העצמית ירודה.
צריכת כמויות המזון הגדולות בזמן קצר נקראת בולמוס אכילה.
התקף זה הוא בלתי נשלט ומגיע לקיצו רק כשהחולה מרגיש בכאבים עזים ובנפיחות קשה באזור הבטן.
בולמוס האכילה מעוות את תחושת הרעב והשובע ואינו קשור לצורך פיזיולוגי במזון אלא לדחף גדול לא להרגיש רגשות.
לאחר ההתקף הבולמוסי החולה מרגיש תחושות אשמה וחרטה בלתי נסבלות, בנוסף לכאבים פיזיים הקשורים לאכילה המופרזת.
ההתקף הוא המניע לפעולות ההיטהרות.
ההיטהרות מספקת גם קתרזיס מדומה (מכאבים נפשיים ומלחץ פנימי עמוק) באמצעות הפער בין תחושת המלאות (עד פיצוץ) לאחר הבולמוס לתחושת הריקנות לאחר ההקאה.
הפרעת האכילה מדווחת בספרות הרפואית החל משנת 1944. היא מאופיינת בהתקפי אכילה בלתי נשלטים של כמויות מזון גדולות בפרק זמן קצר.
התקפים אלו מתרחשים בסתר וביחידות כאשר בסופם מתרחשת התנהגות מפצה, שעל פני השטח מטרתה היא מניעת עלייה במשקל אך מבחינה נפשית המטרה היא בריחה מרגשות וחוויה מדומה של שליטה על הגוף.
קיימים שני סוגי בולימיה הנבדלים בקיום או באי־קיום של היטהרות הגוף, כאשר סוג אחד הוא ללא היטהרות, המתאפיין בביצוע צום או בקיום פעילות גופנית עצימה יתר על המידה בסופם של התקפי האכילה.
הסוג השני הוא בעל היטהרות המתבטאת בשימוש במשלשלים ובהקאות יזומות של החולה בסיום התקפי האכילה.
ההפרעה שכיחה בקרב נערות ונשים, ומופיעה לרוב בגיל הבגרות.
על פי מחקרים עדכניים נערים וגברים החלו ללקות בהפרעה באחוזים עולים.
אוכלוסיות בסיכון גבוה לחלות במחלת הבולימיה הן: אנשים עם הפרעת דחק פוסט־טראומטית, ספורטאים/יות, רקדנים/יות, דוגמנים/יות, ופגועי/ות נפש.
מדובר בהפרעה אשר משפיעה בכמה אופנים על הלוקה בה: גופני, בין-אישי, משפחתי וחברתי.
הדבר מתבטא במעורבות בפעילויות הרסניות כמו: שימוש בסמים ואלכוהול, גנבה מחנויות, יחסי מין הרסניים, דיכאון וחרדה.
לאחר היטהרות שכזו מרגיש החולה תחושת רגיעה פיזית ונפשית.
תחושה זו היא זמנית ובמהרה מתעוררת ריקנות נפשית המוליכה את החולה לחזור להתעסקות האובססיבית בדימוי הגוף, לאכילה בולמוסית, היטהרות וחוזר חלילה.
הקאות יזומות: על מנת לגרות את רפלקס ההקאה משתמש החולה באמצעים שונים, ייתכן שלאחר תקופה ממושכת של הקאות יילמד הרפלקס ותתרחש הקאה בהתאם לרצון החולה ללא צורך באביזרי עזר.
כאשר הגוף מתרגל להקאות ייתכנו מקרים בהם האוכל עולה "בעצמו" מן הקיבה והחולה יתקשה להשאירו בפנים גם אם יחפוץ בכך.
שימוש במשלשלים/חוקנים: נטילת כמויות גדולות של משלשלים באופן קבוע לאחר ארוחות או בולמוסים.
בדרך כלל נוצרת תלות בחומרים משלשלים הגורמת לעצירות קשה ולבעיות מעיים עד כי לעיתים לא מתאפשרות יציאות בלעדיהם כלל.
דיאטות חריפות וצומות: לאחר בולמוס אכילה ייתכן שהחולה יפתח בצום או בדיאטה קיצונית.
פעילות גופנית: פעילות גופנית יכולה לשמש עוד אמצעי היטהרות, לעיתים החולה מתיש את עצמו בפעילות גופנית עד אפיסת כוחות ובמקרים קיצוניים עילפון.
בחלק מהמקרים מתקיימים בו זמנית מספר אמצעי היטהרות, שמספקים רגיעה זמנית ומזויפת בלבד.
האמונה הרווחת היא שחרדה מעלייה במשקל היא המניעה את החולה בבולימיה להשחית את גופו ולגרום לעצמו במקרים הקיצוניים נזק בלתי הפיך אך בפועל בולימיה קיצונית מתפתחת לרוב כאשר יש כאב נפשי שהבולימיה מספקת ממנו הקלה.
ישנו דחף עצום לשליטה המתעורר ברוב החולים, העומד בניגוד לפעולות הבלתי נשלטות.
דחף זה מגיע גם ממקורות חיצוניים וסביבתיים ובעיקר ממקורות פנימיים ורגשיים.
הפער הגדול שבין פעולות החולה לבין שאיפתו לשליטה וחוזק, מעמיקה את תחושת הדיכאון, העייפות והריקנות של החולה.
ההתעסקות באוכל ובמשקל עומדת בבחינת מקבילה לציפיות של החולה מעצמו או של הסביבה ממנו, ולכן ניסיון החולה "למלא" את עצמו במזון לעיתים מקביל לניסיון להיות מלא ושלם עם עצמו מבחינות אחרות שאינן קשורות דווקא לאכילה.
בנוסף, אכילה מספקת בריחה מתחושות ורגשות ועוזרת בהדחקה וההתרוקנות מסמלת את השליטה של הבולימי/ת במה שנכנס לגופו ומקבילה לרצון שלו להרגיש שוב בשליטה על חייו מכיוון שפעמים רבות המניע להפרעה הוא תחושת חוסר שליטה על החיים וחוויית חילול פנימי.
קבלת אבחון בולימיה נרבוזה לעומת אנורקסיה נרבוזה תלויה במשקל ולא בסימפטומים.
ברגע שהמטופל/ת יורד/ת מתחת למשקל מסוים (כ־85% ממשקל הגוף התקין המינימלי) האבחנה המתקבלת היא אנורקסיה ללא קשר לסימפטומים, אך אנורקסיה מתחלקת לשני סוגים: הסוג המגביל (restricting type) והסוג השני הוא אכילה/התרוקנות (binge eating/purging type) ובולימיות שיורדות מתחת למשקל התקין נחשבות אנורקסיות מהסוג המתרוקן.
ישנם מעברים בין ההפרעות אך ישנו מעבר גדול יותר מאנורקסיה לבולימיה מאשר מבולימיה לאנורקסיה.
לעיתים קרובות ניתן למצוא בעברו של החולה הבולימי סימנים המעידים על בעיות שונות בהתייחסות לאוכל, בסגנון ובהרגלי האכילה שלו שהיו קיימות לפני התחלת בולמוסי האכילה.
מרבית החולים בבולימיה אינם פונים לטיפול על אף הצורך שלהן בתמיכה ולרוב הם מסתירים ומכחישים זאת לאורך זמן (לצר, גילת וגולן, 2003).
בולימיה פוגעת גם בגברים וגם בנשים, אך נשים נמצאות בסיכון גבוה פי 10 ללקות במחלה בהשוואה לגברים.
בשנים האחרונות עולה מספר הגברים והנערים המפתחים גם הם את המחלה.
מחקרים עדכניים מעלים כי כ־8% מכלל הנשים תחלינה בבולימיה בשלב כלשהו בחייהן.
המחלה עלולה להופיע בכל גיל אך מתפתחת לרוב בגילים 16 עד 40 (בממוצע מתחילה המחלה בגילים 18–19) כאשר שיאה נע סביב גיל 18. אומנם גם ילדים עלולים לפתח את המחלה אך אלו מקרים נדירים יחסית, אף על פי שישנה ירידה בגילי התחלת ההפרעה.
50% מהאנשים הלוקים בבולימיה הם אנורקטיים 'לשעבר'.
בולימיה היא הפרעת אכילה הגורמת ללוקה בה להתעסק במשקל גופו ובצורתו.
הבולימים נוטים לשפוט את עצמם בחומרה על כל פגם שימצאו בעצמם, בגופם ובהתנהגותם.
זוהי מחלה חמורה שעלולה לסכן את חיי הלוקה בה.
לעיתים קשה להתגבר על המחלה מאחר שמעורב בה לא רק נושא התזונה אלא גם עניין הדימוי העצמי.
טיפול יעיל בבולימיה עשוי לסייע לאדם להרגיש טוב יותר ביחס לעצמו, לאמץ דפוסי אכילה בריאים יותר ולהתאושש מסיבוכי המחלה.
קריטריונים אבחנתיים על פי ה־DSM-IV
קיימים חמישה קריטריונים בסיסיים לאבחון המחלה על פי ה־DSM-IV:
אפיזודות חוזרות של התקפי אכילה המאופיינים ב:
אכילה בפרק זמן קצר, של כמויות מזון גדולות מכפי שיאכל האדם הממוצע בזמן או בנסיבות דומים, בזמן קצר של לפחות פעמיים בשבוע במשך שלושה חודשים (סרוסי, ארז, בינשטוק ואוריאלי, 2000).
תחושת חוסר שליטה על האכילה ופחד שלא יוכלו להפסיק את התקף האכילה (סרוסי, ארז, בינשטוק ואוריאלי, 2000).
התנהגויות מפצות – "היטהרות": לצורך וויסות המשקל.
כגון: הקאה (הנפוצה ביותר), שימוש בחומרים משלשלים או משתנים, חוקנים, צום ארוך או פעילות גופנית מרובה.
התקפי האכילה וההיטהרות מתרחשים לפחות פעמיים בשבוע במשך שלושה חודשים ברציפות.
הערכה העצמית תלויה באופן מוגזם במשקל הגוף ובצורתו.
סימפטומים אלה אינם חלק מאפיזודה אנורקטית.
קיים דמיון בין אנורקסיה (הסבר בהמשך) לבין בולימיה, אולם ההבדל ביניהן הוא בכך שבבולימיה אין הימנעות מאכילה.
על פי המדריך DSM (הסבר בהמשך) ניתן לאבחן בולימיה באמצעות הקריטריונים האלה:
מתבצעים התקפי אכילה חוזרים של כמויות מזון גדולות, ללא שליטה עצמית על הפסקתם או הרכבם.
קיימת פעולת ניקיון הגוף בסיום התקפי האכילה, אשר מתבטאת בפעילות יזומה של החולה בשימוש במשלשלים, ביצוע צום, פעילות ספורט עצימה והקאות.
תדירות ההתנהלות המעגלית, של התקפי אכילה וניקיון הגוף מתקיימת כפעמיים בשבוע לכל הפחות, במשך כשלושה חודשים.
החולה קובע את הדימוי העצמי שלו, על פי מראה גופו ומשקלו.
קיימות שתי צורות של ההפרעה, הנבדלות בסוג ההתנהגויות המפצות המאפיינות אותן:
בולימיה נרבוזה עם התנהגויות היטהרותיות (purging type).
אכילה התקפית המלווה בהקאות יזומות, שימוש במשלשלים, משתנים, חוקנים ואמצעים רפואיים אחרים.
בולימיה נרבוזה ללא התנהגויות היטהרותיות (non-purging type).
אכילה התקפית המלווה בצומות או בפעילות גופנית מופרזת, שבדרך כלל אינה מלווה בהתנהגויות מפצות כהקאה ושימוש באמצעים רפואיים.
האבחנה של בולימיה נרבוזה לא טיפוסית ניתנת ב־DSM וב־ICD למי שמציגות תמונה של בולימיה נרבוזה אך חסרות את אחד הקריטריונים הקליניים לקבלת אבחנה מלאה של ההפרעה הרגילה.
התסמינים של מחלת הבולימיה הם הם הנזקים ממנה.
החולים בבולימיה יודעים להסוות את מחלתם, וחלקם אף מסוגלים להעביר שנים ללא ידיעת קרוביהם על המחלה.
עם זאת, אופני התנהגות אחדים וסימנים ברורים לעין עשויים להעיד על הימצאות הבולימיה.
הרגלי אכילה: אכילה מאופיינת בזלילות או אכילת מזון רב בזמן קצר, אכילה בסתר, הרגשת חוסר נוחות באכילה מול אנשים ואף הימנעות מכך, שתייה מרובה מאוד תוך כדי אכילה, ביקורים סדירים בשירותים לאחר ארוחות או עד שעה אחריהן.
תסמינים נפשיים: שינויים תכופים במצב הרוח, דיכאון, תחושת עייפות מתמדת, ביקורת עצמית נוקשה וחסרת פרופורציה, הערכה עצמית ירודה וכמעט תמיד תלויית משקל.
תסמינים גופניים: אי־יציבות במשקל, שיניים צהובות ורקובות, נפיחות וכלי דם מפוצצים בפנים, ציפורניים שבירות ועור לא בריא (בשל המחסור בוויטמינים), חולשה כללית, אדמומיות וכאבים בגרון, פעימות לב בלתי סדירות והקאת דם .
לחולים בבולימיה הובחנה רמה נמוכה של כוליציסטוקינין.
נזקי המחלה האפשריים הם: עייפות וחוסר אנרגיה, דיכאון, סחרחורת וכאבי ראש, קשיי ריכוז, חרדה, עצבנות, נטיות אבדניות (וייסבאלי, 2010), הפסקה או אי־סדירות של מחזור או הווסת, עצירות והתייבשות, קוצר נשימה, קצב לב בלתי סדיר, לחץ דם נמוך, קרעים בוושט הקאת דם ונשירת שיער.
כמו כן, כאבי בטן והתנפחויות, בעיות של נפיחות בידיים, ברגליים ובלחיים, שחיקת השיניים, בעיות בחניכיים ובגרון (בעקבות ההקאות), קריעת דופן הקיבה בשל המזון הרב הנכנס אליה, אובדן שליטה וויסות רגשי הקשורה לשינויים במלחים ובסוכר בגוף (וייסבאלי, 2010).
נזקים נוספים הם נזקים לכבד ולכליות, כאבים בחזה, כיב פפטי, אנמיה, דום לב ומוות.
חלק מהסיבוכים הרפואיים נגרמים בעקבות שימוש מוטעה או מופרז באופנים והתכשירים, אשר גורמים להתרוקנות מערכת העיכול (האתר לבריאות הנפש, אין תאריך).
הנזק העיקרי הוא בתפקוד ובאיכות החיים של הסובלות מהפרעה זו, בגלל הדאגה למשקל והנטייה של החולה להחמיר עם עצמה.
החולים בדרך כלל מרגישים בושה, תסכול והשפלה לנוכח המשפחה, החברים והמטפלים (לצר, גילת וגולן 2003).
לא ידוע על גורם אחד ודאי להתפתחות בולימיה.
נראה שהפרעות אכילה הן תוצאה של שילוב בין גורמים שונים – גנטיים, ביולוגיים, משפחתיים, פסיכולוגיים וחברתיים־תרבותיים (שדה־שרביט, אין תאריך).
ישנם מספר גורמים המביאים להיווצרות ההפרעה ולהחמרתה כמו:
תחושה ירודה של הערכה עצמית – הירידה במשקל מסייעת לאנשים אלו לשפר זאת.
גורם ביולוגי – ישנם מחקרים הקושרים את כמות הסרוטונין הנמצא במוח, אשר תפקידו הוא קיום פעילות במערכת האחראית על התיאבון, כגורם לבולימיה.
על פי מחקרים אלו פעולות האכילה והריקון מביאות לכך שהן מוסיפות על הפחתת ייצורו.
לחץ נפשי – אנשים שחוו ילדות קשה, הזנחה בילדות, עברו התעללות מינית לאורך תקופה ממושכת, חוו תוקפנות במשפחות ממעמד סוציו אקונומי נמוך, על רקע עימותים במשפחה והתמודדו עם מצבים מלחיצים בחייהם, יכולים ללקות בבולימיה (האתר לבריאות הנפש, אין תאריך).
תורשה – ישנם מחקרים המעידים כי הסבירות שאדם יהיה לוקה בבולימיה קיימת במשפחות בהן יש היסטוריה של המחלה (לצר, 1999).
דיאטה – דיאטה קיצונית, אשר מטרתה היא ירידה במשקל עלולה להתפתח לבולימיה, עקב הרצון לאכול וההקאה המגיעה לאחר מכן.
גורמים תרבותיים – הלחץ התרבותי המעודד רזון מוביל לקשיים אישיותיים ופסיכוסוציאליים, דברים היכולים להשפיע על התפתחות הבולימיה בקרב הנשים.
למחלת הבולימיה אין טיפול תרופתי ישיר.
דרכי הטיפול במחלת הבולימיה, כוללות כמה טכניקות ומיומנות טיפוליות ובניהם: החצנת המחלה, זריעת תקווה אצל החולה, אמפתיה, פיתוח מודעות רגשית, זרימה עם התנגדויות החולה, התמודדות עם המצוקה והתמודדות עם הישנות ההתנהגות.
ככל שהפרעות האכילה מאובחנות ומטופלות מוקדם יותר כך גדל הסיכוי להחלמה מהירה ותמידית.
הטיפול הבסיסי כולל טיפול רפואי (הבודק את המצב הרפואי הכללי וחומרת נזקי המחלה הקיימים, ובוחן האם יש לאשפז החולה במצב הנתון), טיפול תזונתי וטיפול פסיכולוגי אישי (לעיתים גם משפחתי).
במקרים מסוימים מומלץ טיפול נוירופסיכולוגי, ששם דגש על הרכיב הביולוגי של התסמינים הפסיכולוגים המתלווים למחלה כמו עיוותי התפיסה, הכפייתיות בחשיבה ועוד, שבדרך כלל אינם מטופלים וכך לעיתים חוזרות הפרעות האכילה.
במקרים אחרים ניתן טיפול תרופתי, בדרך כלל בנוגדי דיכאון ממשפחת SSRI, הנפוץ והמוכר מביניהם הוא פרוזק.
החומר הפעיל בתרופה גורם לעיכוב תהליך הניצול מחדש של המוליך העצבי סרוטונין ובכך רמתו במוח עולה.
לסרוטונין תפקיד ראשי בתחושות וברגשות הקשורים למצב הרוח, כגון דיכאון, התנהגות אימפולסיבית וכדומה, ונמצא יעיל בטיפול בדיכאון, חרדה חברתית, הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD), טורדנות כפייתית (OCD – Obsessive Compulsive Disorder), וכמו כן בבולימיה נרבוזה.
ישנם כמה דרכי טיפול להפרעת האכילה בולימיה, טיפול התנהגותי־קוגניטיבי וטיפול באמצעות תרופות.
על פי מחקרים היעיל שבהם הוא טיפול התנהגותי קוגניטיבי אשר דוגל בסיוע למטופל – בשינוי תפיסתו בדימוי גופו השלילי ודיכוי הרצון בשימוש משלשלים ובביצוע הקאות יזומות כדרך התמודדות.
על מנת שטיפול זה יצליח יש להיעזר בגורמים נוספים כמו: דמות שהמטופל מעריך, שתוכל להשפיע עליו בהבנה ללא שיפוטיות, ולקיחת חלק של בני משפחתו בטיפול, הבא לידי ביטוי בסיוע מבחינה רגשית ואחראיות על דפוסי האכילה בבית.
טיפול זה משלב בתוכו טיפול פסיכיאטרי, אשר מטפל בבעיות הנלוות למחלה, כמו דיכאון וחרדה.
טיפול נוסף הוא טיפול פיזי, המסדיר את פעילות מרכז ההקאה במוח, במטרה לצמצם את תכיפות ההקאות.
לצד זה, התאמה תזונתית עשירה בסיבים, שתייה מרובה והפחתת פעילות הגופנית המוגזמת המסייעים לגמילה מחומרים משלשלים.
יש להתאים לכל חולה תפריט מאוזן ולדאוג למניעת הקאות.
מטרת המעקב התזונתי היא להוביל את החולים לשמירה על משקל תקין.
הטיפול בבולימיה נעשה בדרך כלל במסגרת הקהילה, אך לעיתים המצב הגופני של חלק החולים מידרדר עד כדי כך שהם נזקקים לאשפוזים חוזרים.
בטיפול בבולימיה יש לשקול אשפוז כאפשרות אחרונה.
בטיפול בהפרעה זו יש חשיבות לשילוב בין הטיפול הנפשי של החולה הכולל ייעוץ ותמיכה, לטיפול הגופני של החולה ושיקום מצבו הבריאותי.
נשים עם בולימיה נרבוזה עשויות להיכנס להיריון תוך כדי עיסוק פעיל בהפרעת האכילה או בשלבי ההתאוששות ממנה.
סוגיות כגון קונפליקט ביחס לשינויים גופניים, חששות לגבי אימהות ופרידה מבן זוג, הן בעלות חשיבות רבה בפסיכולוגיה של בולימיה נרבוזה, ולכן סביר להניח שלנשים בולימיות יהיו בעיות ייחודיות בהריונן.
הפרקטיקה הרפואית מדגישה את הצורך להעריך את ההשלכות הרפואיות, התזונתיות והפסיכולוגיות בשעה שאישה עם הפרעת אכילה נכנסת להיריון.
רוב נשים הסובלות מבולימיה נרבוזה בזמן ההיריון, מתאפיינות בסימפטומים פעילים של ההפרעה עוד מלפני ההיריון.
השינויים בהורמוני הגוף, התסמינים והחששות הקשורים להיריון עלולים להחמיר את ההתנהגות הבולימית, עד למצב של סכנה ממשית לבריאות האם והתינוק.
עם זאת, עבור חלק מהנשים הסובלות מבולימיה הכניסה להיריון עשויה להוביל לשיפור חיובי, בשעה שהאם מבקשת לשפר את בריאותה ואת בריאותו של העובר.
נשים רבות מדווחות על ירידה בזללנות (אכילה בולמוסית) עם התקדמות ההיריון ושיפור בסימפטומים בולימיים.
מצד שני, נשים חוות לעיתים קרובות התעוררות מחודשת של הסימפטומים לאחר הלידה, מה שעלול לגרום לנזק בתפרים של האפיזיוטומיה (חיתוך החיץ בלידה), ויש שמדווחות שהן מוטרדות יותר לאחר הלידה, ביחס ללפני הכניסה להיריון.
עקב הבושה, הסודיות וההכחשה המהווים חלק מהבולימיה נרבוזה, לעיתים קרובות הסובלות מבולימיה לא רוצות לחשוף את ההתנהגות שלהם בפני אנשי מקצוע בתחום הבריאות.
כתוצאה מכך, קשה לאתר נשים אלו ולקיים הערכה מדויקת בדבר התדירות של ההתנהגות הבולימית אצל נשים בהיריון.
זו אחת המגבלות של רוב המחקרים בנושא.
נשים בולימיות סובלות מיותר בחילות והקאות במהלך ההיריון ביחס לנשים ללא הפרעות אכילה.
עליה מועטה במשקל שמלווה עם תחושת פחד מעודף משקל.
עייפות, סחרחורות, כאבי ראש ועילפון.
דפוסי אכילה שונים בהשוואה לנשים ללא הפרעות אכילה.
הצריכה התזונתית של נשים בולימיות במהלך ההיריון
הצריכה אנרגטית המומלצת כדי לענות על דרישת הגוף בתקופת ההיריון היא להוסיף 340 קק"ל ליום במהלך הטרימסטר השני ו־452 קק"ל ליום במהלך הטרימסטר השלישי.
גם הדרישה למיקרו־נוטריינטים עולה, כגון ברזל, חומצה פולית וויטמין C.
בהשוואה להמלצה, הצריכה האנרגטית של נשים עם בולימיה נרבוזה פעילה בהריון גבוהה יותר וצריכת המיקרו־נוטריינטים נמוכה יותר.
בהשוואה לנשים ללא הפרעת אכילה, נשים עם בולימיה נרבוזה צורכות:
יותר קלוריות, שומן רווי ובלתי רווי, אשלגן, זרחן ופחות ברזל וחומצה פולית.
יותר משקאות ממותקים באופן מלאכותי.
סיבוכים של בולימיה נרבוזה במהלך ההיריון
אצל נשים בולימיות שנכנסות להיריון וממשיכות בסימפטומים ובהתנהגויות הקשורים להפרעה נמצא סיכון יתר להפלות, היפראמזיס (הקאות יתר בהיריון) וניתוח קיסרי.
נוסף על כך, נשים בולימיות בתקופת ההיריון עלולות לסבול מחוסר איזון כימי, התייבשות ואי־סדירות בקצב הלב.
בולימיה פעילה בהיריון יכולה גם ליצור הפרעות אצל העובר:
ציון נמוך במבחן אפגר, במיוחד בבדיקה השנייה (חמש דקות).
לידה מוקדמת שמסתיימת לפעמים במוות של התינוק.
בעיות האכלה והנקה עם התינוק נמצאו יותר שכיחות אצל אמהות בולימיות מאשר אמהות ללא הפרעות אכילה.
ככל שיש יותר סימפטומים בולימיים של "היטהרות" (הקאות ומשלשלים) היה סיכון יותר גבוה ללידת תינוק עם מום.
בולסלאב השלישי עקום הפה (פולנית: Bolesław III Krzywousty; 1086–1138), היה דוכס פולין משנת 1102 עד מותו.
בולסלאב נולד ב-20 באוגוסט 1086, והיה בנו של ולדיסלאב הראשון הרמן.
בקרב בקלו בשנת 1109 הביס בולסלאב את כוחות פומרניה, והשתלט עליה בשנים 1119-1123 ובכך השיב את המוצא לים עבור פולין.
כמו כן הביס את היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1109 בקרב הונדספלד.
בין השנים 1132–1135 ניהל מערכה נגד הונגריה אך ללא תוצאות משמעותיות.
מאשתו הראשונה, זביסלאבה מקייב, בתו של סוויאטופולק השני, נסיך קייב, נולד ב-1105 בנו ולדיסלאב ("הגולה"), לימים מלך פולין.
מאשתו השנייה, סלומה פון ברג-שלקלינגן, נולדו לו 6 בנים ו8 בנות, מהם נותר תיעוד של ממש רק על 4 בנים ו5 בנות.
לימים חתרו ילדיו מאשתו השנייה תחת שלטונו של בנו מאשתו הראשונה ואילצו אותו לבלות את שארית ימיו בהמבורג.
לפני מותו ב-1138, ציווה בולסלאב את הממלכה לארבעה מבניו כאשר בכל זמן נתון, כך על פי הצוואה, יהיה הבכור מבין הבנים החיים באותו רגע בעל הכוח העליון מבין הנותרים וכן ישלוט על חבל ארץ "בלתי ניתן לחלוקה", רצועת אדמה הנמתחת מצפון לדרום במרכז פולין, שקרקוב היא המרכזית שבעריה.
הצוואה גם מעניקה לבכור שבין הבנים את השליטה על פומרניה, שהייתה בחלקה בחסות האימפריה הרומית הקדושה.
רצונו של בולסלאב הופר זמן קצר אחרי מותו ובכך החלה תקופת ההתפוררות הפיאודלית של פולין שנמשכה 200 שנה תוך החלשת השלטון המרכזי.
בולסלאב מת ב-28 באוקטובר 1138, כנראה במנזר הבנדיקטיני שבעיר בסוכצ'ב.
אך לא ידוע פרטים על סיבת מותו ומקום קבורתו.
בוליווד הוא כינויה של תעשיית הסרטים הגדולה ביותר בהודו ומהגדולות בעולם.
תעשיית הסרטים של בוליווד היא חלק מתעשיית הקולנוע ההודי, ויש לה מאפיינים ייחודיים.
כ-43% מרווחיו של הקולנוע ההודי מגיעים לבוליווד.
הכינוי בוליווד מאחד את שמה הקודם של העיר - בומביי, עם "הוליווד": שכונת הסרטים האמריקאית, המקבילה ההודית מפיקה סרטים רבים.
רובם המכריע של הסרטים המופקים בבוליווד הם סרטים בסגנון מחזות זמר צבעוניים ומוזיקליים שבמרכזם סיפורי אהבה.
השירים בסרטים מושרים על ידי הזמרים המוכרים ביותר בהודו.
הסרטים המופקים מקבלים פרסום רב: במודעות, בפוסטרים, בתמונות על קירות הרחובות, באוטובוסים, בחנויות וכן בפרסומות בטלוויזיה.
בוליווד היא תעשיית הסרטים המצליחה ביותר בקולנוע ההודי, ויש לה מעריצים בעולם כולו.
בהדרגה גדלה הפופולריות של בוליווד בעולם, וסרטים רבים, במיוחד אלה המופקים תחת חסותן של חברות הפקה גדולות כמו "יאש רג' פילמס" או "דהרמה פרודקשנס", מצליחים לפרוץ את גבולות הודו ולהגיע להצלחה עולמית.
הסיבה לכך היא הגדלת התקציבים והפיכת הסרטים למודרניים יותר.
הסרטים בבוליווד עוסקים בעיקר באהבה, משפחה וכאב; לסרטים רבים יש סוף עצוב.
אורכו של סרט בוליוודי ממוצע הוא 3-3.5 שעות.
בתחילת המאה ה-21 הליברליזציה של הקולנוע ההודי עלתה מדרגה באופן יחסי, והחלו לעסוק גם בנושאים שפעם היו נחשבים טאבו, כמו היגיינה נשית, גברים המתפקדים כ"עקרי בית" או אפליה כנגד נשים בנישואין.
על אף תהליכי המודרניזציה בהודו, לא מצלמים בבוליווד סצנות מין או עירום ולרוב לא מוצגות גם נשיקות.
תחת זאת, "סצנת הסארי הרטוב" נחשבת כקלישאה בוליוודית שבה הסארי של השחקנית נרטב כך שהוא מאבד מאטימותו ונצמד לגופה במידה המספיקה לעורר מינית את הצופה מבלי להציג עירום מפורש.
תחום הדתות נחשב גם הוא בעייתי ביצירה הקולנועית, ואף על פי שאין איסור עקרוני לעסוק בנושא, כמעט ולא עוסקים בו בפועל.
על צילום סצנות אלימות אין איסור.
סרט הקומדיה המלא הראשון שהופק בהודו היה "Returned" משנת 1921, ועסק באי ההתאמה התרבותית של צעיר שחזר מלונדון להודו.
לאחר עצמאות הודו בשנת 1947, התגבשה מסורת קולנועית בבוליווד ובה בסרטים רבים ישנן דמויות קומיות המוצגות כאתנחתא קומית במרווחי זמן קבועים, וההומור היה בעיקר פיזי.
בשנות ה־70 וה־80 התקרבו סרטים שהם סרטי קומדיה "מלאים" אל המיינסטרים, כאשר בשנות ה־70 הופקו סרטי קומדיה העוסקים בחיי היומיום של דמויות "נורמטיביות" ממעמד הביניים.
בשנת 1983 הופק הסרט "Jaane Bhi Do Yaaron" שאמנם נכשל בקופות, אך בהדרגה התקבל בקהל הרחב במעמד של סרט פולחן.
בשנות ה־90 הושפע תחום הקומדיה מהליברליזציה הכללית של בוליווד.
בנוסף, באותה עת הפך נפוץ יותר תחום ההומור המילולי – דוגמת משחקי מילים וניסוחים בעלי כפל משמעות.
בסוף המילניום ובתחילת שנות ה־2000 החלו להיטי הקומדיה הבוליוודיים לצבור פופולריות גם מחוץ להודו, וחלקם הפכו לשוברי קופות מכניסים במיוחד.
מבין השחקנים המצליחים ביותר של בוליווד ניתן למנות כוכבים כמו דוויקה ראני, ראג' קאפור, קתרינה קאיף, אמיטאב באצ'אן, דהרמנדרה, המה מליני, שאשי קאפור, מיתהון צ'קרבורטי, רקהה, אקשיי קומאר, זינאט אמאן, ראני מוקרג'י, מדהורי דיקסיט, סלמאן ח'אן, פריטי זינטה, אניל קאפור, ג'והי צ'אולה, אמיר ח'אן, קאריסמה קאפור, קאג'ול, שאהרוח' ח'אן ועוד.
מוחמד רפי השתתף במעל ל-1000 סרטים והקליט 7405 שירים.
בקולנוע ההודי מקובל מאוד ששירים מבוצעים על ידי זמרים וזמרות מקצועיים, ושחקנים רק מגלמים את התפקיד.
בהתאם לכך בין פרסי הקולנוע הבוליוודים מוענקים פרסים מיוחדים לזמרי-רקע בסרטים, בקטגוריות נפרדות לנשים ולגברים.
בין הזמרים הבולטים בתחום זה ניתן למנות את קישור קומר (זכה ב-8 פרסים), שריה גושאל (זכתה ב-14 פרסים), אלקה יאגניק (זכתה ב-10 פרסים) ומוהיט צ'אוהאן (זכה ב-5 פרסים).
בישראל פועלים כיום מספר מועדוני מעריצים, ארגונים ואתרי אינטרנט המוקדשים לנושא הסרט הבוליוודי ולשחקניו.
בארץ פועלים כיום במסגרת הכבלים והלוויין כ־4 ערוצים ייעודיים לסרטים, סדרות, מוזיקה ותכנים הודים נוספים.
תעשיית הסרטים הבוליוודיים הצליחה לשבור קופות בכל רחבי העולם ולא רק בהודו עצמה.
התעשייה מייצרת מדי שנה מאות סרטים וכמה מהם זכו לשבור קופות גם במונחים מערביים.
נכון לשנת 2025, הסרטים הבוליוודים המצליחים ביותר בקופות הם:
דנגאל (תרגום: תחרות אגרוף), שיצא בשנת 2016, וגרף למעלה מ-20 מיליארד רופי (כ-300 מיליון דולר אמריקאי).
ג'אוואן שיצא בשנת 2023 וגרף כ-11 מיליארד רופי (כ-165 מיליון דולר אמריקאי).
פאת'אן שיצא אף הוא בשנת 2023 וגרף כ-10 מיליארד רופי (כ-150 מיליון דולר אמריקאי)
בּוֹלניסי (בגאורגית: ბოლნისი) היא עיירה בנפת בולניסי שבמחוז כארתלי תחתית בגאורגיה.
בעלת אוכלוסייה לא גאורגית גדולה.
בתקופת התפוררות ברית המועצות, בשנת 1989, מנתה אוכלוסיית העיר 14,889 איש, אולם מספר תושביה פחת ועומד כיום על 8,958 איש בלבד.
העיר נוסדה בשנת 1818 על ידי קבוצה של 95 גרמנים משפחות משוואביה שבגרמניה, ונראה על ידם בשם קתריננפלד (Katharinenfeld).
לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום בשנת 1921, הוחלפה שמה ללוקסמבורג (Luxemburg), על שמה של גרמניה קומוניסטית, רוזה לוקסמבורג.
בשנת 1941 כל צאצאי הגרמנים שלא היו נשואים לגאורגים הוגלו לסיביר ולקזחסטן.
בשנת 1944 הוחלף שמה לבולניסי.
החקלאות היא בעיקרה אגררית עם יצוג נכבד ליקבים, מבשלות שכר וכריית זהב בכפר רטוואני.
בבולניסי נמצאים הכנסיות הנוצריות הוותיקות של גאורגיה.
אחת הדוגמאות לכנסייה מימי הביניים המוקדמים היא הבזיליקה הגדולה ביותר של אותה תקופה, כנסיית בולניסיס סיוני (סיוני - ציון בעברית ובתרגום חופשי "כנסיית ציון של בולניסי").
הכנסייה הזו היא מן המאה החמישית (478–493) וכוללת מוטיבים משותפים לכנסיות סוריות של אותה תקופה, וכן גם מאפיינים פגאניים מקומיים בציורי הקיר.
הגג המקורי חסר והוא הוחלף בכיסוי מודרני.
בוליבר (Bolivar, VEB) הוא המטבע הנהוג כיום בוונצואלה.
הבוליבר נקרא על שם משחרר אמריקה הדרומית, סימון בוליבר, הנחשב לגיבור לאומי בוונצואלה.
הבוליבר מחולק ל-100 סנטימוס, אך אין כיום מטבעות כאלה במחזור בשל ערכו הנמוך של הסנטימו.
הבוליבר הוצג לראשונה כמטבע רשמי ב-1879 במקום הוונצולאנו העתיק.
עד שנות ה-70 נחשב הבוליבר לאחד המטבעות היציבים ביותר באמריקה הלטינית, אך אז נפל קורבן לאינפלציה גבוהה.
עם הפיכתה של ונצואלה למעצמת נפט, חזר הבוליבר ליציבות מסוימת.
עם זאת, בעקבות קריסת מחיר הנפט בשנת 2014, נקלעה המדינה להיפר-אינפלציה, אשר שחקה משמעותית את ערכו.
ב-2018 הגיעה האינפלציה לשיא של 65,374.08 אחוזים לאחר משבר האינפלציה בוצע פיחות מטבע בשיטה הבאה:
בשנת 2021 נעשה פיחות מטבע נוסף — הורידו שישה אפסים במטבע (מה שמכונה "Bolívar Digital") כדי להקל עוד יותר על השימוש במטבע.
אחרי ההפיכה הצבאית ב-1980, נאסר עליו להשתתף בחיים הפוליטיים אך במשאל עם שהתקיים שבע שנים לאחר מכן בוטלה ההגבלה והוא שב לשלטון.
אג'וויט נולד באיסטנבול לאב שהיה פרופסור לרפואה משפטית באוניברסיטת אנקרה.
בשנת 1944 הוא סיים את לימודיו בבית הספר האמריקאי "רוברט סקול" והחל לעבוד כמתורגמן במשרד הראשי של לשכת העיתונות.
הוא נישא לבת כיתתו רשאן אראל ב-1946. באמצע שנות החמישים הוא נסע לארצות הברית הודות למלגה שקיבל ממחלקת המדינה שלה, ועבד כעיתונאי בשני עיתונים בצפון קרוליינה.
אג'וויט לא היה רק פוליטיקאי אלא גם סופר, משורר ומתרגם.
הוא למד סנסקריט, בנגלי ואנגלית ותרגם את כתביהם של רבינדרנת טאגור, ת"ס אליוט וברנרד לואיס לטורקית.
העובדה שלא למד מעולם באוניברסיטה לא פגמה באיכות תרגומיו, אם כי מנעה ממנו להתמודד למשרת נשיא טורקיה.
אג'וויט נבחר לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה בפעם הראשונה ב-1957. בין השנים 1961–1965 היה שר העבודה ותרם להסדרת הזכות להתאגדות ולשביתה בחוק.
ב 1966 היה למזכ"ל מפלגת העם הרפובליקאית.
בשנת 1971 התפטר ממשרתו במחאה על החלטת מפלגתו לתמוך בממשלה זמנית שנוסדה בשל הפיכה צבאית.
שנה לאחר מכן הוא ירש את איסמט אינני בראש מפלגתו והיה לראש ממשלת קואליציה עם מפלגת ההצלה הלאומית של ארבקאן.
ממשלה זו זכורה ביותר בשל הוראתה לפלוש לקפריסין ב-20 ביולי 1974.
בהפיכה צבאית שהוביל הגנרל קנן אוורן הודח אג'וויט ממשרת ראש הממשלה ב-12 בספטמבר 1980. משאל עם שנערך ב-1987 הסיר את האיסור על השתתפותו בפוליטיקה והוא היה ליו"ר מפלגת השמאל הדמוקרטי, במקום אשתו.
מפלגה זו לא נכנסה לפרלמנט בבחירות 1987 ובבחירות 1991 זכתה ב-7 מושבים בלבד.
בחירות 1995 היו מוצלחות יותר ואז זכתה מפלגתו ב 75 מושבים מתוך 550. אג'וויט היה לסגן ראש הממשלה בממשלתו האחרונה של מסוט ילמז.
בשנים 1998–1999 הוא היה לתקופה קצרה ראש הממשלה בפועל עד לבחירות 1999. לפני בחירות אלה נתפס עבדוללה אג'לאן, מנהיג ה-PKK, והדבר העלה את האהדה לאג'וויט והקנה למפלגתו את מספר המושבים הרב ביותר בפרלמנט.
אג'וויט כיהן בפעם האחרונה כראש ממשלה בקואליציה עם מפלגת המולדת של ילמז ועם מפלגת התנועה הלאומית של בהצ'לי.
ממשלתו האחרונה ביצעה מספר רפורמות לייצוב כלכלת טורקיה והכינה את הקרקע לשיחות עם האיחוד האירופי.
עם זאת, הקשיים ביישום הרפורמות קרעו קרעים בקואליציה של אג'וויט והכריחו אותו לפזר את ממשלתו ולערוך בחירות חדשות בשנת 2002. בבחירת אלה כבר היה ברור שאג'וויט זקן ותשוש, ומפלגתו לא נכנסה כלל לאספה הלאומית.
ב-18 במאי 2006 נתקף בשבץ מוחי ואושפז בבית החולים הצבאי גולנה באנקרה כשהוא בתרדמת.
הוא מת ב-5 בנובמבר אותה שנה בשל כשל נשימתי בעודו חסר הכרה.
לווייתו נערכה שישה ימים לאחר מכן, והוא נקבר בבית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה, בלוויית ענק שהשתתפו בה כמיליון איש.
בוליד או כדור אש (מיוונית βολις - "הבזק") הוא מטאור גדול באופן יחסי למרבית המטאורים, אולם, אין הגדרה מוחלטת המבדילה בין מטאור לבוליד.
לבוליד גודל אופייני של אבן חצץ (רדיוס של כ-2 ס"מ), בהירותם האופיינית גבוהה למדי.
מקובל להגדיר כבוליד (או בכינויו באנגלית, כדור-אש - Fireball) כל מטאור הבהיר מבהירותו של כוכב הלכת נוגה (בערך 4-).
בבולידים ניתן להבחין בכל לילה, אולם בדומה למטאורים ישנן תקופות ולילות בשנה בהם יראו בולידים רבים יותר.
חלק מהבולידים מתפוצצים, תוך גרימת רעש רב.
למושג בוליד שימוש גם בגאולוגיה לתיאור גוף מטאוריט הנחשב גדול למדי.
חלק ממטרי המטאורים מתאפיינים בכמות בולידים גבוהה יחסית, הבולט מכולם הוא מטר הפרסאידים המתרחש באוגוסט כל שנה.
אז ניתן להבחין בבולידים רבים שחלקם אף מותירים שובל אור אשר נותר למספר שניות עד מספר דקות לאחר הופעת הבוליד.
במהלך מטר הג'מינידים, בעיקר מיד לאחר השיא, ניתן להבחין בבולידים בהירים רבים.
בולסלאב הראשון, דוכס פולין ("האמיץ"; בפולנית: Bolesław I Chrobry) היה בנו ויורשו של מיישקו הראשון, מייסד הממלכה הפולנית הראשונה ומלך פולין הראשון.
בולסלאב ירש חלקה מירושת אביו בינו לבין אחיו ונאבק לאחד את הדוכסות הפולנית תחת שלטונו.
בולסלאב השתמש באמצעים דתיים במטרה לשחרר את פולין מהשפעתה וסמכותה של האימפריה הרומית הקדושה ובתמורה חיזק את מעמדה של הנצרות הקתולית בפולין.
בולסלאב היה מעורב בסדרת מלחמות שנועדו לחזק את מעמדה הגאופוליטי של פולין.
הגדול שבמסעות מלחמותיו הייתה פלישה לרוס של קייב בשנת 1018. בולסלאב עמד בראש צבאו כאשר נכנס בשער הזהב של קייב, הכתיר את חתנו, סוויאטופולק הראשון, לנסיך קייב, והפך את הישויות המדיניות של רוסיה למדינות חסות פולניות.
האחיזה הפולנית ברוס של קייב נמשכה זמן קצר אך הביא לחיזוק כללי במעמדה של פולין.
בולסלאב היה נוהג לשמש בתפקיד של בורר ביריבויות בין ריבונים במטרה לפתור בדרכי שלום מאבקים במרכז אירופה.
חודשיים לפני פטירתו ניתן לו התואר "מלך פולין" מידי סמכות מדינת האפיפיור.
בולסלאב נולד בשנת 967, והיה בנו של מיישקו הראשון, דוכס פולין משושלת פיאסט ואשתו דוברבקה, נסיכת בוהמיה.
בולסלאב נקרא על שם סבו, בולסלאב הראשון, דוכס בוהמיה.
הדוכס מיישקו היה הריבון הראשון של פולין לקבל על עצמו את הנצרות הקתולית והדת עדיין לא הייתה גורם מרכזי בתרבות הפולנית בימי צעירותו של בולסלאב, אשר הוטבל זמן קצר לאחר היוולדו.
בולסלאב נשלח בידי אביו להתחנך בחצר המלוכה של אוטו הראשון "הגדול", קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 992 מת אביו מיישקו, אשר במותו חילק את דוכסות פולין בין רעייתו האחרונה, אודה, לבין בניו.
בולסלאב ירש את חבל פולין קטן לפי צוואת אביו אך החל להיאבק באחיו ובאמו החורגת להשיג שליטה על כל פולין.
בולסלאב השתתף עם צבאו הפולני במאבק האימפריה הרומית הקדושה נגד קונפדרציית אובוטריס, קונפדרציה של עמים פגאנים באזור חבל פומרניה.
בולסלאב הרחיב את הממלכה ואחיד את נחלות אחיו תחת דגלו מה שהביא לאיחוד מחודש של כל שטחי פולין מאז מות מיישקו הראשון.
בולסלאב הביא להכרה בינלאומית בריבונותה של פולין דרך חיזוק מעמדה של הנצרות הקתולית במדינה ומינוי בישופים שפעלו בשם האפיפיור בערים המרכזיות של הדוכסות, כגון קרקוב וגנייזנו, שנכון לאותה העת הייתה בירתה של הדוכסות.
לאחר שלחם באוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף הגיע עמו להסכמה אשר הביאה להכרה במדינה הפולנית בשנת 1000 לאחר הקונגרס של גנייזנו.
יורשו של אוטו, היינריך השני, לא הכיר בהסכמה של אביו בנוגע לריבונות הפולנית, דבר שהביא למלחמה שנמשכה עד 1018. דרך אמו, לבולסלאב הייתה טענה לכתר בוהמיה והחל בסדרת מלחמות לדרומה של פולין בהרי הקרפטים אשר הובילו לכיבושה של בוהמיה, מוראביה וסלובקיה.
בין היתר ערך בולסלאב מסע מלחמה לשטחי המזרח נגד רוס של קייב, ואף כבש את העיר קייב ונכנס בשער הזהב של קייב.
רוס של קייב איימה על עצמאותה של פולין והפכה זמן מועט קודם לכן לנוצרית מבחינה רשמית.
הסמכות הפולנית על רוס של קייב הייתה בלתי יציבה והתפרקה זמן קצר לאחר מסע הכיבוש, כאשר שנים של מאבק אחים על השלטון הסתיים בעלייתו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב שהתנגד לשלטון הפולני.
בשנת 1025 הכתיר עצמו בולסלאב כמלך לפי הסכמת האפיפיור, ובשנה זו מת.
בולסלאב סיים כהונתו והותיר את הממלכה הפולנית הראשונה חזקה בהרבה מאשר שהייתה קודם לכן.
כינויו "האמיץ" (Chrobry) מתורגם לעיתים לכינוי "הגדול" כאות הערכה לפועלו למען האומה הפולנית במהלך שנות שלטונו.
בולסלאב בְּיֶירוּט (בפולנית: ; 18 באפריל 1892, לובלין - 12 במרץ 1956, מוסקבה) היה פוליטיקאי ומנהיג קומוניסטי פולני, סוכן נ.ק.ו.ד., המזכיר הכללי של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית ומנהיגה של פולין בין השנים 1948-1956.
ביירוט נולד ברורי יזויצקה (כיום מחוז רורי בעיר לובלין) והיה הבן הצעיר במשפחת איכרים, מן העיר טרנובז'ג.
ב-1900 נשלח ללמוד בבית הספר הקתולי החמש-שנתי בלובלין.
בית הספר הטמיע בתלמידיו תחושה דתית והלאומית עמוקה, וגם בולסלאב היה חסיד של תחושות אלו בתקופה זו.
בתחילת 1905, בהיותו בשנתו האחרונה בבית הספר, השתתף בהפגנות כנגד שימוש החובה בשפה הרוסית בכיתות הלימוד, ובשל כך גורש מבית הספר.
כל ידע שהתווסף לו מאז נרכש על ידו בצורה אוטודידקטית.
פעילותו הפוליטית במסגרת הרפובליקה הפולנית השנייה
ב-1910 הצטרף לחוג הפועלים שנהו אחר הגותו של הפילוסוף המרקסיסט הפולני יאן המפל.
להמפל הייתה השפעה משמעותית על השקפותיו הפוליטיות והדתיות של ביירוט, ובהשפעתו התנתק מן הדת.
ב-1912 הצטרף למפלגתו של הפלג השמאלי שפרש מן המפלגה הסוציאליסטית הפולנית כמה שנים קודם לכן.
שנה מאוחר יותר, עבר להתגורר בוורשה, שם עבד בבית הדפוס.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שב להתגורר בלובלין.
לאחר כיבוש העיר על ידי כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית, השתמט מן השירות הצבאי וחי תחת השם הבדוי "ייז'י בולסלב ביילאק" (Jerzy Bolesław Bielak).
ב-1915 החל לעבוד בחנות קואופרטיב צרכנים בלובלין, שנוסד כשנתיים קודם לכן בין השאר על ידי יאן המפל.
ב-1916 התמנה למנהל המסחרי של הקואופרטיב, ומאפריל 1917 הפך לחבר מועצת המנהלים שלו.
באותה שנה היה חבר ועדת הבחירות למועצת העיר לובלין מטעם המפלגה של הפלג השמאלי שיצא מהמפלגה הסוציאליסטית הפולנית.
בנובמבר 1918 הפך לחבר מועצת פועלי לובלין מטעם הקואופרטיב.
חודש לאחר מכן, לאחר איחודן של המפלגה הסוציאליסטית-שמאל הפולנית (בה היה חבר ביירוט) עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ממלכת פולין וליטא ויצירת המפלגה הקומוניסטית של פולין, הפך ביירוט לחבר במפלגה זו, אך לא היה פעיל בה.
ב-1919 היה ממקימי "האיגוד לעובדי החברות הקואופרטיביות" ביחד עם יאן המפל.
בתקופה זו הצטרף אל המפלגה הסוציאליסטית הפולנית.
בקונגרס הראשון של האיגוד, שהתקיים במאי 1920, נבחר ביירוט יחד עם המפל ומספר אנשים אחרים לוועד המנהל של האיגוד.
ב-1921 היה ממייסדי קואופרטיב השיכון של ורשה.
בשנה זו הוא שב לשורותיה של המפלגה הקומוניסטית של פולין.
ביוני 1922 הפך לחבר ועדת הביקורת של "האיגוד לעובדי החברות הקואופרטיביות".
ב-1923 הפך לחבר הוועד המנהל של המפלגה הקומוניסטית במחוז זגלמביה.
בשנה זו נעצר שלוש פעמים לתקופות של עד חודש.
בכל הפעמים שוחרר בערבות או בשל מחוסר ראיות.
לאחר שאיימו עליו במעצר פעם נוספת, עזב לוורשה והחל לעבוד כפקיד במשרה מלאה במשרדי המפלגה הקומוניסטית.
במאי 1925 נשלח מטעם המפלגה לשהות בת שנה בברית המועצות, שם שהה תחת השם הבדוי "יאן איוואניוק" (Jan Iwaniuk).
בברית המועצות קיבל הכשרה בעקרונות של קשירת קשר, עבודת מודיעין וחבלה.
בנוסף נפגש עם בכירי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
ב-1927 הפך לראש המחלקה הטכנולוגית המרכזית ולאחראי על ההדפסה במפלגה הקומוניסטית של פולין.