tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עמודי התמיכה בתחנה נעשו במפעל הברזל של אלסטון וגורלי בגלאזגו שבממלכה המאוחדת, המדינה היחידה שבה היה בית יציקה גדול מספיק למשימה.
קליינה שיידג תחנת רכבת הממוקמת במעבר קליינה שיידג ברמה הברנית שבשווייץ.
התחנה משמשת את רכבת היונגפראו לפסגת היונגפראו ואת רכבת ונגרנאלפ לגרינדלוולד ולאוטרברונן.
קו מהלך הקו תדירות (רכבות לשעה) ונגרנאלפ לאוטרברונן • ונגוואלט • ונגן • אלמנט • קליינה שיידג • אפיגלן • בראנדג • גרינדלוולד גרונט • גרינדלוולד 2 יונגפראו קליינה שיידג • קרחון אייגר • אייגרוואנט • אייזמיר • יונגפראויוך 2
קרחון אייגר היא תחנת רכבת הממוקמת בסמוך לרגלי הר האייגר ברמה הברנית שבשווייץ.
תחנת הרכבת צח"ר (ראשי תיבות של צפת, חצור וראש פינה) או תחנת הרכבת חצור הגלילית היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את יישובי גוש צח"ר: חצור הגלילית, צפת וראש פינה, ואת הקיבוצים והמושבים באזור הגליל העליון והגולן.
ייתכן שבעתיד המסילה לקריית שמונה תשרת גם רכבות משא, מה שיאפשר פיתוח משמעותי בשדה התעופה ראש פינה, בסמיכותו לתחנה זו.
על פי המתוכנן, תוקם דרום־מערבית למקומה העתידי של התחנה "שכונת שער העיר", בעלת 1,500 יחידות דיור, בכניסה לחצור הגלילית, ובסמוך למסוף חצור הגלילית.
סביב שטחי התחנה, מתכננת המועצה בחצור הגלילית הקמה של מתחם עסקים גדול שייתן מענה תעסוקתי ובילוי לתושבי האזור כולו.
ביולי 2016 אושרה תוכנית להארכת מסילת עכו–כרמיאל הקיימת מזרחה וצפונה עד לקריית שמונה ובניית שתי תחנות ביניים – תחנה זו ותחנת הרכבת מירון שעל פי התוכניות תשמש כתחנה משולבת רכבת-רכבל לקבר רבי שמעון בר יוחאי.
תוואי המסילה עליו תמצא התחנה כולל מנהרות עתידיות מתחת להר מצפה ימים, רמת פשחור ורמת רזים ובנוסף גשר מעל נחל עמוד בתוואי שבין כפר חנניה לתחנה זו.
מהתחנה יצאו רכבות דרומה לתל אביב ובאר שבע דרך כרמיאל וחיפה ורכבות צפונה לקריית שמונה.
תחנת הרכבת תוקם בסמוך למסוף חצור הגלילית, כמרכז תחבורה של רכבות ואוטובוסים בגליל העליון.
תחנת הרכבת קייבסקי היא אחד מעשרת מסופי הרכבת המרכזיים של מוסקבה.
זוהי תחנת הרכבת היחידה במוסקבה שיש לה חזית הפונה אל נהר מוסקבה.
התחנה ממוקמת בכיכר אירואסיה, בראשית רחוב בולשאיה דורוגומילובסקאיה בנפת דורוגומילובו שבמוסקבה.
כפי שהשם מרמז, ישנם שירותים קבועים לקייב.
בעבר היו שירותים סדירים גם לבלגרד, זאגרב, ורנה, בוקרשט, סופיה, ניש, בודפשט, פראג, וינה וונציה.
תחנות המטרו קייבסקאיה (קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה), קייבסקאיה (קו פיליובסקאיה), וקייבסקאיה (קו קולצביה) נמצאות בקרבת מקום.
לתחנה יש שירות נוסעים ישיר של רכבות אארואקספרס לנמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו.
תחנת הרכבת פוטסדאם פארק סנסוסי שוכנת בפוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה, על .
התחנה, שהייתה קרויה "פוטסדאם וילדפארק" (Potsdam Wildpark) עד 1999, משרתת את פארק סנסוסי וידועה בשל בניין ה"קייזרבאנהוף" (Kaiserbahnhof, "תחנת הרכבת של הקייזר").
תחנת וילדפארק הוקמה בשנת 1868 בקו הרכבת החדש שקישר בין ברלין למגדבורג.
בראשית המאה ה-20, לאחר פתיחת קו עוקף ברלין לנאון (Nauen; 1902) וליטרבוג (Jüterbog; 1904) שעבר דרך פוטסדאם, הוקם מרכז רכבות קטן.
בשנת 1909 נחנך הקייזרבאנהוף לשימושו הפרטי של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
החל משנת 1950, לאחר חלוקת גרמניה, פעלה התחנה ב (Berliner Außenring), ובמשך כמה שנים היא שירתה רכבת אקספרס בתקופת החגים מסקסוניה לים הבלטי.
לאחר השלמת הקו העוקף גולם-תחנת פוטסדאם-פירשהידה (Bahnhof Potsdam Pirschheide) של הטבעת החיצונית, נותרה התחנה חלק מקו קצר לתחנת הרכבת המרכזית של פוטסדאם (Potsdam Hauptbahnhof, באותה תקופה פוטסדאם שטאדט), אם כי עדיין מקושרת למגדבורג והטבעת.
קו זה המשיך לתחנת פוטסדאם בבלסברג (Bahnhof Potsdam-Babelsberg), אך השירות לברלין המערבית הופסק עקב הקמת החומה.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, כמה שנים לאחר איחוד גרמניה מחדש ופתיחת הקו פוטסדאם-ואנזה, התחנה נבנתה וחודשה.
הרציפים הישנים ומרכז הרכבות הקטן, שנבנו בתחילת המאה ה-20, נהרסו.
בשנת 1999, השם החדש של התחנה "פארק סנסוסי" יושם תחילה לתנועת תיירים בלבד, אך תפס את מקומו של "וילדפארק" כשנה לאחר מכן.
התחנה נמצאת על קו מחושמל עם שני רציפים המשרתים שלוש מסילות.
קייזרבאנהוף פוטסדאם ("תחנת הרכבת של הקיסר", במקור "תחנת החצר בפארק חיות הבר") מאכלס כיום אקדמיה של דויטשה באן ומשרת אותה למטרות ייצוגיות.
הוא מורכב מבניין התחנה, אולם הרציפים וכן המרתף.
הבניין נבנה על פי תוכניות ובהנחיית אדריכל החצר ארנסט פון אינה (Ernst von Ihne).
התחנה הושלמה בשנת 1909 בסגנון קוטג' אנגלי מאבן חול.
החלק העיקרי הוא בניין התחנה בקומה אחת בצורת וילה כפרית אנגלית.
מאחורי פרוזדור הכניסה היה "אולם הקיסר" (Kaisersaal) עם פאנלים על הקירות, רצפת עץ ואח, שנראו כמו קרון רכבת מפואר.
דלת מחופה בשטיח קיר הובילה לחדר הפמליה, שהיה נגיש גם מהמגדל.
שלושה גרמי מדרגות הובילו לאולם הרציפים שהיה גבוה בכמה מטרים.
אחד מהם היה גרם המדרגות הקיסרי עם דלת כפולה, אחר לחברי חצר המלוכה והאחרון למשרתים.
האולם מצויד בגג עם שיפוע כפול עם חלונות בגג מקורה בקמרון חבית.
החזיתות מצוידות בחלונות בית כפרי אנגלי הדומים לאלה של ארמון צציליינהוף.
קירות הגמלונים מזוגגים כנגד רוחות פרצים בחלקם העליון.
התחנה עלתה 200,000 מארק, המימון הגיע מתקציב הנהלת הרכבת.
האורח הממלכתי הראשון היה תאודור רוזוולט.
הצאר ניקולאי השני שהעניק את הארובה באולם הקיסרי במתנה, התקבל בתחנה בשנת 1910 על ידי רכבת מלכותית.
מכאן, הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה יצאה בעקבות בעלה לגלות בהולנד ב-27 בנובמבר 1918. ארון המתים שלה חזר לכאן שלוש שנים אחר כך.
משנת 1939 ואילך הוצב "הפיקוד העליון הסודי של חיל האוויר" (Geheime Oberkommando der Luftwaffe) בפארק חיות הבר בפוטסדאם.
הרכבת המיוחדת של הרמן גרינג נסעה לשם במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר 1945 היא הייתה התחנה האחרונה של "האקספרס הכחול" של פיקוד הצבא הסובייטי בנתיב מוסקבה - ברלין.
החל משנת 1952 היה המבנה בבעלותה של דויטשה רייכסבאן (חברת הרכבות של גרמניה המזרחית), והבניין שימש בזה אחר זה כמשרד האוצר של החברה, בית ספר מקצועי של החברה, אזור תרבות ואת משטרת התחבורה.
בשנת 1999 התווסף הבניין לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
ב-16 ביוני 2005, התחנה נפתחה מחדש לאחר רסטורציה.
הבניין (מרתף, בניין צמוד) משמש כאקדמיה למנהלים של דויטשה באן (DB Akademie GmbH), קבלות פנים מתקיימות באולם המשוחזר, הוא אינו פתוח לציבור.
באוקטובר 2015, היו חצרי תחנת הרכבת הקיסרית אתר להבנה ושיתוף פעולה גרמני-רוסי.
המסוף השני של המסלול המלכותי (Königsweg) ברכבת מברלין לפוטסדאם היה תחנת הרכבת בברלין.
למסלול הייתה עצירה נוספת בשנברג עם גישה לבתי העלמין הסמוכים.
היא נקראה הופסטיישן והייתה לה רציף משלה בין מעבר להולכי רגל כמו גם בין שני הרציפים של תחנת יורקשטראסה של ימינו.
תחנת הרכבת קולפינו היא תחנת רכבת הממוקמת בעיר קולפינו, בנפת קולפינו בסנקט פטרבורג, רוסיה.
התחנה ממוקמת במרחק 24 ק"מ מתחנת הרכבת מוסקבה.
התחנה משרתת רכבות פרבריות מסנקט פטרסבורג, מלאיה וישארה, שאפקי, וליקי נובגורוד.
רכבות חשמליות כמו לסטוצ'קה ES1, ED4M, ET2M ו־ER2T נוסעות מקולפינו.
רכבות למרחקים ארוכים לא עוצרות בתחנת קולפינו.
התחנה ניצבת במרחק של כ־1.2 ק"מ ממרכז קולפינו.
תחנת קולפינו נפתחה ב־9 במאי 1843 עם הקמת הרכבת הראשונה באימפריה הרוסית וקו הרכבת פטרבורג – מוסקבה.
בניין התחנה הראשון היה בן קומה אחת ועשוי עץ.
התחנה נבנתה מחדש בראשית שנות 1890 ונפתחה מחדש ב־1 בספטמבר 1893. החלק המרכזי היה מקושט בגילוף מעץ.
היו הרחבות, שבהן שכנו חדרי ההמתנה של המחלקה הראשונה והשנייה והמשרד של מנהל התחנה.
תחנת הטלגרף תפסה את אחד החדרים.
בניין התחנה נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה.
התוכנית להקמת קולפינו לאחר המלחמה, כולל תחנת הרכבת, פותחה בוועדת התכנון העירונית.
הפרויקט של הרכב התחנות נוצר בבית המלאכה של האדריכל מ.
קלימנטוב בשנת 1949. ההרכב של כיכר פריבוקזלניה שתוכנן על ידי קלימנטוב לא מומש במלואו.
בניין התחנה החדש לא נבנה לבסוף בשל ההחלטה שלא לממש תוכניות גרנדיוזיות מתקופת סטלין בשנת 1953. במקום הבנייה המתוכננת נבנה בית תחנות עץ קטן בן קומה אחת.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, הוקמו שני בנייני אבן משני צידי פסי הרכבת עם משרדי כרטיסים, חדר המתנה ושירותים.
במהלך השיפוץ האחרון הם פורקו.
בתקופת ברית המועצות, משנת 1932 ועד אמצע שנות השישים של המאה העשרים, התקיים קו רכבת ייעודי בין תחנת קולפינו לתחנת הרכבת ההיסטורית בפושקין השכנה.
לקו הייתה תחנה אחת באמצע, ומטרתה העיקרית הייתה הובלת פועלים למתחם התעשייה של מפעל איז'ורה של קולפינו.
הקו פורק זמנית במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה.
תחנת הרכבת פופרד-טטרי (בסלובקית: Železničná stanica Poprad-Tatry) היא תחנת צומת המשרתת את העיר פופרד, באזור פרשוב שבצפון מזרח סלובקיה.
התחנה נפתחה בשנת 1871. התחנה ממוקמת בצומת על קו מסילת הרכבת בין קושיצה לבוהומין, והיא נקודת המפגש בין קו קושיצה-בוהומין לבין קו פופרד-טטרי-פלאבץ' (Plaveč) .
תחנת פופרד-טטרי היא גם המסוף הדרומי של מסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה (Tatra Electric Railway), וככזו היא מהווה שער לרכס הרי הטטרה הגבוהים, יעד תיירותי פופולרי.
התחנה נמצאת כיום בבעלות חברת הרכבות הסלובקית (ŽSR); שירותי הרכבת מופעלים על ידי חברת רכבות סלובקית אחרת הנמצאת גם היא בבעלות הממשלה, Železničná spoločnosť Slovensko (ZSSK).
תחנת הרכבת פופרד-טטרי ממוקמת ברחוב על שם ז'ירי וולקר (Jiřího Wolkera) , בקצה הצפוני-מערבי של מרכז העיר פופרד.
התחנה נפתחה ב-8 בדצמבר 1871 יחד עם שאר חלקי מקטע מסילת הרכבת ז'ילינה-פופרד בקו מסילת הרכבת קושיצה – בוהומין.
ארבעה ימים לאחר מכן, עם חנוכת הקטע לספישקה נובה וס , הפכה התחנה לתחנת מעבר.
עם בניית החלק הראשון של קו מסילת הרכבת פופרד-טטרי-פלאבץ' בשנת 1889, הפכה התחנה לצומת.
חיבור עם קו מסילת הרכבת טטרה (Tatra Electric Railway) נעשה ב-20 בדצמבר 1908 דרך תחנת סטאריי סמוקובץ' (Starý Smokovec) שבסלובקיה.
עד סוף 1942, כאשר הופסקו הטרנספורטים באופן זמני, גורשו מעל 58,000 יהודים מסלובקיה לפולין.
לאחר שיפוץ בשנות השמונים, התחנה הגיעה לצורתה הנוכחית כתחנת מחלף דו-מפלסית.
בשנים 2006–2007 בוצעו שיפוץ והרחבה בסך 858 מיליון קרונה סלובקית (כ-40 מיליון דולר).
תחנת הרכבת פופרד-טטרי היא צומת קווי הרכבת הסלובקיים הבאים:
180 קושיצה – ז'ילינה (חלק מרכבת קושיצה – בוהומין).
183 פופרד-טטרי – סטאריי סמוקובץ – שטרבסקה פלסו (חלק ממסילת הרכבת החשמלית של הרי הטטרה).
קו 180 מהווה חלק מהמסדרון הפאן-אירופאי, העובר מוונציה שבאיטליה ועד לקייב שבאוקראינה, דרך ברטיסלבה, ז'ילינה, קושיצה ואוז'הורוד.
התחנה מציעה מחלף עם אוטובוסים מקומיים.
תחנת הרכבת קזנסקי היא אחד מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה.
נכון לפברואר 2019 יוצאות מהתחנה יותר מ-40 רכבות נוסעים בינעירוניות; 163 רכבות חשמליות נוסעות בימי חול ו-142 בסופי שבוע.
תחנת הרכבת קזנסקי היא מקום לחילופי דואר בינלאומיים עם אזור מכס מתפקד.
בניין התחנה הראשון נבנה בשנים 1862–1864. בניית הבניין המודרני של תחנת קאזאן החלה ב-1913 והסתיימה ב-1940. הבניין נבנה בסגנון ארט נובו על ידי אלכסיי שצ'וסב והצוות.
בשנות ה-50 הושלם אולם שירות נוסעים, שחובר לתחנת המטרו קומסומולסקאיה.
בשנים 1987–1997 שוחזר המבנה: המראה עודכן, המתחם הפנימי הורחב ועוצב מחדש, נבנו גגות מעל הרציפים, המבנה צויד בציוד טכני חדיש.
תחנת הרכבת פבלצקי היא אחד מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה.
ממוקמת בכיכר פבלצקאיה, במרכז מוסקבה.
מסוף הנוסעים של תחנת הרכבת פאבלצקי משרת רכבות בינעירוניות ורכבות נוסעים הנוסעות דרומה לאורך כיוון פאבלצקי של מסילת הרכבת של מוסקבה.
המספר הגדול ביותר של נוסעים בכיוון זה נופל על תחנת פאבלצקאיה והוא לפחות 1000 אנשים בשעה אחת.
בממוצע, מסוף הנוסעים של תחנת מוסקבה-פאבלצקיה סיפק 1,940,727 אנשים בחודש בשנת 2018.
בתוך מבנה התחנה קיימת כניסה לתחנת המטרו פאבלצקאיה של קו זמוסקבורצקאיה, שממנה, ניתן לעבור במעבר תת-קרקעי או דרך הפרוזדור הצפוני לתחנה בעלת אותו שם בקו קולצביה.
בשנת 2002 הושק שירות נוסעים ישיר של רכבות אארואקספרס בין תחנת פבלצקי לנמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו.
תחנת הרכבת עמאן היא תחנת הרכבת הראשית במרכז עמאן, ירדן, שנבנתה כחלק ממסילת הרכבת החיג'אזית בתקופת האימפריה העות'מאנית.
פתיחת תחנת עמאן בשנת 1904 חיברה את העיר לדמשק ומאוחר יותר לאל-מדינה, כאשר הרשויות העות'מאניות סיימו את בניית מסילת הרכבת בשנת 1908. בימיה הראשונים, היא סייעה להפוך את עמאן מכפר קטן למרכז מסחרי מרכזי באזור.
בתחנה קיים מוזיאון המוקדש לרכבת החיג'אזית, המארגן טיולי תיירים לאתרים בתוך ירדן תוף שימוש ברכבת, כולל לחורבות אום אל-ג'ימל.
אזור התחנה נודע בשם אל-מהטה, שפירושו "התחנה".
מסילת הרכבת החיג'אזית נבנתה על ידי האימפריה העות'מאנית בין השנים 1900 ו-1908, וחיברה את דמשק עם אל-מדינה, במסילה שאורכה 1,302 קילומטרים, וכן נבנתה שלוחה מדרעא לחיפה (הידוע בשם רכבת העמק).
מטרתה הייתה להסיע עולי רגל למכה ולחבר את המחוזות הערביים של האימפריה, ובכך להפחית את זמן המסע מ-40 יום לכמה ימים.
הפרויקט מומן באמצעות תרומות ממדינות אסלאמיות.
עבודות להקמת המסילה החלו בשנת 1900, מהעיר דרעא מערבה לכיוון מוזאיריב ומשם דרומה לכיוון עמאן.
היא המשיכה דרומה, והגיעה למען בשנת 1904, מודווארה בשנת 1906, ולבסוף למדינה בשנת 1908. הרכבת שיפרה את החיים הכלכליים, כאשר הסחר והתחבורה בין החיג'אז לסוריה שגשגו.
פתיחת תחנת עמאן בשנת 1904 סייעה להפוך את העיר מכפר קטן למרכז מסחרי מרכזי באזור.
יזמות צ'רקסית, שאפשרה הרכבת, סייעה למשוך השקעות מסוחרים מדמשק, שכם וירושלים, שרבים מהם עברו לעמאן בעשור השני של המאה ה-20. סוחרים דמשקאיים קנו את רוב החנויות שנמכרו בעיר בתקופה שבין 1904 ל-1909, ששימשו אותם לאחסנת תבואה לייצוא מהבלקא דרך עמאן.
הסוחרים קנו גם בתים ועברו להתגורר בעמאן, מה שהעלה את מחירי הנכסים למגורים, מ-2,000 קורוש ליותר מ-10,000 קורוש בעשור לאחר פתיחת הרכבת.
בין השנים 1917 ו-1918, מסילת הרכבת הייתה מטרה להתקפות של כוחות בעלות הברית וצבא השריף ממכה כחלק מהמרד הערבי של מלחמת העולם הראשונה, בשל חשיבותה ככלי תחבורה לכוחות העות'מאנים.
לאחר נפילת הממלכה הערבית של סוריה בשנת 1920, שריף עבדאללה, בנו של מנהיג המרד שריף חוסיין, הגיע למען דרך מסילת הרכבת החיג'אזית, ועשה את דרכו צפונה לכיוון עמאן, והגיע אליה ב-2 במרץ 1921, הנחגג כיום העיר שלה.
קיומה של תחנת עמאן נחשב לאחת הסיבות התורמות שהובילו את עבדאללה לבחור בעמאן כבירת מדינתו החדשה, אמירות עבר הירדן.
בשנת 2020, משרד התיירות הירדני השיק קמפיין המציע טיולים מוזלים מתחנת עמאן, כולל לחורבות אום אל-ג'ימאל.
בשנת 2024, תאגיד הרכבות הירדני החיג'אז בחן את היתכנות מסילת רכבת המחברת את זרקא ועמאן, כולל נמל התעופה הבינלאומי המלכה עאליה, לאורך של 65 קילומטרים.
אחד המבנים של תחנת עמאן משמש כמוזיאון המוקדש לציוד ששימש להפעלת הרכבת חג'אזית.
מחוץ למוזיאון מוצגים מספר קרונות רכבת, כולל זה בו השתמש עבדאללה הראשון, מלך ירדן, כשהגיע לעמאן ב-2 במרץ 1921. בשנת 2024, סוכנות שיתוף הפעולה והתיאום הטורקית סיפקה מענק של 5 מיליון דולר לירדן לשיפוץ המוזיאון והמבנים הסובבים אותו.
תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את אזור מזרח ומרכז ראשון לציון וממוקמת בקצה של שלוחת באר יעקב – ראשון לציון הראשונים שיוצאת ממסילת לוד–אשקלון.
התחנה נקראת על שם השכונה הסמוכה.
העבודות על קו הרכבת ועל התחנה התחילו במאי 2002. למרות פשיטת רגל של הקבלן שבנה את תחנת הרכבת במהלך העבודות, התחנה נפתחה במועד המתוכנן, ב-15 בספטמבר 2003, במקביל לפתיחה המחודשת של תחנת בית שמש.
בזמן בנייתה יועד לה השם "ראשון לציון – גן הוורדים" על שם הצומת הסמוך, אך בסופו של דבר גם הצומת קיבל את שם השכונה והפך למחלף הראשונים.
במרץ 2017 נחנך במתחם הרכבת קניון ראשונים.
ב-25 בדצמבר 2021 נסגרה התחנה לשיפוצים למספר מטרות:
הארכת רציפי התחנה לאורך כולל של כ-355 מטרים כחלק מפרויקט הארכת רציפי כלל תחנות הרכבת בישראל.
התקנת תשתית חשמול אשר תאפשר לרכבות חשמליות לשרת אותה.
שיפוץ כללי של הרציפים ואולם הנוסעים.
עבודות במסגרת מסילת 431 לטובת חיבורה לכיוון תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין ממערב וגם בצידה המזרחי לכיוון מודיעין.
ב-27 בספטמבר 2022, חזר לפעול הקו מתחנה זו אל תחנת לוד.
בתחנה קיימים שני רציפים, ושתי מסילות המשרתות אותם.
התחנה היא תחנת קצה והתנועה ממנה אפשרית מזרחה בלבד.
הכניסה לתחנה והיציאה ממנה אפשרית משני הצדדים באמצעות דרגנועים העובדים במקום.
ממזרח וממערב לתחנה עתידה להיפתח מסילה חדשה שאמורה להוות גישה יותר קלה מערי דרום גוש דן למודיעין ולירושלים דרך שתי תחנות ביניים: ראשון לציון – תש"ח ורמלה – דרום.
בעבר שירות הרכבות בתחנה היה רחב יחסית וכלל רכבות אל תחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב.
בשנת 2011 עם חנוכתה של מסילת תל אביב – פלשת, קוצר קו זה והרכבת סיימה את מסלולה בתחנת הרכבת תל אביב – ההגנה.
לאחר מכן התבצעו שינויים נוספים בקו הרכבת מהתחנה, והייתה יוצאת רכבת מדי שעה לרוב עד לתחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז.
שמונה רכבות בשעות השיא, היו מגיעות עד לתחנת הרכבת נתניה.
בתחילת חודש אפריל 2018 בוטל הקו הישיר מהתחנה לתל אביב וצפונה, והקו הפך לפרברי עד לתחנת הרכבת לוד במסגרתו יוצאת רכבת מדי שעה.
הקו בוטל עקב עומס רכבות במסילת איילון והקצאת חריצי הזמנים של הקו עבור קו הרכבת המהיר לירושלים.
ב-25 בדצמבר 2021 נסגרה התחנה לשיפוצים, הקו הפרברי ללוד בוטל ורכבת ישראל מפעילה הסעות ללא עלות לתחנת לוד וממנה היוצא כל שעה.
ב-27 בספטמבר 2022 נפתח קו הרכבת מחדש בין תחנת הרכבת ראשון לציון - הראשונים לתחנת לוד.
ישנם מספר קווי אוטובוס היוצאים מהמסוף הצמוד למתחם עזריאלי ראשונים.
בנוסף ישנם קווי אוטובוס אזוריים ובין-עירוניים על רחוב הרצל.
בשנת 2028 צפויה להיפתח מסילת ראשון לציון–מודיעין אשר תחבר את תחנת הרכבת ראשון לציון – משה דיין למודיעין דרך התחנה.
המסילה עוברת בין נתיבי כביש 431 לכיוון מודיעין והיא תאפשר שירות נוסעים לכיוון למודיעין וירושלים, דרך רמלה ושירות רכבתי גם לכיוון הערים הדרומיות של גוש דן.
במסגרת העבודות התחנה תפסיק להיות תחנת קצה.
תחנת הרכבת של הלסינקי (בפינית: Helsingin rautatieasema) שוכנת במרכז הלסינקי בירת פינלנד, ונחשבת כאחד מסימני ההיכר של העיר.
התחנה היא המרכז התחבורתי של העיר ונקודת המוצא של כל רכבות הפרוורים והרכבות הבינעירוניות שמפעילה חברת הרכבות הפינית (VR - Valtionrautatiet).
בכל יום עוברים כ-200,000 נוסעים דרך התחנה ומתחתיה ממוקמת תחנת הרכבת התחתית של הלסינקי ראוטטיאנטורי (Rautatientori - "כיכר המסילה") שהיא העמוסה ביותר מבין 12 התחנות של המטרו העירוני.
המבנה מצופה ברובו באבן גרניט פינית, ובצידו המזרחי ניצב מגדל שעון.
שני זוגות של דמויות מפוסלות האוחזות בידיהן מנורות ניצבים משני צדיה של הכניסה הראשית, המקומרת.
תחנת הרכבת הראשונה בעיר נבנתה בשנת 1860 במקביל לסלילתו של קו הרכבת הראשון במדינה, בין הלסינקי והעיר המנלינה.
כשתחנה זו לא התאימה עוד לצורכי העיר, נערכה, בשנת 1904, תחרות לתכנונה של תחנה גדולה יותר ובה זכה האדריכל אליאל סארינן (Eliel Saarinen, אביו של אירו סארינן).
הצעתו של סארינן למבנה בסגנון הרומנטי עוררה פולמוס ציבורי, ובשנת 1909 השלים סארינן תוכנית חדשה לחלוטין למבנה מודרני ופונקציונלי.
התחנה נחנכה בשנת 1919, ומאז שופצה מספר פעמים.
בין היתר נוספה מנהרה תת-קרקעית מתחת לרציפים בשנת 1960, התחנה הותאמה לרכבות חשמליות בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ותחנת הרכבת התחתית "כיכר המסילה" הושלמה ב-1982. בשנת 2000 הוסף למבנה גג זכוכית שהופיע גם בתוכנית המקורית, ובשנת 2003 נבנו אגף קניות ובית מלון.
תחנת הרכבת רמלה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת ברמלה סמוך למרכז העיר, ליד צומת מעשיהו (הידועה גם כצומת תעבורה) ומהווה כתחנת ביניים בקו נתניה - בית שמש ובקו נהריה - באר שבע מרכז.
תחנת רמלה נבנתה לראשונה בשנת 1891 על ידי הטורקים על מסילת הרכבת יפו–ירושלים ממזרח לעיר.
השירות בין יפו לרמלה החל באפריל 1891, כשנה לפני חנוכת הקו השלם ב-26 בספטמבר 1892, כך שתחנת רמלה היא תחנת הרכבת הפעילה הוותיקה ביותר בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
ב-27 במאי 1947 פוצצה תחנת הרכבת על ידי האצ"ל ונהרסה כליל.
לאחר חידוש פעולת קו הרכבת תל אביב - ירושלים, נבנתה בתחילת שנות ה-50 תחנה קטנה בקצה המזרחי של רמלה, סמוך למקום בו עמדה התחנה הטורקית, שהייתה מורכבת מרציף בודד עם מספר ספסלים ומבנה בטון קטן שסיפק מחסה חלקי לנוסעים.
התחנה נסגרה לתנועת רכבות נוסעים בשנת 1998 עת הופסקה הפעלתן של רכבות לירושלים בגלל מצבה הירוד של המסילה בין בית שמש לירושלים, למרות שרכבות לבאר שבע המשיכו לעבור דרכה ללא עצירה.
בשנת 2001 הוחלט להקים תחנה חדשה בעיר רמלה, מערבית לתחנה הישנה, סמוך לתחנת האוטובוסים המרכזית ולמשרדי הממשלה ובמרחק הליכה ממרכז העיר.
אבן הפינה לתחנה החדשה הונחה ב-29 במאי 2002 וב-12 באפריל 2003 נפתחה התחנה לנוסעים.
בהתחלה הייתה זו תחנת הקצה בקו כפר סבא - רמלה, אך כחצי שנה מאוחר יותר הוארך הקו עד בית שמש עם פתיחת התחנה שם.
ב-7 בינואר 2011 נסגרה התחנה לצורך שיפוצים, כאשר במהלך התקופה הציעה הרכבת הסעות מסודרות לתחנת לוד הסמוכה.
סגירת התחנה התבצעה לצורך שדרוג שכלל בניית רציף חדש, חידוש הרציף הישן והארכתו, הקמת חניון חדש ובניית מערכת גשרים חדשה לטובת הולכי הרגל ובטיחותם, וזאת כחלק מפרויקט שדרוג קו הרכבת תל אביב - באר-שבע והכפלתו.
כחלק מהפרויקט שונה תוואי המסילה באזור רמלה כך שהמסילה לא עוברת יותר דרך התחנה הישנה ומבנה התחנה נהרס.
תחנת רמלה המשודרגת נפתחה מחדש ב-16 ביוני 2012.
עם פתיחת הקו הפרברי תל אביב - רחובות בשנת 1990, נפתחה תחנת רכבת על המסילה בין לוד לבאר יעקב מעט דרומית למפגש המסילה עם כביש 44, שנקראה "רמלה מערב".
התחנה הייתה למעשה צריף קטן בצד המסילה ללא רציף מוגבה.
בשל מיקומה מחוץ לעיר התחנה לא זכתה לפופולריות ונסגרה כעבור חודשים ספורים.
בהמשך הוכנה תוכנית בנין עיר מלאה לתחנה על ידי משרד ארמון אדריכלים.
התחנה כוללת אולם נוסעים, אזור המתנה ושני רציפי צד המשרתים שתי מסילות, כאשר המעבר בין הרציפים מתבצע באמצעות גשר מעל המסילות, אליו מובילים דרגנועים ומעלית.
במרחק הליכה קצר מתחנת הרכבת רמלה ממוקמת התחנה המרכזית של רמלה אשר ממנה יוצאים קווים מקומיים, קווי אוטובוס לדרום, לשפלה, לגוש דן ולירושלים.
תחנת הרכבת ראש העין – צפון היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על המסילה המזרחית החדשה בפאתי העיר ראש העין בסמוך למחלף קסם.
הקמת התחנה החלה במאי 2002, כחלק מפרויקט מסילת השרון.
בחודשים הראשונים להפעלתה, התחנה כללה מבנה זמני.
במהלך 2003 נבנה אולם הנוסעים של התחנה והוא נפתח רשמית ב-13 בספטמבר של אותה שנה.
כמו כן הוכשר בסמוך לתחנה מגרש חנייה.
עד שנת 2019 עוברו בה רכבות לרעננה והחל מ-2020 לתחנת הרכבת הרצליה ונוצרה מסילה טבעתית סביב ערי דרום השרון.
את מבנה התחנה תכננה האדריכלית בת-שבע שרמן.
התחנה מחופה לבני טרה קוטה אדומות ומעוטרת בפסים אופקיים אפורים.
גג המבנה מתכתי ומקומר ובחזיתו מגדל שעון המשמש לחדרי מכונות וחשמל.
מוטיבים אדריכליים דומים – לבנים אדומות ומגדל שעון – מופיעים גם בתחנת הרכבת בת ים – יוספטל שתוכננה על ידי אותו משרד.
בשנת 2020, תוך כדי משבר מגפת הקורונה והשבתת התחבורה הציבורית, במסגרת פרויקט המסילה המזרחית פורק מקטע המסילה הצפוני לתחנה עד לאזור צומת חמד.
המקטע פורק כדי לאפשר הנחת 4 מסילות בתוואי ולהתגבר על פערים בגאומטריה של המסילות הקיימות.
לתחנה מתוכנן להתווסף רציף רביעי וכל שאר רציפי התחנה יוארכו ל-350 מטרים.
בתצורה זו שני הרציפים המזרחיים ישרתו את קווי נוסעים של המסילה המזרחית והשניים המערביים ישרתו את קו הנוסעים של לולאת השרון.
לתחנה רציף צד אחד ושני רציפי היציאה מהתחנה אפשרית רק מצידה המזרחי הסמוך לרציף 1 ולרציף 2 בין הרציפים מקשר מעבר תת-קרקעי.
רציף מס' 3 פועל המקשר בין רציף מס' 4.
בקרבת התחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יוצאים עוברים מספר קווי אוטובוס לראש העין, פתח תקווה, אריאל ויו"ש.
תחנת הרכבת רחובות היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את הערים רחובות, נס ציונה וסביבתן, וממוקמת על מסילת לוד–אשקלון בסמוך למכון ויצמן.
התחנה קרויה על שם אהוד הדר, שהיה מנכ"ל רכבת ישראל בשנים 1994–1996.
לפי נתוני הרכבת לשנת 2017 בכל חודש עוברים בתחנה 300 אלף איש; בשנת 2018 עברו בה 4.25 מיליון נוסעים ומעל 23 אלף רכבות נוסעים.
התחנה היא אחת העמוסות ביותר בארץ.
כבר בשנת 1908 ביקשו איכרי רחובות לסלול מסילת ברזל, שתחבר את המושבה עם מסילת הרכבת יפו–ירושלים ליד בית דגן, בתוואי שעובר דרך ראשון לציון ונס ציונה דרומה עד רחובות.
המטרה הייתה לאפשר הובלה מהירה של יבולים, בעיקר ענבים, במקום בעגלות וסוסים; ואף הוסכם על קבלת הלוואה מאגודת הכורמים לצורך הפרויקט.
הפרויקט לא יצא לפועל לבסוף ובמהלך מלחמת העולם הראשונה סללו הבריטים את מסילת לוד–אשקלון, דרך רחובות בתוואי אחר.
תחנת הרכבת ברחובות נפתחה לראשונה בשנת 1920 והיוותה תחנה בקו קהיר-ביירות.
רוב הסחורה שהועברה דרך התחנה כללה פרי הדר מהפרדסים הרבים שניטעו באזור.
הפרי היה מועבר לייצוא בקרוניות ייעודיות שנדחפו אל התחנה על ידי פועלים חקלאיים, ומהתחנה הועבר הפרי ברכבות משא לנמל חיפה.
הרכבות עשו את דרכן מהתחנה אל תחנת הרכבת לוד, ומשם במסילה המזרחית עד תחנת הרכבת חיפה מרכז.
במשך השנים הוקמה בתחנה סככה קטנה לאחסון פרי הדר לפני שליחתם לייצוא.
עם חנוכת התחנה החל שירות סדיר של רכבות נוסעים לתחנת הרכבת יפו, שפעל מדי יום עד 1927 (לאחר מכן פעל הקו לפרקים).
לאורך כל תקופת המנדט הבריטי, רחובות הייתה היישוב היהודי הדרומי ביותר שנהנה משירותיה של תחנת רכבת צמודה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התחנה הועברה לשימוש הצבא הבריטי ופעל בה גם בית חולים.
ב-18 בפברואר 1943 הגיעו לתחנה ילדי טהראן, ילדים ניצולי השואה שהוברחו מאירופה לארץ ישראל דרך פרס.
בתחנה גם נערך טקס הפרידה מחיילי הבריגדה היהודית כשנשלחו לקרבות מלחמת העולם השנייה.
ב-29 בפברואר 1948 פוצץ הלח"י רכבת צבאית בריטית בסמוך לגבעת הקיבוצים, כקילומטר מצפון לתחנת הרכבת של רחובות.
בפיצוץ נהרגו 28 חיילים בריטים ו-35 נפצעו.
מחשש לביצוע סריקות שיחשפו את מכון איילון, עובדי המתקן ותושבי הקיבוץ מיהרו לסייע לנפגעים הבריטים.
כמה שעות לפני הכרזת העצמאות של מדינת ישראל יצאה מהתחנה רכבת אחרונה שפינתה חיילים בריטיים משטח המנדט אל עבר מצרים.
לאחר קום מדינת ישראל לא חודשה פעילות רכבות הנוסעים בתחנה, למעט אירועים מיוחדים כדוגמת שביתת תחבורת האוטובוסים ב־1956
תחנת רחובות נפתחה מחדש לנוסעים באוקטובר 1991, וב-1992 הוארך הקו מרחובות דרומה ליבנה מזרח ולאשדוד.
בשנת 2000 החלו עבודות בינוי לשיפוץ התחנה ולהרחבתה.
במסגרת העבודות נהרס מבנה התחנה המנדטורי והוקמו המבנים הנוכחיים.
הריסת המבנה בוצעה ללא אישור.
באותה תקופה הוכפלה מסילת לוד–אשקלון בקטע שבין תחנת הרכבת לוד לרחובות, וכך התגברה תנועת הרכבות מהתחנה צפונה.
בנובמבר 2011 הוחל בביצוע פרויקט הפרדה מפלסית במפגש של מסילת הרכבת עם המקטע הסמוך של רחוב הרצל (כביש 412).
באותה תקופה הוחל בהכפלת מסילה בקטע המסילה שמדרום לתחנת רחובות, שהיווה צוואר בקבוק.
ב-2012 נחנכה תחנת הרכבת יבנה – מערב, דבר שהקל במעט את העומס על הקו.
ב-2013 חוברה מסילת תל אביב – פלשת אל מסילת לוד–אשקלון במשולש פלשת ובכך נוצר מעקף לנוסעים מאשקלון אל ת"א (אשר הנסיעה בו מהירה יותר ברבע שעה) ופחת העומס במקטע שבין אשדוד לרחובות.
לצד ההקלה על עומסי התנועה, נמתחה ביקורת על כך שלא הוכן סידור להולכי הרגל שאינם לקוחות הרכבת שמעתה נדרשו להקיף את התחנה מרחק של קילומטר לערך במקום להשתמש בכרטיס מעבר כמו בהסדר הקיים בתחנת הרכבת תל אביב מרכז.
בפברואר 2019 פרסמה רכבת ישראל כי תחנת הרכבת תשודרג ויבנו מסילות ורציף נוסף, רביעי במספר.
במסגרת העבודות בתחנה הועתק תוואי המסילות לאורך 350 מטרים, כהכנה להנחת המסילה הנוספת.
השלמת שדרוג זה התעכבה עקב סכסוך קבלנים.
באמצע שנת 2021 החלו עבודות להכפלה של קטע המסילה, באורך של עשרה קילומטרים, בין תחנת רחובות לצומת פלשת.
עקב קיומה של תוכנית להעתקת תחנת הרכבת יבנה – מזרח, העבודות להכפלת המסילה בוצעו תחילה רק בקטע שבין תחנת רחובות ועד התחנה התפעולית יבנה צפון בלבד.
שדרוג זה יאפשר את הגדלת תדירות הרכבות דרומה מרחובות, כולל הקמת תחנת רכבת חדשה בסמוך למפגש דרך ששת הימים ודרך גד פינשטיין בדרום רחובות.
בספטמבר 2021 הושלם שיפוץ ושדרוג של אולם הנוסעים בתחנה.
ובסוף 2022 נבנה גשר להולכי רגל, המאפשר מעבר מהיר אל רחוב הרצל, שהוגבה במסגרת ההפרדה המפלסית לתחנת הרכבת.
במהלך 2022 התבצעו בתחנה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, וב-10 בספטמבר 2022 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית בתחנה.
המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה, בהם קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
ב-15 ביוני 2025 ניזוקה התחנה במהלך מבצע עם כלביא, כתוצאה מפגיעת טיל איראני.
התחנה הייתה סגורה במשך מספר ימים, בהם שוקמה ונפתחה מחדש.
החל מסוף 2025 בוצע פרויקט להארכת הרציפים בתחנה (הוספת עד כ-125 מטר לכל רציף), במסגרתו הורחבו הרציפים לאורך כולל של 355 מטר, כדי לאפשר כניסת רכבות ארוכות יותר, מה שיגדיל את קיבולת התחנה.
בנוסף נבנה גם גשר הולכי רגל חדש, להורדת הצפיפות במעבר התת-קרקעי.
שתי מסילות נוספת (עבור רציפים 3 ו-4) מסתיימות בתחנה - המסילות מסתעפת מהמסילה הכפולה מעט צפונה מהתחנה ומתמזגות בחזרה מעט דרומה מהתחנה - ומשמשות רכבות שמתחילות את נסיעתן בתחנה ורכבות שזוהי תחנתן הסופית.
רציף 1 הוא רציף צד הצמוד לאולם הנוסעים הצפוני של התחנה, רציפים 2 ו-3 הם אי רציפים.
רציף 4 צמוד לאולם הנוסעים הדרומי של התחנה.
מעבר תת-קרקעי מחבר בין כל הרציפים.
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות משני צידי התחנה דרך אולמות הנוסעים.
התחנה פתוחה בכל שעות היום, מהבוקר עד הערב, וסגורה בשעות הלילה.
באפריל 2003, הכריזו לראשונה מינהל מקרקעי ישראל ורכבת ישראל על תוכנית לבניית כ-20 אלף מ"ר בשטח התחנה, כחלק מתוכנית גדולה יותר שתכלול גם קרקעות סמוכות לפיתוח אזור התחנה.
שנה אחר כך נחתם הסכם המסדיר את הבעלות ואת הזכויות על הקרקעות המשמשות את הרכבת.
אך רק בשנת 2014 החל תהליך אישור תוכנית "שער המדע", המאפשרת בין השאר הקמת מבנה חדש עבור תחנת הרכבת, שיוקם במפלס רחוב הרצל, מעל לפסי הרכבת.
במבנה החדש יתקנו מעליות ודרגנועים, שיאפשרו יציאה ישירה מרציפי התחנה אל הרחוב.
מעל הפסים צפויה להיבנות כיכר עירונית להולכי רגל בשטח של כ-4 דונם.
שמסביב לכיכר יוקמו ארבעה מבני תעסוקה חדשים ובכל אחד מהם תותר חזית מסחרית.
שני מבנים בני שמונה קומות, מבנה בן 18 קומות ומבנה בן 32 קומות, שבכל אחד מהם תותר חזית מסחרית הפונה אל הכיכר.
אישור התוכנית התעכב עקב התנגדויות של בעלי קרקעות סמוכות ומכון ויצמן.
במרץ 2021 הודיעו הרכבת ורשות מקרקעי ישראל על פרסום מכרזים לבנייה בסמוך לתחנות הרכבת, כולל תחנת רחובות.
נכון לשנת 2025, התוכנית לבניית בניין חדש לתחנה במפלס רחוב הרצל מעל המסילות מוקפאת, ובינתיים בוצעו שדרוגים שונים בתחנה הקיימת.
מהתחנה יוצאות רכבות פעם בשעה לבנימינה.
בעבר עצרה בתחנה בשעות השיא רכבת אחת בשעה בכל כיוון בקו נתניה - באר שבע מרכז או בקו תל אביב סבידור מרכז - באר שבע מרכז בשעות השפל.
הרכבות עברו דרך תחנות הנגב המערבי בקווים אלו.
בצמוד לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יש קווי שירות פנימיים ולישובים בסביבה.
בנוסף למסוף הצמוד, ישנם קווי אוטובוס אזוריים העוברים ברחוב הרצל הסמוך.
תחנת הרכבת ראשון לציון – משה דיין היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל במערב העיר ראשון לציון הממוקמת על מסילת תל אביב – פלשת בין נתיבי כביש 20 בצמוד למחלף משה דיין ומהווה כתחנת ביניים בקו הרצליה - אופקים.
התחנה נקראת על שם הרמטכ"ל ושר הביטחון לשעבר משה דיין שעל שמו קרוי גם הרחוב שהיא נמצאת בו.
לאחר שנפתחה, התחנה קיצרה את הנסיעה מתל אביב-יפו לראשון לציון ל-18 דקות, ועם השלמת המסילה מיבנה מערב לצומת פלשת ואשדוד התקצר זמן ההגעה מראשון לציון לתל אביב ל-9 דקות.
נכון ל-2023 יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
לתחנה קיימות שתי כניסות: אחת צפונית ואחת דרומית המובילות לשני צידי הכביש ברחוב משה דיין.
מהכניסה הדרומית קיים חיבור לגשר להולכי רגל המוביל אל מתחם האלף ואל שכונות המערב ואזור התעשייה של העיר.
בתחנה יש ארבעה רציפים: רציף 1 המאפשר לרכבות להמשיך ליבנה, אשדוד, אשקלון ותחנות הנגב המערבי עד לאופקים, רציף 4 המאפשר לרכבות להמשיך לבת ים, חולון, תחנות תל אביב, טבעת השרון והרצליה.
רציפים 2 ו-3 מהווים בתור תחנת קצה לרכבות המגיעות מהרצליה, אך גם משמשים כתחליפים לשני הרציפים האחרים במקרים חריגים.
בעתיד שני הרציפים יחוברו למסילה אשר תחבר את התחנה עם תחנת הראשונים ותחנות מודיעין וירושלים.
בתחנה זו עוצרות רכבות בקו אופקים - הרצליה דרך תל אביב וטבעת השרון.
בשעות השיא עוצרות בתחנה שלוש רכבות בשעה להרצליה (אחת מהן אינה עוצרת בתחנות בת ים וחולון), שתיים בשעה לאשקלון ואחת בשעה לאשדוד עד הלום, בשעות השפל עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה לכל כיוון.
כמו כן בשעות השיא בנוסף לשלוש הרכבות האחרות יוצאת מהתחנה פעם בשעה רכבת נוספת להרצליה דרך תל אביב וטבעת השרון.
מסילת ראשון לציון–מודיעין - התחנה היא הקצה המערבי של המסילה והיא מקשרת בינה לבין תחנת הראשונים דרך תחנת תש"ח.
מסילה זו נבנית לצד כביש 431 ודרך אזור התעשייה של ראשון לציון.
המסילה צפויה להיפתח בשנת 2028.
קישור לקו הירוק והאדום של הרכבת הקלה בגוש דן (דנקל) - חברת נת"ע מקימה את "מסוף דיין", הקו הירוק אשר מתוכנן להתחיל לפעול בשנת 2028. בנוסף נבחנים תכנונים להאריך את הקו האדום של הרכבת הקלה דרומה מבת ים אל מסוף זה
התחנה הייתה מיועדת להתחבר אל תחנת הרכבת הראשונים באמצעות מסילת ראשון לציון - מודיעין שתתחיל מיד מדרום לה ותעבור דרך תחנת רכבת עתידית במכללה למנהל והתחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון ליד מחלף גן רווה ובכך תיתן שירות נוסעים למרכז העיר ראשון לציון.
כהכנה לכך נבנתה מנהרת רכבת מתחת לנתיבי איילון, שאת פתחה ניתן לראות מדרום לתחנת ראשון לציון מערב, ונשמרה זכות דרך למסילת ברזל מתחנת הראשונים עד לסמוך למחלף עין הקורא בכביש 431.
עקב לחץ מצד ראש עיריית ראשון לציון, דב צור, ומצד תושבים בעיר, בינואר 2014 הודיע שר התחבורה ישראל כץ כי משרדו והנהלת רכבת ישראל יבחנו חלופה לתוכנית המקורית, כך שהמסילה העתידית לא תעבור דרך שכונות המגורים במערב ראשון-לציון.
עקב כך לא יינתן שירות נוסעים רכבתי הקרוב למרכז העיר ראשון לציון.
תחנת הרכבת ראש העין – דרום (כשהייתה התחנה היחידה בעיר נקראה תחנת ראש העין) הייתה בעבר תחנת נוסעים של רכבת ישראל בעיר ראש העין.
התחנה ממוקמת בסמוך לכביש 6, תל אפק והעיר ראש העין.
לפי תוכנית שאישרה הוועדה לתשתיות לאומיות, הייתה עתידה התחנה לשוב ולפעול עם פתיחתה המחודשת של המסילה המזרחית בשנת 2026. אך עם זאת, לאחר הגשת תקציב המדינה לשנים 2021–2022 ביולי 2021, פורסם כי יתבצעו הכנות תשתיות להקמת התחנה אך היא לא תיבנה משיקולים תקציביים ועל מנת לחסוך עצירות של הרכבת העתידית.
תחנת הרכבת הוקמה בשנת 1915 בשם "ראס אל-עין" בשלהי השלטון הטורקי בארץ ישראל, עם הקמת המסילה המזרחית והמשיכה לשמש גם בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 1920 החלה הקמתה של שלוחה מתחנת ראש העין לכיוון פתח תקווה לצורך יצוא פרי הדר מפרדס בחר-יה.
בדצמבר 1937 התנגשו שתי רכבת משא בתחנה, רכבת שהובילה משלוח תפוזים מפתח תקווה לנמל חיפה ורכבת שהגיעה מכיוון קלקיליה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה שימשה התחנה את המחנות הבריטים הרבים שנבנו באזור ראש העין ובשנת 1946 פוצץ האצ"ל את אולם הנוסעים בתחנה.
במלחמת העצמאות התחנה נכבשה על ידי צה"ל ב-13 ביולי 1948.
לאחר קום המדינה התחנה המשיכה לשמש עד סגירת קווי הנוסעים במסילה המזרחית עם פתיחת מסילת איילון ב-1993.
ב-3 ביוני 2000 תחנת הרכבת נפתחה מחדש כחלק מקו הרכבת תל אביב-ראש העין, ונסגרה שוב לאחר פתיחת הקו בין תל אביב לכפר סבא, והקמת התחנה החדשה ראש העין צפון בשנת 2003, זאת מאחר שקו הרכבת לכפר סבא פונה צפונה ממסילת הירקון למסילה המזרחית ולא דרומה לכיוון התחנה.
לתחנה שני רציפי צד, והיציאה ממנה אפשרית משני הצדדים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
התחנה משמשת כתחנת משא בקו ראש העין-לוד, ויש בה פעילות נרחבת של רכבות משא ומטען.
רכבות העוברות בתחנה יכולות גם להמשיך צפונה לכיוון חיפה בעזרת משולש תל ברוך הנמצא צפונית לתחנת האוניברסיטה, או באמצעות מחלף שמריהו מזרח.
תחנת ראש העין דרום עתידה הייתה לשוב לשימוש עם הפעלת המסילה המזרחית.
לפי התכנון, התחנה הייתה צפויה להתרחב, ועם סיום תוכנית החומש של רכבת ישראל אשר אושרה על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות ב-31 בינואר 2012, הייתה אמורה לחזור ולשמש כתחנת נוסעים על מנת להסיר את העומס מציר מסילות האיילון, באמצעות קו ראש העין-לוד שמתחבר למסילת תל אביב אוניברסיטה-הוד השרון סוקולוב.
בשנת 2016, אושר כי התחנה תיפתח מחדש במסגרת המסילה המזרחית, התכנון כלל הקמת גשר למעבר הולכי רגל ורוכבי אופניים מעל כביש 6 לחניון חנה וסע שהעירייה מקדמת ברחוב המרץ בכניסה לעיר.
במסגרת הסכם גג שנחתם בין מדינת ישראל לעיריית ראש העין, על מנת להגדיל את היצע הדירות בעיר, נקבע שהפעלת תחנת הרכבת ראש העין דרום מחדש היא תנאי למימוש התוכנית.
עם זאת, לאחר הגשת תקציב המדינה לשנים 2021–2022 ביולי 2021, פורסם כי הוחלט לבטל את חידוש התחנה ולבטל תחנות נוספות בפרויקט משיקולים תקציביים וכדי להגביר את מהירות הרכבת ותפעולה.
תחנת הרכבת רינתיה הייתה תחנת רכבת על המסילה המזרחית.
התחנה שכנה בקטע המסילה בין לוד לראש העין, בפאתי המושב רינתיה ובסמוך למושבים גבעת כ"ח ובני עטרות.
התחנה הוקמה על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה במסגרת הנחת המסילה מעפולה דרך טולכרם, ראס אל עין (כיום ראש העין), לוד אל באר שבע וממנה אל חצי האי סיני כחלק מהמאמץ המלחמתי נגד הבריטים.
התחנה הוקמה ליד הכפר הערבי רנתיה ככל הנראה לצרכים תפעוליים.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, שירתה התחנה את תושבי הכפר (במרחק קצר ממנה, קרוב יותר למושבה וילהלמה, הייתה נקודת עצירה נוספת) במסגרת הקו חיפה - לוד - קנטרה שהופעל על ידי הרכבת המנדטורית.
שירות הרכבות בתחנות הופסק ב-1933 והתחנה הטורקית נהרסה ולא נותרו ממנה שרידים.
עם פתיחת הקו מחיפה דרך תל אביב לירושלים בתחילת שנות ה-50 שימשה התחנה כתחנת רכבת תפעולית לצורך מפגשי רכבות ובמקום הוקם מבנה דו קומתי ששימש את עובדי התחנה.
באותן שנים נסללה שלוחה מהתחנה לכיוון דרום-מזרח, על בסיס התוואי של מסילה צרה (762 מ"מ) שהוקמה על ידי הבריטים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, אל מחצבות באזור המושבים טירת יהודה וברקת, מהן הוסעו ברכבות משא חומרי גלם לבנית נמל אשדוד.
בשנות ה-60 נפסק השימוש בשלוחה ועם הזמן היא נהרסה לחלוטין, אך תחנת רינתיה המשיכה לשמש כתחנה תפעולית עד לסגירת קו הרכבת לירושלים בשנות ה-90. לאחר שדרוג המקטע הדרומי של המסילה המזרחית בשנים 2002–2003, נשארה במקום מסילה בודדה.
נכון ל-2024 התחנה אינה קיימת עוד.
תחנת הרכבת בשכם הייתה התחנה הדרומית ביותר בקו מסילת השומרון.
סלילת המסילה לשכם הושלמה בראשית שנת 1914 כחלק ממסילת השומרון שהיוותה הסתעפות של מסילת הרכבת החיג'אזית.
קו הרכבת תוכנן להגיע עד לירושלים, אך הגיע בסופו של דבר רק עד שכם.
התכנון הראשוני של השלטון הטורקי ושל היינריך מייסנר, מהנדס הרכבות הגרמני, היה להמשיך את מסילת השומרון דרומה עד ירושלים, אולם, התוכנית נקלעה לקשיים תקציביים, והממשלה הטורקית ביקשה סיוע כספי מצרפת.
הצרפתים שחששו מפגיעה בקו הרכבת יפו ירושלים שהיה בבעלות צרפתית, התנו את הסיוע בביטול התוכנית של קו שכם-ירושלים, ועל כן מסילת הברזל הגיעה רק עד שכם.
בראשית 1915 סללו הטורקים מסילת ברזל שיצאה ממסילת השומרון (סמוך לתחנת הרכבת מסעודיה) אל תחנת הרכבת טול כרם - תחנת המוצא של המסילה המזרחית.
בתקופת המנדט הבריטי פעל שירות רכבות מתחנת שכם לטולכרם, ולחיפה (נסיעה שבועית).
באמצע שנות ה-30 הוחלט על סגירת התחנה.
תחנת הרכבת שדרות היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בסמוך לעיר שדרות על מסילת אשקלון–באר שבע ומשרתת את תושבי שדרות ויישובי הסביבה.
תאריך היעד המקורי להשלמת התחנה היה סוף 2009, אך השלמת המיזם נמשכה כמה שנים נוספות עקב מחלוקת בין משרד האוצר לרכבת ישראל על היקף התקציב.
עלות הבנייה המשוערת של התחנה הייתה כ־50 מיליון שקל מתוך כ־2.21 מיליארד שקל שהוקצבו לבסוף לבניית הקו כולו.
באוקטובר 2010. פורסם המכרז להקמת התחנה.
התחנה נחנכה בדצמבר 2013 עם הארכת קו הרכבת לאשקלון עד לתחנת שדרות.
בפברואר 2015 הוארך הקו לנתיבות.
החל מספטמבר 2015 ניתן שירות רכבות סדיר גם לבאר שבע, ומדצמבר 2015 גם לאופקים.
במהלך מבצע צוק איתן, ב־18 באוגוסט 2014, הופסק שירות הרכבות לתחנה עקב חשש מירי טילי נ"ט מרצועת עזה השירות חודש ב־28 באוגוסט עם תחילתה של הפסקת האש.
במהלך העימותים בין כוחות צה"ל לחמאס בשנת 2018, הופסק השירות לתחנה מדי פעם עקב חשש לירי מהרצועה ושריפות שפרצו בסמוך למסילה.
במרץ 2019, שוב הופסק השירות לתחנה למשך מספר ימים.
ב-25 בדצמבר 2021 השתנה שירות הנוסעים העובר בתחנה והוא הוחלף מקו באר שבע – קו החוף המערבי – לולאת השרון - הרצליה, לשני קווים: קו באר שבע – אשקלון וקו באר שבע – בנימינה דרך מסילת לוד–אשקלון.
בתאריך 18 בספטמבר 2022 הוחלט לצמצם את התדירות בין אשקלון לבאר שבע מרכז לפעם בשעה לטובת עבודות החשמול.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, נסגרה התחנה והופסקה נסיעת הרכבות בקו, ובמקומה הופעל מערך היסעים בין התחנה לתחנת אשקלון.
במרץ 2024 נפתחה התחנה וחודשה תנועת הרכבות מתחנת שדרות דרומה.
באפריל 2024 התגלתה בסמוך לתחנה גוויית מחבל שהשתתף במתקפת הטרור כשעליה אפוד, חומרי נפץ ורימוני יד, וכתוצאה מכך נסגרה התחנה לשעתיים על מנת לאפשר לחבלני המשטרה לנטרל את התחמושת.
בחודש ינואר 2025 החלו עבודות מיגון על מסילת הרכבת, ובפברואר 2025 נפתח מחדש הקו משדרות צפונה.
עקב הצבת אמצעי מיגון על אחת המסילות, במקטע שדרות - אשקלון נוסעות הרכבות בשני הכיוונים על אותה המסילה, מה שמגביל את תדירות הנסיעות לרכבת אחת בלבד לכיוון בכל שעה.
באוקטובר 2025, עם קבלת האישור פונתה רכבת המיגון מהגשר, ותדירות הרכבות הוכפלה בשעות השיא.
מבנה התחנה נמצא ממזרח לכביש 34, סמוך לצומת הכניסה לעיר שדרות.
את התחנה תכננו מן שנער אדריכלים.
את הנוסעים משרתים שני רציפי צד באורך של כ־300 מטרים, אשר ממוקמים מעברו השני של כביש 34. הצורך במיגון המבנה עקב מיקומו הסמוך לעזה הוביל לפתרונות אדריכליים בלתי שגרתיים: המעבר בין מבנה התחנה לרציפים מתבצע באמצעות מעבר תת-קרקעי מתחת לכביש 34, מעבר המשמש גם כמרחב מוגן.
הקירות וגג התחנה עצמה וכן הקירוי מעל הרציפים משמשים גם הם בתור מחסה לשעת חירום, נוצקו מבטון עבה בשיפועים שיוצרים את הרושם כאילו המבנה מגיח מן הקרקע.
בחזית התחנה חניון לכלי רכב פרטיים ומסוף אוטובוסים.
בסמוך לתחנה קיים מרכז קניות פתוח.
בעבר עצרה רכבת פעם בשעה אל תחנת אשקלון ואל תחנת באר שבע מרכז, אך בעקבות מלחמת חרבות ברזל התחנה היוותה כתחנת קצה ויצאה ממנה רכבת פעם בשעה לבאר שבע מרכז בלבד.
בפברואר 2025 נפתח מחדש שירות הרכבות משדרות לכיוון צפון.
עד ספטמבר 2025 בשעות השפל עצרה רכבת בתחנה וממנה המשיכה לתל אביב סבידור מרכז, ובשעות השיא המשיכה עד לנתניה, דרך מסילת פלשת-רחובות-לוד.
בשנים 2018 עד 2020 עצר בתחנה זו קו רכבת לילה מבאר שבע לתל אביב, פעם בשעה לכל כיוון.
קו הלילה, שנועד לאפשר הגעה ברכבת לנמל התעופה בן-גוריון, בכל שעות היממה, הושבת עם התפרצות מגפת הקורונה במרץ 2020 ומאז לא חודש עקב עבודות החשמול המתבצעות בלילות.
החל מספטמבר 2025 עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון והחל מאוקטובר 2025 שתי רכבות בשעה לכל כיוון בשעות השיא בקו אופקים - הרצליה דרך מישור החוף הדרומי ותחנות טבעת השרון.
בצמוד לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יוצאים קווים פנימיים וקווים ליישובי האזור.
כמו כן הקווים ליישובים סמוכי הגדר לרצועת עזה (ניר עוז, בארי והאזור) בוטלו בעקבות המתקפה ב-7 באוקטובר.
בנוסף התחנה נמצאת בקרבת צומת ניר עם שנמצא על כביש 34 כאשר ממנו יוצאים קווים עירוניים ובין-עירוניים ליישובי האזור, אשקלון ובאר שבע.
תחנת הרכבת של אדיס אבבה, המכונה "לאגאר" (Lagaar; מצרפתית La Gare - "התחנה"), היא תחנת רכבת השוכנת במרכזה של העיר אדיס אבבה, בירת אתיופיה, במרחק של כ-700 מטרים דרומית-מערבית לכיכר מסקל.
התחנה היא התחנה הסופית במסילת הרכבת אדיס אבבה-ג'יבוטי שהיא מסילת הרכבת היחידה באתיופיה.
כיום אין שירותי רכבת אל התחנה.
סלילתה של מסילת הרכבת החלה בג'יבוטי ב-1894, והקטע הראשון הגיע עד דירה דאווה.
ב-1908, לאחר עיכובים ומחלוקות, הוקמה "חברת מסילת הברזל הצרפתית-אתיופית" (Compagnie du Chemin de Fer Franco-Ethiopien) - חברה שניזונה בעיקר מהון צרפתי, וזו השלימה את סלילת המסילה מדירה דאווה לאדיס אבבה ב-20 במאי 1915. טקס חנוכת המסילה נערך ב-17 ביוני 1917 במעמד הקיסרית זאודיתו, שהשתתפה בנסיעת הרכבת הראשונה לג'יבוטי.
חוזה שנחתם בין אתיופיה לצרפת ב-1922 הקצה את הקרקע הדרוש להקמת מבנה התחנה, ואבן הפינה הונחה ב-13 בפברואר 1928. המבנה הושלם ב-3 בדצמבר 1929 במימון צרפתי וגרמני.
בשנת 1938 ביקש המושל האיטלקי להרוס את מבנה התחנה ולסלול קו רכבת חדש דרך מרכזה של העיר, ולאורכו ימוקמו שלוש תחנות.
תוכנית זו נגנזה לבסוף בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה.
שירותי הרכבת אל התחנה פסקו באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, עם השבתת קו הרכבת שממערב לדירה דאווה.
גם אם השירות לאדיס אבבה יתחדש, סביר שבעיר תבנה תחנה חדשה, אם כי המבנה צפוי להישאר במקומו בשל ערכו ההיסטורי והאדריכלי.
סגנונו של מבנה התחנה הוא קולוניאליסטי.
הוא מתנשא לגובה של שתי קומות, בראשונה ארקדה הנתמכת בשורת קשתות, ובשנייה מרפסת עם מעקה מסוגנן, אליה מובילות דלתות גבוהות.
המבנה והמגדל נושאים גגות רעפים אדומים.
בכיכר הגדולה שבחזית התחנה פועל מסוף אוטובוסים עירוני, וניצבת בה אנדרטת גור אריה יהודה, פסל אריה מוזהב שהוקם על ידי הקיסר היילה סלאסי ב-1930. סמוך לתחנה שוכנים תחנת האוטובוסים הבין-עירונית של אדיס אבבה ליעדים קרובים (עד 250 ק"מ), והאנגר ובו שוכן "מוזיאון הרכבת" של אתיופיה.
הרכבת הקיסרית הפסיקה את פעולתה ב-1973, זמן קצר לפני המהפכה האתיופית, וארבעת הקרונות הקיסריים שמורים במבנה המוזיאון.
תחנת הרכבת רעננה – מערב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת השרון וצמודה לכביש 531 המפריד בין רעננה והרצליה.
התחנה נבנתה בשנים 2014-2015 והחלה לפעול ב-3 ביולי 2018 בכיוון מזרח בלבד.
חברת נתיבי ישראל סיימה את הנחת הקו לכיוון מערב בפברואר 2018 אם כי החיבור לתחנת הרכבת הרצליה ולמסילת החוף בוצע רק בשנת 2020.
עם סיום העבודות חזר הקו לפעילות רגילה.
מבנה התחנה מעוצב בצורת ספר בשטח 600 מ"ר, ממנו יוצא גשר להולכי רגל באורך של כ-50 מטר המחבר בין אולם הנוסעים לרציפים.
התחנה כוללת שני רציפי צד באורך של 300 מטר.
בצמוד לתחנה ממוקמים מסוף אוטובוסים וחניון לכ-300 כלי רכב.
כיום קיימת גישה לתחנה רק מרעננה, מכיוון צפון.
נוסעים הרוצים להגיע אליה מדרום (הרצליה) צריכים להקיף דרך המחלף הסמוך.
נמתחה על העניין ביקורת, וקיימת כוונה להוסיף בעתיד כניסה מדרום, בדמות גשר או טרמינל.
לצמוד לכניסה לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים קטן אשר משמש כתחנת מוצא לחמישה קווי אוטובוס.
מרבית הקווים באזור התחנה מופעלים על ידי חברת מטרופולין.
בנוסף ישנם מספר קווי אטובוס עירוניים ואזוריים של חברת מטרופולין בתדירות גבוהה על דרך ירושלים.
תחנת הרכבת רעננה – דרום היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת השרון בין הערים רעננה והוד השרון בצמוד לכביש 531 שנסלל במקביל להקמתה.
הקו פעל עד לספטמבר 2020 והתחנה נסגרה, בחודש פברואר 2021 חזרה התחנה לפעילות.
מבנה התחנה הוקם במפלס הקרקע ממזרח לכביש 4 ומצפון לכביש 531, ורציפיה נבנו במנהרה באורך של 1,825 מטרים, אשר עוברת מתחת לכביש 4.
התחנה נמצאת בסמוך למסוף האוטובוסים צומת רעננה אשר ממנו יוצאים מספר רב של קווי אוטובוס ליעדים שונים באזור גוש דן ובישראל.
בנוסף ישנו מסוף קטן בכניסה לתחנה אשר נבנה בחשבון שהתחנה לא תכלול חניון צמוד ורכבת ישראל מצהירה שהנגישות לתחנה היא באמצעות תחבורה ציבורית בלבד.
ממסוף זה יוצאים שלושה קווי אוטובוס ייעודיים לתחנת הרכבת וקו נוסף שאינו מוגדר כקו ייעודי עבור התחנה.
בעתיד מתוכנן גשר להולכי רגל מעל כביש 4 שיחבר את התחנה לדרום מזרח רעננה.
תחנת הרכבת ראשון לציון – תש"ח היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את אזור התעשייה מעוין שורק (אשר נמצא בדרומה של העיר ראשון לציון) ואת יישובי האזור.
התחנה עתידה להיפתח בשנת 2028 עם חנוכתה של מסילת ראשון לציון–מודיעין.
התחנה צפויה לקום בגובה של 18 מטרים מעל הקרקע ובסמוך אליה צפוי להיבנות הוויאדוקט (גשר) הארוך בארץ, באורך של כ־3.5 ק"מ.
בנוסף מתוכננת הקמת מסוף תחבורה ציבורית לצד התחנה.
ב-21 בפברואר 2017 פרסמה הוועדה המחוזית לתכנון ובניה-מרכז את תוכנית מסילת ראשון לציון–מודיעין להפקדה.
בתוכנית הזאת שונה התוואי, התוואי המוצע לאורך של כ-6.5 ק"מ יחבר בין שתי תחנות רכבת קיימות; ראשונים ומשה דיין.
דרך תחנת רכבת חדשה – "מעוין שורק".
פרויקט הקמת התחנה הוא חלק מתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.
שם התחנה שונה מ"מעוין שורק" ל"תש"ח" על שם הרחוב הסמוך לתחנה.
בתחנה צפויות לעבור רכבות מראשון לציון לכיוון מודיעין וירושלים.
תחנת הרכבת רמלה – דרום היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את העיר רמלה.
התחנה מתוכננת לקום על מסילת ראשון לציון–מודיעין.
כחלק מתכנון וסלילת כביש 431, שנבנה כדרך דו מסלולית, נשמרה רצועה לבניית מסילת רכבת עתידית בין מסלולי הכביש.
בנובמבר 2014 אושרה תוכנית המתאר המקומית לקטע מסילת ראשונים - ענבה הכוללת גם את תחנת רמלה – דרום.
התחנה תיבנה על שטח של כ-45 דונם במתחם משולש הגובל ממערב בכביש 40, ממזרח בכביש 4304 ומדרום בכביש 431 בחלקה המערבי של שכונת קריית האומנים.
בשלהי שנת 2023 החלה בניית התחנה.
בתחנה החדשה ישולב מרכז תעסוקה ומסחר בהיקף של כ-35 אלף מטר.
בתחנה צפויות לעבור רכבות למודיעין, לראשון לציון ולירושלים.
תחנת הרכבת רחובות – ששת הימים היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל שעתידה לשרת את העיר רחובות.
התחנה היא חלק ממסילת לוד-אשקלון.
התחנה תמוקם ליד מתחם סנטרו במחלף דרך הים, - דרך ששת הימים - דרך גד פינשטיין.
התוכנית להקמת התחנה עלתה לראשונה בשנת 2001, כחלק מתוכנית החומש של רכבת ישראל.
לאחר שיזמי "קניון אמריקן סיטי" האחים משה ויגאל גינדי התחייבו לממן את הקמת התחנה כחלק ממיזם הקניון (בדומה למודל שבה נבנו תחנות חוצות המפרץ ולב המפרץ), הודיע מנכ"ל רכבת ישראל, עמוס עוזני, כי המימון הכספי יזרז את הקמת התחנה וניתן יהיה לפתוח אותה ב-2002 במקום ב-2005.
מיזם "קניון אמריקן סיטי" נכשל מבחינה מסחרית, מאחר שהתגלה כי לקניון יש היתר בנייה לתעשייה בלבד, רוכשי החנויות במתחם לא יכלו לקבל רישיון עסק.
בנייתו של הקניון לא הסתיימה לפי התכנון והאחים משה ויגאל גינדי לא מימנו את הקמת התחנה.
בשנת 2007 הוכרז על תחילת פרויקט להקמת הפרדה מפלסית באזור התחנה והסדרת הגישה לתחנת הרכבת העתידית, כך שרחוב גד פיינשטיין יעבור מעל מסילת לוד-אשקלון.
בפועל הקמת ההפרדה המפלסית החלה בשנת 2013 והסתיימה רק בשנת 2016, אך עבודת ההכנה להקמת התחנה לא החלו.
ב-26 בפברואר 2018 הודיע שר התחבורה ישראל כץ בדיון בוועדת הכספים של הכנסת כי התחנה מתוכננת לקום בשנת 2019, ועם זאת העבודות להקמת התחנה לא החלו.
בפברואר 2024 הוועדה המקומית לתכנון ובניה ברחובות אישרה להפקדה את התוכנית המפורטת להקמת התחנה.
על פי המוצע התחנה תפעל בשם "רחובות - פארק הורוביץ", על שם מתחם העסקים הסמוך.
במרץ 2025 פורסם כי התחנה תבנה במימון עיריית רחובות, כאשר התקציב לפרויקט יגיע מדמי השבחה שייגבו מהגדלת זכויות בנייה של פרויקטים בסביבת התחנה.
תחנת פיונגיאנג (בקוריאנית: 평양역) היא תחנת הרכבת הראשית של פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית.
התחנה ממוקמת ברובע צ'ונג שבעיר, ונפתחה לראשונה בשנת 1906.
תחנת הרכבת של פיונגיאנג היא תחנת הרכבת המרכזית של קוריאה הצפונית, ומשמשת כנקודת מוצא לנסיעה ליתר הערים המרכזיות של קוריאה הצפונית: סינוויג'ו, נאמפו, סריוון, קסונג, וונסן, המהונג וצ'ונגג'ין.
תחנת הרכבת כוללת גם קישור לרכבת התחתית של פיונגיאנג ולחשמלית של פיונגיאנג.
התחנה משמשת כנקודת היציאה של קווי הרכבת הבאים:
מבנה תחנת הרכבת של פיונגיאנג נבנה במקור בשנת 1920.
במהלך מלחמת קוריאה נהרס מבנה התחנה כתוצאה מהפצצות חיל האוויר של ארצות הברית, ולאחר מכן נבנה מחדש בשנת 1958, בסגנון קלסיציזם סטליניסטי.
מבנה התחנה כולל שלוש קומות מעל לקומת הקרקע, וכן קומת מרתף:
בקומת הקרקע ממוקמת עמדה למכירת כרטיסים המיועדת עבור עובדי ופקידי ממשלת קוריאה הצפונית בלבד.
בקומה הראשונה ממוקמים חדר המתנה, שירותים, עמדה ציבורית למכירת כרטיסים וגישה לרציפי הרכבות השונים (קיימים 5 רציפים).
בקומה השנייה ממוקמים משרדי עובדי התחנה.
בקומה השלישית ממוקם משרד מנהל התחנה.
מדי יום בשעות הבוקר, מערכת הרמקולים העוצמתית של התחנה מנגנת את הלחן הצפון-קוריאני "היכן אתה, גנרל יקר", אשר לכאורה הולחן על ידי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל.
הלחן משמש כקריאת השכמה לתושבי פיונגיאנג בשעות הבוקר, ונשמע היטב בכל רחבי העיר.
תחנת הרכבת שינג'וקו (ביפנית: 新宿 駅) היא תחנת רכבת גדולה ברובע שינג'וקו שבטוקיו, יפן.
התחנה משמשת כאמצעי התחבורה במטרופולין טוקיו ואף מחוץ לעיר.
בתחנה פעילים רכבות בין עירוניות, רכבות פרווריות, וקווי רכבת תחתית.
על פי ספר השיאים של גינס התחנה היא מרכז התחבורה הגדול והעמוס ביותר בעולם, עם ממוצע של 3.64 מיליון איש ליום.
בתחנה עצמה יש 36 רציפים כולל רציפי הרכבת התחתית של טוקיו, ועוד 17 רציפים אליהם ניתן לגשת דרך מעברים תת־קרקעיים המקשרים ל־5 מבנים נוספים ללא פתח כניסה נפרד.
בבניין התחנה הראשי יש מעל 200 יציאות אל הרחובות סביב התחנה.
תחנת הרכבת שינג'וקו נפתחה בשנת 1885 על ידי חברת "Akabane-Shinagawa".
באותה העת שינג'וקו הייתה עיר קטנה וגודל התחנה היה בהתאם.
מה שהוביל להגברת התנועה בתחנה היה פתיחתם של הקווים: קו צ'ו (1889), קו קיו (1915) וקו אודאקיו (1923).
בשנת 1893, בעקבות הצורך בהרחבת התחנה התקשרה הממשלה עם המהנדס העירוני היפני, קנסבורו קונדו על מנת לתכנן את המבנה.
תוכניות אלה הושעו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך השפיעו על הבנייה הנוכחית של אזור התחנה.
שירות הרכבת התחתית החל בסופו של דבר בשנת 1959 במפלס התת־קרקעי של התחנה.
תחנת הרכבת ראדוגושץ' בלודז' או תחנת הרכבת רדגסט (בפולנית: Łódź Radogoszcz; בגרמנית: Bahnhof Radegast) היא תחנת רכבת תפעולית ברחוב סטאלובה בלודז' ששימשה בשנות מלחמת העולם השנייה כתחנת רכבת בתחומי גטו לודז', לשם שילוח יהודי הגטו למחנות ההשמדה אושוויץ וחלמנו.
תחנת הרכבת נמצאה בקצה הצפוני-מזרחי של הגטו.
שביל גישה מתפתל קישר בין התחנה לבין הגטו.
כיום קיימת בתחנה פינת הנצחה ליהודי גטו לודז'.
לאחר המלחמה, תחת שמה הפולני, המשיכה התחנה לפעול עד אמצע 1970. בשנת 2004 שופצה התחנה: שופצו בנייני העץ המתפוררים של תחנת האוטובוס, נבנו קירות מפרידים חדשים, ונבנתה האנדרטה הנוכחית.
שמה של האנדרטה הוא "אנדרטה לקורבנות גטו לודז'." שופצה גם מסילה נפרדת, בה עמד הקטר Ty2 עם הקרונות ששימשו להובלת יהודים, ובאזור זה נבנתה במת זיכרון.
תחנת הרכבת שיקגו יוניון היא תחנת רכבת גדולה במרכז העיר שיקגו.
התחנה שייכת לחברת אמטרק- חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית.
מהתחנה יוצאות רכבות אל כל רחבי ארצות הברית, והיא תחנת המוצא של קו הרכבת קליפורניה זפר אשר מגיע עד לאוקלנד שבצפון קליפורניה.
תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1925, והחליפה את התחנה הקודמת שנבנתה בשנת 1881. התחנה היא מסוף הרכבות הבינעירוני היחיד בשיקגו, והוא הטרמינל הראשי של העיר לרכבות נוסעים.
התחנה נמצאת בצד המערבי של נהר שיקגו בין רחוב וסט אדמס לבין שדרות וסט ג'קסון, בקרבת מקום ל"שיקגו לופ".
כולל מסלולי הגישה והאחסון, התחנה נמצאת בתשעה מבנים המחוברים ביניהם - בעיקר מתחת לאדמה, מתחת לרחובות גורדי שחקים.
התחנה משמשת כ"תחנת הדגל" של אמטראק במערב התיכון של ארצות הברית, והיא גם מסוף עבור שישה קווים של הרכבת העילית של שיקגו.
התחנה הנוכחית היא השנייה בשם זה שנבנתה בשיקגו, ותחנת הרכבת השלישית שנבנתה באותו האתר.
הצורך בתחנה אחת ריכוזית וגדולה היה נושא פוליטי חשוב בשיקגו של המאה התשע עשרה, כאשר חברות רכבות מתחרות שונות בנו סדרה של תחנות סופיות.
תחנות רבות והמסילות המקשרות אליהם הקיפו את רובע העסקים המרכזי של העיר ומנעו בעצם את הרחבתה.
גם התחנות השונות גרמו לנסיעה קשה עבור מטיילים, שרבים מהם נאלצו לבצע החלפות מייגעות, ארוכות ולא נעימות מתחנה אחת לאחרת דרך הלולאה.
ב -25 בדצמבר 1858, נבנתה התחנה שהפכה בסופו של דבר לתחנה המאוחדת של היום.
התחנה נבנתה על הגדה המערבית של נהר שיקגו.
תחנת הרכבת רעמסס היא תחנת הרכבת המרכזית של קהיר, מצרים.
השם נגזר משמו של מלך מצרים העתיקה והפרעה, רעמסס השני.