tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות כך, הנאצים סכסכו בין העמים הסלאביים ושיסו אותם זה בזה.
OUN ביצע בתחילה התקפות על כפרים פולניים בניסיון להשמיד אוכלוסיות פולניות או לגרש מובלעות פולניות ממה שלוחמי ה-OUN תפסו כשטח אוקראיני.
זה הגיע לשיאו בהרג המוני של משפחות פולניות בווהלין ובגליציה המזרחית.
לדברי ההיסטוריון טימותי סניידר, "משהו שאף פעם לא נאמר, כי זה לא נוח לכולם, הוא שיותר קומוניסטים אוקראינים שיתפו פעולה עם הגרמנים, מאשר לאומנים אוקראינים.
זה לא נראה לנו הגיוני, ולכן אף אחד לא אומר את זה, אבל זה בדיוק המקרה.
הרבה יותר חברים במפלגה הקומוניסטית שיתפו פעולה עם הכיבוש הגרמני מאשר לאומנים אוקראינים".
סניידר ציין גם שרבים מאוד מאלה ששיתפו פעולה עם הכיבוש הגרמני, שיתפו פעולה גם עם המדיניות הסובייטית בשנות ה-30 של המאה ה-20.
רצח היהודים בתקופת השואה באוקראינה החל ימים ספורים לאחר הכיבוש הנאצי.
משטרת העזר האוקראינית, שהוקמה באמצע אוגוסט 1941, בסיוע איינזצגרופן C וגדודי משטרה, אספו יהודים ו'בלתי רצויים' לטבח באבי יאר וכמו גם למעשי טבח מאוחרים יותר בערים ובעיירות באוקראינה של ימינו, כגון קולקי, סטפאן, לבוב, לוצק וז'יטומיר.
האנטישמיות, שהתחזקה על ידי דעות קדומות דתיות, הצטרפה אצל האוקראינים לטינה לאומנית מפני שיהודים רבים עבדו עבור בעלי אדמות פולנים.
על ידי המשטרה החשאית הסובייטית בעת הנסיגה מזרחה הוצג כפעולה יהודית.
השקר האנטישמי של יודאו-קומוניזם סיפק הצדקה למעשי הנקמה של שליוותה את האיינזצגרופן הגרמני מזרחה.
בבוריסלב העניק מפקד האס אס לקהל זועם, שראה גופות של גברים שנרצחו על ידי הנ.ק.ו.ד.
והונחו בכיכר העיר, 24 שעות לפעול כרצונם נגד יהודי פולין, שנאלצו לנקות את הגופות ולרקוד ואז נרצחו במכות בגרזנים.
אותו סוג של רצח המוני התרחש בבז'ז'ני.
במהלך הפוגרומים בלבוב נרצחו 7,000 יהודים על ידי לאומנים אוקראינים, בהנהגת המיליציה העממית האוקראינית.
גם ב-1945, מיליטנטים אוקראינים עדיין אספו ורצחו יהודים.
חלק ממשתפי הפעולה היו אזרחים, ואילו אחרים התגייסו לשירות צבאי למחצה החל מספטמבר 1941 ממחנות שבויי המלחמה הסובייטיים.
בסך הכול, למעלה מ-5,000 חיילים אוקראינים יוצאי הצבא האדום נרשמו לאימונים עם האס אס במחנה האימונים המיוחד טרווניקי כדי לסייע בפתרון הסופי, ו-1,000 נוספים ערקו במהלך פעולות שדה.
מתנדבי טרווניקי לקחו חלק מרכזי בתוכנית הנאצית להשמיד את יהודי אירופה במהלך מבצע ריינהרד.
הם שירתו בכל מחנות ההשמדה ומילאו תפקיד חשוב בחיסול מרד גטו ורשה שפי שצוין בדו"ח שטרופ, ובחיסול מרד גטו ביאליסטוק והתקוממויות נוספות.
הגברים שנשלחו למחנות ההשמדה ולגטאות כשומרים מעולם לא זכו לאמון מלא ולכן תמיד היו תחת פיקוח של הפולקסדויטשה.
מפעם לפעם, יחד עם האסירים שעליהם שמרו, הם הרגו את מפקדיהם בניסיון לערוק.
במאי 2006, העיתון האוקראיני "אוקראינה כריסטיאן ניוז" ציין ביחס לטבח באבי יאר: "הטבח בוצע על ידי האיינזצגרופה C, שנתמך על ידי חברי גדוד וואפן אס אס ויחידות של משטרת העזר האוקראינית, בפיקודו הכללי של פרידריך יקלן.
השתתפותם של משתפי פעולה אוקראינים באירועים אלה, המתועדת ומוכחת כעת, היא נושא לדיון ציבורי כואב באוקראינה".
ארגונים משתפי פעולה, תנועות פוליטיות ומתנדבים צבאיים
בסך הכל, הגרמנים גייסו 250,000 אוקראינים ילידים לשירות בחמש תצורות נפרדות, כולל היחידות הצבאיות הלאומיות (VVN), אחוות הלאומנים האוקראינים (DUN), דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14, (UVV) ו (UNA).
עד סוף 1942, בנציבות הרייך אוקראינה לבדה, העסיק האס אס 238,000 שוטרים אוקראינים ילידים ו-15,000 גרמנים, יחס של 1 ל-16.
גדודי השוצמאנשאפט האוקראינים ה-109, ה-114, ה-115, ה-116, ה-117, ה-118 וה-201 השתתפו בפעולות נגד פרטיזנים באוקראינה ובבלארוס.
בפברואר ומרץ 1943 השתתף הגדוד האוקראיני ה-50 ב בבלארוס, יחד עם כמה לטבים ועם הגדוד הליטאי השני, לוחמי הגדוד שרפו כפרים שנחשדו בתמיכה בפרטיזנים סובייטים.
ב-22 במרץ 1943 נשרפו כל תושבי הכפר חאטין בבלארוס חיים על ידי הנאצים במה שנודע כ, בהשתתפות גדוד 118.
מתנדבים אוקראינים בכוחות המזוינים הגרמניים
ב-28 באפריל 1943 הכריזו המושל הגרמני של מחוז גליציה, אוטו וכטר, והממשל האוקראיני המקומי באופן רשמי על הקמת דיוויזיית האס אס גליציה.
המתנדבים נרשמו לשירות החל מ-3 ביוני 1943 ומספרם הגיע ל-80,000. ב-27 ביולי 1944 הוקמה הדיוויזיה ושולבה לתוך הוואפן אס אס כדיוויזיית רימוני הוואפן ה-14 של האס אס (האוקראינית הראשונה).
סול ליטמן ממרכז שמעון ויזנטל מציין כי ישנם מקרים רבים מוכחים ומתועדים של מעשי זוועה ומעשי טבח שביצעה היחידה בפולנים וביהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.
רישומים רשמיים של האס אס מראים כי כמה רגימנטים מהדיוויזיה היו תחת פיקוד משטרת הביטחון בזמן ההאשמות.
במרס 1945 הוקם הוועד הלאומי האוקראיני לאחר משא ומתן עם הגרמנים.
הוועדה ייצגה ופיקדה על כל היחידות האוקראיניות שנלחמו עבור הרייך השלישי, כגון הצבא הלאומי האוקראיני.
עם זאת, זה היה מאוחר מדי, והוועדה והצבא פורקו בסוף המלחמה.
הפך לראש הוועד הלאומי, ואילו וולודימיר קוביוביץ', ראש הוועד המרכזי האוקראיני, הפך לסגנו.
הוועד המרכזי היה הקהילה האוקראינית המוכרת רשמית והארגון הפוליטי למחצה תחת הכיבוש הנאצי של פולין.
של המדינה האוקראינית, בראשות OUN-B.
דוכאה על ידי הנאצים זמן קצר לאחר הקמתה.
שיתוף פעולה הוא מצב בו ישויות שונות מפיקות תועלת זו מפעולתה של זו ותלויות זו בפעולתה של זו.
מצבים הפוכים לשיתוף פעולה יכולים להיות פעילות בלתי-תלויה, תחרות, טפילות ומצב בו ישות אחת נהנית מפעולתה של השנייה ואילו השנייה אינה נהנית ואינה סובלת.
שיתוף פעולה עשוי להופיע בין בני אדם פרטיים, קבוצות של בני אדם (כמו חברות כלכליות, מדינות), אורגניזמים מאותו מין טקסונומי ואורגניזמים ממינים שונים (כמו כלב ואדם או אצה ופטרייה שיחד הן חוברות לחזזית, שהיא בעצם "עסק משותף").
בשל הגדרתו הרחבה של המושג, הוא נדון הן בשיח הסוציולוגי והן בשיח הביולוגי (סימביוזה).
"שיתוף פעולה" תלוי במספר מאפיינים: התחום המשותף, השותפים ויחסי הגומלין ביניהם.
מאפיין זה ניתן להתייחסות כגורם בעל קיום עצמאי וחוקיות משלו, החורגים מההתייחסות ל'שותפים' בלבד.
כך לדוגמה, ניתן להתייחס אל השפה – שהיא התחום המשותף למשתמשים בה – כאל גורם נפרד במציאות, לחקור אותה כבעלת קיום משלה ולהתייחס אליה בלא להתייחס ישירות לדובריה.
התחום המשותף משפיע על המשתמשים בו ומעצב הן את חייהם בפועל והן את זהותם, ופעולותיהם משפיעות על עיצובו (שהוא חלק ביחסי הגומלין בין המאפיינים).
עיצוב זה עשוי להיות על דרך השינוי (רפורמה) או על דרך השימור.
לדוגמה: אם לקבוצת אנשים מסוימים נורמה משותפת, אזי נורמה זו משפיעה ישירות על התנהגותם וגם הופכת להיות חלק מזהותם.
בנוסף על כך, שותף מסוים עשוי להשפיע על הנורמה בהתנהגותו.
הא גם עוזר לאנשים ומשתף את דעתו בדעת האחרים ואוהב להשתתף בדיונים של החברה.
את הכוחות האורגניים שפועלים בתחום שיתוף הפעולה מאפיינות רמות שונות של מודעות חברתית, לשיתוף שמתקיים ביניהם ולהשפעות ההדדיות שלהם ושל התחום המשותף.
על אף שחוסר מודעות אינו מבטל את השיתוף, הוא משפיע עליו, לדוגמה: לחברה המודרנית נורמות צרכנות המשותפות לרוב הפרטים.
שותף (פרט) מסוים עשוי להיות מודע לכך שנורמות הצריכה הן משותפות, או, לסבור כי נורמות הצריכה שלו הן פרטיות וכך אינן תלויות במעגליו החברתיים.
שותף יכול לעצב את התחום המשותף בשני אופנים:
באופן אקטיבי – כשהוא משפיע באופן מכוון על מעגלי ההשתייכות החברתיים (התחום המשותף) שלו, ומודע להשפעה שלו.
צורה זו מכונה חברתיות או שיתופיות.
אדם המעצב את מעגלי ההשתייכות החברתיים שלו באופן אקטיבי מכונה אדם שיתופי, המקיים אורח חיים שיתופי, וחברה המקיימת נורמות כאלו מכונה חברה שיתופית.
באופן פאסיבי – בצורה שאין מאחוריה כוונה לעצב את התחום המשותף, אלא מכוונת לדבר מה אחר.
צורה זו היא צורת השפעה "מופרטת" ובאופן מקביל: אורח חיים מופרט, וחברה מופרטת.
לדוגמה: לקבוצה של אנשים מסוימים עשויה להיות כלכלה משותפת.
שותף מסוים עשוי לעשות מעשים שישפיעו על הכלכלה באופן מכוון – כמו הסתדרויות עובדים או פעולות ממשלתיות – או להשפיע על הכלכלה על מנת לקדם מטרות פרטיות בלבד – כמו עבודה שמטרתה היחידה לקדם רווח אישי, צריכה לא מאוגדת וכו'.
שיתוף פעולה חברתי בקבוצות גורר אחריו גם שיתוף פעולה כלכלי ברמות שונות, כאשר רמת שיתוף הפעולה הכלכלי היא לרוב שיקוף של רמת שיתוף הפעולה החברתי.
ניתן לחלק את שיתוף הפעולה הכלכלי למספר רמות בסיסיות:
ללא שיתוף פעולה – זוהי לרוב רמת שיתוף הפעולה הכלכלי בין אנשים, שאין ביניהם קשר או תלות, ממדינות נפרדות, וללא היכרות הדדית.
שיתוף פעולה בתחום תשלום אגרה – זוהי רמת שיתוף פעולה, בה כל חבר בקבוצה נתונה מחויב לשלם סכום קבוע כלשהו בכל פרק זמן, כאשר הסכום הזה מקנה לו ולחברי הקבוצה זכות מסוימת או שירות מסוים, למשל: קבוצת המנויים לבריכת שחייה מסוימת.
שיתוף פעולה הנועד לצורכי תשלום מס – זוהי רמת שיתוף פעולה, הדומה לשיתוף פעולה לצורך תשלום אגרה, אך כאן ישנו קשר ישיר בין יכולתו של הפרט לשתף לבין הסכום אותו הוא משלם, לדוגמה: מס הכנסה שתלוי ברמת ההכנסה.
לשיתוף פעולה מסוג זה נלווית אמירה חברתית מסוימת בתוך הקבוצה – "מי שיכול נותן יותר".
שיתוף פעולה תקציבי – רמה זו, בניגוד לקודמותיה, גורסת כי ההון הוא רכוש הכלל, ואילו הפרטים חיים מממון מסוים שאמור לאפשר להם חיים סבירים, לפי הגדרת הקבוצה, ובהתאם לצרכיהם.
האמירה החברתית פה היא חזקה יותר ובה בולטת השאיפה לשוויון מוחלט ברמת החיים הכלכלית בין חברי הקבוצה; שיתוף פעולה כזה קיים, למשל, בקיבוצים שיתופיים (כאלו שלא ביצעו הפרטה).
שיתוף פעולה מלא – זוהי הרמה המרבית של שיתוף הפעולה הכלכלי, לפיה אין כלל ממון פרטי או רכוש פרטי.
קיימת קופה אחת שהיא קופת כל ההכנסות וכל ההוצאות.
שיתוף פעולה כזה קיים רק במסגרות אנרכיסטיות, קטנות לרוב, כמו קומונות או משפחות.
כלכלה שיתופית – קבוצה של מוסדות חברתיים וכלכליים שמאפשרים גישה משותפת למוצרים, שירותים וכישרונות.
מערכות של כלכלה שיתופית מתקיימות במגוון צורות וכולן מנצלות את טכנולוגיית המידע (בעיקר האינטרנט) כדי לבצע העצמה של בני אדם, שמאפשרת הפצה שיתוף ושימוש חוזר בעודף קיים של משאבים ושירותים.
כלכלה שיתופית היא דוגמה לכלכלה דמוקרטית יותר שבה ההון נמצא בבעלות ביזורית, והיא נסמכת במידה רבה על מערכות ליצירת אמון בקהילות והון חברתי במקום על ריכוז הון תעשייתי בתאגידים גדולים.
במאה ה-21, שיתוף המוצרים מתבצע לרוב בעזרת רשת האינטרנט: Airbnb בתחום הנדל"ן, Car2go בתחום הרכב ו-Rentitb בתחום המוצרים והשירותים.
אורח חיים שיתופי – סגנון חיים בו הפרטים חיים כקבוצה, מכונה גם חיים בקומונה.
חברי הקבוצה בעלי מחויבות גבוהה לרעיון ולחברי הקבוצה האחרים, חיים בחלל משותף או בסמיכות ומקיימים משק בית משותף מקופה משותפת אליה מפרישים את כספם.
באורח חיים שיתופי, החלטות אישיות או קבוצתיות מתקבלות על ידי כל חברי הקבוצה, לרוב לאחר דיון או הצבעה.
ברחבי ישראל קיימות קבוצות רבות המקיימות אורח חיים שיתופי וחיות במסגרת קיבוץ עירוני, בניהם בית ישראל, דרור ישראל, בוגרי השומר הצעיר ועוד.
תוכן שיתופי הוא שם כללי לתוכן (טקסט, תמונה, צליל וכו'), שיוצרו (בעל זכויות היוצרים עליו) מאפשר זכויות שימוש, הפצה, ועריכה בלתי מוגבלות לאחרים, כלומר לכלל.
שיתוף פעולה בתחום חילופי מידע
ישנה אמירה שאומרת כי "ידע הוא כוח" ומי שיש לו ידע, הארגון לא יוותר עליו.
עם זאת, בשנות האלפיים אנו מוצפים בידע, הידע הוא זמין בכל מקום ודווקא מי שמשתף בידע כוחו בתוך הארגון גדל.
ארגונים רבים פועלים על מנת לייצר ולבנות תהליכים של שיתוף פעולה בידע בין גורמים שונים, בין יחידות ומחלקות בארגון על מנת לייעל ולשפר את הארגון.
יצירה של תהליכי שיתוף פעולה בידע בארגון קשורה פעמים רבות לתהליכים הקשורים לניהול ידע.
הצלחתם של תהליכי שיתוף פעולה תלויה במידה שבה הצלחנו להביא ערך עד אחרון העובדים.
שיטה טובה לבדיקת הערך היא מבחן אמילי.
דרך נוספת ליצירת תהליכי שיתוף פעולה מוצלחים היא עבודה על ידי עיצוב מעלה-מטה ומטה-מעלה.
שיטה שעובדת עם ההנהלה ועם העובדים שרוצים שיתפו פעולה במקביל.
שיתוף קבצים היא טכנולוגיה המאפשרת למחשב המחובר לרשת מחשבים (כמו האינטרנט) להעתיק קבצים הנמצאים על מחשבים אחרים, או לחלופין לאפשר לאחרים להוריד קבצים ממנו.
שיתוף זה הוא בכוונה תחילה וברשות בעלי הקבצים, בניגוד לפריצה למחשבים אחרים שבה יכולים לגזול מבעל המחשב קבצים ללא ידיעתו ונגד רצונו.
מטרת תוכנות שיתופי הקבצים היא העברת קבצים בין הגולשים.
קבצים אלו יכולים להיות קבצים שהגולש עצמו יצר, או קבצים שאחרים יצרו והגיעו לידי הגולש.
ישנן רשתות שיתוף קבצים רבות הפועלות על-פי עקרונות שונים, ועבור רשתות רבות קיימות תוכנות שונות הפועלות עליהן.
רבים מהמשתמשים בשירותי שיתוף קבצים עושים זאת תוך פגיעה בזכויות יוצרים הקיימות בקבצים המועברים.
זאת הסיבה שרוב הפרוטוקולים של השיתוף פועלים על גבי רשת מבוזרת בשיטת עמית לעמית, ולא בצורה של אתר המאפשר הורדה בשיטת לקוח-שרת.
התוכנה הראשונה המוכרת שהוגדרה כמעט כתוכנת שיתוף קבצים הייתה WarezClub אשר אפשרה צפייה בקבצים משותפים על גבי אתרי HTTP, אך בשל תפוצה נמוכה וחוסר עדכון הנתונים על גבי השרת המרכזי הפרויקט נכחד ואחריו התחיל שיתוף הקבצים על גבי המחשבים האישיים.
נפסטר נכתב על ידי סטודנט למדעי המחשב בשם שון פנינג בשנת 1999 והיה שרת שיתוף הקבצים הגדול הראשון.
נפסטר תמך בשיתופם של קובצי MP3 בלבד, ונסגר לאחר מאבק משפטי עם תעשיית המוזיקה האמריקאית, שבו הותקף פומבית על ידי אמנים שונים (כמו מטאליקה) ונתמך על ידי אחרים (כמו Limp Bizkit).
עוד לפני תחילת הבעיות המשפטיות של החברה, קהילת המשתמשים יצרה אלטרנטיבה - OpenNap - גרסת קוד פתוח של הפרוטוקול שבו השתמש נפסטר, שנוצרה בתהליך של הנדסה הפוכה (Reverse Engineering).
לאחר זמן מה הופיעה רשת חדשה הידועה בשם גנוטלה (Gnutella).
שרות זה, פרויקט קוד פתוח אף הוא, לא הגביל משתמשים לקובצי MP3 בלבד, אלא אפשר את שיתופם של כמעט כל סוגי הקבצים.
רשת זו הייתה בנויה בצורה שונה לחלוטין מנפסטר ולא הייתה מרוכזת סביב שרת מרכזי אחד, אלא כל הקבצים בוזרו בין שרתים רבים.
היום, מהוות שתי רשתות אלו, נפסטר וגנוטלה, את שני הקצוות המנוגדים של קשת רשתות שיתוף הקבצים.
גנוטלה היא רשת שיתוף חופשית המבוססת על פרוטוקול פתוח ואילו נפסטר הוקמה לתחייה כשירות מוזיקה מקוון בתשלום (בדומה ל-iTunes).
מרבית תוכנות שיתוף הקבצים נמצאות בין שני קצוות מנוגדים אלו.
אודיו-גלקסי (Audio Galaxy) נוצר על ידי מיכאל מרהי והיה שרות ממורכז אשר שמר את רשימות הקבצים של משתמשיו.
החיפוש התבצע באתר החברה ולא דרך התוכנה.
משתמשים רבים, אשר צפו זה מכבר בנפילת נפסטר, נדהמו מתכנון זה של השירות אשר הפך אותו לפגיע מאוד להתקפות משפטיות.
באופן אירוני, הצליח השרות להחזיק מעמד ולא להתבע זמן רב יותר מהשירותים המבוזרים, עד שלבסוף הגיע לפשרה עם חברות התקליטים והפך לאתר "חוקי".
הישג זה נבע מכך שהחברה הכניסה באופן ייזום מנגנוני סינון לקבצים מוגנים בזכויות יוצרים.
למרות שמנגנונים אלו לא מנעו את הפצתם של קבצים מוגנים הם העניקו לאודיו-גלקסי זמן נוסף בעוד ה-RIAA בוחר לתבוע שירותים אחרים.
אודיו-גלקסי השתמש בפרוטוקול ייחודי וסגור.
אופן-נאפ (OpenNap) הוא שינוי של הפרוטוקול עליו עבדה תוכנת נפסטר בזמנו.
הפרוטוקול עדיין מפותח ותוכנות כגון WinMX משתמשות בו.
רשת ה-eDonkey היא רשת פופולרית שבה משתמשות תוכנות כגון eDonkey 2000 ו-eMule.
יתרונה במנוע החיפוש המובנה שלה ואילו חסרונה נעוץ במהירויות נמוכות יחסית לפרוטוקול ביטורנט.
רשת קדמליה ורשת האוברנט בנויות על פרוטוקול הקדמליה שנכתב על ידי פטר מימונקוב ודוד מזייר, הן מבוזרות לחלוטין (כלומר אין שום שרת מרכזי) וכעת מרבית המשתמשים בהן הם משתמשי תוכנות שפועלות עליהן ועל אי-דונקי במקביל.
בפרוטוקול ביטורנט הקבצים מחולקים לחלקים קטנים (בדרך כלל כרבע מגהבייט), וניתן להוריד אותם בכל סדר ולשחזר את הקובץ המקורי בסוף התהליך (גם באידונקי).
עקרונית, כל משתמש נותן לאחרים גישה לחלקי הקובץ שכבר נמצאים ברשותו, ומנצל את החיבור המהיר ביותר הזמין לו מבין כל המשתמשים בשירות ברגע נתון.
הרעיון מתאים במיוחד להעברת קבצים גדולים.
זהו פרוטוקול שיתוף הקבצים הנפוץ היחיד ששולב במנגנוני הפצה של חברות מסחריות (כגון הפצות לינוקס) הרוצות להפיץ קבצים גדולים.
לעומת זאת, הפרוטוקול אינו גמיש כמו האחרים, שכן הוא לא מאפשר חיפוש והוא לא לגמרי פרוטוקול עמית לעמית.
פרוטוקול גנוטלה פותח על ידי ג'סטין פרנקל מחברת Nullsoft (יוצרת Winamp) בזמן שנפסטר ניהלה מאבקים משפטיים.
גנוטלה הייתה השרות המבוזר האמיתי הראשון והשפיעה עמוקות על עולם שיתוף הקבצים בחידושים שיצרה.
גנוטלה2, אשר במקור נועדה להיות שיפור והרחבה של גנוטלה, פותחה על ידי מייקל סטוקס, יוצר תוכנת Shareaza.
תוכנות נוספות אשר עובדות עם הפרוטוקול הן Morpheus ,Bearshare ,LimeWire ו-imesh.
רשת דירקט קונקט (DC) היא רשת וירטואלית הנוצרת בין משתמשים שונים המחוברים לשרת הנקרא האב (hub).
ההאב מנתב את התקשורת בין המשתמשים המחוברים אליו, ומאפשר העברת מידע על הקבצים המאוחסנים אצל כל משתמש.
לאחר איתור קובץ נדרש, שנעשה בעזרות ההאב, ההורדה מתבצעת בעזרת חיבור ישיר (כשם הפרוטוקול) למשתמש אחר.
בשונה מרשת ממורכזת כמו נפסטר, דירקט קונקט יש תקשורת עמית לעמית בין עשרות אלפי מחשבים.
להאבים שונים דרישות שונות בנוגע לכמות המידע שעל משתמש מסוים לשתף כדי להתחבר אליהם וחלקם אף מתמקדים בנושאים מסוימים.
בנוסף להעברת קבצים מאפשר הפרוטוקול גם צ'אט, מפעילים ברשת מסוגלים לסלק משתמשים טרדנים.
התוכנה הראשונה נכתבה על ידי ג'ון הס (מחברת NeoModus) אולם מאז הופיעו תוכנות קוד פתוח (הבולטת שבהן היא DC++) שעובדות עם הפרוטוקול, והן נחשבות לנפוצות ואמינות יותר.
כיוון שחובת השיתוף היא תנאי קבלה לרשת - הרשת היא אחת הגדולות מבחינת נפח הקבצים והמקורות לכל קובץ ברשת, וכתוצאה מזה מהירות ההורדה ברשת גבוהה.
פרוטוקול זה נפוץ גם ברשתות מחשבים קטנות יותר, התעבורה הקשורה לחיפוש תלויה במספר השרתים שהתחברתם אליהם וכל החיפוש מתבצע רק בשרתים אלו.
לעיתים קרובות קוראים לפרוטוקול פסט-טרק בשם התוכנה הראשונה שהשתמשה בו - קאזה.
הפרוטוקול דומה לפרוטוקול גנוטלה2. בשנים 2002–2003 הייתה קאזה בעלת מספר המשתמשים הגדול ביותר, אך ירדה עם השנים.
הירידה החדה בפופולריות נבעה מהפרוטוקול עצמו שהתקשה להתמודד עם מספר גדול של משתמשים, מהעובדה כי הרשת הייתה מלאה בקובצי דמה ששותפו בכוונה על ידי מחזיקי זכויות היוצרים כדי לפגוע בשיתוף, ומהעובדה כי התוכנה הותקנה עם רוגלה.
ניסיון לפתח תוכנה נקייה מרוגלות (כגון Kazaa Lite) נתקל בהתנגדות משפטית מצד מחזיקי זכויות היוצרים של קאזה (Sharman Networks).
גם תוכנת iMesh הישראלית עושה שימוש בפרוטוקול זה.
ישנן רשתות רבות אחרות, פופולריות פחות כגון:
מידת הנזק הכלכלי שסופגות תעשיות המוזיקה והסרטים היא נושא שנוי במחלוקת ויש הטוענים כי לא קיים נזק כלל.
מצד אחד, ישנם נתונים המראים כי חלה ירידה במכירות התקליטים בארצות הברית (בהשוואה לתחזיות) החל מהשקתו של נפסטר המקורי, ללא שתימצא כל סיבה הגיונית אחרת שיכולה להסביר את הירידה (כגון ירידה בתוצר מקומי גולמי או עליה במחירי המוצרים).
מצד שני, המצדדים בשיתוף קבצים טוענים כי שיתוף הקבצים הפיץ את המוזיקה לאנשים רבים מאוד, הפך אותם מודעים ללהקות חדשות ואף הגדיל את בסיס המעריצים.
אלה בתורם, ילכו להופעות וחלקם עשוי לקנות דיסקים אחרים של הלהקה.
גם טיעון זה הוא נחשב על ידי אנשים מסוימים כמגמתי אבל יש בו כדי להדגיש את הבעייתיות שבהערכת הנזק הכלכלי, שלא נאמד רק בירידה בהיקף המכירות.
שירותים אנונימיים (כגון גנוטלה ונפסטר) נעשו פופולריים יותר ויותר בזכות שגשוג האינטרנט המהיר והנפח הקטן (יחסית) של קובצי מוזיקה דחוסים (כגון MP3) או סרטים.
למרות היות העיסוק עצמו חוקי, משתמשים רבים (למעשה רובם) משתמשים בטכנולוגיה כדי להוריד ולשתף קבצים המוגנים בזכויות יוצרים.
מתחילת שנת 2000 ניסו חברות תקליטים אמריקאיות לסגור כמה שיותר שירותי שיתוף קבצים.
למרות שנפסטר נסגרה בסופו של דבר, המאבק המשפטי הפך לקשה יותר ויותר עם הזמן, שכן נוצר מגוון הולך וגדל של תוכנות ורשתות.
הדור השני של השירותים הפסיק להיות תלוי בשרת מרכזי אחד וכך הפכו השירותים לקשים יותר לסגירה בעזרת פעולות משפטיות, שכן לא ברור היכן שוכנת האחריות המשפטית.
שינויים במבנה הארגוני, ואף העברת השליטה לחברות הנמצאות במדינות אחרות (כמו שבוצע על ידי קאזה) מקשים גם כן על המאבק המשפטי.
כנגד מלחמת החורמה שמנהלת תעשיית הקבצים נגד רשתות שיתוף הקבצים, ניסו ארגונים מסוימים, כגון קרן החזית האלקטרונית, לקדם את רעיון השיתוף, בד בבד עם תשלום פיצויים לאמנים בעבור השימוש בחומר המוגן בזכויות יוצרים.
הטכנולוגיה המאפשרת שיתוף קבצים היא כשלעצמה חוקית, וכאשר היא פועלת באישור של בעל זכויות היוצרים, אין איסור להשתמש בקבצים המופצים.
הפצת תוכן המוגן בזכויות יוצרים ללא אישור, אינה חוקית שכן החוק אוסר העמדה לרשות הציבור של יצירות שמוגנות בזכויות יוצרים, ללא קבלת רשות מבעלי הזכויות.
המקורות המשפטיים העיקריים בנושא זה הם:
דצמבר 1999 - ארגון ה-RIAA מגיש תביעה נגד נפסטר.
מאי 2000 - לארס אולריך, המתופף של להקת מטאליקה, מגיש אישית לנפסטר רשימה של יותר מ-300,000 משתמשים אשר, לטענת מטאליקה, הפרו זכויות יוצרים (ה-3 לחודש).
החלטת בית המשפט כי נפסטר תעמוד למשפט ולא תזכה לחסינות כ"צינור מידע בלבד" (ה-8 לחודש) גורמת לחברה לשתף פעולה עם מטאליקה ולחסום כ-300,000 משתמשים.
פברואר 2001 - צו בית משפט אמריקאי מורה לנפסטר להפסיק להפיץ שירים מתוך רשימה של כ-250,000 שירים שמגישות חברות התקליטים.
יולי 2001 - צו בית משפט אמריקאי מורה לנפסטר לחסום את כל הקבצים המוגנים בזכויות יוצרים וגורם בפועל לסגירתו.
אוקטובר 2001 - ארגון ה-RIAA מגיש תביעות נגד מורפיאוס (אופן-נאפ), גרוקסטר (פסט-טרק) וקאזה (פסט-טרק).
נובמבר 2001 - בית המשפט ההולנדי מורה לקאזה לנקוט צעדים שימנעו ממשתמשים להפר זכויות יוצרים, החברה מערערת.
מרץ 2002 - בית הדין לערעורים של הולנד מקבל את ערעור החברה וקובע שקאזה אינה אחראית להפרות של משתמשיה.
אולם עוד קודם לכן, בינואר 2001, החברה נמכרת לכמה חברות הנמצאות בארצות אחרות, בעיקר ל-Sharman Networks הממוקמת באוסטרליה.
מאי 2002 - ארגון ה-RIAA מגיש תביעה נגד Audiogalaxy.
פשרה מושגת כבר ביוני 2002 והחברה הופכת להיות שרות מקוון בתשלום.
אפריל 2003 - בית משפט פדרלי בארצות הברית פוסק לטובת גרוקסטר ומורפיאוס וקובע כי השירותים אינם בלתי חוקיים.
ספטמבר 2003 - לראשונה, ארגון ה-RIAA תובע אישית משתמשים כבדים.
הראשונים שנתבעו היו משתמשי קאזה.
מאז נתבעו קרוב ל-5000 איש, רובם הגיעו לפשרה ושילמו קנס של כמה אלפי דולרים.
אפריל 2004 - בית הדין לערעורים בארצות הברית פוסק לטובת גרוקסטר ומורפיאוס, לאחר ערעור שהגיש ארגון ה-RIAA.
מרץ 2005 - נפתח המשפט השלישי של גרוקסטר בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
יוני 2005 - בית המשפט העליון של ארצות הברית משנה את ההחלטה של שתי הערכאות הנמוכות יותר וקובע כי גרוקסטר יכולה להיתבע בגלל ההפרות של משתמשיה.
בעיני רבים, זוהי ההחלטה החשובה ביותר בדיני זכויות היוצרים בעשרים השנים האחרונות.
משום שהיא מהווה תקדים חשוב ומשפטים עתידיים יסתמכו כנראה עליו ולא על התקדים הקודם - הלכת סוני מ-1984, שהכשירה את מכשיר הווידאו חרף העובדה שהוא יכול לסייע בהפרת זכות יוצרים.
ההבדל החשוב הוא שלמכשיר הווידאו שימושים חוקיים מהותיים, בעוד שהשימוש החוקי ברשתות שיתוף קבצים הוא שולי מאד.
נובמבר 2005 - בראהאם כהן, בעליו של הביטורנט, מתקפל וחותם עם ארגון אולפני הסרטים האמריקני (MPAA) על הסכם, לפיו יסיר ממנוע החיפוש באתרו קישורים חיצוניים להורדת גרסאות בלתי חוקיות של סרטים.
דצמבר 2005 - הפרלמנט הצרפתי אישר הצעת חוק שמתירה שיתוף מקוון של תכנים שמוגנים בזכויות יוצרים, וזאת בניגוד להמלצות ממשלת צרפת וחברות הבידור הצרפתיות.
מאי 2006 - האתר מפרץ הפיראטים (שוודיה) מנותק מהרשת בפשיטה של 50 שוטרים.
יוני 2006 - האתר טורנט לוקומוטיב עולה לאוויר במחאה על הורדתו של מפרץ הפירטים.
יוני 2006 - האתר מפרץ הפירטים חוזר לפעול, כאשר הפעם האתר עצמו ממוקם בשוודיה והעוקב נשאר בהולנד.
אוגוסט 2006 - מפלגת מרצ מגישה הצעת חוק לאיסור שיתוף קבצים ובכך גורמת לתגובות נזעמות בקהילת שיתוף הקבצים הישראלית.
אפריל 2009 - בשוודיה נחקק חוק חדש המכונה IPRED המחייב את ספקי האינטרנט לחשוף את כתובת ה-IP של משתמש ששיתף קבצים בפני בעל זכויות היוצרים על התוכן ששותף.
כשנתיים מאוחר יותר הוכרה על ידי ממשלת שוודיה דת הקופימיזם, אשר מאמיניה דוגלים בשיתוף קבצים כדרך חיים.
דצמבר 2011 - סגירת כמה אתרי הורדות ישראלים, ביניהם horadot.net, Idown.
הסגירה הייתה עקב פעילות של ארגון זיר"ה (זכויות יוצרים ברשת האינטרנט) אשר מאגד כמה מגופי השידור בישראל.
אתר wnet לא נסגר, אך ספקיות האינטרנט הישראליות חסמו בחודש זה את הגישה לאתר על פי צו.
ינואר 2012 - אתר שיתוף הקבצים MegaUpload נסגר על ידי ה-FBI, לאחר ששבעה ממפעיליו נעצרו וצפויים להישפט בגין הפרת זכויות יוצריםRapidShare שינו את תנאי השירות והגבילו העלאת קבצים.
אחרים פתחו במבצעי מחיקה מסיביים של קבצים חשודים.
גם אתרי טורנטים נסגרו מיוזמתם תוך כחודש, ובהם אתר BTJunkei בגלל חשש מההשלכות המשפטיות.
ינואר 2012 מספר אתרים מרכזיים מובילים פעולת מחאה כנגד פעילות חקיקה בארצות הברית שנועדה לפגוע באתרים שמפירים זכויות יוצרים.
הצעות החוק (חוקי SOPA ו-PIPA), אילו אושרו, היו מאפשרות לבעלי זכויות יוצרים לדרוש מבית משפט לאסור על רשתות פרסום וחברות אשראי לספק שירותים לאתרים הכוללים תוכן פיראטי, וכן היה אפשר אילו אושרו החוקים לאסור על מנועי חיפוש לקשר אליהם, ולאלץ ספקי אינטרנט לחסום את הגישה לאתרים אלה.
בנוסף, הצעת החוק הופכת הזרמה (streaming) של תוכן פיראטי לעברה פלילית שדינה עד חמש שנות מאסר בפועל.
טענת המוחים היא שמדובר בצנזורה ומניעת חופש ביטוי באינטרנט.
בין היתר ויקיפדיה באנגלית "מוחשכת" ליממה, כלומר מונעת גישה אל מאגר המידע שלה, כ-162 מיליון גולשים הגיעו אל העמוד המיוחד בוויקיפדיה שקרא לאזרחי ארצות הברית לפנות אל נציגיהם בקונגרס ולמחות על החוקים.
בגוגל הוצבה הפניה בולטת בעמוד הבית לעמוד עם פרטים על הנושא ובעקבות זאת נאספו ארבעה מיליון חתימות על עצומה הקוראת לקונגרס לבטל את החוקים, במוזילה (מפתחת פיירפוקס) הוצב עמוד מושחר אשר בו הפניה דומה, וגם בפייסבוק היה עמוד מידע מיוחד.
חברת האבטחה קספרסקי פרשה מהתאחדות חברות התוכנה (BSA).
למחאה זו הצטרפו גופים נוספים.
כתוצאה מהמחאה ההצבעה על החוקים נדחתה - חוקי הפיראטיות האמריקנים הוקפאו.
פריחתן של רשתות שיתוף קבצים הקלה במידה עצומה על הפצתם של תכנים שנויים במחלוקת או אף בלתי חוקיים כגון:
תכנים נאו נאציים, כגון מוזיקה וחומרי תעמולה.
שיטת הפצה זו מקשה על המשטרה ללכוד את העבריינים.
אף על פי שישנם ניסיונות להילחם בתופעה (כגון איסור על שיתוף קבצים בהאבים שונים ברשת ה-DC למשל) קבצים אלו עדיין מופצים.
בנוסף, תוכנות שיתוף הקבצים הן כר פורה להפצת וירוסי מחשב, סוסים טרויאניים ותוכנות רוגלה.
תופעת Leeching (מלשון המילה הלועזית Leech, עלוקה) היא תופעה שבה משתמש מוריד קבצים אולם מסרב לתת לאחרים להוריד ממנו (או לחלופין מגביל את מהירות הורדת הקבצים ממחשבו).
תופעה זו גרמה לכך שבשיאה של רשת השיתוף קאזה, 20% מהמשתמשים היו בעלי 80% מהקבצים.
התופעה ניכרת במיוחד במדינת ישראל, משום שספקי האינטרנט לא מספקים מהירות העלאה גבוהה ולכן משתמשים מפחדים שמהירות ההורדה שלהם תרד בזמן העלאת קבצים.
למפתחי תוכנות שיתוף, ישנן כמה אפשרויות למניעת התנהגות זו:
לתגמל משתמשים על שיתוף, למשל באמצעות קידום מהיר יותר בתור לקובץ מסוים.
להציב את הדרישה לשתף כתנאי הכרחי לעצם החיבור לרשת.
לתכנן את התוכנה בצורה כזאת שמשתמשים יחויבו לשתף חלקים מקבצים שהם מורידים בעצמם.
בדיקת שם הקובץ וגודלו אינם מהווים ערובה לכך שקובץ מסוים במחשב מסוים יהיה זהה לקובץ אחר (לדוגמה אם ברצוננו להוריד אותו במקביל מכמה מקורות או שמקור מסוים התנתק).
תוכנות שיתוף הקבצים המודרניות (דוגמת אימיול ודירקט קונקט) פותרות בעיה זו בעזרת גיבוב.
תוכן הקובץ מוכנס לפונקציית גיבוב ומתקבלת מחרוזת מסוימת שמתארת את הקובץ, שינויים קלים בקובץ יביאו להבדלים עצומים בתוצאה.
מחרוזת זו מספקת מאפיין נוסף לקובץ ולכן שני קבצים בעלי אותו גודל ואותה תוצאה זהים בסבירות גבוהה.
אלגוריתמי מיפוי מפורסמים בתוכנות השיתוף כוללים: Md4, Md5 ו-SHA1.
אלו המתחילים להשתמש בתוכנות שיתוף קבצים, עלולים להיתקל במספר בעיות, כגון חסימת פורטים על ידי נתב (router) או חומת אש (firewall), הדבר גורם להאטת קצב ההורדה עד להפסקה מוחלטת של ההורדה.
על ידי פתיחת פורט מתאים בראוטר, יתאפשרו חיבורים נכנסים למחשב ויהיה ניתן להוריד את הקבצים הרצויים.
כמו בכל רחבי העולם, גם בישראל יש המשתפים קבצים, ובעבר תופעה זו הייתה נפוצה אף יותר.
על פי הערכות ספקי האינטרנט בישראל, ב-2006 נוצלו כ-60% עד 70% מהתעבורה במערכות שלהם למטרות שיתוף קבצים.
שיתוק ילדים (פוליומייליטיס, Poliomyelitis), הידועה כ"פוליו", היא מחלה של מערכת העצבים, הנגרמת על ידי נגיף הפוליו.
המחלה מועברת מאדם לאדם, בעיקר באמצעות מחזור צואה-פה.
הסימפטומים של המחלה לא מופיעים אצל כ-90% מהחולים בה, אולם אם הנגיף חודר למחזור הדם החולים עשויים לסבול ממגוון רחב של סימפטומים.
בכאחוז אחד מההידבקויות חודר הנגיף למערכת העצבים המרכזית, פוגע בנוירונים מוטוריים, וגורם לחולשה ולשיתוק רפה או שיתוק חד וקשה במערכת השרירים.
סוגים שונים של שיתוק יכולים להיגרם מכך כתלות בעצבים שנפגעים.
פוליו הפוגע בחוט השדרה הוא הצורה הנפוצה, ומתאפיין בפגיעה א-סימטרית הכוללת לרוב את הרגליים.
במקרים חמורים, כמו בשיתוק הסרעפת ושרירי הנשימה הבין צלעיים, המחלה עלולה לגרום אף למוות.
במדינות רבות חוו התפרצות של שיתוק ילדים בשנות החמישים, בעיקר באפריקה ובמדינות הים הקריבי, אך גם בחלק ממדינות ארצות הברית, כמו גם ביוון, פינלנד שווייץ וישראל.
בעבר היה שיתוק הילדים מהמחלות הנפוצות בעולם.
היא הביאה למותם של רבים, עד לפיתוח החיסון נגדה בראשית שנות החמישים של המאה העשרים.
נכון לתחילת 2019 הוכחדו זנים 2 ו-3 של הפוליו וישנם עשרות חולים בשנה בזן 1.
ארכאולוגים מוצאים עדויות לפגיעות נגיף הפוליו באנושות עוד משחר ההיסטוריה.
תחריטים וציורי קיר מתקופת מצרים העתיקה מתארים אנשים בעלי גפיים פגועות וילדים הנעזרים במקלות מגיל צעיר.
הראשון שאבחן את המחלה היה יעקב היינה ב-1840 ואחריו קארל אוסקר מדין ב-1890 ולכן במשך שנים נקראה המחלה מחלת היינה-מדין.
הראשון שבודד את הנגיף היה קרל לנדשטיינר ב-1908. אף על פי שלפני סוף המאה ה-19 לא היו ידועות מגפות גדולות של פוליו, במהלך המאה ה-20 היה הפוליו אחת ממחלות הילדות הקשות ביותר.
מגפות פוליו הטילו מום בהמוני אנשים, בעיקר בילדים צעירים; המחלה גרמה לשיתוק ולמוות במהלך רוב ההיסטוריה האנושית.
נגיף הפוליו התקיים במשך אלפי שנים כפתוגן אנדמי עד 1880, כאשר התחוללו באירופה מגפות גדולות; זמן קצר לאחר מכן מגפות הופיעו גם בארצות הברית.
ב-1910 חלק ניכר מהעולם חווה גידול ניכר במספר מקרי הפוליו ומגפות פוליו היו לאירוע שכיח, בעיקר בערים במהלך חודשי הקיץ.
מגפות אלו - שהותירו המוני ילדים ומבוגרים משותקים - הניעו מדענים במירוץ לפיתוח חיסון למחלה.
במהלך שנות החמישים פותח חיסון לנגיף, שלזכותו נזקף צמצום של מספר החולים במחלה בעולם מדי שנה מרבבות לסביבות אלף.
מיזמי חיסון בהובלת ארגון הבריאות העולמי, יוניצ"ף וארגון רוטרי עשויים להביא להכחדה עולמית של המחלה.
שיתוק גף - אצל חלק קטן מהנדבקים, פחות מ־1%, מופיע שיתוק כמה ימים לאחר שחולפים התסמינים דמויי השפעת.
השיתוק הוא לרוב באחת הרגליים.
הוא מופיע באופן פתאומי ולרוב מחמיר בתוך כמה ימים.
שלב השיתוק נמשך כמה חודשים שבמהלכם עשוי לחול שיפור בחולשת השרירים, אך יותר ממחצית החולים שלקו בשיתוק נותרים עם שיתוק חלקי או מלא.
שיתוק בעצבי הגולגולת - שעלולים לגרום להפרעות בראייה ובבליעה.
שיתוק בשרירי הנשימה - שעלולים לגרום לצורך בהנשמה מלאכותית.
דלקת קרום המוח - הוא סיבוך נוסף נדיר.
כ־25% מהחולים סובלים מסיבוך מאוחר של המחלה שנקרא post-polio syndrome ובקיצור PPS.
הסיבוך הזה עלול להופיע עשרות שנים לאחר המחלה הראשונית.
אנשים שהחלימו או שהיו במצב יציב עלולים לסבול שוב מחולשת שרירים, מחולשה כללית ומכאבי מפרקים ואף להגיע לנכות מלאה ולהיות מרותקים לכיסא גלגלים.
תקופה ארוכה מאז נדבק החולה בווירוס הפוליו עלולה המחלה לתקוף בשנית.
המחלה לא תוקפת את כל נפגעי הפוליו, אלה שנפגעים סובלים מירידה נוספת בתפקודי שרירים וכן עלולים לחוות בעיות עצביות והשפעות נפשיות קשות ביותר.
לא ידוע על טיפול תרופתי, אלא רק בתחום של טיפולים תומכים ופיזיותרפיה.
בשנת 1954, לאחר שהנסיוב נמצא יעיל על קופים, עכברים ומתנדבים, בוצע ניסוי המוני במסגרתו חוסנו קרוב ל-500,000 תלמידים ברחבי ארצות הברית.
לאחר מכן, בשנת 1962 ניתן בארצות הברית אישור לשימוש בתרכיב נוסף שפותח על ידי ד"ר אלברט סייבין שהסתמך על נגיף מוחלש הניתן בטיפות דרך הפה (OPV).
עובדה פחות מוכרת לצבור בישראל היא שגם הפרופסור ארווין אדם, מומחה לוירולוגיה ומיקרוביולוגיה בפראג וב-Baylor College of Medicine ביוסטון ארצות הברית היה שותף לפיתוח החיסון.
הנגיף המוחלש בתרכיב סייבין יכול להתרבות במעיים אך לא במערכת העצבים, ולכן אינו גורם לשיתוק.
חשיפה לנגיף גורמת לפיתוח נוגדנים ומקנה עמידות גם נגד הנגיף האלים.
כתוצאה מקיומו במעיים הוא מופץ כמו הנגיף הרגיל גם באוכלוסייה שלא חוסנה ישירות, וחלק מהמודבקים מפתחים גם הם נוגדנים (חיסון משני).
בתרכיב זה קיים סיכון בכך שבמקרים מועטים (אחד ל-750,000 מחוסנים) הנגיף המוחלש עלול להפוך בחזרה לנגיף רגיל, ואז להדביק אנשים שאינם מחוסנים ולגרום להתפרצות מחלת הפוליו (שבחלק קטן מהמקרים עלולה לגרום לשיתוק ואף למוות).
הסיכון להפצת הנגיף הרגיל עולה יותר ככל שאחוז הלא-מחוסנים באוכלוסייה עולה.
עם זאת, הקלות במתן תרכיב זה (דרך הפה), מחירו הנמוך, ויעילותו בחיסון משני במקרים בהם לא ניתן לחסן את כלל האוכלוסייה, גורמים לכך שבמדינות רבות בעולם נפוץ עדיין השימוש בו, לעיתים בשילוב תרכיב סאלק.
הנגיף המומת בתרכיב סאלק אינו מתרבה ואינו יכול להפוך לנגיף רגיל, כך שהשימוש בו בטוח יותר; עם זאת הוא אינו יוצר חיסון משני באוכלוסייה שלא חוסנה, ומתן החיסון בזריקה, הדורש תנאים היגייניים נאותים, מקשה על הפצתו במדינות מתפתחות.
שני התרכיבים מקנים חסינות כמעט מוחלטת למקבליהם לאחר מתן מספר מנות.
משך זמן החסינות כתוצאה מתרכיב IPV נחשב למוגבל (אם כי אינו ידוע בוודאות), בעוד שחיסון ה-OPV יעיל לכל החיים.
בארצות הברית חלה ירידה משמעותית בתחלואה עם כניסת ה-IPV לשימוש, וירידה משמעותית נוספת לאחר שנכנס גם ה-OPV לשימוש, עד להדברה כמעט מוחלטת של המחלה.
כתוצאה מכך הופסק בארצות הברית השימוש ב-OPV למעט מקרים יוצאי דופן, ואחוז גבוה מהאוכלוסייה מחוסן ב-IPV.
בישראל התרחש תהליך דומה והתרכיב שהחל להינתן בשיגרה הוא IPV.
לעומת זאת בהרבה מארצות העולם נפוץ עדיין השימוש ב-OPV.
ילדים או מבוגרים שלא חוסנו מעודם כנגד פוליו ועומדים לנסוע לארץ אנדמית (ארץ בה קיימת המחלה), יקבלו OPV חודש לפני נסיעתם.
ילדים בעלי רגישות לסוגי האנטיביוטיקה - נאומיצין, סטרפטומיצין, או פולימיקסין הנמצאים בשיעורים זעירים בתרכיב המומת, או בעלי רגישות אחרת לתרכיב המומת, יקבלו תרכיב מוחלש.
התרכיב המוחלש עלול לעיתים נדירות לגרום אצל המקבל או אנשים בלתי מחוסנים בסביבתו למחלת הפוליו.
מן הצד השני, מחקרים שונים מצביעים על יתרונותיו של החיסון ה-OPV במניעת הדבקה ויראלית נוספת מלבד הפוליו, דוגמת שפעת והרפס.
הדרך הטובה ביותר לסייע במניעת מחלת הפוליו היא באמצעות חיסון.
בישראל החיסון ניתן במסגרת חיסון משולב כחלק מתוכנית החיסון בילדות.
נגיף הפוליו שייך למשפחת נגיפי המעיים.(enteroviruses) רחיצת ידיים מהווה אמצעי חשוב לסיוע במניעת העברת הנגיף.
חשוב לרחוץ ידיים לפני ואחרי הכנת ואכילת מזון, שימוש בשירותים, לאחר החלפת חיתולים לתינוקות ולפני ואחרי טיפול באדם חולה.
מגפת שיתוק הילדים בישראל בשנות החמישים
עד לשנת 1949 נחשבה מחלת שיתוק ילדים כמחלה שולית בישראל, עם עשרות בודדות של מקרים בשנה.
בחודשי הקיץ של שנת 1949 החלה התפרצות ועד לסוף השנה דווח על 338 חולים.
המחלה המשיכה להתפשט גם בשנים הבאות, ועד לשנת 1954 היו בישראל 4,700 מקרים מאובחנים של המחלה, כאשר מתוכם נפטרו 760 חולים.
בנוסף, עלה חשש כי יש קשר בין חיסוני הילדים לטיפוס הבטן ואסכרה ובין התפרצות הפוליו, ולכן הופסקו החיסונים למחלות הללו.
כתוצאה מכך חלו בשנת 1952 קרוב ל-1,400 איש בטיפוס הבטן.
רוב נפגעי שיתוק הילדים היו תינוקות וילדים צעירים מיישובים המרוחקים ממרכזים רפואיים, חלקם גרו במחנות עולים ומעברות והוריהם עדיין לא שלטו בשפה העברית, עובדה שהקשתה על התקשורת ושיתוף הפעולה עם הצוותים המטפלים ועל הוראות המשך הטיפול בבית.
בעבר נחשבה מחלת הפוליו לאחת המחלות הנפוצות והקטלניות בעולם.
בשנת 1957 החלו בישראל לחסן נגד פוליו, ומאז ירד משמעותית היקף התחלואה, כאשר כאמור החל משנת 1989 לא ידוע על חולי פוליו בישראל.
לאחר שד"ר יונה סאלק פיתח את תרכיב החיסון כנגד שיתוק ילדים והוא עמד בהצלחה בניסויים שנעשו בארצות הברית ב-1955, נעשה מאמץ בישראל להצטייד בחיסון אך ארצות הברית לא אישרה לייצא את התרכיב.
בשל כך הוחלט להקים מעבדה בישראל לצורך ייצור החיסון.
פרופ' נתן גולדבלום הקים את המעבדה בסוף שנת 1955, ובחודש פברואר 1956 החל מבצע החיסונים.
החל משנת 1958 נצפתה ירידה של 90% במקרי התחלואה ביחס לשנים קודמות, והמחלה הפכה לנדירה בישראל.
ההתפרצות האחרונה בישראל הייתה בשנת 1988, אז נדבקו במחלה 15 איש.
ב-1989, הוכנס לתוכנית השגרתית בארץ מתן חיסון מומת לפני החיסון החי המוחלש ומאז לא אירע אף מקרה שיתוק בין מקבלי החיסון, אך נוכח הסיכון האפשרי הוחלט על הוצאתו משגרת החיסונים.
חיסון זה ניתן מאז באופן שגרתי בגילאים חודשיים, ארבעה חודשים, חצי שנה ושנה ובהמשך לילדי כיתות ב' בבתי הספר.
בשנת 2013 התגלו בישראל נשאים של נגיף הפוליו וכן שרידים של הנגיף בשפכים עירוניים ליד רהט, אשדוד, חדרה, קריית גת, אופקים, באר שבע וערים נוספות.
בעקבות זאת החל משרד הבריאות בתחילת אוגוסט 2013 במבצע לחסן 150,000 ילדים שנולדו לאחר 2004 בדרום הארץ נגד נגיף הפוליו, בחיסון סייבין שמכיל נגיפים חיים מוחלשים.
כעבור כמה ימים הודיע משרד הבריאות על הרחבת מבצע חיסון הפוליו לכמיליון ילדים בכל רחבי הארץ.
בשנת 2022 התגלה בישראל מקרה נדיר של הדבקה בנגיף הפוליו.
משרד הבריאות הודיע על חקירה אפידימיולוגית וקבע כי הנגיף נמצא באזור ירושלים בלבד.
מקרה זה הוא הראשון של חולה קליני בפוליו מאז 1989 בישראל.
במרץ 2022 אותר הנגיף בטבריה ובמודיעין עילית ושבוע קודם גם בביוב בבית שמש ובירושלים.
באוגוסט 2022 שוב התגלה נגיף פוליו בביוב בירושלים.
בפבואר 2023 התגלתה מחלת הפוליו בקרב ילדה מצפת וניצפו 3 הידבקויות נוספות בקרב ילדים שבאו עימה במגע.
מאז שנת 1988 קיימת בישראל מערכת ניטור סביבתית של דגימות מהביוב לשם איתור הנגיף, המופרש בצואה על ידי אנשים הנושאים אותו, ותחילת פעולות התערבות עוד לפני שהוא גורם לתחלואה.
אדם שחוסן בכל סדרת חיסוני הילדות לפוליו נחשב מחוסן לעשרות שנים, כנראה לכל החיים.
עם זאת, בשיעור קטן מאוד של המחוסנים באוכלוסייה החיסוניות תדעך עם השנים.
את מרבית המקרים הללו לא ניתן לצפות מראש.
סקרי נוגדנים שנערכו בעבר מעידים כי האוכלוסייה המבוגרת מוגנת ברובה המכריע (בשיעור של מעל 95%) מפני נגיף הפוליו.
כמו כן מומלץ למטיילים להתחסן במקרה והם נוסעים למקומות בהם רמת התברואה ירודה ויש תפוצה נרחבת של הנגיף (למשל הודו, ניגריה והעולים למכה).
נכון להיום פקיסטן ואפגניסטן הן המדינות היחידות בעולם שעדיין פעיל בהן נגיף הפוליו הפראי.
בשנת 2007 נחקק בישראל חוק פיצוי לנפגעי פוליו, התשס"ז-2007, שמטרתו, בהתאם לסעיף 1 של החוק: "לפצות את נפגעי הפוליו שלקו בישראל במחלת שיתוק ילדים ובכך לבטא את מחויבותה של מדינת ישראל כלפיהם".
החוק אינו מפצה נפגעי פוליו שמחלתם נגרמה קודם שעלו לישראל, אף לא למי שמחלתו הוחמרה לאחר עלותו לישראל.
אולם בג"ץ קבע ברוב דעות שהחוק חל גם על תושבי ישראל שחלו במחלה בארץ ישראל לפני קום המדינה.
מלכתחילה, מטרת החוק הייתה "לעגן בחקיקה הטבות סוציאליות לנפגעי פוליו", אולם לאור ביקורת מצד היועץ המשפטי לממשלה מפני חקיקה של חוקים עבור חולי מחלות שיש להם קבוצת לחץ מאורגנת, תוך הימנעות מחוקים כאלו לגבי מחלות אחרות, הוחלט שהחוק ייתן פיצוי לחולי הפוליו לאור רשלנות המדינה באי מניעת ההדבקות במחלה.
הטיפול השיקומי היה בעיקר פיזיותרפיה.
בתחילת שנות החמישים עם פרוץ מגפת הפוליו בארץ נמצאו בה מעט מאד פיזיותרפיסטים לטיפול בילדים הפגועים.
הידע הפיזיותרפי נסמך על הידע המקצועי של הפיזיותרפיסטית המוסמכת הראשונה בארץ, ארנה וילר שהייתה בוגרת קינגס קולג' בבריטניה והקימה את המערך האורתופדי בבית החולים הדסה בירושלים.
הפדרציה היהודית של דרום אפריקה נחלצה ושלחה קבוצת רופאים ופיזיותרפיסטים מתנדבים למשך חצי שנה כדי לטפל באלפי הילדים הזקוקים לטיפול.
המציאות הקשה של מחסור בצוותי פיזיותרפיסטים הביאה לפיתוח תפיסה שיקומית שונה מזו המקובלת במדינות מתקדמות.
האחריות הטיפולית הועברה להורים שקיבלו תדרוך ראשוני מהצוות במרכז הרפואי לאחר בדיקת רופא והערכה תפקודית של פיזיותרפיסט.
בשנת 1954 ארגון הבריאות העולמי ויוניצ'ף סייעו למדינת ישראל בהקמת מרכז שיקום ובית ספר לפיזיותרפיה בבית החולים אסף הרופא בהנהלת דר' אנטול אקסר.
בתקופה זו היו בכל הארץ כעשרים פיזיותרפיסטים מוסמכים על ידי משרד הבריאות.
הטיפול בנפגעי תסמונת פוסט פוליו (PPS) בישראל
עלול להופיע בבוגרים אשר נפגעו בעבר מנגיף הפוליו הגיעו בשגרה למצב יציב, ולאחר שנים רבות חשים תסמינים הכוללים עייפות, ירידה בסיבולת, חולשת שרירים וכאבים כתוצאה מבעיות מפרקים או עיוותים בשלד (כגון עקמת).
בבית החולים הדסה בירושלים, במרכז הרפואי שמיר קיימות מחלקות לטיפול בנפגעי מחלת הפוליו.
בית החולים שיבא הוכר כמרכז שירות מתמחה לפוליו ופוסט-פוליו.
השירות ניתן במרפאה ייחודית והוא חלק ממסגרת שיקומית כוללנית ומתקדמת.
לצד סגל רפואי מוביל ומנוסה וטכנולוגיה מתקדמת ניתן מערך שירותים מלא הכולל פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, הידרותרפיה, קלינאות תקשורת, פסיכולוגיה, שיקום מיני, התאמה אורתופדית של מכשירים ונעליים ועוד.
האבחנה והטיפול נעשים על ידי רופאים מומחים בשיקום נוירולוגי.
במקרים מורכבים ניתן טיפול אינטנסיבי במסגרת שיקום יום ללא צורך באשפוז.
במרפאה מתקיימת בעיקר הערכת חולי פוסט-פוליו, אך גם לחולים הסובלים מנכויות נוירולוגיות כרוניות ומתופעות הנובעות מתהליכי ההתבגרות: בדיקת מומחה אורתופדיה שיקומית.
הערכה פיזיותרפיסטית של פעילות וניידות.
הערכת ריפוי בעיסוק של תפקוד אישי והתאמת סביבת עבודה ובית.
הארגון "Global Eradication of Poliomyelitis", הפועל תחת ארגון הבריאות העולמי, רוטרי ויוניצף עוסק במיגור המחלה ברחבי העולם.
בכוונת הארגון לחסל את המחלה ברחבי העולם עד לשנת 2018. בחלק מהמדינות בהן עדיין מתגלה המחלה קיימת התנגדות של המנהיגים למתן חיסונים, בדרך כלל על רקע דתי.
בין המדינות האלה פקיסטן וניגריה.
במדינות אלה מופעלות תוכניות ייחודיות שמטרתן לשכנע את המנהיגים ולהגיע אל האמהות.
ברפואה, המונח שיתוק מתייחס לאובדן השליטה על התנועה הרצונית, בשל פגיעה במערכת המוטורית.
בקצרה, מערכת עצבית זו כוללת את המסלולים העצביים במוח העוסקים בתכנון וביצוע תנועה רצונית, והמעבירים מסרים לעצבים המוטוריים התחתונים של המערכת הסומטית ההיקפית.
אלה האחרונים מעבירים הלאה את המסרים העצביים לשרירים המשורטטים.
שיתוק יכול להיות מקומי, כללי או בקבוצה של שרירים, כאשר מיקום הפגיעה במערכת העצבים יקבע את אופי השיתוק ומיקומו.
שיתוק רפה – פגיעה בעצבים המוטוריים התחתונים
התנועה הרצונית דורשת הפעלה של השרירים על ידי העצבים המוטוריים היוצרים מחוט השידרה ומעבירים את המסר החשמלי לשרירים באמצעות הפרשה של אצטיל-כולין.
באופן תקין וגם במצב מנוחה, קיימת פעילות קבועה בתדירות נמוכה של העצבים המוטוריים.
פעילות זו מייצרת את הטונוס הקיים בשריר באופן.
עליה בתדר הפעילות הזו תגרום להפעלה של השריר.
פגיעה בעצבים אלה תגרום לחוסר יכולת להפעיל את השריר, וירידה בטונוס השרירי, מכאן המונח "שיתוק רפה".
אם הפגיעה העצבית מלאה, השריר יעבור ניוון.
להלן מספר דוגמאות למחלות או סוגי פגיעות בעצבים מוטוריים תחתונים:
פגיעה בעצב היקפי כתוצאה מתאונה – השיתוק יהיה בפיזור המתאים לעצב, באותם שרירים שהעצב שנפגע מעצבב.
לעיתים קרובות השיתוק ילווה בהפרעה בתחושה באותו אזור שכן העצב ההיקפי מכיל גם סיבים הנושאים את התחושות מהעור למערכת העצבים המרכזית .
הרפלקסים הקשורים בשריר שנפגע יעלמו.
שיתוק ילדים (Poliomyelitis) – גורמת במיעוט המקרים לשיתוק רפה בשל פגיעה של הווירוס בתאים מוטוריים בחוט השידרה.
הפיזור של השיתוק יהיה לעיתים קרובות לא סימטרי, בקבוצת שרירים ויותר בגפיים תחתונות.
שיתוק עצב הפנים – הצורה השכיחה ביותר היא התסמונת ע"ש בל (Bell's Palsy).
מדובר בפגיעה בעצב הגולגולת השביעי המעצבב את שרירי הפנים.
ההשערה היא כי הגורם הוא ויראלי.
האדם שנפגע מאבד שליטה על שרירי ההבעה בצד אחד של הפנים באופן חריף, וניתן לזהות כי השרירים "שמוטים" בשל אובדן הטונוס שלהם.
בוטוליזם – הרעלה על ידי הטוקסין של החיידק קלוסטרידיום בוטולינום גורמת לשיתוק רפה היכול להיות כללי עד כדי שיתוק שרירי הנשימה.
הרעלן חודר לתאי העצב ומשבש את מנגנון ההפרשה של האצטיל-כולין, וכך מונע את מעבר המסרים החשמליים לשריר.
שיתוק עוויתי – פגיעה במסילה היורדת מקליפת המוח
כאשר הפגיעה היא במסילות העצביות היורדות מעל העצבים המוטוריים התחתונים, נמשכת הפעילות הספונטנית של אותם עצבים ואפילו בקצב מוגבר.
ההנחה היא שהמסילות היורדות תורמות לאינהיביציה על העצבים המוטוריים בחוט השידרה.
התוצאה היא עליה בטונוס השרירי המכונה "ספסטיות".
במצב זה העלייה בטונוס איננה אחידה בכל השרירים, אלא מקיימת תבנית אופיינית.
בפגיעות כאלו נשמרים ההחזרים הגידיים והם יהיו אפילו מוגברים בעוצמתם לעומת ההחזרים בגפה הבריאה.
להלן מספר דוגמאות לסוגי פגיעות במסלולי העצבים במוח העוסקים בתכנון התנועה, ופגיעה בהם תגרום לשיתוק עוויתי.
שבץ מוחי – נזק מוחי הנגרם מהפרעה בזרימת הדם באזור מסוים במוח.
אם הפגיעה היא באזור המוטורי, יופיעו חולשה או שיתוק בפלג הגוף הנגדי.
המונח הקליני הוא "המיפלגיה" (שיתוק של פלג גוף) או "המיפרזיס" (חולשה של פלג גוף).
במקרים כאלה הטונוס צפוי להיות מוגבר בתבנית ספסטית, וההחזרים הגידיים בפלג הגוף הפגוע יהיו ערים.
שיתוק מוחין – פגיעה מוחית בילדים הנגרמת בזמן ההיריון, הלידה או בתקופת הינקות.
זהו שם כולל לתמונה רחבה של פגיעות מוחיות, שהפגיעה המוטורית היא חלק ממנה.
מאפיין את ההפרעה המוטורית בילדים אלה הוא שיתוק ספסטי של קבוצות שרירים שונות.
פגיעה בחוט השידרה מכל סיבה שהיא תגרום לשיתוק עוויתי מתחת לגובה הפגיעה.
מאחר שקוטר חוט השידרה קטן יחסית, הפגיעה תהיה בדרך כלל דו צדדית, ומלווה בהפרעה תחושתית מתחת לגובה הפגיעה.
פגיעה בגפיים תחתונות בלבד נקראת "פרהפלגיה", ובפגיעה בחוט השידרה בגובה חוליות הצוואר נקבל מצב של שיתוק של 4 הגפיים, הנקרא "קוואדריפלגיה".
טטנוס – מחלה הנגרמת על ידי החיידק Clostridium tetani.
החיידק חודר לגוף ברוב המקרים דרך פצעים חודרים, שם הוא מתרבה ומפריש רעלן הנקשר לסיבי עצב (Tetanus neurotoxin).
הרעלן הזה מטפס לאורך סיבי העצב של מערכת העצבים הסומטית עד לחוט השדרה, שם חודר הטוקסין לתאים מעכבים בחומר האפור, ומונע הפרשה של GABA או גליצין המהווים מוליכים עצביים מעכבים על התאים המוטוריים התחתונים.
בהיעדר עיכוב עליהם התאים המוטוריים מגבירים מאוד את קצב פעולתם, ואובדת היכולת לשלוט על התאים האלה באופן רצוני.
ישנן מחלות הגורמות לחולשת שרירים או שיתוק שיכול להשתפר או אף לחלוף מאליו, אבל אין ריפוי לשיתוק שנותר במשך זמן והתקבע.
טיפול שיקומי יכול למנוע החמרה ולהקל על ההתנהלות עם הפגיעה.
טיפול כזה יכלול פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, מכשירי עזר כגון סדים, הליכונים או כיסאות גלגלים, וכן קיים טיפול תרופתי היכול להפחית את הספסטיות אם זו מקשה מאוד.
שיתוק מוחין או שיתוק מוחי הוא קבוצה של הפרעות שעיקרן הפרעה בתנועה, יציבה ושיווי משקל.
המדובר בהפרעות קבועות הנגרמות עקב פגיעה חד פעמית ולא פרוגרסיבית בהתפתחות המוחית של העובר או הילוד.
מקובל להגדיר את הנזק ההתפתחותי כזה המתרחש מתחת לגיל שלוש שנים (יש חילוקי דעות בקשר לגבול העליון).
שיתוק מוחין נובע מפגיעה בנוירונים מוטורים עליונים שנמצאים במערכת העצבים המרכזית המתפקדים בבקרת התנועה ולכן שיתוק מוחין גורם בעיקר לליקוי בתפקודים המוטוריים, אבל לעיתים מלווה גם בפגיעות אחרות במערכת העצבים המרכזית (ראה למטה).
ההפרעה נחקרה לראשונה בשנת 1860 על ידי ויליאם ליטל.
המונח "Cerebral Palsy" (שיתוק מוחין באנגלית) התפרסם לראשונה ב-1887 בעבודתו של ויליאם אוסלר, אשר הרחיב את ממצאיו של ליטל.
בשנת 1897 חקר זיגמונד פרויד (בטרם פיתח את הפסיכואנליזה) את הקשר, בין שיתוק מוחין לפגות.
ממוצע הלוקים מהפרעה זו הוא 3.5 מתוך 1000 לידות.
השכיחות גבוהה יותר אצל תינוקות זכרים.
ניתן לחלק את גורמי הסיכון לשיתוק מוחין לכאלה המתרחשים במהלך חיי העובר ברחם וגורמים לשיתוק מוחין מלידה, ולכאלה החלים בלידה ואחריה, בתינוקות צעירים, וגורמים לפגיעה המוחית נרכשת.
לא תמיד ידועות הסיבות המדויקות לפגיעה, ולכן נוטים לדבר על גורמי סיכון.
גורמים לעליה בשכיחות שיתוק מוחין לפני הלידה
אירועים או בעיות רפואיות מסוימות מעלים את הסיכון לשיתוק מוחין מולד.
פגות או משקל לידה נמוך - תינוקות הנולדים לפני השבוע ה-37 להריון ותינוקות הנולדים במשקל הנמוך מ-2.5 ק"ג נמצאים בסיכון גבוה יותר לשיתוק מוחין ביחס לילודים במשקל גבוה יותר או בשבוע מתקדם יותר להריון.
ככל שהלידה מתרחשת בשבוע מוקדם יותר, או משקל הלידה נמוך יותר, הסיכון לשיתוק מוחין בילוד גבוה יותר.
הריון מרובה עוברים - הסיכון גבוה יותר לילודים בהריונות מרובי עוברים.
טיפולי פוריות לאם - חלק מטיפולי הפוריות קשורים בסיכון גבוה יותר לילודים.
המחשבה היא שהמדובר בשכיחות הגבוהה יותר של הריונות מרובי עוברים ולידות מוקדמות בעקבות הטיפול.
זיהומים של האם במהלך ההריון - המדובר בעיקר בטוקסופלזמוזיס, אדמת, וירוס הציטומגלו ווירוס ההרפס הגורמים לזיהום של הרחם והפלצנטה, ובעקבות זו להפרעה בהתפתחות המוחית של העובר.
גם מחלות המלוות בחום גבוה באם מעלות את הסיכון לפגיעה מוחית בעובר.
חוסר התאמה בין האם לעובר בפקטור הדם Rh.
במקרים כאלה המערכת האימונית של האם עלולה לתקוף את הדם של הילוד.
סיבוכים בלידה - כאלה הגורמים למצוקה עוברית, מעלים את הסיכון לנזק מוחי.
מחלות של האם - הפרעות בתפקוד בלוטת התירואיד, הפרעות בתפקוד כלייתי, התקפים אפילפטיים, מעלים את הסיכון לעובר.
צהבת הילוד - במקרים קשים ולא מטופלים עלולה לגרום לנזק מוחי והתפתחות שיתוק מוחין.
התקפים אפילפטיים בילוד - ילודים המפתחים התקפים בסמוך ללידה הם בסיכוי גבוה להיות מאובחנים בהמשך כסובלים משיתוק מוחין.
אירועים במהלך הלידה המעלים את הסיכון לשיתוק מוחין
לידה מוקדמת ומשקל לידה נמוך - פגות כרוכה בסיבוכים שונים המעלים את הסיכון לפגיעה מוחית.
כ-0.5% עד 2% מהלידות לאחר תקופת הריון מלאה המסתיימות בלידת תינוק חי מביאות לעולם תינוקות עם שיתוק מוחין (CP), ואילו בלידות מוקדמות בהן נולד תינוק לפני 28 שבועות, מספר הילדים עם שיתוק מוחין גדול פי עשרה, ועומד על 100 מכל 1,000 לידות חי.
גם משקל לידה נמוך (מתחת ל-2.5 ק"ג), אפילו אם הלידה הייתה לאחר תקופת הריון מלאה מהווה גורם סיכון לשיתוק מוחין בילוד.
חבלה בזמן הלידה, הפרעה באספקת חמצן למוח הילוד או שטף דם במוח הילוד יגרמו לפגיעה מוחית המתבטאת בהמשך כשיתוק מוחין.
אירועים לאחר הלידה העלולים לגרום לפגיעה מוחית
חבלה בראש התינוק המובילה לפגיעה מוחית
מחלה זיהומית ממושכת בילוד עלולה לגרום לפגיעה מוחית.
מחלה הפוגעת ישירות במוח, כגון דלקת קרום המוח
פגיעות מוחיות הנובעות מחסימת מעבר החמצן אל המוח
שיתוק המוחין מסווג על פי הפיזור האנטומי של האיברים הפגועים, סוג הפרעת התנועה ומידת המוגבלות התפקודית.
מונופלגיה (Monoplegia) - נכות בגפה אחת (יד או רגל)
דיפלגיה (Diplegia) - נכות באזור פלג הגוף התחתון (בדרך כלל הגב ושתי הרגליים)
המיפלגיה (Hemiplegia) - נכות בצד אחד של הגוף (יד, רגל וגב באותו הצד)
טריפלגיה (Triplegia) - נכות של שלוש גפיים וגב.
טטרפלגיה או קוודריפלגיה (Tetraplegia, Quadriplegia) - נכות של ארבע הגפיים וגב
הסיווגים השכיחים ביותר בקטגוריה זו הם קואדריפלגיה, דיפלגיה והמיפלגיה.
אטטוזה - תנועתיות יתר ואי-יכולת לדייק בתנועה
ניתן להבחין בעיכוב בהתפתחות המוטורית של תינוקות הלוקים בשיתוק מוחין, אשר איננה תואמת לאבני הדרך המאפיינות התפתחות נורמלית.
בחלק מן המקרים ישנו אירוע מקדים לשיתוק המוחין (כגון פגות, או זרימה בלתי מספקת של דם אל איברי הגוף).
האבחנה נעשית, על פי רוב, לפני גיל שנתיים.
בין התסמינים מעוררי החשד ניתן למנות:
מוגבלות באכילה, הפעלת ידיים, דיבור (בפגיעות קשות)
קשיי למידה המלווים בבעיות התנהגות
סוגים שונים של לקות שכלית
בעיות הורמונליות (כגון הפרעות בתפקוד בלוטת התריס או התפתחות מינית מוקדמת)
הידרוצפלוס (תופעה הנגרמת כתוצאה מחסימת המעברים בין חדרי המוח אל תעלת השידרה, האחראית לניקוז הנוזל המוחי השדרתי (CSF), בעקבות דימום, שבץ מוחי, מום מולד, או סיבוכים אחרים לאחר הלידה.
החסימה גורמת ללחץ תוך-גולגולתי, שמשפיע לרעה על תפקודיים מוחיים ומוטוריים).
חובה לציין שכל מקרה לגופו - כל גבר/אישה שונה מהשני/ה
כיום אין טיפול שמרפא שיתוק מוחין, אך ישנם טיפולים אשר נועדו לשפר את איכות חיי המטופל.
רוב הילדים הלוקים בשיתוק מוחין נמצאים במעקב במסגרת מכונים להתפתחות הילד, שם נבנית להם תוכנית טיפול שיקומית לטווח ארוך.
חלקם (תלוי בחומרת הפגיעה ובבחירת ההורים) נמצאים במסגרות חינוכיות המיועדות לילדים עם לקויות מוטוריות ומסגרות מיוחדות אחרות בהתאם לתפקודם וצורכיהם.
הטיפול מורכב מטיפול שיקומי הכולל פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת, טיפולים אורתופדיים, וכן התאמת אמצעי עזר כגון עמידונים, הליכונים, וכיסאות גלגלים.
יתרה מכך ישנם טיפולים המסייעים לשיפור הפעילות הגופנית של הלוקים בתסמונת כמו: סיבולת לב ריאה (קפיצה בדלגית, ריצה), גמישות (כמו מתיחות) ואימוני כוח (משקולות, רצועות וגומיות וכולי).
ניתן לומר כי ישנו סיוע בהערכה וטיפול בקשיים הקוגניטיביים, ההתנהגותיים והתקשורתיים שיכולים ללוות את הפעוט הגדל לילד ולבוגר.
לאחר אבחנה כי הפעוט סובל משיתוק מוחי נדרש להתחיל בטיפול אשר מטרתו לאפשר התפתחות תקינה ככל שניתן.
טיפול אורתופדי – לתיקון פגמים הכוללים מעורבות של שרירים ועצמות אשר שכיחים מאוד בילדים עם שיתוק מוחי.
ריפוי בעיסוק – במטרה לעבוד עם הילד על מנת לפתח מרכיבים התפתחותיים שונים כגון מרכיבים מוטוריים, חברתיים והתנהגותיים.
פיזיותרפיה – ביצוע תרגילים שונים אשר יסייעו לילד לשפר את הכוח, הגמישות, היציבות ותחומים מוטוריים נוספים.
תרופות – לעיתים משתמשים הרופאים בתרופות להקלה על נוקשות השרירים, אם מדובר בתופעה מוקדית המערבת שרירים ספציפיים או תרופות אחרות במידה ומדובר בתופעה מפושטת.
ישנה גישה ייחודית של חינוך מיוחד ושיקום הנקראת - גישת 'החינוך המדריך - פטו', המיועדת לילדים ומבוגרים עם שיתוק מוחי וליקויים מוטוריים, הנגרמים מפגיעה במערכת העצבים המרכזית.
זוהי גישה פסיכולוגית-חינוכית, המתמקדת באישיותו של המשתקם (הילד עם שיתוק מוחי) ואורח חייו.
כל זאת תוך שילוב הממדים הפיזיולוגים והרפואיים (פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, תקשורת וכדומה).
אני אתגבר מאת דבורה עומר (י' שרברק, 1970).
סיפורה האמיתי של ילדה הסובלת משיתוק מוחין והתמודדותה עם ההפרעה.
כף רגלי השמאלית, ספרו של כריסטי בראון (1956), שנולד עם שיתוק מוחין ולמד לצייר ולכתוב בעזרת כף רגלו השמאלית, גפתו היחידה בה שלט.
גרסת הקולנוע של הספר, שיצאה ב-1989, זכתה בשני פרסי אוסקר לשחקנים.
אני, קלאודיוס (1934) בו מוצג הקיסר קלאודיוס כסובל מלקויות רבות ושונות לאחר שנולד פג.
כיום יש סברה שקלאודיוס קיסר סבל משיתוק מוחין קל.
על בסיס הספר נכתבה סדרת הטלוויזיה הפופולרית אני, קלאודיוס (1976).
Out of My Mind - יוצאת מדעתי - ספר לבני נוער מאת שרון דרפר (2010), על ילדה עם שיתוק מוחין המתארת בגוף ראשון את קורותיה ואת לקותה.
ללא מילים (2016 - הווה) קומדיית מצבים אמריקאית המספרת את סיפורו של ג'יי ג'יי דימאו - ילד בעל שיתוק מוחין וחיי משפחתו בעקבות זה.
מיוחד (2019) סדרה בנטפליקס, על בחור הומוסקסואל עם שיתוק מוחין שמקבל החלטה ללכת סוף סוף אחרי החיים שהוא רוצה.
הסדרה היא עיבוד של ספרו האוטוביוגרפי של ריאן או'קונל (Ryan O'connell) I'm Special and Other Lies We Tell Ourselves (2015), שהפיק את הסדרה וגם מגלם את הדמות הראשית בה.
הדרך לחיים (2020)סרט המבוסס על סיפור אמיתי.
ארון פול מגלם את אדם, בחור צעיר בשיא הקריירה, עם משפחה ואהבה חדשה.
בדיוק אז הוא קונה בית אגם ועובר תאונה כאשר מנסה להשוויץ וקופץ למים רדודים מידי.
אדם מרסק 2 חוליות צוואר והופך לקוודריפלגי.
אחות קשוחה מחליטה לקחת את השיקום שלו בידיים ומראה לו שהחיים רק התחילו.
שיתוק על שם ארב הוא פגיעת שיתוק מולדת המוגבלת לשורשי העצבים הצוואריים של החוליות החמישית והשישית (C5, C6).
אחת מהפגיעות האפשריות במקלעת הזרוע.