tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צייטלין פרסם מאמרים רבים על החסידות (ובייחוד על ר' נחמן מברסלב ועל חסידות חב"ד), המשיך להציג הגות עצמאית, ואף פרסם תפילות וקטעים ספרותיים שונים פרי עטו.
בשנת 1921 פרסם מאמר שבו הספיד את חברו יוסף חיים ברנר שנרצח עם חבריו בפרעות תרפ"א.
ב-1922 הזכיר בספרו "אלף-בית של יהדות" את גדולי הרפורמים, הרבנים גייגר ושמואל הולדהיים, כמי שהיו "אישים גדולים באמת, שהחדשנים בימינו אפילו שיחת חולין שלהם לא יבינו".
בשנת 1924 ביקר בארץ, ובין השאר נפגש עם רבנים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בוורשה.
וגם אני מצדי מבקש את כת"ר בזה".
צייטלין נשלח לטרבלינקה על ידי הנאצים ב-11 בספטמבר 1942, ערב ראש השנה תש"ג.
על פי האגדה אחז בספר הזוהר והיה עטור בטלית ותפילין, כשהעלו אותו לקרון.
כל משפחתו הקרובה נרצחה אף היא בשואה, ורק בנו, אהרן, נותר בחיים, מאחר שבאותה תקופה היה מצוי בארצות הברית.
צייטלין פרסם אלפי מאמרים בעיתונות היידיש, כתב עשרות מאמרים עבריים ופרסם קרוב לשלושים ספרים.
רק מעט ממכלול זה קובץ אחרי מותו.
על שמו קרוי התיכון הדתי צייטלין והרחוב בו שוכן בית הספר בתל אביב.
אשתו, אסתר, נפטרה מהתקף לב באומשלגפלץ.
לצייטלין הייתה בת נוספת, שנפטרה לפני השואה.
הלל צייטלין, ברוך שפינוזה, יצא במקור בתר"ס.
סריקה של מהדורת תרפ"ח (מאגר ספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, החסידות לשיטותיה וזרמיה, ורשה תר"ע (מאגר ספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, כתבים נבחרים, כרך ראשון: הטוב והרע, ורשה: הוצאת תושיה, תר"ע; כרך שני (חלק ראשון): מחשבה ושירה, ורשה: הוצאת תושיה, תרע"א; כרך שני (חלק שני), מחשבה ושירה, ורשה: הוצאת תושיה, תרע"ב
הלל צייטלין, ספרן של יחידים, ורשה תרפ"ח (מאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, דבר לעמים, ורשה תרפ"ח (מאגר ספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, דממה וקול, ורשה תרצ"ו (מאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית של פולין)
הלל צייטלין, אורו של משיח בתורת הברסלבי ורשה, ה'תרצ"ו (סרוק בספרייה הלאומית)
בפרדס החסידות והקבלה, תל אביב: הוצאת יבנה, תש"ך (מהדורה מעובדת ומצונזרת בעריכת אהרן צייטלין)
על גבול שני עולמות, תל אביב: הוצאת יבנה, תשכ"ה (מהדורה מעובדת ומצונזרת בעריכת אהרן צייטלין)
ספרן של יחידים: כתבים מקובצים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ם
אל"ף בי"ת של יהדות, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשמ"ג
הטוב והרע על פי השקפת חכמי ישראל וחכמי העמים, ירושלים: הוצאת הולצר, תשע"ז (הדפסה מחודשת של נוסח ורשה תר"ע)
כוונות וייחודים (מחשבה ושירה), ירושלים: הוצאת הולצר, ירושלים, תשע"ח (הדפסה מחודשת של נוסח ורשה תרע"א-תרע"ב)
מבוא לחסידות ולדרכה של חב"ד, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים: מעיינותיך, תשע"ח (כולל 3 חיבורים, מתורגם בחלקו לראשונה מיידיש)
בפרדס הקבלה, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים: מעיינותיך, תשע"ט (ההדרה מחודשת עם נספח על תרגום הקדמת הזוהר)
בפרדס החסידות, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים: מעיינותיך, תשע"ט (אסופת מאמרים מהעיתונות ומספריו, מתורגם בחלקו לראשונה מיידיש)
בעקבות צדיק הדורות: חייו ותורתו של רבי נחמן מברסלב, בעריכת לוי יצחק הולצמן, ירושלים: מעיינותיך, תש"פ (כולל 3 חיבורים, מתורגם בחלקו לראשונה מיידיש)
רבי נחמן מברסלב: צער העולם וכסופי משיח – שתי מסות מאת הלל צייטלין, הקדמה וההדרה: יונתן מאיר, יריעות, ה, ירושלים: הוצאת אורנה הס ומוסד ביאליק, תשס"ו
געגועים ליופי: שלוש מסות, בעריכת יונתן מאיר ולי ברטוב, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תש"פ; הדפסה שנייה: תשפ"ב
בחביון הנשמה: שלוש מסות, בעריכת יונתן מאיר וסאם גלובר-זמרה, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תש"פ; הדפסה שנייה: תשפ"ב (המסה הראשונה בהדפסתה המקורית)
בשנות רעה: הלל צייטלין: דיוקנו של פעיל רוחני - חברתי, בעריכת עוז בלומן, מקורות יודעי דבר, 2023
עמקי תהום: שלוש מסות [על ניטשה, שסטוב וברנר], בעריכת יונתן מאיר ולי ברטוב, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ה
יחידים: שלוש קריאות, בעריכת יונתן מאיר וסאם גלובר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ה
רבי נחמן מברסלב: שתי מסות, בעריכת יונתן מאיר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ה.
שירות ותפילות: שבעה מחזורים, בעריכת יונתן מאיר וסאם גלובר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ה.
הַלְלוּיָהּ היא מילה שמשמעותה "הללו את האל", אשר לה תפקיד מרכזי בתפילות רבות, בשירה ובתרבות הפופולרית.
המילה שימושית במספר דתות, כדוגמת יהדות ונצרות.
המלה הללויה היא הצמדת מילים של המילים העבריות "הללו" ו"יה", ומשמעותה "הללו את האל".
היא מוזכרת 24 פעמים בתנ"ך, בעיקר במזמורים קי"ג-קי"ח בספר תהילים, הנכללים גם בתפילת הלל.
מעברית עברה המלה לשפות רבות אחרות, ובהן יוונית ואנגלית.
בתנ"ך המלך ג'יימס, התרגום המוכר ביותר של התנ"ך לאנגלית, מתורגמת המלה כ-"Praise yee the Lord" (הללו את האל), אך במהדורה המקורית משנת 1611 מופיעה ליד המשפט הערת המתרגמים: "Heb.
הערות מסוג זה הופיעו ליד מילים שהמתרגמים לא היו בטוחים בתרגומן, כדי לשמור על דיוק ונאמנות למקור העברי.
המלה "הללויה" נכללת במספר מיסות נוצריות.
המילה מופיעה בתנ"ך 24 פעמים, כולן במזמורי תהלים ק"ד־תהילים ק"ו, קי"א־קי"ז, תהילים קל"ה וקמ"ו־ק"נ.
בכל המקומות המילה פותחת או סוגרת את המזמור, פרט למקרה אחד (מזמור קל"ה, פסוק ג').
במקור שני חלקי המילה מופרדות במקף ("הַלְלוּ־יָהּ").
הפירוש המילולי של הביטוי: שבחו את יה, שבחו את ה'.
התוספות מפרשים את דברי הגמרא (שם) שזה גם ב'הללויה', שפרשה חביבה התחיל וסיים ב'הללו־יה'.
"הללויה" הוא החלק המוכר ביותר באורטוריה "משיח" מאת המלחין גאורג פרידריך הנדל (1742), ונהוג, במדינות האנגלו-סקסיות, לקום בעת השמעת חלק זה של היצירה.
מקורו של מנהג זה באגדה לפיה ג'ורג' השני, מלך בריטניה היה קם בהתלהבות בשמעו את הקטע.
"הללויה" הוא גם שמו של שיר מפורסם של לאונרד כהן.
"הללויה" הוא שם השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1979 שנכתב על ידי שמרית אור וקובי אשרת ובוצע על ידי להקת חלב ודבש.
שיר זה זכה במקום הראשון באותה תחרות.
"הללויה" (שם מלא: Hard Rock Hallelujah) הוא גם שיר של להקת לורדי אשר ייצגה את פינלנד באירוויזיון 2006, ואף זיכה אותה במקום הראשון.
"הללויה" הוא שם של סרט ישראלי משנת 2004.
"הללויה" היה פסטיבל רוק ומטאל כבד שהתקיים מדי שנה בהרצליה.
הפסטיבל נהג לתרום את כל הכנסותיו עבור עמותות לילדים במצוקה.
"הללויה" (באנגלית Hallelujah) הוא שיר של להקת פאראמור.
"הללויה" (בגרמנית Halleluja) הוא שיר של להקת רמשטיין.
"הללויה" (באנגלית Hallelujah) הוא שיר של להקת פאניק אט דה דיסקו.
"הללויה" (באנגלית Hallelujah) מוזכר בשיר supermarket flowers (סופרמרקט פרחים) של הזמר אד שירן.
"הללויה" (באנגלית Hallelujah) מוזכר בשיר Everyday Life (חיי היום יום) של להקת קולדפליי.
"הללויה" מוזכר פעמים רבות בשיר "My Sweet Lord" של ג'ורג' האריסון.
אמנם השיר מכיל ברובו מוטיבים מהארי קרישנה בה האמין האריסון, אך המילה "הללויה" היא המילה שחוזרת הכי הרבה פעמים בשיר זה.
המילה "הללויה" היא מרכזית בפזמון השיר "Echoes in Rain" של הזמרת אניה.
רבי הלל ריבלין ("ריבאלס") משקלוב (ב' דראש השנה ב' בתשרי ה'תקי"ח - 16 בספטמבר 1757 - שבת קודש ט' בסיוון ה'תקצ"ח - 2 ביוני 1838), שהמסורת המשפחתית טוענת שהיה תלמיד הגאון מווילנה.
לפי המסורת המשפחתית היה גם ממנהיגי גלי עליית תלמידיו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-19. היסטוריונים מערערים כיום על מסורות משפחתיות אלו.
אביו של רבי הלל, רבי בנימין ריבלין משקלוב, היה בן דודו של הגאון מווילנה ותלמידו.
לפי מסורת משפחת ריבלין, בשנת ה'תקמ"ב (1782) נוכח הגאון מווילנה שאין באפשרותו לעלות לארץ ישראל בעצמו, והעמיד את ר' הלל בראשות תנועת "חזון ציון" שתייסד עלייה לארץ ישראל, ומסר לו את "סודות הגאולה".
על פי מסורת זו עמד ר' הלל בראש עליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל בשנת תקס"ט (1809).
עם זאת למסקנתו של ההיסטוריון אריה מורגנשטרן, מסורת משפחתית זו מוטעית, ור' הלל עלה לארץ רק בשנת ה'תקצ"ב (1832), וגם זאת, ללא כל קשר לקירוב הגאולה.
נישא לציפורה (ציפא), בתו של זאב וולף, בן ר' משה יוזל'ס ביחווער.
בנם, הרב משה ריבלין, שימש כרבה של העדה האשכנזית בירושלים בין השנים ת"ר- תר"ו (1840–1846).
חתנו הוא הנדיב והעסקן שמריהו לוריא ממוהילב, חותנם של הרב דוד פרידמן ויחיאל מיכל פינס.
צאצאיו בני הדורות הבאים, ובראשם נינו רבי יוסף (יושעה) ריבלין, המשיכו בדרכו, והיו המתיישבים הראשונים מחוץ לחומות העיר העתיקה של ירושלים.
הספר "קול התור", נכתב, לפי מסורת משפחת ריבלין, בידי ר' הלל משקלוב וכולל את שיטת הגאולה שקיבל מרבו, הגר"א.
על מסורות אלו ועל אותנטיות ספר זה יצאו עוררין במהלך השנים.
מאז הוצאת הספר כנספח לספר "התקופה הגדולה" על ידי הרב מנחם מנדל כשר מהווה "קול התור" בסיס לשיטת "גאולה בדרך הטבע".
רבים בציונות הדתית נוהגים לצטט מספר זה.
הלל קוק (ידוע גם בשם פיטר ברגסון; 24 ביולי 1915 – 18 באוגוסט 2001) היה איש ציבור ישראלי וחבר הכנסת הראשונה.
בתקופת השואה עמד בראש "קבוצת ברגסון", שפעלה בארצות הברית להגברת המודעות לשואה ולעידוד פעולות הצלה של יהודי אירופה.
הוא ייסד את "הוועד העברי לשחרור האומה" – הזרוע הפוליטית של האצ"ל בארצות הברית.
לאחר קום המדינה, התנגד לפיזור האספה המכוננת ללא חקיקת חוקה לישראל.
קוק היה מהוגי הרעיון "פלשתינה החופשית" (Free Palestine) – במובן של שחרור ארץ ישראל מן השלטון הקולוניאלי הבריטי.
נולד בקרוק שבאימפריה הרוסית (לימים בליטא).
קוק היה אחיינו של הרב קוק, הרב הראשי האשכנזי בארץ ישראל, ומאבות הציונות הדתית.
עלה לארץ ישראל עם משפחתו בגיל עשר ובהמשך למד בישיבת מרכז הרב בירושלים, שם התחבר עם דוד רזיאל.
בנוסף למד פילוסופיה באוניברסיטה העברית כשומע חופשי.
בצעירותו היה חבר ארגון "ההגנה", אך לאחר כשנה, בשנת 1931, פרש, יחד עם אחרים והצטרף לאצ"ל.
תוך מספר שנים היה לחבר במפקדת הארגון ובשנת 1937, נסע לפולין שם היה פעיל בארגון תאי אצ"ל שהכשירו צעירים לחינוך ציוני, עלייה לארץ ישראל ואימונים צבאיים.
כמו כן היה ממארגניה של עליית אף על פי.
במהלך שהייתו באירופה החליף את שמו לפיטר ברגסון כדי לטשטש את קשריו למשפחת הרב קוק על מנת שלא לסבך את הרב עם שלטונות המנדט.
ביולי 1940 נסע לארצות הברית לבקשתו של זאב ז'בוטינסקי.
מטרת הנסיעה הייתה לעמוד שם בראש משלחת האצ"ל ולעזור לז'בוטינסקי לעורר דעת קהל למען הרעיון של הקמת צבא עברי.
אחרי מותו של ז'בוטינסקי ועם היוודע ממדי ההשמדה של היהודים באירופה, הקים קוק ביחד עם עוד חברי המשלחת שכללו את ערי ז'בוטינסקי, שמואל מרלין, אריה בן-אליעזר, יצחק בן עמי ואלכסנדר הדני רפאלי, את "ועד החירום להצלת יהודי אירופה" (The Emergency Committee To Save the Jews of Europe).
בתחילת שנות ה-40 גייס את העיתונאי היהודי-אמריקאי בן הכט על מנת שיגייס כספים לארגון האצ"ל בקרב היהודים בתעשיית הסרטים בהוליווד.
כספים שנאספו הודות להצלחת המחזה "דגל נולד" שכתב בן הכט שימשו למימון אוניית מעפילים שנקראה על שם המחזאי.
הפעילות האקטיביסטית וה"רעשנית" הייתה לצנינים בעיני מנהיגות יהדות אמריקה, שחששה לעורר אנטישמיות, ובעיני הממסד הציוני, שביקש מהשלטונות האמריקניים לפעול כנגד הלל קוק ואנשיו.
היה חבר המשלחת הציונית לוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות.
במהלך שנותיו בארצות הברית השתנו השקפותיו של קוק.
בתחילה היה אמון על התפישה הפרימורדיאלית של הציונות, שנבעה מהתנאים של יהדות מזרח אירופה, וראה בכל יהודי תבל כבני לאום אחד בכח; אך הוא הבין במהרה שהיהודים המקומיים הם ברובם המכריע אמריקנים בתפישתם העצמית, שיהדותם היא דת או מורשת אתנית ותו לאו.
הוא החל לראות את תפקיד הציונות לא כתנועה הפונה לכל יהודי תבל, אלא כמאפשרת בחירה לאלו שלא נקלטו בארצותיהם, בין אם להצטרף לאומה עברית חדשה או להישאר על מכונם.
התכנית המדינית שלו היוותה אלטרנטיבה לתוכנית בילטמור מ-1942 ושיקפה את תפישתו החדשה, גם בחשש עמוק מהפיכתה של המדינה העתידה לתאוקרטיה, עקב התלות במבחנים דתיים כדי להגדיר מיהו יהודי, ומהאשמת האזרחים היהודים במדינות העולם, בנאמנות כפולה.
היא תמחק את המוסדות הדמוקרטיים והליברליים של המדינה ותגרום לאפליה של הציבור החילוני והלא-יהודי כאחד.
הוא החל להפריד בין "עברים" (בני היישוב העברי בארץ ישראל והיהודים הנרדפים באירופה), להם נועדה התנועה הלאומית, לבין מי שדתו יהודית, בכל מקום.
הוא טבע את המושג "פלשתינה החופשית" ("Free Palestine"), המדינה תהיה בעלת מאפיינים שלטוניים שיבטיחו את האופי הדמוקרטי שלה.
הוא קבע שפלשתינה החופשית לא תהיה מדינה יהודית כפי שלא תהיה מדינה ערבית או מוסלמית, אלא מדינה חילונית שבה הפרדה מוחלטת בין דת למדינה.
במדינה תחיה האומה העברית, שמורכבת מיהודים שבחרו להיות חלק מהלאום הישראלי ומאלה שניצלו מרדיפות, בניגוד ליהודי התפוצות שבחרו להישאר בארצות מוצאם, לצד התושבים הערבים שחיו בפלשתינה תחת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי.
על פי תוכניתו, שני העמים אמורים לחיות תחת אזרחות שוויונית, ללא עליונות של אף קבוצה אחת על השנייה.
המדינה תשתרע בין הים התיכון לנהר הירדן.
פלשתינה החופשית תהיה מדינה בעלת חוקה ברורה, שתבטיח את המוסדות הדמוקרטיים והליברליים של כל תושביה.
הוא הזהיר מפני שתי סכנות עיקריות: הראשונה, גירוש האוכלוסייה הערבית והשנייה, הלאומיות הדתית של המדינה היהודית, שעם הזמן תחסל את אופייה הדמוקרטי.
בשלב מסוים הארי טרומן, נשיא ארצות הברית ואנשי ממשל רבים תמכו בתוכניתו, אך הממסד הציוני התנגד לה והחרים אותו ואת שותפיו.
הפילוסוף יוסף אגסי כתב שבשונה מהמוסדות הציוניים של ארץ ישראל ושל יהדות ארצות הברית, קוק סבר כי יש להציל את יהודי אירופה, ללא כל תנאי מוקדם ואילו הם דרשו שהצלת יהודי אירופה תהיה מותנית בהעברתם לארץ־ישראל.
ב-10 בדצמבר 47', כתב בניו יורק הראלד טריביון טור בו טבע את המונח "פוסט-ציונות": כעבור שבוע כתב בניו יורק פוסט:
ב-21 ביוני 1948, בחוף כפר ויתקין, פרץ ויכוח קשה בינו לבין מנחם בגין.
קוק צידד במסירת "אלטלנה" לידי צה"ל ואילו בגין התעקש שתישאר בידי האצ"ל.
בגין עלה על הספינה שהמשיכה לתל אביב וקוק צעד רגלית לכביש 4. בדרכו לתל אביב נעצר על ידי מחסום צה"ל ונכלא לשלושה חודשים בכלא בית שאן כמו כל חברי האצ"ל ששמם נקשר לספינה.
בעקבות מעצרו, הגיש אחיו את העתירה הראשונה שבה דן בית המשפט הגבוה לצדק של מדינת ישראל.
יחיעם ויץ סבור שהבאת אוניית הנשק "אלטלנה" הייתה קריאת תיגר על מנהיגותו של מנחם בגין, כשם שהייתה קריאת תיגר על מנהיגותו של בן-גוריון.
לטענתו, הלל קוק עמד בראש האופוזיציה הפנימית לבגין בתנועת החרות, בעיקר בשאלת היחס למוסדות היישוב העברי.
בעוד קוק נקט בגישה השוללת שיתוף פעולה של התנועה עם מוסדות היישוב, בגין תמך בהשתלבות התנועה במוסדות המדינה שזה עתה קמה.
היה חבר הכנסת הראשונה מטעם תנועת החרות, אך פרש ממנה במעמד סיעת יחיד, עקב חילוקי דעות.
ב-1951 עבר לארצות הברית שם היה איש עסקים, ב-1957 הקים עם שמואל מרלין את המכון לחקר המזרח התיכון בניו יורק והמשיכו להשמיע קולם בעד ישראל חילונית והפרדת הדת מהמדינה.
קוק שב לישראל בשנות ה-60 והתגורר בכפר שמריהו.
נפטר ב-18 באוגוסט 2001, בן 86, ונקבר בבית הקברות בכפר שמריהו.
אביו, הרב דב בער הכהן קוק (אחיו של הרב קוק) שהיה תלמיד חכם ואיש חסד, כיהן כרב בעפולה וניהל את מכון הארי פישל לדרישת התלמוד; הוא אף פרסם בירורי הלכה בעילום שם.
אחיו של הלל קוק הם:
בתיה כלאב אשת הרב יעקב כלאב
צילה הלוי אשת חיים שלום הלוי ממייסדי האצ"ל ומבכירי הדסה.
נכדם הרצי הלוי הרמטכ"ל ה-23.
הלל קוק היה נשוי לבטי, ולאחר פטירתה נישא לפסלת נילי קוק.
בנותיו הן אסטרה טמקו, פסיכואנליטקנית שחייה בלונדון עם בעלה העיתונאי נד טמקו, ופרופ' בקי קוק מהמחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, שהייתה נשואה לפרופסור למדע המדינה גדעון דורון.
הללויה הוא סרט טלוויזיה קומי ישראלי בכיכובם של ציון ברוך וטל פרידמן משנת 2003. הסרט, שהוקרן לראשונה במסגרת רצועת "ראשון בדרמה" של HOT, בוים על ידי דני סירקין על פי תסריט של עודד רוזן והפך לסרט פולחן.
בשנת 2003 הוכתר הסרט כדרמת הטלוויזיה המצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה והמשיך לזכייה באותה קטגוריה גם בטקס פרסי הטלוויזיה של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בשנת 2004. שודר לראשונה בשנת 2003 בערוץ 3 של הוט, ולאחר מכן בערוץ הראשון.
הסרט הוא קומדיה נוסטלגית המתרחשת בשנת 1979, ביום שבו נערך האירוויזיון בישראל בפעם הראשונה.
שוקי ונטורה (ציון ברוך) מחליט להימלט מבסיס המילואים בסיני בדרכו לחולון, כדי לצפות עם חברתו מילי באירוויזיון ולבקש את ידה מאביה הקשוח, ועם זאת חובב האירוויזיונים, גרשון (מוטי גלעדי).
כדי להגיע לחולון, שוקי גונב את מכונית הסוסיתא האהובה של מפקדו המופרע, רב-סרן מגן דוד (טל פרידמן), המשווע למעט אקשן בגזרה מאז נכפה עליו כמפקד לציית להסכמי השלום בין ישראל למצרים, שנחתם ימים אחדים קודם לכן.
מלווה על ידי מרקו, המילואימניק המסטול (משה פולקנפליק), המעביר את זמנו בשמירה בעסקאות חשיש, פותח מגן דוד במרדף אחר שוקי, שאליו נקלעים בעל כורחם סוחר חשיש זקן, מתנדבת הולנדית, שוטר צבאי הומוסקסואל והרקדן הראשי של להקת "ג'ינגיס חאן" הגרמנית, הזכורה מהופעתה באירוויזיון של שנת 1979.
המרדף הארוך, המתובל בלהיטי האירוויזיון הגדולים של שנות השבעים ובראייה פרודית של המיתוס הצה"לי, מגיע לסיומו במפגש הבלתי נמנע בין הגיבורים בכיכר ויצמן בחולון, מתחת לביתה של מילי ורגע לפני ההכרזה על "הללויה" כשיר הזוכה באירוויזיון.
שם משפחתו של דמות הגיבור הוא ונטורה.
ונטורה הוא גם שם משפחתו של קובי אשרת, מלחין השיר הללויה, בחייו הפרטיים.
שוקי ונטורה מכיר את חברתו, מילי, בחגיגות ניצחון האירוויזיון של 1978, בליל האירוויזיון, מיד עם הכרזת השיר אבניבי, בביצוע יזהר כהן כזוכה.
אולם במציאות, חגיגות כאלו לא התקיימו.
תושבי ישראל ידעו על הניצחון רק בבוקר המחרת, כי רשות השידור לא קנתה מספיק זמן לווין, והשידור החי נקטע עשר דקות לפני הכרזה זו.
גם תושבי ישראל, שגרים באזורים באזורים בהם ניתן היה לקלוט שידורים ממדינות שכנות לא קיבלו ידיעה זו בליל האירוויזיון, כי בשל החרם הערבי, המדינות השכנות צינזרו מהשידור החי גם את השיר הישראלי, וגם את הידיעה על זכייתו.
כאשר נגמר לסוסיתא הדלק, שוקי ונטורה מטפס על דיונת חול גבוהה, אל מאהל בדואי, כדי לקנות מהם דלק.
הטיפוס על הדיונה נעשה בצילום שדומה לזה שבו ויקטור חסון (שייקה לוי) מטפס על דיונה גבוהה כדי לחפש נפט, בסרט גבעת חלפון אינה עונה.
שחקנ/ית דמות ציון ברוך שוקי ונטורה טל פרידמן רס"ן מגן דוד סופי קפלן אינגה משה פולקנפליק מרקו אפרת אביב מילי אדיב ג'השאן עאבד אורי גוטליב חיים מוטי גלעדי גרשון הראל נוף ג'ינגס חאן איתי גנות צביק
הרב הלל פוסק (כ"ט בטבת תרמ"א, 15 בינואר 1881 – י"ב באייר תשי"ג, 27 באפריל 1953) היה רב, עסקן ציבורי ומחבר תורני.
הרב קוק הגדירו "הרומנטיקן של העיתונות התורנית".
הלל פוסק נולד בזלטופול, פלך קיוב, אוקראינה, לאביו הרב אליהו פוסק, ולאמו מטליא בת צבי סאניק שפירא.
למד תורה מפי אביו וסבו הרב משה צבי פוסק.
נסמך לרבנות בידי גדולי הרבנים בדרום רוסיה, הרב משה נתן רובינשטיין מוויניצה והרב ד' יוסף הלפרין אב"ד אודסה.
בשנת תרנ"ח נשא לאשה את גיטל (טובה), בת דודו של הרב זליג שפירא ששימש כרב בטטרבונר (Tatarbunar, Romania-Bassarabia) ובתל אביב.
בשנים תרנ"ט-תרפ"א כיהן הרב פוסק כרב בזלטופול.
משנדרשה הקהלה למנות "רב מטעם" דרשו ממנו ראשי הקהילה להשיג תעודת בגרות כדי שיהיה כשיר לשמש גם בתפקיד זה.
הוא התכונן לבחינות באופן פרטי ובהסתר, מפני חסידים קנאים שהתנגדו ללימודי חול, עמד בבחינה וקיבל תעודת בגרות.
משהתחילו הפוגרומים באוקראינה בשנת תר"פ, וכנופיות השודדים השונות הציקו לו במיוחד ולא פעם השליכוהו לבית הכלא, החליט לעבור לרומניה.
אחרי הרפתקאות שונות הגיע בחוסר כל לעיירה רשקוב שעל הדניסטר.
משם הוכרח לעקור מפחד המשטרה ושוב עברו עליו טלטולי דרך עד שהגיע כאזרח רומני לעיר טשרביונר, מחוז אקרמן.
הוא נתקבל בה לרב רשמי.
החל בעסקנות צבורית, יסד מוסדות צדקה ועסק בהפצת תורה בין עניים.
בתרפ"א נמלט עם משפחתו מתוך ההפיכה, הפוגרומים ודיכוי הדת ברוסיה, ועבר לבסרביה שהייתה אז תחת שלטון רומניה.
שימש שנה אחת ברבנות במארקולשט ואחר כך בטטרבונר, שם היה גם מורה לדת ישראל בבתי הספר התיכוניים הממשלתיים, פעיל בהסתדרות המזרחי ויו"ר הוועדים המקומיים למען הקרנות הלאומיות (קק"ל וקרן היסוד).
ביתו שימש אכסניה לתלמידי חכמים ולשד"רים ולעסקנים בכל ענפי הפעולה הצבורית.
כן יזם הקמתם והחזקתם של מוסדות חסד וחינוך דתי ושרותי צבור בקהילה.
בימי מלחמת העולם הראשונה היה הרב פוסק פעיל מאוד בעניין התרת עגונות.
הוא מילא תפקיד בשרות דתי ליד המטה הראשי בדרום רוסיה ועמד על מצבן העגום של נשים רבות שנתעגנו מבעליהן, שנספו במלחמה או שברחו מרוסיה ואבדו עקבותיהם.
הוא השקיע מאמץ רב בהשגת עדויות – בעזרת שלטונות הצבא ובדרכים אחרות, אף במחיר טורח וסיכון עצמי – על מותם של חיילים נעדרים, ידיעות וגיטין לנשי אנשים שברחו לאמריקה ולארצות אחרות, בעזרת חליפת מכתבים לרוב עם רבנים ואנשים ומוסדות בארצות ההן.
הרב פוסק הצליח להתיר מאות נשים מכבלי העיגון.
בשנת תרפ"ה ארגן קבוצת יהודים מקהילתו לרכישת אדמה בבני ברק באמצעות חברת "פלשתינה החדשה" מקישינב.
בשנות תרפ"ט ותרצ"ב ביקרה רעייתו גיטל בארץ, שהתה בכל פעם קרוב לשנה וביקרה במוסדות ובנקודות היישוב מכל הסוגים.
בשובה הרצתה ברבים על רשמי ביקוריה ועשתה בכך תעמולה לציונות ובניין הארץ.
בסופו של דבר השפיע עליו הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשנת תרצ"ב לעלות לארץ ולהתיישב בה.
בשנותיו האחרונות ברומניה פתח במלחמה ציבורית תקיפה נגד הרב יהודה לייב צירלסון, בסדרת ספריו 'דבר הלל' הרבה לתקוף פסקים הלכתיים של האחרון בצורה בוטה ומזלזלת, תוך שהוא מרבה להאשים אותו בגאוה והתנשאות, ומביא הסכמות מרבנים נוספים מרחבי אירופה.
הפסק העיקרי אותו תקף היה היתר שהרב צירלסון נתן להשיא גיורת לכהן כאשר שניהם מאיימים להשתמד אם לא יתירו להם להינשא וגם הנוצרים בעיירה נפגעו מהאיסור שלדעתם מהווה אפליה וגזענות נגד נכרים והדבר עלול להגיע לפיקוח נפש.
כמו כן, הרב פוסק נעלב עמוקות מכך שהרב צירלסון סירב להצטרף לפסק של אביו שהתיר גבר עגון.
על שני הפרשיות האלה הוא כתב: .
הרב צירלסון לא חזר בו מהוראתו, ובספרו 'מערכי לב' הסביר מדוע למרות שזו הייתה הוראת שעה נקודתית נכון היה להדפיס אותה בספרו.
בתרצ"ה, כשהורע המצב ברומניה והאנטישמיות הרימה ראש, החליט הרב פוסק לעלות ארצה והשפיע בהצלחה על רבים מקהילתו לעשות כמוהו.
בערב פסח תרצ"ה הגיע לארץ עם בני ביתו והשתקע בתל אביב.
בארץ התמסר לעריכת כתביו והשלמת חלקים מהם שאבדו בנדודיו מרוסיה.
בהמשך לפעילותו בימי מלחמת העולם הראשונה, כשנוכח בריבוי נשים עגונות בשל ההגירות והטלטולים הרבים באירופה, יסד בשנת תרצ"ח אגודה לתקנת עגונות, עמד בראשה ופעל לברר עובדות וסוגיות הלכה בנידון.
באותה שנה החל את פעילותו הרבנית בתל אביב בבית כנסת שנוסד בביתו של ר' צבי ויינר ברח' הס 7. במשך ארבע שנים העביר מדי ערב שיעור בתלמוד ונשא מדברותיו בשבת ומועד לצבור המתפללים שהלך וגדל.
עם מותו של ר' צבי ויינר נסגר בית הכנסת בידי אלמנתו.
כדי לקיים את ציבור המתפללים בתור חטיבה אחת נוסד ועד מבין המתפללים אשר שכר מקום מתאים ברחוב יונה הנביא, ולאחר התרחבות הקהל ברח' פינסקר.
שמו של בית הכנסת הישן-חדש הוסב ל"בית הלל".
הרב הלל פוסק נפטר כבן 72 שנה בתל אביב בי"ב באייר תשי"ג ונקבר בשכונה נחלת יצחק בעיר.
בן ציון אילון מעיד על הרב הלל פוסק כדלקמן:
אפרים טובנהויז העיד כי הרב הלל פוסק היה בקי לא רק בספרי פוסקים ראשונים, אלא גם ברבנים של דורו ובחידושיהם בתורה.
בהתאם לכך הוא ידע בעל-פה כל מה שנדפס בעיתונים התורניים "אפריון" (בעריכת הרב שמואל מילר), "אוצר החיים" (בעריכת אהרנרייך), "אוהל תורה" (בעריכת הרב פנחס הירשפרונג), "יגדיל תורה" (בעריכת א.
גלאוויטשער), "יבנה - ירחון ליהדות ולספרות", "הפסגה", "הכרם", "הירדן", "המאסף" "הפרדס", "הדביר" "המטיף", "מגיד ירחים" וכו'.
ועוד מעיד טולמצקי על הרב הלל פוסק כדרשן כדלקמן:
הרב הלל פוסק ערך חתונות רבות בארץ ישראל.
בשל עיסוק זה היה בעל ידע רחב בהלכות נישואין, והקדיש להן מקום רב בספר השו"ת שלו, "הלל אומר", אשר לוקט והובא לדפוס על ידי בנו אשר זליג פוסק.
בבירוריו עסק בין השאר בטבעת הקידושין, כיסוי הכלה תחת החופה, ברכות הנישואין, טעימת החתן והכלה מהכוס, שבירת הכוס תחת החופה, מועד החופה, הכתובה וריקודים בחתונה.
- ירחון תורני לענייני הלכה ואגדה.
"בית הלל" - קובץ תורני שהוגש לו ליובלו השבעים בהשתתפות רבנים רבים, תרפ"ג.
חלק א' הוא ספר השגות על שו"ת עצי הלבנון מאת הרב יהודה ליב צירלסון.
"נוה הלל" - תשי"ב, באור על הלכות עגונות.
הוציא ברומניה את הספר של אביו "עץ השדה" עם הערות והוספות משלו (תרצ"ו).
פרסם בענייני תורה ויהדות ב"בית ועד לחכמים", "הפסגה", "אידישע וויסענשאפט" ועוד.
הלל צרי (נולד ב-1966 בתל אביב) הוא צ'לן, מנצח ומלחין ישראלי.
בילדותו למד לנגן בפסנתר אצל המורה חנה שלגי, אך פנה לנגינה על צ'לו.
צרי היה תלמידו של הצ'לן עוזי ויזל באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ולאחר מכן השתלם אצל ברנרד גרינהאוס בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון בארצות הברית.
גרינהאוס השווה את כישרונו לזה של הצ'לן המפורסם עמנואל פויירמן.
בשנת 1984 קיים צרי הופעת בכורה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של זובין מהטה.
מאז 2016 משמש צרי כמנצחה של התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער.
החל משנת 2006 מלמד צרי בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב ומכהן שם כראש מחלקת כלי מיתר.
הוא נמנה עם מייסדיה של החברה הישראלית לצ'לו ושל הסמינר הבינלאומי השנתי לצ'לו בישראל.
הלל צרי לימד בכיתות אמן בארצות רבות בתבל - בהן סין, רוסיה וארצות אירופה, וניגן עם תזמורות כגון תזמורת ה-BBC הסקוטית, התזמורת הסימפונית של דיסלדורף, התזמורת הקאמרית של פילדלפיה, התזמורת הפילהרמונית של חבל הריין, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית.
צרי הופיע כסולן ברסיטלים וגם כמבצע מוזיקה קאמרית בשיתוף פעולה עם דייוויד סויר, מייקל טרי, פנינה זלצמן ואחרים.
הוא חבר בשלישייה הישראלית יחד עם הפסנתרנית רוגלית ישי והכנר המייסד מנחם ברויאר, וכמו כן הוא חבר במועדון הישראלי למוזיקה קאמרית וחבר בסגל המורים בקשת אילון.
צרי הלחין קונצ'רטו לצ'לו ולכלי קשת, שלישיית כלי קשת, מחרוזת שירי לאדינו לכלי קשת, "כרמל" - לקול ולאנסמבל קאמרי וכתב עיבוד וירטואוזי לנושאים מהאופרה "כרמן" מאת ביזה - כרמניאנה - סוויטה בריליאנט.
בשנת 2023 ניגן בארפג'ונה את סונאטת ארפג'ונה במסגרת השוברטיאדה הישראלית של אותה השנה שהתקיים בתל אביב ובראשון לציון.
הלל צרי הוא בנו של צבי צרי, מחנך מוזיקלי וכותב ספרים בתחום המוזיקה.
אחיו התאום של הלל, ניתאי צרי, הוא הכנר הראשי של תזמורת סימפונט רעננה.
אחותם, רות צרי, היא פסנתרנית ובעבר נגנית קלרינט, ואחות נוספת, כרמית צרי, היא כנרת.
נשוי ואב לשלושה, מתגורר בגני תקווה.
הפרס הראשון בתחרות הפסטיבל מריה קנאלס בברצלונה, ב-1986
פרס בתחרות ויטקר בסנט לואיס בשנת 1989
פרס דיטייה בתחרות רוסטרופוביץ' בפריז בשנת 1990
פרס סטרדיווארי בקרמונה בשנת 1991
פרס התחרות הבינלאומית לביצוע מוזיקלי CIEM בז'נבה
"הללויה" היה השיר הזוכה של אירוויזיון 1979. השיר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, לאחר שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ט.
השיר נכתב על ידי שמרית אור, הולחן על ידי קובי אשרת ובוצע בעברית על ידי להקת חלב ודבש (סולנית: גלי עטרי).
אשרת אף ניצח על התזמורת שניגנה את השיר באירוויזיון.
השיר הוא בלדה בה הלהקה משבחת את אלוהים על העולם ועל כל הדברים הטובים שבו.
זהו השיר היחיד (נכון להיום) שעשה שימוש בתמה דתית וניצח בתחרות האירוויזיון.
ב-2018 נבחר להיות השיר המרכזי של חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, והוא הושר על ידי גלי עטרי ועדן בן זקן.
לכבוד האירוע, נענתה הפזמונאית שמרית אור (כותבת השיר) לבקשתה של שרת התרבות מירי רגב להוסיף לשיר שני בתים חדשים, שנפתחים במילים "הללויה ישראל".
המקריות שכמעט מנעה את השתתפות השיר באירוויזיון
השיר הוגש במקור כמועמד להשתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 בביצועה של להקת "הכל עובר חביבי", אך הוא לא התקבל לתחרות.
במהלך השנה שלאחר מכן, ניסה קובי אשרת לשבצו בהופעות שונות של הלהקה, אולם ללא הצלחה.
במסגרת זו, השיר אף היה אמור להיות מבוצע במופע כלשהו ונעשו חזרות עליו, אך לבסוף במאי אותו מופע החליט שיש לקצר את המופע ומשום כך, השמיט את השיר ביום ההופעה.
לאור העובדה שלא הושמע לבסוף מעולם בפומבי, ולפיכך עמד בתנאים להשתתפות באירוויזיון הבא, נמסר השיר לוועדה לבחירת השירים לפסטיבל הזמר והפזמון 1979 כשהוא עדיין מיועד ללהקת "הכל עובר חביבי".
עם זאת, במהלך החזרות על השיר הלהקה החליטה לוותר עליו ועל השתתפותה בפסטיבל, והיות והוא כבר התקבל לתחרות, הרכיב אשרת את להקת "חלב ודבש" כדי שתבצעו (לאחר שגם ירדנה ארזי סירבה לקבלו על מנת שתוכל להנחות את האירוויזיון.
לימים הביעה חרטה על כך).
יש הטוענים שהסיבה לכך ש"הכל עובר חביבי" ויתרה על השיר היא שבמהלך החזרות, אירעה תאונה קלה וסולנית הלהקה שלומית אהרון התחשמלה מהמיקרופון.
עם זאת, ב-2010, כשהתראיינה לכתבה ב"מקור ראשון", אהרון אמנם אישרה שבמהלך החזרות קיבלה מכת חשמל, אך אמרה שהלהקה ויתרה עליו בשל חילוקי דעות בין חבריה.
האירוויזיון התקיים ב-1979 בירושלים, בעקבות זכייתה של ישראל גם בתחרות של השנה הקודמת, לראשונה בתולדותיה.
שנים אחר כך, בתוכנית הרדיו "שלא ייגמר לעולם", ששודרה ברשת ב' וסקרה את חייו ופועלו המוזיקלי של קובי אשרת, התוודה המלחין כי רק בעת החזרות האחרונות לתחרות האירוויזיון, התגלה כי השיר ארוך ב-19 שניות מהאורך המותר לשיר בתחרות, 3 דקות.
לפיכך, הורה לו פרנק נף, נציג איגוד השידור האירופי, לקצר את השיר ולא, ייאסר על ישראל להשתתף בה, עקב הפרת הכללים.
לדברי אשרת, לאור זאת, בעת התחרות עצמה הושמעה גרסה מקוצרת של השיר שהכין לשם כך.
לאור העובדה כי התזמורת במופע הייתה מורכבת מנגנים ישראלים בלבד, הצליח אשרת לסכם איתם מבעוד מועד שהיה והשיר יזכה בתחרות, בעת ההשמעה החוזרת שלו בתום המופע, לאחר ההכרזה על הזכייה, יבוצע השיר באורך המקורי, כשהוא חורג משלוש הדקות.
זכיית "הללויה" הייתה הפעם השנייה ברציפות בה זכה השיר שייצג את ישראל.
לפיכך, היה זה האירוע הרביעי במספר בו המדינה אשר אירחה את האירוויזיון ניצחה בתחרות (שווייץ, ספרד ולוקסמבורג הצליחו לעשות זאת לפני כן).
מאז מקרה זה נרשמו עוד שניים כאלה, כאשר אירלנד ניצחה פעמיים בעת שאירחה את התחרות על אדמתה.
ישראל בחרה שלא לארח את התחרות של השנה שלאחר מכן, עקב קשיים תקציביים שנבעו מהעלויות הגבוהות של הפקת אירוע שכזה.
לבסוף ישראל אף כלל לא השתתפה בתחרות של 1980, בשל המועד שנקבע לה, אשר חפף ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
במצעדי הפזמונים בישראל זכה השיר להצלחה גדולה.
הוא הוביל את מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במשך מספר שיא של עשרה שבועות, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי הן של רשת ג' והן של גלי צה"ל נבחר כ"שיר השנה".
באותה שנה הודיעו בקול ישראל כי "הללויה" יהפוך להמנון הלאומי "החדש" ויחליף את "התקווה" של נפתלי הרץ אימבר.
מאוחר יותר התברר כי מדובר במתיחת אחד באפריל.
השיר בגרסתו האנגלית בוצע גם בסוף תחרות האירוויזיון של שנת 1999 על ידי כל משתתפי התחרות, כמחווה לקורבנות מלחמת קוסובו, ובאירוויזיון 2019 יחד עם כוכבי אירוויזיון משנים קודמות.
בשנת 2004 ביצעו הזמרים ציפי משהיד, האחים צנחני, הראל סקעת והראל מויאל את השיר במסגרת חצי הגמר הראשון של כוכב נולד.
בשנת 2018 שרת התרבות מירי רגב בחרה בשיר להיות השיר המרכזי של חגיגות ה-70 למדינת ישראל והתנתה את בחירתו בהוספת שני בתים חדשים בעלי משמעות לאומית לשיר.
לצורך הקלטת גרסה מחודשת של השיר בוצע ניסיון לאחד את להקת "חלב ודבש" המקורית לביצוע השיר, אך בעקבות חילוקי דעות וחוסר הסכמות נבחרה הזמרת עדן בן זקן לבצע את השיר.
לאחר מחאה ברשת הוחלט לצרף את גלי עטרי, הסולנית המקורית שמזוהה מאוד עם השיר.
בשנת 2020 הוציאה עטרי גרסה לשיר בשיתוף מקהלת ילדים הולנדית, בשפות עברית, אנגלית והולנדית.
הגרסה נוצרה עבור משדר מחווה לאירוויזיון, שנערך במקום שידור התחרות השנתית, בשל מגפת הקורונה.
התוספת שנכתבה גם כן על ידי שמרית אור, מחגיגות העצמאות של 2018 אשר מוקמה לפני הבית האחרון ומילותיה:
גרסתן של עדן בן זקן וגלי עטרי
ב-10 באפריל 2018, הוציאה הזמרת הישראלית עדן בן זקן, ביחד עם הזמרת-יוצרת גלי עטרי גרסה מחודשת לשיר.
לגרסה זו יצא וידאו קליפ בו נראות השתיים שרות את השיר, כאשר ישנו קהל רחב מסביבן.
נכון ליולי 2024, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3.4 מיליון צפיות.
הלל רומן (נולד ב-16 באפריל 1975) הוא אמן פלסטי, החי ופועל בתל אביב.
רומן נולד ב-1975 בלוס אנג'לס.
למד אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
בשנת 2004 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג לתורת הספרות בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, וב-2007 סיים את לימודי התואר השני באמנות בגולדסמית'ס שבאוניברסיטת לונדון.
רומן יוצר במגוון טכניקות, החל ברישום וציור, דרך פיסול ותחריט, ועד בניית מצפי כוכבים.
לאחר שסיים את לימודיו במדרשה לאמנות, החל לשמש בה כמרצה, ובמקביל, בשנים 2004–2006, הרצה גם במכון אבני בתל אביב.
לאחר שסיים את לימודי התואר השני בלונדון ושב לישראל, המשיך לשמש כמרצה במדרשה לאמנות בבית ברל, וכן לימד במגמה לאמנות בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.
בשנת 2007, קיבל רומן מלגת שהייה מ-Cite Internationale des Arts בפריז.
ב-2009 זכה בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט.
בריאיון עם האוצרת אורית בולגרו, שנערך במסגרת התערוכה "יחידות" (Idiolect) שבה הציג רומן במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית בשנת 2009, אמר רומן: "..מאד מעסיק אותי בשנתיים האחרונות...
מעמד הקונקרטי מול המטפורי, (על) התשוקה האנושית לחצות את המטפורה ולגעת, הניסיון העקר לסגור את המרחק שבין העין ליד.
אולי זו הפריבילגיה של הצייר/פסל, ומקור כוחו, למרות הכל.
בכל אופן, אני מנסה ליצור אובייקטים או ציורים שמתקיימים ברווח הזה שבין קונקרטי למטפורי, אולי זו גם הדרך שלי לנסות להתחמק ממילוי תפקיד כלשהו."
2002 - דרקלינג, גלריה דביר, תל אביב
2005 - סחורות מזדמנות, גלריה דביר, תל אביב
2006 - מאחז, סדנאות האמנים, תל אביב
2009 - מצפה כוכבים, הביאנלה השנייה בהרצליה
2009 - ממלכה, מוזיאון בת-ים; אוצרת: אורית בולגרו.
הלל שוקן (נולד ב-4 ביוני 1947) הוא אדריכל ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב, שם שימש כראש בית-הספר לאדריכלות ע"ש עזריאלי בין השנים 2004 ל-2008. הוא בנו של גרשום שוקן, שהיה עורך "הארץ", ואח של עמוס שוקן ושל רחלי אדלמן.
בשנת 1972 סיים תואר B.Sc.Eng בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון ואחר כך למד בבצלאל.
בשנת 1978 הקים משרד אדריכלים.
בין השנים 1982 ל-1987 שימש כאדריכל הראשי של הקרן לירושלים.
בשנת 1994, החל לשמש כמרצה בכיר בבית-הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב, עם היווסדו, ובשנת 2004 מונה כראש בית הספר.
בשנת 2000 אצר את תערוכת הביתן הישראלי בביאנלה לאדריכלות בוונציה בה הוצגה תאוריה אורבנית מקורית שחיבר – "אנונימיות אינטימית".
בין עבודותיו הידועות: מבנה הכניסה לרחבת הכותל המערבי (עם מוני לומברוזו), חללי התצוגה במוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד (עם ארי אברהמי), מוזיאון המדע בירושלים (עם ארי אברהמי), בנין חברת 'מיניקום' בהר חוצבים בירושלים, 'כפר הנוער'- אכסניית נוער בקמפוס האוניברסיטה העברית.
שוקן קיבל את אות השימור של המועצה לשימור אתרים עבור שימור בית חיים ויצמן ברחובות (1999), פרס ראשון בתחרות לתכנון המוזיאון למדע בחיפה שלא מומש (1978), עליה לשלב הגמר בתכנון בית המשפט העליון (1985).
נבחר השופטים בתחרות תכנון משרד ראש הממשלה (1995).
מבחינת עמדותיו מזוהה שוקן עם מחנה השמאל בישראל.
הוא תומך בפינוי כל ההתנחלויות, בהדגשת דמותה הדמוקרטית והליברלית של המדינה ובהפרדת הדת מהמדינה.
בסוף 2025, מונה ליו"ר דירקטוריון הארץ במקום אחותו רחלי אידלמן.
נשוי לאפרת, אדריכלית העובדת עמו, ואב לארבעה.
הרב הלל פריד (ה'תקכ"ג, 1763 - ב' באדר ה'תקצ"ג, 1833), היה "משנה לראש הישיבה" בישיבת וולוז'ין, תחת הנהגת חותנו רבי חיים מוולוז'ין, ולאחר מכן כיהן כאב"ד ומו"ץ בעיר גרודנה.
נולד בנשביז בשנת תקכ"ג, 1763, לרב שמחה פריד, רבה של גרודנא.
נישא לאסתר בתו של ר' חיים מוולוז'ין.
כנהוג בישיבת וולוז'ין, לצד ראש הישיבה התמנה "משנה לראש הישיבה".
לאחר פטירת חמיו בשנת תקפ"א (1821), עבר ר' הלל מוולוז'ין לגרודנה למלא את מקום אביו ברבנות.
בשל סכסוכי רבנות לא כיהנו עוד רבנים בגרודנה מאז שנת תקע"ח, 1818, אלא רק דיינים, ולפיכך, תוארו הרשמי של ר' הלל היה אב"ד ומו"ץ.
רבי הלל פריד נפטר ביום ב' באדר תקצ"ג, 1833. על מצבתו בבית העלמין בגרודנא נכתב: "המורה לצדקה משפטי ה' ותורתו.
לכס אבותיו צדיק ישר למלאותו.
לצאן קדשים דלה מבאר מים חיים.
בחסותו בצל קורת נפש החיים".
בהקדמת הספר "חוט המשולש" כותב נכדו, הרב חיים הלל פריד: "אמנם מגודל חסידותו וענוותנותו לא רצה לכתוב חידו"ת (=חידושי תורה) שלו, כאשר כה מצאתי בין כתבי אבי הגאון וצדיק ז"ל שהגיד כן בהספדו אשר ספד עליו...
בשו"ת חוט המשולש (ווילנא תרמ"ב) נדפסו שמונה תשובות שלו, הכוללות התכתבות עם הרב משה זאב מרגליות מגרודנא, מחבר מראות הצובאות.
בפתיחה לספר כלולה דרשה אחת ממנו שהייתה מצויה ברשימת ההספד של בנו הרב אליעזר יצחק.
הרב פריד הותיר אחריו כמה בנים:
בנו, הרב אליעזר יצחק פריד ראש ישיבת וולוז'ין
בתו, שנישאה לרב אליעזר הלוי מגרודנה (בנו של הרב יחזקאל מבוברויסק, ממלא מקום חותנו ברבנות בגרודנה)
בתו, שנישאה לרב ישראל ברמן
הלל פרת (נולד ב-5 באוגוסט 1948) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה ובפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון, וראש המעבדה לפוטנציאלים מעוררים בטכניון.
הוא יו"ר החוג הישראלי לנירופיזיולוגיה קלינית.
הלל, יליד חיפה, הוא בנו של ברוך פרת, פרופסור לפיזיקה בטכניון.
בשנת 1972 סיים תואר ראשון בזואולוגיה ופיזיולוגיה בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1977 סיים תואר דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בנוירוביולוגיה.
בשנת 1979 החל ללמד בטכניון, בשנת 1989 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1998 מונה לפרופסור מן המניין.
פרת הוא גם פרופסור נלווה באוניברסיטת תל אביב והיה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה באירווין.
פרת הנחה את עבודת המסטר של דלאל אבו אמנה בתחום פעילות המוח ושתי האונות.
הלל קוֹבְּרינסקי (נולד ב-23 במאי 1962 בארגנטינה) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, איש עסקים וראש מטה מפלגת יש עתיד.
קוברינסקי נולד בארגנטינה וגדל בבת ים.
למד בבית הספר להנדסאים שליד אוניברסיטת תל אביב.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון בחטיבה 7. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד פלוגה, מפקד גדוד 82, ומפקד גדוד 198 בחטיבה 460, חטיבת ההכשרה של חיל השריון (בית־הספר לשריון - ביסל"ש).
בשנת 1994 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
במילואים הועלה קוברינסקי לדרגת אל"ם ובשנים 1997–2004 שימש כמפקד עוצבת יפתח.
במלחמת לבנון השנייה שימש מפקד מרכז האש של עוצבת נתיב האש, בין היתר במתקפת האוגדה על העיירה אל-חיאם.
לאחר המלחמה הועלה לדרגת תת-אלוף.
בנוסף היה חבר בצוות חשיבה שבראשו עמד האלוף גדי איזנקוט אשר תכנן את מפקדת העומק.
לאחר שחרורו הקים בינואר 1995 את חברת "אינטרוויז" (Interwise), יחד עם צבי פרנק, טייס חיל האוויר לשעבר שהיה בין מובילי פרויקט "מטרונום", שנועד לאסוף ולהעביר מידע בזמן אמיתי בתוך חיל האוויר.
השניים הקימו את החברה במימון עצמי, כיהנו בה כמנכ"לים משותפים, ועסקו תחילה בפיתוח פתרון ללמידה מרחוק על בסיס רשת האינטרנט, שהייתה אז בתחילת ההתפתחות המסחרית שלה.
על בסיס הניסיון הצבאי שלהם בתחום ההדרכה, השניים חשבו שלתחום ההדרכה יש פוטנציאל להשתמש ברשת האינטרנט, עבור ארגונים הרוצים להכשיר עובדים הממוקמים במקומות שונים, ועבור מכללות ואוניברסיטאות הרוצות לקיים קורסים עבור תלמידים הנמצאים במקומות מרוחקים.
פרנק גייס מספר אנשי פיתוח ממחלקת ההדרכה בחיל אוויר ממד"ס (מרכז מיכון-מדעי-הנדסי), את פיתוח המוצר השלימו בסוף 1997, ובמהלך 1998 גייסו את הלקוחות הראשונים.
בנוסף ערכו באותה שנה גיוס הון של 30 מיליון דולר, ממספר קרנות הון סיכון.
החברה מכרה בהצלחה את המוצר לעשרות ארגונים בישראל ובעולם, תוך זמן קצר, ופתחה משרדים באירופה, ארצות הברית, יפן וסין.
בשנת 2000 רכשה חברת "אינטרוויז" את חברת "לוטם" הישראלית, שפעלה בתחום דומה, בעסקה של החלפת מניות, ובמקביל גייסה עוד 30 מיליון דולר לפי שווי של 100 מיליון דולר.
ביו לקוחות החברה באותה עת נמנו: Fujitsu, מיקרוסופט, SAP, ולוקהיד מרטין.
לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום בסוף 2001, הביקוש למוצר של "אינטרוויז" ירד, והחברה פנתה לפתח פתרון לתחום שיחות הוועידה באינטרנט של קול ווידאו.
בשנת 2007 נמכרה החברה לתאגיד AT&T תמורת 121 מיליון דולר.
לאחר המכירה שימש קוברינסקי כמנכ"ל חברת AT&T ישראל.
בסוף 2014 עזב את החברה, לאחר שרוב הפעילות שלה נסגרה
ב-2015 הקים קוברינסקי ביחד עם עידו סוסן את חברת "דרייבנטס" (DriveNets), המפתחת פתרון לניהול חכם ויעיל יותר של תעבורת האינטרנט, על ידי וירטואליזציה מלאה של הרשת.
קוברינסקי משמש בחברה כסמנכ"ל אסטרטגיה.
בינואר 2021 הכריזה דרייבנטס על השלמת סבב גיוס של 208 מיליון דולר, לפי שווי של מעל מיליארד דולר.
בסך הכל גייסה החברה עד אז סכום של 325 מיליון דולר.
עם הקמת מפלגת "יש עתיד", בסוף 2012, מונה קוברינסקי לראש מטה המפלגה, ועמד בראש הצוות שהוביל את קמפיין הבחירות הראשון של המפלגה, לבחירות לכנסת ה-19. הקמפיין הסתיים כאשר המפלגה זכתה ב-19 מנדטים.
לאחר היוודע תוצאות הבחירות, הוא מונה לעמוד בראש צוות המשא ומתן הקואליציוני של יש עתיד.
לאחר שיאיר לפיד מונה לשר האוצר, היה קוברינסקי מועמד לתפקיד מנכ"ל משרד האוצר, אך בחר להמשיך את פעילותו כיזם ואיש עסקים.
קוברינסקי המשיך במשך השנים להיות חבר ב"פורום המרתף", קבוצת היועצים הקרובה של יאיר לפיד.
בשנת 2023, במשפט נתניהו, העיד ארנון מילצ'ן כי קוברינסקי ויאיר לפיד ניסו לעזור לו לקבל הטבות מס בזמן שיאיר לפיד שימש שר האוצר.
מתגורר בסביון, נשוי בשנית לאורלי ואב לארבעה ילדים (אחת מאשתו הראשונה).
ב-2016 הוטל על קוברינסקי קנס על תנאי בסך 58,000 שקלים בשל עבירה על חוק עובדים זרים למשך שנה, ואשתו הורשעה וחויבה בסכום של 10,000 ש"ח בשל העסקת עובדת זרה.
"הללויה" הוא שיר מאת הזמר-יוצר היהודי-קנדי לאונרד כהן שכתב והלחין אותו, שיצא לראשונה בשנת 1984. עם יציאתו זכה השיר להצלחה מועטה, בעיקר כי האלבום שבו הופיע, Various Positions, לא הופץ בארצות הברית.
אך הוא צבר פופולריות רבה כשפורסמה גרסת הכיסוי של ג'ון קייל (1991).
מאוחר יותר (1994) יצאה גרסתו של ג'ף באקלי, שהגדילה עוד יותר את הפופולריות של השיר.
בשנת 2004 דורגה גרסת באקלי במקום ה-259 ב-500 השירים הגדולים של כל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
בשנת 2001 קיבל השיר חשיפה עצומה כשגרסתו של ג'ון קייל שולבה בסרט שרק.
בפסקול הסרט נכללה גרסה נוספת, של רופוס וויינרייט, וגם היא סייעה לפופולריות הרבה של השיר.
השיר הוא אחד משירי הרוק המושמעים ביותר בהיסטוריה ובוצעו לו למעלה מ-300 גרסאות כיסוי מוכרות בהקלטות ובהופעות.
בשיר גם נעשה שימוש רב בפסקולים לקולנוע וטלוויזיה.
זהו שירו המפורסם ביותר של כהן.
"הללויה" חווה עניין מחודש בעקבות מותו של כהן בנובמבר 2016 והופיע מחדש במצעד הסינגלים הבינלאומי, כולל כניסה ל-Billboard Hot 100 האמריקאית בפעם הראשונה.
השיר תורגם לעברית על ידי קובי מידן.
הוא בוצע בגרסאות כיסוי רבות מאד, ביניהן גם בתרגומים שונים לעברית.
אחת הגרסאות הוקלטה על ידי קובי רכט וקובי אשרת באלבומם "דברים השתנו".
הלל צ'רני (נולד בשנת 1953) הוא איש עסקים ישראלי ויזם בתחום הנדל"ן.
צ'רני נולד וגדל בארגנטינה, נכד לאיש העסקים הנס קרוך, אביה של אלזה אימו.
הוא עלה עם הוריו לארץ, אחר כך נשלח לאנגליה, ללמוד בפנימייה היוקרתית לילדים יהודים "כרמל קולג'".
בשנת 1971 התגייס לצה"ל, ושובץ בחטיבת גולני.
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר.
צ'רני לחם במלחמת יום הכיפורים ונפצע במהלך הקרבות.
עם סיום הקורס שב צ'רני לחטיבה כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 17 (אריות הגולן).
בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה ושימש כמג"ד בחטיבת אלכסנדרוני.
בהמשך שימש וכסגן מפקד החטיבה בדרגת אל"ם.
לאחר שחרורו מצה"ל למד לתואר ראשון בכלכלה ובארכאולוגיה, וסיים לימודיו בשנת 1980. בהמשך סיים לימודי מוסמך במנהל עסקים.
משנת 1982 ועד לשנת 1994 ניהל את מלון "הולילנד" שהיה בבעלות משפחתו.
במקביל עסק גם ביזמות נדל"ן ב-1996 סיפקה משפחתו את רוב המימון להקמת פרויקט צוק מנרה אתר תיירות, נופש וספורט אתגרי הכולל את הרכבל הארוך בארץ (במשפטו טען שהמימון בסך 20 מיליון שקל, לא היה על בסיס כלכלי אלא כתרומה לפיתוח קריית שמונה, ושכל הרווחים מהמיזם מושקעים חזרה בהמשך פיתוח האתר).
בשנות התשעים פעל צ'רני, לחדש את מתחם מלון "הולילנד".
באותה עת היו במבנה המלון המרכזי, שהושלם ב-1958, 70 חדרים, ובמבנה סמוך, שהושלם ב-1971, 50 חדרים.
רוב שטח המתחם, שגודלו 121 דונם, נותר שטח פתוח בו חורשה ודגם ירושלים בסוף ימי בית שני.
בדצמבר 1999 רכשה חברת "הולילנד פארק", שותפות הכוללת את החברות פולאר (60%) קרדן נדל"ן (20%) ובנק לאומי (10%), את רוב זכויות הבנייה במתחם מצ'רני.
לצורך קידום הפרויקט שכר צ'רני את שמואל דכנר.
לאחר שנים של שיתוף פעולה פרץ סכסוך כספי בין דכנר ובין צ'רני בשנת 2008, וכתוצאה מכך הגיש דכנר תביעה אזרחית נגד צ'רני ומאוחר יותר פנה למשטרת ישראל והציע עצמו כעד מדינה, שיחשוף פרשיות שוחד ויעיד נגד נותני השוחד ומקבליו.
הצעתו התקבלה, הוא נחקר ארוכות במשטרה ובעקבות חקירתו נפתחו תיקי חקירה נגד אישים רבים, חלקם בעלי תפקידים בכירים מאוד בעבר ובהווה.
החקירות הבשילו להגשת כתבי אישום ודכנר העיד במשפטים אלה.
בשנת 2010 נעצר צ'רני בחשד למעורבות בפרשת הולילנד.
במהלך משפטו, בספטמבר 2012, הודה דכנר כי לא שיחד חלק מהגורמים שהוזכרו בטיוטת כתב התביעה נגד הלל צ'רני.
לדבריו, שיקר בשל מצבו הנפשי והכספי הירוד בפברואר 2013, נחשף עוד מסמך מזויף של דכנר.
ב-31 במרץ 2014 הורשע צ'רני בבית המשפט המחוזי בתל אביב בעבירות של מתן שוחד לאהוד אולמרט, לשולה זקן וכן לראש העירייה לשעבר אורי לופוליאנסקי ובהלבנת הון.
נידון ל-3.5 שנות מאסר בפועל, שנה וחצי מאסר על תנאי וקנס של מיליון ש"ח וחילוט של מיליון ש"ח.
עונשו הופחת משלוש וחצי שנות מאסר למאסר של שנתיים וחודשיים, הקנס שהוטל עליו הוקטן ל-500,000 ש"ח והחילוט בוטל.
לצ'רני תואר שני במינהל עסקים.
הלל שמיד (נולד ב-11 ביולי 1944) הוא פרופסור אמריטוס לעבודה סוציאלית, חוקר ומוביל מדיניות בתחום ילדים ונוער בסיכון.
החל משנת 2006 שמיד מנהל את המרכז לחקר הפילנתרופיה בישראל.
בין השנים 2003 ל-2006, כיהן כדיקן בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית ע"ש פאול ברוואלד באוניברסיטה העברית בירושלים.
באותה תקופה התמנה על ידי ראש הממשלה ושר הרווחה והשירותים החברתיים לעמוד בראש "הוועדה הציבורית לבדיקת מצבם של ילדים ובני נוער בסיכון ובמצוקה".
המלצות הוועדה אומצו על ידי ממשלת ישראל והן מיושמות במסגרת התוכנית הלאומית לילדים ובני נוער בסיכון הידועה גם בשמה החדש "תוכנית 360".
פרופ' שמיד הוא המייסד והמנהל הראשון של תוכנית המוסמך לניהול ארגונים ללא מטרות רווח וארגונים קהילתיים ע"ש ד"ר יוסף שורץ.
שמיד נולד ב-11 ביולי 1944 בנס ציונה לישראל ויהודית שמיד, זוג חלוצים ציוניים שעלו לארץ ישראל מפולין בגיל צעיר, כבן השני והאחרון מבין הילדים.
בילדותו גדל והתחנך בנס ציונה, ובתיכון למד ב"תיכון מאוחד רחובות".
הוא היה אלוף נס ציונה בריצת 60 מ', שחקן כדורגל מצטיין, ואף שיחק בקבוצת הכדורגל המקומית לנוער "סקציה נס ציונה".
בהיותו נער השתייך לתנועת "הנוער העובד והלומד".
עם סיום התיכון התגייס שמיד לצבא ושירת בנח"ל.
הוא סיים את שירותו בדרגת רב-סמל פלוגתי.
שמיד שירת במילואים עד לגיל הפרישה מהצבא וסיים את שירות המילואים במסגרת חיל הרפואה כמדריך ומנחה של קציני בריאות הנפש.
לאחר שירותו הצבאי פנה שמיד ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים שם השלים תואר ראשון ב-1969, תואר שני ב-1972 ודוקטורט.
בעת לימודיו באוניברסיטה פגש שמיד את אשתו לעתיד, תקוה שמיד (חסון) לה נישא בשנת 1967. לזוג שלושה ילדים ושבעה נכדים.
תחומי העניין, ההתמחות והמחקר של שמיד מתייחסים לתהליכי ניהול וקביעת מדיניות בארגונים חברתיים ללא כוונת ריווח, וארגוני רווחה המספקים שירותי אנוש.
במיוחד מתעניין שמיד בתהליך ההסתגלות וההתאמה של הארגונים לשינויים המתרחשים בסביבות הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות במסגרתן פועלים ארגונים אלה.
במחקריו בחן את השינויים הארגוניים איתם מתמודדים הארגונים ודרכי ההתמודדות איתם.
כן חקר את תחום המנהיגות המובילה ארגונים אלה.
שמיד ליווה במחקריו את אחד מהתהליכים שהשפיעו בצורה משמעותית על ארגוני שירותים: תהליכי הפרטת השירותים חברתיים והעברתם מידי הממשלה לעמותות וארגונים פרטיים למטרות ריווח.
הוא בחן את התפקוד של ארגונים ללא כוונת ריווח לעומת ארגונים לכוונת ריווח ואת יחסי השותפות בין הממשלה וארגונים שונים.
ספריו עוסקים בהתארגנויות קהילתיות בישראל ובמדינות שונות בעולם, במדיניות וניהול של ארגונים ללא כוונת ריווח.
תחום מחקר אחר בו התעניין שמיד וחקר אותו במשך כ-15 שנה הוא תחום אספקת שירותי טיפול ביתי לזקנים סיעודיים על פי חוק הסיעוד המבטיח טיפול לזקנים הזקוקים לו.
פרופ' שמיד היה חבר הוועד המנהל של האוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 2007–2010.
בשנת 2003 מונה הלל שמיד על ידי ראש הממשלה, אריאל שרון, ושר הרווחה, זבולון אורלב, ליו"ר הוועדה הציבורית לבדיקת מצבם של ילדים ובני נוער בסיכון (הקרויה על שמו "ועדת שמיד"), אשר המלצותיה אומצו ויושמו על ידי ממשלת ישראל.
בעקבות הדו"ח הוחלט על הקמת ועדת מנכ"לים בין - משרדית אשר תהיה אחראית על יישום עיקרי המלצות.
הדו"ח מציג מתאר את מצבם של ילדים ונוער בסיכון ומביא נתונים והמלצות בנושא.
הלל שמיד כיהן בתפקידים ציבוריים מגוונים ובניהם:
• נשיא התאגדות המרכזים הקהילתיים בישראל
• מייסד והמנהל של המכון למנהיגות של עמותת ידידים
• בשנת 2011 כיו"ר הוועדה המעניקה פרס ישראל לחקר העבודה הסוציאלית
• חבר בהנהלות ציבוריות של ארגונים חברתיים שונים.
2000-1999: פרס הרקטור למצוינות במחקר והוראה על מעורבותו בחיים האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
2019: אות המופת שהוענק לו על ידי ממשלת ישראל במלאת 70 שנה למדינת ישראל על תרומה מיוחדת לעיצוב העבודה הסוציאלית ומדינת הרווחה הישראלית.
2020: אות הוקרה מטעם ארגון ESPAnet Israel על תרומה ייחודית למחקר בתחום המדיניות החברתית בישראל.
הרב הלל פלאי (נולד בכ"ט בשבט תשל"ב, 14 בפברואר 1972) הוא רב ומלחין חרדי בולט, המשתייך לסוגת המוזיקה החסידית.
הרב פלאי נולד בירושלים בשנת תשל"ב.
בצעירותו למד בישיבת אור אלחנן הקטנה ובישיבת בית מאיר, וכבר אז בלטו לחניו בעיקר סביב חתונות של חבריו.
הרב פלאי פרץ לתודעה הציבורית בסוף שנות התשעים, כאשר בגיל 25 הלחין עבור יידל ורדיגר את הלהיט "ועתה בנים שירו למלך".
ידידיה מאיר סיפר במופע כי שמע את הרב פלאי שהיה אז מלחין אלמוני בן 24, בשמחת שבע ברכות של אחד ממכריו ב-1997 ומאז התרוצץ בין זמרים שונים להשמיע להם קלטת מלחניו, עד שהצליח לסקרן את יידל שישיר את הלחן הזה.
זמן קצר לאחר מכן התפרסמו שני לחנים נוספים שלו, שהושרו בידי מרדכי בן-דוד ואברהם פריד מכוכביה הגדולים של המוזיקה החסידית, עבור בן דוד זה היה "הבט" (מוכר יותר כשיר "וכנה אשר נטעה ימינך") ועבור פריד "עד הנה".
שלושת השירים היו ללהיטים, ומאז הופיעו ומופיעים לחניו בעשרות אלבומים של הזמרים הבולטים במוזיקה החסידית.
אות הפתיחה בתוכנית הרדיו מלווה מלכה היה לחנו של הרב פלאי שירו למלך.
הרב הלל פלאי הוא בנו של יהודה פלאי, איש עסקים ויזם שהשקיע בעיתון משפחה ונהפך לבעל שליטה בו.
אחיו הם אלי פלאי, מו"ל ובעל השליטה בעיתון והמלחין הרב נח פלאי.
מתגורר בבית שמש בקיריה החרדית נשוי ואב לילדים.
כיהן כראש כולל ומכהן כר"מ שיעור א בישיבת תורת רפאל בבית שמש
הרב פלאי בוחר את המילים ללחניו מן המקורות, ולעיתים גם מפיוטים נדירים.
לעיתים הוא מלחין מילים של אחרים, כמו בשיר "שירו של אבא" שכתבה הסופרת מנוחה טוקר על אביה הרב משה חברוני, והשיר "קדושה אני מבקש" (מילותיו האחרונות של הרב משה צבי נריה).
חלק משיריו הם בהשראת התפילות בימים נוראים, כדוגמה לחנו לפיוט "אוחילה לאל".
הרב פלאי משתייך למגזר הליטאי וסגנונו המוזיקלי מושפע רבות מעולם הישיבות הליטאי, אף על פי שהסגנון הפופולרי יותר הם לחנים חסידיים.
בשנת 2011 הלחין מנגינה למילותיו האחרונות של הרב משה צבי נריה, "קדושה אני מבקש", לבקשת משפחתו של הרב.
בשנת 2014 פרסם הזמר אבי מילר אלבום שכל לחניו הם של פלאי.
בעקבות הצלחת האלבום הוציא מילר בשנת 2015 אלבום נוסף באותה מתכונת.
באלול תשע"ו לקראת הימים הנוראים נערך מופע משיריו של הרב פלאי, בהנחייתו של ידידיה מאיר, במוזיאון תל אביב לאמנות.
במופע השתתפו בין השאר הזמרים ישראל פרנס אבי מילר ויצחק מאיר.
בדצמבר 2024 הוציא הזמר נפתלי קמפה את הסינגל "בעל הבירה" אותו כתב הרב דניאל וולפסון, פלאי הלחין את השיר בעקבות הוראת מנהיג הציבור הליטאי הרב דוב לנדו כי "מצווה לפרסם את השיר".
"מתיקות התורה" בוצע על ידי הזמר ישראל ורדיגר
"אוחילה לאל" בוצע על ידי ליפא שמלצר
"ישמח ישראל" בוצע על ידי יידל ורדיגר
"הבט" בוצע על ידי מרדכי בן-דוד
"עד הנה" בוצע על ידי אברהם פריד
"והתענג על ה'" בוצע על ידי תזמורת שלהבת
"שאי סביב" בוצע על ידי אברהם פריד
"שירו למלך" בוצע על ידי יידל ורדיגר
"ושלמו" (מוכר בשם "לא יהיה לך") בוצע על ידי מרדכי בן-דוד
תורה הקדושה התחנני בבקשה בוצע על ידי מרדכי בן-דוד
"כל העוסק" בוצע על ידי אברהם פריד
"עורה" בוצע על ידי מרדכי בן-דוד
"קדושה אני מבקש" בוצע על ידי דודי קאליש
רבי הלל פולק (ה'תק"ע – א' באדר תרנ"ג) היה רבה של ססרגן (בצפון טרנסילבניה) משנת תרכ"ו.
נולד בשנת תק"ע לרבי אליעזר (בן רבי הלל אב"ד אייבשיץ) ולאימו רחל.
בהיותו צעיר נפטרו הוריו, אז עבר להתגורר בפרשבורג שם למד אצל החתם סופר.
נישא לפעסל בת רבי יעקב בער הלוי פלדמן מהיישוב פעטרא שליד מרגרטין.
לאחר פטירת חמיו נתמנה לכהן כרבה של קהילת בודוש שבטרנסילבניה, שם כיהן כמה שנים.
בשנת תרכ"ו בערך הוכתר לרבה של הקהילה היהודית בססרגן, קהילה שנוסדה באותו זמן.
שם כיהן 27 שנים עד לפטירתו.
השאיר בכתב יד חיבור חידושי אגדה על פרשיות השבוע ומועדים שנכתבו משנת תרמ"ו ואילך, מכיל כ-400 עמ', וכן חיבור על התורה מתקופה אחרת.
הרבה מכתביו הם עניינים בשם החתם סופר.
חלק מכתביו נדפסו על ידי נינו אברהם אליעזר הוס, תחת השם "קודש הילולים" (על הגדה של פסח ירושלים תשל"ח, לשבת שירה ומגילת אסתר בשנת תש"מ).
לקטים מכתביו נדפסו בספר 'חתם סופר על התורה ליקוטים', ירושלים תשנ"ו.
בשנת תשנ"ח יצא לאור הספר "קודש הילולים", שני כרכים עבי כרס, עם מפתחות.
בשנת תשפ"ב החל אחד מצאצאיו הרב יצחק שלמה פרקש מפיץ עלון שבוע בשם "פרי קודש הילולים", ובו דברי תורתו, מעובדים על פי ספרו.
רבי אברהם יהודה, (תרי"ח – תרצ"ד)
מרים רחל גבירץ, נפטרה בחיי אביה בגיל 37
אסתר, אשת רבי אברהם אבא פיקסעל תלמיד הכתב סופר
רבקה, אשת רבי שלמה בן יחיאל הירש
בילה, אשת רבי בנימין זאב קראוס, רב בקהילת האלאש ודברצן, תלמיד הכתב סופר, בעל "מראה הבז"ק"
היצל, אשת רבי משה דוד סופר (תרי"ח-תרס"ו) בן רבי חיים סופר בעל המחנה חיים
רבי יהושע אהרן צבי וינברגר משוסבורג
רבי משה אולמן בנו של רבי שלמה זלמן אולמן בעל היריעות שלמה
אחד מצאצאיו הוא בני גנץ.
גנץ הוא דור חמישי של הרב הלל פולק דרך בת הרב פולק, רבקה לבית הירש, בתה פרומה לבית גנץ, שהיא אמו של נחום גנץ, וסבתו של בני גנץ.
הלל פרטוק (נולד ב-8 בספטמבר 1962) הוא ממתג ערים, יועץ אסטרטגיה ותקשורת,מנהל משברים, לשעבר דובר עיריית תל אביב-יפו ודובר משטרת ישראל בדרגת תת-ניצב.
פרטוק נולד וגדל בקריית שמונה.
בצה"ל שירת כחובש קרבי בתותחנים והשתתף במלחמת לבנון הראשונה.
לאחר שסיים ב-1990 לימודי תואר שני במדעי המדינה ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן, החל לעבוד ככתב חדשות בעיתון "העיר".
ב-1992 עבר פרטוק לעבוד במגזר הציבורי, תחילה כדובר שירות התעסוקה ובהמשך כעוזר בכיר ויועץ תקשורת במשרד השיכון.
ב-1998 שימש בתפקיד דובר המטה של האלוף במיל' דורון רובין בהתמודדותו בבחירות לראשות עיריית תל אביב יפו.
ב-1999 מונה פרטוק לתפקיד יועץ התקשורת בקמפיין הבחירות של אהוד ברק לראשות הממשלה.
בעקבות ניצחונו של ברק מונה פרטוק לתפקיד דובר משרד הביטחון.
בתקופה זו היה פרטוק שותף בניהול משברים לאומיים כמו היציאה מלבנון בשנת 2000, האינתיפאדה השנייה ומשבר מטוס הביון "פלקון".
פרטוק נשוי פעם שנייה ולו 3 ילדים.
דובר עיריית תל אביב יפו
ב-2001 מונה פרטוק לתפקיד דובר עיריית תל אביב יפו.
במסגרת תפקידו עסק בהרחבת אמצעי חשיפת פעילות העירייה ושירותיה לתושבים ולמבקרים בעיר, בכלל זה יזם מספר חידושים ביניהם שימוש במדיה חברתית (כולל הקמת אתר אינטרנט עירוני אינטראקטיבי, שימוש לראשונה בפייסבוק וניהול קמפיינים ברשת), שימוש בחברות פרסום מקצועיות והרחבת מערך השילוט העירוני, וכן שימוש בתלושי הארנונה כאמצעי לדיוור ישיר.