tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שוודיה מחזיקה שגרירות בניו דלהי, המוכרת גם לסרי לנקה, נפאל, בהוטן והאיים המלדיביים, ויש לה שלוש קונסוליות כבוד בצ'נאי, קולקטה ובמומבאי.1948 לשווייץ יש שגרירות בניו דלהי וקונסוליות בבנגלורו ובמומבאי.
הודו מחזיקה שגרירות בברן וקונסוליות בז'נבה ובציריך.
הודו היא אחת מהשותפות החשובות ביותר של שווייץ באסיה.
מגעים דו-צדדיים ופוליטיים מתפתחים ללא הרף, והסחר והשיתוף המדעי בין שתי המדינות פורחים.
שווייץ הייתה המדינה הראשונה בעולם לחתום על הסכם ידידות עם הודו בשנת 1947.
הודו הייתה אחת המדינות הראשונות לפתח קשרים עם האיחוד האירופי.
ההצהרה המדינית המשותפת של 1993 והסכם שיתוף הפעולה ב-1994 היו הסכמי היסוד לשותפות הדו-צדדית.
בשנת 2004, הפכו הודו והאיחוד האירופי לשותפות אסטרטגיות.
בשנת 2005 הוסכם על תוכנית פעולה משותפת שעודכנה בשנת 2008. ההצהרות המשותפות בין הודו לאיחוד האירופי פורסמו בשנים 2009 ו-2012 בעקבות ועידות הודו-האיחוד האירופי.
הודו והאיחוד האירופי יזמו משא ומתן על הסכם סחר והשקעות רחב היקף (BTIA) בשנת 2007. שבעה סבבי משא ומתן הושלמו מבלי להגיע להסכם סחר חופשי.
לדברי ממשלת הודו, רווחי הסחר בין הודו לבין האיחוד האירופי היה כ-57.25 מיליארדי דולרים בין אפריל לאוקטובר 2014 ועמד על 101.5 מיליארדי דולרים לתקופה הפיסקלית של 2014–2015.
האיחוד האירופי הוא גוש המסחר השני בגודלו בהודו, המהווה כ-20% מהסחר ההינדי (מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ היא גוש המסחר הגדול ביותר עם כמעט 160 מיליארדי דולרים בסך הכול).
הודו הייתה שותפת הסחר השמינית בגודלה באיחוד האירופי ב-2010. הסחר בין האיחוד האירופי להודו צמח מ-28.6 מיליארדי אירו בשנת 2003 ל-72.7 מיליארדי אירו בשנת 2013.
צרפת, גרמניה והממלכה המאוחדת מייצגות את החלק העיקרי של הסחר בין האיחוד האירופי והודו.
הסחר השנתי בשירותים המסחריים שילש עצמו מ-5.2 מיליארדי אירו ב-2002 ל-17.9 מיליארדי אירו ב-2010. דנמרק, שוודיה, פינלנד והולנד הן מדינות אחרות הבולטות באיחוד האירופי, הסוחרות עם הודו.
המדינות הערביות של המפרץ הפרסי
הודו והמדינות הערביות של המפרץ הפרסי נהנות מקשרים תרבותיים וכלכליים חזקים.
הדבר בא לידי ביטוי בכך שיותר מ-50% מהנפט שנצרך על ידי הודו מגיע ממדינות המפרץ הפרסי.
והאוכלוסייה ההינדית מהווה את הקהילה החיצונית הגדולה ביותר בחצי האי ערב.
בשנת 2005, כווית הגדילה את יצוא הנפט שלה להודו ב-10% והגדילה את הסחר בנפט נטו בין השתיים ל-4.5 מיליארדי דולרים.
בשנת 2008, החליטה קטר להשקיע 5 מיליארדי דולרים בסקטור האנרגיה של הודו.
בהודו יש הסדר אבטחה ימי עם עומאן וקטר.
בשנת 2008 נחתם הסכם הגנה בולט, במסגרתו התחייבה הודו לנכסיה הצבאיים כדי להגן על קטר מאיומים חיצוניים.
כמו כן, חלה התקדמות בצינור הגז העמוק היוצא מקטר, דרך עומאן, להודו.
הודו העצמאית ואיראן כוננו קשרים דיפלומטיים ב-15 במרץ 1950. לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, נסוגה איראן מ-CENTO וניתקה את עצמה ממדינות ידידותיות לארצות הברית, כולל פקיסטן, שפירושה באופן אוטומטי שיפור היחסים עם הרפובליקה של הודו.
כיום, לשתי המדינות יש יחסי ידידות בתחומים רבים, ואף קשרי מסחר משמעותיים, בעיקר בייבוא נפט גולמי להודו ויצוא דיזל לאיראן.
איראן התנגדה תכופות לניסיונותיה של פקיסטן לנסח החלטות אנטי-הינדיות בארגונים בין-לאומיים, כגון ארגון האו"ם.
הודו בירכה על הכללתה של איראן כמדינה משקיפה בארגון האזורי של ה-SAARC.
לאקנאו ממשיכה להיות מקום מרכזי של התרבות השיעית והפרסית בתת-היבשת.
בשנות התשעים תמכו הודו ואיראן גם בברית הצפון באפגניסטן נגד משטר הטליבאן.
הם ממשיכים לשתף פעולה בתמיכת ממשלת אנטי-טליבאן רחבה, בהנהגת חאמיד כרזאי ובגיבוי ארצות הברית.
עם זאת, סוגיה מורכבת אחת ביחסים בין הודו לאיראן היא סוגיית תוכנית הגרעין של איראן.
בסוגיה מורכבת זו, הודו מנסה ליצור איזון עדין.
לדברי רג'ו לסקר, מומחה הינדי ליחסים בין-לאומיים, "עמדתה של הודו לגבי תוכנית הגרעין האיראנית היא עקבית, עקרונית ומאוזנת, ועושה מאמץ ליישב את השאיפה האיראנית לביטחון האנרגיה עם דאגות הקהילה הבין-לאומית בנוגע להתפשטות.
לכן, בעוד הודו מכירה ותומכת בשאיפותיה של איראן להשיג את ביטחון האנרגיה ובמיוחד את שאיפתה לשימוש בביטחון אנרגיה גרעינית, הרי גם עמדתה העקרונית של הודו כי על איראן לעמוד בכל התחייבויותיה על פי המשפט הבין-לאומי, (NPT) ואמנות מסוגים אחרים עליהם היא חתומה".
בעקבות תקיפתו של דיפלומט ישראלי בהודו בפברואר 2012 טענה משטרת דלהי כי למשמרות המהפכה האסלאמית יש מעורבות כלשהי בפיגוע.
החשד אושר לאחר מכן ביולי 2012, לאחר שדו"ח של משטרת דלהי מצא ראיות לכך שחברי משמרות המהפכה האיראנים היו מעורבים בפיגוע ב-13 בפברואר, בעיר הבירה.
הממלכה, יחד עם שותפות ה-GCC שלה (על פי פקידים הינדים) בין התורמות הבולטות בהצעתה של הודו למושב קבע במועצת הביטחון של האו"ם, והפקידים הבחריינים קראו להודו לקחת יותר תפקידים בעניינים בין-לאומיים.
כך, למשל, מעל לחששות בנוגע לתוכנית הגרעין האיראנית יורש העצר הבחרייני קרא להודו למלא תפקיד פעיל בפתרון המשבר.
הקשרים בין הודו לבחריין חוזרים דורות אחורה, כאשר לדמויות הבולטות של בחריין יש קשרים הדוקים: המשורר והחוקן איברהים אל-עריידה גדל בבומביי, בעוד שהתאולוגים הבחריינים במאה ה-17, שייח' סאלח אל-קרזקאני ושייח' ג'אפר בין כמאל אלדין היו דמויות משפיעות בממלכת גולקונדה ובהתפתחות המחשבה השיעית בתת-יבשת.
פוליטיקאים בחריינים ביקשו לקדם קשרים ארוכי טווח אלה, עם יו"ר הפרלמנט ח'ליפה אל דאהרני ב-2007, בהובלת משלחת של חברי פרלמנט ומנהיגים עסקיים לפגוש את נשיא הודו, פרטיבה פטיל, מנהיג האופוזיציה, ל.
אדבני, ולקחת חלק בראיונות התקשורת.
מבחינה פוליטית, קל יותר לפוליטיקאים של בחריין לחפש הדרכה וייעוץ מהודו מאשר בארצות הברית או באלטרנטיבה מערבית אחרת.
בהוספת כוח נוסף לקשרים, אישר שיח 'חאמד בן עיסא אל-ח'ליפה את הודו, שבה אושרו מזכ"לות ועסקאות דו-צדדיות בשווי 450 מיליוני דולרים.
הודו הביעה תמיכה בהצעתה של בחריין למושב לא קבוע במועצת הביטחון של האו"ם בשנים 2026–2027.
לאחר שהודו השיגה את עצמאותה ב-1947, המדינה עברה לתמיכה בהגדרה עצמית פלסטינית בעקבות חלוקת הודו הבריטית.
לאור החלוקה הדתית בין הודו לפקיסטן, הדחף להידוק הקשרים עם מדינות מוסלמיות ברחבי העולם הניע קשר נוסף לתמיכתה של הודו בעניין הפלסטיני.
אף על פי שהתחילה ההידרדרות בסוף שנות ה-80 וה-90 עם ההכרה בישראל שהובילה לחילופים דיפלומטיים, התמיכה הסופית בעניינם של הפלסטינים עדיין הייתה דאגה.
מעבר להכרה בקשרי ההגדרה העצמית של הפלסטינים, הקשרים היו תלויים במידה רבה בתחומים חברתיים-תרבותיים, ואילו היחסים הכלכליים לא היו קרים ולא חמים.
הודו הכירה במדינה פלסטינית בעקבות הצהרתה ב-18 בנובמבר 1988, אף על פי שהיחסים הוקמו לראשונה ב-1974.
נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, ביקר בהודו בחודש ספטמבר 2012, במהלכו התחייבה הודו להעניק סיוע בסך עשרה מיליוני דולרים.
פקידים הינדיים אמרו כי זו הייתה התרומה השלישית, והוסיפו כי ניו דלהי מחויבת לסייע לפרויקטים אחרים לפיתוח.
הודו גם התחייבה לתמוך בהצעתה של ישראל לשיתוף מלא ושווה באו"ם.
בשל מספר מחלוקות, כמו היחסים ההדוקים של טורקיה עם פקיסטן, היחסים בין שתי המדינות היו לעיתים קרובות מעורערים בזמנים מסוימים, אך טובים יותר מאשר אחרים.
היחסים בין הודו לטורקיה משתנים מחוסר הביטחון לשיתוף פעולה כאשר שני העמים פועלים יחד למאבק בטרור במרכז ובדרום אסיה ובמזרח התיכון.
הודו וטורקיה קשורות גם הן להיסטוריה, שכן הן מכירות זו את זו מאז ימי האימפריה העות'מאנית, כאשר הודו נמנתה במספר המדינות ששלחו סיוע לטורקיה בעקבות מלחמת העצמאות שלה.
חברת הנדל"ן ההינדית GMR, השקיעה פועלת לקראת המודרניזציה של נמל התעופה הבין-לאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן.
הקמתה של ישראל בסוף מלחמת העולם השנייה הייתה סוגיה מורכבת.
על-פי ניסיונה האישי במהלך החלוקה, כאשר 14 מיליון בני אדם נעקרו, וכ-200,000 עד 500,000 בני אדם נהרגו במחוז פנג'אב, הודו המליצה על מדינה אחת, וכך גם איראן ויוגוסלביה.
המדינה יכלה להקצות פרובינציות של רוב ערבי-יהודי במטרה למנוע חלוקה של פלסטין ההיסטורית ולמנוע סכסוכים נרחבים.
אך החלטת האו"ם האחרונה המליצה על חלוקת ארץ-ישראל המנדטורית למדינות ערביות ויהינדיות, המבוססת על רוב דתי ומוצא אתני.
הודו התנגדה לכך בהצבעה הסופית, שכן היא לא הסכימה עם תפיסת החלוקה על בסיס הדת.
בשל האיום הביטחוני של פקיסטן ותוכנית הגרעין שלה בשנות השמונים, ישראל והודו פתחו ביחסים חשאיים ששיתפו פעולה בין גורמי המודיעין שלהם.
ישראל השתתפה בחששותיה של הודו מפני הסכנה ההולכת וגוברת של פקיסטן ופריצת הגרעין לאיראן ולמדינות ערביות אחרות.
לאחר תום המלחמה הקרה החלו היחסים הרשמיים עם ישראל להשתפר משמעותית.
מאז כינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל ב-1992 שיפרה הודו את יחסיה עם המדינה היהודית.
הודו נחשבת לבעלת בריתה החזקה ביותר של ישראל באסיה, וישראל היא ספקית הנשק השנייה בגודלה בהודו.
מאז שהודו השיגה את עצמאותה ב-1947, היא תמכה בהגדרה עצמית של הפלסטינים.
הודו הכירה במדינה פלסטינית בעקבות הכרזת פלסטין ב-18 בנובמבר 1988 והיחסים בין הודו לפלסטינים הוקמו לראשונה ב-1974. דבר זה לא השפיע על היחסים המשופרים של הודו עם ישראל.
הודו אירחה את ראש ממשלת ישראל בביקור ב-2003, וישראל נהגה לכבד את נכבדי הודו כמו שר האוצר, ג'אסוונט סינג, בביקורים דיפלומטיים.
הודו וישראל משתפות פעולה במאמצים מדעיים וטכנולוגיים.
שר המדע והטכנולוגיה בישראל הביע עניין בשיתוף פעולה עם הארגון לחקר החלל ההינדי (ISRO) בנוגע לשימוש בלוויינים לניהול קרקעות ומשאבים אחרים.
ישראל גם הביעה עניין בהשתתפות במשימת צ'נדראיאן של אי.אס.או, בהשתתפות שליחות בלתי מאוישת לירח.
ב-21 בינואר 2008 השיקה הודו בהצלחה לוויין ריגול ישראלי למסלול החל מתחנת החלל סריחריקוטה בדרום הודו.
ישראל והודו חולקות מודיעין על ארגוני הטרור.
הן פיתחו קשרים ביטחוניים וביטחוניים הדוקים מאז כינון היחסים הדיפלומטיים ב-1992. הודו רכשה ציוד ישראלי בשווי של למעלה מחמישה מיליארדי דולרים מאז שנת 2002. בנוסף, ישראל מאמנת יחידות צבאיות הינדיות, וב-2008 דנה בהסדר למתן הדרכה של מפקדות הינדיות בטקטיקות של לוחמה בטרור ובלוחמה עירונית.
בדצמבר 2008 חתמו ישראל והודו על מזכר להקמת כנס משפטי בין הודו לישראל על מנת להקל על דיונים והחלפות בין שופטים למשפטנים של שתי המדינות.
בעקבות הפלישה הישראלית ללבנון ב-2006, הודו הצהירה כי השימוש הישראלי בכוח הוא "בלתי פרופורציונלי ומוגזם".
בעקבות אירועי מתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008, ממשלת מהאראשטרה החליטה על הקמת גוף חדש שמתמחה בלוחמה בטרור.
היחידה, אשר נקראת פורס ואן הוכשרה תחת העזרה והפיקוח של כוחות מיוחדים ישראליים מדריכי לוט"ר של מג"ב.
ירדן והודו מקיימות יחסים חמים עוד מהקמת שתי המדינות בשנת 1947 לאחר עזיבתם של הבריטים את האזור.
המדינות נהנות מתיירות הדדית כששתי המדינות מכילות אטראקציות תיירותיות רבות.
המלכה ראניה הביעה את דעותיה ביחס ליחסים הדו-צדדיים בין המדינות בריאיון שנערך במרץ 2006 עם רשת הטלוויזיה "India Today".
הודו ולבנון נהנות מיחסים ידידותיים וחיוביים המבוססים על ערכים רבות כגון מערכת פוליטית המבוססת על דמוקרטיה פרלמנטרית, אי-יישור, זכויות אדם, מחויבות לסדר עולמי צודק, שלום אזורי וגלובלי, כלכלת שוק ליברלית ורוח יזמית תוססת.
הודו בעלת כוח שמירה על השלום, כחלק מכוחות האו"ם בלבנון (יוניפי"ל).
בגדוד חי"ר אחד פרוסים בלבנון וכ-900 אנשי צוות מוצבים בחלקה המזרחי של דרום לבנון.
הודו ולבנון נהנות מיחסים טובים מאוד עוד מאז שנות החמישים של המאה ה-20.
יחסי מצרים–הודו המודרניים חוזרים למגעים בין סעד זגלול לבין מוהנדס גנדי על המטרות המשותפות של תנועות העצמאות שלהם.
בשנת 1955, מצרים תחת גמאל עבד אל נאצר והודו תחת ג'וואהרלל נהרו הפכו למייסדי התנועה הבלתי מזדהה.
במהלך מלחמת 1956, עמד נהרו על תמיכתו במצרים עד כדי איום לסגת ממדינות חבר העמים.
ב-1967, בעקבות הסכסוך הישראלי-ערבי, תמכה הודו במצרים ובערבים.
ב-1977 תיארה ניו דלהי את ביקורו של הנשיא אנואר אל-סאדאת בירושלים כצעד "אמיץ" וראתה בהסכם השלום בין מצרים לישראל צעד ראשון בדרך להסדר צודק של בעיית המזרח התיכון.
יצוא מצרי עיקרי להודו כולל כותנה גולמית, דשנים גולמיים ומיוצרים, נפט ומוצרי נפט, כימיקלים אורגניים ולא אורגניים, מוצרי עור ומוצרי ברזל.
היבוא העיקריים למצרים מהודו הם חוטי כותנה, שומשום, קפה, עשבי תיבול, טבק, עדשים, מוצרים פרמצבטיים וציוד הובלה.
משרד הנפט המצרי נמצא כעת במשא ומתן על הקמת מפעל דשנים המופעל בגז טבעי עם חברה הינדית אחרת.
בשנת 2008 היה היקף ההשקעות המצריות בהודו כ-750 מיליוני דולרים, לפי דברי שגריר מצרים.
אחרי האביב הערבי של 2011, עם הדחתו של חוסני מובארכ, ביקשה מצרים את עזרתה של הודו לנהל בחירות ארציות.
היחסים הדו-צדדיים בין הודו לסוריה הם היסטוריים, כאשר לשתיים יש קשרים תרבותיים עתיקים.
שתי המדינות היו על דרך המשי שדרכו חילופי התרבות התרחש במשך מאות שנים.
הנצרות הסורית, שמקורה בסוריה העתיקה, התפשטה אל המזרח ויצרה את הקהילות הנוצריות הראשונות בהודו העתיקה.
יחסי הודו-עומאן הם יחסי החוץ בין הודו לבין עומאן.
הודו מזיקה שגרירות במוסקט, עומאן.
הקונסוליה ההינדית נפתחה במוסקט בפברואר 1955 וכעבור חמש שנים היא שודרגה לקונסוליה הכללית והתפתחה מאוחר יותר לשגרירות מלאה ב-1971. השגריר הראשון של הודו הגיע למוסקט בשנת 1973. עומאן הקימה שגרירות בניו דלהי ב-1976 וקונסוליה כללית במומבאי ב-1976.
הסחר בין הודו ועומאן בעל היסטוריה של כמה אלפי שנים.
חפירות ארכאולוגיות בעומאן גילו עדויות המוכיחות סחר הינדי-עומאני בתקופה הקלאסית, המתוארך במאה השלישית לספירה בקירוב.
מלחמת איראן–עיראק, בת שמונה השנים, גרמה לירידה חדה במסחר ובסחר בין שתי המדינות.
במהלך מלחמת המפרץ הפרסי ב-1991, נותרה הודו נייטרלית אך אפשרה תדלוק למטוסים אמריקניים.
היא התנגדה לסנקציות של האו"ם על עיראק, אך תקופת המלחמה והבידוד בעיראק הפחיתו עוד יותר את הקשרים המסחריים והדיפלומטיים של הודו איתה.
משנת 1999 ואילך, עיראק והודו החלו לפעול לקראת מערכת יחסים חזקה יותר.
עיראק תמכה בזכותה של הודו לערוך ניסויים גרעיניים בעקבות ניסויי חמשת הנשק הגרעיני שלה ב-11 וב-13 במאי 1998. בשנת 2000 ביקר בהודו סגן נשיא עיראק טהא יאסין רמדאן, וב-6 באוגוסט 2002 העביר הנשיא סדאם חוסיין את "תמיכתו הבלתי מעורערת" להודו בנוגע לסכסוך קשמיר עם פקיסטן.
על אף שהתערערו במהלך הפלישה לעיראק 2003, היחסים הדיפלומטיים והמסחריים בין הודו לבין הממשלה הדמוקרטית החדשה של עיראק מאז נחשבים לנורמטיביים.
היחסים הדו-צדדיים בין הודו לסעודיה התחזקו במידה ניכרת הודות לשיתוף פעולה בעניינים אזוריים ובמסחר.
ערב הסעודית היא אחת מן הספקיות הגדולות ביותר של נפט להודו, שהיא אחת משבע שותפות הסחר המובילות והמשקיעה החמישית בסעודיה.
הודו הייתה אחת המדינות הראשונות שקיימו קשרים עם המדינה הסעודית השלישית.
היחסים האסטרטגיים של הודו עם ערב הסעודית הושפעו מהקשרים הדוקים עם פקיסטן.
סעודיה תמכה בעמדתה של פקיסטן על הסכסוך בקשמיר ובמהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 על חשבון יחסיה עם הודו.
גם היחסים ההדוקים של ברית-המועצות עם הודו שימשו מקור לחששות.
במהלך מלחמת המפרץ הפרסי (1990–1991), הודו שמרה באופן רשמי על נייטרליות.
גם הצבא הסעודי וקשריו האסטרטגיים עם פקיסטן היוו מקור ללחץ מתמשך.
מאז שנות התשעים, שתי המדינות נקטו צעדים לשיפור הקשרים.
סעודיה תמכה בהענקת מעמד של משקיף להודו בארגון שיתוף הפעולה האסלאמי (OIC) והרחיבה את שיתוף הפעולה שלה עם הודו כדי להילחם בטרור.
בינואר 2006, המלך עבדאללה של ערב הסעודית ערך ביקור מיוחד בהודו, והפך את המלך הסעודי הראשון ב-51 שנים לעשות זאת.
מלך סעודיה וראש ממשלת הודו לשעבר, מאנמוהאן סינג, חתמו על הסכם ליצירת שותפות אסטרטגית שכונתה "הצהרת דלהי".
ההסכם קבע "אספקה יציבה, יציבה וגוברת של נפט גולמי להודו באמצעות חוזים ארוכי טווח".
שתי המדינות גם הסכימו על מיזמים משותפים ועל פיתוח של נפט וגז טבעי במגזר הציבורי והפרטי.
ההצהרה המשותפת בין הודו לסעודיה שבהודו, ניו דלהי, תיארה את ביקורו של המלך כ"מבשר על עידן חדש ביחסים בין הודו לסעודיה".
פירוק ברית המועצות והופעתה של חבר המדינות העצמאיות (CIS) היו השלכות חמורות על מדיניות החוץ ההינדית.
הסחר המהותי עם ברית-המועצות לשעבר צנח לאחר התמוטטות הסובייטים ועדיין לא התאושש.
יחסי אספקה צבאיים ארוכים הופרעו באופן דומה בשל שאלות על מימון, אם כי רוסיה ממשיכה להיות הספקית הגדולה ביותר של הודו של מערכות צבאיות וחלקי חילוף.
הקשר עם ברית המועצות נבדק במהלך מלחמת 1971 עם פקיסטן, אשר הובילה לשחרורה הבא של בנגלדש.
זמן קצר לאחר ניצחון הכוחות המזוינים ההינדיים, אחד הנציגים הזרים לביקור בהודו היה האדמירל סרגיי גורשקוב, מפקד הצי הסובייטי.
במהלך ביקורו במומבאי הוא עלה על סיפון האינס.
בשיחה עם סגן האדמירל סווארג' פראקאש, שאל גורשקוב את סגן האדמירל, "האם היית מודאג לגבי מאבק נגד המוביל האמריקאי?" הוא ענה לעצמו: "ובכן, לא הייתה לך שום סיבה להיות מודאג, שכן הייתה לי צוללת גרעינית סובייטית שעקבה אחרי כוח המשימה האמריקני עד לאוקיינוס ההודי".
להודו שגרירות בטשקנט, ולאוזבקיסטן שגרירות בניו דלהי.
לאוזבקיסטן הייתה השפעה רבה על התרבות ההינדית, בעיקר בשל האימפריה המוגולית שנוסדה על ידי הבאבור של פרגנה (כיום באוזבקיסטן), שהקים אותה תחילה באפגניסטן ולאחר מכן בהודו.
קשריה של הודו עם הפדרציה הרוסית נבחנים בזמן ומבוססים על המשכיות, אמון והבנה הדדית.
יש הסכמה לאומית בשתי המדינות על הצורך לשמר ולחזק את היחסים בין הודו לרוסיה ולחזק את השותפות האסטרטגית בין שתי המדינות.
הצהרה על שותפות אסטרטגית נחתמה בין נשיא רוסיה הנוכחי ולדימיר פוטין לבין ראש ממשלת הודו לשעבר אטאל ביהארי וג'פיי באוקטובר 2000.
רוסיה והודו החליטו לא לחדש את הסכם השלום והברית בין השתיים ב-1971, והן ביקשו לעקוב אחר מה שתיהן מתארות כמערכת יחסים פרגמטית ופחות אידאולוגית.
ביקורו של נשיא רוסיה בוריס ילצין בהודו בינואר 1993 סייע לבסס את מערכת היחסים החדשה.
הקשרים הודקו אף יותר עם ביקורו של הנשיא ולדימיר פוטין ב-2004. קצב הביקורים מדרג גבוה גדל מאז.
רוסיה פועלת לפיתוח של תחנת הכוח הגרעינית קודנקולם, אשר תהיה מסוגלת לייצר 1000 MW של חשמל.
גזפרום, פועלת לפיתוח נפט וגז טבעי במפרץ בנגל.
הודו ורוסיה שיתפו פעולה באופן נרחב אף בתחום טכנולוגיית החלל.
תחומים אחרים בהם מתנהל שיתוף פעולה כוללים תוכנה, איור ודה ועוד.
הודו ורוסיה קבעו מטרה להגדיל את הסחר ביניהן לעשרה מיליארדי דולרים.
שיתוף הפעולה בין יצרני הלבוש של שתי המדינות ממשיך להתחזק.
הודו ורוסיה חתמו על הסכם על מאמצים משותפים להגדלת השקעות וסחורות בתעשיית הטקסטיל בשתי המדינות.
בחתימה על המסמך כללו נציגים של האיחוד הרוסי, יזמי טקסטיל, מועצת התעשייה הקלה, וייצוא ההלבשה של הודו (AEPC).
הסכם שיתוף הפעולה מספק, בין היתר, חילופי טכנולוגיה וידע בתחום ייצור הטקסטיל.
לשם כך, הוקמה ועדה מיוחדת לענייני טקסטיל.
טכניקות נגד טרור נחלקות גם הן בין רוסיה להודו.
בשנת 2007 הנשיא ולדימיר פוטין היה אורח הכבוד בחגיגת יום הרפובליקה ב-26 בינואר 2007. שנת 2008 הוכרזה על ידי שתי המדינות כשנת הידידות בין רוסיה להודו.
גם סרטי הבוליווד מצטיירים כפופולריים ברוסיה.
חברת הנפט הציבורית ההודית ONGC רכשה את חברת האנרגיה רוסית בשנת 2008. בחודש דצמבר 2008, במהלך ביקורו של הנשיא דמיטרי מדבדב לניו דלהי, חתמו השתיים על הסכם שיתוף פעולה עם אנרגיה גרעינית.
במרץ 2010 חתם ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין על 19 חוזים נוספים עם הודו שכללו אנרגיה גרעינית אזרחית, שטח ושיתוף פעולה צבאי והמכירה הסופית של מטוסי קרב מסוג MiG-29K.
במהלך המשבר בחצי האי קרים 2014, הודו סירבה לתמוך בסנקציות האמריקאיות נגד רוסיה ואחד היועצים לביטחון לאומי של הודו דיווח כי "יש אינטרסים לגיטימיים של רוסיה ואינטרסים אחרים ואנו מקווים שיידונו ויפתרו".
הודו ורוסיה ביצעו עד כה שלושה סיבובים של תרגילי "INDRA".
התרגיל הראשון בוצע בשנת 2005 בראג'סטאן, ואחריו בפרשקוב שברוסיה.
התרגיל השלישי נערך בצ'אובטיה שבגבעות קומאון באוקטובר 2010.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו ובין טג'יקיסטן נרקמו בעקבות ההכרזה על עצמאותהּ של טג'יקיסטן, לאחר פירוקהּ של ברית המועצות בשנת 1991, שהייתה אז ביחסים ידידותיים עם הודו.
טג'יקיסטן היא בעלת מיקום גאוגרפי ואסטרטגי חשוב במרכז אסיה, והיא גובלת באפגניסטן ובסין.
כמו כן, היא סמוכה לפקיסטן, כאשר אזור יבשתי קטן בלבד מפריד בין שתי המדינות, בו שוכנת אוכלוסייה אפגנית.
תפקידהּ של הודו בלחימה בטליבאן, באל-קאעידה וביריבותהּ האסטרטגית עם סין ופקיסטן, הפכו את קשריה עם טג'יקיסטן חשובים למדיניותה האסטרטגית והביטחונית.
למרות מאמציהן המשותפים, היקף הסחר בין שתי המדינות היה נמוך יחסית, ועמד על 12.09 מיליוני דולרים ב-2005; היקף היצוא של הודו לטג'יקיסטן הוערך ב-6.2 מיליוני דולרים, והיקף היבוא מטג'יקיסטן עמד על 5.89 מיליוני דולרים.
הנוכחות הצבאית של הודו בטג'יקיסטן, כמו גם מבצעיה הצבאיים בה, היו משמעותיים; בין היתר הביעה הודו תמיכה בברית הצפון-אפגנית האנטי-טליבאנית (ANA).
הודו החלה לשפץ את בסיס חיל האוויר "פרקהור", כמו גם את צי מטוסיה הצבאיים שם.
בסיס זה החל לפעול באופן מלא ב-2006, כאשר 12 מטוסי מיג ו-29 מטוסי מאמן הוצבו שם.
היקף הסחר בין טורקמניסטן ובין הודו מתואר כדל, והוא עומד על 42 מיליוני דולרים, על פי נתוני משרד החוץ של הודו.
להודו שגרירות באשגבאט, בירת טורקמניסטן.
היחסים בין הודו ומונגוליה עודם בתהליך התהוות.
שיתוף הפעולה בין שתי המדינות מוגבל לביקורים דיפלומטיים, מתן הלוואות רכות, סיוע כספי ושיתופי פעולה בתחום ה-IT.
מונגוליה הייתה המדינה הראשונה מחוץ למדינות הגוש הפוסט סובייטי, עמה החלה הודו לכונן יחסים דיפלומטיים, בדצמבר 1955. מאז, נחתמו בין שתי המדינות מספר הסכמי ידידות הדדית ושיתוף פעולה, בשנים: 1973, 1994, 2001 ו-2004.
הודו פועלת לפיתוח ולביסוס קשרים איתנים עם מדינות עשירות משאבים במרכז אסיה.
תאגידי הנפט והגז הטבעי ההינדיים קיבלו מענקים לצורך מחקר גאולוגי בקזחסטן, באשר לחיפוש ומציאת שדות נפט טבעיים.
בין שתי המדינות קיימים פרויקטים מחקריים, במסגרתם מועבר ידע הדדי, בתחומי הפטרוכימיה, טכנולוגיית המידע וטכנולוגיית החלל.
שתי המדינות אף יזמו והוציאו לפועל מספר פרויקטים משותפים, בתחומי הבנייה, חיפוש ומציאת מינרלים טבעיים ומטלורגיה.
הודו חתמה על ארבעה חוזים, ביניהם הסכם הסגרה, בנוכחות הנשיאה פרטיבה פטיל, ועמיתה הקזחי נורסולטן נזרבייב.
באחד מהסכמים אלו הוסכם, כי קזחסטן תספק אורניום ומוצרים נלווים להודו, תחת מזכר הבנות בין תאגיד הכוח הגרעיני של הודו ובין KazatomProm.
מזכר הבנות זה אף עשוי לפתוח בעתיד צוהר למחקרים משותפים של שתי המדינות, בנוגע לחיפוש ומציאת אורניום בקזחסטן.
מבחינה היסטורית, להודו יש קשרים הדוקים עם מרכז אסיה, במיוחד עם מדינות שהיו חלק מדרך המשי, כולל קירגיזסטן.בתקופה הסובייטית היו להודו ולרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של קירגיזסטן קשרים כלכליים ותרבותיים מוגבלים.
גם היחסים הפוליטיים עם הרפובליקה הקירגיזית היו חמים וידידותיים באופן מסורתי.
נכון לשנת 2011, הסחר הכולל של הודו עם אפריקה הוא מעל 46 מיליארדי דולרים וסך ההשקעה מעל 11 מיליארדי דולרים.
להודו יש יחסים טובים עם רוב מדינות אפריקה שמדרום לסהרה במשך רוב ההיסטוריה שלה.
בביקורו של ראש הממשלה במאוריציוס ב-1997, הבטיחו שתי המדינות עסקה להסכם אשראי חדש בסך 105 מיליון רופי (כשלושה מיליוני דולרים) למימון הייבוא על ידי מאוריציוס של מוצרי הון, שירותי ייעוץ וצרכנים מהודו.
ממשלת הודו הבטיחה הסכם אורז ורפואה עם סיישל.
הודו המשיכה לבנות על היחסים ההיסטוריים ההדוקים שלה עם אתיופיה, קניה, אוגנדה וטנזניה.
ביקורים של שרים מאתיופיה סיפקו הזדמנויות לחיזוק שיתוף הפעולה הדו צדדי בין שתי המדינות בתחומי החינוך והכשרה טכנית, ניהול משאבי מים ופיתוח תעשיות קטנות.
הדבר אפשר להודו לקבל הטבות ממדינות שנשכחו בדרך כלל על ידי מדינות מערביות אחרות.
נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי, קרא ליחסים אסטרטגיים בין הודו לדרום אפריקה כדי למנוע הכבדה של מדינות מערביות בנושא.
הודו המשיכה לבנות על יחסי ידידות קרובים עם אנגולה, בוטסואנה, לסוטו, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, סווזילנד, זמביה וזימבבואה.
הודו ואוגנדה ייסדו יחסים דיפלומטיים ב-1965, וכל אחת מהן מחזיקה בנציבות עליונה בבירתה של האחרת.
הנציבות העליונה ההינדית בקמפלה זכתה בהסמכה מקבילה לבורונדי ולרואנדה.
אוגנדה מארחת קהילה הינדית גדולה, והשתיים מכסות מגוון רחב של מגזרים, כולל שיתוף פעולה פוליטי, כלכלי, מסחרי, תרבותי ומדעי.
היחסים בין הודו ואוגנדה החלו עם הגעתם של למעלה מ-30,000 הינדים לאוגנדה במאה ה-19, במטרה לבנות את קו הרכבת של מומבסה-קמפלה.
ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו, תמך בפעילי תנועות אשר חתרו לעצמאות אוגנדה, ואשר קיבלו את השראתם מהצלחת תנועת העצמאות ההינדית.
היחסים בין הודו לאוגנדה היו טובים כבר מאז עצמאותה של אוגנדה, בתקופת שלטונו של אידי אמין.
ב-1972 גירש אמין מעל 55,000 תושבים ממוצא הינדי ו-5,000 הינדים, אשר היוו במידה רבה את עמוד השדרה המסחרי והכלכלי של המדינה, בתואנה כי ניצלו לרעה את ילידי אוגנדה.
מאז אמצע שנות השמונים, עם עלייתו של הנשיא יוארי מוסאווני לשלטון, השתפרו בהתמדה היחסים בין שתי המדינות.
כיום, חיים או עובדים באוגנדה כ-20,000 אזרחים הינדים.
מתחים אתניים בין אלו ובין האוכלוסייה המקומית מהווים סוגיה חוזרת ונשנית ביחסים הדו-צדדיים, בהתחשב בתפקידם של התושבים ההינדים בכלכלה האוגנדית.
להודו ולאתיופיה יש קשרים דו-צדדיים חמים, המבוססים על שיתוף פעולה ותמיכה הדדית.
הודו הייתה שותפה במאמצי הפיתוח של אתיופיה, והכשרת צוותים אתיופיים בהנחייתם של מתכנתי היי-טק מטעמה.
פסגת פורום הודו-אפריקה השנייה התקיימה באדיס אבבה בשנת 2011. הודו היא מקור ההשקעות הזרות והישירות השני בגודלו באתיופיה.
היחסים בין גאנה להודו בדרך כלל קרובים ולבביים, ומעורבים עם קשרים כלכליים ותרבותיים.
הסחר בין הודו וגאנה הסתכם ב-818 מיליוני דולרים בשנים 11–2010, והוא צפוי היה להיות שווה מיליארדי דולרים ב-2013. גאנה מייבאת לעיתים קרובות מכוניות ואוטובוסים מהודו, וכן חברות כמו טאטא מוטורס ואשוק ליילנד.
הייצוא מגאנה להודו כולל בעיקר זהב, קקאו ועץ בעוד שהייצוא ההינדי לגאנה מהווים תרופות, מכונות חקלאיות, ציוד חשמלי, פלסטיק, פלדה ומלט.
ממשלת הודו הרחיבה 228 מיליוני דולרים בקווי אשראי לגאנה, אשר שימשו לפרויקטים בסקטורים כגון עיבוד דגים, ניהול הפסולת, חשמלאות כפרית והרחבת מסילות הרכבת של גאנה.
הודו היא בין המשקיעות הזרות הגדולות במשק של גאנה.
בסוף 2011, ההשקעות ההינדיות בגאנה הסתכמו ב-550 מיליוני דולרים, שכיסו כ-548 פרויקטים.
ההשקעות ההינדיות הן בעיקר בתחום החקלאות והייצור של גאנה, בעוד חברות מגאנה מייצרות תרופות בשיתוף עם חברות הינדיות.
גם במגזר ה-IT בגאנה יש נוכחות הינדית משמעותית.
ישנו גם הסכם הגנה בין שתי המדינות.
החברה ההינדית "Rashtriya Chemicals and Fertilisers" נמצאת בתהליך של הקמת מפעל דשן בגאנה בניאנקרום במחוז שאמא שבאזור המערבי של גאנה.
הפרויקט כרוך בהשקעה של 1.3 מיליארדי דולרים, והמפעל יהיה בעל יכולת ייצור שנתית של 1.1 מיליוני טונות של דשן, אשר רובו יוצא להודו.
ישנן גם תוכניות לפתח מפעל לעיבוד סוכר הכרוך בהשקעה של 36 מיליוני דולרים.
בנק בארודה, בארטי איירטל, טאטא מוטורס, וטכ-מאהינדרה הן מבין החברות ההינדיות הגדולות בגאנה.
ישנם כ-7,000 עד 8,000 הינדים ואנשים ממוצא הינדי המתגוררים בגאנה כיום, כאשר כמה מהם כבר שם למעלה מ-70 שנה.
גאנה מצטיירת כבית לגידול האוכלוסייה הינדית הילידים.
כיום מונה המדינה 3,000 משפחות הינדיות.
ההינדואיזם הגיע לראשונה לגאנה רק בסוף שנות ה-40 עם הסוחרים הסינדהים שהיגרו לשם בעקבות החלוקה של הודו.
הכמות גדלה בגאנה ובטוגו שכנתה מאז אמצע 1970, כאשר המנזר ההינדי-האפריקני הוקם באקרה.
גבון מחזיקה שגרירות בניו דלהי.
שגרירות הודו ממוקמת בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המוכרת גם לגבון.
יחסי הודו ודרום אפריקה תמיד היו יחסים חזקים על אף שהודו ביטלה את היחסים הדיפלומטיים במחאה על משטר האפרטהייד באמצע המאה ה-20. ההיסטוריה של השלטון הבריטי מחברת את שתי הקרקעות.
ישנה קבוצה גדולה של דרום אפריקאים הינדים.
מהטמה גנדי שהה שנים רבות בדרום אפריקה, שבמהלכן הוא נלחם למען זכויותיהם של ההינדים האתניים.
נלסון מנדלה קיבל השראה מגנדי, והוא אף זכה בפרס גנדי לשלום.
לאחר עצמאותה של הודו, זו גינתה בחריפות את האפרטהייד, וסירבה ליחסים הדיפלומטיים, ואילו האפרטהייד התנהל כמדיניות ממשלתית בדרום אפריקה.
לשתי המדינות יש כיום יחסים כלכליים, פוליטיים, וספורטיביים קרובים.
הסחר בין שתי המדינות גדל מ-3 מיליוני דולרים בשנים 1992–1993 ל-4 מיליארדי דולרים בשנים 2005–2006, ומטרתן הייתה להגיע להיקף סחר של 12 מיליארדי דולרים עד 2010. שליש מהייבוא של הודו מדרום אפריקה הוא זהב.
יהלומים, כי הם ממוקש מדרום אפריקה, הם מלוטשים בהודו.
נלסון מנדלה זכה בפרס גנדי לשלום.
שתי המדינות הן גם חברות בפורום הדיאלוג של IBSA, עם ברזיל.
הודו מקווה לקבל כמויות גדולות של אורניום, מן המשאבים עשירים בדרום אפריקה, עבור האזרחים ההולכים וגדלים במגזר האנרגיה האזרחית של הודו.
שתי המדינות הן גם חברות בפורום IBSA, יחד עם ברזיל.
הודו מקווה לקבל כמויות גדולות של אורניום מן המשאבים העשירים בדרום אפריקה, עבור כמות האזרחים ההולכת וגדלה בסקטור האנרגיה האזרחית של הודו.
הודו הכירה בדרום סודאן ב-10 ביולי 2011, יום למחרת דרום סודאן הפכה למדינה עצמאית.
כרגע מערכת היחסים היא בעיקר בפן הכלכלי.
במאמר בטלגרף נכתב כי דרום סודאן היא אחת המדינות העניות בעולם, אך היא עשירה בשמן.
פקידי משרד החוץ אמרו כי בניו דלהי יש עניין רב להגדיל את השקעותיה בשדות הנפט בדרום סודאן, בכך שכיום יש לה יותר משני שלישים משדות הנפט של סודאן המאוחדת.
בתמורה למשאבי הנפט שניתן לספק על ידי דרום סודאן, הודו אמרה כי היא מוכנה לסייע בפיתוח תשתיות, הכשרה פקידים בבריאות, חינוך ופיתוח הכפר.
היחסים הבילטרליים בין הודו וחוף השנהב התרחבו במידה ניכרת בשנים האחרונות, בעקבות בקשת הודו לפתח שותפות אסטרטגית נרחבת יותר באזור מערב אפריקה.
המשלחת הדיפלומטית ההינדית באביג'אן נפתחה ב-1979. חוף השנהב פתחה את משלחת תושביה בניו דלהי בספטמבר 2004. שתי המדינות עושות כעת מאמצים להגדלת הסחר, ההשקעות ושיתוף הפעולה הכלכלי.
טוגו פתחה את שגרירותה בניו דלהי באוקטובר 2010. הנציבות העליונה של הודו באקרה, גאנה, מוסמכת במקביל לטוגו.
נשיא טוגו לשעבר, ניאסנגבה איאדמה, ערך ביקור רשמי בהודו בספטמבר 1994. במהלך הביקור הסכימו שתי המדינות להקים ועדה משותפת.
היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו ובין ליבריה התרחבו על ידי גידול הסחר הבילטראלי ושיתוף הפעולה האסטרטגי.
הודו מיוצגת בליבריה דרך שגרירותה באביג'אן (חוף השנהב) ודרך קונסוליית כבוד הפעילה במונרוביה מאז 1984. ליבריה יוצגה בהודו באמצעות משלחתה הממוקמת בניו דלהי, אשר נסגרה לאחר מכן בשל אילוצים תקציביים.
היחסים בין הודו למאוריציוס היו קיימים מאז 1730. יחסים דיפלומטיים הוקמו בשנת 1948, בטרם הפיכתה של מאוריציוס למדינה עצמאית.
היחסים ביניהן הם לבביים במיוחד בשל זיקה תרבותית וקשרים היסטוריים ארוכים הקיימים בין שני העמים.
יותר מ-68% מאוכלוסיית מאוריציוס הם ממוצא הינדי, הידוע בעיקר בשם הודו-מאוריציאנים.
היחסים הכלכליים והמסחריים גדלו עם השנים.
מאוריציוס תומכת בעמדתה של הודו נגד הטרור.
היחסים בין מאוריציוס להודו חוזרים אחורה לתחילת 1730, כאשר בעלי מלאכה רבים הובאו למדינה מפודוצ'רי וטאמיל נאדו.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו למאוריציוס הוקמו ב-1948. מאוריציוס קיימה קשרים עם הודו באמצעות הכיבוש ההולנדי, הצרפתי והבריטי.
מ-1820, עובדים הינדים החלו להגיע למאוריציוס על מנת לעבוד על מטעי סוכר.
מ-1834, כאשר העבדות בוטלה על ידי הפרלמנט הבריטי, מספר רב של עובדים הינדים החלו להגיע למאוריציוס כעובדים מובטלים.
ב-2 בנובמבר 1834 הגיעה האונייה "אטלס" למאוריציוס, כאשר זו נושאת את הקבוצה הראשונה של פועלים הינדים.
להודו יש נציבות עליונה במפוטו ולמוזמביק יש נציבות עליונה בניו דלהי.
מרוקו מחזיקה שגרירות בניו דלהי.
כמו כן, יש לה קונסוליית כבוד המבוססת במומבאי.
באומות המאוחדות, הודו תמכה בדה-קולוניזציה של מרוקו ותנועת החופש המרוקאית.
הודו הכירה במרוקו ב-20 ביוני 1956 והוקמו יחסים ב-1957. משרד החוץ של ממשלת הודו קובע כי "הודו ומרוקו נהנו מיחסים ידידותיים וקרובים ובמשך השנים היחסים בין שתי המדינות חזרו לצמוח שוב".
המועצה ההינדית לקשרי תרבות מקדמת את התרבות ההינדית במרוקו.
מרוקו מבקשת להגדיל את קשריה המסחריים עם הודו ומחפשת השקעה הינדית במגזרים שונים.
היחסים הבילטראליים בין הודו למרוקו התחזקו לאחר ששגריר מרוקו בהודו שהה כמעט שבוע בסרינגאר, בירת ג'אמו וקשמיר.
העניין הראה סולידריות מרוקאית עם הודו לגבי קשמיר.
להודו יש קשרים הדוקים עם ניגריה, הנחשבת למדינה עשירה בנפט הממוקמת במערב אפריקה.
40,000 חביות של נפט ליום היא כמות הנפט אשר הודו מקבלת מניגריה.
הסחר בין שתי המדינות עמד על 875 מיליוני דולרים בשנים 2005–2006. החברות ההינדיות השקיעו גם בייצור תרופות, עפרות ברזל, פלדה, וטכנולוגיית מידע ותקשורת, בין היתר.
שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי, G-77, והמדינות הבלתי-מזדהות.
נשיא ניגריה לשעבר, אולוסגון אובסנג'ו היה אורח הכבוד במצעד יום הרפובליקה בשנת 1999. כמו כן, וראש ממשלת הודו לשעבר, מאנמוהאן סינג ביקר בניגריה בשנת 2007, ופנה לפרלמנט הניגרי.
היחסים בין הודו ונמיביה חמים ולבביים.
הודו הייתה אחת מתומכיו הראשונים של ארגון דרום מערב אפריקה (SWAPO) במהלך תנועת השחרור בנמיביה.
שגרירות SWAPO הראשונה הוקמה בהודו ב-1986. המשלחת ההינדית הוסבה לנציבות עליונה מלאה ביום העצמאות של נמיביה ב-21 במרץ 1990. הודו סייעה להכשיר את חיל האוויר בנמיביה מאז הקמתו ב-1995. שתי המדינות פועלות בשיתוף פעולה הדוק בארגונים רב-צדדיים הדדיים, כגון האו"ם, המדינות הבלתי-מזדהות וחבר העמים הבריטי.
נמיביה תומכת בהרחבה של מועצת הביטחון של האו"ם על מנת לכלול מושב קבוע להודו.
בשנים 2008–2009 עמד המסחר בין שתי המדינות על כ-80 מיליוני דולרים.
הייבוא העיקרי של נמיביה מהודו היו סמים ותרופות, כימיקלים, מכונות חקלאיות, כלי רכב וחלקי מכוניות, כלי זכוכית וזכוכיות, ומוצרי פלסטיק.
הודו מייבאת בעיקר מתכות ועפרות.
מוצרים הינדים מיוצאים גם מדרום אפריקה השכנה מחדש לייבוא נמיביה בתור ייבוא דרום אפריקאי.
יהלומים נמיביים מיוצאים לעיתים קרובות לשוק היהלומים האירופאי לפני שהם מיובאים שוב להודו.
נמיביה נהנית מהטכניקה ההינדית לשיתוף פעולה טכני (ITEC) עבור אנשי תקשורת ממדינות מתפתחות.
להודו יש נציבות עליונה בווינדהוק ולנמיביה יש נציבות עליונה בניו דלהי.
הנציבות העליונה של נמיביה מוכרת גם לבנגלדש, האיים המלדיביים וסרי לנקה.
היחסים בין הודו לסודאן מאופיינים כרחבי טווח, קרובים וידידותיים, אפילו בשלבי הפיתוח המוקדמים של ארצם.
בזמן העצמאות ההינדית, סודאן תרמה 70,000 פאונד, אשר שימש לבניית חלק של האקדמיה לביטחון לאומי בפונה.
הבניין הראשי של ה-NDA נקרא בלוק סודאן.
שני העמים כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר שנודע כי הודו אחת המדינות האסייתיות הראשונות להכיר במדינה האפריקאית העצמאית החדשה.
להודו ולסודאן יש גם נקודות דמיון גאוגרפיות והיסטוריות, כמו גם אינטרסים כלכליים.
כמו כן, שתי המדינות הן מושבות בריטיות לשעבר.
הודו וסודאן ממשיכות לקיים יחסים לבביים, למרות סוגיות כגון הקשר ההדוק של הודו עם ישראל, הסולידריות של הודו עם מצרים בסוגיות הגבול עם סודאן, והקשרים האינטימיים של סודאן עם פקיסטן ובנגלדש.
הודו אף תרמה כמה כוחות כמו כוח שמירת השלום של האו"ם בדארפור.
להודו יש נציבות עליונה בוויקטוריה, בעוד שלסיישל יש נציבות עליונה בניו דלהי.
הודו וקומורו כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 1976.
הודו מיוצגת ברואנדה באמצעות קונסוליית הכבוד שלה בקיגאלי.
רואנדה מפעילה את שגרירותה בניו דלהי מאז 1998 ומינתה את שגרירת תושביה הראשונה בשנת 2001.
הקשרים המסחריים בין הודו וקניה החלו לפני כמה מאות שנים.
בקניה קיים מיעוט גדול של תושבים הינדיים, שהם צאצאי פועלים שהובאו על ידי הבריטים לבניית מסילת אוגנדה וסוחרי הגוג'ראטים.
היקף הסחר בין הודו וקניה הולך וגדל משנה לשנה.
הסחר הדו-צדדי הסתכם ב-2.4 מיליארדי דולרים, והייבוא הקנייתי מהודו הסתכם ב-2.3 מיליארדי דולרים בשנים 2010–2011. מאזן הסחר נטה לטובת הודו באופן משמעותי.
הודו היא שותפת הסחר השישית בגודלה בקניה, והיצואנית הגדולה ביותר שלה.
הייצוא ההינדי לקניה כולל תרופות, פלדה ומוצריה, מכונות בכלל וכלי רכב בפרט.
לעומתה, מייצאת קניה להודו בעיקר נתרן פחמתי, ירקות ותה.
בקניה שוכנים תאגידים הינדיים רבים: קבוצת טאטא, קבוצת אסאר, תעשיות רליאנס ובהארטי איירטל.
הודו משתתפת בארגונים הבין-לאומיים הבאים:
הודו מילאה תפקיד חשוב בייצוג של כמאה מדינות מתפתחות במהלך ועידות ארגון הסחר העולמי.
הודו היא חברה מייסדת של האו"ם ומשתתפת בכל הסוכנויות והארגונים המיוחדים שלה.
הודו תרמה כוחות למאמצי השלום של האו"ם בקוריאה, במצרים, בקונגו, בסומליה, באנגולה, בהאיטי, בליבריה, בלבנון וברואנדה בשנים האחרונות, ולאחרונה בסכסוך שבאזור דרום סודאן.
הודו הייתה חברה במועצת הביטחון של האו"ם במשך שש תקופות (סך של 12 שנים).
הודו היא חברה בקבוצת ה-G4 של מדינות שחוזרות זו לזו בחיפוש אחר מושב קבוע במועצת הביטחון, והן תומכות בעד הרפורמציה של מועצת הביטחון של האו"ם.
הודו היא גם חלק מקבוצת G-77.
אי-ההזדהות מקורה במוניטין הקולוניאלי של הודו ובתנועת העצמאות ההינדית הבלתי-אלימה בראשות הקונגרס, שהשאירו את הודו נחושה בדעתה להיות אדון גורלה במערכת בין-לאומית ששולטת פוליטית על ידי בריתות של המלחמה הקרה, וכלכלתה של הקפיטליזם המערבי והקומוניזם הסובייטי.
העקרונות של אי-ההזדהות, כפי שמבהירים נהרו ויורשיו, היו שימור חופש הפעולה של הודו בעולם באמצעות סירוב ליישר את הודו עם כל גוש או ברית, בייחוד עם ארצות הברית או ברית המועצות; אי-אלימות ושיתוף פעולה בין-לאומי כאמצעי ליישוב סכסוכים בין-לאומיים.
אי-ההזדהות היה מאפיין עקבי במדיניות החוץ ההינדית עד סוף שנות הארבעים ונהנתה מתמיכה חזקה, כמעט ללא עוררין, בקרב האליטה ההינדית.
המונח "אי-הזדהות" (Non-Alignment) הוטבע על ידי ו.
מנון בנאומו באו"ם בשנת 1953, אשר שומש מאוחר יותר על ידי ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו במהלך נאומו ב-1954 בקולומבו, סרי לנקה.
בנאום זה תיאר נהרו את חמשת עמודי התווך שישמשו כמדריך ליחסי הודו-סין, שהוצגו לראשונה על ידי ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין ג'ואו אנלאי, הנקראים "פנצ'ל" (חמש מגבלות), עקרונות אלה משמשים בהמשך כבסיס למדינות הבלתי מזדהות.
כבוד הדדי לשלמות הטריטוריאלית ולריבונותו של האחר.
התפיסה של ג'ווהרלל נהרו על אי-ההזדהות הביאה להודו יוקרה בין-לאומית ניכרת בקרב מדינות עצמאיות חדשות, שהשתתפו בחששותיה של הודו לגבי העימות הצבאי בין המעצמות ובין השפעתן של המעצמות הקולוניאליות לשעבר.
ניו דלהי השתמשה באי-ההזדהות כדי ליצור לעצמה תפקיד חשוב כמנהיגה של העולם החדש והעצמאי בארגונים רב-צדדיים כגון האו"ם (האו"ם) והתנועה הבלתי מזדהת.
חתימת הסכם השלום, הידידות ושיתוף הפעולה בין הודו לברית המועצות ב-1971 והמעורבות של הודו בעניינים הפנימיים של שכנותיה הקטנות יותר בשנות ה-70 וה-80 פגעה בתדמית של ניו דלהי כאומה לא מזדהה והובילה כמה משקיפים לציין כי בפועל, אי-ההזדהות חלה רק על יחסי הודו עם מדינות מחוץ לדרום אסיה.
הודו זכתה לעצמאותה מהקהילה הבריטית באוגוסט 1947 כמו כדומיניון של הודו לאחר החלוקה להודו ולדומיניון פקיסטני.
המלך ג'ורג' השישי, הקיסר האחרון של הודו הפך לקיסר הודו, ועם מושל הודו כנציג שלו.
הודו אף הפכה לרפובליקה הראשונה של חבר העמים הבריטי ב-26 בינואר 1950, בעקבות הצהרת לונדון.
הסכסוכים הטריטוריאליים של הודו עם פקיסטן השכנה ועם הרפובליקה העממית של סין מילאו תפקיד מכריע בקביעת מדיניות החוץ שלה.
הודו מעורבת גם בסכסוכים טריטוריאליים מינוריים יותר עם שכנותיה האחרות: בנגלדש, נפאל והאיים המלדיביים.
בבעלות הודו שתי תחנות מחקר מאוישות באנטארקטיקה.
כמו כן, תובעת הודו בעלות טריטוריאלית שאינה רשמית על מספר שטחים גאוגרפיים.
תביעות אלו עדיין לא הוסדרו או הוכרו על ידי גוף בין-לאומי בר סמכא כלשהו.
הודו מעורבת בסכסוכים הבין-לאומיים הבאים:
נפאל תובעת בעלות על הכפר קלפאני, הנמצא כיום בשטחה הגאוגרפי ובתחום שליטתה המדינית של הודו.
שטחו של כפר זה עומד על כ-75 קמ"ר, והוא גובל בשלוש מדינות שונות: סין, הודו ונפאל.
מכאן חשיבותו האסטרטגית של כפר זה.
הכוחות ההינדיים כבשו כפר זה כבר ב-1962, לאחר ניצחון על כוחות סיניים.
הודו תובעת בעלות על מחוז נאוולפראסי, הנמצא כיום בשטחה הגאוגרפי ובתחום שליטתה המדינית של נפאל.
הודו ונפאל תובעות בעלות על שלושה כפרים: קוטי, גונג'י, וקניב.
הן חלוקות ביניהן בכל הנוגע ליישום דה פקטו של הסכם סוגולי, אשר נחתם ב-1816 בין הודו המזרחית ובין נפאל, ואשר ניסה לקבוע מתווה גבול מפורש בין שתי המדינות, בפרט בכל הנוגע למיקום בו מתחיל נהר מאהה קאלי (נהר סרדה שבהודו) לזרום.
המחלוקת גברה בשנת 1997, כאשר הפרלמנט הנפאלי הציע מתווה ליישום תוכנית, שעיקרה פיתוח הידרו-חשמלי של הנהר.
על פי הדיווחים, נפאל הציגה מפה של משרד-החוץ הבריטי ב-1856 כדי לתמוך בעמדתה.
שתי המדינות קיימו ביניהן מספר מפגשים דיפלומטיים, בניסיון לגשר על המחלוקת, אולם עד כה ללא הועיל.
אף על פי שהסכסוך בין הודו לנפאל נראה היה לא משמעותי, הוא הוחמר ב-1962 בעקבות מתחים בין סין להודו מסיבות שונות.
פקיסטן טוענת לריבונות על ג'אמו וקשמיר ולדאק בקשמיר שבשליטה הודית, בעוד הודו טוענת לריבונתה על אזאד קשמיר וגילגיט-בלטיסטן שבליטת פקיסטן.
ישנו גם סכסוך שנגרם מבעיות שיתוף מים של פקיסטן מנהר אינדוס.
באפריל 2025 התלקח הגבול מחדש.
הודו טוענת כי אקסאי צ'ין וטראנס-קאראקורם הם חלק ממחוז ג'אמו וקשמיר.
סין טוענת כי רוב ארונצ'אל פראדש הוא אזור שנוי במחלוקת בצפון מזרח הודו, ואינה מכירה בקו מקמהון.
הגבול בין מדינות צפון הודו הימאצ'ל פרדש ואוטראקהאנד עם טיבט אינו מסומן כראוי עם חלקים מסוימים תחת ממשל דה פקטו של הודו.
מלזיה היא חברה פעילה בארגונים בינלאומיים שונים: חבר העמים, האו"ם, הארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי ועוד.
מלזיה הצטרפה לארגון חבר העמים הבריטי מיד לאחר עצמאותה בשנת 1957. באותה שנה, נחתם הסכם הגנה בין מלזיה לבריטניה.
חיילים בריטים היו חיוניים למערכת הביטחון של מלזיה בזמן מלחמת החירום והעימות האינדונזי.
בעקבות מלחמות הללו, מלזיה אוחדה עם המושבות הבריטיות של סינגפור בשנת 1963.
ההגנה הבריטית במלזיה הסתיימה בשנת 1967 והוחלפה בשנת 1971 כאשר המדינות: בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, מלזיה וסינגפור הסכימו לשתף פעולה בתחום הביטחוני על מנת לסייע למלזיה להגן על שטחיה.
מדינות הללו הצליחו לשמור על ביטחונה במסגרת שיתוף הפעולה אומנו מאות חילי אוויר וים על ידי תרגילים רבים.
תחת הנהגתו של ראש הממשלה, עבדול רזאק חוסיין, מלזיה החלה ליצור קשרים דיפלומטיים ושלום בין מדינות רבות.
בשנת 1974, מלזיה הקימה את היחסים הדיפלומטיים הראשוניים שלה עם הרפובליקה העממית של סין.
כמו כן, מלזיה שמרה על יחסים טובים עם מדינות ששוכנות לצדה כגון אוסטרליה וניו זילנד.
מלזיה הצליחה להתפתח בכלכלתה, מה שגרם לה לפתח קשרים נוספים עם מדינות שונות כגון יפן וקוריאה הדרומית.
במאה ה-21, תחת שלטונו של עבדאללה בדאווי, מלזיה הקימה יחסים דיפלומטיים גם עם מדינות המערב.
לעומת זאת, מלזיה לעולם לא הכירה בישראל ואין לה קשרים דיפלומטיים עם המדינה.
מלזיה הצהירה כי תקיים יחסים עם ישראל רק לאחר שיושג הסכם שלום עם מדינת פלסטין וקרא לשני הצדדים למצוא פתרון מהיר.
כוחותיה הצבאיים של מלזיה תרמו לרבות למשימות האו"ם במדינות כגון נמיביה, קמבודיה, סומליה ועוד.
ערב הסעודית פתחה את שגרירותה בקואלה לומפור ב-1961 יחד עם פתיחת שגרירות מלזיה בריאד.
מאז פתיחת השגרירויות, היחסים בין המדינות נשארו טובים.1992היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו בשנת 1992. שנה לאחר מכן, ב-1993, מלזיה פתחה את שגרירותה בטשקנט.
מאז 1992, נשיא אוזבקיסטן ביקר כמה וכמה פעמים במלזיה כחלק ממסעותיו בחו"ל.1960היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-23 בפברואר 1960.1960היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו ב-1 בינואר 1960. היחסים הדו-צדדיים בין המדינות התפתחו במהלך השנים.
במאי 1978 ובספטמבר 1985, מלך נפאל, בירנדרה, ביקר במלזיה.
סן מרינו היא מדינה עצמאית, שמקיימת קשרים עם מדינות העולם למרות גודלה הזעיר.
כמו כן, סן מרינו חברה בארגונים רבים כגון האו"ם, ארגון התיירות העולמי, ארגון הבריאות העולמי, מועצת אירופה, אונסק"ו ועוד.
סן מרינו שומרת על יחסים דיפלומטיים רשמיים עם 108 מדינות.
כ-5 מדינות מחזיקות שגרירות או קונסולית כבוד בסן מרינו בעוד שמדינות אחרות מפעילות שגרירויות מייצגות במדינות אחרות, בדרך כלל ברומא, בירת איטליה.
סן מרינו מחזיקה קונסוליית כבוד במדינות מסוימות, לרבות ארמניה.
מדינהתאריך כינון יחסיםהערות2009היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-29 בינואר 2009 בניו יורק בשולי העצרת הכללית של האו"ם.
נציגויות של סן מרינו בעולם
- 10 קונסוליות כלליות ושגרירות
המסדר הריבוני הצבאי של מלטה - שגרירות.
יחסי החוץ של מצרים הם היחסים הבינלאומיים של הרפובליקה הערבית של מצרים בזירה הדיפלומטית עם מדינות העולם אשר פועלים לקידום ענייני מצרים בעולם וקידום כוחה של מצרים כמעצמה בעולם הערבי והמוסלמי, בין השאר כמנהיגת העולם הערבי ומובילת ארגון המדינות הבלתי-מזדהות והמארחת של הליגה הערבית.
מצרים מקיימת יחסים דיפלומטים ויחסי מסחר עם מגון מדינות בהיותה מדינת מפתח בעולם הערבי ובעקבות מיקומה ההיסטורי כציר סחר בין אפריקה דרך אסיה לאירופה.
למצרים גבול עם לוב, סודאן וישראל ויחסים דיפלומטיים עם שלוש המדינות.
יחסי מצרים-לוב ידעו היחסים עליות ומורדות בעקבות סכסוכים ובעקבות מלחמת לוב-מצרים, בין היתר, היחסים נותקו ושבו מספר פעמים במהלך השנים, כיום היחסים הם יחסים דיפלומטים מלאים.
יחסי מצרים-סודאן נשארו חיובים לאורך השנים אך בין המדינות מתקיים סכסוך טריטוריאלי על משולש חלאיב.
לישראל ומצרים יחסים דיפלומטים מלאים הכוללים שגרירויות ושיתופי פעולה כלכליים ומודיעיניים, היחסים ידעו עליות ומורדות לאורך השנים בעקבות אירועים שונים במצרים ובעולם הערבי.
מצרים רואה בעצמה כמעצמה אשר מובילה ומתווה דרך לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין היתר מילאה מצרים תפקיד בוועידת מדריד ב-1991 כנותנת חסות אזורית המנסה לקדם את השלום, המשיכה בוועידת שארם א-שייח' ב-1996 שאורחה על ידי נשיא מצרים חוסני מובארכ ובהשתתפות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
בשנת 2000 אורגנה ועידה נוספת בשארם א-שייח' וכן ועידה בטאבה בניסיון לחדש את המשא ומתן בקמפ דייוויד שהושעה ביולי של אותה שנה.
ביוני 2003 אירח מובארכ את הנשיא האמריקני ג'ורג' ווקר בוש לפסגה נוספת בנושא תהליך השלום במזרח התיכון.
פסגה נוספת כונסה בשארם א שייח' בתחילת 2005, בה השתתפו מצרים, ישראל, הרשות הפלסטינית וירדן.
ראש המודיעין המצרי, הגנרל עומאר סולימאן, מילא תפקיד משמעותי במשא ומתן בין הצדדים הישראליים והפלסטינים, בשל כבודו וההסכמה בשני הצדדים על סמכותו.
ביולי 2018 פורסם כי מצריים מונעת מאסמאעיל הנייה, ראש הלשכה המדינית של חמאס, לצאת מרצועת עזה.
מדינה כינון היחסים הערות מצרים מיוצגת על ידי שגרירות מצרים בקונאקרי שבגינאה ולגינאה ביסאו אין נציגות במצרים.
שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי.
מצרים מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה על ידי שגרירותה שבלואנדה בירת אוגנדה.
1942 למצרים שגרירות בפרטוריה ולדרום אפריקה שגרירות בקהיר.
המדינות חברות ב-G77 ובארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
מדינה כינון היחסים הערות 1947 למצרים שגרירות בבואנוס איירס
לארגנטינה שגרירות בקהיר 1924 לברזיל יש שגרירות בקהיר.
למצרים שגרירות בברזיליה וקונסוליה הכללית בריו דה ז'ניירו 1954 לקנדה שגרירות בקהיר
למצרים שגרירות באוטווה וקונסוליה כללית במונטריאול לצ'ילה שגרירות בקהיר
למצרים שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה למצרים שגרירות בבוגוטה
לקולומביה שגרירות בקהיר 1958 למקסיקו שגרירות בקהיר.
למצרים שגרירות במקסיקו סיטי 1882 יחסי ארצות הברית–מצרים
היחסים בין המדינות כוננו כאשר מצרים הייתה תחת ההאימפריה העות'מאנית, היחסים נותקו בין המדינות בעקבות מלחמת ששת הימים ונוהלו מגעים דרך מדינה שלישית כאשר מצרים פעלה בעזרת שגרירות הודו בארצות הברית וארצות הברית פעלה דרך שגרירות ספרד בקהיר, היחסים חודשו בשנת 1973.
ב-1974, בעקבות התחממות היחסים בין המדינות, גירשה מצרים כ-20,000 טכנאים סובייטיים שפעלו במדינה.
למצרים שגרירות בלימה למצרים שגרירות במונטווידאו
לאורוגוואי שגרירות בקהיר וקונסוליה באלכסנדריה
בין המדינות קיים הסכם סחר משנת 2004.
מדינה כינון היחסים הערות 1992 מצרים הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם הערבי שהכירה בארמניה העצמאית בשנת 1991.
ב-2013 הודיעה נשיאה הזמני של מצרים עדלי מנסור כי מצרים תכיר ברצח העם הארמני בעקבות סכסוכים עם טורקיה, בפועל לא הכירה ממשלת מצרים באופן רשמי.
במצרים מתגוררת קהילה ארמנית גדולה השומרת על יחסים טובים בין המדינות.
1971 מצרים הייתה מהמדינות הראשונות בעולם הערבי שהכירה בבנגלדש.
בין המדינות מתקימים קשרי ידידות ושיתוף כלכלי וצבאי, בעבר סיפקה מצרים עשרות טנקים לבנגלדש.
סין 1956 בין המדינות התקיימו קשרים וקשרי מסחר משתנים לאורך ההיסטוריה
מצרים היא המדינה הערבית והאפריקאית הראשונה בעולם שהכירה בסין.
מצרים היא המדינה החמישית בגודלה בסחר החוץ של סין.
למדינות יחסים דיפלומטים וכלכלים מלאים, בין היתר סין מפתחת אזורי תעשייה בצפון-מערב תעלת סואץ ובתי ספר ללימוד סינית במצרים.
מצרים אינה מכירה בטאיוואן מאז 1956 בעקבות יחסי סין-מצרים.
מצרים פועלת באמצעות השגרירות המצרית בירוואן שבארמניה.
1955 היחסים בין המדינות, שהחלו ב-1955, עברו שדרוג ב-1967 בעקבות תמיכת הודו במצרים במלחמת ששת הימים.
היצוא המצרי העיקרי להודו כולל כותנה גולמית, דשנים גולמיים, נפט ומוצרי נפט, כימיקלים אורגניים ולא אורגניים, מוצרי עור ומוצרי ברזל.
היבוא העיקריים למצרים מהודו הוא חוט כותנה, שומשום, קפה, עשבי תיבול, טבק ועדשים.
הודו היא שותפות הסחר הרביעית בגודלה של מצרים אחרי ארצות הברית, איטליה וערב הסעודית.
אינדונזיה מיוצגת במצרים על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקהיר.
מצרים מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה.
בשנת 1980 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות המהפכה האיראנית ותהליך השלום, שבמסגרתו הכירה מצרים בישראל, אנואר סאדאת ביקר בירושלים ונחתמו הסכמי קמפ דייוויד והסכם השלום בין ישראל למצרים.
בשנת 2011, בעקבות ההפיכה במצרים, התחממו היחסים בין מצרים לאיראן.
ב-2013 ביקר נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד במצרים לראשונה מהאז המהפכה באיראן.
שתי המדינות הן חברות מייסדות של הליגה הערבית ושתיהן ריבוניות וחברות בארגון האומות המאוחדות.
ההיסטוריה של היחסים בין שתי המדינות רצופה בתהפוכות רבות, מיחסים חמים עם כל נשיאי עיראק בתקופת ההפיכות בה ועד יחסים קרירים עם ממשל סדאם חוסיין לאחר הסכמי קמפ-דייוויד שנחתמו עם ישראל.
כיום שתי המדינות קרובות אחת לשנייה ונוטות לתמוך אחת בשנייה בפורומים בינלאומיים.
בין 1948 ל-1975 המדינות היו ביחסי מלחמה, בעקבות ההסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975 ולאחר ביקור סאדאת בישראל התחממו היחסים בין המדינות ולאחר חתימת הסכם השלום בין המדינות הועלו היחסים לרמה דיפלומטית.
היחסים בין המדינות עבורו התקררות ושמרו על יחסים כלכלים ברמה נמוכה, בין היתר בעקבות מספר התקפות ואירועי טרור נגד גופים ישראלים במצרים אשר גרומו לעזיבת השגרירים הישראלים בתקופות שונות, מנגד שגרירים מצרים באו ועזבו את ישראל בתקופות שונות בין היתר עזב השגריר המצרי בישראל לראשונה בעקבות מבצע שלום הגליל.
בשנת 1995 הגיע נשיא מצרים חוסני מובארכ לביקור ניחומים בישראל בעקבות רצח יצחק רבין.
מצרים היא הגוף המתווך בין ישראל לחמאס ורוב השיחות הנערכות בתיווך המצרים נערכות במדינה בהשתתפות נציגי המודיעין הישראלי, ב-2007 ביקר באופן חריג ראש הממשלה אהוד אולמרט במצרים.
למצרים שגרירות בתל אביב, וקונסוליה באילת.
לישראל שגרירות בקהיר, וקונסוליה באלכסנדריה.
אזור טאבה-אילת הוא אזור סחר חופשי לתושבי שתי המדינות ולא נדרשת אגרת מעבר בתוך שטח הסחר החופשי.
היחסים בין המדינות מוגדרים "לבביים" המדינות שומרות על קשרים כלכליים ודיפלומטיים ברמה הגבוהה ביותר.
מאז 2009 חיים 1,051 אזרחים יפנים במצרים.
1946 היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת העצמאות של ירדן, 1946, ימים ספורים לאחר הכרזת העצמאות.
ב-6 באפריל 1972 ניתקה ממשלת מצרים את היחסים במחאה על התוכנית הירדנית לפדרציה עם יהודה ושומרון, שלא לקחה בחשבון את האינטרסים של אש"ף.
יחסים אלה כוננו בשנית ב-11 בספטמבר 1973. היחסים נותקו שוב ב-1979, הפעם על ידי ממשלת ירדן, במחאה על הסכמי קמפ דייוויד בין ישראל למצרים.
בעקבות פרוץ מלחמת לבנון ב-1982, הפעילה ממשלת ארצות הברית לחץ על שתי הממשלות להגיע להסדר במטרה לגבש אסטרטגיית שלום משותפת מול ממשלת ישראל, והיחסים כוננו בשלישית ב-25 בספטמבר 1984.
למצרים שגרירות ברבת עמון, וקונסוליה בעקבה.
בין המדינות קיים הסכם סחר משנת 2006. 1957 בין המדינות מתקיים הסכם סחר בתחומי הטכנולוגיה.
1964 כל נציגויות מונגוליה באפריקה נמצאות בקהיר.
למדינות הסכם שיתוף כוחות אוויר וכוחות צבא
מונגוליה מכשירה את יחידות המשטרה ללוחמה בטרור וללוחמה בסמים במצרים במסגרת שיתוף הפעולה בין המדינות.
בין המדינות מתקיימים יחסים כלכלים ושיתופי פעולה בתחום השירותים, החקלאות ושיתופי פעולה צבאים.
למצרים ייצוג בפיליפינים על ידי שגרירות שהיא מחזיקה במקאטי.
הפיליפינים מיוצגת במצרים על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקהיר.
בין מצרים לקטר אין יחסים דיפלומטיים רשמים מאז נותקו היחסים ב-1996, קודם לכן לא ניהלו המדינות יחסים דיפלומטיים ברמה גבוהה אך הנפיקו ויזות תיירות, מאז 1996 אין יחסים כלל בין המדינות.
1995 שתי המדינות מנהלות סחר וקשרים דיפלומטיים מ-1995.
1925 שתי המדינות חברות באיחוד מדינות הים התיכון.
יחסי המדינות עברו עליות וירידות, עד 2008 החזיקו המדינות ביחסים טובים.
ב-2008 חתמו על הסכם לסחר בגז ממצרים לטורקיה ושיתופי פעולה צבאים, וב-2011, בעקבות הדחת מובארכ ועליית האחים המוסלמים, התחממו היחסים בין המדינות.
כיום למצרים נציגות בדרג נמוך באנקרה.
1963 וייטנאם פתחה לראשונה את נציגותה המסחרית במצרים ב-1958, ופתחה שגרירות בקהיר ב-1963.
שגרירות מצרים בהאנוי נפתחה ב-1964.
מדינה כינון היחסים הערות 1950 מצרים משמשת כנקודת מעבר לסחורות בין אוסטרליה לאירופה ובעיקר לממלכה המאוחדת.
לאוסטרליה ומצרים שיתוף פעולה בנושא הלוחמה בטרור.
למצרים שגרירות בקנברה וקונסוליות בסידני ובמלבורן.
בשנת 2015, הסחר בין מצרים וניו זילנד הסתכם בסכום של כ-341 מיליון דולר.
היצוא העיקרי של מצרים לניו זילנד כולל: כלי רכב, הלבשה, שטיחים ודשנים, בעוד שהיצוא של ניו זילנד אל מצרים כולל: מוצרי חלב, ביצים, דבש, מוצרי אוכל ומוצרים מן החי.
לניו זילנד שגרירות בקהיר שנפתחה ב-2007.
למצרים שגרירות בוולינגטון החל משנת 2010, בעבר הייתה שגרירות בוולינגטון בין השנים 1974 עד 1988 שנסגרה עקב אי פתיחת שגרירות ניו זילנד במצרים.
עד 2010 היו 27 חיילים ניו זילנדים בכוח המשקיפים הרב-לאומי במצרים.
במשך שני העשורים שקדמו לוועידה הלאומית של קונגו ב-1991, הייתה המדינה במחנה הסוציאליסטי, בעלת ברית בעיקר של ברית המועצות ושל מדינות גוש מזרחיות אחרות.
קשרי סיוע חינוכיים, כלכליים וזרים, בין קונגו לבין בעלי בריתה המזרחיים, היו נרחבים, כאשר הצבא הקונגולי וכוחות הביטחון קיבלו סיוע משמעותי, סובייטי מזרח-גרמני וקובני.
לאחר התפרקות ברית המועצות ואימוץ הדמוקרטיה הרב-מפלגתית בשנת 1991, היחסים הדו-צדדיים של קונגו עם בעלות בריתה הסוציאליסטיות לשעבר הפכו לפחות ופחות חשובים.
צרפת היא כיום השותפה הגדולה ביותר של קונגו, אשר תורמת ומסייעת באופן משמעותי בפן הכלכלי.
קונגו-ברזוויל היא חברה בבית הדין הפלילי הבינלאומי עם הסכם חסינות דו-צדדית של הגנה על הצבא האמריקני.
הרפובליקה של קונגו חברה במספר ארגונים בינלאומיים, כגון האו"ם, ארגון אחדות אפריקה, הבנק לפיתוח אפריקה, גאט"ט (GATT), ועדת הכלכלה של מדינות מרכז אפריקה, איחוד המכס והכלכלה במרכז אפריקה, ארגון הקפה הבינלאומי, איגוד מדינות מרכז אפריקה, אינטרפול, המדינות הבלתי-מזדהות, ו-G77.
מדינההתחלת היחסים הבינלאומייםהערותהיחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לקונגו נשברו בתקופה הקונגולית הרדיקלית ביותר - המרקסיסטית, 1965-77. שגרירות ארצות הברית נפתחה מחדש ב-1977 עם שיקום היחסים, שנותרו רחוקים עד סוף התקופה הסוציאליסטית.
בסוף שנות השמונים התאפיינה התחממות מתמשכת ביחסים הקונגולזיים עם מדינות המערב, כולל ארצות הברית.
נשיא קונגו, דניס ססו-נגוסו ביקר בוושינגטון ב-1990, שם התקבל על ידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
לרפובליקה של קונגו יש שגרירות בוושינגטון הבירה.
לארצות הברית יש שגרירות בברזוויל.15 במרץ 2007היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-15 במרץ 200716 ביוני 1990 היחסים הדיפלומטיים בין דרום קוריאה לבין הרפובליקה של קונגו הוקמו ב-16 ביוני 1990.
קונגו הייתה אז יצואנית נפט גדולה לקוריאה.
להודו יש קונסוליית כבוד בברזוויל.