tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
1996 - אבן הדמעות, פרס ספר השנה של מועדון ספרי המדע הבדיוני (מועמדות)
1997 - דם העדה, פרס לוקוס, ספר הפנטזיה הטוב ביותר (מקום שמונה-עשרה)
1999 - פרס לוקוס, סופר הפנטזיה/מדע בדיוני הטוב ביותר של שנות ה-90 (מקום 49)
2004 - פרס פרומתאוס - האימפריה העירומה (מקום רביעי)
2006 - פרס פרומתאוס - שרשרתאש (מקום ראשון)
טרי בלנטין ביסון היה סופר מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאי הידוע בעיקר בזכות סגנון הסיפורים הקצרים שלו.
מאפיין בולט של רבות מיצירותיו של ביסון הוא העובדה שהן מורכבות אך ורק מדיאלוג, ללא שום טקסט מגשר (למשל - "הוא אמר").
הסיפור מורכב רק משיחה בין שתי ישויות חייזריות הדנות באפשרות לאפשר לבני האדם ליצור קשר עם התרבות הגלקטית.
החייזרים, שגופיהם לא מתוארים כלל, מחליטים בסופו של דבר שבני האדם, שהם יצורים אורגניים לחלוטין, הם פשוט מגעילים מדי מכדי לקבלם לחברה מתורבתת.
זמן קצר לאחר פרסומו המקורי, פורסם הסיפור גם במגזין הארפר, כבוד נדיר לסיפור מדע בדיוני בארצות הברית.
הם עשויים בשר – סיפור קצרצר שכולו דיאלוג על הגעת ספינת חייזרים ליצור קשר עם המין האנושי.
החייזרים נגעלים כל כך לגלות שבני האדם עשויים בשר ("איכס, בשר מדבר"), שלבסוף הם פונים לאחור בשאט נפש ומוותרים על יצירת מגע.
מקים – הסיפור עוסק בפרויקט לשיבוט גנטי של רוצחים סדרתיים, על מנת לתת 'רוצח' אחד לכל משפחה של קורבנותיו על מנת שאלו יוכלו לנקום בו.
סדרת בילי – סדרת סיפורים לילדים, על ילדותו הלא כל כך תמימה של בילי ומלחמתו במבוגרים.
טרי ונבלס (שמו המלא: טרנס פרדריק ונבלס, באנגלית: Terence Frederick 'Terry' Venables; 6 בינואר 1943 – 23 בנובמבר 2023) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי, ששימש בתפקידו האחרון כיועץ טכני במועדון החובבים האנגלי, אף.
כשחקן, שיחק במדי הקבוצות צ'לסי, טוטנהאם הוטספר וקווינס פארק ריינג'רס ופעמיים במדי נבחרת אנגליה.
כמאמן, אימן את נבחרת אנגליה ונבחרת אוסטרליה, וכן מספר קבוצות אנגליות וברצלונה.
ונבלס הפך לשחקן מרכזי בקבוצה ואף מונה לקפטן שלה.
הוא עזר לקבוצה להתחרות על מספר תארים בשנות ה-60 של המאה ה-20. עם הקבוצה זכה בגביע הפוטבול ליג ב-1965. ב-1966, לאחר שבירת עוצר שהוטל על שחקני הקבוצה לפני המשחק, הודח ונבלס מצ'לסי והועבר לטוטנהאם הוטספר תמורת 80,000 פאונד.
בסך הכול, ערך 202 הופעות במדי צ'לסי והבקיע 26 שערים.
עם טוטנהאם זכה בגביע ה-FA ב-1967 לאחר ניצחון בגמר על קבוצתו הוקדמת.
בסך הכול שיחק ב-115 משחקים והבקיע 19 שערים.
ב-1969 עבר לקווינס פארק ריינג'רס תמורת 70,000 פאונד.
במדיה הופיע 179 פעמים והבקיע 19 שערים עד מעברו ב-1974 לקריסטל פאלאס תמורת סכום דומה.
במדיה ערך 14 הופעות בלבד לפני מינויו למאמנה ב-1976.
בנבחרת אנגליה שיחק בשני משחקים.
את קריסטל פאלאס, קבוצתו הראשונה כמאמן, לקח מהליגה השלישית עד לראשונה תוך שלוש שנים.
בתום עונת 1979/80, לאחר שסיים עם קבוצתו במרכז הטבלה, עבר לקווינס פארק ריינג'רס שהיו בליגה השנייה.
גם אותם הוביל לליגה הראשונה, ויתר על כן גם לגמר גביע ה-FA ב-1982, בעוד הקבוצה הייתה בליגה השנייה.
ב-1984 הצטרף לברצלונה, בתום עונה מוצלחת בריינג'רס.
בברצלונה יישם ונבלס מערך 4-4-2, שהיה נפוץ באנגליה.
המערך ניצל את יכולותיהם של שחקני הגנה כמיגלי ושל קשרים כברנד שוסטר.
במשך שלוש עונותיו בברצלונה, זכה ונבלס עם ברצלונה בליגה ובגביע הליגה אך הפסיד עמה בגמר גביע אירופה לאלופות 1986. ב-1987 פוטר מהקבוצה.
חודשיים לאחר פיטוריו חזר לאנגליה, לקבוצתו בעבר טוטנהאם הוטספר.
הצלחתו בטונהאם הייתה מעורבת: הקבוצה סיימה במרכז הטבלה ברוב עונותיה תחתיו וזכתה בגביע ה-FA ב-1991. ב-1991 הפך למנהל הבכיר של הקבוצה, אך ב-1993 פוטר מהתפקיד.
ב-1993 הייתה נבחרת אנגליה בנקודת שפל, לאחר כישלונה להעפיל למונדיאל 1994. ונבלס הפך למועמד בכיר לאימון הנבחרת בזכות הכריזמה והנוכחות שלו לצד המגרש.
הוא מונה לתפקיד בינואר 1994. משום שאנגליה הייתה המארחת של יורו 1996 היא לא נאלצה להשתתף במוקדמות לו.
בטורניר עצמו ניצחה אנגליה שלושה מחמשת משחקיה.
נקודת השיא שלה הייתה ניצחון 4-1 על נבחרת הולנד, אך היא הודחה בחצי הגמר.
ב-1997 מונה ונבלס להיות מאמן נבחרת אוסטרליה.
בגביע הקונפדרציות 1997 הוביל את הנבחרת לגמר, בו הפסידה לנבחרת ברזיל.
ונבלס פוטר בעקבות כישלון הנבחרת להעפיל למונדיאל 1998 בצמד משחקים מול נבחרת איראן.
ב-1998 חזר לאמן את קריסטל פאלאס, אך חרף הציפיות הרבות להצלחה עזב כחלוף שנה.
רק בדצמבר 2000 חזר לאימון.
הוא מונה להיות מאמנה של מידלסברו בתקווה למנוע את ירידת הקבוצה לליגת המשנה.
ונבלס הצליח בתפקידו, אך עזב בסיום העונה.
כשנה אחר כך הצטרף ללידס יונייטד.
הקבוצה באותה תקופה הייתה בהתמוטטות עקב בעיות כלכליות.
הקפטן ריו פרדיננד הועבר מהקבוצה כשבועיים לאחר מינויו של ונבלס.
תוך מספר חודשים היא הודחה הן מגביע אופ"א והן מגביע הליגה.
בינואר נמכרו כרטיסיהם של שחקני מפתח נוספים של הקבוצה מפאת המצב הכלכלי של המועדון, מבלי להודיע לוונבלס על התכנון.
בעוד הקבוצה ממשיכה להיכשל בליגה ונועדה לרדת לליגת המשנה, פוטר ונבלס מאימונה.
בסוף 2005 מונה לעוזר מאמנו של סטיב מקלארן באימון נבחרת אנגליה, אך כשזו נכשלה להעפיל ליורו 2008 פוטר הצמד מתפקידיהם.
בשנת 2012, כחלק מפרויקט שכל שלביו יתועדו במסגרת סדרה דוקומנטרית, הסכים ונבלס לשמש כיועץ טכני למועדון החובבים האנגלי, אף.
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: 1997
מאמן החודש בפרמייר ליג: ינואר 2001
טרי לין האטצ'ר היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית עבר אמריקאית.
האטצ'ר נולדה וגדלה בפאלו אלטו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי משולב אנגלי, סקוטי, אירי, פריזית, וערבי-לבנוני-סורי.
כבת יחידה לאמה שהייתה מתכנתת מחשבים בחברת הנשק האמריקנית "לוקהיד מרטין", ולאביה שהיה פיזיקאי גרעין ומהנדס חשמל.
בין השנים 1985–1988 יצאה עם ריצ'רד דין אנדרסון, השחקן הראשי בסדרת הפעולה "מקגייוור".
ב-4 ביוני 1988 נישאה למרקוס לייטהולד, וכעבור כשנה הם התגרשו.
ב-27 במאי 1994 היא נישאה לשחקן ג'ון טני.
ב-10 בנובמבר 1997 נולדה בתם, אמרסון רוז טני.
הזוג התגרש ב-2003. לאחר מכן יצאה עם סטיבן קאי, ששיחק באופרת הסבון "בית חולים כללי", אך השניים נפרדו.
במרץ 2006 סיפרה בריאיון למגזין "וניטי פייר" שהותקפה מינית על ידי ריצ'רד הייס סטון, הבעל לשעבר של דודתה, כשהייתה בת חמש.
בשנת 2002, לאחר שהואשם סטון בהטרדה של נערה בת 14, שלאחר מכן התאבדה, התלוננה נגדו גם האטצ'ר.
בעקבות תלונתה של האטצ'ר הודה סטון בעבירותיו ונשפט ל-14 שנים בכלא.
בראיון סיפרה האטצ'ר שהתלוננה נגד סטון מפני שלא הפסיקה לחשוב על הנערה שהתאבדה, ולא רצתה שסטון יחמוק מעונש.
סטון מת בכלא מסרטן המעי הגס ב-2008, לאחר שריצה שש שנים מעונשו.
בפברואר 2008 תבעה חברת הקוסמטיקה "Hydroderm" את האטצ'ר בטענה שהפרה חוזה איתם בכך שקידמה מוצרים של חברת קוסמטיקה אחרת, "CityLips".
האטצ'ר התעקשה על כך שהחוזה שלה עם חברת "CityLips" אינו משפיע על החוזה שלה עם "Hydroderm".
בסוף שנת 2008 פסק בית המשפט כי על חברת "Hydroderm" לבטל את התביעה נגד האטצ'ר.
האטצ'ר למדה משחק ב-"American Conservatory Theater" והייתה מעודדת של קבוצת הפוטבול סן פרנסיסקו 49'.
בין 1985–1986 היא הופיעה בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה ספינת האהבה, בתפקיד איימי, בחורה בצוות הבידור של הספינה "בנות הים".
תפקיד זה כלל בעיקר ריקודים ושירה כחלק משגרת המופע השבועית של "בנות הים", אך היו לה גם שורות קומיות קצרות בחלק מהפרקים.
בין 1986–1989 היא הופיעה בשישה פרקים בסדרת הטלוויזיה מקגייוור בתפקיד פני פארקר.
בארבעה מהם שיחקה בתפקיד ראשי אחרי השחקן הראשי.
בשנת 1987 גילמה את בתה ההגיונית והאינטליגנטית בת ה-18 של הגיבורה בקומדיית המצבים קצרת המועד "השיר של קארן".
בשנת 1989 ביצעה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בתפקיד משני של שחקנית צעירה ואופורטוניסטית בסרט "התמונה הגדולה", ואחר כך שיחקה בסרט טנגו וקאש.
ב-1993 השתתפה בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה סיינפלד בתור חברה של ג'רי סיינפלד בפרק "השתל".
בין 1993–1997 שיחקה בתפקיד הנשי הראשי של לויס ליין בסדרת הטלוויזיה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן" לצד דין קיין שגילם את סופרמן.
ב-1996 שימשה כמנחה אורחת בפרק בתוכנית המערכונים הסאטירית "סאטרדיי נייט לייב" ("SNL").
ב-1997 קיבלה את תפקיד פאריס קארוור, נערת בונד, בסרט "מחר לנצח".
בתחילת צילומי הסרט הייתה האטצ'ר בחודש השלישי להריונה, מבעלה דאז, ג'ון טני.
לאחר מכן התחרטה האטצ'ר על שגילמה את הדמות, תיארה אותה כדמות מלאכותית וציינה שלא חשה סיפוק מהמשחק.
ב-2004 קיבלה את אחד התפקידים הראשיים (סוזן מאייר) בסדרת הדרמה הקומית "עקרות בית נואשות".
תפקיד זה זיכה אותה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית לשנת 2005, וכן בפרס גילדת שחקני המסך באותה קטגוריה.
באותה שנה היא הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית בסדרה קומית, עבור אותו תפקיד, מול שתי שחקניות נוספות מהסדרה: מרשה קרוס ופליסיטי האפמן.
באפריל 2006, דווח כי היא הייתה אחת משחקניות הטלוויזיה בעלת השכר הגבוה ביותר בארצות הברית, ועל פי הדיווחים הרוויחה 285,000$ לפרק של "עקרות בית נואשות".
באותה שנה היא הייתה אחת משלוש המועמדות לפרס הטלוויזיה של People's Choice והייתה שוב מעומדת לגלובוס הזהב כשחקנית ראשית בתוכנית קומית בטלוויזיה.
בפברואר 2007 חתמה על חוזה, יחד עם שאר כוכבי הסדרה, להשתתפות בעוד ארבע עונות של "עקרות בית נואשות".
בשנים 2011–2012 שיחקה בעונה השמינית והאחרונה של "עקרות בית נואשות".
האצ'ר ביצעה גרסת קאבר לשיר "Good Night" של להקת הביטלס הבריטית, במסגרת אלבום הצדקה "Un Dreams Dreams" - שירים מהכוכבים.
בשנת 2007 החלה לכתוב טור במגזין "Glamour".
ב-9 באפריל 2008 הופיעה בתוכנית "Idol Gives Back", ושרה את השיר "Before He Cheats".
בשנת 2009 היא דיבבה בסרט האנימציה "קורליין".
בשנת 2013 היא דיבבה בסרט האנימציה "מטוסים", וסרט ההמשך ב-2014 מטוסים 2: לוחמי האש.
בשנת 2016 השתתפה בקומדיה "שקיעה" לצד שרה פקסטון.
בשנת 2017 שיחקה בשמונה פרקים בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל".
בשנת 2023 שיחקה תפקיד ראשי בסרט הרומנטי "להתאהב עד חג המולד".
+ שנה סרט דמות תפקיד1989התמונה הגדולהגרטצ'ןטנגו וקאשקתרין טנגו1991בועות של אהבהאריאל מאלוני1992Straight Talkג'אניס1994The Cool Surfaceדני פייסוןAll Tied Upלינדה אליסיו1996אסירי גן עדןקולדט רוקושני ימים באל.איי.בקי פוקס1997מחר לנצחפאריס קארוור1999Feverשארלוט פארקר2001ספיי קידסגברת גראדנקו2007שובו של אלוףאנדראה פלאק2009קורליין ודלת הקסמיםאמא של קורלייןדיבובהאמא המקבילה2013מטוסיםדוטי2014מטוסים 2: לוחמי האש2016Sundownאמא2019ההיגיון בשיגעוןג'ינה2023להתאהב עד חג המולדנורה וינטרס
+ שנה סדרה דמות פרקיםתפקיד1985–1986ספינת האהבהאיימי מ"בנות הים"191986–1990מקגייוורפני פארקר61986–1987Capitolאנג'ליקה51987השיר של קארןלורה מתיוז131991Sunday Dinnerטי.טי.
פאגורי61993–1997לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמןלויס ליין87שחקנית ראשית2004–2012עקרות בית נואשותסוזן מאייר1802012Jane by Designקייט קווימבי42013–2014ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לאביאטריס לביק7דיבוב2016–2017הזוג המוזרשארלוט112017סופרגירלריה82024וונדלה (אנ')מות'ר6דיבוב
ויליאם ג'ון טרנס "טרי" ניל היה שחקן ומאמן כדורגל צפון אירי.
החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת באנגור, ובדצמבר 1959 עבר לשחק בארסנל.
בתקופה זו ניל היה גם שחקן הרכב קבוע בנבחרת צפון אירלנד, וערך את הופעת הבכורה שלו כבלם ב-1961. הוא התמנה לתפקיד הקפטן של נבחרתו ב-1968, אך התקף של צהבת הגביל את הופעותיו עבור מועדונו ונבחרתו בעונת 1968/1969, והוא החמיץ את ההפסד של ארסנל לסווינדון טאון בגמר גביע הפוטבול ליג.
ניל לא הצליח לחזור למעמד של שחקן הרכב קבוע, ובעונת 1969/1970 הוא שיחק רק ב-25 משחקים, ונראה היה שהוא כבר לא עונה על הדרישות של ארסנל.
בסך הכל הוא שיחק ב-275 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 10 שערים.
ניל חתם בהאל סיטי כמאמן-שחקן ביולי 1970, למרות שהיה רק בן 28, והוא היה לאחד המאמנים הצעירים ביותר בהיסטוריה של המשחק; לאחר מכן הוא הפך למאמן-שחקן גם בצפון אירלנד.
ניל פרש ממשחק פעיל ב-1973, כאשר הוא משתתף ב-59 משחקים של נבחרתו ושובר את שיאו של דני בלנצ'פלאואר כשיאן ההופעות של הנבחרת, כאשר שיאו של ניל נשבר על ידי פט ג'נינגס מספר שנים לאחר מכן.
ניל עזב את האל סיטי ב-1974, והחליף את ביל ניקולסון בתפקיד המאמן של טוטנהאם הוטספר, היריבה הגדולה ביותר של ארסנל.
הוא אימן את טוטנהאם במשך שתי עונות שבמהלכן המועדון כמעט ירד ליגה.
ניל אימן גם את נבחרת צפון אירלנד במשרה חלקית בין 1971 ל-1975, במקביל לעבודתו בהאל ובטוטנהאם.
למרות חוסר הצלחתו בטוטנהאם הוא הובא על ידי הנהלת ארסנל כמחליפו של ברטי מיי ב-9 ביולי 1976, והפך למאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ארסנל.
ההצלחה של ארסנל בטורנירי הגביע לא השתקפה בליגה, ומצבו של המועדון החמיר בעקבות עזיבתם של הכוכבים בריידי וסטייפלטון ופציעתו של מקדונלד.
ניל לא הסתדר עם חלק משחקניו, והתקשה לשלוט בהרגלי שתיית המשקאות החריפים של חלק מהשחקנים.
הפסד ביתי בגביע הליגה לוולסול ב-29 בנובמבר 1983 היה "הקש ששבר את גב הגמל", והוא פוטר מארסנל ב-16 בדצמבר.
ניל פרש כליל מכדורגל, ולאחר מכן פתח פאבי ספורט בהנדון ובהולבורן שבמרכז לונדון.
בנוסף, הוא עבד כפרשן משחקים בערוץ הטלוויזיה של ארסנל.
טרי אן גאר (באנגלית Terry Ann Garr; 11 בדצמבר 1944 – 29 באוקטובר 2024), שנודעה בשם טרי גאר (Teri Garr), הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקנית.
גאר התפרסמה בתפקידיה הקומיים והדרמטיים בסרטי קולנוע בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 ובקריירה טלוויזיונית משגשגת לאחר מכן.
היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרטו של סידני פולאק "טוטסי" בשנת 1982.
אביה, אדי גאר, היה שחקן וודוויל ממוצא אירי והופיע בתפקידים על במות ברודוויי.
אמה, פיליס גאר, הייתה רקדנית ממוצא אוסטרי.
בהיותה בת 11 מת אביה, ואמה של גאר המשיכה לפרנס את שלושת ילדי המשפחה לבדה.
גאר סיימה את בית הספר הקתולי בעיירה רוקי ריבר, באוהיו, ולאחר מכן החלה בקריירת משחק.
את תפקידיה הראשונים קיבלה בזכות מראה הבלונדינית הכל-אמריקאית הצעירה שאפיין אותה בצעירותה.
היו אלו תפקידים זעירים בקומדיות נעורים (הראשונה שבהן, "A Swingin' Affair" משנת 1963).
היא הופיעה במספר סרטים של אלביס פרסלי בשנות ה-60, לרוב כרקדנית.
בשנת 1968 הופיעה בתפקיד זעיר בסרטה של להקת המאנקיס "Head", כן הופיעה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה מצליחות רבות, בהן מ.א.ש, מסע בין כוכבים, "המופע של דיק ואן דייק", "מקלאוד" ו"הזוג המוזר".
בתחילת שנות ה-70 הופיעה באופן קבוע בתפקידים קומיים ב"מופע של סוני ושר".
בשנת 1974 הצליחה גאר לפרוץ למעמד של שחקנית מובילה בעקבות הופעתה בשני סרטים.
תפקיד דרמטי כבד שיחקה בסרטו של פרנסיס פורד קופולה, "השיחה", שם הופיעה בתור חברתו של איש ההאזנות הפרנואיד אותו שיחק ג'ין הקמן.
תפקיד הפוך לחלוטין שיחקה בסרטו של מל ברוקס, "פרנקנשטיין הצעיר".
בסרט שיחקה את אינגה, עוזרתו השופעת של ד"ר פרנקשטיין.
לטענתה, קיבלה את התפקיד כאשר הופיעה למבחן הבד עם חזייה מרופדת בגרביים ישנים, מכיוון שהבינה כי התפקיד נסב כולו "על הציצים".
תפקיד זה, שדרש הופעה מוגזמת ומבטא מזויף וכבד, איפשר לגאר להפגין את כשרונה הקומי.
במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 המוקדמות, הופיעה גאר בתפקידים חשובים בסרטים מצליחים.
בסרטו של סטיבן ספילברג "מפגשים מהסוג השלישי" (1977) שיחקה את אשתו של ריצ'רד דרייפוס.
כן הופיעה בתפקיד בולט בסרט "הו, אלוהים!" (1977) בו שיחק הקומיקאי הקשיש ג'ורג' ברנס את אלוהים המתגלה לג'ון דנוור.
בשני סרטים אלו שיחקה תפקיד זהה כמעט - אשתו הסובלת של אדם המשנה את התנהגותו עקב התגלות על טבעית.
סרטים אלו, והופעות נוספות שלה כהופעתה בסרט "הסייח השחור" (1979) שמרו על מעמדה כשחקנית מובילה בתקופה זו.
בשנת 1982 הגיעה קריירת הקולנוע של גאר לשיא, כאשר הופיעה בסרטו של סידני פולאק, "טוטסי", בתפקיד חברתו הנבגדת והנוירוטית של דאסטין הופמן, המגלם שחקן המקבל תפקיד של אישה באופרת סבון ומתחזה לשם כך לאישה.
הסרט היה בין הסרטים המצליחים בשנה זו, והופעתה בסרט הקנתה לגאר מועמדות לפרס האוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנה זו כיכבה גאר, לצידו של פרדריק פורסט בסרט המוזיקלי "אחד מהלב" שביים פרנסיס פורד קופולה.
סרט זה היווה תפנית לרעה בקריירה של כל המעורבים בו.
קופולה, שאיבד את השליטה בתקציבו של הסרט, יצר בעלות עצומה מוצר בעייתי.
הסרט כשל בקופות, והביא להתמוטטות אולפני אמריקן זואיטרופ שהקים קופולה.
שנת 1982 היוותה שיא בקריירה של גאר, ולאחריה לא קיבלה עוד תפקידים בולטים בקולנוע.
גאר המשיכה להופיע בתפקידי משנה בסרטיהם של במאים מובילים.
כך, למשל, הופיעה בתפקיד משמעותי בסרטו של מרטין סקורסזה "שגעון של לילה" (1985).
תפקידה של גאר היה תפקיד של מעריצה מטורפת ומזדקנת של להקת "הקופים" בסרטם הופיעה שבע-עשרה שנים קודם לכן.
הופעות זכורות נוספות של גאר הן בסרטו של רוברט אלטמן "משהו ללבוש" (1994) ובסרט "טפשים ללא הפסקה" (1994).
במקביל המשיכה גאר להופיע בטלוויזיה.
היא הייתה אורחת קבועה בתוכניתו של דייוויד לטרמן, והופיעה בתפקידי אורח בסדרות כ"ER", "חוק וסדר: מחלק הקורבנות המיוחדים" ו"פליסיטי".
כן זכורה הופעתה בתפקיד אמה של פיבי בסדרה "חברים" בה הופיעה במספר פרקים.
לגאר היו מספר מערכות יחסים יציבות עם גברים.
בין 1979 ל-1983 הייתה חברתו של המפיק רוג'ר בירנבאום.
במהלך רוב שנות ה-80 הייתה חברתו של רופא בשם דייוויד קיפר.
בשנת 1993 נישאה לקבלן בשם ג'ון או'ניל, והשניים אמצו בת בשם מולי ב-1995. הנישואים כשלו, והזוג הודיע על גירושיו בשנת 1996.
במהלך שנות ה-80 סבלה גאר מבעיות בריאותיות שונות, אך רק ב-1999 אובחנה כסובלת מטרשת נפוצה.
היא נתנה פומבי למחלתה בראיון בשנת 2002, ובשנת 2005 הופיעה בראיון אצל לארי קינג בו דיברה בפירוט ובגילוי לב על מחלתה.
גאר פעלה בארגונים שונים הנאבקים למען מודעות למחלה.
בשנת 2006 סבלה מאירוע מוחי.
על אף בעיות הבריאות שלה התעקשה גאר להמשיך ולעבוד והמשיכה להופיע בתפקידים שונים בקולנוע ובטלוויזיה, ואף התארחה שוב בתוכניתו של דייוויד לטרמן.
טרי גאר נפטרה ב-29 באוקטובר 2024, בביתה שבלוס אנג'לס, כתוצאה מסיבוכים במחלת הטרשת הנפוצה שבה חלתה.
מפגשים מהסוג השלישי - 1977.
באטמן הדור הבא: שובו של הג'וקר - 2000.
טרנס ג'ון "טרי" מנצ'יני הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הבלם.
מנצ'יני נולד בלונדון למשפחת מתאגרפים, ונקרא בשם טרי סילי.
הוא החל לעסוק באיגרוף, אך בסופו של דבר החליט להמשיך ככדורגלן.
אביו האירי מת כשהוא היה בן שבע, ואמו נישאה מחדש ושינתה את שם משפחתה לזה של בעלה השני.
הוא החל את קריירת הכדורגל שלו בווטפורד ב-1961, ושוחרר מהקבוצה באמצע עונת 1965/1966. הוא היגר לדרום אפריקה והצטרף לפורט אליזבת' סיטי, עמה זכה באליפות דרום אפריקה.
לאחר 20 חודשים באפריקה חזר ללונדון, ובנובמבר 1967 הצטרף ללייטון אוריינט.
הוא שיחק בלייטון במשך ארבע עונות, וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה השלישית.
באוקטובר 1971 חתם בקווינס פארק ריינג'רס, ובעונת 1972/1973 סייע לקבוצה להעפיל לליגה הראשונה.
בעקבות שיחה עם עמיתו בריינג'רס, דון גיבנס, גילה מנצ'יני כי בזכות מוצאו האירי של אביו הוא יכול לשחק עבור נבחרת אירלנד, למרות שנולד וגדל כאנגלי.
הוא ערך את הופעתו הראשונה מתוך חמש במשחק מול נבחרת רוסיה ב-1973.
ב-1974 הוחתם מנצ'יני בארסנל כמחליפו של פרנק מקלינטוק, תמורת 20,000 לירות שטרלינג.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול וסטהאם יונייטד ב-26 באוקטובר 1974, ובשתי עונותיו בארסנל רשם לזכותו 62 הופעות.
אולם, לאחר עונת 1975/1976, שהייתה הגרועה ביותר בתולדות המועדון מזה 40 שנים, התפטר המאמן ברטי מיי.
מנצ'יני לא היה נחוץ לתוכניותיו של טרי ניל, מחליפו של מיי, מאחר שהיה כבר בן 34; הוא שוחרר בהעברה חופשית בספטמבר 1976. הוא הצטרף למועדון החובבני אלדרשוט, ושיחק שם במשך עונה אחת.
בתום העונה, חתם מנצ'יני בלוס אנג'לס אצטקס מליגת ה-NASL בארצות הברית.
מנצ'יני עזב לאחר עונה אחת בקבוצה וחתם בשנת 1978 לעונה אחת בברנט מהפוטבול ליג השנייה.
בתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 37. לאחר פרישתו עבד בצוותי האימון של פולהאם, קווינס פארק ריינג'רס ולוטון טאון.
לאחר פרישתו מאימון ניהל מספר חנויות בהארו, פאב בהאמרסמית' ופולהאם, ועסק להשכרת מכוניות בניו מאלדן.
טרנס פטריק דייוויד בלסאמו הוא גיטריסט, מוזיקאי ופזמונאי אמריקאי.
הוא היה הגיטריסט בלהקת המטאל האלטרנטיבית "קולד", בלהקת הרוק "לימפ ביזקיט", והוא הגיטריסט הנוכחי של להקת הרוק "אוונסנס".
אחרי תקופה קצרה בה היה חבר בלהקה לימפ ביזקיט ב-1995, הצטרף בלסאמו ביחד עם מספר נגני רוק מג'קסונוויל ללהקה "קולד".
בלסאמו היה שותף לכתיבה ולהקלטת שני אלבומים של הלהקה: "13 Ways to Bleed on Stage" שיצא בשנת 2000, ו-"Year of the Spider" שיצא בשנת 2003.
כמו כן, הוא הופיע לצד סטיינד ב-MTV Unplugged בשנת 2001.
בעוד הוא חבר בקולד, הצטרף בלסאמו ביחד עם הלהקה למופע הפתיחה של Nintendo Fusion Tour ב-2003, שם הופיעה גם "אוונסנס".
בלסאמו הצטרף ל"אוונסנס" לאחר עזיבתו של בן מודי את הלהקה במהלך סיבוב ההופעות באירופה.
בלסאמו מילא את מקומו של מודי על הבמה, וכן כתב חלק מהשירים ללהקה ביחד עם איימי לי.
בשנת 2011 יצא האלבום "Evanescence" שבו ניגן בגיטרה המובילה, והיה שותף לכתיבת מרבית השירים.
לאחר סיבוב ההופעות בשנת 2012 הפסיקה הלהקה זמנית את פעילותה, וכשחזרה לפעול ב-2015 לא היה בלסאמו שותף לפעילותה.
החליף אותו הגיטריסט הגרמני ין מאיורה .
בנובמבר 2005 קיבל בלסאמו שבץ.
הרופאים אמרו לו שזה נגרם כתוצאה מקרישת דם בצוואר שלו שנבעה מנענועי הראש שלו של הבמה.
הוא הספיק להחלים מאז והוא חזר להופיע עם הלהקה.
כתוצאה מהפגיעה שלו הוא התחיל להשתמש בראסטות שלו על הבמה בכך שהוא מנענע אותן כשהוא בעצמו עומד.
כך הוא לא יוצר יותר מדי תנועה ונמנע מבעיות עתידיות.
תרזה לי "טרי" פארל (במקור: Theresa Lee "Terry" Farrell) היא דוגמנית ושחקנית אמריקנית.
היא ידועה בעיקר בזכות הופעותיה בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" כג'דזיה דקס, וב-"בקר", כרגינה קוסטס.
פארל הוא בתם של קיי קרול כריסטין בנדיקסון ואדווין פרנסיס פארל ג'וניור.
מאוחר יותר, אימה נישאה לדייוויד וו.
גרוסנדורף, אשר אימץ את טרי ואת אחותה, כריסטין.
לפני שהפכה לדוגמנית, היא שיחקה דמות של אלף-חג המולד במרכז קניות בסידר רפידס.
בשנת 1978 היא עזבה את עיר הולדתה, לצורך לימודים במקסיקו סיטי כסטודנטית בפרויקט לחילופי סטודנטים.
פארל התאהבה ב"ערים הגדולות", וכאשר הייתה תלמידה בשנתה הראשונה בבית הספר התיכון, וגובהה היה כמעט 1.82 מ', היא הגישה תמונה לסוכנות הדוגמנות עלית שבניו יורק ובתוך יומיים מאז הגיעה לעיר - כבר הספיקה לחתום על חוזה בלעדיות עם "מדמואזל".
לאחר 18 חודשים של דוגמנות, היא למדה משחק עם קייט מקגרגור סטיוארט ועדיין דוגמנות בצד.
התפקידים המרכזיים הראשונים שלה היו בשנת 1983 ב-"Paper Dolls", בו שיחקה דמות של דוגמנית, וכן בסרט העלילתי "Back to School", ביחד עם רודני דיינג'רפילד.
באביב 1989, היא החלה ללמוד משחק אצל סטלה אדלר, והופיעה במספר תפקידי אורח בסדרות כגון זינוק לאתמול ומשפחת קוסבי.
בשנת 1992 היא השתתפה בפיילוט שלא הצליח - גרסה אמריקאית של ננס אדום.
זמן קצר לאחר מכן, הוצע לה תפקיד ראשי ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
פארל כיכבה כג'דזיה דקס, קצינת מדע של תחנת החלל בצי הכוכבים, המשתייכת לגזע החייזרים הידוע כטריל, שהוא פונדקאי לסימביונט בן 300 שנה, היכול לשאוב את הזיכרונות והידע של שבעת הפונדקאים הקודמים של אותו הסימביונט.
הסדרה עלתה לאוויר לראשונה בינואר 1993. לאחר שהחליטה לעזוב את התוכנית בתום העונה השישית, מפיקי סרטי פרמאונט נאלצו להרוג את דמות "הפונדקאי" של פארל (אם כי דמות "סימביונט" המשיכה לעונה 7, בשירות פונדקאי חדש לדקס, בגילומה של ניקול דה-בור).
לאחר מכן, פארל כיכבה לצידו של טד דנסון בסדרת הטלוויזיה הקומית "בקר", בהפקת סרטי פרמאונט, בו גילמה את דמותה של רג'ינה "רג'י" קוסטס, יריבתו, אך גם כן מושא לאהבתו, של ג'ון בקר (דנסון).
פארל השתתפה בסדרה במשך 4 עונות ו-94 פרקים, לפני שהוחלפה בשחקנית ננסי טראוויס.
פארל העניקה את קולה לדמות "Six of One" מסרט האנימציה הקצר "Tripping the Rift", שבסופו של דבר הפך לסדרת טלוויזיה בערוץ Sci-Fi.
האסטרואיד "26734 Terryfarrell", אשר התגלה בשנת 2001, נקרא על שמה על ידי מי שגילה אותו - ויליאם קוונג יו יינג.
פארל מתגוררת בהרשי, פנסילבניה, יחד עם בעלה בריאן בייקר, לשעבר דובר תאגיד "ספרינט" (המכונה: Sprint Guy) ועם בנם המשותף.
בשעות הפנאי, היא נהנת מתפירה ומעבודות רקמה.
פארל הופיעה על בימת התיאטרון בהרשי ביחד עם בעלה, בהפקתו של א.ר.
גרני של המחזה "מכתבי אהבה".
טרי מור היא שחקנית אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1952 על הופעתה בסרט "שובי שבא הקטנה".
מור נולדה בשם הלן לואלה קופורד בעיר גלנדייל שבקליפורניה.
היא גדלה במשפחה מורמונית בלוס אנג'לס.
בצעירותה מור דגמנה לפני ששיחקה לראשונה כשחקנית קולנוע בסרטים "אורות הגז", "בנה של לייסי" ו"השטן על גלגלים" תחת השמות הלן קופורד וג'יין פורד.
בשנת 1948 שינתה את שם הבמה שלה לטרי מור ועבדה במספר תחנות רדיו.
מור פרצה לתודעה בזכות השתתפותה בשוברי קופות כמו "ג'ו יאנג האימתני" בתפקיד ג'יל יאנג, "שובי שבא הקטנה" בתפקיד הסטודנטית הצעירה מרי באקהולדר עליו הייתה מור מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1952 ו"פייטון פלייס" של מארק רובסון בתור בטי אנדרסון.
בשנות ה-50 שיחקה מור עבור במאים נחשבים כמו ג'ין נגולסקו בעיבוד הקולנועי לספר "אבא ארך רגליים" בתפקיד לינדה אשתו של המיליונר ג'רביס פנדלטון (פרד אסטר) ואיליה קאזאן בסרטו "איש על חבל מתוח" בתפקיד תרזה בתו של בעל הקרקס קארל קרניק (פרדריק מארץ').
ב-1957 שיחקה בסרט ברנדין לצידו של פט בון.
בנוסף שיחקה מור בסרט ההרפתקאות "מתחת לשונית 12 מייל" לצידו של רוברט ואגנר איתו היא הופיעה בסרט המלחמה הקרה של ריצ'רד פליישר "בין גן עדן לגיהנום".
לאחר תקופת השיא שלה כשחקנית החליטה מור לפרוש ממשחק באופן חלקי ושיחקה רק בסרטי בי מובי כמו "מעבר לסיפון" לצידו של אדם סנדלר בהופעת הבכורה שלו, "פרחחי בברלי הילס" (סרט אותו כתבה והפיקה) ו"מסע אחרון".לצד קריירת המשחק שלה מור הייתה גם מצוות מפיקי תוכנית הריאלטי "America's Funniest Home Videos".
בשנת 1994 קיבלה מור כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2014 השתתפה מור כשחקנית אורחת בסדרת הדרמה "בלש אמיתי".
למור היו חמש מערכות נישואין במהלך חייה: בעלה הראשון של מור היה כוכב הפוטבול זוכה גביע הייזמן גלן דייוויס לו היא נישאה בשנת 1951 והתגרשה ממנו כעבור שנה.
בשנת 1956 נישאה ליוג'ין מקרארת', הנישואים החזיקו מעמד שלוש שנים.
את שני ילדיה ובהם השחקן גרנט קרמר הביאה מור לעולם ביחד עם בעלה השלישי סטיוארט קרמר לו הייתה נשואה במשך כ-13 שנה עד שהתגרשו.
בשנת 1994 התחתנה מור פעם נוספת, עם ג'רי ריברס ונשארה נשואה לו עד למותו בשנת 2001. מור הייתה גם זוגתו של מפיק הסרטים האוורד יוז, היא עזרה וייעצה רבות לכוכב הקולנוע לאונרדו דה קפריו בהכנותיו לתפקיד הווארד יוז בסרט "הטייס".
מקאוליף התמודד ללא הצלחה על משרת מושל וירג'יניה בבחירות של 2009. בבחירות של 2013, לאחר שהתמודד ללא יריבים שניצבו מולו בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, הוא הביס בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הרפובליקנית קן קוצ'ינלי, ואת מועמד המפלגה הליברטריאנית רוברט סרוויס.
בשל הגבלת הכהונה על מושלי וירג'יניה שלא מאפשרת להיבחר ליותר מתקופת כהונה רצופה אחת, נבחר אחריו לתפקיד המושל מי שכיהן תחתיו כסגן המושל, ראלף נורתם.
בבחירות של 2021, התמודד מקאוליף שוב בבחירות לתקופת כהונה שנייה לא רצופה למשרת המושל, אך נוצח בהפרש קל על ידי מועמד הרפובליקנים גלן יאנגקין.
במשך כל תקופת כהונתו של מקאוליף כמושל, שלטה בבית המחוקקים המדינתי המפלגה הרפובליקנית, והוא קבע שיא במספר הטלות הווטו, יותר מכל מושלי וירג'יניה לדורותיהם.
כמושל הוא התמקד בעיקר בפיתוח הכלכלי של המדינה וקבע גם שיא במספר ההחלטות שקיבל להשבת זכות הבחירה לעבריינים לשעבר.
במהלך שנת כהונתו האחרונה, הגיב מקאוליף לעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, גינה את העצרת, וקרא להסרתן של אנדרטאות הקונפדרציה במרחב הציבורי ברחבי וירג'יניה.
כמה שנים לאחר מכן החל יורשו בתפקיד נורתם בהסרת אנדרטאות אלו.
טרי מקאוליף נולד וגדל בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, כבנם של מילדרד קתרין (לבית לונרגן) וג'ק מקאוליף.
אביו עסק בתיווך נדל"ן והיה פעיל מקומי במפלגה הדמוקרטית.
ב-1975 סיים מקואליף את לימודיו בבית הספר התיכון וחטיבת הביניים על שם הבישוף לודן.
ב-1979 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה, שם הוא שימש כיועץ במעונות הסטודנטים.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד במסע הבחירות של הנשיא ג'ימי קרטר בבחירות של 1980, ובגיל 22 היה למנהל הפיננסי הלאומי של המטה של קרטר.
לאחר אי-הצלחתו של קרטר להיבחר, למד מקאוליף בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא קיבל תואר במשפטים ב-1984.
בגיל 14 פתח מקאוליף את העסק הראשון שלו לריבוד שבילי גישה ומגרשי חנייה.
ב-1985 סייע מקאוליף לייסד את פדרל סיטי ניישנל בנק, בנק מקומי שבסיסו בוושינגטון די.
בינואר 1988, כשהיה בן 30, בחרה בו מועצת המנהלים של הבנק כיושב הראש שלה, ובכך הוא היה ליושב הראש הצעיר ביותר באיגוד הבנקים שתחת הזיכיון של הפדרל ריזרב.
ב-1991 הוא ניהל את המשא והמתן למיזוג הבנק עם קרדיט אינטרניישנל בנק, מהלך שהוא הוא הגדיר כ"התנסות העסקית הגדולה ביותר" שלו.
מקאוליף היה לסגן יושב הראש של הבנק המאוחד החדש.
ב-1979 הכיר מקאוליף את ריצ'רד סוואן, עורך דין שהיה אחראי על גיוס הכספים למסע הבחירות של ג'ימי קרטר בפלורידה.
ב-1988 הוא נשא לאישה את בתו של סוואן, דורותי.
מקאוליף רכש נכסים מ-Resolution Trust Corporation בשותפות עם קרן פנסיה בשליטת האחווה הבינלאומית של עובדי החשמל ושל איגוד קבלני החשמל הלאומי .
הם רכשו נכסים בשווי של 50 מיליון דולר בעבור 38.7 מיליון דולר.
מקאוליף קיבל מחצית משווי הרכישה ב-1996 הוא רכש חברת בנייה בקשיים, "אמריקן הריטייג' הומס", שהייתה על סף פשיטת רגל.
הוא שימש כיושב ראש החברה.
עד 1998 עלה בידו להפוך את החברה לאחת מהחברות הגדולות ביותר לבניית בתים במרכז פלורידה.
ב-1999 כבר עמד קצב בניית הבתים החד-משפחתיים של החברה על 1,000 בתים לשנה.
בסוף 2022 רכשה חברת KB Home את אמריקן הריטייג' תמורת 74 מיליון דולר.
ב-1997 השקיע מקאוליף 100,000 דולר כאנג'ל בחברת Global Crossing, חברת תקשורת שרשומה בברמודה, ששנה לאחר מכן יצא בהנפקה לציבור.
ב-1999 הוא מכר את רוב החזקותיו בחברה תמורת 8.1 מיליון דולר.
ב-2000 הצטרף מקאוליף לחברת ZeniMax Media כיועץ.
ב-2009 הצטרף מקאוליף לחברת GreenTech Automotive כיושב ראש שלא בתפקיד ניהולי.
החברה, שהיא חברת החזקות, רכשה את חברת המכוניות החשמליות הסינית EU Auto MyCar תמורות 20 מיליון דולר במאי 2010. מאוחר יותר באותה שנה הוא העביר את מטה החברה למקלין שבווירג'יניה, ומפעל הייצור שלה התמקם מאוחר יותר במיסיסיפי.
בדצמבר 2012 הודיע מקאוליף על התפטרותו מגרין טק כדי להתמקד בהתמודדותו על משרת מושל וירג'יניה.
ב-2013 חקרה הוועדה לניירות ערך ולבורסות את גרין טק ואת מקאוליף בחשד להונאת אשרות.
הוא ניסה להשיג הטבות מס משותפות הפיתוח הכלכלית של וירג'יניה (Virginia Economic Development Partnership), סוכנות גיוס העסקים של המדינה, כדי לבנות את המפעל של גרין טק בווירג'יניה.
הוא סירב לספק לשותפות את התיעוד המתאים בנוגע לאסטרטגיה העסקית והמשקיעים שלהם, מה שגרם לשותפות לדחות את התמריצים עבור גרין טק.
מאוחר יותר הוא טען טענת שווא במהלך מסע הבחירות שלו לתפקיד המושל שהשותפות לא שיתפה פעולה ולא גילתה עניין בגרין טק.
ב-2017 תבעו המשקיעים בגרין טק את מקאוליף על הונאה, וב-2018 הוכרזה החברה כפושטת רגל.
התובעים טענו שמקאוליף סייע להשיג אשרות בקטגוריית EB-5 בתמורה להשקעות של 560,000 דולר בגרין טק, שחרגו מהמכסה של המחלקה לביטחון המולדת.
במרץ 2018 דחה שופט פדרלי את התביעה נגד מקאוליף.
על פי הוושינגטון פוסט מקאוליף "הרוויח מיליונים כבנקאי, ביזם נדל"ן, כקבלן בניין, כבעל מלון וכבעל הון סיכון באינטרנט".
היחסים עם בני הזוג קלינטון
למקאוליף הייתה קריירה פורייה בגיוס תרומות במסגרת המפלגה הדמוקרטית, והיו לו יחסים אישיים ופוליטיים קרובים עם ביל קלינטון ועם הילרי קלינטון.
מקאוליף וצוותו גייסו 275 מיליון דולר, אז סכום חסר תקדים, עבור קלינטון, בעת נשיאותו.
לאחר תום נשיאותו של קלינטון, הוא נתן ערבות לבני הזוג קלינטון על המשכנתא בסכום של 1.35 מיליון דולר על ביתם בצ'פקואה שבמדינת ניו יורק, עסקה שהעלתה שאלות אתיות.
ב-1999 הוא שימש כיושב ראש חגיגות המילניום של ארצות הברית תחת הנשיא קלינטון.
ב-2000 הוא עסק בגיוס תרומות יחד עם בני הזוג קלינטון לטובת סגן הנשיא אל גור וקבע שיא של גיוס 26.3 מיליון דולר באירוע אחד.
ב-1999 אמר מקאוליף לניו יורק טיימס, "יצרתי את כל הקשרים העסקיים שלי דרך הפוליטיקה.
כאשר הוא יצר קשרים עסקיים חדשים, הוא המשיך, "גייסתי מהם כספים".
הוא הודה שהצלחת עסקיו נבעה בין השאר מקשריו עם קלינטון, באומרו, "אין כל ספק, זה חלק מזה".
הוא גם ציין את קשריו עם חברי בית הנבחרים לשעבר דיק גפהארדט וטוני קואליו, את פנקס הכתובות שלו של יותר מ-5,000 שמות, ואת יכולתו ליצור קשר אישי עם אנשים.
ב-2004 היה מאקוליף לאחד מחמשת חברי מועצת המנהלים של .
הוא המשיך להיות חבר במועצה עד 2013 ושב אליה ב-2024. ב-2012 אמר מקאוליף לכתב הניו יורק טיימס מארק לייבוביץ' שפנקס הכתובות שלו מכיל 18,632 שמות.
ביוני 2000, כאשר פעלו מארגני הוועידה הארצית של הדמוקרטים לגייס 7 מיליון דולר, התפטר יושב ראש הוועידה רוי רומר כדי להתמנות המפקח על מועצת החינוך המאוחדת של מחוז לוס אנג'לס.
מקאוליף קיבל מיד מינוי כמחליפו כאשר התבקש לעשות כן בשיחת טלפון עם מי שהתכוון להיבחר כמועמד המפלגה לנשיאות, אל גור.
על רקע השיא של גיוס תרומות יחד עם קלינטון באירוע אחד בסכום של 26 מיליון דולר חודש קודם לכן, הבטיח מקאוליף שהסכום של 7 מיליון דולר לא יהווה בעיה ושהוא יגויס במהירות רבה.
רבים במפלגה שיבחו את בחירתו של מקאוליף, מהלך שהראה על העלייה בהשפעתו, וג'יימס קארוויל אמר לניו יורק טיימס ש"המניות שלו נסחרו בשיא של כל הזמנים".
יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית
בפברואר 2001 נבחר מקאוליף כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, תפקיד בו הוא שימש עד פברואר 2005. במהלך כהונתו בתפקיד גייסה הוועדה 578 מיליון דולר ומחקה את הגרעון שלה בפעם הראשונה בתולדותיה.
טרם כהונתו בתפקיד, שימש מקאוליף כיושב ראש פורום המנהיגות העסקית של הוועדה ב-1993 וכיושב ראש הפיננסיים של הוועדה ב-1994.
ב-2001 הקים מקאוליף את המכון לזכויות הצבעה.
ביוני אותה שנה הוא הכריז על הקמת מיזם גיוס המצביעים ההיספנים.
באותה שנה הוא גם הקים את המרכז להצבעת הנשים, שמטרתו חינוך, מעורבות וגיוס נשים ברמה המקומית להתמודדות על תפקידים.
בתקופה שבין בחירות אמצע הכהונה של 2002 לבין הוועידה הארצית של הדמוקרטים של 2004, יצרה הוועדה הלאומית הדמוקרטית מחדש פעילויות ובריתות פני מפלגתיות.
מקאוליף פעל לתכנון מחדש של לוח הזמנים של הבחירות המקדימות, ואפשר לאריזונה, מישיגן, ניו מקסיקו וקרוליינה הדרומית להצביע במועד מוקדם יותר.
המהלך אפשר לקהילות אפרו-אמריקאיות והיספניות ולאיגודים מקצועיים שיתוף רחב יותר בבחירות המקדימות לנשיאות.
על פי הוושינגטון פוסט, המהלך חיזק את מאמצי גיוס התרומות של הסנאטור ג'ון קרי.
הוועדה הלאומית הדמוקרטית בנתה מחדש את המטה שלה ומקאוליף יצר את פנקס הבוחרים הלאומי הראשון של המפלגה, מסד נתונים ממוחשב שהכיל יותר מ-175 מיליון שמות, שנודע בשם "דמזילה" .
בבחירות לנשיאות של 2004 ארגנה הוועדה הדמוקרטית הלאומית בפעם הראשונה שישה עימותי בחירות.
כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, הוביל מקאוליף מהלך של שליחת דואר אלקטרוני ישיר ותרומות מקוונות, ובנה בסיס תרומות קטן שחיסל את החוב המפלגתי, ועל פי הוושינגטון פוסט, "יכול היה ליצור בסיס כוח של המפלגה למשך שנים".
תחת הנהגתו של מקאוליף, גייסה הוועדה 248 מיליון דולר מתורמים שתרמו סכומים נמוכים מ-25,000 דולר במהלך מערכת הבחירות של 2004-2003.
בינואר 2005, שבועות ספורים לפני תום כהונתו כיושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, ייעד מקאוליף 5 מיליון דולר מכספי המפלגה לסייע לטים קיין ולדמוקרטים אחרים בווירג'יניה בבחירות המתקרבות.
תרומה זו הייתה הגדולה ביותר למועמדים לתפקידים לא נשיאותיים בהיסטוריה של הוועדה, והייתה חלק מניסיונו של מקאוליף להוכיח את חיוניותה של המפלגה במדינות הדרום בעקבות בחירות 2004. קיין הצליח להיבחר וכיהן כמושל וירג'יניה בשנים 2006 – 2010.
מקאוליף היה יושב ראש שותף של מטה הבחירות של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות של 2008, והיה אחד מצירי-העל שלה בוועידת המפלגה של אותה שנה.
ב-2012 היה מקאוליף מרצה אורח בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד.
ב-10 בנובמבר 2008 הקים מקאוליף ועדת בדיקה לקראת הבחירות למשרת מושל וירג'יניה של 2009. על פי הוושינגטון פוסט, הוא האמין ביכולתו להיבחר "בגלל שהוא יכול היה לנהל מסע בחירות כמנהיג עסקי שיוכל להשיג מקומות עבודה עבור וירג'יניה".
הוא גם ציין את יכולתו לגייס כספים למועמדים הדמוקרטים לתפקידים הזוטרים.
הוא גייס יותר מ-7.5 מיליון דולר במהלך מסע הבחירות והוסיף כספים אישיים שלו בהיקף של 500,000 דולר.
בבחירות המקדימות ניצבו מולו שני חברים בכירים במפלגה הדמוקרטית של וירג'יניה, חבר הסנאט המדינתי קריי דידס, שהיה מועמד המפלגה למשרת התובע הכללי של המדינה ב-2005, ובריאן מורן, לשעבר מנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים של וירג'יניה.
ב-9 ביוני 2009 הגיע מקאוליף למקום השני בבחירות המקדימות כאשר זכה ב-26 אחוזים מהקולות מול 50 האחוזים של דידס ו-24 האחוזים של מורן.
ב-8 בנובמבר 2012 שלח מקאוליף הודעת דואר אלקטרוני לתומכיו בה הוא הודיע על כוונתו להתמודד ב-2013 על תפקיד מושל וירג'יניה.
בהודעה הוא כתב, "ברור לי לחלוטין שתושבי וירג'יניה רוצים שהמושל הבא שלהם יתמקד ביצירת משרות ושתהיה לו אחריות פיסקלית של השכל הישר במקום בשיעסוק בסוגיות מפלגתיות פלגניות".
ב-2 באפריל 2013 נבחר מקאוליף כמועמד הדמוקרטים, שכן הוא התמודד מבלי שניצבו מולו מועמדים אחרים.
בבחירות הכלליות הוא התמודד מול מועמד המפלגה הרפובליקנית, התובע הכללי המכהן של וירג'יניה קן קוצ'ינלי, ומול מועמד המפלגה הליברטריאנית רוברט סרוויס.
הוא זכה ב-47.8 אחוזים של הקולות מול 45.2 האחוזים שקיבל קוצ'ינלי ו-6.5 האחוזים שקיבל סרוויס.
הוא שבר מגמה של 40 שנה כשהיה הראשון שנבחר לתפקיד מושל וירג'יניה בתקופה זו מטעם מפלגתו של הנשיא המכהן מאז 1973.
ב-11 בינואר 2014 הושבע מקאוליף כמושל וירג'יניה ה-72. לאחר השבעתו הוא חתם על ארבעה צווי מושל, כולל צו שאסר על עובדי הממשל לקבל מתנות בשווי של יותר מ-100 דולר, ועל צו שאסר על אפליה נגד עובדי מדינה בשל נטייתם המינית וזהותם המגדרית.
שני הצווים האחרים עסקו ברציפות הממשל.
כמושל, הטיל מקאוליף וטו על הצעות חוק 120 פעמים.
בכך הוא שבר שיא והטיל וטו יותר פעמים מכל שלושת קודמיו בתפקיד גם יחד.
הוא הטיל וטו על הצעות חוק שנגעו בעיקר לחקיקה חברתית, כולל הפלות וזכויות להט"ב, לצד הצעות חוק שנגעו לסביבה ולזכות הבחירה.
במשך כל תקופת כהונתו, לא עקף בית המחוקקים אף אחת מהחלטות הוטו שלו.
בתקופת כהונתו צברה וירג'יניה יותר מ-20 מיליארד דולר בהשקעות הון חדש, 7 מיליארד דולר יותר מכל מושל לפניו.
הוא השתתף ביותר מ-35 משלחות סחר ושיווק בחמש יבשות, יותר מכל מושל לפניו, כדי לקדם את התיירות ואת המוצרים שמיוצרים בווירג'יניה.
ב-2014 מינה הנשיא ברק אובמה את מקאוליף כחבר במועצת המושלים .
ביולי 2015 הוא נבחר כסגן יושב ראש אגודת המושלים הלאומית, וביולי 2016 נבחר כיושב ראש האגודה.
ביוני 2016 הכתיר אותו ארגון היזמות הביוטכנולוגי (Biotechnology Innovation Organization) בתואר "מושל השנה".
במהלך תקופת כהונתו, ירד שיעור האבטלה בווירג'יניה מ-5.7 ל-3.3 אחוזים, וההכנסה האישית עלתה בשיעור של 14.19 אחוזים.
האתר PolitiFact ציין שלמקאוליף, כמו מושלים רבים אחרים, הייתה השפעה מועטה על מצבה הכלכלי של מדינתם, ושכלכלת וירג'יניה הלכה אחר המגמה הלאומית.
באותה שנה, הכתיר אותו המגזין Governing בתואר פקיד הממשל של השנה.
החל מ-2015 ועד 2021 שב וחזר מקאוליף על טענותיו שהוא ירש גרעון תקציבי מקודמו, בעוד שלמעשה שני קודמיו בתפקיד השאירו אחריהם תקציבים מאוזנים בהתבסס על הכנסות צפויות, אך אירועים כלכליים שבאו לאחר מכן גרמו להכנסות לרדת.
מקאוליף החזיק בשיעור שביעות רצון גבוה בקרב מצביעי וירג'יניה, אך נמוך מזה של בוב מקדונל, טים קיין ומארק וורנר.
לאחר שבית הנבחרים של וירג'יניה, שנשלט על ידי הרפובליקנים, בלם את תוכניותיו של מקאוליף להרחיב את תוכנית המדיקאייד, הוא חשף את תוכניתו שלו ששמה היה "וירג'יניה בריאה" (A Healthy Virginia).
הוא הוציא ארבע תקנות חירום וצו מושל אחד שאפשר את השימוש בכספים פדרליים שהיו זמינים במסגרת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה לכל מדינה שביקשה להרחיב את תוכנית המדיקאייד שלה כדי להגדיל את מספר האזרחים הנזקקים בעלי גישה לביטוח רפואי.
תקוותו האחרונה להרחבה מלאה של המדיקאייד נגוזה כאשר חבר הסנאט המדינתי, הדמוקרט פיליפ פוקט התפטר ממושבו שייצג מחוז שהיה מעוז רפובליקני.
כתוצאה מכך, עבר הרוב הדחוק של הדמוקרטים בסנאט אל הרפובליקנים, ונתן להם את השליטה על שני בתי בית המחוקקים.
מקאוליף סייע לסגור עסקה להבאתה של מבשלת הבירה סטון לריצ'מונד והצליח להקים בפרברי העיר מפעל נייר.
הוא סייע בתיווך עם חברת CEB להעביר את המטה העולמי שלה למחוז ארלינגטון, כך שנוצרו שם 800 משרות חדשות.
מקאוליף פעל להשבת השירות של קרניבל קרוז ליין לנורפוק ואת השירות של אייר צ'יינה לנמל התעופה הבין-לאומי וושינגטון דאלס.
בפברואר 2016 הוא הודיע שווירג'יניה תהיה המדינה הראשונה שתשים קץ לתופעת הווטרנים חסרי הבית.
ב-2017 הוא הודיע שנסטלה ארצות הברית תעביר את המטה שלה מקליפורניה לווירג'יניה.
הוא פעל במשך שנה כדי להבטיח את ההעברה.
הוא גם סייע בהעברת המטה המשני של אמזון לווירג'יניה ב-2018.
באפריל 2016 חתם מקאוליף על צו מושל להשבת זכות ההצבעה ליותר מ-200,000 עבריינים לשעבר בווירג'יניה שריצו את עונשי המאסר ואת תקופת המבחן שלהם.
הצו אפשר לאנשים אלו להירשם להצבעה.
באותה עת הייתה וירג'יניה אחת מ-12 מדינות ששללה מעבריינים את זכות ההצבעה לכל החיים, גם לאחר ריצוי עונשיהם.
בתחילה הפך בית המשפט העליון של וירג'יניה את הצו של מקאוליף על פניו, זאת על בסיס הטענה שחוקת וירג'יניה לא מאפשרת למושל להעניק חנינות גורפות ולא להשיב זכויות.
באוגוסט 2016 הודיע מקאוליף שהוא השיב את זכות ההצבעה לכמעט 13,000 עבריינים.
מנהיגי הרפובליקנים במדינה הגישו בקשה לבזיון בית המשפט נגד מקאוליף, אך זו נדחתה.
עד לתום תקופת כהונתו כמושל, השיב מקאוליף את זכות ההצבעה ל-173,000 אסירים משוחררים, יותר מכל מושלי מדינות ארצות הברית לדורותיהם.
השבת זכויות ההצבעה הגורפת הייתה שנויה במחלוקת.
כמה תובעים מחוזיים מטעם הדמוקרטים התנגדו אליה, כולל תיאו סטמוס ממחוז ארלינגטון ומפולס צ'רץ סיטי, רי מורו ממחוז פירפקס, ופול אברט ממחוז הנסיך ויליאם.
יריביהם בבחירות של 2019 שתמכו בצעדו של מקאוליף, הביסו אותם והחליפו אותם בתפקיד.
ב-23 במאי 2016 דווח ב-CNN שה-FBI חקר את מקאוליף בנוגע לשאלה אם התרומות למסע הבחירות שלו היו מנוגדות לחוק.
בדוגמה אחת הוזכרה תרומה של 120,000 דולר מאיש עסקים סיני בשם ואנג ונליאנג.
לא ננקטו שום צעדים, שכן מעמדו של ואנג כתושב קבע בארצות הברית אפשר לו לתרום באופן חוקי על פי חוקי הבחירות בארצות הברית.
ב-31 בינואר 2017 הופיע מקאוליף יחד עם התובע הכללי מארק הרינג והודיע שווירג'יניה תצטרף לתביעה בתיק "עזיז נגד טראמפ" , שקראה תיגר על הצו הנשיאותי של דונלד טראמפ.
ב-27 במרץ אותה שנה הטיל מקאוליף וטו על הצעת חוק למניעת קיומן של ערי מקלט בווירג'יניה.
בעוד שהוא תיאר את עצמו כמתנגד לעונש מוות באופן אישי, בתקופת כהונתו של מקאוליף כמושל בוצעו שלושת עונשי המוות האחרונים בווירג'יניה לפני שב-2021, בעת כהונתו של יורשו, ראלף נורתם, בוטל עונש המוות בווירג'יניה.
מנגד, הוא המתיק את עונשם של שני נידונים למוות.
במהלך כהונתו כמושל העניק מקאוליף חנינה ל-227 איש, יותר מכל מושלי וירג'יניה לדורותיהם, ופי שלושה בהשוואה לקודמו בתפקיד בוב מקדונל.
ב-2017 הוא חנן את "רביעיית נורפוק" , קבוצה של מלחים מצי ארצות הברית שהורשעו בטעות ב-1997 באונס וברצח והוכרזו כחפים מפשע על ידי בית משפט פדרלי ב-2016. הוא דחה את בקשת החנינה של ג'נס סורינג שהורשע ברצח כפול.
בינואר 2018 חנן מקאוליף שישה תושבי וירג'יניה שנדונו לעונשים מופרזים, כולל טרוויון בלונט שהורשע בעוון שוד ובגיל 15 נדון לשישה מאסרי עולם.
עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל
במהלך כהונתו של מקאוליף כמושל התרחשה עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל.
הוא גינה את העצרת, באומרו, "יש לי הודעה לכל אנשי העליונות הלבנה ולנאצים שהגיעו לשארלוטסוויל היום.
המסר שלנו ברור ופשוט: לכו הבייתה...
אין לכם מקום כאן, אין לכם מקום באמריקה".
אף על פי שבתחילת כהונתו כמושל התנגד מקאוליף להסרת אנדרטאות של הקונפדרציה מהמרחב הציבורי, הוא שינה את דעתו לאחר העצרת.
לאחר הבחירות לנשיאות של 2016 נחשב מקאויף כמועמד אפשרי להיבחר כמועמד הדמוקרטים לנשיאות ב-2020. ב-2017 אמרו מקרוביו של מקאוליף לאתר The Hill שהוא "שקל ברצינות להתמודד על הנשיאות ב-2020".
מקאוליף אמר לקבוצה של מנהיגי איגודים מקצועיים ש"שאם אני יכול להיאבק באליגטור, אני בהחלט יכול להיאבק בדונלד טראמפ", בהתייחס לתחרות ההיאבקות שלו באליגטור שהתקיימה כדי להבטיח תרומה פוליטית.
באפריל 2019 הודיע מקאוליף שהוא לא ישאף להתמודד לנשיאות ב-2020 ושהוא יתמקד בתמיכה בדמוקרטים בבחירות 2019 בווירג'יניה.
בפברואר 2018 החל מקאוליף לשמש כיושב ראש הצוות בווירג'יניה של הוועדה הלאומית של הדמוקרטים לחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה.
ב-8 ביוני 2021 ניצח מקאוליף בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, כאשר גרף 62 אחוזים מהקולות, הביס ארבעה מועמדים, וניצח בכל עיר ויישוב בווירג'יניה.
בבחירות הכלליות התמודד מקאוליף מול הרפובליקני גלן יאנגקין.
העימות הראשון שלהם בוטל לאחר שיאנגקין סירב להתייצב, בציינו את התנגדותו למנחה ג'ודי וודרף בשל תרומתה לקרן האיטי קלינטון-בוש לסיוע לקורבנות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010. בסופו של דבר התעמתו מקאוליף ויאנגקין פעמיים.
עלות מסע הבחירות הייתה גבוהה, כששני הצדדים וקבוצות חיצוניות גייסו והוציאו עשרות מיליוני דולרים.
מתוך עקביות להתנהלותו במסעות הבחירות הקודמים שלו, סגנון מסע הבחירות של מקאוליף היה חביב וחברותי.
הוא ביסס את הקמפיין שלו על התנהלותו בתחום הכלכלי בעת כהונתו הקודמת כמושל, תמיכתו בעבודות תשתית, בזכויות ההצבעה, ובתוכנית ההצלה האמריקאית של ג'ו ביידן.
מדיניות החינוך הייתה נושא מרכזי במערכת הבחירות.
מקאוליף מתח ביקורת על יאנגקין על פרסום מודעות בחירות עם תמיכה בניסיון לאסור את לימוד ספרה של טוני מוריסון "חמדת" בבתי הספר בווירג'יניה.
כאשר התבקש מקאוליף במהלך עימות להסביר את החלטתו להטיל וטו על הצעת חוק, שעל פי הוושינגטון פוסט, היה אמור לאפשר להורים לבקש להסיר ספרים שהם התנגדו להם ממדפי ספריות בתי הספר או מתוכנית הלימודים, הוא השיב, "אני לא סבור שהורים צריכים לומר לבתי הספר מה הם צריכים ללמד".
אף על פי שהוכח שהערתו זו זכתה לאהדה בקרב ציבור בוחריו, הוושינגטון פוסט פרסם ניתוח שבו נמצא שלעמדתו של מקאוליף בתחום החינוך הייתה השפעה מועטה על אופן הצבעתם של הורים לתלמידים.
במדגמי הבחירות, יותר מ-8 מתוך 10 מצביעים אמרו שלהורים צריכה להיות לכל הפחות השפעה כלשהי על תוכני הלימוד.
בקבוצת מצביעים זו ניצח מקאוליף, אך יאנגקין ניצח בקרב מצביעים שאמרו שלהורים צריכה להיות השפעה רחבה על תוכני הלימוד.
במהלך מערכת הבחירות ציטט מקאולף שוב ושוב מספרים מנופחים של המקרים היומיים של נגיף הקורונה בווירג'יניה ואת מספר הילדים שאושפזו בגינו בבית החולים במדינה, בעוד שיאנגקין טען כמה טענות שגויות ומטעות בנוגע לעמדותיו ועברו של מקאוליף.
דמויות מרכזיות במפלגה הדמוקרטית תמכו במקאוליף, כולל ג'ו ביידן, ברק אובמה, סטייסי אברמס וקמלה האריס.
בבחירות הכלליות הביס יאנגקין את מקאוליף, לאחר שזכה ב-50.6 אחוזים מול הקולות.
מקאוליף קיבל 48.6 אחוזים מהקולות ונוצח בהפרש של כ-64,000 קולות.
ב-8 באוקטובר 1988 נשא מקאוליף לאישה את דורתי סוואן.
השניים מתגוררים במקלין שבווירג'יניה, ולהם חמישה ילדים.
בנם ג'ק עבר הכשרה באקדמיה הימית של ארצות הברית ושירת בחיל הנחתים.
במרץ 2018 מונה מקאוליף כמרצה אורח באוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
מקאוליף פרסם שני ספרים ששניהם הופיעו ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
חיי בקרב דמוקרטים: נשיאים, מועמדים, תורמים, פעילים, אליגטורים, וחיות פרא אחרות" (What a Party!
בין האנקדוטות שנכללו בספר היה סיפור היאבקותו של מקאוליף עם אליגטור באורך של כמעט 2.5 מטרים ובמשקל של כמעט 120 ק"ג במשך שלוש דקות כדי להבטיח תרומה של 15,000 דולר עבור מסע הבחירות של הנשיא ג'ימי קרטר ב-1980. הוא הופיע יחד עם האליגטור על שער המגזין לייף.
סיפורים אחרים כללו יציאה לציד עם חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, משחקי גולף עם ביל קלינטון, והחייאת הוועידה הדמוקרטית הלאומית.
מקאוליף כתב גם על פיגועי 11 בספטמבר ועל חוויותיו בוועדה הדמוקרטית הלאומית מיד לאחר מכן.
ב-2019 כתב מקאוליף את ספרו השני לאחר עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, שכותרתו הייתה "מעבר לשארלטוסוויל, נקיטת עמדה נגד הלאומנות הלבנה" (Beyond Charlottesville, Taking a Stand Against White Nationalism).
באוגוסט אותה שנה נכנס הספר לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
טרי אדוארד ברנסטאד הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כשגריר ארצות הברית בסין.
ברנסטאד נולד בעיירה לילנד שבצפון מדינת איווה, בנם של אדוארד ארנולד ברנסטאד וריטה לבית גרלנד.
אמו הייתה יהודייה בעוד שאביו היה ממוצא נורווגי לותרני.
ברנסטאד עצמו גדל כנוצרי לותרני.
הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת איווה ותואר ראשון (JD) במשפטים באוניברסיטת דרייק בדה מוין, ולאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1969–1971 כשוטר צבאי.
ב-1973 נבחר לשרת בבית הנבחרים המדינתי של איווה, וכיהן בתפקיד עד שנבחר לסגן מושל המדינה ב-1978. בתום 4 שנות כהונה כסגן המושל, נבחר למושל ב-1982. משם המשיך ונבחר לשלוש כהונות רצופות עד 1999. ברנסטאד לא התמודד לכהונה חמישית רצופה, ופרש זמנית מן החיים הפוליטיים.
תחילה עבד במספר פירמות בשוק הפרטי ובשנים 2003–2009 כיהן כנשיא אוניברסיטת דה מוין.
ב-2010 התמודד שוב למשרת המושל בהצלחה, לאחר שזכה להתנגדות מצד אגף "תנועת מסיבת התה" במפלגתו במהלך הפריימריז, ולבסוף גבר על המושל הדמוקרטי המכהן, צ'ט קולבר, ברוב של 52.9% וחזר לשרת בכהונה חמישית.
ב-2014 נבחר לכהונה שישית, והפך בדצמבר 2015 למושל שכיהן בשנים הרבות ביותר בהיסטוריה האמריקאית (כאשר עקף את שיאו של ג'ורג' קלינטון מניו יורק, שכיהן במשך 21 שנים).
הוא נבחר על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לכהן כשגריר ארצות הברית בסין וב-22 במאי 2017 אושר על ידי הסנאט ברוב של 13–82. ב-4 באוקטובר 2020 סיים את כהונתו בבייג'ינג.
ברנסטאד נשוי לכריסטין, ולזוג שלושה ילדים ונכדים.
טרי פקסטון בראדשו הוא שחקן פוטבול לשעבר, פרשן ספורט ומגיש טלוויזיה.
בראדשו שיחק בשנים 1970 עד 1983 כקוורטרבק של קבוצת פיטסבורג סטילרס מליגת ה-NFL, הוא זכה עם הסטילרס בארבעה סופרבולים, נבחר פעמיים ל-MVP של משחק הסופרבול ופעם אחת ל-MVP של העונה הסדירה.
ב-1989 נבחר להיכלל בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
בראדשו נולד בעיר שריבפורט שבלואיזיאנה.
בתקופת לימודי התיכון הצטיין בספורט, כקוורטרבק הוא הוביל את קבוצת הפוטבול עד לגמר אליפות המדינה והיה שיאן התיכונים בארצות הברית בהטלת כידון.
ב-1966 החל ללמוד באוניברסיטת לואיזיאנה טק.
בשתי העונות הראשונות שלו סיימה קבוצת הפוטבול של האוניברסיטה במאזן שלילי, בראדשו מיעט לשחק ושקל לעזוב למוסד אחר.
בעונתו השלישית סיימה הקבוצה במאזן של 9–2 וניצחה במשחק הרייס בול.
בראדשו סיים את העונה עם 2,890 יארד בהתקפה, יותר מכל שחקן אחר ב-NCAA.
בעונתו האחרונה הקבוצה סיימה במאזן 8–2. ב-1996 נבחר בראדשו להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
בראדשו נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NFL של שנת 1970 על ידי פיטסבורג סטילרס.
בעונתו הראשונה פתח בשמונה משחקים והציג יכולת חלשה, עם 38.1% השלמת מסירות בלבד, 6 טאצ'דאונים לעומת 24 חטיפות.
בעונתו השנייה בליגה הפך לקוורטרבק הפותח הקבוע של הקבוצה, אך עדיין ביצועיו היו גרועים והקבוצה סיימה במאזן שלילי.
בעונת 1972 זכתה הקבוצה בראשות הבית המרכזי ב-AFC עם מאזן של 11–3. בראדשו רשם במהלך העונה הסדירה 1,887 יארדים במסירה, 12 טאצ'דאונים ו-12 חטיפות.
בפלייאוף גברה הקבוצה בסיבוב הראשון על אוקלנד ריידרס 13–7. 22 שניות לסיום המשחק פיגרו הסטילרס 3–7, והיו בעמדה מרוחקת מקו השער של הריידרס.
בראדשו הצליח להתחמק מלחץ של מספר שחקני הגנה ולמסור לעבר ג'ון פוקיוה, הכדור נהדף על ידי שחקן הגנה ובעודו באוויר הצליח להשתלט עליו פרנקו האריס, הרץ של הסטילרס, שחמק ממספר שחקני הגנה והבקיע את טאצ'דאון הניצחון.
המהלך זכה לכינוי "המהלך ללא רבב" ("Immaculate Reception", על משקל העיבור ללא חטא בנצרות) והוא אחד המהלכים המפורסמים ביותר בתולדות ה-NFL.
בגמר ה-AFC הודחה הקבוצה על ידי מיאמי דולפינס.
עונה לאחר מכן סיימו הסטילרס במקום השני בבית והודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
במהלך עונת 1974 איבד בראדשו את מקומו בהרכב הפותח למספר משחקים אך חזר לשמש כקוורטרבק הפותח בקבוצה שסיימה במאזן 10–3–1. בפלייאוף זכתה הקבוצה בסופרבול IX לאחר ניצחון 16–6 על מינסוטה ויקינגס, משחק בו רשם בראדשו 96 יארד וטאצ'דאון אחד.
בעונת 1975 נבחר בראדשו לראשונה למשחק הפרו בול, כשהציג 2,055 יארד במסירה, 18 טאצ'דאונים ו-9 חטיפות.
פיטסבורג זכתה באליפות פעם נוספת כשגברה בסופרבול X על דאלאס קאובויס 17-21.
עונת 1978 הייתה עונת השיא שלו כשהוביל את פיטסבורג למאזן 12–2. הוא הוביל את הליגה עם 28 מסירות לטאצ'און ורשם 2,915 יארד במסירה ו-20 חטיפות.
הוא נבחר בתום העונה ל-MVP של הליגה.
בפלייאוף זכו פיטסבורג ובראדשו באליפות השלישית בתולדותיהם, עם ניצחון 35–31 בסופרבול XIII על דאלאס קאובויס.
בראדשו נבחר ל-MVP של המשחק כשהשיג 318 יארד במסירה, 4 טאצ'דאונים וחטיפה אחת.
בעונת 1979 מסר לשיא קריירה של 3,724 יארד והשיג 26 טאצ'דאונים אך עם 25 חטיפות.
בפלייאוף זכה עם הסטילרס בסופרבול XIV לאחר ניצחון על לוס אנג'לס ראמס 31–19. הוא נבחר בפעם השנייה ל-MVP של הסופרבול לאחר שהשיג 309 יארד במסירה, 2 טאצ'דאונים ו-3 חטיפות.
בזכות הישגיו זכה בתואר ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
את הקריירה שלו כשחקן סיים בעונת 1983 לאחר פציעה במרפקו.
סך הכל השיג במהלך 14 עונותיו בליגה, 27,989 יארדים ו-212 טאצ'דאונים במסירה.
הוא אחד משני קוורטרבקים שזכו בארבעה סופרבולים, יחד עם ג'ו מונטנה, ורק טום בריידי זכה ביותר.
לאורך השנים הקליט חמישה אלבומי מוזיקת קאנטרי והיה מועמד מספר פעמים לפרסי איגוד מוזיקת הנשמה.
אלבומו הראשון "I'm So Lonesome I Could Cry" יצא ב-1976, ושיר הנושא שלו היה ביצוע מחודש לשירו של האנק ויליאמס, השיר זכה להצלחה והיה מדורג במקום ה-17 במצעד בילבורד לשירי קאנטרי.
בראדשו שיחק בסרט הקולנוע "הופר" מ-1978 בכיכובו של ברט ריינולדס ובסרט "אין כמו בבית" ב-2006. בנוסף ערך הופעות אורח והופעות קמע רבות בסרטי קולנוע ביניהם "ממזרים" ב-2017, ובסדרות טלוויזיה וכן כיכב בפרסומות.
ב-2001 הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מיד לאחר פרישתו משחק פעיל הפך בראדשו לפרשן פוטבול ברשת CBS, משנת 1994 הוא חבר בפאנל הפרשנים והמגישים של תוכנית הפוטבול המרכזית של רשת פוקס, "Fox NFL Sunday" וזכה שלוש פעמים בפרס אמי לפרשן הטוב ביותר בתוכניות ספורט, בשנים 2000, 2002 ו-2009.
בראדשו נשוי בפעם הרביעית לאחר שהתגרש שלוש פעמים והוא אב לשתי בנות.
הוא מתמודד עם דיכאון קליני ועם נזקים בריאותיים כגון אובדן זיכרון שנגרמו לו כתוצאה מזעזועי מוח אותם ספג במהלך הקריירה שלו כשחקן פוטבול.
טרי אן לין היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
נודעה בשל תפקידה כקריסטין פורסטר באופרת הסבון "היפים והאמיצים".
טרי אן לין נולדה בהונולולו, בירת הוואי.
ב-1981 היא נבחרה למלכת היופי של הוואי ובתחרות מיס ארצות הברית נבחרה לסגנית רביעית.
ב-1982 ביצעה את הופעתה הטלוויזיונית הראשונה בתוכנית The Tonight Show ושיחקה בתפקידי אורח בסדרות: הוואי חמש-אפס, מגנום, בלש פרטי, בראש של הרמן, בלוז לכחולי המדים ודאלאס.
היא שימשה כמנחה אורחת של משחקי הטלוויזיה טוטו משפחתי ותשע בריבוע וביצעה הופעת טרפז בתוכנית "קרקס הכוכבים".
בשנת 1987 התפרסמה לקהל הרחב כאשר קיבלה אץ התפקיד של קריסטין פורסטר באופרת הסבון "היפים והאמיצים", תפקיד אשר גילמה עד 1990 בקביעות, ואז חזרה בקצרה בשנת 1992 עד ל-1994 להופעות אורח.
שיחקה גם במספר סרטים ובין היתר כיכבה לצד דניאל בולדווין.
טרי הקליטה שני אלבומים מוזיקליים הנקראים "אהבה היא התשובה" ו"להיות צעיר, להיות טיפש, להיות שמח".
ב-1996 היא הייתה שופטת בתחרות מיס תבל.
טרי דוברו (נולד ב-14 בספטמבר 1958) הוא מנתח פלסטי אמריקאי-יהודי המככב במספר תוכניות טלוויזיה העוסקות בניתוחים פלסטיים, לרוב ב.