tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במלחמת האזרחים האמריקנית שימשה סולסברי כמחנה של כוחות האיחוד, אשר חיפשו בסביבתה אחר תומכים מאזור דרום ארצות הברית ופעלו למנוע עריקה של חיילים אל כוחות הקונפדרציה.
בשנים 1860 ו-1886 התמודדה העיר עם שרפות ענק אשר התפשטו וכילו בה שטחים רבים.
בעיר שמונה אתרים הנמנים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים – בית גיליס-גריר, האניסאקל לודג', בית ויליאם פי.
ג'קסון, פמברטון הול, בית פרי-קופר, אחוזת פופלר היל, יוניון סטיישן ומשרדו של אף.
סולסברי היא מושב המחוז של "מטרופולין סולסברי", אליו שייכים מחוזות וייקומיקו, וורסטר וסאמרסט במרילנד, ומחוז סאסקס בדלאוור.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010 וסקר אוכלוסין משנת 2017, בעיר כ-32,800 בני אדם ו-12,246 משקי בית, כאשר מספר האנשים הממוצע במשק בית הוא 2.68 בני אדם.
לפי נתוני ההערכות משנת 2017, צפיפות האוכלוסין היא 913 לקמ"ר.
ההרכב הגזעי של העיר הוא 52.8% לבנים, 39.3% אפרו-אמריקאים, 3.4% אסייתים, 0.4% ילידים אמריקאים, 0.2% מאיים באוקיינוס השקט, 1.4% מגזעים אחרים ו-2.5% ממוצא של שני גזעים או יותר.
היספנים או לטינים מהווים 6.4% מהאוכלוסייה.
ההרכב המגדרי של העיר הוא 53.3% נשים ו-46.7% גברים.
הגיל החציוני בעיר הוא 28.1 שנים.
סולנצבו הוא נפה של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
מקורו בשנת 1938 כיישוב דאצ'ה ושמה נקרא על שם המילה הרוסית לשמש ("солнце", "סולנצה").
פעם הייתה זו עיר נפרדת משנת 1971. במאי 1984 האזור נכלל בתחום השיפוט של העיר מוסקבה.
ראש הממשלה לשעבר מיכאיל קסיאנוב הוא יליד סולנצבו.
מועמד הבחירות לנשיאות ב-2008, אנדריי בוגדנוב, הוא בוגר בית ספר מס' 1000 בסולנצבו, שבו גם למד קסיאנוב.
קבוצת הפשע המאורגן אחוות סולנצבו ביססה את שמה על נפת סולנצבו ממנה באה.
סולניטסטה (בבולגרית: Солницата; "עבודות המלח"), היא עיר עתיקה, שנחשפה בבולגריה בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-2005 סמוך לפרובדיה, עיר מודרנית השוכנת בצפון מזרח בולגריה סמוך לחופי הים השחור.
לפי הממצאים שנתגלו במקום מדובר ככל הנראה בעיר העתיקה ביותר באירופה ששגשגה באזור בשנים 4700-4200 לפנה"ס.
במקום נתגלו שרידיהם של מכרות מלח ומשערים שהתקיימה שם תעשיית מלח משגשגת שהתבססה בסביבות 5500 לפנה"ס, והייתה הבסיס להתפתחותו של המרכז האורבני.
העיר הייתה מוקפת חומה על מנת להגן על המלח שנחשב מוצר מבוקש ויוקרתי בעת העתיקה ותרם תרומה מכרעת לשגשוגה הכלכלי של העיר.
על אף שמספר תושביה היה נמוך אף ביחס לערים עתיקות אחרות באותה תקופה ומנה כ-350 איש בלבד גורס וסיל ניקולוב, מנהל החפירות הארכאולוגיות במקום, כי היא עונה לקריטריונים של עיר פרהיסטורית.
ייצור המלח היה הכוח המניע מאחורי כלכלת סולניטסטה שככל הנראה שימשה כמקור המרכזי או אף הבלעדי של אספקת המלח לאזור הבלקנים.
כלי החרס הרבים פריטים מנחושת ומזהב שנמצאו במקום מצביעים על התעשרותם של התושבים כתוצאה מהמסחר המשגשג במלח.
העיר נפגעה ברעידת אדמה קשה בשנת 4,550 לפנה"ס שגרמה לחורבן והרס רב של ביצורי העיר אך ככל הנראה הצליחה להשתקם וננטשה מסיבות לא ברורות בין 4000 ל-4200 לפנה"ס.
סולנז' ברי הייתה זמרת בלגית.
בשנת 1955, ברי הקליטה את המיני-אלבום הראשון שלה, "Chanson pour tous", שכלל מספר להיטים, דוגמת "Par amour pour toi" ו-"Entrée Libre", שזכו להצלחה רבה בצרפת ובלוקסמבורג.
ב-1956, היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה הצרפתית, "J'aime".
בשנת 1958, רשות השידור הלוקסמבורגית הכריזה כי ברי נבחרה לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1958, שנערך בהילברסום, הולנד.
ב-12 במרץ 1958, ברי הופיעה על בימת האירוויזיון עם השיר "Un Grand Amour".
ברי הופיעה רביעית בסדר ההופעות, לפני שוודיה ואחרי צרפת.
ברי זכתה במקום התשיעי והאחרון עם נקודה אחת משווייץ.
בשנת 1960, ברי השתתפה בקדם הבלגי לאירוויזיון 1960 אך הפסידה לפוד לקלרק.
סולנות היא היכולת של אדם להיות עם עצמו ולעסוק בפעילות או בחוויה המשמעותיות לו, ולתפוס אותן כחיוביות.
חוויית הסולנות אינה שוללת הנאה מהימצאות בחברה, אלא מהווה אופציה נוספת להנאה גם משהות של האדם לבדו.
סולנות היא מונח ישן חדש.
באנגלית המונח המקביל הוא Positive Solitude ואין לו תרגום חד משמעי בעברית.
אמנם האקדמיה ללשון העברית לא צידדה במונח, אולם בשטח הוא נמצא בשימוש.
בספרות המקצועית הסולנות הושוותה לבדידות, לבידוד חברתי או למצבים אחרים, אך היא שונה מהם מהותית בכך שהיא מייצגת את המשמעות החיובית של "היות אדם לעצמו".
סולנות משתנה במהלך החיים .
תחילתה ככל הנראה בילדות, עת הפעוט לומד לשחק פרקי זמן מתמשכים בעצמו, כאשר המטפל בו נמצא בסביבתו הקרובה.
התנסות זו מותנית באינטראקציה חיובית מוקדמת עם האם הטובה דייה המאפשרת התרחקות בטוחה ממנה.
ככל שהפעוט נחשף ליותר התנסויות חיוביות, כך הוא לומד ליהנות מהאפשרות להיות עם עצמו.
בעודו מפנים את דמות האם, הוא לומד להתרחק ממנה בבטחה וללא פחד.
אף על פי שיש פוטנציאל לפחד בעת השהייה לבד, הפעוט לומד כי זמן הסולנות יכול להיות מהנה ונושא פרי..
ככל שהגיל עולה, היכולת ליהנות מהזמן לבד עולה (בתנאי שהמודל הופנם באופן חיובי).
עם זאת, אם הסולנות תחווה כחוויה מלחיצה, תיתכן הימנעות ממנה.
מתבגרים נהנים מסולנות כאפשרות ליצירה, לגילוי ולגיבוש זהותם.
מבוגרים וזקנים נהנים מסולנות ומשתמשים בה כדי לנוח, ליהנות, להירגע, ליצור, להרהר ולתכנן.
סולנות היא נכס חשוב בכל גיל ומהווה חלק אינטגראלי בהתמודדות עם ופתרון לבדידות, ועם זאת נמצא כי יש החסרים את המיומנות ליהנות ממנה.
היא מאפשרת חופש ממגבלות חברתיות, גילוי עצמי ותחושה של קרבה אל העצמי ואל האל.
היא מאפשרת בחינה פנימית, מודעות ואיזון.
היא מאפשרת שימוש בדמיון לשם פתרון בעיות (מה היה קורה אם...), שינוי צורת חשיבה והעברת זמן באופן רגוע וחיובי.
הסולנות מאפשרת סוג של בריחה מעול דרישות החברה, חוסר התמודדות עם טרדות היום או עם הדרישות לנאותות חברתית, ובכך היא תורמת לאיכות החיים ומעלה תחושת רווחה.
בנוסף, היא מאפשרת תחושת אינטימיות ורגשות כגון ביטחון בעצמי, חיבור לאחרים, סיפוק עצמי ואמון ביכולות.
סולנות היא התשתית ליצירתיות בקרב מתבגרים, ובקרב מנהלים היא מאפשרת מיקוד טוב יותר, הובלה, הוגנות, מודעות לאתיקה ואיזון בקבלת החלטות.
תפקודים קוגניטיביים כגון התבוננות, והסקת מסקנות, מתאפשרים בעת סולנות ומאפשרים מודעות גבוהה יותר למתרחש.
ניתן לראות קווי דמיון בין מיינדפולנס לסולנות, ובאמצעות סולנות ניתן להגיע למוארות ולשלווה.
הסולנות תורמת לרווחת האדם (Well being) בכל גיל ובמיוחד בגיל הזקנה, בה הקשרים החברתיים מתמעטים עקב נסיבות החיים ובה הזקנים מבלים זמן ממושך יותר עם עצמם.
קיימים סוגי עיסוקים או חוויות/ התנסויות בעת הסולנות.
ניתן לחלקם באופן כללי למספר קטגוריות::
• סולנות כשקט: הסולנות מאפשרת לאדם להיות עם עצמו בלי הפרעות חיצוניות, ולהנות מהזמן החולף.
חווית הסולנות היא השקט, או לחלופין, לאחר חווית הסולנות יש תחושה של שקט ורגיעה.
• סולנות בקיום הרגלים, שגרות ותחביבים: רבים מספרים כי הם נהנים מקריאת ספר, גינון, ריצה, צעידה, יציאה עם הכלב לטיול, האזנה למוזיקה, ריקוד, ציור, פיסול, כתיבה, ושפע פעילויות פנאי.
גם פעולות שגרה כגון שטיפת כלים או רצפות, ניקוי או בישול ואפייה מהוות חלק מחווית הסולנות של רבים.
• סולנות המתרחשת בהתרחקות מסביבת היום-יום: שהות בים, בטבע, בחו"ל מאפשרת לאדם להתרחק מהמולת היום-יום.
יש בכך חוויה מזככת ומאפשרת להיות מי שאתה ללא ביקורת חיצונית וללא לחצי היום-יום.
• סולנות כחוויה דתית או רוחנית: תפילה, יוגה, או במדיטציה מאפשרות לאדם לחוות קרבה רוחנית לעצמו ואל האל, ומלווה בהרגשת מוגנות ורוגע.
• הפחתת מתח וחרדה: אלה המעדיפים להיות עם עצמם כשהם במתח או בחרדה, כדי לסדר את המחשבות ולחזור לשליטה על האירועים.
• מצב המאפשר אסקפיזם: בריחה מהעומס המוכר מאפשרת אף היא חוויה חיובית.
לדוגמה אנשים משחקים במשחקי מחשב, יוצאים לריצה או צופים בטלוויזיה לשם התרחקות ממצבי עומס ושחיקה.
• סולנות כמקדמת הישגיות: מנהלים למשל מציינים כי הם אמנם מקשיבים ליועצהם ולעובדיהם, ועם זאת, על מנת להגיע להחלטות שיקדמו את חברתם הם זקוקים לסולנות.
גם סטודנטים מציינים שהם מעדיפים להיות בשקט כדי לשפר את הישגיהם האקדמיים.
הסולנות שונה במהותה מתחושת בדידות.
בדידות היא התחושה הסובייקטיבית של האדם על כך שהוא לבד, ללא רשת חברתית ותומכת.
התחושה היא תולדה של הפער בין הציפיות של האדם לאינטראקציה חברתית, לעומת האינטראקציות המתרחשות בפועל.
לעומתה, בידוד חברתי הוא אובייקטיבי, ונמדד בכמות הקשרים החברתיים הקיימים בפועל, למשל בגילאים מבוגרים, לאחר פרישה מהעבודה, כשהילדים רחוקים מהוריהם הזקנים, וכשהזקנים מאבדים מטעמים אובייקטיביים הקשורים בנסיבות החיים את הקרובים להם, כגון חברים ובני זוג.
התוצאות של בדידות סובייקטיבית שנובעת מבידוד חברתי שאינו נובע מבחירה עלולות להיות קשות..
הן נמצאו קשורות למועקה והתדרדרות במצב הנפשי והפיזי, ולתופעות כמו דיכאון.
אלו הן התוצאות השליליות של היות האדם לבדו במצבים בהם אינו בוחר בכך.
הסולנות היא היכולת או החוויה בה האדם בוחר להיות עם עצמו מבלי להרגיש בודד, עם או ללא נוכחות אחרים.
בעוד בדידות ובידוד חברתי נתפסים כקורים ללא מעורבות פעילה של האדם, בסולנות הבחירה בעיסוק היא רצונית ומאפשרת חווית הנאה.
בסולנות, הפעילות יכולה להיות רוחנית, יצירתית, תפקודית, של פנאי או כל פעילות אחרת.
לכל אדם יש העדפות משלו לגבי המערך בו הפעילות מתרחשת.
הסולנות אינה תלויה בתנאים חיצוניים כלשהם.
זוהי חוויה חיובית שנבחרה על ידי האדם העוסק בה.
לעיתים הסולנות נראית למתבונן מבחוץ כאדם המרוכז במחשבותיו: הוא מתבונן בעלי העצים מחלונו, הוא חושב על יקיריו, מתרפק על עברו, מפעיל את כוח דמיונו, או חושב על בניית עתידו.
לאנשים הבוחרים בסולנות יש לעיתים קרובות עולם פנימי עשיר.
הסולנות השוותה למצבים שונים בספרות המקצועית.
מצבים שונים של התנהגות יחידנית או של מיעוט אינטראקציות חברתיות יכולות להיות מקושרות לסולנות.
למשל הימנעות מאינטראקציה חברתית או התנהגות אנטי-סוציאלית.
חוסר מוטיבציה לאינטראקציה חברתית, העדפות להתבודדות, נסיגה חברתית וביישנות, או חרדה וחוסר חיברות.
הסולנות הושוותה גם לתכונות אישיות כגון מופנמות
סולנום שחור (שם מדעי: Solanum nigrum; בשמו העממי: ענבי השועל) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או רב-שנתי קצר חיים ממשפחת הסולניים.
כותרתו לבנה ומחומשת ובאמצעה כתם צהוב בולט (אבקנים) גובהו 30 עד 60 ס"מ ופריו הוא ענבה עסיסית שחורה ומרירה, ורעילה למאכל.
המין נפוץ וגדל כמעט בכל האזורים בישראל, בעיקר בבתי גידול עשירי חנקן, בגינות, באשפתות, בחורבות ובצדי דרכים בקרבת האדם, אך גם בבתי-גידול טבעיים.
פרחיו של הסולנום השחור לבנים, ופניהם מוטים כלפי מטה, מה שמסתיר את האבקנים מעין המסתכל.
במרכז הפרח בולטים האבקנים והמאבקים הצהובים של הצמח, שמקנים לצמח אשליה דו-גונית של צבעים: לבן וצהוב.
צבע הפרי הבשל שחור (ולא אדום בהיר עם גוונים צהובים).
כל חלקי הצמחי רעילים מאוד לאדם ובייחוד הפירות הירוקים לפני הבשלתם.
הפרח של הסולנום השחור לרוב לבן ובצורת מחומש, והוא דומה מאוד בצורתו לפרחי העגבנייה ותפוח האדמה.
למרות הדמיון, מוצאו של הסולנום השחור אינו מאמריקה, אלא מאירו-אסיה, מצפון אפריקה וצפון מזרח אפריקה הטרופית, עם התפשטות לצפון אמריקה ולאוסטרליה כולה.
ההבחנה בין סולנום שחור לסולנום שעיר עשויה להיות קשה ללא הפירות.
עם זאת, סולנום שחור נבדל מסולנום שעיר בכמה מאפיינים: עלי הסולנום השחור, גבעוליו וגביעי הפרחים הם קירחים או מכוסים בדלילות בשערות פשוטות וכפופות, שהן ארוכות ומהודקות, ולא צפופות ומפושקות כמו בסולנום שעיר.
בנוסף, בסולנום שחור מספר הפרחים בתפרחת הוא 5 עד 10 פרחים, בעוד שבסולנום שעיר מספר הפרחים בתפרחת הוא 3 עד 6 פרחים.
סולנום שחור הוא צמח עשבוני מסועף ושעיר בדרך כלל, רב-שנתי קצר חיים לעיתים חד-שנתי.
הצמח אינו מעוצה ולא קוצני, וגובהו 40 עד 70 ס"מ.
לעיתים חלק מהפרטים עשויים להיות בני-שיח שבסיסם מעוצה ומאריכים מעבר לשנה אחת.
הגבעולים הצעירים הם בדרך כלל בעלי מקצועות (לא מעוגלים) ולעיתים אף בעלי כנפיים צרים.
הגבעולים והעלים מכוסים בשערות פשוטות או בלוטיות, כפופות, מהודקות וארוכות.
מבחינה אנטומית, בגבעול מצויה שיפה פנימית.
בדרך כלל, השיפה שמובילה מוצרי הטמעה, נמצאת חיצונית לעצה, שמובילה בעיקר מים.
עם זאת, במשפחת הסולניים, חלק מהשיפה מצוי גם מצדה הפנימי של העצה (כלפי מרכז הגבעול).
העלים חסרי ריח ושעירים מעט.
הטרף דמוי ביצה עד אליפטי ושעיר.
בסיס הטרף קהה וקודקודו מתחדד.
שפת הטרף תמימה, או בעלת שיניים או מפרצים או אונות קהות (רדודות) ללא סדר מסוים.
התפרחות הן מסוימות מסוג אשכול, דהיינו עוקצי הפרחים יוצאים מנקודה אחת של הציר.
האשכולות בני 5 עד 10 פרחים לבנים (לעומת 3 עד 6 בסולנום שעיר).
התפרחות הן ללא חפים ואינן חיקיות ואינן בקצות הגבעולים, אלא ממוקמות מחוץ לחיק העלה (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed).
הפרחים דו-מיניים, נכונים (רב-סימטריים), וללא צוף.
הגביע מאוחה עלים, בצורת פעמון קצר, בעל 5 אונות שאורכן כרוחבן והמפרצים שביניהן בגביע המשתייר הם מעוגלים.
הגביע משתייר אך, אינו מתפרה (אינו גדל ומתפתח) כרגיל לאחר הפריחה.
הכותרת לבנה, בקוטר של כ-12 מ"מ, מאוחת עלים, בעלת צינור קצר ו-5 אונות.
צורת הכותרת היא גלגלית או דמוית כוכב.
המאבקים הצהובים גדולים כ-2 מ"מ, נוטים על פי רוב זה אל זה.
הפרי ענבה שחורה ועסיסית בעלת 2 מגורות.
ההפצה בין סוף יוני לסוף נובמבר באמצעות ציפורים (למשל בולבולים) שאוכלים אותם ומפרישים אותם יחד עם קליפתו.
העלווה מצויה לאורך כל השנה ומתמעטת בחודשי דצמבר וינואר.
מספר הכרומוזומים 72=N2 (בסולנום שחור 48).
סולנום שחור גדל בבתי גידול רוויי חנקן, בשדות שלחין קיציים ושטחים מעובדים כעשבים רעים.
הוא גדל בקרבת בני אדם בבתי-גידול מופרים, בגנים, לצידי מדרכות עם מערכות השקי אבל חצי מהאוכלוסיות גדלים בבתי-גידול טבעיים.
טיפוס התפוצה של סולנום שחור מגוון: אירו-סיבירי, ים-תיכוני ואירנו-טורני בעיקר באזורים הממוזגים.
תחום תפוצתו הטבעי של סולנום שחור בעולם הוא רחב: באזורים החמים אירו-אסיה וממקרונזיה דרך האזורים הטרופיים של צפון אפריקה וצפון מזרח אפריקה.
סולנום שחור גדל באזורים הים-תיכוניים, בבתות ספר וגם בערבות ובמדבריות עם העדפה לאזורים הממוזגים.
בישראל הוא נפוץ בבקעת החולה, בחוף הכרמל ובשרון; מצוי בגולן, בבקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, בחוף הגליל, בעמק עכו, בדרום מישור החוף, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה ובערבה; נדיר בהרי הגליל וגם בדרום הארץ נוכחותו נדירה מאוד.
חומר הרעל העיקרי הוא סולנין הנוצר גם בפקעות תפוחי אדמה ובעגבניות, השייכים לאותה משפחה בעת הפיכתם לירוק.
למרות רעילותו משמש הסולנום כצמח מרפא מאז ימי קדם בהודו, באירופה, במזרח הקרוב ובמערב אפריקה ובצפונה.
הוא משמש לטיפול בתחלואים במערכת העיכול ודלקות של בלוטות.
יוחסה לו גם יעילות בטיפול בעגבת.
בימי הביניים השתמשו בסולנום לטיפול במחלת הנפילה.
עובדות אלו מסבירות חלק ניכר מהשימושים העממיים בצמח.
סוֹלָנוּם הַמַּקּוֹר (שם מדעי: Solanum rostratum Dunal, שם נרדף: .Solanum cornutum Lam) צמח חד-שנתי קוצני, נדיר מאוד בישראל בסוג סולנום ונמנה עם משפחת הסולניים.
מין זה שמוצאו בצפון אמריקה ומרכזה נחשב לגר מזדמן בישראל הנמצא בשלב ראשון של פלישתו לשטחים טבעיים ומופרים.
סולנום המקור הפך עשב רע בשדות מושקים בקרקע כבדה.
קיימים ריכוזים גדולים של הצמח במרכז עמק יזרעאל, בגליל התחתון, בעמק החולה ובשפלה, ואוכלוסיות קטנות עד אקראיות באזורים נוספים.
צורת ההפצה, רעילותו הרבה וריבוי הקוצים שעליו הופכים אותו למפגע קשה.
סולנום המקור הוא צמח חד-שנתי שעליו, גבעוליו וגביע הפרח מכוסים בקוצים רבים ארוכים ירוקים-צהובים, ישרים, דמוי מחט ובשערות כוכביות.
פרחי הצהובים מבדילים אותו משאר המינים בסוגו בישראלה.
צמח חד-שנתי מכוסה קוצים ירוקים-צהבהבים דמויי מחט, מסועף, שרוע אן זקוף, גובהו כ-60 ס"מ, רוחב נופו 60.
העלים מסורגים, פשוטים ומחולקים לאונות, בעלי פטוטרת, ללא לוואים, חסרי ריח וקוצניים.
הקוצים מכסים את העורקים הצדדיים שבשני צדדי העלה.
הפרחים צהובים וגדולים (קוטרם 3 ס"מ) והם, ערוכים בקבוצות של 3 עד 10 פרחים, על פי רוב בתפרחות סיומיות, דו-קרניות.
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית ומאוחי עלי כותרת.
לפרח אין צוף, ההאבקה נעשית על ידי חרקים שוחרי אבקה.
הגביע מאוחה עלים, גלגלי, בעל 5 שיניים.
הוא משתייר אך, אינו מתפרה לאחר הפריחה והוא דמוי כדור מכוסה קוצים בצפיפות.
הגביע בבעת הבשלת המאבקים והביציות מחולק כמעט עד הבסיס לאונות ישרות באורך 6 עד 10 מ"מ, צינור הגביע דמוי פעמון, אורכו 1.5 עד 2.5 מ"מ, מכוסה בצפיפות בשערות כוכביות או זפיניים, לפעמים עוקצניים.
הכותרת צהובה, גלגלית, מאוחת עלים ובעלת 5 אונות וצינור קצר מאוד.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים בצינור הכותרת, קבועים בלוע הכותרת בין עלי הכותרת.
האבקנים ניצבים כחרוט סביב עמוד השחלה, הם אינם צמודים מאוד ואינם מהודקים אל עמוד השחלה, אלא מפושקים פחות או יותר.
אחד מן האבקנים ארוך בהרבה מהאחרים וכפוף לפנים.
הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים הגדולים שנוטים על פי רוב זה אל זה.
השחלה עילית, בת 2 מגורות, בכל אחת מהן ביציות רבות.
הפרי ענבה בעלת 2 מגורות, היא מתפתחת בתוך הגביע הקוצני, ואינה חבויה בתוך הגביע, אלא גלויה.
הזרעים מרובים (40 עד 80 בענבה), פחוסים, חסרי צורה מוגדרת, בעלי שטח פנים מחוטט; אוכם 2 מ"מ ורוחבם 1.5 מ"מ.
העלווה מסוף מרץ ועד סוף נובמבר.
הפריחה מסוף מאי ועד תחילת נובמבר.
פרי ירוק מתפתח מסוף יוני ופרי בהפצה עד סוף דצמבר.
הזרעים מתפזרים בעודם בפרי המתייבש על הצמח או כאשר הצמח היבש ניתק בשלמותו ומתגלגל ברוח.
הזרעים מופצים למרחק כשפרי מתפרק בזמן הגלגול.
סולנום המקור גדל במקומות מופרים שנוצרו או עוצבו על ידי האדם: שדות מעובדים ושוליהם, כבישים וצדי דרכים, אתרי פסולת בשטחים שאינם מעובדים.
גדל על רוב סוגי הקרקעות כמו: כבדות עמוקות בחבל הים תיכוני וגם על קרקעות רדודות ואבניות, אלקליות וחרסיתיות.
מוצאו מאמריקה התיכונה ואמריקה הצפונית.
הוא הוכנס באקראי לישראל בשנות 1950.
הצמח רעיל, כמו רבים מבני מיני הסולניים.
חומרי הרעל נמצאים בכל חלקי הצמח, ובעיקר בפרי הירוק והלא בשל.
החומרים הרעילים המצויים בו הם: סולנין, אטרופין ואלקלואידים רבים אחרים.
הסולנין הוא גליקוזיד המתפרק לסוכר ולסולנידין.
חומר אחרון זה משכך כאבי מגרינה וכאבי בטן, ויעיל לריפוי מחלות עור שונות.
בסולנום יש גם סולסודין, שמשמש אחד מן המקורות להכנת תרופות סטרואידיות, כמו קורטיזון והידרוקורטיזון, וכן הורמוני מין כמו פרוגסטרון וטסטוסטרון.
רטיות מעלי סולנום שימשו בצרפת לריכוך רקמות ולשיכוך כאבי עצבים.
לענבות השפעה נקוטת על מערכת העצבים באמצעות השפעתן על המעביר העצבי אטציל כולין.
במחקרים שנערכו נמצא שמיצוי של סולנום מדכא פעילות של מערכת העצבים המרכזית, מאט את קצב הלב, מורד את לחץ הדם, מרחיב את כלי הדם, משככים כאבים, מונעים עוויתות שרירים ומגינים על הכבד מפני הרעלה.
תוצאות המחקרים הללו מסבירים חלק ניכר מן השימושים העממיים בצמח.
אכילת חלקים מהצמח עלולה לפגוע במערכת העיכול של הניזון ממנו ואף לגרום למוות.
סוֹלָנוּם יַסְמִינִי (שם מדעי: .Solanum laxum Spreng) הוא שיח נוי מטפס נכרך ולא מעוצה ממשפחת הסולניים.
מין זה ירוק עד (נשיר מותנה באזורים קרים), קירח וללא קוצים בגבעולים ובעלים (בשונה מסולנום מנוצה) ופרחיו לבנים בגוון תכלת.
מוצאו של סולנום יסמיני הוא מדרום מזרח ברזיל ומדרום ברזיל עד צפון מזרח ארגנטינה בארצות: ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי ואורוגוואי.
בעבר מין זה נקרא Solanum jasminoides Paxton ומכאן שמו העברי.
הענפים דקים, זיג זג, שמגיעים לאורך 3 מ' או יותר ונכרכים באמצעות הפטוטרות.
העלים ירוקים, מסורגים, מעט מקופלים ובעלי פטוטרות ארוכות.
העליונים פשוטים ותמימים (בשונה מסולנום מטפס), דמויי אזמל או דמוי ביצה, ואורכם 2.5 עד 7.5 ס"מ.
העלים התחתונים ייתכן ויהיו גזורים לאונות או מנוצים בעלי אונות או עלעלים קטנים או בסיסיים.
הפרחים דו-מיניים, לרוב נכונים (סימטריים), קטנים, לבנים או תכולים עם כתם צהוב, בעלי עוקצים דקים וערוכים באגדים בקצות הגבעולים.
הגביע גלגלי, מאוחה עלים, בעל 5 אונות אינו גדל לאחר ההפריחה.
הכותרת מאוחת עלים, דמוית כוכב ובעלת 5 אונות וצינור קצר.
עמוד השחלה יחיד ויוצא מראש השחלה.
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות רבות.
הפרי ענבה בקוטר 1 ס"מ, וצבעה סגול שחרחר בהבשלה.
סולנום יסמיני הוא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב ובגיר, רגיש למליחות.
גדל בקרקעות מנוקזות היטב באזורי ההר, העמק השפלה והבקעה בישראל.
מין זה בעל קצב צימוח מהיר.
דישון סדיר מסייע לחיזוק פריחה ארוכה ושופעת.
הריבוי באמצעות ייחורים מעוצים בחורף ובאמצעות ייחורים ירוקים באביב ובקיץ.
סולנום מטפס (שם מדעי: Solanum seaforthianum Andrews) הוא צמח טרופי מטפס מעוצה, ירוק-עד (נשיר מותנה באזורים קרים) ואינו קוצני.
מין זה משויך לסוג סולנום ממשפחת הסולניים, ומוצאו מהאזורים הטרופיים - מפלורידה עד הקריביים, ממקסיקו ועד ונצואלה, ומברזיל.
סולנום מטפס נכרך על צמחים באמצעות פטוטרות העלים ויכול להגיע לגובה של 4 עד 6 מ'.
פרחיו בגוון כחול-לוונדר, פירותיו הם ענבות אדומות שנישאות באשכולות אמיריים (בקצות הגבעולים).
הצמח מכיל כמויות צנועות של אלקלואידים טרופניים שונים כגון אטרופין, סקופולאמין והיוסציאמין ויש להתייחס אליו כאל רעיל ובלתי אכיל.
פרחיו קטנים ודמויי כוכב עם סימן צהוב בולט מתחת לקונוס האבקנים ובעלי עוקץ מאורך.
העלים רב-צורתיים ואפילו על אותו פרט.
הם מסורגים, פשוטים ועל פי רוב מחולקים לאונות או מורכבים-מנוצים בלתי זוגיים.
אונות העלה (העלעלים) פשוטות, אינן שוות זו לזו, קודקודן מחודד ושפתן תמימה פחות או יותר.
סולנום מטפס גדל בר בעיקר באזורים טרופיים בארצות מוצאו מפלורידה עד הקריביים, ממקסיקו ועד ונצואלה, ובברזיל (פרננדו דה נורוניה) והוא התאזרח בארצות נוספות באמריקה הדרומית, באפריקה הדרומית, במזרח אוסטרליה ואף בלבנון-סוריה.
באזורים טרופיים לחים הצמח הופך לאגרסיבי פולשני ומעוצה.
בישראל, סולנום מטפס גדל בכל האזורים, ועל קרקעות שונים.
הוא צמח של קרינת שמש ישירה או הצללה חלקית, עמיד לקרה, לשרב ולמליחות נמוכה וצריכת המים שלו בינונית.
הוא בעל קצב צימוח מהיר ודישון סדיר מועיל לחיזוק הפריחה הארוכה והשופעת.
גיזום וקיטום לאחר תקופת הפריחה מעודדים הסתעפות הצמח.
הריבוי נעשה באמצעות ייחורים בחורף, ובאמצעות זרעים באביב.
סולנום מטפס הוא מטפס מעוצה ועדין, מסועף, הנכרך באמצעות פטוטרות העלים, ירוק-עד (נשיר מותנה באזורים קרים) ואינו קוצני.
הגבעולים גלילים-מצולעים, קירחים או מתקרחים עם שערות דלילות, פשוטות, קצרות ולבנות, שוארכן כ-0.2 מ"מ.
קליפת הגבעולים הבוגרים חומה עד חום אדמדם.
הפטוטרות ארוכות (1 עד 4 ס"מ) נכרכות סביב עצמים, ובעלות חריץ זעיר בצד הקרוב יותר לפרק שמעליהן.
החריץ מכוסה בשערות זעירות ופשוטות, בדומה לאלו שבצד העליון של העלים.
העלים מסורגים, ורב-צורתיים ואפילו על אותו פרט.
הם עשויים להיות פשוטים או לעיתים קרובות יותר, מנוצים או מחולקים ל-3 עד 7 אונות.
קו המתאר של העלה אליפטי עד משולש רחב.
טרף העלה רך וירוק, ובמהלך התייבשותו צבעו הופך לחום-צהבהב.
צדו התחתון של הטרף קירח, ואילו צדו העליון, קירח או פלומתי, עם שערות זעירות ופשוטות על העורקים והשוליים.
לפעמים השערות מתפשטות גם אל הטרף בקרבת בסיסו.
בסיס הטרף מתחדד, קטום או מעט לבבי, מדי פעם אלכסוני וא-סימטרי.
שפתו תמימה פחות או יותר וקודקודי האונות מחודדים עד חדים.
מספר העורקים הראשיים 4 עד 6 זוגות, ובעלים בעלי אונות, מספר העורקים תואם למספר האונות.
התפרחות הן מסוג מכבד (אשכול מסועף), מופיעות בתחילה בראשי הגבעולים, ובהמשך ניתן למצוא אותן גם יוצאות מצידי הגבעול.
עוקץ התפרחת מגיע לאורך של עד 4 ס"מ.
הפרחים דו-מיניים, בעלי כותרת וגביע מאוחים.
עוקץ הפרח באורך 5 עד 10 מ"מ והוא מעובה בבסיסו.
הגביע מאוחה מ-5 עלים בצורת גביע, קטום או עם 5 אונות דקות, משולשות וקירחות.
הכותרת מאוחת עלים, עם 5 אונות, בדרך כלל בצבע סגול ולעיתים נדירות בצבע לבן.
האונות סגלגלות-מוארכות וקירחות, אורכן 5 עד 8 מ"מ, רוחבן 2.5 עד 4.5 מ"מ.
האבקנים 5, כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת, בלוע הכותרת, בין עלי הכותרת.
האבקנים צמודים זה לזה והדוקים אל עמוד השחלה ויוצרים סביבו כעין קונוס.
הזירים קצרים מאוד (2 עד 3 מ"מ) והם קצרים מהמאבקים.
המאבקים חופשיים, גדולים, אורכם 3 עד 4 מ"מ ונוטים על פי רוב זה אל זה.
לשכות המאבקים נפתחות דרך נקב או שסע קטן בראש המאבק.
עמוד השחלה יחיד, יוצא מראש השחלה ואורכו כס"מ אחד.
הפרי היא ענבה אדומה, עסיסית, כדורית, שקוטרה 1 עד 2 ס"מ, ומכילה 4 עד 20 זרעים.
הזרעים דמוי דיסק, וקוטרם 2 עד 3.5 מ"מ.
בכימיה אי-אורגנית, קבוצת הסולפוריל היא קבוצה פונקציונלית המורכבת מאטום גופרית הקשור קוולנטית לשני אטומי חמצן (2X2 ).
סולפוריל נמצא בתרכובות כמו סולפוריל כלוריד SO2Cl2 וסולפוריל פלואוריד SO2F2.
בכימיה אורגנית, קבוצה זו נמצאת בסולפונים (2) ובהלידים סולפונילים (RSO2X), שם הוא נקרא קבוצת הסולפוניל.
סולנט הוא מצר בין האי וייט ליבשת בריטניה הגדולה.
הנמלים ההיסטוריים העיקריים של סאות'המפטון ופורטסמות' נמצאים בחופי מצר.
אמנם באזור ה-Hurst Spit מצטמצם המעבר לקצת יותר מ-1.6 ק"מ.
הסולנט הוא נתיב שיט מרכזי עבור כלי שיט להפלגה ולמשא וכן עבור כלי שיט צבאיים.
זהו גם אזור פנאי חשוב לספורט ימי, בפרט יאכטות, והוא מארח את אירוע השיט של שבוע קווס מדי שנה.
המצר מוגן על ידי האי וייט, ויש לו דפוס של גאות ושפל מורכב, שהועיל להצלחתה של סאות'המפטון כנמל, ומספק "גאות כפולה" המרחיבה את חלון הגאות ובמהלכו ניתן לטפל בספינות עם טפטוף עמוק.
ספיטהד שבסולנט ידוע כמקום שבו הצי המלכותי נבדק באופן מסורתי.
לאזור חשיבות אקולוגית ונופית רבה, במיוחד בגלל בתי הגידול של החוף והשפך לאורך גדותיו.
חלק גדול מקו החוף של המצר מוגדר כאזור מיוחד לשימור.
הוא גובל ומהווה חלק מאופיים של מספר נופים מוגנים חשובים מבחינה לאומית, כולל הפארק הלאומי ניו פורסט.
המילה סולנט (Solent) קדמה לאנגלית העתיקה, והיא מתועדת לראשונה בשנת 731 בשם Soluente.
כתיב מקורי זה מרמז על גיזרון אפשרי מהיסוד הבריטי "uente", שנעשה בו שימוש לאורך ההיסטוריה של המפשייר, כמו בעיר הרומית "Venta Belgarum" (בלטינית "Venta"), הממלכה הפוסט-רומית של "Y Went", והשם המודרני.
מאוחר יותר הוא מופיע ברשומות האנגלו-סקסיות בתור "Solentan".
אפשרות נוספת הוצעה, שמשמעות השם בשפות השמיות היא "סלע יציב", והמצר נקרא כך כדי לתאר את הצוקים המסמנים את הגישה המערבית של המצר.
מוצא שמי זה עשוי להיות שריד של הסוחרים הפיניקים שהפליגו לבריטניה מהים התיכון כחלק מסחר הפח העתיק.
הצעה נוספת היא שהשם סולנט הוא על שמן של הסולות הצפוניות (שנודעו בעבר כ"סולנים" או "אווז הסולאן") המצויים לאורך החוף.
במשך אלפי שנים עמק נהר הסולנט התרחב והעמיק בהדרגה.
נהר פרומה היה מקורו של נהר הסולנט, כאשר ארבעה נהרות נוספים - נהרות אבון, האמבל, איצ'ן וטסט - היו יובלים שלו.
סקר קרקעית הים הראה כי כאשר מפלס הים היה נמוך יותר בעידן הקרח, נהר הסולנט המשיך את קו הסולנט המזרחי (ספיטה) עד לנקודה שנמצאת מזרחית לקצהו המזרחי של האי וייט, בהמשך הוא חובר לנהר הראשי הזורם במורד הערוץ האנגלי.
סולסלייק הוא תת-סוגה של משחקי וידאו, בתוך סוגת הפעולה-תפקידים, ששמה דגש על לוחמה מאתגרת ברמת קושי גבוהה, לרוב באמצעות נשק קר, כגון חרבות וכידונים, ולעיתים נדירות באמצעות נשק חם, כגון אקדחים ורובים.
המקור לתת-הסוגה ולשמה הוא המשחק משנת 2009 וסדרת משחקי מהשנים 2011–2016, שנוצרו על ידי מפתחת המשחקים היפנית .
משחקי סולסלייק מאופיינים בעיקר בלוחמה מאתגרת במיוחד שדורשת מהשחקן ללמוד את דפוסי ההתקפות של אויביו, לרבות בוסים מסוכנים במיוחד, על מנת לזהות מתי לחמוק ומתי ליזום פגיעה וזאת תוך ניהול מד אנרגיה (מכונה: מד סטמינה) המאפשר ביצוע של פעולות מסוימות בטרם יש להמתין שיתמלא מחדש.
בתת-סוגה זו השחקן צפוי להיכשל פעמים רבות בטרם יזהה ויפנים את דפוסי ההתקפה של אויביו ואת דפוסי התגובה שיביאו להבסתם.
מאפיין בולט נוסף הוא איסוף נשמות של אויבים שהובסו, כסוג של מטבע המשמש את השחקן לרכישת שדרוגים, וקיומו של סיכון לאבד את הנשמות שנאספו ולא נוצלו, במידה ודמות השחקן תיהרג ויכשל ניסיונו להשיבם באמצעות חזרה למקום המוות ויצירת מגע מחודש איתן.
משחקי סולסלייק מאופיינים גם בהדרכה מינימלית לשחקן באשר למיקומים שאליהם עליו לחתור להגיע על מנת להתקדם.
בחלק ממשחקים אלה ניתנת לשחקן האפשרות למצוא ולפתוח קיצורי דרך משמעותיים בין אזורים שונים.
הופעה מחדש של אויבים שהובסו לאחר הגעה לנקודת שמירה מהווה מאפיין נוסף.
לא כל משחק סולסלייק כולל את כל המאפיינים השונים של תת-הסוגה.
בכימיה אורגנו-גופרתית, סולפונט הוא מלח, אניון או אסטר של חומצה סולפונית.
הנוסחה שלו היא R-S(=O)_2-O-, המכיל את הקבוצה הפונקציונלית -S(=O)_2-O-, כאשר R הוא בדרך כלל קבוצת אורגניל, קבוצת אמין או אטום הלוגן.
סולפונטים הם בבסיסים המצומדים של חומצות סולפוניות.
סולפונטים בדרך כלל יציבים במים, אינם מחמצנים וחסרי צבע.
תרכובות שימושיות רבות ואפילו חלק מהביוכימיקלים מכילים סולפונטים.
אניונים עם הנוסחה הכללית R-SO3- נקראים סולפונטים.
הם הבסיסים המצומדים של חומצות סולפוניות עם הנוסחה R-S(=O)2-OH.
מכיוון שחומצות סולפוניות נוטות להיות חומצות חזקות, הסולפונטים המתאימים הם בסיסים חלשים.
בשל יציבותם של אניוני סולפונט, לקטיונים של מלחי סולפונט כגון סקנדיום טריפלט יש שימוש כחומצות לואיס.
הכנה קלאסית של סולפונטים היא אלקילציית סולפיט של סטרקר, שבה מלח סולפיט אלקלי דוחק הליד, בדרך כלל בנוכחות זרז יוד:
חלופה לכך היא עיבוי של סולפוניל הליד עם אלכוהול בפירידין:
אסטרים בעלי הנוסחה הכללית R^1SO2OR^2 קרויים גם אסטרים סולפוניים.
תרכובות בודדות בקטגוריה מקבלות שם אנלוגי לאופן שבו אסטרים קרבוקסיליים רגילים מקבלים שם.
לדוגמה, אם קבוצת R2 היא קבוצת מתיל וקבוצת R1 היא קבוצת טריפלואורומתיל, התרכובת המתקבלת היא מתיל טריפלואורומתאן-סולפונט.
אסטרים סולפוניים משמשים כריאגנטים בסינתזה אורגנית, בעיקר משום שקבוצת RSO3- היא קבוצה עוזבת טובה, במיוחד כאשר R היא קבוצה מושכת אלקטרונים.
מתיל טריפלט, לדוגמה, הוא ריאגנט מתילציה חזק.
אסטרים סולפוניים ציקליים נקראים סולטונים.
שתי דוגמאות לכך הן פרופאן-1,3-סולטון ו-1,4-בוטאן סולטון.
חלק מהסולטונים הם תוצרי ביניים קצרי מועד, המשמשים כחומרי אלקילציה חזקים להכנסת קבוצת סולפונט טעונה שלילית.
בנוכחות מים, הם עוברים הידרוליזה איטית לחומצות הידרוקסיות סולפוניות.
אוקסימי סולטונים הם תוצרי ביניים מרכזיים בסינתזה של התרופה נוגדת הפרכוסים זוניסאמיד.
סולת היא דגן, בדרך כלל חיטה, הטחון בטחינה דקה.
סולת היא גוש קמח עבה בקוטר רבע עד שלושת רבעי המילימטר ה"נופל" בשלבים הראשונים של הטחינה ממרכז גרעין החיטה.
כמות הסולת המתקבלת היא בדרך כלל כ־3 עד 5 אחוזים מנפח הגרעין, ובאה על חשבון הקמח הבהיר.
אם אין צורך בייצור סולת, החומר ימשיך את תהליך הטחינה, וייטחן עד להפיכתו לקמח.
מהסולת ניתן להכין דייסה, כאשר אופים או מבשלים אותה עם מים או חלב, ממתיקים וחומרי טעם כשנף.
במטבח הצפון אפריקאי השימוש הרווח בסולת הוא להכנת קוסקוס ומיני קינוחים מתוקים.
באזור טוסקנה שבאיטליה נהוג להכין ממנה סוג פסטה בשם פיצ'י.
במטבח הכורדי ובמטבחים מזרח תיכוניים אחרים, נוהגים להשתמש בין היתר בסולת לציפוי קובה, אם כי נפוץ יותר השימוש בבורגול.
במטבח התימני נהוג לשלב במרק התימני המפורסם מאכל דמוי פירה בשם "עסיד" שעשוי מסולת.
עוגת סולת נפוצה בגרסאות שונות בקרב עמי המזרח התיכון.
במטבח היהודי נהוגה כמאכל בתום יום הכיפורים, לשבירת הצום.
בין שמותיה: בסבוסה (במטבח הערבי), ספרא או ספרה (במטבח הטריפוליטאי), טישפישטי (במטבח הספרדי, טורקי ובולגרי), הריסה/הרישה (במטבח התוניסאי והאלג'יראי), שאמאלי (ביוון).
הסולת מוזכרת בתנ"ך ובלשון חכמים פעמים רבות, ומשמעותה שונה מזו שבעברית החדשה, והיא חלקי הקמח המובחרים שהופרשו ממנו הסובין, ואף חלקי הקמח הדק.
אבן עזרא מפרש את שורש המילה מלשון הגבהה וסילוק הפסולת ככתוב: ().
הסולת מתוארת בלשון המקרא כמוצר יקר, (), וסולת חיטים היא החומר שעולה על המזבח כמנחה לקורבנות השונים, מלבד מנחת העומר בה מקריבים סולת שעורים, ומנחת סוטה שלא באה מן הסולת כלל.
הצירוף "סָלְתָּהּ וְשַׁמְנָהּ" (נהגֶה: סוֹלתה ושַמנהּ; על פי רוב מוסב על נסתרת, אך גם נוטה לפי הגופים: סולתו ושמנו, סולתם ושמנם וכיוצא בזה) מציין את הטוב שבטוב, הטוב והמובחר, החלק המשובח מכול, העידית.
גם היפוך סדר הרכיבים מקובל: שַמנה וסוֹלתה.
סולת מחיטה קשה (דורום) נקראת סמולינה, ומשמשת לייצור פסטה איכותית.
סולר הוא דלק נוזלי ותוצר של זיקוק נפט.
מקור המילה סולר בסימן מסחרי שנגזר מהמילה הלטינית Solaris שמשמעותה "של השמש".
השימוש הנפוץ ביותר בסולר הוא כדלק להנעת מנועי דיזל, כמו כן הסולר משמש לחימום והסקה.
בישראל משווקים: סולר לתעשייה והסקה, וסולר לתחבורה.
ההבדל בין סוגי הסולר הוא בכמות הגופרית שגבוהה יותר בסולר לתעשייה והסקה, וכן הבדלים בהתאמת המוצרים לכלי תחבורה ממונעים בהתאם למספר הצטאן, ונקודת הקפיאה.
טמפרטורת הזיקוק של הסולר נעה בין 200 מעלות צלזיוס ל-350 מעלות צלזיוס.
צפיפות הסולר היא 845 גרם לליטר.
בעוד צפיפות הבנזין היא 752 גרם לליטר.
בעת בעירה, משחרר ליטר סולר אנרגיה השווה ל-36.3 מגה ג'אול.
בעוד בנזין משחרר אנרגיה השווה ל-33.7 מגה ג'אול.
הערך האנרגטי של קילוגרם סולר הוא שלושה אחוזים פחות משל קילוגרם בנזין.
ההרכב הכימי הממוצע של הסולר הוא שרשרת פחמימנים של C12H26 (כלומר, 12 אטומי פחמן יחד עם 26 אטומי מימן).
הרכב השרשרת יכול להיות בין C10H22 ל־C15H32.
מנוע הדיזל הראשון הונע באמצעות ביו דיזל, אך כיום משתמשים להנעת מנועי דיזל בעיקר בסולר, ולפיכך הוא מכונה גם דלק דיזל (אף על פי שישנם עוד סוגי דלקים המשמשים במנוע דיזל).
הסולר במנועי דיזל נדלק על ידי ערבוב עם אוויר חם ודחוס (ללא הצתה, להבדיל ממנוע בנזין).
מספר צטאן הוא מדד לנפיצות של דלק.
החומר צטאן מצית את עצמו בקלות בתנאי דחיסה, לפיכך מוגדר לו ערך צטאן 100, והוא משמש כמדד השוואתי לתערובות דלקים אחרות.
מספר הצטאן הנדרש לסולר משתנה בהתאם לתכנון המנוע, (למשל, נדרש מספר צטאן של לפחות 50 עבור רכב שטח).
פרמטר נוסף המגדיר את סוג הסולר הוא נקודת הקפיאה של תערובת הסולר.
הסטנדרט מגדיר 6 דרגות: 5# עבור טמפרטורת מינימום של 8°C, דרגה 0# עבור טמפרטורת מינימום 4°C, דרגה 10#- עבור טמפרטורת מינימום של 5°C-, דרגה 20#- עבור טמפרטורת מינימום של 14°C- ,דרגה 35#- עבור טמפרטורת מינימום של 29°C-, ודרגה 50#- עבור טמפרטורת מינימום של 44°C-.
מנועי דיזל חדשים מסוגלים לחסוך 40% דלק לעומת מנוע בנזין זהה, זאת בגלל תכנון מנוע יעיל ואנרגיה רבה יותר לכל ליטר סולר.
בנוסף, כמות הפחמן דו-חמצני הנפלט ממנוע דיזל נמוכה מאשר במנוע בנזין זהה.
מצד שני, סולר מכיל יותר גופרית הגורמת לזיהום אוויר.
על פי התקנות האירופאיות לזיהום אוויר, יש להפחית את כמות הגופרית בסולר.
פחות גופרית, משמע הסולר פחות שמנוני.
ולכן, מוספים לסולר תוספים, כדוגמת תוספים למניעת הקצפה.
בעבר מנועי הדיזל היו פחות נפוצים ופחות יעילים, ולכן אפילו טנקים היו מונעים במנועי בנזין.
הנעת טנקים במנועי בנזין גרמה לבעיות בטיחות חמורות במקרה של פגיעה, מכיוון שבנזין מתלקח במהירות.
לדוגמה, טנקי AMX 13. כיום, מנועי דיזל משמשים להנעת טנקים, משאיות, מכוניות פרטיות, ספינות ועוד.
שימוש נוסף בסולר הוא כחומר הסקה למערכות הסקה.
בשימוש ביתי משמש עבור קמינים, אך נוטה לייצר רמות פיח גבוהות יותר ולכן נפוץ פחות מאשר השימוש בנפט.
כמו כן משמש כחומר ניקוי במוסכים.
סום טאם (בתאית: ส้มตำ) הוא סלט המכיל פפאיה שמקורו בלאוס ובאזור איסאן שבצפון מזרח תאילנד.
זהו סלט של פפאיה ירוקה טרייה שאינה מבושלת, הנחתכת לרצועות דקות ונכתשת קלות בעלי ומכתש יחד עם מרכיבים נוספים כמו עגבניות שרי, שעועית ירוקה, בוטנים, שום, פלפל חריף, מיץ ליים, רוטב דגים וסוכר דקלים.
הוא נחשב לחלק בלתי נפרד מהמטבח התאילנדי כולו.
הטכניקה המסורתית של כתישת המרכיבים במכתש נועדה לשלב היטב את הטעמים תוך שמירה על מרקם פריך.
קיימות גרסאות רבות של המנה, בהן גרסה עם תירס, גרסה עם מנגו ירוק, ואף גרסה עם סרטנים מותססים.
בדרך כלל הסלט מוגש עם אורז דביק ולעיתים לצד בשר צלוי, כחלק מארוחה מלאה ומאוזנת.
המנה, שנחשבת לסמל של המטבח האזורי, נפוצה לא רק בתאילנד אלא גם בלאוס ובמדינות נוספות בדרום־מזרח אסיה.
המנה הפכה לפופולרית גם במערב, כחלק מהעניין ההולך וגובר במטבחים אסייתיים אותנטיים, בזכות השילוב הייחודי של טעמים חמוצים, חריפים, מתוקים ומלוחים.
משמעות המילה "סום" (ส้ม) בלאית ובשפת אזור איסאן היא "חמוץ" ומשמעות המילה "טאם" (ตำ) בשפות אלה – "כתוש" – בשל צורת ההכנה של מאכל זה.
המאכל נקרא גם "פפאיה פוק פוק" – בשל הצליל של כתישת הפאפאיה בעלי ומכתש, וכן "טאם מק האנג" – "ตำหมากหุ่ง" שמשמעו "פפאיה כתושה".
סלט זה מכיל פפאיה לא בשלה המגורדת ונכתשת עד שהיא רכה דיה לאכילה, לה מוסיפים פלפל צ'ילי, שום, לימית, ורוטב דגים.
לעיתים מוסיפים לסלט זה עגבניות ושעועית ירוקה.
גרסאות אחרות של סלט זה מכילות גזר במקום הפפאיה ויש המוסיפים גם סוכר דקלים.
הסלט מוגש בטמפרטורת חדר, בתוספת אורז מבושל.
יש גרסאות הכוללות חסילונים וכן יש גרסאות המחליפות את הפפאיה בפרי מנגו שאינו בשל (גרסה זו נקראת "טאם מא מואנג" – ตำมะม่วง), מלפפון ("טאם מק טנג") או שעועית ירוקה ("טאם מק טואה").
סום (בצרפתית Somme) הוא מחוז בצרפת, וחלק מחבל או-דה-פראנס.
שמו של המחוז נגזר משם נהר הסום אשר חוצה אותו.
מחוז סום ידוע בשל הקרב על הסום שהתרחש במלחמת העולם הראשונה, בו נפגעו כמיליון איש.
בכימיה, סולפט (בעברית: גופרה) הוא מלח, רדיקל או אסטר של חומצה גופרתית.
יון הסולפט הוא אניון רב-אטומי (פוליאטומי), בעל נוסחת המבנה 2−SO4 ומשקל מולקולרי 96.06 דלטון; הוא מורכב מאטום גופרית מרכזי, המוקף ארבעה אטומי חמצן שקולים (אקוויוולנטיים) בתצורה טטרהדרלית.
יון הסולפט נושא מטען שלילי 2-, והוא הבסיס המצומד של יון הביסולפט (מימן סולפט) −HSO4, שהוא בעצמו הבסיס המצומד של חומצה גופרתית, H2SO4. סולפטים אורגניים, כמו דימתיל סולפט, הן תרכובות קוולנטיות, אסטרים של חומצה גופרתית.
קיימות מספר שיטות להכנת סולפטים יוניים, ביניהן:
תגובה של חומצה גופרתית עם הידרוקסיד מתכת, או תחמוצת מתכת
חמצון של סולפיד או סולפיט מתכת
קיימות דוגמאות רבות לסולפטים יוניים, ולרבים מהם מסיסות גבוהה במים.
בין היוצאים מן הכלל ניתן למנות את סידן סולפט, סטרונציום סולפט ובריום סולפט, להם מסיסות נמוכה.
תרכובת הבריום שימושית במיוחד לאנליזה גרווימטרית של סולפט: מוסיפים, לדוגמה, תמיסת בריום כלוריד לתמיסה שאולי מכילה יוני סולפט.
הופעת משקע לבן, בריום סולפט, מעידה על נוכחות יוני סולפט בתמיסה (ייתכנו גם משקעים אחרים, ולכן זו אינה בדיקה חד משמעית).
בעזרת סינון, ייבוש ושקילת המשקע ניתן למצוא את ריכוז הסולפט בתמיסה.
יון הסולפט יכול להגיב כליגנד, וליצור קשר אטום חמצן אחד (ליגנד מונודנטטי) או שניים (בידנטטי), בתור קלאטור או גשר.
דוגמה לכך היא הקומפלקס המתכתי הנייטרלי PtSO4P(C6H5)32, בו יון הסולפט פועל כליגנד בידינטטי.
לקשר המתכת-חמצן בקומפלקסי סולפט אופי קוולנטי משמעותי.
אורך הקשר חמצן-גופרית הוא 149 פיקומטר, והוא קצר מהצפוי עבור קשר S-O יחיד; לדוגמה, אורכי הקשר בחומצה גופרתית הם 157 פיקומטר לקשר S-OH.
הגאומטריה הטטרהדרלית של היון תואמת לצפוי על פי מודל VSEPR.
גילברט לואיס היה הראשון לתאר את הקישור במולקולה במונחים מודרניים, במאמר פורץ דרך משנת 1916. במאמר תיאר את הקישור במונחים של שמיניית (אוקטט) אלקטרונים סביב כל אטום (כלומר, ללא קשרים כפולים) ועם מטען פורמלי של 2+ על אטום הגופרית.
בתיאור זה יש אופי π מסוים לקשרים, אך לקשר אופי יוני משמעותי.
הסבר זה מוצג בכמה ספרי לימוד עכשוויים.
התיאור של פאולינג עבור סולפט ותרכובות קבוצה ראשית וחמצן אחרות מוצג גם הוא בספרי לימוד רבים.
לסולפטים תפקיד חשוב בתעשייה הכימית ובמערכות ביולוגיות.
סוללת עופרת-חומצה משתמשת בדרך כלל בחומצה גופרתית.
מספר מיקרואורגניזמים אנארוביים, כמו אלה החיים בקרבת פתחים געשיים בקרקעית הים (Black smoker או thermal vent) משתמשים בסולפטים כקולטי אלקטרונים.
נחושת גופרתית היא קוטל אצות נפוץ.
מגנזיום גופרתי, הידוע גם בשם "מלחי אפסום", משמש בין השם כמלח אמבט.
גבס, הצורה המינרלית הטבעית של סידן גופרתי, משמש רבות בבנייה.
יון הסולפט משמש כיון נגדי לכמה תרופות קטיוניות.
גופרת הברזל משמשת לטיפול בתחלואי צמחים, ולייצור דיו לסופרי סת"ם.
כיום דיו זה נחשב נחות מפני שהוא משנה את צבעו עם הזמן, עקב חימצון הברזל.
אמוניום סולפט מהווה דשן נפוץ.
מספר סולפטים היו ידועים לאלכימאים.
מלחי ויטריול, מלטינית vitreolum, "זכוכיתי", נקראו בשם זה כיוון שהיו הגבישים השקופים הראשונים שהתגלו.
ויטריול ירוק הוא ברזל גופרתי שבע-הידרט FeSO4·7H2O; ויטריול כחול הוא נחושת גופרתית חמש-הידרט CuSO4·5H2O וויטריול לבן הוא אבץ גופרתי שבע-הידרט ZnSO4·7H2O.
אלום הוא דו-סולפט בעל נוסחת המבנה K2Al2(SO4)4·24H2O, ושיחק תפקיד חשוב בהתפתחות התעשייה הכימית.
סולפטים מופיעים באוויר בצורת חלקיקים מיקרוסקופיים (אירוסולים), ומקורם בבעירה של דלק מאובנים וביומסה.
בין השאר, הם מגבירים את חומציות האטמוספירה, ויוצרים גשם חומצי.
ההשפעה הישירה העיקרית של סולפטים על האקלים נובעת מפיזור האור, כלומר הגברה אפקטיבית של האלבדו של כדור הארץ.
האפקט מובן היטב, יחסית, ומוביל לקירור ברמה של כ-0.5W/m2 ביחס לרמות קדם-תעשייתיות.
אפקט זה מקזז במידת מה את אפקט החימום של גזי חממה, שערכו בערך 2.4W/m2 .
האפקט אינו-אחיד בכדור הארץ, ומתרכז בעיקר באזורים במורד הרוח מריכוזי תעשייה.
חלקיקי סולפט יכולים לפעול כמרכזי התגרענות לעננים, דבר המוביל למספר רב יותר של טיפות מים קטנות יותר.
טיפות קטנות רבות מפזרות אור ביעילות רבה ממעט טיפות גדולות.
ההשפעה העקיפה השנייה היא למעשה המשך של ההשפעה הראשונה.
הוצע שהשפעה זו כוללת הפחתת טפטוף, הגברת גובה העננים, עידוד היווצרות עננים ברמת לחות נמוכה, וזמני חיים ארוכים יותר לעננים.
קיימות גם השפעות כימיות, כמו המסה של גזים מסיסים וחומרים קשי-תמס, הפחתת מתח פנים על ידי תרכובות אורגניות ועוד.
אלה כלולות באפקט השני, ולמעשה מגבירות את הראשון.
ככל הנראה, להשפעות העקיפות אפקט קירור, ייתכן עד לעוצמה של 2W/m2, למרות שאי-הוודאות גדולה מאוד.
לכן הסולפטים מוזכרים לעיתים קרובות כאחראים (חלקיים, לפחות) לתופעת העמעום העולמי, שייתכן שקיזזה חלקית את השפעות ההתחממות העולמית.
תחמוצות גופרית יוניות אחרות (אוקסואניונים)
שם נוסחת מבנה פרוקסומונוסולפט 2−SO5 סולפט 2−SO4 סולפיט 2−SO3 פרוקסודיסולפט 2−S2O8 פירוסולפט 2−S2O7 דיתיונט 2−S2O6 מטאביסולפיט 2−S2O5 דיתיוניט 2−S2O4 תיוסולפט 2−S2O3 טטרתיונט 2−S4O6
המונח סולפיד מתייחס לכמה סוגים של תרכובות כימיות, המכילות גופרית בדרגת החמצון הנמוכה ביותר שלה, 2-.
רשמית, "סולפיד" הוא היון הדו-שלילי, S−2, המופיע בתמיסות מימיות בסיסיות מאוד, ונוצר בתגובה של בסיס עם H2S או מלחי מתכות אלקליות כמו Li2S, Na2S או K2S.
סולפיד הוא בסיסי מאוד, עם pKa גבוה מ-14, ולכן אינו מופיע בריכוזים גבוהים אפילו בתמיסות בסיסיות מאוד.
לא ניתן לזהותו בתמיסה כאשר רמת החומציות (pH) נמוכה מ-15 (מקביל לכ-8 מולר NaOH) מפני שאז הסולפיד מתרכב עם יון מימן (פרוטון) ליצירת HS−, המכונה "יון מימן גופרתי", "יון הידרוסולפיד", "יון סולפוהידריל" או "יון ביסולפיד".
בדרגות חומציות נמוכה אף יותר (pH<7) היון −HS מתרכב עם יון מימן נוסף ליצירת H2S, מימן גופרתי.
על כן, צורון הגופרית שנוצר בהמסת מלחי גופרית תלוי ברמת החומציות של התמיסה המתקבלת.
תמיסות מימיות של קטיוני מתכות מעבר מגיב עם מקורות סולפיד לשיקוע סולפידים מוצקים.
סולפידים אנאורגניים מסוג זה מתאפיינים במסיסות נמוכה מאוד במים, ורבים מהם מופיעים בטבע, כמינרלים.
דוגמאות מוכרות לכך הן קדמיום צהוב (פיגמנט צהוב, CdS), והכתמים השחורים שנוצרים על גבי כסף מתכתי, Ag2S.
לקישור בין מתכות מעבר לסולפידים אופי קוולנטי מאוד, ולכן יש להם תכונות של מוליכים למחצה.
בכימיה אורגנית, המושג "סולפיד" מתייחס בדרך כלל לקישור C-S-C, למרות שנעשה שימוש גם במונח יותר ברור, תיואתר.
לדוגמה, לתיואתר דימתיל סולפיד המבנה CH3-S-CH3.
קיים בלבול מסוים עקב משמעויות שונות של המונח "דיסולפיד".
מוליבדן דיסולפיד כולל מרכזי סולפיד נפרדים, המקושרים ליון מוליבדן בדרגת חמצון פורמלית 4+.
לעומת זאת, ברזל דיסולפיד כולל S2−2 בקישור לברזל בדרגת חמצון רשמית 2+.
לדימתילדיסולפיד הקישור CH3-S-S-CH3, בעוד בפחמן דיסולפיד אין כלל קשרי S-S, אלא המבנה S=C=S.
עפרות מתכת רבות הן סולפידים.
סום הוא נהר בחבל פיקרדי בצפון צרפת.
מוצאו בכפר פונסום שליד העיר סן-קנטן במחוז אן שבחבל פיקרדיה.
הוא זורם מערבה לאורך 245 ק"מ ונשפך למימי תעלת למאנש בעיירה סן-ואלרי-סור-סום.
שפך הנהר מהווה תחנה של נדידת עופות בשם מארקנטר.
גובה הנהר בנקודת המוצא 85 מטר מעל פני הים והוא זורם דרך הערים סן-קנטן, פרון, אמיין ואבוויל.
אגן הניקוז של נהר הסום מגיע ל-6,000 קמ"ר.
בין 1770 ו-1843 נבנתה תעלת הסום שמימיה זורמים לצד הנהר.
כיום התעלה משמשת למטרות נופש בלבד.
ב-2001 הנהר עלה על גדותיו והציף את עמק הסום.
השבטים הקלטיים שישבו לחופיו כינו אותו בשפתם בשם "השקט" - שם המתאים לעובדה שבדרך כלל זרימת מימיו שקטה למדי.
הרומאים כינו אותו בשם "סאמארה" ומכאן השם "סום".
ב-1066 צבאו של ויליאם הכובש שעלה על אנגליה התאסף בסן-ואלרי-סור-סום.
ב-1346 צבאו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה צלח את הנהר, אך נסוג במאורעות שהגיעו לשיאם בקרב קרסי.
צליחת הנהר הייתה מאורע חשוב גם בקרב אז'נקור (1415).
הקרב על הסום (1 ביולי - 18 בנובמבר 1916), שבו יצאו הבריטים למתקפה נגד הגרמנים, היה אחד הקרבות הגדולים של מלחמת העולם הראשונה.
מתקפת האביב של הגרמנים ב-1918, שהחלה בסביבות סן-קנטן, נעצרה על ידי כוחות בריטיים ואוסטרליים בקרב שהתחולל ליד אמיין - מה שסימן את סוף המלחמה.
עמק הסום נכבש על ידי הגרמנים במאי-יוני 1940 במלחמת העולם השנייה ושוחרר על ידי בעלות הברית באוגוסט 1944.
סולריזציה הוא תהליך צילומי היוצר עיוות קיצוני בניגודיות (קונטרסט) של התצלום.
במסגרת התהליך, נחשף התשליל (נגטיב) או נייר הצילום לאור בצורה מקרית, תהליך אשר משנה את גוני התצלום ויוצר מעין "הילה" סביב העצמים בתשליל.
בתהליך זה אין אפשרות לחזות מראש מה תהיה תוצאת החשיפה הנוספת של התצלום.
את אפקט הסולריזציה ניתן ליצור על ידי חשיפת התצלום שהודפס ופותח במחצית מן הזמן הרצוי לפיתוח מלא במְפַתֵּחַ לאור נוסף במכונת ההדפסה (מַגְדֵּל).
בדרך כלל חושפים את הנייר לאור המגדל בעוצמה זהה לזו של תהליך ההדפסה הרגיל, אולם ללא התשליל.
את תהליך הסולריזציה ניתן לערוך גם ישירות על התשליל (נגטיב), אז מכונה תהליך זה אפקט "סאבאטיה" ("The Sabattier Effect").
באפקט זה אזורים שונים מתקבלים כדימוי נגטיבי על גבי התשליל.
סולתם מערכות בע"מ היא חברה העוסקת בפיתוח וייצור מערכות סיוע ארטילרי מגוונות עבור צה"ל, צבא ארצות הברית וצבאות נוספים.
החל משנת 2010 היא בבעלות חטיבת היבשה של קבוצת אלביט מערכות.
פעילות החברה בשוק האזרחי ממשיכה לפעול, כחברה נפרדת תחת שם המותג "סולתם", כרשת חנויות לכלי מטבח.
חברת סולתם נוסדה בשנת 1951 על ידי שלמה זבלודוביץ', מאיר גירון מטעם סולל בונה וחברת תַמְפֵלָה הפינית, שם החברה נקבע כר"ת של שמות שתי החברות.
"תמפלה" היה קונצרן תעשייתי שעסק בין השאר בייצור תחמושת ומרגמות וסיפק את הידע הראשוני עובר המפעל בעת הקמתו.
המנכ"ל הראשון של החברה היה מ.
החליפו המהנדס יצחק ליפשיץ, ממקימי סולתם, שהביא את החברה לדרגת ספק נשק נבחר לצבא גרמניה.
במהלך 1961 הקים ליפשיץ וניהל את מפעל חישולי כרמל, המייצר חלקים וחלפים בתחום התעופה, כחברה בת של סולתם, עד מותו בתאונת מטוס בטורקיה בדצמבר 1961, יחד עם סגנו, דב דכיר.
לאחר התאונה מונה משה בלה למנכ"ל החברה.
ב-1954 החלה החברה לייצר נשק ותחמושת ארטילרית והפכה לספק העיקרי בתחום עבור צה"ל.
באותה שנה גם החלה לראשונה לייצא את תוצרתה.
בשנת 1959 החלה החברה גם לייצר מטולי רימונים עבור גרמניה, על פי ידע שסיפקה "תמפלה".
בשנת 1964 החברה ביצעה צמצומים ופיטרה 180 מ-700 עובדיה.
ב-1973 נמכרו מניות סולל בונה ותמפלה לחברת כור תעשיות, החברה התפתחה והפכה ליצואנית הנשק הגדולה ביותר בישראל, היקף מכירותיה הגיע ב-1984 ל-139 מיליון דולר.
שורה של זעזועים שספגה החברה, בהם ניתוק הקשרים הדיפלומטים בין ישראל ואיראן, אליה הופנה חלק ניכר מייצוא החברה, הביאו את החברה להפסדים עמוקים.
בינואר 1989 התפטר מנכ"ל המפעל, ד"ר אלעזר ברק, ובמקומו מונה למנכ"ל אלוף (מיל') אורי שמחוני.
בנוסף דיווח על הפסד שנתי של 97 מיליון שקל, שרובו נבע ממחיקת מלאי.
הפינוי הוביל לדיון ציבורי נרחב בתקשורת, וכעבור ימים אחדים נאלץ מנכ"ל החברה, אורי שמחוני, להגיש את התפטרותו.
מזכ"ל ההסתדרות, ישראל קיסר, הקים ועדת חקירה לבחינת האירועים במפעל "סולתם".
סכסוכים בתוך הנהלת החברה הביאו להתפטרותו של זבלודוביץ' מתפקידו כיו"ר הדירקטוריון והוא מכר את חלקו לכור תעשיות ב-1991. אולם זבלודוביץ' המשיך להחזיק במחצית מחברת השיווק הבינלאומית של סולתם - סלגד.
בהנהגתם של בני גאון מנכ"ל כור, וסבינועם אביבי, יו"ר סולתם החדש, עברה החברה שינוי ארגוני ואסטרטגי, החלה לפנות לשוק האזרחי, ב-1997 הציגה החברה רווח נקי של 17.7 מיליון ש"ח.
בשנת 1998 מכרה כור את החברה לאנשי העסקים מיקו גילת ורוני נפתלי תמורת כ-32.5 מיליון דולר, וב-2007 אוגדה החברה לקבוצת מיקאל העוסקת בייצור צבאי.
ב-2009 נקלעה החברה שוב למשבר קשה לאחר ביטול עסקה להשבחת הארטילריה של צבא קזחסטן, שהוערכה בכ-160 מיליון דולר.
סולתם הואשמה באספקת מערכות פגומות, וסוכן ישראלי של החברה, בוריס שינקמן, הואשם במתן שוחד בעסקות נשק בקזחסטן ונידון ל-11 שנות מאסר.
בספטמבר 2010 נרכשה מיקאל על ידי אלביט מערכות.
סולתם מערכות מייצרת מגוון רחב של מוצרים מתקדמים ובהם מרגמות, תותחים ותחמושת.
ATMOS – תותח מתנייע בקליבר 155 מ"מ על רכב גלגלי.
ATHOS – תותח 155 מ"מ נגרר אוטונומי.
M-71 חתרן – תותח 155 מ"מ נגרר ששירת בכוחות המילואים של חיל התותחנים הישראלי.
רועם - תותח מתנייע אוטונומי עם טעינה אוטומטית בקוטר 155 מ"מ ואורך קנה של 52 קליברים.
קרדום – מרגמה רותעת בקליברים של 81 או 120 מ"מ הניתנת להתקנה על כלי רכב קלים ובינוניים.
"קשת" – "קרדום" 120 מ"מ מותקנת על נגמ"ש M113 ונמצאת בשירות חיל הרגלים הישראלי.
מרגמת 60 מ"מ – מספר דגמי מרגמות 60 מ"מ - קומנדו, טווח מוגדל, ומותקנות על רכב.
81 מ"מ – מספר דגמי מרגמות בקליבר 81 מ"מ.
סולתם K6 120 מ"מ – מרגמות חלקות קנה ומחורצות לשימוש קרקעי נגרר ורכוב.
סולתם מערכות מייצרת מגוון רחב של פצצות מרגמה בקוטר 60, 81, 120 ו-160 מ"מ.
סולתם מספקת גם מגוון מרעומים.
בנוסף לייצור מרגמות, עסקה החברה, החל מתחילת שנות ה-60, בייצור כלי מטבח (סירים ומחבתות) עשויים מפלדת אל-חלד, כספות, תנורים ומכלים.
בסוף שנות ה-90 הפעילות האזרחית בסולתם פוצלה לחברה נפרדת בשם "סולתם מוצרי צריכה".
רוב פעילות החברה בתחומים אלה נפסקה, למעט תחום כלי מטבח, שהייצור שלו עבר לטורקיה ויוון ואחר כך מוזג ב-2001 עם חברת "רדד" (חברה המתמחה בייצור ושיווק סכו"ם), ופעל תחת המותג "סולתם רדד".
פעילות ייצור הכספות אוחדה עם חברת הכספות של קיבוץ חצור אשדוד תחת המותג "סולתם סייף פלייס".
לאחר שכל הייצור של חברת "סולתם רדד" עבר למיקור חוץ למפעלים מחוץ לישראל, התמקדה החברה בפיתוח רשת חנויות לכלי מטבח ובית תחת שם המותג שלה.
בשנת 2015 ביקשה הרשת צו הקפאת הליכים עקב חובות שצברה.
בדצמבר 2015 נמכרה הרשת לחברת מאיו א.י השקעות.
בשנת 2017, עברה הרשת מיתוג מחדש והיא פועלת שוב תחת שם המותג "סולתם" בלבד.
סוּם אוּזְבֵּקִי (באוזבקית: so'm - באלפבית לטיני; сўм - בכתב קירילי) הוא המטבע של אוזבקיסטן וההילך החוקי בה.
המטבע נכנס לראשונה לשימוש ב-1993, עת החליף את הרובל הרוסי שהיה בשימוש במדינה לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-1994 הוחלף הסום במטבע חדש בעל אותו שם, לפי ערך של 1,000 סום ישן לסום חדש.
הסום נחלק ל-100 טִייִין, אם כי בפועל, לא נעשה בהם שימוש, בשל ערכו הנמוך של המטבע.
סימונו של הסום לפי תקן ISO 4217 הוא UZS.
בקרב דוברי האוזבקית, כמו גם קירגיזית וקזחית, נקרא הרובל הסובייטי בשם "סום", וכך הודפס על גבי שטרות הרובל הסובייטי שנשאו את שם המטבע ב-15 שפות המדינה.
משמעות המילה היא "טהור", וככל הנראה הקשר למטבע הוא בתיאור הזהב כטהור.
כמו ברפובליקות אחרות של ברית המועצות לשעבר, המשיכה אוזבקיסטן להשתמש ברובל הרוסי גם לאחר קבלת עצמאותה.
סמל אוזבקיסטן הופיע בחזית כל השטרות ובגב השטרות מדרסת שר-דור שברגיסטן בסמרקנד.
ב-1 ביולי 1994 הוחלף הסום במטבע חדש בשיעור של 1,000 סום ישן לסום חדש.
הסום החדש נחלק ל-1,000 טייין.
בעת השקתו היה ערכו של הסום החדש שווה ל-0.04 דולר אמריקאי.
נכון ליולי 2016, העריך הגבוה ביותר של שטרות הסום, שטר 5,000 סום, שווה לערך 1.70 דולר אמריקאי, והדבר מצריך נשיאת כמות גדולה של שטרות לצורך תשלום.
כמו כן, שטרות ומטבעות בעריכים נמוכים מ-25 סום נדירים במחזור ושוויים מזערי.
האינפלציה הדוהרת נחשבת לסוגיה פוליטית רגישה באוזבקיסטן, דבר אשר הביא את הממשלה באוזבקיסטן להאט את קצב הנפקת השטרות בעריכים גבוהים יותר.
שתי סדרות מטבעות הונפקו מאז הושק המטבע.
הראשונה הונפקה לראשונה ב-1994 ונשאה כיתוב קירילי, ואילו השנייה הונפקה החל משנת 2000 ונשאה כיתוב לטיני.
שני מטבעות הנצחה בעריכים של 100 סום הונפקו בשנת 2009 לציון 2,200 שנים להתיישבות בעיר הבירה טשקנט.
מטבע הנצחה נוסף בעריך של 500 סום הונפק ב-2011 לציון 20 שנות עצמאות לאוזבקיסטן.
השטרות הראשונים הודפסו על ידי הבנק הממלכתי של אוזבקיסטן בשנת 1993. אלה נשאו עיצוב דומה: סמל המדינה בחזית השטר והמדרסה שברגיסטן בסמרקנד בגבו.
סולתם K6 היא מרגמה כבדה בקליבר 120 מ"מ תוצרת חברת סולתם מערכות הישראלית.
המרגמה היא גרסה מחודשת ומשוכללת של המרגמה M30.
חברת סולתם פיתחה את המרגמה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, במטרה להתמודד במכרז בין-לאומי של צבא ארצות הברית, שפורסם ב-1985. בשנת 1987 נבחרה סולתם כאחת המתמודדות שעלו לשלב הבא, ובסוף אותה שנה התמודדה בניסויי אש לפני נציגי הצבא האמריקאי, בין היתר מול החברה הצרפתית תומפסון וחברת הנשק הספרדית אספרנסה.
אך במקביל לחצו חברות מארצות הברית על משרד ההגנה האמריקאי להעדיף חברות מקומיות והמכרז הוקפא.
לשם הגברת סיכויה הקימה סולתם שותפות עם חברת הנשק האמריקאית מרטין מריאטה.
את פעילות השיווק וניהול הניסויים הוביל פויו זבלודוביץ', בנו של שלמה זבלודוביץ' שהחזיק ב"סולתם" בשיתוף "כור תעשיות".
לאחר כשנתיים נוספות של פיתוח וניסויי אש, החברה הוכרזה סופית כזוכה במכרז במרץ 1990.
K6 נכנסה לשירות בצבא ארצות הברית בשנת 1991 תחת השם "M120 Mortar System" (מערכת המרגמה M120).
התפקיד של המרגמה היא לספק אש ארטילרית תלולת מסלול נגד האויב.
המרגמה מותאמת לתחמושת של 120 מ"מ וגם של 81 מ"מ.
המרגמה מותאמת להרכבה על נגמ"שים וכלי רכב אחרים דוגמת.
M1064 ו-M1129. בתצורה זו היא תסווג כמרגמה מתנייעת כמו כן, ניתנת לנשיאה אותה על ידי לוחמי חיל רגלים כאשר המרגמה מפורקת וכל חייל נושא חלק אחר.
בשנת 2007 צבא ארצות הברית הזמין 588 יחידות של הדגמים החדשים של המרגמה כדי להרכיבם על פלטפורמות ניידות.
קצב אש: 16 פגזים בדקה (מקסימום) 4 פגזים לדקה (אש רציפה)
– צבא עיראק (לאחר תקופת סדאם חוסיין)
סולתיים (שם מדעי: Sulidae) היא משפחה של עופות ימיים בינוניים מסדרת הסולתאים החיים בקרבת האוקיינוסים וצוללים כדי לתפוס דגים וטרף דומה.
לעיתים משייכים אותם לסדרה נפרדת מהשקנאים הנקראת סולתאים (Suliformes) יחד עם הפריגטות, הנחשונים והקורמורנים.
כנפיהן ארוכות ביותר ומכונסות לגוף במהלך צלילה כדי שלא ייפגעו.
מקורן הארוך ונחיריהן נסתמים למים וכיס עור מתחת לצוואר סופג את הפגיעה במים.
הן בדרך כלל צדות בחבורות.
כמו רוב בני הסדרה, הסולות מאופיינות בקרום שחייה בין רגליהן והן מתהדרות בהם ובצבעיהם במהלך ריקודי החיזור המוזרים שלהם, שנתנו להן את הכינוי "עופות ליצן" או בספרדית "boobies".
הסולות מקננות במושבות צפופות בעיקר באיים מרוחקים בלב האוקיינוס, כמו איי גלאפגוס, ניו זילנד או אסנשן.
במשפחה ישנם שלושה סוגים ועשרה מינים.
מין יחיד סולת אבוט (Papasula abbotti)
סולת נסקה (שם מדעי: Sula granti) היא מין של עוף טרופי ממשפחת הסולתיים, עופות ים בעלי מקור ארוך הצוללים למים על מנת לתפוס את טרפם.
סולת נסקה חיה באיים מבודדים באוקיינוס השקט, בהם איי גלאפגוס, אטול קליפרטון וכמה איים וולקניים בחצי האי באחה קליפורניה.
סולה זו נחשבה בעבר לאחד מתת-המינים של סולת המסיכה, הדומה לה מאוד וחולקת איתה אזורי מחיה.
בעקבות מחקרים גנטיים שנעשו בשנים האחרונות, החליטו לפצל בין שני המינים.
עם זאת, באזורי המחיה המשותפים קיימות מושבות מעורבות וישנן עדויות על בני-כלאיים טבעיים.
הסולה היא עוף גדול ולבן ברוב גופו למעט קצוות הכנפיים, הרגליים ו'מסיכת הפנים' השחורים וכן המקור הארוך הכתום.
מוטת כנפיה מעל מטר והיא מסוגלת לכופף את כנפיה אחורה כאשר היא צוללת, על מנת להאיץ ולהוריד את החיתוך בכניסה למים.
הסולות ניזונות מלהקות דגים בים.
הן מעופפות בלהקות גדולות וכאשר מוצאות להקת דגים, הן צוללות יחדיו מטה מגובה רב ומגיעות עד עומק של מטר מתחת למים, שם הן תופסות את טרפן.