tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קנדה ממשיכה לתמוך בארגוני חברה אזרחית הפועלים בתחומי הדמוקרטיה וזכויות האדם בוונצואלה.
ב-8 באוגוסט 2017, שרים ונציגים מקנדה ו-11 מדינות נוספות נפגשו בלימה, פרו כדי להקים את קבוצת לימה על מנת לסיים בדרכי שלום את המשבר המתמשך בוונצואלה.
ב-23 בינואר 2019, נשיא האספה הלאומית חואן גואידו הושבע לנשיא הזמני של ונצואלה לאחר שהאסיפה הלאומית הכריזה על תוצאות הבחירות לנשיאות ונצואלה ב-2018 כפסלות, תוך קריאת תיגר על הנשיא המכהן, ניקולאס מדורו, שהובילה למשבר נשיאותי מתמשך.
באותו יום, שרת החוץ הקנדית כריסטיה פרילנד הכירה ואישרה את עמדתו של גואידו בנשיא הזמני של ונצואלה.
ההצהרה כללה כי "קנדה דוחה את התביעה הבלתי לגיטימית של משטר מדורו לשלטון וקראה לניקולאס מדורו לוותר על השלטון לאספה הלאומית שנבחרה באופן דמוקרטי".
בפסגה של קבוצת לימה שהתקיימה באוטווה ב-4 בפברואר 2019, הממשלה הפדרלית של קנדה התחייבה לסיוע של 53 מיליון דולר לוונצואלה.
ביוני 2019, ממשלת קנדה סגרה את שגרירותה בקראקס כתוצאה מאשרות דיפלומטיות שלא ניתן היה לחדש תחת ממשלתו של הנשיא מדורו.
ונצואלה היא שוק הייצוא השני בגודלו של קנדה בדרום אמריקה עבור סחורות כמו גם עבור שירותים.
בשנת 2006 גדל יצוא הסחורות מקנדה ב-14% והמלאי המצטבר של השקעות קנדיות בוונצואלה הסתכם ב-574 מיליון דולר.
ב-2004, קנדה הייתה יעד הייצוא השלישי של ונצואלה (2.5%) אחרי ארצות הברית (58.7%) והאנטילים ההולנדיים (4.1%).
אבל בשנת 2006, סין תפסה את מקומה של קנדה כיעד היצוא השלישי של ונצואלה בגלל השותפות הפוליטית והכלכלית הגוברת בין ונצואלה לסין.
כמו כן בשנת 2004 ייצאה ונצואלה לקנדה דלקים מינרליים, שמנים ותוצר זיקוקם (85%); ברזל ופלדה (5%); דשנים (2%); וכימיקלים אנאורגניים (3%).
מנגד, קנדה ייצאה לוונצואלה דגנים (35%); מכונות, מנועים, דוודים ומכשירים מכניים (12%); נייר וקרטון, עיסת נייר (13%); וחלקים ואביזרים לרכב ולרכבת (10%).
קנדה וונצואלה חתמו על הסכם הגנה וקידום השקעות זרות (FIPA).
חוץ מזה, הסכם מיסוי כפול נחתם ונכנס לתוקף ב-1998 וב-2005.
קנדה תומכת במאמצים של ונצואלה בתחום ענייני הילידים, במיוחד באמצעות השימוש בקרן קנדה ליוזמות מקומיות.
ההגירה מוונצואלה לקנדה עלתה במהלך השנים.
הסיבות העיקריות להגירה זו כוללות את העוני המתמשך וחוסר היציבות הפוליטית בוונצואלה.
מהגרים רבים בוונצואלה שייכים למעמד הביניים והגבוה ויש להם תואר אוניברסיטאי, ניסיון בעבודה ושליטה בשפות אחרות.
כמה מומחי נפט בוונצואלה היגרו למחוז אלברטה בין 2002 ל-2004 לאחר שביתה במגזר הנפט של ונצואלה.
בקנדה חיו 270 ונצואלים לפני 1961. מאז הכמות גדלה בהתמדה עקב ההגירה.
בשנת 2007, מספר הוונצואלים שחיו בקנדה היה 20,000.
יחסי ונצואלה–מלזיה הם יחסי החוץ בין ונצואלה ומלזיה.
למלזיה שגרירות בקראקס, בירת ונצואלה, מאז 1990, ולוונצואלה שגרירות בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
יחסים דיפלומטיים כוננו ב-18 בדצמבר 1986. שתי המדינות חברות מלאות ב-G77.
הנשיא הוגו צ'אווס ביקר לראשונה במלזיה ב-1999, וביקר שוב באוגוסט 2006 כדי לדון בהשקעות בתעשיית שמן הדקלים של מלזיה ולגוון את תעשיית האנרגיה של ונצואלה.
מלזיה הבטיחה לתמוך בהצעה של ונצואלה למושב במועצת הביטחון של האו"ם.
במהלך הטיול נחתם הסכם הימנעות מכפל מס.
צ'אווס הציע בדצמבר 2006 כי ונצואלה תקים בית זיקוק במלזיה, וגולדן הופ, חברת שמן דקלים בבעלות ממשלתית של מלזיה, הסכימה עם חברת הנפט הממשלתית של ונצואלה לגדל 40,000 דונם של שמן דקלים בוונצואלה, בעוד שהחברה המלזית Petronas תתחיל בחיפושי נפט בוונצואלה.
מלזיה גם הסכימה לעזור לוונצואלה בתכנון עיר.
מועצת עסקים מלזיה–ונצואלה הוקמה ביולי 2008, בין השאר כדי שוונצואלה תוכל ללמוד מהניסיון המלזי בהפחתת העוני.
הסחר הדו-צדדי היה רק 6.6 מיליון דולר ב-1990, כאשר המדינות חתמו על הסכם סחר דו-צדדי, 30.6 מיליון דולר ב-1998, כאשר ונצואלה הקימה הגנות משפטיות על השקעות זרות, 19.8 מיליון דולר ב-2004, מיליון דולר ב-2005, ו-61.68 מיליון דולר ב-2007, כאשר רק 250,000 דולר הם יצוא מוונצואלה.
שגריר ונצואלה במלזיה הציע בפברואר 2009 לשתי המדינות להקים מוסד פיננסי חדש למדינות מתפתחות.
יחסי ונצואלה–פקיסטן הם יחסי החוץ בין ונצואלה ופקיסטן.
בשנת 2008 פקיסטן וונצואלה הסכימו לקיים משא ומתן על אמנה למניעת כפל מס החל על סחר, מסחר ושירותים בין שתי המדינות.
הקבינט הפקיסטני אישר את תחילת המשא ומתן להסכם על הימנעות מכפל מס עם ונצואלה בשנת 2008.
בשנת 2020, פקיסטן ייצאה בשווי 814 אלף דולר לוונצואלה.
המוצרים העיקריים שפקיסטן ייצאה לוונצואלה הם בדי כותנה סינתטית קלה (146 אלף דולר), צמיגי גומי (130 אלף דולר) וכותנה מעורבת קלה (124 אלף דולר).
במהלך 25 השנים האחרונות ירד היצוא של פקיסטן לוונצואלה בשיעור שנתי של 4.78%, מ-2.77 מיליון דולר ב-1995 ל-814 אלף דולר ב-2020. בשנת 2020, פקיסטן לא ייצאה שום שירות לוונצואלה.
באותה שנה, ונצואלה ייצאה בשווי 793 אלף דולר לפקיסטן.
המוצרים העיקריים שוונצואלה ייצאה לפקיסטן היו גרוטאות ברזל (479 אלף דולר), קטניות מיובשות ( 313 אלף דולר) וחולצות גברים לא סרוגות (1.71 אלף דולר).
במהלך 25 השנים האחרונות גדל הייצוא של ונצואלה לפקיסטן בשיעור שנתי של 8.87%, מ-94.8 אלף דולר ב-1995 ל-793 אלף דולר ב-2020. בשנת 2020, ונצואלה לא ייצאה שירותים כלשהם לפקיסטן.
יחסי ונצואלה–תאילנד הם יחסי החוץ בין ונצואלה ותאילנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 באוגוסט 1982. בשנת 2017 הגיעו לתאילנד 2,956 תיירים מהרפובליקה הבוליברית של ונצואלה (עלייה של 6% לעומת 2016).
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין המדינות ב-50.88 מיליון דולר.
תאילנד ייצאה בשווי 46.88 מיליון דולר בעיקר, מקררים, מקפיאים, גומי, מכוניות, מכונות ורכיבים מכניים ומוצרי גומי, וייבאה בשווי 4 מיליון דולר בעיקר, עפרות, מתכות, גרוטאות מתכת, בעלי חיים ומוצרים מהחי, משקאות, מים מינרליים, משקאות קלים ומשקאות חריפים, כימיקלים ומכשירים שונים.
ונצואלה מיוצגת בתאילנד אמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
תאילנד מיוצגת בוונצואלה באמצעות שגרירותה בלימה, פרו, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בקראקס.
יחסי ונצואלה–קטר הם יחסי החוץ בין ונצואלה וקטר.
בינואר 2015, במהלך המשבר הכלכלי בוונצואלה והצניחה במחירי הנפט הבינלאומיים, סייר הנשיא ניקולאס מדורו בשבע מדינות בחיפוש אחר משאבים ותמיכה למימון הוצאות הממשלה; בין המדינות בהן ביקר הייתה קטר.
מדורו הצהיר כי כרת בריתות עם בנקים קטרים למימון של "כמה מיליארדי דולרים", אם כי מבלי לספק פרטים על ההסכמים.
ב-2016 ערך מדורו סיור נוסף במטרה לקדם את עליית מחירי הנפט, שהסתיים בקטר.
במהלך ביקורו, הוא היה אמור להיפגש עם אמיר המדינה, שייח' תמים בן חמד אאל ת'אני, כדי לבחון את היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות ולקבוע סדר יום לייצוב מחירי הנפט.
קטר מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה בקטר שגרירות בדוחה.
יחסי ונצואלה–מצרים הם יחסי החוץ בין ונצואלה ומצרים.
לאחר הבחירות לנשיאות בוונצואלה ב-2018, שבהן הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח, נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי, שלח הצהרה המכירה בתוצאות והעביר את ברכותיו למדורו.
מצרים מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי ונצואלה–מרוקו הם יחסי החוץ בין ונצואלה ומרוקו.
מרוקו התעלמה מתוצאות הבחירות לאספה המכוננת הלאומית בוונצואלה ב-2017 ומתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה ב-2018, אז הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה מרוקו בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
מרוקו החזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס, אולם סגרה אותה ב-2009.
ונצואלה מחזיקה במרוקו שגרירות בקהיר.
יחסי ונצואלה–שוודיה הם היחסים הבילטרליים בין ונצואלה לשוודיה.
שוודיה הייתה בין 28 מדינות האיחוד האירופי שהתעלמו מתוצאות הבחירות לאספה המכוננת הלאומית של ונצואלה ב-2017. שוודיה התעלמה גם מתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה ב-2018, שם הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, שוודיה הכירה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה והבטיחה לשתף פעולה עם שליחת הסיוע ההומניטרי באותה שנה.
ב-31 בינואר, הנציגה העליונה של האיחוד האירופי לענייני חוץ, פדריקה מוגריני, הודיעה על הקמת "קבוצת קשר לוונצואלה" שתורכב בתחילה משמונה מדינות אירופיות וארבע מדינות אמריקה הלטינית, כולל שוודיה, שיקיימו את פגישתם הראשונה באורוגוואי ב-7 בפברואר ושהם עובדים במשך 90 יום על האפשרות לאפשר דיאלוג ששיאו בבחירות עם ונצואלה.
שוודיה מיוצגת בוונצואלה באמצעות שגרירותה בבוגוטה, קולומביה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה כללית בקראקס, וקונסוליה בפורלמר שבאיסלה מרגריטה.
ונצואלה מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
יחסי ונצואלה–פורטוגל הם היחסים הבילטרליים בין ונצואלה לפורטוגל.
פורטוגל וונצואלה נפגשות באופן קבוע בפסגה האיברו-אמריקאית ובוועדת הניטור הבילטרלי ונצואלה-פורטוגל שהוקמה ב-2008. קשרי כלכלה, דיפלומטיים וידידות בין ונצואלה ופורטוגל התפתחו באופן משמעותי במהלך נשיאות הוגו צ'אווס.
צ'אווס גם הכיר בחשיבותה של הקהילה הפורטוגזית הגדולה בוונצואלה.
במהלך כהונתו ערך ארבעה ביקורים רשמיים בפורטוגל.
בשנת 2018, פורטוגל וונצואלה חתמו ביניהן על 22 הסכמים דו-צדדיים, שר החוץ של ונצואלה, חורחה אריאסה, תיאר את פורטוגל כבעלת ברית בסיסית בתמיכה בממשלת ונצואלה במהלך "המצור הכלכלי שניהלה ארצות הברית נגד ונצואלה".
בפברואר 2019, פורטוגל הכירה במנהיג האופוזיציה חואן גואידו כנשיא הזמני של ונצואלה.
פורטוגל הצטרפה למדינות אחרות באיחוד האירופי כמו ספרד, בריטניה ושוודיה, שכבר הכירו בגואידו כנשיא זמני.
בפברואר 2020, ונצואלה השעתה את טיסות טאפ אייר פורטוגל למדינה וממנה למשך 90 יום, והאשימה את החברה בכך שהיא מאפשרת לדודו של מנהיג האופוזיציה חואן גואיידו להעלות חומר נפץ לטיסה לקראקס.
גואידו חזר לנמל התעופה הראשי של ונצואלה בטיסת טאפ לאחר סיבוב הופעות בינלאומי בן שלושה שבועות שמטרתו להשיג תמיכה בקמפיין שלו להדחת הנשיא הסוציאליסט ניקולאס מדורו.
לאחר מכן עצרו הרשויות את דודו של גואידו, שנסע איתו בטיסה מפורטוגל, והאשימו אותו בהכנסת חומר נפץ למדינה.
גואידו דחה את ההאשמות הללו כחסרות בסיס.
יחסי ונצואלה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של פולין לרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
בשנות ה-30 של המאה ה-17, הוצעו רעיונות בין הדוכס יקוב קטלר לבין מלך האיחוד הפולני-ליטאי, יאן השני קז'ימייז' לקולוניזציה הפולנית של ונצואלה.
ספינות פולניות חקרו התנחלויות באיים הקריביים וניסו בארבע הזדמנויות להקים מושבה באי הסמוך טובגו, אולם הניסיון של הקמת מושבה נכשל וכל התוכניות להקים מושבה בוונצואלה התערערו.
בשנת 1787, המלך הפולני סטניסלב אוגוסט פוניאטובסקי אירח את המנהיג הצבאי והמהפכן של ונצואלה לעתיד, פרנסיסקו דה מירנדה, לכמה ימים בקניב (באוקראינה של היום) בזמן שמירנדה סייר באירופה.
במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה שירתו ונלחמו כמה קצינים פולנים למען עצמאות ונצואלה נגד חיילים ספרדים.
קצין פולני אחד, איזידור בורובסקי לחם למען עצמאות ונצואלה והועלה לדרגת גנרל על ידי סימון בוליבר.
זמן קצר לאחר שקיבלה וונצואלה עצמאות, מספר קטן של פולנים היגרו לוונצואלה, רבים מהם מדענים, אנשי דת, אדריכלים ומהנדסים.
בשנת 1918, פולין קיבלה מחדש את עצמאותה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
באותה שנה הודיע ראש המדינה הפולני יוזף פילסודסקי לכל המדינות העצמאיות, כולל ונצואלה, על עצמאותה של פולין.
בשנת 1933, פולין וונצואלה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
בתחילה, פולין הסמיכה שגריר בוונצואלה מהנציגות הדיפלומטית שלה במקסיקו סיטי, מקסיקו בין השנים 1933–1942 ולאחר מכן מבוגוטה, קולומביה בין השנים 1942–1944. במקביל, ונצואלה הסמיכה את השגריר שלה בברלין, גרמניה גם לפולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה שתי המדינות היו חלק מבעלות הברית, אולם ונצואלה לא השתתפה צבאית במלחמה וממשלת ונצואלה שמרה על יחסים דיפלומטיים עם ממשלת פולין הגולה ששכנה בלונדון.
זמן קצר לאחר תום המלחמה, ממשלת ונצואלה כוננה יחסים עם הממשלה הזמנית של האחדות הפולנית ב-1945.
בין 1947 ל-1949 הגיעו לוונצואלה כ-4,000 פולנים, רבים מהם היו ממחנות פליטים בגרמניה ומספר רב של חיילים לשעבר של הכוחות המזוינים הפולניים.
ב-1948 הוקם בקראקס הארגון הפולני הראשון, איגוד הפולנים בוונצואלה.
בשנת 1952 השעתה ונצואלה את היחסים הדיפלומטיים עם פולין כאשר ממשלת פולין הכריזה על מערכת קומוניסטית בתוך המדינה.
היחסים נוסדו מחדש בשנת 1960. בשנת 1980, כראש האיגוד המקצועי הפולני (סולידריות), ביקר לך ולנסה בוונצואלה.
בשנת 1989 ביקר לך ולנסה ביקור שני בוונצואלה, שם הוענק לו עיטור מסדר פרנסיסקו דה מירנדה על ידי הנשיא קרלוס אנדרס פרס.
ביוני 2000, משלחת ונצואלית ערכה ביקור רשמי בפולין ונפגשה עם חברי פרלמנט פולנים וסנאטורים לוועידות דו-צדדיות על היחסים בין שתי המדינות.
בשנת 2003 ביקרה משלחת פולנית בוונצואלה.
בינואר 2013, במהלך הפסגה הראשונה בין הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות לבין האיחוד האירופי שהתקיימה בסנטיאגו, צ'ילה; שרי החוץ, אליאס ג'אוה ורדוסלב סיקורסקי נפגשו וחתמו על מספר הסכמי שיתוף פעולה דו-צדדיים.
במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, פולין הכירה רשמית בחואן גואידו כנשיא הזמני של ונצואלה בפברואר 2019.
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם על שיתוף פעולה תרבותי (1973); הסכם על שיתוף פעולה מדעי וטכני (1988); הסכם לביטול אשרות לבעלי דרכון דיפלומטי ושירותי (1996) והסכמים על שיתוף פעולה כלכלי, אנרגיה, תשתיות, חקלאי, תיירותי וסביבתי (2013).
בשנת 2014, הסחר בין פולין לוונצואלה הסתכם ב-117 מיליון דולר, אולם עקב המשבר הנוכחי בוונצואלה, הסחר בין שתי המדינות הצטמצם באופן משמעותי.
בשנת 2017, הסחר בין פולין לוונצואלה הסתכם ב-40.4 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של פולין לוונצואלה כולל: ציוד אלקטרוני, ציוד פלדה, רהיטים ומזון (גבינה ואבקת חלב).
הייצוא העיקרי של ונצואלה לפולין כולל: חומרי גלם, אלומיניום ומוצרים מבוססי כימיקלים.
במהלך השנים, ממשלת ונצואלה רכשה מספר מטוסי Skytruck מפולין עבור צבא ונצואלה.
פולין מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
יחסי ונצואלה–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לרומניה.
רומניה הייתה בין 28 מדינות האיחוד האירופי שהתעלמו מתוצאות הבחירות לאספה המכוננת הלאומית בוונצואלה 2017. רומניה התעלמה גם מתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018, בהם הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה רומניה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
רומניה מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
יחסי ונצואלה–פינלנד הם היחסים הבילטרליים בין ונצואלה לפינלנד.
פינלנד הייתה בין 28 מדינות האיחוד האירופי שהתעלמו מתוצאות הבחירות לאספה המכוננת הלאומית בוונצואלה 2017. פינלנד התעלמה גם מתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018, בהם הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה פינלנד בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
יחסי ונצואלה–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לצ'כיה.
צ'כיה הייתה בין 28 מדינות האיחוד האירופי שהתעלמו מתוצאות הבחירות לאספה המכוננת הלאומית בוונצואלה 2017. צ'כיה התעלמה גם מתוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018, בהם הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה צ'כיה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
צ'כיה מיוצגת בוונצואלה באמצעות שגרירותה בבוגוטה, קולומביה.
ונצואלה מיוצגת בצ'כיה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה.
יחסי ונצואלה–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לנורווגיה.
נורווגיה אישרה את הצהרת הנציג העליון לענייני חוץ של האיחוד האירופי לשנת 2019, לפיה הבחירות לנשיאות בוונצואלה ב-2018 היו "לא הוגנות ולא חופשיות", שתוצאותיהן אינן לגיטימיות מכיוון שתהליך הבחירות לא הבטיח ערבויות הכרחיות ל"בחירות כוללות ודמוקרטיות" ו"באופן עמוק".
התעלמו מהקריאה של האיחוד האירופי לבחירות חדשות בהתאם ל"סטנדרטים דמוקרטיים מוכרים בינלאומית ולסדר החוקתי של ונצואלה".
ההצהרה גם ביקשה מניקולאס מדורו "להכיר ולכבד" את תפקידה ועצמאותה של האספה הלאומית כמוסד שנבחר באופן דמוקרטי ולשחרר כל האסירים הפוליטיים.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי של ונצואלה, נורווגיה הביעה תמיכה בחואן גואידו כמנהיג הנבחר והלגיטימי של האספה הלאומית, אך לא הכירה בו כנשיא ונצואלה, ושרת החוץ הנורווגית, אינ אריקסן סוריידה, בחרה במקום זאת לתמוך ב"דיאלוג" בין גואידו, מדורו ותומכיהם.
לאחר ההתקוממות נגד ניקולאס מדורו שקידם חואן גואידו ב-30 באפריל, ב-15 במאי, הודיע הנשיא מדורו באמצעות הטלוויזיה הממלכתית ששר התקשורת חורחה רודריגז "משלים משימה חשובה מאוד" בחו"ל.
כלי התקשורת דיווחו על סמך מקורות שונים שמתחיל דיאלוג שלום בנורווגיה, ויום לאחר מכן דיווח חואן גואידו כי יש לו "שליחים" בנורווגיה עבור דיאלוג חדש בין מדורו לאופוזיציה, אך האופוזיציה לא תיכנס ל"משא ומתן שווא".
משלחות המשא ומתן הוקמו מטעם הממשלה על ידי שר התקשורת חורחה רודריגס, ומושל מדינת מירנדה הקטור רודריגס וסגן נשיא האספה הלאומית סטלין גונסאלס נסעו מטעם האופוזיציה.
ב-17 במאי ניקולאס מדורו הכריז על תחילתו של תהליך דיאלוג חדש עם האופוזיציה בארצו ובתיווך נציגי נורווגיה, והבטיח במהלך טקס עיטור חיילים במדינת ארגואה כי היו "חדשות טובות" על תהליך המשא ומתן שנפתח בנורווגיה בין ממשלתו לאופוזיציה להקמת שולחן משא ומתן שבונה "הסכמי שלום בין הצדדים".
גונסאלס תיאר כ"שלב חקירה" את ההתקרבות בין המשטר לאופוזיציה בוונצואלה יחד עם קבוצת הקשר בנורווגיה והצביע על כך שלא היו פגישות ישירות בין שתי המשלחות.
עקב מותו של לוטננט קומנדר רפאל אקוסטה ארוואלו במהלך מאסרו, משלחתו של חואן גואידו למשא ומתן השעתה את נסיעתה לסיבוב השיחות השלישי.
ביולי נמשך המשא ומתן בין נציגי מדורו וגואידו בברבדוס.
נורווגיה החזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס, אולם סגרה אותה ב-2013.
ונצואלה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי ונצואלה–קוסובו הם יחסי החוץ בין ונצואלה לקוסובו.
יחסים דיפלומטיים פורמליים בין שתי מדינות אינם קיימים מכיוון שוונצואלה אינה מכירה בקוסובו כמדינה ריבונית.
לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו ב-2008, נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס הודיע כי ונצואלה אינה מכירה בעצמאות קוסובו בטענה שהיא הושגה באמצעות לחץ על ארצות הברית, ואמר "לא ניתן לקבל את זה.
זה תקדים מסוכן מאוד לכל העולם." ב-24 במרץ 2008, צ'אווס האשים את וושינגטון בניסיון "להחליש את רוסיה" על ידי תמיכה בעצמאות לקוסובו.
הוא כינה את ראש ממשלת קוסובו, האשים ת'אצ'י, "טרוריסט" שהועלה לשלטון על ידי ארצות הברית.
צ'אווס התנגד נחרצות להתערבות נאט"ו בקוסובו ב-1999 כאשר הפך לראשונה לנשיא.
החל משנת 2010, דיפלומטים ונצואלים המשיכו להציע את תמיכתם לסרביה ב"מאבקם בבדלנות".
במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, בשנת 2019, קוסובו הכירה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
יחסי ונצואלה–ניגריה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1965. בנובמבר 1968, ביקר בניגריה ראש המחלקה לכלכלת נפט של משרד המכרות והפחמימנים של ונצואלה, אליריו פארה.
ביקור רשמי נוסף במדינה נערך במהלך נשיאותו של רפאל קלדרה.
ונצואלה אירחה שתי משלחות ממכללת ההגנה הלאומית של ניגריה בשנים 2009 ו-2010 כחלק מתוכנית הלימודים במדינה המתבצעת מדי שנה על ידי קבוצות של סטודנטים השואפים לדרגים בכירים במשרד ההגנה הניגרי.
בשנת 2018, משלחת מבית הספר להגנה לאומית של ניגריה ביקרה בוונצואלה ונפגשה עם סגן השר לאפריקה של משרד החוץ של ונצואלה, יורי פימנטל.
במאי 2018 חתמו שתי המדינות על שנים עשר הסכמי שיתוף פעולה בתחומים שונים.
ב-6 בספטמבר אותה שנה, הביעה ונצואלה את דחייתה מתקפת טרור על בסיס צבאי בצפון ניגריה שבוצע על ידי בוקו חראם.
שר החוץ של ונצואלה חורחה אריאזה והנשיא בוהארי נפגשו ב-24 בספטמבר 2019 במהלך המושב ה-74 של העצרת הכללית של האו"ם.
ב-15 בספטמבר 2021, שרי החוץ של ונצואלה, פליקס פלסנסיה וניגריה, ג'פרי אוניאמה, ניהלו שיחת טלפון.
במהלך המושב ה-76 של העצרת הכללית של האו"ם, שרי החוץ נפגשו ב-22 בספטמבר ודנו בהכנות לוועדה משותפת דו-צדדית ראשונה בין שתי המדינות.
ונצואלה מחזיקה בניגריה שגרירות באבוג'ה.
ניגריה מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
יחסי ונצואלה–סוריה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הערבית הסורית לרפובליקה הבוליברית של ונצואלה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-17 ביוני 1946. והתאפיינו בידידות ובשיתוף פעולה.
תחת הנשיא הוגו צ'אווס, היחסים השתפרו במידה ניכרת.
הוא ביקר בסוריה ב-2006 כדי להראות את תמיכתו בסוריה לאחר שיחסיו עם ארצות הברית נפגעו.
ב-29 ביולי 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה הצטרפה נציגות סוריה לאומות המאוחדות להצהרה משותפת, שהופנתה למזכיר הכללי אנטוניו גוטרש, בתמיכה בממשלתו של ניקולאס מדורו.
סוריה מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
יחסי ונצואלה–סנגל הם יחסי החוץ בין ונצואלה לסנגל.
לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים מאז שנת 1970.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 במאי 1970. ב-7 בנובמבר 1977 ערך נשיא סנגל, לאופולד סדאר סנגור, ביקור רשמי בוונצואלה בתקופת נשיאותו של , בו חתמו שני הנשיאים על הצהרה משותפת בתחומים המעניינים את שתי המדינות.
לאחר ביקורו של הנשיא סנגור, נחתמו בין שתי המדינות הסכמים בתחומים הכלכליים, התרבותיים והמדעיים, שאושררו בקראקס ב-10 בנובמבר אותה שנה על ידי שר החוץ של ונצואלה דאז, , ומקבילו סנגל, אסאן סק.
ב-16 באפריל 2018, במהלך סיור ביבשת אפריקה, נפגש סגן השר לענייני אפריקה של משרד החוץ של ונצואלה, יורי פימנטל, עם שרת החוץ של סנגל, סידיקה קבה.
יחסי ונצואלה–נפאל הם יחסי החוץ בין ונצואלה לנפאל.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-28 באפריל 1987. המגעים בין שתי המדינות מתקיימים לרוב בפורומים בין-לאומיים דוגמת האו"ם.
באוגוסט 2006 ערכה שרת החוץ של ונצואלה, ג'ני פיגרדו, ביקור בנפאל.
במאי 2019 ערך סגן נשיא נפאל, , ביקור רשמי באי מרגריטה שבוונצואלה.
נכון להיום, אין שיתוף פעולה כלכלי דו-צדדי בין שתי המדינות.
לוונצואלה אין שגרירות בנפאל, ושגרירות ונצואלה בהודו אמונה על היחסים עם נפאל.
לנפאל אין שגרירות בוונצואלה, ושגרירות נפאל בברזיליה אמונה על היחסים עם ונצואלה.
יחסי ונצואלה–סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לסורינאם שכוננו בנובמבר 1975, זמן קצר לאחר שסורינאם קיבלה את עצמאותה.
נכון ליוני 1978, אין חובת אשרה בין שתי המדינות.
מאז תקופת ממשלתו של דסי באוטרסה התקיימו יחסים ידידותיים בין שתי המדינות.
הוגו צ'אווס בירך את באוטרסה לאחר שניצח בבחירות.
צ'אווס ערך ביקור רשמי בסורינאם ב-26 בנובמבר 2010. באוטרסה ביקר בוונצואלה בדצמבר 2011. ב-2019 סורינאם הצביעה נגד החלטת ארגון מדינות אמריקה שלא להכיר במשטרו של ניקולאס מדורו.
היחסים הקרובים בין המדינות נמשכים גם תחת שלטונו הנוכחי של צ'אן סנטוקי.
במהלך ביקורו של מייק פומפאו בסורינאם בספטמבר 2020, אמר סנטוכי כי אי אפשר לדון על פעולות נגד ונצואלה, וכי המשבר הקיים בוונצואלה צריך להיפתר על ידי תושבי המדינה.
הסחר בין שתי המדינות מוגבל.
בשנת 2019 ייצאה סורינאם סחורות בשווי 1.95 מיליון דולר לוונצואלה, כאשר מוצר הייצוא העיקרי הוא אורז.
ונצואלה ייצאה מוצרים בשווי 2.87 מיליון דולר כשהמוצר העיקרי הוא נפט.
יחסי ונצואלה–פרגוואי הם היחסים הדיפלומטיים בין ונצואלה לפרגוואי.
היחסים בין שתי המדינות התחננו מאז שנשיא פרגוואי פרננדו לוגו החל את כהונתו ב-2008. הנשיא לוגו תמך בכניסתה של ונצואלה למרקוסור; עם זאת, השפעתה של מפלגתו של לוגו בקונגרס ובסנאט של פרגוואי גרמה לכך שפרגוואי לא תמכה במהלך.
פרגוואי וונצואלה פתחו מחדש במשא ומתן על חוב שלא שולם בסך 250 מיליון דולר שחבה חברת הנפט הפרגוואית פטרופר למקבילתה הוונצואלנית לאחר שנשיאי שתי המדינות נפגשו כדי לטפל בכך.
ב-17 באוקטובר 2012 גירשה ממשלת ונצואלה את הדיפלומטים הנותרים של פרגוואי מהמדינה, זאת בעקבות מחלוקת בין המדינות שהחלה ביוני 2012 עם הדחתו של לוגו.
עם זאת, היחסים הדו-צדדיים נותקו בינואר 2019 כאשר נשיא פרגוואי מריו אבדו בניטס הודיע כי מדינתו לא תכיר בניקולאס מדורו כנשיא הנבחר של ונצואלה.
כמו כן, פרגוואי החליטה לסגור את שגרירותה בוונצואלה.
במהלך ההיסטוריה התקיימו מגעים ממושכים בין היהדות לבין התרבות הפרסית־זורואסטרית, שהותירו חותם הדדי עמוק.
שני מוקדים עיקריים לעיצוב זהות יהודית תחת שלטון פרסי־זורואסטרי ניכרים בתקופה הפרסית בארץ ישראל (המאות ה־6–4 לפנה"ס) ובתקופת האמוראים בבבל (המאות ה־3–6 לספירה).
בתקופות אלה ניכרת זיקה בין אמונות, מוסדות ומנהגים יהודיים לבין יסודות מן הדת הזורואסטרית – החל במוטיבים תאולוגיים כמו הדואליזם, תחיית המתים ויום הדין, ועד חוקים ומנהגים הקשורים באש, טהרה, לבוש ופולחן.
ההשפעה לא הייתה רק חיובית: לצד אימוץ מוטיבים משותפים ניכרת גם מגמת פולמוס וביקורת הדדית.
מגמות אלו ניכרות במקרא, בספרות הבית השני, בתלמוד הבבלי, ובספרות הקבלה; כמו גם בכתבים זורואסטריים כגון האווסטה, דין-כרד ושיכנד־גומאניכ ויצ'אר, שחלקם מתפלמסים עם עקרונות היהדות.
מכלול זה מצביע על מערכת יחסים דינמית של השפעה, תגובה והתנגדות בין שתי הדתות לאורך למעלה מאלף שנה.
בשתי תקופות מרכזיות בהיסטוריה פעלו מרכזי הכובד של היהדות תחת שלטון פרסי-זורואסטרי: בתקופה הפרסית בארץ ישראל במאות השישית עד הרביעית לפנה"ס שבה נכתבו כמה מספרי התנ"ך תחת שלטון האימפריה האחמנית, ובתקופת האמוראים בבבל במאות השלישית עד השישית לספירה שבה התחבר התלמוד הבבלי תחת שלטון האימפריה הסאסאנית.
אך הייתה גם השפעה זורואסטרית על כמה מהספרים החיצוניים שנכתבו בתקופה ההלניסטית, בין סוף המאה הרביעית לפנה"ס למאה הראשונה לספירה, כגון האמונה בתחיית המתים, עולם המלאכים והאמונה בהישארות הנפש.
התרבות המסופוטמית השפיעה על היהדות, ודוגמאות לכך ניתן למצוא בשמות החודשים העבריים, באלפבית הארמי שבו נכתב התנ"ך וגם בשפה הארמית שבה נמסר התלמוד, חלק מהתנ"ך ועוד.
על המוטיבים המשותפים נמנו חוקים ומנהגים כמו דיני טהרה בכלל וטומאת מת בפרט, מצוות הקשורות באש המזבח, מנהגי כיסוי ראש, לבישת גדילים, חגירת אבנט וקבורת ציפורניים גזוזות.
כבר הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים טען כי אחד מטעמי מצוות הטומאה והטהרה בתורה הוא הקלה מהנורמות הזורואסטריות.
לדבריו, במנהגי הזורואסטרים בהרחקה מנידה לדוגמה יש טורח וצער גדולים, שכן היא מחויבת להתנתק לחלוטין מבעלה בתקופת הווסת, כולל מגורים לחוד ואיסור שיחה ביניהם.
זאת בעוד בתורה האיסור הוגבל לאיסור קיום יחסי מין בלבד ולא יותר.
בהתייחסות זו הרמב"ם זיהה בין הזורואסטרים לבין הצאבאים.
במחקר המקרא, אחד ממקורות התורה המשוערים נקרא המקור הכהני, ולפי חוקרים רבים הוא מתוארך לתקופה הפרסית בארץ ישראל.
מאותה תקופה, באחד ממכתבי יב המתוארך לסביבות 407 לפנה"ס נמצאה התייחסות להקרבת מנחה לאלוהי ישראל, יחד עם הזכרת "אתרודן" שהיא מילה ארמית-פרסית למזבח אש זורואסטרי.
עובדה זו מחזקת את ההבנה כי בדת הישראלית הקדומה הכירו את פולחן האש ואף שילבו אותו במקדשיהם.
על רקע זה הבחינו חוקרים בעקבות של השפעה זורואסטרית במקור הכהני לתורה.
את ההשפעה הזורואסטרית על המקור הכהני ניתן למצוא בהוראות לשמור על אש תמיד על המזבח (ויקרא ו) ולקחת אש לקטורת דווקא מהמזבח (שם טז).
המוטיבים הללו מזכירים את מקדשי האש של הדת הזורואסטרית, שהיו קיימים ומוכרים בקרב היהודאים בזמן כתיבת הדברים.
השפעת מקדשי האש הזורואסטרים זוהתה גם בסיפור הסנה הבוער, בחלקיו שזוהו עם המקור הכוהני.
חוקר הדתות תומר פרסיקו הצביע על הדמיון בין תבליטים עתיקים של אהורא מזדא בסמל הפרוהר הזורואסטרי היושב מעל כרובים, לבין הכינוי המקראי "יושב הכרובים" והתיאור בתורה על ההתגלות למשה מבין שני הכרובים במשכן.
יש הטוענים שהציווי בתורה על הטלת ציצית בבגד דומה לפתיל הקדוש שלובשים הזורואסטרים ונקרא קושטי .
הקושטי עשוי משזירה של 72 חוטי צמר לבן, ומזכיר גם את האבנט שהכהנים צוו לחגור במשכן.
חוקרי המקרא הבחינו כי בספר ישעיהו קיימת חטיבה מאוחרת המכונה ישעיהו השני.
מחבר חלק זה חי בתקופת המלך כורש, והתפלמס עם עיקרי הדת הזורואסטרית, כגון פולמוסו נגד הדואליזם: (ספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוקים א'–ז').
ישעיהו חידד את ההבדל בין המונותאיזם המקראי לבין הדואליזם הזורואסטרי, שמייחס את בריאת הרוע לאל נפרד.
התייחסות נוספת לייחוס הטוב והרע לאל האחד נמצא בספרות החוכמה, בספר איוב העוסק בתורת הגמול ובעיית הרוע.
אחרי שאיוב סבל מייסורי תופת, לאשתו יש רעיון שיגאל אותו מייסוריו: ().
בתקופה האחמנית התפתחה התפיסה שחוקי התורה, המורכבים מקובצי חוקים שונים, נכתבו בידי משה מפי האל.
התפתחות מקבילה שהתרחשה בממלכת פרס האחמנית שופכת אור על התהליך: האווסטה, כתבי הקודש של הדת הזורואסטרית הכוללים את החוק (דָּתָא) ואת המסורת (דִּינָא), יוחסו בכללותם לזרתוסטרא כפי שנגלו לו מפי אהורא מזדא.
לפי הצעה אחת, מחברי ספר עזרא-נחמיה ביקשו לעצב את סמכותו של משה במסגרת המפעל הספרותי של עזרא בצלמה ובדמותה של הרטוריקה הפרסית בת זמנם, והשימוש שעשתה בדמותו של זרתוסטרא.
ההצעה מסתמכת בין היתר על ביטויים מספר עזרא ומגילת אסתר, שמראים השפעה ישירה מהפרסית הקדומה על המקרא: "דָּתָא דִי אֱלָהָךְ" בספר עזרא, וכן "כל יודעי דת ודין" במגילת אסתר.
מגילת אסתר נכתבה גם היא תחת התרבות והשליטה האח'מנית, ומשכך חדרו אליה מילים רבות וצורות תחביר מהפרסית העתיקה.
תמר עילם גינדין חקרה את ההשפעות הפרסיות על המגילה.
בין היתר נמצאו במגילה רמזים למיתולוגיה הזורואסטרית.
סיפור המגילה מתכתב עם משמעות השם ומשחק עם המונח כגון בהזכרת "מחשבתו הרעה" של המן, שם בעל משמעות דומה לזו של מהומן.
בפרסית עתיקה פירוש השם המן (hama manah) הוא בעל "אותה הדעה/המחשבה" כשל המלך.
אביו של המן נקרא המדתא (hama data), שפירושו: בעל "אותו החוק" כשל המלך.
פירוש השם ושתי הוא "הנחשקת" (vaš לחשוק; ti - פועל בהווה).
כמה מהמנהגים בחגים הזורואסטרים דומים למוטיבים של חג הפורים, וייתכן שהשפיעו על סיפור מגילת אסתר.
לדוגמה: בחג הנורוז קיים המנהג של משלוח מנות.
בנוסף, חגיגת הטבח של דריווש הראשון ב"מגו" (כהני הדת) שנקראת "מַגוֹפוֹנְיָה" ביוונית, עשויה להזכיר את חגיגת היהודים לאחר שהרגו בעמי האימפריה הפרסית את אויביהם הקמים עליהם.
הדת הזורואסטרית הייתה הדת הרשמית באימפריה הסאסאנית, שתחתיה התחבר התלמוד הבבלי.
בתלמוד הובאה שורת אנקדוטות, מנהגים ופסקי הלכה הנוגעים ליחסי הדת הזורואסטרית עם היהודים.
אלה באו לידי ביטוי בדיונים בין החכמים למלכי השושלת הססאנית ובמוטיבים דומים בשתי הדתות.
מהעדויות בתלמוד עולה כי אמוראי בבל הכירו את כהני הדת הזורואסטרים, המכונים 'חַבָּרִים', 'מגושים' או 'אמגושים'.
האמורא רב פסק: , ונחלקו רב ושמואל אם הכהנים הזורואסטרים נחשבים מכשפים או כופרים.
עם זאת, ניתן למצוא בתלמוד היכרות עם המיתולוגיה הזורואסטרית.
התלמוד מזכיר את אהורה-מזדא כ"אהורמיז", ואהרימן כ"הורמיז", או כ"הורמיז" וכ"הורמין".
התלמוד גם מזכיר את אשמדאי מלך השדים שמופיע גם בגאת'ות שבאווסטה, ומשמעות שמו בפרסית היא "שד הזעם" (אשמא-דיווה, Aeshma daeva).
אותו אשמדאי נזכר כבר בספר החיצוני טוביה מהמאה השלישית לפנה"ס.
בשתי הדתות הדרך העיקרית למסירת הטקסטים הקדושים הייתה בעל פה, באמצעות שינון קבוע של חכמי הדת.
ביהדות, המשנה והתלמוד (בניגוד לתנ"ך) לא הועלו על הכתב עד המאה השישית, וגם האווסטה הזורואסטרית הועלתה על הכתב רק באותה תקופה, לאחר מאות רבות של שנים של מסירה בעל פה.
החוקר יאיר פורסטנברג העלה שבהשפעת הזורואסטרים, אצל חכמי בבל נאסרה לחלוטין כתיבת התורה שבעל-פה, בניגוד לחכמי ארץ ישראל שהתירו לעיתים כתיבת דברי תורה.
במסכת סוטה מצוטט פתגם עממי יהודי המשווה בין דקלומי הגאת'ות של הכהנים הזורואסטרים, לבין יהודים המשננים את המשנה ללא הבנה: (=רוטן המגוש ואינו יודע מה הוא אומר, שונה חוזר המשניות ואינו יודע מה הוא אומר).
בדת הזורואסטרית יש חובה מיוחדת להתייעץ בחכמים בעת מתן צדקה.
בהקשר זה הובאו אנקדוטות בתלמוד על המלכה איפרא הורמיז ששלחה כסף לחכמים היהודיים על מנת לחלקו.
בסוף תקופת האמוראים, בימי המלך הסאסאני פירוז הראשון (בין 459–484 לספירה) הופעלה רדיפה דתית כלפי היהודים, בתמיכת האליטה הזורואסטרית.
המלך אסר והוציא להורג את החכמים אמימר בר מר ינוקא, רב משרשיא בר פקוד וראש הגולה הונא מרי בר מר זוטרא.
היהודים חויבו להישפט בבתי המשפט הפרסיים, נאסרה פעילות של מוסדות דת וחינוך יהודיים כמו בתי כנסת ובתי מדרש, וילדים יהודים נמסרו לחינוך זורואסטרי.
בעקבות תקרית שבה נהרגו שני כוהני דת זורואסטרים (או בעקבות עלילת שווא על הלקאתם, על פי דעה אחרת), ניתנה הוראה להרוג מחצית מיהודי אספהאן ולמסור את ילדיהם לעבדות או 'חינוך מחדש'.
על מעשים אלו כונה המלך בפי היהודים "פירוז רשיעא".
בנו של פירוז, קבאד הראשון, המשיך את הקו רדיקלי של אביו ואף החריף אותו בהשפעת המגוש הזורואסטרי מזדק והכת המזדקית שהקים.
השינויים הקיצוניים הביאו לבסוף להדחתו בידי השמרנים הזורואסטרים, וייתכן שעוררו גם את המרד שיזם מר זוטרא, ראש הגולה.
בתום מספר שנים המרד נכשל ומר זוטרא הוצא להורג ונתלה על גשר מחוזא.
במחקר הבחינו בפער בין התלמוד הבבלי לתלמוד הירושלמי בנוגע לתחולתם של איסורי העריות על נכרים, בהתאם להשפעת המצווה הזורואסטרית של "חוודודה" (xwēdōdah , קיום יחסי מין עם קרוב מדרגה ראשונה) על גילוי עריות באימפריה הסאסאנית.
בניגוד לירושלמי, אשר מרחיב את האיסור גם על לא יהודים (עם חריגים קלים בלבד), הבבלי נוקט באופן שיטתי בגישה מקלה בגילוי עריות בין לא יהודים, במיוחד בקרובים מדרגה ראשונה: אם-בן, אב-בת ואח-אחות.
דוגמה לכך ניתן למצוא בדברי רב הונא שסבר כי .
בתלמוד הובאו גם "חידות גילויי עריות" על קשרי משפחה בין קרובים, שהופכים לקשרים חופפים.
חידות אלה אינן מופיעות בתלמוד הירושלמי.
הדעות בין החוקרים שנויות במחלוקת אם מטרת החידות הן ללעוג למנהג הזורואסטרי או שהן נייטרליות ואף מפגינות היכרות קרובה עם נורמות אלה.
מטבע הדברים, חכמי התלמוד היו מחויבים בראש ובראשונה לדיני העריות המקראיים.
בתלמוד מובא מעשה על אישה שקיימה את מצוות ה"חוודודה" עם בנה הגדול, שנחשבת ביהדות לעבירת גילוי עריות.
אישה זו הגיעה לרב חסדא, והוא ציווה להכין לה תכריכים כדי לרמז על עונש המוות הראוי לה.
אך מעשה זה עצמו מתאים לחובה הזורואסטרית להיוועץ בחכמים על הדרך לחזרה בתשובה.
בשתי הדתות התקיימה האפשרות החוקית לנישואין זמניים לכמה שעות, ימים או חודשים.
כיום בפלג האסלאמי של השיעים התריסרים באיראן הסדר זה נקרא "מֻתְעַה" והוא מותר, בניגוד לסונים שאצלם נאסרה התופעה.
חוקרים משערים שהמנהג רווח אצל הפרסים עוד בתקופת שלטון הזורואסטרים.
בתלמוד מסופר על מנהג דומה אצל רב ורב נחמן, שנהגו להכריז בשהותם מחוץ לעריהם: (מי מוכנה להינשא לי ליום אחד?).
אך בתלמוד מסייגים את המנהג לתלמידי חכמים בלבד, על מנת שלא ירבו ממזרים בעקבות נישואין מסוג זה.
לפי סיפור תלמודי, רבא היה בקשר עם איפרא הורמיז, מלכת האימפריה הפרסית, והיא שלחה לו עגל להקרבה "לשם שמים" (לאלוהי ישראל).
רבא הורה להקריב אותו בטקס עם מאפיינים זורואסטריים: שני נערים יעשו זאת, על תלולית באזור ביצות, בכלי עץ חדשים ובאש מכלי חדש.
מאפייני הטקס דומים לתיאור קורבנות הזורואסטרים בידי סטראבון בספרו גאוגרפיקה.
למעשה רבא התיר לחכמים להצהיר לשלטונות הפרסיים שהם עובדי האש, כדי לקבל פטור ממסים: .
הוא גם הציג כדבר שגור ומותר מתן כלי פולחן שנקראו "קוואקי ודימוניקי" למקדשי האש.
בדומה, גם רב אשי מכר עצים למקדשי האש הזורואסטרים וטען שאין בכך איסור.
כבר בספר מקבים ב' מסוף המאה השנייה לפנה"ס מופיע סיפור על אש ניסית שנמצאה בימי נחמיה בן חכליה והובאה לירושלים.
לפי הסיפור, המלך הפרסי הקים במקום מציאת האש הניסית מקדש אש.
על רקע ההקשר הזורואסטרי המובהק של האש הניסית בבית המקדש, במחקר עלתה השערה כי גם מקור הסיפור על נס פך השמן המופיע לראשונה בתלמוד נעוץ בהקשר זורואסטרי.
לפי חלק מהפרשנויות, כוונת התלמוד ל"שעת הסכנה" שבגינה התירו להדליק את נרות חנוכה על השולחן במקום בפתח הבית, היא מפני חג ה"סדה" הזורואסטרי החל בתקופת חנוכה.
הזורואסטרים שללו קבורת מתים בקרקע, ומנהגם היה להניח את המתים במגדלי שתיקה.
על רקע זה מובאת בתלמוד שאלה ששאל שאפור המלך את רב חמא: מה המקור לדיני הקבורה היהודיים.
רב חמא שתק ולא ענה לו, אך התלמוד מביא לכך שורת מקורות מהתנ"ך.
מנחם כהנא הראה שהסוגיה שם נערכה באופן שנועד להראות שדין התורה אינו סותר את ההלכה הזורואסטרית, שכן הקבורה היא מנהג בעלמא, ואף סימן יפה למת אם אינו נקבר.
עם זאת, הסוגיה מחדדת גם את ההבדלים בין הדתות: ביהדות אין איסור על קבורה, היא איננה פסולה ולכתחילה אין להשאיר מתים מבלי לקוברם.
ההוראות בתלמוד לאופן הטיפול בציפורניים גזוזות דומות להוראות זורואסטריות שנכתבו באווסטה, בספר ונדידד .
בתלמוד נאסר לזרוק את הציפורניים הגזוזות במקום שייתכן שיעברו בו בני אדם, ומעודדים את שריפתן או קבורתן.
זאת בדומה לזורואסטרים שהורו לקבור אותן בטקס קפדני.
הקושטי (האבנט הזורואסטרי) הוא פריט לבוש סמלי מאוד בזורואסטריות, ומשמש להפרדה בין החלקים העליונים של הגוף לבין חלקיו התחתונים, כעין מחסום בפני הרע.
עד היום קיים המנהג בקרב חלק מהיהודים לאזור גרטל בעת התפילה.
לפי השערה אחת, הכלל התלמודי של "אין מסיחין בסעודה" הוא חיקוי של המנהג הפרסי לשתוק בעת האכילה מנימוקים דתיים.
התלמוד עצמו מזכיר מנהג פרסי זה בהקשר של נימוסי הסעודה ומנהגם לתקשר ב"מחוג" שמשמעותו אנפוף.
רבים ממנהגי חג הנורוז, חג האביב הזורואסטרי, מקיימים קווי דמיון בולטים עם מנהגי חג הפסח היהודי הנזכרים בחלקם בתלמוד.
עליהם ניתן למנות את מנהג המים שלנו בערב החג, חלק מסימני קערת ליל הסדר הדומים להפת סין הזורואסטרי כגון החרוסת הדומה ל"חריסה" והביצה; מנהג ארבע הכוסות; פתיחת הדלת בעת אמירת שפוך חמתך ועוד.
בנוסף, גם חג המימונה על גרסאותיו ומנהגיו הושפע כנראה מהנורוז.
רבא הזכיר בתלמוד הבבלי מנהג לקפוץ מעל מדורות בחג הפורים, .
מנהג זה דומה לנעשה בצ'הארשנבה סורי.
הכיבוש המוסלמי ונפילת שלטון האימפריה הסאסאנית במאה השביעית לספירה, יצר מצב חדש עבור כל מאמיני הדתות באזור, בהם היהודים והזורואסטרים, שנדרשו להתמודד עם השינוי.
חוקרים מצאו דמיון בין מגמת קביעת ההלכה בספרות הגאונים לבין מגמה דומה בספרות הזורואסטרית במאות התשיעית והעשירית לספירה.
דמיון זה כולל את חתימת הקאנון ההלכתי, האיסור לחלוק על החכמים מהתקופה הסאסאנית שלפני הכיבוש המוסלמי, וגיבוש כללי הכרעה שיטתיים במחלוקות.
לפי הטענה, עד אז בשתי הדתות היה מקובל שסמכות חכמי ההלכה היא גם ביצירתה ופיתוחה, ולא רק משקפת מסורת.
אך בתקופה זו התגבשה תפיסה כי תפקיד החכמים הוא רק להעביר במסורת את המידע העתיק.
התופעה באה לידי ביטוי בשינוי שחל בין התלמוד הבבלי וספרות הזנד מחד, לבין ספרות הגאונים והספרות הפהלווית מאידך.
עדויות לקיומו של הרעיון מגיעות מהמאה ה-9 בקרב חכמי יהדות צרפת, ולאחר מכן התגלגל בקרב המקובלים עד שהפך לאחד הרעיונות העיקריים בכתבי האר"י.
הספרות הפהלווית התגבשה בקירוב מהמאה השלישית עד המאה העשירית לספירה, ומוקדשת בעיקר לתאולוגיה זורואסטרית.
לפיכך, בפולמוסיה היא מזכירה ומבקרת דתות אחרות, במיוחד יהדות, נצרות, מניכאיזם, ובאופן מרומז מאוד גם את האסלאם (שהייתה הדת השולטת החל מהמאה ה-7).
אך גם בספרות ההיסטורית והגאוגרפית קיימות התייחסויות מעטות ליהודים.
בעוד שחלק מההתייחסויות דלות, אחרות הן בעלות חשיבות ניכרת.
במיוחד האזכורים ב"דין-כרד" וב"שיכנד-גומאניכ ויצ'אר" בספרות הדתית.
הספר דין-כרד (מילולית: מעשי הדת) משמש כעין אנציקלופדיה והוא היצירה הארוכה והחשובה ביותר מבחינה דתית בכל הספרות הפהלווית.
הוא מתוארך למאה התשיעית, בין תקופת הח'ליפה אל-מאמון ובין שנת 881. בספר זה הזורואסטרים מוזהרים להתרחק מהיהדות, שהמצוות והאמונות שלה נועדו, לטענתם, להחריב את העולם.
לפי אגדה המובאת בספר, מי שכתב את עשרת הדיברות התנ"כיות היה דמות/ישות מיתולוגית בשם צ'חאק (בפרסית: ضحاک) המוזכרת כבר באווסטה ומזוהה עם אהרימן וכוחות הרשע.
הספר מפרט את עשרת הדיברות המקראיות באופן מעוות ומציג אותן כניגוד לעשרת הדיברות שנתן יימה, המזוהה עם כוחות הטוב.
כך, לדוגמה הוא מייחס לעשרת הדיברות את ההוראות להמית גדי בינקותו ולהקריב קורבן אדם .
חוקרים שיערו שאולי מדובר בציווי המקראי על הקרבת חטאת נשיא והוצאה מהקשר של סיפור בת יפתח.
אך ברוב ההוראות לא נמצאו הקשרים מתקבלים על הדעת למצוות ביהדות.
הספר שיכנד-גומאניכ ויצ'אר (משמעותו: ספר הרחקת הספקות) הוא יצירה פולמוסית של סוף המאה התשיעית, מאת המחבר הזורואסטרי מרדאן פרוך.
בספר זה שישה עשר פרקים, ושניים מתוכם מוקדשים לטענות נגד היהדות.
פרק 13 מעביר ביקורת על סיפורי בריאת העולם וחטא עץ הדעת בתורה.
הוא שואל, לדוגמה, מדוע אלוהים נאלץ לברוא את העולם במשך שישה ימים אם הבריאה נעשית במאמר בלבד?
או: מדוע נענשו כל בני האדם לדורות על מעשה שעשה אדם הראשון?
בפרק 14 המחבר מלקט פסוקים מהמקרא בשיטת קטיף דובדבנים, ויוצר בכך דמוניזציה של אלוהים.
לדוגמה הוא מצטט את הפסוק בספר נחום: ופסוקים דומים.
בנוסף הוא מצטט (באופן לא מאוד נאמן למקור) ארבעה מדרשים יהודיים מספרות חז"ל, התומכים לכאורה בתמונה הדמונית של האל היהודי.
יחסי ונצואלה–מלטה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין הרפובליקה של מלטה.
מלטה הייתה בין 28 מדינות האיחוד האירופי שלא הכירו בתוצאות הבחירות לאספה המכוננת של ונצואלה שנערכו בשנת 2017. מלטה גם לא הכירה בתוצאות הבחירות לנשיאות ונצואלה ב-2018, שבהן הוכרז ניקולס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה מלטה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה החוקי.
בשנת 2023, היקף היצוא של מלטה לוונצואלה היה מוגבל מאוד, בשווי של כ-251.38 אלף דולר.
בשנת 2023 היקף היצוא של ונצואלה למלטה היה בשווי של כ-3.45 אלף דולר בלבד, בעיקר מוצרי יבשה כמו קטניות מיובשות.
ונצואלה מיוצגת במלטה באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
מלטה מיוצגת בוונצואלה באמצעות שגריר שאינו תושב המתגורר בוולטה.
בין מדינת ישראל והרפובליקה של זימבבואה קיימים יחסים דיפלומטיים נכון לשנת 2026, כאשר לצד הכרה הדדית של כל מדינה ברעותה, וכן שיתוף פעולה מצומצם בנושאים כלכליים, אף אחת מהמדינות לא מחזיקה בשגרירות רשמית במדינה השנייה.
נכון ל-2013, תיירים מישראל המבקשים לנסוע לזימבבואה, נדרשים להוציא ויזה למדינה דרך שגרירות זימבבואה בקהיר.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1993, כ-13 שנים לאחר קבלת עצמאותה הרשמית של זימבבואה.
עם זאת, גם בתקופה שטרם עצמאותה של זימבבואה, ישראל מכרה נשק וציוד צבאי לממשלת המיעוט הלבנה של רודזיה, וזאת במהלכה של מלחמת העצמאות של זימבבואה.
בשנת 1980, לאחר קבלת העצמאות, ממשלת זימבבואה בראשות רוברט מוגאבה תמכה בארגון לשחרור פלסטין, בראשות יאסר ערפאת, וזאת בתור תנועה לאומית מקבילה אשר אף היא נאבקת להשגת עצמאות.
קשרים אלו, אשר מבחינת ממשלת זימבבואה הציבו את ישראל כתומכת עקבית באויבתה הגדולה, הובילה לשורה של התבטאויות רשמיות מטעם ממשלת זימבבואה לטובת אש"ף ובגנות ישראל, וכן להשוואה בין הציונות למשטר האפרטהייד.
במהלך אוקטובר 1983, אַבֶּל מוּזוֹרֶוָוה, ראש ממשלתה לשעבר של פדרציית רודזיה-זימבבואה, אשר התקיימה טרם עצמאות זימבבואה, קיים ביקור ראשון בישראל.
בעקבות הביקור, ועם חזרתו לזימבבואה, הוא דחק בנשיא רוברט מוגאבה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל, והבהיר כי המדיניות הפוליטית הנוכחית של זימבבואה עלולה להוביל לפגיעה בתחומי החקלאות, התעשייה והטכנולוגיה ברודזיה, בשל אי קיום קשרים עם ישראל.
עם זאת, במהלך סופה של אותה שנה מוזורואה נאסר על ידי השלטון הזימבבואי, וזאת בשל האשמה בדבר חתירה תחת המשטר בזימבבואה וניהול קשרים חשאיים עם ישראל ודרום אפריקה.
במהלך שנת 2001, ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ממשלת זימבבואה הביעה תמיכה רשמית בהקמתה של מדינת פלסטינית, לצד מדינת ישראל.
תמיכתה של זימבבואה בהקמת מדינה פלסטינית מתבטא בתמיכה עקבית בהחלטות אנטי-ישראליות בנושאי ירושלים, רמת הגולן, הפליטים הפלסטינים ועימותים מול רצועת עזה.
זימבבואה אינה לוקחת חלק בחרם על ישראל.
במהלך מרץ 2002, ישראל מכרה מספר כלי רכב אשר נועדו לפיזור הפגנות לממשלת זימבבואה.
בשנת 2008, משלחת סחר רשמית מזימבבואה קיימה ביקור רשמי בישראל אשר נמשך כשבוע, וזאת במטרה לבחון אפיקים חדשים לשיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות בתחומי חקלאות, תקשורת, מוצרי קוסמטיקה ואנרגיה סולארית.
המשלחת אורגנה על ידי ארגון "נוצרים ידידי ישראל" בזימבבואה.
בפגישה שהתקיימה בתל אביב ביוני 2010, הכריזה ישראל על תמיכתה בצירופה של זימבבואה להסדר תהליך קימברלי, וציינה כי זימבבואה מסוגלת לספק כמעט רבע מסך הביקוש העולמי ליהלומים.
שגריר זיזמבבואה במצרים שבא שומביאוונדה מכהן כשגריר לא-תושב בישראל (נכון ל-2022).
יחסי זימבבואה–קטר הם היחסים שבין הרפובליקה של זימבבואה לבין מדינת קטר.
זימבבואה מעוניינת בניסיון הקטרי בנושאי גז טבעי ונפט כדי לספק את צרכיה של בירתה הארארה, קטר השקיעה 1.5 מיליארד דולר אמריקאי בהקמת בית זיקוק בזימבבואה.
ממשלותיהן של שתי המדינות שואפות למסד ולבסס עוד יותר את יחסי המסחר שבין השתיים.
סיוע ממדינות ערב והמזרח התיכון הכרחית לזימבבואה מפני שנשיאה רוברט מוגאבה מנודה על ידי המערב.
קטר איירווייז מפעילה קו טיסה לזימבבואה מינואר 2016 וקטר עזרה להקים מלון פאר בהארארה.
שגרירות קטר בפרטוריה שבדרום אפריקה משמשת כנציגות קטר בזימבבואה ושגרירות זימבבואה בכווית משמשת כנציגות זימבבואה בקטר.
מדי מספר חודשים מתקיים ביקור של נשיא זימבבואה בשגרירות קטר בדרום אפריקה.
אין קהילה זימבבואית בקטר וזימבבואה לא תורמת לכלכלת קטר באופן ישיר.
אי קיומה של קהילה מזימבבואה בקטר הוא דבר לא אופייני מכיוון שבקטר קיימות קהילות מרוב אומות העולם.
מדינת ישראל מקיימת יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של זמביה.
זמביה מחזיקה שגרירות בישראל שנפתחה בתחילת ספטמבר 2015, בתל אביב-יפו.
באוגוסט 2025 נחנכה שגרירות ישראל בלוסאקה, בירת זמביה, ונחתם מזכר הבנות לשיתוף פעולה בין המדינות.
נשיאה הראשון של זמביה, קנת קאונדה, כונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל בשנת 1964 לאחר שזמביה זכתה בעצמאות.
בעקבות מלחמת יום כיפור (1973) ניתקה זמביה את יחסיה עם ישראל, כפי שעשו רוב מדינות אפריקה, לפי החלטת ארגון אחדות אפריקה, ובלחץ מדינות ערב.
היחסים בין המדינות חודשו ב-1991 ומאז זמביה וישראל מקיימות קשר דיפלומטי חיובי רציף.
שתי המדינות הצהירו במעמד פתיחת השגרירות כי יתמקדו בהרחבת שיתוף פעולה בתחומי המים, האנרגיה הירוקה והחקלאות.
זמביה מקדמת תהליכים של החדרת טכנולוגיות מתקדמות בתחומים אלו, ורואה בישראל "שותפה טבעית" לנושא זה.
ביולי 2016 ביקר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בגינאה, במסגרת ביקור במדינות אפריקה, ונפגש שם עם בכירים מזמביה, טנזניה ודרום סודאן.
ב-28 בנובמבר 2016 ביקרו דיפלומטים ממדינות אפריקה וגם מזמביה בכותל המערבי שבירושלים.
באפריל 2018 ביקר בישראל הבישוף סקוט מוואנזה, העומד בראש ארגון תפילה המונה מיליוני אפריקנים שבסיסו בזמביה.
הבישוף מתח ביקורת חריפה על ה-BDS והביע תמיכה בהתנחלויות ביהודה ושומרון.
במאי 2018 שלחה זמביה נציג מטעמה לטקס העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים.
ביוני 2018 זמביה הייתה אחת מארבע מדינות אפריקאיות בלבד, שהתנגדו להצעת מדינות ערב לחסום את הצעת ארצות הברית לגינוי ארגון החמאס בעניין האירועים בגבול עזה.
באוגוסט 2023 ביקר נשיא זמביה האקאינדה היצ'ילמה בישראל ונפגש עם נשיא המדינה יצחק הרצוג וראש הממשלה בנימין נתניהו.
במסגרת הביקור הנשיא הזמבי הכריז על ביטול הצורך באשרות כניסה לישראלים.
בינואר 2025 הודיע שר החוץ גדעון סער על החלטתו לפתוח שגרירות ישראלית בזמביה.
ב-20 באוגוסט, שגרירות ישראל בזמביה נפתחה מחדש כחלק מפרויקט שמשרד החוץ פתח בו על מנת לשפר את היחסים עם מדינות אפריקה.
ישראל מחזיקה שגרירות בבלוסאקה, בירת זמביה, אשר נחנכה באוגוסט 2025 (תשפ"ה).
זמביה מחזיקה שגרירות בישראל משנת 2015, ברחוב נירים 3 בתל אביב-יפו.
קודם לפתיחת שגרירות זמביה בישראל שגרירות זמביה בניירובי שימשה פורמלית כנציגות הדיפלומטית של זמביה בישראל וטופלו בה האינטרסים הישראליים בזמביה.
ב-2014 ביקר נשיא זמביה, מייקל סאטה, בישראל, לצורך קבלת טיפול רפואי.
ב-2015, לאחר מותו של סאטה, הודה נשיא זמביה אדגר לונגו לישראל על כך שנתנה לסאטה טיפול רפואי חודשים בודדים לפני מותו והצילה את חייו, אף על פי שהוא מת כמה חודשים לאחר מכן.
ישראל העניקה טיפול לתושבי זמביה וכלל אפריקה שמדרום לסהרה במסגרת המלחמה בנגיף האיידס שנפוץ באזור.
ב-2024 זכתה האקדמית גורדון במכרז של UNICEF לבניית אסטרטגיה לאומית להכשרת כלל המורים במדינת זמביה, ובהקמת "המרכז האפריקאי לחדשנות בחינוך", בשיתוף עם אוניברסיטת זמביה.
בשנת 1997, היחסים בין המדינות התבטאו גם בכך שנלמדו בזמביה תורות לחימה צה"ליות, וסופקו מישראל לצבא זמביה הדרכה צבאית וטכנית ולימוד של מתנדבים זרים.
חברה ישראלית זכתה במכרז לפרויקט של ממשלת זמביה להשבחת מטוסי מיג 21, אך הפרויקט הוקפא בשנת 1999 והמעורבות הישראלית בו הופסקה.
בשנת 2014, סך הייצוא מישראל לזמביה עמד על 5.24 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר מוצרי טלפוניה ומכוניות.
הייצוא מזמביה לישראל באותה השנה עמד על 2.61 מיליון דולר אמריקאי וכלל יהלומים וייצוא זניח של תירס.
בשנת 2018 פורסם כי חברת אלביט מערכות חתמה על חוזה למכירת נשק לזמביה ב-240 מיליון דולר.
יחסי זימבבואה–מלאווי הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין רפובליקת זימבבואה לבין רפובליקת מלאווי.
בין שתי המדינות ישנה היסטוריה ארוכת שנים, והן חולקות ערכים משותפים, היסטוריה ותרבות.
שתי המדינות יחד עם זמביה, התקיימו כמדינה אחת לאחר תום השלטון הקולוניאלי, בשם הפדרציה של רודזיה וניאסלנד.
בזימבבואה מתגוררים רבים שמוצאם ממלאווי, והם מהווים בה כוח עבודה חשוב בתעשייה המקומית.
לשתי המדינות ישנה ועדת קבע משותפת למטרת שיתוף פעולה (JPCC), אשר מתקיימת פעם בשנתיים מאז 1982, ועוסקת בעיקר בענייני ביטחון, אך גם בעוד נושאים.
כאשר מונתה מלאווי לתפקיד יו"ר הקהילה לפיתוח דרום אפריקה (SADC) בשנת 2001, נשיא מלאווי לשעבר, בקילי מולוזי, לקח חלק פעיל ב-SADC בנושאים שונים, וביניהם רפורמת הקרקע בזימבבואה.
בשנת 2011 לווה נשיא מלאווי בינגו וה מותריקה 20 מיליון דולר מזימבבואה, על מנת לממן רכישת תירס לחקלאות.
זימבבואה מחזיקה במלאווי שגרירות בלילונגווה, ואילו מלאווי מחזיקה בזימבבואה שגרירות בהארארה.
יחסי זמביה-מלאווי הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין רפובליקת מלאווי לבין רפובליקת זמביה.
שתי המדינות יחד עם זימבבואה, התקיימו כמדינה אחת לאחר תום השלטון הקולוניאלי, בשם הפדרציה של רודזיה וניאסלנד.
בזמביה מתגוררים רבים שמוצאם ממלאווי, ובתוכם גם נשיא זמביה לשעבר - רופיה בנדה, והם מהווים בה כוח עבודה חשוב בתעשייה המקומית.
שתי המדינות יחד עם מוזמביק, הסכימו על פיתוח נהר הזמבזי, על מנת לאפשר הובלת סחורות ביתר קלות ובמחיר זול, ובכך לשפר את מצב המסחר באזור.
זמביה מחזיקה במלאווי נציבות עליונה בלילונגווה, ואילו מלאווי מחזיקה בזמביה נציבות עליונה בלוסקה.
יחסי זימבבואה–זמביה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין רפובליקת זימבבואה לבין רפובליקת זמביה.
בין שתי המדינות ישנה היסטוריה ארוכת שנים, והן חולקות גבול משותף, ערכים משותפים, היסטוריה ותרבות.
בסוף המאה ה-19 העניקה ממשלת בריטניה לחברת דרום אפריקה הבריטית בראשותו של ססיל רודס צ'ארטר מלכותי לשליטתה ברודזיה, ובמהלך שנות ה-20, התפצלה רודזיה לרודזיה הצפונית ורודזיה הדרומית.
לאחר תום השלטון הקולוניאלי, התקיימו שתי המדינות יחד עם מלאווי, כמדינה אחת בשם הפדרציה של רודזיה וניאסלנד.
לאחר פירוק הפדרציה דרשו מנהיגי רודזיה הדרומית עצמאות מלאה מבריטניה, ובשנת 1970 הכריזו על הקמת רודזיה.
השלטון הרודזי נשען על המיעוט הלבן במדינה, והרוב השחור התנגד לו, תוך שהוא מקבל תמיכה מזמביה.
לאחר הקמת זימבבואה בשנת 1980 קיימו בתחילה שתי המדינות יחסים טובים, אולם בהמשך התדרדרו היחסים בין המדינות, בשל סכסוכי גבולות בין השתיים.
בשנת 2004 נחתם הסכם ליישוב סכסוך הגבולות, ובעקבות כך השתפרו היחסים בין המדינות, ובשנת 2015 ביקר נשיא זמביה אדגר לונגו את עמיתו נשיא זימבבואה רוברט מוגאבה,
והשניים הצהירו במהלך הפגישה על חיזוק היחסים הכלכליים בין המדינות.
בשנת 2010, יצוא הסחורות מזמביה לזימבבואה הסתכם ב-1.3 מיליארד דולר.
באותה תקופה, היצוא של זימבבואה לזמביה הסתכם ב-486 מיליון דולר.
במרץ 2017, זמביה וזימבבואה ביטלו את הצורך באשרת כניסה בין המדינות.
זימבבואה מחזיקה בזמביה שגרירות בלוסקה, ואילו זמביה מחזיקה בזימבבואה שגרירות בהארארה.
יחסי זימבבואה–חוף השנהב הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין רפובליקת חוף השנהב.
אזרחים זימבבואים המבקשים להגיע לחוף השנהב זקוקים לויזה אלקטרונית לתיירים (E-visa) למשך 90 ימים.
ישנה גם אפשרות לאשרה של שישה חודשים של שהייה.
אם האזרחים חפצים בעבודה בחוף השנהב הם זקוקים לאישור עבודה מיוחד שמנפיקה ממשלת חוף השנהב.
אזרחים חוף שנהבים המבקשים להגיע לזימבבואה זקוקים לויזה לתיירים למשך 90 ימים.
זימבבואה אינה מיוצגת בחוף השנהב כלל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
אין לה שגרירות מייצגת לא תושבת לחוף השנהב.
חוף השנהב אינה מיוצגת בזימבבואה כלל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת שלה לזימבבואה היא זו שנמצאת בפרטוריה, הבירה האדמיניסטרטיבית של דרום אפריקה (אחת משלוש).
כלכלתה של חוף השנהב מבוססת על חקלאות.
כ-70% מהאוכלוסייה עוסקים בחקלאות ובשירותים הנלווים למגזר זה.
חוף השנהב היא מהמגדלות והמייצאות הגדולות בעולם של פולי קפה, קקאו (40% מהתוצרת העולמית), בננות ומוצרי דקל, כולל שמן דקלים.
בשל המרכיב הגבוה של החקלאות בהכנסות ממט"ח ובתוצר, קיימת רגישות רבה לתנודות במחירי הקפה והקקאו בעולם.
מאמצי הממשלה לגוון את הכלכלה ולחזק מגזרים אחרים לא זכו להצלחה רבה.
חוף השנהב מייצאת בעיקר מוצרי חקלאות, קורות עץ לפני עיבוד, ואת מחצב המנגן שמצוי בה.
כמו כן היא מייצאת דגים, בעיקר טונה.
היא מייבאת נפט, גז טבעי, כימיקלים חקלאיים, מוצרי פלסטיק, מוצרי טלקומוניקציה ומחשוב, וכן אורז.
בעבר כונתה זימבבואה "סל התבואה של אפריקה" והייתה ידועה בשדות החיטה והכותנה הנרחבים שלה.
מאז עלה רוברט מוגאבה לשלטון, הפכה זימבבואה מגן-עדן אפריקני בעל שיעור צמיחה של 4.5 אחוזים לכלכלה המתכווצת במהירות הגדולה ביותר בעולם.
שלושה רבעים מאוכלוסיית המדינה חיים מתחת לקו העוני ותוחלת החיים צנחה מ-61 שנה ל-39. למדינה, המבודדת על ידי סנקציות, אין כמעט מטבע זר והמטבע, הדולר הזימבבואי, סובל מאינפלציה קיצונית בשנים האחרונות.
תוכנית ההלוואות של הבנק העולמי "אינה פעילה בשל פיגורים בתשלום".
תורמים מערביים הקפיאו את הסיוע הכלכלי לזימבבואה ובמדינה ישנו מחסור חמור בדלק ומשום כך התמעטה תנועת המכוניות במדינה.
מאז ההפיכה בזימבבואה מתחילה הכלכלה להשתקם.
בשנת 2015 ייצאה חוף השנהב לזימבבואה סחורה בשווי 117 אלף דולר אמריקאי כל הסחורה הייתה מוצרי יופי, עיקרה היה מוצרים קוסמטיים וחלקה השני בגודלו היה תכשירים לשיער.
באותה השנה ייצאה זימבבואה לחוף השנהב אבני בניין בשווי 34.5 אלף דולר אמריקאי.
יחסי זימבבואה–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
בחודש יוני 2007, המדינות חתמו על הסכם בדבר שיתוף הפעולה הצבאי והביטחוני.
פקיסטן שלחה כמה מומחים צבאיים בכירים על מנת לסייע ולחזק את הצבא הזימבבואי, מומחים אלה חיו בזימבבואה במשך שנתיים וקיבלו תשלומים על ידי ממשלת זימבבואה בדולרים.
בשנת 2008, צוין יום השנה הראשון לאגודה הפקיסטנית-זימבבואית, באותו היום, השגרירות הפקיסטנית בזימבבואה הצהירה כי "שתי המדינות נהנות מיחסים לבביים ומשיתוף פעולה בתחומים חשובים".
קיימת קהילה קטנה של פקיסטנים המתגוררים בזימבבואה, שמנתה למעלה מ-400 תושבים בשנת 2005. רוב הפקיסטנים בזימבבואה הם אנשי מקצוע, אנשי עסקים וסוחרים.
בנוסף, מספר ניכר של מהגרים מהודו שהתיישבו בזימבבואה, הגיעו במקור מאזורים שמהווים כיום את פקיסטן.
למרות העוני והמצוקות הכלכליות בזימבבואה, המשקיעים הפקיסטנים ממשיכים לגלות עניין בבחינות הזדמנויות השקעה במדינה.
מדי שנה, משקיענים רבים תורמים לפיתוח הסחר במדינה.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מזימבבואה לפקיסטן הגיעה לסך 1.42 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה תמצית שיזוף ירקות, טבק מעובד, טבק גולמי, טרקטורים, בגדים משומשים, כלי בית מאלומיניום, גלזורה ועוד.
באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מפקיסטן לזימבבואה הגיעה לסך 18.2 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה כיסויי מיטה, אורז, טרקטורים, מכוניות, חלקי רכב, מכונה להכנת מזון תעשייתי, בגדים מכותנה, כלים רפואיים, מלח, נפט מזוקק, חבורות, נייר, מכסי פלסטיק ועוד.
בשנת 2015, הסחורה שיוצאה מזימבבואה לפקיסטן כללה תמצית שיזוף ירקות, תירס, זרעים, גרוטאות אלומיניום, חוטים סינתטיים, פריטי אספנות ועוד.
באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מפקיסטן לזימבבואה 23.9 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה אורז, טרקטורים, בגדים מכותנה, רהיטים, ציוד ספורט, מדפסות תעשייתיות, כלים רפואיים, תחבושות, בגדי עור, מלח, חוברות, חלקי רכב, מכוניות, פטריות מעובדות, שוקולד, אבקת סוכר, עטים, כיסאות ועוד.