tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שדולת חברי בית הנבחרים למען נפט וביטחון לאומי (מייסד ויושב ראש משותף)
אנגל יזם מספר חוקים והחלטות הצהרתיות שמביעות תמיכה בולטות בישראל.
הוא תומך בהכרה בירושלים כבירת מדינת ישראל ומכהן כיושב ראש משותף של שדולת חברי הקונגרס בני הברית של ישראל.
קבוצה דו מפלגתית, אשר שמה לה למטרה לפתח את התמיכה בישראל בין מנהיגים של גופים ממשלתיים ולא ממשלתיים.
ב-2001, קרא לנשיא בוש להכניס את אש"ף מחדש לרשימת ארגוני הטרור ולסגור את משרדיהם בוושינגטון.
ב-2002, צידד בישראל בזמן מבצע חומת מגן, כולל בקרב על ג'נין, וגינה את גינויי האו"ם על המצור על ערפאת.
אנגל גינה גם את רעיון המדינה הפלסטינית של הנשיא בוש, וטען שבכך הנשיא מתגמל יאסר ערפאת על שימוש בטרור ככלי מדיניות.
ב-2003, הוא וכמה מעמיתיו, שיגרו מכתב לנשיא בוש המביע דאגה לגבי ההצעה לקצץ ב-290 מיליון דולר את חבילת הערבויות בסך 9 מיליארד דולר לישראל בתגובה לבניית הגדר.
ב-2003 הציע חוק לפיו יטיל הקונגרס הגבלות על יחסי ארצות הברית-סוריה, אם דמשק לא תשים קץ לתוכניותיה לפתח נשק להשמדה המונית, תחדל מלסייע לחזבאללה וכן תוציא את חייליה מלבנון.
יוקפאו נכסי סוריה בארצות הברית, יוגבל הסחר עם דמשק ויוטלו הגבלות נסיעה על בכירים סורים לארצות הברית.
סמוך לאותה עת, הוא תמך בהצבעת הגינויי בקונגרס, כנגד חוות הדעת של בית הדין בהאג בנוגע לגדר ההפרדה וכינה אותה, "בית הדין לאי צדק".
הוא קרא למזכיר המדינה דאז, קולין פאוול, לקרוא למזכ"ל האו"ם, קופי ענאן, להפסיק להיטפל בנושא הגדר לישראל, ולהתמקד בטיפול ברצח העם בדארפור.
הוא דרש גם להפסיק המימון האמריקני לאו"ם, עד לסילוק חברי ארגוני טרור-כמו חמאס-שמשרתים במנגנוניו בעזה ובגדה.
ב-2005, בנאום במליאה לרגל יום העצמאות ה-57 של מדינת ישראל, ציין את הקמת ישראל כהגשמתו של חלום בן אלפי שנים לבית לעם היהודי.
בעקבות ד"וח מהליס, שהמצביע על מספר בכירים סורים ולבנונים כחשודים ברצח ראש הממשלה לשעבר של לבנון, רפיק אל חרירי, קרא אנגל למועצת הביטחון להטיל אמברגו נשק על סוריה.
בדצמבר של אותה שנה, עברה במליאה בפה אחד הצעת חוק 535, אשר אנגל יזם, המכבדת את חייו, מורשתו והדוגמה שראש הממשלה הישראלי, יצחק רבין היווה ביום השנה העשירי למותו.
כמו כן, היה מהיוזמים המרכזיים של החוק לתמיכה בהכללתו של מגן דוד אדום בארגון ההצלה הבינלאומי של הצלב האדום והסהר האדום עד התקבלותו לארגון זה בסוף אותה שנה.
ב-2006 הביע אכזבה מניצחון החמאס בבחירות וקרא לקהילה הבינלאומית שלא להכיר בישות החדשה או להעניק סיוע כלשהו לממשלה החדשה והתנגד גם לאישור עסקת ניהול נמלים של דובאי פורט וורלדס בבעלות איחוד האמירויות הערביות בשל החשש שזה יחזק את החרם הערבי כנגד ישראל ובגלל מימון הנסיכויות האמירויות לחמאס.
במאי אותה שנה, היה מבין יוזמי הצעת "חוק מניעת הטרור הפלסטיני", המטיל תנאים קשים לקבלת סיוע פלסטיני ומונע כל סיוע ישיר לרשות עקב עליית החמאס לשלטון.
בקיץ 2006, עם חטיפתו של גלעד שליט הוא קרא לחמאס ולסוריה "שותפות לדבר עבירה" וקרא "להעמיד לדין את הרוצח חאלד משעל".
במהלך מלחמת לבנון השנייה תמך אנגל בישראל ויצא בהודעה כי חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון היא "עילה למלחמה".
כמה ימים אחר כך הוא נאם בהפגנה למען ישראל מול האומות המאוחדות ומול אלפי תומכי ישראל.
לקראת סוף המלחמה לכשגבר הלחץ להפסקת אש הוא הוציא הודעת תמיכה בצד הישראלי ביחד עם חבר הקונגרס, דייב וולדון.
השנים הביעו התנגדות לכל הסכם בינלאומי אשר לא מסיר את חזבאללה כאיום צבאי לישראל, ותבעו פירוק חזבאללה ושיגור כוח בינלאומי, וכן דרשו שלא ללחוץ על ישראל להפסיק את המערכה הצבאית שלה בטרם עת.
טרם נאומיו של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בספטמבר של אותה שנה באוניברסיטת קולומביה ובאו"ם, השתתף בשתי הפגנות למען ישראל נגד הנאומים.
בנובמבר, ערב ועידת אנאפוליס, הוא הביע את הסתייגותו וחששו כי מדובר בניסיון לחץ על ישראל לבצע ויתורים חד צדדיים ולא לקבל כלום בחזרה, מלבד חתיכת נייר או הצהרות חסרות ערך".
ב-2008, הוא יזם את הצעת חוק בית הנבחרים 951, המגנה את ירי הרקטות הפלסטיניות על ישראל, את איראן וסוריה על אספקת אמצעי לחימה ושליחה ואימון של טרוריסטים לעזה.
ההצעה גם קוראת לנשיא להציג החלטת גינויי במועצת הביטחון, ומורה למזכירת המדינה להעלות את הנושא בפורומים הבינלאומיים.
בינואר 2020 היה חלק ממשלחת של הקונגרס האמריקאי בראשות יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי לאתרים יהודיים בפולין ולפורום השואה העולמי החמישי שהתקיים בירושלים.
בסוגיות אחרות, הוא גם חסיד של הגוף הפוליטי בקונגרס שנקרא שדולת חברי בית הנבחרים למען אלבנים-אמריקנים ואלבניים אתניים בקוסובו.
הוא היה היוזם של מספר החלטות פרו-אלבניות, ביניהן תמיכה בעצמאות קוסובו מסרביה.
אנגל קיבל ציון "A", בתעודת ההישגים של הקונגרס (Congressional Scorecard) לשנת 2005 של "מכון דראם מייג'ור" (הארגון לזכויות אדם ולענייני מעמד הביניים), על סוגיות עניין למעמד הביניים.
אנגל תמך במלחמה נגד עיראק, ב-10 באוקטובר 2002, הוא היה מבין 81 החברים הדמוקרטים בבית הנבחרים של ארצות הברית אשר הצביעו בעד האישור לשימוש בכוח נגד משטר הבעת' בעיראק.
כשהמלחמה נגררה הלאה, עמדתו השתנתה.
כיום, הוא טוען כי אילו ידע בעת הצבעתו את מה שהוא יודע היום, היה פועל אחרת.
אליוט לורנס ספיצר הוא עורך דין יהודי-אמריקאי ופוליטיקאי לשעבר במפלגה הדמוקרטית.
שימש מושל מדינת ניו יורק מינואר 2007 ועד להתפטרותו עקב שערוריית מין ב-17 במרץ 2008. לפני היבחרו למושל, שימש ספיצר .
ספיצר נולד וגדל ברובע הברונקס בניו יורק לאיל הנדל"ן ברנרד ספיצר ורעייתו אן (לבית גולדהאבר), מורה לספרות אנגלית, סביו מצד אמו נולדו בארץ ישראל.
הוא הצעיר מבין שלושת ילדיהם.
ספיצר למד לתואר ראשון (.B.A) ב (SPIA) באוניברסיטת פרינסטון לאחר שקיבל 1590 מתוך 1600 בבחינה הפסיכומטרית האמריקנית (SAT).
לאחר מכן רכש תואר דוקטור למשפטים (JD) בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד (HLS).
לדבריו, קיבל את הציון המרבי (800) ב (LSAT).
בעת לימודיו בהרווארד פגש את סילדה וול, אשר ברבות הימים הפכה לרעייתו.
עם השלמת לימודי המשפטים התמחה ספיצר אצל השופט הפדרלי במנהטן.
מיד לאחר מכן הצטרף למשרד עורכי הדין .
שנתיים מאוחר יותר הצטרף למשרד התובע הכללי של מנהטן ולחם נגד הפשע המאורגן במשך כמעט שש שנים.
בשנת 1992 ניהל את החקירה שהפסיקה את שליטתה של בעסקי ההלבשה וההובלה של מנהטן.
לאחר סיום הקריירה הפוליטית ספיצר נכנס לעסקים.
בשנת 2012 הוא השקיע בחברה ישראלית טיפרנקס ונכנס למועצת מנהלים שלה.
התובע הכללי של ניו יורק
בשנת 1998 ניצח ספיצר את דניס ואקו, המועמד הרפובליקני, בהתמודדות על תפקיד התובע הכללי של מדינת ניו יורק.
מסע הבחירות מומן במידה רבה על ידי הלוואה שנויה במחלוקת שנטל ספיצר מאביו.
כתובע כללי ספיצר ניהל מלחמה עיקשת כנגד עברייני צווארון לבן, הונאה בניירות ערך, הונאה באינטרנט, ופגיעה בסביבה.
ספיצר ידוע בעיקר בגין מאבקיו נגד תיאום מחירי שבבים, ניפוח מלאכותי של מחירי מניות, ועסקאות בלתי כשרות בניירות ערך של קרנות נאמנות בשנת 2003. הוא הגיש כתב אישום גם נגד , מי שהיה יושב ראש הבורסה לניירות ערך בניו יורק, בגין אי דיווח על חבילת הטבות בשווי 140 מיליון דולר.
בגין כל אלה נודע ספיצר, בין היתר, כ"שריף של וול סטריט".
בנובמבר 2006 נבחר ספיצר למושל ה-54 של מדינת ניו יורק, לאחר שניצח את המועמד הרפובליקני .
בזמן כהונתו יזם הצעת חוק להכרה בנישואים חד-מיניים, ופרסם צו המתיר למהגרים בלתי חוקיים להחזיק ברישיונות נהיגה.
שתי היוזמות עוררו פולמוס ציבורי רחב.
ביולי 2007 ננזף על ידי משרד התובע הכללי כאשר הורה למשטרה לתעד את תנועותיו של מנהיג הרוב הרפובליקני בסנאט - במטרה להשתמש במידע כנגד ברונו.
ב-10 במרץ 2008 דיווח הניו יורק טיימס כי ספיצר היה לקוח של מועדון הזנות Emperors Club VIP שנמצא תחת חקירה פדרלית, ונפגש למשך יותר משעתיים עם נערת ליווי, זמרת בתחילת דרכה בשם , שגבתה כ-1,000 דולר לשעה.
בהמשך הסתבר כי ספיצר נפגש שבע או שמונה פעמים עם נערות של אותה הרשת בעלות כוללת של כ-15,000 דולר.
דו"חות חקירה מעריכים כי הוציא כ-80,000 דולר במהלך השנים על שירותי מין.
ב-12 במרץ, תחת איום בהדחה על ידי בית המחוקקים של ניו יורק, הודיע ספיצר על התפטרותו ממשרת המושל בגין "כישלונות אישיים", אשר נכנסה לתוקף ב-17 במרץ.
באותו מועד נכנס לתפקיד המושל, סגנו של ספיצר .
אליוט מינור היא להקה מיורק, אנגליה.
המוזיקה שלהם משלבת רוק קלאסי ביחד עם רוק עכשווי.
חברי הלהקה הראשונים, אלכס דייוויס ואד מינטון, הכירו כשלמדו יחד בבית הספר בשנת 2000. שניהם המשיכו את לימודיהם בבתי ספר אחרים ולמדו מוזיקה.
באוקטובר 2005 החליטו השניים להקים להקה.
הם צירפו אליהם את דן היטרטון ובכך יצרו את הלהקה "The Academy".
בהופעות גילו השלושה כי הם נזקקים לנגן גיטרה בס ולנגן קלידים על הבמה, ולכן צירפו את אלי פאול וטדי היטרטון (אחיו של דן).
אחרי מספר חודשים, הלהקה חתמה בחברת התקליטים Repossession Records.
חברי הלהקה מנגנים על כלים שונים כגון כינור, פסנתר, קלרינט, צ'לו, קונטרבס וסקסופון.
הסינגל הראשון של הלהקה, "Parallel Worlds", הופץ באפריל 2007. זהו שיר רוק אנרגטי, שאת רובו מובילה גיטרה ומשתלבים בו כינור ופסנתר.
השיר מדבר על בית הספר של אלכס ואד, שלדעתם היה רדוף על ידי רוחות.
בוידאו קליפ של השיר, הבנים שרים את השיר בחדר סגור, ישן ומפחיד, וככל שהם מנגנים את המוזיקה חזק יותר, החפצים בחדר זזים.
הסינגל נכנס למקום ה-31 במצעד הסינגלים הבריטי והצליח בערוצי מוזיקה בריטיים (כגון MTV2, Kerrang!
TV וכו') ואף נכנס לפלייליסט שלהם.
הסינגל השני שלהם, "Jessica", הופץ בתחילת אוגוסט 2007. גם הוא הצליח להיכנס לפלייליסטים של ערוצי המוזיקה השונים בבריטניה והגיע לפלייליסט של ערוץ MTV אירופה.
השיר נכנס למקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
חברי הלהקה סיפרו כי השיר מספר על ג'סיקה אלבה, וכי הוא מספר את סיפור הקריירה שלה (עטיפת הסינגל עוצבה על פי הסרט עיר החטאים בו השתתפה אלבה).
הסינגל השלישי של אליוט מינור נקרא "The White One Is Evil".
הוא הופץ באוקטובר 2007, והגיע למקום ה-27 במצעד הסינגלים הבריטי.
גם הוא נחל הצלחה בערוצי המוזיקה.
ב-נובמבר 2007, הופץ הסינגל הרביעי, "Still Figuring Out".
השיר הגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי, והצליח להגיע למקום הראשון במצעד הרוק של ערוץ Kerrang!
הסינגל החמישי, שייצא שבוע לפני צאת אלבום הבכורה של הלהקה, הוא הוצאה מחודשת של "Parallel Worlds".
ב-14 באפריל 2008 הוציאה לאור הלהקה את אלבום הבכורה שלה שנקרא "Elliot Minor".
אליוט מינור הופיעו מאז הקמתם ברחבי האיים הבריטיים.
הלהקה חיממה להקות אחרות כמו פול אאוט בוי, מקפליי וסימפל פלאן (אליוט מינור מושפעים על ידי שתי הלהקות האחרונות).
בהופעות של הלהקה, הלהקה מקפידה לשמור על איזון בין רמת הסאונד בהופעות לרמת הסאונד בסטודיו.
סטיבן פול סמית' , הידוע גם בשם אליוט סמית', היה זמר-יוצר ומוזיקאי אמריקאי.
סמית' נולד בשנת 1969 באומהה, נברסקה בארצות הברית בשם סטיבן פול סמית'.
הוריו התגרשו כשהיה בן חצי שנה והוא גדל במשמורתה של אימו באני, זמרת לשעבר ואביו החורג צ'ארלי בטקסס.
בשלב מאוחר יותר בחייו, סמית' טען שעבר התעללות מצד אביו החורג.
הוא שיקף את החוויות מהתקופה הזו בשיר Some Song:
בילדותו תואר כרזה מאוד, שברירי וחסר ביטחון עצמי.
בגיל 9 החל לנגן בפסנתר, שקיבל מאימו.
בגיל 10 קיבל מאביו את הגיטרה הראשונה שלו והחל לנגן בעיקר בכלי זה.
עם הזמן פיתח סמית' טכניקת נגינה ייחודית בגיטרה, שהתבססה על פריטת אצבעות במקום סטרמינג.
בגיל 14 עבר לגור עם אביו, הפסיכיאטר, בפורטלנד, אורגון.
בשלב זה של חייו התחיל סמית' להשתמש בסמים ואלכוהול, והחל להקליט מוזיקה באופן עצמאי.
לאחר סיום התיכון, החל לקרוא לעצמו 'אליוט', כיוון שסבר שהשם 'סטיב' נשמע כמו סטריאוטיפ של אתלט אמריקני, ושהשם סטיבן נשמע 'חנוני' מדי.
הביוגרף של סמית' טוען שהשם אליוט נלקח משם הרחוב שסמית' התגורר בו בזמן שגר בפורטלנד, או שהשם הוצע על ידי חברתו מתקופת התיכון.
בשנת 1991 סיים את לימודיו בחוג למדעי החברה ופילוסופיה בקולג' המפשייר שבמסצ'וסטס.
בראיון בשנת 2003 אמר סמית' שבמשך תקופת הלימודים ניסה להוכיח לעצמו שהוא יכול להתמיד במשך ארבע שנים במשהו שממש לא רציתי לעשות.
בזמן הלימודים הקים עם חברו לכיתה ניל גאסט את להקת Heatmiser.
באותו ראיון מ-2003 ציין סמית' שלאחר סיום התואר כשחזר לפורטלנד "עבדתי במאפיה עם תואר בפילוסופיה ובתאוריה של המשפט".
בשנת 1992 שב לפורטנלד שם ייסד ביחד עם חבריו לקולג' - טוני לאש, ניל גאסט, וסאם קומס את להקת "Heatmiser".
במקביל לפעילותו בלהקה החל להופיע עצמאית בברים ובמועדונים והקליט שירים במרתף החזרות של חבריו.
הלהקה הוציאה שני אלבומים: (1994) 'Dead Air' (1993), 'Cop and Speeder ואי-פי אחד (Yellow no.5).
הלהקה זכתה לחשיפה מסוימת והוחתמה על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, ובה הוציאו אלבום נוסף: 'Mic City Sons'.
הלהקה התפרקה לבסוף בשנת 1996 וחבריה פנו איש איש לקריירת סולו.
בשנת 1997 זכה סמית' להצלחה המסחרית הראשונה שלו כאשר השיר Miss Misery, שתרם לפסקול הסרט "סיפורו של ויל האנטינג", הועמד לזכייה בפרס אוסקר.
בשנת 1998 הוציא את האלבום "XO" שהגיע למעמד "תקליט כסף" בבריטניה והשיר "Waltz 2 (XO)" מאלבום זה הגיע למקום ה-52 במצעד הפזמונים הבריטי.
מאוחר יותר, ליווה שירו Needle in the Hay ניסיון התאבדות בסרט משפחת טננבאום (2001).
סמית' הוציא חמישה אלבומים במהלך חייו.
עיקר פרסומו בא מהיותו יוצר עצמאי, הכותב ומלחין שירים אישיים וכנים.
במשך שנים ארוכות התמודד סמית' עם דיכאון והתמכרות לאלכוהול וסמים.
בשנת 2002 ניסה להיגמל במרכז גמילה, אבל רק לאחר יום הולדתו ה-34 הגשים סופית את משאלתו "להתנקות" - מסמים, מסוכר לבן ומבשר אדום.
בבדיקה טוקסיקולוגית שנערכה לאחר מותו לא נמצאו חומרים אסורים בדמו מלבד מינון סביר של תרופות נגד דיכאון והפרעת קשב וריכוז.
אליוט שם קץ לחייו ב-21 באוקטובר 2003 בשתי דקירות סכין לליבו - בעת ויכוח עם חברתו, ג'ניפר צ'יבה.
אליוט פילפוטס-פייג' הוא שחקן טרנסג'נדר ומפיק קולנוע קנדי.
פייג' היה מועמד לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב על כיכובו בסרט "ג'ונו".
פייג' נולד בשם אלן, ובמשך 33 שנות חייו הראשונות הזדהה ונחשב מגדרית כאישה.
בשנת 1997, בגיל 10, הופיע בתפקיד משנה בסרט טלוויזיה קנדי, ולאחר מכן באותו תפקיד במסגרת סדרת טלוויזיה דרמטית אשר התפתחה מהסרט.
לאחר מספר הופעות נוספות בטלוויזיה, זכה בתפקיד הראשי הראשון שלו בקולנוע, בסרט העצמאי "הרד קנדי" משנת 2005. בסרט גילם נערה בת 14 אשר טומנת מלכודת לפדופיל ומענה אותו.
פייג' התקרב למרכז הבמה ההוליוודית בזכות הופעתו ב-2006 בסרט "אקס-מן 3: המפלט האחרון", בתור חברת האקס-מן קיטי פרייד.
פריצת הדרך שלו הגיעה ב-2007, עם כיכובו בתפקיד הראשי בסרט "ג'ונו", בו גילם נערה מתבגרת הנכנסת להיריון.
באותה שנה, כיכב פייג' בסרט פשע אמריקאי, המספר את פרשת הרצח של הנערה סילביה לייקנס , אחד ממקרי הרצח המפורסמים ביותר בארצות הברית.
מלבד אלו הופיע באותה שנה בסרט ובשנה שלאחריה בסרט .
בנוסף הופיע בסרט שובר הקופות "התחלה".
גילם את ג'ודי הולמס במשחק "Beyond: Two Souls" (2013).
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "טלולה" של הבמאית והסופרת שאן הדר.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "אקדמיית המטרייה", שפותחה על ידי היוצר סטיב בלאקמן לשירות הזרמת המדיה נטפליקס.
באותה שנה כיכב בתור שונה האוקינס במיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
לאורך הקריירה שלו גילם פייג' תפקידי נשים לפני יציאתו מהארון כטרנסג'נדר.
בשנת 2024 פייג' נכלל ברשימת טיים 100 כהוקרה על עבודתו פורצת הדרך כדמות טרנסג'נדרית בולטת בתעשיית הבידור.
בספטמבר 2025 פייג' היה בין יותר מ-3,900 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה שחתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
בפברואר 2014, בכנס למען זכויות האדם שנערך בלאס וגאס, הצהיר פייג' שהוא לסבית.
בדצמבר 2017 נישא לאמה פורטנר; השניים התגרשו בשנת 2021. ב-1 בדצמבר 2020, הכריז בטוויטר כי הוא טרנסג'נדר ומעדיף שיפנו אליו בשם אליוט, בכינוי גוף זכר (הוא) או singular they (כינוי גוף לא ממוגדר).
באותו היום הודיעה נטפליקס כי תשנה את שמו הפרטי של פייג' ל"אליוט" בקרדיטים לכל הסרטים והסדרות בהם הופיע, ובנוסף בעונה 3 של אקדמיית המטריה דמותו של פייג' יצאה מהארון כגבר טרנסג'נדר ששמו ויקטור.
במאי ומפיק2022Into My Nameסרט תיעודי;
מפיק בפועל2023Backspotמפיק בפועלClose to Youסםגם כותב ומפיק
מועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי להופעה הראשית הטובה ביותר2026האודיסיאה2027Naya Legend of the Golden Dolphinדאסקידיבוב
אליוט גולד הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי, שהתפרסם במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, לאחר שכיכב במספר סרטי קולנוע מצליחים.
בעשורים שלאחר מכן הופיע בעיקר בתפקידי משנה בקולנוע ובטלוויזיה.
היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
גולד נולד בשם אליוט גולדשטיין בברוקלין, ניו יורק, נכדם של מהגרים יהודים ממזרח אירופה.
אמו, לוסיל, מכרה פרחים מלאכותיים לחנויות, ואביו, ברנרד גולדשטיין, עבד בתחום הביגוד וההלבשה.
גולד היה אחד משחקני הקולנוע האמריקאים הבולטים במחצית הראשונה של שנות השבעים.
תפקידו המשמעותי הראשון בקולנוע היה בסרטו של פול מזורסקי "בוב וקרול וטד ואליס" (1969), לצדם של נטלי ווד, רוברט קאלפ ודיאן קנון.
משחקו בסרט זיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1970 שיחק גולד באחד התפקידים הראשיים בסרטו של רוברט אלטמן "מ.א.ש".
הסרט זכה להצלחה רבה, הפך עם השנים לסרט פולחן, והוליד בעקבותיו סדרת טלוויזיה מצליחה בעלת אותו שם.
גולד גילם בסרט את דמותו של "טראפר ג'ון" מקנטייר, ועל תפקיד זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
גולד המשיך לשתף פעולה עם אלטמן, והופיע בארבעה סרטים נוספים של הבמאי: "שלום לנצח" (1973) בו גילם את דמותו של הבלש פיליפ מרלו, "המהמרים" (1974), נאשוויל (1975) ו"השחקן" (1992) בו הופיע בתפקיד עצמו.
ב-1971 כיכב בסרט "המגע", סרטו דובר האנגלית הראשון של הבמאי אינגמר ברגמן.
הסרט נחשב לאחד מסרטיו הפחות מוצלחים של ברגמן, שתיאר את גולד כשחקן שהיה קשה לעבוד עמו.
גולד הנחה את התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" שש פעמים בשנים 1975–1980.
הופיע במספר מחזות ומחזות זמר על במות ברודוויי ואוף ברודוויי, בהם "אירמה לה דוס", "I Can Get It for You Wholesale" (שם פגש את ברברה סטרייסנד, שהפכה לאחר מכן לאשתו הראשונה) ו"רציחות קטנות".
בתחילת שנות ה-80 חלה האטה בקריירה שלו, לאחר כמה סרטים בהם השתתף בסוף שנות השבעים, שזכו לביקורות שליליות ונכשלו מסחרית.
בעשורים שלאחר מכן הופיע בעיקר בתפקידי משנה בקולנוע ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה.
בשנים 1984–1985 כיכב בקומדיית המצבים "E/R" (לא סדרת הדרמה המצליחה בעלת אותו השם).
הסדרה זכתה לרייטינג נמוך וירדה מהמרקע לאחר עונה אחת בלבד.
הוא הופיע בתפקיד אורח בעשרים פרקים בסדרה המצליחה "חברים", בה גילם את דמותו של ג'ק גלר, אביהם של רוס ומוניקה גלר.
בקולנוע, גולד זכה לשבחים מצד מבקרי הקולנוע על תפקידו כמאפיונר מזדקן בסרטו של וורן בייטי "באגסי" (1991).
בנוסף שיחק בסדרה "לאס וגאס" כרמאי במשחקי פוקר.
הוא גם תרם את קולו לדיבוב מספר סדרות אנימציה, המפורסמת שבהן היא הסדרה זוכת פרס אמי של ערוץ דיסני "קים פוסיבול".
בשנים האחרונות הוא מכהן במועצת המנהלים של גילדת שחקני המסך.
באוקטובר 2009 ביקר בישראל כאורח כבוד של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, שם שימש כיושב ראש חבר השופטים בתחרות הקולנוע הישראלי העלילתי, וכן הוענק לו פרס הפסטיבל על מצוינות בקולנוע.
בנוסף, נערכה לכבודו רטרוספקטיבה, בשם "שנות השבעים של גולד", במסגרתה הוקרנו מספר סרטים בהם השתתף.
הופיע כשחקן אורח בפרק החמישי של העונה הראשונה בסדרה "שיטת קומינסקי" אשר הועלתה לשידור ב-16 בנובמבר 2018 בנטפליקס.
גולד היה נשוי שלוש פעמים, פעמיים מהן לאותה אישה: בשנים 1963–1971 היה נשוי לברברה סטרייסנד, ונולד להם ילד אחד, השחקן ג'ייסון גולד.
בשנים 1973–1976 היה נשוי לג'ניפר בוגרט, ונולדו להם שני ילדים, בן ובת.
גולד מצהיר על עצמו כבעל "זהות יהודית עמוקה מאוד".
בוב וקרול וטד ואליס (1969)
אני אעשה, אני אעשה ...
ממלכת החתולים (2002) - דיבוב
אליוט מ' בור הוא במאי קולנוע, טלוויזיה ופרסומות אמריקאי.
בור החל את דרכו כאנימטור בחברת וולט דיסני בשנת 1991, עבור הסרט זוכה פרס אוסקר "היפה והחיה".
תפקידו הראשון כבמאי היה בסדרת הפעולה המצוירת "ספיי גרוב" (Spy Groove) ששודרה בערוץ המוזיקה MTV בשנת 2000. במקביל לעבודתו בקולנוע ביים בור פרסומות רבות בעלות פרופיל גבוה למותגים מובילים בארצות הברית, חלקן היו הפרסומות המונפשות הראשונות לחברות אלו.
פו הדוב והסיפור של פיל נפיל (2005)
קלוסון , או אליוט ג'אד (Judd) קלוסון, היה תסריטאי אמריקאי.
הוא כתב תסריטים ל-81 סרטים בין השנים 1913 עד 1929. הוא נולד בסולט לייק סיטי, יוטה ומת בוויסטה (Vista), קליפורניה.
בטקס פרסי אוסקר השני, שנערך בשנת 1930 והכתיר את הסרטים הזוכים לשנת 1928/29, זכה קלוסון לארבע מועמדויות, עבור ארבעה סרטים שונים, לפרס בקטגוריה של התסריט המעובד הטוב ביותר.
אליוט פורבס היה מנצח ומוזיקולוג אמריקאי, שנודע במחקריו בנושא בטהובן.
פורבס נולד בקיימברידג' למשפחה מאצולת בוסטון; אביו היה מנהל מוזיאון פוג לאמנות באוניברסיטת הרווארד.
הוא למד בהרווארד, קיבל תואר בוגר בשנת 1941 ותואר מוסמך בשנת 1947, שניהם במוזיקה; הוא למד אצל וולטר פיסטון ובתקופת לימודיו לתואר שני, ניצח על מועדון הזמרה של הרווארד
בשנים 58–1947 לימד באוניברסיטת פרינסטון, אבל בשנת 1958 חזר להרווארד ונשאר שם לשארית חייו כפרופסור ב"קתדרת פאני פיבודי למוזיקה" (לאחר 1984, פרופסור אמריטוס).
אליוט פורבס היה המנצח הראשי של מועדון הזמרה של הרווארד ושל האגודה הכוראלית של רדקליף בשנים 1958-70; בין תלמידיו היו איזאיה ג'קסון, עכשיו מנהל התזמורת הקאמרית פרו ארטה בבוסטון, וויליאם כריסטי, מייסדו ומנהלו של אנסמבל הבארוק האירופאי לז ארטס פלוריסאן.
כמנצחן של שתי הקבוצות, לקח אותן פורבס בשנת 1967 לסיור סביב העולם.
לצד הניצוח, התמקדה עבודתו המחקרית בחייו ויצירתו של בטהובן, בעיקר המוזיקה הכוראלית שלו.
ההוצאה בתרגומו לאנגלית לביוגרפיה של בטהובן מאת אלכסנדר וילוק תאייר משנת 1964 נקראה "תרומה משמעותית לחקר בטהובן".
בשנת 1991 קיבל פורבס את המדליה של בוגרי הרווארד ובשנת 2003 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד.
ממש עד מותו נשאר פורבס תומך בלתי נלאה במבצעים מתלמידי התואר הראשון, ובאירועים רבים היה נוכח כחבר הסגל היחיד.
דורף הוא רב, תאולוג, הוגה וביואתיקאי קונסרבטיבי אמריקאי, יושב ראש ועד ההלכה של כנסת הרבנים בארצות הברית.
דורף נולד במילווקי, ויסקונסין לסול ואן.
אביו היה מהנדס יליד פולין, ואמו הייתה בת למהגרים מאוקראינה.
כמרבית בני דורם הם התרחקו משמירת מצוות אך הרקע המזרח-אירופאי שלהם הניע אותם לסלוד מהתנועה הרפורמית; הם בחרו בקונסרבטיבים, ובנם קיבל חינוך ברוח זו.
ב-1965 סיים בהצטיינות תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת קולומביה.
אז פנה ללימודים בבית המדרש לרבנים באמריקה, במקביל למסלול דוקטורט.
ב-1970 נסמך לרבנות וב-1971 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בקולומביה.
בדיסטרציה שלו, "הנכון והטוב", עסק בהבדלים בין שני המושגים.
עוד באותה שנה הצטרף לסגל האוניברסיטה האמריקאית ליהדות בלוס אנג'לס, שהייתה אז מוסד קונסרבטיבי רשמי והפכה לבלתי-זרמית ב-1992, כדיקאן בית המדרש להכשרת רבנים.
עם הזמן עלה בסולם הדרגות האקדמי, ממרצה לפרופסור מלא.
בין 1980 ל-1985 שימש כסגן הנשיא של האוניברסיטה, וב-1994 קודם למשרת רקטור, תפקיד בו הוא עודנו מחזיק.
כמו כן שימש כמרצה וכפרופסור אורח בבית המדרש בניו יורק, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קליפורניה באירוויין ובאוניברסיטת דרום קליפורניה.
הוא נשא הרצאות והיה חבר בוועדות הדוקטורט במוסדות אקדמיים רבים אחרים.
דורף התבלט כמומחה להלכה, וב-1984 צורף כאחד מעשרים וחמישה הרבנים בעלי זכות ההצבעה - יחד עם עוד שישה משקיפים נטולי קול - בוועד ההלכה (Committee on Jewish Law and Standards) של התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית.
הוא הפך במהרה לנציג מרכזי של האגף המודרניסטי.
ב-1988 השתתף בניסוח "אמת ואמונה", הניסיון הראשון להכין הצהרת עקרונות כנה של הקונסרבטיבים, שהתגבשה לבסוף למצע מכלילני למדי.
ב-1992 נטל חלק בדיון על היחס הנאות להומוסקסואליות, שהיה לסלע המחלוקת עם השמרנים לאחר שסוגיית סמיכת הנשים לרבנות דעכה באמצע שנות ה-80. באותה שנה, לאחר לחץ מתמשך מפעילים על כנסת הרבנים, הוזמנו חוות דעת הלכתיות.
דורף כתב תשובה מקיפה שתמכה בגישה חיובית, שכן גילויי המדע הוכיחו שמדובר בנטייה מולדת.
הוועד דחה אותה ואימץ את מסקנותיו השליליות של השמרן יואל רוט, שהגדיר זאת כתועבה לפי התורה.
לאחר מכן פנה הרב דורף לעסוק בנושא האתיקה הרפואית, תחום שבו התמחה.
ב-1993 מונה לוועדת האתיקה של ביטוח הבריאות הממלכתי המתוכנן (שלא יצא לבסוף אל הפועל) על ידי הנשיא ביל קלינטון.
ב-1997 וב-1999 חיבר לבקשת הממשל מענים מפורטים לגבי עמדת היהדות בנושא האתיקה של שיבוט בני אדם ומחקר בתאי גזע עובריים, ולאחר הגשת הדו"ח השני התמנה לחבר צוות ההיגוי של קצין הרפואה הראשי בצבא ארצות הברית בנוגע להסברה על מחלות מין.
בין 2000 ל-2002 היה חבר הוועדה הפדרלית לאתיקה של ניסויים בבני אדם.
ב-2003 מונה כעמית במכון הייסטינגס, אחד הגופים המובילים בעולם לביואתיקה, ומ-2006 הוא חבר בגוף המקביל של מדינת קליפורניה.
הוא חיבר תריסר ספרים ויותר מ-150 מאמרים במהלך הקריירה האקדמית שלו.
ב-1996 קודם דורף לסגן יושב הראש של הוועד, וככזה היה ב-2006 אחד משלושת הרבנים שניסחו את התשובה המהפכנית שאפשרה קבלת תלמידים להט"בים במוצהר לבית המדרש לרבנים והכירה במערכות יחסים להט"ביות, תוך ציון כבוד הבריות כעקרון הלכתי עליון, אם כי הכריזה על משכב זכר מלא ("מכחול בשפופרת") כאסור כשלעצמו.
הפעם היא התקבלה ברוב קולות, שוב בניגוד לדעתו של רוט שהתפטר במחאה.
ב-2007 קודם דורף ליו"ר הוועד, ועדיין מכהן ככזה.
דורף, שסקירתו את יחסי הכוחות והבדלי ההשקפות בין הסיעות בכנסת הרבנים בספרו מ-1977 "יהדות קונסרבטיבית: מאבותינו לילדינו" מקובלת מאוד במחקר, הגדיר עצמו כשייך לאגף המודרניסטי ביותר, שאינו מאמין כלל בהכתבה של התורה מפי הבורא.
במקביל עומד דורף על הצורך בשימור סמכות ההלכה והרבנים הקובעים אותה עבור הציבור, ומתנגד לקולות הקוראים להעברת מלוא האחריות על קיום הדת לידי הפרט.
מלבד עבודתו הרבה בתחום הביואתי, חיבר ספרים רבים נוספים והוא אחד הכותבים העיקריים של "עץ חיים", הפירוש הקונסרבטיבי המקיף על התורה שיצא ב-2001.
דורף נשוי למרילין ואב לארבעה.
אליוט הורוביץ הוא ממייסדי, מנהל טכנולוגיות ראשי ודירקטור של "inc MongoDB", חברת תוכנה המפתחת וספקית תמיכה לבסיס הנתונים MongoDB, בסיס הנתונים המוביל בקטגוריית NoSQL.
לפני כן, הורוביץ ייסד והיה מנהל טכנולוגיות ראשי של ShopWiki.
שם פיתח אלגוריתם מיוחד מסוג "Crawler" אשר היה לליבת הטכנולוגיה של ShopWiki.
בשנת 2006 בחר בו "BusinessWeek" לאחד מ-25 היזמים המובילים מתחת לגיל 25.
לפני ShopWiki היה אליוט, אחרי תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת בראון, מפתח ב-DoubleClick (שנרכשה על ידי גוגל ב-3.1 מיליארד דולר).
אליוט קוואן הוא שחקן אנגלי.
קוואן מוכר מתפקידיו כקורפורל ג'ם פוינטון בסדרת הטלוויזיה "Ultimate Force", מר דארסי במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" ומתפקידו כתלמי הראשון בסרט "אלכסנדר" משנת 2004. בסדרה "הסודות של דה וינצ'י" הוא מגלם את לורנצו דה מדיצ'י.
קוואן נולד בלונדון וגדל בקולצ'סטר שבאסקס.
יש לו אח ואחות צעירים ממנו.
הוא למד בפנימיה "Uppingham School" בראטלנד.
אחרי כן למד דרמה באוניברסיטת ברמינגהאם ונרשם ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, אותם סיים ביולי 2001. בין השנים 1994 ו-1996 היה קוואן חבר בתיאטרון לנוער "National Youth Music Theatre".
בטלוויזיה השתתף קוואן בסדרה "השופט ג'ון דיד", בסדרת הפעולה "Ultimate Force", בפרק בסדרות "ג'ונתן קריק", "פוארו" על פי ספרי אגאתה כריסטי, "המלחמה של פויל", בסרט הטלוויזיה "סאלי לוקהארט: מסתרי אבן האודם", במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" ובסרט הטלוויזיה "The Project".
הוא גם הופיע ב-2009 בפרסומות לארגון הצדקה "Women's Aid".
בין סרטי הקולנוע בהם הופיע קוואן היו "מצפן הזהב", "חופשייה ומאושרת", "The Christmas Miracle of Jonathan Toomey", "אהבה וצרות אחרות", ובסרט "Howl".
בתיאטרון שיחק במחזה "The Revenger's Tragedy", במחזה "Women Beware Women" מאת תומאס מידלטון, ב"הנרי החמישי", במחזה "השחף" וב"הגברת עם הקמליות".
הוא גילם את סטנלי קוואלסקי בהפקה מחודשת של "חשמלית ושמה תשוקה" בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
מ-23 באפריל ועד 27 ביוני 2010 כיכב קוואן בתפקיד מקבת' במחזה "מקבת'" בתיאטרון הגלוב לצדה של לורה רוג'רס בתפקיד ליידי מקבת'.
קוואן כיכב בתפקיד לורד גורינג במחזה "בעל אידיאלי" של אוסקר ויילד בתיאטרון וודוויל בווסט אנד של לונדון בין 4 בנובמבר 2010 ו-19 בפברואר 2011.
ב-2010 דיבב קוואן את דמותו של אלק טרווליאן במשחק הווידאו "GoldenEye 007" עבור קונסולת Wii.
מ-4 בדצמבר 2021 עד ל-12 בפברואר 2022 כיכב במחזה של וסט אנד "2:22 A Ghost Story" מאת דני רובינס (אנ') בדמותו של סם.
ב-7 באוגוסט 2011 השתתף בתחרות שחייה באגם ציריך , כדי לגייס כספים עבור "Guy's and St.
אליוט גולדנטל הוא מלחין אמריקאי יהודי, זוכה פרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר.
הוא ידוע בעיקר בזכות הסגנון והיכולת הייחודית שלו למזג סגנונות וטכניקות נגינה שונות בדרכים מקוריות ויצירתיות.
גולדנטל נולד ב-2 במאי 1954, כבנו הצעיר של צבעי יהודי ולתופרת קתולית בברוקלין, ניו יורק.
שני זוגות הסבים והסבתות של גולדנטל היגרו לארצות הברית מבוקרשט ויאשי, רומניה.
אליוט קוסגרוב (; נולד ב-8 באפריל 1972) הוא רב והוגה דעות יהודי-אמריקאי הנמנה עם הזרם השמרני ביהדות הקונסרבטיבית ומשמש כרב בית הכנסת פארק אבניו שבניו יורק.
בנוסף משמש כחבר בנשיאות של בית המדרש לרבנים באמריקה, חבר מערכת כתב העת Conservative Judaism, חבר בוועד המנהל של כנסת הרבנים הקונסרבטיבית ועוד.
קוסגרוב נולד בסנטה מוניקה שבקליפורניה.
הוא הוסמך כרב בבית המדרש לרבנים באמריקה ב-1999. הוא בעל דוקטורט בתאולוגיה מאוניברסיטת שיקגו, עבודת הדוקטורט שלו עוסקת בדמותו של הרב לואי ג'ייקובס, מייסד התנועה הקונסרבטיבית בבריטניה.
הרב קוסגרוב הוא פעיל מרכזי בדיאלוג הבין-דתי בין יהודים לנוצרים, אירח את האפיפיור פרנציסקוס בבית-הכנס שלו וערך יחד עמו תפילה משותפת לזכר קורבנות פיגועי 11 בספטמבר.
בינואר 2012 מונה ליועץ לעניינים בין-דתיים של הליגה נגד השמצה.
הרב קוסגרוב מרבה להתבטא בנושאים שונים העומדים על הפרק ונוגעים לקהילה היהודית בארצות-הברית ולמדינת ישראל.
בין השאר הוא פועל על-מנת לקרב בין הקהילה היהודית אמריקאית לקהילה הישראלית אמריקאית.
בשנת 2013 הציע להפוך את הסדר של תהליך הגיור באופן בו ראשית יתקבלו הגרים ורק לאחר מכן יחלו בלימודי יהדות; הצעה זו שהובאה כחלק מביקורת מקיפה על הגישה הקונסרבטיבית ביחס לתהליך הגיור ולנישואי תערובת עוררה שיח ער בקרב רבנים והוגי דעות יהודים אמריקאים.
אליוט נייט הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד סינבד בסדרת הטלוויזיה הבריטית "סינבד".
בסדרת הפנטזיה האמריקאית "עד עצם היום הזה" גילם נייט את דמותו של מרלין.
נייט נולד בברמינגהאם, הממלכה המאוחדת לסטיוארט ולורנה נייט, שניהם מורים.
אביו עובד בבית הספר התיכון Broadway Secondary School בברמינגהאם.
הוא למד בבית הספר "המלך אדוארד השישי", ולאחר מכן למד בבית הספר למשחק מנצ'סטר מטרופוליטן.
ב-2011 סיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות.
ביוני 2011 הכריז ערוץ Sky1 שנייט לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "סינבד".
זה היה התפקיד הראשון ששיחק באופן מקצועי עוד לפני שסיים את לימודיו בבית הספר למשחק.
שידור הסדרה החל ביולי 2012.
ב-2013 הצטרף נייט לסדרת הפשע של ה-BBC "כל האמצעים כשרים" לצדם של וורן בראון ושלי קון.
ב-2015 לוהק נייט להופיע לתפקיד מרלין בעונה החמישית של הסדרה "עד עצם היום הזה".
במרץ 2017 לוהק נייט לתפקיד וס בפיילוט של הסדרה "Life Sentence" של רשת The CW לצדה של לוסי הייל.
+שנהסרטתפקידהערות2016בית ספר במצורמארסק2020צבע מהחללוורד פיליפס2023Your Lucky Dayאברהם
אליוט לי ריצ'רדסון היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, אשר היה חבר הקבינט של ארצות הברית בממשלם של הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד.
במסגרת תפקידו כתובע הכללי של ארצות הברית, היה דמות מרכזית בפרשת ווטרגייט והתפטר במחאה עם פיטורי התובע המיוחד והעצמאי ארצ'יבלד קוקס.
ריצ'רדסון כיהן כמזכיר הבריאות, החינוך והרווחה בשנים 1970–1977, מזכיר ההגנה מינואר עד מאי 1973, התובע הכללי ממאי עד אוקטובר 1973, ומזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1976–1977. מגוון התפקידים שמילא הופך אותו לאחד משני האנשים בלבד למלא ארבעה תפקידי קבינט בממשלה הפדרלית של ארצות הברית, לצד ג'ורג' שולץ.
התנהלותו של ריצ'רדסון כשליח ציבור, שנחשבה למושלמת, זכתה להכרה טקסית ב-1998 עם עיטורו במדליית החירות הנשיאותית.
ריצ'רדסון נולד בבוסטון, בירת מסצ'וסטס ב-20 ביולי 1920. הוא בנם של קלרה לי (לבית שאטק) ואדוארד פירסון ריצ'רדסון, דוקטור ופרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.
הוא השתייך למעמד העליון של בוסטון, כאחד מצאצאיהם של המתיישבים הפוריטנים הראשונים בניו אינגלנד.
ריצ'רדסון למד בבית הספר פארק (The Park School) שבברוקליין ובאקדמיית מילטון שבמילטון.
לאחר מכן היה בוגר בפילוסופיה ממכללת הרווארד.
בימי לימודיו במכללת הרווארד, התגורר ריצ'רדסון בבית וינתרופ, אחד משנים עשר מעונות הסטודנטים באוניברסיטת הרווארד, סיים את לימודיו הגבוהים בדרגת "ראוי לשבח" ב-1941, והיה עורך כתב-העת הסאטירי-פוליטי "הרווארד למפון" (Harvard Lampoon).
עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בעקבות המתקפה על פרל הארבור, התגייס ריצ'רדסון ב-1942 לכוחות המזוינים של ארצות הברית והיה לחובש צבאי בדיוויזיית הרגלים ה-4 של צבא ארצות הברית.
הוא השתתף בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 כמפקד מחלקה.
במהלך הפלישה חצה שדה מוקשים על מנת להציל קצין אחר שכף רגלו נפצעה.
הוא היה בין הכוחות הצבאיים הראשונים שנחתו בחוף יוטה, שהיו תחת אש ארטילרית גרמנית.
כמו רבים מחבריו ללחימה, הבחין כי הרובים הפסיקו לירות.
צנחנים של הדיוויזיה המוטסת ה-101 תחת פיקודו של ריצ'רד וינטרס חילצו את הסוללה של ריצ'רדסון.
לאחר פרסום הספר "אחים בקרב" מאת סטיבן אמברוז כתב ריצ'רדסון לווינטרס והודה לו על החילוץ.
ריצ'רדסון המשיך להילחם באירופה עם דיוויזיית הרגלים ה-4 ועוטר בכוכב הארד ובלב הארגמן, עליו נוספו אשכול עלי עץ אלון (Oak leaf cluster).
הוא שוחרר מהצבא ב-1945 בדרגת לוטננט ראשון.
ב-1947 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת הרווארד.
בהרווארד שימש כעורך ונשיא כתב העת המשפטי של בית הספר למשפטים בהרווארד.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים בהרווארד, ריצ'רדסון התמחה אצל לרנד הנד, שופט בבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב השני, ולאחר מכן אצל שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, פליקס פרנקפורטר.
ריצ'רדסון שימש אז כתובע פדרלי במסצ'וסטס מ-1959 עד 1961, ולאחר מכן נבחר לסגן מושל מסצ'וסטס ולתובע הכללי של מסצ'וסטס.
הוא נבחר לעמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1958.
בנו הבכור של ריצ'רדסון, הנרי ס.
ריצ'רדסון, הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא מתמקד במחשבה מדינית ופילוסופיה של המוסר.
ריצ'רדסון היה גם פעיל בבונים החופשיים כחבר הלשכה הגדולה של מסצ'וסטס.
מזכיר הבריאות, החינוך והרווחה ותת-מזכיר המדינה
ריצ'רדסון נבדל בקריירת הקבינט שלו בכך שמילא שלושה תפקידים ביצועיים בשנה אחת - 1973 - השנה בה נתגלתה פרשת ווטרגייט והייתה נושא לשיח ברחבי ארצות הברית.
הוא כיהן שלוש שנים כמזכיר הבריאות, החינוך והרווחה ומה-23 בינואר 1969 עד ה-23 ביוני 1970 כתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית.
בראשית מרץ 1970 נועד ריצ'רדסון עם שגריר ישראל בארצות הברית דאז, יצחק רבין, לשיחה על המצב במזרח התיכון.
בספטמבר 1970, כתת-מזכיר המדינה של ארצות הברית, נכח ריצ'רדסון בהלוותו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר כחבר המשלחת האמריקאית להלוויה.
הוא נועד בחשאי עם אנואר סאדאת, יורשו של נאצר ודן עמו בתהליך שלום אפשרי עם ארצות הברית.
בעת ביקור שערך באנקרה באפריל 1970 הביע דאגה נוכח המצב המחמיר במזרח התיכון וקרא לפתיחת משא ומתן בין המעורבים בסכסוך הישראלי-ערבי.
דומה היה שבעת ביקורו בן היומיים בטורקיה ביקש ריצ'רדסון ממגבשי מדיניות החוץ הטורקית להיות פעילים במאמצים להשכנת שלום באזור: במסיבת עיתונאים לפני צאתו מטורקיה אמר שטורקיה זוכה ליחס של כבוד מצד כל המעורבים בסכסוך במזרח התיכון, ולכן היא יכולה למלא "תפקיד חיובי".
זמן קצר לאחר מכן, עם שובו לוושינגטון, הרתיע ריצ'רדסון את ברית המועצות פן תתערב במלחמת ההתשה, לאחר שחיל האוויר הישראלי צמצם את פעולותיו בעומק מצרים לנוכח הופעת מטוסים סובייטים בשמי מצרים.
הוא היה ממנסחי תוכנית רוג'רס ולא פעם התגלעו מחלוקות בינו לבין עמיתיו הישראלים, עם זאת זכה להערכה מצד ישראל.
ריצ'רדסון מונה למזכיר ההגנה של ארצות הברית ב-30 בינואר 1973. כאשר הנשיא ניקסון בחר את ריצ'רדסון למזכיר ההגנה, העיתונות תיארה אותו כ"מנהל ופקיד ממשל משכמו ומעלה, אולי הטוב ביותר בממשל".
אף שהבטיח לבחון את התקציב בזהירות כדי לזהות היכן ניתן לקצץ, ולמעשה הורה על סגירת מתקנים צבאיים אחדים, הזהיר ריצ'רדסון מפני קיצוצים נרחבים.
כפי שאמר לאחת מוועדות הסנאט: "קיצוצים משמעותיים בתקציב הביטחון כעת יחלישו ברצינות את עמדת ארצות הברית במשא ומתן הבינלאומי - שבו יכולות צבאיות אמריקאיות, הן במישור הראלי והן במישור הסמלי, מהוות גורם חשוב".
במהלך כהונתו הקצרה, ריצ'רדסון בילה זמן רב במתן עדות בפני ועדות הקונגרס של ארצות הברית בענייני הצעת התקציב של שנת הכספים 1974 וענייני ביטחון אחרים.
ריצ'רדסון היה סבור כי אחת המטרות העיקריות של ארצות הברית היא לחתור לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי ומחלקת ההגנה בראשותו ראתה במזרח התיכון כאזור הנפיץ והמסוכן בעולם לאחר אזור וייטנאם.
ריצ'רדסון כיהן כמזכיר ההגנה במשך ארבעה חודשים עד שמונה לתובע הכללי של ארצות הברית, מינוי שיכניסו לאור הזרקורים של פרשת ווטרגייט.
ב-12 ביוני 1973 ערך היועץ המשפטי לממשלה דאז, מאיר שמגר מסע הרצאות מטעם המגבית היהודית המאוחדת, ובמסגרו נפגש עם התובע הכללי ריצ'רדסון.
באוקטובר 1973, לאחר שריצ'רדסון כיהן חמישה חודשים בתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית, הורה הנשיא ניקסון לפטר את התובע הראשי שחקר את פרשת ווטרגייט, התובע המיוחד ארצ'יבלד קוקס.
ריצ'רדסון הבטיח לקונגרס שלא יפריע לתובע המיוחד, ובמקום להמרות את פיו של הנשיא או לא לקיים את הבטחתו, התפטר (אך יש הגורסים כי פוטר).
ניקסון תבע מהמשנה לתובע הכללי, ויליאם ראקלשאוס , לבצע את הפיטורים, וגם זה האחרון סירב והתפטר במחאה (על אף שאנשי הבית הלבן טענו שגם רקלשאוס פוטר).
פרקליט המדינה של ארצות הברית, רוברט בורק, התכוון להתפטר לאחר שיפטר את קוקס, אך ריצ'רדסון שכנעו לא לעשות זאת כדי להבטיח מנהיגות ראויה במחלקת המשפטים של ארצות הברית במהלך המשבר.
בורק ביצע את הוראת הנשיא, ובכך גדע את רצף ההתפטרויות המכונה "טבח מוצאי שבת".
העיתונאי פט ביוקנן סיפר על פיטוריו של ריצ'רדסון וכתב כי ניקסון אמר בחדר הסגלגל ביום טבח מוצאי שבת: .
זמן קצר לפני התפטרותו של סגן הנשיא דאז ספירו אגניו, ריצ'רדסון הוצג בקריקטורה עם אגניו וניקסון על שער מגזין טיים מיום 8 באוקטובר 1973, כמי שדוחף את אגניו מחבל דק עליו מתהלך.
אגניו צוטט באומרו: "אני חף מההאשמות משוללות הבסיס נגדי, לא אתפטר אם אועמד לדין".
מאוחר יותר טען אגניו כי התביעה, אשר בסופו של דבר הובילה לסיום כהונתו, הונעה על ידי ריצ'רדסון, על רקע שאיפתו של ריצ'רדסון להיות מועמדה הבא של המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגן הנשיא, כחלק מדרכו לנשיאות ארצות הברית ב-1976. המשיך אגניו ואמר, לחלופין, שאם ניקסון יתפטר בעקבות פרשת ווטרגייט, תיסלל דרכו לנשיאות.
ריצ'רדסון הכחיש בתקיפות את דבריו של אגניו.
ב-1974 קיבל ריצ'רדסון את פרס ג'ון היינץ עבור השירות הציבורי הטוב ביותר בידי שליח ציבור נבחר או ממונה, פרס שניתן מדי שנה על ידי פרסי ג'פרסון עבור שירות ציבורי.
בימי ממשלו של הנשיא ג'רלד פורד שימש ריצ'רדסון כשגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת בשנים 1975–1976 וכמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1976–1977. בראשית נובמבר 1975 נפוצו בארצות הברית ידיעות לפיהן מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר עתיד לפנות את תפקידו לטובת ריצ'רדסון, שהוכחשו על ידי קיסינג'ר.
כמזכיר המסחר ציין ריצ'רדסון כי אין לבקשות החרם הערבי על השפעה כלכלית על ישראל.
הסכמתו של ריצ'רדסון ב-1975 למינויו כשגריר ארצות הברית בחצר סנט ג'יימס, הוקיעה אותו מהזירה הפנימית במפלגה הרפובליקנית בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 1976. מ-1977 עד 1980 כיהן כשגריר עליון ושליח מיוחד של הנשיא ג'ימי קרטר לכינוסי האומות המאוחדות בדבר חוק הים.
ב-1974 נשא ריצ'רדסון את הנאום הראשי במכון הטכנולוגי רוז-הולמן (Rose-Hulman Institute of Technology) והוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים.
ב-1980, קיבל ריצ'רדסון תואר דוקטור לשם כבוד במדעי החברה מטעם מכללת בייטס .
ב-1983, ריצ'רדסון היה לחבר כבוד באגודת הסינסינטי.
ב-1984 התמודד על מושבה של מסצ'וסטס בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית שהתפנה עם פרישתו של הסנאטור פול סונגאס.
אף על פי שריצ'רדסון היה צפוי לזכות במושב (ואף זכה לתמיכת הנשיא לשעבר פורד), הוא הפסיד בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית למועמד השמרני יותר ריי שאמי, שהפסיד בבחירות הכלליות לג'ון קרי.
חוגים שונים במפלגה הרפובליקנית ייחסו את הפסדו של ריצ'רדסון בבחירות המקדימות לעובדה שחי ארבע עשרה שנה מחוץ לגבולות מסצ'וסטס.
בשלהי שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, ריצ'רדסון היה שותף בסניף וושינגטון די.
של משרד עורכי הדין הניו יורקי "מילבנק, טוויד, הדליי ומק'קלי".
באותן השנים שימש ריצ'רדסון תובע עבור חברת אינסלו (Inslaw), תאגיד טכנולוגיית מידע, שטענה כי מחלקת המשפטים של ארצות הברית עשתה שימוש לא חוקי בתוכנה שפיתחה.
ב-1994, צידד ריצ'רדסון בנשיא ביל קלינטון כשהואשם בשורה של עבירות מין.
ב-1998 עוטר במדליית החירות הנשיאותית, אחת משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
בליל השנה החדשה של 1999, ריצ'רדסון נפטר בבוסטון כתוצאה מדימום מוחי.
לאחר מותו נודע ריצ'רדסון כ"קדוש המעונה של פרשת ווטרגייט" על סירובו לפטר את התובע ארצ'יבלד קוקס לפי הוראת הנשיא ניקסון.
אליוט וסמיה הוא זמר בלגי, נציג בלגיה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל.
וסמיה נבחר לייצג את בלגיה באירוויזיון באמצעות ועדה מיוחדת פנימית של רשות השידור הבלגית-ולונית (שהגיע תורה לייצג את בלגיה באירוויזיון).
שירו "Wake Up" נכתב על ידי פייר דומולין, שכתב את השיר "City Lights" שביצעה בלאנש באירוויזיון 2017 והגיע למקום הרביעי.
ב-2018 התקבל וסמיה לעונה ה-7 של "The Voice Belgique", הגרסה הבלגית של "The Voice", והודרך על ידי הזמר הצרפתי סלימאן נבצ'י .
אליוט בלגרייב היה המושל הכללי של ברבדוס מ-1 ביוני 2012 ועד ל-30 ביוני 2017.
בשנת 1962 הוא סיים לימודים ביוניברסיטי קולג' לונדון בתחום משפטים.
לאחר סיום הלימודים הוא לימד בקולג' בלונדון ורק בשנת 1966 חזר לאי בו נולד.
הוא התחיל לעבוד במערכת המשפטית.
בשנת 1979 בלגרייב סיים השתלמות באוניברסיטת קיימברידג'.
אליוט בלגרייב התקדם במערכת המשפטית של ברבדוס עד שמונה לשופט בבית משפט העליון בשנת 1987.
בשנת 2012 הוא מונה למושל המדינה וכיהן בתפקיד זה במשך כהונה שלמה של 5 שנים.
אליוט דיינג'רפילד היה אמן אמריקאי, שחי ועבד בצפון קרוליינה.
הוא נחשב לאחד האמנים הפוריים ביותר בצפון קרוליינה, משויך לזרם הטונליזם האמריקאי.
אליוט, בנו של קפטן בצבא הקונפדרציה, נולד במערב וירג'יניה, וגדל בפייטוויל, צפון קרוליינה.
בגיל 21 עבר לניו יורק כדי ללמוד אמנות, אצל וולטר סטרלי בשנת 1880. הוא הפך למדריך בשיעור "דומם" של סטרלי ולמד בליגת הסטודנטים לאמנות.
בשנת 1884 עזב דיינג'רפילד את סטרלי ופגש את ג'ורג' איננס.
עבודותיהם של איננס, אלברט פינהאם ריידר וקניון קוקס "העניקו השראה לסגנונו החזוני", על פי סטפני ג'יי פוקס.
דיינג'רפילד הושפע גם מהסימבוליסטים האירופאים שאת עבודתם הוא פגש בתקופת לימודיו באירופה - 1897. בסוף שנות ה-90 השיג הכרה בציורים של נושאים דתיים, שהדוגמה לכך היא ציור קיר שעשה בכנסיית סנט מרי בעיר ניו יורק.
בשנת 1902 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר, והפך לחבר מן המניין בשנת 1906.
דיינג'רפילד כתב מספר מאמרים בנושא אמנות, כולל המאמר "טבע לעומת אמנות" שפורסם בשנת 1911 במגזין Scribner [2 .
הוא פרסם ביוגרפיה של ג'ורג' איננס בשנת 1911, וביוגרפיה של ראלף אלברט בלקלוק בשנת 1914. דיינג'רפילד נסע למערב בשנת 1911 ו -1913, ועשה שבעה ציורים של הגרנד קניון.
אשתו הראשונה, רוברטה הייתה צרפתייה, ונפטרה במהלך הלידה בשנת 1891. אשתו השנייה, אנה גריינגר (בנשואים 1895), ילדה שתי בנות.
אליוט דטינג'רפילד נפטר בשנת 1932 ונקבר בבית העלמין קרוס קריק בפייטוויל.
בשנת 1971 הציג מוזיאון האמנות בצפון קרוליינה 200 מציוריו של דיינג'רפילד; המוזיאון הוא הבעלים של "גרנד קניון" ו"ערב זוהר".
בית הקיץ שלו והסטודיו ווסטגלו, רשומים בפנקס הלאומי של מקומות היסטוריים משנת 1979.
אליוט הצבי היא סדרת טלוויזיה לילדים בת 104 קטעים ו-26 פרקים, ששודרה ברשת הטלוויזיה הקנדית YTV בין 1998 ל-2000. הסדרה שודרה בישראל בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 2000 ובערוץ הופ!
בשנת 2003. הסדרה מבוססת על סדרת ספרי ילדים מאת אנדראה בק.
הסדרה נוצרה על ידי ג'ד מקיי והופקה על ידי מריאן קולבר.
הסדרה משלבת בין קטעי בובות וקטעי הנפשה.
עלילת הסדרה מתמקדת בצבי קטן בשם אליוט, אשר חי במקום בשם "הבית הגדול" שם הוא גר עם קוקו הקופה, פסלי הדוב, אריאל האריה ומר בונה.
בקטעי ההנפשה הם נמצאים בארץ הדמיון ונהפכים לאסטרונאוטים, בלשים, אבירים וכו', ומצטרפות אליהם דמויות נוספות כגון דובת הנמלים איימי ומר עכברוש שלרוב משחק את תפקיד הנבל.
במאית הדיבוב בעברית הייתה אביטל דרור, ומפיקת הדיבוב הייתה נטע בן צבי.
שם הדמותשם המדבב/ת בעבריתאליוטאדם טביבקוקונוף נתנזוןפסלייונתן השילוניאריאללירון לבמר בונהסער בדישיאיימינטלי פיקדרקוניתאיריס זינגרמר עכברוששמחה ברבירודמויות אורחותיורם יוספסברג
אליוט גרונר היה אמן אוסטרלי.
גרונר זכה שבע פעמים בפרס וויין לציור נוף, הכי הרבה מכל אמן אוסטרלי מלבד הנס הייזן.
הוא נחשב לאחד מציירי הנוף האוסטרלי האהובים ביותר בגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס.
גרונר נולד בגיסבורן, ניו זילנד, בנם הצעיר של אליוט גרונר, פקיד יליד נורווגיה, ואשתו האירית מרי אן, שמתה בשנת 1922. גרונר הובא לסידני לפני שהיה בן שנה ובגיל צעיר הראה רצון לצייר.
בגיל 12 בערך אמו לקחה אותו לג'וליאן אשטון, שהעביר לו את השיעורים הראשונים באמנות.
בגיל 14 הוא השיג משרה בחנות בה עבד בין השעות 7.40 בבוקר לשעה 21.30. כדי לסייע בשמירה על משק הבית לאחר מות אביו ואחיו הגדול.
גרונר הצליח קצת לצייר בסופי שבוע, וב -1901 החל לשלוח עבודות לתערוכות של אגודת האמנים בסידני.
מסביבות 1907 עבודתו החלה למשוך תשומת לב רצינית מצד הצייר נורמן לינדזי.
[3] בשנת 1911 הוקמה חנות קטנה ברחוב בלי, סידני, למכירת יצירות אומנות שצוירו באוסטרליה, ולמשך תקופה מסוימת גרונר לקח עליה את האחריות.
לאחר מכן הפך לעוזרו של ג'וליאן אשטון בבית הספר לאמנות בסידני, ובמהלך מחלתו של אשטון נתן את שיעורי הלימוד בבית הספר במשך כשלושה חודשים.
בשנת 1916 הוא היה זכה בפרס ויין עם ציור נוף קטן, "אור הבוקר", ציור המציג את החווה של ג'ים איננס במישורי אמו.
ציור זה נרכש על ידי הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס (AGNSW).
גרונר זכה שוב פרס ויין בשנת 1919 עם ציורו המתאר את חוות ג'ים אינס בבוקר.
בשנה שלאחר מכן נאמני הגלריה הזמינו אותו לצייר תמונה גדולה לגלריה "עמק הטוויד".
אף על פי שהפרס הוענק לו שוב בשנת 1921 היצירה אינה נמנית עם ציוריו הטובים ביותר.
בשנת 1923 ביקר גרונר שנתיים באירופה.
השפעת הנסיעה על עבודתו ניכרה מאוד: בדרך כלל הייתה הרבה יותר פשוטה, תשומת לב רבה יותר נתן לקומפוזיציה, ותנועות המכחול היו חופשיות ורחבות יותר .
הוא התעניין פחות בבעיות האור ומדי פעם עבודתו קיבלה היבט מעט קר.
מעריציו לא תמיד קיבלו את השינויים בברכה, אך גרונר צדק שלא הרשה לעצמו לשנות את סגנונו.
הוא ערך תערוכת יחיד בשנת 1927, אבל הוא לא היה אמן פרודוקטיבי במיוחד.
גרונר השקיע זמן רב במציאת נושא מתאים, ויותר מכך, בחשיבה מדוקדקת לפני ביצוע משיכות המכחול.
מאוחר יותר, גרונר התחיל להתעניין בחקר האור, וכמה יצירות מצוינות בתקופתו האחרונה שילבו את איכויות האמנות שלו ואת התשוקה שלו.
גרונר סבל מדלקת פרקים כרונית ומת בביתו בווברלי ב־17 באוקטובר 1939.
הוא מעולם לא התחתן אך השאיר צאצאים באוסטרליה ובניו זילנד.
אליוט קנדי (נולד ב־29 במרץ 1969) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי בריטי.
במרוצת השנים, עבד קנדי עם מספר אמנים מוכרים דוגמת להקת הספייס גירלז, מרי ג'יי בלייג', בריאן אדמס, לולו, פייב, גארי בארלו, דלתא גודרם והוונטד.
קנדי החל לכתוב שירים בגיל 13, יחד עם אחיו.
באותו גיל, הקים להקה הפועלת בבית ספרו "Dinnington".
לאחר שסיים את תקופת התיכון, הוסמך קנדי לטכנאי קול.
לאחר שרכש ציוד הקלטה, החל לעבוד כטכנאי קול עצמאי.
הצלחתו הראשונה הייתה הפקת הסינגל "Independence", של הזמרת הבריטית לולו.
לאחר הוצאת הסינגל, זכה קנדי לפרסום בתעשיית המוזיקה, ואף החל לעבוד עם אמנים נוספים דוגמת דני מינוג וטייק ד'את.
במרוצת השנים, כתב קנדי מספר שירים לפסקולים של סרטי טלוויזיה דוגמת "אמא חורגת", "יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" ו"לרדת מהפסים".
השיר "Never Gonna Break My Faith", שכתב קנדי יחד עם בריאן אדמס לפסקול הסרט "בובי", הועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר".
בשנת 2011, עבד קנדי עם המתחרים של "The X Factor בריטניה".
לאחר העונה, כתב קנדי מספר שירים עם האמנים דוגמת ג'נט דבלין, שהגיעה למקום התשיעי וקרייג קולטון, שהגיע למקום השישי.
בשנת 2012, קיבל קנדי דוקטורט כבוד מאוניברסיטת שפילד, על תרומותו לעולם המוזיקה.
באפריל 2006, נישא קנדי לבת זוגו נטלי מנדוזה.
בפברואר 2021, הוציא קנדי לאור את אלבום הבכורה שלו, A Yacht named sue.
אליוט לסטר הוא במאי קולנוע, טלוויזיה ווידאו קליפים בריטי הידוע בעיקר בזכות סרטיו "בליץ" (2011) ו-"טיסה 112" (2017)..
בין היתר, ביים מספר וידאו קליפים עבור אמנים כדוגמת סלינה גומז ואבריל לאבין.
סרטו הראשון, "Love Is the Drug", עלה לאקרנים בשנת 2006.
ב-2011 הוא ביים את מותחן הפשע "בליץ" לפי תסריט מאת ניית'ן פארקר, בכיכובם של ג'ייסון סטיית'האם ופאדי קונסידיין.
בשנת 2014, לסטר ביים את סרט הדרמה של HBO, "הזמיר", בכיכובו של דייוויד אוילאו.
לסטר ביים סרט מותחן דרמה בשם, "טיסה 112", לפי תסריט של חוויאר גולון, שבו כיכב ארנולד שוורצנגר.
2007: "Nobody Do It Better" – קית' מורי בהשתתפות טייריס גיבסון וג'וניור
2008: "A Beautiful Lie" – 30 שניות למאדים (בימוי משותף עם ג'ארד לטו)
וולפסון הוא חוקר קבלה אמריקאי, ראש הקתדרה למדעי היהדות של מרשה וג'יי גלזר באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה.
כיהן בעבר כפרופסור למדעי היהדות באוניברסיטת ניו יורק.
וולפסון סיים תואר ראשון ושני בפילוסופיה בקווינס קולג', אוניברסיטת העיר ניו יורק, ותואר שני ודוקטורט בלימודי המזרח הקרוב ויהדות מאוניברסיטת ברנדייס, בהנחייתו של אלכסנדר אלטמן.
תחום המחקר העיקרי שלו הוא ההיסטוריה של המיסטיקה היהודית, במיקוד בהיבטים מפילוסופיה, ביקורת ספרות, תאוריה פמיניסטית, הרמנויטיקה פוסט-מודרנית, מסורות מיסטיות מזרחיות ופנומנולוגיה של הדת.
הוא גם נחשב לחוקר המוביל של ר' מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר לשעבר של חסידות חב"ד.
הוא גם פרסם שלושה כרכי שירה וציורים שצייר הוצגו בגלריה.
וולפסון שימש כעורך כתב העת המדעי "The Journal of Jewish Thought and Philosophy" מאז הקמתו ב-1992. כמו כן כיהן במועצות מערכת שונות של סדרות ספרים וכתבי עת.
בנו של וולפסון, אליהו וולפסון, היה בעבר עורך בכיר ב"ניוזוויק".
והוא עורך בכיר בטיים מגזין.
פרסומיו של וולפסון זכו בפרסים יוקרתיים כמו פרס האקדמיה האמריקאית לדת למצוינות בחקר הדת בקטגוריית מחקרים היסטוריים בשנת 1995, פרס האקדמיה האמריקאית לדת למצוינות במחקרים קונסטרוקטיביים ורפלקטיביים בשנת 2012.
וולפסון זכה בשני הפרס הלאומי לספרים יהודיים בקטגוריית המלגות.
ספר הרימון: ספר הרימון של משה דה ליאון.
ההדיר לפי ארבעה כתבי-יד אליוט וולפזון.
מגדר, ארוטיקה ודמיון אזוטרי במיסטיקה היהודית, הוצאת אדרא, 2024.
אליוט פלטשר הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות "מעמידות פנים", "משפחת פוסטר", ו"חסרי בושה".
פלטשר נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא בנם הצעיר של ג'וליה פלטשר-דמיטה וג'ון דמיטה , מדבבים.
יש לו אח בכור, קונר דמיטה.
פלטשר הוא גבר טרנס, ויצא מהארון זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-17. מאז הוא החל להשתמש בשם אליוט ובכינוי הגוף he/him.
לפני המעבר המגדרי, פלטשר דיבב את הדמות שירו בגרסה האנגלית לסרט המאנגה היפני משנת 2006 "שחור ולבן" .
בתחילת שנת 2016 פלטשר הצטרף לצוות השחקנים של הקומדיה הרומנטית "מעמידות פנים" המשודרת בערוץ MTV, בתפקיד נואה.
באפריל 2016 נודע כי פלטשר יצטרף לצוות השחקנים של סדרת הדרמה "משפחת פוסטר" המשודרת בערוץ Freeform, בתפקיד המשני-אורח של אארון.
פלטשר שקל בתחילה להיבחן לתפקיד של קול ב"משפחת פוסטר", אבל לבסוף החליט שלא.
את תפקיד זה קיבל חברו הקרוב של פלטשר, טום פלאן.
בנוסף, פלטשר התארח בעונה השביעית ובהמשך הפך לדמות קבועה בעונה השמינית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "חסרי בושה" של שואוטיים.
בסדרה הוא מגלם את טרוור, גבר טרנס שעובד עבור ארגון המסייע לבני נוער להט"בים שברחו מבתיהם או חסרי-בית.
לאחר מכן הוא מתיידד ונכנס למערכת יחסים עם איאן גלאגר.
בשנת 2017 פלטשר היה מבין השחקנים והשחקניות הטרנסג'נדרים שהופיעו במכתב המצולם להוליווד (יחד עם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ואתר ScreenCrush מבית טאונסקוור מדיה ), אשר נכתב על ידי ג'ן ריצ'רדס, בו ביקשו להגדיל את הייצוג של טרנסג'נדרים במשחק.
בשנת 2019, פלטשר גילם את דמותו של מקס במספר פרקים בעונה השלישית והאחרונה של סדרת המקור של הולו, "הבורחים".
בשנת 2020, פלטשר הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה הפוסט-אפוקליפטית "Y: האיש האחרון" מבית FX המשודרת בהולו.
בסדרה פלטשר מגלם את דמותו של סם ג'ורדן, גבר טרנסג'נדר המנווט בעולם ללא גברים סיסג'נדרים.
שנהסדרה/סרטתפקיד הערות 2006 שחור ולבן שירו בגרסה האנגלית 2020 וורלד אוף וורקראפט: Shadowlands פלאגוס
אליוט טיטנסור הוא שחקן אנגלי.
אליוט טיטנזור ואחיו התאום, לוק, הופיעו באופרת סבון הבריטית "ברוקסייד".
בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "לגדול בלי בושה" ששודרה בערוץ 4 התאומים טיטנסור חלקו את התפקיד של קרל גלאגר.
אליוט המשיך לשחק בסדרה לאחר שלוק עזב.
בשנת 2010 שיחק בפרק בסדרה "עדות אילמת".
הוא שב לשחק בפרק נוסף בשנת 2021.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקולנוע "דנקרק".
בשנת 2022 הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "בית הדרקון".
בסדרה הוא משחק לצד אחיו והם מגלמים תאומים וחברים במשמר המלך של המלך וייסריז הראשון.
אליוט הוא אחיו התאום הזהה של לוק.
שניהם מהייווד, מנצ'סטר ולמדו בתיכון הייווד.
הוא היה במערכת יחסים עם קאיה סקודלריו מסוף 2009 עד תחילת 2014. מערכת היחסים ביניהם פורסמה כשסקודלריו תמכה בטיטנסור לאחר מעצרו לאחר תאונה שבה כמעט הרג מישהו בזמן שנהג במכונית לא מבוטחת וגרם לקורבן לפציעות חמורות ולעיוורון.
הוא הודה בנהיגה ללא ביטוח ונתבע בגין נזקים שנבעו מאחריותו ותפקודו במהלך האירוע.
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2004–2013 לגדול בלי בושה קרל גלאגר תפקיד ראשי (עונות 1–9)
ג'יי 4 פרקים 2009 Moving On איאן ג'קו ג'קסון פרק: אפקט הפרפר 2014 Chasing Shadows ג'ון מדוז שני פרקים 2016 Reg ריצ'רד קיז סרט טלוויזיה 2010, 2021 עדות אילמת סקוט וסטון4 פרקים 2022 בית הדרקון אריק קרגיל4 פרקים
אליוטסמיתיה (שם מדעי: Elliotsmithia) הוא סוג של סינאפסיד פליקוזאור, אשר התקיים במשך הפרם של דרום אפריקה.
הוא נחשב לסינאפסיד האמיתי העתיק ביותר מיבשת גונדוונה, מתוארך לטווח של לפני 265 עד 259 מיליון שנה מימינו.
המאובנים שלו נמצאו ב-1917 בידי ד"ר ואן הופן ברצועת הקארו וידועים ממנו רק 2 ממצאים, הכוללים בעיקר עצמות גולגולת, שרידי לסת תחתונה מוארכת, חוליות צוואר וכמה צלעות.
לצידו התגלו עוד מספר סינאפסידים כמו הטאפינוצפלוס.
נמצאו עוד מספר דגימות אפשריות שלו ב-2001 ו-2010, אך ייתכן שהם שייכים לסוגים אחרים.
סוג זה נקרא ב-1937 בידי החוקר הסקוטי-דרום אפריקאי רוברט ברום להוקרת החוקר האוסטרלי-בריטי גרפטון אליוט סמית .
בסוג ידוע מין אחד - Elliotsmithia longiceps, שפירושו: "ראש ארוך".
סוג זה נחשב לסינאפסיד בסיסי ביותר, מהמשפחה Varanopidae.
כמותם היה בעל גוף נמוך עם גפיים קצרות, גולגולת צרה דומה מעט לזו של לטאת כוח והיה מותאם לציד טרף קטן.
אליוט מטאזו הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת האל סיטי.
מטאזו גדל במחלקות הנוער של אנדרלכט ומונקו.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של מונקו.