tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדוגמה, באוסטרליה ובבריטניה מידע על עלות המשחק לעיתים קרובות כולל ערכי החזר לשחקן (כגון אחוז תשלומים ממוצע או אחוז ההימורים הכספיים המוחזרים) למטרות הגנה על השחקנים.
RTP אינו משקף תוצאה מסוימת של סיבוב בודד או סדרת ספינים.
הוא מציג ערך מחושב מתמטי, המגדיר את ההפצה ארוכת הטווח של הכספים בין הקזינו לשחקנים.
בפשטות, אם למשחק יש RTP של 97%, משמעות הדבר היא שמכל 100 יחידות הימור שנעשו בממוצע מוחזרים 97 כזכיות, וה-3 הנותרים נשארים כמנוף רווחים של הבית.
רשות ההימורים הבריטית מאפשרת ללקוחות לקבל מידע על הסיכונים בצורה של שיעור אחוזי החזר לשחקן או יתרון הבית.
לדוגמה, קזינו יכול להודיע לשחקן על אחוז תשלומים של 90%, כלומר שמ-100 דולרים שהושקעו יוחזרו 90 דולרים.
אותו הדבר חל על "שיעור הבית" שמציין שהקזינו מרוויח 10 דולרים על כל 100 דולרים שהושקעו במשחק.
שני האופציות זהות, אולם בהתאם לאפקט המסגור (framing effect), קיימת השפעה מסוימת על השחקנים בשל הדרך השונה שבה הם תופסים זאת.
על פי ממצאי מחקר שנערך על ידי רשות ההימורים הבריטית ב-2014, התברר כי מספר משתמשים שאינם מתמחים בתחום לא מבינים את מנגנון ההחזר לשחקן.
בין הגורמים לחוסר ההבנה מצוינים מונחים מורכבים, שימוש במושגים ומשוואות מתמטיות, וכן מידע בשפה האנגלית, שעשוי להקשות על הבנת הכללים עבור אנשים שאינם דוברי אנגלית כשפת אם.
כל מכונות המשחק בקראון פרת' שבאוסטרליה מחזיקות באחוז ההחזר לשחקן מינימלי של 90%.
בשנת 2018 פסק בית המשפט הפדרלי באוסטרליה בתביעה נגד קזינו גדול במלבורן, שהמידע אודות אופי ההחזר לשחקן מטעה את השחקנים, שכן הוא מציין אחוז זכייה למשחק ארוך טווח, שאינו משקף את המציאות בטווח הקצר.
חלק ממפתחי התוכנה מעדיפים לפרסם את ה-RTP של מכונות המשחק שלהם, בעוד אחרים אינם עושים זאת.
למרות התיאוריות השונות הנוגעות ל-RTP, בטווח הקצר ייתכן כל תוצאה אפשרית.
הימים של מידורי (ביפנית, 美鳥の日々, Midori no Hibi) היא סדרת מאנגה בת 85 פרקים, שנוצרה על ידי קאזורו ינוה (Kazurou INOUE) כעבודתו הראשונה.
הסדרה עובדה גם לסדרת אנימה בת 13 פרקים, מסטודיו פיירו.
סייג'י סאוומורה הוא תלמיד תיכון, נער אלים שנוהג ללכת מכות לעיתים קרובות.
הוא מכונה "הכלב המשוגע סאוומורה" (Mad dog Sawamura), וידו הימנית מכונה "ידו הימנית של השטן" (Devil's right hand).
בגלל מזגו החם וכוחו הרב, רוב הנערים בסביבתו מעדיפים לברוח ולשמור מרחק ממנו, מלבד פרחחים מבתי הספר האחרים שרוצים לנקום בו על כך שהוא תמיד מנצח אותם.
בגלל החזות המפחידה שלו אף נערה שהוא מחבב לא מסכימה להיות החברה שלו ולתת לו הזדמנות להרשים אותה.
יום אחד סייג'י מתעורר בבוקר ומגלה שכף ידו הימנית הפכה לילדה חיה בגודל של בובת כפפה.
אותה ילדה, מידורי, מאוהבת בסייג'י מאז חטיבת הביניים.
מסיבה מסתורית הגוף שלה נכנס לתרדמת והנשמה שלה נהפכה לגוף מינאטורי על כף ידו ה"אגדית" של סייג'י.
סייג'י סאוומורה: בן 17. ידוע בתור עבריין אלים וברברי, אבל למרות היותו עצבני מאוד וחזק פיזית סייג'י הוא אדם טוב לב ומתחשב.
יש לו 'ערכי קרב' והוא לא מתקיף יריבים חלשים ממנו.
סייג'י משתוקק למצוא אהבה אבל הבנות שהוא מחבב דוחות אותו בגלל הסטריאוטיפ שלו כעבריין מפחיד.
מידורי קאסוגאנו: בת למשפחה עשירה וחמה.
ילדה חכמה ולומדת בבית ספר יוקרתי.
היא מאוהבת בסייג'י כבר מחטיבת ביניים ולמרות שהיא רואה אותו כמעט יום-יום בתחנת הרכבת היא לא מצליחה לגלות לו את רגשותיה.
אוסאמו מיאנוהארה: חבר נודניק של סייג'י.
סייג'י הציל אותו כמה וכמה פעמים מבריונים מביתי ספר אחרים.
היאסה טאקאקו: לומדת בכיתתו של סייג'י.
נציגת הכיתה וילדה פעילה וייצוגית מאוד.
היא בזה לסייג'י בגלל שהוא טיפוס אלים ולא מתורבת, אבל אחרי שהוא מציל אותה מבריונים רגשותיה כלפיו משתנים והיא מנסה לכבוש את ליבו.
רין סאוומורה: אחותו של סייג'י.
היפראקטיבית, חסרת מעצורים ומנהיגה של חבורת אופנוענים.
היא אוהבת להציק לסייג'י, להביך אותו ולקחת ממנו את הכסף שלו.
שיאורי טסוקישימה: שכנה של סייג'י, בסביבות גיל 10. היא מיודדת עם סייג'י וסומכת עליו הרבה יותר מאשר על משפחתה והאם החורגת שלה.
סוויצ'י טאקאמיזאווה: תלמיד בבית הספר של סייג'י המוגדר כאוטאקו המושלם.
הוא משוכנע שמידורי היא בובה ומתעקש למצוא את היוצר שלה כדי לקנות אחת כמוה לעצמו.
הארוקה קאסוגאנו: אמא של מידורי.
לאורך הסדרה היא מזמינה לבית מגוון רחב של רופאים או רופאי-אלילים ופתרונות דומים בתקווה שאחד מהם יצליח להעיר את מידורי מהתרדמת שלה.
קוטה שינגיאוג'י: חבר ילדות של מידורי.
מידורי חשובה לו מאוד ולכן הוא מנסה לשכנע את סייג'י לנסות להעיר אותה.
הימים החיים או הימים מלאי החיים הוא ביתן המצוי בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה.
תמת הביתן הוא הרפתקאת מחקר תת-ימית בה "נלקחים" המבקרים לתחנת מחקר תת-ימית בשם "בסיס ימי אלפא".
בעת שהמתקן נפתח בשנת 1986 הוא היה האקווריום הגדול בעולם.
כיום רק אקווריום ג'ורג'יה גדול ממנו.
הביתן הוא מכל מי המלח הגדול בעולם.
המבקרים במתקן "נלקחים" באמצעות "מעליות תת-מימיות" ל"בסיס ימי אלפא" ('Sea Base Alpha') בו נמצאים מתקנים שונים המראים למבקרים את העולם התת-מימי.
בשנת 2003 החל שיפוץ של המתקן על פי תמות ודמויות הסרט "מוצאים את נמו".
כיום, לאחר השיפוץ שמו של המתקן שונה להימים החיים עם נמו.
"שיחת צבים עם קראש" מתקן המנפיש את דמויות הסרט למצוא את נמו.
מממן מקורי: יוניטד טכנולוג'יז (עד 1998)
מספר בעלי החיים באקווריום: 8,500
מספר מבקרים: 2,200 מבקרים לשעה
הימאצ'ל פרדש (בהינדי: हिमाचल प्रदेश; באנגלית: Himachal Pradesh) היא מדינה בצפון הודו אשר גובלת מדרום בהריאנה, בדרום מזרח באוטר פרדש במזרח באוטראקהאנד, במערב בפנג'אב, במזרח בטיבט ובצפון בג'אמו וקשמיר.
השם "הימאצ'ל פרדש" מורכב מצירוף מילים בסנסקריט ובהינדי ומשמעותו "ארץ הרי השלג".
הימאצ'ל פרדש הוקמה ב-1949, כאיחוד של מספר מדינות נסיכותיות בהודו הבריטית.
המדינה הוגדרה כמדינה חלק ג', סיוג שהתייחס לחלקי הנספח לחוקת הודו שהגדיר את מעמד המדינות השונות ואשר המדינות שנכללו בו היו בעלי מידה מועטת של שלטון עצמי, והועמד בראשה נציב כללי.
לצד הנציב, הוקמה האספה המחוקקת של הימאצ'ל פרדש, גוף מחוקק בן 36 חברים.
ב-1954 אוחדה בילספור, גם היא מדינה חלק ג', עם הימאצ'ל פרדש.
בוועדה לארגון מחדש של המדינות ב-1956 תמכה דעת הרוב באיחוד המדינה עם פנג'אב, אך בחוק ארגון מחדש של המדינות הוחלט להפוך את המדינה לטריטוריית איחוד.
ב-1966 ו-1967 הוספו מחוזות נוספים להימאצ'ל פרדש מפנג'אב, שאורגנה מחדש.
ב-25 בינואר 1971 היא הוכרזה כמדינה לכל דבר - אחרי פיצול של מדינת פנג'אב לשלוש המדינות פנג'אב, הימאצ'ל פרדש והריאנה.
המדינה שוכנת ברובה בתחום ההימאלאיה ההודית ולכן מורכבת מפסגות הרים ועמקים בהם זורמים נחלים.
ערים מרכזיות: שימלה, דרמסאלה (ובה העיירות באגסו דרמקוט ומקלאוד גנג'), מאנדי, קולו, צ'אמבה, המירפור ודלהאוזי.
יישובים תיירותיים ומרכזי עלייה לרגל : מנאלי, העמקים קולו ופרוואטי (הכפרים קאסול, נאגאר, מניקארן, מלאנה, קירגנגה ועוד), העמקים ספיטי וקינור.
הגשר מעל נהר הסוטלג' הוא הגבוה ביותר בהודו ואחד הגבוהים באסיה.
העונה המומלצת לביקור בהימאצ'ל פרדש היא ממרץ עד מחצית יולי, וממחצית ספטמבר עד לתחילת נובמבר.
בעמקי ההרים כעמק קולו מגדלים מטעי פרי נשירים, בעיקר תפוחים.
המדינה מהווה יעד תיירותי חשוב בשל נופי ההרים המרשימים שלה ומסלולי הטרקים שבה ואף אתרי הסקי כסולאנג נולה.
בבהונטאר הסמוכה לקולו יש שדה תעופה, ופועלות ממנו טיסות יומיות לניו דלהי, ישירות או דרך שדה התעופה ג'ובר האטי, 25 ק"מ משימלה.
שדה תעופה שלישי נמצא בגאגל, בסמוך לקנגרה.
תנאי מזג האוויר הקשים בחורף מגבילים את אפשרויות הטיסה, כמו גם קוצר המסלולים המאפשר המראה ונחיתה של מטוסים קטנים יחסית כמטוסי הדורניר בני 18 המושבים הפועלים בהם.
השטח ההררי של הימאצ'ל פרדש מקשה על סלילת מסילות ברזל, אך לשימלה מגיעה מסילה צרה, מסילת קאלקה-שימלה.
בקו זה פועלת רכבת ה"שיואליק אקספרס" האיטית למדי, אך המצטיינת בנופים מרהיבים, בהישג ההנדסי המרשים של הקמתה ובמעברה ב-103 מנהרות וגשרים רבים.
מסילה נוספת מחברת את הערים פאתאנקוט שבפאנג'אב וג'וגינדרנגאר.
גם היא פועלת בעיקר בשל ערכה התיירותי.
שמונה דרכים ראשיות באורך כולל של 1235 ק"מ נסללו במדינה.
בנוסף להן קיימת רשת מסועפת של דרכים אזוריות, אך רובן עבירות רק בחלק מהשנה בשל שלג, הצפות מונסון, גלישות בוץ והתמוטטויות מצוקים.
הכביש ממנאלי ללה נסגר למעבר למשך מרביתו של החורף.
שמות המחוזות לפי המספרים שבמפה:
לאהול וספיטי (בירה: קילונג) - המחוז הגדול ביותר.
קולו (בירה: קולו) - יישובים חשובים: נאגאר ומנאלי (בעמק קולו, הכפר היחיד בו השפה המדוברת היא קנאשי), מניקארן וקאסול (עמק פרוואטי).
קינור (בירה: רקונג פאו) - עמק קינור
שימלה (בירה: שימלה, כמו כן בירת המדינה)
סירמאור (בירה: נאהאן) - במחוז זה נהרות, נחלים ואגמים רבים (ביניהם אגם רנוקה - האגם הטבעי הגדול ביותר בהימאצ'ל פרדש) ופארק לחיות בר.
גבולו המזרחי של המחוז הוא נהר היאמונה.
בנאהאן (הבירה) קיימים מבנים משנת 1621 ובה גם מרכז אדמיניסטרטבי, שוק, ארמון עתיק (ראג'ה מאהאל) ותחנת אוטובוס.
בגבול המחוז עם אוטר פארדאש ואוטרנצ'ל, על גדות היאמונה, נמצאת עיירת מסחר חשובה - פאונטה סאהיב, ובה מקדש לגובינד סינג.
מחוז הים התיכון (טורקית Akdeniz Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה.
המחוז שוכן בדרום אסיה הקטנה, לאורך חופי הים התיכון.
המחוז מחולק לשמונה נפות כדלקמן:
הימורים הם פעילות חוקית במקאו החל משנות ה-50 של המאה ה-18, באישור הממשל הפורטוגלי באי.
עד שנות ה-30, שעה שהוקם במקאו הקזינו הראשון בסגנון מערבי, התרכזו ההימורים במשחקי מזל סיניים, דוגמת פאן-טאן.
מאז הוקמו בתי קזינו רבים, בהם מבקרים בעיקר אזרחים עשירים מהרפובליקה העממית של סין ומהונג קונג.
עם כניסתם של משקיעים זרים, בעלי בתי קזינו בלאס וגאס ובאוסטרליה, והקמת בתי קזינו מפוארים עברה מקאו את לאס וגאס בהכנסות מהימורים ב-2007. תעשיית ההימורים זיכתה את מקאו בכינוי "מונטה קרלו של המזרח".
קיימים שלושה ענפי הימורים עיקריים במקאו: משחקי קזינו, הימורים על מרוצי סוסים והימורים על מרוצי כלבים.
בנוסף יש הימורים על משחקי ספורט ומספר סוגים של משחקי לוטו.
נכון ל-2010 מקאו אינה מרשה להפעיל משטחה משחקי מזל באמצעות האינטרנט.
במקאו, כבכל סין, הייתה פעילות של הימורים, אבל במקאו, שלא כמו בסין, הייתה פעילות הימורים מותרת רשמית החל משנת 1847. באמצע המאה ה-19 פעלו בתי הימורים רבים של המשחק פאן-טאן, משחק מזל שיש לו דמיון מסוים לרולטה.
כמו כן היו כמה משחקי לוטו שבהם הימרו הסינים על תוצאות של קרבות תרנגולים, קרבות צרצרים, ואירועים פומביים, אבל משחק הלוטו החשוב ביותר היה ההימור השנתי על המועמדים שיזכו בבחינות הקיסריות.
באמצע המאה ה-19 הייתה מקאו שרויה במשבר כלכלי.
כמעט כל הסחר הימי שהתבצע דרך הנמל הרדוד שלה עד אז עבר לנמל המים העמוקים שפעל במושבה הבריטית החדשה הונג קונג שהוקמה בצד השני של הדלתה של נהר הפנינה.
על מנת לשרוד נקט הממשל במקאו בשני צעדים.
האחד, ריכוז המסחר במונופולים שניתן היה לגבות מהם מסים, כבר מאמצע המאה ה-19 נקבע מונופול לכל ענף כלכלי.
כך למשל היו מונופולים על מכירת דגים, בשר חזיר, מלח וכו'.
הצעד השני היה התמחות בענפים כלכליים שלא פעלו בהונג קונג ובקנטון השכנות.
מקאו התבססה על שלושה ענפים: המסחר בעובדים זרים (קולים, בפועל עבדות בשם אחר), המסחר באופיום וענף ההימורים.
בין היתר, נקבע מונופול על משחק הפאן-טאן והלוטו הסיני.
דווח כי מעל ל-200 בתי הימורים נדרשו לשלם מס הימורים לממשל.
בשל לחץ ציבורי הופסק המסחר בעובדים זרים, ולכן מ-1860 ועד 1900 התמחתה המושבה במסחר באופיום ובהימורים.
שני ענפים אלו היוו ב-1910 70% מהכנסות הממשל המקומי.
הזיכיון הראשון למונופול בהקמה ותפעול של בתי קזינו ניתן לחברת טָאי שִׂינְג (בפורטוגזית: Companhia Tai Hing) ביוני 1934. בעלי החברה צברו הון עתק, אבל רק מעט ממנו מצא את דרכו לקופת הממשל המקומי.
ב-1961, אחרי מותם של בעלי הזיכיון המקורי, העניק המושל ז'אימה סילבריו מרקש (Jaime Silverio Maeques) את הזיכיון לכל סוגי ההימורים לחברת STDM, ראשי תיבות Sociedade de Turismo e Diversões de Macau ("החברה לתיירות ושעשועים של מקאו").
בראש החברה עמד סטנלי הו (Stanley Ho), ובעל המניות העיקרי היה הנרי פוק (Henry Fok), שניהם סינים שהתגוררו בהונג קונג.
חברת STDM הפעילה לראשונה משחקי קזינו בסגנון מערבי ופיתחה תעבורה ימית מודרנית בין הונג קונג למקאו, שהביאה מיליוני מהמרים מהונג קונג למקאו מדי שנה.
החוזה בין STDM לבין הממשל חייב את חברת ההימורים ליזום כמה פרויקטים של עבודות ציבוריות.
ב-1986 חודש זיכיון החברה למשך 15 שנים נוספות וההכנסות שנגבו ממנה אפשרו את הקמת הגשר החדש לאי טייפה, את הרחבת השטח היבשתי ואת הקמת נמל התעופה לפני שהמושבה הועברה לידיה של ממשלת סין ב-1999.
ב-2001 פג הזיכיון וממשלת מקאו שמה קץ לשיטת המונפול והעניקה 3 זיכיונות ואחר כך שלושה נוספים להפעלת בתי קזינו וכיום פועלים במקאו בנוסף ל-STDM:
חברת SJM (Sociedade de Jogos de Macau - חברת המשחקים של מקאו) חברת בת של STDM המחזיקה ב-80% בבעלות על החברה.
חברת Wynn Resorts (אתרי הנופש של ויין) - חברה בבעלות איש העסקים היהודי האמריקני סטיבן ויין (Stephen Alan Wynn - לשעבר ויינברג).
חברת "לאס וגאס סנדס" (Las Vegas Sands) - חברת בתי הקזינו הגדולה בעולם שבעל המניות העיקרי בה הוא היהודי שלדון אדלסון.
קבוצת Galaxy entertainment - שותפות בין חברת MGM Resorts International (אתרי הנופש הבינלאומיים של MGM) שבעל המניות העיקרי הוא קירק קרקוריאן (בעבר הבעלים של מטרו גולדווין מאייר - MGM, שנתנה את שמה לחברה) ופנסי הו צ'יו-צ'נג (Pansy Ho Chiu-king) בתו של סטנלי הו.
שותפות בין מלקו (Melco) ו-PBL.
נכון ל-2010 מפעילה STDM 16 בתי קזינו, והם מהווים עדיין את עיקר פעילות ההימורים במקאו, אבל עם פתיחת הקזינו "סנדס מקאו" ב-2004 החל עידן חדש של הימורים באזור המנהלי המיוחד של מקאו.
כלכלת מקאו נסמכת במידה מכרעת על ענף ההימורים.
נכון ל-2010 מייצר ענף ההימורים מעל ל-40% מהתוצר המקומי הגולמי של מקאו.
מתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כ-50% מההכנסות הרשמיות של מקאו הגיעו במישרין ובעקיפין מהימורים.
האחוז נשאר יציב עד סוף שנות ה-90. ב-1998 התקבל 44.5% מכלל הכנסת הממשל ממס ישיר על הימורים.
ואז הייתה ירידה של 9.1% ב-1999, מן הסתם בשל הימורים באינטרנט.
לאחר שפורטוגל העבירה את מקאו לסין חילק הממשל רישיונות הימורים לחברות נוספות על מנת לסיים את המונופול של STDM.
ב-2002 חתם הממשל חוזי זיכיונות עם שתי חברות, Wynn Resort ו-Galaxy Casino.
בכך נפתח שוק ההימורים לתחרות והכנסת הממשל ממסים גדלה משמעותית.
פעולה זו משכה תיירים רבים יותר למקאו.
על פי נתונים סטטיסטיים רשמיים מהווים המיסים מההימורים 70% מהכנסות הממשל במקאו.
עם זאת, ענף ההימורים מהווה גם מקור לחוסר יציבות בכלכלת מקאו, משום שהוא תלויה בשגשוגן של כלכלות אחרות באסיה, בייחוד זו של הונג קונג.
במקאו נאכפת חקיקה מדוקדת שנועדה להבטיח "פעילות מסודרת של הימורים".
הכללים מפורטים בחוק 16/2001 (regime jurídico da exploração de jogos de fortuna ou azar em casino-), וחוקים נוספים המסדירים את פעילותם של המפרסמים פעילות של משחקים וכללי אשראי עבור משחקים.
על פי החוק מוטל מס של 35% על הכנסות הקזינו, ואחוזים נוספים (עד 5%) נגבים למטרות חברתיות וכלכליות.
"לשכת הפיקוח והתיאום של המשחקים" (ידועה כ-DICJ ראשי התיבות של Direcção de Inspecção e Coordenação de Jogos) היא היחידה הארגונית בממשל מקאו המפקחת על פעילויות משחקי ההימורים השונים.
על פי חוקי מקאו גם מכירת כרטיסי לוטו ומשחקי מזל דומים דורשת הוצאת רישיון מלשכת הפיקוח והתיאום של המשחקים, והנוהל הוא שיש לבקש את האישור לפחות 10 ימים לפני הפעלת נקודת המכירה.
בתי קזינו - נכון ל-2010 יש במקאו 33 בתי קזינו, כשהגדול ביניהם הוא דה ונישיאן בבעלות תאגיד "לאס וגאס סנדס".
כולם פועלים בזיכיון ממשלתי ותחת אותם חוקים.
צורות רבות של הימורים חוקיות בבתי הקזינו, כולל בלק ג'ק, רולטה, באקארה, בולה סיק בו, פאן-טאן, קנו ומכונות מזל.
משחק הפוקר הופיע לראשונה בבתי הקזינו של מקאו ב-2007, וב-2010 ניתן היה לשחק פוקר בחמישה בתי קזינו, כשבאחד מהם, קזינו ליסבון, מתנהלות תחרויות פוקר בסופי שבוע.
מרוצי סוסים - מרבית מרוצי הסוסים מתרחשים כל שלישי ושבת או ראשון בהיפודרום באי טייפה.
שטח ההיפודרום 450 דונם ויש בו מושבים ל-18,000 מהמרים.
הכניסה להיפודרום היא רק לבני 18 ומעלה.
הארגון האחראי על ניהול ההימורים במרוצי הסוסים הוא "מועדון רוכבי הסוסים של מקאו" (Macau Jockey Club).
הארגון נרכש ב-1991 על יד קונצרן בבעלות סטנלי הו (בין הבעלים של חברת ההימורים STDM).
המועדון הוא אחד המעסיקים הגדולים ביותר במקאו עם 1,400 עובדים קבועים ו-1,100 עובדים זמניים.
הארגון מאפשר הימורים על תוצאות מרוצי הסוסים באמצעות מסופים המוצבים בהיפודרום, באתרים שונים במקאו ובהונג קונג, דרך טלפון ואף דרך האינטרנט.
מרוצי כלבים - מרוצים של כלבי גרייהאונד מתבצעים בקנידרום של מקאו שבאווינדה גנרל קשטלו ברנקו.
מרוצים נערכים בימי שני, וחמישי עד ראשון (כולל) החל מ-19:45, כאשר כל ערב מתבצעים 16 מרוצים.
הימורים מתבצעים באתר המרוצים או בשלושה בתי קזינו במקאו.
מהפן החיובי ענף ההימורים הוא אחד המעסיקים הגדולים במשק של מקאו.
ההימורים והפעילות הנלווית: בתי מלון, מסעדות, ברים, הופעות, תחבורה וכו' הם עסקים עתירי כוח אדם.
לדוגמה: לכל שולחן הימורים נדרשים 4 עובדים במשמרות של 4 עד 6 שעות.
בבתי קזינו הפעילים 24 שעות ביממה (רוב בתי הקזינו במקאו) נדרשים לפחות 20 עובדים לשולחן ביממה (16 מחלקים + 4 מפקחים).
בבתי הקזינו הגדולים יש מעל ל-200 שולחנות הימורים (כלומר רק לחלק זה בפעילות בתי הקזינו נדרשים מעל ל-4,000 עובדים).
ב-1984 העריך פרסום רשמי כי 3% מהאוכלוסייה מועסקים ישירות בענף ההימורים וכי בסך הכול מועסקים במישרין ובעקיפין בענף כולו כ-10% מהאוכלוסייה.
אלא שמספרים אלה נראים כהערכת חסר.
התוצאה היא שבסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 היה שעור האבטלה במקאו נמוך מאוד.
ב-1996 העריך משרד האוכלוסין במקאו שרק 3% מהתושבים מעל גיל 14 היו מובטלים, אם כי לאחר המעבר לסין והמשבר הכלכלי הפכה בעיית האבטלה חמורה יותר.
החשיבות של ההימורים במקאו באה לידי ביטוי גם באקדמיה.
בפקולטה למנהל עסקים של אוניברסיטת מקאו מלמדים ניהול משחקי מזל, ומעבירים קורסים גם על החקיקה בנושא.
מ-2007 גם הפקולטה למשפטים באוניברסיטה זו כוללת את החקיקה הקשורה למשחקי מזל בין הקורסים המועברים לתואר שני בחקיקה כלכלית בינלאומית.
מהפן השלילי יש הרואים בבתי קזינו מפגע חברתי.
שעור פשיעה גבוה היה אחת הבעיות הגדולות ביותר עמן התמודד הממשל הפורטוגלי הקולוניאלי.
מאז שמקאו חזרה לשלטון סין ב-1999, השתפר מצב הביטחון הציבורי בצורה משמעותית.
עם הגידול הניכר בענף הקזינו התפתח עסק המכונה "bate-ficha" המנוהל בדרך כלל על ידי אגודות הטריאדה.
הרעיון מאחורי שיטת "bate-ficha" הוא במכירה של "צ'יפים מזויפים" שלא ניתן להחליפם במזומן בקזינו, אלא רק אצל מוכרי ה-"bate-ficha" המכונים "מקדמי משחקים" או "מתווכים" תמורת עמלה.
למעורבות של הטריאדות בבתי הקזינו של מקאו יש השלכה חברתית רצינית.
הכסף הגדול מושך את תשומת לבם של גנגסטרים סינים, שהקרבות עקובי הדם ביניהם על הרווחים מסחיטות ודמי חסות מהווים בעיה מתמשכת.
כאשר כמה טריאדות מתחרים על שליטה בבתי קזינו וברחובות מתרחשים עימותים מפעם לפעם, הנפתרים בצורה אלימה.
גרוע מכך, הטריאדות במקאו התחזקו עד כדי כך שאנשים פונים אליהן במקום למשטרה בבקשת עזרה.
אף שהמצב השתפר מאז שמקאו הועברה לסין, הבעיה עדיין מושרשת בה.
הימג'י (ביפנית: 姫路, "הימג'י-שִי") היא עיר במחוז היוגו בחבל קנסאי שביפן.
אוכלוסיית העיר מונה כ-535 אלף איש (נכון ל-2011).
בעיר נמצאת אחת הטירות הידועות ביפן, טירת הימג'י, אשר הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1993.
"הַיָּמִים חוֹלְפִים" הוא שיר עם גרמני קצר, שלחנו עממי.
תורגם לעברית במשקל שירי ובחריזה על ידי מתרגם לא ידוע.
ובה נהגה בחלקו הראשון בהגיה מלעילית.
בשורה הראשונה מתאר הנוסח המתורגם לעברית של השיר את אירועי הזמן, הארעי, החולף והזורם:
ובשורה השנייה הוא מכריז על הקבוע, השריר והקיים בתודעה ובתרבות, שהיא מרכז מהותו של האדם ואותה מייצגת בשיר המוזיקה והמנגינה:
השיר נעשה אהוד ביישוב במיוחד בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ונהגו לשיר אותו לרוב במקהלה או בקאנון.
בתוכנית "קשת וענן" השיר מנוגן ביצירה של אסף (ניקו ניתאי) "גלגל הזמן", כמו כן כמה מתווי השיר מנוגנים כשקשת וענן מתעוררים או שבים למצבם הקודם.
ההימבה (בצורת יחיד: Omuhimba, בצורת רבים: Ovahimba) הוא שבט החי בצפון נמיביה (במחוז קוננה) ומצידו השני של נהר הקוננה באנגולה.
בני ההימבה הם נוודים למחצה, קרובים לשבט ההררו ומדברים בשפת האוטג'יהימבה (Otjihimba) הדומה לשפת ההררו.
ההימבה מגדלים בקר, עיזים וכבשים.
משפחה טיפוסית מורחבת מתגוררת במשק, שהוא בעצם כפר קטן ומעגלי עם בקתות המקיפות את "האש של האבות הקדמונים" (okuruwo; ראו בהמשך) ומכלאה מרכזית לבהמות.
כשמגיע זמנה של האישה ללדת את לידתה הראשונה היא הולכת לבית הוריה ויולדת שם.
בהמשך, בלידות הבאות, נמצאת היולדת לאחר הלידה ב"חופשה" בבקתה מיוחדת משל עצמה, שם תישאר שבוע ימים בסוג של בידוד או משכב לידה ורק עם סיום תקופה זו תחזור לביתה.
עד גיל שלוש בערך, הילד צמוד לאמו ואז הוא מצטרף לשאר ילדי הקבוצה שגדלים במשותף ומטופלים על ידי כלל השבט.
בקרב בנות ההימבה קיימת פתיחות מינית ומקובל לקיים יחסי מין גם עם גברים אחרים.
הן הבנים והן הבנות נימולים לפני הגעתם לבגרות מינית (בגיל 10 או 12).
על פי אמונתם של בני ההימבה, פעולה זאת מביאה אותם להיות ראויים לנישואין.
מייד עם לידתה של הבת מוחלט מי יהיה בעלה העתידי.
בנות ההימבה נישאות כאשר הן בין הגילאים 14–17.
הנשים לבושות למחצה; שדיהן גלויים, על חלק גופן התחתון הן לובשות חצאית קצרה עשויה מעור עיזים, והן מקושטות בטבעות מתכת, בקליפות של ביצי יען ובחרוזים שונים שהן מכינות מחרצנים של דקל האומורונגה; הגברים לובשים רק לבוש חלציים.
לפני קבלת המחזור ובמהלכו חובשות נשות ההימבה לראשן סוג של "פאות" עשויות חבלים המכסות את פניהן, ורק בסיום המחזור הן מסירות את ה"פאות" הללו ומגלות מחדש את פניהן ואת שערן.
לעומת זאת, קישוטי ראש דמויי קרניים העשויים מעור טלה מייצגים את העובדה שמדובר באישה פורייה שהגיעה לבגרות מינית.
הן הגברים והן הנשים של שבט ההימבה מורחים על גופם חומר הנקרא בשפתם – Otjize.
זוהי תערובת של שומן עיזים, אפר ואוכרה (לנשים הרות מוסיפים גם שרף משיח הנקרא "Omuzumba") שנועדה להגן על גופן מפני האקלים המדברי הלוהט.
ה-Otjize צובע את העור בגוון אדמדם עמוק, אשר בעיני שבט ההימבה מסמל הן את צבעה האדום העשיר של האדמה והן את הדם שמסמל את החיים.
ההימבה משתמשים בחומר זה גם למריחת השיער, שאותו הם מגדלים ארוכות ובצורות מורכבות.
התסרוקת של אנשי ההימבה מציינת גיל וסטטוס משפחתי.
לדוגמה, לבנות צעירות יש 2–4 צמות ומרגע הגעתן לבגרות מינית עוברות הצמות קדימה אל חזית פניהן.
לרווקים זכרים יש צמה אחת מאחורי הצוואר וכאשר הם מגיעים סמוך לגיל הנישואין הם הולכים עם 2 צמות מקבילות הגדלות מקדמת ראשם ועד לתחתית צווארם.
זכרים נשואים לובשים טורבן על הצמות.
בגלל מזג האוויר הקיצוני באזור בו הם חיים וכן בגלל הבידוד שלהם מהשפעות חיצוניות, ההימבה הצליחו לרוב לשמר את צורת החיים שלהם כפי שהייתה נהוגה מקדם.
אנשי השבט חיים תחת מבנה שבטי המבוסס על שארות ביליניארית.
בצורה זו, כל אחד מאנשי השבט משתייך לשני קלאנים: אחד של משפחת האב (קרוי "oruzo") ואחד של משפחת האם (קרוי "eanda").
הקלאנים מונהגים על ידי המבוגר ביותר הנמצא בקלאן.
הבנים חיים בקלאן של אביהם, וכאשר הבנות מתחתנות הן עוברות לקלאן של בעליהן.
לעומת זאת, במקרה של ירושה – הירושה עוברת דווקא לקלאן של האם; לדוגמה: אם אדם מת, לא בנו יירש את עדר הבקר אלא דווקא בן אחותו.
יש לציין שעל פי חוקי ההימבה, האישה נחשבת לרכוש הגבר ואינה יכולה לקבל ירושה.
צורה זו של שארות ביליניארית מצויה אצל מספר מועט של שבטים במערב אפריקה, הודו, אוסטרליה, מלנזיה ופולינזיה.
אנתרופולוגים משערים שמבנה שבטי זה נמצא בקבוצות החיות באזורים בהם מזג האוויר הוא קיצוני, זאת מפני שהוא מאפשר לפרטים להסתמך על שתי מסגרות משפחתיות המפוזרות על פני שטח נרחב.
אנשי ההימבה הם מונותאיסטים הסוגדים לאל מוקורו (Mukuru), אך גם לאבותיהם הקדמונים.
מוקורו יכול רק לברך, בעוד שהאבות הקדמונים יכולים גם לברך וגם לקלל.
לכל משפחה יש את "האש של האב הקדמון" (okuruwo) משל עצמה, והאש נשמרת על ידי "שומר האש".
שומר האש קרב אליה מדי 7–8 ימים במטרה להתקשר עם האל מוקורו והאבות הקדמונים מטעם משפחתו.
לעיתים מוקורו עסוק בממלכות אחרות ואז האבות הקדמונים משמשים כבאי כוחו.
כשמתקיימת לידה בכפר, נלקחת האש לבקתת היולדת ומלווה אותה במהלך כל הלידה.
כמו כן, כאשר מת אדם מבני השבט, מניחים את גופתו במשך יום שלם ליד האש.
בני ההימבה מאמינים ב-omiti, כלומר במכשפות.
חלק מהם מאמינים שהמוות נגרם על ידי ה-omiti, או לעיתים קרובות יותר – על ידי אדם שמשתמש ב-omiti למטרות זדוניות.
מהם המאמינים שיש אנשים שמשתמשים ב-omiti בשביל להכניס מחשבות בראשו של השני או הגורמים לאירועים יוצאי דופן להתרחש (למשל כאשר מחלה שכיחה גורמת לסכנת חיים).
אך על פי מסורת ההימבה, לא תמיד המשתמשים ב-omiti תוקפים את הקורבן שלהם ישירות; לעיתים הם תוקפות קרוב או אהוב שלו.
חלק מאנשי ההימבה ייוועצו במגדת עתידות כדי לדעת את הגורם שמאחורי אירוע יוצא דופן שקרה להם, או את המקור של ה-omiti.
אנשי שבט ההימבה הצליחו באופן כללי לשמור על תרבותם ועל דרך החיים המסורתית שלהם.
למרות זאת הם שיתפו פעולה עם פעילים בינלאומיים במאבק נגד הכוונה להקים סכר בנהר הקוננה, סכר אשר יציף את שטחי אדמות מולדתם.
בפברואר 2012 שיגרו זקני ההימבה את מחאתם גם לאו"ם ולאיחוד האפריקאי.
ממשלת נורווגיה הקימה בתי ספר ניידים לילדי ההימבה, אך בשנת 2010 החליטה ממשלת נמיביה לסגור אותם ולשלוח את ילדי ההימבה לבתי ספר קבועים.
מנהיגי ההימבה התלוננו שבתי ספר אלו אינם מתאימים מבחינה תרבותית לבני השבט, ושקיים איום על התרבות, הזהות ודרך החיים שלהם.
כמו כן, התלוננו זקני השבט על כך שאין המדינה מכירה בסמכותם ולכן אנשי השבט נמצאים תחת סמכויות השיפוט של מנהיגי השבטים החזקים השכנים.
מנהיגים אלו, לטענתם, מקבלים החלטות הפוגעות בקהילות הקטנות.
בספטמבר 2012 הגיע לאזור ג'יימס איינה, אשר מונה לחקור את הטענות ולהגיש דו"ח על הדברים מטעם נציבות האו"ם לזכויות האדם.
ב-23 בנובמבר 2012 וב-25 במרץ 2013 ערכו אנשי שבט ההימבה הפגנות מחאה נגד ממשלת נמיביה.
הימור הולנדי או lock היא אסטרטגיה בהימורים, שבה מקבץ הימורים מתוכנן אמור להבטיח רווח ללא תלות בתוצאות ההגרלה.
השיטה אפשרית אם המנהל, הקובע את יחסי ההימורים, מסתמך על הערכה לא עקבית של ההסתברות להצלחת ההימור על תוצאות אפשריות.
משמעות המושג בהקשר של כלכלה היא אוסף עסקאות שיגרמו לכך שצד אחד תמיד ירוויח וצד שני תמיד יפסיד.
המשותף בין הימורים וכלכלה בהקשר של הימור הולנדי הוא חוסר עקביות בהסתברויות.
גישת הספר ההולנדי היא אחת ההצדקות להסתברות בייסיאנית.
בהסתברות בייסיאנית משנים את ההתפלגות הצפויה על פי מידע שהצטבר.
גישה זו עשויה למנוע את חוסר העקביות בהסתברויות.
הסטטיסטיקאי האיטלקי ברונו דה פינטי עסק בנושא זה בהרחבה.
דה פינטי הוסיף את המימד הסוביקטיביי של אמונה בערכי ההסתברות.
בדוגמה ההימורים במרוץ סוסים הוצגו על פי הטבלה להלן.
ניתן לראות בטבלה שתמיד מי שמארגן את ההימור יקבל 210 דולר וישלם רק 200 דולר, כלומר: ירוויח 10 דולר.
אבל אם סוס מספר 4 יפרוש מהמירוץ ומארגני המירוץ לא יעדכנו את ההסתברויות למצב החדש, יסתכמו ההסתברויות רק ל-0.95. מהמר שיהמר ב-100 דולר על הסוס הראשון, 50 דולר על הסוס השני ו-40 דולר על הסוס השלישי, ולא יהמר כלל על הסוס שפרש מהמירוץ ולכן אינו יכול לזכות בו, ירוויח תמיד.
גם במצבים אחרים בהם מנהל ההימור אינו בונה הסתברויות עקביות, מהמרים יכולים להשתמש בספר ההולנדי ולהבטיח רווח.
המהמרים מבצעים למעשה פעולה של ניצול ארביטראז'.
מנהל ההימורים יכול למנוע זאת באמצעות עדכון ההסתברויות על פי המידע שהצטבר.
בכלכלה ניתן לנצל ארביטראג' על מנת להרוויח.
ארביטראג' מתאר מצב בו אותו מוצר נסחר במחירים שונים במקומות שונים.
ניתן לקנות אותו במקום בו מחירו זול ולמכור אותו במחיר גבוה יותר במקום בו מחירו גבוה יותר ולהבטיח רווח.
הדבר נכון גם לגבי מניות הנסחרות ביותר מבורסה לניירות ערך אחת.
לפעמים נוצרים הפרשי שערים במחיר אותה מניה בבורסות שונות.
הפרשי השערים מתוקנים כאשר משקיעי הבורסה מבחינים בכך.
משקיע שיבחין בכך לפני האחרים, עשוי להבטיח רווח כמעט ודאי.
הימורים חברתיים הם ז'אנר בתחום המשחקים החברתיים ברשת.
המשחקים כוללים משחקי קזינו וירטואליים בהם ניתן לשחק ברשתות החברתיות ובטלפונים ניידים חכמים.
משחקי קזינו חברתיים משלבים אלמנטים מעולם המשחקים החברתיים ומעולם ההימורים המקוונים (online gambling).
בין ז'אנר זה ניתן למצוא משחקים דמויי מכונות מזל, פוקר, רולטה, בינגו ועוד.
המודל העסקי של תחום זה סובב בעיקר סביב מודל Free to play, המציע את המשחק בחינם ומאפשר רכישה ביישום של סחורות ומטבע וירטואלי לשימוש במשחק.
השחקנים יכולים לזכות במטבע וירטואלי אך הם אינם יכולים לפדות או להמיר אותו לכסף אמיתי.
תפקידו במשחק להאריך את חוויית הבידור שלהם, לפתוח שלבים חדשים ולרכוש מתנות לשחקנים אחרים.
משחקי הימורים חברתיים נכללים בקטגוריה של משחקים חברתיים.
הם אינם נחשבים הימורים ואינם נמצאים תחת חוקי ההימורים בעולם.
בפוליטיקה של ארצות הברית, הימין האלטרנטיבי , הידוע בכינוי המקוצר אלט-רייט (Alt-right), היא תנועה אידאולוגית ימנית רדיקלית הדוחה את תפיסות הזרם השמרני המרכזי ותומכת בלאומנות לבנה, גזענות ואנטישמיות.
פעילות התנועה מאופיינת בשימוש רב במדיה חברתית.
באוגוסט 2017, התנועה הייתה מעורבת בעצרת איחוד הימין בשארלוטסוויל.
תנועת הימין האלטרנטיבי אינה קבוצה אחידה ומאורגנת ולא ניתן להצביע על מנהיג או מייסד מסוים.
אולם, בעיני רבים ג'ארד טיילור, המייסד של האתר הגזעני "אמריקן רנסאנס" (American Renaissance), ומחבר הספר "זהות לבנה: מודעות גזע במאה ה-21" נחשב לאב האידאולוגי של תנועת האלט-רייט.
הוגה המושג "אלט-רייט" הוא ריצ'רד ספנסר, הוגה דעות המזוהה עם ארגוני עליונות לבנה, שנחשב בעיני רבים למייסד של תנועת ה"אלט-רייט" בזמן שערך את מגזין 'טאקי' (Taki Magazine) ולמנהיג הבולט שלה.
ב-2010 ייסד ספנסר את האתר AlternativeRight.com, שהפך לשופר מרכזי של התנועה.
התנועה הורכבה אז מאסופה של קבוצות שהתנגדו בצורה זו או אחרת לקונצנזוס הפוליטי בארצות הברית, הן הרפובליקני והן הדמוקרטי.
בהמשך הצטרפו קבוצות נוספות שנטייתן העיקרית הייתה אנטי-פמיניזם, התנגדות לנאו-שמרנות, אנטי גלובליזציה, ריאקציונריות חדשה ועמדות פרו-רוסיות.
הימין האלטרנטיבי החל לקבל תשומת לב רבה מצד התקשורת במהלך הקמפיין של דונלד טראמפ ב-2015-2016. טראמפ קיבל תמיכה רבה מפעילי טוויטר, פייסבוק ויוצרי ממים שהציפו את הרשתות החברתיות בשיח חיובי אודותיו.
הפעילים אלו החלו לזהות את עצמם כאלט-רייט, אך לא תמיד קישרו את עצמם לתנועה של ריצ'רד ספנסר.
מילו יאנפולוס למשל, עיתונאי הומוסקסואל קתולי, ששימש עורך של אתר החדשות ברייטברט, טען שהוא תומך במטרות רבות של התנועה והגדיר אותה כתנועה של אנשים צעירים שנעים להיות איתם, ממגוון של רקעים אתניים, שמשתמשים בהומור כדי להעביר מסרים נגד הממסד.
הוא גינה את החלקים הגזעניים של התנועה ואמר שהם מיעוט בה ושהתנועה איננה בעד 'עליונות לבנה', אלא בעד 'עליונות מערבית'.
לטענתו, תנועת האלט-רייט כינסה בתוכה קבוצות מגוונות: כאלו שהתנגדו להגירה בלתי חוקית לארצות הברית, מתנגדי האסלאם הקיצוני, אנשי מסיבת התה, תומכי ישראל, מתנגדי הצנזורה בקמפוסים בארצות הברית, ליברטריאניים וליברלים קלאסיים.
החל מ-2016 הסמל האינטרנטי המרכזי של התנועה הוא 'פפה הצפרדע' (Pepe the frog) שבמקור לא היה קשור לתנועה.
בתקופת הבחירות הכלליות ב-2016 בארצות הברית, האלט-רייט הואשם על ידי רבים בגזענות ותמיכה בעליונות לבנה.
הילרי קלינטון, המועמדת הדמוקרטית שהתמודדה מול טראמפ, ביקרה את טראמפ על שניהל קמפיין גזעני: "אנו חיים באווירה פוליטית טעונה.
באופן גס וכללי, אנחנו יכולים לשים חצי מתומכי טראמפ במה שאני מכנה: 'סלסלת הנתעבים' (Basket of deplorables): הגזענים, הסקסיסטיים, ההומפוביים, שונאי הזרים, איסלאמפוביים, מה שתרצו.
ולצערנו, יש אנשים כאלו, והוא רומם אותם".
הזיהוי של מחצית מתומכי טראמפ עם גורמים גזעניים, הוביל גורמים בתקשורת האמריקאית לזהות את תנועת האלט-רייט שתמכה בטראמפ כתנועה גזענית.
אתר החדשות ברייטבארט הואשם בכך שהוא מקדם את האג'נדה של פעילי נאו-נאציזם ועליונות לבנה וסטיב באנון, עורכו הראשי, הואשם שהוא "הברון" של תנועת האלט-רייט ובעל נטיות אנטישמיות.
לאחר שהפך למנהל הקמפיין של טראמפ, אמרה הילרי קלינטון: "האיחוד דה פקטו בין ברייטבארט לקמפיין של טראמפ מייצג הישג יוצא דופן אלט רייט".
חיזוק נוסף לתחושות אלו התקבל כאשר חשבון הטוויטר של מילו יאנופולוס, עורך וכתב באתר, הושעה לצמיתות לאחר שהואשם על ידי מנהלי האתר בעידוד הסתה נגד שחקנית הקולנוע האפרו-אמריקאית, לזלי ג'ונס.
על ביקורת זו הגיבו עורכים ברייטבארט בדחייה.
ג'ואל פולאק ומילו יאנפולוס, הגנו על באנון ועל יחסו ליהודים והאשימו את המבקרים ברדיפה ממניעים פוליטיים וציניים.
יאנפולוס עצמו אמר: "בעיתונות מאשימים את האלט-רייט כתנועה הומפובית וגזענית, אך מתעקשים להכתיר אותי, יהודי הומוסקסואל שלא סותם את הפה לגבי בני הזוג השחורים שלו, כמנהיג של התנועה.
משהו לא ממש מסתדר כאן".
לאחר הבחירות בארצות הברית נוצר פיצול בתנועת האלט-רייט, כאשר התנערו ממנה ומהתיוג שלה גורמים שראו את עצמם כחלק ממנה בעבר.
פול ג'וזף ווטסון (Paul Joseph Watson), יוטיובר, שדרן רדיו ודמות מרכזית שתמכה בטראמפ בתקופת הבחירות בטוויטר, התנער מהקשר לאלט-רייט ומהאלמנטים הגזעניים שנקשרו לתנועה וטען שיש להפריד בין הימין החדש לאלט-רייט.
לטענתו, הימין החדש הוא שעזר לטראמפ לנצח בבחירות ולא החלקים הגזעניים של אלט-רייט.
באופן דומה, מיילו ינופולוס, כתב אחרי הבחירות שהתנועה 'מתה' ושכל מה שנותר בה הם כעת ניאו נאציים.
הוא האשים את התקשורת, שלטענתו מיתגה את התנועה כתנועה גזענית וגרמה בכך לנהירה בפועל של גזענים לתוכה.
לגבי הסמל 'פפה הצפרדע', יאנפולוס טען שהסמל הצליח להימלט מההגדרה המחודשת של האלט-רייט ועדיין נשמר כסמל למרדנות והתנגדות חיובית כלפי השמאל הפרוגרסיבי.
הימטיון (מיוונית עתיקה ἱμάτιον, באלפבית פונטי בין-לאומי: /hiː.má.ti.on/) הוא סוג של בגד; גלימה או כיסוי שנהגו ללבוש תושבי יוון העתיקה, גברים ונשים כאחד.
השימוש בהימטיון החל במהלך התקופה הארכאית והתקופה ההלניסטית (30- 750 לפנה"ס).
ההימטיון נוצר על ידי חיבור פיסות אריג מלבניות מצמר עבה במידות שונות, ונלבש כשהוא עוטף את הגוף באופן רפוי.
אף על פי שאף פריט לבוש שכזה לא שרד עד ימנו, הוא תועד בפסלים ובעיטורים על כלי חרס.
ממצאים אלו מעידים כי לרוב היה צבוע הבגד בגוונים בהירים ומכוסה בתבניות מורכבות, שנארגו על הבד או צוירו עליו.
ברוב המקרים, נלבש ההימטיון מעל קיטון (בגד בסיסי המכסה את פלג הגוף העליון וחלק מהרגליים, בדומה לשמלה קצרה) ו/או הפפלוס (הלבשה תחתונה).
כמו כן, שימש כגלימה או צעיף.
על פי רוב, לבשו הגברים את ההימטיון לבדו, אף כי אחדים לבשו אותו מעל קיטון קצר.
כשגברים לבשו את ההימטיון, הקפידו לשמור על קצותיו פן ייגררו אחריהם על הקרקע.
אלמלא הקפידו על כך, היו נתפשים על ידי החברה כמתרשלים בלבושם.
הגברים האופנתיים של אותה התקופה נהגו לעטוף בקפידה את כתף שמאל.
ההימטיון היה פופולרי באופנה הגברית עד סוף התקופה הארכאית, בסביבות 500 לפני הספירה, והפך בהדרגה ללבוש המיועד בעיקר לנשים.
הנשים היווניות לבשו הימטיון בפומבי כמעיל חם על גבי הקיטון הדק, במגוון רחב של סגנונות ידועים, וביניהם "ההימטיון הסימטרי" ו" ההימטיון הרחב".
ההימטיון הסימטרי היה פיסת בד מלבנית הנישאת על הכתפיים, כצעיף המכסה את הראש, בדומה לחיג'אב.
ההימטיון הרחב הפך לפופולרי כאשר לבשו אותו מעל קיטון יווני.
הוא יוצר מבד מלבני, כאשר מרכזו משוך למותן השמאלית של הלובש, וקצוותיו התחברו יחד על גבי הכתף הימנית בסיכה.
אחת הדרכים הנפוצות ביותר שנשים נהגו ללבוש את ההימטיון הייתה לעטוף אותו סביב כל גופן: קצה הבד הונח על גבי הכתף השמאלית, הקיף את הגב, עבר מתחת ליד הימנית (או שכיסה אותה לחלוטין), ולבסוף הסתיר את החזה וחזר אל כתף שמאל, אותה כיסה באופן חלקי או מלא.
על מנת לחזק את ההימטיון כך שלא יפול, קיפלו הנשים היווניות את הבד לתוך קפל החגורה שסביב מותניהן, וחיזקו אותו באמצעות מחרוזת מיוחדת.
לעיתים כרכו נשים את ההימטיון סביב ירכיהן, בהתאם למזג האוויר.
כמו כן, איפשר ההימטיון כיסוי רב יותר של הגוף כאשר, הבד חולף על פני הראש, ומכסה את הפנים והזרועות.
ההימטיון המשיך להיות בשימוש גם בתקופה הביזנטית, בעיקר כ-"לבוש איקונורפי" (הסמלה חזותית) אומנותי.
לבשו אותו מגוון דמויות בברית החדשה, וביניהן ישו ומריה הבתולה.
יש הלובשים הימטיון גם כיום, בעיקר גברים מבוגרים בעלי סטטוס חברתי-כלכלי נמוך יחסית.
בשל השימוש הנרחב שנעשה בו, ומגוון הבדים הרחב מהם הוא נוצר, ממשיך ההימטיון להוות מושא למחקר.
הימוד (בהונגרית: Himod) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הימוד קטנה משמעותית, מ-820 תושבים בשנת 1990 עד 607 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-25%).
הימורים היו בעיית מדיניות גדולה עבור ממשלת רוסיה מאז תחילת המאה ה-21. הבעיה הייתה המספר ההולך וגדל במהירות של מכונות מזל ובתי הימורים שהתפשטו בכל רחבי הארץ.
זה גרם לדאגה לא מעטה עבור הממשל הפדרלי.
זו הפכה לבעיה גדולה יותר עבור הממשלה מכיוון שהאוכלוסייה הצעירה נחשפה לרבים מפרסומם של בתי הימורים אלה.
בני נוער החמיצו בתי הספר כדי להצטופף במכונות מזל בתקווה לזכות בכסף.
התנהגות זו השפיעה על רווחת החברה באופן שהיה חיצוני לשוק ובכך הולידה חיצוניות שלילית.
מומחים מהאגודה הרוסית לפיתוח עסקי הימורים טענו שכחצי מיליון איש על בסיס קבוע מתפנקים בהימורים בעיר הבירה מוסקבה.
במקביל, פסיכיאטרים עירוניים, שנפגשו עם אנשים המכורים להימורים מוגזמים, סיפקו מידע שונה למדי בטענה שהמספר היה גבוה בהרבה.
"ראש סיוע החוץ במרכז הלאומי למדע נרקולוגי טראס דודקו אמר שמספר האנשים שהולכים בקביעות לבתי קזינו במוסקבה, משרדי ההימורים ובתי הימורים הוא למעלה ממיליון וחצי איש".
על פי מחקר שיווקי של חברת Bookmaker-Ratings, ברוסיה ממאי 2016 ועד מאי 2017 שימשו שירותים של יצרניות מכונות מזל ובתי הימורים בלתי חוקיים בחו"ל לפחות 1 מיליון ו-410 אלף שחקנים.
בנוסף, הלבנת הון הייתה עניין נוסף של כל העיריות שלא הצליחו לגבות הכנסות מס מוערכות מעסקי הימורים, ששמרו על הרווחים ולא חלקו אותם עם העיר תוך הימנעות מתשלום מס.
אלה היו הרציונלים העיקריים של הממשלה ליישם מדיניות בנושא הגבלת הימורים.
אחד הפתרונות לבעיית ההימורים ברוסיה הוצע בצורה של הגבלת מספר מפעלי ההימורים ברחבי הארץ.
בנוסף, הציעו בכירי מוסקבה לסגור מכונים שהפעילו מכונות מזל בתוך 500 מטרים מאזורי מגורים, מה שיאלץ מפעילים מכל האזורים העירוניים במדינה כדי להגן על הדור הצעיר מפני פיתוי להפסיד כסף באמצעות מכונות מזל.
בעיית המדיניות העיקרית בנושא הימורים מוגזמים בחברה הרוסית ואי שביעות הרצון המתמשכת של עמם מהתפשטות בתי ההימורים בכל רחבי הארץ הביאה לבסוף ליישום המדיניות הפדרלית.
רוסיה סגרה את כל בתי הקזינו והימורים נאסרו.
כך, החל מ-1 ביולי 2009, על פי החוק הפדרלי מספר 244 "על הסדרת המדיניות לארגון וניהול ההימורים", עסק ההימורים ברוסיה הותר רק בארבעה אזורים ייעודיים.
האיסור נועד להגן על בריאות החברה, והיה צפוי לשים קץ לעידן שהיה עד להתפרצות ההימורים שמונעת על ידי תרבות עסקית חסרת חוק, מה שגרם לעלויות גדולות לחברה.
למרות האיסור, ההימורים המשיכו לעבוד, תוך שהם מעמידים פנים שהם בתי קפה באינטרנט, מועדוני הגרלות ומועדוני לילה.
בסוף שנת 1927 הציג קומיסר הפנים העממי דו"ח שהוקדש להימורים ועסקי המשחקים שהיה קיים באותה תקופה לסובנרקום.
הרעיון המרכזי שהושמע במהלך הדו"ח היה אי-ההתאמה שלו כבילוי בורגני עם הרוח האמיתית של הפרולטריון העובד.
בלי קשר לנתונים הצנועים למדי בענף המשחקים (לדוגמה, רק 4 בתי משחק קטנים שפעלו באותה עת בלנינגרד), אושרו הוראות המפתח האוסרות בדו"ח שהעלו את הצורך בהגבלת בתי ההימורים.
כל זה הוביל לאיסור על פתיחת בתי הימורים במחוזות הפועלים, אחריו נאסרו הימורים בכל המחוזות, ובהמשך, ב-8 במאי 1928, על פי החלטת ממשלת ברית המועצות, בכל הרפובליקות הסובייטיות, האיסור נועד "לנקוט צעדים לסגירה מיידית של מתקנים למשחקי קלפים, רולטה, לוטו וסוגים אחרים של הימורים".
סגירת בתי המשחק ואיסור ההימורים נתמכו במדיניות העונשין שעיצבה המדינה הסובייטית, והעניק חיזוק כולל של הסנקציות הפליליות במדינה ושינוי מדיניות הכליאה במדינה בכללותה.
מאוחר יותר הוגבלו גם הגרלות.
ב-6 ביוני 1928, ממשלת רוסיה הסובייטית הוציאה החלטה "על איסור משקאות חריפים בהגרלות".
ראשית, ב-1 בינואר 1930, הממשלה הנפיקה החלטה "על נוהל הוצאת היתרים להסדר הגרלות", ואז, ב-31 באוגוסט 1932, הוכרזה החלטה נוספת, "בנושא הסדרת עסקי הלוטו".
מכונות המזל הראשונות שהופיעו במדינה באופן חוקי, הותקנו רק בשנת 1988 במלונות שהיו חלק מהוועדה הממלכתית לתיירות חוץ (Goscomintourist).
בתוך המערכת הוקם "Intourservice", איגוד הסחר החיצוני העסקי הכל-רוסי (VHVO), המפתח סוגים חדשים של שירותים נוספים לתיירים זרים, המשתלמים במטבע להמרה בחינם כאשר לעסקים פרטיים לא ניתנה גישה להפעלת הימורים.
למרות הלהיטות לעסוק בהתקנה ותפעול של מכונות מזל, הרשויות הסובייטיות התירו זאת רק במבנים הממשלתיים, רק כניסוי.
כדי להיות בצד הבטוח, הייתה תזכורת משפטית לכך שעדיין לא ניתן להיכנס לעסק.
ב-29 בדצמבר 1988, ועדת השרים של ברית המועצות פרסמה החלטה נוספת, הפעם "על הסדרת פעילויות מסוימות של קואופרטיבים על פי חוק שיתוף הפעולה בברית המועצות", אשר, במיוחד, הדגישה כי קואופרטיבים אינם זכאים לבצע פעולות הימורים.
ב-23 באוגוסט 1989, ממשלת ברית המועצות הסירה את האיסור על הימורים ופתחה את בית ההימורים הראשון במוסקבה, ובהמשך נפתח הקזינו הראשון במלון Savoy בעיר הבירה.
הפוקר ברוסיה היה פופולרי מאוד במהלך העידן שאחריה קריסת ברית המועצות, כאשר אנשים החלו להתעניין בתרבות המערבית ובערכיה.
בברית המועצות אפשר היה לשחק פוקר רק במועדוני מרתף או בקזינו.
בנוסף, שחקנים התאספו לעיתים קרובות בדירות פרטיות.
בסוף שנות ה-90 היה ניסיון הראשון לערוך טורנירי פוקר, אבל זה לא זכה לפופולריות הרווחת באותה תקופה.
בשנת 2004 נכנס לתוקף החוק הפדרלי מספר 142 "בנושא מס הימורים", זו השנה השישית.
שלב חדש ומורכב ביותר בתחום מיסוי ההימורים החל.
החל מ-1 בינואר 2004 הפך מס ההימורים לאזורי ותקבוליו הועברו לתקציבי המחוזות.
החל משנת 2004, כל אזור היה רשאי לקבוע באופן עצמאי את שיעור מס ההימורים במסגרת המגבלות הקבועות בחוק.
שיעור המיסוי עבור מכונות מזל עם זכיות במזומן היה 1,500 עד 7,500 רובל ועבור שולחנות משחק, שולחנות מזומנים של הימורים - 25,000 עד 125,000 רובל.
כל ההרשאות הקודמות ביחס למס ההימורים בוטלו.
הימורים יכולים להיות מסודרים אך ורק על ידי גורמים משפטיים הרשומים על פי הנוהל שנקבע בפדרציה הרוסית.
גורמים משפטיים אינם יכולים להסדיר הימורים, שהמייסדים (המשתתפים) בהם כוללים את הפדרציה הרוסית, הגורמים המרכיבים את הפדרציה הרוסית או רשויות השלטון המקומי.
החוק קבע כי ארבעה אזורי משחק ייווצרו בתוך הפדרציה הרוסית; בינתיים לא ניתן ליצור יותר מאזור משחק אחד בתוך אותה ישות מכוננת.
אם ביטול משפטי של הימורים במדינות ברית המועצות לשעבר ובמדינות זרות, אזור המשחקים שנוצר שייך למספר אזורים, לא ניתן ליצור אזורי משחק אחרים בתחומיהם.
כך הוקמו אזורים בהם הורשו הימורים במחוז אלטאי, פרימוריה, מחוז קלינינגרד ובגבול בין מחוז קרסנודאר למחוז רוסטוב.
נוהל יצירת וחיסול אזור המשחקים, שמותיהם, גבולותיהם ומאפיינים אחרים, נקבע על ידי הממשלה בהסכם עם גורמי הממשלה השונים.
כך אזורים אלה נקבעו באזורים רחוקים מאזורי מגורים והם קיבלו חסינות למשך עשר שנים מיום הקמתם מפני סגירה.
על מפעיל ההימורים להגיש את הנתונים הדרושים להפעלת בקרה על קיום דרישות החקיקה.
הנכסים הנקיים של מפעיל ההימורים, לאורך כל תקופת פעילותו, אינם יכולים להיות פחות מ-600,000,000 רובל (למפעילי בתי קזינו ואולמות משבצות) ו-100,000,000 רובל (עבור מפעילי משרדי ההימורים והסכמים).
הנוהל לחישוב שווי הנכסים הנקיים של מפעיל ההימורים נקבע על ידי משרד האוצר, בעוד שהממשלה רשאית לקבוע דרישות נוספות למפעילי ההימורים.
על פי החוק להגבלת הימורים, על מפעיל ההימורים להבטיח את ביטחונם האישי של המהמרים, מבקרים אחרים במתקני ההימורים ועובדיהם במהלך שהותם במתקן ההימורים.
אנשים מתחת לגיל 18 אינם יכולים להיות עובדי מפעיל ההימורים או לבקר במתקן הימורים.
מתקני הימורים עשויים להיות ממוקמים רק בבניינים שהם פרויקטים של בניית הון.
לא ניתן יהיה למצוא מתקני הימורים בנכסים שנועדו למגורים, מבנים שלא הושלמו, מבנים ארעיים, קיוסקים, מקלטים פתוחים וחצרים דומים אחרים ובבניינים בהם נמצאים מוסדות לילדים, חינוך, בריאות וסנטוריום; בבניינים וקונסטרוקציות הכוללים תחנות אוטובוס, תחנות רכבת, נמלים, שדות תעופה ובתחנות תחבורה ציבורית לשירות העיר והפרברים.
בנוסף, אזור שירות הלקוחות של המהמרים בקזינו אינו יכול להיות פחות מ-800 מ"ר.
אזור שירות הלקוחות בקזינו יכלול לפחות עשרה שולחנות משחק.
אם מותקנים מכונות מזל באזור שירות הלקוחות של הקזינו, אזור מכונת המזל אינו יכול להיות פחות מ-100 מ"ר והאזור יכלול לפחות 50 מכונות מזל.
הרווחים הממוצעים הטכניים (החזר כספי) ממכונות מזל לא יכולים להיות פחותים מ-90 אחוזים.
החוק נכנס לתוקף החל מ-1 בינואר 2007. מתקני ההימורים העומדים בדרישות שהוזכרו לעיל רשאים להמשיך בפעילותם עד 30 ביוני 2009, מבלי לקבל אישורים לפעילויות בארגון הימורים והסדרים באזורי משחק.
מתקני הימורים שלא עומדים בדרישות הקבועות בחוק ייסגרו עד 1 ביולי 2007. אסור לבצע פעולות הימורים המשתמשות ברשתות מידע וטלקומוניקציה, כולל אינטרנט ואמצעי תקשורת ותקשורת סלולרית.
רישיון לעסקי משחקים השתנה גם הוא.
למעשה, נותרה רישיון רק לפעילות אחת - ארגון וסידור ההימורים במשרדי ההימורים בהתאם להסכמים הכלליים.
מבחינה חוקית, פעולות הימורים בבתי קזינו ואולמות משבצות יתקיימו רק על בסיס זמני החל מ-1 ביולי 2007 והחל מ-1 ביולי 2009, הרישיון יוחלף בהיתר מלא שייפוג עם הקמת אזורי המשחק הייעודיים.
המהדורה האחרונה של החוק לעסקי הימורים התקבלה ב-28 במרץ 2017. חוק זה מסדיר את המסגרת החוקית של פיקוח המדינה על פעילותם של מוסדות המארגנים הימורים.
החוק הכניס מגבלות על הפעלת פעילות זו על מנת להגן על מוסר האזרחים ועל האינטרסים הלגיטימיים של האוכלוסייה.
החל משנת 2010 פעלו חמישה אזורים ייעודיים למשחקי הימורים ומשנת 2019 פועלים רק ארבעה מהם.
בעתיד מתוכננת חניכת אזור משחק גם בחצי האי קרים ליד יאלטה, בעיר אנאפה בדרום רוסיה ובבוריאטיה.
הימים הלבנים הם הימים 13, 14, ו-15, בכל חודש בלוח השנה המוסלמי, ולפי המסורת האסלאמית הם ימים בעלי סגולות מיוחדות.
הם נקראים "הימים לבנים" בגלל צבע הירח בימים אלה.
הירח הופך לבן מאוד וניתן לראותו בעין בלתי מזוינת.
באסלאם, צום בימים הלבנים נחשב מוסתחב.
ישנו חדית' המתעד לכאורה אמירה של מוחמד, נביא האסלאם, ובה נאמר "אם אתה צם שלושה ימים בכל חודש, אז שהם יהיו 13, 14 ו-15".
הים התראקי הוא ים שולי בים האגאי והחלק הצפוני ביותר בו.
האזורים המקיפים ים זה הם מקדוניה ותראקיה ביוון וצפון מערב טורקיה.
ממערב למזרח הוא משתרע מחצי האי כלקידיקי ועד חצי האי גליפולי.
הנהרות אסטרימון, נסטוס ומריצה זורמים לים התראקי.
הנמלים העיקריים בים נמצאים בערים היווניות אלכסנדרופולי, קוואלה ותאסוס.
יש אתר נופש על שפת הים, שנקרא לוטרה אלפטרון, ליד קוואלה.
הים השחור (בטורקית: Sen Anlat Karadeniz) היא סדרת דרמה טורקית, בכיכובם של ואולס טונה אסטפה.
בשל הסצנות האלימות שלה, נשלחו מספר תלונות ל-RTÜK כדי להפסיק את שידור הסדרה.
נפס הייתה רק בת 16 כשנמכרה לאיש מתעלל עשיר, בשם "ודאט", אשר כולא אותה במשך 8 שנים באחוזתו שבאיסטנבול.
בניסיון ה-25 שלה, מצליחה נפס להימלט מ"הגיהנום החי" עם בנה בן ה-7, יהייט, שנולד כתוצאה מאונס.
נפס ובנה מוצאים הזדמנות לברוח במהלך ביקורם של משפחת קלילי מאזור הים השחור, והם מסתתרים בתא המטען של מכוניתו של תאהיר, אחד מבני משפחת קלילי שהגיעו לביקור.
כאשר הוא מגיע לארץ הולדתו, טרבזון, שנמצאת במרחק של 562 מיילים מאיסטנבול, תאהיר מגלה את נפס ובנה במכוניתו וכאדם שנולד וגדל באזור הים השחור, תאהיר מוכן לתת את חייו למען כל אדם שמטופל בחוסר צדק.
תאהיר מקריב את עצמו כדי להציל את נפס ובנה.
תוך כדי כך, הוא מתמודד עם אתגרים רבים, כולל חשיפת עצמו ומשפחתו לאיום החוטף של נפס, שהיה ידוע גם בתור המתעלל שלה, ודאט, וכן דחיית משפחתו וארצו לנפס; כמו הגנה על אישה "נשואה" עם ילד הנחשב "נגד המסורת" בעיר הולדתו.
טאהיר קאללי (אולס טונה אסטפה): טאהיר הוא בעלה של נפס ואביו של יהייט ומאסל.
אימץ את ייהיט בנו הביולוגי של נפס וודאט כבנו.
אוהב את הים השחור ומרגיש מחובר אליו, מסוגל לשרוד מתחת למים בכל מקרה שהוא.
בנו של טאהיר המשוגע, האדם שחשב שהוא דודו כל החיים ונקרא על שמו עד שמגלה כי הוא בעצם אביו הביולוגי, הוריו נרצחו בגלל אמו המאמצת אשר אמרה לאבא של אמו כי בתו ברחה עם גבר, ואביו הביולוגי של ודאט אשר היה מאוהב באימו של טאהיר רצח את הוריו.
טאהיר הוא בן הדוד של מוסטפא, פאטיח ומוראט, אף על פי שחשב כי הם אחים.
נפס קאללי / נפס זורלו (אירם הלוואציוגלו): אשתו של טאהיר, הקורבן לשעבר של ודאט ואמה של יהייט ומאסל.
איבדה את בתה כאשר נפטרה בלידה מוקדמת, ונפס מחשיבה זאת כנס לא ללדת לואדט עוד ילד בכלא שהוא יצר.
נפס הייתה כלואה בביתו של ודאט במשך 8 שנים שבמהלך שנים אלו הציג אותה כאשתו והמשיך להתעלל בה ולאנוס אותה.
בפרק האחרון לסדרה, נפס התקבלה ללימודי משפטים באוניברסיטת איסטנבול ולשם כך עוזבת את ביתה עם בעלה וילדיה.
ודאט סאייאר (מהמט עלי נורוגלו): החוטף / המתעלל של נפס, בעלה והמתעלל לשעבר של נזאר ואביו של ייה'יט וג'יילאן.
אמו עזבה אותו כשהיה קטן ואביו היה פושע ואנס.
ודאט רצח אותו בתור נער.
אביו הביולוגי של ודאט מנסה להגן על תאהיר מכיוון שרצח את הוריו ורוצה לכפר על זה, כשודאט מנסה להרוג את טאהיר אביו יורה בו והורג אותו.
מוסטפא קאללי (סינאן טוזקו): בנו הבכור של סאנייה, בעלה של אסייה ואביו של באלים ומהמט ארן (מהמט על שם אביו של מוסטפא שנפטר, ומהמט ארן על שם נער מהעיירה שנפטר).
סאנייה קאללי: אמם של מוסטפא, טאהיר והתאומים.
לא מרוצה מכלותיה אייסה ונפס אך בשעת הצורך מגנה עליהן מפני שכניה.
ידועה בכך שהורסת לבנה מוסטפא ולאשתו אסייה את רגעיהם הרומנטיים ותמיד רבה עם אסייה.
סאנייה מרגישה אשמה על מות הוריהם של טאהיר מכיוון שבזכותה הרוצח שלהם ידע היכן הם נמצאים.
סאנייה גידלה את טאהיר כבנה.
כאשר סוד זה מתגלה כולם לא סולחים לה על מעשיה.
לאחר מות ודאט, אביו ממליץ לה לחיות כל רגע ולכפר על חטאיה לאחר שרצח את בנו.
סאנייה מקשיבה לו ומקבלת בברכה את כלותיה ומצליחה להשלים בין ילדיה.
עיסן סייר (גוזדה קאנסו): בן דודו של ודאט.
אסמה: עורכת דין, בת דודתה של אסייה.
אשתו של עלי, שוטר וחברו של טאהיר מהצבא.
מוראט קאללי: בנו של אסנייה, אחד מהתאומים אשר חולקים את הכינוי הברדקיסטיים.
למרות התנגדותו של אביה, מוראט ונזאר מתחתנים אך היא בורחת ביום חתונתם בגלל אביה, עוזבת לאינסטנבול ומשאירה את מוראט שבור לב.
פאטיח קאללי: בנו של אסנייה, אחד מהתאומים אשר חולקים את הכינוי הברדקיסטיים.
אסייה קאללי (אויקו גורמן): אשתו של מוסטפא ואמו של באלים ומהמט.
בראק: בתו של אחד מעובדיו (נאג'יפ) של ודאט, מאוהבת בפאטיח.
הייתה בטוחה שודאט בן אדם טוב עד שהרביץ לה והכריח אותה להיכנס לביתה של נפס כמסווה של אישה מוכה.
בראק עשתה זאת כי ודאט איים עלייה בחיי אימה וחיי אחותה ג'יילאן.
בראק סיממה את נפס בכדי לערר את נפשה.
לאחר שאביה נהרג היא מוצאת מחסה עם אחותה בבית קאללי למרות התנגדות של אם המשפחה סאניה.
לאחר זמן מה מתברר כי אחותה אינה אחותה הביולוגית, לאחר שודאט איבד את בתו בלידה הוא אימץ ילדה שננטשה מכיוון שגם היא כמו בתו נולדה בלידה מוקדמת והיא חירשת.
ודאט פוקד על אביו של בראק (עובד שלו) לגדל אותה כבתו, ילדה זאת היא היחידה שאוהבת את ודאט ללא תנאי.
לזמן קצר ודאט שיקר לנפס כי ילדה זאת היא בתם הביולוגית.
אביו הביולוגי של ודאט מצא את אימה לאחר מותו של ודאט.
בראק נפרדת מכולם ועוברת לגור איתה.
הימורים מקוונים או הימורים באינטרנט הם סוגים שונים של הימורים הנערכים באינטרנט.
בהגדרה נכללים פוקר וירטואלי, בתי קזינו והימורי ספורט.
מיזם ההימורים המקוונים הראשון שנפתח לקהל הרחב היה פרויקט רכישת כרטיסים להגרלת הלוטו הבינלאומית של ליכטנשטיין באוקטובר 1994. כיום השוק מגלגל כ-40 מיליארד דולר ברחבי העולם מדי שנה, לפי הערכות שונות.
מדינות רבות מגבילות או אוסרות הימורים מקוונים.
עם זאת, הדבר חוקי בחלק ממדינות ארצות הברית, במספר מחוזות בקנדה, ברוב מדינות האיחוד האירופי ובמספר מדינות בקריביים.
בשווקים חוקיים רבים ספקי שירותי הימורים מקוונים נדרשים על פי חוק להיות בעלי רישיון מסוג כלשהו על-מנת לספק שירותים או לפרסם לתושבים שם.
לדוגמה, ועדת ההימורים של בריטניה או המועצה לבקרת המשחקים של פנסילבניה בארצות הברית.
בתי קזינו מקוונים וחברות הימורים רבות ברחבי העולם בוחרים להתבסס במקלטי מס בקרבת מקום השווקים העיקריים שלהם.
יעדים אלו כוללים את גיברלטר, מלטה ואלדרני באירופה, ובאסיה, האזור המנהלי המיוחד של מקאו נחשב במשך זמן רב למקלט מס וכבסיס ידוע למפעילי הימורים באזור.
עם זאת, בשנת 2018 האיחוד האירופי הסיר את מקאו מרשימת מקלטי המס הרשומים ברשימה השחורה.
בשנת 1994, אנטיגואה וברבודה העבירו את חוק הסחר והעיבוד החופשי, המאפשר להעניק רישיונות לארגונים המבקשים לפתוח בתי קזינו מקוונים.
בטרם פותחו בתי קזינו מקוונים, תוכנת ההימורים הפונקציונלית המלאה הראשונה פותחה על ידי Microgaming, חברת תוכנה מהאי מאן.
היא אובטחה באמצעות תוכנה שפותחה על ידי CryptoLogic, חברת תוכנת אבטחה מקוונת.
עסקאות בטוחות הפכו לקיימות; זה הוביל לבתי הקזינו המקוונים הראשונים ב-1994.
בשנת 1996 הוקמה ועדת המשחקים של Kahnawake, שהסדירה את פעילות ההימורים המקוונים מטריטוריית מוהוק של Kahnawake והנפיקה רישיונות משחקים לרבים מבתי הקזינו וחדרי הפוקר המקוונים בעולם.
זהו ניסיון לשמור על פעילותם של ארגוני הימורים מקוונים מורשים הוגנת ושקופה.
בסוף שנות ה-90, הימורים מקוונים צברו פופולריות; ב-1996 היו רק 15 אתרי הימורים, אבל המספר גדל ל-200 אתרי אינטרנט בשנה שלאחר מכן.
דו"ח שפרסם Frost & Sullivan חשף כי ההכנסות מהימורים מקוונים עלו על 830 מיליון דולר ב-1998 בלבד.
באותה שנה הוצגו חדרי הפוקר המקוונים הראשונים.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1999, הוצג חוק איסור הימורים באינטרנט כהצעת חוק בסנאט האמריקאי; משמעות הדבר הייתה שחברה אינה רשאית להציע כל מוצר הימורים מקוון לאף אזרח אמריקאי.
הימורים מקוונים מרובי משתתפים הוצגו גם ב-1999.
בשנת 2000, הממשלה הפדרלית הראשונה של אוסטרליה העבירה את חוק מורטוריום ההימורים האינטראקטיביים, מה שהפך לבלתי חוקי כל קזינו מקוון שאינו מורשה ופעל לפני מאי 2000 לפעול.
המשמעות היא שלאסטר'ס אונליין הפך לקזינו המקוון היחיד שיכול לפעול באופן חוקי באוסטרליה; עם זאת, הם לא יכולים לקחת הימורים מאזרחים אוסטרלים.
עד שנת 2001, המספר המשוער של אנשים שהשתתפו בהימורים מקוונים עלה ל-8 מיליון, והצמיחה נמשכה, למרות האתגרים המשפטיים המתמשכים הנוגעים להימורים מקוונים.
בשנת 2008, H2 Gambling Capital העריך את הכנסות מהימורים מקוונים ברחבי העולם ב-21 מיליארד דולר.
ב-2016, האתר Statista חזה ששוק ההימורים המקוונים יגיע ל-45.86 מיליארד דולר, ויגדל ל-56.05 מיליארד דולר עד 2018.
"הימים שאנחנו ביחד" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר הישראלי אדם.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 1994 חברת התקליטים הד ארצי.
מנקודה זו החלה הקריירה המוזיקלית של אדם לדעוך: שיריו לא הושמעו באופן תדיר ברדיו ולא נכנסו למצעדי הפזמונים, הן השבועיים והן השנתיים.
בין הרצועות שהצליחו להתפרסם במועדוני המוזיקה הישראלית נמנות "כי לא אמרתי לך", שנכתב והולחן על ידי אסתר שמיר ואודי הניס ו"זה לא מסתדר לי", שכתב והלחין רן עפרון.
הימים של דוג היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית בהנפשה ממוחשבת, אשר משמשת כהמשך לסרט הקולנוע "למעלה".
הסדרה נוצרה, נכתבה ובוימה על ידי בוב פטרסון, כאשר הוא גם מדבב את דוג, הדמות הראשית בסדרה, אשר מדובב בעברית על ידי קובי ליקורמן.
מלחיני הסדרה הם אנדריאה דצמן וקרטיס גרין, וטורבין זאן בולוק הוא העורך שלה.
חברת ההפקה של הסדרה היא Pixar Animation Studios, כאשר קים קולינס הוא המפיק שלה ופיט דוקטר ומארק נילסן הם המפיקים בפועל שלה.
הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי Disney Platform Distribution באמצעות שירות הסטרימינג דיסני+, כאשר כל פרקיה הופצו במקור ב-1 בספטמבר 2021. בישראל הסדרה בדיבוב עברי הופצה במלואה בשירות עם הגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022. לסדרה הופקו חמישה פרקים שאורכם 6–9 דקות.