tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יחד עם המחקרים הרבים שנעשים בתחום הזיקנה בישראל ובעולם עלה הצורך ביישום ההמלצות בשטח על מנת לשפר ולשמר את איכות חייהם של הזקנים.
הגרונטולוגיה הטיפולית מטרתה ליישם זאת על ידי שימוש בכלים יישומיים בעבודה אינטנסיבית עם קשישים בביתם בסביבתם הטבעית.
החלק המהותי ביותר הוא הזיכרון שאובד עם השנים עקב ניוון תאי המוח ויציאה הדרגתית מהמעגלים השונים של האדם.
היות שהאדם הוא יצור חברתי מטבעו אך במהלך השנים חוזר אל התא המשפחתי, חוסר התקשורת עם בני מעמד השווים גורם להידרדרות במצבו ואף לחולי.
גרויה שעירה (שם מדעי: Grewia villosa, שם עממי באנגלית: Mallow raisin) היא צמח בר ממשפחת הטליתיים, מדברי ומוגן, נדיר ונמצא בסכנת הכחדה בישראל.
גרויה שעירה היא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
השיח מצוי סמוך לצומת מצוקי דרגות, שם הוא צומח במפנה מזרחי במצוק בו מי תהום גבוהים.
באתר זה נמצאים גם צמחים סודניים נדירים אחרים כדוגמת חלביב רותמי, מורינגה רותמית, אבוטילון קהה ועוד.
פרחי הגרויה ערוכים בקבוצות של 3–10 השוכנים בחיקי עלים.
צבע הפרחים בתחילת הפריחה צהוב שהופך אחר-כך לחוםֹ–אדום.
מין זה גדל בעבר בשטח בו הוקמה ההתנחלות מצפה שלם.
כשהוקם, נלקחו זרעים וייחורים של מין נדיר זה, וכיום הצמח נמצא בשימוש גנני בשמורת עין גדי.
פרטים אלו נמצאים בקצה גבול התפוצה הצפוני של המין.
מרכז תפוצתו באפריקה, והוא מצוי בקניה ובדרום אפריקה.
גרונוולד היא שכונה אמידה ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף, במערב ברלין.
בשכונה יערות ואגמים רבים, הידוע בהם הוא יער גרונוולד.
בין דייריה המפורסמים של השכונה ולטר בנימין, אינגבורג בכמן, דיטריך בונהופר, אלזה לסקר-שילר (תקופה מסוימת), גרהרט האופטמן, מקס ריינהרט, מקס פלאנק וולטר רתנאו.
פרסומו העיקרי של המקום נובע מהיותו תחנתם האחרונה של רוב יהודי ברלין.
מתחנת הרכבת גרונוולד הובלו 55,000 מיהודי ברלין (מתוך 75,000 יהודי העיר) אל מותם בזמן מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1941 נמסר ליהודי ברלין כי במסגרת מדיניות הממשלה, על פי חוק, הם מועברים למחנות עבודה במזרח.
הם קיבלו כרטיס נסיעה ברכבת בכיוון אחד, ונצטוו להתייצב בתחנת הרכבת גרונוולד, ברלין, במועד שנקבע עבורם, מצוידים במזוודה אחת.
הובהר כי מי שלא יציית להוראות העזיבה צפוי לעונש מוות.
כאזרחים שומרי חוק צייתו רובם ככולם להוראות אלה, מבלי שיכלו לדעת כי רובם לא ישובו עוד.
בשנת 1998 הוקמה בתחנת הרכבת גרונוולד שבשכונה אנדרטה לזכרם, האנדרטה של רציף 17. האנדרטה מורכבת מלוחות פלדה המונחים על הרציף.
על כל לוח חקוק תאריך, מספר היהודים שנשלחו מגרונוולד באותו משלוח והיעד.
גרוֹטֶסקה (מצרפתית: Grotesque) הוא מונח בעל מספר פירושים:
אמצעי ספרותי ממשפחת האמצעים הספרותיים הקומיים, שעיקרו עיוות המתואר לשם הגחכתו.
פסל דמוי גרגויל – פסלי המפלצות הנמצאים על גבי קתדרלות גותיות נקראים "גרוטסק" (בעוד המונח "גרגויל" מתייחס רק למרזבים מקושטים).
במיתולוגיה, תחת השם "שד מערות".
ציורי קיר או ציורים מסוג אחר, האופייניים לרנסאנס, המורכבים בתערובת מחלקי צמחים, בעלי חיים, בני אדם, מפלצות, עצמים שונים, ללא שמירה על פרופורציות וללא פרספקטיבה, אם כי לעיתים תוך שמירה על סימטריה.
ההשראה לגרוטסקות נובעת מציורי הקיר שהתגלו ב (Domus aurea) ברומא, שרידי ארמון הקיסר נירון.
מקור המושג בימי הרנסאנס, כאשר נתגלו בחפירות ברומא העתיקה, בבית הזהב, במפלס נמוך שהתפרש כמערה אם כי כלל לא היה מערה (באיטלקית Grotto), ובהן ציורי קיר ענקיים, דמיוניים ומגוחכים בעיני אנשי תקופת הרנסאנס.
(pittura grottesca פירושו ציור מהסוג המתואר לעיל).
הפופולריות של העיטור בגרוטסקות, ששימש בעיקר כמילוי שטח בפרסקאות גדולים, מסביב לתמונות ראשיות, חיבר בתוכו גם את מסורת המפלצות על הקתדרלות של ימי הביניים, ואת גילוי ציורי הקיר בבית הזהב, שהיה לפי רוח הרנסאנס, מקור השראה מתרבות העת העתיקה.
ציורי גרוטסקות היו נפוצים מאוד במאה ה-16 וה-17, וגרוטסקות רבות, בהן הגרוטסקות בווילה ד'אסטה בטיבולי ובקסטל סנט-אנג'לו ברומא, מופיעות ברחבי אירופה, והיו ציירים שהתמחו בסוג עיטור זה.
שימושים ראשונים בגרוטסקה כציון לאמצעי ספרותי קומי, ובגרוטסק כאמצעי ספרותי ממש, נעשו בצרפת, בשלהי המאה ה-15.
הגרוטסקה הספרותית עברה כמה שינויים של משמעות מאז המאה ה-15 ועד ימינו.
בתחילה הייתה הגרוטסקה מיועדת לתיאור דמיוני מפחיד ומבעית, ולהטלת אימה ספרותית.
לימים חלו בה שינויים לכיוון הקומי, לחידוד העיוות של המתואר, בעיקר דמויות של גיבורים, אך גם מקומות, נופים וערים.
במאה העשרים, בגרמניה הווימארית, הגיעה הגרוטסקה לשיאים אמנותיים חשובים, באמנות הציור, הכרזה, הרישום והדפוס, וגם באמנות השיר הפוליטי והמחזה האוונגרדי.
בין גדולי אמני העולם שעשו שימוש נרחב בגרוטסקה ביצירתם היו המחזאי האיטלקי לואיג'י פיראנדלו, הסופר הרוסי ניקולאי גוגול ופרנץ קפקא.
בין היוצרים הישראליים שעשו שימוש נרחב בגרוטסקה ביצירתם ניתן למנות את הסופר חיים הזז, את המחזאי חנוך לוין, ואת המשוררים דוד אבידן ונתן זך.
כסוגה ספרותית מצטרפת הגרוטסקה לסוגות קרובות של משפחת האמצעים הספרותיים הקומיים, ובהם הסאטירה, האירוניה, הפרודיה, הקומדיה.
גרוטסקה הוא פסל של מפלצת, חיה, דרקון או שד, הרווח באדריכלות הגותית.
הגרוטסקה נפוצה בייחוד בקתדרלות וכנסיות.
לפיסול הגרוטסקי היו מספר מטרות:
להטיל מורא על פשוטי העם.
להגן על הכנסייה מפני שדים רעים.
הגרוטסק נבדל מגרגויל בכך שגרגויל משמש כמרזב ואילו הגרוטסק הוא פסל בלבד.
שד המערות שואב נשמות מבני-תמותה וניזון מהן, אך לא יכול לפגוע בבני אלמוות.
גרוניי הוא שמם של שני איים באיי שטלנד שבסקוטלנד.
גרוניי הוא אי בלתי מיושב בקבוצת איי סקריז החיצוניים באיי שטלנד שבסקוטלנד.
עד שנת 1972 היה האי מיושב מאחר ששכן בו שומר ומתפעל המגדלור של האי באונד סקרי הסמוך.
בשנת 1972 הפך המגדלור למופעל אוטומטית, ומשרת שומר המגדלור התייתרה, והאי נעזב.
גרוניי הוא אי קטן בלתי מיושב באיי שטלנד שבסקוטלנד.
האי מצוי צפונית לחצי האי נורת'מאויין (Northmavine) שבאי מיינלנד.
בין האי גרוניי לאי מיינלד נמצא מצר גרוניי (Gruney Sound).
האי אינו שמורת טבע, אולם בעלי האי שומרים על אוכלוסיית ציפורי יסעורון אטלנטי המוגנת המקננת באי.
גרוייר (Gruyère) היא גבינה שווייצרית חצי-קשה עד קשה מחלב גולמי הנקראת על שם העיירה גרוייר (Gruyères), שבקנטון פריבור, שבשווייץ, ואשר מיוצרת מאז המאה ה-12. בשנת 2001 הוכרה הגבינה כגבינה שווייצרית, עד אז, היו גם גבינות צרפתיות שטענו שהן גרוייר (הגבינות הצרפתיות בסגנון גרוייר הן קונטה ובופו).
גבינת הגרוייר היא מתוקה עם נגיעות של מליחות וטעמה משתנה ככל שהיא מתיישנת.
לגבינה הצעירה טעם אגוזי והוא הולך והופך מורכב יותר עם ההבשלה.
לאחר ההבשלה (כחמישה חודשים) נוצרים סדקים זעירים המקנים לה מרקם גרגירי ייחודי.
גרוייר היא גבינה צהובה מוצקה, רכה יותר וחלקה יותר מאשר הגבינה השווייצרית אמנטל (Emmental).
הגבינה טובה במיוחד לאפייה כיוון שטעמה מובחן אך לא משתלט.
הגרוייר היא גבינה שנמסה היטב ולכן היא מתאימה לפונדו ביחד עם הגבינות ושרין ואמנטל.
היא גם מהווה חלק מהמתכון הקלאסי של מרק בצל צרפתי ויש לה חלק גם בקרוק-מסייה, טוסט צרפתי קלאסי עם בשר חזיר וגבינה.
בגרוייר משתמשים גם בקורדון בלו בשילוב עם עוף ועגל.
היא גם טובה כגבינת שולחן, וכאשר מגררים אותה היא מתאימה לפסטות וסלטים.
נהוג להוסיף גרוייר מגוררת גם למרק לה-טורין, שהוא מרק שום צרפתי המוגש על לחם מיובש.
יינות לבנים, כגון ריזלינג, מתאימים מאוד לגבינה וגם סיידר תפוחים חם ובירה בוק.
על מנת להכין גרוייר, יש לחמם חלב גולמי לטמפרטורה של 34 מעלות במכלי נחושת, ואז להחמיצו על ידי הוספה של אנזים הגבנה נוזלי.
החלב המוחמץ נחתך לחתיכות בגודל של אפונים ונבחש, ומפריש מי גבינה.
החלב המוחמץ מבושל ב 43 מעלות ואחר כך מעלים את הטמפרטורה במהירות ל 54 מעלות.
מי הגבינה נסחטים ועל מנת ללחוץ את החלב המוחמץ הוא מוכנס לתבניות.
אחרי ההמלחה בתמלחת והוספת בקטריות, הגבינה מבשילה למשך חודשיים בטמפרטורת החדר, בדרך כלל על לוחות עץ, והופכים אותן בערך כל יומיים על מנת לדאוג לחלוקה שווה של הלחות.
גרוייר יכולה להבשיל בין שלושה לעשרה חודשים, וככל שההבשלה ארוכה יותר כך טעם הגבינה יותר חזק.
אזור גרוייר ידוע בייצור הגבינה שלו עם מהמאה ה-12. עדויות מימי הביניים מציינות את המומחיות של תושבי המקום להפוך את תנובת חלב הפרות שלהם לגבינה מלאת שומן.
הגבינה נמכרה גם בצרפת ובאיטליה.
המאה ה-17 הייתה שלב חשוב במותג גבינת גרוייר, מכיוון שלא רק המותג קיבל הכרה רשמית אלא בנוסף הייתה עלייה ניכרת בייצוא.
בתקופה הזו החלו להינקט צעדים ראשונים על המקוריות באמצעות סימון.
המילה המסמלת את מקור הגבינה נכנסה למילון האקדמיה הצרפתית בשנת 1762.
ההגירה הגדולה שהכתה את קנטון פריבור במהלך המאות ה 18 וה 19 הרחיבה את האזור הגאוגרפי של ייצור גבינת הגרוייר גם לקנטונים וו, נשאטל וז'ורה ואף לצרפת השכנה.
אולם ללא הגנה על המותג צצו הרבה העתקים לגבינת הגרוייר.
באמצע המאה ה-19 החל קמפיין למיסוד המותג והכרה במקום בו יוצרה הגבינה.
שיחות שהתנהלו במדריד (1891), בפריז (1926) וברומא (1930) הסתיימו בחתימה על הסכם להגנת מותגים לפי מקום ייצורם.
אולם, רק בשנת 2001 גבינת גרוייר קיבלה את אישור המותג הגאוגרפי בשווייץ ובשנת 2011 את המיתוג האירופאי.
אין לבלבל בין גרוייר לבין הגבינה גרביארה, הפופולרית בעיקר ביוון.
גרונטופיליה (Gerontophilia) הוא דפוס התנהגות, שעל פי ה-DSM, המגדיר המקובל של הפרעות הנפש, נחשב לפאראפיליה.
אדם בעל דפוס התנהגות כזה הוא אדם צעיר יחסית, הנמשך מינית לאדם בגיל כפול או זקן מאוד (70 ומעלה).
תאוריות ניסו להסביר את הפאראפיליה בכך שהיא נובעת מקשר הדוק של ילד עם סבו, לצד בית שאינו חם ומתפקד, כשקשרים חמים נוצרים רק בין הילד לסבו או לסבתו.
גרוטה ג'יגאנטה (איטלקית Grotta Gigante - "המערה הענקית"; גרמנית Riesengrotte) היא מערה בחלקו האיטלקי של חבל הקראס, ושוכנת בסמוך לעיירה זגוניקו בצפון נפת טריאסטה.
האולם המרכזי במערה משתרע לאורך של 130 מטר, רוחב של 65 מטר, וגובהו 107 מטר, דבר שהביא את ספר השיאים של גינס להעניק לה את תואר המערה התיירותית הגדולה בעולם ב-1995.
במערה תופעות קרסטיות שונות כולל נטיפים וזקיפים בעושר כמותי ואסתטי.
המערה נחקרה לראשונה ב-1840 במטרה לאתר את חלקו התת-קרקעי של נהר טימאבו (Timavo).
היא מופתה ב-1897 ונפתחה לקהל הרחב ב-5 ביולי 1908. ב-1957 הותקנה במערה תאורה חשמלית, דבר שהפך אותה לאתר תיירותי חשוב.
גרומבליה (ערבית: قرمبالية, תעתיק מדויק: קרמבאליה) היא עיר בתוניסיה הממוקמת ב-40 ק"מ דרומית לתוניס, בגובה של 102 מטר מעל פני הים ומשתרעת על כ-815.5 דונם.
אוכלוסייתה מונה כ-18,854 תושבים, נכון ל-2004. גרומבליה היא עיר הולדתו של נשיאה לשעבר של תוניסיה, מונצף מרזוקי.
גרונטוקרטיה (מיוונית: γέρων: זקן וקרטיה, שלטון; מילולית שלטון הזקנים) היא גרסה של שלטון אוליגרכי שבו ישות נשלטת על ידי מנהיגים שהם זקנים יותר באופן משמעותי מן הגיל של רוב האוכלוסייה הבוגרת.
לעיתים אופיו של המבנה הפוליטי בחברה הוא כזה שהכוח במעמד השולט מצטבר בהדרגה ככל שהגיל עולה, כך שהזקנים ביותר מחזיקים ברוב הכוח השלטוני.
אלה המחזיקים בעמדות הכוח השלטוני אינם בהכרח מחזיקים במשרות שלטוניות רשמיות, אלא לעיתים קרובות בעלי השפעה מכרעת על האוחזים במשרה השלטונית.
עיקר כוחה של הגרונטוקרטיה הוא ביציבותה, מאפיין המתאים יותר למוסדות שלהם עקרונות שאינם משתנים לאורך זמן.
גרונטוקרטיה עלולה להיות שיטת ממשל לא יעילה במוסדות שבהם שינויים תכופים ומהירים.
אף שתופעת הגרונטוקרטיה ידועה מזה אלפי שנים בהיסטוריה האנושית, המונח גרונטוקרטיה הוא מונח מודרני אשר מקורו, ככל הנראה, במחצית הראשונה של המאה ה-19. בעלון פוליטי, אשר התפרסם בשנת 1828 על ידי מחבר בשם ז'אן-ז'אק פאזי, הוא כותב: .
תמיכה לטענה כי המונח לא היה מוכר קודם לתקופה זו ניתן למצוא בעובדה כי מילונים היסטוריים אינם מכילים את המונח, ואילו מילון לארוס (Dictionnaire Larousse Lexis), במהדורת 1975, קובע כי מקור המילה בשנת 1825 לערך, מבלי שהוא נוקב בשמו של פאזי כמקור.
אף מילונים אנגלים, דוגמת המילון האנגלי של אוקספורד, מתארכים את המונח למחצית הראשונה של המאה ה-19.
גרונטוקרטיה היא צורת ממשל נפוצה במדינות קומוניסטיות, בהן תקופת שרותו של אדם למפלגה היא אחד הכישורים העיקריים להתמנות כמנהיג.
כך מנהיג המפלגה הקומוניסטית הסינית, מאו דזה-דונג, היה בן 82 במותו.
בשנות ה-80 וה-90 בסין שלטו במדינה מי שכונו "שמונת בני האלמוות".
ביניהם: דנג שיאופינג אשר שמר על כוחו בשלטון גם לאחר שהיה כמעט בן 90. צ'ן יון (1905–1995) היה ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית עד למותו בגיל 89. פנג צן (1902–1997) פרש מתפקידו בהנהגת המפלגה בגיל 86. יאנג שאנגקון (1907–1998) התמנה לנשיא סין בגיל 81 ושימש בתפקיד עד גיל 86.
גרונטוקרטיה החלה להשתרש במערכות השלטון בברית המועצות החל משנות ה-70 ונמשכה עד מרץ 1985 לפחות, כאשר הנהגה צעירה ודינמית יותר, בראשות מיכאיל גורבצ'וב, החלה להתבלט.
ליאוניד ברז'נייב מת בשנת 1982, כשהוא עדיין מחזיק בתפקיד המנהיג בגיל 75. אף שסבל מהתקף לב בשנת 1975 ובריאותו הידרדרה לאחר מכן, המשיך לאחוז במשרה הרמה במדינה.
בשנת 1980 הגיל הממוצע של חברי הפוליטביורו היה 70 (לעומת גיל ממוצע של 55 בשנת 1952 ו-61 שנים בשנת 1964).
בשנת 1982 היו כל החברים הבולטים בהנהגה הסובייטית קשישים: ברז'ינייב בן 75, שר החוץ אנדריי גרומיקו בן 72, שר ההגנה דמיטרי אוסטינוב בן 73 וראש הממשלה ניקולאי טיחונוב בן 77. יורי אנדרופוב ירש את ברז'נייב בהנהגת המדינה בגיל 68, אף שהיה אז כבר חולה מאוד.
לאחר מות אנדרופוב התמנה קונסטנטין צ'רניינקו להחליפו בגיל 72 והחזיק בשלטון 13 חודשים עד למותו.
בקובה החזיק פידל קסטרו (יליד 1926) במשרה הבכירה בשלטון עד גיל 82, אז החליפו אחיו ראול (יליד 1931), שהיה אז בן 76.
גרונטוקרטיה אפיינה אף את השלטון במדינות אחרות בגוש המזרחי, בהן מנהיג המדינה אחז עדיין במשרתו בשנות ה-70 וה-80 לחייו.
יש שטענו גם כי ממשלת ישראל השלושים הייתה גרונטוקרטיה: ראש הממשלה אריאל שרון היה בן 75 בעת שהתמנה לראש הממשלה, כמשנה לראש הממשלה שימש שמעון פרס אשר היה בן 81 בהתמנותו לתפקיד, וסגן ראש הממשלה היה יוסף לפיד בן 70 בעת שהתמנה.
גרונטוקרטיה נפוצה במדינות דתיות תאוקרטיות כגון איראן והכס הקדוש, בהן המנהיגות נמצאת בידי זקני הדת.
ח'ומייני (1902–1989) שימש כמנהיג העליון באיראן עד גיל 86, ומחליפו עלי ח'אמנאי (יליד 1939) מחזיק בשלטון נכון לשנת 2020, מעל גיל 80. יחד עם זאת, באיראן שבה מנהיגי הדת הבכירים הם זקנים, קיימת מגבלת גיל מקסימלי של 75 כדי להיות מועמד בבחירות לבית הנבחרים.
האפיפיור פרנציסקוס עומד בראש הכס הקדוש, נכנס לתפקידו בגיל 77, והוא החליף את האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר שפרש בגיל 85 מתפקידו.
מונרכיות אבסולוטיות מתאפיינות לעיתים בגרונטוקרטיה.
כך ניתן לראות גרונטוקרטיה במערכת השלטון בערב הסעודית, שם אוחזת בשלטון משפחת סעוד, עבדאללה (1924-2015), שלט בממלכה עד גיל 91, סולטאן, יורש העצר הסעודי היה בן 83 במותו בשנת 2011, וסלמאן המלך הנוכחי, נכנס לתפקידו בגיל 80..
גרום-לשוניים (שם מדעי: Osteoglossidae) היא משפחה של דגים גרום לשונאים החיים בנהרות טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאמריקה הדרומית, לרוב סביב נהר האמזונאס.
דגים אלה בעלי התאמה לציד של טרף בזינוקים מרשימים מעל המים והם יכולים לנשום אוויר לזמן קצר.
דגים אלה בעלי 2 זיזים מתחת ללסת התחתונה וחסרת השיניים ובעלי לשון גרמית המועכת את הטרף במקום.
סוג גְּרוּם-לָשׁוֹן (Osteoglossum) בו שני מינים:
הסוגים ארפאימה (Arapaima) והמין היחיד בסוגו ארפאימה אפריקאית (Heterotis niloticus) שהשתייכו למשפחה, עברו למשפחת הארפאימיים (Arapaimidae).
גרויטר פירט הוא מועדון כדורגל גרמני, מהעיר פירט שבגרמניה.
המועדון נוסד בשנת 1903 ושיחק לאורך השנים בליגות אזוריות בגרמניה.
בשנים 1935, 1937 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצות פרייבורגר 1892 וברלינר SV בהתאמה.
בשנת 1940 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת ראפיד וינה.
בעונות 1952/1953, 1963/1964 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות ואלדהוף מנהיים והרטה ברלין בהתאמה.
בשנת 1969 שיחק בפעם היחידה בגביע האינטרטוטו.
המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות זגלבי סוסונוביץ' מפולין, ויינר ספורט קלאב מאוסטריה ויורגודן משוודיה.
המועדון סיים את הבית במקום הראשון וזכה בגביע האינטרטוטו.
המועדון שיחק בליגה השנייה 9 עונות ברציפות מעונת 1974/1975 ועד עונת 1982/1983 שבסופה ירד לליגה השלישית.
המועדון שיחק 14 שנה ברציפות בליגה השלישית מעונת 1983/1984 ועד עונת 1996/1997. בעונות 1983/1984, 1996/1997 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות בורוסיה מנשנגלדבך וקרלסרוהה בהתאמה.
בסוף עונת 1996/1997 סיים את הליגה השלישית במקום השני והעפיל לליגה השנייה.
המועדון שיחק 15 שנה ברציפות בליגה השנייה.
בעונת 2003/2004 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת ורדר ברמן.
בעונת 2006/2007 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת וולפסבורג.
בעונת 2009/2010 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת באיירן מינכן.
בעונת 2011/2012 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת בורוסיה דורטמונד.
בסוף העונה העפיל בפעם הראשונה לליגת העל של גרמניה.
המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל וירד לליגה השנייה בסוף עונת 2012/2013. בסיום עונת 2020/2021 שבה לבונדסליגה, ורשמה את הפתיחה הגרועה ביותר של קבוצה בבונדסליגה אי פעם כשצברה נקודה אחת בלבד ב-14 מחזורי הפתיחה של עונת 2021/2022. בסוף העונה נשרה חזרה לבונדסליגה השנייה.
גרון בלו היא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי הווז' וגובהו הוא 1,424 מטר מעל לגובה פני הים שמהווה את הנקודה הגבוהה במחוז או-רן.
ההר נמצא 25 ק"מ בצפון מערב לעיר מילוז.
בעבר קראו להר בלו דה גבווילר על שם גבווילר, העיר הקרובה ביותר להר, הממוקמת 8 ק"מ ממנו וכן בלו דה סולץ כשמה של עיר קרובה להר.
בבדיקות מדויקות שנערכו, מקובל היום כי העיר הקרובה יותר היא גבווילר.
היום שמו של ההר הוא "גרון בלו" שפירושו בלון גדול שמשמעותו היא שזאת הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הווז'.
אל פסגת הגרון בלו ניתן להגיע כל השנה על ידי נסיעה ברות דה קרט (Route des Crêtes; דרך הפסגות) עד למעבר הרים בגובה 1,343 מטר.
ולאחר מכן להמשיך רגלית עד לפסגה.
בחורף ההר מושלג אך לא בקיץ.
על פסגת ההר ממוקמת אנדרטה לזכר לוחמי הציידים אלפינים, מכונים השטן הכחול, שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה הוקמה ב-1926 ונחנכה על ידי ראש הממשלה הצרפתי רמון פואנקרה.
ב-1940 במסגרת הפלישה הגרמנית לצרפת, האנדרטה נהרסה אך היא שוחזרה ב-1960. ליד הפסגה ממוקם מכ"ם שמשמש להכוונת התעופה האזרחית באזור ומספק מידע לשדות התעופה בשטרסבורג ובמילוז.
גרון הים הלבן הוא מצר ים ברוסיה בין החוף הדרום-מזרחי או חוף טרסקי (Терский берег) של חצי האי קולה, לבין החוף החורפי (Зимний берег) שבין מפרץ מזן (Мезенская губа) למפרץ דווינה (Двинская Губа) .
המצר מקשר בין הים הלבן שמדרום-מערב לו לבין ים ברנץ שצפון-מזרחית לו.
רוחבו של המצר נע בין 46 קילומטרים בנקודה הצרה ביותר ועד 93 ק"מ; עומקו המרבי הוא 130 מ' ואורכו 160 ק"מ.
במצר שוכן האי סוסנוביץ (), במרחק של כ-3.5 ק"מ מחוף טרסקי, וביציאה לים ברנץ ובכניסה למפרץ מזן – האי מורז'ובץ ששטחו 110 קמ"ר.
המצר נמצא בתחום השיפוט המנהלי של המחוזות מורמנסק וארכנגלסק.
גרוייץ (בפולנית: Grójec; ביידיש: גריצע או גריצא) היא עיר קטנה במחוז גרוייץ שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מהמאה ה-11 הייתה גרוייץ יישוב מבוצר, ובשנת 1419 קיבלה זכויות עיר, והתקיימו בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים.
באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר בידי הגייסות השוודיים.
משנת 1867 משמשת העיר כעיר מחוז, ובשלהי המאה ה-19 הוקמו בה בתי חרושת שונים.
גרוייץ נודעת בתפוחים המגודלים בסביבתה, אשר משווקים ברחבי פולין.
יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום.
באמצע המאה ה-19 הוקם בעיר בית כנסת מפואר מעץ, וזמן מה ישב בה המגיד מקוז'ניץ.
כמו כן, ישבו בעיר חסידי אלכסנדר, ובין רבני העיר היו רבי שרגא פייבל מגריצא ובנו רבי יחיאל דנציגר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול, ומצבם הכלכלי של יהודי המקום הורע.
כתוצאה מכך היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, והתקיימו בה תנועות נוער ציוניות שונות, לצד פעילות של אגודת ישראל, שאנשיה היו ברובם מחסידות גור.
בשנים אלה הוקמו בעיר בית ספר וגן ילדים עבריים, וכן בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת ציש"א.
בסוף שנות השלושים סבלו יהודי העיר מגל האנטישמיות הפולני, שבא לידי ביטוי בהצבת משמרות חרם ליד חנויות היהודים, בארגון הפגנות נגד היהודים, תוך תקיפת יהודים, וביידוי אבנים על בתי היהודים ועל בית הכנסת בעיר.
בתקופה זו נמנו בעיר כ-5,000 יהודים, רוב תושביה.
בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצצה גרוייץ בידי מטוסים גרמניים, ומספר מתושביה היהודים נהרגו.
ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, וב-12 בחודש ריכזו אנשי ס"ס כמה אלפי גברים מהעיר, ובהם יהודים רבים, והצעידו אותם לרווה מזובייצקה, כאשר התשושים נורו למוות.
שם שוחררו היהודים רק לאחר שמשפחותיהם שילמו עבורם סכומי כופר.
באוקטובר 1939 הפכה גרוייץ למרכז השלטון הגרמני במחוז.
עד מהרה הועלו באש בית הכנסת ובית המדרש שבעיר, רכוש יהודי בה נבזז, וכ-400 יהודים חרדים נורו בה למוות.
בהמשך, מונה בעיר יודנרט, בראשות נוח ביטר, אשר נצטווה לספק לגרמנים כ-1,000 עד 1,200 עובדים יהודים מדי יום, ולהעביר לגרמנים רכוש וכספים, לעיתים תחת איום בהוצאה להורג של בני ערובה.
ביולי 1940 הוקם בעיר גטו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ובו שוכנו בצפיפות רבה כ-5,850 יהודים.
בשל שמועות על השמדה צפויה של יהודי הגטו, נמלטו ממנו יהודים רבים לביאלובז'גי, שם נרצחו רבים מהם בעת הגעתם, והיתר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ב-28 בפברואר 1941 חוסל גטו גרוייץ, ויהודיו הועברו לגטו ורשה.
קבוצת עובדים יהודים בת כ-250 איש שהושארה בגרוייץ חוסלה בידי הגרמנים ב-4 ביוני 1943 ביער ליד חינוב.
קבוצת עובדים יהודים נוספת בת 83 איש, ששולחה למחנה עבודה בסמולנסק, נרצחה שם.
שני בתי העלמין היהודיים בעיר נהרסו בידי הגרמנים והפולנים המקומיים, ומצבותיהם שימשו לסלילת כביש בעיר.
לאחר השואה שבו לעיר יהודים בודדים, וחלקם נרצחו בידי פולנים מקומיים.
גרום-לשונאים (שם מדעי: Osteoglossiformes) היא סדרה של דגים גדולים החיים במים מתוקים באזורים הטרופיים בדרום אמריקה, אפריקה, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה.
דגים אלה מגיעים לגודל רב כשהגדול מכולם הוא הארפאימה שיכול להגיע לאורך 3 מ' ולשקול 200 ק"ג.
למעשה זה אחד מדגי הגרם הגדולים במים מתוקים.
לבני הסדרה לשון בעלת מחיצה גרמית קשה, העוזרת לרסק את הטרף הנתפס בפה וסנפירי הגחון שלהם מעוגלים מאחורה.
דגים אלה אוכלי בשר וחלקם, כמו גרום-לשון דו-ביני יודעים לקפוץ אל מעל המים לגובה של כמה מטרים כדי לתפוס טרף הנמצא על עצים.
משפחה גימפנרציים (Gymnarchidae) בה סוג ומין יחיד דג סכין אפריקני (Gymnarchus niloticus)
משפחה פנטודונטיים (Pantodontidae) - בה סוג ומין יחיד פרפרון מים מתוקים (Pantodon buchholzi)
גרוּמברידג' 34 (מאנגלית: Groombridge 34, נקרא גם גליזה 15) הוא כוכב כפול המורכב מזוג ננסים אדומים הנמצאים במרחק של 11.6 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים אנדרומדה.
זו אחת ממערכות הכוכבים הקרובות לכדור הארץ אך בהירות נראיתה הנמוכה לא מאפשרת להבחין בה ללא ציוד עזר.
טלסקופ מאפשר להבחין בזוג הננסים כ-5.4 מעלות מצפון לכוכב θ (תטא) באנדרומדה וכ-5.3 מעלות מצפון-מערב לגלקסיית אנדרומדה.
המערכת מופיעה לראשונה בקטלוג הכוכבים של האסטרונום הבריטי סטיבן גרומברידג' שבו הופיעו כוכבים שאף פעם לא שוקעים וניתנים לצפייה בכל לילה ממצפה הכוכבים שבנה גרומברידג' ליד גריניץ' (כוכבים עם נטייה מעל 39 מעלות בערך).
וילם יקוב לויטן הכניס את הזוג בשנת 1955 לקטלוג הכוכבים בעלי תנועה עצמית של יותר מחצי שניית קשת בשנה תחת הציונים LFT 31 ו-LFT 32 וכן לעדכון של הקטלוג משנת 1979 תחת הציונים LHS 3 ו-LHS 4. בשנת 1970 נצפו מספר התפרצויות מפני שני הכוכבים ושניהם מסווגים ככוכבי הבזק.
בשנת 2014 דווח על זיהוי של כוכב לכת המקיף את גרומברידג' 34 A.
שני הננסים מקיפים את מרכז הכובד של המערכת במסלול כמעט מעגלי כך שהמרחק ביניהם הוא כ-146 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה הוא 2,600 שנים.
מכיוון ששני בני הזוג הם כוכבי הבזק, קיבלו שניהם גם ציונים של כוכבים משתנים: גרומברידג' 34 A קיבל את הציון GX באנדרומדה וגרומברידג' 34 B קיבל את הציון GQ באנדרומדה.
לשני הכוכבים תנועה עצמית גדולה יחסית של כ-2.9 שניות קשת בשנה על רקע הכוכבים הרחוקים יותר.
גרומברידג' 34 A הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M1.5V עם מסה של כשלוש שמיניות מסת שמש, רדיוס של כ-40% מרדיוס שמש וטמפרטורת פני השטח שלו היא כ-3,600 קלווין.
הוא מאיר בעוצמה של כ-6.5 אלפיות מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך הרבה יותר מכך באור תת-אדום.
יחסית לכוכבי הבזק, ההתפרצויות של גרומברידג' 34 A הן חלשות יחסית ומשחררות כאלפית מהאנרגיה של ההתפרצויות שנצפות בכוכבי הבזק פעילים.
גרומברידג' 34 A הוא המסיבי, הגדול והבהיר יותר מבין שני בני הזוג ועוצמת ההארה שלו היא פי 16 משל גרומברידג' 34 B.
לכוכב הלכת מסה של כ-5 מסות כדור הארץ והוא מקיף את גרומברידג' 34 A במרחק של כ-0.07 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-11.44 ימים.
מרחק זה קטן מהמרחק שמאפשר קיום של מים במצב צבירה נוזלי והטמפרטורה על פני כוכב הלכת צפויה להיות בין 100 ל-300 קלווין.
עבור צופה על כוכב הלכת, יראה גרומברידג' 34 B ככוכב עם בהירות מדרגה 7-, בהיר מספיק כדי להבחין בו גם ביום.
גרומברידג' 34 B הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M3.5V עם מסה של כ-16% ממסת השמש ורדיוס של כ-19% מרדיוס השמש.
טמפרטורת פניו היא כ-3,200 קלווין והוא מאיר בעוצמה של 0.4 אלפיות מעוצמת ההארה של השמש, באור נראה, אך פי 100 מכך באור תת-אדום.
ההתפרצויות של גרומברידג' 34 B תכופות יותר וחזקות יותר משל בן הזוג, למרות שהוא הקטן והעמום מבין השניים.
גרומברידג' 34 נמצא במרחק של כ-1.8 שנות אור בלבד מהכוכב רוס 248, אך גם ממרחק זה לא ניתן לראותו ללא ציוד עזר.
שאר שכניו הם גם כן ננסים אדומים חוץ מ-61 בברבור שנמצא במרחק של כ-7 שנות אור ממנו ונראה ממנו ככוכב עמום עם בהירות מדרגה 3.7, אך בהיר בהרבה מכפי שהוא נראה מכדור הארץ.
השמש תראה מגרומברידג' 34 ככוכב חסר יחוד עם בהירות מדרגה 2.6.
גרוניון קליפורני (שם מדעי: Leuresthes tenuis) הוא מין דג מסדרת האידרונאים.
אורכו של הגרוניון 19 ס"מ והוא בעל קשקשים ירקרקים מלמעלה כסופים מלמטה ובעל זנב מחורץ גדול.
הוא נפוץ באוקיינוס השקט לאורך חופי קליפורניה ממפרץ מונטריי לבאחה קליפורניה.
הוא מצוי עד לעומק 18 מ' בממוצע.
הם ניזונים משטרגליים ומיצורי פלנקטון.
הם עצמם נטרפים בידי דגים גדולים.
דג זה מיוחד מאוד בכך שהוא מתרבה ביבשה, אחד משני הדגים, יחד עם הטרוטנית, שמתרבה בצורה כזו.
הדג מתרבה בחודשים בהם הגאות בעיצומה - בין מרץ לאוגוסט, דגים אלה מקפצים בשיא הגאות לעבר החוף ומטילים ביצים על החוף מחוץ למים והם יכולים לזחול מעט על היבשה בזכות גופם הגמיש ולחפור גומות לביציהם.
הביצים יכולות לבקוע תוך שבוע ברגע שמגיע גל מספיק גדול להביאן אל הים.
גרוניה יפימובנה סוחרבה הייתה פסיכיאטרית ילדים סובייטית.
סוחרבה הייתה הראשונה שפרסמה תיאור מפורט של מאפייני האוטיזם, בשנת 1925. המאמר המקורי שפרסמה נכתב ברוסית ופורסם בגרמנית שנה לאחר מכן.
המאמר תורגם לאנגלית רק בשנת 1996, על ידי סולה וולף.
בתחילה השתמשה סוחרבה במונח "פסיכופתיה סכיזואידית" לתיאור התופעה, כאשר משמעות המילה "סכיזואידית" היא "אקסצנטרית".
בשלבים מאוחרים יותר החלה להשתמש במונח "פסיכופתיה אוטיסטית (עם הימנעות פתולוגית)" כשם כולל לאגד המאפיינים של אוטיזם שסקרה.
המאמר שפרסמה נכתב כמעט שני עשורים לפני המחקרים שביצעו הנס אספרגר וליאו קנר שתוצאותיהם פורסמו ברבים, בעוד שעבודתה החלוצית של סוחרבה לא זכתה לפרסום משמעותי.
הגורמים לכך, ככל הנראה, היו גורמים פוליטיים ושפתיים שהיו משמעותיים באותה התקופה.
בתרגום מאמריה לגרמנים שמה תועתק ל-"Ssucharewa", וחוקר האוטיזם הנס אספרגר בחר שלא לצטט את עבודתה בשל השתייכותו למפלגה הנאצית ומורשתה היהודית.
סוחרבה נולדה בקייב למשפחה יהודית, בתם של חיים פייטלביץ' ורחל יוסיפובנה סוחרבה.
בין 1917 ל-1921 היא עבדה בבית חולים פסיכיאטרי בקייב.
בשנת 1921 החלה לעבוד במוסקבה, ומשנת 1928 עד שנת 1933 כיהנה כפרופסור חבר במכון הרפואי הראשון של מוסקבה.
בין השנים 1933 ו-1935 ניהלה את המכון הפסיכו-נוירולוגי באוניברסיטת חרקוב.
סוחרבה חקרה ילדים אוטיסטים, ותיארה אותם באופן דומה לתיאור המודרני הרווח של אוטיזם המופיע ב-DSM-5. היא יזמה הקמה של בתי ספר מיוחדים שיועדו לילדים אוטיסטים, שבהם השתתפו הילדים במספר פעילויות, כגון התעמלות, ציור ועבודות עץ.
בשנת 1935 ייסדה סוחרבה פקולטה לחקר פסיכיאטריית ילדים.
ב-1938 היא ניהלה מרפאה לטיפול בפסיכוזה בילדים, שפעלה תחת משרד החקלאות והמזון של רוסיה הסובייטית.
במשך שנים רבות עבדה כחברת מועצה וכמנהלת בית החולים הפסיכיאטרי של קשצ'נקו במוסקבה.
סוחרבה האמינה שהגורם החברתי הוא משמעותי בהופעת הפרעות אישיות אצל ילדים ובני נוער.
אחד מהמאפיינים שסברה שגורמים להפרעות אישיות היה סביבה משפחתית רעועה.
היא הייתה חלוצה בשימוש בשיטת הסוגסטיה, ונלחמה למען זכויות הילדים.
היא קבעה שאין לשלוח ילדים בעלי תסמינים רפואיים שונים למחנות עבודה, אלא למוסדות רפואיים.
בנוסף, חקרה סוחרבה פוסט-טראומה שפיתחו ילדים שספגו פציעות מלחמה.
בהתאם להוראת מחלקת הבריאות של מוסקבה, המרכז המדעי והמעשי לטיפול בבריאות הנפש של ילדים ובני נוער נקרא על שם סוחרבה.
המרכז הוא המוסד הרפואי המוביל לטיפול במצבים אובדניים בילדים ובבני נוער מתחת לגיל 18.
בשנת 1924, סוחרבה זיהתה שישה מטופלים עם מאפיינים שנחשבים כיום לאוטיזם.
מטופלים אלו הם מהראשונים שזוהו כבעלי התסמונת.
על אף שהמטופלים נותרו אנונימיים, פורסמו תיאורים של חלקם:
ילד בן 12 שלימד את עצמו לקרוא בגיל חמש.
הוא היה מסורבל פיזית והעדיף לדבר עם מבוגרים במקום עם ילדים אחרים.
כנר מחונן שלא הסתדר עם אחרים מבחינה חברתית.
ילד שהיה לו זיכרון יוצא דופן למספרים, אבל גם פרוסופגנוזיה ועל כן לא היה מסוגל לזהות פנים.
ילד שהיו לו חברים דמיוניים שחיו בקמין.
גרולה ד'אורו () הוא אחד מפרסי הסרטים האיטלקיים הוותיקים ביותר.
הפרס שימש במקור כאות הוקרה לקולנוע האיטלקי לפני שהתרחב לכלול סרטים בינלאומיים.
הפרס מתאפיין בגביע הייחודי שלו, גרולה, שהוא גביע ידידות מסורתי מעץ ממחוז ואל ד'אוסטה.
החלו לחלק את הפרס ב-1953 עד 1981, לאחר כמה שנים של הפסקה, הוא הושק מחדש בשנת 1989 על ידי העיתונאי מאוריציו קוסטנצו ובעיקר על ידי מבקרת הקולנוע פליס לאודיו עד שחלוקת הפרס הופסקה לחלוטין בשנת 2001. הסיבות הספציפיות להפסקה הראשונית ב-1981 וההפסקה הסופית בסופו של דבר ב-2001 אינן מפורטות במפורש.
עם זאת, שינויים בתעשיית הקולנוע האיטלקית ושינוי סדרי העדיפויות בקרב נותני החסות ובעלי העניין תרמו להחלטה להפסיק את הפרסים.
עלייתם של פסטיבלי קולנוע ופרסים אחרים באיטליה ובאירופה, שהציעו יותר חשיפה תקשורתית והכרה בתעשייה, הובילה גם היא לירידה בבולטות של הגרולה ד'אורו.
הטקסים נערכו בסן-וינסנט, ואל ד'אוסטה .
גרונדרצייט היא התייחסות לתקופה כלכלית בגרמניה ובאוסטריה של המאה ה-19 לפני ההתרסקות הגדולה של שוק המניות של 1873, ולסגנון אדריכלי מרכז אירופאי, לעיתים קרובות היסטוריסטי באופיו, שנמשך מאמצע ועד סוף המאה ה-19.
תקופת "עידן המייסדים" - Gründerzeit - נמשכה רק שש שנים, מ-1867 עד 1873. המונח מתייחס לפריחה כלכלית קצרת מועד ולעלייה הכלכלית של האימפריה הגרמנית, כאשר מאות עסקים חדשים, בנקים ומסילות רכבת נוסדו.
סופרים גרמנים של סוף המאה ה-19 השתמשו במונח Gründerzeit כמזלזל, מכיוון שהתפוקה התרבותית של אותה תנועה קשורה לחומרנות ולניצחון הלאומנות.
היסטוריון התרבות אגון פרידל התלונן כי הונאת הבורסה לא הייתה ההונאה היחידה בגרונדרצייט.
הצורך בדיור עלה כתוצאה מהתיעוש.
שכונות דיור שלמות קמו בשדות ירוקים עד לא מכבר.
הבניינים בני ארבע עד שש קומות נבנו לרוב על ידי יזמים פרטיים.
לעיתים קרובות הם התהדרו בחזיתות מעוטרות בצורה עשירה בצורת היסטוריזם כגון תחיית הגותית, תחיית הרנסאנס, הרנסאנס הגרמני ותחיית הבארוק.
מבנים מפוארים נבנו לאזרחים נובורישים - המתעשרים החדשים - וגם דיור להשכרה נודע לשמצה עבור המעמדות הנמוכים העירוניים המתרחבים.
התקופה הייתה חשובה גם לשילוב טכנולוגיות חדשות באדריכלות ובעיצוב.
גורם מכריע היה התפתחות תהליך בסמר בייצור פלדה, שאיפשר בניית חזיתות פלדה.
דוגמה קלאסית לצורה החדשה היא מבנה הפלדה והזכוכית של ארמון הקריסטל, שהושלם ב-1851, שהיה אז מהפכני ונתן השראה לעשורים הבאים.
שכונות ה־Gründerzeit, נבנו בכל רחבי גרמניה, אוסטריה ואפילו בהונגריה.
באוסטריה, ה-Gründerzeit החל לאחר 1840 עם תיעושה של וינה, כמו גם אזורי בוהמיה ומורביה .
וינה, הבירה האימפריאלית ומקום מגוריו של הקיסר פרנץ יוזף, לאחר המרד הכושל של 1848 הפכה לעיר הרביעית בגודלה בעולם עם הכללת הפרברים וזרם של תושבים חדשים מאזורים אחרים של אוסטריה.
במקום שבו עמדה חומת העיר, נבנה כביש טבעת, ונבנו גם מבנים אזרחיים שאפתניים, כולל בית האופרה, בית העירייה והפרלמנט.
בניגוד לפועלים חקלאיים ולפועלים עירוניים, המעמד הבינוני-גבוה שהלך והתעשר הקים אנדרטאות ואחוזות.
תופעה זו התרחשה בקנה מידה קטן יותר גם בערים אחרות כמו גראץ.
בהלך הרוח של גרמנים רבים, התקופה קשורה באופן מהותי לקייזר וילהלם הראשון ולקנצלר ביסמרק, אך היא לא הסתיימה איתם (ב-1888 וב-1890, בהתאמה), אלא נמשכה גם בתקופת שלטונו של הקייזר וילהלם השני.
היה זה תור זהב עבור גרמניה ובמהלכו התגברה על אסונות מלחמת שלושים השנים ומלחמות נפוליאון, וחזרה לחזית בתחומי המדע, הטכנולוגיה, התעשייה והמסחר.
רמת החיים של מעמד הביניים הגרמני עלתה במהירות והא החל לרכוש רהיטים מודרניים, אביזרי מטבח ומכונות ביתיות.
ההשפעות החברתיות של התיעוש היו זהות לאלו שבמדינות אחרות באירופה.
יעילות חקלאית מוגברת והכנסת מכונות חקלאיות חדשות הביאו לחלוקה מקוטבת של ההכנסה באזורים הכפריים.
בעלי הקרקע התחזקו על חשבון כוח העבודה החקלאי חסר הנכסים.
השלכות לכך התבטעו בהגירה, רובה ככולה לאמריקה, ולערים הגדולות.
בערים התעשייתיות הצומחות במהירות, הוקמו בתי פועלים חדשים, חסרי נוחות בסטנדרטים של היום, "ללא אור, אוויר ושמש" לדברי ביקורת התקופה ובניגוד לרעיונות הרווחים בתקופה בנושא בתכנון ערים.
הדירות החשוכות והצפופות גרמו לעלייה ניכרת בשחפת, שהתפשטה גם לשכונות עשירות יותר.
גרומדה (בפולנית: שפירושה "התכנסות", "קבוצה" או "אספה") הוא מונח שהתייחס לארגון כפרי שכלל את כל תושבי הכפר ופעל כרשות מקומית בחבר העמים הפולני-ליטאי.
הגרומדה גם פיקח על תשלומי המיסים.
במובן זה, הגרומדה התפתח בין המאות ה-16 וה-18, והמשיכו לתפקד בפולין הקונגרסאית.
ראשי המחוזות קיבלו את התואר "סוֹאוּטִיס" (sołtys) ונבחרו על ידי האוכלוסייה המקומית.
הגרומדה המשיך לתפקד בפולין שבין המלחמות, כחלוקת משנה של גמינה.
ברפובליקה העממית הפולנית, בין השנים 1954 ו-1972, הגרומדה היווה את הדרג הנמוך ביותר של השלטון המקומי, ותפס את התפקיד שמילאו בעבר גמינות.
בדרך כלל הם היו מורכבים מכמה כפרים, אך הם היו יחידות קטנות יותר מאשר הגמינות בעבר.
דוגמאות לכך כוללות הגרומדות אוסיק באזור אושוויינצים וטורקו באזור סטשוב.
בשנת 1972, הוגדרו מחדש הגמינות והגרומדות בוטלו.
בשנות האלפיים, יחידת השלטון המקומית הקטנה ביותר הכפופה לגמינה בפולין הכפרית נקראת "סוֹאֶצְטְבוֹ" (sołectwo).
גְּרוֹפִית הוא קיבוץ בערבה הדרומית הנמצא כ-53 ק"מ מצפון לעיר אילת ושייך למועצה האזורית חבל אילות.
היישוב הוקם בשנת 1963 כהיאחזות נח"ל וקיבל את שמו מהשם הערבי של נחל גרופית.
ב-24 בנובמבר 1966 אוזרח הקיבוץ ואוכלס על ידי אזרחים בוגרי תנועת הנוער העובד והלומד.
שם הקיבוץ פירושו ענף צעיר שנכרת מעיקרו של עץ זית או שיקמה לשם נטיעה חדשה (עיינו בערך ייחור).
מספר שנים אחרי הקמת יטבתה החלו אנשיה ללחוץ על הקמת יישוב נוסף לידם, כדי להקל על הבדידות.
בסקר קרקע שנערך על ידי משרד החקלאות נמצאו צפונה ליטבתה 8,000 דונם ראויים לעיבוד חקלאי ומי תהום שלהערכת מומחי תה"ל הספיקו להקמת שלושה יישובים חדשים.
את הנקודה ראשונה הוחלט להקים על גבעה חמישה קילומטרים צפונית ליטבתה.
במהלך אותה שנה התקיימו דיונים בתנועה המיישבת איחוד הקבוצות והקיבוצים האם להקים יישוב חדש בערבה או להעדיף הפנית כח אדם המצטרף לתנועה לחיזוק יישובים קיימים.
ביולי 1963 קבלה מזכירות האיחוד החלטה להקים יישוב חדש במטרה לחזק את ההתיישבות בערבה הדרומית.
בדיונים שהתקיימו עם המחלקה להתיישבות של הסוכנות סוכם שתוקם במקום היאחזות שתכשיר את המקום לקראת יישוב הקבע.
הנח"ל נקרא למלא את המשימה.
הקרן הקיימת לישראל החלה בהכשרת קרקע במקום.
בתחילה הוכשרו כשלוש מאות ושמונים דונם לגידולים שונים ובמקביל הוחל ביישור הגבעה והכשרתה לבניה.
בשל הקשיים שהתעוררו בהכשרת הגבעה הוחלט להקים מחנה זמני מדרום לגבעה ועם גמר היישור והקמת מבני קבע להיאחזות לעלות למעלה.
בחודש ספטמבר 1963 עלה חיל חלוץ למחנה הזמני והקים צריפים ראשונים ששימשו חדר אוכל מטבח ומבנים נוספים.
חברי יטבתה החלו בהכנת השטחים החקלאיים והכנתם לחברי הגרעינים שיגיעו להיאחזות.
טקס העלייה של ההיאחזות הכ"ט של הנח"ל על הקרקע נערך ב-26 בנובמבר 1963 בנוכחות הרמטכ"ל צבי צור, סגנו יצחק רבין, דויד בן-גוריון, אברהם הרצפלד מהמרכז החקלאי, סנטה יוספטל מזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים וסגן שר הביטחון שמעון פרס.
בטקס העלייה ציין הרמטכ"ל "שכל היאחזות מהווה נדבך נוסף בפעלו של הנח"ל והוכחה לכך שצה"ל הוא לא רק צבא לוחם אלא צבא בונה ומיישב".
הגרעינים הראשונים בהיאחזות היו גרעין יגב לכפר עזה ושלהבת לברור חיל.
גרעיני הנח"ל התחלפו בהיאחזות כל חצי שנה עד נובמבר 1966. ביולי 1964 עלו הנחלאים לנקודת הקבע על הגבעה.
בנוסף לגרעינים שעלו למקום בנובמבר 1963 שרתו בהיאחזות.
גרעין שניר ליפתח, ערוגות לעין גדי, שקמה לארז, נקרות לראש הנקרה, תעוז, גרעין משמר דויד למשמר דויד, יטיב ליטבתה.
הנחלאים בהיאחזות עסקו בעיקר בעבודה בשטחי גן הירק הסמוכים להיאחזות ובפעילות של שמירה וקיום המחנה.
בגן הירק גידלו מלונים, אבטיחים, עגבניות, קישואים, חצילים ותירס.
נזרעו גם גידולי מספוא ופרחים.
הנחלאים התמודדו עם בעיות חקלאיות שונות כמו סופות חול ורוחות עזות שהזיקו לגידולים השונים.
ההיאחזות נוהלה כקיבוץ בדרך וכל הנושאים האזרחיים הובאו לדיון באסיפות הגרעין.
חלק מהגרעינים תיעדו את קורותיהם בהיאחזות ביומנים.
בהיאחזות התקיימו חיי תרבות וכמעט בכל שבוע אורגן ערב תרבותי וצוינו כל החגים.
במהלך קיומה של ההיאחזות בקרו בה אישים רבים והיא הייתה חלון הראווה של הנח"ל לפעלו ההתיישבותי.
ביניהם הגיע נחום גוטמן שפרסם את רשמיו בביטאון במחנה נח"ל ואף צייר שער לעיתון יום העצמאות תשכ"ד.
ראש ממשלת דנמרק ביקר בינואר 1965 ומשלחות נוספות של משתלמים מחו"ל ביקרו בשנים אלו.
אישיות נוספת שנקרתה למקום הייתה זמר העם פיט סיגר שירד להופיע באילת ונלקח לאחר ההופעה על ידי חיילי ההיאחזות להופעה ולמחרת חולץ על ידי אותם חיילים משיטפון בערבה.
התוכנית הראשונית של הגופים המיישבים הייתה לאזרח את המקום תוך שנתיים בפועל אוזרח לאחר שלוש שנים.
כוונת התנועה המיישבת הייתה למסור את המקום לקבוצה גדולה יחסית שתוכל להחזיק את הנקודה, להקים תשתית חקלאית ומבני מגורים ראויים.
ברם הוכשרו ורושתו רק 360 דונם לגידולים חקלאיים, בריכות אגירה למים לא הוקמו והיישוב היה מחובר לאספקה ישירה מהבארות בשטח, דבר שלא אפשר להגדיל את שטחי הגידול.
תשתית לענפים נוספים לא הוקמה ונושא סילוק הביוב היווה בעיה קשה משום שהתגלה זיהום מי תהום כתוצאה מטיפול לא נכון בשפכים בתקופה הראשונה.
גורמים אלו הביאו לכך שכחצי שנה לפני האזרוח הודיע האיחוד שבתנאים הקיימים אינו מוכן לאזרח את המקום, הנח"ל מצדו התריע על פגיעה במוראל החיילים שאמורים לעלות לגרופית.
ההכרעה נפלה בכינוס של כל הגורמים על ידי אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון והוחלט לבצע את האזרוח בנובמבר 1966.
טקס האזרוח בו מסרו הנחלאים את המקום לגרעין הראשון של היישוב גרעין "גרופית" ועוד מספר מצטרפים מסגל ההיאחזות נערך ב-24 בנובמבר 1966. נציג הממשלה בטקס היה שר החקלאות חיים גבתי ואלוף פיקוד דרום ישעיהו גביש הביא את ברכת צה"ל.
בטקס צוין שגרופית הוא היישוב ה-14 שמוקם על ידי הנח"ל והישוב השמונים של איחוד הקבוצות והקיבוצים.
גרעין המתיישבים שאזרח את גרופית התפרק וכמעט כל חבריו עזבו את המקום.
גם חברי גרעינים שהוזרמו למקום לחיזוקו כמעט ולא נשארו.
בתחילת 1971 הושלמה בניית מבני קבע במקום, אך היו בו רק חמש משפחות ושני גרעיני נח"ל בתקופת שירותם הצבאי.
בית הילדים במקום נותר שומם מכיוון שביישוב התגורר רק פעוט אחד.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הגיעה קבוצה של כ-20 חברי הבונים מצפון אמריקה אל הקיבוץ.
חברים נוספים של הקיבוץ הגיעו מהכפר הירוק.
בחודש מרץ 2024 לאחר הצבעה הוחלט בקיבוץ על הוצאתו מחברות בקיבוץ של משה בוגי יעלון על אף שהיה ממקימיו, וזאת לאור העובדה כי למעלה משלושים שנה אינו מתגורר בקיבוץ, טענתו כי הוא מתגורר במרכז לאור "שליחותו הציבורית" לא התקבלה על ידי חברי הקיבוץ.
בראשיתו, התבססה כלכלת הקיבוץ על חקלאות.
בעונות השפל הושלמה הכנסה בעבודות שונות בנמל אילת, בחברת החשמל, ובעבודות עפר באמצעות ציוד שנקנה לעבודה במכרות נחושת תמנע ובבניית שדה עציון בבקעת הירח.
חקלאות: גידולי שדה (בצל) מקשת מלונים ואבטיחים, מטע תמרים ורפת.
הקיבוץ גם שותף בחברת ערדג לחקלאות ימית.
תעשייה: מוסך, בית אריזה למיון ירקות ומפעל לשקיות פלסטיק עם סגר ומוצרי פלסטיק נוספים.
כמו כן ישנה פעילות מיקור חוץ בתחום ההיי-טק בחברת ערדום תקשוב בשותפות הקיבוץ ושותפות בתחום האנרגיה הסולרית "ערבה פאואר".
תיירות: "כפר הנופש יעלים" המשמש ללינת תלמידים ומופעל על ידי גורם חיצוני.
בקיבוץ קיים גם מכון לטיפול במוזיקה ופאב.
כמו כן מתקיימות פעילויות של רכיבה טיפולית והדרכת רכיבה.
בשטח קיבוץ גרופית עתיד לפעול שדה סולארי בינוני של ערבה פאוור קומפני בשם "גרופית סאן".
השדה ייצר 6.4 מגוואט, ישתרע על שטח של 84 דונם ויורכב מ-22,100 פוטו-וולטאיים של חברת JA Solar.
עלות הפרויקט: 88.5 מיליון ש"ח, כולל השקעה של 17.7 מיליון ש"ח הון עצמי על ידי ערבה פאוור, קרן נוי וקק"ל.
במהלך 20 שנות הפעילות של השדה צפוי "גרופית סאן" לחסוך הפקה של כ-162,000 טון מטרי של פחמן דו-חמצני.
גרוסגלוקנר (Großglockner) הוא הגבוה בהרי אוסטריה והגבוה ביותר ברכס הרי ההוהה טאורן (Hohe Tauern) ובאלפים ממזרח למעבר ברנר.
פסגתו מגיעה ל-3,798 מטרים מעל גובה פני הים.
הוא מאופיין בפסגה בצורת פירמידה ושוכן במחוז טירול המזרחי (Osttirol), על הגבול עם מחוז קרינתיה.
פאסטארזה הוא הקרחון הגדול ביותר באוסטריה והוא שוכן למרגלות ההר.
בין השנים 1930 ל-1935 נסלל כביש הנקרא Großglockner-Hochalpenstraße או בשמו הנוסף הכביש האלפיני הגבוה של גרוסגלוקנר (מגיע לגובה 2,572 מטר), ממנו ניתן לראות נופים מרהיבים ביופיים ועל כן משמש כנתיב תחבורה אטרקטיבי עבור תיירים המגיעים לאוסטריה.
כביש זה הוא כביש אגרה וכולל מספר נקודות עצירה ובהן אטרקציות לתיירים, רובן בעלות אופי חינוכי המלמדות על המקום.
מחנה גרוס-רוזן היה מחנה ריכוז ועבודה שהקימו הנאצים בשלזיה תחתית (כיום בשטח פולין).
המחנה היה ממוקם 2.5 קילומטר מדרום-מערב לכפר רוגוז'ניצה (בפולנית Rogoźnica, בגרמנית גרוס-רוזן), שישים קילומטר מדרום-מערב לורוצלב, על מסילת הברזל.
את מחנה גרוס-רוזן הקימו אסירי מחנה זקסנהאוזן כמחנה-משנה, ובנייתו החלה ב-2 באוגוסט 1940. במרץ 1941 הושלמה בניית "המחנה הקטן", שהכיל ארבעה בלוקים.
מסוף אפריל באותה שנה היה המחנה עצמאי ולא כפוף לזקסנהאוזן.
מפקדי המחנה היו ארתור רודל (Rodl), וילהלם גדעון (Gideon) ויוהנס האסנברוק (Hassenbrock).
הקמת "המחנה הגדול", שתוכנן במקור ל-7,000 אסירים, ושהורחב עד לקיבולת של 20,000 אסירים, הושלמה בתחילת 1944. בשנה זו הורחב המחנה והוקם בו "המחנה האושווייצרי", שתוכנן ל-45,000 אסירים ונועד למקרה של העברת מחנה אושוויץ עם התקדמות הצבא האדום בחזית המזרחית.
במחנה האם של גרוס-רוזן לא היו יהודים, עד לצעדות המוות מאושוויץ בהתאם להוראת הרייכספיהרר ס"ס, ורוב אסירי מחנות המשנה היו יהודים, תחילה מהמחנות זקסנהאוזן ודכאו, ואחר כך מבוכנוואלד.
מפקדת הגסטפו בברסלאו ניהלה בגרוס-רוזן "מחנה עבודה וחינוך".
אסירי המחנה הועסקו במחצבות של גרוס-רוזן בחציבת גרניט.
במחנות-חוץ רבים הועסקו האסירים ככוח עבודה זול במפעלים שהיו חיוניים לכלכלת המלחמה.
אחת התעסוקות העיקריות לאסירי המחנה הייתה בבניית "מפקדת הפיהרר" – פרויקט ענק בוויסטֵוַלטרסדורף שברכס ההרים אוילנגבירגה.
בין מחנה גרוס-רוזן ובין אושוויץ היה קשר הדוק.
קשר זה בא לידי ביטוי בכך שאושוויץ היה ספק הכוח העיקרי של מחנות העבודה גרוס-רוזן.
כמו כן ד"ר מנגלה, שפעל באושוויץ, פעל גם בגרוס-רוזן.
בנוסף לכך, הייתה תנועה של אסירים מאושוויץ לגרוס-רוזן ולהפך.
בשנת 1944 מחנה העבודה גברסדורף הפך להיות מחנה משנה של גרוס-רוזן.
בראשית שנת 1945 פונה המחנה, ואסיריו הועברו למחנות אחרים או שנשלחו לצעדות מוות.
בזמן צעדות המוות, שימש מחנה גרוס-רוזן מחנה מנתב לשיירות האסירים שהגיעו מאושוויץ.
פינוי מחנה גרוס-רוזן התנהל בשני שלבים: בעשרת הימים הראשונים של ינואר 1945, פונו 11 מחנות המשנה.
אסירים אחדים בלבד נשארו מאחור, והם שוחררו ב-13 בפברואר 1945 על ידי הצבא הסובייטי.
ב-2017 אותר קבר אחים בו נקברו כ-300 בני אדם בשטח המחנה, בעקבות עדות מוקלטת של אחד הניצולים - רופא ממוצא בלגי.
נפת גרוסטו (באיטלקית: Provincia di Grosseto) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר גרוסטו.
הנפה גובלת בנפת ליבורנו ובנפת פיזה במחוז טוסקנה בצפון-מערב, בנפת סיינה במחוז טוסקנה בצפון ובמזרח, בנפת ויטרבו במחוז לאציו בדרום-מזרח ובים הטירני במערב.
גרוֹסוּלר (קרוי לעיתים בטעות גרוסולריט) – מינרל נזוסיליקטי השייך לקבוצת הגארנט.
נוסחת המבנה הכימי של גרוסולר היא Ca3Al2(SiO4)3.
גרוסולר כולל כמה סוגי משנה:
הסוניט – סוג כתום-צהוב הדומה לגבישי הזירקון, אך דרגת הקשיות שלו נמוכה יותר ולכן הוא נחשב נחות יותר, מכאן מקור כינויו "הֶסוניט" (מיוונית, נחות).
"אבן קינמון" הוא שם נרדף להסוניט.
טסבוריט – גרוסולר ירוק נאה המצוי בקניה ובטנזניה.
המינרל נתגלה בשנות ה-60 של המאה ה-20 באזור טסבו של קניה שנתן למינרל את שמו.
זהו אחד מסוגי הגארנטים המבוקשים ביותר.
לויקו-גארנט – גרוסולר נדיר חסר צבע.
קסלוסטוציט או גם רוזוליט – גרסולר בעל גוון ורוד.
וילואיט (Viluite) – שם סוג שאיננו מוכר כסוג של מינרל.
צבעו ירוק זית עד חום אדמדם, כתוצאה מזיהומים בגביש.
הווילואיט מצוי בסמוך לווזוביאניט ודומה לו חיצונית.
קיים בלבול בטרמינולוגיה, שכן קיים גם מינרל השייך לקבוצת הווזוביאניט הקרוי גם הוא וילואיט (wiluite).
שני המינרלים קרויים על שם הנהר וילואי (Вилюй) שבסיביר.
הגרוסולר מופיע בטבע בגבישים מפותחים היטב שצורתם רומבודודקהדרון (פאון בעל 12 פאות) שגודלם מגיע עד 15 ס"מ אבל גם צורת הטרפזוהדרון (פאון בעל 24 פאות) ואף הקסאוקטהדרון (פאון בעל 48 פאות) נפוצות.
הגרוסולר משתתף בכמה שורות איזומורפיות (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכול להיות מוחלף על ידי אטום אחר מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל).
שורת הגרוסולר-קאטואיט (Ca3Al2(SiO4)3-x(OH)4x כאשר x גדול מ-1.5)
הגרוסולר, האנדרדיט והאוברוביט ידועים באופן קיבוצי כקבוצת האוגראנדיט (אוברוביט, גרוסולר, אנדרדיט), כשברזל וכרום מחליפים את האלומיניום במבנה הגרוסולר.
מקדם השבירה הממוצע של הגרוסולר הוא 1.74, והנפיצה שלו חלשה.
הגרוסולר הוא פלואורסצנטי במידה מועטה, בהקרנה בקרינה אולטרה סגולה בגלים ארוכים הגרוסולר חסר הצבע עד ירוק בהיר אינו מגיב או שפולט קרינה כתומה חלשה, ובגלים קצרים הוא פולט קרינה חלשה בגוון צהוב-כתום.
הגרוסולר הצהוב אינו מגיב או שפולט קרינה כתומה חלשה בשני אורכי הגל.
צבעיו הנפוץ של הגרוסולר הם ירוק וצהוב-כתום.
מקור השם גרוסולר בשם הבוטני של הדומדמנית (Ribes Grossularium), בהתייחס לגארנט בגוון ירוק שנתגלה בשפך הנהר אחטראגדה באגן הנהר וילואי (Вилюй) שברפובליקת סאחה-יקוטיה שבסיביר בתחילת המאה ה-19. ב-1811 נתגלה גרוסולר באי מל (Isle of Mull) שבאיים ההברידיים הפנימיים.
לגרוסולר יש שמות נרדפים רבים וגם כמה שמות מטעים: "קולופוניט" – גרגרים גסים של גארנט, "ארניט", "גארנט-דומדנית" – גרוסולר שקוף בגוון ירוק בהיר, "קלקתונגארנט", "קנלשטיין", "אולינתוליט"/"אוליתוליט", "פצ'גארנט", "רומנזוביט", ו"טלמרקיט".
שמות מטעים כוללים "ירקן דרום אפריקני", "ירקן גארנט", "ירקן טראנסוול" ו"ירקן אפריקני".
הסוג הנפוץ ביותר למטרה זו הוא ההסוניט בעל הגוון הכתום.
הסוג המבוקש ביותר הוא הטסבוריט בעל הגוון הירוק.
הסוג האטום אותו כורים בדרום אפריקה (המכונה "ירקן דרום אפריקני") משמש לעיתים לגילוף חפצי נוי.
בנוסף, כל סוגי הגרוסולר הם מינרלים מבוקשים על ידי אספנים.
גרוסולר מופיע באבן גיר שעברה התמרה של מגע או התמרה אזורית יחד עם וזוביאניט, דיופסיד, וולאסטוניט וסקפוליט או בסלעים שעברו מטאסומטיזם של סידן.
כמו כן ניתן למצוא גרוסולר בחלק מהשיסטים ובסרפטיניטים.
הגרוסולר הוא מינרל נפוץ למדי.
בישראל ניתן למצוא גרוסולר באזור מנחמיה.
המינרל נוצר בהתמרה של מגע שבין הבזלת וחוואר הלשון, או בתצורת חתרורים שבאזור מדבר יהודה.
גרונריט הוא מינרל אינוסיליקטי (סיליקט במבנה בצורת שרשרת) של ברזל, מגנזיום והידרוקסיד, השייך לקבוצת הקמינגטוניט, תת-קבוצה בקבוצת האמפיבול.
נוסחת המבנה הכימי של הגרונריט היא Fe2+2(Fe2+,Mg)5Si8O22(OH)2. נוסחה זו זהה לנוסחת המינרל הנפוץ יותר אנתופיליט (ליתר דיוק של הפרו-אנתופיליט) שהוא פולימורף אורתורומבי של הגרונריט המונוקליני.
יסודות נוספים המצויים בגרונריט בכמויות קטנות כוללים את הסידן, הנתרן הליתיום והמנגן.
הגרונריט נמצא בקצה של קבוצה בת שלושה מינרלים איזומורפיים (כלומר תרכובות דומות בהרכבן) היוצרים ביניהם תמיסה מוצקה, שבהן כמויות משתנות של מגנזיום וברזל, והקרויה קבוצת הקמינגטוניט.
גרונריט הוא המינרל העשיר יותר בברזל.
קיים דמיון בין ההרכב של גרונריט לבין הרכב של מינרלים אמפיבוליים אלקליים אחרים כדוגמת ארפוודסוניט או גלאוקופן-ריבקיט.
עם זאת כמעט שלא נוצרת תמיסה מוצקה בין הגרונריט למינרלים אלו בשל ההבדל בצורת הגבישים וחוסר האפשרות להחלפה בין יסודות אלקליים ויסודות פרו-מגנזיים (ברזל-מגנזיום, כלומר השייכים לקבוצת מתכות המעבר) בתוך מבנה האמפיבול.
הגרונריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , וחבורת סימטריות מרחבית C2/m.
ככל מינרל בקבוצת האמפיבול בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של ברזל (או מגנזיום).
המינרל מופיע בדרך כלל כמסה חסרת צורה, כמקבצים סיביים קורנים, או עמודיים.
לגרונריט יש פצילות מושלמת המצטלבת בזוויות של 56° ו-124° (האופייניות לקבוצת האמפיבול).
הקשיות של המינרל בינונית,6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.45 גרם לסמ"ק.
צבעו וצורתו דומים מאוד לאלו של המינרלים אנתופיליט וגדריט ונדרשת בדיקה במעבדה בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן על מנת להבדיל בין השלושה.
השקיפות של גבישי הגרונריט נעה משקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק כהה, חום, חום שחרחר, אפור.
בשקף מנוסר הגרונריט חסר צבע עד ירוק או חום חיוור.
הברק של הגרונריט הוא זגוגי פנינתי או משיי, והנפיצה שלו חלשה.
הגרונריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בינוני (תלוי בתכולת הברזל).
מזווית אחת הוא נראה צהוב חיוור, מזווית שנייה חום-צהוב חיוור, ומזווית שלישית הוא נראה חום חיוור.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1853 בנקיק סארוונגוד (Sarvengude) שליד הכפר קולוברייר (Collobrières) בקומונה ואר (Var) במחוז האלפים של פרובאנס עילית (Alpes-de-Haute-Provence) שבצרפת.
המינרל קרוי על שם הכימאי השוווייצרי צרפתי לואי עמנואל גרונר (Louis Emmanuel Gruner 1883-1809) שהיה הראשון שביצע אנליזה למינרל.
המינרל גרונריט, נכרה לשימוש כאזבסט במזרח פרובינציית טרנסוואל שבדרום אפריקה תחת השם המסחרי אמוסיט.
מקור השם בחברת הכרייה "מכרות האזבסט של דרום אפריקה" שראשי התיבות של שמה באנגלית (Asbestos Mines of South Africa) הם "אמוסה".
המינרלים סרפנטין וטרמוליט נחשבים מינים טובים יותר לשימוש כאזבסט, משום שסיביהם גמישים יותר ועמידותם למתחים גדולה יותר, אבל גם לאזבסט מגרונריט יש שימושים.
גרונריט מצוי בסלעים עשירים בברזל שעברו התמרה בדרגה בינונית עד גבוהה, ובמקרים מסוימים במטאקוורציט של פאצייס צפחות כחולות.
הגרוסיה הייתה מועצת הזקנים של ספרטה, אשר נוצרה במאה ה-7 לפנה"ס על ידי ליקורגוס.
הגרוסיה הייתה מורכבת מ-28 תושבי ספרטה מעל גיל 60, ומשני המלכים של אותה תקופה.
חברי הגרוסיה (מלבד המלכים) נבחרו מתוך האצולה הספרטנית לכל יתרת חייהם.
הבחירות התבצעו במהלך אספת העם, באמצעות הערכת עוצמת צעקות העידוד לאדם מסוים.
בניגוד לגופים אחרים, גוף זה לא היה מחויב לדווח על פעילותו, והוא היחיד בספרטה שהיה בעל סמכות שיפוטית גם על המלכים עצמם.
תפקידה העיקרי של האספה היה הכנת וכינון סדר יום לאספת העם.
במתמטיקה, גרופואיד (נקרא גם חבורואיד) הוא קטגוריה קטנה שכל המורפיזמים שלה הם איזומורפיזמים, כלומר הפיכים (מימין ומשמאל).
ביתר פירוט, גרופואיד הוא קטגוריה המורכבת מקבוצה של עצמים ואוסף מורפיזמים (הנקראים "חצים") ביניהם עם 2 העתקות הנקראות source (מקור) ו-target (מטרה) כך שלכל חץ (מורפיזם)
לכן, אפשר לתאר חץ כמורפיזם מ- ל-.
בגרופואיד, כמו כל קטגוריה, קיימת הרכבה של חצים.
הרכבה של ו- מוגדרת כאשר ואז הוא חץ (מורפיזם) בקטגוריה.
למעשה, ההרכבה היא פעולת כפל עם תחום שהוא מכפלת הסיב
הרכבה זו היא פעולה אסוציאטיבית: אם ההרכבה של מוגדרת אזי מתקיים .
ישנו גם שיכון של בתוך המתאים לכל אובייקט את מורפיזם הזהות שמקיים את התכונות המצופות מזהות: לכל מתקיים ולכל מתקיים .
לבסוף, אנו דורשים שכל חץ הוא הפיך, כלומר אם הוא חץ בקטגוריה, אז קיים החץ ההפכי כך שמתקיים ו-.
את הגרופואיד מסמנים או .
חבורה היא גרופואיד עם עצם אחד ולכן כל חץ הוא מהצורה וכל החצים ב-A ניתנים להרכבה זה עם זה.
קיים איבר יחידה והוא .
לכל חץ יש הפכי , ולכן זהו גרופואיד.
דוגמה טיפוסית: הקטגוריה שהאובייקטים שלה הם תת-הקבוצות של קבוצה קבועה, והמורמפיזמים הם התאמות חד-חד-ערכיות ועל בין תת-קבוצות.
כשמקודדים את התכונות של קטגוריות כאלה לאקסיומות, מתקבלת הגדרה לאובייקט הקרוי גרופואיד אינדוקטיבי; גרופואידים אלה מתאימים באופן טבעי לחבורות למחצה הפיכות.
עוד דוגמה: גרופואיד פעולה - האובייקטים שלו הם איברי קבוצה שחבורה פועלת עליה, והחצים ניתנים על ידי לכל , כלומר: כל חץ הוא זוג סדור כך ש-.
קל לראות שכל חץ הוא הפיך ו-.
ב-1929 הוכיח H.Brandt שכל גרופואיד קשיר הוא קטגוריה שבה האובייקטים הם קבוצה והמורפיזמים מ- ל- נמצאים בהתאמה לאברים של חבורה קבועה, .
"אלגברת החבורה" של גרופואיד כזה היא אלגברת מטריצות מעל אלגברת החבורה של .
גרוסיט הוא מינרל אוקסידי נדיר מאוד שנתגלה לראשונה בישראל, המכיל סידן ואלומיניום.
נוסחת המבנה הכימי של הגרוסיט היא CaAl4O7.
הגרוסיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה וחבורת סימטריות מרחבית .
הגבישים מיקרוסקופיים מופיעים במקבצים המוקפים במליליט.
הקשיות של המינרל טרם נקבעה, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.88 גרם לסמ"ק.
מקדמי השבירה של הגרוסיט הם: nα=1.618, nβ=1.618 ו- nγ=1.652. גבישי הגרוסיט שקופים, צבעם לבן עד חסר צבע.
הברק של הגרוסיט הוא זגוגי והנפיצה שלו מובחנת.
הגרוסיט זוהה לראשונה על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים אך היא לא סיימה לתארו.
המינרל תואר ונקרא על שמה על ידי צמד מינרלוגים גרמנים - דיטמר ובר (Dietmar Weber) ואדולף בישוף (Adolf Bischoff) בשנת 1994.
נכון ל-2010 נמצא גרוסיט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ במקום אחד בעולם - בתצורת חתרורים מזרחית לערד, שם הוא מצוי באבני גיר חרסיתיות שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה ובלחץ נמוך.
גרופון היא חברה המפעילה אתרי אינטרנט מסוג העסקה היומית ברחבי העולם, אשר מציגים שוברי הנחה השמישים בחברות מקומיות או ארציות.
אתר גרופון הראשון הושק בנובמבר 2008, בהתחלה בהצעת עסקאות באזור שיקגו, ובמהרה גם בבוסטון, ניו יורק וטורונטו.
נכון לאוקטובר 2010, חברת גרופון משרתת מעל 150 שווקים בצפון אמריקה, ו-100 שווקים נוספים באירופה, אסיה, ודרום אמריקה, וברשותה מעל ל-35 מיליון משתמשים רשומים.
גרופון שולטת במספר עסקים ברחבי העולם, אשר כולם התחילו במקור כאתרים מסוג העסקה היומית, אך רובם מותגו מחדש בעקבות רכישתם למותג 'גרופון'.
הרעיון מאחורי גרופון נהגה על ידי המנכ"ל הנוכחי של החברה, תושב פיטסבורג במקור, אנדרו מייסון.
הרעיון תפס במהרה את תשומת לבו של מעסיקו לשעבר של מייסון, אריק לפקופסקי, אשר סיפק השקעה ראשונית של מיליון דולר עבור פיתוח הרעיון.
באפריל 2010, החברה הוערכה ב-1.35 מיליארד דולר.
לפי מחקר שערכה מחלקת השיווק של גרופון אשר דווח במגזין פורבס ובוול סטריט ז'ורנל, גרופון "מעריכה כי היא מתקדמת לעבר הכנסות של מיליארד דולר במכירות, מהר יותר מכל עסק אחר, אי פעם".