tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שערי תורה הוא תלמוד תורה מתקופת העלייה הראשונה אשר הוקם על ידי היישוב הישן בשכונת נווה שלום יפו ב-1890, פעל עד מלחמת השחרור נסגר וננטש עקב המלחמה.
תלמוד תורה שערי תורה נוסד בשנת 1890 על בסיס תלמוד התורה "דגל תורה" שהיה קיים בהיקף קטן יותר עוד קודם.
ייסודו היה פרי יוזמת הרב של יפו הרב נפתלי הרץ הלוי ומספר עסקנים מקומיים כמו יצחק אייזיק בן-טובים, זרח ברנט ושמחה גולדברג.
יוסף יואל ריבלין כותב בזכרונותיו: " 'תלמוד תורה' של יפו, ייסד וטיפח אותו ר' יצחק אייזיק בן טובים ז"ל בימי כהונתו כמנהל תלמוד תורה של 'שערי ציון' ביפו, בימי רבנותו של הגאון ר' נפתלי הרץ הלוי.
שניהם, גם ר' יצחק אייזיק בן-טובים וגם ר' נפתלי הרץ, היו מביאליסטוק".
בעיתון החבצלת משנת תרנ"ג, מבשרים חברי הוועד שישנם 120 תלמידים בתלמוד תורה, אך מצבו הכספי רע.
מצבו הכספי הרעוע של המוסד ילווה אותו כל ימיו עד סגירתו, והוא משתקף במכתבים והודעות רבות של פעיליו ותומכיו.
כך מתואר מצבו של המוסד בספר "מראה ארץ ישראל והמושבות": "בית התלמוד תורה ביפו נוסד בשנת תרמ"ו.
הנערים יתחילו בו את הקריאה העברית וילמדו עד הגיעם ללימודי גפ"ת, וגם קריאה וחשבון יורו להם שמה.
הבית הזה יתמך מנדבות אחינו בארץ ישראל והמושבות וגם מחוץ לארץ ישלחו אליו תמיכות קטנות.
אפשר כי תמיד מרובים הוצאותיו על הכנסותיו, כי מעטות הנה.
המנהל הראשי הוא הרה"ח מר אייזיק בן-טובים."
בחודש נובמבר 1896, מבשר עיתון "החבצלת" על חנוכת הבניין רחב הידיים של התלמוד תורה.
הבניין נבנה על מגרש בשכונת נווה שלום הסמוכה לנוה צדק ושם הוא עומד עוד היום הזה 2013).
לימוד התורה בתלמוד התורה היה כמקובל במוסדות החינוך של היישוב הישן, לימוד קריאה וכתיבה ולימוד כתבי הקודש, ומעט השכלה כללית בסיסית.
מזכיר התלמוד תורה היה שלמה רוהלד, שכיהן גם כמזכירם של הרב נפתלי הרץ הלוי והרב קוק.
עם בואו של הרב קוק לכהן כרב קהילת יפו בשנת תרס"ד (1904), קיבל התלמוד תורה תנופה רצינית בהתפתחותו.
הרב קוק ראה עצמו כפטרון ומשגיח למוסד זה, והוא היה מתפלל בבית הכנסת במקום, בוחן את התלמידים, ומעורב בתוכניות הלימודים.
כמו כן הוא פרסם אגרות רבות הקוראות לנדיבים ברחבי העולם היהודי לבוא לעזרת המוסד.
שנתיים לאחר בואו, נוסד בתלמוד תורה, ביוזמת הרב קוק, בית מלאכה, שבו יוכשרו התלמידים המעוניינים בכך, במלאכה, על מנת שיוכלו להתפרנס.
באחת מאיגרותיו כותב הרב קוק על בית המלאכה:
בהמשך קיווה הרב קוק לפתוח ישיבה גבוהה במקום, ואכן בתרס"ט נפתחה ישיבת אוצר חיים, בה לימדו בין השאר הרב שלמה זלמן שך מבית דינו של הרב קוק (נהרג במוצא בבית משפחת מקלף במאורעות תרפ"ט), הרב שם טוב גפן ואחרים.
בישיבה למדו כמה עשרות תלמידים תלמידים.
הישיבה תוכננה להיות ישיבה מרכזית לעילויים שיבואו בעיקר מהיישוב החדש עם תוכנית לימוד חדשנית ביותר הכוללת חוץ מלימוד ש"ס והלכה, גם לימוד אמונה, מוסר, מחקר תורני, קבלה, דקדוק עברי, ספרות, פיוט, שירה ושפות זרות שבהן צרפתית, גרמנית וערבית.
לימוד הגמרא התבצע בלימוד של דף יומי בבוקר כשסבב מסכתות הש"ס כלל את כל המסכתות ולא כמקובל בכלל הישיבות שלומדים רק חלק ממסכתות התלמוד, ולאחר מכן התקיים סדר לימוד בעיון.
בשיעורים שהיה מעביר הרב קוק לאחר הלימוד בעיון היה משלב גם דברי אגדה.
הישיבה לא האריכה ימים ופעלה רק עד מלחמת העולם הראשונה.
הישיבה כונתה על ידי הרב קוק בעיקר בשם "הישיבה המרכזית", אך נקראה גם "ישיבה לתורה ולחכמת האמת", ו"ישיבת שערי תורה" כשבשם זה נעשה שימוש גם לכיתות העליונות של תלמוד התורה.
במקורות שונים כונתה ללא שם מיוחד כ'ישיבת מוהרא"י הכהן קוק ביפו'.
בנוסף במקומות מסוימים כונתה "ישיבת ברכות" כי הישיבה שכנה בקומה העליונה של המבנה של "שערי תורה" בבית המדרש שנקרא על שמו של מי שתרם את ספרי התורה והריהוט ששם משפחתו היה ברכות.
בראשות הכתה העליונה של הת"ת (שלעיתים נקראה אף היא בשם 'הישיבה') עמד גיסו של הרב קוק, הרב יוסף רבי.
בשיאו הכיל המתחם את התלמוד תורה, הישיבה הגבוהה, "בית תבשיל" לתלמידים, בית מלאכה ובית כנסת, שבו נהג הרב קוק להתפלל.
גם אירועים מרכזיים של יהודי יפו כחתונות והספדים נערכו במתחם.
לאורך כל שנותיו הראשונות ספג המוסד ביקורת בעיתונות העברית, על שכביכול אוחז המוסד בשיטות לימוד ישנות ושאינו מתאים את עצמו לרוח התקופה, ובשנת תרע"ה נשא הרב יהודה לייב פישמן מימון, מנהיג המזרחי, דברים בגנות המוסד על כך שהוא מתנהל במתכונת ישנה ושאינה מתאימה לתהלוכות הדור החדש.
דברים אלה היו למעשה מנוגדים לתוכנית הלימודים של הישיבה שהייתה כאמור חדשנית מאוד ואף ספגה ביקורת קשה מהחרדים השמרנים בירושלים.
אמנם, לימוד התלמוד וההלכה היה כמקובל בכל הישיבות וייתכן שלזה כוונו הדברים.
הדברים פגעו ברב קוק, שכתב לרב מיימון מכתב מחאה, וטען שמוסדות העומדים בצביונם העתיק חשובים לעם ישראל, ואין לפגוע בהם.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, שהה הרב קוק באירופה.
עם גירוש תושבי תל אביב על ידי הטורקים, עבר המוסד בחלקו לעיר רחובות, על ציודו של בית המלאכה, וכך לא ניזוק באופן יחסי.
לאחר פטירת הרב קוק, נוהל המקום על ידי הנהלה משותפת פעלו בו שם טוב גפן, יעקב חורגין ומנהל בית המלאכה יעקב גולדמן (לימים מייסד מגן גולדמן).
בנייני המתחם ההרוסים בחלקם, עומדים בשכונת נוה שלום רחוב אלעזר רוקח 6. לאחר מלחמת העצמאות לא חודשו הלמודים במקום היות שהמקום ננטש בגלל המלחמה.
מתחם ההקדש נתפס על ידי נאמנים חרדיים ובהובלת עורך דין יוסף שחור והנאמנים שמונו על ידי בית הדין הרבני נמכר המקום ליזם נדל"ן.
החל משנות ה-80 הופעל מתוך הקדש בית המלאכה חניון שפעל אף בשבתות וחגים על ידי הנאמנים החרדיים והופעל כולל אברכים במקום, מפתחות בית המדרש היו בידי הנאמנים וכל יום הגיעו אברכים מבני ברק ונעלו את עצמם בתוך המדרש, ולא נתנו לאיש להיכנס לבית המלאכה ולבית המדרש.
בית הדין הרבני יזם את המכירה של ההקדש, ומינה בתור נאמנים את הרב קפלן בנו של ישראל איסר שפירא אשר היה ממורי המקום ואת עורך דין יוסף שחור אשר אביו היה יו"ר הוועד של המוסד שערי תורה.
בית הכנסת שערי רחמים הוא בית כנסת של יוצאי העיר שיראז (פרס - איראן) בירושלים, הנמצא ברח' שילה 18, סמוך לשוק מחנה יהודה.
בבית הכנסת מתקיימות תפילות בימות החול, שבתות וחגים וכן פעילויות לימוד קהילתיות מעת לעת.
בסמוך לבית הכנסת נמצא בית מדרש אביר יעקב שייסד הרב יעקב מלמד-כהן, בנו של המייסד.
בית הכנסת הוקם בשנת תרע"ו 1916 על ידי הרב רחמים מלמד כהן שעלה משיראז בה שימש כרב הקהילה ובירושלים שימש כרב העדה הפרסית כולה.
בניו של המייסד, הפרופסור הרב עזרא ציון מלמד והרב יעקב מלמד-כהן, המשיכו את פעילות אביהם בבית הכנסת והפעילו בו מניינים קבועים.
המניין הראשון התנהל על ידי הרב יעקב-חיים בו שימש כשליח ציבור, כבעל קורא וכבעל תוקע.
המניין השני התנהל על ידי הרב עזרא-ציון בו נשא באותם תפקידים כאחיו, אך גם הוסיף להעביר שיעורי תורה, בליל שבת, בשבת בבוקר, ובשבת אחר-הצהריים.
בשנת תש"ח 1948 חידשו האחים את מבנה בית הכנסת כבניין אבן, לעומת המבנה הראשון שהיה עד אז מחתיכות פח ועצים.
בית הכנסת נוהל על ידי נכדיו של המייסד: אריה-חיים ורחמים מלמד כהן - בניו של פרופ' הרב עזרא ציון מלמד, ודוד שר שלום - בנה של חנה שר שלום, כיום הוא מנוהל על ידי נינו של המייסד שחר שמואל ששון.
שערי פָּלוֹמְבּוֹ או שערי החצר היו שערי הכניסה לרחבת משכן הכנסת במשך כארבעים שנה.
השערים פוסלו בשנת 1966 על ידי הפסל דוד פלומבו והוזמנו על ידי דורה גד, מעצבת הפנים של הכנסת, לקראת סוף העבודה על המבנה.
בשנת 2007 בוצע שיפוץ מקיף ברחבת הכנסת ושערי פלומבו הוחלפו בשערים חדשים מזכוכית.
השערים המקוריים הוצבו לצד השערים החדשים אולם הם כבר לא בשימוש כלל.
מסוף הכניסה למשכן הכנסת נקרא ביתן פלומבו על שם הפסל והשערים.
לצד השערים במקומם החדש הוצב פסלו של פלומבו הסנה הבוער, שניצב עד שיפוץ הרחבה בכניסה למבנה הכנסת עצמו.
שערי פלומבו מורכבים משישה שערים באורך כולל של כשבעה עשר מטרים ובגובה של כשלושה מטרים.
כל שער מורכב מצורות מופשטות של ברזל מרותך.
פלומבו הקדיש את השערים לזכר השואה.
אשתו, אמנית הברזל יונה פלומבו, שעבדה איתו על השערים, הסבירה: יונה הוסיפה גם שגם הקוצניות שבשערים היא חלק מאופיו המיוחד של העם הזה.
פלומבו עצמו הסביר שהכניסה למשכן הכנסת לא צריכה להיות כמו כניסה לסופרמרקט או לאולם נשפים .
אדריכל בניין הכנסת יוסף קלרווין לא אהב את השערים וטען:.
לעומת קלרווין, מבקרת האמנות מרים טל כתבה:
שערי ציון היה כתב עת תורני בעל זיקה לתנועת המוסר שראה אור בירושלים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 (ה'תרפ"א–ה'תרצ"ט).
בכתב העת ה התפרסמו מאמרי פרשנות והלכה לצד מסות השקפתיות ושיחות מוסר.
בסוף כל גיליון התפרסם מדור "ידיעות תורניות" מהנשמע ונעשה ברחבי העולם היהודי בהקשר התורני.
בשלוש שנותיו הראשונות של כתב העת, התפרסם בראשו בקביעות מאמר הלכתי פרי עטו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הוא המשיך לפרסם בו ממאמריו מעת לעת גם בהמשך שנות קיומו.
עוד התפרסמו בכתב העת במשך שנות קיומו, מאמריהם של רבנים מפורסמים כמו: רבי יחזקאל אברמסקי, רבי עזרא אלטשולר, רבי יהודה לייב צירלסון, רבי אלחנן וסרמן, רבי צבי פסח פרנק, רבי אשר ניסן לויטן, רבי דב זוכובסקי (ר' בערל יאנובר).
כמו כן פרסמו בכתב העת גם רבני ערים ועיירות מהגולה היהודית, שלחלקם הוא היווה במה יחידה לפרסום חידושיהם.
בין הרבנים: רבי אליעזר יהודה רבינוביץ, רבה של ממל; הרב שמעון רוזובסקי, רבה של איישישוק; הרב תנחום גרשון ביליצקי, רבה של יאשינובקה; הרב מאיר סטולביץ, רבה של חסלביץ; הרב ישראל קולודנר (בארי), לימים רבה של נס ציונה;
עורכי כתב העת היו הרבנים: שלמה בלזר ואהרן יצחק זסלנסקי.
כמו גם זכרונות מחייו שנכתבו בידי פנחס גרייבסקי.
שערי האש הוא רומן היסטורי מאת סטיבן פרספילד שראה אור ב-1998, העוסק בקרב תרמופילאי שנערך במצר היבשתי תרמופילאי שבמרכז יוון בשנת 480 לפנה"ס, בין צבא בן שבעת אלפים לוחמים מן הברית ההלנית בראשות לאונידס מלך ספרטה, לבין צבא האימפריה הפרסית שמנה בין 250 ל-360 אלף לוחמים, שפלש ליוון בשנה זו.
היוונים הצליחו להדוף במשך שבעה ימים את התקפות הפרסים במעבר הצר, עד אשר אחד מן היוונים בני המקום גילה לצבא הפרסים דרך בהרים שאיפשרה לאגף את הצבא היווני ולהביסו.
בשנת 480 לפנה"ס מתאר קסאונס, נושא כלים ספרטני והניצול היחיד מקרב תרמופילאי, את סיפור הקרב והלוחמים הספרטנים שלחמו בו, כמו גם את סיפורו האישי, בפני מלך פרס.
קסאונס מתאר כיצד פיקד מלך ספרטה, לאונידס על 300 לוחמיו בקרב נואש שמטרתו לעכב, ולו לימים מספר, את הצבא הפרסי האדיר.
בתוך כך פורש קסאונס בפני המלך את הווי החיים בספרטה, על ערכיה ולוחמיה.
הספר מסתיים עם ניצחון הברית ההלנית בקרב פלטאיה.
הספר מתאר תהליכים הקשורים להכנת לוחמים לקרב, לחוסן המנטלי הדרוש ללוחם בקרב עצמו, ובמניעים המובילים לוחמים לסכן את חייהם.
במקביל הוא מציג ערכים הקשורים ללחימה ולמנהיגות כגון דוגמה אישית, אחריות ומקצועיות.
לאור הדיוק בתיאור התהליכים ובנכונות הממצאים שמציג פרספילד, משמש הספר כהשראה למפקדים שונים בצה"ל וניתן כשי למפקדים ולוחמים בחיל הרגלים והיחידות המובחרות.
שערי לודור הם פרצה נופית בהרי יואינטה בכניסה של הנהר גרין לקניון לודור (Canyon of Lodore), קניון בצפון-מערב מדינת קולורדו בארצות הברית.
השם "שערי לודור" הפך לשם נרדף לקניון לודור ובשני השמות נעשה שימוש לחלופין.
הקניון מתחיל כאשר הנהר גרין נפרד מעמק בראונס פארק (Brown's Park) וחוצב את דרכו ברכס הרי יואינטה כשהוא מתפתל לאורך 29 קילומטרים עד סוף הקניון בפארק אקו, שבו נשפך נהר ימפה לנהר גרין.
את הכינוי "שערי לודור" העניק למקום הגאולוג ומגלה הארצות ג'ון וסלי פאוול בעת שמשלחתו הפליגה בנהר גרין ב-1869 בדרכה לנהר הקולורדו.
מקור השם בפואמה הרומנטית "אשדות לודור" (Cataract of Lodore), מאת המשורר האנגלי בן המאה ה-19, רוברט סותי (Robert Southey; 1843-1774), המתארת את מפלי לודור בקאמבריה שבצפון אנגליה.
שערי לודור וקניון לודור הם חלק מהמונומנט הלאומי דינוזאור.
שערי משפט הוא כתב עת משפטי היוצא בהוצאת המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט.
כתב העת יצא לראשונה בשנת תשנ"ז.
בתחילה התפרסמו חוברות-נושא (ביניהם משפט ואינטרנט, משפט ורפואה, אשראי בנקאי וביטחונות).
לאחר הפסקה זמנית בפרסום, בשנת הלימודים תשע"א חידש כתב העת את פניו ומאז הוא מופיע כשנתון, אך לא בצורה סדירה.
במתכונת החדשה, מתפרסמים בכל כרך מאמרים במגוון נושאים.
עורכי כתב העת הם חברי סגל המרכז האקדמי, ולצידם מערכת סטודנטים.
מאמרים מתקבלים לפרסום על סמך ביקורת עמיתים.
כתב העת מופק על ידי נבו הוצאה לאור ומתפרסם במאגר המידע של נבו.
"שַׁעֲרֵי צַדִּיק" הוא שמה של סדרת ספרים המכילה את מכתביו של הרב גדליהו אהרן קניג, שנכתבו בין השנים 1960–1980. במכתבים מובאים בעיקר חידושי תורה בתורת רבי נחמן מברסלב ותלמידיו, לצד תשובות לשאלות שונות שנשאל.
בחלק מהמכתבים מופיעים סיפורים, אנקדוטות, שירים או פסקי הלכה.
הסדרה יצאה לאור בפעם הראשונה והיחידה בידי הרב אלעזר מרדכי קניג ואחיו בני המחבר, במהדורה מנוקדת.
החל משנת 2012 יצאו שני כרכים מדי קיץ, עד שנת 2017. בסך הכל מונה הסדרה עשרה כרכים.
המהדורה כוללת תוכן עניינים, מפתחות מפורטים במיוחד וביבליוגרפיה עשירה.
במהדורה זו רוב שמות הנמענים צונזרו, מלבד בני המחבר ומספר רבנים מפורסמים, כגון הרב יצחק יעקב וייס, הרב משה פיינשטיין, האדמו"ר מאמשינוב ועוד.
הסדרה מכילה 627 מכתבים שנכתבו בידי ר' גדליה קניג, המסודרים בסדר כרונולוגי על פי התאריכים בהם נכתבו.
כל מכתב הועתק בטרם נשלח, למחברות מיוחדות שהיוו את כתב היד שעליו הסדרה מתבססת.
רוב המכתבים נכתבו בעברית ומיעוטם ביידיש, שלא תורגמה במהדורה זו.
במכתבים מובאים עשרות פירושים והוספות לדרשות של רבי נחמן מברסלב, בעיקר אלה שהודפסו בספר ליקוטי מוהר"ן.
כמו כן המכתבים מכילים מידע הגיוגרפי על חסידי ברסלב כגון הרב אפרים ב"ר נפתלי, הרב מטשעהרין, רבי אברהם שטרנהרץ ועוד.
בכרך הראשון, בתוך מכתב שנמען לגדליה פליער בארצות הברית (שמו צונזר), מובאת שיחה סודית פסאודו-אפיגרפית ששמע המחבר מהרב אברהם שטרנהרץ, ובה תיאור בארמית בסגנון ספר הזוהר של שיחה שהתקיימה בין רבי נחמן מברסלב לרבי שמעון בר יוחאי בשנת 1799, עת ביקר רבי נחמן במירון.
הקטע כתוב בכתב רש"י ומלווה באזהרות לשמירת סודיות השיחה.
הקטע מתחיל בתיאור ההתרחשות בעולמות העליונים בעת כניסתו של רבי נחמן למערת רבי שמעון, וממשיך בכרוז שמיימי הקורא בקול סדרת שאלות שתמציתן "מי הוא הצדיק שנכנס כעת"?
רבי נחמן מתואר כעונה בפירוט ארוך ומרגש "אני הוא".
לאחר מכן שואל רבי שמעון בר יוחאי: "מי - רון" (דהיינו: מי ינגן וישיר)?
רבי נחמן עונה "אני - רון!" ופותח בניגון בכינור שמיימי שמעורר את שמחתם של כל יושבי העולמות העליונים.
בסוף הקטע מסכמים שני הצדיקים כי בזמן שחסידי רבי נחמן לא יוכלו לבוא לקברו באומן בראש השנה (כפי שציווה רבי נחמן מאוחר יותר), קבר רבי שמעון במירון יהווה תחליף לכך.
השיחה שנויה במחלוקת בקרב חסידי ברסלב, מאחר שרבים מחסידי ברסלב נוהגים לנסוע לירושלים ולהתקבץ שם בהיעדר אפשרות להגיע לאומן בראש השנה.
זאת בניגוד לפלג תלמידי הרב שטרנהרץ הטוענים כי יש להעדיף את מירון.
במסגרת ההוצאה לאור, יצא בשנית הספר "חיי נפש" שיצא לאור כבר בידי המחבר, בשנת 1968. הפעם הספר הודפס בתוך סדר המכתבים בכרך ג (מכתב סה), עם הוספות מכתב יד המחבר.
בראש הכרך נדפסה הסכמה של רבני העדה החרדית ורבנים נוספים, חסידים ומתנגדים.
מהדורה נוספת, מנוקדת ומלאה הודפסה בשנת תשע"ו (2016), עם הוספות ומפתח נושאים נרחב.
הספר הוא בעצם מכתב ארוך העונה לשאלה שהופנתה לר' גדליהו בעניין התקשרות לצדיקים בשעת התפילה, תוך ציון שיטתו של רבי חיים מוולוז'ין בעניין זה (המובאת בספרו "נפש החיים"), שלפיה יש בכך משום עבודה זרה.
המחבר חותר להוכיח כי דבריו של רבי חיים אינם מתייחסים כלל לעניין ההתקשרות לצדיקים.
ולהפך, המחבר מאריך לפרט את חובת ההתקשרות לצדיקים, והיותה חלק מהותי מהאמונה ביהדות.
כמו כן, המכתב נוגע בעניינים נוספים הקשורים בנושא, כמו קברי צדיקים, רוח הקודש וכוחם של שמות הצדיקים.
בסוף המכתב המחבר מבאר פיוטים הפונים לישויות שאינן האל עצמו, כגון "מדת הרחמים עלינו התגלגלי", ו"ברכוני לשלום מלאכי השלום".
שערי יושר הוא חיבורו העיוני של הרב שמעון שקופ.
הספר מתאפיין בניתוח לוגי-משפטי של העקרונות היסודיים שבהלכה.
הספר עוסק ביסודות כלליים ולא בנוי על סוגיות ספציפיות בתלמוד.
הספר נקרא "שערי יושר" כיוון ששערי הספר מישרים את המחשבה.
הרב שקופ השקיע שמונה שנים של עבודה בהוצאת הספר, שבסופו של דבר יצא בוורשא בשנת תרפ"ח (1928).
הספר מחולק לשבעה שערים, כאשר כל שער נכתב על יסוד הלכתי:
השער הראשון הוא שער הספיקות.
השער השני הוא שער החזקות.
השער השלישי עוסק בדיני רוב (בעיקר ביטול ברוב והליכה אחר הרוב).
השער הרביעי עוסק בדיני קבוע (כל קבוע כמחצה על מחצה דמי).
השער החמישי עוסק במשפטי הממון הכלליים (חוב ריבית קצוצה, דיני שעבוד, תקפו כהן, פטר חמור, קם דינא, יאוש, חזקת מרא קמא, הפקר, פדיון הבן, תוך כדי דיבור, נדר צדקה, חיוב תשלום ליציאה ידי שמיים, קניין דרבנן, ספק ממון).
השער השישי עוסק בדיני עד אחד (עד אחד נאמן באיסורין ועוד).
השער השביעי עוסק בדיני עדות.
הספר מסמל את שיטת הלימוד החדשה בישיבות ליטא שהתאפיינה בחשיבה משפטית וקונספטואלית, שאצל הרב שמעון שקופ התבסס גם על גישת משפט הטבע.
שיטה זו נועדה להציע לתלמידי הישיבות חלופה אינטלקטואלית לתנועת השכלה שהתפשטה במהירות באותה תקופה ברחבי יבשת אירופה.
שיטת לימוד זו מנוגדת לשיטת הלימוד בדרך הפלפול שהייתה נהוגה עד אז בישיבות, וניסתה לרדת לשורש ההלכות.
הספר נכתב בסגנון עיוני וקשה להבנה, כפי שהרב שמעון שקופ בעצמו מציין בהקדמה לספר שספרו לא יתאים לכל הלומדים: .
(דוגמה ניתן למצוא בטענתו שגם לסוברים שגזל מגוי מותר, זה רק מצד המשפט הדתי, אבל מצד המשפט הטבעי גם זה אסור, כיוון שהאיסור לגנוב הוא אוניברסלי).
על התמיהה מה מחייב במשפט הטבעי הוא בעצמו עונה בספר שמשפט התורה והמשפט הטבעי מגיעים מאותו מקום - השכל: .
לשיטתו קניינים הם רק ביטוי לגמירות דעת "וכן דרכי הקניינים במה שאדם מוסר מקנייניו לחבירו, כתבו גדולי האחרונים שאינם חוקים שיהיו דווקא על ידי זה, וכשהסכימו רוב המדינה שיגמר קניין על ידי סיטומתא - הוא קנין מהתורה, דקניינים אינם גזרת הכתוב".
על הספר נכתבו מספר ביאורים, ביניהם "שערים לשערי יושר" של הרב ראובן רז, "קובץ מילואים" של הרב עמנואל מיזל, "משפט השער" של הרב יעקב זריהן ומהדורה מוערת של הרב דניאל מאיר אסייג.
שערי הברזל I (ברומנית: Porțile de Fier I ובסרבית: Хидроелектрана Ђердап) היא תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדנובה בגבול שבין רומניה ובין סרביה (בעבר יוגוסלביה) בעלת יכולת מובנית לייצר 2052 מגה-ואט חשמל.
התחנה היא בבעלות משותפת רומנית-סרבית, והחשמל מחולק בצורה שווה בין שתי המדינות.
עבודות ההקמה החלו ב-7 בספטמבר 1964 בנוכחותם של גאורגה גאורגיו-דז' ושל יוסיפ ברוז טיטו, והחנוכה הרשמית הייתה ב-16 במאי 1972, בנוכחותם של יוסיפ ברוז טיטו וניקולאה צ'אושסקו.
ההשקעה המשותפת הייתה בשווי של 400,000,000 דולרים אמריקאים והייתה משתלמת מאוד.
לצורכי יצירת מאגר המים פונו ברומניה 15,000 תושבים מקומיים, והוצפו 11 כפרים, העיר אורשובה והאי אדה קלה.
מאגר המים כיסה שטחים נרחבים עד שפך הטיסה בדנובה, מקום בו הצטברו 2,200,000,000 קוב מים.
במורד הדנובה, במרחק של כ-80 קילומטרים, הוקמה בהמשך תחנת כוח הידרואלקטרית נוספת קטנה יותר, שערי הברזל II, עם פחות מרבע מהכוח של התחנה הראשונה.
שערי הברזל II (ברומנית: Porțile de Fier II ובסרבית: Хидроелектрана Ђердап II) – תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדנובה בגבול שבין רומניה ובין סרביה (בעבר יוגוסלביה) בעלת יכולת מובנית לייצר 500 מגה-ואט חשמל.
מאגר המים, שנוצר אחרי הקמת סכר בגובה 34 מטרים, מכיל 600,000,000 מטרים מעוקבים מים ושטחו 5.200 הקטרים.
שערי הברזל II נבנתה לאחר השלמת שערי הברזל I, במורד הדנובה, במרחק של כ-80 קילומטרים.
שערי ציון הוא ספר תיקונים, הנהגות ותפילות על פי הקבלה שחיבר רבי נתן נטע הנובר במאה השבע עשרה.
הספר זכה לתפוצה רבה בקרב יהדות אשכנז, מהדורות רבות שלו הודפסו, ותפילות שונות שהובאו זכו להיכנס לסידורי התפילה בנוסח אשכנז ונוסח ספרד.
השער הראשון עוסק בתיקון חצות ובחשיבותו, ומסדר סדר תיקון חצות על פי הנחיות רבי חיים ויטאל בספר עץ חיים ובתוספת קינות ותפילות כפי שהיה נהוג בקרב הספרדים בארץ ישראל.
סדר מורחב זה של תיקון חצות נעשה הסדר הנפוץ של תיקון חצות בקרב האשכנזים, אף על פי שהוא ארוך בהרבה מהסדר המקורי שבכתבי האר"י.
בספר נמצאים קטעי תפילות לימות השבוע, ותפילות שהספר הוא המקור הראשון להם, והודפסו לאחר מכן בסידורים האחרים.
לספר יש חלק רב בהכנסת תפילות ותחינות המבוססות על הקבלה אל תוך נוסח התפילה האשכנזי.
כדגומאות ניתן למנות את נוסחי לשם ייחוד שלפני עטיפת טלית והנחת תפילין, תחינות לשעת פתיחת הארון ביום טוב ובימים נוראים, נוסח וידוי לברכת שומע תפילה, תפילה קודם כניסה לסוכה, ותפילה קודם נטילת ארבעת המינים ותפילה נוספת קודם אגידתם.
וכן תפילות הנאמרות בעת הוצאת ספר תורה בראש השנה יום כיפור ושלוש רגלים.
תפילה נוספת שאותה כתב לומר בעת שהכהנים נושאים כפיים, נאמרת במקומות רבים בימים טובים, בזמן שהכהנים מנגנים ומאריכים באמירת המילה 'שלום' המסיימת את ברכת כהנים.
הוא נדפס עוד בחייו בשלוש מהדורות, ובמהדורות רבות נוספות מאז.
שערי שמים פתח הוא שיר בסוגת המוזיקה החסידית בביצוע הזמר זאנוויל ויינברגר ומקהלת מלכות.
השיר יצא לאור ב-4 בספטמבר 2018, ערב ראש השנה.
מילות הבית של השיר לקוחות מתוך סליחות ליום שני, והפזמון לקוח מתוך פיוטי הושענות שנאמרים בהושענא רבה.
השיר הולחן על ידי פנחס ביכלר והופק על ידי המוזיקאי יענקי לנדאו.
השיר זכה לפרסום לאחר שבוצע באירוע של ארגון דרשו.
מלבד הביצוע המקורי של זאנוויל וינברגר השיר בוצע פעמים רבות, כקאברים או כביצועי לייב בהופעות.
שעשועי לשון ומשחקי מילים הם מגוון השימושים הנעשים בשפה לשם שעשוע, תוך ניצול סגולותיה של השפה, וגם כאמצעי ספרותי בשירה או בפרוזה.
שעשועי לשון מתחלקים לחידות ומשחקים, ולמשחקי מילים בהם מובא חידוד לשוני המשחק עם המילים, הכתיב וההגייה.
תשבץ ותשחץ: שעשוע הלשון הנפוץ ביותר.
תשבץ או תשחץ רגילים מתבססים על אוצר המילים של הפותר ועל הידע שלו.
תשבץ היגיון: דומה לתשבץ אך מתבסס יותר על וירטואוזיות לשונית של המחבר ושל הפותר, משום שהגדרותיו מרומזות ומתחכמות.
חידות לשוניות: חידות המעמידות במבחן את יכולתו הלשונית של הפותר ואת אוצר המילים שלו, כמו גם את חריפותו.
דוגמה: קפד ראשו – לוקחים מילה, מורידים את האות הראשונה שלה ומקבלים מילה אחרת, למשל: פרח סתווי, קפד ראשו – בעל חיים איטי, תשובה: חצב – צב.
כמו כן קיימת גרסה שונה במקצת, "קפד זנבו", ובה מורידים את האות האחרונה.
חידות כפל לשון ו"תרתי משמע": חידות בהן מוצג איור שניתן לתארו בביטוי בעל משמעות כפולה או שנשמע גם כמו צירוף מילים אחר המתאר את האיור.
"פירמידה" – סוג של תשבץ המורכב מסדרה של הגדרות המסודרות בקומות.
התשובה להגדרה בקומה מסוימת הוא מילה שאותיותיה הן כאותיות הקומה שמעליה בסדר שונה ובתוספת אות חדשה.
שבץ נא: משחק לוח בו על המשתתפים לשבץ אותיות על פני לוח משבצות ולהרכיב מילים במטרה לצבור כמה שיותר נקודות.
הכישורים הלשוניים הנדרשים הם אוצר מילים גדול ויצירתיות טקטית כדי ליצור מספר מילים במשבצות בונוס בו זמנית.
בדיחות לשוניות שההומור בהן מתבסס על משחקי מילים, כפל משמעות, לשון נופל על לשון, הגייה דומה וכו'.
ספריו של לואיס קרול מלאים בבדיחות כאלה.
פלינדרום: מילה או משפט שניתן לקרוא אותם בה במידה מימין לשמאל ומשמאל לימין והתוצאה דומה, למשל: "ילד כותב בתוך דלי", או הסיפור "עגיל זמן מזל יגע".
ליפוגרמה: השמטה עקבית של אות או אותיות מסוימות מתוך טקסט ספרותי.
אנגרמה: ערבוב סדר האותיות במילה לשם קבלת מילה חדשה.
שימוש נרחב באנגרמות נעשה בהגדרות של תשבצי היגיון.
לדוגמה, "מכנסי בתוכה = מכונת כביסה".
יצירת ראשי תיבות: יצירת ראשי תיבות כך שתתקבל מילה בעלת משמעות הקשורה לביטוי המלא שראשי התיבות מייצגים ויצירת ראשי תיבות בדיעבד.
לעיתים קרובות יוצרים ראשי תיבות פיקטיביים לשם השעשוע.
שימוש בראשי תיבות ופארודיות על כך נפוצים בעיקר בארגונים ביטחוניים וצבאות, ובפרט בצה"ל.
דוגמה לכך היא פצצת Massive Ordnance Air Blast שנקראת בראשי תיבות MOAB, אך בשל היותה הפצצה הקונבנציונלית הגדולה והכבדה ביותר של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, החיילים פרשו בהומור את ראשי התיבות כ-Mother Of All Bombs.
לשון נופל על לשון: שימוש במילים בעלות צליל דומה בסמיכות, אף כי משמעותן אינה דומה.
שוברי שיניים: משפטי שעשוע אשר נוצרו לשם האתגר שבהגייתם, למשל "שׂרה שׁרה שׁיר שׂמח".
למשל: המילה "נעים" שפירושה או "טוב, נחמד", או "זזים".
וכן המילה: "מועד", שפירושה או "חג", או "נופל".
צלילים דומים ("מלך המלח" משירו של יהודה עמיחי).
משחק מילים זה הביא ליצירת סדרה של שמות אנשים המעידים על המקצוע של בעליהם, למשל תמיר לי-פרנק הוא חלפן ועלמה נדבר היא פסיכולוגית.
פעמים אחדות אמצעי תקשורת מחוץ לישראל לא הבינו שמדובר בשעשוע, ופרסמו שאת המסוק שבו נהרג נשיא איראן, אבראהים ראיסי הטיס סוכן "המוסד" אלי קופטר, שההתנקשות באסמאעיל הנייה נעשתה בידי סוכן "המוסד" עמית נקש, ועוד.
חריזה: שתי מילים המסתיימות בצליל דומה.
החריזה משמשת גם כשעשועי לשון לילדים, וידועים בנושא זה ספריה של דתיה בן-דור בהם "שטוזים" (הלחם של שטויות וחרוזים) שכוללים דבר אבסורדי עם חריזה, למשל: "ראיתי פרה שעפה כמו דבורה".
שערי תקווה (שַׁעֲרֵי תִּקְוָה) היא התנחלות ויישוב קהילתי במערב השומרון, הממוקמת סמוך לכביש 5, כשלושה קילומטר ממזרח לקו הירוק, ליד אלקנה, עץ אפרים, ראש העין ואורנית, היישוב הוכרז בשנת 1990 כוועד מקומי עצמאי תחת מועצה אזורית שומרון.
במאי 2022 הוכרז על איחוד היישוב עם עץ אפרים למועצה מקומית אחת בשם שער שומרון.
שערי תקווה היה היישוב הראשון ביהודה ושומרון שהוקם ביוזמה עסקית פרטית.
הוא הוקם על ידי יערי רוזן ורחל רהט, באמצעות חברה בבעלותם בשם "יו"ש השקעות מקרקעין ופיתוח בע"מ".
החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 יצא רוזן לסיורים ברחבי יהודה ושומרון בחיפוש אחר קרקעות זמינות לרכישה, וניפגש בחשאי עם סוחרי קרקעות ערבים.
בשנת 1980 רכש ביחד עם שותפתו רחל רהט את הקרקעות שבתחום הכפר עזון עתמה שמאוחר יותר הוקמו עליהן היישובים שערי תקווה ועץ אפרים.
כמו כן החלו לשווק את הקרקעות באמצעות אסיפות ופגישות ברחבי המדינה, כדי לשכנע אנשים לרכוש מגרשים̈ לבניית בתים פרטיים במחיר של בין 2,000 ל-4,000 דולר לדונם ועלות בנייה שהיא שליש מהעלות בתחומי הקו הירוק.
לאחר שנתיים של שיווק, כל המגרשים נרכשו, ובינואר 1982 נערך טקס עליה לקרקע.
רוכשי המגרשים נדרשו לבנות את הבתים בעצמם במתכונת של "בנה ביתך" בנוסף שילמו 5,000-6,000 דולר על פיתוח התשתיות: כבישים, ביוב, מים, וחשמל לחברה נוספת בבעלות רוזן ורהט - "החברה לפיתוח שכונות מגורים ביו"ש בע"מ".
עד אוקטובר 1982 50 בתים ביישוב כבר היו בבנייה.
בשנת 1983, שלוש משפחות הראשונות עברו להתגורר ביישוב.
כמו כן הוקמה עמותה של המשתכנים ביישוב.
שמו של היישוב "שערי תקווה" נבחר משום שהוא ממוקם על כביש 5 המוביל לפרברי פתח תקווה.
בשנת 1984, החלו רוכשי הקרקעות להתלונן על עיכובים בפיתוח היישוב, ניהול כספי לא תקין, בעיות ברישום הבעלות על הקרקע ועל כך שאין עדיין תוכנית מתאר.
בנוסף הוגשו שתי בקשות לפירוק לחברות של רוזן ורהט, מצד מתיישבי גני מודיעין (יישוב נוסף שייזמו רוזן ורהט) על כך שאף על פי ששילמו על פיתוח תשתיות, הם לא הוקמו.
ומצד חברת רסקו, בנוגע לשטח קרקע בכפר חארס ליד שכם, שנרכש עם הבטחה שיש היתר עסקה מהמנהל האזרחי על בעלות, אף על פי שלא הייתה ברשותם.
בספטמבר 1984, נפתח הליך בבית המשפט המחוזי בתל אביב שהוביל זמן מה לאחר מכן למתן צו פירוק ל"יו"ש השקעות מקרקעין ופיתוח בע"מ", שהכונס הרשמי משמש כמפרק החברה.
הסכסוך המשפטי נמשך כעשרים שנה והגיע לדיון עד בית המשפט העליון.
לאחר שנתיים של עיכובים, פנו רוכשי הקרקעות למשרד השיכון וביקשו שיקבל עליו חסות ופיקוח על הנעשה בשטח, המשך הפיתוח של היישוב נעשה בסיוע ממשלתי.
בזמן האינתיפדה הראשונה (בשנים 1988–1989) יידו תושבים מהכפר עזון עתמה אבנים ובקבוקי תבערה לעבר היישוב הממוקם מטרים ספורים מבתי שערי תקווה (ביישוב עוד לא הייתה גדר היקפית).
בתגובה נכנסו התושבים לכפר מספר פעמיים ופגעו ברכוש.
לאחר הסכם אוסלו ב' סווגו הכפרים הסובבים את היישוב, עזון עתמה, בית אמין וסניריא, כשטח B.
עם זאת מספר בתים ביישוב נבנו לאחר ההסכם על אדמות הכפר עזון עתמה בשטח B.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003 החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה.
משולש הכפרים עזון עתמה ובית אמין וסניריא בותר על ידי הגדר, תוך איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלהם.
הכפר עזון עתמה מנותק משאר הרשות הפלסטינית על ידי גדר ההפרדה תוך השארת שערי תקווה בצידו ה"ישראלי" של המכשול (אך מוקפת בשלושה צדדים על ידי הגדר).
הדרך היחידה המקשרת את תושבי הכפר עם שאר הרשות היא שער בגדר, שפתוח רק בשעות היום.
בשנת 2007 הועלתה הצעה לאחד את שערי תקווה, עץ אפרים, אלקנה ואורנית לישות מוניציפלית אחת.
לאור התנגדות חלק מהתושבים ביישובים ההצעה ירדה לבסוף מהפרק.
בשנת 2011 נבנה ביישוב ספסל באורך של 320 מטרים.
נכון לשנת 2022, מונה אוכלוסיית שערי תקווה למעלה מ-6,100 תושבים.
אוכלוסיית היישוב מעורבת, וכוללת חילוניים ודתיים.
הבניה היא ברובה בתים צמודי קרקע, חלקם דו-משפחתיים.
ביישוב מצויים מספר גנים ומעונות יום, וכן בית ספר יסודי ממלכתי דתי ובית ספר שמונה שנתי ממלכתי.
בין השירותים החברתיים ניתן למנות מתנ"סים, חוגים, מועדוני נוער, שתי תנועות נוער - האיחוד החקלאי ובני עקיבא, ספריה ומועדון ספורט הכולל בריכה ומגרשי טניס.
בנוסף, ביישוב קיימים מרכז מסחרי, מרפאות ושירותי דת שונים.
היישוב זכה בחמישה כוכבי יופי בתחרות "קריה יפה" של המועצה לישראל יפה.
בשערי תקווה שני בתי ספר יסודיים.
תלמידי הכיתות העל-יסודיות לומדים בתיכון "אורט" אורנית, ובאולפנה ובישיבת אלקנה.
ביישוב פועלות שתי תנועות נוער, אחת לנוער החילוני, האיחוד החקלאי.
בשנת 2009 נסגר סניף האיחוד החקלאי ביישוב עקב סכסוך בין ועד היישוב להנהלת התנועה.
בעקבות הסגירה עברו בני הנוער החילונים ביישוב לשבט תנועת הצופים ביישוב הסמוך אורנית.
לאחר עשור, בשנת 2019, נפתח הסניף בשנית, מתוך מחשבה כי מוטב שהנוער החילוני ביישוב, יפעל גם הוא לתרומה ליישוב ולקהילת היישוב ולא לקהילות מחוץ ליישוב.
כיום, השכבות הצעירות ברובן נכנסו לתנועה ואילו חלק גדול מהנוער החילוני משכבות ו-י"ב ביישוב עדיין חלק מתנועת הצופים באורנית.
השנייה היא בני עקיבא, סניף שערי תקווה.
סניף שערי תקווה החל את פעילותו בשנת 1985, מאז ועד היום הסניף פועל למען הקהילה והחברה ביישוב, בשנת 2016 הסניף עבר למשכנו החדש באזור גבעת דוד, באדיבותו של הפילנתרופ היהודי-בוכרי יעקב מטאטוב שקבע את משכנו ביישוב בראשית שנת 2025.
הסניף מונה כיום לערך 400 חניכים ומדריכים, ונחשב לבין הסניפים מהגדולים בארץ עם ממוצע של 53 חניכים בשבט.
צוות סיירת נחשון של הסניף מסייע רבות למען הקהילה במיוחד בהקמת ימי הולדת לילדים מעוטי יכולת/עם קשיים חברתיים, ארגון משלוחי מזון לחיילים ועוד, צוות סיירת נחשון של הסניף מונה כ־60 חברי צוות פעילים שתורמים לקהילה מתוך אמונה בשיפור איכות החיים ביישוב.
הסמל נבחר על ידי ועד היישוב וכולל את המוטיבים הבאים:
ההרים - הרי השומרון בהם שוכן שערי תקווה
הים - מסמל את המרחק הקצר בין היישוב לים התיכון
שַׁעֲרַיִם היא שכונה של עולי תימן בדרום העיר רחובות.
זוהי הראשונה מבין השכונות שנוסדו ליד המושבות עבור פועלים חקלאים תימנים, והגדולה שבהן.
השכונה הוקמה בשנת 1909 בידי עולים מתימן.
הם נקלטו בעבודה מיד, אך עד הקמת שעריים גרמו להם תנאי מגוריהם סבל רב.
תחילה שוכנו 7 משפחות בבית הוועד, והיתר במחסנים ובאורוות של האיכרים, אולם עם בוא הקיץ לא היו מקומות אלה ראויים, והם הקימו לעצמם כ-15 סוכות אקליפטוס במרכז המושבה.
מצוקת התימנים נגעה לליבו של אפרים זק"ש, מהאיכרים האמידים במושבה.
באותה שנה הוא קנה חלקת אדמה בת 55 דונם, שהייתה שייכת ליעקב ברוידה, ונמסרה לוועד המושבה.
החלקה ניתנה לתימנים, דונם למשפחה, במחיר נמוך ובתשלום לשיעורין.
נוסף על כך ערב להם בקבלת הלוואות לבניין בתיהם, ואף הלווה להם מכיסו.
ביום ו' בתשרי תר"ע (1909) הונחה אבן הפינה לבתים הראשונים בשכונת שעריים.
תחילה נבנו, על ידי התימנים עצמם, שלושה בתים דו-משפחתיים, מבני חומר (טיט, בוץ).
בהמשך נבנו שלושה בתים מאבני כורכר, כבתי המושבה.
בהשפעת הרב קוק נרכשה חלקה נוספת שניתנה לתימנים - אדמת כרם "שומרי תורה" של יעקב ברוידא.
בסיוע קק"ל נבנו בשכונה צריפים.
בשנת 1912 הצטרפה עוד קבוצה של 100 עולים משרעב בראשות הרב יוסף משולם.
גם במהלך השנים שלאחר 1912, כולל בזמן מלחמת העולם הראשונה ואחריה, הגיעו קבוצות של עולים מתימן.
נרכשו חלקות אדמה נוספות, והוקמו עליהם עשרות צריפים ובתים, חלקם על ידי קק"ל וחלקם על ידי התימנים עצמם.
כך נוצרה בשעריים השכונה הגדולה ביותר של עולי תימן בישראל.
בתיה הראשונים של השכונה נבנו ברחובות קפרא, שבזי והרב משולם.
במהלך השנים גדלה השכונה ונוספו בה רחובות ובתים.
רוב הצריפים ובתי ה"דבש" (אבני כורכר) פינו מקומם לבתי לבנים.
בשכונה בתי כנסת רבים, רובם קטנים ומשפחתיים, אם כי בעשורים האחרונים נבנו גם כמה בתי כנסת ציבוריים גדולים, ביניהם בולטים בית הכנסת הבוכרי, בית הכנסת "יד לשבים", בית הכנסת "קול יהודה" ובית הכנסת "משכן יוסף" ברחוב הרצל בלב השכונה.
בחצרות הבתים גדלים עצי פרי וכן צמחי תבלין ובושם המקובלים על בני העדה התימנית.
עם תנופת הפיתוח הולך ומשתנה גם אופייה של השכונה ורבים מבתיה הקטנים מפנים את מקומם לבתי דירות.
השכונה מחולקת לשני חלקים - החלק הוותיק, מצדו המזרחי של רחוב הרצל, והחלק החדש יותר, מצדו המערבי.
במרכזו של החלק הישן עומדת גבעה הנקראת "גבעת התשעה" שבפסגתה מגדל מים, סביבו נטוע גן נאה, גן נוסף נמצא במורד הגבעה, ידוע כגן ההרפתקאות, בו ישנם מתקני משחק עשויים עץ.
בין שני הגנים מחבר גרם מדרגות.
במורד הגבעה הפונה לרחוב הרצל שוכן המרכז הקהילתי "תקוותנו" המקיים פעילות לנוער, חוגים ואירועים.
על פי הסבר אחד, שמה של השכונה ניתן לה מתוך פיוטו הידוע של יהוסף בן ישראל "אשאל אלהי יגאלה שבויים": "נראה בני ציון שהם קרויים עם בבליים, יבנה וציפורי ושעריים וירושלמיים".
הסבר אחר הוא כי השם "שעריים" ניתן לשכונה משום שבעבר סברו ש"דוראן" (השם הערבי של רחובות) היא "שעריים" - עיר בנחלת שבט יהודה (יהושע ט"ו, ל"ו).
הואיל והמושבה כבר נקראה "רחובות", ניתן השם לבתה הבכורה, לשכונת התימנים.
מאפיינים מיוחדים: ישנו בית העשוי בוץ באזור, ישנו מדרחוב המרוצף בצורת השרשראות שהתימניות נהגו לענוד, בשכונה בתי כנסת רבים, בחצרות הבתים גדלים עצי פרי וכן צמחי תבלין ובושם המקובלים על בני העדה התימנית.
כתוצאה התפתחותה של רחובות, החל מ-1922 נכללה שעריים בתחום השיפוט של רחובות, אם כי הסיפוח למושבה בוצע רשמית רק ב-1944. בשנת 1947 נחנך בשכונה מגדל מים בגובה 20 מטר וקיבולת של 450 ממ"ק.
בשנת 1950 הוקמה בשכונה קבוצת הכדורגל מכבי שעריים המשחקת כיום (נכון לשנת 2022) בליגה א דרום.
הישג שיאה הוא סגנות גביע המדינה.
שערנת , היא מחלה טפילית הנגרמת מאכילת בשר חזיר או בשר ציד נא או שלא בושל מספיק, שהיו נגועים בזחלים של תולעת עגולה מסוג Trichinella spiralis (שערונית).
ההידבקות במחלה זו נפוצה במקומות בהם נהוג לאכול בשר חזיר נא או כזה שלא בושל דיו, בעיקר מקומות בהם אוכלים ירך חזיר או נקניקיות חזיר כחלק מהתפריט המקובל.
ניתן לחלק את התסמינים לשני סוגים: כאלה הנגרמים על ידי התולעים במעי, וכאלה הנגרמים על ידי התולעים בשאר חלקי הגוף.
במעי ההידבקות יכולה לגרום ל:
בחילה, שלשול, הקאות, עייפות חום ותחושת אי נוחות באזור הבטן.
לאחר מכן, כשהתולעים יוצרות שלפוחיות ברחבי הגוף יכולים להופיע תסמינים כמו:
כאבי ראש, חום, צמרמורות, שיעול, נפיחות בעיניים, כאבי פרקים וכאבים בשרירים, דימומים דקים, גרד ועליה במספר תאי הדם הלבנים.
אם התולעים חודרות לתאי עצב הן לא שורדות, אך החולה עלול ללקות באטאקסיה (איבוד שליטה בשרירים) ואף עלול להיגרם שיתוק נשימה.
במקרים חמורים הדבר עלול לגרום למוות.
גם פגיעה ברקמות הלב עלולה לגרום למוות.
במקרים קלים ובינוניים, רוב התסמינים נעלמים בתוך מספר חודשים, אם כי העייפות, החולשה והשלשולים עלולים להישאר לזמן ארוך יותר.
התסמינים במעי יכולים להופיע תוך יום-יומיים מההידבקות.
תסמינים נוספים מופיעים בדרך כלל בין שבועיים לשמונה שבועות לאחר אכילת הבשר הנגוע.
התסמינים יכולים להופיע בצורה קלה מאוד או קשה בהתאם לכמות הזחלים שנכנסו לגוף.
לרוב, מקרים קלים של שערנת אינם מאובחנים כהלכה ומיוחסים לשפעת או מחלות נפוצות אחרות.
התולעת יכולה לפגוע בכל סוג של יונק שאוכל בשר המכיל את הזחלים שלה (אשר נמצאים בשלפוחיות קטנות).
כאשר השלפוחיות מגיעות לקיבה, החומצה שבמיצי העיכול ממסה את הקרום הקשה של השלפוחית והזחלים הצעירים משתקעים, בתוך יום-יומיים, במעי הדק, שם הם מתבגרים.
לאחר הרבייה, הנקבות הבוגרות יוצרות זחלים, שחודרים דרך דופן המעי ונעים דרך מערכת הלימפה למחזור הדם שם הם מחפשים להם תא מתאים.
הזחלים יכולים לחזור לכל תא, אך הם יכולים לשרוד רק בשרירי שלד.
בתוך תא שריר התולעת מתגלגלת וגורמת לתא לפעול כרצונה, באופן דומה לזה של וירוס.
התא מכונה כעת nurse cell והוא גורם להיווצרות רשת של כלי דם סביבו, המזינים את הזחל שבתוכו.
אכילת בשר נא או שלא בושל דיו, בעיקר חזיר, חתולי בר, שועל, כלב, זאב, סוס, כלב ים או סוס ים מעלה את הסיכון ללקות בשערוניות.
זו הדרך היחידה ללקות במחלה, והיא אינה מידבקת (פרט לאכילת בשר אדם נגוע).
אפילו אכילת צואה של אדם נגוע אינה יכולה להעביר את המחלה שכן התולעים הבוגרות, כמו גם הזחלים מחוץ לשלפוחיות, אינם יכולים לשרוד בקיבה.
בדיקת דם או ביופסיה של השריר יכולה לגלות שערוניות.
בדיקת צואה יכולה לגלות תולעים בוגרות - אורך הנקבות הוא כ-3 מ"מ והזכרים כמחצית מכך.
ניתן לטפל בסימפטומים בעזרת אספירין וקורטיקוסטרואידים.
Thiabendazole יכול להרוג את התולעים במעי; אולם אין טיפול שהורג את הזחלים.
ההידבקות הייתה בעבר נפוצה מאוד.
אולם כיום היא יחסית נדירה.
בין השנים 1991–1996 דווחו בארצות הברית תריסר מקרים בשנה בממוצע.
מספר המקרים הולך ופוחת בשל חקיקה שאוסרת הזנת חזירים במזון המכיל בשר נא, שימוש נרחב יותר בבשר חזיר מוקפא, וערנות הציבור לסכנה שבאכילת בשר חזיר נא או לא מבושל דיו.
על כן, בשנים האחרונות המקרים המדווחים קשורים יותר לאכילת בשר ציד ולא לבשר חזיר.
בפברואר-מרץ 2002 אירעה התפרצות של תחלואה בשערנת בקרב עובדים תאילנדים במושב שדה יצחק שאכלו בשר ציד נא.
מתוך 120 העובדים חלו 30 במחלה ונזקקו לטיפול בבית חולים.
הם סבלו מכאבי שרירים וחולשה.
בדיקות הדם שלהם הראו רמות גבוהות של אנזים השרירים קראטין פוספוקינאזה (cpk), כביטוי לנזק בשרירים, אאוזינופיליה (עליה במספר האאוזינופילים בספירת הדם) המעידה על זיהום טפילי וערכים גבוהים של נוגדנים לשערוניות.
זו הייתה ההתפרצות הגדולה ביותר של שערנת בארץ עד כה.
בישול מוצרי בשר עד שהנוזלים היוצאים מהבשר הם שקופים או עד לטמפרטורה פנימית של 62° צלזיוס (144° פרנהייט)
הקפאת בשר חזיר שעוביו עד 15 ס"מ למשך 20 יום בטמפרטורה של 15°- צלזיוס (5° פרנהייט) או שלושה ימים בטמפרטורה של 20°- צלזיוס (4°- פרנהייט)
בישול ממושך של בשר ציד.
הקפאת בשר ציד, בניגוד להקפאת בשר חזיר, לא בהכרח תהרוג את כל התולעים
הזנת בעלי חיים שנועדו למאכל רק בבשר מבושל
מניעת חזירים מלאכול נבלות של בעלי חיים אחרים, כולל עכברושים, שעלולים להיות גם הם נגועים בשערוניות
ניקוי יסודי של מטחנות בשר בטרם השימוש ואחריו
שיטות עיבוד מזון כמו המלחה, יבוש, עישון או בישול בתנור מיקרוגל לא בהכרח הורגות את כל התולעים.
שעשוע ילדים הוא פעולה שילדים עוסקים בה לשם הנאה.
ילדים עשויים להשתעשע במשחקים באופן של כללי המשחק ובצעצועים באופן בו תכננו יצרני הצעצועים כי ישתמשו בהם, אך הם עשויים להמציא לעצמם שעשועים חדשים לחלוטין.
כמו משחקי ילדים, גם שעשועי ילדים הם פעילויות אשר עוברות לעיתים מילדים בוגרים יותר לילדים צעירים בדרך של חיקוי, או מהורים לילדים בדרך של לימוד ופעילות משותפת.
בניית ארמון חול, למשל, היא פעילות אשר בדרך כלל מלמדים הורים לילדיהם בצעירותם.
ערימת ילדים היא שעשוע הנלמד מילדים אחרים, או מומצא בכל פעם מחדש.
הקמת מדורה ואפיית תפוחי אדמה בתוכה היא פעילות אשר מועברת בשתי הצורות.
שק קמח - נשיאת אדם אחר על הגב תוך העמסתו על השלד.
בשיטה זו ניתן לשאת משאות כבדים, אשר משתווים אפילו למשקל הגוף.
הנשיאה מלווה בשיר משחק: "שק קמח, שק קמח, מי רוצה שק קמח?".
טלפון חוטים – חיבור שתי קופסאות, למשל קופסאות לבן ריקות, בקרקעיתן זו לזו באמצעות חוט.
כאשר מדברים לתוך אחת הקופסאות, הקול עובר דרך הממברנה של קרקעית הכוס, דרך החוט, אל הממברנה של קרקעית הכוסית השנייה.
באופן זה ניתן להעביר קול לטווחים ארוכים יותר מאשר בדיבור.
ערימת ילדים – לצלילי הקריאה המתנגנת "ערימת ילדים!
ערימת ילדים" נשכב ילד אחד על חברו.
ילדים נוספים מצטרפים לערימה, ומכבידים עוד יותר על הילדים שבתחתיתה.
אף פינוקיו – חשיפת חלקו הפנימי, הלבן והדביק, של פרח היביסקוס סיני והצמדתו לאף.
מריצה – התקדמות כאשר אדם אחד נשען על ידי ואחר אוחז ברגליו ומרימן מן הקרקע.
עגלת כביש – בניית עגלה חסרת מעצורים, שכיבה עליה והתגלגלות במדרון.
מדורת ל"ג בעומר היא אירוע אשר בשנים המוקדמות מלווה בפיקוח של הורים ומורים אשר מנהלים ומשגיחים, והילדים משמשים בו בתפקיד צופים בלבד.
מדורתם של ילדי קיבוץ או פלמ"חניקים אשר "מפלחים" מזון מן הקיבוץ, או של ילדים המקבלים סרטנים קטנים (מזון לא כשר, האסור על ידי חלק מן ההורים) מדייגי הנמל היא פעילות הנלמדת מילדים מבוגרים יותר.
תעלולים הם שעשועי ילדים אשר מסבים נזק, עגמת נפש או כאב לבעל חיים או לאדם אחר.
תעלולי כיתה: תעלולים שמטרתם למנוע או לעכב את הלימודים בכיתה.
השלכת פצצת סירחון, מריחת הלוח במרגרינה, הרטבת הכיתה.
תעלולי חדר מדרגות: תעלולים שמטרתם התעללות בדיירים.
קשירת דלתות זו לזו, הכנסת דבק לחורי מנעולים, צלצול בזמזם ובריחה, הפעלת הזמזם באופן קבוע על ידי לחיצתו באמצעי מכני או חשמלי.
הצצה מתחת לשמלות באמצעות שבר ראי הקשור בחוט לנעל.
סינוור עוברים ושבים באמצעות שבר ראי.
"נחש" או "ארנק": קשירת חפץ (בחושך - סמרטוט המעוצב כך שידמה לנחש, ארנק) לחוט דק.
הנחת החפץ בגלוי, כאשר החוט מוביל למקום המסתור של מבצעי התעלול.
משיכת החפץ כדי לגרום לאדם המתבונן לחשוב שהחפץ חי.
במקרה הנחש, המטרה היא גרימת פחד.
במקרה הארנק, המטרה היא גרימת מבוכה לרודף בצע.
חפירת מלכודת - שוחה חפורה בשביל חולי (בו החפירה קלה), מכוסה שק יוטה עליו מפוזר מעט חול.
רחצה במאגר מי שתייה או השקיה
שפשוף אינדיאני – התגנבות מאחורי אדם אחר ושפשוף אוזנו בחוזקה.
מריחת עיסת פלפל חריף על ישבן של בהמת משא.
בחיפה של ראשית המאה העשרים היו החמורים של כדורי, קבלן בניין, מובילים חצץ ועפר בין אתרי בנייה, שבחלקם היה צורך לחפור ובחלקם למלא אדמה.
החמורים היו קשורים זה לזה בשיירה, ומובלים על ידי חמור שהכיר את הדרך.
פלפל חריף צמח דרך קבע בשולי השבילים, מכיוון שהתושבים היו אוכלים את הפלפל ומשליכים את הגרעינים.
הילדים נהגו לכתוש פלפל לעיסה בין שני רבעי מרצפת ולמרוח את העיסה על ישבן אחת הבהמות, אשר בכאבה כי רב הייתה מתפרעת, בועטת, משליכה את שק החצץ מעל גבה וגוררת את יתר השיירה אל מחוץ למסלולה.
שעת הזהב , בתחום הטראומה והרפואה הדחופה, היא 60 הדקות (ולעיתים פחות, בהתאם לחומרת הפציעה) הנוקפות מרגע של פציעה משמעותית.
קיימת הסכמה רחבה שסיכויי ההישרדות של פצוע קשה או אנוש גדלים משמעותית ככל שיקבל את הטיפול בטווח זמן קצר ככל האפשר לזמן הפציעה.
טיפול מהיר ואיכותי בפצוע משפר משמעותית את סיכויי ההישרדות של הפצוע ומשפר את הסיכוי למניעת נכויות בנות מניעה.
את השעה הזו נהוג לחלק ל-8 חלקים: אירוע, זיהוי וקריאה לעזרה, הגעת כוחות חירום, הערכה ראשונית של הפצוע, טיפול והכנה לפינוי, הגעה לבית חולים, הגעה לחדר מיון, הגעה לחדר ניתוח.
המונח "שעת הזהב" טבוע בעגה המקצועית של העוסקים בטראומה גופנית ורפואה דחופה.
זהו הזמן מהפציעה ועד קבלת טיפול דפיניטיבי במרכז רפואי המתאים לסוג הפציעה.
ככל שיתקצר הזמן שבין הפציעה לבין קבלת הטיפול הדפיניטיבי, כך ישתפר הסיכוי להצלת חיים.
כלומר, פצוע אנוש שהגיע לטיפול הדפיניטיבי ב-25 דקות, סיכוייו להינצל יהיו גבוהים משמעותית מאשר אם יגיע לאותו טיפול אחרי 50 דקות, למרות ששני פרקי הזמן לכאורה נופלים בתוך "שעת הזהב".
זאת כמובן, כאשר מדובר בפציעה אשר ניתן להתמודד עימה.
העיקרון של "שעת הזהב" נולד על בסיס הניסיון שצבר הצבא האמריקאי במלחמת וייטנאם.
במקרים של פציעות משמעותיות, במיוחד דימומים באיבריים פנימיים, כאשר רק התערבות כירורגית יכולה לעצור את הדימומים, הסתבר כי לזמן משמעות אקוטית על ההישרדות.
ישנן סוגי פציעות נוספות אשר לזמן משמעות מהותית.
מצבים אלה הבהירו את החשיבות העליונה של פינוי מהיר ביותר של פצועים למרכזי טראומה.
אבי המונח הוא ד"ר אדמס קאוולי, מי שהיה מנתח צבאי ולאחר מכן ראש המרכז לטראומה של אוניברסיטת מרילנד בארצות הברית, אשר נחשבת לאחת מהמובילות בתחום הטראומה.
ד"ר קוואלי טען כי: "קיימת שעת זהב בין חיים ומוות.
לפצוע במצב קריטי יש פחות מ-60 דקות לשרוד".
עם הזמן, הובנה במערכת הרפואית הדחופה משמעות הזמן על הצלת חיים: אירועים לבביים אקוטיים, התפרצות כלי דם, שטף דם מוחי ואירועי קוצר נשימה אקוטיים.
בכל התחומים הנ"ל, לזמן יש השפעה אשר יכולה להשפיע על חיים או מוות.
היום, "שעת הזהב" משמשת כאחד הכלים המרכזיים והחשובים בלימודי הרפואה הדחופה בעולם כולו, כשהמסר המרכזי הוא החשיבות האדירה של צמצום זמן הטיפול בשטח, קיצור זמן ההגעה לפצוע והפינוי המהיר לבית החולים.
המחקרים מצביעים באופן ברור על שני מצבים בהם ל"שעת הזהב" השפעה משמעותית: שטף דם מוחי והתקפי לב.
במקרה של שטף דם מוחי (CVA) קיים חלון זמן של 3 שעות בהן לתרופות יכולה להיות השפעה מכרעת על התוצאה.
כיוון שבשלב טרום בית החולים קשה לזהות בוודאות מצב של תחילת דמם מוחי, הרי שהמטפלים מונחים להביא כל חשד לשטף דם מוחי למחלקה לרפואה דחופה בבית החולים תוך 3 שעות לכל היותר ועדיף מוקדם ככל האפשר.
במקרים של התקפי לב, טיפול מהיר יכול למנוע מקרי מוות לבביים.
שילוב של זיהוי מהיר של הבעיה יחד עם טיפול לבבי מתקדם מציל חיים,
(ACLS) ודפיברילציה יכול להציל חיים במקרים רבים.
פרופ' דונלד טרנקי, מבכירי הטראומטולוגים בעולם טוען כי "שעת הזהב" מונחית על ידי 3 כללים:
כלומר, יש להביא את הפצוע הנכון למקום הנכון בזמן הנכון.
הווה אומר: יש לזהות את מצבו של הפצוע, להביאו לביה"ח המתאים לסוג הפציעה בזמן הקצר ביותר.
מחקרים בעולם אשר השוו תוצאות של אמבולנסים עם רופאים לעומת אמבולנסים עם פרמדיקים ולעומת אמבולנסים עם חובשים, מצאו פעמים רבות כי לא בהכרח יש קשר בין התוצאה לרמה הרפואית של המטפל (רופא, פרמדיק או חובש).
מרב החוקרים טענו כי כיוון שהטיפול בטרום ביה"ח מוגבל, ככל שהרמה הרפואית הייתה מוגבלת יותר, זמן הטיפול בשטח היה קצר יותר וזה מה שהביא לשרידות גבוהה יותר.
בערוץ "DISCOVERY" העוסק ברפואה, שודרה תוכנית דוקומנטארית הנקראת "השעה הקריטית" ומתמקדת בפצועים וההשפעה המהותית של "שעת הזהב" על הצלת חיים.
התוכנית מבוססת על המרכז הרפואי לטראומה של אוניברסיטת מרילנד, שהוא כאמור אבי התפיסה של "שעת הזהב".
שערי תשובה הוא ספר מאת רבנו יונה גירונדי העוסק בתשובה ובכפרה על חטאים.
ספר זה הוא שריד חלקי מספר גדול יותר שאבד, בשם "שערי צדק", שמוזכר בידי בני הדור שאחריו.
לא ידוע בוודאות אם נותרו שרידים נוספים.
הספר "שערי תשובה" נחלק לארבעה חלקים, או "שערים":
השער הראשון מפרט את פעולות התשובה הנדרשות מהחוטא הבא לשוב.
ביניהם מונה המחבר את החרטה, עזיבת החטא, היגון, שבירת התאוה הגשמית, הווידוי, התפילה ועוד.
בשער השני מונה המחבר שישה גורמים המביאים את האדם לחזרה בתשובה: צרות, זקנה, מוסר, עיסוק בתורה, עשרת ימי תשובה וחשש ממוות פתאומי.
השער השלישי אינו דן כמעט בנושא חזרה בתשובה, אלא בפירוט של עשרות מצוות ועבירות, מסודרים לפי חומרתן.
המחבר עשה זאת כדי שידע השב בתשובה את "גודל כל חטא מחטאיו...
כי לדעתו רוב העוון וגודלו, נפשו ירעה (=מרירה) לו, או אז יכנע לבבם ואז ירצו את עוונם".
רבנו יונה מחלק את מערכת העברות לעשרה חלקים או "מדרגות", מן הקל אל הכבד.
המדרגה הראשונה היא האיסורים מדרבנן, והעשירית היא העברות ש"אין לעושיהן חלק לעולם הבא".
בשער זה דן המחבר גם במהותן של ארבע הכתות ש"אינן מקבלות פני שכינה".
השער הרביעי מפרט את סוגי הכפרה הנדרשים לעברות השונות.
ישנן עברות שדי בתשובה כדי לכפר עליהן, ישנן כאלו שיש להמתין גם לכפרת יום הכיפורים, ישנן כאלו הדורשות גם ייסורים, וישנה אף עברה שאינה מתכפרת אלא על ידי המוות.
בשער זה מחדש המחבר, שיום הכיפורים אינו מכפר על כל העברות.
בנוסף כתב רבינו יונה קונטרס קצר בשם "יסוד התשובה" המהווה מעין תקציר הדרכה לחוזר בתשובה.
כפי האמור, הספר הוא שריד לספר גדול יותר בשם "שערי צדק" שאבד.
הספר "יסוד היראה" (קרוי גם ספר היראה) שנספח ברוב ההוצאות לשערי תשובה, הוא כנראה "שער היראה" מתוך שערי צדק.
אך יש המפקפקים בייחוס ספר זה לרבנו יונה בכלל, וסבורים כי הספר חובר באשכנז או בצרפת, ושם מחברו לא נודע.
בפירושו הנודע של רבינו יונה לספר משלי מופיעים קטעים מתוך "שערים" והכוונה כנראה לציטטות מתוך ספרו שערי צדק.
הספר "שערי העבודה" (בני ברק תשכ"ז), הוא לפי טענת המו"ל - רבי בנימין יהושע זילבר - מפרי עטו של רבינו יונה, ומהווה חלק נוסף מן הספר שערי צדק העלום.
המו"ל טוען כי את הספר איתר בנו בכתב יד.
בהוצאות מאוחרות של הספר הוא מביא הוכחות נוספות לזיהוי, ודוחה השגות שונות עליו.
רבי יעקב ישראל קניבסקי סבר שהספר לא חובר על ידי רבנו יונה.
לעומת זאת, ישראל משה תא-שמע סבר שהזיהוי מבוסס וכי בעלותו של רבנו יונה על החיבור היא ודאית.
שעשועי מתמטיקה הם שם כולל למשחקים, חידות, קסמים מתמטיים, כן נושאים במתמטיקה שאינם דורשים ידע רב ויש בהם מן השעשוע.
שעשועי מתמטיקה משמשים ככלי עזר חשוב בהוראת המתמטיקה ובפופולריזציה שלה.
הגבול בין מתמטיקה לשעשועי מתמטיקה אינו חד, ובעיה שהיא בגדר שעשוע לאחד היא בגדר מתמטיקה טריוויאלית לאחר.
דוגמה לכך היא החידה המתמטית:
בקבוק עם פקק עולה 22 אגורות.
הבקבוק עולה 20 אגורות יותר מהפקק, כמה עולה הפקק?
למי שלמד אלגברה בסיסית, זו בעיה פשוטה בנעלם אחד, אך לחסר ידע באלגברה זו חידה שיש בה מן השעשוע, בפרט לאחר שמתברר שהתשובה המיידית, "שתי אגורות", שגויה (התשובה הנכונה היא אגורה אחת).
לעיתים ניתן לעסוק בבעיה מתמטית ברמות שונות: רמה עממית, שבה ניתן לחקור ולשחק בבעיה בכלים הנמצאים בשליטתו של כל אדם, ורמה גבוהה, המצריכה ידע מתמטי מתקדם.
דוגמה לכך היא משפט ארבעת הצבעים, הקובע כי אפשר לצבוע כל מפה מדינית, באופן שכל שתי מדינות בעלות קו גבול משותף נצבעות בצבע שונה, תוך שימוש בארבעה צבעים בלבד.
קל מאוד להבין את המשפט, וניתן גם לנסות לצייר ולצבוע מפות שונות תוך קיום המשפט או תוך ניסיון להפריכו באמצעות דוגמה נגדית.
אך הוכחתו של המשפט רחוקה מלהיות פשוטה, והיא נמצאה רק 126 שנה לאחר הצגת הבעיה.
הדוגמאות המתועדות הראשונות של עיסוק במתמטיקה, כגון פפירוס רינד ממצרים ופלימפטון 322 מבבל, הן רשימות של תרגילים ובעיות, ללא שיטה מאורגנת, ומנקודת מבט מודרנית ניתן לראות בהן "שעשועים".
חידות אלה הפכו אצל היוונים הקדמונים ליסודותיה של המתמטיקה כמדע שיטתי.
ב-1612 יצא בצרפת ספרו של קלוד באשה, Problèmes plaisans et délectables, הכולל חידות מתמטיות.
ברבות מחידות אלה (ובשעשועי מתמטיקה נוספים) עוסק ספרו של ו.
רוז בול, Mathematical Recreations and Essays, שמהדורה ראשונה שלו יצאה לאור בשנת 1892; מהדורות נוספות שלו יצאו לאור בחיי המחבר, ולאחר מותו המשיך לעדכנו ה.ס.מ.
במאה ה-19 פעלו שני החידונאים שנחשבים לגדולים בכל הזמנים: סם לויד והנרי ארנסט דודני.
לויד החל את דרכו כשחמטאי וכותב חידות שחמט, וב-1890 הוא שיתף פעולה עם דודני בטור של חידות מתמטיות בעיתון Tit Bits.
שיתוף הפעולה התפרק בעקבות טענות הדדיות להעתקות, ובמהרה הפך ליריבות מרה ופורה.
מבין השניים, סם לויד נחשב למי שהצליח להגיע לקהלים רחבים ביותר בזכות חידות כמו חידת הקוף הנעלם וחידת ה-15 (אף על פי שיש טענות לפיהן לויד העתיק גם חידה זו).
לעומתו דודני נחשב למתמטיקאי המחונן יותר, והוא מפורסם בזכות מציאת הדרך להפוך מרובע למשולש ב-3 חיתוכים (המתואר באיור), וכן תשבצי מספרים.
כותב חידות חשוב נוסף של התקופה הוא לואיס קרול, הידוע יותר כמחבר של אליס בארץ הפלאות.
קרול עסק בעיקר בחיבור סילוגיזמים.
מרטין גרדנר נחשב לאבי ענף שעשועי המתמטיקה המודרנית.
הטור "Mathematical Games" (משחקים מתמטיים) שפרסם גרדנר במשך כ-25 שנה בירחון סיינטיפיק אמריקן, תרם רבות לפופולריזציה של המתמטיקה.
הטור כלל כתבות על נושאים רחבים שעד אז לא נחשבו כמתמטיים, כגון יצירותיו האמנותיות של מ.ק.
לאחר פרישתו של גרדנר מילא את מקומו דאגלס הופשטטר (מחבר הספר גדל, אשר, באך).
ריימונד סמוליאן, העוסק בחידות הגיון, ואיאן סטיוארט, העוסק בפופולריזציה של המתמטיקה, נמנים עם התורמים הבולטים לתחום זה ברבע האחרון של המאה העשרים, שבו הפך התחום לעשיר למדי.
וי הארט הוא כינויה של ויקטוריה הארט, מתמטיקאית ומוזיקאית שמגדירה את עצמה כ-Mathemusician, העוסקת בשעשועי מתמטיקה ומוזיקה.
קיימים מספר סוגים של משחקי חשיבה (משחקים מתמטיים):
בין הבולטים בהם ניתן למצוא את משחק ה-15, מגדלי האנוי, מחשבת (Peg Solitaire), חיילי קונוויי, הקובייה ההונגרית וקוביית סומה.
בנוסף להיותם שעשועים מכניים, משחקים אלה מאפשרים להמחיש רעיונות מתמטיים, כגון רקורסיה (במגדלי האנוי), תורת החבורות (בניתוח הקובייה ההונגרית) והוכחה המבוססת על עקרון הזוגיות (בניתוח משחק ה-15).
ישנן חידות רבות נוספות שניתן לראותן כמשחקים לשחקן בודד, כגון חידות חציית נהר.
משחקי לוח אבסטרקטי: משחקים לשני שחקנים שבהם מזל אינו ממלא תפקיד.
אלו משחקים שבהם יש ידיעה מלאה (להבדיל ממשחקי קלפים שבהם השחקנים אינם רואים את הקלפים של יריביהם) והתורות מתבצעים בזה אחר זה (להבדיל מאבן נייר ומספריים שבו המזל נכנס מכיוון שהתור מתבצע בו זמנית).
ישנם מספר רב של משחקים מפורסמים ופופולריים מסוג זה כגון נים, איקס עיגול ושחמט.
חלק ממשחקים אלו אפשר לפתור (למצוא את האסטרטגיה המבטיחה ניצחון) באמצעות כלים מתמטיים פשוטים ויפים, והתורה העוסקת בהם נקראת תורת המשחקים הקומבינטורית.
משחקי מזל, כגון משחקי קובייה ומשחקי קלפים.
הניתוח ההסתברותי של משחקים אלו מהווה כר נרחב לשעשועים מתמטיים.
חידות מתמטיות רבות מבוססות על משחקים נודעים.
בין חידות השחמט מפורסמות חידת שמונה המלכות וחידת מסע הפרש.
תורת המשחקים היא ענף מתמטי שפותח על מנת לשמש בסיס מתמטי לחקר הכלכלה.
המונח "משחק" בתורת המשחקים מתייחס למצב עימות או שיתוף פעולה בין מקבלי החלטות בעלי רצונות שונים.
תורת המשחקים מתמקדת במשחקים שבהם אין ידיעה מלאה, במשחקי מזל ובמשחקי אסטרטגיה אבסטרקטיים, וכוללת כמה פנינים של שעשועי מתמטיקה, כגון:
דילמת האסיר - החידה הבסיסית מבוססת על שני פושעים הנתפסים על ידי השוטרים, והשוטרים מנסים לשכנע כל אחד מהם להתוודות ולהפליל את השני.
במקרה ששני הפושעים אינם מתוודים, שניהם יישבו בכלא שנה אחת בלבד.
במקרה שרק אחד מתוודה ומפליל, אזי הוא יוצא לחופשי והשני ייאסר ל-15 שנה.
במקרה ששניהם מתוודים, אזי שניהם מקבלים 5 שנות מאסר.
החידה הזאת ווריאציות שלה הפכו לבסיס של ניתוח מצבים רבים בכלכלה, בפוליטיקה ובמלחמה.
משחקי קואליציות - יש לחלק את תקציב המדינה בין המפלגות, כאשר לכל מפלגה יש מספר מסוים של מנדטים, והיא מצביעה כגוף אחד.
איך צריך לחלק את התקציב כדי שלמעלה ממחצית המנדטים יצביעו עבורו.
שידוכים ומשפט החתונה של שייפלי - ישנם 20 גברים ו-20 נשים, כל גבר מכין רשימה שבה הוא מדרג את כל הנשים לפי ההעדפה שלו, וכך גם כל אישה.
האם ניתן למצוא שידוך יציב, כלומר לכל גבר לשדך אישה כך שאף זוג לא יתפתה לבגוד (כלומר אין זוג של גבר ואישה שמעדיפים אחד את השני יותר מבן הזוג שלהם).
ישנו משפט בעל הוכחה, המראה כיצד ליצור שידוך שכזה.
חידות חיתוך והרכבה (dissection puzzle): חידה טיפוסית היא כיצד ניתן לחתוך צורה נתונה ל n חתיכות זהות?
כמו כן יש עיסוק רב בשאלה כיצד ניתן לחתוך צורה כך שמהרכיבים ניתן להרכיב צורה אחרת.
ישנה הוכחה שבעזרת מספיק חיתוכים אפשר להפוך כל מצולע למצולע אחר (בעל אותו שטח) בשני ממדים (תוצאה שלא נכונה עבור 3 ממדים), אך בשעשועי מתמטיקה מנסים למצוא את המספר הקטן ביותר של חיתוכים שיאפשר זאת.
לדוגמה עבור חיתוך של ריבוע והרכבת משולש המספר הקטן ביותר של חיתוכים שנמצא הוא 3 והוא מודגם באיור.
תת-קבוצה של חידות מהסוג הזה היא חידות טנגרם.
ריצופים: כיצד ניתן למלא את המרחב כולו בעזרת צורה נתונה.
הריצופים כוללים מספר תחומי עניין בשעשועי מתמטיקה:
באמצעות אילו צורות קמורות ניתן לרצף את המישור?
ניתן לרצף את המישור עם כל משולש וכל מרובע, ולא ניתן לעשות את זה עם צורות בעלות יותר משש צלעות.
לגבי מחומשים, אחת הדמויות שתרמו לנושא זה יותר מכל הייתה עקרת בית בשם מרג'ורי רייס, שמצאה סוגים רבים חדשים של מחומשים שמרצפים את המישור.
אריחי פנרוז - הם סוג של צורות שבעזרתן ניתן לרצף את המישור אך לא ניתן לרצף אותו בצורה מחזורית.
יצירות אומנות המבוססות על ריצופים - אפשר לראות בעיקר במסגדים מימי הביניים, וביצירותיו של אשר.