tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האי נפתח למבקרים באופן רשמי ב-2006, ותוכנית הניהול התקבלה בשנת 2021. ב-2022 האי נכלל ברשימה הטנטטיבית של אונסק"ו וזכה למעמד של אתר מורשת עולמית בשנת 2025.
האי מכוסה ביער טרופי לח ונסקרו בו כ-700 מיני עצים וצמחים.
בעולם החי ראויים לציון 11 מינים של פרימטים, דבר שהופך את האי ואת סביבתו לאזור מחקר מועדף בשל המגוון והריכוז יוצאי הדופן של מינים דוגמת שימפנזה מערב אפריקאית (Pan troglodytes verus) , קולובוס אדום מערבי וגנון דיאנה.
השימפנזים המערב אפריקאים באי ידועים בכך שהם מפצחים אגוזי Detarium senegalense בעזרת אבנים תוך שימוש בשורשי עצים כמצע.
עוד ראוי לציון ההיפופוטם הננסי המוגדר על-ידי IUCN כמין הנמצא בסכנת הכחדה.
135 מיני עופות נסקרו באי ובהם שמונה מינים של קלאוניים.
הטיהורים הפוליטיים בטורקיה לאחר ניסיון ההפיכה הטורקי בשנת 2016, כוללים גל רחב היקף של מעצרים, הדחות, השעיות והחרמות רכוש שביצעה ממשלת טורקיה החל מיולי 2016. צעדים אלה בוצעו מכוח מצב חירום שהוכרז בעקבות ניסיון ההפיכה הכושל ב־15 ביולי 2016, והוסדרו באמצעות צווים נשיאותיים וחקיקת חירום.
הטיהורים הפוליטיים החלו במעצרם והדחתם של אנשי הכוחות המזוינים של טורקיה אשר על פי טענת הרשויות, היו מעורבים בניסיון ההפיכה.
בתוך זמן קצר הורחבו הצעדים גם לאנשי צבא נוספים, לשוטרים, לשופטים, לעובדי ציבור, לאנשי אקדמיה, לעיתונאים ולחלקים נרחבים מהחברה האזרחית שלא לקחו חלק בניסיון ההפיכה.
הממשלה ייחסה את ניסיון ההפיכה ואת ההתנגדות כלפיה לתנועת גולן, בהנהגתו הרוחנית של פטהוללה גולן, והגדירה אותה כארגון טרור.
במסגרת זו נעצרו והודחו גם אנשים שלא נטען כי נטלו חלק ישיר בניסיון ההפיכה, אלא שלטענת הרשויות היו קשורים לתנועה.
החזקת ספרים שחיבר גולן או שימוש באמצעי תקשורת שיוחסו לתנועה כראיה לקשר כזה וכעילה למעצר.
בשבוע הראשון שלאחר היום בו היה ניסיון ההפיכה, נעשה טיהור פוליטי של עשרות אלפי עובדי ציבור וחיילים.
הטיהורים הפוליטיים הלכו והתרחבו בשנים שלאחר מכן, וכללו גם צעדים שנגעו למאבקים פוליטיים פנימיים, לרבות נגד גורמים אופוזיציוניים חילוניים וכורדיים.
צעדים אלה עוררו ביקורת נרחבת מצד ארגוני זכויות אדם, מוסדות בין-לאומיים ומדינות מערביות, שטענו לפגיעה חמורה בשלטון החוק, בזכויות האדם ובמרחב הדמוקרטי בטורקיה.
הטיהורים הפוליטיים התרחבו גם לתחום התקשורת: ערוצי טלוויזיה, עיתונים ואמצעי תקשורת נוספים שנתפסו כביקורתיים כלפי הממשלה נסגרו, עיתונאים ביקורתיים נעצרו, וויקיפדיה נחסמה, מאפריל 2017 עד ינואר 2020.
באוגוסט 2018, אישר הפרלמנט הטורקי חוק חדש נגד טרור שנועד להחליף את מצב החירום, דבר שיאפשר את המשך הטיהורים הפוליטיים.
בינואר 2014, במהלך חקירת שחיתות רחבת היקף בטורקיה, הועברו 96 שופטים ותובעים, כולל התובע הראשי של איזמיר, חוסיין באס, לתפקידים ולמקומות חדשים, ובכך הופסקו החקירות.
בסך הכול הועברו מתפקידם 120 שופטים ותובעים.
באותה עת תיאר ה"דיילי טלגרף" את האירועים כ"טיהור הגדול ביותר של מערכת המשפט בהיסטוריה [של טורקיה]".
בין 2014 לאמצע 2016, התרחשו בטורקיה צעדי הדחה חוזרים ונשנים של עובדי ציבור אזרחיים, אנשי צבא ואנשי מערכת המשפט, שנועדו בעיקר נגד תומכיו של פטהוללה גולן, בעל ברית לשעבר של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן.
בליל 15 ביולי 2016 היה ניסיון הפיכה של קבוצה שנקראה "מועצת השלום הטורקית".
הסיבות לניסיון ההפיכה היו שחיקת המעמד החילוני, חיסול המשטר הדמוקרטי, זלזול בזכויות האדם ואובדן מהימנותה של טורקיה בזירה הבין־לאומית.
ניסיון זה עוד כשל באותו יום וממשלת טורקיה השתמשה בו כהסבר לביצוע גל טיהורים נרחב לשם דיכוי התנגדות לשלטון.
בנאומו הראשון לאחר ניסיון ההפיכה, עם נחיתתו בשדה התעופה אטאטורק, אמר ארדואן: "ההתקוממות הזו היא מתנה מאלוהים עבורנו משום שהיא תהווה סיבה לטהר את צבאנו".
גל הדחות נרחב בשירות הציבורי הטורקי, החל כאשר ארדואן הזהיר את מתנגדיו כי "הם ישלמו מחיר כבד על כך".
הניו יורק טיימס תיאר את הצעדים כ"הפיכת נגד" והעריך שארדואן "יהפוך לנקמני ואובססיבי לשליטה יותר מאי פעם, וינצל את המשבר לא רק כדי להעניש חיילים מורדים אלא כדי לדכא ביתר שאת כל התנגדות שנותרה בטורקיה".
ב-18 ביולי, קרא מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי לרשויות בטורקיה לעצור את הדיכוי הגובר של אזרחיה, וציין כי הצעדים נועדו "לדכא התנגדות".
שר החוץ הצרפתי וראש הממשלה לשעבר ז'אן-מארק ארו הביע דאגה, והזהיר מפני "מערכת פוליטית שמתרחקת מדמוקרטיה".
דווח כי האומות המאוחדות נמנעו מגינוי ניסיון ההפיכה והאלימות שבאה בעקבותיו, בשל מחלוקות בין מצרים לבין מדינות אחרות החברות במועצת הביטחון בנוגע לנוסח ההחלטה בנושא.
ב-15 בפברואר 2025, הודה ארהאן אפיונקו, בכיר בממשלת ארדואן, כי רבים מהעובדים המפוטרים לא היו קשורים ישירות לניסיון ההפיכה הוא ייחס את הפיטורים לדוחות מודיעיניים ולתוכנה בשם "Fetometre" שנועדה לאתר מתנגדים לכאורה של ארדואן, דבר המרמז על פרופיילינג רחב היקף, ולא על הדחות המבוססות על ראיות קונקרטיות.
ב-16 ביולי 2016 ראש הממשלה בינאלי יילדירים הודיע כי 2,839 חיילים בדרגות שונות נעצרו.
ארקאן ואן ביקש מקלט מדיני מארצות הברית, אך בקשתו נדחתה.
יסמין אוזאטה צ'טינקאיה, מושלת מחוז סינופ, הודחה מתפקידה, ובעלה, אלוף-משנה בצבא הטורקי, נעצר.
הצבא הטורקי ערך פשיטה גם על האקדמיה של חיל האוויר הטורקי באיסטנבול.
כוח העזר המשטרתי של השומרים הליליים, בקצ'י, שימש בשנות ה־90 לפיקוח על אזורי דרום־מזרח טורקיה נגד פעילות ה-PKK.
כוחות בקצ'י שימשו באופן מסורתי כשומרי שכונות בטורקיה.
שומרי הלילה מתוארים כצעירים מקומיים, בעלי הכשרה בסיסית לשומרים.
בשנת 2008, 8,000 הבקצ'ים הפעילים שולבו בכוחות המשטרה הסדירים והמערכת בוטלה.
בעקבות ההפיכה של 2016 ומבצע רחב היקף באזורים הדרום-מזרחיים, החזירה ממשלת טורקיה את כוח הבקצ'י, וגייסה 2,400 קצינים לסיורים בערים בעלות רוב כורדי: סירנק, חקארי, אורפה, מרדין ודיארבקיר.
מאז הורחבו בהדרגה משמרות הבקצ'י לכל המדינה.
נכון לינואר 2020 הם רשאים לשאת משרוקיות, אלות ונשק חם.
נתונה בידיהם הסמכות לבדוק את זהות האזרחים, לערוך עליהם חיפוש גופני והשימוש בכוח קטלני נמצא בהליכי חקיקה
ב-16 ביולי 2016, הדיחה המועצה העליונה של השופטים והתובעים של טורקיה (HSYK) 2,745 שופטים טורקים מתפקידם והורתה על מעצרם.
מתוכם, 541 היו במערכת המשפט המנהלית ו-2,204 היו במערכת המשפט הפלילית.
הם היוו כ-36% מכלל השופטים בטורקיה באותה עת.
שני שופטים מבית המשפט לחוקה, הערכאה הגבוהה ביותר, נעצרו על ידי הרשויות הטורקיות בגין טענות קשר עם תנועת גולן.
כמו כן חברותם של חמישה מחברי ה-HSYK נשללה ועשרה חברים במועצת המדינה הטורקית נעצרו באשמת השתייכות ל"מדינה מקבילה".
בנוסף, הוצאו צווי מעצר נגד 48 חברים במועצת המדינה ונגד 140 חברים בבית המשפט העליון לערעורים.
עד 18 ביולי 2016, השהתה ממשלת טורקיה 8,777 עובדי מדינה ברחבי המדינה בגין טענה לקשרים למבצעי ניסיון ההפיכה.
בין המושעים היו 7,899 שוטרים, 614 קציני ז'נדרמריה, 47 מושלי מחוזות ו-30 מושלי נפות.
נכון ל-19 ביולי 2016, 755 שופטים ותובעים נעצרו בקשר לניסיון ההפיכה.
בינואר 2019, נידון מוראט ארסלן, לשעבר יו"ר איגוד השופטים והתובעים של טורקיה וזוכה פרסי זכויות אדם, ל-10 שנות מאסר בגין "השתייכות לארגון טרור".
לא דווח על כל פעולה אלימה או קריאה לאלימות מצידו.
פסק הדין התבסס על הלשנה אנונימית ועל קיומה של אפליקציית ByLock בטלפון החכם שלו, אפליקציה שהכחיש שהתקין.
העמדה לדין של עורכי דין
בין יולי 2016 ליוני 2019, מתוך יותר מ-1,500 עורכי דין שהועמדו לדין, 599 נעצרו ו-311 נידונו לעונש מאסר ממוצע של כ־שש שנים.
34 לשכות עורכי דין בטורקיה נסגרו, ועורכי דין אולצו להעיד נגד לקוחותיהם.
נחקק חוק שאסר על עורכי דין שהואשמו בעבירות הקשורות לטרור, לייצג לקוחות שהואשמו בעבירות אלו.
התאפשרה הקלטה של תקשורת בין עורכי דין ללקוחותיהם הנתונים במעצר טרם משפט.
הרישיונות של 24 ערוצי רדיו וטלוויזיה וכרטיסי העיתונות של 34 עיתונאים שדווחו כקשורים לגולן נשללו.
ב-27 ביולי 2016, ארדואן סגר 16 ערוצי טלוויזיה, 23 תחנות רדיו, 45 עיתונים יומיים, 15 מגזינים ו-29 הוצאות לאור בצו חירום נוסף במסגרת חקיקת החירום החדשה.
בין העיתונים שנסגרו נמנים סוכנות הידיעות ג'יהאן, המזוהה עם תנועת גולן, ערוץ הטלוויזיה סמאניולו, העיתון זמאן, שהיה בעבר מהמובילים בטורקיה וכן מהדורתו באנגלית, והעיתון היומי האופוזיציוני טארף, שהיה ידוע בקשריו לתנועת גולן.
בסוף אוקטובר 2015, סגרו הרשויות הטורקיות 15 כלי תקשורת, ובהם אחת מסוכנויות החדשות היחידות בעולם המתמקדות בנשים.
כן עצרו את העורכת הראשית של העיתון החילוני הבולט ג'ומהורייט, "בחשד כי ביצעה פשעים בשם חמושים כורדים, וברשת המקושרת לאיש הדת פטהוללה גולן".
הרשויות הטורקיות עצרו גם את עורך האינטרנט של עיתון האופוזיציה "ביר גן" ואת העורך הראשי של פורטל החדשות המקוון "דיקן".
טורקיה כלאה יותר מ-160 עיתונאים, מה שהפך אותה למדינה שכלאה הכי הרבה עיתונאים.
במאי 2018, במסיבת עיתונאים עם ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי, כינה נשיא טורקיה ארדואן את העיתונאים הכלואים בטורקיה "טרוריסטים".
הטיהור הפוליטי המשמעותי ביותר התרחש במשרד החינוך הלאומי, שבו הושעו 15,200 עובדים.
רישיונותיהם של 21,000 מורים במגזר הפרטי בוטלו.
המועצה להשכלה גבוהה דרשה מכלל 1,577 הדיקנים של אוניברסיטאות ציבוריות ופרטיות להתפטר.
626 מוסדות חינוך, רובם פרטיים, נסגרו.
לדוגמה, במחוז בורדור, נסגרו ב־20 ביולי בית ספר אחד, מכינה אחת וארבעה מעונות סטודנטים.
בנוסף, הוטל על אנשי סגל אקדמי איסור יציאה מהמדינה.
כמו כן נעצרו תלמידים מבית הספר התיכון הצבאי קוללי, בכמות שמילאה חמישה אוטובוסים.
ב-23 ביולי 2016, סגרו הרשויות בטורקיה, בצו החירום הראשון מכוח החקיקה החדשה, 1,043 בתי ספר פרטיים, 1,229 ארגוני צדקה וקרנות, 19 איגודי עובדים, 15 אוניברסיטאות ו-35 מוסדות רפואיים.
אקדמאים דיווחו על שינויים בהנהגה האקדמית עוד לפני 2016, ועל החרפה משמעותית של הלחץ מאז גל המחאות ב־2013 ולאחר ניסיון ההפיכה ב-2016. הנהלות ודקנים הפעילו לחץ על מרצים וסטודנטים להתיישר עם ערכים ותכנים שמרניים.
פעילויות, עמותות ומועדוני סטודנטים נסגרו תחת לחץ דומה.
סטודנטים שמרנים קיבלו סמכות להלשין על פעילויות שאינן שמרניות.
דווח כי מענקים אקדמיים וקביעות מסוננים לפי השתייכות וקשרים פוליטיים.
מורים ואקדמאים דיווחו על שינוי כפוי בתרבות הפוליטית, האקדמית והביקורתית, לרבות פיטורין והדרה של דמויות אקדמיות מסורתיות והביעו חשש מהשפעות ארוכות הטווח של צעדים אלה על איכות המחקר, התרבות והמִנהל הציבורי בטורקיה.
אף שאוניברסיטאות פרטיות הורשו רשמית להעסיק אקדמאים שהודחו, דיווחים רבים הצביעו על חשש מהעסקתם, דבר שהעמיק את ההדרה הכלכלית.
אקדמאים רבים היו נתונים גם לאיסורי יציאה מהארץ.
כאלף חוקרים ומומחי זכויות אדם שחתמו בעבר על עצומות שקראו להפסקת הפעולות הצבאיות בדרום מזרח טורקיה, בעפרין ובסוריה, נתקלו בצעדי ענישה שיטתיים מצד רשויות המדינה.
צעדים אלה כללו חקירות, הליכים משפטיים, פיטורין, מעצרים, משפטים והרשעות בגין "תעמולת טרור".
החותמים על העצומות עברו כ־2,000 דיונים משפטיים שבמרביתם נגזרו עונשי מאסר על תנאי של 15 חודשים.
לא דווח על זיכויים, וכ־30 מהם נכלאו בפועל.
לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית ביולי 2016 והגל הראשון של הדחות בצבא, ניצלה ממשלת טורקיה את מצב החירום כדי להכניס תיקונים לחוק הראשויות המקומיות של טורקיה.
נוספו סעיפים 45 ו-57, המאפשרים להדיח ראש עיר נבחר מתפקידו.
לפני כן, רק הרשעה סופית הייתה סיבה מספקת להדיח ראש עיר.
חוסיין אבני מוטלו, מושל איסטנבול לשעבר, הודח מתפקידו ב-19 ביולי 2016. סגן ראש עיריית מחוז שישלי באיסטנבול, ג'מיל קנדש, נורה בראשו במשרדו על ידי תוקף לא מזוהה ב-18 ביולי 2016. באותו זמן פונה הפרלמנט הטורקי עקב חששות ביטחוניים שלא פורטו.
בבחירות המקומיות בטורקיה בשנת 2014, ניצחה מפלגת האחות של ה-HDP, מפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP), ב-97 מחוזות מתוך 1,351 ובשני מחוזות מטרופוליניים מתוך 30. החל מספטמבר 2016, כוונו צעדי ההדחה נגד המסגרות הפוליטיות הכורדיות ובראשן HDP ו-BDP.
כשליש מחברי ה-HDP, יותר מ-11,000 איש, נעצרו, מתוכם יותר מ-3,000 נעצרו במעצר רשמי.
בנוסף, 94 ראשי ערים נבחרים הודחו מתפקידם.
ראשי הערים שנבחרו בשנת 2014 הודחו, נעצרו והועמדו לדין על רקע פוליטי.
הם הוחלפו על ידי ראשי ערים שמונו על ידי הממשלה.
מועצות עירוניות לא פורקו פורמלית, אך חדלו להתכנס ולמלא את תפקידיהן הדמוקרטיים והניהוליים.
באוקטובר 2018, נשבע ארדואן להשתלט על כל הרשויות המקומיות של-HDP יש סיכוי לנצח בהן בבחירות המקומיות של שנת 2019. עד מרץ 2020, מתוך 65 הרשויות המקומיות בהן זכתה HDP הסוציאל-דמוקרטית בבחירות 2019, 46 רשויות מקומיות (69%) הועברו לשליטת הממשלה.
הדחות אלה והשתלטות הממשלה על רשויות מקומיות היו בעלות מניע פוליטי מובהק, ונעשה בהן שימוש בהאשמות מעורפלות בטרור.
וכי הדחות, מעצרים, העמדות לדין והרשעות מבוססים על "האשמות טרור מפוברקות".
מאז 2014, השתלטה הממשלה על למעלה מ-90 רשויות מקומיות.
מאז ספטמבר 2016, הורחבו צעדי החירום שלאחר ההפיכה התרחב לפיטוריהם של קבוצות כורדיות, כולל פיטוריהם של למעלה מ-11,000 מורים כורדים הדחתם של עשרות ראשי ערים נבחרים ומעצרם של יושבי הראש המשותפים של מפלגת העמים הדמוקרטית (HDP) בטענה לקשרים עם מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK).
ראשי ערים מודחים שהיו חלק מתנועת HDP, שהצהירו שוב ושוב על התנגדותם לאלימות מצד מפלגת הפועלים של כורדיסטן (ה-PKK), נעצרו בהמשך באשמת "חברות בארגון טרור".
צעדים אלו תוארו כפגיעה בזכות ההצבעה הדמוקרטית של הציבור.
טורקיה עצרה למעלה מ־800 משתמשי רשתות חברתיות וכמעט 100 פוליטיקאים ועיתונאים שהתנגדו לפלישת טורקיה למובלעת עפרין, שהייתה נתונה לשליטה כורדית.
בעקבות סדרת מעצרים והדחות ברחבי מנגנוני השלטון, הודיע ראש הממשלה יילדים ב-18 ביולי 2016 על השעיית חופשות שנתיות לכלל עובדי הציבור, ועל החזרת כל העובדים ששהו בחופשה לעבודתם.
למעלה משלושה מיליון עובדי ציבור נפגעו מצעד זה.
בנוסף נאסר על עובדי המגזר הציבורי לצאת מגבולות המדינה.
עד ערב 19 ביולי 2016, הגיע מספר עובדי המגזר הציבורי שהושעו ל-49,321. במשרד האוצר הושעו יותר מ-1,500 עובדים.
בלשכת ראש הממשלה הושעו 257 עובדים, בהם שישה יועצים.
המינהל לענייני דת השעה 492 עובדים, ובהם שלושה מופתים מחוזיים.
כן הושהו מאה עובדים בארגון הביון הלאומי ו-393 עובדים במשרד המשפחה והרווחה.
ב-20 ביולי 2016, הודיע שר הנוער והספורט אקיף צ'אגאטאי קיליץ' כי 245 עובדים במשרדו פוטרו.
משרד האנרגיה דיווח על פיטוריהם של 300 עובדים ומשרד המכס הודיע על פיטוריהם של 184 עובדים.
נכון לשנת 2020 כ-10% משני מיליון עובדי הציבור בטורקיה הודחו מתפקידם.
אזרחים שהודחו מנועים מלעבוד שוב בשירות הציבורי, דבר שהוביל במקרים רבים לעוני
זכויות האדם בטורקיה מוסדרות על ידי אמנות משפטיות בין-לאומיות, כולל האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות עליה חתמה טורקיה בשנת 2000, ואשר לפי סעיף 90 לחוקה משנת 1982 גוברות על החקיקה הטורקית.
לאחר שמפגינים קראו להשבת עונש המוות, שבוטל בטורקיה בשנת 2004, הצהיר ארדואן כי זוהי אפשרות שתידון בפרלמנט, וכי בדמוקרטיה יש לכבד את רצון העם.
ב-21 ביולי הודיעה ממשלת טורקיה כי תשהה זמנית את האמנה האירופית לזכויות אדם במהלך מצב חירום זמני.
ב-24 ביולי 2016, אמנסטי אינטרנשיונל קראה לוועדה האירופית למניעת עינויים לערוך ביקור חירום בטורקיה כדי לבחון את התנאים בהם הוחזקו העצורים.
במרץ 2018 פרסם משרד הנציב העליון לזכויות אדם של האו"ם דו"ח על השפעת מצב החירום על זכויות האדם בטורקיה.
משרד הנציבות האו"ם לזכויות אדם אמר כי הארכות שגרתיות של מצב החירום עלולות להוביל למערכת ממשל מתמשכת המאופיינת במספר רב של החלטות שרירותיות המשפיעות עמוקות על חייהם של אנשים ומשפחות רבות.
עלה חשד לשימוש במעקב אחר מדיה חברתית.
המערכת הוסדרה בחוק באמצעות צו של משרד הפנים מ־31 באוגוסט 2015. מנגנון ההלשנות האנונימיות המתוגמלות הוא פומבי וזמין ברשת.
הוא מחולק לחמש קטגוריות לפי רמת האיום, ומכוון לחשודים מרכזיים, בעיקר כורדים, לאחר מכן אנשי תנועת גולן, ואז לאסלאמיסטים (דאעש).
כ-11 מיליון אזרחים, או אחד מכל 6 מבוגרים, נמצאים תחת חקירה מקוונת.
נעשה שימוש במערכת דיווחים בה ניתן ניקוד לאזרחים טורקיים ולזרים, שמטרתה להעריך את קשריהם לקבוצות גולן ולפעול נגדם.
המערכת, שנמצאת בשימוש בקרב עובדי ציבור טורקיים ובחלק מזרועות הצבא, מאפשרת לממשלת טורקיה להעריך את מידת הקשר של אזרחים לקבוצות גולן ואת הסבירות להשתייכות אליהן.
בתחום החינוך השתמש משרד החינוך הלאומי בתוכנת פטומטר כדי לבחון את הקשר של 993 ספרי לימוד לביטויים ולמושגים המזוהים עם תנועת גולן.
מאה ספרים הוגדרו כ"לא נוחים", 12 הוגדרו "גולניסטיים בוודאות" ונאסרו על ידי המשרד.
בין הביטויים והמושגים שנבדקו: דיאלוג, כבוד לבני אדם, "דור הזהב", "אדם האופק", תקווה ומסירות.
במגזר העסקי, הממשלה החרימה בכפייה נכסים של למעלה מאלף חברות, בשווי שבין 11 מיליארד דולר ל-50–60 מיליארד דולר, באשמת קשר לגולן ולהפיכה.
מוצרים ושירותים של חברות אלו היו נתונים לחרם ציבורי.
על פי אמנסטי אינטרנשיונל, במהלך הטיהורים הפוליטיים ביולי 2016, נמנעו מהעצורים מזון למשך של עד שלושה ימים ומים למשך של עד יומיים, נמנע מהם טיפול רפואי, דווח כי נאנסו ועברו צורות אחרות של עינויים.
אמנסטי מסרה כי שלוש מאות חיילים שהוחזקו במטה משטרת אנקרה הוכו במהלך מעצרם וכי פציעותיהם כללו חבורות, חתכים ושברים.
ארבעים חיילים לא יכלו ללכת בגלל פציעותיהם, ושניים לא יכלו לעמוד.
עוד נמסר כי במהלך חקירותיהם חולצות העצורים היו מגואלות בדם וכי נמנעה ברוב המקרים מעצורים האפשרות ליצור קשר עם בני משפחותיהם ועם עורכי דינם.
נוכח תנאי הצפיפות, ב־16 באוגוסט פרסמה ממשלת טורקיה צו לפיו 38,000 אסירים שעבירתם בוצעה לפני 1 ביולי זכאים להקלה בעונשם.
אסירים שנותרו להם שנתיים או פחות לריצוי עונשם זכאים לכך, ואסירים שריצו מחצית מעונשם יכולים לבקש שחרור על תנאי.
הצו חל על עבירות שבוצעו לפני 1 ביולי 2016, ואינו כולל הרשעות ברצח, אלימות במשפחה, פגיעה מינית, טרור או עבירות נגד המדינה.
כלומר שוחררו רק אסירים שלא קשורים להתנגדות לשלטון.
מעצר של פעילי זכויות אדם
עורך הדין הטורקי לזכויות אדם, אורהאן כמאל צ'נגיז, נעצר במשך שלושה ימים ביולי 2016. הוא "שוחרר זמנית" ונשאר כפוף לאיסור יציאה מהמדינה.
סרדר קוני, רופא מג'יזרה, שסייע לקרן הטורקית לזכויות אדם בתיעוד הפרות זכויות בעיירה, נעצר באשמות מעורפלות של "חברות בארגון טרור" בשל טיפולו בפצועים מקומיים.
ב-6 ביוני 2017, טאנר קיליץ', יו"ר אמנסטי אינטרנשיונל טורקיה, ועוד 22 עורכי דין נעצרו באיזמיר על ידי המשטרה הטורקית בחשד לקשר עם תנועת פטהוללה גולן, והואשמו מאוחר יותר ב"חברות בארגון טרור.
המעצר וההעמדה לדין גונו על ידי אמנסטי אינטרנשיונל וארגון Human Rights Watch, שדרשו את שחרורו המיידי.
יו ויליאמסון, מנהל ארגון אירופה ומרכז אסיה בארגון Human Rights Watch, הצהיר כי "מעצרו של קיליץ' בחשד לעבירות טרור נראה כמהלך שמטרתו לפגוע באמינות פעילותו הלגיטימית בתחום זכויות האדם".
באוגוסט 2016, הציב נשיא טורקיה ארדואן אולטימטום לארצות הברית, בדרישה להסגרתו של פטהוללה גולן, איש הדת שלכאורה עומד מאחורי ניסיון ההפיכה.
טורקיה דרשה מיוון להסגיר שמונה חיילים טורקים שנמלטו לשם לאחר ניסיון ההפיכה.
עד 22 ביולי ביטלו הרשויות הממשלתיות כמעט 11,000 דרכונים, ועד 30 ביולי בוטלו יותר מ-50,000 דרכונים.
ממשלת טורקיה פועלת גם לאיתור מתנגדים גם מחוץ לגבולותיה.
מטוסים פרטיים משמשים לחטיפה בלתי חוקית של אנשי תנועת גולן משטחים זרים, ללא הסכמים עם הרשויות המקומיות.
ברחבי העולם פועלים כ־1,000 בתי ספר של תנועת גולן, מהם כ־300 בטורקיה.
טורקיה ביקשה לסגור מוסדות המזוהים עם התנועה ב־50 מדינות.
סומליה, אזרבייג'ן, פקיסטן וסודאן נענו לבקשתה.
היקף התופעה על פי ציר זמן
ב-16 ביולי 2016, יום לאחר סיכול ההפיכה, 2,745 שופטים פוטרו ונעצרו.
עיקר הטיהורים הפוליטיים התרחשו בעשרת הימים שלאחר ניסיון ההפיכה.
הממשלה פרסמה נתונים על פיהם בין 27 ביולי ל-17 באוגוסט 2016 מעל 81 אלף הודחו ומעל 20 אלף נעצרו.
ב-26 ביולי 2016, הודיע נשיא הנציבות האירופית, ז'אן-קלוד יונקר, כי תהליך הצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי ייפסק אם עונש המוות יוחזר במדינה.
ב־4 וב־5 באוגוסט 2016 הוציאו בתי המשפט הפליליים לשלום באיסטנבול ובאיזמיר צווי מעצר נגד איש הדת פתחוללה גולן, היושב בארצות הברית.
ב-17 באוגוסט 2016, פיטרה הממשלה 2,300 שוטרים נוספים, 136 קציני צבא ו-196 עובדים מרשות טכנולוגיית המידע.
ב-18 באוגוסט 2016 הוצאו צווי מעצר נגד 187 חשודים, ביניהם מנכ"לים של חברות מובילות בטורקיה.
התובעים הורו גם על תפיסת נכסיהם.
ב-2 בספטמבר 2016, הכריזה טורקיה על פיטורין של כ-11,500 מורים שלטענתה היו מקושרים ל-PKK.
המהלך גונה על ידי מפלגות האופוזיציה הכורדיות והטורקיות בשל היעדר הליך הוגן וראיות.
דיפלומט טורקי לשעבר בעילום שם, אמר כי המהלך החליש באופן חד את הזרם הפציפיסטי של הקולות הכורדיים, ודחף את התנועה הכורדית לדרכים רדיקליות יותר.
ב-11 בספטמבר 2016, טורקיה הדיחה 24 ראשי ערים נבחרים, חברי מפלגת האופוזיציה הדמוקרטית העממית (HDP), בשל קשרים מוצהרים למיליטנטים כורדים.
ב-4 באוקטובר 2016, השעו הרשויות הטורקיות כמעט 12,800 שוטרים נוספים מתפקידם עקב חשד לקשריהם עם פטהוללה גולן.
ב-29 באוקטובר 2016, פיטרו בצו 10,131 עובדי ציבור נוספים, וכ-15 כלי תקשורת נוספים נסגרו עקב טענות על קשרים לארגוני טרור ולפטהוללה גולן.
בתחילת נובמבר 2016, כוחות הביטחון החלו במעצרים המוניים של חברי פרלמנט מהאופוזיציה ממפלגת העמים הדמוקרטית (HDP), כולל יושבי הראש המשותפים סלהאטין דמירטאש ופיגן יוקסקדאג.
מתוך 59 חברי פרלמנט ממפלגת העמים הדמוקרטית, 15 נחקרו, 12 נעצרו, 2 עברו אל מחוץ לטורקיה, ואחד לא אותר.
שירותי אינטרנט ורשתות חברתיות נחסמו ברחבי דרום מזרח טורקיה.
הם הואשמו בכך שהיו "קשורים, שייכים או בקשר עם ארגוני טרור ומבנים הנחשבים על ידי המועצה לביטחון לאומי כפועלים נגד הביטחון הלאומי" ודרכוניהם בוטלו.בצו זה נסגרו 550 עמותות, 9 כלי תקשורת ו-19 מוסדות רפואיים פרטיים.
הנכסים והרכוש הפיננסי של ארגונים אלה נועדו להיות מוחרמים על ידי משרד האוצר הטורקי.
ב-24 בנובמבר 2016, הפרלמנט האירופי קיבל פה אחד החלטה להקפאה זמנית של המשא ומתן על חברות טורקיה באיחוד האירופי.
ב-12 בדצמבר 2016, בתגובה לפיגועים כפולים קודמים באיסטנבול ולהודעות ארגון "נצי החירות של כורדיסטן" (TAK), נעצרו 118 פעילים ותומכים של מפלגת HDP.
ב-21 בדצמבר 2016, השעתה טורקיה עוד 1,980 מורים ועובדי הוראה בגין טענה לקשר לניסיון ההפיכה.
ב-25 בדצמבר 2016, חקרה טורקיה כ-10,000 משתמשי מדיה חברתית בגין העלבת גורמי ממשל או תמיכה ב"פעילות הקשורה לטרור".
ב-7 בינואר 2017, פוטרו באמצעות שלושה צווים, 8,390 עובדי ציבור נוספים (2,687 שוטרים, 1,699 עובדי ציבור ממשרד המשפטים, 838 עובדים ממערכת הבריאות, ומאות נוספים ממשרדים אחרים, 631 אנשי אקדמיה, ו-8 חברי מועצת המדינה).
בתחילת פברואר 2017, פיטרה ממשלת טורקיה יותר מ-4,400 עובדי ציבור ובהם למעלה מ-300 מרצים באוניברסיטה.
ב-14 בפברואר 2017, עצרה ממשלת טורקיה 834 בני אדם שלטענתה היו קשורים ל־PKK.
המעצרים ההמוניים נקשרו למשאל העם החוקתי, שרוב הפלגים הכורדיים התנגדו לו.
לאחר משאל העם ב-16 באפריל, נעצרו 38 פעילים שגינו אי סדרים.
ב-26 באפריל 2017, דווח כי 1009 שוטרים היו חלק מ"רשת גולניסטית סודית" בתוך כוחות המשטרה הטורקיים, והם נעצרו.
ב-29 באפריל 2017, חסמה טורקיה את ויקיפדיה ופיטרה 3,974 עובדי ציבור נוספים.
הניו יורק טיימס הגדיר את המהלך כ"הרחבת הדיכוי נגד מחאה וחופש הביטוי".
ב-5 ביוני, הודיע משרד הפנים הטורקי כי 130 בני אדם החיים מחוץ למדינה וחשודים בקשרים עם מיליטנטים, יאבדו את אזרחותם אלא אם כן יחזרו לטורקיה תוך שלושה חודשים ויעמדו בתנאי הממשלה.
בין החשודים שצוינו בשמם היו פטהוללה גולן, ומנהיגי המפלגה הדמוקרטית העממית פייסל סאריילדיז, טוגבה חזר אוזטורק.
ב-15 ביוני 2017, נידון שופט מנגנון האו"ם לבתי הדין הפליליים הבין-לאומיים, איידין סדף אקאי, ל-7 וחצי שנים באשמת "חברות [בתנועת גולן, שהיא עצמה] ארגון טרור", וזאת חרף חסינותו הדיפלומטית מכוח תפקידו במנגנון האו"ם.
ב-6 ביולי 2017, הפרלמנט האירופי קיבל פה אחד את הקריאה להשעות את המשא ומתן על חברות מלאה באיחוד האירופי.
ב-15 ביולי, 7,400 שוטרים נוספים פוטרו.
ב-24 בדצמבר 2017, פורסם צו שהכריז על פיטורי 2,700 עובדי ציבור נוספים.
ב־8 ביולי 2018, זמן קצר לפני כניסתו של ארדואן לנשיאות חדשה עם סמכויות ביצועיות מורחבות ולפני הסיום המובטח של מצב החירום, פוטרו בצו 18,632 עובדי ציבור.
מבין המפוטרים, יותר מ־9,000 היו שוטרים, יותר מ־6,000 היו אנשי צבא טורקיים, למעלה מ־1,000 היו עובדי מערכת המשפט, כ־650 היו מורים וכ־200 אנשי סגל אקדמי.
בנוסף, נסגרו שלושה עיתונים, ערוץ טלוויזיה אחד ו־12 עמותות.
ב־25 ביולי 2018 אישרה טורקיה חוק חדש למאבק בטרור שנועד להחליף את שלטון החירום.
על פי ארגון Human Rights Watch, החוק החדש "יאפשר לרשויות, תחת הנשיאות, במשך שלוש השנים הבאות, לפטר שופטים וכלל עובדי ציבור באופן שרירותי.
הוא גם יאפשר לרשויות להגביל תנועה בתוך טורקיה, לאסור התכנסויות ציבוריות.
הוא יאפשר למשטרה להחזיק חלק מהחשודים במעצר עד 12 ימים ללא כתב אישום, ואף לעצור אותם שוב ושוב באותה חקירה".
יו"ר סיעת CHP בפרלמנט, אוזגור אוזל, אמר כי "עם החוק הזה, עם האמצעים שבטקסט הזה, מצב החירום לא מוארך בשלושה חודשים אלא בשלוש שנים.
עושים כאילו מבטלים את מצב החירום, אך למעשה ממשיכים בו".
ב-12 בפברואר, טורקיה הוציאה 1,112 צווי מעצר נוספים בנוגע לאשמה בארגון ההפיכה בטורקיה בשנת 2016. ב-13 במרץ 2019, הפרלמנט האירופי קיבל פה אחד את הקריאה להפסקת המשא ומתן על חברות מלאה בין האיחוד האירופי לטורקיה.
על פי נתוני ממשלת טורקיה ממרץ 2019, כ-500,000 איש נעצרו מאז ניסיון ההפיכה, מתוכם כ-30,000 שהו במעצר בעת פרסום הנתונים.
באפריל 2019 דיווח ארדואן על 31,000 עובדי משטרה ו-15,000 אנשי צבא, שהודחו מתפקידם מאז ההפיכה.
לפי סוכנות הידיעות אנאדולו בסוף יוני, בוצעו 200 מעצרים.
בשבוע הראשון של יולי 2019 נעצרו 282 בני אדם ברחבי טורקיה.
ב-19 באוגוסט 2019, מינה משרד הפנים הטורקי נאמנים לעיריות המטרופוליניות דיארבקיר, מרדין וואן.
באוקטובר 2019, עצרה משטרת טורקיה יותר מ-120 אנשים שביקרו ברשתות החברתיות את הפלישה הטורקית לאזורים הכורדיים בסוריה.
התובע הטורקי פתח בחקירה בגין "תעמולה טרור" נגד חברי הפרלמנט סזאי טמלי ופרווין בולדאן, יושבי הראש המשותפים של מפלגת HDP הפרו-כורדית, סלהאטין דמירטאש ופיגן יוקסקדאג.
הם נכלאו והתביעה ביקשה עד 142 שנות מאסר לדמירטאש ו-83 שנות מאסר ליוקסקדאג.
האישום העיקרי היה "ניהול ארגון טרור [(HDP)]".
נכון למאי 2020, שני הפוליטיקאים עדיין עצורים.
טורקיה עצרה לפחות 151 חברים ב-HDP.
עקב מגפת הקורונה בטורקיה, הפרלמנט הטורקי אישר הצעת חוק שעשויה לאפשר את שחרורם של עד 100,000 אסירים, כולל אנשים האחראים לגרימת מוות.
אסירים פוליטיים, ועיתונאים הוחרגו מהחנינה, אף שצפיפות ותנאי מחיה לא סניטריים הציבו איום בריאותי חמור.
משרד הפנים הטורקי עצר משתמשי מדיה חברתית שפוסטים שלהם "כיוונו כלפי עובדי ציבור והפיצו פאניקה ופחד" בכך שטענו כי נגיף הקורונה "התפשט באופן נרחב בטורקיה וכי הרשויות נקטו צעדים לא מספקים".
מספר עיתונאים, שדיווחו עבור כלי תקשורת מקומיים, נעצרו בשל אופן סיקור המגפה.
ב-15 במאי 2020, מינה משרד הפנים הטורקי נאמנים לעיריות איגדיר וסיירט, מחוזות בייקאן וקורטלאן בסירט, ולעיריות אלטינובה במחוז קורקוט במוש.
הרשויות עצרו או כלאו למעלה מ-90,000 אזרחים טורקים עד שנת 2020.
בפברואר, לאחר מבצע כושל בו נהרגו 13 חיילים טורקים, עצרה טורקיה 700 חברי אופוזיציה, תוך ניסיון להסיט את האחריות לכישלון אל האופוזיציה ואל האמריקאים.
בשנת 2022, דרשה טורקיה את הסגרתם של חברים רבים בתנועת גולן וב-PKK מפינלנד ומשוודיה והן דחו את בקשות ההסגרה.
ב-18 במאי 2022, חסמה טורקיה את בקשותיהן של פינלנד ושוודיה לחברות מואצת בנאט"ו.
ביוני 2022, הגישה של דויטשה ולה וקול אמריקה נחסמה לחלוטין בטורקיה.
ב-30 ביוני 2022, טורקיה הודיעה כי לא תאשר חברות בנאט"ו אם חברי תנועת גולן וה-PKK לא יוסגרו מפינלנד ומשוודיה.
ב-29 בינואר 2023, הודיעה טורקיה כי ביקשה את הסגרתם של 130 החשודים כחברים בתנועת גולן וב-PKK כתנאי לאישור חברותן של פינלנד ושוודיה בנאט"ו.
ב-2 באוגוסט 2024, נחסמה לחלוטין הגישה לאינסטגרם בטורקיה.
ב-9 באוקטובר 2024, נחסמה לחלוטין הגישה לפלטפורמת המדיה החברתית דיסקורד.
ב-4 בנובמבר 2024, מינה משרד הפנים הטורקי נאמנים לעיריות המטרופולין מרדין, בטמן וחלפטי בשאנליורפה.
בינואר 2025 נעצרו והודחו מתפקידם ראשי עירייה ממפלגת השוויון והדמוקרטיה הפרו-כורדית (DEM) בגין אישומים הקשורים לטרור, ולאחר מכן מונו במקומם נאמנים מטעם הממשלה.
חבר הנהלה בלשכת עורכי הדין פיראט אפוזדמיר נעצר ב-23 בינואר 2025.
בית משפט באיסטנבול הדיח את ההנהגה הנבחרת של לשכת עורכי הדין באיסטנבול ב-21 במרץ 2025.
על פי דוח Bianet, בין ינואר למרץ 2025, לפחות 25 עיתונאים נכלאו ו-157 עמדו למשפט.
בתקופה זו נידונו 28 עיתונאים ליותר מ-41 שנות מאסר במצטבר.
ב-19 במרץ 2025 ראש עיריית איסטנבול אקרם אימאמוגלו, שנחשב ליריב הפוליטי החזק ביותר של ארדואן, נעצר יחד עם למעלה מ-100 אנשים נוספים, זמן קצר לאחר שהכריז על מועמדותו לנשיאות, והועמד בפני שורה של אישומים.
בעקבות מעצרו פרצו הפגנות המוניות בגל מחאה שהיה הגדול ביותר מאז 2013. נעצרו בהן 1,879 אנשים, כולל עיתונאים ועורכי דין.
בין 19 ל-21 במרץ הוטלו הגבלות נרחבות על פלטפורמות מדיה חברתית.
ב-28 במרץ נעצר עורך דינו של אימאמוגלו, מהמט פהליבן.
ב-1 במאי המשטרה עצרה לפחות 384 אנשים שניסו להפגין בכיכר טקסים.
ביולי 2025 הממשלה החלה בסבב מעצרים של עובדי ציבור ממפלגת העם הרפובליקנית (CHP) באישומים מעורפלים של שחיתות וטרור, מה שסלל את הדרך להדחתם והחלפתם בנאמנים מטעם הממשלה.
בין הנעצרים טונץ' סוייר, לשעבר ראש עיריית איזמיר, העיר השלישית בגודלה במדינה, שנעצר יחד עם 137 בכירים נוספים, ראש עיריית מנאבט, וראשי הערים של שלוש ערים מרכזיות בדרום טורקיה: אדנה, אדיאמן ואנטליה.
ב-31 ביולי 2025, הברית הגלובלית של ארגוני החברה האזרחית, CIVICUS, הוסיפה את טורקיה לרשימת המעקב שלה,, והכניסה אותה לקטגוריה ה"מדכאים".
על פי נתוני משרד המשפטים הטורקי, מיולי 2016 עד נובמבר 2025 נחקרו מעל 3 מיליון בני אדם, ומעל חצי מיליון הורשעו בטרור.
קאן דונדר, העורך הראשי של היומון הטורקי Cumhuriyet, תיאר את הטיהורים כחלק מדפוס היסטורי שבו הכוח הפוליטי בטורקיה נע הלוך ושוב בין הצבא החילוני לבין מוסדות דתיים, בעוד שהדמוקרטים במרכז חסרי כוח למנוע את התנודות החוזרות, אך לדבריו, גל 2016 היה חמור מקודמיו.
הוא תיאר את הטיהורים של 2016 כ"ציד המכשפות הגדול ביותר בהיסטוריה של טורקיה".
חוקרים דנים ב"קריסת הדמוקרטיה של טורקיה" וב"פנייתה למשטר אוטוריטרי".
נטען כי כאשר הנהגה מצויה בעמדה פוליטית יציבה, היא נוטה יותר לנקוט צעדי דיכוי כלפי מפלגות אופוזיציה, בעוד שממשלות שמעמדן פחות בטוח נוטות יותר להפחתת מתחים ולפיוס.
הבריתות הפוליטיות של מפלגת AKP עם גורמים כלכליים חזקים ועם קבוצות אוכלוסייה עירוניות חלשות, באמצעות הקצאה של משאבי ציבור, תרמו לקיומן של בחירות שאינן תחרותיות ולהפחתת סובלנות פוליטית כלפי האופוזיציה.
נוף פוליטי הגמוני זה של AKP נקשר לעלייה במגמות סמכותניות מצד ממשלת טורקיה, לרבות תפיסת מחאה כאיום ביטחוני, הגברת הדיכוי והפרות שיטתיות של זכויות אזרח.
טורקיה מתוארת כמקרה של "אוטוריטריות תחרותית", משטר שבו מתקיימות בחירות דמוקרטיות תחת הנהגה סמכותנית, והמפלגה השלטת מובטחת כמעט לניצחון.
Greuter) הוא עשבוני רב-שנתי או בן-שיח ממשפחת המורכבים, הצומח בר בארץ ישראל וידוע כבעל סגולות רפואיות רבות.
מקור שם הסוג העברי הוא בשם הערבי, שנגזר מהמילה הערבית טין طين, שהיא בית גידולו העיקרי בעבר – אדמה בוצית בשולי ביצות.
כיום הוא נפוץ מאוד בארץ בשולי כבישים ובתעלות, בשולי מחצבות וגלי עפר, וכן באזורים אשר מוצפים מים בחורף.
הוא אחד המינים העיקריים בחברת החלוץ בתהליך הסוקצסיה המתרחש לאחר הפרעת הקרקע.
עקב הפיתוח המואץ שחל בארץ ישראל מאז קום המדינה, הפרעות של הקרקע הפכו שכיחות, ובעקבותיהן נפוץ הטיון הדביק בבית גידולו החדש, עד שהיה לאחד הצמחים הנפוצים ביותר בארצנו.
הצמח נובט בעונת הסתיו, והשורשון עשוי להגיע לעומק של 25 ס"מ.
גובה הצמח 50–120 ס"מ לצמח בסיס מעוצה ועלים אזמלניים מעט משוננים בצבע ירוק-צהבהב.
שם המין נגזר מדביקותם של עליו וגבעוליו, שהם גם שעירים ומדיפים ריח חזק וחריף.
הפרחים שצבעם צהוב, צבורים בקרקפות ערוכות במכבד או באשכול ארוך וצר.
קוטר הקרקפת ב-1.5 ס"מ ויש בה פרחים צינוריים במרכז, ופרחים לשוניים בהיקף.
הפריחה נמשכת מיולי עד סוף דצמבר.
הפריחה חביבה מאוד על דבורת הדבש.
הטיון נחשב לצמח צופני חשוב בעונת הסתיו, עונה שבה יש מיעוט בפריחה.
הפרי הוא זרעון שאליו צמודה ציצת זיפים; הזרעונים מסודרים בראש עגול בדומה לזרעי הסביון ומורכבים אחרים.
ברפואה העממית של ערביי ישראל מככב הטיון הדביק בראש רשימת צמחי המרפא, כמרפא ארבעים סוגי חולי ומכאוב, ביניהם דלקת מפרקים והרפס (שלבקת).
הצמח מהווה כיום נושא למחקרים רפואיים רבים בכל העולם, לטיפול בפטריות ברגליים, תולעי מעיים ועוד.
תמציות מהצמח לשימוש רפואי נסחרות בשווקים רבים בעולם.
תמציות מהצמח משמשות גם במלחמה במחלות של צמחים, כגון נגד מטרדי פטריות ובקטריות
ענפי הצמח משמשים להסקה ולאפיית פיתות
הסוג טיון כולל כ-200 מינים הגדלים באירופה, באסיה ובאפריקה; בישראל גדל בר מין נוסף, טיון חריף Dittrichia graveolens –'' הוא נבדל ממנו בהיותו עשב חד-שנתי שגובהו עד חצי מטר, ובכך שהפרחים הלשוניים של תפרחתו קצרים יותר מן הפרחים הצינוריים.
הוא צומח במעזבות ובבתי גידול לחים בצפון הארץ.
מינים נוספים: טיון בשרני, טיון חריף
המין בן-טיון בשרני שויך אף הוא בעבר לסוג טיון.
חיפוש פרסומים מדעיים על הצמח באתר המרכז הלאומי האמריקאי למידע ביוטכנולוגי - National Center for Biotechnology Information
מחקר לטיפול בתולעי מעיים באמצעות הצמח
טיולית היא משאית ייעודית עם מרכב או נגרר בנוי להסעה, הממלאת תפקיד של אוטובוס.
טיוליות משמשות בעיקר להסעות צבאיות, משטרתיות, כאוטובוסי תלמידים וכן להסעות עובדים.
טיוליות נבנות על ידי התקנת ארגז שלם המצויד להסעת אנשים על שלדת משאית.
בדרך כלל אין מעבר בין תא הנהג לגוף הארגז אך לרוב ישנה מערכת אינטרקום.
הגוף מצויד בחלונות, מערכת תאורה פנימית נפרדת ומערכות חימום ו/או מיזוג אוויר.
נוחות הנוסעים היא בדרך כלל מינימלית.
חברות מסוימות כמו הארגז מייצרות טיוליות על ידי התקנת מרכב אוטובוס חלקי על שלדת משאית בעלת הנעה לכל הגלגלים.
טיוליות משמשות בדרך כלל להסעת קבוצות, במסלולים קצרים עם תחנת עלייה ותחנת הורדה אחת - למשל פועלים משער מפעל ועד לאזור העבודה או חיילים ממחנה ועד לשטח אימונים.
לטיוליות יתרון בדרכים בהן נדרשת עבירות גבוהה.
העלות הנמוכה יחסית של טיוליות הופכת אותן לאפשרות מועדפת כאשר התשלום על השימוש בהן הוא על בסיס זמן ונדרשת המתנה ארוכה של הרכב.
השימוש בטיוליות בישראל היה נפוץ מקום המדינה.
בתחילה נעשה שימוש במשאיות רגילות שהותקנו בהם ספסלים ארוכים לאורך המשאית עבור הנוסעים.
השימוש במשאיות אלו היה נפוץ במיוחד להסעת פועלים לעבודה, להסעת ילדים לבתי ספר ולקייטנות, ועבור טיולי בתי ספר ותנועות נוער בגלל שעלות שכירתם ליום טיול היה פחות ממחצית העלות של אוטובוס.
בעקבות תאונת דרכים קשה בה נהרגו שבעה ילדים מכפר מנחם שירדו ממשאית שחנתה בשולי הכביש, המליצה ועדה של משרד התחבורה על צמצום מספר המשאיות שמסיעות נוסעים וחובת התקנת סולם לעליה לאוטובוס מצד ימין, במקום העלייה הרגילה מאחור.
אולם המלצה זאת לא יושמה בפועל, ובמקום זאת בשנת 1969 אסר משרד התחבורה על הסעת ילדים עד כיתה ד' במשאיות, למרות מחאות נהגי המשאיות.
בתקופה זאת נכנסו לשימוש טיוליות עם מרכב דמוי אוטובוס מאחור.
בשנת 1974 הורשו יותר מובילים פרטיים להחזיק אוטובוסים, ובעקבות זאת ירד בהדרגה מספר הטיוליות שהיו בשימוש.
עם השנים נבנו כלי רכב מודרניים יותר ופחת מספר הטיוליות בשימוש.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הנהיג משרד התחבורה מדיניות של אי מתן היתר לשימוש בטיוליות חדשות, על מנת לסיים את השימוש בהן.
בעקבות זאת נקבע שלא יינתן רישיון רכב לטיולית שלא היה לו היתר להסעת נוסעים לפני פברואר 1993. בהמשך נקבע שגם טיולית המחליפה טיולית שהוצאה משירות תוכל לקבל רישיון רכב, באופן ששם לאל את הכוונה להוציא את הטיוליות משירות, אך צמצם את התחרות בענף הטיוליות וגרם למסחר בהיתרים לטיוליות.
בשנת 2010 בוטלה המגבלה הזאת על מנת להגביר את התחרות בענף.
כיוון שהטיולית התחילה את דרכה כמשאית, הנהיגה בה הורשתה למחזיקי רישיון נהיגה של משאית.
אולם משרד התחבורה דרש שנהגי המשאיות יעמדו בדרישות מוגברות על מנת לקבל רישיון להובלת נוסעים וכך נוצרה דרגה נפרדת של רישיון נהיגה ייחודי ל"טיולית".
הבדלה זאת בוטלה בשנים האחרונות, וכיום רשאים לנהוג בטיולית רק בעלי רישיון נהיגה באוטובוס.
לבעלי רישיון נהיגה לטיולית נתנו הקלות במעבר לרישיון נהיגה לאוטובוס.
עד שנת 1996 סווגה הטיולית על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כמשאית, אולם אז הוסב הסיווג לאוטובוס.
זרועות הביטחון בישראל עושות שימוש נרחב בטיוליות, ובפרט צה"ל.
השימוש בטיוליות, למעט בצה"ל, פסק כיום כמעט לחלוטין, מכיוון שהנסיעה בהן נחשבת לבלתי נוחה, רועשת ובלתי בטוחה.
בשל חוסר הנוחות שבנסיעה בכלי רכב זה, נהוג לכנותו בסלנג הצבאי "טילטולית".
הסיבה העיקרית להמשך השימוש בטיוליות היא העלות הנמוכה הדרושה לתפעולן, בהשוואה לאוטובוסים ולשאר אפשרויות התחבורה, וכן היותן עמידות לנסיעה בדרכי עפר.
תא הנהג בטיולית מופרדת לגמרי מיחידת הנוסעים.
מאפיין זה יוצר קושי ביצירת קשר עם הנהג בעת אירוע פתאומי המתרחש ביחידת הנוסעים.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל ב־2020, נעשה שימוש בטיוליות להובלת חולים למלוניות החלמה, תוך ניצול מאפיין זה המאפשר את בידוד הנהג מהנוסעים.
טיח הוא כיסוי חיצוני או פנימי על הקירות או התקרות של בניינים.
הטיח המודרני הוא מלט המורכב מחומר מליטה (צמנט וסיד, או גבס) ומאגרגט דק (בדרך כלל חול).
הטיח הוא חומר הגמר העיקרי בבנייה המודרנית והמסורתית ומשמש למטרות רבות כולל איטום ובידוד.
כמו כן הטיח משמש כבסיס לשכבות הצבע במבנה ויכול לשמש כחומר גמר סופי בעצמו כמו במקרה של טיח מסוג שפריץ.
הטיח מתחלק לשני סוגים עיקריים:
טיח פנים - מהווה את המעטפת הפנימית של הבניין, משמש כתשתית לצבע ומקנה לקירות בחדרים מראה חלק ורציף.
הטיח בשכבה השנייה עדין יותר והוא מורכב מחול ים דק וסיד.
לאחר יישומו משפשפים אותו באמצעות ספוג רטוב כדי לקבל טיח חלק.
טיח חוץ - מכסה את הקירות החיצוניים של המבנה.
מטרתו להגן על המבנה מפני פגעי מזג האוויר (עמידות למים ולשמש), וניתן להקנות לו תכונות של בידוד תרמי, ובידוד אקוסטי.
יש לוודא לפני הטיוח שהמשטח ישר ללא בליטות או שקעים.
טיח החוץ מורכב משלוש שכבות, השכבה הראשונה נקראת שכבת הרבצה.
היא טיח צמנט בעובי של 3-5 מילימטרים, ומטרתה איטום הקיר ומתן רקע טוב להדבקת שכבת הישור.
השכבה השנייה, שכבת הישור, נעשית יום למחרת ותפקידה ליישר את המשטח, השכבה השלישית בטיח חוץ, שכבת הגמר, היא זו שקובעת את מראה הטיח.
יש כמה שיטות עיקריות והן:
טיח חוץ רגיל - מורכב מחול דק, סיד וצמנט.
טיח התזה צבוע - שכבת טיח דליל שמותז ממכונת התזה.
על הטיח מתיזים צבע אקרילי שמשפר את האטימות וצובע את קיר החוץ של המבנה.
טיח מושלך - (שליכט) הטיח נזרק בכף בנאים ומורכב מאגרגט עדין ומצמנט.
טיח פלסטי - השכבה השלישית מותזת ממכונת התזה ומורכבת מחומר פלסטי.
טיח אקוסטי - טיח רגיל למעט השכבה השנייה שמוסיפים לה סיבי צמר סלעים אשר מקנים לטיח בידוד אקוסטי.
טיח גרנולית - טיח בעל עמידות גבוהה במיוחד ומורכב משתי שכבות: השכבה הראשונה מכילה מלט צמנט וסיד, והשכבה השנייה - החשופה יותר - מורכבת ממלט צמנט ואגרגטים.
סוג האגרגט המשמש לטיח מסוג זה הוא בדרך כלל חלוקי נחל, שנחשפים לאחר שטיפה של הטיח לפני התקשותו.
טיח תרמי - טיח רגיל בתוספת כדורי פוליסטירן מוקצף (קלקר).
טיח לשחזור ושימור מבנים עתיקים - בפרויקטים מהסוג הזה משתמשים בתערובת של סיד כבוי, סיד הידראולי ותערובות מדורגות של אגרגטים.
הטיח נמצא בשימוש מאז העת העתיקה, אז הוכן בעיקר תוך שימוש בגבס או בסיד מעורבים בחול.
בבנייה המודרנית מכינים טיח חוץ בעיקר מצמנט פורטלנד שאינו מאבד מחוזקו במגע עם מים.
טיח פנים יש שמכינים מגבס שהוא פשוט לשימוש ובעל תכונות אקוסטיות טובות.
טיומן היא עיר במערב סיביר שברוסיה, בירת מחוז טיומן, אחד המחוזות הגדולים בשטח הפדרציה הרוסית.
העיר נמצאת על הנהר טורה, יובלו של טובול, שהוא יובלו של אירטיש.
במקום שבו נמצאת כיום טיומן שכנה העיר המונגולית-טטרית צ'ינגי-טורה, שהוקמה בתקופת כיבושי ג'ינג'יס חאן ונקראה על שמו.
לאחר התפרקות האימפריה המונגולית היה האזור בשליטת חאנות סיביר.
ב-1585 צורף המקום לרוסיה לאחר פשיטה לסיביר בראשות ירמק טימופייביץ - הכובש הרוסי של סיביר.
ב-5 ביולי 1586 הקימו הקוזקים במקום מבצר מסוג אוסטרוג, לפי צו של הצאר פיודור איוונוביץ'.
העיר התחילה להתפתח כתחנה חשובה בדרך מרוסיה לסין וכן תחנה חשובה לקוזקים ולחוקרים הרוסיים לכיבוש סיביר.
ב-1836 נבנתה בעיר האונייה הראשונה בסיביר.
ב-1885 נבנתה דרך העיר מסילת רכבת ממוסקבה לסיביר.
במלחמת האזרחים ברוסיה ב-1918 שלט בעיר אלכסנדר קולצ'ק, מפקד הצבא הלבן, אך כבר באותה שנה היא נכבשה על ידי הצבא האדום.
בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מאירופה, וחלקם נשארו בה אף אחרי המלחמה.
גופתו החנוטה של לנין הועברה לעיר ב-7 ביולי 1941 מחשש שההפגזות הגרמניות על מוסקבה תפגענה בגופתו ולכן בעיר ניצב פסל לזכרו.
העיר היא בירת חבל טיומן המורחב מ-14 באפריל 1944. ב-1948 התגלה בחבל טיומן נפט והענף הנלווה נהפך לחלק משמעותי מאוד בכלכלת העיר.
במשך זמן קצר בעיר נקבר מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של יוון, ניקוס זכריאדיס.
בשנת 1911 נפתח בעיר בית הכנסת שנסגר בתקופת ברית המועצות.
בשנת 1997 הוא נפתח מחדש.
בעיר 10 אצטדיונים כשהגדול מביניהם הוא אצטדיון גאולוג, המשמש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל טיומן, מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
בחסותו פועל גם מועדון קטרגל המתמודד בליגת העל הרוסית בקטרגל.
בעיר פועל גם מועדון ההוקי קרח רובין טיומן מליגת VHL ומועדון לגיון טיומן מליגת MHL.
בענף הכדורעף העיר מיוצגת על ידי מועדון הכדורעף טיומן מליגת העל הרוסית בכדורעף.
"אדרנלין טיומן" היא קבוצת רוגבי חובבנית שמתמודדת בליגה הפדרלית ובגביע הרוסי ברוגבי.
העיר אירחה את אליפות עולם בביאתלון בשנת 2018 ואירחה גם את אליפות אירופה בביאתלון.
את העיר משמש נמל התעופה הבין-לאומי רושצ'ינו.
ראש העיר הוא האישיות הפוליטית הבכירה בעיר המתמנה בעקבות הצבעת הדומה העירונית של טיומן.
מאז 31 במאי 2018 ממלא תפקיד זה רוסלן קוחארוק.
הרשות העירונית המחוקקת היא הדומה העירונית (Тюменская городская Дума) ובה 36 חברים.
העיר מהווה לבירת מחוז טיומן ולכן משמשת כמושב ממשלת מחוז טיומן ובה גם שוכן מעון המושל.
העיר מחולקת לארבעה מחוזות אדמיניסטרטיביים:
מספר במפה שם אוכלוסייה(באלפים) שטח(קמ"ר) 1 המחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי 180,257 59,9 2 המחוז האדמיניסטרטיבי קאלינין 210,998 204,2 3 המחוז האדמיניסטרטיבי לנין — 218,1 4 המחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי — 126,5
טַיּוּנִית הַחולוֹת (שם מדעי: Heterotheca subaxillaris; מכונה גם טיונית פולשנית או הטרותיקת החולות) היא עשבוני רב-שנתי ממשפחת המורכבים שמוצאו בדרום-מזרח ארצות הברית.
לארץ הובא בשנת 1975 לצורך ייצוב חולות, אך בשנים האחרונות חלה התפשטות פולשנית שלו, ונכון ל-2007 הוא נמצא ברשימות צמחים פולשניים של המשרד להגנת הסביבה.
הצמח גדל לגובה 30 עד 150 סנטימטרים.
לצמח עלים פשוטים מסורגים, בעלי שפה תמימה.
הפריחה צהובה; פורח בארץ בחודשים מרץ עד דצמבר.
הצמח מוכרז כמין פולש, בנוסף לישראל, גם במערב ארצות הברית ובמרכז ארגנטינה.
שם הסוג נקבע על ידי האקדמיה ללשון העברית על שום דמיון נוף הצמח ועליו לסוג טיון.
מחוז טיומן הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של אורל.
המחוז הוקם ב-14 באוגוסט 1944. בשטח המחוז כלולים 2 אזורים אוטונומיים: המחוז האוטונומי של ימלו-ננץ והמחוז האוטונומי חנטי ומנסי (אוגרה).
המחוז משתרע על שטחי המישור המערב סיבירי ולמעשה מחלק את שטח רוסיה ל-2 חלקים: מערבה נמצא אורל וחלק האירופי, מזרחה נמצא סיביר והמזרח הרחוק.
בחלק הצפוני נמצאים חופי ים קארה ובחלק הדרומי המחוז גובל עם קזחסטן.
בכ-90% מהשטח משתרע אקלים צפוני קיצוני במיוחד.
הנהרות הגדולים אוב ואירטיש חשובים מאוד לצורכי תחבורה.
החל מהמאה ה-13 השטח היה בשליטת חאנות טיומן שהייתה תלויה בהורדת הזהב.
בשנת 1563 השטח שולב בחאנות סיביר.
בשנת 1587 הוקם מבצר טובולסק שתוך זמן קצר הפך למרכז השליטה של רוסיה הצארית בסיביר.
בשנת 1708 טובולסק הוכרז כמרכז של גוברניית סיביר.
בעקבות העברת הרכבת הטראנס-סיבירית דרומית לעיר טובולסק, חשיבותה החל לרדת.
בשנת 1920 שמה של גוברניית טובולסק הוחלפה רשמית לגוברניית טיומן.
בשנת 1923 גוברניה בוטלה ושחט שולב ביחידות מנהליות שונות.
הגוברניה הוקמה מחדש בשנת 1944 על השטחים שהיו חלק של מחוז אומסק ומחוז קורגן.
האזור עבר פיתוח משמעותי לאחר גילוי נפט וגז טבעי במחיצות השנייה של המאה ה-20.
בשנת 1993 בשטח המחוז הוקמו יחידות אוטונומיות שקיימות גם כיום.
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז טיומן" שכוללת 48 חברים.
במאי 2018 לתפקיד נבחר אלכסנדר מואור.
סמכויות המושל אינם כוללים אזורים אוטונומיים.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-22 ראיונים ויחידות מנהליות שוות ערך ו-5 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
בנוסף לכך קיימים אזורים אוטונומיים חנטי ומנסי (יוגרה) וימאלו-ננץ.
זאת לעומת 1.4 מיליון תושבים בשנת 1970. כ-79.5% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
בעיר הגדולה – טיומן מתגוררים מעל 500 אלף תושבים.
המחוז מתאפיין באוכלוסייה מגוונת – הרוסים מהווים רק 64% מאוכלוסיית האזור, הטטרים (5.1%), אוקראינים (1.8%) ועמי צפון שונים כ-1%.
בעקבות גירוש גרמנים מהחלק האירופי של ברית המועצות בשנת 1959 התגוררו במחוז מעל ל-24 אלף גרמנים.
כיום מתגוררים כ-11 אלף גרמנים בלבד.
בשטח המחוז נמצאים שדות נפט וגז טבעי העיקריים של רוסיה.
בהתאם לכך קיימת תעשייה מפותחת הקשורה עם הפקה ועיבוד נפט וגז.
תעשייה שקשורה עם דלק מהווה 86.4% מכלל התוצר במחוז.
לאור תנאי האקלים הקשים, חקלאות נמצאת בקשיים רבים.
בחלק הדרומי של המחוז עובר תוואי הרכבת הטראנס-סיבירית.
דרך המחוז עברות כבישים בעלי חשיבות ארצית M12 "מזרח" יקטרינבורג-טיומן, R-402 טיומן-חנטי-מנסייסק ו-R-402 טיומן-אומסק.
על נהרות אוב ואירטיש פועלים נמלים להעברת סחורות.
במחוז פועלים מספר שדות תעופה לטיסות פנים ונמל התעופה הבין-לאומי טיומן-רושצ'ינו.
טיולי ישראל צפון הוא מדריך טיולים מאת יעקב שורר, ובו ששים מסלולי טיול בצפון ישראל.
שורר היה מרצה ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל ובמכללת אורנים, ניהל בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע, ערך את המגזין "טבע וארץ" והיה בין עורכי מדריך ישראל החדש.
מסלולי הטיולים מחולקים לפי אזורים:
החרמון והגולן: 12 מסלולים בין הר החרמון לבין סוסיתא ומצוקי האון.
הגליל העליון ועמק החולה: 17 מסלולים מהגליל המערבי ועד לתל חי.
הגליל התחתון וחופי הכנרת: 12 מסלולים מנחל ציפורי לבין בקעת כנרות.
מהר הכרמל וחופו עד להר הגלבוע: 19 מסלולים.
לתיאורי המסלולים מצורפות מפות, ולעיתים יש בהם גם הפניה למקורות ספרותיים שונים.
טיחואנה (בספרדית: Tijuana) היא העיר הגדולה ביותר במדינת באחה קליפורניה שבמקסיקו.
העיר שוכנת על גבול ארצות הברית–מקסיקו, סמוך לעיר החוף סן דייגו שבארצות הברית.
טיחואנה נוסדה כעיר בשנת 1889. היא המטרופולין השישי בגודלו במקסיקו, והיא אחת הערים הגדלות בקצב המהיר ביותר במדינה.
קרבתה של טיחואנה לארצות הברית השפיעה רבות על כלכלתה.
תיירים רבים, בעיקר, מעבר לגבול נוהרים לעיר.
כלכלתה של טיחואנה נשענת במידה רבה גם על קרבתה לעיר האמריקנית סן דייגו.
כ-70% מהכלכלה בה מבוססת על "כלכלת גבול".
במידה דומה, נעזרת סן דייגו בטיחואנה, כאשר כוח העבודה הזול המגיע לעיר ממנה, מאפשר לתושבי סן דייגו לשפר את איכות חייהם תוך העסקת עובדים מקסיקניים בשכר עבודה נמוך.
טיחואנה ידועה בעולם המערבי בעיקר בזכות תדמיתה כ"עיר החטאים", כינוי שדבק בה עוד בימי תקופת היובש, עקב מכירת האלכוהול במקום (בזמן שמכירת האלכוהול בארצות הברית נאסרה).
ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
בישראל, אחת לשנה מתקיים במסגרת בתי הספר טיול שנתי, הנחשב לאירוע מרכזי בתחום הטיולים והשל"ח במערכת החינוך.
מנהלי בית ספר ואנשי חינוך מייחסים לטיול השנתי תפקיד מרכזי בתהליך של עיצוב הנוער והקניית ערכים הקשורים ביחסים שבין הנוער לארצו.
קיום טיולים שנתיים נהוג בכל בתי הספר בארץ ובכל הגילים, ועל פי תקנות משרד החינוך חובה לקיימם.
בחוזר המנכ"ל המתפרסם אחת לכמה שנים מפורטים חובת קיום הטיולים, והיבטים פדגוגים, ארגוניים ובטיחותיים של קיום הטיולים.
ב-2008 יצאה מטעם משרד החינוך ומינהל חברה ונוער "תוכנית הליבה להכרת הארץ ואהבת המולדת", המתבססת על עקרונות חוזר מנכ"ל ומנגישה את עיקריה לתכנון וקיום טיולים בראייה רשותית ובית ספרית.
על פי התוכנית, הטיולים מתבצעים לפי העיקרון "מהקרוב לרחוק" - תלמידי בית הספר היסודי יוצאים בדרך כלל לטיולים בני יום אחד ולמקומות קרובים לבית הספר.
בהמשך, ככל שגדלים התלמידים, הטיולים השנתיים מתארכים ונמשכים מספר רב יותר של ימים במקומות מרוחקים יותר.
כיום, בבתי ספר רבים, טיול השיא הוא הטיול של כיתה י"ב להרי אילת.
המטרות העיקריות של הטיולים השנתיים הן: לעצב ולפתח את התלמידים, לשפר את מידת הגיבוש והחברות בין התלמידים ולגרום למידה גבוהה יותר של הכרת הארץ.
לפי הרציונל החינוכי, טיולים אלה יוצרים התמודדויות לא שגרתיות בין בני הנוער.
ההתמודדויות הללו מאפשרות למידה והתפתחות משמעותית למרביתם.
ההתמודדויות אשר באות לידי ביטוי בטיולים שנתיים הן לרוב: לינה מחוץ לבית המגורים, לינה בתנאי שטח, ריחוק מההורים, ריחוק מהסביבה המוכרת, הליכה ממושכת ואתגרית בטבע ועוד.
טיולים כדוגמת טיולים שנתיים מבוצעים לרוב בתנועות הנוער השונות.
לפיכך, ייתכן שתלמידים אשר משתייכים לתנועות הנוער יתמודדו ביתר קלות עם הטיולים השנתיים הבית ספריים.
בעבר אורגן הטיול על ידי בתי הספר עצמם והודרך על ידי המורים, ובהמשך בליווי צוותי ההדרכה של בתי ספר שדה ומורות חיילות.
בהמשך נוצר נוהל שלפיו חלק מהטיולים מאורגנים על ידי חברות תיירות והדרכה בתיאום עם הצוות החינוכי בבית הספר, ומודרכים על ידי מורי של"ח, מדריכי טיולים ומורי דרך המוסמכים לכך במסגרת "תו תקן" להדרכה במערכת החינוך, שמפוקח על ידי מנהלת הטיולים במשרד החינוך.
הטיול השנתי נוסד בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בעקבות מסעות ציוניים חינוכיים שפורסמו בספרות של אותה תקופה, כדוגמת הספר "אנשי בראשית" של אליעזר שמאלי.
מעט לפני מלחמת העולם השנייה עברה מורשתו של אורד וינגייט לנוער ובייחוד ללוחמי הפלמ"ח.
במלחמת העצמאות בתש"ח שימש הטיול הרגלי כהסוואה בפני הבריטים.
עם קום המדינה מסעות ארוכים ומאומצים נחשבו חשובים לכיבוש אזורים מרוחקים, בין היתר ההגעה למכתש רמון, ולאום רשרש (מאוחר יותר העיר אילת).
לטיולים אלו קדמו ימי לימוד ולעיתים שבועות לימוד, שכללו גאוגרפיה, תנ"ך, היסטוריה וטבע של האזור שבו עומדים לטייל.
מספר ימי הטיול ואורך המסע הרגלי גדלו עם הכיתה המטיילת.
בכיתה ד' בדרך כלל ביקרו במהלך יום אחד באזור בית הספר.
בכיתה ה' עלו לירושלים למשך יומיים, ובכיתות ו', ז' וח' הלכו והרחיקו לאזורים השונים של הארץ.
בתיכון אף היו שיצאו לשבוע ויותר, כולל שבת.
בדרך כלל, המטיילים וצוות ההוראה והמלווים ישנו בכיתות ריקות של בתי ספר, או בשטח, בשקי שינה.
"מלווי הנשק" של הטיול היו הורים מתנדבים, או חיילים בחופשה.
הנשק המשטרתי שנופק לצורך כך היה ה-M1 קרבין ולעיתים רחוקות יותר גם עוזי.
לאחר מלחמת ששת הימים, חלק מהטיולים השנתיים כללו גם אזורים ביהודה (נקבת השילוח, הרי חברון הכפר בתיר מקומו של ביתר העתיקה), בחבל בנימין (גבעון ומקום ה"בריכה" המשוערת של "ישחקו הנערים לפנינו"), גב ההר, ואף ביקורים בעזה ובדקל אבשלום).
בחלק מטיולים אלו היו עימותים עם התושבים הערביים.
בחלק מהמקומות (כמו טיולים לכפר בתיר, שהסתיימו בבריחת המטיילים) עוצמת העימות גרמה להפסקת הטיולים באזור, ועם האינתיפאדה הראשונה הופסקו הטיולים הרשמיים מעבר לקו הירוק, למעט טיולים לרובע היהודי בירושלים ולרמת הגולן.
היום נערכים טיולים במרחבי יהודה ושומרון כחלק מתוכנית טיולים על פי בחירת בית הספר.
לאחר הסכם השלום עם מצרים ולפני מסירת סיני למצרים במסגרת הסכם זה, בתי ספר רבים הוציאו "טיולי פרידה" למדבר סיני, וחלקם גם לגולן לאור שיחות שפורסמו עם ממשלת סוריה.
התקפת המחבלים במעלות בשנת 1974, בעת הטיול השנתי של בית ספר מצפת, אשר התארח לצורך שינה בבית הספר "נתיב מאיר" במעלות, חדרו שלושה מחבלים בשעות הערב לבית הספר, לאחר שרצחו משפחה בביתם, וכן פועלת בדרכה להסעה במקום עבודתה.
במהלך ניסיון כושל לחילוץ בני הערובה - 85 תלמידים, שתי חובשות ושני מורים, הספיקו המחבלים לירות ולהרוג חייל אחד, לפוצץ מטענים ולזרוק רימונים.
בסופו של דבר נהרגו 22 מהתלמידים.
הטבח באי השלום בשנת 1997, בעת הטיול השנתי של כיתה ז' מבית ספר לבנות מבית שמש, עברו המטיילות את הגבול לצד הירדני באי השלום, מקום שנשמר על ידי חיילים ירדנים ומטיילים ישראלים רבים פקדו אותו.
חייל ממוצא פלסטיני פתח באש מקרוב על הבנות הצעירות, רצח שבע מהן ופצע אחרות, חלקן נותרו נכות לצמיתות.
לאחר הטבח התברר שמתכנני הטיול ומורי בית הספר לא ביקשו אישור למעבר.
חוסיין מלך ירדן בא לבית שמש ונפגש עם כל אחד מהורי הבנות הנרצחות, תוך התנצלות על הרצח.
ביוני 2011 שר המשפטים הירדני, בעבר סנגורו של הרוצח, קרא לרוצח "גיבור" וקבע שהמאמץ לשחרורו עומד בראש סדר העדיפויות שלו.
אסונות רבים פקדו את המטיילים לאורך השנים בטיולים של מערכת החינוך, עקב הפרה של כללי הבטיחות.
ילדים ובני נוער טבעו במעיינות, בנחלים ובים, נפלו מצוקים, ואף טבעו למוות.
ככל שחלפו השנים הלכו הוראות הבטיחות והצרו את האישורים ואת האפשרויות.
לדוגמה: משרד החינוך אסר את הרחצה במים במהלך הטיולים השנתיים בעקבות טביעתו למוות של אביתר אביבי, תלמיד בית הספר "חורב" בן 12 וחצי, במהלך הטיול השנתי.
במהלך השנים השתנה אופי הטיולים בהתאם לשינויים בחברה הישראלית, הגבלות בטיחותיות שונות ושיקולים כלכליים.
כיום, רוב בתי הספר מקיימים טיולים הכוללים שילוב בין מסלולי הליכה לאטרקציות, כמו ביקור באתרי מורשת, גנים לאומיים ופעילויות חברתיות שונות.
הלינה מתקיימת באכסניות נוער, בתי ספר שדה, חאנים ומתחמי לינה בקיבוצים ויישובים שונים או בחניוני לילה.
בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, בתי ספר רבים ישנו במלונות עקב מחסור בחדרי אירוח באכסניות.
לאחר מכן קמו מתחמים רבים המציעים לינה באוהלים גדולים, "אוהלים בדואיים" על מזרנים, ומטבח מרכזי המגיש שירותי הסעדה.
מתחמים אלו, כמו "כפר הנוקדים", "חאן השיירות", "חי- נגב" ברביבים, "חאן אל-על" באבני איתן, "חניון יעלים" ביטבתה ועוד, הפכו לפופולרים בקרב בתי הספר.
בעבר היה הטיול הנודד שכיח בבתי הספר ובתנועות הנוער, אך בתי ספר בודדים ממשיכים לקיים טיול מסוג זה.
בטיול נודד הלינה היא בשטח, בטבע, באוהלים ועם הציוד האישי של התלמידים.
לרוב הכנת האוכל בבישול עצמי (בישולי שדה).
התלמידים הולכים בכל יום מחניון לחניון ללא הסעה.
מסלולים בולטים לטיול נודד נמצאים באזור המכתשים, הרי אילת, מזרח הרמון, "מים לים" בגליל, מדבר יהודה והרי ירושלים.
בטיול מסוג זה נחסכת עלות הלינה וההסעות במהלך הטיול, אך יש צורך בשירותי מִנהלה מורכבים ויקרים.
זהו טיול המתמקד פחות בהליכה רגלית ומשלב יותר עיסוק חברתי ואישי.
טיול זה, המתקיים בכיתות התיכון, משלב טיולים בטבע, לרוב קצרים, תוך עצירות ל"מעגלי שיח", דיונים ולמידה.
לרוב משלב גם ביקור באתרי מורשת, כמו ירושלים, קבר בן-גוריון, אתרי קרבות, מקומות שמקיימים פעילות חברתית והתנדבות החניכים עם נוער, בעלי צרכים מיוחדים, חוות ושטחי חקלאות ברחבי הארץ.
לאורך השנים התפתחו גם המסעות ומשלחות התלמידים לפולין, שעליהם נשמעה ביקורת לגבי מהות המסע והאופי ההמוני שלו.
טיול לא מהעולם הזה הוא סרט מונפש קצר שנעשה בטכניקת הסטופ מושן.
הסרט יצא בשנת 1989 והיה מועמד לכמה פרסים, לרבות פרס אוסקר.
במאי הסרט ויוצרו הוא ניק פארק, מאולפני ארדמן אנימציה שבבריסטול, אנגליה.
זהו הסרט הראשון המציג את דמותם של הממציא המוזר וולאס, וכלבו השקט אך החכם גרומיט, אותם פיסל פארק בפלסטלינה.
לאחר מכן הופיעו השניים בסרטים נוספים, המכנסיים הלא מתאימים (1993), הרפתקה מצמררת (1995) וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) ווולאס וגרומיט: עניין של חיים ומוות (2008).
בסרט, וולאס וגרומיט יוצאים לחופשה בירח, אליו הם נוסעים בחללית שבנו, שם יוכלו לאסוף גבינה שיאכלו לצד הקרקרים.
בישראל הופץ הסרט על ידי חברת הד ארצי, עם כתוביות בעברית, בקלטת וידאו.
הסרט שודר גם בערוץ לוגי בדיבוב בעברית בשנת 2007, והוא דובב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.