tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פוליו-וירוס, כמו גם קוקסאקי ואקו-וירוס, מופצים דרך הצואה-פה.
זיהום יכול לגרום למגוון רחב של תסמינים, כולל אלה של: מחלה קלה בדרכי הנשימה (הצטננות), מחלת ידיים, כף הרגל והפה, דלקת הלחמית דימומית חריפה, דלקת קרום המוח אספטית, דלקת שריר הלב, מחלה קשה דמוית אלח דם ילודים, שיתוק רפוי חריף, והמיאליטיס הרפוי החריף הקשור אליו.
אנטרו-וירוסים הם בני משפחת הפיקורנה, שהיא קבוצה גדולה ומגוונת של נגיפי RNA קטנים המאופיינים ב-RNA גדיל גנום חיובי יחיד.
כל האנטרו-וירוסים מכילים גנום של כ-7,500 בסיסים, וידועים כבעלי שיעור מוטציות גבוה עקב שכפול בנאמנות נמוכה ושילוב בתדירות גבוהה.
לאחר הדבקה של התא המארח, הגנום מתורגם באופן בלתי תלוי במכסה לפוליפרוטאינים בודדים, אשר מעובדים לאחר מכן על ידי פרוטאזות הופכות לקפסיד המבני ולחלבונים הלא מבניים, המעורבים בעיקר בשכפול של הנגיף.
קומבינציה של RNA נראית ככוח מניע עיקרי באבולוציה של האנטרו-וירוסים וגם הארכיטקטורה הגנטית שלהם.
מנגנון הקומבינציה של גנום ה-RNA כרוך ככל הנראה בהחלפת גדילי תבנית במהלך שכפול ה־RNA, תהליך המכונה רקומבינציה של בחירת העתקה.
ריקומבינציה של RNA נחשבת כהתאמה להתמודדות עם נזקי גנום RNA ומקור למגוון גנטי.
זה גם מקור דאגה לאסטרטגיות חיסון, מכיוון שזנים חיים מוחלשים המשמשים לחיסון עשויים להשתלב מחדש עם זנים הקשורים לזן המקורי, כפי שהיה במקרה של נגיפי הפוליו במחזור חיסון חי מוחלש (cVDPDs).
אזור הקפסיד ובמיוחד VP1 היא נקודה קרה של רקומבינציה, וזו אחת הסיבות העיקריות לשימוש באזור זה לגנוטיפים.
עם זאת, צומת 5'UTR - capsid ותחילתו של אזור P2 נצפו כמשולבים מחדש בתדירות גבוהה, למרות שרקומבינציות מתרחשות גם בשאר הגנום.
מעניין לציין שמיני האנטרו-וירוס: EV-A, EV-B, EV-C, EV-D לא נצפו עד כה כדי להחליף אזורים גנומיים ביניהם, למעט ה-5'UTR.
ישנם שלושה זנים של נגיף הפוליו, PV-1, PV-2 ו-PV-3; כל אחד עם חלבון קפסיד שונה במקצת.
חלבוני קפסיד מגדירים סגוליות קולטן תאי ואנטיגניות וירוס.
PV-1 היא הצורה הנפוצה ביותר שנתקלים בה בטבע; עם זאת, כל שלוש הצורות מדבקות ביותר.
נגיף הפוליו יכול להשפיע על חוט השדרה ולגרום לשיתוק ילדים.
נגיפי הפוליו סווגו בעבר כמין השייך לסוג Enterovirus במשפחת הפיקורנה.
הזנים הבאים, נגיף הפוליו 1, נגיף הפוליו 2, ונגיף הפוליו 3. הוקצו לזן Human enterovirus C, מסוג אנטרו-וירוס במשפחת פיקורנה.
הזן של האנטרו-וירוס שונה מנגיף הפוליו ל-Human Enterovirus C.
זה אושר באפריל 2008. ועד המנהל ה-39 (EC39) של הוועדה הבינלאומית לטקסונומיה של נגיפים (ICTV) התכנס בקנדה במהלך יוני 2007 עם הצעות טקסונומיות חדשות.
שתיים מההצעות עם שלושה שינויים היו:
קוד 2005.261V.04: כדי להסיר את המינים הבאים מהסוג הקיים אנטרו-וירוס במשפחת הפיקורנה.
קוד 2005.262V.04: להקצאת הנגיפים; PV-1, PV-2, PV-3 למין הקיים Human enterovirus C בסוג אנטרו-וירוס במשפחת הפיקורנה.
קוד 2005.263V.04: לשנות את סוג הזן נגיף הפוליו מהגנום הקיים אנטרו-וירוס במשפחת הפיקורנה לסוג זן Human enterovirus C.
הצעות שאושרו בפגישה (EC39) של 2007, נשלחו לחברי ICTV באמצעות דואר אלקטרוני לאשרור והפכו לטקסונומיה רשמית.
היו בסך הכל 215 הצעות טקסונומיות, אשר אושרו ואושרו מאז הדו"ח ה-8 של ICTV לשנת 2005.
ההצעות נשלחו אלקטרונית באמצעות דואר אלקטרוני ב-18 במרץ 2008, לחברי ICTV עם בקשה להצביע אם לאשר את ההצעות הטקסונומיות, עם מועד אחרון של חודש.
להלן שתיים מההצעות הטקסונומיות עם שלושה שינויים שאושררו על ידי חברי ICTV באפריל 2008:
2005.261V.04: להסיר את המינים הבאים מהסוג הקיים אנטרו-וירוס במשפחת נגיפי הפוליו פיקורנה:.
(הערה: נגיף הפוליו מאבד בזאת את מעמדו כזן של נגיף.)
2005.262V.04: להקצות את הנגיפים הבאים למין Human enterovirus C בסוג Enterovirus הקיים במשפחת ה-הפיקורנה: נגיף פוליו 1, נגיף פוליו 2, נגיף פוליו 3. (זה לא הכרחי כהצעה טקסונומית מכיוון שהיא נוגעת לישויות מתחת לרמת הזן, אבל זה נשאר כדי להבהיר את הארגון מחדש של ה-פיקורנה.)
2005.263V.04: לשנות את סוג הזנים של הגנום אנטרו-וירוס במשפחת ה פיקורנה, מנגיף הפליו ל-Human Enterovirus C.
מחלות הנגרמות על ידי אנטרו-וירוס
אנטרו-וירוסים גורמים למגוון רחב של תסמינים, ולמרות שרשימת הסימנים והתסמינים הארוכה שלהם אמורה להכניס אותם לרשימת האבחון של מחלות רבות, לרוב הם נעלמים מעיניהם.
אנטרו וירוסים יכולים לגרום לכל דבר, החל מפריחה אצל ילדים קטנים, לצינון קיץ, לדלקת קרום המוח, לראייה מטושטשת ועד לדלקת קרום הלב.
לזיהומים אנטרו-ויראליים יש מגוון גדול בהצגה וברצינות.
אנטרו-וירוסים שאינם פוליו גורמים ל-10–15 מיליון זיהומים ולעשרות אלפי אשפוזים בארצות הברית מדי שנה.
ניתן לזהות אנטרו-וירוסים באמצעות תרבית תאים או בדיקת PCR, שנאספה מדגימות צואה או נשימה.
למטה מחלות נפוצות הקשורות לאנטרו-וירוסים, כולל שיתוק ילדים.
פוליו בעיקר מועברת באמצעות מחזור צואה-פה
תסמונת דמוית פוליו נמצאה בילדים שנבחנו חיוביים ל-Enterovirus 68.
מחלת חום לא ספציפית היא ההצגה השכיחה ביותר של זיהום אנטרו-וירוס.
מלבד חום, התסמינים כוללים כאבי שרירים, כאב גרון, כאב עז במערכת העיכול/אי נוחות בבטן וכאבי ראש.
עם זאת, אצל יילודים התמונה עשויה להיות של אלח דם, ויכולה להיות חמורה ומסכנת חיים.
אנטרו-וירוסים הם ללא ספק הגורמים השכיחים ביותר לדלקת קרום המוח אספטית בילדים.
בארצות הברית, נגיפים אנטרו אחראיים ל-30,000 עד 50,000 אשפוזים של דלקת קרום המוח בשנה כתוצאה מ-10–15 מיליון זיהומים.
מחלת Bornholm או pleurodynia אפידמית מאופיינת בכאב התקפי חמור בחזה ובבטן, יחד עם חום, ולעיתים בחילות, כאבי ראש והקאות.
פריקרדיטיס ו/או דלקת שריר הלב נגרמות בדרך כלל על ידי אנטרו-וירוסים; התסמינים מורכבים מחום עם קוצר נשימה וכאבים בחזה.
כמו כן דווחו הפרעות קצב, דום לב.
דלקת הלחמית דימומית חריפה יכולה להיגרם על ידי אנטרו-וירוסים.
הרפנגינה נגרמת על ידי נגיף קוקסאקי A, וגורמת לפריחה שלפוחית בחלל הפה ובלוע, יחד עם חום גבוה, כאב גרון, חולשה, ולעיתים קרובות דיספאגיה, אובדן תיאבון, כאבי גב וכאבי ראש.
זה גם מגביל את עצמו, כאשר התסמינים מסתיימים בדרך כלל תוך 3–4 ימים.
מחלת הפה והגפיים היא מחלת ילדות הנגרמת לרוב על ידי זיהום על ידי נגיף Coxsackie A או EV71.
דלקת המוח היא ביטוי נדיר של זיהום אנטרו-וירוס; כאשר הוא מתרחש, ה-Enterovirus השכיח ביותר שנמצא כגורם לו הוא אקו-וירוס 9.
דלקת שריר הלב מאופיינת בדלקת של שריר הלב (תאי שריר הלב).
במהלך העשורים האחרונים, זוהו אשמים רבים כמי שממלאים תפקיד בפתוגנזה של דלקת שריר הלב בנוסף לנגיף האנטרו, אשר בתחילה היה הנגיף הנפוץ ביותר בפתולוגיה זו.
אחד מהנגיפים הנפוצים ביותר של אנטרו שנמצא אחראי לגרימת מיוקרדיטיס הוא וירוס Coxsackie B3.
מחקר משנת 2007 הציע כי זיהומים חריפים בדרכי הנשימה או במערכת העיכול הקשורים ל-Enterovirus עשויים להיות גורם לדלקת מוח מיאלגית.
אנטרופיה דיפרנציאלית (המכונה גם אנטרופיה רציפה) היא מושג בתורת האינפורמציה שהגה קלוד שאנון בניסיון להרחיב את מושג האנטרופיה של משתנה מקרי בדיד להתפלגויות הסתברות רציפות.
שאנון הניח, בטעות, כי האנטרופיה הדיפרנציאלית כפי שהגדיר אותה מהווה הרחבה טבעית רציפה של אנטרופיה בדידה להתפלגויות רציפות.
האנטרופיה הדיפרנציאלית מופיעה לעיתים קרובות בספרות, למרות שהיא אינה מקיימת חלק מהתכונות של האנטרופיה המקורית של שאנון.
יהי משתנה מקרי עם פונקציית צפיפות הסתברות שהתומך שלה היא קבוצה .
האנטרופיה הדיפרנציאלית אוֹ מוגדרת כך:
עבור התפלגויות הסתברות שלא ניתן לבטא באופן מפורש את פונקציית הצפיפות שלהן, אך ניתן לבטאן באמצעות פונקציית שברונים, , ניתן להגדיר את במונחים של הנגזרת של , כלומר , על ידי
כמו במקרה הבדיד, היחידות של האנטרופיה הדיפרנציאלית תלויות בבסיס הלוגריתם, שהוא בדרך כלל 2 (כלומר, היחידה היא ביט).
מושגים כגון אנטרופיה משותפת, אנטרופיה מותנית ואנטרופיה יחסית מוגדרים למשתנים מקרי רציף בדומה להגדרתם למשתנה מקרי בדיד.
שלא כמו במקרה הבדיד, לאנטרופיה הדיפרנציאלית יש היסט, שתלוי ביחידה המשמשת למדידת המשתנה המקרי .
לדוגמה, האנטרופיה הדיפרנציאלית של משתנה מקרי שנמדדת במילימטרים תהיה גדולה פי מאשר אם ערך המשתנה נמדד במטרים.
יש להיזהר בניסיון ליישם תכונות של אנטרופיה בדידה לאנטרופיה דיפרנציאלית, שכן פונקציות צפיפות הסתברות יכולות להיות גדולות מ-1. למשל, להתפלגות האחידה הרציפה יש אנטרופיה דיפרנציאלית שלילית:
כלומר, פחות מהאנטרופיה הדיפרנציאלית של שהיא אפס.
קיימים ניסוחים אחרים של האנטרופיה למשתנים רציפים שמקיימים את התכונות הבסיסיות של האנטרופיה של שאנון.
לצפיפות הסתברות ו־, דיברגנץ קולבק-לייבלר גדול או שווה ל-0 עם שוויון רק אם כמעט בכל מקום.
באותו אופן, עבור שני משתנים אקראיים ו־, עם שוויון אם ורק אם ו־ הם בלתי תלויים.
כלל השרשרת לאנטרופיה דיפרנציאלית מתקיים כמו במקרה הבדיד:
אנטרופיה דיפרנציאלית אינווריאנטית להוספה של ערך קבוע למשתנה המקרי, כלומר לכל קבוע ממשי :
אנטרופיה דיפרנציאלית אינה אינווריאנטית לכפל של המשתנה המקרי בקבוע.
בפרט, עבור קבוע ממשי מתקיים:
בפרט עבור משתנה אקראי ווקטורי ומטריצה הפיכה :
באופן כללי, עבור העתקה מווקטור מקרי לווקטור מקרי אחר בעלי אותו ממד , האנטרופיות של ושל קשורות זו לזו על ידי:
כאשר הוא היעקוביאן של ההעתקה .
אי-השוויון הנ"ל הופך לשוויון אם ההעתקה היא חד-חד ערכית ועל.
יתר על כן, כאשר היא העתקה של סיבוב קשיח, העתקה או הרכבה של השניים, הדטרמיננטה של היעקוביאן היא תמיד 1, ואז .
אם לווקטור מקרי יש תוחלת אפס ומטריצת שונות משותפת אזי:
כאשר השוויון מתקיים אם ורק אם הוא משתנה מקרי גאוסיאני רב ממדי.
עם זאת, לאנטרופיה דיפרנציאלית חסרות כמה תכונות רצויות:
האנטרופיה הדיפרנציאלית אינה אינווריאנטית להחלפת משתנים, ולכן היא שימושית בעיקר עם משתנים חסרי ממדים.
האנטרופיה הדיפרנציאלית עשויה להיות שלילית.
דיברגנץ קולבק-לייבלר, הידוע גם כאנטרופיה יחסית, הוא אלטרנטיבה לאנטרופיה דיפרנציאלית, שנותנת מענה לחסרונות אלו, כאשר כוללים בו רכיב של מידה אינווריאנטית.
עבור שונות נתונה, האנטרופיה הדיפרנציאלית של ההתפלגות נורמלית היא מקסימלית.
כלומר, למשתנה מקרי המתפלג נורמלית יש את האנטרופיה הגדולה ביותר מבין כל המשתנים האקראיים בעלי אותה שונות.
תהי פונקציית צפיפות של התפלגות נורמלית עם ממוצע μ ושונות , ותהי פונקציית צפיפות כלשהי עם אותה שונות.
מכיוון שהאנטרופיה הדיפרנציאלית אינווריאנטית להוספה של קבוע למשתנה המקרי, ניתן להניח כי ל- ול- אותה תוחלת .
דיברגנץ קולבק-לייבלר בין שתי התפלגויות מקיים:
נשתמש בביטוי המפורש של :
מכיוון שהתוצאה תלויה אך ורק בשונות של .
משילוב שתי התוצאות ניתן להסיק:
ועל סמך התכונות של דיברגנץ קולבק-לייבלר שיויון יתקיים רק כאשר .
יהי משתנה מקרי המתפלג מעריכית עם פרמטר , כלומר, עם פונקציית צפיפות הסתברות:
היות שהתומך של ההתפלגות כולל ערכים אי שליליים בלבד, האנטרופיה הדיפרנציאלית היא:
כדי לפשט את החישוב נעשה שימוש בלוגריתם טבעי (בסיס ), ובהתאמה סומנה האנטרופיה הדיפרנציאלית כ-.
אנטקרה היא עיר ורשות מוניציפלית במחוז אנטקרה, בפרובינציית מאלגה, בחבל האוטונומי אנדלוסיה שבספרד.
העיר מכונה "הלב של אנדלוסיה" (el corazón de Andalucía) בשל מיקומה המרכזי בין מאלגה, גרנדה, קורדובה וסביליה.
אתר הדולמנים של אנטקרה הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בשנת 2025 מנתה אוכלוסיית אנטקרה 49,316 תושבים.
שטח העיר הוא 749.34 קמ"ר, צפיפות האוכלוסין של 55.85 תושבים לקמ"ר, והיא שוכנת בגובה של 575 מטרים.
בקצה העיר נמצא גם יישוב קטן מאוד בשם "גלוריאנו".
אנטקרה היא העיר המאוכלסת ביותר בפרובינציית מלאגה וגם הגדולה ביותר בשטחה.
היא מדורגת במקום ה־22 בגודל שטחה בספרד.
העיר נמצאת במרחק של 45 ק"מ ממלאגה ו־115 ק"מ מקורדובה, ואליהן היא מחוברת בקו רכבת מהירה ובכביש המהיר A-45. אנטקרה נמצאת 160 ק"מ מסביליה ו־102 ק"מ מגרנדה, המחוברת באמצעות הכביש המהיר A-92 וצפויה בעתיד להתחבר גם במסילת הרכבת המהירה "ציר רוחב".
בשל מיקומה האסטרטגי בתחומי התחבורה והתקשורת, עם ארבעה נמלי תעופה הנמצאים במרחק של כשעה נסיעה ממנה ועם מסילת הרכבת המגיעה מנמל אלחסירס, אנטקרה התפתחה כמרכז חשוב ללוגיסטיקה, עם מספר פארקים תעשייתיים ועם "המרכז הלוגיסטי של אנדלוסיה" (Centro Logístico de Andalucía).
בנוסף, עמק אנטקרה (Vega de Antequera), המושקה על ידי נהר גואדלורסה, הוא אזור חקלאי פורה המספק שפע דגנים, שמן זית וירקות.
שמורת הטבע הסמוכה אל טורקל (El Torcal), המפורסמת בשל סלעי הגיר הבלתי יציבים שלה, מהווה אחד מהנופים הקרסטיים החשובים באירופה.
לאנטקרה מורשת ארכאולוגית ואדריכלית נרחבת, שבמרכזה דולמנים של מנגה, ויירה ואל רומרל, וכן כנסיות, מנזרים וארמונות רבים מתקופות שונות ובסגנונות מגוונים.
אנטקרה מילאה תפקיד בעליית הלאומיות האנדלוסית: בה נוסחה "החוקה הפדרלית של אנטקרה" בשנת 1883, ובה נחתם גם "הסכם אנטקרה" בשנת 1978, שהוביל להשגת האוטונומיה של אנדלוסיה.
העיר נחשבה כמועמדת לשמש כמשכן לממשלת אנדלוסיה, אך הפסידה בהצבעה לסביליה.
אנתקרה שוכנת 47 קילומטרים מצפון לעיר מאלגה על כביש A-45, למרגלות רכסי ההרים אל טורקל וסיירה דה לה צ'ימנאה, בגובה 575 מטרים מעל פני הים.
היא ממוקמת בנקודה שולטת הצופה אל העמק הפורה מדרום המוגבל על ידי רכס סיירה דה לוס טורקלס, ומצפון על ידי נהר גוודלורסה.
שטח העיר 817 קילומטרים רבועים, הרשות המקומית היא הגדולה ביותר מבחינת שטח במחוז מאלגה ואחת הגדולות בספרד.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2002, התגוררו בה 41,197 תושבים.
לגונת פואנטה דה פיידרה המלוחה, היא אחד ממקומות הקינון המעטים של הפלמינגו הגדול באירופה, ותצורת הסלע הגירית של טורקל, שהיא שמורת טבע ומקום פופולרי למטפסים, נמצאים בסמוך.
מעבר לנהר גוודלורסה נמצא סלע פניה דה לוס אנמורדוס ("סלע האוהבים"), שנקרא על שם האגדה על שני אוהבים צעירים ממוצא מורי משבטים יריבים, אשר השליכו את עצמם מהצוק בעת שנרדפו על ידי אביה של הנערה ואנשיו.
אגדה רומנטית זו עובדה בידי המשורר האנגלי רוברט סאות'י ביצירתו ליילה ומנואל, שבה האוהבים היו נערה מוסלמית ועבדו הנוצרי של אביה.
הרשות העירונית אנטקרה גובלת עם הרשויות המקומיות הבאות, הומיליאדרו, מולינה, אלמדה, בנמהחי (פרובינציית קורדובה), קואבס באחאס, סיירה דה יגואס, פואנטה דה פיידרה, קמפיאוס, ויאנואבה דה אלגאידאס, ארצ'ידונה, ויאנואבה דל רוסאריו, ארדאלס, קולמנאר, קאסאברמצ'ה, ויאנואבה דה לה קונספשיון, אלמוגיה, ואייה דה עבדלאחיס ואלורה.
טריטוריית הרשות המקומית כוללת את היישובים בובדיה, קניאדס דה פארחה, קרטוואחל, קולוניה דה סנטה אנה, לה היגוארה, לה חויה, לוס יאונוס, לוס נוגאלס וויאנואבה דה קאוצ'ה.
האקלים באנטקרה (Antequera) הוא ים-תיכוני מובהק, בעיקר בשל מיקומה בדרום ספרד בחבל אנדלוסיה.
קיץ באנטקרה חם ויבש, כאשר בחודשי יולי-אוגוסט הטמפרטורות הממוצעות הגבוהות נעות סביב 33°C–36°C, ולעיתים אף יותר.
החורף מתון יחסית, ובחודשים דצמבר–פברואר הטמפרטורות יורדות לכ-6°C–12°C מעלות בממוצע.
עיקר המשקעים יורדים בין נובמבר למרץ, כשהממוצע הרב שנתי עומד על כ-500 מ"מ.
יתר חודשי השנה יבשים מאוד.
בקיץ כמעט ולא יורד גשם, ואילו בעונת החורף מרבית הגשמים מתרכזים בנובמבר–דצמבר.
בשל הגובה (כ-575 מטר מעל פני הים) הלילות בחורף עשויים להיות קרירים יחסית, ובקיץ יש הבדלי טמפרטורות חדים בין יום ללילה.
הפרש המשקעים בין החודש הגשום ביותר לחודש היבש ביותר הוא 74 מ"מ.
במהלך השנה נרשמת תנודת טמפרטורות ממוצעת של 17.4°C.
חודש דצמבר מתאפיין בלחות היחסית הגבוהה ביותר, העומדת על %80.80. לעומת זאת, בחודש יולי נמדדת רמת הלחות הנמוכה ביותר – %46.02 בלבד.
החודש הגשום ביותר הוא אפריל (8.13 ימי גשם בממוצע), ואילו היבש ביותר הוא יולי (0.57 ימי גשם בממוצע).
בפרבר הצפוני של העיר נמצאים שני תלי־קבורה (barrows או דולמנים) מתקופת הברונזה, דולמן דה מנגה ודולמן דה ויירה, שמשויכים לאלף השלישי לפני הספירה.
הם מהמבנים הגדולים מסוגם באירופה.
הגדול שבהם, דולמן דה מנגה, בקוטר של 25 מטרים ובגובה של 4 מטרים, נבנה מ־32 אבני־ענק (מגליתים), שהגדולה שבהן שוקלת כ־180 טון.
לאחר השלמת החדר (נראה ששימש כקבר למשפחות השליטות) והמסדרון המוליך אל המרכז, כוסה המבנה באדמה והפך לגבעה.
כאשר נפתח הקבר ונבדק במאה ה־19, מצאו הארכאולוגים בתוכו שלדים של כמה מאות בני אדם.
דולמן דל רומרל, המתוארך ל־1800 לפנה"ס, נמצא מחוץ לעיר.
בבנייתו נעשה שימוש במספר רב של אבנים קטנות יותר.
לוס סילילוס, יישוב פרהיסטורי משמעותי מתקופת הברונזה, נחשף מספר קילומטרים צפונית לאנטקרה.
מהמאות השביעית לפנה"ס, האזור יושב על ידי האיברים, שהקשרים התרבותיים והכלכליים שלהם עם הפיניקים והיוונים באים לידי ביטוי במספר רב של ממצאים ארכאולוגיים.
באמצע האלף הראשון לפנה"ס, האיברים התערבבו עם הקלטים הנודדים ועם ציוויליזציית טרטסוס בדרום ספרד.
קומפלקס הדולמנים של מנגה, ויירה ורומרל נרשם בספרד כאתר מורשת בשנת 2016 תחת השם "אתר דולמני אנטקרה".
המסמך הביא להכרה מטעם ארגון החינוך, המדע והתרבות של האומות המאוחדות (UNESCO) שכלל גם את פניה דה לוס אנמוראדוס ("סלע האוהבים") ואת אל טורקל.
העיר הייתה ידועה לרומאים הקדמונים בשם אנטיקאריה או אנטיקואריה.
היא שכנה על אדמות טרטסוס ושלוחותיהן, הטורדטאניים, הנחשבים לציוויליזציה המתקדמת ביותר מבין האיברים הפרהיסטוריים.
איבריה הקרתגית התפתחה לאורך החוף מהמאה השישית לפנה"ס, עם הנמל שלהם מאלקה (מלאגה) על חופי אנטיקאריה.
הקרתגים התרחבו לפנים היבשת תחת חמלקרת ברקה במהלך שנות ה־230 לפנה"ס בעקבות נפילת סיציליה במלחמה הפונית הראשונה.
הרפובליקה הרומית כבשה בהדרגה את מזרח חצי האי האיברי במהלך המלחמה הפונית השנייה, וביססה את שליטתה בניצחון של סקיפיו אפריקנוס ב־206 לפנה"ס בקרב איליפה.
השטח הועבר לקרתגים ב־201 לפנה"ס ואזור אנטיקאריה אורגן כחלק מפרובינקיה היספניה בייטיקה ב־197 לפנה"ס.
באותה שנה התקוממו הטורדטאניים, והמורד דוכא מספר שנים לאחר מכן על ידי לגיונות בראשות קאטו הזקן.
האזור עבר רומניזציה כבדה במידה רבה עם הקמת מספר קולוניות בסמוך.
תוכנית רחובות העיר הנוכחית משתלבת ברובה עם זו של העיר הרומית.
לאחר הצלחתו של מרקוס ויפסניוס אגריפה בדיכוי הקנטברים בצפון ספרד, הוסדרו מחדש שטחי פרובינקיה היספניה בייטיקה: באותה תקופה אנטיקאריה הפכה לחלק מהיספניה בטיקה.
תחת הרומאים הייתה אנטיקאריה ידועה במיוחד באיכות שמן הזית שלה.
ספרד הפכה לנוצרית יותר ויותר לאחר המאה השנייה.
במהלך שקיעת האימפריה הרומית, אזור אנטיקאריה נכבש על ידי הוונדלים הפגניים מסילינג בשנות ה־410. לאחר שהותקפו על ידי הוויזיגותים, הם נכנעו מרצון לגונדריק מלך הוונדלים האסדינגים והאלנים המערביים ב־419. אחיו החורג, גאיזריק, ירש אותו ובסופו של דבר העביר את עמו לאפריקה.
ספרד נשלטה אז על ידי ממלכת הוויזיגותים, שהפכה לנוצרית אריאנית.
הכיבוש הערבי של חצי האי האיברי החל בשנת 711 תחת טארק בן זיאד.
אנטיקאריה נכבשה סביב שנת 716, והפכה לחלק מח'ליפות בית אומיה תחת השם "מדינה אנטאקירה" .
ספרד האומיית הייתה מוסלמית מבחינה פורמלית, אך ברובה (אם כי לא לחלוטין) סובלנית כלפי דתות אחרות.
במהלך הרקונקיסטה, קואליציה של מלכים נוצרים הדפה את המוסלמים מספרד המרכזית בקרב נבאס דה טולוסה בשנת 1212. בשנים שלאחר מכן הובסו המוּוחַדים ואל-אנדלוס נחלשה משמעותית.
מדינה אנטאקירה, שבאותה עת אוכלוסייתה מנתה כ־2,600 תושבים, הפכה לאחת הערים הצפוניות של אמירות גרנדה הנאסרית ולעיר גבול חשובה.
כדי להגן על העיר מפני חיילי הממלכה הקתולית שבאו מן הצפון, נבנו ביצורים והוקמה מצודת "אלקאסבה" המוסלמית המשקיפה על העיר.
במשך קרוב למאתיים שנה הותקפה מדינה אנטאקירה שוב ושוב בידי כוחות נוצריים.
ב־16 בספטמבר 1410, לאחר מצור שנמשך כמעט ארבעה חודשים, נכנעה העיר לצבא קסטיליאני בראשות האינפנטה פרננדו הראשון, מלך אראגון.
האוכלוסייה המוסלמית נאלצה לעזוב את בתיה, ועברה לארצ'ידונה ולגרנדה.
בהתאם להסכם פשרה, הם נאלצו למסור את המצודה ואת העבדים הנוצרים שברשותם, ובתמורה סופקו להם בהמות משא כדי לשאת את רכושם אל מחוץ לעיר.
במשך יומיים הותר להם למכור את נכסיהם.
יישוב אוכלוסייה נוצרית חדשה הוטל על רודריגו דה נרבאה.
לאחר הכיבוש ועד לשנת 1487 הייתה אנטקירה כפופה מבחינה כנסייתית לסביליה.
העיר שולבה בממלכת סביליה, והייתה חלק מכתר קסטיליה.
ב־20 בפברואר 1448, על אף היסוס מוקדם יותר לנקוט בצעד מסוכן שכזה בעיר גדולה יחסית, העניק המלך חואן השני, מלך קסטיליה לאנטקירה את זכות (פריווילגיה) ה־homicianos, שהקלה על התנאים להתיישבותם של עבריינים שביקשו גאולה.
עם זאת, הצמיחה הדמוגרפית באנטקירה נמשכה – אף על פי שהייתה עיר גבול הנתונה לאיום בעקבות המסע הצבאי שניהל באזור מוחמד העשירי.
בשנת 1477 הגיעה המצב לשפל חמור: הנסרידים ניסו לכבוש את העיר, בזזו את היבולים והציתו בתים.
העיר שימשה כבסיס כוח צבאי מרכזי במהלך מלחמת גרנדה.
האוכלוסייה גדלה משמעותית לאחר כיבוש מאלגה בידי המלכים הקתוליים בשנת 1487 (וכן לאחר כיבוש גרנדה בשנת 1492), שכן החששות מחוסר ביטחון צבאי נותרו מאחור.
במהלך המאה ה־16, נהנתה העיר אנטקרה מן מהעמק והמישור (הוֶוגה Vega) הפורה הסובב אותה ואשר שהושקה על ידי הנהר גוודלורסה.
העמק הפורה נודע בייצור דגנים.
העיר הייתה גורם מרכזי באספקת המזון של מאלגה.
הכלכלה המקומית השתנתה מכלכלה צבאית־גבולית לכלכלה חקלאית מחוזקת בראשית המאה ה־16.
אנטקרה הפכה לעיר מסחר חשובה בצומת הדרכים שבין מאלגה מדרום, גרנדה ממזרח, קורדובה מצפון וסביליה ממערב.
בשל מיקומה, החקלאות המשגשגת ועבודתם של בעלי המלאכה המקומיים, שתרמו כולם לצמיחתה התרבותית של העיר, כונתה אנטקרה בראשית המאה ה־16 "לב אנדלוסיה".
בתקופה זו השתנה גם מראה העיר: מסגדים ובתים נהרסו ובמקומם נבנו כנסיות ובתים חדשים.
הכנסייה העתיקה ביותר באנטקרה, כנסיית סן פרנסיסקו בסגנון גותי מאוחר, נבנתה סביב שנת 1500.
בשנת 1504 נוסדה האוניברסיטה ההומניסטית בריאל קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור; היא הפכה למקום מפגש עבור סופרים וחוקרים חשובים מתקופת הרנסאנס הספרדי.
במאה ה־16 צמחה בעיר אסכולת משוררים שכללה את פדרו אספינוסה, לואיס מרטין דה לה פלאסה וקריסטובלינה פרננדס דה אלרקון.
במקביל התפתחה אסכולת פיסול, שממנה יצאו אמנים שעבדו בעיקר על עיטור הכנסיות הרבות שנבנו בעיר, והיו מבוקשים גם בסביליה, מאלגה וקורדובה ובסביבתן.
בין הכנסיות החדשות נכללו סן סבסטיאן שבמרכז העיר, וכן הגדולה והמפוארת ביותר – ריאל קולחיאטה דה סנטה מריה, בעלת חזית מנייריסטית מעוטרת בעושר.
במהלך המאה ה־18 נבנו בעיר כנסיות ומנזרים נוספים (בימינו קיימות בעיר 32 כנסיות), וכן ארמונות עבור בני האצולה ואזרחי המעמד הגבוה, בסגנון הבארוק הספרדי.
השגשוג של אנטקרה הגיע בהדרגה לסיומו בסוף המאה ה־17 ותחילת המאה ה־18. ספרד נאלצה לקבל את אובדן מושבותיה באמריקה והפסידה במספר סכסוכים צבאיים מכריעים באירופה.
מצב זה הוביל למשבר כלכלי עמוק, שבחלקים מסוימים במדינה גרם לאנשים לפנות לסחר חליפין.
הכנסייה, האצולה והמעמד הביניים העליון — בעלי האדמות הגדולים — שהיו מְממני ומספקי התמיכה לאמנויות, איבדו את רוב נכסיהם ולא יכלו להרשות לעצמם לבנות כנסיות או ארמונות נוספים.
מתחילת המאה ה־18, ספרד עברה סדרת רפורמות, במיוחד רפורמת קרקעות וצמצום כוח הכנסייה (כולל גירוש הישועים ב־1767), אשר הובילו להתאוששות כלכלית איטית.
באנטקרה, ייצור טקסטיל הפך לענף התעשייה המרכזי.
בשנת 1804 הקדחת הצהובה גרמה לנזק כלכלי, כמו גם המלחמות הנפוליאוניות שפרצו זמן קצר לאחר מכן.
במהלך שנות ה־60, אזור קוסטה דל סול הסמוך הפך ליעד תיירותי בינלאומי, ואנטקרה חוותה עלייה כלכלית נוספת.
בימינו העיר מהווה מרכז תיירותי ותרבותי חשוב, הן ברמה הארצית והן ברמה האזורית.
במהלך ימי הביניים התקיימה קהילה יהודית באנטקרה (Antequera), אשר הייתה חלק מהמארג המגוון של יהודי אנדלוסיה.
בשנת 711 לספירה כבשו המוּרִים את ספרד מידי הנוצרים.
תחת השלטון הנוצרי לא התקיימו קהילות של יהודים בגלוי.
בכל זאת, היו קהילות רבות של יהודים בסתר, ובחסות המוסלמים שבו קהילות אלו להפגין את יהדותם בגלוי.
היהודים קיבלו מעמד של ד'ימי, שהקנה להם זכויות של קניין, פולחן דתי, ואוטונומיה משפטית, שאפשרה להם, לפנות לבתי-משפט שלהם כדי להסדיר את ענייני קהילותיהם.
לקהילות היהודיות היו מועצות שמינו את בעלי התפקידים, דיינים שביצעו משימות אדמיניסטרטיביות, כולל גביית מיסים; ובתי דין שהתנהלו על פי ההלכה.
מאידך, הוטלו על היהודים מיסים נוספים, הם חויבו להיבדל בתלבושתם ובשמותיהם מהמוסלמים, נמנעה מהם גישה לרוב המשרות הציבוריות, והם היו פסולים לעדות בבתי משפט מוסלמים.
היו אלה ימי תור הזהב של יהודי ספרד.
בתקופה זו יהדות העיר פרחה והפכה למרכז סחר יהודי חשוב באמצע הדרך שבין המרכזים היהודיים בקורדובה וסביליה.
כעבור כ-700 שנה, העיר נכבשה מחדש בשלביה האחרונים של הרקונקיסטה, בשנת 1481, על ידי הכוחות הנוצריים בהנהגתם של איזבלה הראשונה מלכת קסטיליה ופרננדו השני מלך אראגון.
לאחר כיבוש העיר בשנת 1481, יהודי אנטקרה ומלאגה נלקחו בשבי והוחזקו במחנה אסירים בקרמונה יחד עם המוסלמים שגורשו מהעיר.
היהודים שידעו ספרדית וערבית שימשו כמתורגמנים לשליחי המלך שגבו מיסים מהאוכלוסייה המוסלמית.
עם הפיכת אנטקרה לעיר גבול אסטרטגית, עזבו היהודים את העיר יחד עם הקהילה המוסלמית, לאחר גלי גירוש ורדיפות, כולל בגירוש הסופי ב-1492 כחלק מצו מלכותי.
במהלך הרדיפות והגירוש, רבים מיהודי אנטקרה ברחו, עברו המרה או מצאו מקלט בקהילות אחרות באנדלוסיה או מחוצה לה.
בראשית המאה ה-15, הקהילה באנטקרה הייתה קטנה יחסית, קהילה ממעמד בינוני של סוחרים, בעלי מלאכה, צורפים, מתווכים ומלומדים, ולעיתים גם נגידים שעמדו בקשרי מסחר עם הערים הסמוכות והשלטונות המקומיות והאזוריות.
הקשר של יהודי אנטקרה לרשת הכלכלית האזורית היה הדוק, אך לא ידוע על שמות של רבנים מפורסמים, רופאים או פייטנים שזכו להכרה רחבה.
ככלל, רוב ההיסטוריוגרפיה של הקהילה היהודית בעיר עוסקת בהיבטים הכלליים של חיי הקהילה ובגורלם לאחר הגירוש, ולא במנהיגות בולטת.
הם עסקו בעיקר בתחום התרגום מספרדית לערבית, המסחר והשירות הפקידותי.
אלקזבה, מצודה מוארית שנבנתה מעל חורבות רומיות במאה ה־14.
ארמון נאח'רה מהמאה ה־18, המשמש כמוזיאון העירוני.
זירת השוורים, המתוארכת ל־1848, נבנתה מחדש החל מ־1984, בסגנון המשלב את השפעות האדריכלות המגוונות של העיר.
ארקוס דה לוס גיגנטס ("קשת הענקים"), שנבנתה בשנת 1595 לכבודו של המלך פליפה השני, מלך ספרד.
חלקה בנוי מאבן רומית עם כתובות.
הבורות והמרחצאות הרומיים שנחשפו הניתנים לצפייה בחלק הדרום־מזרחי של העיר.
וילה רומאית של אסטאסיון Estación: (המאה ה־1 לפני הספירה – המאה ה־4 לספירה).
המוזיאונים בעיר מכילים כ־80% מכל אוצרות האמנות של מחוז מאלגה, מה שהופך את העיר לאחד המרכזים התרבותיים של אנדלוסיה.
בשכונות המזרחיות נמצא אחד הקברים הגדולים ביותר בספרד, המתוארך לתקופת הברונזה, עם חדרים תת-קרקעיים שנחפרו לעומק של כ־20 מ'.
נכון ל-יולי 2025, אוכלוסיית אנטקרה (Antequera) עמדה על 49,316 תושבים, מה שהופך אותה לאחת הערים המרכזיות במחוז מלאגה שבפרובינציית אנדלוסיה בדרום ספרד.
מגמות הדמוגרפיה מצביעות על יציבות לאורך השנים האחרונות, עם שיעור גידול מתון במיוחד, בדומה למרבית הרשויות העירוניות הפנימיות בדרום חצי האי האיברי.
האוכלוסייה מורכבת בעיקר מתושבים ספרדים, לצד נוכחות הולכת וגדלה (אם כי מתונה יחסית) של מהגרים, במיוחד מאמריקה הלטינית וצפון אפריקה, תופעה הרווחת בכל שטח אנדלוסיה.
בקרב התושבים, שיעור האוכלוסייה המבוגרת נמצא במגמת עלייה, בהתאם להזדקנות האוכלוסייה הכללית בספרד.
לרשות המקומית אנטקרה ליבה עירונית פעילה, אך גם מספר כפרים ויישובים חקלאיים קטנים (pedanías) במסגרת שטחה המוניציפלי.
על פי הלשכה לסטטיסטיקה (INE), העיר נהנית משירותים מפותחים ומתקדמים ביחס לערי הפרובינציה, כולל תחבורה, מוסדות חינוך, בריאות, מוסדות תרבות ושירותים ציבוריים מגוונים, וכן תשתיות תיירות מודרניות הנסמכות על המסה הדמוגרפית והסטטוס כמוקד אזורי חשוב.
בשנת 2017 הייתה אנטקרה הרשות המקומית ה־13 במחוז מלאגה לפי מספר התושבים והראשונה בגודל השטח.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 54.85 תושבים לקמ"ר.
האזור המאוכלס ביותר בעיר הוא העיר העתיקה — מרכז העיר.
במהלך ההיסטוריה, הכלכלה של האזור התבססה על ייצור ועיבוד תוצרת חקלאית (זיתים, דגנים וצמר), וכן על ייצור רהיטים.
באמצע המאה ה-19 יוצרו באזור פלנלים, נייר, עור, משי וסבון, ונוהל סחר גדול בדגנים, פירות, שמן זית ושיש שנכרה מקומית.
תעשיית סוכר גדולה הוקמה בשנת 1890. עד מלחמת העולם הראשונה עברה באזור מסילת הברזל בובדילה–גרנדה, והחלו לייצר טקסטיל מצמר.
עם זאת, המעסיקים העיקריים באזור המשיכו לעסוק בייצור וסחר בדגנים, פירות, שמן זית ויין.
תעשיית הטקסטיל קרסה בתחילת המאה ה-20.
בימינו, התיירות היא התעשייה המרכזית בעיר ומספר המבקרים הבינלאומיים בה הולך וגדל.
לאנטקרה יש שתי תחנות רכבת: אנטקרה-סיוודד, המהווה תחנה לרכבות Media Distancia בין סביליה לאלמריה; ואנטקרה-סנטה אנה, שמקבלת שירותים בקו הרכבת המהירה אנטקירה–גרנדה ובקו המהיר מדריד–מלאגה.
עִיר מדינה/אזור מקור אגדה אואחאקה
אני, קלאודיוס הוא רומן היסטורי וסדרת טלוויזיה בריטית (שנוצרה בעקבותיו) על חיי הקיסר הרומי קלאודיוס וסביבתו הקרובה.
"אני, קלאודיוס" (1934) ו"קלאודיוס האל" (1935) מאת רוברט גרייבס הם ספרים הכתובים בגוף ראשון, כאילו היו אוטוביוגרפיה של קלאודיוס אשר נתגלתה לא מכבר.
גרייבס, שהיה בעל השכלה קלאסית רחבה, יצר תמונה אמינה של החיים ברומא ובמושבותיה בסביבות תחילת האלף הראשון לספירה, וכמעט כל המעשים המתוארים בספר מסתמכים על אחד המקורות העתיקים - בעיקר טקיטוס, סווטוניוס ודיו קסיוס.
על מנת ליצור אחדות עלילתית הוסיף גרייבס פרטים שאינם מופיעים במקורות עתיקים - כך למשל מעשי רצח שבמקורות עתיקים מופיעים לכל היותר כחשדות, הופכים אצלו לוודאיים, ולפעמים נוסף להם גם מניע שאין לו אסמכתה קדומה.
אלמנט נוסף ובולט הוא כמה נבואות השלובות בספר ומשמשות לו כמנוע נרטיבי, אך גם הן אינן מסתמכות על מקורות קדומים.
אף על פי שהגיבור והמספר ברומן הוא קלאודיוס, העלילה מתמקדת גם בקיסרים אוגוסטוס, טיבריוס וקליגולה, וכן באשתו השלישית של אוגוסטוס, ליוויה, המוצגת בספר כאישה מסוכנת, רצחנית וערמומית.
הספר "אני, קלאודיוס" ראה אור בעברית פעמיים: בשנת תש"י בהוצאת מסדה (תרגום: נפתלי גולן) ובשנת 2010 בהוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים (תרגום: אביעד שטיר).
בשנת 1976 הפך ה-BBC את שני הספרים לסדרה בת שלושה עשר פרקים
בשם "אני, קלאודיוס", שבה השתתפו כמה מן הגדולים בשחקני התיאטרון והטלוויזיה בבריטניה.
דרק ג'קובי גילם את קלאודיוס.
קלאודיוס על פי הספר והסדרה היה אדם נבון, אשר השתמש בפגמיו הגופניים על מנת לשרוד בזמנים קשים ואשר עלה לשלטון כנגד רצונו, כאשר כל רצונו היה להשיב לחיים את הרפובליקה שכמעט גוועה.
אַנְטְרֶקוֹט (מצרפתית Entrecôte – "בין הצלעות"; בעברית: ורד הצלע) הוא מונח המשמש במטבח הצרפתי המסורתי בפרט, ובמאכלי בשר בקר בכלל, לאומצה או לצלי, שמקורם בבשר שבין צלעות הבקר.
האנטרקוט הוא נתח בשר עתיר סיבי שומן ("משויש").
נתח אנטרקוט מסורתי מכיל רקמת שריר, עוביו כשלושה סנטימטרים ומשקלו בין 400 ל-500 גרם.
עם זאת, המושג משמש גם לנתחי בשר אחרים, שנלקחו, לדוגמה, מצידה האחר של הצלע, ומשקלם אינו אחיד.
פרמטרים לבחירת נתח אנטרקוט איכותי
כאשר רוצים לבחור נתח אנטרקוט איכותי יש לשים לב למספר פרמטרים:
ריח – נתח אנטרקוט טרי צריך להיות בעל ריח נעים וחלש ולא בעל ריח חריף ולא נעים.
ריח לא טוב יכול להעיד על חוסר טריות של הנתח ואף להעיד על בשר מקולקל.
מרקם הנתח – נתח איכותי אמור להיות רך ונעים למגע, כאשר הנתח קשה או יבש זה עשוי להיות נתח פחות איכותי ואף פחות נעים לאכילה.
צבע הבשר – על צבעו של הנתח (חלקו של הבשר לא של השומן) להיות אדום כהה, המעיד על טריות ואיכות.
בנוסף נתח איכותי יכלול שומן רב בחלקו הסיבי של הבשר (חלקו האדום הכהה) אשר יקנה לו טעם עשיר ומרקם רך.
נתח פחות איכותי וטרי עשוי להראות חיוור או כהה מידי.
יישון ואריזה – על נתחי האנטרקוט לעבור תהליך יישון בשר על מנת שהבשר יהיה יותר רך ונעים למאכל, לכן חשוב לבדוק עם הקצב האם הנתח עבר את תהליך זה.
דבר נוסף שחשוב הוא בדיקת אריזת הנתח כאשר על הנתח להיות ארוז בוואקום או בניילון נצמד כדי לשמור על טריות.
כל אלה הם פרמטרים המסייעים בבחירת נתח אנטרקוט איכותי וטרי אך קיימות דרכים נוספות לבחירת נתח טוב.
אני, עצמי ואיירין הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה משנת 2000. הסרט, בכיכובו של ג'ים קארי ורנה זלווגר, משלב קומדיית סלפסטיק בסיפור הומוריסטי אודות היחס בין נימוס לאסרטיביות, המובאים באישיותו המפוצלת של גיבור הסרט.
הסרט בוים על ידי האחים פארלי וזכה להצלחה קופתית רבה.
הסרט עוקב אחר צ'ארלי בייליגייטס, שוטר נעים הליכות במדינת רוד איילנד שבארצות הברית.
הסרט נפתח בתיאור ליל כלולותיו של צ'ארלי, אשר כבר במהלכו בוגדת בו אשתו הטריה עם נהג הלימוזינה שלהם - גמד אפרו-אמריקאי גאון (טוני קוקס).
צ'ארלי מדחיק את העניין, וגם כאשר לאשתו נולדים שלושה בנים שחורי עור, המפגינים אינטליגנציה גבוהה, הוא מסרב אף להרהר במוצאם.
מספר שנים לאחר מכן אשתו עוזבת אותו ואת ילדיה, וצ'ארלי נותר לגדלם לבד, בעודו מדחיק את הכעס הנצבר בו אט-אט, ומתרחק מעימות.
אנשי העיירה מנצלים את מזגו הנוח, עד אשר צ'ארלי מפתח פיצול אישיות.
אישיותו האחרת - "האנק אוונס" - מאפשרת לצ'ארלי להביע את כעסו, לנקום ולממש את שאר דחפי האיד.
כדי לטפל בבעיה צ'ארלי מקבל מרשם לכדורים המונעים את הופעתו של "האנק".
הממונים על צ'ארלי מנסים להפטר ממנו, והוא נשלח ללוות את איירין, בחורה צעירה ונאה אשר חשודה בתאונת פגע וברח בחזרה למדינת ניו יורק.
איירין למעשה חפה מפשע, ומבצע התאונה הוא שותפה דיקי, בעל קשרים בעולם התחתון.
דיקי שולח מתנקשים להרוג את איירין, אך אלו פוגעים בשני סוכני EPA (סוכנות פדרלית להגנת הסביבה) והיא מצליחה לברוח, ומבקשת את הגנתו של צ'ארלי.
במהלך הבריחה צ'ארלי מאבד את התרופה שלו ו"האנק" מתחיל להשתלט על הכרתו.
איירין, צ'ארלי והאנק מפתחים משולש אהבים סבוך - איירין מוצאת עצמה מוקסמת מצ'ארלי אך כל אימת שהשניים מנסים לממש אהבתם - "האנק" משתלט ללא ידיעתה.
במקביל ה-FBI משוכנע שצ'ארלי הוא העומד מאחורי רציחת סוכני ה-EPA, ומתחילים במצוד אחריו, בסיוע שלושת ילדי אשתו הגאונים, המשוכנעים בחפותו ומצליחים להערים על הסוכנים.
דיקי מצטרף במטרה לרצוח את איירין, ולבסוף מצליח לחטוף אותה.
צ'ארלי מצליח להתעמת עם "האנק" ולבסוף לקבל חזרה שליטה מלאה על הכרתו.
הוא מצליח להציל את איירין ולהוכיח את אשמת דיק ברציחות.
הסרט מסתיים עם הצעת נישואין של צ'ארלי לאיירין.
ג'ים קארי - צ'ארלי בייליגייטס / האנק אוונס - צ'ארלי הוא שוטר נעים הליכות, ומנומס במשטרת רוד איילנד, אשר מפתח פיצול אישיות, וכאשר האישיות של "האנק" משתלטת, מתאפשר לו לכעוס, לנקום ולממש את דחפיו.
רנה זלווגר - איירין פ.
ווטרס, בחורה צעירה ונאה אשר חשודה בתאונת פגע וברח, ולמעשה חפה מפשע.
מבצע התאונה האמיתי הוא דיקי, הבוס שלה, שהוא בעל קשרים בעולם התחתון.
כריס קופר - לוטננט גרק.
ריצ'רד ג'נקינס - הסוכן בושיין, סוכן FBI אשר נשלח לעצור את צ'ארלי כי ה-FBI משוכנע שצ'ארלי אחראי לרציחת סוכני ה-EPA בידי המתנקשים של דיקי.
רוברט פורסטר - קולונל פרטינגטון .
אנטְרֵנה (Entrena) היא עיר בקהילה האוטונומית לה ריוחה שבצפון ספרד, וממוקמת בקרבת לוגרוניו.
האזור היה מאוכלס בעבר על ידי רומאים.
באמצע המאה ה-8, אלפונסו הראשון ("הקתולי") כבש מחדש את האזור מידי המוסלמים.
החל משנת 1076 העיר נשלטה על ידי אלפונסו השישי, מלך קסטיליה, שהקים מספר מבצרים באזור; זאת בשל החשיבות האסטרטגית של האזור, אשר גבל בממלכות אראגון ונווארה.
בשנת 1160, כבש את האזור סנצ'ו השישי, מלך נווארה.
בשנת 1492, המלכים הקתוליים גירשו יהודים מהאזור.
באותה תקופה, הקהילה היהודית באנטרנה מנתה כ-50 משפחות ואפילו הקימה בעיר בית כנסת.
על-פי מסמכים מהמאה ה-16, בעיר היו בית חולים ואכסניה אשר יועדו לצליינים שהגיעו לדרך סנטיאגו, בדרכם לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה.
אני או אניוס היה כנראה מלך ממלכת מזרח אנגליה בראשית המאה השביעית, בין שנת 616 לערך ועד 624 לערך.
אני השתייך לשושלת ואפינגאס היה בנו של טיטילה, ואחיו של ראדוולד אשר מלך לצידו.
מרבית הכרוניקות אינן מאזכרות את קיומו.
שמו מופיע בספרו של בדה ונרביליס, "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה הבריטית", וכן ברשימת מלכי מזרח אנגליה המופיעה באוסף האנגליאני (Anglian Collection).
ייתכן שאני היה תת-מלך של ראדוולד.
בדה מציין כי אני היה אביהם של שלושה ממלכי מזרח אנגליה: אנה, אתלהרה ואתלוולד.
באוסף האנגליאני מצוין כי הוא היה סבו של המלך אאלדוולף (שהיה בנו של אתלהרה).
בדה מציין כי צאצאיו של אני היו נוצרים אדוקים, וככל הנראה היה נוצרי בעצמו, והוטבל לנצרות במועד סמוך להמרת דתו של אחיו.
אנטרטיינמנט ויקלי הוא מגזין אמריקאי, היוצא לאור על ידי "טיים" (חלק מתאגיד טיים וורנר), ומתפרסם כיום בפורמט דיגיטלי בלבד וממוקם בניו יורק.
הוא מסקר נושאי תרבות כגון טלוויזיה, מוזיקה, תיאטראות ברודוויי, ספרים ותרבות פופולרית, ומתפרסם על ידי People Inc.
המגזין החל לצאת לאור בדפוס ב־16 בפברואר 1990 וחדל מפרסום מודפס בשנת 2022.
בשונה ממגזיני רכילות המתמקדים בידוענים, כגון פיפל או Us Weekly ודומיהם, המגזין פונה אל הקהל הרחב, ומתמקד בכתיבה ביקורתית על התקשורת ותעשיית הבידור, בניגוד למגזינים מקבילים, אשר פונים בעיקר אל "הברנז'ה" האמריקאית, כמו וראייטי והוליווד ריפורטר.
אנטרטיינמנט ויקלי נוסד כמגזין אחות לפיפל, והגיליון הראשון שלו יצא לאור ב־16 בפברואר 1990. המגזין נוצר בידי ג'ף ג'רוויס ונוסד בידי מייקל קלינגנסמית', שכיהן כמוציא לאור עד 1996, והוצג בתחילה כמדריך צרכני לתרבות פופולרית, עם דגש על קולנוע, מוזיקה וספרים, ולעיתים גם משחקי וידאו ותיאטרון.
בשנת 1996 זכה בפרס National Magazine Award למצוינות כללית, וזכה בו שוב ב־2002.
בספטמבר 2016 הושקה, בשיתוף פיפל, רשת הווידאו הדיגיטלית "People/Entertainment Weekly Network", שסיפקה תוכני בידור ותרבות פופ ומותגה מחדש כ־PeopleTV ב־2017. החל מאוגוסט 2019 עבר המגזין למתכונת חודשית, כחלק מהרחבת הפעילות הדיגיטלית, כולל שערים דיגיטליים שבועיים, פודקאסטים ואירועים.
למרות רווחיות נמשכת, המגזין הושפע מירידת פרסום בדפוס ומהתרחבות סיקור הסלבריטאים בפלטפורמות אחרות.
בפברואר 2022 חדל הפרסום המודפס לחלוטין, והמותג עבר לפעילות דיגיטלית בלבד; הגיליון המודפס האחרון היה מאפריל 2022.
"אנטרטיינמנט ויקלי" מתמקד בסיקור בידור ותרבות פופולרית, ובדרך כלל מציג ידוענים על שעריו.
תוכניו כוללים דיווחים על רייטינג טלוויזיוני, הכנסות קופות קולנוע, עלויות הפקה, מכירות כרטיסים להופעות, תקציבי פרסום וכתבות עומק על לוחות שידורים, מפיקים, שואו-ראנרים ותהליכי עבודה בתעשייה.
עד להפסקת המהדורה המודפסת פורסם המגזין אחת לחודש, אף שהשם ההיסטורי "Weekly" נותר בשימוש.
מבחינת מבנה, המגזין פעל בפורמט מגזיני סטנדרטי:
תוכן עניינים ופרסומות בפתיחה, כאשר רבות מהמודעות עסקו בקולנוע, טלוויזיה ומוזיקה.
"News and Notes", שהיה אחד המדורים המרכזיים.
עסק באירועי אקטואליה בתרבות הפופ וכלל ידיעות קצרות.
רשימת המלצות שבועית של המערכת.
אירועים בולטים בליווי פרשנות הומוריסטית.
חדשות עדכניות בקולנוע, טלוויזיה ומוזיקה.
"The Style Report" ו־"The Monitor" שסיקר אירועים מרכזיים בחיי סלבריטאים, כולל מדורי הספד.
את המדור חתמו טורי דעה מתחלפים של כותבים קבועים, שעסקו בניתוח תרבותי ובפרשנות אישית על תעשיית הבידור.
כתבות מגזין, ביקורות וגיליונות מיוחדים
במרכז כל גיליון של "אנטרטיינמנט ויקלי" הופיעו לרוב ארבע עד שש כתבות עומק, בדרך כלל ראיונות, ולצידן כתבות נרטיביות ורשימות.
עיקר המיקוד היה בקולנוע, מוזיקה וטלוויזיה, ופחות בספרים ובתיאטרון; לאורך השנים הוקדשו מעט מאוד שערים לסופרים, ושערים שיועדו אך ורק לתיאטרון לא פורסמו.
חלקו האחורי של המגזין הוקדש לביקורות, שחולקו למספר מדורים (בהם קולנוע, טלוויזיה, מוזיקה, ספרים ולעיתים גם תיאטרון, משחקים וטכנולוגיה), וכללו דירוגים בשיטת ציונים אקדמית מ־A ועד F, לצד רשימות מכר, טבלאות השוואה וקטעי משנה.
את הגיליון חתם מדור קבוע בשם The Bullseye, שדירג "פגיעות והחטאות" בתרבות הפופ של השבוע.
בנוסף פרסם המגזין מדי שנה גיליונות מיוחדים, בהם גיליונות תחזית עונתיים, גיליון צילום שנתי, סדרת גיליונות סביב פרסי האוסקר, גיליון The Must List, גיליון מקיף לקראת עונת הטלוויזיה של הסתיו וגיליון סוף שנה, שכלל בחירת "איש הבידור של השנה" וסיכומי הטוב והגרוע של השנה.
'זוכי תואר "איש/אנשי הבידור של השנה" של אנטרטיינמנט ויקלי:'
שנהזוכים1990בארט סימפסון1991ג'ודי פוסטר1992צוות השחקנים של Saturday Night Live1993סטיבן ספילברג1994טום הנקס1995צוות השחקנים של חברים1996רוזי אודונל1997אלן דג'נרס1998לאונרדו דיקפריו1999ריקי מרטין2000ראסל קרואו2001ניקול קידמן2002דנזל וושינגטון2003צוות השחקנים של שר הטבעות: שיבת המלך2004ג'ון סטיוארט2005צוות השחקנים של אבודים2006צוות השחקנים של האנטומיה של גריי2007ג'יי קיי רולינג2008רוברט דאוני ג'וניור2009סנדרה בולוק2010טיילור סוויפט2011דניאל רדקליף2012בן אפלק2013סנדרה בולוק2014ג'ימי פאלון2015ג'ניפר לורנס2016ראיין ריינולדס
גיליון האלף של "אנטרטיינמנט ויקלי" יצא לאור ב־4 ביולי 2008 וכלל רשימות של 100 הגדולים בכל הקטגוריות: סרטים, סדרות טלוויזיה, קליפים, שירים, מחזות ברודוויי וטכנולוגיה בעשרים וחמש השנים האחרונות (1983–2008).
עם הגיליון ה־1,001 חלו שינויים נרחבים במראה ובתוכן של המגזין: הגדלת גודל הפונטים והתמונות, וכתיבה מקוצרת יותר בכל העמודים, מה שהקנה למגזין מראה מודרני וקל יותר לקריאה.
אתר המגזין, EW.com, מספק חדשות יומיומיות, בלוגים, סיכומי תוכניות טלוויזיה, תוכן וידאו מקורי וחומרים בלעדיים, ומשמש גם כארכיון לראיונות, טורים ותמונות מהגיליונות הקודמים.
בנוסף, למגזין תחנת רדיו ב־Sirius XM.
באפריל 2011 דורג האתר במקום השביעי בין אתרי החדשות הבידוריים הפופולריים בארצות הברית לפי comScore Media Metrix.
"הפרסים", ששמו המקורי היה EWwy Awards, נוסדו על ידי "אנטרטיינמנט ויקלי" כדי להעניק הכרה לסדרות ולשחקנים ראויים שלא נכללו במועמדויות לפרסי אמי בשידור חי.
הפרסים מחולקים בעשר קטגוריות, ואדם שמועמד לפרס אמי דומה אינו יכול להתמנות ל־Poppy.
ההצבעות והמנות מבוצעות באופן מקוון על ידי כל המעוניין להשתתף.
הקטגוריות כוללות: סדרת דרמה, סדרת קומדיה, שחקן/שחקנית ראשיים או משנה בדרמה או קומדיה.
אָנֵי (ביפנית: 安寧天皇 - "אני טנו" - "אני הקיסר"), היה השלישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית.
אני נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.
על פי המסורת היפנית, אני מלך בין שנת 549 לפנה"ס ועד שנת 511 לפנה"ס.
אני נשא לאישה את אקוטו-הימה.
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן.
ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של אני ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.
אני היה בנו הבכור, או בנו היחיד של סויזאי אשר מלך לפניו.
לפני עלייתו לשלטון נודע בשם הנסיך שיקיטצו-היקו- טאמאטמי.
על פי המסורת נקבר אני בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.
המשורר ג'י-ין מציין כי אני מלך מארמון אוקנה-נו-מייה שבקאטאשירו (בפרובינציית יאמטו של ימינו).
אנטרפרייז (CVN-65) הייתה נושאת המטוסים הראשונה בעולם המונעת בעזרת כורים גרעיניים והספינה האמריקנית השמינית הנושאת את השם אנטרפרייז.
אנטרפרייז מכונה Big E, כמו קודמתה מימי מלחמת העולם השנייה (אנטרפרייז).
עם אורך סיפון של 342 מטר, אנטרפרייז הייתה ספינת המלחמה הגדולה בעולם.
צוות האנטרפרייז מנה למעלה מ-4,600 גברים ונשים.
עד להוצאתה משירות ב-1 בדצמבר 2012, האנטרפרייז הייתה הספינה השלישית הוותיקה ביותר הנמצאת בשירות פעיל בצי האמריקני, אחרי הקונסטיטושן – פריגטת מפרשים תלת-תורנית והאונייה המפורסמת ביותר בתולדות הצי ו-USS Pueblo.
אנטרפרייז שירתה 51 שנים בשירות פעיל, יותר מכל נושאת מטוסים אמריקנית בהיסטוריה.
האנטרפרייז תוכננה להיות הראשונה מסדרה של 6 נושאות מטוסים, אולם עלויות בנייתה תפחו וגרמו לזניחת התוכניות לספינות נוספות מסוגה.
היא הייתה לנושאת המטוסים הראשונה המונעת בדלק גרעיני.
היתרון של הנעה בדלק גרעיני הוא הגדלת הטווח של נושאת המטוסים ללא כל צורך בתדלוק באופן משמעותי, סיפוק חשמל לכל הצרכים של הספינה, אי תלות בספינה מתדלקת ובתהליך תדלוק שמגביל את תמרוני הספינה אחת לכמה ימים, ופינוי מקום גדול בנושאת המטוסים לדלק מטוסים במקום לדלק לנושאת המטוסים.
כל יתרונות אלו מאפשרים פעולה ארוכה יותר של המטוסים ללא תדלוק של הספינה.
עם זאת כור גרעיני בנושאת מטוסים מציב אתגרים בבניית הספינה ובתחזוקה שלה, ומחייב הגדלת משקלה בשל לוחות עופרת מסיביים שנבנים מכל עבריו של הכור, כדי לחסום את הקרינה הגרעינית.
חימושה כולל 2 משגרי טילים של טיל קרקע-אוויר RIM-7 סי ספארו (Sea Sparrow) המשמש גם כטיל נגד ספינות, 2 מערכות פלנקס – תותחים אוטומטיים להשמדת טילים, רקטות וארטילריה בטווח קצר, ו-2 משגרי טילי נ"מ ימיים קצרי טווח מסוג RAM.
עד שנות ה-80 צוידה האנטרפרייז במכ"ם מערך מופע שתוכנן כך שיוכל לעקוב אחרי מספר רב של מטרות אוויריות.
ב-12 בינואר 1962 ערכה האנטרפרייז את הפלגת הבכורה שלה, במהלכה עברה סדרת מבחנים ואימונים שארכו כשלושה חודשים, במטרה לבחון את יכולותיה המלאות של הספינה.
ב-אוקטובר 1962 נשלחה האנטרפרייז למשבר הבינלאומי הראשון שלה.
בעקבות החשיפה כי ברית המועצות מקימה אתרי שיגור לטילים גרעיניים בקובה, הורה הנשיא האמריקני ג'ון פ.
קנדי להטיל על קובה סגר ימי ואווירי, ודרש מהסובייטים לפרק את אתרי השיגור.
האנטרפרייז, מגובה בנושאות המטוסים אינדיפנדט, אסקס ורנדולף השתתפה בהטלת המצור כחלק מהצי השני.
בנובמבר 1965 הצטרפה הספינה לצי השביעי של חיל הים האמריקני.
חודש לאחר מכן, ב-2 בדצמבר, היא השתתפה לראשונה בקרב כאשר שיגרה מטוסי קרב מסיפונה כנגד הווייטקונג בביין הואה.
באותו יום שיגרה האנטרפרייז 125 גיחות שהטילו 151 טון של פצצות וטילים על קווי האספקה של האויב.
למחרת, ב-3 בדצמבר, שברה שיא כששיגרה 165 גיחות ביום בודד.
בינואר 1968 קיבלה האנטרפרייז פקודה לשייט במי קוריאה הדרומית בעקבות פרשת פואבלו, בה נלכדה ספינת ביון אמריקנית על ידי הצפון קוריאנים.
בבוקר של ה-14 בינואר 1969, התפוצץ טיל במטוס F-4 פנטום שחנה על הסיפון.
בעקבות הפיצוץ הוצתו שריפות והתרחשו פיצוצים נוספים על סיפון ההמראה.
השריפה גרמה למותם של 27 אנשי צוות ולפציעתם של 314 נוספים, ולהשמדתם של 15 מטוסים.
האנטרפרייז נאלצה לעגון בנמל פרל הארבור לתיקונים, בעיקר של סיפון ההמראה.
בשנים 1969–1970 חזרה האנטרפרייז למספנת ניופורט ניוז ועברה שם שיפוצים.
בינואר 1971 היא השלימה מבחני ים לאחר שהותקנו עליה כורים גרעיניים חדשים, המכילים אנרגיה מספקת ל-10 שנים.
לאחר מכן הפליגה לווייטנאם, לספק סיוע אווירי לכוחות האמריקנים והדרום וייטנאמים במלחמה.
באפריל 1975, האנטרפרייז, יחד עם עוד מספר ספינות מלחמה, הוצבה ליד וייטנאם לפעולות חילוץ אפשריות לאחר שהצפון וייטנאמים, תוך הפרה של הסכמי השלום של פריז, פלשו לדרום וייטנאם.
ב-29 באפריל החלו האמריקנים במבצע לפינוי אזרחים אמריקנים ווייטנאמים מסייגון בעזרת מסוקים.
במהלך המבצע שיגרה האנטרפרייז 95 גיחות של מטוסי קרב.
בין השנים 2003–2004 סיפקה האנטרפרייז סיוע אווירי לכוחות הקואליציה הלוחמים בעיראק.
במאי 2006 סייעה למבצעים כנגד הטרור בעיראק ובאפגניסטן למשך חצי שנה.
ב-19 בדצמבר 2007 חזרה האנטרפרייז לבסיס האם שלה בנורפוק, וירג'יניה לאחר שהייה של שישה חודשים במפרץ הפרסי.
בחודש אפריל 2010 הודיע הצי האמריקני כי עלות שיפוצה של האנטרפרייז תפח ל-655 מיליון דולר, ותוכנן להסתיים באותו חודש.
שיפוצה ארך שמונה חודשים יותר מהמתוכנן, כשהעלות הכוללת מגיעה ל-662 מיליון דולר, כ-46 אחוז מעל לתקציב.
הצי הצהיר כי האנטרפרייז תמשיך לשתי פריסות צבאיות נוספות במשך של 6 חודשים כל אחת.
ב-1 בדצמבר 2012 הוצאה האנטרפרייז משירות פעיל.
אנטרפרייז הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג סקונר של הצי האמריקני, נושאת 12 תותחים.
האונייה, שנבנתה בבולטימור והושקה ב-1799, השתתפה במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמה הברברית הראשונה נגד הקורסארים הברברים של צפון אפריקה, במלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה ובמלחמה הברברית השנייה.
לאחר מכן הועסקה בהגנה על הספנות המסחרית בים הקריבי מפני פירטים, בהדברת הסחר הימי בעבדים ובתפיסת מבריחים.
ב-1823 עלתה על שרטון וטבעה.
אנטרפרייז (במקור: Enterprise) הוא שמן של מספר ספינות חלל בדיוניות, שחלקן מהוות רקע מרכזי להתרחשות העלילה המתוארות בסדרות הטלוויזיה ובסרטי הקולנוע של זיכיון מסע בין כוכבים.
מסע בין כוכבים: כוכב הטיטאנים
בשנת 1975, בטרם יצא לאקרנים הסרט מסע בין כוכבים: הסרט, סרטי פרמאונט פיתחה סרט ספין אוף לסדרה המקורית, בשם "מסע בין כוכבים: כוכב הטיטאנים" (במקור: "Star Trek: Planet of the Titans").
בשלב מוקדם של ההפקה, המעצב ראלף מק'קווארי נשכר לעצב מחדש את הספינה.
התכונה הבולטת ביותר של העיצוב מחדש הייתה להחליף את הגוף המשני הארוך דמוי סיגר, עם חלק גוף גדול יותר, בצורה משולשת.
העיצוב של מק'קווארי נזנח, לטובת השמירה על הצורה הכללית של הספינה המקורית ללא שינוי.
ב-1977 הסרט נזנח בטרם הגיע לשלב ההפקה, אך השינוי שיזם מק'קווארי שימש עשורים לאחר מכן לספינת החלל דיסקברי, בעלת הטכנולוגיה הייחודית.
שלוש ספינות בשם "אנטרפרייז" הושקו, בטרם נוסדה פדרציית הכוכבים המאוחדת.
מידע נוסף: ספינת חלל זו מופיעה במסע בין כוכבים: הסרט.
שנות שירות: שנות ה-30 של המאה ה-22
מידע נוסף: ספינת חלל זו מופיעה במסע בין כוכבים: הסרט וכן במסע בין כוכבים: אנטרפרייז.
קפטנים: ג'ונתן ארצ'ר (סקוט באקולה)
מידע נוסף: ספינה זו היא מקום ההתרחשות המרכזי של העלילות המתוארות בסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: אנטרפרייז, אשר שודרה בשנים 2001–2005.
שלוש ספינות בשם "אנטרפרייז" מככבות בסדרות הטלוויזיה מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית, מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה ומסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים, וכן ב-7 סרטי מסע בין כוכבים בכיכובם של שחקני הצוות המקורי.
קפטנים: רוברט אפריל (ג'יימס דוהאן, ג'ין רודנברי, אדריאן הולמס), כריסטופר פייק (ג'פרי האנטר, אנסון מאונט), ג'יימס טיבריוס קירק (ויליאם שאטנר), וילארד דקר (סטיבן קולינס)
קפטנים: ג'יימס טיבריוס קירק (ויליאם שאטנר)
מידע נוסף: ספינה זו מופיעה לראשונה בסיומו של הסרט מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה (1986), וממשיכה להופיע ביתר סרטי הקולנוע בהם מככבים שחקני הצוות המקורי.
הספינה הוצאה משירות בסיום הסרט מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת.
דגם: Excelsior refit (אקסלסיור משופצת)
קפטנים: ג'ון הארימן (אלן רוק), דמורה סולו (ז'קלין קים)
מידע נוסף: ספינה זו הופיעה לראשונה בסרט מסע בין כוכבים: דורות (1994).
על פי ספרי מסע בין כוכבים, דמורה סולו מתמנה לתפקיד קפטן האנטרפרייז לאחר הארימן.
שלוש ספינות בשם "אנטרפרייז" מככבות בסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: הדור הבא וכן ב-4 סרטי מסע בין כוכבים בכיכובם של שחקני סדרה זו.
קפטנים: רייצ'ל גארט (טרישה אוניל), ריצ'רד קסטילו (כריסטופר מקדונלד)
מידע נוסף: ספינה זו מופיעה בפרק של מסע בין כוכבים: הדור הבא בשם "Yesterday's Enterprise" משנת 1990. ספינה זו הושמדה במהלך ניסיונה להגן על המאחז הקלינגוני "נרננדרה 3" מהתקפה של הרומולאנים.
בין הניצולים: טאשה יאר (דניס קרוסבי).
מותם ההירואי של רוב אנשי צוות הספינה הפך לזרז בקידום משא ומתן לשלום בין הפדרציה לבין האימפריה הקלינגונית.
קפטנים: ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט), ויליאם רייקר (ג'ונתן פרייקס), אדוארד ג'ליקו (רוני קוקס)
לספינה היה תפקיד מהותי במלחמה בקואליציית הבורג והדומיניון בעונתה השלישית של הסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
קפטנים: ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט)
מידע נוסף: ספינה זו משמשת כמקום ההתרחשות העלילה המרכזי בסרטי הקולנוע מסע בין כוכבים: המפגש (1996), מסע בין כוכבים: המרד (1998) ומסע בין כוכבים: נמסיס (2002).
על פי סיפור קומיקס משנת 2009, לאחר פרישתו של פיקארד מצי הכוכבים על מנת לשמש כשגריר הפדרציה לוולקן, דאטה מחליף אותו כקפטן האנטרפרייז.
בספר "The last best hope" מי שיורש את תפקיד הקפטן מפיקארד הוא דווקא וורף, מאחר שדאטה נהרג במהלך אירועי הסרט "נמסיס".
מידע נוסף: ספינה זו הוצגה לראשונה בקאנון של מסע בין כוכבים בטריילר לעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
היא הוצגה לראשונה בפרק התשיעי, והושמדה במהלכו.
מידע נוסף: במקור נקראה הספינה "טיטאן-A", שהייתה גרסה משודרגת של ה"טיטאן" עליה פיקד רייקר, אך לאור תרומתה לניצחון במלחמה נגד הדומיניון והבורג הוחלט להעניק לה, כאות כבוד, את השם "אנטרפרייז".
שנות שירות: ידוע כי הספינה הייתה בשירות במהלך שנת 2388, אולם לא ידועה השנה בה הושקה או השנה בה הושבתה
קפטנים: אדמירל ויליאם רייקר (ג'ונתן פרייקס)
מידע נוסף: ב-"All Good Things...", פרק הסיום הכפול של הסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא, ספינת החלל Enterprise-D הוצגה בעתיד חלופי, שבו לא התרסקה במהלך האירועים המתוארים במסע בין כוכבים: דורות, ובמקום זאת הפכה לספינתו האישית של אדמירל ויליאם ט' רייקר.
שנות שירות: ידוע כי הספינה הייתה בשירות במהלך המאה ה-26, אולם לא ידועה השנה בה הושקה או השנה בה הושבתה
מידע נוסף: אחד מפרקי הסדרה מסע בין כוכבים: אנטרפרייז כולל סצנה שבה ספינת החלל Enterprise-J מופיעה.
ספינה זו פועלת בציר זמן חלופי במהלך המאה ה-26.
"יקום המראה" הוא יקום מקביל, שהופיע לראשונה בסדרה המקורית כמציאות שבה אימפריה מיליטריסטית שולטת בשטח שבו ביקום הרגיל שולטת הפדרציה.
שנות שירות: שנות ה-50 של המאה ה-22
קפטנים: מקסימיליאן פורסט (ווהן ארמסטרונג), ג'ונתן ארצ'ר (סקוט באקולה)
מידע נוסף: עלילתו של אחד מפרקי מסע בין כוכבים: אנטרפרייז מתארת קיומו של יקום מקביל של Enterprise NX-01. ספינה זו הושקה תחת פיקודו של הקפטן מקסימיליאן פורסט, אם כי לזמן קצר – הקצין הראשון שלו, ג'ונתן ארצ'ר, לוקח פיקוד על ספינת החלל בעקבות מרד.
שנות שירות: שנות ה-60 של המאה ה-23
קפטנים: כריסטופר פייק (ג'פרי האנטר), ג'יימס ט' קירק (ויליאם שאטנר), ספוק (לנרד נימוי)
מידע נוסף: ספינה זו הופיעה ביקום המקביל המקורי, במהלך פרק בסדרה המקורית.
קפטנים: וא'קל שון / דאטה
מידע נוסף: ספינה זו מופיעה במשחק המחשב "Star Trek Online" ובספר אימזדי של הסופר פיטר דייוויד, ומחליפה את קודמתה – USS Enterprise E – כספינת הדגל של צי הכוכבים.
ספינה זו היא מדגם "אודיסיאה", אשר הושקה בשנת 2409. מקום מושבו של צוות פיתוח ה"אודיסיאה" הוא מספנות צי הכוכבים, בסן פרנסיסקו.
בדומה לספינות חלל מדגם "גלקסיה", גם לספינות מדגם "אודיסיאה" יש יכולת לנתק ממנה את ה"צלחת".
בספר אימזדי משמש דאטה כמפקדה של הספינה.
עלילת הסרט סטארטרק משנת 2009 מתרחשת במציאות שהשתנתה, כתוצאה ממסע בזמן דרך חור שחור של הרומולאנים.
שנות שירות: החל משנת 2258
קפטנים: כריסטופר פייק (ברוס גרינווד), ספוק (זאכרי קווינטו), ג'יימס ט' קירק (כריס פיין)
כתוצאה מקמפיין מוצלח של מעריצי הסדרה, נאס"א שינתה לאנטרפרייז את שמה של מעבורת החלל הראשונית ששימשה לצורך טיסות מבחן.
בשנת 1994, מעבורת החלל אנטרפרייז אירחה כנס של "ועידת מסע בין כוכבים", אשר במסגרתו שובצו מזכרות של "מסע בין כוכבים" בכל רחבי הספינה.
אני, פרנקנשטיין הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הפנטזיה שיצא לאקרנים בינואר 2014. הסרט נכתב ובוים על ידי סטיוארט ביטי ומבוסס על רומן גרפי ותסריט מקורי מאת קווין גרוויו.
בסרט מככבים אהרון אקהרט, ביל ניי, איבון סטרזובסקי, מירנדה אוטו, סוקרטיס אוטו, ג'יי קורטני וקווין גרוויו עצמו.
בעולם דיסטופי, אדם פרנקנשטיין (אהרון אקהרט) נגרר בעל כורחו למלחמה בין שבט הגרגולילים בהנהגת ליאונורה (מירנדה אוטו) לשבט השדים בהנהגת נאבריוס (ביל ניי) המתרחשת בעיר עתיקה.
הסרט מתרחש בתקופה שבה הגרגוילים, אותם פסלים שמאפיינים את האדריכלות הגותית ובסרט הם מקבלים חיים משלהם, בדמות מלאכים מעופפים השומרים על האנושות מפני הכחדה מול השדים הפראיים הזוממים שליטה עולמית מוחלטת.
יציר כפיו של ויקטור פרנקנשטיין, אדם, מוצא את עצמו בתווך כששני הצדדים היריבים מנסים לגלות את הסוד להשגת האלמוות.
כוחות העל שלו הם מושא לקנאה והערצה של שני האויבים המושבעים ושניהם מנסים למשוך אותו אל הצד שלהם.
לאחר שהיצור קם על יוצרו והורג את אשתו ב-1795, ויקטור רודף אחריו עד שמת מקור בצפון.
היצור קובר את ויקטור בבית הקברות המשפחתי במחוות כבוד, ומותקף על ידי ארבעה שדים, אך מצליח "להוריד" אחד מהם (כלומר להרוג אותו ולהוריד אותו לגיהנום).
שני גרגוילים לוקחים אותו לטירה שלהם שם ניתן לו השם "אדם" (Adam), על שם האדם הראשון שנוצר על ידי אלוהים.
במשך יותר ממאתיים שנה אדם צד שדים והורג אותם, אולם לאחר ששוטר נקלע לקו האש ונהרג, הגרגוילים תובעים ממנו לבחור צד ולהיות זהיר.
השדים תוקפים את הטירה וחוטפים את ליאונורה, אך גדעון, הסגן שלה, מחליף אותה תמורת היומן המדעי של פרנקנשטיין.
אדם חודר למעבדה המשמשת הסוואה למעשי השדים, ומגלה שם זוג מדענים אנושיים (שלא מודעים לזהות המעסיקים שלהם) שעובדים לפי היומן המדעי.