tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדרך שווה לאורך המטוטלת כפול הזווית (ברדיאנים) הנגזרת השנייה של הדרך שווה לתאוצה ששווה ל-g כפול סינוס הזווית )
באמצעות קירוב זוויות קטנות, , נקבל משוואה של אוסצילטור הרמוני:
הפתרון הכללי של משוואה זו הוא:
כאשר , ו נקבעים על ידי תנאי ההתחלה.
זוהי פונקציה מחזורית, בתדירות , ובזמן מחזור .
המרחק מנקודת שיווי המשקל הוא (שוב, בקירוב של זוויות קטנות), ולכן גם המרחק מקיים תנודה הרמונית:
באופן כללי, ניתן לפתור את המשוואה פתרון אנליטי גם ללא הקירוב של זוויות קטנות, בעזרת אינטגרל אליפטי.
במערכת זו, כאשר הוא המילטוניאן וכאשר שרטוט הפאזה יתן הפרדה בין שני אזורים.
כאמור, ניתן למצוא את זמן המחזור של מטוטלת פשוטה גם ללא ההנחה של זוויות קטנות, אולם פתרון זה אינו אנליטי (כלומר, לא ניתן להציגו כהרכבה של פונקציות אלמנטריות: פולינומים, אקספוננטים ופונקציות טריגונומטריות).
הפתרון מערב אינטגרל אליפטי, שאותו יש לחשב באופן נומרי.
משימור אנרגיה מתקבל מיידית כי .
כאשר הוא ההפרש בין גובה המטוטלת לגובהה המקסימלי.
מצד שני, משיקול גאומטרי ניתן לראות ש , כאשר היא הזווית שבה המטוטלת נמצאת בגובהה המקסימלי.
זוהי משוואה פרידה, וצריך לבצע את האינטגרל
ניתן לקבל את זמן המחזור על ידי אינטגרציה על רבע מחזור והכפלה ב-4:
אינטגרל זה אינו פתיר אנליטית, אך ניתן להביעו באמצעות האינטגרל האליפטי של לז'נדר מהסוג הראשון, כך:
הרחבה - ניתוח האופנים העצמיים למטוטלת בעלת N מתנדים צמודים
מטוטלת בעלת N מתנדים צמודים, היא בעצם מספר מטוטלות הקשורות זו לזו כאשר החוט של הראשונה יוצא מסוף המטוטלת הקודמת.
מספר האופנים העצמיים של מטוטלות מתמטיות צמודות, הוא בדיוק כמספר המתנדים הצמודים שבה.
האופנים העצמיים מצביעים על אורך פרקי הזמן שבהם המערכת חוזרת לאותו מבנה מרחבי, ללא חשיבות לזווית ביחס לאנך לרצפה, אלא רק לזוויות בתוך המערכת.
עם הוספת מתנד צמוד למטוטלת, האופנים העצמיים שלה מתפלגים באופן הבא: מספר האופנים העצמיים של המערכת גדל והפרש הערכים בין אחד למשנהו קטן.
בנוסף לכך, הם הולכים ומתבדרים.
ניתוח מתמטי עבור שני מתנדים צמודים
על מנת לחשב את משוואות התנועה עבור מטוטלת בעלת שני גופים, נשתמש במשוואות אוילר-לגראנז'.
כאשר: T - האנרגיה הקינטית האצורה במערכת.
U, אנרגיית הגובה האצורה במערכת היא:
פונקציית הלגראנז' L של המערכת היא:
<נחשב עתה את משוואת אוילר-לגראנז' לפי הזווית :
לאחר חישוב הנגזרות החלקיות בכל אגף מתקבלת המשוואה:
באותה צורה, מחישוב משוואת אוילר-לגראנז' לפי הזווית מתקבלת המשוואה:
לאחר קירוב לזווית קטנות וארגון המשוואות, מקבלים מ-(I):
הערה: משמעות הסימונים למשוואות (n,k) הוא: המשוואה ה-k עבור n מתנדים צמודים.
ניתוח מתמטי עבור שלושה מתנדים צמודים
מחישוב משוואות אוילר לגראנז' בצורה זהה לזו שפורטה לעיל, קירוב לזוויות קטנות, וארגון המשוואות מתקבלות המשוואה הבאות:
בעזרת שש המשוואות שפותחו לעיל, ננסח עתה נוסחה כללית עבור מספר (k) של מתנד במטוטלת בעלת N מתנדים:
כאשר: היא הזווית ה-i מלמעלה
הערה: אם k=N האיבר האחרון אינו מופיע, משום שהסכום מ-N+1 עד N הוא סכום ריק.
מטוטלת היא משקולת אשר תלויה מציר כך שהיא יכולה לנוע באופן חופשי.
כאשר מטוטלת ממוקמת לצד נקודת המנוחה שלה המכונה שיווי משקל מכני, הכבידה מפעילה עליה כוח מחזיר אשר יאיץ אותה בחזרה אל עבר נקודת שיווי המשקל ויגרום לה להתנדנד סביבה.
מספר המחזורים ביחידת זמן מכונה התדירות.
התדירות תלויה באורך של המטוטלת ואינה תלויה במשרעת.
מטוטלת מתמטית היא מטוטלת שמורכבת מגוף בעל ממדים קטנים, התלוי על חוט שמסתו ומידת ההתארכות שלו בזמן התנודות ניתנים להזנחה.
זהו מודל פיזיקלי, שאינו קיים באופן מושלם במציאות (ולכן המודל מכונה מטוטלת מתמטית, אך בזכות הקירוב ניתן לתאר את תנועת הגוף באופן פשוט.
תדירות התנועה של המטוטלת נתונה בקירוב טוב מאוד על ידי הנוסחה:
כאשר l מציין את אורך המטוטלת, ו-g את תאוצת הכבידה.
מטוטלת מכנית, כל עוד היא מתנודדת בזוויות קטנות יחסית לאנך, מהווה קירוב טוב למטוטלת מתמטית, ותנועתה ניתנת לתיאור בקירוב טוב מאוד כתנועה הרמונית פשוטה.
אחד השימושים המוקדמים ביודע הידועים של המטוטלת הוא עבור מתקן סייסמוגרף של המדען הסיני Zhang Heng משושלת האן.
העובדה שתנודת המטוטלת היא בתדירות קבועה ואינה תלויה במשרעת התנודה ("אמפליטודה") התגלתה על ידי גלילאו גליליי, בחקירותיו החל בשנת 1602.
מטוטלת פוּקו הייתה מרכיב בניסוי שערך לאון פוקו בפריז ובו הדגים באמצעותה שכדור הארץ חג סביב צירו, ואת פעולת כוח קוריוליס - כוח מדומה הנובע מהימצאותנו במערכת מסתובבת, שהיא מערכת לא אינרציאלית.
שעון מטוטלת (אורלוגין) הוא שעון המשתמש במטוטלת, משקולת מתנודדת, כאלמנט העוקב אחרי הזמן.
היתרון של שעון המטוטלת הוא הדיוק - מנגנון שעון המטוטלת מדויק הרבה יותר מכל מנגנון שעון שהיה קיים לפניו.
מאז המצאתו ב-1656 על ידי כריסטיאן הויגנס ועד שנות ה-40 של המאה ה-20, היה שעון המטוטלת המכשיר המדויק ביותר למדידת זמן, ולכן זכה לשימוש נרחב.
שעון המטוטלת צריך להיות נייח כדי לפעול בדיוק מרבי.
טלטול או האצה משפיעים על תנועת המטוטלת וגורמים לאי דיוקים.
שעון קוקייה: שעון זה הוא ברוב המקרים טיפוס של שעון מטוטלת.
בשעונים אלו, במקום צלצול כל שעה או בנוסף אליו, מתווסף אירוע חזותי, למשל דמות ציפור עשויה עץ יוצאת מדלת העשויה בפני השעון ומבצעת תנועה כלשהי, ובאותו זמן נשמעת שריקת משרוקית המחקה את ציוץ הציפור, או דמות חייל מכה בתוף או מנגן בכלי נגינה נגלית וכן הלאה.
שעון אסטרונומי: שעונים אלו עשויים במטרה להשיג דיוק מרבי.
המנגנון של שעונים אלו נשמר לרוב בסביבה מבוקרת היטב של לחץ וטמפרטורה, ובמקרים מסוימים המטוטלת מתנודדת בריק כדי להפחית כל סיבה חיצונית לאי דיוק.
שעוני המטוטלת המדויקים ביותר שנבנו, כמו שעון שורט ("Shortt") השיגו דיוק עם סטייה של פחות משנייה אחת בשנה.
שעון מטוטלת מעץ: שעון, אשר התמסורת שלו עשויה עץ.
מאז אמצע המאה ה-20 קיימים שעונים מדויקים יותר וזולים יותר, כדוגמת שעון קוורץ, ועיקר ערכו של שעון מטוטלת הוא בהיותו פריט עיצובי.
מֶטְרוֹנוֹם הוא מכשיר עזר לנגינת יצירות מוזיקליות, המורה על הקצב והמפעם בו יש לנגן את היצירה, וכך יכול לשמור המנגן על מהירות אחידה של הנגינה.
המטרונום מתבסס על פעולת המטוטלת המתנודדת סביב ציר קבוע.
הוא מורכב משתי משקולות, אחת כבדה מהשנייה המחוברות ביניהן במוט מתכת.
המשקולת הכבדה נמצאת בתחתית המוט, ובדרך כלל מוסתרת מהמשתמש.
המשקולת השנייה נמצאת מעל הציר וניתנת להזזה.
מרחקה מהציר קובע את הקצב בו יתנודד המטרונום.
ככל שהמשקולת נמצאת גבוה יותר (כלומר רחוק יותר מהציר), זמן המחזור ארוך יותר.
על המוט שעליו נעה המשקולת, מסומנות שנתות בהתאם לזמני המחזור השונים, כך שהמשתמש יכול להתאימו ליצירה אותה הוא מנגן.
מטוטלת שבה המוט אינו אנכי אלא כמעט אופקי הייתה בשימוש של סייסמוגרפים מוקדמים למדידת רעידות אדמה.
הסייסמוגרף מודד ורושם, בנוסף לעוצמת הרעש, גם את סוגי הגלים השונים המשתחררים בעת רעידת אדמה.
את עוצמת התנודות מודדים בעזרת סולם ריכטר, המתבסס על גובה התנודות הנמדדות.
הסייסמוגרף מדפיס תרשים המתאר את תנודות האדמה, הנקרא סייסמוגרמה.
המשקולת של המטוטלת נשארת במקומה בעוד המסגרת נעה, הרישום נוצר מהפערים ביניהם.
לא עשה שימוש במטוטלת פיזית, אבל מערכת הבקרה השומרת על פלטפורמת האינרציה מחוברת לגירוסקופים משתנה כך שהמתקן מתנהג כאילו הוא מחובר למטוטלת, באופן ששומר את פני הפלטפורמה כך שיהיו מכוונים כלפי מטה בזמן שכלי התחבורה נע על המשטח המקומר של כדור הארץ.
בשנת 1665 הוגינס (Huygens) ביצעה תצפית משמעותית על שעוני מטוטלת.
שני שעונים הוצבו על קורת האח והוא שם לב שיש להם תנועה הפוכה.
כלומר, המטוטלות שלהם נעו באופן מתואם אך הפול בכיוונו בפאזה הפוכה של 180°.
הוא מצא ששני השעונים יגיעו למצב הזה ללא תלות בנקודת ההתחלה שלהם.
זאת הייתה התצפית הראשונה של תופעה זו.
הסיבה להתנהגות זו היא ששתי המטוטלות משפיעות אחת על השנייה דרך תנודות קטנות של הקורה שעליה עמדו.
תהליך זה מכונה בפיזיקה סחיפה (entrainment) או נעילת מצב (Mode-locking) והוא נצפה גם במקרים אחרים של התנדנדות כפולה.
מטוטלות מסונכרנות שימשו בשעונים ובמכשירי מדידה של כוח הכבידה (Gravimeter) בשנים המוקדמות של המאה ה-20.למרות שהגנס צפה רק בסינכרון מחוץ לפאזה, נמצאו גם תופעות של סנכרון בפזה כמו גם מצב "מוות" שבו אחד מהשעונים או שניהם מגיעים לעצירה.
תנועת המטוטלת נראית גם בטקסים דתיים.
לדוגמה, הקטורת המתנדנדת המכונה Censer או Thurible.
המטוטלות משמשות גם בהתכנסויות רבות במקסיקו המזרחית לציון היום שבו הגאות בשיאה.
המטוטלות שימשו בעבר גם לדאוזינג.
במהלך ימי הביניים המאוחרים, מטוטלות שימשו כשיטה של עינוי על ידי האינקוויזיציה הספרדית.
המשקולת של המטוטלת הוחלפה בראש של גרזן.
הקורבן נקשר לשולחן מתחת לגרזן בזמן שהמתקן מופעל והגרזן מתנדנד הלוך וחזור באוויר.
בכל מחזור המטוטלת מונמכת בהדרגה אל עבר בית החזה של הקורבן עד שהוא מתבקע.
עקב הזמן הארוך הדרוש להשלמת הפעולה של הגרזן שיטה זו נחשבת לעינוי הקורבן עד למותו.
שיטת עינוי מעין זו מופיעה בסיפורו של אדגר אלן פו "הבור והמטוטלת".
מְטוּלָה היא מועצה מקומית ומושבה בגליל העליון והיישוב הצפוני ביותר במדינת ישראל.
שטח השיפוט של המועצה הוא כ־10,000 דונם והיא שוכנת על גבעה בגובה 527 מטרים המשקיפה על הרי הגליל, החרמון, רמת הגולן, עמק החולה, עמק עיון ועל פסגות הרים ברכס הר הלבנון.
מטולה מוקפת בגבול עם לבנון ממזרח, מצפון וממערב.
בצידה המזרחי נמצאת שמורת נחל עיון בה מוגנים צומח טבעי, בעלי חיים ותצורות נוף ייחודיים לאזור.
בתחילה היה במקום כפר דרוזי בשם "אל-מֻטַ֫לַּה" (المطلة), שפירושו "התצפית".
לאחר שנקנה המקום על ידי הברון רוטשילד, הציע אליעזר בן־יהודה לקרוא למקום "עם סגולה" על שם הילדה הראשונה שנולדה ביישוב.
שם נוסף שהוצע היה "מצפה בנימין", על שם אברהם בנימין אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
שמות אלה ואחרים היו כולם בעלי שתי מילים, כמו שמות כל שאר היישובים שעזר הברון רוטשילד להקים: פתח תקווה, ראשון לציון, זכרון יעקב, מזכרת בתיה ועוד.
לבסוף, נשאר עד היום העִברוּת של השם הערבי "אל-מֻטַ֫לַּה" – בעבר: מתולה, וכיום: מטולה.
מטולה שוכנת בסמוך לאתרי הערים המקראיות דן, אבל בית מעכה ועיון, שהגיעו לשיא התפתחותן בתקופה הכנענית.
האזור היה בנחלת שבט נפתלי ויועד גם לשבט דן.
באזור התקיים יישוב בתקופה הרומית ובתקופה הביזנטית.
בתחומי מטולה נמצאו שרידים של בתי בד עתיקים וריצוף פסיפס.
קבר שנחפר ב־1967 הכיל לפחות ארבעה קברים מתוארכים בין סוף המאה השלישית לסוף המאה השישית.
על הר צפייה משתרעת ח'ירבת אריאק, בה התגלתה כתובת יוונית על גבי שיש, ובסביבותיה נאספו במהלך השנים חרסים מהתקופות ההלניסטית–הביזנטית (והעות'מאנית).
ב־1179 נערך באזור עמק עיון, צפונית למטולה, קרב מרג' עיון.
קרב זה היה העיקרי בסדרת קרבות בין צבא ממלכת ירושלים הצלבנית בראשות בולדווין הרביעי מלך ירושלים, והצבא האיובי-מוסלמי בפיקודו של סלאח א-דין.
בשנת 1816 ביקר הנוסע הידוע ג'יימס סילק בקינגהאם "בכפר גדול, הנקרא 'מתולי', המאוכלס כולו על ידי דרוזים".
ויקטור גרן, חוקר ארץ ישראל, סייר באזור בשנת 1870 וביקר בכפר.
הוא תיאר שגרו במֶתֶלֶּה (Methelleh) באותה העת דרוזים שהגיעו מחבל החורן, ועיבדו בוסתנים ממזרח לכפר שנובע בו מעיין.
הדרוזים החליפו אריסים נוצרים אחרי 1860 בעקבות מרד הר הלבנון.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1881, תועד בסקר שנערך על ידי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל: "אל-מֻטַ֫לַּה" (או לחלופין "אומטללה").
נרשם: "כפר קטן, בנוי מאבן, שבו שוכנים כ-100 דרוזים, השוכן על מדרון הגבעה, ליד נחל גדול, מוקף אדמה טובה לחקלאות."
אדמות אומטללה נגאלו לכל המאוחר בשנת 1890 ביוזמת חברת יק"א, והברון רוטשילד באמצעות נציגו יהושע אוסוביצקי מג'בור בֵּיי, אפנדי ערבי נוצרי מצידון, שקצה נפשו במרדנותם של אריסיו הדרוזים.
סירובם של הדרוזים להעביר חלקו ביבול והסגת גבולו, הביאו לחוסר יכולתו לאכוף את הסכם האריסות, אף לא בכוח הזרוע של הג'נדרמרים הטורקיים.
לאחר גאולת הקרקע הצטרפו מספר יהודים מבירעם, חאצביא, פקיעין, גוש חלב וישובים אחרים בגליל לכפר הדרוזי והחלה תקופה בת חמש שנים של שיתוף פעולה וחיים בצוותא של אריסים יהודים ודרוזים בחסות הברון רוטשילד.
בשנת 1895 פרץ המרד הדרוזי נגד השלטון הטורקי.
הדרוזים נטשו את חלקותיהם, ובכך הפרו את החוזה מול בעל הקרקע, אוסוביצקי בא כוחו של רוטשילד, והצטרפו למרד.
בצוק העיתים נאלצו לעזוב גם המשפחות היהודיות המעטות ובכך בא הקץ על היישוב המשותף.
המושבה מטולה הוקמה ב־17 במאי 1896 ויושבה על ידי 59 משפחות ממושבות הברון השונות (בעיקר ראשון לציון וזכרון יעקב) שנזעקו לגליל בעקבות קריאתו של אוסוביצקי להציל את העונה החקלאית באומטללה הנטושה.
עיתון "הצבי" פרסם ב-1896 ידיעה תחת הכותרת "נבחרו להתיישבות במושבה מטולה" ומוסיף: "מזכרון יעקב הודיעונו, כי ביום ערב ראש חודש סיון נקראו לבית הפקידות שמונה עשר מפועלי המושבה, אחד־עשר אשכנזים ושבעה ספרדים, ופקיד המושבה האדון בן-שימול, הודיעם כי הם נבחרו לאכרים במושבה החדשה מטולה.
כמעט פג לבם של המאושרים האלה מפני שמחתם על הבשורה הטובה הזאת".
חשיבות מטולה בקביעת קו הגבול הצפוני
ראשון התהליכים שהתרחשו קודם להכרזת המדינה ותרמו לעיצוב גבולות המנדט הבריטי בחלקה הצפוני, ולאחר מכן של גבולות מדינת ישראל, היה ייסוד מטולה ב-1896. לדברי גדעון ביגר, "קיומה של התיישבות במטולה במשך עשרים וחמש השנים שקדמו לדיוני הגבול, הביא גם הוא לקביעתו של קו הגבול במקום שנקבע".
בסיום מלחמת העולם הראשונה הועברה מטולה לתחום המנדט הצרפתי על לבנון.
במהלך מאורעות תר"פ הותקפה גם מטולה.
תושביה ברחו לצידון ומשם עברו דרך הים לחיפה.
הם חזרו אל היישוב החרב בסוף 1920. בעקבות תיקוני גבולות בין הבריטים לצרפתים הוחזרה המושבה לתחומי המנדט הבריטי בשנת 1923. בשנות ה־20 וה־30 הייתה מטולה אחת מתחנות הגבול הרשמיות בין ארץ ישראל ולבנון.
הנוסע הבריטי נורמן בנטוויץ' כתב בתום מלחמת העולם הראשונה, ב־1919: "מטולה, המאחז הצפוני ביותר, רוכשת תפקיד חדש כאתר נופש בקיץ לשאר חלקי הארץ.
אוויר ההרים שלה ומיקומה הנהדר, גבוה מעל גיא שבו רוגש נחל אל הירדן, הופכים אותה למקום מובחר בעונת הקיץ, ובתי הנופש המעטים מתמלאים בצפיפות בנופשים בחודשים יולי ואוגוסט.
מטולה היא תחנת קיץ לגברים ולנשים הקשוחים של המושבות; היא שוכנת רחוק מדי מהכביש המהיר כדי למשוך אליה תיירים, אבל עם הזמן היא, או כל מקום אחר באזור המושבה, יהפכו עבור תושבי שפלת הארץ היהודים למה שמספר מאחזים בגבעות בלבנון כבר הם עבור הסורים ממישורי סוריה, הבאים אליהם כדי לנפוש".
בזמן מלחמת העולם השנייה שימשה מטולה מרכז לפעילות הצבאית של הבריטים נגד צבאות וישי בסוריה.
במסגרת הסכם שביתת הנשק עם לבנון בתום מלחמת העצמאות הועברו הקרקעות החקלאיות של איכרי מטולה בעמק עיון הרשומות על שמם בטאבו בצידון לשטח לבנון, וזאת במטרה להפסיק את פעולות האיבה מהן סבלו תושבי המושבה.
קו הגבול נקבע כ־30 מטרים מצפון לבתי התושבים.
הגשר על נחל עיון, שנמצא במקום שבו חוצה כיום נחל עיון את גבול ישראל–לבנון, נבנה על ידי הבריטים בשנים 1943–1944. ב־17 ביוני 1946, "ליל הגשרים", ארבעת גדודי הפלמ"ח כבשו והרסו 11 גשרי גבול.
כתוצאה מכך, ב־29 ביוני 1946,"השבת השחורה", כלאו החיילים הבריטים רבים ממנהיגי היישוב ואנשי פלמ"ח.
הגשר פוצץ שוב על ידי הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
בעלי האדמות פוצו חלקית באדמה חלופית - כל משפחה קיבלה 30 דונם בעמק החולה ו-30 דונם נוספים באזור שנקרא "דרדרה" ליד המושבה יסוד המעלה.
הסדר זה הוגדר ב"מסמך גבעתי" משנת 1952. במסמך נאמר, כי הקרקע החלופית היא זמנית, עד השבת קרקעות מרג' עיון.
בפברואר 1949 הוקמה מועצה מקומית במטולה.
בפברואר 1960 חוברה מטולה לרשת החשמל הארצית.
שנות ה-70 בתקופת לוחמת הגבול של שנות ה־70 (ימי ה"פתחלנד") סבלה מטולה ממקרים רבים של הפגזות וירי ואיבדה אחדים מבניה.
בתחילת 1970 נחטף שמואל רוזנווסר, שומר לילה ביישוב, בידי מחבלים מארגון הפת"ח ולבסוף הוחזר תמורת המחבל מחמוד חיג'אזי.
באמצע שנות ה־70, עם פרוץ מלחמת האזרחים של לבנון, הפך הגבול באזור זה למה שכונה "הגדר הטובה" ודרכו העניקה ישראל סיוע הומניטרי לתושבים בדרום לבנון.
נוצרים ואף מתואלים (שיעים) קיבלו היתרי עבודה בישראל.
השער במטולה נודע בתור שער פאטמה והוא פעל מיוני 1976 עד לנסיגת צה"ל מרצועת הביטחון במאי 2000.
נסיגת צה"ל מלבנוןלאחר פינוי כוחות צה"ל מלבנון במאי 2000 התקיימו אירועי מחאה רבים לאורך גדר הגבול מול מטולה על ידי אנשי החזבאללה ותומכיהם תוך ידויי אבנים לעבר הגדר והיישוב.
מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023 בתחילת מלחמת חרבות ברזל פונתה מטולה מתושבים והוכרזה כשטח צבאי סגור.
במהלך העימות נפגעו כ־300 בתים מירי טילי נ"ט ורקטות.
ב־31 באוקטובר 2024 פגעה רקטה במטעי המושבה כתוצאה מהפגיעה נהרגו 4 עובדים זרים וחקלאי ישראלי, בן המושבה.
בשנות ה־60 כיהן יצחק יהלום שעוני כראש המועצה.
מ־1969 ראש המועצה היה אסף פרנקל ("בומבה") ויד ימינו היה ביאליק בלסקי – בתקופה זו מועצת מטולה הגיעה לחובות גדולים שגרמו לניתוק אספקת המים שלה ולאי כיבוד המחאות שלה.
בשנים 1978–1998 כיהן כראש מועצת מטולה יוסף גולדברג.
גולדברג הוא בן של "מוכתר" מטולה לשעבר וגם נכד של "מוכתר" מטולה לשעבר.
בשנים 1998–2008 כיהן כראש מועצת מטולה יעקב (קובי) כץ (בשנים 1993–1998 כיהן כסגן וממלא מקום ראש המועצה).
בשנים 2008–2015 כיהן בתפקיד הרצל בוקר, שמילא את התפקיד עד שנפטר
מאז יולי 2015, ראש המועצה הוא דוד אזולאי (אבי נדיב שימש כממלא מקום של בוקר, במשך חודשיים–שלושה, עד להסדרת כניסתו של אזולאי לתפקיד)
רבים מתושבי מטולה מתפרנסים ממטעי פרי, בתי הבראה ופעילות תיירותית, בעיקר בתי אירוח (צימרים) וכן בתי קפה ומסעדות ברחוב הראשונים.
בתחומי המושבה נמצאים שמורת נחל עיון בה זורם נחל עיון ולו ארבעה מפלים: "מפל עיון", "מפל הטחנה", "מפל האשד" ו"מפל התנור".
בנוסף יש את מרכז קנדה, שהוא מרכז ספורט ונופש הכולל משטח החלקה על הקרח ואולם באולינג.
מדרום למושבה ישנו תל ארכאולוגי גדול – תל אבל בית מעכה.
ממפות המכון הגיאולוגי של ישראל עולה כי אזור מטולה מורכב בעיקר מיחידות של סלעי משקע מתקופות היורה ועד האיאוקן.
האזור מאופיין במספר רב של שברים גאולוגיים פעילים, בעלי תנועה אופקית ואנכית, הקשורים לבקע ים־המלח, כיחידה של השבר הסורי-אפריקני, היוצרים מבנה גאולוגי מורכב.
האזור מושפע גם מהסטה טקטונית אופקית כללית ועבר עיוות של התצורות הגאולוגיות.
כתוצאה מכך, הגוש המורם של מטולה (הורסט מטולה) מהווה אזור חיץ המפריד בין עמק החולה לבין בקעת הלבנון ועמק נהר הליטאני, הזורם כ־2.5 ק"מ מצפון־מערב למושבה, בשטח לבנון.
למטולה, היישוב הצפוני ביותר במדינת ישראל, שנמצאת בגובה 527 מטר מעל פני הים (מרכז המושבה) ובאזור בעל טופוגרפיה מגוונת, הכולל גם את קצהו הדרומי והנמוך של עמק עיון (490–500 מטר מעל פני הים) והר צפייה (615 מטר), אקלים ים־תיכוני (סיווג אקלים קפן: Csa) אופייני לאזורי ההר של צפון הארץ.
בדרום שטח השיפוט של מועצת מטולה (300–350 מטר מעל פני הים), הנכלל ב"רצועת האבוקדו", בסמוך לקיבוץ כפר גלעדי (340 מטר), הטמפרטורות גבוהות יותר ב־3 מעלות צלזיוס (מ"צ) בממוצע, וכמות הגשם השנתית הממוצעת נמוכה יותר ב־70–100 מ"מ, בהשוואה לתנאים השוררים בתחומי המושבה בסמוך לגבול עם לבנון.
במטולה בחודשי הקיץ, יולי ואוגוסט, הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ־25 מ"צ.
לרוב, בלילות יורדת הטמפרטורה ל־19 מ"צ עד לפני הזריחה, ועולה ל־30 מ"צ בשעות אחר הצהריים המוקדמות.
חודש יוני חם בכללותו מעט פחות בהשוואה לספטמבר, כרגיל לשאר אזורי הארץ.
בעונת החורף הטמפרטורה היומית הממוצעת היא בתחום 9–12 מ"צ.
טמפרטורת המקסימום היומית הממוצעת נעה לרוב בין 13 ל־15 מ"צ.
המינימום היומי הממוצע נע בין 5 ל־7 מ"צ.
עונת הגשמים במטולה ארוכה יחסית בהשוואה לרוב אזורי הארץ, ומספר ימי הגשם במושבה עומד על כ־70 יום בממוצע לשנה.
גשמים קצרים יורדים כמעט מדי שנה בחודש ספטמבר, ולעיתים רחוקות יותר גם ביוני.
בחורף, בחודשים דצמבר–פברואר, יורד בממוצע 548 מ"מ גשם, באביב (מרץ–מאי) 159 מ"מ, ובסתיו (ספטמבר–נובמבר) 118 מ"מ.
שלג יורד אחת לשנתיים–שלוש בחודשים ינואר ופברואר, ועשוי להיערם על הקרקע ל־10 ס"מ ויותר.
בחורף 1991/92 המפורסם שהיה קר וגשום במיוחד בישראל היו שלושה אירועי שלג משמעותיים במטולה, ובאירוע האחרון, בימים 23–27 בפברואר, הוא נערם ל־70 ס"מ במרכז המושבה.
בכל העונה ירדו 1,607 מ"מ משקעים, כמות גבוהה יותר מזו שהתקבלה בגליל העליון בהר מירון (1,204 מטר מעל פני הים; 1,578 מ"מ) באותה עונת גשם.
בעונת 2013/14 ירד במטולה 329 מ"מ גשם, החורף היבש ביותר שתועד במושבה.
לפי דו"חות ומפות האקלים של השירות המטאורולוגי, חלה בעשורים האחרונים הפחתה משמעותית בכמות הגשם השנתית הממוצעת במטולה בהשוואה למאה ה־20, כמות אשר הייתה מעל 900 מ"מ.
מָטוס דו-כְּנָפִי הוא מטוס בעל שני זוגות כנפיים בעלי מוטה דומה הממוקמים זה מעל זה, לרוב כאשר אחד מהם נמצא בתחתית הגוף והשני מעליו.
מטוסם של האחים רייט שהיה כלי הטיס הכבד מהאוויר הממונע הראשון השתייך לסוג מטוסים זה, כמו דגמים רבים נוספים מתקופת ראשית התעופה.
יתרונו הגדול של המבנה הדו-כנפי ביכולת ליצור כנף קשיחה יותר בהשוואה למטוס עם זוג כנפיים יחיד.
מאידך, יוצר המבנה הדו-כנפי גרר רב יותר ממטוס דומה בעל כנף אחת.
שני זוגות הכנפיים יוצרים עילוי.
בעבר נהגו מתכנני המטוסים לשפר את קשיחות כנפיים על ידי שימוש בכבלי מתח ומוטות שחיברו בין הכנפיים העליונות והתחתונות ויצרו מבנה חזק וקל יותר ממה שהיה ניתן ליצור בעזרת חומרי הבנייה שהיו זמינים באותה תקופה.
כל זוג כנפיים משפיע באופן שלילי על יעילותו האווירודינמית של האחר.
עבור שטח כנף נתון, מטוס דו-כנפי יוצר פחות עילוי ויותר גרר ממטוס חד כנפי.
ניתן להפחית את השפעת תופעה זו על ידי מיקומן של הכנפיים התחתונות לפני או אחרי הכנפיים העליונות ולא הישר מתחת להן.
הזחה רבה של הכנפיים זו ביחס לזו לאורך המטוס מקטינה את יתרונות המבנה הדו-כנפי.
מקובל להזיח את הכנפיים התחתונות אחורה, אך ישנם גם מטוסים בהם המצב הפוך והכנף התחתונה מוזחת קדימה, דוגמת הביצ'קראפט סטאגרווינג.
ברובם המוחלט של המטוסים הדו-כנפיים קיים גם הגה גובה אופקי בזנב המטוס, לשליטה בזווית ההתקפה של המטוס.
לרוב קיימים גם מדפים או מאזנות על זוג אחד או על שני זוגות הכנפיים.
מטוסים שנקראו "Sesquiplane" (כנף וחצי) היו מצוידים בזוג כנפיים אחד שהיה קטן בהרבה מזוג הכנפיים הראשי, לעיתים אך גדול מספיק כדי לשאת את המוטות והכבלים שחיזקו את מבנה הכנף הראשית.
כמעט כל דגמי המטוסים הדו-כנפיים שנוצרו אי פעם עשו שימוש במנועי בוכנה.
מטוסים דו-כנפיים היו שכיחים בימי ראשית התעופה כתוצאה ממגבלות חוזק הכנף.
התצורה הדו-כנפית הייתה אז עדיפה על מטוסים בעלי זוג כנפיים יחיד שסבלו מבעיות של גמישות יתרה בכנפיהם.
בעיות אלו הביאו לקשיי שליטה במטוסים ולעיתים אף להתפרקותם.
עם ההתקדמות בטכנולוגיית התעופה, נעלם הצורך בהקשחת הכנף באמצעות כבלים, ומטוסים חד כנפיים הפכו לסוג הנפוץ יותר.
כיום נעשה שימוש מועט במטוסים דו-כנפיים, בעיקר לשימושים כמו אירובטיקה, וכמטוסי ריסוס.
יתרון נוסף של המטוסים הדו-כנפיים הוא ששטח כנף נתון דורש מוטת כנף קצרה יותר בהשוואה למטוס רגיל.
תכונה זו מאפשרת יכולת תמרון טובה המנוצלת לאירובטיקה.
מטוס ימי הוא מטוס שנועד להמריא מעל מקווה מים ולחזור ולנחות עליו.
ניתן לחלק את המטוסים הימיים לכמה קטגוריות, ובהם מטוסים ימיים הממריאים ונוחתים על פונטונים (מצופים), ספינה מעופפת (או ספינת טיס), ומטוסים אמפיביים.
ישנם שני סוגים של מטוסים ימיים:
מטוס ימי: מטוס שמתחת לגופו מותקנים מצופים.
בדרך כלל מותקנים שני מצופים למטוס כזה, אולם ישנם מטוסים שבהם מותקן מצוף יחיד מתחת לגוף המטוס, ובנוסף מותקנים מצופים מתחת לכנפיים.
מטוסים כאלה הופעלו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
גוף המטוס עצמו אינו נוגע במים.
סירה מעופפת: בסירה (או ספינה) מעופפת הציפה מושגת באמצעות גוף המטוס עצמו, כמו באונייה.
גוף כלי הטיס בנוי כך שבעת הנחיתה על המים הוא צף.
על כנפי הספינה המעופפת מותקנים מצופים קטנים, המשמשים כמייצבים שנועדו לשמור על שיווי המשקל.
כלי טיס אלה היו נפוצים במחצית הראשונה של המאה ה-20, בעיקר לחילוץ, סיור וריגול.
הבחנה נוספת במטוסים אלה היא בין מטוסים אמפיביים למטוסים ימיים.
למטוס אמפיבי יש כני נסע, בנוסף למצופים, המאפשרים נחיתה הן בים והן ביבשה.
מטוס ימי, לעומת זאת, יכול לנחות רק בים.
המטוס הראשון שהמריא ונחת במים היה מטוסו של חלוץ התעופה הצרפתי הנרי פבר.
הטיסה התבצעה ב-28 במרץ 1910, והייתה למרחק של 800 מטרים.
שני חלוצי תעופה צרפתיים אחרים, האחים שרל וגבריל וואזן (Voisin) עקבו אחרי ניסוייו, ורכשו ממנה את המצופים שבנה עבור מטוסיו.
הם בנו מטוס ימי בשם קנארד וואזן (Canard Voisin, שנקרא כך בשל משטחי הקנארד שלו), ובאוקטובר 1910 חצו במטוס זה לראשונה את נהר הסן.
מטוס זה היה אחד המטוסים הימיים הפופולריים בתחילת המאה, וב-1912 נרכש עבור חיל הים הצרפתי.
בארצות הברית הוטס המטוס הימי הראשון בידי חלוץ התעופה גלן קרטיס, ב-26 בינואר 1911. ב-1912 בנה קרטיס, יחד עם הבריטי ג'ון סיריל פורט, דגם ראשון של ספינה מעופפת.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פותח דגם זה והפך לסדרת המטוסי הימיים פליקסטו (Felixstowe), ששימשו במשך המלחמה לסיור וללוחמה נגד צוללות בצי הבריטי.
מטוס ימי אחר שיוצר על ידי קרטיס, קרטיס N-9, היה מטוס אימון ששימש אלפי טייסים של צי ארצות הברית.
עד סוף מלחמת העולם השנייה
עם סיום המלחמה תפסו המטוסים הימיים מקום חשוב בתעבורה האווירית של התקופה.
ראשית, שדות התעופה לא היו מפותחים, דבר שנתן עדיפות למטוסים הימיים שהיו יכולים לנחות במקומות רבים; שנית, יכולתם של המטוסים הימיים לנחות בכל מקום בים נחשבה ליתרון בטיחותי, בתקופה שבה לא הגיעו עדיין מטוסי הנוסעים הרגילים להתפתחות מלאה ובטוחה.
ב-27 במרץ 1919 הצליחה ספינה מעופפת מדגם NC-4 לחצות לראשונה את האוקיינוס האטלנטי.
חברות התעופה הגדולות, כמו אימפריאל איירווייז (שהפכה לימים ל-BOAC, אחת מחברות התעופה הבריטיות הגדולות, שהפכה בתורה לבריטיש איירווייז) ופאן אמריקן וורלד איירווייז (שהייתה ידועה יותר כפאן-אם, מחברות התעופה הגדולות בארצות הברית עד קריסתה ב-1991) הפעילו מטוסים ימיים גדולים לטיסות מעבר לאוקיינוסים.
בין מטוסים אלה היו כמה מן המטוסים הגדולים ביותר באותה תקופה, כמו בואינג קליפר, מרטין M-130 מתוצרת ארצות הברית, Latécoère 631 מתוצרת צרפת, שורט אמפייר, מתוצרת בריטניה, ועוד.
מטוסים ימיים הופעלו גם לטווחים קצרים יותר, בעיקר למקומות בהם לא היו מסלולי טיסה, או לאזורים לא מיושבים.
במלחמת העולם השנייה השתמשו כל הצדדים באופן נרחב במטוסים ימיים.
מטוסים ימיים שימשו לסיור, ללוחמה נגד צוללות ולחילוץ והצלה של צוותי אוויר וצוותי אוניות טבועות.
אחת מספינות האוויר המפורסמות ביותר בקטגוריה זו הייתה הספינה המעופפת PBY קטלינה, מתוצרת ארצות הברית; הקטלינה שירתה בצבאות ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, וברית המועצות; ואחרי המלחמה שירתו מטוסים מסוג זה במספר רב של חילות אוויר, כולל חיל האוויר הישראלי.
אוניות מערכה נשאו עליהן מספר מטוסים ימיים, שנועדו לתקיפת מטוסי סיור של האויב, לסיור ולהכוונת אש תותחי האונייה מעבר לאופק; המטוסים הוזנקו מאוניית המערכה באמצעות מעוט, ולאחר שנחתו במים לידה הוחזרו לסיפון בעזרת מנוף.
אחד המטוסים הגרמניים המוצלחים מסוג זה היה ארדו 196.
לאחר מלחמת העולם ירדה מאוד נחיצותם של המטוסים הימיים.
מספרם של מסלולי הטיסה גדל מאוד, והצורך בנחיתה בים פחת.
הופעתו של המסוק דחקה עוד יותר את מקומם של המטוסים הימיים: המסוק יכול לבצע אותן משימות בגלים גבוהים יותר, וניתן להפעילו מאוניות קטנות.
לאחר המלחמה פותח רק דגם אחד של מטוס נוסעים, שהיה בעל תכונות של מטוס ימי – גרומן מלארד, שהיה מטוס אמפיבי.
59 מטוסים מדגם זה יוצרו, וכמה מהם נמצאים בשירות עד היום, לאחר שהוסבו לשאת מנועי סילון.
ארצות הברית ובריטניה עשו ניסיונות לפתח מטוס קרב ימי סילוני וספינה מעופפת סילונית, אך למרות כמה הצלחות ראשוניות הופסקו הפרויקטים, מסיבות שונות.
ארצות הברית המשיכה להפעיל מטוסים ימיים שונים למטרות צבאיות, ואוניות ייחודיות שנועדו לסייע להם, בעיקר במזרח הרחוק, עד 1970. יפן וברית המועצות המשיכו להפעיל מטוסים ימיים תקופה ארוכה לאחר מכן, בעיקר למטרות לוחמה נגד צוללות; למטוסים הימיים טווח גדול מזה של מסוקים ומהירות גבוהה יותר, מעבר ליכולתם לנחות על המים.
ברוב חילות האוויר בעולם החליפו מסוקים את המטוסים הימיים, והם משמשים למטרות ייחודיות כמו כיבוי שריפות ואחרות.
לדגמים רבים של מטוסים אזרחיים כיום ישנה גרסה עם מצופים, שנועדה לשימוש בטיסות לאזורים מרוחקים שבהם אין מסלולי טיסה מסודרים, אך ישנה אפשרות לנחיתה על משטח מים.
חלקם מותאמים במיוחד למשימה, וחלקם נבנים מראש בתצורה זו.
עדיין נבנות ספינות מעופפות בודדות; ספינות מעופפות רבות נשמרות במצב טיסה, רבות מהן למשימות כיבוי אש.
רוב המטוסים הימיים הקיימים כיום הם אמפיביים; המטוסים הימיים ה"טהורים" כמעט נעלמו.
המטוסים הימיים יכולים להמריא מעל משטחי מים רק כאשר המים שקטים, או בגלים נמוכים.
כמטוסים אחרים, גם הם נתקלים בבעיה במזג אוויר גרוע.
השפעת הגלים על המטוס תלויה, בין השאר, בגודלו, במבנהו ובמשקלו, אך גורמים אלה גם משפיעים על יציבותו של המטוס ועל ביצועיו.
ככלל, ספינות מעופפות מסוגלות לעמוד בים רוגש יותר מאשר מטוסים ימיים, והן יציבות יותר.
למרות יתרונותיהם של מסוקים ומטוסים רגילים, נותרו משימות ייחודיות שבהן יש עדיין למטוסים הימיים יתרון, בשל סגולותיו המיוחדות: כך למשל, במשימות כיבוי שריפות מסוגלים מטוסים ימיים להטיל כמות גדולה של מים על מוקדי האש, ואז לנחות על מקווה מים, למלא מחדש ולחזור למוקד האש תוך דקות ספורות.
שימוש נוסף למטוסים ימיים כיום הוא ביחידות חילוץ והצלה, והן המפעילות הגדולות ביותר בימינו של מטוסים ימיים.
יתרונם של המטוסים הימיים הוא ביכולתם לנחות ליד ניצולים מאונייה טרופה או ממטוס שהתרסק בים, ולחלץ אותם; מטוסים יבשתיים אינם יכולים לנחות בים, ואילו מסוקים מוגבלים יותר ביכולתם לשאת מטען – צוות חילוץ וניצולים – ועלות הפעלתם גבוהה יותר.
מטוסים ימיים מופעלים גם באזורים נידחים, כמו באלסקה ובקנדה, שבהם יש מספר רב של אגמים שבהם ניתן לנחות או להמריא.
מטוסים אלה מופעלים בקווים סדירים, וגם כמטוסי צ'רטר ואף בשימוש פרטי על ידי תושבי האזור.
ביוון משתמשים במטוסים ימיים לצורך קשר בין איי הים האגאי הרבים לבין היבשה.
גם בין איי הים הקריבי ישנם מפעילים רבים העושים שימוש במטוסים ימיים לצורך קשר בין האיים השונים.
לסוגים שונים של מסוקים יש יכולת לנחיתה במים, אך לא נהוג להתייחס למסוקים אלה כמסוקים ימיים.
מנחת למטוסים ימיים בחוף טבריה
חוף טבריה, על ים כנרת, שימש תחנת ביניים לספינות המעופפות של חברת התעופה הבריטית אימפיריאל איירווייז, בדרכן מאנגליה להודו.
הנחיתה הראשונה התקיימה ב-20 באוקטובר 1931. זו הייתה ספינה מעופפת מתוצרת חברת שורט מדגם S-17 Scipio.
בהמשך שימשו בקו ספינות מעופפות מדגם מדגם 323C "אמפייר", גם הן תוצרת שורט.
הטיסות המשיכו להתקיים עד שנת 1942.
בחיל האוויר הישראלי שירתו במשך השנים מספר מטוסים אמפיביים מסוגים שונים, כולם בתחילת ימיו של חיל האוויר, ולמשך זמן קצר מאד.
גם מסוקי חיל האוויר מדגם איירוספסיאל SA 321 סופר פרלון ניחנו ביכולת נחיתה במים, אשר נוצלה, בין השאר, בעת חילוץ נפגעי משחתת אח"י אילת.
דגם פרטים טכניים שירותו בחיל האוויר גראמן G-44 וידג'ן מטוס אמפיבי דו מנועי.
שימש לתובלה שירתו שני מטוסים.
אחד התרסק באגם הכנרת ב-1948, השני הוצא משירות ב-1949 ריפבליק RC-3 סי-בי ספינת אוויר אמפיבית קלה מטוס אחד נתרם לחיל האוויר.
נהרס בהתקפת חיל האוויר המצרי על שדה דב קונסולידייטד ואלטי PBY קטלינה ספינת אוויר אמפיבית שירתו במשך מספר חודשים בשנת 1950
מטול שקפים, בדומה למקרן, הוא מכשיר אופטי המשתמש באור כדי להציג תמונה מוגדלת על מסך.
מדובר במכשיר אופטי אשר מייצר אור, ומרכז אותו באמצעות עדשה.
מעל העדשה מונח שקף, ובאמצעות עדשה נוספת ומראה, האור שעבר את השקף מוקרן על-גבי מסך.
מקור התמונה הוא בשקף, יריעת פלסטיק שקופה מודפסת או כתובה בכתב יד.
השקף מונח על משטח הזכוכית של המטול, אשר מתחתיו ישנו מקור אור ומעליו מערך מראות ועדשות המעביר את האור לעבר המסך או הקיר.
המטול דומה למקרן שקופיות, שבו מקור אור מאיר שקופית ליצירת תמונה על מסך.
למרות זאת ישנו שוני בגודל השקף המוקרן וחשיבות הנחת השקף בכיוון המתאים (ההקרנה יוצרת אפקט מראה לעומת מקרן שקופיות בו מוצגת התמונה באופן ישר).
לעומת מקרן וידאו, מערכת האור במטול פשוטה מאוד ומורכבת לרוב מנורת הלוגן בעוצמת 750 או 1000 וואט.
מנורה זו פולטת חום רב וכמו כן, היא מופעלת בעוצמה גבוהה יותר מנורת הלוגן רגילה, דבר הגורם לשריפתה לאחר פחות מ-100 שעות פעולה ולכן היא מהווה את החלק היקר ביותר לתחזוקה במקרן.
מקרן וידאו מודרני מכיל נורת כספית בלחץ של 200 אטמוספירות שנצילותה החשמלית גבוהה יותר ומאפשרת אלפי שעות פעולה.
המטול מכונה לעיתים בלשאצר, על שם משתה בלשאצר מספר דניאל בו הופיעה כתובת על הקיר.
מקרנים עתיקים ובהם פנס קסם נחשבים כאבות מטול השקפים.
ב-1645, תיאר אתנסיוס קירכר בספרו "Ars Magna Lucis et Umbrae", את המראה הסטגנוגרפית: מערכת הקרנה פרימיטיבית המורכב מעדשות מרכזות ותמונות או טקסט שצוירו על מראה קעורה, המאפשרת תקשורת למרחקים ארוכים.
ב-1853, הפיזיקאי הצרפתי אלכסנדר אדמונד בקרל פיתח את מערכת המטול הראשונה.
ב-1866, המפתח והממציא, ג'ולס דובסק, הציג אותה לראשונה.
השימוש הראשון בשקפים השקופים היה בצבא ארצות הברית שהחל להשתמש בה במלחמת העולם השנייה באקדמיה הצבאית.
בשנות ה-50 וה-60, חברות כקודאק ו-3M ייצרו מכשירים מסחריים שזכו לתפוצה רבה.
מטול השקפים זכה לפופולריות רבה בכיתות לימוד ובהוראה.
בעקבות פיתוח המקרן הדיגיטלי, המצגות והלוחות החכמים, פחת השימוש במטול השקפים.
מֶטוֹן היה אסטרונום ומתמטיקאי יווני שפעל באתונה בתקופה הקלאסית, במאה ה-5 לפנה"ס, הידוע כמי שהכניס לתוך לוח השנה האטי את ההתאמה בין השנה השמשית לשנה הירחית.
שם אביו של מטון הוא פוסניוס והוא מוצג כתלמידו של פאינוס.
כתבים של מטון לא הגיעו לידינו, אולם הוא מוכר לנו מאזכורים אצל יוונים אחרים.
הוא מוזכר כאסטרונום אצל ויטרוביוס ואצל תאופרסטוס בספר "On signs of weather".
הוא מופיע בקצרה כדמות של מתמטיקאי, העולה לבמה עם כלי מדידה, במחזה הציפורים של אריסטופאנס.
תלמי כותב שמטון צפה בכוכבים באתונה, האיים הקיקלאדיים, מקדוניה ותראקיה, אולם ייתכן שחלק מהמקומות מתייחסים לאוקטמון, אסטרונום שפעל עם מטון.
מטון מוזכר אצל דיודורוס סיקולוס, קנסורינוס, תלמי ואיליאנוס כמי שהציב באתונה כתובת המתארת את "מחזור מטון", ותצפיות אסטרונומיות של היום הקצר בשנה והיום ארוך בשנה, זמן קצר לפני המעבר לשימוש במחזור של מטון בלוח השנה האטי.
מחזור מטון כולל 19 שנים טרופיות שחופפות בקרוב טוב לאורך של 235 חודשי ירח (מחזורים סינודיים של הירח).
במחזור של מטון 6940 ימים ב-19 שנים, שבע מהן בעלות 13 חודשים.
תלמי מתאר את השנה בה הציג מטון את המחזור שלו ובהתאם לתיאור הוצע שהשנה היא בסביבות 432 לפני הספירה.
לפי המחזור של מטון, אורך שנה טרופית הוא 365 + 1/4 + 1/76 ימים, תוצאה המתקבלת מחלוקת 6940 ב-19. מכיוון שיש מקורות המייחסים את המחזור של מטון לאחרים, ישנם חוקרים הסוברים שמטון לא היה הממציא של המחזור אלא שאב אותו ממקורות אחרים.
מטון בנה שעון שמש ותכנן ובנה מספר מפעלי מים, בהם אמת המים במחוז קולונוס שליד אתונה.
אחד ממכתשי הירח נקרא "מטון" על שמו.
מערכת מטוטלות מתמטיות צמודות, או "מטוטלת בעלת מספר מתנדים צמודים" היא מערכת מכנית בה ישנן מספר מטוטלות שקשורות אחת לקצה השנייה.
הטיפול במשוואות התנועה שלהן מתנהל בעזרת משוואות אוילר-לגראנז', וקירובי זוויות קטנות.
עבור מטוטלת מתמטית פשוטה, יש למערכת תדירות עצמית (eigenvalue) לפיה המערכת מתנודדת.
במקרה זה, עבור N מטוטלות יהיו למערכת N תדירויות עצמיות לפיהן תנוע המערכת.
ניתן למצוא את התדירויות האלו באמצעות מעקב אחר מיקום המטוטלות כפונקציה של הזמן, והתמרת הפורייה של מידע זה תיתן את התדירויות העצמיות של המערכת.
כמו בבעיות רבות בפיזיקה, ישנן כמה דרכים להגיע לאותו פתרון.
מכיוון שקשה לעסוק במשוואות כוחות ומומנטים למספר רב של גופים, ניתוח פשוט יותר יעשה באמצעות משוואות אוילר לגראנז'.
משוואות אלו עושות שימוש בשיקולי אנרגיה בלבד ובכך המתמטיקה נעשית פשוטה יותר.
נחשב תחילה את המיקום של כל גוף כפונקציה של הזמן, בכל ציר (נתייחס לזוויות כפונקציות שתלויות בזמן נגדיר Vn,x - המהירות בציר X, של מטוטלת מספר N (וכמו כן עבור ציר Y) :
על מנת לחשב את משוואות התנועה עבור מטוטלת בעלת שני גופים, נכתוב את הלגראנז'יאן של המערכת.
נחשב עתה את משוואת אוילר-לגראנז' לפי הזווית :
הערה: בנוסחה לעיל, כאשר משתמשים במשוואה עבור k=n יש להשמיט בחישוב את האיבר האחרון (המשוואה אמורה להתחיל מ k+1 ולעלות עד N דבר אשר אינו אפשרי במקרה זה).
פתרון התנועה למערכת בעלת יותר משני מתנדים קשה מאוד אנליטית.
ניתן לקבל הדמיה של התנועה באמצעים נומריים.
מטוס אימון הוא מטוס ייעודי לצורכי לימוד טיסה, הדרכה ותרגול.
מטוסי אימון מתוכננים ומיוצרים כך שיהיו בהם מרכיבים בטיחותיים נוספים, כמו ממשקי היגוי כפולים בתצורת טנדם, תכונות טיסה סלחניות וסידור פשוט של מכשירי תא הטייס ורק את המערכות הרלוונטיות לצורכי האימון והתרגול.
מרכיבים אלה מאפשרים לפרחי הטיס ולטייסים המתלמדים ללמוד בביטחה ולהתקדם במטוס סלחני יותר לטעויות.
מטוסי אימון כוללים בדרך כלל שני מושבים, למדריך הטיסה ולטייס המתלמד.
כאמור, למטוסי אימון יש ממשקי היגוי כפולים, כדי שהמדריך יוכל לקחת פיקוד ולהטיס את המטוס במקרה חירום.
המטוסים מיוצרים בשתי תצורות עיקריות: צד-בצד (Side-by-side), בו יושב המדריך לשמאלו של החניך וטנדם (Tandem) לשלבי האימון המתקדמים יותר.
בתצורת טנדם יושב החניך בתא טייס נפרד, המדמה טוב יותר מטוס חד-מושבי, והמדריך יושב בתא טייס משלו, מאחוריו.
למרות השימוש הגובר במדמה טיסה אין תחליף לטיסה אמיתית לשם לימוד טיס ואימונים.
מטוסי האימון נחלקים לסוגים המתאימים לשלבי לימוד ואימון הטיס:
שלב מכין ובסיסי - מטוס קל המיועד ללימוד העקרונות הבסיסיים של התעופה והטיס, המראה, נחיתה ותפעול בסיסי של הכלי.
למשפחה זו שייכים למשל ה-T-6 טקסאן II ("עפרוני"), הגרוב G-120 ("סנונית"), היאק-11 והפוגה מגיסטר ("צוקית").
מטוסי האימון הבסיסי הם לרוב מטוסי סילון קלי-תפעול (טורבו-פרופ).
שלב האימון המתקדם - מטוסי השלב הבסיסי אינם מדמים תנאי טיס במהירות על-קולית, טיסה במטוס סילון רב-מנועי ואוויוניקה מתקדמת.
על-מנת ללמוד את אלה, נדרש אימון במטוס הכולל אלמנטים מתקדמים כגון T-38 טאלון, האארו L-39 אלבטרוס ו-A-4 סקייהוק, בתצורה מותאמת.
על-אף הדימוי הריאליסטי של טיסה במטוס קרב מתקדם, כולל מטוס האימון אלמנטים מוגברים של בטיחות ואינו כולל מערכות בלתי דרושות לאימון.
מאמן מוביל (LIFT - lead in fighter trainer) - מטוס הכולל אמצעי לחימה ומערכות דימוי קרב.
משמש פעמים רבות ללימוד הפעלת אמצעי לחימה, מערכות אוויוניקה ושיתוף-פעולה ולא לשם לימוד הטיסה כשלעצמה.
אימון אופרטיבי - כמעט כל מטוס קרב מגיע גם בתצורת אימון דו-מושבית, על מנת לאפשר לימוד מערכותיו הספציפיות.
אימון למטוסי תובלה ונוסעים - קיימים מטוסי אימון לצורך הסבה ולימוד מערכות מטוסי תובלה ומטוסי נוסעים, אחד הפופולריים ביותר למטרה זו הוא הבואינג 707 וגרסאות של בואינג 737.
במדינות בעלות חילות אוויר קטנים ומעוטי-אמצעים, נעשה שימוש במטוסי אימון לצרכים קרביים.
גם ארגוני גרילה (למשל נמרי השחרור של טאמיל אילם) מנסים לשים ידם על מטוסי אימון קלים, פשוטים לתפעול ולהברחה, לצרכים צבאיים.
צוותי אווירובטיקה עושים פעמים רבות שימוש במטוסי אימון (למשל פוגה מגיסטר וגרוב G-120) לצורך פעלולים אוויריים.
מטולזון (Metolazone, שם מסחרי: Zaroxolyn) היא תרופה ממשפחת התרופות דמויות תיאזיד המשמשת לטיפול בבצקות על רקע אי ספיקת לב או על רקע אי ספיקת כליות.
בדומה לתרופות ממשפחת התיאזידים גם למטולזון יש יעילות בהורדת לחץ הדם, אם כי בשל תופעות לוואי והעדר מחקרים קליניים איכותיים, נדיר השימוש במטולזון בטיפול ביתר לחץ דם.
התרופה יוצרה לראשונה בשנת 1970 ונוסתה בעיקר במצבים של אי ספיקת כליות כרונית.
היתרונות של מטולזון הם פעילות פרמקולוגית משתנת גם במצבים בהם הכליה לא מתפקדת כראוי (כגון במצבים של אי-ספיקת כליות כרונית) וגם במקרים שבהם יש בצקות משמעותיות ללא הקלה בשימוש על ידי פורוסמיד או משתני לולאה אחרים.
מטולזון היא תרופה שפועלת על האבובית המפותלת המרוחקת שבנפרון.
היא נצמדת לאתר של יוני כלוריד במערכת הנשאים של נתרן וכלוריד (Na+/Cl- co-transport system), מונעת בחזרה ספיגה של נתרן, כלור ומים אל מחזור הדם ומגדילה את נפח השתן.
למטולזון יש יתרון שהיא פעילה גם במצבים שהכליות לא מתפקדות היטב ומתן של תיאזידים אחרים איננו יעיל מבחינת הטיפול בבצקות.
במהלך הטיפול במטולזון יש לעקוב אחרי המשקל של המטופלים (כדי לבדוק כמה נוזלים הם הפחיתו), מצב הבצקת, תפקוד הכליות ורמות האלקטרוליטים בדם.
חולים קשישים עלולים להיות רגישים יותר לטיפול במטולזון.
התרופה ניתנת במינון התחלתי של 2.5-5 מ"ג ליום, וישנם מטופלים שידרשו מתן רק פעמיים-שלוש פעמים בשבוע במקום מתן יומיומי.
המינון המקסימלי הוא 20 מ"ג ליום, אך מינון זה איננו מומלץ בטיפול ביתר לחץ דם ויכול להתאים רק למטופלים עם בצקת קשה לטיפול, תחת מעקב בדיקות מעבדה תכוף.
למרות שלמשתנים מסוג תיאזיד פעילות משתנת פחותה מזאת של משתני לולאה, למטולזון יש פעילות משתנת חזקה שמאפשרת מתן שלו בטיפול בבצקות עמידות לטיפול.
כמו כן שילוב של מטולזון עם פורוסמיד תורם להשפעה סינרגיסטית ושיפור משמעותי בבצקות.
מצבים קליניים בהם מקובל לתת טיפול משולב מטולזון-פורוסמיד כוללים:
בחולים המטופלים בדיאליזה והדיאליזה לא מסייעת להם להיפטר מעודף הנוזלים שצברו
אי ספיקת לב המלווה בבצקות קשות או שלמטופלים יש גם מרכיב של פגיעה כלייתית
במאמר שפורסם לאחרונה, דווח כי השילוב של מטולזון-פורוסמיד יעיל גם במטופלים קשישים עם הפרעה בתפקוד הכלייתי שלא יכולים לקבל טיפול כלייתי חליפי כגון דיאליזה או השתלת כליה.
מאחר שמטולזון היא תרופה משתנת היא גם גורמת לשינוי של הפרשת מלחים (אלקטרוליטים) בשתן.
מטולזון עלולה לגרום או להחמיר:
היפוקלמיה - מטולזון מגבירה הפרשת אשלגן בשתן
היפונתרמיה - מטולזון גורמת להפרשת נתרן בשתן
היפומגנזמיה - ירידה ברמות המגנזיום בדם עקב הפרשת מגנזיום בשתן
היפרקלצמיה - מטולזון גורמת לעליה ברמות הסידן בדם מאחר שפחות סידן מופרש בשתן.
השפעה זאת עלולה להיות בעייתית באי-ספיקת כליות כרונית שכן היא עלולה לתרום למחלות עצם והפרעות בבלוטת הפאראתירואיד).
הבססה של הדם על רקע ירידה בריכוז יוני כלוריד בדם
התרופה עלולה לגרום גם לתופעות לוואי של רגישות לתרופה, כגון פריחות, רגישות לאור השמש, אנגיודמה וקוצר נשימה.
דווחו גם מקרים של רגישות צולבת עם סולפונאמידים.
תת לחץ דם אורתוסטטי - מתן מטולזון עלול לגרום לירידה בלחץ הדם.
יש להיזהר בחולים קשישים ובחולים עם אי ספיקת לב.
צריכת אלכוהול עלולה להחמיר את התסמינים ולכן יש להימנע משתית אלכוהול במהלך הטיפול בתרופה זאת.
מטולזון מופרשת בשתן ולכן יש להיזהר בחולים עם מיעוט בשתן, שכן התרופה מצטברת בדם.
אזוטמיה עלולה להתפתח אצל חולים עם מחלת כליה.
מטולזון עלולה להחמיר שיגדון שכן היא גורמת לעלייה ברמות חומצה אורית בדם.
במינונים גבוהים, מטולזון עלולה להעלות את רמות הגלוקוז בדם ולהפריע לאיזון של מטופלים הסובלים מסוכרת.
יש לנטר היטב את הטיפול במטופלים עם סוכרת.
בזמן הטיפול בתרופה יש לעשות בדיקות דם תכופות ולעקוב אחרי רמות אלקטרוליטים בשתן (נתרן, אשלגן, סידן ומגנזיום), רמות חומצה אורית בדם ורמות גלוקוז בדם.
יש לעקוב אחרי תפקודי הכליה ולנטר את רמות קריאטינין ואוראה בדם וכן מעקב אחרי פרמטרים נוספים הקשורים במעקב אחרי מטופלים עם אי-ספיקת כליות כרונית ואי-ספיקת כליות חריפה.
יש לעקוב אחרי משקל המטופלים ולנטר היטב את המשקל תוך מעקב נוזלים.
יש לעקוב אחרי דופק ולחץ דם ולבדוק את לחץ הדם גם בעמידה וגם במצב ישיבה.
מטוס יירוט הוא סוג של מטוס קרב שתוכנן במיוחד לטובת ביצוע יירוט אווירי בשביל למנוע ממטוסי האויב מלבצע את משימתם.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, מטוסי קרב סילוניים החלו להחליף את מטוסי הבוכנה.
במלחמת קוריאה מטוסי מיג-15 סובייטים וסינים שטסו מאדמות סין והגנו על אזור אווירי צר שכונה "סמטת המיגים", נהנו מעליונות כמעט מוחלטת בביצועים מול מרבית המטוסים של כוחות האו"ם והצליחו להסב אבדות חמורות על מטוסי התקיפה וההפצצה.
מטוסי ההפצצה הכבדים חוו אבדות חמורות עד כדי כך עד שהם הפסיקו לטוס ביום מעל "סמטת המיגים".
רק כאשר מטוסי ה-F-86 סייבר האמריקאיים הגיעו לזירה במספרים משמעותיים, יכלו כוחות האו"ם להשיג עליונות אווירית.
באותה התקופה גם חל שינוי מהותי בתפיסת הלוחמה המודרנית.
במלחמה הבאה, על פי ההשערה, מבני ענק של מפציצים כבדים יתקפו את האדמות של המדינות היריבות בעזרת כלי נשק גרעיניים.
הגנה ממטוסים אלו דרשו פיתוח של מטוסי יירוט ייעודיים שעל ידי טיפוס מהיר, התראה מוקדמת והכוונה מגורם בקרה קרקעי יכלו להגיע למפציצים טרם הגעתם למטרתם ובתקווה למנוע מהם לבצע את משימתם.
טילי המכ"ם שפותחו מעט מאוחר יותר אפשרו יירוט של מטרות גדולות במרחקים של מעבר לטווח הראיה (BVR).
במערב דוקטרינת היירוט הפכה למרכזית בפעולה של חילות האוויר עד כדי הזנחה של הכשרה לקרבות אוויר ופיתוח מטוסי קרב בעלי ביצועים שמתאימים למשימות יירוט ולא לעליונות אווירית (בעיקר במטוסי הקרב מהדור השני והשלישי) כגון ה-F-4 פנטום שבדגמיו המוקדמים הושמט התותח.
הסובייטים שהיו צריכים להגן על שטח אווירי עצום וכן על כל אזור סיביר שמטוסי הפצצה של האויב יכלו לתקוף בקלות על ידי חציית החוג הארקטי פיתחו שורה של מטוסי יירוט כבדים להגנה אזורית והחזיקו במערך הגנה האווירית הגדול בעולם.
מלחמת וייטנאם היוותה קרקע לניסוי ובחינת הדוקטרינות ומטוסי הקרב שיוצרו לאחר מלחמת קוריאה.
המערב מצא שמטוסי היירוט הייעודיים היו נחותים למטוסי הקרב הקלים מייצור ברית המועצות מבחינת כושר תמרון וכלי נשק, כאשר הייתה הגבלה בשימוש בטילי מכ"ם מעבר לשדה הראייה וטילי החום הוכחו כלא אמינים מספיק.
כמו כן במשך המלחמה מטוסים אמריקאיים רבים הותאמו ליכולת רב-משימתית בשביל למלא את הדרישה ליכולות תקיפה ועקב מיעוט מטוסי קרב של האויב.
לאחר המלחמה פיתוח מטוסי יירוט ייעודיים פסק במערב ומטוסי הקרב הרב-משימתיים ממלאים את הנישה הזאת כיום ברוב חילות האוויר.
מטוסי יירוט של הגוש המזרחי
מטומטמת היא סדרת דרמה וקומדיית פשע ישראלית ששודרה במקור מ-2016 עד 2019 בחברת HOT.
יוצרת וכותבת הסדרה היא בת חן סבג, והיא גם מככבת בה בתפקיד הראשי.
במאי הסדרה הוא שי קפון.
העונה הראשונה והשנייה צולמו יחדיו, כשהעונה הראשונה עלתה ב-26 בספטמבר 2016 והעונה השנייה עלתה לשידור ב-3 בספטמבר 2017. הסדרה גרפה בחודש וחצי 6 מיליון הזמנות ב-VOD של HOT.
העונה השלישית עלתה לשידור ב-22 בספטמבר 2019. לעונה זו הצטרפו השחקנים אורנה בנאי, בת-אל בורנשטיין
בפברואר 2024 עלתה הסדרה בנטפליקס ישראל.
עלילת הסדרה עוקבת אחרי שירי אזוגי (בת חן סבג), שחקנית מובטלת בת 30 אשר נראית כמו נערה מתבגרת.
חסרונותיה רבים: היא מרבה להסתבך ולאכזב את חבריה שוב ושוב למרות כוונותיה הטובות, המראה הצעיר שלה מונע ממנה לקבל תפקידים ראשיים ונחשקים בהצגות תיאטרון והיא מתפרנסת מתפקידים קטנים ומהצגות ילדים בלבד.
היא נמצאת בזוגיות מתוסבכת עם נמרוד, שחקן במקצועו, אשר יום אחד נתפס על החזקת סמים.
שירי אזוגי (בת חן סבג): הגיבורה הראשית.
שחקנית כושלת בת 30, בעלת מראה של נערה מתבגרת.
שירי מרבה להסתבך, היא חסרת מעצורים וחסרת בושה.
היא אינטרסנטית, מניפולטיבית, דורסנית, חסרת מוסר וחסרת רגישות כלפי אנשים אחרים.
נמצאת במערכת יחסים הרסנית, אובססיבית ורעילה עם נמרוד ניב, גם הוא שחקן.
כדי לשחרר אותו ממעצר ומאסר ממושך בכלא, היא מקבלת את ההצעה של מוריס - לתפקד כסוכנת סמויה ולחדור לבית ספר "משעולים" כתלמידת י"ב.
בשלב מסוים בחקירה מתחילה לפעול לבד כדי להשיג כסף בדרכים לא חוקיות ומבריחה סמים עבור עמוס.
מתאהבת באסי ובורחת איתו לקפריסין בסוף העונה השנייה.
בעונה השלישית משאירה את אסי אצל בת שבע בכדי שתלך להביא לה את הגביש.
בסוף העונה השלישית היא חוזרת, היא מעדיפה לקחת את הכסף ולהשאיר את אסי אצל בת שבע לתמיד.
אסי מתעצבן ומעדיף להשאיר את בת שבע ושירי עם סכין בחדר והוא נועל אותן.
לאחר שאסי יצא שירי צורחת אך לא ידוע מה עלה בגורלה.
אסף "אסי/חפיצ'ו" (גומא) קניזו (מוקי): מנהל בית ספר תיכון "משעולים".
בן אדם טוב לב, החולה במאניה דיפרסיה, מה שגורם לו להתנהג בחוסר שפיות או בחוסר מוסריות, ולמרות המערבולות הרגשיות והניגודים שבתוכו, עליהם הוא לא מצליח להשתלט, הוא מציג את עצמו כאיש חינוך מסור ואוהב המנהל קשרים אישיים עם התלמידים שלו.
אימץ את שם משפחתה של אמו המנוחה, קניזו, כדי להסתיר את עברו באשפוז פסיכיאטרי בעקבות תאונת הדרכים שבה נהרגה חברתו.
אחת התלמידות שלו, נופר, מספרת לחבריה כשהיא תחת השפעת סמים שאסף סיפק לה סמים, ולאחר מכן חוותה התמוטטות.
הוא נחשד בקיום רומן עמה.
מתאהב בשירי ובורח איתה לקפריסין בסוף העונה השנייה.
בעונה השלישית אסי אצל בת שבע בכדי ששירי תלך להביא לבת שבע את הגביש.
אסי מעדיף להשאיר את בת שבע ושירי עם סכין בחדר והוא נועל אותן, הוא בורח עם הכסף ביחד עם ערן ולירז.
דודי בן בסט (מיקי לאון): שוטר, אוהב את אשתו תמי ומתאמץ לשקם את הקשר איתה, אך בגד בה עם שירי, מה שגרם לפרידה ולבסוף לגירושין.
מקבל את הפיקוד על החקירה של אסף בסוף העונה השנייה.
שוכב עם אשתו של ערן ולכאורה מכניס אותה להריון.
מוריס בנישתי (יעקב זדה-דניאל): מפקד יחידה במשטרה, המפקד של תמי ודודי.
הוא קרוע בין עבודתו התובענית והרצון לצלוח את התיק הנוכחי לבין משפחתו.
מנהל רומן עם תמי בזמן גירושיה.
בעונה השלישית תמי נפרדת ממנו ומתגלה שהגביש אצלו והוא מנסה למכור אותו לבאבא אך לא מצליח.
לירז (לירוי) סונדרי (משה אשכנזי): חבר ילדות של שירי, הומוסקסואל בארון ושותף לדירה של חברתה נתי, המנסֶה פעם אחר פעם למצוא את עצמו בתחום העסקים ונכשל.
הוא מכיר את ניסו, הומוסקסואל, אך לא רוצה להיות איתו.
בסוף העונה השנייה יוצא מהארון ומחליט להישאר עם ניסו.
בעונה השלישית ניסו נפרד ממנו בטענה שלירז צריך ללכת לטיפול, לאחר שעוזב את הבית של ניסו הוא מכיר את באבא שמנסה לנצל את לירז בכדי להגיע לשירי.
לירז שוכב עם באבא ולאחר מכן נחטף על ידיו ומפתח את תסמונת סטוקהולם.
ברח עם ערן ואסף עם הכסף של בת שבע.
נתנאלה (נתי) בן-דוד (שני קליין): חברה של שירי ושותפתו לדירה של לירוי.
בת 34, שחקנית כושלת גם היא, מנהלת חיים משעממים וחסרי תוכן.
אף על פי ששירי פונה אליה רק במצבים של מצוקה ומבקשת בקשות הגובלות בניצול, היא מגלה כלפיה אכפתיות ורגישות.
היא בטוחה שיונה מתה ובאה לה בחלומות באופן רציף אך מגלה שזה בעלה של יונה מת ולא יונה.
שוכבת פעם אחת עם ניסו ונכנסת להריון.
תמר (תמי) בן בסט (רותי אסרסאי) (עונה 1-2 ראשי, עונה 3 אורחת): שוטרת, נשואה לדודי.
בעלת תדמית קשוחה וקרה אבל חוקרת מצוינת עם אינטואיציה חזקה.
מזלזלת בבעלה דודי, מתגרשת ממנו, מנהלת רומן עם מוריס וגם אותו בסוף זורקת.
אסמעאיל הנייה (באבא) (לואי נופי) (עונה 2 אורח; עונה 3 ראשי): סוחר סמים ערבי ישראלי המתגורר במקסיקו.
באבא הוא הומוסקסואל, וחוטף את לירז כבן ערובה כקלף מיקוח מול שירי.
ככל הנראה שכב עם ערן בסתר.
שיקר לבת שבע שרצח את שירי אך בת שבע מגלה על כך ויורה בו.
בת שבע (בת-אל פאפורה): (עונה 3) גמדה עשירה המתגוררת במקסיקו, סגרה עסקאות עם עמוס ושותפה של באבא.
קטעה לבאבא ואסף את האצבעות ברגליים.
רוצחת את באבא בסוף העונה השלישית.
נשארה עם שירי באותו חדר עם סכין ולא ידוע מה עלה בגורלה.
עדה שוחט (אורנה בנאי) (עונה 3): חוקרת המחלקה לחקירות שוטרים המטפלת בתלונה שהגישה שירי נגד תמי וברומנים שהתנהלו ביחידה של גוזלי ומוריס.
פמיניסטית רדיקלית ששונאת גברים וסובלת מהפרעה טורדנית-כפייתית.
משתמשת בתפקידה בשביל לרדוף ולרמוס גברים, מתוך אמונה שהיא עושה צדק.
קפצה מהמרפסת והתאבדה בסוף העונה.
עמוס "טוני" שירן (ליאור רז): סוחר סמים כבן 38, אביו של זוהר.
חתול רחוב שנבעט מכל מסגרת אפשרית.
ילד תלוש וזועם שגדל ללא אב עד שבנערותו נאסף על ידי פרנסיסקו (אבא של אסף, מנהל התיכון) ומצא בו את המודל שמעולם לא היה לו.
לאחר שיושב שנתיים ללא עוול בכפו בבית הסוהר, הוא יוצא משם עבריין, מנהל רשת הפצה זהירה ומוקפדת ביותר של סמי הזיות.
רצח את נופר ואת פרנסיסקו.
נעצר בסוף עונה 2, מת בעונה השלישית ככל הנראה נדרס בעת שברח ממוריס ותמי.
פרנסיסקו גומא (שמיל בן ארי): (עונות 1–2) אביו של אסף, המתגורר עמו ומתייחס אליו כאל ילד קטן.
בעבר הוא לקח את עמוס תחת חסותו.
נרצח על ידי עמוס בסוף העונה השנייה.
נמרוד ניב (נדב נייטס): (עונות 1–2) בן הזוג של שירי, שחקן שנעצר בחשד להחזקת סמים.
לאחר שהשתחרר מאיים שיחשוף הכל על שירי.
עמוס גילה משירי על האלרגיה לדבורים של נמרוד ולכן כלא אותו בחדר עם כוורת ואיים עליו לעלות על טיסה ולא לחזור יותר לישראל.
נופר בן ארי (גאיה שליטא כץ) (עונה 1–2): התלמידה שהתמוטטה לאחר שימוש בסמים.
היא הפיצה שמועות שהיא מנהלת רומן עם אסף המנהל, ושהוא מספק לה סמים.
נכדתו של השופט בן ארי בבית המשפט העליון.
בסוף העונה מתעוררת אך נרצחת על ידי עמוס, שמזריק לה ארס.
זוהר חוגג שירן (עדי אלון): תלמיד בתיכון "משעולים" והבן של עמוס שירן.
מחליט לשתף פעולה עם המשטרה כדי לתפוס את אביו.
צבי גוזלי (דרור קרן): מפקד במשטרה, נשוי לשולי, גרושתו של מוריס.
ויקטור סינוואני (דובר קוסשווילי): סוחר סמים.
התאהב בשירי כי חשב שהיא טרנסג'נדרית.
לאחר שגילה שהיא שיקרה לו, הכה אותה.
ניסה לשתף פעולה עם המשטרה אך שירי שיבשה את העסקה.
גדליה לוטן (גבי עמרני) (עונה 1): סוכן מוסד לשעבר, העביר לנמרוד את סמי האקסטזי בקופסה מבלי לדעת שזה מה שיש בה.
מכניס את נתי להריון והופך לבן זוגו של לירז בסוף העונה השנייה.
יריב מנדלבאום (נורמן עיסא) (עונה 1): בנו של שלמה מנדלבאום, שותפו של גדליה בעבר.
הגיע לארץ מארצות הברית אחרי 40 שנה.
מת לאחר שנופל מגובה במהלך עסקה עם שירי.
ראובן "ריבי" מאור (קובי מאור): טרנסג'נדרית, סוחרת סמים גסת רוח.
משתפת פעולה עם שירי בהפצת סם ה-DMT.
בסוף העונה השלישית טסה לתאילנד בכדי לעבור התאמה מגדרית.
יונה אלפנדרי (גליה ישי): שכנה של נתי ולירוי, אישה תימהונית ערירית, מתיידדת עם נתי.
נותנת לנתי צ'ק עם המון כסף בכדי שתשמור על ההיריון.
בעלה מת בעונה השנייה ויש לו שם זהה אליה ובכך היא גורמת ללירז ולנתי לחשוב שהיא מתה.
לא רצתה לדבר עם נתי יותר לאחר הבלבול שנגרם.
ערן שיקרצי (דורון בן-דוד): שוטר, הומוסקסואל בארון.
בסוף העונה השלישית בורח עם לירז ואסי מהבית של בת שבע.
שרי אביטבול (גלי בן גיאת): סוחרת סמים.
עוזבת בסוף העונה השלישית בכדי להתחיל התחלה חדשה רחוקה מצרות.
הדס (תמר יפה) (עונה 3): אשתו של ערן.
שוכבת עם דודי ולאחר מכן ערן מציע שיפרדו.
ככל הנראה נכנסה להיריון מדודי.
גיתית שלם (נעמי לבוב) (עונה 1–2): פילנתרופית, מנהלת מערכת יחסים עם אסף.
נפרדת ממנו לאחר שנפתח לו תיק במשטרה על שהכה את מוריס.
אהרון בן ארי (רותם קינן): אביה של נופר.
היה בטוח שאסף אנס והרג את ביתו.
הקשיב לשקרים של עמוס וניסה לירות באסף אך ירה בטעות על שירי בסוף העונה השנייה.
זאב (זאביק) בן-מוחא (מאיר קוטלר): נהג מונית ושותפו של עמוס לסחר בסמים.
אדם קר רוח ובעל אופי מאיים.
נעם זילברשטיין (הלל קפון) (עונה 3) חוקר המחלקה לחקירות שוטרים, עוזרה של עדה שוחט.
נעלב ממנה ולבסוף אומר לה את האמת בפנים.
עו"ד אשר בוארון (דודו ארז) (עונה 3) עורך דינו של מוריס.
קסם אלמקייס (זוהר מידן) שוטרת במחסן ימ"ר, נסחטת על ידי ערן ולבסוף מקבלת התקף לב.
חזום: אחיו של אלישע, שרי מסובכת איתו.
שולי: גרושתו של מוריס, בעונה השנייה גוזלי מציע לה נישואים.
זאזא: מכר ללירז את הפאב, פרץ לבית של נתי ולירז, כיביכול גנב את השרשרת של סבתא של נתי אך בפועל שירי גנבה את השרשרת
יונתן: בנה של עדה ובן זוגה של עלמה.
מתכנן לטוס לטיול אחרי צבא יחד עם בת זוגו לאוסטרליה.
עלמה: בת זוגו של יונתן, בנה של עדה.
מתכננת לטוס עם יונתן לאוסטרליה אחרי הצבא.
מטוטלת אנגלית הוא מכשיר שנועד למדוד ולהסדיר את רמת מניעת ההחלקה של משטחי דריכה.
כל מוצרי הבינוי אשר משמשים לריצוף וחיפוי של משטחים חוץ ופנים, עוברים בדיקה זאת כחלק מתהליך שחרור תקני בנמל הימי.
כל מוצרי הריצוף שלא עברו בדיקה זאת בהצלחה, לא יוכל להימכר תחת ההגדרה של - מוצרי דריכה נוגדי החלקה.
מטרת התקן הוא להעניק מדידה מספרית מדויקת של רמת ההחלקה במשטח הנבדק.
נושא הבטיחות משמעותי ביותר בבחירת סוג הריצוף ותכנונו.
התקנים הישראלים והבינלאומיים קובעים אמות מידה למידת החיכוך או החספוס הנדרשת ממשטח מרוצף, על מנת למנוע החלקה ופגיעות גופניות.
מטוטלת קונית מורכבת ממשקולת המקובעת לקצהו של חוט או מוט התלוי מנקודת משען.
בנייתה דומה לזו של מטוטלת רגילה; אף על פי כן, במקום להתנודד קדימה ואחורה, המשקולת של מטוטלת קונית נעה במהירות קבועה לאורך מעגל באופן כזה שהחוט (או המוט) מתווים חרוט במרחב.
באופן כללי יותר, המשקולת של מטוטלת קונית נעה לאורך אליפסה שכן המודל הפיזיקלי של מטוטלת קונית הוא של אוסצילטור הרמוני דו-ממדי.