tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המצב הכלכלי בארסנל החל להתדרדר, וכתוצאה מכך החליט קלסו ב-1908 להתפטר מתפקידו ולשוב לסקוטלנד על מנת לנהל בית מלון; למרות זאת הוא השתכנע ב-1909 לחזור לכדורגל, והחל לאמן את פולהאם.
קלסו החליף בפולהאם את הארי ברדשו, אותו החליף גם בארסנל.
קלסו אימן את פולהאם כשהמועדון שיחק בליגה השנייה הישנה, ובכל אחת מהעונות המועדון הצליח לשמור על מקומו בליגה.
למרות הקשיים הכספיים שפקדו את פולהאם בתקופת קלסו הוא הצליח להביא מספר שחקנים טובים לפני ואחרי המלחמה, שסייעו לו להשאיר את פולהאם בליגה.
בזמן המלחמה הוא אף שיחק פעם אחת במדי פולהאם בגלל מחסור בשחקנים, למרות שמעולם היה כדורגלן מקצועי.
קלסו היה מאמן שדגל במשמעת חזקה, והתנגד מאוד לעישון ולשתייה.
הקפדתו על המשמעת גרמה לעזיבתם של מספר שחקנים לאורך השנים.
קלסו עסק גם בניהול המועדון, והיה צריך להתמודד עם רצונו של הנרי נוריס, לשעבר יושב-ראש פולהאם שעבר לארסנל, למזג את שני המועדונים.
הוא אימן את פולהאם עד סוף עונת 1923/1924 כאשר הוחלף על ידי אנדי דוקאט והוא המאמן שעבד בפולהאם במשך הזמן הארוך ביותר.
לאחר שפרש מפולהאם הוא ניהל שני פאבים בהאמרסמית' וכיהן בתפקיד היושב-ראש התאחדות המאמנים והמזכירים של הפוטבול ליג.
פיליפ ג'ון "פיל" קאוגן הוא מנחה טלוויזיה אמריקאי אשר זכה בשישה פרסי אמי על עבודתו כמנחה תוכנית המציאות האמריקאית "המירוץ למיליון" ברשת השידור CBS.
קאוגן נולד בניו זילנד ובילה את רוב ילדותו באנטיגואה ובקנדה.
הוא עבד ביותר מ-70 ארצות כמנחה טלוויזיה, מפיק, כתב וצלם.
קאוגן יצר והנחה את תוכנית הטלוויזיה "שום הזדמנות לא מבוזבזת" ששודרה בארצות הברית (בערוץ דיסקברי) ובקנדה.
החל מ-2020, יצר והנחה את תחרות הריאלטי "חזקים כמו מסמסרים", תחרות ריאלטי הבוחנת 12 עובדי צווארון כחול במסגרת מגוון תחרויות עבודת כפיים, בתחרויות אישיות וקבוצתיות.
אחיו של פיל, אנדרו קאוגן, הוא זמר ג'אז מצליח אשר בעברו היה כתב חדשות בטלוויזיה של ניו זילנד.
נכון ל-2009 קאוגן גר בלוס אנג'לס עם אשתו, לואיס, ובתו, אל.
פילדלפיה הוא סרט קולנוע דרמטי אמריקאי, משנת 1993, בכיכובם של טום הנקס ודנזל וושינגטון.
אנדרו בקט (טום הנקס) הוא עמית בכיר במשרד עורכי דין בפילדלפיה.
אמנם הוא חי עם בן הזוג שלו מיגל אלוורז (אנטוניו בנדרס), אך בקט לא מגלה על נטייתו ההומוסקסואליות במשרד עורכי הדין, וגם לא את העובדה שיש לו איידס.
ביום שהוא מקבל את התיק החדש ביותר והחשוב ביותר של החברה, אחד השותפים במשרד מבחין בפגיעה קטנה על המצח שלו.
זמן קצר לאחר מכן, בקט מחסיר מהעבודה כמה ימים כדי לנסות למצוא דרך להסתיר את הנגעים שלו.
בעת ששוהה בביתו, הוא מסיים את העבודה על התיק אותו קיבל ומביא אותו אל המשרד, הוא משאיר הוראות לעוזריו להגיש תלונה בבית המשפט ביום המחרת, המהווה הזדמנות אחרונה בטרם תחול התיישנות על המקרה.
בקט סובל מעוויתות מעיים, והוא מובהל לבית החולים.
מאוחר יותר באותו בוקר בעודו בבית החולים, הוא מקבל שיחת טלפון בהולה מהמשרד המבקשים את התיק ולא מוצאים אותו, העותק המודפס לא נמצא וכן הדיסק הקשיח, עם זאת, המסמך מתגלה בסופו של דבר בארכיון, והוא מוגש לבית המשפט ברגע האחרון ממש.
למחרת, בקט מפוטר על ידי השותפים של החברה, אשר כינו אותו בעבר כ"חבר" שלהם, אבל עכשיו היכולות המקצועיות שלו מוטלות בספק, לאור איבוד המסמך.
בקט מאמין שמישהו הסתיר במכוון את הניירת שלו כדי לתת לחברה עילה לפטר אותו, וכי הפיטורין הם למעשה בעקבות האבחנה שלו כחולה איידס.
הוא מבקש מכמה עורכי דין לטפל בעניינו, כולל את עורך הדין ג'ו מילר (דנזל וושינגטון), איתו הוא היה מעורב בתיק הקודם.
מילר, שהוא הומופוב ויודע קצת על האיידס של בקט, בתחילה מסרב לקחת את התיק ואף מבקר אצל הרופא שלו כדי לדעת אם ייתכן שנדבק באיידס בעת שלחץ את ידו של בקט.
הרופא לועג לו ומסביר את דרכי ההידבקות באיידס, אך לאחר שמילר מתעקש הרופא מציע לקחת דגימת דם של מילר, בחושדו שמילר שואל על המחלה כי הוא יודע שנדבק בה ומנסה להסתיר זאת.
מילר דוחה את הבקשה, וחושב שזו בדיחה.
באותו הזמן בקט, שלא מצליח למצוא עורך דין המוכן לייצג אותו, נאלץ לפעול כעורך הדין של עצמו.
בעת עיונו בספריית החוק, מילר רואה את בקט ליד שולחן סמוך.
לאחר שהספרן מספר כי מצא ספר על אפליה של איידס, אחרים בספריה מביטים בחשד ולאחר מכן קמים ומתרחקים, והספרן מציע לבקט לעבור לחדר פרטי.
מילר נגעל מהתנהגותם ומתקרב לבקט ודן עמו על חומר שהוא אסף, כך שניתן להבין שהוא החליט לקחת את התיק.
ראש המשרד, צ'ארלס ווילר (ג'ייסון רוברדס) מקבל זימון על ידי מילר לבית המשפט, הוא דואג מהנזק שהתביעה יכולה לעשות לעסק או לשמו הטוב, אך אחד מהשותפים (רון ואווטר) מנסה ללא הצלחה לשכנע אותו להגיע להסדר מחוץ לבית המשפט עם בקט.
כאשר המקרה מגיע בפני בית המשפט, וילר עולה לדוכן העדים, וטוען כי בקט היה בלתי כשיר וטוען כי ניסה בכוונה להסתיר את מצבו, כמו כן מנסה התביעה לחזק את גרסתה שבקט איננו אחראי על ידי הוכחה שלא סיפר למיגל בן זוגו על קיום יחסי מין במועדון והיתכנות שנדבק באיידס.
ההגנה שוב ושוב טוענת כי בקט אשם במחלתו בעקבות ההפקרות המינית שלו ועל כן הוא לא קורבן.
במהלך עדותו, הוא גילה כי אחד השותפים שם לב לנגעים של בקט כי עבד בעבר עם אישה שנדבקה באיידס לאחר עירוי דם ולכן זיהה את הנגעים כמו כאיידס.
כדי להוכיח שהנגעים היו גלויים, מילר מבקש מבקט להתיר את כפתורי החולצה שלו בזמן שהוא על דוכן העדים, עקב כך מתברר כי הנגעים שלו נראו אכן לכל.
במהלך החקירה הנגדית, בקט מודה שהוא תכנן לספר לעמיתיו עורכי הדין שהוא הומו, אך שינה את דעתו אחרי ששמע אותם מספרים בדיחות הומופוביות בסאונה של מועדון בריאות.
כשנשאל איך הוא נדבק, הוא מאשר כי קיים יחסי מין עם גבר אנונימי בקולנוע פורנוגרפי.
עם זאת, הוא ומילר משיגים יתרון כאשר השותף שיעץ לבצע עסקת טיעון מחוץ לכותלי בית המשפט מודה שהוא חשד שבקט חולה איידס מזה זמן רב, אך לא אמר דבר, והוא מצר על חוסר המעש שלו.
בקט מתמוטט במהלך עדותו של וילר.
במהלך האשפוז שלו, מגיע פסק הדין ובו פסקו המושבעים לטובתו, פיצוי בגין כאב וסבל וכן פיצויים עונשיים בסכום כולל של קרוב ל-4.5 מיליון דולר.
מילר מבקר את בקט בבית החולים לאחר פסק הדין ואז מתגבר על הפחד שלו ונוגע בפניו של בקט.
אחרי שהמשפחה של בקט עוזבת את החדר, הוא אומר לבן זוגו מיגל כי הוא מוכן למות.
מיד לאחר מכן נראה מילר מקבל את ההודעה על מותו.
הסרט מסתיים בקבלת פנים בביתו של בקט לאחר ההלוויה, כשאבלים רבים, כולל מילר, רואים סרטים ביתיים של בקט כילד בריא.
הסרט העוסק בדעות קדומות כלפי נשאי איידס וכלפי הומואים.
הסרט בכיכובם של טום הנקס ודנזל וושינגטון ובבימויו של ג'ונתן דמי.
התסריט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'פרי באוורס, עורך דין אשר תבע את מעסיקיו בגין פיטורים בלתי חוקיים מאחר שנדבק במחלת האיידס.
האירועים בסרט דומים לאירועים בחייהם של עורכי הדין ג'פרי באוורס וקלרנס ב'קיין.
באוורס היה עורך דין, אשר בשנת 1987 תבע את משרד עורכי הדין בייקר אנד מקנזי על פיטוריו לא חוקיים באחד המקרים הראשונים של אפליה על רקע הידבקות באיידס.
קין היה עורך דין לשירותים משפטיים בהייאט שפוטר לאחר שמעבידו גילה שיש לו איידס.
הוא תבע את הייאט בשנת 1990 וזכה רק לפני מותו.
המשפחה של באוורס תבעה את הכותבים והמפיקים.
שנה לאחר מותו של באוורס, המפיק סקוט רודין ראיין את המשפחה של באוורס ועורכי הדין שלהם, על פי המשפחה, הוא הבטיח תמלוגים על השימוש בסיפורו של באוורס כבסיס לסרט.
בני המשפחה טענו כי 54 סצנות בסרט כל כך דומות לאירועים בחייו של באוורס שהן יכלו לבנות רק על ידי הראיונות שלהם.
עם זאת, בהגנתו אמר רודין כי נטש את הפרויקט לאחר שכירת סופר שלא היה שותף לכל מידע שהמשפחה סיפקה.
התביעה יושבה לאחר חמישה ימים של עדויות, אך תנאי ההסכם לא פורסמו, הנתבעים הוסיפו הצהרה כי "הסרט נוצר בחלקו בהשראת סיפורו של באוורס".
במאי הסרט הצהיר כי הוא פנה לביים את הסרט אחרי שחברו, חואן סוארז, אובחן כחולה איידס.
זכייה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (טום הנקס)
זכייה בפרס האוסקר ל-שחקן הטוב ביותר (טום הנקס)
מועמדות לפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (רון ניסוואנר)
זכייה בפרס האוסקר ל-"שיר המקורי הטוב ביותר", שביצע ברוס ספרינגסטין
מועמדות בפרס האוסקר ל-"איפור הטוב ביותר".
מועמדות לפרס האוסקר ל-"שיר המקורי הטוב ביותר", שביצע ניל יאנג, מועמדות נוספת למעשה של שני שירים בסרט אחד.
פילאר ראולה (בספרדית: Pilar Rahola; נולדה ב-21 באוקטובר 1958) היא עיתונאית, סופרת, פובליציסטית ופוליטיקאית קטלאנית.
כיהנה בעבר כסגנית ראש העיר ברצלונה.
ראולה ידועה בתמיכתה בישראל ובמאבקה באנטישמיות.
ראולה נולדה ב-21 באוקטובר 1958 בברצלונה, למשפחה שהחזיקה בדעות רפובליקניות אנטי-פאשיסטיות.
היא למדה בלשנות ספרדית וקטלאנית באוניברסיטת ברצלונה.
ראולה פרסמה מספר ספרים בספרדית ובקטלאנית והיא כותבת טורים בעיתונים "Vanguardia" הספרדי, "La Nación" הארגנטינאי ו-"Diario de América" האמריקאי.
כמו כן השתתפה במספר הרצאות.
בשנים 1987–1990 ניהלה ראולה את ההוצאה לאור הקטלאנית "Pòrtic".
כעיתונאית סיקרה את הסכסוך באריתריאה, את מלחמות יוגוסלביה, את מלחמת המפרץ, ואת נפילת חומת ברלין.
ראולה הייתה חברה ב"מפלגה הרפובליקנית של קטלוניה", היא כיהנה כסגנית ראש העיר ברצלונה.
בעבר השתתפה במספר ועדות חקירה שחקרו שחיתויות בפוליטיקה.
בשנת 1996 עזבה ראולה את "המפלגה הרפובליקנית של קטלוניה" ויחד עם אנז'ל קולום וז'ואן לאפורטה הקימה מפלגה חדשה.
המפלגה לא זכתה להצלחה בזירה הפוליטית וראולה פרשה מהפוליטיקה והחלה להתרכז בכתיבה.
ראולה כותבת בנושאי פמיניזם, זכויות אדם וזכויות בעלי חיים.
היא ידועה כתומכת נלהבת של ישראל ובשנים האחרונות היא ביקרה את עמיתיה בשמאל על צביעותם בכך שאינם שותפים לדעותיה לגבי יהדות וציונות.
ב-18 בינואר 2015 נכחה בערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז., שהתקיים בבית הכנסת של ברצלונה.
בנוסף אימצה שני ילדים, אחד מברצלונה ואחד מסיביר.
פרס מאוניברסיטת צ'ילה על מאבקה למען זכויות האדם, 2004
פרס מטעם הקהילה היהודית בצ'ילה על מאבקה כנגד האנטישמיות, 2005
חברת כבוד של אוניברסיטת תל אביב, 2006
פרס מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007
פרס מטעם הוועד היהודי האמריקאי על מאבקה למען זכויות האדם, 2009
לורנסה פילאר גארסיה סטה (בספרדית: Lorenza Pilar García Seta; 16 בינואר 1928 – 2 ביוני 1996) הייתה זמרת סופרן ספרדיה (אראגונית), שנודעה בשם הבמה פילאר לורנגאר.
בעיקר התפרסמה בפרשנותה לאופרות ולסוגה הספרדית סרסואלה, וכסופרן נודעה במשלב המלא שלה, שהצטיין בגוון צעיר ובוויבראטו אופייני.
פילאר נולדה ברובע אל גאנצ'ו של סרגוסה.
בגיל צעיר מאוד השתתפה בתוכנית רדיו לכישרונות צעירים, שארגן רדיו סרגוסה.
חינוכה המוזיקלי הרשמי החל בהיותה בת ארבע-עשרה, אצל מרגריטה מרטינס.
היא עברה לברצלונה ללמוד בקונסרבטוריון למוזיקה שם והחלה להופיע בשם בדוי, לורן ארסה, באולמות שונים, כדי לממן את שיעוריה.
בהמשך למדה במדריד אצל זמרת הסופרן הלירי הספרדייה אנחלס אוטאין ואחר בברלין אצל קרל אברט ואצל המצו-סופרן הרטה קלוסט (מי שהייתה מורתו של דיטריך פישר-דיסקאו).
פילאר הצטרפה כחברה למקהלת "תיאטרו דה לה סרסואלה" בסביבות 1949. הופעתה הראשונה כזמרת מקצועית התקיימה ב-1950 באוראן שבאלג'יר, בתפקיד מארושה.
ב-1951 הופיעה לראשונה בספרד בתפקיד הראשי בסרסואלה "סל של תות שדה" (El canastillo de fresas).
בשנת 1952 שרה בברצלונה כסולנית בסימפוניה התשיעית של בטהובן וברקוויאם הגרמני של ברהמס.
קריירת האופרה הבינלאומית שלה החלה ב-1955 בפסטיבל הבינלאומי באקס-אן-פרובאנס בצרפת, שם שיחקה את כרובינו בנישואי פיגארו.
משם המשיכה להופעות בלונדון, בפסטיבל גליינדבורן ובבואנוס איירס.
ב-1958 חתמה על חוזה עם הדויטשה אופר ברלין, והקשר שלה עם בית אופרה זה נמשך שלושים שנה.
בשנת 1963 קיבלה את תואר "זמרת הלשכה" מן הסנאט של ברלין.
ב-1961 הופיעה לראשונה בפסטיבל זלצבורג בתפקיד איליה ב"אידומניאו" של מוצרט.
אחר גילמה את דסדמונה באותלו באופרה של סן פרנסיסקו, את ויולטה בלה טרוויאטה ב"דויטשה אופר" בברלין, ואת דונה אלווירה בדון ג'ובאני במטרופוליטן אופרה.
במהלך הקריירה שלה הופיעה במדריד, בריסל, לה סקאלה במילאנו, ליצאו בברצלונה, שרה לעיתים קרובות עם הפילהרמונית של וינה והאופרה של וינה, בפריז ועד טוקיו הרחיקה במסעותיה.
אלבום דואט הסרסואלה שלה עם פלאסידו דומינגו בפסטיבל המוזיקה של זלצבורג החזיר אותה אל השורה הראשונה של זמרי הסרסואלה הספרדית.
ניצחונה האחרון בברלין היה כולנטין בההוגנוטים של מאיירבר.
ב-1991 העניקה קרן נסיך אסטוריאס את פרס האמנויות ל"דור הזמרים הספרדים הליריים" ויקטוריה דה לוס אנחלס, תרזה ברגנצה, מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, פלאסידו דומינגו, אלפרדו קראוס ופילאר לורנגאר.
פילאר הודיעה על פרישתה והופיעה בקונצרט האחרון שלה בתיאטרון קאמפואמור באוביידו שבאסטוריאס, ספרד.
ב-1994 קיבלה את "אות השירות המצוין" ממדינת ברלין.
פילאר לורנגאר מתה ממחלת הסרטן בברלין, שם עשתה את רוב שנות הקריירה שלה ושם התגוררה עם בעלה, ד"ר יורגן שאף.I.E.S.
Pilar Lorengar, בית ספר תיכון לאמנויות התקשורת בעיר הולדתה, סרגוסה, קרוי על שמה.
פילאריאזיס לימפטית היא סוג של מחלת פילריאזיס (Filariasis) הפוגעת בקשריות הלימפה הנגרמת כתוצאה מהידבקות בתולעים טפיליות השייכות לעל-משפחת ה-Filarioidea במערכת ה-Nematoda.
המחלה נכללת בקבוצת המחלות הטרופיות המוזנחות ומאופיינת בעיבוי של העור והרקמות העמוקות, במיוחד באזור הרגליים ובקרב הגברים גם באזור איבר המין.
פילאריאזיס לימפטית היא מחלה הגורמת לנפיחות באזור הרגליים וחוסר התפקוד של בלוטות הלימפה.
חוסר תפקוד זה מקשה על הגוף להילחם בחיידקים ובפתוגנים אחרים, הגורמים לזיהומים במערכת הלימפה עצמה.
זיהומים אלה גורמים להתקשות והתעבות העור ולמעשה ליצירת מעין "רגלי פיל", דבר אשר מוביל לנכות פיזית קשה.
ההערכה הרווחת בעולם מדברת על כ-1.3 מיליארד בני אדם אשר עלולים להדבק במחלה, ומתוכם 120 מיליון שכבר נדבקו.
המחלה נפוצה בעולם באזורים טרופיים וסובטרופיים, בעיקר ביבשות אפריקה, אסיה ואמריקה הדרומית.
המחלה נגרמת על ידי שלושה מינים של תולעים טפיליות ממערכת התולעים הנימיות (Nematode):
המיקרופילריה של שלושת מיני התולעים הנ"ל, מועברות לגוף האדם על ידי יתושים מהסוג: Culex, Anopheles, Aedes, ו-Mansonia.
פעולת העקיצה היא זו שמעבירה באופן ישיר את הפגיות של התולעים לגוף האדם.
התולעים הבוגרות מסוגלות להתקיים אך ורק במערכת הלימפה האנושית.
המחלה נוצרת משילוב של מספר גורמים הנמצאים ביחסי גומלין: התולעים, החיידקים השוכנים בתוך התולעים, תגובת המערכת החיסונית של המאכסן הסופי (האדם המודבק) ומאכסני הביניים (היתושים).
התולעים (זכר ונקבה) דוגרים בתוך מערכת הלימפה, אשר אחראית על שמירת האיזון שבין נוזל הדם לרקמות הגוף - מערכת חיונית לגוף האדם.
הזיהום יכול לבוא לידי ביטוי במספר אופנים:
ביטוי חיצוני – מדובר בעיוותים ונפיחויות באזור הרגליים וכן באזור כיס האשכים בקרב הגברים.
נפיחויות אלה נוצרות בשל תפקוד לקוי של קשריות הלימפה, דבר אשר גורם להצטברות נוזלים באיברים אלה.
ביטוי פנימי – החולים במחלה חווים התקפים של כאב המלווים בחום.
במרבית המקרים פילריאזיס לימפתי אקוטי (חריף) אינו מלווה בתסמינים בולטים.
והאדם החולה לא מראה תסמיני מחלה כלל במשך שנים ולעיתים אף כל תקופת חייו.
ברגע שבו יתוש נושא התולעים עוקץ את האדם, עוברות התולעים לגופו דרך פצע העקיצה.
התולעים נודדות במחזור הדם, גדלות ומתמקמות באזור בלוטות הלימפה, תהליך אורך 6 חודשים ויותר.
תולעת בוגרת חיה בין 5 ל-7 שנים.
התולעים הבוגרות משריצות מיליוני פגיות הנעות במחזוריות לילית בתוך מערכת הלימפה ובמערכת הדם בגוף, דבר הגורם להיווצרות זיהום מערכתי.
בשלב זה, כל יתוש שיעקוץ את האדם המודבק, יקלוט במהלך העקיצה חלק מפגיות התולעים.
בגוף היתוש עוברות הפגיות מספר שלבי גדילה והתפתחות וכעבור שבוע עד שבועיים, כאשר יגיעו הפגיות לרמת "פגית שלב 3" ("Level 3 larva"), הן תהיינה מוכנות להמשך הדבקה (הדבקת מאכסן סופי - האדם).
השיטה המקובלת לאבחון המחלה מתבססת על זיהוי של הפגיות בדגימת דם הנבדק, לאחר צביעה (דוגמת צביעת גימזה, או צביעת המטוקסילין-אאוזין), באמצעות מיקרוסקופ אור.
הפגיות נעות במחזור הדם בשעות הלילה (מחזוריות לילית) ועל כן לקיחת הדם צריכה להעשות בשעות אלה עם הופעתן של הפגיות במערכת הדם.
עבור אנשים עם רגישויות מוגברות קיימות טכניקות מיוחדות לזיהוי המחלה.
הטיפול במחלה נעשה בכמה דרכים ומשתנה בהתאם לאזור הגאוגרפי של המצאות המחלה:
מתן תרופות נגד תולעים טפיליות – התרופות הנפוצות לטיפול במחלה הן אלבנדזול ואיברמקטין.
תרופות אלה גורמות לעיכוב תהליך פִּילְמוּר של סיבי שלד התא מסוג מיקרוטובולים וכן לפגיעה במערכת העצבים של הטפילים בהתאמה.
שמירה על היגיינה – ניקוי קפדני של האזורים בגוף נמצא כיעיל מאוד כנגד פיתוח תסמיני המחלה.
ההשפעה של ניקוי וחיטוי של העור באה לידי ביטוי במניעת דלקות וזיהומים משניים אשר עלולים להיווצר בשל מחלת האלפנטיאזיס עצמה.
מתן אנטיביוטיקה – בשנת 2003 הוצע כי האנטיביוטיקה הנפוצה דוקסיציקלין עשויה להיות יעילה בטיפול כנגד אלפנטיאזיס טרופית.
במחקר נמצא כי האנטיביוטיקה הורגת את החיידקים, אשר נמצאים במצב של סימביוזה בתוך התולעים הבוגרות והפגיות שלהן, דבר אשר מוביל למות התולעים עצמן.
מניעה ברמה האישית – הדרך הטובה ביותר למנוע הדבקות במחלה היא להימנע מעקיצות יתושים.
היתושים, הנושאים את הפגיות של התולעים, בדרך כלל עוקצים בין שעות הדמדומים והשחר, ולכן עדיף לישון בלילות בחדרים סגורים וממוזגים, ובחוץ יש ללבוש בגדים עם שרוולים ארוכים ולהשתמש בדוחה יתושים וכילה.
טיפול במחלה על ידי בני האדם שנדבקו בה הוא גורם משמעותי נוסף שיכול למנוע את הפצת המחלה.
היות שהמחלה עוברת מהיתוש לאדם וחזרה ליתוש ולאדם הבא אחריו, כל טיפול שיהרוג את התולעים, על שלביהן השונים, ימנע הדבקה מחודשת של אדם אחר בזמן עקיצה.
מניעה ברמה אזורית – בשנת 1997 בעקבות ההתקדמות באבחון והטיפול במחלה, סווגה האלפנטיאזיס הטרופית כאחת מתוך 6 מחלות הניתנות להשמדה.
על כן אימץ ארגון הבריאות העולמי את החלטה מס' 50.29, הקוראת לחיסול המחלה בעולם.
שתי חברות תרופות מוכרות, GlaxoSmithKline ו-.Merck & Co, חרתו על דגלן לתרום תרופות לטיפול במחלה כל עוד היא קיימת.
בשל העובדה כי חסרות עדויות מבוססות על תחלואה במחלה לפני המאה ה-16, קשה להוכיח את קיומה בתקופה קדומה יותר.
עם זאת, מחלת האלפנטיאזיס הטרופית הייתה מוכרת באזור הנילוס ופנים יבשת אפריקה.
על כך מעידים מגוון חפצי אומנות, דוגמת פסל פרעה מנתוחותפ השני, המתוארך לשנת 2000 לפנה"ס, בו ניתן להבחין בגפיים נפוחות וכן פסל נוסף, ממערב אפריקה המתוארך לשנת 500 לספירה, השייך לתרבות הנוֹק (Nok), המתאר נפיחות באזור כיס האשכים והפין.
הן נפיחות ברגליים והן בכיס האשכים מאפיינים, כאמור, את מחלת האלפנטיאזיס הטרופית.
גילוי תסמיני המחלה (1588-1876) - הגילוי והתיעוד הראשון של תסמיני המחלה בוצע במהלך מחקר באזור גואה שבדרום הודו.
במהלך מחקרו, כתב החוקר יַאן יוּגֵן לִינְסְכוּטֶן (Jan Huygen Linschoten) על המקומיים:
לאחר עדות זו הגיעו עדויות רבות על תסמיני המחלה מחלקים אחרים באסיה ואפריקה.
גילוי הפגיות והתולעים גורמות המחלה (1863-1876) – בשנת 1863 מנתח צרפתי בשם זַ'אן-נִיקוֹלָא דֶמָרְקִי (Jean-Nicolas Demarquay) היה הראשון אשר תיעד תצפית בפגיות מתוך נוזל הדם.
לאחר 3 שנים חוקר בשם טִימוֹתִי לוּאִיס (Timothy Lewis) גילה את הקשר שבין הפגיות למחלת האלפנטיאזיס הטרופית.
בשנת 1876 תיעד ג'וזף בֵּנְקְרוֹפְט (Joseph Bancroft) את התולעים הבוגרות, שעם הזמן נקראו על שמו (Wuchereria Bencrofti).
גילוי מחזור החיים של התולעים (1877) – בשנת 1877 היה פטריק מנסון (Patrick Manson) לחוקר הראשון אשר הצליח במחקרו להצביע על היתושים כאחראים להעברת המחלה לבני האדם.
אולם בתאוריה של מנסון נפלה טעות היות שהוא תיאר את העברת הפגיות בין היתושים לבני האדם דרך מי השתייה ולא דרך הזרקתם במהלך עקיצה.
רק בשנת 1900 גילה ג'ורג' קארמייקל לוֹ (George Carmichael Low) את הדרך האמיתית בה עוברות הפגיות מהיתושים לגוף האדם.
מחלת האלפנטיאזיס הטרופית היא אחד הגורמים הנפוצים בעולם למקרי נכות ומום.
בקהילות מקומיות בהן נפוצה המחלה קיים שיעור של 10% בהופעת תסמיני נפיחויות רגליים קשות בקרב הנשים, ושיעור של 50% בהופעת תסמיני נפיחויות באזור איבר המין בקרב הגברים.
לתסמינים אלה קיימות השלכות מורכבות ועמוקות על התרבות, החברה והכלכלה באזור המחלה, המתבטאות בעיקר בעוני.
הסממנים החיצוניים נתפסים כסמל לבושה בקרב החולים ואלה נמנעים מלהיחשף בציבור.
אצל גברים הפגיעה באזור איבר המין מתבטאת במוגבלות פיזית המונעת מהגבר לעבוד ומובילה לביטחון עצמי נמוך.
הסטיגמה של החולים במחלה באזורים אלה קשה ורווחת, דבר אשר משפיע גם על מוסד הנישואים; הנישואים הם יעד כמעט בלתי ניתן להשגה בקרב אלה המפתחים את תסמיני המחלה.
ביבשת אפריקה, יותר מ-382 מיליון בני אדם מ-39 מדינות חשופים למחלת האלפנטיאזיס הטרופית.
במהלך 14 השנים האחרונות התוכנית למניעת אלפנטיאזיס טרופית של ארגון הבריאות העולמי, הצליחה למפות את המחלה ב-35 מדינות אפריקה.
בשנת 2007 15 מדינות ביבשת הצליחו לרפא יותר מ-47 מיליון בני אדם - עלייה של 40% בהשוואה לטיפול שניתן עד לשנת 2006.
מאז שנת 2000 נשלחו לאפריקה יותר מ-160 מיליון תרופות לטיפול ומניעת המחלה.
פילדלפיה הייתה עיר עתיקה מהתקופה ההלניסטית־רומית באזור נווה המדבר פיום במצרים, וידועה היום בשם קום אל־חמאם.
העיר נוסדה על ידי תלמי השני באמצע המאה ה־3 לפנה"ס.
היא שכנה כ־40 ק"מ צפונית מזרחית לעיר פיום של היום.
כמו קרוקודילופוליס, הוקדשה העיר לארסינואה, אחותו ואשתו של תלמי השני.
החפירות בעיר החלו בשנת 1908, והחורבות השתרעו על שטח של כ־1000 על 500 מטר.
העיר הייתה מרושתת ברשת של רחובות אורך ורוחב בזווית ישרה, שרוחבם בין 5–10 מטר.
בדרום העיר נתגלה מקדש בסגנון מצרי.
הממצאים בחפירות כללו חפצים לשימוש יומיומי ופפירוסים רבים, ובבתי הקברות של העיר נמצאו גם ציורי דיוקנאות של מומיות.
העיר כונתה על ידי הארכאולוגים "עיר מודל" של אפולוניוס, ראש השרים של תלמי השני.
אחד הממצאים החשובים היה הארכיון של זנון, שהיה פקידו הפרטי של אפולוניוס, ראש השרים, והאחראי על הכספים של תלמי השני, שעבר לגור בעיר לאחר שפרש משירות המדינה.
פיל צפון-אפריקני (שם מדעי: Loxodonta africana pharaoensis) הוא ככל הנראה תת-מין קדום של הפיל האפריקאי, או מין נפרד שהתקיים בצפון אפריקה עד היכחדותו בתקופת האימפריה הרומית העתיקה.
פילים אלה שימשו כפילי מלחמה במסעו של חניבעל בחציית הרי האלפים בצפון איטליה.
סביבת המחיה הטבעית של הפיל הצפון אפריקני השתרעה ככל הנראה לאורך צפון אפריקה עד חופי סודאן ואריתריאה.
הפיל הצפון אפריקני היה קטן בממדיו מפיל הסוואנה האפריקני וככל הנראה היה בגודל דומה לפיל היערות האפריקני.
הוא היווה אוכלוסייה מורחבת של פיל מדברי.
ממטבעות קרתגניים מהתקופה ניתן להסיק כי גובהו ברוחב הכתפיים היה בסביבות 2.5 מטרים.
הוא מתואר כפיל בעל אוזניים גדולות וגב קעור הטיפוסיים לפיל האפריקאי המודרני.
ניתן להניח כי הוא היה בעל אופי כנוע יותר מהפיל האפריקאי המודרני, מה שאפשר את אילופו, אם כי לא ידוע באילו שיטות השתמשו על מנת לבייתו.
קיימת מחלוקת בין החוקרים האם הפיל נשא על גבו אפיריון קרב.
על אף התנגדויות השוללות זאת, ראיות מסוימות מצביעות כי פילי מלחמה מסוג זה נשאו על גבם אפיריון בחלק מהקרבות.
הפיל הצפון אפריקאי אולף ושימש גם את שושלת תלמי במצריים ההלניסטית.
פוליביוס מתאר את נחיתותו של פיל זה בקרב אל מול הפיל האסייתי הגדול יותר ששימש את הסלווקים.
כתובת תלמאית ששרדה מתארת את שלושת הסוגים של פילי המלחמה שהיו בשימוש בעת העתיקה: הפיל הלובי (הפיל הצפון-אפריקאי), הפיל האתיופי (כנראה הפיל המזרח-אפריקאי) והפיל ההודי.
המלך התלמאי התפאר בהצלחתו לאלף את הפילים האתיופיים (שהם קשים ביותר לאילוף).
סבורים כי הפיל הצפון אפריקני נכחד לאחר כיבוש צפון אפריקה בידי הרומאים מאחר ששימש בזירת תחרויות גלדיאטורים שבהם הגלדיאטורים לחמו בבעלי חיים פראיים שבסופן החיות היו מומתות.
חוקרים מסוימים סוברים כי אוכלוסיות קטנות של הפיל המשיכו להתקיים עד אמצע המאה ה-19 באזורי החוף של סודאן ואריתריאה אך בימינו נכחדו לחלוטין.
שילר (נולד ב-8 ביוני 1960) הוא סגן הנשיא הבכיר לשיווק עולמי בחברת אפל.
שילר הוא דמות בולטת בציבור ההרצאות והכנסים של אפל.
הוא מסייע למנכ"ל החברה טים קוק, והיה חבר בצוות ההנהגה הבכירה של החברה, לאחר שסטיב ג'ובס חזר לאפל בשנת 1997.
לשילר יש למעלה מ-24 שנות ניסיון בניהול ושיווק מוצרים, ביניהן 17 שנים בחברת אפל בתפקידים שונים.
הניסיון שלו כלל גם תפקידים בחברת "מקרומדיה" (כסגן נשיא לשיווק מוצרים), בחברת "FirePower מערכות" (כמנהל שיווק מוצרים), בחברת "נולאן", "Norton & Company" ובבית החולים הכללי במסצ'וסטס (כמתכנת ומנתח מערכות).
באפל, שילר סייע בפיתוח ושיווק המוצרים iMac, iBook, PowerBook G4, אייפוד, Mac OS X והמוצרים שבאו אחריהם.
שילר לעיתים השתתף בכנסי החברה ובנאומים של המנכ"ל שלה לשעבר סטיב ג'ובס, בדרך כלל בהצגה של מוצרים חדשים כמו האייפון והאייפוד.
המוצרים העיקריים שהציגו בכנסים אלו היו ה-מקבוק פרו (הליין העדכני), ה-אייפון 3GS, גרסאות ועדכונים חדשים של חבילות ה-iLife ו-iWork.
כמו כן הוצגו גם שינויי מחירים ושינויים ב-DRM (ניהול זכויות דיגיטלי) בחנות ה-iTunes.
נכון להיום, שילר הוא האדם העיקרי אשר מקיים את כנסים אלו ונואם בהם.
ב-19 בינואר 2012 נאם שילר באירוע המרכזי של אפל, שם הוצגו ה-iBooks (2) ותוכנת ה-iTunes U, עבור מכשירי iOS.
ב-11 ביוני 2012 הציג שילר את ה-מקבוק פרו החדש עם תצוגת הרשתית (Retina Display) באולם הכנסים "מוסקון" בסן פרנסיסקו.
אירוע זה היה גם ביום הפתיחה של כנס ה-WWDC בשנת 2012, הכנס השנתי העולמי של חברת אפל למפתחים של תוכנות ויישומים.
פילדלפיה הייתה פריגטת מפרשים של הצי האמריקני, חמושה ב־36 תותחים.
היא נקראה על שם העיר פילדלפיה, שאזרחיה מימנו בתרומותיהם את בנייתה.
האונייה תוכננה על ידי ג'וזאיה פוקס, ונבנתה על ידי סמיואל המפריז, נתנייל הָאטוֹן וג'ון דֶּלָבוּ.
את גליף החרטום שלה הכין הפַּסָל ויליאם רָאשׁ מפילדלפיה.
בניית האונייה החלה בנובמבר 1798 והיא הושקה שנה אחר כך, בנובמבר 1799.
את שירותה הפעיל בצי החלה "פילדלפיה" ב־5 באפריל 1800. האונייה מפורסמת בעיקר בשל גורלה המיוחד: ב-31 באוקטובר 1803, במהלך המלחמה הברברית הראשונה, עלתה על שרטון ליד נמל טריפולי (לוב) ונפלה עם כל אנשי צוותה לידי האויב.
חודשים אחדים אחר כך, כשנסתבר כי אין כל אפשרות לחלץ את האונייה משבייה, היא הועלתה באש והושמדה בפעולה נועזת על ידי צוות הספינה "אנטרפרייז" בפיקודו של לוטננט סטיבן דִּיקֵייטֶר.
פילבארה הוא אזור גאוגרפי גדול ויבש בצפון־מערב אוסטרליה דרומית לאזור קימברלי.
האזור ידוע בתצורות הסלע העתיקות שלו, ברכסי הרים עם צוקים ותהומות, באדמתו האדומה, במרבצים עצומים של עפרות ברזל, וכן במגוון ביולוגי של עולם החי התת-קרקעי.
פילבארה הוא אחד מתוך תשעת האזורים של החוק לפיתוח אזורי מ-1993, והוא גם כלול ב-89 המערכות האקולוגיות של אוסטרליה (IBRA).
אזור פילבארה משתרע על שטח של 502,000 קמ"ר לפי ההגדרה המורחבת שלו (כולל איים הסמוכים לחוף) השווה לשטחן של המדינות האמריקניות קליפורניה ואינדיאנה, אם כי לפי ההגדרה המצומצמת של IBRA הוא משתרע על פחות ממחצית משטח זה.
לאזור יש משמעות כלכלית גבוהה באוסטרליה המערבית בשל הימצאות עפרות ברזל ומינרלים נוספים בתחומיו בכמויות גדולות לצד שדות גז טבעי.
מלבד זאת, גם דיג ותיירות משמשים כענפים כלכליים עיקריים של האזור.
פילבארה מורכב מ-3 תת-אזורים גאוגרפים ברורים: מערב, מזרח, ומרכז.
תת-האזור המערבי והחולי, הסמוך לחוף, הוא המאוכלס ביותר ובו מצויים עיקר התעשייה והמסחר של פילבארה.
תת-האזור המזרחי הוא מדברי כמעט לחלוטין (חופף למדבר החול הגדול ולמדבר גיבסון), ומאוכלס בדלילות בעיקר על ידי הילידים האבוריג'ינים.
לתת-האזור המרכזי יש טופוגרפיה הררית.
יש בו כמה מוקדי כרייה אך הוא מתאפיין בעיקר בנופיו: ערוצי נחל וקניונים מרהיבים, פארקים לאומיים, הרים גבוהים (הר ברוס והר מנארי) ואטרקציות טבע נוספות.
כל אלה הפכו אותו לאזור תיירות פופולרי.
בפילבארה נמצאות תצורות סלע מן העתיקות בעולם לצד שרידי מאובנים עתיקים אחרים.
מקור שמו של האזור הוא בשפתם של האבוריג'ינים.
על-פי דעה אחת, המילה "פילבארה" התפתחה מהמילה "ביליבארה" שפירושה הוא "יבש".
על-פי דעה אחרת, פירוש המילה פילבארה הוא "דגים", והיא קשורה לציד דגים ביובלי נהרות מסוימים על ידי האבוריג'ינים.
האירופאי הראשון שחקר את האזור היה פרנסיס תומאס גריגורי בשנת 1861. ההתיישבות הראשונה באזור הייתה לאורך החוף, ובמאה ה-19 קמו מרכזים חקלאיים מפותחים כמו קוזאק, רובורון, ושלבורוגה.
עם זאת, מ-1900 ואילך מרכזים אלו ירדו מגדולתם לאחר עליית מעמדם של אזורים חקלאיים פוריים יותר בצפון ובדרום.
כריית מחצבים באזור החלה בשנת 1937 על ידי ג'ורג' וויטנסון, ובעקבות גילוי עפרות הברזל העצומות ב-1960, האזור הפך למרכז כלכלי גדול ועיירות רבות קמו בשטחו.
ב-1952, הבריטים ביצעו את הניסוי של הפצצה האטומית הראשונה שלהם על איי מונטבלו בחופי האזור במסגרת מבצע הוריקן.
האוכלוסייה האבוריג'ינית של פילבארה קדמה אלפי שנים להתיישבות האירופאית.
ליד העיירה דמפיר ישנו אוסף גדול של ציורי סלע, שגילם מוערך בכאלף שנים.
בעוד שבאזור קימברלי הציורים נעשו על החול הרך, בפילבארה איורים אלו נחקקו בעיקר לתוך משטחי סלע קשים.
כאשר האירופאים הגיעו לאזור הם שיעבדו את האוכלוסייה המקומית לעבודות כרייה בתנאים ירודים.
תנאי העבודה השתפרו לאחר שביתות ארוכות שנמשכו למעלה משלוש שנים.
כיום קהילות רבות של אבוריג'ינים עדיין נאבקות כדי לקבל מהממשלה תנאים הולמים של בריאות, דיור וחינוך, והתשתית בכפרים ובתנחלויות עדיין רעועה מאוד.
נכון לשנת 2010, באזור ישנה אוכלוסייה אנושית מוערכת של 48,610 אנשים, מתוכם 15% ממוצא אבוריג'יני (כ -6,000 אנשים).
מוקדי ההתיישבות האירופאים הגדולים ביותר באזור הם הערים פורט הדלנד, קראטה וניומן, וישנם כ-10 מרכזי התיישבות גדולים-בינוניים, ו-25 מרכזים קטנים נוספים.
אנשים רבים באזור עובדים בו באופן זמני (כורים ופועלים למשל).
מרבית עפרות הברזל של אוסטרליה שהיא מיצואניות הברזל הגדולות בעולם, נמצאים באזור פילבארה - בעיקר סביב הערים ניומן וטום-פריס'.
תעשיית הברזל מעסיקה כ-9,000 אנשים מאזור פילבארה.
עתודות הברזל האדירות של פילבארה התגלו לראשונה על ידי לאנג הנקוק, ואזורים רבים שעשירים בברזל נמצאים עדיין כיום תחת שליטת בתו ג'ינה ריינהרט שמחזיקה את חברת הכרייה השנייה בגודלה במדינה.
נכון לשנת 2010 ישנם כ-30 חברות של כריית ברזל באזור.
ב-1960, תומאס מאץ שהיה אז סגן הנשיא של חברת הפלדה קייזר, כינה את האזור כ"אחד מריכוזי עפרות הברזל הגדולים והמסיבים ביותר בעולם", וחישובים מראים כי כמות הברזל בפילבארה מסתכמת ב-24 מיליארד טונות.
על פי נתוני הלשכה האוסטרלית של חקלאות ומשאבים כלכליים, החל משנת 2010 כריית הברזל באזור נעשית בקצב של 324 מיליון טון בשנה, וכמות הברזל המנוצלת צפויה לגדול בשנים הקרובות.
מומחים מעריכים שתוך 50-30 שנה משאבי הברזל עשויים להיגמר.
באזור פילבארה יש גם את אחד ממכרות המנגן הגדולים בעולם: מכרה וודי-וודי הממוקם כ-400 ק"מ דרומית מזרחית לעיר פורט הדלנד.
המינרל אזבסט כחול נכרה לראשונה באזור על ידי ג'ורג' וויטנסון בשנת 1943. חלק ניכר מהכלכלה של האזור מבוסס על שדות נפט וגז טבעי.
ישנן גם מספר מכרות נחושת וחוות בקר, ותיירות משמעותית בעיקר לפארק הלאומי קאריג'יני, הפארק הלאומי מילסטרם-צ'יצ'סטר, ארכיפלג דמפייר, ושונית נינגלו שמהווה אתר מורשת עולמי.
התחבורה העיקרית בפילבארה היא של רכבות המשא המיועדות להביא את עפרות הברזל מהמכרות לנמלים.
לאורך החופים של פילבארה ישנם כיום 5 נמלים: פורט הדלנד, פורט אליוט, דמפיר, כף למברט.
נמל נוסף (פורט אנקטל) נמצא בשלבי פיתוח.
האקלים של פילבארה הוא צחיח עד טרופי, ומתאפיין בטמפרטורות גבוהות וגשמים סדירים נמוכים להוציא את סופות הציקלון בקיץ.
במהלך חודשי הקיץ, הטמפרטורות המקסימליות עולות על 32 מעלות בדרך כלל, ודי נפוץ גם טמפרטורות העולות על 45 מעלות.
הטמפרטורות במהלך החורף כמעט ואינן יורדות מתחת ל-10 מעלות באזורי החוף, אם כי נרשמות מדי פעם טמפרטורות של 0 מעלות.
בעיירה מארבל באר נקבע שיא עולמי של משך הזמן הארוך ביותר עם טמפרטורת 100 מעלות פרנהייט (כ-37 מעלות חום) ומעלה: 160 ימים (מ-31 באוקטובר 1923, עד 7 באפריל 1924).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור היא בין 200 ל-350 מילימטרים.
כמעט כל המשקעים בפילבארה מתרחשים בין דצמבר למאי, והם מלווים מדי פעם בסופות ברקים או בסופות ציקלון טרופיות.
מיוני עד נובמבר כמעט ולא יורד באזור גשם, והטמפרטורה מתחממת מאוד.
בדומה למרבית החופים הצפוניים של אוסטרליה, אזורי החוף של פילבארה חווים סופות ציקלון מפעם לפעם.
תדירות הציקלונים הפוגעים בחופים היא כ-7 פעמים לכל 10 שנים.
בשל צפיפות האוכלוסין הנמוכה באזור, הציקלונים לעיתים רחוקות גורמים להרס בקנה מידה גדול ולאובדן חיים.
מקרה יוצא דופן התרחש בשנת 1912 כאשר סופה שפגעה בחוף הרחיבה אזורים רבים בקו החוף, גרמה לספינות רבות לשקוע, וגבתה את חייהם של כ-150 אנשים (רובם נספו בטביעת ספינה).
הצמחייה הדומיננטית של פילבארה כוללת עצי שיטה, שיחים שונים, ובעיקר את עשב הטריאודיה.
כמה מינים של עצי שיטה אנדמיים לאזור זה והם במוקד של תוכניות שימור יחד עם פרחי בר ופלורה אחרת.
אזור פילבארה הוא ביתם של מינים אנדמיים רבים.
יש בו מגוון גבוה של חסרי חוליות תת-קרקעיים, חלקם (כדוגמת טרגלוביטים) מיקרוסקופיים ומצויים עמוק בבטן האדמה או באקוויפרים של מי התהום.
הטבע של פילבארה נפגע במידה מסיומת על ידי פעולות לכריית ברזל, אזבסט וגז, אך ההגנה על אזורי טבע חשובים היא ברמה טובה.
פילגרסטים (filgrastim), הוא החומר הפעיל בתרופות המשמשות לטיפול ברמות נמוכות של נויטרופילים בדם (נויטרופניה) רמות נמוכות של נויטרופילים עלולות לקרות באיידס (HIV), בעקבות כימותרפיה או הרעלת קרינה, או לנבוע מגורם לא ידוע.
התרופה יכולה לשמש גם כדי להגדיל את רמות תאי הדם הלבנים, לצורך איסוף תאי דם לבנים, במהלך לויקופורזה.
התרופה ניתנת על ידי הזרקה תוך-ורידית או הזרקה תת-עורית.
תופעות לוואי נפוצות כוללות חום גבוה, שיעול, כאבים בחזה, כאבי פרקים, הקאות ונשירת שיער.
תופעות לוואי חמורות כוללות קרע בטחול ותגובות אלרגיות.
לא ברור אם השימוש בהיריון בטוח לתינוק.
פילגרסטים הוא צורה רקומביננטית של גורם מגרה-מושבות גרנולוציטים טבעי (G-CSF).
פילגרסטים פועל על ידי גירוי הגוף להגדיל את ייצור של נויטרופילים.
פילגרסטים אושר לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1991. התרופה כלולה ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי (WHO), הכוללת את התרופות היעילות והבטוחות ביותר במערכת בריאות.
פילגרסטים משמש לטיפול בנויטרופניה, מגרה את מח העצם כדי להגדיל את הייצור של נויטרופילים.
הגורמים לנויטרופניה כוללים: כימותרפיה והשתלת מח עצם.
פילגרסטים משמש גם כדי להגדיל את מספר תאי גזע ההמטופויאטיים בדם, לפני איסוף על ידי לויקופורזה, לצורך שימוש בהשתלת תאי גזע ההמטופויאטיים.
תופעת הלוואי השכיחה ביותר היא כאבי עצמות קלים, לאחר מתן חוזר, ותגובות עור מקומיות, באתר ההזרקה.
תופעות לוואי אחרות, כוללות תגובות אלרגיות רציניות (כולל פריחה על כל הגוף, קוצר נשימה, צפצופים בנשימה, סחרחורת, נפיחות מסביב לפה או לעיניים, דופק מהיר והזעה), קרע בטחול (העלול לעיתים לגרום למוות), דימום מנאדיות הריאה, תסמונת מצוקת הנשימה החדה וגניחת דם.
משברים חריפים של תאי חרמש, המסתיימים בחלק מהמקרים במוות, נקשרו עם השימוש בפילגרסטים, בחולים עם הפרעות של תאי חרמש.
תגובות בין-תרופתיות בין פילגרסטים ותרופות אחרות לא הוערכו במלואן.
יש להשתמש בזהירות בתרופות אשר עשויות להגביר שחרור של נויטרופילים, כגון ליתיום.
פעילות המטופויאטית מוגברת של מח העצם, כתגובה לטיפול עם גורמי גדילה, נמצאה קשורה עם שינויים חיוביים זמניים בדימות של עצם.
יש להתחשב בכך כאשר מפרשים תוצאות דימות של עצם.
פילגרסטים לא נחקר בנשים הרות והשפעותיו על העובר אינן ידועות.
אם נוטלים פילגרסטים בזמן ההיריון, ייתכן כי יימצאו בדמו של התינוק, עקבות של התרופה.
לא ידוע לגבי אפשרות הימצאות התרופה בחלב אם.
פילגרסטים הוא גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים (G-CSF) המיוצר באמצעות טכנולוגיית DNA רקומביננטי.
G-CSF מסדיר את הייצור של נויטרופילים בתוך מח העצם; G-CSF אנדוגני הוא גליקופרוטאין המיוצר על ידי מונוציטים, פיברובלסטים, ותאי אנדותל.
G-CSF הוא גורם מגרה יצירת מושבות שהודגם כבעל השפעות ישירות מינימליות, בניסויי מבחנה או בניסויי בעלי חיים, על הייצור של סוגים אחרים של תאים המטופויאטיים.
פילגרסטים הוא השם המסחרי עבור גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים, מתיוניל, רקומביננטי (r-metHuG-CSF).
פילגרסטים מיוצר באמצעות טכנולוגיית DNA רקומביננטי.
הגן האנושי עבור גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים מוכנס לתוך החומר הגנטי של חיידקי קולי.
ה- G-CSF שנוצר על ידי חיידקי קולי שונה מ G-CSF המיוצר באופן טבעי בבני אדם.
פילגרסטים משווק, בין היתר, בשמות המסחריים ניופוגן (neupogen) על ידי חברת אמג'ן, טבעגרסטים על ידי חברת טבע, אקופיל (Accofil) המיוצר על ידי חברת Intas Biopharmaceuticals ומשווק בישראל על ידי Tzamal Bio Pharma.
חברת אפריקוס ביוסאינסס מפתחת ובודקת מוצר בשם נופן (nupen) אשר יכול לספק פילגרסטים דרך העור, כדי לשפר חזרה לנורמה של ספירה של נויטרופילים, לאחר כימותרפיה.
במרץ 2015, ה-FDA אישר את מוצר הביוסימילר הראשון בארצות הברית לפילגרסטים שנקרא filgrastim-sndz (השם המסחרי זרקסיו - Zarxio) המיוצר על ידי חברת סנדוז (Sandoz) מקבוצת נוברטיס.
זרקסיו אינה תרופה חליפית, היא התרופה הביוסימילארית הראשונה שאושרה בארצות הברית ועברה הערכה על ידי ה-FDA האמריקאי לגבי מאפייני המבנה והתפקוד, נתונים מניסויים בבעלי חיים, נתונים פרמקוקינטיים ופרמקודינמיים בבני אדם, נתוני אימונוגניות קלינית ונתונים אחרים שהדגימו את הדמיון הביולוגי שלה לניופוגן.
קיימים תכשירים ביוסימילאריים נוספים לניופוגן, באירופה ובארצות הברית.
פגפילגרסטים הוא פילגרסטים או גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים (G-CSF) רקומביננטי שעבר פגילציה (PEGylated).
פגפילגרסטים משמש לגרות ייצור של תאי דם לבנים (נויטרופילים) ומשפיע על שגשוג ודיפרנציאציה של נויטרופילים בתוך מח העצם.
פילגרסטים מאושרת לשיווק בישראל, בצורת מזרקים מוכנים לשימוש וכתמיסה להזרקה, במתן תת-עורי ותוך-ורידי, ומיועדת להעלאת מספר תאי הדם הלבנים, על ידי עידוד מח העצם לייצר יותר תאי דם לבנים.
פיל ראד הוא מתופף רוק אוסטרלי.
ראד התפרסם כמתופף בהרכב הקלאסי של להקת AC/DC, אליה הצטרף בשנת 1974.
פיל ראד הקליט מספר אלבומים עם AC/DC לאורך השנים וביניהם האלבומים המצליחים Highway to Hell ו Back in Black.
בשנת 2003 הונצח ראד עם להקת AC/DC בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
פיל ראד דורג במקום 86 ברשימת 100 המתופפים הגדולים בעולם שפורסמה על ידי המגזין המוזיקה רולינג סטון.
פיל ראד נולד בעיר מלבורן, אוסטרליה והחל לנגן על תופים בשנות העשרה לחייו.
כבר מראשית דרכו כמתופף התפרסם ראד כשהחל לנגן בלהקות שונות עמן הקליט אלבומים והופיע בסצנת המועדונים של מלבורן עד להצטרפותו ל-AC/DC בשנת 1974.
ראד הוא החבר היחידי מההרכב הקלאסי של AC/DC שנולד באוסטרליה.
בשנת 1983, בשיא הצלחתה של הלהקה, בחר להשתקע בניו זילנד שם ניהל עסקי תעופה ומסעדנות.
בשנת 1974 פיל ראד כבר היה מתופף מוכר בסצנת הרוק של מלבורן כששמע שלהקת AC/DC עורכת מבחני במה למתופפים על מנת למצוא מתופף חדש ללהקה וניגש לאודישן.
מייסדי הלהקה, האחים מלקולם ואנגוס יאנג, התרשמו מאוד מנגינתו של ראד והציעו לו להצטרף ללהקה.
בין השנים 1975 ו 1983 הקליט ראד 10 אלבומי אולפן עם הלהקה ויצא איתם לסיבובי הופעות חובקי עולם.
כדי לבסס את ההצלחה הבינלאומית של הלהקה, אף עקר איתם ממולדתו אוסטרליה והשתקע בלונדון, אנגליה.
בשנת 1983 ראד, שהיה מוכה יגון בעקבות מותו בטרם עת של סולן הלהקה בון סקוט והתקשה להתאושש, עזב את הלהקה לאחר ריב עם מייסד הלהקה מלקולם יאנג.
ראד הוחלף על ידי המתופף סיימון רייט ולאחר מכן על ידי המתופף כריס סלייד.
ראד עזב את לונדון והשתקע בניו זילנד.
הוא חדל לנגן, הקים עסקי חקלאות, מסעדנות ותעופה והוסמך כטייס מסוקים.
בשנת 1994 פנו האחים יאנג אל ראד וביקשו ממנו לחזור למקומו מאחורי התופים.
האחים יאנג טענו שחסר היה להם "הסווינג", שאפיין את סגנון נגינתו של ראד שהיה מאוד מזוהה עם הלהקה.
ראד נעתר לבקשתם ונכנס ישירות להקלטת האלבום Ballbreaker.
בין השנים 1995 עד 2014 הקליט ראד עם הלהקה ארבעה אלבומי אולפן נוספים והלהקה ערכה סיבובי הופעות ממושכים.
במאמר משנת 2010 חלקו מתופפים מפורסמים שבחים לנגינתו של ראד וציינו שהייתה לו השפעה נרחבת על סגנון התיפוף שלהם, ביניהם אריק סינגר מתופף להקת קיס, כריסטוף שניידר מתופף להקת ראמשטיין ועוד.
ההסתבכות עם החוק והפיטורין מ AC/DC
בשנת 2014 הקליט ראד עם הלהקה את האלבום Rock or Bust אך לאחר חזרתו לניו זילנד בתום ההקלטות הואשם באיומים וניסיון לפגיעה בחייו של מפיק מוזיקלי שלטענתו היה אחראי לכישלון אלבום הסולו שהקליט, Head Job.
האישומים הכבדים בוטלו בסופו של דבר אך ראד הואשם והודה באחזקת מריחואנה וסמים נוספים ונידון למאסר בית ממושך שמנע ממנו להתייצב לצילומי וידאו קליפים וצילומי תדמית לאלבום Rock or Bust.
עקב כך, אנגוס יאנג גייס שוב את כריס סלייד להחליף את ראד בסיבוב ההופעות שנערך בשנים 2015–2016.
לאחר שסיים ריצוי עונשו, ראד החל בתהליך שיקום שבמהלכו עבר ניתוח לב פתוח וחזר לנגן.
בשנת 2018 התפרסמו תמונות פאפארצי שבהן נצפה ראד בחברת בריאן ג'ונסון מחוץ לאולפן הקלטות בוונקובר, קנדה.
שמועות אלו המשיכו בעקשנות לאורך שנת 2019 כאשר בראיונות לתקשורת דייב גרוהל ודי סניידר דיווחו על אלבום צפוי ואיחוד ההרכב הקלאסי של הלהקה שראד נמנה עליו.
בספטמבר 2020 עלו לאתר הרשמי של הלהקה, ככל הנראה בטעות, תמונות המראות את ראד ביחד עם חברי הלהקה במה שנראה כסט צילומי וידאו קליפ.
התמונות הורדו תוך זמן קצר אך הופצו בעקשנות על ידי אתרי מעריצים במדיה החברתית.
באוקטובר 2020 אישרה הלהקה שאכן ראד חזר ללהקה וההרכב הקלאסי הוציא לאור סינגל בשם Shot in the Dark.
מאוחר יותר הודיעה הלהקה באתרה הרשמי על אלבום חדש בשם Power Up שיצא ב 13 בנובמבר 2020.
פיל ראד מזוהה עם מותג התופים של חברת סונור הגרמנית למעלה מארבעים שנה.
לאורך השנים ראד ניגן בעיקר על סדרת "דיזיינר" היוקרתית, כעת מנגן על סדרת ה SQ².
סונור השיקה בשנת 2009 סט Phil Rudd Special Edition Drum Set וגם סנייר כרום מעל בראס The Phil Rudd Signature Snare Drum אשר זמינים לרכישה על ידי מעריצים.
הסט שעמו מופיע ראד כולל
סנייר סונור סיגניצ'ר הורסט לינק 14x5", בראס
סנייר סונור סיגניצ'ר פיל ראד 14x5", כרום מעל בראס
ראד מנגן על מצילות מסדרת 2002 של החברה השווייצרית Paiste ונכלל ברשימת האמנים של החברה מינואר 1980. ראד אינו משתמש במצילת רייד כלל מאחר שאין לה שימוש בסגנון הנגינה שלו, הסט שלו מורכב ממצילות קראש והיי האט בלבד.
סט המצילות של ראד כולל
פיל ראד מזוהה עם מותג עורות התופים Evans.
פיל ראד מנגן עם מקלות תופים עשויי סגסוגת מצופים פוליאוריתן עם קצוות ניילון שפיתחה עבורו חברת Ahead.
המקלות בגודל 5a מאורך ונקראים PHIL RUDD SUPER 5A.
דייוויד פיליפ רו הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת טנסי, ברציפות מאז 2009. רו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים במהלך הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
בינואר 2020 הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים, וכהונתו הסתיימה בראשית 2021. מייק קלי שנשוי לאחות של רו שירת בבית הנבחרים במקביל לרו.
רו נולד ביולי 1945 בקלארקסוויל שבטנסי.
הוא למד באוניברסיטת אוסטין פי סטייט (Austin Peay State University), שם היה לבוגר ב-1967. בשנת 1972 קיבל תואר ברפואה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טנסי.
לאחר שסיים את לימודיו הגבוהים, שירת רו בחיל הרפואה של צבא ארצות הברית, ושובץ לדיוויזיה השנייה בבסיס מחנה קייסי השוכן בקוריאה הדרומית.
ב-1974 השתחרר מהצבא בדרגת מייג'ור.
לאחר מכן החל ללמוד כגינקולוג מיילד בעיר ג'ונסון סיטי, ולאחר 31 שנה בעולם הרפואה עזב למען הפוליטיקה של ארצות הברית.
בשנת 203 נבחרה למועצת העירייה של ג'ונסון סיטי, ובשנים 2003–2007 כיהן כסגן ראש העיר.
ב-2008 התקיימו בחירות מקדימות במפלגה הרפובליקנית לבחירת מועמד המפלגה לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
רו גבר בפריימריז על דייוויד דייוויס, נציג המחוז המכהן שנבחר לראשונה שנתיים קודם לכן, בבחירות האמצע ב-2006. דייוויס ייחס את הפסדו לקולות של מצביעים דמוקרטים שהשתתפו בבחירות המקדימות הפתוחות, ובחרו להצביע ליריבו כמחאה על דפוס הצבעותיו השמרני בקונגרס.
בבחירות הכלליות ניצב רו בפני רוב ראסל, מנהל המרכז לכתיבה ולתקשורת באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי.
היבחרו של רו לבית הנבחרים היה צפוי כבר בעת שזכה בפריימריז הרפובליקני, שכן את המחוז ייצגו חברי המפלגה הרפובליקנית ברציפות מאז 1881.
ב-5 בפברואר 2013 הציג רו במליאת בית הנבחרים את "חוק אנדרטת המלחמה הלאומית לסערת המדבר ומגן במדבר".
הצעת חוק זו אישרה להקים אנדרטה לחיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שהשתתפו במלחמת המפרץ ובמבצע מגן במדבר, בסמוך לאנדרטת לינקולן.
בראשית כהונתו הבטיח רו לשרת בבית הנבחרים חמש תקופות כהונה בלבד, שהן עשר שנים.
עם זאת, ב-6 בפברואר 2018 הכריז כי יתמודד לקדנציה שישית, באומרו כי עליו להמשיך בעבודתו שהחל כאשר מונה ליושב ראש הוועדה לענייני חיילים משוחררים.
בינואר 2020 הכריז כי יפרוש מהחיים הפוליטיים עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
פיל רוזנפלט הוא עורך דין אמריקאי, שכיהן כמזכיר החינוך של ארצות הברית בפועל מ-20 בינואר עד 1 במרץ 2021. הוא כיהן בתפקיד זה גם במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, עד שאישר הסנאט את מינויה של בטסי דבוס למזכירת החינוך בידי טראמפ.
רונזפלט נולד בפטרסון שבניו ג'רזי.
את התואר הראשון שלו השלים באוניברסיטת פנסילבניה ואחר כך קיבל תואר שני במשפטים באוניברסיטת קולומביה.
העסקתו בממשל הפדרלי החלה ב-1971 כאשר החל לעבוד במחלקת הבריאות, החינוך והרווחה (שכיום פוצלה למחלקת חינוך ולמחלקת בריאות).
בנובמבר 2016, נשיא ארצות הברית הנבחר, דונלד טראמפ הודיע כי בטסי דבוס תהיה מזכירת החינוך בקבינט שיקים לאחר השבעתו לנשיאות.
לפני שהמינוי אושר על ידי הסנאט היה רוזנפלט מזכיר החינוך בפועל, ומילא תפקיד זה מ-20 בינואר 2017, יום השבעתו של הנשיא טראמפ, ועד אישור המינוי ב-7 בפברואר 2017.
לאחר שבטסי דבוס עזבה את תפקידה בינואר 2021 לאחר ההסתערות על הקפיטול במהלכה תומכי טראמפ ואחרים הגיעו אל הקפיטול במטרה למחות על תוצאות הבחירות ולתמוך בתביעתו של טראמפ מסגנו, מייק פנס, לדחות את ניצחונו של הנשיא הנבחר, ג'ו ביידן.
מיק זאיס נתמנה לממלא מקומה במספר הימים שנותרו עד לחילוף הממשל בין טראמפ לביידן, ולאחר השבעתו של ביידן פורסם כי רוזנפלט יכהן בשנית כמזכיר החינוך בפועל עד שהסנאט יאשר את מינויו של מיגל קרדונה לתפקיד.
בינואר 2021, לאחר עזיבתו של טראמפ וכניסתו של ג'ו ביידן לבית הלבן מונה רוזנפלט למזכיר החינוך בפועל עד שהסנאט יאשר המינוי של מיגל קרדונה.
כשקרדונה נכנס לתפקידו ב-1 במרץ, סיים רוזנפלט את כהונתו בתפקיד.
פילאר, נסיכת בוואריה הייתה נסיכה גרמניה-ספרדייה, וחברה בבית ויטלסבאך.
פילאר נולדה ב-13 במרץ 1891 במינכן, ללודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה ומריה דה לה פאס, נסיכת ספרד, בתם הצעירה ביותר של פרנסיסקו, דוכס קדיס ואיזבלה השנייה, מלכת ספרד.
היא נקראה על שם מריה דל פילאר, נסיכת ספרד (1861–1879), אחותה האהובה של אמה, שמתה כמה שנים לפני כן.
הנסיכה פילאר הייתה שותפה לכתיבת ביוגרפיה מ-1932, Every Inch a King, על בן דודה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
היא הייתה גם אמנית ועמדה בראש השלוחה הבווארית של הצלב האדום הגרמני במשך 40 שנה.
היא מעולם לא נישאה ומתה במינכן ב-29 בינואר 1987 ללא ילדים.
פילאר קינטנה היא סופרת קולומביאנית שזכתה בפרסים, וספריה תורגמו לשפות רבות.
כתיבתה ריאליסטית והיא עוסקת באלימות בחברה הקולומביאנית ובארוטיקה.
קינטנה נולדה, גדלה והתחנכה בסנטיאגו דה קאלי, במערב קולומביה.
היא למדה תקשורת חברתית באוניברסיטת חאבריאנה בבוגוטה.
לאחר סיום לימודיה עבדה כתסריטאית בטלוויזיה וקופירייטרית בחברת פרסום.
היא טיילה בעולם במשך שלוש שנים, ולאחר שובה השקעה על חוף האוקיינוס השקט.
בשנת 2003 היא פרסמה את ספרהּ הראשון "דגדוג על הלשון" (Cosquillas en la lengua).
בשנת 2007 נכללה קינטנה ברשימת הסופרים המצטיינים מתחת לגיל 39 באמריקה הלטינית, (Bogotá39) , שפורסמה במהלך "פסטיבל היי" , שנערך באותה שנה בבוגוטה, מאחר שארגון אונסקו הכריז על בירת קולומביה כ"בירת הספר העולמית" לשנה זו.
באותה שנה גם יצא לאור ספרהּ "אספנים של אבקות נדירות" (Coleccionistas de polvos raros).
בשנת 2011, ייצגה קינטנה את קולומביה בתוכנית הכתיבה הבינלאומית באוניברסיטת איווה, ובשנת 2012 השתתפה בסדנת הכותבים הבינלאומית שנערכה באוניברסיטה הבפטיסטית בהונג קונג .
הספר כלבה, שראה אור בשנת 2018 זכה לשבחים רבים ותורגם ל-16 שפות לפחות.
הוא הופיע ברשימת המועמדים הסופית בפרס הלאומי לרומן הטוב ביותר בקולומביה (Colombian Premio Nacional de Novela; 2018), וברשימת המועמדים הסופית לפרס הספר המתורגם הטוב ביותר בארצות הברית (National Book Award for Translated Literature in the US; 2020).
תרגום הספר לאנגלית זכה ב-English Pen Award
תסריט שכתבה קינטנה ביחד עם הסופר הקולומביאני אנטוניו גרסיה אנחל זכה בפרס התסריט הטוב ביותר לשנת 2020 ובמימון של שתי קרנות קולנוע קולומביאניות.
הסרט שנוצר בעקבותיו, "Lavaperros" (באנגלית Dogwashers), עלה בענקית הסטרימינג נטפליקס במרס 2021.
ספרה "התהומות" (Los abismos), שראה אור בשנת 2021, עוסק ביחסי משפחה מנקודת מבט של ילדה.
הספר זכה לשבחי הביקורת וזכויות תרגומו נמכרו לשפות אחדות.
על יצירת ספר זה קינטנה זכתה בפרס אלפגוארה לרומן.
הכלבה, תרגמה מספרדית מיכל שליו, הוצאת חרגול והוצאת מודן, 2022.
סיפור שכתבה קינטאנה נכלל בספר התשוקות – סופרות לטינו־אמריקאיות כותבות אירוטיקה, שיצא בהוצאת תשע נשמות, 2018.
2007 – נכללה ברשימת הסופרים הצעירים המצטיינים באמריקה הלטינית.
2021 – פרס Alfaguara , המוענק על ידי הוצאה לאור בשם זה, הוא אחד הפרסים הספרותיים היוקרתיים ביותר בשפה הספרדית ואחד הפרסים הספרותיים המתגמלים ביותר בעולם, שכן הזוכה בו מקבל 175,000 דולר.
קינטנה זכתה בפרס על ספרהּ "התהומות" (Los abismos).
פילדלפיה (בספרדית: Filadelfia) היא בירת מחוז בוקרון בצפון־מערב פרגוואי.
אוכלוסיית העיר מונה קרוב ל־20,000 תושבים, נכון לשנת 2021.
העיר הוקמה רשמית ב־17 באוגוסט 1931 על ידי קבוצה של כ־1,570 רוסים שברחו שנה קודם לכן מברית המועצות והתיישבו באזור, חלקם התמקמו בכפרים בסביבה וחלקם הקימו את העיר עצמה.
לאחר שהוחלט על הקמת העיר כמרכז אזורי, גובשה תוכנית לבניית העיר העתידית: תצורה של רחובות שתי וערב, עם 1,050 מגרשים בשטח של 0.75 דונם כל אחד.
קו החזית של מלחמת הצ'אקו בשנים 1932–1935 היה סמוך לפילדלפיה, אך העיר עצמה לא הושפעה מהמלחמה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כמה גרמנים, והם גורשו לאחר שהביעו את תמיכתם בגרמניה הנאצית.
עם השנים התפתחה העיר לצורך שימוש עיקרי של רעיית בקר.
שמו של הרחוב הראשי בה נקרא על שם פאול פון הינדנבורג, המדינאי הגרמני, משום שערך קבלת פנים אדיבה לפליטים רוסים שבאו להתגורר בעיר.
עם השנים התפתחו בעיר תשתיות כמו קווי טלפון, נגישות למים וכבישים סלולים.
בשנת 1932 התגוררו בה 4 משפחות.
5 שנים לאחר מכן התגוררו בה 104 תושבים.
פילדלפיה ממוקמת בצפון־מערב פרגוואי, בגובה 138 מטרים מעל פני הים.
היא מרוחקת כ־180 קילומטרים מפרובינציית פורמוסה בארגנטינה, כ־210 קילומטרים ממדינת מאטו גרוסו דו סול בברזיל וכ־260 קילומטרים ממחוז טאריחה בבוליביה.
הבירה אסונסיון נמצאת כ־410 קילומטרים מדרום־מזרח.
האקלים בפילדלפיה הוא אקלים צחיח למחצה (BSh לפי שיטת קפן).
הטמפרטורות בעיר גבוהות – כמעט במשך כל השנה טמפרטורת המקסימום עולה אל מעל ל־30 מעלות צלזיוס וטמפרטורת המינימום נעה בסביבות ה־20 מעלות צלזיוס.
לפעמים הטמפרטורות עולות אל מעל ל־40 מעלות צלזיוס.
במקרים נדירים הטמפרטורה בה יורדת אל מתחת ל־5 מעלות צלזיוס, ואירעו מקרים בהם היא ירדה אל מתחת לאפס.
בשנה ממוצעת יורדים כ־1,000 מילימטרים של משקעים; החודשים יוני–אוגוסט יבשים כמעט לחלוטין.
כ־10 קילומטרים מדרום לה עובר כביש ראש מאסונסיון הבירה למעבר גבול עם בוליביה.
במערב העיר נמצא מסלול טיסה לא סלול.
פילאו הייתה סיירת קלה של הצי הקיסרי הגרמני.
האונייה, שהוזמנה במקור בשנת 1913 על ידי הצי הרוסי הקיסרי תחת השם מאראבייב אמורסקי, הושקה באפריל 1914 במספנת Schichau-Werke בדנציג (כיום גדנסק, פולין).
עם זאת, עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, האונייה הלא שלמה הוחרמה על ידי גרמניה ושמה שונה ל-SMS פילאו על שם נמל פילאו שבפרוסיה המזרחית (כיום בלטייסק, רוסיה).
פילאו נכנסה לשירות בצי הגרמני בדצמבר 1914. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של שמונה תותחי SK L/45 בקוטר 15 ס"מ ומהירותה המרבית הייתה 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש).
נבנתה גם אוניית אחות אחת, אלבינג.
פילאו בילתה את רוב הקריירה שלה בקבוצת הסיור השנייה, וראתה שירות גם בים הבלטי וגם בים הצפוני.
באוגוסט 1915 היא השתתפה בקרב מפרץ ריגה נגד הצי הרוסי, וב-31 במאי - 1 ביוני 1916, היא ראתה פעולה משמעותית בקרב יוטלנד.
היא נפגעה מפגז בקליבר גדול פעם אחת במהלך הקרב, אך ספגה נזק בינוני בלבד.
היא סייעה לסיירת המערכה שנפגעה קשות SMS זיידליץ להגיע לנמל ב-2 ביוני לאחר סיום הקרב.
היא גם השתתפה בקרב מפרץ הלגולנד השני, אם כי לא נפגעה בקרב.
פילאו הופקדה על המבצע המתוכנן והסופי של צי הים הפתוח בשבועות האחרונים של המלחמה, אך מרד רחב היקף אילץ את ביטולו.
לאחר תום המלחמה, פילאו נמסרה לאיטליה כשלל מלחמה ב-1920. שמה שונה ל"בארי", והיא נכנסה לשירות בצי המלכותי האיטלקי בינואר 1924. היא שונתה ונבנתה מחדש מספר פעמים במהלך שני העשורים הבאים.
בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה, היא סיפקה תמיכה בירי לחיילים איטלקיים בכמה קרבות בים התיכון.
ב-1943, היא הייתה אמורה להפוך לספינת הגנה נגד מטוסים, אך בעודה ממתינה להסבה, היא הוטבעה על ידי מפציצים של USAAF בליוורנו ביוני 1943. שרידי האונייה נגרטו חלקית על ידי הגרמנים ב-1944, ובסופו של דבר היא נמשתה לגריטה בינואר 1948.
ל"פילאו" היה צוות סטנדרטי של 21 קצינים ו-421 מלחים.
האונייה הייתה חמושה בשמונה תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 במעמדים בודדים.
שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, ארבעה היו ממוקמים באמצע הספינה, שניים משני הצדדים, ושניים זה לצד זה מאחור.
היא גם נשאה ארבעה תותחי נ"מ 5.2 ס"מ (2 אינץ') SK L/55, אם כי אלו הוחלפו בזוג תותחי נ"מ 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו 50 סנטימטרים (19.7 אינץ') המותקנים על הסיפון.
במגדל הניווט היו דפנות בעובי 75 מ"מ (3 אינץ'), והסיפון היה מחופה בלוח שריון בעובי עד 80 מילימטרים (3.1 אינץ').
פילאו הוזמנה על ידי הצי הרוסי הקיסרי תחת השם מאראבייב אמורסקי ממספנת Schichau-Werke בדנציג.
היא הונחה ב-1913, והושקה ב-11 באפריל 1914, ולאחר מכן החלו עבודות ההשלמה.
היא נתפסה על ידי הצי הגרמני ב-5 באוגוסט 1914, ושמה שונה לפילאו.
היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-14 בדצמבר 1914.
לאחר כניסתה לשירות, פילאו שובצה בקבוצת הסיור השנייה.
המבצע הגדול הראשון שלה היה קרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915. יחידה משמעותית מצי הים הפתוח, כולל שמונה דרדנוטים ושלוש סיירות מערכה, יצאו אל הים הבלטי כדי לטהר את מפרץ ריגה מכוחות הצי הרוסי.
ב-13 באוגוסט ירו צוללות רוסיות שלוש טורפדות לעבר האונייה, שכולן החטיאו.
פילאו השתתפה בהתקפה השנייה ב-16 באוגוסט, בהנהגת הדרדנוטים נסאו ופוזן.
שולות המוקשים פינו את שדות המוקשים הרוסיים עד ה-20, ואיפשרו לשייטת הגרמנית להיכנס למפרץ.
הרוסים נסוגו בשלב זה לסאונד מון, ואיום הצוללות והמוקשים הרוסיים במפרץ הניע את הגרמנים לסגת.
היחידות העיקריות של צי הים הפתוח חזרו לים הצפוני לפני סוף אוגוסט.
במאי 1916 תכנן אדמירל ריינהרד שר, מפקד הצי, לפתות חלק מהצי הבריטי להתרחק מבסיסיו ולהשמיד אותו עם כל צי הים הפתוח.
עיקר הצי יצא אחרי שעה וחצי.
מעט לפני השעה 15:30 נפגשו מסכי הסיירות היריבים; אלבינג הייתה הסיירת הגרמנית הראשונה שנתקלה בבריטים.
פילאו ופרנקפורט פנו לסייע, ובשעה 16:12 החלו לירות על הסיירות גאלאטי ופיטון בטווח של .
כשהאוניות הבריטיות פנו, הפגזים הגרמניים החטיאו, ובשעה 16:17, פילאו ופרנקפורט בדקו את האש שלהם.
כחמש עשרה דקות לאחר מכן, שלוש הסיירות ירו לעבר מטוס ימי ששוגר על ידי נושאת המטוס הימי אה"מ אנגדין.
הם לא פגעו בו, אך המטוס נסוג, מנועו התקלקל והוא נחת.
מעט לפני השעה 17:00 הגיעה למקום שייטת אוניות המערכה הבריטית החמישית, ובשעה 16:50 הן נצפו על ידי פילאו, אלבינג ופרנקפורט.
שמונה דקות לאחר מכן, אוניות המערכה החזקות וורספייט ווליאנט פתחו באש לעבר פילאו בטווח של .
מספר מטחים נפלו סמוך לסיירות הגרמניות, מה שגרם להן להניח מסך עשן ולפנות משם במהירות גבוהה.