tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הן בשני הכנים מתענך – האחד מעוטר באריות רבים מצדדיו ובשני האריות מופיעים לצדי העץ והיעלים (וכך מצדי אלה ערומה בקומה אחרת), הן בהופעת האריה תחת עץ מקודש עם יעלים גב פיטס א' מחורבת תימן, הן בהופעת אריה על הכד מלכיש, והן בממצאים רבים נוספים, עולה קרבה בין אשרה לאריה.
הקשר בין אריות ואלות נשיות באזור, שקיים עוד מהתקופה הנאוליתית, מציג היבטים תוקפניים של האלה.
האריה היה מקושר בצורה דומה לאשתר.
בתקופה ההלניסטית והרומית מוזגה אשרה עם עשתרת וענת, לעיתים תחת השם הארמי "עתרעתה", וביוונית עַטַרְגַתִיס .
בדרך־כלל נחשבה לבת זוגו של הדד, ולעיתים תוארה כבעלת גוף דג בדומה לסירנה, או כרכובה על אריות בדומה לקיבלי.
בתקופה זאת היה פולחנה נפוץ באזור דרום־סוריה, והרומים כינו אותה "האלה הסורית" (לטינית: Dea Syria או במילה אחת Deasura; ראו לוקיאנוס מסאמוסאטה).
היא זוהתה עם מספר אלות אמהיות ואלות אדמה במיתולוגיה היוונית, בעיקר דמטר, ריאה, קיבלי והרה, ובמיתולוגיה הרומית עם יונו.
החל מהתקופה ההלניסטית היטשטשה ההבחנה בין עצים מקודשים ומכובדים, בין לבדם ובין בחורשת קודש, לבין עצי אשרה.
המשנה , כמו העדויות האמנותיות הארכאולוגיות, תומכת בדעה שאשרה הייתה עץ חי, ואף בהבחנה בין עץ גדול מקודש לבין עץ גזום מקודש, ככל הנראה בהתבסס על פולחנים פוליתאיסטיים שהיו נהוגים בארץ ישראל בתקופתם.
המשנה מעידה שאשרים יכולים להיות גפנים, רימונים, עצי אגוז, עצי תמר, ערבות, הדס ואתרוג.
בתקופת התלמוד כבר נשכחה אשרה ה"קלאסית" (כלומר, דמותה כאלה), ואשרה מופיעה בתלמוד רק כעץ מקודש וכל עץ ששימש לפולחן פוליתאיסטי.
בתרגום השבעים תורגם השם "אשרה" לרוב כ"אלסוס", פעמיים בישעיהו כ"דנדרה" (עץ) ופעמיים בדברי הימים כ"אסטרטה" (עשתרת); תרגום בצורה זאת מקשר את אשרה, לפחות בתקופה מאוחרת, עם חורשות מקודשות בעולם ההלניסטי (כגון לאדוניס או לדיאנה), כנראה כדי לאפשר לקורא היהודי בתפוצה ההלניסטית להבין את המושג.
על פי הציווי המקראי, כחלק ממצוות השמדת עבודה זרה, הצטוו , .
התנאים נחלקו אם האשרה האמורה בתורה היא דווקא כשהפולחן נעשה לעץ עצמו, או גם עץ שהפולחן נעשה לעצם שמונח תחתיו.
הם התחבטו במצווה זאת, כיצד היא מתיישבת עם העיקרון ההלכתי הרגיל, לפיו מצוות השמדת עבודה זרה נוגעת רק לפסלים ולמבנים מלאכותיים, ולא לדברים טבעיים המחוברים לקרקע, גם אם הם שימשו לפולחן.
רבי יוסי הגלילי מסביר את הדבר במשנה: "מפני מה אשירה אסורה?
מפני שיש בה תפיסת ידי אדם", כלומר עצי אשרה אסורים משום שהחיבור שלהם לקרקע נעשה באופן מלאכותי, על ידי נטיעתם בידי אדם.
התלמוד מציג מחלוקת האם על פי זה מצוות ההשמדה היא רק בעצים שניטעו מראש כאשרות, או גם בעצים שהוכרזו כאשרות רק לאחר שניטעו.
על פי המשנה והתלמוד, יכולים להיות מצבי ביניים שבהם מצוות ההשמדה נוגעת רק לענפים ולפירות שצמחו מהעץ לאחר שהקדישו אותו כאשרה.
על פי ההלכה, בנוסף למצוות השמדת האשרות, יש בהן גם כן איסור הנאה.
בימי חז"ל נשארו 3 אשרות כאלה בארץ ישראל, כמבואר בתוספתא (עבודה זרה ז, ד).
על פי המסופר בספר מלכים (א' ט"ו, יג), מעכה בת אבישלום, אם המלך אסא שנלחם נגד הפוליתאיזם, עשתה לה "מפלצת אשרה", ובגלל זאת בנה המלך הוריד אותה ממעמדה הרם, והרס את הפסל.
לא ברור מה הייתה המפלצת הזאת, ובגמרא, במסכת עבודה זרה דף מד עמוד א, מוסבר כי המדובר בפסל שיש לו איבר זכרות, שהייתה מקיימת איתו יחסי מין (דעת רב יוסף).
הרד"ק הסביר שמדובר בבניין שהוקדש לעבודתה.
התמורה בתפיסת חפצי הפולחן הפוליתאיסטי
האשרה, יחד עם שאר עצמי עבודה זרה, עוברת תמורה בספרות חז"ל.
מעצמים בעלי תכונות אליליות סגוליות, הם עוברים לעצמים אשר מיוחסות להם תכונות כאלה על ידי המאמינים.
ההכרה הסובייקטית של המאמינים באלילותו של העצם ובכלל זה האשרה הם אלה שהופכים אותו לנעבד ולאסור.
דבריו אלה בולטים בשיטת ר' שמעון במשנה – "איזו היא אשרה?...
רבי שמעון אומר, כל שעובדין אותה".
אולם ההבדל הבולט עוד יותר בין האשרה שבמקרא לבין האשרה בספרות חז"ל נוגעת לביטול ולאיבוד שלה.
במקרא, איבוד וביטול האשרה (בתוך שאר העבודה הזרה) הוא מצווה בעלת מאפיינים קנאיים וברוטליים ואילו במשנה ובתלמוד חובת השמדת האשרה מצטמצמת לאיסור הנאה ממנה ולדינים הנוגעים לביטולה ולהפקעת קדושתה.
גם כאן ההבדל איננו ייחודי לאשרה בלבד, אלא מאפיין את היחס החז"לי לחובת הכרתת עבודה זרה באופן כללי.
רבים עמדו על תופעה זאת וניתנו לה הסברים שונים.
חלקם מתבססים על הסיטואציה הגיאו־פוליטית במרחב הארץ־ישראלי באותה תקופה, על המצב הדתי ותחושת הביטחון היהודית באותו זמן או על שיקולים כלכליים.
אחרים מתייחסים לשינוי אידאולוגי שנועד לקיים חיים משותפים עם האויב.
לעומת ההסברים המבוססים על הריאליה הפוליטית, זהר תופס את השינויים בדיני ביטול האשרה כנלווים לשינוי בייצוג עצמי העבודה הזרה – כיוון שזיהוים תלוי בתודעת הגוי, כך גם ביטולם תלוי בתודעת הגוי.
יאיר פורסטנברג, בניגוד לזהר, תולה את השינוי בדיני הביטול בהבנת התאולוגיה הפגאנית־רומית.
לשיטתו, מודל הקדשת הקיסר וביטולו הם העומדים ברקע לשינויים בדיני הביטול.
אולם, התייחסותו של פורסטנברג מוגבלת אך ורק לפסלים (שאכן מדמים את פסלי הקיסר במובנים מסוימים), ייתכן שבמקרה של עצים ואשרות הוא יטען שחז"ל התאימו את הדין גם למקרה הזה.
ישי רוזן־צבי טוען שההבדל התהומי בין הדין המקראי לחז"לי איננו שולט בספרות חכמים באופן מובהק אלא מייצג רק אסכולה אחת, ואילו הגישה המקראית להשמדת עבודה זרה משתמרת בטקסטים דברי ר' ישמעאל.
את פרקי המשנה הנוגעים לביטול העבודה הזרה יש לקרוא כמתפלמסים עם השיטה שקוראת להשמיד את העבודה הזרה.
האסטרואיד שהתגלה על ידי יוהאן פאליזה, קרוי על שמה.
זוכה פרס אקו"ם לשירה לשנת 2010 ופרס אקו"ם למפעל חיים לשנת 2014.
רייך נולד בשכונת מאה שערים בירושלים להורים מקבוצת נטורי קרתא.
בן 18 נטש את לימודיו ואת העולם החרדי והתגייס לצה"ל.
באוניברסיטה העברית בירושלים למד פילוסופיה וספרות עברית, ועד מהרה החל להתבלט כמשורר בעל קול ייחודי, נועז ורענן.
רייך פרסם את שיריו הראשונים בשנת 1959 בעיתון "על המשמר".
הוא שימש עורך "מאזנים" בתקופות שונות במשך כעשר שנים.
בשנת 1982 הוסיף לכתב-העת מדור שעסק בהשוואת תרגומי שירה לעברית: "הנשיקה מבעד למטפחת", על-פי אמרתו של המשורר האנגלי ס"ט קולרידג' על תרגום שירה.
באמצע שנות ה-90 חידש מדור זה במסגרת "תרבות וספרות" של "הארץ".
בשנת 2001 ראה אור ספרו "הנשיקה מבעד למטפחת" (הוצאת "עם עובד"), הכולל למעלה מחמישים שירי מופת, ולצד כל שיר שנדפס בשפת המקור מופיע מבוא ודיוקן של המשורר ומגוון של תרגומים לעברית שליקט רייך מכתבי-עת ועיתונים ישנים וחדשים ומספרים נדירים.
פרסם עשרים ושניים ספרי שירה, רומן אחד, "מזיכרונותיו של חולה שכחה", וקובץ סיפורים, "איש עם דלת", המתייחס לדמויות בשכונת מאה שערים בירושלים.
ספרו הראשון הוא "בשנה השביעית לנדודי", שהופיע בשנת 1961, בהוצאת "עקד".
בין הספרים שפרסם, כלולים ספרים שתורגמו במרוצת השנים וראו אור באיטליה, גרמניה, שווייץ, ארצות הברית, ספרד, צרפת, רוסיה ועוד.
בשנותיו האחרונות הקדיש רייך את רוב זמנו לתרגום שירה גרמנית לעברית.
בין השאר, הוציא לאור בשיתוף עם המשורר טוביה ריבנר, ספר שירים של המשורר כריסטוף מקל, בשם "שלח לחמך", בהוצאת "קשב לשירה".
באותה הוצאה הופיע ספר בשם "עבודות צל", הכולל מבחר משיריו של הנס מגנוס אנצנסברגר, שתורגמו על ידי רייך, שאף הוסיף מבוא מאיר עיניים לשירה איכותית זו.
בשנת 1972 הוציא רייך את ספר השירים "זריחת הלילה", שזכה בפרס אקו"ם לספרות.
ב-1985 זכה במלגת כתיבה בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה בארצות הברית.
בתחילת שנות התשעים זכה למלגה מטעם קרן גרמנית, ושהה בברלין יותר משנה.
ב-1999 נבחר לחבר האקדמיה הגרמנית לשירה ושפה.
פעמיים זכה בפרס ראש הממשלה, וכמו כן בפרס נשיא המדינה לספרות בשנת 2000, ובפרס ברנר בשנת 2002. ב-2011 זכה בפרס רמת גן לשירה על ספרו "השחיין המהיר של הרגש" - מבחר שירי אהבה.
בנובמבר 2009 הוציא רייך ביחד עם המשורר האיראני הגולה סעיד את הספר "Das Haus, das uns bewohnt" ("הפינוק של הבית"), הספר כלל 50 שירים של כל משורר, מתורגמים מעברית ומפרסית.
הספר, שיצא לאור למרות התנגדות גורמים איסלאמיים קיצוניים, יצא בעקבות היכרות משותפת ואמיצה בהוצאת "קבינט ליטרטור" השוכנת במינכן, עיר המקלט של סעיד.
בשנת 2010 התפרסם ספרו "השחיין המהיר של הרגש, מבחר שירי אהבה" בהוצאת זמורה ביתן.
בשנת 2013 התפרסם ספר תרגומיו של המשורר גוטפריד בן, שראה אור בהוצאת "כרמל".
באותה שנה גם התפרסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספר השירה "סוף העולם", שאותו הוא תרגם וערך.
עתידים לראות אור מקבצים דומים של אסופות שירים בתרגומו על הדאדאיזם ועל הרומנטיקה, בהם הוא מרחיב על כל משורר בזרם זה שנכלל באנתולוגיה.
במשך השנים הופיע רייך במסגרת "אמנות לעם" ברחבי הארץ בקריאת שירים ובשיחות על דרכי השירה בארץ.
כן לימד מספר שנים שירה בבית אריאלה בתל אביב במסגרת חוגי הספרות והשתלמויות לחברי בית אריאלה.
ייצג את ישראל בפסטיבלים שונים באירופה ובארצות הברית (כגון פסטיבלי ברלין, רוטרדם, ולודב שבצרפת).
כמו כן הוא הוזמן פעמיים למלגת אוקספורד לכמה חודשים, ובמסגרת זו הרצה על השירה והקריא משירתו.
בתקופת האינתיפאדה השנייה הוזמן מטעם משרד החוץ לייצג את ישראל בפורומים בינלאומיים לשירה וכן לשיחות רקע על המצב המדיני של ישראל ב.
באותה תקופה הופיע ברחבי שווייץ ב-15 הופעות קריאה שנמשכו שבועיים וזכו לפרסום רב בעיתונות ובכלי תקשורת אחרים.
בהיותו בברלין בתחילת שנות התשעים התיידד עם הסופרת והמשוררת הרטה מילר, שמאוחר יותר, בשנת 2009, זכתה בפרס נובל בספרות.
מאז נרקמו יחסים הדוקים בין הזוג מילר לזוג רייך, והתקיימו ביקורים אישיים הדדיים בשתי הארצות.
רייך תרגם משיריה והוזמן להרצות על שירתה באוניברסיטת חיפה.
קשר אישי וידידותי נרקם בין הסופר המפורסם היינס יואכים שיידליך לבין רייך ומשפחתו.
בשנת 1983 הטלוויזיה הגרמנית ZDF הפיקה סרט על חיי שני הסופרים, שצולם גם בישראל וגם בגרמניה, ועסק בקשר בין רייך, בן למשפחה חרדית, לבין הנס יואכים שיידליך, בן למשפחה גרמנית לאומנית מתקופת הנאציזם.
ההשפעה ההדדית ביניהם נמשכת עד היום.
אהדתו של שיידליך לישראל קיבלה ביטוי בכתב בספרו של שיידליך שיצא לאור בשנת 2003 ותורגם לעברית בשם "אחרת" (בהוצאת "עם עובד").
כאשר מלאו 30 שנה ליחסי גרמניה–ישראל נערך טקס בשגרירות ישראל בבון, בו הופיעו השניים בהופעה משותפת בקריאת שיריו של רייך על ירושלים ובשיחה ביניהם בהנחיית שגריר ישראל.
בשנת 2014 התראיין רייך ל"ארכיון העתיד", מיזם תיעוד דור המייסדים של אנשי הרוח שהטביעו חותם משמעותי על התרבות הישראלית.
ארכיונו מופקד במכון גנזים אשר בבית אריאלה בתל אביב.
אשר רייך היה נשוי למשוררת חמוטל צמחי.
בנם היחיד, צחי רייך, נפטר בשנת 2012. הוא נישא בשנית למשוררת והמטפלת הזוגית והמשפחתית ד"ר אלישבע זהר, והיה נשוי לה עד למותו.
לאשר רייך שישה נכדים מבניה של אלישבע, עליהם גם כתב בשירתו.
בשנה השביעית לנדודי: שירים (תל אביב: עקד, תשכ"ג 1963) <איורים, עמנואל קיפניס>
זריחת הלילה: שירים (תל אביב: עקד, תשל"ג 1972)
תמונת מצב: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ו 1975)
מראה מקום (רמת-גן: הוצאת מסדה, 1978)
סדר נשים: שני מחזורי שירים (תל אביב: עכשיו, תש"ם 1980)
חפיסה חדשה: שירים (תל אביב: עם עובד, תשמ"ד 1983)
עבודות על נייר: (תל אביב: זמורה ביתן, תשמ"ט 1988) <תורגם לגרמנית>
עובדות בדיוניות: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1993)
זיכרונות של חולה שכחה: רומן (תל אביב: ספריית מעריב, תשנ"ג 1993) <תורגם לגרמנית>
מוזיקת חורף: שירים (תל אביב: ביתן, הליקון תשנ"ז 1996)
פני הארץ: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשנ"ט 1999)
הנשיקה מבעד למטפחת: מבחר השוואות תרגומי שירה (תל אביב: עם עובד תשס"א,2001)
עתיד דומם: שירים (תל אביב: קשב לשירה, תשס"ג 2002)
איש עם דלת: סיפורים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2004)
להפך: שירים (תל אביב: ריתמוס, הקיבוץ המאוחד, 2006)
השחיין המהיר של הרגש: מבחר שירי אהבה הוצאת זמורה-ביתן 2010)
חור בגרב: שירים (תל אביב: ריתמוס, הקיבוץ המאוחד 2011)
סוף העולם: מבחר שירים של האכספרסיוניסטים הגרמנים (תל אביב:הוצאת הקיבוץ המאוחד 2012)
נעורים יפים: מבחר תרגומים של המשורר גוטפריד בן (ירושלים: הוצאת כרמל 2013)
חומר נפש: מבחר שירים (תל אביב: הוצאת קשב לשירה 2013)
חלונות לפארק, (מבחר שירים) (תל אביב: קשב לשירה 2015)
ספר ההדים (הוצאת הקיבוץ המאוחד 2018)
הרחק בתוכה, נובלה וסיפורים אחרים (הוצאת כרמל 2019)
שפת הארץ, (מבחר שירים) (הוצאת עמדה 2024)
ארצכלב: שירים / דניאל ויסבורט (ירושלים: כרמל, תשנ"ד 1994) <אשר רייך, משה דור, אריה סיון, וגיורא לשם>
שלח לחמך / מבחר שירי כריסטוף מקל (תל אביב: קשב לשירה, תשס"ב, 2002) <אשר רייך, טוביה ריבנר>
"עבודות צל" / מבחר משירי הנס מגנוס אנצנסברגר, (קשב לשירה 2007)
נעורים יפים: מבחר שירים / גוטפריד בן (ירושלים: כרמל, תשע"ג 2012)
סוף העולם: מבחר מן השירה האקספרסיוניסטית הגרמנית (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשע"ג 2013)
הסלע נותר, יש להניח / עודד סברדליק (תל אביב: תמוז, 1998)
הגוף זוכר / עמליה ארגמן ברנע (תל אביב: ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 2000)
1961 – "אנה פרנק" – קרן ישראל אמריקה, כתב יד בעילום שם
1965 – פרס אקו"ם בעילום שם על כתב יד קובץ שירים
1968 – פרס אקו"ם בעילום שם על כתב יד קובץ שירים
1987 – פרס ברנשטיין לשירה על הספר: "עבודות על נייר"
1990 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
2000 – פרס נשיא המדינה לספרות על מכלול יצירתו
2002 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
2003 – פרס על ספר שיריו שתורגם לגרמנית מטעם העיר בזל
אַשְׁרָה, או וִיזָה, היא מסמך דיפלומטי המאפשר כניסה של נתין ממדינה אחת לתוך תחומה של מדינה אחרת.
אזרח של מדינה המבקש לנסוע למדינה זרה צריך לקבל אישור מאת מדינת היעד, בין מראש ובין בשער הכניסה.
אשרה זו ניתנת על פי רוב בצורת הטבעת חותמת בדרכון.
למדינות רבות יש הסכם הדדי המבטל את הצורך בוויזה, עבור כניסה של אזרחי המדינה.
כמו כן ישנן מדינות החתומות על אמנת שנגן, והן מכירות באשרות שהנפיקה מדינה אחת לנכנסים בשעריה, כך שבמעבר למדינה שלישית אין צורך באשרה.
רוב מדינות האיחוד האירופי חתומות על אמנה זו.
בנוסף לאשרה בסיסית, המתירה כניסה למדינה כתייר, נהוגות אשרות נוספות, כגון אשרת עבודה, המתירה עבודה במדינה, או אשרת לימודים, המתירה לימודים במדינה.
בישראל, אשרות עבודה, לדוגמה, יומרו לרישיונות עבודה לאחר הכניסה למדינה, והן יוארכו מדי שנה.
חוק הכניסה לישראל מגביל את תקופת השהייה הכוללת לשהייה מרבית של חמש שנים.
לאחריהן העובד הזר יהיה חייב לעזוב את ישראל.
מקור המילה: בלטינית "קרטה ויזה" – מסמך שנראה, כלומר מסמך שנבדק.
אשרות תייר או אשרות ביקור הן אשרות הניתנות לצורכי תיירות, עסקים שלא כוללים עבודה למעשה במדינה המארחת, לימודים לתקופה קצרה, ביקור קרובים וחברים, והשתתפות באירועי ספורט ותרבות.
אשרות תייר הן אשרות לשהות קצרה שלרוב ניתנות עד ל־90 יום (3 חודשים) כפי שניתן בישראל לפי חוק הכניסה לישראל, ניתן לשר הפנים לתת "אשרה ורישיון לישיבת ביקור עד לשלושה חדשים".
בעבר בכדי לבקר במדינה זרה היה נדרש להוציא אשרה בנציגות דיפלומטית, אך עם השנים במיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה החלו להיחתם הסכמים בילטרליים הפוטרים את הצורך בהוצאת אשרה מראש.
ישנן מדינות שמחליטות לתת פטור מאשרה בלי הסכם בילטרלי מתוך אינטרס כלכלי תיירותי למרות למרות שאזרחי ארצם לא מקבלים פטור מאשרה לביקור במדינה המקבילה.
כיום מדינות שאזרחיהן נדרשים להוציא אשרות מראש לרוב המדינות הן מדינות עם דרכונים הנחשבים חלשים.
אשרות אלו נדרשות בתשלום עמלה.
אשרה אלקטרונית או באנגלית Electronic (online) Visa או בקיצור eVisa הן אשרות כמו האשרה מראש, ישנן מדינות המעוניינות לחזק את התיירות בארצן אבל רוצות לייעל את הליך הוצאת האשרה באמצעות בקשה לאשרה דרך האינטרנט.
ישנן מדינות שבוחרות להתנהל עם אשרה אלקטרונית עקב חוסר בנציגויות דיפלומטית.
רשות האוכלוסין וההגירה של ישראל מתכננת להקים מערכת אשרה אינטרנטית אלקטרונית כאשר מדינת המבחן הראשונה מתוכננת להיות הודו.
אשרה בהגעה או באנגלית Visa on Arrival או בקיצור VOA הן אשרות כמו האשרה מראש, ישנן מדינות המעוניינות לחזק את התיירות בארצן אבל רוצות לייעל את הליך הוצאת האשרה מבלי הצורך לבקש את הארשה מראש ואלה רק בעת ההגעה לשדה התעופה או לגבול.
ישנן מדינות שבוחרות להתנהל עם אשרה בהגעה עקב חוסר בנציגויות דיפלומטית.
אשרה אינטרנטית אלקטרונית או אשרה בהגעה
ישנן מדינות שמאפשרות את שתי האופציות.
פטור מאשרה הוא פטור מהצורך לבקש אשרה והוא ניתן בחינם.
כיום רוב המדינות המערביות מקיימות פטור מאשרה בהסכמים בילטרליים או מלטרליים אשר מקנים את הדדיות בפטור מאשרה.
פטור מאשרה אינו אומר שבקר הגבולות לא יכול לסרב כניסה.
אישור נסיעה אלקטרוני או באנגלית Electronic Travel Authorization או בקיצור ETA הוא אישור אלקטרוני הניתן עבור אזרחים בעלי פטור מאשרה.
עם השנים יותר ויותר מדינות דורשות אישור נסיעה אלקטרוני, לרוב מדינות מערביות כאמצעי לפקח על הכניסות למדינה וניצול לרעה של הפטור מאשרה.
החל מ-1996 אוסטרליה היא המדינה הראשונה לקיים מערכת מסוג זה.
בעקבות מתקפת הטרור ב-11 בספטמבר ב-2001, נערכה ועדה בארצות הברית בשנת 2007 אשר המליצה על יישום מערכת אישור נסיעה אלקטרונית.
המלצות הוועדה הובילו להקמת מערכת ה-ESTA שנכנסה לשימוש ב-2008.
החל מ-2015 קנדה החלה מערכת דומה.
החל מ-2019 ניו זילנד החלה במערכת NZeTA, אישור נסיעה אלקטרוני.
בשנת 2021 הרפובליקה הקוריאנית (דרום קוריאה) החלה תוכנית להחלת מערכת אישור נסיעה אלקטרונית בשם K-ETA שתחל את פעילות החל מתחילת 2025.
בשנת 2016 מדינות השנגן והאיחוד האירופי החליטו על הקמת מערכת אישור נסיעה אלקטרונית בשם ETIAS שתוכננה להיכנס לפעילות עוד ב-2021 אבל נדחתה מספר פעמים כאשר המועד הנוכחי הוא מאי 2025.
בשנת 2023 הממלכה המאוחדת החליטה ליישם מערכת אישור נסיעה אלקטרוני אשר התחיל עם מספר מדינות מחצי האי ערב, ובהשמך הוחלט על יישום עבור כל המדינות בעלות פטור מאשרה החל משנת 2025.
בפברואר 2024 הודיעה רשות האוכלוסין וההגירה של ישראל על תוכנית להחלת מערכת אישור נסיעה אלקטרונית בשם ETA-IL עבור המדינות הפטורות מאשרה.
כדומה למדינות אחרות, רשות האוכלוסין וההגירה ציינה את הגורמים שהובילו להחלת המערכת "ביטחוניות, הגירתיות ושירותיות, והוא ימנע עוגמת נפש לנוסעים אשר ינחתו בגבול וכניסתם תסורב." עלות העמלה תהיה 25 ש"ח.
המערכת תוכננה להתחיל ביוני 2024 כתקופת מבחן עבור אזרחי ארצות הברית וגרמניה, וביולי להרחיב לכלל המדינות כאשר תקופת המבחן נמשכת עד הראשון לאוגוסט 2024 כאשר תקופת המבחן תהיה ללא עלות.
במהלך תקופת המבחן רשות האוכלוסין וההגירה החליטה להאריך את תקופת המבחן עד סוף שנת 2024, כאשר החל מ-1 בינואר 2025 המערכת תהיה חובה ובתשלום של 25 ש"ח.
יפן מתכננת מערכת אישור נסיעה אלקטרוני שתחל בשנת 2030.
אשרת עבודה וחופשה היא אשרה שלרוב נחתמת בהסכמים בליטרליים המאפשרות עבודה ותיירות לתקופה שהיא לרוב שנה אחת עבור בני ובנות 18 עד 30 או לפעמים 35.
לדוגמה ישראל חתמה ואשררה הסכם על אשרת עבודה וחופשה עם אוסטריה, אוסטרליה, גרמניה, ניו זילנד, וצ'כיה.
אזרחי ישראל בתנאים הנדרשים יכולים לעבוד ולטייל לתקופה של שנה במדינות הללו ובעוד שאזרחי המדינות שצוינו יכולים לפי התנאים הנדרשים לעבוד ולטייל בישראל למשך שנה.
ישראל חתמה על הסכמים דומים עם יפן ועם הרפובליקה הסינית (טאיוואן).
אשרת עבודה היא אשרה אשר ניתנת לתקופה מוגדרת למטרת עבודה.
בעלי אשרת עבודה לרוב נחשבים תושב ארעי.
בחוק הכניסה לישראל מצוין שעל פי החוק ניתן לשר הפנים לתת "אשרה ורישיון לישיבת ארעי עד לשלוש שנים".
וכן, ניתן לשר הפנים להאריך "רישיון לישיבת ארעי, ובלבד שתקופת כל הארכה לא תעלה על שנתיים."
אשרת סטודנט או אשרת לימודים
אשרת סטודנט או אשרת לימודים ניתנת לרוב עבור סטודנטים זרים הבאים ללמוד במוסדות אקדמאיים.
ישנן מדינות הנותנות אשרה עבור לימוד שפה.
בישראל האשרה ניתנת עבור סטודנטים הבאים ללמוד במוסדות אקדמאיים מוכרים או בישיבה.
אשרת מעבר היא אשרה הניתנת לתקופה קצרה של ימים בודדים אשר מעניקה אישור מעבר בשדה התעופה בכדי החלפת טיסות, "קונקשין".
לרוב אשרות המעבר לא מאפשרות יציאה משדה התעופה ומחייבות השארות בתחום הבין-לאומי של שדה התעופה, כגון אזור הדיוטי פריי, ואזורי השערים.
ישנן מדינות המאפשרות יציאה משדה התעופה למספר שעות ולפעמים לימים בודדים.
לרוב יש להוציא את האשרה מראש לפני הטיסה.
לדוגמה מדינות השנגן דורשות ממספר מדינות הוצאת אשרת מעבר.
בחוק הכניסה לישראל מצוין שעל פי החוק ניתן לשר הפנים לתת "אשרה ורישיון לישיבת מעבר עד לחמישה ימים" אך בפועל לא קיים בישראל סוג של אשרת מעבר.
אשר צרפתי (23 במרץ 1944 – 15 באוקטובר 2022) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ובמאי תיאטרון ישראלי.
נחשב לאחד מחלוצי תיאטרון הפרינג' בישראל.
צרפתי נולד ביוון, עלה עם משפחתו למעברת באר יעקב, ואחר כך גדל בקריית אונו.
בן גילה ובן כיתתה של המשוררת יונה וולך מקריית אונו.
למד משחק אצל הבמאית נולה צ'לטון, והשתלם באקדמיה למשחק של וובר דאגלס בלונדון צרפתי שיחק במשך עשורים מספר במחזות רבים בתיאטראות המובילים בישראל – הבימה ותיאטרון חיפה, וכן בסרטים רבים, ישראליים וזרים.
בשנת 1979 ייסד צרפתי את תיאטרון הפרינג' "תיאטרון המדרגות", שפעל במשך שלוש שנים ברחוב דיזנגוף בתל אביב, עד שנסגר בשנת 1982 בעקבות פרוץ מלחמת לבנון הראשונה.
במסגרת התיאטרון, שימש כמייסד, במאי ושחקן ראשי.
בשנת 1980 ביים ושיחק לצד יענקל'ה יעקובסון בהצגה "במושבת העונשין" על-פי סיפורו של פרנץ קפקא.
בשנת 1981 ביים ושיחק גם בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר.
בתחילת 1982 העלה את הצגת היחיד "איש המרתף", עיבוד ליצירה מאת פיודור דוסטויבסקי
בשנת 1978 השתתף בהפקה של "הגלגול" (עיבוד ל"מטמורפוזה" מאת קפקא) בתיאטרון חיפה, בבימויו של סטיבן ברקוף הבריטי.
גרסה זו הייתה חלק מפרויקט בינלאומי רחב, בו גילם את התפקיד הראשי גם מיכאיל ברישניקוב בהפקה מקבילה בארצות הברית, בבימוי זהה.
בשנת 1998 שיחק בתיאטרון חיפה במחזה "גטו" מאת יהושע סובול.
בשנת 2000 שיחק בהצגה "הבכיינים" מאת חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2005 הופיע בהתיאטרון הערבי-עברי ביפו בהצגה "חזרה לסערה" על פי הסערה של שייקספיר.
בפסטיבל עכו הופיע בהצגה "אהבות אחרות בהוליווד" על פי מחזה של צבי יוליס, בבימוי אדם לרר.
להלן טבלה חלקית מתוך רפרטואר תפקידיו:
במקביל לקריירה התיאטרונית הענפה שלו, צרפתי הופיע בעשרות סרטים וסדרות טלוויזיה.
הוא גילם תפקידים דרמטיים וקומיים כאחד, שיתף פעולה עם מיטב הבמאים בארץ, והופיע גם בסרטים בינלאומיים.
צרפתי הופיע בעשרות הפקות, להלן מבחר תפקידיו בקולנוע ובטלוויזיה:
צרפתי היה נשוי לשחקנית מלי גולד ולהם בת.
לאחר מכן נישא לשחקנית ריטה שוקרון ונשאר עמה עד מותו.
לשניים שתי בנות, אחת מהן היא השחקנית גאיה צרפתי.
צרפתי היה חתן פרס שמעון פינקל ופרס הדסה ורפאל קלצ'קין מטעם תיאטרון הבימה על מפעל חיים.
בשנת 2010 הופק עליו סרט תיעודי בשם "איש המרתף", בבימויה של שלומית כרמלי.
הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל דוקאביב ושודר בערוץ 8.
אשר קרביץ (נולד ב-4 בינואר 1969) הוא סופר ישראלי, מרצה לפיזיקה ולמתמטיקה במכללה האקדמית להנדסה בירושלים ובאוניברסיטה הפתוחה, מורה בבית הספר אופק בירושלים ובתיכון ליד האוניברסיטה וחידונאי.
קרביץ נולד וגדל בירושלים, התחנך בבית מסורתי.
למד במגמת אלקטרוניקה בישיבה התיכונית-מקצועית קריית נוער ובתיכון ע"ש ג'ינוגלי בירושלים.
את שירותו הצבאי החל בפלס"ר 7 וסיים כמדריך קרב מגע.
סיים את לימודי הפיזיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית ואת לימודי התואר השני בפקולטה לפיזיקה בטכניון.
במקביל ללימודי התואר השני התגייס למשטרת ישראל ושירת כחוקר ביחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה (יחא"פ).
לאחר שעזב את המשטרה לימד במשך שנתיים בבית הספר התיכון למדעים ואמנויות.
החל משנת 2000 הוא מלמד קורסים במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה הפתוחה ובמכללה האקדמית להנדסה בירושלים.
כמו כן, לימד ספרות עברית באולפן בית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית.
כיום הוא מלמד בבית ספר אופק בירושלים, בתיכון שליד האוניברסיטה בירושלים וכן באוניברסיטה הפתוחה בקורסי המתמטיקה והפיזיקה.
קרביץ השתתף בין היתר בתוכניות מדע לילדים והעביר קורסי מתמטיקה ופיזיקה לחטיבות ביניים, תיכונים ועוד.
קרביץ נשוי ואב לשתי בנות, מתגורר בירושלים.
בשנים 1997–2006 עסק קרביץ באופן אינטנסיבי בתיעוד ובצילום חיי הבר באפריקה ובישראל, ואף השתתף במשלחת ישראלית שסייעה להקים בית מחסה לגורילות יתומות בקמרון.
במשך כעשור לאחר מכן פורסמו כתבות פרי עטו שעניינן זכויות בעלי חיים ורווחתם.
ריבוע קסם גוונים 2002– ספר תעלומה הומוריסטי
בומרנג, כתר ספרים, 2003 – ספר בלשי
אני מוסטפא רבינוביץ' , הקיבוץ המאוחד, 2005 – קורותיו של לוחם ביחידת המסתערבים "דובדבן".
מאוחר יותר נערך מחדש ופורסם בשם סמל ראשון מוסטפא רבינוביץ' , ידיעות ספרים, 2008.
הכלב היהודי, ידיעות ספרים, 2007 – תיאור תקופת השואה ומלחמת העולם השנייה מנקודת מבטו של כלב "יהודי" בגרמניה הנאצית.
הספר זכה בתעודת ספר יהלום של אגודת הסופרים, נבחר לספר העברי האהוב ביותר על "מדף הספרים של סטימצקי", ותורגם ללשונות שונות.
הספר הומחז על ידי יונתן אסתרקין והועלה בתיאטרון הסימטה בכיכובו של אלון אופיר.
המחזה תורגם לאנגלית ולסלובנית, והועלה על במות באירופה ובארצות הברית בכיכוב השחקן הסלובני מיהה רודמן.
בראשית 2019 עלה לאקרנים הסרט 'Shepherd the story of a Jewish dog', המבוסס על הספר.
קלמן קימרלינג: חוקר פרטי, בעזרת השם, ידיעות ספרים, 2009 – סיפורו של חוקר פרטי חרדי שעלה מברוקלין למאה שערים.
המסע לחרפצ'יוס, ידיעות ספרים, 2010 – ספר פנטזיה לילדים ולנוער
למדוד את העולם, ידיעות ספרים, 2012 – ספר מדע פופולרי המספר באופן משעשע כיצד נמדדו הגדלים הבסיסיים של הטבע.
נכתב עם ד"ר כלנית דותן מהחוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית.
פקד קולומבוס חוקר, ידיעות ספרים, 2012 – ספר חידות בלשיות לנוער
פקד קולומבוס מפצח תעלומות, ידיעות ספרים, 2014 – ספר חידות בלשיות לנוער
החתול הטרויאני, הוצאת קוראים, 2015 – סיפורי מתח משעשעים.
לכתוב כמו אלוהים, ידיעות ספרים, 2020 - בשנת 2023 הספר עובד לסדרת טלוויזיה בשם "אבירם כץ", ששודרה בכאן 11.
לקרביץ הומור ייחודי שמתבטא בספריו בדרכים רבות.
בשנים 2010–2018 פרסם קרביץ חידות בלשיות לילדים במגזין השבועי 'פיצוחים' של ידיעות אחרונות.
גיבור החידות הוא פקד נוח קולומבוס.
בשנים 2013–2014 התפרסם טור שבועי מפרי עטו במוסף 'מוצ"ש' של עיתון מקור ראשון.
כמו כן כותב קרביץ מפעם לפעם למגזין עיניים.
מאז 2018 מתפרסמות במוסף 'פיצוחים' של ידיעות אחרונות חידות שחמט מפרי עטו של קרביץ.
מדי שנה מוסף "דיוקן" של עיתון מקור ראשון הופך לאוסף חידות המובילות מאחת לשנייה פרי עטו, ומכונה "חדר בריחה מודפס".
בישראל נהוגים מספר סוגי אשרות כניסה הנבדלים על פי גורמים שונים, שהמרכזי בהם הוא מטרת הכניסה.
על פי דיני מדינת ישראל, אזרח זר המבקש להיכנס למדינת ישראל צריך לבקש אשרה על פי חוק הכניסה לישראל.
מכלל זה הוצאו עולים חדשים מתוקף חוק השבות.
ככלל, אשרות כניסה לישראל מונפקות לאחר פנייה לנציגויות דיפלומטיות של ישראל בעולם, אך ישראל מאפשרת לאזרחי מדינות מסוימות, שמגיעים למטרת תיירות או ביקור (ויזה ב-2, שמונפקת לתקופה של עד 90 יום), להגיע לגבולות ישראל ללא אשרה ולקבל אשרה עם כניסתם.
החל מינואר 2025, אזרחי מדינות אלה צריכים לקבל אישור כניסה אלקטרוני (ETA-IL).
חוקי ההגירה של ישראל מבחינים בין כניסה לישראל לבין ישיבה בישראל.
כניסה לישראל היא חציית הגבול, ואילו הישיבה בישראל היא שהות בישראל.
הכלל הוא כי כניסה לישראל מחויבת באשרה ואילו הישיבה בישראל מעבר ל־90 יום מחויבת ברישיון ישיבה.
חוק הכניסה לישראל והתקנות מונים את כל סוגי האשרות ורישיונות הישיבה הקיימים.
פלסטינים תושבי יהודה ושומרון וחבל עזה יכולים להיכנס לישראל אם קיבלו היתר כניסה לישראל.
אשרות הכניסה לישראל מסוגי א
אשרות הכניסה מסוגי א הן אשרות המשמשות לרוב לשהייה ממשוכת המאפשרות כניסה רב פעמית ויכולות להגיע גם לאשרת תושב ארעי.
אשרה מסוג א-1 היא אשרת תושבות הניתנת לזכאי שיבה, מתוקף חוק השבות, עבור מחייה והשתקעות בישראל.
אשרה זאת תקפה למשך 5 שנים.
אשרה מסוג א-2 היא אשרת סטודנט הניתנת עבור לימודים במוסדות האקדמאיים המוכרים וגם עבור לימודים בישיבות.
אשרה זאת תקפה למשך שנה אחת.
אשרה מסוג א-3 היא אשרת כניסה ושהייה בישראל למטרות כהונה במוסדות דתיים.
אשרה מסוג א-4 היא אשרה הניתנת לבני משפחה המחזיקים באשרות מסוג א-2 או א-3.
תוקף האשרה ניתן לפי משך התקוף שניתן לבעל האשרת א-2 או א-3.
אשרה מסוג א-5 היא אשרת תושב ארעי כללית המיועדת עבור כל סיבה שלא מוגדרת באחת מאשרות א האחרות.
אשרה זאת ניתנת לרוב עבור בני ובנות זוג לא ישראלים הנמצאים בזוגיות עם אזרח ישראלי.
האשרה משמשת גם עבור צרכים הומניטריים זמניים.
אשרות הכניסה לישראל מסוגי ב
אשרה מסוג ב-1 היא אשרת עבודה המאפשרת עבודה זמנית בישראל.
אזרח זר אשר מבקש לעבוד בישראל חייב לקבל אישור עבודה ואשרת כניסה תואמת.
חוק הכניסה לישראל מאפשר עבודה בסוג אחד של אשרה זאת, בין אם מדובר במומחה זר ובין אם לא.
תהליך קבלת האשרה כולל ארבעה שלבי ביורוקרטיה נפרדים:
בקשה לקבלת היתר העסקה מיחידת הסמך לעובדים זרים של רשות האוכלוסין וההגירה;
בקשה לאשרת כניסה ב-1 ממשרד הפנים;
הנפקת אשרת ב-1 בקונסוליה במדינת המוצא, אשר מאפשרת כניסה חד-פעמית לישראל;
הארכת האשרה וקבלת אישור כניסה רב פעמי לכל התקופה שהאשרה בתוקף.
אשרה מסוג ב-2 היא אשרת ביקור למטרות תיירות או למטרות עסקים, או למטרת השתתפות באירועי תרבות וספורט.
האשרה מונפקת בקונסוליה במדינת מגוריו של המבקר או בעת הכניסה לישראל בביקורת הגבולות.
לאזרחי מדינות מסוימות יש פטור מן הצורך להנפיק את האשרה בקונסוליה.
אזרחי מדינות אשר בעלות פטור מאשרת תייר יצטרכו החל מינואר 2025, לבקש אישור אלקטרוני (ETA-IL) לפני הגעתם לגבולות ישראל.
אישור אלקטרוני (ETA) הוא איננו אשרה אלקטרונית (e-Visa) כאשר אישור אלקטרוני הוא מערכת המקדימה את בקר הגבול בכדי לנתר ולסנן מבקרים בעלי דרכונים ממדינות פטורות מאשרה.
עלות העמלה של האישור האלקטרוני נחשבת זולה יותר באופן משמעותי לאשרה אלקטרונית אשר רק מייעלת את חלוקת האשרות מראש הניתנות בקונסוליות.
מבקרים המגיעים לישראל ממדינות הדורשות אשרה מראש נדרשים לתאם זאת באחת הקונסוליות הישראליות.
בכדי ליעל זאת, רשות האוכלוסין מקדמת תוכנית ליישום מערכת אשרה אלקטרונית (e-Visa) כאשר הודו תהיה המדינה הראשונה בתוכנית.
דרכונים רגילים בעלי פטור מאשרה / אישור אלקטרוני ETA-IL
דרכונים רגילים בעלי תנאים מיוחדים
- ב-11.01.2024, ישראל ואיי סיישל חתמו על הסכם ביטול הצורך באשרות.
- ב-18.06.2024, ישראל וקוסובו חתמו על הסכם בשלבים מתקדמים על ביטול הצורך באשרות.
- ב-19.08.2024, ישראל וקזחסטן דנו באפשרות של הסכם ביטול אשרות.
דרכונים רגילים ללא פטור מאשרה אבל יכולים לבקש אשרה אלקטרונית באינטרנט
במהלך 2024 רשות האוכלוסין וההגירה של ישראל מתכננת להקים מערכת אשרה אינטרנטית אלקטרונית כאשר מדינת המבחן הראשונה מתוכננת להיות הודו.
החל משנת 2025 בעלי דרכונים הודים הם הראשונים לבקש אשרה אלקטרונית.
תהליך קבלת אשרת מבקר מסוג ב-2
על מנת להיכנס לישראל דרוש דרכון תקף בצירוף אשרה, כתלות באזרחות המבקר.
ככלל, אזרחי האיחוד האירופי, ארצות הברית, קנדה, רוסיה, יפן ומדינות נוספות יכולים להיכנס לישראל ללא צורך בקבלת אשרת מבקר טרם כניסתם לישראל, לתקופה של עד 3 חודשים.
עבודה מכל סוג שהוא אינה מותרת לאורך התקופה.
ניתן להאריך תקופה זו בתקופות נוספות, עד לשנתיים לכל היותר באישור משרד הפנים.
המונח "ביקור עסקי" אינו מוגדר כלל בחוק הישראלי.
עם זאת, ברור כי אם מטרת הביקור היא עבודה יצרנית יש להצטייד באשרת עבודה מסוג ב-1, זאת ללא קשר למשך תקופת הביקור.
מכל מקום, ככל שהדבר נוגע ליחסי עובד מעביד, הפסיקה קבעה כבר כי השתלמויות, קורסים, פגישות עסקיות וכו' נחשבים כולם כעבודה.
אדם המבקש להיכנס לישראל ואינו משתייך לרשימת המדינות אשר אינן חייבות באשרת מבקר, חייב לקבל אשרת מבקר.
אשרות מסוג ב-2 מוענקות לתיירים במדינות מוצאם.
במקרים מסוימים ניתן לבקש את האשרה בישראל בהליך הכולל שלושה שלבים בירוקרטיים נפרדים:
הנפקת האשרה בקונסוליה הישראלית הרלוונטית בחו"ל, טרם ההגעה לישראל;
הארכת האשרה במשרד הפנים לאחר הגעה לישראל.
אשרה מסוג ב-3 היא אשרה הניתנת בביקורת הגבולות כאשר בקר הגבול לא יכול לסווג את סוג הביקור ואשרה זאת ניתנת לתקופה של 30 יום עד להסדרת הביקור.
אשרה מסוג ב-4 היא אשרת התנדבות המאפשרת לארגונים שונים (ממשלתיים, ציבוריים, מגזר שלישי) להסתייע במתנדבים זרים מסיבות אידאולוגיות או הומניות ללא תשלום שכר.
אשרה מסוג ב-5 היא אשרת משקיע.
אשרה שנועדה להקביל את האשרה האמריקאית E1 וגם E2 שניתנת לישראלים המשקיעים בארצות הברית.
אשרה זאת נקראת גם אשרת משקיע אמריקאי, אשרה זאת מאפשרת למשקיעים אמריקאים לגור בישראל עם בן או בת זוגם וילדם.
בעל אשרה זאת יכול לבקש להביא עובדים מטעמו.
אשרת חופשה ועבודה מאפשרות לבעלי הדרכונים הבאים לגור, לטייל, ולעבוד בישראל למשך שנה אחת, זאת לפי התנאים הבאים: הם נמצאים בין גילי 18 עד 30, הוכחת ביטוח, הוכחת כסף למחיה, הוכחה ליכולת רכישת כרטיס טיסה חזור, האשרה ניתנת יחידנית ללא בני ובנות משפחה.
אשרת כניסה לקבוצות תיור היא אשרה קבוצתית הניתנת לאזרחים הנדרשים לאשרה מראש כדי לבקר בישראל.
אשרת קבוצת תיור מסודרת יכולה להקל על תיירים בכך שאינם נדרשים להגיש את הבקשה בפני נציגות ישראלית.
האשרה ניתנת עבור סוכנים מורשים בהתאם לערבות, גודל קבוצה שנע בין 10-50 מבקרים והצגת מסלול.
אזרחי המדינות הרשאיות להשתתף הן ממדינות המחזיקות נציגות בישראל או אם הודגש אחרת.
הבקשה היא בקשה מקוונת הנדרשת לביצוע לפחות 10 ימים לפני הכניסה לישראל.
אזרחי המדינות הבאות רשאים להשתתף:אזרחי המדינות הבאות רשאים להשתתף בהתניות שכוללות הגשה בקשה מקוונת 30 ימים לפחות לפני הכניסה לישראל:אזרחי המדינות הבאות רשאים להשתתף בהתניות שכוללות הגשה בקשה מקוונת 90 ימים לפחות לפני הכניסה לישראל:
אשרות עבור דרכונים דיפלומטים ודרכוני שירות
אזרחים בעלי דרכונים דיפלומטים ודרכוני שירות מהמדינות הבאות פטורים מאשרה מראש.
בעלי דרכונים דיפלומטים ודרכוני שירות:בעלי דרכונים דיפלומטים בלבד:
דרכונים ותעודות נסיעה מוכרות על ידי ישראל
ישראל מכירה בכל הדרכונים של המדינות החברות, המשקיפות והמכרות בארגון האומות המאוחדות (197 דרכונים), דרכוני קוסובו, טאיוואן, הונג קונג, מקאו, וכלל הדרכונים של הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים (8 דרכונים).
ישראל לא מכירה בישויות המדיניות ודרכוניהם של אבחזיה, דרום אוסטיה, טרנסניסטריה, סהרה המערבית, וצפון קפריסין.
אשרת כניסה ושהייה לאזור יהודה ושומרון
אשרת כניסה ושהייה לאזור יהודה ושומרון מבוססת על קובץ פקודות קבע של מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
נוהל הכניסה והשהייה של זרים לאזור יהודה ושומרון היה בתחילה בן 4 עמודים, אך במשך 15 שנה הוחמרו הנהלים בהדרגה.
בפברואר 2022 פורסם נוהל חדש בן 62 עמודים (97 עמודים בגרסה באנגלית).
על פי הנוהל, ישראל מגבילה העסקת מרצים וחוקרים זרים במוסדות פלסטיניים להשכלה גבוהה.
המרצים חייבים לעסוק רק בתחומים ספציפיים, חייבים להיות מצטיינים ובעלי תואר דוקטור לפחות.
כמו כן קיימת מכסה של מאה מרצים.
הנוהל קובע גם מכסה של 150 סטודנטים זרים המורשים ללמוד במוסדות אקדמיים פלסטיניים.
כל אחד מהסטודנטים יידרש לעבור תשאול בנציגות הישראלית בארץ המוצא שלו, ורק אז יחליט גורם מוסמך, ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, אם להעניק לו אשרת כניסה.
כללי הכניסה והשהייה לאזור יהודה ושומרון עוררו ביקורת רבה.
נטען כי הם פוגעים בחופש האקדמי הפלסטיני, וכן כי מטרתה של המדיניות הישראלית היא מעקב אחר תנועת אזרחים זרים בשטחים הפלסטיניים, שליטה בגידול האוכלוסייה הפלסטינית ואגירת נתונים על תביעות נדל"ן של פלסטינים המחזיקים באזרחות זרה.
בטופס למתן אשרת כניסה כלולה ההצהרה הבאה: "אני מצהיר/ה בזה [...] שלא פעלתי נגד העם היהודי וביטחון מדינת ישראל."
ההצהרה עוררה תרעומת במספר מקרים, בהם האירוע שבו תוכננה הופעה של אלטון ג'ון בישראל, ולדברי המפיק שוקי וייס הוא נדרש לחתום על הצהרה זו כתנאי להופעתו בארץ.
לדבריו, עלויות ההפקה "והדרישה לחתום על התחייבויות מצד אמנים, אינן מקובלות בשום מקום אחר שאליו היינו רוצים להשוות את עצמנו".
רוב הנכנסים לישראל מגיעים מהמדינות האלו:
אשראם (בסנסקריט: आश्रम) הוא מושג הודי המתאר קהילה מבודדת שהשוהים בה מוכוונים להתפתחות רוחנית או דתית.
לעיתים קרובות עומד בראש האשראם גורו שעצתו, תורתו, ולעיתים עצם נוכחותו, מהווה את מרכז תהליך הלמידה ואחד הכלים המרכזיים לה במקום.
אנשים נוהגים לבקר באשראם כדי למצוא מקום להרהור על משמעות או מטרה עמוקה בחייהם, ללמוד תורות מסוימות או לתרגל רוחניות באופן אינטנסיבי.
ברוב האשראמים קיימת רוח של שירות עצמי ואתוס של עבודה למען מטרה גדולה יותר מאשר סיפוק אישי בלבד.
אשראמים שונים מדגישים דרכים ותורות שונות, אך כולם חולקים את האתוס הרחב של מאמץ ממוקד השואף לצמיחה פנימית ולטרנספורמציה.
באופן מסורתי, אם כי לא תמיד בימינו, אשראם היה ממוקם רחוק מהיישובים הומי האדם, ביערות או באזורים הרריים, בסביבות טבעיות מרגיעות שתומכות בהוראה רוחנית ובמדיטציה.
דיירי האשראם עסקו באופן קבוע בתרגולים רוחניים ופיזיים, כמו סוגים שונים של יוגה.
הם גם ערכו טקסי קורבנות.
רבים מהאשרמים שימשו גם כבתי ספר פנימיים לילדים במסגרת המסורת של גורו שישיה.
אשראמים, שמקורם בתרבות ההינדואית, התפתחו לשמש כמרכזים המציעים חוויות רוחניות השואבות ממסורות מזרחיות כמו מדיטציה ויוגה, תוך שילוב עקרונות ופילוסופיות מערביות.
הם משמשים כמוקדים להתרפקות רוחנית המיועדת להרחיב את התודעה הרוחנית של המשתתפים וליצור חיבור בין מסורות שונות.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, עם הגעת מערביים להודו, התפתחו אשראמים חדשים עם תנאים משופרים וגורואים דוברי אנגלית.
אשראמים אלו מציעים סדנאות, קורסים, ותוכניות רוחניות המותאמות לקהל הבינלאומי.
עם זאת, ישנה ביקורת על האשראמים המודרניים.
רבים מהם הפכו לגסט האוסים או מוסדות רוחניים לעשירים, ואיבדו את המהות הרוחנית המקורית שלהם.
הביקורת מתמקדת בכך שהאשראמים כיום מתמקדים יותר ברווח כלכלי ופחות בהעברת ידע רוחני אמיתי.
המילה אשראם נגזרת מהשורש הסנסקריטי "śram" שמשמעותו "עבודה קשה" או "עינוי", עם התוספת "ā" שמשמעותה "לעבר".
ניתן לראות כי האשראם הוא מקום שבו ניתן "לעבוד לעבר" מטרה מסוימת.
בנוסף, המילה אשראם נגזרת גם מהשורש "ashraya" שמשמעותו "מקום מקלט" או "מנוחה", מה שמצביע על הערך של עבודה פנימית בסביבה שמיועדת לכך.
האשראם של אושו בפונה, מהאראשטרה, הודו
האשראם של מאטה אמריטננדמאיי ("האם המחבקת") בקראלה, הודו
האשראם של אורובינדו בפודוצ'רי, הודו
האשראם של פטר דנוב תחילה בסופיה "איזגרבה" (זריחת שמש) ולאחר מכן על הרי רילה בקיץ.
המרכזים של אומרם מיכאל איבנהוב בצרפת, שווייץ, קנדה ועוד.
האשראם של טיוהאר נקרא "פאצ'ה מאמה", בקוסטה ריקה.
אשרם במדבר - בית הארחה רוחני ברוח אושו, שיטים, ישראל.
אשר קוריאט (נולד ב-8 בינואר 1939) הוא פרופסור אמריטוס וראש המכון לעיבוד מידע וקבלת החלטות בחוג לפסיכולוגיה שבאוניברסיטת חיפה, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (מאז שנת 2002), חתן פרס ישראל לחקר הפסיכולוגיה לשנת 2002, וחתן פרס רוטשילד לשנת 2006.
אשר קוריאט נולד במקנס שבמרוקו ועלה לישראל ב-1949. למד לתואר ראשון, בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, ושני, בפסיכולוגיה, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים.
בתקופת לימודיו שימש כעוזר מחקר של פרופסור דניאל כהנמן.
קיבל מלגת פולברייט במסגרתה למד לדוקטורט בפסיכולוגיה מחקרית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והוסמך לתואר דוקטור בשנת 1970. מדריכו לעבודת הדוקטור היה פרופסור ג'ק בלוק ונושאה היה: "יצירתיות ומבנה הזיכרון".
בשנים 1970–1976 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1977 הצטרף לאוניברסיטת חיפה ומונה לפרופסור מן המניין ב-1990. כיהן כראש החוג לפסיכולוגיה וכיועץ הרקטור לפיתוח אקדמי.
היה גם בין מקימי המכון לעיבוד מידע וקבלת החלטות (מעמק"ה) ועומד בראשו משנת 1993 ואילך.
בנוסף, החל משנת 1996 הוא מכהן כראש מרכז מינרבה לתהליכים קוגניטיביים וביצועי אנוש, המשותף לאוניברסיטת חיפה ולטכניון.
קוריאט שימש כעמית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית, שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת אורגון בארצות הברית, במכון רוטמן ובאוניברסיטת טורונטו שבטורונטו קנדה, במכון מקס פלאנק לפסיכולוגיה במינכן שבגרמניה, ובמכון ללימודים מתקדמים של האקדמיה הנורווגית למדעים באוסלו, נורווגיה.
אשר קוריאט שימש כיו"ר הוועד המנהל של מכון מקס פלאנק לחקר תהליכים פסיכולוגיים בגרמניה, היה חבר הוועד המנהל של החברה האירופית לפסיכולוגיה קוגניטיבית ושל החברה למחקר יישומי של תהליכי זיכרון.
הוא חבר המועצה של הקרן הלאומית למדע, ושל המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה באוניברסיטה העברית.
אשר קוריאט היה חבר בוועדות המחקר של כל הקרנות המובילות בארץ.
במהלך השנים שימש כחבר מערכת בכעשרה כתבי עת מדעיים, ביניהם מהמובילים בפסיכולוגיה מחקרית.
קוריאט נשוי לעמליה, ד"ר לפסיכולוגיה, שימשה כמרצה בכירה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, העוסקת בפסיכותרפיה למבוגרים.
2006 – נבחר כחבר כבוד של החברה האירופית לפסיכולוגיה קוגניטיבית.
2006 – זכה בפרס רוטשילד למדעי החברה.
2005 – זכה בפרס אוסוולד-קולפה למחקר ניסויי של תהליכים מנטליים גבוהים מאוניברסיטת וירצבורג, גרמניה.
2002 – נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
2002 – זכה בפרס ישראל לחקר הפסיכולוגיה.
1999–2000 – זכה במלגת הומבולדט, מקרן מקס פלאנק בגרמניה.
אשר קוריאט עוסק במחקר ניסויי במספר תחומים של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית.
תחומים אלו כוללים זיכרון וארגון מידע, תהליכים מטקוגניטיביים של ניטור ידע, תהליכי קריאה, ייצוגים מנטליים והתמרות מנטליות, וכן תהליכי זיכרון בחיי יום יום, כולל עדויות משפטיות, וזיכרון של פעולות.
תחום המחקר העיקרי שלו בשנים האחרונות, שבו גם זכה להכרה בינלאומית, הוא התחום של מטקוגניציה.
תהליכים מטקוגניטיביים הם תהליכים גבוהים האחראים על הפיקוח והניהול של התהליכים הרגילים של עיבוד אינפורמציה.
קוריאט עסק בשאלה איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים ואיך אנחנו מנצלים שיפוטים מטקוגניטיביים כבסיס להכוונה ולויסות של תהליכים קוגניטיביים והתנהגות.
במחקריו הוא בדק שאלות אלו בשלבים שונים של עיבוד אינפורמציה.
כך למשל, הוא חקר את הבסיס לניטור הסובייקטיבי של הלמידה, כלומר לתחושות שיש ללומד במהלך הלמידה שלפיהן הוא קובע האם הוא כבר השתלט על החומר או שעליו להמשיך ולשננו.
את תחושת הידיעה הוא חקר גם בשלב ההיזכרות, דהיינו כשהאדם מנסה לדלות מזיכרונו שם או מושג, ויש לו תחושת ידיעה (feeling of knowing) לגבי השם או המושג ולעיתים אף מרגיש שהוא על קצה לשונו.
כמו כן הוא חקר את הבסיס לביטחון הסובייקטיבי של האדם בנכונות הזיכרון או הידע שלו.
הוא הראה שגם תחושת הלמידה, גם תחושת הידיעה וגם הביטחון הסובייקטיבי מבוססים על היסקים בלתי מודעים, תוך ניצול היוריסטיקות המביאות בדרך כלל לתחושות נכונות, אבל לעיתים יוצרות תחושות אינטואיטיביות מוטעות ואשליות של ידיעה.
קוריאט רואה בחקר התהליכים המטקוגניטיביים מפתח להבנת התודעה האנושית והחוויה הסובייקטיבית.
לפי גישתו, החוויה הסובייקטיבית, שהיא לב ליבה של התודעה האנושית, מעוצבת בעצמה על ידי תהליכים בלתי מודעים.
תהליכים בלתי מודעים משפיעים בדרך כלל במישרין על החשיבה וההתנהגות, כשהם עוקפים הן את התודעה והן את יכולת השליטה של האדם.
אולם כשתהליכים אלו יוצרים חוויה סובייקטיבית ספציפית, הן חוויה תפיסתית, הן תחושה מטקוגניטיבית, והן רגש אמוציונלי, ניתנת לאדם שליטה חלקית על השפעותיהם על ההתנהגות.
אם כך, הפונקציה של החוויה הסובייקטיבית היא לתווך בין תהליכים בלתי מודעים ותהליכים מודעים, ולהרחיב על ידי כך את טווח ההתנהגויות לגביהן יש לאדם שליטה, ולו במידת מה.
באופן כללי תחושות אינטואיטיביות, ובכלל זה תחושות מטקוגניטיביות, משקפות את השפה שבה תהליכים לא מודעים מוצאים ביטוי בתודעה.
אשר קוריאט גם עסק בשאלה של היחס הסיבתי בין החוויה הסובייקטיבית וההתנהגות.
במחקריו הוא הראה שקיים יחס דו-סיטרי בין השניים, והציע דרך לשלב בין שני מודלים סיבתיים שנתפסו בעבר כמודלים אלטרנטיביים.
בסדרה של מחקרים הוא הראה שתחושות סובייקטיביות עשויות להשפיע על תהליכים קוגניטיביים והתנהגות.
אולם התחושות הסובייקטיביות עצמן מבוססות על ההיזון-החוזר שאדם מקבל מתהליכים קוגניטיביים.
שני מודלים סיבתיים אלו, המודל שבו החוויה הסובייקטיבית מכוונת את ההתנהגות והמודל שבו חוויה זו היא תוצאה של ההתנהגות, פועלים בשני מצבים בהתאמה: מצב שבו השליטה בתהליכים קוגניטיביים היא מונעת-מטרה (goal-driven regulation) ומצב שבו השליטה בתהליכים קוגניטיביים היא מונעת-נתונים (data-driven regulation).
, נחקרה התופעה של ביטחון יתר (overconfidence): אנשים מגזימים בהסתברות שתשובותיהם או החלטותיהם נכונות.
במחקר הוצע שדבר זה נובע מכך שכשאנשים צריכים לבחור בין שתי תשובות אפשריות, הם בוחנים את השיקולים הרלוונטיים ללא הטיה מיוחדת.
אבל כשהם מתבקשים לציין את מידת ביטחונם בתשובה שנבחרה, פועלת אז הטיית הצידוק (confirmation bias): הדגשה של השיקולים התומכים בתשובה והתעלמות משיקולים נוגדים.
הוצעה ונוסתה שיטה להתגברות על ההטיה.
איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים
מאמר אחר בוחן את השאלה איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים.
מחקרים קודמים הניחו שכשאדם נשאל שאלת זיכרון, הוא שופט תחילה אם הוא יודע את התשובה ובהתאם לכך הוא מחליט אם לחפש את התשובה או לא.
בניגוד לכך, המאמר טוען שאין לאדם גישה פריבילגית לתוכן הזיכרון שלו.
אלא הוא מבסס את תחושת הידיעה על ההיזון החוזר מן הניסיון להיזכר בתשובה.
הוא מתבסס בעיקר על נגישותה של אינפורמציה חלקית לגבי התשובה.
הן אינפורמציה חלקית נכונה והן אינפורמציה חלקית לא נכונה תורמות לתחושת הידיעה.
לכן נכונותה של תחושת הידיעה אינה מובטחת.
מוצע מודל המסביר את הבסיס לתחושת הידיעה, מדוע תחושה זו בדרך כלל נכונה, ומה התנאים המביאים לתחושת ידיעה מוטעית.
מאמר נוסף נותן ביסוס נוסף לרעיון המופיע במאמר הקודם.
הוא מראה שניתן להגיע להפרדה מלאה בין הידיעה ותחושת הידיעה כך שישנם מצבים שבהם המתאם ביניהם הוא שלילי: הסיכויים שאדם יצליח להיזכר בתשובה הנכונה או לזהותה מבין מספר תשובות נמוכים יותר ככל ותחושת הידיעה שלו חזקה יותר.
לכן התקפות של תחושת הידיעה אינה אינהרנטית.
השליטה בדיוק וכמות האינפורמציה המדווחת מן הזיכרון
באחד ממאמריו מוצע מודל המראה כיצד כמות האינפורמציה שהאדם מדווח עליה ודיוק האינפורמציה תלויים לא רק ביכולת הזיכרון של האדם אלא גם בתהליכי הניטור (monitoring) והויסות (regulation) שהאדם מפעיל במהלך ההיזכרות.
במחקר נבדקה השאלה עד כמה אדם על דוכן העדות מסוגל גם "לומר את כל האמת" וגם "לומר רק את האמת", ומראה שעד נאלץ למצוא פשרה בין שתי הדרישות כשעמידה בדרישה אחת נעשית על חשבון עמידה בדרישה האחרת.
אולם היכולת לעמוד בשתי הדרישות הולכת ועולה ככל וגדולה יכולתו של העד לנטר את נכונות התשובות שעולות בראשו במהלך הדיווח.
ככל ויעילות הניטור של אדם טובה יותר כך הוא יקריב פחות אינפורמציה נכונה כדי לעמוד בתנאי של "לומר רק את האמת".
המודל שפותח במאמר זה יושם לחקר מגוון תופעות: עדויות של ילדים, זיכרון אצל זקנים, ביצוע במבחנים פסיכומטריים, זיכרון שוא, השפעת סטראוטיפים על זיכרון, ועוד.
במאמר סקירה מוצגת הטענה שבמהלך השנים האחרונות חל מפנה במטפורה של הזיכרון המנחה את המחקר.
המטפורה שהנחתה את מרבית המחקר במאת השנים האחרונות הייתה המטפורה של הזיכרון כמחסן.
מטפורה זו הדגישה את כמות הזיכרון.
בשנים האחרונות יש עליה של מטאפורת ההתאמה בה הזיכרון נבחן לא רק על פי הכמות של האינפורמציה הנזכרת אלא גם על פי הנאמנות שלו למה שבאמת קרה.
מטפורה זו מדגישה את הדיוק של הזיכרון, ומזמינה תאוריות אחרות, פרדיגמות מחקר אחרות ושאלות מחקריות אחרות מן המטפורה של המחסנים.
המאמר סוקר את המגמות השונות המבטאות מפנה זה, ואת ההדגשה הרבה שיש בשנים האחרונות על תעתועי זיכרון וזיכרון שווא.
הקשר הסיבתי בין תודעה להתנהגות
במאמר אחד נבדקת השאלה מה היא הסיבה ומה התוצאה לגבי הקשר בין תודעה לבין התנהגות.
שאלה זו נשאלה בעבר לגבי אמוציות: "האם אני בורח כי אני פוחד, או אני פוחד כי אני בורח".
במחקר המתואר במאמר נבדקה שאלה זו לגבי היחס בין ניטור (monitoring) ושליטה (control), ובאופן כללי, בין חוויה סובייקטיבית לבין התנהגות.
הלוגיקה של המחקר הייתה "אם אני בורח כי אני מפחד, הרי שככל שאברח מהר יותר ארגיש יותר בטוח".
לעומת זאת, "אם אני מפחד כי אני בורח, הרי ככל שאברח יותר מהר ארגיש פחות בטוח".
לוגיקה זו יושמה לגבי תחושות מטקוגניטיביות.
המחקר מראה ששני היחסים הסיבתיים מתקיימים.
כך למשל, כשאדם מנסה לפתור בעיות, הוא ישקיע יותר זמן בניסיון לפתור בעיה שמעניינת אותו יותר, ובמקביל הביטחון שלו בפתרון יהיה גבוה יותר מאשר בפתרון של בעיה שהחליט להשקיע בה פחות זמן.
זהו המצב המאפיין goal-driven regulation שבו ההשקעה מוכתבת על ידי המטרות.
לעומת זאת, במצב טבעי, כשאין לאדם העדפה מיוחדת לבעיות מסוימות לעומת אחרות, האדם ישקיע מאמץ וזמן לפי מה שהבעיה דורשת (data-driven regulation).
במקרה זה, ככל שישקיע זמן בפתרון הבעיה כך ביטחונו בפתרון יהיה נמוך יותר.
הבדל דומה מתקבל לגבי הקשר בין הזמן המושקע בלמידה לבין תחושת הביטחון בחומר הנלמד.
בתנאי אחד ככל והאדם משקיע יותר זמן בלמידה כך הוא יהיה בטוח יותר שיזכור את החומר.
בתנאי אחר, ככל והוא ישקיע יותר זמן בלמידה כך יהיה פחות בטוח שיזכור את החומר.
המאמר בוחן את התנאים שבהם שני המודלים פועלים ואת האופן שבו הם משתלבים.
מאמר נוסף מציג סקירה מקיפה של הקשרים המורכבים בין מטקוגניציה לתודעה.
הוא מסכם את המחקר הניסויי במטקוגניציה ובוחן את ההשלכות האפשריות של מחקר זה על שאלות היסוד אודות התודעה האנושית.
מאמר זה זוכה לתשומת לב רבה (למשל, למעלה מ 1500 הורדות מהרשת) בעיקר בקרב פילוסופים.
אשראף (מערבית: أشراف; "אצילים") הוא כינוים של צאצאי מוחמד.
באימפריה העות'מאנית זכו האשראף לזכויות יתר כמו הנחות במיסים ומינוי מהיר לתפקידי שיפוט עקב ייחוסם העתיק.
למרות זאת, לא היה להם תפקיד רשמי כקבוצה.
בשנת 1703 האשראף, בהנהגת מנהיגם, שתוארו היה "נקיב אל-אשראף", מרדו בירושלים עקב פגיעה בזכויותיהם ההיסטוריות.
במשך שנתיים הם שלטו בעיר, בעיקר בזכות תמיכה של לוחמים מכפרי האזור.
באותה עת עסק הצבא העות'מאני בדיכוי מרד באיסטנבול עצמה.
בשנת 1705, לאחר מצור קצר, הצליחו העות'מאנים לכבוש מחדש את ירושלים, לאחר שחילוקי דעות כבדים בין זרמים שונים שהנהיגו את העיר, אילצו את נקיב אל-אשראף לברוח מהעיר.
אשר שניר (שיינפלד; 12 בפברואר 1942 – 5 באוקטובר 1986) היה טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי, בתפקידו האחרון כיהן כראש מטה חיל האוויר בדרגת תת-אלוף.
שניר נולד בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני ה במגמה הפיזיקלית.
בשנת 1960 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס מספר 37. לאחר שסיים את הקורס בשנת 1962 הוצב כטייס קרב בטייסת מיסטר.
בשנת 1965 נשלח לארצות הברית לבחון את מטוס הסקייהוק שאותו שקל חיל האוויר לרכוש.
לאחר טיסות ניסיון המליץ שניר להצטייד בו.
במלחמת ששת הימים היה שניר טייס שחק בטייסת העטלף, וביומה הראשון של המלחמה השתתף במבצע מוקד.
במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים.
כמה ימים לאחר המלחמה, ב-15 ביוני 1967, השתתף שניר בקרב אוויר המוני באזור תעלת סואץ בו הופלו ארבעה מטוסי מיג 21 ומטוס שחק ישראלי.
במהלך הקרב הפיל שניר שני מטוסים.
ב-1969 התמנה לסמ"ט א' בטייסת ובמלחמת ההתשה רשם שבע הפלות נוספות, שהפכו אותו לראשון הטייסים בחיל האוויר שלזכותו נזקף מספר דו-ספרתי של הפלות.
באחד מקרבות האוויר הללו, שהיה ממושך במיוחד, הפיל שניר מטוס סורי, אותו הטיס פאיז מנסור, מפקד טייסת ומבכירי הטייסים בחיל האוויר הסורי, מעל רמת הגולן.
הפלתו האחרונה במלחמת ההתשה הייתה במהלך קרב אוויר נגד טייסים רוסיים בו הופל טייס סובייטי שהטיס מיג 21 מעל שטח מצרים.
באוקטובר 1970 עבר הסבה למטוסי קורנס.
בשנת 1971 עבר לבית הספר לטיסה בבסיס חצרים ופיקד על טייסות הדרכה.
במלחמת יום הכיפורים לחם בהצבת חירום כטייס F-4 פנטום והשתתף בקרבות אוויר ותקיפות רבות, בהם רשם לזכותו הפלה וחצי.
את חצי ההפלה האחרונה שלו רשם ב-17 באוקטובר 1973.
לאחר המלחמה פיקד שניר על טייסת העטלף.
בשנת 1975 מונה לראש ענף מטוסים באגף אמצעי לחימה של מטה חיל האוויר, ולקצין פרויקט פיתוח מטוס הכפיר.
בשנת 1977 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בית הספר לטיסה.
שניר יצא ללימודי תואר שני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בכלכלה ומנהל עסקים.
לאחר שחזר לישראל התמנה ב-1981 למפקד בסיס חצרים בדרגת תת-אלוף.
ב-1983 מונה למפקד להק האוויר ובאוגוסט 1984 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל.
ב-5 באוקטובר 1986 נפטר ממחלת הסרטן ממנה סבל לאורך שירותו.
נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הפלה משותפת עם הטייס משה מלניק (לימים גם הוא אלוף הפלות) והנווט אליעזר ליאורשניר וכ"ץ ירו טיל סיידווינדר AIM-9D "דקר"
קטעים מפרי עטו של אשר שניר
אשר שניר: רקוויאם ליריב, בתוך: מירב הלפרין ואהרון לפידות (עורכים): חליפת לחץ, דפים בספר הטיסות של חיל האוויר.
בטאון חיל האוויר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, ישראל תשמ"ז - 1987, עמ' 9 - 14.
אשר שניר: עם כץ לטנטא, בתוך: מירב הלפרין ואהרון לפידות (עורכים): חליפת לחץ, דפים בספר הטיסות של חיל האוויר.
אשראי חברתי הוא פילוסופיה כלכלית אשר פותחה על ידי קליפורד יו דאגלס (1879–1952), מהנדס בריטי, אשר כתב ספר בשם זה בשנת 1924. אשראי חברתי מתואר על ידי דאגלס בתור "מדיניותה של פילוסופיה"; הוא כינה את הפילוסופיה שלו "נצרות מעשית".
פילוסופיה זו היא בין-תחומית בטבעה, וכוללת את התחומים כלכלה, מדע המדינה, היסטוריה, הנהלת חשבונות ופיזיקה.
בהנחתו שהמקום הבטוח היחיד עבור עוצמה הוא בידיים רבות, אשראי חברתי הוא פילוסופיה ביזורית, אשר מדיניותה היא לפזר את הכוח לאינדיבידואלים.
ניתן לסכם את הפילוסופיה של אשראי חברתי במילותיו של דאגלס, "מערכות נוצרו עבור אנשים, ולא אנשים עבור מערכות, והאינטרס של האדם, אשר הוא התפתחות עצמית , נמצא מעל לכל המערכות, בין אם הללו תאולוגיות, פוליטיות או כלכליות."
על פי דאגלס, מטרתו האמיתית של הייצור היא צריכה, ועל הייצור לשרת את האינטרסים האמיתיים של הצרכנים הבאים לידי ביטוי חופשי.
על כל אזרח להיות שותף בעל ירושה מועילה, לא ישירה, בהון המשותף הקהילתי, אשר ניתנת לו בזכות גישה דינאמית ומלאה לפירות התעשייה.
זו מובטחת על ידי הדיבידנד הלאומי והמחיר המפוצה.
הצרכנים, משסופק להם כוח קנייה נאות, יעצבו את מדיניות הייצור באמצעות הפעלת הקול הכספי שלהם.
בהשקפה זו, משמעות המושג דמוקרטיה כלכלית איננה שליטת העובדים על התעשייה.
אשראי חברתי מוציא את מדיניות הייצור מידיהם של מוסדות בנקאיים, ממשלה ותעשייה, תוך שהוא מעלה תמונה של "אריסטוקרטיה של יצרנים, המשרתת דמוקרטיה של צרכנים, ומקבלת ממנה אשראי" (כאשר את המילה "אשראי" כאן יש להבין במשמעותה הכפולה, בתור אמון וגם בתור כסף).
הצעות המדיניות של האשראי החברתי משכו עניין רחב בעשורים שבין מלחמות העולם בגלל הרלוונטיות שלהן לתנאים הכלכליים של התקופה.
דאגלס קרא לשים לב לעודף ביכולת הייצור על פני כוח הקנייה של הצרכן, דבר שאותו ראה גם ג'ון מיינרד קיינס בספרו, "התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף".
קיינס התייחס בספרו לדאגלס לצידם של סילביו גזל וקרל מרקס.
בעוד שחלקים מהביקורת של קיינס על הכלכלה הקלאסית היו משותפים בינו לבין דאגלס, הרי שרוב הכלכלנים והבנקאים של התקופה תקפו ואף דחו את הפתרונות הייחודיים שהציע דאגלס.
שרידים של אשראי חברתי עדיין קיימים בתוך מפלגות אשראי חברתי ברחבי העולם, אולם לא בצורה הטהורה אותה הביא קליפורד דאגלס במקור.
דאגלס לא הסכים עם כלכלנים קלאסיים אשר חילקו את גורמי הייצור רק לאדמה, עבודה והון.
בעוד שדאגלס לא הכחיש את קיומם של גורמים אלה בייצור, הוא האמין כי "הירושה התרבותית של החברה" היא הגורם העיקרי.
ירושה תרבותית מוגדרת בתור הידע, הטכניקה והתהליכים אשר ניתנו לנו בצורה מצטברת, למן מקורות התרבות.
כתוצאה מכך, האנושות אינה צריכה "להמציא את הגלגל מחדש" שוב ושוב.
"איננו אלא המנהלים של אותה ירושה תרבותית, ובכך הירושה התרבותית היא הרכוש של כולנו, ללא יוצא מן הכלל." אדם סמית, דייוויד ריקארדו וקארל מרקס טענו שהעבודה יוצרת כל ערך.
בעוד שדאגלס לא התכחש לכך שכל העלויות הן בסופו של דבר תוצאה של הוצאות עבודה כלשהן (בעבר או בהווה), הוא התנגד לקביעה שהעבודה של העולם כיום יוצרת את כל העושר.
דאגלס עושה הבחנה קפדנית בין ערך, עלות ומחיר.
הוא טען שאחד הגורמים המובילים לטעות מחשבתית במונחי טבעו ותפקודו של הכסף הייתה האובססיה של כלכלנים בנוגע לערך והיחס בינו לבין מחירים והכנסות.
בעוד שדאגלס הכיר ב"ערך בשימוש" בתור תאוריה לגיטימית של ערכים, הוא טען גם שערכים הם סובייקטיביים ולא ניתן למדוד אותם באורח אובייקטיבי.
בכך, הוא דחה את הרעיון שתפקידו של הכסף הוא לפעול בתור תקן, או אמצעי מדידה, של ערך.
דאגלס האמין שתפקידו של הכסף הוא לפעול כאמצעי-תקשורת, אשר באמצעותו יכוונו הצרכנים את חלוקת הייצור.
התאוריה של האשראי החברתי בדבר "חבלה כלכלית" קשורה קשר הדוק לרעיון של ירושה חברתית.