tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סטריינג' מגלה שכדור הארץ מוגן מפני איומים מממדים אחרים באמצעות מגן שנוצר על ידי שלושה בניינים המכונים סנקטומים – הממוקמים בערים ניו יורק, לונדון והונג קונג – המחוברים ונגישים מקאמאר-טאג'.
סטריינג' המשתמש בזיכרון המרשים שלו מתקדם במהירות.
הוא קורא בסתר את הספר ממנו קאסיליוס גנב דפים, ולומד לכופף את הזמן בעזרת העין המיסטית של אגאמוטו.
וונג ומורדו תופסים את סטריינג' בשעת מעשה ומזהירים אותו מפני שבירת חוקי הטבע, תוך השוואה לרצונו של קאסיליוס לחיי נצח.
קאסיליוס משתמש בדפים הגנובים כדי ליצור קשר עם דורמאמו מהמימד האפל ומוביל מתקפה על הסנקטום בניו יורק, הורג את השומר שלו.
סטריינג' מרחיק את התוקפים בעזרת גלימת הריחוף עד שמורדו והעתיקה מגיעים.
מורדו מתאכזב מהעתיקה לאחר שסטריינג' מגלה שהעתיקה שואבת כוח מהמימד האפל כדי לקיים את חייה הארוכים.
מאוחר יותר קאסיליוס פוצע אנושות את העתיקה ונמלט להונג קונג.
העתיקה אומרת לסטריינג' לפני מותה שגם הוא יצטרך לכופף את הכללים כדי להשלים את טבעו המקובע של מורדו על מנת להביס את קאסיליוס.
בנוסף היא גורמת לסטריינג' לבחור בין ריפוי כמו פנגבורן או לשרת בהגנה על כדור הארץ.
סטריינג' ומורדו מגיעים להונג קונג ומוצאים את וונג מת, את הסנקטום הרוס ואת המימד האפל משתלט על כדור הארץ.
סטריינג' משתמש בעין של אגאמוטו כדי להחזיר לאחור את הזמן ולהציל את וונג.
סטריינג' נכנס למימד האפל ויוצר לולאת זמן סביב עצמו וסביב דורמאמו.
לאחר שדורמאמו הרג שוב ושוב את סטריינג' ללא הועיל, הוא נכנע לבסוף לדרישתו של סטריינג' שיעזוב את כדור הארץ וייקח איתו את קאסיליוס והקנאים שלו בתמורה לכך שסטריינג' ישבור את הלולאה.
סטריינג' מחזיר את העין של אגאמוטו לקאמאר-טאג'.
הוא עובר להתגורר בסנקטום בניו יורק כדי להמשיך בלימודיו ושומר רשימת מעקב של איומים שונים על כדור הארץ.
בשנת 2017, כשתור ולוקי מגיעים לניו יורק, סטריינג' לוכד את לוקי בפורטל ומזמין את תור לסנקטום בניו יורק.
הוא שואל למניעיו של תור להבאת לוקי לכדור הארץ.
תור מסביר שהם מחפשים אחר אביהם, וסטריינג' מאתר את אודין.
הוא משחרר את לוקי ושולח את השניים בפורטל לנורווגיה.
בשנת 2018, וונג וסטריינג' משוחחים בסנקטום בניו יורק כאשר ברוס באנר מתרסק דרך גג הבניין.
הוא מיידע את סטריינג' ואת וונג על האיום הקרב של תאנוס.
בתגובה, סטריינג' מגייס את טוני סטארק לעזרה.
לוע שחור וקול אובסידיאן, שניים מילדיו המאומצים של תאנוס, מגיעים כדי להשיג את אבן הזמן שנשמרת על ידי סטריינג' בעין של אגאמוטו.
הם מושכים את תשומת ליבו של פיטר פארקר, שמגיע לעזור.
לוע שחור לוכד את סטריינג', אך לא מצליח לקחת את אבן הזמן עקב כישוף.
הוא לוקח את סטריינג' לספינת החלל שלו כדי לענות אותו עד שישבור את הכישוף.
עם זאת, סטארק ופארקר חודרים לספינה, הורגים את לוע שחור ומצילים את סטריינג'.
השלושה נוחתים על כוכב הלכת טיטאן, שם לוע שחור היה אמור להיפגש עם תאנוס.
הם פוגשים את פיטר קוויל, דראקס המשמיד ומנטיס ויחד הם מגבשים תוכנית להילחם בתאנוס ברגע שיגיע.
בזמן שהם מחכים לתאנוס, סטריינג' משתמש באבן הזמן על מנת לחזות במיליוני עתידים אפשריים, ורואה רק אחד שבו תאנוס מפסיד.
הקבוצה נלחמת יחד עם נביולה בתאנוס וכמעט מצליחה להסיר את כפפת האינסוף, עד שקוויל הזועם שובר ללא כוונה את אחיזתם בתאנוס.
לאחר דו-קרב קצר עם תאנוס, סטריינג' מובס בעוד סטארק נפצע קשה.
כשההתפוררות מתרחשת, סטריינג' אומר לסטארק שלא הייתה דרך אחרת ומתפורר.
בשנת 2023, סטריינג' מושב לחיים ויחד עם וונג ושאר אדוני אמנויות הכישוף מעבירים את פארקר, הנוקמים, שומרי הגלקסיה, הוואקאנדים, האסגארדים והבוזזים ששבו לחיים דרך פורטלים למתחם הנוקמים ההרוס כדי להצטרף לקרב האחרון נגד תאנוס חלופי וצבאו.
במהלך הקרב, סטריינג' מונע מהאגם להציף את שדה הקרב ורומז לסטארק שזהו העתיד היחיד בו הם מנצחים.
לאחר שסטארק מקריב את עצמו כדי להביס את תאנוס החלופי, סטריינג' משתתף בהלווייתו.
בשנת 2024, וונג מקבל את תואר המכשף העליון, לאכזבתו הרבה של סטריינג' – שהאמין שהוא אמור היה לקבל את התפקיד לפני ההתפוררות.
זהותו של פארקר בתור ספיידרמן נחשפה לעולם על ידי קוונטין בק.
פארקר הולך לסטריינג' ומגייס את עזרתו בהטלת הכישוף שיגרום לעולם לשכוח שהוא ספיידרמן, וסטריינג' מסכים למרות אזהרותיו של וונג על סכנת הלחש.
סטריינג' תופס את קונורס ומטיל על פארקר וחבריו להחזיר את המבקרים האחרים.
לאחר שהנבלים נלכדו, סטריינג' העצבני והעייף מנסה לשלוח אותם בחזרה ליקומי הבית שלהם באמצעות שריד מקודש.
לאחר שנודע לפארקר שחלק מהם ימותו ברגע שהם יחזרו, הוא מתכוון לרפא אותם לפני שישלח אותם בחזרה.
פארקר גונב את השריד המקודש המכיל את הכישוף של סטריינג' וסטריינג' רודף אחריו לתוך מימד המראה שם הם נלחמים.
סטריינג' נלכד במימד המראה כשהוא נתפס לא מוגן ופארקר גונב את הטבעת שלו.
מאוחר יותר, סטריינג' משוחרר בשוגג על ידי נד לידס, חברו של פארקר שהייתה לו את הטבעת של סטריינג'.
סטריינג' עד לריפוי הנבלים בידי פארקר והאני החלופיים שלו.
השריד המקודש נהרס על ידי אוסבורן, וכתוצאה מכך הרב-יקום ממשיך להיקרע.
פארקר אומר לסטריינג' להטיל את הלחש שוב, ושהפעם העולם ישכח לחלוטין את קיומה של זהותו האזרחית.
סטריינג', למרות שבהתחלה לא שש והזהיר את פארקר מפני המחיר של הכישוף, מסכים ומטיל את הכישוף.
כתוצאה מכך, הפארקרים החלופיים, הנבלים שלהם, ברוק וונום חוזרים ליקומי הבית שלהם בזמן שכל האנשים מהיקום של סטריינג', כולל הוא עצמו, שוכחים את פארקר, אבל עדיין זוכרים את ספיידרמן.
זמן מה לאחר מכן, סטריינג' משתתף בחתונתה של כריסטין פאלמר, שם הוא מתנצל בפניה על התנהגותו בעבר, כאשר יצור בלתי נראה תוקף לפתע את העיר.
סטריינג' מתעמת עם היצור, וחושף אותו כגרגנטוס – יצור בין-ממדי דמוי תמנון.
וונג מצטרף לקרב כאשר סטריינג' מוכנע, והשניים הורגים את היצור בזמן שהם מצילים בחורה, שמציגה את עצמה בשם אמריקה צ'אבז.
צ'אבז מסבירה שהיא יכולה לנוע ברב-יקום ושיצורים אחרים רודפים אחרי כוחה כולל סטיבן סטריינג' מיקום אחר.
צ'אבז לוקחת את וונג וסטריינג' לגופתו של סטריינג' מהיקום האחר וסטריינג' מסיק שהוא הותקף בכישוף.
סטריינג' נפגש עם ונדה מקסימוף, לא מודע לכך שהיא כבר נשלטת בידי הדארקהולד והפכה למכשפת השני.
לאחר שסטריינג' מספר למקסימוף על צ'אבז, מקסימוף מתכוונת להשתמש בצ'אבז ולקחת את כוחה על מנת להתאחד עם גרסאות חלופיות אמיתיות של ילדיה בילי וטומי – אשר יצרה במהלך תקופתה בווסטוויו.
מקסימוף תוקפת את הקאמאר-טאג' והורגת מכשפים רבים.
סטריינג' מנסה לשכנע אותה שילדיה לא אמיתיים, ומסרב לתת לה את צ'אבז.
במהלך המתקפה, כוחותיה של צ'אבז מופעלים והיא וסטריינג' בורחים בפורטל, בעוד וונג נכלא על ידי מקסימוף.
מקסימוף מתחילה להטיל כישוף המכונה "הליכת-חלום", כדי למצוא גרסה חלופית של עצמה הנמצאת עם בילי וטומי ברחבי הרב-יקום ולהשתלט על גופה.
שרה, קוסמת ששרדה, מקריבה עצמה כדי להשמיד את הדארקהולד ולשבור את כישוף הליכת-החלום.
מקסימוף מאלצת את וונג להוביל אותה להר וונדגור – מקור כוחם של לחשי הדארקהולד – שם מתאפשר לה להטיל מחדש את כישוף הליכת-החלום על הגרסה שלה מארץ-838.
סטריינג' וצ'אבז מגיעים ליקום חלופי, המוגדר כ-"ארץ-838", שם הם נעצרים על ידי מורדו של אותו יקום.
סטריינג' פוגש את פאלמר של אותו יקום המגדירה את כדור הארץ שלו בתור "ארץ-616".
מורדו לוקח את סטריינג' לאילומינטי, המורכב ממורדו עצמו, קפטן פגי קרטר, המלך בלאקאגאר בולטאגון, קפטן מריה רמבו, ד"ר ריד ריצ'רדס ופרופסור צ'ארלס אקסבייר.
האילומינטי מסבירים שהשימוש הפזיז של סטריינג' מארץ-838 בדארקהולד של היקום הזה על מנת להביס את תאנוס שלהם גרם ל"פלישה", והרס יקום אחר.
מקרה זה הוביל את האילומינטי להרוג את סטריינג', ומורדו הפך למכשף העליון החדש ותפס את המקום הפנוי של סטריינג' באילומינטי.
כמו כן, האילומינטי טוענים שסטריינג' מארץ-616 גם מסוכן ומסרבים להאמין לאזהרותיו בנוגע למכשפת השני.
מקסימוף מארץ-616 מטילה כישוף הליכת חלום על מקסימוף מארץ-838 כדי ללכוד את צ'אבז.
ונדה תוקפת את מפקדת האילומינטי והורגת את כולם מלבד מורדו, שמובס על ידי סטריינג'.
סטריינג', צ'אבז ופאלמר בורחים למרחב שבין היקומים כדי למצוא את ספר הווישנטי, בו הם מתכוונים להשתמש כדי להביס את מכשפת השני.
מקסימוף מופיעה, משתלטת על מוחה של צ'אבז ומשתמשת בכוחותיה כדי לשלוח את סטריינג' ופאלמר ליקום אחר.
בארץ-616, מקסימוף מתחילה בכישוף כדי לקחת את כוחותיה של צ'אבז.
סטריינג' ופאלמר נכנסים ליקום שנהרס בפלישה, בו סטריינג' פוגש סטריינג' נוסף, שהושחת על ידי הדארקהולד.
סטריינג' הורג את הסטריינג' של היקום הזה ולוקח את הדארקהולד שלו כדי להטיל כישוף הליכת-חלום על גופתו של סטריינג' המגן המנוח ולרדוף אחרי מקסימוף.
סטריינג', וונג וצ'אבז – שהצליחה להשיג שליטה על כוחותיה – מעבירים את מקסימוף בחזרה לארץ-838 לביתה של מקסימוף של היקום הזה.
שם, ונדה מארץ-616 משתחררת משליטתו של הדארקהולד לאחר שהפחידה את בילי וטומי של היקום הזה מול אימם.
כשמקסימוף מבינה מה עשתה, היא הורסת את הר וונדגור יחד עם כל העותקים של הדארקהולד על פני הרב-יקום, ולכאורה מתאבדת בתהליך.
סטריינג', וונג וצ'אבז חוזרים לארץ-616 כשפאלמר מארץ-838 חוזרת לביתה.
לאחר מכן, סטריינג' מפתח עין שלישית ופונה אליו מכשפה שמזמינה אותו למנוע פלישה במימד האפל.
ביקום חלופי ששמו אינו מוזכר, סטריינג' מגן על אמריקה צ'אבז מפני שד בין-ממדי המנסה לגנוב את כוחותיה לנוע ברב-יקום.
סטריינג' לא מסוגל לברוח, ומאמין שהוא מתאים יותר לשלוט בכוחותיה של צ'אבז, ולכן מנסה לגנוב אותן.
סטריינג' נפצע אנושות מהשד, וצ'אבז שולחת את שניהם לארץ-616, שם סטריינג' מת מפצעיו.
וונג וסטריינג' מארץ-616 מסתירים את הגופה.
מאוחר יותר, גופתו נשלטת על ידי סטריינג' מארץ-616 המשתמש בכישוף הליכת-חלום מספר הדארקולד כדי להילחם בוונדה מקסימוף.
ביקום חלופי המכונה ארץ-838, סטריינג' הוא חבר באילומינטי.
עם זאת, השימוש הפזיז שלו לרעה בספר הדארקהולד, במאמץ להביס את תאנוס, יוצר "פלישה" שהרסה יקום אחר.
סטריינג' הוצא להורג על ידי חזיז שחור, דבר שהפך את מורדו למכשף העליון החדש של ארץ-838. עם חיסולו, האילומינטי שיקרו לעולם כשסיפרו שסטריינג' הקריב את עצמו כדי להרוג את תאנוס.
הוקם לכבודו פסל בסנקטום בניו יורק, עליו כתוב התואר "הגיבור האדיר של כדור הארץ".
סטריינג' מבשר הרעות המושחת על ידי הדארקהולד
ביקום חלופי, סטריינג' השתמש בדארקהולד כדי להטיל כישוף הליכת-חלום ולמצוא גרסאות אחרות שלו שחיות באושר עם כריסטין פאלמר שלהם.
כשלא הצליח למצוא גרסה כזו, הוא יצא להרוג גרסאות אחרות שלו, וכמעט הרס את היקום שלו בתהליך.
כאשר סטריינג' מארץ-616 ופאלמר מארץ-838 מגיעים ליקום הזה, סטריינג' מארץ-616 נלחם בסטריינג' המושחת ובסופו של דבר הורג אותו.
שנהפרויקטפרסקטגוריהתוצאההערות שוליים2016דוקטור סטריינג'פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיהשחקן הטוב ביותר בסרט אקשן2017פרס סאטרוןהשחקן הטוב ביותרפרסי בחירת הנוערשחקן הקולנוע הנבחר: פנטזיה2023דוקטור סטריינג' בממדי הטירוףפרסי הסופר של בחירת המבקריםהשחקן הטוב ביותר בסרט גיבורי על
סטיבן סילבר הוא שחקן אמריקאי, הידוע בשל משחקו בסדרות הטלוויזיה "13 סיבות" ו"מועצת האבות".
סילבר עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט הקצר "הבעיה עם מר וויתרס".
לאחר מכן לוהק לתפקיד מרקוס קול בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" והופיע בתפקיד חוזר בשתי העונות הראשונות.
סילבר הופיע בתפקיד משנה ב-"All the Little Things We Kill", לצד אר ג'יי מיט.
בשנת 2019, סילבר כיכב ב-"The Obituary of Tunde Johnson", סרט דרמה עצמאי בבימויו של אלי לרוי.
בשנת 2020 הופיע סילבר בסדרת הטלוויזיה "מועצת האבות".
שנה כותרת תפקיד הערות 2011 הבעיה עם מר וויתרס קצה קצר 2017–2018 13 סיבות מרקוס קול 18 פרקים 2019 All the Little Things We Kill מאק The Obituary of Tunde Johnson טונדה ג'ונסון 2020 מועצת האבות אוון נוריס תפקיד ראשי
סטיבן סוונסון הוא מהנדס ובעבר אסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה מפקד משלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סטיבן סוונסון נולד בסירקיוז וגדל בקולורדו.
לאחר סיום בית ספר הוא למד תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת קולורדו בולדר וסיים אותה בשנת 1983. בשנת 1986 הוא קיבל תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטה בפלורידה.
בשנת 1998 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת טקסס A&M.
בשנת 1986 סוונסון התחיל לעבוד בתחום המחשוב ובשנת 1987 נקלט בנאס"א בתחום הנדסת מערכות.
בשנת 1998 סוונסון נבחר לצוות אסטרונאוטים.
ביוני 2007 סוונסון טס לחלל כמומחה משימה בטיסת STS-117 במעבורת החלל אטלנטיס (פרדריק סטרקו היה מפקד צוות).
במהלך משימה פוסום ביצע פעמיים פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 14 שעות.
במרץ 2009 סוונסון היה מומחה משימה ב-STS-119 של מעבורת החלל דיסקברי (לי ארשמבו היה מפקד צוות).
במהלך משימה פוסום ביצע 2 פעילויות חוץ רכביות באורך כולל של 12.5 שעות.
במרץ 2014 סוונסון היה מומחה משימה של טיסה סויוז TMA-12M.
הצוות הצטרף למשלחת מס' 39 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של קואיצ'י וקאטה.
כאשר המשלחת עזבה את תחנת החלל, סוונסון היה מפקד משלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית.
במהלך שהייה בחלל הוא ביצע פעילות חוץ-רכבית שביעית באורך של כ-1.5 שעות.
הוא חזר לכדור הארץ ב-ספטמבר 2014.
פוסום פרש מנאס"א בשנת 2015.
לאחר הפרישה סוונסון נכלל בסגל אוניברסיטה באיידהו.
סטיבן צ'ונג הוא יועץ פוליטי אמריקאי, המשמש מנהל התקשורת של הבית הלבן.
צ'ונג שימש כדובר הקמפיין של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024, הוא עבד בעבר בקמפיינים של טראמפ ב-2016 וב-2020. הוא גם עבד עבור חברת אליפות הלחימה האולטימטיבית שבסיסה בלאס וגאס.
צ'ונג נולד בסקרמנטו להורים סינים שהיגרו לארצות הברית.
הוא היה שחקן כדורגל בתיכון, ולאחר מכן למד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסקרמנטו מדעי המחשב ומדעי המדינה.
כסטודנט בקולג' בשנת 2003, צ'ונג התמחה בכתיבת הנאומים של ארנולד שוורצנגר.
ב-2008 כדי לעבוד על קמפיין הבחירות לנשיאות של ג'ון מקיין.
בהמשך עבד צ'ונג על קמפיינים נוספים.
בשנת 2013, החל צ'ונג לעבוד כמנהל תקשורת באליפות הלחימה האולטימטיבית בלאס וגאס.
כבר לפני שדונלד טראמפ הוכרז כמועמד הרפובליקני לנשיאות ב-2016, צ'ונג עזב את עבודתו באליפות הלחימה האולטימטיבית והצטרף לצוות התקשורת והעיתונות של טראמפ.
צ'ונג היה מעורב בניסוח הצהרה שמתנערת מתמיכה בקו קלוקס קלאן ועיתון בעל עליונות לבנה, שתמכו בקמפיין של טראמפ.
לדבריו, "מר טראמפ וצוות הקמפיין מגנים שנאה בכל צורה שהיא.
הפרסום הזה דוחה והדעות שלהם לא מייצגות את עשרות מיליוני האמריקאים שמתאחדים מאחורי הקמפיין שלנו".
לאחר ניצחונו של טראמפ על הילרי קלינטון, צ'ונג מונה כיועץ לצוות המעבר לנשיאות.
על פי דיווחים בתקשורת, הוא נשקל בשלב מסוים כמועמד לתפקיד דובר הבית הלבן.
בסופו של דבר קיבל את התפקיד שון ספייסר.
צ'ונג מונה כעוזר מיוחד של הנשיא ועוזר מנהל התקשורת בבית הלבן ב-19 בינואר 2017, יום אחד לפני השבעתו של טראמפ.
הוא היה חלק מצוות שהופקד לפעול כדי אשר את מינוי ניל גורסץ' לבית המשפט העליון של ארצות הברית על ידי הסנאט של ארצות הברית.
זמן קצר לאחר אישורו, צ'ונג קיבל תפקיד אחר בבית הלבן.
ב-16 באוגוסט 2017, צ'ונג מונה לעוזר מיוחד של הנשיא.
הוא עבד על העברת חוק רפורמת המס של טראמפ, חוק הפחתת המס ועבודות .
הצעת החוק עברה בהצלחה בקונגרס וטראמפ חתם עליה ב-22 בדצמבר 2017.
ב-11 ביוני 2018, פוליטיקו דיווח שצ'ונג עזב את הבית הלבן, עקב מחלוקת עם ראש הסגל ג'ון קלי שביצע שינויים בצוות התקשורת של טראמפ בבית הלבן.
מאוחר יותר התברר כי משכורתו השנתית של צ'ונג בבית הלבן הייתה 131,000 דולר.
צ'ונג הופיע מאוחר יותר בראיון שנוי במחלוקת ל-CNN ב-28 ביוני 2018, שם האשימו אותו בפוליטיזציה של תהליך האישור של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
פוליטיקו דיווחה כי קמפיין הבחירות של טראמפ ב-2020 שכר את שירותיה של חברת Solgence, שנמצאת בבעלות צ'ונג.
כחלק מקמפיין 2020, צ'ונג עבד על כינוס הוועידה הרפובליקנית בעיצומה של מגפת הקורונה.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, בהן הובס טראמפ על ידי ג'ו ביידן, צ'ונג היה מעורב במאמצי טראמפ לבטל את תוצאות הבחירות.
צ'ונג מונה לדובר קמפיין טראמפ לנשיאות ב-2024.
סטיבן סמייל הוא מתמטיקאי אמריקאי, הידוע במחקריו בתחומי הטופולוגיה, מערכות דינמיות וכלכלה מתמטית .
הוא זכה במדליית פילדס בשנת 1966 והיה חבר סגל במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי במשך למעלה משלושה עשורים (1960–1961 ו-1964–1995), שם הוא כיום פרופסור אמריטוס, עם תחומי מחקר הכוללים אלגוריתמים, אנליזה נומרית ואנליזה גלובלית.
סמייל נולד בפלינט ונרשם לאוניברסיטת מישיגן בשנת 1948. בתחילה, הוא היה סטודנט מצטיין, והשתתף בסדרת קורסי כבוד בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי שהועברה על ידי בוב ת'ראל, וקיבל ציונים גבוהים.
עם זאת, בשנותיו השנייה והשלישית באוניברסיטה, ציוניו היו בינוניים, בעיקר B ו-C, ואף קיבל F בפיזיקה גרעינית.
סמייל השלים את התואר הראשון שלו במדעים בשנת 1952. למרות ציוניו, בזכות מזל מסוים, הוא התקבל כסטודנט לתארים מתקדמים במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת מישיגן.
גם כסטודנט לתארים מתקדמים, הוא הציג תחילה ביצועים נמוכים, עם ממוצע ציונים של C.
כאשר יו"ר המחלקה, הילדברנדט, איים לסלקו, החל סמייל להתייחס ללימודיו ברצינות רבה יותר.
לבסוף, הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1957, בהנחיית ראול בוט, והחל את הקריירה שלו כמרצה באוניברסיטת שיקגו.
בתחילת הקריירה שלו, סמייל היה מעורב במחלוקת בשל הערות שמסר בנוגע להרגלי עבודתו בזמן שהוכיח את ההשערה של פואנקרה בממדים גבוהים.
הוא טען כי עבודתו הטובה ביותר נעשתה "על חופי ריו".
סמייל היה פעיל פוליטית בתנועות שונות בעבר, כגון תנועת הדיבור החופשי וחבר בוועד למשחק הוגן לקובה.
בשנת 1966, לאחר שנסע למוסקבה במסגרת מענק של הקרן הלאומית למדע לקבלת מדליית פילדס, הוא קיים שם מסיבת עיתונאים שבה גינה את עמדת ארצות הברית במלחמת וייטנאם, את התערבות הסובייטית בהונגריה ואת היחס של ברית המועצות כלפי אינטלקטואלים.
עם חזרתו לארצות הברית, הוא לא הצליח לחדש את המענק.
באחת התקופות הוא זומן להעיד בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית.
בשנת 1960, סמייל קיבל מלגת סלואן למחקר והתמנה לסגל המחלקה למתמטיקה של ברקלי, ועבר לפרופסורה בקולומביה בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1964 הוא חזר לפרופסורה בברקלי, שם בילה את עיקר הקריירה שלו.
הוא הפך לפרופסור אמריטוס בברקלי בשנת 1995, וקיבל משרה כפרופסור באוניברסיטת העיר הונג קונג.
כמו כן, במהלך השנים הוא אסף אחת מאוספות המינרלים הפרטיות המרשימות ביותר.
בין השנים 2003 ל-2012, סמייל היה פרופסור במכון הטכנולוגי טויוטה בשיקגו; החל מ-1 באוגוסט 2009, הוא הפך לפרופסור אוניברסיטאי מכובד באוניברסיטת העיר הונג קונג.
בשנת 1988, סמייל זכה בפרס שובנה.
בשנת 2007, הוא זכה בפרס וולף במתמטיקה.
סמייל הוכיח כי קבוצת הדיפאומורפיזמים המכוונת של הספירה הדו-ממדית היא בעלת אותו סוג הומוטופיה כמו הקבוצה האורתוגונלית המיוחדת של מטריצות בגודל .
משפט סמייל הוכח מחדש והורחב מספר פעמים, במיוחד לממדים גבוהים יותר בצורת השערת סמייל, וכן לסוגים טופולוגיים אחרים.
בהמשך לפועלו בטופולוגיה, סטיבן סמייל תרם תרומה מכרעת להבנת תופעות כאוטיות במסגרת תורת המערכות הדינמיות.
במיוחד, הוא פיתח את מפת הפרסה של סמייל – מודל פשוט אך רב-עוצמה המדגים כיצד דינמיקה דטרמיניסטית יכולה להוביל להתנהגות כאוטית.
עבודה זו נחשבת לאבן יסוד בהתפתחות תורת הכאוס המודרנית.
בנוסף, סמייל היה שותף לפיתוח תורת המורז–סמייל, שמתארת את המבנה הגאומטרי של מרחבים דיפרנציאליים באמצעות נקודות סדירות וקריטיות של פונקציות חלקות.
מעבר לכך, סמייל היה ממייסדי תחום החישוב הרציף (continuous computation) יחד עם לאונרד בלום, והציג את מודל (BSS), שמרחיב את המושג של חישוביות אל עבר המספרים הממשיים והמרחבים הגאומטריים.
בכך הניח את היסודות להבנת סיבוכיות חישובית מעבר לגבולות המודל הבינארי של טיורינג.
בשנת 1998, הוא ריכז רשימה של 18 בעיות במתמטיקה שיש לפתור במאה ה-21, הידועות כבעיות סמייל.
רשימה זו נערכה ברוח בעיות הילברט המפורסמות של הילברט משנת 1900. למעשה, רשימת סמייל מכילה כמה מבעיות הילברט המקוריות, כולל השערת רימן והחצי השני של הבעיה השש-עשרה של הילברט, ששתיהן עדיין לא נפתרו.
בעיות מפורסמות נוספות ברשימתו כוללות את השערת פואנקרה (כיום משפט, שהוכח על ידי גריגורי פרלמן), בעיית P=NP, ומשוואות נאוויה–סטוקס קיום וחלקות, שכולן הוגדרו כבעיות פרס המילניום על ידי מכון קליי למתמטיקה.
סטיבן בנט פקארד האב היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שהתמודד ב-1876 על משרת מושל לואיזיאנה מול מועמד המפלגה הדמוקרטית פרנסיס ניקולס.
בסיום מערכת הבחירות, טענו השניים לניצחונם, ופתרון המחלוקת נותר להכרעתו של הנשיא רתרפורד הייז ופקארד כיהן כמושל במקביל לניקולס מינואר ועד מאי 1877. פקארד היה הרפובליקני האחרון שכיהן כמושל לואיזיאנה עד כניסתו לתפקיד של דייב טרין ב-1980.
סטיבן פקארד נולד באובורן שבמיין, כבנם של סטיבן פקארד ושל רוקסנה ברדפורד בריגס.
הוא התחנך בבתי ספר כפריים ובאקדמיית וסטברוק.
ב-1859, בגיל 20, הוא החל ללמוד משפטים, כשקודם לכן לימד בבית ספר.
ב-1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, הוא עזב את משרד עורכי הדין שבו קיבל את הכשרתו, והצטרף לרגימנט המתנדבים ה-12 של מיין כלוטננט ראשון, ובהמשך קודם לדרגת קפטן בפלוגה B של הרגימנט.
הרגימנט הוצב תחת פיקוד הדיוויזיה של הגנרל בנג'מין בטלר, השתתף במערכה בלואיזיאנה וב וב.
ב-1864 שירת פקארד כפרקליט צבאי בניו אורלינס, ובהמשך הצטרף מחדש לרגימנט שלו שלחם במסגרת הארמייה של ויליאם שרמן.
גרנט, תפקיד בו הוא שימש עד 1873. כנציג לוועידה הארצית של הרפובליקנים ב-1876, הוא תמך בג'יימס בליין, לאחר שנראה שלא ניתן היה לבחור בגרנט לתקופת נשיאות שלישית.
בנובמבר אותה שנה נבחר פקארד כמושל לואיזיאנה, ובינואר 1877 הושבע לתפקיד.
הוא כיהן בתפקיד חודשים ספורים בלבד, שכן תחבולות שנגעו לתוצאות הבחירות וההסדר של הבחירות לנשיאות של 1876 אפשרו לדמוקרטים שהעדיפו לסיים את תקופת השיקום להשתלט באפריל על ממשלת המדינה.
ועדה שמונתה על ידי סיעתו של הנשיא רתרפורד הייז השיגה קוורום בבית המחוקקים מטעמו של המועמד הדמוקרטי פרנסיס ניקולס באמצעות שלילת הקוורום בבית המחוקקים הסדיר של המדינה שתמך בפקארד.
היה זה חלק מההסדר שהושג על ידי הנשיא הייז.
ב-1878 מונה פקארד כקונסול ארצות הברית בליברפול , וכיהן בתפקיד עד 1885.
בשובו לארצות הברית הוא רכש חווה גדולה ליד מרשלטאון, איווה, ושם הוא קבע את מקום מגוריו הקבוע.
ב-1893 הוא היה חבר הוועדה של איווה לייצוג המדינה בהתערוכה העולמית של שיקגו שהתקיימה באותה שנה.
הוא גם היה חבר בוועדה של איווה לתערוכת טרנס-מיסיסיפי ב-1898, ואחד מסגני הנשיא של איווה ל ב-1901. באותה שנה הוא נבחר למועצת החקלאות של איווה.
ב-1905 עבר פקארד לסיאטל, שם הוא חיי את חיי הפרישה שלו.
סטיבן פקארד נפטר בסיאטל ב-31 בינואר 1922. הוא נטמן בפארק הזיכרון אברגרין-וושלי שבעיר.
פייגין הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית בתימן מ-2022, ומאז 2025, כמנהל האזרחי של מרכז התיאום האזרחי-צבאי לרצועת עזה.
פייגין למד בתיכון איסט ברונסוויק.
הוא השלים לימודי תואר ראשון בוויליאמס קולג' ותואר שני באוניברסיטת מישיגן.
בנוסף, למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד והיה סטודנט במסגרת חילופי סטודנטים באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בגאורגיה.
פייגין הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית בשנת 1997. בתחילת דרכו, שימש כמנהל משרד הסמים והאכיפה הבין-לאומית בשגרירות ארצות הברית בבגדאד, כיועץ פוליטי-כלכלי בשגרירות ארצות הברית בבריסל, בלגיה, וכסגן היועץ הפוליטי של שגרירות ארצות הברית באסלאמאבאד, פקיסטן.
פייגין החזיק גם בתפקידים בקזחסטן, בוסניה והרצגובינה, בלארוס, גאורגיה ומצרים, בנוסף לשירותו כעוזר מיוחד לתת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים וכקצין שולחן לפקיסטן.
ב-17 בנובמבר 2021, הנשיא ג'ו ביידן הודיע על כוונתו למנות את פייגין לתפקיד שגריר ארצות הברית הבא בתימן.
ב-2 בדצמבר 2021, מועמדותו נשלחה לסנאט.
המינוי שלו הסתיים בסוף השנה והוחזר מהסנאט לנשיא ב-3 בינואר 2022. המינוי הוצע שוב למחרת, השימוע לפני מינויו התקיים בפני ועדת החוץ של הסנאט ב-3 במרץ 2022. מועמדותו דווחה בחיוב ב-23 במרץ 2022 ואושרה בסנאט בהצבעה קולית ב-7 באפריל 2022. הוא הציג את כתב האמנה שלו ב-1 ביוני 2022.
ב-24 באוקטובר 2025, מחלקת המדינה האמריקאית מינתה את פייגין כמנהל האזרחי של מרכז חדש הפועל ליישום תוכנית 21 הנקודות ברצועת עזה והעברת סיוע הומניטרי לתושבי הרצועה.
במהלך שירותו, פייגין קיבל פרסים רבים ממחלקת המדינה וכן פרס שירות מצטיין נשיאותי.
פייגין דובר ערבית, כורדית ורוסית.
ספריו פופולריים מאוד ורבים מהם היו לרבי-מכר בין-לאומיים.
מעל ל-350 מיליון עותקים מהרומנים של קינג נמכרו ברחבי העולם, וספריו עובדו לסדרות טלוויזיה, סרטי קולנוע וחוברות קומיקס מצליחים.
נכון ל-2021, קינג פרסם 63 רומנים, לרבות שבעה תחת הפסבדון "ריצ'רד באקמן", וחמישה ספרי עיון.
בנוסף לאלו, הוא פרסם כ-200 סיפורים קצרים ונובלות, רובם פורסמו בספרי אוספים, המפורסם מביניהם הוא עונות מתחלפות מ-1982, ששלוש מתוך ארבע הנובלות שאוגדו בו הפכו לסרטי קולנוע ("אני והחבר'ה" (1986),"חומות של תקווה" (1994), ו"תלמיד מצטיין מדי" (1998).
קינג זכה בפרסי ברהם סטוקר מטעם אגודת סופרי האימה האמריקאית 15 פעמים (הראשון היה ב-1987 עבור מיזרי והאחרון ב-2013 עבור ספר ההמשך לניצוץ, דוקטור סליפ); בפרס הפנטזיה העולמי (4 זכיות) ובפרס אגודת הפנטזיה הבריטית (6 זכיות).
ב-2003 אגודת הספר הלאומית של אמריקה העניקה לו מדליה עבור תרומתו לספרות אמריקנית.
קינג קיבל פרסים נוספים עבור גוף העבודות שלו ותרומתו הענפה לספרות האמריקנית דוגמת פרס הישג החיים של פרס הפנטזיה העולמי (2004) ותואר "רב אומן" מאגודת סופרי המתח והאימה האמריקנית (2007).
ב-2015, קינג קיבל את המדליה הלאומית לאמנויות מטעם הקרן הלאומית לאמנויות.
קינג נולד בפורטלנד, מיין, ארצות הברית, לנלי רות ודונלד אדווין קינג, משפחה נוצרית-מתודיסטית.
כשהיה בן שנתיים, אביו, שהיה סוחר ימאי, נטש את משפחתו והאם גידלה לבדה את קינג ואת אחיו המאומץ דייוויד.
המשפחה סבלה מקשיים כלכליים רבים לאחר עזיבת האב ונדדה בין ערים שונות בוויסקונסין, אינדיאנה וקונטיקט.
כשהיה קינג בן 11, חזרה משפחתו למיין, ושם טיפלה אימו בהוריה עד פטירתם, ולאחר מכן עבדה אימו של קינג בהסעדה במגורים לאנשים עם לקות שכלית.
כילד, היה קינג עד למוות של אחד מחבריו שנדרס על ידי רכבת, אך על פי דבריו אין לו זיכרון מהאירוע.
משפחתו מעידה שלאחר האירוע חזר קינג לביתו בהלם ובלי יכולת לדבר, ורק מאוחר יותר הבינה משפחתו את אשר אירע.
מספר פרשנים טוענים שהאירוע המודחק באופן בלתי מודע נותן השראה לקינג ליצירותיו האפלות יותר, אך קינג מוחה על הרעיון.
ההשראה העיקרית של קינג לספרי האימה שלו מתוארת בספרו "ריקוד המוות" שראה אור ב-1981. בפרק בשם "השהיה אוטוביוגרפית מרטיטה", קינג מספר על דודו, המוצא בהצלחה מי תהום באמצעות ענף של עץ תפוח, ועל כך שלפתע ההגשמה העצמית שלו בנוגע לחייו התממשה.
יש כאן אנלוגיה לחייו: בזמן שקינג ואחיו הבכור עיינו ברפרוף בספרים ישנים בעליית הגג של ביתם, גילה קינג ספר בכריכה רכה של ה"פ לאבקרפט, שהוא אוסף סיפורים קצרים של המחבר.
לימים התברר שזהו ספר ישן של אביו.
על הכריכה יש איור של מפלצת המסתתרת במערה בתוך נבכי הגיהנום, מתחת למצבה.
קינג למד בבית הספר היסודי "דורהאם", וסיים את לימודיו בבית הספר "ליסבון פולס" שבמיין.
הוא הביע עניין בז'אנר האימה כבר בתקופת לימודיו בבית הספר היסודי, והחל לכתוב כתחביב בתקופת לימודיו.
את מאמריו תרם למגזין שאחיו הוציא לאור.
לאחר מכן החל למכור לחבריו את סיפוריו, שהיו מבוססים על סרטים שראה.
לאחר שמורי בית הספר גילו זאת, נאלץ קינג להחזיר את כל רווחיו.
היצירה הראשונה של קינג שפורסמה באופן עצמאי הייתה "הייתי שודד קברים מתבגר".
ב-1966 החל ללמוד אנגלית באוניברסיטת מיין, וסיים בהצלחה את לימודיו בשנת 1970. במהלך לימודיו כתב טור בשם "משאית הזבל של סטיבן קינג" בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה.
נוסף על כך השתתף בסדנת כתיבה.
באותם ימים עבד בעבודות מזדמנות כדי לממן את לימודיו.
את סיפורו המקצועי הראשון, סיפור קצר בשם "קומה מזכוכית", מכר ב-1967. בארכיון הספרים של אוניברסיטת מיין שמורות יצירותיו המוקדמות של קינג.
לאחר שסיים בהצלחה את לימודיו באוניברסיטה וקיבל תעודת הוראה, לא הצליח באופן מיידי למצוא משרת הוראה פנויה, ולכן התפרנס באמצעות מכירת סיפורים קצרים למגזין מיין.
רבים מהסיפורים הקצרים שכתב באותם ימים התפרסמו באוסף הסיפורים הקצרים שלו "משמרת לילה".
ב-1971 התחתן עם טאביתה ספרוס, ידידתו לספסל הלימודים מאוניברסיטת מיין.
באותו הסתיו הועסק כמורה באקדמיית האמפדן שבמיין.
גם במשך קריירת ההוראה שלו המשיך לתרום סיפורים קצרים למגזינים, וגיבש רעיונות לרומנים.
באותה התקופה התמכר לאלכוהול, התמכרות שנמשכה יותר מעשור.
בשנת 1973, הרומן הראשון של קינג, קארי אושר על ידי ההוצאה לאור "דאבלדיי".
מאוחר יותר, כשכתב על הספר, הזכיר כיצד נעשה מיואש כל כך כאשר ניסה לפתח את הרעיון של ילדה בעלת יכולות על-חושיות לרומן, עד שהוא זרק את הטיוטה המוקדמת לפח שכן חשב שהיא ילדותית מדי, אך אשתו מנעה ממנו לזנוח את הרעיון והפצירה בו לסיימו.
הוא קיבל מקדמה של 2,500 דולר (סכום זעום לרומן) אבל הספר זכה להצלחה יחסית, וכשהזכויות למהדורה בכריכה רכה נמכרו למו"ל בסכום של 400,000 דולר, כשחצי מהסכום הגיע לקינג.
קינג ומשפחתו עברו לצפון מיין מפני שמצבה הבריאותי של אימו התדרדר.
באותה התקופה קינג החל לכתוב ספר בשם "Second Coming".
מיד אחרי שהספר "קארי" יצא לאור ב-1974, אימו של קינג נפטרה מסרטן הרחם.
דודתו אמיריין קראה לה את הרומן לפני פטירתה.
באותה תקופה קינג כתב על בעיות השתייה שלו, והתוודה שהיה שיכור בזמן שקרא את הספד אימו בהלווייתה.
שמו של הספר שכתב בזמן שאימו סבלה מהמחלה שונה לאחר מכן ל"Jerusalem's Lot", ובסופו של דבר יצא בשם "Salem's Lot" ב-1975. הספר מספר על ערפדים המשתלטים על עיירה.
ב-1975 הוא השלים את הרומן הרביעי שלו, "העמדה", אשר יצא לאור ב-1978.
לאחר מות אימו, עברו קינג ומשפחתו לבולדר, קולורדו, שם כתב קינג את "הניצוץ" , אשר יצא לאור ב-1977. בסתיו 1977 החל קינג ללמד כתיבה יצירתית באוניברסיטת מיין.
בשנות ה-70 המוקדמות קינג החל בכתיבת סדרת סיפורים בשם "המגדל האפל".
במרכזה של העלילה נמצא רולנד, אקדוחן בודד אשר נמצא במרדף אחר "האיש בשחור".
העלילה מתרחשת בעולם בדוי, פרי דמיונו של קינג, עולם אשר מבחינה רעיונית נע בין "הארץ התיכונה" של ג'ון רונלד רעואל טולקין לבין עולם מערבון הספגטי.
בהתחלה פורסמו הסיפורים בחמישה חלקים ב"מגזין הפנטזיה והמדע בדיוני" בין השנים 1977 ו-1981. בהמשך הרעיון קרם עור וגידים, והסיפורים התפתחו לשבעה ספרי כריכה קשה בסדרת "המגדל האפל", ספרים שנכתבו במשך ארבעה עשורים, החל מ-1970 ועד 2004.
ב-1982 מוציא לאור בשם דונאל מ' גרנט הדפיס את אוסף הסיפורים בפעם הראשונה ביחד, בכריכה קשה עם הדפסי צבע, בשם "המגדל האפל: האקדוחן".
ביקום שבספרו של קינג חוזרת שוב ושוב הטענה כי כל העולמות והיקומים הקיימים נשענים על יקום אחד בלבד, יקום המוביל את כל הנעשה, ויקום זה שיקבע מה יתרחש בשאר היקומים.
בספרו הראשון בסדרה, רולנד יוצא למסע קסום ואפל, למציאת המגדל האפל, אותו מגדל שקושר את כל העולמות יחד.
מסעו מגיע לקיצו רק בסיום הספר השביעי.
שמו של כל פרק היה שם הסיפור שפורסם קודם לכן במגזין.
היקף ההדפסה הראשונית היה דל, כ-10,000 עותקים, מספר שגם באותה התקופה היה נחשב למועט ביותר.
ב-1980 הרומן של קינג – "יורקת האש" הודפס ב-100,000 עותקים, בהדפסה הראשונה שלו, והרומן "כריסטין", אשר ראה אור ב-1983 והודפס בכ-250,000 עותקים, גם כן בהדפסה הראשונה.
להדפסה הראשונה של הרומן לא קדם מסע פרסום ויחצנות, ורק חנויות ספרים מסוימות (לרוב חנויות שהגדירו עצמן כחנויות ספרי מדע בדיוני) החזיקו את הספר על המדף.
פרט למספר מצומצם של חנויות, הספר לא היה זמין לקנייה.
הספר התפרסם באמצעות שמועות בלבד, בעיקר בין מעריציו וקוראיו של קינג, וכשכל 10,000 העותקים נמכרו בית הדפוס הדפיס עוד 10,000 עותקים בלבד (1984).
גם מספר העותקים הזה לא הספיק, והביקוש לרומן בקרב הקוראים הלך וגדל.
ב-1987 הספר השני בסדרה, "שליפת השלושה", ראה אור.
בספר זה רונלד מצרף למסעו שותפים נוספים מהמאה ה-20, באמצעות דלתות קוסמיות.
ההדפסה הראשונית של הספר הייתה 30,000 עותקים, מספר שעדיין נחשב נמוך יחסית.
קינג האמין שסדרת המגדל האפל תמשוך רק קהל מצומצם מאוד, והוא התנגד להדפיס את הספר במספר עותקים גבוה יותר.
לאחר מכן, כבר בשנות ה-80 המאוחרות, בעקבות לחץ מצד המוציאים לאור וממעריציו הרבים (בשלב זה היו פחות מ-50,000 עותקים מודפסים, מול מספר גדול של מעריצים שרצו לרכוש את הספר) קינג הסכים להדפיס את הספרים בכמות המונית.
בתחילת שנת 2000 קינג שכתב את הספר המקורי – "האקדוחן", כיוון שהרגיש שהטון בספר המקורי, אשר יצא ב-1970, לא התאים לטון של הספרים המאוחרים יותר.
קינג הרגיש שסגנון כתיבתו השתנה בצורה ניכרת באותן 27 השנים שעברו.
הגרסה החדשה של הספר ראתה אור ב-2003, במספר עותקים מצומצם (גרסת אספנים), ולספר צורף סיפור קצר נוסף, המתרחש בעולם המגדל האפל בשם "האחיות הקטנות של אלוריה".
באוקטובר 2005 קינג חתם על חוזה עם מארוול קומיקס בנוגע לכוונתם לשחרר מיני סדרה המתרחשת בעולם שיצר בסדרת המגדל האפל, בשם "הולדתו של האקדוחן".
הסדרה, שתתמקד בימיו המוקדמים של רונלד, הגיבור, לא נכתבת על ידי קינג אלא על ידי רובין פורת' (עלילה), פיטר דייוויד (תסריט) וג'אי לי (אנימציה).
הפרק הראשון יצא ב-7 בפברואר 2007, ובאותו היום קינג, דייוויד, לי והעורך הראשי של מארוול, ג'ו קסאדה, חתמו על חוזה להפצת חוברות הקומיקס.
בפברואר 2007 הועלתה שמועה בנוגע לכוונותיו של יוצר סדרת הטלוויזיה "אבודים", ג'יי ג'יי אברהמס, לאמץ את סדרת המגדל האפל לפרויקט עצמאי, אך מאוחר יותר אברהמס הצהיר שהוא מוותר על הרעיון.
בסוף 1970 ובשנות השמונים המוקדמות, הוציא קינג לאור מספר רומנים קצרים, כולם תחת שם עט בדוי, "ריצ'רד באקמן".
הרעיון מאחורי שם עט שונה היה לפי קינג, כדי שהוא יהיה מסוגל למדוד את עצמו, וכדי לדעת אם הוא מסוגל לשחזר את ההצלחה שלו פעם נוספת.
קינג רצה לספק לעצמו תשובה בנוגע לשאלת ההצלחה הגדולה שלו.
לטענתו, הוא רצה להשתיק את הקול בראשו שניקר לו בנוגע לכך שכל הצלחתו אולי מקרית לחלוטין.
סיבה נוספת היא שרוב חברות ההוצאה לאור אישרו באותן השנים הוצאת ספר אחד בלבד בשנה לכל סופר.
רצ'ארד באקמן נחשף כשם עט בדוי של קינג אחרי עקשנות מצד מוכר בחנות ספרים בוושינגטון בשם סטיב בראון.
בראון הבחין בקווי דמיון דומים בין קינג לבאקמן, ומאוחר יותר הצליח לאתר רשומות של מוציא לאור אשר מאמתות שקינג הוא כותב אחד הרומנים של באקמן.
לאחר הגילוי שוחררה לתקשורת הודעה שהסופר ריצ'רד באקמן נפטר מסרטן.
ב-1989 קינג הקדיש את ספרו "החצי האפל" לריצ'רד באקמן, וב-1996, כשספרו של קינג "דספריישן (עיר ושמה ייאוש)" יצא לאור יחד עם ספר ה"מראה" שלו, "המשליטים" – החתימה של ריצ'רד באקמן נראתה עליו.
בשנת 1987, חבריו של קינג ומשפחתו החליטו לפעול בנוגע להתמכרויותיו והוציאו מהפח של קינג פחיות בירה, בדלי סיגריות, קוקאין, דיאזפאם, אלפראזולאם, מריחואנה, כדורי הרגעה ותרופות נגד צינון.
לאחר שקינג ראה מולו את כל הסמים שהוצאו מהפח הוא הפסיק את הכחשותיו, ופנה לקבל עזרה בנוגע להתמכרותו.
על פי דיווחיו, קינג נשאר עד היום פיכח.
תאונת הדרכים, והמחשבות על הפרישה
ב-19 ביוני 1999, בסביבות השעה 4:30 אחר הצהריים, קינג צעד במעלה גבעה בשולי כביש מהיר במרכז מיין.
באותה העת הנהג בריאן סמית' עבר במקום, הוסח על ידי כלב הרוטוויילר שלו שהיה במושב האחורי של רכב הטנדר שלו, ובעקבות כך סטה מהמסלול ופגע בקינג.
קינג עף למרחק של כ-4 מטרים משולי הכביש.
לפי הדו"ח המשטרתי, קינג נפגע מאחור, ועדי הראיה שהיו במקום טענו שהנהג לא נסע מהר.
לעומת זאת, באתרו של קינג נכתב שהוא נפגע מלפנים.
כתוצאה מהפגיעה קרסה הריאה הימנית של קינג, והוא סבל ממספר שברים ברגלו הימנית, ירכו, ומקרע בקרקפת.
אחרי חמישה ניתוחים בעשרה ימים ופיזיותרפיה ממושכת, קינג היה יכול להמשיך את כתיבת ספרו "על הכתיבה", אף שהשבר בירכו לא אפשר לו לשבת יותר מ-40 דקות רצופות, בגלל הכאב העז.
לאחר כשנתיים, קינג סבל מדלקת ריאות חמורה מאוד, כפועל יוצא מהפגיעה בריאתו במהלך התאונה.
עורך הדין של קינג קנה את המכונית של סמית' ב-1,500 דולרים לאחר האירוע, כדי למנוע ממנה להימכר ב-eBay.
מאוחר יותר המכונית רוסקה באתר גריטת מכוניות, וזאת לאחר שקינג גרם לה נזקים נרחבים באמצעות מחבט בייסבול.
בהמשך קינג אמר בריאיון שהוא רצה להרוס לחלוטין את המכונית באמצעות פטיש.
תיאור בדיוני של התאונה מתואר בספר האחרון מסדרת "המגדל האפל".
בתיאור אשר בספר קיימת גם השיחה בין קינג לסמית', בזמן שהוא חיכה לקבלת הטיפול הרפואי.
ב-2002, קינג הודיע על כוונתו להפסיק לכתוב, חלקית בעקבות הפגיעות הפיזיות שספג בתאונה, פגיעות אשר הפריעו לו בכתיבתו.
בריאיון לעיתון האמריקאי "לוס אנג'לס טיימס" אמר קינג:
"אתה מגיע לנקודה בה הצלחת להקיף את כל קצות החדר, מפה אתה יכול לחזור אחורה למקומות שכבר היית בהם ובסופו של דבר למחזר את עצמך.
אמרתי את מה שהייתי צריך לומר.
מנקודה זו יש ברירה, או להמשיך הלאה או לומר שעזבתי כשאני עדיין בשיא".
מאז הודעתו קינג המשיך לכתוב, אבל הצהיר באתרו הרשמי:
"אני כותב, אבל אני כותב בקצב אטי הרבה יותר מקודם לכן, ואני חושב שאם יהיה לי משהו באמת באמת טוב, אני אהיה מוכן לפרסמו מכוון שהפרסום מרגיש כמו השלב האחרון וההכרחי של תהליך היצירה.
לפרסם יצירה כדי שאנשים יהיו יכולים לקרוא אותה, כדי לקבל פידבקים וכדי שאנשים ידברו עליה אחד עם השני ואיתך, הכותב.
אף על פי שיכולת ההמצאה שלי הואטה במהלך השנים, אבל כך זה אמור להיות".
בשנת 2000 פרסם קינג ספר בהמשכים באינטרנט בשם "הצמח".
הספר לא הודפס בשום שלב.
בתחילה חשבו שקינג בחר לפרסם את הרומן באמצעות האינטרנט מפני שהמכירות היו כושלות, אך מאוחר יותר קינג אמר שפשוט נגמרו לו הרעיונות.
ב-2006, קינג פרסם ספר אימה אפוקליפטי בשם "סלולרי".
ב-15 באוגוסט 2007 נחשד קינג ב"וונדליזם" בחנות ספרים באוסטרליה, מפני שהוא לכאורה נראה "משחית" ספרים במדור המדע בדיוני.
בהמשך התברר שקינג פשוט חתם על הספרים שלו.
ב-2008 פרסם קינג את הספר "דומא קי" ואוסף סיפורים קצר בשם "בדיוק אחרי השקיעה" שהכיל 13 סיפורים קצרים.
בשנת 2009, קינג פרסם שני ספרים חדשים.
רומן אחד בשם "Ur" (לא תורגם לעברית), שנכתב בלעדית עבור אמזון קינדל, וניתן לרכישה רק באמצעות אמזון.
השני הוא ספר-שמע בשם "Road Rage", ספר אשר כולל בתוכו את הסיפור הקצר של ריצ'רד מתטסון בשם "Duel", ואת המחווה של קינג לסיפור זה בשם "Throttle", סיפור שנכתב מחדש על ידי בנו של קינג – ג'ו היל.
ספר חדש יותר של קינג נקרא "מתחת לכיפה השקופה", שהוא ספר לא גמור אשר קינג ניסה לכתוב פעמיים מאז 1970. הספר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2009. זה הספר הארוך ביותר שקינג כתב מאז ספרו "זה", ואורכו בגרסה העברית הוא 1,022 עמודים.
באפריל של שנת 2011 פרסם קינג נובלה בשם "Blockade Billy" שיצאה לאור בהוצאה לאור קטנה ועצמאית בשם "Cemetery Dance Publications".
בהמשך פורסמה הנובלה במתכונת כריכה רכה בהוצאת "סיימון ושוסטר".
בנובמבר 2010 יצא לאור ספרו אפלה מוחלטת, אין כוכבים שהוא אוסף של ארבע נובלות.
באותה שנה הוא היה שותף ליצירת תוכן עבור סדרת קומיקס "ערפד אמריקאי".
ב-8 בנובמבר 2011 יצא לאור הספר "22/11/63", המתאר נוסע בזמן שיוצא למסע במטרה להציל את הנשיא קנדי מההתנקשות.
בשנת 2012 יצא לאור הספר השמיני בסדרת המגדל האפל, "הרוח בחור המנעול" ("The Wind Through the Keyhole"), שמתרחש כרונולוגית בין הספר הרביעי לחמישי.
באותה שנה פורסם גם ספרו "יריד השעשועים" ("Joyland").
בספטמבר 2013 הוציא קינג את הספר "דוקטור סליפ" ("Doctor Sleep") שמהווה המשך לספרו הקלאסי "הניצוץ" מ-1977.
ביוני 2013 פרסם קינג את הספר "מר מרצדס" ("Mr.
Mercedes"), שהפך בהמשך לחלקה הראשון של טרילוגיית ספרים.
החלק השני, "כל המוצא זוכה" ("Finders Keepers") יצא לאור ביוני 2015, והחלק השלישי,"סוף המשמרת" ("End of Watch"), יצא לאור ביוני 2016.
בנובמבר 2015 יצא לאור האוסף העשירי של סיפוריו הקצרים של קינג, "The Bazaar of Bad Dreams".
הספר זכה לביקורות טובות ונמכר היטב.
בשנת 2016 הוא פרסם תחתשם בדוי ספר "צ'רלי הצ'ו-צ'ו".
בשנת 2017 יצא לאור ספרו "יפהפיות נמות", הספר נכתב בשיתוף בנו אוון קינג, גרסתו העברית יצאה בהוצאת מודן.ב-2018 פרסם קינג את זר ובהמשך אותה השנה שתי נובלות תחת השם "קל יותר" (Evlevation).
ב-2019 פרסם את "המכון", וב-2021 פרסם את "Later" במרץ, ואת "בילי סאמרס" באוגוסט.
בספטמבר 2022 יצא לאור ספרו "Fairy Tale", אשר על פי פרסומים אמור להיות מעובד לסרט על ידי הבמאי פול גרינגראס.
בשנת 2025 יצא "הולי" בגרסה עברית בהוצאת מודן, בתרגום אינגה מיכאלי.
כתיבתו של קינג ידועה בעיקר בשל יכולתו לשים דגש על הדברים הקטנים, שבסופו של דבר מעצבים את הדמויות ואת קו העלילה.
רבים מספריו של קינג, שלכאורה מנותקים לחלוטין אחד מהשני, מתבררים כמחוברים בקווי עלילה כלשהם, לרוב באמצעות דמויות משניות, ערים בדיוניות זהות, ועוד.
ערים אלו לרוב שוכנות במדינת מיין, מולדתו ומקום חייו של קינג, לדוגמה העיר הבדיונית דרי, שרבים מסיפוריו מתרחשים בה.
ספריו של קינג שופעים באזכורים בנוגע להיסטוריה ולתרבות של אמריקה, במיוחד בפן האפל והמחריד לעיתים.
אזכורים אלו מתבטאים לרוב באמצעות סיפורים על העבר של הדמויות המתוארות בספריו, סיפורים אשר מסבירים את פחדיהם.
סגנון כתיבתו של קינג ידוע בעיקר בשל תחכומו הרב, והאופן האפל שבו הדברים מוצגים.
הרבה מספריו עוסקים בנושאים פשע, אלימות, מלחמה, גזענות והעל טבעי.
קינג נוטה להיכנס לנבכי נשמותיהן של דמויותיו בספריו, ובאמצעות כך לבקר את החברה, ולחשוף לדבריו, את אופיו האמיתי של האדם.
ספריו של קינג ידועים בשל האפלוליות בה הדברים מוצגים, באופן קר, קודר, וכן.
כתיבתו של קינג נודעת גם בשל דו הערכיות שניתן למצוא בסיפוריו.
קינג לעולם לא מבקר או מביע דעה באופן ישיר, אלא רק באמצעות הדמויות והסיפור.
לעיתים הדמות עוברת שינוי, בפעמים אחרות המציאות אליה הדמות נזרקת גוררת מחשבה מצד הקורא.
על פי המבקרים, ספריו של קינג חותרים לתכלית מסוימת, וגוררים את הקורא למחשבה מעמיקה בנוגע לעניין אותו בוחר קינג להעלות בסיפור.
קינג תופס את תפקיד המספר בספריו, לעיתים בתור עצמו, ונוהג להתייחס לקוראיו כאל "חברים ושכנים", או "קוראיי הקבועים".
סגנון זה קיים ברבים מספריו.
לדבריו, לקינג יש נוסחה מאוד פשוטה לכתיבה טובה: "תקראו ותכתבו כשש שעות ביום.
אם אתם לא יכולים למצוא את הזמן לזה, אל תצפו להיות כותבים טובים." קינג מספר שהוא כותב כל יום בממוצע 2,000 מילים, ולא הולך לישון עד שהוא לא מגיע לרף הזה.
לקינג יש גם הגדרה לכישרון כתיבה: "אם כתבת משהו וקיבלת עליו תשלום בהמחאה, ואם פדית את ההמחאה והיא לא חזרה, ואם שילמת את חשבון החשמל עם הכסף הזה – אני מחשיב אותך לאדם כישרוני".
הסגנון של קינג מאופיין בין היתר בקפיצות בין העתיד לעבר, פיתוח דמויות עמוקות, וסוף עם עקומה עלילתית בכל פרק.
קינג לעיתים משתמש בחבריו כבסיס לדמויות בספריו, ונוהג לאזכר ספרי מדע בדיוני שהוא אוהב, אשר השפיעו עליו כסופר.
כשנשאל למה הוא כותב, ענה קינג: "התשובה פשוטה למדי – לא נועדתי לעשות שום דבר אחר.
הייעוד שלי הוא לכתוב סיפורים, ואני אוהב לכתוב סיפורים, זה למה אני ממשיך לעשות את זה.
אני באמת לא יכול לדמיין את עצמי עושה משהו אחר, ואני לא יכול לדמיין (את עצמי) לא עושה את מה שאני עושה." קינג גם נשאל מדוע הוא כותב סיפורים מבעיתים, והוא ענה למראיין בשאלה: "למה אתה מניח שיש לי בררה?"
קינג טוען שהסופר ריצ'רד מת'סון הוא הסופר שהשפיע עליו ביותר בהיותו כותב.
קינג, בדומה למת'סון משלב דמויות באמצעות קריינות בגוף שלישי.
קינג מגדיר עצמו כמעריץ מושבע של הווארד פיליפס לאבקרפט, וטען לא פעם שהשפיע עליו המון, הן בסגנון הכתיבה והן בעצם היותו סופר.
קינג גם מתייחס אל לאבקרפט בספרו "Danse Macabre" (תרגום: ריקוד המוות), ובעוד מספר ספרים.
השפעתו של לאבקרפט ניכרת על קינג בעיקר בהמצאות הביזאריות שניתן למצוא בספריו, קשרים עדינים בין סיפוריו, תמלילי המשפט והסיפר.
ניתן להרגיש גם בהשפעתו של ברם סטוקר בסגנון כתיבתו של קינג, במיוחד בספרו "Salem's Lot".
קינג הוא גם מעריץ גדול של ג'ון מקדונלד, והקדיש את ספרו "Sun Dog" למקדונלד, וכתב "אני מתגעגע אליך, חבר ותיק".
מקדונלד גם כתב את ההקדמה לספר "Night Shift" (תרגום: משמרת לילה) של קינג.
ב-1987 קינג פרסם באמצעות Philtrum Press (בית הוצאה לאור בבעלותו) ספר של דון רוברטסון בשם "The Ideal, Genuine Man".
בהערות ההקדמה לספר קינג כתב: "דון רוברטסון היה, ועודו אחד משלושת הכותבים שנתנו לי השראה כאדם צעיר אשר ניסה להיות סופר".
(שני האחרים הם ריצ'רד מת'סון וג'ון מקדונלד).
בריאיון ל-Amazon.com אמר קינג שהספר היחידי שהוא מצטער שהוא לא מחברו הוא "בעל זבוב" מאת ויליאם גולדינג.
בריאיון עם קינג אשר פורסם במגזין USA Weekend במרץ 2009, קינג אמר: "אנשים רואים סופרים שהם אוהבים כמשאב שאין לו תחליף.
אלמור לנארד, בכל יום שאני מתעורר – בלי להישמע חולני, אף על פי שחולניות היא דרך חיי – ולא רואה מודעת אבל שלו בעיתון, אני חושב לעצמי, "נהדר!
הוא סביר להניח עובד איפשהו.
הוא הולך להפיק ספר נוסף, ולי יהיה ספר נוסף לקרוא".
מפני שאם הוא ילך, אין אף אחד אחר".
רבים מספריו של קינג הפכו לסרטי קולנוע מצליחים, או סדרות ומיני-סדרות טלוויזיה.
בניגוד לסופרים אחרים, לקינג לא מפריע שהתסריט שונה מהספר המקורי.
קינג נוהג להשוות בין ספריו וסרטים אשר מבוססים על ספריו כ"תפוחים ותפוזים, שניהם טעימים, אבל מאוד שונים".
הפעם היחידה היוצאת מן הכלל הייתה בסרט "הניצוץ", אשר יצא ב-1980, ובסרט "מכסח הדשא" (קינג תבע בדרישה להסיר את שמו מהכותרות).
קינג למד להעריך מאוד את עבודתו של סטנלי קובריק בסרט "הניצוץ", אך לא כך היה בהתחלה.
קובריק תיאר בריאיון את ספרו של קינג כמאוד לא "ספרותי".
התבטאות זו הרגיזה מאוד את קינג, אשר החרים לפרק זמן את הסרט ואף יצר גרסה משלו במיוחד לטלוויזיה של הניצוץ.
בסרט "מכסח הדשא", לא היה שום קשר בין הסרט המוגמר לספרו של קינג, ההמרה של הספר לתסריט נעשה באופן שניתק לחלוטין את הספר מן הסרט, והשתמשו בשמו של קינג רק כדי לקדם את הסרט כשם-מותג.
קינג אמר בכמה הזדמנויות שהסרטים האהובים עליו ביותר מבין אלו המבוססים על ספריו הם "אני והחבר'ה", "חומות של תקווה" ו"הערפל".
עלילת משחק המחשב Half Life מבוססת באופן רופף על ספרו על קינג The Mist
רשימת העיבודים לספריו של קינג:
דפוס ידוע באינטרנט באשר לסרטיו של קינג, הוא שכוכב הרשת הנוסטלג'יה קריטיק צופה כל שנה בליל כל הקדושים באחד מסרטיו של קינג באופן קומי.
הסרטים שנסקרו הם: ילדי התירס, זה, לנגולירס, סהרורים, הניצוץ (משנת 1996), מקסימום אוברדרייב, לוכד החלומות והטומינוקרים.
אלכס אדוורדס 2009: מיד אחרי השקיעה
איגוד הספריות האמריקאי: הספר הטוב ביותר עבור בוגרים צעירים
פרסי באלרוג 2008: משמרת לילה
פרסי קולמוס שחור 2009: דומא קי
2003: זאבי הקאלה (הספר החמישי בסדרת המגדל האפל)
2010: אפלה מוחלטת, אין כוכבים
2011: הרמן ווק עדיין חי
1981: בשל תרומה יוצאת מן הכלל לג'אנר הפנטסיה
2005: המגדל האפל IV: המגדל האפל
1997: דספריישן (עיר ושמה ייאוש)
פרס הוגו 1982: ריקוד המות
פרס איגוד האימה הבין-לאומי 1999: סופת המאה
סופרי המסתורין של אמריקה 2007: "פרס אמן אצילי"
פרס הספר הלאומי 2003: מדליית כבוד בשל התרומה לספרות האמריקאית
ספרית ניו-יורק בקטגוריית "ספרי ילדים" 1982: אש זרה
הנרי 1996: האיש בחליפה השחורה
פרס עט הזהב מטעם הספרייה הציבורית ספוקיין 1986: פרס עט הזהב
אוניברסיטת מיין 1980: פרס קריירת בוגרים
מגזין ארצות הברית 1982: סופר המדע הבדיוני הטוב ביותר של השנה
הכנס העולמי לאימה: גרנדמאסטר באימה
2018: פרס פן היוקרתי על תרומתו לספרות בארצות הברית
סטיבן טיירון קוֹלבֵּר הוא קומיקאי וסאטיריקן אמריקאי, הידוע בזכות הסגנון הדרמטי והרציני של הגשתו.
הוא התפרסם בעיקר ככתב המשנה בתוכנית "הדיילי שואו" וככוכב תוכנית הבת שלה, "הקולבר ריפּוֹר".
הקולבר ריפור היא תוכנית פרודיה סאטירית על תוכניות חדשות ודעות עם מנחים שמרנים כגון האוריילי פקטור בהנחיית ביל אוריילי.
טיים מגזין הכתיר את קולבר כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר של שנת 2006.
בספטמבר 2015 החליף קולבר את דייוויד לטרמן בהנחיית התוכנית "לייט שואו".
קולבר נולד בוושינגטון וגדל בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
הוא בן הזקונים למשפחה קתולית בת 11 ילדים.
אביו של קולבר, ג'יימס קולבר, היה רופא וראש בית הספר לרפואה באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת סנט לואיס ולבסוף באוניברסיטה הרפואית של דרום קרוליינה.
קולבר ברובו המוחלט ממוצא אירי, למעט סבתא רבתא מדרגה שנייה מצד אביו שהייתה ממוצא אנגלי וגרמני.
במקור, שם משפחתו הוא קולברט (kohl-bərt), אך אביו העדיף את הביטוי "קולבר" מתוך כבוד להוריו.
הוא אפשר לילדיו לבחור את צורת הביטוי המועדפת עליהם, וכך סטיבן בחר באפשרות "קולבר" בעת לימודיו באוניברסיטה, בעוד אחיו, אד, נשאר עם השם המקורי.
ב-11 בספטמבר 1974, אביו ושניים מאחיו, פול ופיטר, נהרגו בהתרסקות טיסה 212 של חברת איסטרן איירלינס בשרלוט שבקרוליינה הצפונית.
לפי הפרסומים, הם היו בדרכם לרשום את שני הבנים ללימודים בבית הספר התיכון קנטברי.
זמן קצר לאחר מכן אמו של קולבר, לורנה, העבירה את המשפחה לאזור אורבני יותר בדרום העיר.
קולבר מספר כי המעבר היה לו קשה וכי מציאת חברים חדשים לוותה בקשיים.
בעקבות זאת, הוא התמסר לספרי מדע בדיוני ופנטזיה והפך לחובב של משחקי תפקידים, ובמיוחד למבוכים ודרקונים.
שנים לאחר מכן טען כי תחביביו תרמו להתענינותו במשחק ואלתור.
במהלך לימודי התואר הראשון באוניברסיטת נורת'ווסטרן, קולבר המשיך בלימוד משחק והצטרף לקבוצת אלתור.
לאחר סיום התואר עבד עם קבוצת אלתור אחרת והמשיך בלימודי אלתור.
בתחילת דרכו הופיע קולבר עם קבוצת האלתור סקונד סיטי (Second City) שבשיקגו כמחליפו של סטיב קארל (שגם הוא, לימים, שיחק כתב בתוכנית הדיילי שואו).
בשיקגו פגש את אימי סדאריס ופול דינלו, שותפים עתידיים לקריירה.
בשנת 1995 עזב קולבר את שיקגו ועבר לניו יורק על מנת לעבוד עם סדאריס ודינלו על תוכנית מערכונים בשם אקזיט 57 (Exit 57).
התוכנית שודרה בערוץ קומדי סנטרל (Comedy Central) בין השנים 1995 ו-1996. אף על פי שהופקו רק 12 פרקים, התוכנית זכתה לביקורות מוצלחות והייתה מועמדת בשנת 1995 לחמישה פרסי CableAce, בין היתר בקטגוריות כתיבה, ביצוע וסדרה קומית.
לאחר ביטול אקזיט 57 קולבר עבד לתקופה קצרה ככותב ומשתתף בסדרה המופע של דנה קרבי, וככותב לסדרה סאטרדיי נייט לייב.
לאחר מכן עבר לתוכנית "בוקר טוב אמריקה" כדי לצלם דיווחים הומוריסטיים.
קולבר כתב והשתתף בתוכנית הקומית "זרים עם ממתקים" יחד עם אימי סדאריס ופול דינלו.
הוא שיחק את דמותו של צאק נובלט, המורה להיסטוריה הקשוח של הדמות ג'רי.
כמעט בכל פרק הוא מגיש לכיתתו הרצאה המלאה בפרטים לא מדויקים, שלרוב מבוססים על טענות עם שקרים לוגים ואבסורדים.
קולבר דימה דמות זו לדמות שגילם ב"דיילי שואו" ואחר כך בקולבר ריפור, וטען שיש לו נישה בגילום דמויות "עם רמת חוסר ידע וטמטום עצום" שמתכוונות לטוב, אך שתמיד טועות.
התוכנית שודרה לראשונה בקומדי סנטרל ב-1999. קולבר שיחזר את תפקידו בגרסת הסרט בשנת 2005.
בשנת 1997 הצטרף קולבר לצוות תוכנית החדשות הסאטירית של קומדי סנטרל, הדיילי שואו.
במקור הוא היה אחד מארבעת ה"כתבים" שצילמו כתבות סאטיריות בסגנון כתבות שטח של ערוצי החדשות של רשתות הטלוויזיה האמריקאיות.
קולבר כונה "האיש החדש" במשך שנתיים, כל עוד קרייג קילבורן הגיש את התוכנית.
כשקילבורן עזב את התוכנית ב-1999, ג'ון סטיוארט מונה למנחה, כותב ושותף בהפקה.
התוכנית קיבלה גוון יותר פוליטי וצברה פופולריות רבה, בעיקר במהלך הבחירות של שנת 2000. תפקיד הכתבים הורחב וכלל גם קטעי שידור מתוך האולפן ושידורים בינלאומיים שכמעט תמיד זויפו בעזרת שימוש במסך ירוק.
בניגוד לסטיוארט שהגיש את התוכנית בתור עצמו, קולבר פיתח דמות של כתב אותו שיחק במהלך הכתבות.
קולבר תיאר את דמותו בתור "כסיל שמבלה את רוב חייו בלשחק מישהו שאינו כסיל" – אידיוט שיודע מספיק כדי לכסות על טיפשותו רוב הזמן, אך שעדיין אידיוט.
לרוב דמותו של קולבר ראיינה אנשים בעלי ידע רחב, או שוחחה עם סטיוארט בצורה כזו שהראתה כי לדמות אין מושג בנושא שעליו היא מדברת.
כמו כן, דמותו השתמש בלוגיקה שקרית וקומית על מנת להצדיק את דעתה על נושאים שונים.
כתבים אחרים בדיילי שואו אימצו סגנון זה וכיום המוסכמה והפורמט של התוכנית היא שיש כתבים רבים המגישים פינות שונות, בעוד סטיוארט משמש כאיש פשוט ומבולבל.
אחד הקטעים החוזרים של קולבר בתוכנית היה "השבוע עם אלוהים" (this week in god), סקירת חדשות שבועית בנושאי דת בעזרת "מכונת האלוהים".
בכמה פרקים החליף קולבר את סטיוארט בכיסא המנחה, כולל שבוע שלם במרץ 2002 שבו הנחה סטיוארט את התוכנית סאטרדיי נייט לייב.
מדי פעם פרקים חדשים של הדיילי שואו משדרים קטעי ארכיון של קולבר תחת הכותרת "קולבר קלאסי" (Classic Colbert).
ב-17 באוקטובר 2005 החל קולבר להנחות תוכנית חדשה הנושאת את שמו, הקולבר ריפור (the Colbert Report).
תוכנית זו היא ספין אוף של הדיילי שואו ופארודיה על מוסכמות של תוכניות חדשות בעלות אופן עיתונאי, במיוחד תוכניות על תכנים פוליטיים עם מנחים בולטים בערוצי הכבלים כגון האוריילי פקטור.
קולבר משחק את דמותו של מנחה מהזרם השמרני, פיתוח של דמותו מהדיילי שואו.
יוצרי התוכנית, קולבר, ג'ון סטיוארט, ובן קארלין, מתמקדים יותר ב"חדשות הסובבות את המנחה" ופחות במעגל החדשות היומי המאפין את הדיילי שואו.
בניגוד לצורת הכתיבה באנגלית, הגיית שם התוכנית היא "הקולבר ריפור", ולא "הקולברט ריפורט".
כאשר התראיין קולבר בתוכניתו של לארי קינג, סיפר כי שינה את צורת ההגייה של שמו מקולברט לקולבר כאשר הגיע לראשונה לשיקגו ללימודי משחק.
בניגוד למקובל לחשוב, זה איננו שם צרפתי.
כחלק מהומור התוכנית, אין הוגים גם את ה-T שבמילה השנייה.
הקונספט לתוכנית הוצג לראשונה בדיילי שואו כפרסומת קומית לתוכנית בדיונית.
לאחר מכן פיתח סטיוארט את התוכנית בעזרת חברת ההפקות בסבוי והגיש אותה לקומדי סנטרל.
הפרקים הראשונים של התוכנית זכו לרייטינג גבוה, עם ממוצע של 1.2 מיליון צופים במהלך השבוע הראשון.
בתוך חודש חתמו קומדי סנטרל על חוזה לטווח ארוך עם ה"קולבר ריפור" והתוכנית הפכה לאחת מתוכניות הדגל של הערוץ.
בינואר 2006 האגודה האמריקאית לניבים בחרה את המילה "truthiness" (אמת-יות, או אמת-בערך), שהוצגה על ידי קולבר בתוכנית הראשונה, למילת השנה של 2005. במהלך חמשת הפרקים שלאחר מכן תקף קולבר את האגודה על כך שלא הכלילו אותו בהודעה על מילת השנה.
ארוחת הערב השנתית של כתבי הבית הלבן, 2006
ביום שבת, 29 באפריל 2006, קולבר נאם את נאום הבידור בארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן.
הנאום, ב-24 הדקות, וקטע הווידאו שליווה אותו, שודר ברשתות C-SPAN ו-NSMCB.
קולבר נאם בתור דמותו מהקולבר ריפור התבדח על חשבון ממשל בוש ועל חשבון כתבי הבית הלבן.
הופעתו זכתה לתגובות קרירות מצד הנוכחים, ומספר מועט של אמצעי תקשורת התייחסו אליה.
אולם, סרטון הנאום הפך לסנסציה באינטרנט והרייטינג של הקולבר ריפור עלה ל-37% בשבוע שלאחר הנאום.
לאחר מספר ימים החלו כתבי חדשות להתייחס לנאום של קולבר בתגובות מעורבות.
הנאום של קולבר הפך להורדה מספר 1 מאתר iTunes.
סטיבן קולבר תורם באופן קבוע את קולו לתוכנית הארווי בירדמן, עורך דין בערוץ Cartoon Network.
בתוכנית זו הוא משחק את התובע המרושע רדוקטו ואת פיל קן סבן, מייסד חברת עורכי הדין "סבן וסבן".
הוא משתתף אורח גם בתוכניות אחרות בערוץ.
קולבר השתתף בתפקיד משני בסרט "מכושפת".
הוא שיחק זייפן ורוצח בסדרה חוק וסדר, ותייר מעצבן בסדרה תרגיע.
בין היתר השתתף בפרסומת לג'נרל מוטורס, כתב את הספר Wigfield יחד עם אימי סדאריס ופול דינלו, והשתתף בסדרה של מי השורה הזאת בכלל?.
ב-2005 שיחק בסרט "המופלא החדש" לצד מגי ג'ילנהול, ובסרט "זרים עם ממתקים".
ב-2015 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית "מינדי", ודיבב בסדרת האנימציה "ריק ומורטי".
בשנת 2018 יצר את סדרת האנימציה הסאטירית "קריקטורה של נשיא" לרשת שואוטיים, בו מהווה גם כתסריטאי ראשי, מפיק בפועל ומדבב לעיתים.
באפריל 2014, בעקבות הודעתו של דייוויד לטרמן כי יפרוש במהלך 2015 מהגשת ה"לייט שואו" ב-CBS, הודיעה הרשת כי קולבר יהיה מחליפו של לטרמן.
התוכנית הראשונה של קולבר כמגיש ה"לייט שואו" שודרה ב-8 בספטמבר 2015, וזכתה לרייטינג של 7 מיליון צופים.
אורחיו הראשונים היו ג'ורג' קלוני וג'ב בוש.
התוכנית ידועה בהצגת מותגים בתשלום חסות, וקולבר, החליט לתת חסות לחברת סברה, בטענה שהקמע שלו הכריח אותו לעשות זאת, והוא אף ניגב חומוס של החברה בשידור חי.
כמו הקולבר ריפור, את התוכנית מפיק ג'ון סטיוארט, שאף מופיע בה מדי פעם.
בתאריך ה-17 ביולי 2025 הודיעו קולבר ורשת CBS כי הוחלט להוריד מהאוויר את התוכנית עם סיום החוזה של קולבר במאי 2026, לאחר תקופה של 10 שנים.
ביטול התוכנית בוצע תוך כדי עסקה בת מילארדים של דולרים של Paramount, חברת האם של CBS, הדורשת אישור מהממשל הפדרלי, ולצד זאת תשלום בסך 16 מיליון דולר שהסכימה Paramount לשלם לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כהסדר לסיום תביעה שהגיש נגדם.