tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המתיישבים היהודים החדשים בעיר באו מקהילות ישראל בתפוצות מערב אירופה, צפון אפריקה ומתימן.
קהילה מתגבשת זו הוכחדה כאשר האיובים הרסו את העיר בשנת 1219. הצלבנים חזרו וכבשו את ירושלים בשנת 1229 ובהתאמה נאסרו בה מגורי יהודים; וכאשר נלקחה העיר על ידי המוסלמים בשנת 1244 האיסור בוטל.
אך חילופי השלטון התכופים וכניסת הצבאות, וההרס הרב לאדם ולרכוש בעקבותיהם, דלדלו את העיר ירושלים, שנותרה ללא מרקם תושבים או קהילות, וללא חיי תרבות וכלכלה שנים רבות.
בערך משנת 1210, החלה תנועת עליה לרגל לארץ של נוסעים ותלמידי חכמים.
רוב העולים נסעו דרך מצרים, ומיעוטם נסעו הישר לנמל עכו.
חבורות העולים באו ממגוון תפוצות ישראל: מארצות אסיה, ספרד, צפון אפריקה ואשכנז.
ראש הגולה רבי דוד בן זכאי ממוסול ביקר בארץ בשנים 1210-1209. חבורת עולים שכללה ראשי ישיבות מבתי המדרש של בעלי התוספות בצרפת, עלתה לארץ עם בני משפחותיהם ותלמידיהם.
כנראה, הראשון בהם, היה רבי שמשון משאנץ, ועד רבי יהונתן הכהן מלוניל.
הנוסע רבי שמואל ב"ר שמשון, תיאר באגרת מפורטת את סדר מסעותיו בארץ בשנת 1211:
חבורת העולים לרגל אשר רבי שמואל נמנה עליה, המשיכה וסיירה ממערב לירושלים, ואחר כך, הצפינה אל בקעת הירדן, בקרה בבית שאן וטבריה; ומשם אל הגליל, אל היישובים: צפת, ברעם, גוש חלב, מירון ועלמה, והגיעה עד לדן ודמשק.
שנים ספורות אחריהם, ביקר בארץ ובירושלים המשורר יהודה אלחריזי, ותיאר את פתיחת העיר ליהודים על ידי השליטים המוסלמים:
גל עליה מצרפת, כלל את רבי יחיאל מפריז, מייסד "האקדמיה התלמודית" בעיר, אשר עלה עם משפחתו וקבוצה גדולה של תלמידיו בשנת 1258, לאחר שריפת התלמוד ובעקבות משפט פריז, רבי יחיאל ייסד אף ישיבה בעכו שנקראה "מדרש הגדול דפאריש", אשר מומנה על ידי נדיבים באירופה.
הוא ראה בתקופתו ימות המשיח והאמין שיזכה לראות את בית המקדש נבנה בימיו; הנוסע אשתורי הפרחי הביא בספרו כפתור ופרח שראה אור בראשית המאה ה-14, שמועה לפיה "רבינו חננאל דפרי"ש ז"ל אמר לבוא לירושלים והוא בשנת שבע-עשרה לאלף השישי ושיקריב קרבנות בזמן הזה".
רבי משה בן-נחמן, הרמב"ן, פייטן, פרשן המקרא ופוסק הלכה, ממנהגם של יהודי ספרד; יצא לארץ ישראל לאחר ויכוח דתי בברצלונה.
רמב"ן החשיב את מצוות יישוב ארץ ישראל, כמצוות עשה, ובכלל זה כיבוש הארץ, לדבריו: "נצטווינו לרשת הארץ, אשר נתן לנו ה', ולא נעזבה ביד זולתנו מן האומות או לשממה".
תחילה התגורר בעכו, ואחר בירושלים אליה נכנס ביום ט' באלול ה'כ"ז 1267; בארץ ישראל השלים את פירושו על התורה ובה נקבר (1270).
מהארץ כתב רמב"ן את אגרותיו בסגנון שירי אל משפחתו שנותרה בספרד; הן הופצו לימים בקהילות היהודים והשפיעו על גלי הגירה נוספים לארץ.
באגרות הוא תיאר רגשות התפעמות ואבלות בהגיעו אל העיר:
הוא סקר בצער עמוק את מצבה של ירושלים, כפי שנשקף לנגד עיניו:
רמב"ן לא נח על שמריו, ועודד את הקהילה הזעירה להקים בית כנסת:
בית הכנסת הוקם בחורבה נטושה בסמוך אל הרובע היהודי.
בעיר עכו, בירת ממלכת הצלבנים בתקופה השנייה, נבנתה קהילה יהודית גדולה שמנתה בשיאה כארבעים אלף נפש.
השפעתה של קהילת עכו הייתה רבה על העולם היהודי; כך למשל, כתב רבי שלמה בן אדרת (הרשב"א), איש המאה ה-13, בספר התשובות: "מנהג מכל חכמי ארץ ישראל וכל חכמי בבל, השואלים שאלה, לא יחתום בה שום אדם, וכך אומרים: יורונו חכמי עכו משאלת כך וכך".
בקהילת עכו חברו יחדו נציגים משלושה מרכזי תרבות יהודית באותה תקופה: היהדות הארצישראלית וסביבתה באזור המזרח התיכון, יהדות חצי האי האיברי ויהדות אשכנז במרכז אירופה; היסטוריונים סוברים, כי המפגש ביניהם הניב תוצאות ברוכות רבות בספרות העברית בימי הביניים.
ההיסטוריון אלחנן ריינר כתב על כך: "בעכו התוודעו חכמי אשכנז וספרד לראשונה אל יהודי המזרח ולמדו להכיר את תרבותם וספרותם ואת הדמויות הרוחניות המדריכות אותם.
חשיבות רבה במיוחד הייתה לפגישתם עם אברהם הנגיד, בנו של הרמב"ם".
אשר התמנה לתפקידו כנגיד הקהילה היהודית במצרים בשנת 1205.
שנים ספורות לאחר מכן, נחרבה הקהילה היהודית התוססת, כאשר העיר עכו נהרסה ותושביה הומתו או נשבו ונמכרו לעבדות על ידי הכובשים הממלוכים; הממלוכים הטילו על העיר מצור ב-5 באפריל 1291, והעיר נפלה בידיהם ב-28 במאי 1291.
מלבד הכובשים הקתולים, ישבו בארץ הרבה נוצרים שרובם השתייכו לכנסייה האורתודוקסית.
נוצרים אלה היו תושבים ותיקים בארץ ישראל ושורשיהם נעוצים בתקופה הביזנטית.
הנוצרים האלה נהנו מכמה זכויות יתר יחסית לאוכלוסייה המוסלמית והיהודית של הממלכה, אך נמנעה מהם הגישה לרובד העליון של החברה, והם נחשבו לנחותים יחסית לפרנקים.
הפרנקים לא הצליחו לשלב בצורה טובה אוכלוסייה זאת, בשונה ממדינות צלבניות אחרות כגון אדסה וטריפולי שם התקיים שיתוף פעולה אדוק עם הארמנים והמרונים (בהתאמה) שמונו על ידי השליטים הפרנקים למשרות בכירות בשלטון ובמקרה של הראשונים אף לחמו בצבאותיהם.
חוסר הנכונות לשלב את האוכלוסייה הנוצרית הפריע לממלכה לקיים קשרים אמיצים עם שתי הממלכות הנוצריות השכנות —- האימפריה הביזנטית והממלכה הקיליקית של ארמניה.
כך נמנע שיתוף פעולה הדוק שיכול היה ליצור חזית אחידה וחזקה נגד המוסלמים במזרח התיכון.
היחס של אוכלוסייה זאת כלפי הממלכה היה אמביוולנטי.
מחד הם מעולם לא מרדו בה וקיבלו את הסדר החדש (זאת בשונה למשל מהסלג'וקים בסוף המאה ה-11 שנגדם התקוממו תושבי ירושלים שהיו נוצרים ברובם), ובנוסף קיימו אף הסדרי הגנה עימם ולקחו חלק מרכזי בכלכלת הממלכה.
מאידך הם גילו אדישות כלפי גורל הממלכה ואף חשו הקלה מסוימת כשצלאח א-דין החזיר את הדומיננטיות האורתודוקסית לכנסיית הקבר כשמינה פטריארך מזרם זה כשכבש חזרה את העיר.
עם זאת מדיניות הרס הערים הבצורות (לרבות במישור החוף) שנקטו בהמשך הממלוכים במאה ה-13 נגד הצלבנים על מנת למנוע את חזרתם, פגעה בעקיפין גם בנוצרים המזרחים, והפך אוכלוסייה זאת לחסרת הגנה מפשיטות הנוודים והוביל לדילול מספרה בארץ באופן משמעותי.
בעת מסע הצלב הראשון טבחו הצלבנים ללא רחמים באוכלוסייה האזרחית של ארץ ישראל בכל מקום שבו הצליחו לגבור על המוסלמים.
הטבח נפסק רק בשנת 1110 כשהבינו הפרנקים שאם ימשיכו כך תתרוקן הארץ מיושביה ולא יהיו להם מקורות פרנסה, כי במספרם הדל לא היה בכוחם לעבד את הקרקע ולספק את צורכי המזון של עצמם.
בהמשך עם צמיחתה של אליטה מקומית ילידת הארץ השתנה היחס כלפי האוכלוסייה המוסלמית ואליטה זאת נהגה בהם באופן יחסי בסבלנות גדולה יותר, והם נהנו מחופש דת מסוים וכן נרקמו אף קשרי ידידות בינם לבין פרנקים מקומיים.
דבר אשר פעמים רבות אף גרר ביקורת נגדם מאנשי הכמורה והאצולה ילידי אירופה שביקרו באזור.
המוסלמים ישבו לרוב בכפרים והיו נתונים לאוטונומיה פנימית.
המס בתוצרת חקלאית הועלה לפאודל הפרנקי אדון הכפר, וראש הכפר היה אחראי על העברת המס.
נטל המס לא היה כבד במיוחד, ולמעט התקופה הראשונה של שנים אחדות, האוכלוסייה המוסלמית חיה ברווחה יחסית ולא מרדה במשעבדיה.
אבן גֻ'בייר (Ibn Jubray), מוסלמי מספרד שביקר בארץ ישראל בשנת 1184 תיאר באופן מאלף את חייהם של המוסלמים בגליל המערבי ובאזור צור:
מלבד האוכלוסיות שצוינו לעיל התגוררו בארץ ישראל בתקופה הזאת גם מספר מיעוטים נוספים: דרוזים, בדואים ושבטים טורקמנים.
הבדואים והטורקמנים היו אוכלוסייה של נוודים ונוודים למחצה.
הם נעו בקשת רחבה ממצרים עד נהר הפרת בחיפוש מתמיד אחר מרעה חדש לעדריהם.
הצלבנים הכירו בצרכיהם המיוחדים ואפשרו להם לעבור בשטחם ללא הפרעה תמורת תשלום עבור השימוש בשדות.
אוכלוסייה אחרת היא העדה הדרוזית שנוצרה רק דור אחד לפני בוא הצלבנים לארץ ישראל.
קיים מחסור במקורות שיתארו את תולדות העדה בתקופה זו.
קשה לקבוע בוודאות את מקום מושבם של הדרוזים, אך נראה שמרכז כוחם היה בלבנון.
רפובליקה סרפסקה משתרעת על פני 49% משטחה של בוסניה והרצגובינה, ומתגוררים בה כשליש מאוכלוסייתה.
לאחר מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2013, הוערכה האוכלוסייה ב-1,218,107 תושבים, מתוכם 82.95% סרבים (נוצרים אורתודוקסים), 12.69% בוסניאקים (מוסלמים סונים), 2.27% קרואטים (נוצרים קתולים) ו-1.25% אחרים.
ברפובליקה סרפסקה שתי קהילות יהודיות זעירות, באניה לוקה ודובוי.
לפי החוק מ-1994 והתאמות מ-1996, מחולקת הרפובליקה סרפסקה ל-63 רשויות מקומיות (општинe) ועיריות (градови).
דמויות גפרורים הוא כינוי לסוג מאוד פשוט של ציור בני אדם, שמורכב ברובו מקווים ישרים ונקודות.
דמויות אלו פופולריות עקב פשטות ומהירות יצירתן.
בדמויות גפרורים הראש בדרך כלל מיוצג על ידי עיגול, שלו מתווספים לפעמים פרטים נוספים, כמו פה, עיניים, שיער ועוד.
דמויות גפרורים נוצרו כבר בזמנים פרהיסטוריים.
בתקופות מאוחרות יותר, ניתן למצוא וריאציות של דמויות גפרורים בכתב החרטומים המצרי, ובכתב הסיני.
השימוש הבינלאומי הראשון בדמויות גפרורים היה באולימפיאדת טוקיו ב-1964. כמו כן היה שימוש בדמויות גפרורים גם באולימפיאדת מינכן ב-1972.
דמויות גפרורים נפוצות גם בוובקומיקס, לדוגמה xkcd, באנימציות פשוטות, ובמשחק איש תלוי שבו דמות של איש תלוי נבנית במהלך המשחק.
ניתן ליצור אנימציות פשוטות בעזרת Pivot Stickfigure Animator.
דמודקס (שם מדעי: Demodex) היא סוג אקרית מיקרוסקופית טפילה החיה בתוך או ליד בלוטות חלב של זקיקי שיער ביונקים.
מקור השם הוא מיוונית: שילוב של dēx (תולעת) ו-dēmos (שומן).
ישנם כ-65 מינים ידועים של דמודקס.
שני המינים הידועים שחיים על בני אדם הם דמודקס פוליקולרום (Demodex folliculorum) ודמודקס ברוויס (Demodex brevis), שניהם מכונים לעיתים קרובות "אקרית הפנים".
מין אקרית נפוץ בכלבים מבויתים הוא דמודקס קאניס (Demodex canis).
למעשה מושבות של אקריות נפוצות גם אצל אנשים וגם אצל כלבים, אם כי לרוב אין התופעה גורמת סימפטומים משמעותיים כלשהם.
לעיתים יכולה מחלת עור להיגרם כתוצאה מהאקריות, או לגרום למחלת העפעפיים בלפריטיס.
נכון ל-2026, אוכלוסיית כדור הארץ מונה כ-8.27 מיליארד נפש, בצפיפות ממוצעת של כ-53 נפש לקמ"ר.
הגידול שנתי של אוכלוסיית כדור הארץ הוא כ-0.83%.
גיל האדם הממוצע הוא 30.9 (18 באפריקה, 42 באירופה).
הפריון העולמי הממוצע הוא 2.2 ילדים לאישה.
תוחלת החיים הממוצעת היא 73.5 שנים (70.9 לגברים ו 76.2 לנשים)
באסיה כ-58% מאוכלוסיית העולם (4.8 מיליארד), מעל מחצית ממנה בהודו (1.45 מיליארד) ובסין (1.41 מיליארד).
באפריקה (עם קצב הגידול הגדול ביותר) 1.5 מיליארד ועוד כ-3 מיליארד בשאר העולם יחד.
במהלך המאה ה-20 אוכלוסיית העולם הכפילה את עצמה למעלה מפי שלושה, כאשר בשנת 1900 הייתה כ-1.65 מיליארד ואילו ב-1999 כשישה מיליארד.
עד אמצע המאה ה-19 קצב הגידול של אוכלוסיית העולם היה איטי למדי, והיא הכפילה את עצמה אחת לכמה מאות שנים.
הקבוצה האתנית הגדולה בעולם היא האן המהווה כ-16% מאוכלוסיית העולם וכ-90% מאוכלוסיית סין.
בשנת 2023 עקפה הודו את סין כמדינה המאוכלסת ביותר בעולם.
תפוצה על פי אזור גאוגרפי
בחצאי עשורים, על פי אומדני האו"ם:
שיעור הפריון (TFR) העולמי מאופיין בירידה החל משנות ה-70. בשנת 1950 היה שיעור הפריון העולמי כ-5, וכיום הממוצע נע סביב 2.4 (2022).
שיעורי הפריון בעולם מתאפיינים בשונות רבה, ונעים בין לידה אחת בקירוב בקוריאה הדרומית לבין 6.8 לידות בניז'ר.
שיעור הפריון הממוצע ביבשת אפריקה הוא 4.21 לידות לאישה, ובמרכז אפריקה 5.8. ללא אפריקה, שיעור הפריון הממוצע ביתר מדינות העולם נכון ל-2015 נאמד ב-2. שיעור הפריון של מדינות בעלות רמת הכנסה גבוהה נאמד, על פי נתוני האו"ם ל-2015, ב-1.7 בקירוב.
שיעור התחלופה הדמוגרפי העולמי, שמתחשב גם ביחס המינים בלידה ובתמותת תינוקות ותמותת ילדים אינו ידוע, אך הוא נאמד בטווח שבין 2.2 ל-2.3.
נכון ל-2014, כמעט מחצית מאוכלוסיית העולם חיה במדינות שבהן שיעור הפריון נמוך או שווה לשיעור התחלופה הדמוגרפי למדינות מפותחות – 2.1, ובכמחצית מאוכלוסיית העולם שיעור הפריון גבוה יותר.
כ-8% מאוכלוסיית העולם חיה במדינות בהן שיעור הפריון שווה או גבוה מחמישה ילדים לאישה.
לשם השוואה, נכון ל-2022 שיעור הפריון בישראל עמד בסביבות 2.95 ילדים לאישה, יותר מכל מדינה אחרת בארגון ה-OECD.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 חלה ירידה גדולה בפיריון העולמי.
הירידה התרחשה בעיקר במדינות המפותחות המבוססות באירופה, מזרח אסיה וצפון אמריקה.
אך במאה ה-21 מסתמנת ירידה גם בפיריון בדרום אסיה, המזרח התיכון ואמריקה הלטינית המומחים משערים שהצניחה נובעת ממספר שינויים עיקריים:
עלייה בתוחלת החיים: עד להתקדמות ברפואה במהלך המאות ה-19 וה-20. רוב הילדים היו נפטרים בילדותם.
התפתחות האנטיביוטיקה והחיסונים העלו את תוחלת החיים ברוב העולם והביאו לכך שרובם המוחלט של הילדים מגיעים לבגרות.
כך שאין עוד צורך בהבאת ילדים רבים.
בעבר על מנת להבטיח המשכיות נדרשו ילדים רבים (בין ארבעה לחמישה במשפחה במאה ה-17 באירופה, 2.1 ילדים כיום).
תהליך העיור: אם בעבר הילדים בכפרים נחשבו לכוח עבודה והיוו נכס כלכלי למשפחה, הילדים בערים נחשבים לנטל אשר דורש הוצאות גדולות אשר מכבידות על משקי הבית.
עלייה במעמד האישה ובהשכלה: כאשר יש עלייה חדה במעמד האישה ובהשכלה, כך האישה שולטת יותר על גופה, ולא נכנסת למספר רב של הריונות.
בין היתר בשל מודעותן לאמצעי מניעה.
אחוז נמוך במיוחד של יודעי קרוא וכתוב נמצא בשני ריכוזים עיקריים:
בהודו שיעור האוריינות הממוצע הוא כ-74 אחוזים, נכון ל-2013.
לפי נתוני ה-OECD ב-2012 – כ-42 מיליון איש (כ-0.6% מאוכלוסיית העולם) – החזיקו כל אחד בהון שערכו לפחות מיליון דולר.
כ-12 מיליון מתוכם הם מיליונרים לפי נתוני דוח העושר העולמי על פי החזקת אחזקות ונכסים, מלבד מקום מגוריהם המרכזי שערכם עולה על מיליון דולר.
קיימים פערים משמעותיים בחלוקת ההון העולמי הנמדדים לפי מדד ג'יני עולמי של 0.893 לפי דוח ה-OECD לחלוקת הון, חלוקה הרבה פחות שוויונית מחלוקת ההכנסות העולמית שהוערכה ב-2009 בידי ה-CIA ב-0.38 בלבד בהשוואה.
דוגמה לאי השוויון בהון ניתן לראות בעובדה כי 85 העשירים בעולם מחזיקים נכון ל-2014 בהון ששוויו זהה לזה של החציון התחתון של העולם המהווה 3.5 מיליארד בני אדם.
מדוח ה-OECD עולה כי מרבית הפערים הם בין מדינות ואזורים גאוגרפיים המהווים ברובם את "העולם המערבי", לבין מדינות העולם השלישי והשני, כאשר עם צמיחת כלכלת סין ומזרח אירופה החל מסוף המאה ה-20, הפערים בין המדינות צפויים להצטמצם.
החל מאמצע המאה ה-20 חלה מגמה מובהקת של עיור, כאשר אחוז התושבים העירוניים ב-1950 היה כ-29% ואילו ב-2006 הגיע לכ-50%.
המטרופולין הגדולה ביותר בעולם היא טוקיו, עם כ-37 מיליון תושבים, אולם העיר הגדולה בעולם היא שאנגחאי עם כ-24 מיליון תושבים.
חלק מהמטרופולינים הגדולים בעולם כוללים את הערים הגדולות בעולם.
ארבע הדתות הגדולות המקיפות כ-70% מאוכלוסיית העולם, הן הנצרות, שמאמיניה נאמדים בכ-2.2 מיליארד, האסלאם, לה 1.6 מיליארד מאמינים בעולם, ההינדואיזם, לה כמיליארד מאמינים והבודהיזם, לה כחצי מיליארד מאמינים.
נכון ל-2009 ישנם כ-33 מיליון אנשים החיים עם HIV/AIDS שהם 0.8% מאוכלוסיית העולם.
1.8 מיליון מקרי מוות יוחסו ל-HIV/AIDS.
נכון ל-2010, ישנם כ-925 מיליון אנשים החיים בתת-תזונה.
תמותת תינוקות (מתוך 1,000 לידות של תינוקות חיים)
ל-96% מהאוכלוסייה האורבנית יש גישה למים ראויים לשתייה, לעומת 78% באזורי ספר.
ל-76% מהאוכלוסייה האורבנית גישה למתקנים סניטריים, לעומת 45% באזורי ספר.
אנגלית משמשת כלינגואה פרנקה לכל הפחות מאז סוף מלחמת העולם השנייה.
אנגלית מדוברת על ידי 1.8 מיליארד ברחבי העולם, 400 מיליון מהם – שפת אם.
היו ניסיונות ליצור שפות עזר בינלאומיות, והנודעת שבהן היא אספרנטו, אך ניסיונות אלו לא זכו לתפוצה רחבה בעולם.
על פי ההערכות המקובלות, לאספרנטו יש כ-2 מיליון דוברים ברחבי העולם.
+השפות עם הכי הרבה דוברים כשפה ראשונהשפהמספר דוברים
רוב השפות מתחלקות לתשע משפחות עיקריות (באחוזים, אחוז הדוברים בעולם ממשפחה זאת)
שפות הודו-אירופיות 46% (אירופה, דרום-מערב אסיה עד דרום אסיה, צפון אסיה, צפון אמריקה, דרום אמריקה, אוקיאניה, איראן)
שפות סינו-טיבטיות 21% (מזרח אסיה)
שפות ניז'ריות-קונגולזיות כ-6.4% (אזור הסאב-סהרה האפריקאי)
שפות אפרו-אסיאתיות 6.0% (צפון אפריקה עד קרן אפריקה, דרום-מערב אסיה)
שפות אוסטרונזיות 5.9% (אוקיאניה, מדגסקר, חופי דרום-מזרח אסיה)
שפות דראווידיות 3.7% (דרום אסיה)
שפות אלטאיות 2.3% (מרכז אסיה, צפון אסיה)
שפות אוסטרו-אסיאתיות (Austroasiatic languages) כ-1.7% (פנים היבשת דרום-מזרח אסיה)
שפות טאי-קדאי (Tai–Kadai languages) כ-1.3% (דרום-מזרח אסיה)
כמו כן קיימות מאות שפות סימנים (לא ורבליות (מדוברות)) שונות.
חלק ניכר משפות הסימנים מתבסס על שפת האם המקומית ומאפייניה הייחודיים, ולכן, השפות נבדלות זו מזו בצורה ניכרת.
אנשים שדוברים שפות ורבליות שונות, מתקשים להבין (או כלל לא מבינים) אחד את השני.
כך גם דוברי שפות סימנים שונות, לעיתים רבות, עלולים לא להבין אחד את השני, חלקית או כלל.
אוכלוסיית יוון מונה כ-10.4 מיליון תושבים.
עד לשנים האחרונות עלתה אוכלוסיית יוון בעקביות למרות ילודה נמוכה, בשל כניסה למדינה של עשרות אלפי מהגרים מדי שנה.
החל מהעשור השני של המאה ה-21, ועל רקע המשבר הכלכלי המתמשך ביוון, צניחה בילודה, ומעבר להגירה שלילית מסתמנת מגמה של ירידה באוכלוסייה.
(למעט עלייה במספרם של פליטים הרואים ביוון תחנת מעבר לאירופה).
ביוון המודרנית נערכו מפקדים החל מהמאה ה-19, אך הם לא כללו את כל שטח יוון של ימינו.
עד 1832 הייתה יוון חלק מהאימפריה העות'מאנית ובאותה שנה קיבלה עצמאות.
בהדרגה התווספו אליה שטחים נוספים.
ב-1889 נערך מפקד שכלל שטחים גדולים יותר ובו נפקדו 2.187 מיליון.
בתחילת המאה העשרים עברה יוון תמורות רבות.
ב-1913 נמנו במפקד רשמי 4.735 מיליוני בני אדם, לאחר קבלתם של שטחים נוספים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה (1923) הגיעו לשטחה המוני פליטים יווניים במסגרת חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה.
כמיליון וחצי פליטים יווניים עזבו את מקומות מגוריהם לחופי אסיה הקטנה והגיעו לשטח יוון.
במקביל עזבו כחצי מיליון טורקים את יוון לטורקיה.
ב-1928 מנתה אוכלוסיית המדינה 6.2 מיליון.
לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר התייצבות גבולות המדינה החלה יוון בעריכת מפקדים מדי 10 שנים.
מקור: הרשות הסטטיסטית ההלנית והבנק העולמי.
1923 - חילופי אוכלוסין בין יוון לטורקיה
1946–1949 – פליטי מלחמת האזרחים היוונית
2010–היום – משבר כלכלי ביוון, הגירה שלאחר מכן וירידה משמעותית בשיעור הילודה.
ב-1950 ירד מספר הלידות לכ-151,000, אך התמותה צנחה, על רקע צניחת התמותה בעולם כולו, לכ-54,000, מה שהוביל לגידול בריבוי הטבעי ל-97,000 נפש.
לאורך שנות השישים והשבעים של המאה ה-20 נע שיעור הפריון של אוכלוסיית יוון בערכים שבין 2.2 ל-2.5, שיעור נמוך ביחס לעולם אך עדיין מעל שיעור התחלופה, שאפשר צמיחה איטית אך יציבה של האוכלוסייה.
משנות השמונים חלה ירידה חדה בשיעור הפריון של נשות יוון.
אוכלוסיית יוון הוסיפה לגדול, בעיקר בשל הגירה חיובית מסיבית לתוך המדינה.
ב-1996 השתווה לראשונה מספר הלידות והמיתות, ושיעור הריבוי הטבעי ירד לאפס.
למרות הריבוי הטבעי השלילי, אוכלוסיית יוון גדלה מדי שנה בשל הגירה חיובית של עשרות אלפי מהגרים שהחלה עוד בשנות התשעים לאחר קריסת ברית המועצות.
תרמה לכך האווירה הכלכלית החיובית ששררה לאחר כניסת יוון לגוש האירו ב-2001.
בשנים 2004–2009 חל שיפור מסוים גם בילודה.
שיעור הפריון ב-2008–2009 הגיע ל-1.55, ומספר הלידות עלה לרמה של 118,000. בשנים האלו נרשם שוב ריבוי טבעי חיובי קטן.
על רקע המשבר הכלכלי החמור, שנגרם בשל חובות כבדים של יוון, נרשמה ירידה בשיעור הפריון (2021: 1.38) שהביאה לצניחה במספר הלידות ל-86,390 (2021), בעוד שבתמותה נרשמת עלייה עקבית.
ב-2021 נרשם צמצום טבעי של האוכלוסייה בגודל של 58,975 והמגמה נמשכת.
ב-2011, לראשונה מאז 2002, ירדה אוכלוסיית יוון אל פחות מ-11 מיליון בני אדם.
המשבר הכלכלי המתמשך (26.6 אחוזי אבטלה בתחילת 2015) ממשיך להעיק גם על רמת הילודה, הנמוכה ממילא.
גיל הלידה הממוצע ביוון הוא 31, נכון ל-2023.
ב-2018 הגיע שיעור הפנסיונרים לכמעט 22 אחוזים.
יוון הייתה בעשורים האחרונים אבן שואבת למאות אלפי מהגרים.
בסוף 2009, מתוך אוכלוסייה של כ-11.3 מיליון, כ-950,000 היו תושבים ללא אזרחות יוונית, מרביתם אינם אזרחי האיחוד האירופי.
ביוון מאות אלפי מהגרים מאלבניה, והם מהווים יותר מ-50% ממספר חסרי האזרחות היוונית.
משנות התשעים, המהגרים היו החלק המכריע ולעיתים הבלבדי בגידול האוכלוסייה.
המהגרים מהווים חלק משמעותי מכוח העבודה של יוון.
מתוכם 42.2 אחוזים היו בעלי אזרחות יוונית.
מתוך הנותרים, חסרי האזרחות, כשליש היו בגילי 20–29. 40 אחוז דיווחו כי באו ליוון למטרת חיפוש עבודה.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 מסתמנת הגירה שלילית של עשרות אלפי תושבים, מרביתם ככל הנראה צעירים ומיומנים.
במקביל, הפכה יוון לתחנת המעבר העיקרית של פליטים לתוך אירופה, בעיקר פליטים סורים המגיעים מחופי טורקיה אל האיים הסמוכים.
מספרם של הפליטים שהגיעו במחצית הראשונה של 2015 הוערך בכ-70,000.
מדינת קטר מנתה נכון ל-2015, על פי נתוני ספר העובדות העולמי, 2,194,817 תושבים, כאשר עם קום המדינה מנתה האוכלוסייה, 110 אלף תושבים.
קטר היא מדינה מפותחת ובריאה.
היחידים שסובלים מבעיות רפואיות הם בדרך כלל בני מחוז א-שמאל מצפון המדינה, הם סובלים ממחלות כמו מלריה או דיזנטריה עקב ביצות רבות ושדות לא מפוקחים באזור.
כמו הרבה מדינות מפותחות, גם קטר סובלת מתסמונת מוות בעריסה אך תמותת תינוקות נמוכה יחסית.
הקטרים הם בעיקר מוסלמים סונים.
האסלאם היא הדת הרשמית, ותורת המשפט האסלאמית מהווה בסיס לחוקי קטר ולפסקי דין של מערכת המשפט שלה.
האתניות בקטר היא מאוד מגוונת וישנן מספר קהילות גדולות בקטר ממגוון מקומות בעולם, בעיקר ממזרח אסיה.
כמובן, קיימים גם תושבים ממגוון ארצות אחרות דוגמת: משלחת משווייץ ואנשי עסקים אמריקאים שמתגוררים בקטר.
ערבית היא השפה הרשמית אך אנגלית היא השפה המדוברת ביותר בקטר עקב היותה לינגואה פרנקה משותפת גם לעובדים מחו"ל וגם לתושבי קטר.
הינדי ואורדו מדוברות גם הן בהרחבה, בעיקר על ידי עובדים זרים מאזור מזרח אסיה.
עם כ-60 מיליון תושבים נכון לשנת 2021, דרום אפריקה היא המדינה הרביעית בגודל אוכלוסייתה ביבשת אפריקה והראשונה בגודל אוכלוסייתה בחלק הדרומי של יבשת זאת.
אוכלוסיית המדינה מגוונת למדי, ולצד רוב שחור היא כוללת כ-4.5 מיליון לבנים וכ-1.3 מיליון אסייתים – הריכוזים הגדולים ביותר של אוכלוסיות אלו ביבשת אפריקה.
בתווך נמצאת אוכלוסייה גדולה של בני תערובת המכונים צבעוניים.
לצד הגיוון הגזעי, דרום אפריקה מתהדרת גם במגוון רחב של שפות, תרבויות ודתות.
השפות נפוצות ביותר במדינה הן השפות האפריקניות השבטיות זולו וקוסה.
לאחריהן רווחות שתי שפות אשר מוצאן באוכלוסייה הלבנה של המדינה – האפריקאנס, לשונם של צאצאיי המתיישבים ההולנדים במדינה; והאנגלית, שפתם של צאצאיי המתיישבים הבריטים.
כ-80% מכלל האוכלוסייה הם נוצרים פרוטסטנטים, אך לצדם יש בנמצא גם כ-3 מיליון קתולים, מאות אלפי מוסלמים, מאות אלפי הינדים ועשרות אלפי יהודים.
נכון לשנת 2005 כ-62% מכלל אוכלוסיית דרום אפריקה מתגוררים בערים השונות הפזורות לרוחבה של המדינה.
חלק ניכר מערים אלו הן ערי נמל השוכנות לאורך חופי דרום אפריקה, לרבות הערים קייפטאון, פורט אליזבת, איסט לונדון ודרבן.
ריכוז אוכלוסייה בולט נוסף הוא רצף צפוף של ערים גדולות אשר הוקמו בלב המדינה, על פני שטחי פרובינציית חאוטנג.
התהוות עמי דרום אפריקה עם נדידות האוכלוסייה בשטחי המדינה לאורך ההיסטוריה
מטרופולין אוכלוסייה מרכז פרובינציה יוהנסבורג Johannesburg 4,434,827 יוהנסבורג קייפטאון Cape Town 3,740,026 קייפטאון דרבן eThekwini 3,442,361 דרבן אקורהולני Ekurhuleni 3,178,470 גרמיסטון פרטוריה Tshwane 2,921,488 פרטוריה פורט אליזבת Nelson Mandela Bay 1,152,115 פורט אליזבת איסט לונדון Buffalo City 755,200 איסט לונדון בלומפונטיין Mangaung 747,431 בלומפונטיין מפה
פריסת אוכלוסיית דרום אפריקה (2011)
"דמויות" הוא אלבומו השני של הראל סקעת שיצא ב-1 בספטמבר 2009.
ב-20 במאי 2009 יצא לתחנות הרדיו סינגל הבכורה מהאלבום, "מובן לי עכשיו", שכתב והלחין עפר בשן.
ב-8 ביולי יצא לתחנות הרדיו סינגל שני, "בואי היום"' שכתב והלחין יהלי סובול וב-1 בספטמבר 2009 יצא האלבום המלא.
במקביל לצאת האלבום יצא סינגל נוסף, "סוף", שכתב סקעת עצמו והלחין עילי בוטנר.
לאחר מכן יצא סינגל נוסף "עוד יאיר עלי" בנובמבר 2009.
באלבום זה גדל חלקו של סקעת בכתיבת השירים.
פרט ל"סוף", הוא כתב גם את מילות השיר "דמויות", והשתתף בכתיבת השירים "ציפור" (עם מאיר גולדברג) ו"עוד יאיר עלי" (עם עפר בשן ובני בשן).
סקעת גם עיבד את השיר "תמימותי" (מילים ולחן של אופיר קידר), הפותח את האלבום.
ההפקה המוזיקלית של שאר השירים התחלקה בין פיטר רוט, יזהר אשדות וזיו קוז'ו.
מבחינת גודל האוכלוסייה נמצאת הממלכה המאוחדת במקום ה-22 בעולם, אך מבחינת השטח – במקום ה-80 בלבד.
הצפיפות הממוצעת בממלכה המאוחד היא 264.48 נפש לקמ"ר, מקום 47 בעולם.
לפי הערכת המשרד הלאומי הבריטי לסטטיסטיקה בהתבסס על הערכות משנת 2012, תמנה אוכלוסיית בריטניה כ-73.3 מיליון בני אדם בשנת 2037. לפי הערכה זו תגדל אוכלוסיית בריטניה בכ-0.6% בשנה בממוצע.
העיר הגדולה ביותר בממלכה המאוחדת היא בירת הממלכה, לונדון, שבה מתגוררים כ-8 מיליון תושבים (כ-12% מתושבי הממלכה המאוחדת).
במהלך המהפכה התעשייתית תוחלת החיים של אזרחי בריטניה עלתה באופן דרמטי.
לפי מפקד האוכלוסין של האי הבריטי בשנת 1801 מנתה האוכלוסייה כ-10.5 מיליון תושבים.
אוכלוסיית בריטניה מנתה באותה השנה כ-4.5 עד 5.5 מיליון תושבים.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1841 מנתה אוכלוסיית בריטניה וווילס כ-15.9 מיליון תושבים, אירלנד כ-8.2, ו-סקוטלנד כ-2.6.
רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד אשר החל בשנות הארבעים של המאה ה-19, גרם למותם של מעל למיליון אירים ולהגירה של מעל למיליון נוספים, בעיקר לארצות הברית.
ההגירה ההמונית התחזקה בעקבות הרעב ואוכלוסיית אירלנד המשיכה לרדת עד לאמצע המאה ה-20.
אוכלוסיית אנגליה כמעט והכפילה את עצמה בין השנים 1851 ל-1901 כאשר גדלה מ-16.8 מיליון תושבים ל-30.5 מיליון.
אוכלוסיית אירלנד צנחה מ-8.2 מיליון בשנת 1841 לפחות מ-4.6 מיליון בשנת 1901. במחקר שבוצע על ידי אניד צ'ארלס בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הוכח שגידול האוכלוסייה באנגליה צפוי לרדת.
+מבנה גילים של אוכלוסיית בריטניה לפי חמשות גילגיל
+מבנה גילאים לפי מגדר וגיל של אוכלוסיית בריטניה בשנת 2011גיל הקבוצהאוכלוסייה אחוז (%)זכרים
+אוכלוסייה לפי מפקדי אוכלוסיןהממלכה המאוחדתאוכלוסייה
בתחילת התקופהגידול שנתי ממוצעממוצע לידות שנתיממוצע פטירות שנתיממוצע שינוי
טבעי שנתיממוצע הגירה שנתיתצפיפות אוכלוסייה
לאחר 1901 בוצעו החישובים על שטחה של בריטניה בלבד (243,820 קמ"ר).
מוצא תושבי הממלכה המאוחדת לפי מדינה
הטבלה למטה מציגה את ההתפלגות הדתית בבריטניה לפי תוצאות משאלי עם שנערכו בשנים 2001 ו-2011.
ב-31 בדצמבר 2022 מנתה אוכלוסיית שוודיה כ-10.5 מיליון בני אדם, מה שהופך את שוודיה למדינה ה-88 בגודל אוכלוסייתה בעולם.
שלוש הערים הגדולות ביותר בשוודיה הן: סטוקהולם, גוטנבורג ומאלמו.
כ-85% מאוכלוסיית שוודיה היא עירונית.
עירוניות: 85% מתוך כלל האוכלוסייה(2010)
תוחלת חיים בלידה: 81.18 שנים
נתוני ילודה, תמותה וריבוי טבעי
בשנת 2016 דיווחה הלשכה השוודית לסטטיסטיקה כי 23.2% מאוכלוסיית המדינה בעלי רקע זר.
על פי יורוסטאט, בשנת 2010 היו בשוודיה כ-1.33 מיליון תושבים שנולדו מחוץ לגבולות שוודיה אשר מהווים 14.3% מאוכלוסיית המדינה.
בשנת 2017 חיו בשוודיה 1.877 מיליון תושבים שנולדו מחוץ לגבולות שוודיה - 18.5 אחוז מהאוכלוסייה.
כמו כן, 562 אלף נולדו להורים שאינם ילידי שוודיה.
בסך בכל חיו בשוודיה 2.44 מיליון שאינם ממוצא שוודי.
20 המדינות שבהן נולדו הכי הרבה אזרחי שוודיה לפי נתונים משנת 2016.
מזרח טימור מנתה נכון ל-2017, על פי ספר העובדות העולמי, 1,291,358 תושבים.
רוב תושביה של מזרח טימור הם קתולים, לכן הנצרות הקתולית היא הדת הרשמית במדינה.
הקבוצות האתניות הקיימות במזרח טימור הן: אוסטרלים, מלזים, ממבאיים ועוד.
השפות הרשמיות במזרח טימור הן פורטוגזית וטטום.
הגדרה: יכולת קריאה וכתיבה בקרב גילי 15 ומעלה
הדמוגרפיה של לונדון מנותחת על ידי הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה, והיא מתייחסת לסיטי של לונדון, רובעי לונדון, לונדון הפנימית, לונדון החיצונית וכל לונדון רבתי.
תת-קבוצות לבנות תת-קבוצות אסייתיות תת-קבוצות שחורות לבנים-בריטים אסייתים-הודים שחורים-אפריקנים לבנים-אירים אסייתים-פקיסטנים שחורים-קאריביים לבנים אחרים אסייתים-בנגלדשים אסייתים-סינים
נוצרים מוסלמים הינדים יהודים סיקים בודהיסטים אחרים חסרי דת
האוכלוסייה של קוריאה הדרומית מונה נכון לתחילת שנת 2019 כ-51.6 מיליון בני אדם.
קוריאה הדרומית סובלת מזה כעשרים שנה משיעור פריון נמוך בצורה קיצונית גם במושגים של מדינות מפותחות, ומירידה חדה בילודה, שמאיימת על עתידה הדמוגרפי.
ב-2018 רשמה המדינה את הפריון הנמוך בעולם, פחות מלידה אחת לאישה.
ללא הגירה משמעותית צפויה אוכלוסיית קוריאה הדרומית להתחיל לרדת תוך מספר שנים אם יימשכו המגמות הנוכחיות.
אוכלוסיית קוריאה הדרומית מונה כיום (2019) 51.6 מיליון תושבים.
מ-1910 ועד תום מלחמת העולם השנייה נשלט חצי האי הקוריאני על ידי היפנים.
בסיום מלחמת העולם השנייה חולק חצי האי לשני אזורי כיבוש שהגבול ביניהם עבר בקו הרוחב 38. ברית המועצות שלטה בחלק הצפוני, ואילו ארצות הברית בחלק הדרומי.
ב-1948 הוקמו שתי מדינות: קוריאה הצפונית שנתמכה על ידי ברית המועצות, וקוריאה הדרומית שהושפעה על ידי ארצות הברית.
בשתי המדינות ביחד חיו כ-30 מיליון תושבים.
מרבית האוכלוסייה (כשני שלישים) נכללה במדינה הדרומית -19.2 מיליון תושבים, ויתרתה - 10.5 מיליון, נכללה בצפון.
במחצית הראשונה של המאה העשרים הייתה קוריאה מדינה ענייה ונחשלת, ושיעורי הפריון היו דומים לאלה של מדינות אחרות מסוגה, גבוהים ביחס למדינות המפותחות.
החל משנות השבעים החל שינוי במעמדה הכלכלי של קוריאה הדרומית והיא הפכה במהירות למדינה מפותחת.
בד בבד חלו במדינה שינויים דמוגרפיים מפליגים, ושיעורי הפריון ירדו במהירות שככל הנראה אין לה אח ורע, מרמות של מעל 6 בתחילת שנות השישים ל-3 במהלך שנות השבעים, ול-2 ילדים לאישה בתחילת שנות השמונים.
הירידה המשיכה גם לתוך שנות התשעים (שיעורי פריון סביב 1.6) ולשנות ה-2000 (1.2).
בשנות החמישים נחשבה קוריאה הדרומית למדינה נחשלת, ובהתאם גם שררו בה שיעורי ילודה גבוהים, מעל 40 ל-1000, ושיעורי פריון גבוהים - מעל 6 ילדים לאישה.
ב-2018 ירד שיעור הפריון אל מתחת לילד אחד לאישה.
במקביל ירד שיעור הילודה שהיה בשנות השישים מעל 40, אל מתחת ל 7 לידות ל-1000. משנות השישים ועד 1971 עלה מספר הלידות בקוריאה הדרומית על מיליון לידות לשנה, לאוכלוסייה שגודלה היה כשלושים מיליון.
תוחלת החיים היא מהגבוהות בעולם ומאפיינת מדינה מפותחת.
בקוריאה שררו שיעורי תמותה בינוניים עד שנות החמישים של המאה ה-20, עשור בו החלה ירידה תלולה במדד זה.
ובשנות ה-2000 הגיע שיעור התמותה לכ-5 מתוך 1000, מהנמוכים במדינות המפותחות, זאת בשל אוכלוסייה צעירה יחסית (שיעור הקשישים נמוך).
עם זאת, בשנים האחרונות ניכרת עלייה בשיעור התמותה, וב-2017 הוא הגיע ל-5.6, והוא צפוי להמשיך לעלות ככל שהאוכלוסייה תזדקן.
הגוף הרשמי שמספק נתונים דמוגרפיים הוא Statistics Korea - 統計廳.
נכון למאי 2025 נאמדת אוכלוסיית יפן ב-123.34 מיליון תושבים.
על פי נתונים רשמיים, אוכלוסיית יפן נכנסה לתהליך של התכווצות, ומזה כעשור נרשמת ירידה במספר התושבים.
ב-2018 נרשמה ירידה של 263 אלף במספר התושבים, אך הריבוי הטבעי השלילי היה גבוה יותר - ונאמד בירידה של 448 אלף.
הגוף האחראי לנתוני הדמוגרפיה של יפן הוא הלשכה לסטטיסטיקה במשרד הפנים.
מבנה האוכלוסייה היפני נובע בעיקר מהצניחה בשעורי הפריון והילודה .
האוכלוסייה הגיעה לשיא כל הזמנים ב-2007, כמעט 128 מיליון, ומאז היא יורדת בהתמדה, למרות הגירה מסוימת לתוך המדינה.
בשלהי המאה ה-19 הייתה יפן עדיין מדינה חקלאית באופיה, עם שיעורי ילודה ופריון גבוהים (מעל 6 ילדים לאישה).
ברם, הסכם קנגאווה שנכפה על היפנים ונחתם ב-1854 הוביל אותם למהלכים של שינויים חברתיים מפליגים ובכלל זה מעבר מהאזורים החקלאיים אל הערים ותיעוש מהיר.
בתחילת המאה העשרים הפכה יפן למדינה מפותחת, ובדומה למה שקרה קודם לכן במערב אירופה ובארצות הברית, שיעורי תמותת תינוקות וילדים החלו לצנוח ואתם שיעורי הפריון.
בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה סבלה יפן מילודה נמוכה ומתמותה גבוהה.
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה נרשם "בום" קצר בילודה (שיעור פריון ממוצע 4.4 ב-1947-1949, כ-2.7 מיליון לידות בכל אחת מהן - שיא של כל הזמנים), ואוכלוסיית יפן הגיעה ב-1948 ל-80 מיליון תושבים.
אך בניגוד למערב, שבו היה הבייבי בום רק בתחילתו, החלה עד מהרה צניחה בשיעורי הפריון, ובשנת 1952 נרשם שיא שלילי - 3 ילדים לאישה.
ב-1960 ירד שיעור הפריון לראשונה ל-2, ובתהליך מתמשך המשיך לצנוח ל-1.5 בשנות התשעים והתייצב סביב 1.4 בשנים האחרונות.
להתפתחויות אלה הייתה השפעה גם על מספר הלידות לשנה, מ-2.7 מיליון ב-1948, ל-1.6 מיליון בממוצע בשנות השישים, ולאחר שיפור מה בשנות השבעים - צניחה טוטאלית בשנות התשעים, וב-2016 - לראשונה פחות ממיליון לידות.
כלכלנים סבורים שהדעיכה בשיעור הפיריון מציבה סכנה לכלכלתה של יפן, ואולי אף מסמנת שקיעתה.
מומחים מעריכים שעד לשנת 2060 האוכלוסייה תקטן ב-30%.
תוחלת החיים ביפן היא מהגבוהות בעולם.
לאורך המאה ה-19 היא התאפיינה בתוחלת חיים נמוכה מ-40, ואולם לאחר מלחמת העולם הראשונה ועם הצניחה בתמותת הילדים היא החלה לטפס.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים הייתה תוחלת החיים ביפן 62.8 שנים וכיום (2016) היא עומדת על כ-84 - ראשונה בעולם, עם כ-87 לנשים (מקום ראשון) וכ-81 לגברים (מקום שישי).
שיעור התמותה ביפן הגיע לרמתו הנמוכה ביותר ב-1979 - 6 פטירות ל-1000, ומאז הוא עולה בהתמדה.
על רקע הגידול העצום במספר הקשישים ביפן, ממשיך שיעור התמותה לעלות והגיע לרמה של 11 ל-1000 ב-2018, זאת למרות שתוחלת החיים ביפן היא מהגבוהות בעולם.
אוכלוסיית רוסיה (המכונה כיום "הפדרציה הרוסית") היא התשיעית בגודלה בעולם.
נכון לשנת 2025, אוכלוסיית רוסיה מונה כ-150מיליון איש.
הגורמים העיקריים לגידול האוכלוסייה ברוסיה הם סיפוח שטחים במאה העשרים ובעשור השני של המאה ה-21, וכן הגירה ממדינות רבות.
על פי מפקד אוכלוסין 2010 של הפדרציה הרוסית, שנערך באוקטובר 2010, עמדה אוכלוסיית הפדרציה הרוסית על 142,905,200 איש.
בכך, רוסיה היא המדינה המאוכלסת ביותר באירופה והמדינה התשיעית בעולם בגודל אוכלוסייתה.
צפיפות האוכלוסין נכון ל-2010 עמדה על כ-8.36 איש לקמ"ר, כאשר 78% מתושבי רוסיה מתגוררים בחלקה האירופי של המדינה, שמהווה כ-25% בלבד משטח רוסיה.
המחוז הצפוף ביותר היא מוסקבה שבה חיים 4,626 איש לקמ"ר, כאשר צ'וקוטקה הא המחוז הפחות צפוף, עם פחות מ-0.07 איש לקמ"ר.
חלקה של האוכלוסייה העירונית בכלל האוכלוסייה בשנת 2010 היה 73%.
נכון ל-1 בנובמבר 2018, ב-170 ערים ברוסיה יש אוכלוסייה של יותר ממאה אלף תושבים, כשמתוכם ב-15 ערים מתגוררים למעלה ממיליון תושבים.
כמעט בכל התקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות, חלה ברוסיה ירידה באוכלוסייה בעקבות ירידה בשיעור הפריון.
עם תחילת המאה ה-21, קצב הירידה הואט בזכות עליית שיעורי הילודה וירידה בשיעורי התמותה.
מאז 2009 האוכלוסייה החלה לגדול.
נכון ל-2020, מתרחש ברוסיה גידול אוכלוסייה טבעי, כששיעורי הילודה עולים על התמותה.
בין ינואר לאוקטובר 2012 שיעור הילודה ברוסיה הסתכם ב-13.3 לכל 1,000 איש, התמותה ב-13.3, וקצב הגידול הטבעי ב-0.0. בהשוואה לשנה שקדמה לה, ניכרות עלייה בשיעור הילודה, ירידה בתמותה ועלייה במקדם הגידול הטבעי.
גילם הממוצע של אזרחי רוסיה הוא כ-39 שנים; 35.5 לגברים ו-4;.9 לנשים.
שינויים במדד זה בקבוצות גיל שונות תואמים בדרך כלל את המגמה העולמית: 1.06 בלידה, 1.06 לאנשים מתחת לגיל 15, 0.91 לאנשים בני 15 עד 64 ו-0.43 לאנשים מעל גיל 65.
להלן התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים:
יחס המינים לא שווה, ועומד על 0.86 גברים לאישה אחת.
מרבית האזרחים הם בעלי שכר עם הכנסה ממוצעת, קבוצה חברתית עם הכנסות נמוכות ונמוכות מאוד מהווה כ-30% מכלל האוכלוסייה, יש עלייה קלה במספר האזרחים העשירים, אפשרות לניידות חברתית אנכית.
יש נציגים של קבוצות חברתיות בינוניות, בעוד שהקבוצה החברתית הגבוהה נותרה די סגורה; רוסיה עומדת בקנה אחד עם המגמה העולמית של הגדלת ריכוז ההכנסה החברתית במסגרת הקבוצה החברתית הגבוהה ביותר ואף כי אחוז העניים במדינה גבוה יחסית, מספר זה במגמת ירידה מאז שנת 2000.
בין ינואר למאי 2017 נולדו ברוסיה 679.2 אלף ילדים, נתון שירד בכמעט 11% בהשוואה לשנים קודמות.
על פי מפקד אוכלוסין 2010 של הפדרציה הרוסית ברוסיה חיו למעלה ממאתיים לאומים (קבוצות אתניות שונות).
חשיבותה של עובדה זו באה לידי ביטוי במבוא ההקדמה לחוקת הפדרציה הרוסית.
כ-80% מאוכלוסיית רוסיה היא רוסית.
הרוסים מפוזרים באופן לא אחיד בכל רחבי הארץ: באזורים מסוימים, כמו צ'צ'ניה, פחות משני אחוז מהאוכלוסייה.
הדמוגרפיות של נטייה מינית מציגות שוני והערכות עבור האוכלוסייה הלסבית, ההומוסקסואלית והביסקסואלית (לה"ב) והן כפופות למחלוקות ולוויכוחים שנבעו בעקבותיהן.
השגת מספרים מדויקים היא מסובכת מסיבות שונות ומגוונות.
אחת הסיבות העיקריות להבדל בממצאים סטטיסטיים הן בנוגע להומוסקסואליות ולביסקסואליות קשורה לאופי שאלות המחקר.
על מחקרים גדולים בנושא נטייה מינית מתקיימים דיונים.
מרבית המחקרים המפורטים להלן מסתמכים על נתונים של דיווח עצמי, המהווים אתגר לחוקרים הבוחנים נושא רגיש.
המחקרים נוטים להציב שתי קבוצות של שאלות: קבוצה אחת בוחנת נתונים על דיווחים עצמיים של חוויות מיניות חד-מיניות ומשיכות מיניות חד-מיניות, ואילו הקבוצה השנייה בוחנת נתונים של דיווח עצמי על זיהוי אישי כהומוסקסואל או ביסקסואל.
פחות נבדקי מחקר מזדהים כהומוסקסואלים או ביסקסואלים מאשר מדווחים על חוויות או משיכה מינית לאדם מאותו מין.
מספר מחקרים על נטייה מינית מספקים נקודות מבט השוואתיות.
טבלאות המשוות את הנתונים לאוכלוסיות ערים שונות בארצות הברית כלולות גם.
עם זאת, מכיוון שאנשים רבים עשויים להיכשל בדיווח מחוץ לנורמה ההטרוסקסואלית או להגדיר את המיניות שלהם במונחים הייחודיים שלהם, קשה לתפוס בדיוק את גודל האוכלוסייה הלה"בית.
סוג הסקר בו משתמשים וסוג הגדרת הנחקר הנמצאים בזמן הסקר עשויים להשפיע גם על התשובה שהנחקר נותן.
רוב המחקרים המוצגים בערך עוסקים בנטיות מיניות בלבד, לכן מראשי התיבות "להט"ב" רלוונטיות רק האותיות ל' (לסביות), ה' (הומוסקסואלים) וב' (ביסקסואלים), ואותן קבוצות יוצגו בערך זה כ"לה"ב".
הערך כולל גם מחקרים שהשתתפו בהם גם טרנסג'נדרים (ט'), ובהם קבוצת המחקר תוצג כ"להט"ב".
ביסקסואליות מגיעה בדרגות שונות של משיכה יחסית לאותו מין או הפוך.
גברים נוטים יותר להיות הומוסקסואלים בלבד מאשר להימשך באותה מידה לשני המינים, בעוד שההפך הוא הנכון אצל נשים.
סקרים בתרבויות המערב מראים, בממוצע, כי כ-93% מהגברים ו-87% מהנשים מזדהים כהטרוסקסואלים לחלוטין, 4% מהגברים ו-10% מהנשים ברובם הטרוסקסואלים, 0.5% מהגברים ו-1% מהנשים מזדהים כביסקסואלים (שווה בשווה), 0.5% מהגברים ו-0.5% מהנשים כהומוסקסואלים ברובם, ו-2% מהגברים ו-0.5% מהנשים כהומוסקסואלים לחלוטין.
ניתוח של 67 מחקרים מצא כי שכיחות ניסיון חיים של מין בין גברים (ללא קשר למשיכה מינית) הייתה 3%–5% במזרח אסיה, 6%–12% בדרום ודרום-מזרח אסיה, 6%–15% במזרח אירופה ו-6%–20% באמריקה הלטינית.
הברית הבינלאומית ל-HIV/AIDS (International HIV/AIDS Alliance) מעריכה את השכיחות העולמית של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים בין 3% ל-16%.
מחקר משנת 2018 דיווח כי אחוז האנשים המזהים כלסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים (לה"ב) באוסטריה היה 6.2% (5.5% בקרב גברים ו-6.8% בקרב נשים).
הסקר הגדול והעמוק ביותר אז באוסטרליה נערך על ידי ראיון טלפוני עם 19,307 נשאלים בגילאי 16–59 בשנת 2001/2002. המחקר מצא כי 97.4% מהגברים הזדהו כהטרוסקסואלים, 1.6% כהומוסקסואלים ו-0.9% כביסקסואלים.
אצל נשים 97.7% הזדהו כהטרוסקסואלים, 0.8% כלסביות ו-1.4% כביסקסואלים.
עם זאת, 8.6% מהגברים ו-15.1% מהנשים דיווחו על תחושות משיכה לאותו מין או חוויה מינית כלשהי עם אותו המין.
בסך הכל 8.6% מהנשים ו-5.9% מהגברים דיווחו על חוויה הומוסקסואלית בחייהם; נתונים אלה ירדו ל-5.7% ו-5.0% בהתאמה כאשר לא נכלל הנתון שמציג חוויה מינית מגירוי שהוא לא של איברי המין.
מחצית מהגברים ושני שלישים מהנשים שהתנסו במין עם אותו המין ראו עצמם כהטרוסקסואלים ולא הומוסקסואלים.
מחקר זה מהווה עדכון למחקר לעיל; הוא משתמש באותה מתודולוגיה, כולל מדגם גדול יותר (20,055 משיבים), וטווח גילאים רחב יותר של המשיבים (16–69).
הומוסקסואלים היוו 1.9% מהאוכלוסייה הגברית ו-1.2% מהאוכלוסייה הנשית, הבדל לא מובהק בין המינים.
ביסקסואלים היוו 1.3% מהאוכלוסייה הגברית ו-2.2% מהאוכלוסייה הנשית.
נשים נטו יותר מגברים להזדהות כביסקסואליות, ונטו פחות לדווח על משיכה אל מין אחד (אותו מין או המין האחר) ועל חוויה מינית עם אותו המין בלבד.
באופן דומה, יותר נשים דיווחו על חוויה מינית עם אותו המין ומשיכה אליו.
ל-9% מהגברים ול-19% מהנשים הייתה היסטוריה של משיכה אל אותו המין או חוויה מינית איתו.
יותר נשים הזדהו כלסביות או כביסקסואליות מאשר בשנים 2001–2002. זהות הומוסקסואלית הייתה נפוצה יותר בקרב גברים עם השכלה אוניברסיטאית שחיים בערים, והרבה פחות נפוצה בקרב גברים עם משרות צווארון כחול.
ביסקסואליות גברית ונקבית כאחד היו נפוצים יותר בקרב הנשאלים מתחת לגיל 20. לביסקסואליות גברית היה גם ייצוג עצום בקרב גברים בשנות השישים לחייהם.
בראיונות עם 180,000 אוסטרלים בני 14+, מחקר רוי מורגן חקר בשלושה "גלים" (שלבים) שונים, של שלוש שנים כל אחד, את חלקם של האוסטרלים המחשיבים את עצמם כהומוסקסואלים.
התוצאות מוצגות להלן לפי גיל וגל; התוצאות הכוללות לכל גל מוצגות בעמודה האחרונה.
בגל האחרון, 4.1% מהגברים ו-2.8% מהנשים הזדהו כהומוסקסואלים.
הגברים הם במיעוט מספרי ביחס לנשים בכל קבוצות הגיל בתור הומוסקסואלים.
עבור שני המינים, חלק ההומוסקסואלים בגל האחרון היה הגבוה ביותר בקבוצת הגילאים 20–29 (גברים: 7.6%, נשים: 5.5%).
סקר אקראי שנערך בקרב 7,725 איטלקים (בני 18–74) שערך המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה בין יוני לדצמבר 2011 בטכניקת CAPI מצא שכ-2.4% מהאוכלוסייה הצהירו כי הם הומוסקסואלים או ביסקסואלים, 77% הטרוסקסואלים, 0.1% טרנסקסואלים, 4% דיווחו שהם "אחרים", 15.6% לא ענו.
סקר מורחב הכולל את כל האנשים שבמהלך חייהם התאהבו או מאוהבים באדם מאותו המין, או שקיימו יחסי מין עם אדם מאותו מין, מגדיל את האחוז ל-6.7% מהאוכלוסייה.
יותר גברים מנשים, יותר צפוניים מאשר דרומיים, יותר צעירים ממבוגרים הזדהו כהומוסקסואלים.
בסקר השתתפו חברי 7725 משפחות הפרוסות על 660 עיריות איטלקיות.
סקר לנשים בלבד מצא כי 1% מהנשים האיטלקיות מזדהות כלסביות או ביסקסואליות.
אומדן משנת 2005 מצא כי שיעור האוכלוסייה ההומוסקסואלית באיסלנד הוא 6.9%.
מחקר שנערך בתגובותיהם של 7,441 פרטים, שנערך על ידי ה-ESRI, מצא כי 2.7% מהגברים ו-1.2% מהנשים הזדהו כהומוסקסואלים או כביסקסואלים.
שאלה שהתבססה על משתנה בסולם קינסי גילתה כי 5.3% מהגברים ו-5.8% מהנשים דיווחו על משיכה חד-מינית כלשהי.
מבין הנבדקים, 7.1% מהגברים ו-4.7% מהנשים דיווחו על חוויה הומוסקסואלית זמן מה בחייהם עד כה.
עוד נמצא כי 4.4% מהגברים ו-1.4% מהנשים דיווחו על "חוויה חד-מינית של איברי המין" (מין אוראלי או אנאלי, או כל מגע איברי מין אחר) בחייהם עד כה.
המחקר הוזמן ופורסם על ידי Crisis Pregnancy Agency בשיתוף עם מחלקת הבריאות והילדים באירלנד.
הדמוגרפיה של נטייה מינית וזהות מגדרית בארצות הברית נחקרה במדעי החברה בעשורים האחרונים.
סקר Gallup משנת 2017 הגיע למסקנה כי 4.5% מהאמריקאים הבוגרים הזדהו כלהט"בים עם 5.1% מהנשים שמזדהות כלהט"בים, לעומת 3.9% מהגברים.
סקר שונה בשנת 2016, ממכון ויליאמס, העריך כי 0.6% מהמבוגרים בארצות הברית מזדהים כטרנסג'נדרים.
במדגם של 2,054 ברזילאים בני 18 עד 60 גילתה הסוקרת של Datafolha כי 14% (15% מהגברים ו-13% מהנשים) חשים לפחות משיכה כלשהי כלפי אותו המין, ואילו 70% לא חשים משיכה כלשהי; 16% הנותרים לא ענו על השאלה.
74% מהברזילאים אמרו כי מעולם לא חוו הומוסקסואליות, 16% סירבו לענות על השאלה, ו-9% אמרו כי הייתה להם חוויה הומוסקסואלית כלשהי.
החלק האחוזי עם הניסיון ההומוסקסואלי היה גבוה יותר בקרב גברים (14%) מאשר בקרב נשים (5%), וגבוה גם בקרב בעלי השכלה רשמית יותר (15%), רווקים (12%), ואנשים מצפון-מזרח המדינה (11%).
לאנשים לא-דתיים (18%) ולפנטקוסטלים (11%) היו יותר התנסויות הומוסקסואליות מאשר לקתולים (8%).
בסקר של Ibope עם מדגם של 2,363 משתמשי אינטרנט ברזילאיים במשקל של ייצוג לאומי, 83% הצהירו על עצמם כהטרוסקסואלים, 7% כהומוסקסואלים, 5% כביסקסואלים, 1% כ"אחר" ו-4% סירבו לחשוף את נטייתם.
יותר נשים הזדהו כהומוסקסואליות או כביסקסואליות, פי שניים יותר ממשתמשי האינטרנט הגברים (16% לעומת 8%).
רק 5% מהאוכלוסייה הבת 50 ומעלה רואים עצמם הומוסקסואלים או ביסקסואלים.
בקרב לא-הטרוסקסואלים, 42% הצהירו כי הם חסרי דת, לעומת 13% מהאוכלוסייה ההטרוסקסואלית.
האחוז הגבוה ביותר של אנשים שאינם הטרוסקסואלים היה בקרב אנשי מעמד B (מעמד הביניים) – 14%, אחריו מעמד A (המעמד הגבוה) – 11%.
במעמדים C ו-D (מעמד בינוני-נמוך ומעמד נמוך) היו 10% הומוסקסואלים וביסקסואלים.
מבחינה אזורית, בקרב אזורי ברזיל, באזור הצפוני היה האחוז הנמוך ביותר של לא-הטרוסקסואלים (2%).
בכל שאר האזורים היו אחוזים של 10% או יותר, כאשר באזור המרכז-מערבי היה האחוז הגבוה ביותר (14%).
לפי Yougov, להלן התפלגות המבוגרים הגרמנים בסולם קינסי (לפי גיל):
בסקר מייצג ארצי פנים-אל-פנים עם מעל 2,500 גרמנים (55% נשים), נמצא כי 86% מהגברים ו-82% מהנשים מזדהים כהטרוסקסואלים בלבד, 3% מהגברים ו-4% מהנשים הם בעיקר הטרוסקסואלים, 1% מכל אחד מהמינים הצהירו על עצמם שהם ביסקסואלים ו-1.5% כהומוסקסואלים בעיקר או בלבד.
נטיות מיניות אחרות דווחו על ידי 3% מהגברים ו-4% מהנשים.
1% מכל מין לא היו בטוחים.
4% מהגברים ו-7% מהנשים לא השיבו תשובה.
סקר לנשים בלבד מצא כי 5% מהנשים הגרמניות מזדהות כלסביות או ביסקסואליות.
סקר אקראי מצא כי 2.7% מתוך 1,373 הגברים שהשיבו לשאלון שלהם היו בעלי התנסות הומוסקסואלית (ביחסי מין).
מחקרי שוק שנערכו בשנת 2012 על ידי Lunch Box Media כפרופיל צרכנים הומואים גילו כי אוכלוסיית הלהט"ב בדרום אפריקה מונה כ-4,900,000 איש.
בנוסף, בדו"ח נמצא כי כ-430,000 גברים וכ-2,800,000 נשים מציגים את עצמם באופן לא מגדרי במרחבים ציבוריים.
בדו"ח של ה-OECD משנת 2019 נכתב כי "לקוריאה אין סקר ארצי מייצג כלשהו בו נשאל על הזדהות עצמית מבחינת נטייה מינית, והיא לא אוספת מידע על טרנסג'נדרים בקרב האוכלוסייה הבוגרת.
בסקר פנים-אל-פנים שבוצע על ידי Dutch National Survey of General Practice, מבין 4,229 הגברים, 1.5% הזדהו כהומוסקסואלים, 0.6% כביסקסואלים ו-97.9% כהטרוסקסואלים.
מבין 5,282 הנשים, 1.5% זיהו עצמן כלסביות, 1.2% כביסקסואליות ו-97.3% כהטרוסקסואליות.
במדגם מקוון מייצג ארצי של 3,145 גברים ו-3,283 נשים, 3.6% מהגברים ו-1.4% מהנשים הזדהו כהומוסקסואלים.
5.5% נוספים מהגברים ו-7.4% מהנשים הזדהו כביסקסואלים.
הזדהות עצמית הוערכה בסולם של 5 נקודות וכל שלוש האפשרויות ה"לא-בלעדיות" (שלא כוללות נטייה מינית בלעדית לכיוון אחד) שולבו עבור הזדהות עצמית ביסקסואלית.
משיכה חד-מינית נפוצה יותר מאשר נטייה הומוסקסואלית וביסקסואלית.
מבין הגברים, 9.9% דיווחו על לפחות משיכה חד-מינית (4.2% באופן בלעדי).
בקרב נשים זה היה 10.9% (1.5% באופן בלעדי), מתוכם קבוצה גדולה דיווחה בעיקר על משיכה הטרוסקסואלית.
מבין הגברים, 3.6% קיימו יחסי מין עם גברים בששת החודשים האחרונים ו-2% נוספים עם גברים ונשים כאחד.
אצל נשים אחוזים אלה היו 1.6% (עם נשים בלבד) ו-0.8% (עם שני המינים).
הזדהות עצמית הומוסקסואלית או ביסקסואלית ללא משיכה לאותו המין כמעט ולא הייתה קיימת.
עם זאת, לא כל הגברים והנשים שחשו משיכה למגדר שלהם, הזדהו כהומוסקסואלים או כביסקסואלים.
התנהגות מינית חד-מינית אכן התרחשה בקרב גברים ונשים שלא דיווחו על משיכה חד-מינית כלשהי או על הזדהות הומוסקסואלית או ביסקסואלית, במיוחד כשנשקלה התנהגות מינית במשך כל החיים.
סקר לנשים בלבד מצא כי 8% מהנשים ההולנדיות מזדהות כלסביות או כביסקסואלות.
מחקר משנת 2018 דיווח כי אחוז האנשים המזדהים כלהט"בים בהונגריה היה 1.5%.
מחקר שנערך בקרב 8,337 גברים בריטים מצא כי 6.1% חוו "חוויה הומוסקסואלית" ול-3.6% היו "יותר מבן זוג הומוסקסואל 1 בחיים."
משרד האוצר של משרד הבריאות ומחלקת המסחר והתעשייה ערכו סקר כדי לסייע לממשלה לנתח את ההשלכות הכספיות של חוק השותפות האזרחיות (כגון פנסיה, ירושה והטבות מס).
הם הגיעו למסקנה כי היו בבריטניה 3.6 מיליון הומוסקסואלים – כ-6% מכלל האוכלוסייה או 1 מתוך 16.66 אנשים.
בסקר שנערך בקרב כאלף בריטים שהשתמשו בשאלון למילוי עצמי, 2% מכלל המדגם הזדהו כביסקסואלים, 4% כהומוסקסואלים ו-92% כהטרוסקסואליים.
בסקר מקוון עם יותר מ-75,000 חברי YouGov בבריטניה, 90.9% הזדהו כהטרוסקסואלים, 5.8% כהומוסקסואלים, לסביות או ביסקסואלים, 1.3% בחרו שלא לתת תשובה, ו-2.1% נתנו סיבות אחרות.
המדגם גויס כדי להתאים מקרוב לכלל האוכלוסייה הבריטית במשתנים דמוגרפיים כמו גיל, מין, מצב תעסוקה ומעמד סוציו-אקונומי.
בקרב גברים, כ-89% הזדהו כהטרוסקסואלים, 5.5% זוהו כהומוסקסואלים ו-2.5% כביסקסואלים.
נשים הטרוסקסואליות היוו כ-93% מכלל הנשים, לסביות היו 1.4% ונשים ביסקסואליות 2.3%.
קצת יותר משני אחוזים מכל מין הזדהו כ"אחר", וקצת מעל 1% לא רצו להצביע על נטייה מינית.
לא-הטרוסקסואלים נטו להיות צעירים יותר, והדבר היה קורה בעיקר בקרב נשים ביסקסואליות וגברים הומוסקסואלים, שגילם הממוצע היה 32 ו-36 בהתאמה, לעומת 47 בממוצע בקרב הטרוסקסואלים.
מיעוטים אתניים נטו פחות להזדהות כהומואים או לסביים מאשר לבנים (1.4% לעומת 3.5%), אך הם עשויים להעדיף שלא לחשוף את נטייתם המינית (7.5% לעומת 0.9%).
מיעוטים מיניים נטו להתרכז יותר באזורים מסוימים במדינה – במיוחד בלונדון, שם מתגוררים 27% מההומואים והלסביות, כמו גם 19% מהביסקסואלים מתגוררים שם, בהשוואה ל-14% בלבד אצל הטרוסקסואלים.
מעמד התעסוקה היה מתואם גם לנטייה מינית, שכן יותר הומואים מגברים סטרייטים עבדו במשרה מלאה (75% לעומת 57%), והדבר היה נכון גם בקרב נשים (לסביות: 58%, נשים הטרוסקסואליות: 41%).
באופן דומה, לגברים הומואים (73%) וללסביות (66%) היה ייצוג גדול בקרב המעמדות הגבוהים (מעמדים ABC1), אם כי ההבדל בין הטרוסקסואלים וביסקסואלים (54% לעומת 58%) לא היה מובהק סטטיסטית.
לאנשי הלה"ב – בעיקר לסביות – היו הישגי השכלה גבוהה בממוצע.
המחקר טען בעד הצורך לספק אנונימיות חזקה למשיבים כדי לאמוד את גודלה האמיתי של האוכלוסייה הלא-הטרוסקסואלית, שכן יותר לה"בים בהשוואה למשיבים הטרוסקסואליים הצביעו על סיכוי נמוך יותר לחשוף את נטייתם המינית האמיתית בראיון פנים-אל-פנים מאשר בסקר מקוון למילוי עצמי.
בסקר מין אנונימי מקוון שנערך על ידי האובזרבר על חיי המין של הבריטים, 4% מכל 1,052 המדגמים שנסקרו הזדהו כהומואים או כלסביות, ו-4% נוספים היו ביסקסואלים.
במחקר Survation מייצג ארצי שנערך בקרב 1,003 נשים בריטיות, 92% הזדהו כהטרוסקסואליות, 1.6% כלסביות, 3.5% כביסקסואליות, 0.3% כ"אחר" ו-2.6% סירבו לחשוף את נטייתם המינית.
נטייה מינית הייתה קשורה לגיל.
נשים בנות המילניום, בגילאי 18–34, נטו יותר להזדהות כביסקסואליות (6.6%) בהשוואה לנשים בגילאי 35–54 (1.4%) או נשים מבוגרות יותר (0.7%).
הבדלי הגילים היו קטנים יותר ביחס לזהות הלסבית, אך התבנית זהה, 1.9% נשים צעירות יותר הזדהו כלסביות, ולעומת זאת, 1.6% מבני הגיל העמידה ו-1.3% מהנשים המבוגרות.
הזהות ההטרוסקסואלית עקבה אחר התבנית ההפוכה, והייתה הגבוהה ביותר בקרב נשים מבוגרות (95.3%) והנמוכה ביותר בקרב בני המילניום (89.1%).
זהות מינית גם הייתה מתואמת בצורה חזקה עם חוסר בילדים, 9.6% מהנשים ללא ילדים הזדהו כלסביות או כביסקסואליות, לעומת 3.6% מהאמהות לילדים קטינים ו-0.5% מהאמהות לילדים בגירים.
בסקר YouGov שנערך בקרב 1,632 מבוגרים, 5.5% זוהו כהומואים, 2.1% כביסקסואלים ו-88.7% כהטרוסקסואלים.
הם התבקשו למקם את עצמם בסולם קינסי, 72% מכלל המבוגרים, ו-46% מהמבוגרים בגילאי 18–24, בחרו בציון של אפס, כלומר הם מזהים כהטרוסקסואליים לחלוטין.
4% מכלל המדגם, ו-6% מהמבוגרים הצעירים, בחרו בציון של 6, כלומר – זהות הומוסקסואלית לחלוטין.
חוקר המין סיימון ליביי מתח ביקורת על סקר זה כלא אמין מכיוון שהנדגמים לא נדגמו באופן אקראי מכלל האוכלוסייה.
סקר משקי בית משולב מהשנים 2009–2016
בכל השנים נצפה כי זהות לה"בית נפוצה בעיקר בקרב תושבי לונדון בני פחות מגיל 35. זהות הומוסקסואלית בשנת 2016 הייתה נפוצה יותר מפי שניים בקרב גברים (1.7%) בהשוואה לנשים (0.7), ואילו זהות ביסקסואלית הייתה נפוצה יותר בקרב נשים (0.9%) לעומת גברים (0.6%).
סקר שנקבע רק לנשים מצא כי 4% מהנשים הבריטיות מזדהות כלסביות או ביסקסואליות.
סקר האוכלוסין השנתי של המשרד הלאומי לסטטיסטיקה לאומית דיווח על למעלה ממיליון (2.0%) מאוכלוסיית בריטניה בגילאי 16 ומעלה המזדהים כלסביות, הומוסקסואלים או ביסקסואלים (לה"ב).
זה ייצג עלייה מובהקת סטטיסטית מהנתון של 1.7% בשנת 2015.
בסקר Survation בקרב מבוגרים בגילאי 40–70, 92.5% הזדהו כהטרוסקסואלים, 3.5% כהומוסקסואלים, 2.4% כביסקסואלים, 0.5% כ"אחר" ו-1% לא רצו לחשוף את נטייתם המינית.
אנשים מתחת לגיל 60 נטו פחות להזדהות כהטרוסקסואלים מאשר בני 60–70. זהות הומוסקסואלית הייתה נפוצה יותר בקרב גברים (6.1%) בהשוואה לנשים (1%), וההפך הוא הנכון להטרוסקסואליות (גברים: 89.9%, נשים: 95%).
לא נמצאו הבדלים בשיעור המזוהים כביסקסואלים בין גברים לנשים (2.4% לעומת 2.5%).
בלונדון היה שיעור גבוה יותר של אנשים בגיל העמידה או מבוגרים שהזדהו כהומוסקסואלים (8%) או כביסקסואלים (6%) בהשוואה לאזורים אחרים במדינה.
על פי מחקר מייצג ארצי שאורגן על ידי קאנטר TNS, 87% מהגברים הבריטים בין הגילים 18 עד 30 הזדהו כהטרוסקסואלים, 7% כהומוסקסואלים, 5% כביסקסואלים ו-2% כאחרים.
סקר הדורות של ה-BBC לשנת 2017
סקר Ipsos MORI מטעם BBC מצא כי לבריטים בגילאי 16–22 (דור ה-Z) יש סיכויים נמוכים יותר להזדהות כסטרייטים בלבד (66%) מאשר לאלו המשתייכים לדור ה-Y (71%), דור ה-X (85%), או דור הבייבי בום (88%).
בתוך דור ה-Z היו כמה הבדלים מגדריים חשובים בזהות המינית: גברים צעירים היו בעלי סיכוי גבוה יותר להזדהות כהטרוסקסואלים לחלוטין מאשר נשים צעירות (73% לעומת 59%) ואילו לנשים צעירות היו סיכויים גבוהים יותר להזדהות כהטרוסקסואליות באופן לא בלעדי (19%) וכביסקסואלות (14%) מאשר לגברים צעירים (10% ו-5%, בהתאמה).
לא היו הבדלים מגדריים משמעותיים בחלק המזוהה כהומוסקסואלי בעיקר או באופן בלעדי (5% לכל מין), אך גברים מהדור Z היו בעלי סיכוי גבוה משמעותית לסרב לחשוף את נטייתם המינית (7%) לעומת עמיתיהם הנשים (3%).
באופן משמעותי, יותר בני נוער לבנים הזדהו כהומוסקסואלים באופן בלעדי (3%) מאשר אלו בעלי רקע מיעוט אתני (0%), אך לא נמצאו הבדלים אתניים אחרים.
בני נוער הטרוסקסואלים באופן בלעדי היו גם בעלי סיכוי נמוך יותר לתאר את עצמם כפעילים למדי או פעילים מאוד בפוליטיקה, אך סביר יותר להניח שהם נהנים מחיים טובים יותר מאשר בני דור המילניום.
בקרב אנשים מבוגרים יותר לא היו הבדלים בחלקם של הגברים (82%) והנשים (80%) המזוהים כהטרוסקסואלים באופן בלעדי.
אולם יותר נשים מגברים הזדהו הטרוסקסואליות בעיקר (11% לעומת 6%), ואילו יותר גברים מאשר נשים הזדהו כבעלי הומוסקסואליות באופן בלעדי (4% לעומת 2%) וכהומוסקסואלים בעיקר (2% לעומת 0.4%).
סביר להניח שהטרוסקסואלים באופן בלעדי הצביעו "לעזוב" ("Leave") במשאל העם הבריטי ב-2016 לגבי פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, ואילו הטרוסקסואלים בעיקר והומוסקסואלים באופן בלעדי הם מיוצגים גדולים בקרב מצביעי "להישאר" ("Remain").
סקר פוריות ומיניות של מבוגרים צעירים (Young Adult Fertility and Sexuality Survey) שנערך בשנת 2002 על ידי מכון האוכלוסין באוניברסיטת הפיליפינים וקרן המחקר והפיתוח הדמוגרפית, מצא שכ-11% מהצעירים הפעילים מינית, בני 15-24 קיימו יחסי מין עם אדם מאותו המין.
מתוך הנתון הזה, 87 אחוז היו גברים שקיימו יחסי מין עם גברים.
סקר שנערך על ידי קבוצת דנטסו העריך כי 5.2% מהיפנים הם להט"בים.
הערכה חדשה של דנטסו לאוכלוסיית הלהט"בים ביפן עמדה על 7.6% בקרב בני 20 עד 59.
הערכה חדשה של דנטסו לאוכלוסיית הלהט"בים ביפן עמדה על 8.9% בקרב בני 20 עד 59.
בדגימה המייצגת את האוכלוסייה היהודית בישראל, בגילים 18 עד 44, נמצא כי 11.3% מהגברים ו-15.2% מהנשים דיווחו על משיכה שלהם לאותו המגדר, 10.2% ו-8.7% דיווחו על מפגשים בין בני אותו מגדר, בעוד 8.2% ו-4.8% המזדהים כגברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים וכנשים לסביות או ביסקסואליות, בהתאמה.
זהות לא-הטרוסקסואלית הייתה נפוצה יותר בתל אביב מאשר באזורים אחרים במדינה, ובקרב גברים היא הייתה גם מתואמת עם הגיל הצעיר יותר.
נקודה 4 בסולם קינסי, המעידה על משיכה הומוסקסואלית בעיקר עם משיכה הטרוסקסואלית גדולה, הכילה חלקים דומים של צעירים ושל כל המבוגרים (1.1% לעומת 0.7%).
על פי מחקר מייצג ארצי שאורגן על ידי קאנטר TNS, 88% מהגברים המקסיקנים בגילאי 18 עד 30 מזדהים כהטרוסקסואלים, 6% כהומוסקסואלים, 5% כביסקסואלים ו-1% כ"אחר".