tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המתיישבים רצו בתחילה להתיישב באי שנודע בצרפתית La Grande Isle במפגשי הנהרות ווד ונהר הפלאט.
המתיישבים הגיעו ליעדם ב-4 ביולי 1857, ועד ספטמבר כבר נבנו בתים מעץ.
כשהחלה הבהלה לזהב, גראנד איילנד היה המקום האחרון להשגת אספקה לפני היציאה לקליפורניה.
כמספר שנים לאחר מכן הוקמה עיר חדשה באותו השם בסמוך לעיירה המקורית.
חברת יוניון פסיפיק רישתה את האזור במסילות רכבת בשנת 1868, מה שעודד את הצמיחה והשגשוג באזור.
בעיירה הוקמו מתקנים עבור קטרי הרכבות ומלון לנוסעים.
בשנת 1872 כבר התאגדה העיר.
בשנת 1890 הפכה גראנד איילנד לאחד המקומות הראשונים בארצות הברית שהקים מפעל לייצור וגידול סלק סוכר.
גודל משק הבית הממוצע הוא 2.59 נפשות וגודל המשפחה הממוצע הוא 3.20 אנשים במשפחה.
צפיפות האוכלוסין הייתה 659.4 נפש לקמ"ר.
ההרכב המגדרי של העיר הוא 49.8% גברים ו-50.2% נשים.
2.4% משני גזעים או יותר
26.7% אנשים היספנים או לטינים
הגיל החציוני בעיר היה 34.7 שנים.
גרנד אול אופרי הוא מופע שבועי של מוזיקת קאנטרי אמריקאית בנאשוויל, טנסי, המשודר בשידור חי ברדיו ובטלוויזיה בארצות הברית בכל שבת בערב.
המופע נוסד ב-28 בנובמבר 1925 על ידי ג'ורג' די.
היי כ"ריקוד אסם" בן שעה ברדיו WSM .
נכון ל-2022, המופע בבעלות ומופעל על ידי "Opry Entertainment" שהיא חטיבה עסקית של תאגיד Ryman Hospitality Properties .
זוהי תוכנית המוזיקה הוותיקה ביותר ברדיו בהיסטוריה של ארצות הברית.
המופע מוקדש לכבוד מוזיקת הקאנטרי וההיסטוריה שלה.
ה"אופרי", בכינויו המקוצר, מציג שילוב של זמרים מפורסמים ומובילי מצעדים עכשוויים שמבצעים מוזיקת קאנטרי, בלוגראס, אמריקנה, פולק וגוספל, כמו גם הופעות קומיות ומערכונים.
הוא מושך אליו מאות אלפי מבקרים מרחבי העולם ומיליוני מאזינים.
במשך השנתיים הראשונות נקרא שידור הרדיו "ריקוד האסם.
השם "גראנד אול אופרי" הושמע לראשונה ברדיו ב-10 בדצמבר 1927. באותה תקופה, שודרה ברשת NBC Red, תוכנית של מוזיקה קלאסית ובה מבחר מהאופרה הגדולה , ולאחריה תוכנית ריקוד האסם.
באותו ערב, כשהציג המנחה ומנהל תחנת הרדיו WSM, ג'ורג' די.
היי, את האמן המופיע הראשון בערב, דפורד ביילי , הוא אמר את המילים הבאות: "בשעה האחרונה אנחנו מאזינים למוזיקה בעיקר מה-Grand Opera, אבל מעתה נציג את 'The Grand Ole Opry'".
הדיבר הראשון שקבע היי לאמנים שהופיעו ב"אופרי" היה: "Keep her down to earth, boys!", במשמעות של להופיע עם המוזיקה האהובה והפופולרית ולא לנסות להתחכם.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל המופע לגייס אנשי מקצוע והתרחב למופע ארוך שנמשך ארבע שעות.
תחנת WSM הפכה את התוכנית למסורת מוזיקלית במוצאי שבת בכמעט 30 מדינות בארצות הברית.
בשנת 1939, עלתה לראשונה התוכנית לשידור כלל ארצי ברשת הרדיו NBC שנחשבה באותה עת לרשת הרדיו הגדולה והפופולרית ביותר בארצות הברית.
ב-1943 עבר מופע האופרי לבית קבע - אודיטוריום רימן .
ככל שהתפתחה חשיבות ומעמד האופרי, כך גם העיר נאשוויל, הפכה ל"עיר המוזיקה" של ארצות הברית.
עד 1938 המוזיקה שנוגנה ב"אופרי" הייתה בעיקר אינסטרומנטלית.
עלייתם של הזמר והמוזיקאי רוי אקאף ושל להקת ה-Smoky Mountain Boys, ששילבו שירה במוזיקה, הביאה לשינוי מוזיקלי משמעותי במופע.
מיד אחריהם בלטו במופע המוזיקאים רד פולי , ארנסט טאב והאנק ויליאמס.
ב-1940 החלה להופיע ב"אופרי" הקומיקאית מיני פרל שהמשיכה להופיע במופע במשך 50 השנים הבאות.
מאז 1974, משודרת התוכנית מאולם Grand Ole Opry House, ביתו הנוכחי של המופע ממזרח למרכז העיר נאשוויל.
בין השנים 1999–2020 התקיימה גיחה של שלושה חודשים בכל שנה חזרה לאודיטוריום רימן.
בנוסף לתוכניות הרדיו הקבועות, שודרו הופעות באופן ספורדי בטלוויזיה.
נכון ל-2022, שותפת הטלוויזיה של אופרי היא רשת Circle - רשת ריבוי שידורים דיגיטלית שנמצאת בבעלות חלקית של "Ryman Hospitality Properties", ומשדרת חלקים מההופעה החיה במוצאי שבת באופן לא סדיר.
ב-1992 צורפה התוכנית להיכל התהילה של הרדיו בארצות הברית.
אמנים המופיעים בתדירות גבוהה בגרנד אול אופרי עשויים להיות מצורפים כ"חברים".
הנהלת המופע יוזמת את הזמנת החבר החדש על ידי חבר ותיק בזמן הופעה חיה ומעמד הקבלה לחברות נערך מספר שבועות מאוחר יותר כשהחבר החדש נושא נאום ברכה ומופיע.
החברות ב"אופרי" היא אחד מההישגים הבולטים שיכולים לזקוף לעצמם אמני מוזיקת הקאנטרי.
החברות מקבילה במידה מסוימת ל"היכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי" ואמנים שהוזמנו ל"חברות" באופרי ממשיכים להופיע במופע ומחזיקים בחברות עד יום מותם.
"גרַנד פְליט" היה כינויו של צי אוניות המלחמה העיקרי הבריטי במלחמת העולם הראשונה.
הוא הוקם באוגוסט 1914 על ידי איחוד של "הצי הראשון" וחלק מ"הצי השני" של צי מימי המולדת , וכלל 25–35 אוניות ראשיות (capital ships) מודרניות.
מפקדו הראשון היה אדמירל ג'ון ג'ליקו, ובסיס האם שלו נקבע בסקפה פלו באיי אורקני, סקוטלנד.
לאחר זמן הועבר לרוסית' בלשון הים של פורת'.
בדצמבר 1916 החליף את ג'ליקו אדמירל דייוויד ביטי.
ה"גרנד פליט" השתתף רק בקרב גדול אחד במהלך המלחמה והוא קרב יוטלנד, שהסתיים ללא ניצחון ברור.
באפריל 1919 פורק ה"גרנד פליט", ורוב אוניותיו הועברו לצי האטלנטי שהוקם זמן קצר קודם לכן.
גרנד פרי רוסיה (Гран-при России; Russian Grand Prix) היה מרוץ מכוניות במסגרת הספורט המוטורי של פורמולה 1 שנערך ברוסיה מאז 2014 והיה לגרנד פרי הראשון ברוסיה, לאחר הפסקה בת מאה שנה מאז הגרנד פרי הקודם שנערך במדינה.
משנת 2014 ועד 2021 התקיים המרוץ בעמק אימֶרֵט בפארק האולימפי של סוצ'י, באוטודרום המקומי.
המרוץ תוכנן לעבור ב־2023 למתחם איגורה דרייב במחוז לנינגרד.
הפלישה הרוסית לאוקראינה בתחילת שנת 2022 הובילה לביטול החוזה עם האליפות.
לואיס המילטון הוא הנהג בעל מספר הניצחונות הגבוה ביותר בסבב (4 ניצחונות) וקבוצת מרצדס היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר (9 ניצחונות).
מרוץ המכוניות הראשון שנערך ברוסיה, התקיים ב-11 באוקטובר 1898 בסנקט פטרבורג, שבעה כלי רכב בלבד השתתפו במרוץ ולאלוף הוכתר פאבל בליאייב, שזכה עם רכב מדגם Clement הצרפתי.
יום המרוץ היה קריר מאוד והכביש היה חלקלק.
ב-7 ביוני 1913 נערך שוב גרנד פרי רוסיה בסנקט פטרבורג הבירה - גרנד פרי סנקט פטרבורג של מועדון הרכבים (Гран-при Санкт-Петербуржского автоклуба ,СПАК), כאשר ג.
סובורין הגיע למקום הראשון ברכב הבנץ.
במקום השני והשלישי זכו בהתאמה איוואנוב (ברכב Russo-Baltique C24/58) ונוטומבּ ברכב Bergmann-Metallurgique.
ב-31 במאי 1914 נערך הגרנד פרי השני, ושוב זכה רכב הבנץ הגרמני, הפעם בהנהגת וילי סקול.
ב-1982 ברני אקלסטון, סגן נשיא ההפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), החל לערוך דיונים עם ראשי הספורט המוטורי בברית המועצות לערוך את גרנד פרי ברית המועצות, אלא שקשיים ביורוקרטיים שונים מנעו את קיום התחרות.
ב-2001, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הודיע כי קיימות תוכניות לסלילת כביש מיוחד למרוצי מכוניות - כביש פולקובו, בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בסנקט פטרבורג, אלא שהתוכניות נותרו על הנייר בלבד.
ב-2003 עיריית מוסקבה הודיעה על סלילת כביש ברובע מולז'אנינוב בצפון מוסקבה שיותאם למרוצי פורמולה 1, אלא שההסכם בוטל והעירייה הודיעה על בניית מסלול מרוצים ליד וולקולאמסק, במחוז מוסקבה, מסלול המרוצים החדש קיבל את השם Moscow Raceway.
במרץ 2008 נפגשה מושלת סנקט פטרבורג, ולנטינה מטוויינקו עם ברני אקלסטון, בניסיון להביא לעריכת מרוץ פורמולה 1 בסנקט פטרבורג, אלא ששוב לא יצא מזה דבר.
באוקטובר 2010 נחתם הסכם עם הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) לפיו הגרנד פרי ייערך ברוסיה עד 2020, עם אפשרות להארכה.
על ההסכם חתם המרכז לבניית קומפלקס אומגה במחוז קרסנודאר, כאשר לוקאויל, חברת רוסטכנולוגיה, מגאפון וחברת האלמנט הבסיסי של אולג דריפסקה מהווים ערובה פיננסית.
ב-2014 נערך בסוצ'י גרנד פרי רוסיה לראשונה בתולדות רוסיה המודרנית.
בתחרות ניצח הבריטי לואיס המילטון מקבוצת מרצדס.
ביוני 2021 נודע כי התחרות תעבור למתחם איגורה דרייב שבמחוז לנינגרד החל משנת 2023.
הפלישה הרוסית לאוקראינה במהלך חודש פברואר 2022 הובילה להוצאת המרוץ, שתוכנן להתקיים בחודש ספטמבר, מלוח התחרויות של עונת 2022. ימים לאחר ביטול המרוץ הודיעה הנהלת האליפות על ביטול החוזה עם המארגנים.
שנה נהג רכב מקום 1913 גאורגי סובורין בנץ סנקט פטרבורג 1914 וילי סקול 2014 לואיס המילטון מרצדס סוצ'י 2015 2016 ניקו רוזברג 2017 ולטרי בוטאס 2018 לואיס המילטון 2019 2020 ולטרי בוטאס 2021 לואיס המילטון
הגרנד נשיונל הוא שמו של מרוץ סוסים לאומי בבריטניה המתנהל מאז שנת 1839 במסלול המרוצים איינטרי שבליברפול.
הגרנד נשיונל הוא מרוץ מכשולים (steeplechase) מסוג "ציד" (National Hunt racing) הכולל מכשולי קפיצה מעל גדרות, תעלות מים ומכשולים נוספים.
הסוסים המתחרים נושאים על גבם משקלים שונים (handicap race) בהתאם לקביעת מתאם המירוץ, המתחשב בכושרם וביכולותיהם הגופניות, וזאת במטרה ליצור השוואה מקסימלית ותחרותיות מושלמת.
המירוץ נמשך לאורך 6,907 מטרים וכולל 30 מכשולים המסודרים בשני מסלולי הקפה.
מרוץ הגרנד נשיונל יוצר עניין רב גם בקרב אלה אשר אינם מקורבים לענף או מתעניינים בו בדרך כלל וזאת בעיקר בשל המסורת ארוכת השנים בהם הוא מתקיים.
מכשולי הקפיצה הייחודיים למירוץ ביחד עם אורכו הקיצוני יצרו לו שם של מרוץ הסוסים האולטימטיבי, הקשה והחשוב בעולם, הן עבור הסוסים והן עבור הרוכבים.
המירוץ נוסד על ידי ויליאם לין, שהיה הבעלים של מלון ווטרלו.
אבן הפינה למסלול הונחה ב-7 בפברואר 1829 ובשלב הראשון הוכשר המסלול ויציע לצופים.
מחלוקת קיימת בין היסטוריונים של המירוץ אודות התאריך המדויק של המירוץ הראשון שנערך על המסלול באיינטרי.
יש הטוענים כי כבר מ-1836 החלו התחרויות במסלול, אך הדעה המקובלת היא כי המירוץ הראשון נערך ב-1839 והסתיים בניצחונו של הרוכב ג'ם מייסון על גבו של הסוס "לוטרי".
מרוץ הגרנד נשיונל התנהל מאז ברציפות וללא הפסקה, אך בשנים 1916-1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה התקיים המירוץ במסלול המרוצים בגטוויק (במקום שעליו בנוי כיום נמל התעופה לונדון גטוויק) וזאת מכיוון שהמסלול באיינטרי הופקע על ידי משרד המלחמה לצרכים צבאיים.
בשנים אלה שונה שמו של המירוץ ל"מרוץ המכשולים המלחמתי".
התוצאות שהושגו בשנים אלה אינן מוכרות כתוצאות רשמיות ומוחרגות בדרך כלל מרשימת הזוכים הראשית כרשימה משנית.
גם בשנתיים הראשונות של מלחמת העולם השנייה המשיך המירוץ להתנהל, אך בשנים 1941-1945, לא התקיים המירוץ.
בשנת 1993 בוטל המירוץ בעקבות מה שכונה על ידי אחד הפרשנים כ"האסון הגדול ביותר בהיסטוריה של המירוץ".
טעויות של צוות המזניקים גרמה להסתבכות אחד הרוכבים בסרט ההזנקה שלא התרומם.
הוכרזה הזנקה פסולה והרוכבים הוזנקו בשנית.
למרבה הבזיון שוב חזרה התקלה על עצמה וגם ההזנקה השנייה הוכרזה כפסולה.
עקב ליקויי תקשורת של שופטי ההזנקה עם שופטי המסלול, 30 מבין 39 הרוכבים שהוזנקו לא שמו לב והמשיכו במירוץ.
השופטים ניסו לסמן להם באמצעות דגלים אך ללא הועיל.
חלק מהרוכבים עצרו בהמשך אך 7 רוכבים סיימו את המסלול כולו.
המירוץ בוטל אולם הסוס המנצח קבע את הזמן השני בטיבו בהיסטוריה של המרוץ, שלרוע המזל אינו מוכר באופן רשמי.
כבר מן השנים הראשונות וגם בהמשך נערכו שינויים רבים במבנה המסלול ובממדי המכשולים ומיקומם, על מנת למנוע נפילות ופציעות של סוסים ורוכבים כתוצאה מן המאמץ הקשה.
הוספו הגבלות על מספר הסוסים המוזנקים (כיום לא יותר מ-40) ועל המשקל המקסימלי שהם נושאים עליהם.
ארגונים לשמירת זכויות בעלי החיים מכנים את הגרנד נשיונל בשם "מרוץ האימים" אך השינויים בתנאי המירוץ הם בדרך כלל מינוריים בהתחשב במסורת ארוכת השנים שלו.
מסלול המירוץ באיינטרי בנוי בצורה של שתי הקפות שבכל אחת 16 מכשולים.
את ארבעה עשר המכשולים הראשונים יש לעבור פעמיים.
ההזנקה למירוץ היא חופשית ולא מתוך שערים.
היא נערכת מול היציעים ולאחריה ממשיך המסלול לעבר אדמת הבור בכיוון תעלת לידס-ליברפול ובדרכם מפוזרים מכשולי הגדרות והתעלות.
לאחר ביצוע הקפה נוספת מסתיים המירוץ מול היציע המרכזי.
למעשה, רובו של המירוץ לא מתנהל בתוך המסלול לעיני הצופים ביציע.
עם סיום ההקפה השנייה נכנסים הסוסים לישורת ארוכה בת 451 מטרים עד לקו הסיום.
המכשולים המודרניים לאורך המסלול עשויים מפלסטיק גמיש (לעומת מכשולי העץ הקשיחים שהיו מקובלים בעבר) ומכוסים בשכבה של כ-35 ס"מ של צמחי האשוחית מאזור האגמים.
בסיבוב השני לא נדרשים הסוסים לעבור את מכשול "הכיסא" ואת מכשול המים (15+16).
בדרך כלל ההגעה אליהם היא במהירות גבוהה מאד.
מכשול 3+19 גובה 147 ס"מ כאשר לפניה תעלה פתוחה ברוחב 183 ס"מ.
זהו למעשה המבחן הקשה הראשון של המירוץ.
מכשול 4+20 גובה 147 ס"מ לעיתים עלול לגרום לנפילות של רוכבים שאינם יישובים
מכשול 6+22 (Becher's Brook) גובה 152 ס"מ כאשר לאחריו אזור נחיתה הנמוך יותר ב15-25 ס"מ מפני המסלול אשר גורם להפתעת הסוס, ומאלץ את הרוכב לשינוי מהיר של תנוחת הישיבה ושיווי המשקל.
מכשול 7+23 (Foinavon ) גובה 137 ס"מ אחד הנמוכים במסלול
מייד לאחריו נדרשים הסוסים לסיבוב חד בן 90 מעלות שמאלה.
מכשול 9+25 (פלג ולנטיין) גובה 152 ס"מ ולאחריו תעלת מים ברוחב 167 ס"מ.
מטרת התעלה היא להאט את מהירות הסוסים בהתקרבם למכשול הקפיצה.
נחשב לנקודת הצפייה הטובה ביותר לקפיצות על המסלול.
נחשבת לנקודת הצילום המבוקשת ביותר במסלול ובדרך כלל הצילום בנקודה זו מופיע בכל סיקור עיתונאי.
הסוס הזוכה: Red Rum שלוש זכיות, ועוד פעמיים מקום שני.
הרוכב הזוכה: ג'ורג' סטיבנס, 5 זכיות.
המאמן הזוכה: ג'ורג' דוקריי, פרד רימל, ג'ינג'ר מק'קיי 4 זכיות כל אחד.
הזוכה המבוגר ביותר: לסוס-15 שנים, לרוכב-48 שנים.
הזוכה הצעיר ביותר: לסוס-5 שנים (5 סוסים), לרוכב-17 שנים.
ניצחונות ביחס הימורים הנמוך ביותר: 1 ל-100, 5 פעמים.
ניצחונות ביחס הימורים הגבוה ביותר: 4 ל-11, פעם אחת.
ההזנקה הגדולה ביותר: 66 סוסים.
ההזנקה הקטנה ביותר: 10 סוסים.
מספר המסיימים הגבוה ביותר: 23.
מספר המסיימים הנמוך ביותר: 2.
שיאן המשתתפים בין הרוכבים: 19 פעמים.
שיאן המשתתפים בין הרוכבים ללא ניצחון: 15 פעמים.
גרנד פורקס היא העיר השלישית בגודלה במדינת דקוטה הצפונית (אחרי פארגו וביסמרק) ועיר המחוז של מחוז גרנד פורקס.
על פי מפקד האוכלוסין של 2010 מונה אוכלוסיית העיר 52,838 נפש, ויחד עם אזור המטרופולין של העיר מונה האוכלוסייה 98,461 נפש.
העיר ממוקמת בגדתו המערבית של הנהר האדום של הצפון, באזור הנקרא "עמק הנהר האדום", ולפיכך היא מועדת לשיטפונות.
העיר הוקמה בשנת 1870 על ידי קפטן אלכסנדר גריגס ובמקור נקראה "לֶה גראנד פוּרְש" (Les Grandes Fourches).
מיקומה של העיר בצומת מזלג של הנהר האדום ושל נהר האגם האדום, ומכאן שמה ("fork" משמעותו מזלג).
גרנד פורקס ממוקמת 119 ק"מ צפונית לאזור פרגו-מורהד, אזור המטרופולין של הערים פארגו ומורהד, ו-223 ק"מ דרומית לויניפג, מניטובה.
גרנד פורקס שוכנת על גדתו המערבית של הנהר האדום של הצפון, באזור הידוע בשם "עמק הנהר האדום".
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 52.03 קמ"ר, מתוכם 51.57 קמ"ר שטחי יבשה ו-0.47 קמ"ר שטחי מים.
העיר גרנד פורקס מורכבת ממספר שכונות.
האזור הסמוך לנהר האדום היה הראשון להתפתח, ועל כן חלק מהשכונות העתיקות בעיר, ביניהם גם אזור הדאונטאון, נמצאות שם.
השטח שבין הדאונטאון לקמפוס אוניברסיטת דקוטה הצפונית היה גם הוא מהאזורים שהתפתחו מוקדם יותר וניתן למצוא בו מאפיינים היסטוריים שונים.
דאונטאון גרנד פורקס הוא החלק העתיק ביותר בעיר וקיימים בו מבנים היסטוריים רבים.
מרכז השלטון המקומי והמחוזי שוכן בו, והוא משמש גם כמקום התאספות בפסטיבלים ובאירועים גדולים.
בנוסף, בדאונטאון מתקיים שוק איכרים מדי שבת מאמצע יוני ועד לאמצע ספטמבר.
גרנד פורקס היא העתיקה ביותר מבין הערים הראשיות של הדקוטות.
קודם להתיישבותם של אירופאים במקום היה האזור שבו יושבת העיר כיום נקודת מפגש ומסחר ראשית של האינדיאנים המקומיים.
חוקרים, ציידים וסוחרי פרוות צרפתיים כינו את המקום "לֶה גראנד פוּרְש" (Les Grandes Fourches).
במחצית הראשונה של המאה ה-18 שימש האזור כתחנת סחר חשובה של הציידים וסוחרי הפרוות הצרפתיים.
מסחר הפרוות הצרפתי במקום נמשך עד מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, אז עבר השטח לשליטה בריטית.
ב-1800 הקים אלכסנדר הנרי הצעיר, סוכן של החברה הצפון-מערבית ממונטריאול, מחנה זמני ב"לֶה גראנד פוּרְש" וב-1808 ייסד תחנת סחר קבע במקום.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 הגיעו גם סוכנים של חברת מפרץ הדסון ושל חברת הפרווה האמריקנית (של ג'ון ג'ייקוב אסטור) והקימו תחנות סחר במקום.
באמצע המאה ה-19 שימשה לֶה גראנד פוּרְש כנקודת עצירה של עגלות הנהר האדום שהובילו סחורה בנתיבי הנהר האדום בין סיינט פול, מינסוטה ובין פורט גרי (כיום ויניפג, מניטובה).
ב-15 ביוני 1870 נפתח משרד הדואר הראשון, ו"לֶה גראנד פוּרְש" אונגלזה ל"גרנד פורקס" (Grand Forks).
בשונה ממרבית הערים בדקוטה הצפונית, גרנד פורקס לא חבה את קיומה לסלילתם של פסי הרכבת; גרנד פורקס הייתה בתחילה נמל אוניות קיטור חשוב על הנהר האדום של הצפון.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 עברה במקום אוניית קיטור בפיקודו של קפטן אלכסנדר גריג; האונייה קפאה, וגריג ואנשיו אולצו להישאר בגרנד פורקס עד סוף החורף.
הם בנו צריף זמני למגורים בחורף ובמהלך תקופת שהייתם שם החליט גריג כי המקום מתאים למגורים.
בקיץ הוא ייסד עיירה על שטח של 9 אקרים (36,000 מ"ר), במקום בו בעתיד יהיה דאונטאון גרנד פורקס.
אלכסנדר גריגס מכונה "אבי גרנד פורקס".
קהילה קטנה התפתחה במהירות בגרנד פורקס.
בשנת 1875 הוצא לאור ראשונה עיתון מקומי בשם "Plaindealer" על ידי ג'ורג' ה.
ב-1879 הוציא לאור ג'ורג' ווינשיפ (George Winship) את העיתון "The Herald".
גרנד פורקס גדלה במהירות בראשית ימיה.
מבין הגורמים שהביאו לצמיחתה המהירה ניתן למנות את גלי המהגרים והאמריקנים שהגיעו מהחלק המערבי של המדינה, את תנועת אוניות הקיטור בנהר האדום ואת סלילתם של פסי הרכבת.
גרנד פורקס חוברה למסילת הרכבת סיינט פול - מיניאפוליס - מניטובה (חלק ממסילת הרכבת הצפונית הגדולה) בשנת 1880, ובשנת 1887 חוברה גם למסילת הרכבת הצפון-פסיפית.
המתיישבים הראשונים בגרנד פורקס היו חוואים ופועלים, אך בתוך זמן קצר התיישבו בעיר גם סוחרים ובעלי מקצוע שונים שהגיעו ממיניאפוליס ומערים אחרות.
לאחר סלילתם של פסי הרכבת הוחלפו במהירות מבני עץ בעיר בבנייני לבנים; שלושה בניינים ("Hotel Dacotah", "St.
John's Block" ו-"Security Building") בני 5 קומות עיטרו את קו הרקיע של העיר והיוו סימן לעיר צומחת.
בשנת 1883 נוסדה בגרנד פורקס אוניברסיטת דקוטה הצפונית על ידי ג'ורג' ה.
וולש, עוד קודם שדקוטה הצפונית הוכרה כמדינה עצמאית.
בראשית המאה ה-20 כבר הייתה גרנד פורקס למרכז המסחרי, התרבותי, החינוכי, התחבורתי והרפואי של האזור.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 צמחה העיר בצורה יציבה וחלה התפתחות של שכונות חדשות מדרום וממערב לדאונטאון.
ב-1922 הוקמה בגרנד פורקס טחנת הקמח והממגורה של דקוטה הצפונית, והיא טחנת הקמח הגדולה ביותר בארצות הברית והיחידה הנמצאת תחת בעלותה של מדינה (דקוטה הצפונית).
ב-1954 הקים חיל האוויר האמריקני בסיס בגרנד פורקס; בסיס חיל האוויר גרנד פורקס הביא עם הקמתו אלפי מקומות עבודה ותושבים חדשים לעיר.
הבסיס הצבאי והאוניברסיטה הם מהמרכיבים החשובים ביותר בכלכלת העיר.
במחצית השנייה של המאה ה-20 ועם הקמתה של מערכת הכבישים הבין-מדינתיים, החל מעבר גדל והולך של תושבים מהדאונטאון לפרוורים.
במהלך מספר פרויקטים של התחדשות עירונית בגרנד פורקס נהרסו חלקים מהדאונטאון ובמקומם נבנו מבנים ציבוריים ושיפורי תחבורה.
במהלך התקופה הזו נבנו מרכזים מסחריים, בית ספר ציבורי חדש ובית חולים חדש.
ב-1978 נפתח קניון קולומביה, ופתיחתו שינתה הנוף הקמעונאי בעיר.
בשנת 1997 העיר ניזוקה קשות עקב שיטפון חמור של הנהר האדום.
בנוסף, במהלך השיטפון פרצה שרפה שכילתה 11 בניינים באזור הדאונטאון של העיר, אחד מהם היה משרדי העיתון " Grand Forks Herald".
התגייסות של התקשורת ותרומה גדולה של הפילנתרופית ג'ואן קרוק, אשתו של ריי קרוק מייסד רשת מקדונלד'ס, סייעו לשיקומה המהיר של העיר.
על מנת למנוע אסונות דומים בעתיד החליטו הרשויות להקים מערכת סוללות מסיבית חדשה, ובמהלך הבנייה הם נאלצו להרוס לחלוטין מספר שכונות.
מאז השיטפון המשיכה העיר לצמוח ולהתפתח.
פרויקטים שונים בוצעו, בהם בניית מרכז אלרוס (היכל קונצרטים ואצטדיון הבית של קבוצת הפוטבול של האוניברסיטה), היכל הספורט ראלף אינגלסטד (אצטדיון הבית של קבוצת ההוקי של האוניברסיטה) וכן פרויקטים מסחריים באזורי הפרוורים של העיר.
בנוסף, גם אוכלוסיית העיר ממשיכה לצמוח ביציבות.
בעוד החקלאות מוסיפה להוות ענף משמעותי בכלכלת האזור, בעיר גרנד פורקס עצמה קיימים כיום גם ענפי כלכלה אחרים בהם חינוך, ביטחון, מערכות בריאות ותעשייה.
הרשות הפדרלית והרשות המדינתית הן שתי המעסיקות הגדולות ביותר באזור גרנד פורקס.
אוניברסיטת דקוטה הצפונית, הממוקמת במרכז העיר, היא המעסיקה הגדולה ביותר באזור המטרופולין.
בסיס חיל האוויר בגרנד פורקס, הממוקם מערבית לעיר, מעסיק גם הוא מספר גדול של אזרחים בנוסף לכוח האדם הצבאי המוצב שם.
מערכת הבריאות אלטרו היא הגוף המעסיק הפרטי הגדול ביותר בגרנד פורקס.
מפעלי התעשייה העיקריים בגרנד פורקס כוללים את מפעל טורבינות הרוח "LM Glasfiber" ומפעל המטוסים צירוס.
מפעלי מזון עיקריים בעיר כוללים את "סימפלוט" ואת טחנת הקמח והממגורה של דקוטה הצפונית, שהיא טחנת הקמח הגדולה ביותר בארצות הברית.
הן אמזון והן SEI Information Technologies מפעילים מוקדי שירות בעיר.
מעסיקים פרטיים גדולים אחרים בעיר כוללים את רשת הבנקים הפרטית אלרוס פיננשל, רשת "Home of Economy" (כלי בית, ביגוד ועוד) ורשת הסופרמרקטים Hugo's.
המגזר הקמעונאי מהווה גם הוא מרכיב חשוב בכלכלת העיר.
מרכז הקניות ההיסטורי של גרנד פורקס שכן באזור הדאונטאון, אך כיום שוכנות בדאונטאון חנויות קטנות ומסעדות ואילו אזור דרום גרנד פורקס הפך למרכז קמעונאי ראשי בעיר.
השלטון העירוני מעורב ואקטיבי בתהליך ההתפתחות הכלכלית של העיר, מסייע לעסקים קיימים לצמוח ומנסה למשוך חברות ואנשי עסקים פוטנציאליים חדשים.
חלק מההכנסות ממס המכירה מוקצות לשם כך, וחלק אחר נכנס לקרן הצמיחה של גרנד פורקס.
חברות יכולות לקבל הלוואות בריבית נמוכה או מענקים מקרן הצמיחה בתנאי שעומדים בקריטריונים שנקבעו.
בנוסף העיר מממנת גם את תאגיד הפיתוח הכלכלי האזורי גרנד פורקס (Grand Forks Region Economic Development Corporation או EDC), ארגון ללא כוונת רווח שמקבל מימון גם מהמחוז ומחברות פרטיות.
מטרתו העיקרית של ה-EDC הוא פיתוח עסקים על ידי סיוע וייעוץ בנושאי שיווק וניהול, למשל בזיהוי אתרים המתאימים להשקעה ובהרכבת חבילות מימון ציבוריות.
תפקיד עיקרי נוסף של ה-EDC הוא בחינת מידת התאמתם של עסקים המעוניינים במימון מקרן הצמיחה.
מנהיגי הציבור בעיר רואים באוניברסיטת דקוטה הצפונית (UND) "מנוע כלכלי" לעיר.
מלבד הפקולטות השונות הקיימות בה, האוניברסיטה מכילה גם מרכיבים עסקיים כדוגמת מרכז המחקר לאנרגיה ולסביבה (EERC).
לאחרונה פועלת האוניברסיטה למסחר את המחקר הקיים בה, ולשם כך הקימה פארק הייטק בשוליו המערביים של הקמפוס.
גרנד פורקס משתמשת במודל השלטון המקומי של ראש עיר-מועצה.
לראש העיר, הנבחר לכהונה בת 4 שנים, יש הסמכות לפקח על הניהול היומיומי של הרשות המקומית ולעבוד באופן ישיר עם האגפים השונים בעירייה על מנת לוודאות מתן שירותים ראוי לתושבי העיר.
ראש העיר המכהן של גרנד פורקס הוא ד"ר מייקל בראון.
העיר מחולקת ל-7 רבעים (Wards), ובכל רובע נבחר נציג למועצת העיר לכהונה בת 4 שנים.
המועצה מתכנסת פעמיים בחודש בהרכב מלא.
גם שתי הוועדות המרכיבות אותה, ועדת הכספים והפיתוח העירוני וועדת השירותים והבטיחות, מתכנסות כל אחת פעמיים בחודש.
כל הפגישות הללו משודרות בערוץ הטלוויזיה המקומי.
אוניברסיטת דקוטה הצפונית (UND), האוניברסיטה העתיקה ביותר והיחידה בה קיימים בתי ספר לרפואה ולמשפטים במדינה, ממוקמת בגרנד פורקס.
האוניברסיטה ידועה הודות לבית הספר למדעי התעופה והחלל על שם ג'ון ד.
אודגרד, שבו קיימת תוכנית פיקוח טיסה; באוקטובר 2009 דורגה התוכנית במקום הראשון בשנה השנייה ברציפות על ידי ה-FAA.
אוניברסיטת דקוטה הצפונית ואוניברסיטת המדינה של דקוטה הצפונית מהוות יחד את פרוזדור המחקר של עמק הנהר האדום.
המכללה הקהילתית והטכנית נורת'לנד, מכללה דו-שנתית, היא מכללה הממוקמת מעבר לנהר האגם האדום בעיר איסט גרנד פורקס.
אוניברסיטת מינסוטה קרוקסטון ממוקמת בעיר הסמוכה קרוקסטון המשתייכת למדינת מינסוטה.
מערכת בתי הספר הציבוריים של גרנד פורקס משרתת הן את תושבי גרנד פורקס והן את בסיס חיל האוויר בגרנד פורקס.
בעיר קיימים 12 בתי ספר יסודיים, 4 חטיבות ביניים, 2 תיכונים, תיכון אלטרנטיבי אחד ותוכנית לימודים למבוגרים.
בראש מערכת בתי הספר הציבוריים של גרנד פורקס עומדים 9 חברי ועד נבחרים, הנפרדים מהשלטון המקומי והמחוזי.
ישנם מספר בתי ספר יסודיים אשר אינם משתייכים למערכת בתי הספר הציבוריים, ובהם בית הספר לעיוורים של דקוטה הצפונית.
בנוסף קיימים 2 בתי ספר קתוליים המציעים כיתות לימוד מגן הילדים ועד לכיתה ו'.
קיים בית ספר פרטי אחד בלבד בכל אזור המטרופולין של גרנד פורקס, תיכון קתולי, הממוקם באיסט גרנד פורקס.
גרנד פרי גרמניה היה מרוץ מכוניות שנערך מדי שנה בגרמניה במסגרת מרוצי הפורמולה 1.
המרוץ נוסד בשנת 1926 כמרוץ עצמאי והתקיים בשנתו הראשונה במסלול האבוס בברלין.
בין השנים 1932–1939 הפך הגרנד פרי הגרמני לחלק מאליפות העולם במרוצי הגרנד פרי למכוניות.
החל משנת 1951 הפך המרוץ לחלק מסבב הפורמולה 1 ומתקיים מאז מדי שנה במסלולים נורבורגרינג והוקנהיים לחלופין.
מרוץ הגרנד פרי הגרמני נוסד בשנת 1926 במטרה להפוך למרוץ הבכיר ביותר למכוניות ספורט המתקיים בגרמניה, זאת בהשראת הגרנד פרי הצרפתי שהיה לאירוע הספורט המוטורי המרכזי והגדול ביותר של אותן שנים.
מרוצים בינלאומיים גדולים אחרים של התקופה היו מרוץ אינדיאנפוליס 500 בארצות הברית, גרנד פרי איטליה במונזה, גרנד פרי סן סבסטיאן ומרוץ הטארגה פלוריו בסיציליה, כאשר לצד מרוצים אלו חסרה גרמניה תחרות מוטורית גדולה.
המרוץ הראשון התקיים במסלול האבוס בדרום מערב ברלין אשר היה מורכב משתי ישורות באורך 9.65 קילומטר כל אחת המחוברות בינן על ידי קשתות.
מנצח המרוץ היה הנהג רודולוף קרציולה מקבוצת מרצדס-בנץ לאחר שהשלים 20 הקפות בזמן של 2:54:17 שעות.
תקרית אשר העיבה על מרוץ זה הייתה תאונתו של הנהג אדולף רוזנברגר אשר גרמה למותם של שלושה בני-אדם.
החל משנת 1927 החל מרוץ הגרנד פרי הגרמני להתקיים במסלול נורבורגרינג, וחדל מלהתקיים עוד במסלול האבוס, זאת עד לשנת 1959 כאשר התקיים שם המרוץ באופן חד פעמי.
לאחר השנים הראשונות מאז נוסד החל מרוץ הגרנד פרי הגרמני לצבור במהרה מוניטין חיובי, זאת לאחר שיצרני רכב גדולים ומרכזיים התחרו בו דוגמת מרצדס-בנץ, אוטו-יוניון, בוגאטי, אלפא רומיאו ואחרים, כאשר החל משנת 1932 הפך הגרנד פרי הגרמני לחלק מאליפות העולם במרוצי הגרנד פרי למכוניות.
אליפות העולם של 1932 הורכבה משלושה מרוצים בסך הכל כאשר שני המרוצים הנוספים היו הגרנד פרי הצרפתי והאיטלקי.
המרוץ התקיים במסלול הנורבורגרינג והנהג המנצח בו היה רודולוף קרציולה מקבוצת אלפא רומיאו.
בשנים 1930 ו-1933 לא התקיים המרוץ מסיבות כלכליות.
אליפות העולם של 1934 הורכבה משישה מרוצים בסך הכל כאשר הגרנד פרי גרמני היווה את המרוץ השלישי באליפות וניצח בו הנהג הנס שטוק מקבוצת אוטו-יוניון.
מרוץ 1939 היה האחרון להתקיים בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, כאשר לאחריה נאסר על גרמניה מלהשתתף בתחרויות ספורט מוטורי, זאת עד לשנת 1950.
בשנת 1950 חזר לראשונה להתקיים מרוץ הגרנד פרי הגרמני.
מרוץ זה התקיים כמרוץ פורמולה 2 במסלול הנורבורגרינג בו ניצח הנהג אלברטו אסקארי.
החל משנת 1951 הפך הגרנד פרי הגרמני לחלק מסבב מרוצי הפורמולה 1 החדשים אשר הפכו בשנה שלפני כן לאליפות העולם במרוצי מכוניות.
המרוץ התקיים במסלול הנורדשלייפה בנורבורגרינג בין השנים 1951–1969 ברציפות, למעט שנת 1959 כאשר התקיים באבוס בברלין.
בשנת 1970 התקיים מרוץ הגרנד פרי הגרמני לראשונה במסלול הוקנהיים החדש.
בין השנים 1971–1976 הוסיף עוד להתקיים בנורבורגרינג, כאשר מרוץ 1976 היה האחרון להתקיים במסלול הנורדשלייפה הישן, זאת לאחר ליקויי בטיחות חמורים במסלול ותאונתו של הנהג ניקי לאודה.
בשנת 1985 חזר הנורבורגרינג באופן חד פעמי לארח את מרוץ הגרנד פרי הגרמני לאחר שבשנת 1984 הושלמה במקום בנייתו של מסלול גרנד פרי ייעודי חדש.
בין השנים 1986–2008 התקיים המרוץ במסלול הוקנהיים ברציפות, כאשר במקביל לכך אירח מסלול הנורבורגרינג את מרוץ הגרנד פרי האירופי לעיתים רבות בשנים אלו.
החל מעונת 2009 המרוץ מתקיים כל שנה לסירוגין במסלולים בנורבורגרינג ובהוקנהיים.
גרנד פרי הונגריה הוא מרוץ מכוניות שנתי המתקיים כחלק מסבב אליפות הפורמולה 1 ונערך במסלול "הונגרורינג", שנמצא בכפר מוגירוד, כ-18 ק"מ צפון-מזרחית לבודפשט.
לואיס המילטון הוא הנהג בעל מספר הזכיות הגבוה בתחרות (7 זכיות) וקבוצת מקלארן היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר (11 זכיות).
הגרנד פרי הראשון בהונגריה התקיים ב-21 ביוני 1936 במסלול שהוקם בתוך פארק נפליגט בעיר בודפשט.
מרצדס, אאודי ואלפא רומיאו השתתפו בתחרות, כאשר כל יצרן שלח לתחרות 3 מכוניות שהתחרו בפני קהל גדול.
פוליטיקה פנימית והמלחמה שהגיעה בהמשך הובילו להפסקת קיום המתחרויות והן התחדשו רק חמישים שנה לאחר מכן.
הגרנד פרי ההונגרי התחדש בשנת 1986 והיה המרוץ הראשון באליפות שהתקיים מאחורי מסך הברזל באירופה המזרחית.
למרות מחירי הכרטיסים הגבוהים משך אליו המרוץ כמאתיים אלף צופים.
המבנה של המסלול הוא צר, מפותל ולעיתים גם מאובק, מחוסר שימוש והדבר מכתיב סגנון מרוצים איטי בו נוסעים הנהגים זה אחרי זה ללא אפשרות לבצע עקיפות.
דוגמה בולטת לכך הייתה בגרנד פרי בעונת 1990 במהלכו טיירי בוטסן, שנהג במכונית ויליאמס האיטית, חסם את דרכו של איירטון סנה עד שהשיג את הניצחון.
בשל הקושי לעקוף הניצחון במסלול זה תלוי רבות בעמדת הזינוק וביציאה מעמדת הטיפולים.
למרות זאת, היה זה נייג'ל מנסל בגרנד פרי של 1989 שזינק מהמקום ה-12 למרוץ ובסדרה של עקיפות מרשימות הצליח להגיע עד למקום הראשון ולזכות במירוץ.
בשנת 2001 ניצח בגרנד פרי מיכאל שומאכר, היה ניצחונו ה-51 בקריירה.
בכך השווה את שיאו של אלן פרוסט.
במהלך שנת 2003 הורחב מעט המסלול על מנת להגביר את קצב הנהיגה במרוצים.
באותה שנה ניצח במרוץ פרננדו אלונסו בניצחון הבכורה שלו בסבב.
בכך הפך לנהג הצעיר ביותר, עד אז, שמנצח מרוץ.
בשנת 2008 ניצח במרוץ הייקי קובליינן, שהפך להיות הנהג המאה בתולדות האליפות שמנצח מרוץ.
בשנת 2013 נחתם חוזה לשיתוף פעולה המבטיח את המשך קיום התחרויות עד לשנת 2021. בשנת 2016 נסלל המסלול מחדש באופן יסודי והוכרז על הארכת הסכם שיתוף הפעולה בחמש שנים נוספות עד לשנת 2026.
מנצחים בגרנד פרי לפני שנה
גרנד פרי בחריין הוא מרוץ גרנד פרי המתקיים בבחריין מדי שנה במסגרת סבב אליפות הפורמולה 1. המרוץ הראשון התקיים בשנת 2004 והיה המרוץ הראשון בתולדות האליפות שהתקיים במזרח התיכון.
לואיס המילטון הוא הנהג בעל מספר הזכיות הרב ביותר בגרנד פרי (5 זכיות) וקבוצת פרארי היא הקבוצה שלזכותה מספר הזכיות הרב ביותר (7 זכיות).
בניית מסלול המרוצים בסאח'יר החלה בשנת 2002 מתוך מטרה לזכות ביוקרה של אירוח מרוץ בסבב הפורמולה 1, כשאר גם לבנון, מצרים ואיחוד האמירויות הערביות ניסו להשיג את אותה מטרה.
לאחר השלמת המסלול הוא הפך למרכז של ספורט מוטורי במפרץ הפרסי ואירח תחרויות שונות דוגמת פורמולה 3, מרוצי GT ומרוצי דראג.
הגרנד פרי הראשון בבחריין התקיים בשנת 2004 והסתיים בניצחונו של מיכאל שומאכר.
האירוע היה המרוץ הראשון בתולדות סבב האליפות הנערך במזרח התיכון.
האירוע זכה בתואר ה"אירוע המאורגן ביותר" על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
פרננדו אלונסו ניצח בגרנד פרי השני שנערך בשנת 2005 וחזר על ההישג שוב שנה לאחר מכן.
בשנת 2010 ניצח אלונסו את המרוץ בפעם השלישית.
גרנד פרי בחריין היה אמור להיות מרוץ הפתיחה של עונת 2011. אירועי האביב הערבי הוביל למצב פוליטי מתוח גם במדינה והדבר הוביל לדחיית מרוץ הפתיחה בשבועיים ובהמשך הוחלט על ביטולו הסופי.
בתחילת חודש יוני הודיעה FIA על כוונתו לקיים את המרוץ בחודש אוקטובר.
ההודעה זכתה לביקורות רבות, הבולט מבין המבקרים היה נהג העבר דיימון היל.
שבוע לאחר ההודעה על קיום המרוץ, הוציאה FIA הודעת ביטול סופית לאירוע.
ארגוני זכויות אדם קראו לבטל את הגרנד פרי, שנקבע לחודש אפריל 2012, עקב טענות לשימוש בכח רב מצד השלטונות בבחריין במהלך דיכוי הפגנות.
יום לפני קיום המרוץ איימו פעילי אנונימוס בביצוע התקפת סייבר אם לא יבוטל המרוץ.
שעות לאחר פרסום ההודעה הפילו האקרים את אתר האינטרנט של האליפות.
המרוץ בעונת 2020 התקיים עם קהל מצומצם מאוד בשל התפרצות נגיף הקורונה.
בהקפה הראשונה של המרוץ התנגש רומן גרוז'אן במעקה הבטיחות, הרכב התפרק לשניים ועלה באש.
גרוז'אן נחלץ בכוחות עצמו מהמכונית הבוערת וסבל מכוויות בידיו ובגבו.
הקורונה גרמה לדחיית גרנד פרי אוסטרליה, שהוא באופן מסורתי מרוץ פתיחת העונה.
בשל הנסיבות הפך להיות גרנד פרי בחריין המרוץ הפותח של עונת 2021.
אף על פי שעל פי חוק מותרת מכירה ושתייה של אלכוהול בבחריין, הזוכים בגרנד פרי נמנעים מהתזת שמפניה על הפודיום.
במקום זאת נעשה שימוש במשקה בשם וארד (Waard) שאינו אלכוהולי.
התפרצות מגפת הקורונה בתחילת עונת 2020 הביאה לדחייה של פתיחת העונה ולשינוי לוח המרוצים המתוכנן.
במטרה להגדיל את מספר המרוצים בעונה בחלק מהמסלולים התקיימו מרוצים כפולים, שבוע אחרי שבוע.
שבוע אחרי קיום גרנד פרי בחריין, התקיים בבחריין גרנד פרי סאח'יר, שנערך בתוואי שונה על ההיקף החיצוני של המסלול.
סרחיו פרס השיג במרוץ את ניצחון הבכורה שלו באליפות.
ג'ק איטקן ופייטרו פיטיפלדי ערכו את הופעות הבכורה שלהם.
גרנד פרי סין הוא מרוץ מכוניות המתקיים אחת לשנה, כחלק מסבב תחרויות הפורמולה 1. המירוץ נערך במסלול הבינלאומי של שאנגחאי מאז שנת 2004. לואיס המילטון הוא הנהג בעל מספר הניצחונות הגבוה ביותר בסבב (6 ניצחונות) ומרצדס היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר (6 ניצחונות)
ממשלת סין ניסתה לקדם הצטרפות של המדינה לסבב הפורמולה 1 כבר במהלך שנות התשעים ולשם כך הקימה הממשלה את מסלול המרוצים הבינלאומי בעיר ג'וחאי הנמצאת במחוז גואנגדונג.
המסלול נכלל בתכנון של סבב המרוצים בשנת 1999, אך המסלול לא עמד בדרישות של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) ולבסוף הוצא מהסבב.
בשנת 2002 חתמה הממשלה הסינית על הסכם עם FIA לקיום שבעה מרוצים החל משנת 2004. כחלק מההכנות שבוצעו נבנה מסלול המרוצים הבינלאומי של שאנגחאי, שתוכנן על ידי הרמן טיקה.
עלות בניית המסלול הסתכמה ב-240 מיליון דולר, המסלול היקר ביותר שנבנה עד אז.
אורך המסלול הוא 5.451 קילומטר והוא נחשב לאחד המסלולים המאתגרים לנהיגה בשל שילוב הפניות הקיימות לאורכו.
רובנס באריקלו מקבוצת פרארי הוא המנצח הראשון בתולדות הגרנד פרי.
בשנת 2006 ניצח בגרנד פרי מיכאל שומאכר, היה זה ניצחונו האחרון בקריירה.
בעקבות ההפסדים הגדולים שגרם הגרנד פרי, נשקלה בשנת 2008 האפשרות מצד המארגנים לבטל את המשך המרוצים.
בפברואר 2011 הוכרז על הארכת חוזה ההתקשרות עם הפורמולה 1 עד לעונת 2017, זאת לאחר שהנהלת FIA הסכימה להפחתה משמעותית בתשלום אותו נדרשה לשלם ממשלת סין תמורת הזכות לארח את המרוץ.
הגרנד פרי שהתקיים בעונת 2019 היה המרוץ ה-1,000 בתולדות האליפות.
התפרצות מגפת הקורונה הביאה לביטולו של המרוץ שתוכנן להתקיים במדינה בשעונת 2020. הקורונה המשיכה להשפיע והביאה לביטולו של המרוץ גם בשלוש השנים לאחר מכן.
לקראת עונת 2024 שובץ המרוץ בלוח המרוצים.
גרנד פרי אבו דאבי הוא מרוץ מכוניות המתקיים באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות, כחלק מאליפות הפורמולה 1 מאז שנת 2009. לואיס המילטון הוא הנהג שלזכותו מספר הניצחונות הרב ביותר במסלול (5 ניצחונות)
אירוע הפורמולה 1 הראשון התקיים באבו דאבי בפברואר 2007 והיה אירוע הפורמולה הגדול שהתקיים מחוץ לסבב התחרויות.
במהלך האירוע הוכרז כי אבו דאבי תצטרף לסבב התחרויות החל משנת 2009. איתיחאד איירווייז, חברת התעופה של אבו דאבי הוכרזה כספונסרית הראשית של האירוע.
המירוץ הראשון תוכנן להתקיים ב-15 בנובמבר 2009 כמירוץ האחרון בעונה.
ביטול גרנד פרי צרפת וקנדה הוביל להקדמת אירוע, שהתקיים בסופו של דבר ב-1 בנובמבר.
סבסטיאן פטל היה הנהג שניצח את הגרנד פרי הראשון עבור קבוצת רד בול.
פטל ניצח גם את המרוץ השני, שנערך בשנת 2010. לואיס המילטון ניצח את הגרנד פרי של 2011 וקימי רייקונן ניצח בשנת 2012. עבור רייקונן היה זה הניצחון הראשון לאחר ששב להתחרות באליפות.
פטל רשם את ניצחונו השלישי בשנת 2013, ניצחון שהבטיח לו את תואר האליפות הרביעי ברציפות.
שנה לאחר מכן היה זה המילטון שניצח את המירוץ, בו חולקו מספר נקודות כפול, בדרך לזכייה באליפות.
אל המרוץ שהתקיים בשנת 2021 הגיעו לואיס המילטון ומקס ורסטאפן בשוויון נקודות.
המילטון הוביל לאורך מרבית המרוץ, לאחר שעקף את ורסטאפן במהלך ההקפה הראשונה, והיה בדרכו לזכייה שמינית בתואר אליפות הנהגים.
דגל צהוב הונף בהקפות האחרונות עקב תאונה, אך בוטל שתי הקפות לסיום המרוץ, באופן שנוי במחלוקת.
לאחר ההזנקה המחודשת הצליח ורסטאפן לעקוף את המילטון בהקפה הראשונה ולנצח את המרוץ.
הדיון סביב המרוץ נמשך תקופה ארוכה.
הפדרציה הבין-לאומית לרכב פתחה בחקירת פרטי האירוע, חקירה שבעקבותיה הודח מייקל מאסי, מנהל המרוץ, מתפקידו וחודדו נוהלי מכונית הבטיחות.
גרנד פרי קטר הוא מרוץ אופנועים המתקיים כחלק מסבב אליפות ה-Motogp המאורגן על ידי הפדרציה הבין-לאומית לאופנועים (FIM).
המרוץ התקיים לראשונה בשנת 2004. בשנת 2008 שונה זמן המרוץ והוא הפך למרוץ לילי, המרוץ הראשון באליפות שהתקיים במסלול המואר באופן מלאכותי.
קיום המירוץ בלילה נובע הן משיקולי רייטינג של השידור באירופה והן בשל תנאי מזג האוויר החמים, המקשים על קיום המרוץ במהלך היום.
סטה ג'יברנאו הוא הרוכב שניצח את מרוץ הבכורה בקטגוריה הבכורה.
חורחה לורנסו, שניצח באותה שנה את המרוץ בקטגוריית ה-125 סמ"ק, הוא הרוכב עם מספר הזכיות הרב ביותר על המסלול (6) בקטגוריות השונות.
קייסי סטונר וולנטינו רוסי, שניצחו 4 פעמים כל אחד את המרוץ, הם הרוכבים בעלי מספר הזכיות הגדול ביותר בקטגוריה הבכירה.
גרנד פרי אזרבייג'ן הוא מרוץ מכוניות המתקיים במסלול רחוב בבאקו, בירת אזרבייג'ן כחלק מאליפות הפורמולה 1. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 2016 ונקרא גרנד פרי אירופה, בשנת 2017 שונה שמו לגרנד פרי אזרבייג'ן.
התוכניות לקיום גרנד פרי באזרבייג'ן עלו לראשונה במאי 2014, כאשר ברני אקלסטון הכריז כי המרוץ יצטרף לסבב התחרויות בשנת 2015 במקומו של הגרנד פרי הקוריאני.
ביולי, אותה שנה, נחתם ההסכם לקיום המרוץ באזרבייג'ן, החל מעונת 2016 תחת השם גרנד פרי אירופה.
מסלול המרוץ, שהתקיים ברחובות באקו, תוכנן על ידי הרמן טילקה.
ההחלטה לוותה במחאות מצד פעילי זכויות אזרח, שמחו על קיום המרוץ במדינה המפרה זכויות אדם.
הפעילים הדגישו כי אינם דורשים לבטל את המרוץ, אך רוצים לנצל את תשומת הלב סביב המרוץ על מנת להעלות למודעות הציבורית את הבעיות בנושא.
הם אף פנו במכתב לאקלסטון בבקשה שיביע את דעתו בנושא, אך בקשתם לא נענתה.
לקראת המרוץ הוציא השרות הבולאי של אזרבייג'ן סדרה מיוחדת של ארבעה בולים לציון המאורע.
ניקו רוזברג הוא המנצח של מרוץ הבכורה, שהתקיים ב-19 ביוני 2016 לאחר שזינק מהפול פוזישן ושמר על ההובלה לאורך המרוץ כולו.
במרץ 2017 חתמו מארגני המרוץ עם ליברטי מדיה, הנהלת הפורמולה 1 החדשה, על חוזה חדש על קיום המרוץ ב-10 השנים הבאות תמורת סכום של כ-400 מיליון דולר.
שמו של המרוץ שונה והחל מעונת 2017 נקרא המרוץ גרנד פרי אזרבייג'ן.
התפרצות וירוס הקורונה בשנת 2020 הובילה לדחיית המרוץ שאמור היה להתקיים בחודש יוני אותה שנה.
בשנת 2021, עדיין תחת השפעות הקורונה, התקיים המרוץ ללא קהל.
שנה נהג קבוצה 2016 ניקו רוזברג מרצדס 2017 דניאל ריקארדו רד בול 2018 לואיס המילטון מרצדס 2019 ולטרי בוטאס מרצדס 2020 לא התקיים 2021 סרחיו פרס רד בול 2022 מקס ורסטאפן רד בול 2023 סרחיו פרס רד בול 2024 אוסקר פיאסטרי מקלארן 2025 מקס ורסטאפן רד בול
גרנד פרי אוסטריה הוא מרוץ מכוניות המתקיים באוסטריה כחלק מאליפות הפורמולה 1. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1964, ומאז התקיים במספר תוואי מסלול.
מאז שנת 2014 מתקיים המרוץ במסלול הרד בול רינג.
מקס ורסטאפן, שניצח במרוץ 4 פעמים, הוא הנהג עם מספר הניצחונות הרב ביותר.
קבוצת מקלארן היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הרב ביותר, שש זכיות.
המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1963, כמרוץ שלא נכלל בסבב האליפות.
המסלול נבנה בבסיס חיל האוויר ליד העיירה זלטווג והסתיים בניצחונו של ג'ק ברבהאם.
שנה לאחר מכן צורף המרוץ לסבב האליפות.
לורנזו בנדיני, נהגה של קבוצת פרארי היה המנצח.
האירוע נחשב להצלחה, אך המסלול עצמו נחשב למסוכן.
הוא היה צר ובעל מהמורות רבות.
בנוסף, עלו תלונות רבות מצד הצופים על ראות מוגבלת.
גורמים אלה הביאו את הנהלת האליפות להוציא את המרוץ מהסבב לאחר שנה אחת בלבד, עד שתמצא חלופה ראויה.
בין השנים 1970 עד 1987 התקיים המרוץ במסלול אוסטרייכרינג.
המסלול נבנה כמסלול מהיר עם פניות חדות, שהיה חביב על הנהגים.
המרוץ הראשון התקיים בשליטה של קבוצת פרארי, שנהנו ממנועים חזקים מתוצרת פיאט.
ג'קי איקס סיים כמנצח וקליי רגזוני, חברו לקבוצה, סיים במקום השני.
ג'ו סיפרט ניצח במרוץ בשנת 1971, מרוץ בו הבטיח ג'קי סטיוארט את זכייתו השנייה בתואר האליפות.
ויטוריו במבילה השיג בשנת 1975 את הניצחון הראשון והיחיד שלו בקריירה.
על הזכייה העיב מותו של מארק דונהיו, שנהרג בתאונה באימון המקדים באחת הפניות החדות במסלול.
בעקבות התאונה שונה מבנה המסלול מספר פעמים והפנייה המהירה הפכה לאיטית ביותר במסלול.
בשנת 1976 רשם ג'ון ווטסון את ניצחון הבכורה שלו באליפות.
שנה לאחר מכן היה זה אלן ג'ונס שרשם ניצחון בכורה.
הגרנד פרי האוסטרי של עונת 1982 היה אחד המרוצים הצמודים באותה עונה.
חמש מכוניות עם מנועי טורבו זינקו למרוץ, אך ארבעה מהם נאלצו לפרוש בשל בעיות מכניות.
אלן פרוסט, שהוביל את המרוץ נאלץ לפרוש בשל בעיות במנוע.
ההקפות האחרונות במרוץ היו מאבק צמוד בין קקה רוזברג ואליו דה אנגליס, שניצח לבסוף במרוץ.
פרוסט ניצח במרוץ שנה לאחר מכן והוסיף עוד שני ניצחונות בעונות 1985 ו-1986.
המרוץ בשנת 1987 הוזנק שלוש פעמים עקב תאונות שנגרמו בגריד הצר.
מספר התאונות בגריד יחד עם היעדר אמצעי בטיחות מספיקים הובילו להחלטה להוציא את המרוץ מהמשך התחרויות ולהפסקה בת עשר שנים בקיום התחרות.
במהלך השנים 1995 ו-1996 נבנה המסלול מחדש ובשנת 1997 התקיים שוב הגרנד פרי האוסטרי.
ז'אק וילנב ניצח את המרוץ הראשון במסלול החדש, בו נשארה פנייה חדה אחת בלבד.
בשש השנים הבאות הצליחה קבוצת מקלארן לרשום שלושה ניצחונות (שני ניצחונות של מיקה הקינן).
מספר דומה של ניצחונות היו גם לקבוצת פרארי (שני ניצחונות של מיכאל שומאכר).
תמיכתה של אוסטריה בחוקים המטילים הגבלות על צריכת טבק הובילה את מנהל הפורמולה 1, ברני אקלסטון, לבטל את הגרנד פרי האוסטרי ולהוציא אותו מסבב התחרויות בעונת 2004.
דיטריך מאטשיץ, הבעלים של רד בול, רכש את המסלול ושיפץ אותו במשך מספר שנים.
מרוצים שונים החלו להתקיים במסלול כבר בשנת 2011, אך סבב הפורמולה 1 התחדש רק שלוש שנים מאוחר יותר.
נהגי קבוצת מרצדס ניצחו בארבע השנים הבאות במרוצים שהתקיימו במסלול המחודש.
פתיחת עונת 2020 נדחתה במספר חודשים בשל התפרצות וירוס הקורונה.
מרוץ הפתיחה התקיים באוסטריה ב-5 ביולי.
שבוע לאחר מכן התקיים באותו מסלול גרנד פרי שטיריה, מתוך מטרה לאפשר מספר רב ככל האפשר של מרוצים בעונה.
גרנד פרי מונקו הוא מרוץ גרנד פרי שנתי הנערך מדי שנה כחלק מאליפות הפורמולה 1. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1929 ונחשב לאחד המרוצים היוקרתיים והחשובים בעולם הספורט המוטורי.
המרוץ מהווה, ביחד עם האינדיאנפוליס 500 ומרוץ 24 השעות של לה מאן, חלק מהכתר המשולש של הספורט המוטורי, אותו השיג רק נהג אחד, גרהאם היל.
מסלול המרוץ העובר ברחובות מונקו כולל שינויי גובה, פניות רבות ומעבר במנהרה ונחשב לאחד המסלולים התובעניים באליפות.
אף על פי שהמהירות הממוצעת לאורך המסלול היא נמוכה יחסית, הוא מסוכן ובמהלך המרוץ נעשה שימוש רב במכונית הבטיחות.
אורך המרוץ הוא כ-260 קילומטרים, והוא היחידי שלא מחויב במגבלה של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) לאורך מינימלי של 305 קילומטרים (190 מייל).
לאחר מלחמת העולם השנייה היה המרוץ לחלק מאליפות אירופה.
בשנת 1950, עונת הבכורה של אליפות הפורמולה 1, נכלל המרוץ כחלק מהאליפות.
איירטון סנה ניצח במרוץ יותר פעמים מכל נהג אחר - שישה ניצחונות, חמישה מתוכם ברציפות (1989–1993).
פרננדו אלונסו הוא הנהג היחיד שניצח במרוץ עבור שתי קבוצות שונות: רנו (2006) ומקלארן (2007).
אנטוני נוגה, נשיא מועדון הרכב של מונקו (Automobile Club de Monaco או ACM), יזם את המרוץ בתמיכתו של לואי השני, נסיך מונקו.
המועדון יזם את ראלי מונטה קרלו בשנת 1911. בשנת 1928 הגיש המועדון בקשה להתאחדות הבינלאומית למועדוני רכב (Association Internationale des Automobiles Clubs Reconnus) לשדרוג במעמדו של המועדון ממועדון אזורי בצרפת למועדון במעמד של מדינה עצמאית.
הבקשה נדחתה בשל העובדה שבאותו הזמן לא התקיימו מרוצים שנערכו בתחומה הבלעדי של מונקו.
על מנת לזכות בהכרה יזם נוגה את קיומו של הגרנד פרי ברחובות הנסיכות.
המרוץ הראשון התקיים ב-14 באפריל 1929. ויליאם גרובר-ויליאמס, שנהג בבוגאטי B35, ניצח במרוץ.
המרוץ היה מרוץ למוזמנים בלבד, אך לא כל מי שהוזמן להתחרות בחר לקחת חלק.
הנהגים המובילים של אלפא רומיאו ומזארטי סירבו להזמנה, בעוד בוגאטי ומרצדס בחרו להשתתף.
רודולף קרצ'יולה, הנהג המוביל של מרצדס, זינק מהמקום ה-15, אך הצליח לקחת את ההובלה במרוץ.
עצירה לתדלוק והחלפת צמיגים, שנמשכה 4 וחצי דקות, גרמה לו לאבד את המקום הראשון ולסיים שני אחרי גרובר-ויליאמס.
לואי שירון, שהיה מעורב בתכנון המרוץ, לא לקח חלק במרוץ מפני שהתחרה באותו היום במרוץ האינדי 500.
בקשתו של קרצ'יולה להתחרות בשנה השנייה של המרוץ נדחתה.
שירון לקח חלק במרוץ, וסיים במקום השני.
ב-1931 ניצח שירון במרוץ והוא יליד מונקו היחיד שניצח במרוץ.
המרוץ צבר חשיבות בזמן קצר.
ריבוי מרוצי הגרנד פרי הוביל את ההתאחדות הבינלאומית למועדוני רכב להכיר רשמית במרוץ החשוב בכל מדינה.
בשנת 1933 הוכר הגרנד פרי של מונקו לצד המרוצים בצרפת, בלגיה, איטליה וספרד.
באותה שנה נקבע לראשונה כי סדר הנהגים בזינוק יקבע על ידי מקצה דירוג ולא על ידי החלטה של המארגנים, כפי שהיה נהוג עד אז.
בשנת 1936 הצטרף המרוץ כחלק מאליפות אירופה.
מזג אוויר סוער ודליפת שמן על המסלול הובילו לסדרה של התנגשויות.
שירון, לואיג'י פגיולי ומנפרד פון בראוצ'יץ', נהגי מרצדס, נאלצו לפרוש מהמרוץ.
אליהם הצטרף ברנד רוזמאייר, נהגה של קבוצת אוטו יוניון.
קרצ'יולה ניצח במרוץ בפעם השנייה.
קרצ'יולה ופון בראוצ'יץ' נאבקו על הניצחון בשנת 1937 אותו ניצח האחרון.
הדרישה לתשלום של 500 ליש"ט (2450 דולר) מכל משתתף הובילה לביטול האירוע בשנת 1938. בעקבות מלחמת העולם השנייה הופסקו המרוצים המאורגנים באירופה עד לשנת 1945.
שבוע לאחר סיום המלחמה התחדשו המרוצים.
לקראת שנת 1946 הציגה ההתאחדות הבינלאומית לרכב (FIA), הגוף שהחליף את ההתאחדות הבינלאומית למועדוני רכב, קטגוריה חדשה: מרוצי גרנד פרי.
הגרנד פרי של מונקו, במתכונת זאת, התקיים לראשונה בשנת 1948. ג'וזפה פארינה ניצח במרוץ.
שנה לאחר מכן בוטל המרוץ בשל מחלתו של הנסיך לואי.
עונת הבכורה של אליפות הפורמולה 1 התקיימה בשנת 1950. המרוץ במונקו היה המרוץ השני של העונה.
חואן מנואל פנג'יו רשם את ניצחון הבכורה שלו באליפות.
לואי שירון, בן ה-51 באותה עת, סיים מקום השלישי.
בשנים 1951 ו-1952 התקיימה האליפות תחת הכללים של פורמולה 2. הגרנד פרי במונקו התקיים תחת הכללים של מכוניות ספורט ולא נכלל כחלק ממרוצי הפורמולה 1. בשנתיים הבאות לא התקיים המרוץ כלל.
המרוץ שב לאליפות בשנת 1955 ומתקיים מאז ברציפות מדי שנה.
באותה שנה ניצח במרוץ מוריס טרטינייה בפעם הראשונה.
שירון התחרה במרוץ בגיל 56, הנהג המבוגר ביותר בתולדות האליפות.
פנג'יו ניצח בפעם השנייה בשנת 1957. סטירלינג מוס היה הראשון שניצח במרוץ שלוש פעמים (1956, 1960, 1961).
שנות השישים: עידן גרהאם היל
גרהאם היל זכה במרוץ חמש פעמים במהלך שנות ה-60 וזכה בשל כך לכינוי "מלך מונקו" ו"מר מונקו".
הניצחון הראשון הושג בשנת 1963, בשנתיים הבאות הוסיף צמד זכיות.
בגרנד פרי של שנת 1965 זינק מהפול פוזישן והוביל מתחילתו.
במהלך ההקפה ה-25 נאלץ לסטות מהמסלול על מנת להימנע מהתנגשות בנהג איטי שהיה בפיגור של הקפה שלמה.
הוא חזר למסלול, כשהוא במקום החמישי, הצליח לעקוף את ארבעת הנהגים שלפניו תוך שהוא קובע שיאים חדשים בזמני הקפה וסיים את המרוץ כמנצח.
המרוץ באותה שנה מפורסם גם בשל היעדרותו של ג'ים קלארק, שבחר להתחרות במרוץ האינדי 500 ובשל התאונה של פול הוקינס, נהגה של קבוצת לוטוס שנפל עם רכבו למי הנמל.
ג'קי סטיוארט ניצח במרוץ בשנת 1966 ודני הולם ניצח שנה לאחר מכן.
היל שב וניצח במרוץ בשנתיים הבאות.
הניצחון בשנת 1969 היה הניצחון האחרון בקריירה.
שינויים במסלול, בטיחות ואינטרסים כלכליים
בשנת 1969 הוצבו לראשונה מעקות בטיחות בנקודות מסוימות לאורך המסלול משיקולי בטיחות.
עד להצבת המעקות היו התנאים לאורך המסלול זהים לנסיעה בכביש רגיל: כל סטייה מהמסלול הובילה להתנגשות בבניינים, עצים, עמודי תאורה וחלונות ראווה שהיו סמוכים לכביש.
אלברטו אסקרי ופול הוקינס נפלו, כל אחד בנפרד, למי הנמל עקב העדר אמצעי בטיחות.
בשנתיים הבאות נוספו מעקות בנקודות נוספות לאורך המסלול ובשנת 1972 היו מעקות הבטיחות פרושים לאורך רוב המסלול.
באותה שנה שונה תוואי המסלול ושונה מקומן של עצירות הטיפולים.
בשנת 1973 שונה המסלול פעם נוספת: קומפלקס השחייה רייניר III הוקם על הישורת שמאחורי עמדות הטיפולים.
במסלול החדש נוצרו שתי פניות שהובילו מסביב לבריכת השחייה ומיקומן של עמדות הטיפול שונה.
בשנת 1976 בוצע שינוי נוסף במסלול, פניית סיינט דווט (Sainte Devote) נעשתה איטית יותר ופינות הטיפול הועברו שוב למיקום חדש.
מספר הנהגים המשתתפים במרוץ נקבע על ידי מארגני המרוץ, שבדרך כלל הגבילו את מספר המשתתפים ל-16. ברני אקלסטון, הבעלים של קבוצת ברבהאם וראש התאחדות יצרני הפורמולה 1 (FOCA) בתחילת שנות ה-70, נאבק על מנת להגדיל את מספר המשתתפים.
בשנת 1972 הוא החל במשא ומתן להגדיל את מספר המשתתפים ל-18. קיפאון המשא ומתן העמיד את קיומו של המרוץ באותה השנה בסכנה.
לבסוף הוסכם על שיתופם של 26 נהגים, כנהוג במרוצים אחרים.
בשנת 1974 צומצם המספר ל-18 נהגים.
בשנת 1983 התעוררה מחלוקת קשה בין הפדרציה הבינלאומית לספורט מוטורי (FISA) ובין FOCA.
מועדון הרכב של מונקו, בהסכמתו של אקלסטון, ניהלו מגעים לזכויות שידור טלוויזיוניות של המרוץ בארצות הברית עם רשת ABC.
הדבר עמד בניגוד לכללים של FISA שדרשו לקיים משא ומתן מרוכז לזכויות השידור לכל המרוצים.
ז'אן-מארי בלסטרה, נשיא הארגון, הכריז כי הגרנד פרי במונקו לא יהיה חלק מתוכנית המרוצים בעונת 1985. מועדון הרכב של מונקו עתר לבית המשפט הצרפתי, שפסק לטובתו.
בעקבות כך הוחזר המרוץ ללוח התחרויות.
בין השנים 1984 עד 1993 ניצחו במרוץ רק שני נהגים - אלן פרוסט הצרפתי ואיירטון סנה הברזילאי.
פרוסט, שניצח במסלול זה את מרוץ הפורמולה 3 בשנת 1979, השיג את הניצחון הראשון בשנת 1984. גשם כבד הוביל לדחייה של הזינוק למרוץ ב-45 דקות.
פרוסט הוביל בתחילת המרוץ, אך נעקף על ידי נייג'ל מנסל בהקפה ה-11. חמש הקפות לאחר מכן נאלץ מנסל לפרוש לאחר התנגשות ופרוסט לקח את ההובלה.
סנה וסטפן בלוף החלו לצמצם את הפער מפרוסט, אך בהקפה ה-31 הופסק המרוץ בשל תנאי מזג האוויר באופן שעורר תרעומת רבה מצד הקבוצות.
מאוחר יותר קנסה FISA את ג'קי איקס, שהיה הפקיד הממונה במרוץ ושללה ממנו את הרישיון משום שלא התייעץ עם הדיילים במסלול לפני שקיבל את ההחלטה.
בשל העובדה שהמרוץ הופסק לפני שהנהגים עברו שני שלישים מאורך המסלול הוחלט כי כל נהג יקבל רק חצי מכמות הנקודות הרגילה.
סנה זינק מהפול פוזישן למרוץ בשנת 1985, אך נאלץ לפרוש בהקפה ה-13 לאחר התפוצצות מנוע הרנו ברכב של קבוצת לוטוס, בה נהג.
מישל אלבורטו לקח את ההובלה במרוץ, שברים שנותרו על המסלול בעקבות תאונה שאירעה בין נלסון פיקה וריקארדו פטרזה גרמו לתקר בגלגל ואיפשרו לפרוסט, שזינק מהמקום החמישי לעלות למקום הראשון ולנצח במרוץ.
שנה לאחר מכן היה זה פרוסט שזינק מהפול פוזישן.
הוא שמר על ההובלה לאורך כל המרוץ והשיג ניצחון שלישי ברציפות.
נייג'ל מנסל נאלץ לפרוש במהלך המרוץ של שנת 1987 עקב בעיות באגזוז.
סנה ניצל את ההזדמנות והשיג את ניצחונו הראשון במרוץ.
יום לאחר המרוץ נעצר סנה על ידי המשטרה המקומית לאחר שרכב על אופנוע ללא קסדה, אך שוחרר באופן מיידי לאחר שזהותו התבררה לשוטרים.
סנה הוביל לאורך מרבית המרוץ שנה לאחר מכן.
גרהרד ברגר היה במקום השני ופרוסט בשלישי.
הצרפתי הצליח לבסוף לעקוף את ברגר והחל לצמצם את הפער מסנה, כשהוא קובע זמן הקפה מהיר מהברזילאי בכ-6 שניות.
סנה ניסה להגביר גם הוא את המהירות, אך פגע במעקה הבטיחות ונאלץ לפרוש.
פרוסט השיג את הניצחון הרביעי.
סנה ניצח במרוץ בשלוש השנים הבאות, כשהוא מזנק מהפול פוזישן בכל שלוש הפעמים.
נייג'ל מנסל ניצח חמישה המרוצים בעונת 1992 לפני הגרנד פרי במונקו.
הוא זינק מהפול פוזישן והוביל לאורך מרבית המרוץ.
שבע הקפות לסיום נאלץ להיכנס לרחבת הטיפולים בשל גלגל רופף.
סנה ניצל את ההזדמנות ולקח את ההובלה.
מנסל ניסה לצמצם את הפער והתקרב עד למרחק של 1.9 שניות, אך לא הצליח לעקוף את סנה בשתי ההקפות שנותרו לסיום.
סנה התרסק במהלך מקצה האימון לפני המרוץ בשנת 1993 וזינק מהמקום השלישי אחרי פרוסט ומיכאל שומאכר.
פרוסט ספג עונש בשל זינוק מוקדם, שומאכר פרש בשל בעיות במערכת ההידראולית וסנה השיג ניצחון חמישי ברציפות.
המרוץ בשנת 1994 התרחש שבועיים אחרי המרוץ באימולה בו נהרגו רולנד רצנברגר ואיירטון סנה.
במהלך מקצה האימון איבד קארל ונדלינגר, נהגה של קבוצת סאובר, את השליטה על רכבו ביציאה מהמנהרה ופגע בקיר בעוצמה.
כתוצאה מהתאונה נכנס לתרדמת ונאלץ להפסיד את המשך העונה.
במרוץ עצמו ניצח מיכאל שומאכר, שגם זינק מהפול פוזישן.
שנתיים אחר כך זינק שומאכר שוב מהפול פוזישן, אך פרש בהקפה הראשונה לאחר שנעקף על ידי דיימון היל.
היל שמר על ההובלה במשך 40 הקפות עד שמנועו התפוצץ במנהרה.
אוליבייה פאניס, שהתחיל את המרוץ במקום ה-14, לקח את ההובלה וניצח במרוץ.
היה זה הניצחון הראשון והאחרון בקריירה של פאניס.
את קו הסיום במרוץ חצו רק שלוש מכוניות, אך עשרה נהגים דורגו וקיבלו נקודות.
בשנים 1997,1999 ו-2001 זינק שומאכר מהמקום השני, אך הצליח לנצח במרוץ ולהשוות את הישג חמשת הניצחונות של גרהאם.
במהלך מקצה הדירוג לקראת המרוץ בשנת 2006 זכה שומאכר לביקורת רבה.
הוא הוביל את מקצה הדירוג, במטרה להבטיח לעצמו את הזינוק מהפול פוזישן, הוא האט את רכבו ונסע בצורה שלא איפשרה למתחרים האחרים לעקוף אותו.
אף על פי שטען שהדבר לא נעשה במכוון הוא נענש בפסילת תוצאות הדירוג וזינוק מאזור הטיפולים.
את המרוץ ניצח פרננדו אלונסו, נהגה של קבוצת רנו.
שנה לאחר מכן ניצח אלונסו שוב את המרוץ, הפעם כנהגה של קבוצת מקלארן.
הנהג היחיד שניצח את המרוץ שנתיים ברציפות עבור שתי קבוצות שונות.
לקראת המרוץ של עונת 2004 הסתיים תהליך של אחזור קרקע שאפשר להרחיב את אזור הטיפולים.
בנוסף נבנה יציע הכולל 6,000 מושבים באזור בריכת השחייה.
ביולי 2010 הוארך החוזה עם האליפות ב-10 עונות נוספות עד לשנת 2020.
התפרצות הקורונה בתחילת שנת 2020 הביאה לביטול המרוץ, לראשונה מאז שנת 1954. שנה לאחר מכן שב הגרנד פרי לסבב המרוצים.
שארל לקלר, הנהג המונוגסקי של קבוצת פרארי, קבע את הזמן המהיר ביותר במקצה הדירוג של המרוץ ב-2021, בעיה בגל ההינע מנעה מממנו לזנק למרוץ ולכן לא נחשב הדבר לפול פוזישן.
שנה לאחר השיג את הפול פוזישן, אך טעות באסטרטגיה של הקבוצה גרמה לו לאבד מקומות ולסיים רביעי, בעוד סרחיו פרס ניצח את המרוץ.
שנתיים לאחר מכן הצליח לקלר לנצח את המרוץ והיה הנהג המקומי הראשון שנמצח את המרוץ מאז לואי שירון בשנת 1931.
בשנת 2022 הוארך החוזה עד לשנת 2025. בנובמבר 2024 הוארך שוב החוזה עם המרוץ עד לשנת 2031. על מנת לעורר עניין במרוץ הוחלט שהחל משנת 2025 יחויבו הנהגים לבצע שתי עצירות חובה במהלך המרוץ.
במקצה הדירוג לקראת המרוץ קבע לנדו נוריס זמן שיא בהקפה - 1:09.954 דקות.
גרנד פרי מונקו נחשב לאחד המרוצים החשובים והיוקרתיים בעולם הספורט המוטורי.
המרוץ, יחד עם מרוץ 24 השעות של לה מאן ומרוץ האינדיאנפוליס 500 נחשבים כככתר המשולש של הספורט המוטורי.
גרהאם היל הוא הנהג היחיד שניצח בכל שלושת המרוצים וזכה בתואר הלא רשמי.
החל משנת 1987 גרנד פרי מונקו והאינדיאנפוליס 500 מתקיימים באותו התאריך, כך שלא ניתן לנצח את שני המרוצים באותה השנה.
לאורך השנים נהנה המרוץ מתמיכה וחסות של משפחת המלוכה של מונקו: הנסיך לואי השני, הנסיך רנייה השלישי והנסיך אלבר השני.
בטקס הענקת מדליית זהב לספורט מוטורי לנסיך רנייה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב הוגדר המרוץ כ"מיקום יוצא מן הכלל של זוהר ויוקרה".
נהגים המופיעים בכתב מודגש עדיין פעילים
שנים המופיעות על רקע ורוד הן שנים שלא היו חלק מאליפות הפורמולה 1
שנים המופיעות על רקע קרם הן שנים בן היה האירוע חלק מאליפות אירופה לפני מלחמת העולם השנייה
קבוצות מודגשות הן קבוצות שעדיין פעילות באליפות הפורמולה 1
גרנד פרי אירופה הוא מרוץ גרנד פרי שהתקיים 23 פעמים כחלק ממרוצי אליפות הפורמולה 1. על פי הכללים כל מדינה רשאית לארח מרוץ גרנד פרי אחד בשנה.
גרנד פרי אירופה היווה דרך לעקוף את התקנה ולקיים מרוץ שני במדינה שבה כבר מתקיים מרוץ באותה עונה.