tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שלא כמו הקלרינט והאבוב, לחליל גמישות רבה יותר בקפיצות בין מנעדים (משלבים\רגיסטרים).
בנוסף, צלילו של החליל משתלב היטב עם צלילם של כלי פריטה וכלי מקלדת, מאחר שגון הצליל של כלים אלו הוא צלול יחסית.
מוזיקה לחליל בתקופות שונות בתולדות המוזיקה הקלאסית
כפי שנזכר מעלה, הרפרטואר לחליל ככלי סולני החל להתפתח בזכות יצירותיהם של חלילנים ידועים, שמיצירותיהם ניתן למנות סוויטות לחליל ובאסו קונטינואו, וסוויטות לחליל סולו.
כבר בראשית המאה ה-18 תפס החליל מעמד של כלי חשוב בז'אנרים האינסטרומנטליים העיקריים של הבארוק, כאשר גדולי המלחינים - יוהאן סבסטיאן באך, גאורג פרידריך הנדל ואנטוניו ויוואלדי ומלחינים נוספים, כותבים בעבורו יצירות רבות, שחלקן ידועות גם לקהל הרחב - למשל הבדינרי המפורסם מאת באך.
המוזיקה נכתבה בעת הזו לחליל צד השונה מן החליל המוכר כיום.
הוא היה צנוע יותר בצלילו, במנעדו, ובאפשרויות הטכניות שלו.
עם זאת, צלילו מתוק וייחודי, ומשתלב היטב עם כלים אחרים מאותה עת.
הוא נקרא לרוב "חליל בארוק" או "טרברסו".
אין ספק שהמאה ה-18 כולה, החל בבארוק המאוחר וכלה בתקופה הקלאסית, היו תור הזהב החליל, לפחות על פי כמות היצירות הרבה אשר נכתבה לו.
ניתן למנות סיבות רבות מגוונות לפרץ היצירות הרב הזה;
באופן כללי, תפוקת היצירות של מלחינים במאה ה-18 הייתה גדולה במיוחד: שיאן היצירות בכל הזמנים, גאורג פיליפ טלמן (כ-6,000 יצירות), חי בעת הזו, וכמו כן מלחינים פוריים נוספים, כמו יוזף היידן (כ-1,200 יצירות), באך (מעל 1,000 יצירות) וולפגנג אמדאוס מוצרט (מעל 600 יצירות שאותן כתב טרם הגיעו לגיל 36).
גם מלחינים אשר התמחו בכתיבה לחליל ענו לכלל זה, ביניהם יוהאן יואכים קוונץ, אשר כבר מעל 600 יצירות לחליל, ורבים נוספים.
החליל היה מזוהה בשני אופנים עיקריים: ככלי של בני אצולה, וככלי לבורגנים חובבי מוזיקה.
בין החלילנים הידועים אשר היה אף מלחין ומונרך, ניתן למנות את מלך פרוסיה הידוע, פרידריך השני, מלך פרוסיה ("הגדול").
החליל גם היה פופולרי בפריז בעת מלכותם של בית בורבון.
כמו כן, פרסום של מוזיקה לחליל הייתה משתלמת במיוחד, מאחר שהיה נפוץ בקרב המעמדות הגבוהים ככלי של מתחילים.
חלילנים גדולים שהיו פעילים באותה תקופה, כמו קוונץ, יוהאן וונדלינג, פייר גבריאל בופרדה, מישל בלאווה, פרנסואה דוויאן ורבים נוספים, עזרו לבסס את מעמדו של החליל ככלי סולני ואיכותי מן המעלה הראשונה.
הם גם כתבו ספרי נגינה שהיו פופולריים מאוד באותה העת והודפסו במהדורות רבות.
חלק מהספרים משמשים כיום כספרי מחקר על טכניקת הנגינה והביצוע של אותה העת.
לחליל נכתבו יצירות רבות בז'אנרים המקובלים של אותה עת כגון סונאטות עם באסו קונטינואו, סוויטות עם באס או עם הרכב, טריו סונאטות, דואטים, ואף קונצ'רטי.
על אף היותו כלי מלודי מטבעו, לחליל נכתבו כמה יצירות סולו, ללא ליווי כלל, אשר נחשבות למיטב הרפרטואר של אותה התקופה.
כדאי לציין עם זאת, שבהתאם לנהוג באותה תקופה, מלחינים מסוימים לא ייחדו את יצירותיהם לכלי אחד, אלא כתבו אותם כך שיתאפשרו לנגינה על כלים בעלי אפשרויות ומנעד דומה, כמו למשל חליל, חלילית, אבוב וכינור.
במקרים אחרים, לא הייתה כלל הבחנה בין יצירות לחלילית ולחליל צד, מאחר שהם כלים זהים במיוחד.
כמו כן, מפאת פער השנים והיעדר תיעוד מספק, לעיתים לא ברור מן המקורות כמה יצירות בדיוק נכתבו, כמה שרדו וכמה פורסמו בפועל.
לפיכך, במקרים של מלחינים שהעניין בהם קטן יותר, אין מספר ידוע של יצירות.
רשימת יצירות של תקופה זו
ההתפתחות ההדרגתית מסגנון הגלאנט אל הסגנון הקלאסי הטיפוסי, לא הביא לתמורות משמעותיות ברפרטואר לחליל, אשר חרגו מן ההתפתחות הכללית של הסגנון.
ז'אנרים מסוימים נזנחו כליל (כגון הטריו סונאטה, הבאסו קונטינואו, הקונצ'רטו גרוסו), וגם הכתיבה לכלי ללא ליווי נעלמה כמעט באותה העת.
עם זאת, בתקופה הקלאסית התעצבו הרכבים שונים, אשר חלקם המשיכו להתקיים גם אחרי שהסגנון נשתנה; רביעיית החליל (לחליל, כינור, ויולה וצ'לו), טריו חליל (לחליל, צ'לו ופסנתר), טריו חליל וכלי קשת, סונאטות לחליל ולפסנתר, ועוד.
במחצית השנייה של המאה ה-18 חלה אף התפתחות במבנהו של החליל, אשר תמשיך בהדרגה עד לביסוסו של החליל המודרני כפי שהוא מוכר כיום.
לחליל הקלאסי נוספו, אם כן, בין שלושה לשבעה חורים חדשים, אשר תיקנו חלק מבעיות האינטונציה של הכלי, והרחיבו את מנעדו בעוד שלושה חצאי טונים כלפי מטה.
למרות זאת, אופי הצליל והגון של החליל השתנו רק במעט.
התקופה הרומנטית טמנה בחובה נסיגה והתקדמות בכל הנוגע לכתיבה לחליל.
למרות שמדובר בתקופה אומנותית משמעותית, ארוכה, ופופולרית במיוחד בקרב חובבי המוזיקה הקלאסית, מספר המלחינים הגדולים אשר כתבו יצירות לחליל בעת הזו הוא נמוך במיוחד, וכמוהו, כמות היצירות זעירה במיוחד.
מרבית היצירות אשר נכתבו בעבור החליל נכתבו על ידי מלחינים-חלילנים, אשר איכות יצירותיהם נחשבת ברוב המקרים לירודה יחסית, אשר כתבו לחליל באופן בלעדי.
הרשימה הבאה מתעלמת מרוב היצירות הללו.
הסיבות לירידה החדה בכמות היצירות אינה ברורה דייה, אך עלו השערות בנוגע להן; התפתחותם המואצת של הפסנתר והתזמורת, גרמה לכך שצלילו החלוש יחסית של החליל שוב לא הצליח להשתוות אליהם, או לתפקד כסולן מול תזמורת.
נטען גם שצלילו של החליל הקלאסי היה "נייטרלי" ולא אספרסיבי, שני אלמנטים אשר היוו בעיה בהתאמתו של הכלי לרוח התקופה.
בנוסף, החליל הרומנטי אשר החל להופיע בראשית המאה ה-19 כלל חורים רבים במיוחד ושסתומים רבים עוד יותר, מה שהקשה לעיתים את הנגינה בו, על מנת לחפות על בעיות בכוונונו.
סברה נוספת היא שסולני החליל הידועים באותה תקופה לא השתוו לגדולי החלילנים של העבר, אך סברה זו אינה נשענית על מקורות מהימנים והיא אינה אובייקטיבית.
כמו כן, ירדה גם קרנה של האצולה בעקבות אירועי המהפכה הצרפתית, סיבה נוספת לירידת כמות היצירות אשר נכתבו לחליל.
עם זאת, החל מאמצע המאה ה-19, הופיע חליל שונה לגמרי מכל חליל אחר שהיה ידוע קודם.
החליל המודרני, פרי המצאתו של תאובלד בהם, היה בעל תכונות רבות אשר, לדעת רבים, הותאמו לרוח התקופה.
חלילו של בהם נודע במנגנון פשוט יותר להפעלה, אך מוצלח עשרות מונים מקודמיו, אשר אפשר לנגן בכל הסולמות ועמד בדרישות הגבוהות ביותר לנגינה של קטעים מהירים וקשים.
בהם תכנן את החליל כך שיתפקד היטב גם כשהיה עשוי מתכת.
תכונה זו, ותכונות אחרות אשר שינה בכלי, אפשרו לחליל להפיק צליל בעל עוצמה גדולה יותר, שגוונו היה שונה מגוון הצליל של החליל הקודם, וחודר ממנו.
עד לסוף המאה ה-19 תפס חליל זה את מקומו בכל אירופה, והוא בשימוש עד היום, בשינויים קלים.
ניתן להניח כי השינוי הדרסטי שנעשה בחליל היה מן הגורמים להתעניינות המחודשת בו בקרב המלחינים הגדולים של אותה עת, אם כי לא באותה מידה כבעבר.
הסיבות הנוספות אותן ניתן למנות הן - ביסוסה של אסכולה חדשה בצרפת, אשר הוציאה מתוכה חלילנים ראשונים במעלה, אשר ביניהם ניתן למנות את פול טפנל ואת פיליפ גובר.
לשני חלילנים אלו, ובעיקר לטפנל, הוקדשו יצירות רבות וטובות.
עוד גורם הוא הניאו קלאסיקה והנאו-בארוק - זרמים אומנותיים אשר היו חלק מן הרומנטיקה המאוחרת, אשר שאפו ליצור תוך התייחסות לסגנונות של המאה ה-18. ומכיוון שהחליל היה כלי סולני שימושי במיוחד באותה מאה, החל החליל להופיע ביצירות של ראשית המאה ה-20 ברוח זו.
כבר בראשיתה של המאה העשרים חזרו מלחינים חשובים לכתוב יצירות לחליל.
ירידתה של הרומנטיקה הביאה אף היא לעלייתם המחודשת של כלי הנשיפה מעץ ככלים סולניים, בעיקר במוזיקה הצרפתית.
התגלה גם עניין מחודש בכתיבת סונאטות לחליל ופסנתר, וכמה מלחינים ידועים הקדישו את מיטב יצירותיהם להרכב זה.
כמו כן, מלחינים לא מעטים החלו לכתוב שוב יצירות לחליל סולו, "הרכב" שבימינו נכתבות לו יצירות רבות.
רַפְּסוֹדיה היא יצירה מוזיקלית בפרק אחד, במבנה חופשי, בדרך כלל ניחנת בעושר של רגשות וצבעים היוצרים ניגודים ובעלת זיקה למוזיקה תוכניתית, שנושאיה הם חוץ-מוזיקליים כגון נופים ורגשות.
הנושאים השונים ברפסודיה זורמים ואינם מופרדים זה מזה.
רפסודיה יכולה להיכתב לכל הרכב של כלים, אולם בדרך כלל היא או לכלי בודד או לתזמורת.
רפסודיות נפוצות במיוחד בתקופה הרומנטית.
סרגיי רחמנינוב – רפסודיה על נושא מאת פגניני
דויד פופר – רפסודיה הונגרית לצ'לו ותזמורת
פרנץ ליסט – רפסודיות הונגריות
יוהנס ברהמס – רפסודיה לאלט, מקהלת גברים ותזמורת אופוס 53 על פי גתה; שתי רפסודיות לפסנתר אופ' 79
ג'ורג' גרשווין – רפסודיה בכחול, הרפסודיה השנייה
ליאופולד אאואר – רפסודיה הונגרית לכינור ופסנתר
ראלף ווהן ויליאמס – רפסודיית נורפוק
מוריס ראוול – רפסודיה ספרדית (Rapsodie Espagnole); ציגאן, רפסודיה לכינור ופסנתר
ג'ורג'ה אנסקו – רפסודיה רומנית
הוגו אלפן – רפסודיה שוודית
רֶפֶּרְטוּאָר הוא מונח המתייחס לרשימה או קבוצה של דרמות, אופרות, יצירות מוזיקליות או תפקידים שחברה או אדם ערוכים לבצע מיד.
המונח נמצא בשימוש נרחב על ידי מוזיקאים במשמעות של רפרטואר מוזיקלי.
השימוש הידוע הראשון של המילה "רפרטואר" נעשה בשנת 1847. מקור המילה רפרטואר, הוא שאילה מהמילה הצרפתית, "Répertoire", ועם משמעות דומה בתחום האמנות, המבוססת על המילה "Repertorium" (בתרגום לעברית: מסמך) מהלטינית המאוחרת.
במובן המופשט כולל רפרטואר את כל השיטות, הידע או המיומנויות, שזמינים לאדם או מוסד בהקשר מסוים באופן מיידי.
לזמרי אופרה קיים רפרטואר אישי, בהתאם למאפיינים המוזיקליים שלהם ולתקופה היסטורית מסוימת.
מספר אמנים, ביניהם מריה קאלאס ואמנים נוספים, אף זכו לתהילה על סמך הרפרטואר העשיר והמגוון שלהם שכלל תפקידים רבים ואופרות רבות מתקופות שונות.
בתחום המוזיקה והתיאטרון, הרפרטואר הוא אוסף של יצירות המוצגות באופן קבוע בבתי הקולנוע ואולמות קונצרטים והוא נקבע אף חודשים רבים מראש.
המושג רפרטואר משמש בהרחבה כהתייחסות לכל היצירות הצפויות בהכשרה למוזיקה קלאסית, באופן זה מתייחסים לרפרטואר תזמורת, פסנתר או מקהלה.
רפמיצין (מכונה גם רפמיון או סירולימוס; באנגלית: Sirolimus ,Rapamune ,Rapamycin) היא תרופה בה משתמשים כיום כנגד דחיית השתל, בהשתלת איברים.
מזה כמה שנים היה כבר ידוע כי התרופה הזו מסייעת גם למלחמה במספר מחלות קשות נוספות.
ב-2009 התגלתה הרפמיצין כתרופה הראשונה מאז ומעולם, שהצליחה להאריך את תוחלת החיים המרבית (להבדיל מ"תוחלת החיים הממוצעת") של עכברי מעבדה בריאים ורגילים, בכ-10% עד שליש בערך, ומאז מנסים מדענים ברחבי העולם לפענח את המנגנון שגרם לכך וכיצד ניתן להשתמש במנגנון זה להארכת תוחלת החיים המרבית של האדם.
ב-1965 אספה קבוצת חוקרים, בראשות פרופסור סטנלי קורינה מאוניברסיטת מק'גיל שבמונטריאול, קנדה, דגימות צמחייה, בעלי חיים ואדמה מאי הפסחא שבאוקיינוס השקט, כ-3,500 קילומטר מערבית לצ'ילה.
האיסוף נעשה לצורכי מחקר, בעקבות תוכניות להקים באי שדה תעופה ובטרם יחדור אליו העולם המודרני.
עשר שנים אחר כך התגלה באחת מדגימות האדמה הללו חיידק, שכונה Streptomyces hygroscopicus, שהסתבר שהוא מייצר חומר אנטי-פטרייתי, בלתי-ידוע עד אותה עת.
החומר החדש כונה רפמיצין, משום שאי הפסחא קרוי בפי תושביו Rapa Nui.
לנוכח תפקידו בטבע, נחקר השימוש האפשרי ברפמיצין כתרופה נגד פטריות בניסויים בבעלי חיים שנערכו בשנות ה-70 של המאה ה-20. המחקרים מצאו כי רפמיצין גורם לפגיעה ברקמות מערכת הלימפה ולדיכוי המערכת החיסונית.
בשנת 1999 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את השימוש ברפמיצין בהתוויה של דיכוי המערכת החיסונית לקראת השתלת כליה, בין היתר מאחר שהיא פחות רעילה כלפי הכליות של המטופל המושתל בהשוואה לתרופות אחרות לדיכוי מערכת החיסון.
תופעות הלוואי האופייניות לשימוש ברפמיצין הן היפרליפידמיה, מיעוט דם, מיעוט כדוריות לבנות, מיעוט טסיות דם ופגיעה בכבד .
לאור זאת נהוג להימנע משימוש ברפמיצין בחודש הראשון לאחר השתלת כבד.
מלבד דיכוי מערכת החיסון של מושתלי איברים, מאושר השימוש ברפמיצין בהתוויות הבאות:
טיפול במחלת ריאות תורשתית נדירה מסוג לימפאנגיוליומיומטוזיס.
רפמיצין מעכבת בין היתר את פעילותו של תצמיד חלבונים mTORC1 , המעורב במסלולי איתות מרכזיים המורים לתא לייצר חלבונים בתגובה לזיהוי ריכוז גבוה דיו של חומרי מזון בסביבת התא.
פעילות-יתר של תצמיד חלבונים זה אופיינית לרקמות ממאירות שונות.
עם זאת, לאור תפקידו המרכזי של אנזים TOR ככלל ושל מסלול mTORC1 בפרט בתפקודו התקין של הגוף, ולנוכח קיומם של מסלולי איתות משניים המפצים על השפעתו של רפמיצין, לא נמצאה עדיין דרך להשתמש ברפמיצין לטיפול נגד גידולים סרטניים בבני אדם.
עם זאת נבחנים כיום מעכבי mTOR מדור שני ושלישי האמורים להיות בררניים יותר ונסבלים יותר מאשר רפמיצין.
פעילות-חסר של תצמיד חלבונים mTORC1, למשל בתנאי תת-תזונה, עשויה להיות קשורה להתארכות תוחלת החיים.
ניסויים בחיות תומכים בהשערה כי רפמיצין עשוי להאריך את תוחלת החיים של חיות מעבדה, אולם נכון לשנת 2020 טרם נעשו מחקרים קליניים ברפמיצין, או במעכבי TOR דומים לו, להתמודדות עם זיקנה ומחלות ניווניות האופייניות לה, כגון אלצהיימר.
במחקר על מודל חייתי של טרשת גבשושית, מחלה תורשתית הגורמת בין היתר לפיגור שכלי או לאוטיזם, נמצא כי טיפול קצר ברפמיצין משפר את התפקוד ההכרתי בעכברים בוגרים.
יש להבדיל בין תוחלת חיים ממוצעת לתוחלת חיים מרבית.
העלאת תוחלת החיים הממוצעת נעשתה כבר בעבר, למשל על ידי טיפולים אנטיביוטיים ושיפור תנאי חיים.
לעומת זאת, עד הרפמיצין לא הצליח המדע לפתח שום תרופה, המגדילה את תוחלת החיים המרבית, בוודאי לא של יונקים.
השיטה היחידה המוצלחת לעניין זה עד אותה עת הייתה דיאטת רעב.
הוכח כי מי שאוכל מעט, חי יותר.
אם שני עכברים זהים קיבלו את כל היסודות החיוניים במידה שווה, אך לאחד מהם ניתנה כמות קלוריות שהשאירה אותו רעב, בעוד השני אוכל לשובע, הרעב האריך חיים יותר מהשבע, בצורה מובהקת.
כבר ב-2004 יזם פרופסור דייוויד שארפ (Zelton David Sharp), כיום יו"ר המחלקה לרפואה מולקולרית של אוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו את הרעיון לניסוי לבדיקת השפעתה של רפמיצין על תוחלת החיים המרבית.
אבל התהליך עצמו לקח עוד כחמש שנים עד להשלמתו, וזאת מסיבות טכניות שונות, כגון הקושי בהוספת הרפמיצין למזונם של בעלי החיים הנבדקים ועוד.
בינואר 2006 התפרסם לראשונה מאמר, שהצביע על כך, שרפמיצין מסוגל להאריך את תוחלת החיים המרבית של תאים איקריוטיים.
במקרה הספציפי דובר על שמרים.
בהתבסס על מחקר זה ומחקרים נוספים, שעסקו גם בבעלי חיים מפותחים יותר, לרבות רב תאיים חסרי חוליות (זבובים), נערך ב-2009 לראשונה ניסוי על יונקים - עכברים.
חוקרים משלוש מעבדות שונות, שמומנו על ידי המכון הלאומי האמריקאי לזִיקנה, הצליחו, בנפרד אך במתואם, להאריך את תוחלת החיים המרבית של עכברים, שקיבלו רפמיצין כתוסף למזונם.
מובילי המחקר הזה היו, בנוסף לשארפ מאוניברסיטת טקסס, גם פרופסור רנדי סטרונג (Randy Strong) מבית הספר לרפואה באותה אוניברסיטה, פרופסור דייוויד הריסון (David E.
Harrison) ממעבדת ג'קסון במיין וריצ'רד מילר (Richard A.
Miller) פרופסור לפתולוגיה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן.
משך החיים שנותר לעכברים התארך בכשליש (בזמן תחילת הטיפול הם היו בגיל המקביל לגיל אנושי של 60 בערך) ובכ-10% יותר ממשך החיים הכללי של עכברים מסוגם (9% בזכרים ו-14% בנקבות).
במחקר המשך הראו שלוש המעבדות הללו, שהשפעת התרופה על הארכת תוחלת החיים, דומה, גם אם מתחילים לתת אותה בגיל צעיר יותר, כלומר, היא מועילה בעיקר אחרי אמצע החיים, כנראה בגלל שזה השלב שבו מתרחשת עיקר ההידרדרות שהיא מאטה.
המחקר בימים אלה מתמקד במנגנון הפעולה של רפמיצין על אנזים "המטרה של רפמיצין" - TOR (אנזים), במטרה להבין כיצד עיכוב פעילותו של אותו חלבון גורם להארכת משך החיים.
במקביל עוסק המחקר בניסיון למצוא את המינון הנכון של התרופה, שיוכל לתת לאדם, מצד אחד את אותה הארכת חיים, כולל מניעת מחלות המיוחסות לגיל המבוגר (מאלצהיימר ועד קמטים בעור), ומאידך, יימנע מתופעות הלוואי המיוחסות לטיפול בה.
רפרוף עליות, או רפרוף פרוזדורים , היא הפרעת קצב לב על חדרית, הנגרמת לרוב כתוצאה ממנגנון שבשוב ('ריאנטרי' - Re-entry) במוקד אחד בעליות הלב.
ההפרעה מופיעה לרוב אצל אנשים הסובלים ממחלות לב וכלי דם כמו מחלת לב כלילית, קרדיומיופתיה ויתר לחץ דם, אך עשויה גם להופיע באופן ספונטני אצל אנשים ללא מחלות לב.
לרוב הופעה ראשונה של הפרעת קצב מסוג רפרוף עליות מתבטאת בקצב לב מהיר מהרגיל (טכיקרדיה).
רפרוף עליות היא לרוב הפרעת קצב זמנית, אך כשהיא אינה מטופלת היא מתפתחת לעיתים קרובות לפרפור עליות.
לעיתים נדירות מאוד עשויה ההפרעה להימשך חודשים ואפילו שנים.
במצב תקין, דחף חשמלי ראשוני (דה-פולריזציה) מופק על ידי הקוצב הראשי (SA node) של הלב, עובר בעליות הלב וגורם להפעלתן, ומשם מגיע אל קשר הפרוזדור והחדר (AV node).
רפרוף עליות מתרחש כאשר קשר הגת והפרוזדור מאבד את שליטתו על קצב הלב ובמקומו מכתיב את הקצב מוקד עלייתי אחד הפועל במנגנון שבשוב (Re-entry).
כיוון שהמוקד העלייתי מקצב בדרך כלל בקצב מהיר מאוד (עקב מנגנון השבשוב), הוא גורם לכך שקצב כיווץ והרפיית העלייה יהיה מהיר מאוד, מה שגורם לירידה ביעילות הכיווץ העלייתי.
הזרם החשמלי שמגיע מהעליות עדיין עובר בדרכו אל החדרים בקשר הפרוזדור והחדר (ה-AV node), שמתאפיין במהירות הולכה איטית יחסית.
האטת ההולכה החשמלית בקשר הפרוזדור והחדר גורמת לכך שלא כל הדחפים החשמליים המגיעים מהעליות ממשיכים אל החדרים, מה שמגן על הלב מהתפתחות של טכיקרדיה חדרית.
הודות להאטת קצב זו, לא חלה לרוב פגיעה משמעותית בתפקוד החדרים.
רפרוף עליות מתאפיין לרוב בקצב עלייתי של בין 200-400 פעימות לדקה.
הקצב החדרי יהיה תלוי בסוג הסינון המתבצע בקשר העלייתי-חדרי, כלומר - מספר הדחפים החשמליים המגיעים מהעליות, אל מול מספר הדחפים החשמליים שמצליחים לעבור אל החדרים דרך הקשר העלייתי-חדרי.
קצב סינון של 2:1, כלומר - על כל 2 פעימות עלייתיות מתרחשת פעימה חדרית אחת - הוא קצב הסינון הנפוץ ביותר וצפוי לגרום לקצב לב חדרי של כ-150 בדקה.
קצבי סינון אחרים נפוצים הם 3:1, ו-4:1 הנגרמים לרוב בשל שימוש בתרופות הגורמות להאטת ההולכה בקשר העלייתי-חדרי.
ככל שיותר דחפים חשמליים יצליחו לעבור מהעליות אל החדרים, כך קצב הלב יהיה מהיר יותר והפגיעה בתפוקת הלב תהיה משמעותית יותר.
במצב תקין, דחף חשמלי שמגיע מהעליות יכול לעבור אל החדרים אך ורק דרך הקשר העלייתי-חדרי, כך שהסינון שמבצע הקשר שומר על החדרים מקצבים מהירים מדי המגיעים מהעליות.
תסמונות מסוימות כמו תסמונת וולף–פרקינסון–וייט למשל, מתאפיינות בקיומו של סיב הולכה נוסף מהעליות אל החדרים, שמאפשר מעבר דחף חשמלי שלא דרך הקשר העלייתי-חדרי.
במצב זה הופכת יכולת הסינון של הקשר העלייתי-חדרי לחסרת משמעות ודחפים חשמליים רבים יותר יכולים לעבור מהעליות אל החדרים וליצור בכך רפרוף עליות ללא סינון כלל - רפרוף 1:1. מצב של רפרוף 1:1 מתאפיין בסימפטומים מסכני חיים הכוללים התפתחות אקוטית של שוק קרדיוגני ופוטנציאל להתפתחות של פרפור חדרים.
רפרוף עליות גורם לעיתים קרובות לפעמת, אך לעיתים הוא אינו מורגש כלל.
לאנשים עם מערכת קרדיווסקולרית תקינה, הפרעה זו אינה גורמת לרוב לסימפטומים מסכני חיים, אך בשילוב עם מחלת לב איסכמית או אי ספיקת לב, או במקרה של רפרוף מהיר במיוחד (רפרוף 1:1 לדוגמה), עשויה הפרעת הקצב להידרדר במהירות ולגרום לכאבים בחזה, קוצר נשימה חמור, תת לחץ דם, כאבי ראש, ישנוניות ובחילה.
רפרוף עליות ממושך ומהיר עלול לגרום להתפתחות של אי-ספיקת לב אקוטית.
ניתן לאבחן רפרוף עליות על ידי תרשים אלקטרוקרדיוגרם (אק"ג).
באק"ג, הקצב העליתי והחדרי יהיו סדירים לרוב, למעט מקרים נדירים בהם ההולכה בקשר העלייתי-חדרי משתנה מפעימה לפעימה.
במקום גלי P, יהיו גלים שנראים כ"שיני מסור" או "שיני כריש" ונקראים גלי F.
קומפלקס ה-QRS יהיה תקין (צר), למעט מקרים בהם קיימת הפרעה בהולכה החדרית (Aberrant Conduction) כדוגמת חסם צרור הולכה ימני (RBBB) או חסם צרור הולכה שמאלי (LBBB).
רפָּפורט או רפּוֹפורט (נכתב גם: רפאפורט; באנגלית: Rap(p)aport, Rap(p)oport or Rapa Porto) הוא שם משפחה יהודי-כהני.
מקור השם "רפפורט" הוא ככל הנראה במשפחת רפא מהעיר פורטו , שבמחוז מנטובה שבאיטליה.
כל חברי הסתעפויותיו השונות של שם המשפחה, כגון רפא, רפא-כ"ץ, רפאפורט, רפפורט ורפופורט, טוענים למוצא כהני.
בני המשפחה גרו ברחבי אירופה (גרמניה, פולין, איטליה, רוסיה), ולכן קיימים הסברים שונים למקור השם ולמוצאו.
רוב החוקרים מסכימים שהמשפחה היגרה לאיטליה במאה ה-14 ומשם התפשטה למערב אירופה ולמזרחה.
כמו כן, ישנה הסכמה בין חוקרים על כך שבעדות אשכנז נקרא השם גם "רפא".
רווחים שני הסברים למקור השם: הסבר אחד טוען לנישואים בין שתי משפחות: "רפא" ו"פורטו"; הסבר שני טוען שמדובר בחיבור בין המילה "רב" לשם העיר הפורטוגלית "אופורטו", שם שדבק ברב המפורסם של הקהילה היהודית בפורטוגל.
אף שהסברים אלו מעולם לא נבדקו באופן יסודי, הם הפכו לאמונה רווחת.
השם רפא או רפא כהן-צדק (רפא כ"ץ) נזכר לראשונה בסביבות 1450. באותה תקופה חי בן המשפחה הקדום ביותר הידוע, משולם קותי (יקותיאל) רפא הכהן צדק, באזור הריין, ככל הנראה בעיר מיינץ (מגנצא).
כמה עשורים לאחר מכן נפסקים אזכורים של המשפחה במרחב הגרמני, ככל הנראה בשל גירוש היהודים ממיינץ ב-29 באוקטובר 1462.
ב-1467 במסטרה הסמוכה לוונציה נזכר אדם בשם חיים רפא, שהיה מנדב תרומות למען עניי ארץ הקודש.
בוונציה עצמה מוזכר הרופא רבי משה ראפ, שקיבל פטור מההכרח ללבוש טלאי צהוב ב-1475.
באמצע המאה ה-16, הופיעה באיטליה משפחה כהנית ששמה פורטו.
ב-18 במרץ 1540 קיבל הרב יצחק פורטו הכהן רשות מדוכס מנטובה לבנות בית כנסת בעיר.
שמה של המשפחה לא הגיע משמה של העיר הפורטוגלית פורטו, וגם לא משמה של העיר הבווארית פירט כפי שנטען לעיתים, אלא מהעיירה פורטו שליד מנטובה, בה התגורר הרב יצחק פורטו הכהן.
ברית בין משפחתו של רבי יצחק פורטו עם משפחת ראפ, מסבירה את השילוב "רפאפורט".
ב-1565, נמצא ברשומות בית הכנסת של מנטובה, כי הרב המכהן הוא הרב סלומון בן מנחם הכהן רפא מוונציה, ובמקביל כיהן רבי אברהם פורטו הכהן (1576-41) כפרנס הקהילה.
באותה תקופה, ענף נוסף של המשפחה התיישב במרכז אירופה בפראג, כפי שמלמדות עדויות מבתי קברות של האזור בעלות השם "פורטה".
הענף הפולני של המשפחה מסביר את מקור השם באמצעות האגדה הבאה: בחג הפסח, יהודי שניסה למנוע מאויביו להכניס גופה של נער נוצרי לתוך ביתו, סגר את כל הפתחים האפשריים בבית למעט הארובה.
ואכן דרך הארובה נפלה הגופה של הילד לביתו, וכאשר הקהל הזועם החל להתאסף מחוץ לבית, נכנסו ולא מצאו דבר בארובה למעט עורב (בגרמנית עתיקה "Rephuhn" או "Raphuhn").
גם ללא האגדה, ככל הנראה הקרבה הלשונית בין ההגייה הגרמנית לעורב ("Rappe") ולמילה "רב" תרמו להפיכת שם המשפחה מ"אברהם מנחם כהן, הרב מפורטו" ל"רפפורטו" ולבסוף בצורה המוכרת יותר כיום "רפפורט".
עד סוף המאה ה-16 התקבע השם כ"הכהן רפא".
חלק מחברי הסניף הפולני שינו את השם ל"ורונה", שמשמעו בפולנית "עורב".
כמובן שישנה אפשרות נוספת שבני משפחת "ורונה" הגיעו מהעיר ורונה שבאיטליה, הדבר אינו חד משמעי.
באמצע המאה ה-17 חיו סופרים המשתייכים למשפחת רפא-פורט בפולין וליטא.
שם המשפחה עבר את הווריאציות הבאות: רפיפורט, רפופורט, רפרפורט ורפרט.
המשפחה נפוצה בעיקר בקרקוב ולמברג (לבוב).
בלמברג, נולד ב-1584 אברהם רפא וון פורט (שנקרא גם שרנצל).
ב-1650 חיו רפפורטים בדובנו ובקרמניץ; במאה ה-18 נמצאו צאצאים של רבי יהודה רפופורט בסמירנה (איזמיר) ובירושלים.
בסביבות 1750 היו שני רפופורטים בבז'ג דולני ובשלזיה.
האחד נקרא ישראל משה והשני רבי מאיר.
ישראל משה הגיע מפינטשוב ואילו רבי מאיר מקרוטושין.
שניהם מצאו תעסוקה בבית דפוס בבז'ג דולני.
מלומד ראוי לציון מענף זה של המשפחה הוא רבי חיים הכהן רפופורט, שחי בלבוב ונפטר ב-1771. הוא היה אחד מהרבנים החשובים שהיו מעורבים בוויכוח עם הארכיבישוף דמבוסקי ב-1757.
בשנת 1990 הוקם "המרכז העולמי לחקר משפחת רפפורט" על ידי חנן רפפורט, והוא משמש כמנהל הכללי בו.
שלמה בובר, אנשי שם: גאוני ישראל, אדירי התורה, רבנים...
אשר שמשו בקדש בעיר לבוב...
חיים יוסף דוד אזולאי, שם הגדולים, 1774 - גרסה אלקטרונית של הספר
"רפסודיה בולגרית" (בבולגרית: българска рапсодия) הוא סרט קולנוע בקופרודוקציה בולגרית-ישראלית, מאת ובבימויו של איוואן ניצ'ב, שיצא לאקרנים בשנת 2014. הסרט נבחר לייצג את בולגריה כמועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-87 שנערך בפברואר 2015. על ההחלטה נמתחה ביקורת מסוימת בחוגי הקולנוע בבולגריה.
הסרט הוא מסוגת הדרמה ועלילתו מתרחשת ב-1943 בבולגריה על רקע רדיפת יהודי בולגריה וגירוש יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט למחנות ההשמדה.
הוא מספר את סיפורם של שני נערים, האחד יהודי וחברו בולגרי נוצרי, המתאהבים בנערה יהודייה מהעיר קוואלה, אשר סופחה לבולגריה.
"רפסודיה בולגרית" הוא האחרון בסדרה של שלושה סרטים העוסקים ביהדות בולגריה בבימויו של איוואן ניצ'ב.
הסרט הופק על ידי נסים לוי, ומבוסס על סיפור משפחתו בשואה, וכן המפיקים משה אדרי, לאון אדרי ושאול שרצר.
הסרט זכה לסיוע במימונו מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ורשת.
עם צוות השחקנים נמנים מוני מושונוב ואלכס אנסקי.
שחקנ/ית דמות טטיאנה לולובה פורטון אנג'לה נדיאלקובה שלי דימיטר ראצ'קוב איוון ג'ורג'ייב כריסטיאן מקארוב מוני מוני מושונוב מויץ אלכס אנסקי אליעזר אנסקי סטפן פופוב ג'וג'יו לובומיר קובאצ'ב אלכסנדר בלב סאווה דראגונצ'ב תיאודור דנקר
על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 20,941 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
רפסודיה הוא בלט במערכה אחת שיצר הכוריאוגרף פרדריק אשטון, המבוסס על היצירה 'רפסודיה על נושא של פאגאניני' של המלחין סרגיי רחמנינוב.
הבלט הוא בלט קצר בסגנון מופשט.
הבלט הוצג לראשונה ב-4 באוגוסט בשנת 1980 בבלט המלכותי בלונדון, והוקדש למלכה אליזבת האם.
היצירה 'רפסודיה' נוצרה כעשור לאחר פרישתו הרשמית של אשטון, ותוארה כ- Pièce d'occasion (יצירה שנוצרה במיוחד לאירוע מסוים) לכבוד אירוע יום הולדתה ה80 של המלכה האם, שהייתה בקשרי ידידות עם אשטון.
הופעת הבכורה ב-1980 הייתה גם ההופעה האחרונה של הרקדן מיכאיל ברישניקוב כרקדן אורח בבלט המלכותי בלונדון, והייתה היצירה היחידה שנוצרה בשבילו בתקופתו עם הבלט המלכותי.
רחמנינוב מעולם לא הלחין יצירה לבלט אולם יצירות רבות שלו שימשו כוריאוגרפים ליצירות בלט, בין השאר על ידי וולור גור, בן סטיבנסון ומטס אק.
את רפסודיה יצר אשטון עבור קבוצה קטנה של רקדנים, 6 רקדנים ו-6 רקדניות, לצד שני רקדנים ראשיים.
בעונת החורף 2015-2016 הציג הבלט המלכותי את 'רפסודיה' לצד 'זוג יונים', אף הוא של אשטון.
רפסול הונדה היא קבוצת מרוצי האופנועים הרשמית של חברת ויצרנית האופנועים הונדה המתחרה באליפות ה-MotoGP.
במהלך השנים זכו נהגי הקבוצה 11 פעמים בתואר אליפות הרוכבים.
מייקל דוהאן זכה בארבע אליפויות רצופות במדי הקבוצה והוא הרוכב בעל מספר הזכיות הגדול בתולדותיה.
רפסול היא חברת אנרגיה ספרדית.
רפסול הונדה הצטרפה לסבב בעונת 1995 עם שלושה נהגים: מייקל דוהאן, אלכס קריבייה ושיניצי איטו שרכבו על דגם NSR500. דוהאן ניצח בשבעה מרוצים במהלך העונה וזכה בתואר אליפות שני באופן אישי וראשון עבור הקבוצה.
קריבייה סיים את העונה במקום הרביעי, בעוד איטו סיים במקום השישי.
בעונת 1996 התרחבה הקבוצה לארבעה רוכבים, כאשר דוהאן וקריבייה רכבו על דגם ה-NSR500 ואילו איטו וטדיוקי אוקאדה, שהצטרף לקבוצה רכבו על דגם NSR500V.
דוהאן ניצח בשמונה מרוצים וזכה בתואר שלישי ברציפות.
קריבייה סיים את העונה במקום השני, כשהוא רושם לזכותו שני ניצחונות.
הקבוצה המשיכה עם ארבעה רוכבים גם בעונת 1997 והפגינה שליטה מוחלטת כשניצחה את כל 15 המרוצים בעונה, כאשר דוהאן ניצח 12 מהמרוצים וקבע שיא ניצחונות חדש לעונה.
אוקדה סיים במקום השני עם ניצחון אחד וקריבייה סיים במקום הרביעי, אף על פי שהשיג שני ניצחונות, אך נעדר מחמישה מרוצים במהלך העונה.
דוהאן, אוקדה וריבייה המשיכו בקבוצה, אליה הצטרף סטה ג'יברנאו.
השליטה של דוהאן בסבב נמשכה גם בעונה הבאה, בה ניצח בשמונה מרוצים והביא לקבוצה אליפות רביעית ברציפות.
ארבעת נהגי הקבוצה המשיכו גם בעונת 1999. במהלך האימונים לגרנד פרי הספרדי נפצע דוהאן בצורה חמורה, פציעה שהובילה לפרישתו מרכיבה בסיום העונה.
בהיעדרו של דוהאן היה זה קריבייה שלקח את ההובלה באליפות, ניצח בשישה מרוצים ורשם אליפות אישית ראשונה ואליפות קבוצתית חמישית ברציפות.
עונת 2000 הייתה מאכזבת עבור רפסול הונדה.
קריבייה ניצח רק במרוץ אחד וסיים את העונה במקום התשיעי.
אוקדה סיים במקום ה-11 וג'יברנאו סיים במקום ה-15. האכזבה נמשכה גם בעונה הבאה כאשר קריבייה סיים במקום השמיני וטורו אוקוה, שהצטרף לקבוצה בתחילת העונה, סיים עשירי.
בעונת 2002, עונת הבכורה של קטגוריית ה-MotoGP החדשה, הצטרף לקבוצה ולנטינו רוסי, כמחליף של קריבייה.
בתחילת העונה הציגה הקבוצה את דגם RC211V החדש.
רוסי שלט בסבב וניצח ב-11 מרוצים והבטיח לעצמו את תואר האליפות כשנותרו עוד ארבעה מרוצים לסיום העונה.
ניקי היידן, אלוף סבב הסופרבייק, הצטרף לקבוצה לקראת עונת 2003. רוסי ניצח בשמונה מרוצים, בדרך לתואר אליפות אישי שלישי רצוף ותואר שני במדי הקבוצה.
לאחר הזכייה באליפות השנייה עזב רוסי את הקבוצה ועבר לרכב עבור ימאהה, את מקומו תפס אלכס בארוס.
הקבוצה לא השיגה אף ניצחון לאורך העונה וכל אחד מצמד הרוכבים השיג פודיום יחיד.
מקס ביאג'י הצטרף לקבוצה בעונת 2005. בגרנד פרי האמריקאי רשם היידן את ניצחון הבכורה שלו ואת העונה סיים במקום השלישי.
דני פדרוסה, אלוף קטגוריית ה-250 סמ"ק הצטרף לקבוצה בעונת 2006 לצידו של היידן.
היידן הוביל לאורך רוב העונה את טבלת הרוכבים, עד שבגרנד פרי של פורטוגל התנגש בו פדרוסה והשניים יצאו מהתחרות.
רוסי, שניצח במרוץ, עלה לראש הטבלה, כשנותר מרוץ אחד לסיום העונה.
במרוץ הסיום נפל רוסי מאופנועו במהלך ההקפה החמישית וסיים את המרוץ במקום השלוש עשרה.
היידן סיים את המרוץ במקום השלישי וזכה בתואר האליפות השמיני של הקבוצה.
צמד הרוכבים המשיך גם בעונה הבאה, כשהם רוכבים על דגם RC212V בעל מנוע 800 סמ"ק.
פדרוסה רשם את ניצחון הבכורה שלו בגרנד פרי הגרמני והוסיף ניצחון נוסף במרוץ סיום העונה.
את העונה סיים במקום השני, היידן סיים שמיני.
בעונה הבאה ניצח פדרוסה שוב בשני מרוצים, אך הפעם סיים רק שלישי אחרי רוסי וקייסי סטונר, היידן התקדם למקום השישי.
בעונת 2009 החליף אנדראה דוביציוזו את היידן לצידו של פדרוסה.
כמו בעונה הקודמת, גם בעונה זאת השיג פדרוסה שני ניצחונות וסיים במקום השלישי.
דוביציוזו רשם ניצחון בכורה בגרנד פרי הבריטי וסיים את העונה במקום השישי והקבוצה סיימה במקום השני באליפות היצרנים.
פדרוסה המשיך לצבור ניצחונות גם בעונת 2010, בה רשם ארבעה ניצחונות וסיים במקום השני.
דוביציוזו הגיע שבע פעמים לפודיום וסיים במקום החמישי.
לקראת עונת 2011 התרחבה הקבוצה שוב לשלושה רוכבים, כאשר אל פדרוסה ודוביציוזו הצטרף קייסי סטונר כרוכב שלישי.
סטונר הוביל את הטבלה לאורך כל העונה, כשהוא מסיים בכל המרוצים, למעט אחד על הפודיום, בעשרה מהם כמנצח.
הניצחון בגרנד פרי באראגון היה הניצחון המאה בתולדות הקבוצה והניצחון באוסטרליה הבטיח לו את תואר האליפות מרוץ אחד לתום העונה.
3 ניצחונות ושישה פודיומים של פדרוסה ושבעה פודיומים של דוביציוזו הבטיחו נציגות של הקבוצה בפודיום בכל אחד מהמרוצים בעונה וזכייה נוספת באליפות הקבוצות.
הקבוצה חזרה להרכב של שני רוכבים בעונת 2012, שהייתה עונת השיא עבור דני פדרוסה.
הוא השיג שבעה ניצחונות, מספר הניצחונות הרב ביותר לנהג בעונה זאת, אליהם התווספו שמונה פודיומים.
למרות ההישגים האישיים המרשימים, את תואר אליפות הנהגים לקח חורחה לורנסו מקבוצת ימאהה.
יחד עם סטונר שסיים במקום השלישי הבטיח הצמד תואר אליפות קבוצתית שני ברציפות.
במהלך העונה הודיע סטונר על כוונתו לפרוש בסיום העונה ובמקומו הוחתם בקבוצה הרוקי מארק מארקס.
כבר בעונת הבכורה שלו זכה מארקס באליפות הרוכבים ויחד עם פדרוסה הוביל לזכייה קבוצתית שלישית.
בעונתו השנייה זכה שוב באליפות, תוך כדי שהוא מנצח את כל עשרת המרוצים הראשונים בעונה ומוסיף בהמשך שלושה ניצחונות נוספים.
בעונת 2015 לא הצליח מארקס לשחזר את הצלחת העונות הקודמות והוא סיים את העונה רק במקום השלישי, הרחק אחרי לורנסו ורוסי שנאבקו על האליפות עד המרוץ האחרון.
פדרוסה, שנפצע במהלך ההכנות לעונה רכב פצוע במרוץ פתיחת העונה, אך בסופו של דבר נאלץ להחמיץ את שלושת המרוצים הבאים.
בהיעדרו הפסידה הקבוצה נקודות רבות וסיימה את העונה רק במקום השני.
בעונת 2016 חזר מארקס וזכה בתואר האליפות עם חמישה ניצחונות.
פדרוסה ניצח במרוץ בודד אך פרש ממרוצים רבים וסיים את העונה במקום השישי.
אמנם הונדה זכתה באליפות היצרנים, אך רפסול הונדה סיימה במקום השני באליפות הקבוצות, אחרי מוביסטאר ימאהה.
רפסודיה בוהמית הוא סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי משנת 2018 אודות להקת הרוק המצליחה קווין.
הסרט מתמקד בסולן הלהקה פרדי מרקיורי.
עבור שם הסרט נבחר שמו של השיר Bohemian Rhapsody - אחד השירים המפורסמים ביותר של הלהקה, שהפך עם השנים לאחד מסמלי ההיכר המזוהים ביותר איתה.
פרויקט הפקת הסרט הוכרז בשנת 2010, עם סשה ברון כהן כמיועד לתפקיד הראשי.
בשנת 2013 עזב כהן את הפרויקט בשל חילוקי דעות עם צוות ההפקה והפרויקט נעצר למספר שנים.
בשנת 2016 לוהק ראמי מאלק לתפקיד מרקיורי והעבודה על הסרט הואצה.
בספטמבר 2017 החלו צילומי הסרט בלונדון.
הסרט יצא לאקרנים ב-24 באוקטובר 2018, זכה לביקורות מעורבות והפך לשובר קופות עם הכנסות של למעלה מ-844 מיליון דולר.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בחמש קטגוריות, ביניהן הסרט הטוב ביותר, והוא זכה בארבע מהן: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
בנוסף, זכה הסרט בשני פרסי גלובוס הזהב: סרט הדרמה הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט דרמה (ראמי מאלק).
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1970.פארוך בולסרה, שמו האמיתי של מרקיורי, סטודנט לאומנות שעובד למחייתו כמעמיס מזוודות בנמל התעופה הית'רו, צופה בהופעה של להקת "סמייל".
לאחר המופע הוא פוגש את חברי הלהקה בריאן מיי ורוג'ר טיילור רגע אחרי שהסולן שלה מודיע להם כי הוא עוזב.
עם צירופו של הבסיסט ג'ון דיקון, הלהקה מוקמת מחדש בשם "קווין" ומופיעה ברחבי בריטניה עד שהיא מחליטה למכור את הוואן המשמש אותה לנסיעות על מנת לממן הקלטת אלבום בכורה.
הלהקה חותמת על חוזה הקלטות בחברת EMI ופארוך משנה באופן רשמי את שמו לפרדי מרקיורי ומתארס עם חברתו מרי אוסטין.
האלבום זוכה להצלחה במצעדי הפזמונים בארצות הברית, דבר המוביל למסע הופעות במדינה.
במהלך מסע ההופעות מתחיל מרקיורי להרהר בזהותו המינית.
בשנת 1975 הקליטה הלהקה את אלבום הרביעי, A Night At The Opera, אך עזבה את חברת EMI לאחר שהמפיץ של החברה סירב להוציא את השיר רפסודיה בוהמית כסינגל המוביל משום שאורכו עמד על שש דקות.
השיר זכה לביקורות מעורבות, אך הפך ללהיט.
במהלך מסע ההופעות של הלהקה מרקיורי מתחיל לנהל רומן עם פול פרנטר המנהל בפועל של הלהקה.
לאחר שובו לבריטניה מרי נפרדת ממנו לאחר שהוא מתוודה בפניה כי הוא ביסקסואל.
הצלחת הלהקה נמשכה גם בתחילת שנות השמונים, אך יחד עימה החלו לצוץ מתחים על רקע חילוקי דעות לגבי הכיוון המוזיקלי של הלהקה.
בסיום מסיבה סוערת בביתו של פרדי הוא מתוודע לג'ים האטון, אחד המלצרים במסיבה, אך בסיום הערב הם נפרדים.
מסיבת עיתונאים לקידום האלבום Hot Space הופכת למסיבת עיתונאים בה מתמקדים העיתונאים בחייו האישיים ובהעדפותיו המיניות של מרקיורי.
הוא, מצידו, עונה לשאלות תוך העלבת העיתונאים וסירוב לשתף פעולה עם התקשורת.
היחסים בין פרדי ושאר חברי הלהקה נקלעים למשבר כשהוא מודיע להם כי חתם על חוזה הקלטות בשווי 4 מיליון דולר בחברת CBS.
הוא עובר להתגורר, יחד עם פול, במינכן בשנת 1984 ועובד על אלבום הבכורה Mr.
מרי מגיעה לביקור, מספרת לו שהיא בהיריון ומפצירה בו לשוב ולשתף פעולה עם הלהקה ולקחת חלק במופע הלייב אייד המתוכנן להתקיים בלונדון.
מרקיורי, המגלה כי פול הסתיר ממנו את המידע על ההופעה מחליט לנתק עימו את הקשרים.
בתגובה מתראיין פול לתקשורת וחושף את אורח החיים ההומוסקסואלי של מרקיורי.
מרקיורי חוזר לבריטניה ומבקש את סליחת חברי הלהקה, שמצליחה לקבל ברגע האחרון מקום במופע המתוכנן.
במהלך העבודה לקראת המופע מגלה מרקיורי כי הוא נשא של נגיף ה-HIV ומספר על כך לחבריו ללהקה.
בבוקר המופע הוא מאתר את ג'ים האטון ויחד נוסעים השניים לביקור אצל הוריו של מרקיורי.
הסרט מסתיים בסצנה המשחזרת את מרבית הופעת הלהקה באירוע.
התוכנית להפקת הסרט נחשפה לראשונה בראיון שנתן בריאן מיי, גיטריסט הלהקה, בשנת 2010 ל-BBC.
על פי הראיון, סשה ברון כהן אמור היה לככב בתפקיד פרדי מרקיורי.
ביולי 2013 פרש כהן מהפרויקט בעקבות חילוקי דעות אמנותיים.
כהן רצה כי הסרט יתן הצצה חושפנית ובוטה לדמותו של מרקיורי.
חברי הלהקה, להם ניתנה זכות וטו על התסריט, ביקשו למתן את הסרט על מנת לשמור על המורשת של מרקיורי ולכוון את התסריט ליצירת סרט ידידותי למשפחה.
מראיונות שניתנו על ידי מיי ורוג'ר טיילור עולה כי השניים חששו מתדמית הקומיקאי המזוהה עם כהן, וכי נוכחותו בסרט תהווה הסחת דעת.
לאחר פרישתו של כהן הוזכר שמו של בן וישו כמועמד אפשרי לתפקיד הראשי ודקסטר פלטשר צורף כבמאי.
פלטשר עזב את התפקיד לאחר מספר חודשים בעקבות חוסר הסכמות מקצועיות.
באוגוסט 2014 טען וישו כי הסרט לא מתקדם בקצב טוב וכי יש בעיות רבות עם התסריט.
שבעה חודשים לאחר מכן עזב את ההפקה, דבר שהוביל לשמועות על חזרתו של כהן לתפקיד.
בנובמבר 2015, נחשף שם הסרט "רפסודיה בוהמית" וצורף לפרויקט התסריטאי אנתוני מקארטן.
בפברואר 2016 הגיש פלטשר טיוטה לתסריט שנכתבה על סמך ראיונות שערך עם מיי וטיילור.
כשנה לאחר מכן נבחר בריאן סינגר לבמאי הסרט והשחקן ראמי מאלק לוהק לתפקיד הראשי.
החתמתם הובילה להאצת העבודה על הסרט.
ב-1 בדצמבר 2017 דיווח המגזין The Hollywood Reporter כי ההפקה נעצרה עקב "אי זמינות בלתי צפויה" של סינגר, שלא חזר לסט הצילומים לאחר סוף השבוע של חג ההודיה.
לטענת סינגר ההיעדרות נבעה כתוצאה מהצורך לטפל ב"אירוע בריאות משפחתי".
גורמים אחרים דיווח כי ההיעדרות נבעה מסכסוך שנוצר בין סינגר ובין מאלק והצוות שכעסו על איחוריו הרבים ועל התנהגותו.
שלושה ימים לאחר מכן פוטר סינגר.
יומיים לאחר מכן מונה דקסטר פלטשר למחליפו של סינגר.
ב-30 בינואר, חודש לאחר מכן פרסם גווילם לי בטוויטר שהצילומים הסתיימו.
בנובמבר 2016 הוכרז על ליהוקו של ראמי מאלק לתפקיד הראשי בסרט.
לפני ההחתמה נאלץ מאלק לבצע הקלטות באולפני אבי רוד, הקלטות שנשלחו לאישורם של חברי הלהקה.
חלק מהשירים שבסרט בוצעו על ידי מרק מרטל.
ב-21 באוגוסט 2017 הוכרז כי צוות השחקנים יכלול גם את בן הארדי כמתופף רוג'ר טיילור, גווילם לי כגיטריסט בריאן מיי, ואת ג'וזף מאזלו כבסיסט ג'ון דיקון.
ב-30 באוגוסט 2017 נמסר כי אלן ליץ' ישחק את מנהלו האישי של מרקיורי, פול פרנטר, שעבד עמו בין השנים 1977 ל-1986, ופוטר לאחר שמכר מידע אישי על חייו של מרקיורי לעיתונים בריטים.
ב-6 בספטמבר הצטרפה לוסי בוינטון לצוות השחקנים בתפקיד אהובתו של מרקיורי, מרי אוסטין.
חמישה ימים לאחר מכן, לוהק מייק מאיירס לתפקיד ריי פוסטר, מפיץ חברת התקליטים EMI.
בהמשך אותו החודש לוהקו גם ארון מק'וסקר לתפקיד ג'ים האטון, בן זוגו של מרקיוריולאחר מכן, איידן גילן בתפקיד ג'ון ריד, מנהלה השני של הלהקה בין השנים 1975–1978 ובנוסף, טום הולנדר ששיחק את ג'ים ביץ' שהיה עורך דין של הלהקה בשנת 1975, והפך למנהל השלישי בשנת 1978 עד היום.
חלק מהאירועים המתוארים בסרט לא מתארים בצורה מדויקת את האירועים כפי שהתקיימו במציאות.
על פער זה הגיב התסריטאי אנתוני מקארטן שאמר: "אנחנו עושים כאן סרט קולנוע, לא סרט דוקומנטרי".
בין הפרטים הלא מדויקים בסרט ניתן למנות את העובדה שג'ון דיקון לא היה הבאסיסט המקורי של הלהקה, אלא הרביעי במספר.
לפי הסרט השירים We Will Rock You ו-We are the Champions נוצרו בתחילת שנות ה-80 באותו זמן עם Another one Bites the Dust, אך בפועל השיר נכתב ב-1977 כחלק מהאלבום News of the World.
מרקיורי לא היה הראשון בין חברי הלהקה שהוציא אלבום סולו.
רוג'ר טיילור הוציא את האלבום Fun In Space באפריל 1981 ואת האלבום Strange Frontier ביוני 1984. בריאן מיי הוציא מיני-אלבום בשם Star Fleet Project באוקטובר 1983. אלבום הבכורה של מרקיורי Mr.
Bad Guy יצא לאור באפריל 1985. בנוסף, בניגוד למוצג בסרט, הלהקה לא התפרקה ומופע הלייב אייד לא היה מופע איחוד עבורה.
בתחילת שנת 1984 הוציאה הלהקה את אלבומה The Works ולאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות שהסתיים שמונה שבועות לפני הלייב אייד.
חוסר הדיוק קיים גם בפרטים הקשורים לחייו האישיים של מרקיורי.
מרקיורי לא פגש את מרי אוסטין בלילה בו הצטרף ללהקה וג'ים האטון לא היה משרת באחת המסיבות שהוא ערך אלא מעצב שיער במלון סבוי שהכיר את מרקיורי במועדון לילה.
אחד הנושאים שזכו לביקורת הגדולה ביותר הוא גילוי העובדה שמרקיורי הוא נשא איידס.
מרקיורי עצמו גילה את הדבר במהלך שנת 1986 או 1987 ולא לפני הלייב אייד.
חברי הלהקה האחרים נחשפו לעובדה רק בשנת 1989.
על פי האתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לרייטינג של 60% המבוסס על רייטינג של 418 מבקרים שהעניקו לסרט ציון ממוצע של 6.1 מתוך 10. באתר Metacritic זכה הסרט לציון 49 מתוך 100, ציון המבוסס על 50 ביקורות.
המבקר אוון גילברמן כתב ב-Variety כי "לרמי מאלק יש תפקיד מכריע בהצגת דמותו של הראוותנית של אלוהי הרוק הגאוני, פרדי מרקיורי.
אבל העריכה הפושרת של בראין סינגר בקושי מחזיקה מעמד, למעט האותנטיות של הביצועים החיים".
סטפני זאצ'רק, מבקרת הקולנוע של המגזין Time כתבה כי "במונחים קפדניים של קולנוע רפסודיה בוהמית הוא בלאגן.
חלק מהסצנות מתחברות בצורה מגושמת...אף על פי שהוא סובל מכל כך הרבה בעיות שאנחנו מקשרים עם סרטים "רעים" יש בו כל כך הרבה אנרגיה שלא מוצאים גם בסרטים "טובים", בעיקר בגלל ההופעה של רמי מאלק בתפקיד מרקיורי" לדבריה הסרט מיועד ל"רגשנים, לא למומחי איכות".
פיטר טרוורס, מבקר הקולנוע במגזין רולינג סטון כתב "במאמץ לייצר סרט שמתאים לילדים בני 13 מחיים של כוכב רוק שחי בסגנון "למבוגרים בלבד", רפסודיה בוהמית משאיר אותך עם תחושה שמשהו מהותי חסר".
בהתייחס למאלק כתב כי מדובר ב"ההופעה הטובה ביותר של שחקן בשנת 2018...הוא נכנס כל כך עמוק לתפקיד עד שקשה לנו להאמין שאנו לא צופים בדבר האמיתי".
ביקורת דומה כתב גם דייב קלהון במגזין Time Out: "ההופעה של רמי מאלק גונבת את הסרט, הוא משרבט, הולך ושנון כמו מרקיורי, הופך את שאר השחקנים לשחקני משנה...
הסרט עצמו, אף על פי שהוא קליט ולעיתים מפתה, הוא מעשה חצוף של יצירת מיתוס.
העובדות וסדר האירועים מוזזים הצידה לטובת עלילה משיחית...
אל תצפו להרבה מעבר למבט בטוח על קווין...
היחס למין וסמים בסרט הוא צנוע".
הסרט קיבל ביקורות על אופן הצגת היחסים ההומוסקסואליים של מרקיורי.
אג'א רומנו כותב באתר VOX "מה שבאמת אנחנו רוצים זה להיות בקונצרט של קווין ומה שבאמת אנחנו רוצים זה לראות את פרדי מרקיורי כאליל-רוק ולא כאדם אמיתי, הומו ואנושי.
התוצאה פוגעת הרבה יותר מסרט הומופובי ממוצע.
רפסודיה בוהמית הוא סרט שבאופן עקבי מנסה לשים את דמות הגיי במרכז, בזמן שהוא מנסה להתעלם מהלוק ה"גיי" ככל שהוא יכול, מרפרף בקצרה על חוויות רגשיות ומיניות ובמקום זאת מתקבע על יחסיו האפלטוניים עם חברתו לשעבר".
בכורת הסרט נערכה בארנה של ומבלי בלונדון ב-23 באוקטובר 2018. למחרת החלה הקרנת הסרט ברחבי בריטניה.
בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-1 בנובמבר ובארצות הברית יום למחרת.
במהלך חודש ינואר 2019 יצאה גרסה מיוחדת לסרט ובה מופיעות מילות השירים כדי שהקהל יוכל לשיר יחד במהלך ההקרנה (Sing-along).
כרזת הסרט פורסמה ב-14 במאי 2018. הטריילר הראשון יצא יום לאחר מכן וצבר יותר מ־5 מיליון צפיות תוך פחות מיממה רק בערוצי היוטיוב הרשמיים שפרסמו אותו.
נכון לאפריל 2025 עמדו ההכנסות על 911 מיליון דולר וזאת לעומת תקציב הפקה של 52 מיליון דולר.
ב-11 בנובמבר 2018 עברו הכנסות הסרט את ההכנסות מהסרט Straight Outta Compton והפכו אותו לסרט הביוגרפיה המוזיקלי המכניס ביותר בכל הזמנים.
הסרט שבר שיא נוסף בהיותו הסרט הביוגרפי הראשון בהיסטוריה שהפך לשובר קופות (הסרט Straight Outta Compton שהיה עד אז, הסרט הביוגרפי המכניס ביותר, הכניס רק 201.6 מיליון דולר, גם הוא מתקציב של 50 מיליון דולר).
הסרט עלה לאקרנים בבריטניה ב-24 באוקטובר 2018 והכניס ערב הפתיחה 2.08 מיליון דולר.
במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו הגיעו ההכנסות ל-12.5 מיליון דולר.
במהלך השבוע השני להקרנתו הכניס הסרט 7.4 מיליון דולר נוספים.
נכון ל-29 בינואר 2019 הגיעו ההכנסות בבריטניה ל-67.3 מיליון דולר.
בארצות הברית וקנדה עלה הסרט לאקרנים במקביל לסרטים מפצח האגוזים וארבע הממלכות ו-Nobody's Fool.
צפי ההכנסות לסוף השבוע הראשון עמד על 26–30 מיליון דולר.
בערב הבכורה הגיעו ההכנסות ל-18.4 מיליון דולר ול-51.1 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון.
הסרט הכניס 31.2 מיליון דולר בסוף השבוע השני ו-15.7 מיליון בסוף השבוע השלישי.
ב-1 בדצמבר עברו ההכנסות מהסרט את רף ה-162 מיליון דולר ועברו את ההכנסות של הסרט Straight Outta Compton כסרט הביוגרפיה מוזיקלית המצליח ביותר.
במהלך השבוע ה-12 להקרנת הסרט הוא חצה את רף ה-200 מיליון דולר.
בשבוע השני ליציאת הסרט לאקרנים ברחבי העולם הוא עלה לראש רשימת הסרטים המכניסים עם 72.5 מיליון דולר.
הסרט זכה להצלחה רבה במזרח אסיה, במיוחד ביפן בה היה הסרט לסרט המכניס ביותר בשנת 2018. המכירות במדינה הגיעו ללמעלה מ-7 מיליון כרטיסים במחיר של 10 מיליארד ין יפני, מתוכם מיליארד ין לגרסת ה-IMAX.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בחמש קטגוריות, ביניהן הסרט הטוב ביותר, וזכה בארבע מהן: פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (לראמי מאלק), פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ופרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
הסרט זכה בשני פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב: פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה ופרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (לראמי מאלק).
רפנומאמוס (שם מדעי: Repenomamus) הוא סוג יונק נכחד שחי בקרטיקון התחתון לפני 123.2–125 מיליון שנה.
הוא היה שונה מכל יונק חי והשתייך לסדרה הנכחדת – אאוטריקונודונטים שנכחדה בסוף המזוזואיקון.
מאובניו נמצאו בתצורת יישיין שבסין וסווגו לשני מינים.
הרפנומאמוס היה מהגדולים שביונקי המזוזואיקון שאוכלס בדינוזאורים אשר מילאו את רוב הגומחות האקולוגיות (ייתכן שהסוג קוליקודון היה יותר גדול ועוד כמה סוגים היו זהים לו).
המין Repenomamus robustus היה בערך בגודל של אופוסום וירג'יניה והגיע למשקל 4–6 קילוגרם.
המין Repenomamus giganticus היה באורך מטר והגיע למשקל 12–14 קילוגרם.
ככל הנראה חי על קרקע היערות בדומה לגירית, ואולי התחפר במחילות כדי למנוע טריפה מטורפים גדולים.
הוא היה בעל כתפיים גדולות, רגליים קצרות ולסתות חזקות וממבנה שיניו נראה כי היה אוכל בשר.
כמה מאובנים מראים שהוא צד מדי פעם גם דינוזאורים כמו תרופודים קטנים או פסיטקוזאורוסים צעירים.
ייתכן שאכל גם ביצים של דינוזאורים.
רפצסמרה (בהונגרית: Répceszemere) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית רפצסמרה קטנה משמעותית, מ-347 תושבים בשנת 1990 עד 291 תושבים בשנת 2021.
רפצוויש (בהונגרית: Répcevis) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם ברפצוויש מספר התושבים נמצא בירידה.
ברפצוויש חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
מרלנה אוונס , ידועה בשם הבמה רפסודי (Rapsody), היא ראפרית ופזמונאית אמריקאית.
רפסודי החלה את הקריירה שלה באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, שם הצטרפה לקולקטיב ההיפ הופ H2O.
ב-2004 פגשו חברי הקולקטיב את המפיק 9th Wonder, שהתרשם מאחד הוורסים של רפסודי.
ב-2010 הוציאה את מיקסטייפ הבכורה שלה, Return of the B-Girl.
ב-2011 הוציאה את שני המיקסטייפים Thank H.E.R.
Now ו-For Everything, אשר זכו להצלחה רבה ולתשבחות ממבקרי המוזיקה.
ב-24 בפברואר 2012 הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, The Black Mamba.
באוגוסט 2012 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, The Idea of Beautiful.
האלבום כולל הופעות אורח של מק מילר ואמנים מחתרתיים נוספים.
ב-2013 הוציאה את המיקסטייפ הרביעי שלה, She Got Game.
האלבום כולל הופעות אורח של מק מילר, די ג'יי פרמייר, ניפסי האסל, אב-סול ועוד.
ב-2014 הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Beauty and the Beast.
ב-2015 התארחה בשירו של קנדריק לאמאר "", מתוך אלבומו השלישי, To Pimp a Butterfly.
השיר זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ מתחת להוט 100.
בינואר 2016 התארחה באלבום מועמד פרס גראמי של אנדרסון פאאק, Malibu, בשיר "Without You".
ביולי 2016 רפסודי חתמה בחברת התקליטים של הראפר ג'יי זי, רוק ניישן.
באותה שנה, הוציאה את הפרויקט הראשון שלה תחת חסותה של החברה, והמיני-אלבום השלישי שלה, Crown.
בדצמבר 2016 התארחה באלבומו הרביעי של הראפר אב-סול, Do What Thou Wilt, בשיר "The Law" יחד עם הראפר מק מילר.
ב-1 בספטמבר 2017 הוציאה את הסינגל המוביל מתוך אלבומה השני, "You Should Know", יחד עם הראפר באסטה ריימס.
ב-22 בספטמבר 2017 הוציאה את אלבומה השני, Laila's Wisdom.
האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ של השנה.
באוקטובר 2018 הוציאה את הסינגל הראשון מתוך אלבומה הבא, "Sojourner", בשיתוף הראפר ג'יי קול.
ב-2 באוגוסט 2019 הוציאה את הסינגל השני מתוך האלבום, "Ibtihaj".
ב-22 באוגוסט 2019 הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Eve.
נכון ל-2020, זהו האלבום המדורג במקום הגבוה ביותר של רפסודי במצעד בילבורד 200. הוא הגיע למקום ה-76.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר"3:AM" (בהשתתפות אריקה באדו)שיר הראפ הטוב ביותר"Asteroids" (בהשתתפות היט-בוי)פרס ה-BET2025זמרת ההיפ הופ הטובה ביותררפסודיפרס ד"ר בובי ג'ונס לשיר הגוספל/ההשראה הטוב ביותר"Faith"
רפק תקשורת ותשתיות בע"מ היא חברת החזקות ישראלית, שנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
רפק נוסדה על ידי יעקב (ג'ק) אפלבאום בשנת 1964 בשם "רפק אלקטרוניקה" ועסקה בתחילת דרכה ביבוא ושיווק רכיבים אלקטרונים לישראל.
בשנת 1978 הונפקו לראשונה מניות החברה בבורסת בתל אביב.
בהמשך החברה החלה גם לייצר רכיבים אלקטרונים בישראל באמצעות חברת בת - "אורפק".
באותן השנים הייתה החברה בבעלות חברת ההשקעות "פריון" שהייתה בבעלות איש העסקים שאול אייזנברג, אך בפועל נוהלה על ידי מיכאל אלבין.
ב-1989 נרכשה השליטה בחברה על ידי חברת ההשקעות אינטרגאמא שהייתה אז בשליטת החברה לישראל.
ב-1998 רכש מנכ"ל אינטרגאמא, תנחום אורן, את החברה תמורת 23 מיליון דולר, כולל השליטה ברפק.
שאר המניות שהחזיקה החברה לישראל נמכרו למשפחת ספרא.
בשנת 1991 השיקה חברת הבת "אורפק" את "דלקן", מערכת המאפשרת תדלוק אוטומטי של מכוניות ותשלום מרוכז עבור הדלק בידי ארגונים.
בשנת 1997 נמכרו 20% ממניות "אורפק" לחברות דלק וסונול.
בנוסף החלה החברה לשווק את המוצר באירופה.
עד שנת 2005 כבר מכרה כ-7,000 מערכות ברחבי העולם.
בדצמבר 1999 הקימה רפק במשותף עם חברת SCI מארצות הברית את חברת "SCI ישראל".
החברה רכשה מחברת ECI Telecom את פעילות הייצור של מפעל שמר בפתח תקווה.
מפעל הייצור לשעבר של חברת תדיראן תקשורת, אשר בעצמה נרכשה על ידי ECI בראשית 1999. המפעל ייצר לוחות מעגלים מודפסים ומוצרים נוספים.
באוגוסט 2000 רכשה השותפות גם את מפעל הייצור של חברת טלרד במעלות תרשיחא.
בשנת 2005 מכרה רפק את חלקה בחברת "SCI ישראל".
בשנת 2000 הקימה רפק חברה משותפת להפצת רכיבים לתעשייה האלקטרונית עם חברת ארו אלקטרוניקה (Arrow Electronics) מארצות הברית, החברה המובילה בעולם בתחום ההפצה של רכיבים אלקטרונים.
בסוף שנת 2005 מכרה רפק אלקטרוניקה את החזקותיה בחברה המשותפת ויצאה מהפעילות בתחום הרכיבים האלקטרוניים.
באפריל 2001 פוצלה החברה לשתי חברות, ביחס של 1:1, כאשר הוקמה חברה חדשה בשם "רפק טכנולוגיות" שקלטה את פעילות החברה בתחום הטכנולוגיה, הכוללת את החברות "אורפק תעשיות" ו"אקספק הולדינג", וכן החברות שהיו המוחזקות על ידן, שעסקו בעיקר בייצור מונים למוניות, וייצור מערכות כרטוס אוטומטיות לתחבורה ציברית באמצעות חברת הבת "טרנסווי".
במסגרת הפיצול כל מחזיק מניית רפק אלקטרוניקה קיבל מניה אחת של רפק טכנולוגיות.
חברת הבת "טרנסווי"הוקמה ב-1994, ועוסקת בפיתוח מערכות תשלום אלקטרוניות, כרטיסים חכמים ומערכות ניהול ובקרה לתחבורה הציבורית.
הלקוח העיקרי של החברה מאז הקמתה היא חברת אגד.
המערכות שסיפקה החברה החלו לפעול בשנת 1999, ומאז חודש החוזה מספר פעמיים ופותחו גרסאות חדשות של המערכת.
ביוני 2001 הונפקה "רפק טכנולוגיות" בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
באפריל 2006 שונה שם החברה ל"או.אר.טי.
בדצמבר 2005, "אורפק" החברה הבת של רפק טכנולוגיות הנפיקה את מניותיה בבורסת AIM, בורסת משנה לחברות הזנק של הבורסה לניירות ערך בלונדון, וגייסה כ-25 מיליון דולר לפי שווי חברה של 80 מיליון דולר.
באוגוסט 2017, השלימה או.אר.טי את מכירת מלוא החזקותיה באורפק בתמורה לסכום של כ-120 מיליון דולר, לפי שווי חברה של 225 מיליון דולר.
לאחר השלמת העסקה, או.אר.טי נותרה כמעט ללא פעילות עסקית משמעותית, והפכה לחברת השקעות.
באוגוסט 2018, השקיעה עם שותפים ברכישת חברת "גלידות פלדמן".
באותה שנה חברת האם אינטרגאמא גם העבירה את חברת הבת "דלתה הנדסה" לשליטת רפק ובתמורה קבלה מניות רפק.
בשנת 2010 נכנסה רפק לתחום ייצור החשמל כאשר חתמה על הסכמים להשתתפות בשני מיזמים בתחום ייצור החשמל, האחד בשיתוף קונצרן ויאוליה הצרפתי, להקמת תחנת כוח מונעת בטורבינות גז במרכז הארץ והסכם נוסף, עם קבוצת דוראל אנרגיה, לייזום פרויקטים בתחום ה אנרגיה סולארית.
באותן השנים הרחיבה את פעילותה בתחום התקשורת שרכשה את חברת סולגוד תקשורת, יבואנית של מכשירים סלולריים ומוצרי תקשורת.
והשתתפה במיזם " Unlimited" לפריסת סיבים אופטיים על גבי הרשת של חברת החשמל.
בספטמבר 2018, רכשה קרן ג'נריישן קפיטל 50% מחברת הבת "רפק אנרגיה" תמורת 70 מיליון שקל.
נכון לשנת 2020 החברה מחזיקה בתחומי הפעילות הבאים:
ייצור חשמל (באמצעות חברת הבת " רפק אנרגיה")
תחנת הכוח אלון תבור – החברה שותפה בקבוצה שזכתה, ביולי 2019, במכרז לרכישת התחנה מחברת החשמל.
תחנות הכוח שורק ואשקלון – ביוני 2020 חתמה החברה על מזכר הבנות לרכישת שתי התחנות מקבוצת דלק.
תחנת הכוח שורק היא תחנת כוח במחזור משולב, הממוקמת בשטח מתקן התפלה שורק.
היא בעלת הספק מותקן של 140 מגה ואט לשעה והיא מופעלת במודל בנה-הפעל-העבר על פיו היא תימסר למדינה ב-2037. כמחצית מהתפוקה של התחנה מיועדת לצורכי מתקן ההתפלה, והיתרה נמכרת ללקוחות פרטיים ומינהל מערכת החשמל.
תחנת הכוח באשקלון פועלת בטכנולוגיה של קוגנרציה וממוקמת בשטח מתקן התפלה אשקלון.
היא בעלת הספק מותקן של 87 מגה ואט לשעה.
גם מופעלת במודל בנה-הפעל-העבר, על פיו היא תימסר למדינה ב-2027. עסקת המכירה השולמה בפברואר 2021.
אי.פי.פי רמת גבריאל ואי.פי.פי אלון תבור – בשנת 2014 החלה רפק בהקמת שתי תחנות כוח פרטיות בעלות הספק של 73 מגה־ואט כל אחת באזור התעשייה אלון תבור ובאזור התעשייה רמת גבריאל.
ביולי 2017 הודיעה רפק כי תרכוש גז עבור התחנות מחברת אנרג'יאן שתספק אותו משדה הגז כריש.
ביצוע פרויקטים ומתן שירותי אחזקה בתחום החשמל.
לרבות ייצור לוחות חשמל באמצעות חברת הבת "אל-מור".
שיווק ומסחר באמצעות חברות הבת:
דטה טק פתרונות מתקדמים בע"מ – העוסקת בשיווק ציוד תקשורת, שרתים ומערכות וידאו וטלפוניה בישראל.
בעיקר של חברת סיסקו מערכות.
ג'נרל מהנדסים בע"מ - העוסקת בשיווק ציוד בתחום החשמל, האוטומציה, והבקרה התעשייתית.
ייעוץ וביטחון באמצעות חברת הבת:
דלתה מערכות בע"מ – מייצגת חברות תעשייה ביטחונית זרות בישראל, בעיקר מול מערכת הביטחון.
חברות המייצרות מערכות חימוש ואלקטרוניקה, וכן מכשירים וציוד בסיסי ונלווה בתחומי הקשר, הניווט, והשידור.
החברה משמשת כנציגת תאגיד ריית'יאון בישראל.
רפרייז רקורדס היא חברת תקליטים אמריקאית שנוסדה בשנת 1960 על ידי פרנק סינטרה.
היא בבעלות וורנר מיוזיק גרופ, ופועלת באמצעות האחים וורנר, אחת מחברות הדגל שלה.
במרוצת השנים, התפרקה החברה (1976) אך בשנת 1987 הוחלט להקים את החברה מחדש.
אמנים החתומים כעת ברפרייז רקורדס כוללים את אניה, מייקל בובלה, אריק קלפטון, סטיבי ניקס, ניל יאנג, דפטונס, מסטודון, לינדזי בקינגהאם, ג'וש גרובן, דיסטרבד, אידינה מנזל, My Chemical Romance, ג'רארד ויי, גרין דיי, דווייט יואקם, ו-Never Shout Never.
החברה נוהלה בראשית דרכה על ידי מו אוסטין והתמזגה עם וורנר רקורדס שלוש שנים לאחר הקמתה.
במהלך שנותיה הראשונות הוציאה רפרייז הקלטות של אמנים בולטים כגון דה קינקס, ג'ימי הנדריקס וג'וני מיטשל.
נכון לשנת 2025, פועלת החברה כחטיבה נפרדת בתוך קבוצת וורנר רקורדס, בשיתוף פעולה הדוק עם צוות וורנר.
בדצמבר 2025 מונה ג'ף סוסנואו, בכיר בתעשיית המוזיקה האמריקאית ומנהל בתחום האמנים והרפרטואר, לנשיא חברת התקליטים.
במקביל למינויו כנשיא החברה, ממשיך סוסנואו לכהן כסגן נשיא בכיר ל-A&R בוורנר רקורדס.
במסגרת תפקידיו, סוסנואו אחראי על האסטרטגיה האמנותית והמקצועית של וורנר רקורדס ועל ניהול השלב הבא בהתפתחותה של רפרייז רקורדס.
להלן חברות התקליטים הקשורות לרפרייז רקורדס:
קולד צ'ילין רקורדס (1988–1993; הוצאות נבחרות)
וייפור רקורדס (1995–הווה; אין מידע אודות פעילות)
הרפסודיה לאלט, מקהלת גברים ותזמורת אופוס 53 היא יצירה קולית מאת יוהנס ברהמס (1833–1897) המבוססת על טקסט מאת יוהאן וולפגנג פון גתה, שנכתבה בשנת 1869.
בפברואר 1869, בוצעה לראשונה הקנטטה רינלדו (ברהמס, אופוס 50), יצירה לקול סולו, מקהלה ותזמורת המבוססת על טקסט מאת גתה.