tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זים למד עם מוזיקאים נוספים כמו קורט באום, יוליוס רודל, סמואל וייסר ואחרים.
סול זים ידוע כמלחין פורה, אשר לחניו הרבים נשתרשו עמוק בתוך קהילות רבות בארצות הברית ובעולם.
לחנו "לדור ודור" מושר כיום בפי כל בתפילה ובאולמות הקונצרטים, וכך גם יצירתו הגדולה לתפילה לשלום מדינת ישראל.
זים התפרסם בסגנונו המיוחד, המביא למתפללים באמצעות ניגוניו החסידיים ולחניו המקוריים את התוכן המילולי של התפילה.
כתלמיד ישיבת "תורה ודעת" הוא מקפיד במיוחד על פירוש המילים בצורה הנכונה והסברתן על ידי לחן מתאים.
בשנת 1964 סול קיבל תפקיד כחזן הראשי במרכז היהודי של הוליס הילס בהוליס הילס, ניו יורק, שם הוא משמש חזן עד היום, כבר מעל ל-60 שנה.
ב-1960 הופיע עם אגודת החזנים האמריקאיים במדיסון סקוור גארדן.
בסוף שנות ה-70 הופקו אופרות רוק דתיות רבות, אחת מהן הייתה David Superstar של זים שהושאל מ-Jesus Christ Superstar.
אופרת הרוק של זים, שהוגדרה כקבלת שבת בסגנון רוק, החלה את הופעותיה ב-1974, וזים קיבל את ההשראה לכתוב אותה לאחר שהשתתף בהופעה של להקת Kiss עם בניו.
האופרה הוצגה לילה אחד במרכז היהודי של הוליס הילס ב-1974 והיה להיט קטן.
הוא גם היה חלק מקבוצה יהודית שהופיעה מול האפיפיור יוחנן פאולוס השני, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שקבוצה כה גדולה של אנשי דת יהודיים נפגשה רשמית עם אפיפיור.
זים הלחין את הלחן הנפוץ ביותר של התפילה לשלום המדינה בשנת 1988. הלחן זכה לעדנה מחודשת, כאשר החזן הראשי של צבא ההגנה לישראל, שי אברמסון, שר אותו כמחווה לחיילים שנפלו.
זים הוא פרופסור למוזיקה יהודית בניו יורק באקדמיה לדת היהודית, הוא כתב ספרים על מוזיקה יהודית והוא אף הופיע בספרים על מוזיקה יהודית כמו "And You Shall Know Us By The Trail Of Our Vinyl".
בשנת 1992 הוסיפה האקדמיה לדת יהודית בניו יורק תוכנית חזנות בהנחיית קנת' כהן, שפותחה על ידי סול זים וראמן טאסט.
סול נישא לג'וּן בשנת 1961, ויש להם שני ילדים: קרייג ואריק.
אחיו, , שימש כחזן בבית הכנסת בני ישורון במנהטן.
אחיו השני, סידני זים, היה הרב במרכז היהודי פלטבוש בברוקלין.
רוק שבת: רוק מקורי של ערב שישי (1974)
שמחה של שבת: שירה משפחתית משותפת (1978)
החזן סול זים שר אבינו שבשמים: תפילה למען מדינת ישראל ועוד הרבה (2013).
הזמר היהודי האהוב ביותר באמריקה שר
סול באס היה מעצב גרפי ובמאי אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות עבודותיו החדשניות בעיצוב כותרות פתיחה לסרטים, כרזות סרטי קולנוע ולוגואים של חברות מובילות.
באס נולד בברונקס, ניו יורק, למשפחה יהודית.
הוא למד עיצוב גרפי באוניברסיטת ניו יורק ובמהלך הקריירה שלו שיתף פעולה עם כמה מהבמאים הגדולים ביותר בהוליווד, כולל אלפרד היצ'קוק, אוטו פרמינגר ומרטין סקורסזה.
סול בס שינה את פני כותרות הפתיחה של הקולנוע בכך שהפך אותן לחלק אינטגרלי מהסרטים עצמם ולא רק לרשימת שמות.
האיש בעל זרוע הזהב (1955)
באס גם היה אחראי על עיצוב כרזות קולנוע איקוניות, שהתאפיינו בשימוש בצורות גאומטריות פשוטות ובצבעים בולטים.
כרזותיו הפכו למזוהות עם הסגנון המודרני של התקופה.
מלבד עבודותיו בקולנוע, בס עיצב לוגואים עבור חברות מובילות, כולל:
באס היה נשוי לאלן באס, ששיתפה עמו פעולה בעבודותיו.
הוא נפטר ב-25 באפריל 1996 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בגיל 75.
סול באס נחשב לאחד מהמעצבים הגרפיים המשפיעים ביותר במאה ה-20. יצירותיו השפיעו על דורות של מעצבים וקולנוענים, והוא נותר סמל לחדשנות בתחום העיצוב הגרפי והקולנועי.
קליקס הרמוני המפטון הידועה יותר בשם הבמה שלה, סול רוקה היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
היא אלופה כפולה כאשר היא מחזיקה הן באליפות הנשים הצפון אמריקאית של NXT והן באליפות המהירות לנשים של ה-WWE.
קליקס הרמוני המפטון נולדה באונטריו, קליפורניה באינלנד אמפייר ב-26 באוגוסט 1999. היא ממוצא מעורב כאשר אביה הוא המוזיקאי האמריקאי פול א.
להמפטון יש אח אחד בשם קודה.
היא למדה פיזיולוגיה באוניברסיטת אורגון, שם גם התחרתה בהתעמלות.
במרץ 2022, המפטון חתמה על חוזה ב-WWE כחלק מהמחזור החדש אשר גויס למתחם האימונים של הארגון, WWE Performance Center.
לא היה לה כל ניסיון קודם בענף ההיאבקות, אלא רקע בהתעמלות ובטאמבלינג.
היא החלה להופיע תחת שם הבמה סול רוקה והציגה מהלך סיום חדשני בשם ה-Sol Snatcher, שהתאפיין בקפיצת סלטה קדמית מהחבל העליון שהופכת למכת קאטר.
בחודש אפריל היא ירדה מהופעות מן המרקע בשל קרע ברצועה הצולבת הקדמית כאשר היא נזקקה לניתוח.
רוקה חזרה מפציעה זו בפרק הספיישל NXT: Roadblock, שנערך ב-5 במרץ 2024, כאשר תקפה את בלייר דבנפורט.
רוקה ניצחה את אותה דבנפורט בשתי פעמים שונות, תחילה בפרק של התוכנית NXT ולאחר מכן בשבוע הראשון פרק הספיישל 'Spring Breakin.
ב-25 ביוני בפרק של התוכנית NXT, רוקה גברה על אריאנה גרייס וכתוצאה מכך הבטיחה לעצמה קרב על אליפות הנשים הצפון אמריקאית של NXT מול קלאני ג'ורדן באירוע NXT Heatwave.
באירוע זה, שנערך ב-7 ביולי, היא כשלה בניסיונה לזכות בתואר.
באירוע NXT Deadline, שנערך ב-7 בדצמבר, רוקה השתתפה באתגר האיירון סורבייבר, קרב אשר נועד לקבוע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT, שבו היא הפסידה.
בהמשך, היא חברה לשורות התאבקת זאריה, כשהשתיים הקימו צמד.
הם התחרו לראשונה יחדיו ב-17 בדצמבר בפרק של התוכנית NXT, בקרב מול המטה-גירלז (ג'קארה ג'קסון ולאש לג'נד), שבו הן הפסידו.
ב-4 במרץ 2025 בפרק של התוכנית NXT, רוקה וזאריה ניצחו את פייפר ניבן ואלופת ארצות הברית לנשים, צ'לסי גרין, כאשר רוקה היא זו שהצמידה את גרין לניצחון.
ניצחון זה זיכה אותה בקבלת קרב על אליפות ארצות הברית לנשים שבועיים לאחר מכן, לעומת זאת, היא נכשלה בניסיונה לזכות בתואר זה.
ב-9 באפריל במסגרת הבתוכנית Speed, רוקה ניצחה את מיצ'ין מהמותג סמאקדאון בגמר הטורניר אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות המהירות לנשים של ה-WWE.
ב-11 באפריל (עקב עיכוב הקלטות, הפרק שודר ב-16 באפריל) היא ניצחה את קנדיס לאריי ובעקבות זאת זכתה באליפות, שהיה התואר הראשון שלה בקריירה הקצרה שלה.
ב-19 באפריל במסגרת האירוע Stand & Deliver, רוקה זכתה באליפות הנשים הצפון-אמריקאית של NXT, לאחר שגברה על איזי דיים, קלאני ג'ורדן, לולה וייס, תיאה הייל וזאריה בקרב סולם משושה, ובכך רוקה הפכה לאלופה כפולה.
ב-29 באפריל בפרק של התוכנית NXT, היא הגנה בהצלחה על אליפות הנשים הצפון-אמריקאית שלה מול כרמן פטרוביץ', כשזאריה הייתה נמצאת בצד הזירה.
ב-10 בספטמבר 2024 בפרק של התוכנית NXT, סול רוקה נענתה לאתגר הפתוח של אלופת הנוקאאטוס של TNA, ג'ורדין גרייס.
הקרב הסתיים ללא הכרעה לאחר שרוקה וגרייס הותקפו על ידי רוזמרי ווונדי צ'ו מ-NXT.
ב-26 בספטמבר בפרק של התוכנית !Impact, רוקה ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA), כאשר רוקה הצטוותה לשורותיה של גרייס לקרב זוגות מול אותן רוזמרי וצ'ו.
קרב זה הסתיים ללא הכרעה בשל הפרעה מצידן של טאשה סטילז ומאשה סלמוביץ'.
ב-10 באוקטובר בפרק של !Impact, רוקה, גרייס וסלמוביץ' גברו על צ'ו, רוזמרי וסטילז בקרב שלוש נגד שלוש.
המפטון נמצאת במערכת יחסים עם המתאבק האנגלי, טיילר בייט.
PWI דירג אותה במקום ה-107 מתוך 250 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2024
אליפות המהירות לנשים של ה-WWE (פעם אחת, נוכחית)
אליפות הנשים הצפון אמריקאית של NXT (פעם אחת, נוכחית)
טורניר אליפות המהירות לנשים של ה-WWE (2025)
סול גרין (יולי 1921 - 14 ביוני 2021) היה פרופסור לעבודה סוציאלית, ממיסדי בתי הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, וישיבה יוניברסיטי בניו יורק בארצות הברית.
גרין נולד באודסה באוקראינה (1921).
הוא היה מומחה לעבודה סוציאלית.
במהלך השנים היה חבר סגל באוניברסיטאות שונות בעולם: ייסד והיה גם הדקאן הראשון (1966-1967) של בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש לואיס וגבי וייספלד באוניברסיטת בר-אילן.
הוא היה המייסד והדקאן הראשון של בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש וקורצווייל בישיבה יוניברסיטי, ממנה פרש כפרופסור אמריטוס ב-1988.
כמו כן הוא לימד כשנה באוניברסיטת מלבורן באוסטרליה..
לצד עבודתו האקדמית הוא עמד בראש מחנות ה-Y (מחנה קיץ לנוער יהודי) במונטריאול בקנדה, והיה פעיל ועבד בהתנדבות בקהילות יהודיות בעולם.
בשנת 1990 עלה לישראל עם אשתו ג'וליה, לה היה נשוי עד לפטירתה.
בישראל, ג'וליה וסול היו פעילים במספר ארגונים: משפחה אחת עמותה ישראלית העוסקת בסיוע לנפגעי פעולת איבה; עמותת מלב"ב - מרכז לטיפול בקשיש בקהילה המעניקה טיפול לאנשים עם דמנציה ותמיכה במשפחותיהם; מכון פרדס, מכון לחנוך יהודי לסטודנטים יהודים מחו"ל ומוזיאון ישראל בירושלים.
לבני הזוג נולדו שני ילדים נתן ועזרא, נכדים ונינים.
ביום הולדתו ה-99 בחרו חבריו לבית הכנסת לנטוע על שמו יער עם 99 עצים.
סול גרין נפטר בירושלים ביוני 2021, כחודש לפני הגיעו לגיל 100.
האחים סול זכאי (נולד יולי 1952) ואדי זכאי (נולד יוני 1950) הם אנשי עסקים בריטים ממוצא ישראלי, בעלי חברת הנדל"ן וההשקעות קבוצת טופלנד.
על פי רשימת עשירי בריטניה של "הסאנדיי טיימס" בשנת 2025, הונם הוערך כ-3.6 מיליארד ליש"ט.
האחים נולדו בישראל ועברו ללונדון לאחר השירות הצבאי.
תחילה עסקו בסחר בבגדים שייבאו מהמזרח הרחוק בדוכנים בשוק פורטובלו וברחוב קרנבי.לאחר כחמש בלונדון נכנסו במקרה לתחום הנדל"ן.
הם חיפשו מקום לאכסון סחורה וזכו במכירה פומבית במחסן, תמורת 40 אלף ליש"ט.
כעבור זמן קצר פנה אליהם איש עסקים מקומי שהמחסן הפריע לו לממש תוכניות פיתוח באזור, והציע לקנות ממנו את המחסן תמורת סכום כפול.
הם דרשו 100 אלף ליש"ט והרוויחו 60 אלף ליש"ט בשלושה שבועות בלבד.
בשלב זה החליטו להתמקד באיתור הזדמנויות עסקיות בנדל"ן.
הם רכשו דירות וחנויות קטנות באזורי שוליים במזרח לונדון או מבנים מוזנחים שאכלסו מועדוני לילה.
שיפצו את הנכסים ומכרו אותם במחיר גבוה יותר.
בהדרגה הרחיבו את פעילותם למבנים שלמים.
בראשית שנות ה-90, לאחר התמוטטות גדולה בשוק הנדל"ן בבריטניה, האחים ניצלו את ההזדמנות כדי לקנות מבנים ברמה גבוהה יותר ובמחירים נמוכים יחסית מחברות שקרסו.
לקראת סוף שנות ה-90 הרחיבו את תחום פעילותם וביצעו עסקות גם מחוץ ללונדון: במנצ'סטר, בבירמינגהם, בסקוטלנד ובדרום מערב אנגליה.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כבר היו בין עשירי המדינה והחלו לבצע עסקאות במאות מיליוני ליש"ט, באמצעות חברתם "טופלנד".
ב-2002 הקימו קרן השקעות עם חברת חברת "שמרוק הולדינגס, חברת ההשקעות הפרטית של משפחת דיסני.
ב-2001 רכשו 78 חנויות של רשת הבגדים "מרקס אנד ספנסר" בשיטת "מכירה וחכירה" (Leaseback) - רכישה של נכס מידי הבעלים והשכרה בחזרה לטווח ארוך, תמורת 348 מיליון ליש"ט.
באותה שנה גם רכשה את מטה בנק מריל לינץ' בלונדון תמורת 85 מיליון ליש"ט
ב-2004 רכשו מ"טסקו", רשת השיווק הגדולה בבריטניה, 35 היפרמרקטים ושני מרכזי קניות תמורת 1.2 מיליארד דולר, גם בעסקת "מכירה והחכרה" עם תשואה של 7%.
את עיקר המימון לעסקה גייסו מהנפקת איגרות חוב למשקעים מוסדיים, שכדאיות העסקה הייתה מבוססת על הפער בין התשואה - 7%, לבין הריבית על איגרות החוב, שהייתה נמוכה יותר.
באותה שנה דורגו במקום ה-97 ברשימת עשירי בריטניה של "הסאנדיי טיימס", עם הון מוערך של 750 מיליון ליש"ט.
כעבור שנה רכשו האחים שישה בתי מלון של רשת המלונות הבריטית טיסל באתרים מרכזיים בלונדון, כולל כיכר פיקדילי והייד פארק, תמורת 360 מיליון דולר.
בספטמבר 2007 מכרו את הנכסים שרכשו מ"טסקו" תמורת 1.9 מיליארד דולר.
ב-2006 החלה חברת "טופלנד" מהלך של מיחזור חובות על עשרות נכסים שרכשה בשנות ה-90. בזכות הערכה חדשה של שווי הנכסים בידיה, שעלה עם השנים, מיחזרה החברה את ההלוואה שקיבלה מהבנק והכניסה לקופתה את ההפרש בערך הנכס.
כך זרמו לקופתה של טופלנד מאות מיליוני ליש"ט להשקעות נוספות גם ברחבי אירופה.
בין השאר רכשו 15 נכסים מניבים בספרד תמורת 361 מיליון אירו.
ב-2008 הכריזו על השקעה של 200 מיליון ליש"ט בתחום המלונאות, כולל רכישה של פרויקטים שנקלעו לקשיים בעקבות המשבר הכלכלי העולמי.
במשך השנים בנו תיק נכסים בתחום הכולל כ-40 מלונות, בהם מלון במתחם הסהר המלכותי בעיר באת', מלון הילטון בריטון ועוד.
ב-2010 דווח כי טופלנד נתבעה על ידי משרד המשפטים הבריטי, לאחר ש"קשרה קשר עם סוכן נדל"ן בשנת 2002 כדי לגבות דמי שכירות מנופחים מהממשלה על אחד מבנייניה במרכז לונדון, בו שוכנים בתי המשפט המרכזיים למשפחה בלונדון".
ממשלת בריטניה האשימה את טופלנד ב"הונאה, הונאה באמצעות שוחד והפרת אמון".
התיק הסתיים בפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט בתנאים סודיים.
באותה שנה גם נכנסו לפעילות בתחום האנרגיה הירוקה.
ב-2011 נכנסו להשקעה במשאבי טבע, באמצעות קרן השקעות שהקימו בשיתוף עם בנק ברקליס, הפועלות בתחומי הנפט הגז וכריית מתכות.
האחים זכאי הם תורמים קבועים של המפלגה השמרנית וממנים פעולות שדלנות נגד העלאת המס על רווחי הון.
האחים הם פעילים בארגון "הבונדס" בלונדון, כולל מימון ביקוריהם בלונדון של פוליטיקאים ישראלים, במסגרת מסעות הסברה וגיוס כספים עבור הארגון.
הם תורמים גם לארגוני צדקה יהודיים בלונדון ולגופים ישראליים, שבהם האגודה למען החייל ומעניקים חסות לאירועים של מועדון אנשי העסקים הישראלים בבריטניה, בעיקר מתן חסויות לאירועים בהשתתפות אנשי ציבור בכירים מישראל.
חזר סול זכאי לגור בישראל לאחר שהתגורר בלונדון כ-30 שנה, אולם עזב לגיברלטר במאי 2012, לשם העביר את מטה חברת "טופלנד" מאחר שבמקום לא נגבים מס רווחי הון ומע"מ.
בהמשך עברו האחים לגור באופן רשמי במונקו.
במסגרת חשיפת מסמכי פנמה התגלה כי האחים רשמו רבים מהנכסים שלהם בבעלות חברות הרשומות במקלטי מס, כולל בית מגורים מפואר בשכונת המפסטד בלונדון.
סולומון ג'וזף "סול" שיף היה שחקן טניס שולחן יהודי-אמריקאי.
אלוף עולם בזוגות גברים (1938), אלוף עולם (1937) סגן אלוף עולם (1947) וזוכה מדליית ארד באליפות עולם (1938) בטורניר הקבוצתי.
אלוף ארצות הברית (1936), 6 פעמים אלוף ארצות הברית בזוגות גברים ו-9 פעמים אלוף ארצות הברית בזוגות מעורבים.
ייצג את ארצות הברית 4 פעמים באליפויות עולם.
הוא דורג במקום חמישי בעולם בשנת 1938.
שיף נולד וגדל במנהטן, ניו יורק.
הוא החל לשחק טניס שולחן בגיל 8, ביד שמאל.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 1935 הוא סיים במקום 64 בטורניר יחידים ובטורניר זוגות גברים.
נוסף לכך, ביחד עם גילברט מרשל, ג'יימס מקלור וביל סטיוארט הוא סיים במקום 13 בטורניר הקבוצתי.
מדליית זהב באליפות עולם בטורניר הקבוצתי
באליפות העולם שנערכה בבאדן, אוסטריה בשנת 1937 הוא זכה במדליית זהב בטורניר הקבוצתי ביחד עם אייב ברנבאום היהודי, רוברט בלאטנר וג'יימס מקלור, לפני הונגריה וצ'כוסלובקיה.
בטורניר זוגות גברים הוא הגיע לשלב רבע הגמר ביחד עם אייב ברנבאום שבו הפסידו לאדולף שלר וואצלב טרבה מצ'כוסלובקיה.
בטורניר זוגות מעורבים הוא הגיע לשלב שמנית הגמר ביחד עם ג'סי פורבס שבו הפסידו לבוהומיל וניה וורה ווטרוקובה מצ'כוסלובקיה שזכו בזהב.
באליפות אנגליה הפתוחה שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בטורניר זוגות גברים ביחד עם אייב ברנבאום.
מדליית זהב באליפות עולם בזוגות גברים
באליפות העולם שנערכה בלונדון, אנגליה בשנת 1938 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בטורניר לזוגות גברים ביחד עם ג'יימס מקלור לאחר ניצחון במשחק הגמר על ויקטור ברנה ולאסלו בלאק מהונגריה.
מדליית ארד בטורניר הקבוצתי ביחד עם ברנרד גריימס, ג'ורג' הנדרי, ג'יימס מקלור ולו פאגליארו.
הוא הגיע לשלב רבע הגמר בטורניר ליחידים שבו הפסיד לטיבור האזי מהונגריה ובטורני לזוגות מעורבים ביחד עם מילדרד וילקינסון שבו הפסידו לאלפרד ליבסטר היהודי וגרטרודה פריצי מאוסטריה.
במלחמת העולם השנייה הוא שרת בצבא.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1938 הוא זכה במדליית כסף ביחד עם ויליאם הולצריכטר, דיק מיילס ולו פאגליארו בטורניר הקבוצתי, אחרי צ'כוסלובקיה ולפני אוסטריה וצרפת.
בטורניר זוגות גברים ביחד עם ויליאם הולצריכטר הם הפסידו בשלב שמינית הגמר לפרנץ שוש ופרנץ שידו מהונגריה.
בין השנים 1976–1984 ו 1986–1988 הוא כיהן כנשיא איגוד טניס השולחן של ארצות הברית.
טניס שולחן מגיע לגיל ההתבגרות - 1939
בשנת 2020 הוכנס ליד לאיש הספורט היהודי
חבר בהיכל התהילה של ארצות הברית בטניס השולחן
סוֹל בָּנְד , המכונה לעיתים: סול, היא להקה פלסטינית מרצועת עזה, שהוקמה בשנת 2012 ומופיעה ברחבי העולם.
להקת סול נקראת על שם התו המוזיקלי, אך מזכירה גם את המילה הערבית ג'וּל (جول) שמשמעותה שוטטות או נדודים.
בשנת 2019, הלהקה שיתפה פעולה עם ערוץ הטלוויזיה פלסטיני כדי להקליט מספר שירי עם ערביים.
בסוף השנה, רוב חברי הלהקה עברה לאיסטנבול, טורקיה.
חמישה חברים חזרו לעזה באוגוסט 2023, כדי להקליט אלבום, אך מלחמת חרבות ברזל קטעה את תוכניותיהם, עד שפונו לקטר באפריל 2024. וביוני הם הקליטו שיר בתוך "דיירה" (Deira (album)), אלבום הבכורה הראפר הפלסטיני, מרוואן עבד-אלחמיד, המכונה "סנט לבנט".
הלהקה הופיעה באירועים מקומיים ובינלאומיים, כמו ב:המכון הצרפתי (עזה, 2015; ירושלים, 2020), פסטיבל פלסטין הבינלאומי (2018), תערוכת המוזיקה הפלסטינית (רמאללה, 2019), פסטיבל הגג בחסות האיחוד האירופי ("Rooftop Festival", פלסטין, 2018), פסטיבל ערבסק (מונפלייה, 2021), פסטיבל קופקובה (גנט, 2021), פסטיבל ג'רש (ירדן, 2023) ובפסטיבל "Maite Zaitut " (ספרד, חבל הבסקים, 2025).
ביוני 2025, הם ניגנו בבילבאו (ספרד, חבל הבסקים, ספרד) בטקס הסיום של מחאה שאורגנה על ידי ארגון הפועל למען זכות ההגדרה העצמית של העם הבאסקי וכן בכנס "סולידריות עם עמים אחרים במאבקם לשחרור".
בהמשך הם השתתפו באירועים נוספים בחבל הבאסקים, כולל באוניברסיטת חבל הבאסקים.
סיבוב הופעות באירופה החל ב-2026. בתחילת פברואר 2026 הופיעה הלהקה בברצלונה.
הרפרטואר של להקת סול כולל שירים על התנועה הלאומית הפלסטינית, נושאים אישיים וחברתיים, הקשורים למציאות היומיומית בעזה והצורך בראייה אופטימית, "לא להיכנע לנסיבות אלא להילחם למען עצמם ולמען חלומותיהם, כדי להשיג את מטרותיהם".
הלהקה עיבדה מחדש מעל 35 שירים פלסטיניים וערבים מסורתיים ובכלל זה יצירות של אמנים ערבים היסטוריים כמו אום כולתום, מוחמד עבד אל-והאב, ודיע א-סאפי, פיירוז ושירי משוררים, כמו: אברהים טוקאן ומחמוד דרוויש.
לצד קהל מעריצים, היו ויש ללהקה התנגדויות רבות מגורמים שמרניים בחברה הפלסטינית, שבין היתר מתחו ביקורת על השתתפותה של רהף במופעים, יחד עם גברים.
בנוסף, דיווחו חברי הלהקה, כי התמודדו עם הגבלות חמורות מצד ממשל חמאס ברצועת עזה.
רים ענבר, חברת הלהקה לשעבר, תיארה "הטרדות, בעיות והערות פוגעניות" איתן התמודדו היא ומשפחתה מאז שהצטרפו ללהקת הסול כמוזיקאית בשנת 2016, על אף שאחיה הוא גם מוזיקאי באותה להקה.
ב-2016 אסרה עליהם משטרת החמאס, להופיע במשך שנתיים בנימוק שנשים, שהיו באחת מהופעותיהם, מחאו כפיים ושרו בפומבי.
חמאדה נסראללה: הלחנה, שירה, גיטרה.
פארס ענבר: נגן כלי הקשה.
ייסד בית ספר, פיזי ומקוון לכלי הקשה, כתיבת שירים ותורת המוזיקה.
סעיד פאדל: נגן עוד, כלי הקשה, קלידים.
עבד אלקאדר (עבּוּד) אבוקאסים: נגן קלידים.
רים ענבר (ريم عنبر): נגנית עוּד.
"وين الملايين" היכן המיליונים?) – 2019
"لاجئ سموني لاجئ" (פליט, קראו לי פליט) – 2020
"نحنا مش إرهابيين" (איננו טרוריסטים) – 2020
"أنا بتنفس حرية" (אני נושם חירות) – 2020
במוזיקה, המונח סולו מתייחס ליצירה או לחלק מיצירה המנוגן או מושר על ידי מבצע בודד.
למונח משמעות שונה בסגנונות מוזיקליים והקשרים שונים.
צורת הריבוי של סולו היא סולי.
ביטוי זה משמש בעיקר במוזיקה קלאסית במשמעויות שונות:
פסוק מוזיקלי המבוצע בידי קבוצה של כלים דומים מתוך התזמורת, כמו כלי צ'לו או כלי נשיפה ממתכת
כל קטעי הסולו ביצירה אחת
יצירה הכתובה למבצע יחיד נקראת סולו.
יצירות סולניות נפוצות במיוחד לכלים פוליפוניים כמו כלי מקלדת, גיטרה ונבל.
כלים מונופוניים כויולה או חליל מלווים בדרך כלל בפסנתר, אך גם להם נכתבו יצירות סולו רבות, כמו הפרטיטות לכינור והסוויטות לצ'לו של באך.
בעוד בתקופה הקלאסית מקובל היה לכתוב יצירות סולו רק לכלים מסוימים, מלחינים מודרניים רבים כתבו יצירות סולניות לכלים כטובה, טרומבון וכלי הקשה.
קונצ'רטו הוא יצירה לכלי או מספר כלים ולתזמורת.
התפקיד או התפקידים המובחנים מן התזמורת נקראים סולו או סולי, בהתאמה.
על אף שלעיתים מנגן הסולן לבד בקונצ'רטו, הוא מלווה בדרך כלל בנגינה תזמורתית.
התבלטות התפקיד והפרדתו מן התזמורת הן שהופכות אותו לסולו.
בדומה לקונצ'רטו, כל יצירה עשויה להכיל פסוקים מוזיקליים בהן מתבלט אחד מן הכלים, הנקראים לעיתים קרובות סולו.
הכלים בתזמורת מחולקים לסקציות, שהנגנים בהן מנגנים יחד בדרך כלל.
כשמתבקש רק אחד מהנגנים מן הסקציה לבצע פסוק מוזיקלי בנפרד מן הסקציה, כשזו לא מנגנת כלל או מנגנת תווים שונים ממנו, נאמר שכלי זה מנגן סולו.
לכל סוגי הסולו המוזכרים לעיל מקבילה במוזיקה קולית: יצירות לקול בודד, לעיתים בליווי פסנתר, יצירות לזמר או זמרת ומקהלה, וכן פסוקים סולניים במוזיקה למקהלה.
נגינת סולו בליווי חטיבת קצב ולעיתים כלים נוספים, תופסת מקום נכבד בעולם הג'אז.
הסולו, המאולתר בדרך כלל, מאפשר הבעה עצמית ומקובל להפגין בו סגנון אישי ויכולת טכנית גבוהה.
נגינת סולו תופסת מקום גדול בהופעות והקלטות ג'אז, ולעיתים תופסת את רוב זמן הביצוע.
בהופעות ג'אז מקובל להביע הערכה לסולן במחיאות כפיים בסוף קטע הסולו שלו.
הביטוי סולי משמש בתזמורות ביג בנד באופן דומה לשימושו הקלאסי - קטע סולני באופיו הכתוב מראש למספר כלים מתוך התזמורת, לרוב מאותה משפחה, כמו סקסופונים או חצוצרה וטרומבונים.
ברוק ובמטאל יש מקום נכבד ביותר לקטעי סולו, במיוחד של גיטרה חשמלית, אך גם של קלידים או פסנתר, גיטרה בס או תופים.
קטעי סולו במטאל מתאפיינים במהירות ונגינה טכנית (שרדינג), ולרוב הם מאולתרים.
עם זאת, קיימים גם קטעי סולו מלודיים או איטיים.
סולאריס (בפולנית: Solaris) הוא ספר מדע בדיוני מפורסם של הסופר הפולני סטניסלב לם.
הספר פורסם בוורשה ב-1961 ותורגם לאנגלית לראשונה ב-1970 (התרגום נעשה מצרפתית ואיכותו נחשבת לירודה).
גרסה עברית (שתרגם אהרון האופטמן) יצאה לאור בשנת 1981, ומהדורה מחודשת יצאה לאור בשנת 2003 ולאחר מכן שוב בשנת 2021. הספר תורגם לעשרות שפות ועובד שלוש פעמים לקולנוע (בשנים 1968, 1972, 2002): סולאריס (סרט, 1972) בבימויו של אנדריי טרקובסקי וב-2002 בבימויו של סטיבן סודרברג.
כמו ספרים נוספים של לם, הספר עוסק בין השאר בחוסר היכולת היסודי של בני האדם לתקשר עם תרבויות חייזריות.
עלילת הספר מתרחשת ברובה על תחנת חלל המקיפה כוכב לכת חוץ-שמשי דמיוני ששמו סולאריס.
סולאריס הסובב סביב כוכב זוגי עטוף כולו ב"אוקיינוס", שהוא למעשה יצור חי אחד ועצום, המכסה את הפלנטה כולה.
האוקיינוס מפגין סימנים של חשיבה זרה ושונה מזו האנושית, עד כדי חוסר יכולת מוחלט ליצור עמו קשר - דבר העומד בניגוד מוחלט לתיאור הנפוץ של החייזרים כדמויי אנוש.
הספר נפתח בהגעתו של הגיבור, הפסיכולוג כְּרִיס קֶלְוִין, אל תחנת החלל המקיפה את סולאריס עקב בקשה מאחד החוקרים שבתחנה, גיבריאן.
כריס מגיע לתחנה על ספינה ששמה "פרומתאוס", שם הלקוח מדמות במיתולוגיה היוונית שהביאה את האש (תרבות ונאורות) לאדם בניגוד לרצונו של זאוס, הבכיר באלים, וכתוצאה מכך סבל עונש כבד מאוד.
על התחנה, כריס מגלה שהתרחשו בה דברים מוזרים לפני הגעתו, כולל התאבדות שנויה במחלוקת של גיבריאן.
כל יושבי התחנה מתנהגים בצורה מוזרה ומסרבים לתקשר עם כריס בצורה ברורה.
המאורעות עוברים תפנית לכיוון סהרורי אף יותר לאחר הופעתה בתחנה של האריי, אשתו של כריס, אשר התאבדה עוד לפני תחילת האירועים שבספר.
כריס נאלץ להתמודד הן עם תדהמתו מהופעתה המחודשת של אשתו, הן עם רגשות האשם שלו, שכן הוא מרגיש אחראי להתאבדותה, והן עם האכזבה שלו ככל שהולך ומתברר שהאישה שהופיעה בתחנה אינה באמת האריי אלא כפילה שלה, שככל הנראה נוצרה בידי האוקיינוס בניסיון לתקשר עם החוקרים בתחנה.
עם הזמן מתברר שלכל אחד מהחוקרים בתחנה ישנו "אורח" כזה, כמו האריי, אבל כולם מלבד אישה שחורה שכנראה קשורה לגיבריאן מוסתרים על ידי החוקרים, כנראה בגלל בושה, שאותה ניתן לנחש מהרמזים ומההסתרה.
במהלך הספר מתמודד כריס עם האורחת שלו.
בתחילה הוא מנסה להפטר ממנה - הוא משליך אותה לחלל בתוך חללית המשמשת למילוט מהתחנה.
האריי חוזרת ומופיעה לאחר מכן, ובין כריס ובינה מתפתח קשר מיני ורגשי.
אט-אט נעשית האריי, שבתחילה אינה מכירה בחוסר הטבעיות של הופעתה, מודעת לזרותה ולעובדת היותה מלאכותית, ותלויה לחלוטין בזכרונו ונוכחותו של כריס.
ישנם מספר פלאשבקים בהם נזכר כריס במאורעות בחייו עם האריי.
לקראת סופו של הספר מוצאים החוקרים דרך להשמיד את ה"אורחים".
מכיוון שכריס מסרב להשמיד את האריי, היא מסממת אותו ופונה לחוקרים האחרים שישמידו אותה, ובכך משחזרת את מעשה התאבדותה המקורי.
בנוסף לסיפור מערכת יחסיהם של כריס והאריי, משולבים בסיפור גם תיאורים של היסטוריית המחקר של כוכב הלכת, ועל הניסיונות הרבים והשונים לתקשר עם האוקיינוס, שעלו בחיי אדם רבים, גרמו לתסכול רב (עד כדי רצון להשמיד את האוקיינוס כ"נקמה" על שלא ניתן להבין אותו) ולבסוף הביאו לנטישתם של כמעט כל החוקרים.
לאורך הספר מופיעה ביקורת סמויה על המחקר המדעי ועל מגבלותיו, כאשר מוזכרת גם ההיסטוריה של המחקר של סולאריס וגם הסיווג המורכב של תבניות בתוך סולאריס.
הספר מעביר את התחושה שהכוכב מתחמק מהגדרה, או לפחות הוא מסובך ברמה שאינה אפשרית להבנה על ידי בני אדם, ובעצם מהווה "מראה" לתפיסות הקיימות של החוקרים אותו, בדומה ל"אורחים" שניתן להבינם, לפחות במקרה של קלווין, כהתגשמויות של הלא-מודע הפרוידיאני.
הספר בנוי בחלקיו הראשונים כספר מדע בדיוני ותעלומה סטנדרטי, אבל בשלב מוקדם משתנה לסגנון יותר ויותר פילוסופי.
מעניין לשים לב לעובדה זו לאור הביקורת של הסופר על המדע הבדיוני האמריקאי.
סולביי גולברנסן (בנורווגית: Solveig Gulbrandsen; נולדה ב-12 בינואר 1981) היא כדורגלנית נורווגית.
גולברנסן משחקת כקשרית מרכזית בקבוצת קולבוטן הנורווגית.
מאז שנת 1998, היא משחקת באופן קבוע בנבחרת הכדורגל של נורווגיה, ובאולימפיאדת סידני (2000) זכתה עמה במדליית זהב.
ב-8 ביוני 2006 סולבייג ילדה את בנה הראשון.
סולאריס היא מערכת הפעלה ממשפחת היוניקס, שנכתבה במקור על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס.
החברה נמכרה לאורקל ואיתה מערכת ההפעלה עברה לבעלות אורקל.
סולאריס, המבוססת על גרסת System V של חברת AT&T, החליפה את מערכת ההפעלה SunOS שהייתה מבוססת על גרסת היוניקס החופשית של אוניברסיטת ברקלי, BSD.
סולאריס משתמשת במערכת קבצים ייחודית לה בשם ZFS.
מערכת הפעלה זו נכתבה בעיקר עבור מחשבים המבוססים על מעבדי SPARC של חברת סאן, אך קיימת גם גרסת סולאריס-x86 שנועדה לשימוש במחשב אישי.
ב־30 באפריל 2004, ג'ונתן שולץ, נשיא חברת סאן מיקרוסיסטמס, ציין בריאיון לאתר Infoworld.com כי ייתכן שהחברה תשחרר את סולאריס תחת רישיון קוד פתוח.
בתחילת 2005 שחררה סאן חלקים ניכרים מקוד המקור של מערכת ההפעלה, תחת השם OpenSolaris (עם שם קוד פנימי "אינדיאנה").
רישיון זה לא היה תואם לרישיון ה־GPL ולכן אין אפשרות להשתמש בקטעי קוד של לינוקס בסולאריס ולהפך.
לאחר מכירת סאן לאורקל הופסק בהדרגה הפיתוח המקביל של OpenSolaris ומפתחים חיצוניים יסדו מיזם חיצוני מקביל בשם OpenIndiana.
סולאריס הוא סרט קולנוע סובייטי מסוגת המדע הבדיוני המבוסס על ספר באותו שם מאת הסופר הפולני סטניסלב לם.
הסרט, שהופק ב-1972, הוא הסרט השלישי מבין שבעה שביים הבמאי אנדריי טרקובסקי.
בשנת 1972 הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן.
גיבור הסרט, כריס, משוגר בספינת חלל החוקרת את כוכב הלכת "סולאריס", כדי להחליט האם להפסיק את חקר כוכב הלכת (או ליתר דיוק ישות חייזרית עליו) או להמשיך במחקר.
כריס, המגיע אל הספינה כמדען המונע על ידי שיקולים קרים, נתקל בתופעות שונות שמחזקות אותו בדעה שכוכב הלכת מהווה ישות בעלת תודעה, שגורמות לו להתעמת עם מעמקי נפשו.
הסרט נפתח בבית ילדותו של כריס, פסיכולוג הצפוי לטוס אל חללית מחקר בכוכב הלכת סולאריס.
זאת, לאחר שאנשי הצוות שעל חללית המחקר אינם מתקדמים ושולחים הודעות מבולבלות ולא ברורות אל כדור הארץ.
אל בית משפחתו של כריס מגיע ברטון, טייס ותיק אשר ביקר בכוכב הלכת בעבר.
ברטון מציג למשפחה קלטת של עדותו מלפני מספר שנים אודות החוויות שאירעו לו במהלך טיסתו בכוכב הלכת - במהלך גיחה סביב אוקיינוס סולאריס חווה התמוטטות עצבים לאור מה שראה, ולטענת המדענים השומעים את העדות בקלטת, חווה תסביך הזיות עקב אטמוספירת הכוכב.
אחד הפרופסורים באותה ישיבה משאיר פתח לדברים שחזה ברטון ומציע להמשיך ולחקור את כוכב הלכת, שכן ייתכן ומדובר בישות תבונית.
כריס שורף את מרבית מזכרותיו ומכין עצמו לטיסה.
בהגיעו אל חללית המחקר, הוא מגלה את הבלאגן הגדול על ספינת המחקר ואת מצבם הנפשי הרע של אנשי הצוות.
כמו כן, הוא מגלה כי אחד משלושת חברי הצוות, גיבריאן, אותו הכיר לפני כן, התאבד.
כאשר ניגש כריס אל חדרו של גיבריאן, הוא מגלה קלטת שהושארה עבורו.
החלק הראשון מסתיים עם הופעת אשתו של כריס, הארי, בספינת המחקר.
דבר שאינו הגיוני שכן היא מתה לפני 10 שנים.
החלק השני נפתח בהתמודדותו של כריס עם המשחק הפסיכולוגי הראשון שמציב כוכב הלכת - המפגש עם אשתו.
כריס מבין כי הופעתה של אשתו אינה הגיונית וכדי למנוע את התדרדרותו לשיגעון, הוא משגר את הארי בטיל אל החלל במטרה להיפטר ממנה.
סנאוט, אחד המדענים, מספר לכריס כי היא תשוב.
כמו כן, הוא מציין כי התופעות המוזרות החלו לאחר שצוות המדענים שיגר קרן רנטגן אל האוקיינוס של סולאריס.
כצפוי, הארי חוזרת אל חדרו של כריס באותו הערב.
שני המדענים האחרים (סנאוט וסרטוריוס), המנסים מזה זמן מה להבין מהן אותן דמויות מוכרות אשר מופיעות בספינת המחקר, מספרים לכריס כי כוכב הלכת הוא זה שיצר את הדמויות מהזיכרון של אנשי הצוות.
כמו כן, סרטוריוס מציין כי על אף שבדיקת דם של הישויות האלו מגלה שהן בנות אלמוות, אפשר להשמידן באמצעות מכשיר מסוים.
כריס אינו מאמין שאשתו היא ישות דמיונית ומתנגד נחרצות לרעיון.
בהמשך, הארי מספרת לכריס שהיא לא זוכרת כלום מחייה הקודמים ושכעת היא מישהי אחרת והיא לא יודעת כיצד הגיעה לספינה.
כריס מספר לה על עברה – איך עזב אותה למספר ימים לאחר ריב, וכשחזר גילה שהיא התאבדה באמצעות הזרקת כימיקלים שהשאיר בבית.
הסימן של הזריקה קיים גם אצל הארי הנוכחית.
עם הזמן, נראה כי גם כריס נכנע לשיגעון בעקבות מערכת היחסים עם הארי.
בין היתר, הוא חולם על מפגש עם אמו בגיל צעיר.
כאשר שואלת אותו אמו מהן הפציעות שעל גופו, הוא מבחין שפציעותיו נעלמות, בדומה לאלו של הארי על החללית.
כאשר כריס מתעורר מהחלום, הוא מגלה שהארי ביקשה משני המדענים להשמידה, לטובתו של כריס.
סנאוט מספר לכריס שמאז ששיגרו את גלי המוח של כריס לעבר האוקיינוס של סולאריס, הפסיקו להופיע דמויות מעברם.
כמו כן, החלו להופיע איים על גבי האוקיינוס.
הסצנה האחרונה מציגה את פגישתו של כריס עם אביו בבית ילדותו שהופיע בתחילת הסרט, כאשר לא ידוע האם כריס חזר אל כדור הארץ.
עם זאת, המצלמה מתרחקת מביתם וניתן לראות שהסצנה היא אי הנמצא על האוקיינוס של סולאריס.
סולה צפונית (שם מדעי: Morus bassanus, בעבר Sula bassana) היא מין עוף מים גדול-ממדים המשתייך לסוג סולת גנט שבמשפחת הסולתיים.
צבען של נוצותיהם של פרטים צעירים הוא חום כהה בשנתם הראשונה, ומשתנה בהדרגתיות ללבן בשנה שלאחר מכן עד שרוב הנוצות לבנות עם כתמים שחורים בקצה הכנפיים עם הגיעם לבגרות, בסביבות גיל 5 שנים, אך הצבעים משתנים בין פרט לפרט.
אורכם של פרטים בוגרים בין 85 סנטימטרים למטר אחד, ומוטת כנפיהם נעה בין 165 ל-180 סנטימטרים.
צבע העיניים תכלת והן מוקפות בעור שחור חסר-נוצות.
בתקופת הרבייה, מקבלים הראש והצוואר צבע צהוב בהיר.
ההזדווגות והרבייה מתרחשת בצפון האוקיינוס האטלנטי.
על פי רוב, מקננת הסולה הצפונית במושבות גדולות מאוד, על-גבי צוקים המתנשאים מעל האוקיינוס או על-גבי איים מסולעים קטנים.
המושבה הגדולה ביותר של הסולה הצפונית, שמכילה כ-60,000 פרטים, ממוקמת באי הקטן בונאונטור שבקוויבק, אך 68% מכלל האוכלוסייה העולמית מתרבה לחופי בריטניה ואירלנד.
זוגות סולות צפוניות יכולים להישאר יחדיו למשך מספר שנים.
קיים קשר חזק יחסית בין בני הזוג, והם מבצעים טקס "ברכת שלום" משוכלל בקן, הכולל את מתיחת החרטום והצוואר אל-על וטפיחה בעדינות זה על מקור זו.
הסולה הצפונית היא מין נודד, ובחורף היא עפה לכיוון דרום.
הסולה הצפונית היא צוללת מוכשרת, והיא צוללת אל מי האוקיינוס במהירות גבוה כדי לצוד את מזונה - דגים; מזונה העיקרי הוא דגים קטנים המקובצים בלהקות קרוב אל פני המים.
אף על פי שתעופתה של הסולה הצפונית קלילה ומלאת החן, על פני האדמה היא מגושמת מאוד ומדדה בכבדות בשל רגליה הקצרות וקרומי השחייה שעל גבי כפות הרגליים.
הסולה הצפונית מסוגלת לשייט שעות רבות על גבי זרמי אוויר, כמעט בלי לנפנף בכנפיה, ובכך היא חוסכת אנרגיה.
אף על פי שהמין אינו קרוב לסכנת הכחדה ומונה כ-530,000 פרטים, מספרם כיום נמוך ממספריהם בימים עברו, זאת בשל אובדן אזורי מחיה, לקיחת ביצים והריגת פרטים בוגרים.
סוּלה כחולת-רגל (שם מדעי: Sula nebouxii) היא מין עוף במשפחת הסולתיים (Sulidae).
אזור הגידול הטבעי של הסולה כחולת הרגל הוא איים טרופיים וסובטרופיים לחוף הפסיפי של דרום אמריקה, מפרו למקסיקו, כולל איי גלאפגוס, אזור התפוצה הנודע ביותר שלהן, שם אוכלוסייתן שופעת.
אוכלוסייתן מרובה גם בחלקים מקליפורניה.
המין אינו בסכנה מבחינת מצב השימור, ואוכלוסייתו צפופה מאוד באזורים מסוימים.
גודלה של הסולה כחולת הרגל הוא בינוני עד גדול: אורכה הוא 81 ס"מ בממוצע ומשקלה הוא 1.5 ק"ג בממוצע, והנקבות גדולות במקצת מהזכרים.
היא בעלת כנפיים ארוכות ומחודדות וזנב דמוי משולש.
עיניה ממוקמות בשני צידי מקורה ופונות קדימה, ולהן ראייה בינוקולרית חדה; עיניה צהובות, וקשתיות הזכרים צהובות יותר.
לסולה כחולת הרגל יש נחיריים מותאמים לצלילה הסגורים במשך כל חייה.
הנשימה נעשית דרך קצות הפה.
צבע הרגליים נע בין צבע טורקיז חיוור לבין צבע תרשיש כהה; צבע הרגליים אצל זכרים ופרטים צעירים בהיר יותר מאשר זה של הנקבות.
החיזור אצל הסולה כחולת הרגל נעשה תוך שהזכר מציג לראווה את רגליו בהגבהתן כלפי הראש ורוקד לשם יצירת רושם על הנקבה.
במהלך הריקוד הזכר פורש את כנפיו ורוקע ברגליו.
הסולה כחולת הרגל היא חיה בעלת מערכות יחסים מונוגמיות, אך לעיתים ישנן מערכות ביגמיות.
מחזור הרבייה של המין הוא בן שמונה עד תשעה חודשים, והוא אינו תלוי בעונה ובתאריך, אלא נעשה בספונטניות ובסתגלניות.
בהזדווגות, הנקבה צועדת במפגן והזכר מפנה את ראשו ואת זנבו כלפי השמיים ומפנה את כנפיו אחורנית בפעולת התרברבות בפני הנקבה.
הזכר גם משמיע קול שריקה חזק וצווחני.
גודל התטולה הוא שתיים או שלוש ביצים, ומהן בוקעים גוזל או שניים.
הביצים מוטלות במרווחים של כחמישה ימים.
הדגירה מבוצעת על ידי שני ההורים, לסירוגין, וכאשר אחד מהם לא דוגר - הוא משמש כמשגיח.
מאחר שלסולה כחולת הרגל אין אזור שאינו מכוסה בנוצות (אזור המסייע לחימום הביצים בזמן הדגירה; Brooding patch), היא משתמשת ברגליה כדי לשמור על חום הביצים.
הגוזלים אינם מסוגלים לשמור על חום גופם עד גיל חודש בערך.
הסולה כחולת הרגל היא אחד משני מינים בסוג סולה אשר מגדלים יותר מגוזל אחד.
ייתכן שזה נובע מיכולות הצלילה ההתמחותיות במים רדודים של זכר המין.
הגוזלים זקוקים להיזון תכוף, כך שעל הבוגרים לצוד דגים באופן קבוע.
ההורים תופסים דגים, מעכלים אותם ואז מעלים אותה חזרה (העלאת גירה) ומכניסים את המזון המעוכל (שהוא קל לעיכול) לפיות של צאצאיהם.
במקרה שלהורה אין מספיק מזון כדי להאכיל את כל גוזליו, הוא יאכיל רק את הגדול שבהם, כדי להבטיח שלפחות אחד מצאצאיו ישרוד.
הסולות כחולות הרגל יכולות להגן על שניים או שלושה אתרי קינון, לפני החלטה על אתר קינון מועדף כמה שבועות לפני התטולה.
הקינים נבנים על לבה שחורה וחשופה.
הסולות בונות את קיניהן במושבת קינון גדולה.
הזכר והנקבה מתחלקים באחריות ההדדית לדאוג לצאצאים: הזכר דואג לאספקת המזון עבורם בשלב חייהם המוקדם בשל יכולות הצלילה המפותחות שלו, והנקבה נוטלת פיקוד כאשר התביעה למזון מצידם גוברת.
תזונתה של הסולה כחולת הרגל מורכבת כולה מדגים.
הסולות הן ציידות מומחות של דגים, והן ניזונות בעיקר ממיני דגים מתלהקים כמו סרדינים, דגי אנשובי, מקרל ומדגים מעופפים.
בנוסף לאלה, הסולות אוכלות דיונונים ושיירי בעלי חיים ימיים אחרים.
הן צוללות לתוך מימי האוקיינוס, לעיתים מגובה רב, ושוחות בתוך המים במרדף אחר טרפן.
הסולה צדה לעיתים בגפה, לעיתים בזוגות, ובפעמים אחרות אף בלהקות גדולות.
בציד קבוצתי, הסולה המובילה צוללת לתוך המים ראשונה, ובכך מסמנת לכולן לצלול יחד כדי לתפוס את הדגים.
במהלך הציד, הן יכולות לצלול למים מגובה של יותר מ-60 מטרים, להגיע למהירות של יותר מ-90 קילומטרים בשעה, ולצלול לעומק של כ-25 מטרים מתחת לפני המים.
בהביאם מזון לצאצאיהם, ההורים מעכלים את האוכל, מעלים אותו (העלאת גירה) ומגישים אותו לצאצאים.
הסולה כחולת הרגל מפיקה קולות אנקה או צעקה קולניים ורב-הברתיים וקולות שריקה דקים.
הזכרים ידועים גם בהפניית ראשם מעלה ושריקה לעבר נקבה שעפה בסביבה.
סולבי גייר אוטסן יואונסון (באיסלנדית: Sölvi Geir Ottesen Jónsson; נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר איסלנדי ששיחק בעמדת הבלם.
אוטסן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ויקינגור, בגיל 17 עלה לקבוצה הבוגרת.
במשך 3 עונות הוא ערך 36 הופעות במדי ויקינגור.
בשנת חתם ביורגודן השוודית, בשנת זכה עם הקבוצה באליפות.
בשנת חתם בסונדרייסק תמורת 100 אלף אירו.
בקיץ סלטיק הביעה עניין בשחקן, אך סונדריסקה לא אישרה להוציא את העסקה לפועל.
קופנהגן ל-3 שנים תמורת 1.4 מיליון אירו.
ב-25 באוגוסט 2010 הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-1 נגד רוזנבורג בלקלאב במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
בסיום המשחק עלתה קופנהגן לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שהפסידה 2-1 במשחק הראשון שנערך בנורווגיה (עלתה בזכות שערי חוץ).
באותה עונה אוטסן היה שותף להעפלה ההיסטורית של המועדון לשמינית גמר המפעל.
ב-1 באוגוסט 2013 חתם לשנתיים באוראל הרוסית.
ב-7 באוקטובר 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד בהפסד 3-2 במשחק ידידות נגד .
לזכותו של אוטסן 25 הופעות בנבחרת ללא שער.
סולו גיטרה הוא קטע כלי המנוגן סולו על ידי נגן גיטרה יחיד (לרוב גיטרה חשמלית.
הסולו מהווה ביטוי אישי של הנגן, ולרוב מכיל יסוד של וירטואוזיות ואלתור.
לעיתים מלווה נגינת הסולו בליווי קצבי של חטיבת קצב (בס, תופים), ללא שירה ולעיתים ללא ליווי כלל.
סולו הגיטרה הוא מאפיין מרכזי של שיר רוק ורוק כבד ומופיע גם בבלוז, בג'אז ובפופ.
בדרך כלל מופיע סולו בשיר רוק לאחר מחזור אחד או שניים של בית ופזמון חוזר (כלומר, לרוב בין הפזמון השני לבית השלישי) ומהווה פריצה ברגע שיא של היצירה.
במהלך הסולו מתרחק הנגן מהמבנה המלודי, אך שב אליו בסופו של דבר לקראת סיום השיר, שלרוב ממשיך לעוד בית ופזמון חוזר.
קיימים שירים שסולו הגיטרה בהם מוביל לסופם, כך למשל Bohemian Rhapsody של להקת קווין, המסתיים בסולו של בריאן מיי, Comfortably Numb של פינק פלויד (סולן: דייוויד גילמור), Hotel California של להקת האיגלס, Wind Of Change של הסקורפיונז (סולן: קלאוס מיינה) ועוד.
קיימים שירים הנפתחים בסולו גיטרה כגון Johnny B.
Goode של צ'אק ברי, Since I've Been Loving You של לד זפלין (סולן: ג'ימי פייג') ועוד.
סולו הגיטרה התפתח ממסורת הנגינה בביג בנד הג'אז של שנות ה-40, בה ניתנה לנגנים וירטואוזים במה לבצע קטע מעבר מאולתר קצר יחסית (כדקה), במסגרת התזמורת.
במסורת הג'אז ניתנת לנגני לכלי נגינה רבים במה להופעת סולו.
נגנים שצמחו ממסורת של בלוז וניגנו גיטרה בביג בנד כצ'ארלי כריסטיאן (חבר תזמורתו של בני גודמן ב-1933) וטי-בון ווקר פיתחו את המבנה המורחב של הסולו ומסורת שיבוצו כחלק מקטעים בביצועם.
מסורת הסולו נמשכה ופותחה לאורך ימי הרית'ם אנד בלוז והרוקנרול על ידי נגנים כצ'אק ברי, בו דידלי ובאדי הולי.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 ובעיקר במחצית השנייה שלהן התווספו לגיטרה אפקטים שונים כדיסטורשן, ריברב, טרמולו ועוד שאפשרו מגוון רחב מאוד של ביטוי עצמי לנגנים.
הסולואים התרחבו והגיעו לאורך של מעל 10 דקות בהופעות חיות ובתקליטים.
בכיר סולני הגיטרה היה ג'ימי הנדריקס ורבים מסולני הגיטרה הגדולים של הרוק ניגנו בשנות השישים ובשנות השבעים שהמשיכו את מגמות ההתפתחות, בהם אריק קלפטון, דייוויד גילמור, קית' ריצ'רדס, ג'ימי פייג', ריצ'י בלקמור, ג'ורג' האריסון ועוד.
בשנות השמונים ושנות התשעים המשיכו להופיע בעולם הרוק נגנים מוכשרים, שהלכו בעקבות המסורת שגובשה, בהם קרלוס סנטנה, מרק נופלר, בריאן מיי, קורט קוביין, סלאש, דה אדג', סטיבי ריי וון, גרי מור, אדי ואן היילן ועוד.
ברוק כבד ובמטאל התפתחה מסורת של סולואי גיטרה ארוכים, וירטואוזיים ומורכבים מאוד מבחינה טכנית המכונים שרדינג.
בעולם הדיסקו ודאנס נטה סולו הסינטיסייזר להחליף את תפקיד סולו הגיטרה של הרוק.
"סולו צוקים" - כינוי לסולו גיטרה דרמטי, שבו, בקלישאה של סרטוני וידאו מצולם הסולן כעומד על צוק תחת כיפת השמיים ומצולם מגבוה, באמצעות מסוק או רחפן.
ראשית הרוקנרול בישראל לא הייתה ממסדית אלא צמחה במועדונים, כמה מטובי הגיטריסטים צמחו מרקע זה והגיעו לקונצנזוס בשלב מאוחר, בהם חיים רומנו, שמוליק בודגוב, יהודה קיסר ושלמה מזרחי.
נגני להקת כוורת אפרים שמיר, דני סנדרסון ויצחק קלפטר אחראים על כמה מסולואי הגיטרה הגדולים של המוזיקה העברית, כאשר הסולו בגיטרה אקוסטית של קלפטר בשיר "העץ הוא גבוה" (מאת זהר לוי) מוזכר פעמים רבות כסולו הגיטרה הטוב ביותר במוזיקה העברית.
סולה אדומת-רגל (שם מדעי: Sula sula) היא מין של עוף ים ממשפחת הסולתיים.
הסולה מצויה באזורים הסובטרופיים של דרום-מערב האוקיינוס ההודי, אזור האיים הקריביים, האוקיינוס הפסיפי והאוקיינוס האטלנטי.
הסולות מבלות את רוב חייהן באוקיינוס, ונוחתות על היבשה רק כדי להתרבות.
זהו מין הסולה הקטן ביותר - אורכו כ-64 עד 76 ס"מ, מוטת כנפיו כ-91 עד 101 ס"מ, ומשקלו 900-1,003 גרם; הנקבות גדולות מעט מהזכרים.
כמשתמע משמה של הסולה, רגליה אדומות; מקורה כחול, ויש עליו ועל הגרון כתמים כחולים ואדומים.
ישנן שתי "וריאציות" של צבע גוף הסולות: בפרטים מהווריאציה הלבנה, נוצות התעופה שחורות, ושאר הגוף לבן.
אצל פרטים מהווריאציה החומה, כל הגוף חום.
גופן של הסולות מותאם למעופים ארוכים, לשם חיפוש מזון.
במהלך מעופים אלה הן עשויות לעבור מרחק של 150 ק"מ.
הסולות ניזונות בעיקר מדגים קטנים ודיונונים.
הן צוללות במהירות אל המים על מנת לתפוס את טרפן; בצלילתן הן מגיעות לעומק של כ-4 עד 10 מטרים מתחת לפני הים.
מכיוון שמשקלן של הנקבות גדול משל הזכרים, הן צוללות עמוק יותר.
לעיתים הסולות נצפות צדות בשיתוף פעולה עם מיני טורפים אחרים, כגון דולפינים או טונה, אשר מביאים להקות דגים קרוב אל פני המים.
לסולות אין עונת רבייה קבועה, והן מתרבות לכל אורך השנה.
הרבייה מתרחשת כל כ-15 חודשים, בהתחשב בכמות המזון הזמין.
הסולות חברתיות ומקננות בלהקות, ויש להן תצוגות חיזור, במהלכן הן מציגות לראווה את הרגליים והכנפיים, וקופאות בתנוחות שונות.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 91 עד 139 ימים, ומגיעים לבגרות מינית בגיל 2-3 שנים.
סולה פרואנית (שם מדעי: Sula variegata) היא מין עוף ממשפחת הסולתיים החיה באמריקה הדרומית, באזורי החוף שבין מדינת פרו עד לעיר קונספסיון שבצ'ילה.
היא קרובת משפחה של סולה כחולת-רגל וסולה אדומת-רגל מאיי גלאפגוס.
מין זה מתקבץ על חופי האוקיינוס השקט בלהקות עצומות, אשר מייצרות מאות טונות של גואנו המספק אנרגיה ודשן לתעשייה המקומית.
למעשה זה הוא העוף השני בכמות הגואנו שהמושבות שלו מייצרות.
היא לבנה ובעלת מקור ארוך המשמש לדיג וכן אברות תעופה גדולות הנעות אחורה בזמן הצלילה.
כמו רוב הסולות היא ניזונה מדגים שהיא שולה מעומק של עד מטר אחד מתחת לפני המים.
היא ממריאה לגובה כדי לצבור תאוצה שתביא אותה עד לעומק זה.
הסולות נעזרות בדגים טורפים שיעלו להקות של דגים קטנים לפני המים, שם הן יכולות לתפוס אותם.
בעבר היה ציד גדול של עופות אלה ועד שנת 1997–1998 היו ירידות בכמותם ואחרים נדדו צפונה יותר בחורף.
כיום ישנם כ-5 מילון עופות והם מבוססים באזור הדיג שלהם.
בכל מושבה הסולות מקננות בכל ימות השנה.
הנקבות מטילות 1–4 ביצים שבוקעות לאחר 4 עד 5 שבועות.
הצלחת הצעירים להגיע לבגרות תלויה בכמות המזון, גודל המושבה וכמות הטורפים באזור.
טורפים יבשתיים מתרחקים מאזורי הקינון הצוקיים, אבל עופות ימיים עלולים לחטוף אפרוח שאין עליו השגחה טובה.
סולדד פסטורוטי (בספרדית: Soledad Pastorutti; נולדה ב-12 באוקטובר 1980) המוכרת בעיקר בשמה הפרטי ובכינוי לה סולה, היא זמרת-יוצרת פולק, פופ לטיני ומוזיקה לטינית ארגנטינאית.
פסטורוטי הצליחה, בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, להביא לתודעה של הדורות הצעירים את ז'אנר הפולקלור.
היא מכונה בפי מעריציה והתקשורת העולמית גם הטייפון וההוריקן של ארקיטו בשל קולה המרהיב והאנרגיות הרבות שהיא מקרינה ומשדרת לקהל בהופעותיה.
היא זכתה במקום הראשון בפרס "Premio Revelación Cosquín 1997" ומכרה, עד היום, יותר מארבעה מיליון תקליטים ואלבומים ברחבי העולם.
החל משנת 2008, היא מנחה באופן קבוע את התוכנית הטלוויזיונית הארגנטינאית "Ecos de mi tierra", המוקדשת בעיקרה למוזיקה, ובשנת 2015 היא זכתה לראשונה במקום הראשון בטקס פרס מרטין פיירו בקטגוריית "התוכנית המוזיקלית" על הנחייתה בתוכנית.
אלבום האולפן הראשון של פסטורוטי, , הוא האלבום הנמכר ביותר אי פעם בארגנטינה של חברת Sony Music Latin, על פי נתוניו של אלברטו קלדרו, נשיאה של חברת Sony Music Latin.
בסוף שנות ה-90, אמר נשיא סוני בריאיון לעיתון "La Nación", אלברטו קלדרו, כי אלבומה השני של פסטורוטי , הוא האלבום השני הנמכר ביותר אי פעם בארגנטינה של חברתו.
חידושה את מוזיקת הפולקלור הארגנטינאית בשנות ה-90 המוקדמות גרמה לשינוי הגישה המוזיקלית של צעירים וצעירות.
כמו כן, נאמר עליה ידי רבים בארגנטינה ובאמריקה הלטינית שהיא "ההבטחה החדשה של מוזיקת הפולקלור הלאומי" יחד עם אמנים רבים אחרים כמו אבל פינטוס ולוסיאנו פריירה.
בשנת 2014 היא זכתה בפרס גראמי הלטיני יחד עם לילה דאונס ונינה פסטורי בקטגוריית "אלבום הפולקלור הטוב ביותר" ובשנת 2015 היא הייתה מועמדת לזכייה לראשונה בקריירה שלה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר" על אלבומה המשותף עם לילה דאונס ונינה פסטורי, , אולם הן לא זכו.
1996–1980: ילדותה, תחילת הקריירה ו-Poncho al Viento
פסטורוטי נולדה ב-12 באוקטובר 1980, בעיר קסילדה, הסמוכה לעיירה הקטנה ארקיטו בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה.
פסטורוטי היא בתם הבכורה של גריסלדה היידי זקינו ועומר אלברטו פסטורוטי, שבמקור הם, גם כן, מהעיירה ארקיטו בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה.
יש לה אחות צעירה בשם נטליה פסטורוטי שנולדה ב-15 באוגוסט 1982, גם היא, כמו אחותה הבכורה, זמרת ארגנטינאית מפורסמת, ובהכשרתה המקצועית היא עורכת דין וכותבת בקשות.
אביה של פסטורוטי, עומר אלברטו פסטורוטי, שהיה קורא נלהב של הפואמה "מרטין פיירו" והיה נוהג לנגן להנאתו בגיטרה ובומבו, החדיר לבתו, פסטורוטי, את אהבתו לפולקלור הארגנטינאי כבר בגיל צעיר.
קריירת השירה של פסטורוטי החלה בשנת 1988, כבר בגיל 8, כאשר לראשונה הופיעה בפסטיבל "Fiesta de la Soja" שהתקיים בפרובינציית סנטה פה, בו היא הרשימה את הקהל באנרגיה שלה ובקולה המרהיב.
כמו כן, בשל נסיעותיה, הופעותיה וראיונותיה שהחלו כאשר החלה את קריירת השירה שלה, פסטורוטי החליטה לעזוב את בית ספרה.
אלבומה הראשון, Pilchas Gauchas, יצא לאור בשנת 1994, אותו היא הקליטה תוך 8 שעות בתוך חדר אמבטיה של אולפן הקלטות.
מטרתה העיקרית הייתה שיאפשרו לה להופיע ב-"Festival Nacional del Folklore de Cosquín" (בתרגום חופשי: הפסטיבל הלאומי של הפולקלור של קוסקין), אך בסופו של דבר היא נותרה מחוץ לאירוע עקב הוראה מגבוה שמנעה מקטינים להופיע אחרי חצות.
על אף שהמארגנים לא אפשרו לה להופיע בפסטיבל בשנה הקודמת, הופעתה הראשונה כאמנית מקצועית התרחשה ביום שבת, ה-4 בנובמבר 1995 בפרובינציית בואנוס איירס.
יחד עם אחותה נטליה, הן המשיכו להופיע בהופעות ברחבי המדינה על מנת להצליח ולהתפרסם, לכן הרשויות החליטו, בסופו של דבר, לאשר לפסטורוטי ואחותה, נטליה, להופיע ב-"Festival Nacional del Folklore de Cosquín" בשנת 1996 על אף היותן קטינות.
הופעתה של פסטורוטי הייתה להצלחה כבירה והיא הוכתרה כמנצחת של הפסטיבל, ואף קיבלה את פרס "Cosquín de Oro" (בתרגום חופשי: קוסקין הזהב).
להופעתה של פסטורוטי בפסטיבל עם אחותה הייתה השפעה חיובית על הקריירה שלה, כי לאחריו חברת התקליטים Sony Music החתימה אותה על חוזה ואפשרה לה להקליט ולהוציא לאור באותה שנה את אלבום האולפן הראשון שלה, Poncho al Viento, שהצליח להימכר ב-800,000 יחידות תוך זמן קצר.
בשנת 1997 החלה פסטורוטי סיבוב הופעות.
במהלך השנתיים הראשונות של הקריירה שלה היא הופיעה ב-181 ערים ועיירות ברחבי ארגנטינה.
כמו כן, יצא לאור אלבום האולפן השני שלה, La Sole, שעשה הדי קולות בעיר בואנוס איירס ופרסם ברבים את שמה של פסטורוטי.
שני אלבומי האולפן הראשונים שלה, Poncho al Viento ו-La Sole, החלו לטפס במעלי המצעדים וברשימת רבי המכר.
כמו כן, באותה שנה, פסטורוטי הופיעה כ-10 פעמים ב"תיאטרו גראן רקס", התיאטרון הגדול והחשוב ביותר בעיר בואנוס איירס, ומכרה כ-34,000 כרטיסים.
שיר הפתיחה של האלבום, La Sole, הוא גרסת כיסוי השיר "Que nadie sepa mi sufrir" שהולחן במקור ב-1936 על ידי אנחל קברל למילותיו של אנריקה דיסאו, והתפרסם ברחבי אמריקה הלטינית.
השיר, במרוצת השנים, הפך להצלחה גדולה ונעשו לו גרסאות כיסוי רבות על ידי מבצעים מרחבי העולם, ביניהם: פסטורוטי, אדית פיאף, מריה דולורס פרדרה, פלאסידו דומינגו, חוליו איגלסיאס וחוה אלברשטיין (השיר ידוע בגרסתה בשם "חיוכים" שנכתב על ידי לאה נאור).
בשנת 1998 הכפילה פסטורוטי את מספר הופעותיה בעיר בואנוס איירס, ארגנטינה והופיעה ביותר מ-20 קונצרטים, שוב ב"תיאטרו גראן רקס".
היא נבחרה על ידי Sony Music Latin להיות נציגת ארגנטינה על מנת להלחין את השיר "Los sueños de todo el mundo", ולכלול אותו באלבום ההופעות החיות הראשון שלה, , שיצא לאור לרגל קיום מונדיאל 1998. כמו כן, פסטורוטי ליוותה באופן רשמי את נבחרת ארגנטינה בכדורגל בתחרות מונדיאל 1998 שנערכה בצרפת.
הקונצרטים ב"תיאטרו גראן רקס" הפכו לאלבום ההופעות החיות הראשון שלה, שיצא לאור בהמשך השנה תחת הכותרת .
לאחר קיומו של מונדיאל 1998, פסטורוטי קיבלה במדריד שבספרד, את הודעתה של חברת Sony Music Latin על כך שנמכרו ברחבי העולם כמיליון יחידות של שני האלבומים שלה.
כמו כן, Sony Music Latin דיווחו לתקשורת הארגנטינאית כי היא האמן שיצר את מספר המכירות הגבוה ביותר בפרק הזמן הקצר ביותר בהיסטוריית החברה, תוך לקיחה בחשבון את כל האמנים מכל הז'אנרים.
בשנת 1999, כאשר פסטורוטי הגיעה לשיא הקריירה שלה ונחלה הצלחה כבירה במדינות רבות, היא החליטה להשיק בושם לו היא קראה "Emoción" (בתרגום חופשי: רגש).
פסטורוטי הבהירה: "מטרתי העיקרית עם השקת הבושם היא להקצות אחוז מהמכירות של הבושם להופעות, במיוחד בעיר הולדתי".
מומחה הניחוח האחראי לריחו של הבושם היה ריצ'רד הרפין; הרפין הוא יוצר ניחוחות בינלאומיים למותגי יוקרה בינלאומיים כמו קלווין קליין, סלין דיון, מארק ג'ייקובס, ראלף לורן ומוצרי אייבון.
הבושם הוא שילוב של עלי כותרת של ורדים ויסמין עם וניל, רמזים של שוקולד ורעננות שנותנים העלים של העגבנייה.
בחודשים הראשונים של אותה שנה, פסטורוטי הייתה שקועה בצילומים לסרט "La Edad del Sol" ("הגיל של השמש" שכותרתו של הסרט היא היפוך של אותיות שמה - Edad ו-Sol), שהיה גם הניסיון הקולנועי הראשון שלה.
התסריט של הסרט הוא סיפור אודות טיול סיום לימודים, שבו אחת מהתלמידות היא אמנית מפורסמת המסתבכת בהפתעה.
הסרט יצא לאור ב-1 ביולי 1999 וצפו בו יותר מ-1 מיליון צופים, אך המבקרים לא ראו בכך הישג מכובד לסרט.
2000–2001: הופעות בפסטיבלים, Soledad ו-Libre
בשובה של פסטורוטי מצרפת, פסטורוטי החלה להקליט את אלבום האולפן הרביעי שלה, Soledad, שיצא לאור לראשונה באוקטובר 2000. לאחר יציאתו לאור של האלבום, היא הופיעה במרכז האמנויות ברביקן שבצפון הסיטי של לונדון לפני קהל של כ-1,800 צופים תחת שם המופע "Festival de Cine y Música Argentina".
בשנת 2001, המלחין אלכסנדר לרנר התבקש על ידי פסטורוטי להיות המפיק האמנותי של אלבום האולפן החמישי שלה, Libre, אשר יצא לאור באותה השנה.
Libre הושמע בתחנות הרדיו העיקריות וסיבוב הופעותיה של פסטורוטי התבצע ב"תיאטרו גראן רקס", בואנוס איירס.
ב-21 באוגוסט 2002, פסטורוטי הופיעה ב"תיאטרו קולון", הסמל התרבותי ובית האופרה של העיר בואנוס איירס, ארגנטינה.
המופע קם בסיועה הכספי של הקרן "Felices Los Niños".
באותה שנה, פסטורוטי החליטה להעלות מופע מחווה להורסיו גוארני, אחד מהכותבים המשפיעים ביותר בהתחלת הקריירה שלה ואחת מחלוציה של המוזיקה הפופולרית בארגנטינה.
הם ביצעו יחדיו מופע ב"אצטדיון לונה פארק" וביצעו את שיריהם.
המופע המשותף שלהם הפך לאלבום הופעה חיה בשם Sole y Horacio juntos por única vez.
בחודש אפריל 2003, פסטורוטי לקחה חלק בפסטיבל בשם "Festival Argentino en Miami" ובנוסף, ביצעה שירים והופעות בלוס אנג'לס שבקליפורניה ווסט פאלם ביץ' שבפלורידה, ארצות הברית.
קריירת המשחק של פסטורוטי החלה בגיל 23, בשנת 2003, כאשר שיחקה בתפקיד הראשי בשתי העונות של הטלנובלה הארגנטינאית של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "פינת אור", לצדם של מריאנה אספוסיטו, אגוסטין סיירה, גסטון סופריטי, סטפנו דה גרגוריו, קנדלה וטראנו, נטליה מלקון ונדיה די צ'לו.
שחקני הטלנובלה "פינת אור" הגיעו לסיבוב הופעות במדינות שונות ברחבי העולם.
בין השאר, בשנת 2004, במהלך חול המועד פסח, שחקני הטלנובלה נחתו בישראל על מנת להופיע ב"היכל מנורה מבטחים" (או בשמו המוכר והמסורתי: היכל הספורט יד אליהו) בעיר תל אביב-יפו שבישראל, עם קיבולת של יותר מ-11,000 מושבים.
יחד איתם, נחתו גם שחקני הסדרה "המורדים"; לואיסנה לופילטו, בנחמין רוחאס, קמילה בורדונבה ופליפה קולומבו, על מנת להעלות כ-20 הופעות במהלך חג הפסח.
כמו כן, הופעתם של שחקני "פינת אור" בישראל הייתה מיוחדת ובלעדית, שכן בארגנטינה הטלנובלה לא נחלה הצלחה כפי שהיא נחלה הצלחה בישראל.
הצלחתה של הטלנובלה בישראל נחשבה להישג חסר תקדים, שכן מדובר בהפקה ארגנטינאית אשר מדוברת בשפה שאינה השפה הרשמית במדינת ישראל.
עם זאת, ובניגוד להצלחה הפושרת שנחלה הטלנובלה בארגנטינה, במדינות שונות ברחבי אמריקה הדרומית כמו אורוגוואי, פרגוואי ופרו, היא זכתה לנתוני רייטינג מרשימים.
בנוסף, שחקני הטלנובלה התארחו בישראל בתוכניות אירוח שונות, ביניהן תוכנית הילדים של חני נחמיאס, "בחדר של חני", בה התארחו פסטורוטי ומריאנה אספוסיטו.
חודשים מספר לאחר הופעתם של שחקני הטלנובלה בישראל, פסטורוטי נבחרה לזמרת הלטינית הטובה ביותר של רדיוס 100FM, כאשר היא מתחרה בגלוריה אסטפן, טליה ורוסריו פלורס.
יחד עם פבלו סנטוס, הבסיסט והמנהל המוזיקלי של להקתה, היא הפיקה את אלבום האולפן השישי שלה, , בו ישנם שבעה שירים שנכתבו על ידה.
לאחר שפסטורוטי הופיעה ברחבי העולם עם סיבוב ההופעות של "פינת אור", היא הציגה את אלבום האולפן החדש שלה, , בשלושה קונצרטים ב"אצטדיון לונה פארק" אשר נמצא בלב העיר בואנוס איירס שבארגנטינה.
בשל התגובות החמות והמקבלות שקיבלה על אלבומה החדש, היא הצטרכה להמשיך ולהציג את האלבום במספר ערים חשובות ברחבי העולם; ביניהן רוסאריו, קורדובה וסנטיאגו דה צ'ילה.
באוגוסט של אותה שנה, 2005, פסטורוטי ציינה דרך חדשה בקריירה שלה כאשר יצא לאור אלבום האולפן השביעי שלה והאלבום הכפול הראשון אשר מורכב משני דיסקים שונים ונפרדים, Diez años de Soledad.
על הפקת האלבום היה אחראי אפו ורדה, מנכ"ל Sony Music של ספרד ואמריקה הלטינית.
הדיסק הראשון של האלבום הוקלט באולפן והוא מורכב מאחד עשר שירי אולפן, בו פסטורוטי מציגה את בגרותה כזמרת, מבצעת ומלחינה, כפי שעשתה באלבומה הקודם.
כמו כן, האלבום מכיל שיר בשם "Brindis", אותו כתב אפו ורדה, מנכ"ל Sony Music של ספרד ואמריקה הלטינית, במיוחד עבורה, כי הוא מסכם את עשר שנות הקריירה האינטנסיביות של פסטורוטי.
עם הזמן, השיר "Brindis" הושמע במספר מדינות בהם לא נהוג היה להשמיע את שיריה של פסטורוטי.
כמו כן, חמש שנים מאוחר יותר, בשנת 2010, הזמרת המקסיקנית טליה הקליטה קאבר לשירה של פסטורוטי.
הדיסק השני הוא דיסק של הופעות חיות, עם עשרה שירים שהוקלטו במיוחד באולפנים של ערוץ הטלוויזיה הארגנטינאי, "Telefe" שבעיר בואנוס איירס.
ב-26 בנובמבר, פסטורוטי התבקשה להופיע בפתיחת אצטדיון "Pepsi Music", בו היא הציגה את אלבום האולפן השביעי שלה, Diez años de Soledad.
שם האלבום מהווה משחק מילים המתייחס לספר "מאה שנים של בדידות" של הסופר הקולומביאני גבריאל גארסיה מארקס.
כבר באותו ערב, פסטורוטי התבשרה שהאלבום הגיע למעמד של אלבום זהב במעמד "פרסי CAPIF".
הופעתה באצטדיון "Pepsi Music" הוקלטה, נערכה וה-DVD הראשון שלה, En vivo en Obras, יצא לאור בשנת 2006.
בשנת 2006, פסטורוטי ציינה את יום השנה ה-10 בו היא הופיעה ב-"Festival de Cosquín" לראשונה ב-1996, מופע בו היא הלהיבה את מעריציה.
באותה שנה, היא שבה להופיע בפסטיבל יחד עם הורסיו גוארני, מייסדו ומקימו של הפסטיבל, שעל פסטורוטי העיד שהיא "היורשת שלו".
עשר שנים לאחר קיומו של פסטיבל קוסקין הראשון בו פסטורוטי לקחה חלק, בקיץ 2006, 30,000 אנשים מילאו בהמוניהם את שטח "Fiesta Nacional del Durazno" (בתרגום חופשי: המסיבה הלאומית של האפרסקים) שמתקיים מדי שנה במרסדס שבפרובינציית בואנוס איירס, כמחווה לפרי האפרסק ולמגדלי האפרסקים והפירות באזור.
הפסטיבל נמשך כשלושה ימים, בהם מבצעים מופעי תרבות, מוזיקליים ואומנותיים.