tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן להצטמצם לקבוצות נוסחאות מהצורה ו- (מאחר שתורת הסדר הקווי הצפוף ללא איבר ראשון ואחרון היא בעלת חילוץ כמתים).
נקבל שכל 1-טיפוס p במשתנה מקיים אחד משלושה:
p ממומש על ידי איבר רציונלי q (כלומר הטיפוס הוא אוסף הנוסחאות שנובעות מהנוסחה - במקרה זה הנוסחה מבודדת את הטיפוס).
p מתאר איבר שמהווה חתך דדקינד מוכלל של המספרים הרציונליים (כלומר המשתנה v גדול מכל אברי קבוצה כלשהי של מספרים רציונליים, וקטן מכל איברי משלימתה - פורמלית, קיים שוני מחתכי דדקינד המתבטא בכך שלקבוצה ה"תחתונה יותר" יכול להיות מקסימום).
p מתאר איבר הגדול מכל המספרים הרציונליים, או קטן מכולם.
טיפוס מסעיף 2, המתאר חתך דדקינד, מגלם במשתנה את המספר הממשי המתאים לחתך.
מבנה המספרים הממשיים הוא הרחבה אלמנטרית של הרציונליים בה הטיפוס ממומש.
מנגד, מבנה המספרים הממשיים משמיט את הטיפוסים מסעיף 3 - אלה ממומשים רק על ידי איברים לא סטנדרטיים במודל של האנליזה הלא סטנדרטית.
כמו כן, טיפוס מסעיף 2 יכול לתאר איבר אינפיניטסימלי - מספר חיובי הקטן מכל הרציונליים, וזוהי דוגמה נוספת של טיפוס הממומש במודל לא סטנדרטי של האנליזה.
טיפוסים ששייכים למחלקת הטיפוסים שבסעיף 1 ממומשים כבר במבנה ממנו יצאנו - המספרים הרציונליים.
אלה טיפוסים שניתן לתאר באמצעות נוסחה אחת מסדר ראשון - .
טיפוסים כאלה נקראים טיפוסים מבודדים.
אכן, כל טיפוס מבודד ממומש במבנה ביחס אליו הוא הוגדר.
לפיכך, אם ברצוננו להשמיט טיפוס, נרצה שהטיפוס לא יהיה מבודד.
אוסף הטיפוסים השלמים מסדר n כמרחב טופולוגי
קיימת טופולוגיה טבעית מעל .
אם נתבונן במרחב סטון של האלגברה הבוליאנית הנוצרת מהקבוצות הגדירות ב-, ניתן לזהות את איברי המרחב הזה עם קבוצות עקביות מקסימליות של נוסחאות מעל n משתנים כלשהם; כאמור, כל קבוצה כזו היא בדיוק טיפוס שלם מסדר n.
כך, אנו מקבלים באופן טבעי טופולוגיה על .
עבור נוסחה מסדר ראשון , נגדיר את הקבוצה .
אז האוסף הוא בסיס של קבוצות פתוחות לטופולוגיה זו (ולמעשה, כל קבוצה כזו היא גם סגורה).
טיפוס p ייקרא מבודד אם הקבוצה {p} במרחב סטון היא פתוחה.
באופן שקול, אלה טיפוסים הנוצרים על ידי אוסף כל הנוסחאות שנובעות לוגית מנוסחה כלשהי , הנקראת הנוסחה המבודדת את הטיפוס.
מרחב סטון הוא תמיד קומפקטי ובלתי קשיר לחלוטין, וניתן להוכיח משפטי מבנה רבים בתורת המודלים באמצעות התבוננות במרחבים טופולוגיים מהסוג הזה.
עבור שפה בת מניה, לכל מבנה M ותת קבוצה בת מניה A, מתקיים .
הטיפוסים המבודדים ב- הם צפופים אם ורק אם העוצמה לא מקבלת את הערך המקסימלי שלה, כלומר ; מתברר שתנאי זה שקול לכך ש- .
במקרה זה, אם T היא התורה השלמה של M, יש ל-T מודל ראשוני.
ניתן לדבר גם על n-טיפוסים ביחס לתורה כלשהי T; אלה קבוצות נוסחאות ב-n משתנים שהן עקביות ביחס ל-T.
כמקודם, n-טיפוס שלם ביחס לתורה T הוא n-טיפוס חלקי מקסימלי ביחס להכלה.
נשים לב שההגדרה אינה ביחס למודל כלשהו M או לקבוצת פרמטרים כלשהי, אך מלבד זאת היא אנלוגית לחלוטין.
טופולוגית סטון קיימת גם מעל אוסף כל ה-n טיפוסים השלמים ביחס לתורה T, - מוגדרת על ידי אותן קבוצות פתוחות בסיסיות .
בשונה ממרחבי סטון שהוגדרו מקודם (ביחס למבנה כלשהו M), המרחבים הנוצרים באופן זה לא חייבים להיות קומפקטיים.
יחד עם זאת, אם התורה T היא שלמה, לכל מודל M של T מתקיים - ואז המרחב קומפקטי.
טיפוס p הוא מבודד ביחס לתורה T אם הקבוצה {p} היא פתוחה ב-.
לעיתים מרחבי סטון מעידים על תכונות של התורה T - למשל, אוסף הטיפוסים המבודדים צפוף בכל אחד ממרחבי סטון (מכל מימד n), אם ורק אם ל-T יש מודל ראשוני.
דוגמה נוספת לכך היא במשפט Ryll-Nardzewski, בו הוכח כי בקרב תורות שלמות בנות מניה (שיש להן מודל אינסופי), -קטגוריות שקולה לכך שכל מרחבי סטון הם סופיים.
כל טיפוס מבודד ביחס למבנה M ממומש בו; לגבי טיפוסים שמוגדרים ביחס לתורה T - השמטה או מימוש של טיפוסים כאלה היא ביחס למודל ספציפי של T.
טיפוסים מבודדים ביחס לתורה T מושמטים במודל M שלה אם ורק אם אין במודל עדים לנוסחה המבודדת אותם (כלומר M לא מספק את הנוסחה ); כפועל יוצא מכך, אם התורה T היא שלמה, כל טיפוס מבודד ממומש בכל אחד מהמודלים שלה.
מכאן, על מנת שטיפוס כלשהו יושמט, מסתמן שמספיק שלא יהיה מבודד.
משפט השמטת הטיפוס מבטא את התפיסה הזו:
משפט השמטת הטיפוס: עבור תורה בת מניה T, כל טיפוס לא מבודד מושמט באיזשהו מודל בן מניה M של T.
לכאורה, ובעיקר מסיבות הקשורות לטרמינולוגיה, השמטת טיפוס נראית כדבר שלילי.
בפועל, יש לכך תועלות רבות.
למשל, ניתן להיעזר בהשמטת הטיפוס במודל כלשהו של תורה T (בשפה המכילה את ), על מנת להוכיח שמערכת ההיסק הסטנדרטית עבור ה-w-לוגיקה היא שלמה (באנלוגיה למשפט השלמות של גדל).
טיפוס (type) בביולוגיה הוא דוגמה מייצגת של אורגניזם מסוים (או קבוצה של אורגניזם) אשר הוצמד לו שם מדעי לפי שיטת מיון עולם הטבע.
במילים אחרות הטיפוס הוא המודל או המודלים אשר מוזכרים במאמר אשר תיאר את הטקסון ונתן לו את שמו המדעי.
בעבר (לפני שנת 1900) בבוטניקה השימוש במונח type היה זהה לשימוש במונח טקסון היום.
הגדרת הטיפוסים מאפשרת בחינה של האורגניזם עליהם התבסס המחקר המקורי וכך מאפשרת לחוקרים אחרים להמשיך את המחקר הטקסונומי עם אותם פריטים.
למשל ייתכן ושני כותבים שאינן מודעים אחד לשני יפרסמו מאמרים המתארים את אותו הטקסון אך יתנו לו שמות מדעיים שונים.
ייתכן והמידע הטקסונומי או הטכנולוגיה לא היו מפותחים מספיק בזמן כתיבת המאמר המקורי וכעת בחינה מחודשת את הפריטים תביא למסקנה שונה.
חוקר מודרני הקורא תיגר על המסקנות המקוריות יכול להשוות את ההולוטייפ המאוחסנים במוזיאונים ולהחליט אם אכן מדובר במינים שונים או בשם מדעי נרדף.
לפי ה-ICN טיפוס (Type) הוא מונח המוצמד באופן תמידי לטקסון.
בביולוגיה טיפוס יכול להיות דוגמה של צמח אמיתי או ציור.
ה-ICN מספק רשימה של כמה טיפוסים (מאמר 9), ההולוטייפ הוא החשוב שבהם.
לפי ה-ICZN טיפוס של מין או תת-מין הוא אורגניזם (או סדרה של אורגניזם), טיפוס של סוג או תת-סוגים הוא מין וטיפוס של טקסונים מעל סוג הוא סוג.
דרגות מעל על-משפחה אינן מוצמדות לטיפוס.
הולוטייפ הוא האורגניזם עליו התבסס התיאור של השם המדעי ומהווה מודל לשם זה.
ההולוטייפ לרוב מאוחסן במוזיאון או אוספים ידועים ומאפשר גישה חופשית לחוקרים המעוניינים להמשיך ולחקור את הפרט.
כאשר מוגדר הולוטייפ, וקיימים פרטים נוספים מאותה סדרה של ההולוטייפ (כלומר מוזכרים במאמר ביחד עם ההולוטייפ) הם מכונים הפראטייפ.
אלוטייפ הוא מודל מהזוויג ההופכי לזה של ההולוטייפ, הוא נבחר מתוך הפרטייפים.
השימוש באלוטייפ אינו חובה לפי הנחיות ICZN.
נאוטייפ הוא אורגניזם הנבחר לשמש כהולוטייפ כאשר ההולוטייפ המקורי אבד או נהרס, או שלא נבחר כזה בתיאור המקורי.
בתעופה, טיפוס או נסיקה הוא שלב שבו כלי טיס נוסק מעלה.
כמו כן, זהו השלב הלוגי שבא מיד לאחר ההמראה וקודם לשיוט.
את הטיפוס נעשה בהדרגה עד שכלי הטיס מגיע לרום טיסה מוסכם מראש.
המטוס עושה שימוש בדחף הגובר על כוח הגרר המופעל עליו ומשיג עילוי.
בנוסף הטייס עשוי להרים את אף המטוס ועל ידי כך לשנות את הכיוון בו פועל הדחף ועל ידי כך ליצור רכיב אנכי המושך את המטוס כלפי מעלה ומתווסף לעילוי הקיים.
המטוס יפסיק לעלות ברגע שכוח מנועיו לא יוכל להתגבר על הכוחות המתנגדים לו, כלומר המטוס יגיע לסייג הרום שלו.
לחלופין, הטיפוס ייפסק כאשר הטייס ינמיך את עוצמת המנועים בכוונה תחילה ויאזן את אף המטוס למטרת שמירה על גובה אחיד וכניסה למצב שיוט.
כאמור, הטיפוס מתבצע מיד לאחר המראת המטוס והוא קודם לשלב השיוט.
המטוס נוסק עד לגובה ידוע מראש אותו קובע הטייס בהתאם להנחיות שניתנו לו ממגדל הפיקוח.
בטיסות ארוכות, טיסות מסחריות בעיקר, המטוס מטפס, נכנס למצב שיוט וחוזר חלילה.
ככל שהדלק במטוס אוזל כך המטוס קל יותר וניתן לטפס עימו לרום גבוה יותר.
ככל שמתקדמים בשלב הטיפוס, קצב הטיפוס (ידוע גם בשם "קצב נסיקה") הולך ויורד.
זאת מאחר שככל שנוסקים האוויר נהיה דליל יותר.
ניתן גם להשיג טיפוס מבלי להיעזר במנועים.
דבר זה קורה באזורים בהם ישנה פעילות עזה של רוחות וזרמי אוויר עולים, אך רוב המטוסים אינם מותאמים לטיפוס פסיבי.
כניסה לאזור זה כרוכה בסכנה ולרוב רק דאונים מטפסים באופן פסיבי.
השלב ההפוך לטיפוס הוא הנמכה, שלב בו מורידים את גובה המטוס בהדרגה.
בתלות בסוג כלי הטיס ותנאי הטיסה או השדה ממנו ממריאים ישנן מספר סוגי מהירויות טיפוס אופייניות בכוח מנוע מלא, כאשר השליטה על מהירות האוויר עצמה מושגת על ידי זווית האף (עלרוד) של המטוס, ככל שהזווית גבוהה יותר המהירות קטנה.
מהירות זאת אופיינית למטוסים מרובי מנועים ומושגת ניתוק מהקרקע מהר ככל הניתן, תפקידה הוא להבטיח טיסה בטוחה במקרה ויש כשל באחד המנועים.
המהירות מחושבת לכך שברגע שיש כשל המטוס יוכל לטפס, לבצע הקפה ולנחות בבטחה בכוח של המנועים הנותרים.
מהירות זווית טיפוס מרבית (Vx):
מהירות זאת מקנה את קצב הטיפוס המרבי של המטוס יחסית למרחק.
בפועל מהירות זאת מקנה את משך הטיפוס הארוך ביותר מבין כל פרופילי הטיפוס בכוח מלא, אך בטווח המרחקים הקצר ביותר.
מהירות זאת קריטית כאשר ישנו מכשול שיש לעבור, או טווח גבהים שהמטוס המטפס נדרש לעבור בטווח הקצר ביותר, לפי נהלים והוראות הבקרה האווירית.
מהירות קצב טיפוס מרבי (Vy):
מהירות זאת מקנה את קצב הטיפוס המרבי של המטוס יחסית לזמן.
כלומר מהירות זאת מקנה את הזמן הקצר ביותר להשגת גובה מסוים.
מהירות זאת משמשת בדרך כלל לטיפוס לאחר המראה אחרי שמושגת מהירות טיפוס בטוח, או לטובת טיפוס דרך טווח גבהים שהמטוס צריך לשחרר בזמן הקצר ביותר על פי הגדרת הבקרה והנהלים.
טיפּוּלוֹת (שם מדעי: Tipuloidea) היא על-משפחה בסדרת הזבובאים המכילה את המשפחות Cylindrotomidae, Limoniidae, Pediciidae וטיפולתיים.
על-משפחה זו מכילה לפחות 15,300 מינים, רובם (75%) תוארו על ידי האנטומולוג צ'ארלס פול אלכסנדר .
תחרויות הטיפוס באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בפארק הספורט של רוקה.
זוהי הופעת הבכורה של תחרויות בענף הטיפוס באולימפיאדת הנוער.
התחרויות הורכבו מטורניר נערים וטורניר נערות שבכל אחד מהם השתתפו 20 מטפסים.
כל טורניר מורכב משלוש תחרויות נפרדות: טפוס מהיר, טיפוס בולדרינג וטיפוס לגבוה כנגד השעון.
ההעפלה לתחרויות היא אישית והמכסה ניתנת לספורטאי ולא לוועד האולימפי המקומי.
בנוסף, כל חברי הנבחרת נדרשים להיות בני 15 עד 17, בזמן המשחקים (תאריך הלידה בין ה-1 בינואר 2000 ל-31 בדצמבר 2001).
כל ועד אולימפי מקומי מורשה לשלוח עד 4 ספורטאים, 2 ספורטאים לכל מגדר.
אם העפילו יותר משני ספורטאים לכל מגדר, הוועד האולימפי המקומי הוא בעל הסמכות להחליט מי יהיו שני הספורטאים אשר ישתתפו במשחקים.
הוועד האולימפי הבינלאומי והפדרציה הבינלאומית לטיפוס סיכמו כי בכל טורניר ישתתפו 20 ספורטאים.
מכסה בודדת, לכל טורניר, ניתנה למדינה המארחת, ארגנטינה.
13 מכסות חולקו בהתאם לדירוג של אליפות העולם לנוער לשנת 2017 אשר התקיימה באינסברוק עבור כל מגדר.
מכסה בודדת עבור כל מגדר חולקה למנצח ומנצחת של כל אליפות יבשתית, בהתאם לחלוקה הבאה: אמריקה, אירופה, אסיה, אפריקה ואוקיאניה.
מכסה בודדת אחרונה בכל טורניר חולקה כהקצאה עולמית.
אם המנצח באליפות היבשתית כבר זכה במכסה, המכסה תועבר לספורטאי המדורג הבא בתור באותה אליפות.
טיפול תרופתי עצמי הוא בחירה ושימוש בתרופות (כולל צמחי מרפא ותרופות מסורתיות) שהפרט עושה על מנת לטפל במחלות או בסימפטומים שהוא זיהה בעצמו.
טיפול תרופתי עצמי הוא תהליך בו נקנים, נבחרים, ונצרכים תרופות ללא מרשם, תרופות מרשם, צמחי מרפא, תרופות סבתא, ויטמינים ותוספי תזונה.
מטרת הטיפול לקדם את הבריאות או לשפר ביצועים קוגניטיביים וגופניים, וכן למטרות אסתטיות ופנאי.
טיפול תרופתי עצמי נעשה ללא ייעוץ מקצועי, מרשם או מעקב.
לכן, הוא עלול לגרום לשימוש מוטעה כמו מינון יתר, מינון חסר או ריבוי תרופות .
טיפול תרופתי עצמי כולל גם מצבים בהם נלקחת תרופה על סמך עצה ממקור לא מוסמך.
טיפול תרופתי עצמי הוא תופעה עולמית צומחת.
תופעה זו קשורה לבעיות בריאות כמו עמידות לאנטיביוטיקה, תופעות לוואי שליליות, מיסוך מחלות ותחלואה מוגברת.
בעיות נוספות כוללות אבחנה עצמית שגויה, אינטראקציות מסוכנות בין תרופות, אופן נטילה שגוי, מינון שגוי, בחירה שגויה של סוג הטיפול, פיתוח תלות והתמכרות.
למרות הסכנות, טיפול תרופתי עצמי יכול להוות סוג של טיפול עצמי, שיכול לתרום באופן משמעותי לבריאותו הנפשית והפיזית של האדם.
טיפול תרופתי עצמי נצפה לא רק בבני אדם, אלא גם ביונקים שונים.
קופי אדם באפריקה, למשל, משתמשים במוצרים צמחיים ללא ערך תזונתי כדי לטפל במחלות טפיליות.
הדנאית המלכותית אוכלת אסקלפיאס אדום על מנת להילחם בזיהום טפילי.
ישנן עדויות לכך שגם האדם הניאנדרטלי צרך צמחים כמו קמומיל ואכילאה אלף העלה לצרכים רפואיים.
ניתן, עם כך, לראות בטיפול תרופתי עצמי את תחילתו של הטיפול הרפואי שהועבר מדור לדור.
טיפול תרופתי עצמי מהווה תופעה עולמית שכיחה, בעיקר במדינות מתפתחות.
השימושים העיקריים הם לטובת הפחתת כאב, חום ודלקת.
לפי ארגון הבריאות העולמי, טיפול תרופתי עצמי יכול להיות אחראי בכמה תנאים:
לתרופות יש אפקטיביות מוכחת ואיכותן ובטיחותן נבדקה
התרופות משמשות למצבים אשר ניתן לזהותם באופן עצמאי או שהשימוש נעשה במצבים מתמשכים לאחר קבלת אבחון רפואי
התרופות נועדו לטפל במצב הספציפי
מומלץ שהתרופות או התוצרים הנלקחים לשם טיפול עצמי ילוו במידע הכולל את אופן צריכת התרופה, תופעות לוואי אפשריות, אינטראקציות אפשריות, אזהרות, משך השימוש והתנאים בהם יש לפנות לקבלת מידע מקצועי.
חומרים המשמשים לטיפול תרופתי עצמי
תוסף תזונה הוא מוצר המכיל ויטמינים, מינרלים, חומצות אמינו, רכיבים צמחיים או רכיבי תזונה אחרים.
הם מיוצרים במפעלים ייעודיים ונמכרים בצורות שונות, כמו למשל: כמוסות, טבליות או משקאות.
להבדיל מתוסף תזונה המתווסף לתזונה הכללית כמוצר נפרד, תוסף מזון מתייחס לרכיב בתוך מוצר מזון כגון צבעי מאכל, ממתיקים וכו'.
עקב הדמיון בשם יש נטייה בציבור הרחב להתבלבל בין שני המושגים.
הבחנה בין תוסף תזונה לתרופה מבוססת על הצורך של הגוף במרכיביהם לשמירה על בריאותו.
החומר הפעיל של התרופות אינו חיוני לפעילות התקינה של תאי הגוף.
כתוצאה מכך חומרים תזונתיים כמו פחמימות, חלבונים, שומנים ומים, אינם נחשבים לתרופה, אלא לתוספי תזונה.
צריכת תוספי תזונה מומלצת במטרה לספק חומרים חיוניים כגון ויטמינים, מינרלים, חומצות שומן או חומצות אמינו החסרים או לא מספיקים, בדיאטה הרגילה.
לשימוש נכון ומותאם בתוספי תזונה, יש לפנות לייעוץ ומעקב של דיאטן קליני.
חומר פסיכואקטיבי הוא חומר שנועד להשפיע לצורך לא רפואי או רפואי על מערכת העצבים המרכזית על מנת לגרום לשינוי בתפקוד המוח על מרכיביו, וכתוצאה מכך לגרום שינויים בהכרה, בתפיסה, במצב רוח או בהתנהגות.
ישנו מגוון רחב של חומרים פסיכואקטיביים, הם כוללים בין היתר חומרים כמו : אלכוהול, קפאין, טבק, קנאביס, הלוצינוגנים, אופיואידים ועוד.
בני אדם נוהגים להשתמש בחומרים פסיכואקטיביים מזה אלפי שנים למטרות מגוונות, כמו למשל: אקסטזה רוחנית, הנאה, הקלה בכאבים פיזיים וטיפול בבעיות רגשיות.
על פי רוב, המונח סם פסיכואקטיבי מתייחס לחומרים פסיכואקטיביים המשתמשים למטרות לא רפואיות ופעמים רבות הוא מקושר לקונוטציות שליליות כמו פגיעה בבריאות, הפרה של החוק והתמכרויות.
על פי היפותזת הטיפול תרופתי העצמי, אנשים צורכים חומרים פסיכואקטיביים כדי להפחית רגשות שליליים.
בהתאם לכך, היפותזת הטיפול תרופתי העצמי היא הסבר אפשרי לקשר בין מצוקה רגשית והתמכרות.
למעשה, המוטיבציה לטיפול תרופתי עצמי ממגוון של בעיות פסיכיאטריות ומצבים נפשיים כואבים, היא אחת הסיבות המרכזיות לשימוש יתר ולפיתוח תלות בחומרים פסיכואקטיביים, כך שמצבים אלו אינם נובעים רק מחיפוש פשוט אחר אסקפיזם, אופוריה או נטייה להרס עצמי.
אחד הפתרונות הראשונים של אנשים עם הפרעת קשב לטיפול תרופתי עצמי בהיעדר טיפול הוא השימוש בקפאין, שהוא בעצם חיקוי של הטיפול בממריצים.
בהתאם לכך, הרבה אנשים עם הפרעת קשב מדווחים על צריכה גדולה של משקאות כגון קוקה-קולה וקפה.
במצבי קיצון ומצוקה, יש המגיעים אף לשימוש בממריצים לא חוקיים.
הבדלה בין שימוש רפואי לשימוש לרעה
ההבדלה בין חומרים פסיכואקטיביים שנחשבים לסמים ובין כאלו שלא, מתבססת בעיקר על אופן השימוש בהם ולא על סוג החומר.
לדוגמה בחומר מורפין ניתן לעשות שימוש רפואי כתרופה משככת כאבים וניתן גם לעשות בו שימוש לרעה כסם משכר שעלול להוביל להתמכרות.
בעקבות זאת, ברוב העולם ישנם מנגנוני פיקוח והסברה מגוונים, המיועדים לאפשר את השימוש הראוי והמועיל בחומרים פסיכואקטיביים, תוך הימנעות או צמצום מרבי של השימוש לרעה בחומרים אלו.
כאמור, השימוש בטיפול תרופתי עצמי יכול להיות הן לטובה והן לרעה.
משום שלא ניתן למנוע את השימוש בטיפול תרופתי עצמי, על מערכות הבריאות ואנשי המקצוע נדרשים להשכיל את הציבור על היתרונות והחסרונות של טיפול תרופתי עצמי, כמו גם על אופן השימוש הנכון בו.
כמו כן, ישנם חומרים אשר יכולים להועיל לאדם בנסיבות מסוימות, אך להזיק באחרות.
כדי לאפשר שימוש ראוי באותם חומרים ולצמצם ככל הניתן את השימוש לרעה, ברוב העולם יש פיקוח על טיפול תרופתי עצמי.
פיקוח זה בא לידי ביטוי בין היתר בכך שסוגי תרופות מסוימים זמינים רק באמצעות מרשם רפואי.
למשל, פקודת הסמים המסוכנים התשל"ג-1973 היא פקודה (חקיקה שמקורה בתקופת המנדט) המגבילה את העיסוק בסמים במדינת ישראל.
טיפוס, גלישה וחילוץ (בראשי תיבות: טג"ח, שמתפרשים גם כטיפוס וגלישת חבלים) הוא פעילות צבאית שלוחמיה מתמחים בהגעה ליעד מהתווך העילי באמצעות טיפוס, פאסט-רופינג, השתלשלות ממסוקים, גלישת מצוקים וסנפלינג.
כינוי סלנג נפוץ בישראל ללוחמי טג"ח הוא "קופים", שניתן ללוחמים בשל התמחותם בטיפוס (כמו הקופים בטבע), והוא זה שנמצא בשימוש בקרב כלל כוחות הביטחון, הלוחמים עצמם והציבור הרחב.
השימוש ב"קופים" נפוץ מאוד במתארי לוחמה בטרור, בקרב יחידות השתלטות וביחידות שנלחמות בשטח בנוי שם נדרשת פריצה למבנים רבי-קומות, כגון בניין דירות או מגדלי משרדים.
מטרת השימוש ב"קופים" היא להפתיע את החמושים במבנה באמצעות כניסה בדרך בלתי-שגרתית.
מלבד ריתמת הטיפוס והחבלים, ה"קופים" מצוידים בגרזן טקטי או פטיש במטרה לשבור חלונות, תריסים וסורגים, וחמושים ברימוני הלם על מנת להמם את המטרות ולהשיג יוזמה, ובנשק אישי - לרוב אקדח - על מנת לנטרל את האויבים, ולהגן על עצמם במקרה הצורך.
בישראל כל יחידות ההשתלטות, ובראשן הימ"מ של משטרת ישראל, מפעילות "קופים".
בצה"ל, בנוסף ליחידות ההשתלטות כגון סיירת מטכ"ל ושייטת 13, ישנם "קופים" גם ביחידה 669 (יחידת החילוץ האווירי), יחידת מגלן, יחידת אגוז, יחידת דובדבן, פלגת סמו"ר של יחידת יהל"ם ויחידת הלוט"ר (שגם מכשירה מדריכי טג"ח).
בצה"ל, הכשרת מדריכי ולוחמי טג"ח נעשית במסלול הנמשך עשרה חודשים במסגרת בית הספר ללוחמה בטרור של צה"ל וכולל אימון במכשולי גובה ועומק בעת פעילות מבצעית במגוון סביבות, מסביבה מושלגת ועד לסביבה מדברית.
טיפולי החלפת ניקוטין הם דרכים מאושרות רפואית לצרוך ניקוטין שלא דרך טבק.
המטרה של הטיפולים היא לעזור למטופל בתהליך הגמילה מעישון או הפסקת הרגלי לעיסת מוצרי טבק.
הטיפול נעשה דרך מדבקות, מסטיקים ללעיסה, תרסיסי אף ומשאפים.
בישראל ניתן לרכוש מוצרים אלו בבתי מרקחת ללא מרשם רופא, אך המכירה אסורה למי שטרם מלאו לו 18 שנים, בשל הימצאות ניקוטין במוצרים.
טיפולי החלפת ניקוטין, בעזרת מגוון מוצרים הכוללים מסטיקים, טלאים, תרסיסי אף או משאפים משפרים באופן ניכר את הסבירות שמטופל יצליח להיגמל מצריכת מוצרי טבק.
מחקרים שנערכו מוכיחים שהשימוש בטיפולים אלו יעילים באותה מידה כמו השימוש בתרופות בהיגמלות מעישון למשך תקופה של כ-6 חודשיים.
כמו כן מחקרים אלו מראים שאין הבדל בין סוגי הטיפול השונים, אך כן נמצא שוני בסבירות שמטופל יקפיד בטיפול בהתאם לסוג הטיפול אותו הוא עובר.
שימוש במספר טיפולים בעת ובעונה אחת מגביר באופן ניכר את הסבירות שמטופל יצליח להיגמל משימוש בטבק.
בנוסף לכך, לווי מקצועי במהלך הטיפול הוכח כגורם המגביר את אחוזי ההצלחה.
טיפולי החלפת ניקוטין יעילים במיוחד בקרב מעשנים כבדים, זאת אומרת אנשים אשר מעשנים למעלה מ-15 סיגריות ביום.
לעומת זאת אין מחקרים אשר מוכיחים יעילות בקרב מעשנים קלים, כאלו המעשנים פחות מעשר סיגריות ביום.
נעשה שימוש במוצרי החלפת ניקוטין גם בטיפול בקוליטיס כיבית.
מחקרי יעילות, המתבצעים באמצעות ניסויים קליניים אקראיים, אינם מצליחים לשקף בצורה יעילה את האפקטיביות של המוצרים בעולם האמיתי.
מחקרי יעילות אשר נערכו על ידי ארגוני בריאות על מנת לקבוע את רמת היעילות של טיפולי החלפת ניקוטין הגיעו למסקנות צנועות יותר לגבי יעילות המוצרים בהשוואה למחקרים קליניים מבוקרים אשר נערכו על ידי התעשייה עצמה או מחקרים שנעשו על ידי גופים עצמיים שקיבלו מימון מהתעשייה.
הטענות שהטיפולים יעילים מאוד וכדאיים מבחינה כלכלית עדין לא נמצאו כחד-משמעים על ידי מחקרי יעילות עולמיים.
מחקרים מראים שהסיכוי של אדם להפסיק לצרוך מוצרי טבק כחודש אחרי תחילת הטיפול הם גבוהים ועומדים על כ-53% אך לאחר תקופה נוספת של כ-11 חודשיים נמצא כי רק כ-15% מהמטופלים לא חזרו לצרוך מוצרי טבק, לכן עולה השאלה האם המוצר יעיל בטווח הארוך או רק בטווח הקצר.
לעומת זאת ישנם מחקרים אחרים המציגים נתונים יותר חיובים כלפי יעילות המוצרים המראים כי הטיפולים מעלים את הסיכוי של המטופל להיגמל מצריכת טבק בכ-50%-70%.
שימוש במספר מוצרים בעת ובעונה אחת משפר באופן משמעותי את אחוזי ההצלחה של הטיפול.
בישראל, האגודה למלחמה בסרטן כן ממליצה על שימוש במוצרי החלפת ניקוטין כדרך להיגמל מצריכת טבק.
בשנת 2010 ניכנסו תרופות גמילה כמו ורניקלין לסל הבריאות אך כיוון שמוצרי החלפת ניקוטין אינם מוגדרים כתרופות הן אינן מסובסדות על ידי קופות החולים.
ישנם מספר תופעות לוואי אשר מטופלים עלולים לחוות בהתאם לסוג המוצר בו הם משתמשים ומשך הזמן בו הם משתמשים במוצר זה.
תופעות לוואי נפוצות בקרב לועסי מסטיק כוללים בחילה, שיהוקים, גירוי של חלל הפה, דימומים מהחניכיים, הפרשת יתר של רוק, הפרעות במערכת העיכול, שיהוקים, נפיחות של הפה ובחילות.
תופעות לוואי שכיחות בקרב המשתמשים במדבקה כוללות גירוי בעור ויובש בחלל הפה בעוד המשאף בדרך כלל גורם לשיעול, נזלת, גירויים בפה, בגרון וכאבי ראש.
תרסיסי האף עלולים לגרום לגירוי באף, לדמיעה מהעיניים ושיעול.
כמו כן כל סוגי הטיפול עלולים להוביל להרעלת ניקוטין או להתמכרות.
ישנם ראיות מעטות לכך ששימוש לטווח ארוך במוצרי החלפת ניקוטין עלול להעלות את הסיכוי של המטופל לחלות בסרטן.
צריכת ניקוטין במהלך ההריון הוא מעשה מסוכן עבור העובר ומומלץ להימנע מכך.
לאחר שהניקוטין נספג בגוף הוא עובר דרך השליה וכתוצאה מכך ישנו ריכוז גבוהה של ניקוטין בחלב אם של נשים מעשנות וכאלה אשר חשופות לעישון פסיבי.
קיים חשש שנזק עלול להיגרם לתינוק אם אמו עוברת טיפול להחלפת ניקוטין במהלך ההריון.
נשים בהריון ואלה המניקות הרוצות לעבור טיפול להחלפת ניקוטין צריכות להתייעץ עם רופא לפני התחלת הטיפול.
קיים חשש לפיו ניקוטין עצמו כחומר עשוי להיות אחראי לפחות באופן חלקי לבעיות הבריאותיות אשר מתגלות אצל ילדים לאימהות אשר עישנו במהלך ההריון ולא רק שאר החומרים הנמצאים בסיגריה.
קיימות ראיות לכך שהניקוטין משפיע לרעה על ההתפתחות המוחית של העובר ועל תוצאות ההריון.
ישנו גם סיכון גבוהה יותר של מות עובר תוך רחמי ולידה מוקדמת בקרב נשים הצורכות ניקוטין במהלך חודשי ההריון.
שימוש בניקוטין עלול ככל הנראה לפגוע בהתפתחות הנוירולוגית של העובר.
ישנם גם סיכונים לעובר בשלב מאוחר יותר בחיים בשל חשיפה לניקוטין במהלך ההריון אשר כוללים בין היתר סוכרת מסוג 2, השמנת יתר, יתר לחץ דם, מומים נוירו-התנהגותיים, תפקוד לקוי של מערכת הנשימה ועקרות.
חשיפה לניקוטין במהלך ההריון עלולה גם לגרום להפרעות קשב וריכוז (ADHD) וללקויות למידה בקרב ילדים שאימותיהם צרכו ניקוטין במהלך ההריון איתם.
בנוסף לכך ילדים אשר נחשפו לניקוטין כאשר היו תינוקות נמצאים בסיכון מוגבר לפתח התמכרות לניקוטין בשלב מאוחר יותר בחיים שלהם.
בעבור נערים ונערות מתחת לגיל 18 מומלץ להתייעץ עם רופא לפני התחלת הטיפול.
ישנן ראיות לכך שתחילת צריכת ניקוטין לפני גיל 25 עלולה לגרום לנזק בלתי הפיך למוח וליכולת הקוגניטיבית של הצרכן.
רוב המעשנים מתחילים לעשן סיגריות לפני גיל 18, ומעטים מתחילים לעשן אחרי גיל 25.
אף על פי שאין ראיות חד משמעיות המקשרות בין טיפולי החלפת ניקוטין למחלות קרדיווסקולריות כן מומלץ לאנשים אשר כבר לוקים במחלות אלו או שחוו התקף לב בעבר להתייעץ עם רופא לפני התחלת הטיפול.
מטרת הטיפול היא להוריד את הצורך לעשן או ללעוס טבק על ידי ספיגת ניקוטין בדרך אחרת אשר אינה כוללת עישון או לעיסת טבק.
המוצרים השונים מכניסים את הניקוטין לגוף בדרכים שונות ובמינונים שונים ולכן כמות הזמן שלוקח למטופל להרגיש את הספיגה ומשך הזמן שהוא או היא מרגישים סיפוק משתנה בין מוצר למוצר.
ככל שהניקוטין נספג מהר יותר החשש להתמכרות עולה.
קיים סיכוי לא מובטל שאנשים אשר יצליחו להפסיק ללעוס או לעשן טבק עקב הטיפול יתמכרו במקום למוצרים אשר איפשרו להם להפסיק עם ההתמכרות המקורית.
מדבקות ניקוטין משחררות ניקוטין לגוף באופן רציף ובמינון קבוע במשך כבין 16–24 שעות.
מסטיקים ומשאפים משחררים כמות גדולה יחסית של ניקוטין לתוך הגוף בפרק זמן קצר דבר אשר מגביר את הסיכוי להתמכרות לניקוטין בקרב המשתמשים במוצרים אלו.
טיפולי החלפת ניקוטין אושרו לראשונה לשימוש בארצות הברית בשנת 1984. המוצרים המשמשים לטיפול כלולים ברשימת המוצרים הבטוחים וההכרחיים למערכת בריאות יעילה של ארגון הבריאות העולמי.
ב-2015 בארצות הברית העלות של שימוש במדבקות ניקוטין למשך כחודש הייתה בין 100 ל-200 דולרים, מוצרים אחרים לרוב עולים יותר.
בשנת 2015, אחוזי המכירה של מוצרי החלפת ניקוטין נפלו בפעם הראשונה מאז 2008 בהתאמה לעלייה במכירות של סיגריות אלקטרוניות, המוביל חוקרים להעריך שאנשים מנסים להשתמש בסיגריות אלקטרוניות בתור תחליף ניקוטין, אף על פי שרוב הסיגריות האלקטרוניות אינן מאושרות לשימוש זה.
סנוס וטבק הרחה אינם מאושרים בתור מוצרי החלפת ניקוטין.
אף על פי שסיגריות אלקטרוניות משווקות לרוב כאלטרנטיבה פחות מזיקה לעישון סיגריות רובן הגדול לא מאושרות כמוצרי החלפת ניקוטין.
למנהל המזון והתרופות האמריקאי יש רשימה של מוצרים שברצונם להכניס לפיקוח על-מנת להפוך אותם למוצרי החלפת ניקוטין אשר כולל בתוכו סיגריות אלקטרוניות.
המוצר האחרון אשר אושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי הוא משאף ניקוטין.
בשל חוסר המידע לגבי ההשלכות הבריאותיות של שימוש בסיגריות אלקטרוניות בתווך הארוך ארגוני בריאות רבים אינם ממליצים על שימוש במוצר זה בתור תחליף ניקוטין.
בישראל סיגריות אלקטרוניות אינן מוכרות כתחליף ניקוטין ובשנת 2012 משרד הבריאות אף פרסם אזהרה כנגד השימוש בסיגריות אלרקטרוניות בשל הסכנות הבריאותיות שלהן.
טיפוס בחבל הוא ספורט בו המשתתפים צריכים לטפס על חבל התלוי אנכית באמצעות ידיהם בלבד.
תחרויות טיפוס בחבל נערכות על ידי כוחות משטרה וכיבוי אש ברחבי העולם, וכן ענף ספורט זה זוכה לעניין מחודש בצרפת שם נערכות תחרויות בקניונים ובמרכזי קניות.
הענף פופולרי במיוחד בצ'כיה וחובבי הספורט מקיימים אליפויות מקומיות וארציות משנת 1993.
עד לאולימפיאדת 1932 (כולל) ענף הטיפוס בחבל נכלל כחלק מתחרויות האתלטיקה האולימפיים.
בארצות הברית נערכו אליפויות טיפוס בחבל שאורכו נע מ-6 ועד 7.5 מטרים וקוטרו כ-3.8 סנטימטרים.
התחרויות נערכו על ידי איגוד האתלטים החובבים ועל ידי ה-NCAA עד לתחילת שנות השישים ומאז בוטלו.
במשחקים אולימפיים שנערכו בארצות הברית המתחרים טיפסו על חבל באורך 7.62 מטרים (25 רגל), ואילו במשחקים האולימפיים באירופה אורך החבל נקבל ל-8 מטרים (26.3 רגל).
כמעט בכל התחרויות, המדד לניצחון היה הטיפוס לראש החבל בזמן הקצר ביותר, המתחרים היו מתחילים את הטיפוס ממנח של ישיבה וטיפסו על החבל רק באמצעות הידיים והזרועות.
הותר לספורטאים לבעוט ברגליים כדי להשיג תנופה.
באולימפיאדת אתונה הראשונה בעת החדשה המתחרים נמדדו לא רק לפי משך זמן הטיפוס אלא גם לפי טכניקת הטיפוס שלהם (למשל אחיזת החבל בשתי הידיים והנפת הגוף במאונך לחבל הוסיפה לדרגת הקושי).
בכל התחרויות האולימפיות האחרות עד לשנת 1932 הניצחון בטיפוס בחבל נקבע אך ורק לפי זמן הטיפוס.
בראש החבל הותקן מעין טמבורין בתוך תושבת ובו המטפס נגע בהגיעו לפסגה.
מספר מודדים עמדו עם שעוני עצר ומדדו את זמן הטיפוס לכל אתלט ובסופו של דבר היה מתבצע ממוצע.
עם השנים, פותחו אמצעי מדידה אלקטרוניים למדידת הטיפוס בחבל ואתלטים שונים חשבו שיש להוסיף אותו לתחום מקצועות השדה והמסלול ולא לתחום האתלטיקה הקלה.
שיא העולם בטיפוס בחבל שאורכו 20 רגל (כ-6 מטר) הוא 2.8 שניות, שיא שהושג על ידי דון פרי מארצות הברית בשנות החמישים.
לפי ספר השיאים של גינס נקבע שיא טיפוס בחבל לפי החוקים לעיל: למטפס יש 60 שניות לעלות שוב ושוב על החבל, אורך החבל הוא 5 מטרים והטיפוס מתחיל מתנוחה של ישיבה.
את השעון מאפסים כאשר המטפס יורד בחבל וסוכמים יחד את כל זמני העלייה עד למקסימום של 60 שניות.
לפי שיטה זו השיא בטיפוס בחבל נקבע על ידי מרקוס בונדי ב-31 בינואר 2010 שהצליח לטפס 27.8 מטרים או 5.5 עליות חבל ב-60 שניות.
בטיפוס בחבל באורך 20 מטרים נקבע שיא בשנת 2007 בליון שבצרפת על ידי אלש נובאק מצ'כיה, הוא טיפס על החבל ב-25.85 שניות.
בטיפוס בחבל באורך 14 מטרים נקבע שיא בשנת 2010 גם על ידי אלש נובאק מצ'כיה, את הטיפוס השלים ב-14.03 שניות.
אלש נובאק אף קבע שיא בטיפוס בחבל באורך 8 מטרים - 4.87 שניות.
טיפול תאי (באנגלית - cell therapy) הוא טיפול בו מוזרקים או מושתלים חומר סלולרי לחולה.
החומר המוזרק לחולה הוא תאים בצורתם השלמה או רקמה.
דוגמאות לתאים בהם נעשה שימוש בטיפול תאי – הזרקת תאים מזנכימליים לטיפול בסוכרת.
ההגדרה לטיפול תאי על פי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) מוצרי הטיפול הסלולרי כוללים אימונותרפיות סלולריות, חיסונים לסרטן וסוגים אחרים של תאים אוטולוגיים ואלוגניים כאחד לאינדיקציות טיפוליות, כולל תאי גזע המטופואטיים ותאי גזע מבוגרים ועובריים.
היסטוריית המחקר של הטיפול התאי
פיתוח הטיפול התאי משויך לפול נייהאנס (1882-1971) רופא משוודיה אשר אליו משויך פיתוח שיטת נייהאנס.
בשנת 1931 פול נייהאנס ניסה לרפא חולה על ידי הזרקת "חומר" מעוברי פרה.
בשנת 1951 הצליחו לגדל את HeLa קו התאים הסרטניים הראשון בו נעשה שימוש מחקרי מדעי, אשר מקורו בתאי סרטן צוואר הרחם שנלקחו מהנרייטה לאקס.
בשנת 1954 בוצעה השתלת האיברים הראשונה, האיבר המושתל היה כליות.
בשנת 1956 בוצעה השתלת מח העצם המוצלחת הראשונה שבוצעה בין אחים תאומים זהים על ידי ד"ר א.
דונאל תומאס.לפני כן, מרבית החולים שעברו השתלת מח עצם לא שרדו יותר משבועיים לאחר ההשתלה.
וואקלב סבלסקי מבצע בשנת 1962 את העברת הגנים התורשתיים הראשונה המתועדת בתאי יונקים באמצעות פאגוציטים מסוג λ.
ז'וזה בארקר מבצע את הטיפול הראשון בתאי גזע אוטולוגיים כירורגיים בשנת1965.
בשנת 1968 הצליחה לראשונה השתלת מח עצם בטיפול בחולים עם מחלות כשל חיסונית ראשוניות קטלניות.
השתלה זו נעשתה ממש לאחר שהתגלתה מערכת האנטיגנים לויקוציטיים אנושיים (HLA).
צוותי הרופאים שביצעו את ההשתלות הובלו על ידי ד"ר פריץ באך וד"ר רוברט גוד.
בשנת 1972 הועברה האחריות על הרגולציה של תרופות ביולוגיות מארגון הבריאות העולמי (NIH) מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).
תאי גזע של העור שימשו לשחזור שכבות של האפידרמיס במעבדה, על מנת לשמש כשתלי עור לנפגעי כוויות קשות מאז שנות השבעים.
השתלת דם טבורי ראשונה בחולה עם אנמיה של פנקוני בוצעה בשנת 1988.
בשנת 1997 אושרה Carticel® התרופה הראשונה של תאי גזע אוטולוגיים שאושרה על ידי המנהל המזון והתרופות האמריקאי המטפלת בפגיעות סחוס במפרק הברך של מבוגרים.
בשנת 1999 הייתה השנה בה מגזין Sience הכריז על מחקר תאי הגזע כפריצת הדרך של השנה לאחר פרסום יותר מתריסר מאמרים על יכולותיהם של תאי גזע.
בשנת 2010 תאי גזע עובריים משמשים באופן טיפולי בבני אדם לראשונה, בניסוי שנערך על ידי Geron.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי מאשר לשיווק את התרופה האלוגנאית התאית הראשונה בשנת 2011 עבור חולים עם הפרעות המשפיעות על המערכת ההמטופויטית.
בשנת 2013 EMA מאשר את Provenge®, כחיסון לסרטן הפרוסטטה.
החיסון מורכב מתאים דנדריטים, מוצר אוטולוגי שפותח על ידי Dendreom.
בשנת 2015 הופסק האישור על ידי חברת Dendreom כנראה בעקבות היקפי מכירות נמוכים.
Holoclar הוא המוצר הראשון לטיפול בתאים שקיבל אישור שיווק באירופה (בפברואר 2015).
הטיפול מיועד לנגעים וכוויות בקרנית.
הטיפול מבוסס על אוסף של תאי גזע מהגפיים של המטופל, ואחריו התמיינות ex vivo לתאי אפיתל קרנית אשר לאחר מכן מושתלים מחדש.
אימונותרפיה סלולרית היא שיטת טיפול נגד מחלת הסרטן, אשר מסייעת למערכת החיסון של הגוף לזהות ולתקוף תאים סרטניים.
טיפול אימונותרפי הוא חלק מקבוצת טיפולים הנקראים 'טיפול מכוונן לסרטן' (Targeted Therapy, או 'טיפול ממוקד מטרה' או 'ביולוגי') אשר עושה שימוש במערכת החיסון של המטופל/ת לצורך תקיפת תאי הגידול בצורה יעילה וטובה יותר.
בניגוד לתרופות כימיות (כימותרפיה), הפועלות על כל תאי הגוף אשר מתחלקים בקצב מהיר, בין שהם ממאירים ובין שלא, תרופות אימונותרפיות פועלות על מולקולות ספציפיות בתא שקשורות למחלת הסרטן, דוגמת PD1 ו-CTLA4. אימונותרפיה היא גישה שונה לטיפול בסרטן, שאף נתפסת כשינוי פרדגימה עבור תחום הטיפולים לסרטן.
דוגמאות לחיסונים אלו הוא חיסון לנגיף הפפילומה האנושי.
טיפול אלוגנאי הוא טיפול בו נלקחים תאים או רקמות מאדם אחד ואותם שותלים באדם אחר.
במרבית טיפולים אלו יש לוודא כי ישנה התאמה בין התורם לבין המקבל.
ההתאמה בין התורם למקבל נקראת גם התאמת רקמות ונקבעת על ידי אנטיגנים לויקוציטיים אנושיים (HLA).
טיפול אוטולוגי הוא טיפול בו נלקחים תאים או רקמה מאדם אחד ואותם שותלים באותו האדם ממנו הם נלקחו.
שלבי פיתוח ואישור תרופה תאית
פיתוח התרופה התאית מתחיל במעבדה, בניסויי צלחות הנקראים גם אין-ויטרו.
מטרת ניסויים אלו הוא הוכחת היתכנות ראשונית (Proof of Concept) תוך ביצוע ניסויים שבכל פעם משנים פרמטר אחר עד הגעה לתנאים האופטימליים.
בשלב הבא עוברים לניסויי אין ויוו בהם מוזרקים התאים לחיות כתלות במחלה (אינדיקציה) בה התרופה מיועדת לטפל.
לאחר מכן עוברים לשלב הפרה-קליניקה בו מבוצעים ניסויים בחיות, אך התוצאות הללו מוגשות לרשויות הרגולטוריות בארצות בהן רוצים לבצע את הניסויים הקליניים ולשווק את התרופה.
לאחר מכן מתחילים את הניסוי הקליני בבני אדם המורכב מ-3 שלבים לעיתים 4 שלבים (פאזות).
בכל אחת מהפאזות על החברה להוכיח באופן מובהק את מטרת הפאזה, לפי המטרות הבאות:
פאזה ראשונה - יש להוכיח כי התרופה בטוחה לשימוש ואינה מזיקה (safety)
פאזה שנייה - יש להוכיח את יעילות ובטיחות התרופה, דהיינו, לא רק שהתרופה אינה מזיקה, אלא בנוסף יש לה אפקט תרפויטי.
במידה וקיימות תרופות נוספות בשוק, יש להוכיח כי התרופה יעילה יותר מהתרופות האחרות בשוק.
פאזה שלישית - מטרתה זהה לפאזה שנייה, אך היקף הניסוי גדול יותר - מספר החולים בהם יעשה הניסוי.
בנוסף לכך, תהליך הייצור שלפיו יוצרה התרופה לפאזה שלישית הוא תהליך הייצור שיאושר לשיווק של התרופה.
כל שינוי שיעשה בשלב זה או לאחר מכן צריך להיות מאושר על ידי הרשויות ויכול אף להחזיר את החברה אחורה.
זאת אומרת, לחזור לניסויים של פאזה ראשונה או שנייה על מנת לוודא כי השינוי שבוצע בתהליך לא השפיע על יעילות ובטיחות התרופה.
פאזה רביעית - מטרתה לבדוק תופעות לוואי של התרופה שלא התגלו במהלך 3 הפאזות הראשונות.
פאזה רביעית תבוצע במידה והרשויות הרגולטוריות מבקשות.
ואינה מתקיימת עבור כל תרופה בהכרח.
יחד עם הגילויים והתפתחות התחום במהלך השנים, כך גם גדלו מספר החברות בשוק זה.
בגרף מטה ניתן לראות את הגידול במספר החברות שהתחילו ניסויים קליניים בכל שנה.
מגמת הגידול בתחום צפויה להמשיך ולהעלות יחד עם התקדמות הגילויים והטכנולוגיות בהם משתמשים בטיפול התאי.
ייצור תרופות מסוג זה מתבצע בחדרים נקיים תחת תנאי ייצור נאותים.
התרופה מכילה תאים חיים ולכן אינה יכולה לעבור תהליכי סטריליזציה סופיים כמו עיקור, סינון או הקרנה.
עקב כך, כאשר מייצרים את התרופה משתמשים בטכניקות אספטיות על מנת לשמור על הסטריליות שלה.
טיפול שמרני הוא סוג של טיפול רפואי המוגדר על ידי הימנעות מאמצעים פולשניים כמו ניתוחים או פרוצדורות פולשניות אחרות, בדרך כלל מתוך כוונה לשמור על תפקוד או חלקי הגוף.
לדוגמה, בדלקת התוספתן, טיפול שמרני עשוי לכלול המתנה וטיפול אנטיביוטי, בניגוד לניתוח להסרת התוספתן.
ההמתנה בטיפול והימנעות מפעולות כירורגיות מסתמכת על פעילות המערכת החיסונית, בתקווה שהכאב יחלוף מעצמו, תוך ריפוי טבעי, כפי שקורה לעיתים בכאבי אוזניים, הגדלה שפירה של הערמונית, ואף במצבי דיכאון.
בהגדרה רחבה יותר, המונח עשוי לכלול פעולות רפואיות שונות כגון פיזיותרפיה, טיפולים משלימים כמו טיפול בגלי הלם, ואף כינוי לשינוי אורח חיים (כגון הפחתת משקל, שינוי הרגלי אכילה, הרגלי שינה וכו').
פלסטין, לעיתים אף מקושרות תרופות סבתא עם טיפול שמרני, כמו אכילת מרק עוף בשעת צינון.
טיפול פליאטיבי דומה לטיפול שמרני, אך הוא מבוסס על נקיטת פעולה אקטיבית במטרה להקל על סבל החולה ולא לרפא, כמו במקרה של מחלה חשוכת מרפא.
טיפול סימפטומטי אינו מתמקד בריפוי המחלה, אלא רק בהפחתת התסמינים שלה כגון סירופ לשיעול.
טיפוס במשחקים האולימפיים נערך לראשונה כענף אולימפי באולימפיאדת 2020 שנערכה בטוקיו, יפן.
בענף זה נערכות תחרויות טיפוס לגברים ולנשים בשלוש דיסציפלינות טיפוס שונות - טיפוס בולדרינג, טיפוס הובלה וטיפוס מהירות .
באולימפיאדת טוקיו שולבו שלוש הדיסציפלינות בתחרות אחת, אולם באולימפיאדת פריז 2024 שונה מבנה התחרות ובוצע פיצול חלקי שלהן.
ב-3 באוגוסט 2016 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי באופן רשמי כי טיפוס ספורט יהיה ענף מן המניין באולימפיאדת 2020. הענף הוצע על ידי האיגוד הבינלאומי לטיפוס ספורט (IFSC) בשנת 2015.
מבנה התחרות שנקבע לאולימפיאדת טוקיו עורר מחלוקת בעולם הטיפוס.
מבנה זה קבע כי עבור כל מגדר תיערך תחרות אחת, המשלבת שלוש דיסציפלינות טיפוס שונות: טיפוס הובלה, טיפוס מהירות וטיפוס בולדרינג.
המדליות נקבעו על סמך הביצועים הטובים ביותר בכל שלושת המקצועות.
צורת תחרות זאת נבדקה ונוסתה תחילה באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018).
ההחלטה לשלב שלושה תחומים של טיפוס בסט אחד של מדליות לכל מגדר, גררה ביקורת רווחת בעולם הטיפוס, בשל הכישורים השונים הנדרשים עבור כל אחת.גורמים ב-IFSC הסבירו כי ההחלטה נבעה מכך שלענף הטיפוס הוקצתה מדליה אחת עבור כל מגדר.
מכיוון שבאיגוד לא רצו לוותר על אף אחת מהדיסציפלינות, אולם רצו "רגל בדלת" בכל הקשור להטמעת הספורט כענף אולימפי, הוחלט להתפשר על מבנה זה, על אף שגם דעתם של גורמים באיגוד לא הייתה נוחה ממנו.
לקראת אולימפיאדת פריז 2024 שונה מבנה התחרות, ובוצע פיצול חלקי בין הדיסציפלינות.
במבנה החדש מתרחשות ארבע תחרויות שונות, ושני סטים של מדליות מוענקים לכל מגדר - אחת עבור טיפוס מהירות, ואחת עבור טיפוס הובלה ובולדרינג.
40 נציגים מרחבי העולם התמודדו לראשונה בענף הטיפוס באולימפיאדת טוקיו.
לכל ועדה אולימפית לאומית ניתנה האפשרות לשלוח לכל היותר שני מתחרים בכל מגדר.
בסך הכל, בכל מגדר השתתפו 20 מתמודדים.
בעקבות שינוי מבנה התחרות באולימפיאדת פריז 2024, עלה מספר המשתתפים ל-68 (40 בטיפוס ההובלה ובולדרינג, ו-28 בטיפוס המהירות).
טיפוס הוא פעילות של שימוש בידיים, ברגליים או בחלקים אחרים של הגוף כדי לעלות על עצם טופוגרפי תלול.
הטיפוס נעשה לצורך תנועה, פעילות פנאי ספורטיבית, במסגרת תחרותית, וכן למטרות בנייה ולפעולות צבאיות.
טיפוס יכול להתקיים גם על משטחים מלאכותיים, כמו קירות טיפוס.
הטיפוס בהקשר הספורטיבי התפתח על ידי התפתחותן של טכניקות טיפוס ושל ציוד טיפוס, שפתחו את האפשרות לטפס בסוגים חדשים של מסלולים וברמות קושי גדולות יותר.
בנוסף, ספרי הדרכה שהתפרסמו הגדילו את הפופולריות של תחום זה.
מאז שנות ה-80 גברה הפופולריות של טיפוס על צוקים כספורט, זאת כהמשך לפיתוח מתלים בחלקים מסוימים במסלול, וכן בהתפשטותם של קירות טיפוס וחדרי כושר לטיפוס, יחד עם התפתחותן של תחרויות טיפוס.
מטפסי סלעים מקצועיים מתקופה זו הם וולפגנג גליך, אלכסנדר הובר, כריס שארמה, אדם אונדרה, לין היל, קתרין דסטיבל וג'ניה גרנברט.
הטיפוס הוכר כענף ספורט אולימפי לראשונה במשחקים האולימפיים 2021 בטוקיו; עם זאת, טיפוס על קרח עדיין לא הוכר כספורט אולימפי.
טיפוס צוקים התפתח בסוף המאה ה-19, ומאז התפתח למספר תת-דיסציפלינות עיקריות.
טיפוס יחיד הוא טיפוס קצר על חבל בודד (עד 50 מטר) בעוד שבטיפוס מרובה מגרשים ובטיפוס על קיר גדול ישנם מסלולי עלייה במספר אורכי חבל שונים (אפילו עד אורך של 1,000 מטר).
ניתן לערוך את שני סוגי הטיפוס הללו בכמה דרכים:
טיפוס סיוע הוא סוג של טיפוס צוקים בו מסתייעים בעזרים מלאכותיים, כגון סולמות קצרים, יתד טיפוס, ומכשירים מכניים אחרים, לשם העלייה במסלול.
חלק ניכר מהטיפוס על סלעים החל באופן זה.
טיפוס ספורטיבי (המכונה גם "טיפוס חופשי") הוא סוג של טיפוס צוקים שאינו משתמש בעזרים מלאכותיים, למעט ברגים מקובעים או פיטונים, המשמשים להגנה בלבד.
טיפוס מסורתי הוא סוג של טיפוס צוקים שאינו משתמש בעזרים מלאכותיים (כך שהוא טיפוס חופשי) אך בניגוד לטיפוס ספורטיבי, המטפסים משתמשים בציוד מגן מיוחד שמתחבר לזיזים וסלעים
סולו חופשי הוא סוג של טיפוס צוקים שאינו משתמש בעזרים מלאכותיים ובו המטפס אינו משתמש בהגנה כלל.
בפעילות זו כל נפילה עלולה להיות קטלנית;
סולו מים עמוקים הוא סוג של סולו חופשי מעל למקור מים, בו במקרה של נפילה המטפס ייפול למים ולא יפגע.
טיפוס על חבל עליון הוא סוג של טיפוס צוקים שאינו משתמש בעזרים מלאכותיים, למעט חבל קבוע שמחובר לראש המסלול ומגן מנפילה.
בולדרינג הוא טיפוס על סלעים נמוכים – עד כשישה מטרים, ללא הגנה של חבל.
בהמשך, הגדרה זו התרחבה לכל טיפוס בגובה נמוך.
טיפוס אלפיני: עלייה במסלולים גדולים הדורשים כישורים של טיפוס על סלעים ועל קרח, עם ציוד מינימלי וללא תמיכה חיצונית.
טיפוס על קרח: עלייה בקרח, מים קפואים או שלג אלפיני קשה, באמצעות ציוד כגון גרזני קרח וקרמפונים ; בדרך כלל בסביבה הררית.
טיפוס מעורב: מסלולים שיש בהם גם סלע וגם קרח.
טיפוס הרים: עלייה בהרים עם סלעים או קרח, אך בניגוד לטיפוס אלפיני יכולה לכלול תמיכה וחבלים קבועים.
ויה פראטה: מסלולי עלייה בהרים בהם המטפסים נעזרים בכבלי פלדה קבועים שהותקנו בעבר, שלבי מתכת וסולמות להגנה ולסיוע.
טיפוס: טיפוס על משטחים של סלעיות או רכסים.
עשויים לכלול טיפוס צוקים בסיסי.
טיפוס סולו: מסלולי עלייה ליחידים; יכולים לכלול חבלים ועזרה מלאכותית; כאשר לא נעשה שימוש בהגנה או עזרים, זה נחשב לסולו חופשי.
טיפוס תחרותי (לעיתים מכונה בטעות "טיפוס ספורטיבי"), הוא ספורט מוסדר של 'טיפוס סלעים תחרותי' שמקורו בשנות ה-80, ואשר נעשה כטיפוס מקורה על קירות טיפוס מלאכותיים.
ה-IFSC הוא הגוף המנהל לתחרות טיפוס צוקים ברחבי העולם המוכר על ידי IOC ו-GAISF, וחבר באיגוד המשחקים העולמי (IWGA).
טיפוס הובלה תחרותי הוא סוג של טיפוס הובלה תחרותי המתקיים במסלול טיפוס ספורטיבי, עם ברגים מלאכותיים.
בולדרינג תחרותי הוא טיפוס בולדרינג תחרותי המבוצע במסלולים מתאימים מלאכותיים.
טיפוס מהיר בתחרות הוא סוג של טיפוס מהיר תחרותי המבוצע על קיר מלאכותי סטנדרטי עם חבל עליון.
טיפוס קרח תחרותי הוא ענף ספורט מוסדר שמקורו בתחילת שנות ה-2000, וכולל טיפוס חיצוני או פנימי על קירות טיפוס עם קרח מלאכותי.
ה-UIAA הוא הגוף המנהל של תחרויות אלו ברחבי העולם, הכוללות טיפוס קרח מוביל וטיפוס קרח מהיר.
תחום זה עדיין לא הוכר כספורט אולימפי.
מבנים: טיפוס על שלדים חיצוניים של בניינים, בדרך כלל ללא ציוד מגן.
קניון: טיפוס לאורכם של קניונים לשם ספורט או בילוי.
טיפוס על עגורנים: פעולה בלתי חוקית של טיפוס על מנופים מכניים המשמשים לבנייה.
טיפוס על דשא: טיפוס על צלעות הרים תלולות שצומח בהן עשב.
Mallakhamba: ספורט הודי מסורתי המשלב טיפוס על מוט או חבל יחד עם ביצוע של יוגה אווירית והתעמלות.
פארקור: מעבר במסלול עם מכשולים, המצריך ניתור מעל גדרות, מעבר קירות, סיבובים, קפיצה מגג לגג ועוד.
טיפוס על מוטות: טיפוס על מוטות ותורנים ללא ציוד.
טיפוס על חבל: טיפוס על חבל קצר ועבה התלוי באופן אנכי באמצעות הידיים בלבד.
טיפוס במדרגות: עלייה לגובה דרך מדרגות.
טיפוס על עצים: לרוב למטרות פנאי, לפעמים עם חבלים או עם ציוד מגן אחר.
גישה לחבל: טיפוס שנעשה בדרך כלל בעבודות בניה וכדומה, בדרך כלל באמצעות סנפלינג, כתחליף לפיגומים, לשם עבודות קצרות על מבנים חשופים.
מטפס מגדלים הוא איש מקצוע המטפס על מגדלי שידור או טלקומוניקציה או תרנים לצורך תחזוקה או תיקון.
הפדרציה הבין-לאומית לטיפוס ספורט (IFSC) היא הגוף המנהל הרשמי של טיפוס תחרותי ברחבי העולם.
היא מוכרת על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC) והאגודה הכללית לפדרציות הספורט הבין-לאומיות (GAISF) ואחראית על פיקוח והסדרת אירועי טיפוס תחרותיים בענפים של טיפוס מוביל, בולדרינג וטיפוס מהיר.
הפדרציה הבין-לאומית לטיפוס הרים (UIAA) היא גוף ותיק הקובעת מדיניות וסטנדרטים לטיפוס ולטיפוס הרים, ושמפקחת על תחרויות של טיפוס קרח.
טיפוס היה נושא לסרטים נרטיביים ודוקומנטריים כאחד.
"The Reel Rock Film Tour" הוא פסטיבל סרטים נודד המוקדש אך ורק לסרטי טיפוס והרפתקאות, וכולל את סדרת סרטי הטיפוס "Reel Rock".
טיפוס על קירות הוא ענף ספורט אתגרי שבו על הספורטאי להגיע בטיפוס לסופו של מסלול על הקיר, תוך שימוש באחיזות ידיים ורגליים, המפוזרות על הקיר ומחוברות אליו בברגים.
מסלולים על קירות טיפוס אינם תמיד מאונכים.
האחיזות עשויות בדרך כלל מיציקה של פוליאסטר מוקשה, עם חומרי מילוי שונים.
טיפוס על קירות הוא ענף ספורט חדש יחסית, ומוצאו מטיפוס המצוקים.
ספורט זה נפוץ באירופה ובצפון אמריקה וחודר אט אט לישראל.
קירות טיפוס עשויים ממגוון של חומרים, החל בקירות בטון או אבן, דרך קירות עץ (שבדרך כלל מצופים בשכבה להגברת חיכוך) וכלה בלוחות שנוצרו במיוחד למטרה זו מיריעות פיברגלס ויציקות פוליאסטר, ועשויים לכלול תבליטים שונים, ביניהם מרקמים דמויי סלע.
מכיוון שטיפוס על קירות מציב את הספורטאי לעיתים בגובה רב הוא טומן בחובו סכנה מרובה.
יש לשים דגש רב על בטיחות ועל האופן בו הספורטאי מאובטח.
אדם המעוניין לעסוק בטיפוס יכול לעשות זאת ללא כל ציוד מיוחד (למעט ציוד האבטחה שבדרך כלל מסופק במלואו בקירות הטיפוס).
עם זאת, מטפסים מקצוענים נעזרים בנעליים מיוחדות, דקות במיוחד, המספקות חיכוך גבוה (הדומות במראן לנעלי בלט) וגם באבקה הסופגת את הזיעה בכפות הידיים.
האבקה נקראת בארץ מגנזיום מכיוון שהיא עשויה ברובה ממגנזיום קרבונט.
ככלל ניתן לחלק את טיפוס הקירות למספר תחומים:
תחרויות טיפוס התחילו בשנות ה-40 של המאה ה-20 בברית המועצות, בתחרויות השתתפו מטפסים מברית המועצות שהתחרו במהירות הטיפוס.
בשנת 1985 אסף עיתונאי הספורט האיטלקי עמנואל קסארה (Emanuele Cassarà) את המטפסים הטובים באירופה וערך תחרות על מצוק טבעי בעמק סטרטה (Valle Stretta), לא רחוק מהעיר טורינו.
בתחרות זו ניצח הגרמני סטפן גלובץ' (Stefan Glowacz).
שם התחרות היה "Sportroccia", כלומר - סלע ספורטיבי.
בשנת 1986 נערכו שתי תחרויות.
הראשונה בארקו (Arco) שבאיטליה, על סלע טבעי, ובה ניצחו הצרפתים פאטריק אדלנג'ה (Patrick Edlinger) וקתרין דסטיבל (Catherine Destivell).
כ-10000 צופים הגיעו לצפות במקצה הגמר ואת התחרות צילמו, פרט לצלמי הסטילס, גם שבעה ערוצי טלוויזיה.
התחרות הראשונה על קיר מלאכותי התקיימה ליד העיר ליון שבצרפת, בשנת 1986.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 פותחה שיטת סבב התחרויות המוכרת כיום ונערכו תחרויות הגביע העולמי (World Cup).
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 התקיימו מספר תחרויות בכל שנה, נוספו תחרויות בארצות הברית וביפן.
אליפות העולם (World Championship) הראשונה נערכה בפרנקפורט, גרמניה בשנת 1991. אליפות העולם הראשונה לנוער נערכה בשנת 1992. הענף הפך לאולימפי במשחקים האולימפיים שנערכו בטוקיו בשנת 2021.
בישראל מתקיימות תחרויות משנת 1998. התחרות הראשונה נערכה בקיר איילת, ומיד אחריה נערכה תחרות נוספת במגדל העמק, על "קיר שגיא", שמאוחר יותר הועבר לרמת ישי.
בתחרויות קושי המטרה היא להגיע כמה שיותר גבוה על מסלול שנבנה לשם כך במיוחד על קיר מלאכותי.
המסלול עובר דרך רצף של אחיזות ממוספרות.
רמת הקושי של הצעדים עולה בהדרגה, וכל צעד קשה מכל קודמיו.
המטפס/ת מקבלים ניקוד בהתאם לאחיזה האחרונה אשר הגיעו אליה.
מלבד תחרויות של ילדים צעירים מאוד, מתחרים כאשר הטיפוס מתבצע בהובלה, ובדרך כלל בלי ידע קודם על המסלול.
המתחרים מוחזקים בבידוד ואינם יכולים לצפות באחרים בזמן הטיפוס.
לפני תחילת התחרות מקבלים המתחרים זמן (בדרך כלל כ 5–6 דקות) כדי להתבונן ולתכנן את הניסיון שלהם על המסלול (אך לא לגעת באחיזות או לראות כיצד מטפסים עליו).
התחרויות האלה נחשבות ליוקרתיות מבין שלושת סוגי התחרויות.
סבב גביע העולם נודד ממדינה למדינה במשך השנה ובו מתחרים מיטב המטפסים בעולם.
אחת לשנתיים מתקיימת אליפות עולם.
תחרות יוקרתית נוספת נקראת rock masters המתקיימת פעם בשנה ואליה מוזמנים חמשת המטפסים וחמש המטפסות הטובים ביותר באותה שנה - בתחרות זו מתחרים בשיטה שונה, בה לכל מטפס/ת יש הזדמנות "לעבוד" על המסלול במשך זמן קצוב - ואחריו יש לו/ה הזדמנות לנסות לטפס אותו.
עקב כך בתחרויות אלו רמת הטיפוס היא גבוהה ביותר.
סבב התחרויות השנתי בישראל (כ 4–5 תחרויות בשנה), מתקיים בקירות טיפוס השונים, בו מתחרים ילדים נוער ובוגרים (גברים ונשים).
ביחס לרמה העולמית הרמה הכללית של הבוגרים/ בוגרות בארץ היא בינונית ומטה, בגילאי הנוער הרמה גבוהה יותר ומטפסים ומטפסות ישראלים הגיעו להשגים מכובדים בתחרויות בינ"ל.
בתחרויות מהירות המטרה היא להגיע לסוף המסלול כמה שיותר מהר - ללא נפילה.
תחרויות אלו מאופיינות במסלולים קלים מאוד ביחס לאלו שבתחרויות הקושי.
בעולם מתקיים סבב תחרויות במקביל לגביע העולם ב - difficulty.
תחרויות ה - speed נחשבות פחות יוקרתיות ויותר "כיפיות" מתחרויות קושי ובולדרינג.
בישראל תחרויות מהירות אינן מתקיימות באופן סדיר, לעיתים מתקיימת תחרות speed בתור תחרות ראווה במקביל לתחרות קושי.
בתחרויות אלו מטרת המטפס היא לסיים בעיית בולדרינג (על קיר מלאכותי) בזמן קצוב.
הזמן המוקצב לטיפוס הבעיה כולל בתוכו גם את הכרתה ומציאת הדרך לפתרונה.
המטפס יכול לבצע מספר לא מוגבל של ניסיונות לטפס את הבעיה, אך עליו להשלים פעם אחת את הבעיה מתחילתה ועד סופה ברצף - (ללא נפילה ובתוך הזמן שנקבע, בדרך כלל כ - 5 דקות), על מנת לזכות בניקוד עבור הבעיה.
בדרך כלל יקבל כל מטפס כ-5–6 בעיות לפתרון במהלך התחרות.
תחרויות הבולדרינג צוברות פופולריות גדלה והולכת עקב היותה של התחרות אטרקטיבית לצופים מכיוון שהטיפוס מאוד אינטנסיבי, מאוד אתלטי ואסתטי, וקצב התרחשות הדברים מהיר ואטרקטיבי יותר מסוגי התחרויות האחרים.
קיים סבב תחרויות גביע העולם בבולדרינג, וכמו כן ישנן תחרויות בולדרינג נוספות במסגרות פרטיות כמו X-games, world games ותחרויות נוספות.
בישראל תחרויות הבולדרינג מתחילות לצבור תאוצה ובשנתיים האחרונות מתקיים סבב תחרויות בולדרינג (5 תחרויות בשנה לא כולל גמר) בו מתחרים (קטגוריות גיל)
18+ הענף מאוגד בארץ תחת מועדון המטפסים הישראלי, אשר מארגן מספר תחרויות מדי שנה.
נכון לשנת 2023, אלוף הארץ לטיפוס (גילאים 10-12) הוא איתם הרשקוביץ אשר זכה באליפות הארץ שהתקיימה בפרפורמנס רוק חיפה.
טִיפִּי או אוהל אינדיאני (משפת בני הסו: בית/מעון) הוא אוהל בצורת חרוט, עשוי עור של ביזון, אשר היו מכינים האינדיאנים בני המישורים הגדולים באמריקה הצפונית.
בניית הטיפי מתבצעת על ידי השענת 3 מוטות עץ ארוכים זה על זה ליצירת ארבעון, שאורך כל מקצוע בבסיסו כשלושה מטר.
אחר כך משעינים מוטות קטנים יותר על שלושת הראשיים ליצירת חרוט.
את החרוט עוטפים ביריעות עור או בד.
בדרך כלל משאירים בקודקוד הטיפי פתח ביריעה (הניתן לסגירה לפי הצורך) המאפשר אוורור דרכו יוצא האוויר החם ומהווה גם ארובה אם רוצים להדליק מדורה בתוך האוהל.
בימינו, ניתן למצוא אוהלי טיפי בשמורות של אינדיאנים כאטרקציה תיירותית יותר מאשר כמקום מגורים.
כמו כן, נפוצים אוהלי הטיפי בפסטיבלים עם תוכני ניו-אייג'.
אוהלי טיפי אינדיאנים מהווים דוגמה לבנייה ורנקולרית.
המונח טיפי לעיתים משמש באופן שגוי להתייחס לוויגום, שהוא מבנה אינדיאני בצורת כיפה, עשוי קליפות עץ, ומשמש לרוב במחנות ציד.
מְחִיקוֹן או טיפקס הוא נוזל מחיקה לבן שמטרתו כיסוי שגיאות שנעשו באמצעי בלתי מחיק על נייר.
את הנוזל יש למרוח על הנייר, ובהתייבשו הוא יוצר משטח שעט כדורי יבש יכול לכתוב עליו.
לעט בעל דיו המתייבשת לאט או כלי כתיבה הדורש משטח מחוספס יהיו קשיים בכתיבה על המשטח הנוצר.
השם "טיפקס" (Tipp-Ex) הוא שם רשום של מותג המשווק בישראל החל משנות ה-80. בפי רבים, משמש גם באופן לא רשמי השם טיפקס כשם גנרי לכל נוזלי המחיקה האחרים, מתוצרות שונות, המחקים את טיפקס המקורי.
שמה של הלהקה טיפקס נכתב באנגלית Tea Packs, ואינו מאוית בדומה לשם הנוזל, המהווה סימן מסחר, וזאת כדי לעקוף את החוקים הרלוונטיים.
בשנת 1958 רשמה האמריקאית בטי נסמיט גרהאם פטנט על הנוזל הלבן שהמציאה ב-1951 ופיתחה במשך שנים במטבח ביתה, לו קראה "נייר נוזלי" (Liquid Paper).
גרהאם הייתה מזכירה במקצועה, וסברה שחייב להיות פתרון יעיל יותר לשגיאות הקלדה מאשר הקלדה מחדש, ונעים יותר לעין מאשר מעבר מחודש על הטקסט עם קו חוצה.
חברת ג'ילט רכשה ממנה את החברה שיסדה לשיווק המוצר בסכום של $47.5 מיליון, בנוסף לתמלוגים במהלך חייה.
בשנת 1959 ייסד אוטו קרלס את חברת טיפקס בפרנקפורט, גרמניה.
שמה של החברה מגיע מ-"טיפ" (הקלדה בגרמנית) ו-"אקס" (לשעבר בלטינית).
בשנת 1997 החברה נרכשה על ידי תאגיד BIC.
המוצר הראשון שייצרה החברה היה נייר תיקון למכונות כתיבה.
כדי לתקן שגיאת הקלדה באמצעות הנייר, היה צורך להחזיר את המכונה כך שתקליד באותו מקום שוב, למקם את נייר התיקון מעל האות השגויה, להקליד שנית את האות השגויה כך שנייר התיקון ביצע מחיקה של האות, ואז ניתן להקליד את האות הנכונה.
בשנת 1965 שווק כבר נוזל התיקון.
בשיטה זו משווקים צמד בקבוקונים, שבאחד מהם מברשת ומכל נוזל מחיקה, והשני מכיל מדלל לנוזל המחיקה.
המדלל אמור להאט ולמנוע את תהליך ההתקרשות של הנוזל, אם נחשף זה לאוויר לזמן ממושך מדי.
בפועל, כמו בחומרים רבים שהמדלל שלהם מבוסס טרפנטין או אצטון, ערבוב המדלל בנוזל המחיקה מביא להמסה רגעית ולהתקרשות מואצת של הנוזל לאחר מכן.
נוזל המחיקה הוא חומר מסוכן, המהווה סם כאשר הוא נשאף.
בשנת 1992 שווק סרט התיקון.
חומר המחיקה על הסרט מגורד באמצעות לחץ על מיקום השגיאה.
בפועל, ניתן להשתמש בו רק במכונות כתיבה, מכיוון שהשימוש בו מצריך לחץ ודיוק רבים.
מכיוון שאינו נוזלי, הוא אינו נוטה להתקרשות ואינו מהווה סם.
בשנת 1995 שווקה גרסת כיס של סרט התיקון.
בשנת 1999 שווקה גרסת כיס מוקטנת.
בשנת 1998 שווק "עט הטיפקס": מכל מוארך שחודו ניתן ללחיצה כלפי פנים.
כאשר החוד לחוץ, זורם נוזל סביב החוד.
כאשר החוד אינו לחוץ, הוא משמש מכסה.
כדי לגרום לנוזל לזרום החוצה יש צורך להפעיל לחץ על גוף המכל, בייחוד כאשר הפיה מתחילה להסתם בשאריות חומר קרוש.
הפעלת הלחץ ופריצת המחסום גורמת לכך שכמויות בלתי מבוקרות של נוזל מחיקה זורמות לדף.
עם זאת, ניתן בשיטה זו לנצל כמות גדולה יותר מנוזל המחיקה מאשר בשיטת הבקבוקונים.
בשנת 2000 הוחל בשיווק נוזל מחיקה בצורת קצף.
טיפוס הרים או אלפיניזם הוא ספורט או תחביב.
מטפסי הרים ידועים גם כאלפיניסטים.
מטפסי הרים יכולים לטפס על משטחים סלעיים או מכוסי קרח או שלג.
הסוג הפשוט של טיפוס הרים הוא ההליכה בין הגבעות או טיפוס על סלעים.
קיומן של פסגות מהווה אתגר עבור מטפסי ההרים והם ניסו לטפס עליהן.
ההיסטוריה המודרנית של טיפוס ההרים מתחילה עם כיבוש פסגת ההר מון בלאן באוגוסט 1786. פסגת מטרהורן נכבשה ב-1865 ובהמשך נכבשו כל פסגות הרי האלפים.
כיבושי הפסגות נמשכו בהרים שמחוץ ליבשת אירופה וב-1953, נכבשה פסגת אוורסט, הגבוה בהרים על פני כדור הארץ.
כיום מטפסים רבים, בעיקר באלפים, משתמשים במצנח רחיפה על מנת לרדת מפסגת ההר.
מזג האוויר בהרים משתנה במהירות ולכן קיימות סכנות מצד הטבע כמו, קור, קרח, גשם וערפל.
בפסגות ההרים הגבוהים יש קרח ושלג בכל ימות השנה וגם קרחונים או נחלי קרח.
טיפוס ההרים בארץ ישראל החל בשנות ה-30 של המאה ה-20, עת הוקם מועדון המטפסים הישראלי.
בשנים האחרונות ספורט הטיפוס צובר תאוצה ונכון להיום, כ-7000 מטפסים יוצאים לטפס בטבע לפחות אחת לשבוע, על פי נתוני מועדון המטפסים.
חברי נבחרת ישראל בטיפוס מתחרים בתדירות קבועה בתחרויות בינלאומיות והגיעו למספר הישגי פודיום בתחרויות שונות באירופה.
בישראל ישנו מגוון גדול של מצוקים טבעיים המתאימים לטיפוס ספורטיבי בכל הרמות.
עונת הטיפוס בארץ היא בין החודשים אוקטובר - מאי, עובדה ההופכת את ישראל ליעד טיפוס אטרקטיבי לחודשי החורף.
בקיץ טיפוס ההרים מומלץ פחות בשל החום הכבד האופף את כל חלקי הארץ בעונה זו.
בין אתרי הטיפוס הפופולריים בישראל ניתן למנות את מצוק תמנע, מצוק גיתה, מצוק עין פרת, מצוק זנוח ומצוק שילת.
טיפקס היא להקה ישראלית שמשלבת השפעות ים תיכוניות ומוזיקת רוק.
במשך שנות פעילותה הרבות השתנה הרכב הלהקה מספר פעמים, אך הבסיס, ובראשו כותב השירים, המלחין והסולן קובי אוז, הבסיסט גל פרמן והגיטריסט רמי יוסיפוב נותר קבוע.
הלהקה הוקמה בשנת 1988 ועד לפירוקה בשנת 2009 הקליטה להיטים רבים.
לאחר פירוקה שקד קובי אוז על קריירת הסולו שלו והוציא שני אלבומים אישיים.
בשנת 2013 הוקמה הלהקה מחדש.
הלהקה זכתה שלוש פעמים בתואר להקת השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי.