tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל נחתמו הסכמי שכר חדשים עם איגודים מקצועיים במערכת הבריאות ובתחבורה, והסתיימו שביתות שהחלו עוד לפני כניסת הלייבור לשלטון.
באוקטובר 2024 הנהיגה הממשלה את הרפורמה המקיפה ביותר בדיני עבודה מזה דור.
הרפורמה כללה העלאת שכר מינימום ב־6.7%, הגנה מידית מפני פיטורים לא מוצדקים, וזכות לבקשת עבודה גמישה.ב־14 באוקטובר התקיים כנס השקעות בינלאומי בלונדון, בו הוצגו השקעות בסקטורים מתפתחים כגון בינה מלאכותית, מדעי החיים ותשתיות.
במהלכו הודיעה הממשלה על תוספת של 22.6 מיליארד ליש"ט לתקציב השוטף של מערכת הבריאות, ו־5 מיליארד לדיור בר־השגה.
תקציב החינוך הוגדל ב־19%, כולל השקעה ייעודית של 1.4 מיליארד ליש"ט לשיקום יותר מ־500 בתי ספר.
בדצמבר 2025, הממשלה הבריטית השיקה את "חוק זכויות העובדים", הכולל "סוכנות לעבודה הוגנת" תאכוף את החוקים.
בספטמבר 2024 ספג סטארמר ביקורת על כך שקיבל מתנות מתורמים של הלייבור, כולל בגדים בשווי 5,000 ליש"ט שנקנו עבור רעייתו על ידי הלורד אלי.
דו"ח של Sky News חשף כי מאז 2019 קיבל סטארמר מתנות בשווי כולל של מעל 107,000 ליש"ט – פי שניים וחצי מכל חבר פרלמנט אחר.
לאחר הבחירות הכלליות ביולי 2024, בירך נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את סטארמר על "ניצחון יוצא דופן".
השניים שוחחו על מחויבותם המשותפת ל"יחסים המיוחדים" בין בריטניה לארצות הברית, ועל תמיכתם באוקראינה.
לאחר ניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ ביולי 2024, פרסם סטארמר הודעת גינוי לפוליטיקה אלימה ואיחל החלמה לנשיא לשעבר ולמשפחתו.
במהלך ביקורו בניו יורק בספטמבר 2024, נפגש סטארמר עם טראמפ, אז מועמד לנשיאות, במגדל טראמפ.
סטארמר תיאר את הפגישה כ"חיובית", והדגיש את הצורך לבנות ערוץ עבודה בין המנהיגים.
לאחר ניצחונו של טראמפ בבחירות לנשיאות בנובמבר 2024, שוחחו השניים בטלפון וסטארמר בירך אותו רשמית.
השניים נפגשו שוב בפברואר 2025 בבית הלבן, שם דנו בהמשך התמיכה באוקראינה ובקידום הסכם סחר.
סטארמר אף העביר לטראמפ מכתב אישי בכתב ידו של המלך צ'ארלס השלישי, שהזמין אותו לביקור ממלכתי נוסף – צעד חסר תקדים לנשיא אמריקני.
באפריל 2025 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על שורת מכסים חדשים על יבוא מוצרים זרים, בהם גם תוצרת בריטית, שעליה הוטל מכס של 10%.
סטארמר, הצהיר כי בכוונתו לפעול להשגת הסכם סחר עם ארצות הברית וכי אינו מעוניין לגרור את בריטניה למלחמת סחר.
ממשלתו בחרה שלא לנקוט בצעדי תגמול נגד מכסי המתכת שהוטלו על ידי טראמפ.
ב-3 באפריל 2025 פרסמה ממשלת סטארמר מסמך בן 417 עמודים ובו קריאה לעסקים בריטיים להצביע על מוצרים שמכסים עליהם יגרמו לנזק מזערי ביותר למשק הבריטי.
כעבור שבועיים, הצהיר סגן נשיא ארצות הברית ג'יי.
ואנס כי קיים "סיכוי טוב" לחתימה על הסכם סחר בין המדינות.
במאי 2025 הושג הסכם מכסים בין בריטניה לארצות הברית, במסגרתו הוקטן המכס על רכבים אמריקאיים מ־25% ל־10%, ובוטלו לחלוטין המכסים על פלדה ואלומיניום.
בנוסף, בוטל מכס של 20% על יצוא בקר מארצות הברית לבריטניה, והמכסה השנתית לייבוא בקר הוגדלה ב־12,000 טון.
הביקור הבינלאומי הראשון של סטארמר כראש ממשלה התקיים ביולי 2024 בעת ועידת נאט"ו בוושינגטון.
בדרכו לוועידה, התחייב באופן פומבי להעלות את תקציב הביטחון של בריטניה ל־2.5% מהתמ"ג, בהתאם ליעדי נאט"ו, לאחר "בחינה יסודית של כוחות הביטחון הבריטיים".
במהלך הפסגה, סטארמר הבהיר כי אוקראינה רשאית להשתמש בטילי ה־Storm Shadow שסופקו לה על ידי בריטניה נגד מטרות צבאיות בשטח רוסיה.
במאי 2025 הגן סטארמר בבית הנבחרים על ההסכם להחזיר את איי צ'גוס למאוריציוס, תוך שמירה על נוכחות משותפת בבסיס הצבאי דייגו גרסיה.
מאז כניסתו לתפקיד, פעל סטארמר ל"שיקום היחסים" בין בריטניה לאיחוד האירופי לאחר הברקזיט – לו התנגד בעבר.
הוא נפגש עם מנהיגים אירופים רבים.
ב־27 באוגוסט 2024 הודיעו סטארמר וקנצלר גרמניה אולף שולץ על פתיחת משא ומתן לעדכון הסכם שיתוף הפעולה בין גרמניה לבריטניה בתחומים כמו ביטחון, אנרגיה, מדע וטכנולוגיה.
במהלך פגישתו עם נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי ביולי 2024, קרא סטארמר לגבש "אסטרטגיה בלתי הפיכה" לצירוף אוקראינה לנאט"ו.
בוועידת נאט"ו, כאמור, הצהיר על תמיכה בזכותה של אוקראינה להשתמש בנשק שסופק על ידי בריטניה לצורך פגיעה במטרות צבאיות רוסיות.
סטארמר הביע נכונות לשלוח כוחות שמירת שלום בריטים לאוקראינה במקרה של הסכם שלום.
במרץ 2025 לאחר פגישה מתוחה בין טראמפ לזלנסקי בבית הלבן, יזם סטארמר את "פסגת לונדון לאוקראינה", בהשתתפות 18 מנהיגי מדינות.
בפסגה הוכרזה הקמת "קואליציה של נכונות", שמטרתה לגבש ערבויות ביטחוניות ארוכות טווח לאוקראינה ולחזק את מאמצי התיווך שהובילה ארצות הברית.
הקואליציה נערכת להפעיל כוח שמירת שלום במקרה של הסכם, או להגביר את התמיכה הצבאית והסנקציות במקרה של כישלון במשא ומתן.
סטארמר נקט קו תקיף יותר כלפי סין בכל הנוגע לזכויות אדם ותמיכתה ברוסיה במהלך הפלישה לאוקראינה.
בנובמבר 2024 נפגש עם נשיא סין שי ג'ינפינג בפסגת G20 בריו דה ז'ניירו, והביע רצון לבנות מערכת יחסים "עקבִית, יציבה ומכבדת" עם סין.
בנובמבר 2024 נפגש סטארמר עם נשיא סין שי ג'ינפינג בפסגת ה־G20 בריו דה ז'ניירו.
הוא הביע רצון לבנות מערכת יחסים "יציבה, מתמשכת ומכבדת" עם סין, על אף חילוקי הדעות בתחומי זכויות האדם והביטחון.
במאי 2025 חתמה בריטניה על הסכם סחר חופשי עם הודו, אותו תיאר סטארמר כ"הסכם הסחר הטוב ביותר מאז הברקזיט".
ההסכם כלל הפחתות מכסים והקלות רגולטוריות בסחר הדדי של שירותים וסחורות.
סטארמר שיבח את ההסכם כצעד אסטרטגי לחיזוק הקשרים הכלכליים עם מדינות גוש האוקיינוס ההודי, תוך שמירה על אינטרסים תעשייתיים בריטיים.
ההסכם עורר עניין נרחב בקרב קהילות הודיות-בריטיות ונחשב להישג דיפלומטי משמעותי.
לאחר פתיחת מבצע עם כלביא שביצעה ישראל באיראן ביולי 2025, הביע סטארמר דאגה ממאמצי הגרעין של איראן, באומרו כי "לבריטניה יש חששות ארוכי שנים בנוגע לתוכנית הגרעין האיראנית".
סטארמר הוסיף כי הוא "מכיר באופן מוחלט בזכותה של ישראל להגנה עצמית", אך הדגיש במקביל את הצורך ב"ריסון והפחתת המתיחות".
מסרים אלו חזרו ונשנו בשיחת טלפון שקיים עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו..
בנובמבר 2024, נפגש סטארמר עם נשיא ברזיל לולה דה סילבה בגביע ה-G20 בריו דה ז'ניירו.
השניים דנו בקידום שיתוף פעולה בתחום שינויי האקלים, תוך התחייבות משותפת למאבק בבירוא היערות באמזונס.
סטארמר הדגיש את רצון בריטניה להרחיב קשרים עם מדינות אמריקה הלטינית, ובמיוחד עם ברזיל, תוך עידוד סחר והשקעות באנרגיה ירוקה
סטארמר הביע תמיכה בזכותה של ישראל להגנה עצמית, תוך קריאה להפסקת אש במלחמת חרבות ברזל, תמיכה בפתרון שתי המדינות והעברת סיוע הומניטרי לעזה.
בספטמבר 2024 הושעו 30 רישיונות יצוא נשק לברזל בשל "סיכון ברור להפרת הדין הבינלאומי", אך היקף יצוא הנשק עלה בשל משלוחים שלא נועדו לישראל עצמה.
לאחר שישראל אסרה על פעילות אונר"א, הביע סטארמר "דאגה חמורה", והדגיש כי אונר"א היא הגוף היחיד שיכול לספק סיוע בקנה מידה נרחב.
עם זאת, סירב לכנות את פעולות ישראל בעזה "רצח עם".
במרץ 2025, אמר שר החוץ דייוויד למי של סטארמר כי ישראל הפרה את המשפט הבינלאומי כשהגבילה סיוע לעזה, אך הממשלה הסתייגה מהצהרה זו.
במאי 2025 הוציאו בריטניה, צרפת וקנדה הודעה משותפת בה קראו להפסקה מיידית של הלחימה בעזה, גינו את ישראל והזהירו מפני צעדים חד־צדדיים.
ביוני 2025 ממשלת סטארמר הודיעה על השעיית המשא ומתן להסכם סחר חופשי חדש בין בריטניה לישראל, על רקע מבצע 'מרכבות גדעון' בעזה וסוגיית הסיוע ההומניטרי.
בריטניה השעתה את שיחות הסחר עם ישראל, זימנה את שגרירה בלונדון והטילה סנקציות נוספות על מתנחלים בגדה.
ביולי 2025 הודיע סטארמר לשרי הקבינט שלו שהממלכה המאוחדת תכיר במדינה פלסטינית בספטמבר, עוד לפני העצרת הכללית של האו"ם - אלא אם ממשלת ישראל תנקוט צעדים משמעותיים לסיים את מלחמת חרבות ברזל.
סטארמר הוסיף כי הוא לא משווה בין ישראל לחמאס, וכי דרישות בריטניה מארגון הטרור נותרות בעינן: לשחרר מיידית את החטופים, לחתום על עסקה, להתפרק מנשק ולקבל את העובדה שהוא לא ימלא שום תפקיד בממשלה הפלסטינית העתידית.
בריטניה תחת ממשלת סטארמר חיזקה את יחסיה עם הרפובליקה של קוריאה הדרומית, במיוחד בתחומי טכנולוגיה, ביטחון וסחר.
במהלך ביקור ממלכתי בלונדון באוקטובר 2024, חתמו ראשי שתי המדינות על מזכר הבנות בתחום אבטחת סייבר והצהירו על כוונה לקדם הסכם סחר דו-צדדי נרחב.
כמו כן, התקיים תיאום בנושא התמודדות עם איומים מצפון קוריאה במסגרת פורומים בינלאומיים.
סטארמר פעל לחיזוק היחסים עם אירלנד, על רקע המתיחות ששררה בעקבות הברקזיט ויישום פרוטוקול צפון אירלנד.
סטארמר הביע מחויבות מלאה להסכמות יום שישי הטוב (1998), והדגיש את חשיבות השמירה על גבול פתוח באי האירי, תוך הבטחת שלמות השוק הבריטי.
במהלך כהונתו נערכו פגישות בין ממשלת בריטניה לממשלת אירלנד, במסגרתם נדונו שיתופי פעולה אזוריים, ביטחוניים, כלכליים וסביבתיים.
ממשלת סטארמר הציעה לעדכן את יישום הפרוטוקול בתיאום עם האיחוד האירופי ואירלנד, במטרה להפחית חיכוכים ולשפר את תנועת הסחורות והאזרחים.
סטארמר תמך בשיקום מוסדות השלטון בצפון אירלנד, עודד שיתוף פעולה בין הקהילות היוניוניסטיות והלאומניות, והצהיר כי כל שינוי במעמד החוקתי של האי הוא עניין להחלטה דמוקרטית במסגרת הקבועה בהסכמים הקיימים.
יחסי בריטניה–אירלנד בתקופת כהונתו התאפיינו ברוח פיוס, שיתוף פעולה ובשאיפה לייצב את הקשרים בין המדינות, תוך חיזוק עבודת מועצת האיים הבריטיים.
הקשרים ההיסטוריים והתרבותיים בין בריטניה לאוסטרליה קיבלו ביטוי מחודש בממשלת סטארמר.
ראשי המדינות נפגשו מספר פעמים ב-2024–2025 והדגישו את שיתוף הפעולה בתחומי שינויי אקלים, טכנולוגיה ירוקה וסחר.
סטארמר תמך בהרחבת שיתופי פעולה במסגרת AUKUS והביע עניין בהשתלבות חברות בריטיות בפרויקטים ביטחוניים באוסטרליה.
סטארמר חידש את מעורבות בריטניה בחבר העמים הבריטי (Commonwealth of Nations) במטרה לקדם שיתופי פעולה כלכליים, סחר בין-מדינתי, והתמודדות אזורית עם אתגרי שינוי האקלים.
באוקטובר 2024 השתתף סטארמר לראשונה כראש ממשלה בפסגת ראשי מדינות חבר העמים (CHOGM) שנערכה באפיה, בירת סמואה.
במהלך הפסגה הדגיש את מחויבותה של בריטניה לערכים המשותפים של החברות בארגון, אך נמנע מלתמוך בדרישות לחקירת סוגיית פיצויי העבדות, בנימוק שיש להתמקד באתגרים עכשוויים כדוגמת פיתוח כלכלי, קיימות, ושיתוף פעולה ביטחוני.
במהלך הכינוס הוכרז על ייסוד "מרכז מומחיות לסחר" מטעם ממשלת בריטניה, שנועד לסייע למדינות חבר העמים לחזק את היצוא שלהן לבריטניה ולהעמיק את הקשרים עם שווקים באפריקה, באסיה ובאוקיינוס השקט.
כן הודיעה בריטניה על מימון יוזמות אקלימיות משותפות עם אוסטרליה, ניו זילנד ומדינות קריביות.
מדיניותו של סטארמר התאפיינה בגישה פרגמטית: חיזוק קשרי הסחר והדיפלומטיה הרכה בין בריטניה לשותפותיה בחבר העמים תוך שמירה על גישה מאוזנת כלפי סוגיות היסטוריות שנשארו שנויות במחלוקת.
ממשלתו של קיר סטארמר הציבה את ההתעצמות הביטחונית כיעד מרכזי במדיניות החוץ והביטחון של בריטניה.
סטארמר התחייב להעלות את ההוצאה הביטחונית של הממלכה המאוחדת ל־2.5% מהתמ"ג, בהתאם להתחייבויות כלפי נאט"ו.
על פי הצהרתו, מהלך זה יתבצע לאחר סקירה מקיפה ויסודית של כלל מערך הכוחות, הציוד, ושרשראות הפיקוד של צבא בריטניה, במטרה לוודא התאמה לאיומי המאה ה־21.
כחלק מהמאמצים הללו, הושם דגש על חיזוק תחום ההרתעה, חימוש מתקדם, והשקעות בטכנולוגיות צבאיות חדשות, בהן בינה מלאכותית, לוחמה קיברנטית, ומערכות הגנה אווירית.
ממשלתו קידמה תוכניות רכש והצטיידות חדשות, חיזקה את שיתוף הפעולה הביטחוני עם ארצות הברית, מדינות נאט"ו ואוסטרליה, וכן הכריזה על כוונה להגדיל את כמות אנשי הקבע בצבא ולהשקיע בשיפור תנאי השירות.
בנוסף, סטארמר הביע תמיכה באספקת נשק מתקדם לאוקראינה, כולל אישור לשימוש בטילי Storm Shadow הבריטיים לתקיפת מטרות צבאיות ברוסיה, במטרה להרתיע את מוסקבה ולשמור על הסדר הבינלאומי.
כמו כן, ממשלתו תמכה בחיזוק הנוכחות הצבאית הבריטית במזרח אירופה ובים הצפוני כחלק ממאמץ ההרתעה נגד רוסיה.
ההתעצמות כללה גם התחייבויות לעדכון ותחזוק היכולות הגרעיניות של בריטניה במסגרת מדיניות ההרתעה הגרעינית, לצד השקעות בתשתיות ביטחוניות ובבסיסים קיימים.
המדיניות עוררה ביקורת מצד גורמים שמאליים במפלגת הלייבור, אך סטארמר הבהיר כי "העולם הפך מסוכן יותר – ובריטניה זקוקה לצבא חזק, מוכן, ומתוחכם יותר".
בתחילת שנות ה-2000 בזמן שהיה עורך דין בכיר ב-Doughty Street Chambers סטארמר פגש את עורכת הדין לשעבר ועובדת הבריאות התעסוקתית ויקטוריה אלכסנדר, בת לאב יהודי-פולני ולאם שהתגיירה.
הם התארסו ב-2004, ונישאו ב-6 במאי 2007. לבני הזוג שני ילדים, בן ובת.
סיפר כי הזוג מקיימים בביתם מנהגים יהודיים כמו סעודת שבת.
סטארמר מנהל אורח חיים תזונתי פסקטרי, ואשתו צמחונית.
הם גידלו את ילדיהם כצמחונים עד גיל 10, ואז ניתנה להם האפשרות לאכול בשר.
בראיון במהלך הבחירות הכלליות ב-2024, חשף סטארמר שהדבר שממנו חשש יותר מלהיות ראש ממשלה הוא ההשפעה שעשויה להיות לה על ילדיו, בשל "הגילאים הקשים" שלהם וכיצד היה קל יותר אם הם היו צעירים או מבוגרים יותר.
סטארמר אמר בראיון ברדיו כי ימנע מעבודה לאחר השעה 18:00 בימי שישי כדי לקיים ארוחות שבת ולבלות עם משפחתו.
סטארמר שמגיע מבית נוצרי אנגליקני הגדיר עצמו גם כאתאיסט, ולפיכך הוא בחר "להצהיר חגיגית" (ולא להישבע) אמונים למלך.
סטארמר אמר שהוא לא מאמין באלוהים אלא מאמין בכוחן של האמונות הרוחניות השונות לקרב בין אנשים.
הוא ומשפחתו מתפללים מדי פעם בבית כנסת הליברלי "לב חדש" בסיטי של וסטמינסטר, והוא הצהיר בראיון משנת 2022 שילדיו גדלים להכיר את האמונה היהודית והרקע של סבא וסבתא מצד אמם (הוריה של רעייתו ויקטוריה סטרמר לבית אלכסנדר).
סטארמר הוא אוהד וצופה כדורגל, לאחר ששיחק בהומרטון אקדמיקס, קבוצת חובבים מצפון לונדון, וכן נודע כאוהד של מועדון הכדורגל האנגלי ארסנל.
קיראיסנטאישטוואן (בהונגרית: Királyszentistván) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בקיראיסנטאישטוואן חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
קיראוסק (בבלארוסית: Кіраўск; ברוסית: Кировск, קירובסק) היא עיר ברפובליקה של בלארוס, מרכז מחוז משנה קיראוסק שבמחוז מוהילב.
העיר ממוקמת על הכביש המהיר מוהילב-בוברויסק, במרחק 89 ק"מ ממוהילב, ו-25 ק"מ מתחנת הרכבת ברזינו במסלול אוסיפוביצ'י-ז'לובין.
הכפר קוצ'ריצ'י הוזכר לראשונה במאה ה-16 ככפר במחוז משנה רצ'יצה במחוז מינסק.
בשנת 1620 היו 20 חצרות בקוצ'ריצ'י וכנסייה פעילה.
עקב חלוקת פולין השנייה בשנת 1793, הפכה קוצ'ריצ'י לחלק מהאימפריה הרוסית, והייתה אז למרכז רובע במחוז בוברויסק.
מאז ינואר 1918 נכבשו היישוב על ידי חיילי הצבא הפולני של הגנרל יוזף דובבּור-מוּסניצקי.
היא נכבשה אחר כך, מאז מאי, על ידי כוחות גרמנים.
כדי להילחם בכובשים הגרמניים, התארגנה באזור קבוצה פרטיזני בהנהגתו של קיריל אורלובסקי.
בספטמבר הוקמה ועדה מהפכנית ברוח הבולשביזם.
ב-1 בינואר 1919, בהתאם לצו הקונגרס הראשון של המפלגה הבולשביקית בבלארוס, הפך היישוב לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
עם זאת, כבר ב-16 בינואר, במליאת הוועדה המרכזית של המפלגות הקומוניסטיות ברוסיה, התקבלה החלטה לספח את כל אדמות בלארוס, למעט מחוזות מינסק וגרודנו, לרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית.
היישוב חזר בחזרה אל BSSR בשנת 1924 והוא סופח למחוז משנה בוברויסק.
בתחילת שנות ה-20 הוקם בעיר בית ספר במסלול של 4 שנים.
בשנת 1921 נבנתה טחנת מים.
בשנת 1926 החל הדואר לפעול.
בשנת 1928 התחזקה החקלאות המקומית.
בשנת 1934 הוקם הכפר קירוב בשטח זה.
הכפר נקרא לכבודו של סרגיי קירוב, מזכיר הוועדה האזורית הלנינגרדית של המפלגה הקומוניסטית.
למרות שקירוב אינו קשור לאזור ולבלארוס כולה, החלו לקרוא שמות מקומות לכבודו ברחבי ברית המועצות לאחר מותו בשנת 1934. ב-12 בפברואר 1935 נוצר מחוז משנה קיראוסק והוא הורכב מכמה חלקים של מחוזות סמוכים.
הכפר נכבש על ידי כוחות גרמנים ב-30 ביוני 1941. באזור קירוב נהרגו 1495 בני אדם על ידי הכובשים הגרמניים.
בקיץ 1941 הוקמה באזור קבוצה אנטי-פאשיסטית בהנהגתו של קורז'וב.
ב-26 ביוני 1944 שחררו חיילי חטיבת הטנקים ה-95 (בפיקוד אנדריי קוזנצוב) את היישוב.
ב-29 ביוני, פלוגה בפיקודו של אלכסנדר צ'רניש (שזכה בתואר גיבור ברית המועצות) נלחמה ב-14 מתקפות נגד הגרמנים ליד הכפר.
ב-15 בנובמבר 1955 התאחדו הכפר קירוב והכפרים הסמוכים ליישוב אחד בשם קיראוסק, אשר קיבל ב-17 בנובמבר 1959 מעמד של יישוב עירוני.
על פי מפקד האוכלוסין של 1959 מנתה אוכלוסיית קיראוסק 2,980 תושבים.
בשנת 1971 היו בעיר קיראוסק 4,700 תושבים.
בשנת 1977 נכלל הכפר סלישה ביישוב העירוני.
בשנים 1972 ו-1980 הופיעו תוכניות כלליות לפיתוח הכפר.
בהתאם להן, החלק המרכזי נבנה עם בתים בני 2–3 קומות, ובגזרה הצפון מזרחית בוצעה בניית בתים בני 2–5 קומות.
על פי התכנית הכללית משנת 1998 ההתיישבות מתפתחת לכיווני צפון ומזרח.
ב-4 ביוני 2001 קיבלה קיראוסק מעמד של עיר.
באותה שנה אושרר סמל העיר.
בשנת 2002 מנתה אוכלוסיית העיר 8,800. כיום, עולה מפעם לפעם השאלה של שינוי שם העיר לשם היסטורי כלשהו - קוצ'ריצ'י או סטאריי.
קיר המסטיקים בסיאטל הוא אתר תיירותי שבו שורה של קירות לבנים על יד שוק פייק פלייס בעיר סיאטל שבוושינגטון, כוסו בכמיליון מסטיקים משומשים על ידי העוברים ושבים.
קיר המסטיקים ממוקם בסמטת פוסט סמוך לרחוב פייק, דרומית לכניסה הראשית של השוק.
חלקים מציפוי המסטיקים היו בעלי עובי של כמה סנטימטרים.
קיר המסטיקים נוצר ללא כוונה בשנות ה-90 והפך במהרה לאטרקציה תיירותית ונקודת ציון מקומית, עד שב-2015 עברו הסמטאות ניקוי והסרה של ציפוי המסטיקים.
הקיר ממוקם בסמטת פוסט סמוך לרחוב פייק ובצמוד לתיאטרון השוק.
השוק, אשר מתקיימים בו מופעים קומיים והופעות קטנות אחרות, אירח ב-1991 את תיאטרון הספורט של סיאטל.
המדביקים הראשונים היו, ככל הנראה, אנשים שהמתינו בתור כלשהו.
למרות מספר ניקיונות שנערכו באזור, המסטיקים לא הורדו מהקירות בהוראת הרשות לשימור ופיתוח שוק פייק פלייס, כנראה בשל גל ההתעניינות שהחל בקרב המבקרים.
במהלך השנים בעיקר בעקבות פרסום ברשתות החברתיות, הפך האזור הפך לאתר תיירותי שבו מבקרים באים לצפות בסמטאות הצבעוניות, להצטלם, ואף להוסיף מסטיק משלהם.
במהלך השנים נצברו על גבי הקירות כמיליון מסטיקים, עד שבשנת 2015 המסטיקים הוסרו כחלק מתהליך ניקיון של העירייה.
קיר המסטיקים נבחר לאחת מחמש האטרקציות התיירותיות המובילות ביותר בעולם לשנת 2009, שנייה לאחר אבן בלארני.
מושל מדינת וושינגטון, ג'יי אינסלי, הצהיר שזה "הדבר האהוב עליו בסיאטל שאי אפשר למצוא בשום מקום אחר".
ב-2015, החליטה העירייה שיש לנקות את הקירות על מנת "לתת לקיר מנוחה".
הקירות נוקו על ידי המסת המסטיקים בעזרת אקדח מיוחד, שירה קיטור בחום של כ-140 מעלות צלזיוס, מאחר שניקוי במים היה עלול לפגוע בבנייני הסמטאות ההיסטוריות.
העבודות החלו ב-10 בנובמבר ונמשכו כ-130 שעות, ובמהלכן יותר מ-1,070 ק"ג של מסטיק הוסרו והושלכו.
העבודה, שניתנה לקבלן מהחברה המקומית Cascadian Building Maintenance, עלתה לעירייה כ-4,000 דולר.
קיר נושא עומס או קיר נושא הוא קיר המהווה רכיב מבני פעיל במבנה, התומך את משקל הרכיבים הנסמכים עליו, ומעביר דרכו את משקלם בתוספת משקלו לרכיב התומך אותו עד יסודות המבנה מתחתיו ומשם אל הקרקע.
לרוב, החומרים המשמשים לבניית קירות נושאי עומס בבניינים גדולים הם בטון, בלוקים או לבנים.
בשונה מקיר נושא, קיר מסך אינו מספק תמיכה מבנית משמעותית מעבר למה שדרוש כדי לשאת את משקלו העצמי או להעביר עומסי רוח לקיר נושא או רכיב מבני אחר.
קירות נושאי עומס הם אחת מצורות הבנייה המוקדמות ביותר.
הפיתוח של תמיכות דואות באדריכלות הגותית אפשרה למבנים לשמור על חלל פנימי פתוח, תוך העברת משקל רב יותר לתמיכה במקום לקירות נושאים מרכזיים.
קתדרלת נוטרדאם היא דוגמה למבנה הבנוי בשיטת קירות נושאי עומס עם תמיכות דואות.
קירות נושאי עומס נפוצים ביותר במבני מגורים הנבנים בשיטת הבנייה הקונבנציונלית.
בראשית עידן גורדי השחקים, התבררו חסרונותיה של בנייה בשיטה זו.
על מנת להעביר עומס כה רב ליסודות, על הקירות בקומות התחתונות להיות כה עבים עד שלא נשאר חלל פנימי לשימוש.
כמו כן, פתיחת חלונות ודלתות מוגבלת בגודל.
הודות לצמיחתה המואצת של תעשיית הפלדה, פותחה על ידי ויליאם לה ברון ג'ני מערכת מסגרות פלדה נושאות מתאימה יותר להעברת עומסים.
כתוצאה מכך הייתה ירידה בשימוש בשיטת קירות נושאי עומס במבנים מסחריים בקנה מידה גדול.
קיר המכוניות הוא ערימת מכוניות שרופות מערבית למושב תקומה שבעוטף עזה, שמדמה צורת קיר.
במקור ערימה זו נוצרה מפינוי המכוניות השרופות מכביש 232 ומקומות נוספים בעוטף עזה לאחר מתקפת הטרור של חמאס ב-7 באוקטובר 2023 בכלל, והטבח בפסטיבל נובה בפרט, משם הגיעו רובן הגדול של המכוניות.
בהמשך הפך קיר המכוניות השרופות לאנדרטה לטבח שבוצע בפסטיבל, שהיה לפיגוע הטרור הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל.
לצד קיר המכוניות השרופות ישנן במגרש עוד מאות מכוניות שיצאו מכלל שימוש, ומוצגות אף הן כאנדרטה למעשי הטבח שבוצעו בבעליהן.
לאחר הטבח בפסטיבל נובה, שבעקבותיו מאות רבות של מכוניות שרופות ותקולות נותרו פזורות בצידי כביש 232, פונו המכוניות למגרש מכוניות שנמצא מערבית למושב תקומה, וצפונית־מערבית לנתיבות, על מנת לפנות את כביש 232 ולרכז את מכוניות הנרצחים לצורך תהליך איתור וזיהוי שרידי הגופות.
860 רכבים פונו לשם מרחבי עוטף עזה, רובם מפסטיבל נובה.
מתוך כל הרכבים שהגיעו למגרש, רק 62 קיבלו את אישור הבוחנים לחזור לכביש, ואילו השאר סומנו כבעלי ליקוי בטיחותי חמור, עקב העובדה שהמחבלים ירו לכיוון מנוע הרכבים במטרה להשבית את הרכב, ואז ירו ביושביו למוות.
לצד המכוניות ישנה גם ערימה של טוסטוסים שעליהם רכבו הנרצחים ממסיבת הנובה.
בנובמבר 2023 הגיעו ארכאולוגים ואנשי היחידה לאיתור נעדרים (אית"ן) למגרש במטרה לאתר בתוך הרכבים השרופים ממצאים מהנרצחים.
גם אנשי זק"א הגיעו למקום על מנת לאתר ממצאים שיוכלו להביא לקבר ישראל..
ישנם מספר רכבים המסודרים בתצוגה שלצידם ניתן לסרוק ברקוד שמוביל את המבקרים לאתר בו מסופר סיפור יושבי הרכב.
מיניבוס הגמלאים – בבוקר של ה-07.10, יצא מיניבוס ובו גמלאים לכיוון ים המלח.
המיניבוס נעצר בכביש הראשי בשדרות בכדי להחליף צמיג עקב שני פנצ'רים.
כשהחל הירי הרקטי ניסו המטיילים להיכנס למיגונית, אך לא הצליחו לפתוח את דלת הכניסה.
שכן ומתנדב במשטרה שעברו במקום ניסו לעזור בפתיחת הדלת, אך מחבלים עברו במקום באותן דקות בטנדר וירו בכל 13 הגמלאים.
רק השכן, מתנדב המשטרה ונהג המיניבוס ניצלו.
אאודי – רכב בו נסעו תומר קיטיביץ, יחד עם גיסה של אשתו מוטי אלקבץ, אחיה של אשתו, נוי מעודי וכן אחיינה מתן רוזנברג ממסיבת "פסיידאק".
מתן, נוי ומטי נרצחו ברכב על ידי מחבל שווידא את הריגתם.
קופרה של בן שמעוני – בן שמעוני הגיע למסיבת נובה ברכב זה.
עם תחילת המתקפה הצליח בן למלט משטח המסיבה ארבעה מבלים, אותם הוריד בבאר שבע.
הוא חזר לשטח המסיבה ומילט שמונה אנשים נוספים לנתיבות.
בפעם השלישית שבה שב לשטח אסף את גאיה חליפה, רומי לשם גונן ואופיר צרפתי.
סמוך לקיבוץ עלומים ארבו מחבלים לרכב, ןפתחו עליו באש.
בן שמעוני וגאיה חליפה נרצחו במקום.
אופיר צרפתי נחטף לעזה, ונרצח שם ב30 בנובמבר.
גופתו חולצה והושבה לישראל ב1 בדצמבר.
רומי לשם גונן נחטפה לעזה ושוחררה במסגרת עסקה ב-19 בינואר 2025.
רכבי מחבלים – במגרש נאספו כ-25 רכבים וכ-180 אופנועים של מחבלים.
על הרכבים הותקנו תוספות ואמצעים שונים כגון במות להתקנת מקלעים ומגנים.
קיראן מזומדאר-שאו היא יזמית מיליארדרית הודית.
היא המייסדת ויושבת ראש של חברת ביוטכנולוגיה ענקית, שבסיסה בבנגלורו ולה מפעלים בכל רחבי הודו.
בשנת 2014 היא זכתה ב על תרומתה יוצאת הדופן לקידום המדע והכימיה.
בשנת 2024 הונה האישי הוערך על ידי פורבס ב-3.3 מיליארד דולר.
קיראן מזומדאר נולדה ב-23 במרץ 1953 בבנגלור, להורים גוג'ראטים.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בשנת 1968 ולאחר מכן למדה ביולוגיה וזואולוגיה בקולג' לנשים שהוא שלוחה של .
ובהמשך למדה באוניברסיטה ובשנת 1973 סיימה את לימודיה עם תואר ראשון בזואולוגיה.
היא קיוותה להתקבל לבית ספר לרפואה, אך לא הצליח להשיג מלגה).
אביה, רסנדרה מזומדאר (Rasendra Mazumdar), היה מומחה להכנת בירה (brewmaster) ובעצתו היא נסעה, בשנת 1974 ללמוד את התחום באוניברסיטת מלבורן באוסטרליה.
היא הייתה האישה היחידה שנרשמה והייתה ראשונה בהישגיה בכתה.
בין השנים 1975–1977 היא עבדה בתחום, אך כאשר בדקה את אפשרויות הקידום נאמר לה שלא ניתן להעסיק אותה כי "זו עבודה של גבר".
באותה עת מזומדאר פגשה את לסלי אוצ'ינקלוס (Leslie Auchincloss) המייסדת של "ביוקון ביוכימיקלס" (Biocon Biochemicals Limited) מאירלנד.
החברה ייצרה אנזימים לשימוש בתעשיית הבירה, אריזות המזון והטקסטיל ואוצ'ינקלוס חיפשה שותף בהודו שיעזור להקים חברה בת הודית שתספק את Papain .
מזומדאר הסכימה לקבל על עצמה את התפקיד.
מזומדאר נסעה לאירלנד, כדי ללמוד את הנושא ועם חזרתה להודו, בשנת 1978 היא הקימה את "ביוקון - הודו (Biocon India) במוסך של ביתה השכור, עם הון ראשוני של 10,000 רופי .
על אף שהיה מדובר במיזם משותף, החוקים ההודיים הגבילו את הבעלות הזרה ל-30% בלבד מהחברה, כלומר 70% מהחברה היו שייכים למזומדאר.
העובד הראשון שלה היה מכונאי מוסך בדימוס והציוד המדעי כלל רק ספקטרופוטומטר.
היא התמודדה עם האתגרים הטכנולוגיים על אף התשתית הגרועה בסביבה: חשמל לא רציף, מים באיכות גרועה, קושי לשמור על סטריליות והיעדר עובדים בעלי כישורים מדעיים מתקדמים.
הפרויקטים הראשוניים של החברה היו מיצוי של פפאין מפפאיה שמשמש לריכוך בשר ו - קולגן שממקורו בדגים ומשמש להבהרת בירה.
תוך שנה מיום היווסדה הצליחה החברה לייצא את מוצריה לארצות הברית ולאירופה.
מזומדאר השתמשה ברווחים לרכישת נכס בן 20 דונם לבניית המפעל.
מזומדאר הובילה את ההתפתחות של Biocon מחברה לייצור אנזימים תעשייתיים לחברה ביו-פרמצבטית עם מגוון של מוצרים והתמקדות מחקרית בסוכרת, אונקולוגיה ומחלות אוטו-אימוניות.
בשנים הבאות היא הקימה שתי חברות בנות:
בשנת 1994 את "סינג'ין" (Syngene) למחקר ופיתוח.
בשנת 2000 את קליניג'ין (Clinigene) לניסויים מחקריים קליניים ופיתוח של תרופות גנריות וחדשות כאחד.
מאוחר יותר, קליניג'ין מוזגה עם סינג'ין וזו הונפקה בבורסה בהודו.
בשנת 1989 רכשה חברת יוניליוור את "ביוקון ביוכימיקלס" האירלנדית והיא סייעה לביוקון ההודית לבסס שיטות עבודה ומערכות איכות מקובלות גלובליות.
ב-1997 מכרה יוניליוור את חטיבת הכימיקלים, ובכלל זה גם את ביוקון ל"אימפריאל כימיקל תעשיות" (Imperial Chemical Industries - ICI).
בשנת 1998 ארוסה של קיראן מזומדאר, הסקוטי ג'ון שאו, גייס אישית 2 מיליון דולר כדי לקנות את מניות ביוקון מ-ICI.
בני הזוג נישאו ב-1998, וג'ון שו עזב את עסקיו והצטרף לביוקון.
בשנת 2001 הוא התמנה לסגן היו"ר של ביוקון.
ב-2004 הונפקה חברת ביוקון ולאור ההצלחה בביקוש המניות, יום המסחר הראשון שלה נסגר בשווי שוק של 1.11 מיליארד דולר.
הפילוסופיה העסקית של מזומדאר - שאו הייתה: "חדשנות במחיר סביר" ("affordable innovation") כדי לענות על הצורך בתרופות גנריות במדינות מתפתחות והם חיפשו הזדמנויות לפיתוח טכניקות חסכוניות ותרופות חלופיות, בעלויות נמוכות, אך באיכות גבוהה.
בשנת 2001 פג תוקף הפטנט של התרופה להורדת הכולסטרול lovastatin וביוקון התרחבה והחלה לעסוק גם בייצור סטטינים (תרופות הנלחמות בכולסטרול).
כחלק מהאסטרטגיה שלה, ביוקון ממשיכה להתרחב לתחומים חדשים, גם בייצור וגם בתחומי המחקר הכוללים כיום תחומים, כמו: סרטן, סוכרת, מחלות אוטו-אימוניות ועוד.
תרופות ביו-פרמצבטיקה שפותחו על ידי החברה כוללות אינסולין, נוגדן חד שבטי לסרטן הראש והצוואר ותרופה ביולוגית לפסוריאזיס.
ביוקון היא יצרנית האינסולין הגדולה באסיה, ויש לה את המתקנים הגדולים ביותר לייצור נוגדנים מבוססי זילוף (perfusion-based antibody).
ביוקון מפנה כ-10% מהכנסותיה למחקר ופיתוח.
ביוקון הגישה מעל 950 בקשות לפטנט על בסיס פעילות המחקר שלה.
מאזומדאר-שאו מעורבת באופן פעיל ברכישות, שותפויות ורישוי בתחומי התרופות והביו-פרמצבטיקה.
בשנת 2004, מאזומדאר-שאו הקימה את "קרן ביוקון" לאחריות חברתית תאגידית.
הקרן מתמקדת בבריאות, חינוך ותשתיות, במיוחד באזורים כפריים החסרים מתקני בריאות.
מזומדאר-שאו אינה אוהבת את המונח "פילנתרופיה", מונח שלעיתים קרובות מסייע לתיקונים זמניים במקום לטפל בשורש הבעיה.
היא מעדיפה את המונח "קפיטליזם חומל" ("compassionate capitalist"), מתוך הנחה שמודלים עסקיים המיושמים כהלכה עשויים לספק בסיס מתמשך להתקדמות חברתית בת קיימא: .
ב-2015, היא הצטרפה ל"התחייבות הנתינה" והבטיחה שלפחות מחצית מעושרה יוקדש לפילנתרופיה.
קרן ביוקון מעורבת במספר רב של תוכניות הסברה לבריאות וחינוך כדי להועיל לשכבות החלשות מבחינה כלכלית בחברה ההודית:
מרפאות אזוריות המציעות טיפול קליני, תרופות גנריות ובדיקות בסיסיות למי שלא יכול להרשות לעצמו.
הגעת רופאים מבתי חולים, כדי לשפר את הגילוי המוקדם של סרטן כולל הכשרת נשים צעירות כעובדות בריאות בקהילה, שימוש בסמארטפונים כדי לשלוח תמונות של נגעים חשודים לאונקולוגים במרכז הסרטן.
קמפיינים לבריאות הציבור כמו: חינוך לגילוי מוקדם של מחלות לב וכלי דם..
בשיתוף פעולה עם גופים נוספים הקרן תומכת בפיתוח ושימוש בספר לימוד בסיסי במתמטיקה.
(הוצג בבתי ספר בקנדה בשנת 2006).
הקרן מימנה תוכנית מחקר רב שנתית בתחום ניהול חדשנות בבית הספר ההודי לעסקים בשנת 2009.
מזומדאר-שאו מפנה תשומת לב לצורך בשיפור התשתיות של הודו,  ובכלל זה נושאים כמו ממשל יעיל, יצירת מקומות עבודה וביטחון תזונה, מים ובריאות.
בנגלור נקראת כיום "סביבת העבודה העירונית הטובה ביותר בהודו".
"פארק ביוקון", שנבנה ב-2005, הוא קמפוס בן 90 דונם עם חמשת אלפים עובדים (אולם מחוץ לעיר המפותחת, התשתיות עדיין גרועות.
מזומדאר-שאו זכתה במספר פרסים בינלאומיים, כמו:
2014: על תרומות יוצאות דופן להתקדמות המדע והכימיה.
2007: פרס "יוזמת Veuve Clicquot לפיתוח כלכלי לאסיה".
2002: פרס ארנסט אנד יאנג ליזם השנה למדעי החיים והבריאות.
2002: הכרה כ"חלוץ הטכנולוגיה" על ידי הפורום הכלכלי העולמי.
2015: פרס האקדמיה לעסקים בינלאומיים (AIB) - "המנהל הבינלאומי של השנה".
2019: נבחרה כחברה באקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית (NAE) על פיתוח תרופות ביו-פרמצבטיות במחיר סביר ותעשיית הביוטכנולוגיה בהודו.
עבודתה במגזר הביוטכנולוגיה זיכתה אותה בפרסים לאומיים רבים, כמו:
2004: פרס ה-Economic Times בהוד: "אשת העסקים של השנה".
פרס לשכת המסחר ההודית למפעל חיים.
ו"פרס המנהיגות התאגידית" מטעם קרן הודית אמריקאית.
2009: פרס פסגת המנהיגות הפרמצבטית בתחום: "היזם הדינמי" של השנה.
2012: "האישה ההודית הגלובלית של השנה".
2022: "פרס מפעל חיים 2022" על תרומתה למדע ולטכנולוגיה.
2004: מזומדאר-שאו קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מ:
2004: אוניברסיטת באלרט, כהוקרה על תרומתה לביוטכנולוגיה.
2007: תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אברטאי, דנדי.
2008: אוניברסיטת גלאזגו, אוניברסיטת Heriot-Watt, 2012: אוניברסיטת קולג' קורק באירלנד ( 2012).
2013: אוניברסיטת Davangere בהודו, כהוקרה על תרומתה בתחום הביוטכנולוגיה.
קיראן מזומדאר שאו הייתה נשואה לג'ון שאו שנפטר ב-24 באוקטובר 2022.
קיר השמות , הידוע גם בשם חומת השמות של אנדרטת השואה, הוא אתר הנצחה הממוקם ברחבת מוזיאון השואה הצרפתי ברובע המארה, שברובע הרביעי של פריז.
קיר השמות מורכב משלושה קירות העשויים אבן ירושלמית ועליהם חקוקים שמותיהם של 76,000 יהודים, בהם 11,400 ילדים, אשר גורשו מצרפת בסיוע משטר וישי במסגרת שואת יהודי צרפת שהייתה חלק מתוכנית ההשמדה הנאצית של יהדות אירופה.
רוב הנספים ששמותיהם חקוקים על הקיר נרצחו בין השנים 1942–1944 באושוויץ-בירקנאו, ואחרים במחנות סוביבור, מיידנק ובמשלוח אחד גם במדינות הבלטיות.
שמות הקורבנות מסודרים על פי שנת גירושם ובסדר אלפביתי.
שמותיהם של היהודים שנרצחו בצרפת עצמה, אך לא גורשו, אינם מופיעים על הקיר.
אנדרטה זו תוכננה על ידי האדריכלים פרנסואה פין וז'אן-פייר ז'וב (1926 - 2019), שהיה אדריכל כבוד של המונומנטים ההיסטוריים, והוביל את השלב הראשון של הפרויקט.
העבודות בוצעו בפיקוח בנו, האדריכל אנטואן ז'וב (1955 - 2012), ושותפיו אן סאזראט.
קיר השמות נחנך ב-23 בינואר 2005 בנוכחות ז'אק שיראק, נשיא צרפת, וסימון וייל, נשיאת הקרן לזכר השואה ומגורשת לשעבר, שאמרה לה: "רגש עז...
עבור כל אלה שהותירו אחריהם רק שם, חקוק באבן ירושלמית".
קיר השמות נפתח לציבור יומיים לאחר מכן, בדיוק ביום השנה השישים לשחרור מחנה הריכוז אושוויץ.
מדי שנה לרגל יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, מתקיימת ברחבת יד ושם קריאה פומבית של חלק מ-76,000 השמות החקוקים על הקיר, במשך .
קיר אלכסנדר מייד'ר הוא פוליטיקאי בריטי ממפלגת הלייבור, חבר הפרלמנט מטעם מחוז סלבי מאז 2023. בספטמבר 2025 מונה לסגן שר התחבורה הבריטי, והפך לחבר הממשלה הצעיר ביותר בבריטניה מאז מאז מינויו של ויליאם גלדסטון בשנת 1834.
מייד'ר נולד ב-1998 בקינגסטון על ההאל.
הוא נקרא על שם קיר הארדי, מייסד מפלגת הלייבור.
אמו, ג'יל טמברוס (לבית גולדינג), היא מורה מחליפה, ואביו מיק מייד'ר הוא עובד סוציאלי ופעיל במפלגת הלייבור.
בצעירותו היה מייד'ר חבר בתנועת הנוער הבריטית "פרלמנו הצעירים" והקים את סניף "נוער הלייבור" בהאל.
הוא למד תקופה קצרה בבית ספר פרטי, אך סיים את לימודי התיכון בבית ספר ציבורי במלטון, וכבר מגיל צעיר גילה עניין בפוליטיקה.
מייד'ר הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אוקספורד בהיסטוריה ופוליטיקה, ותואר שני במדיניות ציבורית מיוניברסיטי קולג'.
במהלך לימודיו שימש כראש מחלקת המחקר של אגודת הדיבייט, וכיהן כיו"ר משותף של מועדון הלייבור של האוניברסיטה.
במהלך לימודיו באוקספורד עבד מייד'ר כתחקירן עבור עיתונאי הטיימס מתיו פאריס, שהיה בעברו חבר פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית.
לאחר מכן עבד כשנה וחצי כיועץ יחסי ציבור עבור קונפדרציית התעשייה הבריטית, ואז עבר לשמש עוזר פרלמנטרי של חבר הפרלמנט מטעם הלייבור, ווס סטריטינג, בשנים 2019-2020.
ב-2023 התפטר חבר הפרלמנט השמרני שייצג את מחוז הבחירה "סלבי ואיינסטי", ובבחירות הביניים שהוכרזו בעקבות התפטרותו נבחר מייד'ר לראשונה לפרלמנט, בהפרש הקולות הגדול ביותר שהשיג מועמד של הלייבור בבחירות ביניים אי פעם.
מייד'ר, שהיה בן 25 בעת בחירתו, הפך לחבר הפרלמנט הצעיר ביותר המכונה "התינוק של הבית", תואר שבו החזיקה לפניו חברת הפרלמנט מטעם הלייבור, נדיה ויטום, המבוגרת ממנו בשנתיים.
הוא איבד את התואר לאחר הבחירות הכלליות של שנת 2024, בהן נבחר סם קרלינג, יליד 2002 .
ב-20 בנובמבר 2023 נבחר מייד'ר לחבר ועדת הכספים של הפרלמנט, וב-26 במרץ 2024 מינה אותו קיר סטארמר לתפקיד מצליף האופוזיציה.
ב-7 בספטמבר מונה לסגן שר במשרד התחבורה, והפך לחבר הממשלה הצעיר ביותר מאז כהונתו של ויליאם גלדסטון כסגן שר במשרד הקולוניות בשנת 1834.
מייד'ר תמך בהישארות בריטניה באיחוד האירופי במשאל העם שנערך ב-2016, אך לאחר הפרישה מהאיחוד הוא אינו תומך בהצטרפות מחדש או בקיום משאל עם שני בנושא.
לאחר שנבחר לפרלמנט נשאל בשנת 2023 האם הוא חוזר בו מאמירתו, אמר מייד'ר: "מה שאמרתי היה לפרוטוקול.
אני אכן מתנגד בחריפות לעמדתה ולגישתה לנושא."
מייד'ר הוא הומוסקסואל, אוהד של מועדון הרוגבי האל קינגסטון רוברס, וחבר באגודה הפביאנית.
הרפובליקה הקירגיזית (בקירגיזית: Кыргыз Республикасы, בליטון: Kyrgyz Respublikasy; ברוסית: Кыргызская Республика, בליטון: Kyrgyzskaya Respublika) ובקיצור קירגיזסטן (בקירגיזית: Кыргызстан, בליטון: Kyrgyzstan; ברוסית: Кыргызстан, בליטון: Kyrgyzstan) היא מדינה ללא מוצא לים במרכז אסיה הגובלת ברפובליקה העממית של סין במזרח, בקזחסטן בצפון, באוזבקיסטן במערב ובטג'יקיסטן בדרום.
כ-90% מאוכלוסיית קירגיזסטן הם מוסלמים והמדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
בשנים 1936–1991 התקיימה קירגיזסטן הסובייטית כחלק מברית המועצות ובעקבות התפרקות השלטון הסובייטי היא הפכה למדינה עצמאית ב-31 באוגוסט 1991.
בשטחה של קירגיזסטן התגוררו בעבר שבטים נודדים שהתפרנסו ממרעה וגרו באוהלי יורטה המתאימים למזג האוויר באזור וניתנים להעברה ממקום למקום.
במהלך העידן המודרני התיישבו במקום מיעוטים אתניים שונים לצד בני העם הקירגיזי.
כחלק מהשינויים הבולטים שעוררה העת החדשה המאוחרת באזור זה עקב סיפוח הטריטוריה של הקירגיזית לאימפריה הרוסית בשנים 1855–1876 ככיבוש ח'אנות קוקנד.
ב־1937 תחת שלטון ברית המועצות הפכה קירגיזסטן לאחת מהרפובליקות הסובייטיות.
לפיכך, שמה המלא היה "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית", כמו כן שמותיה הנוספים היו "SSR הקירגיזית", "קירגיסטן הסובייטית" ו"קירגיזיה".
קירגיזסטן הפכה לרפובליקה עצמאית ב-31 באוגוסט 1991, עם התפרקות ברית המועצות.
בשנים הראשונות שלאחר קבלת העצמאות המלאה (בשנת 1991), נתפס הנשיא אסקר אקייב כמי שמעוניין לבצע תהליך של רפורמות כהפרטה של הקרקע ושל משאביה הכלכליים של המדינה.
אולם למרות התמיכה של התורמות המערביות, כולל קרן המטבע הבינלאומית, סבלה הכלכלה של קירגיזסטן מנקודת פתיחה חלשה — בעיקר כתוצאה מפירוק גוש הסחר של ברית המועצות, אשר מנע מהמדינה את המעבר החלק לכלכלה חופשית.
בשנת 2002, לקראת הבחירות לפרלמנט, הואשם חבר הפרלמנט אזימבק בקנזרוב בשחיתות והועמד למשפט בעיר ג'לאל-אבאד.
המונים צעדו לעיר אולם המשטרה נקטה בצעדים אלימים לפיזור ההפגנות והביאה לפציעתם של עשרות בני אדם.
בהמשך הגיעו ההפגנות לבירה בישקק, והמפגינים דרשו את שחרור בקנזרוב והתפטרותו של אקייב.
ב-2010 מונה בקנזרוב לסגן ראש ממשלת קירגיזסטן.
בשנת 2005 דרשה האופוזיציה לבטל את הבחירות לפרלמנט.
לאחר שאקייב סירב לדרישה, התפשטו ההפגנות האלימות גם לבירה ובוצעה הפיכה בראשות האופוזיציה.
בתום 14 שנות שלטון, נמלט אסקר אקייב עם משפחתו לקזחסטן השכנה במסוק והפרלמנט מינה את קורמאנבק באקייב, ממנהיגי האופוזיציה, לעמוד בראש המדינה.
בנובמבר 2006 פרץ משבר פוליטי במדינה לאחר שהמונים יצאו להפגנות בדרישה מבאקייב לחתום על החוקה החדשה שהציע הפרלמנט, הכוללת הקטנת כוחו של הנשיא והעברת סמכויות לפרלמנט.
ההפגנות אף התעצמו בעקבות טענות על כך שבאקייב לא מימש את הבטחותיו להקטין את כוחו של הנשיא ולהילחם בשחיתות.
ההפיכה השלטונית בקירגיזסטן, שפרצה באפריל 2010, הייתה ההתקוממות העממית הגדולה ביותר במדינות ברית המועצות לשעבר מאז 1990. ב-7 באפריל 2010 הרגו מפגינים את שר הפנים מולדומוס קונגנטייב והאופוזיציה הכריזה על הפיכה.
למחרת הכריזה רוזה אוטונבייבה, שרת החוץ לשעבר, העומדת בראשות הממשלה החדשה במדינה, על הקמת ממשלה זמנית שתכהן במשך שישה חודשים והצהירה כי תפעל לגיבוש חוקה חדשה ולקיום בחירות במדינה בחודשים הקרובים.
כמו כן הודיעה על פיזור הפרלמנט: "אחרי העברת השלטון לידינו, אנו מפזרים את הפרלמנט".
ב-19 במאי 2010 מונתה לנשיאה הזמנית של קירגיזסטן, עד 31 בדצמבר 2011, על פי ההסכם של הממשלה הזמנית.
בתפקיד שר הפנים, החליף את קונגנטייב השר שרנייאזוב בולוטבק.
ב-10 באוקטובר 2010 התקיימו בחירות פרלמנטריות ובהם ניצחה המפלגה הלאומית הקירגיזית.
בנובמבר 2011 נבחר אלמזבק אטאמבייב לנשיא קירגיזסטן ובשש שנות כהונתו הצליח לייצב את המשטר במדינה.
באוקטובר 2017 נבחר סואורונבאי ג'נבקוב להחליפו, באחת מהעברות השלטון השקטות והדמוקרטיות בתולדות מרכז אסיה.
באוקטובר 2020 שוב פרץ משבר פוליטי על רקע הבחירות לפרלמנט.
הדבר הביא לגל מחאות, לביטול הבחירות והכרזה על בחירות חדשות.
סואורונבאי הודיע על התפטרותו ולממלא מקומו מונה קאנטבק איסאייב, שהעביר את המושכות לראש הממשלה סאדיר ג'פארוב.
בבחירות 2021 האחרונות זכה ברוב קולות ומונה לנשיא קירגיזסטן.
שירות הביטחון הקירגיזי הוא שירות הביטחון הלאומי שהפך לוועדה הממלכתית לביטחון לאומי, האחראית גם לביטחון חוץ.
הכוחות המזוינים של רפובליקת קירגיזסטן הם הגוף האחראי לספק את ביטחון המדינה כנגד איומי חוץ.
היא שאבה מרוסיה שני מחוזות עיקריים ושתי ערים.
כל אזור מחולק לעוד מספר מחוזות המנוהלים על ידי פקידים הממונים בידי הממשל המרכזי.
קירגיזסטן היא מדינה ענייה יחסית.
בערים הגדולות של קירגיזסטן קיימת תעשייה מפותחת למדי שנותרה לאחר התפרקות ברית המועצות.
בקירגיזסטן קיימת חקלאות המבוססת בעיקר על מרעה צאן ועל גידול פירות וירקות.
קיים פוטנציאל משמעותי לייצור חשמל באמצעות אנרגיה הידרואלקטרית בנחלים הרבים שבאזור טיין שאן.
חלק משטחה של קירגיזסטן הוא מובלעת בתוך אוזבקיסטן ובתוך קירגיזסטן ישנן שש מובלעות השייכות למדינותיה השכנות - ארבע מובלעות אוזבקיות ושתי מובלעות טג'יקיות.
את רוב שטחה של קירגיזסטן תופסים הרי טיין שאן, הרים גבוהים עם עמקים עמוקים.
נקודת הגובה המינימלי במדינה היא בשולי עמק פרגנה (300 מטרים מעל פני הים), והמקסימלית היא "פיק פובדי" ("פסגת הניצחון" ברוסית), ששמו הקירגיזי הוא "ג'נגיש צ'וקוסו" וגובהו 7,349 מטרים.
במדינה נמצא אגם גדול ששמו איסיק קול ("האגם החם" בקירגיזית), ששטחו למעלה מ-6,000 קילומטר רבוע.
הפסגות הגבוהות (למעלה מ-4,000 מטרים מעל גובה פני הים) של ההרים מכוסות בשלג כל השנה.
במדינה זורמים נחלים רבים, אם כי מעט מהם גדולים ביותר, נהר נרין, נהר טלס ונהר צ'ו.
האקלים נוח יחסית, יבש וחם בקיץ וקר בחורף.
הטמפרטורה הממוצעת ביולי בעמקים היא 20–27 מעלות צלזיוס, אך לעיתים קרובות נרשמות טמפרטורות של למעלה מ-40 מעלות צלזיוס.
בינואר הטמפרטורה הממוצעת היא 6–8 מעלות צלזיוס, אבל נרשמו גם טמפרטורות נמוכות מ-35- מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים בעמקים נעה בדרך כלל בין 200 ל-400 מילימטרים בשנה, ובמדרונות הצפוניים ומערביים של ההרים היא עולה עד ל-750 מילימטרים בשנה.
אוכלוסיית קירגיזסטן מונה כ-6.5 מיליון תושבים (2020).
כ-58% מאוכלוסייתה הם קירגיזים, 17% רוסים, 15% אוזבקים.
כמו כן, במדינה מתגוררים גם מיעוטים אתניים נוספים, כגון אוקראינים, גרמנים, טטרים, קזחים, דונגנים, אויגורים וטג'יקים.
המיעוט הרוסי (הראשון בגודלו במדינה) מתגורר בעיקר בבישקק, בירתה של קירגיזסטן, ובאזורים הסמוכים לה.
המיעוט האוזבקי (השני בגודלו במדינה) מתגורר בעיקר בדרום מערב המדינה.
מבחינת הדת במדינה, כ-90% מאוכלוסיית הרפובליקה הקירגיזית הם מוסלמים, רובם המוסלמים-סונים ומיעוטים כמו הטג'יקים הם מוסלמים-שיעים.
קיים גם מיעוט של נוצרים-אורתודוקסים-רוסים המהווה כ-7% מאוכלוסיית קירגיזסטן וכ-3% בני דתות אחרות.
בעבר, הייתה קיימת קהילה יהודית קטנה שבטרם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 לישראל מנתה כ-10,000 יהודים אשכנזים ויהודים-בוכרים.
לאחר עליית הקהילה לישראל נשארה קהילה של כמה מאות יהודים כשמתוכה גם משפחות מתבוללות.
הערים הגדולות של קירגיזסטן הן:
בישקק (הבירה) — 650 אלף תושבים
אוש — 320 אלף תושבים
תוקמק — כ-70 אלף תושבים
קרה בלתה — כ-70 אלף תושבים
קארקול — כ-70 אלף תושבים
ג'לאל-אבאד — כ-70 אלף תושבים
התרבות הקירגיזית היא תרבות של נוודים הררים.
לסוסים מקום חשוב בתרבות הקירגיזית.
סוסים שימשו את הנוודים הקירגיזים.
הנוודים גידלו ובייתו סוסים, רכבו עליהם לציד, השתמשו בהם כבהמות משא להעברת סחורות, וסחרו בהם על מנת לקנות תבואה ומזון אשר לא תמיד היו זמינים בהרים.
במטבח הקירגיזי, חלב הסוסות משמש לשתייה.
המשקה המסורתי של המטבח הקירגיזי הוא קומיס - חלב סוסה מותסס בנאד עור סוס.
בשר הסוסים שימש גם למאכל.
על פי המסורת הקירגיזית, כאשר ילד יכול ללכת ולרוץ באופן עצמאי זהו הזמן להושיב אותו בפעם הראשונה על סוס.
לאורך מאות שנים שימש היוּרְטָה כבית העתיק של השבטים הקירגיזיים הנודדים, והוא מסמל את מסורת הנוודים העתיקה, האחדות והרעות של העם הקירגיזי.
הטונדוק — אותו חלק אשר מחזיק את גג היורטה — מופיע על הדגל הלאומי והסימבוליקה שלו מפורשת בכך שכל העם הקירגיזי נמצא תחת גג היורטה.
היורטה הוא אוהל הבנוי ממוטות עץ הקשורים בחבלים ועטופים בשמיכות העשויות מצמר כבשים ומעורות של בעלי חיים, לרוב יש כיסוי חיצוני המעוטר באיורים מסורתיים על מנת לייפות את היורטה.
היורטה הוא מבנה פונקציונלי; במקרה הצורך או בעת סכנה, למשל, עם התקרבות שבט פולש, ניתן להרכיב ולקפל יורטה בפחות משעה.
נהוג לשבת ביורטה על הרצפה ולכן ביורטה פרוסים שטיחים עבים המבודדים מן הקור.
ברוב היורטות יש צד שהוא מטבח וחדר אוכל ובו נמצא שולחן נמוך אשר אוכלים סביבו, וצד שהוא סלון וחדר שינה ובו נמצאים רוב בני המשפחה.
גם במאה ה-21 ניתן לראות בקיריגיזיסטן משפחות רבות אשר מציבות מספר יורטות, בעיקר לאירוח תיירים.
סגנון הלבוש הקירגיזי מושפע רבות מתנאי מזג האוויר אשר משתנים בקיצוניות מחום לקור.
בקיץ בקירגיזסטן חם, והטמפרטורה הממוצעת היא סביב 30 מעלות; בחורף הטמפרטורות צונחות מתחת לאפס, ושלג יכול להיערם עד לגובה של מטר במישורים ובמקומות נמוכים.
פסגות ההרים מושלגות במשך כל השנה.
הבגדים צריכים להיות קלים ולאפשר חופש תנועה בזמן רכיבה על סוס או רעיית צאן.
בחורף הנוודים מתעטפים בפרוות חיות על מנת לשמור על חום גופם.
פריט הלבוש המפורסם ביותר הוא הקאלפאק – הכובע הקירגיזי המסורתי.
זהו כיסוי ראש ארוך העשוי מצמר כבשים דחוס, ועליו עיטורים מסורתיים אשר מסמלים את הייחוס השבטי.
האפוס של מאנאס, אחד האפוסים הארוכים ביותר, הוא אוסף מיתולוגי של שירים, אגדות וסיפורי עם אשר עברו מדור לדור וקובצו באוסף אחד המתארות את חייו והרפתקאותיו של הגיבור המיתולוגי מאנאס ולוחמיו האמיצים המשולבים יד ביד עם ההיסטוריה של העם הקירגיזי.
מאנאס היה ח'אן (שליט/אדון), לוחם ומפקד מוכשר אשר נולד וחי במחוז טאלאס.
המיתולוגיה סביב מאנאס החלה כנראה במאה ה-10 לספירה אולם יש הטוענים שהיא החלה במאה ה-12 או ה-15.
הסיפורים על מאנאס הם ערש התרבות הקירגיזית ועד היום ניתן למצוא מספרי סיפורים מקצועיים הנקראים "מאנסאצ'י" אשר נודדים ממקום למקום ומספרים את סיפורי הרפתקאותיו של מאנאס, שעל פי המסורת נחשב למייסד ולאבי האומה הקירגיזית אשר איחד את השבטים הקירגיזיים במאבקם לעצמאותם מול השבטים הקלמיקים ששלטו באזור.
על דגל קירגיזסטן ניתן לראות 40 קרני שמש המסמלות את 40 השבטים אשר איחד מאנאס לאומה אחת.
קירה כריסטינה נייטלי היא שחקנית אנגלייה.
היא ידועה בעיקר בשל משחקה בארבעה מסרטי שודדי הקאריביים בהם כיכבה בתור אליזבת סוואן.
בשנת 2005 שיחקה בסרט "גאווה ודעה קדומה", שעובד על פי ספרה של ג'יין אוסטן.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2014 גילמה את ג'ואן קלארק בסרטו של מורטן טילדום "משחק החיקוי", והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ב-2008, המגזין פורבס דירג אותה במקום השני ברשימת השחקניות המרוויחות ביותר בהוליווד.
נייטלי נולדה בעיר טדינגטון, מחוז מידלסקס שבאנגליה.
אמה שרמן מקדונלד היא שחקנית ומחזאית סקוטית ואביה ויל נייטלי הוא שחקן אנגלי.
היא גדלה באחד מפרבריה של לונדון.
לאחר שקיבלה סוכן בגיל שש, נייטלי החלה לעבוד בפרסומות ובתפקידים קטנים בטלוויזיה.
הופעתה הראשונה על המסך הייתה בפרק של התוכנית "חגיגה מלכותית" של ערוץ Screen One בשנת 1993. בשנת 1995, נייטלי גילמה את נטשה ג'ורדן, נערה צעירה שאמה מעורבת ברומן מחוץ לנישואין, בדרמה הרומנטית "רומן בכפר" .
במהלך שנות ה-90 נייטלי הופיעה במספר סרטי טלוויזיה, כולל "שקרים תמימים" (1995), "מחפשי האוצרות" (1996), "חוזרים הביתה" (1998) ו"אוליבר טוויסט" (1999).
בגיל 12, נייטלי קיבלה את התפקיד של סאבה, שפחתה של פאדמה אמידאלה, בסרט המדע הבדיוני "מלחמת הכוכבים: פרק 1 – אימת הפנטום" משנת 1999. הדיאלוגים של נייטלי בסרט דובבו על ידי נטלי פורטמן, שגילמה את פאדמה.
נייטלי לוהקה לתפקיד בגלל דמיונה הרב לפורטמן.
בשנת 2001, נייטלי קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה, בסרט הטלוויזיה של דיסני, "נסיכת הגנבים" , בסרט גילמה נייטלי את בתו של רובין הוד.
כהכנה לתפקיד, היא התאמנה במשך מספר שבועות בירי בחץ וקשת, סיף ורכיבה.
במקביל, היא הופיעה בסרט המתח "החור" .
בשנת 2002, נייטלי גילמה את לארה אנטיפובה במיני-סדרה, "דוקטור ז'יוואגו" .
התוכנית זכתה לביקורות חיוביות ורייטינג גבוה.
באותה שנה, נייטלי גילמה נערה מכורה לסמים ובהריון בסרט הדרמה "טהור" בבימויו של גיליס מקינון.
הסרט, בכיכובם של מולי פארקר והארי אידן, הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו בשנת 2002.
נייטלי זכתה להכרה רחבה כשכיכבה בסרט הספורט הקומי של גורינדר צ'אדה "שחקי אותה כמו בקהאם", שהיה להיט בקופות בבריטניה ובארצות הברית.
נייטלי גילמה את ג'ולס, שחקנית כדורגל הנאבקת בנורמות חברתיות.
הסרט הפתיע את המבקרים ששיבחו את אופיו "הקסום" וה"מעורר ההשראה", את ההקשר החברתי ואת הופעות הקאסט.
נייטלי והשחקנית פרמינדר נגרה משכו תשומת לב בינלאומית על הופעותיהן.
המבקר ג'יימס בררדינלי, ששיבח במידה רבה את הסרט ואת צוות השחקנים "האנרגטי והחביב", ציין שנייטלי ונגרה הביאו "הרבה רוח לדמויותיהן החביבות באופן מיידי".
כדי להתכונן לתפקידיהן, הן עברו שלושה חודשי אימוני כדורגל נרחבים תחת מאמן הכדורגל האנגלי סיימון קליפורד .
נייטלי הייתה סקפטית לגבי הפרויקט בהתחלה: בראיון עם טרייסי סמית' היא אמרה, "אני זוכרת שסיפרתי לחברות שאני עושה את הסרט הזה של כדורגל נשים [...] ואף אחד לא חשב שזה יהיה טוב בכלל."
2003–2007: "שודדי הקאריביים" והכרה בין-לאומית
בשנת 2003, נייטלי לוהקה לתפקיד אליזבת סוואן בסרט הפנטזיה האמריקאי "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה".
הסרט, המבוסס על האטרקציה בפארק השעשועים של דיסני, סובב סביב השודד הידוע לשמצה ג'ק ספארו והנפח ויל טרנר המצילים את סוואן.
המפיקים ג'רי ברוקהיימר וגור ורבינסקי ליהקו את נייטלי בשל "איכותה הבלתי ניתנת לתיאור [...] המזכירה כוכבי סרטים מימי הזוהר של הוליווד".
למרות שהתפאר בשמותיהם של כוכבים כמו ג'וני דפ ואורלנדו בלום ובתקציב של 135 מיליון דולר, "שודדי הקאריביים" היה צפוי להיכשל בקופות.
נייטלי עצמה לא הייתה אופטימית לגבי סיכויי הסרט.
למרות זאת, הסרט פתח במקום הראשון בקופות, והפך לאחד הסרטים המכניסים ביותר של אותה שנה, עם הכנסות עולמיות של 654 מיליון דולר.
אלביס מיטשל מהניו יורק טיימס השווה את ביטחונה "הצורם והבטוח" של נייטלי לזה של ניקול קידמן, בעוד קית' פיפס ממועדון AV תיאר אותה ואת בלום כדמויות ראשיות מושכות.
כמו כן, בשנת 2003, הופיעה נייטלי בקומדיה הרומנטית של ריצ'רד קרטיס, "אהבה זה כל הסיפור".
בסרט, נייטלי גילמה את ג'ולייט, אישה שהשושבין של ארוסה מאוהב בה בסתר.
פיטר טרברס מרולינג סטון מתח ביקורת על בזבוז כישרונה של נייטלי, בעוד מייגן קונר מהגרדיאן ציינה שהסרט הפך את נייטלי לשם דבר.
"אהבה זה כל הסיפור" כונה קלאסיקת חג מולד מודרנית.
בשנת 2004, נייטלי הופיעה בסרט התקופתי "המלך ארתור", שם גילמה את גווינביר, מלכה לוחמת ואשת הדמות הראשית.
התפקיד דרש ממנה ללמוד אגרוף, קשתות ורכיבה על סוסים.
סקוט שיבח את נייטלי על כך ש"השתלבה גופנית בכל סצנה".
למרות שהסרט זכה לביקורות שליליות, מעמדה של נייטלי כשחקנית גדל, היא נבחרה על ידי קוראי מגזין Hello ככוכבת הנוער המבטיחה ביותר בתעשייה, והופיעה במאמר של מגזין טיים, שקבע כי נראתה מחויבת לפתח את עצמה כשחקנית רצינית ולא רק כסלבריטאית.
נייטלי הופיעה בשלושה סרטים בשנת 2005, הראשון שבהם היה המותחן הפסיכולוגי "החליפה", בכיכובו של אדריאן ברודי.
בביקורת מעורבת במגזין אימפריה, כתבה קים ניומן שהתפקיד של נייטלי היה שונה מאלה שלקחה על עצמה בעבר.
לאחר מכן באותה שנה, נייטלי גילמה את הדמות הראשית בסרט האקשן הצרפתי-אמריקאי של טוני סקוט, "דומינו" , המבוסס על חייו של דומינו הארווי .
יציאת הסרט נדחתה מספר פעמים, ועם יציאתו הסופית בנובמבר הוא קיבל ביקורות שליליות.
הסרט המצליח ביותר של נייטלי באותה שנה היה "גאווה ודעה קדומה", דרמה תקופתית המבוססת על הרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
הבמאי ג'ו רייט ליהק את נייטלי בשל אופייה הנערי בשילוב "מוח תוסס" וחוש הומור.
נייטלי, שהעריצה את הספר מגיל צעיר, אמרה על דמותה, "היופי של אליזבת הוא שכל אישה שקוראת את הספר רואה בה את עצמה, עם כל פגמיה וחוסר השלמות שלה" עם יציאתו לאקרנים, הסרט הפך להצלחה מסחרית אדירה, עם סך הכנסות של כ-120 מיליון דולר ברחבי העולם, וקיבל ביקורות חיוביות ממבקרים.
פיטר ברדשו, שכתב עבור הגרדיאן, כינה את הופעתה של נייטלי כ"יופי, עדינות, רוח ושנינות, בזוהרה ובביטחון העצמי הגדולים שלה", ודריק אלי מוראייטי מצא את "כוחה הזוהר" של נייטלי כמזכיר את אודרי הפבורן הצעירה.
נייטלי זכתה במועמדויות ל"שחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי" בגלובוס הזהב ובפרסי האוסקר על הופעתה.
נייטלי הייתה בת 20 בשנה זו, מה שהפך אותה למועמדת השלישית הצעירה ביותר עבור המועמדות לפרס האוסקר בקטגוריה זו.
הצלחותיה הרצופות של נייטלי הגיעו עם ביקורת תקשורתית גוברת, ומאוחר יותר היא הודתה שחוותה קשיים בבריאות הנפש שלה במהלך תקופה זו.
נייטלי הוזמנה להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע בשנת 2006. בשנת 2004, נוצר התסריט לסרט השני ולסרט השלישי בסדרת "שודדי הקאריביים", כאשר התסריטאים טד אליוט וטרי רוסיו פיתחו קשת עלילה שתשתרע על פני שני סרטי ההמשך, בהם נייטלי חזרה על תפקידה כאליזבת סוואן.
עלילת הסרטים רואה את סוואן יוצאת מתחום המוסכמות כדי לחפש הרפתקאות ולהפוך לפיראטית כדי להתאים לכישוריה של ספארו ושל מושא אהבתה, טרנר.
סרטי ההמשך אפשרו לנייטלי ללמוד לחימה בחרבות, דבר שביקשה לעשות מאז הסרט הראשון.
צילומי שני הסרטים התקיימו בשנת 2005. "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" יצא לאקרנים ביולי 2006. הסרט השלישי בסדרה, "שודדי הקאריביים: סוף העולם", יצא לאקרנים במאי 2007. א.
סקוט כינה את הופעתה של נייטלי כ"חזון של אומץ לב בריטית אימפריאלית, עם קורטוב מסקרן של פזיזות רומנטית שצף לקראת הסוף".
בנובמבר 2006 דווח כי נייטלי לא רצתה להשתתף בסרטי המשך נוספים.
עד 2010, גם נייטלי וגם אורלנדו בלום צוטטו שוב ושוב באומרם שהם רוצים להמשיך הלאה ושהם לא יצלמו עוד סרט בסדרת "שודדי הקאריביים".
הקשר המתמשך של נייטלי עם דרמות תקופתיות הניב תוצאות מגוונות, כפי שנראה בשניים מהסרטים שיצאו לאקרנים בשנת 2007, "משי" בבימויו של פרנסואה ג'ירארד, ו"כפרה" בבימויו של ג'ו רייט, איתו נייטלי עבדה בעבר בסרט "גאווה ודעה קדומה".
שני הסרטים הם עיבודים קולנועיים לרומנים מאת אלסנדרו בריקו ואיאן מקיואן בהתאמה.
הפרויקט הראשון נכשל בקופות, בעוד שהשני זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית.
בסרט "כפרה", נייטלי גילמה את ססיליה טאליס, הבכורה מבין שתי אחיות טאליס, המתמודדת עם רומן בזמן מלחמה, כאשר בן זוגה מגולם על ידי ג'יימס מקאבוי.
נייטלי הודתה שהקצב בסרט הקטן והאינטימי יותר דרש ממנה לשנות את דרך חשיבתה.
נייטלי העריצה את אופייה הרב-שכבתי וה"מרתק" של התנהגותה של דמותה.
הופעתה של נייטלי זכתה בפרס האימפריה לשחקנית הטובה ביותר, וזיכתה אותה במועמדויות לפרסי באפט"א וגלובוס הזהב, גם בקטגוריות השחקנית הראשית.
המבקר ריצ'רד רופר, שחשב שהצמד הראשי "מעולה" בתפקידיהם, נדהם מכישלונם לקבל מועמדויות לפרס האוסקר.
השמלה הירוקה שלבשה נייטלי במהלך סצנת השיא של הסרט זכתה לתשומת לב עיתונאית רבה, ונחשבה לאחר מכן לאחת התלבושות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע.
2008–2013: סרטים עצמאיים ועבודה בתיאטרון
נייטלי הופיעה לצד סיינה מילר, קיליאן מרפי ומת'יו רייס בדרמת המלחמה של ג'ון מייבורי משנת 2008, "קצה האהבה" .
בסרט נייטלי גילמה את התפקיד של ורה פיליפס, חברת ילדות של המשורר הוולשי דילן תומאס ואשתו קייטלין מקנמרה .
נייטלי כתבה את התסריט יחד עם אמה, שרמן מקדונלד, תוך מחשבה על מקנמרה.
נייטלי התחברה לשקטה של ורה ותיארה אותה כ"טרגית ויפה".
היא ביססה את הופעתה על מרלן דיטריך.
הסרט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית בינונית.
יכולות הביצוע והשירה של נייטלי זכו לשבחים.
האינדיפנדנט ציין כי נייטלי "מעניקה לוורה עצמאות ומורכבות", בעוד הלוס אנג'לס טיימס כתב כי "הסרט שייך לנשים, כאשר נייטלי הולכת מחיל אל חיל (ומראה שהיא יכולה לשיר!)".
בשנת 2008, כיכבה נייטלי בתור האריסטוקרטית האנגלייה מהמאה ה-18, ג'ורג'יאנה קוונדיש, דוכסית דבונשייר, בדרמה התקופתית של סול דיב, "הדוכסית", המבוססת על הרומן הביוגרפי, "ג'ורג'יאנה, דוכסית דבונשייר", מאת אמנדה פורמן.
הסרט מספר את סיפור עלייתה של ג'ורג'יאנה בחברה לאחר פירוק נישואיה.
גבריאל טאנה , מפיקת הסרט, הצהירה שנייטלי "הביאה הבנה אינסטינקטיבית" של היבטים של חייה של ג'ורג'יאנה כסלבריטאית מחוויותיה האישיות.
נייטלי נמשכה לכוחה ולמעמדה של דמותה כבעלת השפעה פוליטית וכישרון אופנה, תוך שהיא פגיעה ומבודדת מבפנים.
סיימון קרוק מאמפייר תיאר את הופעתה של נייטלי כ"תפקיד אניגמטי וחופשי ותפקיד שיזכרו בו, כנראה התפקיד הטוב ביותר שלה עד כה בסרט שלא ביים ג'ו רייט".
בשנה שלאחר מכן, נייטלי הייתה מועמדת לפרס הסרט הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר.
עיבוד קולנועי לטרגדיה של ויליאם שייקספיר, "המלך ליר", בכיכובם של נייטלי ואנתוני הופקינס, היה אמור לצאת לאקרנים, אך בוטל עקב מיתון.
נייטלי ערכה את הופעת הבכורה שלה בווסט אנד עם גרסתו של מרטין קרימפ לקומדיה של מולייר, "שונא הבריות".
המחזה, בכיכובם של נייטלי, דמיאן לואיס, טארה פיצג'רלד ודומיניק רואן , הוצג בתיאטרון קומדי בדצמבר 2009. במחזה, נייטלי גילמה את ג'ניפר, כוכבת קולנוע אמריקאית שטחית פגיעה, המחוזרת על ידי מחזאי אנליטי וכנה.
נייטלי בחרה בתפקיד מכיוון שחשה ש"אם לא אעשה תיאטרון עכשיו, אני חושבת שאני אתחיל להיות מפוחדת מדי לעשות אותו" ותיארה את ההפקה כחוויה "יוצאת דופן ומספקת להפליא".
עם זאת, נייטלי הייתה סקפטית לגבי הופעתה.