tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מטא-אנליזה משנת 2022 מצאה שלאימון אירובי יש אפקט טיפולי גדול בעוד שלאימוני כוח יש רק השפעות מתונות.
מבין סוגי הפעילות השונים, נראה שפעילות גופנית מדיטטיבית (כמו יוגה או טאי צ'י) עדיפה לשיפור השינה.
אין הבדל בין אימוני התנגדות, גמישות ופעילות גופנית בבריכה בהשפעותיהם על עייפות.
הפעילות הגופנית שנחקרה הכי הרבה בחולי פיברומיאלגיה היא התעמלות אירובית.
התעמלות אירובית כוללת פעילויות כמו הליכה, ריצה, ספינינג, רכיבה על אופניים, ריקוד והתעמלות במים.
סיכום של Cochrane משנת 2017 הגיע למסקנה שפעילות גופנית אירובית כנראה משפרת את איכות החיים, מפחיתה מעט את הכאב ומשפרת את התפקוד הגופני.
עם זאת, היא לא תורמת לעייפות ולנוקשות.
מטא-אנליזה משנת 2019 הראתה שפעילות גופנית אירובית יכולה להפחית חוסר תפקוד אוטונומי ולהגביר את השונות בקצב הלב.
תוצאות אלה מתרחשות כאשר החולים מתאמנים לפחות פעמיים בשבוע, במשך 45–60 דקות בכ-60%-80% מהדופק המרבי.
פעילות אירובית מפחיתה גם חרדה ודיכאון ומשפרת את איכות החיים.
שילוב של תרגילים אירוביים עם תרגילי גמישות יכול לשפר את הנוקשות שחשים אנשים עם פיבורמיאלגיה.
עם זאת, הראיות לכך הן באיכות נמוכה, ועדיין לא ברור אם תרגילי גמישות בלבד בהשוואה לאימון אירובי יעילים בהפחתת תסמינים או אם יש להם השפעות שליליות כלשהן.
באימוני כוח, המשתתפים מפעילים עומס על גופם באמצעות משקולות, גומייה, משקל גוף או אמצעים אחרים.
שתי מטא-אנליזות הראו שאימוני כוח יכולים להפחית חרדה ודיכאון ואחת מהן מצאה שהם גם משפרים את איכות החיים.
המינון המתאים של אימוני כוח לנשים עם פיברומיאלגיה נחקר במטא-אנליזה משנת 2022. אימונים יעילים בוצעו פעמיים בשבוע, במשך שמונה שבועות לפחות.
נמצא שיפור בתסמיני המחלה בעקבות אימונים, גם במינונים נמוכים כמו 1–2 סטים של 4–20 חזרות.
ברוב המחקרים השתמשו בעצימות מתונה של 40% עד 85% מקסימום חזרה אחת, ועצימות זו סייעה בהפחתת כאב.
בפרוטוקולים מסוימים מגבירים את העוצמה עם הזמן (מ-40% ל-80%), בעוד שבאחרים מגבירים את העוצמה כאשר המשתתף מסוגל לבצע 12 חזרות.
יחד עם זאת, תרגילים בעצימות גבוהה עלולים לגרום להיענות נמוכה יותר לטיפול.
מטא-אנליזה משנת 2021 מצאה שתוכניות אימון מדיטטיביות (טאי צ'י, יוגה, צ'י קונג) עדיפות על סוגים אחרים של פעילות גופנית (אירובי, גמישות, כוח) בשיפור איכות השינה.
ההשפעה החיובית של טאי צ'י על שינה עבור אנשים עם מצבים מגוונים תועדה במטא-אנליזה שנייה.
מטא-אנליזה שלישית משנת 2019 מצאה כי בנוסף לשיפור השינה, טאי צ'י משפר כאב, עייפות, דיכאון ואיכות חיים עבור חולי פיברומיאלגיה.
התערבויות טאי צ'י כללו לעיתים קרובות מפגשים של שעה אחת שתורגלו 1–3 פעמים בשבוע במשך 12 שבועות.
תרגילים מדיטטיביים, ככלל, עשויים להשיג תוצאות רצויות באמצעות מנגנונים ביולוגיים כגון נוגדי חמצון, הפחתת פעילות דלקתית, הפחתה בפעילות הסימפתטית ומודולציה של רגישות לקולטן לגלוקוקורטיקואידים.
מספר סקירות ומטא-אנליזות מצביעות על כך שפעילות גופנית במים יכולה לשפר את הסימפטומים של מחלת הפיברומיאלגיה.
עדויות מוגבלות מצביעות על כך שאימון ברטט בשילוב עם פעילות גופנית עשוי לשפר כאב, עייפות ונוקשות.
השימוש בתרופות בטיפול בדאבת שנוי במחלוקת.
ההנחיות המקובלות בטיפול בפיברומיאלגיה מדגישות כי טיפול תרופתי הוא אפשרי, אך אינו הכרחי.
ההנחיות הגרמניות כוללות גם כללים להפסקת טיפולים תרופתיים וממליצות לשקול חופשות מתרופות לאחר שישה חודשי שימוש.
אף על פי שחולים רבים משתמשים בתרופות, התמיכה המדעית לכך אינה חזקה.
נכון לשנת 2020, רק שלוש תרופות קיבלו את אישור ה-FDA: פרגאבאלין (ליריקה), דולוקסטין (סימבלטה) ומילנציפרן.
הסוכנות האירופית לתרופות סירבה לאשר את שיווק המילנציפרן.
תרופות נוגדות דיכאון הן אחת מקבוצות התרופות הנפוצות לפיברומיאלגיה.
אלה כוללות מעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין ונוראדרנלין (SNRI) כמו דולוקסטין ומילנציפרן ונוגדי דיכאון טריציקליים, כגון אמילטריפטילן.
מטא-אנליזה משנת 2021 הגיעה למסקנה שתרופות נוגדות דיכאון יכולות לשפר את איכות החיים של חולי פיברומיאלגיה בטווח הבינוני.
נכון לשנת 2018, התרופה נוגדת הדיכאון הטריציקלית (TCA) היחידה שיש לה עדות מספקת היא אמיטריפטילין.
עבור רוב האנשים עם פיברומיאלגיה, תופעות הלוואי של התרופות נוגדות הדיכאון עלולות לעלות על היתרונות שלהם.
עדויות חלשות מאוד מצביעות על כך שמספר קטן מאוד של אנשים עשוי להפיק תועלת מטיפול בתרופה נוגדת הדיכאון הטטרציקלית מירטזפין, אולם עבור רובם, היתרונות הפוטנציאליים אינם גדולים והסיכון להשפעות שליליות ולנזק פוטנציאלי עולה על כל פוטנציאל לתועלת.
תרופות נוגדות דיכאון עלולות לגרום לתסמיני גמילה לאחר הפסקתן, ולכן מומלץ להפסיקן בהדרגה.
התרופה פרגאבאלין (ליריקה) של חברת Pfizer, אושרה על ידי ה-FDA לטיפול בפיברומיאלגיה.
החומר הפעיל בתרופה מהווה נגזרת של GABA.
התרופה פועלת על הקולטנים של GABA, בדומה לתרופות משככות כאבים אחרות כמו גאבאפנטין.
היא נועדה להקל על הכאבים הנפוצים בחולי פיברומיאלגיה.
הטיפול בתרופה מלווה בתופעות לוואי רבות ולא מומלץ להשתמש בה למשך יותר מחצי שנה.
בשל סכנה של תסמיני גמילה, מומלץ להפסיק את השימוש בתרופה בהדרגה.
לקנבינואידים עשויים להיות יתרונות מסוימים עבור אנשים עם פיברומיאלגיה.
עם זאת, נכון לשנת 2022, הנתונים עדיין מוגבלים.
לקנבינואידים עשויים להיות גם השפעות שליליות, והם עלולים ליצור תגובות בין־תרופתיות שליליות כאשר הם נלקחים יחד עם תרופות ראומטולוגיות נפוצות.
לא קיימות ראיות איכותיות המצביעות על כך ש-THC סינתטי (נבילון) מסייע לפיברומיאלגיה.
סקירת קוקרן משנת 2016 בדקה את האפקטיביות של אוקסיקודון להפחתת כאב בקרב חולי פיברומיאלגיה.
מסקנת הסקירה הייתה שבשל מגבלות בנתונים, אין די עדויות לשימוש באוקסיקודון.
תזונה קשורה לפיברומיאלגיה בכמה אופנים.
מצבים כמו השמנת יתר, חסרים תזונתיים, אלרגיות למזון וצריכת תוספי מזון קשורים כולם לסימפטומים של פיברומיאלגיה.
לצריכה של פירות וירקות, חלבונים באיכות גבוהה ושומנים בריאים עשויים להיות כמה יתרונות לחולי פיברומיאלגיה.
עדויות באיכות נמוכה מצאו גם כמה יתרונות לתזונה צמחונית או טבעונית.
מאמר סקירה על התערבויות תזונתיות בדק את האפקטיביות של תזונה טבעונית, דיאטה מסוג FODMAP , צריכת אצטיל-L-קרניטין , קו-אנזים Q10 ושילוב של ויטמין C וויטמין E.
בכל המקרים נמצא שיפור בכאב, אך מכיוון שאיכות המחקרים לא הייתה גבוהה, אין די עדויות להמלצות לטיפול בתזונה.
למרות שתוספי תזונה נחקרו בהרחבה ביחס לפיברומיאלגיה, רוב העדויות, נכון לשנת 2021, הן באיכות ירודה, לכן קשה להגיע להמלצות חותכות.
נראה שתוספי קואנזים Q10 וויטמין D יכולים להפחית כאב ולשפר את איכות החיים של חולי פיברומיאלגיה.
קואנזים Q10 יכול להפחית עייפות בחולי פיברומיאלגיה, כאשר רוב המחקרים משתמשים במינונים של 300 מ"ג ליום למשך שלושה חודשים.
על פי ההשערה, קו-אנזים Q10 משפר את פעילות המיטוכונדריה ומפחית דלקת.
ויטמין D הוכח כמשפר כמה מדדי פיברומיאלגיה, אך לא אחרים.
מאמר סקירה הכולל ארבעה מחקרים עם 98 חולים מצא שלטיפול במלטונין יש מספר השפעות חיוביות על חולי פיברומיאלגיה, כולל שיפור איכות השינה והפחתה בכאב.
לא דווח על תופעות לוואי משמעותיות.
לטיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) ולטיפולים דומים ישנה השפעה קטנה עד בינונית בהפחתת סימפטומים של פיברומיאלגיה.
גודלי האפקט נוטים להיות קטנים כאשר CBT משמש כטיפול עצמאי עבור חולי פיברומיאלגיה, אך הם גדלים באופן משמעותי כאשר CBT הוא חלק מתוכנית טיפול רב-תחומית רחבה יותר.
בסקירה של קוקרן משנת 2020 נמצא כי ל־CBT יש השפעה קטנה אך מועילה להפחתת כאב ומצוקה, אך תופעות הלוואי של הטיפול לא הוערכו היטב.
מטא-אנליזה משנת 2022 מצאה ש-CBT מפחית נדודי שינה אצל אנשים עם כאב כרוני, כולל אנשים עם פיברומיאלגיה.
נמצא שטיפול ACT, סוג של טיפול קוגניטיבי התנהגותי, מפחית אף הוא תסמינים של פיברומיאלגיה.
גישה נוספת בעלת פוטנציאל טיפולי היא הדרכה פסיכו־חינוכית.
מטא־אנליזה על 8 מחקרים בחנה כיצד משפיעה למידה על הבסיס הנוירולוגי של כאב על חולי פיברומיאלגיה.
נמצא שהלמידה מפחיתה במעט את עוצמת הכאב, אך לא משפיעה על חרדה או קטסטרופיזציה.
מטא־אנליזה נוספת תיעדה אף היא הפחתה בכאב וכן שיפור באיכות החיים.
גירוי עצבי חשמלי דרך העור (TENS)
בגירוי עצב חשמלי טרנס-עורי (TENS) מעבירים זרמים חשמליים לעור כדי לעורר עצבים היקפיים.
TENS נמצא בשימוש נרחב לטיפול בכאב ונחשב לטיפול זול, בטוח שניתן לבצע באופן עצמאי.
לכן, ישנם רופאים הממליצים עליו לאנשים הסובלים מכאב.
ב-2019, נערכה סקירה של שמונה סקירות של קוקרן, המכסה 51 מחקרים אקראיים מבוקרים הקשורים ל-TENS.
מסקנת הסקירה הייתה כי איכות הראיות הזמינות אינה מספקת כדי להגיע להמלצה מעשית.
סקירה מאוחרת יותר הגיעה למסקנה שגירוי עצבי חשמלי דרך העור עשוי להפחית את הכאב בטווח הקצר, אך הייתה אי ודאות לגבי מידת הרלוונטיות של התוצאות.
ממצאים ראשוניים מצביעים על כך שגירוי חשמלי של עצב הוואגוס באמצעות מכשיר המושתל מתחת לעור עשוי להפחית את תסמיני הפיברומיאלגיה.
עם זאת, ייתכנו תגובות שליליות להליך זה.
גירוי מוחי לא פולשני כולל שיטות כגון גירוי טרנס־גוגלתי עם זרם ישיר וגרייה מגנטית למוח בתדר גבוה (TMS) .
נמצא כי שתי השיטות מפחיתות כאב במקרים של כאב נוירופתי ופיברומיאלגיה.
מטא-אנליזה משנת 2021 הגיעה למסקנה שטיפול בשדות מגנטיים וגירוי מגנטי טרנס־גולגולתי עשויים להפחית את הכאב בטווח הקצר, אך הייתה אי ודאות לגבי הרלוונטיות של התוצאה.
מספר מטא-אנליזות משנת 2022 שהתמקדו בגירוי מגנטי טרנס־גולגולתי מצאו השפעות חיוביות על פיברומיאלגיה.
גירוי מגנטי טרנס־גולגולתי חוזר שיפר את הכאב בטווח הקצר ואת איכות החיים לאחר 5–12 שבועות.
עם זאת, הוא לא שיפר חרדה, דיכאון ועייפות ולא היה יעיל כאשר הופנה לקליפת המוח הקדם-מצחית השמאלית.
טיפול בחמצן היפרברי (HBOT) הראה השפעות מועילות בטיפול בכאב כרוני.
עם זאת, טיפול בפיברומיאלגיה באמצעות טיפול חמצן היפרברי עדיין שנוי במחלוקת, לאור המחסור בניסויים קליניים רחבי היקף.
טיפול בחמצן היפרברי מעורר גם חששות בטיחותיים בשל הנזק החמצוני שעלול להופיע בעקבותיו.
מטא-אנליזה משנת 2021 הגיעה למסקנה שעיסוי ושחרור מיופשיאלי מפחיתים את הכאב של חולי פיברומיאלגיה בטווח הבינוני.
האגודה לחברות הרפואיות בגרמניה הוציאה קובץ הנחיות בנוגע לפיברומיאלגיה.
בהנחיות הם ממליצים לעדכן את המטופלות והמטופלים לגבי מה שצפוי להם בעתיד.
ראשית, תסמיני המחלה צפויים להימשך אצל כמעט כל הפציינטים.
שנית, רק לעיתים נדירות התסמינים נעלמים לחלוטין.
שלישית, התסמינים אינם גורמים לנכות ואינם פוגעים בתוחלת החיים.
רביעית, רוב המטופלות והמטופלים לומדים להסתגל לתסמינים הללו עם הזמן.
דאגה היא רגש שבבסיסו חשש מפני מצב שלילי שעלול להתרחש והוא מיועד לגרום לפעולת הגנה מפני הסכנה.
דאגה היא ציפייה רגשית המתמקדת בעתיד האישי והרגשי ובהשפעתו עלינו.
מצבים של אי ודאות או חוסר ביטחון מעוררים את הדאגה.
הדאגה באה לידי ביטוי בצורות שונות, כמו דאגה לבריאות, או למצב העתידי, עד לחרדה קיומית, וכן, דאגה לארצנו או לשלום העולם.
דאגה כוללת מרכיב רגשי, קוגניטיבי והתנהגותי, אשר מבטאת התייחסות ואכפתיות (CONCERN) ומשקפת תחושת אחריות, ולעיתים מתבטאת בפעולה מעשית של טיפול (CARE) ומניעת סיבת הדאגה.
דאגות הן הערכות לעתיד על בסיס ההתנסות מהעבר, אך חלקן מתבססות על חוסר ידיעה ועל השערות שלעיתים הן מדומינות, ולא על הערכות שהולמות מצב או אירוע בסביבה.
כלומר, שאינן בהכרח מותאמות למציאות.
למרות זאת יש להן השפעה מכריעה על אופן החוויה וההתנהגות.
דאגות טבועות גם כפעילות כימית במוח.
אנטוניו דמסיו מכנה זאת 'סמן סומטי' או תחושת בטן.
זו מעין מערכת של כישורי חיזוי אוטומטיים המאתרים מצבי סכנה, ומשחררים קורטיזול, ואדרנלין המכינים אותנו לתגובה.
לדוגמה, כשאם שומעת את בכי תינוקה, שדה מתמלא חלב וזו מעין ציפייה להנקה.
אפשר להגדיר דאגה כ'הדגרה של איום', המשבשת ומעסיקה את החשיבה וגורמת לדיסוננס משום שהיא מעלה אלטרנטיבות דמיוניות מאיימות אך חסרות ודאות.
דאגה היא ציפייה הפוכה לתקווה, ובשתיהן צופים עתיד ויוצרים סצנות, באחת הדמיון שלילי ובשנייה הוא חיובי.
זהירות ודאגה, הן חלק מהותי מאחריות, משום שהן כוללות חיזוי אירועים והגנה מפניהם.
אף שדאגה נחשבת שלילית ולא נעימה, יש בה כוונה להזהיר ולהכין מפני איום, וגם למנוע את התרחשותו.
למשל, אם לא דואגים מהתחשמלות ומכסים שקע חשמלי, ילד עשוי להכניס אליו סיכה.
דאגה לאחר היא אחת מההיבטים של דאגה.
היא מתעוררת מתוך חשש למצבו של האחר, והיא כוללת אכפתיות ונכונות לטיפול במושא הדאגה.
פראנס דה ואל טוען בספר "טובים מטבעם" שהיכולת להזדהות עם האחר והדאגה לו, בלא איבוד הזהות העצמית היא מקור הסימפתיה האנושית, משום שהיא דורשת אני מפותח וראיית דברים מנקודת מבטו של הזולת.
דה ואל סבור שגם אצל הקופים קיימת דאגה ואמפתיה כזו.
הוא טוען שפרימטים מפתחים נטיות לסייע לזולת בגיל צעיר מאוד, וזה סותר טענה שילדים הם אגואיסטים הדואגים רק לעצמם.
דה-ואל מביא דוגמאות רבות לנטייה זו, שאינה דורשת מודעות והיא טבעית ומוּלדת.
הוא מכנה נטייה זו אלטרואיזם הדדי.
מכאן שדאגה לזולת אינה רק תכונה אנושית נרכשת אלא תכונה הטבועה בנו, כפי שטוען עמנואל לוינס ביחס לאחריות.
תורתו של לוינס על אחריות ומוסר נסובה כולה על אחריות ודאגה לזולת ולא לעצמי.
הדאגה לאחר מאפילה על הדאגה לעצמי.
הוא כותב: "אין דבר קומי או טרגי יותר מן הדאגה לעצמה של הוויה מיועדת להשמדה".
מרווח הדאגה הוא תלוי תרבות.
בתרבות שלנו האדם הפרטי אינו מסוגל עוד לשאת לבד בנטל האחריות לקרובים אליו, והחברה משתפת עמו פעולה בדאגה לבני משפחתו, החל ממעונות ובתי ספר, דרך מוסדות לחריגים, ועד לבתי חולים ולבתי אבות.
בכל תפקיד שאנו ממלאים כרוכה אחריות שלפעמים איננו מודעים לה, וכאשר אנו מבינים את מלוא משמעותה, סביר שנתמלא דאגה וחרדה לנוכח התפקיד שאנו ממלאים.
כך, אדם שהופך להורה ומבין את כובד האחריות הבלעדית על ילדו, מרגיש דאגה.
ג'ין לידלוף טוענת, שהתרבות המערבית מעניקה את השליטה בחינוך לשכל במקום לרגש, ושאין לצפות מהשכל שיידע מהם צורכי הפעוט.
לרגשות של האם יש יכולת לזהות את הצרכים ואת המצוקה של הילד, ולהגיב אליהם בהתאם.
כמו רבים אחרים, גם לידלוף טוענת שתינוק שגדל עם חסך במגע ובדאגה ימשיך לחפשו כל ימי חייו.
קרול גיליגן בספרה "בקול שונה" טוענת שעלינו להכיר בעמדה רגשית מוסרית שהיא על פי רוב נשית יותר.
הקול השונה הוא קול הקִרבה ודאגה למערכת היחסים, זהו קול שונה בעולם שעסוק ביצירת גבולות בין בני אדם.
ההכרה בתקפות העמדה הנשית להתפתחות מוסרית היא הכרה בחשיבות הקשר שבין העצמי לאחר, ובאוניברסליות של הצורך בחמלה ובדאגה.
חן למפרט טוען בספרו "חינוך אמפתי כביקורת הנאו-קפיטליזם," שבית הספר בימינו הוא מוסד חסר חמלה הדוגל ברציונליות ובתחרותיות, המושגת על ידי קהות רגשית מכוונת.
קיימת בו דרישה להתעלמות מרגשותיו של התלמיד ואף מרגשותיו של המורה עצמו.
הדאגה לשלום הילדים חייבת להיות הבסיס העיקרי של בית הספר, ועליו לשמש שמרטף עוד לפני שהוא מלמד ומעביר מידע.
מבחינת למפרט, חינוך פירושו שליחות המונעת על ידי אמפתיה וחמלה רדיקלית בחברה נאו-קפיטליסטית המוחקת את אישיות התלמיד.
לרוב, בזאת מתמצות המחויבות והאחריות של המבוגרים כלפי הילדים והדאגה לשלום הילד נדחקת בדרך כלל הצדה.
עם זאת, מעורבות יתר בחייו הפיזיים והרגשיים של הילד מונעים תהליך משמעותי לא פחות של התפתחות נפרדות מההורה, עצמאות, ביטחון עצמי ביכולות האישיות ופנייה לעבר קשרים חברתיים עם קבוצת בני הגיל."
"הרצון שלנו להגן על הילדים פוגע לעיתים בביטחונם וביכולת התפתחותם.
לעיתים הם לומדים להסתיר בשל כך מאורעות שעשויים להדאיג אותנו ונעשים פחות גלויי לב כדי שלא נתערב בחייהם עם דאגתנו המופרזת.
כך דאגה הורית עלולה להזיק לא רק לדואג אלא לכל מערכת היחסים עם הילדים.
המונח המקובל ליחסים כאלו הוא "הגנת יתר" overprotection.
דאגנות היא מצב של חרדה ודאגת- יתר לשלומו של הילד, והיא אינה מעניקה פתרון למצוקה אמיתית.
דאגות עלולות להשתלט על המחשבה ועלולה להוות מסווה לרגש הרכושנות, "זו הסיבה שגברים מעדיפים נשים ביישניות ופחדניות, שעל ידי הגנה עליהן הן נהפכות לקניין." כך טען ברטנרד ראסל בספרו "כיבוש האושר".
דאגה יתרה הופכת לתכונת אופי, שמיושמת גם כלפי עצמנו וגם כלפי הזולת.
אנשים זהירים יתר על המידה, המוּנעים על ידי דאגה עזה, נמנעים מלחיות חיים מלאים ומונעים מקרוביהם לחיות חיים מלאים.
דאגלס ג'ון לישמן היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי.
לישמן החל את הקריירה שלו בפאג'ט ריינג'רס שלא שיחקה בליגה כלשהי, ובאוגוסט 1946 חתם על חוזה מקצוען בקבוצת וולסול מהליגה השלישית.
בשתי עונותיו במועדון הוא הבקיע 26 שערים ב-59 משחקי ליגה.
לישמן הועבר לארסנל בקיץ 1948 תמורת סכום של 10,500£, ותפקידו היה להחליף את רג' לואיס בן ה-28 שנפצע לעיתים תכופות.
משחקו הראשון של לישמן בארסנל היה נגד שפילד יונייטד ב-4 בספטמבר 1948, אך לאחר עונה ראשונה מבטיחה שבה הבקיע 13 שערים ב-25 משחקים הוא היה פצוע ונעדר כמעט לגמרי משתי העונות הבאות.
לישמן לא שיחק בניצחון של ארסנל בגמר גביע ה-FA של 1950, והוחלף על ידי רג' לואיס ופיטר גורינג.
מזלו המשיך לבגוד בו, וכאשר חזר להרכב הראשון הוא שבר את רגלו במשחק נגד סטוק סיטי בדצמבר 1950.
אולם, לישמן התאושש מפציעתו והפך למלך השערים של המועדון בעונת 1950/1951, כאשר הוא מבקיע שלושים שערים כולל שלוש פעמים שלושער בשלושה משחקי בית רצופים; באותה עונה סיים המועדון במקום השלישי.
בעונה שלאחר מכן (1951/1952) המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA, שבו הפסידו התותחנים לניוקאסל יונייטד; שלושה משחקני ארסנל נפצעו במהלך המשחק, והמועדון נותר עם שמונה שחקנים בלבד על המגרש כיוון שאסור היה לבצע חילופים באותה תקופה.
לישמן כמעט והבקיע שער לטובת ארסנל, אך החמיץ את ההזדמנות.
אכזבתו של לישמן הסתיימה עם זכיית ארסנל באליפות הליגה בעונת 1952/1953. באותה עונה הוא היה מלך השערים של המועדון עם 26 הבקעות, כאשר לכל שער הייתה חשיבות כיוון שהאליפות על סמך ממוצע השערים של התותחנים, שהיה טוב יותר מזה של פרסטון נורת' אנד.
לישמן זומן למשחק של אנגליה ב' נגד סקוטלנד ב' במרץ 1953, אך מעולם לא זומן לסגל הבכיר של הנבחרת.
לישמן היה מלך השערים של ארסנל במשך שתי עונות נוספות, וחמש ברציפות בסך הכל.
לאורך שנותיו בארסנל הוא הבקיע 137 שערים ב-244 משחקים.
בעונת 1955/1956 הוא מיעט לשחק, ובמקומו עלו בהרכב דרק טפסקוט ודייוויד הרד.
לישמן הועבר לנוטינגהאם פורסט במרץ 1956. הוא הבקיע שלושער בניצחון שבזכותו העפילו הפורסט לליגה העליונה בסוף עונת 1956/1957. לאחר מכן הוא פרש כליל מתחום הכדורגל.
לאחר פרישתו הוא הצטרף לעסק של חותנו בסטוק און טרנט, ומאוחר יותר החליף את חותנו בניהול העסק.
הוא המשיך להתגורר בסטוק און טרנט עד מותו ב-1994.
דאבסטפ הוא ז'אנר במוזיקה אלקטרונית, אשר מקורו באנגליה בתחילת שנות ה-2000. הסאונד שלו הושפע במקור מהרבה סגנונות, כגון גריים, גראז' בריטי, טכנו.
כיום אפשר לראות המון השפעות ממטאל, היפהופ, פופ, דראם נ' בייס מוזיקת דאבסטפ מאופיינת במספר תכונות שכיחות: הקצב של סגנון הדאבסטפ הוא לרוב בתחום 140–150 פעימות לדקה, ומאופיין במקצב ייחודי שיושב על 4/4 עם דגשים על הפעימה הראשונה והשלישית.
מבחינת הסאונד האופייני, סגנון הדאבסטפ מאופיין בצלילי באס נמוכים ו"מבעבעים" (Wobble).
ההוצאה הראשונה של קטע דאבסטפ הייתה בשנת 1999, והיא הייתה קטע אינסטרומנטלי אפל וניסיוני של רמיקס דאב לקטעי 2-סטפ גראז' אשר ניסה לשלב את האלמנטים הפאנקיים של הברייקביט, או את האלמנטים האפלים של הדראם נ' בייס לתוך 2-סטפ.
הקטעים הופיעו כחלק מבי-סייד בסינגל.
אחד ממקדמיו הראשונים של הדאבסטפ היה שדרן רדיו ה-BBC ג'ון פיל שהחל לנגן אותו משנת 2003 ואילך.
ב-2004, שנתה האחרונה של תוכניתו, הוא הציב את האמנים דיסטנס, דיגיטל מיסטיקז ופלסטישן (ידוע גם כפלסטיקמן) ברשימת "50 האמנים הטובים ביותר של השנה" אשר ערך.
הסגנון החל להתפשט אל מחוץ למועדונים קטנים בסוף 2005 ובתחילת 2006; אתרי אינטרנט רבים המוקדשים לז'אנר הופיעו באינטרנט ובכך סייעו לצמיחתה של סצנת ותרבות הדאבסטפ.
במקביל, קיבל הדאבסטפ סיקור תקשורתי נרחב למדי במגזיני מוזיקה בולטים כמו The Wire ופיצ'פורק.
ההתעניינות בסגנון גדלה באופן משמעותי לאחר שרדיו ה-BBC השיק בינואר 2006 תוכנית קבועה המוקדשת אך ורק לדאבסטפ.
ב-2010 הוציאה הזמרת קייטי בי את שיר הדאבסטפ "Katy On a Mission", השיר שהגיע למקום הראשון במצעדי הדאנס והאינדי בבריטניה ולמקום החמישי במצעד הכללי שם, קידם את התקרבות הדאבסטפ אל המיינסטרים.
בעקבות כך, שיריהם של אומני דאבסטפ החלו להופיע בערוצי מוזיקה מסחריים כמו MTV האירופי.
אומן הדאבסטפ המושמע ביותר והנחשב ביותר נכון להיום הוא סקרילקס שזכה בשישה פרסי גראמי ופרס VMA.
עם תחילת העשור השני של המאה ה-21 תקופה החלו לחדור בהדרגה אלמנטים מוזיקליים של סגנון הדאבסטפ לשלל סגנונות מוזיקה כגון: מוזיקת פופ, מוזיקת רוק ומוזיקת טראנס.
ניתן לאתרם ביצירותיהן של אמנים כגון: סקרילקס, אינפקטד מאשרום, בורגור, קורן, בריטני ספירס, ריהאנה, קניה וסט, דייוויד גטה, זנדאיה קולמן, סלינה גומז, טיילור סוויפט והלהקה הישראלית סטארטאפ.
חזרה לאנדרגראונד והתפתחות (2014 ואילך)
לאורך העשור השני של המאה ה-21 חלה דעיכה בפופולריות של הדאבסטפ במיינסטרים וחזרה שלו לסצנת האנדרגראונד, אך במקביל הז'אנר הלך והתפתח לכיוונים שונים, ואיתם נוצרו תת-ז'אנרים רבים.
דאגלס לי "דאג" ויליאמס, הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
שיחק בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת בראון ולאחר שסיים את לימודיו, הצטרף לקבוצת הפוטבול אוניברסיטת המדינה גרמבילנג בלואיזיאנה, שאותה אימן אביו.
ב-2001 נבחר לחבר בהיכל התהילה של פוטבול המכללות..
את הקריירה ב-NFL התחיל בשנת 1978 כשנבחר במקם ה-17 בסיבוב הראשון של הדראפט על ידי טמפה ביי באקנירס והיה לקוורטרבק הפותח שלהם.
הבאקנירס שמעולם לא הגיעו לפלייאוף לפני הגעתו של ויליאמס, העפילו לפלייאוף לאחר הגעתו שלוש פעמים בארבע שנים.
ויליאמס שיפר את אחוז המסירות המוצלחות שלו בכל שנה בבאקנירס ונחשב ל"לב ולנשמה" של הקבוצה ולכוח המניע אותה לניצחון.
הוא השתכר ב-120 אלף דולר לשנה, שכר הנמוך בהרבה משל הקוורטרבקים הפותחים בליגה ונמוך יותר משל 12 קוורטרבקים מחליפים באותה עת.
לאחר עונת 1982 ביקש ויליאמס לחתום על חוזה בסך 600 אלף דולר לשנה אך הבאקנירס סירבו.
ויליאמס עזב את הקבוצה ועבר לליגת ה-USFL ושיחק עבור אוקלהומה אוטלוס שמאוחר יותר הפכה לאריזונה אוטלוס.
לאחר סגירת ליגת ה-USFL ב-1986 חזר ויליאמס לשחק ב-NFL עבור וושינגטון רדסקינס כמחליפו של ג'יי שרודר.
במהלך עונת 1987 החליף ויליאמס את שרודר שנפצע.
ויליאמס, שהצטיין במשחקים אלו, נבחר בסוף להיות הקוורטרבק הפותח בפלייאוף והוביל את הרדסקינס לסופרבול XXII שבו ניצחו את דנוור ברונקוס 42-10 לאחר פיגור 0–10 ברבע הראשון.
ויליאמס שהוביל את המהפך זכה בתואר ה-MVP של המשחק.
בכך שניצח היה ויליאמס לקוורטרבק האפרו-אמריקאי הראשון שהוביל קבוצה לניצחון בסופרבול.
ויליאמס סבל מפציעות במהלך עונת 1988 והוחלף במארק ריפין שלבסוף הפך לקוורטרבק הפותח של הקבוצה.
לאחר עונת 1989 פרש ויליאמס מקריירת הפוטבול.
דאגלס פיטר "דאג" סאוואנט הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל תפקידיו בתור מאט פילדינג במלרוז פלייס וטום סקאבו בדרמה הקומית של רשת ABC, עקרות בית נואשות.
הופעתו הראשונה של סאוואנט בעולם הטלוויזיה והקולנוע הייתה כאשר ביצע את תפקיד מק מקנזי הצעיר בסדרה של ה-CBS "נוטס לנדינג", בה שיחק לצד מי שעתידה לשחק לצידו בעקרות בית נואשות, ניקולט שרידן, ששיחקה בסדרה את אן מת'רסון הצעירה.
בשנות השמונים, סאוואנט הופיע בסרטים שונים, בין היתר ב"Masquerade" לצד רוב לאו, "זאב צעיר" (1985) לצד מייקל ג'יי פוקס ו"תעלול או ממתק" לצד מארק פרייס ואוזי אוסבורן.
בנוסף, הוא שיחק את הדמות הראשית באחד מפרקי הסדרה "בגבולות המסתורין".
תפקידו היה רובוט דמוי אדם (אנדרואיד).
בין השנים 1992–1997, סאוואנט כיכב בתור מאט פילדינג, הומוסקסואל מחוץ לארון, בסדרת הדרמה מלרוז פלייס.
זו הפעם הראשונה שהייתה דמות הומוסקסואלית מחוץ לארון בסדרת טלוויזיה.
עם זאת, יחסיו עם גברים בסדרה צונזרו.
סבנט עזב את הסדרה לאחר חמש עונות, ושנה לאחר שעזב, דמותו (בתסריט) נהרגה בתאונת דרכים.
לאחר מלרוז פלייס, סאוואנט ביצע מספר הופעות אורח בסדרות כגון פיירפליי, ג'אג, NCIS, ניפ/טאק, NYPD Blue ,CSI ובארבעה פרקים בסדרה 24.
ב-2008 כיכב סאוואנט בסרט הטלוויזיה "באיזה צבע האהבה?", בה שיחק עורך-דין בשם פיטר מרקסטון אשר עוזר לבחורה לקבל בחזרה את בנה.
סאוואנט שיחק את טום סקאבו בסדרה של ה-ABC, עקרות בית נואשות.
בעונה הראשונה (2004–2005), טום היה דמות משנית, אשר הקרדיט שלה היה בתור הופעת אורח.
דמותו נשואה ללינט סקאבו (פליסיטי האפמן).
מהעונה השנייה הוא החל להופיע בסדרה בתור דמות קבועה.
סאוואנט נולד בברבנק, קליפורניה, ומגיע ממוצא צרפתי.
הוא נשוי ללורה לייטון, שכיכבה לצדו בעבר במלרוז פלייס.
לשניים יש שני ילדים, לוסי וג'ק.
בנוסף יש לו עוד שתי בנות, אריאנה ומדלן, מאשתו הקודמת, דאוון סאוואנט.
דאג יול הוא מוזיקאי וזמר אמריקאי.
היה חבר בלהקת "הוולווט אנדרגראונד" בין השנים 1968-1973.
נולד בשם דאגלס אלן יול בלונג איילנד.
החל לנגן בכלים שונים במסגרת מספר להקות בבוסטון במהלך שנות ה-60. ב-1968 ניגן בלהקה בשם "The Grass Menagerie", לצד וולטר פאוארס ווילי אלכסנדר (שגם הם הפכו בהמשך לחברים בלהקת "הוולווט אנדרגראונד").
באותה שנה עזב ג'ון קייל את הוולווט אנדרגראונד, ולו ריד צירף במקומו את יול.
הוא ניגן החל מהאלבום השלישי של הלהקה, שנקרא "The Velvet Underground" (1969); נגינתו באלבום כללה גיטרה בס ואורגן, ובנוסף הוא שר בשירים ב-"Candy Says" ו-"The Murder Mystery".
באלבום הרביעי, "Loaded" (1970), שר יול כסולן מוביל בארבעה שירים וניגן בשישה כלים שונים.
בתקופת הקלטת האלבום הייתה המתופפת מורין טאקר בהריון, והיא הוחלפה בין השאר על ידי יול וכן על ידי אחיו, בילי יול.
בשנה זו עזב לו ריד את הלהקה, ויול תפס את מקומו כסולן מוביל, ועבר בעיקר לנגינה בגיטרה; הוא צירף ללהקה את וולטר פאוארס מלהקתו הקודמת, כנגן גיטרה בס, וב-1971 צורף גם וילי אלכסנדר, שהחליף את סטרלינג מוריסון בנגינה על קלידים.
אך ב-1972 עזבו אלכסנדר, פאוארס וטאקר את הלהקה.
יול ביצע עוד שני סיבובי הופעות עם נגנים שונים, והקליט את האלבום החמישי והאחרון של הלהקה, "Squeeze" (1973) שקיבל ביקורות רעות.
ב-1974, למרות עימותים שהיו ביניהם בעבר, ניגן יול בגיטרה באלבום הסולו הרביעי של לו ריד, "Sally Can't Dance", והצטרף למסע ההופעות שלו באירופה.
ב-1976 ניגן בגיטרה באלבומו של אליוט מרפי.
בהמשך הצטרף ללהקה "American Flyer" כמתופף וזמר רקע.
אלבומה הראשון של הלהקה זכה להצלחה מתונה, אך אלבומה השני נכשל, והלהקה התפרקה ב-1978. יול פרש מהעשייה המוזיקלית למספר שנים, עבד כנגר ומתקן כינורות, ועבר להתגורר במפרץ סן פרנסיסקו.
בשל התנגדותם של ריד וקייל, יול לא הוזמן להופיע עם הלהקה בהופעות האיחוד שלה ב-1993 ובאלבום ההופעה החיה שהוצא אז.
עם זאת, הוא זכה להתעניינות התקשורתית וחזר להתראיין על התקופה שעבר במסגרת הלהקה.
ב-1996 הוא לא נכלל במסגרת רשימת חברי הלהקה כשזכתה להיכנס ל"היכל התהילה של הרוק אנד רול".
יול החל להקליט מספר שירים ב-1997. הוא חזר להופיע בשנת 2000 במספר הופעות, והוציא אלבום הופעה חיה בשם "Live in Seattle" (2002).
כן השתתף באלבום ההופעה החיה של מורין טאקר, "Moe Rocks Terrastock" (2002).
ב-2009 הצטרף לריד וטאקר באירוע בספריית העיר ניו יורק שנועד לקידום "The Velvet Underground - New York Art", אלבום תמונות נדירות של הופעתה הראשונה של להקתם בעיר.
יול ממשיך כיום לעסוק בבניית כינורות, ובמקביל מופיע ומקליט עם להקת מוזיקת פולק בשם "RedDog", מ-2007. מתגורר בסיאטל.
דַאבֶּק היה מגזין אינטרנטי אשר שימש את המדינה האסלאמית לגיוס מחבלים ולהפצת משנתם: שליטה אסלאמית עולמית וג'יהאד סוני נגד מטרות מערביות וכן נגד פלגים יריבים באסלאם, בעיקר שיעים.
המהדורה הראשונה של המגזין יצאה ביולי 2014 במספר שפות, כולל אנגלית.
שמו של המגזין נלקח מהעיר דאבק שבצפון סוריה, המוזכרת בכתובים אסלאמיים ביחס לאחרית הימים (אסכטולוגיה אסלאמית) ומלחמה כוללת נגד כופרים.
על פי המסורת המוסלמית, זהו המקום בו ייפגשו צבאות האסלאם והנצרות למערכה רבתית.
באוקטובר 2014 יצא המגזין עם עמוד שער שעליו תמונה של כיבוש אסלאמי של הוותיקן, עם דגל המדינה האסלאמית המונף מעל האובליסק המצרי בכיכר פטרוס.
המגזין נסגר בתום יולי 2016, לאחר 15 גליונות בלבד.
מגזין זה של דאעש הסביר והצדיק את פעילות הארגון בפני קהלים דוברי אנגלית.
הוא חלק מכמה מגזינים היוצאים לאור באנגלית, ותורגמו בחלקם לשפות אחרות.
המטרה הראשית של המגזין הייתה לפנות למוסלמים ברחבי העולם לבוא לעזור לח'ליפה החדש.
המגזין מכיל כ־50 עמודים, המכילים תמונות צבעוניות, איורים וטקסטים.
בגליונות הראשונים הדגיש המגזין את סיפור הצלחתה של המדינה האסלאמית להשיג את תמיכתם של שבטי סוריה.
בנוסף לכך, המגזין מכיל דיווחים על הצלחת הפעולות הצבאיות האחרונות, והציד באופן גרפי את הזוועות שביצע הארגון כנגד אויביו.
הגיליון הראשון השתמש גם בטקסטים אסלאמיים קלאסיים כדי להסביר ולהצדיק את אופי הח'ליפות, את כוונותיה, ואת הלגיטימיות והסמכות הפוליטית והדתית שיש לארגונים ביחס לכל המוסלמים.
כמו כן, המגזין פנה לחסידים של קבוצות ג'יהאדיסטיות אחרות.
דאגלס ריצ'רד "דאג" מקדרמוט הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA.
מקדרמוט גדל בעיר אמס שבאיווה ובנערותו למד בתיכון בעיר.
הוא שיחק במדי קבוצת הכדורסל של בית הספר, לצידו של האריסון בארנס.
בעונת ה, על אף שלא עלה בחמישייה של קבוצתו, רשם מקדרמוט של 16.8 נקודות ו-7.3 וסייע לקבוצת הכדורסל של בית הספר לזכות באליפות התיכונים של מדינת איווה עם מאזן של 26 ניצחונות ללא הפסד.
בעונת ה המשיך מקדרמוט להציג יכולת גבוה, תרם 20.1 נקודות ו-7.8 ריבאונדים, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות המדינה ללא הפסד בפעם השנייה ברציפות, כולל 21 נקודות במשחק הגמר מול תיכון סאות'איסט פולק, בו ניצחה אמס בתוצאה 47-37.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים ניסה מקדרמוט לקבל מלגת ספורטאי בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של איווה אותה אימן אביו, אולם לא התקבל משום שאביו לא האמין כי הוא טוב מספיק על מנת לשחק במדי הקבוצה.
מקדרמוט סיכם בתחילה עם אוניברסיטת צפון איווה כי ישחק במדיה, אולם כשאביו עבר לאמן את אוניברסיטת קרייטון, ששיחקה בחטיבת עמק מיזורי של ליגת המכללות (המכונה MVC), הוא החליט ללכת בעקבות אביו.
כבר בעונתו הראשונה בקרייטון היה מקדמורט לשחקן משמעותי בקבוצה כשהיה לקלעי המצטיין של קבוצתו עם 14.9 נקודות למשחק.
581 הנקודות שקלע לאורך העונה היו לשיא הנקודות לפרשמן בהיסטוריה של החטיבה, וזיכו אותו בתואר הפרשמן המצטיין, ולשחקן השנה הראשונה הראשון שנבחר לחמישייה המצטיינת של החטיבה מאז קליאו ליטלטון בשנת 1952.
בעונתו השנייה באוניברסיטה המשיך מקדרמוט להראות דומיננטיות רבה במדי קרייטון.
הוא קלע 22.9 נקודות למשחק, שלישי בליגת המכללות כולה, והיה לשחקן הראשון בהיסטוריה של החטיבה שנבחר לשחקן המצטיין בה כבר בעונה ה.
הוא הוביל את קבוצתו לאליפות החטיבה, ונבחר לשחקן המצטיין גם של טורניר האליפות ובסיום העונה נבחר לחמישיית העונה במכללות.
בעונתו השלישית בקרייטון, קבע מקדרמוט את שיא האוניברסיטה לנקודות בעונה (834, אותו שבר בעונה שלאחר מכן), ואת שיא הנקודות בקריירה.
הוא הוביל את קבוצתו פעם נוספת לאליפות החטיבה, ונבחר לשחקן המצטיין הן בעונה הסדירה והן בטורניר האליפות.
לאחר ארבע שנים בליגת המכללות עמד מקדרמוט לבחירה בדראפט ה-NBA.
הוא נבחר בבחירה ה-11 על ידי דנוור נאגטס שהעבירה אותו מיד ב לשיקגו בולס לצידו של אנתוני ראנדולף בתמורה לשתי בחירות בסיבוב הראשון של אותו הדראפט, ובחירה עתידית בסיבוב השני של 2015.
בפברואר 2017, לאחר כשנתיים וחצי בשיקגו, נשלח יחד עם טאג' גיבסון בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, בתמורה לאנתוני מורו, קמרון פיין וג'ופרי לוברן.
לקראת עונת הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, יחד עם אנס קאנטר, בתמורה לכרמלו אנתוני.
לאחר 55 משחקים עם הניקס הועבר מקדרמוט לדאלאס מאבריקס, בטרייד משולש שכלל גם את דנוור נאגטס.
לקראת עונת חתם על חוזה ל-3 עונות באינדיאנה פייסרס, עבור כ-22 מיליון דולר.
ב-3 באוגוסט 2021 חתם מקדרמוט על חוזה ל-3 עונות בסן אנטוניו ספרס עבור כ-42 מיליון דולר.
דאגלס דייל "דאג" כריסטי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק 15 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הקלע.
כיום משמש כמאמן סקרמנטו קינגס
כריסטי נבחר בבחירה ה-17 בדראפט 1992 על ידי סיאטל סופרסוניקס, אך לא חתם בקבוצה בעקבות אי הסכמה על תנאי החוזה.
בפברואר 1993 הועבר כריסטי ללוס אנג'לס לייקרס, בה לא זכה לדקות משחק רבות והתקשה לבלוט.
בסוף עונת שלחו הלייקרס את כריסטי לניו יורק ניקס, שהעבירו אותו אחרי עונה וחצי בינוניות לטורונטו ראפטורס.
כריסטי שיחק במדי הטורונטו ראפטורס במשך ארבע וחצי עונות, עד שנת , בהן תפקד כשחקן פותח והציג יכולת גבוהה.
עונת הייתה עונת השיא בקריירה של כריסטי מבחינה התקפית, כשהוא מעמיד של 16.5 נקודות, 5.2 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-2.4 חטיפות למשחק.
ב-27 בפברואר 1998 קלע כריסטי שיא קריירה של 35 נקודות בניצחון קבוצתו על אורלנדו מג'יק.
בסוף עונת נשלח כריסטי בטרייד לסקרמנטו קינגס עבור קורליס ויליאמסון.
בתקופתו בסקרמנטו כריסטי עשה לעצמו שם ברחבי הליגה כאחד השומרים הטובים ביותר בעמדתו וכאחד מקלעי השלשות הטובים ב-NBA.
כריסטי נכלל בחמישיות ההגנה של העונה במשך ארבע עונות רצופות - בשנת בחמישייה הראשונה, ובשנים , ו- בחמישייה השנייה.
במהלך עונת נשלח כריסטי בטרייד לאורלנדו מג'יק, אך לאחר 21 משחקים שוחרר מהקבוצה בעקבות יכולת חלשה.
כשבוע לאחר מכן חתם כריסטי בדאלאס מאבריקס עד לסיום אותה עונה ולעונה שאחריה.
בתחילת עונת נפצע כריסטי ברגלו ונזקק לניתוח, שבעקבותיו שוחרר מהקבוצה.
בעונה שלאחר מכן חתם כריסטי על מספר חוזים קצרים בלוס אנג'לס קליפרס, אך לא הרשים ושוחרר מהקבוצה.
ב-25 בנובמבר 2005 הודיע כריסטי על פרישה ממשחק פעיל.
דאג דוסי הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית ואיש עסקים לשעבר.
כיהן כמושל אריזונה בשנים 2015–2023. לפני כן כיהן מ-2011 כגזבר מדינת אריזונה ולפני כניסתו לפוליטיקה היה מנכ"ל ושותף ברשת גלידריות.
דוסי נולד בטולידו שבאוהיו, בנם של מדליין ודאג רוסקו.
בילדותו התגרשו הוריו, אמו נישאה בשנית, הוא אימץ את שם משפחתו של אביו החורג ונותר עמו גם לאחר שאמו התגרשה פעם נוספת ב-1981. ב-1986 סיים לימודי תואר ראשון במימון באוניברסיטת אריזונה.
לאחר לימודיו עבד כאיש שיווק בחברת פרוקטר אנד גמבל.
ב-1995 מונה למנכ"ל ושותף בחברת קולד סטון קרים (Cold Stone Creamery) רשת גלידריות.
תחת ניהולו אימצה החברה מודל זכיינות, הפכה לאחת מרשתות הגלידה הגדולות בארצות הברית והתרחבה למדינות רבות ברחבי העולם.
ב-2007 התמזגה החברה עם חברת Kahala, דוסי מונה למנכ"ל החברה המאוחדת אך התפטר לאחר מספר חודשים ופינה מקומו למייסד חברת Kahala.
ב-2011 נבחר דוסי לגזבר המדינה של אריזונה.
ב-2014 ניצח בבחירות לתפקיד מושל אריזונה, ברוב של 53.35%.
הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת וסיים את תפקידו ב-2022 עקב הגבלת כהונה.
דוסי נשוי לאנג'לה, אותה הכיר במהלך לימודיהם באוניברסיטה ולהם שלושה בנים.
דאגלס ג'ין "דאג" סטנהופ הוא סטנד-אפיסט, שחקן וסופר אמריקאי אשר נודע בשל הומורו הציני והבוטה.
סטנהופ הופיע במספר פסטיבלי קומדיה גדולים, ביניהם: מונטריאול, Just for Laughs, US Comedy Arts Festival שבאספן, פסטיבל הקומדיה של שיקגו ופסטיבל Edinburgh שבסקוטלנד, בו הוא זכה בפרס Strathmore Press ב-2002.
סטנהופ זכה בתחרות הקומדיה הבינלאומית של סן פרנסיסקו ב-1995 בה הוא ניצח את דיין קוק בתחרות בת שלושה שבועות.
לסטנהופ הייתה תוכנית מתיחות משלו ברשת פוקס בשם "Invasion of Hidden Cameras"("פלישת מצלמות נסתרות") ב-2002. הוא גם היה אחד המותחים בתוכנית "Spy TV" בין השנים 2003–2004, כמו כן הוא אירח במשותף עם ג'ו רוגן את העונה השישית והשביעי של התוכנית "The Man Show".
וב-2005 אירח תוכנית רדיו משלו ב"Sirius Satellite Radio".
כששאלו אותו איך זה היה לעבוד עם יוצר החברה ג'ו פרנסיס, סטנהופ הודה ואמר: "הוא רוע טהור, הוא האדם הנוראי ביותר שאי פעם פגשתי בכל שנותי בעסקי הבידור".
בהמשך שנת 2005 הופיע בסרט "The Aristocrats" ("האריסטוקרטים") וב-2006 היה נושאה של כתבה בת 8 עמודים במגזין הגברים הבריטי GQ תחת הכותרת "האם זהו האיש הכי מושחת של אמריקה?" שנכתב על ידי רוברט צ'אלמרס.
בקיץ 2006 הוזמן להופיע פעמים ב-" Cat Laughs Comedy Festival" שבקילקני, אירלנד; בעקבות האמירה שלו ש"גברים איריים נהפכים לפדופילים מהכיעור של הנשים האיריות" הרוויח סטנהופ תגובות עוינות מהקהל, העיתונות וממארגני הפסטיבל.
באוגוסט 2006 הופיע בפסטיבל הפרינג 'באדינבורו וקיבל ביקורת מהעיתונות בסך של 5 כוכבים.
בערב הפתיחה סטנהופ לקח אקסטזי שניתן לו מאחד חברי הקהל ובמהלך ההופעה באדינבורו הציג קטע שרבים החשיבו לאנטישמי.
הוא הגיב על מקרה זה באחד המופעים שלו מ-2008 שנקרא "No Refunds" בפירוט על התקרית.
באוקטובר 2006 פרסם בהוצאה עצמית ספר שכתב בשם "כיף עם פדופילים: הטוב מן המתגרים" הכולל מספר אירועים בהם בנה פרופיל בדוי באינטרנט והציע שירותי מין רק כדי להביך ולבזות את אותם האנשים בצ'אט משותף אשר הסכימו להצעה.
הספיישל של שואוטיים נקרא "No Refunds" ("אין החזר") והוקרן לראשונה ב-3 באוגוסט ויצא לקניה ב-DVD ב-14 באוגוסט.
ההופעה החיה שלו נבחרה ל"מופע הקומי השנתי הטוב ביותר" על ידי Time Out בשנים 2006 ו-2008.
סטנהופ מתגורר בביסבי, אריזונה בסמוך לגבול ארצות הברית-מקסיקו עם בת זוגו המוזיקאית/סופרת איימי "בינגו" בינגמן.
הופעתו החיה נבחרה למקום החמישי ב"20 ההופעות החיות הטובות של 2009" על ידי העיתון הבריטי "The Guardian".
ב-24 בנובמבר 2009, יצא אלבומו השביעי של סטנהופ "From Across The Street"("מעבר לרחוב").
ב-17 בנובמבר 2010 סטנהופ נחתם אצל חברת התקליטים Roadrunner Records כדי להשיק את התו הקומי החדש שלהם, "Roadrunner Comedy".
ב-3 במאי,2011, יצא האלבום "Oslo: Burning the Bridge to Nowhere"("אוסלו: שריפת הגשר לשום מקום").
סטנהופ שיתף פעולה עם ראש העיר של רייקיאוויק, הקומיקאי יון גנאר, הוא קבע הופעה בכלא האיסלנדי, "Litla-Hraun", ב-25 בספטמבר 2011. מעריצים שרצו להינכח במופע היו צריכים לבצע עבירה; שבשבילם הוא המציא את "הגנת סטנהופ".
בהמשך שנה זו הוא גם הופיע בערוץ FX Networks בתוכנית הטלוויזיה "לואי" של הסטנדאפיסט לואי סי.
קיי., אותו הכיר עוד 20 שנה קודם כששניהם רק התחילו להופיע.
הפרק נכלל בעונה השנייה, נקרא "אדי"("Eddie") ושודר לראשונה ב-11 באוגוסט.
ב-16 בפברואר 2013, סטנהופ התחיל לנהל תוכנית פודקאסט משלו שלה קרא "Doug Stanhope's Podcast"("הפודקאסט של דאג סטנהופ").
את הפודקאסט סטנהופ הקליט בביתו שבביסבי, אריזונה.
ב-2014 אורח הפודקאסט על ידי רשת "All Things Comedy".
סטנהופ הוא אחד ממבקריו החריפים והבוטאים של ד"ר דרו פינסקי לו הוא קרא "יוזף גבלס שר התעמולה של השקרים" בגלל דעותיו של פינסקי על התמכרות לסמים והשימוש בהם.
כמו כן באלבומו "Before Turning The Gun On Himself" אמר כי פינסקי "ידרך על מאות שיכורים גוססים ברחוב כדי להגיע לצד מיטתה של לינדזי לוהן" כתגובה לכך שפינסקי אמר כי הוא "מומחה גמילה לסלבריטאים".
ב-24 באוגוסט הספיישל של סטנהופ, "Beer Hall Putsch", שוחרר באופן בלעדי לנטפליקס.
וב-17 בספטמבר 2013, הספיישל יצא בתוכן CD עם סט DVD ב-26 בנובמבר באותה השנה.
ב-2014 הופיע בתפקיד קטן כשוטר בסרטו של כריס רוק, "חמשת הראשונים" לצידם של רוזריו דוסון וקווין הארט.
וב-5 במאי הכריז בתוכנית של הווארד סטרן כי הוא עובד עם ג'וני דפ על תוכנית.
לדברי סטנהופ דפ התיידד איתו באירופה ועוד אז היה לו (לדפ) רעיון לתוכנית עם סטנהופ.
דאפ הוזמן לתוכנית המציאות האמריקאית "Bar Rescue" לצפות בתהליך ההצלה של הבר "Pomona bar Friar Tucks" כאורחו של כוכב התוכנית ג'ון טאפר.
במאי 2015 סטנהופ הודיע כי הוא כותב ספר על חייו עם אימו, נושא החוזר על עצמו במופעי הסטנדאפ שלו.
סטנהופ נודע לשמצה בגישתו השוחקת והמסוכנת לקומדיה.
גורדון דאגלס ג'ונס הוא משפטן ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם אלבמה.
ג'ונס כיהן כתובע בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז הצפוני של אלבמה בשנים 1997–2001. הוא העמיד לדין את שני המבצעים הנותרים של הפיגוע בכנסייה הבפטיסטית האפרו-אמריקאית בברמינגהאם ב-1963, בו נרצחו ארבע ילדות אפרו-אמריקאיות, וכן הגיש כתב אישום נגד אריק רורולף, מבצע הפיגוע בפארק האולימפי סנטניאל.
ג'ונס, כמועמד הדמוקרטי בבחירות המיוחדות לסנאט של ארצות הברית בדצמבר 2017 שנערכו על מנת למלא את מקומו של ג'ף סשנס, שמונה לתובע הכללי של ארצות הברית, הביס את מועמד המפלגה הרפובליקנית רוי מור, שהואשם בשורה של עבירות מין ופדופיליה על ידי מספר נשים.
ג'ונס הוא הדמוקרט הראשון בחצי היובל האחרון (2017) שייצג את אלבמה בסנאט מאז ריצ'רד שלבי, שנבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית ב-1986 וב-1992, אך עבר למפלגה הרפובליקנית ב-1994.
דאגלס ג'ונס נולד ב-1954 בפיירפילד שבאלבמה, למשפחת צווארון כחול והוריו היו גורדון וגלוריה ג'ונס.
אביו עבד בחברת הפלדה "U.S.
Steel" ואמו הייתה עקרת בית.
ג'ונס בוגר אוניברסיטת אלבמה עם תואר ראשון במדע המדינה אותו קיבל ב-1976 ואת הדוקטורט שלו הרוויח מבית הספר קמברלנד למשפטים באוניברסיטת סמפורד ב-1979.
את הקריירה המשפטית שלו החל כאשר עבד כסניגור עבור ועדת הסנאט של ארצות הברית למשפט.
לאחר מכן עבד ג'ונס כעוזר של תובע פדרלי בשנים 1980–1984 לפני שהתפטר למען עבודה במשרד עורכי דין פרטי בברמינגהאם, אלבמה, מ-1984 עד 1997.
הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו של ג'ונס ב-8 בנובמבר בהצבעה קולית.
בינואר 1998 הפציץ אריק רודולף את המרכז החדש לבריאות האישה בברמינגהאם.
ג'ונס הפך אחראי על התיאום המדיני ועל כוח המשימה הפדרלי עת העמדת רודולף לדין, והעמיד אותו לדין על פשעיו הן באלבמה והן בג'ורג'יה, בין היתר הפיגוע שהוציא בפארק האולימפי סנטניאל.
תיק הפיגוע בכנסייה הבפטיסטית ברחוב 16
ג'ונס העמיד לדין את תומאס אדווין בלנטון הבן ואת בובי פרנק צ'רי, שניים מחברי תנועת קו קלוקס קלאן, על תפקידם בביצוע הפיגוע בכנסייה הבפטיסטית ברחוב 16 ב-1963. התיק המשפטי נפתח מחדש בשנה שקדמה למינויו של ג'ונס, אך לא הייתה התקדמות בתיק עד למינויו.
חבר מושבעים גדול פדרלי נתכנס בשנת 1998, עורר את תשומת הלב של אשתו לשעבר של צ'רי והוביל אותה להתקשר אל לשכת החקירות הפדרלית למסור עדות.
אשתו לשעבר הציגה את ג'ונס בפני בני משפחה וחברים שדיווחו על חוויותיהם בזמן ההפצצה.
עדות מרכזית הייתה קלטת שמע מזמן ההפצצה בה בלנטון הצהיר כי הוא זמם עם אחרים את הכנת הפצצה ששימשה לפיגוע.
ג'ונס הגיש כתב אישום נגד בלנטון וצ'רי ב-2000. בלנטון נמצא אשם ב-2001, וצ'רי נמצא אשם ב-2002. שניהם נידונו למאסר עולם.
ג'ונס חדל מלהיות תובע פדרלי כשעזב את המשרה ב-2001 וחזר לפעילות משפטית פרטית.
ב-2004 התמנה למומחה מיוחד במשפט שהתנהל נגד חברת מונסנטו באשמת גרימת נזק חמור לבריאות האדם.
ב-2007 הוענק לג'ונס עיטור בגין שירותו המכובד עבור זכויות האזרח מטעם המכון לזכויות האזרח של ברמינגהאם.
כמו כן, באותה השנה העיד ג'ונס בפני ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית למשפט בנוגע לחשיבות בדיקה מחודשת של פשעים מתקופת המאבק לזכויות האזרח.
ב-2017 קיבל ג'ונס פרס מפעל חיים מסניף אלבמה של "הדמוקרטים הצעירים של אמריקה".
הבחירות המיוחדות לסנאט באלבמה 2017
במאי 2017, ג'ונס הודיע על מועמדותו בבחירות המיוחדות לסנאט של ארצות הברית באלבמה, והתמודד למושב שנותר פנוי כאשר ג'ף סשנס מונה לתובע הכללי של ארצות הברית.
סשנס, חבר המפלגה הרפובליקנית, החזיק במושב בסנאט מאז נבחר ב-1996, כאשר האוול הפלין הדמוקרטי בחר שלא לרוץ לבחירה מחדש, וסשנס נבחר מחדש שלוש פעמים.
ג'ונס זכה במועמדות הדמוקרטית באוגוסט, והפך לסנאטור הנבחר של אלבמה בסנאט לאחר שהביס את נשיא בית המשפט העליון של אלבמה לשעבר, רוי מור, בבחירות הכלליות שנערכו ב-12 בדצמבר 2017.
מור סירב להודות בהפסדו, על אף שהפסיד את הבחירות בפער של יותר מ-20,000 קולות.
ג'ונס יכהן עד ינואר 2021, את יתרת תקופת כהונתו של סשנס.
הוא הסנאטור הדמוקרטי הראשון מטעם אלבמה ב-25 השנים האחרונות.
ג'ונס הושבע ב-3 בינואר 2018, לצד עמיתתו הדמוקרטית טינה סמית' ממינסוטה, ותקופת כהונתו נמשכה עד 3 בינואר 2021. הוא הדמוקרט הראשון שייצג את אלבמה בסנאט האמריקני מזה 21 שנה, והראשון שנבחר לתפקיד זה 25 שנים.
ג'ונס נמנה בין חמשת הסנאטורים הדמוקרטים שהצביעו בעד החלטה שקראה לסיים את השבתת הממשל בארצות הברית בשלהי 2018. על פי החברה "Morning Consult", הסוקרת את שיעור התמיכה בחברי הסנאט של ארצות הברית, ב-17 באוקטובר 2019, ג'ונס היה בעל שיעור תמיכה בן 41%, כשמנגד 36% מתושבי אלבמה לא תמכו בו.
במרץ 2018 הצביע נגד הצעתם של הסנאטורים כריס מרפי וברני סנדרס לסיים את הבעת התמיכה הרשמית של ארצות הברית בהתערבות הצבאית של ערב הסעודית בתימן.
ב-8 בינואר 2019 היה ג'ונס אחד מארבעת הדמוקרטים שהצביעו בעד קידום הצעת חוק המטילה סנקציות נגד ממשלת סוריה ומשטרו של בשאר אל-אסד וקידום תמיכה אמריקאית בישראל ובירדן.
בראשית 2020 הצביע בעד הדחתו של דונלד טראמפ מנשיאות ארצות הברית.
בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2020 ניצב ג'ונס בפני מסע בחירות עיקש.
סיכוייו להיבחר של ג'ונס הדמוקרטי לתקופת כהונה מלאה באלבמה, אחת המדינות השמרניות ביותר בארצות הברית, היו קלושים בין כה וכה.
ביום הבחירות הכלליות גבר עליו המועמד הרפובליקני טומי טוברוויל עם כשישים אחוז מקולות הבוחרים.
בנובמבר 2020 הוזכר ג'ונס כמועמד פוטנציאלי לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן, לצד סאלי ייטס ומריק גרלנד.
דאגלס ג'יימס "דאג" בורגום הוא יזם, נדבן ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו השני של הנשיא דונלד טראמפ, החל מפברואר 2025. בין השנים 2016–2024 כיהן כמושל ה-33 של מדינת דקוטה הצפונית.
בשנת 2024 התמודד לנשיאות ארצות הברית בבחירות המקדימות לנשיאות במפלגה הרפובליקנית, אך פרש כעבור חודשים אחדים.
בורגום נולד בעיר ארתור שבדקוטה הצפונית, בנם של קת'רין (לבית קילבורן) וג'וזף בויד בורגום.
סיים תואר ראשון בשנת 1978 באוניברסיטת המדינה של דקוטה הצפונית.
כשנתיים לאחר מכן, בשנת 1980, הוא סיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
בורגום החל לעסוק במסחר בשנת 1983. בשנים 2001–2006 מילא תפקידים בכירים בחברת מיקרוסופט.
בנוסף על כך, בורגום שימש כחבר המועצה המייעצת לבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2008 הקים קרן פילנתרופית על שמו אשר מתמקדת בענייני נוער, חינוך ובריאות.
בשנת 2016 הכריז בורגום על כוונתו להתמודד על תפקיד מושל דקוטה הצפונית.
באפריל זכה במועמדותה של המפלגה הרפובליקנית עם כ-59% מהקולות.
הבחירות התקיימו ב-8 בנובמבר, ובהן בורגום זכה בכ-76% מהקולות.
הוא הושבע לתפקיד ב-15 בדצמבר 2016 וסיים את תפקידו כמושל דקוטה הצפונית ב-15 בדצמבר 2024.
ב-7 ביוני 2023 הודיע על התמודדתו בפריימריז לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024 מטעם המפלגה הרפובליקנית, לאחר מספר חודשים, ב-4 בדצמבר 2023, הודיע בורגום על פרישתו מהמרוץ לנשיאות.
והביע תמיכה במועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות.
ב-14 בנובמבר 2024 לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות ארצות הברית הודיע הנשיא הנבחר, דונלד טראמפ כי בחר בבורגום לתפקיד מזכיר הפנים בממשלו השני.
ב-30 בינואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו לתפקיד מזכיר הפנים ברוב של 79 מול 18..
פול דאגלס "דאג" קולינס הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1973–1981, ואימן בה לסירוגין בין השנים 1986–2013. בעברו היה פרשן של משחקי NBA בטלוויזיה, ומאז 2017 משמש כיועץ לענייני כדורסל בקבוצת שיקגו בולס.
קולינס נולד בעיר כריסטופר שבאילינוי, וגדל בבנטון הסמוכה.
בין השנים 1970–1973 למד באוניברסיטת המדינה של אילינוי, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 29.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1972/1973 נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-Team All-American), לצד כוכבי ה-NBA לעתיד ביל וולטון, דייוויד תומפסון וקית' וילקס.
בקיץ 1972 השתתף קולינס באולימפיאדת מינכן כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הכסף.
בתשעת משחקי קבוצתו בטורניר קלע קולינס ממוצע של 7.3 נקודות למשחק.
קולינס נלקח בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 1973 על ידי קבוצת פילדלפיה 76', אותה אימן ג'ין שו.
בעונתו הראשונה בפילדלפיה קלע 8.0 נקודות למשחק בלבד, אך כבר בעונה הבאה הפך לשחקן מפתח בקבוצה כששיפר את תפוקתו ל-17.9 נקודות למשחק.
בעונת קלע שיא קריירה של 20.8 נקודות למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם הראשונה מתוך 4 עונות רצופות.
בעונה העוקבת הצטרף לפילדלפיה כוכב ליגת ה-ABA ג'וליוס ארווינג, אשר הוביל את הקבוצה לצד קולינס, ג'ורג' מקגיניס ולויד פרי עד למעמד גמר ה-NBA, בו הפסידה לפורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 2–4.
החל מינואר 1979 ועד סיום הקריירה סבל קולינס ממספר פציעות ברגליו, אשר פגעו ביכולותיו וגרמו לו להחמיץ משחקים רבים; בעונות עד השתתף ב-95 מתוך 246 משחקי קבוצתו, והחמיץ את כל משחקי הפלייאוף בהן התמודדה.
במהלך עונת 1980/1981 הודיע על פרישה ממשחק בשל פציעותיו, בגיל 29 בלבד.
ב-8 עונותיו ב-NBA, כולם במדי פילדלפיה 76', רשם קולינס ממוצעים כוללים של 17.9 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1981–1986 שימש כעוזר מאמן בקבוצות הכדורסל של אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטת המדינה של אריזונה.
לקראת עונת מונה למאמנה הראשי של שיקגו בולס, כמחליפו של סטן אלבק.
את עונת , השלישית של קולינס בשיקגו, סיימו הבולס במקום השישי בלבד באזור המזרחי, אך גברו בפלייאוף על קליבלנד קאבלירס (3–2) וניו יורק ניקס (4–2) בדרך להעפלה ראשונה לגמר המזרח מזה 14 עונות.
בגמר המזרח נכנעו הבולס לאלופה שבדרך, דטרויט פיסטונס, בתוצאה 2–4. על אף הצלחת הקבוצה באותן שנים, פוטר קולינס מתפקיד מאמן הבולס בסיום אותה עונה, והוחלף על ידי פיל ג'קסון.
בקיץ 1995 מונה למאמנה של דטרויט פיסטונס, אשר בדומה לשיקגו הובלה על ידי שני שחקנים צעירים ומבטיחים בעמדות הכנף – גרנט היל ואלן יוסטון.
בעונתו הראשונה של קולינס בקבוצה רשמה דטרויט שיפור של 18 ניצחונות לעומת העונה הקודמת (46–36), והעפילה לפלייאוף לראשונה מזה 4 עונות, אך הודחה בסיבוב הראשון מול אורלנדו מג'יק.
בעונה הבאה עבר אלן יוסטון לניו יורק ניקס, אולם התעלות של גרנט היל וג'ו דומארס הוותיק בפתיחת העונה הוליכה את הפיסטונס למאזן השני בטיבו באזור המזרחי עד סוף-שבוע האולסטאר, מה שהוביל לבחירתו של קולינס למאמן קבוצת המזרח במשחק האולסטאר.
אל הפלייאוף של אותה עונה העפילה דטרויט מהמקום החמישי במזרח, והודחה שוב בסיבוב הראשון, הפעם על ידי אטלנטה הוקס.
לאחר פתיחת עונה מאכזבת ב- פיטרו הפיסטונס את קולינס מתפקידו כשעמדו על מאזן שלילי 21–24, ומינו במקומו את עוזרו אלווין ג'נטרי.
בעונה העוקבת רשמו הוויזארדס מאזן זהה, ובסיומה פוטר קולינס מאימון הקבוצה.
ב-21 במאי 2010 חזר קולינס לאמן ב-NBA לאחר הפסקה של 7 שנים, כשמונה למאמן פילדלפיה 76' בה שיחק בעברו.
בראשות השחקנים אנדרה איגודלה, אלטון ברנד וג'רו הולידיי רשמה פילדלפיה שיפור של 14 ניצחונות לעומת העונה הקודמת (41–41), והעפילה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח.
בפלייאוף עצמו הפסידה פילדלפיה למיאמי היט העדיפה בתוצאה 1–4. בהצבעות לפרס מאמן השנה ב-NBA של אותה עונה זכה קולינס במספר הקולות השני הכי גבוה, אחרי הזוכה טום ת'יבודו.
את עונת המקוצרת סיימה פילדלפיה במקום השמיני במזרח עם מאזן חיובי 35–31, ובפלייאוף אף הצליחו לגבור על המדורגת ראשונה, שיקגו בולס, שנאלצה לשחק ללא שחקנה המוביל דריק רוז שנפצע.
היה זה הניצחון הראשון של פילדלפיה בסדרת פלייאוף מזה 9 עונות, וכן הפעם החמישית בלבד בתולדות הליגה בה קבוצה המדורגת שמינית מדיחה מהפלייאוף את המדורגת ראשונה.
בשלב הפלייאוף השני גררה פילדלפיה את בוסטון סלטיקס לסדרה של שבעה משחקים, אך בסופו של דבר הפסידה בתוצאה 3–4.
לפני עונת ביצעו הסיקסרס טרייד משמעותי במסגרתו נפרדו בין היתר מאנדרה איגודלה, וצירפו את הסנטר אנדרו ביינום ואת הקלע ג'ייסון ריצ'רדסון.
שני שחקני הרכש סבלו באותה עונה מפציעות משמעותיות בברכיים שגרמו להם להחמיץ משחקים רבים; ריצ'רדסון שותף ב-33 משחקים בלבד, וביינום נעדר מהעונה כולה.
בסיומה של העונה המאכזבת בה ניצחו 34 משחקים בלבד התפטר קולינס מתפקידו כמאמן, והקבוצה נכנסה לתהליך של בנייה מחדש ("The Process") בהובלתו של הג'נרל מנג'ר הנכנס סם הינקי.
לאורך שנות ה-80 שימש קולינס כפרשן של משחקי NBA ברשת הטלוויזיה CBS, ובהמשך חזר לפרשן משחקים ברשתות CBS, NBC, TNT ו-TBS בין תפקידי המאמן אותן מילא.
כמו כן עבד כפרשן של NBC במשחקי הכדורסל של אולימפיאדות בייג'ינג (2008) ולונדון (2012).
לקראת עונת מונה ליועץ בכיר לענייני כדורסל בשיקגו בולס.
דאג קולינס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כמזכיר לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית תחת הנשיא דונלד טראמפ.
כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת ג'ורג'יה, בין השנים 2021-2013.
קולינס נולד וגדל בגיינסוויל שבג'ורג'יה.
הוא סיים תואר ראשון במכללת צפון ג'ורג'יה, תואר שני בתאולוגיה (MDiv) מסמינר הכמורה בניו אורלינס ותואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים ג'ון מרשל באטלנטה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר התגייס לכוחות המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית ושירת ככומר צבאי, בין השאר הוצב בעיראק במהלך מלחמת עיראק.
הוא ממשיך לשירת במילואים בתפקיד זה בדרגת לוטננט קולונל.
בשנים 2007–2013 כיהן כחבר בית הנבחרים של מדינת ג'ורג'יה.
בנובמבר 2012 נבחר לנציג המחוז התשיעי של ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 74%.
הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2014, 2016 וב-2018. מינואר 2019 ועד מרץ 2020 כיהן כנציג הבכיר של המפלגה הרפובליקנית בוועדת המשפטים של בית הנבחרים.
בבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020 התמודד מול קלי לפלר ורפאל וורנוק על מושבו של ג'וני אייזקסון הפורש, אך לא העפיל לסיבוב השני.
בנובמבר 2024 לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית, מינה הנשיא הנבחר את קולינס לתפקיד המזכיר לענייני חיילים משוחררים בממשלו השני.
ב-5 בפברואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של קולינס ברוב של 77–23.
דאגלס אדווין "דאג" מו הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי.
בין השנים 1967–1972 שיחק בליגת ה-ABA, ולאורך 5 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 16.3 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1972–2008 שימש לסירוגין כמאמן ראשי וכעוזר מאמן בקבוצות שונות מליגות ה-ABA וה-NBA.
הדריך את קבוצת דנוור נאגטס ל-9 העפלות רצופות לפלייאוף ה-NBA בין העונות –.
קבוצותיו אופיינו בסגנון משחק ייחודי – בשם "משחק המסירות" (The Passing Game) – המעודד מסירות רבות, קצב מהיר, חיתוכים לסל ללא הכדור, והסתמכות נמוכה על תרגילים מוכתבים מראש.
מו נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובנערותו למד בעיר פוטומק במרילנד.
בין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל לעתיד פרנק מקגווייר.
בעונתו האחרונה בקבוצה, בה שיתף פעולה עם לארי בראון, קלע 20.4 נקודות ואסף 14.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1961 נבחר מו על ידי שיקגו פקרס בבחירה ה-22, אולם לא זכה לחוזה בקבוצה בשל מעורבותו בפרשת מכירת משחקים כשחקן בליגת המכללות, אשר הכתימה את שמו.
בשנת 1965 החל את קריירת המשחק שלו, בקבוצת פלקנסטרו פאדובה מליגת העל האיטלקית.
בשנת 1967 חתם על חוזה בקבוצת ניו אורלינס ביוקנירס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה בקבוצה הוביל אותה לגמר אליפות הליגה, בו הפסידה מול פיטסבורג פייפרס בתוצאה 3–4. לאורך אותה עונה קלע את ממוצע הנקודות השני בגובהו בליגה – 24.2 – וסיים במקום השני בהצבעות לפרס ה-MVP של העונה, אחרי קוני הוקינס.
בעונה הבאה שיחק עבור אוקלנד אוקס, אותה הוביל לצדו של וורן ג'באלי לזכייה באליפות ה-ABA.
בסדרת הגמר, בה גברה אוקלנד על אינדיאנה פייסרס בתוצאה 4–1, קלע מו 21.0 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1969/1970 עבר לקבוצת קרוליינה קוגרס, במדיה קלע 17.3 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך אותה עונה נבחר בפעם השלישית ברציפות להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA.
ב-31 באוקטובר 1969 קלע שיא קריירה של 45 נקודות בהפסד קבוצתו מול פיטסבורג.
בשנת 1970 עבר לשחק עבור וירג'יניה סקוויירס, אולם פציעות פגעו ביכולתו ואילצו אותו לפרוש בסיום עונת 1971/1972, בגיל 33 בלבד.
בשנת 1972 החל מו את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן בקרוליינה קוגרס מליגת ה-ABA, תחת לארי בראון, לצדו שיחק בעבר בארבע קבוצות שונות: באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, בניו אורלינס, באוקלנד ובווירג'יניה.
בקיץ 1974 עברו השניים לדנוור נאגטס, אף היא מה-ABA.
בעונת 1975/1976 העפילו הנאגטס לגמר ה-ABA, בהובלתם של דייוויד תומפסון, דן איסל, רלף סימפסון ובובי ג'ונס, אך הפסידו בסדרת הגמר מול ניו יורק נטס.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של קבוצת סן אנטוניו ספרס, אשר עברה באותה שנה לשחק בליגת ה-NBA.
ב-3 וחצי עונותיו בסן אנטוניו רשמה תחתיו הקבוצה מאזן כולל של 177 ניצחונות ו-135 הפסדים (56.7%).