tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות ה-70 הפך אגף הארגון ל"אגף המבצעים" והושם דגש על משימות של ביטחון פנים.
בשנת 1980 הוקם מנהל תכנון וארגון במשטרה.
בשנת 1988 הוקם אגף תכנון וארגון על בסיס מינהל תכנון וארגון.
על פי אתר משטרת ישראל תפקידי האגף כוללים בין היתר:
ריכוז עבודות המטה בתחום התכנון והארגון
ריכוז עבודת המטה להגדרת יעדי משטרת ישראל
הערכת מצב כוללת של המשטרה והסביבה החיצונית לה
ביצוע מחקר אסטרטגי לשם סיוע בגיבוש מדיניות וקביעת סדרי עדיפויות בארגון
הכנת תוכנית העבודה הרב-שנתית והשנתית של המשטרה
גיבוש מדיניות הארגון, כולל קביעת הייעוד, התפקידים והמבנה של יחידות המשטרה, ופרסומם במסגרת של פקודות ארגון
ריכוז עבודת המטה לגיבוש פקודות משטרת ישראל
תכנון, תקנון והקצאה של משאבי משטרת ישראל בתחומי כוח אדם, רכב, אמצעים ותקציב
ניהול התקציב השוטף של משטרת ישראל
גיבוש מדיניות פריסה כוללת של יחידות המשטרה
פיתוח כלי ניהול המבוססים על נתונים משטרתיים ונתונים שמקורם מחוץ למשטרת ישראל
עריכת מחקר סטטיסטי ואספקת שירותים בתחום זה לגורמי משטרה ולגורמים מחוץ לה
בקרה לבדיקת ההלימה בין תכנון התהליכים לבניין הכוח והפעלתו לבין יישומם
תחת האגף פועלים מספר מחלקות, מדורים ויחידות:
מחלקת אסטרטגיה - כוללת את מדור מדיניות אסטרטגית, מדור מחקר סטטיסטי
מחלקת משאבים - כוללת את מדור תכנון תקציבי, מדור תקציבי קניות פיתוח ומדור תקינה
מחלקת תכנון - כוללת את מדור תכנון, מדור ארגון ומדור ארגון ושיטות
היחידה ליישום ההתייעלויות במשטרת ישראל
אגפית משוישת (שם מדעי: Gymnura altavela) היא מין בטאי ממשפחת האגפיתיים שבסדרת הטחנאים החיה במי האוקיינוס האטלנטי.
האגפית מצויה בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד לשם מאכל.
האגפית המוזרה בעלת מבנה סנפירי חזה ארוכים ושטוחים ביותר היכולים להגיע לרוחב 2 מטרים ואפילו 4 מטרים.
היא בעלת זנב קצר ביותר, ראש שטוח עם עיניים קטנות והיא מותאמת לשיוט על פני המים.
צבעה ירקרק-חום ולעיתים היא מסווה עצמה על פני החול.
האגפית יכולה להשריץ מבטנה עד 8 צאצאים.
היא חיה באוקיינוס האטלנטי במים טרופיים עד ממוזגים-חמימים בעומק של 5–100 מטרים.
תפוצתה היא מבואנוס איירס (פרובינציה) בארגנטינה למסצ'וסטס ונדירה במפרץ מקסיקו, חוץ מחופי וירג'יניה.
במזרח האוקיינוס האטלנטי היא מצויה מפורטוגל עד אנגולה לרבות בים התיכון והים השחור וכן במדיירה והאיים הקנריים.
כמה אגפיות נעות במעלה מים מליחים שונים של ביצות ונהרות.
הנקבות כבדות מהזכרים וימצאו בימים עמוקים יותר בממוצע.
האגפית טורפת דגי גרם כמו שרבובוניים, דיונונים ועוד סילוניות וכן סרטנים, רכיכות שונות ואף כרישים קטנים, והיא עטה על טרפה מעליו או מאחוריו ומשתמשת בסנפירי החזה הרחבים שלה כדי להכות את הטרף למוות.
היא עצמה נטרפת בידי כרישים כמו פטישן גדול וכמה יונקים ימיים, אך האויב הגדול ביותר שלה הוא האדם הדג אותה.
עם זאת דיג של מיני כרישים גדולים בצפון האוקיינוס האטלנטי גרם לאגפית זו להתרבות בכמות גדולה יותר.
אגפיתיים המכונים בטאי פרפר (שם מדעי: Gymnuridae) הם משפחה של דגי סחוס גדולים מסדרת הטחנאים שבעל-סדרת הבטאים.
במשפחה זו סוג יחיד - אגפית (Gymnura) ובו ישנם 10 מינים.
משפחה זו היא קרובתם של הטריגוניים.
בני משפחה זו בעלי סנפירי חזה רחבים ושטוחים מאוד וראשים שטוחים והם מותאמים מאוד להסוואה מתחת לחולות הים.
הזנבות שלהם קטנים וכך העיניים ופיהם מצויים מתחת לגופם.
רוחב כנפיהם יכול להגיע ל-4 מטר.
הם חיים בכל האוקיינוסים אך רק באזורים טרופיים, סובטרופיים או ממוזגים-חמימים.
לעיתים הם עולים אל שפכי נהרות לפרקי זמן קצרים.
כל האגפיות הן טורפות של דגים קטנים יותר וחסרי חוליות ימיים.
בסוג זה ישנם 10 מינים:
האפיפיור אגפטוס השני היה האפיפיור מ-10 במאי 946 עד מותו.
אגפיטו נולד ברומא למשפחת אצולה רומאית, אביו היה רומאי (צאצא של הקונסול אניקיוס בסיליוס) ואמו הייתה יוונית.
אגפטוס נבחר לאפיפיור ב-10 במאי 946, לאחר מותו של האפיפיור מרינוס השני.
באותה העת קיומה של רפובליקה עצמאית של רומא, הנשלטת על ידי אלבריק השני מספולטו, בנה של מרוזיה ו"הנסיך והסנטור של הרומאים", מנעה מאגפטוס מלהפעיל כוח זמני או חילוני ברומא ובמדינת האפיפיור, והוא היה מוגבל במידה רבה לניהול ענייני הכנסייה הפנימית.
אפילו הזמנתו של אגפטוס לאוטו הראשון להתערב בעניינים האיטלקיים ב-951 נעשתה בהנחייתו של אלבריק, שחשש יותר ויותר נוכח כוחו הגובר של ברנגריוס.
עם זאת, כאשר שליחי אוטו, הבישופים של מיינץ וכור, נשלחו על ידי האפיפיור לדון בקבלה של אוטו ברומא ושאלות אחרות יותר חשובות, הם נדחו על ידי אלבריק.
במהלך המחלוקת על משרת הארכיבישוף של ריימס בין איג מוורמנדואה לבין ארטולד מריימס בשנת 948, תמך אגפטוס ברטולד שנתמך גם על ידי לואי הרביעי, מלך צרפת.
בשנת 949 כינס אגפטוס סינוד, שבמהלכו גינה את איג ואת אביו ארבר השני, רוזן ורמנדואה.
בסביבות 948, אגפטוס, העניק לארכיבישוף של המבורג את הזכות לקידוש הבישופים בדנמרק ובמדינות אחרות בצפון אירופה במקום האפיפיור.
האפיפיור התבקש כנראה גם על ידי המלך פרוד השישי מיוטלנד לשלוח מיסיונרים לממלכתו.
אגפטוס התבקש להתערב גם בסכסוך בין הרולד, הארכיבישוף של זלצבורג וגרהרד, הבישוף של לוריאקום, ששתיהן טענו בתואר המטרופוליטני של כל פאנוניה, והוא הצליח לבסוף לפשר ביניהם.
ב-8 בנובמבר 955 מת אגפטוס ברומא, ולאחר מותו מונה אוקטביאנוס, בנו של אלבריק השני, לאפיפיור בשם יוחנן השנים עשר.
אגפלווה (בהונגרית: Ágfalva) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
הכפר הוזכר לראשונה במסמך משנת 1194. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על קיומו של יישוב במקום לפחות מאז הכיבוש הרומי.
הכנסייה הראשונה במקום הוקמה ב-1265 והורדה ב-1789 לטובת כנסייה חדשה.
ב-1784 קיבלו הפרוטסטנטים קיבלו היתר לבניית כנסייה ב-1784.
באגפלווה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אגראליה (בהונגרית: Egeralja) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בשנת 1949 התאחד הכפר עם אדוריאנהאזה ובשנת 1991 נפרדו מחדש לשני כפרים נפרדים.
באגראליה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
שכונת אגרובנק היא שכונה בצפון-מרכז חולון, ממוקמת בין הרחובות מקוה ישראל, יוסף סרלין, סוקולוב ושדרות קוגל.
אגברובנק היא אחת מתוך חמש השכונות הראשונות שנבנו כאשר חולון הפכה למועצה מקומית.
השכונה נהנית מהקרבה לצירים הראשיים של העיר כגון: רחוב סוקולוב שמהווה רחוב מסחרי ראשי בחולון ושדרות לוי אשכול שבסופן צומת חולון.
בתוך השכונה אין תחבורה ציבורית אך הודות למיקומה המרכזי היא מוקפת באוטובוסים רבים ברחובות הראשיים.
חלק מן השכונה מאופיין בשיכונים של חברת שיכון עממי בעלי חצרות וסימטאות רבות.
השכונה גובלת בכפר הנוער "מקוה ישראל" ורבים מן ילדי השכונה מגיעים ללמוד בו.
בנוסף בשכונה נמצאים שלושה בתי ספר: בית ספר יסודי ממלכתי "רביבים", בית הספר יסודי ממלכתי דתי "ישורון" ובית ספר על יסודי מקצועי 3 שנתי אורט "מיטרני".
קיימת בשכונה גם ספרייה ומרכז צעירים על שם אליעזר בן יהודה.
השכונה נקראת על שם "הבנק לחקלאות ולבניין לארץ ישראל בע"מ".
הבנק נוסד בשנת 1931 בתל אביב על ידי שני זוגות של אחים בני משפחות מירנבורג ויעבץ אשר החלו לרכוש את קרקעות האזור כבר בשנת 1932. האדריכל יוסף רינגס הכין תוכנית של שכונה עירונית.
בתוכנית שורטטו הרחובות בצורת שתי וערב, כאשר במרכז התוכנית נקבעו שתי כיכרות.
הכיכר הצפונית נקראה לימים "כיכר השבעה", הכיכר הדרומית נקראה "כיכר השלושה"
בשונה משכונות אחרות באזור, אנשי הבנק מימנו את סלילת הדרכים, הנחת תשתיות הביוב והמים ואפילו נטעו עצים ברחובות.
אבני השפה במספר רחובות עליהן חקוק השם "אגרובנק" מסמלות עדות לעוצמתו של הבנק, יזם ובונה השכונה.
רק לאחר השלמת העבודות החלו לשווק את המגרשים שיועדו לבנייה לציבור הרחב.
בכך קיוו מנהלי הבנק כי תקום שכונה בעלת אופי שונה מהשכונות שהוקמו עד לאותם הימים.
כיכר השלושה - בעבר הייתה מעגל תנועה אך כיום צומת בין הרחובות סוקולוב וחנקין.
הכיכר קיבלה את שמה על שמם של שלושה תושבי השכונה שנרצחו (בן-ציון שנקר, שמואל פרלמן ואליהו יודאיוב) בעת התקפה של חיילים בריטים בשנת 1946, ה-7 בפברואר.
כיום באזור הכיכר ישנן חנויות רבות.
כיכר השבעה - כיכר גדולה במרכז השכונה בין הרחובות חנקין וז'בוטינסקי.
מקור שמה הוא על שם שישה נוטרים ואיש פלמ"ח אחד שעברו בראש שיירה בשנת 1948 בתאריך ה-22 בינואר בדרך לכיוון ירושלים מתל אביב (באותם ימים הדרך עברה בחולון, יאזור ורמלה).
כאשר הגיעו לאזור הכפר יאזור, נהרגו כל השבעה מירי ערבים.
מאפיין יוצא דופן בכיכר הוא שזכות מתן התנועה היא לנהגים הנכנסים לכיכר להפך מכיכרות אחרות.
אבני שפה עם השם "אגרובנק" - על אבני שפת המדרכה הנמצאות ליד הבית המשותף ברחוב ז'בוטינסקי, מסביב לכיכר השבעה ובמקומות נוספים חקוק השם "אגרובנק" בעברית ובאנגלית.
מגדל המים ברחוב אז"ר - מגדל המים אשר נבנה מבטון וסיפק מים לבתי התושבים בשכונת אגרובנק.
בימי מלחמת העצמאות מוקמה במגדל עמדה אנטי אווירית.
מטוס מצרי ניסה להפציצה אך נכשל.
ממרומי המגדל אותתו אנשי ה"הגנה" ליישובי הדרום שהיו נצורים במהלך המלחמה.
במקום הוצב קיר אבן המלמד על היסטוריית המקום.
בית גלין – בית משותף גדול ברחוב סוקולוב בן שלוש כניסות ושלוש קומות מגורים שנבנה על ידי אלכסנדר גלין שהיה חבר ועד השכונה.
בית גלין היה הבית האחרון אל מול פרדסי הערבים ממזרח.
בחזית הבית, על המדרכה ברחוב סוקולוב נמצא ספסל אבן מקורי, שריד לאותם הימים.
בית הוצאת אמנות - מבנה תעשייתי שהוקם ב-1932 בקירוב, כיום ברחוב פרוג 6, ושימש לדפוס ואחסנה להוצאת אמנות.
לאחר שנים אחדות נתפס הבניין על ידי הצבא הבריטי כשחלק משטחו שימש לאחסנת נשק.
לאחר קום המדינה המשיך הבניין ושימש לצרכים תעשייתיים עד שב-2010 נעזב ונמכר ליזם פרטי.
ב-2018 הושלמה בנייתם של שני בנייני מגורים חדשים במגרש, תוך שמירה ושיחזור של חלק ממבנה הייצור שהוסב למבואה למבנים ונפתח באופן חופשי לציבור כמו גם בניין המשרדים הצמוד.
בית כנסת ישורון - בית כנסת ציוני ותיק שמשרת את כלל תושבי השכונה במעגל החיים - ברית, בר מצווה, שבת חתן, ואזכרה, ובמעגל השנה - ימי חול, שבתות, חגים וימים נוראים.
קהילת המתפללים גדולה ופתוחה לכולם, ותושבי השכונה נהנים מתפילות ילדים, תקיעות שופר, שיעורי תורה ופעילויות חווייתיות בחגים.
אגף השכר והסכמי עבודה במשרד האוצר הוא גוף המטה של ממשלת ישראל לקביעת מדיניות השכר ויחסי עבודה במגזר הציבורי, תוך יישום המדיניות הכלכלית של הממשלה.
בראש האגף עומד הממונה על השכר והסכמי עבודה.
במסגרת פעילותו השוטפת, מסייע האגף בידי הנהלות שירות המדינה והגופים הציבוריים בניהול משאים ומתנים בשני תחומים עיקרים: הטמעת רפורמות מבניות ומתן מענה לתביעות שכר מצד העובדים.
וזאת תוך ראייה משקית רוחבית של מסגרת אילוצי התקציב והשלכות הסכמי השכר על קבוצות עובדים אחרות (דומות) במשק.
הממונה על השכר והסכמי העבודה הוא אפי מלכין.
באגף השכר מועסקים כ-100 עובדים בתשעה צוותים, הצוותים באגף השכר כוללים ארבעה צוותי משא ומתן וחמישה צוותים רוחביים.
צוות השכלה גבוהה, כבאות חוץ וביטחון - הצוות מחולק לשני אשכולות: חוץ (שירותי חוץ) וביטחון מערכת הביטחון ואשכול השכלה גבוהה וכבאות.
צוות שלטון מקומי ותאגידים - הצוות מחולק לשני אשכולות: אשכול שלטון מקומי ואשכול תאגידים סטטוטוריים – רשויות מקומיות, תאגידים עירוניים, מועצות דתיות ואשכול תאגידים סטטוטוריים.
צוות בריאות – בתי החולים הממשלתיים וקופות החולים.
צוות מאקרו ומשרדי ממשלה – הצוות מחולק לשני אשכולות: אשכול כלל משרדי הממשלה ואשכול נושאי מאקרו (דירוגים רוחביים אשר נמצאים במספר סקטורים וגופים).
צוות חברות ממשלתיות וחינוך- הצוות מחולק לשני אשכולות: אשכול חברות ממשלתיות ואשכול חינוך.
צוות תכנון ואסטרטגיה – מחקר, אנליטיקה, ניהול ידע ואסטרטגיה.
לשכה משפטית – ייעוץ משפטי לכלל האגף.
צוות אכיפה – ביצוע ביקורות והשבה של כספי ציבור ששולמו כשכר שלא כחוק.
צוות חקירות – איתור מאשרי חריגות שכר והעמדתם לדין משמעתי.
יחידת תגמול ותמרוץ – הטמעת מודלים של תגמול ותמרוץ העובדים בשירות המדינה.
לחוק יסודות התקציב העניק לממונה על השכר סמכויות הנוגעות לשכר של כלל עובדי המגזר הציבורי – כ-730 אלף עובדים.
במסגרת סמכויות אלו הממונה על השכר מופקד על קביעת מדיניות השכר בשירות המדינה ובגופי הביטחון, ובין היתר על ניהול משא ומתן וחתימה על הסכמים קיבוציים החלים על העובדים בשירות המדינה.
בנוסף, מופקד הממונה על השכר על פיקוח ואישור של שכר ותנאי העסקה בגופים מתוקצבים ובגופים נתמכים.
גופים אלו, המונים כ-409 אלף עובדים מחויבים לקבל את אישורו של הממונה על השכר, בטרם יעניקו לעובדיהם הטבות שכר, תנאי פרישה ותנאי עבודה מעבר לנהוג במדינה או מעבר לתנאים שאושרו.
קביעת מדיניות שכר ויחסי עבודה מותאמת לצורכי המגזר הציבורי, תוך שמירה על מסגרת תקציבית בתחום השכר, הפנסיה ותנאי העבודה במגזר הציבורי.
ניהול משא ומתן בנושאי שכר ותנאי העסקה בשירות הציבורי בתיאום עם הגורמים הרלוונטיים בממשלה ומחוץ לה.
פיקוח ובקרה על גופים ציבוריים: איתור חריגות שכר, השבת כספים ששולמו, חקירת מאשרי חריגות שכר.
מתן הכוונה והדרכה למשרדים ממשלתיים וגופים ציבוריים בתחומי אחריות שונים.
גיבוש רפורמות ושינויים מבניים בנושאי כוח אדם ושכר במגזר הציבורי ויישומן.
גיבוש וביצוע תכנון אסטרטגי לקידום מדיניות ההון האנושי במגזר הציבורי, הצעת חלופות וניתוחי עלות תועלת לחלופות אלו.
ייזום עבודת מטה והובלתה מול אגפי משרד האוצר, בנק ישראל, הכנסת, משרדי ממשלה וגופים נוספים במגזר הציבורי.
יישום מערכות לתגמול עובדים במשרדי הממשלה וגופי הסמך ותמרוצם.
במסגרת פעילותו השוטפת, מסייע האגף בידי הנהלות הגופים הציבוריים בניהול משא ומתן בשני תחומים עיקריים: הטמעת רפורמות מבניות ומתן מענה לתביעות שכר מצד העובדים.
פעילות אגף השכר והסכמי עבודה מתמקדת בשלושה תחומים עיקריים:
שימור מערכת יחסי העבודה במשק: אגף השכר מרכז את המשא ומתן לחתימה על הסכמים מול ארגוני העובדים והאיגודים המקצועיים.
מטרת האגף היא לגבש הסכמי שכר שיאפשרו למעסיק הממשלתי לעמוד בתשלום הוצאות השכר ובמקביל יתגמלו בצורה הוגנת את העובדים.
רפורמות ושינויים מבניים: כמי שאמון על קביעת מדיניות השכר בסקטור הציבורי, אגף השכר שם לו למטרה לקדם רפורמות ושינויים מבניים לייעול הסקטור הציבורי ולשיפור השירות הניתן לאזרח, וזאת במסגרת קידום המדיניות הממשלתית הכוללת.
במסגרת רפורמות אלו אמון אגף השכר על גיבוש הסכמי השכר ותנאי עבודה.
דוגמאות לרפורמות כוללות את הרפורמה להסדרת משק החשמל, רפורמות "אופק חדש" ו"עוז לתמורה" והפרטת החברה הממשלתית "בזק", שהובילה לשינוי שוק התקשורת הישראלי ולשיפור השירות לאזרח.
במסגרת ביצוע רפורמות אלו ואחרות אמון אגף השכר על גיבוש הסכמי השכר ותנאי העבודה.
פעילות יחידת האכיפה: יחידת האכיפה באגף השכר מרכזת את הפעולות הנחוצות לצורך יישום לחוק יסודות התקציב.
תפקיד היחידה לוודא שהשכר בגופים נתמכים ומתוקצבים, כמשמעם בחוק יסודות התקציב, משולם על-פי ההנחיות וההסכמים הקיבוציים.
במקרים בהם התגלה בעניינו של עובד, כי השכר, תנאי העבודה, תנאי הפרישה, הגמלאות או הטבות כספיות אחרות הקשורות בעבודה שנתנו לו, חרגו מהנהוג לגבי כלל עובדי המדינה, פועלת היחידה לביטול חריגת השכר ולתביעת השבה רטרואקטיבית של התשלומים החורגים ששולמו לעובד.
על פי לחוק יסודות התקציב נדרש אגף שכר והסכמי עבודה לפרסם דו"ח שנתי על פעילותו.
את הדיווח מבצע האגף דרך שלושה פרסומים מרכזיים.
דין וחשבון על הוצאות השכר בשירות המדינה וגופי הביטחון.
דין וחשבון על הוצאות השכר בגופים הציבוריים.
דין וחשבון על חריגות שכר לכאורה בגופים המתוקצבים והנתמכים.
הסכמים מרכזיים ורפורמות מרכזיות שאגף השכר הוביל
הסכם מסגרת עובדי הוראה- אוקטובר 2022: המדינה והסתדרות המורים חתמו על הסכם מסגרת חדש לעובדי ההוראה בשירות המדינה: מורים, גננות ומנהלי בתי ספר.
הסכם התו הסגול – מאי 2020: מגפת הקורונה הביאה להחלת הגבלות על מקומות עבודה במשק.
לנוכח הגבלות אלו, למען שמירה על רציפות השירות הציבורי נחתם הסכם התו הסגול.
ההסכם מאפשר גמישות גבוהה למעסיק הציבורי, במסגרתה הוא רשאי לנייד עובדים, לשנות את אופי התפקיד, להגמיש את שבוע העבודה, לעבור למתכונת העסקה חלקית ולהטמיע טכנולוגיות.
הסכם המורים – מרץ 2018: הסכם קיבוצי בין ארגון המורים לשלטון המקומי שהתמקד בשלושה תחומים עיקריים: הגדלת השכר למורים מתחילים, חיזוק שדרת הניהול, ושיפור תהליך החניכה והפיתוח המקצועי של המורים.
הסכם חברת החשמל –מאי 2018: הסדיר את השלכות השינויים הארגוניים והמבניים בחברת החשמל, המשפיעים על משק החשמל כולו.
בהסכם מוסדרת הקטנת חלקה של חברת החשמל בייצור החשמל הכולל, והוא מעגן בתוכו מהלך התייעלות רחב.
הסכם מסגרת - אוגוסט 2016: נחתם לאחר תקופה ארוכה בה לא נחתם הסכם שכר במגזר הציבורי.
ההסכם נחתם ב-18 באפריל 2016 ונקבעה בו ובשני הסכמים נוספים שתיקנו הסכם זה על תוספת שכר בשיעור של 7.9% לשנים 2013–2017. בהסכם נקבע כי התוספת תהיה לכל הפחות מחצית שקלית ומחצית אחוזית, התוספת תחושב לגבי כל דירוג וכל גוף בנפרד, כמפורט בהסכם.
הסכם אופק חדש – ספטמבר 2016 ומרץ 2017: סדרת הסכמים עם הסתדרות המורים שעיקריה הם: צמצום פערי שכר בין מורים מתחילים למורים ותיקים, שיפורים במסלול התקדמות הדרגות של המורים וגמולי תפקיד חדשים.
הסכם מצילים – ספטמבר 2016: הסדיר רפורמה בתנאי ההעסקה ובמתכונת העבודה של מצילי הים ברשויות המקומיות, שהביאה לשיפור וייעול השירותים הניתנים לתושבים ולמתרחצים.
הסכם מסגרת - ינואר 2011: נחתם לאחר משא ומתן ארוך שנוהל במהלך שנת 2010, ההסכם נחתם ב-12 בינואר 2011 ונקבעה בו תוספת שכר בשיעור של 7.25% לשנים 2009–2012.
הסכם הרופאים – אוגוסט 2011: הסדיר שקט תעשייתי של 10 שנים.
ההסכם כלל תוספות שכר משמעותיות לרופאים לצד שינויים מבניים רבים לשיפור הרפואה הציבורית הנוגעים בין היתר לשיפור השירותים בפריפריה, שינוי מתכונת העבודה הנוספת, מסלול הקריירה של הרופאים ותחומי ההתמחות שלהם.
אגפנתוס (שם מדעי: Agapanthus; מיוונית: ἀγάπη agapē אהבה, ἄνθος אנתוס - פרח) הוא סוג של צמח בעל פרחים, יחיד בתת-משפחה אגפנתים (Agapanthoideae) שבמשפחת הנרקיסיים.
מינים מסוימים של אגפנתוס ידועים בדרך כלל כשושן הנילוס, שושנת הנילוס או שושן אפריקאי אולם הצמח אינו ממשפחת השושניים, בניגוד למה שנחשב בעבר.
מקור כל המינים בדרום אפריקה (דרום אפריקה, לסוטו, סווזילנד, מוזמביק), אם כי חלקם התאקלמו ברחבי העולם, במקומות כגון אוסטרליה, בריטניה הגדולה, מקסיקו, אתיופיה וג'מייקה.
גבולות המינים אינם ברורים בסוג, אף על פי שנחקרו באופן אינטנסיבי, מספר המינים המוכרים על ידי רשויות שונות נע בין 6 ל-10. המין היחיד בסוג הוא אגפנתוס אפריקאי.
מספר רב של זני כלאיים וזנים מתורבתים התאקלמו בכל האזורים החמים בעולם.
בפרט, הם נפוצים בצפון קליפורניה.
אגפנתוס הוא סוג של צמח רב-שנתי עשבוני פורח, פריחתו נמשכת כשישה שבועות בסוף האביב והקיץ.
העלים ארוכים, קשתיים וצרים, גדלים לאורך של כ-60 סנטימטרים וצומחים מבסיס קנה שורש.
הניצן פורח מתוך שני חפים גדולים (הנושרים במשך הזמן) בקצה שדרת תפרחת היוצאת ממרכז הצמח ומתנשאת לגובה של כשני מטרים.
הפרחים בצורת משפך או צינור, בגווני כחול, סגול או לבן.
לזנים שנוצרו בהכלאות יש פריחה בצבעים נוספים, כמו אדום וורוד וצבעי עלווה מגוונים.
באגפנתוס לא קיימת הכימיה הייחודית המאפיינת את משפחת השומיים על אף שיוחס לו קשר אליה בעבר.
הסוג "אגפנתוס" הוגדר על ידי צ'ארלס לואי ל'הריטייר דה ברוטל בשנת 1788.
הסוג אגפנתוס היה שנוי במחלוקת מבחינת השיוך למשפחתו.
תחילה, סווגה משפחת האגפנתוס תחת משפחת השושניים (Liliaceae) יחד עם מיני לילה נוספים.
אך מאז 1985, בעקבות סיווגים חדשים, החל להתברר שהוא קרוב יותר למשפחת השומיים (Alliaceae), ששויכה בעבר לסדרת השושנאים.
מאוחר יותר, בעקבות ניתוח פילוגנטי בשנת 1996, נמצא כי אגפנתוס קרוב לנרקיסיים, ולכן הופרד ממשפחת השומיים והועבר למשפחת האגפנתיים (Agapanthaceae), שבה הוא סוג יחיד.
ב-1998, מערכת ה-APG לא קיבלה את השיוך הזה בשל תמיכה נמוכה, אך ב-2003 הוצע לשלב את משפחת אגפנתיים עם שומיים ונרקיסיים לכדי משפחה רחבה יותר.
ב-2009, לאחר שיפוט נוסף, השיוך של אגפנתוס הפך לתת-משפחה של הנרקיסיים, במקום להיות משפחת אגפנתיים עצמאית.
הטבלה שלהלן מסכמת את החלוקה המשפחתית החלופית:
+התייחסות אלטרנטיבית אל משפחת הנרקיסיים משפחות נפרדות משפחה יחידה תת-משפחה אגפנתיים
ניתוח פילוגנטי מולקולרי נוסף של רצפי דנ"א אישר כי אגפנתוס הוא אחאי לענף המכיל את תת-משפחות השומים והנרקיסים של משפחת הנרקיסיים, לפי APG III.
ב-2003 חילקו האגרונומים זונבלד ודונקאן את אגפנתוס לשישה מינים:
ארבעה מינים נוספים הוכרו קודם לכן (1965) אך נחשבו כתת-מין לפי זונבלד ודונקאן.
נכון לדצמבר 2013, רשימת הביקורת העולמית של משפחות צמחים נבחרות (WCSP) מכירה בשבעה מינים:
(נקרא גם: שושן אפריקאי, צבעוני אפריקאי, A.
Agapanthus campanulatus F.M.Leight (נקרא גם: פעמון כחול אפריקאי, שושן כחול אפריקאי, אגפנתוס פעמון).
dyeri; נקרא גם אגפנתוס דראקנסברג, אגפנתוס כפוף).
orientalis; נקרא גם: אגפנתוס מצוי, שושן כחול, שושן אפריקאי, שושן הנילוס).
אגפנתוס 'ניגרסנס' (פרחים שמוטים בצבע סגול כהה, כשעוד סגורים נראים בצבע שחור) 'Agapanthus inapertus 'Nigrescens.
אגפנתוס 'מידנייט קאסקייד (פרחים שמוטים בצבע ארגמן כהה, כשעוד סגורים נראים בצבע שחור) 'Agapanthus inapertus 'Midnight Cascade
אגפנתוס 'סטיבי'ס וונדר (פריחה גבוהה, פרחים שמוטים בצבע סגול כהה-כחול) 'Agapanthus inapertus 'Stevie's Wonder.
אגפנתוס 'איליין' (פריחה גבוהה, פרחים שמוטים בצבע כחול עז) 'Agapanthus 'Elaine.
אגפנתוס 'ירח כסוף' (עלים מגוונים בעלי פס ירוק בהיר במרכז ושוליים לבנים, פרח בצבע סגול לילכי) 'Agapanthus 'silver moon.
אגפנתוס 'טינקרבל' (עלים מגוונים בעלי פס ירוק במרכז ושוליים צהבהבים, פרח בצבע תכלת) 'Agapanthus 'Tinkerbell.
אגפנתוס 'פיטר פן' (זן ננסי, פרח בצבע תכלת) 'Agapanthus 'Peter Pan.
אגפנתוס 'ליליפוט' (זן ננסי, פרח בצבע כחול כהה) 'Agapanthus 'lilliput.
אגפנתוס 'קטיפה' (זן ננסי, פרחים קטיפתיים בצבע סגול) 'Agapanthus 'royal velvet.
' אגפנתוס 'מטרייה לבנה' (פריחה גבוהה וצפופה בצבע לבן) 'Agapanthus praecox 'white umbrella.אגפנתוס 'מדיום לבן' (זן בינוני, פרחים בצבע לבן) 'Agapanthus praecox 'Medium whiteנכלל בעבר:
praecox ניתן לגדל באזורי עמידות צמחים 9 עד 11. באזורים בעלי מספרים נמוכים יותר, יש למקם את קני השורש עמוק יותר באדמה ולחפות את האדמה היטב בסתיו.
אגפנתוס יכול להתרבות על ידי רבייה וגטטיבית או על ידי זרעים.
כמה מאות של זנים מתורבתים והכלאות תורבתו כצמחי גן ונוף.
כמה מהם הם עמידים בחורף לאזור עמידות 7.
בבריטניה, הזנים הבאים קיבלו את הפרס המלכותי לגננות:
באזורים מסוימים אגפנתוס נחשב למין פולש.
praecox מסווג כעשב שוטה וקריאות להוסיף אותו לרשימת הצמחים המזיקים הלאומית נתקלו בהתנגדות של גננים.
ככלל, מינים של אגפנתוס הם עמידים בפני מזיקים, לא מותקפים הרבה ולא מושפעים בצורה דרסטית ממזיקים נפוצים בגינה.
עם זאת, מאז תחילת המאה ה-21, צמחים בדרום הרחוק של דרום אפריקה נופלים קורבן למין עש (NoctuidNeuranethes spodopterodes), קודח אגפנתוס''' בשמו העממי.
הזחלים של העש "קודחים" בניצן התפרחת וככל שהם מתבגרים הם ממשיכים וקודחים מנהרה בכיוון השורשים או מגיחים מעמוד הפריחה במטרה לאכול את העלים ואת קנה השורש.
מתקפה קשה מקדמת ריקבון ועלולה לעכב צמיחה ואף להרוג את הצמח, צמחים ששורדים בדרך כלל מאבדים את מרבית התפרחות שלהם ולא מצליחים לייצר את מופע הפרחים הרצוי.
אף על פי שהעש הרסני באזורים בהם הוא התגלה כמזיק, הוא אינו פולש אקזוטי, אלא מין פולש שיובא בשוגג מהטווח הטבעי שלו באזורים הצפוניים יותר של המדינה.
בטווח המקורי שלו, העש אינו בעל חשיבות גננית והוא נשלט על ידי אויבים טבעיים שעדיין לא זוהו ולא יובאו יחד עם הצמחים המארחים.
לעומת הדאגה הניכרת בדרום מערב דרום אפריקה עקב זריזותו המרשימה, העש נראה כהבטחה לשליטה אפשרית באגפנתוס הפולשני במדינות כמו ניו זילנד.
בשנת 2016 תואר מין חדש של יתושים, (Enigmadiplosis agapanthi) הפוגע באגפנתוס'' בבריטניה.
לאגפנתוס פוטנציאל נמוך לגרימת אלרגיות.
בדירוג סולם האלרגיה של OPALS הוא נמצא ברמה 2 מתוך 10.
אגפית נטלנסיס (שם מדעי: Gymnura natalensis) היא מין בטאי ממשפחת האגפיתיים, החיה בימים הטרופיים של האוקיינוס ההודי ודרום-מזרח האוקיינוס האטלנטי לחופי אפריקה בטנזניה, מוזמביק, נמיביה, דרום אפריקה ואולי גם קניה.
אגפית זו תוארה למדע ב-1911 בידי החוקר הסקוטי ג'ון גילכריסט והחוקר הדרום-אפריקאי ויליאם וורדלאו תומפסון .
לרוב האגפית חיה בים הפתוח, בלגונות ובשוניות אלמוגים לאורך החופים בעומק של 20 עד 100 מטרים, אך גם עולה לשפכי נהרות לאורך אפריקה.
האגפית היא בטאי בעל סנפירי חזה ארוכים ורחבים בעלי מבנה דמוי פרפר והיא יכולה להגיע לאורך 250 סנטימטרים ולמשקל 82.6 קילוגרם, אך נפוצה יותר באורך 150 סנטימטרים.
הזנב שלה קצר והחוטם רחב עם קצה קהה ופונה מעלה.
השיניים שלה קטנות ומחודדות וסנפירי האגן קטנים ומעוגלים.
צבעה חום, אפור או ירוק ועליהם כתמים כהים, כשהזנב מפוספס בשחור.
היא ניזונה ממיני דגי גרם קטנים, תולעים ומסרטנים שהיא תופסת בים הפתוח.
היא עצמה נתפסת בידי טורפים כמו כרישים וגם בידי רשתות דיג.
עם זאת לא ידוע אם היא בסכנה בטבע.
אגרבקטה (בהונגרית: Egerbakta) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
הכפר ממוקם 8 קילומטרים דרומית מערבית לאגר.
כמו יישובים רבים באירופה גם באגרבקטה מספר התושבים נמצא בירידה.
התיעוד המוקדם ביותר של הכפר מתוארך לשנת 1261 ומאז האזור היה מיושב לסירוגין.
בשנת 1880 חיו בכפר 17 יהודים ובשנת 1910 חיו 12 יהודים חלק מיהודי הכפר נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
אגרבוץ' (בהונגרית: Egerbocs) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באגרבוץ' מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-13.
יהודים חיו באגרבוץ' במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1885 היו יהודי הכפר כפופים לרבנות פטרוואשארה, אך כיום אין יהודים בכפר.
אגרו ג'וינט (בשמו המלא: The American Jewish Joint Agricultural Corporation) הייתה סוכנות של הג'וינט שפעלה בברית המועצות בין השנים 1924–1938 (ה'תרפ"ד-ה'תרצ"ח) בהסכמת השלטונות הסובייטיים, כדי ליישב יהודים שנעקרו מיישוביהם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובמהלך המלחמות והפוגרומים בשנים שאחריה.
הארגון נוסד בשנת 1924, ה'תרפ"ד, כחלק ממאמצי הסיוע של הג'וינט לבני מעמד הביניים היהודי ברוסיה הסובייטית שזכויותיהם נפגעו ופרנסתם נשללה עם כניסתו לתוקף של האיסור על חנוונות ועל עיסוק במקצועות דת.
אגרו ג'וינט, הציע פתרון בדמות התיישבות חקלאית, שקיבל את הסכמת השלטונות, ובהמשך עלה בקנה אחד עם מדיניות הקולקטיביזציה שהוצבה כאחת ממטרות תוכנית החומש של ברית המועצות.
מלבד הנחת התשתית הארגונית לעלייתם לקרקע של יישובים אלו, סייע הארגון כלכלית לקואופרטיבים עירוניים בתחומי פעילותו, הקים מוסדות רווחה ובריאות והעניק הלוואות והכשרה ליחידים.
חלק ממבני הציבור שנבנו במימון הארגון, ובחומרי בניין מיובאים ואיכותיים, שרדו גם בראשית המאה ה-21 (תשס"ח, 2008).
הארגון היה פעיל בעיקר באוקראינה ובחצי האי קרים.
בראש הארגון, בשנותיו הראשונות, עמד יוסף רוזן .
בנצלו את הנכונות הסובייטית הזמנית, סייע הארגון במהלך שנות פעילותו ליישב בהתיישבויות חקלאיות, למעלה מ-70,000 יהודים, שהתפרנסו בדוחק מן ההתיישבות החקלאית היהודית בעשרות יישובים חדשים.
בתקופת הטיהורים הגדולים (1938 ה'תרצ"ח) החליטה ממשלת ברית המועצות להפסיק את פעילות הארגון בשטחה, והוא חדל מלהתקיים.
ב-1948 חתמו אנשי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי על עצומה שבה קראו לחידוש פעילות אגרו ג'וינט בחצי האי קרים כדי לחדש את ההתיישבות היהודית במקום.
בקשה זו שימשה עילה בידי סטלין, לחיסול הוועד - שהוקם על ידי סטלין עצמו בימי המלחמה כדי לצבור אהדה וסיוע כספי לברית המועצות - וכבר סיים את תפקידו מנקודת ראותו של סטלין.
לברנטי בריה יחד עם אנשי ממשל נוספים הציגו את היוזמה לחידוש ההתיישבות היהודית בחצי האי קרים כניסיון של הג'וינט ליצור רפובליקה יהודית בחצי האי ובהמשך לנתקה מברית המועצות, וכעבור כשנה מעת הגשת הבקשה נעצרו רבים מחברי הוועד.
13 מהם, שבהמשך נודעו בכינוי "הרוגי המלכות בברית המועצות" - הוצאו להורג.
אגרא דכלה הוא ספר חסידי על פרשיות השבוע שכתב רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב בעל הבני יששכר.
בראש הספר נדפסו הסכמות מהרב יוסף שאול נתנזון ומהאדמו"ר רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
בהקדמתו לספר כותב המחבר שכל הדברים בספר נאמרו בקרב חברים מקשיבים מידי שבת.
הספר נכתב על סדר הפסוקים של חמשה חומשי תורה בתוספת דברי רש"י, תרגום אונקלוס ומדרשים.
הספר עוסק גם ברמזים, גימטריאות וצירופי אותיות התורה בדרך הקבלה על סדר הפסוקים.
בפתיחת הספר מובאים מאות צירופים למילה בראשית הפותחת את התורה.
מהדורה ראשונה של הספר יצאה לאור בלמברג בשנת ה'תרכ"ח (1868) ומאז לא נדפס במשך קרוב ל-45 שנה.
הספר הפך לנדיר והודפס שנית בפרעמישלא, בשנת תר"ע-תרע"א.
במהדורה הראשונה חסרו מהספר קטעים שלמים שנדפסו בספר השמטות מספר אגרא דכלה ובסוף ספר דרך פיקודיך ובסוף ספר קהלת יעקב, חלקים אלו נדפסו בתוך הספר במהדורה השנייה שיצא לאור בפרעמישלא.
מהדורה זו יצאה לאור מספר פעמים במהדורת צילום, בשנת ה'תשנ"ג יצא לאור בברוקלין, ניו יורק מהדורה מחודשת של הספר בהוצאת הספרים אמ"ת של חסידות מונקאטש בשני כרכים.
מהדורה מבוארת של הספר יצאה לאור בשנת ה'תשס"ט בבני ברק על ידי האדמו"ר מקוסון, בהוצאת מכון בני שלשים.
ב"כ, מכון אמת מונקאטש, ניו יורק, ה'תשנ"ג
עם ביאור הצבי והצדק - ג"כ, מכון בני שלשים, בני ברק, ה'תשס"ט (2009)
אגפא (בשמו המלא: Agfa-Gevaert NV) הוא תאגיד רב-לאומי בלגי-גרמני שמפתח, מייצר ומפיץ מוצרי הדמיה רפואית, תוכנות ומערכות לתעשיית הדפוס והדפוס הדיגיטלי, כימיקלים תעשייתיים ומערכות לייצור מימן ירוק.
המצלמות וסרטי הצילום של אגפא היו בעבר מוצרי צריכה בולטים ונפוצים.
עם זאת, בשנת 2004, חטיבת מוצרי הצריכה של אגפא נמכרה לחברה שנוסדה על ידי מנהליה, בשם AgfaPhoto GmbH, תמורת 175.5 מיליון אירו.
אולם היא הגישה בקשה לפשיטת רגל לאחר שנה אחת בלבד של פעילות.
מאז חדלה אגפא לפעול בשוק הצרכני.
אך ציוד צילום ממשיך להיות מיוצר תחת המותג AgfaPhoto ברישיון על יצרנים שונים.
החברה החלה כיצרנית צבעים בשנת 1867, בשם Aktiengesellschaft für Anilinfabrikation (תאגיד לייצור אנילין) בעיר ברומלסבורג (כיום ברובע ליכטנברג בברלין).
המייסדים היו פול מנדלסון ברתולדי (בנו של המלחין פליקס מנדלסון) וקרל אלכסנדר פון מרטיוס.
היא הפכה לחברה בע"מ בשנת 1873.
בשנת 1897 רשמה החברה סימן מסחר על המותג "אגפא" שהפך לשם החברה.
בשנת 1898 החלה החברה לייצר לוחות לצילומי רנטגן וסרטי צילום.
בשנת 1903 הופק סרט הקולנוע הראשון על סרט צילום של החברה.
בשנת 1925 התמזגה החברה עם מספר חברות כימיקלים גרמניות אחרות והפכה לענקית הכימיקלים אי גה פארבן (IG Farben).
פעילויות הצילום של התאגיד שולבו עם אלו של תאגיד באייר, כולל מפעל מצלמות במינכן.
בשנת 1928 רכשה החברה את Ansco, יצרנית מוצרי צילום אמריקאית, שמוצריה נמכרו תחת שם המותג Agfa-Ansco.
בשנת 1936 הושק המותג "אגפאקולור" סרט צילום צבעוני חלוצי לחובבנים ומקצוענים.
בשנת 1940 סרט קולנוע ראשון מצולם על סרט "אגפאקולור", Frauen sind doch bessere Diplomaten (נשים עושות את הדיפלומטים הטובים ביותר) באולפני הקולנוע הגרמניים UFA.
במהלך מלחמת העולם השנייה לתאגיד אי גה פארבן היה תפקיד מרכזי בכלכלת גרמניה הנאצית.
הוא עשה שימוש נרחב בעבודות כפייה ועבדות במהלך התקופה הנאצית, וייצר את הכימיקל הידוע לשמצה של ציקלון בה ששימש בשואה.
התאגיד הוחרם ופורק על ידי בעלות הברית ב-1945. חברת אגפא הוקמה מחדש ב-1952 (כחברה בת של באייר) מהפעילות שנותרה מאי גה פארבן.
בנוסף ב-1941, נכסים אמריקאים של אגפא נתפסו על ידי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה כרכוש אויב, והפכו ל-General Aniline and Film Corp, שמוצרי הצילום שלה חזרו לשם המותג Ansco.
בשנת 1964 מוזגה אגפא עם חברת גברט הבלגית (.Gevaert Photo-Producten N.V) שנוסדה בשנת 1894 באנטוורפן כייצרנית נייר צילום והחברה הממוזגת החלה לפעול בשם אגפא-גברט.
בתקופה זו הרחיבה החברה את פעילותה לתחומי פעילות נוספים בהם ייצור ושיווק מוצרים לאחסון מידע על מיקרופיש ומיקרופילם, מכונות צילום, מסרטות בפורמט סופר 8.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הרחיבה החברה את פעילותה בתחום ההדמיה הרפואית והשיקה מספר מוצרי רדיוגרפיה.
בנוסף השיקה מוצרי אחסון במדיה מגנטית, דוגמת קלטת שמע להקלטה ביתית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נכנסה החברה לפעילות בתחום הדפוס והקדם-דפוס בנוסף השיקה מוצרי אחסון דיגיטליים בפורמט DAT .
בשנת 1993 הקימה לראשונה מפעל לציוד צילום ב, במטרה להוזיל את עלויות הייצור שלה.
בסוף שנות ה-90 החלה אגפא לייצר מצלמות חד פעמיות פשטות מפלסטיק, המגיעות עם סרט צילום בתוך המצלמה.
בשנת 1997 חברת האם של אגפא, באייר, החליטה להתמקד בייצור בתרופות, בפולימרים ובכימיקלים לחקלאות ולמכור בהדרגה את פעילות אגפא.
ב-1 ביוני 1999 ביצע אגפא הנפקה ראשונה לציבור של מניותיה בבורסות בריסל ופרנקפורט.
בשנת 2003 מכר תאגיד באייר את רוב המניות שהחזיק באגפא.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת העשור הראשון של המאה ה-21 מכירות החברה בתחום ציוד הצילום המסורתי ירדו במהירות עם העלייה בזמינות והפופולריות של צילום דיגיטלי.
אגפא גם החלה לפעול בתחום זה אך סבלה מתחרות רבה.
ב-2001 החליטה החברה להפסיק לייצר מצלמות דיגיטליות וסורקים ביתיים.
וב-2004 חדלה מכרה אגפא את פעילותה בתחום ציוד הצילום המסורתי.
במקביל בתקופה זו הרחיבה אגפא את פעילותה בתחומי ההדמיה הרפואית והדפוס על ידי שורה של רכישות.
בשנת 2005 רכשה אגפא את Heartlab Inc, חברה אמריקאית שפיתחה מוצרי הדמיה רפואית לקרדיולוגיה, ואת Med2Rad, ספקית של מערכות מידע לרדיולוגיה מאיטליה.
בשנת 2022 הודיעה החברה על ביצוע ספין-אוף של עסקי הקדם-דפוס והאופסט שלה לחברה חדשה, שנמכרה לקרן השקעות פרטיות.
באפריל 2023 היא החלה לפעול תחת שם חדש - ECO3.
מטה אגפא ממוקם במורטסל, בלגיה, ויש לה משרדי מכירות ב-40 מדינות.
במדינות שבהן אין לאגפא ארגון מכירות משלה, השוק מנוהל על ידי רשת של סוכנים ונציגים.
בסוף 2011 היו בחברה 11,728 עובדים ברחבי העולם.
לאגפא יש מפעלי ייצור ברחבי העולם.
מרכזי הייצור והמחקר הגדולים ביותר נמצאים בבלגיה, ארצות הברית, קנדה, גרמניה, צרפת, איטליה וסין.
המכירות נטו לשנת 2011 הסתכמו ב-3,023 מיליון אירו.
נכון לשנת 2024, הפעילות של אגפא מחולקת ל-5 קבוצות:
מוצרים תעשייתיים - חטיבה העוסקת בייצור כימיקלים תעשייתיים, מוליכים, מוליכים למחצה, רכיבים וחיישנים עבור תעשיית הרכב, ייצור צגים, אלקטרואופטיקה ומוצרים פוטו-וולטאים
אגפא פתרונות רדיולוגיה (Agfa Radiology Solutions) - חטיבה המפתחת, מייצרת ומשווקת מערכות רדיולוגיה אנלוגיות ודיגיטליות עבור מגזר הבריאות ועבור יישומים תעשייתיים ספציפיים.
כולל מכונות לצילום רנטגן ומדפסות ייעודיות לתחום.
אגפא הלת'קייר (Agfa Healthcare) חטיבה המפתחת מערכות מידע להדמיה רפואית, כולל מערכות ארכיון ותקשורת תמונות (PACS) לאחסון, אחזור והעברת תמונות כגון צילומי רנטגן, סריקות CT, MRI ואולטרסאונד, עם משרדים ראשיים במורטל (בלגיה), גנט (בלגיה), ווטרלו (אונטריו, קנדה), שנחאי (סין) ווינה (אוסטריה).
אגפא מערכות דפוס (Agfa Printing Solutions) - חטיבה המפתחת ומייצרת מערכות דפוס דיגיטלי, כולל מדפסות בפורמט רחב, מדפסות אופסט, דיו ותוכנה.
רכיבים לייצור מימן ירוק - חטיבה המפתחת ממברנות עבור אלקטרוליזת מים אלקליין () עבור פרויקטים לייצור מימן יורק.
בשנת 2004 יצאה אגפא משוק הצרכני למוצרי צילום, לרבות מצלמות, סרטי צילום וציוד צילום אחר.
עד אז במשך השנים ייצרה עשרות דגמים של מצלמות, ביניהם היו:
ה-Agfa Box 50 - מצלמה עמידה ופשוטה למתחילים.
כדי לטעון את הסרט היה על הצלם להוציא את החלק הפנימי מהמצלמה.
Agfa Ambiflex - מצלמת רפלקס לסרט 35 מ"מ, שהושקה ב-1960 בערך.
שהייתה בעלת אפשרות להחלפת עדשות והייתה מצוידת במד אור ובטיימר עצמי.
Agfa Rapid - סדרת מצלמות זולות ופשוטות להפעלה ללא זום, שיועדה לחובבים וזכתה להצלחה רבה ברחבי העולם
Agfa Optima - משפחה של מצלמות 35 מ"מ שהושקה בשנת 1959. היא הייתה המצלמה הראשונה שיוצרה עם חשיפה מתוכנתת אוטומטית, תוך שימוש במערכת מכנית המונעת במד אור סלניום.
Agfamatic Pocket - משפחה של מצלמות קומפקטיות שהושקה בשנות ה-70. המצלמה הייתה שטוחה עם פילם דק שגולגל בתוך כיסוי פלסטיק מיוחד עם פלאש אלקטרוני מובנה.
כדי להעביר לצילום הבה צריך היה לכווץ את המצלמה משני צדדיה ולאחר מכן להרפות, כמעיין אקורדיון.
בישראל זכתה המצלמה להצלחה כמתנת בר-מצווה, בגלל פשטות הפעלתה.
מוצרי הצילום של חברת אגפא החלו להימכר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי וזכו לפופולריות רבה.
עם זאת, לאחר עליית הנאצים, איש עסקים ציוני שעלה מגרמניה בשנות ה-20, אריך נאי, יזם חרם על מוצרים גרמנים, ביניהם מוצרי אגפא.
לאחר הקמת מדינת ישראל חודש היבוא של מוצרי אגפא לישראל בשנת 1955, לאחר כינון יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המערבית, על ידי חברת ש.
גטר — צורכי צלום בע"מ (לימים "גטר גרופ").
סרטי הצילום הצבעוני והמצלמות של אגפא זכו שוב לפופולריות רבה בישראל.
בשנת 1966 אף הקימה אגפא ביתן רשמי ביריד הבינלאומי שנערך בתל אביב.
בשנת 1969 התרחבה פעילות החברה בישראל עם הקמת מעבדות "ישראקולור" (כחברת בת של היבואן חברת ש.
גטר), לפיתוח שקופיות וסרטי 8 מ"מ צבעוניים בפורמט אגפאקולור, תוך 24 שעות.
החברה גם החלה לשווק בישראל קלטות שמע.
בנוסף נכנסה לשוק המשרדי ושיווקה מכונות צילום ומוצרי אחסון במיקרופיש ומיקרופילם.
בשנת 1992 החליטה מעבדות "ישראקולור" להפסיק לפתח סרטי סופר 8 בישראל, בגלל הירידה בביקוש והמעבר לשימוש במצלמות וידאו.
באותה שנה יצא לאקרנים הסרט החיים על פי אגפא שביים אסי דיין, שם הסרט מתייחס לעובדה שכוכבת הסרט ליאורה שהיא צלמת חובבת וברמנית בפאב בו מתרחשת העלילה, מצלמת לכל אורך הערב את היושבים בפאב במצלמה עם סרטי "אגפא".
בשנת 1998 נכנס תאגיד אגפא לפעילות ישירה בישראל, שרכשה את חברת "פלווקו" ששימשה במשך השנים כסוכנת בלעדית בישראל של אגפא העולמית בענף הדפוס, הקדם-דפוס והדפוס הדיגיטלי.
החברה החלה לפעול בשם "אגפא גרפיקס" כשם חטיבת הקדם-דפוס של אגפא.
אולם פעילות זאת נרכשה ב-2001 על ידי יבואן מוצרי הצילום של אגפא, חברת "ישראקולור".
בשנת 2000 השקיעה אגפא בקרן הון הסיכון הישראלית "דור ונצ'רס" (DOR Ventures), אותה הקימו אריה רוזנפלד ואהרון דברת.
בשנת 2001 רכשה חטיבת המערכות הרפואיות של אגפא 25% ממניות חברת מדיוויז'ן הישראלית, שעסקה בפיתוח וייצור ובשיווק מערכות הדמיה דיגיטלית לשוק רפואת העיניים.
בנוסף באותה שנה שילבה אגפא במצלמות הווידאו והסטילס הדיגיטליות שייצרה שבבים תוצרת חברת צורן הישראלית.
בשנת 2002 רכשה מערכת לעיצוב, תכנון ובניית פסי ייצור תוצרת חברת התוכנה הישראלית טקנומטיקס.
בשנת 2004 רכשה חטיבת הקדם דפוס של אגפא את חברת ההזנק הישראלית "פרו-אימג'", חברה שהוקמה ב-1995 על ידי שני עובדי סאיטקס קורפוריישן לשעבר, ופיתחה מערכות לניהול תהליכי עבודה בתחום ההוצאה לאור והדפוס של עיתונים יומיים.
תחום בו התחרתה עם חברה ישראלית נוספת - קריאו.
אגרוטיס השורשים (שם מדעי: Agrotis segetum) הוא מין של עש ממשפחת התנשמיתיים.
אורכו של אגריטוס השורשים מגיע עד ל - 20 מילימטרים.
כנפיה הקדמיות של הנקבה צהובות-חומות, ומסומנות בפסים כהים ונקודות כהות.
כנפיו הקדמיות של הזכר בהירות יותר.
כנפיה האחוריות של הנקבה אפורות בהירות, עם פס אפור לאורך הקצה.
כנפיו האחוריות של הזכר לבנבנות עם עורקים צהובים.
בשעת בקיעתו, צבעו של הזחל לבן-אדמדם, והוא נושא שלושה זוגות של רגליים מדומות.
בשלבים המאוחרים של התפתחותו, צבעו הופך לאפור כהה, עם ראש אדמדם ושני פסים אדמדמים מקבילים לאורכו.
הוא נושא חמישה זוגות של רגליים מדומות, ואורכו נע בין 40 ל - 50 מילימטרים.
צבעו של הגולם אדום-חום, ואורכו נע בין 16 ל - 20 מילימטרים.
אגרוטיס השורשים נפוץ באפריקה, אירופה ואסיה במגוון רחב של תנאי אקלים.
נקבת האגרוטיס מטילה כ - 250 ביצים על האדמה בקרבת צמחים.
הביצים בוקעות לאחר 3 - 5 ימים, והזחל שבוקע מהן ניזון משורשיהם של הצמחים בקרבתו.
לאחר 13 - 18 ימים הזחלים מתגלמים באדמה, ובוקעים מהגולם לאחר 7 - 9 ימים.
אורך חייהם של העשים הבוגרים הוא 6 - 9 ימים .
אגרוטיס השורשים ניזון ממספר רב של מיני צמחים, ונחשב למזיק חקלאי.
הוא משאיר חורים על עליהם של צמחים, וחותך פטוטרות של שתילים צעירים.
בדנמרק תועד נזק של 20% - 30% ביבולים של סלק וגזר.
אגרונומיה (מיוונית: אגרו – קרקע, נומוס – חוק) היא תורת החקלאות.
באמצעותה מתבצע יישום של מדע וטכנולוגיה מתחומי הביולוגיה, הכימיה, הכלכלה, האקולוגיה, מדעי הצמח, מדעי הקרקע, מדעי המים, הדברה, גנטיקה ועוד, וזאת על מנת לשפר ולנהל את גידולי המזון העיקריים בעולם.
האגרונומיה נעזרת במדעים רבים אחרים כגון הפיזיקה, המיקרוביולוגיה, הזואולוגיה, הבוטניקה ועוד.
גידולים אגרונומיים הם הבסיס של מערכות ייצור המזון והסיבים בעולם כגון: חיטה, אורז, תירס, סויה, שעועית, סלק סוכר, קנולה וכותנה.
אגרונומיה נוקטת בגישה הוליסטית לחקלאות, עם אגרונומים המתמחים במדעי היבול והקרקע, כמו גם באקולוגיה.
הם בוחנים את תכונות הקרקע והאינטראקציה שלה עם הגידולים, קובעים דרישות תזונתיות ושיטות יישום, חוקרים גידול ופיתוח יבולים, מעריכים את ההשפעה של גורמים סביבתיים, מעצבים אסטרטגיות להדברת מזיקים ושואפים לגידול יבולים יעיל ורווחי תוך מתן עדיפות לשימור הסביבה.
לאגרונומיה היסטוריה ארוכה ועשירה שניתן לייחס אותה לראשית החקלאות.
כמה מהתיעודים המוקדמים ביותר של שיטות אגרונומיות נמצאים בתרבויות קדומות כמו מצרים, מסופוטמיה, סין והודו.
תרבויות אלו פיתחו טכניקות שונות לניהול פוריות הקרקע, השקיה ומחזור יבול.
במאות ה-18 וה-19, התקדמות מדעית הובילה לפיתוח האגרונומיה המודרנית.
דמויות מפתח כמו יוסטוס פון ליביג, כימאי גרמני, וסר ג'ון לאוס , יזם אנגלי, תרמו להבנה של תזונת צמחים וכימיה של הקרקע.
עבודתם הניחה את הבסיס לפיתוח דשנים ושיטות חקלאיות מודרניות.
במאה ה-20, האגרונומיה המשיכה להתפתח עם התפתחותן של טכנולוגיות ופרקטיקות חדשות.
המהפכה הירוקה, שהחלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, הובילה לפיתוחם של זני יבולים בעלי תשואה גבוהה, דשנים מודרניים ושיטות חקלאיות משופרות.
מהפכה זו הובילה לעלייה משמעותית בייצור המזון העולמי ועזרה להקל על הרעב והעוני במקומות רבים בעולם.
אגרונומיה ממלאת תפקיד קריטי בטיפול בכמה מהאתגרים הגלובליים הדוחקים ביותר, בהם ביטחון תזונתי, שינויי אקלים והידרדרות סביבתית.
עם השנים אוכלוסיית העולם תגדל, מה שיחייב את המגזר החקלאי לייצר כמות גדולה של מזון עם מינימום משאבים.
אגרונומיה תורמת לביטחון תזונתי על ידי פיתוח וקידום שיטות חקלאיות בנות קיימא שיכולות להגדיל את תפוקת היבול ואיכותו תוך צמצום השימוש במשאבי הטבע וההשפעה על הסביבה.
אגרונומיה גם חיונית בטיפול בשינויי האקלים.
אגרונומים פועלים לפיתוח שיטות חקלאות חכמות באקלים שיכולות גם להפחית את פליטת גזי חממה וגם לשפר את העמידות של מערכות חקלאיות לשינויי אקלים.
יתר על כן, אגרונומיה ממלאת תפקיד חיוני בניהול ושימור משאבי הטבע.
החקלאות המודרנית הובילה לאתגרים סביבתיים משמעותיים, כולל הרס קרקע, זיהום מים ואובדן מגוון ביולוגי.
אגרונומים פועלים לפיתוח אסטרטגיות ופרקטיקות שיכולות להגן ולשקם את בריאות הקרקע, לשמר את משאבי המים ולשמור על המגוון הביולוגי בסביבה החקלאית.
אגרונומיה עוסקת בין היתר בהשבחת גזע (הנקרא גם "ברירה מלאכותית") של צמחים שונים על מנת להפיק את היבולים הטובים ביותר בתנאים הפשוטים ביותר.
פעולה זו מעלה הן את תנובת השדה והן את הערך התזונתי של הגידול, בנוסף ליכולת ליצור זנים חדשים המכונים "בני כלאיים".
השיפור מתבצע בדרך כלל על ידי הצלבה בסיסית בין זוג הורים ובחירת הצאצאים הרצויים, או באמצעות הנדסה גנטית ותרבית רקמות.
אגרוף תאילנדי (בתאית: มวยไทย; : מואי תאי, מתועתק ב-: Muay Thai) היא אמנות לחימה עתיקה שמוצאה בתאילנד וכיום מתורגלת כספורט לחימה והספורט הלאומי של תאילנד.
אמנות הלחימה התפתחה כלוחמה מגבו של פיל, כאשר הלוחם אוחז ביד אחת מקל ובשנייה חרב.
במשך הזמן הועברה אמנות הלחימה גם לקרקע והמשיכה להתפתח במהלך מלחמות.
לא ידוע בוודאות מתי האגרוף התאילנדי החל להתבסס כספורט לחימה או כשיטה להגנה עצמית, אך סבורים על פי רישומים וציורים שזה החל בשנת 1238 בסיאם.
אגרוף תאילנדי נחשב לספורט של מלכים אשר הם ובניהם למדו והתאמנו בתחום במטרה לחזק את הגוף והנפש במטרה להיות מלכים יותר טובים.
בשנת 1604 מלך תאילנד, נוראי, שאהב מאוד את הספורט הפך אותו לפופולרי ורחב היקף בכל ממלכת תאילנד.
מסופר שאמנות הלחימה זכתה לפרסומה בתאילנד כאשר בשנת 1767 המלך התאי הרג את הנסיך הבורמזי בקרב בעזרת אמנות לחימה זו.
המלך נחשב לגיבור לאומי בתאילנד עד היום ומהווה גורם משיכה ללימודה.
האמנות אף מתפשטת בדרום מזרח תאילנד לבורמה, קמבודיה ולאוס.
למואי טאי סוגים רבים של לחימה וסגנונות שונים, שהמפורסם בהם הוא קראבי קראבונג (בתאית: กระบี่กระบอง) שבו לעיתים נלחמים גם עם שתי חרבות.
מואי בוראן (בתאית: มวยโบราณ - מילולית: תורת לחימה עתיקה), היא אמנות לחימה להגנה עצמית שקדמה למואי תאי העכשווי.
השיטה פותחה כאמנות לחימה להגנה עצמית (ולא כספורט זירה) על מנת להגן על ממלכת תאילנד הקדומה (סיאם) מפני האויבים שמסביב ובעיקר כנגד העם הבורמזי שתקף את תאילנד לאורך השנים.
שיטת הלחימה במואי בוראן נלקחה מתורות לחימה רבות ומשבטים ואזורים רבים בממלכת סיאם.
הלוחמים הבודהיסטים השתמשו במואי בוראן בטקסים הדתיים שלהם ולפני כל קרב או יציאה למלחמה עשו מדיטציה ורקדו בטקס הרוחני שנקרא "ראם מואי" כהלל לאלים וככבוד לאבות הקדמוניים.
בשנת 1920 אסרה ממשלת תאילנד על לימוד המואי בוראן וקבעה חוקים חדשים בקרבות הזירה שהיו נהוגים באותה תקופה עד ימינו, במטרה להבטיח את שלומם של המתאגרפים, כך שהמואי בוראן כמעט ונעלמה.
לוחמים שעולים לזירה במואי בוראן לובשים חבלי כותנה במקום כפפות אגרוף.
הכותנה שומרת על כפות הידיים ומחזקת את הידיים בעצירת בעיטות ומתן מכות.
הזירה אינה תחומה כזירה מערבית אלא הקרב מתבצע על מזרנים או פרקט.
בעבר הרחוק לוחמים היו טובלים את כפות ידיהם המלופפות בשרף עצים ומפזרים סביב זכוכיות על מנת להגביר את הנזק לאויב.
במקום המכנסיים הקצרים יש מכנסיים מסורתיים בצבע כחול או אדום.
השיטה הבסיסית במואי בוראן מעין קאטות בדומה לקארטה נקראת mea mai (בתאית: แม่ไม้).
קרבות ראווה בהופעות שבהן שני לוחמים מראים את יכולותיהם נקראים look mai muay thai
קרבות זירה אמיתיים נקראים muay kard chick שבשל מסוכנות התרגילים נמנעים הלוחמים ממכות המרפקים והידיים החבושות לפנים.
למואי בוראן יש 15 קאטות שבכל קאטה כ-10 תרגילים.
התלמידים במואי בוראן מתקדמים על פי דרגות בשונה מחגורה הם מקבלים סרט על הזרוע מצבע לבן עד אדום שנקרא "פראג'יט" (prajeat), מאדום לבן שזו דרגת מדריך עד צבע זהב הדרגה הכי בכירה יש סרט על הראש שנקרא "מונגקון" (mongkon).
מאמן מוסמך נקרא "ארג'ן" (arjan) כמו סנסיי ביפנית.
במואי בוראן יש עוד גרסה נפרדת שבה יש שימוש בכלי נשק מסורתיים שבשעת קרב לאחר שכלי הנשק נופלים או נפגמים הלוחם משתמש באיברי גופו.
שיטה מסורתית זו נקראת קראבי קראבונג (בתאית: กระบี่กระบอง).
מואי תאי מתירה את כל טכניקות ההכאה פרט לנגיחה והכאת יריב כשאינו עומד, ואוסרת על כל טכניקות הגראפלינג פרט לקלינצ' ולגריפות רגל.
הקרב מסתיים לאחר נוקאאוט, או בתום הזמן, או בהחלטת שופט.
המתמודדים משתמשים במגן שיניים ובמגן אשכים כדי להגן על עצמם.
בישראל חוקי הקרב מאפשרים להשתמש במרפקים בקלינצ' וגם ממרחק.
את קראוס הוא ניצח בנקודות.
נחשב חלוץ בתחום האגרוף התאילנדי בישראל והראשון שיצא להתחרות בחו"ל וזכה להישגים בינלאומיים ראשונים.
בכך סלל את הדרך לבאים אחריו.
הישגים בינלאומיים גבוהים בתחום השיגה גם שרה אברהם, שזכתה ב-2013 באליפות העולם באגרוף תאילנדי לנערות, במשקל של עד 63.5 ק"ג, שנערכה בבנגקוק, תאילנד ובמרץ 2014 באליפות העולם לנשים במשקל עד 67 ק"ג, שנערכה בפטאיה, תאילנד.
ב-ספטמבר 2014 זכתה גם במדליית זהב באליפות אירופה שנערכה ברומניה מטעם התאחדות WMF.
לוחם ישראלי נוסף שהגיע למספר הישגים בינלאומיים, היה איתי גאיר, שזכה באליפות העולם לנוער באגרוף תאילנדי, שנערכה בסנקט פטרבורג תחת הארגון העולמי לאגרוף תאילנדי IFMA בשנת 2012, ובאליפות אירופה שהתקיימה בפולין שנה לאחר מכן ב-2013. איתי נותר גם היום ספורטאי פעיל ומוכר בארץ ובעולם.
בתחרות, בה השתתפו למעלה מ-120 מדינות, הגיעו מטובי המתאגרפים בעולם.
איתי גאיר, שהשתתף בקטגוריית הנוער לגילאי 16 עד 18 וחצי ובמשקל 57 ק"ג, היה המתאגרף הצעיר ביותר בקטגוריה שלו.
הישראלי ניצח בארבעת הקרבות (קירגיזסטן, קוריאה, שוודיה, טורקיה) ואת מדליית זהב הבטיח אחרי מאבק צמוד מול מתאגרף מטורקיה, אלוף עולם ואירופה לשעבר.
לוחמים ישראלים נוספים, אנטון זברובסקי ואיליה סקברונסקי, השתתפו באליפויות תחת הארגון העולמי WMF (הפדרציה העולמית לאגרוף תאילנדי).
בשנת 2013 זכה איליה סקברונסקי במקום השלישי אחרי נוק אאוט על מתאגרף איראני, בשנת 2014 השתתף שוב באליפות וזכה במקום השני, באליפות אירופה האחרונה (2015) זכה במקום הראשון.
אנטון זברובסקי זכה בשנת 2013 במקום שני באירופה, ובשנת 2014 זכה שוב במקום השני גם הוא.
בתחרויות אלו השתתפו רוב מדינות העולם, והגיעו טובי המתאגרפים.
השניים השתתפו בקטגוריית הבוגרים, זברובסקי עד 71 ק"ג וסקברונסקי עד משקל 67 ק"ג.
בין היתר גברו הישראלים על מדינות כמו בולגריה, רוסיה, אוזבקיסטן, וצרפת וגברו על מתמודדים עם תארים עולמיים ואליפויות במדינתם, כגון, המתחרה הבולגרי שהוא אלוף עולם, אלוף אירופה ואלוף בולגריה.
בשנת 2013 איתי קרסו זכה במקום שני באליפות עולם שנערכה באיטליה בעיר קררה.
קרסו זכה במקום הראשון בשלוש אליפויות הארץ שנערכו בעיר רחובות MKC, בשנים 2013, 2014 ו-2015.
עדי רותם הייתה אלופת העולם באגרוף תאילנדי של ארגון WAKO בשנים 2009–2011 ואלופת העולם באגרוף תאילנדי של ארגון WFCA עד משקל 52 ק"ג בשנת 2012.
איתי גרשון בשנת 2011 זכה בתואר אלוף העולם בתחרות של IFMA.
קורי שני בשנת 2018 תחת ארגון ifma ייצג את ישראל בגביע צ'כיה תחרות שבה השתתפו מספר מדינות מאירופה זכה מקום ראשון .בשנת 2019 זכה באליפות ישראל באיגוף תאילנדי במקום הראשון בארגון Ifma.
אהבת השם גורדון זכה באליפות העולם לנוער בשנת 2022.
שיטת הלחימה של הדמות ויקטור סאגאת (Victor Sagat) בסדרות משחקי הקרבות "סטריט פייטר" היא אגרוף תאילנדי.
שיטת הלחימה של הדמות ג'ו היגאשי (Joe Higashi) בסדרות משחקי הקרבות "פייטל פיורי" ו-"מלך הלוחמים" היא אגרוף תאילנדי.
שיטת הלחימה של הדמות הראשית בסרט אונג-באק הלוחם התאילנדי (Ong-Bak) היא אגרוף תאילנדי.
שיטת הלחימה של הדמות לי סין (Lee Sin) ממשחק המחשב League of Legends היא אגרוף תאילנדי
אִגְרוּף הוא שם כללי למספר ענפי ספורט לחימה בהם ספורטאים נלחמים זה בזה באמצעות הכאה באגרוף קפוץ.
בין ענפים אלה ישנם ענפים מודרניים, כמו אגרוף מודרני ואגרוף תאילנדי, וגם ענפים עתיקים כמו פאנקרטיון.
באגרוף המודרני המתחרים עוטים כפפות מרופדות ("כפפות אגרוף"), מגנים על שיניהם באמצעות מגן שיניים ומתחרים בתוך זירה במסגרת חוקים מוגדרים היטב, ביניהם האיסור להכות מתחת לחגורה, איסור להכות ביריב שאינו עומד על רגליו, ועוד.
באגרוף ספורטיבי חובבני ובאימוני אגרוף בכלל המתאגרפים חובשים גם כובעי מגן מרופדים.
עוד בשלב מוקדם ביותר של התפתחותו למד האדם להילחם בידיו.
בתחילה, כפועל יוצא מכורח המציאות, ובשלב מאוחר יותר למען השעשוע שבדבר, וכדי להתמודד עם עמיתיו.
כושר ובריאות גופנית היו בעלי חשיבות עליונה בעולם העתיק בעיקר בשל הצורך להיות ערוך ומוכן למלחמות התכופות שהתרחשו, וחייבו את האזרחים להיות מוכנים לקרב בכל עת.
אגרוף, כמו רוב סוגי הספורט, שימשו כחלק מתוכניות האימונים הצבאיות ולכן נשים לא נטלו בהן חלק (פרט לנשות לספרטה).
קרבות פנים אל פנים ללא נשק היו מרכיב חשוב באימונים כבר מגיל צעיר לילדים.
משפחות עשירות ביוון העתיקה אף שכרו מאמנים אישיים לילדיהן, והאימונים היו פתוחים לצפייה לציבור.
היוונים כינו את תחרויות האגרוף וההיאבקות בשם "האירועים הכבדים" ותחרויות אלה זכו לקהל צופים רב.
באחד מסוגי הקרבות - ה"פנקרטיון", הותר ללוחמים לבצע כל מהלך לצורך השגת הניצחון פרט לנשיכות ולניקור העיניים.
תחרויות אגרוף היו פופולריות גם בקרב האטרוסקים והרומאים.
האחרונים אף הציגו גרסאות ברוטליות במיוחד של קרבות, הכוללות שפיכות דמים לצורכי השעשוע של קהל הצופים.
העדויות המוקדמות ביותר לקיומן של תחרויות אגרוף ספורטיבי הן מהאלף ה-2 לפנה"ס.
קרבות האגרוף היו חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, אך לאחר התקופה הרומית איבד הספורט מחשיבותו.
האזכור המודרני הראשון לספורט האגרוף הופיע בשנת 1681, בהקשר לתחרות שארגן דוכס בריטי.
בשנים שלאחר מכן הספורט נערך לפעמים באמפיתיאטראות שונים באנגליה.
במאה ה-18 התפתח הספורט וזכה להסדרה ראשונה של כללים, לאחר שג'ק בואטון , שנחשב ל"אבא של האגרוף" הרג את יריבו בקרב בשנת 1741, וכתוצאה מכך קבע את סט החוקים הראשוני של הספורט בשנת 1743. בתקופה זו החלו להיערך אליפויות שונות בתחום.
ב-30 במאי 1833, ג'יימס ברק נלחם בקרב הגנה על התואר מול האלוף האירי סיימון ביירן.
קרב זה, שנמשך שלוש שעות ושש דקות, היה אלים מאוד.
בסיבוב ה-19, ברק נפל ארצה לאחר שביירן נגס באוזנו השמאלית.
הקרב הוכרע בסיבוב ה-99, לאחר שביירן, שספג מכות נמרצות, נפל על הקרקע ולא הצליח לקום.
לאחר שלושה ימים, ביירן מת מפצעיו.
ב-2 ביולי, ברק נעצר באשמת רצח סיימון ביירן.
ב-11 ביולי 1833 נערך משפטו בו הוא זוכה מאשמה בטענה שמדובר היה בתאונה, ושוחרר מהכלא.
בסוף המאה ה-19 הפך האגרוף לספורט בעל חוקי משחק קפדניים.
בשנת 1865 נתן המרקיז מקווינסברי את חסותו לתוכניתו של עיתונאי אנגלי, והעניק את שמו לחוקי האגרוף הראשונים, שהפכו את האגרוף ל"ספורט אציל", שכן חדל להיות סתם מאבק אכזרי.
לאחרי הסדרתו של הענף, החל להתפשט ולצבור בהדרגה פופולריות במקומות שונים בעולם.
הספורט נכלל בשנת 1904 באולימפיאדה של סנט לואיס.
ראשיתם המתועדת של חוקים בתחום האגרוף מתחילה ב"חוקי זירת האגרוף של לונדון" משנת 1743. בשנת 1853 הוחלפו ב"חוקי זירת האגרוף המחודשים של לונדון", ובשנת 1867 פורסמו "חוקי קווינסברי לספורט האגרוף" שנכתבו בידי ג'ון גרהאם צ'יימברס מוויילס, ואשר טיוטה ראשונה שלהם פורסמה שנתיים קודם לכן.
זירת אגרוף סטנדרטית היא ריבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הפנימיות (בין החבלים) נעה בין 4.9 ל-7.6 מטר.
בדרך כלל הזירה מוקמת על במה שגובהה 91–120 ס"מ.
גובהם של עמודי הפינה שביניהם מתוחים החבלים הוא 1.5 מטר.
עוביים של החבלים הוא כ-2.5 ס"מ והם מתוחים בין עמודי הפינה בגובה 46 ס"מ, 76 ס"מ, 107 ס"מ, ו-1.37 מטר מעל רצפת הזירה.
ריצפת הזירה (הקרשים) מרופדת בקנבס בעובי 2.5 ס"מ.
ארבע פינות הזירה מחולקות כך: פינה אחת "כחולה" היא פינתו של מתאגרף אחד, שם הוא נח בין סיבובי הקרב ושם ממתין לו (מחוץ לזירה) הצוות שלו.
הפינה הנגדית היא הפינה ה"אדומה", השייכת למתאגרף השני.
שתי הפינות הנותרות נקראות "פינות נייטרליות" ואינן משויכות לאיש מן המתאגרפים.
חלוקת הזירה לפינות מאפשרת לשופט לנהל את הקרב כך שתהיה הפרדה בין המתאגרפים ברגעים שבהם אין הם נלחמים.
כאשר שופט הזירה מפסיק את הקרב לצורך ספירה לנוקאאוט או כדי לאמוד את מצבו של מתאגרף שנפגע, ממתין יריבו בפינתו (ה"כחולה" או ה"אדומה") או באחת הפינות ה"נייטרליות".
בתחרויות אגרוף מקצועני מתקיימים עד 12 סיבובים, והקרב חייב להסתיים בהכרעה בין היריבים, בעוד שבתחרויות ידידותיות תיתכן גם תוצאת תיקו.
באגרוף מקצועני משך כל סיבוב 3 דקות, כאשר ההפסקה בין סיבוב לסיבוב נמשכת כדקה עד דקה וחצי.
בתחרויות אגרוף חובבני אין מספר קבוע של סיבובים.
בדרך כלל מתקיימים 3 עד 6 סיבובים בקרב.
משך סיבוב הוא בין דקה וחצי לשלוש דקות.
ההפסקה בין סיבוב לסיבוב נמשכת כדקה עד דקה וחצי.
מאחר שבאגרוף מותר לפגוע ביריב רק מעל לקו המותניים (מעל לחגורה), מורכב לבושו של המתאגרף החובב משני חלקים בצבעים שונים, כדי להבליט קו זה.
משקל כפפות תקני הוא 6 עד 8 אונקיות, שהן 170 עד 224 גרם (בהתאם למשקל המתאגרפים).
מתאגרפים משתמשים בדרך כלל גם במגן אשכים, למקרה של מכה מתחת לחגורה ובמגן שיניים, למניעת שבירתן במכות לראש.
כמו כן, נהוג למרוח משחה כגון וזלין על הפנים כדי לגרום למכות להחליק עליהן במקרה של פגיעה, וגם כאמצעי לעצירת דימום מקומי.
באגרוף חובבני, המתמודדים לובשים גופיה, לעומת אגרוף מקצועני הנערך בגוף חשוף.
חובבנים בתחרות שאינה אולימפיאדה, חובשים גם קסדה בעלת מעטה חיצוני רך המגנה על הראש, כאשר הפנים חשופות.
הקסדה מגנה בעת נפילה ומכה על הראש.
נעלי האגרוף גבוהות, ומגנות מפני סיבוב הקרסול.
מותר להכות רק באגרוף סגור בחלק העליון, בראש, ובצידי הגוף של היריב.
אסור להכות בגב, בעורף ומתחת לחגורה.
אסור להכות עם כפפה פתוחה.
אסור לדחוף את היריב, אך מותר להרחיקו בדחיפה במצב של חיבוק.
אסור להשתמש בחבלי הזירה כדי לקבל תנופה ולהגביר את עוצמת המכה, אך מותר להישען עליהם.
אסור להתכופף מתחת לגובה החגורה של היריב על מנת לחמוק מהמכות שלו.
אסור להמשיך את הקרב לאחר פקודת השופט לעצור אותו.
מותר להחזיק עד שני עוזרים לצד הזירה.
סימן מוסכם לכניעה שנקבעת על ידי המאמן - השלכת מגבת לתוך הזירה.