tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'ושוע קולי ואחיו התאום קמרון נולדו בניו פורט ריצ'י (אנ'), פלורידה 20 בינואר 2002 לבראד ורובי לין קולי.
הוא גדל בטריניטי (אנ'), פלורידה.
קולי שיחק את התפקיד של לס במחזמר "נערי העיתונים" בין 11 במרץ 2013 ל-2 בפברואר 2014. בינואר 2014, פורסם כי קולי יגלם את התפקיד של גברוש בחידוש ברודוויי של המחזמר "עלובי החיים".
הוא שיחק במחזמר לסירוגין בתפקיד זה עם גאטן מאטרצו.
בשנת 2014, קולי דיבב את הדמות פיג רובינסון בתוכנית הטלוויזיה המצוירת "הרפתקאות פיטר הארנב", ששודרה בערוץ ניק ג'וניור.
קולי שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "You're a Good Man Charlie Brown" בתיאטרון יורק מ-24 במאי 2016 עד 26 ביוני 2016. אלבום המחזמר יצא ב-18 בנובמבר 2016 על ידי ברודוויי רקורדס.
בד בבד עם הופעתו במחזמר הופיע קולי במחזמר "בת הים הקטנה" (אנ') בהוליווד בול, קולי שיחק בתפקיד פלונדר, לצד שרה ברליס, ג'ון סטיימוס ורבל וילסון בשבוע הראשון של יוני 2016.
בשנת 2021, לוהק לתפקיד בסרט "Sex Appeal" שמשודר ברשת הזרמת התוכן הולו וכן לסרט הקומדיה האמריקאי "השמיניסטית" ששודר בנטפליקס.
בשנת 2024 שיחק בסדרה בלשי הרפאים.
בנובמבר 2024, הוכרז כי קולי צפוי לקחת חלק במופע Descendants/Zombies: Worlds Collide Tour שיתחיל בקיץ 2025 ויהיה מופע מוזיקלי אינטראקטיבי.
+שנהסרטתפקידהערות2022Sex Appealטריסטןהשמיניסטיתיאז2024היורשים: עלייתה של רדקפטן הוק הנער
+שנהסדרתפקידהערות2014מזכירת המדינהג'ון וולינגטוןפרק: "Another Benghazi"2014–2016הרפתקאות פיטר הארנבפיג רובינסוןדיבוב; 26 פרקים2022באהבה, ויקטורליאם2 פרקים2024בלשי הרפאיםמונטי5 פרקים
שנהמחזהתפקידהערות2012–2013עלובי החייםגברוש ת'נרדייהסיבוב הופעות לאומי 2013–2014נערי העיתוניםלסתיאטרון נדרלנדר (אנ'), ברודוויי2014–2015עלובי החייםגברוש ת'נרדייהתיאטרון אימפריאל (אנ'), ברודוויי2015Elfמייקל הובססיבוב הופעות לאומי2016סיפור מרובע ברונקס (אנ')קלוגרו צעירתיאטרון פייפר מיל (אנ'), ניו ג'רזיYou're a Good Man, Charlie Brownצ'ארלי בראוןתיאטרון יורק (אנ'), אוף-ברודווייבת הים הקטנה (אנ')פלאונדרהוליווד בול, לוס אנג'לס
ג'ושוע סימור סאס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
סאס נולד בוסטמינסטר, אנגליה למשורר דומיניק סאס ומרי רוזלינד מקולי.
יש לו אחות גדולה, לידיה סאס.
הוא גדל כקתולי, והוא ממוצא אירי, וולשי, סקוטי, הודי ויהודי .
סבא רבא שלו מצד אמו היה ויליאם ברי, וויקונט קמרוז הראשון , ודודיו מצד אמו היו סימור ברי, הוויקונט השני מקמרוז ומייקל ברי, ברון הארטוול.
אביו מת בהתרסקות מטוס פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס כאשר ג'ושוע היה בן 5. אמו נישאה בשנית, וג'ושוע נשלח לבית הספר שרוסברי, שם גילה את אהבתו למשחק.
סאס למד אמנויות הבמה במכללת "Hurtwood House" ומאוחר יותר ב- Cygnet Training Theatre באקסטר.
תפקידו הגדול הראשון היה בסרט הגנגסטרים הבריטי, The Big I Am ב-2010.
במרץ 2012, הוא לוהק לסרט אימה בתקציב גדול בשם "הצבא של פרנקנשטיין: .
באפריל 2013, הוא לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה, חוצה את הקווים.
בדצמבר 2013 הוא לוהק לפיילוט של הקומדיה המוזיקלית של דן פוגלמן בנושא אגדות, "Galavant" .
ktjr nfi הוא לוהק לתפקיד חוזר בקומדיה עטורת הפרסים של פוגלמן, "The Neighbors" בתור די.ג'יי ג'אזי ג'ף.
במאי 2014, אושרה הפקתה של Galavant לסדרה והיא הוקרנה לראשונה ב-4 בינואר 2015. העונה השנייה עלתה לראשונה ב-3 בינואר 2016.
בשנת 2016, לוהק לתפקיד ראשי בסדרה No Tomorrow של רשת הטלוויזיה האמריקאית The CW .
בשנת 2023 שיחק בתפקיד ראשי בסרט נטפליקס, "אהבה, מים ושמיים".
באותה שנה שיחק בסרט "One Perfect Match".
סאס היה בעבר במערכת יחסי לפרנצ'סקה סיני, איתה יש לו בן בשם סבסטיאן (נולד ב-2013 בקירוב).
ב-20 בפברואר 2016, התארס לזמרת האוסטרלית קיילי מינוג .
בפברואר 2017, מינוג אישרה שהבני הזוג סיימו את מערכת היחסים שלהם.
סאס התחתן עם לואיזה איינסוורת' בשנת 2018, לשניהם 2 ילדים יחד, לסאס ילד נוסף ממערכת יחסים קודמת.
שנה כותרתתפקיד הערות 2010The Big I Am ריקסי 2012הצבא של פרנקנשטיין סרגיי 2021 Her Pen Pal ז'אק סרט הולמרק2023אהבה, מים ושמיםויליאם2023One Perfect Matchפין גרייסון2023 אהבה, מים ושמייםויליאם מיטשלסרט נטפליקס
שנה כותרתתפקיד הערות 2013–2014 חוצה את הקווים אלק לאסלו 13 פרקים 2014השכניםדי.ג'יי.
ג'אזי ג'ף 3 פרקים 2015–2016Galavant גלבנט תפקיד ראשי 2016–2017No Tomorrow חאבייר תפקיד ראשי 2022Monarch לוק רומן תפקיד ראשי; 11 פרקים2025בנות מיטפורדאוסוואלד מוסלי6 פרקים
ג'ושוע ליינדו אדוארדס הוא שחיין קנדי, סגן אלוף אולימפי (פריז 2024), זוכה 3 מדליות מאליפות העולם (בודפשט 2022), מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי ו-2 מדליות ארד במשחים האישיים ל-100 מטר חופשי ול-100 מטר פרפר.
שיאן העולם בבריכת 25 מטר במשחה ל-100 מטר פרפר ושיאן קנדה במשחים ל-50 מטר חופשי, 50 מטר פרפר.
ליינדו הוא שחיין כהה עור.
ליינדו נולד בסקרבורו (כיום חלק מטורונטו), אונטריו, אך גדל בילדותו בטרינידד וטובגו ושם למד לשחות.
בגיל 9 חזר עם משפחתו לעיר הולדתו ושם החל להתאמן בשחייה.
כיום הוא מתאמן באוניברסיטת פלורידה.
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברנט היידן, יורי קיסיל ומרקוס ת'ורמאייר בשיא קנדה חדש של 3:10.82 דקות, 6 עשיריות איטי ממדליית ארד.
נוסף לכך, במשחים האישיים הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.50 שניות, במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.19 שניות ובמקום 18 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.03 שניות, אחרי מירון חרותי מישראל (22.01 שניות) שסיים במקום 17.
מדליית זהב באליפות עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, זהב ו-2 ארד.
מדליית זהב במשחה שליחים משולב 4x50 מטר חופשי ביחד עם יורי קיסיל, קיילה סנצ'ז ומרגרט מקניל בתוצאה של 1:28.55 דקות, לפני הולנד (1:28.61 דקות) ורוסיה (1:28.97 דקות).
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 20.94 שניות.
מדליות ארד אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.76 שניות, אחרי בן פראוד מהממלכה המאוחדת (20.46 שניות) וראיין הלד מארצות הברית (20.70 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 45.82 שניות, אחרי אלסנדרו מירסי מאיטליה (45.57 שניות) וראיין הלד (45.63 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 50.29 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא קנדה חדש של 50.00 שניות ועלה מהמקום השישי.
במשחה ל-50 מטר פרפר בשלב המוקדמות הוא סיים רביעי וקבע שיא קנדה חדש של 22.52 שניות אך פרש מהתחרות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני הוא זכה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי ביחד עם חאוויר אסבדו, קיילה סאנצ'ז ופני אולקסיאק בתוצאה של 3:20.61 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:19.38 דקות ולפני ארצות הברית (3:21.09 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 48.02 שניות.
מדליות ארד במשחים האישיים, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.71 שניות, אחרי דוד פופוביץ' מרומניה (47.58 שניות) ומקסים גרוסה מצרפת (47.64 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 50.97 שניות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה (50.14 שניות) ונאוקי מיזונומה מיפן (50.94 שניות).
באליפות המכללות שנערכה במרץ 2023 הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטורונטו בסוף מרץ ותחילת אפריל אותה שנה קבע ליידנו במשחה ל-50 מטר פרפר שיא קנדה חדש של 23.27 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר שיא קנדה נוסף של 50.36 שניות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי של 50.34 שניות, אחרי מקסים גרוסה
במשחה 100 מטר חופשי סיים 14 בתוצאה של 48.22 שניות.
באולימפיאדת פריז זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בשיא לאומי של 49.99 שניות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה (49.90 שניות) ואחרי בן ארצו איליה חארון (50.45 שניות).
במשחה 50 מטר חופשי סיים 4 בתוצאה של 21.58 שניות.
במשחה 100 מטר חופשי סיים 11 בתוצאה של 48.06 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במחשה ל-50 מטר פרפר ובמקום 30 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.22 שניות.
בתחרות גביע העולם שנערכה בטורונטו ב-23 באוקטובר הוא ניצח במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 47.68 שניות.
ג'ושוע לניר מרטין היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן (כפוליטיקאי עצמאי) כמושל אלבמה ה-12 בשנים 1845–1847. בשנים 1835–1839 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של אלבמה.
ג'ושוע מרטין נולד במחוז בלונט שבטנסי.
בימי נערותו הוא לימד בבית ספר ולמד משפטים בעיר מריוויל שבטנסי.
ב-1819 הוא עבר לאלבמה כדי להמשיך בלימודיו.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בעיר את'נס שבאלבמה.
לפני שנבחר כמושל אלבמה הוא שימש כמחוקק, כעורך דין כשופט נודד, וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
לראשונה הוא נבחר לקונגרס ב-1835 מטעם סיעת הג'קסונים של המפלגה הדמוקרטית.
עם זאת, הוא שינה את נאמנותו למפלגה הדמוקרטית כאשר נבחר לכהונה נוספת בבית הנבחרים ב-1837.
ב-1845 הוא התנגד למנהיגים האחרים של המפלגה הדמוקרטית והתמודד על משרת מושל אלבמה כמועמד עצמאי, והביס את מועמד הדמוקרטים המרכזי.
הדמוקרטים לא סלחו לו על צעדו זה.
עם זאת, בכך הוא מנע מהוויגים לנצח בבחירות של אותה שנה למשרת המושל.
במהלך תקופת כהונתו בתפקיד, הועברה בירת המדינה מטסקלוסה לזו הנוכחית, מונטגומרי.
בתקופת כהונתו גם הכריזה ארצות הברית מלחמה על מקסיקו.
כמושל, ראה מרטין את פירוק הבנק המדינתי, שאותו הוא ראה כבלתי הוגן.
אף על פי שבתחילה הוא הציג את מועמדותו לבחירה לתקופת כהונה שנייה ב-1847, הוא פרש מן המרוץ.
לאחר תום כהונתו כמושל, הוא שב לעיסוקו בעריכת דין בטסקלוסה, אך כיהן תקופת כהונה נוספת בבית המחוקקים המדינתי ב-1853.
ג'ושוע מרטין נפטר בטסקלוסה ב-2 בנובמבר 1856, בגיל 56. הוא נטמן בבית הקברות אבר גרין שבעיר.
ג'ושוע לורנס "ג'וש" מידור היה אנימטור אמריקאי, אמן אפקטים מיוחדים ובמאי ההנפשה של אולפני וולט דיסני.
מידור נולד בגרינווד, מיסיסיפי, ב-12 במרץ 1911. בשנת 1918 משפחתו עברה לקולומבוס, מיסיסיפי, ומאוחר יותר הוא למד במכון האמנות של שיקגו.
שם, ידיד בוגר המכון סיפר למידור שהוא נוסע לקליפורניה כדי להתראיין בוולט דיסני הפקות, והציע לו להצטרף אליו.
בהתחלה, מידור סירב כי רצה לעשות אמנות מסחרית, אך לבסוף הוא אולץ להתראיין בדיסני.
הוא נשכר לעבוד במחלקת האפקטים להנפשות, שם הוא עבד על סרטים רבים כמו "20,000 מיל מתחת למים" (1954), שעליו האולפן זכה בפרס האוסקר.
כמו כן, מידור גם יצר את אפקטי ההנפשה לסרט המדע הבדיוני של מטרו גולדווין מאייר, "הטיסה לחלל" (1956).
באופן פרטי, מידור תיאר את עצמו כ"בראש ובראשונה צייר", בכך שהוא צייר יותר מ-2,000 קנבסים וציורי נוף אימפרסיוניסטיים וציורי נוף ימי.
באוגוסט 1965, מידור לקה בהתקף לב ומת בביתו בקספר, קליפורניה.
הוא נקבר בקולומבוס, מיסיסיפי, שהייתה לו כעיר הולדתו.
ישנה לוחית זיכרון בבית ילדותו.
שנהכותרתתפקידהערות1937שלגיה ושבעת הגמדיםאנימטור1940פינוקיופנטסיהאנימטור - מקטע "טוקטה ופוגה ברה מינור" / מפקח הנפשה - מקטע "פולחן האביב" / אפקטי הנפשה מיוחדים - מקטע "לילה על הר קירח/אווה מריה"1941הדרקון העקשאפקטים מיוחדיםקרדיט בתור ג'ושוע ל.
ג'ושוע ליאם וינדר הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בנפיקה ליסבון.
וינדר גדל במחלקת הנוער של לואיוויל סיטי.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ה-USL, ליגת המשנה האמריקאית.
ב-8 ביוני 2023 חתם בבנפיקה ליסבון והחל לשלק בקבוצת המילואים מהליגה הפורטוגלית השנייה.
ג'ושוע כריסטיאן קוג'ו קינג (נולד ב-15 בינואר 1992) הוא כדורגלן נורווגי המשחק כחלוץ בטולוז ובנבחרת נורווגיה.
קינג נולד באוסלו ב-1992 לאב גמבי ולאם נורווגית.
הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של וולרנגה הנורווגית.
בגיל 16, בינואר 2008, חתם קינג בקבוצת הנוער של מנצ'סטר יונייטד האנגלית.
ב-2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון.
באוגוסט 2010 הושאל קינג לפרסטון נורת' אנד מהצ'מפיונשיפ לתקופה של 3 חודשים.
בינואר 2012 הושאל להאל סיטי עד לסיום העונה.
בינואר 2013 חתם קינג באופן קבוע בבלקברן רוברס לאחר תקופת השאלה.
הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות וחצי.
במאי 2015 חתם קינג בבורנמות' מהפרמייר ליג לקראת העונה הראשונה שלהם אי פעם בליגה הבכירה.
הוא שיחק בבורנמות' במשך כ-6 עונות והיה מכובשי השערים המובילים של המועדון.
בפברואר 2021 עבר קינג לאברטון לתקופה קצרה, ולאחר מכן שיחק עונה אחת בווטפורד.
ביולי 2022 חתם קינג בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית.
ב-15 ביולי 2025 חתם באל חליג' הסעודית.
לאחר שייצג את נורווגיה ברמה הבינלאומית לנוער, אגיל אולסן זימן את קינג לסגל של לשני משחקי מוקדמות המונדיאל בספטמבר 2012. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו מול ב-7 בספטמבר 2012, כאשר החליף את מוחמד עבדאלאו לאחר 65 דקות.
שמונה דקות לאחר מכן קינג קיבל את הכדור בחלק האחורי של הרשת והבקיע, אך השער נפסל.
ארבעה ימים לאחר מכן במשחק הבא של הנבחרת, הוא החליף את עבדאלאו במחצית נגד .
קינג החליף את אלכסנדר סודרלונד כמחליף במחצית מול במשחק בלרנקה ב-16 באוקטובר 2012, אז כבש בפנדל וכבש את השער השלישי בניצחון 3–1 של נבחרתו.
ג'ושוע לאקרטאבואה הוא כדורגלן פיג'י-אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת צ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה.
לאקרטאבואה גדל במחלקת הנוער של צ'רלטון את'לטיק.
ב-5 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3–4 לקרולי טאון במסגרת פרס הפוטבול ליג.
לאקרטאבואה נכלל בסגל נבחרת פיג'י עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
ג'ושוע קלייטון נולד בעיירה ויומינג שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ון קלייטון ואלינור אדינפילד.
ג'ון קלייטון היה טוחן ונכדו של ג'ושוע קלייטון, קווייקר שהיגר לאמריקה בסוף המאה ה-17 מלינקולנשייר שבאנגליה.
ג'ושוע קלייטון הצעיר למד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה בשנים 1757–1762 ולאחר מכן עסק במקצוע במידלטאון שבדלאוור.
הוא היה ידיד קרוב של ריצ'רד באסט, וב-1765 נשא לאישה את בתו המאומצת של באסט, רייצ'ל מקלירי.
קלייטון רכש חלק מאחוזת בוהמיה שבבעלותו של באסט, וב-1773 בנה שם את ביתו, לוקסט גרוב.
לקלייטון ולרעייתו נולדו ילדים ששלושה מתוכם הגיעו לבגרות.
במלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת קלייטון במיליציה של אחוזת בוהמיה, שם הוא הוצב כקצין בדרגת מייג'ור.
הוא גם היה עוזר ורופא צבאי תחת פיקודו של הגנרל ג'ורג' וושינגטון ב וב.
חוקת המדינה החדשה הייתה השינוי הפוליטי המרכזי של אותן שנים.
עם כינון חוקת ארצות הברית, היו נחוצים עדכונים בחוקת המדינה הראשונית של 1776. תחת הובלתו הראשונית של ג'ון דיקינסון, יצרו נציגי ועידת החוקה תפקיד של מושל של ממש, שנבחר בבחירות כלליות, ושיותר לא חלק את סמכויותיו הביצועיות עם מועצת המדינה.
השינוי המרכזי הנוסף היה הרחבת זכות הבחירה על ידי ביטול הדרישה לבעלות על רכוש כתנאי לקבלתה.
שנתיים לאחר תום כהונתו כמושל, נבחר קלייטון על ידי האספה הכללית של דלאוור לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה עקב התפטרותו של ג'ון מ.
הוא החל את כהונתו בסנאט ב-19 בינואר 1798 וכיהן בו עד למותו ב-11 באוגוסט אותה שנה.
ג'ושוע קלייטון נפטר במאונט פלזנט שבמחוז ניו קאסל שבדלאוור ב-11 באוגוסט 1798 כתוצאה מהידבקות בקדחת צהובה בעת ששהה בפילדלפיה.
הוא נטמן בתחילה בבית הקברות לוקסט גרוב בניו קאסל.
בהמשך הועברה קבורתו לבית הקברות של כנסיית בת'אל בצ'ספיק סיטי, מרילנד, ושוב למיקום אחר באותו בית קברות כאשר ב-1965 הורחבה תעלת צ'ספיק ודלאוור הסמוכה.
בנו של קלייטון, היה סנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן כתובע הכללי של דלאוור וכנשיא בית המשפט העליון שלה.
אחיינו ג'ון קלייטון, היה גם הוא סנאטור ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
ג'ושוע הופקינס מרוויל היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דלאוור ה-48 בשלושת חודשי חייו האחרונים.
ג'ושוע מרוויל נולד בעיירה לאורל שבדלאוור, כבנם של ג'וזף וסאלי אן הופקינס מרוויל.
הוא נשא לאישה את שרה אן סירמן, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
כבחור צעיר, יצא מרוויל לים לזמן מה ושב לעבוד בבניית ספינות.
ב-1853, בגיל 28, הוא החל לעסוק בייצור ציוד לחוות.
בהיותו בעל כישורים טכנולוגיים מסוימים, הוא הצליח להמציא טכנולוגיות רווחיות חדשות.
עם התרחבות ענף גידול האפרסקים, הוא פתח את חברת האריזה מרוויל, עסק לייצור סלי וארגזי אפרסקים בלאורל.
לזמן מה הוא החזיק בבעלותו את המפעל הגדול ביותר באזור, כאשר ייצר שני מיליון סלי וארגזי פירות מדי שנה.
הוא גם היה המוציא לאור של העיתון הראשון של לאורל, "הגזאט", שהחל לצאת לאור ב-1889.
במלחמת האזרחים האמריקאית היה מרוויל קצין גיוס.
באותה תקופה הוא היה לחבר המפלגה הרפובליקנית, ונותר כזה באזור המערבי של מחוז סאסקס שהיה מעוז המפלגה הדמוקרטית.
אף על פי כן, הוא היה פופולרי, ולאחר שסירב לקבל את מועמדות מפלגתו למשרת מושל דלאוור ב-1882 וב-1890, ב-1894 הוא נעתר לבסוף, על אף גילו המתקדם ומצבו הרפואי הירוד.
בבחירות הכלליות נבחר מרוויל כמושל לאחר שהביס את מועמד הדמוקרטים אבה טאנל.
מרוויל היה השני מבין מושלי דלאוור הרפובליקנים בכל הזמנים, והראשון מתוכם שנבחר בבחירות מאז מלחמת האזרחים.
הוא חשש שמצב בריאותו לא יאפשר לו לסיים את תקופת כהונתו במלואה, ולאחר אחד מהחורפים הקשים ביותר באותה תקופה, חששו התגשם.
הוא כיהן כמושל במשך שלושה חודשים בלבד, מ-15 בינואר 1895 ועד למותו ב-8 באפריל אותה שנה.
במשך שנות דור, הזיכרונות המרירים מצעדי הרפובליקנים במהלך מלחמת האזרחים, גרמו לשליטה מוחלטת של הדמוקרטים בממשל המדינה.
אף על פי כן, במהלך תקופת כהונתו הקצרה של מרוויל, קבע מנהל חברת גז מפילדלפיה, המיליונר ג'.
אדוארד אדקיס, את מקום מגוריו בדלאוור, והחל להעביר כספים רבים למפלגה הרפובליקנית, במיוחד במחוזות קנט וסאסקס.
אדקיס קיווה שהשקעותיו אלו יובילו לבחירתו לסנאט של ארצות הברית, ובעוד שדבר זה לא התרחש בסופו של דבר, הוא הצליח לחדש את ימיה של המפלגה הרפובליקנית, שעד מהרה הפכה למפלגה דומיננטית בדלאוור.
בחירתו של מרוויל כמושל לוותה בבחירתו של בית נבחרים מדינתי בעל שליטה רפובליקנית, ולכינוסה של ועידת חוקה מדינתית שעד מהרה יצרה חוקה חדשה למדינה.
ג'ושוע מרוויל נפטר בביתו שבלאורל ב-8 באפריל 1895. הוא היה התשיעי מבין מושלי דלאוור לדורותיהם שנפטר בעת כהונתו.
הוא נטמן בבית הקברות לאורל היל שבעירו.
מרוויל, למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם הוא היה אחד משחקני הפוטבול הראשונים ברמה הארצית שהגיעו מדלאוור.
ג'ושוע סני היה חקלאי ועורך דין אמריקאי ממחוז קווין אן, מרילנד.
הוא ייצג את מדינת מרילנד בקונגרס הקונטיננטלי, ולאחר מכן ייצג את המחוז השני של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ג'ושוע נולד ב-4 במרץ 1756 בחווה המשפחתית ליד צ'רץ' היל בפרובינציית מרילנד לג'ון (1730–1795) ולרות (לבית בנטון) סני.
סבו, סולומון, היה פליט הוגנוטי צרפתי שהגיע למרילנד בסביבות 1727. עד שנולד ג'ושוע בני המשפחה היו חקלאים ובעלי מטעים משגשגים.
הוא התחנך בבתי ספר מקומיים ולאחר מכן למד בקולג' של פילדלפיה (כיום אוניברסיטת פנסילבניה), וב-1773 השלים את לימודיו.
לאחר שסני התקבל ללשכת עורכי הדין, הוא עבד במשרד עורכי דין פרטי.
במהלך הימים הראשונים של מלחמת העצמאות עסק סני בטיפול בחוות המשפחה מאחר שאביו היה פעיל כלוטננט קולונל במיליציה.
הוא מונה לשריף של מחוז קווין אן ב-1779. הוא נבחר לבית הנבחרים של מדינת מרילנד, וכיהן שם מ-1785 עד 1787. ב-1788 נשלח סני כציר לקונגרס הקונטיננטלי.
לאחר שחזר לחווה שלו, נקרא סני שוב לשירות פוליטי כשנבחר ב-1789 לבית הנבחרים של ארצות הברית לתקופת הקונגרס הראשון.
הוא נבחר מחדש לתקופת הקונגרס השני בשנים 1791–1793 כמועמד אנטי-אדמיניסטרטיבי אך התפטר מהקונגרס ב-6 בדצמבר 1792, כדי להיכנס לתפקידו החדש כשופט של בית המשפט המדינתי במחוז בולטימור.
הוא כיהן כשופט ראשי של המחוז השיפוטי השלישי של מרילנד בין השנים 1792 ל-1796.
בשנת 1798 התמודד סני שוב לקונגרס כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
הוא ניצח את מועמד המפלגה הפדרליסטית המכהן, ויליאם הינדמן, אך מת לפני שנכנס לתפקידו.
סני היה נשוי לפרנסס "פאני" ניקולסון (1771–1851) ממשפחת ניקולסון הבולטת ממרילנד.
פאני הייתה בתו של קומודור ג'יימס ניקולסון והייתה אחותה של קתרין "קיטי" ניקולסון (אשתו של ויליאם פיו), האנה ניקולסון (אשתו של אלברט גאלאטין), ג'יימס ויטר ניקולסון (בעלה של אן גריפין, בת של אייזק גריפין), מריה ניקולסון (אשתו של ג'ון מונטגומרי), ויהויאדן ניקולסון (אשתו של ג'יימס כריסטי).
יחד, ג'ושוע ופאני היו ההורים של:
סני מת בביתו ב-20 באוקטובר 1798, ונקבר בחלקה משפחתית בחווה שלו ליד צ'רץ' היל במחוז קווין אן.
ג'ושוע פרדריק קוקי טלבוט היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את מחוז הקונגרס השני של מרילנד.
טלבוט נולד ליד לותרוויל שבמרילנד ב-29 ביולי 1843. הוא החל ללמוד משפטים ב-1862 אך הצטרף לצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1864 כדי לשרת ברגימנט הפרשים השני של מרילנד.
לאחר המלחמה, התקבל טלבוט ללשכת עורכי הדין ב-1866 והחל לעסוק בעריכת דין בטוסון, מרילנד.
ב-1878, לאחר מספר שנים של פעילות בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית ובעניינים אזרחיים מקומיים, נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
מלבד התקופות 1885 עד 1893, שבמהלכן שימש זמן מה כנציב הביטוח עבור מרילנד, ומ-1895 עד 1903, הוא כיהן בקונגרס עד מותו.
טלבוט היה חבר בוועדת בית הנבחרים לענייני צי במשך 25 שנה ופעל ללא הרף למען צי חזק ומודרני.
הוא מת בלותרוויל שבמרילנד ב-5 באוקטובר 1918, ונקבר בבית הקברות שרווד של קוקיסוויל, מרילנד.
המשחתת USS ג'יי פרד טלבוט (DD-156) נקראה על שמו.
ג'ושוע ג'רמי אקוי פארה גילאבוגי הוא כדורגלן צרפתי המשחק כקשר הגנתי.
גילאבוגי נולד באוליאול, ואר, צרפת, להורים מגינאה.
הוא אחיו של הכדורגלן הגינאי הבינלאומי מורגן גילאבוגי.
גילאבוגי שיחק ב-סנט אטיין מ-2005 לאחר שהצטרף למועדון שבסיסו ברון-אלפ מהמועדון המקומי שלו, טולון.
הוא הועלה לנבחרת הבוגרת בעקבות פיטוריו של המנג'ר לורן רוסי והחתמתו של המנג'ר החדש כריסטוף גאלטייה, שרצה לערוך חלוקת תפקידים מחודשת בהגנה של סן אטיין ולמלא את הסגל, שנפגע מפציעות.
גילאבוגי ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-3 בינואר 2009, כשנכנס כמחליף מאוחר בניצחון 0–1 של סנט אטיין על בורדו בקופה דה פראנס.
ב-2 בספטמבר 2013 דווח כי גילאבוגי עבר בדיקות רפואיות אצל אתלטיקו מדריד מהלה ליגה וחתם על חוזה לחמש שנים בעסקה בשווי עשרה מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2014 הושאל בחזרה לסנט אטיין מהליגה הראשונה עד סוף העונה.
ב-8 באוגוסט 2014 החתימה וולפסבורג את גילאבוגי בהשאלה לשנתיים מאתלטיקו מדריד עם אפשרות להעברה קבועה כלולה בעסקה.
המועדון מימש את סעיף הרכישה ב-18 במאי 2016 והחתים אותו על חוזה לשלוש שנים, תמורת שלושה מיליון אירו.
ב-30 במאי 2015 עלה מהספסל כאשר וולפסבורג זכתה בגביע הגרמני בפעם הראשונה בתולדותיה, כשניצחה את בורוסיה דורטמונד 1–3 באצטדיון האולימפי של ברלין.
ב-30 בינואר 2022 חתם בבורדו מליגת העל הצרפתית בהשאלה עד תום העונה.
ב-1 ביולי 2023 חתם במיינץ 05 תמורת שבעה מיליון אירו, שם רשם 12 הופעות.
הוא עזב את המועדון בסוף העונה.
ב-23 באוקטובר 2024 הצטרף ללידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ עם חוזה עד תום העונה.
הוא לא הרבה לשחק ועלה כמחליף בכל הופעותיו בקבוצה בליגה, אם כי פתח בהרכב פעמיים במסגרת הגביע האנגלי.
יליד צרפת, גילאבוגי הוא ממוצא גינאי.
ג'ושוע ברייאן לי היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מאוקלהומה.
לי נולד בצ'ילדרסבורג שבאלבמה ב-23 בינואר 1892. הוא עבר לפולס ואלי, הטריטוריה האינדיאנית, ולמחוז קיווה, טריטוריית אוקלהומה ב-1901. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של הובארט ורוקי שבאוקלהומה ובאוניברסיטה הבפטיסטית של אוקלהומה בשוני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ג'ושוע לי מעבר לים כטוראי ברגימנט הרגלים ה-135, הדיוויזיה ה-34, בשנים 1917 ו-1918. בין השנים 1919 עד 1934, היה ראש המחלקה לדיבור בפני קהל של אוניברסיטת אוקלהומה, ועבד גם סופר ומרצה.
"איך להחזיק קהל בלי חבל" ו"הקרב על קוניאק" היו הכותרים הבולטים ביותר שלו.
"הקרב על קוניאק" פורסם לראשונה באוקטובר 1919 על ידי Harlow Publishing Corporation.
הוא פורסם מחדש ככריכה קשה בשנת 1948 על ידי Harlow Publishing Corporation.
עד 1948, החזיק והפעיל חווה במערב אוקלהומה וחווה ליד נורמן.
הוא מת שם ב-10 באוגוסט 1967 ונקבר בבית הקברות IOOF.
ג'ושוע פים היה רופא וטניסאי בריטי.
הוא זכה פעמיים באליפות וימבלדון ותחרות גברים ו-3 פעמים בתחרות זוגות.
ג'ושוע פים נולד בבריי (אז חלק של הממלכה המאוחדת, כיום באירלנד) בשנת 1872. בהמשך המשפחה עברה לדן לירי.
לאחר החתונה פים עבר לפרבר של דבלין.
בשנת 1891 הוא סיים לימודי רפואה והחל לעבוד בבית חולים.
פים החל לשחק טניס בגיל 11. בגיל 19 הוא הפסיד בתחרות באירלנד לאלוף וימבלדון הרברט לאופורד ב-5 מערכות.
בשנת 1890 פים הגיע לאליפות וימבלדון והודח החצי הגמר.
בשנת 1891 הוא הפסיד בגמר גברים ובגמר זוגות גברים של וימבלדון.
תוצאה דומה הייתה לו בשנת 1892.
בשנת 1893 פים לראשונה ניצח האליפות אירלנד בתחרות גברים וגם בתחרות זוגות.
ב1893 הוא זכה בתחרות גברים וזוגות גברים.
בשנת 1894 הוא המשיך בהצלחה באליפות אירלנד וב1894 הוא ניצח תחרות גברים.
בשנת 1895 פים זכה באליפות אירלנד בפעם השלישית ברציפות.
במקום להשתתף בתחרות וימבלדון הוא נסע לבוסטון בה זכה במקום השני בתחרות.
בשנת 1896 פים עשה הפסקה ועבר בחינות הסמכה ברפואה.
בשנת 1902 פים היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של בריטניה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס הודח בסיבוב הרביעי.
ג'ושוע פים נפטר בשנת 1942.
זכיותב אליפות וימבלדון - תחרות יחידים
ג'ושוע (ג'וש) ראד הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כסגן מפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
ראד גדל בפורט מיל שבקרוליינה הדרומית.
הוא התגייס לצבא ארצות הברית ב-1993 לאחר לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת פורמן.
ב-1996 הצטרף למערך הכוחות המיוחדים, הוא שירת בקבוצת הכוחות המיוחדים העשירית כמפקד פלגה ופלוגה.
ב-2006 הצטרף לכוח דלתא ושירת בתפקידי פיקוד ביחידה ובפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ב-2017 מונה למפקד כוח המשימה המשותף - אזור הבירה הלאומית וכמפקד כוח משימה מיוחד למבצעים מיוחדים.
ב-2018 מונה לסגן מפקד פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1. ב-2019 מונה לסגן מפקד למבצעים של הדיוויזיה ה-25. ב-2020 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד האינדו-פסיפי וב-2022 מונה לראש מטה הפיקוד.
ב-2024 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
בדצמבר 2025 הוכרז על מינויו למפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית וראש הסוכנות לביטחון לאומי.
ראד בעל תואר שני באסטרטגיה וביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי.
ג'ושוע ג'יימס אליה סוטיריו (באנגלית ובצרפתית: Jaushua James Elie Sotirio; נולד ב-11 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן ניו קלדוני יליד אוסטרליה המשחק בעמדת החלוץ בסידני.
סוטיריו נולד בסידני, אוסטרליה להורים ממוצא ניו קלדוני.
סוטיריו התחיל את שלו בקבוצות כדורגל מקומיות עד שבגיל 18 הצטרף לווסטרן סידני וונדררס וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-14 בדצמבר 2013 נגד ניוקאסל ג'טס.
ב-15 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 1–2 לפרת' גולרי.
סוטיריו שיחק בקבוצה 6 עונות.
בקיץ חתם בוולינגטון פיניקס בה שיחק שלוש עונות.
בקיץ חתם בניוקאסל ג'טס בה שיחק עד סיום העונה.
במאי חתם לשנתיים בקרלה בלסטרס מליגת העל ההודית.
ב-19 ביולי 2023 נפצע בקרסול קרלה בלאסטרס הודיעה שסוטיריו סבל מפציעה בקרסול ברגלו הימנית במהלך אימון ויישאר מחוץ לפעילות עד 2024 לפחות.
הוא קרע את גיד האכילס שלו, מה שדרש ניתוח.
ב-10 במרץ 2025 פיפ"א אישרה לסוטיריו לייצג את קלדוניה החדשה מולדת הוריו.
שבוע שלאחר מכן זומן לסגל הנבחרת לקראת מוקדמות מונדיאל 2026.
ג'ושוע הול היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל השמיני של מדינת מיין במשך 34 ימים בשנת 1830.
הול, כומר מתודיסטי מהעיר פרנקפורט שבמיין, נבחר בשנת 1830 לנשיא הסנאט של מיין.
לאחר פטירתו של מושל מיין אינוק לינקולן בעת כהונתו, מילא את מקומו נשיא הסנאט דאז, ניית'ן קאטלר.
עם זאת, בית המשפט העליון של מיין פסק כי קאטלר אינו רשאי להמשיך לכהן כמושל לאחר תום כהונתו בסנאט, שהסתיימה ב-6 בינואר 1830. בעקבות זאת הושבע הול כנשיא החדש של הסנאט המדינתי, ובמסגרת זו נהיה למושל מיין השמיני.
ב-9 בפברואר 1830 תמה כהונתו עם השבעתו לתפקיד של ג'ונתן הנטון.
לאחר מכן פרש הול מהחיים הפוליטיים ושב לעיסוקו בכמורה.
ג'ושוע גבּריאל בייקר היה עורך דין, מהנדס, חוואי ופוליטיקאי אמריקאי מלואיזיאנה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל לואיזיאנה ה-22 מינואר ועד יוני 1868.
ג'ושוע בייקר נולד במחוז מייסון שבקנטקי, כבנם של קולונל ג'ושוע ג.
ב-1803 עברה המשפחה לטריטוריית מיסיסיפי, שם היה האב חבר המועצה המחוקקת של הטריטוריה.
ב-1822 התיישבה המשפחה באחוזת המטעים אוקלון שבמחוז סנט מרי שבטריטוריית אורלינס.
בשנים 1817–1819 למד בייקר באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
לאחר סיום הכשרתו הוא קיבל מינוי של לוטננט משנה בחיל התותחנים ושירת כעוזר מרצה באקדמיה הצבאית עד שהתפטר באוקטובר 1820. ב-1821 הוא עבר לליצ'פילד שבקונטיקט כדי ללמוד משפטים, וב-1822 התקבל ללשכות עורכי הדין של קנטקי ושל לואיזיאנה.
בייקר שב ללואיזיאנה ונותר פעיל בשירות הציבורי במחוזות סנט מרי וטרהבון.
בשנים 1826–1829 הוא שירת כקולונל במיליציה של לואיזיאנה.
הוא גם עבד במיזמים הנדסיים במחוז פלאקמיינס.
לאחר מכן ועד 1832 הוא כיהן כשופט במחוז סנט מרי.
הוא גם כיהן כחבר הסנאט של לואיזיאנה והיה חבר במועצת העבודות הציבוריות המדינתית.
ב-1833 הוא היה לעוזר מהנדס המדינה, תפקיד בו הוא שימש עד 1838. בשנים 1840–1845 הוא היה מנהל העבודות הציבוריות של המדינה.
בשנים 1846–1851 שירת בייקר כקפטן במיליציה של לואיזיאנה, וב-1853 הוא מונה כחבר במועצת המבקרים של האקדמיה הצבאית, תפקיד בו הוא שימש עד 1861. במשך כל התקופה הזאת, החזיק בייקר בבעלותו שלוש אחוזות מטעים: בלאק באיו במחוז טרהבון, גרנד ריבר במחוז סנט מרטין, ואחוזת פיירפקס במחוז סנט מרי.
הוא גם השקיע באוניות קיטור.
בייקר התנגד לפרישת לואיזיאנה מהאיחוד, ולאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית הוא פרש לאחוזתו בפרנקלין.
כאיש המפלגה הדמוקרטית תומך האיחוד, הוא בחר לשתף פעולה עם צבא האיחוד, ובנובמבר 1863 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם החלק של לואיזיאנה שנכבש על ידי האיחוד, אך סירב לנסוע לוושינגטון די.
ב-8 בינואר 1868 הוא נשא שבועת אמונים לאיחוד.
עם התפטרותו של בנג'מין פלנדרס בינואר 1868 מתפקידו כמושל לואיזיאנה, מונה בייקר במקומו לתפקיד על ידי הגנרל וינפילד סקוט הנקוק, שהיה מפקד המחוז הצבאי החמישי שכלל את לואיזיאנה ואת טקסס.
כמושל, תמך בייקר בתוכנית השיקום הוותרנית של הנשיא אנדרו ג'ונסון.
לממשלו הייתה השפעה מועטה על התנהלות ממשלת לואיזיאנה, שכן הוראותיו היו כפופות לפקודות המערכת הצבאית על פי חוקי השיקום.
בייקר שאף לשקם את אוצר המדינה, שהיה כמעט במצב של חדלות פירעון.
כשהמדינה הייתה במצב של פשיטת רגל, הוא הוציא צו מושל לצבירת כל אגרות המדינה, המיסים וההכנסות שטרם שולמו, ששימשו לתשלום משכורות עובדי המדינה, למימון המוסדות החינוכיים ותוכניות המדינה.
בייקר הורה על העברתם מתפקידם של תשעה מבין חברי מועצת העיר ניו אורלינס, החלטה שבוטלה על ידי הנשיא יוליסס ס.
גרנט, על אף תמיכתו של הנקוק.
עקב כך התפטר בייגר מתפקידו כמושל ופרש מן החיים הפוליטיים.
נערכו בחירות מיוחדות, בהן נבחר כמחליפו הרפובליקני הנרי וורמות'.
ב-1825 נשא בייקר לאישה את פאני אשטון סטליי.
עד לפטירתה ב-1831 נולדו להם שלושה ילדים, כולל מרגרט, שנישאה לג'ון פק ואן ברגן, אחיו של אנתוני ת.
ואן ברגן, בנו של חבר האספה המדינתית של ניו יורק אנתוני ואן ברגן, ונכדו של חבר הסנאט של מדינת ניו יורק פיטר ואן ברגן.
ב-1832 נישא בייקר בשנית לקתרין פטון מפיירפקס, וירג'יניה, ולשניים נולדו שני ילדים.
ג'ושוע בייקר נפטר בביתה של בתו מרגרט בעיירה לים שבקונטיקט ב-16 באפריל 1885. הוא נטמן בבית הקברות גרין-ווד שבברוקלין, ניו יורק.
ג'ושוע היל היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ג'ורג'יה.
ג'ושוע היל נולד ב-10 בינואר 1812 במחוז אייבוויל שבקרוליינה הדרומית, לג'ושוע היל האב ולננסי אן וייאט קולייר.
הוא התחנך בבתי הספר המקומיים, ולאחר סיום לימודיו פנה ללימודי משפטים.
בשנת 1833 עבר לעיר מונטיסלו שבג'ורג'יה, שם הקים משרד עורכי דין.
בשנת 1836 נישא לאמילי ריד ממונטיסלו, שהייתה בת 16 בלבד.
לשניים נולדו ארבע בנות ובן אחד.
בשנת 1848, כעבור חמש־עשרה שנה, עבר היל לעיר מדיסון, שם התגורר עד סוף חייו.
להיל היו "עקרונות ויגיים ויוניוֹניסטיים חזקים", שאפיינו את חברי המפלגה הוויגית עד שהתפרקה בג'ורג'יה.
לאחר מכן הצטרף למפלגה האמריקנית, שנודעה גם בשם "מפלגת שאינם יודעים דבר".
בשנת 1857, חברי המפלגה באזורו הציעו את מועמדותו (ללא יוזמתו האישית) לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה, והוא נבחר לתפקיד.
בשנת 1859 נבחר שוב לתקופת כהונה נוספת, אך התפטר ב־23 בינואר 1861, זמן קצר לאחר שהוועידה המדינתית של ג'ורג'יה אישרה את חוק הפרישה מהאיחוד.
בשנת 1864 נבחר היל לראש עיריית מדיסון.
בשלבים המאוחרים של מלחמת האזרחים האמריקאית איבד את בנו היחיד, שנהרג בקרבות סמוך לעיירה ליתוניה במסגרת המערכה על אטלנטה.
כאשר יצא לאסוף את גופת בנו, פגש את הגנרל ויליאם שרמן, וביקש ממנו שחיילי צבא האיחוד לא ישרפו את העיר מדיסון בדרכם במסע "הצעדה אל הים".
שרמן הסכים, וכאשר כוחותיו הגיעו לעיר בפיקודו של הגנרל הנרי וורנר סלוקום, יצא היל לקראתם.
סלוקום כיבד את הסיכום שהושג עם שרמן, והורה לשרוף רק מתקנים ששימשו את מאמץ המלחמה – בית חרושת לכותנה, תחנת רכבת ומבנים צבאיים – אך לא פגע בבתי התושבים.
לאחר סיום מלחמת האזרחים, נבחר היל בשנת 1867 לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
עם זאת, לא החל לכהן בפועל עד לשנת 1871, אז הוחזרה ג'ורג'יה לאיחוד.
הוא כיהן עד תום כהונתו בשנת 1873, ולא ביקש להיבחר מחדש.
לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין ונפטר בעיר מדיסון.
היל היה הרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט מטעם מדינת ג'ורג'יה.
לאחר תקופת כהונתו הסתיימה תקופת השיקום, וג'ורג'יה לא בחרה סנאטור רפובליקני נוסף עד לבחירתו של מאק מטינגלי בשנת 1980.
ג'ושוע היל נפטר במדיסון ב־6 במרץ 1891 ונקבר בבית העלמין המקומי.
הוא זכור בזכות פעילותו בקונגרס, שבה הצליח להעביר את הבעלות על מבני מטבעה פדרלית הישנים שבעיר דהלונגה לידי המכללה החקלאית של צפון ג'ורג'יה – מוסד שלימים הפך לאוניברסיטת צפון ג'ורג'יה.
ג'ושוע קויט היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מן המאה ה-18. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קונטיקט.
קויט נולד ב-7 באוקטובר 1758 בעיר ניו לונדון שבמושבת קונטיקט.
הוא למד בבתי הספר המקומיים וסיים את לימודיו במכללת הרווארד בשנת 1776. לאחר מכן למד משפטים, הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בניו לונדון בשנת 1779.
קויט שירת בבית הנבחרים של קונטיקט בשנים 1784–1785, 1789–1790, וכן בשנים 1792 ו־1793. במהלך מספר כהונות שימש כמזכיר הבית, ובשנת 1793 כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של קונטיקט.
הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס השלישי כנציג סיעת תומכי הממשל, ונבחר מחדש לקונגרס הרביעי והחמישי כנציג המפלגה הפדרליסטית.
בקונגרס החמישי שימש כיושב ראש ועדת הבחירות.
קויט כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1793 ועד מותו ב-5 בספטמבר 1798 בעיר ניו לונדון שבקונטיקט.
גֶ'טה לוקה (5 בספטמבר 1921 – 22 באוגוסט 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון, קומיקאית וזמרת ישראלית.
לוקה, ילידת רומניה, למדה משחק בין השנים 1940–1945 בסדנת תיאטרון יידיש בגטו ברומניה.
עלתה לישראל כניצולת שואה עם משפחתה (אחותה, הוריה וסבתה) בשנת 1948, כחודש לאחר הקמת המדינה.
היא הופיעה לראשונה כזמרת בפני חיילים בתחילת מלחמת העצמאות.
כמו כן התפרסמה לראשונה כזמרת בתוכנית "אביב בתל אביב", שהעלה התיאטרון הסאטירי "לי לה לו" בביצוע השירים: "אני חדש בארץ", "מי זה דופק בדלת", "היא לא יודעת עברית" ו"פזמור" (מוכּר בשורות "הופ הופ הופ הופ / זה נורא שמח").
שירים אלה זכו להצלחה רבה והפכו למזוהים עמה.
לאחר מכן השתתפה בהפקות בידור שונות, שיחקה בהצגות ביידיש וברומנית והוציאה מספר תקליטים.
בשנת 1988 עברה אירוע מוחי, אחריו התקשתה להמשיך ולהופיע.
אושפזה ב-1995 בבית החולים הגריאטרי בנתניה, בעקבות שבץ מוחי.
כיוון שבתחילת שנות ה-80 הפסידה את כל רכושה וכספה במשבר מניות הבנקים, ארגנו לה חבריה ערב התרמה, כדי לממן את הוצאות שהייתה במוסד הסיעודי.
עד למותה נתמכה כלכלית על ידי ארגון אמ"י.
לוקה הופיעה, לעיתים קרובות בהתנדבות, בפני חיילי צה"ל.
בשנת 1995 זכתה בפרס "מגן אשכולות" מטעם "האקדמיה הישראלית לתיאטרון".
מבעלה הראשון נולדה הבת רחל.
ב-22 באוגוסט 2001 נפטרה, שבועיים לפני יום הולדתה ה-80. הותירה את בתה, שלושה נכדים ונכדה.
בשנת 2010 פרסמה עדינה בן-נון יוסף רומן ביוגרפי על חייה של ג'טה לוקה.
במקביל להופעותיה בתיאטרון לי לה לו הופיעה גם בתיאטרון הסאטירי המטאטא.
לאחר סגירתם של שני התיאטרונים המשיכה ג'טה לוקה להופיע בתיאטרון הסאטירי דו-רה-מי מייסודו ב-1954 ועד סגירתו ב-1963. שם הכירה את בעלה השני, מעצב הבמה שאול אברהמי, גם הוא יליד רומניה.
לאחר מכן שיחקה בסמבטיון מתחילתו ב-1957 ועד סגירתו ב-1960. באמצע שנות ה-60 הצטרפה לתיאטרון הוורוד, שבעלה נמנה עם מייסדיו.
שם גם העלתה הצגת יחיד, "צחוק הגורל".
בשנת 1969 הופיעה לוקה במחזמר לילדים "היידי בת ההרים", בבימויו של ביטוש דוידוב.
הסיפור והשירים מאת אהוד מנור ורפי בן משה הוקלטו והופיעו על גבי תקליט.
בשנת 1971 הצטרפה לתיאטרון הבימה ושיחקה בהצגות "אמלי" ו"השושנה המקועקעת" (בתפקיד בסי).
בשנים 1975–1982 נמנתה על צוות שחקני התיאטרון העירוני באר שבע.
בשנים 1988-1985 הופיעה במסגרת התיאטרון העירוני חיפה בהצגת היחיד "אחת זקנה" מאת נאוה סמל, העוסקת בעולמם של הקשישים.
בהצגה זו גם הופיעה ברחבי הארץ בבתי-אבות ובתי-ספר.
ב-1987 הופיעה במחזה "סוסי שוקולדה" של מוטי אברבוך, שהוצג על בימת תיאטרון נווה צדק.
המחזה האחרון בו שיחקה היה "חנוק אותי אהוב", בתיאטרון הסימטה ב-1989.
הופיעה בהצגות רבות, הבולטות ביניהן: "זורבה היווני", "שני קוני למל", "הרולד ומוד", "אמלי", "אופרה בגרוש", "בית ברנרדה אלבה", "רומיאו ויוליה", "שידוכין", "בית הבובות", "הסערה", "טרטיף", "אגדות מיערות וינה".
"איי לייק מייק", "שני קוני למל", "רק בלירה", "שוד הטלפונים הגדול","קזבלן", "שרית", "יום הדין", "רחוב 60", "דודה קלרה", "בדרנית בחצות", "טרנזיט", "קומפוט נעליים", "אבא גנוב", "אבא גנוב 2" ובסדרת הטלוויזיה "כן מה?!" לצדו של גידי גוב.
ג'טיקס היה ערוץ טלוויזיה ששודר ברחבי העולם והיה בבעלות חברת וולט דיסני האמריקאית.
ערוץ "ג'טיקס" שידר סדרות פעולה, הרפתקאות ואנימציה לילדים.
בישראל פעל הערוץ מתחילת שנות ה-90 כשהחליף את ערוץ פוקס קידס והיה משודר באפיק 82 ב-HOT ובאפיק 45 ב-yes.
ערוץ ג'טיקס החל לפעול ברחבי העולם במהלך 2005, כמיתוג מחדש של ערוץ פוקס קידס, ביוזמת בעלת הערוץ חברת דיסני.
המטרה הייתה לייצור שם מותג חדש ואחיד לכל ערוצי דיסני בעולם, שחלקם לא פעולו תחת השם פוקס קידס ולנתק את הזיהוי של השם עם המתחרה של דיסני, רשת הטלוויזיה פוקס.
חברת וולט דיסני רכשה את חברת האם של "פוקס קידס", "פוקס פמילי" (כולל ההחזקה ב-"פוקס קידס אירופה"), מידי חיים סבן ותאגיד ניוז קורפ של איל התקשורת רופרט מרדוק ב-2001, תמורת 5.2 מיליארד דולר שמתוכם כ-2.9 מיליארד דולר במזומן, והשאר עבור כיסוי חובות.
בשנת 2009 החליטה חברת דיסני העולמית להחליף את כל ערוצי ג'טיקס בעולם לערוץ דיסני XD או בערוץ דיסני בארצות שלא היה קיים ערוץ דיסני לפני, כמו ישראל.
ערוץ ג'טיקס האחרון שנותר בעולם היה ברוסיה, והוא הוחלף על ידי דיסני ב-10 באוגוסט 2010. במהלך השנים דיסני ישראל החזירו כמה מהסדרות שהיו בג'טיקס לערוץ דיסני כגון: טוטלי ספייס, דורימון, H2O, קיד וקאט ועוד מספר סדרות.
ב-9 בספטמבר 2009 ערוץ ג'טיקס הישראלי השלים את המיתוג החדש כמו בחלק מאירופה לערוץ דיסני (כשברוב העולם נקרא Disney XD).
ערוץ "פוקס קידס ישראל" החל לפעול באפריל 2001, שהיה בבעלות אריה סבן, שותף לעסקיו של חיים סבן ומנהל הפעילות בישראל.
בין השאר היה אריה סבן בעל מניות בערוץ פוקס קידס ישראל, ובעל זכויות בחברה, והפיק את מרבית תוכניות הילדים בישראל בשנות השמונים והתשעים תחת המיתוג I.A.C אריה סבן.
בדצמבר 2002 מכר אריה סבן את חלקו בערוץ לחברת "פוקס קידס אירופה" תמורת 20.5 מיליון דולר.
בישראל מותג מחדש "פוקס קידס" כ-"ג'טיקס" במרץ 2005.
מנכ"ל "פוקס קידס ישראל" מיום הקמתו הייתה תמי לנדסמן, והיא המשיכה לנהל אותו גם בשם "ג'טיקס" ואחר כ"דיסני".
הערוץ הפיק קליפ רשמי בשם "ג'טיקס זה פשוט מושלם".
הסלוגן של ג'טיקס היה "ג'טיקס - הכי בעולם".
באוגוסט 2005 עלה ב-HOT ערוץ אינטראקטיבי בתשלום בשם "Jetix i", אשר הכיל משחקים ממותגים עם הדמויות מהערוץ.
בקיץ 2007 החל ערוץ ג'טיקס ישראל לשדר רצועה יומית של תוכן מערוץ דיסני (שפעלה באותה עת רק בכמה מדינות).
ערוץ דיסני החליף את "ג'טיקס" בישראל ב-9 בספטמבר 2009.
ספריית הערוץ כללה מגוון תוכניות בהן: "פוקה", "בלאגן", "בלאגן ועד אילת", "משפחה על כל הקופה" (שעשועון בהנחיית עדן הראל), "סוניק X", "גור ואוח" ועוד.
תוכניות הערוץ הופצו ע"ג קלטות DVD מבית "גלובוס יונייטד" (כגון: "בלאגן", "גור ואוח", "ין יאנג יו", "פוקה" ועוד).
הערוץ בישראל היה גם אחראי על ניהול זכויות המסחור בישראל של חלק מתכני הערוץ, על מוצרים כגון: יומנים לבית הספר, מוצרי הלבשה, אלבום מדבקות, בולים, תיקים וארנקים.
נוסף על כך, גטיקס השיקה הגדת פסח מיוחדת עם כוכבי הערוץ.
גור ואוח - הכיתה המחורפפת
בלאגן (סדרת אולפן של כוכבי הערוץ)
גִּ'חְנוּן (בתימנית: جَحْنُون) הוא מאכל יהודי-תימני מסורתי שמקורו ביהדות עדן, שם נקרא תחילה בשם "גִּחְנוּן".
ישנן מספר סברות ותאוריות הטוענות למוצא הג'חנון וכיצד הגיע ליהודי עדן שבדרום תימן; כגון מתיישבים יהודים שהגיעו מאסיה הקטנה עם הגעת העות'מאנים גם לתימן; או, לחלופין, מאז הגעת מתיישבים יהודים ממגורשי ספרד ופורטוגל; או יהודים הודים שהתיישבו בעדן.
הג'חנון לא היה בתפריט של יהודי צנעא וגם לא בתפריטם של יהודי צפון תימן..
בתימן הכינו את בצק הג'חנון מקמח מלא ו-"סָאמְנֶה" - חמאה מזוקקת, שעובד וקופל מספר פעמים ליצירת בצק עלים (יחד עם מעט סוכר ומלח).
לאחר יצירת השכבות הרבות, מגלגלים את הג'חנון לקוטר של כ-3 ס"מ.
אופים אותו בתוך סיר באפייה איטית - בטמפרטורה נמוכה של פחות מ-100 מעלות צלזיוס במשך 8 עד 12 שעות.
לעיתים, לשם העשרת הטעם, שמים בסיר גם סילאן.
עם עליית יהודי תימן לישראל, בהיעדר קמח מלא וחמאה, בפרט במהלך יישום תקופת הצנע בשנים הראשונות להקמת מדינת ישראל, הכינו את הג'חנון מקמח לבן וממרגרינה.
בתרבות האכילה של יהודי עדן וכן במשפחות יהודיות אחרות בתימן, הכינו את הג'חנון בערב שבת, והוא נאכל ב"סעודת יצחק": כארוחת בוקר-צוהריים של יום השבת.
בעדן נהגו להגיש לצד הג'חנון דברי מתיקה, ובפרט ריבות, חלווה או סוכר.
במטבח הישראלי אוכלים את הג'חנון במהלך כל השבוע.
תופעה נפוצה היא משפחות מסורתיות המייצרות ומוכרות ג'חנון שהוזמן מראש בבוקר יום השבת.
בישראל, מקובל לאכול ג'חנון מתקתק בתוספת של עגבניות מרוסקות טריות, ממרח חריף כגון סחוג, וכן ביצה קשה חומה המבושלת בסיר יחד עם הג'חנון.
הג'חנון נחשב כיום למוצר מזון כלל-ישראלי ונמכר קפוא.
גֶ'זִּ֫ין היא עיירה נוצרית בדרום לבנון והיא בירת נפת ג'זין, במחוז דרום לבנון.
השם ג'זין נובע ממילה סורית שפירושה "אוצר" או "מחסן".
היסטוריונים רבים סבורים שהיישוב שימש כנקודת מעבר ואחסון סחורות לשיירות הסוחרים מצידון – עיר הנמל העתיקה, אל הרי השוף ומשם לבקאע ולסוריה.
העיירה שוכנת כ-22 ק"מ מזרחית לצידון, 35 ק"מ צפונית למטולה, בגובה של כ-1,300 מטר מעל פני הים, על המורדות המערביים של ג'בל בארוכּ, על תחילתו של תוואי נהר האוואלי.
משלושה צדדים היא מוקפת ברכסי הרים מיוערים בעצי אורן.
ומצד צפון נפרש ואדי ג'זין.
העיר משתרעת על שטח של 2,421 דונם.
ג'זין יושבת על הדרך הראשית מעיר הנמל צידון לבקעת הלבנון (הבקאע שבמזרח), ובשילוב הנוף ההררי והמצוקי שבאזור, היא מהווה נקודת מעבר אסטרטגית.
על רקע זה, התחוללו בג'זין קרבות לאורך ההיסטוריה.
קרב ג'זין ב-13 ביוני 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נערך בין הדיוויזיה ה-7 האוסטרלית, כוחות בריטיים וכוחות השייכים לצבא צרפת החופשית שהיו חלק מבעלות הברית, ובין הכוחות הצרפתיים של משטר וישי.
בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית הייתה העיירה מרכזה של מובלעת נוצרית, מובלעת ג'זין.
המובלעת, הייתה בשליטת המיליציה הימנית שומרי הארזים.
לוחמי המיליציה הגנו על העיירה על אף שכותרה על ידי כוחות עוינים; בתחילה מיליציות אסלמיות כצבא לבנון הערבי ואש"ף ומאוחר יותר צבא סוריה וחזבאללה.
במלחמת לבנון הראשונה נכבשה העיירה על ידי כוח צה"ל, במטרה לאפשר מעבר של כוחות נוספים צפונה אל כביש ביירות-דמשק.
במהלך הקרב לחם צה"ל לראשונה במלחמה זו נגד כוחות סוריים, וזאת בניגוד לכוונה המוצהרת של ממשלת ישראל, שייעשה מאמץ להימנע ממגע עם הצבא הסורי.
לאחר הקמת רצועת הביטחון בדרום לבנון התגייסו רבים מתושבי העיירה לצבא דרום לבנון ושירתו בו עד לנסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000. לאחר שהנסיגה מג'זין הוקדמה, מרביתם עברו להתגורר בעיר מרג' עיון וסביבתה.
נכון לשנת 2014, אוכלוסיית ג'זין מנתה כ-16 אלף איש, כמחציתם (8,000 איש) הם בוגרים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני.
97% מתושבי העיירה הם נוצרים-מרונים ומלכיתים ובעיירה ישנן מספר כנסיות ואף מנזר, אירועים דתיים מצוינים בתהלוכות.
3% הנותרים הם דרוזים ומוסלמים.
העיר סירבה לקלוט פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה, מחשש שיופר המאזן הדמוגרפי.
תיירות: ג'זין נחשבת לאתר תיירות ונופש פופולרי בלבנון, ולבנונים רבים, מרביתם נוצרים, מגיעים לעיירה הן בעונת הקיץ, והן בחורף, בתקופת חג המולד.
התיירות לג'זין היא לבילוי, כמרכז אתני נוצרי והן על בסיס דתי.
תעשיית שיש: בג'זין ובאזור ישנם מרבצי שיש, המפורסמים בכך ש"ורידיהם" אדומים שלו.
השיש של ג'זין שימש ומשמש לבניית ארמונות ובתי עשירים, בג'זין ובכל רחבי לבנון.
תעשיית סכינים, פגיונות וחרבות: עם קתות מעוטרות, משובצות באבנים טובות.
מפל ג'זין: מפל מים שגובהו 74 מטר והוא נחשב לאחד הגבוהים בעולם, אך הזרימה בו נפסקת בחודשי הקיץ.
מערת פח'ר א-דין השני: בתחתית המפל נמצאת שהכניסה אליה היא רק בזחילה.
במערה זו הסתתר האמיר הדרוזי הלבנוני, בשנת 1634, לאחר שצבאו ניגף מפני העות'מאנים.
הם לא הצליחו לחדור למערה, ולכן מילאו אותה עשן והוא נאלץ לצאת ולהיכנע.
כמה חודשים לאחר מכן, הוא הוצא להורג בקונסטנטינופול.
ארמון פריד סרחאל (قصر فريد سرحال): נבנה בשנת 1967 על ידי ד"ר פריד סרחאל כדי לשמש כמוזיאון לעתיקות וכן לתערוכות מתחלפות, אירועים תרבותיים ואמנותיים.
בארמון ניתן למצוא קטעי ארכיטקטורה מאנדלוסיה, ארמון בית א-דין, ויוון העתיקה.
הארמון העירוני (القصر البلدي): ארמון שנבנה בשנת 1898, על ידי השליט האזורי, העות'מאני.
הארמון משמש לקיום אירועים שנתיים כמו חג המולד ואירועים תרבותיים.
אחוזת כנעאן: אחוזה היסטורית שנבנתה ב-1892 על ידי סולימאן ביי כנעאן, לאומן לבנוני שפעל לשחרור תושבי האזור מבעלי הבית הפיאודליים הדרוזים.
באחוזה יש עותק של המסמך שהעניק לתושבים בעלות מלאה על אדמותיהם.
בנו מארון הלך בעקבותיו והיה בין אלו שציירו ועיצבו את דגל לבנון.
בנו השני, בולוס, הקים בשנת 1926 את חברת החשמל המקומית, תוך ניצול כוח הזרימה של המפל.
מזאר מקדש גבירתנו של המפל.
הכנסייה נבנתה בשנת 1796, נהרסה ושוחזרה בשנת 1810 (על פי כתובת חקוקה על משקוף הכניסה).
הכנסייה נהרסה שוב ברעידת האדמה בשנת 1956 ואז נבנתה מחדש, עם גג בטון.
כנסיית סנט מארון: הוקמה לראשונה בשנת 1700, נהרסה ברעידת אדמה בשנת 1758, שוחזרה ואז נשרפה שוב.
המבנה הנוכחי נבנה ב-1868. המקומיים מספרים על ניסים רבים שנעשו בזכות הקדוש מארון.
מקדש הקדושים הלבנונים: מטחנת קמח ובית בד שנבנו ב-1860 ובשנת 2005 הפכו לכנסייה.
כנסיית סנט ג'וזף: נבנתה בשנת 1860, עם ארכיטקטורה ייחודית, ללא עמוד תמיכה מרכזי.
מנזר סנט אנתוני (מפדובה): הוקם בשנת 1774 בג'זין כמנזר לנזירות.
בשנת 1954 הוסב המקום לנזירים בלבד.
בשנת 2011 המנזר הורחב לממדיו הנוכחיים.
הכנסייה של יוחנן הקדוש: הוקמה בשנת 1706 ויש בה שני חלקים: הבסיס הוא מערה ולידה מעיין ובשנת 1992 הוקמה כנסייה, בצמוד למערה.
מנזר גבירתנו של השוף: ביישוב , כ-6 קילומטר צפונית לג'זין.
נבנה בשנת 1732 ונהרס פעמיים ברעידות אדמה ופעם אחת (1860) נשרף בחלקו.
נבנה מחדש בשנת 1924 ומאז משמש בית ספר ומוזיאון של פריטים הקשורים לחיי הנזירים, באזור.
השהיד הראשון: מוחמד בן מַכִּי , או בשמו המלא: השייח' שמס א-דין אבו עבדאללה מוחמד בן ג'מאל א-דין מַכִּי אל-עאמלי (736–784).
נולד וגדל בג'זין, והיה אימאם שיעי בולט שהשפעותיו ניכרות על המשפט השיעי עד היום.
הוא נחשב ל"שהיד השיעי הראשון".
העלילו עליו שהוא מתירן, חוטא ומחטיא ולכן נכלא, נשפט והוצא להורג בדמשק.
הפטריארך פאולוס פטרוס מעושי שנבחר ב-1955 ומונה לקרדינל המרוני הראשון, על ידי האפיפיור פאולוס השישי ב-1965.
ג'טסון מילארפה (1052 לערך – 1135 לערך) היה בודהיסט טיבטי ואחד המורים הרוחניים הבודהיסטים המפורסמים ביותר בבודהיזם הטיבטי.
הידע אודות קורות חייו מקורו בשירה המכונה "מי לא רנאם ת'אר" שנכתבה על ידי ג'טסאנג סמיון הרוקה קוספאיירגיאנקן במהלך המאה ה-15, ומידת הדיוק ההיסטורי של הפרטים המופיעים בשירה זו אינה ברורה.
מילארפה נולד בכפר קייה שבטיבט למשפחה עשירה.
בעת הולדתו נודע בשם "מילה תופגה" שמשמעו "שימחה לשמוע".
לאחר מותו של אביו, בעת שהיה מילארפה ילד צעיר, דודו ודודתו גזלו את כל עושרה של משפחתו והשאירו אותו ואת אמו חסרי כול.
בשל עוניים לא יכול מילארפה לשאת את אהובתו.
לבקשת אמו, בגיל 15, עזב מילארפה את ביתו והלך ללמוד קסמים על מנת לנקום בו.
לאחר תום לימודיו שב מילארפה לבית דודו והרס את הבית בהורגו 35 אנשים (אף שהדוד והדודה ניצלו).
דודו של מילארפה ואנשי הכפר יצאו לרדוף אחריו אולם הוא הביסם ברעידת אדמה ושלח ברד להרוס את שדות הכפר.
מילארפה חש ייסורי מצפון בשל ההרג המיותר.
מורו אמר לו שזו הקארמה שלו, ומילארפה יצא ללמוד את הדרך להארה על מנת לשנות את הקארמה שלו.
מילארפה הגיע אל הלמה מרפה לוטסאווה שדרש ממנות לבנות ולהרוס שלושה מגדלים בטרם ילמדו, וגם לאחר שביצע את המטלה לא הסכים ללמדו.
אשתו של מרפה זייפה עבור מילארפה מכתב על מנת שילמד ממורה אחר.
מילארפה יצא לחפש את הלמה נגוגדון צ'ודור במטרה ללמוד ממנו מדיטציה, אולם נכשל בלימודיו ונאלץ להודות בזיוף.
צ'ודור הורה לו לשוב למרפה, והלה הסכים ללמדו.
לבסוף הגיע מילארפה למצב של "ואג'ראדהרה" - "הארה מלאה", ונחשב הראשון שהגיע למצב זה במהלך חייו מבלי צורך בגלגול בגוף אחר.
בגיל 45 החל להתגורר במערה המכונה כיום מערת מילארפה, שם הפך עורו לירוק (ולכן פסליו צבועים ירוק), ושם קיבל את הכינוי "מילארפה" - "מילה, לובש הכותנה".
מילארפה נודע בשיריו, אשר השתמרו עד ימינו.
על פי האמונה הטיבטית הייתה למילארפה יכולת ה"לנג גומ פה" - "מדיטציית האוויר" - יכולת הריצה המהירה - ולדבריו יכול היה לגמוא בימים ספורים מרחק אשר קודם ללימודיו נדרשו לו חודשים לעבור.
ג'ט בלו היא חברת תעופה אמריקאית המוגדרת כחברת תעופה במחיר נמוך.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי בניו יורק מחזיקה ג'ט בלו בבעלות בלעדית בטרמינל 5.
החברה מפעילה טיסות ל-101 יעדים בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, אמריקה הלטינית,הבהאמאס והאיים הקרביים.
לחברה הסכם קוד עם מספר חברות בינלאומיות וביניהן אל על.
ג'ט בלו מספקת גם שירותי אינטרנט בטיסה מסוג Fly-Fi בכל צי האיירבוס שלה.
היא מספקת ללקוחותיה אפשרות לרכוש כרטיסים משלושה תעריפים ממותגים הכוללים כחול, כחול פלוס וכחול פלקס.
כל אחד מהמחירים הללו כולל הצעות שונות, כגון תיקים משובצים בחינם, דמי שינוי מוזלים ונקודות נוסע מתמיד נוספות.
החברה נוסדה בפברואר 1999 על ידי דייוויד נילמן בשם "ניואייר".
בספטמבר אותה שנה קיבלה החברה 75 סלוטים להמראות ונחיתות בנמל התעופה קנדי בניו יורק והחלה להפעיל את טיסותיה ב-11 בפברואר 2000. זמן קצר לאחר התחלת הטיסות שונה שם החברה לג'ט בלו.
החברה הייתה אחת מחברות התעופה הבודדות בארצות הברית שהמשיכו להרוויח אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001.
ב-21 בספטמבר 2005, מטוס איירבוס A320 בטיסה 292 בקו ברבנק לניו יורק, ביצע נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס עקב כשל בכן הנסע הקדמי של המטוס שהסתובב 90 מעלות.
לאחר שהייה של 3 שעות באוויר על מנת לשרוף כמה שיותר דלק וכך להפחית את משקל המטוס, נחת המטוס בלוס אנג'לס והגיע לעצירה מוחלטת ללא נפגעים.
נזק כבד נגרם לגלגל הקדמי של המטוס.
ב-27 במרץ 2012, בשל משבר נפשי, נעל טייס המשנה את דלת תא הטייס מבפנים והחל להתבטא בטירוף דעת על טרוריזם ו-11 בספטמבר.
לא היו נפגעים בתקרית והטייס הורשע.
ג'ט איירווייז היא חברת תעופה הודית, שהתבססה בנמל התעופה של בומביי.
היא חברת התעופה השנייה בגודלה בהודו אחרי חברת אינדיגו.
החברה ביצעה בפעילותה מעל 400 טיסות יומיות ל-64 ערים.
ב-17 באפריל 2019 חדלה החברה מפעילותה, אך שבה לפעול באוגוסט 2022.
החברה נוסדה באפריל 1992 כחברת תעופה לטיסות מונית.
במאי 1993 שינתה את יעודה והחלה לבצע טיסות פנימיות בהודו עם צי מטוסים המונה ארבעה מטוסי בואינג 737-300. בשנת 1995 קיבלה החברה אישור להפעלת טיסות סדירות.
בשנת 2004 החלה לבצע גם טיסות בינלאומיות.
לי ליאן ג'ט (נולד בבייג'ינג ב-26 באפריל 1963), ידוע בעיקר בשם הבמה ג'ט לי, הוא אמן לחימה ושחקן קולנוע סיני.
נחשב לאחד מגדולי שחקני הקונג פו של סוף שנות ה-90 והעשור הראשון במאה ה-21.
ג'ט לי נולד בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין בשנת 1963. הוא התייתם מאביו בהיותו בן שנתיים.
בגיל שמונה בשנת 1971 החל להתאמן בענף הספורט וו-שו.
לאחר שלוש שנים של אימונים אינטנסיביים תחת הדרכתו של וו בין (Wu Bin), זכה ג'ט לי בגיל 11 באליפות הלאומית של וו-שו.
בהמשך זכה בתואר זה חמש השנים ברציפות עד אשר החליט לפרוש מהספורט בשנת 1979 בגיל 17.
בזכות הפרסום הרב לו זכה בענף הוו-שו, לאחר שפרש החל לשחק בסרטי אמנויות לחימה סינים שונים.
הופעת הבכורה שלו הייתה בשנת 1982 בסרט "מקדש שאולין".
בהמשך כיכב בסרטי אמנויות לחימה אפיים סינים רבים, כאשר ראויה לציון במיוחד היא סדרת הסרטים "היו זמנים בסין" בה הוא גילם את דמותו של הגיבור הסיני המיתולוגי וונג פיי הונג.
התפקיד הראשון של ג'ט לי בהוליווד היה בסרט "נשק קטלני 4" (1998), ובהמשך הסרט ההוליוודי הראשון בו כיכב בתפקיד הראשי היה "רומיאו חייב למות" (2000).
במהלך העשור האחרון כיכב בסרטי אקשן הוליוודיים רבים.
בשנת 2007 כיכב באפוס המלחמה המרהיב של פיטר צ'אן, "שרי המלחמה" לצד אנדי לאו.
בשנת 2008 שיתף לי פעולה לראשונה עם ג'קי צ'אן בסרט "הממלכה האסורה".
ג'ט לי קיבל את הכוכב מספר 67 בשדרת הכוכבים של הונג קונג.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21, לי אובחן במחלת גרייבס.
מחלה זו, בשילוב עם פציעות שספג לאורך הקריירה לברכיו ולעמוד השידרה שלו ובעיה בתפקוד הלב, הובילו לכך שיראה מבוגר מגילו האמיתי.
בעקבות זאת היו שמועות על פרישתו ממשחק, אך בשנת 2020 השתתף בסרט מולאן של דיסני בתפקיד קיסר סין.
לי מתנדב בארגון צדקה שהקים אשר מסייע לילדים במצוקה ברחבי סין.
ג`ט גראוטינג הוא מונח כללי המתאר מגוון רחב של טכניקות בהנדסה אזרחית המאפשרות טיוב קרקע ושינוי תכונותיה הגיאו - מכניות כך שתוכל להתאים לצרכים החדשים הנדרשים ממנה.
מבנים, מתקנים, כבישים וכו` מבוססים ומתפקדים על פני הקרקע (לעיתים אף בתוכה) ולכן נדרשות מהקרקע תכונות מוגדרות היטב כדי שתוכל לעמוד בדרישות התכנון כך שהמבנה יוכל לתפקד בהתאם לייעוד, לקיים ולצרכים הנדרשים ממנו.
אחת הטכניקות לשינוי ושיפור תכונות הקרקע נקראת ג`ט גראוטינג ועיקריה – שינוי המבנה החלקיקי של הקרקע על ידי יצירת מסת חומר חדשה באמצעות טכניקות שונות שיפורטו בהמשך.
אחת הטכניקות היא הזרקת נוזלים (אולטרה נוזלים) בלחץ גבוה (צמנט וחומרי מליטה אחרים) אל תווך החומר (האדמה) ובכך לשפר את חוזקה.
פעולת החדרת הנוזל לקרקע נקראת "דיוס" או "גראוט".
הזרקת הדייס למעבה הקרקע משנה לגמרי את תכונותיה ויוצרת מסה הומוגנית של חלקיקים שאת חוזקם נוכל לחשב וכך לקבוע את פרמטרי התכנון המחודש.
שינוי ושיפור תכונות הקרקע ממלאים תפקיד קריטי בתכנון המבנה המבוסס על הקרקע המדוייסת תחת חלוקת העומסים החדשה.
דיוס הקרקע משפיע ישירות על משטר המים שבקרקע (מי תהום) וזאת בשל שינוי בצפיפות הקרקע הנובעת מעצם הדיוס.
מבנה הקרקע לאחר הדיוס – ייווצרו עמודונים (גלילים) בעלי קוטר מוגדר.
קוטר העמודונים יקבע בהתאם לקצב ההזרקה, לחץ ההזרקה וסוג הקרקע.
קיימות מגוון שיטות וטכניקות המשמשות כיום לדיוס ושיפור תכונות הקרקע (נסקור כאן את העיקריות שבהן)
הגראוט מוחדר לקרקע בלחץ נמוך וממלא את החללים שבין חלקיקי האדמה, מבלי לשנות באופן מהותי את מבנה ונפחם של חלקיקי הקרקע.
בדרך כלל מדובר על ערבוב של מים וצמנט וערב מיוחד, הכל בהתאם לתכונות הרצויות מהקרקע לאחר ההחדרה).