tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תכולת השמן בזרע עומדת ביחס הפוך לתכולת החלבון שבו.
השומשום עמיד לבצורת, בין היתר הודות למערכת השורשים הענפה שלו, אך הוא זקוק ללחות מספקת לנביטה ולצמיחה מוקדמת.
בעוד שהגידול שורד בתנאי בצורת או בנוכחות עודף מים, היבולים נמוכים משמעותית בשני המצבים הללו.
רמות הלחות לפני הזריעה והפריחה משפיעות ביותר על היבול.
מרבית הזנים המסחריים של שומשום אינם סובלניים להצפה.
גשמים בסוף העונה מאריכים את הצמיחה ועלולים לגרום לאובדן זרעים כתוצאה מהתבקעות - פתיחת תרמיל הזרעים ופיזורם.
רוח יכולה גם היא לפזר את הזרעים בזמן הקציר.
גידול השומשום היה נהוג בארץ ישראל בימי המשנה והתלמוד.
בימי המנדט הבריטי גודל שומשום על שטח של כ-260,000 דונם והיבול הגיע לבין 30–50 קילוגרם לדונם.
בשנים האחרונות בעקבות פיתוח זנים מתקדמים בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית, השומשום חוזר לשדות בישראל ומשולב במחזור גידולי הקיץ, וממנו מופקת טחינה ישראלית בגידול מקומי.
זרעי השומשום מוגנים בתרמיל שנבקע בעת ההבשלה.
מועד ההתבקעות משתנה, ולכן חקלאים קוצרים את הצמחים ביד ומניחים אותם יחד במצב זקוף כדי להמשיך להבשיל עד שכל התרמילים נפתחו.
גילוי מוטציה של זן שאינו נפתח (בדומה לזנים שאינם נושרים בדגנים) בשנת 1943 הוביל אגרונומים לנסות ליצור זן רב-תנובה שאינו משיר את זרעיו.
למרות התקדמות מסוימת, ההתבקעות ממשיכה להגביל את הייצור.
אגרונומים בישראל פועלים לפיתוח זני שומשום מודרניים שניתן לקצור באמצעים מכניים.
מאחר שזרע השומשום קטן ושטוח, קשה לייבשו לאחר הקציר משום שהזרעים נדחסים זה על זה, מה שמעכב את זרימת האוויר במתקן הייבוש.
לפיכך, הזרעים הנקצרים צריכים להיות יבשים ככל האפשר, ולאחר מכן יש לאחסנם בלחות של 6% או פחות.
זרעים לחים המאוחסנים יחד עלולים להתחמם במהירות ולהרקב.
בשנת 2022, הייצור העולמי של זרעי שומשום עמד על 6.7 מיליון טונות - סודאן, הודו ומיאנמר הובילו וייצרו יחד 41% מהסך הכולל.
זרעי השומשום הלבנים ובעלי הגוונים הבהירים נפוצים באירופה, ביבשת אמריקה, במערב אסיה ובתת-היבשת ההודית.
זרעי השומשום השחורים והכהים מיוצרים בעיקר בסין ובדרום-מזרח אסיה.
בארצות הברית, מרבית השומשום מגודל על ידי חקלאים בחוזה עם חברת Sesaco, המספקת גם זרעים קנייניים.
יפן היא יבואנית השומשום הגדולה בעולם.
שמן שומשום, במיוחד מזרעים קלויים, הוא מרכיב חשוב במטבח היפני ומהווה מסורתית את השימוש העיקרי בזרע.
סין היא היבואנית השנייה בגודלה של שומשום, בעיקר לדרגת שמן.
סין מייצאת זרעי שומשום ברמת מזון במחירים נמוכים יותר, במיוחד לדרום-מזרח אסיה.
יבואניות גדולות נוספות הן ארצות הברית, קנדה, הולנד, טורקיה וצרפת.
זרע השומשום הוא גידול מזומנים בעל ערך גבוה.
המחירים נעו בין 800 ל-1,700 דולר לטונה בין השנים 2008 ל-2010. המחירים תלויים באיכות המוערכת, והיא מבוססת על משתנים כמו מראה הזרע, היעדר זיהומים, תכולת שמן של 40% לפחות, ומיון לפי גודל וצבע.
זרעי שומשום מיובשים שלמים מכילים 5% מים, 23% פחמימות, 50% שומן ו-18% חלבון (טבלה).
בכמות ייחוס של 100 גרם, זרעי שומשום מיובשים מספקים 570 קלוריות של אנרגיית מזון, והם מקור עשיר (20% או יותר מהערך היומי המומלץ) של כמה ויטמינים מקבוצת B ומינרלים תזונתיים, כגון סידן, ברזל ומגנזיום (כולם 75% או יותר מהערך היומי המומלץ, ראו טבלה).
תוצר הלוואי שנותר לאחר מיצוי השמן מזרעי השומשום, הנקרא גם כוספת שומשום.
היא עשירה בחלבון (35–50%) ומשמשת מזון לעופות ולבהמות.
כמו זרעים רבים אחרים, זרעי שומשום שלמים מכילים כמות משמעותית של חומצה פיטית, הנחשבת לאנטי-נוטריינט (חומר מעכב ספיגה) בכך שהיא נקשרת לרכיבים תזונתיים מסוימים הנצרכים באותו זמן, במיוחד מינרלים, ומונעת את ספיגתם על ידי סחיפתם במעבר דרך המעי הדק.
חימום ובישול מפחיתים את כמות החומצה בזרעים.
הזרעים מכילים את הליגננים ססמולין, ססמין, פינורסינול ולריצירסינול.
מטא-אנליזה הראתה שצריכת שומשום הביאה להפחתות קלות בלחץ הדם הסיסטולי והדיאסטולי; מחקר אחר הדגים שיפור ברמות הגלוקוז בצום ובהמוגלובין A1c.
מחקרים על שמן שומשום דיווחו על הפחתה בסמני עקה חמצונית ובחמצון שומנים.
שומשום עלול לגרום לתגובות אלרגיות, כולל אנפילקסיס, בדומה לאלרגנים אחרים במזון.
קיימת תגובה צולבת (היכולת של נוגדנים כנגד אלרגן אחד להגיב גם לאלרגן דומה) בין שומשום לבוטנים, אגוזי לוז ושקדים.
מומלץ לאנשים הרגישים לשומשום להיזהר לא רק ממוצרים ברורים כמו טחינה ושמן שומשום, אלא גם ממזונות שעשויים להכיל שומשום, כגון מאפים.
נוסף על כך, יש להיזהר גם ממוצרים שאינם מזון, כגון תכשירי קוסמטיקה וטיפוח עור, שעלולים להכיל שומשום.
אלרגיה לשומשום מופיעה בכ-0.1–0.2% מהאוכלוסייה, אך השיעור גבוה יותר במדינות המזרח התיכון ואסיה, שבהן צריכת שומשום נפוצה יותר במסגרת התזונה המסורתית.
בארצות הברית, ייתכן שכ-1.5 מיליון אנשים סובלים מאלרגיה לשומשום.
בקנדה חובה לסמן שומשום כאלרגן על גבי מוצרי מזון.
באיחוד האירופי חובה לציין נוכחות של שומשום, יחד עם 13 אלרגנים נוספים, בין אם כרכיב ובין אם כזיהום לא מכוון במזון ארוז.
בארצות הברית, חוק FASTER חייב סימון החל משנת 2023.
זיהום בחיידקי סלמונלה, אי קולי, חומרי הדברה או גורמי מחלה אחרים עלול להתרחש במשלוחים גדולים של זרעי שומשום.
דוגמה לכך התרחשה בספטמבר 2020, כאשר נמצאו רמות גבוהות של תחמוצת האתילן, תרכובת תעשייתית נפוצה, במשלוח של 250 טון זרעי שומשום מהודו.
לאחר גילוי הזיהום בבלגיה, הוצאו צווי החזרה עבור עשרות מוצרים וחנויות ברחבי האיחוד האירופי, בסך הכול כ-50 מדינות.
גם מוצרים בעלי תו אורגני נפגעו מהזיהום.
בדיקות ממשלתיות שגרתיות לזיהום בשומשום, כמו לסלמונלה ואי קולי בטחינה, חומוס או זרעים, מצאו שנוהלי היגיינה לקויים במהלך העיבוד הם מקורות ודרכי זיהום נפוצים.
שומשום הוא מרכיב נפוץ במטבח המזרח תיכוני.
מהזרעים מכינים את ממרח הטחינה ואת החלווה המתוקה.
זהו מרכיב נפוץ בתערובת התבלינים הלבנטינית זעתר, הפופולרית ברחבי המזרח התיכון.
במטבח דרום איטליה, ממתקי שומשום מסורתיים הם אחד משרידי הקולינריה הרבים מהתקופה הערבית.
אלה כוללים טורונה דמוי בריטל המוגש בחג המולד הידוע כג'ורג'ולנה (מערבית ג'ולג'ולאן) ועוגיה מתוקה קלות מכוסה זרעים הנקראת רג'ינלה או ססמיני.
ממתקים דומים נמצאים בתרבויות שכנות ברחבי הים התיכון.
שמן שומשום משמש לעיתים לבישול, אם כי לא כל הזנים מתאימים לטיגון בטמפרטורות גבוהות.
לצורה ה"קלויה" של השמן (להבדיל מהצורה ה"כבושה בקור") יש ארומה וטעם נעימים ומיוחדים, והיא משמשת לעיתים כתיבול על השולחן.
זרעי שומשום הם מרכיב נפוץ במטבחים רבים.
עוגיות שומשום הנקראות Benne wafers, מתוקות ומלוחות כאחד, פופולריות במקומות כמו צ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
זרעי שומשום, שנקראו גם בֶּנֶה, הובאו לאמריקה הקולוניאלית במאה ה-17 על ידי עבדים ממערב אפריקה.
במטבח המערב אפריקני נעשה שימוש בכל חלקי הצמח.
הזרעים סיייעו בהסמכת מרקים ופודינגים, או נקלו ונחלטו להכנת משקה דמוי קפה.
שמן מהזרעים שימש תחליף לחמאה וכשומן לעוגות.
העלים של צמחים בוגרים, העשירים בחומר רירי, יכולים לשמש כמשלשל וגם כטיפול בדיזנטריה וכולרה.
לאחר הגעתם לצפון אמריקה, העבדים גידלו את הצמח כמזון בסיסי להשלמת מנות המזון השבועיות שלהם.
במטבח הקריבי משלבים סוכר וזרעי שומשום לבנים לחטיף הדומה לבוטנים מסוכרים, הנמכר בחנויות ובפינות רחוב, כמו עוגות הבֶּני הבהאמיות.
באסיה מפזרים זרעי שומשום על מאכלים בסגנון סושי.
ביפן, זרעים שלמים נמצאים בסלטים רבים וחטיפים אפויים, וזני שומשום חומים ושחורים נקלים ומשמשים להכנת התיבול גומאשיו.
שומשום שחור טחון ואורז יוצרים את הז'ימאהו, קינוח ומאכל ארוחת בוקר סיני.
הזרעים והשמן נמצאים בשימוש נרחב בהודו, שם מערבבים זרעי שומשום עם ג'אגרי (סוכר מקנה סוכר) חם, סוכר או סוכר דקל ליצירת כדורים וחטיפים הדומים לבוטנים מסוכרים או אשכולות אגוזים, כמו הצ'יקי.
שון צ'ארלס או'קיף הוא פרופסור באוניברסיטת סירקיוז.
קודם לכן הוא היה יושב ראש הסניף הצפון-אמריקאי של חברת אירבוס, מזכיר הצי של ארצות הברית, מנהל נאס"א, הנגיד של אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, וחבר הדירקטוריון של חברת דופונט.
שון או'קיף נולד במונטריי, קליפורניה לפטריסיה (לבית קרלין) ופטריק גורדון או'קיף, שניהם ילידי ניו אורלינס.
פטריק או'קיף היה מהנדס בצי ארצות הברית ובמשך שנים שירת בצוללות גרעיניות.
בילדותו של או'קיף חיה המשפחה במספר בסיסים של הצי.
ב-1973 הוא סיים את לימודיו בבית הספר וילר שבנורת' סטונינגטון, קונטיקט.
ב-1977 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת לויולה שבניו אורלינס.
ב-1978 הוא קיבל תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת סירקיוז.
לאחר סיום לימודי התואר השני, החל או'קיף לעבוד כמתמחה בצוותו של נשיא ארצות הברית.
בהמשך הוא עסק בניתוח תקציבי עבור מחלקת ההגנה.
במשך שמונה שנים הוא שימש כחבר בצוות של ועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית והיה מנהל צוות תת-ועדת ההקצבות להגנה.
ב-1989 מונה א'וקיף כמבקר מחלקת ההגנה.
היו כאלו שכינו אותו "מלאך המוות" (The Grim Reaper) והוא הוביל מאמצים לקיצוץ בתוכניות הגנה שצמרת הפנטגון ראתה כבלתי חיוניות ובזבזניות.
הוא קצר שבחים על טיפולו בהיבטים הפיננסיים של מלחמת המפרץ, כאשר הצליח לאסוף כספים מבעלות הברית של ארצות הברית, כך שעלויות המלחמה פחתו באופן משמעותי.
ביולי 1992 מינה הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש את או'קיף כמזכיר הצי בפועל.
בסופו של דבר הוא מונה כמזכיר קבוע וכיהן בתפקיד זה עד תום נשיאותו של בוש בינואר 1993. אף על פי שכהונתו בתפקיד נמשכה פחות משבעה חודשים, היא הייתה רצופת אירועים.
לאחר תום נשיאותו של בוש, היה או'קיף פרופסור למנהל עסקי, עוזר לסגן הנשיא הבכיר למחקר ודקאן ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
לאחר מכן הוא היה לפרופסור לעסקים ולמנהל ציבורי באוניברסיטת סירקיוז.
סגן מנהל משרד הניהול והתקציב
מינואר ועד דצמבר 2001 שימש או'קיף כסגן מנהל משרד הניהול והתקציב בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, משרה שחיזקה את המוניטין שלו כאיש תקציבים.
לאחר אישור מינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית החל או'קיף לכהן כמנהל נאס"א ב-21 בדצמבר 2001. הוא הגיע לנאס"א ללא הכשרה פורמלית כלשהי במדע או בהנדסה (בדומה לג'יימס וב שכיהן בתפקיד בשנים 1961–1968).
ניתן לחלק את תקופת כהונתו של או'קיף בת שלוש השנים לשלושה חלקים שווים במדויק: מדצמבר 2001 ועד ינואר 2003 הוביל או'קיף הוצאה של 5 מיליארד דולר מעבר לצפוי בבנייתה של תחנת החלל הבינלאומית.
שנת 2003 עמדה בסימן אסון מעבורת החלל קולומביה והאירועים שאחריה.
מינואר 2004 ועד פברואר 2005 הוביל או'קיף את הארגון מחדש של נאס"א כדי לעבוד על החזון לחקר החלל שעליו הכריז הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לשליחת בני אדם לירח ולמאדים.
אחת ההחלטות השנויות במחלוקת של או'קיף התקבלה בינואר 2004, כאשר הוא ביטל את משימת מעבורת החלל המתוכננת לטיפול בטלסקופ החלל האבל המתיישן.
או'קיף טען, שעל רקע אסון הקולומביה, משימה זו תהיה מסוכנת מדי, שכן כל נזק שייגרם למעבורת במהלך הביקור בטלסקופ, עלול למנוע את עגינתה בתחנת החלל כ"חוף מבטחים".
בעוד שחברי ועדת החקירה לאסון הקולומביה תמכו בהחלטתו, רבים מהאסטרונומים חשו שהטלסקופ חשוב דיו כדי לקחת את הסיכון.
עם תחילת מערכת הבחירות לנשיאות של 2004 החלה המחלוקת על דפי העיתונות בין או'קיף לבין הקלימטולוג של נאס"א, ג'יימס הנסן.
ב-2003 נטען שאו'קיף הזהיר את הנסן לא לדון בחלקה של האנושות בהתחממות העולמית.
"המנהל [או'קיף] הפריע לי", אמר הנסן לעיתון הניו יורק טיימס, "הוא אמר לי שעלי להימנע מלדבר אודות השפעה אנושית מסוכנת, מכיוון שאיננו יודעים מספיק או אין לו עדויות מספיקות מה מהווה השפעה אנושית מסוכנת".
דוברו של או'קיף אמר שהוא לא התכוון לנזוף בהנסן או לרמוז שמאמצי המחקר יקוצצו.
הניו יורק טיימס דיווח ש"ד"ר פרנקו אינודי, ראש מנהלת מדעי כדור הארץ של נאס"א במרכז טיסות החלל גודרד, שהיה מנהלו הישיר של ד"ר הנסן, אמר שהוא נכח בפגישה של הנסן ושל או'קיף.
אינודי אישר שאו'קיף הפריע למצגת כדי לומר שאלו 'סוגיות עדינות' ושישנה אי-בהירות רבה בנוגע אליהם.
אך הוא הוסיף: 'בין אם זה ברור מאליו שיש לקבל זאת כהוראה, אם לאו, זו לא שאלה שנתונה לשיקול דעת.
אני באופן אישי לא קיבלתי כזאת כהוראה'".
או'קיף הגיב ליוזמת הנשיא בוש, החזון לחקר החלל כשהעסיק את האדמירל בדימוס קרייג סטידל, שקודם לכן עמד בראש פיתוח תוכנית Joint Strike Fighter כמנהל שותף האחראי למנהל משימת מערכות מחקר של נאס"א.
הוא פיתח את תכנון המשימה לחקר ירחי שהתבסס על ארבעה שיגורים של כלי רכב חלליים בינוניים וארבעה מפגשים לכל משימה, שבוטלו על ידי מייקל גריפין מיד לאחר הגיעו לנאס"א.
16 חודשים לאחר הכרזת החזון לחקר החלל של הנשיא בוש החלה נאס"א מחדש את חקר מערכות הגילוי.
מהלך זה הוביל לשיגורים של ארס 1 וארס 5 שבהמשך בוטלו וחללית האוריון.
ב-13 בדצמבר 2004 הודיע או'קיף על התפטרותו מנאס"א.
לכבודו נקרא האסטרואיד "שונאו'קיף 78905".
נגיד אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה
ב-21 בפברואר 2005 החליף או'קיף את מארק אמרט כנגיד אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
לזכותו נזקפה המערכה של האוניברסיטה לגיוס תרומות בהיקף של 798 מיליון דולר.
הוא הפך לפופולרי בקרב הסטודנטים של האוניברסיטה בזכות האינטראקציה שלו איתם, בעיקר במסגרת "השיחות עם הנגיד" התקופתיות שהתנהלו בכל רחבי הקמפוס ובמשך כל הסמסטרים, ובזכות הודעות הדואר האלקטרוני המעודדות שהוא שלח.
או'קיף הנהיג את האוניברסיטה באוגוסט וספטמבר 2005, עת השתוללה הוריקן קתרינה והקמפוס שלה זכה לכינוי "בית חולים השדה לטיפול נמרץ הגדול ביותר שהוקם בהיסטוריה של האומה".
בינואר 2008 הוא הכריז שב-1 בפברואר הוא יסיים את כהונתו כנגיד.
באוקטובר 2009 מונה או'קיף כמנהל הכללי של איירבוס צפון אמריקה.
קשריו בוושינגטון נלקחו בחשבון כאשר איירבוס ניסתה להבטיח חוזה בשווי של 35 מיליארד דולר עם חיל האוויר של ארצות הברית לבניית מערכות לתדלוק אווירי בתחרות מול בואינג.
או'קיף גייס את פול פסטורק, המפקח של אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה בין השנים 2007–2011, כיועץ הראשי והמזכיר המשותף של אירובוס צפון אמריקה.
באוגוסט 2010 ניצל או'קיף מהתרסקות מטוס קל באלסקה, בו טס עם ידידים לחופשת דייג.
בינואר 2011 הוא קיבל על עצמו גם את תפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של אירבוס צפון אמריקה.
במרץ 2014 הוא פרש מהחברה כדי לטפל בבעיות רפואיות שהתעוררו כתוצאה מהתרסקות המטוס ב-2010.
בנובמבר 2014 הודיע המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים שאו'קיף הצטרף אליו כיועץ בכיר.
בה בעת הודיעה אוניברסיטת סירקיוז שאו'קיף מונה כפרופסור בשורותיה.
או'קיף שמר על קשר הדוק עם האוניברסיטה מאז סיים בה את לימודיו.
בין השנים 1996–2001 הוא שימש כפרופסור לעסקים ולמדיניות ממשל באוניברסיטה.
ב-1999 הוענק לו פרס נגיד האוניברסיטה וב-2011 הוענק לו פרס בוגר האוניברסיטה המצטיין בשירות ציבורי.
לאו'קיף ולרעייתו לורה שלושה ילדים.
או'קיף האב, שבין השנים 1926–1929 כיהן כראש עיריית ניו אורלינס.
סבו, ארתור או'קיף הבן, היה חבר הסנאט של לואיזיאנה בין השנים 1948–1950. דודו, מייקל ה.
או'קיף, היה גם הוא חבר הסנאט של לואיזיאנה בין השנים 1960–1983.
שומרת אחותי הוא רומן בדיוני שכתבה הסופרת ג'ודי פיקו, זהו ספרה ה-11 של הסופרת והוא יצא לאור בשנת 2004. הספר תורגם מאנגלית לעברית בידי מיכל קירזנר-אפלבוים ויצא לאור בישראל בשנת 2006 על ידי הוצאת הספרים כנרת-זמורה-ביתן.
הספר עובד בשנת 2009 לסרט קולנוע בעל אותו השם, בבימויו של ניק קסווטס.
הספר מספר את סיפורה של אנה פיצג'רלד, נערה מתבגרת בת 13, אחות לקייט וג'סי, שהוריה הביאו אותה לעולם באמצעות הפריה מלאכותית כדי שתהיה תורמת אידיאלית לאחותה קייט, החולה בלוקמיה.
מאז שנולדה, אנה עוברת הליכים רפואיים לטובת קייט: לקיחת דם טבורי מחבל הטבור מיד לאחר הלידה, ובהמשך חייהן תרומת מח עצם ועירויי דם באופן תכוף.
יום אחד, מערכות גופה של קייט קורסות, והיא זקוקה להשתלת כליה מגופה של אנה.
אנה מתנגדת ופונה לעורך הדין אלכסנדר קמבל, בכוונה לתבוע את הוריה כדי לקבל את הזכות לעשות בגופה כרצונה.
התביעה גוררת את כל המשפחה לעימותים וחשבון נפש, והספר מדבר על חייהם.
ג'סי, ממשיך להסתבך בצרות שביניהן גנבה, עישון סמים ואלכוהול.
האם שרה, שעזבה את עבודתה כעורכת דין כדי להיות עקרת בית כשג'סי נולד, מקדישה את כל זמנה לטיפול בבתה החולה; והאב בריאן, כבאי שנשאר קרוע בין ילדיו.
בנוסף לכך, מסופר על היחסים בין קמבל עורך הדין המייצג את אנה לבין לג'וליה רומנו, האפוטרופוסית לתביעה.
אם המשפחה, שרה, מנסה בהתחלה להפעיל לחץ על אנה כדי שתבטל את התביעה, אך מאוחר יותר מייצגת את עצמה.
המשפט מסתיים בכך שאנה זוכה ומוענקות לה הזכויות הבלעדיות על גופה.
אבל, אנה וקמבל נקלעים לתאונת דרכים.
קמבל מצליח להישאר בחיים, אך אנה במצב של מוות מוחי.
הכליה נתרמת לקייט והספר מסתיים בכך שקייט מספרת מה קרה כמה שנים לאחר מכן.
ג'וליה וקמבל התחתנו, קייט מלמדת ילדים לרקוד, ג'סי נהיה שוטר ומקבל צל"ש על חלקו במבצע מעצר של סוחרי סמים, בריאן מתמכר לאלכוהול ונגמל.
הספר מעלה שאלות נוקבות: מהי האחריות שמוטלת על אחות והיכן היא עוברת את הגבול?
מי קובע מהו הגבול וכמה ילד אחד יכול להקריב לילד אחר?
האם האחריות היא גם הקרבה עצמית ופגיעה בבריאות האח התורם?
האם יכול הורה להכריח את ילדיו לעשות משהו בניגוד לרצונו?
מה פירוש להיות הורה טוב?
הספר נכתב מנקודת מבטן של הדמויות בסיפור.
כל פרק מתאר את מחשבותיה והרגשותיה של דמות אחרת מנקודת מבטה ומציג אותה כדוברת.
ג'ודי פיקו הסבירה שהרעיון לרומן "שומרת אחותי" עלה במהלך קריאת מאמר על המשפחה הראשונה בארצות הברית שהביאה לעולם תינוק כדי שיהיה תורם פוטנציאלי של מח עצם לאחותו החולה.
האח תרם את מח העצם לאחותו אבל היא נשארה צמח.
הסופרת המשיכה לחשוב מה היה קורה לו התעוררה האחות: האם האח היה חש אחריות כלפיה?
איך היה מרגיש לו הוריו היו מזכירים לו שילדו אותו בשביל אחותו החולה?
איזה מתבגר יהיה ילד כזה הנושא על כתפיו תפקיד כה כבד משקל?
סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים בשנת 2009. את אם המשפחה מגלמת קמרון דיאז, אלק בולדווין בתפקיד עורך הדין, ג'ואן קיוזאק בתפקיד השופטת, אביגייל ברסלין בתפקיד אנה וסופיה וסילייבה בתפקיד קייט.
במאי הסרט הוא ניק קסווטס.
שון רוברט אשמור הוא שחקן קנדי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור אייסמן / בובי דרייק בסדרת סרטי "אקס-מן", ובשל הופעותיו בסרטי אימה וביניהם "סולסטיס" , "חורבות" , "קפואים" , "יום האם הארור" ו"שדים מן העבר" מאז 2018 מגלם את עורך הדין וסלי אוורס בדרמה המשטרתית של ABC, "הטירון" (2018-הווה).
בטלוויזיה הוא מוכר גם מתפקידיו בתור ג'ייק ברנסון בסדרת הנעורים של ניקלודיאון "אנימורפס" (1998–1999), בתור מייק ויטון בסדרה הפשע של פוקס, "המעקב" (2013–2015), בתור עוזר התובע המחוזי סם ספנסר בדרמה המשפטית של ABC, "תובעת על עקבים" (2016–2017).
אשמור נולד בעיר ריצ'מונד קולומביה הבריטית שבקנדה, בנם של לינדה, עקרת בית, וריק אשמור, מהנדס ייצור.
הוא גדל בעיר ברמפטון, אונטריו לצד אחיו התאום ארון אשמור, גם הוא שחקן ואף שיחק לצדו במספר סרטים.
הם למדו יחד בבית הספר הציבורי ארנסקליף ובהמשך בבית הספר התיכון ע"ש טרנר פנטון
הוא החל לשחק בגיל צעיר, ובגיל 10 רשם את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה, כשהשתתף בפרק של סדרת הטלוויזיה "קאטס והכלב".
ב-1991 השתתף לראשונה בסרט קולנוע, "סיפורי זוגות".
ב-1994 גילם את התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Guitarman", עליו היה מועמד לפרס ג'ימיני של תעשיית הטלוויזיה הקנדית, בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתוכנית המיועדת לילדים.
במהלך שנות ה-90 הופיע במספר סרטי טלוויזיה ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות.
ב-1998 קיבל תפקיד ראשי ראשון, בסדרת הטלוויזיה "אנימורפס", וב-2000 גילם תפקיד ראשי נוסף, בסדרה "In a Heartbeat".
בשנת 2000 גילם את דמותו של בובי דרייק/אייסמן בסרט הקולנוע "אקס-מן", תפקיד עמו הוא מזוהה במיוחד.
על תפקידו בסרט השני זכה בשנת 2004 בפרס MTV לקולנוע בקטגוריית "השחקן פורץ הדרך".ב-2002 השתתף בסרט הקצר "Past Perfect" שהקנה לו את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ניו יורק לקולנוע עצמאי.
ב-2004 גילם את התפקיד הראשי במיני-סדרה "אגדת ארץ-ים" המבוססת על הטרילוגיית ארץ ים של אורסולה לה גווין.
בעקבות תפקיד זה זכה באותה שנה בפרס ליאו, המוענק על ידי הקרן לקולנוע של קולומביה הבריטית, בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
ב-2005 לצד לוסי לו וסנדרה או בסרט "3 מחטים".
ב-2008 גילם תפקיד ראשי נוסף, בסרט הקולנוע "חורבות" המבוסס על ספרו באותו שם מאת סקוט סמית'.
בשנת 2010 שיחק בסרט האימה "קפואים" לצד אמה בל ובסרט האימה "יום האם הארור".
בשנת-2012 לוהק לתפקיד מייק וסטון בסדרה "The Following" בה הוא מגלם סוכן FBI צעיר, הסדרה זכתה להצלחה רבה.
בשנת 2016 גילם אשמור את דמותו של ג'ק ג'ויס במשחק quantum break.
בשנת 2017 שיחק לצד דיאנה אגרון בסרט הבלשי "חלול באדמה" בתפקיד דריל.
בשנת 2018 שיחק בסרט הפעולה "חטופות", לצד ברוס ויליס.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הדרמה המשטרתית של ABC "הטירון" בתפקיד וסלי אברס, עורך דין ובן זוגה של אנג'לה לופז.
באותה השנה, אשמור גילם את דמותו של קונראד במשחק הווידאו "The Dark Pictures Anthology: Man of Medan" באמצעות דיבוב ולכידת תנועה.
בשנת 2020 שיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "הבנים".של אמזון פריים וידאו, בתור למפלייטר, גיבור-על בעל כוחות-על מבוססי פירוקינזיס וחבר לשעבר ב"השבעה".
ב-27 ביולי 2012, אשמור התחתן עם מפיקת הסרטים דנה רנה ווסדין, אותה הכיר בזמן צילומי הסרט "קפואים" .
לבני הזוג בן אחד, יליד 2017.
גם מפיק בפועל2009Divertedמייק סטיבןסרט טלוויזיה של CBC Television 2009–2010צוות גיבורי העל אייסמן / בובי דרייקדיבוב; 2 פרקים2010Bloodletting & Miraculous Curesפיצ'תפקיד ראשי; 8 פרקים
גם מפיק בפועלפרינג'ג'ושוע רוזפרק: "Amber 31422"2013–2015המעקבמייק ויטוןתפקיד ראשי (3 עונות); 45 פרקים2016Relationship Statusבןסדרת רשת; 3 פרקים2016–2017תובעת על עקבים סם ספנסרתפקיד ראשי; 13 פרקים2018S.W.A.T.ליאםפרק: "Day Off"2018–הווההטירוןוסלי אוורסתפקיד חוזר (עונות 2–1)
תפקיד ראשי (עונה 3 ואילך); 67 פרקים2019Into the Darkתומאספרק: "Culture Shock"2020הבניםלמפלייטר3 פרקים2022הטירון: סוכנת חדשהוסלי אוורספרק: "Standoff"
+שנהמשחקתפקידהערות2019The Dark Pictures Anthology: Man of Medanקונראדדיבוב ולכידת תנועה
שון ג'יימס הוא כדורסלן עבר אמריקאי-גיאני ששיחק בעמדת הסנטר ומתנשא לגובה של 2.08 מטרים.
ג'יימס נולד בגיאנה ובגיל 6 היגר לניו יורק.
אחיו הצעיר הוא הכדורסלן דלרוי ג'יימס, ששיחק בעבר בקבוצת בני השרון.
ג'יימס שיחק בליגת המכללות עבור אוניברסיטת נורת'איסטרן.
לאחר מכן שיחק באוניברסיטת דוקיין, במדיה שבר את שיא החסימות בליגת המכללות, כשסיים את העונה עם 6.5 חסימות למשחק.
ב-17 בספטמבר 2006 בילה ג'יימס עם ארבעה חבריו לקבוצה במועדון ריקודים בקמפוס של אוניברסיטת דוקיין כאשר הותקפו בידי שני זרים לאוניברסיטה שהגיעו חמושים וירו לעברם לאחר שאחד השחקנים פלרטט עם ידידה של החמושים, ופצעו כל אחד מהם באיבר שונה, ג'יימס נורה ברגלו.
לאחר משפט בו נידון היורה הראשון ל-40 שנים בכלא, והיורה השני ל-14 שנים מאסר, נידונה גם תלמידה מהקמפוס שסייעה להם להיכנס למועדון הריקודים.
לאחר חמש עונות, סיים את קריירת המכללות ונרשם לדראפט ה-NBA של שנת 2008, אך לא נבחר בו.
באותה שנה חתם ג'יימס במועדון הכדורסל הישראלי בני השרון לשנתיים.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בתואר מלך החסימות של הליגה עם 2.2 חסימות בממוצע למשחק.
בעונת רשם ג'יימס הישג של 11 חסימות ו-10 ריבאונדים במשחק ליגה מול מכבי חיפה.
לאחר שלוש עונות בבני השרון, לקראת עונת חתם ג'יימס במכבי תל אביב לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת.
הוא זכה להצלחה במשחקי הקבוצה, אף על פי שנפצע למשך כחודשיים במהלך העונה ונעדר ממספר משחקים חשובים.
ג'יימס נבחר לשחקן ה-MVP של היורוליג בשלב הראשון 2012/13. בחודש מאי נבחר למקום שני בשחקני ההגנה הטובים של היורוליג ולחמישיית העונה ביורוליג לעונת 2012/13 כאשר הוא הוליך את היורוליג עם 1.93 חסימות, סיים במקום השני עם 6.48 ריבאונדים, ורביעי במדד עם 16.6 בממוצע למשחק.
ג'יימס גם שבר את שיא החסימות ששחקן העמיד בעונה אחת ביורוליג.
בקיץ 2013 חתם ג'יימס לעוד ארבע שנים במכבי ונבחר לתפקיד קפטן הקבוצה, אך נפצע בגב וסיים את העונה באמצעה, מה שגרם לשחרורו מהקבוצה בקיץ 2014.
ב-31 ביולי 2014 חתם ג'יימס באולימפיה מילאנו אלופת איטליה.
בקיץ 2015 חתם לעונה בבילבאו באסקט.
ב-2016 חתם במדי בודוצ'נוסט פודגוריצה.
ב-2017 שיחק במדי קארידורוס דה פאחרדו מפוארטו ריקו.
ב-2018 שיחק במדי באולזאק מהליגה הצרפתית הראשונה.
ב-10 באוקטובר 2018 הודיע ג'יימס על פרישה מכדורסל.
ב-2022 שימש סקאוט בעבור היוטה ג'אז.
שון פטריק אסטין הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי.
מאז ספטמבר 2025, מכהן כנשיא גילדת שחקני המסך-הפדרציה האמריקאית לאמני טלוויזיה ורדיו (SAG-AFTRA).
נולד בשם שון פטריק דיוק (Sean Patrick Duke) בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה.
הוא בנה של פטי דיוק, שחקנית הקולנוע זוכת פרס אוסקר.
ב-1994 גילה אסטין שאביו הביולוגי הוא מייקל טל, מוזיקאי ומלחין.
מיד לאחר שנפרדה מבעלה הראשון התחתנה דיוק עם השחקן זוכה פרס האוסקר ג'ון אסטין .
אחיו למחצה הוא השחקן מקנזי אסטין.
אסטין סיים בהצלחה את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם תואר בהיסטוריה ובשפה האנגלית והשתתף בסטודיו למשחק על שם סטלה אדלר בלוס אנג'לס.
נשוי לכריסטין הארל מ-1992, לזוג שלוש בנות.
בגיל 13 שיחק אסטין בסרטו הראשון, סרטם של ריצ'רד דונר וסטיבן ספילברג הגוניס לצד ג'וש ברולין וג'ו פנטוליאנו.
ב-1989 קיבל אסטין תפקיד קטן בסרט "מלחמת רוז ברוז" וב-1990 שיחק בסרט המלחמה Memphis" Belle".
ב- 1991 שיחק אסטין בסרט "חיילי צעצוע" לצד ויל ויטון ולואיס גוסט ג.ר.
ב-1992, הוא שיחק לצד רובין טאני בסרט "קשר בכל מחיר".
ב-1993 גילם אסטין את דמותו של שחקן הפוטבול, "רודי רוטיגר" בסרט "רודי".
ב-1994 ביים אסטין יחד עם אשתו כריסטין סרט קצר בשם "Kangaroo Court", יחד היה מועמד הזוג לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר.
ב- 1998 השתתף אסטין לצד האלי ברי ואמירי ברקה בסרטו של וורן בייטי "Bulworth".
בשנת 2001 גילם אסטין את הדמות הספרותית סמוויז גמג'י בסרט שובר הקופות ועטור הפרסים של פיטר ג'קסון המבוסס על הנובל שר הטבעות, שר הטבעות: אחוות הטבעת לצידם של אלייז'ה ווד, ויגו מורטנסן ואיאן מקלן.
לתפקידו של גנדלף נבחן גם אביו החורג של אסטין, ג'ון.
ב-2002 השתתף אסטין בסרט ההמשך של הטרילוגיה, שר הטבעות: שני הצריחים באותו תפקיד.
ב-2003 שיחק אסטין בסרט האחרון בסדרה, שר הטבעות: שיבת המלך, אסטין קיבל ביחד עם אלייז'ה ווד את פרס הMTV בקטגוריית הצוות הטוב ביותר.
ב-2004 שיחק אסטין לצד אדם סנדלר ודרו ברימור בקומדיה 50 דייטים ראשונים.
ב-2006 שיחק אסטין בסרט קומדיה/דרמה ופנטזיה, קליק לצד אדם סנדלר וקייט בקינסייל.
בנובמבר 2024, אסטין הופיע לראשונה בברודוויי בתור סנטה קלאוס בהפקת המחזמר "Elf The Musical" לצדו של גריי הנסון, שיגלם את הדמות באדי האלף.
המחזמר התחיל הופעות מקדימות ב-9 בנובמבר 2024 בתיאטרון מרקיז בניו יורק, וההופעה הרשמית התקיימה ב-17 בנובמבר.
ההצגה תימשך עד ל-4 בינואר 2025.
אסטין השתתף גם במספר סדרות טלוויזיה: אנג'ל,"Meerkat Manor", קוראים לי ארל, 24,מונק, חוק וסדר, "Into The West" ודברים מוזרים.
שון מארק בין הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
בין נולד בהנדסוורת', שפילד, אנגליה לריטה ובראיין בין.
לבין אחות צעירה יותר בשם לוריין.
כאשר היה ילד התנגש בטעות בזכוכית דלת ביתו, כתוצאה מכך נוצרו חתכים עמוקים ברגלו שגרמו לצלקת בולטת מאוד.
תאונה זו קטעה את חלומו להפוך לכדורגלן מקצועי.
ב־1975 סיים את לימודיו בבית ספר מקיף עם שתי תעודות הצטיינות בשפה האנגלית ובאומנות.
לאחר שלקח מספר קורסים במכללות שונות ברחבי אנגליה חזר למכללת רוטרהאם, שם נרשם לחוג דרמה.
לאחר כמה הופעות במחזות ברחבי הממלכה זכה למלגת התקבלות להאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שם שיחק בהצגה מחכים לגודו.
בין סיים בהצטיינות לימודיו בשנת 1983.
בין הופיע ב־1983 ב"תיאטרון ווטרמיל" בברקשייר בהצגה "רומיאו ויוליה".
מלבד קריירת התיאטרון לבין הייתה גם קריירת טלוויזיה עם הופעות במספר סדרות בריטיות מקומיות, בין 1984 ל־1988 עבד בין עבור הלהקה השייקספירית המלכותית שם כיכב בהצגות, "הגברת הנאה מהדרום" ו־"חלום ליל קיץ".
את תפקידו הקולנועי הראשון קיבל בין בסרט הבריטי "קאראווג'ו" ב־1986, בהמשך שיחק במספר סרטים וסדרות מקומיות.
את ההכרה הבינלאומית שלו קיבל בין ב־1992 על תפקידו במותחן הפעולה "משחקים פטריוטיים" לצד האריסון פורד.
שלוש שנים מאוחר יותר כיכב בין בסרט ה-17 בסדרת ג'יימס בונד, "גולדן איי", לצד פירס ברוסנן, בסרט גילם בין את דמותו של סוכן הרשע 006 אלק טראבליאן.
בסוף שנות ה-90 שיחק בין לצד רוברט דה נירו וז'אן רנו במותחן האקשן "רונין" ובסרט המלחמה "קוד בראבו" שבו גילם את חייל ה"SAS" אנדי מקנב.
בשנת 2001 שיחק בין בסרטו שובר הקפות ועטור הפרסים של הבמאי פיטר ג'קסון, "שר הטבעות: אחוות הטבעת", לצד אלייז'ה ווד ושון אוסטין, בסרט גילם בין את דמותו הספרותית של בורומיר, באותה שנה גם שיחק בדרמת הפשע "אל תוציא מילה" לצד מייקל דאגלס.
שנה לאחר מכן שיחק בין בסרט האקשן "שיווי משקל" לצד כריסטיאן בייל.
בשנת 2004 שיחק בין בשוברי הקופות "אוצר לאומי" לצד ניקולס קייג' וב"טרויה" לצד בראד פיט ואורלנדו בלום שבו גילם את דמותו של מלך "איתקה" אודיסאוס.
בשנת 2005 שיחק בסרטו של מייקל ביי, "איילנד", לצידם של סקרלט ג'והנסון ויואן מקגרגור, בדרמת המסתורין "הטיסה", לצידה של ג'ודי פוסטר, ובדרמה "ארץ קרה", לצידה של שרליז תרון.
ב-2006 שיחק במותחן האימה "סיילנט היל" ובמותחן המסתורין "האופל", לצידה של מריה בלו.
ב-2007 גילם את דמותו של הרוצח הטרמפיסט ג'ון ריידר בחידוש למותחן האימה משנת 1986, "הטרמפיסט".
ב-2010 שיחק בסרט "פרסי ג'קסון וגנב הברק", בתפקיד זאוס.
ובתפקיד אולריק, ראש האבירים הנוצרים הקנאיים בסרט "המוות השחור".
ב-2020 שיחק במותחן האימה "Possessor" לצד אנדראה רייסבורו וכריסטופר אבוט.
אחת מהדמות שבין מזוהה איתן היא דמותו של ריצ'רד שארפ, בסדרת הטלוויזיה "שארפ".
הוא לא היה המועמד הראשון לתפקיד, מכיוון שפול מקגאן היה אמור לגלם את דמותו של שארפ, אבל נבצר ממנו לשחק בסדרה בגלל פציעתו במשחק כדורגל.
הסדרה בת 16 הפרקים מבוססת על ספרים של ברנרד קורנוול על אודות מלחמות נפוליאון.
הפרק הראשון בסדרה הוא "הרובים של שארפ".
הסדרה עוקבת אחרי עלילותיו של ריצ'רד שארפ תוך כדי קידומו מדרגת סרג'נט (המקבילה לסמל) עד שהוא מגיע להיות קצין בדרגת לוטננט-קולונל (המקבילה לסגן-אלוף) בקרב ווטרלו.
הסדרה הופקה ושודרה בין השנים 1993 ל-1997, כשבכל שנה הופקו שלושה פרקים.
אחרי מספר שנים ושמועות רבות הופקו פרקים נוספים, באפריל 2006 שודר "האתגר של שארפ", ובסתיו 2008 שודר הפרק "הסכנה של שארפ".
תפקידים בולטים נוספים שלו בטלוויזיה היו בהפקות של ה-BBC, "קלאריסה" ו"מאהבה של ליידי צ'טרלי".
הוא כיכב לצידו של ריצ'רד האריס בסרט "השדה" של ג'ים שרידן, על פי מחזה של ג'ון ב.
כמו כן שיחק בתפקיד לורד ריצ'רד פנטון בסדרת הטלוויזיה "סקרלט", המבוססת על ספר ההמשך לרומן של מרגרט מיטשל, "חלף עם הרוח".
בין גילם את דמותו של לורד אדארד סטארק בסדרת הדרמה של HBO "משחקי הכס".
בין השנים 2014–2015 השתתף בסדרה "זהות נרדפת" של TNT.
בשנת 2021 שיחק את התפקיד הראשי במיני סדרה של ה-BBC בשם Time (נקראה "כלואים" בהוט ואילו ב-yes נקראה בשם "מאסר").
בשנת 2021 החל לשחק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה האפוקליפטית של רשת TNT "רכבת הקרח", בין מגלם את מיסטר ווילפורד, הבעלים של "תעשיות ווילפורד" שבנה ויזם את פרויקט רכבת הקרח.
בין היה נשוי חמש פעמים במהלך חייו:
לדברה ג'יימס, אותה הכיר בימיו בתיכון.
הזוג התחתן בשנת 1981 והתגרש סופית בשנת 1990.
לשחקנית מלאני היל, אותה הכיר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הזוג התחתן בשנת 1990 והתגרש בשנת 1997, לזוג נולדו שתי בנות.
לאביגייל קרוטנדן, שחקנית שאותה הכיר על סט סדרה בריטית מקומית.
הזוג התחתן בשנת 1997 והתגרש בשנת 2000, לזוג נולדה בת.
לשחקנית ג'ורג'ינה סוטלייף, בתחילת 2008, לאחר שהנישואים התבטלו 24 שעות בלבד לפני המועד המקורי.
הזוג חי יחדיו בצפון מערב לונדון.
בין הוא אוהד נאמן של קבוצת הכדורגל שפילד יונייטד שאותה העריץ עוד מילדותו.
העתיד האבוד (2010) - סרט טלוויזיה של Syfy
קינגסגלייב: פנטזיה סופית 15 (2016) - דיבוב
מוליכי הזאבים (2020) - דיבוב
האימפריה הרומית (2016) - קריין
שומרת אחותי הוא סרט דרמה המבוסס על סיפרה של ג'ודי פיקו "שומרת אחותי".
הסרט בבימויו של ניק קסאווטס ובהשתתפותם של השחקנים: קמרון דיאז, אביגייל ברסלין, סופיה ואסיליביה ואלק בולדווין.
הסרט מספר על משפחה הנאלצת להתמודד עם מחלתה של אחת מבנות המשפחה, מנקודת מבטם של בני המשפחה.
הסרט יצא לאקרנים ב-26 ביוני 2009.
חייהם של שרה (קמרון דיאז) ובריאן (ג'ייסון פטריק) פיצג'רלד, בתם קייט (סופיה ואסיליביה) ובנם ג'סי (אוון אלינגסון) משתנים לחלוטין כשהם מגלים שקייט חולה בלוקמיה.
לאחר שבריאן ושרה מגלים שגם הם וגם ג'סי אינם מתאימים גנטית לשמש כתורמים לקייט, הם מביאים בת נוספת לעולם באמצעות הפריה מלאכותית כתורמת אידיאלית לאחותה קייט.
במהלך 11 השנים הבאות אנה (אביגייל ברסלין) תורמת לקייט דם, תאי גזע ורקמות.
בגיל 15 קייט סובלת מאי ספיקת כליות ואנה מבינה שהיא תצטרך לתרום לקייט כליה.
אנה רוצה לקבל מהוריה את זכויותיה הרפואיות ובכך למנוע מהם לאלץ אותה לתרום איברים לאחותה, לשם כך היא הולכת אל עורך הדין קמפבל אלכסנדר (אלק בולדווין) שמסכים לייצג אותה בבית המשפט.
הסרט מציג את מהלך המשפט כאשר מצד אחד עומדת אנה המיוצגת על ידי עורך דינה, ומן הצד השני אמה שרה המייצגת את עצמה.
במהלך הסרט מוצגים סיפורים על עברה של קייט, על האהבה הראשונה שלה ועל ההתמודדות של כל המשפחה עם המחלה.
לקראת סוף הסרט במהלך המשפט ג'סי מספר לכולם שאנה פועלת למעשה בהוראתה של קייט.
אנה רצתה לתרום לקייט את הכליה שלה, אך קייט, שלא רצתה לחיות עוד, שכנעה את אנה לסרב.
שרה נאלצת להכיר במה שקייט ניסתה לומר לה: שהיא מוכנה למות.
קייט מתה בשנתה מאוחר יותר באותו יום עם אמה לצדה.
לאחר מותה של קייט, קמפבל מספר לאנה שהם ניצחו במשפט.
כל בני המשפחה ממשיכה בחייהם.
שרה, שנטשה את קריירת המשפטים שלה כדי לדאוג לבתה, חוזרת לעבודה, בריאן פורש מתפקידו ככבאי על מנת ללכת לעבוד עם נוער בסיכון, וג'סי מקבל מלגה ללימודי אמנות בניו יורק.
במקור לוהקו לסרט, האחיות דקוטה ואלה פנינג לשחק את קייט ואנה בהתאמה.
עם זאת, כשדקוטה שמעה שהיא תידרש לגלח את ראשה לקראת התפקיד, היא ואלה החליטו לא לקחת את התפקידים.
שתי האחיות הוחלפו, באביגיל ברסלן שמשחקת את אנה פיצג'רלד ובסופיה וסילייבה שמשחקת את קייט פיצג'רלד.
+שחקן/שחקניתדמותתיאוראביגייל ברסליןאנהאחותם הקטנה של קייט וג'סי ובתם של בריאן ושרה.
נולדה בהפריה חוץ-גופית כדי לשמש כתורמת לאחותה קייט.קמרון דיאזשרהאשתו של בריאן ואימם של קייט, ג'סי ואנה.
נטשה את הקריירה שלה כדי לטפל בבתה קייט שאובחנה כחולה בלוקמיה.ג'ייסון פטריקבריאןבעלה של שרה ואביהם של קייט, ג'סי ואנה.סופיה ואסיליביהקייטביתם של בריאן ושרה אחותם של אנה וג'סי בגיל שנתיים אובחנה כחולה בלוקמיהאוון אלינגסוןג'סיאחיהם של קייט ואנה ובנם של שרה ובריאן.
סובל מדיסלקסיה ולפעמים נותר בצל מאחר שקייט ואנה תופסות את הבמה המרכזית.אלק בולדוויןעורך הדין קמפבל אלכסנדרעורך הדין שמייצג את אנה במשפט שלה.
חולה באפילפסיה.ג'ואן קיוזאקהשופטת דה סלבוהשופטת במשפט בין אנה להוריה.
בתה נהרגה בתאונת דרכים (מידע שמובע בסרט מספר פעמים על מנת לתת נופך נוסף לפסיקתה במשפט).דייוויד טורונטוןד"ר הנרי צ'אנסהרופא שמטפל בקייט.הת'ר וולקוויסטהדודה קליאחותה של שרה, עוזרת לה לטפל בקייט.תומאס דקרטיילור אמברוזחולה בסרטן, האהבה הראשונה של קייט, נפטר באמצע הסרט דבר שגורר את קייט לניסיון התאבדות.
שון ג'ונסון היא מתעמלת אמריקאית בעבר.
היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008) על הקורה.
בעלת ארבע מדליות, מהן אחת זהב ושלוש כסף (קבוצתית, קרב-רב וקרקע) ואלופת העולם לשנת 2007, בעלת שלוש מדליות זהב (קבוצתית, קרב-רב וקרקע).
כיום היא עוסקת בפרסום, בדוגמנות ובהופעות.
ג'ונסון נולדה בעיר דה מוין שבמדינת איווה כבת יחידה.
היא התאמנה בהדרכתו של ליאנג צ'או והחל משנת 2006 אלופת ארצות הברית בהתעמלות מכשירים (זכתה בג'וניור אבל עם ניקוד יותר גבוה משל הזוכה בסיניור).
ההופעה הידועה ביותר שלה הייתה באולימפיאדת בייג'ינג אז קראו לה American Darling ו-Face of America.
בשנת 2009 הייתה הספורטאית האמריקאית האהובה ביותר על פי מגזין פורבס, נבחרה ל"אתלטית השנה" ולצעירה האמריקאית הנבחרת.
היא התחילה להופיע בפרסומות רבות, למשל למקדונלד'ס ולצ'יריוס שגם הוציאו קופסה מיוחדת עם דמותה.
היא מופיעה הרבה בטלוויזיה עם ג'יי לנו, דייוויד לטרמן, ג'ימי קימל, Entertainment Tonight, אופרה וינפרי.
היא זכתה בעונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים", וזכתה ב"מי רוצה להיות מיליונר" לסלבריטיס ב-50 אלף דולר, אותם תרמה.
היא מופיעה במופע בידור מצליח "The Tour of Gymnastics Superstars" של אלופת עולם ואלופות אולימפיות בהתעמלות יחד עם שירים וריקודים ומוזיקה.
במערכת הבחירות של 2008 הופיעה בוועידה של המפלגה הדמוקרטית והשביעה את המשתתפים שם.
ב-2012 הודיעה על פרישתה מנבחרת ארצות הברית.
ב-2016 היא התתחתנה עם שחקן הפוטבול אנדרו איסט.
שון אליוט (באנגלית Sean Elliott; נולד ב-2 בפברואר 1968) הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
אליוט שיחק 12 עונות ב-NBA מתוכן 11 עונות בסן אנטוניו ספרס, במהלכן זכה באליפות אחת.
במהלך קריירת ה-NBA שלו הוא עבר השתלת כליה, אך חזר לשחק.
לאחר ששיחק במשך 4 שנים עבור אוניברסיטת אריזונה, ואף זכה בעונת הסניור שלו בפרס ג'ון וודו, נבחר אליוט במקום השלישי בדראפט של שנת 1989 על ידי הסן אנטוניו ספרס.
אליוט שיחק בקבוצה עד שנת 1993 ויחד עם ה"אדימירל" דייוויד רובינסון היה אחד משחקניה החשובים.
בסוף עונת 1993 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס עבור השחקן דניס רודמן, ושיחק בה לאורך עונת 1993-94. רודמן לא התאקלם היטב בספרס, ואליוט שב לקבוצה במהלך העונה שלאחר מכן, 1994-1995, ושיחק בספרס עד סוף הקריירה.
מהלך זה נודע כנס יום הזיכרון על עצם התרחשותו ביום הזיכרון האמריקאי.
לבסוף ניצחו הספרס בסדרה, ובגמר ה-NBA ניצחו את הניו יורק ניקס.
לאחר הזכייה באליפות הודיע אליוט כי הוא סובל מבעיות בתפקוד הכליה, ובמהלך שנת 2000 עבר שון השתלת כליה שנתרמה על ידי אחיו.
עם תום תקופת ההחלמה חזר אליוט לשחק בספרס והיה לשחקן הראשון בליגה שחוזר לשחק לאחר השתלת כליה.
בשנת 2001 הודיע אליוט הודיע על פרישתו ממשחק.
כיום משמש אליוט פרשן עבור התחנה המקומית של הספרס.
במהלך קריירת ה-NBA העמיד אליוט ממוצעים של 14.2 נק', 4.3 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
אליוט מחזיק בשיא המועדון לשלשות עם 563 מהן לאורך הקריירה.
שון פול בראדלי הוא כדורסלן עבר אמריקאי-גרמני אשר שיחק בליגת ה-NBA.
בראדלי, המיתמר לגובה של 2.29 מטרים (7.6 רגל), שיחק בליגה בשלוש קבוצות במשך 12 עונות.
בראדלי למד באוניברסיטת בריגהאם יאנג שם שיחק במדי קבוצת הכדורסל.
בעונתו הראשונה באוניברסיטה רשם בראדלי של 14.8 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק, והיה החוסם המצטיין של ליגת המכללות הבכירה עם 177 חסימות.
הוא הוליך את קבוצתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל ורשם שם שיא של 14 חסימות (אשר נשבר בעונה העוקבת בידי שאקיל אוניל) בסיבוב הראשון מול אוניברסיטת וירג'יניה.
לאחר עונת הפרשמן שלו, בילה בראדלי בשליחות מיסיונרית מטעם הכנסייה המורמונית באוסטרליה במשך שנתיים בטרם העמיד את עצמו לבחירה בדראפט.
בראדלי התמודד בדראפט 1993, ונבחר על ידי קבוצת פילדלפיה 76' בבחירה השנייה של הסיבוב הראשון.
בעונת הרוקי שלו רשם בראדלי ממוצעים של 10.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.0 חסימות, אשר הקנו לו מקום בחמישיית הרוקיז השנייה.
הוא שיחק בפילדלפיה במשך שתי עונות וחצי בטרם עבר לניו ג'רזי נטס בה שיחק במשך שנתיים נוספות.
בפברואר 1997 עבר בראדלי לדאלאס מאבריקס בה שיחק בשארית הקריירה שלו, עד שנת 2005.
בראדלי ביסס את עצמו במהלך הקריירה כאחד מחוסמי הזריקות הטובים בליגה, עם 2,119 חסימות במהלך 12 שנותיו ב-NBA.
הוא רשם בעונת ממוצע חריג לשחקן המשחק בעמדת הסנטר של 92.2% מקו העונשין, ובשנת רשם משחק שיא של 22 נקודות, 22 ריבאונדים, 13 חסימות ועשר קליעות מעשרה ניסיונות מהקו.
בראדלי שיחק גם בנבחרת גרמניה, וביחד עם חברו לקבוצה בדאלאס, דירק נוביצקי, עזר לנבחרת הלאומית לסיים במקום הרביעי באליפות אירופה בכדורסל לשנת 2001, שנערכה בטורקיה.
על מנת שיוכל לשחק במדיה של נבחרת גרמניה, ניצל בראדלי את היותו יליד גרמניה על מנת שיוכל לקבל אזרחות במדינה.
שומרת יום כנגד יום הוא מושג יסודי בהלכות נידה המתאר את מצבה של אשה שהיא "זבה קטנה" - שראתה דם בימי הזיבה, הרי היא טמאה ביום שראתה, וכדי להיטהר עליה לשמור (לבדוק את טהרת גופה) כל היום שלאחר ראייתה עד סוף היום, ואם אכן לא תראה בו תוכל לטבול ולהיטהר.
זמן ראיית הדם באישה מחולק לשני זמנים: ימי נידה וימי זיבה.
ימי נידה הם שבעת הימים הראשונים מאז שהתחילה לראות דם, מהיום השמיני והלאה עד יום 11, אלו ימי זיבה.
אישה הנמצאת בתקופת הזיבה, ורואה דם באחד מן הימים, במקרה וראתה יום אחד היא נקראת "זבה קטנה" ודינה הוא שתשמור יום אחד בטהרה.
ומכאן שמה "שומרת יום כנגד יום" - כלומר צריכה לשמור יום שלא תראה בו דם נגד אותו יום שראתה בו.
ביום זה אסור לה לקיים יחסי אישות.
אם ביום שאחרי ראייתה לא ראתה שוב דם, יכולה לטבול ולהיטהר.
אף במקרה וראתה שני ימים רצופים דם, תשמור את היום השלישי בטהרה, ותוכל לטבול ולהיטהר.
במקרה והאישה ראתה דם שלושה ימים ברציפות במהלך אותן 11 'ימי זיבה' היא נהפכת ל"זבה גדולה" (נקראת זבה סתם), וצריכה לספור שבעה ימים שלמים שלא תראה בהם דם כלל (-שבעה נקיים), ורק לאחריהם תוכל לטבול ולהיטהר.
דין זה היה קיים במצב הבסיסי של הלכות נידה, אך כיום כבר אינו תופס בגלל חומרתו של רבי לפיה כל אשה הרואה דם חייבת להמתין עוד ששה ימים לטהרתה.
הליכי שומת מע"מ (או שומת מע"מ תשומות) נקבעו בסעיף 77 לחוק מס ערך מוסף התשל"ו – 1975, וקובעים כי נציג רשות המיסים רשאי להוציא לנישום שומה הנקבעת בעקבות ביקורת על ספרי הנישום ומשנתגלו סטיות מהוראות חוק מע"מ ותקנותיו.
סטיות כאמור יכולות לנבוע מהגשת דו"ח שאיננו מלא או איננו נכון או איננו נתמך במסמכים או פנקסי חשבון כפי שנקבע.
השומה תארך בתוך חמש שנים ממועד הגשת הדו"ח, ואם הורשע הנישום במסירת ידיעות כוזבות בדו"ח (חשבוניות פיקטיביות) או מעשה אחר שיש בו כוונה להתחמק ממס, תוך עשר שנים ממועד הגשת הדו"ח.
הודעת השומה תפרט את נימוקיי השומה וייתכן שתיקבע בהסכמה עם הנישום.
החולק על קביעת השומה רשאי לערער על השומה במכתב מנומק תוך 30 יום לאחר המצאת השומה.
אם הגיעו נציג הרשות והנישום להסכמה, תתוקן השומה בהתאם, ובמידה ולא, תצא החלטת הרשות תוך שנה עליה יכול הנישום לערער לבית המשפט המחוזי.
אם לא יצאה החלטת הרשות בעניין הערעור בתוך שנה ממועד ההגשה, יראו בערעור כאילו התקבל.
בהיעדר הגשת דו"ח תקופתי, יקבע המס שעל הנישום לשלם בהתאם להיקף עסקאות הנישום, ובהיעדר נתונים, באופן משוער.
על קביעה זו אין לערער או להשיג.
אם טוען הנישום שאינו בגדר חייב במס, יראו בקביעה זו כשומה לעניין השגה וערעור.
שון או'קייסי היה מחזאי וסופר אירי.
חסיד הסוציאליזם, הציג במחזותיו היבטים מחיי מעמד הפועלים.
ג'ון קייסי נולד בשנת 1880 בדבלין למייקל קייסי וסוזן לבית ארצ'ר, המשפחה התגוררה בבית מספר 85 ברחוב אפר דורסט (), בצפונה של העיר הפנימית של דבלין.
משפחתו השתייכה למעמד הבינוני, ולכנסייה של אירלנד, בעלת הצביון האנגליקני-פרוטסטנטי.
האב, פקיד במשרדי "המיסיון של הכנסייה האירית" ללא השכלה פורמלית רבה אך חובב קריאה, היה למעשה בן לאיכר קתולי מן המחוז לימריק שהתחתן עם אשה פרוטסטנטית ושהמיר את דתו לזו של אשתו.
האם, סוזן, הייתה גם היא בת למשפחה פרוטסטנטית שורשית.
ג'ון, הצעיר שבין שבעת ילדי המשפחה הוטבל ב-28 ביולי 1880 בפרוכיית סנט מרי.
את טקס הקונפירמציה עבר בכנסיית יוחנן המטביל (St John the Baptist Church) בקלונטארף ועד אמצע שנות העשרים לחייו היה פעיל בקהילת הכנסייה סנט ברנבאס עד שהחליט לפרוש.
שון או'קייסי התיתם מאביו כשהיה בן שש והמשפחה מרובת הילדים (אחריו נולדו עוד ששה ילדים) ידעה אז ימים רבים של מחסור.
לא פעם התקיימה המשפחה על לחם יבש ותה, והם נאלצו לעבור דירות לעיתם קרובות.
כילד סבל או'קייסי מקשיי ראיה בגלל מחלת הגרענת, נכות שהפריעה בלימודיו.
היא גרמה לו לעוורון מלא בעין השמאלית ולנזק ניכר בעין הימנית.
לא התאפשר לו משום כך להישאר בבית הספר מעבר לגיל 14. הוא נאבק במוגבלות והצליח בכוחות עצמו בגיל 14 ללמוד קריאה וכתיבה בעזרת מילון וספרי הוראת קריאה שאותם רכש בכספיו הראשונים שהשתכר.
לאחר מכן קרא ברעבתנות מיצירות שייקספיר, סופרים אליזבטנים, שלי, ושו.
כנער עבד לפרנסתו בעבודות שונות, בהתחלה כמוכר כלי מתכת, כשוער, כשליח ופועל יומי – למשל פועל בניין, עובד במספנות ולבסוף, במשך 9 שנים – כפועל ברשות מסילות הברזל.
עבד תקופה קצרה בהפצת עיתונים אך פוטר כשלא הוריד את כובעו מעל ראשו בעת קבלת השכר.
החל משנות ה-1890, יחד עם אחיו אייזק (ארצ'י), התחיל להציג בבית מחזות של שייקספיר ושל המחזאי האירי בן המאה ה-19 דאיון בוסיקו .
פעם אף שיחק בתפקיד משני בהצגתו של בוסיקו The Shaughraun בתיאטרון "מקאניקס" ששכן במקום שבו נבנה אחר כך תיאטרון אבי.
כתומך בעניין הלאומי האירי, הצטרף או'קייסי בשנת 1906 לליגה הגלית והתחיל ללמוד אירית.
בתקופה זו שינה את שמו מג'ון קייסי לשם האירי השורשי Seán Ó Cathasaigh או "שון או'קייסי".
הוא למד לנגן בחמת החלילים האופייני לאירלנד, Uilleann pipes, והיה המייסד והמזכיר של תזמורת חמתי החלילים St.
בסופו של דבר הצטרף ל"אחווה הרפובליקנית האירית" ופעל במסגרת האיגוד המקצועי של פועלי ענף התחבורה ובאיגוד הכללי של העובדים האירים שהוקם על ידי ג'ים לרקין וביקש לייצג את האינטרסים של הפועלים ללא מקצוע.
או'קייסי השתתף בשנת 1913 בהפגנות ובשביתה הידועה כ-Dublin Lock-out, השביתה הגדולה ביותר בהיסטוריה של אירלנד, שנלחמה בין השאר על חופש ההתאגדות.
משום פעילות זו הוטל עליו חרם והוא לא התקבל זמן מה לעבודות קבועות.
במרץ 1914 התמנה למזכיר הכללי של "צבא האזרחים" ICA של לרקין, שקם במטרה להגן על המשתתפים בהפגנות העובדים מאלימות המשטרה.
ב-24 ביולי 1914 התפטר או'קייסי מ"צבא האזרחים" אחרי שנדחתה הצעתו לשלול חברות כפולה מאלו שהם חברים בו זמנית ב-ICA וב "מתנדבים האירים".
בהמשך נרתע מהקו הפוליטי החדש של ג'יימס קונולי שהתקרב לרעיונות המהפכניים האלימים של פטריק פירס, ובשנת 1915 עזב את הפעילות הפוליטית כדי להקדיש את עצמו לכתיבה.
בעת מרידת חג הפסחא נעצר או'קייסי כאסיר פוליטי והיה עלול להיות מוצא להורג.
לאחר מות ידידו תומאס אש בעקבות שביתת רעב, או'קייסי כתב שתי קינות לזכרו: אחת בחרוזים ואחת בפרוזה.
בהמשך הוא כתב מספר מחזות.
אחד מהם, The Frost in the Flower, הוזמן בשנת 1918 על ידי המועדון הלאומי סנט לורנס טול.
זאת הייתה שנה קשה בשביל הסופר הצעיר עקב מותן של אחותו (בינואר) ושל אמו (בספטמבר).
בסופו של דבר המחזה לא הוצג על ידי המועדון בגלל חשש שהתוכן הסאטירי יעליב כמה מחברי הקהילה.
גם תיאטרון אבי לא הסכים להציגו, למרות דברי הערכה לגביו.
המחבר כתב אותו מחדש, הרחיב אותו לשלוש מערכות ושינה את שמו ל"-The Harvest Festival" (חג האסיף).
המחזה הראשון שכתב, "The Shadow of a Gunman" (צלו של אקדוחן), הועלה בבכורה על במת התיאטרון אבי בשנת 1923.
כשבשנת 1928 המחזה שלו, "The Silver Tassie" נפסל על ידי ויליאם באטלר ייטס ועל ידי ליידי גרגורי להצגה על במת התיאטרון אבי, או'קייסי החליט סופית לעזוב את אירלנד ולהתיישב באנגליה, בה נשאר עד יום מותו.
הוא התגורר בלונדון, ואחר כך בדבון.
בשנת 1927 או'קייסי התחתן עם השחקנית הצעירה איילין קרי (Eileen Carey, בשמה האמיתי: ריינולדס) ב"כנסיית מושיענו הקדוש ביותר" – (Church of Our Most Holy Redeemer) בצ'לסי.
המחזה שהסכימו לראשונה להציגו בשנת 1923 בתיאטרון אבי היה "צילו של אקדוחן" (The Shadow of a Gunman), החלק הראשון ב"טרילוגיית דבלין", מכאן ואילך התחיל שיתוף פעולה פורה בין המחזאי ובין התיאטרון שייהפך במרוצת הזמן לתיאטרון הלאומי של אירלנד.
"צילו של אקדוחן" דן בהשלכות הפעילות המהפכנית על שיכוני דבלין ועל תושביהם והיה אמור להיות מוצג בככר מאונטג'וי, שבו חי המחבר החל משנת 1916. אחריו או'קייסי כתב את "יונו והטווס" (1924), שהוא למעשה החלק השני בטרילוגיה, ועוסק בהשפעת מלחמת האזרחים האירית על הפועלים העניים של העיר.
בעקבות הצלחת "יונו והטווס" החליט המחזאי הצעיר לוותר על עבודתו כפועל בניין ולהתמקד בכתיבה בלבד.
באירלנד הועלה המחזה עד היום לעיתים קרובות, ובנוסף זכה במשך השנים באנגליה לארבע הפקות ב-BBC.
בהשראתו אלפרד היצ'קוק ששיתף פעולה עם או'קייסי, כתב והפיק סרט באותו שם ב-1930.
החלק השלישי בטרילוגיית דבלין, "המחרשה והכוכבים" (1926) מתרחש בערך בשנת 1916, שנת מרידת חג הפסחא.
הוא זכה לתגובות קשות מהקהל.
אף כמה שחקנים סירבו לדלקם רפליקות מסוימות על מין ועל הדת שנתפסו על ידיהם כמעליבות.
או'קייסי סבר שעשו זאת כדי לנגח את וויליאם בטלר ייטס, שייסד וניהל את התיאטרון.
בשנת 1928 סירב ייטס להציג את המחזה הרביעי של או'קייסי, The Silver Tassie על במת תיאטרון אבי.
המחזה מתח בקורת על הסבל שגורמות מלחמות אימפריאליסטיות, ובפרט מלחמת העולם הראשונה.
ההפקה הראשונה מומנה על ידי צ'ארלס ב.
קוקרן ונדרשו 18 חדשים כדי להעלותה על הבמה, בתיאטרון אפולו, אולם היא רצה רק 26 פעמים.
ביים אותה רימונד מאסי ושיחק בה צ'ארלס לוטון.
את תפאורת המערכה השנייה עיצב אוגוסטוס ג'ון.
המחזה זכה לעומת זאת להערכה מצד ג'ורג' ברנרד שו וליידי גרגורי.
המחזה הבא היה Within the Gates" (1934)" שעלילתו מתרחשת בפארק עירוני ששאב השראה מהייד פארק הלונדוני.
היצירה, שנועדה במקור להיות תסריט לסרט בבימויו של היצ'קוק, הייתה אלגורית במידה רבה.
לבסוף שיתוף הפעולה עם היצ'קוק לא התממש, למרות מפגש אחד ביניהם.
לפי עדות אלמנת המחזאי, "הכל" בסרט המתוכנן "היה אמור להיות מסוגנן: מערוגות הפרחים ועד לתלבושות.
החל משחר היום וכלה בשעת חצות, מלווה בצלצוליו הרכים של ה"ביג בן" מרחוק, היה אמור להיות "גאומטרי ורגשי, רגשות הגבורים היו אמורים להיות מוצגים על רקע דפוסיהם האישיים ועל רקע תבניות הפארק".
למרות אופיו שנוי במחלוקת, המחזה מצא חן בעיני יוג'ין או'ניל.
בסופו של דבר הופק בארצות הברית סרט לפי מחזה זה בבימוי השחקן מלווין דאגלס ובכיכובה של ליליאן גיש.
ב-1934 ביקר שון או'קייסי בארצות הברית כדי לראות את ההפקה והתרשם לטובה.
אז התיידד עם יוג'ין או'ניל, עם שרווד אנדרסון ועם ג'ורג' ג'ין נתן.
בשנת 1940 כתב או'קייסי את "The Star Turns Red", אלגוריה פוליטית בארבע מערכות שבה הכוכב של בית לחם הפך לאדום.
דמותו של גיבור המחזה, Big Red, נבנתה בהשראת דמותו של ג'יימס לרקין, חבר של או'קייסי ופעיל חברתי, ממקימי איגוד העובדים האירי ומפלגת הלייבור האירית, שהיה ידוע בכינוי "ביג ג'ים".
במחזה, האיגוד המקצועי מצליח לקחת ליידיו את ניהול המדינה חרף המאמצים חסרי הרחמים של "חולצות הכרכום", ארגון פאשיסטי הנתמך בגלוי על ידי ראשי הכנסייה הרומית-קתולית.
ההצגה הוצגה בשנת 1940 בתיאטרון יוניטי בלונדון.
הגיעה לבמה האירית של תיאטרון אבי רק בשנת 1978
המחזה "Purple Dust" משנת 1943 עוקב אחרי מעשיהם של שני סוכני בורסה אנגלים שקנו בית אירי עתיק ומנסים לשפצו לפי מושגיהם המעוותים לגבי הטעם והצביון של הסגנון הטיודורי.
הם מנסים לכפות זאת על קהילה בעלת סגנון חיים ומנהגים שונים, הדבקה בדרך החיים האירית עתיקת הימים ומתנגדת לערכיהם המזויפים.
בעימות שנוצר בין האנגלים ובין הפועלים, המחבר לועג לצד האנגלי היוצא בסוף מאוכזב כשסופה סימבולית הורסת את חלומם האנאכרוניסטי.
בעיני או'קייסי, ערימת האבק הסגול הקטנה שנשארה תיסחף עם רוחות השינוי, בדומה לגורל שאריות האימפריאליזם הנפוח באירלנד.
המחזה הושווה לפעמים עם יצירתו של ג'ורג' ברנרד שו John Bull's Other Island.
ב-"Red Roses for Me" התרחק או'קייסי מסגנונו המוקדם אל עבר אמצעים אקספרסיוניסטיים יותר וסוציאליסטיים באופן גלוי.
ההצגה עלתה בתיאטרון אולימיפיה בדבלין והייתה שם היצירה המקורית האירית הראשונה אחרי 17 שנה.
ב-1946 הוצגה בלונדון, כך שאו'קייסי עצמו יכול היה לצפות בה.
לראשונה יכול היה לראות מחזה שלו עצמו מאז שנת 1934, כשצפה ב-Within the Gates.
Oak Leaves and Lavender – בשנת 1945 הייתה יצירה תעמולתית מוקדשת לקרב על בריטניה ולגבורה הבריטית במאבק האנטי-נאצי.
המחזה מתרחש באחוזה שבה דמויות צללים מן המאה ה-18 מביעות דעה על ההווה.
המחזות האחרונים לא זכו לאותה הצלחה בקרב המבקרים והקהל כמו הטרילוגיה המוקדמת.
אחרי מלחמת העולם השנייה או'קייסי כתב גם את Cock-a-Doodle Dandy 1949 הנחשבת אחת מן היפות והמרשימות שביצירותיו.
המחזה "The Bishop's Bonfire" (1958), ולאחריו "The Drums of Father Ned" חוקרים את חיי היום יום באירלנד, או ה"מיקרוקוסמוס האירי".
בשנת 1958 The Drums of Father Ned היה מיועד לעלות בפסטיבל התיאטרון של דבלין אך נתקל בהתנגדות הארכיבישוף של דבלין שסירב לתת ברכתו לפסטיבל בגלל יצירותיו של או'קייסי ושל ג'יימס ג'ויס.
אחרי שהמחזה של ג'וייס הוצא מהתוכנית בלי הרבה רעש, או'יקייסי נדרש לבצע שינויים גדולים במחזה The Drums of Father Ned, מה שהתפרש כהתחכמות מכוונת על מנת למנוע את השתתפותו.
בעקבות זאת גם סמואל בקט הסיג את מחזה הפנטומימה כאות מחאה.
ב-1959 באישורו של או'קייסי, עיבד המלחין האמריקני מארק בליצשטיין את "יונו והטווס" כמחזמר תחת השם "יונו".
המופע היה כישלון מבחינה מסחרית והורד מעל הבמה אחרי 16 הצגות.
לדעת מבקרים אחדים היה "אפל" מדי כדי לשמש חומר למחזמר, ז'אנר שהלם יותר קומדיות קלילות.
עם זאת, המוזיקה שלו שרדה הודות לאלבום שהוצא לפני העלאת המחזמר ונחשבת היצירה הטובה ביותר של בליצשטיין.
או'קייסי, שהיה בן 79, לא היה מעורב בהפקה.
למרות החומר המצוין שבו, ניסיונות להעלותו שוב על במה לא צלחו.
בשנת 1959 ג'ורג' דיוויין הפיק את Cock-a-Doodle Dandy עם להקת ה"תיאטרון רויאל קורט" וההצגה זכתה להצלחה בפסטיבל אדינבורו הבינלאומי ורצה תקופה ארוכה בווסט אנד.
בשנת 1960 לרגל הגעתו של או'קייסי לגבורות, פורסמו מחקרים מעמיקים מאת דייוויד קרוז ורוברט הוגן על יצירתו.
התיאטרון מרמייד בלונדון הפיק לכבודו פסטיבל בשנת 1962, מה שתרם להתעוררות העניין במחזותיו באנגליה ובגרמניה.
בשנים אחרונות אלה של חייו השקיע המחזאי הרבה ממרצו היצירתי בכתיבת אוטוביוגרפיה.
או'קייסי נפטר בגיל 84 בספטמבר 1964 מהתקף לב בבית אבות בטורקי, זמן קצר אחרי שהועבר לשם.
גופתו נשרפה במשרפת גולדרס גרין.
או' קייסי היה נשוי לשחקנית האירית איילין קרי ריינולדס (1903–1995).
לזוג נולדו שלושה ילדים: שני בנים – בריאן (Breon), ניל (Niall, שנפטר מלוקמיה ב-1957) ובת – שיבון (Siobhán).
(1926) – הפרס הותורנדן (Hawthornden Prize) בעד המחזה "יונו והטווס"
מסדר האימפריה הבריטית – סירב לקבלו
תוארי דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת דרהם (1960), אוניברסיטת אקסטר (1960), ושל טריניטי קולג' מדבלין (1961) – סירב לקבלם
ב 6 כרכים: עובדו לתיאטרון בשנת 1956 על ידי השחקן והסופר פול שייר (Paul Shire)
1934 – Windfalls (שירים, ספורים קצרים, מחזות במערכה אחת)
1937 – The Flying Wasp (הצרעה המעופפת) (מסות, מאמרים, בקורת ספרות)
"יונו והטווס" – מתרגם: חיים חפר להצגה בתיאטרון הקאמרי (1951); נוסח עברי: יואב לורך, להצגה בתיאטרון באר שבע 1982, הוצאת בית צבי (1987); מתרגם: דורי פרנס (2002) (להצגה בתיאטרון באר שבע).
"השעות הקטנות" – מתרגם: דוד אבידן ודן מירון, להצגה בתיאטרון הקאמרי (1962).
נדפס לראשונה בכרך טו' של כתב העת דחק, 2022.
"אבק הארגמן" – מתרגם: נסים אלוני, (להצגה בתיאטרון הקאמרי, 1969), הוצאת בית צבי, 1992
"תמונות במבוא" – עיבוד מאת פול שייר, מתרגמת: רונית לנטין – הוצגה בהמבימרף ב-1973
"המחרשה והכוכבים" – הוצגה: בתיאטרון האהל 1962, בתיאטרון חיפה בתרגום הלל מיטלפונקט 1978 ובסטודיו לתיאטרון של ניסן נתיב, הוצאת בית צבי 1992
"צילו של אקדוחן" – מתרגם: הלל מיטלפונקט, הוצאת בית צבי (1984)
"סוף ההתחלה" – מתרגם: יהונתן גפן, הוצגה בתיאטרון הבימה ב-1989
"גביע הכסף" – מתרגם: עמרי יבין, הועלה בבית צבי על ידי תלמידי השנה השלישית באוקטובר 1990.
בשנת 2018 בעלי הזכויות על יצירותיו סירבו לאשר מכירת הזכויות להצגה בישראל עקב תמיכתם בתנועת ה-BDS.
סרטים שהופקו לפי מחזותיו וספרו
1930 – Juno and the Paycock (יונו והטווס) – בימוי: אלפרד היצ'קוק
1936 – The Plough and the Stars (המחרשה והכוכבים) – בימוי: ג'ון פורד, עם ברברה סטנוויק, בארי פיצג'רלד
1963 – A Pound on Demand'''' Uspořená libra (סרט טלוויזיה צ'כי – בימוי:יאן רוחאץ, ולדימיר סוויטאצ'ק, ע יאן וריך, יירז'י סובאק
1964 – Young Cassidy סרט לפי האוטוביוגרפיה של או'קייסי – בימוי:ג'ון פורד, עם רוד טיילור, ג'ולי כריסטי
1968 – Penzion pro svobodne pany – Bedtime Story, סרט טלוויזיה צ'כי, תסריט ובימוי: ירז'י קרייצ'יק, עם איווה ינזורבה, יוזף אברהם וכו'
1995 Shadow of a Gunman – (צלו של הקלעי) – סרט טלוויזיה, בימוי: נאי הרון, עם קנת בראנה