tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן להשתמש במחבר גם על מנת לחסר על ידי חיבור מספר חיובי למספר שלילי המיוצג בשיטת המשלים ל-2 או המשלים ל-1.
בכל סוגי המעבדים קיימים מחברים, והם מהווים את הבסיס ליחידה האריתמטית-הלוגית (ALU), בה מתבצעות פעולות בסיסיות אך חיוניות למעבד ולמחשב כמו חיבור, חיסור, חישוב כתובות ופעולות דומות נוספות.
ניתן לחשוב על מחבר כגרסה פשוטה יותר או מנוונת של ALU שמסוגלת לחבר בלבד, בעוד ש-ALU מסוגלת לבצע פעולות מורכבות יותר, במיוחד במעבדים מודרניים.
מחבר חלקי או מחבר חצוי הוא רכיב בסיסי עם 2 כניסות ו־2 יציאות, אשר פעולתו היא לחבר את 2 הסיביות הנכנסות לתוצאה של 2 סיביות ביציאה.
עתה נניח שהכניסות הן קלט א' וקלט ב' והיציאות סכום ו־Carry-Out (כמו באיור), כאשר כל אחת מהכניסות ומהיציאות מייצגת סיבית (0 או 1).
אם נרכיב מעגל בו הכניסות יחוברו לשער XOR ושער AND, היציאות של כל אחד מהשערים הן יציאות המחבר החלקי.
מטבלת האמת של המעגל שבנינו ניתן לראות שפעולות החיבור הבסיסיות ביותר מתבצעות.
מחבר מלא או מחבר שלם הוא רכיב מורכב יותר ממחבר חלקי וכולל 3 כניסות ו־2 יציאות.
בדומה למחבר החלקי, נרכיב את הכניסות והיציאות כאשר הכניסה הנוספת תקרא Carry-In, והסיביות הנכנסות והיוצאות עדיין מהוות ערכים בינארים.
החיבור הזה (יחד עם עוד שערים נוספים ושער OR) יוצר את המחבר המלא והוא מתואר במלואו בתמונה משמאל.
מטבלת האמת של המעגל ניתן לראות כי פעולות חיבור מתבצעות, ויתרה מזו – בשל הכניסה הנוספת ניתן לשרשר מחברים מלאים על מנת ליצור מחברים המסוגלים לחבר יותר מסיבית בודדה (בזכות הכניסה הנוספת, ה־Carry In).
ד"ר מחג'וב עומאר (1932 – 17 במרץ 2012), הוא כינויו של ראוף נזמי מיכאיל עבד אל-מאליק סאליב, שהיה רופא, משורר, הוגה דעות ופעיל פוליטי מצרי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פעיל במפלגה הקומוניסטית המצרית, ולאחר מכן הצטרף לפת"ח והיה פעיל בארגון באלג'יריה, ירדן ולבנון.
ראוף נזמי נולד למשפחה קופטית באל-מניא, מצרים, בשנת 1932. אביו היה פעיל במפלגת אל-ופד ונטל חלק במהפכה המצרית.
סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת קהיר.
משנת 1952 היה פעיל ב ומקורב לאחים המוסלמים.
בין השאר היה מיודד עם סייד קוטב.
הוא נעצר מספר פעמים וישב בכלא במשך 10 שנים לסירוגין.
מגיל צעיר תמך נזמי בתנועה הלאומית הפלסטינית, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 נסע לאלג'יריה והצטרף ל, הזרוע הצבאית של תנועת הפת"ח.
לאחר מכן עבר יחד איתם לירדן, שם אימץ את הכינוי מחג'וב עומאר והיה מקורב לאבו ג'יהאד וליאסר ערפאת.
הוא נהג לטפל בחברי הארגון שנפצעו או נזקקו לאשפוז רפואי.
על פי דוברי הארגון, עומאר הציל מאות חיי אדם.
לאחר אירועי ספטמבר השחור הוא גורש ללבנון, שם הכיר את אשתו.
מבנה המרכז הופצץ על ידי ישראל במלחמת לבנון הראשונה, וחלק מחבריו נהרגו.
בשנת 1982 חזר לקהיר והקים שם, יחד עם אחרים, את "הוועד הלאומי לתמיכה באינתיפאדה הפלסטינית", וכן סניף מקומי של מרכז המחקר הפלסטיני.
כמו כן פרסם מעל ל-10 ספרי עיון על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ("דיאלוג בצל הרובים", "המילה והרובה", "סברה ושתילה" ועוד) וכן כתב ספרי שירה וספרי ילדים.
בשנת 2004 קיבל מיאסר ערפאת את עיטור הכבוד "כוכב ירושלים" על "תרומתו למאבק הפלסטיני".
מחג'וב עומאר מת ממחלה ב-17 במרץ 2012 בבית החולים "פלסטין" בקהיר.
לבקשתו, גופתו נעטפה בדגל פלסטין והוא נקבר בבית הקברות של "חללי פלסטין" במצרים.
מחמוד עבאס פרסם הספד לזכרו, שזכה לתפוצה רחבה בעולם הערבי.
במאי עיראקי יצר סרט תיעודי על חייו, בו מרואיינים מקורביו.
מחבר חשמלי הוא רכיב אלקטרומכני המאפשר חיבור חשמלי בין מעגלים ברכיבים נפרדים.
לדוגמה – חיבור בין קומקום חשמלי לרשת החשמל הביתית או חיבור מיקרופון למגבר וכדומה.
בהרבה מקרים מחברים חשמליים מחוברים ביניהם בשיטה של זכר ונקבה – כאשר צד אחד מתוכנן לקבלה והחזקה של הצד השני לדוגמה, תקע חשמלי (זכר) ושקע חשמלי (נקבה).
מחבר חשמלי המיועד לנעילה מכנית על ידי הברגה וכדומה מכונה פלאג .
בעוד מחברים המיועדים להחזקה רק על ידי חיכוך או קפיץ פשוט שלא דורש יותר ממשיכה בשביל לנתק או לשלוף מכונה ג'ק (Jack).מחברים חשמליים מחברים בין מעגלים חשמליים ומאפשרים להם לתפקד יחדיו.
חלק מהמחברים מיועדים לחיבור חוט בודד למעגל, הארקה או פס צבירה; בעוד מחברים אחרים מחברים בין רתמות או כבלים המאגדים מספר חוטים לאותו מכשיר או לוח או קיר או נקודת מעבר.
מחברים יכולים לשמש לאספקת כוח חשמלי, לתקשורת ספרתית, או העברת אותות בתדרי רדיו; כל אלה לעיתים בסטנדרטים שונים של כבלים.
מחדלי ההפריה באסותא היו שורת מחדלים שהתרחשו בישראל בבית החולים אסותא ראשון לציון ובבית החולים אסותא רמת החייל והתפרסמו בשנים 2022–2023.
בזמן החיפושים אחר ההורים הגנטיים, התינוקת נולדה ב-26 באוקטובר.
היולדת היא זו שגידלה את התינוקת עם לידתה, ואף התחננה להמשיך ולגדל אותה - בניגוד לבית החולים שהמשיך את החיפושים אחר ההורים הגנטיים.
בעת הלידה ההורים נרשמו במשרד הפנים כהורי הילדה ונתנו לה את השם סופיה.
ב-29 בינואר 2023 בית המשפט המחוזי מרכז דחה את ערעור ההורים, והורה על ביצוע בדיקות גנטיות לחמישה זוגות ואם יחידנית הטוענים לקשר גנטי עם התינוקת.
ב-8 במרץ בית המשפט העליון החליט שלא לקיים יותר בדיקות גנטיות לזוגות אחרים.
ב-6 באוגוסט 2023 החליט בית המשפט המחוזי מרכז, בעקבות ממצאי ועדת הבדיקה של משרד הבריאות, לאפשר בדיקה גנטית לזוג נוסף.
ב-6 בספטמבר 2023 החליט בית המשפט העליון לדחות את ערעורם ולאפשר את ביצוע בדיקת ה-DNA במטרה לבדוק התאמה בין הזוג הנוסף לבין התינוקת.
ב-7 במרץ 2024 פורסם כי חצי שנה קודם לכן נמצאו זוג ההורים הגנטיים של התינוקת שעמדה במוקד הפרשה.
ב-24 בנובמבר 2024 פסק בית המשפט לענייני משפחה בראשון לציון להעביר את התינוקת בת השנתיים מההורים המגדלים להוריה הגנטיים.
ההורים המגדלים ערערו על החלטה זו.
ב-10 במרץ 2025 הפך בית המשפט המחוזי מרכז את ההחלטה וקבע כי התינוקת תישאר אצל ההורים להם נולדה.
בפסק הדין נכתב ביחס לחשש מטעויות בהליכי הפריה מלאכותיים כי "יש להעדיף את 'עקרון הוודאות' לפיו האם היולדת היא אמו של הילוד, דבר שיקנה ודאות באשר לתוצאות טעויות עתידיות העלולות להתרחש בהליכי פריון מלאכותי".
ב-11 במאי 2025 דחה בית המשפט העליון את ערעור ההורים הגנטיים ברוב של ארבעה שופטים נגד אחת.
פסק הדין העיקרי נכתב על ידי השופטת יעל וילנר ואליה הצטרפו השופטים עופר גרוסקופף ויחיאל כשר.
השופט אלכס שטיין הצטרף אף הוא לדעת הרוב אך הוסיף כי יש לרשום את האב הגנטי כאביה של הילדה, ללא זכויות אפוטרופסות.
השופטת דפנה ברק-ארז סברה בדעת מיעוט כי יש לקבוע כי ההורות היא של הוריה הגנטיים של הילדה.
פסק הדין קבע כי יש לקבוע מתכונת מתאימה לקשר בין הילדה לבין הוריה הגנטיים.
ב-11 בפברואר 2023 פורסם על מחדל נוסף ביחידת ההפריה בבית החולים אסותא רמת החייל.
במקרה זה התרחשה תקלה בתמיסות בהן הושרו ביציות מופרות.
כתוצאה מהתקלה, הביציות לא התפתחו והמטופלות הזדקקו לטיפולים נוספים.
על בית החולים נמתחה ביקורת רבה על כך שהתעכב עם הדיווחים ואף שינה גרסאות.
ב-19 במאי 2023 פורסם על מחדל נוסף באסותא רמת החייל.
פורסם כי ילד שנולד בדצמבר 2018 אינו תואם מבחינה גנטית לאביו.
בית החולים מסר כי ייתכן שהיה עירוב של תרומת זרע.
המקרה התפרסם לאור יוזמת ההורים ובבדיקה עצמאית.
בהמשך לאירועים מבקר המדינה ערך ביקורת בין מרץ 2023 עד ינואר 2024. בדו"ח שפורסם בנובמבר 2024 דיווח כי מצא ליקויים רבים בהם בתהליך זיהוי המטופלים, שימוש בתשתיות מיושנות, מחסור ניכר באמבריולוגים וצוות רפואי תומך.
לאחר שימוע שנערך בעקבות המקרה הראשון, ב-27 בנובמבר 2022 מנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' נחמן אש וראש חטיבת רפואה ד"ר הגר מזרחי הכריזו על צמצום היקף פעילות המחלקה.
ב-20 ביולי 2023 משרד הבריאות אסר על אסותא רמת החייל לקלוט עוד מטופלות חדשות במחלקה.
באסותא הגיבו כי מדובר בפגיעה מיותרת ומפלה בציבור המטופלות.
באותו החודש משרד הבריאות המליץ להגביל את מספר מחזורי הטיפול בכל יחידה להפריה חוץ גופית ל-8,000 לכל היותר על מנת לצמצם את העומס על המחלקות השונות.
מחברות שחורות היא סדרה תיעודית בת חמישה פרקים משנת 2021 על רונית אלקבץ שנוצרה על ידי אחיה, שלומי אלקבץ.
הסדרה שודרה בכאן 11 ונכון לספטמבר 2023, זכתה לכ-58,000 צפיות.
הסדרה הופקה בסיוע תאגיד השידור הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אביחי ומפעל הפיס.
הסדרה מורכבת מקטעי וידאו אשר צילם אלקבץ בשנים 1988–2021 בפריז, מרוקו, בקריות, ובתל אביב, ומחומרי גלם מתוך הפרויקטים הקולנועיים של השניים.
הקטעים נערכו מתוך אלפי שעות של חומרים שנערכו במשך כחמש שנים.
הסדרה הייתה מועמדת לחמש קטגוריות בפרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי: סדרה תיעודית, עיצוב אמנותי, עיצוב פסקול, עריכה וצילום.
בסופו של דבר הסדרה זכתה בשלושה פרסים: פרס הסדרה התיעודית הטובה ביותר, פרס העריכה לז'ואל אלקסיס ופרס העיצוב האמנותי ליואב רז.
הסדרה אף זכתה בפרס קמינגס לעריכה (פרס שהוענק לעורכת, ז'ואל אלכסיס).
הסרט זכה בפרס דיאמונד לסרט התיעודי הטוב ביותר של פסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2021.
בנובמבר 2022 הסדרה הופיעה ברשימת "15 יצירות הדוקו הישראלי הכי טובות של כאן 11" של Time Out תל אביב.
גם רועי אבן וזוהר אורבך מ-Tvbee שיבחו את הסדרה.
מחברת אחרונה: פנים אל פנים
מחבר רומנים הוא מחבר או סופר הכותב רומנים.
מחברי רומנים לעיתים קרובות כותבים גם יצירות מסוגות אחרות, בתחומי הסיפורת והעיון.
חלק ממחברי הרומנים עובדים למחייתם בכתיבת רומנים ויצירות דמיוניות אחרות, בעוד שאחרים עוסקים בזה כמשרה צידית בנוסף לעיסוק העיקרי שלהם, ושואפים בסופו של דבר לכתוב רומנים למחייתם.
רוב מחברי הרומנים נאבקים לפרסם את רומן הביכורים שלהם, שלאחר פרסומו הם לרוב ממשיכים לכתוב ולפרסם יצירות שכתבו, אבל יש מעט מאוד מחברי רומנים שהופכים לידוענים ספרותיים, ובכך זוכים ליוקרה או להכנסה ניכרת מיצירתם.
מחברי רומנים יכולים להגיע ממגוון רקעים ומעמדות חברתיים, ולעיתים קרובות החינוך במסגרתו חונכו והסביבה החברתית שלהם מעצבים את תוכן היצירות שלהם.
זה מעצב את תוכן היצירות שלהם.
תאוריית ההתקבלות, ביקורת ספרות המתייחסת אליה, ועצם כך שמחברי רומנים משלבים ביצירות חוויות אישיות ודמויות שמוכרות להם באופן אישי, יכולים להביא לכך שחייו האישיים וזהותו של המחבר יהיו קשורים לתוכן הבדיוני של הרומן.
מסיבה זו, הסביבה שבה חי מחבר הרומנים והדרך בה היצירות שלו מתקבלות על ידי ציבור הקוראים והוצאות ספרותיות יכולים להיות מושפעים מהדמוגרפיה או הזהות של המחבר.
באופן דומה, לחלק מהסופרים יש זהויות יצירתיות הנגזרות מההתמקדות שלהם בז'אנרים שונים של סיפורת, כגון פשע, רומן רומנטי או רומנים היסטוריים בדיוניים.
מחבר רומנים הוא מונח הנגזר מהמילה רומן שמשמעותו "כותב רומנים".
ההבדל בין סופרים מקצועיים וחובבים הוא לרוב היכולת של המחבר לפרסם יצירות.
רבים מתייחסים לכתיבת רומנים כתחביב, אך הקשיים בהשלמת יצירות בדיוניות בקנה מידה גדול ואיכותי מונעים את השלמתם של רומנים.
לאחר שמחברים השלימו כתיבה של רומן, הם ינסו לעיתים קרובות לפרסם אותו.
תעשיית ההוצאה לאור דורשת שלרומנים יהיה פוטנציאל שיווקי ריווחי, לכן סופרים רבים בוחרים להוציא לאור את הרומן שכתבו בעצמם, כדי להיות בשליטה על העריכות מה שלא בהכרח מתאפשר על ידי המו"לים.
הוצאה עצמית היא אופציה קיימת וגם הוצאת רהב, במסגרתה ספר שיוצא לאור דורש תשלום של הסופר.
בשתי אופציות אלו, בניגוד לנעשה במסגרת תהליך הוצאה לאור על ידי הוצאת ספרים כמו שהיה נהוג בעבר, פעולות כמו הפצה וקידום של הספר הן באחריות של המחבר.
עליית האינטרנט והספרים אלקטרוניים הפכו את ההוצאה העצמית להרבה פחות יקרה ולדרך ריאלית עבור סופרים לממש הכנסות מהיצירה.
סופרים שונים מיישמים שיטות שונות לכתיבת הרומנים שלהם, תוך הסתמכות על מגוון גישות לעורר יצירתיות.
יש קהילות מסוימות המעודדות חובבי כתיבה לתרגל כתיבת רומנים כדי לפתח פרקטיקות ייחודיות.
לדוגמה מיזם שהתבסס באינטרנט, חודש הכתיבה הלאומי, מעודד אנשים לכתוב רומנים של 50,000 מילים בחודש נובמבר, כדי לתת לסופרים הזדמנות להתאמן בהשלמת יצירות שלהם.
באירוע המיזם בשנת 2010 השתתפו למעלה מ-200,000 איש שכתבו ביחד למעלה מ-2.8 מיליארד מילים.
למרות שבהרבה מיקרים סופרים לא מפרסמים את הרומנים הראשונים שלהם בגיל צעיר יחסית, הם כן מתחילים לכתוב כבר בגילאים הצעירים.
לדוגמה איאן בנקס החל לכתוב כבר בגיל אחת עשרה.
הוא סיים את הרומן הראשון שלו, "The Hungarian Lift-Jet", בגיל 16 ורומן נוסף, "TTR" (המכונה גם "The Tashkent Rambler") בשנה הראשונה שלו באוניברסיטה.
עם זאת, הוא היה בן שלושים לפני שפרסם את הרומן הראשון שלו ב-1984.
כמענה לקושי בכתיבת רומנים ראשונים ובפרסום מוצלח שלהם, במיוחד בגיל צעיר, יש מספר פרסים לסופרים צעירים ולסופרים שהוציאו ספר ביכורים כדי לעודד יצירות יוצאות דופן של סופרים צעירים שזהו ספרם הראשון.
למשל בישראל, פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לסופרים בראשית דרכם ולהוצאת ספרי ביכורים לאור.
בשוקי ההוצאה לאור הבריטיים והאמריקאים רוב המחברים מקבלים רק מקדמה כספית קטנה לפני פרסום רומן הביכורים שלהם; במקרים נדירים בהם צפויה הדפסה גדולה ונפח מכירות גבוה, המקדמה יכולה להיות גדולה יותר.
עם זאת, ברגע שמחבר ביסס את עצמו הוא לעיתים יכול להרוויח הכנסה קבועה כל עוד הוא נשאר כותב פרודוקטיבי.
בנוסף, סופרים רבים, אפילו כאלו שכבר פרסמו ספרים, בדרך כלל עובדים בעבודות צידיות הקשורות למקצוע הכתיבה כגון הוראת כתיבה יוצרת במוסדות אקדמיים, או ישאירו את כתיבת הרומנים כתחביב משני בנוסף לעבודתם.
סופרים מעטים בלבד הופכים לסלבריטאים ספרותיים או מתעשרים מאוד ממכירת הרומנים שכתבו.
דוגמאות לכך כוללות סופרים כמו ג'יימס פטרסון, שהיה הסופר בעל השכר הגבוה ביותר ב-2010, שהרוויח 70 מיליון דולר, והעפיל הן על סופרים אחרים והן על מחברי ספרי עיון.
מיליונרים ספרותיים מפורסמים אחרים כוללים שמות כמו ג'יי קיי רולינג מחברת סדרת הארי פוטר, דן בראון מחבר הספר צופן דה וינצ'י, הסופר ההיסטורי ברנרד קורנוול ומחברת דמדומים סטפני מאייר.
ישנן גישות תאורטיות לביקורת ספרות שמנסות לחקור את השפעתו הבלתי מכוונת של המחבר על יצירתו; שיטות כמו תיאוריה פסיכואנליטית או לימודי תרבות, מניחות שהיצירה המופקת על ידי סופר מייצגת חלקים בסיסיים בזהות של המחבר.
מבחינה היסטורית, מאחר שלכתיבת רומנים נדרשו השכלה ברמה מסוימת וכמות מסוימת של שעות פנאי, רוב הסופרות והסופרים הגיעו מהמעמד הבינוני הגבוה או המשכיל.
עם זאת, במאה העשרים נהיה נפוץ שגם אנשים עובדים פרסמו רומנים, כמו למשל
טראוון, אגנס סמדלי ניקולאי אוסטרובסקי ועוד.
בבריטניה של שנות ה-50, הוקמה קבוצת סופרים בשם "הגברים הצעירים הזועמים", שכללה את הסופרים אלן סיליטו וקינגסלי איימיס, שהגיעו ממעמד הפועלים וכתבו בנושאים הקשורים לתרבות הפועלים.
ישנם מחברי רומנים הכותבים עבור קהל מעמד הפועלים למטרות פוליטיות, המאופיינים כחברי "מעמדות הפועלים וחיי מעמד הפועלים; אולי מתוך כוונה ליצור תעמולה".
ספרות כזו, הנקראת לעיתים ספרות פרולטרית, עשויה להיות קשורה לאג'נדות פוליטיות שונות ולהיתפס כ"מכשיר של מהפכה".
עם זאת, המסורת הבריטית של ספרות מעמד הפועלים, בניגוד למסורות הרוסיות והאמריקאיות, לא קיבלה השראה מיוחדת מהמפלגה הקומוניסטית, ושורשיה בתנועה הצ'ארטיסטית ובסוציאליזם, בין היתר.
זהות לאומית או מבוססת מקום
סופרים מסווגים לעיתים קרובות לפי השתייכותם הלאומית, דבר המצביע על כך שרומנים מקבלים סגנון מסוים על סמך הזהות הלאומית של המחברים.
לדוגמה, בספרות האמריקאית, סופרים רבים יצאו ליצור את "הרומן האמריקאי הגדול", או רומן המגדיר את החוויה האמריקאית בזמנם.
סופרים אחרים עוסקים פוליטית או חברתית בזהותם של בני לאום אחרים, וכך עוזרים להגדיר את הזהות הלאומית הזו.
לדוגמה, המבקר ניקולה מינוט-אהל סבור כי הגיבן מנוטרדאם של ויקטור הוגו סייע ביצירת הזהות הפוליטית והחברתית הצרפתית באמצע המאה התשע-עשרה בצרפת.
חלק מהסופרים הופכים ממש לקשורים עם מקום או אזור גאוגרפי מסוים ולכן מקבלים זהות מבוססת מקום.
למשל, ניתן לתאר את הרומנים של תומאס הרדי כ"אזוריים" בגלל האופן שבו הוא עושה שימוש באלמנטים מסוימים ביחס לחלק ממערב אנגליה באזור ממלכת וסקס.
סופרות בריטיות אחרות שאופיינו כסופרות אזוריות, הן האחיות ברונטה, מרי ווב, מרגיאד אוונס וג'רינט גודווין הקשורות לגבול הוולשי מבחינה אזורית.
לעומת זאת, ג'ורג' אליוט מזוהה במיוחד עם אזור המידלנד הכפרי, ואילו ארנולד בנט הוא הסופר של מחוז סטפורדשייר.
באופן דומה, ניכרת תרומתו של הסופר והמשורר וולטר סקוט ביצירת זהות מאוחדת לסקוטלנד.
הרומנים של סקוט היו בעלי השפעה ביצירת זהות סקוטית שהחברה הבריטית מהמעמד הגבוה אימצה.
בספרות אמריקאית, הקונספט של ספרות אזורית יצר את התופעה שז'אנרים רבים של רומן הקשורים לאזורים מסוימים מגדירים לעיתים קרובות את הדרך בה יתקבל הסופר או יצירתו על ידי קהל הקוראים.
לדוגמה, בכתיבת "רומנים מערביים", הסופר זיין גריי תואר כ"סופר מגדיר מקום", שיצירתו נקשרה בתודעה האמריקאית לתיאורי המרחב של אזור מערב אמריקה.
באופן דומה, יצירתם של סופרים כמו מארק טוויין, ויליאם פוקנר, יודורה ולטי ופלאנרי או'קונור מתוארת ככתיבה במסגרת מסורת מסוימת של ספרות הדרום, שבה נושאים הרלוונטיים לדרום קשורים לזהות של הסופרים שחיברו את היצירות.
בנוסף למרכיב הגאוגרפי של הספרות הדרומית, נושאים מסוימים הופיעו בגלל ההיסטוריה הדומה של מדינות הדרום בכל הקשור לעבדות בארצות הברית, מלחמת האזרחים האמריקנית ותקופת השיקום.
התרבות השמרנית בדרום הובילה גם להתמקדות חזקה של סופרים שמוצאם מהדרום במשמעות המשפחה, הדת, הקהילה, השימוש בניב הדרומי וחיבור למקום.
באמריקה הלטינית, מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 הייתה פעילות של תנועה ספרותית בשם קריוליסמו או קוסטומבריסמו, שנחשבה כשווה ערך לאזוריות ספרותית אמריקאית.
היא אופיינה בסגנון ריאליסטי בו השתמשו המחברים כדי לתאר את הסצנות, השפה, המנהגים והנימוסים של מדינת המוצא של המחברים, בדרך כלל תיאור של המעמדות הנמוכים והאיכרים.
התנועה הובילה ליצירת ספרות מקורית המבוססת על האלמנטים הטבעיים של היבשת.
היא הושפעה מאוד מהמאבקים לעצמאות מספרד.
סופרים לרוב יוערכו בביקורת עכשווית על סמך המגדר שלהם או ההתייחסות שלהם לנושאים הקשורים למגדר.
במידה רבה, זה קשור להשפעות של ציפיות תרבותיות ממגדר על השוק הספרותי, קהל הקוראים והסופרים.
הביקורת הספרותית, במיוחד מאז עלייתה של התיאוריה הפמיניסטית, שמה לב לאופן בו נשים, מבחינה היסטורית, חוו מערך שונה של ציפיות כתיבה המבוססות על המגדר שלהן.
מעמדם של נשים בשוק הספרותי יכול לשנות את השיח הציבורי על סופרים ומקומם בתרבות הפופולרית, ולהוביל לוויכוחים על סקסיזם.
לדוגמה, בשנת 2013, הסופרת האמריקנית אמנדה פיליפאצ'י כתבה מאמר מערכת בניו יורק טיימס שקורא תיגר על הסיווג של סופרות אמריקאיות בוויקיפדיה בקטגוריות נפרדות מסופרים גברים, מה שגרם לכמות משמעותית של סיקור עיתונות שתיאר את הגישה הזו של חלוקה לקטגוריות בוויקיפדיה כסקסיסטית.
לטענתה של פיליפאצ'י, הייצוג הציבורי של סופרות נשים בקטגוריה נפרדת דוחק ומגדיר סופרות כמוה מחוץ לתחום של "מחברי רומנים אמריקאיים" הנשלט על ידי גברים.
עם זאת, פרשנים אחרים, הדנים במחלוקת, מציינים גם כי על ידי הסרת קטגוריות כמו "סופרות נשים" או "סופרות לסביות" מהתיאור של מיעוטים מגדריים או מיניים, יכולת הגילוי של אותם מחברים צונחת עבור אנשים אחרים החולקים את הזהות הזו.
באופן מסורתי, תעשיית ההוצאה לאור הבחינה בין סיפורת ספרותית, יצירות שזוכות להערכה ספרותית גדולה יותר, לבין "סיפורת ז'אנר", רומנים שנכתבו במסגרת ציפיות של קהל היעד שנוטה לקרוא סוגות מסוימות, ופורסמו כמוצרי צריכה.
הסופרת קים רייט, לעומת זאת, מציינת שגם מוציאים לאור וגם סופרים מסורתיים פונים לעבר ספרות ז'אנר בגלל הפוטנציאל של זה להצלחה כלכלית ותגובות נלהבות בדרך כלל של מבקרים.
יש מיעוט של מחברים המתחילים בסיפורת ז'אנר ועוברים לפרסומים "ספרותיים" יותר; רייט מתארת סופרים כמו סטיבן קינג כחריג ולא כנורמה מבקרים וסופרים אחרים המגינים על היתרונות של ספרות ז'אנר מצביעים לעיתים קרובות על קינג כדוגמה לגשר על הפער בין ז'אנרים פופולריים לכשירות ספרותית.
גם מבקרי ספרות וגם כותבי רומנים מטילים ספק בתפקיד שממלאים רומנים בחברה ובאמנות.
באופן דומה כתב ראלף אליסון במאמר "חברה, מוסר והרומן" על הסופר, כבעל צורך "ליצור מחדש את המציאות בצורות שהחזון האישי שלו לובש בזמן שהוא משחק ונאבק עם האשליה החיה".
עם זאת, אליסון מתאר גם סופרים מהדור האבוד, כמו ארנסט המינגוויי, שאינם מנצלים את מלוא המשקל וההשפעה המוסרית העומדים לרשותם ככותבי רומנים, ומצביע על מארק טוויין והרמן מלוויל כדוגמאות טובות יותר.
כאשר היא מגדירה את תיאור תפקידה של הסופרת המודרניסטית במסה "סיפורת מודרנית", הסופרת וירג'יניה וולף טוענת לייצוג של החיים שאינם מעוניינים בפרטים הספציפיים הממצים המיוצגים בריאליזם לטובת ייצוג "מספר עצום של רשמים" שנוצרו על יד ניסיון חיים.
הגדרתה בחיבור זה סייעה להגדיר את התנועה הספרותית של הספרות המודרניסטית.
היא טוענת שהסופר צריך לייצג את "החיים כהילה זוהרת, מעטפת שקופה למחצה המקיפה אותנו מתחילת המודע ועד סופו.
האם אין זו משימתו של הסופר להעביר את הרוח המשתנה הזו, הלא ידועה והבלתי מוגבלת הזו, כל סטייה או מורכבות שהיא עשויה להפגין, עם כמה שפחות התערובת של זר וחיצוני?"
מחודקי ראש (שם מדעי: Rhynchocephalia) היא סדרה של זוחלים בעל-סדרת הלפידוזאוריה.
רק משפחה אחת ספנודוניים בסדרה שרדה עד ימינו, ובה שרד רק מין של ספנודון (במאורית: טואטרה).
מחודקי ראש מוגדרים כמאובנים חיים משום שקל יותר למצוא מאובנים שלהם מאשר פרטים חיים שלהם.
משפחת ספנודוניים (Sphenodontidae) – בה שרד סוג ומין יחיד – ספנודון (Sphenodon punctatus)
מחוז הוא תחום טריטוריאלי המוגדר במסגרת חלוקה מנהלית של מדינה.
חלוקת מדינה למחוזות (עם או בלי מידה מסוימת של שלטון עצמי במסגרת השלטון המקומי) נפוצה במדינות רבות.
משמעות המונח מחוז משתנה ממדינה למדינה.
לעיתים קרובות מחולק המחוז ליחידות משנה מוניציפליות כגון נפות ולעיתים כפוף המחוז לסמכות מנהלית גבוהה יותר של יחידה שלטונית שנקראת פרובינציה.
למחוזות גם שמות שונים הנובעים מדרך היווצרות שונה, המתאימה להלך-הרוח באומה ספציפית או בתקופה ספציפית, כגון:
מרוסית; גוברניה, אובלסט וקראי: שטחים שהוקצו לווסל בעל מעמד הולך ופוחת בהתאמה.
מאנגלית; פלך (shire), חלוקה הקשורה לשטחי מרעה (המילה שריף לקוחה, למשל, מהרייף של השייר (shire reif) – מעין שוטר תנועה של כבשים באנגליה) או מחוז (county) שהוא יחידת חלוקה אדמיניסטרטיבית שמקורה בכיבוש הנורמני של אנגליה.
באוסטריה, מחוז כולל בשטחו מספר ערים.
בכירי המחוז לא נבחרים לתפקידם על ידי הציבור, אלא ממונים על ידי מושל המדינה.
ערים עצמאיות, שלא כפופות למחוז כלשהו, מתפקדות כמחוז עירוני.
עיר הבירה וינה, שנחשבת למדינה ולמחוז עירוני, מחולקת ל-23 מחוזות קטנים, שבכיריהם נבחרים לתפקידם בבחירות.
באורוגוואי ישנם כ-19 מחוזות (departamentos, דפרטמנטוס), המחולקים לנפות.
בכל מחוז נערכים בחירות נפרדות לראשות המחוז, מעבר לבחירות הרגילות לראשות הערים והממשלה.
במקרים רבים הנסיעה ממחוז למחוז בכבישים מחויבת באגרת נסיעה.
איטליה מחולקת ל-20 מחוזות, מהם חמישה הם בעלי מעמד אוטונומי מיוחד.
באנגליה, מחוז הוא השיטה הבולטת ביותר של שלטון מקומי.
המחוזות עוסקים בגביית מסים (לרבות מס הכנסה מעסקים), בתכנון, בדיור, בבריאות ובתחומים נוספים.
המחוז הראשון, מחוז עיר הבירה לונדון, הוקם בשנת 1965.
בארצות הברית קיימים מספר סוגים של מחוזות:
כל מדינה מחולקת למחוזות קונגרס (congressional district), בהם נערכות הבחירות האזוריות לבית הנבחרים של הקונגרס.
בסך הכול קיימים 435 מחוזות קונגרס, הנקבעים לפי מפקד האוכלוסין המעודכן.
בכל אחד חיים, בהערכה גסה, כ-630 אלף תושבים.
רק תושבים ממחוז בחירה מסוים, רשאים להשתתף בבחירות לנציג המחוז בבית הנבחרים.
מחוז בחירה עם נציגות בבית הנבחרים של המדינה (legislative district).
אזור סמכות של בית משפט פדרלי מסוים, נקרא מחוז שיפוט פדרלי.
בחלק מהמדינות יש רק מחוז שיפוט פדרלי אחד, ובחלקן יש כמה מחוזות כאלו.
מחוז קולומביה של עיר הבירה וושינגטון, מושב השלטון הפדרלי, הוא מחוז עצמאי שאינו כפוף לאחת מחמישים המדינות.
מדינת אלסקה מחולקת למחוזות, למטרה מנהלית.
מחוזות מיוחדים הם מחוזות עם סמכות מקומית בנושא ספציפי, כמו בתי ספר, השכלה גבוהה, בתי חולים ונמלים.
בבחריין יש ארבעה מחוזות: מחוז הדרום, מחוז הבירה, מחוז הצפון ומחוז מוחארק.
עד סוף 2014 היה מחוז חמישי בבחריין שנקרא אז "מחוז המרכז" ובסופו של דבר הוא התפרק ושטחו סופח על ידי מחוז הבירה ומחוז הדרום.
חלק מהערים בבלגיה מחולקות למחוזות.
גרמניה מחולקת ל-439 מחוזות, שכוללים ערים וכפופים למדינות.
116 ערים גדולות נחשבות למחוז עירוני עצמאי.
בנוסף, קיימים גם מחוזות ממשלתיים (פדרליים).
במזרח גרמניה הוקמו מחוזות משנת 1952.
הודו מחולקת ל-602 מחוזות, שהוקמו בתקופת השלטון הבריטי.
המחוז עוסק בשירותים הממשלתיים ובגביית מיסים.
הונג קונג מחולקת ל-18 מחוזות, ובראש כל מחוז עומדת מועצה מחוזית.
מבחינה אדמיניסטרטיבית הונגריה מחולקת ל-19 מחוזות (megye, מֶדיֶה) ועיר הבירה.
למחוזות אין משמעות אדמיניסטרטיבית והם משמשים לצרכים סטטיסטיים בלבד.
ביפן, מחוז כולל עיירות וכפרים בלבד, ללא ערים.
התפקיד המנהלי של המחוזות בוטל בשנת 1923.
מדינת ישראל מחולקת לשישה מחוזות ראשיים וחמישה-עשר מחוזות משנה המכונים נפות.
מלזיה מחולקת למדינות, וכל מדינה מחולקת למחוזות.
בניו זילנד, מחוז הוא שטח שאינו כולל עיר.
ברפובליקה העממית של סין מתקיימת חלוקה מנהלית למחוזות (省).
ל-31 יחידות מנהליות בסין יש מעמד של מחוז, מתוכן 22 הן מחוזות, חמש מכוּנות אזורים אוטונומיים, ארבע הן מחוזות עירוניים, ושתיים נקראות אזורים מנהליים מיוחדים.
סרביה מחולקת ל-29 מחוזות, בנוסף לעיר בלגרד.
פולין מחולקת ל-379 מחוזות (powiat), מתוכם 65 מחוזות ערים.
כל מחוז מתחלק לרשויות מקומיות (Gmina).
פורטוגל מחולקת ל-18 מחוזות, ובכירי המחוז ממונים על ידי הממשלה.
פקיסטן מחולקת ל-130 מחוזות, שהוקמו בתקופת הכיבוש הבריטי.
בכירי המחוז נבחרים על ידי התושבים.
פרו מחולקת ל-1,747 מחוזות, שמרכיבים פרובינציות ואזורים.
באונטריו, מחוז כולל שטח שבבעלות המדינה, ולא בבעלות פרטית.
המחוזות הראשונים הוקמו בשנת 1858, והם כוללים שירותי רווחה לתושבים.
במערב ובצפון קנדה, הממשלה הפדרלית הקימה חמישה מחוזות, בשנים 1876 ו-1882.
קניה מחולקת לפרובינציות, וכל פרובינציה מחולקת למחוזות.
שוודיה מחולקת מבחינה מנהלית ל-21 מחוזות, כאשר כל מחוז (Län) מחולק למספר יחידות משנה מוניציפליות (נפות) הנקראות קומין (Kommuner).
שווייץ מחולקת ליחידות שלטוניות שנקראות קנטונים, ומהוות מעין פרובינציות.
תאילנד מחולקת לפרובינציות, וכל פרובינציה מחולקת למחוזות.
מְחוּגָה היא כלי המשמש לשתי מטרות:
מתמטיקאים ואנשי מלאכה משתמשים במחוגה לשרטוט מעגלים וקשתות.
בעת השימוש במפה משמשת המחוגה למדידת מרחק.
המחוגה הייתה בשימוש כבר בעת העתיקה.
המחוגה נזכרת לראשונה בספר ישעיה:
אוקלידס הקדיש את ספרו לצורות שניתן ליצור בעזרת סרגל ללא סימונים ומחוגה.
במוזיאון הבריטי ישנן מחוגות מימי הרומאים.
המחוגה מורכבת משני מוטות, הנקראים "רגלי המחוגה", שבקצה האחד מהם מחט ובקצה השני – עיפרון או כלי כתיבה אחר; קצותיהם השניים של רגלי המחוגה מחוברים יחד על ידי מפרק.
על-מנת לשרטט מעגל, נועצים את המחט לתוך הנייר, ומשרטטים עם העיפרון.
רדיוס המעגל המשורטט נקבע על פי המרווח בין הרגליים, שאותו ניתן לשנות בטווח מסוים, שנקבע על ידי מידות המחוגה.
בגאומטריה הסרגל חסר המדידה והמחוגה הם הכלים היחידים שניתן להשתמש בהם לפתרון בעיות בנייה.
נדגיש שהסרגל והמחוגה של הגאומטריה אינם כלים מוחשיים אלא כלים אידיאליים, המקיימים את הנחות היסוד של הגאומטריה, כפי שהן משתקפות באקסיומות שלה, (למשל ההנחה שלקו אין רוחב, הנחה שלא ניתן לממש בסרגל מוחשי או במחוגה מוחשית).
היטיב לבטא זאת הפילוסוף ברטרנד ראסל, בספרו "היסטוריה של הפילוסופיה המערבית", באומרו: "הגאומטריה עוסקת במעגלים מדויקים, אך אין עצם מוחשי שהוא מעגל מדויק.
ככל שנדייק בשימוש במחוגה שלנו, תמיד יתגלו פגמים וסטיות".
מחוגה משמשת לשם מדידת מרחקים על מפות.
לשם כך קובעים את המרווח בין רגלי המחוגה כך שייצג מרחק ידוע (לפי קנה המידה של המפה), ואז סופרים כמה פעמים נכנס מרווח קבוע זה במסלול שאת אורכו רוצים למדוד.
מחוגה בדרך כלל משמשת כסמל לדיוק ואבחנה.
בין היתר ניתן למצוא את המחוגה בלוגו של הבונים החופשיים ובצלמיות מחשב.
"מחווה לקטלוניה" הוא ספר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1938.
הספר מחווה לקטלוניה כולל את חוויותיו של אורוול מהשתתפותו בלחימה נגד הפשיסטים במלחמת האזרחים בספרד.
אורוול היה חייל מיליציית POUM המרקסיסטית, והספר גם כולל תיעוד של המאבק העקוב מדם שהתנהל בתוך המחנה הרפובליקני עצמו.
במאבק פנימי זה נלחמו הקומוניסטים ואנשי משמרות ההסתערות באנרכיסטים ובמרקסיסטים שהתנגדו לקומוניזם הסובייטי.
הספר נדחה על ידי המו"ל ויקטור גולאנץ, עד אז המו"ל הקבוע של אורוול, ופורסם לבסוף על ידי הוצאת פרד וורבורג, שהייתה אז קטנה למדי.
המהדורה הראשונה של הספר נמכרה רק ב-700 עותקים, אך כיום הוא נחשב לאחד התיאורים החזקים של מלחמת ספרד ולמסמך חשוב על התפתחותו הפוליטית של אורוול עצמו, בעיקר כאיש שמאל רדיקלי אנטי-סטליניסטי.
וורבורג היה גם המו"ל שהסכים להוציא לאור את חוות החיות של אורוול, לאחר שהספר נדחה מסיבות פוליטיות על ידי מספר הוצאות אחרות באנגליה.
הספר תורגם במלואו לעברית לראשונה רק בשנת 2012 בהוצאת עם עובד הגם שקטעים ממנו הופיעו בעברית עוד קודם לכן באוסף "מתחת לאף שלך" (דביר 2005) הכולל מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול.
אוסף זה כולל גם את המאמר "מבט אחורה על מלחמת ספרד" (1943), מאמר החופף במידת מה לנושאי "מחווה לקטלוניה".
מחווה לירושלים – סטאביל הוא פסל המהווה מיצב סביבתי רחב ממדים המוצב בכיכר הולנד שבהר הרצל במערב ירושלים, בפינת הרחובות הפסגה, קריית היובל ועין כרם.
הכינוי העממי של הפסל הוא "הפסל האדום".
הפסל הוקם ב־1977 והוא הפסל האחרון מעשה ידי הפסל האמריקאי אלכסנדר קלדר.
הוא מורכב משש קשתות פלדה אדומות במשקל כולל של כ-65 טון, המחוברות במסמרות.
הקשתות מהוות הד צורני להרים סביב ואמורות להזכיר לצופה את נוף הרי ירושלים, תוך שהצופה מסוגל לראות את ההרים מבעד לקשתות.
צבע הפסל נועד להוות ניגוד לנוף ההרים הירוק שסביבו.
ממערב לפסל משתרע יער החיים שמהווה חלק מיער ירושלים.
מיקום הפסל נבחר על ידי קלדר וד"ר מרטין וייל, אולם קלדר לא זכה לראות אותו מוצב במקום שנה לאחר שנפטר
במשך העבודות לבניית הרכבת הקלה בירושלים בשדרות הרצל הועבר הפסל באופן זמני למגרש פנוי בשדרות הרצל פינת רחוב שמואל בייט הסמוך למרכז הרפואי שערי צדק.
באביב 2008 הוחזר הפסל למקומו המקורי, נצבע מחדש בצבע "אדום קלדר" שהוזמן מחו"ל במיוחד לשם כך, והוצב מעל בניין חניון שנבנה כחלק מפרויקט הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים.
מיקומו החדש של הפסל נמצא בנקודת תצפית הצופה אל יער ירושלים ואל עין כרם סמוך אל תחנת הרכבת הקלה.
הנצחת הפסל בבול דאר ישראלי
ב- 7 בפברואר 1995, השירות הבולאי הנפיק סדרה של שלושה בולי דאר שהוקדשו לפסלי חוצות של שלושה פסלים ישראלים: יצחק דנציגר, דוד פלומבו ואלכסנדר קלדר.
האמן אד ואן אויין עיצב את סדרת הבולים.
על אחד משלושת הבולים בסדרה מופיע הפסל "מחווה לירושלים - סטאביל" שפיסל קלדר.
מרכז חינוך והשכלה ע"ש יגאל אלון (מחו"ה אלון, ראשי תיבות: "מרכז חינוך והשכלה") הוא בסיס צבאי השייך לחיל החינוך והנוער, ושוכן על הר לבנים שברכס הרי שגור בגבולו הצפוני של הגליל התחתון, בסמוך לעיר מע'אר.
עד אמצע שנות השמונים שימש הבסיס את חטיבת ביסלמ"ח, טרם המעבר לאזור ירוחם.
הבסיס שם לו למטרה להכשיר חיילים מאוכלוסיות ייחודיות תוך מתן כלים לשילובם בשירות מיטבי ומשמעותי בצה"ל וכאזרחים יצרניים ותורמים במדינת ישראל.
החל מאוגוסט 2022 מפקד הבסיס הוא סא"ל אלעד נתן.
במחנה מחווה אלון נמצא מנהל האוכלוסיות שבראשה מפקד בדרגת אלוף-משנה וקיימת שלוחה של לשכת גיוס טבריה הנקראת "שלוחת חזון", בה התקיים צו ראשון לאוכלוסייה הדרוזית החל מ-2017.
בשנת 2020 החלו לקיים בשלוחה צווים יותר סדורים ובשנת 2022 הוקמה כשלוחה עצמאית שמבצעת צו ראשון לבני מיעוטים המחויבים ושאינם מחויבים בגיוס.
הבסיס מחולק לשלוש מגמות עיקריות:
מגמת עברית היא מגמה המכשירה טירונים עולים ובני מיעוטים לרמת רובאי 02, תוך שיפור רמת העברית והעמקת הקשר למדינת ישראל, מורשתה ותרבותה.
פלוגות הראל – פלוגה ייעודיות לעולים חדשים, בנים בעלי רמת עברית נמוכה.
הטירונות מכשירה את החיילים לרובאי 02, ובנוסף משלבת קורס של לימודי עברית במשך כ-12 שבועות.
הקורס מיועד לעולים בגילאים 18 ומעלה אשר ממשיכים לשירות באורך שונה כתלות בגיל עלייתם לישראל.
בנוסף ללימודי העברית ולימודי היסוד של רובאי 02, לומדים החיילים על ציונות, מלחמות ישראל והיסטוריה של מדינת ישראל.
אחרי הקורס העולים החדשים מגיעים לכלל הבסיסים בצה"ל.
סלוגן הפלוגה - "אין מקום אחר"
פלוגות כרמל – פלוגה ייעודיות לעולים חדשים, בנים בעלי רמת עברית בינונית.
הטירונות מכשירה את החיילים לרובאי 02, ובנוסף משלבת קורס של לימודי עברית ולימודי ציונות המעניקים כשירות תרבותית במשך כ-12 שבועות.
סלוגן הפלוגה - "יחד זה כוח"
פלוגת להבה – מיועדת לחיילות עולות ברמת עברית נמוכה עד בינונית העוברות טירונות משולבת עם לימודי עברית.
בסיום ההכשרה החיילות מוכשרות על עברית, כשירות תרבותית ורובאי 02. סלוגן הפלוגה - "להיות הטובות ביותר"
פלוגת דרור – מיועדת לחיילים ולחיילות עולים חדשים בעלי רמת עברית גבוהה.
במהלך ההכשרה החיילים והחיילות עוברים טירונות משולבת עם לימודי עברית במשך 12 שבועות, מוכשרים על רובאי 02, עברית ועל כשירות תרבותית.
סלוגן הפלוגה - "לתת את הכל"
פלוגת ראם – מיועדת לחיילים דרוזים, בדואים וערבים נוצרים ומוסלמים.
מטרת הטירונות היא לשלב אותם בצורה טובה יותר בצבא.
סלוגן הפלוגה - "חזקים ביחד"
קורס אמיר של צה"ל לחיילים יוצאי אתיופיה - נסגר ב-2017.
במגמת השכלה מתקיימים שני מסלולים.
אחד המסלולים הוא "קורס תג"ת" (תעודת גמר תיכון), שמטרתו היא השלמת השכלה ל-12 שנות לימוד ברמה של תעודת גמר תיכון המאושרת על ידי משרד החינוך.
הקורס הוא קורס שכל חייל ללא 12 שנות לימוד זכאי לקבל.
המסלול השני הוא "צב"י" (צוות בגרות ייעודית) להשלמת בגרויות (לשון - 2 יח"ל, מתמטיקה - 3 יח"ל ואנגלית - 3/5 יח"ל).
קורס צב"י הוא עבור חיילים עם 12 שנות לימוד ללא בגרות מלאה (צב"י 8), או חיילים ללא 12 שנות לימוד אשר מסוגלים לעשות בגרויות (צב"י 10).
תחום ההשכלה מחולק לשתי פלוגות.
פלוגת "אפיק" פועלת במתכונת סגורה, שמתנהלת על פי תנאי בסיס סגור במחו"ה אלון בלבד.
הפלוגה הנוספת היא "ארבל", אשר פועלת במתכונת פתוחה שמתנהלת על פי תנאי בסיס פתוח בארבעה בסיסים ברחבי ישראל – בסיס חצרים, בסיס תל נוף, פיקוד מרכז, פיקוד העורף.
פלוגת סער – שישה שבועות טירונות לחיילים בעלי קושי אישיותי/נפשי אשר עומד בבסיס קשיי ההסתגלות של חיילים אלו למערכת הצבאית.
מטרת הטירונות לסייע לחיילים בהתמודדות עם המערכת הצבאית ומאפשרת להם מסגרת תומכת ומכוונת, המעודדת אותם לשירות משמעותי בצבא.
פלוגת יהב – מיועדת לחיילות שבמהלך הצו הראשון שלהן אופיינו עם קשיי הסתגלות.
החיילות עוברות "קורס חוסן" של 4 שבועות המסייע להן לעמוד באתגרים אישיים במהלך חייהן באופן כללי ובפרט בשירות הצבאי, ולאחריו יעשו טירונות כללית באחד מבסיסי הטירונות, ויגיעו לתפקידים שונים.
לחיילות שנבחרו ישנו סיכוי לנשירה מהצבא בעקבות הרקע ממנו באו, והקורס מיועד למנוע זאת.
הפלוגה מובילה בנוסף את פרויקט "תתקדמו", חיילים אשר נמצאים על הרצף האוטיסטי ומתגייסים לשירות מלא.
החיילים עוברים טירונות ברמת רובאי 00 (משמע: מטווח אחד לתחושה ואינם מחויבים לשאת נשק ולבצע שמירות) כחמישה שבועות, לכל חייל מוצמדת מפקדת וחונכת אישית אשר מלווה אותו במשך כל השירות הצבאי.
לאחר הטירונות החיילים משובצים לכלל היחידות בצה"ל.
באמנויות, מֶחְוָה, או הוֹמָאז' (מלועזית: Homage), היא מתן הוקרה ליצירה המקורית או ליוצרים המקוריים, בדרך כלל באמצעות הֶרְמֵזים בולטים בעלילה ביצירתו החדשה של האמן הצעיר, המביע את מחוותו לזכות אותו אמן ותיק.
פעמים רבות, המחווה תעשה שימוש ברעיון או במוטיב המופיעים, ואף נודעים בהקשרם ליצירת המקור.
מחווה מופיעה בציור, בקולנוע, בספרות, בשירה, במוזיקה ועוד.
להבדיל מפלגיאט שבו ציטוט של רעיון של יוצר מסוים נעשה בהיחבא, ללא-מתן קרדיט, ליוצר המקורי, במחווה הציטוט נעשה בגלוי, תוך מתן קרדיט מפורש או משתמע ליוצר המקורי.
הקונצ'רטו לפסנתר בדו מינור של בטהובן הוא כפי הנראה מחווה לקונצ'רטו מס' 24 באותו הסולם מאת מוצרט; החמישייה לפסנתר וכלי נשיפה של בטהובן גם היא מתכתבת עם החמישייה להרכב זהה מאת מוצרט.
בדומה, השמינייה מאת שוברט היא מחווה לשביעייה של בטהובן.
השיר Could it Be Magic של ברי מאנילו הוא מחווה לפרלוד בדו מינור (אופוס 28) של פרדריק שופן.
בשיר משובצים קטעים מן הפרלוד.
שמו של הספר "ציפר ובני מינו" מאת בני ציפר הוא ציטוט ומחווה לספר אישרווד ובני מינו מאת כריסטופר אישרווד, וגם נושא הספר ותוכנו מרמזים על ספרו של אישרווד.
את חזונו בדבר חברה אוטופית תיאר פרדריק סקינר ברומן, "וולדן 2" ששמו מהווה מעין מחווה, רמיזה ליצירת המופת "וולדן" של הנרי דייוויד תורו.
מחוגה היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום, צמודה לכוכבים הבהירים של קבוצת קנטאור שמאפילה עליה, שהוגדרה במאה ה-18 על ידי האסטרונום ניקולא לואי דה לאקאי על שם הכלי ששימש לשרטוט וכעזר לניווט.
זו הקבוצה הרביעית הכי קטנה מבין 88 קבוצות הכוכבים המודרניות.
α במחוגה הוא כוכב זוגי במרחק של כ-55 שנות אור המורכב מכוכב לבן - צהבהב עם בהירות מדרגה 3.2 ובן זוג עמום עם בהירות מדרגה 9. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β במחוגה הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.1.
γ במחוגה הוא כוכב זוגי במרחק של כ-510 שנות אור המורכב מענק כחול ומכוכב לבן - צהבהב עם בהירות כוללת מדרגה 4.5.
גלקסיית המחוגה היא גלקסיית סייפרט ספירלית במרחק של כ-13 מיליון שנות אור משביל החלב.
מחווני טיסה הם מכשירים המציגים לטייס נתונים בסיסיים על מצב כלי הטיס – גובה ומהירות הטיסה, האוריינטציה במרחב, קצב פנייה, מהירות אנכית וכדומה.
ישנם שישה מחוונים בסיסיים הכוללים מד גובה, מד מהירות, מד מהירות אנכית, אופק מלאכותי, מד כיוון ומתאם פנייה.
בנוסף בחלק מכלי הטיס מותקנים מחוונים נוספים העוזרים בשליטה בכלי הטיס בניווט, ומאפשרים טיסה בתנאי מכשירים.
מד הגובה מציג את גובה כלי הטיס מעל גובה פני הים באמצעות מדידת לחץ האוויר.
הגובה הנמדד בשיטה זו אינו גובה אמיתי מעל פני הים כפי שמצוין במפות טופוגרפיות, אלא "גובה משוקלל לחץ ברומטרי".
שיטת מדידה זו מאפשרת לקבל קריאת גובה אחידה בכל כלי הטיס הנמצאים במרחב פיקוח מסוים.
לכן חייבים כל הטייסים במרחב זה לכייל את מדי הגובה באותו אופן בהתאם ללחץ הברומטרי המקומי במרחב (QNH).
גובה לחץ האוויר המקומי נמסר לטייס על ידי פקח הטיסה עם כניסתו לתחום הפיקוח, או כאשר מתעדכנת מדידת הלחץ בתחומו.
מד המהירות מציג את מהירות האוויר המכשירית של כלי הטיס ביחס לגוש האוויר המקיף אותו על ידי מדידת הלחץ הדינמי בצינור הפיטו.
המהירות המוצגת במחוון היא לא המהירות האמיתית של כלי הטיס בגוש האוויר והיא דורשת תיקון שגיאות אופייניות בשביל לקבל את המהירות האווירית האמיתית ואת המהירות הקרקעית.
מד המהירות האנכית (נקרא גם מד שיעור נסיקה והנמכה) מודד את קצב השינוי בלחץ האוויר ומציג את המידע לטייס כשיעור של טיפוס או הנמכה של המטוס.
מחוון המציג את זווית ההתקפה של כלי הטיס.
בכלי טיס סילוניים המחוון מאפשר לתאם את כל המרכיבים של נתוני הטיסה הנדרשים לנחיתה במהירות מסוימת בשביל לאפשר גישה מיוצבת ובטוחה.
במטוסי קרב מחוון זווית התקפה יאפשר לטייס לראות את קרבתו לסף מעטפת הטיסה של המטוס.
המחוון לעיתים מציג את הנתון במעלות (ערך מוחלט) או ביחידות זווית התקפה – חלוקה מחושבת בשיעור מסוים לטובת נוחות.
בנוסף ייתכן מחוון נוסף הנקרא רמזור, המציג את זווית ההתקפה בשלושה מצבים, כאשר המצב האמצעי יהיה זווית התקפה בטווח רצוי, לרוב לנחיתה.
מחוון מאך מציג לטייס את מספר המאך של המטוס.
מאפיין מטוסי סילון ושימושי בעיקר בטיסות בגבהים רמים.
לעיתים מחוון המאך משולב בתוך מחוון מהירות האוויר.
מחוונים המציגים את האוריינטציה של כלי הטיס – הכיוון אליו הוא פונה.
מדידת קצבים שונים מתבצעת בדרך כלל על ידי גירוסקופים.
במטוסים קלים, כאשר משתמשים בגירוסקופים מכניים לרוב משלבים שתי מערכות; אחת היא מערכת ריק, והשנייה היא מערכת חשמלית.
משאבת הריק מוּנעת ישירות על ידי מנוע המטוס.
זה מתבצע במקרה שאחת המערכות כושלת.
לרוב גירוסקופ אופק וגירוסקופ כיוון משתמשים במערכת הריק, ומד הפנייה והחלקה משתמש בגירוסקופ חשמלי.
לרוב, המטוס כולל גירוסקופ אופק המודד גלגול ועלרוד, וגירוסקופ כיוון המודד את כיוון אף כלי הטיס.
מד האופק המלאכותי מציג את האוריינטציה של המטוס ביחס לקו האופק של כדור הארץ.
מד האופק המלאכותי מציג את זווית העלרוד (זווית שיפוע קדמי ואחורי) ואת הגלגול (נטייה מצד לצד סביב ציר האורך).
זהו מחוון הכרחי בעת טיסת מכשירים – טיסה בלילה ובמצבי ראות לקויה ביום.
המחוון מחולק לרוב לשני צבעים הממחישים את האופק — כחול או אפור המייצג את השמים, וחום או שחור המייצג את הקרקע, והוא מיועד להיות אינטואיטיבי לשימוש.
מצפן הג'יירו (מאנגלית: Heading Indicator) הנקרא גם ג'יירו כיוון.
את המחוון מכוונים על פי המצפן המגנטי לצפון גאוגרפי כלומר לאחר תיקון שגיאות מצפן.
עקרון הפעולה הוא גירוסקופ מסתובב ולכן הוא נתון לטעויות של היסחפות ויש לבצע תיקוני כיוון מדי פעם על ידי כיול המד לפי המצפן המגנטי.
במטוסים מתקדמים (לרבות רוב מטוסי הסילון), מד כיוון הטיסה הוחלף במחוון HSI אשר משלב נתוני ג'יירו כיוון ומערכות ניווט מכשירים.
מד פניה והחלקה, מתאם פניה
מד הפניה והחלקה מציג את כיוון ושיעור הפניה.
המד כולל שני מכשירים; האחד הוא מד החלקה הבנוי ממעין חרוז הנמצא בשפופרת הדומה לפלס.
כאשר החרוז לא נמצא במרכז, אזי המטוס נמצא במצב לא מתואם ומחליק לצד אליו נוטה החרוז.
מד שיעור פנייה כולל מכשיר המחווה על כיוון הפנייה והקצב שלה.
במחוונים מודרניים יותר, הנתון מוצג על ידי צללית של מטוס.
שיעור הפנייה מוצג על ידי זווית הנטייה של הצללית; ישנן שנתות על גבי המסגרת של המחוון המציינים שיעור פנייה של 0 מעלות ושיעור פנייה של 3 מעלות לשנייה, המהווה את קצב הפנייה הסטנדרטי לטיסת מכשירים, שכן קצב זה מאפשר חישוב מדויק של פניות ותבניות דוגמת תבנית ריתוק.
לרוב מד פנייה והחלקה משתמש בגירוסקופ חשמלי.
מצפן מגנטי מציג את כיוון המטוס ביחס לצפון המגנטי.
במטוסים קלים הוא משמש כמכשיר הכיוון העיקרי.
עם זאת, למצפן המגנטי מספר שגיאות אופייניות (כגון נטייה מגנטית) שצריך להתחשב בהן במהלך ניווט.
כמו כן, המצפן דורש כיול יחסית לשטפים המגנטיים של הסביבה ושל כלי הטיס עצמו.
מערכות ניווט רדיו — מקור חיצון
מחוון VOR (ראשי תיבות של VHF Omnidirectional Range) משתמש במשואה חיצונית לקביעת רדיאל יחסית למשואה.
מחוון VOR לרוב גם מציג נתוני מערכת נחיתת מכשירים (ILS).
במכשירי VOR מסוימים ניתן לקבל נתוני מרחק ממשואות DME.
מחוון זה משמש בעיקר לניווט בתנאי טיסת מכשירים.
מחוון ADF (ראשי תיבות של Automatic Direction Finder) משתמש במשואת NDB (ראשי תיבות של Non Directional Beacon) בשביל להפיק נתון כיוון למשואה, כלומר המערכת לא נותנת כיוון יחסי למשואה אלא רק מכווינה את המטוס אליה.
המערכת נחשבת למיושנת בסטנדרטים מודרניים ונמצאת בשימוש במספר מצומצם של כלי טיס.
מחוון HSI (ראשי תיבות של Horizontal Situation Indicator) מאגד נתוני מחוון מצפן ג'יירו ומחוון VOR/ILS וקיים בשביל להקטין את כמות מכשירי הטיסה המשמשים לטיסת מכשירים, בשביל להקטין את העומס על הטייס ולייעל את סריקת המכשירים שלו – האופן בו הוא קורא את המכשירים.
מד הגובה האלקטרוני, המשתמש במכ"ם אנכי, מציג לטייס את הגובה בפועל של כלי הטיס מעל פני השטח (מעפ"ש), בניגוד למד גובה ברומטרי המבצע מדידה יחסית לנקודת ייחוס מסוימת.
המכשיר אופייני למטוסים מתקדמים הטסים לרוב בתנאי טיסת מכשירים, וכן למסוקים.
מד ג'י – תאוצה אנכית
במטוסי קרב ופעלולים מחוון ג'י מאפשר לטייס לראות את קרבת המטוס לסף מעטפת הטיסה שלו מבחינת עומס, ואת טיב התמרון המבוצע.
המד מציג את נתוני התאוצה ביחידות של ג'י.
מדידת זמנים היא קריטית בטיסות מכשירים ובניווט עיוור.
לכן מטוסים יכללו לרוב כרונוגרף נגיש.
בדרך כלל, השעון יכלול סוללה ויעבוד עצמאית ללא תלות בשאר מערכות המטוס.
בכלי טיס מתקדמים השעון יהווה מחוון גיבוי, שכן התצוגות המתקדמות לרוב יבצעו את החישובים בעצמן ולא ידרשו מדידת זמנים מדויקת של הטייס.
בשנת 1937 בחר חיל האוויר המלכותי הבריטי סט של שישה מחווני טיסה בסיסיים כתקן בתא הטייס המודרני.
סידור זה נשאר תקני במשך עשרים השנים הבאות.
השישיה הבסיסית אומצה גם על ידי התעופה האזרחית, אך לאחר מלחמת העולם השנייה הסידור שונה:
בשורה העליונה: מד מהירות, אופק מלאכותי ומד גובה.
בשורה התחתונה: מד פניה ושיפוע, מד כיוון הטיסה ומד מהירות אנכית.
ברוב המטוסים שנבנו לאחר 1953 ניתן למצוא ארבעה ממחווני הטיסה המסודרים באופן תקני בצורת T.
מד האופק המלאכותי ממוקם במרכז למעלה, מד המהירות משמאלו, מד הגובה לימינו ומד כיוון הטיסה מתחתיו.
שני המחוונים הנוספים, מד הפניה והשיפוע ומד המהירות האנכית, ממוקמים בדרך כלל מתחת למד המהירות ומד הגובה אך ניתן גם למקם אותם בצורה חופשית יותר בלוח המחוונים.
המצפן המגנטי ממוקם מעל ללוח המחוונים, לרוב במרכז השמשה הקדמית.
במטוסים חדשים יותר המצוידים בתא טייס מזכוכית, סידור התצוגה הדיגיטלי תואם לסידור ה-T הבסיסי.
עם התקדמות טכנולוגיית האוויוניקה וכחלק מהקונספט של קוקפיט מזכוכית, החל שילוב במחוונים בצגים דיגיטליים המאפשרים ריכוזם וייעול סריקת המכשירים בטיסת מכשירים.
ישנם לרוב שני סוגי תצוגות: תצוגה רב-תכליתית (MFD) ותצוגת טייס או תצוגת טיסה עיקרית (PFD).
צג PFD ישלב את מרבית מחווני הטיסה העיקריים, ותמיד יציג את נתוני הטיסה הרלוונטיים, אפילו עם שינוי פורמט התצוגה.
בעוד צג MFD יאפשר הצגת נתונים נוספים כגון נתוני מנוע, מפות, נתוני מכ"ם מערכות ניווט וכדומה.
כמו כן צג ה-MFD יכול לכלול פונקציה לשכפול התצוגה של ה-PFD אם היא קיימת.
אחד היתרונות הבולטים בצגים דיגיטליים מתקדמים הוא שילוב של נתונים מחיישנים דיגיטליים.
מחושבים כגון וקטור טיסה מהירות קרקעית וכדומה.
חלק מכלי הטיס משתמשים בתצוגה עילית כתצוגה עיקרית.
זאת מאפשרת לטייס לקבל את נתוני הטיסה תוך כדי "שמירת ראשו של הטייס בחוץ" – כלומר מסתכל החוצה ומודע יותר לסביבתו.
בעוד בטיסת מכשירים רגילה מרבית תשומת הלב של הטייס נמצאת בלוח המחוונים והוא לעיתים לא מודע למתרחש בחוץ.
בגלל מרכזיותם של מחווני הטיסה העיקריים לרוב ישנם מחוונים משניים המהווים גיבוי.
במטוסי נוסעים לרוב תצוגות הטייס והטייס משנה לרוב יכללו מחוונים המוזנים ממערכות שונות, כלומר נתוני האוויר יוזנו מצינורות פיטו וחרירים שונים, מחווני אופק מלאכותי וג'יירו כיוון יוזנו מג'יירואים שונים וכדומה.
במטוסים בעלי תצוגות PFD, בשל ריכוז המחוונים המרכזיים בצג אחד, הסיכון בכשל בצג עצמו או כשל חשמלי מהווים סכנה משמעותית לבטיחות טיסה ולכן במרבית המקרים המטוס יכלול מחווני גיבוי ייעודיים, לעיתים מחווני הגיבוי יהיו אנלוגיים, אבל לרוב ההעדפה היא לכלול מחווני גיבוי דיגיטליים.
מחוון גיבוי דיגיטלי יכול לשלב נתונים בדיוק כמו מסך PFD ובשל כך יכול להיות חבילת גיבוי הכוללת סוללה למקרה של כשל חשמלי.
מסך כזה מכונה לעיתים GHD .
מחוז 9 הוא סרט מדע בדיוני משנת 2009 בבימויו של ניל בלומקאמפ.
הסרט מגולל את סיפורו של "מחוז 9" - מחוז מיוחד שהוקם בפאתי העיר יוהנסבורג שבדרום אפריקה על מנת לשמש מחנה פליטים לגזע חייזרים שהגיעו לכדור הארץ.
חלקו הראשון של הסרט מצולם בטכניקת Found Footage ומוצג מפרספקטיבה חדשותית.
במרץ 1982 הופיעה חללית חייזרים ענקית מעל לעיר יוהנסבורג שבדרום אפריקה והתמקמה שם מסיבות לא ברורות.
במשך שלושה חודשים ריחפה החללית מעל לעיר ללא ניע.
בסופו של דבר, לאחר דיונים רבים, החליטו בני האדם לפרוץ פנימה לחללית.
בני האדם מצאו בחללית גזע חייזרים שנראו תשושים, והכריזו עליהם כעל פליטים.
בעשור הראשון של המאה ה-21, התקבלה החלטה בידי הממשלה הדרום אפריקנית להעביר את אוכלוסיית החייזרים מהמחוז הקיים בו שוכנו, "מחוז 9", למחוז חדש, "מחוז 10".
לשם כך נרכשו שירותיו של הארגון הבינלאומי MNU (ראשי תיבות של Multinational United; "רב-לאומיות מאוחדת"), שהוא בין היתר גם יצרן הנשק השני בגודלו בעולם.
"מחוז 9" שוכן בפאתי יוהנסבורג ואוכלוסיית החייזרים שם מונה קצת יותר ממיליון פרטים.
"מחוז 9" הוא מחוז גדול המורכב כולו מבתים ארעיים העשויים פח.
בני האדם החלו לכנות את החייזרים "שרצים" עקב דמיונם למעשירי רגל.
גזע החייזרים הביא עמו לכדור הארץ כלי נשק מיוחדים ומתקדמים טכנולוגית שאיש מלבדם לא יכול לתפעל, זאת כיוון שהנשק מופעל רק על ידי זיהוי ביולוגי של החייזרים בלבד.
ברבות השנים החל גזע החייזרים להבין את השפה האנגלית, אך הם אינם מדברים בה, אלא בשפה הייחודית שלהם.
לחייזרים חיבה מיוחדת למזון לחתולים.
ההחלטה להעביר את אוכלוסיית החייזרים הרחק מן העיר יוהנסבורג, למחנה החדש - "מחוז 10", הייתה בעקבות תלונות התושבים.
באוגוסט 2010, עובד MNU בשם ויקוס ואן דה מרווה (שרלטו קופלי) מופקד על העברת 1.8 מיליון החייזרים למחוז החדש, ומחליט במבצע מורכב לעבור מדלת לדלת של בתי הפח של החייזרים ולחלק להם צווי פינוי.
במהלך הפינוי, בני האדם מחרימים כלי נשק מיוחדים של גזע החייזרים (נשק מסוכן בעל יכולות טכנולוגיות מתקדמות), כמו גם נשק אנושי שקנו מכנופיות דרום אפריקניות.
כנופיות אלו גם קונות מהחייזרים את נשקיהם המתקדמים, על אף שאינן יכולות להפעילם, בתמורה למזון חתולים החביב על החייזרים.
בעת הפינוי, ואן דה מרווה נכנס לאחד הבתים ומוצא מחסן מלא באמצעי לחימה מתקדמים.
בשלב מסוים מוצא קפסולה כסופה וגדולה המכילה נוזל שחור.
כשהוא מתעסק בה, משפריצה הקפסולה את הנוזל השחור על פניו, והוא מתחיל להקיא.
לאחר התאוששות, חוזר ואן דה מרווה לעבודה במשרדי MNU ומגלה כי ציפורניו מתחילות לנשור וכי נוזל שחור נוזל מאפו.
כששב הביתה, עורכים לו קרוביו מסיבת הפתעה לרגל הקידום שזכה לו בעבודה.
בעת החגיגה הוא מתחיל להקיא נוזל שחור ומתמוטט.
ואן דה מרווה מתעורר בבית חולים, קשור למיטתו ומגלה כי ידו השתנתה ונראית כיד חייזרית.
הוא מובהל למקום סודי שם נחשף לניסויים שעורכים בני האדם בחייזרים, ולניסיונות פיצוח אופן התפעול של הנשקים המתקדמים של החייזרים.
במקום לנתחו, הוא מובהל למקום בו שוכנים מספר כלי נשק מתקדמים, איתם מורים לו לירות על חייזרים - שפני ניסויים שנחטפו ממחוז 9. מתברר כי גופו ספח אליו תכונות פיזיות המאפיינות את החייזרים, וכי הוא יכול להיות הסוד לפיצוח אופן תפעול הנשק.
לאחר שהוא מסרב לשתף פעולה עם מדעני MNU, מחליטים אלו להורגו ולנתחו.
ואן דה מרווה מצליח לברוח מהמקום, ומגיע אל "מחוז 9".
בעת החיפושים אחריו בתוך "מחוז 9", הוא מסתתר באחד מבתי הפח של אחד החייזרים, ומגלה כי אותו חייזר השוכן בבית שבו הסתתר מחביא חללית ריחוף קטנה מתחת לצריפו, בתוך האדמה.
ואן דה מרווה, שכעת מודע לכך שארגון ה-MNU רק מחפש את הטכנולוגיה והנשק של החייזרים ולא יבחל בשום דרך להשיגם, מחליט לחדור עם כריסטופר למשרדי MNU, שם יש מספיק דלק לחללית הריחוף.
לאחר שחודרים השניים למשרדים נחשף כריסטופר למראות הקשים, תוצאות הניסויים בחייזרים בני גזעו.
כשהם מצליחים לחזור אל הצריף השוכן מעל חללית הריחוף, מודה לו כריסטופר ואומר לו כי תוך שלוש שנים יחזור עם תרופה.
ואן דה מרווה כועס על שרק עכשיו אמר לו שייקח זמן רב עד שימצא לו תרופה, חובט בו ומעלף אותו.
ואן דה מרווה נכנס לחללית עם בנו של כריסטופר, ומנסה להמריא לחללית האם, אך טילי נ"מ שהותקנו בגבולות "מחוז 9" מיירטים את החללית והיא מתרסקת.
ואן דה מרווה נתפס ומובל במשאית אל עבר היציאה מהמחוז, אך ברגע האחרון כנופיות אפריקניות אורבות לכוח ה-MNU ומשחררות אותו.
למרות זאת, הכנופיות מבקשות לשחוט את ואן דה מרווה מתוך אמונה כי אם יאכלו את איבריו, גם הם יצליחו להפעיל את נשק החייזרים.
ואן דה מרווה מצליח להשתלט על רובוט חייזרי (מעין מכה) ששכן באחד המחסנים של הכנופיות, ולהרוג את כל חברי הכנופיה.
את כריסטופר, שגם הובל אל מחוץ למחוז, הוא משחרר מתוך משאית MNU הפוכה, ומחליט כי בכל זאת יעזור לו להגיע לחללית האם.
ואן דה מרווה, בעזרת הרובוט החייזרי מחפה על כריסטופר מפני כוחות ה-MNU ומצליח לעזור לו להגיע לחללית האם, ואף מצליח, בעזרת חייזרים נוספים להרוג את אנשי כוחות ה-MNU.
הסרט מסתיים כאשר מצליחים החייזר כריסטופר ובנו להפעיל את חללית האם ולהסתלק מן הכוכב, ונשאלת השאלה מה הן כוונותיו של כריסטופר - להזעיק עזרה ולחזור למען העם שלו?
או שמא הסתלק מן הכוכב לבל יחזור, או אף אולי יחזור עם תגבורת ויכריז מלחמה על האנושות?
זמן רב לאחר מכן, מתואר בדיווח חדשותי כי אוכלוסיית החייזרים כבר הועברה הרחק מיוהנסבורג, וכעת היא מונה יותר מ-2.5 מיליון פרטים והיא ממשיכה להתרחב.
לקראת סוף הסרט, מוצאת אשתו של ואן דה מרווה חתיכת מתכת בצורת פרח על מפתן דלתה.
סצנה לאחר מכן, נראה חייזר עם אותו חלקיק מתכת, יושב על תלם ב"מחוז 10" - רמז להפיכתו המלאה של ואן דה מרווה לחייזר.
בכנס קומיק-קון התראיין יוצר הסרט ניל בלומקאמפ ושפך קצת אור על הרקע לעלילה.
לדבריו החייזרים בעלי מבנה היררכי של כוורת בדומה לדבורי דבש או נמלים.
בכל חללית קיימת מלכה השולטת על הפועלים וגורמת להם לעבוד יחדיו.
ללא המלכה לפועלים אין הכוונה והם אינם מסוגלים ליזום ולהתארגן יחדיו או לפעול למען מטרה.
הספינה שהגיעה לכדור הארץ כנראה אספה וירוס או בקטריה שפגעו במלכה והשאירו את הפועלים ללא שליטה.
החללית תוכננה כך שתישא את הפועלים לכוכב הקרוב ביותר בעלי תנאי מחיה מתאימים בו הם יכולים לחיות עד אשר תיוולד מלכה או מלך לכוורת.
כפי הנראה הבן של החייזר כריסטופר אמור להיות המנהיג של החללית.
כנראה שינויים ביולוגיים טבעיים שהחלו כתוצאה מאבדן המלכה הישנה הפכו את כריסטופר לחכם יותר וגרמו לו להטיל ביצה אחת בניגוד לשאר הפועלים אשר מטילים מספר רב של ביצים.
הסרט מתאר את החייזרים כפליטים אומללים, שפניהם היו לשלום.
בסרט הם חיים בסוג של גטו, תחת משטרם של בני האדם.
על החייזרים נאסר להסתובב ב"מקומות לבני אדם בלבד".
סרט זה מציג דווקא את הצד הרע של האנושות, את הדחף להשתלט על נשקיהם של החייזרים.
זאת בשונה מסרטי מדע בדיוני מקבילים, המתארים את בני האדם כגיבורים לעומת החייזרים הפולשים.
מאחר שהסרט מתרחש בדרום אפריקה בשנת 1982, קשה להתעלם מהדמיון למדיניות האפרטהייד הגזענית שהייתה נהוגה שם עדיין באותו זמן.
הסרט קיבל ביקורות טובות על שהצליח להתמודד עם תקציב נמוך ובכל זאת הפך לשובר קופות.
גם האפקטים בסרט והשחקנים ה"אנונימיים" שבו זכו לתשבחות.
במרץ 2021 הודיע ניל בלומקאמפ שהוא שוקד על פיתוח המשכון, בצוותא עם שרלטו קופלי וטרי טאצ'ל.
הסרט ייקרא "מחוז 10", לשם הועברו הפליטים ממחוז 9 בסוף הסרט הקודם.
מחווה גופנית היא העברה מודעת ורצונית של מסר באמצעות תנועה של הגוף.
אף שעיקר התקשורת בין בני אדם נעשה בדיבור או בכתב, משמשות מחוות גופניות כדרך להעברת מסרים לא מילוליים ולהעצמה של מסרים המועברים בדיבור.
בקרב בעלי חיים משמשת שפת הגוף ככלי מרכזי ויחיד לתקשורת, באין תקשורת מילולית או תקשורת מלאכותית אחרת.
קיימים דפוסי תקשורת כלליים ביותר המשותפים לרוב עולם החי (לדוגמה: מפגש-מבטים כביטוי לעימות), ושפת גוף ייחודית לקבוצות מסוימות (לדוגמה: הטלת צרכים כביטוי לקביעת טריטוריה בקרב יונקים גדולים) או לגזע מסוים בלבד (לדוגמה: הפרשת ריחות מגרים כשיטת חיזור).
תקשורת אנושית הנעשית כולה באמצעות מחוות גופניות היא זו הנעשית בשפת סימנים.
בנוסף למחוות גופניות, שבהן העברת המסר באמצעות הגוף נעשית באופן מודע ורצוני, מביע הגוף את עצמו גם בשפת הגוף, שבה העברת המסרים היא בדרך כלל בלתי מודעת ובלתי רצונית.
קיימות מחוות גופניות כלל-אנושיות (לדוגמה: השפלת ראש כביטוי להצנעה), ודפוסים תרבותיים ייחודיים (לדוגמה: הצדעה).
מחווה גופנית מבטאת מסר מסוים, לרוב כתחליף למסר מילולי.
הדוגמה הבולטת ביותר למסר שכזה היא התנועות המציינות "לא" (בעולם המערבי - תנועת ימין-שמאל עם הצוואר או תנועת מטוטלת הפוכה עם האצבע המורה או עם הזרוע) ו"כן" (תנועה מעלה-מטה עם הצוואר).
דפוס תקשורת זה מהווה סימן תקשורתי מוסכם על משקל התקשורת המילולית.
דוגמאות למחוות באמצעות איברים שונים:
מחוברים לחיים הוא סרט דרמה קומית צרפתי שבוים והופק על ידי אוליביה נקש ואריק טולדנו שיצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2011. הסרט מבוסס על יחסיו של פיליפ פוזו די-בורגו (Philippe Pozzo di Borgo) המשותק בכל גופו למעט ראשו ושל הסועד שלו עבדל יסמין סלו (Abdel Yasmin Sellou).
בסרט צפו 19 מיליון צופים בצרפת, והוא היה הסרט הנצפה ביותר בצרפת בשנת 2011. בנוסף, צפו בסרט עוד 19 מיליון צופים ברחבי העולם.
הוא גם הסרט המכניס השלישי בצרפת אחרי "טיטניק" ו"ברוכים הבאים לצפון".
הוא שבר שיא והיה עשרה שבועות הסרט הנצפה ביותר בצרפת מ-2 בנובמבר 2011 ועד 10 בינואר 2012. עומאר סי זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר בשנת 2012.
בשנת 2017 יצא בארצות הברית הסרט The Upside , שהוא גרסה מחודשת של הסרט, בהשתתפות קווין הארט ובריאן קראנסטון.