tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם סנה חיכה לנציגי המרוץ, אלה דחפו אותו, הוא חזר למסלול ובתצוגת נהיגה מרשימה, הצליח סנה לעקוף את אלה שהיו שוב לפניו ולסיים את המרוץ במקום הראשון.
אלא שבסיום המרוץ, החליט נשיא ה-הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) (האגודה האחראית בין השאר על מרוצי פורמולה 1) לפסול את סנה כיוון שלא השלים את פניית ה"שיקיין" בזמן ההתנגשות.
נהגים רבים טענו לאחר מכן שנסיעה לכיוון הפניה כדי להשלים אותה הייתה מחייבת את סנה לנסיעה נגד כיוון התנועה דבר שהיה מסכן מאוד את כל הנהגים.
המרוץ האחרון היה גשום ביותר ופרוסט פרש לאחר הקפה אחת מסיבות בטיחותיות.
סנה הוביל במהלך רוב המרוץ, אך התנגש ב'סמן אחורי' (מכוניות המפגרות ביותר מהקפה שלמה) ונאלץ לנטוש.
הוא קיווה לזכות במרוץ ושערעור הקבוצה על פסילתו במרוץ הקודם יתקבל.
בכך איבד למעשה סנה כל סיכוי לאליפות ופרוסט הוכתר לאלוף.
בעונה זו, בוצעו מספר שינויים תקנוניים לצורך שיפור הבטיחות וכן נאסר על שימוש במנועים בעלי מגדש טורבו.
עוד 18 נהגים סיימו ללא נקודות אליפות.
4 קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.
198819891990איירטון סנהאלוף העולם-אלן פרוסטאיירטון סנהמקלארן-הונדהאליפות היצרנים-מקלארן-הונדהמקלארן-הונדה
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1988 נערכו 16 מרוצים.
לפי התקנות של עונה זו, החל מהעונה שאחר כך (עונת 1989), אסור יהיה להשתמש במנועים בעלי מגדש טורבו.
בעקבות זאת, החליטו רוב הקבוצות, למעט קבוצת מקלארן-הונדה להשתמש במעונים בלחץ אטמוספירי כבר בעונה זו.
התוצאה הייתה שליטה מוחלטת של קבוצת מקלארן-הונדה לאורך כל העונה כאשר נהגיה (סנה ואלן פרוסט) זוכים בכל המרוצים למעט אחד בו פרשו שניהם.
יתר על כן, ברוב המרוצים, סיימו שני נהגי הקבוצה בשני המקומות הראשונים.
עם זאת, העונה הייתה מתוחה מאוד בשל התחרות הגדולה על האליפות בין שני נהגים אלו.
שיטת הניקוד שהייתה עדיין תקפה אז (קרי, נלקחות בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג) גרמה לכך שסנה זכה באליפות למרות שאם היו לוקחים בחשבון את כל הניקוד שנצבר, פרוסט היה מנצח ב-11 נקודות הפרש.
בעקבות עונה זו, הפך פרוסט לאחד המצדדים הגדולים בהחלפת שיטת הניקוד (שאכן הוחלפה בתחילת שנות ה-90).
† – נהג לא סיים את המרוץ אך דורג לאחר שסיים 90% מאורך המרוץ.
8 קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1987 נערכו 16 מרוצים.
באליפות העולם זכה הברזילאי נלסון פיקה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת ויליאמס.
עונה זו הייתה צמודה למדי כאשר לא פחות מחמישה נהגים ניצחו במרוצים השונים.
מעניינת לא פחות הייתה העובדה כי פיקה אשר זכה באליפות ניצח בשלושה מרוצים בלבד, כאשר נייג'ל מנסל ניצח בשישה מרוצים אך סיים במקום השני בלבד.
אירוע מעניין נוסף היה כאשר הנהג הצרפתי יאניק דאלמס (שנהג בקבוצת לולה-פורד) שסיים חמישי במרוץ אוסטרליה לא זכה בנקודות בעקבות העובדה כי קבוצתו רשמה רק מכונית אחת למרוץ.
בעונה זו ובזו שאחריה הונהגה אליפות משנה בין היצרנים לדירוג הקבוצות שלא השתמשו במנועים בעלי מגדש טורבו.
עוד 7 נהגים התחרו לאורך העונה אך סיימו ללא נקודות אליפות ועוד 4 נהגים השתתפו במרוץ אחד או שניים ולא זכו בנקודות אליפות.
שלוש קבוצות נוספות השתתפו באליפות, אך לא זכו באף נקודת אליפות.
198619871988אלן פרוסטאלוף העולם-נלסון פיקהאיירטון סנהויליאמס-הונדהאליפות היצרנים-ויליאמס-הונדהמקלארן-הונדה
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1986 נערכו 16 מרוצים.
באליפות העולם זכה הצרפתי אלן פרוסט ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-טאג.
התחרות בעונה זו הייתה צמודה כאשר בתחילת המרוץ האחרון התחרו שלושה (נייג'ל מנסל, נלסון פיקה ואלן פרוסט) על אליפות העולם.
מנסל זינק מהמקום הראשון למרוץ, אך נעקף מיד בהתחלה על ידי שלושה נהגים, ביניהם חברו לקבוצה ויריבו לאליפות - פיקה.
פיקה היה המוביל במרוץ בשלב זה ולכן המוביל לאליפות העולם.
קקה רוזברג עקף את פיקה אך פרש בגלל תקר, כך פיקה חזר להוביל במרוץ ומנסל במקום השני.
הקפה אחת לאחר מכן, התפוצץ צמיג של מנסל והוא פרש.
אז פיקה הוביל, אך התבקש על ידי קבוצתו להיכנס לביקורת ב'פיט' כדי לבדוק אם היו נזקים במכונית.
פיקה חזר למרוץ בפיגור של 15 שניות יחסית לפרוסט, כאשר נותרו כ-19 הקפות לסיום המרוץ.
פיקה צימצם את הפער אך פרוסט ניצח במרוץ בהפרש של 4.2 שניות וזכה באליפות העולם.
עוד 12 נהגים התחרו לאורך העונה אך סיימו ללא נקודות אליפות ועוד נהג אחד השתתף במוקדמות אחד המרוצים אך לא הצליח להתברג לדירוג.
חמש קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.
198519861987אלן פרוסטאלוף העולם-אלן פרוסטנלסון פיקהמקלארן-טאגאליפות היצרנים-ויליאמס-הונדהויליאמס-הונדה
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1985 נערכו 16 מרוצים.
זו הייתה האליפות הראשונה של פרוסט.
פרוסט זכה באליפות ביתרון גדול למדי (23 נקודות), כאשר בתחילת העונה עוד היווה אלבורטרו מתחרה רציני, אך בהמשך לא הייתה לפרוסט תחרות רצינית.
אירוע מעניין אירע כאשר מרוץ בלגיה נדחה מתחילת יוני לאמצע ספטמבר עקב קריסתו של ציפוי מיוחד על המסלול (שנועד לעמידה בכל מזג אוויר) בעקבות ניסויי נהיגה במסלול.
עוד 20 נהגים התחרו לאורך העונה אך סיימו ללא נקודות אליפות ועוד נהג אחד השתתף במוקדמות אחד המרוצים אך לא הצליח להתברג לדירוג.
התוצאה בלא סוגריים מציינת את הנקודות שנלקחו בחשבון עבור האליפות בהתאם לתקנון (11 המרוצים הטובים ביותר לכל נהג).
תשע קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.
198419851986ניקי לאודהאלוף העולם-אלן פרוסטאלן פרוסטמקלארן-טאגאליפות היצרניםמקלארן-טאגויליאמס-הונדה
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1984 נערכו 16 מרוצים.
באליפות העולם זכה האוסטרי ניקי לאודה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-טאג.
ללאודה הייתה תחרות קשה מאוד כאשר זכייתו באליפות הייתה בהפרש של חצי נקודה על פני אלן פרוסט.
גרנד פרי מונקו באותה העונה היה מרוץ גשום מאוד, ותנאיו היו גרועים כל כך עד כי הוחלט להפסיקו באמצע.
מיקום הנהגים ברגע הפסקת המרוץ קבע את דירוגם הסופי (פרוסט היה במקום הראשון) אך ניתנו לכל אחד רק חצי מהנקודות לפי הדירוג.
אם המרוץ היה מסתיים באותם המיקומים (ושאר העונה הייתה זהה), פרוסט היה זה שהיה זוכה באליפות.
במרוץ זה, התבלטו בפעם הראשונה שניים מאלופי העתיד: איירטון סנה שהיה נהג צעיר ונייג'ל מנסל שאמנם התחרה כבר מספר שנים אך מעולם לא בלט לפני כן.
קבוצת טירל נפסלה באמצע העונה לאחר שהתגלתה רמאות מצדה: מכוניות הקבוצה היו מתחילות את המרוץ במשקל קטן יותר מהמותר.
במהלך המרוץ, בעת הכניסה להחלפת צמיגים, היו מוזרקים מים לתוך המכוניות בטענה למי קירור עבור הבלמים, אולם הסתבר כי מוזרקות גם גולות קטנות של עופרת לתוך המכוניות כדי שאלה יעמדו בהצלחה בבדיקות הטכניות שלאחר המרוצים.
כל תוצאות הקבוצה במהלך עונה זו לפני הפסילה נמחקו לחלוטין.
עוד מרוץ זכור מעונה זו הוא מרוץ ארצות-הברית שנערך בעיר דאלאס.
מנסל הוביל רוב המרוץ, אך צמיגיו נשחקו ולאחר הסיבוב האחרון, שבקה מכוניתו.
מנסל שעמד לפני קו הסיום יצא מהמכונית ודחף אותה לעבר קו הסיום, אך התעלף לפני שהצליח להגיע אליו בשל החום הכבד ששרר.
מספר נהגים נוספים סיימו ללא נקודות אליפות.
מספר קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.
198319841985נלסון פיקהאלוף העולם - ניקי לאודהאלן פרוסטפראריאליפות היצרנים - מקלארן-טאגמקלארן-טאג
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1983 נערכו 15 מרוצים.
באליפות העולם זכה הברזילאי נלסון פיקה ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת פרארי.
בעונה זו, התחרו שלושה נהגים על אליפות העולם: נלסון פיקה, אלן פרוסט וצרפתי נוסף - רנה ארנו.
רוב הקבוצות השתמשו בעונה זו במנועים בעלי מגדש טורבו ומנועים אלו אכן היו חזקים בהרבה מאלה של הקבוצות שהשתמשו במנועים בלחץ אטמוספירי כגון קבוצת מקלארן.
לפני המרוץ האחרון, היו שלושת הנהגים הללו בעלי סיכוי לזכות באליפות.
פרוסט הוביל בשתי נקודות על פני פיקה ובשמונה נקודות על פני ארנו.
פיקה לקח את הובלת המרוץ כבר בתחילתו.
מנועו של ארנו שבק חיים כבר בתחילת המרוץ ואילו מנועו של פרוסט קרס באמצע המרוץ.
בעקבות כך, החליט פיקה לנסוע בזהירות יתר שכן היה עליו להשיג שלוש נקודות בלבד יותר מפרוסט.
הוא סיים את המרוץ במקום הרביעי וזכה באליפות העולם.
שבע קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.
עונת 1955 היא העונה השישית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
מספר המרוצים בעונה צומצם לשבעה - מרוץ בארגנטינה, מרוץ האינדינפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית וחמישה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה.
קבוצת מרצדס הייתה דומיננטית בעונה ונהגיה ניצחו חמישה מתוך שבעת המרוצים.
חואן מנואל פנג'יו, ניצח ארבעה מרוצים וזכה בתואר האליפות בפעם השנייה ברציפות.
למרות ההצלחה בסיום העונה הודיעה הקבוצה על פרישתה מהתחרות.
קבוצת מרצדס הייתה דומיננטית במהלך העונה וניצחה חמישה מתוך שבעת המרוצים.
פרארי הצליחה לנצח בגרנד פרי מונקו לאחר ששלושת רכבי מרצדס נאלצו לפרוש במהלך המרוץ.
אלברטו אסקרי, נהגה של קבוצת לנצ'יה, התרסק עם רכבו לתוך הנמל, אך יצא מהתאונה ללא פגיעה.
ארבעה ימים לאחר מכן נהרג אסקרי בתאונה שאירעה בעת שערך נסיעת מבחן על המסלול במונזה.
אסון הלה מאן בו נהרג נהג המרוצים פייר לאבק יחד עם 83 צופים הוביל לביטול המרוצים המתוכננים בצרפת, גרמניה, ספרד ושווייץ.
האירוע הקשה הוביל לפרישתה של מרצדס מהתחרות, פרישה שנמשכה עד לעונת 2010.
מלבד מותו של אסקרי במהלך העונה נהרג גם מריו אלבורטי שנפגע בתאונה במהלך מרוץ בצרפת, מרוץ שלא נכלל בסבב האליפות.
מרוץ האינדיאנפוליס 500 גבה שני קורבנות נוספים - מני איולו, שנהרג במהלך אימון לקראת המרוץ וביל ווקוביץ', שנהרג במהלך המרוץ עצמו.
אם יותר מנהג אחד קבע את זמן ההקפה המהירה ביותר, חולקה הנקודה באופן שווה בין כל הנהגים שקבעו את ההישג.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון חמש התוצאות הטובות ביותר בלבד.
עונת 1956 היא העונה השביעית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
שמונה מרוצים התקיימו במהלך העונה - מרוץ בארגנטינה, מרוץ האינדינפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית ושישה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה.
חואן מנואל פנג'יו זכה בתואר בפעם השלישית ברציפות.
קבוצת מרצדס פרשה מהאליפות בסיום עונת 1955. חואן מנואל פנג'יו, נהגה של הקבוצה, עבר להתחרות עבור קבוצת פרארי.
במרוץ פתיחת העונה התקלקלה מכוניתו של פנג'יו, אך הוא ניצח במרוץ לאחר שהחליף מכונית עם לואיג'י מוסו.
אל מרוץ סיום העונה הגיע פנג'יו עם יתרון של שמונה נקודות על פני פיטר קולינס והיה זקוק לנקודה אחת בשביל להבטיח זכייה בתואר.
פנג'יו נאלץ לפרוש ומוסו סירב לחלוק עמו את הרכב.
קולינס, שקיבל הזדמנות לזכות בתואר אם ינצח את המרוץ, החליט לנקוט באקט של ספורטיביות והעביר את מכוניתו לפנג'יו שסיים שני במרוץ וזכה באליפות.
עונת 1957 היא העונה השמינית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
חואן מנואל פנג'יו, שעבר לנהתחרות בקבוצת מזארטי, זכה בתואר בפעם הרביעית ברציפות.
חואן מנואל פנג'יו, שזכה באליפות בעונה הקודמת, שב להתחרות עבור מזארטי.
בהיעדרו קבוצת פרארי לא הצליחה לנצח אף מרוץ במהלך העונה.
בנוסף, במהלך העונה איבדה הקבוצה שני נהגים: יוג'ין קסטלוטי ואלפונסו דה-פורטגו, שנהרגו בתאונות במהלך מרוצים.
המתחרה המרכזי של פנג'יו על התואר היה סטרלינג מוס, שעזב את מזארטי ועבר להתחרות עבור וונוול.
פנג'יו ניצח ארבעה מרוצים וזכה באליפות הרביעית ברציפות והחמישית בקריירה.
מלחמת סיני גרמה לעלייה במחירי הדלק באירופה.
הדבר השפיע גם על לוח המרוצים המתוכנן בעונה.
הגרנד פרי ההולנדי, הבלגי והספרדי, שתוכננו כחלק מתוכנית המרוצים לעונה, בוטלו עקב עליית מחירי הדלק.
בסיום העונה הודיע פנג'יו על פרישתו מהאליפות.
גם קבוצת מזארטי סיימה את פעילותה עקב קשיים פיננסיים.
עונת 1958 היא העונה התשיעית של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
בעונה זאת התקיימה לראשונה אליפות היצרנים, במקביל לאליפות הנהגים.
בנוסף, שונתה שיטת הניקוד ונאסרה החלפת מכוניות בין נהגים במהלך המרוץ.
מייק הות'ורן ניצח רק מרוץ אחד במהלך העונה, אך זכה באליפות בפער של נקודה אחת מסטרלינג מוס, שניצח שלושה מרוצים.
לאחר הזכייה הודיע על פרישה מהאליפות.
ונוול הבריטית זכתה באליפות היצרנים.
העונה הייתה אחת הקטלניות בתולדות האליפות - ארבעה נהגים נהרגו בתאונות במהלך ארבעה מרוצים שונים.
מנועי הרכבים לא השתנו, בהשוואה לעונה הקודמת, אך אורך המרוצים הוגבל ל-300 קילומטרים או שעתיים (הקודם מביניהם).
חואן מנואל פנג'יו, שזכה בתואר האליפות בארבע העונות הקודמות הודיע על פרישה מהאליפות בסיום העונה הקודמת.
למרות זאת הוא לקח חלק בגרנד פרי ארגנטינה, מרוץ פתיחת העונה, אותו סיים במקום הרביעי.
את המרוץ ניצח סטרלינג מוס כשהוא נוהג ברכב בעל מנוע אחורי מתוצרת קופר-קליימקס כחלק מקבוצה פרטית בבעלות רוב וולקר.
הקבוצה ניצחה גם את המרץ השני, שהתקיים במונקו.
לאחר המרוץ הראשון הצטרף מוס לקבוצת ונוול הבריטית.
הוא ניצח את הגרנד פרי בהולנד, בפורטוגל ובמרוקו.
טוני ברוקס, חברו לקבוצה, ניצח שלושה מרוצים.
ניצחונות אלה סייעו לקבוצה לזכות בתואר אליפות היצרנים, בעונת הבכורה של התחרות.
למרות הניצחונות, כל אחד שני הנהגים לא הצליח לסיים חמישה מרוצים שונים במהלך העונה.
הדבר איפשר למייק הות'ורן, שניצח רק מרוץ אחד, אך סיים חמש פעמים נוספות במקום השני, לזכות באליפות הנהגים בפער של נקודה אחת.
התערבותו של מוס הובילה לביטול הפסילה המתוכננת, למרות שפסילה כזאת הייתה מסייעת למוס לעלות למקום הראשון באליפות ולזכות בתואר.
העונה הייתה אחת הקטלניות בתולדות האליפות - ארבעה נהגים נהרגו במהלך העונה בתאונות שאירעו בארבעה מרוצים שונים.
לואיג'י מוסו נהרג במהלך הגרנד פרי הצרפתי.
פיטר קולינס, חברו לקבוצת פרארי, נהרג בגרנד פרי הגרמני.
סטיוארט לואיס-אוונס, נהרג בגרנד פרי במרוקו ופט אוק'ונור נהרג במהלך מרוץ האינדינפוליס 500. מייק הות'ורן הודיע לאחר הזכייה בתואר על פרישה.
כשלושה חודשים לאחר מכן נהרג בתאונת דרכים.
מריה תרזה דה פיליפיס השתתפה במרוצי השנה והייתה הנהגת הראשונה שהשתתפה במרוצי גראן פרי.
מספר המרוצים בהם נצברו נקודות אליפות הוגדלו מחמש לשש התוצאות הטובות ביותר.
עונה זאת הייתה עונת הבכורה של אליפות היצרנים.
חלוקת הנקודות התבצעה בדומה לאליפות הנהגים.
הניקוד ניתן ליצרן, בהתאם לתוצאה הגבוהה ביותר שהשיגו נהגי הקבוצה בכל מרוץ.
מרוץ האינדינאפוליס 500, נחשב לחלק מהעונה, אך לא נכלל בחלוקת הנקודות ליצרנים.
עונת 1959 היא העונה העשירית של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'ק ברבהאם זכה באליפות בפעם הראשונה.
קופר-קליימקס, קבוצתו של ברבהאם, זכתה לראשונה באליפות היצרנים.
12 מרוצים תוכננו להתקיים במהלך העונה, אך בפועל התקיימו רק תשעה.
פרישתם של חואן מנואל פנג'יו וחוסה פלוריאן הותירה את האליפות ללא נהגים ארגנטינאים.
הדבר הוביל לביטול גרנד פרי ארגנטינה, שתוכנן לחודש ינואר.
גרנד פרי בלגיה, שתוכנן להתקיים ביוני בוטל עקב מחלוקת כספית עם המארגנים.
גרנד פרי מרקש, שתוכנן לחודש אוקטובר, בוטל מסיבות כלכליות.
קבוצת ונוול, שזכתה באליפות היצרנים בעונה קודמת פרשה מהאליפות.
פרישתם של חואן מנואל פנג'יו ומייק הות'ורן הובילה לכך שלראשונה לא השתתף אלוף בתחרויות.
רכבי קופר, מצוידים במנועים אחוריים בנפח 2.5 ליטר, ניצחו חמישה מרוצים בעונה.
יואקים ברונייה השיג את ניצחון הבכורה עבור קבוצת BRM.
גרנד פרי גרמניה התקיים במסלול אבוס המהיר.
ז'אן ברה, נהגה של קבוצת פרארי נהרג בתאונה שאירעה במסלול במהלך מרוץ מקדים שהתקיים יום אחד לפני האירוע המרכזי.
ברה נהג במכונית פורשה RSK במרוץ שהתקיים בתנאים גשומים.
הוא הועף מהמכונית הנוסעת, נפגע בראשו ומת.
שלושה נהגים הגיעו למרוץ האחרון בעונה עם פוטנציאל לזכייה בתואר: ג'ק ברבהאם ,סטרלינג מוס וטוני ברוקס.
מוס פרש במהלך המרוץ וברבהאם לקח את ההובלה במרוץ.
במהלך ההקפה האחרונה נגמר הדלק במכוניתו של ברבהאם, אך הוא דחף את מכוניתו עד לקו הסיום אותו חצה במקום הרביעי.
ברוקס סיים רק במקום השלישי וברבהאם זכה בתואר האליפות בפעם הראשונה.
עונה זאת הייתה העונה השנייה של אליפות היצרנים.
עונת 1960 היא העונה האחת עשרה של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'ק ברבהאם וקבוצת קופר-קלימקס הצליחו לזכות בתואר האליפות בפעם השנייה ברציפות.
העונה הייתה האחרונה בה נעשה שימוש במנועים בנפח 2.5 ליטר.
קבוצת קופר, לוטוס, פורשה ו-BRM עשו שימוש במנועים אחוריים, בעוד אסטון מרטין וסקארב השתמשו במנועים קדמיים.
סטירלינג מוס השיג עבור לוטוס את הניצחון הראשון בגרנד פרי מונקו והשיג ניצחון נוסף בגרנד פרי ארצות הברית.
קבוצת קופר ניצחה שישה מתוך שמונת המרוצים הנותרים בעונה.
הקבוצות האירופאיות לא לקחו חלק במרוץ האינידאנפוליס 500, שנחשב לחלק מהאליפות בפעם האחרונה.
הקבוצות הבריטיות החרימו גם את הגרנד פרי האיטלקי ואיפשרו לקבוצת פרארי להשיג את הניצחון היחיד שלה בעונה.
שלושה נהגים נהרגו במהלך העונה.
הארי של האמריקאי נהרג במהלך מרוץ, שלא נכלל בסבב האליפות, במסלול סילברסטון.
בגרנד פרי בלגיה מצאו את מותם כריס בריסטוב ואלן סטייסי.
סטירלינג מוס נפצע קשה במהלך האימון לקראת המרוץ והפסיד את מרבית המשך העונה.
שיטת הניקוד השתנתה לקראת העונה - נוספה נקודה לנהגים שסיימו במקום השישי.
מנגד בוטלה נקודת הבונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה מהירה.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 6 התוצאות הטובות ביותר בלבד.
הניקוד באליפות היצרנים ניתן לששת המקומות הראשונים בכל מרוץ (למעט האינדיאנפוליס 500), בדומה לאליפות הנהגים.
לצורך קביעת האלופה נלקחו בחשבון רק 6 התוצאות הגבוהות ביותר.
מרוץ האינדינאפוליס 500, נחשב לחלק מהעונה, אך לא נכלל בחלוקת הנוקודת ליצרנים.
עונת 1961 היא העונה ה-12 של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
במהלך העונה התקיימו שמונה מרוצים.
פיל היל הוכתר כאלוף הנהגים לאחר שיריבו על התואר וולפגנג פון טריפס נהרג בתאונה במהלך הגרנד פרי האיטלקי.
פרארי, קבוצתו של היל, זכתה לראשונה באליפות היצרנים.
בעונה זאת נעשה לראשונה שימוש במנועי 1.5 ליטר.
רכבי פרארי ניצחו חמישה מתוך שמונה מרוצים בעונה.
ארבעה ניצחונות הושגו על ידי נהגי הפרארי פיל היל ווולפגנג פון טריפס.
ניצחון נוסף הושג בגרנד פרי צרפת על ידי ג'יאנקרלו בגאטי, שהתחרה באופן עצמאי.
עבור בגאטי היה זה מרוץ הבכורה באליפות.
המאבק על תואר האליפות בין צמד נהגי פרארי הסתיים בצורה טראגית לאחר שפון טריפס נהרג לאחר התנגשות בג'ים קלארק במהלך גרנד פרי איטליה.
בתאונה נהרגו פון טריפס ו-14 צופים שעמדו בסמוך למסלול.
מלבד פון טריפס במהלך העונה נהרגו 2 נהגים נוספים: שיין סאמרס, שנהרג במרוץ שלא נכלל בסבב האליפות במסלול ברנדס האטץ' וג'וליו קבינקה שנהרג במהלך נסיעת מבחן במסלול מודנה.
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים.
הניקוד למנצח המרוץ שונה משמונה נקודות בעונות הקודמות לתשע נקודות.
עונה זאת הייתה העונה הרביעית של אליפות היצרנים.
עונת 1962 היא העונה ה-13 של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
במהלך העונה התקיימו תשעה מרוצים.
גרהאם היל זכה באליפות הנהגים בפעם הראשונה.
קבוצת BRM זכתה בתואר הקבוצתי.
קבוצת פרארי, אלופת העונה הבאה, נחלשה עקב עזיבתם של מספר אנשי מפתח ושביתת פועלים במפעל הייצור.
גרהאם היל וקבוצת BRM זכו באליפות הנהגים והיצרנים לאחר קרב מול ג'ים קלארק וקבוצת לוטוס.
דן גורני ניצח את גרנד פרי צרפת, הניצחון היחיד של קבוצת פורשה.
ג'ק ברבהאם החל את דרכו כיצרן וצבר נקודות ראשונות כשהוא נוהג בעצמו במכונית.
סטירלינג מוס, נהגה של קבוצת פרארי, נפצע קשה בתאונה במהלך מרוץ טרום-עונה ולא חזר להתחרות בפורמולה 1. ריקרדו רודריגס סיים במקום הרביעי בגרנד פרי בלגיה והיה לנהג הצעיר ביותר שצובר נקודות בתולדות האליפות (בגיל 20 שנה ו-123 ימים).
השיא החזיק מעמד במשך 38 שנים, עד שנשבר בידי ג'נסון באטן בעונת 2000.
שני נהגים מצאו את מותם במהלך העונה.
רודריגס נהרג במהלך מרוץ במקסיקו בנובמבר, שלא היה חלק ממרוצי האליפות.
גארי הוקינג, רוכב במרוצי אופנועים מדרום רודזיה, נהרג בחודש דצמבר במרוץ מחוץ לסבב שהתקיים בדרום אפריקה.
עונה זאת הייתה העונה החמישית של אליפות היצרנים.
עונת 1963 היא העונה ה-14 של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
במהלך העונה התקיימו עשרה מרוצים.
ג'ים קלארק היה דומיננטי לאורך העונה כולה, ניצח בשבעה מרוצים וזכה באליפות הנהגים.
קבוצת לוטוס זכתה באליפות היצרנים בפעם הראשונה בתולדותיה.
ג'ים קלארק זכה באליפות לאחר שניצח שבעה מרוצים במהלך העונה.
גרהאם היל, האלוף היוצא, ניצח שני מרוצים וג'ון סורטיס ניצח את המרוץ הנוסף.
שיא שבעת הניצחונות בעונה החזיק מעמד במשך 21 שנים עד שאלן פרוסט השווה את ההישג בשנת 1984. השיא נשבר על ידי איירטון סנה בשנת 1988 (8 ניצחונות).
קבוצת ATS, שהוקמה על ידי יוצאי פרארי, נכשלה במהלך העונה דבר שפגע בקריירת המרוצים של פיל היל.
עונה זאת הייתה העונה השישית של אליפות היצרנים.
עונת 1964 היא העונה ה-15 של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
המאבק על תואר אליפות הנהגים הוכרע רק במרוץ האחרון - ג'ון סורטיס זכה באליפות היחידה שלו בקריירה, בפער של 2 נקודות מגרהאם היל.
קבוצת פרארי זכתה באליפות היצרנים בפעם השנייה.
המאבק על תואר האליפות היה צמוד לאורך העונה ולקחו בו חלק שלושה נהגים: ג'ים קלארק, ג'ון סורטיס וגרהאם היל.
העונה הוכרעה רק בגרנד פרי מקסיקו, המרוץ האחרון בעונה.
היל התעכב לאחר התנגשות עם לורנצו בנדיני מקבות פרארי.
קלארק נאלץ לעצור בעקבות דליפת שמן בהקפה האחרונה.
הצוות של קבוצת פרארי סימן לבנדיני לאפשר לסורטיס לעקוף אותו ולסיים במקום השני, דבר שהבטיח את זכייתו בתואר בפער של נקודה אחת לפני היל.
קארל גודין דה בופור נהרג במהלך האימון לקראת גרנד פרי גרמניה, כשהוא נוהג בפורשה 718.
עונה זאת הייתה העונה השביעית בה מתקיימת אליפות היצרנים.
עונת 1965 היא העונה ה-16 של אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'ים קלארק ניצח שישה מתוך עשרת המרוצים בעונה וזכה באליפות הנהגים בפעם השנייה.
קבוצת לוטוס זכתה באליפות היצרנים בפעם השנייה
הטבלה כוללת רק יצרנים שצברו נקודות במהלך העונה
עונת 1966 הייתה העונה ה-17 של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'ק ברבהאם מאוסטרליה זכה באליפות הנהגים, וקבוצת ברבהאם זכתה באליפות היצרנים.
העונה הייתה העונה הראשונה מבין "עונות 3 הליטרים".
נפח המנוע המקסימלי הוכפל בשניים בהשוואה לעונה שעברה.
מספר שינויים נעשו בתקנות המרוצים: נקבע שרכב שלא ישלים 90% ממרחק המרוץ לא יזכה לנקודות, גם אם יסיים בשישייה הראשונה.
בנוסף צומצם המרחק המקסימלי למרוץ מ-500 ק"מ ל-400 ק"מ.
קבוצת פרארי פתחה את העונה היטב עם ניצחון של ג'ון סורטיס בגרנד פרי בלגיה.
סורטיס עזב את הקבוצה לאחר ויכוח על השתתפותו במרוץ 24 השעות של לה מאן.
בהמשך השנה שב להתחרות באליפות, הפעם עבור קבוצת קופר וניצח עבורה בגרנד פי מקסיקו, מרוץ סיום העונה.
כמו בעונות קודמות, גם בעונה זאת אירעו תאונות קטלניות רבות.
ג'ון טיילור הבריטי מצא את מותו בתאונה שאירעה במהלך גרנד פרי גרמניה לאחר שהתנגש עם ג'קי איקס.
ג'קי סטיוארט התהפך עם מכוניתו על המסלול הרטוב בבלגיה ונותר לכוד תחת הרכב ההפוך במשך כ-25 דקות, בעוד טיפות של דלק מטפטפות עליו.
גרהאם היל ובוב בונדורנט ניסו לחלץ אותו באמצעות כלי עבודה ששאלו מצופים בקהל.
בקבות האירוע הפך סטיוארט לאחד ממובילי הקריאה לשיפור הבטיחות במסלולי המרוצים ובהעלאת רמת השירותים הרפואיים במהלך אירועי ספורט מוטורי.
ג'ק ברבהאם זכה באליפות בפעם השלישית והאחרונה בקריירה.
הייתה זאת הזכייה הראשונה והיחידה מאז, שהושגה במכונית של קבוצה הנושאת את שם הנהג.
ברוס מקלארן ודן גורני התחרו גם הם במכוניות שנבנו על ידי קבוצה שבבעלותם, אך בהצלחה פחותה.
הטבלה כוללת רק יצרנים שצברו נקודות במהלך העונה.
התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות.
עונת 1967 הייתה העונה ה-18 של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
דני האלם מניו זילנד זכה באליפות הנהגים, וקבוצת ברבהאם זכתה באליפות היצרנים בפעם השנייה ברציפות.
עונת 1968 הייתה העונה ה-19 של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
גרהאם היל זכה באליפות בפעם השנייה.
קבוצת לוטוס זכתה באליפות היצרנים בפעם השלישית.
ג'ים קלארק וגרהאם היל, צמד נהגי קבוצת לוטוס, סיימו את גרנד פרי דרום אפריקה, מרוץ הפתיחה של העונה, במקומות 1–2. היה זה ניצחונו האחרון בקריירה של קלארק, שנהרג ב-7 באפריל במהלך מרוץ פורמולה 2 בהוקנהיימרינג.
למרות מותו של קלארק הצליחה לוטוס לזכות בשני התארים: היל זכה באליפות הנהגים והקבוצה זכתה באליפות היצרנים.
במהלך העונה נעשו שלושה שינויים חשובים לתחרות.
השינוי הראשון היה האישור שניתן לנותני חסות להציג פרסום על גבי הרכבים המתחרים.
קבוצת גנסטון, קבוצה פרטית מדרום אפריקה, הייתה הראשונה שצבעה את מכוניתה בצבעי מותג הסיגריות "גנסטון" במרוץ פתיחת העונה.
בגרנד פרי ספרד, המרוץ השני בעונה, לוטוס צבעה את רכבה בצבעי אדום, זהב ולבן, צבעי המותג של חברת "אימפריאל טבקו".
בכך הפכה לקבוצת היצרן הרשמית הראשונה שפרסמה את נותן החסות על גבי המכונית.
שינוי נוסף היה הוספה של כנפיים למכוניות.
לוטוס הוסיפה כנף קדמית קטנה למכוניתו של היל לקראת גרנד פרי מונקו.
פרארי וברבהאם הציגו בגרנד פרי בלגיה כנף בגודל מלא, שמוקמה מעל ראשו של הנהג.
לוטוס הגיבה בהוספת כנף בגודל מלא בחלק האחורי של המכונית.
השינוי השלישי היה השימוש שנעשה בקסדת מרוצים מלאה.
דן גורני היה הראשון שעשה שימוש בקסדה זאת בגרנד פרי גרמניה.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון חמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים הראשונים בעונה וחמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים האחרונים בעונה.
בחישוב הנקודות הובאה בחשבון רק התוצאה הגבוהה ביותר שהושגה על נהג בקבוצה בכל מרוץ.
עונת 1969 הייתה העונה העשרים של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'קי סטיוארט זכה באליפות הנהגים בפעם הראשונה.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון חמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים הראשונים בעונה וארבע התוצאות הטובות מתוך חמשת המרוצים האחרונים בעונה.
עונת 1970 הייתה העונה העשרים ואחת של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
יוכן רינדט, שהוביל את טבלת אליפות הנהגים, נהרג בתאונה במהלך מקצה האימון לקראת גרנד פרי איטליה.
למרות שנותרו עוד ארבעה מרוצים לסיום העונה, אף נהג לא הצליח לסגור את הפער ורינדט הוכתר לאלוף בסיום העונה.
מלבד מותו של רינדט במהלך העונה נהרגו גם ברוס מקלארן, שנהרג במהלך נסיעת מבחן שערך במסלול גודווד באנגליה ופייס קורג שנהרג בגרנד פרי הולנד.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים הראשונים בעונה וחמש התוצאות הטובות מתוך ששת המרוצים האחרונים בעונה.
עונת 1971 הייתה העונה העשרים ושתיים של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'קי סטיוארט זכה באליפות הנהגים בפעם השנייה, בעוד קבוצתו טיירל, זכתה באליפות היצרנים.
הקרב בין מנועי 12V (פרארי, BRM ומאטרה) ובין מנועי ה-8V מתוצרת פורד, הקלים יותר היה בעל חשיבות רבה במהלך העונה.
יצרנית הצמיגים דאנלופ חדלה מלשמש כספקית צמיגים באליפות והותירה את חברות גודייר ופיירסטון להתחרות ביניהן.
פדרו רודריגס וג'ו סיפרט מצאו את מותם במהלך השנה במרוצים שונים מחוץ לאליפות.
רודריגס נהרג ביולי במהלך מרוץ בנירנברג.
סיפרט נהרג במהלך מרוץ שהתקיים בברנדס האטץ' באוקטובר.
איגנאציו ג'ונטי, נהגה השלישי של קבוצת פרארי, נהרב בתאונה במהלך מרוץ 1,000 הקילומטרים של בואנוס איירס כחודשיים לפני תחילת העונה.
עונת 1972 הייתה העונה העשרים ושלוש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
אמרסון פיטיפלדי זכה באליפות בפעם הראשונה.
קבוצת לוטוס, קבוצתו של פיטיפלדי, זכתה באליפות היצרנים.
במהלך העונה בוטלו שלושה מרוצים: גרנד פרי הולנד שתוכנן להתקיים במסלול זנדוורט בוטל בשל ליקויי בטיחות שלא תוקנו.
גרנד פרי מערב ארצות הברית, שאמור היה להתקיים באונטריו מוטור ספידווי שליד לוס אנג'לס בוטל.
פדרו רודריגס, נהג המרוצים המקסיקני, מצא את מותו בתאונה במהלך מרוץ ביולי 1971. בעקבות המוות פחת העניין של מארגני המרוץ באליפות וגרנד פרי מקסיקו, שתוכנן להיות המרוץ האחרון בעונה בוטל.
עונת 1973 הייתה העונה העשרים וארבע של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA).
ג'קי סטיוארט, זכה באליפות הנהגים בפעם השלישית והאחרונה בקריירה.
קבוצת לוטוס זכתה באליפות היצרנים.
הקרב על אליפות היצרנים בעונה התקיים בין קבוצת טיירל בה נהגו סטיוארט ופרנסואה שבר ובין קבוצת לוטוס בה התחרו אמרסון פיטיפלדי ורוני פטרסון.
סטיוארט הבטיח את הזכייה באליפות הנהגים כבר בגרנד פרי איטליה, שני מרוצים לסיום העונה.
הקרב על אליפות היצרנים נותר פתוח עד מרוץ סיום העונה שהתקיים במסלול גלן ווטקינס בארצות הברית.
ביום שבת, במהלך האימונים שקדמו למרוץ, התנגש שבר עם רכבו ונהרג במקום.
בעקבות התאונה החליטו טיירל וסטיוארט לפרוש מהמרוץ, דבר שאפשר ללוטוס לזכות בתואר.
בסיום העונה הכריז סטיוארט על החלטתו לפרוש מהמרוצים, החלטה שהתקבלה עוד לפני מותו של שבר.
מלבד שבר מצא את מותו במהלך העונה נהג נוסף, הבריטי רוג'ר ויליאמסון שנהרג במהלך גרנד פרי הולנד.
בעונה זאת הוצגה לראשונה מכונית הבטיחות.
הייתה זאת מכונית מדגם פורשה 914 בה נעשה שימוש לראשונה בגרנד פרי קנדה.
עם זאת, מכוניות בטיחות יהפכו לחלק רשמי מהתחרות רק עשרים שנים מאוחר יותר.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים הראשונים בעונה ושש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים האחרונים בעונה.
עונת 1974 הייתה העונה העשרים וחמש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'קי סטיוארט, שזכה באליפות בעונה הקודמת הודיע על פרישה בסיום העונה ולא ניסה להגן על תוארו.
אמרסון פיטיפלדי וקליי רגזוני הגיעו למרוץ סיום העונה כמתמודדים על התואר.
רגזוני איבד מקומות בשל בעיות טכניות ופיטיפלדי, שסיים רביעי, זכה בתואר.
קבוצת מקלארן זכתה בתואר הקבוצתי בפעם הראשונה.
פיטיפלדי, רוני פטרסון וקרלוס ראוטמן ניצחו שלושה מרוצים כל אחד.
ג'ודי שכטר וניקי לאודה ניצחו שני מרוצים.
רגזוני ודני האלם ניצחו מרוץ אחד.
במהלך העונה מצאו שני נהגים את מותם: פטר רבסון נהרג באימון לקראת גרנד פרי דרום אפריקה והלמוט קונינג נהרג במהלך גרנד פרי ארצות הברית, מרוץ סיום העונה.
עונת 1974 הייתה העונה הראשונה בה הנהגים התחרו עם מספר מכונית קבוע לאורך כל העונה כולה.
המספרים התבססו על מקומן של הקבוצות בסיום עונת 1973. הנהג שזכה באליפות הורשה לשנות את מספר הרכב ל-1. בן זוגו לקבוצה היה יכול לשנות את המספר ל-2.
עונת 1975 הייתה העונה העשרים ושש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
במהלך העונה התקיימו 14 מרוצי אליפות ושלושה מרוצים נוספים שלא נחשבו לאליפות.
בנוסף, התקיימו תשעה מרוצים במסגרת אליפות הפורמולה 1 הדרום אפריקאית.
במהשך לסיום החזק של העונה הקודמת רבים ראו בקבוצת ברבהאם מועמדת לזכייה באליפות.
העונה נפתחה בצורה טובה עבור הקבוצה עם פודיום (מקום שלישי) בגרנד פרי ארגנטינה וניצחון של קרלוס פייס בגרנד פרי ברזיל.
בעיות צמיגים בהמשך העונה האטו את הרכבים וגרמו לקבוצה לאבד נקודות.
ניקי לאודה התייחס לעונה כ"שנה שלא תאומן".
בשנתו השנייה בקבוצת פרארי התחרה עם הפרארי 312T, מכונית שהייתה ברמה טכנית גבוהה מאוד בהשוואה למתחרים בעונה.
לאודה ניצח חמישה מרוצים וזכה באליפות הנהגים בפעם הראשונה.
קבוצתו, פרארי, זכתה באליפות היצרנים בפעם השלישית.
מארק דונהיו האמריקאי מת באוגוסט, יומיים לאחר שנפצע קשה בהתרסקות במהלך האימון לקראת גרנד פרי אוסטריה.
בנובמבר, לאחר סיום העונה, התרסק המטוס של קבוצת אמבסי היל בתאונה.
שישה אנשים נהרגו בתאונה ביניהם גרהאם היל, הבעלים של הקבוצה, והנהג טוני ברייס
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים הראשונים בעונה ושש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים האחרונים בעונה.
עונת 1976 הייתה העונה העשרים ושבע של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
במהלך העונה התקיימו 16 מרוצים.
בנוסף התקיימו שני מרוצים שלא נכללו בסבב האליפות.
הקרב על אליפות הנהגים היה צמוד בין ניקי לאודה, אלוף העונה הקודמת, וג'יימס האנט והוכרע רק במרוץ האחרון, לטובתו של האנט.
הבריטי הצטרף לקבוצת מקלארן במקומו של אמרסון פיטיפלדי, שעבר להתחרות בקבוצת פיטיפלדי שהקים אחיו, וילסון.
האנט ניצח את גרנד פרי ספרד אך לאחר סיום המרוץ נפסל ניצחונו של עקב רוחב מכונית החורג מן התקנות.
האנט ניצח בגרנד פרי צרפת.
הזינוק למרוץ הבא, בריטניה, החל במאבק צמוד בין לאודה לבן קבוצתו השווייצרי קליי רגצוני.
לאודה נפצע קשה בהתרסקות במהלך גרנד פרי גרמניה, תאונה שכמעט וגבתה את חייו.
הוא סיים במקום הרביעי בגרנד פרי אוסטריה וניצח בהולנד, שני מרוצים מהם נעדר לאודה בשל הפציעה.
האנט ניצח בקנדה ובארצות הברית, אך לאודה שסיים על הפודיום (מקום שלישי) שמר על ההובלה עם פער של 3 נקודות לקראת המרוץ האחרון שהתקיים ביפן.
מריו אנדרטי ניצח את המרוץ, שהתקיים בתנאי מזג אוויר קשים.
לאודה פרש בגלל התנאים המסוכנים והאנט, שסיים שלישי במרוץ, זכה באליפות בפער של נקודה אחת.
סרט הקולנוע "Rush" מבוסס על העונה אירועי העונה ומתמקד ביחסי החברות-יריבות של לאודה והאנט.
גרנד פרי ארגנטינה נקבע כמרוץ הראשון של העונה ואמור היה להתקיים ב-11 בינואר, אך בוטל מסיבות כלכליות ופוליטיות.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים הראשונים בעונה ושבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים האחרונים בעונה.
עונת 1977 הייתה העונה העשרים ושמונה של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
במהלך העונה התקיימו 17 מרוצים, העונה ארוכה בתולדות האליפות עד אותו הזמן.
ניקי לאודה זכה באליפות הנהגים בפעם השנייה, אף על פי שמריו אנדרטי ניצח יותר מרוצים ממנו ולמרות שלא התחרה בשני המרוצים האחרונים בעונה.
ג'ודי שכטר ניצח בגרנד פרי ארגנטינה עבור קבוצת וולטר וולף את המרוץ הראשון בוא היא השתתפה באליפות.
גונאר נילסון השיג את הניצחון היחיד בקריירה, שהסתיימה בסיום העונה אחרי שתי עונות בלבד, בעקבות מחלת הסרטן שהביא למותו.
קבוצת רנו הצטרפה לאליפות והייתה הראשונה שעשתה שימוש במנוע עם מגדש טורבו, מנוע שלא זכה להצלחה גדולה.
פרארי זכתה באליפות היצרנים בפעם השלישית ברציפות.
במהלך גרנד פרי דרום אפריקה אירע התאונה קטלנית לאחר שטום פרייס לא הצליח להימנע מלפגוע במרשל בן 19 שחצה את המסלול.
המרשל נהרג מהפגיעה ומטף הכיבוי שהחזיק בידיו עף, פגע בפרייס והרג אותו.
מכוניתו של פרייס המשיכה בנסיעה עד לסוף הישורת, שם פגעה במכוניתו של ז'אק לאפיט.
שבועיים לאחר מכן נהרג קרלוס פייס בהתרסקות מטוס ליד סאו פאולו, ברזיל.
מיקום נהג נקודות1 ניקי לאודהפרש312DNS22פרש5212124722 ג'ודי שכטר1פרש2331פרשפרשפרשפרש2פרש3פרש3110553 מריו אנדרטי5פרשפרש115פרש6114פרשפרשפרש129פרש474 קרלוס ראוטמן318פרש23פרש3615446פרש6פרש2425 ג'יימס האנטפרש247פרשפרש71231פרשפרשפרשפרש1פרש1406 יוכן מאספרשפרש5פרש44פרש294פרש6פרש4פרש3פרש257 אלן ג'ונספרשפרש6517פרש7פרש1פרש3פרש44228 גונאר נילסוןDNS51285פרש11943פרשפרשפרשפרשפרשפרשפרש20= פטריק דפלייהפרשפרש34פרשפרש84פרשפרשפרש13פרשפרש14232010 ז'אק לאפיטNCפרשפרש977פרש186פרשפרש287פרש51811 האנס-יאקים שטוקפרשפרש6פרש610פרש5337פרשפרשפרש71212 אמרסון פיטיפלדי4410514פרשפרש1811פרשDNQ114DNQ13פרש1113 ג'ון ווטסוןפרשפרש6נפסלפרשפרשפרש52פרשפרש8פרשפרש12פרשפרש914 רוני פטרסוןפרשפרשפרשפרש8פרש3פרש12פרש95פרש616פרשפרש715 קרלוס פייס2פרש136= ויטוריו ברמבילה7פרש7פרשפרש84פרש13851512פרש1968617 קליי רגאצוני6פרש9פרשפרשDNQפרש77DNQפרשפרשפרש55פרשפרש5= פטריק טאמביDNQפרש6פרש5פרשDNQ5פרש519 ז'אן-פייר ז'רייה6DNQ11118פרש9פרש14פרשפרש9פרש1= ריקארדו פטרזה9פרשפרשפרש1013פרש1061= רנזו צורציפרש6פרשפרשפרש1
עונת 1978 הייתה העונה העשרים ותשע של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
מריו אנדרטי זכה באליפות הנהגים והוא הנהג האמריקאי האחרון שזכה בתואר.
רוני פטרסון דורג בסיום העונה במקום השני, אף על פי שמת מסיבוכים רפואיים שנגרמו לו בעקבות תאונה שאירעה במהלך גרנד פרי איטליה, שני מרוצים לסיום העונה.
גונאר נילסון, שפרש בסיום העונה הקודמת בשל מחלת הסרטן נפטר בחודש אוקטובר לאחר מאבק של כשנה במחלה.
אלופי העונה הקודמת, ניקי לאודה וקבוצת פרארי נפרדו בסוף 1977, ושני הצדדים נאבקו במהלך עונה זו לשחזר את הצלחות העבר.
קרלוס ראוטמן, הנהג המוביל של פרארי, סיים את העונה במקום השלישי.
לאודה סיים במקום הרביעי עם שני ניצחונות.
גרנד פרי יפן תוכנן להתקיים ב-16 באפריל, בין גרנד פרי מערב ארצות הברית לגרנד פרי מונקו, אך לבסוף בוטל מסיבה שאינה ידועה.
עונת 1979 הייתה העונה השלושים של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
ג'ודי שכטר זכה באליפות הנהגים וקבוצת פרארי זכתה באליפות היצרנים.
קליי רגזוני ניצח את גרנד פרי בריטניה, הניצחון הראשון של קבוצת ויליאמס כיצרנית.
לקראת סיום העונה, אלן ג'ונס, חברו לקבוצה, סיים את העונה בצורה טובה עם ארבעה ניצחונות בששת המרוצים האחרונים ודורג במקום השלישי אחרי שכטר וז'יל וילנב.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון ארבע התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים הראשונים בעונה וארבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים האחרונים בעונה.
עונת 1980 הייתה העונה השלושים ואחת של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
אלן ג'ונס זכה באליפות הנהגים וקבוצתו, ויליאמס, זכתה לראשונה באליפות היצרנים.
אלן פרוסט ונייג'ל מנסל, שיהפכו בהמשך לאלופי הפורמולה 1, ערכו את עונת הבכורה באליפות.
ג'ודי שכטר, שזכה באליפות בעונה הקודמת, צבר רק 2 נקודות במהלך העונה ובסיומה פרש מהאליפות.
פטריק דפלייה נהרג במהלך נסיעת מבחן במסלול הוקנהיימרינג.
בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון חמש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים הראשונים בעונה וחמש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים האחרונים בעונה.
נקודות הוענקו לששת הנהגים שסיימו ראשונים בכל מרוץ.
כל הנקודות שנצברו חושבו לצורך אליפות היצרנים.
עונת 1981 הייתה העונה השלושים ושתיים של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
העונה הייתה הראשונה שנקראה בשם "אליפות העולם בפורמולה 1" שהחליפה את "אליפות העולם לנהגים" ו"אליפות העולם ליצרנים".
הקבוצות נדרשו לרשום נהגים לעונה כולה ולא לכל מרוץ בנפרד, נקבעו סדרה של כללים אחידים לכל המרוצים ו-FIA קבעה מתן פרסים כספיים בכל המרוצים בעונה.
נלסון פיקה זכה באליפות בפעם הראשונה.
קבוצתו, ויליאמס, זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות.
גרנד פרי דרום אפריקה תוכנן להתקיים ב-7 בפברואר כחלק מהאליפות.
בשל המאבקים בין הפדרציה לספורט (FISA) להתאחדות היצרנים (FOCA) המרוץ התקיים כמרוץ שלא נכלל בסבב בו השתתפו רק מכוניות עם מנועים מתוצרת חברת פורד.
גרנד פרי ארצות הברית תוכנן להתקיים במסלול גלן וטקינס ב-4 באוקטובר.
קשיים פיננסיים של הנהלת המסלול הובילו לביטולו.
בחישוב נקודות האליפות הובאו תוצאות כל המרוצים בעונה.
עונת 1982 הייתה העונה השלושים ושלוש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
11 נהגים שונים משבע קבוצות השיגו ניצחון במהלך העונה.
אף נהג לא ניצח יותר משני מרוצים.
קקה רוזברג מקבוצת ויליאמס זכה באליפות הנהגים, אף על פי שניצח רק מרוץ אחד במהלך העונה, אך הראה יציבות לאורך העונה והקדים בחמש נקודות את דידייה פירוני וג'ון וטסון.
קבוצת פרארי זכתה באליפות היצרנים.
גרנד פרי דרום אפריקה, מרוץ פתיחת העונה, כמעט ולא התקיים עקב שביתה של הנהגים שהייתה חלק מהמאבק המתמשך בין הפדרציה לספורט (FISA) ואיגוד הנהגים (FOCA).
המאבק הוביל גם להחרמה חלקית של גרנד פרי סן מרינו.
במהלך העונה מצאו את מותם שני נהגים: ז'יל וילנב, שנהרג במקצה האימון לקראת גרנד פרי בלגיה, וריקארדו פלאטי שנהרג בפתיחת גרנד פרי קנדה.
דידייה פירוני, שהתחרה על התואר, נפגע קשה במקצה הדירוג לקראת גרנד פרי גרמניה.
פציעה, שבסופו של דבר, הביאה לסיום הקריירה שלו כנהג מרוצים.
במסגרת פורמולה 1 של שנת 2006 נערכו 18 מרוצים.
כאלוף העולם הוכתר פרננדו אלונסו ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת רנו.
בעונה זו הגיע מיכאל שומאכר בפעם ה-69 לעמדת זינוק ראשונה (פול פוזישן) ושבר בכך את שיאו של איירטון סנה שעמד על 65. עונה זו הייתה האחרונה של מיכאל שומאכר, במהלכה הודיע כי הוא עתיד לפרוש בסוף העונה.
שומאכר אכן פרש ולא השתתף באליפויות העולם הבאות, אך חזר למסלול בדצמבר 2009.
שינוי תצורות המנועים מ-V10 ל-V8 (כלומר, שמונה צילינדרים במקום עשרה).
שינויים אלו שנועדו להקטין את מהירות הרכבים לא השפיעו באופן משמעותי ובחלק מהמרוצים אף נקבעו שיאי מסלול חדשים למרות ההגבלות.
דבר זה נבע בין השאר מהאפשרות להגיע לסל"ד גבוה יותר במנועים החדשים.
קבוצת טורו רוסו המשיכה להשתמש במנוע של 3,000 סמ"ק עם מתקן להגבלת סל"ד (באישור) על מנת לחסוך בעלויות הפיתוח של מנוע חדש.
שינוי מהותי באופן קביעת הזינוק:
ברבע השעה הראשונה, כל הנהגים יכולים לצאת להקפות דירוג.
בתום רבע השעה, שש המכוניות המדורגות אחרונות יזנקו מהמקומות האחרונים.
לאחר מכן, שוב מיקצה של רבע שעה בו יקבע סדר הזינוק של המכוניות במקומות 11 עד 16.
20 דקות נוספות יוקצו לעשרת הראשונים לקביעת הדירוג הסופי.
אישור מחדש (לאחר האיסור בעונת 2005) להחליף צמיגים תוך כדי המירוץ.
במסגרת פורמולה 1 של שנת 2005 נערכו נערכו 19 מרוצים.
אלונסו הפך בגיל 24 לאלוף העולם הצעיר ביותר בהיסטוריה של הפורמולה 1.
אירועים חריגים אירעו בגרנד פרי של ארצות הברית בו זינקו למרוץ רק שש מכוניות, עקב סירובן של כל הקבוצות שהשתמשו בצמיגי מישלין להתחרות מסיבות בטיחותיות וכן בגרנד פרי האיטלקי בו הייתה זו הפעם הראשונה בה כל 20 המכוניות שהחלו את המרוץ גם סיימו אותו, ללא פרישות.
בעונה זו, שימש הישראלי חנוך ניסני (אשר התגורר אז בהונגריה) כנהג ניסוי של חברת מינרדי ועקב הפופולריות הרבה שלו בהונגריה שימש כנהג השלישי של הקבוצה במרוץ ההונגרי.
אולם תוצאותיו הנמוכות במקצי הדירוג לא איפשרו לו להשתתף במרוץ עצמו.
מקצה קדם דירוג של שלושה סיבובים (אחד יציאה מהפיט, אחד למדידה ואחד לחזרה לפיט) ביום שבת.
מקצה דירוג: כל נהג יוצא לשלושה סיבובים כנ"ל בסדר ההפוך מהתוצאות במקצה הקדם דירוג.
כל מנוע אמור להיות מסוגל להחזיק מעמד לאורך שני מרוצים שלמים, כלומר, על נהג לשמור על אותו המנוע לאורך כל מקצה האימון, הדירוג והמרוץ עצמו.
נהג שיחליף מנוע יזנק 10 מקומות מתחת למקום בו דורג במקצה הדירוג.
על הנהגים לזנק למרוץ עם הצמיגים ששימשו אותם במהלך מקצה הדירוג.
חל איסור על החלפת צמיגים במהלך המרוץ, למעט מקרים בטיחותיים בהחלטת מנהלי המרוץ.
איסור תדלוק בין מקצה האימון של בוקר המרוץ למרוץ עצמו.
שינויים בתצורות הכנפונים, בתחתית הרכבים וכן בגודל כונס האוויר למנוע.
– הקבוצות שהשתמשו בצמיגי מישלן לא השתתפו בגרנד פרי האמריקאי באינדיאנפוליס עקב חששות בטיחותיות.
עונת 2007 בפורמולה 1 היא העונה ה-58 בה התקיימה האליפות.
26 נהגים שייצגו 11 קבוצות השתתפו ב-17 מרוצים שהתקיימו במדינות שונות.
הנהג הפיני קימי רייקונן זכה בפעם הראשונה באליפות העולם, ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת פרארי, קבוצתו של רייקונן.
עונה זו שנחשבה תחילה כפחות מעניינת בגלל פרישתו מנהיגה של מיכאל שומאכר, הפכה להיות לאחת מהעונות המתוחות והדרמטיות ביותר בתולדות הענף.
לפני תחילת המרוץ האחרון, שלושה נהגים עדיין היו יכולים לזכות באליפות, והזוכה היה בעל הסיכויים הפחותים ביותר בפתיחת המרוץ.
תחילת האליפות הציגה את הכוכב העולה לואיס המילטון נהג בריטי צעיר, הצעיר ביותר שנהג אי פעם בפורמולה 1, בגיל 22. לואיס שנחשב לבעל פוטנציאל גדול לעתיד הוכיח את בגרותו כבר בתחילת הדרך.
הוא הצליח לעלות לפודיום (כלומר, בין שלושת הראשונים) כבר במרוצו הראשון ובעצם, עשה זאת בכל תשעת המרוצים הראשונים.
הוא היה גם לנהג ה"רוקי" (נהג שנה ראשונה) הראשון שניצח במרוץ.
מאמצע העונה, הוביל המילטון את טבלת הדירוג.
לאחר 11 מרוצים, היה רייקונן בפיגור של 26 נקודות אליפות יחסית להמילטון.
אולם במרוץ הלפני אחרון, כאשר יכול היה המילטון להבטיח את האליפות, הוא ביצע טעות ופרש.
במרוץ האחרון, זינק מהמקום השני, אך בשל טעות נהיגה ותקלה טכנית, סיים את המרוץ במקום השביעי והפסיד את האליפות.
אלונסו סיים שלישי ובעקבות ניצחונו של רייקונן במרוץ, הפסיד גם הוא את האליפות.
רייקונן סיים את האליפות עם נקודה אחת יותר מאשר אלונסו והמילטון.
גם בתום המרוץ לא הסתיימה הדרמה, שכן מספר שעות לאחר סיום המרוץ, נבדק חשד כי קבוצות ויליאמס וסאובר-ב.מ.וו השתמשו בטכניקות קירור דלק אסורות.
נהגים של קבוצות אלו תפסו את מקומות 4, 5 ו-6 במרוץ הסיום, ואם היו נפסלים, הרי שהמילטון היה מקודם למקום החמישי וזוכה בכך באליפות.
לאחר יממה, הודיעה ה-הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) שהקבוצות נוקו מהחשד.
במהלך העונה התגלתה יריבות גדולה בין פרננדו אלונסו, אלוף העולם בשנתיים הקודמות שעבר לקבוצת מקלארן לבין המילטון, חברו לקבוצה.
אלונסו ראה את עצמו כנהג הבכיר של הקבוצה, אך הצלחתו של המילטון טרפה את הקלפים ומתיחות גדולה שררה בין השניים מאמצע העונה.
בנוסף לכל זאת, התפוצצה גם שערוריית ריגול חמורה כאשר הסתבר כי מהנדס בכיר בפרארי העביר את כל הספר הטכני של המכונית לידי קבוצת מקלארן.
מקלארן נענשה בקנס של מאה מיליון דולר, הגדול ביותר בהיסטוריה של הענף וכן בביטול כל הנקודות שצברה הקבוצה במרוץ לאליפות היצרנים במשך כל העונה.
עם זאת, לא נפסלו נהגיה.
בכל המרוצים במהלך העונה, ניצחו ארבעה נהגים בלבד: רייקונן, המילטון, אלונסו ומאסה.
הם נהגו עבור קבוצות פרארי ומקלארן בלבד.
גם על ידי הנהג הצעיר סבסטיאן פטל נשברו שני שיאים חדשים: הוא היה לנהג הצעיר ביותר בהיסטוריה שזכה בנקודת אליפות (מקום שמיני בגרנד פרי האמריקאי בגיל 19, 11 חודשים ו-14 יום) וכן לנהג הצעיר ביותר שהוביל במהלך מרוץ (למשך 3 הקפות בגרנד פרי היפני בגיל 20, חודשיים ו-27 יום).
הגבלת המהירות ב"סטנד" ל-80 קמ"ש בלבד.
יצרן יחיד של צמיגים לכל הקבוצות - ברידג'סטון, עד לשנת 2010 לפחות.
ארבעה סוגי צמיגים: "יבש קשה", "יבש רך", "ביניים", ו-"רטוב".
כל קבוצה חייבת להשתמש במהלך המרוץ בשני סוגי הצמיגים היבשים, אלא אם מזג האוויר הצדיק שימוש באחד מצמיגי הגשם.
הגבלות חדשות נוספות על השימוש בסוגי הצמיגים ומספרם במהלך סוף שבוע שלם.
אישור לכל קבוצה להשתמש בעד 6 נהגים שונים בזמן מקצי האימון של יום שישי, אך לא יאושרו יותר משתי מכוניות על המסלול בכל רגע נתון לכל קבוצה.
מנועי עונה זו היו חייבים להיות זהים למנועי עונת 2006, למעט מספר שינויים קטן.
כל קבוצה הפקידה מנוע אחד ברשויות ה-FIA להשוואה עבור הבדיקות שנערכו לאחר מכן.
צבע תפסן המצלמה ברכב הראשי בכל קבוצה יהיה צבוע אדום וברכב השני צבוע בצהוב.
דבר זה נועד להקל על הצופים לזהות במי מהנהגים מדובר כשהם רחוקים מהרכב.
עבור רובנס באריקלו, הייתה זו העונה הראשונה בה לא זכה באף נקודת אליפות ב-15 עונות השתתפות באליפויות הפורמולה 1.
לקבוצת מקלארן-מרצדס הורדו כל הנקודות בעקבות האשמה בריגול נגד קבוצת פרארי.
עם זאת, ביטול הנקודות היה רק מבחינה ספורטיבית ולא מבחינה כלכלית, והכספים שהקבוצה הייתה אמורה לקבל תמורת נקודות האליפות שהשיגה נוכו מהקנס בסך מאה מיליון דולר שהטיל ה־FIA על מקלארן.
עונת 2008 בפורמולה 1 היא העונה ה-59 בה התקיימה האליפות.
23 נהגים שייצגו 11 קבוצות השתתפו ב-18 מרוצים שהתקיימו במדינות שונות.
הנהג הבריטי לואיס המילטון זכה בפעם הראשונה באליפות העולם, ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת פרארי.
בחצי הראשון של העונה נשמרה תחרות צמודה על ההובלה באליפות, כשארבעה נהגים, המילטון, פליפה מאסה, קימי רייקונן ורוברט קוביצה שמרו על פער של פחות מעשר נקודות דירוג.
בחצי השני של העונה, הצליחו המילטון ומאסה להתרחק משאר הנהגים והתמודדו על האליפות.
המילטון הוביל במהלך רוב העונה, אך בהפרש קטן ממאסה.
למרוץ האחרון בעונה, באינטרלאגוס בברזיל, התייצב המילטון עם יתרון שבע נקודות על מאסה.
מאסה זכה בפול פוזישן ואילו המילטון זינק רביעי.
מאסה הצליח לשמור על ההובלה ולנצח במרוץ.
חמש הקפות לסיום המרוץ החליף המילטון צמיגים עקב הגשם שהחל לרדת, והתמקם במקום החמישי שהבטיח לו אליפות.
אולם שתי הקפות לאחר מכן הצליח וטל לעקוף את המילטון ומנע ממנו באופן זמני את האליפות.
בהקפה האחרונה, שלוש פניות לסיום, עקפו וטל והמילטון את טימו גלוק שהיה איטי עקב הגשם, והמילטון סיים חמישי וזכה באליפות.
אירועים ראויים לציון בעונה זו:
סבסטיאן פטל הגרמני הפך לצעיר הנהגים שזכה במרוץ פורמולה 1 כאשר ניצח במרוץ איטליה בגיל 21 שנים ו-74 ימים.
שבעה נהגים שונים ניצחו במרוץ אחד לפחות: המילטון, מאסה, הייקי קובליינן, ריקונן, פרננדו אלונסו, וטל וקוביצה.
לראשונה בהיסטוריה של הפורמולה 1, התקיים מרוץ לילי, גרנד פרי סינגפור, עם תאורה מלאכותית.
לראשונה מזה תשע שנים לא התקיים מרוץ בארצות הברית.
על כל מנוע להחזיק מעמד למשך שני מרוצים שלמים, כולל מקצי דירוג ואימון.
על כל תיבת הילוכים להחזיק מעמד למשך ארבעה מרוצים, כולל מקצי דירוג ואימון.
בוטלה הערבות הנדרשת בסך 48 מיליון דולר לכל קבוצה על מנת לאפשר לקבוצות חדשות להצטרף ביתר קלות.
למרות "הקפאת" שיפור המנועים על ידי ההפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), הורשו שיפורים ושינויים במספר אלמנטים של המנוע (כמו משאבות הדלק, המים והשמן, המצמד ועוד).
מערכת המחשוב השולטת על רכיבים שונים של הרכב תהיה מערכת אחידה לכל הקבוצות עם תוכנה זהה לכל הקבוצות אשר תסופק על ידי ספק שנבחר על ידי FIA.
על כל החיישנים להיות מאושרים מראש על ידי FIA.
איסור על טלמטריה מהקבוצה למערכת הרכב.
איסור על מערכות למניעת החלקה.
על הדלק להכיל כ-5.75% רכיבים ממקורות ביולוגיים.
פורמולה מערכות (1985) בע"מ (, TASE: FORT) היא חברת החזקות ישראלית של חברות בתחום התוכנה, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובנאסד"ק.
החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי דני וגדי גולדשטיין והיא שולטת בחברות מטריקס, מג'יק תעשיות תוכנה, סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן, לירם, zap group ומיכפל.
בשנת 1981 החליט דני גולדשטיין, שהיה בעיצומה של כתיבת דוקטורט באוניברסיטת תל אביב, להקים את "פורמולה שירותי תוכנה" (ב-2001 שונה שם החברה למטריקס אי.טי.
שירותי תוכנה בע"מ), החברה צמחה במהירות וסיפקה שרותי תכנה לחברות ישראליות גדולות כגון מקורות, בזק ואגד.
בשנת 1985, לאחר שלחברה הצטרף גדי גולדשטיין, אחיו של דני, הם ייסדו את "פורמולה מערכות", שהפכה במהרה לחברת החזקות השולטת בקבוצה של חברות תוכנה שהוקמו או נרכשו ופותחו.
בשנת 1991 ביצעה "פורמולה מערכות" הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1992 הפכה לקבוצת שירותי התוכנה השנייה בגודלה בישראל, לאחר טכם, בעקבות רכישת שני בתי תוכנה מהגדולים בישראל, "אפליקום מערכות" ו"קום תעשיות תוכנה".
באותה עת גם החזיקה בחברת "אלייטק", שפעלה בתחום שירות התקשרות, פעילות שנמכרה ב-1997.
בפברואר 1997 רכש בנק ההשקעות האמריקאי מריל לינץ' 10% ממניות החברה, שהחלו להיסחר גם בבורסת נאסד"ק בניו יורק.
בשנת 1998 רכשה פורמולה את חברת משוב מחשבים, קבוצת חברות טכנולוגיה שכללה חברות כמג'יק תעשיות תוכנה, וואלה, פרדיים ג'יאופיזיקל, בבילון ועוד.
בשנות ה-90 הונפקו חברות אלו בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובנאסד"ק.
בשנת 2001 פיצל גולדשטיין את משוב מחשבים מתוך פורמולה מערכות, שהמשיכה להחזיק בחברות הציבוריות שבקבוצה.
חברות ההזנק שבקבוצה רוכזו במשוב מחשבים, ששמה שונה לפורמולה ויז'ן טכנולוגיות.
בספטמבר 2006 רכשה חברת אמבלייז את השליטה בחברת פורמולה מערכות, בתמורה ל-67 מיליון דולר, לפי שווי של 200 מיליון דולר, ב-54% יותר משווי השוק של פורמולה באותה עת.
לאחר שמכר את חלקו בפורמולה מערכות לידי קבוצת אמבלייז, התמסר דני גולדשטיין לטיפוח חברות ההזנק שבפורמולה ויז'ן טכנולוגיות.
בספטמבר 2010 מכרה אמבלייז את השליטה בפורמולה מערכות לקבוצת אסקו (Asseco) הפולנית תמורת כ-139 מיליון דולר.
בינואר 2016 רכשו התעשייה האווירית ופורמולה את חברת "TSG IT Advanced Systems" תמורת 50 מיליון דולר.
כל אחת מהחברות רכשה 50% מ-TSG, תמורת 25 מיליון דולר לערך.
TSG עוסקת בתחום מערכות שליטה ובקרה, מודיעין, הגנת המולדת וסייבר.
בין לקוחות הנרכשת: צה"ל, משטרת ישראל, וצבאות וגופי ביטחון בחו"ל.
בין היתר לקחה TSG בהקמת מערכת טירת האגם.
בינואר 2017 רכשה פורמולה את מלוא הבעלות בחברת "מיכפל" תמורת כ-22 מיליון דולר.
"מיכפל" מפתחת תוכנה לחישוב שכר ומספקת שירותי שכר לכ-8,000 לקוחות בישראל.
אחר כך רכשה "מיכפל" 70% ממניות חברת "לירם תוכנות פיננסיות", ובנובמבר 2019 רכשה "מיכפל", תמורת 61 מיליון שקל, את בית התוכנה "יוניק תעשיות" המספק שירותי שכר, שירותי תפעול פנסיוני, ניהול קרנות השתלמות ומערכות לניהול נוכחות עובדים.
ביוני 2020 רכשה 80% ממניות אופק צילומי אויר מידי מייסד החברה, אודי פרידלנדר, לפי שווי שוק של 60 מיליון שקל.
באפריל 2021 רכשה את zap Group תמורת 240 מיליון ש"ח בתוספת 60 מיליון ש"ח המותנים בביצועים עתידיים.
ביוני 2022 נפטר מייסד החברה דני גולדשטיין.
באוגוסט 2025 נחתם הסכם לפיו קרן הפרייבט אקוויטי אדוונט תרכוש את חברת סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן, שפורמולה מחזיקה ב-43.5% ממנה, תמורת 2.5 מיליארד דולר.
פורמולה רנו היא קטגוריית מרוצי פורמולה שנוסדה ב-1971. מרוצי פורמולה רנו נחשבים לרמת מתחילים בתחום מרוצי המכוניות.
הנהגים מפתחים את יכולת הנהיגה שלהם והמצטיינים עוברים להתחרות בקטגוריות גבוהות יותר כגון פורמולה 3. קטגוריית מרוצים זו זוכה לפופולריות במקומות רבים וסדרות אליפות פורמולה רנו מתקיימות במדינות שונות.
מנועי המכוניות מיוצרים על ידי חברת רנו המארגנת חלק מסדרות המרוצים ובחלק משמשת כנותנת חסות.
הסדרות מתקיימות בשלוש רמות לפי נפח המנוע: 1.6 ליטר, 2 ליטר ו-3.5 ליטר.
בדצמבר 2011 התקיים מרוץ הפורמולה רנו הראשון בישראל.
פורמולה סטודנט היא תחרות הנדסית בינלאומית שהחלה בשנת 1998, ובה קבוצות סטודנטים מרחבי העולם מתכננות, בונות, בוחנות ומתחרות ברכב מרוץ חד-מושבי בסגנון פורמולה.
בשונה מתחרות פורמולה 1 שמהותה מרוץ בין כלי רכב חד-מושבים, תחרות פורמולה סטודנט היא תחרות בניהול פרויקטים, כאשר הקבוצה המתחרה מדמה יצרן רכבי מרוץ חד-מושבים.
הקבוצה המנצחת היא הקבוצה המספקת את החבילה המקיפה הטובה ביותר הכוללת מבנה, ביצועים, תכנון פיננסי ותוכנית מכירות.
המכוניות נשפטות על מספר קריטריונים כמפורט מטה.
על ידי השתתפות בתחרות צוברים הסטודנטים להנדסה ניסיון בעבודת צוות, ניהול זמנים וניהול פרויקטים בכלל ונחשפים לאספקטים השונים שבתכנון מוצר מתעשיית הרכב בפרט.
מטרת התחרות היא לחשוף את הסטודנטים לנושאים שאינם בתוכנית הלימודים בשיתוף עם האוניברסיטאות והתעשייה המקומית, כדי להגדיל את אפשרויות התעסוקה של הסטודנטים המשתתפים.
זה אפשרי כיוון שהסטודנטים מאולצים על ידי לחץ תחרותי לפתח גישה מקצועית בזמן שהם עושים שימוש בכלים וביישומים מהתעשייה.
נתוני החסות של התחרות ושל הקבוצות עצמן מקבלים קשרים יקרי-ערך ומעסיקים פוטנציאלים יכולים לקבל תמונה התחלתית טובה של המועמד האפשרי העתידי.
פורמולה סטודנט הוא מונח המתייחס בכלליות לתחרות תכנון שמטרתה לבנות רכב מרוץ חד-מושבי.
בתחרות הסטודנטים יכולים להתחרות בשני סוגי רכב:
כלי רכב המונעים על ידי מנוע בעירה פנימי ורכבים המונעים על ידי הנעה חשמלית.
כאשר כל מחלקה משתתפת באירוע נפרד משלה ולכל אחת חוקים נוספים שחלים רק עליה.
קהל היעד המוגדר בתחרות הוא נהג המרוצים החובב המתחרה בשעות הפנאי.
ביצועי נהיגה גבוהים בהתייחס לתאוצה, בלימה ושליטה.
מחיר סביר והגיוני (כמאה אלף שקל).
בנוסף, גדל ערך השוק של הרכב דרך פקטורים נוספים כמו אסתטיקה, נוחות ושימוש ברכיבים זמינים וסטנדרטים (כמו מוצרי מדף).
חלק מהמטרות סותרות זו את זו ועל הסטודנטים למצוא ולספק את חבילת המאפיינים האופטימלית.
מבלי להתחשב בסוג הרכב, על כל הרכבים המשתתפים לעבור סדרת בדיקות טכניות טרם השתתפותם במקצים הדינמיים.
תוכן הבדיקות הטכניות כמו גם התקינה הבטיחותית נוגעים לשלדה, למתלים ולמערכת ההנעה.
האתגר העומד בפני הקבוצות הוא להרכיב חבילה הכוללת רכב מרוץ ותוכנית מכירות שתתאים לקריטריונים הנתונים.
את ההחלטה מקבלים צוות שופטים מומחים מתעשיית המכוניות ומרוצי המכוניות.
צוות השופטים שופט כל רכב מרוץ על פי הקריטריונים הבאים:
מסלול עקלתון (בצורת שמיניות) (50 נקודות)
ק"מ אחד של מרוץ קצר (150 נקודות)
מסלול סיבולת (300 נקודות) וחסכון באנרגיה (100 נקודות)
הזוכה של האירוע הוא זה עם מספר הנקודות הרב ביותר מתוך מקסימום של 1000 נקודות.
בישראל קיימות ארבע נבחרות מרוצים, שלוש המתחרות עם רכבי מנוע בעירה פנימית (אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת תל אביב והטכניון) וקבוצה אחת עם רכב חשמלי (מכללת אפקה).
רכב ה"פורמולה סטודנט" הראשון בישראל, תוכנן וייוצר על ידי קבוצת הסטודנטים להנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע.