tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההתנחלויות היו: מצפה יריחו, נווה צוף, בית אל, שילה, שבי שומרון, גבעון, שא-נור, קרני שומרון, בית חורון, תקוע, חרס (אריאל) ואלון מורה.
בינואר 1978 (א' בשבט תשל"ח) התיישב בתל שילה "גרעין שילה" של גוש אמונים, כמחנה חפירות ארכאולוגיות.
המעשה גרם למתיחות ביחסי ישראל וארצות הברית ופגע במשא ומתן לשלום עם מצרים שהתנהל אז.
הנשיא ג'ימי קרטר הודיע שהתנחלות נוגדת את החוק הבין-לאומי.
בפברואר 1978 אמר ראש הממשלה מנחם בגין לשגריר ארצות הברית בישראל, סמואל לואיס, שמדובר בחפירה ארכאולוגית.
"גרעין שילה" נשאר במקום, שהפך להתנחלות שילה.
בשנת 1978 הוכנה "תוכנית אב להתיישבות ביהודה ושומרון 1978".
הכנת התוכנית בוצעה על ידי צוות ממזכירות גוש אמונים.
התוכנית כללה: קווים כלליים להתיישבות בכל רחבי הארץ, כנקודת מוצא לתוכנית האב.
ושלבי ההגשמה עם תוכנית לארבע שנים ראשונות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 חדל "גוש אמונים" להתקיים כגוף רשמי.
חלק מחבריו השתלבו במפלגות ימין כגון התחייה, המפד"ל ומולדת, והקימו ארגונים כמו מועצת יש"ע.
הצלחת אנשי גוש אמונים להקים התיישבות יהודית בשומרון תוך קביעת עובדות בשטח, למרות התנגדות הממשלה.
בהמשך אימצה הממשלה מדיניות של הקמת התנחלויות בשטחי יהודה ושומרון.
מנהיגי התנועה במשך שנים רבות היו הצעירים שלמדו בישיבת "מרכז הרב" או בחברון.
מנהיגות זו הייתה מתנדבת, גברית כולה בשלביה ההתחלתיים.
התמיכה בגוש אמונים הייתה רחבה ונעה במעגלים שונים: במעגל הקרוב היה מחנה הציונות הדתית.
הדתיים היו הרוב בהפגנות שארגנה התנועה ובצעדות המרובות שהתקיימו ברחבי יהודה ושומרון.
בין התומכים הבולטים הייתה נעמי שמר.
בשלבי הקמת התנועה היו תומכים גם מקרב חברי קיבוצים וקבוצות שמאל.
גם ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון נמנה בתחילה עם תומכיה הבולטים של התנועה, אולם, בסוף דרכו הפוליטית, לאחר שיזם וביצע את תוכנית ההתנתקות, הפך ליריב פוליטי מר של ציבור המתנחלים.
כבר בראשית דרכה של התנועה, היא נתקלה בהתנגדות נרחבת לפעילותה, הן בקרב המנהיגות הלאומית, הן בקרב אינטלקטואלים ואנשי שמאל, והן בקרב פלסטינים בשטחים שבהם החלה התנועה להתיישב.
בין המתנגדים לתנועה היה ראש הממשלה יצחק רבין, שכינה ב-1975 את אנשיה 'סרטן בגופה של הדמוקרטיה הישראלית' ו'סחטנים'.
הטיעונים המנומקים נגד התנועה גובשו שיטתית בעיקר בהמשך הדרך, למשל על ידי תנועת שלום עכשיו שקמה בשנת 1978. בין הטיעונים הללו בלטה הטענה שגוש אמונים יוזמת התיישבות בעלת אופי קולוניאליסטי מנשל, וכי היא חלק אינטגרלי מכיבוש בעל חוקיות מפוקפקת וללא גיבוי בין-לאומי.
נוסף על כך, כבר מראשיתה התנועה לא זכתה לתמיכה מלאה בתוך מחנה הציונות הדתית.
היא יצאה נגד המנהיגות הוותיקה של המפד"ל, וזו התייחסה לגוש אמונים בחשדנות.
בתוך הציונות הדתית נשמעו אפוא קולות חריפים נגד גוש אמונים, כתופעה מזיקה ליהדות ולמסורתה.
ביקורת מרכזית על התנועה מתייחסת לתפיסת השלמות המשיחית: הוגי גוש אמונים פסלו את האפשרות של גאולה חלקית עבור חלק מהעם, ובכך העמידו את ציבור תומכיהם בפני "מבחני אמונה" חוזרים ונשנים בכל פעם שהיה נדמה שיש נסיגה בתהליך הגאולה.
ישעיהו ליבוביץ מתח ביקורת זו במלוא החריפות.
הוא ראה בגוש אמונים גורם שפגע פגיעה עקרונית במהותה הבסיסית של היהדות, וניבא כי כאשר תפקע "הבועה המשיחית", יעזבו המאמינים את הארץ או ילכו לחפש משיח אחר.
קול ביקורתי זה נותר בשוליים ולא השפיע רבות על ההתלהבות שבה התקבלה התנועה בחוגים שונים של הציבור הישראלי.
גוש אֲדֻמִּים הוא גוש התנחלויות בצפון-מערב מדבר יהודה המתפרס על מדבר אדומים.
גוש אדומים נמצא מזרחית לירושלים וגובל בצפונה, בשכונת פסגת זאב.
הגוש נקרא על שם "מעלה אדומים" אשר היוותה את הדרך המרכזית שקישרה בין ירושלים במערב לאדום במזרח.
הגוש כולל את היישובים מעלה אדומים, כפר אדומים, אלון, ענתות, נופי פרת, מעלה מכמש, מצפה יריחו, קידר וקידר דרום.
כיום כאשר מדברים על גוש אדומים מדברים בדרך כלל רק על היישובים כפר אדומים, אלון ונופי פרת.
היישוב הראשון (שכיום עיר) שהוקם במקום היה מעלה אדומים.
לפי ההגדרה המצומצמת, מתגוררות בגוש כ-980 משפחות (כ-4,900 נפש).
לפי ההגדרה המורחבת, מתגוררים בגוש כ-50,000 תושבים, מרביתם כאמור במעלה אדומים.
בתחום הגוש נמצא שטח E-1 שנקרא גם מבשרת אדומים.
ממערב לגוש שוכנים היישובים הפלסטיניים אבו דיס, אלעיזריה ובסמיכות למעלה אדומים, לאורך כביש מספר 1, נמצאות קהילות השבט הבדואי ערב אל-ג'האלין.
מספרשםצורת היישובשנת הקמהמספר תושבים1מעלה אדומיםעיר197538,1002כפר אדומיםיישוב קהילתי19795,0763מצפה יריחויישוב קהילתי19772,8274מעלה מכמשיישוב קהילתי19811,7445קידריישוב קהילתי19851,6466עלמוןיישוב קהילתי19821,4677נופי פרתיישוב קהילתי19921,2008אלוןיישוב קהילתי1990250 משפחות9קידר דרוםיישוב קהילתי198434 משפחות10משמר יהודהמאחז2019כמה משפחות
גורן (גֹּרֶן) הוא מושב באזור הגליל המערבי ליד העיר מעלות תרשיחא השייך למועצה אזורית מעלה יוסף.
היישוב שראשיתו כפר עבודה הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן שנשארו במקום כשנה.
לאחר כשנה עברו חלק מהם לנתניה וחלק אחר לאזור ובודדים התפזרו למקומות שונים.
חלק משמעותי מהמתיישבים עברו לבית עריף.
במקום התימנים הגיעו לכפר עולים יוצאי צפון אפריקה.
הכפר הפך למושב והיום הוא מושב מצליח.
שמו של היישוב הוא שם סמלי, בהוראה שאולה, בעקבות הכתוב בספר מיכה: "כִּי קִבְּצָם כֶּעָמִיר גֹּרְנָה" ובתרגום שם המקום מ"בידר אלכואב" בערבית ל"גורן הכיפות" בעברית.
משום תצורת הקרקע הגבנונית במקום.
כפרי עבודה הייתה צורת יישוב לפיה הביאו קבוצות עולים לעבד קרקע ולפתח חורש במקום שנבחר לכך, בדרך כלל באזורי ספר.
כעבור מספר חודשים או שנים, בחרו אם להישאר או לעבור למקום אחר.
בראשית שנות החמישים היו כ-21 כפרי עבודה שמרביתם הפכו למושבים ועודם כאלה.
כפרי העבודה הוקמו על ידי המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית, בניהולו של רענן ויץ, על פי תפיסתו של יוסף ויץ (ראש הקרן הקיימת דאז ואביו של רענן) ולוי אשכול (השר הממונה על המחלקה להתיישבות).
גורנות הגליל (גָרְנוֹת הַגָּלִיל) אך מוכר גם בשמו המקוצר גָרְנוֹת הוא יישוב קהילתי בצפון ישראל במועצה אזורית מעלה יוסף.
גורנות הגליל הוקם בשנת 1980 על ידי בנים למשפחות מהמושבים באזור, בעיקר ממושב גורן הסמוך (מכאן מקור השם).
ביישוב נמצאים משרדי ההנהלה של המועצה האזורית מעלה יוסף והמרפאה האזורית.
בנוסף, ביישוב תוכננו מבני ציבור רבים כגון: בי"ס יסודי, מתנ"ס אזורי ומארג קהילתי.
למרות התוכניות, במשך מספר רב של שנים היישוב לא הצליח להתפתח ולקדם הרחבות קהילתיות עקב סכסוכים פנימיים.
הדבר הוביל לכך שבשנת 2014 התגוררו ביישוב כ-40 משפחות בלבד, כמחציתם - בשכירות.
בשנת 2014 החלה החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית בקידום הרחבות קהילתיות ביישוב כמענה לבקשה של קבוצת ההתיישבות של בוגרי הטכניון "ביתנו בגליל" אשר ביקשה להקים יישוב לאקדמאים בגליל.
המהלך זכה לתמיכה מצד המועצה האזורית מעלה יוסף אשר ראתה בו הזדמנות להתפתחות היישוב.
בשנת 2016 התחילה קליטת המשפחות להרחבה הקהילתית הראשונה של גרנות הגליל.
ההרחבה הקהילתית הורכבה מחברי קבוצת ההתיישבות "ביתנו בגליל" ובנים ממשיכים של המועצה האזורית מעלה יוסף.
בהמשך צפויות הרחבות קהילתיות נוספות ביישוב אשר גודלו תוכנן להגיע ל-400 משפחות.
ההרחבה הקהילתית הראשונה מתאפיינת בגיל צעיר יחסית של המתיישבים, רובם מוחלט מתחת לגיל 40. את המתיישבים מאחדים הערכים של הציונות - אהבת הארץ, התיישבות, קהילתיות וכבוד האדם.
המתיישבים מאמינים בפלורליזם כאבן יסוד של בניית קהילה איתנה.
ילדי גרנות הגליל לומדים בתיכון האזורי "גליל מערבי" אשר משלב מגוון מקצועות מדע וטכנולוגיה לצד תקשורת ותיאטרון.
התיכון "גליל מערבי" נחשב לאחד התיכונים הטובים של אזור הגליל מושך הרבה תלמידים מחוץ תחומי המועצה האזורית מעלה יוסף.
בתחום התיכון שוכן "מרכז אשכול פייס" המפעיל מגוון רחב של חוגים לתלמידים.
בית הספר היסודי גרנות הגליל
במהלך 2020 החל הקמתו של בית הספר היסודי של גרנות הגליל.
בית הספר הוא פרויקט של משרד החינוך להגברת התעניינות ילדים במקצועות המדעים עוד מגיל צעיר.
בית הספר החדש צפוי לקלוט תלמידים ראשונים בשנת הלימודים 2022.
כחלק מבנית התשתיות עבור בית הספר ב-2019 הושלמה בניה של אולם ספורט עבור בית הספר אשר ישרת גם כשלוחת מתנ"ס אזורי ויתקיים בו מגוון רחב של חוגים לילדים והורים.
רצועה קטנה בצידו הדרומי נכבשה על ידי הכוחות הארמנים.
חלקו הדרומי נתבע על ידי רפובליקת נגורנו קרבאך כמחוז של שאהמיאן.
במשך המלחמה בנגורנו קרבאך, מחוז זה ספג נזק כבד מאוד וכל אוכלוסייתו הארמנית עזבה.
גורניק זאבז'ה (בפולנית: Górnik Zabrze) הוא מועדון כדורגל פולני מהעיר זאבז'ה, מרכז מכרות חשוב בפולין.
פירוש המילה "גורניק" הוא "כורה".
בעונת 1967/1968 המועדון השתתף בגביע אירופה לאלופות.
בסיבוב הראשון ניצח את יורגודן.
בשמינית הגמר ניצח את דינמו קייב.
ברבע הגמר הפסיד למנצ'סטר יונייטד.
בעונת 1969/1970 העפילה לגמר גביע המחזיקות כאשר היא עוברת קבוצות יותר גדולות ממנה: בסיבוב הראשון מנצחים את סגנית אלופת יוון אולימפיאקוס.
בשמינית הגמר מנצחים את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית וברבע הגמר מנצחים את לבסקי סופיה, סגנית אלופת בולגריה.
בחצי הגמר חיכה להם מפגש מול רומא האיטלקית במשחק הראשון בביתם הסתיים בתיקו 1-1 ובמשחק השני הם היו זקוקים לתיקו של יותר משער אחד כדי להעפיל לגמר אירופי ראשון בתולדותיהם וזה קרה תיקו 2-2 הבטיח לפולנים העפלה לגמר אירופי ראשון מול מנצ'סטר סיטי בו הפסידו 1-2 וסיימו במקום השני בתחרות.
אלופת ליגת העל הפולנית: 1988.
סגנות גביע אירופה למחזיקות גביע: 1970.
גוררת (נקראת גם ספינת גרר) היא כלי שיט שמטרתו לגרור או לדחוף אוניות וכלי שיט אחרים, בין במגע ישיר ובין באמצעות כבל גרירה.
יש שלושה טיפוסי גוררות עיקריים:
גוררות הפועלות בנמלים, אלו הן ספינות הנמצאות בתחומי הנמל, ותפקידן העיקרי לעזור לכלי שיט גדולים בכניסתם ויציאתם אל הנמל וממנו, וכן עזרה בקשירת האניות לרציף.
כדי להחנות ספינה בצמוד לרציף, למשל לצורך טעינה או פריקה, מספר גוררות פועלות כצוות, כשכל אחת דוחפת את הספינה בנקודה אחרת.
למשל אחת דוחפת אותה בצד החרטום ואחרת בצד הירכתיים.
הדחיפה צריכה להיעשות בעדינות כדי שהספינה לא תתנגש ברציף, ואדם שמשקיף מלמעלה, לרוב נתב מטעם הנמל, נמצא בקשר עם הגוררות ומתאם את פעולתן.
גוררות הפועלות בים הפתוח, ומשמשות לעיתים גם להצלת אניות.
גוררות ייעודיות לגרירת ארבות, בעיקר בנהרות (ארבה היא כלי שיט ללא אמצעי הנעה, כדוגמת למשל דוברה).
לספינות גרר יש כוח דחף חזק מאוד יחסית לגודלן, מנוע גדול תופס את רוב חלל הבטן של הגוררת, ומרכז הכובד שלה הוא נמוך מתחת למים.
יכולת התמרון של גוררת היא גבוהה והיא יכולה להסתובב במקום ב-360 מעלות.
גוררות רבות מצוידות בציוד כיבוי אש.
בנמלי ישראל משרתים כ-25 גוררות.
גורנה אוריאחוביצה (בבולגרית: Горна Оряховица) היא עיר בצפון בולגריה בשטח מחוז וליקו טרנובו, ומהווה את העיר השלישית בגודלה במחוז מבחינת כמות האוכלוסין.
העיר מרוחקת 230 קילומטרים מהבירה סופיה, 220 קילומטרים מהעיר וארנה, 100 קילומטרים מהעיר רוסה ו-7 קילומטרים מעיר הבירה של המחוז, וליקו טרנובו.
בעיר שורר אקלים ממוזג והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.5oc.
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה.
במאה ה-1 נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית המערבית ובמקום נבנתה מצודה.
בהמשך עבר היישוב לשליטת האימפריה הביזנטית, תוך הגירת שבטים סלאבים ופרוטו בולגארים אשר שינו את המאזן הדמוגרפי ביישוב בשלהי המאה ה-6. ישנן עדויות ארכאולוגיות ליישוב מאורגן גם בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה, עת הפך היישוב למבצר כחלק משרשרת מצודות דרכים, שנועדו להגן על הבירה טרנובו.
בסוף המאה ה-14 נכבשה המצודה על ידי צבא האימפריה העות'מאנית וב-1444, ונחרבה בעת מסעו של ולדיסלב השלישי מוורנה כנגד העות'מאנים.
היישוב חזר לשגשג רק בראשית המאה ה-19, עידן התחייה הבולגרית ובעיר נבנו מוסדות ציבור, דת וחינוך.
ב-1870 זכה היישוב למעמד של עיר.
ב-1876, במהלך מרד אפריל הבולגרי כנגד העות'מאנים הייתה העיר מרכז יציאה לכוחות המורדים בצפון בולגריה ורבים מבניה התנדבו בהמשך למיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי, שפעלה לצד הכוחות הרוסיים במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
העיר שוחררה על ידי הכוחות הרוסיים ב-26 ביוני 1877 ובהמשך הפכה חלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום, בולגריה.
העיר היא אחד המרכזים הגדולים בבולגריה לייצור סוכר ומוצריו וכן קיימים בתי מאפה ומפעלים לייצור ממתקים.
גורנה אוריאחוביצה מהווה צומת מסילות ברזל חשובה בצפון בולגריה ופועל בה אחד מששת נמלי התעופה הבינלאומיים המצויים בבולגריה.
עורק תחבורה מספר 9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים חולף בסמיכות לעיר.
גורניצקי ושות' הוא משרד עורכי דין ישראלי.
המשרד, שנוסד בתל אביב בשנת 1938, הוא ממשרדי עורכי הדין הוותיקים והגדולים בישראל, ומונה למעלה ממאתיים עורכי דין.
המשרד מייצג רבות מהקבוצות העסקיות הגדולות בישראל, עוסק במרבית תחומי המשפט המסחרי ואף הביא למספר פסקי דין תקדימיים בתחומים אלה.
משרד גורניצקי ושות' נוסד על ידי עו"ד ישראל גורניצקי בשנת 1938, ובעת הקמתו נקרא גורניצקי ופולנסקי ושות'.
בתחילת שנות ה-50 הצטרפו אל המשרד ירוחם ואוריאל גורניצקי, בניו התאומים של מייסד המשרד.
ירוחם גורניצקי, שנפטר בשנת 1997, עמד בראש המשרד בשנים 1956–1994, וזכרו מונצח במשרד - חדר הישיבות המרכזי קרוי על שמו.
אוריאל גורניצקי (לימים - גורני) שימש מאוחר יותר כפרקליט מחוז תל אביב וכיועץ המשפטי של מערכת הביטחון ומשפחתו ייסדה על שמו את פרס גורני למשפט ציבורי.
משפחת גורניצקי זכתה לייצוג במשרד, בדמות בתו של ירוחם, דפנה טלגם, שנפטרה בפברואר 2015.
עם הקמתו, שכן המשרד ברחוב אחד העם 13 בתל אביב, ולאחר מכן עבר לרחוב מונטיפיורי 39 הסמוך.
משכנו הנוכחי של המשרד, אליו עבר בשנת 1993, סמוך גם הוא לרחוב אחד העם - המשרד מתפרש על פני 5 קומות בבית ציון שבשדרות רוטשילד.
באפריל 2021 עבר המשרד למגדל ויתניה – בניין מאזדה פורד ברחוב החרש 20, תל אביב.
החל משנת 1994 עומד בראש המשרד עו"ד פנחס רובין, ובשנת 1999 התמזג משרד גורניצקי עם משרד רוזנצוויג ושות', משרד בוטיק בתחום דיני המיסים.
בשנת 2000 התמזג המשרד עם משרד אפרת, סמית ושות', ועקב כך פתח סניף בהרצליה פיתוח, בנוסף לסניף המרכזי בתל אביב.
בשנת 2005 שינה המשרד את שמו מ-י.
נכון לשנת 2025, חברי הנהלה הנוספים לצד עו"ד רובין הם מוריאל מטלון, יו"ר ועדת ניהול; ליאור פורת וכפיר ידגר, שותפים מנהלים; עדי נחמיאס, מנכ"לית.
נכון לשנת 2025, המשרד מונה למעלה מ-300 עורכי דין, מהם 132 שותפים וכולל 53 מתמחים.
בסך הכול מעסיק המשרד מעל 461 עובדים.
בין עורכי הדין הבולטים שצמחו במשרד גורניצקי - שר המשפטים פרופ' יעקב נאמן, שופט בית המשפט העליון חנן מלצר, ד"ר אמנון רפאל ועו"ד ריצ'י רוברטס, וכן ראש השב"כ לשעבר אברהם אחיטוב, ועוד.
המשרד עוסק במרבית תחומי המשפט המסחרי, ועם לקוחותיו נמנות רבות מהקבוצות העסקיות הגדולות בישראל, בהן חברות בקבוצת האחים עופר, קבוצת אריסון ושיכון ובינוי, שטראוס גרופ, מליסרון בע"מ, דן תחבורה, חברת נמלי ישראל ועוד.
בין לקוחות המשרד ניתן למצוא עוד את אסם, הפניקס אחזקות, מנורה מבטחים החזקות, וכן את בנק הפועלים והבנק הבינלאומי.
במרוצת השנים ייצג המשרד גם את משה דיין, נחום גולדמן וזלמן שוקן.
בשנות ה-70 של המאה העשרים ליווה המשרד את הקבלן אריה פילץ בהקמתם של פרויקטי נדל"ן מוכרים בתל אביב, כדוגמת דיזנגוף סנטר, התחנה המרכזית החדשה של תל אביב ובית אל על.
בתחום מימון הפרויקטים והתשתיות היה המשרד מעורב בפרויקטים גדולים כדוגמת הקמת מתקן ההתפלה הראשון בארץ באשקלון, מתקן התפלה חדרה שהוא הגדול בעולם, כביש 6, הרכבת הקלה בתל אביב, מנהרות הכרמל ומרכז ההדרכה הארצי של משטרת ישראל.
במהלך השנים ייצג המשרד לקוחות בתיקים שזכו לחשיפה תקשורתית רבה והביא לפסקי דין תקדימיים רבים, בהם:
ייצוג קבוצת יצחק תשובה במאבקה בהמלצות ועדת ששינסקי להעלאת התמלוגים על תגליות הגז הטבעי אל מול חופי ישראל.
ייצוג חברת פרטנר תקשורת בהליכים אל מול משרד התקשורת בנושא העלאת דמי הקישוריות.
ייצוג לשכת רואי חשבון בישראל בפני בית המשפט העליון, בהליך שעסק במעמדו של רואה החשבון המבקר בהיררכיה התאגידית, ובו נקבע באופן תקדימי שלדירקטוריון החברה אין זכות לעיין בניירות העבודה של רואה החשבון המבקר, מאחר שהדירקטוריון מפוקח על ידי רואה החשבון ולא מפקח עליו.
ייצוג אלי הורביץ בפרשת פרומדיקו והבאה לזיכויו תוך פסיקה תקדימית של בית המשפט העליון, לפיה תכנון מס שנעשה תוך הסתמכות בתום לב על חוות דעת של מומחה ותוך מתן גילוי מלא בדו"חות מס אינו מקים לנישום אחריות פלילית, אף אם יתגלה ברבות הימים כמלאכותי.
ייצוג תד אריסון ברכישת בנק הפועלים, ייצוג צדיק בינו ברכישת הבנק הבינלאומי וייצוג משפחת עופר ברכישת בנק המזרחי.
ייצוג משרד האוצר ושר האוצר יורם ארידור בפני ועדת בייסקי, שדנה במשבר מניות הבנקים.
גוש או גוש רישום, לעניין הסדרי רישום מקרקעין – הוא שטח מוגדר במקרקעין, המכיל בתוכו חלקות ומגרשים, והמהווה יחידה למדידה ולרישום.
רישום של גוש מתבצע בתהליך ההסדר באמצעות המרכז למיפוי ישראל.
מדידה של גוש רישום חייבת להיות מדויקת ולהתבסס על מערכת קואורדינטות ארצית.
כאשר טווח השגיאה המותרת ברישום קרקע מפורטת בתקנות המודדים.
לצורך הוצאת נסח טאבו מ נדרש מספר הגוש ומספר החלקה.
בעבר בשיטה הישנה הרישום היה לפי ספר ודף.
גורקי-9 (Горки-9) הוא מעון המגורים הרשמי של נשיא רוסיה, ושימש כמקום המגורים המועדף על בוריס ילצין.
כיום מתגורר בו דמיטרי מדבדב עם משפחתו.
זהו מעון ממלכתי השוכן במרחק 15 ק"מ ממוסקבה באזור רובליובקה והוא נחשב לאחד מארבעת המעונות הרשמיים של הנשיא, לצד הקרמלין, מעון פלגי בושארוב ומעון אוג'ין.
גורקי-9 הוא המעון הממלכתי הגדול ביותר המשמש את נשיא רוסיה, ושימש כמעון המגורים של בוריס ילצין.
גם לאחר התפטרותו הוא המשיך להתגורר במעון עד שעבר לבארוויחה, שם השתכן עד מותו ב-2007. לאחר מכן לא נעשה כל שימוש במקום.
ב-2008 עבר דמיטרי מדבדב להתגורר במעון הממלכתי.
הוא המשיך להתגורר בו גם לאחר שסיים את כהונת הנשיא ומונה לתפקיד ראש הממשלה.
גורקה (בנפאלית: गोर्खा, בנפאלית 'גורקלי': गोर्खाली) היא קבוצה אתנית, הכוללת מספר שבטים בהרי ההימלאיה שבנפאל.
בני הגורקה מוכרים מאז המאה ה-19 כעם 'לוחמני' ואמיץ, על כן גויסו רבים מביניהם לשורות הצבא הבריטי החל משנת 1815. בשנים האחרונות, הם משרתים גם בצבא ההודי והנפאלי.
לבני הגורקה סכין סמלית וייחודית, הנקראת "קוקרי".
לסכין להב מתעקל, המתרחב לקראת חוד הסכין.
הקוקרי נענדת באופן מסורתי על חגורתם של חיילי הגורקה, וכן מהווה סמל לרוב יחידותיהם.
החל משנת 1815 החל הצבא הבריטי לגייס לשורותיו חיילי גורקה, גיוס שהתעצם לאחר המרד ההודי הגדול של שנת 1857. בתחילת המאה ה-20 שירתו בצבא הבריטי עשרה רגימנטים גורקאים שהיו רגימנטים של חיל רגלים קל בתפקיד קלעים (רג' קלעי הגורקה ה-1 עד ה-10), רגימנטים אשר שירתו תחת צבא הודו הבריטית.
בשנת 1947 עם קבלת העצמאות וחלוקת הודו, הועברו רוב יחידות הגורקה לשירות צבא הודו החדש ומספר קטן נשאר בשירות הצבא הבריטי.
בצבא הבריטי בשנת 1948 לאחר עצמאות הודו נותרו ארבע רגימנטי גורקה, אך החל משנת 2006 חיילי הגורקה בצבא הבריטי משרתים בחטיבת הגורקה אשר מרכזת מספר יחידות סיוע (רגימנט קשר, רגימנט לוגיסטיקה ורגימנט הנדסה) בנוסף לרגימנט לוחם; רגימנט קלעי גורקה המלכותי שמורכב משני גדודים.
בצבא הודו שישה רגימנטי גורקה המשיכו לשרת בהודו לאחר עצמאותה והועברו מצבא הודו הבריטית ובמשך השנים הורכב רגימנט נוסף.
בצבא נפאל משרתים כיום שני גדודי גורקה אשר הוקמו עוד במאה ה-18 והם יחידות הגורקה העתיקות ביותר.
גדודים אלו שירתו בין היתר במשימות חיל משלוח של האו"ם בין היתר בסיני בשנת 1974.
משטרת סינגפור כוללת כוח אשר גויס תחילה מחיילי גורקה לשעבר.
כוח זה "משלחת הגורקה" (Gurkha Contingent) הוא כיום כוח עילית במשטרת סינגפור אשר משמש לתגבור עמדות משטרה ובמשימות מיוחדות.
גורקוז (גרכד) דאות ( באדיגית: Дауыт ГъоркIожъ) היה אחראי השומרים הצ'רקסים בחוות סג'רה (אילניה).
דאות נולד בתחומי האימפריה העות'מאנית בשנת 1874 והגיע עם הוריו לכפר כמא ב-1878. בתחילת המאה ה-20, נטלו צעירים צ'רקסים חלק בשמירה על היישובים היהודים.
דאות החל כשומר בסג'רה ולימים הפך להיות האחראי לגיוס השומרים הצ'רקסים.
עזר להציל את חייו של דוד גרין (לימים דוד בן-גוריון) לאחר שנפצע במתקפה על החווה.
דאות גדל והתחנך בכפר כמא, נישא לאישה והיה אב ל-7 ילדים (4 בנים ו-3 בנות), הוא נפטר בכפר כמא בשנת 1956.
דאות היה רגיל לסייר בחווה כדי לוודא שהאורות כובו ושהשקט נשמר.
בספר עולם הצ'רקסים מסופר שערב אחד נערכה מתקפה על החווה.
דאות הגיע אל הזירה ושם חבר לשומר נוסף שעדכן אותו כי דוד בן-גוריון נפצע.
דאות חש אל דוד נשא אותו על גבו והעביר אותו לביתו של משה קוראקין.
דאות הזעיק את החובש שהעניק טיפול ראשוני, אולם סכנה נשקפה לחיו של בן-גוריון ועל כן דאות רכב על סוס על מנת להביא את הרופא מיבנאל.
לאחר שהרופא הצליח לייצב את מצבו של בן-גוריון, הוא נלקח ברכב אל בית החולים לטבריה להמשיך את הטיפול הרפואי.
בכל משך האירוע היה בן-גוריון מחוסר הכרה ולא ידע דבר על מה שקרה, אך מששמע את חבריו מספרים איך עזר דאות להציל את חיו, הוא ציין כי הוא חב לו את חייו.
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", הגורן (במקור: Gorn) הם גזע של חייזרים זוחלים דמויי אדם מ-"הגמוניית הגורן".
הגורן יצרו קשר עם הסינדיקט "אוריון" כבר בשנת 2154. שמה של ממשלתם, על פי הפרק "Bound" של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", הוא "הגמוניית הגורן".
בשנת 2267, הגורן יצרו לראשונה מגע עם הפדרציה בססטוס III, אולם אי-הבנה כמעט והובילה למצב של מלחמה (הפרק "Arena" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בו בובי קלארק גילם את דמות הגורן).
למרות שלגורן היו תביעות טריטוריאליות, הפדרציה הקימה התיישבות על כוכב זה בשנת 2371, דבר המעיד כי המתח בין שני הצדדים התרכך מאוחר יותר.
הגורן הפכו לאחת מצורות החיים הבדיוניות הפופולריות ביותר ב-"מסע בין כוכבים", בשל העיצוב המרשים של האמן וואה צ'אנג, והאישיות הבלתי נשכחת של הגורן.
חיה שורקת ואיטית, אך קטלנית, קפטן הגורן מפגין גם את יכולתו להיות ערמומי ושטני; מצחקק ברשעות לעצמו, בעודו מכין מלכודת עבור קפטן קירק, ולאחר מכן מבטיח לקפטן שאם יסגיר את עצמו, הגורן יהפוך את מותו ל-"רחום ומהיר".
הפרק "Arena" נחשב לאחד מהפרקים הקלאסיים של הסדרה.
במשך שנים, "Arena" הייתה הופעתו היחידה בלייב אקשן של הגורן, למרות ששמו של הגזע הוזכר מעת לעת.
בשנת 2005, בפרק של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" הופיעה דמות של גורן (אם כי ביקום המראה בלבד) בפרק "In a Mirror, Darkly Part II".
בפרק זה, גורן (בשם סלאר) היה משגיח על קבוצה של עבדים השייכים לת'וליאנים של יקום המראה, בניסיון טכנולוגיה מספינת החלל מדגם Constitution - ה"דיפאיינט" NCC-1764, אשר הובאה מהיקום "הנורמלי".
סלאר הסתתר במסדרונות הספינה, והרג כמה אנשי צוות, עד שנהרג על ידי ג'ונתן ארצ'ר של יקום המראה.
לצורך הופעתו, סלאר עוצב והוצג באמצעות אנימציה ממוחשבת, ונראה שונה מהמראה המקורי; השינוי הבולט ביותר היה חסרונן של העיניים המורכבות.
סלאר גם זז הרבה יותר מהר מאשר הגורן שבו קפטן קירק נאבק.
מאחר שהפרק הכפול "In a Mirror, Darkly" מתרחש כולו ביקום המראה, הקשר שנראה בין אמפריית כדור הארץ לבין היצור איננה סותרת את המגע הראשון עם הגזע שתואר בפרק "Arena".
הגורן הופיעו בסדרה "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", בפרק "The Time Trap".
ב-2022 הופיעו הגורן בשני פרקים בעונתה הראשונה של הסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים", שניהם מתרחשים לפני הפרק "Arena".
בפרק הרביעי, "Memento Mori", מופיעה ספינת גורן שמאיימת להשמיד את ה"אנטרפרייז" בפיקודו של פייק.
הגורן לא נראים בשום שלב בפרק, מה ששימר את האמירה לפיה בני האדם והגורן לא נפגשו מעולם.
בפרק זה מוצגים הגורן כציידים מתוחכמים שאינם מרפים מטרפם עד להשמדתו או לכידתו.
בפרק התשיעי בעונה, "All Those Who Wander", נתקלת ה"אנטרפרייז" בגורן פעם נוספת, הפעם במושבת רבייה בה בוקעים אבקועי הגורן, שניזונים על טרף חי שמסופק להם על ידי הבוגרים שמושכים לכוכב ספינות חלל באמצעות אותות מצוקה.
גם בפרק זה לא נתקלים אנשי צוות הספינה בגורן בוגר.
גורנו-אלטאיסק היא עיר הבירה של רפובליקת אלטאי שבדרום סיביר בפדרציה הרוסית.
העיר הוקמה בשנת 1824 בשם אולאלה (Улала).
ביוני 1922 הוקם המחוז האוטונומי גורנו-אלטאי, ואוללה הפכה לבירתו.
בפברואר 1928 קיבלה מעמד של עיר, וביוני 1932 שונה שמה לאווירוט-טורה (Ойрот-Тура).
שמה הנוכחי של העיר ניתן לה בינואר 1948.
את העיר משרת נמל התעופה של גורנו-אלטאיסק.
הכביש המהיר M52 מקשר את העיר לנובוסיבירסק בצפון ולגבול המונגולי בדרום.
תחנת הרכבת הקרובה לעיר נמצאת בעיר ביסק שבמחוז אלטאי, כ-96 קילומטרים מערבית לעיר.
בעיר הוקמה ב-1949 האוניברסיטה הלאומית גורנו-אלטאיסק.
גורן אגמון (נולדה ב-17 באפריל 1954) היא מחזאית, במאית תיאטרון ודרמטורגית ישראלית.
גורן אגמון נולדה וגדלה בקיבוץ קבוצת שילר.
לאחר שחרורה מצה"ל, למדה תואר ראשון במגמת בימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
המחזה הראשון שכתבה לתיאטרון רפרטוארי "כמו ציפור בודד על גג" עלה בשנת 1979 בתיאטרון הבימה.
לימדה כתיבה דרמטית באוניברסיטת תל אביב, בתיאטרון פסיק ובבית ספר למשחק ענת ברזילי.
בשנת 2001, כתבה את המחזה "מכתב לנועה", שעלה בתיאטרון בית ליסין בבימוי איציק ויינגרטן ובכיכובו של דליק ווליניץ, המחזה הציג כ-400 פעמים ואגמון זכתה בפרס התיאטרון על כתיבתו.
בשנת 2006 כתבה את המחזה האוטוביוגרפי "קפה ערבה", שעלה בתיאטרון בית ליסין.
המחזה מספר את סיפור ילדותה כילדה חריגה בחברה הקיבוצית הקונפורמיסטית.
הייתה נשואה לעידן אגמון (בנו של יעקב אגמון) ולהם 2 ילדים.
תיאטרון הספרייה: "בתוך בקבוק" (1991)
פסטיבל עכו: "התוכים של יחזקאל" 1988)
פסטיבל חיפה להצגות ילדים ונוער: "החבורה" (1987)
תיאטרון קומיקון: "האי של ליאור" (2007)
תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: "אני ואחי הקטן", "הרפתקאה מופלאה", "המעפילים הקטנים", "ארץ הסבאים", "זהירות עם הכדור", "זאב בודד".
תיאטרון פסיק: "מאחורי הגדר" (2014), על פי סיפור בשם זהה מאת חיים נחמן ביאליק.
תיאטרון מדיטק: "סוד הגן הנעלם" (2007).
פרס המחזאי המצטיין בפסטיבל חיפה להצגות ילדים לשנת 1993, עבור המחזה "החבורה".
פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2001 בקטגוריית מחזאית השנה ("מכתב לנועה").
פרס ראש הממשלה לסופרים ומחזאים לשנת 2007.
גורקה אירייסוס מורנו (בבסקית: Gorka Iraizoz Moreno; נולד ב-6 במרץ 1981) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
אירייסוס נולד בפמפלונה, שבקהילה האוטונומית של נווארה.
הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צ'נטראה המקומית.
את קריירת הבוגרים שלו החל אירייסוס בבסקוניה, המשמשת כקבוצת בת לאתלטיק בילבאו, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 18 ושימש כשוער הראשון.
לאחר עונה בקבוצה, קודם אירייסוס לבילבאו אתלטיק - קבוצת בת נוספת של בילבאו, ששיחקה בליגה השנייה.
אירייסוס לא זכה לשחק בבילבאו אתלטיק והושאל לגרניקה מהליגה השלישית, שרכשה אותו בסיום העונה.
לאחר שהצטיין בגרניקה, נרכש אירייסוס על ידי אספניול ושיחק במשך שתי עונות בקבוצת הבת של המועדון.
בעונת הושאל לאייבר שהייתה באותם ימים בליגה השנייה.
לאחר שחזר מההשאלה, אירייסוס החל לשחק בקבוצה הראשונה של אספניול כשוער השני אחרי קרלוס קאמני, ופתח בהרכב כשאספניול העפילה לגמר גביע אופ"א 2007, שם נוצחה בדו-קרב בעיטות עונשין לסביליה.
ב-7 באוגוסט 2007, אירייסוס חתם באתלטיק בילבאו תמורת 4.6 מיליון יורו.
הפעם הוא הוחתם כשוער הראשון בקבוצה.
אולם, פציעה קשה גרמה לכך שאת מקומו בהרכב (ואת מספר חולצתו) תפס ארמנדו, השוער הוותיק.
לאחר שהתאושש מפציעתו, חזר להיות השוער הראשון של קבוצתו, עלה עמה לגמר הליגה האירופית 2012, שם הפסידה הקבוצה 0–3 לאתלטיקו מדריד.
בעונת סייע לקבוצתו להגיע לגמר הגביע הספרדי, ובהמשך לזכות בסופר קאפ הספרדי.
תואר זה היה היחיד בו זכתה אתלטיק בילבאו ב-32 השנים האחרונות.
בעונת 2016/2017 היה אירייסוס קפטן הקבוצה.
ב-14 ביוני 2017 חתם בז'ירונה שעלתה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.
בתום עונת 2018/2019 נשרה ז'ירונה לליגת המשנה ואירייסוס פרש ממשחק פעיל.
גוש אתחול (initialization block) הוא מושג בתכנות מונחה עצמים, הידוע בעיקר מ-Java, המהווה רצף של פקודות שתמבצעות בזמן יצירת (אתחול) מחלקות ואובייקטים.
נועד להגדיל בצורה משמעותית את כוחו של הבנאי.
קיימים שני סוגים: גוש אתחול סטטי, שבדרך כלל נקרא בקיצור גוש סטטי (static block), וגוש אתחול דינמי (instance block).
בזמן יצירת אובייקט מתבצעות פקודות שונות שנכתבות בבנאי.
לפעמים יש צורך בהגדלת אפשרויות התחביר.
בדרך כלל גוש דינמי קיים רק מטעמי נוחות - הוא ניתן להחלפה בקלות על ידי הוספת פונקציית אתחול וקריאתה מכל אחד מהבנאים.
לעומת זאת, גוש סטטי מעלה בצורה משמעותית את הפונקציונליות של תוכנית, ולכן גם נמצא בשימוש נרחב הרבה יותר.
גוש סטטי מהווה למעשה בנאי למחלקה כולה, במקביל לבנאי הרגיל עבור אובייקט מסוים.
המופיעה בין הגדרות שדות ופונקציות של המחלקה.
הפקודות יבוצעו באחד משני המקרים, מה שיבוא קודם:
יצירת אובייקט ראשון של המחלקה המדוברת במהלך זמן ריצה, לפני הפעלת הבנאי.
קריאה ראשונה לפרוצדורה סטטית כל שהיא של המחלקה, לפני החישוב.
כלומר, הקוד מבוצע בפעם הראשונה בה המחלקה נטענת.
בדוגמה המוצגת יש לכתוב מחלקה הממדלת מכוניות המיוצרות בחברה מסוימת ומלווה אותן לצורך מעקב למשך כל חייהן, כולל מצב בזמן נתון, בעלים, היסטוריית תיקונים וכדומה.
כל אובייקט הוא מכונית, ובמחלקה עצמה ישנו שדה סטטי המכיל בסיס הנתונים של כל המכוניות.
הבסיס הוא מסוג מיפוי, כשהמפתח הוא דגם המכונית, והתוכן הוא קבוצת המכוניות מדגם זה.
הקוד הבא מדגים את השימוש בגוש אתחול סטטי:
את השורה 4 ניתן היה בקלות לצרף לשורה 2, ללא צורך בגוש אתחול.
לעומת זאת, השורות 5-8 מראות את הצורך בו - אפשרות לבצע פקודות מורכבות ברמת המחלקה, שברמת האובייקט היו מופיעות בבנאי.
גוש דינמי מהווה תוספת לבנאים.
המופיעה בין הגדרות שדות ופונקציות של האובייקטים במחלקה.
הפקודות יבוצעו בזמן יצירת האובייקט.
גוש אתחול דינמי מהווה תוספת לשיפור כתיבת הבנאי ולא מביא פונקציונליות נוספת.
הוא מאפשר לחסוך יצירת פונקציית אתחול והוספת קריאה לכל הבנאים.
בפיתוח Java נקבע סדר קבוע לפעולות ההטענה.
בעת הטענת המחלקה הסדר הוא כדלקמן:
הגדרת שדות סטטיים של מחלקות האב.
אתחול שדות סטטיים וביצוע גושים סטטיים של מחלקות האב.
הגדרת שדות סטטיים של המחלקה.
אתחול שדות סטטיים וביצוע גושים סטטיים של המחלקה.
לאחר מכן, בעת יצירת האובייקט הסדר הוא כדלקמן:
הגדרת שדות האובייקט של מחלקות האב.
אתחול שדות האובייקט וביצוע גושים דינמיים של מחלקות האב.
הפעלת בנאים של מחלקות האב.
הגדרת שדות האובייקט של המחלקה.
אתחול שדות האובייקט וביצוע גושים דינמיים של המחלקה.
כאשר יש שרשרת של אבות קדמונים, כל הפעולות מבוצעות תחילה עבור האב הקדמון ביותר (מחלקת Object), ואז למטה לאורך השרשרת באותו אופן עד למחלקה הנוכחית.
כאשר יש יותר מסוג אחד באותו סעיף לעיל, הפעולות מתבצעות לפי סדר הופעתן.
הערך של i בכל אובייקט שווה 30. אבל בקוד הזה:
הערך הוא 15. כלומר, הגדרת השדה נעשית בהתחלה, ולאחר מכן כל הפעולות מבוצעות לפי סדר הופעתן בתוכנית - קודם הגוש הראשון, אז אתחול שדה, אז הגוש השני.
בניגוד למה שניתן לצפות, הקוד הבא:
לא יתקמפל בשורה 4 בטענה כי במשתנה i הימני נעשה שימוש לפני שהוגדר, למרות ששורה 3 מתקמפלת ורצה בלי בעיות, למרות שה-i השמאלי בשורה 4 לא גורם לשגיאה, ולמרות שבזמן ריצה בהגעה לתחילת שורה 4 המשתנה הוגדר וקיבל ערך.
זה קורה כי הצבת משתנים (למשל בשורה 3) נבדקת לפי רשימת המשתנים שהוגדרו באותו רגע מבחינת זמן ריצה, כולל כל השדות הסטטיים, והשימוש בערך המשתנה נבדק לפי מיקום הגדרתו.
לא יתקמפל בשורה 6 עקב משתנה לא מוגדר, כי הגדרת משתנה בגוש סטטי היא לא הגדרת משתנה סטטי, אלא משתנה מקומי באותו גוש בלבד.
גורן קתרין פורברגסדוטיר (באיסלנדית: Guðrún Katrín Þorbergsdóttir; 14 באוגוסט 1934 – 12 באוקטובר 1998) הייתה הגברת הראשונה של איסלנד, ורעייתו של נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון.
פורברגסדוטיר נולדה ברייקיאוויק בירת איסלנד, כאחת מארבעה ילדים, מ-1956 ועד 1963 עבדה במכון האיסלנדי להיסטוריה של הטבע (The Icelandic Institute of Natural History).
היא למדה ארכאולוגיה באוניברסיטת גטנבורג בשוודיה ולאחר מכן למדה סוציולוגיה במחלקה למדעי החברה של אוניברסיטת איסלנד.
ב-1979 החלה לעבוד בחברת הדואר הארצית של איסלנד, שם עבדה שנים רבות, והייתה המנהלת הכללית של איגוד עובדי הדואר כמעט 20 שנה.
בנוסף היא ניהלה חנות בגדים ברייקיאוויק.
בנוסף לעבודתה הייתה פעילה פוליטית, ובעלת תפקיד במועצת העיירה "Seltjarnarnes".
ב-1974 נישאה לאולפור רגנר גרימסון וזמן קצר לאחר מכן נולדו להם זוג תאומות, ב-1996 נבחר בעלה לנשיאות איסלנד, והיא החלה לכהן כגברת הראשונה של איסלנד.
היא הייתה ידועה בכריזמה שלה, והייתה אהודה על ידי הציבור האיסלנדי, יש שטענו שדבר זה תרם לבחירתו של בעלה לנשיאות.
בספטמבר 1997 אובחנה כחולת לוקמיה, ועברה את החודשים האחרונים לחייה בטיפול מומחים בסיאטל, וושינגטון, עם משפחתה לצדה, עד מותה באוקטובר 1998.
גורפריט סינג סנדהו (בפנג'אבי: ਗੁਰਪ੍ਰੀਤ ਸਿੰਘ ਸੰਧੂ; נולד ב-3 בפברואר 1992) הוא כדורגלן הודי המשחק בעמדת השוער בבנגלור.
סנדהו נולד במוהאלי שבפנג'אב, הודו למשפחה ממוצא סיקי-ג'אטי.
גורפריט החל את משחק הכדורגל בגיל שמונה והצטרף לאקדמיית הכדורגל סנט סטפן.
בשנת הצטרף לקבוצת הנוער של מזרח בנגל מה-I-League.
בשנת , גורפריט חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת ושיחק 5 משחקים בעונה הראשונה שלו.
בעונת הושאל לפליאן ארווס, אך לא רשם הופעות בקבוצה.
עונה לאחר מכן הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
ב-6 במרץ 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה היבשתית בהפסד 1-0 לאל-אורובה במסגרת גביע ה-AFC.
ב-15 באוגוסט 2014 סנדהו חתם בסטאבק מליגת העל הנורווגית.
ב-18 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק ידידות בו ניצחה סטאבק 1-4 את פולו מהליגה השנייה.
במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-5 נגד סטארט ובכך הפך לכדורגלן ההודי הראשון שמשחק בליגה אירופית בכירה.
ב-30 ביוני 2016 סנדהו לקח חלק במשחק נגד קונה'ס קוואי נומאדס הוולשית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית ובכך רשם ציון דרך נוסף כאשר הפך להודי הראשון שהשתתף במשחק במפעל אירופי.
ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד 25 באפריל במסגרת גביע ה-AFC.
את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך נגד מומבאי סיטי.
ב-13 במרץ 2018 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת .
בעונת זכה באליפות הראשונה בקריירה שלו אחרי ניצחון במשחק הגמר 0-1 נגד גואה.
סנדהו שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של הודו.
ב-25 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד .
בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2018 סנדהו הפך לשוער הראשון של הנבחרת.
ב-10 בספטמבר 2019 היה איש המשחק בתיקו 0-0 נגד כאשר רשם 11 הצלות, כאשר סרט הקפטן על זרועו.
ליגת הכדורגל של קולקטה: , ,
כפפת הזהב בליגת העל ההודית: ,
גוֹרְקַה גוּרוּסֶטַה רודריגס (בספרדית: Gorka Guruzeta Rodríguez; נולד ב-12 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ באתלטיק בילבאו מהלה ליגה.
גורוסטה נולד בסן סבסטיאן והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו ב-2014. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת באוגוסט 2018, במשחק הליגה נגד וסקה.
בספטמבר 2020 חתם גורוסטה בסבאדל מהליגה השנייה.
ביולי 2021, חתם באמורבייטה גם כן מהליגה השנייה.
ביולי 2022 חזר גורוסטה לאתלטיק בילבאו וחתם על חוזה ל-2 עונות.
אביו של גורוסטה, חאבייר, היה גם הוא כדורגלן ששיחק כבלם בריאל סוסיאדד.
אחיו הצעיר ג'ון משחק כקיצוני ימני והצטרף גם הוא למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו.
מהלך החודש בלה ליגה: אוגוסט 2023 (יחד עם ניקו ויליאמס)
גוש-אה פיל - Gosh-e fil (בפרסית : گُوش فيل, שפירושו: "אוזן פיל") הוא מאפה מטוגן מהמטבח האפגני והאיראני.
מעצבים את הבצק בצורת אוזן פיל (גוש), ומטגנים בשמן עמוק.
לאחר מכן, מכסים כל חתיכה בפיסטוקים קצוצים ובאבקת סוכר.
המאכל המתוק הזה מוגש בעיקר עם תה, במיוחד במהלך הרמדאן והנורוז.
הבצק נעשה על ידי הקצפת ביצים, חלב וחמאה, ולאחר מכן הוספת התערובת לחומרים היבשים.
העיר איספהאן היא אחת הערים הבולטות של איראן הידועה כעיר המתוקים הטעימים, שם אוכלים גוש-י פיל בשילוב איירן מקומי (שילוב של מים ויוגורט חמוץ).
השילוב הזה נטוע זה מכבר בתרבות האוכל של האנשים המקומיים ונמשך עד היום.
גֹרֶן הָאָטָד הוא מקום המוזכר בקבורת יעקב בספר בראשית.
הסיפור המקראי מספר כי יעקב נפטר במצרים, אך הורה לבניו לקוברו במערת המכפלה אשר בארץ כנען.
בדרכם הגיעו בני יעקב תחילה עד גורן האטד אשר בעבר הירדן וספדו שם מספד גדול ועשו אבל שבעת ימים, ומשראו הכנענים את האבל בגורן האטד קראו למקום בשם אבל מצרים.
הזכרת עבר הירדן במקום היא מפתיעה.
לדעת שמואל ליונשטם, סתם עבר הירדן במקרא הוא עבר הירדן המזרחי, אם אינו מתפרש מתוך העניין שהכוונה לעבר הירדן המערבי, נראה שביקש הכתוב להגיד, שהעלו את יעקב וחצו את הירדן סמוך ליריחו כדרך שעשו אחר זמן בני ישראל בשעה שהעלו את עצמות יוסף.
אבסביוס (אונ' 3, שו' 17) מזהה את גורן האטד עם בית חגלה שממערב לירדן בקרבת יריחו.
חוקרים אחדים סבורים שנתחלפה לו לאבסביוס בית חגלה שבקרבת יריחו, מול אבל השיטים שבעבר הירדן, עם בית עגלים שמדרום לעזה ומצפון לנחל מצרים (היום תל עג'ול), מקום שנחשב לפי המסורת העתיקה למקום אבל יעקב, שממנו הלכו בני הלוויה למערת המכפלה בדרך ישרה ממצרים.
אבל, מכיוון שקשה ליישב את המקום בעבר הירדן הנזכר בכתוב עם זיהוי זה, יש מציעים לגרוס בעבר הנחל, כלומר בעבר נחל מצרים.
אלא שתיקון זה מופרך מן הנאמר בפס' יג וישאו אותו בניו ארצה כנען, מכלל שהמקום שהספידוהו שם לא בארץ כנען הוא.
יהודה זיו ואהרן דמסקי טוענים כי קיים במקום בשם "ירדן" בדרום־מערב הארץ, על סמך הזכרה של מקום כזה ברשימת כיבושי שישק, אצל יוסף בן מתתיהו במלחמת היהודים (ג, ג, ה, 51) ובכרוניקה נוצרית־סורית העוסקת בכיבוש העברי של ארץ ישראל ב־634. ולדידם, הירדן המוזכר בפסוק הוא זה שבדרם מערב הארץ.
לדברי דמסקי גם את אבל מצרים יש לזהות עם נחל מצרים, שלדעתו אינה נחל קבוע ובמקרה זה יש לזהותו עם נחל הבשור, ועבר הירדן הוא מקום מעבר בנחל ליד ירדן הדרומית.
לדעת יואל אליצור בשם יהודה אליצור, ניתן להבין מהסיפור המקראי כי המחנה הכבד המצרי שעלה ביחד עם מסע לווית יעקב קשור להחלפת חיל המצב המצרי שנכח בארץ כנען.
לדבריו, סביר להניח שהאבל בגורן האטד היה בנקודת הריכוז של הכוחות החדשים, שלא נועדו להמשיך לחברון אלא להתפזר ברחבי ארץ כנען.
לדבריו, את עבר הירדן סתם יש להבין כבקעת הירדן, ובהקשר הנוכחי, בו מוזכר הכנעני, יש לזהותה עם הצד המערבי, שבארץ כנען.
לדבריו, ניתן לשער שהמקום היה בבית שאן, אחד המרכזיים הצבאיים המצרים הגדולים בארץ ישראל.
בתלמוד הבבלי מובאת דעת רבי אבהו, הדורש את שם המקום: .
רש"י מוסיף על תיאור זה באומרו כי נקרא המקום על שם מאורע שבאו כל מלכי כנען ונשיאי ישמעאל למלחמה וכיון שראו כתרו של יוסף תלוי בארונו של יעקב עמדו כולן ותלו בו כתריהם והקיפוהו כתרים כגורן המוקף גדר של קוצים.
גורפי הבוץ (Muckrakers, מָאקְרֵייקֶרס) היו עיתונאים, סופרים וצלמים שתמכו ברפורמות חברתיות ופוליטיות בתקופת צמיחת התנועה הפרוגרסיבית בארצות הברית (שנות ה-1890–1920), שטענו כי חשיפת שחיתות ומעשי עוולה במוסדות חזקים נעשתה לעיתים קרובות באמצעות פרסומים סנסציוניים.
המונח המודרני מתייחס בדרך כלל לעיתונאות חוקרת או עיתונאות כלב-שמירה , ולעיתים מכנים באופן בלתי רשמי עיתונאים חוקרים בארצות הברית "גורפי בוץ".
גורפי הבוץ שיחקו תפקיד בולט בתקופת הפרוגרסיביות בארצות הברית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. מגזינים כגון McClure's, שפרסם S.
McClure, עסקו במונופולים תאגידי ענק וטייקונים, תוך ניסיון לעורר מודעות ציבורית וכעס לגבי עוני עירוני, תנאי עבודה בלתי בטוחים, זנות ועבודת ילדים.
רוב גורפי הבוץ כתבו ספרות עיונית, אך גם יצרות פרוזה השפיעו רבות, כמו אלו של אפטון סינקלייר.
מקור המונח הוא דמות ב"קורות העולה לרגל" (Pilgrim's Progress) של הסופר האגנלי ג'ון בוניאן , "האיש עם הכלי לניקוי החרא" (the Man with the Muck-rake), שסירב לגאולה כדי להתמקד בלכלוך.
להלן מספר "גורפי בוץ" ועבודות חשובות שלהם:
ריי סטנארד בייקר פרסם את The Right to Work ב-McClure's Magazine בשנת 1903, על תנאי העבודה במכרות פחם, שביתת כורי פחם ומצב העובדים שלא השביתו (scabs).
רבים מהעובדים הללו לא היו בעלי הכשרה מיוחדת או ידע במכרות, שכן הם היו חקלאים שחיפשו עבודה.
התחקיר העיתונאי שלו הציג את התנאים המסוכנים שבהם עבדו ואת מאבק ארגוני העובדים.
לינקולן סטפנס באוקטובר 1902 הוא פרסם את Tweed Days in St.
Louis, בו הציג מנהיגים מושחתים בעיר סנט לואיס, ב-McClure's Magazine.
בולטות המאמר סייעה לעורך הדין Joseph Folk להוביל חקירה של מעגל פוליטי מושחת בסנט לואיס.
אידה טרבל פרסמה את The Rise of the Standard Oil Company ב-1902, שסיפק תובנות על מניפולציות של תאגידים (trusts), ביניהם Christopher Dunn Co.
רוקפלר בטענה שהן לא מוסריות.
והדגישה: "חיינו הלאומיים מכל עבר דלים, מכוערים ונמוכים יותר בשל סוג ההשפעה שהוא מפעיל." ספרה עורר זעם ציבורי שהוביל לפירוק Standard Oil תחת חוק Sherman Anti Trust Act.
אפטון סינקלר פרסם את ספר הפרוזה "הג'ונגל" (The Jungle) ב-1906. הספר חשף את תנאי העבודה הקשים בתעשיית עיבוד הבשר בארצות הברית.
סינקלייר כתב את הספר במטרה לטפל בתנאי העבודה המסוכנים והקשים בתעשייה, והצביע בו על מעסיקים ובעלי דירות שהפעילו ניצול על עובדים עניים.
עם זאת לספר הייתה השפעה אחרת ממה שסינקלר התכוון.
שכן הספר גרם לזעזוע ציבורי רחב ביחס לתנאים הסניטריים בתעשיית הבשר והמזון בכלל.
הספר והשערוריה שיצר הובילו לוועדת חקירה וקידום חוקי פיקוח על המזון ותרופות - Pure Food and Drug Act ו-Meat Inspection Act.
סינקלייר לא היה עיתונאי מקצועי אך סיפורו קודם לפרסום כסדרת מאמרים לפני שיצא כספר.
הוא עצמו ראה עצמו כ"גורף בוץ".
הספר אפשר לו לחיות ברווחה כלכלית והוא כתב ספרים נוספים על שחיתות של הון שלטון - בין היתר "המלך פחם" וכן ספר על שחיתות בעיתונות.
פיליפס פרסם את "The Treason of the Senate: Aldrich, the Head of it All" כסדרת מאמרים ב-Cosmopolitan בפברואר 1906, שתיארו שחיתות בסנאט האמריקאי.
עבודה זו הייתה מרכזית בהקמת התיקון השבעה־עשר לחוקת ארצות הברית, שקבע בחירת סנאטורים באמצעות הצבעה פופולרית.
Samuel Hopkins Adams פרסם בשנת 1905 את The Great American Fraud, שחשף טענות והמלצות כוזבות של תרופות פטנט בארצות הברית.
מאמרו חשף את ההצהרות הכוזבות של חברות התרופות לגבי יעילות התרופות, סירופים ואלכוהול, והוביל להגברת האכיפה של חוק Pure Food and Drug Act, יחד עם עבודתו של אפטון סינקלר.
המטרה המרכזית של החוק הייתה לאסור מכירה של מוצרי תרופות ומזון מדוללים או בעלי תווית מטעות, והיא קודמה על ידי הכימאי האינדיאני הרווי וושינגטון ווילי (Harvey Washington Wiley) שהיה הכימאי הראשי במשרד החקלאות ועל ידי U.S.
Bureau of Chemistry כדי שזו תוכל לבדוק תכולת מוצרים ותאפשר קיום תביעות נגד עבריינים.
החקיקה דרשה כי מוצרים פעילים יופיעו על תוויות של תרופות וכי תרופות לא יוכלו להיות מתחת לרמת ניקיון מסוימת שנקבע על ידי סוכנויות של הממשל.
עבודות נוספות של גורפי בוץ חשפו מגוון נושאים בתקופת התנועה הפרוגרסיבית, כולל מונופול Standard Oil; עיבוד בקר ובשר; תרופות פטנט; עבודת ילדים; שכר ותנאי עבודה בתעשייה ובחקלאות.
חשיפות אלו עוררו לעיתים זעם ציבורי, חקירות ממשלתיות ומשפטיות, ובמקרים מסוימים הובילו לחקיקה לטיפול בבעיות שזוהו, כגון תנאים חברתיים מזיקים, זיהום סביבתי, בטיחות מזון ומוצרים, הטרדה מינית, תנאי עבודה בלתי הוגנים, הונאות ועוד.
עבודתם של גורפי בוץ" משקפת מגוון רחב של סוגיות חוקיות, חברתיות, אתיות וציבוריות, הן בתקופתם והן כיום.
גוש או בלוק הוא יחידה ארגונית בטבלה המחזורית, המקבצת יסודות כימיים על בסיס האורביטלים האטומיים שבהם נמצאים אלקטרוני הערכיות שלהם.
קיומם של הבלוקים בטבלה המודרנית הוא תוצאה ישירה של עקרון האאופבאו (Aufbau) ושל סידור היסודות לפי מספר אטומי עולה, המשקף את מבנה הקליפות האלקטרוניות של האטום.
הטבלה המחזורית המודרנית מחולקת לארבעה בלוקים עיקריים הנקראים על שם האורביטלים התת-קליפתיים: s, p, d ו-f.
רוחב כל בלוק נקבע על פי מספר האלקטרונים המקסימלי שיכולים לאכלס את האורביטלים באותו הבלוק: בלוק s הוא ברוחב 2 יסודות, בלוק p ברוחב 6, בלוק d ברוחב 10 ובלוק f ברוחב 14. קיימות גם תיאוריות לגבי בלוקים נוספים, כמו בלוק g, עבור יסודות כבדים שטרם התגלו.
החלוקה לבלוקים מתבססת על התצורה האלקטרונית של אטום במצב היסוד שלו.
כל בלוק מייצג את סוג האורביטל (התלוי במספר הקוונטי הזוויתי, ) שמתאכלס באלקטרונים האחרונים שנוספו לאטום לפי המספר האטומי שלו:
בלוק s: מתאים לאורביטלים שבהם .
בלוק p: מתאים לאורביטלים שבהם .
בלוק d: מתאים לאורביטלים שבהם .
בלוק f: מתאים לאורביטלים שבהם .
האלקטרונים המאכלסים את האורביטלים החיצוניים ביותר (אלקטרוני הערכיות) הם אלו שקובעים את התכונות הכימיות של היסוד, ולכן ליסודות באותו הבלוק יש לעיתים קרובות מאפיינים פיזיקליים וכימיים דומים, אם כי קיימת שונות משמעותית בתוך הבלוקים עצמם, במיוחד בבלוק p.
הבנת המחזוריות של היסודות עברה תהליך אבולוציוני ממושך.
עוד לפני גילוי מבנה האטום, כימאים כמו דוברינר, ניולנדס ולותר מאייר זיהו קשרים מספריים וכימיים בין יסודות.
דמיטרי מנדלייב, שנחשב למפתח העיקרי של הטבלה, התבסס על המשקל האטומי ועל תכונות כימיות כדי לסדר את היסודות, אך הוא לא הכיר את המושג "בלוק" כפי שהוא מוגדר כיום על פי מכניקת הקוונטים.
התרומה המשמעותית ביותר לעיצוב הטבלה המבוסס על בלוקים הגיעה מהמדען הצרפתי שארל ז'אנה (Charles Janet).
בשנת 1929 הציע ז'אנה את "טבלת הצעד השמאלי" (Left-Step Periodic Table), שסידרה את היסודות לפי סדר מילוי האורביטלים () במקום לפי מספר הקליפה העיקרי () בלבד.
סידור זה הדגיש את הבלוקים כיחידות רציפות והעביר את בלוק s לצד הימני של הטבלה, מה שאיפשר ליצור רצף מושלם של אכלוס אלקטרוני.
ארגון ה-IUPAC אימץ בסופו של דבר את החלוקה לבלוקים כחלק מההמלצות הרשמיות שלו לסידור הטבלה המחזורית המודרנית, תוך שימוש באותיות s, p, d, f לתיאור הבלוקים ושימוש במספרים 1–18 לתיאור הטורים (הקבוצות).
בלוק זה כולל את שתי הקבוצות הראשונות בטבלה (מתכות אלקליות ואלקליות-עפרוריות), יחד עם מימן והליום.
המאפיין המשותף ליסודות אלו הוא שאלקטרוני הערכיות שלהם נמצאים באורביטל s של הקליפה החיצונית ביותר ().
מתכות אלקליות (קבוצה 1): יסודות בעלי תצורה .
אלו מתכות פעילות מאוד, בעלות אנרגיית יינון נמוכה ונטייה לאבד אלקטרון אחד כדי להשיג תצורה של גז אציל.
מתכות אלקליות-עפרוריות (קבוצה 2): יסודות בעלי תצורה .
הן פחות פעילות מהאלקליות אך עדיין נחשבות למחזרות חזקות.
מימן והליום: מימן הוא היסוד הפשוט ביותר () ומיקומו בראש בלוק s נובע מתצורתו האלקטרונית, אם כי תכונותיו הכימיות שונות משאר הקבוצה.
הליום () שייך פיזיקלית לבלוק s, אך בגלל קליפה מלאה הוא מסווג כימית כגז אציל בבלוק p.
בלוק זה משתרע על פני קבוצות 13 עד 18 (למעט הליום) וכולל מגוון רחב של יסודות: מתכות (כמו אלומיניום), חצי-מתכות (כמו סיליקון), אל-מתכות (כמו פחמן וחמצן), הלוגנים וגזים אצילים.
בבלוק p, האורביטלים התת-קליפתיים p מתמלאים בשישה אלקטרונים לאורך כל מחזור.
הבלוק מתאפיין בשינוי דרמטי בתכונות היסודות לאורך המחזורים (ממתכתיות לאל-מתכתיות) ובנטייה ליצור קשרים קוולנטיים על ידי שיתוף אלקטרונים.
יסודות כבדים בבלוק p (כמו עופרת וביסמוט) מראים את "אפקט הזוג האינרטי" (Inert Pair Effect), שבו אלקטרוני ה-s של הקליפה החיצונית נוטים שלא להשתתף בתגובה, מה שמוביל למצבי חמצון הנמוכים ב-2 מהצפוי.
בלוק זה מכיל את מתכות המעבר (Transition Metals), הנמצאות בקבוצות 3–12. היסודות בבלוק זה מאופיינים באכלוס הדרגתי של אורביטלי (n-1)d.
מתכות המעבר מתאפיינות בנקודות היתוך ורתיחה גבוהות, מוליכות חשמלית ותרמית מעולה, ויכולת להופיע במצבי חמצון רבים ושונים.
רבות מהן יוצרות תרכובות צבעוניות בשל מעברי אלקטרונים בין אורביטלי d (מעברי d-d) ובעלות תכונות פאראמגנטיות בגלל קיומם של אלקטרונים לא מזווגים.
בלוק d מחולק לשלוש שורות עיקריות (3d, 4d, 5d), כאשר השורה הרביעית (6d) הושלמה לאחרונה עם גילוי היסודות העל-כבדים עד מספר 112.
בלוק f כולל את שתי השורות המופרדות בתחתית הטבלה: הלנתנידים והאקטינידים.
אלו יסודות שבהם מתמלאים אורביטלי (n-2)f.
לנתנידים (4f): יסודות בעלי תכונות כימיות דומות מאוד זה לזה, המופיעים בדרך כלל בטבע יחד.
הם מתאפיינים ב"התכווצות הלנתנידית" (Lanthanoid Contraction), שבה הרדיוס האטומי קטן בהדרגה לאורך השורה, מה שמשפיע על תכונות היסודות שאחריהם בבלוק d.
אקטינידים (5f): כל היסודות בקבוצה זו הם רדיואקטיביים.
רק ארבעת הראשונים (אקטיניום עד אורניום) מופיעים בטבע בכמויות משמעותיות, בעוד השאר (הטרנס-אורניים) הם מלאכותיים ונוצרים במעבדות ובכורים גרעיניים.
בלוקים תאורטיים ויסודות מעבר ל-118
נכון להיום, הטבלה המחזורית מסתיימת ביסוד 118, אוגאנסון (Oganesson), המשלים את בלוק p במחזור השביעי.
פיזיקאים גרעיניים צופים את קיומו של בלוק g, שבו יתחילו להתמלא אורביטלי g החל מיסוד 121.
על פי תחזיות מבוססות חישובים רלטיביסטיים (תורת היחסות), היסודות במחזור השמיני (החל מ-119) יראו התנהגות מורכבת בשל השפעת המשיכה החזקה של הגרעין על האלקטרונים במהירויות גבוהות.
השפעה זו גורמת ל"התכווצות רלטיביסטית" של אורביטלי s ו-p ולהרחבה של אורביטלי d ו-f.
כתוצאה מכך, סדר מילוי האורביטלים עשוי להשתנות: למשל, ייתכן שביסודות 165 ו-166 יתמלאו אורביטלי 9s לפני השלמת אורביטלים פנימיים יותר, מה שיהפוך אותם לאנלוגים של מתכות אלקליות.
בנוסף, יסוד 172 צפוי להיות גז אציל עם קליפה סגורה, אך בסידור רלטיביסטי ייחודי.
מיקומו של ההליום (He) הוא נושא לוויכוח מתמשך בין גישות פיזיקליות לכימיות.
מבחינה פיזיקלית וקליפתית, הליום שייך בבירור לבלוק s, שכן התצורה שלו היא .
לפיכך, בטבלאות מסוימות (כמו של ז'אנה), הוא מוצב מעל בריליום בקבוצה 2.
מבחינה כימית, הליום הוא גז אציל בלתי פעיל לחלוטין, ולכן מיקומו הטבעי הוא בקבוצה 18 בבלוק p, מעל הניאון והארגון.
הכימאים מעדיפים סידור זה משום שהוא שומר על אחידות התכונות בתוך הקבוצה.
שאלה נוספת נוגעת ליסודות שמתחילים את בלוק d לעומת אלו שמסיימים את בלוק f.
באופן מסורתי, לנתן (La) ואקטיניום (Ac) הוצבו בראש קבוצה 3 בבלוק d.
אולם, מדידות מודרניות מראות כי לוטציום (Lu) ולורנציום (Lr) הם אלו שמתאימים יותר לתפקיד זה בשל הרדיוס האטומי והתצורה האלקטרונית שלהם, מה שמעורר דיון על הגדרת הגבול המדויק של בלוק f.
מחקרים מראים כי ללוטציום יש תכונות של מתכת מעבר מובהקת יותר מאשר ללנתן.
גוש חלב הייתה העיירה החשובה ביותר בגליל העליון היהודי ובירת המנהל של האזור מימי בית שני, ולאורך תקופת המשנה והתלמוד, ונזכרת רבות במקורות.
לפי המסורת הייתה עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון.
יוחנן מגוש חלב, בן העיר, מילא תפקיד חשוב במרד הגדול נגד הרומאים בשנת 66, וגוש חלב הייתה העיר האחרונה שנפלה בידי הרומאים בגליל.
אחרי חורבן הבית השני נשמרה רציפות היישוב היהודי במקום עד למאה ה-19. העיר הייתה ידועה בסביבתה הפוריה אשר הניבה שמן זית משובח.
כיום בנוי על שרידי העיירה הכפר הערבי ג'ש.
שם המקום הוא גוש חלב, בין שהכוונה היא לחֵלֶב - החלק השומני של בהמה או לחָלָב - תוצרת הפרה, השם מעיד על עושרה של העיר.
יש הסבורים שמקור השם הוא בצבע הלבן של סלעי המקום.
לפי המסורת כבר מימי יהושע בן-נון - המאה ה-13 לפנה"ס מצודת העיר הייתה מוקפת בחומה.
זאת כנראה על פי הכתוב בספר שופטים על שבט אשר, שלא הצליח לכבוש מספר ערים באזור המיוחס לו, שתיים מהן נושאות שמות הקשורים במילה חלב, ונמצאות באזור בו שכבות הקירטון בולטות:
חז"ל כתבו על עושרה החקלאי של העיר: (תוספתא מנחות פ"ט מ"א)
אבא שאול אומר: שנייה לה רגב בעבר הירדן.
רבי אלעזר בן יעקב אומר: שלישית היה לה גוש חלב בגליל.
חז"ל גם קבעו את מועד סיום אכילת זיתי שנת שביעית בכל ארץ ישראל בהתאם לסיום עונת הזיתים בגוש חלב ובמירון הסמוכה - .
צבי אילן סבור כי מקור השם בלובן של הגבעה עליה הוא שוכן.
סלעי הגבעה הם ברובם אבן גיר בהירה.
לסברות כי שמו של הכפר בא מעושר השמן שהיה בכפר, או, שבכפר גידלו בקר שהניב שפע חלב - אין סימוכין במקורות.
בכתבי יוסף בן מתתיהו העיר מכונה גיסקלה, כנראה לפי שמה היווני.
במשנה במסכת ערכין נכתב שמצודת החקרא של גוש חלב, נכללה בין הערים שהיו מוקפות חומה מימי יהושע בן נון.
וכך נכתב במשנה: "עיר שגגותיה חומתה, ושאינה מוקפת חומה מימות יהושע בן נון אינה כבתי ערי חומה.
ואלו הן בתי ערי חומה: שלוש חצרות של שני בתים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון כגון קצרה ישנה של ציפורין, וחקרה של גוש חלב, ויודפת הישנה, וגמלה, וחדיד, וגדוד, ואונו, וירושלים, וכל כיוצא בהן" (פרק ט' י').
המשמעות של היות העיר בעלת חומה היא לגבי גאולת הקרקע בשנת היובל שאינה חלה על בתים בעיר חומה.
בימי בית שני נוספה לכך משמעות לגבי מועד קריאת מגילת אסתר.
סוקרי הקרן לחקר ארץ ישראל, שפעלה בין השנים 1871–1878 בארץ ישראל, מצאו שרידי בית כנסת בראש גבעת הכפר.
הם סברו כי הגבעה היא "החקרא הקדומה של גוש חלב".
עליה מצויה היום כנסית מר בוטרוס.
ליד הכנסייה מצויים שרידים עתיקים.
לדברי תושבי הכפר, בבנין הכנסייה, שולבו שרידים רבים של בית כנסת בקירותיה.
חז"ל שיבחו את הזיתים של גוש חלב.
בילקוט שמעוני ובמדרש ספרי דברים דרשו על הפסוק - אלו זיתים של גוש חלב".
אגדת חז"ל המובאת בתלמוד הבבלי במסכת מנחות, ובמדרש ספרי דברים, מספרת על השפע הרב של השמן היוצא מזיתי גוש חלב.
האזכור ההיסטורי הראשון של העיר הוא בכתבי יוסף בן מתתיהו, המספר על חלקה במרד הגדול.
לאחר המרד לא פסק היישוב היהודי בגליל ויש עדויות כי היה בגוש חלב יישוב גדול וחשוב.
הגאוגרף הערבי מוקדסי מספר שגודלה היה קרוב לעיר ראשית בפרובינציה וזאת על אף שלא שכנה על הדרך הראשית מטבריה לצור.
לפי עדויות נוסעים ועולי רגל, הרציפות היהודית נשמרה במקום.
לפי יצחק בן-צבי, נשיא מדינת ישראל לשעבר וחוקר תפוצות ישראל, הייתה המשפחה המרונית הראשונה בכפר ג'ש, היא גוש חלב הנוכחית, ממוצא יהודי, ואולי היא שריד ליישוב היהודי הכפרי הקדום שבמקום.
יוסף בן מתתיהו, בן המאה ה-1 לספירה, מספר כי גוש חלב הייתה "עיר קטנה", שתושביה היו שוחרי שלום ורובם היו עובדי אדמה.
הוא משתמש במילה היוונית "פּוֹליכְנה", שמשמעותה, עיירה, כלומר: יישוב גדול מכפר, אך קטן מעיר.
יוחנן בן לוי היה עשיר מקומי, שעד "המרד הגדול" היה אחראי על איסוף מס התבואות מכל האזור לגוש חלב עבור השלטון הרומי.
בשעה שהמלחמה נשאה אופי של מלחמה בין האוכלוסיות היהודיות והלא יהודיות השוכנות בארץ, הותקפה גוש חלב על ידי הגויים מהיישובים שמסביב.
אלה התנפלו עליה, גרמו בה הרס ושרפו אותה.
בתגובה לכך, יוחנן קיבץ אליו לוחמים מכל קצות הגליל, כארבע מאות במספר, וארגן אותם לכוח צבאי שהגן על ערי הגליל.
באמצעותם הוא פשט על הערים הנכריות.
גיוס אנשיו אלה מקרב פליטים, מלמד על כך שתושבי גוש חלב עצמם הסתייגו מפעילות מרדנית.
יוסף בן מתתיהו, אשר מונה למפקד הגליל מטעם השלטון היהודי בירושלים, מספר כי יוחנן שיקם את עירו וביצר אותה בחומות.
הוא מכר את אוצרות התבואה של הקיסר הרומי שהיו מאוכסנים בגליל, והשתמש בכסף לביצור העיר, על מנת להגן עליה מפני הרומאים הקרבים לגליל.
בשנת 67 החל מפקד הצבא הרומי אספסיאנוס את מסעו בגליל.
גוש חלב הייתה האחרונה מערי הגליל אשר החזיקה מעמד, לאחר נפילת המעוזים האחרונים בידי הרומאים – גמלא והר תבור.
בנו של אספסיאנוס, טיטוס נשלח אל גוש חלב, ועמו אלף רוכבים.
משהגיע טיטוס אל העיר, לדברי יוסף בן מתתיהו, יוחנן ביקש ממנו שלא להתחיל במלחמה ביום השבת.
טיטוס נענה לבקשה זו, ויוחנן עזב את העיר בחשכת הלילה, ועמו כמה אלפים מן הקנאים.
למחרת פתחו תושבי העיר את שעריה, והסגירוה בידי טיטוס, שהורה, כנהוג, להרוס קטע קטן מחומתה.
הסגרת העיר לרומאים מיד אחרי עזיבתו של יוחנן מעידה על כך שהוא איבד את תמיכתם של תושבי עירו.
זאב וילנאי במדריך הגליל וצבי אילן בספרו מביאים את תאורי הנוסעים על היישוב היהודי בגוש חלב:
בנימין מטודלה מסייר בגליל ומזכיר בספרו את הביקור בגוש חלב.
וכך הוא סוקר את קברי הצדיקים: בציפורי בקבר רבי יהודה הנשיא, בטבריה בקבר רבן יוחנן בן זכאי, בגוש חלב ובמירון.
שמואל ב"ר שמשון שהיה בגליל בשנת 1210 מספר: "משם הלכנו לגוש חלב ועל פני העיר מצאנו קברי שמעיה ואבטליון ובצידם קברי הדראצר ושראצר.
ושם יש אנשים טובים בעלי חסדים, ובכל מקום בואינו שם יוצאים עמנו יותר מב' מניינים לכבודנו".
מהמאה ה-13 מצוי מכתב ששלחו יהודי הגליל אל יהודי מצרים ונמצא בגניזת קהיר.
במכתב נזכרת עיר "גוש חלב" הקרויה גם (אלג'יש).
אשתורי הפרחי בספרו כפתור ופרח היה בעיר בשנת 1320. הוא מתאר את מיקומה, כחצי שעה מצפון למירון.
הוא כותב: "ואני בבואי אל ארץ הקדושה, בחסד עליון, שמעתי כי בירושלים וגוש חלב...
היו קורים את המגילה בימים י"ד וט"ו אדר .
בספר "שבילי דירושלים" המיוחס לרבי יצחק חילו נכתב: "גוש חלב רחוקה מעט מצפת.