tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשרד דורג כמשרד ישראלי מוביל על ידי מדריכי דירוג בין־לאומיים, בהם IFLR1000, Legal 500, Chambers Global ו-Who's Who Legal, וכן על ידי מדריכי דירוג ישראליים כמו BDI ודן אנד ברדסטריט.
בשנת 2021 זכה המשרד גם בתואר משרד השנה בישראל לשנת 2021 על ידי ALB (Asian Legal Business) מבית Thomson Reuters.
בין השנים 2015 ועד 2021 נבחר משרד נשיץ ברנדס אמיר על ידי מכון Mergermarket, מכון מחקר בין־לאומי בתחום המיזוגים והרכישות, לשלישייה הראשונה של המשרדים בישראל בתחום.
בשנים 2015 ו-2018 דורג המשרד במקום הראשון בתחום המיזוגים והרכישות בישראל.
באפריל 2022 עברה למשרד נשיץ ברנדס אמיר ושות' מחלקת התשתיות והאנרגיה של משרד עמית פולק מטלון ושות' ומחלקת הקניין הרוחני של משרד "איתן מהולל שדות, עורכי דין ועורכי פטנטים".
ביולי 2025 מוזגו למשרד משרד עו"ד שלמה כהן ושות' ומשרד עו"ד ענבל דהן-שרון.
המשרד הממוזג כולל 312 עורכי דין ובסך הכול כ-465 עובדים.
"נשימה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי חן אהרוני בהשתתפות אסתי גינזבורג.
את השיר הוציאה לאור בשנת 2010 חברת התקליטים Mobile1 Music, והוא נכלל כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה של הזמר, "חן אהרוני".
השיר נכתב והולחן על ידי סהר חגי וניצן קייקוב, שגם הפיק אותו.
הוא הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-18 במרץ 2010. בשבוע לאחר מכן נכנס לדירוג במקום ה-19. ב-6 במאי, לאחר שישה שבועות במצעד, עלה למקום הרביעי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-17 ביוני, לאחר 11 שבועות רצופים, יצא מהמצעד.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של התחנה ושל גלגלצ דורג במקומות ה-25 וה-28 בהתאמה.
"נשיקה אחרונה" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הישראלית ליאת בנאי.
האלבום יצא לאור בשנת 1995, בהוצאת חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
את האלבום הוציאו בפורמט של תקליטור וקלטת שמע ובמרוצת השנים היה זמין להורדה דיגיטלית והועלה לסטרימינג.
באלבום נכלל הלהיט "נשיקה אחרונה", שהוא דואט עם אבי ביטר.
בנוסף, בלטו "אין לך מילה" ו"מתחרטת על טעויות".
לאחר יציאת אלבום הבכורה של ליאת בנאי "אבא סליחה טעיתי" (1994), יצא אלבום האולפן השני שלה "נשיקה אחרונה", שיר הנושא הוא הדואט השני שביצעה עם אבי ביטר, שירים מוכרים מתוך האלבום הם "אין לך מילה" ו"מתחרטת על טעויות".
כמו כן, נכללו באלבום שירים נוספים כדוגמת "אהבה ומשחקים" ו"לנצח לאהוב".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורישראל1995תקליטור • קלטת שמעאבי גואטה
נשיקה ארוכה ללילה הוא סרט פעולה ומתח אמריקאי משנת 1996 בבימויו של רני הרלין, על פי תסריט מאת שיין בלאק.
בסרט מככבים ג'ינה דייוויס כסמנתה קיין, מורה בבית ספר בעיירה קטנה המגלה כי עברה מסתיר סודות אפלים, וסמואל ל.
ג'קסון כבלש פרטי המסייע לה לחשוף את זהותה האמיתית.
הסרט משלב בין מתח, אקשן ואלמנטים של סרטי ריגול ומזוהה עם סגנון הכתיבה השנון של בלאק.
הסרט זכה לביקורות מעורבות אך הפך עם השנים לסרט קאלט.
הסרט יצא לאקרנים על ידי ניו ליין סינמה תקציבו עמד על כ-65 מיליון דולר, והוא גרף כ-95 מיליון דולר בקופות ברחבי העולם.
סמנתה קיין היא אם חד הורית ומורה בבית ספר בעיירה קטנה, החיה חיים שלווים עם בתה הקטנה.
היא אינה זוכרת דבר מעבר לשמונה השנים האחרונות, מאז שנמצאה פצועה על חוף ים, ללא זיכרון מחייה הקודמים.
כאשר היא נפגעת בתאונת דרכים, זיכרונות מעברה מתחילים לצוף מחדש, ובמקביל היא מגלה שיש לה כישורים יוצאי דופן בלחימה ובהתמודדות עם כלי נשק.
בעקבות האירועים היא שוכרת את שירותיו של מיץ' הנסרי, בלש פרטי עם עבר מפוקפק, כדי שיחקור את עברה.
החקירה מובילה אותם למסע מסוכן שבו סמנתה מגלה כי שמה האמיתי הוא צ'רלי בולטימור – מתנקשת מיומנת שעבדה בעבר עבור הממשל.
עם התקדמות העלילה היא נאלצת להתמודד עם רודפיה, לחשוף את האמת על עברה ולהכריע האם לחזור לזהותה הקודמת או להישאר בחייה החדשים.
ג'ינה דייוויס – סמנתה קיין / צ'רלי בולטימור, מורה שמגלה שהיא מתנקשת לשעבר.
ג'קסון – מיץ' הנסרי, בלש פרטי שמסייע לסמנתה לגלות את זהותה האמיתית.
קרייג בירקו – טימותי, הנבל הראשי בסרט, מתנקש קר רוח המחפש לחסל את סמנתה.
בריאן קוקס – נתן וולדמן, סוכן מודיעין לשעבר שמגלה לסמנתה את האמת על עברה.
דייוויד מורס – לוק, דמות מסתורית הקשורה לעברה של סמנתה.
מלינה קאנאקארדס – טריש, בת זוגו לשעבר של מיץ' ואחת הדמויות המלוות בסיפור.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות עם צאתו.
באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 70% על בסיס 61 ביקורות, כאשר הקונצנזוס קובע כי הסרט מספק אקשן משעשע ודיאלוגים שנונים אך עלילתו נוטה להיות מעט לא ממוקדת.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון ממוצע של 44 מתוך 100, בהתבסס על 22 ביקורות, מה שמעיד על תגובות מעורבות.
הביקורות שיבחו את הופעתה של ג'ינה דייוויס ואת הדינמיקה שלה עם סמואל ל.
ג'קסון, אך חלק מהמבקרים ציינו כי הסרט סובל מעודף קלישאות ונמרחות עלילתית.
בישראל הסרט התקבל בחיוב, כאשר מבקרי קולנוע שיבחו את השילוב בין אקשן והומור, אך ציינו כי העלילה צפויה ברובה.
הסרט לא נחשב להצלחה קופתית גדולה בזמנו, אך עם השנים צבר מעמד של סרט קאלט במיוחד בקרב חובבי אקשן מהאייטיז והתשעים.
והפך לסרט חג המולד פופולרי כחלופה למת לחיות.
נשימה בנוזל היא דרך נשימה בה אורגניזם המורגל לנשימת אוויר, נושם נוזל עשיר בחמצן המספק יכולת המרת פחמן דו-חמצני (כגון פלואוריד אורגני).
הנוזל המעורב דורש תכונות פיזיקליות מסוימות, כמו מסיסות בגזי נשימה, צפיפות, צמיגות, לחץ אדים וליפופיליות, תכונות שחלק מהכימיקלים הפרפלואוריים (PFC) מחזיקים בהן.
לכן, חשוב לבחור את הכימיקל הפרפלואורי המתאים ליישום הביו-רפואי הספציפי, כגון הנשמה נוזלית, אספקת תרופות או תחליף דם.
התכונות הפיזיקליות של כימיקלים פרפלואוריים נוזליים משתנות באופן משמעותי; עם זאת, התכונה המשותפת לכולם היא המסיסות הגבוהה שלהם בגזי נשימה.
למעשה, נוזלים אלו סוחבים יותר חמצן ופחמן דו-חמצני מהדם.
תאורטית, הנשמה נוזלית עשויה לסייע בטיפול במטופלים עם פגיעות ריאה או פגיעות לב חמורות.
נשימה בנוזל הוצעה גם לשימוש בצלילה עמוקה ובנסיעות לחלל.
למרות ההתקדמות חלקית בהנשמה נוזלית, לא התבססה עדיין שיטה סטנדרטית ליישום.
יש להדגיש שהנשמה נוזלית גורמת לגוף לתגובת גירוי, שכן הריאות אינן מורגלות בנשימת נוזל.
התגובה יכולה להיות שיעול, קוצר נשימה והרגשת טביעה.
בהשקפות רוחניות, הנשמה היא הצד הרוחני של האדם.
קיימות גישות רבות לתפיסת הנשמה, חלקן דתיות וחלקן חילוניות.
התפיסות נבדלות בביטויין בספרות, בכתבי דת ובשפה.
נשמה כמהות החיים: על פי גישה זו, נשמה היא עצם העובדה כי אדם מסוים הוא חי, ולא גורם פיזיקלי פשוט.
תפיסה זו מצמצמת את הגדרת הנשמה, לעצם העובדה כי האדם מסוגל למצוא משמעות במציאות שסביבו.
נשמה כביטוי לתודעה: על פי גישה זו, הנשמה היא ביטוי לחלק של תודעת האדם אשר מבטא את יכולתו של האדם להתבונן בעצמו ובעולם ולהיות במצב של מודעות סביבתית, בניגוד לחלקים בתודעה שמהותם להגיב כלפיו.
במקרה זה, מזוהה הנשמה עם מושג הנפש, כביטוי לפן הרגשי והחוויתי, המעיד על כך שישות מסוימת היא יצור חי, השונה מבחינה פילוסופית ממנגנון פיזיקלי מורכב אחר.
על פי תפיסה זו, נשמה היא הגורם המבדיל בין אדם למכונה מורכבת, ומציבה אותו כגורם סובייקטיבי, בעל ערכים אותם הוא מסוגל להשליך על המציאות החיצונית.
נשמה כישות עצמאית: על פי גישה זו, נשמה היא ישות ממשית, חסרת צורה, המסוגלת לקיום שאינו מחויב ותלוי בקיומו הגופני של האדם.
כאשר היא נמצאת בגוף היא מהווה המנוע הפנימי ומרכז הבקרה והשליטה שלו, וכאשר היא עוזבת אותו באופן חלקי (בשינה) או לצמיתות (במוות), הגוף מאבד את חיוניותו והופך לחפץ דומם, שאין לו זרם תודעה סובייקטיבי.
על פי תפיסה זו, לנשמה קיום במישורים שאינם פיזיים, ועל כן היא כפופה לחוקיות שונה מהחוקיות הפיזיקלית (למשל היא יכולה להיות בכמה מקומות בו זמנית).
מרבית המצדדים בגישה זו סוברים שהנשמה מתקיימת גם לאחר מות הגוף עצמו, במישור המנותק מהמישור הגופני הרגיל.
אמונה כזו עשויה להיות קשורה לאמונה בתיקון הנפש, חיי אלמוות, חיי העולם הבא, וגלגול נשמות.
ההסבר לצורך לדבר על נשמה לאדם בגישה הזו, הוא בפשטות העובדה שיש לכל אדם אני ואישיות משל עצמו.
איזו ישות תודעתית שתופסת את העולם ומתבוננות בו מבחוץ, שהעיניים משמשים לה ככלים להתבונן והאוזניים ככלים לשמוע, אבל היא מעבר לכך.
האדם המתעורר זוכר בדיוק מי הוא, מה ייעודו, רצונותיו והדברים האחרונים שעשה לפני שנרדם.
ההסבר לפי דתות שונות הוא עזיבה ארעית של הנשמה בעלת התודעה והזכירה את הגוף ועלייתה לעולם העליון הנסתר, ובמצב של עוררות, חזרתה של הנשמה לשכון בגוף.
מקרה של תרדמת, יכול להיות מוסבר באופן דומה: הנשמה עוזבת את הגוף אך אינה שבה אליו.
עניין נוסף שמוסבר לפי גישה זו הוא התהליך של טרנספורמציה של רעיון ומחשבה מופשטת שאין לה מקום מיוחד, שהופכת ומיתרגמת למעשה ופעולה.
כיצד קורה שאדם חושב לרוץ, וכתוצאה מאותה מחשבה מתבצעים בגופו תהליכים פיזיוביולוגיים, שבהם המחשבה הזו שאין לה ממשות פיזית מייצרת פולסים חשמליים בנוירוני המוח, שמתחילים את השרשרת של הפעילות הזו, עד שלבסוף השרירים מתכווצים והאדם מתחיל לרוץ?
מושג הנשמה ביהדות קיבל משמעויות שונות בתקופות שונות.
אף על-פי שבדתות מצרים העתיקה ומסופוטמיה הייתה אמונה במעין נשמה שעוזבת את הגוף עם המוות וממשיכה להתקיים אחריו (כך בספר המתים המצרי, ובחלקים אחדים של עלילות גילגמש), הרי שבמקרא המושג לא הודגש (המילה נשמה בעברית מקראית מבטא בעיקר כינוי לאדם החי או לחיי האדם.
עם זאת, כבר בבריאת האדם נזכר שהוא מורכב משני חלקים שאחד מהם הוא נשמה: .
הרעיון המקראי שהאדם מורכב משני חלקים שונים - גוף ונשמה פותח במקורות מאוחרים יותר ביהדות, בחלק מאגדות חז"ל, במדרשים ובפילוסופיה היהודית של ימי הביניים.
יש הטוענים כי הדגש של רעיון הגוף והנשמה התרחש בהשפעת הפילוסופיה היוונית של אריסטו ואפלטון, פילוסופיה שהייתה לה השפעה מרחיקת לכת גם על דתות ותרבויות אחרות במערב .
לפי התפיסה הזו, הנשמה היא חלק שונה לחלוטין מהגוף ואינה חומרית.
הרצון החופשי נובע מן הנשמה, ולפיכך, בעולם הארצי, רק לבני אדם יש רצון חופשי.
לפי תפיסה זו, לבעלי חיים אין נשמה, אלא רק גוף ולפיכך אין להם רצון חופשי.
מבין המאמינים בגלגול נשמות, יש המוציאים מכלל זה בעלי חיים שהם התגלגלות של נשמת אדם.
מעבר לכך, בנשמה, שהיא עצמוּתוֹ של האדם ועיקר אופיו, יש משהו מהאלוהות.
כך הבינו חז"ל את המימרה .
על פי תפיסה זו גרסו הוגי היהדות כי כלל רצונות האדם בחייו חלוקים לשני חלקים, החלק האחד כולל את הרצונות הנובעים מהנשמה, והחלק האחר כולל את הרצונות הנובעים מהגוף.
רצונותיו של הגוף הם זמניים וחולפים עם המוות, לעומת הרצון של הנשמה הקיים לנצח, כשם שהנשמה קיימת לנצח.
לכן ראוי לאדם לעבוד בחייו בעבור נשמתו הנצחית, ולא בעבור גופו החולף, כי נשמתו היא "האני הגבוהה" יותר שלו, והגוף איננו אלא ביטוי חיצוני וזמני.
לדבריהם, רצון הנשמה הוא להתקרב לאלוהים ולעבוד אותו, ולכן על האדם לקיים את מצוות האלוהים, ולהשתדל בכל נפשו להתקרב אליו.
אמנם, במקביל מוטל על האדם לספק את צורכי גופו הפיזיים והנפשיים (כל עוד אינם מהווים "עבירה"), כדי שיהיה לו יישוב הדעת לעבודת השם.
בקריאת שמע על המיטה ובברכות השחר ישנן תפילות המבטאות את הנשמה כיחידה רוחנית בפני עצמה, שבשעת השינה מתנתקת מהגוף ומופקדת בידי האל, והוא מחזירה ברחמיו בבוקר מחודשת ורעננה.
סימוכין לתפיסה זו יש בפסוק מתהלים "בידך אפקיד רוחי" הנאמר לפני השינה.
משום כך נחשבת אצל חז"ל שינה כמיתה קטנה, "שינה אחד מששים במיתה" ().
בבוקר נאמרת תפילת הודיה על "תחיית מתים" קטנה זו בתפילה "אלהי נשמה", שמופיעה בתלמוד הבבלי: "אֱלהַי, נְשָׁמָה שֶׁנָּתַתָּ בִּי טְהורָה הִיא.
בָּרוּךְ אַתָּה ה', הַמַּחֲזִיר נְשָׁמות לִפְגָרִים מֵתִים." אולם מתפילה זו לא מובן הרעיון שהנשמה היא מקור הרצון החופשי ועיקר האדם, אלא שהנשמה היא דבר הנתון באדם, דהיינו הגוף, ומאפשרת את חיי הגוף עד המוות, וכן לעתיד לבוא בתחיית המתים.
על פי ספר הזוהר, נותרת בגוף האדם בזמן שינה רק חלק קטן מהנשמה, המכונה קוסטא דחיותא, ורק בזכות הקוסטא דחיותא האדם יכול להקיץ בבוקר משנתו.
הרב אברהם יצחק קוק כותב שכל ישראל הם נשמה אחת הכוללת את כל היחידים ולכן לכולם יש חלק לעולם הבא.
בתורת הקבלה יש הרחבה ופירוט של הנושא.
על פיה באדם חמישה חלקים רוחניים, כאשר השניים העליונים קשורים לתופעת הנבואה:
נפש, רוח, נשמה, חיה ויחידה (נר"ן ח"י).
ישנם הרבה פירושים בקשר לכוחות האלו.
נפש - היא הכוח הנפשי שמחיה את המערכת הביולוגית והרגשית של האדם.
רוח - היא ההכרה הגלויה של האדם הַמֶּחְשָׁב (mind).
התודעה הרגילה של האדם סובייקטיבית ורלטיבית בדרך כלל.
"רוח האדם העולה מעלה מעלה".
נשמה - היא העל מודע העמוק של האדם.
הגרעין האישיותי הפנימי שלעולם לא משתנה ולא מתקלקל.
מכוחה רוצים, נדחפים ועושים דברים שאין מבינים את פשרם.
לפעמים היא שולחת רמזים בחלומות.
הנשמה טהורה תמיד והאדם איננו יכול לפגום אותה, אלא לעמעם את הופעתה והתגלותה בו.
היא חלק פנימי יותר, שמחובר אל כללות האומה הישראלית.
יחידה - יחידה שבנפש, היא ממד פנימי עוד יותר, שהיא מחוברת עם ה' ואינה יכולה להינתק ממנו, ומכוחה מוכן היהודי למסור את נפשו על קידוש השם.
מכאן שיש באדם רבדים עליונים ותת מודעים של "אני", שאחד סמוי יותר ממשנהו ויותר כוללני ומתאחד עם הסביבה והיקום, עד שברמה העליונה והנסתרת ביותר, ישנה התאחדות בין בני האדם לבין עצמם ובינם לבין האלוהים.
על פי המסורת היהודית, בשבת מתווספת לאדם היהודי, נשמה נוספת, ששוהה בגוף למשך השבת, רש"י מסביר שתוספת הנשמה בשבת, גורמת לכך שניתן לאכול יותר מאשר בדרך כלל, ואין נפשו קצה עליו, אולם בספרות הקבלה והחסידות מבואר שהנשמה היתירה גורמת להרגשת התעלות רוחנית, לשומרי השבת.
הדיון לגבי קיום הנשמה החל כבר בימי הפילוסופיה היוונית.
אפלטון טען לקיום הנשמה הנצחית בדיאלוג "מנון" אך היו פילוסופים שהתנגדו לו.
אריסטו למשל, סבר שאין נשמה, אך ייחס לכל חומר תכונות "נשמתיות" כרצון ומטרה.
בפילוסופיה המודרנית התפתחו שלוש גישות עיקריות:
המטריאליזם שתומכיו טוענים שניתן להסביר את כל פעולות האדם במסגרת של פעולות פיזיקליות וכימיות, לרבות חשיבתו והכרתו של האדם ובעצם אין האדם שונה מכלל החומר בטבע.
הדואליזם שתומכיו טוענים שהאדם מורכב מגוף ונפש גם יחד.
לדבריהם, לא ניתן להסביר את הדברים שנתפסים שלא באמצעות החושים, כמו רגשות ומחשבות כחומריים.
יתר על כן, מהיכרותנו עם עולם הטבע בלתי הגיוני לומר "חומר רוצה" או "חומר בעל תודעה".
האידיאליזם שתומכיו סבורים שהאדם הוא רק נפש.
הם שואלים שאלה פשוטה: איזו הוכחה ישנה לקיום החומר?
הרי אנו מכירים רק את התמונות העולות במוחנו, מי אמר שגם קיים שם משהו מציאותי?
לפי גישה זו ייתכן כי היקום כולו מתקיים בנפש האדם בלבד ואין לו קיום אובייקטיבי.
בדרך כלל המונח נשמה אינו מתאר ישות פיזיקלית (כלומר ישות בעלת אנרגיה או מסה) ולכן במקרה כזה המדע מתייחס לנשמה כאל גורם מטאפיזי שקיומו אינו ניתן להפרכה באמצעות ניסויים, כך שגם אם היא קיימת ומשפיעה, לא ניתן להוכיח זאת.
לפיכך, אין חקירה של המושג "נשמה" במסגרת המחקר המדעי, וכל התאוריות בעניין אינן מדעיות אלא פילוסופיות.
עם זאת, המחקר המדעי בוחן את הקורלציה (מתאם) בין תחושותיו ומחשבותיו של אדם לבין תופעות פיזיקליות וכימיות שנובעות מפעילות תאי העצב במוח ומהקשרים ביניהם, או לפעמים מתופעות בחלקי הגוף האחרים.
פוריותו של המחקר המדעי בשיטה זו ניכרת, למשל, בהתקדמות הטיפול במחלות המשפיעות על מצב הרוח וההתנהגות (מחלות נפש) באמצעים פסיכיאטריים.
מחקרים שהתייחסו לקורלציה בין מצב הרוח וההתנהגות לתופעות במערכת העצבים, הביא לפיתוח תרופות ואף טיפולים כירורגיים במחלות נפש.
לאור כל זאת, הדיון בנשמה כישות עצמאית, או ככזו שיכולה להתקיים במנותק מהמוח או אחרי הפסקת פעילותו והריסת רקמותיו, אינו נעשה במישור המדעי, אלא במישור הפילוסופי, הרוחני והדתי.
סוגיית הטיפול במושג ה"נשמה" בפילוסופיה ובמדע נידונה בהרחבה במסגרת מה שמכונה: הבעיה הפסיכופיזית.
אין לו גרוש על הנשמה - כינוי לאדם ללא אמצעים כלכליים.
נשמת הדברים - התוכן הרעיוני שבהם שנותן להם טעם ומשמעות.
גילוי נשמה - התגלות רוחנית פנימית של האדם.
נשמה שלי - כינוי חיבה עממי.
החזיר את נשמתו - כינוי לפטירה.
כל עוד נשמה באפו - כל עוד הוא חי.
נתן את הנשמה - עשה משהו במסירות ובהתלהבות.
לעילוי נשמת - מתנה, לימוד או מעשים טובים הנעשים על מנת להשיג "עילוי נשמה" - מצב בו הנשמה מתקדמת בגן עדן או יוצאת מהגיהנום.
נר נשמה - נר זיכרון, שמדליקים ביום השנה לפטירתו של אדם קרוב.
הוציא לו את הנשמה - טרטר אותו כהוגן, ביטוי סלנגי המתאר התעמרות של אדם אחד באדם אחר.
נשמת כל חי - שם תפילה
בעל תשע נשמות - כינוי למי שמצליח להנצל מצרה, סכנה, או לשקם את עצמו ממצבים קשים פעם אחר פעם.
נשמה טובה - לשון סגי נהור המיוחסת לאנשים שאינם חיוביים במיוחד.
פרחה נשמתו - חווה פחד נוראי או פשוט מת.
מכר את נשמתו לשטן - נאמר על אדם שמשתף פעולה עם פושעים או אויבים
נשיקה צרפתית היא סוג של נשיקה, שבה הלשון נוגעת בפיו של בן-הזוג, נוסף על מגע בין השפתיים.
נשיקה זו נחשבת מאוד רומנטית וארוטית, אף יותר מנשיקה רגילה, ומבוצעת כמעט תמיד בהקשר מיני; לרוב היא גם ממושכת יותר.
נשיקות צרפתיות אינן נפוצות בכל התרבויות בעולם, והתדירות שלהן יכולה להשתנות במידה ניכרת גם מזוג לזוג.
מחלות כגון הצטננות, שפעת, דלקת קרום המוח והרפס שפתיים עלולות לעבור דרך נשיקה צרפתית.
הביטוי "נשיקה צרפתית" התחיל להתפשט במאה ה-20 בעיקר באנגליה ובארצות הברית, כשהיה רצון להבדיל בין סוגי נשיקות ולהדגיש סגנון נשיקה שנחשב לנועז או אינטימי יותר, הכולל הכנסת לשון לפיו של בן או בת הזוג.
הביטוי נבע מהתפיסה שלפיה הצרפתים נחשבים פתוחים ומשוחררים יותר מבחינה מינית.
תיירים וחיילים ששבו משהות בצרפת, במיוחד לאחר מלחמת העולם הראשונה, הפיצו את המנהג ואת שמו בארצותיהם, תוך קישור ישיר בין סגנון הנשיקה ל"אופי הצרפתי" כפי שנתפס אז במערב.
עם זאת, עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שנשיקות, כולל בהקשרים אינטימיים, התקיימו עוד בעת העתיקה.
כתבים חרסיים ממסופוטמיה וממצרים, שנכתבו לפני כ-4,500 שנה (בסביבות שנת 2500 לפני הספירה), כוללים תיאורים של נשיקות בין בני זוג, חברים ולעיתים גם בהקשרים דתיים ופולחניים.
נשיקה צרפתית מערבת מגע ישיר בין חללי הפה של שני אנשים, כולל הלשון והרוק.
מחקר שפורסם בשנת 2014 בכתב העת המדעי "Microbiome" בחן את השפעת הנשיקה על העברת מיקרואורגניזמים בין בני זוג.
החוקרים מצאו שבמהלך נשיקה שנמשכת 10 שניות, מועברים בממוצע כ־80 מיליון חיידקים.
עוד נמצא כי זוגות שנוהגים להתנשק לעיתים תכופות מציגים דמיון גבוה יותר בהרכב המיקרוביוטה בפה, בעיקר על הלשון, בהשוואה לזוגות שמתנשקים לעיתים רחוקות.
כחלק מהשפעותיה של הנשיקה הצרפתית, היא עלולה לגרום למספר סיכונים בריאותיים.
מחקרים מצביעים על כך שמגע רוק אינטנסיבי מסוג זה עלול להעביר את נגיף אפשטיין בר (EBV), שגורם ל"מחלת הנשיקה", במיוחד בקרב צעירים במערכות יחסים אינטימיות.
בנוסף דווח על קשר בין נשיקות מסוג זה לבין עלייה בנשאות של החיידק Neisseria meningitidis, העלול לגרום לדלקת קרום המוח.
קשר זה נצפה בעיקר סביב אוכלוסיות צעירות שבאו במגע חברתי קרוב.
ממצאי המחקר מצביעים גם על כך שהנשיקה עשויה לשמש מסלול להעברת זיבה בלוע (oropharyngeal gonorrhea), גם ללא מגע מיני ישיר.
החוקרים מציינים כי נתונים מצטברים תומכים בהשערה שלפיה נשיקה שכוללת שימוש בלשון עלולה לשחק תפקיד משמעותי בהעברת המחלה, בפרט בקרב אוכלוסיות בסיכון.
מחקר שפורסם בשנת 2013 בחן את תפקידן האפשרי של נשיקות רומנטיות, ובפרט נשיקות צרפתיות, במסגרת מערכות יחסים זוגיות.
החוקרים זיהו שלושה תפקידים עיקריים לנשיקות מסוג זה: הערכת התאמה זוגית (mate assessment), חיזוק הקשר הרגשי (pair bonding), ועידוד עוררות מינית.
הממצאים העלו שמשתתפים שדיווחו על תדירות גבוהה יותר של נשיקות בזוגיות נטו לדווח גם על רמות גבוהות יותר של שביעות רצון מהקשר.
בנוסף הועלה שנשים נטו לייחס חשיבות גבוהה יותר לנשיקה בהקשרים של חיבור רגשי והערכת התאמה לבן זוג פוטנציאלי.
בנוסף להשפעה הרגשית של הנשיקה, מחקר שפורסם מצא כי שכיחות נשיקה צרפתית משתנה בהתאם למידת אי השוויון הכלכלי במדינה.
אנשים במדינות שבהן האי שוויון גבוה יותר דיווחו על תדירות גבוהה יותר של נשיקות אלו.
ממצא זה לא נצפה לגבי חיבוקים או קיום יחסי מין.
החוקרים הציעו שייתכן ולנשיקה הצרפתית תפקיד ייחודי בביטוי רגשי ובאינטימיות זוגית, שעשוי לשקף תחושות של מחויבות או ביטחון רגשי.
נשמה יתרה היא מושג יהודי קבלי, לפיו בכניסת שבת נוספת כביכול באדם נשמה למשך כל השבת עד יציאתה.
לדעת רש"י בעקבות תוספת נשמה זו, האדם יכול לאכול בשבת יותר מאשר בדרך כלל, ואין נפשו קצה עליו.
בספרות הקבלה והחסידות מבואר שהנשמה היתרה גורמת להרגשת התעלות רוחנית, לשומרי השבת.
המקור למושג נשמה יתרה נמצא בתלמוד במסכת ביצה: זמן כניסת הנשמה יתרה, כפי הנראה מדברי הפוסקים הוא משעת כניסת שבת, או משעת קבלת שבת.
אך יש שכתבו שכבר מחצות יום שישי נכנסת הנשמה יתרה.
בשערי תשובה כתב בשם תלמידי האר"י .
אך המאירי מהאסכולה הרציונליסטית פירשו על דרך אחרת
ישנם גם המסבירים את מנהג הרחת הבשמים בהבדלה, כהמשכת הנשמה היתרה אל תוך יציאת השבת ולששת ימי השבוע, על ידי נשימת ריחה וזיכרונה של הנשמה היתרה ובכך המשכת אורה, ריחה וזיכרונה אל תוך יציאת השבת וששת ימי השבוע.
בדומה לכך, כך גם מנהג מזיגת יין ההבדלה אל מחוץ לגביע, וכן מנהג הארת ציפורני כפות הידיים, שהן קצוות הגוף הפונים החוצה אל מלאכת החולין בששת הימים.
וכך האדם ממשיך להיות מבושם מקדושת וברכת אור הנשמה היתרה.
וכך נכתב במדרש שכל טוב .
גם מנהג סעודת המלווה מלכה, שהיא הסעודה הרביעית של שבת, מוסבר על ידי כמה מהמקובלים, כסעודה אחרונה עם הנשמה היתרה, רגע לפני שהיא עוזבת את הגוף.
לדעת רשב"ם אף ביום טוב ישנה נשמה יתרה, ולכך כאשר חל יום טוב במוצאי שבת אין לברך על הבשמים, מאחר שהנשמה היתרה אינה מסתלקת במוצאי שבת, אלא רק למחרת - במוצאי יום טוב.
אך בעלי התוספות כתבו להוכיח מכך שאין מברכים על הבשמים במוצאי יום טוב - שביום טוב אין נשמה יתרה.
נשמה צוענית הוא אלבומה השישי כסולנית של ירדנה ארזי, שיצא ב-1987.
האלבום כלל אחד עשר שירים המבוססים על מוזיקה צוענית אשר מקורה במזרח אירופה, בהם להיטים בינלאומיים גדולים, כולם מתורגמים לעברית על ידי אהוד מנור, על פי רעיון של מנהלה האמנותי גברי מזור.
האלבום, בהפקתו המוזיקלית של מתי כספי, זכה להצלחה גדולה בישראל, והוא אלבומה הנמכר ביותר של ירדנה ארזי.
בנוסף, יש באלבום גם שיר אחד מקורי, "כשהצועני אוהב", שכתב אהוד מנור והלחינה יהודית רביץ, ששמרה על רוח צוענית בלחן.
באלבום זה המשיכה ארזי רצף של הצלחות מסחריות גדולות, שנמשכו לאורך כל שנות השמונים.
בשבוע בו יצא האלבום הוא זכה בתקליט זהב לאחר שמכר מעל 20,000 עותקים.
בהמשך אותו החודש זכה בתואר תקליט פלטינה בעקבות מכירת 40,000 עותקים, ועד תום אותה השנה זכה בתקליט פלטינה כפולה ובתקליט פלטינה משולשת.
את האלבום הוציאה ארזי בהפקה עצמאית, כמו את כל אלבומיה לאורך השנים.
בשנת 1988 הועלה התקליט על דיסק, לצד אלבום נוסף של ארזי, "שוב בתמונה" שיצא ב-1986.
מתי כספי שמר על צליל אותנטי ומקורי, המזכיר מאוד את הלחנים הצועניים העממיים.
מרבית שירי האלבום קצביים, וכן שולבו בו כלי נגינה כמו אקורדיון, מנדולינה וכינור, ובנוסף מקהלת זמרים גדולה בהשתתפות יהודה תמיר, איריס שמי, מיקי קם, פנינה בריק, ראובן גבירץ ואחרים.
ההפקה המושקעת של האלבום כללה גם שישה קליפים צבעוניים שהופקו במיוחד עבור תוכנית הטלוויזיה "ממני מני" ששודרה בערוץ הראשון בהנחיית מני פאר.
הקליפים, אותם ביים צדי צרפתי, היו ללהיטיו הגדולים של האלבום: "הכינור הנאמן", "כשהצועני אוהב", "מה יש לי", "עיניים שחורות", "יריד האהבה" ו"רוח ואש".
זכורה במיוחד השמלה שנתפרה לארזי לרגל האלבום, עמה הופיעה תקופה ארוכה לאחר צאתו.
השיר "רוח ואש" (או במקורו "מרכבות האש"), שהולחן על ידי הרומני ריכרד שטיין, תורגם לעברית 30 שנה קודם לביצועה של ארזי תחת השם "גוי של שבת" ("Johnny is a goy for me") על ידי דן אלמגור.
את השיר בנוסח העברי הישן שרה רביעיית מועדון התיאטרון.
בעקבות הצלחת האלבום שמרה ארזי על רוח צוענית גם בשיר "בן אדם", אשר ייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון בשנת 1988 ובשיר "היא רוקדת", שהשתתף בקדם אירוויזיון הפרטי של ארזי ב-1988. גם "בן אדם" השתתף באותו קדם.
במצעד הפזמונים השנתי של שנת תשמ"ז צעד רק השיר המקורי מהאלבום "כשהצועני אוהב".
ארזי זכתה בפעם השלישית בקטגוריית זמרת השנה.
בשנת 2010 הוציא שחקן תיאטרון היידישפיל והזמר יוני אילת את אלבומו "ציגיַינער נשמה" ובו גרסאות ביידיש לשירי "נשמה צוענית".
באפריל 2015 הפכו שירי אלבומו של אילת (שיריה של ארזי, למעשה) להצגה ביידישפיל הנושאת אף היא את השם: "נשמה צוענית", בבימויו ובעריכתו של אילת, בהשתתפות אנסמבל השחקנים הצעיר של התיאטרון.
לחן השירים עממי צועני, למעט "כשהצועני אוהב" אשר הולחן על ידי יהודית רביץ.
מתי כספי - גיטרות, מנדולינה, קלידים, פסנתר, אקורדיון, תופים, בס, כלי הקשה, עיבודים, הפקה מוזיקלית.
חיים רומנו - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, מנדולינה.
פטר ורטהיימר - סקסופון סופרן, קלרינט, חליל.
קולות - "חבורת הצוענים": מיקי קם, עמי מנדלמן, דינה גולן, אילן וייל, ריקי מנור, פרנקי גליקסמן, איריס שמי, רותי בן אברהם ומתי כספי.
אסתר נשמה טהורה שלוחה קרליבך (נולדה ב-9 באוקטובר 1974 בניו יורק) היא זמרת יהודיה-אמריקאית, בתו של הרב שלמה קרליבך.
קרליבך התחילה לשיר עם אביה בגיל 15. את הקריירה המקצועית שלה היא התחילה שלושה שבועות לאחר מות אביה ב-1994. את מפיקה, דוד מורגן, פגשה קרליבך בשנת 1996. באותה שנה הוציאה קרליבך את אלבום הבכורה שלה- "נשמה".
ב-1997 יצא אלבומה השני של קרליבך, "הנשמה של שלמה", הכולל שירים ששרה יחד עם אביה.
מאז הוציאה קרליבך עוד חמישה אלבומים.
ב-2010 הוציאה קרליבך את האלבום "Higher and Higher", בו היא משתפת פעולה עם מקהלת הגוספל "Green Pastures".
קרליבך שרה בעיקר שירים של אביה, וכן שירים מקוריים.
בכנס הדו-שנתי של התנועה הרפורמית (דצמבר 2013) בסן דייגו, קליפורניה, הכריזה קרליבך במהלך הופעתה, כי היא נוטשת את היהדות האורתודוקסית ומצטרפת לתנועה הרפורמית.
נשיקת יד היא התנהגות טקסית של איחולי ברכה וביטוי כבוד.
יוזם ההתנהגות, האדם המקבל את האיחולים, מושיט את ידו כאשר כף היד מופנית כלפי מטה.
המאחל, קד קידה אל האדם המושיט את ידו ומקרב שפתיו אל פרקי אצבעות היד המושטת, בעודו אוחז בקלות את היד.
במסורת המודרנית אין מגע בין השפתיים לבין היד המושטת.
התנהגות זו קצרה, ומסתיימת בתוך פחות משנייה.
נשיקת יד שאותה מציעה אישה לגבר (הגבר הוא שמנשק את היד המושטת) היא התנהגות המבטאת נימוס קפדני ובו בדרך כלל האישה היא בעלת מעמד חברתי גבוה יותר, או שווה, למעמדו של הגבר המנשק.
סרוב לנשק יד מושטת היא התנהגות המבטאת חוסר נימוס.
במאה ה-21 הפכה נשיקת היד להתנהגות נדירה המוגבלת למעמדות גבוהים ושמרנים, ובחוגים דיפלומטים.
לדוגמה, נשיא צרפת בעבר, ז'אק שיראק הפך את נשיקת היד לאחד מסימני ההיכר של התנהגותו.
למרות שנשיקת היד נעלמה כמעט לחלוטין מגינוני הנימוס המקובלים ברוב מדינות אירופה, היא נפוצה יותר במדינות מרכז אירופה, במיוחד באוסטריה, הונגריה, פולין, טורקיה, ורומניה.
בטורקיה נשיקת יד היא הדרך המקובלת לברך אנשים זקנים משני המינים, לאחר הנשיקה המברך ישים את ידו של המבורך על מצחו.
בכנסייה הקתולית, המאמין הפוגש באפיפיור או קרדינל, ואף איש כמורה בדרגה נמוכה יותר, ינשק את הטבעת שעל אצבע ידו.
אף שכיחותו של מנהג זה פחתה בחוגים מסוימים של הכנסייה והוא נפוץ במיוחד בקרב התרבויות המזרח תיכוניות, הבולטת שבהן היא התרבות האיטלקית .
לעיתים המאמין בכנסייה ישלב את נשיקת היד שעליה טבעת, עם כריעת ברך שמאל, כביטוי נוסף של כבוד לאיש הכמורה.
בתגובה, איש הכמורה עשוי להניח את ידו במחווה אבהית על ראשו של המאמין, או אפילו לברכו תוך התוויית אות הצלב בידו.
בכנסייה הקתולית מקובל אף שהמאמינים מנשקים את ידו של איש כמורה שזה עתה הוסמך לכהונתו.
בישראל נשיקת יד לרבנים וצדיקים היא נוהג מקובל בקרב יהודים יוצאי יהדות ארצות האסלאם, ונוהג שכמעט אינו קיים בקרב יהודים יוצאי יהדות אשכנז.
אם כי עדיין נמצא בקרב קהילות יוצאי רומניה.
בעבר הייתה נפוצה נשיקת יד באירופה החל מהמאה ה-17, בתור מחוות כבוד כלפי אדם רם מעלה, נוהג שכמעט ולא השתמר היום, אך נפוץ יותר במזרח אירופה.
ישנו תיעוד של נשיקת יד בחליפה האסלאמית במאה השביעית.
כמו כן, במדרש מופיעה אמרה של רבן שמעון בן גמליאל, שמונה שלשה דברים בהם הוא משבח את בני המזרח, וביניהם: "שאין נושקין בפה אלא ביד", שייתכן ומתייחסת גם היא למחווה.
נשיקת הדרקון הוא סרט אמנויות לחימה משנת 2001 בבימויו של כריס נהון (Chris Nahon) ובכיכובו של ג'ט לי.
הסרט נעשה בעקבות בקשתם של מעריציו של לי שדרשו קטעי קרב מציאותיים יותר, והוא מאופיין בכך שברוב קטעי הקרב לא השתמשו ב-CGI או בכבלים: רק שתי סצנות דרשו שיפור באמצעות CGI ורק באחת נעזרו בכבלים.
כבלים נוספו גם לאחד מקטעי הקרב האחרונים שמתנהל בין לי לבין סיריל רפאלי, רק על מנת להבהיר את בעיטותיו של רפאלי, מכיוון שתנועותיו היו מהירות מדי בשביל המצלמה.
נאהון גם נדרש להאט את קטעי הקרב, בגלל שגם לי וגם רפאלי נעו מהר מדי כדי שניתן יהיה לתפוש בבירור במהירות הקלטה רגילה.
הסרט מבוסס על סיפור שכתב לי.
לו סיו-ג'אן (ג'ט לי) הוא סוכן מודיעין, שנשלח ומוצב לפריז על מנת לעזור ללכוד את ראש המאפיה הסיני מר ביג (ריק יאנג), שמעורב בהברחת הרואין.
הוא פוגש את המפקח ז'אן-פייר ריצ'רד (צ'קי קריו), בלש משטרה צרפתי מושחת ואלים, במלון, ריצ'רד מערים על לו וגורם לו להאמין שהוא פשוט אוסף מידע על פגישה בה מעורב מר ביג.
התוכניות משתנות כשמר ביג מוצג בפני שתי פרוצות, אחת מהן היא ג'סיקה קיימן (ברידג'ט פונדה), אישה אמריקאית, שלוקחת אותו לחדר.
כשלו ויתר האנשים צופים דרך מצלמות המעקב, מר ביג מסלק את שומרי ראשו מהחדר ומותיר רק את שתי הזונות, כשאחת מהן יושבת על מר ביג השכוב, היא מנסה לרצוח אותו.
כשהוא עד לאירוע מחדר המעקב, לו נחפז לעצור את הרצח.
ריצ'רד נכנס לחדר מעט אחרי כן, ויורה במר ביג ובזונה בעזרת האקדח המשטרתי של לו, ובכך מפליל את לו ברצח.
כשהוא נוכח לדעת שטמנו לו פח, לו מצליח להימלט מהמלון כשבידיו קלטת ממצלמת המעקב שבה מצולם ריצ'רד יורה במר ביג.
אנשי קשר סיניים נשלחים לצרפת בעקבות האירועים כדי לחקור את המקרה, כשריצ'רד הופך את לו לחשוד העיקרי.
אולם, אנשי הקשר אינם מאמינים לסיפור שריצ'רד מספר.
לו מצליח להתקשר עם אחד מאנשי הקשר, ומנסה להעביר לו את הקלטת שחושפת את האמת.
תודות למעקב המשטרה הצרפתית, מצליחים לאתר את הפגישה בין איש הקשר ללו, ואיש הקשר נרצח.
לו מצליח להימלט, אך תוך כדי ההמולה מאבד את הקלטת והוא נאלץ לשמור על פרופיל נמוך.
כשהוא מהרהר במצב, הוא פוגש את ג'סיקה, שבתה נחטפה בידי ריצ'רד שמאלץ אותה לרדת לזנות.
לו מגלה שג'סיקה הייתה הפרוצה השנייה במלון בלילה שמר ביג נרצח.
הוא מבין שהיא יכולה להוכיח את חפותו, אך היא מסרבת ללכת בלי להציל את בתה, איזבל.
לו מחליט שהקלטת תספק את העדות הטובה ביותר, ושולח את ג'סיקה למשרדו של ריצ'רד כדי שתגנוב את הקלטת.
ג'סיקה מצליחה להשיג את הקלטת, ואז לו וג'סיקה פונים לבית היתומים בו מוחזקת איזבל.
אולם, ריצ'רד צופה את הצעד הזה אחרי שהוא מגלה שג'סיקה גנבה את הקלטת, וטומן מארב לזוג בבית היתומים.
במהלך בריחתם, ג'סיקה נורתה בחזהה.
לו מצליח להביא אותה לבית חולים בזמן ומתחזק בדעתו להשיב את בתה.
לו מגיע לתחנת המשטרה שבה ריצ'רד מחזיק את איזבל כבת ערובה, ולוחם באנשיו של ריצ'רד בדרכו למשרדו.
כשהוא נכנס למשרד, לו מציל את איזבל ותוך כדי כך נורה בידי ריצ'רד.
על מנת להציל את איזבל, לו הורג את ריצ'רד באמצעות נעיצת מחט אקופונקטורית באחורי צווארו בנקודה אסורה שמכונה "נשיקת הדרקון", שמנקזת את כל זרימת הדם בגוף לתוך המוח וגורמת למוות בייסורים באמצעות מפרצת מוח.
כותרת הסרט "נשיקת הדרקון" לקוחה מאחד מקטעי הסרט האחרונים, שבה לו דוקר את ריצ'רד בגב צווארו בעזרת מחט אקופונקטורית בנקודה "מאוד אסורה" בגוף.
הנקודה עצמה מכונה "נשיקת הדרקון" והיא מנקזת את כל הדם בגוף לתוך הראש וגורמת לתופעת לוואי של שיתוק כל הגוף מתחת לצוואר ולדימום מהפה והנחיריים, ומוות בייסורים באמצעות מפרצת מוח.
שיטת הריגה זו מוצגת בסצנת השיא של רומן המדע בדיוני משנות השבעים "The Face", אותו כתב ג'ק ואנס (Jack Vance).
אולם, ברומן, המחט נושאת רעל שגורם למוות.
יש פה התייחסות גם לסרט אמנויות לחימה אחר, "חי או מת" (2006), בו הגיבורה הראשית, הנסיכה קאזומי, נועצת מחט באותה נקודה בצווארו של הרשע, דונובן.
דונובן סובל גם הוא משיתוק, אבל נהרג בהתפוצצות לפני שניתן להבחין בהשפעתה המלאה של הפעולה.
ג'ט לי – לו סיו ג'אן – הגיבור הראשי של הסרט
ברידג'ט פונדה – ג'סיקה קיימן
צ'קי קריו – ז'אן-פייר ריצ'רד – הגיבור הרשע של הסרט
ריק יאנג – מר ביג
ברט קווק – דוד טאי
וינסנט וונג – השר טאנג
הוא הגיע בצפון אמריקה להכנסות כוללות של $36,845,124 ולהכנסות כוללות ברחבי תבל של $64,437,847.
הפסקול מכיל עירוב של היפ הופ ומוזיקה אלקטרונית והוא הופץ ב-3 ביולי 2001 בידי Virgin Records.
נשיקות הרשי הם מותג של ממתקי שוקולד המיוצר על ידי חברת הרשי האמריקאית.
לממתק שוקולד זה צורה ייחודית דמוית דמעה הפוגעת במשטח (חלקה התחתון של הדמעה שטוח, ומאפשר העמדת הממתקים).
הממתק עטוף בנייר כסף וקשור בסרט נייר.
נשיקות הרשי הם אחד ממותגי הממתקים הפופולריים ביותר בארצות הברית.
בשנת 1989 היו הנשיקות מותג השוקולד החמישי הנמכר ביותר בארצות הברית, והממתק נמכר בשווי כולל של 400 מיליוני דולרים בשנה.
כיום, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות במפעל הרשי מדי יום.
נשיקות הרשי הומצאו בשנת 1907. לא ידוע כיצד קיבל הממתק את שמו.
אגדה אורבנית מספרת כי מקור השם בקול שנשמע מהמכונות שייצרו את הממתק, שהזכיר לעובדים קול נשיקה.
בשנות הייצור הראשונות כל נשיקה ונשיקה נעטפה ידנית על ידי עובדי המפעל.
מכונה המאפשרת עטיפת הנשיקות באופן אוטומטי הומצאה בשנת 1921. בתקופה זו נוספה פתקית הנייר לכל נשיקה, כחלק מאמצעי מניעת זיופי המוצר (הפיתקית מוגנת כסימן מסחר שמספרו 186,828).
ייצור הנשיקות נמשך באופן רציף מאז שנת 1907 ועד היום, למעט בין השנים 1942–1949 בהן החילה מועצת הייצור המלחמתית קיצוב במוצרים בשל מלחמת העולם השנייה שמנע את ייצור המוצר בהיעדר אלומיניום לייצור נייר הכסף העוטף את הממתק.
המוצר המקורי היה עשוי שוקולד חלב בלבד.
עם השנים נוספו טעמים שונים, שחלקם זמינים רק באזורים מסוימים ברחבי העולם.
שוקולד חלב עם אגוזי לוז
שוקולד חלב עם פירורי עוגיות
"מקל סוכרייה" - שוקולד לבן בטעם מנטה עם פסים אדומים
תה ירוק (נמכר רק באסיה)
טריו (שילוב של שוקולד מריר, חלב ולבן, בנשיקה אחת)
"נפולי" (שילוב של שוקולד, וניל ותות)
שוקולד חלב ממולא קרם מרשמלו
שוקולד חלב ממולא קרם תותים
העטיפה המקורית של הנשיקות הייתה נייר בצבע כסף.
בשנת 1962 הופיעו לראשונה עטיפות בצבעים נוספים: אדום, ירוק וכסף - צבעי חג המולד - במהדורה מיוחדת לתקופת החגים.
בשנת 1968 נעטפו הנשיקות בצבעים כחול פסטלי, ורוד וירוק לרגל חג הפסחא.
בשנת 1986 לרגל יום ולנטיין יצאה מהדורה בעטיפות אדומות.
בשנת 1991 הופיעו עטיפות בצבעי סתיו (כתום וחום).
המדורה מיוחדת לרגל יום העצמאות של ארצות הברית כללה עטיפה מוכספת עם פסים אדומים וכוכבים כחולים.
כמו כן מהדורה מיוחד לתמיכה במלחמה בסרטן השד יצאה ובה העטיפה הייתה בצבע ורוד.
מהדורה מיוחדת להאלווין כללה עטיפה בצבעי צהוב, לבן וכתום.
סרט הנייר נוסף לעטיפה בשנת 1929 על מנת למנוע זיופי הנשיקה.
על סרט זה מופיע סימן המסחר הרשום: "נשיקות" - "Kisses®".
בחגים מופיעים על הסרטים כיתובים מיוחדים כגון:
A Kiss for You (נשיקה בשבילך)
כמו כן ישנן מהדורות המיועדות לאירועים מיוחדים:
Just Married (זה עתה התחתנו)
It's a Boy (הולדת בן)
נשירה מהלימודים היא עזיבת מערכת החינוך טרם השלמת מסלול הלימודים בה.
מערכת החינוך בנויה ממסלולים שלכל אחד מהם יש נקודת סיום: בית ספר יסודי, חטיבת ביניים בית ספר תיכון (בו נקודת סיום עיקרית, אך לא יחידה, היא קבלת תעודת בגרות), אוניברסיטה (שנקודת הסיום שלה היא קבלת תואר אקדמי) ומסלולי הכשרה מקצועית (שנקודת הסיום שלהם היא קבלת תעודת מקצוע).
כניסה לאחד ממסלולים אלה בלי להגיע לסיומו פירושה נשירה מהלימודים.
לתהליך הפרישה שני חלקים: פרישה דה פקטו - הפסקת נוכחות או ביצוע מטלות; ופרישה דה יורה - הפסקה פורמלית של הלימודים והורדת התלמיד ממצבת מסגרת הלימוד.
על פי רוב ההפסקה הפורמלית מתבצעת זמן מה לאחר הפסקת הלימודים בפועל.
ישנן סיבות אפשריות רבות שיכולות לגרום לנשירה; הנפוצות שבהן כוללות: ציונים ירודים, צורך במציאת עבודה, התרחקות מבריונות, מצבי חירום משפחתיים, דיכאון, הפרעות נפשיות, היריון לא מתוכנן, סביבה שלילית, חוסר חופש ואף שיעמום היכול להיגרם כתוצאה מלמידת חומר אשר התלמיד לא מגלה בו עניין וצורך.
בשנות ה-60 עלה העניין הציבורי במושג, תוך עיסוק בנטישת החברה בגלל מרידה וחוסר הסכמה עם ערכים מסוימים.
המושג שימש גם בהקשר תרבות הנגד בקרב ילדי הפרחים וקומונות שונות.
לעיתים ישנן השלכות חברתיות וכלכליות שונות של נשירה מלימודים.
סטטיסטית, בארצות הברית נמצא שתלמידים אלה הם בעלי סיכון גבוה יותר לאבטלה, להיות חסרי בית, להתנהגות אנטי-חברתית ומאסר.
לדברי התובעת המחוזית בסן פרנסיסקו ב-2010, ב-94 אחוזים ממקרי הרצח של צעירים מתחת לגיל 25, היו הקורבנות נושרי בית ספר.
בשנת 2010, דווח שאחוז בני הנוער בגילאי 17-14 במדינת ישראל שאינם לומדים עומד על 7.4, וב-2012, אחוז הנשירה מקרב כלל תלמידי בתי הספר בארץ היה 2.2%.
נתוני הנשירה מהשכלה גבוהה בישראל עומדים על 25%, נכון לשנת 2015. ב-2014, הוערך כי כ-1.3 מיליון תלמידים נושרים מבית הספר התיכון מדי שנה בארצות הברית, אשר מדורגת במקום ה-19 בעולם ביחס למדינות אחרות.
נשירה גלויה מתארת מצב של ניתוק פיזי של הנער או הנערה ממערכת החינוך המיועדת לבני גילם (כלומר, תלמידים שאינם רשומים במערכת החינוך).
בין הנושרים ניתן לזהות שלוש תת-קבוצות בולטות: בני נוער שהחליטו על ניתוק ממערכת החינוך והם מפסיקים לחפש חלופות חינוכיות; בני נוער שלאחר תקופת זמן קצרה של ניתוק ממערכת החינוך מחפשים דרך להשתלב בה בחזרה; בני נוער שבגלל נסיבות חיים שאינן תלויות בהם נשארים מחוץ למערכת החינוך.
נשירה סמויה מתארת מצב של היעדרות תכופה ממערכת החינוך או של נוכחות פסיבית בכיתה מבלי לחוות תהליך של למידה משמעותית.
תופעה זו נקראת גם תופעת "נוכח-נפקד".
ניתן לזהות כמה תת-קבוצות של בני נוער הנתונים בסיכון לנשירה סמויה: בני נוער הנעדרים בתדירות גבוהה ולתקופות ארוכות; בני נוער שמתייצבים בבוקר ללימודים ו"מבריזים" באמצע היום (ולעיתים כבר בתחילתו); בני נוער שמגיעים לכיתה ונוכחים בשיעורים, אך בעצם אינם מתחברים לתהליך החינוכי-לימודי המתרחש בהם.
אוכלוסייה זו מתאפיינת גם בתחושת ניכור כלפי בית-הספר ובבעיות התנהגות וחברתיות.
נשיקת הבושה הוא שמו של טקס ברכה, שלפי אמונה שרווחה בתקופת ציד המכשפות, נערך על ידי המכשפה כאשר היא נפגשת עם השטן.
במהלך הטקס, המכשפה נושקת לפי הטבעת של השטן, המתפקד כפה נוסף שלו.
נשיקה זו מאפשרת לשטן לפתות נשים, ומסמלת כניעה וסגידה אליו.
הטקס היווה בסיס להאשמת נשים בכישוף והעדפת השטן על פני האל.
על בסיס האשמה זו, נשים רבות הוצאו להורג על ידי הכנסייה הקתולית במאות ה-16 וה-17.
לאורך ההיסטוריה לא היו המכשפות היחידות שהואשמו בכישוף מסוג זה: קיימים תיאורים של טקסים פגאניים ויהודיים בתקופת האימפריה הרומית, הסוגדים לראש של חיה ויוצרים מגע עם איבר מגונה של מנהיגם.
נשיקה כאות סגידה מתוארת אף בסיפורי הנצרות, בהם מריה מגדלנה שוטפת את רגליו של ישו עם דמעותיה, ונושקת להן.
לעומת זאת, המכשפות נשקו לאחוריו של השטן כאות השפלה והפגנת נאמנות אליו, ונטישת דרכי האל.
בעיני החברה האירופאית בתקופה זו, מגע אוראלי עם ישבן נחשב לאקט לא נקי, בדומה ליחסים מיניים עם בעלי חיים.
אנשים אשר נחשבו ל'סוטים' נודו מחייהם המשפחתיים והחברתיים.
יחס החברה כלפי פעילות זו יכול לספק הסבר להאשמת המכשפות בטקס, ולכך שכמעט ולא קיימים וידויים של השתתפות בטקס, גם מפי נשים שהודו בפעילותן כמכשפות.
תעודות מהעיר אייכשטאט בגרמניה בין השנים 1617–1631, מתארות את חברותיהן של הנאשמות מבקרות אותן בבניין העירייה, שם נכלאו, ואף שותות איתן בירה.
ביקורי החברות וניסיונותיהם של בעלי הנאשמות לשחרר אותן, מעידים על כך שהאוכלוסייה לא האמינה כי הנשים אכן השתתפו בטקסים אלו.
בתחקורים עצמם הודו המכשפות לפעמים על קיום מפגשים מסוימים, אשר זוהו עם מפגש ה'שטן'.
אך המפגשים תוארו כמאורגנים ונורמטיביים למדי, ואף כללו אוכל ושתייה.
ציד המכשפות התרחש בהיקפו הרחב ביותר בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית, בה התערערה הנצרות הקתולית מן היסוד.
דעת המחקר היא כי הנשים אשר הואשמו בכישוף היו כאלו שמרדו בכנסייה הקתולית, כחלק מן ההתנגדות אליה.
הטקס הבזוי בעיני כל, בו המכשפה מדביקה עצמה בחוסר ניקיון ובהמיות, הופץ על ידי הכנסייה על מנת לספק סיבה לנידוי, ולגיטימציה להוצאתן להורג.
המונח נשירים בדרך כלל מתייחס לעצים ולשיחים המשירים את עליהם בתקופות מסוימות בשנה, בדרך כלל בסתיו, וגם להשרה של חלקים אחרים בצמח, כגון, עלי כותרת אחרי פריחה או פירות אחרי הבשלה.
בעצם מדובר על נשירת מה שכבר לא נצרך מהצמח באופן טבעי.
מונח זה מתייחס גם לתופעה דומה אצל בעלי החיים, כמו קרניים נשירות (קרני האייליים) או שיניים נשירות (שיני חלב) אצל חלק מהיונקים, כולל בני אדם.
בבוטניקה ובהורטיקולטורה, צמחים נשירים, כולל עצים, שיחים ועשבים רב-שנתיים, הם אלו שמאבדים את כל עליהם במשך תקופה.
תופעה זו נקראת "שלכת" .
לעיתים התקופה חסרת העלים של צמחים היא בחורף, בדרך כלל באזורי אקלים ממוזג ואקלים קוטבי.
בחלקים אחרים בעולם שבהם האקלים טרופי, סובטרופי, או צחיח, צמחים משירים את עליהם בתקופה היבשה השונה ממקום למקום בהתאם לגשם.
יוצאי הדופן הם ירוקי-העד, בהם העלים מושרים בהדרגה ולא בבת אחת כך שנראה שהם נותרים ירוקים במשך כל השנה.
יש גם צמחי ביניים, חצי-נשירים, בהם העלים הישנים מושרים לקראת תחילת צמיחה חדשה, או בכיוון ההפוך, חצי-ירוקי עד, שמשמרים חלק מעליהם במשך תקופות היובש או החורף ומשירים את יתר עליהם לפני תקופת הצמיחה החדשה.
בחלק מהעצים בעיקר בזני אלון העלים שנותרים על העץ למשך החורף מתייבשים ונופלים באביב עם תחילת הצמיחה של עלים חדשים.
צמחים נשירים רבים פורחים בתקופה חסרת העלים שלהם, תופעה זו מגבירה את יעילות ההאבקה.
חוסר העלים מקל על הרוח לשאת אבקנים, ומקל על חרקים למצוא את הפרחים.
אך בשיטה זו יש גם חסרונות, לדוגמה, הפרחים עלולים להיפגע מקרה, או באזורים הצחיחים לצרוך יותר מים.
מנגד ללא עלים יש פחות סיכון של הישברות של ענפים או של הגזע, וכן צמחים מסוגלים להפחית את אובדן המים שלהם בשל חוסר זמינות המים בימות החורף הקרים.
נשיקת אשת העכביש הוא סרט דרמה אמריקאי - ברזילאי משנת 1985 המבוסס על רומן בשם זה מאת הסופר הארגנטיני מנואל פויג משנת 1976. פויג גם עיבד את הספר למחזה וב-1993 הוא עובד למחזמר מצליח שזכה בשבעה פרסי טוני.
את הסרט ביים הבמאי הברזילאי יליד ארגנטינה הקטור בבנקו ובתפקידים הראשיים מופיעים ויליאם הרט וראול ג'וליה בתפקידים של הומוסקסואל ואיש מחתרת, אסירים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
השחקנית סוניה בראגה משחקת בשלושה תפקידים: מרתה, חברת מחתרת, לני ואשת העכביש (דמויות מסיפוריו של האסיר ההומוסקסואל).
ויליאם הרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הוא זכה גם בפרס באפט"א ובפסטיבל הקולנוע בקאן בתור השחקן הטוב ביותר.
זו הייתה הפעם הראשונה שהוענק פרס אוסקר לשחקן שגילם דמות של הומוסקסואל.
בשינוי מהספר שתיאר את העלילה בבית סוהר בבואנוס איירס הסרט מתרחש בבית סוהר בברזיל בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
הסרט צולם בעיר סאו פאולו.
בתא בבית כלא בברזיל כלואים שני אסירים:
לואיס מולינה (ויליאם הרט), הומוסקסואל נשי שנשפט לשמונה שנות מאסר בגלל קיום יחסי מין עם קטין.
ולנטין ארווגי , עיתונאי איש מחתרת שעובר התעללות קשה בכלא כדי שיסגיר את חבריו.
הוא קצר רוח ומדוכא עקב געגועיו לחברתו במחתרת, מרתה (סוניה בראגה).
מולינה מספר לו עלילה של סרט נאצי שראה ובו זמרת קברט בשם לני (סוניה בראגה) מתאהבת בקצין נאצי ונרצחת בסוף על ידי חבר המחתרת הצרפתית.
ולנטין לא סובל את מולינה ואת הסיפורים שלו.
הוא אינו יודע כי מולינה "הושתל" בתאו על ידי מנהל בית הכלא כדי לדובב את ולנטין ולגלות את שמות חבריו.
מנהל הכלא מורה לשים חומר משלשל חזק במזונו של ולנטין שגורם לו כאבי בטן עזים ושלשולים קשים.
מולינה מטפל בו ברכות והקרח ביניהם נשבר.
שני הכלואים השונים זה מזה, מתקרבים אחד לשני עד כדי כך שוולנטין מקיים יחסי מין עם מולינה.
מנהל הכלא מציע למולינה שחרור מוקדם על תנאי אם יצליח לדובב את ולנטין.
לבקשת מולינה הם מספקים לו חבילות מזון משובח שכאילו קבל מאימו.
שני האסירים מתענגים על האוכל המשובח.
מולינה מספר סיפור נוסף על אשת עכביש באי טרופי (סוניה בראגה) שמחייה מלח ניצול מספינה טרופה על ידי נשיקה.
לפני הפרידה מוסר לו ולנטין בלחישה את מספר הטלפון כדי שייצור קשר עם חבריו במחתרת ומולינה מסכים לעשות זאת למרות פחדיו מהמשטרה.
הם מתנשקים ומולינה עוזב את הכלא ומגיע לדירת אמו כשהשוטרים עוקבים אחריו.
כעבור יומיים יוצא מולינה מביתו ויוצר קשר טלפון ציבורי.
הוא הולך לפגישה עם חבריו המחתרת היושבים במכונית.
השוטרים פותחים באש לעברם אבל הם יורים במולינה כי חושדים שהוא הסגיר אותם.
השוטרים אוספים את הגוסס לרכבם ואחד מהם מאיים עליו באקדחו שיגלה להם את מספר הטלפון אבל מולינה מת והשוטרים זורקים את גופתו במזבלה.
באותו זמן עובר ולנטין עינויים קשים.
הרופא מרחם עליו ומזריק לו מורפין וולנטין שוקע בחלום בו הוא מבלה עם מרתה בחוף טרופי.
"נשמה שלי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד.
השיר יצא לאור ב-16 באוגוסט 2009, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה ה-18 מרוץ החיים, תחת חסותה של חברת התקליטים הד ארצי.
השיר הגיע למקום התשיעי במצעד של רשת ג', וה-12 במדיה פורסט.
השיר נכתב על ידי צ'ולי זכאי, הולחן על ידי שי ראובני והופק על ידי שי ראובני גם כן.
השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה המזרחית, אשר אפיין את שאר השירים והסינגלים מתוך האלבום.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוביות והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
הוא הוסיף ואמר עליו כי: "שרית בקולה המסתלסל היפהפה שרה את הטקסט כמו שהיא שרה טקסטים אחרים בז'אנר".
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ביוטיוב ב-26 באוגוסט 2009. בקליפ ניתן לראות את שרת חדד, כשהיא על במה, באמצע הופעה, על גבי רקע של מנדלות המציגות בתוכן צורות וצבעים שונים.
"נשמות תמימות" הוא סרט אימה על-טבעי קולומביאני קצר אותו ביים, הפיק והסריט אלחנדרו לופז.
הסרט הקצר נכלל ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ועלילתו עוסקת בפעילות על-טבעית אותה חווים מספר נערים המחליטים ללכת ולבדוק מבנה בחושך ונתקעים שם בעקבות סופה שהתחוללה בחוץ.
הסרט פורסם ב-13 בנובמבר 2017 והיה לאחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו במסגרת תחרות "יצירת האנאבל שלי".
הסרט מתחיל כאשר חבורת נערים נכנסים לתוך מבנה חשוך ונטוש, בעקבות סופה המתחוללת בחוץ מבלי שהם יכולים לצאת החוצה.
בהמשך לכך, המבנה מתגלה כמחסן עתיק בו מאוחסנים חפצים שונים.
כל חבורת הנערים מתעניינת במקום, ומתחילה לחפש בו דברים על מנת להעביר את הזמן – עת הסופה תחלוף.
באמצע הסרט, נשמע קול צחקוק של ילדה, הגורם לחבורת הנערים לפחד.
לבסוף, אחד הנערים מחליט להתחקות אחר הקול, וכאשר הוא מנסה לפענח מאין הוא מגיע, הוא נחרד לגלות כי ישנה גופה בדיוק מאחוריו.
מיד לאחר מכן, הוא בורח תוך שהוא צורח לחבריו שיש גופה המשמיעה קולות בתוך המבנה.
אלו לא מאמינים, ומיד ניגשים לבדוק האם הדבר נכון.
כאשר הם חוזרים לאותו המקום בו ראה הנער את הגופה, הם נחרדים לגלות כי הדבר אכן נכון.
נשמה של כלב הוא סרט הרפתקאות אמריקאי מסוג דרמה קומית, שמבוסס על הספר "A Dog's Purpose" מאת ויליאם ברוס קמרון.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 בינואר 2017 ובישראל ב-16 במרץ 2017.
בשנות ה-50 נולד גור בשם טובי, שתוהה מה המטרה האמיתית של החיים.
שבועיים לאחר מכן, בעת שהוא משחק עם אחיו, טובי נלקח משם לבית מחסה לחיות ומורדם.
ברגעיו האחרונים הוא תוהה אם "הנאה" היא מטרת החיים.
רוחו של טובי מתגלמת מחדש כגור רטריבר ב-1961. טובי עוזב את הכלוב שלו ונמצא על ידי שני פועלי אשפה שמתכננים למכור אותו.
הם יוצאים לשתות, וטובי נשאר בתוך משאית האיסוף שלהם.
הוא ניצל ממכת חום על ידי () ובנה איתן (ברייס גייזר).
הם מביאים את הגור הביתה, מאמצים אותו וקוראים לו ביילי.
ביילי ואית'ן נקשרים במהירות, במיוחד במהלך הקיץ, כאשר המשפחה מבקרת בחווה של הסבים של אית'ן.
אחרי כמה שנים ואחרי כמה ניסיונות להתקדם בתפקידו, אביו של איתן הופך לאלכוהוליסט.
במהלך הקיץ, אית'ן הולך עם ביילי ליריד ופוגש את האנה (בריט רוברטסון), והם מתחילים לצאת ביחד.
אית'ן והאנה מבלים את הקיץ שלהם מאושרים כשהם מתכננים ללכת לאותו קולג' ביחד.
אית'ן מקבל מלגת פוטבול והאנה מתכננת ללכת אחריו במסלול אקדמי.
לילה אחד, כשאית'ן חוזר לביתו, הוא רואה שאביו שיכור.
כאשר אביו פונה אליו, אמו של אית'ן מנסה להפריד בניהם, ואביו דוחף אותה אל הקרקע.
אית'ן מורה לאביו לעזוב ולעולם לא לחזור.
מאוחר יותר, במהלך משחק פוטבול, לאית'ן מוצעת מלגה מלאה במדינת מישיגן.
באותו לילה חברו לקבוצה, טוד, זורק כנקמה זיקוקים לתוך ביתו של אית'ן.
כתוצאה מכך פורצת שרפה בבית.
ביילי מעיר את אית'ן, שהולך להציל את אמו.
לאחר שהם מגלים שהם לא מסוגלים לצאת מהדלת הם יוצאים דרך חלון חדר השינה של אמו למעלה.
איתן מוריד את אימו ראשונה עם סדינים לשכנים למטה, ואחרי כן את ביילי.
כאשר הוא מנסה לרדת הסדינים נקרעים והוא נאלץ לקפוץ מהחלון הבוער.
בעקבות הנפילה הוא שובר את רגלו ונאלץ לוותר על מלגת הפוטבול שלו.
לאחר שאית'ן מפונה לבית החולים, תוקף ביילי את טוד ומפיל לו את הזיקוקים מהכיס, ובכך גורם למעצרו.
לאחר הפציעה אית'ן נאלץ ללכת לבית ספר חקלאי שבו הוא לומד לטפל בחווה של סבו וסבתו.
בעקבות כך הוא נכנס לדיכאון ונפרד מהאנה לפני שהיא עוברת לקולג'.
כאשר אית'ן נוסע לקולג' החקלאי הוא משאיר את ביילי עם הסבים שלו.
זמן קצר לאחר מכן, ביילי מזדקן ובריאותו מתחילה להדרדר.
משפחתו של אית'ן לוקחת את ביילי לווטרינר שאומר להם שלא יכול להציל את ביילי.
הם מתקשרים לאית'ן כדי שיפרד מביילי לפני שהוא מת.
לאחר שהוא מת, ביילי חוזר לחיים בתור אלי, כלבת רועים גרמנייה שמשמשת ככלבה משטרתית.
ביילי חי את חייו החדשים כאשר הוא עדיין זוכר את גלגולו הקודם ואת אית'ן.
אלי היא שותפה של קצין משטרה אלמן בשם קרלוס רואיז (ג'ון אורטיז) ממשטרת שיקגו שרואה בעבודה יעד לחיים.
השניים יוצרים מערכת יחסים קרובה המסתיימת לאחר שאלי מצילה נערה חטופה מטביעה ואז נורת למוות על ידי החוטף כאשר היא מצילה את קרלוס.
קרלוס פורץ בבכי כשכלבתו היקרה מתה בזרועותיו.
ביילי עובר לגלגול הבא שלו כגור כלבים מסוג קורגי של סטודנטית בשם מאיה (קירבי האוול-בפטיסט), שקוראת לו טינו.
מאיה בודדה, וטינו מנסה למצוא לה אושר כלשהו.
היא מתחילה במערכת יחסים עם סטודנט אחר בקולג' בשם אל, כאשר טינו מתאהב ברקסי, הכלבה של אל.
מאיה ואל נישאים ונולדים להם 3 ילדים.
יום אחד הולכת רקסי לווטרינר וכאשר היא אינה חוזרת ליבו של טינו נשבר.
כשהוא שוכב טינו מודה על החיים שלו ומת פעם נוספת.
ביילי עובר גלגול נוסף והפעם כשילוב של כלב רועים אוסטרלי וסן ברנרד בשנת 2010. הוא מאומץ על ידי אישה צעירה עירונית בשם וונדי, אשר קוראת לו וופלס.
בעלה המוזנח של וונדי, ויקטור, מסרב לתת לה לשמור על וופלס וקושר אותו בחצרם.
לאחר כמה שנים הוא לוקח אותו ונוטש אותו במקום לא ידוע.
וופלס עושה את דרכו אל האזור שבו הוא בילה את חייו כביילי.
הוא מוצא את ביתו של אית'ן ונשאר בפתח ביתו בתקווה שיזכור אותו.
אית'ן אינו מזהה אותו ומוסר אותו למקלט החיות המקומי, אך בסופו של דבר מאמץ אותו וקורא לו באדי.
באדי חש כי מצא את מטרת החיים האמיתית ומאחד בין אית'ן להאנה, אהבת נעוריו של אית'ן, והם מתחתנים.
באדי משכנע את אית'ן שהוא כלב ילדותו האהוב, על ידי ביצוע כמה מהלכים והבעת תגובות למילות מפתח שהיו ידועים רק לשניהם, כגון "כלב בוס".
בסופו של דבר משכנע באדי את אית'ן שהוא אכן ביילי, אית'ן משנה את שמו, והם משחקים באותה דרך כמו שנהגו בעבר.
ביילי מספר שהחיים קשורים לכיף, להציל אחרים, למצוא מישהו להיות איתו, לא להתעצבן מהעבר או מהעתיד ולחיות בשביל היום.
בשנת 2015 רכשה דרימוורקס את זכויות הסרט.
ב-8 במאי 2015 הוכרז שלאסה הלסטרם יביים את הסרט.
ב-5 באוגוסט 2015 הצטרפו בריט רוברטסון ודניס קווייד לצוות השחקנים.
ב-15 באוקטובר 2015 נבחר בראדלי קופר לדבב את קולו של ביילי, אך לבסוף הוא הוחלף בג'וש גד.
ב-21 ביוני 2017 הודיע מנכ"ל אמבלין אנטרטיינמנט, מייקל רייט, על הפקת סרט המשך.
ב-26 באוגוסט 2018 החלה יוניברסל בהפקת סרט ההמשך, והוא הוקרן לראשונה ב-17 במאי 2019 בארצות הברית תחת השם "A Dog's Journey".
בישראל נקרא הסרט "נשמה של כלב 2", והוא הוקרן לראשונה ב-6 ביוני 2019.
נשמה הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי מסוגת דרמה קומית, שהופק על ידי חברות פיקסאר וסרטי וולט דיסני.
הסרט בוים על ידי פיט דוקטר, והופק על ידי דיינה מאריי.
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-27 במאי 2021.
פסקול הסרט קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית.
ג'ו גרדנר הוא מורה למוזיקה בחטיבת ביניים עם חלום ילדות להופיע בקונצרט ג'אז למרות התנגדותה של אימו.
יום אחד לאחר אודישן מוצלח, ג'ו מתקבל לנגן בלהקה לצד נגנית סקסופון מפורסמת.
אולם, מרוב התרגשות, ג'ו לא נזהר ונפילה פתאומית לבור משאירה אותו במצב של מוות קליני, נשמתו של ג'ו מגיעה לשביל אל האור הלבן, בדרכה אל המוות.
ג'ו מתנגד בכל כוחו ומוצא את עצמו מגיע אל ה"סמינר", מקום בו נשמות חדשות עוברות את תהליך יצירת האישיות שלהן לפני לידתן על כדור הארץ.
בסמינר נמצאים זמנית גם נשמות מסוימות שנפטרו לצורך הדרכת נשמות חדשות, לכן גרדנר בטעות מזוהה ככזה ועל כן, מועבר להדרכת נשמה צעירה ושובבה בשם 22 המסרבת להיוולד.
ג'ו מנסה למצוא את הניצוץ שלה, הדבר שמלהיב אותה וגורם לה שמחה ואושר, שאמור להביאה לכדור הארץ.
ידיד של 22 מצליח להחזיר את ג'ו לכדור הארץ, כשהוא מפיל ביחד איתו את 22. היא נכנסת לגופו של ג'ו והוא נכנס לגוף החתול שעליו.
כעת 22 נאלצת לחיות בגופו של ג'ו תחת הנחיותיו כחתול.
במהלך הדרך מגלה 22 את חדוות החיים דווקא מדברים פשוטים (פיצה, מוזיקה ונוף).
רגע לפני שידידה של 22 אמור לסייע לג'ו לחזור לגופו, 22 מחליטה לברוח משום שהיא רוצה להמשיך ולחיות, ולא רוצה לחזור להיות נשמה.
באותו הרגע מגיע רואה החשבון של העולם הבא אשר נשלח לכדור הארץ על מנת להחזיר את 22 שחמקה.
בבואם חזרה לסמינר מתגלה כי 22 הצליחה לעבור את הסמינר והתג שלה יכול לאפשר לה להגיע לכדור הארץ.
ג'ו כועס וטוען כי היא הצליחה לעבור את הסמינר רק כי הייתה בגוף שלו, והוא הזכאי לתג המעבר ולא היא.
22 נעלבת ונותנת לו את תג המעבר שלה.
ג'ו חוזר לכדור הארץ ומצליח להספיק להופעה ואף מופיע בה בהצלחה יוצאת דופן, אך לאחריה הוא מגלה כי איננו מרגיש כפי שחשב שירגיש.
הוא מבין כי החיים מורכבים מכל הדברים הקטנים שנותנים משמעות.
הוא מצליח להיכנס לחלום מוזיקלי שמוביל אותו בחזרה לעולם הבא.
הוא מגלה כי 22 הפכה לנשמה אבודה.
הוא מצליח לשכנע אותה כי היא בעצם צדקה כל הזמן והבינה את משמעות החיים.
ג'ו מעניק לה בחזרה את תג המעבר שלה והיא חוזרת לכדור הארץ, בזמן שג'ו חוזר לשביל המוביל אל המוות.
ברגע האחרון מנהלי העולם הבא מודיעים לו כי הם החליטו להעניק לו הזדמנות נוספת.
הוא אומר למנהלת שהפעם יחיה את חייו אחרת וינצל כל רגע.
ג'יימי פוקס - ג'ו גרדנר, מורה למוזיקה בחטיבת הביניים עם תשוקה עזה לג'אז.
טינה פיי - 22, נשמה אשר תקועה בסמינר עקב התנגדות לחיים.
אליס בראגה, ריצ'רד איואדי, וס סטודי, פורצ'ן פיימסטר וזנוביה שרוף - חמשת יועצי הנשמות.
פלישיה רשאד - ליבה גרדנר, אמו של ג'ו.
דונל רולינגס - דז, הספר של ג'ו.
קווסטלאב - קארלי, מתופף בלהקה של ג'ו.
אנג'לה באסט - דורותיאה ויליאמס, נגנית סקסופון.
לכאורה סוג של רמיזה לאריתה פרנקלין.
דויד דיגס - פול, יריבו של ג'ו.
גלעד קלטר - ג'ו גרנדר
עדי ארד - היועצת ג'רי
יהויכין פרידלנדר - היועץ ג'רי
מיקי קם - ליבה גרנדר
ענת ניב - דורותיה וויליאמס
נורית בנאי קורן - מלבה
אלה לי להב - קוני
אורנה כץ - המנהלת ארויו / רופאה
תמיר גינזבורג - ריי גרנדר
דקלה הדר - אשת חתולים / דמויות שונות
בפברואר 2016, הוכרז שפיט דוקטר עובד על סרט חדש.
בחודש יוני 2018, הוכרז שאף על פי שפיט דוקטר הפך למנכ"ל של חברת פיקסאר עקב פרישתו של ג'ון לאסיטר הוא ישלים את הסרט.
בחודש יוני 2019 חברת פיקסאר הודיעה על הוצאת הסרט בטוויטר, פרסמה את העלילה המקדימה וסיפרה שבמאי הסרט הוא פיט דוקטר.
במקור, הסרט תוכנן להיות מוקרן בבית הקולנוע בישראל ב-18 ביוני 2020, ובארצות הברית ב-19 ביוני 2020 על ידי חברת וולט דיסני.
אולם בעקבות התפרצות נגיף קורונה-ווהאן הקרנת הסרט נדחתה ל-20 בנובמבר 2020.
באוקטובר 2020 נודע כי הסרט יצא ישירות לשירות הסטרימינג דיסני פלוס בתאריך ה-25 בדצמבר 2020.
נשיקה לדוד הוא אלבומה החמישי של להקת טיפקס, שיצא באפריל 1997, הגיע למעמד של אלבום פלטינה ומכר כ-49 אלף עותקים.
את האלבום הקליטה הלהקה בקיבוץ העוגן.