tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא שמחה על לידתם של שני נכדיה המלכותיים, הנסיך מיכאי מרומניה (1921–2017) והנסיך פטר מיוגוסלביה (1923–1970); לידותיהם של שני נכדים שנועדו לשבת על כיסאותיה של אירופה נראו כמעצימים את שאיפותיה.
מאמציה השושלתיים של מריה נתפסו על ידי המבקרים ככאלה של אם מניפולטיבית שתקריב את האושר של ילדיה כדי להגשים את שאיפותיה; למעשה, מריה מעולם לא הכריחה אף אחד מילדיה להתחתן.
בזמן שהשתתפה בהטבלתו של פטר, פגשה מריה את הדוכסית מיורק, לימים המלכה אליזבת, שממנה הוקסמה.
בשנת 1924, פרדיננד ומריה ערכו סיור דיפלומטי בצרפת, שווייץ, בלגיה ובריטניה.
באנגליה התקבלה בחום על ידי ג'ורג' החמישי, שהכריז כי "מלבד המטרות המשותפות, שאליהן אנו חותרים, יש בינינו קשרים אחרים ויקרים.
הוד מלכותה המלכה, בת דודתי היקרה, נולדה בבריטניה".
בזמן ביקורם בז'נבה, הפכו מריה ופרדיננד לבני המלוכה הראשונים שנכנסו למטה החדש שהוקם של חבר הלאומים.
המיקום להכתרתם של מריה ופרדיננד היה אלבה יוליה, שהייתה מבצר חשוב בימי הביניים ושם מיכאי האמיץ הוכרז כשליט טרנסילבניה בשנת 1599, ובכך הביא את ולאכיה וטרנסילבניה תחת האיחוד האישי שלו.
קתדרלה אורתודוקסית נבנתה כקתדרלת ההכתרה בשנים 1921–1922. ערכה משוכללת של תכשיטים ובגדים נוצרה במיוחד עבור ההכתרה.
הכתר של מריה עוצב על ידי הצייר קוסטין פטרסקו והוא נעשה בסגנון אר נובו על ידי Falize, בית תכשיטים פריזאי.
הכתר נוצר בהשראת זה של מיליצ'ה דספינה, אשתו של השליט הוולאכי בן המאה ה-16, ניאגויה בסאראב, והוא היה עשוי כולו מזהב טרנסילבניה.
לכתר היו שני תליונים בצדדים; האחת הכילה תמונה של הסמל המלכותי של רומניה והשנייה, את שלטו של הדוכס מאדינבורו, שמריה השתמשה בהן לפני נישואיה.
הכתר, שעלותו כ-65,000 פרנק, שולם על ידי המדינה, באמצעות חוק מיוחד.
בין האורחים בהכתרת הזוג המלכותי היו אחותה של מארי "בייבי בי", הדוכס מיורק והגנרלים הצרפתים מקסים וייגאן ואנרי מתייה ברטלו, שהובילו את המשלחת הצבאית הצרפתית לרומניה.
הטקס נוהל על ידי המטרופולין של כל רומניה, מירון קריסטאה, אך הוא לא בוצע בתוך הקתדרלה מכיוון שפרדיננד, שהיה קתולי, סירב להיות מוכתר על ידי חבר הכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
לאחר שהניח את כתרו על ראשו, הכתיר פרדיננד את מריה, שכרעה ברך לפניו.
מיד נורו מטחי תותחים כאות לכך שהמלך והמלכה הראשונים של רומניה הגדולה נמשחו.
סעודה נערכה באותו חדר שבו הוכרז האיחוד ב-1918; שם הציעו ליותר מ-20,000 איכרים סטייקים צלויים.
למחרת, פרדיננד ומריה נכנסו לבוקרשט בתהלוכת ניצחון.
פאר ההכתרה צוטט לאחר מכן כעדות לתיאטרליות של מריה.
מריה תתקבל לכנסייה האורתודוקסית הרומנית ב-1926, והזכירה את הרצון להיות קרוב יותר לאנשיה.
מוזיאון מריהיל לאמנות במריהיל, וושינגטון, תוכנן בתחילה כאחוזה לאיש העסקים העשיר סמואל היל.
עם זאת, בהוראת לואי פולר, הבניין הפך למוזיאון במקום זאת.
היל רצה שהוא יוקדש בשנת 1926, והוא הגה אותו כאנדרטה לשלום, לאשתו מרי ולמלכה מריה עצמה.
מריה הסכימה לבוא לארצות הברית ולחזות בהקדשה, במיוחד מכיוון שפולר הייתה חברה ותיקה שלה.
פולר הקימה במהירות ועדה שתמכה ב"סיור" של מריה באמריקה ונעשו סידורים לביקורה.
מריה ראתה בסיור הזדמנות "לראות את המדינה, לפגוש את האנשים ולשים את רומניה על המפה".
היא נסעה באניה על פני האוקיינוס האטלנטי וירדה לניו יורק, ב-18 באוקטובר 1926, מלווה בנסיך ניקולאה והנסיכה אילאנה.
עם הגעתה, מריה התקבלה בהתלהבות עם "שריקת ספינות קיטור, שאגת רובים בנשיפות עשן לבן על רקע ערפל אפור, קולות מריעים בגשם צורב".
היא התקבלה רשמית על ידי ג'ימי ווקר, ראש עיריית ניו יורק.
לא ניתן היה לקבוע את השעה בצורה טובה יותר".
מריה הייתה גם פופולרית למדי בחוגי סופרג'יסטיות, שם היא נתפסה כ"אישה ששכלה הגה הרבה הפיכות, שמוחה חשב על בעיות רבות וקשות עבור בני עמה, שהשתמשה במתנות שניתנו לה כדי להמשיך לכל מטרה טובה".
במהלך שהותם באמריקה, מריה, ניקולאה ואילאנה ערכו סיורים במספר ערים, כולל פילדלפיה.
הם היו פופולריים מאוד, והתקבלו בהתלהבות בכל עיר שביקרו בהם, עד כדי כך ש"[ניקולאה ואילאנה] נראו מבולבלים למדי מהתשואות האדירות כלפיהם".
בבית הלבן, הארוחה הרשמית התאפיינה ברגעים מביכים, בשל יחסם העגום של הנשיא קלווין קולידג' ורעייתו גרייס; מריה התעכבה שן פחות משעתיים.
לפני שעזבה את ארצות הברית, הוצגה למריה מכונית עירונית משוריינת חסינת כדורים על ידי ויליס נייט, אותה קיבלה בשמחה.
ב-24 בנובמבר, מריה וילדיה נצפו על ידי משלחת מוושינגטון הבירה, כשהם התכוננו לצאת באונייה מנמל ניו יורק.
מוריס כתב ש"השקפתנו האחרונה הייתה על הוד מלכותה, ילדיה משני הצדדים, מנופפים בחזרה עם הדמעות והחיוך הזה של אלה שעוברים מסצנות שמחות".
מוריס ליווה את המלכה לאורך מסעה והציע תיאור מפורט מאוד על תקופתה של מריה באמריקה בספרה, שפורסם ב-1927.
מריה הייתה מרוצה מהביקור, ורצתה לחזור לאמריקה בהקדם האפשרי.
הנסיך קרול עורר משבר שושלתי כאשר ויתר רשמית על זכויותיו לרשת את פרדיננד ב-5 בינואר 1926, ובמקביל ויתר על כל זכויות ההורות על הנסיך מיכאי, שהוכרז כיורש העצר.
התקבלה הצעת חוק עוצרות זמנית, שיצרה מועצת עוצרים המורכבת מהנסיך ניקולאה; הפטריארך האורתודוקסי, מירון קריסטיה; וגאורגה בוזדוגאן, נשיא בית המשפט העליון.
עם זאת, גם מריה וגם פרדיננד נרתעו מלהותיר את הארץ בידיו של ילד בן חמש, אפילו בפיקוח של עוצר, מחשש שהאדמות שנרכשו בעקבות מלחמת העולם הראשונה יוחזרו על ידי המדינות השכנות, משום שבעיות פוליטיות עלולות להוביל לתסיסה אזרחית.
אף על פי כן, כשחזרה מריה מאמריקה, מותו של פרדיננד נראה קרוב.
הוא סבל מסרטן המעי הגס, ועד אפריל 1927 מותו היה נראה כה קרוב עד שקיבל את הטקסים האחרונים של הכנסייה הקתולית.
הוא מת ב-20 ביולי, בזרועותיה של מריה.
מאוחר יותר היא כתבה: "'אני כל כך עייף' היו המילים האחרונות שלו וכאשר הוא שכב כל כך שקט בזרועותי כעבור שעה, ידעתי שאני חייבת להודות לאלוהים עליו לפחות.
מיכאי הפך אוטומטית למלך עם מותו של פרדיננד ומועצת העוצרות קיבלה אחריות על תפקידו כמלך.
במאי 1928, ניסה קרול, שמצא את חייו בחו"ל יחד עם מגדה לופסקו בלתי מספקים, לחזור לרומניה בעזרת ויקונט רות'רמר הראשון.
הוא נמנע מלעשות זאת על ידי השלטונות האנגליים, אשר לאחר מכן גירשו אותו מאנגליה.
כועסת, מריה שלחה התנצלות רשמית לג'ורג' החמישי בשם בנה, שכבר החל לתכנן הפיכה.
קרול הצליח להתגרש מהנסיכה אלנה ב-21 ביוני 1928, בגלל חוסר התאמה.
הפופולריות של מריה הושפעה קשות בתקופת שלטונו של מיכאי, ולאחר שסירבה להיות חלק ממועצת העוצרות בשנת 1929, היא הואשמה על ידי העיתונות, ואפילו על ידי הנסיכה אלנה, בתכנון הפיכה.
במהלך תקופה זו, היו שמועות רבות באשר לנישואיה של הנסיכה אילאנה.
לאחר דיבורים על נישואיה של איליאנה לצאר מבולגריה או לנסיך אסטוריאס, היא התארסה בסופו של דבר לאלכסנדר, רוזן הוכברג, נסיך גרמני קטן, בתחילת 1930. [147] אולם אירוסין אלו היו קצרי מועד.
מריה לא הצליחה לסכם נישואים פוליטיים לבתה הצעירה, ובמקום זאת חיתנה אותה עם הארכידוכס אנטון מאוסטריה-טוסקנה ב-1931.
ב-6 ביוני 1930 הגיע קרול לבוקרשט ועשה את דרכו לפרלמנט, שם הוכרז חוק הירושה 1927 כבטל כדין.
כך, קרול השתלט על כס המלכות מבנו, והפך למלך קרול השני.
לאחר ששמעה על חזרתו של קרול, מריה, שהייתה בחו"ל, נרגעה.
היא נתקפה חרדה מהכיוון שאליו צועדת המדינה וראתה בשובו של קרול את חזרתו של הבן האובד.
אולם מיד כשהגיעה לבוקרשט, היא התוודעה לכך שהדברים לא יתנהלו כשורה.
קרול סירב לקבל את עצתה של אמו לקחת את אלנה בחזרה ומעולם לא ביקש את עצתה של מריה בתקופת שלטונו, ובכך המשיך את הנתק הקיים בין האם ובנה.
שוממה וכמעט משוללת מאמונתה, פנתה מריה לתורת הדת של הדת הבהאית, שמצאה אותה "מושכת מאוד".
היא נמשכה במיוחד לרעיון של איחוד האנושות תחת אמונה אחת, בהתחשב במשפחה המחולקת מבחינה דתית משלה.
היא התוודעה לדוקטרינה על ידי מרתה רוט, ואף ניהלה התכתבות עם שוגי אפנדי, אז ראש האמונה, שם היא התבטאה כחסידה של תורת הבהאים.
בנוסף, היא הצהירה כמה הצהרות פומביות המקדמות את תורתו של בהאא אללה, ותיארה אותו כנביא הדומה לישו או למוחמד.
התכתבות כתובה זו הובילה את הבהאים להתייחס אליה כעל בת המלוכה הראשונה שהצטרפה לדתם.
הביוגרפית חנה פאקולה מציינת שמריה "המשיכה להשתתף בכנסייה הפרוטסטנטית", למרות שהיא "התפללה 'טוב יותר בבית עם ספרי ותורות הבהא-אללה שלה'".
ב-1976 פרסם ויליאם מקאלווי מילר ספר פולמוסי נגד הדת, שכלל מבחר מתוך מכתב שנכתב ב-1970 על ידי בתה של מריה אילאנה, המכחישה כל המרה כזו.
בשנת 1931, הנסיך ניקולאה ברח עם יואנה דולטי, אישה גרושה.
מריה פסלה בתוקף את מעשיו של בנה וחשה פגועה מהניסיונות החוזרים ונשנים של דולטי למנוע מניקולאה לתקשר עם אמו.
למרות שהיא האשימה את הנשים בחיי בניה לזמן מה, היא באה להאשים גם את עצמה, על כך שלא הצליחה לחנך אותן כראוי.
עם זאת, היא סירבה בעקשנות ולתמיד לפגוש את מגדה לופסקו, גם לאחר הפצרותיו של קרול.
עד לשנותיה האחרונות, מריה רק לעיתים רחוקות הזכירה אפילו את שמה של לופסקו.
עם פילגשו של קרול שהייתה שנואה בכל הארץ, זה היה רק עניין של זמן עד שתצוץ התנגדות למלך.
אופוזיציה זו באה באופן הבולט ביותר בדמותו של משמר הברזל, קבוצה שנתמכה על ידי בניטו מוסוליני ואדולף היטלר.
לאחר שקרול פנה ליון דוקה לעזרה, משמר הברזל רצח את דוקה בדצמבר 1933. לאחר מותו של דוקה, צנחה הפופולריות של קרול והיו שמועות שייעשה ניסיון להתנקש בחייו במצעד העצמאות השנתי.
כדי להימנע מכך, הוא ביקש ממריה להשתתף במצעד, במה שתהיה הופעתה הפומבית האחרונה.
לאחר המצעד יצא קרול להרוס את הפופולריות של אמו בקרב הרומנים וניסה לדחוק אותה מהארץ.
מריה, לעומת זאת, לא נענתה, במקום זאת היא הסתגרה בשני מקומות.
הראשון היה טירת בראן, שהייתה ממוקמת ליד בראשוב בדרום טרנסילבניה וניתנה לה במתנה ב-1920 על ידי פקידים מקומיים אסירי תודה, והיא חידשה אותה במהלך שבע השנים הבאות.
המקום השני היה בלצ'יק, שם בנתה ארמון וקפלה קטנה בשם סטלה מאריס וטיפלה בגינה שלה.
היא גם ביקרה את אילאנה וילדיה באוסטריה.
אילאנה כמעט ולא קיבלה אישור מקרול לבקר ברומניה; זה הרגיז את מריה מאוד.
היא גם בילתה זמן מה בבלגרד עם בתה "מיניון" ועם חתנה, המלך אלכסנדר.
בשנת 1934, מארי ביקרה באנגליה פעם נוספת.
במהלך קיץ 1937 חלתה מריה.
הרופא האישי שלה, ד"ר קסטלני, קבע שיש לה סרטן הלבלב, למרות שהאבחנה הרשמית שלה הייתה שחמת הכבד.
מריה לא הייתה שתיינית, ולאחר ששמעה את החדשות, היא אמרה לפי המסופר: "אז בטח יש שחמת כבד לא אלכוהולית, כי מעולם לא טעמתי אלכוהול".
נרשמה לה דיאטה של מזון קר, זריקות ומנוחה במיטה.
מריה הייתה כל כך חלשה לפעמים שהיא אפילו לא יכלה להרים עט.
בפברואר 1938 היא נשלחה לסנטוריום באיטליה, בתקווה שאולי תתאושש.
שם ביקרו אותה ניקולאה ואשתו, שמריה סלחה לבסוף על עבירותיה.
ביקרו אותה גם על ידי הנסיכה אלנה, אותה לא ראתה כמעט שבע שנים, וולדורף אסטור.
מריה הועברה לבסוף לבית הבראה בדרזדן.
הולכת ונחלשת, היא ביקשה שיחזירו אותה לרומניה, כדי למות שם.
קרול מנע ממנה נסיעה במטוס, והיא סירבה לטיסה רפואית שהציע היטלר, ובמקום זאת בחרה לחזור לרומניה ברכבת.
מארי מתה ב-18 ביולי 1938, בשעה 17:38, שמונה דקות לאחר ששקעה בתרדמת.
שני ילדיה הגדולים, קרול ואליסאבטה, בליווי הנסיך מיכאי, היו על יד מיטתה.
יומיים לאחר מכן, ב-20 ביולי, הובאה גופתה של מארי לבוקרשט, שם הוצב ארונה בחדר האורחים הלבן בארמון קוטרוצ'ני.
ארון הקבורה שלה היה מוקף בפרחים וחדים זוהרים והוא נשמר על ידי קציני רגימנט ההוסרים הרביעי.
אלפי אנשים עברו ליד ארונה של מריה במהלך שלושת הימים שארונה הוצב, וביום השלישי נפתח הארמון לעובדי המפעל.
שיירת הלוויה של מריה עשתה את דרכה לתחנת הרכבת, ועברה מתחת לשער הניצחון.
ארונה נלקח למנזר קורטיה דה ארג'ש, שם נקברה.
ליבה של מריה, על פי רצונה, הונח בארון זהב קטן מעוטר בסמלי המחוזות הרומניים ונקבר בקפלת סטלה מאריס שלה בבלצ'יק.
בשנת 1940, לאחר שדרום דוברוג'ה נמסר לבולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה, ליבה הועבר לטירת בראן.
שם, אילאנה בנתה קפלה כדי לשכן את הלב, שנשמרה בשתי קופסאות מקוננות שהוצבו בתוך סרקופג שיש.
מריה הייתה המלכה בת הזוג האחרונה של רומניה, שכן הנסיכה אלנה זכתה רק בתואר המלכה האם בין השנים 1940 ו-1947. היא הייתה אחת מחמש נכדותיה המוכתרות של המלכה ויקטוריה ואחת משלוש ששמרו על תפקידן כבת זוג לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, לצד מלכת נורווגיה ומלכת ספרד.
ב-10 בינואר 1893 התחתנה מריה עם פרדיננד הראשון, מלך רומניה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
אליסאבטה מרומניה, מלכת יוון (1894–1956), התחתנה עם גאורגיוס השני, מלך היוונים
מריה מרומניה, מלכת יוגוסלביה (1900–1961), התחתנה עם אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה
אילאנה מרומניה (1909–1991), התחתנה עם אנטון, ארכידוכס אוסטריה
ב-15 ביוני 2019 יצא לאקרנים הסרט הרומני "המלכה מריה" (Queen Marie of Romania) בבימויהן של אלכסיס קהיל, בריג'ט דרודטוף ובכיכובם של רוקסן לופו, דניאל פלייר, ריצ'רד אלפין, פטריק דרורי, קרוליין לונק, רונלד צ'נרי.
הסרט מגולל את סיפור חייה של המלכה מריה, נסיכה בריטית, בתם של הדוכס מאדינבורו אלפרד והנסיכה הרוסייה מריה אלכסנדרובנה.
מריה היא ילדה של שתיים מהמשפחות החזקות באירופה.
היא יכולה להיות מלכת בריטניה, אך למרות העובדה שהמלך ג'ורג' החמישי מציע לה את נישואיה, בלחץ אמה, מריה מתחתנת עם נסיך הכתר הרומני פרדיננד.
חייה של המלכה עוברים בסערות, שערוריות ועימותים.
בשנת 1916 נכנסה רומניה למלחמת העולם הראשונה בצד מדינות ההסכמה, בתקווה, שבמקרה של ניצחון, תספח את השטחים המאוכלסים ברומנים אתניים.
בתחילה הובילה רומניה מערכה מוצלחת ואף כבשה את טרנסילבניה, אך עד מהרה מצאה עצמה מוקפת בכוחות אויב.
הצבא הרומני ספג כמה תבוסות מוחצות, ועד מהרה פלשו הכוחות האוסטרו-גרמנים למדינה.
רומניה נאלצה להתפשר על הסכם שלום משפיל.
למרות העובדה שהמלך פרדיננד לא אשרר זאת, בשל האמנה הזו סירבו להכיר בדרישות רומניה בוועידת השלום בפריז.
התקווה שהקהילה הבינלאומית תכיר ברומניה המאוחדת הולכת ומתמעטת מדי יום.
מריה לואיזה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Княгиня Мария Луиза Българска; נולדה ב-13 בינואר 1933, סופיה, ממלכת בולגריה) היא בתם של בוריס השלישי, מלך בולגריה וג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה ואחותו של סימאון סקסקובורגותסקי.
מריה לואיזה נולדה בסופיה, בתם הבכורה של בוריס השלישי, מלך בולגריה ורעייתו ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה.
בשנת 1946, לאחר ביטול המלוכה וכינון הרפובליקה העממית הבולגרית נמלטה עם משפחתה לאלכסנדריה שבמצרים ובהמשך עברה לספרד.
בשנת 1957 נישאה לקרל, נסיך ליינינגן שהיה נכדה של ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה מצד אימו.
לזוג נולדו שני ילדים, אולם בשנת 1968 התגרשו בני הזוג.
בשנת 1969 היא נישאה בשנית לברוניסלאב צ'רובוק, ונולדו לה שני ילדים נוספים.
בשנת 2012 העניק לה אחיה סימאון סקסקובורגותסקי את התואר "נסיכת קוהארי".
הנסיכה מריה-לואיזה היא חברה במועצת הנאמנים של האוניברסיטה האמריקאית בבולגריה.
ב -13 במאי 2012, בטקס השמונה עשרה, קיבלה הנסיכה מריה-לואיזה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה האמריקאית בבולגריה.
ב-14 בפברואר 1957 התחתנה מריה לואיזה עם קרל, נסיך ליינינגן, ממנו נולדו לה שני ילדים:
בוריס, נסיך ליינינגן (נולד ב-1960)
הרמן פרידריך, נסיך ליינינגן (נולד ב-1962)
ב-16 בנובמבר 1969 התחתנה מריה לואיזה עם ברוניסלאב צ'רובוק, ממנו נולדו לה שני ילדים:
אלכסנדרה, נסיכת קוהארי (נולדה ב-1970)
פאבל, נסיך קוהארי (נולד ב-1972)
מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה לבית בורבון (באיטלקית: Maria Luisa di Borbone-Parma, Principessa di Bulgaria, בבולגרית: Мария-Луиза Бурбон-Пармска, българска княгиня; 17 בינואר 1870, רומא, מדינת האפיפיור – 31 בינואר 1899, סופיה, נסיכות בולגריה) הייתה נסיכה רעייה של בולגריה בין השנים 1893–1899.
מריה לואיזה נולדה ב-17 בינואר 1870 ברומא, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה, מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
מריה לואיזה הייתה הבכורה מתוך 12 ילדים, ובשנת 1882, נפטרה אמה של מריה לואיזה במהלך לידה.
ב-20 באפריל 1893 התחתנה מריה לואיזה בנישואים פוליטיים לפרדיננד הראשון, נסיך בולגריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים.
נישואי השניים לא היו מוצלחים, והיו להם הרבה מריבות במהלך חייהם.
ב-31 בינואר 1899 מתה מריה לואיזה מיד לאחר לידת בתה נדז'דה, ונקברה בקתדרלה על שם לואי הקדוש בפלובדיב.
ב-20 באפריל 1893 התחתנה מריה לואיזה עם פרדיננד הראשון, מלך בולגריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
בוריס השלישי, מלך בולגריה (1894–1943), התחתן עם ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה
נדז'דה, נסיכת בולגריה (1899–1958), התחתנה עם אלברכט אויגן, דוכס וירטמברג
מריה לייג'רסטם היא שיאנית גינס, הרפתקנית ולשית, והראשונה שהגיעה אל הקוטב הדרומי באופניים.
לייג'רסטם היא ילידת אברדייר שבוויילס.
ב-27 בדצמבר 2013 הגיעה אל הקוטב הדרומי, לאחר מסע אופניים שנמשך 10 ימים, 14 שעות ו-56 דקות, מקצה יבשת אנטארקטיקה עד הקוטב הדרומי.
את כל הדרך עשתה בדיווש על אופניה, בכך השיגה גם שיא עולם חדש במשך הזמן למסע בכוח שרירי אדם בלבד מחוף אנטארקטיקה אל הקוטב.
אופני הקוטב של לייג'רסטם תוכננו במיוחד לצורך מסע זה, והם היחידים במינם בעולם.
מסעה של לייג'רסטם החל ב-17 בדצמבר 2013, בקצה מדף הקרח רוס, , דרך רכס ההרים הטראנס-אנטארקטיים, על קרחון לוורט.
הגובה המקסימלי שהגיעה אליו במסעה היה 2,941 מטר.
גובה הקוטב הדרומי הוא 2,835 מטר.
מסע האופניים הייחודי של לייג'רסטם התאפשר הודות לקיומו של כביש חוצה הקוטב הדרומי, המשמש להעברת דלק אל התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט.
עם זאת, סחף שלג שהצטבר על נתיב הנסיעה הקשה על ההתקדמות, שבה לא נעזרה בשום אמצעי פרט לכוח שריריה.
בסך הכל גמאה לייג'רסטם 638 ק"מ, בין 10 ל-17 שעות ביום ללא ימי מנוחה.
בדרכה אל הקוטב הדרומי נאלצה לייג'רסטם לעקוף אזור בתרונים רחב ידיים מעל קרחון לוורט.
בתרונים כאלה היוו מכשולים אימתניים במשלחות קודמות אל הקוטב הדרומי ואף גבו חיי אדם.
משך המסע הרגיל מתחנת מקמרדו עד הקוטב הדרומי, בטרקטורים זחליליים הגוררים מזחלות, נמשך כ-40 ימים.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה במהלך מסעה הייתה 29 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, שרישומן קשה פי כמה מחמת הרוחות המקפיאות.
מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (פרנצ'סקה יוזפה לואיזה אוגוסטה מריה כריסטינה הלנה, באנגלית: Princess Marie Louise of Schleswig-Holstein; 12 באוגוסט 1872 – 8 בדצמבר 1956), הייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
הנסיכה מריה לואיזה נולדה באכסניית קמברלנד שבוינדזור גרייט פארק, לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, בנם השלישי של כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, ולהלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, ילדתם החמישית ובתם השלישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ושל אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה.
היא הוטבלה ב-18 בספטמבר 1872. הסנדקים שלה היו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומריה, מלכת הנובר.
הוריה של מריה לואיזה התגוררו בבריטניה והנסיכה נחשבה כחברה במשפחת המלוכה הבריטית.
על פי צו מלכותי מה-15 במאי 1867 הוענק לילדיו של הנסיך כריסטיאן התואר "הוד מעלתו".
לפיכך, מלידתה נקראה הנסיכה מריה לואיזה בבריטניה, בתואר "הוד מעלתה הנסיכה מריה לואיזה משלזוויג-הולשטיין".
ב-1885 היא הייתה השושבינה בטקס הנישואין של דודתה מצד אמה, ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג.
ב-6 ביולי 1891 נישאה הנסיכה מריה לואיזה לאריברט, נסיך אנהלט בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור.
הנסיך אריברט היה בנם השלישי של פרידריך הראשון, דוכס אנהלט ושל אשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג.
בדצמבר 1900 עשה חמיה של מריה לואיזה שימוש בזכותו כדוכס אנהלט, לבטל את הנישואין.
בזיכרונותיה היה התייחסה לשבועות הנישואין שלה כמחייבות והיא מעולם לא נישאה שנית.
עם זאת, היא מתייחסת בזיכרונותיה בזעם לנישואיה וברור שהיא סלדה מבעלה לשעבר.
לאחר ביטול הנישואין, הקדישה הנסיכה מריה לואיזה את עצמה לארגוני צדקה ושמשה כפטרונית של האומנויות.
היא השפיעה על בנייתו של בית הבובות של המלכה מרי.
היא ייסדה את מועדון הנערות של ברמונדזי שפעל כבית חולים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא גם הייתה פעילה בעבודה של בית החולים של הנסיך כריסטיאן בווינדזור.
היא לקחה חלק באירועים הרשמיים של המשפחה המלכותית, כגון טקסי הכתרה והלוויות, בכלל זה בטקסי ההכתרה של ג'ורג' השישי ושל אליזבת השנייה.
ב-1919, קיימה הנסיכה מריה לואיזה פגישה עם קבוצת צופים מסטרייטהאם, שבדרום לונדון.
הקבוצה מינתה אותה כמנהיגת הכבוד שלה.
הנסיכה התרשמה מאוד מהקבוצה ומאמות המידה הגבוהות שלה, שהיא הכריזה על הקבוצה כעל שלה ומאז הקבוצה מכונה "קבוצת צופי הים הרביעית של סרייטהאם של הנסיכה מרי לואיז".
ביולי 1917, כאשר שינה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת את שם בית המלוכה הבריטי מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור, הוא גם הורה למספר רב של בני דודים שלו וקרוביו מקשרי נישואין, שהיו נתינים בריטים, להפסיק להשתמש בתואריהם ובשמות המשפחה הגרמנים שלהם.
מאחר שמעולם הן לא נשאו תארים או שמות משפחה אחרים, החלו הנסיכה מרי לואיז ואחותה הרווקה, הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, להיקרא פשוט בשמות "הוד מעלתה הנסיכה מרי לואיז" ו"הוד מעלתה הנסיכה הלנה ויקטוריה" ובכך הן קיבלו את ההבחנה המוזרה שהן למעשה לא חברות בשום משפחה מלכותית כל שהיא.
הנסיכה מרי לואיז נכחה בארבעה טקסי הכתרה של מלכי בריטניה.
טקס ההכתרה של אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה ב-1901, טקס ההכתרה של ג'ורג' החמישי והמלכה מרי ב-1911, טקס ההכתרה של ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת וטקס ההכתרה של אליזבת השנייה ב-1953. ב-1956 היא פרסמה את זכרונותיה, "זכרונותי משישה מלכים".
היא מתה בביתה שבלונדון כמה חודשים לאחר מכן ונקברה בבית הקברות המלכותי פרוגמור בווינדזור גרייט פארק.
מריה לואיסה, נסיכת ספרד (; 24 בנובמבר 1745 - 15 במאי 1792) הייתה אשתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מריה לואיסה נולדה בנאפולי ב-24 בנובמבר 1745, לקרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה.
ב-16 בפברואר 1764 התחתנה מריה לואיסה על ידי שליח עם לאופולד, ארכידוכס אוסטריה, בנו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, וב-5 באוגוסט 1764 מומשו הנישואים באינסברוק.
לאחר מותו של פרנץ הראשון בשנת 1765, ירש בעלה לאופולד את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ובני הזוג עברו לפירנצה שם גרו 25 שנה.
בשנת 1790 מת גיסה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעלה הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולכן עברה המשפחה לווינה.
ב-1 במרץ 1792 מת בעלה לאופולד, ושלושה חודשים לאחר מכן ב-15 במאי מתה מריה לואיסה.
ללאופולד השני ולמריה לואיסה היו 16 ילדים:
מריה לואיסה מפארמה (בספרדית: Maria Luisa de Borbón; 9 בדצמבר 1751 - 2 בינואר 1819) הייתה אשתו של קרלוס הרביעי, מלך ספרד.
מריה לואיסה נולדה בפארמה ב-9 בדצמבר 1751, לפליפה, דוכס פארמה, ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה.
על אף ניסיונותיה של אמה לחתנה בשנת 1761 עם לואי, דופן צרפת, התחתנה לבסוף מריה לואיסה בשנת 1765 עם בן דודה קרלוס, נסיך אסטוריאס.
ב-14 בדצמבר 1788 נפטר חמיה קרלוס השלישי, מלך ספרד, ובעלה קרלוס עלה לשלטון במקומו.
בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנם פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודתה אשתו מריה לואיסה בלחץ נפוליאון, שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה.
פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה יחד עם מריה לואיסה לרומא.
ב-2 בינואר 1819 מתה מריה לואיסה ברומא, וב-20 בינואר אותה שנה מת אף בעלה קרלוס הרביעי, מלך ספרד.
בשנת 1765 התחתנה מריה לואיסה עם קרלוס הרביעי, מלך ספרד, ממנו היו לה 14 ילדים:
מריה לאופולדינה מאוסטריה הייתה אשתו של פדרו הראשון, קיסר ברזיל.
מריה לאופולדינה נולדה בווינה ב-22 בינואר 1797, לפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה.
מריה לאופולדינה קיבלה חינוך מעולה, ולמדה ציור, נגינה בפסנתר, רכיבה וציד, ובנוסף למדה צרפתית ולטינית.
כמו כן אהבה מריה לאופולדינה מדעי הטבע, ובעיקר בוטניקה ומינרולוגיה.
בהיות מריה לאופולדינה בת 10 מתה אמה, ואביה התחתן עם מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה שגידלה אותה בילדותה.
בשנת 1817 התחתנה מריה לאופולדינה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל, אולם נישואיהם לא היו מוצלחים.
מכיוון שחמיה ז'ואאו השישי לא מיהר לשוב לפורטוגל, שלט בה מפקד הצבא הבריטי ויליאם קאר ברספורד כדיקטטור צבאי.
עם פרוץ המהפכה הליברלית בפורטוגל בשנת 1821, איבד ברספורד את שלטונו, והתקבלה חוקה ליברלית.
הפרלמנט (הקורטס) דרש את חזרתו המיידית של המלך מברזיל.
בלב כבד החליט ז'ואאו השישי לעזוב את ברזיל ולשוב לארצו.
גם חמותה, קרלוטה ז'ואקינה מספרד ואחיו הצעיר מיגל עזבו את ברזיל.
לעומתם, נשארו פדרו ומריה לאופולדינה בריו דה ז'ניירו ופדרו מונה על ידי אביו לעוצר בברזיל.
הקורטס (הפרלמנט) הפורטוגלי לא קיבל את ההסדר הזה, וביקש להחזיר את מעמדה של ברזיל כמושבה ולאלץ גם את יורש העצר לשוב לפורטוגל.
בתגובה לדרישת הקורטס, הכריז פדרו ב-7 בספטמבר 1822 על עצמאותה של ברזיל, ובני הזוג מונו לקיסרי ברזיל.
בנובמבר 1826 נסע פדרו לחייליו ובטקס קודם יציאתו התנשק עם פילגשו דומיטילה דה קסטרו, מרקיזת סנטוס בפומבי, ובעקבות כך הסתכסכה עמו מריה לאופולדינה.
ב-2 בדצמבר 1826 חלתה מריה לאופולדינה ועברה הפלה טבעית, וכעבור 8 ימים ב-11 בדצמבר מתה בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1817 התחתנה מריה לאופולדינה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
מריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים , הייתה אשתו של גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטאדט.
מריה לואיזה נולדה ב-16 במרץ 1729 באובריגהיים שהשתייכה לנסיכות הבוחר מפפאלץ, לכריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, ולקתרינה פוליקסנה, רוזנת זולמס-רדלהיים, בתם של גאורג לודוויג, רוזן זולמס-רדלהיים ואסנהיים ושרלוטה זיבילה, רוזנת אהלפלדט.
בשנת 1748 התחתנה מריה לואיזה עם גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטדט, בנו של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטדט, ועם נישואיה קיבל בעלה את הנחלות של ברויך, אוברשטיין, אספרמונט, בורגל ורייפולצקירכן.
בשנת 1764 קיבל בעלה גאורג וילהלם מאביו שהעדיפו על פני אחיו הבכור, את הארמון הישן בדרמשטאדט, בעוד גיסה לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט התגורר בעיקר בפירמזנס.
בשנת 1782 מתו בעלה גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטדט ובתה פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אשתו של קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, אשר התחתן עם בת נוספת שלה שרלוטה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
בשנת 1785 מתה אף בתה שרלוטה, ומריה לואיזה קיבלה את נכדיה והופקדה על חינוכם.
בשנת 1790 נסעה מריה לואיזה עם נכדותיה לווינה, לטקס ההכתרה של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1791 נסעה עמם לטיול בהולנד.
בשנת 1792 ברחה מריה לואיזה עם נכדותיה, עקב התקרבות הצבא הצרפתי לדרמשטאדט, ונסעה עמם להילדבורגהאוזן, שם התגוררה נכדתה שרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1793 חזרה מריה לואיזה עם נכדותיה לביתה דרך פרנקפורט, שם פגשה נכדתה בפרידריך וילהלם, נסיך הכתר הפרוסי והתאהבה בו, ובהמשך השנה ליוותה אותה מריה לואיזה לחתונתה בברלין.
באחרית ימיה התגוררה מריה לואיזה בנוישטרליץ אצל חתנה קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ולאחר מותו אצל נכדה גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, וב-11 במרץ 1818 מתה מריה לואיזה בנוישטרליץ.
בשנת 1748 התחתנה מריה לואיזה אלברטינה עם גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטדט, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
מריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין , הייתה אשתו של גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
מריה לואיזה נולדה ב-31 במרץ 1803 בלודוויגסלוסט שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
ב-7 באוקטובר 1825 התחתנה מריה לואיזה עם גאורג, נסיך סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ושנה מאוחר יותר מונה חמיה פרידריך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג.
בשנת 1834 מת חמיה פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, וגיסה יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ובעלה עלה לשלטון במקומו כגאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
בשנת 1853 מת בעלה גאורג, ובנה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
מריה לואיזה המשיכה להתגורר באלטנבורג אף בימי אלמנותה, וב-26 באוקטובר 1862 מתה מריה לואיזה בזמן שהותה במיינינגן.
ב-7 באוקטובר 1825 התחתנה מריה לואיזה עם גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
מריה אלכסנדורבנה לאסיצקנה היא אתלטית רוסייה, האלופה האולימפית (טוקיו 2020), שלוש פעמים רצופות אלופת העולם (בייג'ינג 2015, לונדון 2017, דוחא 2019), פעמיים אלופת העולם באולם (סופוט 2014, ברמינגהאם 2018), אלופת אירופה (ברלין 2018) ופעמיים אלופת אירופה באולם (פראג 2015, גלאזגו 2019) בקפיצה לגובה.
בעלת שיא אישי של 2.06 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים.
בשנת 2019 זכתה לאסיצקנה בתואר אתלטית השנה באירופה.
לאסיצקנה (שם נעוריה קוצ'ינה) נולדה ברפובליקת קברדינו-בלקריה שברוסיה.
ב-2009 זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה באליפות העולם מתחת לגיל 18 ובמדליית כסף בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער.
ב-2010 זכתה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער סינגפור בתוצאה של 1.89 מטר.
ב-2011 השתתפה באליפות אירופה באתלטיקה באולם אך לא העפילה לגמר.
באותה שנה זכתה במדליית זהב באליפות אירופה מתחת לגיל 20 בתוצאה של 1.95 מטר וב-2012 זכתה במדליית ארד באליפות העולם מתחת לגיל 20.
ב-2013 זכתה במדליית כסף באוניברסיאדת קאזאן בשיא אישי של 1.96 מטר לאחר המנצחת קמילה ליצ'וינקו מפולין שרשמה אותה תוצאה אך עם פחות פסילות.
ב-2014 זכתה במשותף עם ליצ'וינקו במדליית זהב באליפות העולם באולם כששתיהן השיגו תוצאה של 2.00 מטר.
באוגוסט אותה שנה זכתה במדליית כסף באליפות אירופה כשעברה רף של 1.99 מטר וסיימה לאחר המנצחת רות בייטייה.
בתחרותיות ליגת היהלום ניצחה שלוש פעמים וזכתה בתואר הכללי.
במרץ 2015 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 1.97 מטר, באוגוסט זכתה במדליית זהב באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא אישי של 2.01 מטר.
היא לא הורשתה להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשל החלטת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית להשעות את רוסיה מתחרויות בינלאומיות.
מאותה סיבה לא הורשתה להשתתף גם באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017.
באליפות רוסיה באולם שנערכה בפברואר 2017 שיפרה את שיאה האישי ל-2.03 מטר, תוצאה שלא הוכרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית משום שנקבעה בתקופת השעיית רוסיה.
בתחרות ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין במאי 2017 ניצחה בתוצאה של 2.03 מטר.
ביוני אותה שנה שיפרה את שיאה האישי ל-2.04 מטר.
ביולי זכתה בתחרות ליגת היהלום בלוזאן בשיא אישי של 2.06 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרתה באופן עצמאי לאחר שרוסיה הושעתה מתחרויות בינלאומיות, היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 2.03 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 הגנה על תוארה עם תוצאה של 2.01 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.00 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.01 מטר.
מריה לואיסה, דוכסית לוקה (בספרדית: María Isabella de Borbón; 6 ביולי 1782 - 13 במרץ 1824), הייתה בתו של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ואשתו של לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה.
מריה לואיסה נולדה בארמון המלכותי בסגוביה ב-6 ביולי 1782, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד, ומריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת.
בשנת 1795 הגיע לספרד בן דודה לודוביקו, נסיך הכתר של פארמה, על מנת להשלים את חינוכו ולשאת אישה.
בתחילה היה אמור לודוביקו להתחתן עם אחותה מריה אמליה, אולם לבסוף בחר לשאת את מריה לואיסה, שאמנם הייתה רק בת 12, אך הייתה בעלת אופי עליז ומראה יותר טוב.
ב-25 באוגוסט 1795 נערך טקס הנישואים בין מריה לואיסה ולודוביקו, יחד עם טקס חתונתם של אחותה מריה אמליה עם דודה האינפנטה אנטוניו פסקואל מספרד.
לאחר חתונתם נשארו הזוג הצעיר בספרד, ובשנת 1799 נולד בנם קרלו לודוביקו פרדיננדו.
במסגרת חוזה ארנחואס (1801) בין בית בורבון לנפוליאון, הועברה השליטה על דוכסות פארמה לשלטון צרפתי ישיר, בתמורה להעברת הדוכסות הגדולה של טוסקנה לידי בית בורבון תחת שליטת לודוביקו, שהוכתר למלך אטרוריה, בעוד פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה קיבל את שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג.
לצורך ההכתרה נסעו בני הזוג לפריז, נגד רצונה של מריה לואיסה, ושם הוכתרו על ידי נפוליאון, שהוקסם ממריה לואיסה, אף שהייתה כל זמן שהותם בפריז עם חום והרגשה כללית גרועה.
לאחר מכן נסעו בני הזוג לפירנצה, אולם על אף כוונותיהם הטובות הם נתקלו בעוינות מצד האוכלוסייה והאצולה המקומית, שראתה אותם ככלי שרת בידי הצרפתים.
בשנת 1802 נסעו לודוביקו ואשתו לספרד, להשתתף בחתונה הכפולה של פרננדו, נסיך אסטוריאס עם מריה אנטוניה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ומריה איזבלה מספרד עם פרנצ'סקו, דוכס קלבריה.
בחזרתם מספרד החמירה מחלת האפילפסיה של לודוביקו, וב-27 במאי 1803 הוא מת בפירנצה בגיל 30. לאחר מותו עלה לשלטון במקומו בנם לודוביקו השני, מלך אטרוריה, תוך שמריה לואיסה שולטת כעוצרת בשמו.
לאחר פטירתו של לודוביקו הועלתה הצעה שמריה לואיסה תתחתן עם בן דודה האינפנטה פדרו קרלוס מספרד ופורטוגל, בנו של האינפנטה גבריאל מספרד, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל.
מריה לואיסה שיפרה את מערכת המיסים, והקימה בפירנצה את בית הספר הגבוה למדע, ואת המוזיאון להיסטוריה ופיזיקה.
ב-23 בנובמבר 1807 פורקה ממלכת אטרוריה על ידי הצרפתים בהסכמת ספרד, ונפוליאון העניק לאחותו אליס בונפרטה את התואר "הדוכסית הגדולה של טוסקנה".
ב-10 בדצמבר אותה שנה עזבו מריה לואיסה וילדיה את פירנצה, ושבו למשפחתה בספרד.
בדרכם עברו מריה לואיסה וילדיה במילאנו, שם ניסה נפוליאון להבטיח לה שתשלוט על "ממלכת צפון לוסיטניה" בצפון פורטוגל לכשיכבוש אותה, אולם מריה לואיסה סירבה להצעה, משום שלא רצתה להסתכסך עם אחותה קרלוטה ז'ואקינה, מלכת פורטוגל.
ב-19 בפברואר 1808 הגיעו מריה לואיסה וילדיה לארנחואס, וב-19 במרץ 1808 התקוממות עממית אילצה את אביה קרלוס הרביעי, מלך ספרד להתפטר לטובת אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אמה מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה.
לאחר הדחת אביה ואחיה התגוררה מריה לואיסה בפונטנבלו, ולאחר מכן עברה לקומפיין, תוך שהיא סובלת ממחסור וממחלות.
בהמשך היא הועברה לניס, וכשניסתה לברוח משם לאנגליה נעצרה ונשלחה למנזר ברומא, שם הייתה כלואה 4 שנים עד לאחר מפלתו של נפוליאון.
לאחר שחרורה התגוררה מריה לואיסה עם הוריה בארמון ברבריני ברומא, וקיוותה שקונגרס וינה יחזיר את בנה לשלטונו באטרוריה.
כשברח נפוליאון מהאי אלבה, ברחו מריה לואיסה מרומא, והסתובבו בכל רחבי איטליה, עד לאחר מפלת נפוליאון בקרב ווטרלו.
במהלך הקונגרס יוצגו האינטרסים של מריה לואיסה על ידי השליח הספרדי המרקיז לברדור, אולם המרקיז היה אדם לא מוכשר ולא הצליח לקדם את האינטרסים של ספרד ושל מריה לואיסה.
מריה לואיסה התחננה בפני אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, האפיפיור פיוס השביעי ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ובסופו של דבר החליט הקונגרס לפצות את מריה לואיסה, והיא קיבלה את דוכסות לוקה הקטנה.
בתחילה סירבה מריה לואיסה להצעה, והמשיכה להתגורר ברומא.
אולם יחסיה עם משפחתה נהיו מתוחים, לאחר שסירבה להצעותיהם לחתן את בתה מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה עם אחיה האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד, ואת בנה קרלו לודוביקו, נסיך פארמה עם אחייניתה מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, בת אחותה מריה איזבלה מספרד.
לבסוף מתוך כוונתה להשיג עצמאות ממשפחתה, הסכימה מריה לואיסה לפתרון שהוצע בחוזה פריז, ולפיו מריה לואיסה תהיה דוכסית לוקה עד לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, ולאחר מכן תחזור דוכסות פארמה לבית בורבון, ואילו דוכסות לוקה תצורף לדוכסות הגדולה של טוסקנה.
ב-2 בדצמבר 1817 הגיעה מריה לואיסה ללוקה, כשעל פניה ניכר המאבקים הרבים והתלאות הרבות שעברו עליה.
בתחילה הועלו הצעות שתינשא לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה או לפרדיננד קרל יוזף, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, או לשארל העשירי, מלך צרפת, אולם ההצעות לא יצאו אל הפועל.
במהלך שלטונה היא קיימה עבודות ציבוריות בדוכסות, ושיפצה את מלון פאלאצו דוקאלה.
מריה לואיסה שלטה בדוכסות בצורה אבסולוטית, שלא כמו שהוחלט בקונגרס וינה, אולם שלטונה לא היה ריאקציונרי, ובשנת 1823 אף אישרה חוקה לדוכסות.
במהלך כל השנים הללו, בילתה מריה לואיסה את הקיץ בלוקה ואת החורף ברומא.
ב-23 באוקטובר 1823 נסעה מריה לואיסה לארמונה ברומא, תוך שהיא כבר מאוד חולה.
ב-22 בפברואר 1824 חתמה מריה לואיסה על צוואתה, וב-13 במרץ מתה מסרטן ברומא.
גופתה נשלחה לספרד, שם נקברה באסקוריאל, ובנה קרלו, דוכס לוקה עלה לשלטון במקומה.
ב-25 באוגוסט 1795 התחתנה מריה לואיסה עם לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה, ממנו היו לה שני ילדים:
מריה מאראגון, מלכת פורטוגל (ספרדית: María de Aragón; 29 ביוני 1482 - 7 במרץ 1517), הייתה בתם של המלכים הקתוליים ואשתו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל.
מריה נולדה ב-29 ביוני 1482 בקורדובה, פרננדו השני, מלך אראגון ולאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
בצעירותה חשבו הוריה לחתנה עם ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, ומכיוון שאחותה קתרין מאראגון הייתה נשואה לארתור, נסיך ויילס, יוכלו שתי האחיות להביא שלום בין בעליהם, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל.
בשנת 1498 מתה אחותה איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל, וב-30 באוקטובר 1500 התחתנה מריה עם בעל אחותה - מנואל הראשון, מלך פורטוגל.
למריה ומנואל נולדו 10 ילדים, וב-7 במרץ 1517 מתה מריה בליסבון.
ב-30 באוקטובר 1500 התחתנה מריה עם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
מריה לואיזה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Luisa di Savoia; 17 באוגוסט 1688 - 14 בפברואר 1714), הייתה בתו של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ואשתו של פליפה החמישי, מלך ספרד.
מריה לואיזה נולדה ב-17 באוגוסט 1688 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה.
מריה לואיזה קיבלה חינוך טוב, והייתה קרובה מאוד לאחותה מריה אדליידה, נסיכת סבויה.
ב-2 בנובמבר 1701 התחתנה מריה לואיזה עם פליפה החמישי, מלך ספרד, ולמנהלת משק הבית שלה מונתה הנסיכה אורסינס שליוותה אותה לכל מקום, ודרכה אף השיגה השפעה על פליפה החמישי.
פליפה אהב מאוד את מריה לואיזה, ומריה לואיזה סייעה לו בניהול השלטון.
בשנת 1702 נסע פליפה לנאפולי, על מנת לנהל את הקרבות שם כחלק ממלחמת הירושה הספרדית, ובהיעדרו שלטה מריה לואיזה כעוצרת הממלכה.
לזוג נולדו 4 ילדים, וב-14 בפברואר 1714 מתה מריה לואיזה כתוצאה משחפת.
לאחר מותה התחתן פליפה עם אליזבטה פארנזה, ומכיוון שלילדיה לא היו ילדים, כיום אין צאצאים של מריה לואיזה.
ב-2 בנובמבר 1701 התחתנה מריה לואיזה עם פליפה החמישי, מלך ספרד, ממנו היו לה 4 ילדים:
מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל , הייתה אשתו של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו וחמותו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
מריה לואיזה שרלוטה נולדה בקופנהגן ב-9 במאי 1814, לוילהלם, נסיך הסן-קאסל ולואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, נכדתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
בשנת 1817 נולדה אחותה לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, שלימים התחתנה עם כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ב-11 בספטמבר 1832 התחתנה מריה לואיזה שרלוטה באופנבך, עם פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו, נכדו של לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ואחיו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1864 מת בעלה פרידריך אוגוסט, וב-28 ביולי 1895 מתה מריה לואיזה שרלוטה בלנגריס.
ב-11 בספטמבר 1832 התחתנה מריה לואיזה שרלוטה עם פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
אדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו (1833–1916), התחתנה עם אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג
בתילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו (1834–1906), התחתנה עם וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה
מריה לואיזה, נסיכת הנובר הייתה נכדתם של גאורג החמישי, מלך הנובר וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ואשתו של מקס פון באדן.
מריה לואזה נולדה ב-11 באוקטובר 1879 בגמונדן, לארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר ולתירה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל.
מריה לואיזה הייתה בת דודתם של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, הוקון השביעי, מלך נורווגיה, וקונסטנטינוס הראשון, מלך יוון.
ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה לואיזה עם מקסימיליאן, נסיך באדן, ממנו נולדו לה שני ילדים.
באוקטובר 1918 מונה בעלה מקס לקנצלר גרמניה, וב-9 בנובמבר אותה שנה התפטר, וסלל את הדרך להקמת רפובליקת ויימאר.
בשנת 1928 מת גיסה פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן, ובעלה הפך לראש בית צרינגן.
בשנת 1929 מת בעלה מקס, ובנה ברטהולד, מרקיז באדן ירש את תאריו.
ב-31 בינואר 1948 מתה מריה לואיזה בביתה בזאלם, והיא בת 68 שנים.
ב-10 ביולי 1900 התחתנה מריה לואיזה עם מקסימיליאן, נסיך באדן, ממנו נולדו לה שני ילדים:
מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל , הייתה אשתו של יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', אשר שימשה פעמיים כעוצרת הרפובליקה ההולנדית.
מריה לואיזה נולדה ב-7 בפברואר 1688 בקאסל, לקרל, רוזן הסן-קאסל ולמריה אמליה מקורלנד, בתם של יאקוב קטלר, דוכס קורלנד ולואיזה שרלוטה מברנדנבורג.
ב-26 באפריל 1709 התחתנה מריה לואיזה עם יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', ממנו היו לה 2 ילדים.
שישה שבועות לאחר מותו ילדה מריה לואיזה את בנה וילם הרביעי, נסיך אורנז', אשר ירש את תוארי אביו, ומריה לואיזה שימשה כעוצרת.
יוהאן וילם פריסו הותיר לבנם וילם שנולד לאחר מותו, את טענתו לשלטון בנסיכות.
תחת חוזה אוטרכט, עליו הוסכם בשנת 1713, התיר פרידריך הראשון ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לקחת את מחוזות אורנז' לרשותו.
מריה לואיזה הייתה חסכנית מאוד, בשונה מחמותה הנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו, ובכך יכלה לתרום סכומים גדולים למטרות צדקה.
בשנת 1731 תפס בנה וילם את השלטון, ובשנת 1734 הוא התחתן עם אן, הנסיכה המלכותית, אשר תפסה את מקומה של מריה לואיזה בחצר.
בין השנים 1759–1765 מונתה מריה לואיזה כעוצרת המדינה, בשם נכדה וילם החמישי, נסיך אורנז', לאחר שבנה וכלתה מתו, ושימשה בתפקיד זה עד מותה ב-9 באפריל 1765.
ב-26 באפריל 1709 התחתנה מריה לואיזה עם יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', ממנו היו לה 2 ילדים:
אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ (1710–1777), התחתנה עם לפרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך.
מריה לודוויגה תרזיה, נסיכת בוואריה , הייתה בתו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה ואשתו של הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה.
מריה לודוויגה תרזיה נולדה ב-6 ביוני 1872 בלינדאו, ללודוויג, נסיך בוואריה ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה.
ב-31 במאי 1897 התחתנה מריה לודוויגה תרזיה עם הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים.
בשנת 1934 מת חמיה הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה, ובעלה פרדיננדו פיו הפך לטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות.
פרדיננדו פיו ומריה לודוויגה תרזיה חיו שנים רבות בלינדאו, גרמניה, וב-10 ביולי 1954 היא מתה בביתה.
ב-31 במאי 1897 התחתנה מריה לודוויגה תרזיה עם הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה , הייתה בתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, ואשתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
מריה לודוביקה נולדה במונצה ב-14 בדצמבר 1787, לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה.
בשנת 1796 ברחה מריה לודוביקה עם משפחתה מאיטליה לווינה, בשל כיבוש המדינה על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון.
ב-6 בינואר 1808 התחתנה מריה לודוביקה עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ועד מהרה היא הפכה למנהיגת מפלגת המלחמה באוסטריה.
היא הייתה אויבת של נפוליאון הראשון, ובשל כך גם התנגדה לשר החוץ האוסטרי מטרניך.
הצרפתים מחו על דעותיה הפוליטיות, בשל השפעתן על בעלה הקיסר האוסטרי.
מריה לודוביקה הייתה מאוד פופולרית, ובעת בהכתרתה בפרשבורג, היא הרשימה את ההונגרים עד כדי כך שהם הכריזו על תמיכה כספית וצבאית גדולה במלוכה במידת הצורך.
אולם הקיסר היסס והארכידוכס קרל, דוכס טשן, שהיה בעל שליטה נרחבת בעניינים צבאיים, היה זהיר.
רק השפעות המרד הספרדי בשנת 1808 אפשרו למפלגת המלחמה לנצח, ולהביא להצטרפות אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית החמישית.
מריה לודוביקה התנגדה לנישואים בין נפוליאון לבתה החורגת מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה בשנת 1809, ולאחר כיבוש וינה על ידי הצרפתים, העדיפה להתגורר בבודפשט.
במאי 1812 נסעה מריה לודוביקה בחוסר רצון עם בעלה לדרזדן, שם קיבל נפוליאון את המשפחה הקיסרית לפני נסיכי גרמניה שנאספו לחגוג את היציאה למלחמה נגד רוסיה.
בשנת 1815 אירחה מריה לודוביקה את קונגרס וינה, ולאחר מכן נסעה לנפוש באיטליה.
בעת שהותה בוורונה מתה מריה לודוביקה ב-7 באפריל 1816 משחפת, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית בווינה.
מריה לאופולדינה, ארכידוכסית אוסטריה , הייתה אשתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מריה לאופולדינה נולדה ב-6 באפריל 1632 באינסברוק, ללאופולד החמישי, ארכידוכס אוסטריה ולקלאודיה דה מדיצ'י, בתם של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה וכריסטינה מלורן.
באותה שנה מת אביה, ואחיה פרדיננד קרל, ארכידוכס אוסטריה ירש את נחלותיו, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
ב-2 ביולי 1648 התחתנה מריה לאופולדינה בטקס מפואר בלינץ עם פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר התאלמן זמן קצר קודם לכן מאשתו הראשונה מריה אנה מספרד.
ב-7 באוגוסט 1649 ילדה מריה לאופולדינה את בנה קרל יוזף, ארכידוכס אוסטריה, אולם היא מתה זמן קצר לאחר הלידה.
גופתה נקברה בקריפטה הקיסרית, ואילו ליבה נקבר בקריפטה של המסדר הקפוצ'יני.
מריה לואיסה בומבל (בספרדית: María Luisa Bombal; 8 ביוני 1910 – 6 במאי 1980) הייתה סופרת צ'יליאנית, שזכתה לשבחים ברחבי העולם, ונחשבה לאחת המשוררות הגדולות ביותר בצ'ילה.
עבודתה התאפיינה לרוב במאפיינים ארוטיים, אפלים, פמיניסטיים וסוריאליסטים, ועסקה לעיתים קרובות במגדר ובנשיות.
בנוסף זכתה בומבל בפרס הספרות העירוני של סנטיאגו של שנת 1942 על ספרה "העטוף" ("La Amortajada").
מריה לואיסה בומבל נולדה בפסאו מונטריי בווינה דל מאר, לאב ארגנטינאי ואם ממוצא צפון אירופאי, וכתוצאה מכך נחשפה בילדותה גם לספרות ספרדית וגם לספרות גרמנית.
אחד הסופרים האהובים עליה בילדותה היה הנס כריסטיאן אנדרסן, שיצירותיו השפיעו ככל הנראה על עבודתה שלה.
עם מות אביה בשנת 1923, בגיל 8 עברה בומבל עם אמה בלנקה אנתס פרכט ועם אחיותיה לפריז, שם סיימה את לימודי התיכון והאוניברסיטה.
בשנת 1931 חזרה בומבל לצ'ילה, שם התגוררה עד שעברה לבואנוס איירס בשנת 1933, בשל הזמנת הקונסול פבלו נרודה.
בבואנוס איירס עבדה בומבל ב, ונפגשה עם הכותבים המקובצים סביבו.
כך, הפכה לפעילה בתנועה האינטלקטואלית של אותה תקופה
כאשר חזרה בומבל לצ'ילה ב-1931 מלימודיה בפריז, פגשה חבר צעיר של משפחתה בשם יולוג'ו סאנצ'ס ארראזוריץ.
בין השניים נפתח רומן אינטנסיבי, שעם סיומו בשנת 1933 עברה בומבל להתגורר בבואנוס איירס.
בבואנוס איירס נישאה לאמן ; למרות היותו הומוסקסואל.
הנישואים היו קצרים, שכן בומבל בחרה להינשא על מנת להימנע מבדידותה; בעוד לארקו ניהל במהלך נישואיהם רומנים עם גברים.
שנה לאחר חזרתה לצ'ילה ב-1940, נעצרה בומבל על ניסיון התנקשות במאהבה לשעבר יולוג'יו סאנצ'ס במלון קריון בסנטיאגו דה צ'ילה, ככל הנראה בשל היחס המזלזל שלו כלפיה.
פרשה דומה של רצח באותו מקום מתוארת בסרט חיים מקבילים משנת 2024.
לאחר שחרורה בשנת 1944 היא עברה לארצות הברית, שם התגוררה כמעט 30 שנה.
בחודשיה הראשונים בארצות הברית החלה בומבל לסבול מאלכוהוליזם קשה שליווה אותה להמשך חייה, וככל הנראה הביא למותה.
בנוסף, באותה שנה היא פגשה אמריקאי צרפתי בשם פאל דה סן פאל, שאליו נישאה ב-1 באפריל 1944. לשניים נולדה בת בשם ברידג'ט, על שם גיבורת הרומן השני של בומבל ("העטוף").
הקריירה הספרותית של בומבל החלה כאשר הוציאה לאור את הרומן "הערפל האחרון" בשנת 1935, בהשפעת התנועה האינטלקטואלית אליה נחשפה בבואנוס איירס.
שלוש שנים לאחר מכן הוציאה לאור רומן בשם "העטוף" ("La Amortajada") שנחשב לרומן החשוב ביותר שלה.
באוגוסט 1940 חזרה לצ'ילה, שם הוציאה לאור מספר סיפורים קצרים ביניהם "העץ" ו"האיים החדשים".
בשנת 1944 עברה בומבל לארצות הברית שם החלה להתמקד בכתיבת מחזות.
בשנת 1947 פרסמה את ספרה האחרון " House of mist", שנכתב באנגלית, מה שהנגיש אותו לאנשים רבים נוספים וסייע להצלחתו בכל העולם.
לאחר מות בעלה בשנת 1969, עזבה בומבל לבואנוס איירס.
שם היא נשארה עד מותה ב־6 במאי 1980. מותה נגרם מהפרעה במערכת העיכול אשר ככל הנראה הייתה תוצאה של אלכוהוליזם.
לאחר מותה הופצה שמועה שלפיה בומבל נפטרה בודדה ונטושה בחדר משותף של בית חולים ציבורי.
ברם, עשרים וחמש שנים לאחר מותה, הסנטור קרלוס בומבל, שהיה אחיינה, טען שמדובר במיתוס, ושדודתו נפטרה בעודה נעזרת ונתמכת על ידי בני משפחתה ועל ידי אחיות בבית החולים, ולא נאלצה להיות לבדה בימיה האחרונים.
עבודתה של בומבל התעמקה לעיתים קרובות במצבן של הנשים בחברה.
על מנת להדגיש את בדידותן הרדיקלית של הנשים אל מול הגבריות השולטים בחברה, בחרה בומבל להתעמק בפסיכולוגיה של הדמויות הנשיות, ולא בסיפור העלילתי; וכתוצאה מכך עבודתה נוטה להיות לא ריאליסטית, ואפילו פנטסטית.
ביקורות רבות גרסו כי עבודתה אינה מחוברת למציאות, שכן כתיבתה מתרחקת מהריאליזם אל עולם המיסטיקה.
למרות הביקורת, הטקסטים של בומבל מהווים מסמך היסטורי למצב החברתי והתרבותי של אמריקה הלטינית בתקופת הכתיבה.
עבודותיה "הערפל האחרון " ו"העטוף"; סמנו את תחילת חידוש הרומן הלטיני באמריקה.
בעבודות אלה שינתה בומבל את המבנה המסורתי של הרומן כמספר אירועים- ובמקום גישה זו בחרה בומבל לגשת באופן פואטי למניעיו הנסתרים של המצפון האישי.
ברומן "העטוף", מציגה בומבל דיוקן אינטימי של אישה הלכודה בנישואים אומללים ומבודדת באחוזתו המכוסה ערפל של בעלה.
היא מתארת את הקושי שבמאבק נגד האדישות של בעלה, הערפל התמידי וחוסר הסיפוק שלה מחייה.
הרומן מתאר חוויות בלתי רגילות באופן מוחשי ואמיתי- האישה ניגשת לגופתה של ילדה צעירה, מתרחצת בעירום בבריכה ופוגשת מאהב בסתר- באופן שבו אין הקורא יודע אם מדובר במציאות, או בפרי דמיונה של האישה, שמנסה לפצות על האופי המחניק של חייה.
"העטוף", כמו גם עבודותיה האחרות של בומבל, עוסק במניעים ובפסיכולוגיה של האישה ובחוויה הנשית באותה התקופה, ומציגים את הקונפליקט המגדרי שבין הגבריות והנשיות.
מריה לואיזה "מאלה" גרוס היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת השוערת בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.
גרוס החלה את קריירת הכדורגל שלה במועדון גיוונבנק מעיר מגוריה מינסטר.
ב-2016 עברה לקבוצת הנוער של המועדון בוכום , ובמדיה השתתפה ב-17 משחקים במסגרת הבונדסליגה לצעירים במחוז מזרח-מערב .
בתום עונת 2016-17 ירדה הקבוצה ליגה, וכך גרוס שיחקה במסגרת הליגה האזורית לנוער במחוז מערב.
לקראת עונת 2019-20 עברה גרוס למועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים.
בתחילה שיחקה במדי הקבוצה השנייה של המועדון ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
את הופעת הבכורה שלה בקבוצה ערכה ב-11 באוגוסט 2019, בניצחון 4:1 על קבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט.
ב-30 בינואר 2021 שיחקה לראשונה במדי הקבוצה הראשונה של באיירן, בניצחון 13:0 על וולדורפר בגביע הגרמני.
את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה ערכה ב-17 באפריל 2021, בהפסד 3:2 להופנהיים.
לקראת עונת 2022-23, הפכה גרוס לשוערת הפותחת של באיירן.
ב-27 באוקטובר 2022, במשחק ליגת האלופות לנשים נגד בנפיקה ליסבון , במצב של 2:2, עצרה גרוס פנדל של בנפיקה בדקה ה-89, ודקות לאחר מכן כבשה ג'ורג'יה סטאנוויי את שער היתרון לבאיירן, מה שהוביל לניצחון 3:2 בחוץ.
גרוס שיחקה תחת התאחדות הכדורגל של וסטפאליה בגילאי 14, 16 ו-18, בין השנים 2015-2018, במסגרת הגביע הלאומי.
ב-16 בפברואר 2017 ערכה גרוס את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 16 , בניצחון 2:1 על נבחרת פורטוגל עד גיל 16. 4 ימים לאחר מכן, שיחקה בהפסד 2:0 לנבחרת הולנד עד גיל 16.
ב-29 בנובמבר 2017 שותפה לראשונה במשחקי נבחרת גרמניה עד גיל 17 , בניצחון 4:1 על נבחרת פינלנד באותו הגיל.
בספטמבר 2022 נקראה גרוס לראשונה להתאמן יחד עם סגל הנבחרת הבוגרת.
מריה קיש מאדי (בהונגרית: Mádi Kiss Mária; 14 במאי 1898 – 4 בדצמבר 1970) הייתה רופאה אמריקאית ילידת הונגריה, חסידת אומות העולם.
מאדי נולדה וגדלה בבודפשט, הונגריה.
התחנכה בלידס, בריטניה והוסמכה כרופאה ב-1922. לאחר מכן, התמחתה ברדיולוגיה.
ב-1920 נישאה לאורתופד בשם לאיוש פלשובוקי (Lajos Felsöbuki) ובאותה שנה נולדה להם בת משותפת אחת, הילדה.
בפברואר 1944, חודש לפני הפלישה הגרמנית להונגריה, מאדי שובצה לעבוד במרפאת חוץ שהופעלה על ידי המוסד ההונגרי לביטוח לאומי ().
אחד משני הרופאים של המחלקה גויס לצבא ההונגרי, והיא מונתה לשמש כמחליפתו הזמנית.
חודשיים לאחר מכן, הרופאה היהודייה שעבדה איתה הודחה מתפקידה לצמיתות ומאדי נהפכה לרופאה היחידה במרפאה.
בסתיו 1944 החביאה בביתה שבבודפשט את חברתה היהודייה איירין לאקוש, ואת האחיין שלה אלפרד שהיה בן 7, והשניים שהו בדירתה עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
תחילה הוחבאו על ידי מאדי בחדר השירותים ובשלב מאוחר יותר מאחורי מסתור שבנתה מאחורי מראה גדולה.
בסיום המלחמה התאחדו השניים עם אביו של אלפרד שגורש למחנה עבודה אך שרד את המלחמה.
מאדי שרדה את המלחמה, היגרה לארצות הברית בשנת 1946 והתאחדה עם משפחתה.
למרות הסמכתה היא נדרשה להיבחן בבחינות הרישוי האמריקניות מחדש ובחרה לעבוד כפסיכיאטרית.
היא נפטרה ביוסטון, טקסס ב-1970, בגיל 72.
בשנת 1939 נישאה הבת הילדה לגאולוג אמריקאי שעבד ברומניה.
הזוג היגר לארצות הברית ב-1941 והתיישב בלואיזיאנה, כשמאדי תכננה להצטרף אליהם בשלב מאוחר יותר.
כשארה"ב הצטרפה למלחמה, ניתק הקשר בין השתיים.
מאדי החליטה לכתוב יומנים שמתארים את שגרת חייה בבודפשט בימי המלחמה כתכתובת חד-צדדית ביניהן.
עם הכיבוש הנאצי של הונגריה, המשיכה לתעד מאדי את שהתרחש בבודפשט באותם ימים – ההפצצות האוויריות, המחסור הכבד ומנגנוני התעמולה.
מרגע שהתוודעה לרדיפה המתמשכת של היהודים החליטה שהיומנים יהפכו למסמך עדות וכתבה רבות על ההגבלות, האלימות והגירושים.
לתיעוד היא הוסיפה תמונות, גזירי מידע וקטעי עיתונות שאספה.
בשנים שלאחר המלחמה נוספו ליומנים גם הערות בכתב ידה.
מאדי לא חשפה את סיפור ההצלה והיומנים הוסתרו.
בסוף שנות ה-80 נוצר קשר בין אלפרד לאקוש, הילד שהצילה מאדי, לבין המשפחה וכך הם התגלו.
ב-2013, 16 היומנים נתרמו למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, וכיום הם מוצגים בו בשלמותם.
היומנים נחשבים למסמך נדיר ביחס לתיעודים כתובים אחרים מתקופת השואה, מפני שנכתבו על ידי אישה שאינה יהודייה ובאנגלית רהוטה.
בשנת 2015, הכיר יד ושם במריה מאדי כחסידת אומות העולם על מעשה ההצלה של בני משפחת לאקוש.
שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם.
מריה אלכסייבנה לבובה-בלובה היא פוליטיקאית רוסייה המכהנת כיום כנציבה הנשיאותית לזכויות ילדים של רוסיה, ומבוקשת על ידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי בשל חשד לגירוש בלתי חוקי של ילדים אוקראיניים לרוסיה.
לבובה-בלובה, שנולדה וגדלה בפנזה, סיימה את לימודיה במכללה לתרבות ואמנויות א.א ארכנגלסקי בשנת 2002 והייתה למנצחת.
בשנת 2005 עבדה כמורה לגיטרה בבתי ספר למוזיקה לילדים בפנזה.
היא הייתה חברה בלשכה הציבורית של מחוז פנזה, וב-2019 נבחרה ליושבת ראש המטה האזורי של החזית העממית הכל-רוסית.
ב-2019 הצטרפה למפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-24 בנובמבר 2019 נבחרה לנשיאת המועצה הכללית של המפלגה.
בספטמבר 2020 מושל מחוז פנזה, איוון בלוזרצב, מינה אותה לחברת מועצת הפדרציה של רוסיה מטעם מחוז פנזה.
ב-27 באוקטובר 2021, נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין מינה את לבובה-בלובה לתפקיד הנציבה הפדרלית לזכויות הילדים, חודש לאחר שהנציבה הקודמת, אנה קוזנצובה, נבחרה לפרלמנט.
לבובה-בלובה הואשמה על ידי פקידים אוקראינים ובריטים בפיקוח על גירוש ואימוץ בכפייה של ילדים מאוקראינה במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה.
בעקבות המלחמה, הוטלו עליה סנקציות על ידי האיחוד האירופי ויפן.
ב-17 במרץ 2023, בית הדין הפלילי הבינלאומי הוציא לה ולנשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, צו מעצר בחשד לגירוש בלתי חוקי של ילדים מאוקראינה לרוסיה במהלך המלחמה באוקראינה.
לבובה-בלובה נשואה מאז 2003 לפאבל קוגלמן, כומר של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, ולהם חמישה ילדים ביולוגיים ו-18 ילדים מאומצים.