tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשהיה בן שש שלחו אותו הוריו לחיות עם דודתו בעיר ורוצלב (שהייתה אז חלק מגרמניה) לאחר שסבל מהצקות אנטישמיות מצד שכניהם.
עם עליית הנאצים לשלטון נמלט לצרפת, שם למד במחלקה לפילולוגיה של אוניברסיטת בורדו.
לאחר מכן הוא למד פסיכולוגיה בסורבון ובאוניברסיטת וינה.
כשנפלה צרפת בידי הנאצים נמלט לעיר ניס שבצרפת של וישי, שם היה פעיל ברזיסטאנס ושינה את שמו למישל תומאס על מנת להקל את פעילותו בתנועה.
הוא נעצר ונשלח למחנה עבודה, אך הצליח להשתחרר משם בעזרת מסמכים מזויפים וכך התחמק ממשלוח למחנה השמדה.
הוא נסע לליון על מנת לגייס פליטים יהודיים לתנועת הרזיסטאנס, אך שם נעצר שוב, עונה ונחקר על ידי קלאוס ברבי.
הוא שוחרר לאחר ששכנע את הגסטאפו כי הוא אמן צרפתי א-פוליטי.
שנים לאחר מכן, ב-1987, הוא העיד במשפטו של ברבי, שהורשע בביצוע פשעים נגד האנושות.
ב-1943, לאחר שנעצר ושוחרר שוב - הפעם על ידי המיליציה הצרפתית, הוא הצטרף ליחידת קומנדו צרפתית שסייעה למשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS; סוכנות הביון של ארצות הברית, קודמתה של ה-CIA), ולאחר שלמד אנגלית החל לעבוד ביחידת מודיעין של צבא ארצות הברית.
בשלב זה שלט תומאס בשמונה שפות.
בשבוע האחרון למלחמה הוא חשף משלוח שיועד לגריסה, שהכיל רישומים של למעלה מ-10 מיליון חברים במפלגה הנאצית ברחבי העולם.
לאחר ששוחרר מחנה הריכוז דכאו ב-1945, תחקר תומאס את צוות המשרפות, אסף מידע ועצר את מפקד המחנה אמיל מאהל, וקצין נוסף מהאס אס שהשתתף בטבח מלמדי.
לאחר המלחמה נודע לתומאס שהוריו ומרבית מקרובי משפחתו נספו במחנה ההשמדה אושוויץ.
הוא המשיך לפעול לאחר המלחמה והביא למעצרם של כ-2,500 פושעי מלחמה נאצים.
ב-1947 הוא היגר ללוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית, שם גר דודו.
תומאס התחתן בגיל מאוחר עם מורה בשם אליס ברנס (Alice Burns).
נולדו להם בן ובת, ומאוחר יותר השניים התגרשו.
בשנת 2000 יצא ספר ביוגרפי על חייו.
בעקבותיו התפרסם מאמר ב"לוס אנג'לס טיימס" שהטיל ספק בגרסתו של תומאס לגבי פעילותו במלחמת העולם השנייה.
תומאס הגיש נגד העיתון תביעת דיבה, אך היא נדחתה.
ב-2004 הוענק לתומאס עיטור "כוכב הכסף" על תרומתו לניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
תומאס מת מדום לב בעיר ניו יורק ב-2005, בגיל 90.
מישל תומאס הקים בית ספר לשפות בבוורלי הילס, ופיתח שיטה להוראת שפות, המקנה לתלמיד יכולת לשוחח בשפה החדשה בתוך ימים ספורים.
בגישה של תומאס, האחריות ללימוד השפה היא של המורה, ועל התלמיד להיות רגוע ומרוכז ולהימנע מלשנן את החומר וכן מלרשום סיכומים בכתב.
המורה מלמד בשפת האם של התלמיד.
לאחר שהמורה מלמד מילה חדשה או ביטוי, הוא אומר משפטים בשפת האם של התלמיד, אותם מתבקש התלמיד לומר בשפה הנלמדת.
כך מתגבר התלמיד על החרדה מ"התקלה" כבר בשיעור הראשון עם משפטים פשוטים מאוד (לדוגמה: "אני רוצה ללכת"), ובהמשך נלמד אופן הבנייה של משפטים מורכבים (לדוגמה: "הייתי רוצה לדעת מדוע אין לך את הדבר בשבילי, משום שהוא מאוד חשוב לי ואני צריך אותו").
כאשר התלמיד נותן תשובה נכונה, המורה חוזר על כל המשפט עם המבטא המדויק, וכך אמור התלמיד ללמוד את המבטא עם הזמן.
כאשר יש טעות בתשובתו של התלמיד, המורה עוזר לו להבין את טעותו ולתקן את עצמו.
המורה גם מציע דרכים לזכור את המילים החדשות, למשל על ידי דמיון מקרי (או שלא מקרי) למילה בשפת האם של התלמיד.
המילים והביטויים שבהם נעשה שימוש הם אבני היסוד של השפה, המאפשרים ביטוי מחשבות וקיום שיחה.
בנוסף, כאשר שפות הודו-אירופיות נלמדות באנגלית, מודגש הדמיון בינן לבין השפה האנגלית.
נעשה שימוש במילים שזהות למילים האנגליות, ונלמדים כללים המאפשרים ניחוש של מילים רבות מאוד על בסיס דמיונן למילים האנגליות.
במהלך השנים לימד מישל תומאס אלפי אנשים, בהם דיפלומטים, תעשיינים, מנהלי חברות, אקדמאים וידוענים רבים, בהם ברברה סטרייסנד, אמה תומפסון, וודי אלן, בוב דילן וגרייס קלי.
בעקבות הצלחת בית הספר, הקים תומאס בית ספר נוסף בניו יורק והוציא סדרה של קלטות וספרים ללימוד שפות שזכתה להצלחה רבה וכיום היא שיטת לימוד השפות המובילה בבריטניה.
תומאס עצמו שלט ב-12 שפות, והוא הוקלט מלמד ספרדית, צרפתית, איטלקית וגרמנית.
בכל שפה הוא מלמד תלמיד ותלמידה, והמאזין לשיעור הוא למעשה התלמיד השלישי שמנסה לתרגם את משפטי המורה לשפה הנלמדת.
מאחר שאוצר המילים הנלמד אינו גדול, מאוחר יותר הוצאו קלטות נוספות להרחבת אוצר המילים.
לאחר מותו הוצאו קלטות בהן נלמדות שפות נוספות על פי שיטתו: מנדרינית, יפנית, רוסית, ערבית, פורטוגזית והולנדית.
מישל רו היה שף ומסעדן צרפתי, שעבד בבריטניה.
רו נולד בכפר שבחבל בורגון ואחרי מלחמת העולם השנייה, עבר עם משפחתו לפריז, שם הקימו שרקוטרי (מעדניית בשרים).
בהיותו בן ארבע עשרה הוא נעשה פטיסייה (שף קינוחים), ואחרי כן הלך בעקבות אחיו הבכור אלברט לעבוד בפריז כשף.
כשאלברט עבר ללונדון, מישל נסע בעקבותיו, וב-1967 הם פתחו את מסעדתם הראשונה, "לה גאברוש", שהייתה למסעדה הראשונה בבריטניה שזכתה בכוכב, שני כוכבים ושלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.
מישל זכה בפרס Meilleur Ouvrier de France לשף מאפים ב-1976 ונבחר לחבר במסדר האימפריה הבריטית לצד אחיו אלברט ב-2002 והוא היה זוכהו של פרס ניו יורק למצוינות של המרכז הבינלאומי (The International Center in New York's Award of Excellence).
במשאל בבריטניה שביצע כתב העת לאירוח Caterer and Hotelkeeper ב-2003, נבחרו מישל ואחיו אלברט כשפים המשפיעים ביותר בבריטניה.
אלן רו, בנו של מישל רו, מנהל כעת את ווטרסייד אין בבריי.
את מסעדת לה גברוש מנהל כיום מישל רו הבן, בנו של אלברט רו.
"ווטרסייד אין" היא מסעדה השוכנת בבית מלון בוטיק המשתייך לרשת רלה א שאטו שגם הוא היה בבעלות רו והיא מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך המישלן.
לה גברוש מחזיקה בשני כוכבים במדריך המישלן ונכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
האחים אלברט ומישל רו זכו בפרס על מפעל חיים ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2006.
מישל פרי היא אתלטית אמריקאית.
היא אלופת העולם פעמיים ברציפות בריצת 100 מטר משוכות (הלסינקי 2005, ואוסקה 2007).
פרי נולדה בגרנדה הילס, לוס אנג'לס שבקליפורניה.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה פרי בקרב שבע במקום 14 בתוצאה של 6.124 נקודות.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה פרי במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.66 שניות, לפני דלורין אניס-לונדון מג'מייקה (12.76 שניות) ובריג'יט פוסטר-הילטון אף היא מג'מייקה (12.76 שניות).
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 הגנה פרי על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.46 שניות, לפני פרדיטה פליסיאן מקנדה (12.49 שניות) ואניס-לונדון (12.50 שניות).
בשל היותה אלופת העולם היוצאת קיבלה פרי כרטיס חופשי לאליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009. אל התחרות היא הגיעה בכושר מאוד לא טוב וסיימה רק במקום 34 בתוצאה חלשה עבורה של 13.68 שניות.
מישל רישאר היה שף יליד צרפת ולשעבר הבעלים של מסעדת "ציטרוס" (Citrus) בלוס אנג'לס.
לאחר מכן היה הבעלים של המסעדה עטורת הפרסים "ציטרונל" (Citronelle), לה סניפים בג'ורג'טאון, כרמל, ובמרכז וושינגטון די.
מישל רישאר נולד בבריטני ב-1948
וגדל בשמפן הוא למד לבשל בהיותו בן שבע, כשהיה בן תשע, השתתף במקבילה הצרפתית ל-Fresh Air Fund.
נאמר לו שאם הוא רוצה להיות שף הוא צריך ללמוד קודם כל להיות שף מגדנאות, בהיותו בן 14 היה שוליית מאפה במלון בריימס.
אחרי ששירת בצבא הצרפתי הוא עבד במאפיה, "מזו לנוטר" (Maison Lenotre), בפריז תחת שף המגדנאות גסטון לנוטר.
הוא פתח את הסניף הניו יורקי שלא העריך ימים, "שאטו פרנס",
לאחר מכן עבר לסנטה פה, ניו מקסיקו, על מנת לנהל את חנות המגדנאות הצרפתית במלון לה פונדה.
ב-1977 הוא היה בלוס אנג'לס, שם פתח את חנות המגדנאות "מישל רישאר".
הוא השתמש ברווחים על מנת לאכול במסעדות בצרפת בנות שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, וכך לגבש את תשוקתו להמשיך מעבר למגדנאות, ולאמן עצמו כדי להיות שף בעשר השנים הבאות.
ב-1987 הוא פתח את מסעדת "ציטרוס" (Citrus) בלוס אנג'לס.
מסעדות לוויין שלה נפתחו בסנטה פה, בולטימור, סן פרנסיסקו, פילדלפיה וושינגטון די.סי., כולן נסגרו לבסוף.
ב-1997 הוא מכר חצי מבעלותו במסעדות לתאגיד מריסטאר, שהוא גם שותף ב"ציטרונל".
ב-1989, שנה אחרי-כן פתח רישאר את "ציטרונל" (Citronelle) באין הוטל סנטרה ברברה בסנטה ברברה.
אחרי-כן פתח את "ביסטרו אם" (Bistro M) בסן פרנסיסקו וציטרונל בבולטימור ופילדלפיה.
ב-1994 פתח את "ציטרונל" במלון לאטאם (Latham Hotel) בג'ורג'טאון.
בשלב מאוחר יותר, פתח סניף של "ציטרונל" ב- Carmel Valley Ranch בכרמל, קליפורניה.
עשר שנים אחרי-כן הוא פתח סניף במרכז וושינגטון די.
רישאר הכין את התפריט הצרפתי עבור בית הקפה ב-National Gallery of Art בוושינגטון, די.
באוקטובר 2010 עמד לפתוח את "מישל" בטייסון פינת ריץ' קרלטון בוושינגטון די.
באוגוסט 2016 נפטר רישאר כתוצאה משבץ.
רישאר זכה ב-2007 בפרס "השף המצטיין" מאגודת ג'יימס בירד.
מסעדת "ציטרונל" בוושינגטון נכללת במדריך "השולחנות הגדולים בעולם".
מסעדת "ציטרונל" בוושינגטון נבחרה לאחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית לפי מדריך גאיו.
המגזין "גורמה" בחר במסעדת "ציטרונל" בוושינגטון כאחת מ-50 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית בשנים 2001 ו-2006.
מישלין אן-מארי קלמי-רה היא פוליטיקאית שווייצרית, סוציאל-דמוקרטית.
בשנים 2003–2011 כיהנה כחברה במועצת הברית (הממשלה) של שווייץ וכשרת החוץ.
הייתה נשיאת הקונפדרציה השווייצרית (למעשה יו"ר מועצת הברית - שהיא "ראשונה בין השווים" במועצה) בשנת 2007 ושוב ב-2011. בדצמבר 2011 התפטרה ממועצת הברית ובמקומה מונתה אוולין וידמאר שלומף.
מישלין קלמי-רה נולדה בשנת 1945 בסיון בקנטון ואלה כאחת משלוש בנותיה של משפחה פרנקופונית קתולית שמוצאה ביישוב שרמיניון.
הוריה הם שארל רה ואדלין ,בת לבית פורנייה.
למשפחה מסורת של פעילות קהילתית ופוליטית.
אביה, שארל רה, היה מורה ועובד חברת הרכבות, והיה חבר מועצת היישוב סן מוריס מטעם המפלגה הסוציאליסטית.
אחותה, אליאן, היא חברה במועצת העיר לוזאן מטעם המפלגה הליברלית.
מישלין קלמי-רה למדה בבית הספר למסחר ביישוב סן מוריס בקנטון הולדתה, עברה בחינות בגרות במגמה מסחרית בעיר סיון, ואחר כך סיימה לימודים במדעים פוליטיים במכון ללימודים גבוהים בינלאומיים באוניברסיטת ז'נבה.
יחד עם בעלה, אנדרה קלמי, חברה להפצת ספרים ניהלה עד שנת 1997.
בשנת 1979 קלמי-ריי הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית בסניף ז'נבה שבראשו עמדה בשנים 1986–1990 ו-1993–1997. החל משנת 1981 נבחרה במועצה הגדולה (הפרלמנט) של הקנטון ז'נבה והייתה יושבת הראש שלה בשנים 1992–1993.
כחברה במועצת המדינה (הממשלה) של הקנטון ז'נבה בין השנים 1997–2002 הייתה שרת האוצר של הקנטון.
במסגרת תפקיד זה עשתה רפורמות בארגון המשרד ופעלה להצלת הבנק הקנטונלי של ז'נבה.
בדצמבר 2002 ניצחה את רות לותי בסיבוב הבחירות השישי לתפקיד של נציגת המפלגה הסוציאליסטית מטעם הקנטון פריבור במועצת הברית של שווייץ.
מאז כיהנה כשרת החוץ של שווייץ והחליפה את ז'וזף דייס בתפקיד.
בתוקף תפקיד זה חתמה את ההסכמים הדו-צדיים בין שווייץ ובין האיחוד האירופי.
כמו כן בדצמבר 2003 תמכה ביוזמת ז'נבה בנוגע לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
במשרד החוץ הקפידה מישלין קלמי-רה לקדם את מעמד הנשים ולהבטיח ייצוג שווה לנשים וגברים במשרות של נציגים דיפלומטיים של שווייץ.
עלו מחאות נגדה כשעל רקע מדיניות זו דחתה מועמדותם של שישה גברים לתפקידים דיפלומטיים.
נמתחה בקורת על שרת החוץ מישלין קלמי-רה מפני שב 19 במרץ 2008 חבשה רעלה בפגישה עם נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד.
הופעתה על ידו של הנשיא האירני הידוע כמכחיש שואה, באיומיו התכופים כלפי ישראל ובצידודו בהפיכת ארצו למעצמה גרעינית עוררה תגובות שליליות, כמו זו של נשיא הקונגרס היהודי העולמי, רון לאודר
ושל חברת הפרלמנט ממפלגתה שלה, מריה רות-ברנסקוני שהתייחסה לדיכוי הנשים באירן.
מישלין קלמי -רה הסבירה כי כיבדה את כללי הפרוטוקול של המקום.
בעת הביקור באיראן נכחה גם בטקס חתימת חוזה של אספקת כמות גדולה של גז טבעי מאיראן לחברה שווייצרית.
בעת כהונתה נאלצה להתמודד עם המשבר שפרץ בשנת 2008 ביחסים בין ארצה ובין הנשיא הלובי מועמר קדאפי, בעקבות מעצר אחד הבנים שלו, "חניבעל" אל קדאפי, בשווייץ.
מישלין קלמי-רה הייתה מעורבת במאמצים להגיע להסכם שיאפשר שחרור בני הערובה השווייצרים שהוחזקו כתגמול על ידי המשטר הלובי.
ב-1 בינואר 2007 הייתה קלמי-רה לאישה השנייה שכיהנה (במשך שנת 2007) כיושבת-ראש מועצת הברית של שווייץ, אחרי רות דרייפוס, אחרי שהייתה סגן יו"ר המועצה.
בתפקיד נשיא באה במקום מוריץ לויינברגר.
בדצמבר 2010 נבחרה שנית לתפקיד זה, עם 106 קולות מתוך 189 (התוצאה הגרועה ביותר בתולדות ארצה)
והחליפה כנשיאה את דוריס לויטהרד.
מישלין קלמי-רה נשואה (משנת 1966) לאנדרה קלמי, ויש לה שני ילדים ושלושה נכדים.
מישלין אוסטרמייה הייתה אתלטית צרפתייה-יהודיה רב גונית, אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב מלונדון 1948. נוסף לכך הייתה פסנתרנית בינלאומית שהופעיה בקונצרטים והקליטה יצירות רבות.
אוסטרמייה נולדה ברנג'-דו-פלייה, במחוז פה-דה-קאלה וגדלה בתוניסיה.
היא אחיינית-רבא של הסופר הנודע ויקטור הוגו ואחיינית של המלחין לוסיין פארוש.
היא החלה ללמוד לנגן בפסנתר כבר בגיל 4. בגיל 14 עזבה את בית הוריה בתוניסיה על מנת ללמוד בקונסרבטואר של פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היא חזרה לתוניסיה, שם ניגנה רסיטל לפסנתר פעם בשבוע כחצי שעה ברדיו של תוניס.
באותה תקופה החלה להשתתף במשחקי כדורסל ובתחרויות באתלטיקה.
בתום המלחמה היא המשיכה הן בספורט והן בלימודי הפסנתר בקונסרבטוריון.
באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946 זכתה אוסטרמייה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.84 מטר.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.57 מטר.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה אוסטרמייה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ו-1 ארד.
באליפות אירופה שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1950 זכתה אוסטרמייה בשתי מדליות ארד בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 11.7 שניות ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.37 מטר.
נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.22 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 48.5 שניות.
אוסטרמייה התגוררה והתחתנה בביירות, לבנון באוקטובר 1952. היא זכתה עם מועדון אגודת הספורט הארמנית בתואר אלופת צפון אפריקה ולבנון בכדורסל בשנת 1953.
הקונצרט הראשון של אוסטרמייה בפסנתר נערך בתוניס ב-12 ביוני 1935, בהיותה בת 12. לאחר שזכתה בפרס ראשון בפסנתר בקונסרבטוריון ב-13 ביולי 1946 היא השתתפה בתחרות בינלאומית לפסנתר שנערכה בז'נבה, שווייץ בשנת 1947 וסיימה במקום רביעי מתוך 900 מתחרים.
היא מלמדת תורת המוזיקה בקונסרבטוריון של לוריאן, במשך כשמונה שנים.
לאחר מות בעלה בשנת 1965, מסרטן הלבלב, היא עברה ללמד בקונסרבטוריון של סן-ז'רמן-אן-לה במשך כשתים עשרה שנים.
בסך הכל קבעה אוסטרמייה 15 שיאים של צרפת: 1 בקפיצה לגובה, 10 בהדיפת כדור ברזל ו-4 בזריקת דיסקוס.
מישל (מיכל) קובין-קופפר היא שחיינית עבר ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה.
קובין נולדה בארצות הברית בתם של גבריאל וד"ר סנפורד (נ-2015), מומחה למחלות זיהומיות.
בשנת 1970 החל אביה להגיע מספר פעמים לישראל לתת הרצאות ובשנת 1976, הקים ושימש כיו"ר המרכז לחקר מחלות זיהומיות וטרופיות באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1977 קיבלה אזרחות ישראלית.
היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתם של המאמן דוד סיבור, "סוכו" ועוזר המאמן ברי אבנר.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1979 זכתה קובין ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד.
בתחרות שנערכה בארצות הברית בחודש מאי 1980 קבעה קובין שלושה שיאים ישראלים, שיפור לשיאיה של ליאור בירקאן בת אגודתה, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.80 דקות (2:13.82 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.41 דקות (4:39.71 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.06 דקות (9:40.49 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה קובין בשתי מדליות, כסף וארד.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיימה קובין במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.78 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.96 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב זכתה קובין ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:33.00 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (4:34.67 דקות).
שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי הדר רובינשטיין (4:31.37 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 9:21.97 דקות, שיפור לשיא של בירקאן (9:35.37 דקות).
שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי רובינשטיין (9:14.12 דקות).
מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:13.09 דקות.
מישל אז'ן שוורל היה כימאי צרפתי שעבודתו עם חומצות שומן הובילו ליישום הנושא בתחומי המדע והאמנות.
מזוהה עם גילוי ויצירת סוג מוקדם של סבון עשוי משומני חיות ומלחים.
מישל שוורל נולד באנז'ה שבצרפת, שם עבד אביו כפיזיקאי.
בגיל 17 נסע לפריז והפך לעוזרו של הכימאי לואי-ניקולה ווקלן במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע שבז'רדן דה פלאן.
בשנת 1813 מונה לפרופסור לכימיה.
לאחר מכן התחיל את מחקרו על ניגודי הצבעים.
ב-1826 נהיה חבר האקדמיה הצרפתית למדעים ובאותה השנה נבחר כנציג הזר לחברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע שעל ידה קיבל מדליית קופלי על הישגיו ב-1857. בשנת 1829 נבחר כנציג הזר לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
ב-1830, שוורל ירש את ווקלן, כפרופסור לכימיה אורגנית במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע.
לכבוד אירוע יום הולדתו ה-100 של שוורל נוצקה מדליית זהב במיוחד לכבוד האירוע ב-1886 והאירוע נחגג כאירוע לאומי.
שוורל קיבל המון מכתבי שבח מראשי מדינות ומלכים, ביניהם המלכה ויקטוריה.
מספר מפגשיו של שוורל עם פליקס נדאר הוקלטו וצולמו בווידאו עם בנו של נדאר, פול, שצילם תמונות; זהו האירוע שהיום ידוע בתור הראיון המצולם הראשון בהיסטוריה.
בנוסף הייתה זו מחווה לאדם שחי 100 שנים וחווה את כל המהפכה הצרפתית וזכה לראות את אירוע הפתיחה של מגדל אייפל.
שמו של מישל אז'ן שוורל חקוק על מגדל אייפל יחד עם עוד 72 גדולי אומה משכילים צרפתיים.
באופן אירוני, החל שוורל לחקור את השפעות ההזדקנות על גוף האדם זמן קצר לפני מותו ב-9 באפריל 1889 בגיל 102. שוורל זכה להלוויה ציבורית.
בשנת 1901 הוצב פסל לזכרו במוזיאון בו הוא עבד והיה קשור אליו כל כך.
מישל רול היה מתמטיקאי צרפתי שנודע בעבור משפט רול.
רול נולד בעיירה אמבר בצרפת ועבר לגור בפריז בשנת 1675. לאחר עשר שנים התקבל לאקדמיה הצרפתית למדעים והמשיך לעבוד במוסד בסיום לימודיו.
הוא אף היה בין 20 החברים באקדמיה שקיבלו שכר.
בנוסף רול קיבל פנסיה מהמדינאי ז'אן-בטיסט קולבר לאחר שפתר את אחת הבעיות של המתמטיקאי ז'אק אוזנאם.
רול מתח ביקורת על החשבון האינפיניטסימלי, ולכן הגה את המשפט במונחים אלגבריים.
הוא השתמש במשפט לראשונה בשנת 1690, ופרסם הוכחה בשנת 1691. המשפט נקרא על שמו במאה ה־19, לאחר שהעניין בו בקרב מתמטיקאים גדל, כי המשפט חיוני להוכחת משפט הערך הממוצע וקיום טור טיילור.
כמו כן בשנת 1690, רול פרסם את הספר "Traité d'Algebre", שמהווה את התיאור הראשון של דירוג מטריצות שפורסם באירופה.
רול נפטר בפריז בשנת 1719.
מישל ז'ורז' ז'אן גיסליין פרודום הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת השוער וכיום מאמן.
פרודום היה מטובי השוערים בעולם בתקופתו.
הוא ייצג את בשני טורנירי מונדיאל, והיה הזוכה הראשון בתואר כפפת הזהב, על הופעותיו במונדיאל 1994.
כמאמן הוביל פרודום מספר קבוצות בבלגיה, ביניהן סטנדרד לייז' (שלוש קדנציות), קבוצת נעוריו, וקלאב ברוז' אותן הוביל לזכייה באליפות בלגיה, וכן אימן בהולנד ובערב הסעודית, שם זכה באליפות ערב הסעודית עם קבוצת אל-שבאב.
פרודום, שנולד בעיר הסמוכה לליאז', גדל ושיחק בגילאי הנוער בקבוצת סטנדרד לייז', אליה הצטרף בגיל 10. כשהיה בן 18, צורף לסגל הקבוצה הבוגרת, תחילה על תקן השוער השלישי של המועדון.
אמנם, עם פתיחת העונה בליגת העל הבלגית, סבלו שני השוערים הבכירים של הקבוצה מפציעה, וכבר בגיל 18 פרודום קיבל את ההזדמנות להיות השוער הראשון של קבוצתו, עמדה אותה לא עזב במשך מספר שנים.
פרודום זכה עם קבוצתו בגביע בעונת , מה שהוביל את הקבוצה להשתתפות בגביע אירופה למחזיקות גביע עונה לאחר מכן.
במפעל זה הקבוצה הגיעה עד לגמר, אך נוצחה בתוצאה 1–2 על ידי ברצלונה אף על פי שהובילה בשלב מוקדם במשחק.
בנוסף זכתה סטנדרד עם פרודום בשתי אליפויות רצופות, בעונות ו-, אמנם האליפות הראשונה שלו הייתה נגועה בפרשת שחיתות, לאחר שכשנה וחצי לאחר משחק סיום אותה העונה, בין סטנדרד לווטרסחיי ת'ור, התגלה כי המשחק היה מכור.
פרודום, יחד עם מספר שחקנים ואנשי צוות נוספים בסטנדרד, הורחק באפריל 1984 לתקופה של שנה מהמגרשים, עונש שהצטמצם לאחר ערעור לחצי שנה, וגרם לשוער להפסיד את סיום עונת וחלק משמעותי מעונת .
עונה לאחר מכן נאלץ פרודום להתחלק בדקות עם השוער השני של הקבוצה, מה שהוביל אותו לעזוב את הקבוצה.
פרודום שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במשך תשע עונות, בהן רשם 240 הופעות ליגה.
לקראת עונת הצטרף פרודום לקבוצת מכלן.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכו מכלן ופרודום בגביע הבלגי, מה שהוביל את הקבוצה להשתתף בגביע אירופה למחזיקות בעונה שלאחר מכן.
מכלן הדהימה וזכתה בטורניר, התואר האירופי הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון 0–1 בגמר מול אייאקס אמסטרדם.
פרודום שיתף פעולה באותה עונה, בין היתר, עם החלוץ הישראלי אלי אוחנה.
עם תחילת עונת , מכלן זכתה בתואר השני והאחרון עד כה בתולדותיה, לאחר שזכתה בסופר קאפ האירופי.
בסיום אותה עונה חגג פרודום זכייה שלישית בקריירה, ואחרונה עד כה של מכלן, באליפות בלגיה.
פרודום המשיך כשוער המוביל של קבוצת מכלן עד לסיום עונת , אמנם הקבוצה לא זכתה עוד בתארים.
פרודום שיחק בסך הכל שמונה עונות במדי מכלן, בהן רשם 263 הופעות ליגה, יותר מבכל קבוצה אחרת בקריירה שלו.
עם סיום מונדיאל 1994 בו הצטיין, עזב פרודום לראשונה בקריירה את הליגה הבלגית והצטרף לבנפיקה ליסבון מפורטוגל, ובכך הפך לשוער הזר הראשון אי פעם שמשחק בקבוצה.
הוא זכה עם הקבוצה בגביע הפורטוגזי בעונת , לאחר ניצחון בגמר על היריבה הגדולה של בנפיקה, ספורטינג ליסבון.
הוא שימש כשוער ראשון בבנפיקה במשך חמש עונות, בהן זכה מהאוהדים לכינוי סיינט מישל (מישל הקדוש), בעקבות יכולותיו הגבוהות.
הוא רשם במדי הקבוצה 147 ליגה, ו-199 הופעות בסך הכל.
הוא פרש ממשחק בגיל 40, לאחר משחק ידידות מול באיירן מינכן ב-10 באוגוסט 1999, כשהיה בן 40. עם פרישתו ממשחק פעיל מונה למנהל הקשרים הבינלאומיים של בנפיקה.
פרודום החל את הקריירה הבינלאומית כבר בגיל 20, כשהיה שחקן סטנדרד לייז'.
היה זה ב-2 במאי 1979, במסגרת מוקדמות יורו 1980, והוא השכיל לשמור על רשת נקייה במשחק מול .
לטורניר היורו פרודום זומן כשוער שלישי, כשמי שעמד אז בשער הנבחרת היה ז'אן-מרי פפאף.
עם פרודום בסגל, בלגיה נוצחה בגמר על ידי .
פרודום היה השוער הראשון של נבחרתו במשך שני מונדיאלים רצופים.
במונדיאל 1990 בלגיה הודחה בשמינית הגמר מול לאחר הפסד בהארכה, ופרודום ספג בסך הכל ארבעה שערים בארבעת משחקי נבחרתו.
במונדיאל 1994 שוב הודחה בלגיה בשמינית הגמר, הפעם לאחר הפסד לגרמניה בתוצאה 2–3. במשחק זה ספג פרודום שלושה מתוך ארבעת השערים שספג בכל הטורניר.
הוא שמר פעמיים על רשת נקייה, והצטיין במשחק מול בשלב הבתים, בו ניצחה נבחרתו בתוצאה 0–1. בטורניר זה חולק לראשונה תואר כפפת הזהב, על שם השוער הרוסי לב יאשין, ופרודום נבחר לשוער הראשון שזוכה בתואר.
מספר חודשים לאחר ההדחה מהמונדיאל, ב-17 בדצמבר 1994, ערך פרודום את משחקו האחרון בנבחרת.
היה זה בהפסד הנבחרת 1–4 ל במסגרת מוקדמות יורו 1996. פרודום ערך בסך הכל 58 הופעות במדים הלאומיים של בלגיה.
בינואר 2001, כשנה וחצי לאחר פרישתו, מונה פרודום למאמנה של קבוצת נעוריו, סטנדרד לייז', כשהחליף על הקווים את המאמן הוותיק טומיסלב איביץ'.
באותה עונה הצעיד את ליאז' למקום השלישי ולהשתתפות בגביע אופ"א.
בעונה שאחריה הוביל את ליאז' למקום החמישי בטבלה, ובסיום העונה סיים את תפקידו.
פרודום לא חזר לאמן עד לעונת .
בספטמבר 2006 חזר פרודום לאמן את סטנדרד לייז', חודשים ספורים מפתיחת העונה.
שוב, כמאמן מחליף, הוביל פרודום את הקבוצה למקום השלישי.
עונה לאחר מכן, פרודום הוביל את ליאז' לאליפות היסטורית, 25 שנים לאחר הזכייה האחרונה, לה היה שותף כשוער הקבוצה.
סטנדרד ספגה בעונה זו רק 19 שערים ב-34 משחקים, כשהיא מפסידה משחק אחד בלבד במשך כל העונה.
פרודום היה לראשון בהיסטוריה שזוכה באליפות עם סטנדרד לייז' גם כשחקן וגם כמאמן.
עם סיום העונה החליט פרודום להתפטר מתפקידו בקבוצה.
מיד לאחר התפטרותו התמנה פרודום לתפקיד המאמן בקבוצת גנט, שסיימה שישית בליגה באותה עונה.
בעונתו הראשונה בקבוצה סיימה גנט במקום הרביעי המוביל לגביע אופ"א, ובעונתו השנייה זכה בגביע השלישי בתולדות המועדון, ובמקום השני בליגה הבלגית.
לגנט, שמעולם לא זכתה באליפות, הייתה זו סגנות שנייה בהיסטוריה, והראשונה מזה 55 שנים.
עם סיום העונה בבלגיה, הודיע פרודום כי על אף ההצעה מגנט לחוזה חדש, הוא מעדיף לפתח קריירה בינלאומית, וחתם על חוזה בקבוצת טוונטה.
פרודום החליף בתפקיד את סטיב מקלארן, שהוביל את טוונטה לזכייה באליפות הולנד לראשונה בתולדותיה, ועזב לטובת וולפסבורג מהבונדסליגה.
כבר בפתיחת הקדנציה הוביל את הקבוצה לזכייה ראשונה בתולדותיה במגן יוהאן קרויף, הסופר קאפ ההולנדי, עם ניצחון 0–1 על אייאקס אמסטרדם.
לקראת סיום העונה, שוב ניצחה טוונטה את אייאקס, הפעם בגמר הגביע ההולנדי, וזכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה.
לאחר עונה אחת בטוונטה, ב-13 ביוני 2011, עבר פרודום לאמן את א-שבאב מליגת העל הסעודית.
כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה הוביל פרודום את הקבוצה לזכייה באליפות הראשונה שלה מזה שש שנים, כשהיא נותרת בלתי מנוצחת במסגרת הליגה.
ב-18 בספטמבר 2013 הסכימו פרודום וראשי הקבוצה על עזיבתו של המאמן, ויום אחר כך פרודום חזר לליגה הבלגית ומונה למאמנה של קלאב ברוז', כמחליפו של חואן קרלוס גארידו שפוטר יום קודם לכן.
בעונת 2014/2015 הוביל פרודום את ברוז' לזכייה ב, ועונה לאחר מכן לזכייה באליפות הליגה הבלגית.
בשנתיים אלה זכה בתואר מאמן השנה בבלגיה.
בשנת 2016 הוביל את הקבוצה לזכייה בסופרקאפ הבלגי.
ב-23 במאי 2018 מונה, בפעם השלישית, למאמנה של קבוצת נעוריו, סטנדרד לייז'
מישל קפאנדו הוא דיפלומט ופוליטיקאי בורקינאי, כיהן כנשיא זמני של בורקינה פאסו ב-21 בנובמבר 2014 - 29 בדצמבר 2015. נכנס לתפקידו בעקבות ההתקוממות שהביאה להדחת הנשיא בלז קמפאורה ששלט במדינה למשך 27 שנה ובעקבות הסכם בין הצבא למפלגות הפוליטיות וקבוצות אזרחיות בנוגע להקמת ממשל מעבר עד לבחירות החדשות ב-2015.
מישל קפאנדו נולד בשנת 1942 בוואגאדוגו.
הוא לימודי תיכון במכללת ז'אן בטיסט בעיר הולדתו.
אחר למד בבירת סנגל, דקר ובז'נבה.
בשנת 1969 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בורדו בצרפת, אחר כך עשה עד שנת 1972 לימודי מדעי מדינה בפריז.
בשנת 1990 סיים עבודת דוקטורט במדעי המדינה באוניברסיטת פריז 1 -סורבון
בנושא:"מדינות מועצת ההסכמה - בנין, בורקינה פאסו, קוט ד'יוואר, ניז'ר, טוגו ומדינות הגוש המזרחי:מעוניות אידיאולודית לפתיחות דיפלומטית, 1990-1960".
קפאנדו מילא תפקידים שונים בשירות החוץ של מדינתו.
בשנים 1981–1982 נציג ארצו (אז וולטה עילית) בארגון האומות המאוחדות וגם השגריר בקובה.
בשנים 1998–2011, בימי שלטונו של בלז קמפאורה, ייצג שוב את מדינתו באו"ם.
הוא פרש לגמלאות בשנת 2011 ועסק בייעוץ ובגידול עופות בפרבר של עיר הבירה.
מישל קפאנדו נשוי ואב לשני ילדים.
נשיא זמני של בורקינה פאסו
בעקבות ההתקוממות משנת 2014 הודח ב-31 באוקטובר 2014 הנשיא בלז קמפאורה השלטון נתפס על ידי הצבא.
האיחוד האפריקאי דרש שתוך שבועיים השלטון יימסר לאזרחים.
בהתאם להסכם בין הצבא לכוחות הפוליטיים וקבוצות אזרחיות במדינה, אומצה ב-13 בנובמבר 2014 אמנת מעבר.
ב-21 בנובמבר העביר לטננט קולונל יאקובה איזאק זידה את סמכויות ראש המדינה לנשיא הזמני שנבחר על ידי ועדה, מישל קפאנדו.
זידה התמנה על ידי קפאנדו לראש ממשלה והרכיב ממשלה זמנית עד לבחירות.
ביולי 2015 החליט הנשיא לקחת מזידה את סמכויות שר הביטחון ולהשאירו בתפקיד ראש הממשלה בלבד.
ב-16 בספטמבר 2015, יומיים אחרי שהוועדה לפיוס לאומי ורפורמות המליצה על פירוק המשמר הנשיאותי המיוחד ("הרגימנט לביטחון נשיאותי" RSP), חברים ביחידה זו עצרו את הנשיא קפאנדו ואת ראש הממשלה זידה בעת ישיבת הממשלה.
ההפיכה הצבאית שאורגנה ככל הנראה על ידי קצינים שתמכו בעבר בשלטונו של בלז קומפאורה הקימה "מועצה לאומית לדמוקרטיה" בראשות הגנרל בדימוס ז'ילבר דיאנדרה, מפקד לשעבר של RSP ויד ימינו של הנשיא לשעבר קומפאורה.
ב-18 בספטמבר 2015 ה"מועצה" הורתה לשחרר את מישל קפאנדו ממעצר.
כעבור מספר זמני הוחזרו לו ולזידה מפתחי השלטון.
מישל קרלה קליף הייתה סופרת אמריקאית ממוצא ג'מייקני, אשר בין יצירותיה הבולטות כלולות Abeng, No Telephone to Heaven, ו-Free Enterprise.
קליף כתבה גם סיפורים קצרים, שירי פרוזה, וביקורת ספרותית.
עבודותיה חוקרות את סוגיות הזהות המורכבות הנובעות מפוסט-קולוניאליזם, כמו גם את הקושי בהבניית זהות אינדיבידואלית, אותנטית, על אף מבני גזע ומין.
קליף הייתה לסבית, ובת זוגה של המשוררת אדריאן ריץ'.
קליף נולדה בקינגסטון, ג'מייקה, ובשנת 1946, בגיל שלוש, עברה עם משפחתה לניו-יורק.
את השכלתה רכשה במכללת וגנר ובמכון ורבורג באוניברסיטת לונדון.
היא החזיקה במספר משרות אקדמיות, כולל בטריניטי קולג' ובאוניברסיטת אמורי.
קליף הייתה בין התורמות לאנתולוגיית הפמיניזם השחור משנת 1983 Home Girls.
בשנת 1993 היא פרסמה את ספרה הראשון על פעילותה של מרי אלן פלזנט.
מ-1999, קליף התגוררה בסנטה קרוז, קליפורניה, עם בת זוגה, המשוררת אדריאן ריץ'.
השתיים היו ביחד משנת 1976; ריץ' נפטרה בשנת 2012.
קליף נפטרה בביתה ב-12 ביוני 2016, כתוצאה מסרטן הכבד.
מישל דני קרטר היא אתלטית אמריקאית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת העולם באולם (פורטלנד 2016), בעלת שתי מדליות ארד מאליפות העולם (בייג'ינג 2015, לונדון 2017), 7 פעמים אלופת ארצות הברית (2008, 2009, 2011, 2013 - 2016) ושיאנית ארצות הברית בהדיפת כדור ברזל.
קרטר היא האלופה האולימפית האמריקאית הראשונה בהיסטוריה בהדיפת כדור ברזל לנשים.
אביה, מייקל והיא מחזיקים בשיא הלאומי לתיכונים בהדיפת כדור ברזל (2016), הישג חסר תקדים לאב ובת.
קרטר נולדה בגרנד פררי, טקסס.
אביה, מייקל הוא סגן אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) בהדיפת כדור ברזל, ושחקן מצטיין ב-NFL בקבוצת סן פרנסיסקו 49' איתה זכה ב-3 אליפויות בסופרבול והיה לספורטאי היחידי בהיסטוריה שזכה הן בסופרבול והן במדליית אולימפית באותה השנה.
שניהם מחזיקים בשיא הלאומי לתיכונים בהדיפת כדור ברזל (2016), הישג חסר תקדים בין אב ובת.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה קרטר במקום 15 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.74 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו בשנת 2011 זכתה קרטר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.09 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכתה קרטר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.58 מטר, אחרי ואלרי אדמס מניו זילנד שקבעה שיא אוקיאניה חדש של 20.54 מטר ונדזיה אסטפצ'וק מבלארוס (20.42 מטר), היא שודרגה למדליית כסף לאחר הרשעתה של אסטפצ'וק באימרוץ.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה קרטר במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.42 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכתה קרטר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.76 מטר, אחרי כריסטינה שוואניץ מגרמניה (20.37 מטר) וגונג ליג'יאו מסין (20.30 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 זכתה קרטר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא לאומי חדש של 20.21 מטר, לפני אנטיה מרטון מהונגריה (19.33 מטר) ואלופת 3 האליפויות העולם הקודמות ואלרי אדמס (19.25 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קרטר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אמריקה חדש של 20.63 מטר, לפני אלופת שתי האולימפיאדות הקודמות ואלרי אדמס (20.42 מטר) ואניטה מרטון שקבעה שיא לאומי חדש של 19.87 מטר.
מישל רוקה היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה אירית.
רוקה נולדה בדבלין כאחת משישה ילדים.
בבגרותה, היא למדה יוונית, היסטוריה וציוויליזציה של רומא העתיקה וארכאולוגיה איטלקית וצרפתית באוניברסיטת קולג דבלין, בנוסף היא בוגרת תואר מאוניברסיטת בריסטול ודוברת מספר שפות.
ב-1980 רוקה נבחרה למיס אירלנד וזכתה במקום השלישי בתחרות "מיס אינטרנשיונל" וייצגה את אירלנד במיס עולם.
לאחר השתתפותה בתחרויות יופי היא עבדה כדוגמנית.
היא שימשה כמגישה ב-RTÉ, ערוץ הטלוויזיה הממלכתי של אירלנד הנמצא בבעלות המדינה.
רוקה הנחתה את אירוויזיון 1988 וב-1990 שימשה כפרשנית האירוויזיון בטלוויזיה האירית, באותה שנה היא גם הנחתה את תחרות מיס עולם.
ב-1995 הופיעה עם בן זוגה ואן מוריסון (כיום בעלה לשעבר) על עטיפת אלבומו .
לרוקה חמישה ילדים: שתי בנות מנישואיה הראשונים לכדורגלן ג'ון דיוויין, בת מקאתאל ראיין, איתו הייתה מאורסת ונפרדה כשהייה בהיריון עם בתם המשותפת, קאתאל הוא בנו של המיליונר טוני ראיין שנמנה בין מייסדי חברת התעופה ריינאייר ושני ילדים מוואן מוריסון.
קוואן היא המחליקה המעוטרת ביותר בתולדות ארצות הברית.
היא ידועה בעקביות ובהבעה אמנותית על הקרח, ונחשבת על ידי רבים לאחת המחליקות הגדולות של כל הזמנים.
מישל היא בתם השלישית של דני ואסטלה קוואן, מהגרים מהונג קונג, שנולדה בטורנס שבקליפורניה.
כילדה, מישל דיברה בבית שתי שפות- אנגלית וקנטונזית.
התעניינותה בהחלקה אמנותית החלה בגיל 5, כשעלתה על הקרח בעקבות שני אחיה הגדולים (רון, שחקן הוקי קרח וקארן, מחליקה אמנותית).
קארן ומישל החלו להתאמן באופן מקצועי כשמישל הייתה בערך בת שמונה.
הן התאמנו שלוש או ארבע שעות ביום, קמות לפנות בוקר כדי להתאמן לפני בית הספר וחוזרות לאימון נוסף מיד לאחריו.
מימון האימונים האינטנסיביים היה קושי כלכלי למשפחה, וכשקוואן הייתה בת עשר הם לא יכלו לממן יותר את המאמן הפרטי.
הם זכו לסיוע כלכלי מחבר במועדון ההחלקה האמנותית של לוס אנג'לס, שאפשר להם להתאמן במרכז ההחלקה "ארמון הקרח" שבלייק ארוהד, קליפורניה.
קוואן למדה בבית הספר היסודי סולדו שבפאלוס ורדס, קליפורניה, אבל עזבה אותו לחינוך ביתי ב-1994, במהלך כיתה ח'.
קוואן סיימה את בית הספר התיכון ב-1998, ולמדה למשך שנה אחת באוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס.
בקיץ 2006 עברה לאוניברסיטת דנוור, וב-2009 סיימה שם תואר ראשון בלימודים בין לאומיים.
באותה שנה התחילה בלימודי תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת טאפטס, וסיימה אותו בשנת 2011.
בשנת 2010 זכתה קוואן לתואר ד"ר של כבוד מטעם הקולג' של דרום ורמונט.
ב-1991, קוואן ואחותה החלו להתאמן אצל המאמן פרנק קארול.
לאחר שנה אחת ביחד עם קארול, קוואן בת האחת עשרה דורגה במקום התשיעי לנערות בארצות הברית.
שנה לאחר מכן, בגיל 12, עברה קוואן את מבחן הזהב, המאפשר לה להתחרות ברמת הבוגרות, ללא הסכמת מאמנה.
בשנת 1993, הגיעה קוואן בת השלוש עשרה למקום השישי באליפות ארצות הברית הראשונה שלה לבוגרות, ובעונה שאחריה, 1994, זכתה באליפות העולם לנערות.
באותה שנה זכתה קוואן במקום השני באליפות ארצות הברית, מה שאמור היה להבטיח לה מקום באולימפיאדת החורף של אותה שנה, שהתקיימה בלילהאמר שבנורווגיה.
במקום זאת נשלחה לייצג את ארצות הברית אלופת ארצות הברית 1993, ננסי קריגן, וקוואן בת השלוש עשרה נסעה לנורווגיה כמחליפה, אך לא התחרתה.
בשנת 1995 זכתה קוואן פעם נוספת במדליית כסף באליפות ארצות הברית והגיעה למקום הרביעי באליפות העולם.
בגיל 16 החלה קוואן לפתח סגנון החלקה בוגר ואמנותי יותר, ובמקביל שיפרה את הגמישות וטכניקת הקפיצות שלה והופיעה עם כוריאוגרפיה מסובכת יותר.
השינוי הוכח כמוצלח, כשקוואן זכתה באותה שנה באליפות ארצות הברית ובאליפות העולם לבוגרות.
קוואן השתתפה פעמיים במשחקי החורף האולימפיים, ובשתיהן זכתה במדליות.
בשנת 1998 יצאה קוואן לייצג את ארצות הברית במשחקי החורף האולימפיים בנאגנו, יפן, בהם הפסידה את המקום הראשון לבת ארצה טרה ליפינסקי והתנחמה במדליית הכסף.
בשנים הבאות קוואן המשיכה להתחרות ולצבור תארים בארצות הברית ומחוצה לה, במה שהיה נראה כשליטה כמעט בלתי מעורערת בענף.
יומיים לפני תחרות skate america ב-2002 החליטו קוואן ומאמנה קארול להפסיק את הקשר ביניהם.
בראיונות אמרה קוואן כי הרגישה צורך "לקחת אחריות" על ההחלקה שלה.
ללא מאמן, זכתה קוואן באליפות ארצות הברית באותה שנה והבטיחה את מקומה באולימפיאדת החורף של 2002, אותה סיימה במקום שלישי לאחר נחיתה לא מוצלחת בתרגיל הארוך.
בקיץ 2002 ההחלה קוואן לעבוד עם המאמן סקוט וויליאמס.
היא המשיכה להתחרות ברמה האולימפית, אך באופן מצומצם יותר- במהלך עונות 2002–2004 השתתפה קוואן באירוע גראנד פרי אחד בלבד.
בסתיו 2003 קוואן החליפה מאמן פעם נוספת, ועברה לרפאל ארוטרויאן, שנודע במומחיותו בטכניקת ההחלקה.
מטרתה של קוואן הייתה לשפר את המיומנויות שונות ולהופיע עם תרגילים מסובכים יותר.
בשנת 2005 זכתה קוואן באליפות ארצות הברית בפעם התשיעית, ובכך השתוותה לשיא של כל הזמנים, שנקבע על ידי מריבל וינסון.
באותה שנה החמיצה קוואן את המקום השלישי באליפות עולם ב-0.37 נקודות, ולראשונה זה עשר שנים לא זכתה במדליה בתחרות בינלאומית שבה השתתפה.
זה היה האירוע התחרותי האחרון שלה.
בשנת 2006, מעט לפני אולימפיאדת החורף בטורינו, ביטלה קוואן את השתתפותה באליפות ארצות הברית בעקבות פציעה, אך ביקשה מהאיגוד האמריקאי להחלקה אמנותית לאפשר לה להתחרות באולימפיאדה.
קוואן עברה ועדה רפואית, שהשתכנעה בכשירותה להתחרות, אך למרות זאת נאלצה לפרוש בגלל פציעה חדשה לאחר הנסיעה לטורינו.
קוואן סרבה להצעת רשת NBC להישאר ולפרשן את המשחקים, והודיעה שהיא עדיין לא מתכוונת לפרוש.
באותו הקיץ עברה ניתוח באגן כדי לטפל בפציעה ישנה, ולא התחרתה בעונת 7–2006. קוואן חשבה להתחרות באולימפיאדת ונקובר 2010, אך בסופו של דבר החליטה להתרכז בלימודי התואר הראשון ולמעשה פרשה סופית.
קוואן לא פרשה באופן רשמי, אך לאחר שנת 2006 האפשרות שתחזור להתחרות בהחלקה אמנותית ירדה מהפרק.
מאז פרישתה הופיעה קוואן במספר אירועי החלקת ראווה, ביניהם "Ice All Stars" ו-"All That Skate".
בנובמבר 2009, מזכירת המדינה דאז קונדוליזה רייס הכריזה על קוואן כנציגת דיפלומטיה ציבורית של ארצות הברית.
בעבודה שלא בשכר, קוואן יצגה את ארצות הברית במספר אירועים מסביב לעולם.
קוואן המשיכה בתפקיד זה גם תחת ממשל אובמה, ועבדה תחת סגן הנשיא ג'ו ביידן ומזכירת המדינה הילרי קלינטון.
במהלך נשיאותו של אובמה קוואן הועסקה במחלקת המדינה של ארצות הברית כיועצת בכירה לענייני חינוך ותרבות.
במהלך בחירות 2016 הייתה קוואן שותפה למטה הבחירות של נציגת הדמוקרטים הילרי קלינטון.
ב-15 בדצמבר 2021 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי בכוונתו למנות את קוואן לשגרירת ארצות הברית בבליז.
ב-7 בינואר 2022 הועמדה באורח רשמי לתפקיד, ודיונים על מינויה נערכו בוועדת החוץ של הסנאט ב-18 במאי אותה שנה.
ב-9 ביוני אישרה הוועדה את המינוי, וב-29 בספטמבר 2022 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה.
ב-10 באוקטובר קוואן הושבעה לתפקידה כשגרירה, וב-5 בדצמבר 2022 הגישה את כתב האמנתה למושלת הכללית של בליז פרוילה צאלאם.
שליחותה הדיפלומטית בבליז תמה עם סיום נשיאותו של ביידן, והיא התפטרה מהתפקיד ב-16 בינואר 2025.
ב-1998 חתמה קוואן על חוזה עם חברת דיסני, לפיו כיכבה בשלושה ספיישלים של הערוץ להחלקה על הקרח, במסגרתם הופיעה על הקרח לצלילי להיטים שונים של דיסני.
קוואן התארחה במשך השנים במספר סדרות טלוויזיה, בהן משפחת סימפסון, איש משפחה, ארתור וסברינה המכשפה הצעירה.
בשנת 2004 הופיעה קוואן בקולה בסרט מולאן 2 של דיסני, ובסרט ההחלקה נסיכת הקרח שיצא ב-2005, היא מופיעה כמכריזה.
קוואן פרשנה את אולימפיאדת החורף בוונקובר עבור "בוקר טוב אמריקה" ואת אולימפיאדת סוצ'י 2014 עבור רשת פוקס ניוז.
ב-1998 פרסמה קוואן בהוצאת הספרים "Scholastic" אוטוביוגרפיה תחת הכותרת "לב של אלופה".
נכון ל-2017, הספר נמצא בהדפסתו השישית.
בשנת 1999 חתמה קוואן על חוזה לשמונה ספרים עם דיסני, הכולל ספר השראתי לילדים שכתבה בעצמה וסדרת ספרי ילדים בדיוניים על החלקה בהשראתה.
ב-2005 פתחה משפחתה של קוואן זירת החלקה בארטסיה, קליפורניה, ובה מוצגות רבות מהמדליות של קוואן.
במשך שנים תמכה קוואן באירוע הספורט המשולב ספיישל אולימפיקס, המחבר בין ספורטאים בעלי מוגבלויות שכליות וספורטאים רגילים.
קוואן השתתפה באירועים אלו פעמים רבות, והחל משנת 2011 היא נמנית באופן רשמי על מארגני האירועים.
קוואן נישאה לבן זוגה קליי פל, עורך דין, קצין לשעבר ומומחה לביטחון לאומי בבית הלבן, בינואר 2013. כיום ממשיכה קוואן בעבודתה כיועצת במחלקת המדינה.
ג'וליאן מישל פרידמן הוא פרופסור לדיני מקרקעין ודיני תעשיית הבידור באוניברסיטת פרנקפורט ואיש טלוויזיה.
פרידמן שימש כסגן נשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2000–2003 וכנשיא הקונגרס היהודי האירופי בין השנים 2001–2003.
פרידמן נולד ב-25 בפברואר 1956 בפריז.
הוריו היו יהודים שעבדו עבור התעשיין הגרמני אוסקר שינדלר.
ב-2004 התחתן עם ברבל שפר , אשת בידור ומנחת טלוויזיה גרמנית.
בשנת 1987 סיים פרידמן לימודי תואר ראשון במשפטים.
בשנת 1994 השלים תואר דוקטור באוניברסיטת מיינץ.
מאז 2016 הוא פרופסור לדיני מקרקעין ודיני תעשיית הבידור באוניברסיטת פרנקפורט.
פרידמן זכה לפרסום רב כמנחה של תוכניות הטלוויזיה "זהירות!
Friedman) ו"פרידמן" (Friedman) בין השנים 1998–2003. מאז 2004 הוא מנחה את תוכניות הטלוויזיה "סטודיו פרידמן!" (!Studio Friedman) ו"פרידמן צופה בכל" (בגרמנית !Friedman schaut hin).
פרידמן מילא תפקידים ציבוריים שונים.
הוא כיהן כסגן הנשיא המועצה המרכזית של יהודי גרמניה בין השנים 2003-2000 וכיושב ראש הקונגרס היהודי האירופי בין השנים 2003-2001. הוא היה פעיל בולט במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית.
ב-8 ביולי 2003 הוא קיבל עליו את הדין ושלם קנס של 17,400 יורו בגין אחזקה ושימוש בקוקאין.
בשנת 2003 הוא התפטר מתפקידיו הציבוריים עקב השימוש בקוקאין.
בשנת 2001 הוא קיבל את מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ואת פרס הטלוויזיה הגרמנית (Deutscher Fernsehpreis).
מישל קרמרמן דקל היא מנהלת ישראלית.
שעבדה בחברות תקשורת, בתחום הטלוויזיה ושידור הרדיו בישראל, ושימשה מנכ"לית הרשות השנייה.
ב-2007 מונתה למנכ"לית ולעורכת הראשית של רדיו אקו 99FM, ואחראית למיתוג של התחנה כתחנה ירוקה עם העברת הבעלות וקבלת הזיכיון המחודש של הרשות השנייה.
ב-15 ביוני 2014 פרשה מהתפקיד (במקומה מונתה חגית קמין).
בין היתר שימשה סמנכ"לית המיתוג בערוץ 10, סמנכ"לית השיווק והמיתוג בזכיינית ערוץ 2 'רשת מדיה', ומנהלת קריאייטיב ראשית במשרד פרסום ראובני פרידן ובטמיר-כהן.
כמו כן הרצתה על שיווק ומיתוג באוניברסיטת אריאל.
קרמרמן הייתה חברה במועצת תאגיד השידור הציבורי, שבו כיהנה בוועדת הדיגיטציה, החדשנות והטכנולוגיה.
ב-14 באוקטובר 2018 החליט שר התקשורת איוב קרא למנותה למנכ"לית הרשות השנייה, אך הממשלה לא אישרה את המינוי עד אמצע 2021, לאחר התערבות של בג"ץ.
באוגוסט 2025 התפטרה, תוך שהיא מותחת ביקורת קשה על יו"ר הרשות מרדכי מרדכי, וטוענת שהוא מקדם פוליטיזציה של הרשות.
קרמרמן היא בעלת תואר ראשון בקולנוע ובייעוץ חינוכי מאוניברסיטת תל אביב, בוגרת לימודי תעודה בתקשורת ובעיתונאות מאוניברסיטת בר-אילן ומוסמכת במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
מישל אליזבת קיגן היא שחקנית אנגלייה, הידועה מהופעתה בתפקיד טינה מקינטייר באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" של רשת ITV, ובתפקיד ג'ורג'י ליין בסדרת הדרמה "Our Girl" של ה-BBC.
עוד כיכבה קיגן בסדרה "שקרים פשוטים" בתפקיד טרייסי, ובדמות טינה מור בסדרה "טינה ובובי".
קיגן נולדה בסטוקפורט למייקל קיגן וג'קי טרנר.
סבתא רבתא שלה הייתה גיברלטרית, שהתחתנה עם חייל בריטי שהיה מוצב בגיברלטר.
יש לה גם מוצא איטלקי מכיוון שאחד מאבות אבותיה היגר לגיברלטר מג'נובה.
קיגן למדה בבית הספר התיכון סנט פטריק באקלס שליד מנצ'סטר, ואחר כך בבית הספר למשחק של מנצ'סטר.
היא עבדה בחנות הכלבו סלפרידג'ס ובצ'ק אין בנמל התעופה מנצ'סטר.
בסוף 2007 הוצע לקיגן לגלם את טינה מקינטייר באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", והיא קיבלה את התפקיד.
ב-2013, אחרי שש שנים בתוכנית, החליטה לעזוב את הסדרה והדמות של טינה הומתה.
הופעתה האחרונה הייתה ב-2 ביוני 2014. במשך הזמן ששיחקה בסדרה הדמות של טינה הופיעה בקווי עלילה חשובים.
הגרדיאן כלל אותה בין עשר הדמויות הטובות ביותר של "קורוניישן סטריט" בכל הזמנים.
ב-2008 נסעה קיגן לדרום אפריקה להופיע בסרט שיצא ישירות לווידאו "Coronation Street: Out of Africa", ספין אוף של אופרת הסבון שגם בה הופיעה בתפקיד טינה.
ביוני 2009 החלה קיגן להנחות תוכנית רדיו ב-BBC Radio 1 בשם "The Official Chart".
בינואר 2011 הופיעה בשער מגזין FHM, ונכללה ברשימת "מאה הנשים הסקסיות" של המגזין לשנת 2010 ו-2011 במקום ה-30 וה-26 בהתאמה.
במרץ 2013 הופיעה שוב בשער המגזין, ודורגה במקום הרביעי באותה שנה.
(ג'ורג'יה מיי פוט שהצטלמה איתה באותה סדרה הגיעה למקום השני בשנים אלו).
ב-2009 שיחקה קיגן בתפקיד אורח בפרק ספיישל חג הפסחא של הסדרה "ננס אדום" בשם "Red Dwarf: Back to Earth".
ביוני 2014 החלה להשתתף בסיבוב הופעות באירופה של המחזה "פיטר פן" בתפקיד טינקר בל.
ב-2015 לוהקה קיגן לתפקיד טרייסי בסדרת הדרמה של ה-BBC "שקרים פשוטים".
ביוני 2015 פורסם שהיא תככב בתפקיד ראשי בדמות רב"ט ג'ורג'י ליין בעונה השנייה של סדרת הדרמה "הבחורה שלנו", שעלתה לשידור בספטמבר 2016. עונה שלישית של הסדרה הכוללת 12 פרקים שודרה החל מאוקטובר 2017. עוד ב-2016 שיחקה קיגן בתפקיד אורח בסדרה הקומית "Plebs".
ביוני 2016 החלה בצילומי הסדרה "טינה ובובי", המבוססת על מערכת היחסים של טינה דין ובובי מור.
ב-2019 החלה קיגן לגלם את הדמות הראשית ארין בסיטקום הבריטי "Brassic" של ערוץ Sky One.
לקיגן הייתה מערכת יחסים עם מקס ג'ורג', סולן להקת הוונטד.
השניים התארסו ביוני 2011, אבל ניתקו את הקשר בשנה לאחר מכן.
בספטמבר 2013 הכריזה קיגן על אירוסיה למקס רייט, כדורגלן לשעבר ואישיות טלוויזיונית.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2014–2015 פיטר פן Peter Pan טינקר בל סיבוב הופעות באירופה
מישל פלטניק (נולד ב-26 בפברואר 1970, צרפת) הוא אמן ישראלי ילדי צרפת, אשר פועל בתל אביב מאז 1998.
הוא ידוע בזכות ציוריו החיים והשימוש במדיומים מרובים כולל צילום, וידאו, מיצג וציור.
בעבודותיו הוא חוקר את הגדרות וגבולות המדיום, עסוק במבנים היררכיים וכיצד האדם פועל בתוכם, נגדם או בהשפעתם.
תהליך עבודתו מורכב מבניית סטים קולנועיים, בעלי מערך של "חוקים", שותל בתוכם דמויות ובודק כיצד הן פועלות.
באמצעות התבוננות וחזרה על טקסים וסמלי כוח, עוקב פלטניק אחר מנגנוני הכניעה והתניה לסמכות.
פלטניק נולד בשנת 1970 בצרפת בוילנב סנט ג'ורג' לז'אק פלטניק ולפרנסואז סטול פלטניק.
אביו, ניצול שואה, היה בן שש כשצרפת נכבשה.
הוא שהה במהלך המלחמה בעבודה בחווה, אצל משפחת חקלאים צרפתית (עובדה שלימים תשפיע על הבחירה בכיוון האמנותי של מישל - ראו להלן).
כשהתבגר, הפך האב להיות טייס קרב בצבא הצרפתי, ובמהלך שירותו הוענקו לו 7 מדליות והוקרות על גילויי אומץ וגבורה.
אימו הייתה סופרת ופעילה שנים רבות בארגון ויצו בצרפת.
בין השנים 1989 ל־1994 למד, השלים וסיים את לימודיו לתארים ראשון ושני בהנדסת חשמל בבית הספר הגבוה להנדסת אלקטרוניקה ואלקטרוטכניקה - ESIEE בצרפת .
קריירה כמהנדס חשמל ואלקטרוניקה, ומסעות בעולם
לאחר סיום לימודיו, עבד פלטניק כמהנדס אלקטרוניקה בחברות היי-טק.
על שמו רשומים מספר פטנטים בתחום הפצה רחבה של מדיות אורקוליות, ובתחום של שיפור ביצועים במנוע חשמלי.
כמו כן שימש כעורך בוועדות תקינה בינלאומיות .
לאחר מכן בילה פלטניק תקופה ארוכה במסעות.
תחילה סייר לאורך רוב יבשת אסיה.
מסע זה הוביל אותו להיפגש עם שבטים שכמעט ולא נחשפו למערב.
בהמשך נסע פלטניק לתור את יבשת אמריקה.
הוא ביקר במדינות כגון ארגנטינה, ומקסיקו, וחצה את ברזיל לאורכה עד לגיאנה הצרפתית.
מסעות אלו, והמפגשים עם ילידים ממקומות שונים בעולם, הביאו אותו להכרה במגוון הרב תרבותי, בשכבות הרבות שהעולם עשוי מהן.
אלו, יחד עם עולם ההנדסה, עיצבו את תפיסתו החזותית ואת השקפת עולמו, שבאה לביטוי אחר כך בעבודותיו.
תחילת דרכו באמנות והשנים המעצבות
בגיל 28 עלה פלטניק לישראל והמשיך את עבודתו בהייטק.
על אף החיים היציבים והקריירה בהייטק, שינה פלטניק מסלול מקצועי, ופנה לאמנות.
תחילה, בשנים 2001–2002, למד פלטניק משחק ופיתוח קול בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין.
אחר כך, ב-2003 למד תיאטרון פיזי על פי שיטת ז'אק לקוק ב"תיאטרון הגוף".
אחר כך, בשנים 2005 עד 2007, למד אמנות ב-סדנת אומני הקיבוץ והאוניברסיטה העממית.
אל הציור הגיע לדבריו במקרה: "הגעתי לחברה שנתנה לי נייר ומכחול, ובאופן טבעי התחלתי לצייר.
התחלתי לצייר כל ערב, כל לילה.
הורדתי שעות עבודה והלכתי כל יום ללמוד תחומים שונים בעולם האמנות.
כשהגעתי לחצי משרה החלטתי להפסיק עם העבודה ואז ידעתי שאני רוצה להיות אמן.
הוא למד לתואר ראשון נוסף במדרשה לאמנות בית ברל, וסיים את לימודיו בשנת 2010 בהצטיינות.
בסיום לימודיו זכה בפרס שפילמן לצילום.
עבודתו של פלטניק סוקרה בכתבה נרחבת במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ".
בשנת 2017 הוא למד וסיים בתר תואר שני (פוסט-מאסטר) ב-אוניברסיטה לאמנויות בברלין במסגרת התכנית ל-"Art&Media "Meisterschüler".
בשנת 2014 הציג מישל פלטניק בגלריה גורדון תערוכת יחיד שנקראה "בעקבות פרנסיס בייקון".
ב"צבע טרי - היריד לאמנות ולעיצוב תל אביב" כתבה עדיה פורת על הפרויקט כדלקמן: "בפרויקט זה מחייה מישל פלטניק סצנות מציוריו של פרנסיס בייקון.
בתהליך עבודה קפדני בונה פלטניק מודלים תלת־ממדיים המהווים תפאורה לעבודות הווידאו והצילומים המופיעים בסדרה.
במעבר מהדמויות של בייקון, דרך ציוריו, ועד לסטים הקולנועיים של פלטניק, משתנים הממדים הפיזיים ונוצרים מחדש.
באופן דומה פועלים מנגנוני המעבר של התפיסה האנושית; הזוכרים, מדמים, ומבנים את המציאות.
פלטניק בורא, למעשה, סביבות קיום, מתוך נקודות מבט חדשות המגלות ממדים אפשריים של מציאות".
פלטניק מסביר בראיון שהתקיים את הקשר הגורדי שנוצר בחייו ובעבודתו בכך שאביו ופרנסיס בייקון שייכים לדור שגדל במלחמת העולם השנייה ולאחריה.
לדבריו שניהם הושפעו מהמחשבה שהאדם מוצא את עצמו לבד בעולם, כפי ששניהם חוו זאת.
"זה ניכר מאוד בעבודות של בייקון".
עבודותיו מקפלות בתוכן מדיה כגון צילום, ווידאו, מיצגים וציור ומקשרות ביניהן.
הוא יוצר עולמות מדומיינים שהצופה מוזמן לבוא בתוכם כאמצעי להתרחקות (ולו רגעית) מהסתגלות לנורמות המקובלות וקבלתן ללא ערעור.
על ידי צפייה בסממני ובטקסי השלטון וחיקוייהם, הוא חושף את המנגנונים בהם השלטון מרגיל תחילה את המשתתפים, ואחר כך כופה עצמו על המערכת.
היום, הוא חוקר מערכות אלה, אשר להן תרם בעבר כמהנדס, ובאמצעות עבודותיו האחרונות הוא מפנה את תשומת לב הצופה לכוחות אשר משעבדים אותנו, לדבריו, ללא ידיעתנו, תוך הסכמתנו האילמת.
בשנת 2019 הוא יזם פרויקט בשם רה-ג'נסיס (ReGenesis).
משנת 2020 רה-ג'נסיס הוכר על ידי האו"ם - UNFCCC.
מדובר בפלטפורמה עבור פעולות גלובליות שמשתמשות באמנות כמדיום כדי לעודד התגייסות חברתית ואזרחית למען המאבק לשינוי מצב האקלים העולמי ולמען שונות ביולוגית - קיומו של מגוון רחב של צמחים ובעלי חיים בסביבתם הטבעית, בתחום המקומי ובתחום הגלובלי.
הפרויקט מתמקד בכוחות בלתי שוויוניים בעולם, בחלוקת משאבים, בתפיסות שגויות ומקוטעות.
"רה-ג'נסיס" הוא כלי דיגיטלי לתקשורת, חינוך ומחקר, עבור מחוללי שינוי ושחקנים אחרים ברחבי העולם, כדי לשתף באמצעותו בהתנסויות, וייזום פרויקטים המשתמשים באמנות, בעיקר במרחב הציבורי, עבור משקיעים, למימון תוצאות ארוכות טווח, ולאיגום משאבים לתכנון עתידי בר-קיימא לכדור הארץ.
גם בעקבות האמן בן תחילת המאה ה-20, אגון שילה, יצא פלטניק בתערוכת יחיד, שהוצגה בגלריה גורדון בשנת 2020. לדבריה של סמדר שפי הרי ש"בטכניקה שכוללת שימוש בווידאו ותמונות סטילס, ציור, רישום ופרפורמנס (מיצג), פלטניק 'מחייה' את עבודותיו של שילה".
תערוכות יחיד נבחרות פרפורמנס והקרנות
פלטניק הציג בישראל ומחוצה לה עשרות מיצגים ותערוכות.
– "מגן דוד", פרפורמנס בפסטיבל עוץ בעיר, גלריה חללית, תל אביב
– "חול", פרפורמנס בגלריה אלפרד, תל אביב
– "מנורה", פרפורמנס ברזידנסי ס.ת.
2011 – "בין פרשנות להבנייה", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת-גן.
– "עֵין-סוף", מיצב וידאו ופרפורמנס במוזיאון ארצות המקרא, ירושלים
– "רישום הכנה לדיוקן של בייקון", פרפורמנס בבית קנר גלריה עירונית לאמנות, ראשון לציון
2013 – "בעקבות בייקון", יריד צבע טרי, תל אביב
– "תלוי בגוף", פרפורמנס במנשר, תל אביב
2014 – "בעקבות", המוזיאון הפתוח לצילום, תל חי (עם קטלוג).
– "בעקבות", גלריה גורדון, תל אביב.
– "בעקבות", הביאנלה הבינלאומית "אופנה וסגנון בצילום", מוזיאון מאנז', מוקסבה
– "בעקבות", גלריה Art Plural, סינגפור.
– "בעקבות", יריד האמנות Art Stage, סינגפור.
– "אוסטינטו", פרפורמנס סאונד ב-Spektrum, ברלין
2018 – יריד האמנות Art Market, בודפשט
– "שירת גברים", סדנה לאמנויות, ראשון לציון
– "פורטרט-עצמי", המעבדה, תל אביב
– "בראשית", בית גורדון-לונדון, מוזיאון עירוני, ראשון לציון
- הקרנת ג'נסיס כסרט קצר בפסטיבל קאן.
2020 – "BorderMine", גלריה גורדון
2023 (פברואר - מרץ) - הקרנת מיזם "Genesis de-Genesis" בטיימס סקוור, ניו יורק.
2025 (מאי-אוקטובר) -תצוגה באוניברסיטה הפתוחה ברעננה תצוגה של מיצגים בעקבות הציור גרניקה של פיקאסו
2010 – מלגת המדרשה - בית ברל למצוינות באמנות.
– מלגת ארט שפילמן למצוינות בצילום.
– נבחר לאינקובטור לאמנים צעירים של ס.ת ארט.
2017 – שהות אמן במרכז גוטסמן לתחריט, קיבוץ כברי.
– שהות אמן ביערות הכרמל, חיפה.
- פרס הקולנוע האקספרימנטלי והווידאו-ארט בפסטיבל ירושלים.
2018 – נבחר לאינקובטור של אמנות ומדע, FutureHere, סינגפור.
2019 – זוכה פרס ראשון בתחרות Niio Digital Art Prize, הונג קונג.
מישל פרניולה הידוע בשם 3x3n, הוא זמר איטלקי, הידוע בעיקר בזכות ייצוגה של סן מרינו באירוויזיון הילדים 2013 עם שירו "O-o-O Sole Intorno a Me" .
הוא ייצג גם את סן מרינו באירוויזיון 2015 עם אניטה סימונצ'יני.
הם ביצעו את השיר "Chain of Lights".
מישל פרניולה נולד ב-6 בספטמבר 1998 בפלאגיאנו, עיירה קטנה במחוז טאראנטו, איטליה, שם הוא מתגורר עם הוריו ושתי אחיותיו הקטנות.
אחת מאחיותיו, רפאלה ייצגה את סן מרינו באירוויזיון הילדים 2014 כחלק מלהקת The Peppermints .
פרניולה התעניין לראשונה במוזיקה כבר בגיל צעיר, אך החל את קריירת השירה שלו בגיל 9.
בדצמבר 2012 זכה פרניולה בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה האיטלקית הפופולרית Ti lascio una canzone ובכך פרץ לתודעה הן באיטליה והן ברחבי העולם ובמדינות השכנות לה.
מאז ניצחונו, החל פרניולה לצבור מעריצים והצלחה לא רק באיטליה, אלא גם בארצות הברית וברפובליקה העממית של סין.
אף על פי שחוקי אירוויזיון הילדים קובעים כי מי שחפץ בייצוג המדינה חייב להיות אזרח או להתגורר במדינה זו לפחות שנתיים, ה-EBU נתן אישור מיוחד לילדים בגילאי 10–15 בעלי אזרחות של סן מרינו או איטליה להשתתף בתחרות.
פרניולה נבחר באופן פנימי לייצג את סן מרינו באירוויזיון הילדים 2013 שהתקיים ב-30 בנובמבר 2013 עם שירו "O-o-O Sole Intorno a Me".
השיר מוקם במקום העשירי מתוך 12 שירים עם 42 נקודות.
SMRTV חשפו כי פרניולה ואניטה סימונצ'יני ייצגו את סן מרינו באירוויזיון 2015 במהלך מסיבת עיתונאים ב-27 בנובמבר 2014.
פרניולה ייצג בעבר את סן מרינו באירוויזיון הילדים 2013 ואילו סימונצ'יני ייצגה את המדינה באירוויזיון הילדים 2014 כחלק מלהקת The Peppermints.
מישל קיקואין (31 במאי 1892 – 4 בנובמבר 1968) היה צייר צרפתי, ליטאי ממוצא יהודי מ"אסכולת פריז".
קיקואין נולד ברצ'יצה, עיירה קטנה בדרום מזרח מחוז גומל, היום בבלארוס.
בתחילת גיל העשרה התחיל ללמוד ב"בית הספר לציור של קרוגר" במינסק.
שם פגש את חיים סוטין, עמו היה מיודד כל חיו.
בגיל 16 למדו הוא וסוטין באקדמיה לאמנות בוילנה, וב-1911 עבר לפריז במטרה להשתלב בקהילה האמנותית ההולכת וגדלה ברובע מונפרנאס.
קהילה אמנותית זו כללה את חברו סוטין וכן את הצייר הבלארוסי, פנחס קרמגנה, שגם למד באקדמיה לאמנות בווילנה.
במשך תקופה מסוימת התגורר באכסניית האמנים "לה רושה", בזמן שלמד בבית הספר הגבוה לאמנות (École des Beaux-Arts).
בשנת 1914 נישא לגברת צעירה מוילניה, ונולדו להם בת ובן.
בנם, ז'אק יאנקל, יליד צרפת בשנת 1920, הפך גם הוא לצייר.
באותה בה התחתן, התנדב קיקואין להילחם בצבא הצרפתי, ושירת עד תום מלחמת העולם הראשונה.
היה חבר של הצייר יצחק פרנקל, עבד באותה תקופה שבה עבד חיים סוטין, ז'ול פסקין וציירים יהודים אחרים של אסכולת פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, וכיבוש צרפת לאחר מכן על ידי הגרמנים, עמדו קיקואין ומשפחתו בפני גירוש למחנות ההשמדה הנאציים.
עד סוף המלחמה הם שהו ליד טולוז.
לאחר שחרור צרפת על ידי בעלות הברית, הוא חזר לפריז.
בשנת 1958, עבר לקאן שבחוף הים התיכון, וגר עד מותו ב-4 בנובמבר 1968.
בשנת 2001, הוקם אגף חדש בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב, ששטחו כ-800 מ"ר, בו מוצגים 40 ציורי שמן של קיקואין.
בתו, קלייר מראטייה, תרמה את הכסף להקמת האגף, שנקרא על שם אביה.