tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעומת זאת, קוטלי חרקים "סיסטמיים" חודרים לצמח ונודדים בתוכו.
הנדידה יכולה להיות כלפי מעלה בעצה, או כלפי מטה בשיפה או בשניהם.
סיסטמיות היא תנאי מוקדם לשימוש בחומרי הדברה לטיפול בזרעים.
חרקים ניזונים ממגוון תאים בצמח.
רוב החרקים המזיקים העיקריים הם חרקים לועסים או חרקים מוצצים.
חרקים לועסים, כמו זחלים, אוכלים חתיכות עלה שלמות.
חרקים מוצצים משתמשים בצינורות הזנה כדי להיזון משיפה (למשל כנימות עלי עלים, קשקשים וזבובי לב), או כדי למצוץ תוכן תאים (למשל תריפסים וקרציות).
קוטל חרקים יעיל יותר אם הוא נמצא בתא שממנו החרק ניזון.
התכונות הפיזיקוכימיות של קוטל החרקים קובעות כיצד הוא מתפזר ברקמות הצמח.
די די טי, האורגנוכלוריד הראשון והידוע ביותר, סונתז לראשונה על ידי הכימאי האוסטרי אותמר זיידלר .
הכימאי השווייצרי פול מולר גילה את תכונותיו כקוטל חרקים.
על תגלית זו הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1948. DDT הוצג לראשונה בשנת 1944. הוא פועל על ידי פתיחת תעלות נתרן בתאי העצב של החרק.
עלייתה המקבילה של התעשייה הכימית באותה עת, אפשרה ייצור בקנה מידה גדול של פחמימנים אורגנו-כלוריים, כולל תרכובות שונות של ציקלודיאן {הקסכלורןציקלוהקסאן .
למרות שהיו בשימוש נפוץ בעבר, כימיקלים ישנים רבים, כגון, די די טי, כלורדאן וטוקספן הוסרו מהשוק עקב השפעותיהם הבריאותיות המזיקות והשפעותיהם הסביבתיות הטוקסיות.
אורגנופוספטים הם קבוצה גדולה של קוטלי חרקים הפועלים על מערכת העצבים של החרק.
אורגנופוספטים מפריעים לאנזימים אצטילכולין אסטראז ו-כולין אסטראזות אחרות, וגורמים לעלייה באצטילכולין סינפסי ולגירוי יתר של מערכת העצבים הפאראסימפתטית, ועל ידי כך הם קוטלים או משביתים את החרק.
קוטלי חרקים אורגנופוספטים וגזי עצבים כגון סארין, טאבון, סומן ו-VX, בעלי אותו מנגנון פעולה.
לאורגנופוספטים יש השפעה רעילה מצטברת על חיות בר, ולכן חשיפות מרובות לכימיקלים מגבירות את הרעילות.
בארצות הברית, השימוש באורגנופוספטים ירד עם עליית השימוש בתחליפים.
רבים מקוטלי החרקים שפותחו לראשונה באמצע המאה ה-20, נחשבים לרעילים מאוד.
קוטלי חרקים השייכים לקבוצת הפירתרואיד מחקים את פעילותה של התרכובת הטבעית פירתרין שהוא ביוציד הקוטל חרקים, המצוי באופן טבעי בצמחי חרצית וטנסטום.
הפירטרואידים הטבעיים שונו כד להגביר את יציבותם בסביבה.
תרכובות אלו מווסתות תעלות נתרן בלתי מתמידות והן פחות רעילות מאשר פוספטים אורגניים וקרבמטים.
תרכובות בקבוצה זו משמשות לעיתים קרובות כאמצעי הדברה נגד חרקים ביתיים..
חלק מהפירתרואידים הסינתטיים רעילים למערכת העצבים.
ניאוניקוטינואידים הם קבוצה של קוטלי חרקים נוירו-אקטיביים, הדומים מבחינה כימית לניקוטין, בעלי רעילות אקוטית נמוכה בהרבה ליונקים ועמידות גבוהה יותר בסבביבה.
כימיקלים אלה הם אגוניסטים לקולטן אצטילכולין.
הם קוטלי חרקים סיסטמיים רחבי טווח, עם פעולה מהירה תוך דקות ספורות עד שעות.
הם מיושמים כתרסיסים, תמיסות, טיפולי זרעים וקרקע.
חרקים שנחשפו אליהם מפגינים רעידות ברגליים, תנועת כנף מהירה, נסיגת סטיילט , כגון כנימות, תנועה מבולבלת, שיתוק ומוות.
אימידקלופריד, ממשפחת הניאוניקוטינואידים, הוא קוטל החרקים הנפוץ ביותר בעולם.
בסוף שנות ה-90, ניאוניקוטינואידים היו תחת ביקורת גוברת בשל השפעתם הסביבתית, וקשורים למחקרים בדבר השפעות אקולוגיות שליליות, כולל הפרעת קריסת מושבת דבורי דבש (CCD) ואובדן ציפורים עקב צמצום אוכלוסיות חרקים.
בשנת 2013, האיחוד האירופי וכמה מדינות שאינן באיחוד האירופי הגבילו את השימוש בניאוניקוטינואידים מסוימים.
דיאמידים מפעילים באופן סלקטיבי קולטני ריאנודין (RyR) של חרקים, שהם תעלות שחרור סידן גדולות הנמצאות בשרירי הלב והשלד, המוביל לאובדן סידן החיוני לתהליכים ביולוגיים.
זה גורם לחרקים להפוך לאדישים, להפסיק לאכול ולמות.
קוטל החרקים הראשון מסוג זה שנרשם היה פלובנדיאמיד.
קוטלי חרקים עשויים להימצא באופן טבעי בצמחים על מנת להתגונן בפני חרקים.
לדוגמה, הפטרייה גביעונית נאכלת שאינה מותקפת על ידי חרקים כיון שהיא מייצרת פונגיציד באופן טבעי.
למעשה, ידוע שרוב הצמחים מייצרים קוטלי חרקים כימיים הבאים להגן עליהם מפני אכילה.
תמציות וכימיקלים מטוהרים מאלפי צמחים הוכחו כקוטלי חרקים, אולם רק מעטים מהם משמשים בחקלאות.
בארצות הברית 13 צמחים רשומים לשימוש, באיחוד האירופי 6. בקוריאה, שם קל יותר לרשום חומרי הדברה בוטניים, 38 צמחים נמצאים בשימוש.
הנפוצים ביותר הם שמן נים, כנופודיום, פירתרינים ואזדיראכטין.
קוטלי חרקים בוטניים רבים ששימשו בעשורים האחרונים (למשל רוטנון, ניקוטין, ריאנודין) נאסרו עקב רעילותם.
הם נחשבים לזולים יותר לרישום, בגלל הרעילות הנמוכה בפרט ליונקים.
הם ספציפיים יותר, וכך מאפשרים שימור של חרקים מועילים ומגוון ביולוגי באופן כללי.
זה הופך אותם לתואמים למשטרי IPM.
הם מתפרקים במהירות וגורמים לפחות השפעה על הסביבה.
יש להם תקופת איסור קצרה יותר.
הם פחות יעילים ונוטים להתכלות בתנאי סביבה קשים.
הם מתכלים במהירות ולכן פחות עמידים.
הם יקרים יותר, חיי המדף שלהם קצרים יותר וקשים יותר להשגה.
השימוש בהם דורש ידע ייחודי..
קוטלי חרקים ביולוגיים עשויים להתאים להדברה משולבת לפי הנחיות רשמיות של משרד החקלאות.
גידולי שדה מהונדסים גנטית GMP
הגידול המהונדס גנטית הראשון, ששילב PIP קוטל חרקים, הכיל גן לרעלן CRY מ-Bacillus thuringiensis (Bt) והוצג בשנת 1997. במשך כ-25 השנים הבאות, חומרי ההדברה היחידים ששימשו בגידולים מהונדסים גנטית היו רעלני CRY ו-VIP מזנים שונים של Bt, השולטים במספר רחב של סוגי חרקים.
אלה נמצאים בשימוש נרחב עם יותר מ-100 מיליון דונם שנשתלו בגידולים שעברו שינוי Bt בשנת 2019. מאז 2020 מספר חומרים חדשים הונדסו לצמחים ואושרו.
התכונה dvsnf7 היא סוכן RNAi המורכב מתעתיק RNA דו-גדילי המכיל מקטע באורך 240 בסיסים של הגן WCR Snf7 של תולעת התירס המערבית (Diabrotica virgifera virgifera).
קוטור (בסרבית: Котор; באיטלקית: Cattaro) היא עיר במונטנגרו, השוכנת לחוף מפרץ קוטור של הים האדריאטי.
מספר תושביה 13,510 והיא המרכז המינהלי של מחוז קוטור.
קוטור מוזכרת לראשונה בשנת 168 לפנה"ס בכתבים רומיים.
אז נקראה בשם Acruvium והייתה חלק מהפרובינקיה הרומית דלמטיה.
בשנת 1185 נכבשה העיר על ידי המנהיג הסרבי סטפן נמאניה.
באותה עת, הכנסייה הלטינית הייתה מבוססת בעיר.
במאה ה-12, העיר הייתה מעורבת במסחר במתכות ממכרות סרביה ובוסניה.
בנפול הסרבים בשנת 1371, העיר נלקחה על ידי ממלכת הונגריה, אך היא עברה מספר פעמים בינה ובין הרפובליקה של ונציה.
בשנת 1384 עברה העיר לידי ממלכת בוסניה, ולאחר 1391 הייתה לעיר עצמאית.
אולם מחשש כיבוש בידי העותמאנים, נכנסה העיר בשנת 1420 תחת חסות הרפובליקה של ונציה ונכללה במחוז שנקרא "אלבניה הוונציאנית".
קוטור המשיכה במעמד זה עד 1797. בתקופה זו נבנו חומות וביצורי העיר שעמדו במצור של הצבא העות'מאני ב-1538 ו-1657. בהסכם קמפו פורמיו מ-1797 עברה קוטור ביחד עם דלמטיה לשלטון מונרכית הבסבורג.
ב-1804 סופחה לממלכה הצרפתית של איטליה ועם נפילת נפוליון, בשנת 1814 הועברה בידי הבריטים לידי מונטנגרו.
אולם רוסיה הכריחה את מונטנגרו לוותר על העיר וחופה, והעבירה את העיר לידי האימפריה האוסטרו הונגרית, והסדר זה נתקבע בהחלטות קונגרס וינה.
השליטה של מונטנגרו ממרומי הר לובצ'ן על קוטור הביאה את האוסטרים לרכז תשומת לב מיוחדת בהגנת העיר.
בינואר 1913, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, אף דרשה האימפריה האוסטרו-הונגרית שהמונטנגרים יעבירו לידיה את הר לובצ'ן, כתנאי להסכמתה לכיבוש סקוטארי על ידי המונטנגרים.
בפתיחת מלחמת העולם הראשונה ירה צבא מונטנגרו ירי מקלעים ותותחים לכיוון קוטור, בסיוע אוניות צרפתיות.
בעלות הברית קיוו לכבוש במהירות את קוטור שהייתה בסיס לאניות הצי האוסטרי ובכך לדחוק את הצי האוסטרי אחורה בים האדריאטי.
באוקטובר 1914 הצטרף לירי סוללת תותחים צרפתית שבאה לסייע למונטנגרו והוצבה על הר לובצ'ן.
אולם האוסטרים הצליחו במהירות לשתק את התותחים ולחסל את המצור על קוטור.
ב-1918, בתום מלחמת העולם הראשונה סופחה קוטור לממלכת יוגוסלביה.
במלחמת העולם השנייה סופחה קוטור ביחד עם דלמטיה לאיטליה הפאשיסטית בשנים 1941–1943. ב-26 באוקטובר 1943 פורסם שחוף קוטור נמצא בידי הצ'טניקים של הגנרל דראזה מיכאילביץ' .
לאחר פחות משבוע פרסם טיטו שהפרטיזאנים טיהרו את כל חוף קוטור.
קוטור הוסגרה כמטוהרת גם בהודעה בסוף נובמבר 1943.
לאחר המלחמה נכללה קוטור כחלק מרפובליקת מונטנגרו ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטת של יוגוסלביה (1945–1992) ומ-1992–2006 ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
בשנת 1958 היא תוארה בעל המשמר כ"עיר בנויה בתוך מבצר בנוסח איטלקי".
ב-15 באפריל 1979 סבלה קוטור מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים.
בעזרת אונסק"ו, שהכיר בהמשך אותה שנה בעיר ובסביבתה כאתר מורשת עולמית, שוקמה העיר.
ב-2017 מערכת ביצורי קוטור, שכבר נכללה בהכרזה הקודמת, הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית נוסף, מפעלי ההגנה הוונציאניים בין המאות ה-16 וה-17: סטטו דה טרה ומערב סטטו דה מאר, הכולל מלבד ביצורי קוטור עוד מערכות ביצורים ונציאניות באיטליה ובקרואטיה.
קוטור נמצאת בקצה מפרץ קוטור (בסרבית Boka Kotorska) שאינו פיורד לפי ההגדרה, למרות שרבים מכנים אותו כך.
חומת העיר הוונציאנית משתרעת לאורך 4.5 ק"מ בגובה 20 מטר וברוחב 15 מטר.
לאורך החומה יש תבליטים של האריה של מרקוס הקדוש, פטרונה של ונציה.
בחומות העיר העתיקה של קוטור יש שלשה שערים.
הגדול והמפורסם מביניהם הוא שער הים.
בראש השער - תאריך כיבוש העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו (21 בנובמבר 1944) וכן אמרה מפורסמת שלו בסרבית: Tuđe nećemo, svoje ne damo - "את שלהם איננו רוצים, את שלנו לא ניתן".
בכניסה נמצאת הכיכר המרכזית של העיר העתיקה, הנקראת "כיכר הנשק" ובה מגדל שעון ולידו עמוד הקלון על ידו היו מעמידים עבריינים ומשפילים אותם.
הבתים בנויים בסגנון ונציאני ואוסטרו-הונגרי.
מקוטור עולה כביש צר ומפותל לכפר נייגושי.
ממרומי הדרך יש תצפיות יפות על קוטור והמפרץ.
נייגושי ידוע בבשר הפרושוטו הנמכר שם.
קוטל יתושים (נקרא לעיתים: קטלן) הוא מכשיר חשמלי המושך וקוטל חרקים מעופפים הנמשכים לאור אולטרה סגול (אך לא יתושים, למרות שמו).
מקור אור כדוגמת נורה פלואורסצנטית או LED אולטרה סגולים מושכים את החרקים לתוך המכשיר והם מחושמלים ברשת מתכת המחוברת למקור מתח חשמלי דוגמת שנאי מתח גבוה או סוללות.
בגיליון אוקטובר 1911 של מגזין הטכנולוגיה Popular Mechanics, הוצג דגם ראשון של מלכודת זבובים חשמלית, הכוללת את המאפיינים של קוטל היתושים המודרני.
הדגם היה אפקטיבי אולם יקר לייצור ולכן לא נכנס לייצור סדרתי.
קוטל היתושים הראשון שנכנס לייצור סדרתי הומצא ב-1934 על ידי ויליאם פולמר והריסון צ'אפין.
קוטל יתושים טיפוסי עשוי ממקור אור שסביבו סליל מתכתי שבין חלקיו יש הפרש מתחים.
שני אלו נמצאים בתוך מארז מפלסטיק או ממתכת המבודדת מהחלקים הפנימיים.
מקור האור מושך אליו חרקים, ואלו מתחשמלים כאשר הם נוגעים בסליל הפנימי.
מקור האור יכול להיות נורה פלואורסצנטית אולטרה סגולה, הנראה בעיני החרקים ומושך אותם..
הפרש המתחים ברשת החשמלית מגיע למתח של 2,000 וולט.
נוסף על קוטלי היתושים המחוברים למקור מתח גבוה, קיימים גם קוטלי יתושים ידניים, המקבלים את מקור המתח שלהם מסוללות.
הקוטלים הידניים מעוצבים בדרך כלל כמחבט טניס וכוללים כפתור הפעלה שמזרים חשמל בזמן שלוחצים עליו, לרשת מתכת המצויה בין שתי רשתות מתכת חיצוניות.
החרק המעופף שנלכד בין הרשתות, סוגר בגופו את המעגל החשמלי, ולפיכך מת.
קוטלי יתושים חשמליים המושכים את החרקים באמצעות מקור אור נמצאו כחסרי יעילות בקטילת חרקים עוקצים, ובכלל זה יתושים.
הקוטלים מושכים בעיקר מיני זבובים וחרקים אחרים לא מזיקים.
במחקר שנערך נמצא כי בעונת הקיץ, מתוך 13,789 חרקים שנקטלו על ידי קוטל יתושים אחד, רק 31 מהם היו חרקים עוקצים.
יתושים נמשכים לפליטות פחמן דו-חמצני ואדי מים, הנפלטים בתהליך הנשימה של היונקים, ולא לאור אולטרה סגול.
בשל עובדה זו, חלק מהיצרנים החלו לייצר קוטלים הפולטים פחמן דו-חמצני ופתיון המכיל את החומר הכימי אוקטנול, המדמה את ריח גופו של האדם.
במחקר שנערך בארצות הברית, נמצא כי קוטלים חשמליים עשויים לפזר חלקים מגופם של החרקים במהלך ההתחשמלות.
החלקים עשויים להתפזר ברדיוס של 2 מטרים מהקוטל.
חלקים אלה מזוהמים לעיתים על ידי וירוסים ובקטריות העלולים להזיק לאדם, שעשוי לשאוף אותם.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי ממליץ כי קוטלי יתושים לא יונחו בקרבת מזון.
קוטונמאות הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס לוק קייג' וקפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס.
קוטונמאות' הראשון הופיע לראשונה בחוברת Power Man #19 מיוני 1974, ונוצר בידי הכותב לן ויין והמאייר ג'ורג' טוסקה.
קוטונמאות' השני הופיע לראשונה בחוברת Captain America #310 מאוקטובר 1985, ונוצר בידי הכותב מארק גרונוולד והמאייר פול נירי.
קוטונמאות' הוא אלטר-אגו אותו חלקו שתי דמויות - קורנל סטוקס ובורצ'ל קלמנס.
קורנל סטוקס הוא ראש ארגון פשע הפועל בניו יורק, ומשמש בעיקר כיריב ללוק קייג'.
שיניו החדות כתער, שבהמשך נעשו לשיני זהב, הן אלו שהקנו לו את כינויו.
קוטונמאות' השני, בורצ'ל קלמנס, הוא המוכר ביותר מבין שתי הדמויות שחלקו שם זה.
בורצ'ל קלמנס הוא פושע ששיניו המחודדות ולסתו המוארכת העניקו לו מראה דמוי נחש, והוא חבר בחברת הנחשים המשמשת כאנטגוניסטים בעיקר לקפטן אמריקה.
את דמותו של קורנל סטוקס מגלם בסדרת הלייב אקשן "לוק קייג'" השחקן מהרשלה עלי.
בגרסה הוא בעל מועדון לילה הפועל בהארלם, וראש ארגון פשע במסווה.
קורנל סטוקס הוא ראש ארגון סחר בסמים ענק בניו יורק, ובעל שיניים חדות כתער אשר הקנו לו את הכינוי "קוטונמאות'" כמשחק מילים על שם משפחתו.
חבר כנופיית היריבים ויליס סטרייקר גנב משלוח הרואין מארגונו של סטוקס כדי להפליל את קארל לוקאס, אשר נעשה לגיבור-העל להשכרה לוק קייג' והחל לחקור את מקור ההרואין ששימש להפללתו.
איש-הקשר של קייג', "הפשפש", גילה כי ההרואין נלקח מארגונו של סטוקס ונרצח בידי אנשיו של לאחר שמסר לקייג' את הגילוי.
סטוקס שלח את אנשיו להציע לקייג' להצטרף לארגונו, אך זה הביס אותם והכריח אותם לגלות לו היכן סטוקס שוכן.
לאחר קרב, קייג' הסכים להצטרף לארגונו של סטוקס כדי לגנוב את רשימות עברו הפלילי, וזה שלח אותו לגנוב משלוח הרואין מבוס הפשע המאורגן מורגן כדי לבחון את נאמנותו.
קייג' ביצע את המשימה והרשים את סטוקס, עד שזה ראה את קייג' מנסה לגנוב את הרשימות.
סטוקס ועוזרו הובסו לאחר קרב נגד קייג' וסטוקס נאסר לאחר שעוזרו נהרג.
במהלך אירועי "ארץ הצל", סטוקס הופיע כחבר בכנופיית היריבים של נייטשייד.
ארגונו, אשר בנוסף למכירת סמים החל לספק שירותי זנות, הותקף בידי נינג'ות ארגון היד של דרדוויל והן נהדפו בידי פאוור מן חדש וצעיר אשר שבר את שיניו של סטוקס.
הוא החליף את שיניו השבורות בשיני זהב, ולאחר שפאוור מן הצעיר הובס בידי קבוצת "פלאשמוב" של נייטשייד (המורכבת מכמיסטרו השלישי, הצ'שייר, דונטרל "המקק" המילטון, קומאנצ'י ומיסטר פיש השני), נמנע בידי נייטשייד לנשוך את פניו והופתע כאשר זו הציעה לו לשמש כעוזרה.
פאוור מן חבר לאיירון פיסט והביס את סטוקס והפלאשמוב בעוד נייטשייד ברחה.
הוא, נייטשייד והפלאשמוב הופיעו שנית באירועי "אי העכביש" ונלחמו בקבוצת גיבורים להשכרה.
בורצ'ל קלמנס נולד וגדל במוביל, והיה פושע לאחר שלסתו הוארכה וניביו התחדדו נבחר בידי סיידוויינדר להצטרף ל"חברת הנחשים" המורכבת מנבלי-על הדומים בכוחותיהם ולעיתים במראם לנחשים.
הוא משתמש בלסתו המוארכת כדי לענות את קרבנותיו בדרך קניבלית, ומסוגל למעוך באמצעות ניביו לבני אבן ומתכות רכות מברזל.
הוא צוות לעיתים קרובות עם חברתו לקבוצה אפעה, והם נשלח להציג לקינגפין את חברת הנחשים.
כאשר החברה הושכרה בידי ארגון A.I.M להתנקש בחיי מודוק, ובורצ'ל ופתן המוות הצליחו להורגו לאחר קרב עם קפטן אמריקה.
בורצ'ל, עכסן ופתן המוות הובסו ונכלאו בידי קפטן אמריקה במהלך משימה, אך שוחררו בערבות בידי סיידווינדר.
מאוחר יותר, בורצ'ל ועכסן נלחמו באנשיו של הקינגפין כנקמה על מותו של פתן המוות.
במהלך השתלטותה של וייפר על הקבוצה, בורצ'ל צידד בדיימונדבאק ובחברי הקבוצה האחרים שהתנגדו לה, אך בגד בחבריו כאשר גילה כי הוא תומך בווייפר לאחר שניסה לנשוך את דיימונדבאק.
הוא וחבריו לקבוצה לקחו חלק באירוע הקרוסאובר "אטלנטיס תוקפת" ונלחמו בפסיילוק וסטורם, ולאחר שהצביע להדחת דיימונדבאק מהקבוצה, השתתף בקרב נגד קפטן אמריקה, דיימונדבאק ופלדין.
לאחר שנלחם בלוק קייג' ובפנתר השחור, בורצ'ל נכלא בכלא סיגייט וברח לצד הוקאיי, פלאנטמן והדלוק.
הוא הובס בידי אמריקן איגל באריזונה, והובס בידי וולברין כאשר החברה נלחמה בקבוצת האוונג'רס החדשים.
כאשר הם הושכרו לתקוף את מרקוס ג'ונסון, בורצ'ל נורה בראשו ונהרג לכאורה בידי דדפול.
הוא נראה חי עם חברת הנחשים בפרולוג לאירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן" כאשר הם שדדו בנק והובסו בידי הופ סאמרס.
קוטי (באוקראינית: Кути; בפולנית: Kuty; ברומנית: Cuturi, קוטורי; ביידיש: קיטעוו, קיטוב) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבאוקראינה, על גדת נהר צ'רמוש, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קוטי נזכרת לראשונה בשנת 1469, ובשנת 1715 הוענקו לה זכויות עיר.
עד חלוקת פולין הייתה העיירה בבעלות משפחת פוטוצקי, ובשנת 1772 נכללה
יהודים ישבו בקוטי מעת שנוסדה כיישוב עירוני, וקיבלו היתר להקים בה בית כנסת ובית עלמין.
עם כינון השלטון האוסטרי באזור, הוטלו על הקהילה בעיירה מיסים כבדים, שנותרו בתוקפם עד שנת 1868. מיוצאי העיירה נודע במיוחד רבי אברהם גרשון מקיטוב, גיסו של הבעל שם טוב.
וכן הרב חיים דרוקמן, מרבני הציונות הדתית, שנולד בעיירה בשנת 1932. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 3,137 יהודים, ובתקופה זו נוסדו בה מספר ארגונים ציוניים, והוקם בה בית ספר עברי.
בשנים אלה היגרו רבים מיהודי העיירה לארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מהכיבושים הרוסיים ומהכיבוש הרומני של היישוב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,900 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום תנועות נוער שונות.
עם כיבוש העיירה בידי הצבא האדום בספטמבר 1939 הלאימו בה הסובייטים את העסקים הפרטיים, ואסרו על פעילות ציבורית יהודית ביישוב.
ב-1 ביולי 1941 נכבשה קוטי בידי הרומנים וההונגרים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך הטלת סכום כופר על הקהילה וגיוס יהודים לעבודות כפייה.
בתקופה זו הובאו לעיירה יהודים שגורשו מקרפטורוס, ויהודי קוטי התגייסו לעזרתם.
עם העברת השליטה בעיירה לידי הגרמנים, בספטמבר 1941, הגבירו אלו את הגזירות על יהודיה, חייבו אותם בענידת סרט זרוע, החרימו רכוש רב, הטילו סכומי כופר גבוהים על הקהילה, העלו את מכסות עובדי הכפייה היהודים, והטילו על היהודים מגבלות תנועה.
בחורף 1942-1941 מתו רבים מיהודי העיירה ממגפת טיפוס הבהרות.
מעת לעת רצחו האיכרים האוקראינים יהודים מהעיירה שניסו להשיג מזון בשדות הסביבה, או לחצות את הגבול לרומניה.
ב-10 באפריל 1942 פשטו על העיירה אנשי ס"ס מקולומיאה, מלווים בשוטרים אוקראינים, והחלו בירי אקראי ביהודיה ובסריקת בתי היהודים ביישוב.
במהלך האקציה העלו אלו באש את בתי היהודים, תוך שריפת יהודים רבים בחיים וירי בנמלטים מהבתים.
בסך הכל נרצחו במהלך האקציה כ-950 יהודים.
ב-24 באפריל 1942 הוצאה פקודת גירוש לכ-500 יהודים מהעיירה שלא היו בידיהם אישורי עבודה, ואלו נצטוו לעבור לגטו קולומיאה, כאשר רבים מהם נרצחו עוד בדרך לעיר.
כ-800 היהודים שנותרו בעיירה גורשו ממנה לגטו קולומיאה ב-7 בספטמבר 1942, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר רצח 18 בעלי מלאכה יהודים שעוד הושארו בקוטי, הוכרזה העיירה באופן רשמי כ"נקייה מיהודים".
עד לשחרור העיירה בידי הסובייטים המשיכו הגרמנים לערוך מצוד אחר יהודים מסתתרים בסביבתה.
מבין היהודים הבודדים מהעיירה ששרדו את השואה אף יהודי לא שב להתגורר בה.
קוטינגיים (שם מדעי: Cotingidae) הם משפחת ציפורי שיר גדולות מיערות הגשם של אמריקה הדרומית והמרכזית.
בני קבוצה זו ידועים בעיטורי הראש המפוארים שלהם וקולותיהם הרועשים.
הציפור הגדולה במשפחה היא מטריינית אמזונית (Cephalopterus ornatus), ששוקלת עד 570 גרם, אורכה עד 55 ס"מ והיא ציפור השיר הגדולה ביותר באמריקה הדרומית.
לקוטינגיים מקור קצר אך חזק, רגליים קצרות ועיטורי ראש מפוארים.
חלקם מזכירים במראם עורב או זרזיר, אחרים דומים יותר לסבכיים קטנים.
אצל חלקם אין בכלל נוצות על ראשם.
לקוטינגיים דו-צורתיות זוויגית בה הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ומנסים להרשים אותם בצליליהם ומראיהם המפוארים.
סוג ומין יחיד קוטינג קשקשן (Ampelioides tschudii)
מטריינית (Cephalopterus) - בה המין מטריינית אמזונית
סוג ומין יחיד קוטינגה שחורת פנים (Conioptilon mcilhennyi)
סוג ומין יחיד עורב חשוף-צוואר (Gymnoderus foetidus)
סוג ומין יחיד עורב-פרי ארגמני (Haematoderus militaris)
Lipaugus - בו פיהה צעקנית
סוג ומין יחיד קוטינגה סגולת חזה (Porphyrolaema porphyrolaema)
סוג ומין יחיד עורב-פרי אדום-צוואר (Pyroderus scutatus)
סוג ומין יחיד עורב-פרי סגול-צוואר (Querula purpurata)
כרבולתן (Rupicola) - בו המין כרבולתן הסלעים
סוג ומין יחיד קוטינגה לבנת לחי (Zaratornis stresemanni)
ישנם שלושה סוגים שמשויכים לכאן לעיתים אך נחשבים למשפחות ללא מקור: Oxyruncus ,Phibalura ו-Calyptura.
אחרות נחשבים לשייכים למשפחה Tityridae.
קוטופקסי היא יישוב לצורכי מפקדים () ועיירת נופש קטנה במחוז פרמונט, קולורדו, ארצות הברית, בה התגוררו 47 תושבים בלבד, נכון ל-2010. בשנת 1882 נעשה שם אחד מניסיונות ההתיישבות החקלאית היהודית, הראשונים בכל יבשת אמריקה.
הנרי ("גולד תום") תומאס (Henry Thomas), מחפש זהב שגילה מרבצי כסף ואבץ היה האיש שהעניק לקוטופקסי את שמה, על שם הר הגעש קוטופקסי שבאקוודור.
הוא ראה דמיון בין אותו הר, שהיה מוכר לו מחיפושיו אחרי זהב בצפון אקוודור, לבין אחד ההרים שמסביב לעמק בו התחיל ב-1873 לחפש זהב.
"גולד תום" רשם זיכיון כריה במקום, ב-1874.
להנרי תומאס חסרו המימון והידע לכריית הכסף והאבץ שמצא ולפיכך הוא מכר את זיכיונותיו כעבור שנתיים, במחיר "מציאה", ליהודי ניו יורקי ממוצא פורטוגזי, עמנואל שאלתיאל (Emanuel H.
שאלתיאל עשה את הונו ממכירת ציוד לצבא הצפון במלחמת האזרחים, שהסתיימה כעשור קודם לכן.
ב-1876 הוא קנה את הזיכיונות, החל בכריה בפועל והפך את קוטופקסי ליישוב קטן.
זמן מה לאחר מכן נהרג "גולד תום" על מפתן חנות המכולת ששאלתיאל הקים, כאשר מי שהרג אותו היה שותפו לעסקים של שאלתיאל, א.ב.
שאלתיאל ביקש לשנות את שם המקום, מקוטופקסי לשאלתיאל, על שמו, אך שאר התושבים במקום סירבו והשם שנתן הנרי תומאס נשאר עד היום.
עמנואל שאלתיאל הפך בתוך חמש שנים בלבד, לאיל מכרות בעל השפעה.
ב-1881 הוא קרא את אחד ממאמריו הרבים של מיכאל היילפרין (Michael Heilprin).
היילפרין היה יהודי ממוצא פולני, שעסק רבות בעזרה ליהודים שברחו מרוסיה לארצות הברית עקב הסופות בנגב וחיפשו פרנסה.
מאמריו עסקו בכך ובהכוונתם של אותם יהודים לעסוק בארצם החדשה בחקלאות.
בספטמבר אותה שנה שאלתיאל הציע להיילפרין לתת ליהודים שכאלה חלקות אדמה השייכות לו, ליד קוטופקסי, כדי שיעבדו אותן, תוך שהוא מתחייב לספק ליהודים שיגיעו, בתים נוחים למגורים, מזון, אספקה חקלאית וזרעים לתחילת עבודתם וכו'.
הוא לא גילה להיילפרין שמדובר באדמות הרריות, צחיחות ומבודדות, והיילפרין לא בדק כנראה את ההצעה עד הסוף, עקב מספרם הרב של היהודים שברחו אותה עת מרוסיה ונזקקו נואשות לכל עזרה.
בנובמבר 1881 הקים היילפרין, עם כמה יהודים אמריקאים עשירים ממוצא גרמני, ביניהם אמה לזרוס, ארגון סיוע בשם HEAS (להבדיל מ-HIAS), אשר גייס עבור מתיישבי קוטופקסי 10,000 דולר, סכום עצום באותם ימים, אף כי לא מספיק לגודל המשימה.
שאר המימון צריך היה לבוא מהמהגרים היהודים ומשאלתיאל.
ב-8 במאי 1882 הגיעו לקוטופקסי ראשוני המהגרים היהודים מרוסיה וביוני 1882 אף הוקם במקום בית כנסת והיאס שלחו אליו ספר תורה.
בסך הכל מנה ניסיון ההתיישבות היהודית במקום, בשיאו, 22 משפחות ובהן 63 נפשות.
אולם שאלתיאל לא קיים את הבטחותיו במלואן.
הוא סיפק ל-22 המשפחות רק 12 בתים, קטנים יותר, מצוידים הרבה פחות מהמובטח ולא מוכנים כלל לחורף הקשה של הרי קולורדו.
גם בשאר הבטחותיו הוא עמד בצורה חלקית ביותר.
המהגרים חסרו מזל ובנוסף הם גם הגיעו לקראת סוף עונת הזריעה.
תפוחי האדמה והתירס שהם זרעו, לא עלו יפה והם שקעו בחובות.
חלקם עזבו את החקלאות והחלו לעבוד במכרותיו של שאלתיאל, תמורת שכר זעום ששימש ברובו לכיסוי חובותיהם.
אחרים החלו לעבוד בסלילת מסילת הברזל למקום.
שלושה מהילדים מתו במהלך השנה הראשונה.
ב-1883, כשנה לאחר הקמת היישוב היהודי בקוטופקסי הוא עמד עדיין על רגליו, למרות כל הקשיים.
שני טקסי נישואין יהודיים כשרים נערכו במקום.
אולם גם היבול של השנה השנייה נחל כישלון ורבים מהמתיישבים החלו לעזוב.
בינתיים במזרח, היילפרין חלה וארגון HEAS הפסיק לשלוח כספים.
גם שאלתיאל סגר כעת למתיישבים את ברז האשראי שהעניק להם עד אז, בשל חובותיהם הגדולים.
רק שש משפחות נותרו במקום לעונת הזריעה השלישית.
גם היבול של השנה השלישית נכשל בידי שש המשפחות האחרונות ובינתיים גם נודע למתיישבים, שבניגוד למובטח, או לפחות מה שהם הבינו כמובטח, האדמות עליהן הם עבדו כה קשה, לא נרשמו כלל על שמם, אלא נותרו שייכות לשאלתיאל.
ביוני 1884 הגיעו אחרוני החקלאים היהודים במקום להסדר שמיטת חובות עם שאלתיאל והיישוב החקלאי היהודי בקוטופקסי ניטש סופית.
עם זאת, כמעט אף לא אחת מהמשפחות חזרה למזרח.
הן נותרו במערב ארצות הברית והיו בין חלוציו.
רבים מצאצאיהן עלו ברבות השנים לישראל ואחד מהם אף היה בין מקימי היישוב נווה דניאל בגוש עציון.
קוטוסיים (שם מדעי: Cottidae) היא משפחת דגים בסדרת העקרבנונאים החיה בימים וכמה מינים גם בנהרות רדודים.
הם שוכני קרקעית ברובם הגדול באזורים של אצות קלפ ושל שוניות אלמוגים.
הם חיים בעיקר באקלים הממוזג של צפון האוקיינוס השקט.
דגים אלה יכולים להגיע לאורך 10–78 ס"מ.
הם בעלי סנפירי זימים מגודלים וראשים עם לסתות גדולות וסנפירי גב ושת מצויצים גדולים.
הזנב קטן אך מניע את הגוף המוארך.
דגים אלה אינם מצטיינים בשחייה אך יכולים להיצמד לסלעים.
הם טורפים יצורי מים קטנים יותר, בעיקר דגים וסרטנים.
לסתותיהם החזקות עוזרות להם גם לשבור צדפות.
הם טריטוריאליים ברובם הגדול ועוטים דוגמאות צבעים מרובות, בעיקר על הסנפירים העליונים.
סוג ומין יחיד Bero elegans
קוּטִינָה (בקרואטית: Kutina) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז סיסאק-מוסלאבינה
היישוב מתועד לראשונה בכתובים ב-1256, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה.
ב-1548 נכבשה העיירה על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה קוטינה לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה.
העיירה נכללה בשטח הספר של הממלכה והתיישבו בה אנשי צבא, רופאים ואומנים.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה קוטינה לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה.
העיירה הפכה מרכזו של אזור חקלאי ולצידו אזור תעשייה פטרוכימית.
העיירה שוכנת על קו מסילת הברזל מזאגרב לבלגרד.
בהמשך נמסר אזור קוטינה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה קוטינה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
יהודים התיישבו בעיר בשלהי המאה ה-17. המידע על מתיישבים ראשונים אלו הוא מועט ומעריכים כי היו אלו רופאים צבאיים ופקידים שהגיעו לאזור הספר של ממלכת הבסבורג.
בתקופה זו הוקם בית עלמין לקהילה וב-1834 נחנך בית תפילה.
בראשית המאה ה-20 כיהן כרב הקהילה ד"ר יוליוס גולדשטיין.
בשנה זו נחנך מבנה בית הכנסת המרכזי של הקהילה.
בני הקהילה היו סוחרי טקסטיל, עורות ויינות וכן נמנו סוחרים זעירים במוצרי סדקית.
בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמה אגודת נוער ציונית בשם "ירדן".
מספר מועט של משפחות שהתגוררו בכפרי הסביבה כגון נובסקה, פופובאצ'ה וצ'אזמה השתייכו לקהילה זו.
גם יהודי הכפר ווֹלוֹדֶר השתייכו לקהילת קוטינה.
הקהילה נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-18 ובהמשך הוקם בית עלמין יהודי.
ב-1873 פסק השימוש בבית העלמין ולא ניתן עוד לאתר את שרידיו.
ב-1926 הגיעה קהילת קוטינה לשיא גודלה ומנתה 200 נפשות.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בקוטינה 130 יהודים.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת האזור לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים.
ב-1947 התגוררו בקוטינה 3 יהודים.
ב-1947 הופקע מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים.
ב-1969 נהרס המבנה, ועל השטח הוקם מרכז מסחרי.
שרידי בית העלמין נותרו בפאתי העיירה.
נכון ל-2006 היה בית העלמין לא מתוחזק, ושכן באזור בעל צמחייה עבותה.
במקום אותרו כ-80 מצבות אשר הקדומות שבהן תוארכו למאה ה-17. הכיתוב על המצבות היה בגרמנית, בעברית ובסרבו-קרואטית.
נגרמו בו נזקים רבים, ורבות מהמצבות הושחתו או נבזזו לשימוש משני.
קוטומיפוריים (שם מדעי: Cottocomephoridae) היא משפחה של דגי גרם קטנים השוכנים רק בימת באיקל שבסיביר.
הם קרוביהם של הקומיפוריים ובני המשפחה Abyssocottidae, כולם מסדרת העקרבנונאים וקרוביהם של הקוטוסיים.
כמה חוקרים משייכים אותם עד היום למשפחה בעוד אחרים רואים בהם משפחה עצמאית.
המשפחה כוללת ארבעה סוגים ובהם תשעה מינים.
הקוטומיפוריים דומים לקוטוסיים ובעלי סנפירי חזה רחבים, עיניים מגודלות המותאמות לחשיכה וצבעים כחולים-אפורים המתאימים לסביבתם.
הם מצויים על הקרקעית ומחפשים טרף קטן.
בתורם הם נאכלים בידי טורפי האגם ובעיקר בידי הפוסה הבאיקלית המתבססת עליהם בסתיו.
קוטילורוניצוס (שם מדעי: Cotylorhynchus) הוא סוג של פליקוזאור גדול אשר חי בתקופת הפרם לפני 279.5-272 מיליון שנה.
מאובניו שלו התגלו ב-1937 באוקלהומה ובטקסס.
הקוטילורוניצוס היה הגדול שבבני קבוצת הפליקוזאורים לאחר הסוג אלירזאורוס והיה בעל רגליים רחבות, גוף שטוח וראש קטן ביותר ביחס לממדיו.
הוא הגיע לאורך שישה מטרים ולמשקל של יותר משני טון.
לזוחל זה הייתה לסת עליונה גדולה בהרבה מהתחתונה והוא היה בעל נחיריים רחבות שאולי דמו לפתחי נשימה של חיות ימיות.
הרגליים היו כבדות, בעלות טפרים ארוכים והם בלטו מצידי גופו.
ככל הנראה הוא היה יצור צמחוני איטי שאולי חי בדומה לצב ים מודרני והשתמש ברגליו הארוכות כדי לנוע ביבשה באיטיות, אך אולי שחה במהירות גדולה יותר.
בניגוד לרוב הזוחלים אצל הקוטילורוניצוס היו רמזים לכך שהיה בעל סרעפת שעזרה לו לנשום תוך כדי תנועתו.
בסוג שלושה מינים, שניים מהם התגלו באוקלהומה ואחד בטקסס.
לוול "קוטון" פיטסימונס היה מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן בליגת ה-NBA בין השנים 1970–1996. זכה פעמיים בתואר מאמן השנה, בעונות ו-.
מאזנן הכולל של קבוצות ה-NBA אותן אימן לאורך הקריירה הוא 832 ניצחונות לעומת 775 הפסדים (51.8%) בעונה הסדירה, ו-35 ניצחונות לעומת 49 הפסדים (41.7%) בשלב הפלייאוף.
לאורך הקריירה אימן ב-1,607 משחקי NBA בסך הכול, אשר הציבו אותו בעת פרישתו במקום השישי בתולדות הליגה.
בשנת 2021 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור "תורם לכדורסל".
פיטסימונס נולד בעיר האניבל שבמיזורי, וגדל בבאולינג גרין הסמוכה.
בגיל 10 זכה לכינוי "קוטון" על ידי חבריו לכיתה, בשל שיער ראשו אשר דמה לסיבי כותנה.
בסיום לימודיו התיכוניים עבד במפעל לייצור לבנים, וכן שיחק כדורסל בליגת חובבים ושימש כשופט במשחקי ליגות תיכונים.
בשנת 1952 החל ללמוד ב"מכללת האניבל-לגראנג'", ולאחר שנה אחת עבר לאוניברסיטת מידווסטרן אשר בוויצ'יטה פולס, טקסס.
ב-3 עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 13.3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1958 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת מוברלי" אשר במיזורי.
פיטסימונס נשאר בתפקיד זה במשך 9 עונות, ולאורך התקופה רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי 223–59. בשתי העונות האחרונות זכתה מוברלי באליפות ליגת ה-NJCAA – הליגה הבכירה בארצות הברית למכללות קהילתיות, מכללות מדינה ומכינות קדם-אקדמיות.
לקראת עונת 1967/1968 מונה לעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של קנזס ("קנזס סטייט"), תחת המאמן טקס וינטר הנודע כממציא התקפת המשולש.
בעונה העוקבת החליף פיטסימונס את וינטר כמאמן הראשי של הקבוצה, והוביל אותה למאזן 14–12. בעונתו השנייה והאחרונה בקנזס זכתה הקבוצה באליפות מחוז ה-"Big Eight", אך הודחה מטורניר אליפות המכללות כבר בשלב שמינית הגמר (Sweet Sixteen), כשהפסידה מול אוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו.
בקיץ 1970 החליף פיטסימונס את ג'רי קולנג'לו כמאמן הראשי של פיניקס סאנס, לקראת עונתה השלישית בליגת ה-NBA.
בשתי עונותיו בפיניקס הציגו הסאנס יכולת טובה עם 48 ו-49 ניצחונות, בהתאמה, אך בשתיהן הקבוצה לא העפילה לפלייאוף בשל חוזקן של קבוצות מחוז ה-Midwest בו שיחקה.
השחקנים הבולטים של הקבוצה באותה תקופה היו קוני הוקינס, דיק ואן ארסדייל ופול סיילאס.
בעונת החליף את ריצ'י גארין כמאמן אטלנטה הוקס.
באותה עונה העפילו ההוקס לשלב הפלייאוף בפעם ה-11 ברציפות, בהובלת פיט מרוויץ' ולו הדסון, אך בכל שלוש העונות הבאות של פיטסימונס רשמה אטלנטה מאזן ניצחונות שלילי ונותרה מחוץ לפלייאוף.
באוגוסט 1977 מונה למאמן קבוצת באפלו ברייבס, ואת עונתו היחידה בתפקיד סיימו הברייבס עם המאזן השני מהסוף בליגה, 27–55. בעונה העוקבת עבר המועדון לסן דייגו, ושינה את שמו ל"סן דייגו קליפרס".
לקראת עונת עבר לאמן את קנזס סיטי קינגס, אשר סיימה את העונה במקום השני באזור המערבי, עם מאזן 48–34. רכז הקבוצה פיל פורד זכה בתואר רוקי העונה, ופיטסימונס עצמו זכה בתואר מאמן העונה לאחר שהקינגס רשמו שיפור של 17 ניצחונות לעומת העונה הקודמת.
בפלייאוף 1979 הודחה קנזס סיטי בחצי גמר המערב, על ידי פיניקס סאנס.
בעונת העפילו הקינגס לגמר האזורי, לראשונה מזה 17 שנים, אך הפסידו מול יוסטון רוקטס בתוצאה 1–4. בארבע מתוך שש עונותיו כמאמן הקינגס העפילה הקבוצה לפלייאוף, ולאורך התקופה רשמה מאזן כולל של 248 ניצחונות ו-244 הפסדים.
בין השנים 1984–1986 אימן את סן אנטוניו ספרס, ובשתי העונות הודחה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בשנת 1988 חזר לאמן את פיניקס סאנס, אשר רשמה תחתיו שיפור של 27 ניצחונות לעומת העונה הקודמת והשיגה את המאזן השני בטיבו באזור המערבי (55–27), בהובלת קווין ג'ונסון (השחקן המשתפר של העונה), אדי ג'ונסון (השחקן השישי של העונה) וטום צ'יימברס.
בסיום העונה זכה פיטסימונס פעם נוספת בפרס מאמן העונה, ובכך הפך למאמן הרביעי בתולדות הליגה שזוכה בתואר פעמיים.
בפלייאוף 1989 הפסידו הסאנס בגמר המערב מול לוס אנג'לס לייקרס (0–4), ובעונה הבאה רשמו הישג זהה, כאשר הפסידו בגמר המערב מול פורטלנד טרייל בלייזרס (2–4).
בעונות ו- העפילה הקבוצה לפלייאוף מהמקום הרביעי במערב, אך לא הצליחה לשחזר את הישג ההעפלה לגמר האזורי.
בקיץ 1992 פרש פיטסימונס מאימון, והצטרף לצוות הניהולי של פיניקס כסגן הנשיא לענייני כדורסל, תחת ג'רי קולנג'לו.
באותו הקיץ סייע בצירופו לקבוצה של צ'ארלס בארקלי, אשר הוביל את הסאנס לגמר ה-NBA וזכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
בינואר 1996 חזר פיטסימונס לאמן את הקבוצה בפעם השלישית, כאשר מונה למחליפו של פול וסטפאל.
הסאנס סיימו את עונת עם מאזן 41–41, והפסידו בסיבוב הפלייאוף הראשון.
לאחר שפתח את העונה העוקבת עם 8 הפסדים רצופים, התפטר פיטסימונס מתפקידו ופרש מאימון באופן סופי.
ב-24 ביולי 2004 נפטר פיטסימונס מסרטן הריאה, בגיל 72.
קוטכיצטוס (שם מדעי: Kutchicetus) הוא סוג נכחד של לווייתן קדום בן המשפחה רמינגטונוצטיים אשר חי סביב פקיסטן והודו במשך תקופת האאוקן שלפני 46 עד 43 מיליון שנה.
הוא הוגדר בשנת 2000 ובסוגו נכלל מין אחד - Kutchicetus minimus.
במראהו הוא קרוב לסוג אנדרוסיפיוס שבעבר נחשב לבן אותו סוג.
הקוטכיצטוס היה לווייתן מהלך בעל מבנה גמיש כמו של לוטרה, והוא הותאם לחיים אמפיביים לאורך לגונות וחופים רדודים.
הוא הגיע לאורך של 2.5 מטר ולמשקל 150 קילוגרמים, כך שהיה הלווייתן הקטן ביותר במשך האאוקן.
היו לו רגליים נמוכות מתפקדות וזנב עבה ארוך, הלסתות שלו היו ארוכות ודקות והזכירו במראם את לסתות הגאביאל ההודי עם שיניים חרוטיות לאורכם.
לווייתן זה התפתח להתאמה טובה יותר לחיים בים מאבות כמו האמבולוצטוס, באמצעות חוליות רבות שהסתעפו מעצמות האגן וכן עצמות נוספות על הזנב שעזרו לו לנווט במים.
עם זאת ההתפתחות לא הייתה מושלמת מאחר שגפיו היו חסרי קרומי שחייה, הוא היה חסר אוזן פנימית המתאימה לחיות צוללות.
הוא נע כנראה בתנועות דומות לתנועות שחייה של לוטרות ואולי צד באופן דומה דגים.
קוטוזובסקי פרוספקט היא שדרה במוסקבה, אחד מנתיבי התחבורה החשובים ביותר של הבירה.
השדרה היא המשך של רחוב ארבאט החדש ומתחילה אחרי גשר נובוארבצקי.
השדרה קרויה על שם מיכאיל קוטוזוב, מנהיג צבא השדה הרוסי במהלך הפלישה הצרפתית לרוסיה.
מס' 1/2 — מלון רדיסון רויאל מוסקבה
מס' 26 — בבניין זה גר ליאוניד ברז'נייב במשך כ-30 שנה.
בבניין זה גם גרו יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו.
מס' 32 — סברבנק סיטי
מס' 38 — מוזיאון בורודינסקאיה פנורמה
קוטוקו-אין (高徳院) הוא מקדש בודהיסטי של פלג ג'ודו-שו, בעיר קמקורה שבמחוז קנאגאווה, יפן.
המקדש מוכר בזכות הבודהה הגדול של קמקורה, פסל ארד חיצוני גדול-ממדים של אמיטאבהה.
המקדש הוא אחד מהאתרים ההיסטוריים בקמקורה וסביבתה הנכללים במועמדות להיות חלק מרשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
במקדש מבקרים כ-2 מיליון איש בשנה, מתוכם כ-10% תיירים זרים.
פסל הבודהה הגדול של קמקורה (鎌倉大仏, קמקורה דייבוצו) הוא פסל ארד רב-ממדים של אמיטאבהה, הנמצא בשטח המקדש.
כשכוללים אף את בסיס הפסל, גובהו הוא כ-13.35 מטר ומשקלו כ-121 טון.
על פי רישומי המקדש, בנייתו של הפסל החלה בסביבות שנת 1252, בתקופת קמקורה.
הפסל חלול, ומבקרים יכולים להיכנס לתוכו ולצפות בחלקו הפנימי.
מבקרים רבים השאירו גרפיטי בחלקו הפנימי של הפסל.
מאחורי הפסל ישנם ארבעה משטחים מארד בצורת עלי כותרת של פרח הלוטוס, שנוצקו במהלך תקופת אדו (1603-1868), עליהם חרוטים שמות התורמים שמימנו את יציקתם.
בשלט בכניסה לשטח המקדש נכתב באנגלית וביפנית, "זר, מי שלא תהיה וכל אשר תהיה אמונתך, בהיכנסך למקום קדוש זה, זכור שאתה צועד על אדמה מקודשת מזה מאות שנים.
זהו מקדש בודהה ושער לניצחי, ולכן יש להיכנס אליו ביראת כבוד".
לפסל הארד הנוכחי קדם פסל בודהה ענק מעץ, שהושלם בשנת 1243 לאחר כחמש שנות עבודה.
את המשאבים לבניית הפסל גייסו הגברת אינאדאנו צובונה והכוהן הבודהיסטי ג'וקו.
פסל העץ נפגע מסערה שנים לא רבות לאחר מכן, והאולם שהכיל אותו נהרס; לכן הוצע להקים פסל חדש מארד, והכסף הדרוש לכך, כמו גם לבניית מקדש חדש שבו ישכן, גויס.
ככל הנראה, את דמות הארד יצק אונו גורומון או טנג'י היסאטומו.
נראה כי הפסל היה מצופה זהב במקור; עדיין ישנן עקבות של זהב על הלחי הימנית של הפסל.
האולם שהכיל את הפסל נהרס בסערה בשנת 1335, נבנה מחדש, נפגע שוב על ידי סערה בשנת 1369 ונבנה מחדש פעם נוספת.
המבנה האחרון בו שוכּן הפסל נשטף בצונאמי בשנת 1495, בתקופת אשיקאגה.
מאז ועד היום, פסל הבודהה הגדול נמצא באוויר הפתוח.
רעידת האדמה הגדולה של קנטו בשנת 1923 פגעה בבסיס הפסל, והוא תוקן בשנת 1925. תיקונים נוספים בוצעו בשנים 61–1960, אז חוזק הצוואר וננקטו אמצעים להגנה עליו מפני רעידות אדמה.
בתחילת 2016 בוצעו על הפסל עבודות מחקר, שיקום ושימור.
רוחב (אזור הברכיים): 9.63 מטר
קוטזאורוס (שם מדעי: Kotasaurus; מילולית: "הלטאה של תצורת קוטה ") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד קדום שחי במשך היורה התחתון של הודו לפני 196.5 עד 183 מיליון שנה לערך.
דינוזאור זה התגלה בתצורת קוטה שבטלנגאנה, דרום הודו והתגלו ממנו לפחות 12 שלדים שונים.
הסוג הוגדר ב-1988 בידי החוקר P.M.
הוא היה זאורופוד פרימיטיבי שהיה קרובו של הברפזאורוס, שגם חי בהודו באותה תקופה ורואים בהם סוגים אחים.
הוא הגיע לאורך משוער של 9 מטרים ומשקל 2.5 טונות והיה בעל זנב ארוך שעזר לו להתייצב.
ייתכן שיכל להזדקף על שתיים כדי ללעוס עלי עצים ושיניו היו דמויות כפות בדומה לזאורופודים מאוחרים יותר.
לעומת זאת עצם הזרוע הייתה קצרה יחסית עם זווית מוזרה וכן היה בעל מספר מפרקים ייחודיים על עצם הירך ועל גבו היו שורות של זיזים קצרים וחדים.
אף על פי שהיה משונה יחסית לא היה פרוזאורופוד אלא זאורופוד אמיתי שהיה קרוב בעיקר לברפזאורוס וכן לאומדנוזאורוס והז'יז'ונגוזאורוס.
חלק מהחוקרים משייכים אותו למשפחה וולקנודוניים, אך הדבר לא מוסכם על כל החוקרים.
קוטי קלארק הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בבני הרצליה מליגת ווינר סל ומהליגה הבלקנית.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2014 חתם קלארק בהפועל גליל עליון שם העמיד ממוצעים של: 19.0 נקודות, 9.4 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-1.5 חטיפות, קלארק הוביל את גליל עליון לחצי גמר הלאומית.
ב-25 בספטמבר 2015 חתם קלארק בבוסטון סלטיקס אך עזב את הקבוצה לטובת קבוצת ליגת הפיתוח מיין רד קלאוס (קבוצת הבת של בוסטון סלטיקס).
ב-12 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק קלע חמש נקודות בהפסד קבוצתו: 105-103 לוסטצ'סטר ניקס (קבוצת הבת של ניו יורק ניקס).
ב-7 במרץ 2016 חתם קלארק על חוזה עם בוסטון סלטיקס למשך 10 ימים.
קלארק ערך את הופעת הבכורה שלו ב-15 במרץ, באותו משחק הוא קלע 3 נקודות וקטף ריבאונד בשלוש דקות באותו משחק הפסידו הסלטיקס 98–103 לאינדיאנה פייסרס.
ב-30 באפריל 2016 חתם קלארק בקפיטנס דה ארסיבו מפוארטו ריקו, ב-2 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון קבוצתו 102–65 על אינדיוס דה מייגואז קלארק באותו משחק תרם 14 נקודות.
ב-23 ביולי 2016 חתם קלארק באוניקס קאזאן מליגת ה-VTB והיורוקאפ.
בסוף אותה עונה קלארק חזר לקדנציה שנייה בקפיטנס דה ארסיבו.
ב-20 ביוני 2017 חתם באוטודור סראטוב הרוסית מה-VTB עד לסיום העונה.
ב-30 במאי 2018 חתם קלארק בבודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל המונטנגרית, הליגה האדריאטית והיורוליג.
ב-9 בספטמבר 2019 חתם קלארק באסטנה מליגת העל הקזחית וה-VTB.
ב-23 ביולי 2020 חתם קלארק בבני הרצליה מליגת ווינר שם ממעמיד ממוצעים של: 20.1 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-5.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
במחזור ה-24 קלארק שבר שיא קריירה של 37 נקודות בניצחון קבוצתו 80–104 על עירוני נהריה.
קוטל השדים (ביפנית: 鬼滅の刃, ברומאג'י: Kimetsu no Yaiba) היא סדרת מאנגה פופולרית מסוגת השונן שנכתבה ואוירה בידי קויוהארו גוטוגה (ביפנית: 吾峠 呼世晴, תעתיק: Koyoharu Gotouge).
הסדרה פורסמה במקור במגזין המאנגה שונן ג'אמפ השבועי בין פברואר 2016 עד מאי 2020. לאורך השנים המאנגה פורסמה ב-23 כרכים.
עלילת המאנגה מתמקדת בנער המתבגר טנג'ירו קמאדו אשר מצטרף לחיל קוטלי השדים, לאחר שמשפחתו נטבחת על ידי שד והשורדת היחידה, אחותו הצעירה נזוקו, הופכת לשדה.
טנג'ירו מקווה לרפא את אחותו ולהחזיר אותה להיות בת אנוש, וכמו כן להביס את מלך השדים מוזאן קיבוטסוג'י.
בעקבות הצלחת המאנגה בשנת 2019 היא עובדה לסדרת אנימה בת 4 עונות שהופקה על ידי חברת Ufotable ומשודרת ביפן מ-6 באפריל 2019 ואילך.
לאורך השנים יצאו לאקרנים גם שלושה סרטי קולנוע של קוטל השדים.
סרט הקולנוע הראשון בזיכיון, אשר יצא לאקרנים במהלך התפרצות מגפת הקורונה, היה ל-סרט הרווחי ביותר בעולם בשנת 2020 ולסרט האנימה הרווחי ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2025 יצא הסרט "קוטל השדים: טירת האינסוף".
עלילת הסדרה מתרחשת ביפן בתקופת הטאישו (1912–1926) כאשר מתנהלת מלחמה סמויה בין שדים, יצורים אוכלי אדם בעלי כוחות על טבעיים, לבין ארגון עתיק של לוחמים המכונה "חיל קוטלי השדים".
השדים עצמם הם בני אדם לשעבר, וניתן להרגם רק על ידי עריפת ראשם, הרעלה בתמצית פרחי ויסטריה, או על ידי חשיפה ישירה לאור השמש עצמה.
קוטלי השדים נאבקים בשדים באמצעות טכניקות לחימה עתיקות המכונות "סגנונות נשימה".
סגנונות הנשימה מבוססים על איתני הטבע השונים, ומעניקים לקוטלי השדים יכולות קרביות יוצאות דופן.
סגנון הנשימה הבסיסי ביותר הוא נשימת השמש, וממנו התפתחו כל סגנונות הנשימה האחרים.
סגנונות הנשימה כוללים נשימת מים, נשימת רוח, נשימת להבה, וכדומה.
קוטלי השדים המנוסים והמוכשרים ביותר בסגנון הנשימה שלהם מגיעים לדרגת האשירה, הדרגה העליונה.
מעטים בלבד מגיעים לדרגת האשירה, והם נחשבים ללוחמים הטובים והמיומנים ביותר.
העלילה המרכזית מתמקדת בנער המתבגר בן ה-16 טנג'ירו קמאדו, אשר חי חיים צנועים בהרים יחד עם אמו האלמנה ואחיו הצעירים.
טאנג'ירו, המתפקד כמפרנס העיקרי של המשפחה בעקבות מות אביו, ומתפרנס ממכירת פחם לתושבי הכפר הסמוך.
חייו משתנים לחלוטין ביום אחד כאשר הוא חוזר לביתו ומגלה שכל משפחתו נרצחה על ידי שד, וכי השורדת היחידה היא אחותו בת ה-14, נזוקו, אשר הפכה לשדה.
למרות שבתחילה נזוקו תוקפת את טאנג'ירו, רגשותיה האנושיים עדיין קיימים בה וגורמים לה לעצור את התקיפה.
בהמשך מגיע למקום האשירת המיומן גיו טומיוקה ומנסה בתחילה להרוג את נזוקו.
כתוצאה מכך, גיו מעניק לנזוקו מחסום פה על מנת שניתן יהיה לשלוט באינסטינקטים הדמוניים שלה, כך שלא תפגע בבני אנוש חפים מפשע.
טומיוקה מזמין את טאנג'ירו להתגייס לחיל קוטלי השדים והוא שולח אותו למאסטר שלו, סאקונג'י אורוקודאקי.
בעקבות כך מתחיל המסע של טאנג'ירו ונזוקו אשר חותרים לנצח את אדון השדים, מוזאן קיבוטסוג'י, וכמו גם חותרים לרפא את אחותו ולהחזיר אותה להיות בת אנוש.
טנג'ירו קמאדו - הגיבור הראשי בסדרה.
נער בן 16 המתגורר עם משפחתו בהרים ומתעסק במכירת פחם לכפר הסמוך, שכן הוא מהווה כמפרנס עיקרי במשפחתו לאחר מות אביו.
לאחר שגילה כי משפחתו נרצחה בידי שד ואחותו נהפכה לשדה בפני עצמה, מחליט טאנג'ירו לצאת למסע במטרה להשיבה לצורתה המקורית.
מצטרף לחיל קוטלי השדים בכדי לממש מטרה זו.
בסוף הסדרה הפך לשד אך בעזרת נזוקו וחבריו הצליח לחזור להיות בן אדם.
אחרי אירועי הסדרה התחתן עם קאנאו טסויורי.
נזוקו קמאדו - אחותו הצעירה של טנג'ירו והגיבורה המשנית של הסדרה.
נערה בת 14 אשר הופכת לשדה והיחידה שנותרה לטאנג'ירו מכל משפחתו לאחר שאביהם מת טרם תחילת העלילה ואימם ושאר אחיהם נרצחו בידי שד.
בכדי להימנע מלתקוף בני אנוש חפים מפשע ולמען שליטה עצמית, קיבלה נזוקו מחסום פה מגיו טומיוקה אותו תוכל להסיר במקרה וטאנג'ירו יהיה בצרה או כאשר הקללה תוסר.
בסוף הסדרה הפכה חזרה לבת אדם.
אחרי אירועי הסדרה התחתנה עם זניטסו
זניטסו אגאטסומה - נער אשר הוכרח להצטרף לחיל קוטלי השדים במטרה לשלם את חובותיו.
אומן על ידי האשירה הרעם הקודם.
זניטסו ידוע כנער מאוד פחדן וחסר ביטחון, אך מסוגל להילחם בצורה מרשימה ביותר כשהוא במצב של אי הכרה או רדום ופועל על ידי התת-מודע שלו.
מצטרף למסעו של טאנג'ירו ואף מפתח חיבה כלפי נזוקו.
שיטות סגנון הנשימה שלו מבוססות על חשמל ואף על פי שהצליח ללמוד רק שיטת נשימה אחת, שנחשבת לראשונית אבל מורו לימד אותו להביא את שיטת הנשימה הזאת לידי שלמות, זניטסו מפתח בהמשך שיטת נשימה מתקדמת משלו הנותנת לו עוצמה ומהירות אדירה (147,000,000 קילומטרים לשנייה).
אחרי אירועי הסדרה התחתן עם נזוקו
אינוסקה האשיבירה - נער אשר חובש רוב הזמן ראש של חזיר בר לראשו.
אינוסקה גדל עם אימו, קוטוהא האשיבירה למשך זמן קצר, אך זו נרצחה בידי דומה (שד הירח השני העליון).
לאחר מותה, גדל אינוסקה עם חזירי בר ועם זאת, למד לקרוא ולכתוב אף על פי שאימץ את התנהגותם של החזירים, מה שמקנה לו אופי חמום מוח והתנהגות אלימה בהתאם.
ראש החזיר אותו הוא חובש לראשו הוא מחווה לזכרה של אימו המאמצת.
תחילה אינוסקה רואה בטאנג'ירו אויב, אך בהמשך הם מתחברים ולא מעט פעמים הוא מתבלבל בשמו - בדיחה ידועה שרצה במהלך הסדרה.
שיטות סגנון הנשימה שלו מבוססות על חייתיות.
בעל אינסטינקטים חייתיים שהרשימו אפילו שד ירח.
אחרי אירועי הסדרה התחתן עם אאוי
קאנאו טסויורי - נערה שהצטרפה לחיל קוטלי השדים באותו הזמן שטאנג'ירו, זניטסו וגנייה התקבלו.
אחותן הצעירה והמאומצת של שינובו וקאנאה קוצ'ו.
בילדותה גדלה קאנאו תחת בעלי משק בית אלימים ועניים שאף מכרו אותה כשפחה ואף לימדו אותה לנטרל את רגשותיה.
חמלתה של קאנאה היא זו שהצילה אותה ולמרות התנגדותה הראשונית של שינובו לכך, הפכה לאחותן המאומצת.
הודות לקאנאה (אחותה של שינובו קאנאו קרויה על שמה), קיבלה קאנאו מטבע אשר בעזרתו היא תוכל להחליט על צעדים מסוימים, שכן שיקול הדעת שלה נתון בהטלות אלו.
בהמשך מפתחת רגשות רומנטיים כלפי טאנג'ירו.
שיטות סגנון הנשימה שלה מבוססות על פרחים.
אחרי אירועי הסדרה התחתנה עם טאנג'ירו
גנייה שינאזוגאווה - אחיו הצעיר של סאנמי שינאזוגאווה האשירה הרוח הנוכחי.
בניגוד לשאר חברי חיל קוטלי השדים גנייה אינו משתמש בחרב ושיטות נשימה (מאחר שאינו מסוגל לכך), אלא אוכל איברים משדים בכדי לקבל את כוחותיהם.
כוחו מבוסס על העוצמה וכמות השדים שהוא אוכל, כולל חולשותיהם.
כמו כן, גנייה נושא עליו אקדח במקום חרב, ממנו הוא יורה כדורים העשויים מאותה פלדה שהחרבות של חיל קוטלי השדים עשויות.
גיו טומיוקה - האשירה המים הנוכחי והחבר הראשון בדרגת האשירה אשר טאנג'ירו מכיר.
תחילה מנסה להרוג את נזוקו בשל היותה שדה, אך לאחר שטאנג'ירו מונע ממנו לעשות זאת תוך שהוא מסביר לו שהיא בת המשפחה היחידה שנותרה לו, נסוג גיו מצעד זה ובמקום זאת מעניק לה מחסום פה ובמקביל שולח את טאנג'ירו להתאמן אצל המאסטר שלו לשעבר.
הוא אינו מחשיב עצמו כהאשירה אמיתי ואף חושב כי הכבוד הזה היה אמור להגיע לחברו סביטו, אשר נרצח עוד בזמן האימונים וזאת אף על פי שפיתח לעצמו טכניקה ייחודית בסגנון נשימת המים.
שינובו קוצ'ו - האשירה החרק הנוכחית.
אחותה הצעירה של קאנאה קוצ'ו ואחותה המאמצת הגדולה של קאנאו טסויורי.
תחילה התנגדה להחלטת אחותה לאמץ את קאנאו והייתה בעלת אישיות מרדנית, אך לאחר מותה של קאנאה בידי דומה, אישיותה משתנה בהתאם והיא נהפכת לעדינה, רגועה וחייכנית אף על פי שפיתחה טינה כלפי שדים בעקבות מקרה זה (מלבד לנזוקו, בה היא מביעה עניין למטרת מחקר).
פיתחה רעל העשוי מפרחי ויסטריה אשר באמצעותו היא הורגת את השדים (מכיוון שאיננה מסוגלת לערוף את ראשם של השדים).
פירוש שם משפחתה ביפנית 胡蝶 (Kochō) הוא פרפר.
קיוג'ירו רנגוקו - האשירה של הלהבה אשר ירש זאת מאביו שינג'ורו, אשר נחשב להאשירה להבה אגדי.
אדם אקסצנטרי, אך בעל לב טהור ויכולת להגן על החלש, שכן הוא ידוע בכבודו הרב.
קיוג'ורו מהווה דמות מרכזית בעלילת הסרט המבוסס על ארק רכבת האינסוף, אשר במהלכו הוא נשלח לחקור את תעלומת רכבת האינסוף אשר בה נעלמו נוסעים רבים ובעקבות כך לא ירדו ממנה מעולם.
סייע לטאנג'ירו להילחם באנמו, השד שהיה אחראי להיעלמותם של האנשים על הרכבת אך נפצע קשות בקרב מול אקאזה ובעקבות כך, מת מפצעיו.
טרם מותו, ביקש מטאנג'ירו לשלוח לאביו את מילותיו האחרונות ומבקש ממנו שילך אליו בכדי להתאמן אצלו על שיטת סגנון נשימת אש, אותה שיטה שהשתמש בה בעצמו.
מיטסורי קאנרוג'י - האשירה של האהבה, תמיד עליזה ומלאת אהבה כלפי כל אחד ובעלת שיער צבעוני שאסוף בשלוש צמות.
בניגוד להאשירות אחרות היא לא יתומה ולא איבדה אף אחד ממשפחתה, מגיל צעיר היה לה תיאבון גדול ועוצמתה אף נחשבה לגבוהה בהשוואה למתאבקי סומו.
בגיל 17 הייתה פגישת האירוסין הראשונה שלה, אך רק ממבט חטוף אירוסה סירב בטענה לצבע השיער המוזר שלה.
מאז, מרגע לרגע מיטסורי החליטה להתביש במי שהיא ואפילו צבעה את שערה לשחור, הסתירה את תאבונה ואת חוזקה במטרה למצוא אהבת אמת.
בפגישת האירוסין השנייה שלה לבסוף היא זו שסירבה כי לא רצתה להסתיר את זהותה האמיתית ממנו.
במטרה זו, למצוא אהבת אמת הצרפה לקוטלי השדים וקודמה לאשירה, ובאמת מצאה שם את אובנאי.
במהלך העונה השלישית סייעה לטאנג'ירו וגנייה במשימתם בכפר הנפחים לצד מואיצ'ירו.
הוא נחשב כאחד הצאצאים של שושלת השמש בעקבות אביו, מה שיכול להעיד על קרבה משפחתית אפשרית לטאנג'ירו ואביו שגם הם משושלת השמש.
במהלך העונה השלישית סייע לטאנג'ירו וגנייה במהלך משימתם בכפר הנפחים לצד מיטסורי.
סאנמי שינזוגאווה - ההאשירה של הרוח, אחיו הגדול של גנייה, נראה מאוד עצבני בהופעתו, רב עם טאנג'ירו הרבה פעמים בסדרה, דקר את נזוקו בבטן כדי להורגה, עקב כך טאנג'ירו לא מכיר בו כהאשירה.
הרג את אימו שהפכה לשדה והרגה את אחיהם שלו ושל גנייה, מה שגנייה לא ידע באותו זמן זה שאימו הפכה לשדה והיא הרגה את כל האחים שלהם בלא מודע.
בארק של טירת האינסוף עוזר להילחם בקוקושיבו.
איגורו אובאנאי - ההאשירה של הנחש, איגורו מתאהב במיטסורי, בסוף הארק של רובע החלונות האדומים.
רואים זלזול מצידו בטנגן על כך שנפצע קשה בקרב נגד השישי העליון, בקרב נגד טאנג'ירו רואים כמה הוא חזק באמת, שונא את טאנג'ירו בגלל מה שקרה עם גיו בסוף העונה הראשונה.
בקרב נגד מוזאן רואים כמה הוא היה קשור לאובואישקי כמו שאר ההאשירות.
קיבוטסוג'י מוזאן - מנהיג השדים.
נחשב לשד החזק ביותר והעתיק ביותר.
נהפך לשד באמצעות שיקוי שרקח עבורו רופא בתקופת הייאן.
בסוף עונה 1 הראה יכולות שינוי צורה (יכול להפוך לאשה) ובסוף עונה 3 מראה את גדולת עוצמתו בכך שהוא משמיד קבוצת לוחמים במכה אחת.
קוקושיבו - שד הירח העליון הראשון וכנראה השד החזק ביותר אחרי מוזאן קיבוטסג'י, משתמש משתמש בנשימת ירח (אחת מהנשימות הראשונות), אחיו של יוראיצ'י, בפתח העונה השלישית רואים קצת מהכוח שלו שהוא כורת את היד של אקאזה (שד הירח השלישי העליון) לפני שמבחינים בו.
דומה - שד הירח העליון השני העליון, הוא השד שהפך את גיוטארו (שד הירח השישי), לשד.
ידוע בתור זה שהרג את אימו של אינוסקה, האשיבירה קוטוהא ואת קאנאה קוצ'ו (ההאשירה שקדמה לשינובו והייתה אחותה הגדולה).
אקאזה - שד הירח השלישי העליון, והראשון מבין שדי הירח העליון שהופיע בסדרה כשניסה להרוג את טנג'ירו המשותק אחרי שאנמו, השד שהיה אחראי לתקרית רכבת האינסוף נהרג, מת באמצע מנגה 18
האנטנגו - שד הירח הרביעי עליון, הופיע בסדרה בפרק הראשון של ארק כפר נפחי החרבות.
הדמות הרגילה שלו היא דמות יבבנית שלא מסוגלת להילחם.
אבל כשחותכים לו את הראש הוא מתפצל לשני שדים שונים עד ארבעה שדים עם הרגשות: כעס, הנאה, עצב, והתרגשות, בנוסף לשד הראשי שנהפך לקטן יותר מעכבר ומסתתר, כי אם יערפו לו את הראש הוא ימות.
לכל אחד מהאישיות יש נשק משלו: לכעס - מטה שיוצר ברקים, להנאה - מניפת עלה שיוצרת רוח, לעצב - חנית, להתרגשות - כנפיים לתעופה ויכולת לירות גלי קול מהפה.
אבל אם השד הראשי בסכנה, שד הכעס שואב את שלושת שדי הרגשות האחרים ומשנה צורה לשד שהרגש שלו הוא שנאה, שהכוח שלו הוא להצמיח דרקוני ענק מעץ שיש להם את הכוח של כל שדי הרגשות.
גיוקו - השד החמישי העליון.
מחוסל בידי מואיצ'ירו בפרק התשיעי של עונה 3, ארק כפר הנפחים.
גיוטארו ודאקי - הם שדי הירח השישי העליון, גיוטארו נושא את התואר יחד עם אחותו דאקי, שבשונה מאחיה היא אינה ברמה של ירח עליון.
הנשק של גיוטארו הוא להבים מעוקלים נוטפי דם רעילים ביותר לבני אדם, ודאקי נלחמת עם צעיפים שקשה מאוד לחתוך.
מתו בסוף עונה 2 על ידי טנג'ירו, טנגן, זניטסו ואינוסקה
נקימה - נקימה הייתה השולטת בטירת האינסוף של מוזן והיא הפכה לירח העליון הרביעי אחרי שהאנטנגו מת.
היכולות של נקימה הם ליצור כל מיני עיניים חלקם יכולות להרוג וחלקן יכולות לרגל וחלק מהם יכולות סתם להציק.
עד כאן שדי הירח העליון
אנמו - שד ירח ראשון תחתון, האחראי על מה שקרה בארק רכבת האינסוף, לאחר מות ארבעת השדים התחתונים מקבל כמות עצומה של דם מקיבוטסוג'י בגלל חנפנותו לקיבוטסוג'י, ויוצא לרכבת האינסוף במטרה לחסל את טאנג'ירו ורנגוקו, תפס 200 שבויים, ועדיין לא היה מסוגל להביס את רנגוקו, מת בידי טאנג'ירו ואינוסקה.
רוקורו - ירח שני תחתון, בסדרה לא סופר עליו יותר מידי מת בידי קיבוטסוג'י מוזאן כמו שאר השדים התחתונים.
וואקרואבה- ירח שלישי תחתון, גם עליו לא היה מספיק מידע, ניסה לברוח מקיבוטסוג'י אחרי שגילה שהוא מתכוון להרוג אותו אך לא הצליח בגלל נקימה, ולכן הוא מת.
מוקאגו - ירח רביעית תחתון, הבת היחידה מהשדים התחתונים, מתה ראשונה בידיו של קיבוטסוג'י,
קיוגאי - שד ירח שישי תחתון, השד החלש מבין שנים עשר שדי הירח.
בסוף חייו של קיוגאי אחרי שראשו של קיוגאי נערף על ידי טנג'רו, טנג'רו אומר לו שאומנות דם השדים שלו הייתה מדהימה זו הייתה הפעם הראשונה שמישהו אמר משהו טוב לקיוגאי, קיוגאי התרגש ודמע קצת הוא התקשה להאמין שאדם אומר לו משהו טוב.
יוראיצ'י טסוגיקוני - ממייסדי חייל קוטל השדים ונחשב לקוטל השדים החזק ביותר.
מייסד טכניקת "ריקוד אל האש" ומייסד משפחת קמאדו (שצאצאיה הם טאנג'ירו ונזוקו) ונחשב לאדם היחיד שהביס בקרב אחד את מוזאן קיבוטסוג'י, ומת מגיל זקן - באמצע קרב עם אחיו קוקושיבו (שד עליון ראשון)
קאגיה אובויאשיקי - מנהיג של צבא קוטלי השדים, והמורה הרוחני של ההאשירה, שייך לשבטו של קיבוטסוג'י מוזאן (מנהיג השדים), נהרג על ידי פיצוץ שתכנן בעצמו, במטרה לאחד את ההאשירה בקרב הסופי מול מוזאן.
קוטינוס מזרחי (שם מדעי: Cotinus coggygria), המוכר גם כעץ עשן או שיח עשן, הוא מין אירו-אסיאתי של צמח פורח ממשפחת האלתיים.
זהו שיח נשיר רב-ענפים שגדל לגובה של 5–7 מטרים ורק לעיתים נדירות יוצר עץ קטן.
עליו אליפטיים, קוטרם 3–8 ס"מ, צבעם ירוק והם בעלי ברק שעוותי.
בסתיו צבע העלווה נעשה מגוון – כתום אפרסק, צהוב, סגול וארגמן.
הפרחים מרובים, בעלי חמישה עלי כותרת בצבע צהוב חיוור, והם גדלים בתפרחות שקוטרן עשוי להגיע עד 30 ס"מ (על אף שקוטרו של כל פרח בודד הוא כ-5–10 מ"מ בלבד).
מרבית הפרחים בכל תפרחת מתארכים לעלים נוצתיים בצבעי צהבהב-ורוד עד ורוד-סגול, והם אלו שמעניקים לעץ את המראה הייחודי דמוי עשן שהעניק לו את שמו העממי, עץ עשן.
מין זה הוא ילידי בשטח שמשתרע מדרום ומזרח אירופה על פני מרכז אסיה והרי ההימלאיה ועד צפון סין.
העץ נפוץ כצמח נוי, ורבים מזניו נבחרו בשל עלוותם הסגולה.
בעבר שימש העץ גם להפקת צבע צהוב בשם פיסטין, שהוחלף בהמשך בצבעים סינתטיים.