tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעבר, בית החולים נקרא אגף המלכה אלכסנדרה, והוא היה שייך לבית החולים רויאל הובארט, ולפני כן הוא היה בית החולים המלכה אלכסנדרה, אך בשנת 1999, הוא נשכר לעשרים שנים, על ידי חברי תחומי בריאות, והפך לבית החולים הפרטי.
בית החולים הפרטי הובארט מספק שירותי בריאות פרטיים המתמחים בתחומי חירום, לב, יולדות, אורתופדיה, גסטרואנטרולוגיה, אורולוגיה, כירורגיה פלסטית, רפואת נשימה, גמילה וכירורגיה כללית.
בשנת 2019, התקיימו דיונים לגבי המשך השכירות של בית החולים, ולבסוף הוכרז כי חוזה השכירות יתחדש לעוד עשרים שנים נוספות.
בית החולים הצבאי בריאד (שמו הרשמי: העיר הרפואית הצבאית של הנסיך סולטאן) הוא בית חולים אשר ממוקם בעיר ריאד, בירת ערב הסעודית ונחשב לבית החולים הטוב בערב הסעודית ולאחד מבתי החולים הטובים במזרח התיכון.
בית החולים מתמחה בין היתר ברפואת אף אוזן גרון, רדיולוגיה, פסיכיאטריה, רפואת עיניים ואף בפתולוגיה.
בית החולים הצבאי בריאד מפעיל מטעמו כ-20 מרפאות בכל אזור מטרופולין ריאד.
בית החולים הצבאי ריאד נוסד על ידי המלך ח'אלד בן עבד אל-עזיז כדי לתת מענה לתושבי הבירה הסעודית, ריאד.
החלק הראשון של בית החולים הכיל כ-374 מיטות, ב-1979 נפתחה מחלקה נוספת שהכילה כ-60 מיטות ובסוף 1983 נפתחה עוד מחלקה, אשר הכילה כ-34 מיטות.
רופאי בית החולים הצבאי בריאד זכו מספר רב של פעמים בפרסים בתחומי מדעי הרפואה.
זהו בית החולים הראשון בסעודיה שפורסמו מטעמו יותר מ-1,600 מאמרי מחקר רפואיים.
בית החולים הוא המרכז הראשון בו ניתן לבצע השתלות כליה והשתלת מח עצם בערב הסעודית.
באקדמיה של בית החולים יש כ-33 תוכניות מלגה, כ-238 רופאים בתהליך הכשרה וכ-136 מתלמדים.
בית החולים כמאל עדואן הוא בית חולים שפועל בבית לאהיא, צפונית למחנה הפליטים ג'באליה, שברצועת עזה משנת 2002. זהו אחד מבתי החולים הגדולים ביותר ברצועה.
בית החולים נקרא על שמו של כמאל עדואן, פעיל טרור פלסטיני מוותיקי ארגון הפת"ח, שנהרג במבצע אביב נעורים.
בית החולים שימש כבסיס לפעילות טרור, בעיקר של חמאס, ונכבש על ידי כוחות צה"ל במלחמת חרבות ברזל.
בית החולים נפתח ב-2002 כדי לשרת את תושבי צפון הרצועה.
הוא נקרא בהתחלה "פרויקט הקליניקה בית לאהיא", והומר לבית חולים מאוחר יותר כדי לענות על צורכיהם של תושבי ג'בלאיה, בית חאנון ובית לאהיא, כתוצאה מהאינתיפאדה השנייה.
בזמן מבצע עמוד ענן (2012)
משרד הבריאות הפלסטיני דיווח כי בזמן מבצע עמוד ענן ב-2012, בית החולים קיבל כ-400 פצועים וכ-21 הרוגים.
ב-12 בדצמבר 2023 כוחות צה"ל החלו לפשוט על בית החולים ועצרו כ-90 בני אדם החשודים בפעילות טרור.
מנהל בית החולים, אחמד כחלות, נעצר ונחקר אף הוא.
כשנה לאחר מכן, באוקטובר 2024 פשטו כוחות צה"ל על בית החולים, ועצרו כ-100 איש החשודים בפעילות טרור.
במבצע המעצר כוחות צה"ל זרעו הרס רב במבני בית החולים.
בתחילת דצמבר 2024 פשט צה"ל על בית החולים ודרש מהחוסים בו להתפנות.
דווח כי בפשיטה נהרגו ארבעה רופאים.
בסוף דצמבר 2024 שב צה"ל ופשט על בית החולים.
בטרם הפשיטה פונו 350 חולים, מלווים ואנשי צוות מבית החולים.
במהלך הפעילות פונו 95 חולים, מלווים ואנשי צוות לבית החולים האינדונזי.
במהלך הפשיטה עברו בידוק 940 עזתיים, מתוכם נעצרו מעל 240 פעילי חמאס, ג'יהאד אסלאמי, ואחרים שנחשדו על ידי צה"ל כמחבלים, בהם מנהל בית החולים ו-15 מחבלים שהשתתפו בטבח שבעה באוקטובר.
לאחר הפשיטה, ב-28 בדצמבר דיווח ארגון הבריאות העולמי שבית החולים חדל לפעול, ומעט החולים ואנשי הצוות שנותרו בו עברו לבית החולים האינדונזי.
עשרות נשים ששהו בבית החולים בזמן הפשיטה התלוננו על מעשי אלימות ואלימות מינית של חיילי צה"ל כלפיהן.
חלקן העידו כי נגררו בשיער, הוכרחו להתפשט והוכו.
בסוף דצמבר 2024 הוצת בית החולים, ורוב המחלקות בו נשרפו כליל.
בית החולים כולל ארבעה בניינים:
הבניין הישן: בעל שתי קומות, כאשר שטח כל קומה הוא כ-731 מ"ר.
בקומה הראשונה ישנה מחלקת רפואה פנימית (עם כ-10 מיטות אשפוז), מחלקת מעבדה, ומחלקת רדיולוגיה.
בקומה השנייה יש גם שני חדרי ניתוח, ומחלקת כירוגריה לגברים (עם כ-14 מיטות).
הבניין החדש: בעל 3 קומות, וכ-44 מיטות אשפוז.
בניין צדדי שכולל מטבח ומחלקת תפעול.
בניין צדדי נוסף שכולל מחלקת ילדים, בית מרקחת, ומשרדים.
בסך הכל עובדים בבית החולים מעל ל-200 רופאים ואחיות.
במרץ 2023 נוספו לבית החולים מחלקת מיילדוּת וגינקולוגיה.
בשנת 2010 גויס אחמד כחלות, מנהל בית החולים, על ידי חמאס ומונה מיד לדרגת "עמיד" (הדרגה המקבילה ל"תת-אלוף") בארגון.
לפי עדות כחלות, הוא ידע לפחות על 16 אנשי צוות רפואי, ביניהם רופאים, פרמדיקים ופקידים, שעבדו אצלו, שהם פעילי גדודי עז א-דין אל-קסאם, וכן על עובדים שהיו פעילי הג'יהאד האסלאמי.
בבית החולים היו חדרים ששימשו כמקום מסתור לבכירים פעילי טרור הן צבאיים והן מדיניים, מתוך ההבנה שישראל לא תתקוף בית חולים אפילו אם תדע על פעילות טרור המתרחשת בו, ולכן המקום ישמש עבורם כמקלט בטוח.
לפי עדות מנהל בית החולים, בבית החולים היו משרדים של בכירי חמאס מג'די אבו עמשא ומושיר אל-מסרי, וכן חדרי חקירות, חדרים להחזקת חטופים, חדר למפקח המשטרה, ועוד חדרים לבכירי מנגנוני ביטחון, בכולם גם קווי טלפון פרטיים של הבכירים.
עוד ציין שהיו אמבולנסים של בית החולים שיועדו לשימוש בכירי חמאס בלבד, ואשר שימשו גם להעברת חטופים בצורה "מוגנת" בתוך הרצועה.
בית החולים שימש כבסיס לפעילות טרור, ונכבש על ידי כוחות צה"ל במלחמת חרבות ברזל.
במבצע נכנעו כ-90 מחבלי חמאס.
בבית החולים אותרו מצבורי תחמושות שונים וציוד צבאי רב, כמו גם ציוד טכנולוגי ומסמכים מודיעיניים מסווגים של חמאס.
בית החולים הקליני העירוני מס' 1 על שם פירוגוב הוא הוא בית חולים קליני במוסקבה, שנוסד בשנת 1802 ועדיין פועל כיום.
בית החולים הוא הבסיס הקליני של אוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה.
בית החולים נוצר כתוצאה ממיזוג של שלושה בתי חולים במוסקבה, שנוסדו באימפריה הרוסית: בית החולים גוליצין, בית החולים העירוני הראשון ובית החולים העירוני השני.
בית החולים גוליצין הוא העתיק ביותר מבין שלושת בתי החולים המאוחדים במוסקבה, והוא נפתח ב-22 ביולי 1802. החולים הראשונים שלה היו התושבים העניים ביותר של העיר, למעט צמיתים.
אוספיטל דה לה סנטה קראו אי סנט פאו (בית החולים של הצלב הקדוש ופאולוס הקדוש, בקטלאנית: Hospital de la Santa Creu i Sant Pau), הוא בית חולים לשעבר הממוקם באזור האישמפלה (ה"הרחבה") של העיר ברצלונה בקטלוניה שבספרד.
מבני בית החולים מהווים את קבוצת המבנים הגדולה ביותר הבנויה בסגנון המודרניסטה.
זה היה בית חולים בתפקוד מלא עד יוני 2009, כאשר בית החולים החדש נפתח לידו, לפני שעבר שיקום לשימוש כמוזיאון ומרכז תרבות, שנפתח בשנת 2014.
מבני בית החולים הוקמו כאשר עבר בית החולים (שהוקם במאה ה-15) ממקום מושבו הקודם (המשמש כיום את הספרייה הלאומית של קטלוניה) לקומפלקס מודרני שנבנה בין השנים 1901–1930 על פי תוכניות האדריכל ליואיס דומנק אי מונטנר.
בית החולים המקורי הוקם בשנת 1401, עת אוחדו ששת בתי החולים שהיו קיימים באותה עת בברצלונה.
שמו של בית החולים המאוחד היה "בית החולים של הצלב הקדוש" (בקטלאנית: d'Hospital de la Santa Creu, בספרדית: Hospital de la Santa Cruz).
בסוף המאה ה-19, בשל גידולה של העיר, הוחלט להקים בית חולים מודרני.
המבנים הוקמו באמצעות תרומות שנאספו.
בית החולים, המשתרע על שטח של 300 מ"ר, נבנה בסגנון המודרניסטה ונחשב לאחד מבתי החולים היפים בעולם (מבחינה ארכיטקטונית).
מבני בית החולים כוללים בניין אדמיניסטרציה ו-27 ביתנים המשמשים את המחלקות השונות.
כל ביתן בנוי באופן שונה תוך שמירה על הרמוניה בין המבנים השונים.
מבני בית החולים הוכרזו בשנת 1997 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
בשנת 2003 הוקם בניין בית חולים חדש מצפון לביתני המודרניסטה של דומנק אי מונטנר.
עם זאת, מעטים מהמחלקות כמו בנק הדם והרקמות, מחלקת הרדיוגרפיה ומחלקת הפיזיותרפיסטית שנותרו בחלק מהבניינים הישנים.
בית החולים מאיר רוטשילד הוא בית חולים יהודי מהראשונים שנוסד בירושלים, במחצית השנייה של המאה ה-19, ביוזמת הברון ג'יימס (יעקב) מאיר רוטשילד.
בתחילה שכן בית החולים בעיר העתיקה, ובשנת 1888 עבר לרחוב הנביאים, למבנה מיוחד שנבנה עבורו.
בשנת 1918 החל לפעול במבנה בית החולים הדסה, עד 1939, אז עבר בית החולים להדסה הר הצופים.
החל משנות ה-40 של המאה ה-20 החלו לפעול במקום מוסדות חינוך לבנים ולבנות, ובשנת 1970 נוסדה במקום מכללת הדסה, בתהליך גדילה מתמשך המכללה משמשת במבנה ההיסטורי כחלק ממכללת הדסה, לצד מבנה מודרני שנבנה עבור המכללה.
בירושלים העות'מאנית של המחצית הראשונה של המאה ה-19 לא היו בתי חולים, ולחולים לא היה מוסד רפואי מסודר אליו ניתן לפנות בעת הצורך.
משה מונטיפיורי שביקר מספר פעמים בארץ ישראל בכלל ובירושלים בפרט, הזדעזע מרמת התחלואה הגבוהה ותנאי ההיגיינה והסניטציה הקשים, והחל ליזום הקמת בית חולים בירושלים.
מנגד עמד ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם, שניהל את איסוף וחלוקת כספי החלוקה, והתנגד לכל מודרניזציה, מאחר שראה בה איום חילוני על דרכי החיים המסורתיות.
בכוחו ומעמדו הכלכלי כפה הארגון את עמדותיו על יהודי ארץ ישראל.
במכתב אל הראשון לציון, הביע מנהל הארגון את דעתו נגד הקמת בית חולים יהודי, ונגד העסקת רופא יהודי "העלול להחדיר מינות וכפירה לירושלים.
המאה ה-19 לא היטיבה עם ארץ ישראל, ומצבם של היהודים בה החמיר בעקבות מלחמת מוחמד עלי (שליט מצרים) עם האימפריה העות'מאנית.
יחד עם המלחמה בא רעב ועימו מגפות חולירע, טיפוס ומלריה.
בסופו של העימות, בשנת 1840, החזירו הטורקים לידם את השלטון על ארץ ישראל.
באותה תקופה התגברה השפעתן של המעצמות הזרות בארץ, וקונסולים מטעמן פעלו באופן נמרץ בירושלים.
בשנת 1838 פתח הקונסול הבריטי ויליאם טאנר יאנג מרפאה בירושלים, ובשנת 1844 הפכה מרפאה זו לבית החולים של המיסיון האנגלי, שמשך יהודים נזקקים על ידי אספקת מזון כשר, קביעת מזוזות בדלתות, ובעיקר בהצעת שירות רפואי, תרופות, מזון וביגוד חינם.
על רקע התחרות מצד המסיון האנגלי, גברה לבסוף עמדתו של משה מונטיפיורי, וד"ר שמעון פרנקל הגיע מגרמניה ארצה ב-1843, ופתח את בית החולים היהודי הראשון בירושלים ובארץ ישראל.
הקמת בית החולים בעיר העתיקה
המחצית השנייה של המאה ה-19 הביאה עימה משבר נוסף ליישוב היהודי בארץ ישראל.
מלחמת קרים גרמה לגל חדש של רעב וחולי, והצורך בבית חולים מודרני בירושלים לא היה ניתן יותר לדחייה.
הברון יעקב דה רוטשילד אביו של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד הוא שסיפק את המימון, ודחף לקבלת חסות של ממשלת אוסטריה לפתיחת בית החולים.
בשנת 1854 נפתח בית חולים יהודי בשם בית החולים מאיר רוטשילד בעיר העתיקה בירושלים.
כהרגלו, מינה הברון אדם מטעמו לנהל את המוסד.
הוא הפקיד את אלברט כהן, מנאמני משפחת רוטשילד על מלאכת הקמת בית החולים, ולאחר מכן על ניהולו.
בגלל מוצאו האוסטרי של כהן, עברה התמיכה לבית החולים דרך קונסוליית אוסטריה בירושלים.
מספר אברהם משה לונץ בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה":
פעולת בית החולים בעיר העתיקה
לונץ מוסיף ומתאר בפירוט את בית החולים כמבנה מרובע בעל חצר פנימית אליה פונות הכניסות לחדרים.
חדר אחד גדול מידות ובו תשע מיטות המיועד לגברים, שני חדרים קטנים יותר - באחד ארבע ובשני חמש מיטות שמשמש את הנשים החולות, בית כנסת, חדר תרופות (בית מרקחת), מטבח (לו הוא קורא "בית תבשיל") וחדרים נוספים לעובדי בית החולים.
על כל דלת נקבע שלט עם שם החדר המיטות, השולחנות ושאר הרהיטים נצבעו בירוק.
מעל כל מטה נקבע שלט ובו שמות התורמים.
ומעל שער הבית מבחוץ נקבע שלט גדול "בית החולים מאיר רוטשילד" בעברית ובצרפתית.
לונץ מוסיף ומספר על חנוכת בית החולים:
וכן מפרט לונץ על פעולתו של בית החולים כמוסד רפואי מחד ומוסד צדקה מאידך:
בשמונה השנים הראשונות לפעולת בית החולים היה הרופא והמנהל האדמיניסטרטיבי ד"ר ברנהרד נוימן.
הוא היה אחראי לסידורים הכלליים של המוסד.
בין השאר הוא סידר ספרייה בשביל החולים עם ספרים חדשים בעברית ושנתונים של עיתונות יהודית בשפות עברית, גרמנית, אנגלית ואיטלקית.
בשנת 1877 פרסם ד"ר נוימן ספר בגרמניה בשם "עיר הקודש" ובו הוא מסכם את שנות פעולתו בבית החולים.
כבר במשך שנת 1858 אושפזו 578 חולים, בעוד אשר בית המרקחת של בית החולים חילק כ 30,000 תרופות שונות לפי מרשמים לחולים בעיר.
בשנות כהונתו של ד"ר נוימן היה מספר האשפוזים הממוצע 603 לשנה.
לאחר זמן מה, צצו חילוקי דעות בנוגע לאופי הפעולה של בית החולים.
חלק מההנהגה האשכנזית פרושית בירושלים הסתייג מעצמאותו הניהולית של בית החולים ומהיותו נתון למרותו של רוטשילד בלבד.
לטענת הפרושים, נקט בית החולים אפליה מכוונת כלפי קבוצות שונות מקרב היישוב היהודי בירושלים, והעדיף חולים בעלי נתינות אוסטרית על פני יוצאי רוסיה ופולין.
מתוך חילוקי דעות אלו, נולד בית החולים ביקור חולים.
בשנת 1875 התמנה ד"ר שוורץ למנהל בית החולים, במקביל גדלה אוכלוסיית העיר, וצרכיה גדלו.
שכונות הוקמו מחוץ לחומות והעיר החדשה קרמה עור וגידים.
בעצת הרופא ויוזמת הברון רוטשילד הוחלט להעביר את בית החולים אל מחוץ לחומות.
לצורך זה נרכשה קרקע ברחוב הנביאים בסמוך למגרש הרוסים והבנייה החלה בשנת 1887.
במקומו של בית החולים הישן ברובע היהודי, החל לפעול בית החולים משגב לדך.
מספר לונץ על בית החולים החדש:
הבניין החדש של בית החולים רוטשילד נבנה על פי תכנון האדריכל הירושלמי אלכסיי פרנגייה (Alexei Franghia) בסגנון האדריכלות נאו-קלאסית בדומה לבניינים של מוסדות נוצריים שנבנו בירושלים במקביל.
הבניין, סימטרי בצורתו, נבנה עם שני אגפים צדדיים נסוגים וכניסה מרכזית המודגשת באמצעות גרם מדרגות חיצוני, מעל החלונות של הקומה השנייה נבנו גמלונים משולשים מעל החלונות.
על גבי הכניסה, בחזית הבניין, נכתב בעברית שמו המלא של בית החולים, להדגיש את ההבדל בין בית החולים היהודי לבתי החולים הנוצריים האחרים ששכנו ברחוב.
מסביב לבית החולים הוקמה חומה ועל משקוף השער הראשי נכתב : בית החולים מאיר רוטשילד בעברית, בצרפתית ובטורקית.
מספר לונץ על בנין בית החולים:
ביום כ"ג באלול ה'תרמ"ח (1888), נחנך בית החולים, במעמד רבנים ונכבדי העדות, ראש העיר והקונסולים הזרים.
ומוסיף לונץ ומתאר את טקס חנוכת הבית:
פעולת בית החולים בעיר החדשה
משעבר בית החולים לבנינו החדש המשיכה משפחת רוטשילד בתמיכה ואף הגדילה את מעורבותה בפעולת בית החולים ככל שגדלו הצרכים.
בשנת 1897 הוקמה מחלקת ילדים וזמן קצר לאחר מכן הוקמה מחלקת עיניים.
בשנת 1899 נסגר בית החולים לילדים מריאנשטיפט הסמוך (לאחר שמנהלו הגרמני ד"ר מאקס סנדרצקי שם קץ לחייו).
וכל המטופלים הועברו לבית החולים מאיר רוטשילד.
בניהול חברת "כל ישראל חברים"
בשנת 1904 עבר בית החולים ארגון מחודש.
משפחת רוטשילד העבירה את ניהול בית החולים לידי חברת "כל ישראל חברים" כמאמר לונץ :
בתקופת במלחמת העולם הראשונה נסגר בית החולים.
לקראת סיום המלחמה, ועם כיבוש ירושלים על ידי הצבא הבריטי בשנת 1918, הגיעה קעמצ"א ובראשה נציגות הדסה וחבריה פנו לברון רוטשילד בבקשה להעביר את בית החולים לרשות האגודה.
בנובמבר 1918 נפתח בית החולים מחדש תחת הניהול של ארגון נשות הדסה, בשמו החדש "בית החולים רוטשילד- הדסה".
לאחר המלחמה שופץ בית החולים בעזרת משפחת רוטשילד, ונוספו שני בניינים חדשים ותוקנה מערכת הביוב.
ב־1924 נחנך מכון הרנטגן המחודש, בעזרת מכונות רנטגן מודרניות שרכש הד"ר יוסף פרויד באירופה.
הד"ר יוסף פרויד נתמנה למנהל המכון.
עם כניסת שנות ה-30 של המאה ה-20 התברר כי הבניין מיושן וקטן לצורכי העיר ההולכת וגדלה וכי הפיזור של המבנים המשמש את הדסה מקשה על פעילות תקינה של המוסד.
בשיתוף עם האוניברסיטה העברית הוקם המרכז הרפואי בהר-הצופים.
הבנייה החלה בשנת 1936 ונמשכה שלוש שנים.
בשנת 1939 עבר בית החולים למשכנו החדש - בית החולים הדסה הר הצופים.
בשנת 1970 הפך המקום למעונה של מכללת הדסה המכשירה סטודנטים בתחום הטכנולוגיה, התעשייה, המדע והכלכלה.
המכללה התפשטה בחלוף השנים אל שלושה מבנים נוספים באזור לכדי קמפוס אחד המשתרע מרחוב הורקנוס עד רחוב הנביאים, ומרחוב החבצלת עד רחוב הרב קוק.
בית החולים למחלות עיניים סנט ג'ון בירושלים הוא בית חולים ייעודי לרפואת עיניים (אופתלמולוגיה) בירושלים.
בית החולים נוסד ביוזמת חברי המסדר הבריטי המוקדש ליוחנן המטביל (מסדר סנט ג'ון) ופועל במימונם ותחת חסותם.
בין השנים 1882–1948 פעל בית החולים בקבוצת מבנים המשמשים כיום את מלון הר ציון ואת בית אות המוצר הירושלמי בדרך חברון.
לאחר 1948 עבר בית החולים למוריסטן שברובע הנוצרי בעיר העתיקה ומ-1960 פועל בית החולים בשכונת שייח ג'ראח שבמזרח ירושלים.
מסדר ג'ון הקדוש, שהוקם מחדש בראשית המאה ה-19 בבריטניה על ידי קתולים-אנגלים (ולאחר מכן סחף גם אנגליקנים רבים), ביקש לחדש את פעילות ההוספיטלרים בארץ הקודש.
המסדר זכה לכבוד ויוקרה, פטרונית המסדר הייתה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובנה, הנסיך מוויילס, אדוארד השביעי עמד בראשו.
כיוון שההוספיטלרים במאה ה-12 הקימו בית חולים במוריסטאן בעיר העתיקה החליטו גם חברי המסדר המודרני לפעול בשדה ההומניטרי בעיר.
העוני, הצפיפות והרמה ההיגיינית הנמוכה שאפיינו את ירושלים בשלהי המאה ה-19 באו לידי ביטוי גם ובעיקר במחלות עיניים, בהן בעיקר גרענת (טרכומה) לפיכך ביקשו אנשי המסדר להתמקד בנושא זה.
עוד בשנת 1876 ביקש שגריר בריטניה בקונסטנטינופול שיאתר עבור המסדר שטח אדמה בירושלים לשם הקמת בית חולים, אך הושב ריקם.
ההשתדלות הגיעה לשיאה ב-1881, עת ביקש הנסיך מווילס עצמו משגריר טורקיה בלונדון קרקע למטרה זו.
ב-24 באפריל 1882 הוציא לבסוף הסולטאן עבדול חמיד השני פירמן שאישר את בקשת המסדר.
בפגישת מועצת המסדר שנערכה בלונדון ב-7 ביולי 1882 הוחלט על הקמת בית-חולים ומרפאה למחלות עיניים בירושלים.
בפגישה זו נבחר גם הרופא ד"ר ג'ס ודל (Waddell) להישלח לירושלים בשליחות המסדר ולהוציא לפועל את התוכנית.
ודל הגיע לירושלים בדצמבר 1882 ועבד תחילה במרפאה במבנה שכור, עד להקמת מבנה הקבע של בית החולים.
עם הוודע דבר פתיחת המרפאה החלו חולים מכל הדתות והעדות לנהור למרפאה מדמשק, מעזה, מיפו, משכם ומכפרי השומרון, מצפת, מטבריה ואף מפטרה שבממלכת ירדן.
כעבור שישה חודשי פעילות דיווח ד"ר ודל כי ראה 6,318 חולים ומתוכם טיפל ב-1,952 בקצב יומי של כ-80 חולים ביום.
במהלך 1883 נעשו מספר ניסיונות לאתר מבנה או קרקע על ידי מזכיר המסדר, סר אדמונד לשמיר (Lechmere), והקונסול הבריטי בירושלים, נול טמפל מור (Moor).
לבסוף נמצא מבנה ובו מקור מים, שהיה קשור ככל הנראה לאמת המים שהוליכה מבריכות שלמה וששימשה בין היתר את הסביל שעל גשר בריכת הסולטאן.
המבנה הדו-קומתי הקיף חצר פנימית שקועה.
הוא מופיע בדגם ירושלים של סטפן אילש (שהוצג בתערוכה העולמית של וינה (1873)) ואינו מופיע במפת וילסון מ-1864, לפיכך העריך דוד קרויאנקר שהמבנה הוקם בין שנים אלה.
בינואר 1884 הוחלף ד"ר ודל על ידי ד"ר ג'ון ה' אוגיליוויה (Ogilivie).
חשיבותו של בית החולים הייתה קונצנזוס ירושלמי חוצה דתות ועדות.
בשנת 1886 התקיימה בבית החולים קבלת פנים בה השתתפו, בין השאר, מושל ירושלים ראוף פאשא, הפטריארך היווני-האורתודוקסי, הפטריארך הארמני והחכם באשי, הרב רפאל מאיר פאניז'יל, שהביעו כולם את הוקרתם למפעל החשוב.
לכך תרמה גם העובדה, שבניגוד למפעלי צדקה נוצריים אחרים, חברי המסדר לא עסקו כלל בהטפה מיסיונרית.
בשנת 1888 התמנה לרופא המנהל של בית החולים ד"ר ויליאם אדמונד קאנט (Cant), שישרת בו 23 שנים.
הוא הכניס את המוסד לתנופת שינויים וחידושים.
נוסף לו בור מים, בוצעה הרחבה ובמסגרתה נוספו אגף מרפאת חוץ ובית הרופא ונקבעו החלונות בצורת תלתן (בהם ניתן להבחין אף היום במפלס הרחוב).
בית הרופא נכלל כיום בשטח בית המלון ומכונה "הווילה".
בדו"ח מסוף שנת 1889 נמסר שמספר החולים שפנו לבית החולים עמד על 58,000, מתוכם 10,000 קיבלו טיפול ובוצעו 863 ניתוחים.
בשל עומס העבודה דרש ד"ר קאנט אחות ועוזר.
דוד ילין כתב על סדרי קבלת החולים המשונים:
במהלך מלחמת העולם הראשונה נסגר בית החולים, והצבא הטורקי השתמש במבנים כמחסני תחמושת.
עם כיבוש ירושלים בידי הבריטים השתכנה במבנה, שהטורקים ניסו לפוצצו ללא הצלחה, מפקדתו של המייג'ור גנרל ג'וֹן שֵיי (Shea), מפקד הדיוויזיה הלונדונית ה-60.
ב-26 בפברואר 1919 התקיים טקס חנוכתו מחדש של בית החולים, לאחר עבודות שיפוצים שארכו כשנה, במעמד אדמונד אלנבי ובכירי המסדר.
כמנהל בית החולים מונה קולונל ג'ון סטרטהרן (Strathearn) שכיהן בתפקידו עד 1941. הוא התלונן בפני ראשי המסדר על כך שהמקום צר מלהכיל את המתרפאים הרבים ואינו ערוך לשרת מאושפזים וחולי חוץ.
פתרון לבעיית המקום עלה כאשר הפטריארך היווני-אורתודוקסי הציע למסדר לחכור שטח אדמה ממול למבנה הראשי של בית החולים, ממערב לדרך חברון.
על שטח זה הוקם בין 1922 ל-1930 האגף החדש של בית החולים (כיום בית אות המוצר הירושלמי).
על תכנונו של האגף החדש, כמו על חידוש הבניין הקיים הופקד האדריכל קליפורד הולידיי שהסתייע גם באדריכל זולטן שמשון הרמט.
המבנה בנוי סביב חצר פנימית פתוחה, במתכונת חאן, האופיינית לירושלים של המאה ה-19, כיוון שחולים כפריים הגיעו לטיפול יומי והיו שוהים במקום שעות רבות עם ילדיהם.
החדרים שסביב החצר רבועים, והתקרות בנויות בצורת קמרונות צולבים.
הסגנון המזרחי משולב עם סגנון ששורשיו באדריכלות ימי הביניים - וחלק מהמבנה בנוי בצורת טירה אנגלית.
כמו המבנה הראשי, גם חזית המבנה החדש עוטרה בשלטי האצולה של האצילים שתרמו את הכסף שנדרש להקמת המבנה.
אחד מחדרי המבנה המעניינים ביותר הוא "החדר הארמני" – חדר שבשנת 1925 עוטר באריחי קרמיקה ארמנית בידי האומן הארמני דוד אוהנסיאן, ומהווה כיום מוקד עלייה לרגל לחובבי אומנות זו.
כמו כן הורחב בית החולים דרומה לאחר שניזוק ברעידת האדמה בארץ ישראל (1927).
האגף הדרומי שימש עבור מתרפאים פרטיים, פקידי ממשל בריטים, אזרחים זרים ואנשי כנסייה.
השלמת האגף הסתיימה רק ב-1941 והוא נפתח לציבור רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
בית החולים זכה לתמיכה של שלטונות המנדט ותרומות עבורו נאספו באירועים רשמיים כמו יום הולדת המלך.
כיוון שחלק מרכזי באתוס של המסדר היה הזיקה שלו למסדר ההוספיטלרים הקדום, ניסו חברי המסדר מאז ומתמיד לרכוש חלקה במוריסטן, באתר ברובע הנוצרי בו ניצב בית החולים של ההוספיטלרים.
בין השנים 1926–1930 ניהלו אנשי המסדר משא ומתן עם נציגי המשלחת הגרמנית (לה היה שייך חלק מהשטח שמדרום לכנסיית הגואל, מאז מסע וילהלם השני לארץ ישראל, 1898) והכנסייה היוונית אורתודוקסית.
לבסוף נרכשה עבור המסדר חלקה מאורכת, בצמוד לרחוב דוד (השוק).
לגברת ווטסון, אלמנתו של ד"ר צ'ארלס ווטסון מהאוניברסיטה האמריקאית בקהיר, שכיהן גם כיו"ר הנהלת בית החולים, היה בית מצידו השני של רחוב דוד, שנתרם עבור המסדר.
לפי דוחות בית החולים הייתה בירושלים עלייה ניכרת במקרים בשנים 1919 - 1920 כתוצאה מהרעב, הצפיפות, העוני והמגפות שנגרמו עקב התנאים הירודים ומלחמת העולם הראשונה.
פעילות המנדט הבריטי, שיפור התשתיות והמודעות ההיגיינית הצליחה להוריד את מקרי התחלואה באמצע שנות ה-20, אך ב-1927 עלה שוב באופן חד מספר הפונים לבית החולים.
לפי הדו"ח השנתי לאותה שנה, טיפל בית החולים בשנה זו ב-85,564 חולים.
רוב התחלואה נגרמה בשל סיבוכים של דלקת הלחמית, שנגרמו בשנות הבצורת בשנים אלה.
סטרטהרן דיווח כי עיקר הבעיה היא המחסור במודעות להיגיינה בכפרים הערבים-המוסלמים.
במושבות היהודים והנוצרים בעיות העיניים מסוג זה נדירות.
מחלקת הבריאות המנדטורית אימצה את המלצתו להקמת בתי ספר כפריים בהם ילמדו וידריכו את האוכלוסייה הכפרית בעיקרי ההיגיינה, בטיפול ביתי ראשוני ובסניטציה.
בית הספר הראשון, בשותפות בית החולים נפתח בבית סטרטהרן בעיר העתיקה, בסמוך לבית ווטסון.
לאחר הקמת מדינת ישראל, נותק למעשה בית החולים ממתרפאיו העיקריים, הערבים-המוסלמים מן העיר ומן הכפרים.
לפיכך עבר בית החולים לאזור המוריסטן, תוך שימוש בבית ווטסון ובית סטרטהרן הסמוכים ששימשו כמרפאה ומחלקת אשפוז בת 19 מיטות ובית סמוך לשער שכם, שנתרם על ידי ברטה ספפורד-וסטר, מן המושבה האמריקאית ששימש כמחלקת אשפוז נוסף (15 מיטות) ובו בוצעו גם ניתוחים.
במלחמת העצמאות היה המבנה במרכזה של זירת קרבות קשים.
הוא שימש כעמדה של כוחות ההגנה, והותקן בו רכבל הר ציון.
לאחר מלחמת העצמאות ננטש הבניין, שהיה סמוך מאוד לקו העירוני, מצדו הישראלי.
קונסוליה של בריטניה השתכנה בכמה חדרים של הבניין אך רובו נותר ריק וגופים שונים בקשו להשתמש בו.
בינתיים הבניין היה יעד לביזה והמקום היה לזירה לשני מקרי רצח בהם הורשעו אחים שנשכרו לשמור על הבניין.
בשנת 1951 פעל בבניין מוסד חינוכי בשם "מדרשת סיני" של צעירי אגודת ישראל.
אחד המדריכים במוסד, אליהו רפול הסתיר במוסד נשק של ברית הקנאים.
המוסד נסגר זמן קצר לאחר מכן ובחלק מהבניין שוכן המכון הגיאולוגי לישראל.
בשנת 1953 נוסדה בבניין בית החולים הישן ישיבת נתיב מאיר, אשר עברה לאחר מספר שנים למבניה הנוכחיים בשכונת בית וגן בירושלים.
בשנת 1964 נרכש המבנה על ידי מינהל מקרקעי ישראל אשר מכר את הבניין בשנת 1972 ליזם שתכנן להרוס את המבנה ואף הרס את המבנה הדרומי והמרכזי.
מאבק של ארגוני איכות הסביבה ותומכי שימור מבנים עתיקים הביא להצלת המבנה הצפוני ולשיקום המבנים כמלון בשנת 1986.
בית החולים נחנך במבנה מודרני ב-1960 וכולל 49 מיטות אשפוז, חדר ניתוח ומרפאות חוץ.
הוא ממשיך להגיש טיפול חינם לתושבי מזרח ירושלים, יהודה ושומרון ורצועת עזה ונתמך על ידי ארגוני סיוע שונים.
בבית החולים פועלת מחלקת הדרכה והוא מפעיל מרפאה ניידת לכפרים ומרפאות מסונפות בעזה, בחברון ובענבתא.
בית החולים עין גדי היה בית חולים ששכן ברחוב מזא"ה 10 בתל אביב.
הבניין, שתוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ בסגנון האקלקטי, נבנה בשנת 1922 כבית מגורים למשפחת ברסקי.
הבניין נמכר והוסב לשימוש כבית חולים בניהולו של ד"ר חיים (אמיל) שטיין.
הבניין עבר שינויים רבים ושימש בית חולים במשך עשרות שנים (בתחילה בית חולים עין גדי ולאחר מכן בית החולים הגריאטרי "הדר לזקן".
לבסוף הפך המבנה עם תוספות הבניה למבנה מגורים מעורב, במסגרת מיזם שימור מבנים (בניצוח האדריכלית ניצה מצגר סמוק) שהסתיים בשנת 2012.
בית החולים סנט מרי הוא בית חולים אוניברסיטאי ציבורי בשכונת פדינגטון ברובע וסטמינסטר שבלונדון, בירת בריטניה.
הוא ידוע בשל תגליות רפואיות חשובות שנעשו בו וכן בשל היותו מאז שנות השבעים מקום לידת רבים מבני משפחת המלוכה הבריטית.
בית החולים נוסד בשנת 1845. הוא כולל כיום 495 מיטות אשפוז.
בשנת 1874 סונתז לראשונה ההרואין במעבדות בית החולים על ידי הכימאי צ'ארלס רומלי אלדר רייט (Charles Romley Alder Wright).
בשנת 1928 התרחש בו גילוי הפניצילין על ידי אלכסנדר פלמינג, חתן פרס נובל לרפואה.
חברי סגל ידועים נוספים של בית החולים היו רודני פורטר (Rodney Porter) - חתן נוסף של פרס נובל לרפואה, ברנרד ספילסברי (Bernard Spilsbury), מחלוצי הרפואה המשפטית המודרנית, ואוגוסטוס וולר (Augustus Waller), מממציאי בדיקת האק"ג.
מעבדתו של פלמינג בבית החולים שומרה ומשמשת כיום כמוזיאון המוקדש לחייו ולמחקרו.
עד לשנת 1988 הפעיל בית החולים בית ספר לרפואה על שמו, במסגרת אוניברסיטת לונדון.
אז מוזג בית הספר עם בית הספר לרפואה של אימפריאל קולג'.
בוגר ידוע של בית הספר לרפואה הוא רוג'ר בניסטר, האצן הראשון שרץ מרחק של מייל אחד בפחות מארבע דקות.
מאז 2008 מנוהל בית החולים על ידי קרן אימפריאל קולג' של שירות הבריאות הלאומי של בריטניה, המנהלת ארבעה בתי חולים נוספים במטרופולין לונדון.
בית החולים מפעיל גם את אגף לינדו (Lindo), המספק את שירותי בית החולים במסגרת פרטית.
לידות בני משפחת המלוכה בבית החולים
באגף לינדו נולדו מאז שנות השבעים רבים מבני משפחת המלוכה הבריטית, וביניהם פיטר פיליפס ואחותו זארה פיליפס, ויליאם, נסיך ויילס ואחיו הנסיך הארי ולאחרונה הנסיך ג'ורג', הנסיכה שארלוט והנסיך לואי, ילדיו של הנסיך ויליאם.
ידוענים נוספים שנולדו בבית החולים הם המוזיקאי אלביס קוסטלו והשחקן קיפר סאת'רלנד.
בית החולים מאטר דאי (מלטית Sptar Mater Dei; אנגלית Mater Dei Hospital - מלטינית "אם האלוהים") הוא בית חולים כללי-אוניברסיטאי, השוכן בעיר מסידה, בצמוד ממערב לקמפוס אוניברסיטת מלטה, באי מלטה שבמלטה.
בית החולים הוא המוסד הרפואי המרכזי והגדול ביותר במדינה.
הוא נחנך ב-29 ביוני 2007, והחליף את בית החולים המיושן על שם לוקס הקדוש אשר נסגר.
עלות ההקמה המוערכת של בית החולים עמדה על 116 מיליון אירו, אך בפועל הגיעה ל-582 מיליון אירו.
המתחם משתרע על פני 250,000 מטר מרובע ובו 825 מיטות אשפוז ו-25 חדרי ניתוח.
ממערב לבית החולים נחנך בשנת 2015 בית החולים האונקולוגי על שם סר אנתוני מאמו (Sir Anthony Mamo oncology hospital) המחובר אליו באמצעות גשר להולכי רגל.
בית החולים מסונף לאוניברסיטת מלטה, ובשטחו שוכנות הפקולטות לרפואה ולמדעי הרפואה.
בית החולים השוכן במרכזו של האי, מקושר לכל נקודות היישוב באי באמצעות שירותי אוטובוס תכופים ותחנת האוטובוס שלו היא מהעמוסות במדינה.
בית החולים מאונט סיני (הר סיני; באנגלית: Mount Sinai Hospital) במנהטן, הוא בית חולים אוניברסיטאי מהגדולים והוותיקים ביותר בארצות הברית.
בית החולים נוסד בשנת 1852, בשם "בית החולים היהודי".
הוא ממוקם על גבולו המזרחי של הסנטרל פארק, על השדרה החמישית ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק.
בפועל כולל בית החולים קמפוסים במספר מקומות במטרופולין ניו יורק.
בבית החולים התמחו והשתלמו רופאים ישראלים רבים.
בשנים 1987-1986 הושאל פרופ' נרי לאופר מהמרכז הרפואי הדסה בירושלים לשם הקמת תוכנית להפריה חוץ-גופית בבית החולים.
בית החולים על שם שוויצר - בית חולים אשר פעל בטבריה בשכונת קריית שמואל, בין השנים 1930-1931 ו-1934-1955.
בית החולים נחנך במאי 1930. בבית החולים פעלו המחלקות הבאות: מחלקה פנימית, מחלקת ילדים ומאוחר יותר נוספה מחלקת יולדות.
בית החולים ע"ש פטר שוויצר
בעת תכנון שכונת קריית שמואל בטבריה הוקצה במקום מגרש לצורך הקמת בית החולים.
באפריל 1921 הונחה בקריית שמואל אבן הפינה לבית החולים שוויצר, בסיוע בני הזוג רבקה ופטר שוויצר אשר תרמו 25,000 דולר.
לאחר זמן קצר נפטר פטר שוויצר ורעייתו רבקה נרתמה להשלים את המלאכה.
ההסתדרות הציונית הדסה התחייבה לספק לבית החולים את העזרה הרפואית וחבר רופאים.
האדריכלים בנימין צ'ייקין וזליג אקסלרוד הכינו את התוכנית האדריכלית.
ב־1925 סיימו את עבודות התכנון, ונחתם חוזה עבודה עם חברת סולל בונה.
עלות הבניה הסתכמה ב-9,800 ל"ימ.
סגנון הבנייה של בית החולים היה שונה לחלוטין מסגנון הבנייה שרווח בטבריה באותה תקופה.
בית החולים נבנה ללא חדר מתים.
חברי אחוזת בית מחו על הכוונה להקים חדר מתים בסמוך למבנה מחשש לירידת ערך הבתים הסמוכים לבית החולים וכך נותר בית החולים ללא חדר מתים.
בנוסף, הוחלט לוותר על הקמת הקומה השנייה בשל העלויות הגבוהות.
הבנייה של בית החולים נסתיימה בשנת 1929. במאי 1930 נחנך בית החולים.
בין המשתתפים בטקס חנוכתו של בית החולים היו : הנרייטה סולד, הרמן שטרוק הד"ר חיים יסקי והקולונל ד"ר ג'ורג' הרון שכיהן כמנהל מחלקת הבריאות בממשל המנדט הבריטי בפלשתינה (ארץ ישראל).
בזמן חנוכתו הוצגו 12 אחיות מוסמכות אשר היו חלק מצוות בית החולים.
מנהלו הראשון של בית החולים על שם שוויצר היה הד"ר יעקב זס, אשר הוכשר לתפקיד בבית החולים הדסה בירושלים.
בית החולים נסגר לאחר כשנה, כשארגון "הדסה" לא הצליח להמשיך את התמיכה במוסד.
מחלקת הבריאות הממשלתית תכננה להקים במבנה בית החולים סנטוריום לחולי שחפת למורת רוחה של הקהילה היהודית בטבריה, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
כ-3 שנים נשאר בית החולים סגור.
בית החולים נפתח בשנית ב-24 ביולי 1934, לאחר השיטפון שפקד את העיר והיעדר היכולת להגיש סיוע רפואי ראוי נרתמו ועד הקהילה העברית, ועד השכונה ובסיוע הד"ר ראובן כצנלסון מנהלה של קופת חולים עממית.
פתיחת בית החולים התאפשרה הודות לתרומה בסך 1500 דולר של הדסה אמריקה.
בין האורחים שנאמו בטקס הפתיחה היו: משה בילינסון, אליעזר פרלסון.
בית החולים הוגדר כבית חולים עונתי לחברים שבאו לטיפול בחמי טבריה.
בית החולים פעל במתכונת לתת שרות למתרחצים ובשאר עונות השנה טיפל בחולים פנימים, כללים וילדים.
בנוסף, בית החולים התמחה בטיפול למחלת הראומטיזם.
בית החולים צויד ב-50 מיטות אשפוז, מהן 5 מיטות הוקצבו לאנשי המקום ו- 6 מיטות לקופת חולים עממית.
את המחלקה הפנימית ניהל במשך כ-3 שנים הד"ר מקס בוכמן לאחר ששב מגרמניה שם השתלם במחלות פרקים.
בנוסף, פעלה מחלקת יולדות בניהולה של הד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק.
בסוף 1939 החליטו מנהלי המוסדות הרפואיים בארץ ישראל, הסתדרות המדיצינית הדסה, קופת חולים של ההסתדרות הכללית, קופת חולים עממית ומחלקת הבריאות של הוועד הלאומי, לבחון מחדש את מצב האשפוז בגליל המזרחי.
הד"ר פנחס אפרתי מונה בשנת 1939 לארגן מחדש ולנהל את בית החולים ע"ש שוויצר, תחת פיקוח מוסדות אלו.
הד"ר אפרתי ניהל את בית החולים עד שנת 1949.
בין השנים 1940–1942 עבד בבית החולים הד"ר אהרון בלר, לפני יציאתו לארצות הברית להתמחות ב-נוירוכירורגיה.
במהלך מלחמת העצמאות סירבו בהגנה לאפשר לסגן מנהל "בית החולים שוויצר" יוסף מרגלית, להשתתף בקרבות, אבל הוא התעקש ליטול חלק במערכה על קרני חיטין.
כשמפקדי הכוח הבינו כי נקלעו למארב, הם הורו ללוחמים לסגת, אלא שמרגלית לא שמע את הפקודה ועד היום לא ברור מה עלה בגורלו.
בשנת 1951 נפתחה מחלקת הילדים על ידי הפרופ' סטנלי לוין.
כשבית החולים נסגר עבר לוין לבית החולים פוריה.
בשנת 1952 מונה למנהל מכון הרנטגן הד"ר אלפרד יונגמן.
בית החולים פעל עד שנת 1955.
בית החולים פוריה הוקם בשנת 1957 כתחליף לבית החולים על שם שוויצר ובית החולים ליולדות של הכנסייה הסקוטית ששכנו בטבריה.
במקום בו עמד "בית החולים על שם שוויצר" עומדים כיום שלושה מגדלי דירות נופש.
בית החולים עזרא הוא בית חולים בעיר קולקטה במערב בנגל שהודו, וחלק מהמכללה הרפואית קולקטה.
בית החולים עזרא נבנה על ידי הגברת מוזל א.ד.ג' עזרא.
הוא נפתח ב-1887, אך החולים התקבלו רק ב-9 באפריל 1888. הוא יועד תחילה לאוכלוסייה היהודית בעיר.
כיום, בית החולים עזרא אחראי למחלקות הבאות במכללה הרפואית:
המחלקה לרפואת אף אוזן גרון.
מחלקה לחולי איידס מכל רחבי בנגל המערבית.
בית החולים סנט מרי מגדלן בגלסטונברי בסאמרסט באנגליה נבנה בשנת 1310 על ידי מנזר גלסטונברי.
הוא מוגדר כבניין רשום מדרגה II*, והוגדר בחלקו כמונומנט רשום.
בית החולים נבנה לפני 1322 כבית מחסה לעשרה אנשים, יחד עם הקפלה על שם מרגרט הקדושה.
חלקים מהקפלה המקורית עדיין שרדו.
הקפלה הייתה צמודה לאולם בית החולים שנהרס לאחר פירוק המנזרים באנגליה.
יתרת הבניינים הם משלהי ימי הביניים, שמשערים שנבנו ב-1444.
בית חולים קודם שנתמך על ידי מנזר גלסטונברי העתיק את מקומו לאתר הנוכחי סביב 1250, וב-1460 הוא הוקדש למרים המגדלית הקדושה הפטרונית של חולי הצרעת.
במאה ה-16 הקפלה במבנה שימשה לתפילות לעילוי נשמת המתים (Chantry), ותמיכה כספית באחים ובכומר שפעלו במקום ניתנה על ידי המנזר עד פירוק המנזרים.
לאחר הפירוק ניתן המימון מהכתר האנגלי ומגזבר בתי החולים של המחוז.
גג האולם הגדול פורק והתאים משני הצדדים הוסבו לעשרה בתי מחסה בני שתי קומות.
בתחילת המאה ה-17 תוארו בתי המחסה כ"חרבים" וב-1703 אבדה התקרה לקפלה.
במאה ה-19 צומצם מספר תאי המגורים ונפתח מקום לכביסה משותפת.
הצד הדרומי של בתי המחסה נהרס בשנות ה-60 של המאה ה-20 ובאתר הוכנה גינה קהילתית ונבנו דירות לקשישים.
אחד מבתי המחסה שוחזר והוא פתוח לציבור.
קפלת האבן היא חדר בודד ופתוחה לתפילות או להגיגים.
בקפלה יש תמונות חדשות יחסית של מרים המגדלית ושל מרגרט הקדושה (St Margaret) שהקפלה קרויה על שמה.
חלון הקשת המחודדת המקורי חסום.
על הגג יש מגדל פעמונים קטן שנבנה אחרי שהקפלה הוקמה.
במגדל מתוארת דמותה של מרגרט הקדושה.
במגדל יש מקום לשני פעמונים, אחד מהם עדיין קיים.
בתי המחסה הם בני שתי קומות ולהם גג צפחה וניתן לבקר בבית לדוגמה.
בית החולים מודסלי הוא בית חולים פסיכיאטרי באזור דנמרק היל, בשכונת קמברוול שברובע סאת'ק בדרום לונדון.
מודסלי הוא המוסד הגדול בבריטניה להשתלמות בבריאות הנפש.
מודסלי שייך לתאגיד הבריאות tNHS & Maudsley של דרום לונדון והוא מסונף למכון לפסיכיאטריה, לפסיכולוגיה ולמדעי המוח של קינגס קולג' לונדון.
הוא משמש כחלק מהמרכז האקדמי למדעי הבריאות King's Health Partners, של המכון הלאומי לחקר הבריאות, והמרכז הביו-רפואי למחקר בבריאות הנפש.
בית החולים מודסלי מספק שירותים פסיכיאטריים בעיקר לתושבי הרבעים סאת'ק ולמבת' בלונדון אך גם לשאר תושבי הממלכה המאוחדת.
בשנת 1907 העניק הפסיכיאטר הנרי מודסלי (1918-1835) דמות מובילה בתחומו באנגליה הוויקטוריאנית מענק בשווי 30,000 לירות שטרלינג למועצת העיר לונדון לשם הקמת בית חולים פסיכיאטרי שנועד אך ורק למקרים חדשים ו"חריפים" (acute) של הפרעות נפשיות, וכן לטיפולים מרפאתיים ולהתמחות ומחקר.
בשם מודסלי, אשר נשאר אנונימי בשלב הראשון, ניהל את המשא ומתן עם העירייה שותפו הנוירולוג פרדריק ווקר מוט.
הרעיון נולד אחרי ביקור של מוט בקליניקה הפסיכיאטרית של אמיל קרפלין במינכן, שהצטיינה באותה תקופה בתנאים מתאימים להתמחות.
צפי ההוצאות עלה ל-70,000 לירות שטרלינג, והעירייה הסכימה לתרום מחצית מסכום זה וכמו כן לכסות את עלויות האשפוז (עבור כל מיטה) שעמדו להיות כפולות מאלו שבבתי המחסה הגדולים.
בית החולים זכה גם לשרותי מעבדה פתולוגית שהועברה לשם מבית החולים קלייברי שנוהל על ידי מוט.
המיקום - ממול לבית החולים קינגס קולג' בדנמרק היל בקמברוול- נבחר באפריל 1911 ובניית בית החולים הסתיימה בשנת 1915. הפרלמנט הבריטי הוציא היתר, למוסד החדש לקבל מטופלים בהסכמה בלי לתייג אותם כ"בלתי שפויים", כמו כן הורשה בית החולים לגבות תשלומים מחולים אמידים כדי לממן את הטיפול בחולים הנזקקים.
בית חולים נוירולוגי צבאי 1919-1915
עם זאת, בגלל המלחמה בניין בית החולים הופקע החל משנת 1916 על ידי משרד המלחמה הבריטי ושימש כבית חולים נוירולוגי צבאי Neurological Clearing Hospital, חלק מבית החולים הכללי 4 של לונדון.
בימי המלחמה במעבדת בית החולים עבד הנוירולוג הרומני גאורגה מרינסקו.
באותה תקופה אושפזו בבית החולים חיילים נפגעי הלם קרב ("הלם פגז" כפי שכונה אז) ו"נאורוזות מלחמה" כמו שיתוקים פונקציונליים, נויראסתניה, היסטריה, וכן פסיכוזות קצרות.
מקרים חמורים פוסט טראומתיים היו מועברים לבית החולים הצבאי ספריגפילד בוואנדסוורת', בעוד שמקרי אי שפיות היו מועברים לבית החולים נטלי או לבית החולים הצבאי נפסברי.
ב-1916 המלך ג'ורג' החמישי והמלכה ביקרו אצל החיילים המאושפזים.
בסך הכל עד 1917 התקבלו לאשפוז 185 חיילים ו-18 קצינים נפגעי הלם קרב, "נויראסתניה" והפרעות פסיכיאטריות חריפות.
אחרי המלחמה בשנים 1919–1920 למשך 18 חדשים שימש הבניין את משרד הרווחה הבריטי ("משרד הגמלאות").
הוא סיפק אז עדיין טיפולים לווטרנים של הצבא שסבלו מ"נויראסתניה".
אחר כך חזר בית החולים לרשות עיריית לונדון ונפתח חגיגית בינואר 1923 תחת השם "בית החולים מודסלי".
ב-1915 המחיר למיטה היה 485 לירות, עלות הטיפולים כוסתה ברובה על ידי מועצת העיר לונדון.
תושבים מחוץ ללונדון היו חייבים לשלם 5 לירות שטרלינג לשבוע.
בית החולים נפתח בעיקר למקרים של נוירוזות, פסיכוזות קלות והתמכרויות.
בית החולים מודסלי- החל מ-1923
בבניין בן 3 קומות שוכנו המנהלה, בית מרקחת, ספרייה, חדרי אנשי הצוות והמעבדה המרכזית, בהמשך גם המרפאה עם כניסה נפרדת.
בשני בניינים אחרים בני 3 קומות המחוברים זה לזה בגשרים, נמצאו שש מחלקות האשפוז : שתיים לאבחון והשגחה בקומת קרקע ובקומות, ארבע מחלקות פתוחות ובהן 144 מיטות - 72 לנשים ו-72 לגברים.
בכל מחלקה היו 24 מיטות, סלון וחדר אוכל.
בסלון הושבו שולחנות וכיסאות ופסנתר כנף.
לכל סלון היה גם בלקון משלו.
מאוחר יותר, חדרי הצוות הוסבו לחדרים עבור 13 מטופלים פרטיים.
חלק מהאחיות ועובדי המשק הורשו לגור מחוץ לבית החולים, דבר כזה שהיווה תקדים.
מנהלו הראשון היה הפסיכיאטר אדוארד מפוד'ר, בעוד שפרדריק גולה ירש ממוט את ניהול המעבדה הפתולוגית.
שניהם הסתייגו מסיווג המחלות של קרפלין ואימצו גישה יותר פרגמטית ואקלקטית לגבי האטיולוגיה והטיפול .
במחלקת הילדים מיסודו של ויליאם דוסון עבדה בשנים 1923–1927 הפסיכיאטרית מרי ברקאס
בשנים שבין מלחמות העולם נערכו בבית החולים מודסלי מחקרים רחבים שבו נוסו הורמונים שהופקו מרקמות של בעלי חיים, גם במנות קטנות לצורך מילוי מחסורים משוערים וגם במנות ענק כ"טיפולי הלם" - כמו "הטיפול בהלם אינסולין" .
כמו כן נוסו חומרים פסיכואקטיביים ושיטות טיפול רבות במסגרת מה שכונה "ניסויים שלא בכפייה".
באחד מהם היה מעורב כמתמחה ואחר כך כרופא זוטר ויליאם סארגאנט השנוי במחלוקת בדבקותו בטיפולים בהלם אינסולין ובטיפולים פיזיולוגיים אחרים.
בתקופת הקמת בית החולים, כלל הצוות הרפואי ,פרט למנהל, עוד 4 רופאים בכירים, ו-6 עוזרים קליניים ללא שכר.
הצוות הסיעודי של בית החולים כלל אחות ראשית, סגנית האחות הראשית, שש אחיות מוסמכות ו-19 אחיות מעשיות בעלות לפחות שלוש שנות השתלמות בבית חולים כללי.
בעבודתם נעזרו האחיות ב-23 מתלמדות וב-12 אחים גברים.
בית החולים זכה לפרסום כמקום טוב להתמחות לאחיות והגיעו אליו גם מתמחות מאמריקה.
האחיות נדרשו לא רק לערוך תצפיות על החולים ולטפל בהם, אלא גם לבצע בדיקות וטיפולים מיוחדים.
למשל, הן ערכו את מרבית המבחנים פסיכומטריים השגרתיים, עבדו גם כסייעות במעבדות וכמדריכות בריפוי בעיסוק.
בשנת 1931 נבנה ביתן נוסף עם 18 מיטות לחולים רועשים ויותר עמידים לטיפול.
היו בו מיטול מרושתתות מגבילות, קירות שם היו מזכוכית משוריינת והרצפה מגומי.
הפורום הממשלתי המפקח Board of Control העיר שתנאים אלה אינם מתאימים לאשפוז מרצון.
בית החולים השיב שזה חלק מחבילת טיפול אליה הסכימו המאושפזים.
לבסוף ניתנה הסכמה לכך אולם עד אפריל 1939 המיטות המגבילות הוסרו.
בשנת 1924 הוקם בית הספר לרפואה של בית החולים מודסלי שהפך למוסד אקדמי בעל שם.
ב-1932 נשכרה זמנית בבית החולים הסמוך קינגס קולג' מחלקה פסיכיאטרית פתוחה שסייע בסטאז' הפסיכיאטרי של הסטודנטים לרפואה.
ב-1932 תיאר אותו מפות'ר כ"בית הספר העיקרי להתמחות ברפואת הנפש באנגליה".
בית החולים נאבק על קבלת סבסוד מהמועצה למחקר רפואי לצורך עריכת מחקרים ופיתוח בית הספר, ובשנת 1938 זכה למענק משמעותי מהקרן רוקפלר האמריקאי.
מרפאה לפסיכיאטריית ילדים הוקמה בשנת 1928 בניהולו של סגן המנהל ויליאם מודי.
בשנים 1920–1930 מספר הפציינטים גדל במהירות והצריך בניית אגפים חדשים - יחידה מוגנת (שהושלמה ב-1931) ושל המרפאה (הושלמה ב-1933).
האחרונה הייתה למרפאה הפסיכיאטרית הגדולה בכל הממלכה.
באולם שלה התקיימו הרצאות, קונצרטים, ריקודים ומופעי קולנוע,
ב-1937 כלל בית החולים 235 מיטות, כולל במחלקה הנוספת מבית החולים קינגס קולג'.
הצלב האדום הבריטי ניהל בבית החולים ספרייה מיועדת לחולים, כמו כן פעלה בו מחלקה לריפוי בעיסוק .ב-1938 הוקם ביתן לילדים עם מרפאת ילדים צמודה.
מספר החולים המאושפזים הגיע אז ל-260
מפוד'ר וסגנו אוברי לואיס תמכו בזמנם ברוח התקופה "עקירות אאוגניות" של חולי נפש או בעלי פיגור שכלי ובשנת 1932 המליצו עליהן בפני ועדת ברוק.
לואיס היה חבר בחברה האאוגנית ובשנת 1934 טען בפרק ספר שכתב, שהיה "מלא הערצה לעבודה הנעשית בגרמניה" בתחום.
אמנם אחרי ריבוי החוקים הנאציים בגרמניה הסתייגו האאוגניסטים הבריטים מהשילוב של טיפול וענישה.
בית החולים מודסלי שמר על קשריו עם גרמניה הנאצית וקיבל בהשתלמות בו זמנית מומחים פרו-נאצים ומהגרים יהודים, זאת בעזרת קרן הקהילייה הבריטית ואחרי שנת 1935 בעזרת קרן רוקפלר.
בשנות ה-1930 ביקר אליוט סלייטר במינגן לעיתים חוזרות ותרם תרומות לחגיגות לכבודג האאוגניסט הנאצי ארנסט רודין.
בשנת 1936 התמנה אוברי לואיס כמנהל בית החולים.
באותה תקופה פיתח המוסד גישה ששילבה ניסויים מעשיים עם ספקנות אינטלקטואלית.
אחרי פריצת מלחמת העולם השנייה תחת איום ההפגזות האוויריות הגרמניות, נסגר בית החולים וצוותו התחלק בין שני מקומות:בית החולים חירום שנפתח זמנית בבית הספר מיל היל בצפון לונדון ובית החולים לחירום בלמונט בסוטון, מחוז סארי.
הצוות חזר למודסלי בשנת 1945 וב-1946 בית החולים נפתח מחדש.
בינואר 1947 נפתחה גם המחלקה לאשפוז ילדים.
ב-1948התחבר בית החולים מודסלי עם בית החולים המלכותי בד'לם כשותפים בשרות הלאומי לבריאות NHS.
בספטמבר 1977 נפתח בדנמרק היל 111 ההוסטל הבריטי הראשון לחולי נפש בעלי מהלך חלה כרוני והנזקקים למידה של תמיכה מתמדת.
ב-1982 עם הארגון מחדש של שרותי בריאות הנפש, בית החולים המלכותי בת'לם ובית החולים מודסלי הפכו ל"רשות המיוחדת לבריאות : הרשות לבריאות של בתי החולים בת'לם ומודסלי" - the Bethlem Royal Hospital and Maudsley Hospital Health Authority
בשנת 1994 יחד עם בית החולים המלכותי בת'לם הפך בית החולים מודסלי לחלק מהתאגיד Bethlehem and Maudsley NHS Trust.
תקציב התאגיד היה 80 מיליון לירות שטרלינג.
ב-1998 מנה בית החולים מודסלי 198 מיטות, מתוך 497 של התאגיד.
בשנת 2000 שני בתי החולים התארגנו מחדש בתאגיד שנקרא SLaM - South London and Maudsley NHS ושקיבל מעמד של NHS Foundation Trust
בשנות ה-1960 תקפה קבוצה מבית החולים מודסלי את השימוש בליתיום בהפרעות אפקטיביות.
בראשה עמד אוברי לואיס עצמו, שקרא לטיפול בליתיום "נונסנס מסוכן" ועמיתיו טענו שהטיפול אינו יעיל.
מאוחר יותר תוארו טענותיהם כ"חסרות יסוד מוצק" וכמדירות תכשיר טיפולי מועיל.
התאגיד מנהל אחד המרכזים הבודדים בבריטניה העוסקים במחקר ביו-רפואי בתחום בריאות הנפשץ
המרכז שקם ביוני 2009 מנוהל בשותפות עם המכון לפסיכיאטריה של קינגס קולג' לונדון, והוא ממוקם בעיקר בקמפוס של בית החולים מודסלי מימונו בא מהמכון הלאומי למחקרי בריאות NIHR
בית החולים והתאגיד שהוא חלק ממנו מספק שרות פסיכיאטרי גם באבו דאבי.
בית החולים במדיה התקשורתית והאמנותית
2013 - עם הסדרה התיעודית "בדלם" בערוץ 4 הבריטי שיתף פעולה גם התאגיד South London and Maudsley NHS Foundation Trust.
הפרק הסופי "התמוטטות" (Breakdown) התמקד במטופלים המבוגרים יותר, לרבות אלו שהתאשפזו במחלקה הפסיכוגריאטרית של בית החולים מודסלי.
בית החולים מפורסם גם הודות ליוזמה לפרסם לספר הדרכה לטיפולים בפסיכיאטריה Maudsley Prescribing Guidelines
המופיע כל כמה זמן בהוצאת Wiley Blackwell
יחד עם בית החולים בת'לם מודסלי מוציא גם ספר לימוד לעקרונות ולשיטות של הסיעוד הקליני הפסיכיאטרי.
הנרי מודסלי - פסיכיאטר, המייסד, נפטר לפני פתיחת בית החולים לציבור
בית החולים סיינט תומאס הוא בית חולים אוניברסיטאי גדול של שירות הבריאות הלאומי במרכז לונדון, אנגליה.
מצויות בו 840 מיטות אשפוז.
זהו אחד המוסדות המרכיבים את מרכז הבריאות האקדמי.
מבחינה אדמיניסטרטיבית מהווה חלק מנאמנות קרן NHS של גאי וסיינט תומאס, יחד עם בית החולים של גאי ובית החולים של קינגס קולג' הוא מספק את לימודי הרפואה המתקדמים של בית הספר לחינוך רפואי בלונדון של קינגס קולג' ומתמחים בו עובדי רפואה רבים.
בית החולים מספק שירותי רפואה מאז המאה ה-12. בעבר פעל ברובע סאת'ק, ומאז 1871 ממוקם ברובע למבת'.
זהו אחד מבתי החולים המפורסמים ביותר בלונדון, הקשורים לשמות כמו אסטלי קופר, ויליאם צ'סלדן, פלורנס נייטינגייל, לינדה ריצ'רדס, אדמונד מונטגומרי, אגנס אליזבת ג'ונס וסר הרולד רידלי.
בית החולים מהווה נקודת ציון בולטת בלונדון בשל מיקומו בגדה הדרומית של נהר התמזה מנגד לבניין הפרלמנט.
ניתן להגיע אל בית החולים מתחנת הרכבת התחתית ווסטמינסטר (בהליכה של 10 דקות מגשר ווסטמינסטר), תחנת ווטרלו (תחנת הרכבת התחתית והרכבת הלאומית, גם במרחק הליכה של 10 דקות) ותחנת הרכבת התחתית למבת' צפון (עוד 10 דקות הליכה).
ב-6 באפריל 2020 אושפז ביחידה לטיפול נמרץ, ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון, שנדבק בקורונה במהלך התפרצות נגיף הקורונה בבריטניה ומצבו הוחמר.
"מוזיאון פלורנס נייטינגייל", המנציח את פועלה של מייסדת מקצוע הסיעוד המודרני ומפתחת הסטטיסטיקה, ממוקם בשטח בית החולים, באזור שממול לכניסה אליו.
בית החולים על שם מנחם בגין הוא מיזם להקמת בית חולים בקריית אתא, עליו החליטה ממשלת ישראל השלושים וארבע.
בית החולים עתיד להקרא ע"ש ראש ממשלת ישראל השישי מנחם בגין, והוא צפוי להחליף את המרכז הרפואי כרמל במתן שירותים לאוכלוסיית הצפון ומטרופולין חיפה.
האישור הראשוני להקמת בית החולים ניתן על ידי משרד הבריאות כבר בשנת 2000. בדצמבר 2013 אושרה תוכנית המתאר המחוזית.
באוקטובר 2014 הציג משרד הבריאות תוכנית להוספת מיטות אשפוז ברחבי ישראל, במסגרתה הוצג בית החולים שאמור להיבנות על בסיס בית החולים "בני ציון" שיועבר מחיפה.
באוקטובר 2019, אישרה הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור את "תמ"ל 1025", תוכנית לפיתוח קריית אתא בהיקף 6,600 דונם הכוללת הקמת 15,700 יחידות דיור, בהן דירות לזוגות צעירים ו-1,400 יחידות לדיור מוגן שיוקמו במהלך עשר שנים.
התכנית מהווה הרחבה צפונית לעיר בהתאם לתוכנית המתאר המחוזית של מחוז חיפה ותוכנית המתאר המקומית.
בתוכנית נכללת הוספת דרך מהירה, הכוללת נתיב רכבת קלה, שטחי מסחר, פארק עירוני ותוכניות להקמת מוסד להשכלה גבוהה.
היקף שטחי המסחר יגיע ל-1.2 מיליון מ"ר.
מלבד ההרחבה המתוכננת, התחייבה רשות מקרקעי ישראל להשקיע בשיקום השכונות הישנות בקריית אתא ולהקים בהן מבני ציבור לשימוש התושבים.
בתכנון ההרחבה השתתפו רשות מקרקעי ישראל, משרד הבריאות, משרד התחבורה ועיריית קריית אתא.
על פי התכנית, ימוקם בית החולים בסמוך לצירי תנועה ראשיים בהם רכבת קלה עתידית שתחבר את חיפה ונצרת.
הוא יכלול כ-970 מיטות אשפוז אשר מתוכן יוקצו מיטות לבית חולים גריאטרי ובית חולים פסיכיאטרי.
התכנון האדריכלי נעשה בידי "דב קורן אדריכלים".
הקמת בית החולים תבוצע בשלושה שלבים כאשר בכל שלב יתווספו מחלקות ומיטות אשפוז במרכזים שייבנו, יוקמו מרפאות ומכונים רב-תחומיים.
בעת השלמת הבנייה, יעמוד השטח הבנוי של בית החולים על 428 אלף מ"ר במגרש של 150 דונם.
בית החולים יכלול מרפאות ומכונים רפואיים רב-תחומיים, יחידת שירותי רווחה וייתנו בו גם שירותים פרא-רפואיים.
בנוסף ייבנו מגורי סגל בית החולים ומרכז החלמה למטופלים וקרובי משפחה.
לצד בית החולים יוקם מוסד אקדמי שישתף עימו פעולה ללימוד, מחקר רפואי וטכנולוגי.
בית החולים צפוי לשרת כ-650 אלף תושבים החיים במזרח מטרופולין חיפה משפרעם ועד כרמיאל.
ב-20 בפברואר 2020 הונחה אבן הפינה.
ב-2 במרץ 2020, חתם משרד האוצר עם רשות מקרקעי ישראל על הסכם גג בגובה 3 מיליארד שקלים.
בשנת 2023 הודיע משרד הבריאות שמרכז רפואי כרמל בחיפה צפוי לעבור למתחם בית החולים בגין והורה לשירותי בריאות כללית להציג תוכניות לוגיסטיות למעבר.
בית חולים ניקולאי הוא אחד מבתי החולים הוותיקים בעיר סנקט פטרבורג.
בית החולים ממוקם במחוז פטרודבורץ ומעניק טיפול ליותר מ-200,000 תושבי מחוז פטרודבורץ, סטרלנה ולומונוסוב, כמו גם תושבים ומבקרי העיר סנקט פטרבורג.
הוא פועל ברציפות מאז 1802. בבית החולים עובדים יותר מ-900 אנשי רפואה המומחים במתן טיפול רפואי מתקדם.
בית החולים עדי נגב – נחלת ערן הוא בית חולים שיקומי, הממוקם בכפר השיקומי עדי נגב במועצה אזורית מרחבים.
עם פתיחתו בשנת 2022, הוא בית החולים השיקומי הראשון שפועל באזור הנגב.
עלות הקמת בית החולים נע בין 160 מיליון שקלים לבין 180 מיליון שקל שמומנו על יד ממשלת ישראל ועמותת עדי.
בשל מיקומו המרוחק ממרכזי הערים ובמטרה להקל על גיוס הצוות הרפואי, יוקם לצד בית החולים יישוב קהילתי בשם דניאל, שצפוי לאכלס כ-600 משפחות שחלקן יהיו חלק מכוח האדם במקום.
בית החולים פועל בשיתוף פעולה אקדמי עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-2014 אישרה ממשלת ישראל השלושים ושלוש את הקמת בית החולים.
ב-3 בינואר 2017 הונחה אבן הפינה של מבנה בית החולים, בנוכחות אשת נשיא המדינה, נחמה ריבלין, ראש המועצה האזורית מרחבים שי חג'ג' וכן יו"ר הכפר השיקומי עדי נגב, דורון אלמוג.
בנובמבר 2018 החלו עבודות יישור הקרקע במקום.
בנייתו החלה בינואר 2019 בתוך הכפר השיקומי עדי נגב והוא מכיל 108 מיטות אשפוז שיקומיות.
בבית החולים מחלקות אורתופדית ונוירולוגית, מכונים לריפוי בעיסוק ופיזיותרפיה ומרכז מחקר והוראה.
חצי מהמחלקה הנוירולוגית מוגנה מפני פגיעות טילים ואף הוקמה מנהרה ממוגנת במתחם בית החולים.
ב-12 באפריל 2022 נפתח בית החולים.
בית החולים סן ונסן דה פול (נקרא גם סנט וינסנט ו-בית החולים הצרפתי) הוא בית חולים בנצרת.
בית החולים הוקם בשנת 1898 בידי האחות סיון (Sion), מארגון בנות הצדקה "Filles de la Charité" שאותו ייסד בצרפת האב ונסן דה פול ב-1629. בית החולים הוקם בסמוך לבית החולים האנגלי.
בעת פתיחתו כלל 17 מיטות אשפוז בלבד.
הוא נפתח לציבור באופן רשמי בשנת 1910.
בית החולים הצרפתי קיבל את כינויו בתקופת שלטון העותמאנים בארץ ישראל, במטרה לזכות בתמיכת שלטון צרפת, שבאה לידי ביטוי ברופאים צרפתים רבים שביקרו בו.
ביניהם היה ד"ר פול פלסייר, רופא מנתח שנשלח לבדוק את בתי החולים במזרח התיכון, ולאחר שביקר בו מספר פעמים, מונה למנהלו הרפואי (בשנים 1964 עד 1989).
בתקופה זו גם הוחלט על פתיחת מחלקת רפואת ילדים ועל פיתוח בית היולדות כדי להפוך את בית החולים למרכז לטיפול באם ובילד.
בשנות ה-70 פעל במקום גם בית ספר לאחיות סיעודיות.
בבית החולים מחלקות רבות ובהן מחלקת נשים, תינוקות ופגים, מכון להתפתחות הילד, רפואת עיניים, חדרי ניתוח ומחלקה גריאטרית סיעודית.
בשנת 2015 מונה ד"ר נאיל אליאס למנהל בית החולים.
במאי 2017 שופצה הכניסה לבית החולים, ונחנך בו בית מרקחת חדש.
בית החולים סנט ג'וזף הוא בית חולים בירושלים, שהוקם בשנת 1956 ביוזמת מסדר האחיות סנט ג'וזף, כתחליף לבית החולים הצרפתי סן לואי שנותר בצידה הישראלי של ירושלים המחולקת.
מסדר האחיות סנט ג'וזף של ההתגלות הקים ב-1851 את בית החולים סן לואי סמוך לחומת העיר העתיקה.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבע קו הגבול בין ישראל לירדן סמוך לבית החולים, הוא נותר בצדו הישראלי קרוב לקו העירוני, ונמנעה הגישה אליו לתושבי העיר העתיקה ומזרח ירושלים.
לכן הוחלט להקים בית חולים חדש במזרח העיר בשכונת שייח' ג'ראח.
הקמת בית החולים החלה בשנת 1954 והבנייה הושלמה בשנת 1956. מסדר האחיות הוקם כדי לשרת את העניים וחסרי הכול, לספק עזרה לכול חולה ללא הבדל דת או גזע, מין או תרבות, סגנון חיים או מצב כלכלי.
ובית החולים משרת את כל מי שפונה אליו.
מסדר האחיות סנט ג'וזף משרת גם במקומות אחרים בישראל כגון רמלה, יפו, נצרת, אבו גוש, אעבלין, ופסוטה, ובשטחי הרשות הפלסטינית: שכם, רמאללה ובית לחם.
חלק מתקציב בית החולים מומן מתרומה שנתית של ממשלת ארצות הברית, אך בספטמבר 2018 החליט הנשיא דונלד טראמפ לקצץ יותר מ-20 מיליון דולר מהתמיכה האמריקאית שניתנה לבתי החולים הערבים במזרח ירושלים, כולל לסנט ג'וזף.
כן תורמים לבית החולים איחוד האמירויות הערביות, עומאן, הוותיקן, וארגוני צדקה בצרפת.
במהלך מגפת הקורונה בית החולים סנט ג'וזף היה הראשון במזרח ירושלים שפתח מחלקת קורונה.
כמחווה של רצון טוב, בערב יום העצמאות ב-28 באפריל 2020, פנה ראש העירייה משה ליאון לחיל האוויר וביקש לשנות את המסלול של מטס חיל האוויר כאקט הצדעה לאנשי הרפואה, כך שיחלוף גם מעל סנט ג'וזף בנוסף לבתי החולים הדסה ושערי צדק.
בשיא המגפה, בינואר 2021, המשיך בית החולים סנט ג'וזף להיות בית חולים העיקרי בו טופלו חולים ממזרח ירושלים.
ב-13 במאי 2022, יצאה מבית החולים הלווייתה של שירין אבו עאקלה, עיתונאית ערבייה פלסטינית שעבדה ברשת אל-ג'זירה, ונהרגה מירי בעת שסיקרה עם צוות החדשות שלה עימות בין פלסטינים חמושים במחנה הפליטים ג'נין.
המשטרה התעמתה עם המלווים ושוטרים תקפו את נושאי הארון באלות ורימוני הלם, תקרית שזכתה לגינוי נרחב ברחבי העולם.
בבית החולים 73 מיטות, שלושה חדרי ניתוח, מחלקת רדיולוגיה, אולטרה סאונד, יחידה לטיפול נמרץ, מחלקת כירורגיה כללית, מחלקה נוירולוגית, מחלקה אורולוגית, מחלקת רפואת אף אוזן גרון, מחלקה גניקולוגית ומחלקת לב וכלי דם.
בית מרקחת ומעבדה הפועלת 24 שעות ביממה.
בית החולים מציע גם שירותים שונים במסגרת הקהילה.
חדר הלידה של בית החולים דוגל בלידה טבעית, לרבות לידה במים.
בית החולים ממקום בחלקה הצפוני של שכונת שייח ג'ראח, במתחם הנמצא בין הרחובות, דרך שכם, ראע'ב נשאשיבי וקלרמון גנו.
אזור זה יועד למתחם של מוסדות ציבור ובתי חולים, על פי תוכנית בניין עיר לירושלים שהכין האדריכל הבריטי הנרי קנדל, בשנת 1944. בצדו השני של רחוב נשאשיבי הוקם גם בית החולים סנט ג'ון, מצדו השני של רחוב קלרמון גנו הקימה ממשלת ירדן בית חולים ממשלתי.
לאחר מלחמת ששת הימים החליטה ממשלת ישראל להפקיע את רוב המתחם והקימה בו את קריית הממשלה - מזרח ירושלים.
בית החולים הממשלתי הירדני הועבר לרשות משטרת ישראל והפך לחלק ממתחם המטה הארצי.
מגרש ריק צמוד לבית החולים, בפינת הרחובות קלרמון גנו ודרך שכם, שיועד במקור להרחבת מבנה בית החולים סנט ג'וזף, נמסר בשנת 1997 לתנועת ההתיישבות אמנה.
לאחר מאבק משפטי ממושך שנכשל נגד ההפקעה, חנכה "אמנה" במגרש בניין משרדים המשמש כמטה שלה.
בית החולים מרב היה בית חולים פרטי בבת ים אשר הוקם בשנת 1972 בשדרות העצמאות 67 בבת ים על ידי הגינקולוג ד"ר מרדכי פז והיה קרוי "בית חולים סינופסיס".
בבית החולים פעלו מכון גסטרואנטרולוגי, מכון שמיעה, מכון עיניים, מרפאת כלי דם, מכון דופלר וכן מכון לטיפול בהשמנת יתר.
בבית החולים מרב ביצעו ניתוחים בכירורגיה כללית, כירורגיה בריאטרית, אורתופדיה, אורולוגיה, אף אוזן גרון, גינקולוגיה וכירורגיה פלסטית.
בשנת 2007 נפתחה שלוחה לכירורגיה במרכז תל אביב.
בשנת 2009 סינופסיס החזיקה בבית חולים ומרכז רפואי בבת ים, שכוללים ארבעה חדרי ניתוח ומחלקת התאוששות, מחלקת אשפוז, וכן מכונים רפואיים: מכון גסטרו וקולונוסקופיה, מכון אולטרה סאונד, מכון רנטגן ושיקוף, מכון ממוגרפיה, מכון עיניים, מכון שמיעה ודיקור מי שפיר.