tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנגד יש הסוברים שמספיק ניקוי והשריה בסבון או חומר ניקוי דומה ולאחריו שטיפה במים זורמים.
קיים גידול מיוחד של כרובית טרייה ומוקפאת על ידי מספר חברות המשווקות ירקות ללא חרקים.
המילה "כרובית" היא חידוש של אליעזר בן-יהודה והיא קרובה למילים הערביות "קרנביט" (قرنبيط) ו"קנביט" (قُنَّبِيط).
באנגלית כרובית נקראת "cauliflower" והיא מגיעה מהמילה האיטלקית "cavolfiore" שמשמעותה "פרח הכרוב".
המילה האיטלקית מגיעה מהמילים "caulis" (כרוב) ו-"flōs" (פרח) בלטינית.
כרובי הוא שמה של בובה מתוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" שהופקה במקור לערוץ PBS ושודרה בישראל בגרסה הישראלית לתוכנית בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1983–1987. התוכנית שודרה בשידורים חוזרים בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
את דמותו של כרובי בגרסה הישראלית דיבב ישראל גוריון ולאחר מכן דיבבו אותו אייל לוי ויואב היימן.
לאחרונה חזר כרובי בגרסה החדשה של התוכנית בערוץ הופ!.
מקור השם בגרסה הישראלית ככל הנראה על בסיס הדמיון בין ראש הבובה לכרוב.
כרובי הוא מפלצת חביבה בעלת פרווה כחולה, אף אדום או ורוד וקול צרוד אשר מנסה ללמד את הצופים מושגים שונים בדרך הומוריסטית ומצחיקה.
לאורך הסדרה כרובי עובד במקצועות שונים כגון: מלצר, גיבור על, איש מכירות, מאמן ועוד.
לאורך הסדרה היו לכרובי יחסים עם מספר דמויות קבועות שהופיעו בקטעיו.
אמו של כרובי דומה לו במראה, אך היא יותר נמוכה ממנו, יותר שמנה ממנו, האף שלה בצבע כתום, ובנוסף היא מרכיבה משקפיים, לובשת שמלה ויש לה שיער חום.
בתחילת קטעיו עם קרמיט הצפרדע, נוהג כרובי לפעמים להסתער על קרמיט ולתת לו מכה "חברית" מאחור, כשבאחד הקטעים קרמיט בעצמו עושה את אותו הדבר לכרובי.
בקטעים אחרים בכיכובם של השניים כרובי הופיע כסוכן מכירות אצל קרמיט בביתו, כשהוא מוכר דברים שהם חסרי תועלת עבור קרמיט, כגון מחמם אוזניים (לקרמיט אין אוזניים).
בקטעים אחרים, שבהם קרמיט מלמד לכתוב אות באנגלית בעזרת אצבעו, כרובי מגיע ומתרשם מהאות על ידי השמעת מילה שמתחילה באותה אות (לדוגמה: כשקרמיט לימד לכתוב את האות M, כרובי הגיב בצליל הרושם "מְּמְּם").
בראיון שנתן בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל בשנת 2005, אמר כרובי שקרמיט הוא חברו הטוב ביותר.
בקטעים עם מלקוש הקוסם כרובי שימש מתנדב קבוע, ולאחר מכן ניסה את הקסם בעצמו ללא הצלחה.
בקטעי המסעדה הוא מסעיד באופן קומי לא מוצלח את מיסטר ג'ונסון, בובת אדם כחול בעל שיער ראש ושפם בצבע חום או שחור, אשר משמש לקוח קבוע במסעדה של איציק (צ'רלי במקור).
מיסטר ג'ונסון מופתע לגלות אותו כמעט בכל מקום בילוי שאליו הוא מגיע, ואף בביתו כמברק מזמר וכמוכר פאות נוכריות.
כרבולת מקרינה (שם מדעי: Onobrychis cornuta, נקראת גם כַּרְבּלֶת קוֹצָנִית) היא מין של צמח פורח ממשפחת הקטניות.
תפוצתו משתרעת מהטאורוס עד הרי ההימלאיה ומקווקז עד החרמון.
מקור השם: פירוש שם הסוג המדעי "מאכל חמורים", משום שמינים רבי משמשים כנראה מזון לב"ח.
השם העברי מרמז לצורת הפירות של המינים הגדלים בארץ, הנושאים תוספות דמויות כרבולת.
בן-שיח קוצני נשיר, דמוי חצי-כדור, היוצר כר צפוף וקוצני.
העלים מנוצים, העלעלים מעטים (11-5), צרים-סרגליים, ובשל צורת ההסתעפות של הענפים נראים הקוצים דו-קרניים (ומכאן נגזר תואר המין).
כרי הכרבולת הגדלים בגבעות מוכות רוח פורחים רק בצד המוגן מהרוח.
לעיתים החלק הפונה לצפון-מערב יבש לגמרי והחלק שמולו מלבלב ופורח.
צבע פרחיו המרובים אדום לילך ולהם סירת כותרת קטועה.
הפרחים בעלי פספוס עדין של קווי אורך בהירים, המגוון את הופעתם הארגמנית הכללית.
התרמיל מעט כדורי, גודלו 12-5 מ"מ.
gongylodes), או קוֹלְרַבִּי, הוא זן ירק חד-שנתי מהמין כרוב הבר, בסוג כרוב שבמשפחת המצליבים.
מקור השם קולרבי מגרמנית: Kohlrabi (שמשמעותו כרוב לפת).
השם הגרמני הוא התאמה של השם האיטלקי cavolo rapa בעל המשמעות הזהה.
גודלו של כרוב הקלח הוא כ-10 ס"מ, ומשקלו 150 גרם.
החלק הנאכל בו הוא התעבות של הגבעול.
הצמח מבשיל כחודשיים לאחר הזריעה, ועמיד לחודש נוסף לאחר מכן.
בתחילת גידולו נראה כרוב הקלח דומה מאוד לכרובית, לברוקולי או לכרוב הגינה.
הוא נקטף בשלב מוקדם יותר בהשוואה לזנים אחרים במין הכרוב, אחרת יהפוך לסיבי, וטעמו יאבד מעדינותו.
ירק גדול מדי הוא לרוב סימן לכך שנקטף מאוחר מדי.
כרוב הקלח דל בקלוריות אך מכיל ויטמינים רבים, במיוחד ויטמין C, וכן ויטמינים B1, B2, B6 וחומצה פולית.
הוא מכיל מינרלים רבים, ובהם זרחן, אשלגן, ברזל, סידן, מגנזיום ונחושת.
ישנם כמה זנים בקבוצת כרוב הקלח, שבחלקם צבע הקליפה סגול.
בכל הזנים פנים הירק ירוק בהיר נוטה לצהוב.
כרוב הקלח ניתן לאכילה טרי או מבושל.
הוא דומה בטעמו לליבת הכרוב או לגבעול הברוקולי, אם כי טעמו מתוק ומתון יותר.
המידע הכתוב הראשון שקיים על הקולרבי הוא מאיטליה במאה ה-16. הבוטנאי מטיולי כתב בשנת 1554 ש"הקולרבי הגיע לאחרונה לאיטליה".
עד סוף המאה ה-16 נפוץ הקולרבי למדינות נוספות באירופה וכן באגן הים התיכון.
כרוב סיני הוא מושג קולינרי, המתייחס לשתי קבוצות שונות של זנים תרבותיים השייכים לאותו המין אליו גם משתייכת הלפת (Brassica rapa).
הקבוצות שונות מאוד אחת מהשנייה ומהלפת, ולכן יש המעדיפים לא לכלול את שתיהן במושג כרוב סיני.
הכרוב הסיני מגודל בסין מזה ששת אלפים שנה.
זרעי הצמח נמצאו בכלים שנחפרו מתקופת האבן החדשה בבאנפו.
כבר במאה החמישית לספירה היה הכרוב הסיני חלק יומיומי מהתפריט הדרום-סיני.
הרוקח לי שיזן, בן תקופת שושלת מינג, חקר את הכרוב הסיני ותכונותיו המועילות בכתביו.
באותה עת התפשטו שטחי גידול הצמח מדלתת היאנגצה לאזורי צפון סין, עד אשר היבולים בצפון היו כה גדולים שיוצאו בתעלה הגדולה לג'ג'יאנג ואף גואנגדונג.
הירק התפשט מסין לקוריאה, והפך בה לירק הבסיס במאכל הנפוץ קימצ'י.
בתחילת המאה ה-20 הגיע הירק ליפן על ידי חיילים ששבו לאחר שנלחמו בשטחי סין במלחמת רוסיה–יפן.
משפחת זנים זו מזכירה את כרוב הגינה, אך עלי הנאפה עדינים יותר וצורתו מוארכת.
הוא משמש למגוון שימושים קולינרים, כגון סלטים, מליות לכיסונים, הקפצה ועוד.
בקוריאה הוא משמש להכנת קימצ'י וביפן להכנת חמוצים יפניים.
בגלל דמיונו הרב לכרוב, זן זה לרוב נקרא כרוב סיני בארץ.
מין זה אינו יוצר "ראשים" אלא מאופיין בצרור עלים כהים המזכירים במידת מה את החרדל או הסלרי.
זן זה נפוץ בדרום סין ובארצות דרום מזרח אסיה ובשנים האחרונות גם בישראל.
עליו עדינים ועסיסיים וטעמם מזכיר את טעם הלפת.
את הזן זה נהוג לאכול בעודו טרי או לחלוט לזמן קצר ולהוסיף למנות מרק או איטריות.
ניתן גם להשתמש בו להכנת ציר.
נפוץ במיוחד במטבח דרום מערב סין, לדוגמה בסצ'ואן ובווייטנאם.
כרוב (שם מדעי: Brassica) הוא סוג צמחים בעלי פרחים במשפחת המצליבים.
סוג הכרוב נחשב לחשוב שבסוגים של המצליבים, והוא כולל 37 מינים אשר רבים מהם מגודלים חקלאית למטרות מאכל ומספוא.
הוא כולל בין השאר את כרוב הגינה, כרובית וכרובים מוכרים אחרים, לפתות ואף מינים הנחשבים כחרדל בר.
מיני הסוג גדלים ברחבי אירופה, המזרח התיכון ואזורים ממוזגים באסיה.
גרעינים של ירקות מסוג הכרוב הם המקור השלישי בחשיבותו לשמן צמחי אחרי סויה וכותנה.
היצרניות הגדולות של זרעי כרוב עבור שמן הן הודו, סין וקנדה.
התפוקה הגבוהה ביותר של זרעי כרוב מושגת בצרפת, גרמניה ובריטניה ומגיעה ל-300 ק"ג לדונם, יותר מפי שניים מהתפוקה בקנדה ובאוסטרליה.
בישראל גדלים בר ארבעה מינים של כרוב: לפתית, כרוב החוף, כרוב כרתי וכרוב שחור.
לצורכי חקלאות מגודלים בארץ מינים ותת-מינים רבים של כרוב הגינה ולפת, כגון כרוב אדום, כרוב ניצנים, כרוב סיני ועוד.
גידול הכרוב הוא התשיעי בגודלו מבין הגידולים החקלאיים בארץ.
כַּרַג' () היא עיר הבירה של פרובינציה אלבורז בצפון איראן.
העיר שוכנת באזור הרי אלבורז בגובה 1,312 מטרים מעל פני הים כ-42 ק"מ מערבית לבירה טהראן.
אוכלוסיית העיר מונה 1,592,492 בני אדם על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 והיא העיר הרביעית בגודלה באיראן אחרי טהראן, משהד ואספהאן.
ההיסטוריה של העיר כרג' החלה בתקופת ימי קדם.
עדות להנחה זו היא מקדש תח'ת-י רוסתם השוכן בעיר, אשר נבנה בתקופת האימפריה הפרתית, על ידי מאמיני דת הזורואסטריות.
בשנת 2013 שטח של העיר הוקטן ועל שטחים שהוצאו משיפוט העיר הוקמה בין היתר עיר פרדיס.
ארמון סולימאניה – נבנה בשנת 1810 כבית הקיץ של שאהזאדה סולימאן, מושל כּרמאנשאה.
כיום משמש המבנה את הפקולטה לחקלאות של אוניברסיטת טהראן.
ארמון מֹרְוואריד – שוכן בפרוור מֵהְרשַהר, נבנה בשנות השבעים של המאה העשרים עבור שמס פהלווי, אחותו של מוחמד רזא שאה פהלווי.
המבנה עוצב על ידי האדריכל ויליאם ווסלי פיטרס מקרן פרנק לויד רייט.
העיר מחולקת למספר אזורים עיקריים:
יתרונה הכלכלי של כרג' הוא הסמיכות שלה לבירה טהראן, והמיקום שלה על עורקי תחבורה (כבישים מהירים וגם מסילות רכבת) של ייצוא וייבוא מוצרים בין טהראן לים הכספי.
כלכלתה נשענת בעיקר על עיבודים חקלאיים, מפעלים כימיים ומפעלים לייצור דשנים.
כרג' מאופיינת במזג אוויר קריר יחסית לחום הרב השורר בבירה הסמוכה.
מדי שנה יורדים בעיר בממוצע 260 מ"מ של גשמים.
כּימיא עליזאדה – (ילידת 1998) לוחמת טאקוונדו שזכתה במדליית ארד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
פאטמה אח'תסארי – ילידת 1986. משוררת איראנית, שנידונה ל-99 מלקות בעוון התנהגות בלתי מוסרית ופשעים כנגד המשטר.
היא עזבה את איראן במהלך 2016.
סעיד כמאלי דהקאן – עיתונאי.
זכה בתואר "העיתונאי השנה" לשנת 2010.
עלי כרימי – (יליד 1978) כדורגלן עבר
כרבולת (שם מדעי: Onobrychis, מנוקד: כַּרְבֹּלֶת) הוא סוג של צמח בתת-משפחת הפרפרניים, הכולל כ-150 מינים.
למינים הגדלים בארץ ישראל פרי אופייני המזכיר בצורתו כרבולת של תרנגול, ומכאן שמו העברי של הסוג.
הצמח מוכר גם בשם פוקת היחפים בשל נוהגו להינעץ בכפות רגליהם של ההולכים ברגליים יחפות.
סוג זה מונה כ-150-130 מינים של עשבים ושיחים.
תפוצתו באירופה, צפון ומזרח אפריקה, ומזרח אסיה.
בארץ ישראל מיוצג הסוג על ידי 9-6 מינים.
סוג זה נמנה עם שבט המשנציים.
סוג זה מונה שיחים ובני-שיח קוצניים, כדוגמת כרבולת מקרינה, וכן עשבוניים האופייניים לתצורת צומח פתוחה כדוגמת המין כרבולת מצויה.
צורת הפרי הכרבולתית מאפשרת ליחידת התפוצה להיתפס בפרוות יונקים וכך הצמח מופץ למרחקים.
כמובן שתכונה זו היא לרועץ עבור אדם המתהלך יחף, ונעיצתו בעור מכאיבה.
מכאן כמה כינויי גנאי שניתנו לצמח, כדוגמת 'פוקת היחפים' בגרסה הספרותית, ו'אייכמן' בגרסה העממית יותר.
יש לציין שצורת הכרבולת אינה אופיינית לכל המינים בסוג.
פריחתם של המינים מתרחשת באביב ובתחילת הקיץ.
הפרחים מואבקים על ידי דבורים שונות.
פירוש השם הלטיני, Onobrychis, הוא 'מאכל חמורים', בשל היותו צמח מספוא טוב, כמו פרפרניים אחרים.
המין העיקרי המשמש למספוא הוא 'כרבולת בקייתית' - 'Onobrychis viciifolia'.
שמם האנגלי העממי הוא Sainfoin.
מקור שם זה בצרפתית - ופירושו 'קש בריא'.
עלי סוג זה מנוצים - כלומר, מחולקים לעלעלים רבים הערוכים משני צידי העורק הראשי של העלה.
פרח הכרבולת אופייני למשפחה, צבע כותרתו לרוב בגווני סגול-ורוד והפרח נישא על עוקץ ארוך (עוקץ הפרח הוא כינוי לאיבר הנושא אותו מן הגבעול).
פרי הכרבולת מאופיין בדופן קשיחה מאוד שאינה נפתחת - תכונה שמבדילה אותו מסוגים אחרים במשפחה, ואחראית בין השאר לאופן הנביטה של הצמח.
צורת הפרי פחוסה, עגולה או חצי עגולה, כאשר למינים רבים צורת פרי עדשתית אופיינית, ולמינים רבים צורת פרי כרבולתית.
פירותיהם של כל המינים מגוממים.
לרוב המינים שמופיעים בארץ ישראל צורת פרי כרבולתית.
הגדרת המינים נעשית על פי צורת הפרי.
כאמור, הפרי אינו נפתח, וגם כשהצמח נמצא בשלב של פריחה והפצת פירות, עקירת הצמח תגלה את פרי צמח האם, ותאפשר את הגדרת המין.
תכונה זו מצפינה בחובה גם את מנגנון הנביטה המיוחד של הכרבולת.
במינים רבים, גודל הזרעים אינו אחיד.
בשנה הראשונה לאחר חניטת הפרי, במידה שהתנאים החיצוניים יאפשרו זאת - מבחינת משקעים ואקלים, ינבוט הזרע הגדול.
'מד הגשם' של הצמח הוא הדופן הקשיחה - רק כמות גדולה של משקעים תחדור אל קליפת הזרע, ותאפשר את תחילת הנביטה.
כך, ינבטו הזרעים הבאים לפי הסדר, בעונות שונות - דבר שיבטיח את המשך קיום המין, גם במקרה שהתנאים החיצוניים לא ייטבו, ולא יאפשרו חניטת פירות.
מידע נוסף אודות מנגנוני נביטה של צמחים באזורים יובשניים ניתן לקרוא במאמרו של אבי שמידע 'הקזינו בבורסת האקולוגיה' .
כרוב ממולא הוא מאכל נפוץ במטבחים רבים העשוי עלי כרוב ממולאים בתערובות שונות.
נחשב תמיד למאכל עממי בשל הזמינות והעלות הנמוכה של הכרוב.
המילוי משתנה ממקום למקום, אך בעיקר מבוסס על אורז או בשר טחון.
בשר בקר, כבש או חזיר הם הנפוצים ביותר למילוי.
לעיתים קרובות התערובת מכילה גם בצל, גזר, וביצים.
להכנת כרוב ממולא משתמשים בעלים של כרוב הגינה גדולים ושלמים.
העלים עוברים ריכוך על ידי חליטתם, יציקה של מים רותחים או הקפאתם במקפיא, ממולאים בתערובת המילוי, מגולגלים ומבושלים על כיריים או בתנור.
לבישול מתווסף לעיתים רוטב עגבניות.
לצד התבשיל מגישים לעיתים שמנת חמוצה, יוגורט או מיונז.
במטבחים השונים רבים גרסאות רבות ושונות למילוי, לרוטב ולתוספות.
כרוב ניצנים או "כרוב בריסל" (שם מדעי: Brassica oleracea Gemmifera) הוא זן של כרוב הבר (Brassica oleracea), מין במשפחת המצליבים.
זנים אחרים של אותו המין הם כרוב הגינה, ברוקולי וקולורבי.
כרוב הניצנים מתאפיין בממדיו הקטנים (קוטר של 2.5–4 ס"מ), הוא צומח על גבעולים ארוכים, שעל כל אחד מהם צומחים 20–40 כרובים.
מבחינת ערכו התזונתי, כרוב הניצנים עשיר בוויטמין K, בוויטמין C, בחומצה פולית ובסיבים תזונתיים.
אבותיו הביולוגיים של כרוב הניצנים בויתו ככל הנראה ברומא העתיקה.
כרוב הניצנים כפי שהוא היום גודל לראשונה כנראה במאה ה-13 בבלגיה של היום, ולכן שם הצמח במספר שפות מתייחס לעיר בריסל, בירת בלגיה (למשל: באנגלית Brussels sprout, בספרדית Coles de Bruselas, באיטלקית Cavolini di Bruxelles, בטורקית Brüksel lahanası בפולנית Kapusta brukselska ובצרפתית Chou de Bruxelles).
כרוב ניצנים (כמו גם ברוקולי) מכיל סולפוראפן (Sulforaphane), כימיקל אשר מיוחסות לו יכולות אנטי-מיקרוביות (Antimicrobial), אנטי-סוכרתיות (Anti-diabetic) ואנטי-סרטניות.
בישול של כרוב הניצנים מפחית את רמתו של הסולפוראפן אך באידוי, אפייה, טיגון או הכנה במיקרוגל רמתו נשמרת גבוהה.
כרוב הניצנים הוא גם מקור ל-Indole-3-carbinol - חומר שמגביר תיקון של DNA וייתכן שחוסם את גדילתם של תאים סרטניים.
כרוב הבר (שם מדעי: Brassica oleracea) הוא מין בסוג כרוב ממנו בויתו ירקות שונים, בהם כרוב הגינה, כרובית, קולורבי וברוקולי.
כרוב הבר הוא צמח רב שנתי הגדל פרא באזורי חוף בצפון ספרד, מערב צרפת ודרום בריטניה.
לכרוב הבר עלים חלקים אפורים והוא מוציא פרחים רק לאחר כמה שנים בהן הוא צובר חומרי תזונה.
מכרוב הבר בויתו שבע קבוצות של זנים:
קבוצת איטליקה (Italica) ובה ברוקולי
קבוצת אלבוגלברה (Alboglabra) ובה ברוקולי סיני
קבוצת אצפלה (Acephala) ובה כרוב עלים (ידוע גם בשם "קייל")
קבוצת בוטריטיס (Botrytis) ובה כרובית
קבוצת גונגילודס (Gongylodes) ובה כרוב הקלח (קולרבי)
קבוצת גמיפרה (Gemmifera) ובה כרוב ניצנים
קבוצת קפיטאטה (Capitata) ובה כרוב הגינה
המגוון הגדול של צמחים שביותו מצמח אב יחיד, משמשמים לשם הדגמה של כוחה של ברירה מלאכותית ליצור מגוון ביולוגי, וכן כרקע לנושא מורכב יותר של לימודי אבולוציה המתקיימת עקב ברירה טבעית.
כרוב הג'יידיט (בסינית: 翠玉白菜; בפין-יין: Cuìyù Báicài) או כרוב ג'יידיט עם חרקים הוא פסל ג'יידיט מגולף בצורת ראש כרוב סיני עם ארבה וחרגול מוסווים בעלים.
פסל זה הוא חלק מאוסף מוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי בירת טאיוואן.
ג'יידיט הוא מינרל מקבוצת הקלינופירוקסן והוא נחשב כסוג של ירקן – אבן חן יקרה למחצה.
לירקן יש מעמד מיוחד בתרבות הסינית, אף שהסינים לא הכירו את הג'יידיט בטרם החל יבוא שלו מבורמה בתחילת המאה ה-19 (תקופת שושלת צ'ינג).
אבן הירקן בה גילפו הסינים קודם לכן הייתה בנויה מהמינרל נפריט.
קשיותו של הג'יידיט נעה בין 6 ל-6.5 בסולם מוס, ולכן גילוף בו תובע כמות ניכרת של זמן ומאמץ.
כתוצאה מכך נדרש עקרון מנחה של תכנון קפדני, במטרה ליישם את המאמץ הקטן ביותר על-מנת להגיע לתוצאה הטובה ביותר.
הגישה האמנותית הנובעת מעקרון תכנוני זה היא התאמת תכונות החומר, כלומר: אימוץ התכונות הטבעיות של החומר – דוגמת צורה או צבע – במטרה להגיע לתוצאה הרצויה, ובכך לחסוך זמן ומאמץ.
המפתח להצלחת עיקרון זה הוא איזון בין המאפיינים הטבעיים לאפקטים מלאכותיים.
תגליף "כרוב הג'יידיט" הוא דוגמה טובה לעבודה על-פי גישה זו.
החלקים הלבנים והירוקים של פיסת הג'יידיט, הדרגות השונות של שקיפות והברק הטבעי שלה עוצבו לצורות חיות של עלי הכרוב הסיני ושל החרגול והארבה המסתתרים בין העלים.
הכרוב הסיני הלבן מסמל את טוהרהּ של כלה.
החרקים המגולפים בפסל – חרגול וארבה – ידועים ביכולת הרבייה שלהם ומהווים סמל לפוריות וברכה לריבוי בנים לכלה הטרייה.
הפסל – שבו מגולמים עושר חומרי, אמנות נשגבת ורמז מבשר-טובות – מבטא את ההרמוניה האסתטית של שלושתם, והופך אותם לבעלי ערך רב יותר.
"כרוב ג'יידיט עם חרקים" אינו הכרוב היחיד באמנות הסינית.
קיימים פסלי וכלי כרוב נוספים שגולפו בג'יידיט בתקופת שושלת צ'ינג.
הפסל שיצר את "כרוב הג'יידיט" אינו ידוע.
התגליף הוצג במקורו בכניסה לארמון יונג-הו (Yung-ho, "שלום נצחי") בעיר האסורה בשנת 1889, כחלק מהנדוניה של ג'ין פיי (Jin Fei) – פילגשו בת ה-15 של הקיסר גוואנגשו (光绪帝, 1871–1908) שעברה להתגורר בארמון באותה שנה.
התגליף היה אחד מתוך כ-1.17 מיליון פריטים באוסף מוזיאון הארמון בעיר האסורה.
בשל סכנת הפלישה היפנית בשנת 1933 פונו מרבית הפריטים החשובים מהאוסף, והוחזרו לנאנג'ינג בתום מלחמת העולם השנייה.
אולם, כאשר החל להתחוור לממשלה הלאומנית שהקומוניסטים עומדים לנצח במלחמת האזרחים הסינית, הוחלט להעביר את הפריטים החשובים ביותר – בהם "כרוב הג'יידיט" – למוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי.
"כרוב הג'יידיט" נחשב ליצירת מופת, גם מפני שהוא בולט במסורת ארוכה של יצירת שלמוּת אידיאלית בגילוף ירקן, וגם בגלל גילו הצעיר – יחסית לפריטים אחרים באוסף.
הפסל נחשב לאחד משלושת הפריטים החשובים ביותר באוסף, לצד "אבן בשר החזיר" – פסל קטן שגולף מג'ספר מפוספס, ו"מאו גונג דינג" – קדירת ארד גדולה ששימשה לצורכי פולחן, שניהם משושלת צ'ינג.
"כרוב הג'יידיט" היה המועמד המוביל לתואר "האוצר הלאומי" בסקר מקוון שנערך בשנת 2011, על-אף מחלוקת שהתעוררה שנתיים קודם לכן, כאשר נודע כי עותקים שלו שנמכרו בחנות המזכרות יוצרו בסין ולא בטאיוואן.
מחלוקת זו הובילה להעלאת הצעת-חוק כי כל המזכרות הנמכרות על ידי סוכנויות ממשלתיות ייוצרו בטאיוואן.
כרוב עלים (שם מדעי: Brassica oleracea acephala; ידוע גם בשמות קֵייל או עלי כרוב מסולסלים) הוא תת-מין של כרוב הבר.
זהו ירק בעל עלים ירוקים או סגולים, ולאותו סוג משתייכים גם כרוב הגינה, כרובית, ברוקולי, כרוב הקלח (קולרבי), לפת, לפתית ועוד.
זנים מתורבתים מסוימים של כרוב עלים נפוצים כירק מאכל, ואילו זנים מתורבתים אחרים נפוצים כצמח נוי.
כרוב העלים הוא ירק העשיר במיוחד בבטא-קרוטן, ויטמין K, ויטמין C, וסידן.
נהוג להגישו מטוגן או כתוספת בשייק.
לירק טעם דומה לכרוב או לברוקולי, אך טעמו מריר מהם.
לכרוב זה מקום מרכזי במטבח הגרמני בצורתו המבושלת, וכן הוא נפוץ בשנים האחרונות בארצות הברית כחטיף או תוספת לסלט או לשייק.
כרבולתן הסלעים (שם מדעי: Rupicola peruvianus) הוא עוף טרופי כתום החי באמריקה הדרומית ביערת ובמורדות הרים וצוקים.
הוא שייך למשפחה דרום אמריקאית הנקראת קוטינגיים.
זוהי הציפור הלאומית של פרו.
בנוסף הוא חי בוונצואלה, אקוודור, קולומביה ובוליביה.
אצל ציפורי ג'ונגל אלה ישנה דו צורתיות זוויגית גדולה: אצל הזכר חלק הגוף הקדמי כתום עז, כולל הכרבולת על ראשו, שהעניקה לו את שמו.
חלק הגוף האחורי שחור והכנפים אפורות בחלקן העליון.
הזכרים מתחרים בתצוגות ראווה על העצים בניסיון למשוך את הנקבות ולהזדווג עם כמה שיותר מהן.
הנקבות מטפלות בביצים ובגוזלים לבדן.
הכרבולתן ניזון בעיקר מפירות, אך צד גם חרקים, זוחלים קטנים ואפילו עכברים.
הוא עוף בינוני שיכול להגיע ל-32 ס"מ ולמשקל 235 גרם.
כְּרוּב כְּרֵתִי (שם מדעי: Brassica cretica) הוא בן-שיח בסוג כרוב במשפחת המצליבים.
הפרח בעל 4 עלי כותרת בצבעי צהוב-חיוור חרדלי ויוצרים דוגמת צלב.
עלי הכותרת הם בגודל 1.5–2 סנטימטרים.
העלים גדולים, מכחילים, בעלי שפה משוננת ומסורגים (עלה אחד בכל פרק).
העלים מכוסים בשעווה, ובסיס הצמח מעוצה.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה ובארץ ישראל הוא פורח רק בהר הכרמל באזור נחל מערות בקרקעות סלעיות ולא מלוחות.
הצמח התגלה בנחל המערות ב-1979 על ידי חוה להב, במצוק הצפוני של הנחל.
בעולם הוא פורח גם באזור יוון ואייה, בהם כרתים, שהעניק לו את שם המין.
כַּרְבּוֹלָנִיִּים (שם מדעי: Aploactinidae) הם משפחת דגי גרם מסדרת העקרבנונאים החיים בטבע בימי האזור האינדו-פסיפי במים רדודים בקרבת החופים עד עומק 100 מטרים.
אורכם מגיע ל-20 סנטימטרים בממוצע והם בעלי מבנה המותאם לישיבה על קרקע הים והמתנה לטרף בהסוואה.
שמם ניתן עקב הבליטה הגדולה מעל ראשם שצורתה מזכירה כרבולת ומתפשטת לרצועת סנפירים לאורך הגב ועד לזנב.
פיהם גדול ובעל מכסה זימים מגודל היכול להיפער במהירות כדי לחטוף דג קטן או סרטן שעובר בסביבתם.
כמה חוקרים מאחדים את המשפחה עם בני משפחת האבנוניים שכמותה מצוידים בקוצים ארסיים בסנפיריהם.
חוקרים אחרים מאחדים אותם עם הטטררוגיים.
כרבולת היא איבר בשרני המצוי מעל ראשם של מיני תרנגולאים כמו תרנגול הודו, פסיונים, ובעיקר אצל תרנגול הבית.
הכרבולת מצויה הן אצל זכרים והן אצל נקבות, אך גדולה יותר ובעלת צבע עז יותר בזכרים.
צבע הכרבולת אדום עד כתום, בהתאם למין והגזע, כשאצל כמה גזעים (למשל גזע ה-משי וSebright) צבע הכרבולת יכול להגיע לצבע שחור ואף סגול.
בנוסף לכרבולת, יש לתרנגול דלדל (Wattle) אדום, שהוא איבר דומה לכרבולת אך המצוי מתחת לפניו של התרנגול.
מבחינה פזיולוגית ייתכן שתפקידם של איברי הכרבולת והדלדל לסייע בקירור בעל-החיים, על ידי יצירת משטח שבו זורם דם במארג נימים המשתרגים קרוב לפני העור ומאפשר לחום עודף להיפלט לסביבה, בדומה לתפקידם של תנוכי האוזן הגדולים אצל הפיל.
יחד עם זאת, במהלך ההתפתחות האבולוציונית של התרנגולאים התפתחו ככל הנראה הכרבולת והדלדל אצל הזכרים לכדי מבנה גדול יותר בעל צבע עז ובולט במטרה משנית להציג לנקבות את הכשירות והחוזק של הזכרים, מאחר שזכרים חולים או חלשים יהיו בעלי כרבולות ודלדל צבעוניים פחות.
תצוגה זו, שמטרתה ליצור רושם אצל הנקבה שלזכר יש תכונות טובות אותם תוכל להוריש לצאצאיה, מצריכה השקעת משאבים ביולוגיים נוספים מצד הזכר ומפחיתה את יכולת ההסתתרות שלו מפני טורפים ומהווה לכן דוגמה לעקרון ההכבדה.
בעולם הצומח ישנם כמה צמחים בעלי פרחים או פירות דמויי כרבולת.
הצמח כרבולת הוא דוגמה אחת לכך וקיבל את שמו בגלל הדמיון של פירותיו לכרבולת התרנגול מבחינת צורתם (אך לא מבחינת צבעם).
מבנים דמויי כרבולת בולטים אצל מיני עופות נוספים כמו כרבולתן הסלעים ועוד קוטינגיים, עגור כרבלתי, מיני קונדוריים, ברווז כרבולי ועוד.
גם אצל בעלי חיים שאינם עופות ישנן כרבולות למשל בני משפחת האיגואניים, הבסיליסקיים ולטאות מקרינות, דגים מהמשפחה כרבולניים, שפתוניים (המין Coris picta) ועקרבנוניים, וגם לכמה מהדינוזאורים היו כרבולות גדולות כמו למשל לבני משפחת ההדרוזאוריים.
כרואגורם הוא הר בגובה 674 מטרים במחוז דניגול, אירלנד.
הר זה הוא ההר הגבוה מבין הרי הערימה הכחולה (או "קרוהאגורמס") וההר השלישי בגובהו במחוז.
ב־31 בינואר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, התרסק מטוס סנדרלנד של חיל האוויר המלכותי על ההר.
שבעה אנשי חיל האוויר מטייסת 228 נהרגו.
על מורדות ההר ניתן עדיין לראות את הריסות המטוס.
בשנת 1988 הוצג שם לוח זיכרון.
כרדלה הוא כפר פלסטיני קטן בנפת טובאס, 13 ק"מ צפונית-מזרחית לטובאס, בצמוד לברדלה במערב ועין אל-בידה במזרח.
הכפר ממוקם בגובה נמוך של 99 מטר מתחת לפני הים.
בעקבות הסכמי אוסלו הוגדר שטח הכפר כשטח C (שליטה ישראלית מלאה).
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 503 תושבים בשנת 2017.
כרדלה הוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20. המייסדים היו חברי שבט דראע'מה (الدراغمة") מטובאס שעבדו כחקלאים וגידלו בעלי חיים.
לאחר מלחמת העצמאות ב-1948, הגיעו למקום פליטים מאזור עזה.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, כרדלה עברה לשליטה ישראלית.
שטח הכפר היה בעבר כ-3,000 דונם.
מיד לאחר מלחמה, ב־1 באוגוסט 1967, הופקעו מהכפר תשעה שטחים לצורך אימונים, כולם לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר וכן "שטח אש 900" שנמצא מדרום לכפר.
על לתושבי הכפר נאסר לעבד את האדמות שהחזיקו בשטח זה.
בשנת 2006 נמצא כי השטח הכולל של כפר כרדלה הוא כ-800 דונם, מתוכם רק 30 דונם סווגו כשטח בנוי.
כאמור, מאז הסכמי אוסלו, אדמות הכפר מוגדרות כשטח C ועל פי המדיניות הישראלית, בנוגע לתכנון ובנייה, נאסר על התושבים לבנות מבנים חדשים ללא היתר.
תושבי הכפר ביקשו פעמים רבות היתרי בנייה למבנים נוספים או להרחבת, או הוספת קומות בבתים הקיימים, אך בקשותיהם נדחו ולמספר מבנים הוצאו צווי הפסקת עבודה וצווי הריסה.
בשנת 1997 עתרו תושבי הכפר לבית המשפט העליון בדרישה להימנע מהריסת בתיהם ובמאי 2000 הודיעה להם המדינה שאין כוונה להרוס את המבנים שנבנו עד לאותה עת.
מאחר שאין לכפר כרדלה "מעמד תכנוני"- תושביו אינם יכולים לבנות בתי מגורים, או מבנים חקלאיים או מבני ציבור, או לסלול כבישים או דרכי גישה, מבלי להסתכן בהריסתם (בשנת 2006 נבנתה בכפר מרפאה).
בכפר אין גן ילדים, בית ספר, בניין מועצה וכן אין מערכת ביוב.
דרך הגישה שמחברת בין הכפר לכביש 90 היא דרך עפר צרה.
באפריל 2010 פנו האגודה לזכויות האזרח בישראל ועמותת במקום – מתכננים למען זכויות תכנון למנהל האזרחי בדרישה להכין תוכנית מתאר לכפר על-מנת לאפשר לתושבים תנאי קיום והתפתחות נאותים.
לאחר מספר תזכורות ופגישות עם נציגי המנהל האזרחי, המדינה הודיעה שהיא דוחה, דחייה סופית, את הבקשה בנימוק שמדובר בכפר קטן שהבנייה בו איננה צפופה מספיק וכי הוא קרוב לשני כפרים מוסדרים, שבהם יש אפשרות לפיתוח ומקום לאכלוס.
מקור התעסוקה המרכזי בכפר הוא החקלאות.
מתוך 800 הדונם של הכפר, 250 הם אדמות חקלאיות.
השטח הבנוי של הכפר הוא 30 דונם.
ההכנסה החודשית הממוצעת היא 1,000 שקלים חדשים.
מרבית הסטודנטים הצעירים לומדים ב שבטובאס.
מים – הכפר מחובר לרשת המים של מקורות, מאז 1982.
חשמל – הכפר מחובר לרשת חשמל הישראלית, משנת 1991.
ביוב – אין רשת ביוב בכפר.
כל משק בית בונה ומפנה שפכים לבור ספיגה.
הכפר כרדלה מנוהל על ידי מועצת כפר (שלושה חברים).
קיוואם א-דאולה כרבוגא (טורקית: Kürboğa) היה האתאבג של העיר מוסול בתקופת מסע הצלב הראשון.
חייו של כרבוגא מאז ילדותו לא תועדו באופן הסטורי, ולמעשה לא ידוע עליו אלא בהקשר של שלטונו במוסול ובעיקר חלקו בתולדות מסעי הצלב.
ידוע, כי כרבוגא היה איש צבא ואציל ממוצא טורקי סלג'וקי.
ידוע גם, כי במסגרת מאבקי הכוחות הפנימיים של האימפריה הסלג'וקית הוא תמך באשתו של מלכשאה הראשון, ובנה בן הארבע מחמוד הראשון , שעלה לכס המלוכה עם מות אביו.
בסדרת הקרבות בין המתמודדים על הכתר הייתה ידו של האח ברקירוק על העליונה, ואף הוא היה טוען לכתר.
עם מעבר שרביט השלטון חבר כרבוגא לברקירוק, ונשלח בשנת 1094 להילחם נגד תֻתֻש הראשון שהכריז על עצמו סולטן בסוריה.
מערכה זו נסתיימה בכישלון, והוא נכלא יחד עם אחיו אלטונטש בחלב ואז בחומס.
עם מותו של תֻתֻש הוא שוחרר על ידי רידואן, המושל של חלב.
בשנת 1095 הוא כיהן תחת הח'ליף העבאסי אל-מוסתזהר בניסיון כיבושו מחדש של חלב.
בשנת 1096 הוא הצליח לכבוש את נציבין ואת מוסול, ולסיים את שלטון השושלת העוקיילית .
על שירותו זה הוא זכה לתואר אתאבג (המושל) של מוסול.
במהלך שנת 1098, כששמע שהצלבנים שמו את העיר אנטיוכיה במצור, הוא קרא לאמירים הסלג'וקים הסרים למרותו ויצא בכוח צבאי גדול על מנת להסיר את המצור מעל העיר ולהשמיד את הפולשים, בלט בהיעדרו רידואן מחלב שחשש מכרבוגא יותר מהצלבנים.
בדרכו, הוא ניסה לכבוש את אדסה שנפלה לידיים צלבניות והפכה למדינה צלבנית עצמאית תחת שלטונו של בולדווין הראשון, הן על מנת לשחרר את העיר והן על מנת כדי לא להשאיר אחריו חיל מצב צלבני בדרכו לאנטיוכיה.
במשך שלושה שבועות הוא נצר בלי טעם את העיר לפני שהחליט להמשיך לאנטיוכיה.
התעכבות זו חרצה את הגורל של המערכה כולה.
כשהגיע הצבא הסלג'וקי אל מול חומות אנטיוכיה, בסביבות 7 ביוני, התברר כי הצלבנים כבר הצליחו לכבוש את העיר ביום ה -3 ביוני.
כרבוגא העביר את מפקדתו בסמוך למצודת העיר ולאחר משא ומתן קצר וחד צדדי הועבר הפיקוד על המצודה לידי אחד מנאמניו של כרבוגא, אחמד אבן מרוואן, מתוך הבנה כי עם כיבוש העיר היא תעבור לידי כרבוגא.
על פי כל המקורות צלבניים בבני התקופה נשלחו ביום 24 ביוני פטרוס הנזיר עם בן לוויה למחנה של כרבוגא בהצעה לסיום המצור.
על פי המקורות הללו פטרוס הנזיר דרש מכרבוגא לסגת מעל אנטיוכיה והבטיח לו כי הצלבנים יאפשרו לו לסגת בשלום מבלי שיאונה לו או לרכושו כל רע.
במחקרו מציע תומאס אסברידג' אפשרות שלישית המתבססת על מקורות ארמניים ומוסלמים לפיה הציעו הצלבנים הצעה מציאותית יותר, הצעה זו כללה נסיגה צלבנית מהעיר ללא קרב והעברת השלטון באנטיוכיה לידי כרבוגא ללא התנגדות.
הצעות אלו נדחו על הסף על ידי כרבוגא, הוא דרש כניעה ללא תנאי או מלחמה עד הסוף.
למרות התבוסה הקשה לפני חומות אנטיוכיה ואדסה מעמדו של כרבוגא במוסול לא התערער והוא המשיך לשלוט בעיר עד למותו בשנת 1102.
כרבוגא גידל בביתו את עמאד א-דין זֶנגִי, מי שיהיה אבי רעיון הג'יהאד נגד הצלבנים.
כרובית אלמוגים או כרובית אלמוג היא ירק חד-שנתי, זן של מין כרוב הבר ממשפחת המצליבים.
צבעה תרוג, ולתפרחת שלה צורה של ספירלה לוגריתמית המורכבת מחרוטים פרקטליים, כלומר מורכבים מעותקים מוקטנים של עצמם.
כרובית אלמוגים עשירה בוויטמין C, ויטמין K, סיבים תזונתיים וקרוטנואידים.
טעמה של כרובית אלמוגים משלב בין טעמם של כרובית וברוקולי.
גידול מסחרי כרובית אלמוגים בישראל החל בעשור השני של המאה ה-21, והיא נמכרת בחודשים ינואר עד אפריל.
כרואן חלבי-קבלאן היא אתלטית דרוזית-ישראלית, ושיאנית ישראל הדרוזית הראשונה בריצת 1000 מטר.
חלבי נולדה בירושלים, ישראל, למשפחה דרוזית, כילדה הרביעית מתוך חמישה ילדים.
גדלה בכפר דלית אל-כרמל שבצפון.
אביה הוא מפקד לשעבר במשמר הגבול ופנסיונר, ואמה היא עקרת בית.
התחנכה תחילה בבית ספר יסודי דרוזי אדוק, אם כי מאז כיתה ד' היא התחנכה בבתי ספר ממלכתיים לא-אדוקים.
החלה להתאמן כתלמידה בחטיבת ביניים בריצות של אתלטיקה קלה.
לחלבי תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית, והיא סטודנטית לתואר שני עם תזה בטכניון שבחיפה.
במקביל היא עובדת במשרה-חלקית כתומכת מחקר ופיתוח בחברת אוסיו לציוד רפואי.
כיום מתגוררת בכפר עספיא שבצפון, ונשואה לבשאר קבלאן, מהנדס תוכנה מבית־ג'ן.
כרובים עליונים הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר החסידי-אמריקאי אברהם מרדכי שוורץ.
האלבום יצא ב-2019 והוא כולל 14 רצועות.
בהלחנת האלבום השתתף אנשי פרידמן, ועל העיבוד המוזיקלי, יואלי דיקמן, אודי דמארי, אברימי גורארי, לייב יעקב ריגלר וחזקי ברויער.
בשירים "ברכי נפשי" ו"אהבת ישראל" הצטרף ילד הפלא שלום סאל לדואט.
בשיר ושמחת הצטרף לוי פולקוביץ לדואט.
בשיר "א יידישע מאמע" הצטרף לדואט ילד הפלא שלום בראדט.
באוקטובר 2019 הוציא אברהם מרדכי שוורץ את הסינגל-קליפ מתוך האלבום "כרובים עליונים" בלחנו של פרידמן ועיבוד של דיקמן.
לשיר כרובים עליונים יש גרסת כיסוי מאת אברהם פריד באלבום פרויקט רילקס עם אברהם פריד.
השיר "ושמחת" יצא כגרסת כיסוי באלבום "פרויקט איקס" של ארי היל ואלי מרקוס.
כרבלא היא עיר באזור הפרת האמצעי במרכז עיראק ובירת המחוז הקרוי על שמה, כ-88 ק"מ מדרום-מערב לבירה בגדאד.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מנתה 711,530 בני אדם, רובם המכריע מוסלמים-שיעים, והיא העיר השביעית בגודלה בעיראק.
כרבלא נחשבת לאחת הערים הקדושות החשובות לשיעה, בשל העובדה שנמצאים בתחומה קבריהם של האימאם חוסיין בן עלי, בנו של עלי בן אבי טאלב ונכדו של הנביא מוחמד, שנהרג בקרב כרבלא, ושל בני לווייתו שנהרגו עמו בקרב.
לצד המסגדים הקדושים לשיעה שנבנו סביב קברי האימאמים והמונומנטים ההיסטוריים בתחומה, ידועה העיר כרבלא גם בשווקיה העתיקים.
ישנן דעות רבות בקרב חוקרים שונים, באשר למקור המילה "כרבלא": טענה אחת מתארכת את השם כרבלא לתקופה הבבלית.
טענה אחרת, שהעלה הביוגרף והגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי ציין כי למשמעות של "כרבלא" יכולים להיות מספר הסברים, למשל שהמקום שבו נהרג חוסיין בן עלי היה עשוי מאדמה רכה שכונתה "אל-כרבלאת".
ויש חוקרים הסבירו שהמילה היא הלחם שמקורו בשפה הבבלית הקדומה ושמשמעותו "קרוב לאלוהים".
וכמה מהם האמינו שהגעה לידיעת תולדות הקדמונים (כרבלה) עשויה להגיע מהכרת גילוף המילה וניתוחה הלשוני.
אז נאמר שהוא נחצב מהמילה הערבית "קור בבל" שמשמעותה קבוצה של כפרים בבלים עתיקים.
הסברים אחרים טוענים שהמילה כרבלא היא חיבור של שתי המילים האשוריות "קריב" שמשמעותן "מקדש" ו"אייל" שמשמעותה "אלוהים" שמשמעותה "מקדש אלוהים".
אחרים אמרו שזו מילה פרסית שהיא הלחם של שתי מילים, "קאר" שפירושו "עבודה" ו"פאלה" שמשמעו "גבוהה יותר", כלומר "עבודת הכוח הגדול".
ייתכן גם שהשם כרבלא נגזר מהמילה "כרבה", כלומר רכות או רפיון ולכן, משום שהקרקע במקום הייתה רכה, העיר נקראה כרבלא.
שם נוסף של העיר בערבית הוא "א-טף".
ההיסטוריה של העיר מתוארכת לתקופה הבבלית ועד הכיבוש האסלאמי, שימש אזור העיר כבית קברות נוצרי.
העיר כרבלא הייתה המקום שבו התרחש אחד האירועים המכוננים של ההיסטוריה האסלאמית הזכור כאירוע טראומטי שבעקבותיו התרחש הפיצול בין סונים לבין שיעים – קרב כרבלא שהתרחש בין צבא בהנהגת חוסיין בן עלי בן אבי טאליב ומשפחתו ובין צבאו של יזיד אבן מעאויה, שהסתיים בהריגתו של חוסיין, נכדו של הנביא מוחמד.
עבור השיעים, סבלו ומותו של חוסיין הפכו לסמל של הקרבה במאבק למען הצדק והאמת נגד העוול והשקר וחוסיין עצמו הפך לדמות הקורבן האולטימטיבי ולמודל של גבורה והקרבה.
הקרב מונצח על-ידי השיעים במהלך תקופה שנתית של עשרה ימים במהלך חודש מוחרם, ששיאו ביום העשירי לחודש, המכונה עשוראא.
ביום זה, מקיימים המוסלמים השיעים תהלוכות אבל פומביות שבמהלכן הם מכים על חזותיהם ובחלק מהמקרים מקיזים את דמם.
מקובל לראות את ה-12 בחודש מוחרם של שנת 61 להג'רה (680 לספירה), יומיים לאחר סיומו של קרב כרבלא, יום קבורתם של האימאם חוסיין ואנשיו, כראשית התפתחותה של העיר כרבלא בתקופה האסלאמית.
בתקופה האומיית הפכה העיר כרבלא לסמל של התנגדות לשלטון האומיי והתקוממות נגדו.
אירועי ההתקוממות הידועים ביותר בתקופה זו היו ההתקוממות של מוח'תאר א-ת'קאפי בשנת 686 לספירה וההתקוממות של החוזרים בתשובה שעלו לפקוד את קברו של חוסיין.
כאשר מתבוננים באופיים האדריכלי של מבני הדת בכרבלא ובערים קדושות אחרות בעיראק שנבנו בתקופת הספווית, ניכר שהם שילבו בין האלמנטים האדריכליים שהיו מוכרים במבני עיראק ואיראן בתקופות שונות כמו האיוואן הגדול והחצר הפתוחה שבמרכזה מזרקת מים.
העיר כרבלא מפורסמת בשווקים ההיסטוריים העתיקים שלה, המהווים כמה מהמונומנטים ההיסטוריים החשובים בה.
מאז ראשיתה של העיר, היו השווקים חלק משמעותי של הממסד החברתי והכלכלי בעיר, שכן הם קשורים באופן אורגני למסגדים הקדושים ובנויים ביניהם וסביבם.
השווקים בעיר כרבלא, ובערי עיראק בכלל, הוקמו החל מתחילת המאה השלישית לספירה, במיוחד בימי הח'ליפה העבאסי אל-מאמון, היו חלק אינטגרלי מתוכנית העיר והיו משולבים בפתרונות לבעיות העירוניות הבוערות בעת הקמתם: צורכי הדיור הגוברים, לדרישות העולים לרגל למקומות הקדושים ושיירות המסחר שפקדו את העיר.
שווקים אלה אינם שונים בסגנונם האדריכלי ובתפקידם העירוני משווקים אחרים בערים ערביות ואסלאמיות.
אופי האקלים השורר בכרבלא ובערי האזור היה גורם משמעותי בעיצוב השווקים בסמטאות צרות וישרות שברוב המקרים בשני צידיהן יש חנויות שונות.
לעיתים קרובות הסמטאות והמעברים בשווקים הללו מקורים על מנת להגן מפני גשם, מפני שמש ישירה ומפני רוּחַ.
בין המפורסמים מבין השווקים הללו ניתן למנות את שוק א-סראג'ין (עושי האוכפים), שוק החייטים, שוק אל-חייאק (האורגים), שוק באב א-סלאלמה, שוק המחנה, שוק באב אל-ח'אן, שוק א-ספארין (חרשי הנחושת) ושווקים נוספים.
לאורך תקופת שלטון הבעת' הסוני, עמדה כרבלא מספר פעמים במוקד התקוממויות שיעיות נגד המשטר.
התקוממות הקשה ביותר במהלך תקופה זו הייתה במהלך מרידות 1991 שכונו "האינתיפאדה".
המרידות של אותה שנה בעיר פרצו ב-5 במרץ בעקבות הגעתם של עריקים משורות הצבא העיראקי לאחר התבוסה במלחמת המפרץ, שהוציאו לרחובות העיר צעירים חמושים שהתנגדו לנוכחות כוחות הביטחון ופגעו בסמלי המשטר בעיר.
בניגוד להתקוממויות בערים בצרה ונג'ף, בכרבלא הייתה תגובתם של כוחות הביטחון העיראקיים מהירה וקשה ואש כבדה, לרבות אש ארטילרית וטילי קרקע-קרקע נורו במהלך המתקפה המהירה על העיר.
בימי המתקפה על העיר נפגעו וניזוקו המסגדים הקדושים בעיר, חיילי משמר הרפובליקה פרצו למתחמים הקדושים והרגו עשרות מתקוממים ובתי החולים בעיר עמדו אף הם תחת מתקפה.
כרבלא הייתה העיר שבה נפל מספר הקורבנות הגדול ביותר מבין כל הערים השיעיות בדרום שפתחו בהתקוממות והערכות שונות מדברות על כ-15,000 הרוגים במהלך מתקפת כוחות המשטר על העיר.
כרבלא היא אחת הערים החשובות לשיעים ברחבי העולם, בשל נוכחות מסגד האימאם חוסיין והמסגד של עבאס, שניהם בניו של עלי בן אבּי טאלב, ולא מפתיע אפוא שהרוב המכריע של אוכלוסייתה הם מוסלמים שיעים, רובם הגדול ערבים ולצידם מיעוט של פרסים, המתגוררים ברובם בקרבת המקומות הקדושים בעיר העתיקה.
בתקופות מסוימות בהיסטוריה הגיע שיעורם של הפרסים בעיר עד כדי מחצית מתושביה.
העיר ממוקמת 105 ק"מ מדרום-מערב לבגדאד, בירת עיראק, בשולי המדבר במערב הפרת ובצד שמאל של נחל חוסייניה.
העיר גובלת בצפון ובמערב במחוז אל-אנבאר, בדרום במחוז נג'ף ובמזרח ובצפון מזרח במחוז באבל.
העיר נמצאת בגובה 30 מטר מעל פני הים, והיא ממוקמת במיקום חשוב המחבר אותה לגבולות סעודיה דרך אל-נוכאיב, מצפון היא מקושרת לבירה בגדאד, מדרום היא מקושרת לנג'ף וממנה.
העיר כרבלא, הממוקמת בסביבה מדברית צחיחה, תלויה במי נהרות ונחלים המסתעפים מנהר הפרת והמרכזי בין הנהרות הללו הוא נהר אל-חוסייניה המהווה את מקור המים העיקרי של העיר.
לצד השימוש במי הנהרות, אגירת מי גשמים שימשה לאורך ההיסטוריה כמקור מים חשוב לחקלאות בסביבת העיר.
האקלים בעיר כרבלא הוא אקלים מדברי מובהק, שבו הטמפרטורות גבוהות באופן קיצוני בחודשי הקיץ, אך בלילות החורף הטמפרטורות יכולות לרדת לאפס מעלות.
האזור סובל גם ממיעוט גשמים ובעשורים האחרונים, בהשפעה ההתחממות הגלובלית וירידת מפלס הפרת והחידקל האזור כולו מתייבש אף יותר, סובל מבצורות ממושכות ומסופות חול מדבריות במספרים הולכים וגוברים.
כרוב הוא אגד עגלגל וצפוף של עלים מכמה צמחים במשפחת המצליבים, המשמש כירק נפוץ.
הכרוב נאכל במגוון צורות ברחבי העולם ומשמש כמרכיב בסיסי במנות רבות בתרבויות שונות.
הכרוב מגודל לצורכי מאכל מזה מאות שנים, בעיקר באזורים ממוזגים.
הייצור העולמי של הכרוב עומד בעשורים השני והשלישי של המאה ה-21 על כ-70 מיליון טון בשנה, עם שווי שוק שנע סביב ה-50 מיליארד דולר.
שיאניות הצריכה הן סין (כ-34 מיליון טון), הודו (כ-10 מיליון טון) ורוסיה (כ-2.5 מיליון טון).
בצריכה שנתית לנפש השיאניות הן קוריאה הדרומית עם כ-48 ק"ג לנפש, אוקראינה עם כ-37 ק"ג לנפש, וסין עם כ-24 ק"ג לנפש.
כרוב הגינה (נקרא כרוב לבן או ירוק) - הסוג הנפוץ ביותר.
בעל עלים ירוקים-בהירים וראש כדורי צפוף.
מתאים מאוד לבישול, אידוי, הקפצה וגם לשימוש טרי בסלטים.
כרוב אדום - דומה לכרוב הלבן בצורתו, אך צבעו סגול כהה.
טעמו מעט חזק יותר, והוא שומר על פריכותו גם לאחר בישול.
צבעו משתנה בחומציות שונה, ולכן לעיתים מוסיפים חומץ בבישול כדי לשמור על צבעו הסגול.
ניתן גם לעשות שימוש בנוזלי הכרוב כצבע מאכל.
כרוב נאפה - בעל עלים מוארכים, רכים ובהירים.
טעמו עדין מאוד, והוא נפוץ במטבחים המזרח אסייתיים, במיוחד בתבשילים, מרקים וקימצ'י.
מכונה בישראל גם כרוב סיני.
מאופיין בעליים מתולתלים ורכים יחסית, בצבע ירוק כהה או בהיר.
מרקמו עדין יחסית, והוא נחשב לזן משובח לבישול, מילוי או הקפצה.
כרוב ניצנים אמנם אינו "כרוב" במובן הרגיל, אך שייך לאותו סוג בוטני.
מדובר בכרובונים קטנים, הדומים בצורתם לראשים מיניאטוריים של כרוב.
טעמו דומיננטי יותר ונאכל בעיקר לאחר בישול או קלייה.
הכרוב נאכל חי או לאחר עיבוד בבישול, אידוי, טיגון, צלייה או התססה.
כרוב חי נפוץ בעיקר בסלטים.
כרוב כבוש (מותסס) נאכל בפני עצמו וכן משמש בסיס למאכלים מסורתיים רבים.
בישול ואידוי כחלק מתבשילים ומרקים.
מילוי – עלי הכרוב פופולריים מאוד כמעטפת למאכלים ממולאים רבים.
קיימות מנות בהן הכרוב עצמו מבושל כמנה ממולאת.
צלייה וטיגון – בהכנה על מחבת או בתנור, עם תיבול שמדגיש את טעמו המתוק-מריר.
מהווה חלק ממנות מוקפצות רבות.
במצבו הטרי ניחן הכרוב בטעם עדין אך מעט מריר, עם רעננות אופיינית לירקות ממשפחת המצליבים.
כאשר הוא נחתך, משתחררות תרכובות גופריתיות המעצימות את טעמו ולעיתים מקנות לו ארומה אופיינית.
תהליכי עיבוד משפיעים על טעמו במידה ניכרת: אידוי או בישול מרככים את מרירותו ומדגישים את מתיקותו הטבעית.
תסיסה יוצרת חמצמצות מודגשת וניחוח מורכב, תוצאה של פעילות חיידקית.
צלייה או טיגון מעניקים לכרוב גוון קרמלי ועמוק, בשל התמרה של סוכרים טבעיים, ולעיתים גם מרקם פריך בקצוות.
כרוב טרי מתאפיין במרקם פריך ודחוס, הנובע ממבנה העלים הצפוף והעורקים הקשים שבתוכם.
בעיבוד חום, כגון בישול או אידוי, העלים מתרככים ומאבדים את פריכותם, ולעיתים נעשים רכים מאוד – תלוי במשך הבישול.
תסיסה משנה את המרקם באופן שונה: היא מרככת מעט את העלים אך שומרת על מידה מסוימת של פריכות, במיוחד בשלבים הראשונים.
בצלייה או הקפצה מתקבל שילוב של רכות פנימית עם קצוות פריכים, המעצימים את תחושת העומק במרקם.
+ טעם ומרקם שיטת הכנה טעם מרקם דוגמאות טרי מריר פריך ונוקשה קולסלאו, סלט מלפוף בישול/אידוי מריר-מתוק רך מאוד כרוב ממולא, חמיצה התססה חמוץ פריך, רך כרוב כבוש, קימצ'י טיגון/הקפצה מתוק פריך, רך גאדו-גאדו
הכרוב עשיר בוויטמינים C ו-K, בסיבים תזונתיים ובנוגדי חמצון.
הוא דל קלוריות, ונחשב לירק בריא וקל לעיכול.
כרוב יכול לסייע בירידה במשקל כחלק מתזונה דלת קלוריות, בזכות נפחו, תכולת הסיבים ותחושת השובע שהוא יוצר.
כרוב מכיל , סוכר בלתי ניתן לעיכול ב, אשר מתפרק על ידי חיידקים ב.
תהליך זה עלול לגרום להיווצרות גזים, נפיחות ואי נוחות בבטן, במיוחד כאשר נצרך בכמויות גדולות או אצל אנשים עם רגישות גבוהה לסיבים תזונתיים.
כרוב, כמו ירקות מצליבים אחרים, מכיל – תרכובות טבעיות העלולות לשבש את תפקוד בלוטת התריס.
במיוחד כאשר נצרכים בכמויות גדולות ובמצב נא, יכולים גויטרוגנים לעכב את ספיגת היוד בבלוטת התריס, דבר העלול להפריע לייצור הורמוני התריס.
עם זאת, עבור רוב האנשים בעלי תפקוד תקין של בלוטת התריס וצריכה מספקת של יוד, צריכת כרוב בכמויות סבירות לא מהווה סיכון משמעותי.
בישול הכרוב מפחית את השפעת הגויטרוגנים.
הטענה כי עיכול כרוב חי מוביל ל"צריכת קלוריות שלילית" – כלומר, שהגוף שורף יותר קלוריות על עיכולו ממה שהוא מקבל ממנו – היא מיתוס נפוץ, אך אינה נתמכת במחקרים מדעיים.
כרוב הוא מזון דל קלוריות (כ-25 קלוריות ל-100 גרם) ועשיר בסיבים תזונתיים, הדורש מאמץ מסוים לעיכול, במיוחד כשהוא נא.
עם זאת, ההוצאה האנרגטית של הגוף על עיכול ( מושרית) מהווה בדרך כלל כ-5%–15% בלבד מהאנרגיה של המזון עצמו – הרבה פחות מהקלוריות שהמזון מספק בפועל.
מחקרים לא מצאו מזון שבפועל יוצר מאזן קלורי שלילי.
גם מזונות דלי קלוריות כמו סלרי, מלפפון או כרוב אינם צורכים יותר אנרגיה בעיכול ממה שהם מספקים – פשוט כי כמות האנרגיה המעורבת בתהליך העיכול אינה כה גבוהה.
לאורך השנים נוצרו מיתוסים לגבי סגולותיו של הכרוב כמאכל.
בשנות ה-80 וה-90 זכתה לפופולריות "" שהציעה ירידה מהירה במשקל תוך ימים ספורים.
בפועל, הירידה במשקל בדיאטה זו נובעת בעיקר מאובדן נוזלים ומקיטוזיס זמני – ולא משריפת שומן.
בנוסף, מדובר היה בתפריט דל מאוד ולא מאוזן תזונתית.
כרוב מרפא כיבי קיבה או דלקת בקיבה - אמנם מיץ כרוב מכיל גלוקוזינולטים וחומרים נוספים שייתכן שיש להם השפעה מיטיבה על רירית הקיבה, וישנם מחקרים מוקדמים שתומכים בכך, אך אין די ראיות מבוססות שמצדיקות לראות בו טיפול רפואי, והוא לא מחליף תרופות או מעקב רפואי.
כרוב גורם לבעיות פוריות או משפיע על הורמונים - ההשפעה של ירקות מצליבים על איזון הורמונלי נבדקה בעיקר בהקשר של אסטרוגן, אך לא נמצא קשר מובהק או השפעה מזיקה על הפוריות בצריכה רגילה של כרוב.
לא כדאי לאכול כרוב חי כי הוא רעיל או "כבד לעיכול" - על אף שכרוב חי אכן קשה יותר לעיכול עבור אנשים מסוימים, הוא בהחלט בטוח למאכל ובריא, והוא מקור מצוין לוויטמין C, חומצה פולית ונוגדי חמצון.
בישול כרוב אכן מקל על העיכול – אך אינו הכרחי.
כרוב "מסלק רעלים" מהגוף - אין מזון שבכוחו "לנקות" את הגוף מרעלים.
תהליך זה נעשה דרך הכבד, הכליות ומערכת השתן.
כרוב תורם לבריאות בזכות סיבים וחומרים אנטי-דלקתיים, אך אינו "חומר ניקוי" לגוף.
כרבל לביד (שם מדעי: Alectryon tomentosus) הוא מין עץ ממשפחת הסבונניים, המשמש כעץ נוי.
בעל עלים מנוצים ומשוננים, פרחים ורודים, ופירות אדומים בוהקים.
גזעו חלק בצבע אפור, ולעיתים קרובות הוא ניטע בגנים, פארקים או לאורך רחובות.
תחום תפוצתו הטבעי הוא יערות הגשם של מזרח אוסטרליה.
השם העברי "כרבל" נגזר מהמילה "כרבולת", והוא מתייחס לפרי האדום והבולט המזכיר כרבולת של תרנגול.
השם "לביד" מציין את מרקם העלים, המכוסים בשערות רכות ולבידוּת (מעין לבד).
השם המדעי Alectryon מתייחס לדמות מהמיתולוגיה היוונית, לוחם שנענש על ידי האלים והפך לתרנגול.
שם המין, tomentosus, נגזר מלטינית ומשמעותו "מכוסה לבד", בהתייחס למרקם העלים והענפים.
העץ תואר לראשונה בשנת 1857 על ידי הבוטנאי פרדיננד פון מולר תחת השם Nephelium tomentosum, בהתבסס על דגימות שנאספו באזור נהר בריזביין בקווינסלנד.
מאוחר יותר הוא סווג מחדש תחת הסוג Alectryon על ידי הבוטנאי לודוויג אדולף טימותאוס רדלקופר (Ludwig Adolph Timotheus Radlkofer).
כרבל לביד גדל בסוגים שונים של יערות גשם, על מגוון רחב של סוגי קרקע.
בבית גידולו הטבעי הוא עשוי להגיע לגובה של כ־15 מטרים, וקוטר גזעו עד 30 ס"מ.
לעומת זאת, כאשר הוא ניטע כעץ נוי הוא קטן בהרבה.
העלים מסורגים, מנוצים פעם אחת או פעמיים ולהם 8-4 עלעלים.
העלים והענפים הצעירים מכוסים בשערות רכות הדומות ללבד.
הפרחים קטנים, חסרי עלי כותרת וערוכים בתפרחות באורך 10–14 ס"מ.
עלי הגביע מחולקים ל־5 אונות שעירות באורך של כ־1.5 מ"מ.
המאבקים בולטים ובעלי גוון ורוד, דבר המקנה לתפרחות צבע ורדרד.
הפרות הם הלקטים כדוריים באורך של 8–12 מ"מ וקוטר של 6–20 מ"מ, שעירים ובעלי קליפה חומה-בהירה.
הפרי נפתח לשלוש קשוות, וחושף זרעים כהים, בצבע חום כהה עד שחור, המלווים בגופיף מזון (aril) אדום־בוהק, העוטף את הזרע באופן חלקי.
גופיף המזון מושך עופות ובעלי חיים אחרים, שתורמים להפצת הזרעים.
עם זאת, הזרעים עצמם רעילים וכוללים תרכובות המשחררות ציאניד כאשר חותכים או לועסים אותם, בדומה לשקדים מרים.
כרבל לביד משמש לעיתים קרובות כעץ נוי בזכות מראהו האטרקטיבי, גודלו הקומפקטי (בשימוש בגינות) והפרי האדום הבולט.
הוא ניטע בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים, ומתאים לנוי בגנים ציבוריים ופרטיים כאחד.
כְרוֹמוֹזוֹם (מיוונית עתיקה: χρωμόσωμα; χρῶμα – צבע, σῶμα – גוף) הוא מולקולת ענק אחת ארוכה ורציפה של DNA, עם החלבונים הקשורים אליה.
הכרומוזומים הם הצורה שבה מופיע החומר התורשתי ביצורים החיים, בשלב שלפני חלוקת התא (מיוזה או מיטוזה).
כרומוזום הוא מבנה מאורגן של דנ"א וחלבונים.
בפרט, מצבי האריזה שלו, והנגישות לגן שבו, נשלטים על ידי חלבונים הקרויים היסטונים.
כרומוזומים נבדלים מאורגניזם אחד לשני הן בגודלם והן בתכולתם הגנית.
סליל הדנ"א יכול להיות מעגלי, בפרוקריוטיים, או ליניארי, באיקריוטיים.
כרומוזום אופייני יכול לכלול בין עשרות אלפי זוגות למיליארדי זוגות של נוקלואטידים.
למולקולות ה-DNA ניתנו בעבר שני שמות שונים.
לחומר הגרגרי אשר נצפה לראשונה – המצב החוטי של הכרומוזומים – קראו כרומטין (מהמילה כרומה - צבע, משום שניתן היה לצבוע אותו בצביעה היסטוכימית) ולמבנים הדחוסים קראו כרומוזומים ("גופי צבע").
כיום, הכרומטין מוגדר על ידי צבר מולקולות ה-DNA בגרעין התא, והחלבונים הנלווים אליהן, בעוד כרומוזום הוא מולקולת DNA יחידה, והחלבונים הנלווים אליה.
כרומוזומים נמצאים בגרעין התא בדרך כלל, אבל גם באברוני התא, מיטוכונדריה (בבעלי-חיים) וכלורופלסטים (בצמחים), המכילים כרומוזומים משלהם ממקור אמהי, מה שמעיד, כנראה, על מקור חיידקי.
הכרומוזומים, בין חלוקות התא, נמצאים במצב חוטי, כאשר אנזימים וחלבונים רבים קשורים אליו.
מצב זה הוא מצב פתוח למחצה המאפשר להם לעבור שעתוק.
כאשר מסתכלים עליהם במצב זה, בהגדלה לא גדולה מאוד, הם נראים כגרגרים.
לקראת חלוקת תא מיטוטית, הכרומוזומים מוכפלים ליצירת כרומוזום מיטוטי המכיל זוג של עותקים זהים של הכרומוזום המכונים כרומטידות אחיות.
כרומטידות אחיות מחוברות ביניהן באמצעות מקטע כרומוזומלי הנקרא צנטרומר.
בנוסף, נדחסים הכרומוזומים המיטוטיים למבנה צפוף ומאורגן, באמצעות קיפולים חוזרים ונשנים ברמות שונות, המכונה "פיתולי על".
במצב זה, הכרומוזום תופס נפח מזערי יחסית לאורכו (כרומוזום יכול להגיע לאורך של כמטר ועשרים סנטימטרים).
תהליך הדחיסה מתבצע על ידי אנזים ממשפחת הטופואיזומראזות, כאשר הוא כורך את המולקולה על גבי חלבוני מבנה בשם היסטונים, המקנים לה יציבות מחד, ונגישות בררנית מתוזמנת היטב, לגנים המיועדים לשיעתוק.
כרומוזומים אלה ממוקמים במרכז התא, באמצעות מערכת הכישור המיטוטי.
רק במצבו הדחוס, ניתן לראות כרומוזום כמות שהוא בעזרת מיקרוסקופ אופטי.
לכל כרומוזום בתא יש מבנה טיפוסי של כרומוזום מיטוטי, אשר חריגות ממנו עשויות להעיד על פגמים גנטיים.
צנטרוזומים נודדים לשני קצות התא ושולחים את סיבי הכישור הנקראים גם צינורונים, microtubules.
סיבי הכישור מכל קצה אוחזים בכרומטידה אחת ועל ידי כך מפרידים בין הכרומטידות.
אצל פרוקריוטיים ישנו כרומוזום אחד בלבד אשר נמצא בציטופלסמה.
כיוון שיש רק כרומוזום אחד, חלוקת התא פחות מורכבת מאשר אצל איקריוטיים, אבל עדיין כוללת קיפול מסוים של המולקולה.
בפרוקריוטים אין היסטונים, והקיפול מתבצע בסיוע של ה-RNA ותרכובות פוליקטיוניות (בעלות מטענים חיוביים) אשר נמשכות לחומצות הגרעין הפוליאניוניות (בעלות מטענים שליליים).
אורגניזם מס' כרומוזומים אורגניזם מס' כרומוזומים זבוב הפירות4 אדם 46 שיפון 14 קופים 48 חזיר ים 16 כבש 54 יונה 16 סוס 64 חלזון 24 תרנגול 78 שלשול 32 קרפיון 104 חזיר 40 פרפר ~380 חיטה 42 אופיוגלוסאים עד 1260
שימור מספר הכרומוזומים במהלך הדורות
תאי הרבייה או תאי הזוויג (גמטות) הם התאים המשמשים לרבייה זוויגית – תאי זרע ותאי ביצית.
הם נוצרים בתהליך המיוזה, ומכילים n כרומוזומים כל אחד, זאת בשונה מתאים סומטיים (תאי גוף) שמכילים 2n (או n זוגות כרומוזומים הומולוגיים).
הצאצא מקבל אפוא n כרומוזומים מהאם ו-n כרומוזומים מהאב וכך נשמר מספר הכרומוזומים במהלך הדורות.
ההפחתה במספר הכרומוזומים מתרחשת רק בזמן יצירתם של הזרעונים והביציות באיברי הרבייה.
במהלך ההפריה, הזרעון והביצית מתלכדים, ושוב יש בביצית המופרית 2n כרומוזומים, כלומר n זוגות של כרומוזומים הומולוגיים.
בדרך זאת נשמר מספר הכרומוזומים האופייני למין.
תרומתו של כל אחד מההורים לעובר המתפתח שווה, כי כל אחד מהם תורם הומולוג אחד לכל זוג הומולוגים הנמצאים בכל אחד מתאי גופו של העובר.
לשם קביעת מספר הכרומוזומים באורגניזם דיפלואידי, ניתן, בתנאי מעבדה, להקפיא תא שמצוי בתהליך חלוקה בעזרת חומר כימי בשם קולכיצין.
במצב זה, הכרומוזומים הם בעלי גוון צבעוני (השם כרומוזומים ניתן להם בשל יכולתם להיצבע), וכך ניתן לצלמם ולצפות בהם כשהם מאורגנים במבנה הקרוי קריוטיפ או קריוגרם.
לבני האדם, כמו לאורגניזמים זוויגיים אחרים, יש זוגות של אותו כרומוזום הקרויים אוטוזומים, וזוג כרומוזומי מין שיכולים להיות משני סוגים, אשר צירופים מסוימים שלהם מאפיין, בדרך-כלל, את מינו של אורגניזם.
למשל, באדם, הצירוף XX מאפיין נקבה ו-XY, זכר.
כְּרוֹם (Chromium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Cr ומספרו האטומי 24. זהו מינרל קורט והוא חיוני לפעולתו של האינסולין.
כרום הוא מתכת אפורה, מבריקה וחזקה הנמצאת במצב צבירה מוצק בטמפרטורת החדר.
דרגות החימצון הנפוצות ביותר של כרום הן 2+, 3+ ו6+.
כרום תלת ערכי (3+) הוא היציב ביותר.
תרכובות כרום שש ערכי הם חומרים מחמצנים חזקים.
כשכרום מתכתי נחשף לחמצן הוא מתחמצן במהירות ויוצר שכבת כרום חמצני, שכבה זו מגנה על המתכת שמתחתיה.
לכרום שימושים רבים, להלן חלק מהם:
בסגסוגות, כרום מעניק עמידות לקורוזיה וגימור סופי מבריק.
כרום הוא אחד המרכיבים של פלדת אל-חלד.
לכרום שימוש בתור חומר ציפוי.
לכרום שימוש באנודיזציה (ציפוי מתכות בעזרת אלקטרוליזה) של אלומיניום והפיכתו לאבן החן אודם.
צבענים ירוקים רבים בשימוש כיום מכילים כרום, כגון וירידיאן.
לכרום שימושים בתור זרז תהליכים כימיים.
למלח הכרום (כרומט) שימושים בעיבוד עור.
K2Cr2O7 הוא חומר ניקוי לכלי זכוכית במעבדות, יש לו עוד מספר שימושים בתור חומר מחמצן חזק.
הכרום היה ידוע לסינים הקדמונים ונמצא בחפירות צבא הטרקוטה בשיאן כציפוי לחיצים וחניתות המתוארכים כ-200 שנה לפנה"ס.
ב־1761 יוהאן גוטלוב להמן מצא מינרל כתום-אדום בהרי אורל שאותו הוא פרסם בשם
היו ששיערו שהוא טעה ומצא תרכובת עופרת, סלניום וברזל לבסוף התברר שהחומר היה עופרת כרומית (PbCrO4).
ב־1770 ביקר פטר סימון פלאס באותו מקום בו להמן מצא את העופרת המינרלית האדומה שהייתה נכס מאוד שימושי כפיגמנט בצביעה.
השימוש של העופרת הסיבירית האדומה כפיגמנט בצביעה התפתח במהירות.
הצהוב הבהיר אשר הופק מעופרת כרומית נהפך לצבע אופנתי מאוד.
ב-1797 קיבל לואי-ניקולה ווקלן דוגמאות של עופרת כרומית.
הוא ערבב את הדוגמה עם חומצה כלורית והפיק כרום תלת חמצני (CrO3).
ב-1798 ניקולה וולקן הצליח לבודד כרום מתכתי כשחימם כרום תלת חמצני בכבשן.
מאוחר יותר הוא זיהה נוכחות כרום באבני חן כמו אודם וברקת.
כרום תלת ערכי מסייע בכמויות זעירות לבני אדם ויצורים חיים אחרים, מכיוון שהוא משתתף בספיגת סוכרים.
קיים קשר בין מחסור בכרום לפגיעה בוויסות איזון כמויות האינסולין בגוף.
שלא כמו מתכות חיוניות אחרות, כרום לא נמצא בחלבונים והשפעתו על מנגנונים בגוף לא נחקרה.
כרום נכרה כמינרל כרומיט (FeCr2O4) במכרות.
הוא מבודד כשמחממים אותו בנוכחות אלומיניום או צורן.
מהמכרות בדרום אפריקה מפיקים חצי מכמות הכרום בעולם, יתרת כמות הכרום מקורה בקזחסטן, הודו וטורקיה.
בשנת 2000 נכרו 15 מיליון טון FeCr2O4 שמהם הופק 4 מיליון טון כרום בשווי 2.5 מיליארד דולר.
כרום מתכתי ותרכובות כרום תלת ערכי אינן נחשבות כמזיקות לבריאות.
לעומת זאת, תרכובות כרום שש ערכי הן רעילות.
חצי כפית של תרכובת כרום שש ערכי (הקסהוולנטי) יכולה לגרום למוות.
רוב התרכובות של כרום שש ערכי מגרות את העיניים, העור והאף.
חשיפה כרונית לכרום שש ערכי יכולה לגרום לנזק קבוע בעיניים ולסרטן.
בשנת 2000 יצא לאור הסרט "ארין ברוקוביץ'" המספר את סיפור התביעה המשפטית בעקבות זיהום מי השתייה בכרום שש ערכי בהינקלי, קליפורניה.
הכרומוספרה היא שכבה דקה באטמוספירה של השמש בעלת צבע אדמדם ונמצאת בין הפוטוספרה והעטרה (קורנה) של השמש.
השם מעיד על צבע (כרומוס= צבוע, ספירה= שכבה) עובייה של הכרומוספירה משתנה ומוערך ב-2,000–3,000 ק"מ והיא נראית לעין הבלתי מזוינת רק בזמן ליקוי חמה.
בשכבה זו מופיעות התפרצויות השמש.
אלה הן פתילות שעולות, חוצות את העטרה ואחר כך יורדות תוך כ-10 דקות.
מבנה שכבות האטמוספירה של השמש
פוטוספרה (Photosphere) – השכבה התחתונה (הקרובה לליבה המפיצה אנרגיה): "המשטח הנראה" של השמש שממנו יוצא האור הנראה; וגם אורכי גל שאינם מראים, אולטרא סגול, ואינפרא אדום.
טמפרטורה אפקטיבית ~5,700–5,800 K (קלווין); עובי אופטי של סדר כמה מאות קילומטרים; מאפייני פני השטח: גרנולציה (מבנה גרגרי לא הומוגני, בעל צפיפות משתנה).
בשכבה זו נוצרים כתמי שמש (שדות מגנטיים חזקים ושינויי טמפרטורה קיצוניים) הנקראים faculae ונקודות של פעילות מגנטית חזקה.
הפוטוספרה היא האזור שבו קרינת האור דומיננטית.
טכוקליין בין הפוטספירה והכרומוספירה, קיים אזור מעבר הנקרא טכוקליין, שיש לו תפקיד בהסעת החום ובמעברי הטמפרטורות החום בין הפוטוספירה והכרומספירה.
כרומוספרה (Chromosphere) – שכבה דקה יחסית מעל הטכוקליין, עובי מספר אלפי ק"מ בממוצע, פחות צפופה, והצבע הנראה שלה באור לא מקוטב הוא אדמדם (Hα) — וניראה בתצפית מכדור הארץ רק באור מקוטב או בתצפית עקיפה כמו בליקוי מלא או בעזרת מסנני Hα.
הטמפרטורות מתחילה בערכים שמעט גבוהים מהפוטוספרה ובניגוד למצופה עולה עם הגובה (המרחק מהמרכז (core) (בערכים של כמה5000-20000K תלוי באזור ובשעה).
הכרומוספרה דינמית מאוד ומנוהלת על-ידי השדה המגנטי
הילה (Corona) – השכבה החיצונית של האטמוספירה, מעל לכרומוספרה מתפרסת רוחב מיליוני קילומטרים, מאוד דלילה אך חמה מאוד (טמפרטורות טיפוסיות של ~1–2 מיליון K ואף יותר באזורים פעילים).
קורונה נצפית באולטרה-סגול ורנטגן (EUV/X-ray) ובליקוי חמה כעטרה בלבן זוהר (ו/או בעזרת קורונוגרף).
מנגנון החימום המדויק של הקורונה עדיין נושא למחקר (גלי הלם, מיקרו/ננופלר — התפרצויות מקריות של ריקון אנרגיה מגנטית).
סיכום תכונות של שכבות השמש מעל לליבה