tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ז'יבקוב נקט במדיניות כלכלית וחברתית שנעה בין הגישה המרקסיסטית לניניסטית לבין הגישה הרפורמיסטית, שהנטייה לגבי האחרונה הייתה חלק מגל של רפורמות פוליטיות וכלכליות במשטרים הקומוניסטים במהלך שנות ה-60, שנבלם במידה מסוימת לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה (שנבעה מחשש סובייטי שהרפורמות במדינה ישפיעו לרעה על המשטרים הקומוניסטים במזרח אירופה.
ב-1959, המפלגה הקומוניסטית קיבלה השראה מהתוכנית הסינית "הקפיצה הגדולה קדימה" כדי לקדם התפרצות פתאומית של הפעילות הכלכלית על ידי עדכון תוכנית החומש השלישית (1958–1962), אשר היקפה המקורי היה שמרני למדי.
על פי התוכנית המתוקנת, הייצור התעשייתי יוכפל והייצור החקלאי ישולש עד 1962; מטרת קולקטיביזציה חקלאיתה היה להשיג משקים חקלאיים גדולים בקנה מידה בענף זה; ההשקעות בתעשייה הקלה יוכפלו, וסחר החוץ יתרחב.
בעקבות המודל הסיני, כל החברה הבולגרית הייתה צריכה להתפשט ולהתגייס כדי לעמוד ביעדי התכנון.
שתי מטרות של התוכנית המתוקנת הגרנדיוזית היו לשמור על בולגריה בקנה אחד עם הגוש הסובייטי, שכל חבריו היו יוצאים לתוכניות לצמיחה מואצת ולכבות עימותים מפלגתיים פנימיים.
התמזגות של חוות קולקטיביות צמצמה את מספרן ב-70%, ולאחר מכן שטח חקלאי ממוצע היה השני רק לברית המועצות בין מדינות במזרח אירופה.
ז'יבקוב, ש"התזות "שלו הגדיר את מטרות התוכנית, טיהר את חברי הפוליטביורו ואת יריביו במפלגה בוריס טסקוב (1959) ואת אנטון יוגוב (ב-1962), וציטט את ביקורתם על מדיניותו כמכשול כלכלי.
כבר בשנת 1960, עם זאת, נאלץ ז'יבקוב להגדיר מחדש את המטרות הבלתי אפשריות של תזותיו.
העדר עבודה מיומנת וחומרים גרם השלמת פרויקטים בקצב הקבוע בלתי אפשרי.
בשלב השני כללו הוצאות התקציב בעיקר השקעה מחדש במגזרים שניתנו בעדיפות ראשונה.
השלמת הקולקטיביזציה ב-1958 העבירה 678 אלף איכרים, כ-20% מכוח העבודה הפעיל, למשרות תעשייתיות.
בתחילת שנות השישים, עם זאת, השינויים במערכת נבעו מצורך להשיג צמיחה מתמשכת בכל ענפי הייצור, כולל החקלאות.
תמריצים ספציפיים לרפורמה היו מחסור בעובדים ובאנרגיה, והחשיבות הגוברת של סחר החוץ בשנות ה"הפשרה "של אמצע שנות השישים.
כתוצאה מכך, בשנת 1962 החלה תוכנית החומש הרביעית עידן של רפורמה כלכלית שהביא שורה של גישות חדשות למטרה הישנה של צמיחה אינטנסיבית.
בתעשייה "מערכת הניהול החדשה" הוצגה בשנת 1964 ונמשכה עד 1968. גישה זו נועדה לייעל את היחידות הכלכליות ולהפוך את מנהלי הארגון ליותר אחראים לביצועים.
ביוני 1964, כחמישים מפעלי תעשייה, בעיקר מפיקים של טקסטיל ומוצרי צריכה אחרים, הוכנסו למערכת החדשה.
השכר, הבונוסים וקרנות ההשקעה נקשרו לרווחי הארגון, עד 70% מהם ניתן היה לשמור.
קרנות ההשקעה החיצוניות היו בעיקר באשראי הבנקאי ולא בתקציב המדינה.
ב-1965 סובסידיות המדינה עדיין היוו 63% של קרנות השקעה ארגוניות, לעומת זאת, בעוד 30% הגיעו מרווחים הארגון נשאר רק 7% מן האשראי הבנקאי.
ידי 1970 סובסידיות תקציב היוו רק 27% של קרנות השקעה, בעוד זיכויים בנקאיים קפץ ל 39%, ושמירה רווחי הארגון הגיע 34%.
מפעלי הטייס הצליחו מאוד, והרוויחו רווחים שהיו כפולים מהנורמה.
ב-1967 הגיעו שני שלישים מהייצור התעשייתי מחברות תחת השיטה החדשה, שעד אז אימצו שטחים מחוץ לייצור הצריכה.
לפני סוף שנות השישים, עם זאת, התכנון הכלכלי הבולגרי חזר לכיוון הגישה הקומוניסטי האורתודוקסי.
אנליסטים מערביים רבים ייחסו את הנסיגה הבולגרית מהרפורמות של שנות השישים למתח שנגרם על ידי הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968. ייתכן שהאירועים הבינלאומיים מילאו תפקיד, אך עיתוי הנסיגה והפלישה מעידים על מרכיב נוסף: חוסר שביעות רצון האליטה המפלגתית עם התוצאות וההשלכות האידאולוגיות של הרפורמה.
לדוגמה, ביולי 1968, חודש לפני הפלישה לצ'כוסלובקיה, בוטלה מערכת התמחור התלת-ממדית של בולגריה.
הנהגת המפלגה מעולם לא קיבלה את הרעיון של תמחור חופשי וגמיש עבור מוצרים מסוימים, שהייתה עזיבה בולגרית חשובה מתכנון מרכזי בשנות השישים.
ההתנגדות לרפורמה עודדה עוד יותר על ידי סדרה של מקרים שבהם מנהלי ארגונים גדולים השתמשו במשאבים פיננסיים מבוזרים חדשים כדי לכסות את הכיסים שלהם.
עם זאת, חלק ממאמצי הרישוי, כמו יצירת קומפלקס חקלאי-תעשייתי, זכו לביקורת פנימית.
גם לקוחות מערביים וגם לקוחות מקומיים נותרו לא מרוצים מאיכותם של מוצרים רבים מבולגריה.
מפגשי מפלגות והעיתונות מתחו ביקורת על הפרות מונופוליסטיות הנובעות מהחלטות לא רציונליות ביישום העליון והעני של המדיניות הרציונלית ברמת הארגון.
לאחר קיפאון יחסי בשנות השבעים, המודל הכלכלי החדש (NEM), שהונהג ב-1981 כתוכנית הרפורמה הכלכלית האחרונה, שיפר לכאורה את היצע מוצרי הצריכה ושיפר את הכלכלה באופן כללי.
במאמץ לתקן את בעיות ההפצה הכרוכות של הכלכלה המרכזית, מוסדות כלכליים גבוהים יותר היו אחראים מבחינה כספית לנזק שנגרם להחלטותיהם ברמות הכפופות.
מכלולים או אגודות קיבלו חופש מפורש לחתום על חוזים שלהם עם ספקים ולקוחות בבית ומחוץ לבית.
עם זאת, NEM לא היה מסוגל לשפר באופן דרסטי את איכות או כמות של סחורות בולגרית לייצר.
NEM הוכיח כישלון, והתוצר הלאומי הגולמי בין 1981 ל-1982 היה רק 2.9%.
בשנת 1985 ביקר מיכאיל גורבצ'וב בבולגריה ועל פי הדיווחים לחץ על ז'יבקוב להפוך את המדינה לתחרותית יותר מבחינה כלכלית.
זה הוביל לגרסה הבולגרית של תוכנית הפרסטרויקה הסובייטית.
לאחר סבב של צעדים ניסיוניים כושלים, בחודש ינואר 1989 המפלגה הוציא צו 56. צו זה קבע "חברות" כיחידה העיקרית של ניהול כלכלי.
בעקרון היציאה מן האיסור הסוציאליסטי של אזרחים פרטיים לשכור עובדים, עד למועד זה ניתן היה לשכור לצמיתות כעשרה אנשים, וניתן להעסיק מספר בלתי מוגבל של חוזים זמניים.היה זה הסיבוב האחרון של רפורמות על ידי המשטר ז'יבקוב מבולבל ולא שיפור בביצועים הכלכליים.
עם זאת, הנתונים על הצמיחה עבור 88–1986 עדיין הצביעו על שיעור שנתי של 5.5%, לעומת שיעור 3.7% שהושג במהלך תוכנית חמש השנים הקודמות.
מדיניותו החברתית של ז'יבקוב הובילה לכך שבולגריה הייתה בעלת מקדם ג'יני של 18, כלומר אי השוויון בה נחשב לנמוך מאוד ביחס למדינות אחרות.
עוד לפני ז'יבקוב, בולגריה עשתה התקדמות משמעותית כדי להגדיל את תוחלת החיים ואת הירידה בשיעורי התמותה.
מדיניות חברתית עקבית הובילה לעלייה בתוחלת החיים ל-68.1 שנים בקרב גברים ו-74.4 שנים בקרב נשים.
חלקם של אנשים ארוכי-ימים בבולגריה היה גדול למדי; מחקר שנערך ב-1988 ציין נתון של 52 בני אדם למיליון תושבים.
אחת מתוכנות הבדיקה הראשונות לבדיקות HIV נבעה תחת ז'יובקוב, ומאוקטובר 1989, כ-2.5 מיליון בני אדם בבולגריה, כולל כ -66,000 זרים, נבדקו ל-HIV, ו-81 בולגרים אובחנו כחיוביים.
הגידול בהכנסות הריאליות בחקלאות עלה ב-6.7% בשנה בשנות ה -60. באותה תקופה עלה השכר התעשייתי ב -4.9 אחוזים בשנה.
בעידן שלאחר המלחמה, ובמיוחד תחת ז'יבקוב, דיור בבולגריה השתפר באופן משמעותי ובתים באיכות טובה יותר נבנו.
עם זאת, רבים מהם היו צפופים – הבית הממוצע בבולגריה היה בעל שלושה חדרים ששטחם היה 65 מ"ר (700 רגל רבוע).
השיכון נשאר אחד החסרונות החמורים ביותר ברמת החיים הבולגרית בכל שלטונו של ז'יבקוב.
יעדי הבנייה למגורים בתוכניות החומש נעלמו באופן סדיר.
כתוצאה מכך, משפחות המתינו לעיתים קרובות מספר שנים לדירות.
בינואר 1990 סולק ז'יבקוב מהמפלגה הקומוניסטית.
חילופי השלטון לא הפסיקו את המרי העממי והתעורר חשש כבד למלחמת אזרחים, שהביא את המפלגה הקומוניסטית להכריז בפברואר 1990 שהיא מוותרת על השלטון.
לאחר הבחירות נעצר ז'יבקוב על ידי המשטרה הבולגרית בחשד לקבלת שוחד ונפוטיזם.
הוא הועמד לדין, ב-1992 הורשע במעילה בכספי המדינה ונידון ל-7 שנות מאסר.
מפאת גילו ומחמת מצב בריאותו הושם ז'יבקוב במעצר בית ולא נכלא.
ביוני 1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את גזר הדין וזיכה אותו מכל סעיפי האישום.
ב-1998 הלך ז'יבקוב לעולמו בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות והוא בן 86 שנים.
האינדוקטרינציה של סיפור הצלת יהודי בולגריה
במהלך שנות שלטונו של ז'יבקוב התחולל סביבו פולחן אישיות שאחת ממטרותיו הייתה העצמת תפקידה ההיסטורי של המפלגה הקומוניסטית, וז'יבקוב בראשה, בסילוק המשטר הפרו גרמני בשלהי מלחמת העולם השנייה.
במהלך השנים בוצעה גם אינדוקטרינציה לסיפור הצלת יהודי בולגריה תוך הבלטת חלקה של המפלגה הקומוניסטית והעלמת חלקם במאבק של הפוליטיקאים ושל נציגי הכנסייה בבולגריה.
המפלגה הקומוניסטית הביעה עמדה נחרצת נגד רדיפות היהודים, בביטאוניה, בכרוזים ובנאומי הרדיו של וולקו צ'רבנקוב ווסיל קולארוב, שבהם איימו על ראשי הממשל וקראו להפסקת הרדיפות.
עם זאת, ראשי המפלגה שהו בגלות מחוץ לבולגריה, היא פעלה במחתרת ומידת השפעתה בפועל על מהלכי השלטון הבולגרי הייתה מצומצמת.
גם ז'יבקוב, אשר במהלך המלחמה היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית באחד מחלקי מחוז סופיה, הביע עמדות דומות ואף הפיץ כרוז בחתימתו נגד רדיפות היהודים.
אך גם מידת השפעתו בפועל על האירועים הייתה מצומצמת.
לאורך שנות שלטונו של ז'יבקוב נכתבו מחקרים וספרים מטעם, אשר בחלקם הובלט חלקה של המפלגה הקומוניסטית וחלקו של ז'יבקוב באירועים ובחלקם שוכתבה ההיסטוריה לחלוטין תוך מיצובו של ז'יבקוב כאחד המובילים במאבק נגד רדיפות היהודים בבולגריה.
הפעולות כללו גם זיוף סרטים שבהם הושתלה תמונתו של ז'יבקוב הצעיר כמוביל הפגנה נגד גירוש יהודי סופיה במאי 1943 וביצוע דומה של פוטומונטז' לתמונות מהפגנה זו.
חברי מנגנון המפלגה הקומוניסטית העלו את שמו של ז'יבקוב כמועמד לפרס נובל לשלום בעקבות פעולותיו לכאורה נגד רדיפות היהודים.
לאחר השתלטות הקומוניסטים על המדינה
לאחר השתלטות הקומוניסטים על בולגריה, רדף המשטר ללא רחם את מתנגדיו ובכללם זה גם דיסידטנטים מקרב בני הקהילה היהודית.
מחאותיו של הרב הראשי לבולגריה הרב ד"ר אשר חננאל הובילו למעצרו הממושך ללא משפט.
למרות מחאות רבות הועמד הרב לדין ונדון לשלוש וחצי שנות מאסר.
במהלך מאסרו חלה הידרדרות במצב בריאותו ולחץ כבד שהופעל על השלטונות הבולגרים, הוביל ל"משפט חוזר" ולשחרורו.
הרב חננאל הלך לעולמו בסופיה ב-1964.
כאמור, בראשית שנות ה-80 רדף משטרו של ז'יבקוב את בני המיעוט הטורקי במדינה במסגרת תהליך "הבולגריזצייה של המיעוטים".
באמצע שנות ה-80, הציעה המפלגה הקומוניסטית בסמוליאן להחיל את תהליך ה"בולגריזציה" גם על יהודי בולגריה והנהגת המפלגה בסופיה בהוראתו של ז'יבקוב דחתה את הצעתה על הסף.
טודור סטויאנוב בורמוב (בבולגרית: Тодор Стоянов Бурмов; 2 בינואר 1834, גברובו, האימפריה העות'מאנית – 25 באוקטובר 1906, סופיה, נסיכות בולגריה), היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלתה הראשון של בולגריה לאחר תום השלטון העות'מאני במדינה.
בורמוב סיים את האקדמיה הטכנולוגית בקייב ועבד כמורה ועורך עיתון בעיר הולדתו.
הוא היה פעיל במאבק למען עצמאותה של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) התנדב למטה צבא הדנובה הרוסי ורקם קשרים עם בכירי צבא האימפריה.
לאחר תום המלחמה מונה על ידי הרוסים לתפקיד מושל פלובדיב.
בורמוב היה מיודד עם אלכסנדר בטנברג ולאחר הקמת נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, מינה אותו בטנברג לתפקיד ראש ממשלתה הראשון של הנסיכות.
ממשלו של בורמוב עסק בייצוב מצב ביטחון הפנים והקמת מוסדות השלטון והמשפט בנסיכות החדשה ובכלל זה החלת ממשל צבאי באזורים שהיו בעלי אחוז גבוה של תושבים מוסלמים.
המפלגה השמרנית לא זכתה לתמיכה גדולה בציבוריות הבולגרית, עניין שהוביל לתמיכה מועטה יחסית לה זכתה ממשלתו של בורמוב בפרלמנט הבולגרי ולקשיים בתפקודה.
בדצמבר 1879 נפלה ממשלתו של בורמוב וקלמנט טרנובסקי נקרא לעמוד בראשות הממשלה עד למציאת מחליף ראוי.
בורמוב נותר דמות משמעותית במערכת הפוליטית הבולגרית וכיהן בהמשך בתפקיד שר האוצר בממשלתו של לאוניד סובולב וכן בממשלתו השנייה של קלמנט טרנובסקי.
בהמשך עזב בורמוב את המפלגה השמרנית והצטרף למפלגה הליבראלית הפרוגרסיבית בהנהגת דראגן צאנקוב.
בורמוב הלך לעולמו בסופיה ב-1906 והוא בן 72 שנים.
טודאי-ג'י (ביפנית: 東大寺; בתרגום לעברית: המקדש המזרחי הגדול) הוא מקדש בודהיסטי הממוקם בעיר נארה, יפן.
היכל הבודהה הגדול שלו (ביפנית: 大仏殿) הוא מבנה העץ הגדול בעולם, והוא מאכלס את פסל הארד הגדול ביותר של הבודהה ואירוקאנה, אשר על פי המסורת היפנית מכונה דאיבוטסו, מונח המתאר פסלי בודהה גדולים וחשובים.
המקדש משמש גם כבסיס האם של בית הספר הבודהיסטי קגון.
האתר הוכרז בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1998 כחלק מסדרת המונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה.
בקומפלקס המקדש מסתובבים באופן חופשי איילי סיקה מאולפים, אשר בדת השינטו הם נחשבים שליחי האלים עלי אדמות.
נהוג לתארך את התחלת בניית קומפלקס טודאי-ג'י הענקי לשנת 728, כאשר שוֹמוּ, קיסר יפן, הקים את קינשאוסן-ג'י כמתנה לנסיך מוטואי, בנו הראשון מבת זוגו מבית פוג'יווארה, קומיושי.
הנסיך נפטר שנה לאחר הולדתו.
כאשר מרכז הבודהיזם היפני עבר מנארה להר היאי ולמקדש טנדאי, ולאחר מכן נארה איבדה את מעמדה כבירת יפן לטובת קאמאקורה, מעמדו של טודאי-ג'י כסמכות המרכזית בבודהיזם ביפן נפגע מהותית.
בדורות מאוחרים יותר, שושלת וינאה נכחדה, חרף ניסיונות להחיותה, ועל כן לא נערכים יותר טקסי הסמכה בטודאי-ג'י.
ב-743, הקיסר שומו הכריז על חוק, על פיו העם צריך להיות מעורב באופן ישיר בהקמתם של מקדשי בודהה חדשים בכל יפן.
זאת בעקבות אמונתו האישית, שעל פיה מעשה מעורר יראת שמיים שכזה יעודד את הבודהה להגן על יפן מפני אסון קרב ובא.
הנזיר הבודהיסטי גיוקיו נסע עם תלמידיו ברחבי מחוזות יפן על מנת לבקש תרומות.
על פי רישומים המוחזקים בטודאי-ג'י, למעלה מ-2,600,000 בני אדם תרמו לבניית הבודהה הגדול והיכלו.
הפסל, אשר גובהו היה כ-16 מטר, התחרה בממדיו הגדולים של בודהה בסין ובקוריאה של אותה תקופה.
הפסל הורכב משמונה חלקים, ויציקתו ארכה שנתיים.
בניית הבודהה הושלמה בנארה, ב-751. שנה לאחר מכן קוים טקס "הארה" בנוכחות כ-10,000 בני אדם על מנת לחגוג את השלמת הפסל.
הכהן ההודי בודיהסאנה ביצע "הארה" עבור הקיסר שומו.
הפרויקט כמעט רושש את כלכלת יפן, תוך כילוי מרבית הברונזה הזמינה באותם הימים.
המתחם המקורי הכיל גם שתי פגודות בגובה 100 מטרים, שהיו שניות בגובהן באותם ימים רק לפירמידות במצרים.
בשנת 1914 הועברו אל המוזיאון הלאומי של נארה פריטים מה"שוסו אין" (正倉院), בית האוצר של המקדש.
פריטים שונים מבית אוצר זה מוצגים במוזיאון בתערוכות מתחלפות.
בנוסף, בכניסה למתחם המקדש, הוקם מוזיאון קטן המציג כמה מן האוצרות של המקדש, כגון הפסל "לידת שאקה".
מספר מבנים במתחם טודאי-ג'י שולבו בתפיסה האסתטית הכללית של עיצוב הגנים.
ווילות סמוכות נחשבות היום כחלק מהמתחם.
חלק מהמבנים האלה פתוחים כיום לציבור.
לאורך מאות שנים, המבנים והגנים התפתחו במשותף כחלק בלתי נפרד מקהילת מקדש ייחודית, מתואמת ומשגשגת.
טודאי-ג'י שימש כמקום התרחשות של מספר סרטים ודרמות טלוויזיה ביפן.
הוא הופיע גם בסרטו משנות ה-50 של המאה ה-20 של ג'ון ויין, "הברברי והגיישה".
המקדש הופיע גם במשחק Age of Empires II: The Age of Kings של חברת מיקרוסופט.
ב-20 במאי 1994 נערך בטודאי-ג'י פסטיבל המוזיקה הבינלאומי "החוויה המוזיקלית הגדולה", בתמיכת אונסק"ו.
המופיעים כללו את הפילהרמונית של טוקיו, X Japan, INXS, ג'ון בון ג'ובי, ג'וני מיטשל, בוב דילן ורוג'ר טיילור.
ב-3 בנובמבר 2010, זמרת הסופרן האנגלייה שרה ברייטמן הופיעה בטודאי-ג'י במסגרת סיבוב הופעות שלה עם תזמורת גדולה.
המופע הוקלט ובשלב מאוחר יותר שודר ביפן בידי גוף השידור TBS.
טודור אִיבָנְצ'וֹב (בבולגרית: Тодор Иванчов; 1858, טרנובו, האימפריה העות'מאנית – 1905, פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר וכן כראש ממשלת נסיכות בולגריה.
איבנצ'וב נולד בטרנובו ואת השכלתו התיכונית עשה במכללת רוברט באיסטנבול.
ב-1881 סיים את האוניברסיטה במונפלייה שבצרפת.
הוא שב לבולגריה והועסק כמורה, ובהמשך כמנהל בית ספר בקיוסטנדיל וכן כעורך עיתון.
איבנצ'וב הצטרף למפלגה הליברלית-רדוסלאבובית בהנהגת וסיל רדוסלאבוב וב-1886 כיהן בממשלתו הראשונה של רדוסלאבוב כשר החינוך של הנסיכות.
בהמשך, מונה לשר החינוך גם בממשלתו של דימיטר גרקוב.
לאחר התפטרותו של גרקוב, הטיל עליו הנסיך פרדיננד הראשון את מלאכת הרכבת הממשלה.
איבנצ'וב כיהן כראש הממשלה ולתקופה מסוימת גם כשר האוצר, ושר החוץ והדתות של הנסיכות.
איבנצ'וב הוביל שורת רפורמות בתחום המינהל הציבורי וכן ניסה ליישם רפורמות אגרריות אשר הובילו לאי שקט והפגנות מצד איכרים.
המהומות דוכאו בכוח ואיבנצ'וב נאלץ לסיים את תפקידו.
ב-1903 הועמדו איבנצ'וב ורדוסלאבוב לדין בעוון אי סדרים כלכליים והחלטות המנוגדות לחוקה בתקופת ממשלתו הראשונה של רדוסלאבוב, הורשעו ונדונו ל-8 חודשי מאסר.
איבנצ'וב זכה לחנינה ולאחר שחרורו מהכלא, עזב את בולגריה לצרפת ושם הלך לעולמו ב-1905 והוא בן 47 שנים.
ב-1900, בתקופת כהונתו של איבנצ'וב כראש הממשלה רבו התקריות האנטישמיות בבולגריה ולאחר כינוס חירום שנערך בסופיה בעניין, המליץ אברהם דויצ'ון לוי מראשי הקהילה, לשלוח את ישועה כלב לקהילות בולגריה כדי לערוך דין וחשבון על חומרת המצב.
לאחר שובו, נועדו כלב ודוויצ'ון עם ראש הממשלה וזה יעץ לכלב להגיש את הדו"ח שכתב לטיפולו של שר הפנים וסיל רדוסלאבוב.
כלב הגיש את הדו"ח ולווה אותו במכתב חריף מטעמו בו נכתב בין השאר, שאם ממשלת בולגריה אינה מעוניינת שבשטחה יתגוררו יהודים, הם מבקשים ארכה של שנה ותמיכה כלכלית כדי לעזוב את הנסיכות.
קלרנס ארון "טוד" רובינס היה סופר אמריקאי שכתב סיפורים בסוגות האימה והמסתורין.
רובינס למד באוניברסיטת וושינגטון ולי (בלקסינגטון, וירג'יניה) ואף חיבר יחד עם מארק וו.
שיף ות'ורנטון ויטני אלן את ההמנון הרשמי של הקולג' "Washington and Lee Swing"; שיף חיבר את המנגינה ב-1905, אלן העלה את המוזיקה לנייר ב-1909 ורובינס כתב את המילים.
רובינס חיבר אוספי סיפורים קצרים וכן כמה רומנים.
סיפוריו כוללים לעיתים קרובות עלילות ביזאריות ומפחידות, לעיתים בהשפעת סופרים כאוסקר ויילד (סיפורו של רובינס "The Living Portrait", "הדיוקן האנושי", הוא מחווה לספרו של ויילד "תמונתו של דוריאן גריי") ורוברט וו.
סיפורו של רובינס "מרטין המסתורי" (Mysterious Martin; 1912) הוא רומן שכתב בראשית הקריירה על רוצח סדרתי.
הרומן שלו "שלושת הבלתי קדושים" (The Unholy Three; 1917) עובד פעמיים לקולנוע, לראשונה בסרט אילם בבימויו של טוד בראונינג ב-1925, ולאחר מסרט בסרט מדבר בבימויו של ג'ק קונוויי ב-1930; בשתי הגרסאות כיכב לון צ'ייני.
רובינס אף חיבר את הסיפור הקצר "דורבנות" ("Spurs"), שהיה הבסיס לתסריט הסרט "פריקס" (1932) בבימויו של בראונינג, שהיה לסרט פולחן.
חלק מכתביו של רובינס הודפסו בשנית בסדרת מקבצי האימה "קריפס" שנערכה על ידי צ'ארלס בירקין.
רובינס היגר מניו יורק לריביירה הצרפתית וסירב לעזוב את צרפת בשנות הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה.
בשנות המלחמה שהה במחנה ריכוז וב-1949 מת בסן-ז'אן-קאפ-פרה (Saint-Jean-Cap-Ferrat).
To Hell and Home Again (פורסם לקראת ההפצה ב-1950, אך מעולם לא יצא לאור)
פרסום יצירותיו במגזיני ספרות זולה
כמו כן פורסם בכתב העת הספרותי Zoetrope: All-Story בסתיו 2002 הסיפור "Spurs"
Shudders (1932), ערך צ'ארלס בירקין ("Toys")
דזימנוז'יץ, רוברט ויינברג ומרטין נ.
טודרוס בן יהודה הלוי אבולעפיה (1247–1306) היה משורר עברי מספרד הנוצרית בימי הביניים.
נולד בטולדו באמצע המאה ה-13 כבן למשפחת הרבנים הספרדית אבולעפיה.
טולדו הייתה באותה עת בשליטת כתר קסטיליה, אך התרבות בה עדיין הייתה משוערבת במידה רבה.
אבולעפיה נחשב לגדול המשוררים היהודים בספרד בתקופת המלך אלפונסו העשירי (1252-1284) ובנו סנצ'ו הרביעי (1284-1295) מקסטיליה.
יצירתו מסמלת את תחייתה של השירה העברית בספרד במאה ה-13, לאחר הרדיפות הקשות נגד היהודים בימי שושלת אל-מוואחידון.
בצעירותו קיבל חינוך אנדלוסי טיפוסי שכלל שילוב של לימודי חול וקודש.
מנעוריו החל לחבר שירי הלל לכבוד אישים יהודים רמי דרג בחצרו של המלך אלפונסו העשירי, בהם שלמה ויצחק אבן צדוק, טודרוס בן יוסף ואחרים.
למשך זמן מסוים התפרנס אבולעפיה מעבודה בשירות שלמה אבן צדוק, בגביית מיסים עבור מלך קסטיליה.
לאחר מכן הוא עבר לעבוד ישירות תחת המלך ונהנה ממנעמי חצר המלוכה.
אבולעפיה נתן למלך כמתנה כתר ועליו פסוקים בעברית.
בתקופה זאת הוא חיבר שירים עבריים רבים המשבחים את המלך ובני משפחתו, מתארים את חיי הצעירים היהודים בטולדו ואת חייו שלו עצמו.
בשנת 1279, כתוצאה מסכסוך בחצר המלוכה, נגזר דין מוות על שלמה בן צדוק.
שנתיים לאחר מכן אבולעפיה ויהודים רבים הושלכו לכלא.
כתוצאה מהחוויה חלו שינויים בשירתו של אבולעפיה.
לאחר שחרורו ממאסר נדד מעט בין אראגון ואל-אנדלוס, ולבסוף חזר לטולדו.
בשנת 1289 הצטרף לחצר המלך סנצ'ו השישי ושירת את משפחת המלוכה במספר תפקידים כלכליים.
השנה האחרונה המוזכרת בשיריו של אבולעפיה היא 1298, אך הוא כנראה חי מספר שנים נוספות.
אבולעפיה הותיר מאחוריו דיוואן גדול של שיריו, לו הוא קרא "גן המשלים והחידות", הכולל כ-1,100 שירים.
הוא ראה דפוס לראשונה בשנת 1932 בהוצאת החוקר הארצישראלי דוד ילין בשיתוף עם דוד בן סלימאן צמח על פי כתב יד שאיתר והעתיק שאול עבדאללה יוסף.
בשירתו של אבולעפיה יש מרכיבים ייחודיים רבים ביחס לשירת ספרד, בין היתר בהשפעת השירה הספרדית-הנוצרית.
טוהארט (בקוריאנית: 투하트, באנגלית: Toheart) היא תת-להקה המורכבת מצמד זמרים מקוריאה הדרומית שהוקמה ב-2014. החברים בצמד הם וו-יון מאינפיניט וקי משייני.
תת-להקה זו נוצרה באמצעות שיתוף הפעולה של שתי חברות התקליטים וולים אנטרטיינמנט ו-S.M Entertainment.
ב-20 בפברואר, סרטון מקדים פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של SM, אשר מודיע באופן רשמי על הצמד, אשר כבר היו שמועות לגבי השיתוף פעולה שלהם.
גם וו-יון וגם קי הצהירו כי היה זה הרעיון שלהם ליצור את היחידה הזו, מכיוון ששניהם חברים טובים והיה להם עניין לעבוד ביחד.
הם לא ציפו כי שיתוף הפעולה שלהם יהיה בתחום המוזיקה, במקום הם חשבו על פרויקט צילום משותף או משהו דומה לכך.
המיני אלבום שלהם בשם 1st Mini Album והקליפ וידאו של שיר הנושא מהאלבום "Delicious", יצאו לאור ב-10 במרץ.
באותו היום הם ערכו מופע, שאותו הנחו חברי הלהקה של כל אחד מהם, מינהו משייני וסונג-קיו מאניפיניט.
שםפרטי האלבוםהמיקום הכי גבוה במצעדיםמכירות<small>בקוריאה<small>ביפן<small>בארצות הברית1st Mini Albumיצא לאור: ב-10 במרץ 2014
מכירות ביפן: 6,216+ "—" סימון לאלבומים שלא נכנסו למצעדים או לא הושקו באותה מדינה.
שם השיר שנה מיקום הכי גבוה במצעדים שם האלבום בקוריאה מצעד גאון בסין מצעד באידו בקוריאה מצעד בילבורד "Delicious"2014 9 17 27 1st Mini Album "Tell Me Why" 36 — 63 "—" סימון לאלבומים שלא נכנסו למצעדים או לא הושקו באותה מדינה.
שם השיר שנה מיקום הכי גבוה במצעדים שם האלבום בקוריאה "You're My Lady" 2014 34 1st Mini Album "Maze" 50 "Start" 51"Intro" 82"—" סימון לאלבומים שלא נכנסו למצעדים או לא הושקו באותה מדינה.
טודי (שם מדעי: Todus) הוא סוג של עוף ממשפחת הטודיים (Todidae) שבסדרת הכחלאים.
בני סוג זה אנדמיים לאיים הקריביים ביערות הגשם והם מהקטנים שבבני סדרתם.
הטודים הם עופות ירוקים קטנים בעלי מקור צר ושק אדום בוהק תחתיו.
הם חיים בין ענפי היער באיי הקריביים.
כל מין חי באי שונה ומתמחה בחיים בו.
הם מחפשים חרקים קטנים ועכבישים בין העלים והצמחייה וניזונים גם מזוחלים קטנים, דוחיים ופירות.
טודי פוארטו ריקו (Todus mexicanus)
רבי טודרוס בן יוסף הלוי אבולעפיה (ד'תתקפ"ה 1225 - ה'מ"ג, 1283) היה רב, פרשן התלמוד הבבלי ומקובל, "ראש גלות ספרד" ומנהיג יהדות קסטיליה במאה ה-13.
יליד ותושב בורגוס, מקורב למלכות.
הרביץ תורה בסביליה ועמד בקשר עם הרשב"א ועם רבי אברהם בדרשי.
משנת ה'כ"ד עד לפטירתו היה רב העיר.
הוא היה בן אחיו של רבי מאיר הלוי אבולעפיה, ובספרו למסכת יבמות הביא הרבה מחידושי דודו הרמ"ה.
בספרו "אוצר הכבוד" כותב הרב טודרוס שזכה ללמוד אצל דודו הרמ"ה רק את פרק "הכונס צאן לדיר" (במסכת בבא קמא) בהיותו בן עשר "וברוך המקום אשר זיכני לראות את הדרת פניו לעת זקנתו וסמך את שתי ידיו עלי, וברכני בברכה המשולשת והיא שעמדה לי בבחרותי וגם עד זקנה ושיבה ת"ל".
בנו היה המקובל רבי לוי ב"ר טודרוס אבולעפיה.
שער הרזים - פירוש קבלי על מזמור י"ט שבספר תהילים.
הוהדר על פי כ"י אוכספורד ושינויי נוסחאות מכ"י מינכן, הועתק (במכונת כתיבה) על ידי ג' שלום, ירושלים: חמו"ל, תר"ץ.
ושוב בידי מיכל אורון ירושלים, 1989 (מהדורה מדעית).
(בשער הספר נכתב כי הוא אביו של הרמ"ה, אך זו טעות)
טוהר בוטבול (נולד ב-24 בינואר 1994) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי שהתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
הוא סגן אלוף אירופה (2021) וזוכה מדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
נכון ליולי 2021, דורג במקום ה-7 בעולם.
בוטבול נולד וגדל בצורן ובגיל 15 עבר לחדרה.
הוא החל להתאמן בג'ודו בגיל 4 תחת הדרכתו של אורן סמדג'ה, המשמש כמאמנו כיום בנבחרת הגברים של ישראל.
בילדותו התאמן גם בכדורגל אך החליט בסופו של דבר להתמקד בג'ודו.
הוא העביר את שירותו הצבאי כספורטאי מצטיין ובגיל 21 עבר להתאמן במכון וינגייט.
בשנת 2014 זכה במדליית זהב בגביע אירופה לנוער באיטליה.
באותה השנה השתתף באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בבוקרשט, רומניה שם זכה במדליית הארד.
בהמשך זכה במקום הראשון באליפות ישראל לבוגרים.
אליפות העולם לבוגרים ותחרות אירופה
בשנת 2015 השתתף בוטבול לראשונה באליפות עולם לבוגרים שנערכה באסטנה, קזחסטן.
הוא ניצח בסיבוב הראשון מתחרה מפרגוואי, אך הודח בסיבוב השני על ידי מתחרה מהונגריה.
בתחרות אירופה הפתוחה שנערכה בגלסקו, סקוטלנד בהמשך השנה הוא סיים במקום השביעי.
כמו כן, גם בשנה זו לקח חלק באליפות ישראל לבוגרים וסיים במקום השני.
באותה השנה, כשאיבד את סיכויו להשתתף במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו, הוצמד לשגיא מוקי כיריב אימוניו.
בינואר 2016 זכה במדליית הארד בתחרות אירופה הפתוחה שנערכה בסופיה, בולגריה.
באותה השנה לקח חלק לראשונה באליפות אירופה לבוגרים שנערכה בקאזאן, רוסיה שם הודח בסיבוב השלישי.
באוגוסט של אותה השנה טס עם נבחרת הגברים שכללה את גולן פולק, שגיא מוקי ואורי ששון למשחקים האולימפיים שנערכו בריו זה ז'נרו, ברזיל.
כחודש לאחר מכן סיים במקום החמישי בגרנד פרי זגרב, קרואטיה.
בנובמבר של אותה השנה אירחה ישראל את אליפות אירופה עד גיל 23 בתל אביב.
בוטבול זכה במדליית הכסף לאחר שניצח ארבעה קרבות כל הדרך אל הגמר, שם הפסיד להיידיט הידריוב האזרי.
באליפות ישראל לבוגרים שנערכה בסיום השנה, בוטבול התחרה במשקל של עד 81 ק"ג וזכה במקום הראשון.
2017: גרנד סלאם, גרנד פרי ואליפות אירופה
ב-11 בפברואר 2017 השתתף בוטבול לראשונה בגרנד סלאם פריז.
הוא ניצח את שלושת הסיבובים הראשונים ועלה לרבע הגמר, שבו פגש את לואי קורבאל הצרפתי, אלוף אירופה לשנת 2014 וסגן-אלוף אירופה לשנת 2015, שספג שלושה עונשים ונפסל.
בחצי הגמר הפסיד לסויצ'י השימוטו היפני, מה ששלח אותו לקרב על מדליית הארד מול בבואב האוזבקי.
לאחר ארבע דקות ללא הכרעה, נכנס הקרב לניקוד זהב.
לאחר 1:21 דקות, תרגיל של בוטבול העניק לו ווזארי ואת מדליית הארד.
בכך הפך לגבר הישראלי השלישי שזוכה במדליה בתחרות זו במהדורתה החדשה, אחרי אורי ששון ושגיא מוקי.
שבועיים לאחר מכן התחרה בגרנד פרי דיסלדורף, גרמניה.
בוטבול הגיע עד לחצי הגמר שם פגש את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי, האלוף האולימפי מלונדון 2012 ומדליסט הארד מריו 2016. הוא הפסיד באיפון אחרי שצבר שלושה עונשים ועבר לקרב על מדליית הארד, בו הפסיד לגיום שן הצרפתי וסיים במקום החמישי.
באפריל 2017 זכה בוטבול במדליית ארד בגרנד פרי אנטליה, טורקיה.
כעבור שבועיים התחרה בפעם השנייה באליפות אירופה לבוגרים שנערכה בוורשה, פולין.
לאחר ניצחון בסיבוב השלישי על לואי קורבאל הצרפתי, העפיל בוטבול לרבע הגמר שם פגש דניס יארצ'ב הרוסי.
לאחר ארבע דקות לא ההכרעה, נכנס הקרב לניקוד זהב בו הצליח בוטבול לרתק את יארצ'ב.
בחצי הגמר פגש את מוסה מוגזקוב הרוסי ונכנע לו בריתוק כעבור 32 שניות.
בוטבול עבר לקרב על הארד, בו פגש את טומי מסיאס השוודי, שלחובתו שני עונשים.
כשהקרב נכנס לניקוד הזהב, ספג בוטבול את העונש השלישי וסיים במקום החמישי.
ביוני 2017 זכה במדליית כסף בגרנד פרי קנקון, מקסיקו.
ב-27 באוקטובר, בוטבול זכה במדליית הארד בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שגבר בווזארי על פאביו באזילה, האלוף האולימפי המכהן.
בדצמבר זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר אלוף ישראל, כשגבר בגמר על שגיא מוקי במשקל עד 81 ק"ג.
ב-24 בפברואר 2018 זכה בוטבול במדליית הארד בגראנד סלאם דיסלדורף.
הוא הגיע עד רבע הגמר, הפסיד לאודבאייר גנבאטר המונגולי ונשר לבית הניחומים שם ניצח את הגרמני אנטוני זינג ועלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה פגש את איגור וונדטקה הגרמני ולאחר שהקרב הסתיים ללא ניקוד, הוא עבר לניקוד זהב.
2 דקות ו-10 שניות אל תוך ניקוד הזהב הגרמני שם את שתי ידיו על מותנו של בוטבול ו"חיבק" אותו.
פעולה זו לא חוקית בג'ודו, הגרמני קיבל את העונש השלישי ובוטבול ניצח.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, טוהר בוטבול התחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג והודח בסיבוב השלישי.
הקרב הראשון בו התחרה היה בסיבוב השני נגד כריסטופר וגנר האוסטרי ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד הקרב עבר לניקוד זהב בו הצליח בוטבול להשיג איפון אחרי 11 שניות.
בסיבוב השלישי בוטבול הפסיד בווזארי לבילאל סילוגלו הטורקי והודח.
ב-28 ביולי, הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב כאשר הגיע עד שלב חצי הגמר, בו הפסיד לפאביו באזילה האיטלקי וניצח באיפון בקרב על מדליית הארד את מרטין הויאק הסלובני.
בגראנד פרי תל אביב 2019, זכה בוטבול במדליית הארד.
בקרב הראשון הוא התמודד מול אנטואן בושאר הקנדי ולאחר שהשיג ניקוד ווזארי, חצי דקה לסיום בוטבול ניצח באיפון.
בשמינית הגמר הוא ניצח בווזארי אלכסנדר טרנר האמריקאי לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
ברבע הגמר בוטבול התמודד מול ברוזי חוג'זודה הטג'יקיסטני ולאחר שכבר הוביל בווזארי, בוטבול הפסיד באיפון בשנייה האחרונה לקרב.
בוטבול נשר לקרבות בית הניחומים ולאחר ניצחון בעונשים על אוגוסטו מלוני האיטלקי, הוא עלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על הארד בוטבול התמודד מול נילס סטומפ השווייצרי וניצח בווזארי.
במאי 2019 הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם באקו לאחר שהגיע עד שלב הגמר בו הפסיד בעונשים להידאייט היידארוב האזרי.
באליפות אירופה בשנת אותה השנה שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, סיים בוטבול במקום החמישי לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד לגאורגיוס אזואידיס.
ב-27 ביולי הוא זכה במדליית הזהב הראשונה שלו בטורניר מהסבב העולמי כאשר זכה בגראנד פרי זאגרב לאחר ניצחון בגמר על ארתור מרגלידון הקנדי בעזרת תרגיל סיאו-אוטושי.
בדצמבר 2019 הוא התחרה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בצ'ינגדאו וזכה במדליית הכסף לאחר 4 ניצחונות מתוך 4 קרבות כאשר נאלץ לוותר על קרב הגמר עקב פציעה.
בסיבוב הראשון הוא ניצח את דניס איארצב הרוסי בניקוד ווזארי, בשמינית הגמר הוא ניצח בזכות עונשים את סומון מחמדבקוב הטג'יקיסטני וברבע הגמר הוא גבר באיפון על רוסטם אורוג'וב האזרי תוך דקה ו-40 שניות.
בחצי הגמר הוא ניצח בווזארי את מסאשי אבינומה היפני אך נאלץ לוותר על קרב הגמר עקב פציעה במרפק.
בגרנד סלאם תל אביב 2021, בוטבול זכה במדליית הארד.
הוא התחיל את התחרות בסיבוב השלישי בו גבר בניקוד ווזארי על אריק האם הבריטי.
בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון בזמן ניקוד זהב את אלונסו וונג הפרואני וברבע הגמר הפסיד לאלקסנדרו רייקו הרומני ונשר לקרבות בית הניחומים שם גבר על ואדזים שוקה הבלארוסי ועלה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה בוטבול פגש את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי וניצח בזכות עונשים.
באליפות אירופה 2021, הוא זכה במדליית הכסף לאחר שהגיע לתחרות מדורג ראשון מבין המתחרים.
הוא התחיל בסיבוב השני מול אלקסנדרו ראיקו הרומני וניצח לאחר שני ניקודי ווזארי המשתווים לאיפון.
בשמינית הגמר הוא ניצח בווזארי את מרקו גוסיץ' המונטנגרי 5 שניות לסיום הקרב וברבע הגמר ניצח באיפון את ג'יובאני אספוזיטו האיטלקי.
בחצי הגמר בוטבול ניצח בעונשים את בילאל צ'ילוגלו הטורקי.
בגמר הוא התמודד מול אקיל ג'קובה הקוסוברי ולאחר 4 דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
כדקה וחצי לאחר מכן הפסיד בוטבול לאחר תרגיל שביצע הקוסוברי אשר זיכה אותו בווזארי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, בוטבול זכה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 73 ק"ג, בוטבול סיים במקום השביעי.
הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג שביעי מבין המתחרים ואמור היה להתחיל אוטומטית בסיבוב השני מול המנצח מהסיבוב הראשון.
אולם, שני היריבים האפשריים מהסיבוב הראשון, אלג'יראי וסודני, פרשו כדי לא להתחרות מול ישראלי.
בכך, בוטבול התקדם בניצחון טכני לשמינית הגמר מול ויקטור סטרפו המולדובי, אותו ניצח באיפון שתי דקות ו-16 שניות מפתיחת הקרב לאחר ריתוק.
ברבע הגמר טוהר הפסיד בווזארי לאן צ'אנג-רים הדרום-קוריאני לאחר יותר משמונה דקות של קרב ונשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד באיפון למדורג שמיני ארת'ור מרגלידון הקנדי.
בגראנד סלאם תל אביב 2022 זכה ב-18 בפברואר במדליית ארד לאחר ניצחון על יריב איטלקי.
בגראנד סלאם מונגוליה יוני 2022 זכה במדליית ארד באיפון על המונגולי אנחזאיה לאבז'רגל
השתתף והודח בשלב המוקדם באליפות העולם 2023 שנערכה במאי בקטר..
בגראנד פרי אוסטריה מאי 2023 זכה במדליית זהב לאחר ניצחון על יריב מאזרבייג'ן.
במרץ 2024 זכה במדליית הארד בגראנד סלאם טביליסי, לאחר ניצחון בשני ווזארי על הגרמני אלכסנדר גאבלר.
בפברואר 2025 הודיעה על פרישה מהחיים התחרותיים, ונהפך לעוזרו של מאמן נבחרת הג'ודו אורן סמדג'ה.
ליסבון 2021 בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג
גראנד סלאם אולן בטור 2022
טוּדוּ בּוֹם (בפורטוגזית: Tudo Bom, בעברית: הכל בסדר) הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי צמד הזמרים סטטיק ובן-אל תבורי.
הפזמון, שפורסם ביוני 2017, שבר את שיא ההשמעות ליום ברדיו הישראלי, לאחר שהושמע 66 פעמים בפחות מיממה.
הסינגל הגיע למקום השלישי במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז ולמקום הרביעי במצעד השנתי של רשת ג' באותה שנה.
פחות מיומיים לאחר שהועלה ליוטיוב צבר יותר מ-1,500,000 צפיות ונכון לספטמבר 2023 עומד על כ-76 מיליון צפיות.
ב-4 בפברואר 2019 עלתה גרסה אנגלית ראשונה לשיר וב-15 בפברואר 2019 עלתה גרסת קליפ בינלאומית נוספת לשיר, בהשתתפות זמר הרגאטון ג'יי באלווין.
השיר החל מרעיון שהיה לסטטיק ובן-אל להוציא שיר בסגנון ברזילאי והביאו אותו למפיק ג'ורדי.
לאחר צפייה בסרטוני יוטיוב רבים במקצב ברזילאי הצליחו להבין מהו המקצב הברזילאי המאפיין.
על פי הצעה של סטטיק הם השתמשו בכלי הנגינה הברזילאי בירימבאו.
המפיק ג'ורדי הציע שבשיר חייבת להיות מילה בפורטוגזית.
סטטיק הציע את "טודו בום" שמשמעותו "הכל בסדר".
ג'ורדי ניסה להקליט את השיר עם מקצב בטוקדה עם סמפלרים קיימים, אך החליט לבסוף להשתמש בהרכב חי של המתופפים "בטוקדת אמזונס".
לשיר ההיפ-הופ נופך ברזילאי ובו מילים בפורטוגזית כמו:
טוּדוֹ בוֹם (Tudo Bom) - הכל בסדר
ניניה (Ninha) - ילדה (בשיר משמעות המילה היא מותק או תינוקת); בסלנג: תינוק.
קאיפיריניה (Caipirinha) - קוקטייל ברזילאי.
גאצ'יניה (Gatinha) - ספת קרוקודיל בעיצוב קלאסי משנות ה-80 (היה נפוץ בברזיל בתקופת הדיקטטורה הצבאית).
את לוקה (Louca) - את משוגעת.
נסתום לכולם את הבוקה (Boca) - נסתום לכולם את חריצי הקול.
בירימבאו (Berimbau) - כלי הקשה עממי ברזילאי, המשמש ככלי הנגינה העיקרי בקפואירה.
היי ז'ורדלאצ'י, איש'ו נאו קומבינה קום ווסה, מי דה אום סמבה!
(!Ey Jordalecce, isso não combina com você, me da um samba) - היי ז'ורדאלצ'י (הכוונה לשמו המקומי של דיקטטור פורטוגזי ששלט בין שנות ה-30 לשנות ה-60 בפורטוגל), זה לא מתאים לך, תן לי סמבה!
קשאסה (Cachaça) - הוא המשקה הברזילאי הלאומי, והוא משקה אלכוהולי המיוצר מקנה סוכר על ידי תהליך של התססה וזיקוק.
מקורו במשקה שנהגו העבדים האפריקאים, שהובאו לברזיל, להכין מקנה הסוכר.
די מה אומה בצ'ידה לגאוו!
(אמור להיות: מי דה אומה בצ'ידה לגאוו; !De me uma Batida legal) - בסלנג: תעביר לי את חטיף השוקולד שאתה מחביא כל כך טוב!
למבדה (Lambada) - סגנון ריקוד ברזילאי שמקורו בצפון המדינה.
בטוקדה (Batucada) - תת-סוג של סמבה; לרוב מבוצע על ידי קבוצה גדולה של מתופפים המכונה 'בטריה'.
הבטוקדה שמנגנת בשיר והוקלטה באולפן של ג'ורדי בקריית אתא נקראת "בטוקדה אמזונס" ובשיר עצמו משתתפים 11 נגנים.
טודו בום מושפע מן המוזיקה הפופולרית הברזילאית, ובווידאו קליפ שצולם עבור הפזמון נראים סטטיק ותבורי כשני חוצנים דמויי אדם שנוחתים על גג בית העיר תל אביב-יפו ברחוב ביאליק אחרי מסע בין גלקסיות וכוכבי לכת בחלל החיצון, בהשפעת הסרט "ספייס ג'אם".
כשהם נוחתים על גג בית העיר נראים עוברי האורח במקום המומים, וכשסטטיק מתחיל לגעת בהם, עוברי האורח מתחילים לרקוד ולקבל שמחת חיים (כולם לבושים בצבע אפור המשדר אווירה קודרת, וכאשר סטטיק ובן אל תבורי נוגעים בהם הם לבושים בבגדים צבעוניים ומתחילים לרקוד).
בקליפ השתתף ראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי בתפקיד עצמו.
כשהוא מגיע למקום מראים לו השוטרים את המהומה, ולאחר מכן מתפתח קרנבל בהשתתפותם של 69 ניצבים, להטוטני אש, אקרובטים, רקדנים ו-11 נגני בטוקדה.
הקליפ לווה בקריצות ללהיטים הקודמים של הצמד.
לדוגמה, בן אל תבורי מתיישב ליד שולחן של בנות ומנסה להרשים אותן, וכשאחת מהן קמה, הוא ממשיך אחריה, כמו ב"זהב".
ב-30 שניות ההנפשה שפותחות את הקליפ הושקעו כ-30 ימי עבודה.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-80 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר מבוסס על סגנון ה"ביילה פאנק" שמגיע מברזיל.
סוגה אלקטרונית זו מקורה בפאבלות של ריו דה ז'ניירו והתפתחה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, והפכה לפופולרית בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. המילים ברוב המוחץ של שירי ה"ביילה פאנק" מאוד בוטות ואפילו מחפיצות במיוחד - מי שמתוארות הרבה בשירים האלה הן נשים עם עכוז עסיסי.
לשיר יצא רמיקס בשיתוף זמר הראגטון הקולומביאני ג'יי באלווין.
השיר יצא לאור ב-15 בפברואר.
ב-12 בפברואר 2019 הכריזו סטטיק ובן אל שישחררו רמיקס חדש לשיר "טודו בום" יום לפני ששחררו אותו.
הרמיקס משלב את סגנון הביילה פאנק והרגאטון.
כמה שבועות לפני יציאת הרמיקס, פרסמו סטטיק ובן אל גרסה אנגלית לשיר ללא ג'יי באלווין.
באחד מתשדירי הבחירות של מפלגת ימינה משנת 2020 שואל בסופו נהג המונית (גולן אזולאי) את איילת שקד מהם ראשי התיבות ט"ב (האותיות שלהם בקלפי) והיא משיבה לו "טודו בום".
טודרוס ורשבסקי (נולד 14 באוקטובר 1876, כ"ו בתשרי ה'תרל"ז – נפטר 28 באפריל 1940, כ' בניסן ה'ת"ש) היה מוכתר העדה האשכנזית בירושלים.
בעלים של מלון "תל אביב" ומלון "פלטין" וכן היה בין האישים שרכשו את הקרקעות למען בניינה של שכונת גאולה, והיה בין מייסדי השכונה.
ורשבסקי נולד וגדל בירושלים, בנו של רבי אלתר שמואל מרדכי ורשבסקי שהיה שמש בברדיטשוב, שהיה המוכתר של עדת האשכנזים בירושלים כחמישים שנה.
אמו אסתר פריידל הייתה בת הרב יצחק גליקין.
נישא לשיינה רחל (יפה) בת מרדכי זילברמן ("קירשנר").
ורשבסקי התמנה למוכתר העדה האשכנזית בירושלים.
הוא ניצל את מעמדו וקשריו אצל אנשי השלטון העות'ומאני, ובין השאר פעל לסלילת הרחובות בירושלים.
בשנות מלחמת העולם הראשונה הגיש עזרה רבה ליהודי ירושלים.
בשנת 1917 חכר ורשבסקי את חאן באב אל ואד שבשער הגיא ממשפחת כותנא המוסלמית.
הוא הפעיל את החאן כמלון דרכים לעולים לירושלים ועבר להתגורר עם משפחתו במתחם של החאן.
בעקבות מאורעות תרפ"א נטשה משפחת ורשבסקי את החאן ושבה לירושלים.
לאחר שובו לירושלים ייסד ורשבסקי את מלון "ורשבסקי" ברחוב סנט פול (לימים רחוב שבטי ישראל).
בעקבות זהות השמות של מלון זה ומלון "ורשבסקי" שבבעלות המלונאי יעקב יוסף הרלינג, פרסם הרלינג מודעת הבהרה בעיתונות ובה הודיע כי אין לו קשר למלון ורשבסקי האחר.
כעבור זמן שינה הרלינג את שמו של בית המלון שלו ל"ורשבסקי-הרלינג".
בשנת 1926 שכר ורשבסקי את בית הדירות ברחוב יפו 44 ממשפחת קוקיא והפך אותו לבית מלון תל אביב.
ב-1936 היה בעליו של מלון "פלטין".
בשנות העשרים היה בין גואלי אדמות שנלר, והיה בין מייסדי שכונת גאולה שנבנתה על אדמות אלה.
כמו כן סייע בגאולת אדמות בירושלים ובבניית שכונות חדשות, ובהן שכונת רוממה.
נפטר בירושלים בשנת 1940. בנו, שאול, המשיך בעסקי המלונאות.
הוא ניהל את מלון תל אביב וכן את בית המלון "אטלנטיק" שברחוב בן-יהודה פינת בן הלל.
המלון פוצץ בפיצוץ מכונית התופת ב-22 בפברואר 1948.
נשא לאישה את שיינה רחל-יפה ורשבסקי (לבית זילברמן, בת ר' מרדכי זליברמן הנודע בשם "קירשנר").
רייזל רבקה טרכטנברג (לבית ורשבסקי)
יצחק אירוינג ורשבסקי (היגר לאמריקה).
שאול ורשבסקי (בעל מלון "פלטין" בירושלים).
מוריס משה ורשבסקי (היגר לאוסטרליה).
טודור ויאנו (ברומנית: Tudor Vianu; 8 בינואר 1898 (לפי לוח השנה היוליאני 27 בדצמבר 1897 ג'יורג'יו – 21 במאי 1964 בוקרשט) היה מבקר ספרות ואמנות, פילוסוף בתחום האסתטיקה והתרבות, מסאי, משורר, מתרגם ודיפלומט רומני ממוצא יהודי.
ויאנו מילא תפקיד חשוב בקליטתו והתפתחותו של המודרניזם בספרות ובאמנות הרומנית.
טודור ויאנו נולד בשנת 1898 בעיר ג'ורג'יו כבנם של הורים יהודים שהתנצרו שנים אחדות קודם לכן:הרופא הצבאי ד"ר אלכסנדרו ויאנו, שנולד בשם אדולף ויינברג ושל פלוריקה, בת של בנקאי יהודי מיאש ששמה בלידה היה רוזה לייבוביץ'.
האב, אלכסנדרו ויאנו, היה בן למשפחת ויינברג, מהמשפחות היהודיות הנכבדות בקהילת בוקרשט.
כסטודנט התנדב אלכסנדרו ויאנו כחובש ("סובכירורג") על אמבולנס שדה במלחמת העצמאות של רומניה בשנת 1877. לכן קיבל את האזרחות הרומנית בשנת 1879.
אחר כך השלים את לימודי הרפואה שלו בבוקרשט, בווינה, בברלין ובפריז ושב לרומניה ב-1883. ב-1893 המיר אלכסנדרו ויאנו את דתו לנצרות אורתודוקסית.
טודור ויאנו גדל בג'ורג'יו, עיר נמל על הדנובה, שבה כיהן אביו כרופא הראשי של העיר.
ילדותו עברה תחת רושם נופי השדות והחורשות שבסביבה, הירידים המסורתיים ב-15 באוגוסט, וכן של בית הוריו על הספרייה העשירה והפעילות הרפואית הקדחתנית של אביו.
בשנים 1904–1912 למד טודור ויאנו בבית ספר יסודי ובגימנסיה בג'ורג'יו (שבה, בסביבות שנת 1911 התיידד עם דן ברביליאן, לימים מתמטיקאי וגם משורר תחת השם "יון בארבו").
בגיל 14, אחרי מות אמו בשנת 1912, עבר טודור ויאנו ללמוד בבוקרשט בתיכון "גאורגה לאזר" (הנקרא כיום "המכללה הלאומית ע"ש גאורגה לאזר).
בתיכון הצטיין באחת התחרויות לשפה הרומנית של חברת "טינרימיה רומנה" (Tinerimea română – "הנוער הרומני").
בשנת 1915 סיים את בחינות הבגרות והתחיל ללמוד בפקולטות למשפטים, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
אחד מחבריו לספסלי הלימודים היה המסאי מיכאי ראליה.
הוא כתב באותה תקופה מאמרים ושירים בעיתונים והיה פעיל בחוג הספרות של המשורר אלכסנדרו מצ'דונסקי.
ב-1916 פרסם שני מאמרים פולמוסיים שבהם לימד סנגוריה על מ'צדונסקי מפני ביקורתו החריפה של אאוג'ן לובינסקו.
באותה שנה פרסם גם את שיריו הראשונים בעיתונים "פלקרה" (19 במרץ 1916) וב-Vieața nouă של אוביד דנסושיאנו – ב-2 באפריל 1916.
כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה הביאה להפסקה זמנית של לימודיו.
אביו, שהתגייס לחזית, נפצע ונשאר נכה.
ויאנו ליווה אותו ושהה תקופה ביאשי.
בהמשך שירת כפרח קצונה בבית הספר לתותחנים בבוטושאן והשתתף במלחמה בקרבות במולדובה – קודם במחוז בקאו, אחר כך ביחידת נ.מ.
בתום המלחמה חידש את הלימודים בבוקרשט ובשנת 1919 סיים את התואר הראשון במשפטים וב-1920 את התואר הראשון בפילוסופיה.
ב-1920 סיים גם המדרשה האוניברסיטאית לחינוך.
אחרי כן הוא נסע ללמוד בווינה ואחר כך בטיבינגן.
הוא סיים דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת טיבינגן בהדרכתו של קרל גרוס.
בימי לימודי הדוקטורט בגרמניה נמצא בקשר חברות הדוק – של התכתבויות ומפגשים עם חבר ללימודים מהתיכון, המשורר והמתמטיקאי יון בארבו, שלמד מתמטיקה בגטינגן.
בשנת 1924 חזר ויאנו לרומניה והתקבל כמדריך ממלא מקום באוניברסיטת בוקרשט.
ספרו הראשון, המבוסס על עבודת הדוקטור שלו, ושפורסם בגרמנית בנובמבר 1923, היה מחקר בתחום האסתטיקה ובספרות – Das Wertungsproblem in Schillers Poetik.
עבודת דוקטור זו זכתה לשבחי לוצ'יאן בלאגה איתו עבד ויאנו בכתב העת "גנדיריה".
בלאגה העריך בה במיוחד את ההפניות הקבועות אל האקספרסיוניזם הגרמני
בשנת 1925 פרסם ויאנו שני ספרים – "הדואליות של האמנות" ו"קטעים מודרניים".
ב-1927 התמנה למרצה לאסתטיקה באוניברסיטת בוקרשט.
הוא לימד קורס לאסתטיקה כללית, כמו כן הירצה על פילוסופיית התרבות ועל הרעיונות היסוד של התרבות המודרנית.
ב-1930 אושרה לו קביעות כמרצה בפקולטה לספרות והוא היה לאחד מהמרצים המעטים ממוצא יהודי ברומניה.
באותה שנה פנה גם לכתיבת סקורת ספרותית והיסטוריה של הספרות ופרסם את העיון "שירתו של אמינסקו" שבו הדגיש את המקורות העתיקים והגרמנים ביצירות המשורר הלאומי של רומניה, תוך התייחסות מיוחדת להשפעת הגותו של ארתור שופנהאואר.
כתב גם ספר על יצירת חברו יון בארבו (1935) ומאוחר יותר, ב-1944 כתב על החוג ז'ונימיה.
ב-1935 התקבל כחבר מתכתב באקדמיה הרומנית.
ב-1931 פרסם את הספר "אמנות והיופי.
ב-1932 הוציא לאור את "אמנות השחקן" בהוצאה לאור של כתב העת "ורמיה" (הזמן).
ב-1933 כתב עיון קצר שהפך למקור חשוב ברשימת הספרות הל אודות הגל – "השפעתו של הגל על התרבות הרומנית"
שנת 1934 הייתה בשבילו פורייה במיוחד.
אז הופיעו הכרך הראשון מספרו "אסתטיקה" כולל הפרקים "השאלות המקדימות של האסתטיקה" ו"הערך האסתטי והיצירה האסתטית" וכן הספר "יצירת האמנות".
ב-1936 פרסם את הכרך השני של "האסתטיקה " על שני חלקיו: "המבנה והיצירה האמנותית" ו"קבלת יצירת האמנות".
ב-1934 פרסם גם את "תולדות האסתטיקה מקאנט ועד עכשיו" במכון לאמנויות גרפיות בוקובינה.
ב-1937 אסף את מאמריו על אסתטיקה באנתולוגיה שנקראה "פילוסופיה ושירה".
במהדורה השנייה ב-1943 שינה את מבחר המאמרים שבאנתלוגיה.
ימי הדיקטטורה של יון אנטונסקו
ב-1941 פרסם את "אמנות הפרוזאיקנים הרומנים", ספרו הידוע ביותר ושזכה לפרשנויות רבות.
ספר זה נחשב לדוגמה של ניתוח סגנוני שבישר את הקפדנות של הפורמליזם והסטרוקטורליזם.
לא מצוינים בו סופרים ממוצא יהודי, ככל הנראה בגלל חוקי המשטר אנטונסקו.
ב-1942 פרסם בהוצאה לאור "קוג'טאריה" (ההגות) את הספר "מבוא לתורת הערכים, המבוססת אל תצפית התודעה".
ב-1944 התמנה ויאנו לפרופסור לאסתטיקה באוניברסיטת בוקרשט וב-1945 לפרופסור לפילוסופיית התרבות.
אחרי רפורמת החינוך ברומניה בשנת 1947 בימי המעבר לשלטון הקומוניסטי, הועבר ויאנו מהקתדרה לאסתטיקה והתחיל ללמד מנקודת מבט השוואתית בקתדרה חדשה לתולדות הספרות העולמית.
בשנים 1946–1947 התמנה לשגריר רומניה בבלגרד והיו שמתחו עליו בקורת על פשרות מסוימות שעשה עם המשטר הקומוניסטי בהתהוות.
בסופו של דבר המשטר החדש סילק אותו בשנת 1952 מתפקיד הפרופסור באוניברסיטה.
הוא הועבר כחוקר פשוט במכון לבלשנות, בו השתתף בעריכתם של המילון של השפה הרומנית המודרנית ו"המילון השפה הפואטית של מיכאי אמינסקו".
בסופו של דבר שינה המשטר את היחס כלפיו ואפשר לו להתקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית היחידה והשלטת (אז "מפלגת הפועלים הרומנית") ובשנת 1955 החליט להחזירו למעמד של פרופסור באוניברסיטה.
באותה תקופה הקדיש ויאנו את זמנו לעריכת "מיקרו-מונוגרפיות" על כמה דמויות מתולדות הספרות העולמית והרומנית: סרוונטס, שייקספיר, לואיש דה קמואש, וולטר, גתה, דוסטויבסקי, סטנדל ואלכסנדרו אודובסקו.
לימים מסות אלה נכללו לתוך הכרך "עיונים בספרות העולמית וההשוואתית".
מחקרי הסטיליסטיקה נקבצו בשתי אנתולוגיות: "סוגיות סגנון ואמנות ספרותית" ו"סוגיות המטאפורה ועיוני סטיליסטיקה אחרים".
ויאנו גילה יחס הומני וקולגיאלי אמיץ כלפי כמה מהאקדמאים מן האליטה האינטלקטואלית שנעצרו או עמדו במשפט מסיבות פוליטיות בזמן הטרור הקומוניסטי וניסה להגן עליהם בפני השלטון.
התייצב כדי לתת עדות אופי לטובת הסוציולוג טראיאן הרסני, שהיה בעבר חבר בתנועת הלגיונרים.
ביקש חנינה עבור הפילוסוף פטרה צוציה שנמצא בכלא ויחד עם מיכאיל ז'ורה ופטרו גרוזה השיג את שחרורה מן הכלא של הפרופסורית אליס וויינסקו, היסטוריונית של התיאטרון.
בשנים 1961 ו-1963 פורסם "היומן" שלו, שלא היה למעשה יומן אמיתי, אלא כלל טקסטים עיתונאיים, והספר "רעיונות שנחוו" שבהם בלטה אישיותו כהומניסט ואינטלקטואל.
ספרו האחרון של ויאנו שהופיע אחרי מותו, ב-1964, היה ספר עיון של סיפרות השוואתית שהוקדש ליצירת המשורר טודור ארגזי ונשא את הכותרת "טודור ארגזי, משורר האדם.
טודור ויאנו נפטר ב-21 במאי 1964 בבוקרשט, בבית החולים אליאס, בעקבות אוטם שריר הלב, בדיוק ביום בו הודפס ספרו על המשורר טודור ארגזי.
ויאנו היה נשוי משנת 1930 לאלנה ויאנו, מבקרת ספרות.
בנם, יון ויאנו, נודע כפסיכיאטר, מסאי וסופר.
בתם, מריה אלכסנדרסקו ויאנו, היא היסטוריונית של ימי הקדם וארכאולוגית.
אחיו הצעיר של ויאנו, אלכסנדרו (1903–1936), היה עיתונאי, סופר ומתרגם.
נכדו, ולאד אלכסנדרסקו, הוא היסטוריון של התרבות, דיפלומט ופוליטיקאי, כיהן כשר התרבות של רומניה בשנים 2015–2016.
1935 – נבחר לחבר מתכתב של האקדמיה הרומנית (סולק בשנת 1948 על ידי המשטר הקומוניסטי)
1955 – נבחר חבר באקדמיה הרומנית (אז של "הרפובליקה העממית הרומנית")
1962 – פרס המדינה של הרפובליקה העממית הרומנית
המכללה הלאומית למדעי המחשב ורחוב בבוקרשט נושאים את שמו.
התיאטרון וכן בית ספר תיכון עיוני בעיר הולדתו, ג'ורג'יו, נושאים את שמו.
מבחר ספרים שפורסמו בשנים 1925–1945
Dualismul artei (1925) (הדואליזם של האמנות)
Arta prozatorilor români (1932) (אמנות הפרוזאיקנים הרומנים)
Estetica 2 volume (1936–1934) (אסתטיקה) בשני כרכים
(1944) Istoria literaturii române moderne – (תולדות הספרות הרומנית המודרנית) יחד עם שרבאן צ'וקולסקו וולדימיר סטראינו
Filosofia culturii (1945) (הפילוסופיה של התרבות)
Postume (1966) (כתבים שפורסמו אחרי המותו)
טודור ופנדורה הדג'י-מיטקוב (במקדונית: Todor & Pandora Hadzi-Mitkov), חסידי אומות העולם ממוצא מקדוני האחראים להצלת משפחת פרנסס (Frances) היהודית בסקופיה, מקדוניה.
טודור הדג'י-מיטקוב היה וטרינר מוסלמי בעיר סקופיה שבמקדוניה.
השניים גרו סמוך לביתם של משפחת פרנסס היהודית.
באפריל 1941, לאחר סיפוח מקדוניה לבולגריה, החוקים האנטישמים שחוקקה ממשלת בולגריה הוחלו גם על יהודי מקדוניה.
בעקבות כך, ביקר הדג'י-מיטקוב בבית משפחתו של חברו היהודי הקרוב מויס פרנסס (Mois Frances), פרט באוזניו את חששותיו לגבי ביטחונם של יהודי המדינה והציע כי חמשת בני משפחת פרנסס (מויס, אשתו, שני ילדיהם ואמו), יעברו לגור בביתו.
על מנת לאפשר למשפחה לגור בבית ללא חשש, פיטר טודור את עובדי משק הבית שלו וסגר את מרפאתו.
אשתו, פנדורה, הייתה זו שדאגה לבית ולבני משפחת פרנסס.
יום לפני גירוש היהודים מהעיר, הוכרז שכל אזרח המסתיר יהודי בביתו, ייענש.
מויס פרנסס החליט שאינו מעוניין לסכן את חייהם של משפחת הדג'י-מיטקוב, ולכן החליט לקחת את משפחתו ולברוח לאלבניה.
התוכנית לא יצאה לפועל בשל הסיורים התכופים של המשטרה הבולגרית והחשש להתפס.
בשלב זה, החליט אחיה של פנדורה, טראז'קו ריבארב (Trajko Ribarev) לקחת את בני המשפחה להסתתר בביתו.
בני משפחת פרנסס התחפשו למוסלמים עניים מהעיר, והועברו על ידי טראז'קו לביתו באמצעות סוס ועגלה.
המשפחה שהתה בביתם של משפחת ריבארב לכמה ימים, במהלכם דאג הדג'י-מיטקוב להכנת מסמכים מזויפים עם שמות מוסלמיים לבני המשפחה.
בני משפחת פרנסס הועברו באמצעות שימוש במסמכים אלו לאלבניה.
בתום המלחמה חזרו בני משפחת פרנסס לביתם של משפחת הדג'י-מיטקוב והתגוררו בו עד אשר עלו לארץ ישראל בשנת 1948.
ב-19 בפברואר 1976 הוכרו טודור ופנדורה כחסידי אומות עולם, והיו המקדונים הראשונים שהוכרו כחסידי אומות עולם.
טוד סמית' , הידוע יותר בשם הבמה שלו, איבר, הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
סמית' התאמן תחת הדרכתו של קילר קובלסקי וערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2001. במשך השנים הבאות הוא התאבק במספר ארגונים עצמאיים במיוחד באזור ניו אינגלנד.
ב-16 בפברואר 2018 סמית' ניצח את ברנדון לוק והפך לאלוף הטלוויזיה של ארגון NECW.
ב-16 בדצמבר 2005 סמית' הפסיד בקרב לדאג בשאם במסגרת התוכנית Velocity, שהתקיימה לפני סמאקדאון.
ב-15 בספטמבר 2006 התאבק תחת שם הבמה, טוד הנסן, והפסיד בקרב לסילבסטר טרקאי.
באפריל 2014 הוא חזר ל-WWE למחנה אימונים לקראת מבחני קבלה.
את הופעת הבכורה בארגון ROH, סמית' ערך ב-27 ביולי בהפסד בקרב מרובע.
מספר חודשים לאחר מכן, סמית' הוכרז כאחד המשתתפים בטורניר הטופ פרוספקט של שנת 2014. בסיבובים הראשונים ניצח את צ'יזבורגר ואנדרו אוורט ואף הגיע עד לגמר, שם ניצח את ריימונד רואו.
כתוצאה מכך הוא קיבל הזדמנות לקרב על אליפות הטלוויזיה של ROH נגד האלוף דאז, תומאסו צ'אמפה, אך סמית' אינו הצליח לזכות בתואר.
לאחר מכן, סמית' הקים ביחד עם ריימונד רואו את הצמד שנקרא War Machine (בעברית: מכונת המלחמה).
ב-11 באפריל 2014 התפרסם שהנסון ורואו חתמו על חוזים רשמיים בארגון ROH.
ב-22 באוגוסט 2015, רואו והנסון ניצחו את אלופי הזוגות, דייבי בוי סמית' ג'וניור ולאנס ארצ'ר.
לאחר הקרב איתגרו השניים את האלופים לקרב על אליפות הזוגות של GHC, אליפות ששייכת לארגון היפני Noah.
ב-19 בספטמבר הצמד קיבל את ההזדמנות שלהם להילחם על אליפות הזוגות, אך נוצחו על ידי סמית' וארצ'ר.
באירוע Final Battle שנערך ב-18 בדצמבר רואו והנסון ניצחו את מאט טייבן ומייקל בנט כדי לזכות בפעם הראשונה באליפות הזוגות של ROH.
חצי שנה לאחר מכן השניים הפסידו את התואר לכריסטופר דניאלס ופרנקי קאזריאן.
War Machine עזבו את הארגון ב-16 בדצמבר 2017.
ב-14 בספטמבר 2015 הנסון ורואו ערכו את הופעת הבכורה שלהם בארגון היפני Noah ביחד עם טקשי סוגויירה בקרב שלושה על שלושה נגד דייבי בוי סמית' ג'וניור, לאנס ארצ'ר ומינורו סוזוקי.
בחודש נובמבר של שנת 2016 הצמד ערך את הופעת הבכורה שלהם בארגון יפני אחר בשם New Japan Pro Wrestling (או בקיצור NJPW) בטורניר הזוגות שנערך במתכונת של ליגה המכילה שני בתים שבכל בית שמונה זוגות.
ב-7 בדצמבר סיימו השניים את הטורניר עם ארבעה ניצחונות ושלושה הפסדים, מה שלא הספיק להם להעפיל לגמר.
ב-9 באפריל 2017 השניים ניצחו את הירושי טנזן וסטושי קוז'ימה כדי לזכות באליפות הזוגות של IWGP, אך הפסידו את התואר חודשיים לאחר מכן לטמה טונגה וטנגה לואה.
השניים זכו שוב בתואר ב-1 ביולי בקרב החוזר שהיה קרב ללא פסילות, אך שוב חודשיים לאחר מכן בסוף חודש ספטמבר כשלו בניסיונם לשמור על התארים בקרב זוגות משולש נגד אלופי הזוגות לשעבר ונגד סמית' וארצ'ר, בקרב שבו סמית' וארצ'ר זכו בחגורות האליפות.
ב-16 בינואר 2018 דווח באתר הרשמי של ה-WWE שרואו והנסון מהצמד War Machine חתמו על חוזה בארגון ונשלחו למתחם האימונים של ה-WWE.
באירוע NXT TakeOver: Philadelphia, שנערך ב-27 בינואר נראו השניים בקהל כחלק מהצגת המתאבקים החדשים.
ב-7 באפריל (בפרק ששודר בטלוויזיה ב-11 באפריל) הפריעו לקרב הזוגות בין הווי משינרי (אוטיס דוזוביץ' וטאקר נייט) לבין רידיק מוס וטינו סבטלי, ואף תקפו את הארבעה, כששם הזוג שלהם בארגון שונה ל-War Raiders.
שבוע לאחר מכן התחרו נגד זוג מקומי וניצחו אותם.
ב-9 במאי השניים ניצחו את הווי משינרי.
ב-20 ביוני השניים ניצחו את צמד TM-61. ב-14 בנובמבר, הנסון הפסיד בקרב יחידים לקייל אוריילי בקרב שקבע איזה קבוצה מהקבוצות תקבל את היתרון המספרי בקרב "משחקי מלחמה" במסגרת האירוע NXT TakeOver: WarGames II.
באירוע זה, שנערך ב-17 בנובמבר, קבוצתם של ה-War Raiders, פיט דאן וריקושט ניצחה בקרב "משחקי מלחמה" את קבוצת The Undisputed Era.
באירוע NXT TakeOver: Phoenix, שנערך ב-26 בינואר 2019, הנסון ורואו ניצחו את קייל אוריילי ורודריק סטרונג, וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות של NXT.
באירוע NXT TakeOver: New York, שנערך ב-5 באפריל, ה-War Raiders הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד אליסטר בלאק וריקושט.
ב-24 באפריל, הצמד ניצח את הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) בקרב שאינו היה על חגורות האליפות.
ב-15 במאי, איבר ואריק הגנו על אליפות הזוגות של NXT נגד הסטריט פרופיטס בקרב שהסתיים ללא הכרעה בשל התערבות של The Forgotten Sons.
לאחר מכן, הם הודיעו על כך שהם ויתרו על חגורות האליפות בהתנדבות, משום שהם לא היו חלק יותר מ-NXT.
ב-15 באפריל, הנסון ורואו הועברו לתוכנית Raw כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ.
הם הוצגו בתור שם במה משותף חדש, The Viking Experience.
בנוסף לכך, שמות הבמה שלהם שונו כל אחד בנפרד: שם הבמה של הנסון שונה לאיבר, בעוד ששם הבמה של רואו שונה לאריק.
באותה התוכנית, הם והריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון) ניצחו בקרב ארבעה נגד ארבעה את קורט הוקינס, זאק ריידר, אליסטר בלאק וריקושט.
שבוע לאחר מכן, שם הבמה המשותף שלהם שונה פעם נוספת, הפעם ל-The Viking Raiders.
ב-29 באפריל, הצמד ניצח את הלוצ'ה האוס פארטי (גראן מטאליק, קאליסטו ולינסה דוראדו) בקרב האנדיקאפ 2 נגד 3. ב-6 במאי, The Viking Raiders ניצחו את אלופי הזוגות של Raw, קורט הוקינס וזאק ריידר, בקרב שאינו היה על חגורות האליפות.
ב-24 ביוני, ה-Viking Raiders ניצחו את קארל אנדרסון ולוק גאלוס.
ב-1 ביולי, ה-Viking Raiders וסמואה ג'ו ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את הניו דיי (ביג אי, קופי קינגסטון ואקסבייר וודס).
ב-22 ביולי במסגרת פרק האיחוד של התוכנית Raw, השניים ניצחו את קורט הוקינס וזאק ריידר.
ב-9 בספטמבר, ה-Viking Raiders, ברון סטרומן, סת' רולינס וסדריק אלכסנדר ניצחו בקרב חמישה נגד חמישה את קבוצת ה-O.C.
שבוע לאחר מכן, ה-Viking Raiders וסדריק אלכסנדר הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לקבוצת ה-O.C.