tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסוכר מפורק כמעט כולו במהלך ההתססה.
התוצר הסופי מכיל כמויות קטנות מאוד של סוכר ואלכוהול והוא משופע בנוגדי חמצון ובוויטמינים.
נחשבת לאחת מפטריות המרפא הידועות.
רכיבי הבסיס של הקומבוצ'ה הם תה, סוכר וסימביוזה המורכבת משמרים ומחיידקים פרו-ביוטיים.
תהליך התסיסה מזכיר תהליכי תסיסה\החמצה אחרים כגון החמצת חלב ליוגורט, אולם הוא מורכב יותר כי מדובר בתסיסה דו-שלבית.
השלב הראשון מבוצע על ידי השמרים בעוד השלב השני מבוצע על ידי החיידקים הפרו-ביוטיים.
בשלב הראשון של התסיסה הסוכרוז הופך, בעזרת השמרים, לגלוקוז ופרוקטוז.
בשלב השני, החיידקים הפרו-ביוטיים הופכים את הגלוקוז והפרוקטוז לחומצות (Gluconic acid, Acetic acid) והשמרים הופכים את הגלוקוז והפרוקטוז ל-CO2 שנותן למשקה את הבעבוע האופייני ולאתאנול.
בהכנה שגרתית קומבוצ'ה לא מכילה יותר מאחוז אלכוהול והיא בטוחה לצריכה גם על ידי ילדים.
החיידקים הפרו-ביוטיים יוצרים גם צלולוז שיוצר שכבה צמיגית על פני הנוזל.
שכבת הצלולוז הזו נקראת Pellicle.
פעמים רבות אנשים טועים לחשוב שה-Pellicle היא פטריית התה עצמה.
ישנן שתי שיטות נפוצות להכנה ביתית:
התססה מתמדת (Continuous brewing) או התססה דו-שלבית.
בהתססה מתמדת ה-SCOBY חשוף לאוויר כל הזמן והמגדל מוציא נוזל קמבוצ'ה ממכל הגידול ומוסיף במקומו תערובת תה וסוכר.
היתרונות של תהליך זה הם הפשטות שלו והתחזוקה הקלה.
החסרונות של תהליך זה הם חוסר יכולת להוסיף טעמים וכן איכות המשקה וטעמו הירודים בהשוואה להתססה דו-שלבית או להתססה תעשייתית.
בהתססה דו-שלבית מתקיים השלב הראשון בנוכחות אוויר יחד עם ה-Pellicle בדומה להתססה מתמדת.
שלב זה נקרא F1. השלב השני מבוצע במכל אטום עם טעמים נוספים וללא ה-pellicle.
מטרת שלב זה לתת טעמים ולשמר את הבועות הנוצרות.
פטריית התה משמשת מזה מאות שנים להפיכת תה ממותק למשקה חמצמץ ולעיתים תוסס בשם "קומבוצ'ה".
מנהג זה נפוץ במזרח הרחוק במשך לפחות אלפיים שנה, וכן במזרח אירופה במשך המאות האחרונות.
מסורות של העמים המגדלים את הפטרייה מייחסות למשקה סגולות בריאותיות.
פטריית התה הובאה גם לישראל עם העולים מחבר המדינות ומגדלים אותה לשימוש ביתי.
פטריות פסילוסיבין הן קבוצת פטריות המכילות את החומרים הפסיכואקטיבים פסילוסיבין ופסילוסין, ולעיתים גם טריפטמינים פסיכואקטיביים אחרים.
לפטריות פסילוסיבין ישנם מספר כינויים, שהנפוצים בהם הם: פטריות קסם, פטריות (Shrooms) או פטריות הזיה.
פטריות פסילוסיבין היו בשימוש בטקסים דתיים קדומים, והן מוזכרות באומנויות סלע על מגוון אבנים מתקופת האבן ברחבי אירופה ובאפריקה.
הסופר כרמן הילייר טען שההיסטוריה של פטריות ההזיה התחילה במזרח אפריקה עוד לפני כמיליון שנים.
לדבריו, בתקופות עתיקות הרחיבו קופי האדם את התזונה שלהם מפירות ומחיות קטנות והוסיפו לה שורשים, פקעות ודגנים.
הביולוג טרנס מק'קנה טוען שבזמן ההוא, קופי אדם קדמונים ליקטו פטריות פסילוסיבין בערבות האפריקאיות ואכלו אותן כחלק מהתזונה שלהם.
הוא סבר שהפטריות שגדלו בתקופה ההיא בערבה האפריקאית היו מזן ה"פנאאולוס" ו"פסילוסיב קובנסיס" שהיא "פטריית הקסם" הנפוצה כיום.
ישנן מספר ראיות ארכאולוגיות לשימוש בפטריות בימי קדם, ביניהן ציורי סלע מ"טסילי אן אג'ר" (אתר פרה-היסטורי בצפון אפריקה המזוהה עם התרבות הקאפיסיאנית) אשר הוגדרו על ידי הסופר ג'ורג'יו סמוריני כמתארים את השימוש השמאני בפטריות פסילוסיבין.
כמו כן, לזנים הלוצינוגניים של פטריית הפסילוסיב ישנה היסטוריה של שימוש בקרב הילידים של מרכז אמריקה לצורכי טקסים דתיים, לחיזוי העתיד ולריפוי, מהתקופה הפרה-קולומביאנית ועד היום.
פסלים בצורת פטריות שנמצאו באתרים ארכאולוגיים מצביעים גם הם על כך שהשימוש הטקסי בפטריות הזיה הוא עתיק למדי.
מוטיבים של פטריות נמצאו בהריסות של מקדש שבט המאיה בגואטמלה.
החוקרים נחלקים בשאלה, האם המוטיבים מסמלים שימוש בפטריות הזיה או שמדובר בצירוף מקרים בלבד.
קונקרטי יותר הוא פסל במצבה במערב מקסיקו במדינת קולימה, המתאר פטרייה שמזכירה מאוד את פטריית "פסילוסיב מקסיקנה".
פסילוסיב הלוצינוגנית ידועה לאצטקים כ"טאוננקטל" (בתרגום חופשי "הפטריה הקדושה", טאו=קדוש, ננקטל=פטריה), וישנם דיווחים כי שימשה בהכתרת שליט האצטקים "מוקטוזומה השני" בשנת 1502. אצטקים ומצטקים מתייחסים לפטריות פסילוסיבין כפטריות נעלות, כפטריות מקודשות וכפטריות נפלאות.
ברנרדינו דה סהגון דיווח על שימוש טקסי בטאוננקטל בקרב האצטקים, כשטייל למרכז אמריקה בעקבות המשלחת של הרנאן קורטס.
אחרי הכיבוש הספרדי, יצאו קתולים מסיונרים כנגד "פולחן האלילים".
כתוצאה מכך, הופסק במהירות השימוש בצמחים הלוצינוגניים לרבות בפטריות ההזיה, כמו מנהגים פרה-נוצריים אחרים.
הספרדים האמינו שהשימוש בפטריות אפשר לאצטקים לתקשר עם שדים.
כשניסו להפוך אנשים לקתולים, עודדו הספרדים לערוך את טקסי המיסה ולחם הקודש הנוצריים ודיכאו באכזריות את השימוש בטאוננקטל.
על אף ההיסטוריה הזאת, עדיין, במקומות מסוימים בעולם, נותר השימוש בטאוננקטל.
האזכור הראשון של פטריות הלוצינוגניות בספרות הרפואה המערבית מופיע ב"London Medical and Physical Journal" ב-1799: אדם שהגיש פטריות "פסילוסיב סמילנסיטה", שאסף בגרין פארק בלונדון, בארוחת בוקר שערך עם משפחתו.
הרופא שטיפל בהם תיאר לאחר מכן כיצד נתקף הילד הצעיר התקפי צחוק מוגזמים ולא נרגע גם אחרי שהוריו ניסו לרסן אותו.
גורדון ואסון לאנשים המערביים הראשונים שלקחו חלק פעיל בטקס פטריה אמיתי.
הוואסונים עשו הרבה כדי לפרסם את ההתנסות שלהם ואפילו פרסמו כתבה על כך ב-Life ב-1957. ב-1956 הגדיר רוג'ר היים את הפטריה ההלוצינוגנית שהביאו הואסונים ממקסיקו כפסילוסיב וב-1958 הגדיר אלברט הופמן לראשונה את הפסילוסיבין ואת הפסילוסין כמרכיבים הפעילים בפטריות האלה.
בהשראת הכתבה של הואסונים במגזין Life, נסע טימותי לירי למקסיקו כדי לחוות פטריות הלוצינוגניות ישירות מהמקור.
כאשר חזר להרווארד ב-1960, החלו הוא וריצ'רד אלפרט ב"פרויקט הפסילוסיבין של הרווארד", וקידמו מחקר פסיכולוגי ודתי של פסילוסיבין וסמים הלוצינוגניים אחרים.
אחרי שלירי ואלפרט הושעו מהרווארד ב-1963, הם מיקדו את עבודתם בהבאת החוויה הפסיכדלית לתרבות ההיפית המרדנית שהתפתחה באותה תקופה.
ההתעסקות הרבה באנתאוגנים על ידי ואסון, לירי, טרנס מק'קיין, רוברט אנטון וילסון ואחרים, הובילה להתפוצצות בשימוש בפסילוסיב הלוצינוגני ברחבי העולם.
בתחילת שנות ה-70, החלו לחקור מספר זנים של פסילוסיב פסיכואקטיבי מצפון אמריקה, אירופה ואסיה.
הן תוארו והוגדרו והחלו להיאסף באופן נרחב.
גם ספרים המתארים שיטות לגידול "פסילוסיב קובנסיס" בכמויות גדולות פורסמו באותה תקופה.
הנגישות הקלה יחסית לפסילוסיב הלוצינוגני שנאסף מהטבע ושיטות הגידול והטיפוח שלו הפכו אותו לסם ההלוצינוגני הנפוץ ביותר.
כיום, מספר קבוצות ספרדיות ממרכז מקסיקו עד אוקסקה כמו המיקסטקים, מצטקים, זפוטקים ואחרים משתמשות בפטריות הלוצינוגניות.
גם שמאנים משבט המאיה בכפרים באזור צ'יאפה של מקסיקו, כמו סאן חואן דה מנצ'ולה, נותנים לעיתים פטריות כטיפול להפרעות נפשיות ופסיכולוגיות.
כמו כן, הן מביאות לעליה בסבילות אליהן לטווח קצר בקרב המשתמשים בהן.
פטריות רעילות (לעיתים קטלניות) הנאספות בטבע עשויות להיראות כמו פטריות פסילוסיבין, אך פטריות פסילוסיבין אמיתיות הן לא רעילות כלל, ודורגו כרעילות פחות מאספירין.
כאשר אוכלים פסילוסיבין, הוא הופך בגוף לפסילוסין שהוא בעצם החומר האחראי לתופעות ההלוצינוגניות.
כמו עם חומרים פסיכדליים רבים, השפעת פטריות פסיכדליות היא סובייקטיבית, ועשויה להשתנות בין משתמש למשתמש.
שינוי מצב התודעה על ידי פטריות המכילות פסילוסיבין נמשך בדרך כלל בין 3 ל-8 שעות, בהתאם לגודל המנה, לשיטת ההכנה, ולחילוף החומרים של האדם הצורך אותן.
ההשפעה עשויה לתת תחושה כאילו נמשכה זמן רב יותר ממה שנמשכה בפועל בעקבות השפעת הפסילוסיבין על תפיסת הזמן.
בהתאם לכמות הפטריות שנאכלו, יכולות להופיע תגובות פיזיות רבות כגון: איבוד תיאבון, תחושת קור עז, עליה בדופק, חוסר תחושה בפה ותווי הפנים הקרובים, בחילה, עליה בלחץ הדם, עייפות בגפיים (דבר המקשה על ניידות), רפיון שרירים, פיהוקים, נפיחות בפנים ואישונים מורחבים.
שינויים בחושי השמיעה, הראיה והמישוש מתחילים להיות מורגשים בגוף המשתמש לאחר עשר דקות עד שעה אחרי האכילה.
השינויים הוויזואליים כוללים העצמת צבעים והניגודיות שלהם, מראה אור מוזר (כמו אורות מסביב למקורות אור למשל), עליה בחדות הראיה, משטחים שנראים כגליים יכולים להיראות כמנצנצים או נושמים; מראות בעיניים פתוחות וסגורות של צורות גאומטריות ותמונות, חפצים מעוותים או מחליפים צבעים חזקים, תחושת התמזגות עם הסביבה וראיית שובל אחרי חפצים זזים.
צלילים נשמעים בבהירות רבה יותר; מוזיקה, למשל, מקבלת עומק חדש.
יש משתמשים המדווחים על סינסתזיה, כאשר אדם רואה צליל מסוים כצבע.
במספר לא ידוע של מקרים, שינויים אלה עלולים להפוך לארוכי טווח או קבועים, מצב זה נקרא HPPD.
כמו חומרים פסיכדליים אחרים, החוויה באכילת פטריה (המכונה פעמים רבות "טריפ") מושפעת מאוד מהמצב הפסיכולוגי שבו נמצא האדם, מהציפיות שלו מהחוויה ומהסביבה שבה הוא נמצא.
סביבה שלילית עלולה להביא ל"טריפ רע", בעוד שסביבה נוחה ומוכרת תביא ברוב המקרים לחוויה חיובית.
ב-2006 מימנה ממשלת ארצות הברית מחקר שבוצע באוניברסיטת ג'ונס הופקינס המובילה בתחומי מחקר רפואי, לימודי רפואה ומדעים לצורך חקר ההשפעות הרוחניות של פטריות פסילוסיבין.
המחקר כלל 36 בוגרי קולג', שמעולם לא התנסו בפסילוסיבין, או השתמשו בסמים כלשהם, ושהם בעלי התעניינות ברוחניות ודת.
הגיל הממוצע של המשתתפים היה 46. החוקרים עקבו מקרוב אחר המשתתפים במקטעים של 8 שעות במעבדה כאשר היו בהשפעת פטריות פסילוסיבין.
שליש מהמשתתפים דיווחו כי תחת ההשפעה הם חוו את הרגע הרוחני ביותר בחייהם אי פעם, ושני שלישים דיווחו כי זה היה בין 5 החוויות הרוחניות ביותר בחייהם.
חודשיים אחרי המחקר, 79% מהמשתתפים דיווחו על עליה ברמת החיים והסיפוק שלהם מדברים; חברים וקרובי משפחה שלהם אישרו זאת.
למרות תנאי המעבדה שנועדו למנוע תגובות שליליות, 22% מהמשתתפים (8 מתוך 36) חוו רגשות פחד ופראנויה, אשר "טופלו מיידית על ידי הרגעת המשתתף".
המעקב על אותם משתתפים בניסוי המקורי נערך לאחר 14 חודשים.
נמצא כי לא היו עליהם השפעות שליליות לטווח הארוך.
המשתתפים בניסוי טענו כי הייתה זאת החוויה המיסטית המשמעותית בחייהם, והיא בעלת השפעה חיובית מתמשכת.
כך סברו גם האנשים בסביבתם: בני משפחתם, חבריהם ובני זוגם שתוחקרו גם הם.
במהלך השנים עלו בקשות למחקר רפואי של שימוש בפטריות פסילוסיבין או בפסילוסיבין סינתטי כדי להביא לשיפור בטיפול במצבים מנטליים שונים, כמו כאבי ראש כרוניים.
קיימות מספר עדויות שלפיהם פטריות פסילוסיבין מביאות להקלה מיידית ב-OCD ובדיכאון קליני הקשור ב-OCD (שתיהן בעיות נפוצות מאוד), הקלה שנשארת לחודשים אחרי טיפול אחד, בהשוואה לתרופות הקיימות שיעילות רק באופן חלקי ובעלות תופעות לוואי רבות.
מחקר חדש מתנהל כיום במרכז למחקר רפואי הופקינס על התרומה של פטריות אלו לחולי סרטן בשלב הסופי לחייהם.
כיום מתקיימים מחקרים נוספים בעולם על שימוש בפסילוסיבין לצורכי גמילה מאלכוהול, מעישון סיגריות ומסמים.
ישנם שימושים בפטריות האלו כמחזקות מערכת החיסון ותפקוד מערכת העצבים.
באוגוסט 2018 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לקיים ניסוי קליני המלווה בפסילוסיבין לטיפול בדיכאון עמיד.
המינון בפטריות המכילות פסילוסיבין תלוי בעוצמה של הפטריות (כמות הפסילוסיבין והפסילוסין שמכילה הפטריה), שמשתנה באופן משמעותי בין זנים של הפטריות וגם בין פטריות מאותו הזן, אך לרוב היא ניתנת למדידה: 0.5%-2% מ של הפטריה.
המנה האופיינית לזן הנפוץ יחסית, פסילוסיב קובנסיס, היא בין 1 ל-2.5 גרם, כך שמנת פטריה מיובשת ששוקלת בין 2.5 ל-5 גרם נחשבת למנה חזקה, ומעל 5 גרם נחשבת למנה עוצמתית.
הפסילוסיבין והפסילוסין נרשמו כסמים בנספח בוועידת החומרים הפסיכו-טרופיים של האומות המאוחדות (UN) בשנת 1971. הסמים המצוינים בנספח הם כאלה שזוהה אצלם פוטנציאל גבוה לשימוש לרעה ואינם בעלי שימוש רפואי מוכר.
עם זאת, פטריות הפסילוסיבין עצמן אינן רשומות בפקודת הסמים.
הפטריות חוקיות באיחוד האירופי ומותר סחר וגידול מפוקח, TL יש איסור על מיצוי החומר פסילוסיבין, אבל פסילוסין נשאר חוקי.
הפטריות נמכרות באיחוד האירופי, גם פטריית טראפלס (חלק מהפטריה שצומח מתחת לאדמה כאשר הפטריה לא מסוגלת לגדול מעל האדמה).
פטריות פסילוסיבין ווסתו או נאסרו במדינות רבות, ושימוש בהן במדינות האלה הוא לא חוקי וגורר ענישה.
האיסור על פטריות פסילוסיבין עורר ביקורת רבה מכיוון שהפטריות נחשבות לסם לא ממכר, עם סיכוי נמוך לשימוש לרעה ורעילות נמוכה.
פטריות קסם טריות נשארו חוקיות במדינות מסוימות כמו ספרד ואוסטריה.
ב-29 בנובמבר 2008, הודיעה הולנד על איסור עיבוד ושימוש בפטריות המכילות פסילוסיבין.
איסור זה אינו תקף כלפי הטראפלס, שנכנס לתוקף ב-1 בדצמבר 2008. הנהגת האיסור באנגליה ב-2005 הביאה לביקורת רבה, אך האיסור נכנס לתוקף במהירות בסוף הקדנציה של הפרלמנט שכיהן בשנים 2001–2005. לפני 2005 נמכרו פטריות פסילוסיבין בחנויות רבות ובאתרים באינטרנט בבריטניה.
בארצות הברית, בית המשפט בניו מקסיקו קבע ב-14 ביוני 2005 שגידול פטריות פסילוסיבין לשימוש עצמי לא ייחשב כ"גידול לצורכי סחר".
אך זה עדיין נחשב לא חוקי מבחינה פדרלית.
בשנת 2018 חקר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את השימוש בפטריות פסילוסיבין לשימושים רפואיים.
במאי 2019 אושרה בעיר דנוור הצעת חוק לאי-הפללה של משתמשי פטריות פסילוסיבין.
ביוני 2019 אושרה בעיר אוקלנד (קליפורניה) הצעת חוק דומה.
החומר פסילוציבין אסור לשימוש על פי החוק בפורטוגל ובהודו, אך שימוש אישי בפטריות פסילוסיבין נחשב חוקי במדינות אלה.
פסילוסין ופסילוסיבין אסורים על פי חוק לפי "פקודת הסמים המסוכנים", אך למרות זאת, הפטריות עצמן אינן נכללות בפקודה זאת.
משמעות הדבר היא שאין איסור מפורש לשימוש, להחזקה, לגידול ולסחר בפטריות עצמן, אך ישנו איסור על מיצוי החומרים, השימוש, הסחר, והחזקה בהם.
פטריסיו איילווין אסוקר (בספרדית: Patricio Aylwin Azócar; 26 בנובמבר 1918 - 19 באפריל 2016) היה פוליטיקאי צ'יליאני שכיהן כנשיא צ'ילה בין השנים 1990 ו-1994, הנשיא הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות אחרי שנות הדיקטטורה הצבאית.
איילווין נולד בויניה דל מאר, בן בכור במשפחה בת חמישה ילדים בעלת שורשים וולשים.
בבגרותו פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת צ'ילה והוסמך כעורך דין בשנת 1943. איילווין פנה לקריירה אקדמאית במסגרתה הורה משפט מנהלי באוניברסיטת צ'ילה, ולאחר מכן באוניברסיטה הקתולית של צ'ילה וכן לימד אזרחות וכלכלה פוליטית במכון הלאומי, בית הספר היוקרתי ביותר במדינה.
איילוווין היה נשוי ללאונור אוירסון איבנוביץ' ולבני הזוג חמישה ילדים.
בשנת 1945 הצטרף איילווין לפלנחה נסיונאל, מפלגה של קתולים ליברלים, ואף עמד בראשה.
לאחר התפרקות המפלגה ב-1957 לשם הקמת המפלגה השמרנית הסוציאל-נוצרית עמד איילווין בראש המפלגה החדשה שבע פעמים בין השנים 1958 ו-1989.
בשנת 1966 נבחר איילווין לסנאטור ובשנת 1971 נבחר לנשיא הסנאט.
במהלך שנות שלטונה של קואליציית האיחוד העממי, עמד איילווין בראש מפלגתו והוביל את האופוזיציה לסלבדור איינדה.
כשבוע לפני ההפיכה הצבאית שהדיחה את איינדה, חתם איילווין, יחד עם חברי קונגרס נוספים, על מסמך הקורא לכוחות המזוינים לסיע בכינונו מחדש של שלטון החוק, שנוצל מאוחר יותר על מנת להצדיק את התערבותו של הצבא בפוליטיקה.
תחת הדיקטטורה פעל איילווין למען שיתוף פעולה בין גורמים פוליטיים אזרחיים שונים.
לאחר מותו של אדוארדו פריי מונטאלבה ב-1982, הנהיג איילווין את מפלגת הדמוקרטים הנוצריים ותמך בקבלת החוקה החדשה, לה התנגד קודם לכן, כעובדה מוגמרת, על מנת לאפשר את תהליך החזרה לדמוקרטיה.
באוקטובר 1988, לאחר תהליך פוליטי ארוך לו היה שותף איילווין, הצביעו הצ'יליאנים במשאל עם שלא להאריך את המשטר הצבאי ותמכו בקואליציית המפלגות למען הדמוקרטיה בה השתתפו גם הדמוקרטים הנוצרים.
במציאות החדשה לקח איילווין חלק במשא ומתן בין הצבא לחברה האזרחית לגיבוש עשרות רפורמות שאיפשרו את המעבר לדמוקרטיה.
איילווין היה למועמדה של הקואליציה לנשיאות, וזכה בבחירות שנערכו בסוף 1989.
ביום 11 במרץ 1990 קיבל לידיו פטריסיו איילווין את מוסרות השלטון מאוגוסטו פינושה בקונגרס שבולפראיסו ומונה לכהונה בת ארבע שנים בלבד (באופן מסורתי נמשכו כהונות הנשיאות בצ'ילה שש שנים).
באווירה זו הוקמה ועדה לאומית לאמת ולפיוס (Comisión Nacional de Verdad y Reconciliación) שמונתה על מנת לחקור ולהבהיר את מקרי הפרת זכויות האדם במהלך שנות המשטר הצבאי.
החברה הצ'יליאנית כולה חייבת חוב לקורבנות הפרות זכויות האדם".
בשנת 1995 פעל איילווין לקיומה של פסגת האו"ם על עוני וכן ייסד ארגון הפועל לחיסול העוני ולחיזוק האתיקה בפוליטיקה.
איילווין קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטאות באוסטרליה, קנדה, קולומביה, צרפת, איטליה, יפן, פורטוגל, ספרד וארצות הברית, וכן משבע אוניברסיטאות צ'יליאניות.
בשנת 1997 העניקה מועצת אירופה לאיילווין, יחד עם מארי רובינסון, נשיאת אירלנד לשעבר, את פרס צפון-דרום על תרומתם לחיזוק זכויות אדם, דמוקרטיה ושיתוף פעולה בין אמריקה הלטינית ואירופה.
בשנת 1998 קיבל איילווין את פרס ג'יי וויליאם פולברייט להבנה בינלאומית.
איילווין מת ב-19 באפריל 2016, בסנטיאגו.
פֶּטְרִיכוֹר הוא ריח הגשם על אדמה יבשה.
המונח נטבע בשנת 1964 על ידי שני חוקרים אוסטרליים, בר ותומס, במאמר בכתב העת נייצ'ר.
במאמר, מתארים המחברים כיצד נוצר הריח משמנים המופרשים על ידי צמחים מסוימים בתקופות יובש, ונספגים בקרקע ובסלעים.
כשיורד גשם, החומרים מתפזרים באוויר יחד עם תרכובת אחרת, גאוסמין (תוצר מטבולי של actinobacteria), ויוצרים את הניחוח הייחודי.
במאמר עוקב שפורסם בשנת 1965, הראו בר ותומס כי החומר מעכב נביטת זרעים ואת התפתחות הצמחים בשלבים המוקדמים ובכך להבטיח שהנביטה תתרחש במועד המתאים ביותר.
בתחילת 2015 פורסם כי חוקרים אמריקאים הצליחו לצלם את פגיעת הגשם בקרקע ולהבין את התהליך יותר לעומק:
כאשר טיפה פוגעת בקרקע היא כולאת בועות אוויר קטנות בנקודת המגע.
בועות האוויר עולות למעלה, ולבסוף מצליחות לפרוץ החוצה מהמים.
הפריצה החוצה של בועות האוויר מייצרת תרסיס של מי גשם, המשולבים עם החומרים שנפלטו מהקרקע.
התרסיס נשאר באוויר כערפל או עשן, ואותו אנו מריחים לאחר הגשם.
המונח אוזכר בפרק "אשת הדוקטור" של סדרת הטלוויזיה הבריטית דוקטור הו, בה הוא שימש כקוד פתיחת דלת טלפתית.
המונח תואר כ-"ריח האדמה אחרי הגשם", ואיימי פונד נדרשה לדמיין במוחה את הריח על מנת לפתוח את הדלת.
בפרק מאוחר יותר בסדרה - "Closing Time" – מופיעות פרסומות של בושם בריח זה.
המונח אוזכר גם בסדרה הנסיך הדרקון, בתור ריח הנפיחות של טרי.
מוזכר בסדרה "המכון" בפרק 4.
פטריס ואסקס (בלטבית: Pēteris Vasks; נולד ב-16 באפריל 1946) הוא מלחין לטבי.
נולד באייזפוטה במערב לטביה, אשר הייתה בעבר חלק מברית המועצות, במשפחה נוצרית מן הזרם הפרוטסטנטי; אביו היה כומר פרוטסטנטי מוכר ברחבי לטביה.
ואסקס למד לנגן בכינור אצל א.דארזין באקדמיה למוזיקה יאזפס ויטולס בריגה משנת 1959 ועד לשנת 1964. בשל מדיניות הדיכוי בלטביה הסובייטית נגד הדת הבפטיסטית, נאלצה משפחת המלחין להדרים זמנית לרפובליקה הסובייטית השכנה, ליטא; שהייתה ליברלית יותר.
בליטא, ואסקס למד לנגן בקונטרבס באקדמיה למוזיקה ולתיאטרון בוילניוס, בכיתה של ויטאוטס סרייקא, עד שנת 1970.
בין השנים 1963–1978 ניגן בתזמורות סימפוניות וקאמריות שונות בארצו ובליטא: התזמורת הפילהרמונית הליטאית (1966-1969), התזמורת הקאמרית של הפילהרמונית הלטבית (1969-1970), תזמורת רשות השידור הלטבית (1971-1974) עוד לפני שנרשם בשנים 1973-1978 ללימודי קומפוזיציה (הלחנה) בקונסרבטוריון בריגה בכיתה של ולנטין אוטקין.
ואסקס מימן את לימודיו מתעסוקתו כנגן קונטרבס בתזמורת האופרה הלאומית הלטבית בריגה.
השיג הכרה בינלאומית בשנות ה-90 כאשר גדעון קרמר, כמו כן המנצח הפיני יוהא קאנגס, אנסמבל היליארד והצ'לן דוד גרינגאס, סייעו בהפצת יצירותיו בעולם.
לכך תרמו גם להקת הבלט האמריקאית ביל ג'ונס ולהקת תיאטרון הבלט ההולנדי.
הוא נשוי לבמאית דזינטרה גקה-וסקה.
בהתחלה סגנונו של ואסקס נקשר לניסיונות האליאטוריים של מלחינים כמו ויטולד לוטוסלבסקי, קשישטוף פנדרצקי וג'ורג' קרמב.
יצירותיו המאוחרות כללו, בין היתר, יסודות מהפולקלור המוזיקלי הלטבי, כפי שבאו לידי ביטוי בקונצרטו לקרן אנגלית משנת 1989, המעודן והפסטורלי.
יצירותיו הן בדרך כלל בהירות מאוד ונגישות, תוך נוכחות הרמונית חזקה.
הקטעים הליריים יכולים להיות מוחלפים לסירוגין על ידי דיסוננסים חסרי שקט ועל ידי קטעים קודרים מונעים הקצב של שיר לכת.
ואסקס רגיש מאוד לנושאי הגנת הסביבה ושימור הטבע שבאים לידי ביטוי בכמה מיצירותיו: "קנטבילה", (1979), "מוזיקה דולורוזה" (1984).
פטריס הלחין חמש רביעיות מיתרים מהן הרביעית (2003) והחמישית (2006) נכתבו למען רביעיית קרונוס.
בשנת 1996 ואסקס היה המלחין האורח של הפסטיבל למוזיקה חדשה בסטוקהולם ומלחין הבית של פסטיבל פרסטיין למוזיקה.
ב-2006 היה מלחין הבית של הפסטיבל מוייל גלמורגן בוויילס.
חבר כבוד של האקדמיה הלטבית למדעים
1996 - הפרס הרדר של קרן אלפרד טפפר - מטעם אוניברסיטת וינה
1997 - הפרס הגדול למוזיקה של לטביה Liela muzikas balva- בשביל הקונצרטו שלו לכינור, "טאלה גאיסמה" ("אור מרוחק") (1996-1997)
2001 - חבר באקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה
1975 Mate saule (אמא שמש) על מילים מאת יאניס פטרס
1976 מדריגל לפי שיר של קלוד דה פונטו Claude de Pontoux
1977 Musu mašu vardi (שמות אמנו) על מילים של המשורר מאריס צקלאיס
1981 Ziles zina (שליחות הירגזי)
1989 קונצ'רטו לקרן אנגלית ולתזמורת
1989 Zemgale לפי שיר של המשוררת מרה זליטה
1993 Litene בלדה ל-12 קולות - על מילים של אולדיס ברזינס - על אודות טבח בקצינים לטבים על ידי הצבא הסובייטי ב-1941
1996/97 Tāla gaisma "אור רחוק לכינור ולתזמורת מיתרים,
2004/05 Canto di forza ל-12 צ'לי לפי הזמנת האופרה העתיקה של פרנקפורט
2009 קונצ'רטו לחליל ולתזמורת - לפי הזמנת התזמורת הסימפונית של קלן
פטריץ' (בבולגרית: Петрич) היא עיר בדרום-מערב בולגריה, בשטח מחוז בלגואבגרד, השנייה בגודלה במחוז מבחינת כמות האוכלוסין.
העיר שוכנת למורדות הרי בלאסיצה וסמוכה לגבולות יוון ומקדוניה הצפונית.
בעידן הממלכה התראקית במאה ה-5 לפנה"ס, נוסד במקום יישוב בשם פטרה.
במאה ה-1 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי צבאות האימפריה הרומית ובהמשך עברה לחזקת האימפריה הביזנטית.
במאה ה-6 פלשו לאזור שבטים סלאבים ופרוטו בולגארים, החריבו את היישוב ושרפו אותו עד הייסוד.
במקום נותרה היאחזות קטנה והיישוב גדל והתעצם שוב, עת נכבש ב-837 על ידי פרסיאן הראשון שליט האימפריה הבולגרית הראשונה.
18 קילומטרים מערבית לעיר נערך ב-1014 קרב בלאסיצה בו הכו הביזנטים את צבאות האימפריה הבולגרית, שבו ועיוורו 14,000 לוחמים והביאו בפועל לקץ העצמאות הבולגרית.
קרב זה נחשב לאסון הצבאי הגדול ביותר בהיסטוריה הבולגרית.
בין המאות ה-13 וה-14 שכנה במקום מצודה, כחלק משרשרת מצודות אשר הגנו על דרום האימפריה הבולגרית השנייה.
בסוף המאה ה-14 נכבשה העיר על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית ונותרה בחזקתה גם לאחר תבוסתם במלחמה העות'מאנית-רוסית.
ב-1912, בעת מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה ונותרה בחזקתה גם לאחר תבוסת הבולגרים במלחמת הבלקן השנייה, מתוקף הסכם בוקרשט.
ב-1920 זכה היישוב למעמד של עיר.
ב-22 באוקטובר 1925 פלש במפתיע כוח יווני וכבש את העיר.
בהתערבות חבר הלאומים נסוג ב-29 באוקטובר הצבא היווני מהעיר ויוון חויבה בתשלום פיצויים לבולגריה על הנזקים החומריים שנגרמו לעיר וסביבתה.
ב-27 ביולי 1955 הופל מעל צפונה של העיר פטריץ' מטוס לוקהיד קונסטליישן של חברת אל על, שנכנס בטעות למרחב האווירי הבולגרי, בידי שני מטוסי יאק 23 של חיל האוויר הבולגרי.
כל 58 הנוסעים ואנשי הצוות מצאו את מותם באירוע.
הבולגרים חשדו שמדובר במטוס ריגול אמריקני, מאחר שדגם דומה הופעל על ידיהם, ולפיכך, באישור הפיקוד הסובייטי, מיהרו ליירט את המטוס ולהפילו.
הרוב המוחלט של התושבים הוא ממוצא בולגרי בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.
העיר היא מרכז אזורי של תעשיית עיבוד טבק, ירקות ופירות.
כמו כן עשיר האזור במעיינות מרפא, המושכים אליהם תיירות פנים וחוץ.
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכוון רכס הבלאסיצה, החוסם רוחות צפוניות קרות.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13.7oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ 1.6oc בחודש ינואר ועד 25.6oc בחודש יולי.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 693 מילימטרים גשם.
בעיר פטריץ' חיה קהילה יהודית קטנה בת כמה עשרות נפשות, מרביתם סוחרים בתחום הטבק והטקסטיל.
העיר לא נכללה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה וידוע כי במהלך מלחמת העולם השנייה, נשלחו הגברים בגיל 20 עד 40 לעבודות כפייה, כפי שאירע בכל רחבי בולגריה.
ב-10 במרץ 1943 יועדו לגירוש למחנות ההשמדה 6,365 מיהודי "בולגריה הישנה".
הגירוש נמנע בזכות מאבק עיקש שניהלו פוליטיקאים, אישי ציבור וראשי הכנסייה.
ברישומי משרד הפנים הבולגרי הופיעו 184 יהודים מבלגואבגרד ופטריץ, כמיועדים לגירוש במכסה זו.
ניתן להניח שמרבית היהודים עלו לישראל בגל העלייה בין השנים 1947 – 1949.
פטריות חוט (שם מדעי: Chytridiomycetes) הן מערכה בממלכת הפטריות.
הן נחשבות לקדומות ביותר מבין הפטריות והם הופיעו לפני כ-500 מיליון שנה.
לנבגי פטריות ממערכת החוט יש שוטון הדרוש להם לצורך רבייה בתווך המיימי שבו הן חיות.
גמטות הפלואידיות (בעלות סט כרומוזומים יחיד) נוצרות במנבג (איבר היוצר נבגים) הפלואידי הקרוי גמטנגיום (שם מדעי: gametangium).
הגמטות עוברות תהליך הפריה שמתרחש במים כך שנוצרת זיגוטה דיפלואידית.
הזיגוטה מייצרת שני סוגי מנבגים שעוברים מיטוזה ליצירת מנבג דיפלואידי בשם ספורנגיום (שם מדעי: sporangium).
בספורנגיום מתרחשת מיוזה (חלוקת הפחתה) ליצירת נבגים הפלואידיים והשלמת מעגל הרבייה.
פטריות שק (שם מדעי: Ascomycota) הן מערכה המשתייכת לממלכת הפטריות.
ישנם כ-30,000 מינים של פטריות שק.
פטריות השק יוצרות גופי פרי מתפטיר דיוקריוט n+n, חלקן פטריות מקרוסקופיות טפיליות.
נבגים מייננים נוצרים בתוך נואדות, הנבגים נוצרים בתוך תא הפטריה באמצעות מיוזה ומיטוזה.
למעשה נוצר תרמיל בעל שמונה נבגים.
לקורים של פטריות השק יש ספטה, וזרימה של ציטופלסמה בין החלקים מתאפשרת באמצעות חורים די גדולים בדפנות.
פטריית השק מתרבה באמצעות נבגים, הנבגים נוצרים כאשר קיימים תנאי סביבה טובים לפיזורם.
נבגי פטריית השק מפוזרים באמצעות הקונידיה (תא הרבייה של פטריית השק, אשר תפקידו לפזר הנבגים).
תא הקונידיה נוצר בקצהו של קור הקונדיופורס, אשר יכול להתפתח במגוון צורות, מידות וצבעים.
רביית פטריות השק מתבצעת על ידי ערבוב ציטופלסמה של שני תאי רבייה, המתרחשת כאשר אלו נפגשים ומתחברים זה לזה.
כאשר זוג תאי הרבייה מתחברים נוצר מבנה משולב בו נפגשים גרעיני האפלואידים.
בתוך מבנה זה מתפתחים קורים בעלי תאים דיקריוטים, כאשר הקורים הללו מגיעים לסביבה המתאימה, אלו מתמקמים, ושם נבג יכול להיווצר.
כאשר נוצר נבג, הוא מכיל גרעין מכל הורה (שני גרעינים שונים), שני הגרעינים מוקפים על ידי קור, ושילובם יוצר גרעין זיגוטה.
הזיגוטה בעלת שני הגרעינים, עוברת תהליך מיוזה (במהלכו מוכפל מספר הגרעינים לכדי ארבעה גרעינים), לאחר מכן עוברת הזיגוטה תהליך מיטוזה, המכפילה ומפרידה את מספר הגרעינים לכדי שמונה גרעינים.
הגרעינים הפרודים אל נבג שק, כך שבכל מנבג לרוב קיימים שמונה נבגים.
באמצעות נקבוביות/ פתח הקיים במנבג משוחררים הנבגים, לאחר שחרורם מפוזרים הנבגים על ידי זרמי אוויר הרחק מן המנבג.
לאחר התמקמות הנבג, הנבג מנץ ויוצר תפטיר.
ישנן שני זנים של פטריות שק:
פטריות שק טרוטליות-פטריות אלו ניתנות לרבייה אך ורק באמצעות שני מינים שונים: (+) ו-(-).
פטריות שק הומוטליות-פטריות אלו ניתנות לרבייה גם באמצעות שני מינים שונים: (+) ו-(-), וגם באמצעות מין זהה: (+) ו-(+), או (-) ו-(-).
פטריציה פאניקו היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל איטלקייה.
פאניקו היא אחת הכדורגלניות האיטלקיות המעוטרות בכל הזמנים, כשבחיקה עשר אליפויות איטליה, חמישה גביעי מדינה, שמונה סופר-קאפ, זכייה אחת בפרס מלכת השערים של ליגת האלופות ו-14 זכיות בתואר מלכת השערים של הליגה.
בנוסף, פאניקו היא מלכת ההופעות והשערים של הנבחרת, כשלזכותה 110 שערים ב-204 משחקים.
בשנת 2015 נבחרה פאניקו לחברה בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי, והייתה לכדורגלנית השנייה שנכללה בו, אחרי קרולינה מוראצ'ה.
פאניקו החלה את הקריירה הבוגרת שלה בגיל 18, כשהוחתמה על ידי לאציו מהסרייה א'.
ב-8 באפריל 1996, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת איטליה במשחק נגד פורטוגל, וכבר אחרי חמש דקות של משחק היא כבשה את שער הבכורה שלה.
שנה לאחר מכן, היא עברה לקבוצת מודנה וזכתה להגשים את חלומה - לשחק באותה קבוצה עם קרולינה מוראצ'ה, שנחשבת על ידי רבים לשחקנית האיטלקית הטובה אי פעם.
באותה עונה, הובילו השתיים את הקבוצה לזכייה באליפות הליגה ובסופר קאפ האיטלקי.
לאחר עונה זו, חזרה פאניקו ללבוש את המדים של לאציו.
בחמש העונות הבאות שלה בקבוצה, היא זכתה באליפות אחת, שני גביעי מדינה וסיימה ארבע פעמים כמלכת השערים של הליגה.
ב-1999, זומנה פאניקו לסגל הנבחרת שהשתתף בגביע העולם שנערך בארצות הברית.
זו הייתה הפעם השנייה בלבד שאיטליה העפילה לטורניר, והיא שובצה לבית עם ברזיל, גרמניה ומקסיקו.
איטליה סיימה רק במקום השלישי בבית, הישג שלא הספיק לה כדי להעפיל לרבע הגמר.
פאניקו כבשה שני שערים מתוך השלושה שהבקיעה הנבחרת בכל הטורניר.
בקיץ 2003, נקלעה לאציו לקשיים כלכליים ונאצלה לשחרר מספר שחקניות מהסגל.
פאניקו, ששוחררה גם היא, החליטה לחתום במילאן.
פאניקו שיחקה בקבוצה עונה אחת, ואז החליטה לעבור לטורינו, שם שיחקה בעבר.
בשתי עונותיה בקבוצה, סיימה פאניקו כמלכת השערים של הסרייה א', אך לא הצליחה להוביל את הקבוצה לאליפות הליגה.
ב-2006, היא החליטה לעבור לברדולינו ורונה - אחת מקבוצות הצמרת של הליגה.
פאניקו שיחקה בקבוצה שלוש עונות, במהלכן היא זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעי מדינה, שני סופר קאפ ושלוש פעמים סיימה כמלכת שערי הליגה.
בעונת 2007/08 היא השתתפה עם קבוצתה בגביע אופ"א, והובילה אותה לחצי הגמר, תוך כדי שהיא מסיימת כמלכת השערים של הטורניר (9 שערים ב-10 משחקים).
עונה לאחר מכן, העפילה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות לגביע אופ"א, אך הפעם נעצרה ברבע הגמר על ידי ליון הצרפתית.
בקיץ 2009, השתתפה פאניקו עם הנבחרת באליפות אירופה שנערכה בפינלנד.
הייתה זו אליפות אירופה הרביעית בה השתתפה פאניקו, והיא הצליחה להוביל את איטליה עד לרבע הגמר, שם נעצרה על ידי האלופה שבדרך - גרמניה.
באותו הקיץ היא עברה לקבוצת טורס, וזכתה עימה באליפות הליגה.
ב-2010, היא עברה לשחק לתקופה קצרה בקבוצת סקיי בלו מארצות הברית, ולאחר מכן חזרה לטורס.
בארבע עונותיה הבאות בקבוצה, היא זכתה בשלוש אליפויות נוספות, וסיימה בכל אחת מהעונות כמלכת השערים של הליגה.
את שתי העונות האחרונות בקריירה שלה, העבירה פאניקו בוורונה ובפיורנטינה, ובסוף עונת 2015/16 פרשה ממשחק פעיל.
שנה לאחר פרישתה, היא מונתה למאמנת נבחרת הנשים של איטליה עד גיל 16.
מרשל מארי אדמה פטריס מוריס הרוזן דה מק-מהון, הדוכס ממג'נטה היה איש צבא ופוליטיקאי צרפתי, נשיא צרפת השני של הרפובליקה הצרפתית השלישית, מצביא בעת מלחמת פרוסיה-צרפת ומרשל צרפת.
נולד ב-Sully ליד אוטן, הילד ה-16 מתוך 17 ילדי משפחת אצולה מלוכנית.
אבות המשפחה הגיעו ממחוז קלייר שבאירלנד והתיישבו בצרפת לאחר שנמלטו מהאיים הבריטיים במאה ה-17, בימי המהפכה המהוללת בשל תמיכתם בג'יימס השני, מלך אנגליה המודח.
פטריס למד באקדמיה הצבאית סן-סיר והוכשר כקצין ב-1827. בשנת 1830 יצא לאלג'יר בה שהה עד 1854. ב-1837 נפצע בקרב ליד קונסטנטין.
ב-1843 קיבל פיקוד על לגיון הזרים הצרפתי וב-1852 הועלה לדרגת גנרל-דיוויזיה.
בעת מלחמת קרים הצטיין בקרב מלקוף (ליד סבסטופול; 8 בספטמבר 1855).
במלחמת אוסטריה-סרדיניה (אפריל-יולי 1859) היה מפקד הארמייה האיטלקית .
ב-4 ביוני 1859 הוביל את כוחות צרפת וסרדיניה לניצחון בקרב מג'נטה והוכתר על ידי הקיסר נפוליאון השלישי למרשל צרפת ודוכס מג'נטה.
ב-1864 התמנה למושל הכללי של אלג'יר.
תפקיד אותו מילא עד פרוץ מלחמת פרוסיה-צרפת.
עם פרוץ מלחמת פרוסיה-צרפת (יולי 1870) פיקד מק-מהון על הגייסות הראשון והחמישי של ארמיית הריין שנלחמה מול הארמייה השלישית של הצבא הפרוסי.
בתחילה הצליח מק-מהון לפרוץ את הגבול הפרוסי ואף כבש את העיר ויסמבור, אולם כבר לאחר שבוע נסוג לתוך צרפת, נסיגה שהמשיכה והלכה בשבועות הבאים, תוך שחיקה של ארמיית הריין.
חלק הארמייה (הגייסות הראשון, השביעי והשנים-עשר שמנו כ-120,000 חיילים) בפיקודו של מק-מהון, התמקמו בעיר שאלון-על-המארן (Châlons-sur-Marne) ויצרו את "ארמיית שאלון", אליה הצטרף נפוליאון השלישי בכבודו ובעצמו.
בסוף אוגוסט יצאה הארמייה למסע של 130 ק"מ על מנת לחלץ את חלקה השני של ארמיית הריין שהיה נצור בעיר מץ.
על מנת שלא להתקל בכוחות פרוסיים טרם הזמן, הוביל מק-מהון את הארמייה באיגוף משמאל, לאורך גבול בלגיה במזג אוויר גרוע ובתנאי דרך ירודים.
התנועה פתחה פער והותירה את הארמייה חשופה משני אגפיה, עובדה שנוצלה על ידי ראש המטה הכללי הפרוסי, הלמוט פון מולטקה הזקן שלכד את הכוח בתנועת מלקחיים ליד העיירה בומון-אן-ארגון (Beaumont-en-Argonne) ב-30 באוגוסט.
לאחר ההתקלות, בה נהרגו 5,000 חיילים צרפתים, הסיג המרשל מק-מהון את צבאו לסדאן על מנת שיוכל לנוח, להתחזק, להתחמש ולהצטייד במבצר שבמקום המוגן על ידי גבעות ובערוץ הנהר מז.
קרב סדאן שהתחולל ב-1 בספטמבר היה תבוסה צרפתית צורבת.
כוחותיו של מק-מהון כותרו על ידי הארמייה הפרוסית השלישית ונפתחה עליהם אש ארטילרית כבדה.
המרשל מק-מהון נפצע כבר בבוקרו של אותו יום בכפר לה מונסל (La Moncelle; ממזרח לסדאן) במסגרת ניסיון היחלצות מהכתר.
למחרת נכנע נפוליאון השלישי והפרוסים לקחו בשבי את כ-100,000 החיילים הצרפתים ששרדו את הקרב ובהם קיסר צרפת והמרשל מק-מהון הפצוע.
ההפסד הצרפתי במלחמה גם גרם לחוסר יציבות פוליטי.
במשך חודשיים בין מרץ 1871 ומאי 1871 השתוללה בפריס ובערי השדה המרידה המכונה "הקומונה הפריזאית", בה אילצו חוגים מהפכניים וסוציאליסטים את ממשלת הרפובליקה השלישית הצעירה לצאת מפריז לורסאי, והכריזו על ממשלה סוציאליסטית בעיר פריז, שבוצרה על ידי מתרסים (בריקדות).
ההתקפה על הקומונה החלה ב-2 באפריל על ידי כוחות הממשלה ("צבא ורסאי") בראשותו של המרשל מק-מהון.
מק-מהון הורה על הפגזת העיר.
ההתנגדות הקשה ביותר הייתה מאזורי הפועלים במזרח העיר, ושם נמשכו הקרבות למשך שמונה ימי לחימת רחוב אכזרית, המכונים "שבוע הדמים" "La Semaine Sanglante".
חיילי הממשלה רצחו אזרחים בלתי חמושים וקומונרדים שנתפסו נורו אל מול קיר הידוע כיום כ"קיר הקומונרדים", בבית הקברות פר-לשז, ואלפים אחרים הובלו אל ורסאי על מנת להישפט שם.
ב-24 במאי 1873 נבחר מק-מהון לנשיא צרפת על ידי רוב מלוכני באספה הלאומית.
כהונת הנשיא נקבעה לשבע שנים.
במשך כשנה וחצי הוביל מק מהון את הדיונים ליצירת חוקה רפובליקאית, שפורסמה בפברואר 1875. במרכזה של חוקת הרפובליקה החדשה עמדה דמותו של נשיא צרפת.
אולם דווקא הנושא הנעדר מן החוקה, השאלה בדבר כינון המונרכיה מחדש וזהותו של מלך צרפת העתידי אם יהיה כזה (נכדו של המלך שארל העשירי, אנרי, המכונה "אנרי החמישי" או הנסיך פיליפ, רוזן פריז, נכדו של המלך לואי פיליפ), היה בראש סדר היום הציבורי.
לפיכך נתפסה החקה כהסדר זמני.
ב-16 במאי 1877 ראה מק-מהון כי דעת הקהל נוטה לכיוון רפובליקני, וכי רעיון המלוכה נדחק לשוליים.
הוא עשה ניסיון אחרון להציל את הרעיון המלוכני, פיטר את ראש הממשלה הרפובליקני, ז'יל סימון, ומינה במקומו את הדוכס אלבר דה ברוי המלוכני (Jacques-Victor-Albert, 4th duc de Broglie).
האספה הלאומית סרבה לתמוך בממשלה החדשה ודיוניה הושהו על ידי הנשיא למשך חודש ובסופו של דבר פוזרה בחודש יוני בעזרת החלטה של הסנאט והוכרזו בחירות חדשות.
בבחירות שנערכו באוקטובר 1877 זכה גוש השמאל הרפובליקני בראשותו של לאון גמבטה ברוב מוחץ ומק-מהון נאלץ להסכים להקמת ממשלת שמאל בראשות ז'ול-ארמאן דופור (Jules Armand Dufaure).
לאחר בחירות נוספות בהן זכה השמאל הגיש מק-מהון את התפטרותו לפרלמנט ב-28 בינואר 1879.
את ארבע-עשרה שנותיו הנותרות בילה הרחק מהזירה הציבורית בטירת משפחתו במונקרסון (Montcresson) שבחבל הלואר.
הוא נקבר בקריפטה של האינווליד בפריז.
פטריסיו גברון חיל (בספרדית: Patricio Gabarrón Gil, נולד ב-17 באפריל 1993 במולה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק במדי לאציו כקשר מרכזי או כמגן ימני ונודע בכינוי פאטרי (Patric).
פאטרי נולד וגדל במולה, שבקרבת מורסיה, שם החל לשחק כדורגל בילדותו.
מאוחר יותר עבר למחלקת הנוער של ויאריאל, וב-2008, בגיל 15, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה.
ב-22 בספטמבר 2012 ערך פאטרי את הופעת הבכורה בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–3 על הרקולס במשחק הליגה השנייה.
בתקופתו בברצלונה ב', תחת המאמן אוסביו סקריסטן, הוסט מעמדת הקשר המרכזי לעמדת המגן הימני.
ב-26 בנובמבר 2013 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את קרלס פויול בהפסד 1–2 לאייאקס אמסטרדם בליגת האלופות.
פאטרי היה שחקן קבע בהרכבו של אוסביו בברצלונה ב'.
ב-7 בדצמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצת המילואים, בניצחון 0–2 על סבדל.
בעונתו השלישית בקבוצה, עונת 2014/2015, כבש 3 שערי ליגה ב-32 הופעות.
במקביל, התקשתה הקבוצה רבות במשחקיה בליגה השנייה.
אוסביו פוטר באמצע העונה והוחלף על ידי ג'ורדי וינייאלס, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
ב-8 ביוני 2015 עזב פאטרי את ברצלונה וחתם בלאציו שמהסרייה א' על חוזה לארבע שנים.
בעונתו הראשונה מיעט לשחק במדי לאציו.
הוא ערך תשע הופעות בלבד בליגה, כולן בעמדת המגן הימני.
בשתי העונות הבאות זכה למספר דקות משמעותי יותר.
בעונת 2017/2018 שיחק עם לאציו בליגה האירופית, כאשר הוא מוסט לעיתים לעמדת הבלם.
בעונה שלאחר מכן מילא לרוב תפקיד של מגן כנף במערך של 3-5-2.
ב-7 ביולי 2020 הורחק פאטרי בכרטיס אדום לאחר שנשך את שחקנה של לצ'ה, ג'וליו דונאטי, בהפסד קבוצתו 1-2. למחרת קנסה ועדת המשמעת של ההתאחדות האיטלקית את פאטרי ב-10,000 אירו והרחיקה אותו מארבעה משחקים.
פטריסי ארנאו אי פריקס (בקטלאנית: Patrici Arnau i Pericas, לעיתים נקרא בשם הספרדי "פטריסיו" (Patricio); 10 בנובמבר 1907 - 26 באפריל 1991) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בין 1923 ל-1934 בברצלונה.
ארנאו נולד וגדל בעיר ברצלונה, העיר המרכזית בקטלוניה.
ב-1920, כשהיה בן 12, הצטרף לקבוצת הילדים של ברצלונה, קבוצת הכדורגל הבכירה בעיר ובאזור.
הוא התקדם במעלה קבוצות הנוער של המועדון, ובעונת 1923/1924, כשהיה בן 16, קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 חוותה הקבוצה דור זהב, וארנאו לקח חלק בו, לצד שחקנים כגון ז'וזפ סמיטייר, ויסנס פיירה ואמילי סאז'י-ברבה.
ארנאו סייע לקבוצתו לזכות באליפות קטלוניה 8 פעמים.
ב-1925 פתח בניצחון 2 - 0 על ארנס גצ'ו בגמר הגביע הספרדי וכך סייע לקבוצתו לזכות בתואר.
ב-1926 וב-1928 זכתה הקבוצה פעמים נוספות בגביע, אך מבלי שארנאו ישתתף במשחקי הגמר.
ב-1929 היה שותף לזכיית הקבוצה במהדורה הראשונה של הליגה הספרדית ב-9 ביוני 1930 נערך לכבודו משחק הוקרה, משחק בו גברה ברצלונה על ולנסיה 3 - 2. בעונת 1930/1931 ערך 14 הופעות בליגה, ואת שערו הראשון בליגה הבקיע ב-25 בינואר 1931, בתיקו 1-1 עם דפורטיבו אלאבס.
בעונה שלאחר מכן הבקיע פעמיים ב-16 משחקים בהם שותף.
לאחר שבעונת 1932/1933 הופיע ב-3 משחקים ליגה בלבד, בעונת 1933/1934 שיחק ב-11 משחקי ליגה והבקיע שני שערים.
בין 1930 ל-1933 השתתף ארנאו ב-6 משחקים של נבחרת קטלוניה.
אנחלה פטריסיה חניוט מרטירנה (בספרדית: Ángela Patricia Janiot Martirena נולדה ב-2 באוקטובר 1963) היא עיתונאית קולומביאנית.
חניוט נבחרה ב-1983 למקום השני בתחרות "מיס קולומביה" ושנה לאחר מכן נשלחה לייצג את קולומביה בתחרות מיס עולם ושם עלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות, היא סיימה תואר בעיתונאות באוניברסיטה במדינתה וב-1987 החלה לעבוד בטלוויזיה הקולומביאנית.
ב-1992 הצטרפה לצוות ה-CNN ושם הגישה בין היתר את מהדורת החדשות הבינלאומית של הערוץ, היא גם הגישה את מהדורת חדשות הערב של ערוץ טלמונדו.
היא זכתה במספר פרסים על עבודתה כעיתונאית ובנוסף היא הייתה מועמדת לפרס אמי.
פטריות שַנטֶרֶל (שם מדעי: Cantharellus; בעברית תקנית: שעלול) הן סוג של פטריות מאכל פופולריות.
פטריות שנטרל הן סוג של פטריות מיקוריזה, כלומר הן גדלות באופן סימביוטי עם צמחים מסוימים, ועל כן קשה במיוחד לגדל אותן באופן מבוקר.
פטריות שנטרל הן מסוגי פטריות המאכל הפופולריים ביותר בעולם, בין היתר בשל המראה והצבע הייחודיים של הפטריות, אשר מאפשר לדעת בביטחון שהן לא פטריות רעילות.
שם הפטריה נובע מהמילה היוונית "קנטרוס" , אשר מתייחסת לסוג של כוס יוונית עתיקה ששימשה לשתייה.
ברשימה הבאה נכללים המינים של פטריות השנטרל:
פטריס גיום אטאנס טאלון הוא פוליטיקאי ואיש עסקים בניני, המכהן כנשיא בנין מ-6 באפריל 2016.
טאלון התמודד כמועמד עצמאי בבחירות לנשיאות במרץ 2016 .
במצעו טען כי ינסה להגביל את תקופת כהונת הנשיאים לאחת של שש שנים, במקום הגבלה לשתי כהונות בנות חמש שנים בחוקה הקיימת, כדי להילחם ב"שאננות" ולהקטין את גודל הממשלה מ-28 ל-16 שרים.
למרות שסיים במקום השני את הסיבוב הראשון (כשבמקום הראשון עמד ראש הממשלה ליונל זינסו), הוא זכה בסיבוב השני עם 65% מהקולות.
יריבו, ראש הממשלה היוצא ליונל זינסו הכיר בתבוסתו בליל הבחירות.
טאלון לא הצליח בניסיונו לתקן את החוקה כך שהנשיא יוגבל לתקופת כהונה יחידה.
פטריסיה ברזיק היא דוגמנית ושחקנית צרפתייה.
ברזיק נולדה בחבל בורגון-פראנש-קונטה שבצרפת.
בהיותה בת שש עשרה נבחרה למלכת יופי מקומית של אזורה, בעקבות כך היא נשלחה להתחרות בתחרות מיס צרפת שנערכה בפריז, בתחרות הארצית היא הייתה סגנית ראשונה, מספר ימים לאחר התחרות הזוכה ויתרה על התואר והיא הוכתרה כמיס צרפת.
היא הייתה למיס צרפת הצעירה בהיסטוריה, עקב גילה היא לא יכלה להשתתף במיס תבל.
היא הייתה לנציגת צרפת במיס עולם 1980 ושם הייתה הסגנית השנייה.
לאחר מכן החלה בקריירת דוגמנות והופיעה על מספר שערי מגזינים ופרסומות לטלוויזיה.
ב-1985 שיחקה באחד התפקידים הראשיים בסרט "The Satin Slipper" המתבסס על מחזה מאת פול קלודל.
ב-1985 גילמה זמרת אופרה בסרט "La Machine à découdre".
ב-1991 שיחקה תפקיד קטן בסרט "Money" שיצא בהפקה משותפת צרפתית-קנדית ושיחק בו אריק סטולץ.
ב-2017 שיחקה בסרט "Madame Hyde" עם איזבל הופר.
בנוסף לקולנוע היא הופיעה במספר סדרות טלוויזיה.
היא הייתה בזוגיות עם הבמאי ז'אן פייר מוקי ועם השחקן האנגלי ג'יימס אוברי, בתה שרה גם היא שחקנית והתמודדה בתחרות מיס צרפת 2009.
פטריניה (בקרואטית: Petrinja) היא עיירה במחוז סיסאק-מוסלאבינה , קרואטיה.
ב-29 בדצמבר 2020, התרחשה באזור רעידת אדמה.
העיירה ממוקמת כ-48 ק"מ מבירת קרואטיה, זאגרב, וכ-9 ק"מ מבירת המחוז, סיסאק.
בנוסף, העיירה נמצאת ליד הנהר קופה .
העיירה נמצאת ליד הכבישים הלאומים 30 ו-37.
פטריסיה אמבנגאני בראבו ממונה (בפורטוגזית: Patrícia Mbengani Bravo Mamona; נולדה ב-21 בנובמבר 1988) היא אתלטית פורטוגזית, סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020), אלופת אירופה (אמסטרדם 2016) וסגנית אלופת אירופה (הלסינקי 2012) ואלופת אירופה באולם (טולון 2021) בקפיצה משולשת.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכתה ממונה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.52 מטר, אחרי אולגה סלדוחה מאוקראינה (14.99 מטר) ולפני יאנה בורודינה מרוסיה (14.36 מטר).
מקום רביעי באליפות העולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 היא סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.26 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד זכתה ממונה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא לאומי חדש של 14.58 מטר, לפני חנה קנייזבה-מיננקו מישראל (14.51 מטר) ופרסקבו פאפאכריסטו מיוון (14.47 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא סיימה במקום שישי בקפיצה משולשת בשיא לאומי חדש של 14.65 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בבלגרד במרץ 2017 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.32 מטר, אחרי קריסטין גיריש מגרמניה (14.37 מטר) ולפני פרסקבו פאפאכריסטו (14.24 מטר).
באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת היא סיימה במקום תשיעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.12 מטר.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-5 באוקטובר 2019 היא סיימה במקום שמיני בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.40 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון, פינלנד היא זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.53 מטר, לפני אנה פלטיירו מספרד (14.52 מטר) ונלה אקהרדט מגרמניה (14.52 מטר).
באולימפיאדת טוקיו (2020) היא זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא לאומי חדש של 15.01 מטר, כשהיא אחרי יולימאר רוחאס מוונצואלה שקבעה שיא עולם חדש של 15.67 מטר ולפני אנה פלטיירו (14.87 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-2022 היא סיימה במקום שמיני בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.29 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2023 היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.16 מטר, אחרי טוגבה דנישמאז מטורקיה (14.31 מטר) ודריה דרקש מאיטליה (14.20 מטר).
קפיצה משולשת: 14.53 מטר, שיא פורטוגל
פטריס באומל הוא מאמן כדורגל, המאמן את נבחרת אנגולה.
בשנת 2010 שימש באומל כעוזרו של ארווה רנאר בנבחרת אנגולה, ובשנת 2011 שימש כעוזרו בקבוצת אלג'יר מליגת העל האלג'יראית.
כמו-כן, שימש בשנת 2011 כעוזרו של רנאר בנבחרת זמביה.
לאחר שרנאר עזב את נבחרת זמביה בשנת 2013 כדי לאמן את סושו, מונה באומל למאמן נבחרת זמביה.
לאחר מינויו של רנאר למאמן נבחרת חוף השנהב ב-31 ביולי 2014, התפטר באומל מאימון נבחרת זמביה, ומונה כעוזרו של רנאר בנבחרת חוף השנהב.
בחודש מרץ 2020 מונה באומל למאמן נבחרת חוף השנהב.
וסיים את תפקידו באפריל 2022
פטריסיה "פטרי" גיחרו גוטיירס (בספרדית: Patricia Guijarro Gutiérrez; נולדה ב-17 במאי 1998) היא שחקנית כדורגל ספרדייה המשחקת בעמדת הקשר בקבוצת ברצלונה.
פטרי נולדה במיורקה, בספרד, והחלה לשחק כדורגל בגיל 7 בהשראת אביה.
היא החלה לשחק בקבוצת הבנים אף פי פטרונטו בעיר מגוריה.
בגיל 14 נאלצה לעבור לקבוצת הנוער של קולרנסה מאחר שלא הורשתה לשחק עוד עם הבנים.
היא קודמה לקבוצת הבוגרות בגיל 15 בלבד ובמהלך העונה הרשימה את מאמן ברצלונה חאבי יורנטה שהחתים אותה בברצלונה בסיום העונה.
גיחארו חתמה על חוזה ל-3 עונות בברצלונה ביוני 2015
בעונת 18–2017 כבשה את שערה הראשון בליגת האלופות בחצי גמר ליגת האלופות מול אולימפיק ליון.
גיחארו הפסידה את רוב עונת 19–2018 בשל פציעה ונאצלה לעבור בעקבותיה שני ניתוחים ואף הפסידה את גמר ליגת האלופות באותה שנה.
בעונת 21–2020 הייתה לכובשת הראשונה בקלאסיקו נשים לאחר שכבשה מול קבוצת ריאל מדריד.
באותה עונה זכתה עם קבוצתה בליגת האלופות לנשים לאחר ניצחון על צ'לסי 4-0 כאשר במשחק הגמר היא שיחקה בתפקיד בלמית מאחר שחברתה לקבוצה אנדרה פריירה לא יכלה לשחק.
בעונת 2022-23 זכתה עם קבוצתה באליפות ובליגת האלופות לנשים לאחר שכבשה צמד בניצחון 3-2 בגמר, לאחר שקבוצתה הייתה בפיגור 2-0 ונבחרה למצטיינת במשחק.
ב-6 באוקטובר 2023 חתמה על הארכת חוזה בברצלונה עד יוני 2027.
לאחר הצלחות רבות בנבחרת הנוער של ספרד, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת בגביע אלגארבה ב-2017.
גיחארו שיחקה בכל משחקי ההעפלה לגביע העולם בכדורגל נשים 2019 ואף כבשה שני שערים.
שער הבכורה שלה בנבחרת הייתה בדקה ה-91 מול נבחרת סרביה.
שחקה לראשונה בטורניר כאשר נכנסה כמחליפה במשחק מול נבחרת גרמניה.
גיחארו הייתה חלק מקבוצת שחקניות ספרדיות שסירבו להתייצב לנבחרת ספרד וכונו ה-15. היא סרבה להכלל בסגל לגביע העולם בכדורגל נשים 2023 בו זכתה ספרד.
אליפות העולם בכדורגל נשים עד גיל 17: 2015
אליפות העולם בכדורגל נשים עד גיל 19: 2017
פטריציה רג'יאני (באיטלקית: Patrizia Reggiani; נולדה ב-2 בדצמבר 1948) היא עבריינית מורשעת איטלקייה ואשת חברה לשעבר.
היא הורשעה במשפט מתוקשר מאוד לאחר ששלחה רוצח שכיר כדי להרוג את בעלה לשעבר, מאוריציו גוצ'י.
ראשית חייה ונישואים למאוריציו גוצ'י
פטריציה מרטינלי נולדה בוינולה, מחוז מודנה, בצפון איטליה.
היא גדלה בעוני ומעולם לא הכירה את אביה הביולוגי.
כשפטריציה הייתה בת 12, אמה סילבנה נישאה ליזם העשיר פרדיננדו רג'יאני, שלימים אימץ את פטריציה לבתו.
כשהייתה כבת 22, פטריציה פגשה את מאוריציו גוצ'י, יורש בית האופנה גוצ'י, במסיבה ב-1970. ב-28 באוקטובר 1972 נישאו בני הזוג ועברו לניו יורק.
אביו של גוצ'י, רודולפו גוצ'י, לא אישר בתחילה את הנישואים, מכיוון שהוא האמין שפטריציה מעוניינת להינשא לו בגלל עושרו אבל הוא העניק לבנו ולכלתו פנטהאוז יוקרתי באולימפיק טאוור בניו יורק.
פטריציה הפכה פעילה בחוגים חברתיים בניו יורק, והשתתפה במסיבות ואירועי אופנה ואף התיידדה עם ג'קלין קנדי-אונאסיס.
במהלך נישואיה ילדה שתי בנות.
ב-1982, פטריציה ומאוריציו חזרו למילאנו.
ב-1985, גוצ'י אמר לה שהוא נוסע לנסיעת עסקים קצרה לפירנצה.
למחרת, הוא שלח חבר להגיד לפטריציה שהוא לא יחזור ושהנישואים הסתיימו.
בשנת 1990, מאוריציו החל לצאת עם פאולה פרנצ'י, מה שגרם לטינה והן לקנאה אצל פטריציה.
בשנת 1994 היא התגרשה רשמית מגוצ'י.
כחלק מהסדר הגירושין, גוצ'י הסכים לשלם לפטריציה מזונות שנתיים של 1.47 מיליון דולר.
על פי החוק, היא לא הורשתה יותר להשתמש בשם המשפחה גוצ'י, אבל היא המשיכה לעשות זאת בכל מקרה.
היא צוטטה אומרת "אני עדיין מרגישה כמו גוצ'י – למעשה, הכי גוצ'י מכולם".
שנה לאחר גירושיה, ב-27 במרץ 1995, מאוריציו גוצ'י נורה ונהרג על ידי רוצח שכיר שנשכר על ידי פטריציה על המדרגות מחוץ למשרדו כשהגיע לעבודה.
ביום שבו נרצח כתבה פטריציה מילה אחת ביומנה: המילה היוונית לגן עדן.
ב-31 בינואר 1997, פטריציה נעצרה והואשמה בשכירת הרוצח שרצח את גוצ'י.
המשפט זכה להתעניינות תקשורתית עזה, כשהעיתונות המקומית כינתה אותה "האלמנה השחורה".
לטענת התובעים, המניע של פטריציה היה תערובת של קנאה, כסף וטינה כלפי בעלה לשעבר.
הם טענו שהיא מעוניינת בשליטה באחוזת גוצ'י ורצתה למנוע מבעלה לשעבר להינשא לפאולה פרנצ'י.
הנישואים לפרנצ'י היו גורמים לקיצוץ מזונותיה בחצי, ומצמצמים את הסיוע הכספי השנתי שלה ל-860,000 דולר בשנה, שהסתכמו, לדבריה, ב"קערת עדשים".
הרוצח, בעל פיצריה רווי החובות, בנדטו סראולו, נשכר על ידי פטריציה באמצעות מתווכת בשם ג'וזפינה "פינה" אוריימה, מדיום שבין לקוחותיה היו אנשי החברה הגבוהה וידידתה קרובה של פטריציה.
ב-1998 נידונה פטריציה רג'יאני ל-29 שנות מאסר.
לאחר מכן ביקשה לבטל את הרשעתה, בטענה שגידול מוחי השפיע על אישיותה.
בשנת 2000, בית משפט לערעורים במילאנו אישר את ההרשעה אך הפחית את העונש ל-26 שנים.
בשנת 2000 היא ניסתה להתאבד בתלייה עם סדין, אך היא נמצאה על ידי סוהרים.
בשנת 2005, למרות הכללים נגד חיות מחמד בכלא, הצוות המשפטי של פטריציה שכנע את הכלא לאפשר לה לאמץ חמוס בין כותלי הכלא.
היא שוחררה על התנהגות טובה באוקטובר 2016, לאחר 18 שנות מאסר.
בשנת 2021 יצא סרטו של רידלי סקוט, בית גוצ'י המבוסס על נישואיה של פטריציה רג'יאני ורצח בעלה לשעבר מאוריציו גוצ'י (אדם דרייבר).
את פטריציה מגלמת ליידי גאגא.
במרץ 2021, רג'יאני שיבחה את הליהוק של ליידי גאגא בסרט, ואמרה שהיא נראית כמוה, אך הביעה רוגז על כך שגאגא לא נפגשה איתה לפני שקיבלה את התפקיד.
גאגא הצהירה בראיונות כי אין לה עניין "לשתף פעולה" עם רג'יאני, אבל ליבה יוצא אל בנותיה.
אכפת לי מאוד שזה חייב להיות מאוד כואב עבורם."
פטריית הרעל הוא ספר תעמולה לילדים, שנועד לחנך אותם לפי האידאולוגיה הנאצית.
בספר 64 עמודים והוא כולל 17 סיפורים מלווים באיורים.
הוא נכתב על ידי ארנסט הימר ואויר על ידי פיליפ רופרכשט.
הספר יצא לאור ב-1938 על ידי יוליוס שטרייכר, מראשי העיתונות האנטישמית, המקים והבעלים של עיתון התעמולה הנאצי "דר שטירמר".
המחבר פונה אל הקורא בכינוי Pimpf שהוא סלנג גרמני ל"ילד", ובגרמניה הנאצית שימש ככינוי לילדי ה-Deutsches Jungvolk לפני שהם מצטרפים לנוער ההיטלראי.
הסיפור הראשון הוא הקדמה על הסכנה מפני היהודים.
באיור נראים ילד ואימו מלקטים פטריות ביער, והאם מסבירה לבנה שיש להיזהר מפטריות רעילות.
היא אומרת לו שיש פטריות טובות ויש פטרית רעות, "האנשים בעולם הם כמו הפטריות ביער הזה", היא אומרת, "כמו שיש פטריות רעות יש אנשים רעים, ואנחנו צריכים לעמוד על המשמר ולהיזהר מהאנשים הרעים כמו שאנחנו נזהרים מפטריות רעל".
"האם אתה יודע מי הפטריות הרעות של האנושות?" היא שואלת.
אלה היהודים, המורה סיפר לנו עליהם הרבה פעמים".
אחרי סיפור ההקדמה באים 15 סיפורים על הבטים שונים של "היהודים", כל סיפור מסתיים בשיר קטן שמסכם את הלקח ממנו.
בסיפור השני מורה מלמד את תלמידיו כיצד לזהות יהודי, ושואל אותם אילו סימנים הם מכירים.
התלמידים עונים שליהודים יש אף כפוך, רגליים עקומות, שיער שחור מקורזל, וריח מתקתק דוחה, "אפשר לזהות יהודי לפי העיניים, עיניים של אדם צבוע, נוכל".
המורה שבע רצון מהתשובות ומלמד אותם שיר: "כשנשתחרר מהיהודים, שוב נהיה מאושרים, הילדים צריכים להילחם יחד, כדי להיפטר מהשטן היהודי".
בספר גם סיפורים איך רופאים יהודים מנצלים מינית נערות גרמניות, ועורכי דין יהודים וסוחרים מרמים גרמנים, וכן פרק על התלמוד.
באיורים היהודים מוצגים בדמות הקריקטורה האנטישמית האופיינית.
אין באיורים נשים יהודיות וילדים יהודים.
3. איך היהודים באו אלינו
5. מדוע היהודים עוברים טבילה לנצרות
6. איך איכר גרמני גורש מביתו ומחוותו
7. איך סוחרים יהודים מרמים
8. הפגישה של הנס אלזה עם אדם מוזר
9. הביקור של אינגה אצל רופא יהודי
10. איך יהודי מתייחס לעובדת משק הבית שלו
11. איך שתי נשים רומו על ידי עורכי דין יהודים
12. איך יהודים מתעללים בחיות
13. מה אמר ישו על היהודים
14. כסף הוא האלוהים של היהודים
15. הפועל הארטמן נעשה נאצי
16. האם יש יהודים הגונים?
17. בלי לפתור את הבעיה היהודית לא תהיה ישועה לאנושות.
הספר הוצג במשפטי נירנברג כחלק מהעדות לתעמולה הנאצית שיוליוס שטרייכר היה מראשיה.
שטרייכר נידון למוות והוצא להורג ב-1946.
עותקים מקוריים של הספר שמורים במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די.סי..
פעילים נאו-נאצים ממשיכים להדפיס את הספר ולהפיץ אותו בגרמנית ובתרגומים לשפות שונות.
פטריות אכילה הן גופי הפרי הבשרניים והאכילים של כמה מינים של מקרו-פטריות (פטריות הנושאות מבני פרי גדולים מספיק כדי לראותם בעין בלתי מזוינת).
פטריות האכילה גדלים מתחת לפני הקרקע (היפוגיים) או מעל הקרקע (אפיגיים).
פטריות אכילות מוגדרות על פי קריטריונים הכוללים היעדר השפעות רעילות על בני אדם ובעלי טעם וארומה רצויים.
פטריות אכילה נצרכות בשל ערכן התזונתי והקולינרי.
פטריות אכילה כוללות מינים פטרייתיים רבים שגדלים בר, או גדלים בסביבות מבוקרות.
תכשירים מסוימים עשויים להפוך פטריות רעילות מסוימות לכשירות לצריכה.
חלק מהפטריות הניתנות למאכל לרוב האנשים עלולות לגרום לתגובות אלרגיות אצל אנשים מסוימים.
בנוסף, אחסון לתקופה ממושכת או בתנאים שאינם מותאמים לפטרייה עלולים לגרום להרעלת מזון.
במקרים רבים מיני פטריות אכילים עלולים להיות מסוכנים במקרה של גידול במקומות מזוהמים עלולות וצבירת מזהמים, כגון מתכות כבדות.
ישנן פטריות רעילות קטלניות הדומות לפטריות מאכל ואחראיות להרעלות קטלניות רבות ובתוכן כמה מינים מהסוג Amanita, ובמיוחד אמנית המוות, פטריית כובע המוות.
פעולת צריכת הפטריות, מתוארכת לתקופות קדומות.
מיני פטריות אכילות נמצאו באתרים ארכאולוגיים בני 13,000 שנה בצ'ילה.
אצי, מומיה של אדם שחי בין 3400 ל-3100 לפני הספירה באירופה, נמצאה עם שני סוגי פטריות.
הרומאים והיוונים הקדומים, במיוחד בני המעמד הגבוה, השתמשו בפטריות למטרות קולינריות.
טועמי מזון הועסקו על ידי קיסרי רומא כדי להבטיח שהפטריות בטוחות לאכילה.
בשנת 2019, הייצור העולמי של פטריות מסחריות ואיסוף כמהין מתועד שדווח לארגון המזון והחקלאות עמד על 11.9 מיליון טון, כשהשיא נמצא בסין עם 75% מהייצור:
ייצור פטריות וכמהין – 2019 מדינה (מיליוני טונות ) סין 8.94 יפן 0.47 ארצות הברית 0.38 פּוֹלִין 0.36 הולנד 0.30כל העולם 11.90 מקור: FAOSTAT של האומות המאוחדות
ייבוש הוא אחת הדרכים העתיקות והנפוצות לשימור פטריות מאכל.
תהליך הייבוש מאפשר להאריך את חיי המדף של הפטריות באופן ניכר, לשמר את טעמן ואת ערכיהן התזונתיים, וכן להקל על אחסונן והובלתן.
בתרבויות רבות, בעיקר באסיה ובאירופה, נחשבות פטריות מיובשות למרכיב בסיסי בבישול.
לדוגמה, פטריות שיטאקי מיובשות משמשות רבות ב ו, ופטריות פורצ'ינו מיובשות נפוצות ב.
פטריות מיובשות מוסיפות עומק טעם למרקים, רטבים ותבשילים.
לפני השימוש, נהוג להשרות את הפטריות המיובשות במים חמים למשך כ-20 עד 30 דקות.
מי ההשריה, הסופגים מטעמי הפטרייה, משמשים לעיתים גם הם לבישול כציר עשיר בטעם.
פטריות ניתנות לייבוש בדרכים שונות: ייבוש באוויר, ייבוש בשמש, ייבוש בתנור בטמפרטורה נמוכה, או באמצעות מייבש מזון ייעודי.
סוג הפטרייה משפיע על משך תהליך הייבוש ועל איכות התוצאה.
פטריות בשרניות במיוחד, כגון פורטובלו, אינן מתייבשות היטב כמו פטריות דקות ודחוסות יותר.
ניתן לבשל פטריות לפני הצריכה כדי לשפר את המרקם ולהוריד רמות עקבות של הידאזינים רעילים.
טיגון, צלייה, אפייה ומיקרוגל משמשים כולם להכנת פטריות.
בישול מוריד את כמות המים הקיימת במזון.