tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום נשארו מעטים מבתים אלה, אך רוב הבתים נהרסו ובמקומם נבנו בתים גבוהים ומפוארים.
תחילה אזור השכונה היה אזור לא מיושב, מפני שהוא היה מוצף עקב שיטפונות דרך קבע.
לאחר מכן נבנתה תעלה, דרכה הזרימו את מי השיטפונות, ובכך הם לא פגעו בבתי השכונה.
תעלה זו נקראה אלסאילה , שפירושו המסילה, כלומר מסילה שדרכה זרמו המים.
בשאר ימות השנה התעלה שימשה כרחוב, ובתקופת השיטפונות אי אפשר היה לעבור בה.
בשכונה היה בית כנסת גדול שהיה נקרא "כניסת אלעלמא" (תרגומו: מדרש החכמים), על שם הישיבה הכללית שהתקיימה בו.
עם גירוש היהודים לגלות מוזע, הפכו ערביי העיר את בית הכנסת למסגד, וקראו לו "מסגד הגולים" .
מסגד זה קיים עד היום בעיר העתיקה של צנעא.
על קיר המסגד נכתב (בתרגום לעברית): .
לאחרונה נערכו שיפוצים במסגד זה, ובאחד הקירות נתגלו ספרים שהוטמנו על ידי יהודי צנעא לפני יציאתם לגלות.
אלנקר (בפורטוגזית: Alenquer) היא עיירה הממוקמת בחלקה המערבי של מחוז ליסבון בפורטוגל.
העיירה נמצאת במרחק של כ-45 ק"מ מהעיר ליסבון, כ-156 ק"מ מהעיר קוימברה וכ-137 ק"מ מהעיר אבורה.
אלנקר קיבלה את מסמך הפוראל המלכותי להקמת עיירה בשנת 1212 על ידי הנסיכה סאנצ'ה (Sancha) בתו של מלך פורטוגל סנשו הראשון.
אלנקר נחשבת ליעד פופולרי לתיירים שמעידיפים סביבה כפרית ונופים ירוקים.
כלכלת העיירה מבוססת בעיקר על מחצבות אבני גיר, חקלאות, גידול דגנים, כרמים וייצור יין.
אלסה בסקוב (בשוודית: Elsa Beskow; 11 בפברואר 1874 - 30 ביוני 1953) הייתה סופרת ומאיירת ספרי ילדים שוודית.
אלסה נולדה בסטוקהולם לאיש העסקים ברנט מרטמן, אשר הגיע לשוודיה מברגן, נורווגיה, ולאמה- אוגוסטה פהלסטדט, ממשפחה שוודית.
אחת מדודותיה, אליס טגנר, הייתה אשת חינוך אשר טבעה בשנת 1900 את המושג "המאה של הילד".
טגנר היוותה עבור אלסה דמות מופת שעיצבה את תפישת עולמה בכל הנוגע לראיית הילדים כבעלי זכות לילדות בריאה, חווייתית ומוגנת.
אלסה הייתה השנייה מבין שישה ילדים, אח בכור וחמש בנות.
כשהייתה בת 15, הלך האב לעולמו והמשפחה ירדה מנכסיה.
אוגוסטה והבנות עברו לגור עם שתים מאחיותיה ואחיה של אוגוסטה, אשר חיו ביחד ואילו הבן עבר לגור עם דודה אחרת.
שלוש הדודות הפכו למקור השראה לסיפורי דודה ירוקה, דודה חומה ודודה לבנדר העדינה, ואילו הדוד היה השראה לדמותו של דוד כחול, כפי שכינוהו הילדים בסיפורים.
אלסה למדה בבית החינוך לאמנות ובמכללה האוניברסיטאית לאומנויות שנקראה אז "טכניקה סקולאן", או "בית הספר הטכני", בסטוקהולם.
בבגרותה למדה בבית החינוך לאמנות ובמכללה האוניברסיטאית לאומנויות בסטוקהולם.
את בעלה, שבעברו היה שר בממשלת שוודיה ובעל תואר דוקטור לתאולוגיה, נתנאל בסקוב פגשה לראשונה בשנת 1897. הם הכירו במכללה בה לימד.
היא החלה בקריירה כסופרת ומאיירת סמוך לנישואיה עם נתנאל בסקוב .
בשתים-עשרה השנים הראשונות לנישואים נולדו לה, לסירוגין, בכל שנה ספר ובכל שנה ילד.
אחר כך ראו אור עוד עשרים וארבעה ספרים שהטקסט והאיורים שבהם - כולם משלה, ועשרה ספרים בהם היא הוסיפה איוריה לטקסטים של סופרים אחרים.
בניה שימשו כמודל כמעט לכל הדמויות של הילדים - בנים ובנות כאחד.
ספריה רואים אור בעברית בהוצאת משכן ספרים.
בשנה השלישית לנישואיה, אלמנתו של ויקטור רידברג תרמה להם את הוילה שבנו.
ויקטור הלך לעולמו בטרם הספיקו לעבור אליה.
בחלק מהספרים, דוגמת "חגיגת הפרחים", חלק מהטקסט הוא בצורת שירים אותם היא גם הלחינה.
האווירה בבית בו אלסה גדלה, הייתה מלאת חיוניות, ליברלית ואמנותית.
הייתה זאת אווירה שונה בתכלית מהאווירה הכבדה ששררה במשפחת בסקוב ממנה הגיע בעלה.
התנשאותם ואי קבלתם אותה, פגעה בה.
בציוריה היא הביעה את הקונפליקטים שהתלוו לכך בצורה אמנותית, מחויכת וכואבת בה בעת.
הבדלי האופי היו גם מקור לנתקים ועדיין אהבתם זה לזה גברה.
נתנאל בסקוב היה קשור עם תנועת האמנויות והאומנויות ועם התנועה האנתרופוסופית ודרכו אלסה בסקוב לקחה חלק בפעילותן בשוודיה.
אחד מבניה נהרג בתאונת מזחלת שלג לפני יום הולדתו השמיני ולקח לה שנים לקום מצערה ולחזור ליצירתה.
בשנת 1930 ביקרה בארץ ישראל.
ובעקבות ביקורה כתבה את הספר "ביצת השמש" ובאחד מהאיורים בספר מופיעה תמונה משפת הכנרת.
את חייה סיכמה בראיון לפני מותה, בספר הביוגרפיה שערכה סטינה המר, במילים:
בשנת 1894 החלה אלסה בסקוב לעבוד במגזין הילדים Jultomten.לאחר מכן היא החלה להוציא לאור ספרים משלה ובהם היא הכותבת והמאיירת בטכניקה מיוחדת שהיא פיתחה.
ספריה שזורים אלמנטים מהמציאות בשוודיה באותם ימים עם עמודי התווך של מעשיות עמים ואגדות ואף מהמיתוסים הקדומים.
בכל הסיפורים כמעט, הילדים זוכים לפגוש שדונים, גובלינים (יצורים מהסוג של עוץ לי גוץ לי מהסיפור של האחים גרים) גמדים, פיות, וחיות המדברות בלשון אדם.
הנושאים המרכזיים עוסקים ביחסים שבין ילדים ובינם ובין עצמם, בינם ובין חיות וצמחים, בינם ובין המבוגרים המחנכים אותם.
הילדים חרוצים ופעלתנים, שובבים וסקרניים מאוד, נוקטים יוזמה ולומדים מהטבע.
עבודתה נתנה במה לאווירה ביתית שמחה באזור הכפרי השוודי של סוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים.
בסקוב הפכה להיות אחת האמניות האהובות ביותר מכל סופרי הילדים השוודים.
רבים מספריה הפכו לקלאסיקה והם מודפסים ללא הרף.
היא גם איירה גם ספרי אותיות וספרי שירים לבתי ספר שוודיים.
דפי הספרים שלה ממוסגרים לרוב על ידי מסגרת דקורטיבית בסגנון אר-נובו.
כל יצירותיה נודעות כסיפורים פשוטים ועליזים, מאוירים ביופי יוצא דופן.
פרס אלסה בסקוב נוסד בשנת 1958 והוא ניתן למאייר ספרי התמונות השוודי הטוב ביותר בשנה.
סיפורה של ישישונת קטנטונת, 1897
פטר בארץ גרגרי היער, 1901
חליפת הצמר החדשה של פלה, 1912
ביצת השמש, 1932 (נכתב בעקבות ביקורה בארץ ישראל)
אלסה אנה סופי הוסק היא דוגמנית שוודית.
היא השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים והפכה למלאכית של המותג.
במהלך הקריירה שלה השתתפה בקמפיינים של חברות כמו דולצ'ה וגבאנה, דיור, H&M ואונגרו.
היא דגמנה עבור ויקטוריה'ס סיקרט, והופיעה בתצוגת האופנה השנתית של המותג בין השנים 2011 ל-2018. היא הופיעה גם בקמפיינים נלווים של המותג וב-PINK בפרט.
בשנת 2015 הוכרזה כאחת מ-10 המלאכיות החדשות של ויקטוריה'ס סיקרט.
היא גם שיחקה כדורסל מקצועי בשוודיה.
הוסק נולדה ב-7 בנובמבר 1988, בסטוקהולם.
כשגדלה בשוודיה הציעו להוסק לדגמן במהלך התיכון לאחר שאביה הגיש סט צילומים לסוכנויות דוגמנות שונות בשוודיה כשהייתה בת 13; היא החלה לדגמן בגיל 14. היא דגמנה במהלך התיכון אך החליטה להתרכז בעיקר בלימודים במקום זאת.
לאחר שסיימה את לימודיה החליטה להמשיך בקריירה בליגה השוודית לנשים בכדורסל.
הוסק טענה כי רמת המשחק בליגת הכדורסל המקצוענית בשוודיה לא הייתה תואמת ל-WNBA, וכי העניין בספורט לא היה גדול בשוודיה כמו בארצות הברית.
בסופו של דבר היא נטשה את תחום הכדורסל המקצועי לצורך דוגמנות, וטענה שהקפדנות העזה של תרגולים ונסיעות שהיו כרוכות בלימודי הכדורסל שלה, סייעו לה בעולם הדוגמנות.
לאחר ששיחקה כדורסל מקצועי במשך שנתיים, היא החלה לקבל הצעות עבודה רבות ועד מהרה עברה לניו יורק כדי להתחיל לדגמן במשרה מלאה.
כמה מבקרים שיערו שעבודתה עם ויקטוריה'ס סיקרט היא שהובילה אותה להצליח בעולם האופנה, אך הוסק טענה שזה בזכות עבודתה עם הצלמת אלן פון אונרט בקמפיינים ל-Guess.
היא מדורגת במקום ה-15 ברשימת "הדוגמניות הסקסיות ביותר" שפורסמה על ידי models.com.
היא פתחה את תצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנת 2016 ולבשה את תלבושת סברובסקי בשנת 2017. היא נבחרה ללבוש את חזיית "מלאך החלום" בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט שהתקיימה בניו יורק ב-8 בנובמבר 2018. החזייה עוצבה על ידי אטלייה סברובסקי ושווייה הוערך במיליון דולר.
היא דגמנה עבור מעצבים כמו ורסצ'ה, דיור, ז'אן-פול גוטייה, קלווין קליין, מייקל קורס, מיו מיו, מקס מארה ודולצ'ה וגבאנה.
הוסק היא בתם של פול ומרג'ה; אביה ממוצג שוודי בעוד אמה ממוצא פיני.
בת דודה שלה, אליס הרבסט, היא דוגמנית גם כן.
הרבסט זכתה בתחרות הטלוויזיה של "הטופ מודל הבאה" בשוודיה בשנת 2012. הוסק פעלה לתמיכה בארגון נגד סחר בבני אדם, FAIR Girls.
בשנת 2013 פורסמו בכלי התקשורת מאמרים על דמיונה לאלזה מ"לשבור את הקרח", אך זו הכחישה כל קשר.
מאז תחילת 2015 היא במערכת יחסים עם איש העסקים בריטי טום דאלי.
אלנתן סלמי (נולד ב-5 באפריל 1985) הוא כדורגלן ישראלי.
סלמי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
ב-20 בספטמבר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 מול מכבי פתח תקווה.
ב-7 בפברואר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 על מכבי נתניה.
ב-9 באוגוסט 2007 חתם במכבי הרצליה, אך שיחק במדיה רק שנה אחת לאחר שהאחרונה נשרה לליגה הלאומית בסיום העונה.
ב-25 בספטמבר 2008 חתם במכבי נתניה.
בקיץ שב להפועל פתח תקווה.
בקיץ חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית ומאז לא זכה לחזור לשחק בליגת העל פרט לקדנציה בהפועל עכו, בה לא זכה לדקות משחק.
בהמשך הקריירה שיחק גם במכבי אחי נצרת, בית"ר תל אביב רמלה, הפועל עפולה מ.ס.
שיכון המזרח, בית"ר כפר סבא, הפועל מחנה יהודה והפועל בקעת הירדן.
אלסאנה מאנה הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת היברניאן מליגת העל הסקוטית ובנבחרת גמביה.
מאנה הצטרף אל מחלקת הנוער של ברצלונה בשנת 2016 מאקדמיית אספייר הקטרית.
בחודש יולי 2017 קודם לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-22 באוגוסט 2017 הושאל מאנה למשך חצי עונה לסבאדל מהליגה הספרדית השלישית.
הוא ערך שתי הופעות ליגה במועדון, והבקיע שער אחד.
ב-23 בינואר 2018 הושאל מאנה לאתאר וליקו טרנובו מליגת העל הבולגרית.
ב-17 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד ספטמברי סופיה במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת .
ב-8 במרץ הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לצסק"א סופיה במסגרת המחזור ה-24 בליגה.
הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 33 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-2 ביולי 2019 חתם מאנה בגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית.
ב-22 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ויסלה פלוק במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-14 ביולי 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ארקה גדיניה במסגרת המחזור השלישי בפלייאוף הירידה של הליגה.
בשתי עונותיו הראשונות במועדון ערך מאנה 51 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם באודנסה בולקלוב הדנית לשלוש שנים.
ב-30 במאי 2016 ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת זמביה במשחק ידידות.
אלנתן שלום (נולד ב-16 בספטמבר 1986, י"ג באלול ה'תשמ"ו) הוא זמר-יוצר, מלחין ומפיק ישראלי.
שלום נולד במושב שדמות מחולה בבקעת הירדן.
הוריו, ג'ק ומגי סיאלום עלו ארצה ב-1984 מפריז שבצרפת, במקור שניהם מתוניס.
בגיל 5 עבר ליישוב פסגות בסמוך לירושלים.
למד בבית הספר "בית אל" היסודי ובחטיבת הביניים למד במקור חיים.
בגיל 14 החל לנגן בגיטרה בעצמו ומשם המשיך ללימודי מוזיקה בישיבה תיכונית מוזיקלית ישיבת כינור דוד שם עשה בגרות ורסיטל.
למד בישיבת רמת גן והתגייס לחטיבת הצנחנים כלוחם בגדוד 890. ניהל קונסרבטוריון אזורי, היה יועץ בחנות לכלי נגינה והקים יחד עם אלישיב כהן את להקת "רוח צפונית" שם שימש כסולן.
למד סאונד ותוכנה במכללת BPM.
השיר הראשון שהלחין אלנתן ויצא לאוויר העולם היה "אמא אם הייתי" של חנן בן ארי.
במקביל, החל לעבוד עם הפזמונאי נעם חורב והלחין את השירים "אחותי" ו"יש לי הכל" של הזמרת שירי מימון.
את הזמר בניה ברבי גם הכיר באותה תוכנית ואיתו התמודד בדו-קרב.
לימים, הלחין לו את השיר "אחרי שייגמר" שכתב נעם חורב.
ב-2018 הוציא אלנתן את הסינגל הראשון שלו, "אחד ועוד אחת", אשר הלחין למילותיה של שחף וולמן ולהפקתו של גל פדה.
ב-2019 ליווה את הזמרת שירה אורן, הלחין והפיק לה את השירים "אחת ולתמיד" שכתב עמרי קסטן ו-"התחלנו מהסוף" שכתבו אורן וקסטן, ואף הפיק את המופע שלה.
שלום מנגן על גיטרה בס, גיטרה אקוסטית ופסנתר.
שלום נשוי לרבקה באואר, לזוג 5 ילדים והם מתגוררים ביישוב קריית נטפים.
אמא אם הייתי - חנן בן ארי (ינואר 2015)
קחי לך - ריטה ומשי קלינשטיין (אוגוסט 2017)
אחותי - שירי מימון (ינואר 2018)
עד שנראה את האור - דוד דאור (מרץ 2018)
יש בי טוב - הלהקות הצבאיות (מאי 2018)
מפחד עלייך - מירי מסיקה (אוקטובר 2018)
אחרי שייגמר - בניה ברבי (אפריל 2019)
יש לי הכול - שירי מימון (יולי 2019)
שרפתי - יהונתן בן סימון (דצמבר 2019)
יש לך אותך - מירי מסיקה ומיקה משה (נובמבר 2020)
רעידת אדמה - מיקה משה (דצמבר 2020)
הרימי עיניים - להקת שלווה (דצמבר 2020)
ממרחק נשימה - מירי מסיקה ועברי לידר (ינואר 2021)
שקט - משי קלינשטיין (אוקטובר 2021)
אחת בלילה – מירי מסיקה (מאי 2023)
אחד ועוד אחת (אוגוסט 2018)
מקום בלי דאגה (אפריל 2024)
אלס ויקטראביץ' ביאליאצקי (בבלארוסית: Алесь Віктаравіч Бяляцкі; נולד ב-25 בספטמבר 1962) הוא פעיל פרו-דמוקרטי ואסיר פוליטי בלארוסי זוכה פרס נובל לשלום.
ביאליאצקי, שהיה פעיל למען עצמאות ודמוקרטיה בבלארוס מאז שנות ה-80 המוקדמות, הוא חבר מייסד של מרכז ויאסנה לזכויות האדם ושל החזית העממית הבלארוסית, ושימש כמנהיג החזית בין השנים 1996 ל-1999. הוא גם חבר במועצת התיאום של האופוזיציה הבלארוסית.
הוא כונה "עמוד התווך של תנועת זכויות האדם במזרח אירופה" על ידי הניו יורק טיימס, והוכר כפעיל פרו-דמוקרטי בולט בבלארוס.
ההגנה של ביאליאצקי על זכויות האדם בבלארוס הביאה לו שבחים בין-לאומיים רבים.
בשנת 2020 זכה ביאליאצקי בפרס הקיום הנכון, הידוע בכינויו "פרס נובל החלופי", ובשנת 2022 זכה בפרס נובל לשלום, יחד עם ארגוני ממוריאל והמרכז לחירויות אזרחיות באוקראינה.
ביאליאצקי נכלא פעמיים: מ-2011 עד 2014, ומ-2021 עד היום, בשני המקרים באשמת העלמת מס.
ביאליאצקי, כמו פעילי זכויות אדם נוספים, טענו שההאשמות הגיעו ממניעים פוליטיים.
ב-3 במרץ 2023, גזר בית משפט על ביאליאצקי 10 שנות מאסר.
ביאליאצקי נולד ב, עיירה הנמצאת כיום בקרליה, רוסיה, להורים בלארוסים.
אביו ויקטור הוא יליד מחוז רהצ'וב, ואמו נינה מגיעה ממחוז נרואוליה.
בשנת 1965 חזרה המשפחה לבלארוס והתגוררה בסבייטלהורסק שבמחוז הומל.
ביאליאצקי הוא חוקר ספרות בלארוסית, והוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הומל סטייט בשנת 1984 עם תואר בפילולוגיה רוסית ובלארוסית.
לאחר סיום הלימודים, עבד ביאליאצקי כמורה בבית ספר במחוז המשנה ליילצ'יצי שבמחוז הומל.
בשנים 1985 ו-1986 שירת בצבא כנהג משוריין בסוללת ארטילריה נגד טנקים ליד יקטרינבורג (אז סברדלובסק), רוסיה.
בתחילת שנות ה-80 היה ביאליאצקי מעורב במספר יוזמות פרו-דמוקרטיות, כולל קבוצה בשם המפלגה החשאית הבלארוסית "עצמאות" שמטרתה לטפח את עזיבת בלארוס את ברית המועצות וליצור מדינה ריבונית ודמוקרטית.
הקבוצה פרסמה ביטאון בלתי חוקי בשם "בוראצ'וק" וארגנה את ההפגנות האנטי-סובייטיות הראשונות אי פעם, בעיקר הפגנות דזיאדי ב-1987 ו-1988, מחאה נגד בניית תחנת הכוח ההידרואלקטרית דאוגבפילס ועצרת מחאה נגד הריסת המורשת האדריכלית של העיר העליונה במינסק.
בדצמבר 1987 היה ביאליאצקי חבר בוועדה המארגנת של האספה הראשונה של הקהילות הבלארוסיות.
בשנת 1989 קיבל ביאליאצקי תואר דוקטור מהאקדמיה הבלארוסית למדעים.
במהלך לימודי הדוקטורט סייע ביאליאצקי לייסד את אגודת הסופרים הצעירים טוטישיה, וכיהן כיושב ראש הקבוצה בין השנים 1986 ל-1989, מה שגרם להטרדה מצד הנהלת האקדמיה.
בשנת 1988 ביאליאצקי הקים יחד עם כמה מחבריו את ארגון המרטירולוגיה של בלארוס.
הוא גם היה אחד מהחברים המייסדים של החזית העממית הבלארוסית ושל הקהילה הקתולית הבלארוסית.
בשנת 1989 עבד ביאליאצקי כחוקר זוטר במוזיאון לתולדות הספרות הבלארוסית.
מאוחר יותר באותה שנה הוא מונה למנהל מוזיאון הספרות ע"ש מקסים בהדנוביץ'.
ביאליאצקי עזב את המוזיאון באוגוסט 1998, לאחר שארגן מספר תערוכות מרכזיות, כולל שתיים במינסק, אחת במחוז מלדזייצ'נה ואחת בירוסלבל, רוסיה.
במהלך כהונתו של ביאליאצקי אירח המוזיאון אירועים ציבוריים רבים בנושאים פוליטיים, תרבותיים ודתיים.
בשנת 1990 שכנה בבניין המוזיאון במרכז מינסק מערכת העיתון "Svaboda", אחד העיתונים הפרו-דמוקרטיים הראשונים בבלארוס.
ביאליאצקי סיפק את הכתובת לעשרות ארגונים לא ממשלתיים, כולל מרכז זכויות האדם ויאסנה ומרכז "סופולנסטים".
ביאליאצקי היה חבר במועצת הצירים של עיריית מינסק בין השנים 1991 ו-1996. ב-20 באוגוסט 1991, ביום שלאחר ניסיון ההפיכה הסובייטי, הוא, יחד עם 29 חברי מועצה אחרים, קרא לאנשי העיר "להיות נאמנים לרשויות שנבחרו כחוק ולחפש את כל האמצעים החוקתיים כדי לסיים את הפעילות של ועדת החירום של המדינה".
ב-5 בספטמבר 1991, לאחר שמועצת העיר מינסק אישרה את השימוש בסמלים לאומיים, הביא ביאליאצקי דגל לבן-אדום-לבן, ששימש כדגל בלארוס עד 1995, לחדר המועצה.
הדגל היה הראשון שהונף רשמית על בניין עיריית מינסק.
ביאליאצקי היה מזכיר החזית העממית הבלארוסית בשנים 1996–1999 וסגן יושב הראש שלה בשנים 1999–2001.
ביאליאצקי כיהן כיושב ראש הוועד הפועל של אספת הארגונים הלא-ממשלתיים הדמוקרטיים בשנים 2000–2004. בשנים 2007–2016 היה סגן נשיא הפדרציה הבין-לאומית לזכויות אדם (FIDH).
במהלך ההפגנות בבלארוס ב-2020, ביאליאצקי הפך לחבר במועצת התיאום של סבטלנה טיכאנובסקאיה.
ב-4 באוגוסט 2011 נעצר ביאליאצקי באשמת העלמת מס ("הסתרת רווחים בקנה מידה גדול במיוחד", סעיף 243, חלק 2 של הקוד הפלילי של הרפובליקה של בלארוס).
כתב האישום התאפשר בזכות רישומים כספיים שפרסמו תובעים בליטא ופולין.
ב-24 באוקטובר 2011 נידון ביאליאצקי לארבע וחצי שנות מאסר והחרמת רכוש.
ביאליאצקי כפר באשמה ואמר כי הכסף התקבל בחשבונות הבנק שלו כדי לכסות על פעילות מרכז זכויות האדם של ויאסנה.
פעילי זכויות אדם בלארוסים, כמו גם מנהיגי האיחוד האירופי, ממשלות האיחוד האירופי וארצות הברית טענו כי ביאליאצקי הוא אסיר פוליטי ושגזר דינו נקבע ממניעים פוליטיים.
הם קראו לשלטונות בלארוס לשחרר את פעיל זכויות האדם.
ב-15 בספטמבר 2011 החלטה מיוחדת של הפרלמנט האירופי קראה לשחרורו המיידי של ביאליאצקי.
קריאות נוספות לשחרורו הגיעו גם מנשיא הפרלמנט האירופי יז'י בוז'ק, הנציגה העליונה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון קתרין אשטון, יושב ראש הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה אימון גילמור וקצין האו"ם למצב זכויות האדם בבלארוס, מיקלוש הרסטי.
כמה ארגונים לא-ממשלתיים בין-לאומיים לזכויות אדם ופעילי זכויות אדם מכל רחבי העולם קראו ל"שחרורו המיידי וללא תנאי" של ביאליאצקי.
ב-11 באוגוסט הכריז ארגון אמנסטי אינטרנשיונל על ביאליאצקי כאסיר מצפון.
ב-12 בספטמבר השיקה הפדרציה הבין-לאומית לזכויות אדם קמפיין למען שחרורו של ביאליאצקי ולהעלאת המודעות לאסירים פוליטיים בבלארוס.
טציאנה רביאקה, עמיתה של ביאליאצקי במרכז ויאסנה ונשיאת בית זכויות האדם הבלארוסי ב, טענה כי "הסיבה מאחורי האשמות אלו היא העובדה שהארגון שלנו, ויאסנה, העניק סיוע שונה לקורבנות הדיכוי הפוליטי בבלארוס.
ארגון Human Rights Watch הצהיר כי "מעצרו של בליאצקי הוא מקרה מובהק של תגמול נגדו ונגד ויאסנה על עבודתם בתחום זכויות האדם.
זה האחרון בסדרה ארוכה של מאמצים של הממשלה לרסק את החברה האזרחית של בלארוס".
ביאליאצקי ריצה את עונשו במושבת עונשין מספר 2 בעיר בוברויסק, ועבד כאורז במתפרה.
בזמן מאסרו נענש ביאליאצקי שוב ושוב על ידי הנהלת הכלא בשעל "הפרת כללי הכלא" והוכרז כ"עבריין זדוני", מה שמנע ממנו חנינה ב-2012, כמו גם ביקורי משפחה וחבילות מזון.
במהלך שהותו בכלא כתב ביאליאצקי טקסטים בנושא ספרות, זיכרונות וחיבורים שנשלחו למקורביו.
ב-21 ביוני 2014, 20 חודשים לפני המועד שנקבע בתחילה, שוחרר ביאליאצקי מהכלא, לאחר שבילה 1,052 ימי מעצר בתנאים קשים, כולל תקופות בידוד.
תאריך מעצרו של ביאליאצקי, 4 באוגוסט, מצוין מדי שנה כיום ההזדהות הבין-לאומי עם החברה האזרחית של בלארוס.
ציון היום יוסד ב-2012 בתגובה למעצרו של הפעיל.
ב-14 ביולי 2021, משטרת בלארוס ערכה חיפוש בבתי עובדי מרכז ויאסנה ברחבי המדינה ופשטה על המשרד המרכזי של הארגון.
ביאליאצקי ועמיתיו ולדימיר סטפנוביץ' ו-ולדימיר לבקוביץ' נעצרו.
ב-6 באוקטובר 2021 הואשם ביאליאצקי בהעלמת מס עם עונש מרבי של 7 שנות מאסר.
נכון ל-7 באוקטובר 2022, ביאליאצקי עדיין נמצא בכלא.
ביאליאצקי זכה להכרה בין-לאומית נרחבת כקל בולט של פעילות זכויות האדם בבלארוס, ואף כונה ב "עמוד התווך של תנועת זכויות האדם במזרח אירופה מאז סוף שנות ה-80".
עבודתו של ביאליאצקי זכתה להכרה על ידי ארגוני זכויות אדם ברחבי העולם.
במרץ 2006 זכו ביאליאצקי ומרכז ויאסנה בפרס הומו הומיני לשנת 2005 של הארגון הלא-ממשלתי הצ'כי "אנשים במצוקה" (), המוענק ל"אדם הראוי להכרה משמעותית בשל קידומם של זכויות אדם, דמוקרטיה ופתרונות לא אלימים לסכסוכים פוליטיים".
הפרס הוענק על ידי נשיא צ'כיה לשעבר והדיסידנט ואצלב האוול.
בשנת 2006 זכה ביאליאצקי בפרס פר אנייר השוודי, וכן בפרס אנדריי סחרוב לחירות של ועדת הלסינקי הנורווגית.
בשנת 2012, האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה העניקה לו את פרס ואצלב האוול לזכויות אדם על עבודתו כמגן זכויות אדם, "כדי שאזרחי בלארוס יוכלו יום אחד לשאוף לסטנדרטים האירופיים שלנו".
מאחר שהיה עצור באותה עת, קיבלה רעייתו את הפרס בשמו.
לאחר שחרורו, הוא ביקר בשטרסבורג כדי להודות לאספה על תמיכתה.
כמו כן, הוענק לו פרס לך ולנסה עבור "דמוקרטיזציה של הרפובליקה של בלארוס, קידום פעיל של זכויות אדם והענקת סיוע לאנשים הנרדפים כיום על ידי הרשויות הבלארוסיות" באותה שנה, וכן, יחד עם קואליציית החברה האזרחית של אוגנדה, פרס מגיני זכויות האדם לשנת 2011 מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית.
מאחר שעדיין היה כלוא בזמן הטקס הוענק לביאליאצקי הפרס ללא נוכחותו, והפרס הועבר לאשתו, נטליה פינצ'וק, בשגרירות ארצות הברית ב, פולין, ב-25 בספטמבר 2012.
ביאליאצקי הוכרז כמגן זכויות האזרח של השנה על ידי קבוצת מגיני זכויות האזרח השוודית בשנת 2014. בשנת 2020 הוא זכה בפרס הקיום הנכון, הידוע בכינוי "פרס נובל החלופי", במשותף עם נסרין סותודה, בריאן סטיבנסון ולוטי קנינגהם רן.
בדצמבר אותה שנה נמנה ביאליאצקי בין נציגי האופוזיציה הבלארוסית, וזכה בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי.
באוקטובר 2022 זכה ביאליאצקי בפרס נובל לשלום לשנת 2022 יחד עם ארגוני ממוריאל והמרכז לחירויות אזרחיות.
לפני שהוענק לו הפרס ב-2022 היה ביאליאצקי מועמד חמש פעמים אך לא זכה, כולל ב-2006 וב-2007. ב-2012 הוא שוב היה מועמד לפרס נובל לשלום, אך הפרס הוענק לאיחוד האירופי.
בפברואר 2013 הוא היה מועמד על ידי חבר הפרלמנט הנורווגי יאן תור סננר.
בשנת 2014, חברי הפרלמנט הפולני הציעו את ביאליאצקי לפרס נובל לשלום.
על המינוי חתמו 160 חברי פרלמנט פולנים.
לאחר הענקת פרס נובל לשלום לשנת 2022, חגגו אותו חברי האופוזיציה הבלארוסית, כשמנהיגתה, סבטלנה טיכאנובסקאיה, צייצה בטוויטר: "הפרס הוא הכרה חשובה לכל הבלארוסים הנלחמים למען חופש ודמוקרטיה.
יש לשחרר את כל האסירים הפוליטיים ללא דיחוי."
אלס ביאליאצקי נשוי לנטליה פינצ'וק.
הם נפגשו ב-1982 כאשר הם היו סטודנטים.
בני הזוג נישאו בשנת 1987. לשניים בן בשם אדם.
במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה, ביאליאצקי ניגן בגיטרה בס בלהקה בשם "באסקי".
שפת האם שלו היא בלארוסית.
אלס (רבקה) סלומון-פרינס בנדהיים (7 ביולי 1923 – 12 בינואר 2023) הייתה מנהיגה יהודייה-אורתודוקסית הולנדית, תאולוגית, סופרת וצלמת.
בנדהיים תרמה לסיוע למוסדות רפואה וחינוך בירושלים.
יחד עם בעלה, (צ'ארלס) חיים בנדהיים, פעלה יחד עם אורי לופוליאנסקי להקמת יד שרה בישראל ב-1976. בני הזוג היו מעורבים גם בתחזוקת המרכז הרפואי שערי צדק.
בנוסף, הם היו בין החברות המייסדות של בתי ספר יהודיים וישיבות רבות, כולל בית ספר היהודי של מנהטן (Manhattan Day School), שטרן קולג' לנשים וישיבה יוניברסיטי.
אלס סלומון-פרינס בנדהיים נולדה באמסטרדם.
בתם של איוואן יצחק סלומון וסופי וילהלמינה פרינס סלומון, ונכדתו של אליעזר ליפמן פיליפ פרינס.
אחיה היה הרמן פרינס סלומון.
אחיה למחצה היו רוברט סלומון, ארנה סטיינדקר ותיאודור סלומון.
אלס בנדהיים גדלה באמסטרדם ולמדה בליציום (Amsterdams Lyceum).
לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, היא ברחה עם משפחתה ב-1939 לקנדה, שם למדה בבית ספר במונטריאול, ולאחר מכן סיימה את תיכון ווסטמאונט.
היא סיימה את לימודיה במכללת ברנרד עם תואר ראשון בכימיה בשנת 1944.
אלס בנדהיים השלימה את בית הספר לעיצוב פנים בניו יורק ב-1957. במשך חייה היא עסקה בצילום ובעיצוב.
למרות שלא הצליחה לשמור על אזרחותה ההולנדית לאחר שהיגרה לאמריקה, בנדהיים זיהתה את עצמה כהולנדית ולעיתים קרובות ביקרה בהולנד, מקום הולדתה.
כמחווה לאהבתה להולנד, היא צילמה מאות צילומי נוף וצבעונים הולנדים בביקוריה, ולאחר מכן הציגה עבודות אלו על קירות המרכז הרפואי שערי צדק.
במשך עשורים רבים, יחד עם בעלה צ'ארלס, לשעבר יו"ר הדירקטוריון הבינלאומי, אלס סייעה להבטיח את ההתפתחות המודרנית של שערי צדק.
הוריה סופי (שפרה) ואיוואן סולומון מאמסטרדם היו מאנשי החזון הראשונים שפעלו למען הרעיון של בית חולים מודרני בירושלים.
מורשת המסירות לבית החולים, שהחלה עם הוריה, הועברה מאז לילדיה ולדורות הצעירים, שרבים מהם ממשיכים לעבוד ולשרת מטעם שערי צדק כולל ג'ק בנדהיים, יו"ר משותף של הבינ"ל.
ב-1976, יחד עם אורי לופוליאנסקי, הקימה בנדהיים את אגודת ידידי יד שרה בארצות הברית.
מסירותה לפרויקט זה נמשכה למעלה מארבעים שנה.
בנה, פיליפ בנדהיים, מכהן בהנהלה ומרכז את פעילות אגודות ידידי יד שרה בארצות הברית ובאירופה.
בנדהיים, יחד עם בעלה, צ'ארלס, היו מסורים להקמת ושימור מוסדות יהודיים רבים ברחבי העולם, ביניהם ישיבה יוניברסיטי (Yeshiva University), מכללת שטרן, המכללה הטכנולוגית בירושלים.
בנדהיים פרסמה בהרחבה באנגלית, עברית והולנדית בנושאי תאולוגיה, כתבים רבנים והיסטוריה של יהודי אירופה.
אחד מניירות העמדה היותר שנויים במחלוקת שלה בנוגע להלכה היה מעורבותה בהקמת עירוב מנהטן ב-1962. עמדתה של אלס בנדהיים הדגישה את חשיבות הקהילה וההכלה ביחס לחברים שהיו מרותקים לכיסא גלגלים ואמהות עם עגלות תינוקות; חלקים מהחברה האורתודוקסית שלא יכלו להגיע לבית הכנסת בשבת ללא עירוב.
אלס סלומון-פרינס בנדהיים, יצרה תרומה ייחודית למשכן הנשיא בירושלים והוציאה לאור ספר ברכות בשם "פרק שירה" שהוגש לראשונה לנשיא חיים ואורה הרצוג ובהמשך פורסם מחדש עבור הנשיאים הבאים ובהם בנם הנשיא יצחק הרצוג.
התואר "יקיר ירושלים" לשנת 2002
זיכרונות ילדות: גישה לפילוסופיה יהודית מאת נימה ה' אדלרבלום, עורך.
פרק שירה: יוסף פסוחים תפילה, 1986, עברית
עירוב מנהטן: מתוך כתבי הרב מנחם מ' כשר, עורך.
אלס בנדהיים (הוצאת כתב, 1986).
פרנס לדורות: הגחות ומאמות מאת ליפמן פיליפ פרינס, 1999/2001, עברית ואנגלית
בית הכנסת בפנים: אייזנמן שול של אנטוורפן
שיעור עמלק: מדריך הוראה מאת מאיר הרשקוביץ, אלס בנדהיים, 1990/2007, אנגלית ועברית
פרחים בשבילך: מהמרכז הרפואי שערי צדק מאת מרכז הרפואי שערי צדק (ירושלים), אנגלית
נעמות אלף: קטלוג ספרים עבריים בספרייתו של אליעזר ליפמן פרינץ, אמסטרדם, מתקיים כעת בסמינר למורים במזרח ירושלים מאת יהודה ליב פולק, עורך.
פרנס לדורו: היטקטבות אליעזר ליפמן הדפסים 'עם חמה דורו' מאת ליפמן פיליפ פרינס, 1992, עברית
ליפמן פיליפ פרינס: התכתבותו המלומדת.
מאיר הרשקוביץ ואלס בנדהיים עורכים.
מכתב מיום ג' ניסן תשס"ו (תרס"א) מהחפץ חיים לר' אליעזר ליפמן פיליפ פרינס מאת ישראל מאיר, תשנ"ג, לשון קודש.
אילן היוחסין של אליעזר ליפמן פיליפ פרינץ.
בית כנסת אייזנמן, וינייטות: נוסד 1908–5668 על ידי יעקב [יעב הלחי] ז'אק ס.
אייזנמן, Oostenstraat 41, אנטוורפן, בלגיה, 1998, אנגלית
חנוכתו מחדש של "אייזנמן שול" שנוסד בשנים 1908-1908 על ידי [יעב הלחי] ז'אק ס.
קהילת יעקב האייזנמן שול: וינייטות, 1998, אנגלית
פירושי הגאון רבי שמעון הממלבורג על סדר נשים, עריכה ותורגמה מהולנדית על ידי אלס בנדהיים.
אליעזר ליפמן פרינץ פרנס לדורות: הגהות ומעמרות מאת ליפמן פיליפ פרינס, 1999, עברית
פרק שירה: שירים זמירות וברכות, 2000, עברית
זכרונות של צ'רלי, 2002, אנגלית, עורכים.
זכרונות של אלס, 2003, אנגלית
בית הכנסת שבפנים, אייזנמן שול של אנטוורפן, 2004
אלסה לילה (; נולדה ב-15 ביוני 1981) היא זמרת-יוצרת אלבנית.
לילה נולדה ב-15 ביוני 1981 בטירנה, בירת אלבניה.
אביה היה סולן מקהלה לשעבר, ואילו אמה הייתה כנרת.
בזכות הוריה, שעסקו בתחומי אמנויות, גדלה האהבה שלה למוזיקה.
מאז שהייתה ילדה הפגינה את כישרונותיה בשירה ובמשחק בתוכניות הטלוויזיה הממלכתיות של אלבניה ובתחרויות שירה שונות.
היא התפרסמה בזכות גילום דמותה של סאטין בגרסה האלבניצ למחזמר מולן רוז'.
ב-2014 הייתה שופטת בעונה הרביעית של תחרות השירה האלבנית "The Voice of Albania".
ב-16 במרץ 2022 נעצרה על ידי המשטרה האיטלקית ברומא בחשד לפעילות פלילית עם סמים.
בשנת 1996 בגיל 15 זכתה לילה בתחרות השירים הלאומית של אלבניה, וזכתה בפרס הקהל האלבני, שנקבע באמצעות הצבעות טקסט ב-SMS.
בשנת 1997 זכתה פעם נוספת בתחרות ובפרס הקהל.
לאחר מכן התפרסמה ברחבי אירופה כשזכתה בתחרות השירים הבין־לאומית של ורנה בבולגריה, בה השתתפו 14 מדינות נוספות.
בגיל 18 בלבד הוכתרה לזמרת המאה של אלבניה באמצעות סקר נרחב של רשות השידור האלבנית.
בשנת 2001 זכתה לתואר "שגרירת המוזיקה האלבנית בעולם" על ידי רג'פ מיידני, נשיא אלבניה.
היא החלה להתפרסם גם ברחבי אסיה ובארצות הברית כשהופיעה על שערי מגזינים שונים בניו יורק, ושרה את הפתיח הפופולרי של תוכנית הטלוויזיה הסינית CCTV.
בדצמבר 2008 הגישה את המהדורה ה-47 של פסטיבלי אי קנגס, הקדם האלבני לתחרות הזמר של האירוויזיון.
באוקטובר 2022 רשות השידור האלבנית דיווחה כי לילה נמנתה בין 26 המשתתפים במהדורה ה-61 של פסטיבלי אי קנגס עם השיר "Evita".
לילה זכתה במקום הראשון בהצבעת השופטים אך לא בהצבעת הקהל, ולא נבחרה לייצג את אלבניה באירוויזיון 2023. לילה שבה ב-2024 לקדם, ולהתחרות על הזכות לייצג את מדינתה באירוויזיון.
היא התחרתה עם השיר "Mars", ולא דורגה במקום הראשון בהצבעות הקהל, שקבע את זהות הנציג האלבני לאירוויזיון 2024.
אלנקה בראטושק (, נולדה ב-31 במרץ 1970) היא פוליטיקאית סלובנית.
היא הייתה ראש ממשלת סלובניה ממרץ 2013 עד מאי 2014, והייתה האישה הראשונה בסלובניה שכיהנה בתפקיד זה.
ב-5 במאי 2014 הגישה בראטוסק את התפטרותה כראש ממשלה.
בראטושק נולדה בסלובניה בעיר צליה.
היא למדה לתואר ראשון בפקולטה למדעי הטבע והטכנולוגיה באוניברסיטת לובליאנה.
היא המשיכה ללמוד לתואר שני בניהול, בפקולטה למדעי החברה.
לפני כניסתה לפוליטיקה כיהנה במשך שש שנים כראש המנהל לתקציב המדינה, במשרד האוצר.
במרץ 2013, פורסמה ביקורת על כך שלא ציטטה מקור בעמוד אחד של התזה שלה.
התזה כללה 88 עמודים עם 34 מקורות רשומים, אבל עיתונאים ספרו רק 11 שצוטטו; ביניהם היו גם מסמכים פנימיים של חברת Javni gospodarski zavod Brdo, שם הייתה חברת מועצת המנהלים ובהמשך יושבת הראש.
הפקולטה למדעי החברה, פתחה בחקירה בנוגע לגניבה ספרותית.
ועדת החקירה הגיעה למסקנה כי "בראטושק השתמשה בתזה ביצירות של מחברים אחרים בניגוד לשיטות הציטוט הנוכחיות, אך בהתבסס על הערכה ביקורתית של החומר והמקורות שנאספו לא ניתן לקבוע שהתזה אינה עבודה שלה".
בשנת 2006 התמודדה בראטושק בבחירות המקומיות ברשימת הדמוקרטיה הליברלית של סלובניה (LDS) ונבחרה למועצת העיר קראן.
בשנת 2008, ברטושק התמודדה ללא הצלחה לפרלמנט ברשימת המפלגה הסוציאל-ליברלית זארס.
בבחירות המוקדמות לפרלמנט בשנת 2011, היא נבחרה ברשימת מפלגת סלובניה החיובית.
במהלך כהונתה בפרלמנט הייתה יושבת ראש הוועדה הפרלמנטרית לבקרת תקציבים.
ב-17 בינואר 2013, נבחרה לנשיאת מפלגת סלובניה חיובית לאחר שמנהיגה ומייסדה זוראן ינקוביץ' ויתר זמנית על כל תפקידיו במפלגה, בעקבות האשמות שהועלו על ידי דו"ח הוועדה הרשמית למניעת שחיתות.
בעקבות הדיווח, ממשלתו של מנהיג המרכז-ימין יאנז יאנסה הועמדה להצבעת אי אמון.
ב-10 בספטמבר 2014 נבחרה בראטושק להיות אחת מסגני הנשיאים של הנציבות האירופית תחת נשיאותו של יונקר, אך מינויה נדחתה ב-8 באוקטובר 2014, בעיקר בשל חוסר הניסיון שלה.
ב-27 בפברואר 2013, נבחרה ברטושק להקים את הממשלה החדשה של סלובניה.
המפלגה הדמוקרטית הסלובנית מהזרם המרכז-ימין הגיבה בציוץ לבחירתה, טוענת כי משך כהונת הממשלה לא יעלה על אורך החצאית שלה".
(במקרה זה, אלנקה ברטושק כיהנה כראש ממשלה ממרץ 2013 עד אפריל 2014. גרגור ויראנט בירך על תוצאות ההצבעה, והביע אופטימיות לגבי האפשרות שבחירה זו תאפשר לסלובניה להתקדם.
כלי תקשורת בינלאומיים העריכו כי יהיה קשה לברטושק להרכיב ממשלה חדשה ושאלו אם היא תמשיך ברפורמות שהובילה הממשלה הקודמת בראשות יאנשה.
בניסיון להימנע מפשיטת רגל, זכתה ממשלתה בהצבעת אמון ב-50 מול 31 קולות, ב-15 בנובמבר 2013.
ב-29 באפריל 2014 התפטרה ברטושק ממפלגת סלובניה החיובית, לאחר שאיבדה את הנהגת המפלגה לזוראן ינקוביץ' ב-26 באפריל 2014. בעקבות התפתחות זו, הודיעה ברטושק על התפטרותה מתפקיד ראש הממשלה, החל מ-5 במאי 2014. היא הייתה ראש ממשלת סלובניה הראשונה שהתפטרה מתפקידה.
ב-31 במאי 2014 היא הקימה מפלגה משלה בבחירות ביולי זכתה המפלגה בארבעה מושבים באספה הלאומית, כולל אחד לבראטושק.
בימיה האחרונים כראש ממשלה, בראטושק מינתה את עצמה לתפקיד סגנית נשיאת הנציבות האירופית תחת נשיאותו של יונקר, אך ב-8 באוקטובר 2014, לאחר דיון אישור קשה בפני הפרלמנט האירופי, מינויה נדחתה, עם 122 מתוך 135 קולות נגד המינוי שלה.
בראטושק גרה עם בן זוגה בקראן.
בנה, אוסקר, הוא כדורגלן ומשחק באקדמיית הכדורגל של סאות'המפטון.
במיתולוגיה היוונית, האלסאידות (ביוונית עתיקה: Ἀλσηΐδες) היו נימפות של גייאות וחורשים.
מבין הסופרים הקלאסיים, המשורר הראשון ואולי היחיד שמתייחס לאלסאידות הוא הומרוס.
במקום אלסאידה הוא השתמש בכתיב alsea.
שלושת השימושים של alsea על ידי הומרוס הם כדלקמן:
אלסה ופרד הוא סרט רומנטי דרמה קומית אמריקאי משנת 2014 בבימויו של מייקל רדפורד, בכיכובם של זוכת פרס אוסקר שירלי מקליין וכריסטופר פלאמר.
הסרט מבוסס על סרט ספרדי-ארגנטינאי באותו השם , משנת 2005.
העלילה היא על רומן אהבה שמתפתח אצל זוג קשישים בודדים.
הסרט צולם בניו אורלינס וברומא והוא סרטו האחרון של ג'ורג' סיגל, אשר משחק בו תפקיד קטן.
בסרט ישנו שחזור בשחור לבן של הסצנה במזרקת טרווי מהסרט לה דולצ'ה ויטה.
פרדריק (פרד) בקרופט (כריסטופר פלאמר) הוא אלמן בן 80, המתגורר בניו אורלינס.
אשתו נפטרה שבעה חודשים קודם לכן, ובתו לידיה (מרשה גיי הארדן) החליטה להעבירו לדירה קטנה יותר בבית דירות ושכרה את לאברן (אריקה אלכסנדר) שתטפל בכל מחסורו.
פרד שרוי בדיכאון, צופה כל היום מול הטלוויזיה ומסרב לצאת לפארק למרות המלצת רופאו וידידו ג'ון (ג'ורג' סיגל).
שכנתו הגרושה בת ה-74, אלסה הייז (שירלי מקליין) נפרדה מבעלה מקס (ג'יימס ברולין) ולה שני בנים.
הבכור, ריימונד (סקוט באקולה), אדם מבוסס, נשוי ועם ילדה, והשני הוא אלק (רג רוג'רס), צייר שעדיין מחפש את עצמו ואלסה תומכת בו בסתר מהכסף ששולח לה ריימונד.
אלסה מנסה להתקרב לפרד ומספרת לו שקרים: שהיא אלמנה 27 שנים, שיש לה חמישה ילדים ונכדים שהיא צריכה לתמוך בהם.
כמו כן מספרת לו שנפגשה בעבר עם פיקאסו שצייר אותה.
אט אט פרד נפתח ומתקרב לאלסה הם מתחילים לצאת, והיא מוצאת חן בעיניו בגלל התנהגותה הילדותית.
היא מזמינה אותו למסעדה יוקרתית ומשכנעת אותו לרוץ ממנה לפני שהם משלמים את החשבון.
עם הזמן נחשפים השקרים שלה ובעלה הפרוד מזהיר אותו מפניה, אך למרות זאת הקשר ביניהם הולך ומתהדק.
אלסה מספרת לו על חלומה לשחזר את בסצנת המזרקה בסרט לה דולצ'ה ויטה.
היא לא מגלה לו שהיא חולה באי ספיקת כליות ומטופלת בדיאליזה עד שיום אחד הוא עוקב אחריה לבית החולים ומגלה זאת.
את הכסף שהבטיח לחתנו (כריס נות') הוא מחליט להשקיע בהגשמת חלומה של אלסה.
הם טסים לרומא ובלילה נכנסת אלסה בשמלה הדומה לזו של אניטה אקברג למזרקת טרווי ומזמינה את פרד (בתפקיד של מרצ'לו מסטרויאני) להיכנס למזרקה ולחבק אותה.
הם חוזרים הביתה ואלסה נפטרת ממחלתה.
בנה ריימונד מוסר לפרד מתנה ממנה, הציור שצייר אותה פיקאסו בזמנו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותשירלי מקלייןאלסה הייזכריסטופר פלאמרפרד בקרופטמרשה גיי הארדןלידיה בקרופטהסבתאכריס נות'ג'קבעלה של לידיהג'רד גילמןמייקלנכד של פרדסקוט באקולהריימונד הייזבכור של אלסהאריקה אלכסנדרלאברןמטפלתרג רוג'רסאלק הייזבנה של אלסהג'ורג' סיגלג'וןרופא וידיד של פרדג'יימס ברוליןמקס הייסבעלה של אלסה
פלאמר ציין כי הוא לא מחשיב את הסרט כרימייק לסרט משנת 2005, וכי .
הסצנה ברומא בה מקליין ופלאמר נכנסים למזרקת טרווי צולמה בשחור לבן, על מנת לחקות ולשחזר את הסצנה המקורית מ"לה דולצ'ה ויטה".
אלס לופריס (בצ'כית: Aleš Loprais; נולד ב-10 בינואר 1980) הוא נהג מרוצים צ'כי המתחרה במרוצי ראלי-רייד בקטגוריית המשאיות.
מאז שנת 2006 משחתתף בראלי דקר.
לופריס הוא אחיינו של נהג המרוצים המצליח ביותר בקטגוריית המשאיות, קארל לופריס.
בשנת 2006 התחרה לראשונה בראלי דקר כנווט במשאית של קארל.
משנת 2007 החל להתחרות כנהג, מרבית השנים עבור קבוצת טטרה.
בשנת 2023 נחקר במשטרה לאחר שבמהלך המרוץ היה מעורב בתאונה בה נהרג צופה שעמד לצד המסלול.
בעקבות התאונה לופריס, שהוביל באותו שלב את המרוץ, פרש מהמשך התחרות.
בשנת 2024 קבע את התוצאה האישית הטובה ביותר, כשסיים שני את המרוץ.
מלבד ראלי דקאר, לופריס התחרה במספר מרוצי רייד אחרים, כולל ראלי דרך המשי וראלי מרכז אירופה.
אלסטיות או גמישות היא תכונתו של חומר המתארת את התנגדותו למַעֲוָת (דפורמציה) חיצוני, ואת יכולתו של החומר לחזור לצורתו ולממדיו המקוריים לאחר הסרת הכוח המעוות.
זוהי תורה מקרוסקופית, כלומר היא אינה מתחשבת במרכיביו המיקרוסקופיים של החומר.
חקר האלסטיות מנסה ליצור מודל מתמטי המכמת את תגובת החומר למעוות המופעל עליו, במקרים בהם מתאפשרת הזנחת התהליכים המיקרוסקופיים המרכיבים את החומר.
על מנת לתאר את האלסטיות של החומר מבחינה פיזיקלית הוגדרו שני פרמטרים הראשון נקרא 'סבילות לעיוות' או מודולוס, אשר מוגדר על ידי כמות הכוח שצריך להפעיל ליחידת שטח על מנת לגרום לעיוות, כלומר כמה קשה לעוות את החומר.
הפרמטר השני הוא גבול המתיחה, אשר מוגדר כמתיחה המקסימלית שחומר יכול להכיל לפני שנגרם לו עיוות קבוע, כלומר כמה החומר מסוגל להימתח בלי להשתנות.
יחידותיהם של שני הפרמטרים הן פסקל (pa).
שני הפרמטרים הם בלתי תלויים זה בזה, ויכולים להיות חומרים אשר הם בעלי מודולוס גבוה וגבול מתיחה נמוך כמו מתכות, או בעלי גבול מתיחה גבוה ומודולוס נמוך כמו גומיות.
לרוב בשימוש היומיומי המונח אלסטיות משמש רק לגבול המתיחה.
כאשר מפעילים כוח על גוף נוצרת הזזה של חלקיו.
ניתן לחלק את ההשפעה על הגוף לשני חלקים:
הזזה של גוף קשיח – הזזה שבה המרחקים בין החלקיקים המרכיבים את הגוף עליו מופעל הכוח לא משתנים, כלומר הזזה של הגוף במלואו כמכלול.
מַעֲוַת או דפורמציה – הזזה שבה המרחק היחסי בין חלקיקים כן משתנה ובהתאם לכך משתנה צורתו וגודלו.
כאשר נוצרת אנרגיה פוטנציאלית כתוצאה מהפעלת כוח על גוף, כל עוד אינם מחסומים אנרגטיים ייטה הגוף להגיע למצב בו האנרגיה הפוטנציאלית הכי נמוכה.
במקרים מסוימים נטייה זו יכולה לגרום לגוף לחזור למצבו המקורי.
דוגמה לדבר היא העלאת כדור במעלה הר.
על הכדור מושקע כוח נגד כיוון משיכת כדור הארץ המעניק לכדור אנרגיה פוטנציאלית כובדית.
בהסרת הכוח המעלה את הכדור יידרדר הכדור במורד המדרון ובכך יחזור למקומו.
תופעה זו מתרחשת הן בהעתקה ליניארית והן במקרה של דפורמציה ובשני המקרים מקור האנרגיה הפוטנציאלית משתנה בין סביבות שונות עליהן פועל הכוח.
במתכות האנרגיה הפוטנציאלית נוצרת כיוון שסידור האטומים בסריג המתכתי הוא בעל אנרגיה פוטנציאלית נמוכה יחסית למצב לא מסודר.
כאשר מופעל כוח על השריג המתכתי ונשברת צורת השריג נוצרת אנרגיה פוטנציאלית כיוון שמולקולות המתכת ייטו להסתדר מחדש בצורת השריג המקורי.
לעיתים הפעלת כוח על גוף תגרום להחלפה מתמדת בין אנרגיות פוטנציאליות, מה שיגרום לתנודות מחזוריות כיוון שאין נקודת שיווי משקל בה האנרגיה הפוטנציאלי מינימלית.
תופעה זו נפוצה בטבע וניתן לראות אותה בין היתר בקפיצים, במיתרים רוטטים וברעידות אדמה.
כתוצאה מהתנודות ניתן לכמת את תדר התנועה ואורך הגל שלה, והיא הבסיס לגלים מכניים.
בפועל כתוצאה ישירה מהחוק השני של התרמודינמיקה המערכת בסופו של דבר תפסיק לנוע באופן הניתן למדידה בטכניקות מאקרוסקופיות, כיוון שאנרגיית המערכת תתפזר לחום.
ניתוח של חומרים אלסטיים אידיאליים נלמד כבר במסגרות תיכוניות והוא זכה לכינוי תנועות הרמוניות.
המודל הפשטני ביותר המציע ניתוח של אלסטיות החומר הוא מודל אשר הוצע על ידי החוקר רוברט הוק על סמך תצפיות אמפיריות על חומרים.
הוק מצא כי חומרים ספציפיים תחת לחצים בקנה מידה קטן מתארכים בעקבות מתיחה באופן הפרופורציונלי לכוח המותח.
בעקבות כך הוא פיתח מערכת מכנית פשוטה למדידת קבוע הפרופורציה לחומרים שונים, קבוע זה מייצג בקירוב גס את מידת המודולוס של החומר הנמתח המאפיין חלק מהאלסטיות החומר.
לאחר התפתחות המדע והכלים המתמטים וההנדסיים בהם המדע משתמש נוצרו שיטות מתמטיות מורכבות המשתמשות בתורת הטנזורים ואנליזה וקטורית מתקדמת על מנת לכמת את כמות המעוות גם לחומרים היוצאים מגדר ההגבלות של הוק ואף של נוזלים לא ניוטונים המציגים תכונות אלסטיות תחת לחצים גבוהים ומהירים.
באופן מעשי משתמשים בהנדסה בשיטות קירובים נומריות ואת החישובים עושים אלגוריתמים ממחשבים.
ניתוח מדויק לכלל החומרים ולכלל הכוחות המופעלים על גוף התפתח במאות האחרונות, והיכולת להשתמש במחשבים על מנת לבצע סימולציות תרמה רבות לעדכון השיטות.
להלן יוצגו המשוואות המתמטיות העומדות בבסיס האנליזה.
אלסטיות לא ליניארית מתארת תהליך הפיך בו מבצעים דפורמציה לחומר ללא הנחה שהדפורמציה קטנה.
מצב ההתחלה, לפני הדפורמציה, נקרא מצב הייחוס.
נוח לתאר את המצב לפני ואחרי הדפורמציה באמצעות הווקטורים:
התורה האלסטית מניחה שהאנרגיה הדרושה לביצוע דפורמציה תלויה רק בשינוי המרחק בין חלקיקי החומר.
כאשר קטן יחסית ל- ניתן לקרב ליניארית את הנגזרות של s ולהזניח סדרים גבוהים מסדר ראשון.
טנזור המעוות מוגדר על ידי:
וכדי לקבל את התאוריה לאלסטיות, ניתן להניח שהאנרגיה החופשית לביצוע דפורמציה הולכת כמו ריבוע טנזור המעוות, וזה כדי שכאשר האנרגיה תהיה במינימום (מה שלא מתקבל באיבר ליניארי) – לא מבצעים דפורמציה.
אם כך, נכתוב את האנרגיה החופשית (תוך הנחת לוקאליות של הבעיה):
בלי הגבלת הכלליות ניתן לבחור את C כך שהוא יהיה סימטרי בהחלפה של כך שסה"כ נשאר עם 21 מקדמים בלתי תלויים.
תחת סימטריות ניתן להוריד את מספר הקבועים הללו, לדוגמה בסימטריה קובית נישאר עם 3 מקדמים בת"ל בלבד.
נהוג לסמן את טנזור הלחץ:
סימטריה קובית מוגדרת ככזאת שקיימות בה סימטריות תחת שיקופים בכל אחד מהצירים.
ניתן להראות שבמקרה זה נשארים עם שלושה קבועים בלבד מתוך כל ה-21: ו-.
נקבל את הביטוי לאנרגיה חופשית:
ובאותו אופן מגדירים את הגדלים .
עתה ניתן מתוך האנרגיה החופשית לחשב את מודול הנפח על ידי:
ובמקרה של שריג קובי בו מופעל לחץ אחיד על כל הדפנות מתקבל:
בגוף בו קיימת סימטריה איזוטרופית, נוספת סימטריה נוספת לבעיית הסימטריה הקובית – סימטריית סיבוב.
כאשר R היא מטריצת סיבוב כלשהי.
נרצה שתחת סיבוב כזה האנרגיה החופשית לא תשתנה.
ניתן על ידי בחירת מטריצת סיבוב המתאימה ל-45 מעלות ודרישה לשוויון באנרגיה החופשית בין המצב ההתחלתי למצב המסובב להראות שמשלושה קבועים בלתי תלויים, יורדים לשני קבועים בלבד.
כאשר הקבוע השלישי ניתן על ידי:
ניתן לקבל אינטואיציה למשמעותם של הגדלים המופיעים בביטוי באנרגיה החופשית על ידי כתיבת משוואות התנועה של הגוף.
נוסיף איבר קינטי סטנדרטי מהצורה:
באמצעות משוואות אוילר-לגראנז' מתקבלת משוואת התנועה:
על ידי אינטגרציה בשני הצדדים ניתן לראות את הדבר הבא:
צד שמאל מהווה על פי הגדרה את הכוח המופעל על הגוף.
בצד ימין ניתן להפעיל את משפט גאוס ולקבל שהכוח הפועל על גוף ניתן על ידי החלק המתאים בטנור הלחץ.
ומכאן שמו, שכן הוא באמת מתאר את הלחץ המופעל על גוף בכל אחת מפאותיו.
נשים לב שכצפוי הכוח מגיע משפות הגוף בלבד.
ניתן לראות באיור את חלקיו של הטנזור.
ועל ידי הפיכת המטריצה מתקבל:
אם נפעיל על הגוף לחץ אחיד S בכיוון z נוכל לחשב את מודול יאנג:
גביש נוזלי היא פאזה בחומר בין מוצק לנוזל בה קיים כיוון מועדף למולקולות.
כיוון זה נקרא ה-director ונסמן אותו ב-.
תורה אלסטית לגביש נוזלי חשובה לדוגמה להבנת כמות האנרגיה הדרושה לשינוי כיוון המולקולות.
דבר הכרחי לדוגמה בבניית מסכי LCD.
תורה כזו מניחה שהאנרגיה הדרושה לשינוי כיוון ה-director תלויה רק בנגזרות שונות של n תחת ההנחות:
חייבת להיות סימטריה תחת שיקוף – קרי מעבר בין ל-.
אין תלות בבחירת מערכת הצירים – חייבת להיות סימטריה לסיבוב והזזה של הראשית.
ניתן להראות שתחת הנחות אלו נגזרות ראשונות מתבטלות.
נשאר לחפש איברים מסדר שני.
לאחר הרבה אלגברה ושימוש בהנחות אלו מקבלים לבסוף שהאנרגיה החופשית ניתנת על ידי
אלסטר (Alster) היא אוניית ביון של הצי הגרמני.
האונייה מצוידת במגוון רחב של חיישנים אלקטרומגנטיים, הידרואקוסטיים ואלקטרואופטיים, המאפשרים איסוף מודיעין אסטרטגי.
ניתן להשתמש בה כיחידת התרעה מוקדמת.
התכנון הראשוני שלה נועד לאסוף מידע על אוניות הצי הסובייטי.
הספינה נבנתה ב"מספנות פלנסבורג", והושקה בשנת 1987. אורכה 83.5 מטרים ולה הדחק של 2,375 טון (3,200 טון במצב מלא).
מהירותה המרבית 21 קשר, והטווח שלה הוא 5,000 מייל ימי.
צוות האונייה כולל 36 ימאים ו-40 אנשי מודיעין.
ב-26 באוקטובר 2006, בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, הייתה האונייה מעורבת בתקרית עם חיל האוויר הישראלי.
דובר צה"ל מסר כי מסוק המריא מהאונייה מול חופי ראש הנקרה, מבלי שהזדהה כמוסכם, ולכן הוזנקו לעברו שני מטוסי קרב.
הדובר הכחיש ידיעות בתקשורת הגרמנית, לפיהן ירו המטוסים טילים לעבר האונייה, וכי המטוסים הטילו נורים בלבד.
אלסטר היא הצפונית שבארבע הפרובינציות של אירלנד.
שם הפרובינציה באנגלית נגזר משמם של שבטים שישבו בימים קדומים בחבל זה – האולאדים (Uladh), ומהסיומת staðr, שמשמעותה בנורדית עתיקה ארץ או טריטוריה, כך שמשמעות השם היא "ארץ האולאדים".
שמה האירי – Cúige Uladh – נגזר אף הוא משם השבטים (Cúige פירושו חמישית, זכר לימים שבהם היו קיימות חמש פרובינציות, כלומר פרובינציית האולאדים).
שמה הלטיני של הפרובינציה הוא Ultonia.
שטחה של אלסטר הוא 21,552 קילומטר רבוע, ואוכלוסייתה מונה 2.1 מיליון תושבים.
אלסטר מורכבת מתשעה מחוזות היסטוריים של אירלנד.
שישה מהם, אנטרים, ארמה, דאון, פרמנה, לונדונדרי וטיירון מרכיבים את צפון אירלנד, ומהווים חלק מהממלכה המאוחדת, ושלושת האחרים, קאוואן, מחוז דניגול ומונאהן הם חלק מאירלנד.
במחוזות אנטרים ודאון מתגוררים יותר ממחצית תושבי אלסטר, שכן בלפסט, העיר הגדולה באלסטר ובירת צפון אירלנד, שוכנת בשטחם.
אוניברסיטת אלסטר (UU) היא אוניברסיטה מרובת קמפוסים בצפון אירלנד שנוסדה בשנת 1984. האוניברסיטה כוללת שש פקולטות ומתגוררים בה כ־26,000 סטודנטים, מתוכם 2,000 בינלאומיים ממעל 80 מדינות שונות.
הקמפוס הראשי בבלפסט מהווה את אחת ההתפתחויות העירוניות הגדולות בצפון אירלנד.
ממוקם ברובע הקתדרלה, האזור האמנותי והתרבותי של העיר, הקמפוס עובר כעת תוכנית לפיתוח מחדש של 250 מיליון ליש"ט לשדרוג מתקני ההוראה והלמידה שלו.
יוניוניסטים (תומכי האיחוד עם בריטניה) רבים מכנים את צפון אירלנד בשם אלסטר, אף על פי שהיא כוללת רק חלק מאלסטר.
אלסטייר ארתור וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן , היה חבר משפחת המלוכה הבריטית ונינה של המלכה ויקטוריה.
אלסטייר היה רוזן מקדאף ולאחר מות סבו, הנסיך ארתור, ירש את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן.
במותו, בלא ילדים, בוטל התואר.
אלסטייר נולד ב-9 באוגוסט 1914, בבית הוריו ברחוב מאונט שבשכונת מייפייר בלונדון (המבנה משמש כיום את שגרירות ברזיל בבריטניה).
אביו היה ארתור, נסיך קונוט, בנם היחיד של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן ושל לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, ואמו הייתה אלכסנדרה, נסיכת קונוט.
אלסטייר נשא את התואר "הוד מעלתו הנסיך" בעת הולדתו בשל היותו נינה של המלכה ויקטוריה.
אלסטייר הוטבל בבית הוריו, וסנדקיו היו המלך ג'ורג' החמישי, המלכה אלכסנדרה, אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד (אשר לא נכח בטקס), הנסיכה מרי, הנסיכה לואיז, דוכסית ארגייל, וסבו, הנסיך ארתור.
זמן קצר לאחר הולדתו של אלסטייר, בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה, החליט המלך ג'ורג' החמישי על שינוי שם בית המלוכה מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור, ושם משפחתו של אלסטייר שונה בהתאם.
עוד החליט ג'ורג' החמישי על הגבלת התואר "הוד מעלתו הנסיך" לילדי ונכדי המלך, ולכן בוטל תואר זה של אלסטייר (שהיה נינה של המלכה ויקטוריה), ואלסטייר נותר עם התואר רוזן מקדאף.
אלסטייר התחנך בבית הספר בריאנסטון ובמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
בינואר 1935 מונה לתפקיד סג"ם ברגימנט הדרגונים ה-2 (2nd Dragoons) המכונה הגדוד האפור הסקוטי המלכותי (Royal Scot Greys).
בגדוד זה שירת אביו לפניו.
אלסטייר הוצב במצרים בשנת 1936 ושירת בה עד לקידומו לדרגת סגן והעברתו לקנדה בשנת 1939. בקנדה שירת אלסטייר כעוזרו האישי של אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון, שכיהן באותה עת כמושל הכללי של קנדה.
אביו, הנסיך ארתור מקונוט, נפטר ב-12 בספטמבר 1938 ולכן במותו של סבו, ב-26 בינואר 1942 ירש אלסטייר את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן, וזאת על אף שמדובר בדוכסות אשר שטחה נמצא למעשה בשטח רפובליקת אירלנד אשר קיבלה עצמאות בשנת 1922. כמו כן ירש אלסטייר את התואר רוזן ססקס.
אלסטייר נפטר באחוזת רידו שבאוטווה, בהיותו אורחם של המושל הכללי ושל רעייתו, הנסיכה אליס, רוזנת אתלון.
ככל הנראה אלסטייר נרדם או התעלף מול חלון פתוח באחד מחדרי הטירה וקפא למוות במהלך הלילה.
אפרו של אלסטייר נקבר בקפלת מאר לודג' (Mar Lodge Chapel) בברמר שבאברדנישייר.
לאחר מותו, בלא ילדים, בוטל התואר "דוכס קונוט וסטראת'רן".
דודנו, ג'יימס קרנגי ירש את התואר לדוכסות פייף ורוזנות מקדאף.
בשנת 1942, עת ירש את דוכסות קונוט וסטראת'רן, הוענק לאלסטייר שלט אצולה.
השלט כלל את הרביעים הראשון והרביעי של שלט האצולה של סבו (שהיה למעשה שלט האצולה המלכותי, כאשר בתגי השלט הראשון והשלישי היו פרחי חבצלת כחולים, ותגים השני והרביעי צלבים), רביע הכולל את סמל פיף ורביע הכולל את סמל דאף.
אלסטום סיטאדיס (Alstom Citadis) היא רכבת קלה או חשמלית בעלת רצפה נמוכה, המיוצרת על ידי חברת אלסטום במפעליה בערים לה רושל שבצרפת וברצלונה שבספרד.
כיום נמצאות כ-1,140 יחידות מרכבת זו בשימוש ב-28 ערים, בהן בורדו, ליון, מונפליה, אורלאן ופריז בצרפת ובברצלונה, בדבלין, בגדנסק, בקטוביצה, באדלייד, במלבורן, בירושלים, וברוטרדם מחוץ לה.
משפחת דגמי סיטאדיס כוללת רכבות עם רצפה נמוכה חלקית ורכבות עם רצפה נמוכה לכל אורכן, בגרסאות של שלוש, חמש ושבע יחידות ברכבת.
שני דגמים מאפשרים הפעלה בשיטת "tram-train", בה רכבת קלה יכולה לנוע גם על גבי התשתית הייעודית לה וגם על רשת מסילות ברזל של רכבת רגילה ("כבדה"); שיטה זו נמצאת בשימוש בעיר קאסל בגרמניה ובעיר האג בהולנד.
Regio-Citadis - מס' יחידות - 3, נמוך רצפה ל-70% (קאסל, רידרקרק (מקושר למערכי הרכבת הקלה של זוטרמיר ושל האג), זלצגיטר).
Citadis-Dualis - פיתוח המשך ל-"Regio-Citadis"."Citadis-Dualis" מתוכננת לנוע במהירות של 100 קמ"ש (בהשוואה לדגמים רגילים המגיעים רק ל-70 קמ"ש), טווח העצירה שלה בין 0.5 ל-5 ק"מ.
31 רכבות הוזמנו (ו-169 באופציה) על ידי חברת הרכבות הצרפתית (SNCF) במחיר של 4.94 מיליון דולר ליחידה.
בדומה למרבית הרכבות הקלות, מוזנים דגמי סיטאדיס בדרך כלל מרשת חשמלית עילית, אולם הרכבות בבורדו (ובעתיד גם באנז'ו, בריימס ובדובאי) משתמשות בקו מתח קרקעי (Aps).
קו המתח בנוי כמסילה שלישית שמעבירה זרם חשמלי רק כאשר היא עטופה בגוף הרכבת, דבר המונע חשש להתחשמלות אנשים או בעלי חיים.
אלסטום (Alstom) (בעבר "GEC Alsthom"), הוא תאגיד רב-לאומי צרפתי גדול, הפועל בתחומי תחבורה מסילתית וציוד לייצור אנרגיה.
אלסטום עוסקת בתחום ציוד לייצור אנרגיה הידרואלקטרית, אנרגיה גרעינית ומערכות בקרה סביבתית.
היא גם יצרנית של רכבות מהירות ורכבות מהירות מאוד: רכבת TGV, רכבת AGV, סדרת יורוסטאר, ורכבות Pendolino.
כמו כן אלסטום מייצרת סדרת חשמליות ורכבות קלות סיטאדיס ופלקסיטי.
אלסטום גם פעילה בשוק התחבורה העירונית, רכבות אזוריות, ציוד איתות ותשתיות, ושירותים נלווים אחרים.
המכירות השנתיות של אלסטום בשנת 2010 הסתכמו בלמעלה מ-19.65 מיליארד אירו, והועסקו יותר מ-68,800 עובדים ב-70 מדינות.
המטה של החברה ממוקם בלוולואה-פרה (Levallois-Perret), ליד פריז.
אלסטום היא חברה ציבורית ומניות החברה נסחרות בבורסת Euronext.
בשנת 1932 Alsthom רוכשת את Constructions Electriques de France בעיר Tarbes, יצרנית קטרים חשמליים וציוד חשמלי והידראולי.
בעקבות הרכישה Alsthom נכנסת לתחום התחבורה.
ב-1977 Alsthom יצרה גנרטור ראשון עם הספק 1,300 מגה וואט עבור תחנת הכוח Paluel.
הגנרטור קבע שיא-עולם, עם תפוקה בפועל של 1,500 מגה וואט.
ב-1978 רכבת TGV ראשונה נמסרה לחברת הרכבות SNCF.
רכבת TGV שברה כמה שיאי עולם.
ב-1986 קיבלה החברה הזמנה מחברה EDF לבניית טורבינת הגז הגדולה בעולם (212MW).
ב-1989 ממיזוג של חטיבת אנרגיה וחטיבת תחבורה של חברות (Compagnie Générale d'Electricité (CGE ואת GEC בבריטניה נוצר GEC ALSTHOM.
המיזוג איפשר לאלסטום לצאת לשוקי אירופה.
ב-1994 LHB Salzgitter הצטרפה ל-GEC Alsthom וב-1995 נרכשו מניות ב-MAN Energie (טורבינות קיטור).
ב-1998 GEC Alsthom רכשה Cegelec (קבלנות חשמל) והחלה להיסחר בבורסת פריז בשם Alstom .
חברות GEC ו-Alcatel מכרו חלקן בהון של 23.6% כל אחת.
בשנת 2000 אלסטום רכשה 51% מ-Fiat Ferroviaria, יצרנית הרכבות האיטלקית, המובילה בתחום הטכנולוגית רכבת רוכנת בעולם, וב-2003 מספקת רכבות למטרו MRT Circle Line בסינגפור
בינואר 2004 אלסטום מכרה את חטיבת הולכת האנרגיה שלה לחברת Areva.
ממשלת צרפת רכשה 21% מהון אלסטום כדי לתמוך בהתאוששות של החברה.
אלסטום סיפקה את ספינת השייט הגדולה בעולם - קווין מרי 2, לחברה קיונארד ליין.
ב-2004 אלסטום מכרה את המפעל קטרי דיזל שנקרא בעבר Meinfesa (ולנסיה, ספרד) לחברת Vossloh AG.
וב-2006 מכרה את חטיבת הספנות (ימית) שלה לקבוצה הנורווגית Aker Yards.
אלסטום התחייבה להחזיק 25% ממניות עד 2010.
ב -27 באפריל, קונצרן הצרפתי Bouygues, רכש 21% של אלסטום מממשלת צרפת.
מאוחר יותר באותה שנה, Bouygues הגדילה את המניות שלה ל-24%.
ב-2007 נבחר מראה גרפי חדש לשם הקבוצה, במקום ALSTOM שם החברה הפך ל-Alstom.
באפריל אותה השנה, נסיעת מבחן שבוצעה בצרפת של רכבת TGV Est במסגרתה הושג שיא העולם במהירות לרכבות שעמד על 574.8 קמ"ש.
ביוני 2007 אלסטום רכשה יצרנית טורבינות רוח ספרדית Ecotècnia, ששמה הפך ל-Alstom Ecotècnia, וב-2009 אלסטום רכשה 25% +1 מניות של Transmashholding החברה הרוסית לתעשייה כבדה.
ב -2010 אלסטום רוכשת מחדש את חטיבת הולכת אנרגיה מ-Areva, שנמכרה ל-Areva בשנת 2004. בתוך אלסטום החטיבה החדשה מקבלת שם Alstom Grid.
בנובמבר 2015 חטיבות האנרגיה וההולכה נמכרו לחברת ג'נרל אלקטריק.
אלסטום נשארה רק עם פעילות בתחום הרכבות.
בסוף 2017, הודיעה אלסטום על מיזוג המתוכנן עם חטיבת הרכבות של תאגיד סימנס (Siemens Mobility), על פי ההסכם, היה אמור סימנס להעביר את תחום ייצור הרכבות ומערכות האיתות שלה לאלסטום תמורת 50% ממניות החברה המורחבת.
אולם בפברואר 2019 אסרה הנציבות האירופית על המיזוג.
בפברואר 2020 חתמה החברה על כתב הסכם לרכישת חטיבת ציוד מסילתי של בומברדייה (Bombardier Transportation).
הרכישה הסתיימה ב-29 בינואר 2021 ועסקי התחבורה של בומברדיה הפכו לחלק מאלסטום.
31% ממניות החברה שייכות לחברת נדל"ן צרפתית Bouygues, ו-60% ממניות שייכות למשקיעים מוסדיים, 7.5% שייכים למשקיעים פרטים ו-1.5% שייכים לעובדי החברה.
אלסטום רשומה בבורסה לניירות ערך בפריז מאז 22 יוני 1998 ונסחרת בשווי שוק של 8.2 מיליארד אירו.
אלסטום תחבורה מפתחת ומשווקת מגוון שלם של מערכות, ציוד ושירותים בתחום הרכבות.
עם נתח שוק של 18% ומכירות של 5.3 מיליארד אירו, החברה היא במקום ראשון בתחום בניית רכבות מהירות מאוד, במקום שני בתחום בניית חשמליות ורכבות קלות, והיא בין המובילות בתחום רכבות חשמליות ורכבות דיזל.
אלסטום תחבורה פועלת ב-60 מדינות עם 26,000 עובדים.
היא יצרנית רכבות מהירות ורכבות מהירות מאוד: רכבת TGV, רכבת AGV, סדרת Eurostar, רכבות Pendolino, כמו כן אלסטום מייצרת סדרת חשמליות ורכבות קלות Citadis, רכבות מטרו מוביה ומטרופוליס, קטרים כמו CC72000, CC72100 וכו'.
עד למכירת חטיבת מספנות ב-2006 נבנו גם אוניות כמו Queen Mary 2 ו-Normandia.
אלסטום היא יצרנית של הרכבות המהירות מדגם TGV.
ב-25 שנים מאז סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 נמכרו יותר מ-650 רכבות מדגם זה.
יותר מ-70% מהרכבות המהירות מאוד שנמכרו ברחבי העולם היו מתוצרת אלסטום.
רבע מכל רכבות המטרו בעולם ושליש מכל החשמליות בעולם הם מתוצרת אלסטום.
יותר מ-1 מיליארד נוסעים השתמשו בחשמליות Citadis.
נכון לשנת 2009, מעל ל-1,100 חשמליות מדגם Citadis נמצאות בשימוש של 28 ערים גדולות כגון דבלין, אלג'יר, ברצלונה ופריז.
אלסטום מספקת רכבות למטרו MRT Circle Line בסינגפור.
אלסטום בנתה רכבת נסיונית V150, אשר קבע שיא עולמי בין רכבות במהירות של 574.8 קמ"ש ב-3 באפריל 2007.
בפברואר 2008 חשפה אלסטום את רכבת AGV (Automotrice Grande Vitesse), שהיא דור חדש של רכבות מהירות מאוד, המסוגלות לנוע במהירות מסחרית של 360 קמ"ש.
תחומים שהחברה פעלה בהם בעבר