tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת הקיץ מתקיימים בעיר פסטיבלים רבים המושכים אליהם אלפי משתתפים מהעיר ומחוצה לה, בהם פסטיבל בין-לאומי לאומנויות (Luminato), פסטיבל באזור החופים למוזיקת ג'אז, פסטיבל יווני ברחוב דנפורת', פסטיבל הקריבנה למוזיקה וריקודים מהאיים הקריביים ועוד.
טורונטו הייתה בין המועמדות המובילות לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 2008. בהצבעה מכרעת שנערכה על יד הוועד האולימפי הבין-לאומי ביולי 2001 היא הגיעה למקום השני אחרי העיר בייג'ינג.
בשנת 2015 אירחה טורונטו את משחקי פאן אמריקה.
טורונטו היא מרכז הספורט החשוב ביותר בקנדה.
קבוצות מהעיר מיוצגות בענפי הספורט העיקריים המשוחקים בצפון-אמריקה.
קבוצת הכדורסל טורונטו ראפטורס משחקת בליגת ה-NBA, קבוצת הבייסבול טורונטו בלו ג'ייז, שזכתה בעבר באליפות עולם, משחקת בליגת ה-MLB, קבוצת הכדורגל טורונטו אפ.סי משחקת בליגת ה-MLS, וקבוצת ההוקי טורונטו מייפל ליפס משחקת ב-NHL.
מדי שנה בחודשי הקיץ מארחת טורונטו את בכירי שחקני הטניס בעולם (שנה אחת-נשים ושנה אחת-גברים) למשחקי האליפות הפתוחה של קנדה שהם חלק מטורנירי הפרמייר של WTA לנשים וסדרת המאסטרס לגברים.
סמוך לטורונטו, בשטח השיפוט של העיר מיסיסוגה נמצא נמל התעופה פירסון (קוד: YYZ) שהוא הגדול ביותר בקנדה.
נמל התעופה משמש לטיסות פנים קנדיות, צפון-אמריקניות ובין-לאומיות.
בנוסף בסמיכות לאיי טורונטו שבצד המערבי של האי, נמצא נמל התעופה טורונטו סיטי בילי בישופ (קוד: YTZ).
נמל תעופה קטן זה משמש בעיקר מטוסים בינוניים וקטנים שמגיעים בטיסות ישירות לתוך העיר טורונטו.
נמל תעופה זה משמש בעיקר לטיסות בטווחים קצרים בצפון אמריקה בלבד (בעיקר במזרח קנדה, ובמזרח ארצות הברית), ומהווה כבסיס של חברת התעופה פורטר איירליינס, וגם של חברת התעופה ג'אז, המבצעת טיסות לשני היעדים: מונטריאול ואוטווה.
בעיר טורונטו פועלת רכבת תחתית של חברת Toronto Transit Commission (ובקיצור TTC) המפעילה שלושה קווים בעיר.
המרכזי שבהם מצפון לדרום ועוד שני קווים ממזרח למערב.
TTC מחזיקה גם בצי אוטובוסים המשרת את שכונות העיר.
החשמלית פועל במרכז העיר בלבד, אך ניתן להגיע אליה בעזרת הרכבת התחתית והאוטובוסים.
בטורונטו רבתי פועלות חברות אוטובוסים נוספות המשרתות את הערים השכנות לטורונטו.
רשת התחבורה GO מפעילה שירות רכבות ואוטובוסים בין טורונטו לבין ערים מרוחקות יותר באזור פרסת הזהב כמו המילטון ומפלי ניאגרה.
דמויות ידועות מקרב בני העיר
לסטר פירסון – ראש ממשלת קנדה וחתן פרס נובל לשלום על רעיון הקמת כוח לשמירת השלום של האומות המאוחדות.
על שמו שדה התעופה של העיר.
גלן גולד – נחשב לאחד מהפסנתרנים החשובים ביותר שניגנו אי פעם.
ידוע בזכות פרשנותו החדשנית למוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך.
מרשל מקלוהן – מחשובי חוקרי התקשורת.
היה זה שהציג לעולם את מושגי "הכפר הגלובלי" ו"המדיום הוא המסר".
מרגרט אטווד – מהסופרות הבולטות בעולם בתחום הספרות האנגלית.
ספריה תורגמו לשלל של שפות, בהן עברית.
דייוויד פרום – סופר, כותב הנאומים הכלכליים של נשיא ארצות הברית בוש (הבן).
דרייק (מוזיקאי) – ראפר, מפיק מוזיקלי ושחקן קנדי-יהודי.
שון מנדס – זמר וכותב שירים.
ג'ון קיילר מקיי – סגן אלוף, חבר מסדר קנדה וסגן המושל ה-19 של אונטריו
בניין העירייה – נחנך באמצע שנות השישים.
אחת מיצירות הארכיטקטורה החשובות בעיר.
מגדל סי אן – המגדל הגבוה ביותר ביבשת אמריקה.
ממנו ניתן לעלות למעלה למצפים ולהשקיף על העיר טורונטו וסביבותיה.
סקיי דום – אצטדיון ענק בעל גג נפתח מכיל 50 אלף מקומות ישיבה.
אצטדיון הפוטבול והבייסבול של העיר.
טירת קאסה לומה – טירה בסגנון אנגלי עתיק שנבנתה בראשית המאה העשרים.
הטירה מרובת חדרים ואולמות ומשקיפה על מרכז העיר טורונטו.
בית הקברות מאונט פלזנט – בית קברות בו קבורים כמה מחשובי הפוליטיקאים, אנשי מדע והאמנות תושבי העיר.
רובע המזקקות – כולל יותר מ-40 בנייני מורשת ועשרה רחובות, והוא האוסף הגדול ביותר של הארכיטקטורה התעשייתית של התקופה הוויקטוריאנית בצפון אמריקה.
מערכת PATH (טורונטו) – רשת של מנהרות הולכי רגל תת-קרקעיות, שבילים מוגבהים ומסלולי הליכה המחברים בין מגדלי המשרדים של מרכז טורונטו.
בסך הכול מורכבת הרשת מכ- של אורך.
(כיכר הכניסה לעיר מכביש 90 נקראת כיכר טורונטו)
טורונטו ראפטורס היא קבוצת כדורסל מהעיר טורונטו שבאונטריו, קנדה, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם סקושה-בנק ארנה.
בעלי הקבוצה היא חברת "מייפל ליף ספורטס אנד אנטרטיינמנט", שהיא גם בעלי קבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס וקבוצת ה-MLS טורונטו FC.
עונת 2018/2019 הייתה הטובה בתולדות הקבוצה, כאשר העפילה לראשונה לגמר ה-NBA, וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על גולדן סטייט ווריורס, שהייתה האלופה המכהנת.
מועדון טורונטו ראפטורס הוקם ב-30 בספטמבר 1993, כשליגת ה-NBA הייתה במסגרת ההתרחבות שלה לקנדה.
הראפטורס הפכו למועדון ה-28 בליגה, כשהמנהל שלה היה איש העסקים ג'ון ביטוב.
הם שיחקו בליגה בפעם הראשונה ב-1995, והייתה, ביחד עם ונקובר גריזליס, לאחת משתי הקבוצות הקנדיות הראשונות ב-NBA מאז הטורונטו האסקיס, שהשתתפה בליגת ה-ABB בעונת 1946/1947.
המחשבה הראשונית הייתה להחיות את הכינוי "האסקיס", אך לבסוף ראשי הקבוצה החליטו לוותר על השם הזה משום שחשבו שיהיה מאוד קשה לעצב לוגו השונה מהלוגו של מינסוטה טימברוולבס.
כתוצאה מכך, התפתחה תחרות גדולה כדי להכריע מה יהיה כינויה של הקבוצה ומה יהיה הלוגו שלה וצבעי מדיה.
יותר מ-2,000 שמות הוצעו והבולטים מביניהם היו: ביוורס, בובקאטס, דראגונס, גריזליס, הוגס, ראפטורס, סקורפיונס, טי רקס, טרנטולאס וטריירס.
השם טורונטו ראפטורס התפרסם ב-15 במאי 1994 בתוכנית טלוויזיה קנדית.
התוצאה הוכרעה כנראה בגלל האהדה הרבה באותה תקופה לסרט פארק היורה שיצא לאקרנים ב-1993. השם ראפטור הוא כינוי לדינוזאור ולוצירפטור, שבא ממשפחת הדרומאוזאוריים.
ב-24 במאי 1994 הוצג הלוגו של הקבוצה, ולג'נרל מנג'ר הקבוצה מונה אייזיאה תומאס.
הצבעים של הקבוצה בדרך כלל היו אדום, סגול, שחור וכסף.
תומאס מינה את עוזר המאמן לשעבר של דטרויט פיסטונס, ברנדן מלון, למאמן הראפטורס.
סגל הקבוצה התמלא בעיקר בזכות דראפט ההרחבה של שנת 1995. דראפט זה הוא דראפט מיוחד שהיה שייך רק לשתי הקבוצות החדשות, הראפטורס והגריזליס, ובו נבחרו לסירוגין 27 כדורסלנים בין שתי הקבוצות, כשהראפטורס לקחו את הבחירה הראשונה.
השחקנים שנבחרו בדראפט כבר שיחקו ב-NBA בעבר, ולחלק מהם היה הרבה ניסיון.
בבחירה הראשונה בחרו הראפטורס את בי.
ארמסטרונג, שסירב להגיע לאימונים, ונשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לויקטור אלכסנדר וקרלוס רוג'רס.
בנוסף, בדראפט הזה, תומאס בחר את ג'רום קרסי, וילי אנדרסון וג'ון סאלי.
בנוסף לדראפט המורחב המיוחד, הראפטורס זכו בבחירה מספר 7 בדראפט הרגיל של עונת 1995/1996. בבחירה זו הם בחרו את דיימון סטודמאייר, רכז מאוניברסיטת אריזונה, שכיכב בקבוצה בשלוש העונות הבאות.
למרות בחירתו של סטודמאייר נשמעו באולם הבחירות צעקות בוז מאוהדיהם של הראפטורס, שרצו שייבחר אד אובאנון, ששיחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וזכה בתואר ה-MVP של הפיינל פור של ליגת ה-NCAA.
במשחק הראשון של הראפטורס ב-NBA קלע אלווין רוברטסון את הנקודות הראשונות.
במשחק זה בלט דיימון סטודמאייר שקלע 10 נקודות והוסיף 10 אסיסטים בניצחון 79–94 על ניו ג'רזי נטס.
הראפטורס סיימו את העונה עם מאזן רע של 21–61, אך רשמו ניצחון מרשים על שיקגו בולס בעונת השיא שלה, כשהשיגה מאזן שיא (עד אז) - 10–72. סטודמאייר, שקלע 19.0 נקודות והוסיף 9.3 אסיסטים בממוצע למשחק, זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
בדראפט 1996 בחרו הראפטורס את מרכוס קמבי בבחירה השנייה בדראפט, שעזר להם לשפר את המאזן ולסיים את העונה עם 30–52. בסיום העונה קמבי נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, וסטודמאייר המשיך לבלוט כשקלע 20.2 נקודות עם 8.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
בשתי עונותיהם הראשונות הראפטורס השיגו מספר ניצחונות מרשימים על הקבוצות המובילות באותם זמנים, כמו הבולס, יוסטון רוקטס, מיאמי היט ויוטה ג'אז, אך רשמו הפסדים לקבוצות חלשות במיוחד, כמו מאזן שלושת ההפסדים מול הבוסטון סלטיקס כנגד 0 ניצחונות בעונת 1996/1997.
בתחילת עונת 1997/1998 ג'ון ביטוב לא הראה עוד עניין בקבוצה ומכר אותה.
הקבוצה עצמה סבלה ממכת פציעות של שחקניה שגרמו לה להפסיד 17 משחקים ברציפות.
אייזיאה תומאס התפטר ובמקומו מונה גלן גרונוולד.
כשתומאס הלך, כוכב הקבוצה, סטודמאייר, ביקש להישלח בטרייד לקבוצה אחרת באופן מיידי.
ב-13 בפברואר 1998 הוא נשלח לפורטלנד טרייל בלייזרס, ביחד עם וולט ויליאמס וקרלוס רוג'רס בתמורה לקני אנדרסון, אלווין ויליאמס, גארי טרנט, שלוש בחירות דראפט וכסף.
אנדרסון סירב לשחק במדי הראפטורס ונשלח לבוסטון סלטיקס ביחד עם ז'אן טבק ופופאי ג'ונס בתמורה לצ'ונסי בילאפס, די בראון, רוי רוג'רס וג'ון תומאס.
כשמועד סגירת הטריידים התקרב, הראפטורס הפכו לקבוצה הצעירה ביותר בליגה, כשהגיל הממוצע של שחקני הקבוצה היה 24.6 שנים.
בסגל שלהם היו 5 שחקני שנה ראשונה, כולל טרייסי מקגריידי, שהיה אז בן 18 והשחקן הצעיר בליגה.
הראפטורס הצעירים וחסרי הניסיון לא הצליחו בעונת 1998/1999, והשיגו את המאזן הנמוך ביותר בהיסטוריה של המועדון, 66-16.
בדראפט 1998 הראפטורס בחרו בבחירה הרביעית את אנטואן ג'יימיסון, אך העבירו אותו באותו הלילה לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לבחירה החמישית באותו דראפט, וינס קרטר.
כדי להביא יותר ניסיון לקבוצה המאמן שלח את מרכוס קמבי לניו יורק ניקס בתמורה לצ'ארלס אוקלי בעל הניסיון בפלייאוף.
עוד שחקן ותיק שנרכש בטרייד הזה הוא קווין ויליס.
הראפטורס סיימו את העונה הזו במאזן 23–27, ולא עלו לפלייאוף.
למרות זאת היו כמה נקודות אור בעונה זו כמו זכייתו של קרטר בתואר רוקי השנה והשתפרות במשחקו של בן דודו, טרייסי מקגריידי.
במהלך דראפט 1999 הראפטורס בחרו בבחירה החמישית את ג'ונת'ן בנדר, אך העבירו אותו מיד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לפאוור פורוורד הוותיק אנטוניו דייוויס.
בעונה זו הצטרף אליהם גם הרכז מאגסי בוגס.
ההשתפרות של הקבוצה מבחינת הצעירים, והתוספת של הוותיקים המנוסים, היוותה הצלחה לראפטורס שהעפילו לראשונה בהיסטוריה של המועדון לפלייאוף.
למרות זאת, הם הודחו בסוויפ כבר בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ניקס.
אף על פי כן, ההשתפרות של הקבוצה ושל וינס קרטר, שזכה בתחרות ההטבעות באותה שנה, משכה הרבה אוהדים בסביבת טורונטו, וגם אוהדים שלא התעניינו בכדורסל לפני כן.
בנוסף, בעונה זו הראפטורס שיחקו לראשונה ב"מרכז אייר קנדה" (כיום סקוטיה-בנק ארנה), לאחר ששיחקו לפני כן ברוג'רס סנטר, שהיווה גם אולם ביתי לקבוצות בייסבול ופוטבול בטורונטו.
בעונת 2000/2001 הראפטורס המשיכו במגמת השיפור וסיימו אותה במאזן 35–47. אף על פי שבעונה זו גם קרטר וגם מקגריידי השתפרו, את רוב תשומת הלב תפס קרטר.
בני הדודים שיחקו באותה עמדה, סמול פורוורד, כך שהיה כמעט בלתי אפשרי שישחקו ביחד.
בגלל כל הסיבות האלו ראשי הראפטורס החליטו לשלוח את מקגריידי בטרייד לאורלנדו מג'יק בתמורה לבחירת דראפט.
כמצופה על ידי הפרשנים, הראפטורס השיגו מקום בפלייאוף.
בסיבוב הראשון הם ניצחו את ניו יורק ניקס 2-3. בחצי גמר המזרח הם שיחקו מול פילדלפיה 76', כשזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון שהם עלו לשלב זה.
הסיקסרס הסתמכו על אלן אייברסון ודיקמבה מוטומבו, בזכות יכולותיהם בשני צידי המגרש, ביחד עם עזרה מארון מקי.
הסיקסרס ניצלו את היתרון שלהם בעמדות הגבוהות, והראפטורס ניצלו את יכולות המהירות שלהם ורצו למתפרצות.
בתחילת שנת 2001 הונקובר גריזליס שינו את מיקום הקבוצה והעבירו אותה לממפיס, שנמצאת בארצות הברית, כך ששמה שונה לממפיס גריזליס.
כך הראפטורס נשארו הקבוצה הקנדית היחידה ב-NBA.
כדי לוודא שקרטר יחתום על הארכת חוזה, הראפטורס האריכו את חוזיהם של השחקנים המובילים האחרים בקבוצה, ובנוסף החתימו את האולסטאר לשעבר והשחקן המנוסה שכבר זכה ב-2 אליפויות NBA, האקים אולאג'ואן.
לפני פגרת האולסטאר מאזנם של הראפטורס עמד על 21–29, וקרטר נבחר לשחק בפעם השלישית ברציפות במשחק האולסטאר.
למזלו הרע, קרטר סבל מדלקת בגידים מה שהכריח אותו להחמיץ את האולסטאר ואת שארית העונה.
בלעדיו הראפטורס הפסידו 13 משחקים ברציפות לאחר הפגרה.
בכל זאת, הם הצליחו לשפר את היכולת, כשניצחו ב-12 מתוך 14 המשחקים הבאים, ועלו לפלייאוף ביום האחרון של עונת 2001/2002 הסדירה.
את העונה הזו הם סיימו עם מאזן 40–42.
אף על פי שיכולותיה של הקבוצה בהגנה השתפרו במהלך סיום העונה ובפלייאוף עצמו, היכולות ההתקפיות לקו בחסר, בעיקר בגין חסרונו של קרטר.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם התמודדו מול דטרויט פיסטונס.
במשחק הראשון בסדרה הפיסטונס ניצחו 65–83, תוצאה נמוכה במיוחד, כשבן וולאס מהפיסטונס קולע 19 נקודות עם 20 ריבאונדים ו-3 חסימות.
דטרויט ניצחו גם במשחק השני, אך הראפטורס ניצחו בשני המשחקים הבאים וכפו משחק חמישי ומכריע.
במהלך האחרון, במצב של 82–85 לטובת הפיסטונס, עם 10.7 שניות על השעון, עמד דל קרי חופשי לגמרי על קשת השלוש, אך כריס צ'יילדס החליט שלא למסור לו ולזרוק שלשה בעצמו, אותה הוא החטיא והעונה של הראפטורס הסתיימה באכזבה.
בנוסף לפציעתו של קרטר, ניסוי אולאג'ואן לא הצליח.
הוא היה בן 39 ורשם ממוצעי שפל בנקודות, בריבאונדים ובדקות.
בנוסף, צ'יילדס, קלארק וקארי עזבו בסיומה של העונה, מה שבישר על בנייה מחדש לקראת העונה הבאה.
לקראת עונת 2002/2003 הייתה במועדון אופטימיות מסוימת, שכן הראפטורס העפילו לפלייאוף בשלוש השנים האחרונות, אך האופטימיות הזו התפוגגה במהירות.
קרטר, שנבחר לשחק בחמישייה באוסלטאר 2003, סבל מכמה פציעות בעונה זו.
אנטוניו דייוויס הראה חוסר עניין ואכפתיות בראפטורס.
הרבה שחקנים מהקבוצה נפצעו, ובעקבות זאת נשבר שיא NBA בקטגוריה הזו.
בנוסף, לראפטורס היה הכבוד המפוקפק להיות הקבוצה היחידה בהיסטוריה של הליגה שלא רשמה 12 שחקנים בטופס המשחק, כי לא היו מספיק שחקנים כשירים בסגל.
את העונה הזו הם סיימו עם מאזן 24–58, ולא עלו לפלייאוף לראשונה מזה 3 שנים.
היה גם צד חיובי בעונה הזו - "בזכות" המאזן הלא טוב זכו הראפטורס בבחירה ה-4 בדראפט 2003 שהיה "עמוס" באולסטארים לעתיד.
בדראפט 2003 הראפטורס זכו בבחירה ה-4, ובחרו בה את כריס בוש שיככב בקבוצה בעתיד.
בדראפט הזה העמוס באולסטארים נבחרו גם לברון ג'יימס, דוויין וייד, כרמלו אנתוני, כריס קיימן, קירק היינריך, טי.
פורד, מיקאל פיאטרוס, קנדריק פרקינס ועוד רבים וטובים.
למרות הגעתו של בוש הראפטורס לא הציגו יכולת יציבה במהלך העונה, בעיקר בגלל פציעותיהם של ג'יילן רוז, אלווין ווילאמס וקרטר.
בנוסף, יכול להיות שהקבוצה לא התחברה בעקבות הטרייד ששלח את דייוויס וג'רום ויליאמס אל מחוץ לקבוצה בתמורה לדונייל מרשל ורוז.
ב-1 בנובמבר 2003 השוו הראפטורס את השיא השלילי בקליעת נקודות בהפסד 56–73 למינסוטה טימברוולבס.
בתחילת עונת 2004/2005 פוטר המאמן אוניל, והוחלף על ידי המאמן סם מיטשל.
בעונה זו הראפטורס עברו לבית האטלנטי, אחרי שאת שנותיהם הקודמות בילו בבית המרכזי.
בדראפט 2004 הם בחרו ברפאל ארוז'ו בבחירה 8. מהלך זה בוקר רבות על ידי הפרשנים והאוהדים.
קרטר דרש טרייד במהלך קדם העונה.
טרייד זה קרה רק באמצע העונה, והוא סיים קדנציה בת 6 שנים בראפטורס.
הוא הועבר לניו ג'רזי נטס בתמורה לאלונזו מורנינג, אריק ויליאמס, ארון ויליאמס ושתי בחירות דראפט.
מורנינג החליט שלא להופיע במדי הראפטורס, מה שהכריח את הראפטורס לשחררו.
שני הויליאמסים היו אמורים להוסיף מימד נוסף של הגנה לקבוצה, אך הם לא ענו על הציפיות וכך הטרייד לקרטר למעשה לא הצדיק את עצמו.
עזיבתו של קרטר סימנה עידן חדש בראפטורס.
בנוסף, עזיבתו איפשרה לבוש לבלוט עוד יותר, והוא שיפר את ממוצעיו בעונה השנייה והיה מדורג במקום ה-10 בליגה בריבאונדים בהגנה.
למרות המאזן הטוב יחסית בביתם של הראפטורס, 22-19, הם לא הצליחו לשמור על המאזן בחוץ כשהשיגו 11–30. כך למעשה עונתו הראשונה של מיטשל לא הייתה מרשימה במיוחד, והסתיימה עם מאזן זהה לעונה שעברה.
בנוסף, למיטשל היו בעיות עם רייפר אלסטון שהפגין אי שביעות רצון משיטת המשחק של המאמן.
במהלך העונה הושעה אלסטון לשני משחקים בגלל "התנהגות מזיקה לקבוצה", לפי דיווחים שהשתתף בקטטה.
בעונת 2005/2006 הראפטורס המשיכו את הבנייה מחדש של הקבוצה, כשבחרו בדראפט 2005 ארבעה שחקנים.
השחקנים שנרכשו צ'ארלי וילנואבה שנבחר בבחירה ה-7, ג'ואי גראהם בבחירה ה-16, רוקו אוקיץ' בבחירה ה-41 ואורוס סלוקאר בבחירה ה-58. בחירתו של וילאנובה הייתה שנויה במחלוקת ולא אהובה במיוחד על ידי האוהדים והפרשנים.
את מחנה הקיץ הראפטורס התחילו כששלחו את אלסטון בטרייד ליוסטון רוקטס, ובתמורה קיבלו את מייק ג'יימס.
אחר כן, הם החתימו את חוסה קלדרון, על מנת שיהווה גיבוי על הספסל לג'יימס.
למרות קבלתם של הרבה שחקנים חדשים לקבוצה, עונה זו הייתה אכזבה לראפטורס.
הם פתחו אותה ברצף 9 הפסדים, ומ-16 המשחקים הראשונים הם ניצחו באחד בלבד.
את העונה הזו הם סיימו במאזן 27–55.
וילנואבה שבוקר על ידי האוהדים והפרשנים נתן עונת בכורה טובה, וסיים במקום השני לתואר רוקי השנה, ואף קלע 48 נקודות במשחק נגד מילווקי באקס.
כריס בוש נבחר להיות מחליף במשחק האולסטאר, והיה לשלישי מהקבוצה שמגיע לשם אחרי וינס קרטר ואנטוניו דייוויס.
בנוסף, ג'יימס חווה את העונה הטובה ביותר בקריירה שלו, וקלדרון גיבה אותו בצורה טובה מהספסל.
עונת 2006/2007 נחשבה לאחת העונות הטובות ביותר של הראפטורס בהיסטוריה של המועדון, ולעונה בה הבנייה מחדש רק התגברה.
בדראפט 2006 בחרו הראפטורס בבחירה ה-1 את אנדראה ברניאני האיטלקי.
אחר כך הם קיבלו את טי.
פורד בטרייד ממילווקי באקס, כשהם נותנים לבאקס את וילנואבה.
כמו כן, הם החתימו גם את חורחה גרבאחוסה הספרדי ואנתוני פארקר (שהגיע ממכבי תל אביב) שהפכו בהמשך גם הם לשחקני מפתח.
בחצי הראשון של העונה הציגו הראפטורס יכולת בינונית, כשסיימו אותו במאזן ניצחונות והפסדים זהה.
למרות ההתחלה הבינונית, הראפטורס התחזקו בחציה השני של העונה והשיגו מאזן 35–47. מאזן זה זיכה אותם באליפות הבית האטלנטי, ובמקום ה-3 במזרח, עם יתרון ביתיות בסדרה הראשונה של הפלייאוף.
בוש סיים את העונה עם ממוצעי שיא בריבאונדים ונקודות ונבחר לפתוח בחמישייה של משחק האולסטאר.
אחד מהשינויים שנראו לעין בראפטורס הייתה ההגנה שהייתה חזקה יותר מבעבר, והתחזקות הקשר בין השחקנים.
מיטשל נבחר לתואר מאמן השנה ב-NBA, והפך למאמן הראפטורס הראשון שזכה בתואר.
בפלייאוף הראפטורס הפסידו לניו ג'רזי נטס 2-4, והודחו מוקדם מן המצופה.
לקראת עונת 2007/2008 הראפטורס רצו להמשיך את אותה יכולת מהעונה שעברה, אך בכל זאת נערכו מספר שינויים בקבוצה.
המהלכים המשמעותיים ביותר היו קבלתו של קרלוס דלפינו מדטרויט פיסטונס בתמורה לשתי בחירות דראפט, והחתמותיהם של ג'מאריו מון וג'ייסון קאפונו.
מוריס פיטרסון עזב את הקבוצה והצטרף לניו אורלינס הורנטס.
במשך העונה ברניאני לא שמר על יציבות, ופציעות שגרמו להיעדרויות של שחקנים כמו גרבחוסה (75 משחקים), פורד (31 משחקים) ובוש (15 משחקים) השפיעו בצורה ניכרת על העונה.
למרות הפציעות הרבות, בעונה זו הראפטורס השיגו מאזן 41-41, ועלו לפלייאוף מהמקום השישי במזרח.
את אליפות הבית האטלנטי הם הפסידו לבוסטון סלטיקס.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם התמודדו נגד אורלנדו מג'יק, והודחו בסדרה בת חמישה משחקים.
אחרי עונה זו הייתה אכזבה רבה בקרב אנשי הראפטורס, שנחלשו בהגנה ובריבאונד, וגם חסרונו של סווינגמן דומיננטי היה בולט טמשמעותי.
כל המסקנות מהעונה שעברה הובילו את ראשי הראפטורס לבנייה מחדש נוספת של הקבוצה.
לקראת עונת 2008/2009 הראפטורס ביצעו טרייד שהשפיע רבות על גורלה של הקבוצה בהמשך.
בטרייד זה הם קיבלו את האולסטאר ג'רמיין אוניל מאינדיאנה פייסרס, שקיבלו בתמורה את פורד, ראשו נסטרוביץ', מייסאו באסטון, רוי היברט והבחירה ה-18 בדראפט 2008. אחרי שהם התחילו את העונה במאזן 8–9 מיטשל פוטר, ובמקומו מונה לעמדת המאמן ג'יי טריאנו.
טריאנו לא הצליח לשפר את המאזן, להפך, הוא רק החמיר אותו כשהראפטורס הגיעו לפגרת האולסטאר במאזן 21–34. אוניל ומון עברו במהלך העונה למיאמי היט בתמורה לשון מריון ומרכוס בנקס.
למרות השינויים הראפטורס יצאו מתמונת הפלייאוף וסיימו את העונה במאזן 33–49.
לאחר סיום עונת 2008/2009 הראפטורס נכנסו שוב לבעיה של בנייה מחדש: מריון הפך לשחקן חופשי בסיום העונה, בוש הפך לשחקן חופשי בסיום עונת 2009/2010, פארקר כבר לא היה "ילד" עם רגליים צעירות והיה כמעט בן 35. לעומת זאת, ברניאני היה לקראת עונת פריצה ששינתה בהמשך את פני הקבוצה.
ב-12 במאי 2009 טריאנו חתם על הארכת חוזה בראפטורס למשך שלוש השנים, למרות הכישלון שלו בעונה הזו.
הבנייה מחדש החלה כשקאפונו הועבר לפילדלפיה 76' בתמורה לשחקן הוותיק רג'י אוונס.
בדראפט הראפטורס בחרו בבחירה ה-9 את הגארד דמאר דרוזן.
כמו כן, הם החתימו את הפורוורד הידו טורקוגלו בעסקה מרובת שחקנים.
באותו זמן פארקר עזב את הקבוצה לטובת קליבלנד קאבלירס, כשהרכז של אינדיאנה פייסרס, ג'רט ג'ק הובא.
בנוסף, הוחזר ראשו נסטרוביץ' לסגל.
לסיום, קרלוס דלפינו ורוקו אוקיץ' הועברו למילווקי באקס בתמורה לאמיר ג'ונסון וסוני וימס.
היה ברור שאת כל ההעברות שביצעו הראפטורס הם עשו כדי לשכנע את כריס בוש שהם מספיק חזקים כדי שהוא לא יעבור לקבוצה אחרת בעונה שלאחר מכן.
לפני פגרת האולסטאר היה לראפטורס מאזן חיובי, אך פציעה של בוש אחרי הפגרה מנעה מהם לממש את היכולת הטובה שלהם והם סיימו את העונה עם מאזן 40–42, במקום ה-9 במזרח, ולפיכך הם לא עלו לפלייאוף.
לקראת עונת 2010/2011 הרבה שחקנים אולסטארים הפכו לחופשיים, כמו לברון ג'יימס, דוויין וייד, אמארה סטודמאייר וכריס בוש מהראפטורס.
בוש וג'יימס עברו למיאמי היט של וייד, ובכך הראפטורס נשארו ללא הכוכב שלהם ב-7 השנים האחרונות.
בדראפט 2010 הם בחרו את אד דייוויס, שמשחק כמו בוש בעמדת הפאוור פורוורד/סנטר, וגם הוא שמאלי.
במהלך העונה הובאו השחקנים פג'ה סטויאקוביץ' (שעזב מאוחר יותר באותה עונה), דייוויד אנדרסן, מרכוס בנקס וג'ריד ביילס.
את עונת 2010/2011 סיימו הראפטורס עם מאזן שלילי של 22–60, במקום ה-14 במזרח ולא עלו לפלייאוף.
2014 והלאה: תקופה של הצלחות
עם הזמן השחקנים הצעירים של הקבוצה רכשו ניסיון, ובעזרת כמה שינוי סגל מוצלחים חל מפנה ביכולתה של הקבוצה שהפכה לאחת מקבוצות הצמרת במזרח.
עונת 2013/2014 הייתה שנה מצוינת לראפטורס.
הם סיימו במקום 3 במזרח והפסידו על חודה של נקודה במשחק השביעי של הסיבוב הראשון של הפלייאוף.
דמאר דרוזן נבחר לקבוצת האולסטאר של המזרח, והיה השחקן המצטיין של הקבוצה בעונה זו.
בעונת 2014/2015 הקבוצה סיימה במקום ה-4 במזרח, השיגה שיא ניצחונות בתולדות הקבוצה בעונה הרגילה, אך הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול וושינגטון ויזארדס.
קייל לאורי, רכז הקבוצה, נבחר לחמישייה הפותחת של המזרח במשחק האולסטאר.
קלע הקבוצה לו ויליאמס נבחר לשחקן השישי המצטיין בליגה באותה עונה.
בעונת 2015/2016 רשמה הקבוצה את פתיחת העונה הטובה ביותר בתולדותיה - 5 ניצחונות רצופים.
בהמשך קבעה הקבוצה שיא נוסף של 11 ניצחונות רצופים במהלך העונה.
שניים משחקני הקבוצה נבחרו לשחק במשחק האולסטאר, שנערך לראשונה בעיר טורונטו, קייל לאורי ודמאר דרוזן.
הקבוצה סיימה את העונה הרגילה במקום ה-2 במזרח עם שיא חדש של ניצחונות בהיסטוריה של המועדון.
בעונה זו עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר המזרח לאחר ניצחון 3–4 מול אינדיאנה פייסרס בסיבוב הפלייאוף הראשון וניצחון 3–4 מול מיאמי היט בסיבוב השני.
בסדרת גמר המזרח שיחקה הקבוצה מול קליבלנד קאבלירס, שמאזן ניצחונותיה עד אז בפלייאוף היה 0–8. בשני המשחקים הראשונים בסדרה הובסו הראפטורס, אולם בשני המשחקים הבאים ניצחו בבית והשוו את הסדרה ל-2-2. במשחק החמישי שיחקו הקבוצות שוב בקליבלנד והראפטורס הובסו בפעם השלישית.
במשחק השישי הפסידה הקבוצה במגרשה הביתי בטורונטו ובכך הפסידה בסדרה כולה בתוצאה 2–4.
עונת 2018/2019 הייתה הטובה בתולדות הקבוצה, לאחר שלקבוצה הצטרף קוואי לנארד.
הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השני במזרח, זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות האזור המזרחי, ובכך העפילה לראשונה לגמר ה-NBA, בו היא שיחקה נגד האלופה המכהנת גולדן סטייט ווריורס.
הקבוצה ניצחה בסדרת הגמר 4–2 וזכתה באליפות ה-NBA הראשונה שלה, ולאונרד נבחר לשחקן המצטיין של סדרת הגמר.
עונת 2019/2020 אופיינה ברצון של הקבוצה לשמור על התואר, למרות עזיבתו של קוואי לאונרד את הקבוצה לאחר שהוביל אותה לאליפות.
הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-2 במזרח, ולאחר שניצחה את בסיבוב הראשון את ברוקלין נטס 4-0, הפסידה לבוסטון סלטיקס 4-3 בחצי גמר המזרח.
נקודות: 54, פרד ואנווליט מול אורלנדו מג'יק, 2 בפברואר 2021.
ריבאונדים: 25, ביסמאק ביומבו מול אינדיאנה פייסרס, 17 במרץ 2016.
אסיסטים: 19, דיימון סטודמאייר מול יוסטון רוקטס (1996), וחוסה קלדרון מול שיקגו בולס (2009) ומינסוטה טימברוולבס (2011).
חטיפות: 9, דאג כריסטי מול דנוור נאגטס, 25 בפברואר 1997.
חסימות: 12, קיאון קלארק מול אטלנטה הוקס, 23 במרץ 2001.
מספר שחקן תפקיד שנים בקבוצה שנת הפרשה 15 וינס קרטר קלע 2004-1998 2024
טורטוסה (בספרדית: Tortosa) היא עיר בקטלוניה שבספרד, 89 ק"מ דרומית-מערבית לטרגונה, בקרבת הגבול עם אראגון וולנסיה.
שוכנת על הדלתה של האברו, באזור המוקדש לחקלאות, בעיקר לגידול אורז.
העיר נקראה Ilerca בפי האיברים, Dertosa בפי הרומאים וטרטושה (طرطوشة) בפי המוסלמים, שבתקופתם הייתה מרכזה של ממלכת טאיפה (1035–1148).
היא נכבשה ב-1148 בידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה.
בעיר התקיים בשנים 1413–1414 ויכוח טורטוסה בין יהודים לנוצרים.
ויכוח טורטוסה התנהל בשנים 1413-1414 בעיר טורטוסה שבקטלוניה והיה אחד מהוויכוחים המפורסמים שהתנהלו בימי הביניים בין יהודים לנוצרים.
טורטולה הוא הגדול והמיושב ביותר מבין איי הבתולה הבריטיים.
האי מצוי באיי הבתולה שבים הקריבי.
האי טורטולה הוא אי הררי שנוצר על ידי פעילות געשית.
פסגת האי הוא ההר סייג' (Mount Sage) שגובהו 582 מטרים.
נכון ל-2010 מתגוררים באי כ-23,491 תושבים, כ-9,400 מתוכם מתגוררים בבירת איי הבתולה הבריטיים – העיר רואוד טאון שהיא היישוב הגדול באי.
איי הבתולה הבריטיים מהווים אתר מרכזי לבנקאות ולשירותים פיננסיים.
שירותי בנקאות ופיננסים אלה מהווים מרכיב מרכזי בכלכלת האי.
בשל חוק עסקי החברות הבינלאומי שנחקק באי בשנות ה-80 של המאה ה-20, הפך האי למקלט מס, ובהמשך, בשל הפעילות העסקית הרבה בו, לאחד האיים העשירים ביותר בים הקריבי.
התיירות משמשת אף היא מרכיב חשוב בכלכלת האי.
מבקרים לאי נוחתים באי ביף ומשם חוצים את גשר המלכה אליזבת לטורטולה.
חופי האי מהווים אתר תיירות פופולרי.
על אף שהאיים מהווים טריטוריה בריטית, המטבע הרשמי באיי הוא הדולר האמריקאי.
טורוס (מלטינית: torus, וברבים - tori) הוא משטח המתקבל מסיבוב מעגל במרחב התלת-ממדי סביב ישר הנמצא במישור המעגל, ועובר מחוץ למעגל.
עצמים מוכרים אשר להם צורת טורוס הם כעך ופנימית של גלגל.
הטורוס הוא סוג של טורואיד.
זוהי צורה גאומטרית בסיסית הנחקרת במספר תחומים שונים במתמטיקה, כמו גאומטריה, טופולוגיה, טופולוגיה גאומטרית, חבורות לי.
זהו אובייקט מרכזי במספר משפטי מיון, כמו מיון היריעות הקומפקטית (וללא שפה) האוריינטביליות מגנוס 1, מיון משטח רימן ועוד.
בטופולוגיה, מתארים את הטורוס הדו-ממדי כמרחב מנה של ריבוע, על ידי הדבקת זוגות הצלעות המקבילות באותו כיוון.
במשחקי מחשב רבים (למשל פק-מן) מתואר המרחב שבו משחקים על ידי מפה מלבנית, שבה אפשר לעבור מן הקצה העליון לתחתון ולהפך, וכן מן הקצה הימני לשמאלי, ולהפך.
מבחינה טופולוגית, עולם כזה הוא טורוס.
מכיוון שהריבוע הוא מכפלה של קטע אחד בקטע אחר, מרחב המנה המתקבל מזיהוי הצלעות המקבילות, גם הוא מרחב מכפלה - כאשר הוא המעגל.
טורוס ניתן לתיאור פרמטרי בצורה הבאה:
כאשר u ו-v הם בקטע [0, 2π), R הוא המרחק בין מרכז המעגל המסתובב למרכז הטורוס, ו-r הוא הרדיוס של המעגל המסתובב.
במערכת צירים קרטזית ניתן להגדיר את הטורוס באמצעות כל הנקודות שמקיימות את המשוואה הבאה:
הטורוס ה- ממדי מוגדר כמרחב הטופולוגי
הוא מהווה הכללה של הטורוס הרגיל .
דרך הסתכלות נוספת על הטורוס היא כמנה של , בה מזהים את הרשת של השלמים (שהיא תת-חבורה סגורה דיסקרטית) - כלומר מחלקים בפעולת הזזות שלמות של חבורות, ומתקבל .
לדרך זו יש מספר שימושים, כמו בחבורות לי; היא גם משרה פעולת חבורה (למעשה, חבורת לי אבלית) על הטורוס, שגם שווה למכפלה הישרה של פעולת הכפל הטבעית על .
החבורה היסודית של הספירה היא החבורה הציקלית האינסופית.
לכן, החבורה היסודית של מכפלת ספירות היא מכפלה של החבורה הזו, כלומר .
מרחב הכיסוי האוניברסלי של הוא הישר הממשי, על ידי ההעתקה .
בנוסף, מרחב כיסוי של מכפלת מרחבים המתקבל באופן טבעי הוא מכפלת כיסויים נתונים שלהם - ולכן מרחב כיסוי של הטורוס ה- ממדי הוא .
בפרט, לטורוס יש מרחב כיסוי אוניברסלי כוויץ, ולכן זהו מרחב אספרי - מרחב לו רק חבורת הומוטופיה לא טריוויאלית מסדר ראשון.
חבורת ההומולוגיה ה- של הטורוס ה- ממדי היא חבורה אבלית חופשית ב- יוצרים, כלומר .
בפרט, מאפיין אוילר הוא אפס.
הטורוס ה- ממדי הוא משטח קומפקטי סגור.
בכל חבורת לי קומפקטית וקשירה ניתן למצוא טורוס מממד מקסימלי.
לכל אוטומורפיזם , מתאים אוטומורפיזם - זוהי הפעלת הפונקטור של העתקות ממרחבים טופולוגיים להעתקות על החבורה היסודית.
המיפוי מגדיר הומומורפיזם חבורות .
העתקה זו היא על (למשל במקרה ה-2 ממדי, המטריצות היוצרות מתקבלות), והגרעין שלה הוא אוסף ההעתקות שאיזוטופיות להעתקת הזהות.
ולכן, חבורת מחלקות ההעתקות של הטורוס (ה-2 ממדי) היא , ושני הומיאומורפיזמים איזוטופיים אם ורק אם הם הומוטופיים.
דרך יותר אינטואיטיבית להכליל את הטורוס היא בעזרת ה--טורוס: אינטואיטיבית, אם הטורוס הוא גלגל הצלה ליחיד, הכללה זו היא מספר גלגלי הצלה מחוברים לגלגל הצלה משפחתי אחד ארוך.
המרחב הוא סכום קשיר של טורוסים .
כלומר, מוסיפים טורוס לטורוס על ידי הדבקת שתי סביבות מעגליות בתוך הטורוסים, וחוזרים על התהליך מספר סופי של פעמים.
באופן זה מתקבל משטח דו־ממדי סגור (כלומר קומפקטי ובלי שפה); זהו משטח אוריינטבילי מגנוס , וכל משטח קומפקטי קשיר ואוריינטבילי מגנוס הומיאומורפי ל--טורוס.
החבורה היסודית של nT מחושבת באמצעות משפט ואן קמפן - היא שווה ל-
את חבורות ההומולוגיה של nT מחשבים בעזרת סדרת מאייר-ויאטוריס, והן
טורונטו מייפל ליפס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מטורונטו, אונטריו, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1917, במקביל לייסוד ליגת ה-NHL.
מכונה בקיצור "הליפס" (The Leafs).
המייפל ליפס זכו 13 פעמים בגביע סטנלי, שניים רק ליריבה המושבעת מונטריאול קנדיאנס שזכתה בו 24 פעמים.
עם זאת, מאז 1967 לא זכו המייפל ליפס בגביע - 59 שנות בצורת עד ההזדמנות הבאה לזכות, תקופת הבצורת הארוכה ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
תחילת דרכה של טורונטו מייפל ליפס היא ייסוד ליגת ה-NHL ב-1917, שבסיסה היה חילוקי דעות בין בעלי הקבוצות בליגה שקדמה לה, National Hockey Association (ר"ת NHA).
בעלי הקבוצות הסתכסכו כולם עם בעלי אחת הקבוצות בליגה, טורונטו בלושירטס, והחליטו להקים ליגה חדשה בלעדיו - ה-NHL.
עם זאת, היה להם ברור שללא קבוצה בטורונטו - העיר השנייה בגודלה בקנדה באותם ימים - אין לליגה החדשה זכות קיום, ולכן צורפה לליגה קבוצה חדשה בעיר במקום הבלושירטס.
בעלי הקבוצה החדשה הייתה "טורונטו ארנה קומפאני", חברה שניהלה אולמות ספורט בעיר, ובפרט את ה"ארנה גארדנס" - האולם היחיד באזור שהיה בו משטח קרח מלאכותי באיכות גבוהה.
הקבוצה החדשה גם צירפה אליה חלק ניכר מהסגל של הבלושירטס, ובין בעלי הקבוצות בליגה שזה עתה נולדה לבין בעלי הבלושירטס המקורית התגלע סכסוך משפטי וכספי חריף.
לשחקני הקבוצה החדשה, שעוד לא היה לה שם רשמי ולכן כונתה באופן לא רשמי "טורונטוס" או "טורונטו ארינאס", זה לא הפריע לזכות בגביע סטנלי היסטורי בעונה הראשונה לקיומה של ה-NHL.
הסכסוך המשפטי מול בעלי הבלושירטס המקורית לא נפתר, וכיוון שהטורונטוס זכו בגביע סטנלי המאבק המשפטי רק החריף.
ה"ארנה קומפאני" סגרה את ה"ארנה גארדנס" לקבוצות שאינן קבוצות NHL, אך המאבק המשפטי גרם לה הפסדים לאחר שחויבה לפצות את בעלי הבלושירטס, והיא נאלצה להכריז על פשיטת רגל ב-1919 ולמכור את הקבוצה ואת הזיכיון להפעלתה ב-NHL.
הקבוצה נמכרה לקבוצת משקיעים שהפעילה מועדון חובבני בשם "סנט-פטריקס", והם העבירו את השם לקבוצתם החדשה שקיבלה שם רשמי ראשון - טורונטו סנט-פטריקס.
צבע מדי הקבוצה השתנה בהתאם מכחול לירוק.
עם שינוי הבעלות השתנתה הקבוצה לחלוטין, החל בצוות הניהולי והמקצועי וכלה בסגל השחקנים, למעט המנהל צ'רלי קוורי שנשאר בתפקידו.
הקבוצה המחודשת הצליחה כבר בשנים הראשונות להקמתה והתמקמה בצמרת הליגה, כאשר ב-1922 הצליחה לזכות בגביע סטנלי - כפי שהתברר לאחר מכן, זה היה הגביע היחיד בגלגולה הנוכחי.
לאחר הזכייה בגביע סטנלי הלך המועדון והידרדר בדירוגו.
הוא הפך בהדרגה לאחד המועדונים החלשים בליגה, כאשר בעונת 1927 סיימה חמישית ואחרונה במה שהיה אז הבית הקנדי של הליגה.
זו הייתה גם העונה האחרונה לקיומה של הקבוצה כטורונטו סנט-פטריקס.
מעבר לצרות המקצועיות, הוכרע סופית המשפט של הקבוצה נגד בעלי טורונטו בלושירטס המקוריים, והבעלים המקוריים ניצח במשפט וזכה בסכום פיצויים גדול.
צ'רלי קוורי ובעלי הקבוצה החליטו להעמיד אותה למכירה.
הבעלים נטו בתחילה לקבל הצעה מפתה של קבוצת משקיעים מפילדלפיה שהציעה 200,000 דולר קנדי עבור הקבוצה, אולם לבסוף שוכנעו על ידי קבוצת משקיעים מקומית להשאיר את הקבוצה בטורונטו למרות תשלום מופחת של 160,000 דולר בלבד.
הרוח החיה מאחורי קבוצת המשקיעים החדשה היה איש עסקים מטורונטו, שבשעות הפנאי שלו אימן קבוצת הוקי קרח חובבנית של בוגרי אוניברסיטת טורונטו והיה בעברו גם בעל תפקיד מרכזי בניו יורק ריינג'רס - קונסטנטין "קון" סמיית'.
סמיית' שינה מיד את שמה של הקבוצה לטורונטו מייפל ליפס.
המייפל ליפס הופיעו בעונה הראשונה עם צבעי הירוק והלבן של הסנט-פטריקס, אולם בעונה השנייה כבר החליף סמיית' את צבעיה לכחול והלבן המוכרים גם היום.
השותפות של סמיית' שקנתה את הקבוצה פנתה זמן קצר לאחר הרכישה לציבור כדי למכור לו מניות ולגייס הון, והבטיחה שתביא לקבוצה "את אחד ממאמני ההוקי הבכירים בטורונטו".
התברר שאותו מאמן היה סמיית' עצמו, וכך היה סמיית' לבעלים, מנכ"ל ומאמן הקבוצה בעת ובעונה אחת עד 1930.
ב-1930 נפלה אצל סמיית' החלטה שה"ארנה גארדנס" הישן קטן מדי עבור המייפל ליפס, ושהגיע הזמן לבנות אולם חדש, גדול ומודרני עבור הקבוצה.
זו הייתה החלטה נועזת במיוחד בתקופת השפל הגדול, אולם סמיית' הוכיח חזון ולא נרתע.
הוא אף החליט להפסיק לאמן את הקבוצה כדי להתרכז בפרויקט בניית האולם.
בניית האולם התחילה ביוני 1931 והסתיימה במהירות שיא של 5 חודשים, ומייפל ליף גארדנס קם והיה למציאות.
האולם המיתולוגי שירת את המייפל ליפס עד 1999.
תחת דיק ארווין, שהחליף את סמיית' כמאמן הקבוצה, הגיעו המייפל ליפס עוד חמש פעמים לגמר גביע סטנלי בשנות ה-30, אולם לא זכו פעם נוספת בגביע.
ב-1940 הוכיח שוב סמיית' את היותו איש מרחיק ראות כשהציע את ארווין לאימון היריבה המושבעת, מונטריאול קנדיאנס, שהייתה שקועה בצרות כלכליות ומקצועיות, בהבינו שהיריבות עם מונטריאול חשובה לקבוצתו ושקבוצה חזקה במונטריאול חשובה ל-NHL בכללותה.
קפטן הקבוצה לשעבר, קלארנס "האפ" דיי, מונה למאמן במקומו של ארווין, וב-1942 הוביל את הקבוצה להישג חסר תקדים - זכייה בגביע סטנלי תוך חזרה מפיגור 3:0 לניצחון 4:3 בסדרת הגמר מול דטרויט רד וינגס.
עד היום זו הפעם היחידה בתולדות ה-NHL שקבוצה חזרה מפיגור 3:0 בסדרת גמר גביע סטנלי וזכתה בגביע.
דיי הוביל את הקבוצה לעוד ארבעה גביעי סטנלי בשנות ה-40, כולל שלושה רצופים בין עונות 1947 ו-1949. בכך היו המייפל ליפס לקבוצה הראשונה הזוכה בגביע סטנלי שלוש שנים ברציפות.
המייפל ליפס זכו שוב בגביע סטנלי ב-1951 ובכך השלימו גביע רביעי ב-5 שנים, אולם בשארית שנות ה-50 שקעה הקבוצה בבינוניות והותירה את הזירה למונטריאול קנדיאנס ודטרויט רד וינגס.
לפני עונת 1962 החליט קון סמיית' שתקופתו הגיעה למיצוי, והוא מכר את הקבוצה לשותפות בה היה חבר בנו, סטאפורד סמיית'.
ב-1967 נפגשו המייפל ליפס והקנדיאנס בגמר גביע סטנלי, בפעם האחרונה עד היום, במה שהיה גם לגמר גביע סטנלי האחרון של עידן "שש המקוריות" לפני שה-NHL הכפילה את גודלה ל-12 קבוצות.
הליפס זכו בגביע אחרי סדרה של שישה משחקים.
זו הייתה הפעם האחרונה עד היום שהמייפל ליפס זכו בגביע סטנלי, עובדה ההופכת אותם לקבוצה בעלת הבצורת הארוכה ביותר ללא תואר אליפות ב-NHL.
היא גם הקבוצה האחרונה מבין "שש המקוריות" שלא זכתה בגביע סטנלי מאז אותו עידן.
היחסים בתוך הקבוצה המשיכו להידרדר, כאשר אימלק והנהלת הקבוצה נאבקו בשחקנים שהצטרפו לאיגוד שחקני ה-NHL שזה עתה קם.
כוכבים גדולים נשלחו לקבוצות אחרות, כשבראשם פרנק מהובליץ' שסולק מהקבוצה ונשלח לדטרויט ב-1968. הקבוצה הלכה והידרדרה בביצועיה, ובסופו של דבר פיטר סטאפורד סמיית' את אימלק.
לבעיות של הקבוצה הוסיפה פשיטה של משטרת קנדה על המייפל ליף גארדנס ב-1968, פשיטה שהובילה לכתבי אישום על מעילה ועבירות מס כנגד בלארד וסטאפורד סמיית', שעל פי החשד השתמשו בכספי חברת הניהול של האולם והקבוצה לצרכים פרטיים.
בסופו של מאבק כוח ארוך בין שלושת השותפים, נדחק דווקא באסט הצידה על ידי בלארד וסמיית'.
בלארד הורשע לבסוף בעבירות מס, ואילו סמיית' מת ממחלה בדרכי העיכול ב-13 באוקטובר 1971 בהמתנה למשפטו.
הקבוצה נפלה כפרי בשל לידיו של הרולד באלרד.
שנותיו של הרולד באלרד היו שנים קשות למועדון מבחינה מקצועית.
באלרד התמודד עם מציאות לא קלה - ההתרחבות בליגה גרמה לדילול בכישרון בכל קבוצה, ובנוסף ערקו שחקנים מה-NHL כולל מהמייפל ליפס לליגה המתחרה שקמה באותם ימים, ה-WHA.
הוא הביט על ניהול הקבוצה מנקודת מבט כספית בלבד, תוך ניצול נאמנותם של אוהדי הקבוצה שהמשיכו למלא את הגארדנס בכל משחק ללא קשר ליכולתה של הקבוצה.
לכן סירב להחזיק בקבוצה כוכבים יקרים ללא קשר לביצועיהם, והמשיך את המגמה של מכירת רבים מהם לקבוצות אחרות ועימותים עם השחקנים שנשארו.
במהלך שנות ה-70 המשיכה הקבוצה להפגין ביצועים בינוניים, ולא הגיעה ולו פעם אחת לגמר גביע סטנלי.
לקראת עונת 1980 החזיר באלרד את ג'ורג' אימלק למערכת, הפעם כמנכ"ל, דבר שרק הגביר את האנטגוניזם בין השחקנים להנהלה.
אחד מכוכבי הקבוצה, לני מקדונלד, הועבר לקולורדו רוקיז במהלך שנועד בעיקר לפגוע בכוכב אחר בקבוצה, דאריל סיטלר, שהיה חברו הטוב.
מכאן והלאה הידרדרה הקבוצה עוד יותר, ובמשך כל שנות ה-80 סיימה את העונה הרגילה במאזנים שליליים.
גם כשאלה הספיקו כדי לעלות לפלייאוף, ביצועיה בפלייאוף היו כושלים.
בשנת 1985 ונדל קלארק נבחר על ידי הקבוצה מהמקום הראשון בדראפט.
הוא שיחק בקבוצה מספר עונות והיה קפטן בתחילת שנות ה-90.
הרולד באלרד מת ב-1990, ומעזבונו רכש את הקבוצה סטיב סטאברו, שהיה ידידו הטוב של באלרד אך שונה ממנו לחלוטין באופיו.
סטאברו התרחק מאור הזרקורים והקנה לקבוצה את השקט שחסר לה.
שנתיים לאחר מכן מינה סטאברו מנכ"ל חדש, קליף פלטשר, שהגיע מקלגרי פליימס, והביא איתו מהפליימס כוכב רכש ראשון, דייב אנדרייצ'ק.
השניים הפכו לחלוטין גם את מדיניותו של באלרד בנוגע ליחס לכוכבים יקרים.
במספר עסקאות הם רכשו עבור הקבוצה מספר שחקנים חשובים, והפכו אותה מיד לקבוצה תחרותית בליגה לאחר שנים רבות של קפאון.
בעונת 1993, בהנהגתם של אנדרייצ'ק ודאג גילמור שהגיע בתחילת העונה מבאפלו סייברס, התקרבו המייפל ליפס לגמר גביע סטנלי ראשון לאחר 26 שנה.
בגמר החטיבתי שלה (חטיבת קלארנס קמפבל, שתהפוך בעונה הבאה לחטיבה המערבית) פגשה הקבוצה את לוס אנג'לס קינגס של וויין גרצקי.
מאחר שבגמר החטיבה השנייה שיחקה מונטריאול קנדיאנס, רבים מאוהדי הענף חיכו לגמר בין שתי היריבות הוותיקות.
הליפס הובילו 3:2 בסדרה ונזקקו לעוד ניצחון אחד, אולם הקינגס ניצחו במשחק השישי, ובמשחק השביעי והמכריע כבש גרצקי שלושער, והליפס הודחו.
גם בעונה שלאחר מכן הגיעו הליפס עד הגמר החטיבתי, וגם הפעם הודחו - על ידי ונקובר קנאקס.
לארי טננבאום, ממייסדי קבוצת ה-NBA החדשה טורונטו ראפטורס, הצטרף כשותף לסטאברו ב-1996. ביחד הם הקימו חברת ניהול משותפת עבור שתי הקבוצות.
ב-13 בפברואר 1999 שיחקו המייפל ליפס את משחקם האחרון באולמם ההיסטורי, מייפל ליף גארדנס, בו הובסו 6:2 על ידי שיקגו בלאקהוקס.
אחרי המשחק נערך טקס הפרידה מהאולם, והליפס נפרדו ממנו לאחר 67 עונות.
את שאר עונת 1999 עשו כבר הליפס בביתם החדש, "אייר קנדה סנטר" (כיום סקוטיה-בנק ארנה).
העונה הראשונה באולם החדש הייתה מצוינת, כאשר בניצוחו של הקפטן השוודי מאטס סונדין עברה הקבוצה שני סיבובי פלייאוף, אולם שוב כשלה בגמר החטיבה המזרחית אליה עברה הקבוצה עם התרחבות הליגה (מול באפלו סייברס) ולא עלתה לסדרת גמר גביע סטנלי.
הקבוצה המשיכה להרשים בשנים הראשונות של המאה ה-21. בעונת 2000 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ל-100 נקודות בטבלה בעונה הרגילה, אך בפלייאוף הפסידה לניו ג'רזי דווילס בסיבוב השני.
ב-2002 הגיעה שוב עד לגמר החטיבה המזרחית, אך שוב כשלה מול קרוליינה הוריקנס.
ב-2004 השיגה הקבוצה 103 נקודות בעונה הרגילה וסיימה עם המאזן הרביעי בטיבו בליגה - הכי גבוה שהגיעה מזה 37 שנים, אך שוב כשלה בפלייאוף.
2005–2019: שקיעה בבינוניות ותחילת עידן אוסטון מתיוס
עונת 2005 שבוטלה בעקבות סכסוך עבודה בין ה-NHL לשחקניה עצרה את התנופה של הקבוצה.
השנים מאז ועד היום היו מוצלחות פחות, כאשר עד סיום העשור השני של המאה ה-21 כאשר רק בעונות 2012/13, 2016/17 ו-2018/19 הגיעה הקבוצה לפלייאוף.
בראשונה ביניהן הסתיימה סדרת הפלייאוף הראשונה של הליפס מאז 2004 במפח נפש, כשנכנעו בסיבוב הראשון לוושינגטון קפיטלס בשישה משחקים, ובשתיים האחרות שתי סדרות צמודות מול בוסטון ברואינס בסיבוב הראשון הוכרעו שתיהן לרעת הליפס במשחק השביעי והמכריע.
בתווך, בדראפט 2016, בחרו המייפל ליפס את הבחירה הראשונה, ובחרו באוסטון מתיוס, חלוץ אמריקאי שכבר הספיק לשחק עונה אחת כמקצוען בליגה השווייצרית.
כבר בעונתו הראשונה ביסס מתיוס את עצמו ככוכב ההתקפה של הקבוצה כשהבקיע 40 שערים, מתוכם ארבעה במשחק הבכורה שלו - הישג שאף שחקן לפניו או אחריו לא השיג.
בסיום העונה זכה בגביע קאלדר כרוקי העונה בליגה.
2019–ההווה: הצלחה בעונה הרגילה וכישלונות בפלייאוף
בשתי העונות האחרונות ביניהן הוכיח שוב אוסטון מתיוס את יכולתו כאשר זכה פעמיים רצופות בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמבקיע השערים המצטיין של הליגה, כשבשנייה שבר את שיא השערים בעונה אחת של המועדון הוותיק לאחר שהבקיע בה 60 שערים.
בעונת 2024/25 שוב הציגה הקבוצה יכולת גבוהה בעונה הרגילה, אותה סיימה בראש הבית האטלנטי, אך שוב כשלה לתרגם את ההצלחה בעונה הרגילה להצלחה בפלייאוף.
לאחר שעברה בסיבוב הראשון את אוטווה סנטורס בשישה משחקים, כשלה הקבוצה בסיבוב השני מול האלופה פלורידה פנתרס והודחה בשבעה משחקים, כאשר במשחקים החמישי והשביעי הובסה הקבוצה בביתה 6-1 לקול שריקות בוז של הקהל.
מספר ימים לאחר סיום העונה, החליטו בעלי הקבוצה, Maple Leaf sports & entertainment שלא להאריך את חוזהו של נשיא הקבוצה ברנדן שנאהאן ולסיים את כהונתו כנשיא הקבוצה לאחר 11 עונות.
בסוף יוני 2025, לאחר ששחקן ההתקפה המצטיין של הקבוצה מיטשל מארנר הביע חוסר רצון להישאר בקבוצה, הוא הועבר בעסקה לווגאס גולדן נייטס בתמורה לחלוץ ניקולה רואה..
העסקה פירקה את שלד ההתקפה של הקבוצה שכלל את מארנר, אוסטון מתיוס, ויליאם נילנדר וג'ון טווארס, ששיחקו יחד בקבוצה מאד עונת 2018/19 וכונו "The core four".
רצף השנים מאז זכתה הקבוצה בגביע סטנלי בפעם האחרונה הועמד על 58 - למעשה, מאחר שהמייפל ליפס לא יוכלו לזכות בגביע לפני 2025/26, הרצף יגיע לפחות ל-59 שנים, הבצורת הארוכה ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
אחד הדברים בהם מפורסמת הקבוצה הוא בסיס האוהדים הרחב והנאמן שלה, גם כאשר היא חווה תקופות ארוכות של כישלונות מקצועיים.
מתוך כמעט 19000 מושבים בסקוטיה-בנק ארנה, 15500 שמורים למנויים עונתיים כאשר שיעור החידוש שלהם עומד על 99.5%.
לליפס יש רשימת המתנה ארוכה למנויים עונתיים, שב-2018 כללה 10000 איש - אך בנתונים הקיימים, האחרון ברשימה צפוי להגיע למנוי עונתי רק בעוד כ-130 שנה.
בשל הביקוש הרב, כרטיסים בודדים למשחקי המייפל ליפס הם היקרים ביותר בליגה.
לקבוצה בסיס אוהדים רחב גם באזורים הסמוכים לאוטווה, ובאזור מפלי ניאגרה הסמוך לבאפלו.
כתוצאה מכך, ועקב העובדה שהכרטיסים למשחקים הביתיים של אוטווה סנטורס ובאפלו סייברס קלים יותר להשגה מאשר למשחקים הביתיים של המייפל ליפס, מגיעים אוהדים רבים של הליפס למשחקי החוץ של הקבוצה מול שתי הקבוצות הללו, עד כדי מצבים של "אולם נייטרלי" שבו כמות הקהל בין הליפס ליריבתה הביתית קרובה לשוויון.
למרות נאמנותו הגדולה של קהל הקבוצה, בשנים האחרונות אירעו מספר מקרים של מחאה מצד הקהל על רצף השנים בהן מגלה הקבוצה יכולת ירודה.
במספר רב של הפסדים בעונת 2014/15 מחה הקהל על ידי השלכת חולצות של הקבוצה אל זירת הקרח, ובמקרים אחרים התריס הקהל כאשר התעלם מקבוצתו ועודד דווקא את טורונטו בלו ג'ייז, קבוצת הבייסבול של העיר.
גם בפלייאוף של עונת 2024/25, כאשר הקבוצה הודחה מהפלייאוף עם שני הפסדים בייתיים רצופים בתוצאה 6-1, מחה הקהל עם השלכת חולצות של הקבוצה וכוסות משקה על הקרח ושריקות בוז צורמות כלפיי חלק מהשחקנים.
כאחת הקבוצות הוותיקות בליגה, פיתחה הקבוצה מספר יריבויות מסורתיות.
ללא ספק היריבות העמוקה ביותר היא עם מונטריאול קנדיאנס, הקבוצה היחידה בליגה הוותיקה יותר ממנה.
היריבות בין שני המועדונים חורגת מעולם ההוקי קרח וגולשת ליריבות קהילתית, כאשר הקנדיאנס היא הנציגה הבכירה של קוויבק ושל קהילת דוברי הצרפתית, ומולה המייפל ליפס כמייצגת של העיר הגדולה של קהילת דוברי האנגלית.
מאז ייסודה של אוטווה סנטורס בשנות ה-90, התפתחה יריבות בין השתיים כנציגות הבכירות של אונטריו.
השקיעה היחסית של הקנדיאנס באותו עשור תרמה להתפתחות היריבות הזו כיריבות חלופית.
הקבוצות נפגשו עד היום חמש פעמים בפלייאוף (הפעם האחרונה ב 2025), ובכל הסדרות ניצחו הליפס, שניצחו 20 מתוך 30 מפגשי פלייאוף בין הקבוצות.
בין השנים 2013-2024 נפגשו המייפל ליפס בפלייאוף 4 פעמים עם בוסטון ברואינס, כאשר בוסטון ניצחה את כל 4 הסדרות, כולן במשחק שביעי.
כואב במיוחד ההפסד לבוסטון ב-2013, בו איבדו המייפל ליפס יתרון 4-2 ב-82 השניות האחרונות של המשחק השביעי והפסידו 4–5. מפגשי הפלייאוף הובילו ליריבות קשה ושנאה עזה בין אוהדי המייפל ליפס לבוסטון.
הליפס פיתחו יריבויות מסורתיות גם עם הקבוצות האמריקאיות מבין "שש המקוריות", ובפרט ניו יורק ריינג'רס ודטרויט רד וינגס, וגם עם באפלו סייברס עקב הקרבה היחסית בין שתי הערים.
טורונטו בלו ג'ייז היא קבוצת בייסבול קנדית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר טורונטו שבפרובינציית אונטריו, קנדה.
הבלו ג'ייז היא קבוצת הבייסבול הבכירה היחידה שבסיסה בקנדה, לאחר שב-2004 עזבה קבוצת מונטריאול אקספוז לוושינגטון.
עד 1977 פעלה בטורונטו במשך עשרות שנים קבוצת בייסבול מליגת המשנה והעיר נחשבה לבעלת פוטנציאל לקליטת קבוצה בכירה לליגת ה-MLB.
ב-1977 כאשר הליגה החליטה לצרף שתי קבוצות חדשות קברניטי העיר הגישו הצעה שכללה שיפוץ נרחב לאצטדיון הפוטבול המקומי והתאמתו למגרש בייסבול וזכו בזיכיון לקבוצה.
מקור כינוי הקבוצה בשמה של ציפור השיר עורבני כחול (Blue Jay).
הקבוצה העפילה לראשונה לפלייאוף בשנת 1985, אך הפסידה 3–4 לדטרויט טייגרס לאחר שכבר הובילה 1–3 בסדרה.
בשנים 1992 ו-1993 זכתה הקבוצה פעמיים ברציפות בוורלד סיריס ובכך הייתה לקבוצת ההרחבה שזכתה באליפות בפרק הזמן הקצר ביותר ממועד הצטרפותה לליגה.
לאחר תקופה זו התקשתה הקבוצה להגיע לפלייאוף ופעמים רבות סיימה את העונה במאזן שלילי.
בשנת 2008 הצטרף לקבוצה חוזה באוטיסטה אשר סבל מבעיות חבטה רבות ושיאו היה 16 חבטות הום ראן בשנה.
במהלך שהותו בבלו ג'ייז עבר אימוני חבטה רבים, ובשנת 2010 חבט 54 הום ראן בעונה, והיה השחקן ה-27 שחבט 50 הום ראנס.
בשנת 2012 החליטו בעלי הקבוצה כי הם מחזירים את הצבע הכחול לקבוצה, הצבע עמו היו מזוהים בשנותיה הראשונות.
הדבר כלל שינוי מדי הקבוצה לעיצוב המקורי, וכמו כן הלוגואים והסימנים שלה.
מספרשחקןתפקידשנים בקבוצהשנת הפרשה12רוברטו אלומרבסיס שני1991–1995201132רוי הלאדיימגיש1998–2009201842ג'קי רובינסוןבסיס שני1997
המונטריאול אקספוס היו הקבוצה הקנדית השנייה בליגה יחד עם טורונטו בלו ג'ייז.
בתחילה שיחקו האקספוס בנשיונל ליג, ולכן בין השנים 1978 ל-1986, הקבוצות שיחקו רק במשחק ראווה שנתי באמצע העונה, המכונה גביע פירסון, על שם על שם ראש ממשלת קנדה לשעבר לסטר ב.
הקבוצות החלו להתמודד זו מול זו בעונה הסדירה ב-1997, כאשר הוחלט על קיום משחקים בין שתי הליגות.
בעונת 2003–2004, שנה לפני שהאקספוס עברו לוושינגטון די סי, הם שיחקו סדרה של שלושה משחקים, וכתוצאה מכך גביע פירסון י
הושב להיכל התהילה לבייסבול קנדי.
היריבות עם דטרויט טייגרס החלה בשנות ה-80 המוקדמות, כששתי הקבוצות היו בבית המזרחי באמריקן ליג.
ב-1998 הטייגרס עברו לבית המרכזי באמריקן ליג, ומאז היריבות נחלשה.
לבלו ג'ייז יש מאזן כללי של 223 ניצחונות ו-190 הפסדים מול הטייגרס.
היריבה העיקרית של הבלו ג'ייז היא בולטימור אוריולס, עקב העיסוק הרב במשחקים המתנהלים בין הקבוצות ותכיפותם.
ב-12 השנים הראשונות לקיומה של הקבוצה, היא שיחקה באצטדיון אקסיבישן, אצטדיון פוטבול ששופץ והותאם למשחק הבייסבול, אך סבל מבעיות רבות, עקב פגיעותו למזג האוויר, משבי רוח ותחזוקה לקויה.
ב-1989 עברו הבלו ג'ייז לשחק באצטדיון מקורה חדש, הסקיי-דום שבנייתו הושלמה באותה שנה.
מדובר באצטדיון הראשון בעולם שנבנה עם גג נפתח, והוא מסוגל להכיל כ-50,000 צופים.
ב-2005 שונה שמו של האצטדיון לרוג'רס סנטר, על שם חברת התקשורת הגדולה בקנדה שרכשה את הזכויות לכך.
מועדון הכדורגל טורונטו היא קבוצת כדורגל מהעיר טורונטו, אונטריו שבקנדה, אשר משחקת ב-MLS.
בשנת 2017 זכתה הקבוצה באליפות ה-MLS היחידה בתולדותיה.
מגרשה הביתי של הקבוצה הוא בימו פילד הנמצא לחופי ימת אונטריו במרכזה של העיר.
מועדון הכדורגל של טורונטו נוסד בשנת 2007 על ידי תאגיד הספורט הענק "מייפל ליף ספורטס אנד אנטרטיינמנט" שהוא גם בעליהן של קבוצת הכדורסל טורונטו ראפטורס וקבוצת ההוקי קרח טורונטו מייפל ליפס.
טורונטו היא הקבוצה הקנדית הראשונה שהצטרפה לליגת ה-MLS.
הקבוצה זכתה לפופולריות רבה בעיר, ותוך זמן קצר מכרה את כל מנוייה.
טורונטו זכתה בתואר הראשון שלה בשנת 2009 כאשר זכתה באליפות קנדה לאחר שגברה על קבוצות וונקובר ומונטריאול מליגת ה-USL והעפילה לגביע האלופות לקבוצות של אזור מרכז וצפון-אמריקה, אך היא הודחה בשלב הראשון.
בעונת 2009 הקבוצה הייתה קרובה גם להעפיל למשחקי הפלייאוף בליגת ה-MLS אך כשלה בשלבי הסיום של העונה וסיימה במקום ה-12. השחקן המצטיין של הקבוצה בעונה זו היה דויאן דה-רוסריו, שחקנה הבינלאומי של נבחרת קנדה ולשעבר שחקן העונה ב-MLS.
מאמן הקבוצה הראשון היה מו ג'ונסטון, לשעבר חלוץ נבחרת סקוטלנד.
בשנת 2010 מונה מאמן חדש, פרקי רדוסוליוויץ', לשעבר שחקן נבחרת ארצות הברית.
בשנה זו זכתה הקבוצה שוב בתואר אלופת קנדה ועלתה לראשונה לשלב הבתים בליגת האלופות של אזור מרכז וצפון-אמריקה לאחר שגברה בשלב המוקדמות על מונטגאו, אלופת הונדורס.
ב-2011 מונה למאמן הקבוצה שחקן נבחרת הולנד לשעבר, ארון וינטר.
הקבוצה הצליחה להעפיל לשלב חצי הגמר בליגת האלופות שם הדוחה על ידי סנטוס לגונה המקסיקנית.
בליגה, אף על פי שסיימה את העונה בצורה חיובית עם שני הפסדים בלבד ב-12 משחקיה האחרונים, החמיצה הקבוצה את העלייה לפלייאוף שנה חמישית ברציפות.
גם העונה שלאחריה היא סיימה את עונת ה-MLS עם רצף של 14 משחקים ללא ניצחון וסיימה במקום האחרון, עם חמישה ניצחונות ו-23 נקודות.
לבסוף השלימה שמונה שנים רצופות ללא העפלה לפלייאוף.
ב-2014 רכשה הקבוצה שלושה שחקני חיזוק בולטים: ג'רמיין דפו מטוטנהאם, מייקל בראדלי מרומא וג'ילברטו מהליגה הברזילאית, והצהירה על כוונותיה להפוך לקבוצת צמרת בליגה הצפון-אמריקנית.
בעונת 2015 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הפלייאוף, אך הודחה בסיבוב הראשון ליריבתה מקנדה, מונטריאול.
סבסטיאן ג'ובינקו שחקנה המצטיין, שחקנה של נבחרת איטליה, הוכתר כמלך השערים של הליגה.
בעונת 2016 הקבוצה זכתה בתואר אלופת המזרח של ליגת MLS.
היא הפסידה בגמר לאלופת המערב סיאטל סאונדרס לאחר הארכה ופנדלים.
כמו כן זכתה בשנה זו באליפות קנדה.
הקבוצה ניצחה לראשונה בתולדותיה בפלייאוף, כאשר ניצחה את פילדלפיה יוניון.
לאחר מכן ניצחה טורונטו את ניו יורק סיטי 7-0 בסיכום המשחקים והגיעה לדרבי גמר המזרח נגד מונטריאול.
מונטריאול ניצחה במשחק הראשון 3-2, וטורונטו ניצחה במשחק השני 2–5 בהארכה במשחק הגומלין והעפילה לגמר, מה שהפך את טורונטו לקבוצה הקנדית הראשונה שמתמודדת בגמר גביע ה-MLS.
בגמר הפסידה הקבוצה לסיאטל לאחר דו-קרב פנדלים.
עונת 2017 הייתה השנה הטובה ביותר בתולדות המועדון.
בשנה זו זכתה הקבוצה במגן האוהדים לאחר שסיימה את העונה הרגילה במקום הראשון.
69 הנקודות שצברה במהלכה היוו שיא חדש בתולדות הליגה.
טורונטו הגיעה עד גמר הפלייאוף ושם פגשה שוב את סיאטל והפעם ניצחה 0–2 וזכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה.
בשנת 2018 הגיעה טורונטו לגמר ליגת האלופות של CONCACAF והפסידה בדו-קרב פנדלים לגוודלחרה המקסיקנית, אך בליגה סיימה רק במקום ה-9 ולא העפילה לפלייאוף.
בעונת 2019 שוב פגשה הקבוצה את סיאטל בגמר גביע ה-MLS בפעם השלישית בארבע שנים, אך נכנעה לה 1–3. בעונת 2020 הודחה בשלב הראשון של הפלייאוף לאחר הפסד לנאשוויל.
בין השנים 2021–2025 לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף, כאשר בעונת 2023 היה מסיימת במקום האחרון בטבלה עם 22 נקודות בלבד.
ראו גם: רשימת כדורגלני טורונטו שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
טורח ציבור (בארמית: טירחא דציבורא) הוא שיקול בהלכה לפיו יש למנוע מן הציבור טרחה מרובה.
הטירחה האמורה איננה רק מאמץ פיזי כלשהו, אלא גם עיכוב ובזבוז זמן של הציבור מוגדר כ"טירחה" שיש למונעה.
לשם כך אף הקלו חכמים לעיתים בקיומן של הלכות מסוימות כדי למנוע טרחה מרובה ובזבוז זמן מן הציבור.
קריאת שמע כוללת אמירה של פרשת ציצית, שיש בה אזכור של יציאת מצרים, כדי לקיים את המצווה להזכיר את יציאת מצרים בכל יום.
בתלמוד (בבלי ברכות יב, ב) נאמר שהייתה מחשבה לקבוע במקומה את ברכות בלעם, הכוללות גם הן אזכור של יציאת מצרים, אבל מפני טורח הציבור בקריאת פרשה ארוכה זו נמנעו חכמים מלעשות כן.
במשנה במסכת תענית נקבעה סדרה של שלוש עשרה תעניות כאשר יש עצירת גשמים, וגם אם התעניות לא הועילו והגשם לא בא - אין להטיל על הציבור תעניות נוספות.
לדעת רבי יהודה הנשיא הטעם לכך הוא משום טורח הציבור, אך אביו, רבן שמעון בן גמליאל, סבר שהטעם הוא שעבר זמנו של היורה.
לפי דעת רבי יהודה הנשיא, גם כאשר התעניות נקבעו בגלל פורענות כלשהי שאינה קשורה לגשם - אין להתענות יותר, משום טורח הציבור (בבלי תענית יד, ב).
בבית המקדש היה הכהן הגדול קורא בתורה ביום הכיפורים, פרשה אחת מספר ויקרא ואחת מספר במדבר.
את הקריאה בספר במדבר היה קורא בעל פה, כדי שלא להטריח את הציבור בהמתנה עד שיגללו את ספר התורה.
זאת, למרות שבדרך כלל אסור לקרוא בציבור פסוקים מן המקרא בעל פה (בבלי יומא ע, א).
בסדרי בית הכנסת וניהול התפילה בציבור קיימת הקפדה רבה למנוע בזבוז זמן של הציבור:
אסור לשליח ציבור להאריך בתפילתו, מפני טורח הציבור (שולחן ערוך אורח חיים סימן נג סעיף יא).
כך מסופר בתלמוד (בבלי ברכות לא, א) על רבי עקיבא, שכאשר היה מתפלל עם הציבור היה מקצר בתפילתו.
כשיש מניין של עשרה אנשים בבית הכנסת יש להתחיל בתפילה ולא להמתין לאיש חשוב שטרם הגיע (רמ"א אורח חיים סימן קכד סעיף ג).
העולה לקרוא בתורה ומברך את ברכות התורה לא יסגור את ספר התורה בזמן ברכתו, כדי שלא יצטרך הציבור לחכות עד שבעל הקריאה יאתר את המקום המדויק בספר שממנו הוא צריך להמשיך לקרוא (בבלי מגילה לא, א, לדעת התנא רבי יהודה, ומשנה ברורה סימן קלט סעיף קטן יז).
ראוי שלא להרבות במספר העולים לתורה, גם כאשר הדבר מותר (משנה ברורה סימן רפב סעיף קטן ה)
מי שקורא פסוקי דזמרא ובאמצע קריאתו הזמינו אותו לעלות לתורה - יפסיק באמצע קריאתו, כדי למנוע מהציבור להמתין לו (משנה ברורה סימן נא, י).
הטורטויס (A39) הוא טנק בריטי כבד שפותח במהלך מלחמת העולם השנייה.
למרות היותו חסר צריח, בדומה למשחיתי טנקים, הוא הוגדר טנק כבד.
רק שישה טנקים נבנו והם מעולם לא היו בשירות מבצעי.
באפריל 1943, הוציאו מזכיר המדינה למלחמה יחד עם שר האספקה תזכיר לפיתוח טנק למטרות מיוחדות, שיהיה בעל שריון עבה וחימוש חזק.
חברת נופילד (Nuffield) הבריטית קיבלה על עצמה את המשימה, והגישה 18 עיצובים שונים (תחת השמות AT 1-18) עד ה-5 בפברואר 1944, כל אחד כבד יותר מקודמו.
ה-AT-16 אושר לפיתוח בפברואר תחת הציון הרשמי A39, ו-25 יחידות הוזמנו עד לספטמבר 1945. בעקבות העיכובים בפיתוח וסיום המלחמה, ההזמנה קוצצה ל-6 טנקים, אך גם אלה הושלמו רק בשלהי 1946. עד אז כבר חדלה ההתעניינות בהם, והפרויקט בוטל.
החימוש העיקרי של הטורטויס היה תותח נ"מ 94 מ"מ (התותח הגדול ביותר שהורכב ברק"מ בריטי בשנים 1939–1945) בעל מהירות לוע של 929 מטר לשנייה.
הוא הורכב בתא המשוריין של הטנק ויכל לצדד כ-20° לכל צד.
במבחנים שנעשו לתותח בשנת 1948, הוא הצליח לחדור את טנק הפנתר הגרמני ממרחק של 868 מטרים בזווית של 30°.
מאחר שכל פגז שקל 14.5 קילוגרם, נדרשו שני טענים.
שני מקלעי בזה 15 מ"מ הותקנו על הצריח, ואחד נוסף בצד שמאל של התותח.
לטנק היה מנוע V12 בעל הספק של 600 כוחות סוס ומהירות מרבית של 19 קמ"ש..
למרות הקושי בשינוע הטנק בגלל משקלו והמהירות המוגבלת, הטורטויס הוכיח את עצמו במבחנים כאמין ביותר ובעל כוח אש ומדויק.