tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המלך המשיך בכיבושיו ומזכיר את העמים היושבים באזור ברברה (סומלילנד של היום) ואת הכיבוש שלהם, המלך חצה את "הים האריתראי" (שמו העתיק של הים האדום) ושם כבש את אזור החוף ומשם את אזור ה"ערביטס" (ערבים) וגם את עם הקינאידוקולפיטס שהיו קימים באזור ערב הסעודית ותימן דהיום, כבש גם את הסבאים.
הכתובת מסתיימת באישור של המלך שהוא הראשון שהכניע את העמים המצוינים בכתובת והקדיש את כסאו לאלים השמיים והיוונים זאוס, אשתר, נפטון וארס.
המלך האקסומי אשר כתב את הטקסט מזכיר גם את מסעות כיבושיו באזור הרי סאמיאן וסביבותיהם, אזור ההתיישבות המסורתי של ביתא ישראל.
שני עמים אשר אפשר לזהותם עם יהודי אתיופיה מוזכרים בטקסט והם "קאלה" ו"סאמיאן".
וכך ככל הנראה התרגום לשם "סאמיאן" שהחבשים התכוונו לעם אשר בא מהצפון אך זוהי רק השערה.
מוֹנוֹלַטְרִיזְם (לעיתים גם: מוֹנוֹלַטְרִיָּה; מיוונית: μόνος (מוֹנוֹס) = יחיד, λατρεία (לַאטְרֶיָה) = פולחן) היא השקפה ופרקטיקה דתית המכירה בקיומם של אלים רבים, אך מייחדת את הפולחן והנאמנות הדתית לאל אחד ויחיד, תוך שלילת עבודתם של אלים אחרים על ידי המאמין או הקהילה.
המונולטריזם נבדל מן המונותאיזם (האמונה באל אחד) בכך שאינו שולל בהכרח את קיומם האונטולוגי של אלים אחרים במציאות, אלא רק אוסר על עבודתם.
הוא נבדל מן ההנותאיזם (מונח קרוב ולעיתים חופף) בכך שההנותאיזם מתאר לרוב מצב של התמקדות זמנית או היררכית באל אחד "בכיר" מבלי לשלול עקרונית פולחן לאלים אחרים, בעוד המונולטריזם מתאפיין בקנאות ובבלעדיות פולחנית מוחלטת לאל אחד ספציפי.
המונח נטבע והתבסס במחקר במאה ה-19, בין היתר על ידי המזרחן וחוקר המקרא יוליוס ולהאוזן, כדי לתאר שלב ביניים בהתפתחות הדתית, המעבר מפוליתאיזם (ריבוי אלים) למונותאיזם מופשט.
בתנ"ך מצויים מספר מקומות שחוקרי מקרא פירשו כמעידות על מונולטריזם:
– כלומר למצרים יש אלים אחרים.
בספר ויקרא (פרק כ"ד 16 - 10) מסופר על אדם אשר קילל את ה' אלוהי ישראל.
האיש נלקח למשמר כדי שה' יקבע מה דינו.
בספר דברים (פרק י, פסוק 17) מסופר כי במהלך הנאומים של משה לעם ישראל בטרם מותו הוא פנה אליהם ואמר: "כִּי יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם הוּא אֱלֹהֵי הָאֱלֹהִים, וַאֲדוֹנִי הָאֲדוֹנִים, הָאֵל הַגָּדוֹל הַגִּבּוֹר וְהַנּוֹרָא...".
() – לפי פירוש רד"ק לתרגום יונתן של "עֹשֵׂה אֶרֶץ בְּכֹחוֹ", כוונת התרגום היא: אנחנו לא נעבוד אלה האלהות שלא עשו שמים וארץ אלא אלהים שעשה ארץ בכחו.
לפי אותה גישה פרשנית, קיים בתנ"ך גם הרעיון כי לא זו בלבד שיש אלים שונים, אלא כל אל שולט בטריטוריה מוגדרת:
- דברי יפתח הגלעדי למלך בני עמון
פירוש אחר הסיק שלאלי המקרא יש ילדים:
לעומת זאת, בפרשנות המסורתית המושג "אל" או "אלוהים" אינו מתייחס דווקא לישות בעלת כוח עליון, אלא גם לאלוהי שקר וכן לכוחות גשמיים או לשופטים ושרים חשובים, כמו למשל בפסוק או , כאשר פירושו על פי דעה המובאת ברש"י הוא בני השופטים והשרים החשובים.
כשהמשמעות היא שאהרון ידבר בשביל משה, שהיה כבד פה וכבד לשון, ומשה יגיד לו מה לומר.
בסורת הכופרים מופיע הפסוק שאותו אמר מוחמד אחרי שכופרים ניסו לשכנעו לעבוד תקופת מה את אליהם.
פסוק זה מתפרש כהכרה בכך שכל קבוצה מאמינה באליה, תוך שהיא מודעת לכך שקבוצות אחרות מאמינות באלוהּ אחר.
בממלכה המאוחדת, מונומנט רשום הוא אתר ארכאולוגי או מבנה היסטורי בעל חשיבות לאומית, הזוכה להגנה מכוח "חוק המונומנטים העתיקים והאזורים הארכאולוגיים" שהתקבל בפרלמנט הבריטי ב-1979.
עם קבלת ההחלטה על הכרזה על מונומנט מסוים כמונומנט רשום הוא מוסף לרשימה המנוהלת על ידי משרד התרבות, תקשורת, וספורט, ומכאן שם ההכרזה.
תהליך זה בוזר לסקוטלנד ולוויילס בשנות ה-70, וכיום הוא מנוהל שם על ידי הממשלות המקומיות.
שלושת הגופים הממשלתיים הנושאים באחריות לנושא זה הם קרן המורשת האנגלית, Cadw (קאדו) בוויילס וסביבה היסטורית סקוטלנד (לשעבר סקוטלנד ההיסטורית).
המערכת הצפון אירית מופעלת על ידי חקיקה נפרדת, ומנוהלת על ידי סוכנות הסביבה של צפון אירלנד.
לפי חקיקה זו קיים מעמד של "מונומנט היסטורי רשום" (בעלות פרטית) או "מונומנט בטיפול המדינה" (בעלות ציבורית).
ישנה רשימת קריטריונים מוגדרת שלפיהם מוחלט האם לצרף מונומנט כלשהו לרשימה.
הרישום מקנה הגנה חוקתית נוקשה יותר כיוון שלא ניתן יותר לבצע שינויים משמעותיים באתר המוכרז ללא קבלת הסכמה מיוחדת מראש ממזכירת המדינה.
גרימת נזק למונומנט רשום היא עבירה פלילית.
בין התנאים השונים הנלקחים בחשבון בעת ההכרזה ניתן למנות את משך קיומו, מידת הנדירות שלו, עד כמה הוא מייצג את התקופה שלו, האם יש עליו איומים כלשהם, האם הוא מהווה חלק מקבוצת מונומנטים בעלי מאפיינים משותפים וכדומה.
ההגנה על המונומנט יכולה להתבצע באמצעות העברתו לבעלות המדינה או השמתו בנאמנות, שבה בעלי הנכס ממשיכים להחזיק בבעלות עליו בעוד שגוף המורשת הרלוונטי מתחזק אותו ובדרך כלל פותח אותו לציבור.
פקחים בודקים את מצב המונומנטים על מנת לאתר נזקים שונים וכדומה.
במקרה שמדובר על אזורים נרחבים ניתן להגן עליהם באמצעות הכרזתם כאזורים בעלי חשיבות ארכאולוגית.
נכון לשנת 2004 רק חמישה מרכזי ערים, כולם באנגליה, זכו למעמד זה: קנטרברי, צ'סטר, אקסטר, הירפורד ויורק.
חלק זה בחוק מעולם לא יצא לפועל בסקוטלנד.
על מערכת המונומנטים הרשומים נמתחה בעבר ביקורת, בין השאר בגלל היעדר הגדרה קשיחה למהותו של מונומנט.
הרישום לא מיושם בדרך כלל לאתרים תת-מימיים, וקיימים רק שלושה אתרים ימיים המוכרזים כמונומנטים רשומים עתיקים.
באנגליה הועלו מספר הצעות לשינוי המערכת, בהן איחוד בין מעמד המונומנט הרשום למעמד הבניין הרשום.
מנזר ויימונדהאם בנורפוק נמצא באזור השימור ויימונדהאם, והוא גם בניין רשום מדרגה I.
האסם הגדול בכפר פסטון, גם כן בנורפוק, הוא מונומנט עתיק רשום ובניין רשום מדרגה II.
בגלל אוכלוסיית העטלפים הנדירה המצויה בו הוא מוכרז גם כאתר בעל עניין מדעי מיוחד ומועמד להכרה כאזור מיוחד לשימור מטעם האיחוד האירופי.
טירת קונווי - חלק מאתר המורשת העולמית "טירות וחומות המלך אדוארד בגוינד".
פן אי ברין - בית אחוזה מהתקופה האליזבתנית
אורוות המלך - אתר ארכאולוגי במחוז ארמה
לוכבריקלנג קראנוג - אי מלאכותי מתקופת הברונזה
מונולית פובוס הוא מונולית - סלע רחב ידיים הממוקם על פניו של פובוס, אחד משני ירחי המאדים.
ממדיו של המונולית 85 X 85 מטרים.
ככל הנראה המונולית הוא שריד של רסיס (אג'קטה) שנפלט בעת שפגע אסטרואיד בפני הירח ונוצר מכתש פגיעה.
המונולית התגלה על ידי אפריין פלרמו והגילוי אושר על ידי לאן פלמינג ממרכז החלל ג'ונסון.
מונולית מאדים הוא מונולית (דהיינו, סלע יחיד ורחב ידיים), שצורתו מלבנית והוא שונה מאוד מן המוכר על פני המאדים, שעליו הוא ממוקם.
המונולית בעל הצורה המלבנית, נראה כמצבה.
ככל הנראה תצורת הסלע היא רסיס סלע שנפל מראש מצוק סמוך אל העמק שמתחתיו.
מונומנטים היסטוריים של דנגפנג הם קבוצה של מבנים היסטוריים בנפה העירונית דנגפנג בנציבות העירונית ג'נגג'ואו במחוז חנאן שבמרכז סין, שהוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו בשנת 2010 כאתר מורשת עולמית בשם 'מונומנטים היסטוריים של דנגפנג ב"מרכז השמים והארץ"'.
אתר המורשת כולל שמונה אתרים השוכנים בבקעה שבין שתי הפסגות העיקריות של הר סונג: הר טָאיְשְׁה (太室) והר שָׁאושְׁה (少室).
האתרים משתרעים על שטח של 8.25 קמ"ר ומוקפים באזור חיץ ששטחו 35 קמ"ר, וכוללים: שערים, מקדשים, אקדמיה קונפוציאנית ומצפה כוכבים.
הר סונג, שלמרגלותיו הוקמו המבנים הכלולים באתר המורשת העולמית, נחשב הר קדוש בסין כבר בזמנים קדומים שבהם האמינו שמקור כוחו של השליט בשמים.
תקופת שושלת טאנג (618–907) הייתה תקופת שגשוג כלכלי, חברתי ודתי ונבנו בהר מבנים רבים.
הקיסרית וו דזה טיין (שלטה 690–705) הכריזה שהאל של הר סונג הוא "הקיסר של מרכז השמים", והקיסר שׂוֵאנְדְזונְג, הקיסר השביעי משושלת טאנג (שלט 712–756) הרחיב מאוד את מקדש ג'ונְגְיְוֵּ'ה.
במונומנטים ההיסטוריים הכלולים באתר המורשת העולמית יש שישה מבנים מתקופת שושלת טאנג.
בתקופת שושלות סונג (960–1279), וג'ין (1115–1234) עודדה התמיכה הקיסרית את התפתחות והרחבת מבני הדת בהר.
מנזר שאולין הורחב ובסמוך לו נבנה מקדש צ'וּדְזוּ גם מקדש ג'ונְגְיְוֵּ'ה הורחב ונוסף לו אולם ג'וּ'נְגִ'י.
כמו כן הוקמה בתקופה זו אקדמיית סונְגְיָאנְג ללימודים קלאסיים.
במונומנטים ההיסטוריים הכלולים באתר המורשת העולמית יש שלושה עשר מבנים מתקופת סונג וג'ין, כולם, למעט האולם המרכזי במקדש צ'וּדְזוּ, הם פגודות.
גם בתקופת שושלת יואן (1271–1368) המשיכה תנופת הבנייה באזור ההר ונבנו מצפה הכוכבים, האולם הראשי של מקדש חְווֵיְשָׁאן ומגדל הפעמון של מנזר שאולין ו-44 פגודות ביער הפגודות.
תקופת שושלת מינג (1368–1644) הייתה תקופת השיא בבניית מבני הדת בהר סונג.
מנזר שאולין שופץ והורחב, ונוספו 143 פגודות ליער הפגודות.
גם מקדש ג'ונְגְיְוֵּ'ה שופץ פעמים רבות בתקופה זו.
גם בתקופת שושלת צ'ינג (1644–1911), בייחוד בתחילתה נמשך תהליך השיפוץ של המקדשים והמנזרים השונים, כמו גם של אקדמיית סונְגְיָאנְג.
קבוצת המבנים מתקופה זו מכילה את המספר הגדול ביותר של מבנים מבין המונומנטים ההיסטוריים הכלולים באתר המורשת העולמית בהשוואה לכל תקופה אחרת: 14 פגודות, 34 בניינים שונים במקדשים, 30 מבנים שבה הועלו מנחות ו-26 מבני לימודים.
הבנייה פסקה בתקופת הרפובליקה הסינית ובתקופת הרפובליקה העממית של סין, אם כי מחקרים שהחלו בסוף המאה ה-20 שבו והציבו בתודעת הציבור בסין ומחוץ לה את ערכם ההיסטורי של המבנים למרגלות הר סונג.
בתוך שמונה האתרים הכלולים באתר המורשת העולמית יש 367 מבנים היסטוריים.
254 מתוכם עשויים אבן ו-113 בנויים מעץ.
חלוקת המבנים על פי תפקידם: 41 מבנים טקסיים, 291 דתיים, 26 מבנים המשמשים לחינוך ו-9 משמשים למדע וטכנולוגיה.
האתר משתרע על 3.72 קמ"ר ומוקף באזור חיץ של 5 קמ"ר.
שני שערי טָאיְשְׁה צ'וֵּה (太室阙, בפין-יין Taishi Que) () ממוקמים על הציר המוביל מדרום לצפון אל מקדש ג'ונְגְיְוֵּה, כ-600 מטרים מביתן טָאיְג'ונְג במקדש.
במקור היו אלו זוג מבנים שהובילו אל מקדש טאישה שקדם למקדש ג'ונְגְיְוֵּה.
השערים נבנו בשנת 118 בתקופת שלטון הקיסר אן (漢安帝; Hàn Ān Dì, שלט 106–125) משושלת האן.
השערים ניצבים במרחק 7 מטרים ביניהם, הם עשויים אבן אפורה וגובהם כ-4 מטרים, אורכם 2.13 מטרים ועוביים 70 סנטימטרים.
השערים מעוטרים מכל צדדיהם בכתובות שחלקן שרד.
שערים אלו הם מבנה העזר למקדשים העתיק ביותר ששרד בסין.
מקדש ג'ונְגְיְוֵּה (中岳庙, בפין-יין Zhongyue) () הטאואיסטי שוכן למרגלות הר טאישה מזרחית לעיר דנגפנג.
המקדש הוא מתחם מגודר של 39 מבנים הבנוי על הציר צפון דרום שאורכו 650, רוחבו 166 מטרים ושטחו 108 דונם.
המבנים בקצה הצפוני של המתחם הבנוי על מדרון גבוהים ב-37 מטרים מהמבנים בקצהו הדרומי.
המקדש נבנה בתקופת שושלת ג'ין במקום מקדש טאישה שנבנה בתקופת שושלת האן ושאליו הוליכו שערי טָאיְשְׁה צ'וֵּה.
המקדש נהרס ונבנה פעמים רבות והמבנים הקיימים בו כיום נבנו בתקופת שושלת צ'ינג, שושלת הקיסרים האחרונה של סין.
הסידור הפנימי של המקדש הוא בסגנון האדריכלי הסיני הקלאסי של חצרות פנימיות מסודרות לאורך ציר מרכזי, שלאורכו 11 שורות של מבנים.
המבנה הגדול ביותר במקדש, אולם ג'וּ'נְגִ'י (Junji) השוכן במרכז המתחם, הוא גם המבנה הדתי הגדול ביותר בכל חמשת ההרים הקדושים.
זהו האתר הראשי להעלאת מנחות לאל ג'ונְגְיְוֵּה.
גג המבנה בנוי משתי מזחילות ומחופה ברעפים צהובים מזוגגים.
שאר המבנים משמשים למגורי הנזירים או לביצוע טקסים דתיים.
מלבד המבנים פזורים בשטח המתחם 73 אסטלות ו-330 ברושים שניטעו בשטח המתחם מתקופת שושלת האן ועד תקופת שושלת צ'ינג.
האתר משתרע על 840 דונם ומוקף באזור חיץ של 2.2 קמ"ר.
שני שערי שָׁאושְׁה צ'וֵּה (少室阙, בפין-ייןShaoshi Que) () ממוקמים על הציר המוביל מדרום לצפון אל מקדש שָׁאושְׁה (המקדש נהרס ולא שופץ) למרגלות הר שאושה, כ-6 קילומטרים ממרכז העיר דנגפנג.
השערים נבנו בשנת 123 בתקופת שלטון הקיסר אן (漢安帝; Hàn Ān Dì, שלט 106–125) משושלת האן.
השערים ניצבים במרחק 7.6 מטרים ביניהם, הם עשויים אבן אפורה ודומים במבנה לשערי טָאיְשְׁה צ'וֵּה.
גובהו של השער המזרחי 3.37 מטרים ושל השער המערבי 3.75 מטרים, אורכם 2.12 מטרים ועוביים 70 סנטימטרים.
השערים מעוטרים מכל צדדיהם בציורים ובכתובות החקוקים בשער שרק חלקם שרד.
בין הציורים: מופע קרקס, ומשחק צוּג'וּ', צורה קדומה של משחק כדורגל.
האתר משתרע על 400 דונם ומוקף באזור חיץ של כקילומטר רבוע.
שני שערי צִ'ימוּ צ'וֵּה (启母阙, בפין-יין Qimu Que) () ממוקמים על הציר המוביל מדרום לצפון אל מקדש צִ'ימוּ (המקדש נהרס ולא שופץ) למרגלות פסגת וָאנְסְווֵי של הר סונג.
השערים ניצבים במרחק 6.8 מטרים ביניהם, הם עשויים אבן אפורה ודומים במבנה לשערי טָאיְשְׁה צ'וֵּה.
גובהו של השער המזרחי 3.17 מטרים ושל השער המערבי 3.18 מטרים, אורכם 2.13 מטרים ועוביים 70 סנטימטרים.
השערים מעוטרים מכל צדדיהם בציורים ובכתובות חקוקים בשער שרק שחלקם שרד.
בין הציורים ששרדו: סיפורם של הקיסר יו, הקיסר הראשון משושלת שיה שהפך לדב ואשתו שהפכה לאבן.
הכתובות על שערים אלו הן הכתובות ששרדו בצורה הטובה ביותר מבין השערים הכלולים באתר המורשת העולמית והן כוללות, בין השאר, שיר הלל להצלחות של הקיסר יו בעצירת שיטפון ולענוותנותו.
האתר משתרע על 344 דונם ומוקף באזור חיץ של 449 דונם.
הפגודה של מקדש סונְגְיְוֵּה (嵩岳寺塔, בפין-יין Songyue) () היא פגודה מלבנים השוכנת כ-5 קילומטרים צפונית למרכז העיר דנגפנג על מדרון המאפשר צפייה בה ממרחקים.
מקדש סונְגְיְוֵּה, שהפגודה, היא חלק ממנו, נבנה בין 508 ל-511 כארמון זמני עבור הקיסר שׂוֵ'אנְווּ (宣武, פין-יין Xuanwu) משושלת וי הצפונית (שלט 499–515), כאשר הפגודה נבנתה לכבוד הבודהה שקיאמוני (הבודהה גאוטמה ההיסטורי).
זו הפגודה הראשונה שנבנתה באזור הר סונג, הראשונה בסין שנבנתה מלבנים (קודם לכן נבנו הפגודות מעץ).
קירותיה החיצוניים של הפגודה הם מצולע בעל שנים עשר צלעות ומהם בולטים 15 מזחילות חופפות.
גובה הפגודה 36.78 מטרים והיא בנויה על בסיס שגובהו 85 סנטימטרים.
היא בנויה מלבנים אפורות וטיט צהוב ומטויחת מבחוץ בסיד לבן.
הפגודה הולכת ונעשית צרה כלפי מעלה ובמקביל המרחק בין המזחילות הולך ונעשה קצר יותר.
מבנים נוספים במקדש סונְגְיְוֵּ'ה הם היכל שקיאמוני, היכל סאמגהרמה והיכל לְיוֹדְזוּ.
כמו כן יש במקדש אסטלות ופסלים עתיקים.
האתר משתרע על 1.83 קמ"ר ומוקף באזור חיץ של 19.4 קמ"ר.
מנזר שאולין (בסינית: 少林寺, בפין-יין: Shàolín Sì) הוא מקדש צ'אן בודהיסטי שנוסד במאה החמישית לספירה, ונחשב כמקום הולדתו של הזן בודהיזם.
הוא ידוע ברחבי העולם בעיקר בשל אמנויות הלחימה הסיניות שפותחו בו במהלך ההיסטוריה, במיוחד אגרוף שאולין (少林拳 – שאולין צ'ואן), המוכר יותר כ"קונג פו שאולין", והוא, ככל הנראה, המנזר הבודהיסטי מזרם המהאיאנה המפורסם ביותר בעולם המערבי.
המכלול האדריכלי של מנזר שאולין () שוכן על המדרון הצפוני של הר שָׁאושְׁה (少室山), אחת משבע הפסגות של רכס הר סונג, כ-13 קילומטרים צפונית-מערבית לדנגפנג.
המבנים ההיסטוריים ששרדו עד ימינו כוללים את המתחם המרכזי, את מקדש צ'וּדְזוּ ואת יער הפגודות.
מקדש צ'ודזו נבנה לזכר מורה הדת בודהידהרמה ויער הפגודות הוא קבוצה של פגודות שהוצבו על קבריהם של נזירים בולטים.
מנזר שאולין נבנה על המדרון הצפוני של הר שָׁאושְׁה בשנת 477 בהוראת הקיסר שְׂיָאווֶן (孝文; שלט בשנים 471–499) משושלת וי הצפונית.
אב מנזר שאולין הראשון היה בָּטְווֹ (跋陀) או פֿוֹטְווֹ (佛陀) (מכונה גם "בודהאבהדרה"), נזיר בודהיסטי בכיר שהגיע לסין מהודו ב-464 על מנת להפיץ את תורת הבודהיזם.
בתמיכת הקיסר ון, מייסד שושלת סווי (שלט 581–604) שגשג המנזר ורבים המירו את דתם לבודהיזם.
המנזר נבזז, נחרב ונבנה מחדש במרוצת קיומו כמה פעמים.
הפעם הראשונה הייתה בשלהי שלטונו של הקיסר גונג משושלת סווי (שלט 617–618), כאשר צבא איכרים מורדים כבש בסערה את המנזר והעלה אותו באש.
על פי האגדה לימד הנזיר ההודי בודהידהרמה, מייסד הזן בודהיזם (צ'אן) שהגיע למנזר שאולין בשנת 527 את הרעיונות הבסיסיים של אמנות הלחימה של שאולין, שפותחו אחר-כך והועברו בירושה מדור לדור.
המנזר קצר את פירות לימוד אומנויות המלחמה במאה השביעית.
בשנת 620 תקפו כוחותיו של לִי שְׁמִין, לעתיד הקיסר טאידזונג (唐太宗; שלט 626–649), הקיסר השני משושלת טאנג, את צבאו של המצביא וָאנְג שְׁצ'ונְג (王世充 נרצח ב-621), לעזרתו של לִי שְׁמִין באו 13 נזירים לוחמים ממנזר שאולין וסייעו לו להביס את וָאנְג.
הודות לחסות הקיסרית יצא שמעו של מנזר שאולין, כמרכז ללימוד אמנויות לחימה, למרחקים.
בשנת 728 הוצבה במנזר אסטלת טאנג הגדולה במקדש סונְגְיְוֵּ'ה במנזר שאולין.
האסטלה נשלחה בפקודת הקיסר שׂוֵאנְדְזונְג, הקיסר השביעי משושלת טאנג (שלט 712–756), ובו תוארה העזרה שהגיש המנזר ללי שימין.
בתקופת שושלת סונג (בין המאה העשירית למאה ה-13) התפרסם המנזר כשסיפורו של בודהידהרמה, מייסד הזן בודהיזם שפעל במנזר שאולין במאה השישית, התפשט בין חסידי הבודהיזם.
על מנת להנציח את בודהידהרמה הקימו הנזירים את מקדש צ'וּדְזוּ (初祖) במקום בו האמינו כי ביצע מדיטציה.
שושלת יואן המונגולית (1272–1368) תמכה גם היא בבודהיזם, וב-1245 מונה פֿוּיוּ, מנהיג הזן בודהיזם בצפון סין לאב מנזר שאולין והועמד בראש ההיררכיה של הבודהיזם בסין.
תחתיו בוצעו שיפוצים נרחבים במנזר שאולין, כל המקדשים בהר סונג סופחו למקדש שאולין, ו-22 מקדשים ברחבי סין הועמדו תחת ניהול מנזר שאולין.
מגדל התוף, מגדל הפעמון והיכל דהרמה הוקמו בתקופה זו.
במהלך מרד הטורבן האדום (בין 1351 ל-1368) בזזו שודדים את המנזר בחיפוש אחר חפצי ערך קיימים או משוערים.
הם הרסו את רוב מבני המנזר ונזיריו נמלטו.
קרוב לוודאי שהמנזר ננטש בין 1351 ל-1356 (התאריכים הסבירים ביותר להתקפה) ועד לפחות 1359, כאשר כוחות הממשלה השתלטו מחדש על חנאן.
מנזר שאולין ואמנויות הלחימה שנלמדו בו שגשגו בתקופת שושלת מינג (בין 1368 ל-1644).
כבר בתקופת חונְגְווּ הקיסר הראשון בוצעו שיפוצים במבנים שנפגעו או שמבנים שנהרסו לגמרי נבנו מחדש.
היה זה תור הזהב של אמנויות הלחימה בשאולין שהתפתחו למערכת שלמה.
בתקופת הקיסר גְ'יָאגִ'ינְג, הקיסר ה-11 בשושלת מינג (שלט 1521–1567) הצטרפו לוחמים מהמנזר לצבא סין בפעילות נגד הפיראטים היפנים.
מבנים רבים נבנו ושופצו בתקופה זו.
יותר ממחצית ההקדשות החקוקות על אסטלות במנזר הם מתקופת שושלת מינג.
מתוך 228 הפגודות ב"יער הפגודות", 143 הם מתקופה זו.
ב-1641 בזזו כוחות המורדים בקיסר שושלת מינג האחרון בפיקודו של לִי דְזְה-צֶ'נְג את המנזר.
פעולה זו חיסלה את כוח הלוחמים של המנזר.
המקדש נשאר חרב ושימש ביתם של נזירים מועטים עד תחילת המאה ה-18, כאשר ממשל שושלת צ'ינג קיבל החלטה להיות פטרון של המנזר ושיקם את המקדש.
שיפוצים בוצעו בשנת 1735 בתקופת הקיסר יוּנְגְגֶ'נְג, הקיסר החמישי בשושלת צ'ינג (שלט 1722–1735), ושיפוצים נרחבים בוצעו בתקופת הקיסר צ'יינלונג, הקיסר השישי (שלט 1735–1796).
מאז ועד סוף המאה ה-20 לא בוצעו שיפוצים במנזר ומבניו הוזנחו.
ב-1928 העלה המצביא שְׁה יוּאוּסָאן (石友三 1891–1940) את המנזר באש, והוא נשרף במשך 40 יום, מרבית המנזר ורוב כתבי היד בספריית המנזר עלו באש.
מהפכת התרבות בסין שהחלה ב-1966 כללה בין מטרותיה חיסול המסדרים הדתיים, כולל מנזר שאולין.
בזמן שהמשמרות האדומים תקפו את המנזר נותרו בו רק חמישה נזירים מתוך חמישים הנזירים ששהו עד אז במנזר.
הם נאסרו, ידיהם הושמו באזיקים, והם אולצו לשאת שלטים שהכריזו על הפשעים שבהם הם נאשמים.
הצליפו בהם בפומבי והם הוצעדו ברחובות כשהמון משליך עליהם אשפה.
על מנת לשרוד הם קיבצו נדבות ועסקו בסתר בתיקון הנזקים למנזר.
הממשל טיהר את המנזר מכל הסממנים הבודהיסטים והותיר אותו שומם במשך שנים.
מ-1974 התבצעו במנזר עבודות שיפוצים נרחבות במשך כעשר שנים שכללו טיפול בשער הכניסה בגגות המקדשים, בהמשך נבנו מחדש מבנים שנשרפו ב-1928 על בסיס צילומים משנת 1922.
מקדש שאולין, מקדש צ'ודזו ויער הפגודות צוינו כבר ב-1963 על ידי ממשל מחוז חנאן כחלק מהקבוצה הראשונה של אתרים היסטוריים מוגנים.
ב-1996 צורפו מקדש צ'ודזו ויער הפגודות לקבוצה הרביעית של אתרים היסטוריים שהמדינה מחויבת להגן עליהם.
וב-2010 הוכרזו מנזר שאולין ו"יער הפגודות" השייך לו אתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
המתחם המרכזי משתרע על שטח של 36 דונם על מדרון מתון כשהוא פונה כלפי הר שָׁאושְׁה שמדרום לו, מאחוריו הר ווּז'וּ (Wuru) ולפניו הנהר שָׁאושִׂי (Shaoxi), כששער הכניסה שוכן 65 מטרים מהנהר.
אורכו (מצפון לדרום) מעל ל-300 מטרים ורוחבו (ממזרח למערב) 120 מטרים.
בשל המדרון עליו בנוי המנזר יש הפרש גובה של 23 מטרים בין השער לחומה בחלקו האחורי של המנזר.
לאורך הציר המרכזי של המנזר יש שבעה מבנים: השער, היכל המלך השמימי, היכל שקיאמוני, מגדל הכתבים הבודהיסטים, חדר אב המנזר, היכל לִישׂוֵּ'ה והיכל אלף הבודהות.
מרבית המבנים מתקופות שושלת צ'ינג ומינג הם בני קומה אחת כשגגותיהם בנויים בסגנונות שונים, אבל כולם בנויים ממזחילה אחת ומחופים ברעפים מזוגגים.
כל המבנים, למעט היכל אלף הבודהות הם צנועים יחסית במידותיהם.
היכל אלף הבודהות הוא ברוחב של שבעה פתחים, ובו כ-300 ציורי קיר.
משני צדי הציר המרכזי יש מבני עזר הכוללים את מגדל התוף ומגדל הפעמון, היכל לְיוֹדְזוּ, היכל גִ'ינָּאלְווֹ, היכל מנג'וסרי, היכל סמנטבהדרה, היכל בָּאיְיִי והיכל קסיטיגרבהה.
בהיכל בָּאיְיִי יש ציורי קיר מההיסטוריה של המנזר, ומההיסטוריה של פיתוח אמנויות הלחימה במנזר.
בנוסף, יש ממערב לציר המרכזי חצר פגודות, וממזרח לו אולם מדיטציה ומגורים לנזירים.
בחצר הפגודות שרדו פגודת שקיאמוני, ופגודת מאיטריה מתקופת שושלת סונג, וכן 174 אסטלות ועצים עתיקים (כולל גינקגו דו-אונתי שגילו מוערך ב-1,500 שנים).
לאסטלות יש חשיבות מיוחדת בכך שהן תורמות למחקר ההיסטוריה, התרבות ואומנויות המלחמה של סין בתקופות השונות.
מקדש צ'ודזו (初祖庵) שוכן על גבעה כשני קילומטרים מצפון-מערב למתחם העיקרי, כשפסגת ווּז'וּ מאחוריו.
המקדש שוכן 1,800 מטרים ממערת בודהידהרמה בפסגת ווּז'וּ שמצפון לו, ונבנה לזכר בודהידהרמה.
אורכה של החצר מצפון לדרום כ-88 מטרים ורוחבה ממזרח למערב כ-39 מטרים ושטחה 3.4 דונם.
לאורך הציר המרכזי יש שלושה מבנים: השער, ההיכל הראשי, וביתן אלף הבודהות.
משני צדי הציר המרכזי שוכנים ביתן מְייֵנְבִּי וביתן ההורים הקדושים.
ההיכל הראשי, נבנה בתקופת שושלת סונג, על פי כללים שפורטו ביִינְגְדְזָאו פָאשְׁה, ספר נודע ללימוד ארכיטקטורה.
בולטים במבנה הקישוטים המגולפים בעץ ובאבן.
בנוסף יש חמישה מבנים היסטוריים ובחצר יש מעל ל-50 אסטלות מהתקופה שאחרי שושלת סונג, ועץ ברוש מפורסם המתוארך לתקופת שושלת טאנג.
על שטח של כ-20 דונם השוכן על המדרון כ-280 מטרים מערבית למתחם הראשי של המנזר בנויות בצפיפות 241 פגודות עתיקות שקיבלו את השם יער הפגודות (塔林).
הפגודות נבנו על קבריהם של נזירים בולטים והן מתוארכות לשנים בין 689 ל-1803, תקופה המשתרעת על שבע שושלות ששלטו בסין: טאנג (שש פגודות), חמש השושלות (פגודה אחת), סונג (שתי פגודות), ג'ין (שמונה פגודות), יואן (44 פגודות), מינג (143 פגודות) וצ'ינג (14 פגודות).
תאריך ההקמה של 23 פגודות נוספות אינו ידוע.
מרבית הפגודות הן מבני אבן ולבנים הבנויים בין קומה אחת לשבע קומות, וגובהם פחות מ-15 מטרים.
על מרביתן חקוקים שנת בנייתן וכתובות והקדשות נוספות, ובנוסף יש כתובות נוספות על 14 אסטלות.
לפגודות סגנונות רבים, אבל הן בעיקר מרובות מזחילות ובצורת היכל סיני.
צורתן מגוונת, כולל מרובי צלעות, גליליים, בצורת אגרטל, חרוטיים או בנויים כגוש מונוליתי.
מספר השלבים או הקומות בפגודות חייב להיות אי-זוגי (מאחד עד שבעה) ומייצג את הישגיו של המורה הבודהיסטי שהפגודה נבנתה לכבודו.
התקופה שבה נבנתה הפגודה משפיעה על צורתה (עגולה או ריבועית) ועל מספר צלעותיה (ארבע או שש).
לפגודות יש תרומה חשובה למחקר ההיסטוריה והתרבות של סין משום שהן משקפות את השינויים שחלו בצורה ובסגנון האמנותי של מצבות הקבורה בצורת הפגודות מתקופת טאנג ואילך.
באופיין המשתנה הן משקפות את פעולות הגומלין שבין תרבות הזן בודהיזם לתרבויות אחרות.
אין אף מקום אחר בסין שבו יש שפע כזה של פגודות, מה שמצדיק את כינויו של יער הפגודות - "מוזיאון של אומנות הפגודות העתיקות".
האתר משתרע על 680 דונם ומוקף באזור חיץ של 3.73 קמ"ר.
מקדש חְווֵיְשָׁאן (會善寺, בפין-יין Huishan) () שוכן מתחת לפסגת גִ'יצְווֵי (积翠) של הר טאישה כ-6 קילומטרים צפונית-מערבית למרכז העיר דנגפנג.
בתקופת שלטונו של הקיסר שְׂיָאווֶן (孝文; שלט בשנים 471–499) משושלת וי הצפונית נבנה במקום זה ארמון זמני שהפך למקדש בודהיסטי לאחר ששושלת וי הצפונית התמוטטה.
את השם מקדש חווישאן הוא קיבל בתקופת שושלת סווי.
שיא פריחתו היה בתקופת שושלת טאנג, והקיסרית וו דזה טיין (שלטה 690–705) ביקרה בו ונפגשה עם דָאואָן, מלומד בודהיסטי נודע.
המקדש חרב חלקית בתקופת שושלת ליאנג ונבנה מחדש בשנת 972, בתקופת שושלת סונג.
שיפוצים נוספים בוצעו בתקופת שושלת ג'ין, והאולם הראשי נבנה בתקופת שושלת יואן, אבל המקדש איבד מחשיבותו בשלהי תקופת שושלת מינג והלך והדרדר, ורק בשלהי שושלת צ'ינג נבנה השער הראשי והאולמות הצדדים.
בין השנים 2003 ל-2005 עבר המקדש שיפוץ יסודי.
חזית המקדש פונה דרומה, ואורך מתחם המקדש 65 מטרים מצפון לדרום ורוחבו 57.5 מטרים ממזרח למערב, סה"כ שטח של 3,743 מ"ר.
לאורך הציר המרכזי שרדו שמונה מבנים היסטוריים, בהם השער הראשי, והאולמות הצדדיים (המערבי והמזרחי) של האולם המרכזי.
האולם המרכזי בנוי על בימה גדולה ובוניו השתדלו לצמצם את כמות העמודים הפנימיים על מנת לאפשר מרווח פנים נרחב.
זהו מבנה העץ היחיד מתקופת שושלת יואן באזור הר סונג.
בנוסף יש בשטח המתחם 23 אסטלות ו-82 עצים עתיקים.
מקדש חְווֵיְשָׁאן, מקדש סונְגְיְוֵּה, מקדש פָאוָאנְג ומנזר שאולין הם ארבעת המקדשים החשובים של הר סונג.
האתר משתרע על 278 דונם ומוקף באזור חיץ של 1.15 קמ"ר.
אקדמיית סונְגְיָאנְג ללימודים קלאסיים (嵩陽書院, בפין-יין Songyang) () שוכנת למרגלות פסגת ג'וּ'נְגִ'י (峻极) של הר טאישה, כשהיא מוקפת בהרים משלושה צדדים ופונה לדרום.
האקדמיה החלה את דרכה כמקדש סונְגְיָאנְג הטאואיסטי.
מקור שם המקדש בהיותו בצד הדרומי שטוף השמש (יָאנְג) של הר סונג.
המקדש נבנה בשנת 484 בתקופת שלטונו של הקיסר שְׂיָאווֶן (שלט בשנים 471–499) משושלת וי הצפונית.
הקיסר גָאודְזונְג (שלט 643–689) והקיסרית וו דזה טיין (שלטה 690–705) משושלת טאנג לנו במקום והפכו אותו לארמון זמני.
המקום הפך לשׁוּיְוֵּ'אן (אקדמיה ללימודים קלאסיים) בשנת 718 בתקופת שלטונו של הקיסר שׂוֵאנְדְזונְג, הקיסר השביעי משושלת טאנג (שלט 712–756).
בתקופה זו היה זה מקום שבו נאספו ספרים, נבדקו ונחקרו.
האקדמיה התרחבה בתקופת יורשיו ושמה שונה כמה פעמים עד שב-1035 היא נבנתה מחדש בשם אקדמיית סונְגְיָאנְג ללימודים קלאסיים.
בספרו יוּ הָאי שיצא לאור ב-1267 מנה המלומד וָאנְג יִינְגְלִין מתקופת שושלת סונג הדרומי את האקדמיה בין ארבע האקדמיות הטובות ביותר (שלוש האחרות שכנו בג'יאנגשי, בחונאן ובחנאן).
האקדמיה נסגרה בתקופת שושלת ג'ין וחזרה להיות מקדש טאואיסטי.
מוסדות לימודים פרטיים נאסרו בתקופת שושלת יואן והמקום היה מכונה מקדש סונגיאנג.
בשנת 1528, בתקופת שושלת מינג שיפץ חוֹאוּ טָאי, המושל המקומי את המקום והחזיר את שמו לאקדמיית סונְגְיָאנְג ללימודים קלאסיים.
האקדמיה נהרסה בשלהי תקופת שושלת מינג, ונבנתה מחדש ב-1674 בתקופת שלטונו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג.
החל משנת 1677 בוצעו במקום עבודות שיפוץ ובנייה נרחבות, והמבנים של האקדמיה כיום הם מתקופה זו.
כמו אתרים אחרים עברו המבנים שיפוץ בידי הממשל המקומי בסוף המאה ה-20.
מתחם האקדמיה משתרע על שטח של 9,984 מ"ר.
אורכו 128 מטרים מצפון לדרום ו-78 מטרים ממזרח למערב.
במתחם כלולים 28 מבנים מתקופת שושלת צ'ינג.
לאורך הציר המרכזי יש חמש שורות של חצרות.
בין המבנים הבולטים, השער, היכל הקדושים, היכל ההרצאות, מקדש דָאוטונְג וספריית הכתבים הבודהיסטיים.
מרבית המבנים בנויים בסגנון מקומי מלבנים אפורות ורעפים.
בנוסף יש 15 אסטלות ו-14 עצים עתיקים.
האקדמיה היא העתיקה מסוגה בסין ושימשה ללמוד וחקר הקונפוציוניזם, להעלאת מנחות לקדושים קונפוציאניים ולעריכת בחינות קיסריות.
לאקדמיה היה תפקיד חשוב בהפצת הקונפוציוניזם, והיא מקור חשוב לחקר האדריכלות של אקדמיות עתיקות ולמחקר על החינוך בסין הקדומה.
האתר משתרע על 163 דונם ומוקף באזור חיץ של 1.34 קמ"ר.
מצפה הכוכבים של דנגפנג (登封观星台) () שוכן בכפר גָאוצֶ'נְג (Gaocheng), בבקעה מתחת למרגלות פסגת גָאוצֶ'נְג, כ-15 קילומטרים דרומית מזרחית לדנגפנג.
מצפה הכוכבים נבנה בין השנים 1276 ל-1279 בתקופת שלטונו של קובלאי חאן (שלט 1260–1294), מייסד שושלת יואן, בסמוך לשעון השמש ג'וֹאוּגונְג מתקופת שושלת טאנג.
היפנים הפגיזו את האתר ב-1944, וחלקים בו נפגעו עקב כך.
מתחם מצפה הכוכבים משתרע על שטח כ-6 דונם, אורכו 160 מטרים מצפון לדרום ו-37 מטרים ממזרח למערב וכולל שטח בנוי של כ-660 מ"ר.
המבנה המרכזי הוא מצפה הכוכבים שנבנה במקור בין השנים 1276 ל-1279 מלבנים אפורות והוא בעצם סוג משוכלל של שעון שמש.
מבנים נוספים בשטח המתחם כוללים את השער, את בימת שעון השמש מתקופת שושלת טאנג בגובה כ-4 מטרים, את מקדש ג'וֹאוּגונְג (נבנה 1501) המכיל את פסל ג'וֹאוּגונְג, אל החלומות, ואת היכל הקיסר יאו (נבנה בתקופת שושלת צ'ינג), וכן 12 אסטלות.
מצפה הכוכבים בדנגפנג הוא המצפה האסטרונומי המרכזי מבין 27 שנבנו בהוראת המלומדים גְווֹ שׁוֹאוּגִ'ינְג (郭守敬, בפין-יין: Guō Shǒujìng) ווָאנְג שׂוּן.
על סמך מדידות חוזרות ונשנות שבוצעו במצפים אלו הוכן לוח השנה הקרוי "שׁוֹאוּ שְׁה לִי" (יצא לאור ב-1281), שהיה לוח השנה המתקדם ביותר בזמנו בעולם, והיה מדויק כמעט כמו הלוח הגרגוריאני שהונהג באירופה שלוש מאות שנים אחר-כך.
המצפה הוא מצפה הכוכבים העתיק ביותר ששרד בסין, ואחד המבנים האסטרונומיים העתיקים ביותר בעולם.
מונוסקסואליות היא נטייה מינית המאופיינת על ידי משיכה למגדר אחד בלבד.
אדם מונוסקסואל יכול להזדהות כהטרוסקסואל או כהומוסקסואל.
המונח משמש לבידול בין זהות מינית מונוסקסואלית לזהות שאינה "מונו" - בין אם אלה זהויות עם ריבוי סוגי המשיכות, כגון ביסקסואליות ופאנסקסואליות, או חוסר משיכה מינית כמו בא-מיניות.
המונח בא לענות על הנחה מובלעת בחברה כי כולם מונוסקסואלים, ונופלים לתוך חלוקה בינארית לפיה יש רק שתי קטגוריות של משיכה מינית - למין השני או לאותו המין.
הנחות אלה עשויות להוביל ליחס שלילי כלפי בעלי זהויות מיניות שאינן בינאריות (ביפוביה, העלמה ביסקסואלית), הכולל טענות כי ביסקסואלים אינם החלטיים, שביסקסואליות היא אבן דרך במסלול להומוסקסואליות, או שא-מיניים פשוט "עוד לא גילו את עצמם", או שיש להם בעיה פסיכולוגית או רפואית שעליהם לפתור.
גישות אלו ודומות להן נקראות "מונוסקסיזם".
גישת הבינאריה המגדרית, המחלקת מין, מגדר ומשיכה לשניים - זכר/נקבה, גבר/אישה, הטרוסקסואל/הומוסקסואל - מאומצת לעיתים קרובות אף באופן רשמי, והיא שעומדת בבסיס של מוסדות וערכים חברתיים.
ואולם הרעיון שהמשיכה המינית האנושית מחולקת על פני ספקטרום אינה חדשה - על פי דוח קינסי, רק אחוז קטן מהאוכלוסייה נופל בקצוות סולם קינסי, שבו מספר 1 הוא הטרוסקסואל מוחלט, ומספר 6 הוא הומוסקסואל מוחלט.
הסבר להתנגדות לראיית משיכה מינית כספקטרום היא שכל חריגה מבינאריות מערערת על סדר קיים בו כל אדם יודע את מקומו היחסי בחברה, על חובותיו וזכויותיו הנובעים מכך.
במתמטיקה, מונום (בעברית: חד־איבר) הוא ביטוי מהצורה , כאשר משתנה, המקדם שלו ו־ מספר טבעי שנקרא המעלה או הדרגה של המונום.
מונומים הם אבני הבניין המרכיבים פולינומים.
כל פולינום הוא סכום של מונומים ממעלות שונות.
ו־ הם דוגמאות למונומים (לשני יש מקדם השווה ל־).
גם המספר הוא דוגמה למונום כי .
הערה: לעיתים נוח להגדיר מונומים כביטויים מהצורה בלבד (כלומר דורשים ).
במקרה זה נקרא למונום כזה מונום מתוקן.
המונומים המתוקנים מהווים בסיס למרחב הפולינומים ממעלה ומטה, כמרחב וקטורי מעל שדה המקדמים.
הקבוצה האינסופית היא בסיס למרחב הפולינומים כולו מעל השדה.
אם מתירים גם צירופים ליניאריים אינסופיים המונומים המתוקנים מהווים בסיס למרחב טורי החזקות הפורמליים מעל השדה.
מונום בכמה משתנים הוא ביטוי מהצורה כאשר משתנים.
המעלה של מונום בכמה משתנים מוגדרת כסכום המעריכים בביטוי.
למשל מעלות הדוגמאות שנתנו הן ו־ בהתאמה.
מונומנט הרפובליקה (בטורקית: Taksim Cumhuriyet Anıtı) הוא אנדרטה לאומית, הניצבת בליבה של כיכר טקסים בעיר איסטנבול שבטורקיה.
האנדרטה מנציחה את הקמת הרפובליקה הטורקית בשנת 1923.
האנדרטה, בגובה של 11 מטרים, היא מבנה מלבני מצופה שיש, הניצב על גבי בסיס מעוגל בחלקו.
בארבע פאות המבנה מצויות גומחות המחוברות זו לזו, ובהן מוצגות דמויות אדם יצוקות מארד של מוסטפא כמאל אטאטורק, עוזרו איסמט אינני ואישים נוספים ממייסדי הרפובליקה.
אתאטורק מוצג באנדרטה הן כאיש צבא והן כמדינאי: בפאת האנדרטה הרחבה הפונה צפונה נראה אתאטורק לבוש במדי הצבא שלו; בפאה הנגדית, הפונה אל שדרות איסתיקלאל, נראים הוא וחבריו לבושים בבגדים אירופיים מודרניים.
בין הדמויות שלצד אתאטורק נראים מיכאיל פרונזה וקלימנט וורושילוב.
נוכחותם שם היא אזכור לסיוע הצבאי שהעניקה ברית המועצות בראשות ולדימיר לנין לטורקים במהלך מלחמת העצמאות שלהם.
מבנה האנדרטה ניצב בחלקה הדרומי של הכיכר.
הוא מוקף מתחם עגול מרוצף שערוגות דשא נשתלו בהיקפו.
הקמת האנדרטה נעשתה ביוזמת אתאטורק עצמו.
היא עוצבה על ידי הפסל האיטלקי פייטרו קנוניקה.
האנדרטה נבנתה בתוך שנתיים וחצי בכספים שנאספו מן הציבור ונחנכה ב-8 באוגוסט 1928 עם נגינת ההמנון הלאומי בליווי שלושים אלף.
מתחם האנדרטה הוא אתר לאומי חשוב, שבו נערכים טקסים ממלכתיים.
מונומנט החופש (קוריאנית: 해방탑, 解放塔) היא אנדרטת זיכרון המוקדשת לחיילי הצבא האדום אשר שחררו את קוריאה בזמן מלחמת העולם השנייה.
האנדרטה ממוקמת בבירת קוריאה הצפונית, פיונגיאנג.
גובהו של המונומנט הוא 30 מטר, ושטחו הוא 128,000 מטר רבוע.
האנדרטה הוקמה ב-15 באוגוסט 1946 לזכרם של החללים הסובייטים אשר השתתפו בשחרור קוריאה מהכיבוש היפני.
האנדרטה כללה לוח זיכרון אשר הזכיר את סטלין, כמו כן על אחד מצדיה של האנדרטה הייתה תמונה של עיטור הניצחון על יפן.
בשנות הששים החלו לשנות בצפון קוריאה את שמותיהם של המתקנים אשר כללו בשמותיהם את שמו של סטלין, אז לוח הזיכרון שונה ושמו של סטלין הוסר, גם הוסר העיטור והוחלף בכוכב האדום.
על גבי האנדרטה הקדשות ברוסית ובקוריאנית.
העם הסובייטי הדגול ריסק את האימפריאליסטים היפנים ושחרר את העם הקוריאני.
על ידי הדם של הלוחמים הסובייטים אשר נשפך בשחרורם את קוריאה נהדקו קשרי הידידות בין העמים הקוריאני והסובייטי.
כאות הוקרה כלל-לאומית הוקמה אנדרטה זו.
שתהולל לנצח הצבא הסובייטי הדגול, אשר שחררה את העם הקוריאני מעול האימפריאליסטים היפנים ושר פתחה בפניו את הדרך אל החירות והעצמאות!
מונוכרומטור הוא מכשיר אופטי המעביר רצועה צרה של אורכי גל של אור שנבחרה מתוך טווח רחב יותר של אורכי גל הזמינים בקלט.
השם הוא מן המילים ביוונית מונו, "יחיד", chroma, "צבע", והסיומת הלטינית ator.
אם נותנים ליותר מאורך גל אחד לצאת ביציאה, כך שהמכשיר יכול לזהות ספקטרום של אורכי גל בבת אחת ולא רק אחד, המכשיר מכונה ספקטרומטר.
ניתן לבנות ספקטרומטר למשל על ידי החלפת חריר היציאה של המונוכמטור (בתמונה) במצלמה שבודקת היכן פגעו הקרניים, וכך להפריד בין אורכי הגל השונים.
מנסרה משמשת לשבירת אור מולטיכרומטי לאורכי גל נפרדים.
בעזרת הצבת עדשה מרכזת אחרי הפריזמה ניתן לרכז את אורכי הגל השונים ולברור אותם בעזרת לוח אטום עם חריר יציאה קטן.
סריג עקיפה הוא משטח משונן בו אור מולטיכרומטי (רב-צבעי) פוגע, ובעת החזרתו הוא מפוזר בזוויות שונות לפי אורך הגל.
את אורך הגל הרצוי מקבלים לפי הזווית בה הוחזר האור והמרחק שהוא עבר.
דוגמה למונוכרמטור מהסוג הזה הוא מונוכמטור מסוג Czerny–Turner, המוצג בתמונה.
סנן בליעה הוא חומר מוצק אשר מעביר דרכו רק אורכי גל בתחום מסוים.
לרוב זוהי פיסת זכוכית או פלסטיק צבועה עם חומר כלשהו אשר מאפשר מעבר של אורכי גל מצומצמים.
סנן אינטרפרנציה הוא פילטר אשר מורכב משתי שכבות של זכוכית וביניהן חלל ריק.
כאשר אור מוקרן בזווית לתוך הזכוכית הוא נשבר ביציאה אל החלל הריק לפי חוק סנל ומתקדם בטווח עד הגעתו לרכיב הזכוכית השני.
חלק מהאור עובר דרך הזכוכית וחלקו מוחזר אל פלטת הזכוכית הקודמת עליה שוב יבצע החזרה ויעבור דרך הזכוכית בפעם השנייה.
המרחק בין שתי שכבות הזכוכית שווה כפולה שלמה של אורך הגל הרצוי, באופן זה תהיה התאבכות בונה בין שני הגלים.
השימוש במונוכרומטור הוא כדי לבודד אורך גל מסוים.
שימוש ניכר נעשה במונוכורמטורים בספקטרופוטומטריה בה מתבססים על חוק בר-למברט.
אחת הדרישות של חוק בר הוא שימוש באור מונוכרומטי כיוון ותכונת הבליעה המולרית של חומר היא פונקציה של אורך הגל ושימוש בכמה אורכי גל ייפגע במהימנות המדידה.
מונוניכוס (שם מדעי: Mononykus; פירושו "טופר אחד") הוא סוג דינוזאור בעל אגן דמוי לטאה שחי בקרטיקון לפני 70 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו במונגוליה ב-1993 ותוארו על ידי החוקר אלטנרגל פירל.
דינוזאור זה היה הולך על שתיים באורך 1 מטר והיה בעל טופר יחיד ברגליו הקדמיות ומכאן שמו.
היה לו מקור ארוך ודק ובו שיניים קטנות דמויות מחטים שאיתם הוא צד חרקים, לטאות ויונקים קטנים.
הוא נע במהירות עם רגליו שדמו לרגלי יען וייתכן שגופו כוסה בנוצות.
עיניו הגדולות עזרו לו לראות בחושך.
היה לו זנב קצר, וייתכן שעטור נוצות.
מבנה זרועותיו היו קצרות ובעלות טופר יחיד וייתכן שכך הוא הצליח לשבור קני טרמיטים.
על פי הסבר זה הוא ניזון בעיקר מחרקים.
המונוניכוס הופיע בסדרה "נרדף בידי דינוזאורים" של נייג'ל מארוון, בה כמה פרטים מתקרבים לאוהלו של נייג'ל ומעירים אותו וכן טורפים את העקרב שהוא שמר.
הוא נראה גם ב"כוכב פרהיסטורי" בפרק על המדבריות בהם נראה פרט מנוצה בדומה לתנשמת הצד טרמיטים ובעת פריחה גם חרקים אחרים ובהמשך נע בקבוצות לבור מים.
בסרט "עולם היורה: נפילת הממלכה" מוצגים מונוניכוסים בדיורמות אך לא נראו פרטים חיים בסרטים.
בנוסף הוא מופיע במשחק "פארק היורה 3: בניית פארק".
מונומנט לאומי של ארצות הברית הוא אזור מוגן בדומה לפארק לאומי של ארצות הברית, אך יכול להיווצר בכל שטח השייך לממשל הפדרלי של ארצות הברית, או הנשלט על ידיו, באמצעות צו נשיאותי.
רמת ההגנה הניתנת לאזורים המוכרזים כמונומנט לאומי דומה לרמת ההגנה הניתנת לפארק לאומי, אם כי יש שוני בין הסוכנויות.
לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית מתירה ציד בשטחי המונומנטים הלאומיים בפיקוחה, בעוד ששירות הפארקים הלאומיים אוסר על ציד בשטחי המונומנטים הלאומיים בפיקוחו.
הסמכות להכריז על מונומנט לאומי הוענקה לנשיא באמצעות חוק העתיקות מ-1906. הנשיא תאודור רוזוולט השתמש בסמכות זו על מנת להכריז על מגדל השטן כמונומנט הלאומי הראשון של ארצות הברית.
מונומנט לאומי יכול להיות מנוהל בידי אחת מכמה סוכנויות פדרליות: שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, שירות היערות של ארצות הברית, שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית או מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי.
בעבר נוהלו כמה מונומנטים לאומיים על ידי מחלקת המלחמה של ארצות הברית.
חוק העתיקות מ-8 ביוני 1906 היה תוצאה של חששות ממידת ההגנה על חורבות ואובייקטים פרהיסטוריים של הילידים (המכונים יחד "עתיקות") באדמות פדרליות במערב ארצות הברית.
החוק אישר היתרים למחקרים ארכאולוגיים לגיטימיים ועונשים למי שלוקח או הורס עתיקות בלא אישור.
בנוסף, החוק אישר לנשיא להכריז על "ציוני דרך היסטוריים, מבנים היסטוריים ופרהיסטוריים, ואובייקטים אחרים בעלי ערך היסטורי או מדעי" על אדמות פדרליות כמונומנטים לאומיים, "שגבולותיהם בכל המקרים יוגבלו לשטח הקטן ביותר המותאם להשגחה והניהול הנכונים של האובייקטים העתידים להיות מוגנים".
ההתייחסות בחוק ל"אובייקטים בעלי...ערך מדעי" אפשרה לנשיא תאודור רוזוולט להכריז על תופעה גאולוגית טבעית, מגדל השטן בוויומינג, כמונומנט הלאומי הראשון שלושה חודשים אחר-כך.
בין שלושת המונומנטים הבאים עליהם הכריז רוזוולט ב-1906 היה היער המאובן באריזונה, אתר טבע.
ב-1908 השתמש רוזוולט בחוק על מנת להכריז על יותר מ-3,200 קילומטרים רבועים של הגרנד קניון כמונומנט לאומי.
ב-1918 הכריז הנשיא וודרו וילסון על המונומנט הלאומי קטמיי באלסקה, שהשתרע על שטח מעל ל-4,000 קילומטרים רבועים.
קטמיי הורחב אחר-כך לקרוב ל-11,000 קילומטרים רבועים באמצעות הכרזות נוספות שהסתמכו על חוק העתיקות, ובמשך שנים רבות הוא היה היחידה הגדולה ביותר במערכת הפארקים.
גם היער המאובן, גרנד קניון והדיונות הגדולות הוכרזו בתחילה כמונומנט לאומי ואחר-כך שודרגו למעמד של פארק לאומי בהחלטת הקונגרס.
בתגובה להצהרתו של רוזוולט על אנדרטת גרנד קניון, תבע אדם שרצה לרכוש זיכיון כרייה בבית משפט פדרלי וטען כי רוזוולט חרג מהסמכות שהעניק לו חוק העתיקות בכך שהגן על קניון שלם.
ב-1920 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית פה אחד כי הגרנד קניון הוא אכן "אובייקט בעל חשיבות היסטורית או מדעית", וניתן להגן עליו באמצעות הכרזה, וקבע תקדים לשימוש בחוק העתיקות לשימור שטחים גדולים.
בתי המשפט הפדרליים דחו מאז כל קריאת תגר על סמכות השימוש של הנשיא בחוק העתיקות לשם שימור, ופסקו כי החוק נותן לנשיא שיקול דעת בלעדי על קביעת הגודל והאופי של אובייקטים מוגנים.
התנגדות מהותית לסמכות הנשיא לא נוצרה עד 1943, כשהנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט הכריז על המונומנט הלאומי ג'קסון הול (Jackson Hole National Monument) בוויומינג.
הוא עשה זאת כדי לקבל תרומה של קרקעות שנרכשו על ידי ג'ון ד.
רוקפלר, הבן, כתוספת לפארק הלאומי גרנד טיטון, לאחר שהקונגרס סירב לאשר את הרחבת הפארק.
ההכרזה של רוזוולט עוררה סערה של ביקורת על השימוש בחוק העתיקות כדי לעקוף את הקונגרס.
הצעת חוק לבטל את המונומנט הלאומי ג'קסון הול עברה בקונגרס, אבל הנשיא רוזוולט הטיל עליה וטו, מה שעורר ניסיונות בקונגרס ובבתי המשפט לצמצם את סמכות ההכרזה.
בשנת 1950 שילב הקונגרס סוף סוף את רוב המונומנט לתוך הפארק הלאומי גרנד טיטון, אבל החוק שאישר זאת הגביל שימוש נוסף בזכות ההכרזה על מונומנט לאומי בוויומינג, למעט שטחים בני 5,000 אקרים (קצת יותר מ-20 קילומטרים רבועים) או פחות.
השימוש המשמעותי ביותר בסמכות ההכרזה הגיע ב-1978, כאשר הנשיא ג'ימי קרטר הכריז על 15 מונומנטים לאומיים חדשים באלסקה, לאחר שהקונגרס התפזר מבלי להעביר הצעת חוק גדולה על השימוש בקרקעות פדרליות באלסקה שעוררה התנגדות גדולה באלסקה.
הקונגרס העביר נוסח מתוקן של הצעת החוק בשנת 1980 המשלבת את רוב המונומנטים הלאומיים הללו בפארקים ושמורות לאומיים, אך גם הגבילה שימוש נוסף בסמכות ההכרזה באלסקה.
לא היה שימוש נוסף בסמכות ההכרזה בשום מקום עד 1996, שעה שהנשיא ביל קלינטון הכריז על המונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה (Grand Staircase-Escalante National Monument) ביוטה.
להכרזה זו הייתה התנגדות נרחבת ביוטה, והועלו הצעות חוק להגביל עוד יותר את סמכות הנשיא, שאף אחת מהם לא הפכה לחוק.
מרבית 16 המונומנטים הלאומיים שיצר הנשיא קלינטון אינם מנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים, אלא על ידי לשכת ניהול הקרקעות כחלק ממערכת שימור הנוף הלאומית (National Landscape Conservation System).
הנשיאים השתמשו בסמכות ההכרזה של חוק העתיקות לא רק כדי ליצור מונומנטים לאומיים חדשים אלא גם להגדלת מונומנטים קיימים.
לדוגמה, פרנקלין רוזוולט הרחיב באופן משמעותי את המונומנט הלאומי דינוזאור בשנת 1938. לינדון ג'ונסון הוסיף את אליס איילנד למונומנט הלאומי פסל החירות בשנת 1965, וג'ימי קרטר הרחיב מאוד את המונומנט הלאומי גליישר ביי ואת המונומנט הלאומי קטמיי בשנת 1978.
ב-24 ביוני 2016 קבע הנשיא ברק אובמה את פונדק סטונוול (Stonewall Inn), שהיה המוקד למהומות סטונוול, ואת סביבתו כהמונומנט הלאומי סטונוול, המונומנט הלאומי הראשון המנציח את המאבק על זכויות להט"ב בארצות הברית.
המגמה התהפכה בתקופת כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ.
באפריל 2017 חתם טראמפ על צו נשיאותי שקרא לבדוק מחדש את כל המונומנטים הלאומיים שהוכרזו מ-1996 שגודלם מעל ל-100,000 אקרים (כ-400 קילומטרים רבועים).
המונומנט הלאומי ברס אירס (Bears Ears National Monument), שהוכרז על ידי הנשיא אובמה בסוף תקופת נשיאותו איבד 1.1 מיליון אקרים (כ-4,500 קילומטרים רבועים), כ-85% ופוצל לשני מונומנטים נפרדים.
המונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה שהוכרז על ידי קלינטון קוצץ ב-800,000 אקרים (כ-3,200 קילומטרים רבועים), כ-45% משטח המונומנט ופוצל לשלושה מונומנטים.
נכון ל-2021 יש 129 מונומנטים לאומיים השוכנים ב-31 ממדינות ארצות הברית כמו גם וושינגטון די.
סי., איי הבתולה של ארצות הברית, סמואה האמריקנית ואיי מריאנה הצפוניים.
המדינה עם מספר המונומנטים הרב ביותר היא קליפורניה עם 19 מונומנטים, אחריה אריזונה עם 18 וניו מקסיקו עם 14. לפחות 65 מונומנטים לאומיים מגינים על אזורי טבע בעלי חשיבות, כולל 12 אתרים גאולוגיים, שבעה אתרים ימיים, וחמישה אתרים געשיים.
עשרים ושלושה מונומנטים לאומיים קשורים לילידים.
שלושים ושלושה הם אתרים היסטוריים אחרים, כולל שתים-עשרה מצודות.
שמונה סוכנויות פדרליות בחמש מחלקות של הממשל הפדרלי מנהלים את 131 המונומנטים הלאומיים.
מאלו, 117 מונומנטים מנוהלים על ידי סוכנות אחת, בעוד ש-14 מנוהלות על ידי שתי סוכנויות.
שםסוכנות מיקוםתאריך ההקמהשטח בקמ"ר (2017)תיאוראי האדמירליות (Admiralty Island) USFS אלסקה 1 בדצמבר 1978 4,127.2המונומנט שוכן על מרבית אי האדמירליות, מונומנט זה, השביעי בגודלו בארצות הברית הוא חלק מהיער הלאומי טונגס בדרום-מזרח אלסקה.
המונומנט מגן על האוכלוסייה הצפופה ביותר הידועה של דוב חום על פני כדור הארץ, יחד עם בית הגידול של אייל סיטקה (Odocoileus hemionus sitkensis).
מרבית המונומנט הוגדר כאזור טבע בראשיתי קוטזנוו (Kootznoowoo Wilderness), המגביל פיתוח עתידי.
אגואה פריה(Agua Fria) BLM אריזונה 11 בינואר 2000 287.2שוכן סביב קניון הנהר אגואה פריה (Agua Fria), הוא כולל יותר מ-450 מבנים מובחנים של ילידים, כולל 100 פואבלו גדולים עם יותר מ-100 חדרים.
מלחמת העולם השנייה באיים האלאוטיים(Aleutian Islands World War II) FWS אלסקה 12 במרץ 2019מונומנט זה הופרד מהמונומנט הלאומי גבורה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה שפורק למרכיביו, ומנציח את הקרב על האיים האלאוטיים באי אטו, קיסקה ואטקה באלסקה.
מחצבות הצור אליבייטס(Alibates Flint Quarries) NPS טקסס 21 באוגוסט 1965 5.5אליבייטס היה אתר חציבה של צור באיכות עולה ובגווני הקשת שהופץ ברחבי המישורים הגדולים בתקופה הפרה-קולומביאנית.
האתר פועל במשותף עם אזור הנופש הלאומי אגם מרדית (Lake Meredith National Recreation Area), וכולל חורבות של כמה כפרי מגורים של האינדיאנים.
אניאקצ'ק(Aniakchak) NPS אלסקה 1 בדצמבר 1978555.1הר אניאקצ'ק, שהתפרץ לפני 3,500 שנים, והאזור שסביבו הוא אחד מהאתרים המתוירים ביותר של שירות הפארקים.
אגם סרפרייז (Surprise Lake), בתוך הקלדרה שבקוטר של כ-10 קילומטרים ובעומק של 750 מטרים, היא המקור לנהר אניאקצ'ק.
חורבות אצטק(Aztec Ruins) NPS ניו מקסיקו 24 בינואר 1923 318.4החורבות כוללות מבני פואבלו מהמאה ה-11 עד המאה ה-13 שבהם כ-400 חדרים בנויים באבן שהמתיישבים האמריקנים הראשונים יזהו בטעות כשייכים לאצטקים.
הוא נכלל באתר המורשת העולמית תרבות צ'אקו, הכולל את הפארק ההיסטורי הלאומי של תרבות צ'אקו.
בנדלייר(Bandelier) NPS ניו מקסיקו 11 בפברואר 1916 136.3בנדלייר הוא אתר היסטורי הכולל את קניון פריחולס (Frijoles Canyon), הכולל בתים של אנשי הפואבלו הקדומים, קיווה, אמנות סלע ופטרוגליפים.
אגן ורכס(Basin and Range) BLM נבדה 10 ביולי 20152,847.3הרים ועמקים מרוחקים בלתי מפותחים במחוזות לינקולן וניי בדרום-מזרח נבדה.
בירס אירס(Bears Ears) BLM, USFS יוטה 28 בדצמבר 2016 817צמד הרי כפתור, קניוני אבן חול, הרי שולחן מדבריים, רמות מיוערות, אמנות סלע, מגורי צוקים עתיקים ומבני קיווה טקסיים.
שוויון לנשים בלמונט-פול(Belmont-Paul Women's Equality) NPS וושינגטון די.
12 באפריל 20161 דונםהמשכן של מפלגת הנשים הלאומית מאז 1929. היה זה הבית שבו חיו ופעלו אליס פול, מנהיגת המפלגה ואחרות.
Washington) NPS וירג'יניה 2 באפריל 1956 1המונומנט הלאומי בוקר טי.
וושינגטון משמר חלקים מחוות טבק בשטח של 840 דונם שבה נולד העבד, והמחנך ומנהיג זכויות האזרח לעתיד בוקר טי.
וושינגטון ב-5 באפריל 1856. האתר כולל העתקים של הבית בו נולד וושינגטון, בית עישון, סככת נפח, אסם טבק ואורווה.
קניון בראונס(Browns Canyon) BLM, USFS קולורדו 19 בפברואר 2015 87.4מגן על 87 קילומטרים רבועים של צוקים תלולים ומחשופי סלע צבעוניים הצופים אל נהר הארקנסו במחוז צ'אפי בקולורדו, כמו גם על ההיסטוריה העשירה של הילידים באתר.
שונית האי באק(Buck Island Reef) NPS איי הבתולה של ארצות הברית 28 בדצמבר 1961 77מרבית שטח המונומנט, כ-77 קילומטרים רבועים, נמצא מתחת למים, כולל שונית אלמוגים גדולה הקרויה "שונית מחסום האלמוגים אלקהורן" (Elkhorn coral barrier reef), המספקת מחסה למגוון גדול של דגי שונית, צבי ים ושחפית גמדית אמריקנית (Sternula antillarum).
מרכז המונומנט הוא האי באק (Buck Island), אי בלתי מיושב ששטחו 710 דונם.
קבריו(Cabrillo) NPS קליפורניה 14 באוקטובר 1913 0.6מונומנט זה מנציח את הנחיתה של חואן רודריגס קבריו במפרץ סן דייגו ב-28 בספטמבר 1542, במסגרת המשלחת האירופאית הראשונה במה שעתיד להיות חופה המערבי של ארצות הברית.
המונומנט כולל פסל של קבריו וסוללות תותחי חוף שנבנו במאה ה-20 במטרה להגן על מפרץ סן דייגו מספינות אויב.
חוף קליפורניה(California Coastal) BLM קליפורניה 11 בינואר 2000 10.6המונומנט מבטיח הגנה לכל האיונים, השוניות ומחשופי הסלע מחוף קליפורניה ועד למרחק 22 קילומטרים מהחוף, לכל אורך החוף בן 1,350 הקילומטרים של קליפורניה.
מורשת מחנה נלסון(Camp Nelson Heritage) NPS קנטקי 26 באוקטובר 2018 1.5מחנה נלסון הוקם ב-1863 כמקבץ מחסנים עבור צבא האיחוד בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
במהלך המלחמה הוא שינה יעוד והפך למרכז גיוס גדול לחיילים אפרו-אמריקאים: אתר מפתח לשחרור מעבדות לחיילים אלו ומחנה פליטים לבני משפחתם.
קניון דה שאיי(Canyon de Chelly) NPS אריזונה 1 באפריל 1931 339.3שוכן בתחומי אומת נאוואחו.
הוא משמר את העמקים וגדות הקניונים של דה שאיי (de Chelly), דל מוארטו (del Muerto) ומוניומנט (Monument), שכולם בבעלות הנאמנות של שבט נאוואחו.
קניונס אוף דה אנשנטס(Canyons of the Ancients) BLM קולורדו 9 ביוני 2000 713.7המונומנט מקיף את המונומנט הלאומי הובנוויפ (Hovenweep National Monument), ומשמר ומגן על יותר מ-6,000 אתרים ארכאולוגיים, הריכוז הגדול ביותר בארצות הברית.
כף קרוזנשטרן(Cape Krusenstern) NPS אלסקה 1 בדצמבר 1978 2,626.8המונומנט מגן על מישור חופי זה במשותף עם הנפה הארכאולוגית כף קרוזנשטרן, וכולל מספר רב של לגונות וגבעות אבן גיר.
הצוקים מתעדים אלפי שנות שינוי בקו החוף של ים צ'וקצ'י, כמו גם עדויות ל-9,000 שנות מגורים של האדם.
הר געש קפולין(Capulin Volcano) NPS ניו מקסיקו 9 באוגוסט 1916 3.2קפולין הוא הר געש כבוי מטיפוס חרוט אפר שהוא בן 59,000 שנים לערך וחלק מהשדה הגעשי ראטון-קלייטון (Raton-Clayton Volcanic Field).
עומק הלוע הוא 120 מטרים וקוטר שולי הלוע יותר מ-460 מטרים.
מישור קאריזו(Carrizo Plain) BLM קליפורניה 12 בינואר 2001 854.1מישור קאריזו הוא ערבת העשב הטבעית הגדולה ביותר שנותרה בקליפורניה.
הוא כולל חלק מהעתק סן אנדראס והוא מקוף על ידי רכסי ההרים רכס טמבלור (Temblor Range) ורכס קליינטה (Caliente Range).
במרכז המישור שוכן אגם סודה (Soda Lake), בסמוך לסלע הצבוע (Painted Rock).
במונומנט יש יותר מ-100 אתרי מגורים ואיסוף שורשים השייכים לשבטי המודוק, הקלאמת והשסטה.
קסטיו דה סן מרקוס(Castillo de San Marcos) NPS פלורידה 15 באוקטובר 19240.1מצודה ספרדית זו בסמוך לסיינט אוגוסטין הייתה קרויה פורט מריון כאשר הוכרז על הגנתה לראשונה ושירתה במשך 250 שנים תחת ארבעה דגלים שונים.
המצודה נבנתה ב-1672, והייתה תחת מצור של הבריטים כאשר הייתה בשליטה ספרדית, תחת מצור בריטי במהפכה האמריקאית, תחת מצור של הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית ותחת מצור של ארצות הברית במלחמות סמינול ומלחמת ארצות הברית–ספרד.
מבצר קלינטון(Castle Clinton) NPS ניו יורק 12 באוגוסט 1946 4 דונםמצודה עגולה שנבנתה ב-1811 בקצה הדרומי של מנהטן להגן על העיר ניו יורק מהבריטים.
מבצר קלינטון שוכן כיום בפארק באטרי.
מאוחר יותר הוא הפך לגן בירה, תיאטרון, תחנת המהגרים הראשונה (קדם בכך לאליס איילנד) ואקווריום ציבורי.
הרי קאסל(Castle Mountains) NPS קליפורניה 12 בפברואר 201685.1הרי קאסל, המייצגים חלק מהאלמנטים הייחודיים של מדבר מוהאבי, שוכנים בין קו הגבול עם נבדה והשמורה הלאומית נאוואחו.
בשטחי המונומנט המשתרע על שטח של 85 קילומטרים רבועים יש יערות של עץ יהושע, נופים טבעים, ערבות עשב מדבריות נדירות, והיסטוריה אנושית עשירה.
סידר ברייקס(Cedar Breaks) NPS יוטה 22 באוגוסט 1933 24.9קניון בצורת אמפיתיאטרון טבעי דומה לתצורות בפארק הלאומי ברייס קניון, המתמשך לאורך כ-5 קילומטרים ועומקו עולה על 600 מטרים.
Chávez) NPS קליפורניה 8 באוקטובר 2012 0.5מונומנט זה מנציח את חייו ועבודתו של סזאר צ'אבס, מנהיג פועלים ופעיל זכויות האזרח.
האתר הקרוי לה פאז (La Paz) היה ביתו של צ'אבס במשך כ-20 שנים וקברו מצוי בשטח.
המונומנט הוא גם המטה של ארגון העובדים החקלאים (United Farm Workers), שצ'אבס הקים.
לוחמי הביזון של צ'ארלס יאנג(Charles Young Buffalo Soldiers) NPS אוהיו 25 במרץ 2013 0.2צ'ארלס יאנג (Charles Young) היה האפריקאי האמריקאי הראשון לקבל דרגת קולונל בצבא ארצות הברית.
הוא היה גם המפקח הראשון של הפארקים הלאומיים סקוויה וגנרל גרנט ופרופסור באוניברסיטת וילברפורס (Wilberforce University).
ביתו בווילברפורס הוא מוזיאון המנציח את חייו.
צ'ימני רוק(Chimney Rock) USFS קולורדו 21 בספטמבר 2012 19.1צ'ימני רוק (מילולית "סלע הארובה") הוא האטרקציה המרכזית ביער הלאומי סן חואן, האתר היה פעם משכנם של האבות הקדומים של תושבי הפואבלו המודרניים.
לפני כ-1,000 שנים בנו תושבי הפואבלו הקדמונים גבוה מעל לקרקעית הקניון יותר מ-200 בתים ומבני טקסים.
צ'יריקאווה(Chiricahua) NPS אריזונה 18 באפריל 192448.7עמודים אלו של טוף ריוליטי הם שרידים סחופים של התפרצות געשית שזיעזעה את האזור לפני כ-27 מיליון שנים.
האפאצ'י קראו למקום "ארץ הסלעים העומדים".
קולורדו(Colorado) NPS קולורדו 24 במאי 191183.1קניון מוניומנט (Monument Canyon) עובר לרוחב המונומנט וכולל צורות סלעים שנוצרו בתהליך סחיפה.
המונומנט כולל 83 קילומטרים רבועים של אדמה צחיחה למחצה גבוה על רמת קולורדו, ויש בו מגוון גדול של צמחייה ובעלי חיים כולל עצי אורן פיניון וערער, עורבים, עורבנים, כבש גדול-קרניים מדברי וזאבי ערבות, כמו גם מגוון פעילויות נופש.
מכתשי הירח(Craters of the Moon) NPS, BLM איידהו 2 במאי 1924216.3אחד ממישורי הבזלת השמורים בצורה הטובה ביותר ב-48 המדינות הרצופות של ארצות הברית, מכיל שלושה שדות לבה לאורך הבקע הגדול של איידהו, כמו גם סדקי הבקע העמוקים ביותר בעולם ותוואי נוף געשיים אחרים.
דווילס פוסטפייל(Devils Postpile) NPS קליפורניה 6 ביולי 19113.2המונומנט הלאומי דווילס פוסטפייל (מילולית "ערימת העמודים של השטן") היה פעם חלק מהפארק הלאומי יוסמיטי, והוא צוק כהה של בזלת עמודית שנוצר על ידי קילוח לבה לפני לפחות 100,000 שנים.
במונומנט כולל גם את מפל ריינבאו (Rainbow Falls) בן ה-31 המטרים.
מגדל השטן(Devils Tower) NPS ויומינג 24 בספטמבר 19065.5מגדל השטן הוא מונולית – מחדר פלוטוני מסוג פקק געשי המתנשא בדרמטיות לגובה של 386 מטרים מעל סביבתו.
זהו המונומנט הלאומי הראשון שהוכרז.
דינוזאור(Dinosaur ) NPS קולורדו, יוטה 4 באוקטובר 1915851שכבות של אבן חול וקונגלומרט הקרויות תצורת מוריסון שהורבדו ביבשה מהיורה העליון, (לפני 146.8–156.3 מיליון שנים) ומכילות מאובנים של דינוזאורים, כולל אלוזאורוס וזאורופודים ארוכי צוואר וזנב.
אפיג'י מאונדס(Effigy Mounds) NPS איווה 25 באוקטובר 1949 10.2המונומנט הלאומי אפיג'י מאונדס (Effigy Mounds, מילולית "תילי דמויות") משמר שלושה אתרים פרהיסטוריים ובהם 206 תילים פרהיסטוריים, הראויים לציון בשל 31 תילים יוצאי דופן בצורה של יונקים, ציפורים או זוחלים.
אל מאלפאיס(El Malpais) NPS ניו מקסיקו 31 בדצמבר 1987462.7קילוח לבה טרשי מאוד מכסה את מרבית הפארק, כשהוא ממלא אגן גדול המעוטר בשוליו בצוקים גבוהים של אבן חול שהרוח עיצבה.
יש בו מערות של צינור לבה המשתרעים לאורך של למעלה מ-27 קילומטרים ואזור הטבע הבראשיתי סבולה (Cebolla Wilderness), אזור מיוער בשולי האגן שבו אמנות סלע פרהיסטורית ושביל זוני-אקומה, דרך סחר של אנשי הפואבלו הקדמונים.
אל מורו(El Morro) NPS ניו מקסיקו 8 בדצמבר 1906 5.2בצד שביל עתיק שכיוונו מזרח-מערב יש צוק גדול מאבן חול שבבסיסו בריכת מים.
בסלע חקוקים כתובות מהמאה ה-17 כמו גם פטרוגליפים ישנים יותר שנחרתו על ידי אנשי הפואבלו הקדמונים.
שכבות המאובנים פלוריסנט(Florissant Fossil Beds) NPS קולורדו 20 באוגוסט 196924.3מאובנים עצומים של סקוויה נאה ומאובנים מפורטים להפליא של צמחים וחרקים קדומים החושפים נוף שונה במיוחד בקולורדו של לפני כמעט 35 מיליון שנים בתקופת האאוקן.
מבצר פרדריקה(Fort Frederica) NPS ג'ורג'יה 26 במאי 19361.2שרידים אלו של מבצר ועיירה נבנו על ידי ג'יימס אוגלתורפ (James Oglethorpe) בין 1736 ו-1748 ונועדו להגן על הגבול הדרומי של המושבה הבריטית פרובינציית ג'ורג'יה מפני פשיטות של הספרדים.