tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הז'אנר המקובל היה מצב בו הקורטזנה הייתה החברה הצעירה של הגיבור הראשי - שנאלצה לרדת לזנות לאחר שנחטפה על ידי שודדי ים או נעזבה על ידי משפחתה.
לבסוף מזהים אותה קרובי משפחתה, פודים אותה והיא חופשייה להינשא לגיבור.
ז'אנר נוסף הוא "הזונה עם לב הזהב", כפי שהיא מופיעה במחזה של מנאנדרוס "הנרגן", המשמשת ניגוד לזונה רודפת הבצע המופיעה בכל הקומדיות.
במחזות הדנים ביוון האוטופית אין מקום לזנות.
במחזה של אריסטופאנס מהפכת הנשים - הגיבורה פראקסאגורה אוסרת את הזנות.
בדומה לזונות ממין נקבה, היו ביוון העתיקה מספר רב של זונות ממין זכר המכונות פורנויי (Πόρνοι).
המונח מופיע לראשונה על גרפיטי מהאי סנטוריני, וכן המונח מוזכר במחזהו של אריסטופאנס - "פלוטוס" משנת 390 לפנה"ס.
זונות אלה סיפקו הן צורכי נשים והן צורכי גברים.
כך לדוגמה, במחזה פלוטוס מתלוננת אישה זקנה כי היא בזבזה את כל כספה על פורנויי צעיר שכעת עוגב אחרי אישה אחרת.
יצוין כי מרבית זונות אלה סיפקו צרכים של גברים ולא של נשים.
בניגוד לזנות נשים - אשר במסגרתה היו נשים זונות בכל הגילאים, זונות ממין זכר היו אך ורק גברים שטרם הגיעו לגיל ההתבגרות.
פסודו לוסיאנוס במאמרו "יחסי האהבה" מסביר:
בגיל זה הזרועות - רחבות וגבריות, הן קשות, והלחיים שהיו בעבר רכות עתה מכוסות זיפים, והרגלים מכוסות שיער גברי"
התקופה בה נערים היו מועמדים מתאימים לקיום יחסי מין הייתה התקופה שלאחר תחילת גיל ההתבגרות ועד התקופה בה גדל זקנו של הנער (אף שהיו מקרים בהם הוחזקו נערים מבוגרים כנאהבים).
היחס לזנות של גברים לא היה יחס שלילי (באופן דומה ליחס לזנות נשים, שהיה יחס חיובי).
בתי זונות בהם היו עבדים צעירים היו גלויים לציבור - ולא היו מוקצים ל-"אזור אורות אדומים" אלא פזורים בכל העיר.
הידוע בזונות ממין זכר היה פיידון מאליס, שנשבה לעבדות כאשר נכבשה עירו, ומאז שירת בבית זונות, עד שסוקרטס התאהב בו וקנה לו את חירותו.
על שמו נקרא דיאלוג של סוקרטס המתאר את שעותיו האחרונות של סוקרטס.
בדומה לנשים, היו זונות ממין זכר חייבים לשלם מיסים עירוניים.
הזנות ממין זכר הייתה קיימת בכל ערי יוון.
מאחר שקהל הלקוחות שלה הגיע מכל שכבות האוכלוסייה, ומאחר שמרבית התושבים לא יכלו לרכוש עבדים לצורכי זנות (בניגוד לנוהג דומה שהיה קיים ברומא העתיקה) הוקמו בתי זונות רבים למלא את צורכי האוכלוסייה.
ביוון העתיקה נחשב המין האוראלי כמעשה משפיל, ועל כן האראסטס (המבוגר ביחסים ההומוסקסואליים) לא יכול היה לבקש מהארומנוס שלו לעשותו.
בשל הפן השלילי ששויך לקיום מין אוראלי, הזונות ממין זכר בבתי הזונות היו עבדים, ולרוב עבדים זרים שאינם יוונים.
העובדה שאדם שימש כזונה הייתה בעלת משמעות שלילית (אטימיאה - Ἀτιμία) ויכלה להביא לשלילת האזרחות.
במקרה ההעמדה לדין של טימארכוס אאסחינס מואשם על ידי טימארכוס, ועל מנת להגן על עצמו טימארכוס מאשים את אאסחינס שהיה זונה בצעירותו - דבר המביא לשלילת האזרחות שלו.
באותו אופן ארומנוס לא יכול היה לדרוש תשלום בגין סיפוק צורכי האראסטס - דרישת התשלום היוותה זנות ויכלה להביא לאובדן הזכויות החברתיות.
ההנמקה לכך, כפי שהיא מוסברת על ידי אאסחינס המצטט את הדוקימאסיקה (Δοκιμασία):
בדומה לזנות עם זונות ממין נקבה, המחירים השתנו מעת לעת ומאדם לאדם.
אתנאיוס מציין כי נער הציע חסדים מיניים במחיר של אובולוס אחד.
סטרטון מסארדיס מציין כי נער נתן שירותי מין עבור חמש דרכמאות (בספרו "האנתולוגיה הפלטינית").
פסודו אאסחינס העריך בכתביו כי בכל הקריירה שלו הרוויח מלנופוס 3,000 דרכמאות.
המחיר השתנה בהתאם למעמד של הזונה ממין זכר כך למשל חלילניות (Αὐλητρίς) חויבו לקבל עד שתי דרכמאות ללילה.
אאסחינס בספרו "ההעמדה לדין של טמארחוס" מציין הבדל בין זונה ממין זכר (פפורנאומנוס) לבין נער מוחזק (הטיירקוס): בעוד השני נחשב דבר מקובל שאינו נושא סטיגמה שלילית, הראשון נחשב מעמד המקביל לזונה פחותה.
מדי שנה חויבו היצאנים והיצאניות לשלם מס שנתי באתונה בשם פורניקון טלוס (יוונית: Πορνικὸν τέλος מילולית: מס של יצאנ/ית).
המקור העיקרי לפיו נגבה מס זה הוא נאום נגד טימרכוס משנת 345-6 לפני הספירה.
במהלך הנאום, אייסכינס מנסה לשכנע את השופטים בבית המשפט כי טימרכוס זנה במהלך ילדותו.
המיסים של הזנות נגבו עבור שנת פעילות.
זנזיבר הוא ארכיפלג בריבונות טנזניה, השוכן באוקיינוס ההודי.
שלושת האיים הגדולים הם זנזיבר (או בשמו הסוואהילי: אוּנגוּגָ'ה), פמבה ומאפיה.
עם האיים הקטנים יותר נמנים פריזון איילנד ("אי בית הסוהר"), בָּאוֶוה, צָ'פְּוָואנִי, צ'וּמְבֶּה, מְנֶמְבָּה ומִיסָאלִי.
האיים שטוחים יחסית, וגובהה של הפסגה הגבוהה ביותר בהם - הנמצאת באי זנזיבר - הוא כ-130 מ' מעל פני הים.
באיים זנזיבר ופמבה שכנה בעבר סולטנות זנזיבר, שהפכה בהמשך לפרוטקטורט בריטי, ולמדינה עצמאית קצרת ימים, עד לאיחודה עם טנגניקה והקמת הרפובליקה המאוחדת של טנזניה.
לעומתם, מאפיה נחשב לחלק מטנגניקה, ולפיכך גם היה בעבר חלק ממזרח אפריקה הגרמנית ומהמושבה הבריטית טנגניקה.
גם לאחר האיחוד, נהנים האיים זנזיבר ופמבה מאוטונומיה, בעוד מאפיה שייך אדמיניסטרטיבית למחוז פְּוָואנִי שביבשה.
זנות גברית (לפי האקדמיה ללשון: זוֹנֶה) היא מכירת שירותי מין (זנות) על ידי גבר, לנשים או לגברים.
מינו של הלקוח או האקט המיני בו משתתפים הלקוח והגבר המספק את שירותי המין, אינם מצביעים בהכרח על נטייתו המינית של הגבר המספק את שירותי המין.
את הזנות הגברית ניתן למצוא היום במדינות רבות.
זנות גברית שכיחה בחברות שבהן מספר הנשים מצומצם באורח ניכר כמו בקרב עובדים זרים, עובדי מטעים ומכרות, שם היחס בין המינים יכול להיות אישה אחת לכל מאה גברים או יותר.
היסטוריה של הזנות הגברית בעולם
ההיסטוריה של הזנות הגברית אינה מתועדת היטב, ברם קיימת התייחסות לקיומה בתנ"ך שם הגבר העוסק בזנות פולחנית נקרא "קָדֵשׁ".
עם זאת, קיים תיעוד של זנות גברית הומוסקסואלית אשר מדווחת בחברות רבות כגון יוון העתיקה בה התקיימה הזנות הגברית אולם לא עודדה.
סולון, שליט אתונה במאה השישית הקים בתי בושת שנוהלו על ידי המדינה.
על אף שיחסים הומוסקסואלים בתקופה זו זכו לאידיאליזציה, זנות גברית נחשבה לבזויה במיוחד ועוררה חשש עקב ניגוד ערכים תרבותיים גבריים וחברתיים.
אולם הן ברומא העתיקה והן ביוון העתיקה, התקיימו בתי בושת בהם עבדו זונות משני המינים.
גברים שהיו זונות בצעירותם לא קיבלו זכויות אזרח מלאות כמבוגרים.
אפשר שהדבר נבע מהעובדה שהזונות הזכריים היו לעיתם קרובות שבויי מלחמה שנמכרו לעבדות.
כמו כן הרומאים לא ערכו רישומים של זונות ממין זכר.
בעולם העתיק, הייתה הזנות הנשית, הגברית וטובות ההנאה המיניות בכלל, מקודשות ולכך אף דוגמאות בתנ"ך.
אפילו בעולם המוסלמי של ימי הביניים, בו הזנות הייתה חטא חמור, היה היחס לשכבה הנחותה של הזונות והעבדים סובלני יחסית.
בסין העתיקה, טרנסג'נדרים-זונות פיתחו גילדות או איגודי מסחר משלהם כבר בתקופת שושלת סונג הדרומית (1279-1127 לספירה) אף על פי הייתה אסורה בתקופת השושלת שקדמה לה.
נוסף על סין העתיקה, גם בערים מסוימות כגון עמאן, מומבסה ואזורי חוף באפריקה המזרחית, הייתה הזנות הגברית מורכבת ברובה מטרנסג'נדרים וכן הייתה נפוצה למדי במאה ה-17. ביפן, זנות גברית הייתה שכיחה למדי במאה זו עקב ההתפתחות המוקדמת של התיאטרון, בו שיחקו גברים צעירים תפקידי נשים.
כמו כן, נמצא תיעוד לבתי בושת גבריים בארצות רבות במהלך ההיסטוריה, למשל, באנגליה של המאה ה-18 הם נודעו כ"בתי מולי".
תקופת פריחתם של בתי הבושת הגבריים הייתה במאה ה-19 בתקופה הוויקטוריאנית.
בארצות הברית, החלה תופעת הזנות הגברית בסוף המאה ה-16, אך התרחבה ונפוצה במאה ה-19 עם צמיחת הפיתוח העירוני והתאספות של קהילות הומוסקסואליות.
התופעה הרווחת הייתה זנות גברית ללקוחות גברים והיא כללה בתי מרחץ, בתי בושת ובארים מיוחדים שנועדו להיכרות למטרת יחסי מין בתשלום בין הומוסקסואלים.
כיום רוב הזונות ממין זכר מתפקדים באופן עצמאי, ללא סרסורים וללא בתי בושת, והם עובדים ברחובות או במקומות מפגש הומוסקסואלים אחרים.
קיומה של זנות גברית נסבל בארצות רבות ואף חוקי בחלקן (כמו בגרמניה).
אדם העוסק בזנות גברית נקרא בסלנג "ג'יגולו" (כאשר מונח זה מתייחס בעיקר לעוסקים בזנות גברית הטרוסקסואלית) או "זונה ממין זכר".
כיום ניכרים גם הבדלים בין זנות גברית מערבית ללא מערבית, כאשר האחרונה כמעט תמיד כוללת נערים צעירים או טרנסג'נדרים.
ידוע כי במערב, לקוחות של זונות-טרנסג'נדרים מעדיפים לחשוב כי הם מקבלים שירות מזונות נקבות והם אינם משייכים עצמם או את החוויה המינית להומוסקסואליות.
קיים דיווח מפורט ביותר על זנות זכרית של האנתרופולוגית אוני ויקן, שתיארה את התופעה במספר ערים בעמאן.
היא מדווחת שזונות ממין זכר דורשים שכר נמוך בהרבה מחברותיהן למקצוע, שם נשים זונות אינן רק יקרות אלא גם נדירות (למעשה ייתכן שהן בכלל זרות ועצם קיומן מוסתר).
זנות גברית יכולה לכלול מבחר של פעילויות מיניות המבוססות על רצונות הלקוח וזהותו המינית.
על אף שלגבר המספק את השירות יש אפשרות להגביל את הלקוח (בדרך כלל כאשר המחיר נמוך בהתאם), הפעילויות המיניות הנפוצות הן אוננות משותפת או של יחיד, מין אוראלי המבוצע בלקוח או על ידו או מין אנאלי המבוצע בלקוח או על ידו.
הסיבה העיקרית לעיסוק בזנות על ידי גברים, היא התמריץ הכספי, אך זו לא הסיבה היחידה.
עיסוק בזנות עשוי להעלות את הערך העצמי של מספק השירות, כאשר הוא חש נחשק על ידי הלקוח.
כמו כן, הוא יכול לשפר את מעמדו החברתי על ידי הכסף שהרוויח- תכשיטים יוקרתיים, רכב פאר, מסעדות יוקרה, לבישת בגדי יוקרה, טיסה ליעדים נחשקים בחו"ל וכדומה.
לעיתים, זהו אף הרצון בסיפוק ועונג מיני, שבירת מוסכמות וחיפוש מסתורין.
ישנן גם סיבות הפוכות, כמו למשל יצר הרס עצמי, ניצול, קשיים בהבנת המרחק שבין סקס פרטי למסחרי וכן סטיגמה ציבורית מינית שנוצרה על האדם.
הסיבות הן רבות ואישיות ויכולות לנבוע מעירוב של צידוקים שליליים וחיוביים כאחד.
זנון מוורונה (באיטלקית: Zenone da Verona; נולד בשנת 300 לערך - מת ב-12 באפריל בין 371 ל-380) הוא קדוש נוצרי בנצרות הקתולית והאורקתודוסית.
עובדת קיומו ההיסטורי והפרטים עליו לוטים בערפל.
לא ברור למשל אם היה אכן בישוף ורונה, או שהיה מרטיר.
זנון נולד בפרובינקיה הרומית מאוריטניה בצפון אפריקה.
מקור שמו באל היווני זאוס.
ב-8 בדצמבר 362 מונה זנון ליורשו של קריקינוס כבישוף ורונה.
כ-90 דרשות מיוחסות לזנון ובהן פרשנות חיצונית מקיפה לברית הישנה.
מיוחס לו מאבק בפאגאניות שצצה מחדש תחת שלטונו של יוליאנוס הכופר כמו גם רדיפתם של חסידי האריאניות.
בנוסף, על פי הדרשות פעל להמרת דתם של יהודים ודרשותיו גדושות אנטישמיות דתית ושנאת יהודים.
הוא היה בנוסף אחד הראשונים שהפיץ את הגישה, לפיה מרים, אם ישו הייתה בתולה.
על פי חלק מן ההגיוגרפיה, הוא היה דייג באדיג'ה, עד שהקיסר גליאנוס זימן אותו אליו, על מנת שירפא את בתו (הדבר אינו ייתכן מבחינת תקופות החיים של השניים).
מיוחסת לו הקמת הכנסייה המרכזית של ורונה.
ספטימיה זֶנוֹבּיה הייתה מלכת תדמור.
היא שלטה בשם בנה הצעיר וַהבַּאלַת בחלק המזרחי של האימפריה הרומית בשנים 267–274 לספירה.
זנוביה הייתה אלמנתו של אודינת שהיה ממשפחת השלטון של העיר תדמור-פלמירה.
במסגרת שלטונה חיזקה את סמכותה ומעמדה של העיר תדמור.
היא ארגנה כוחות צבא שכבשו את סוריה, ומשם יצאו למסעות מלחמה כדי לצרף את מצרים וחלקים גדולים של אסיה הקטנה לתחומיה.
הם השתלטו על אזורים נרחבים באימפריה הרומית.
משנת 268 זנוביה מלכת תדמור ובנה והבאלת נהגו כשליטים עצמאיים של החלק המזרחי של האימפריה הרומית.
הם הציגו עצמם כממונים על ניהול החלק המזרחי של הקיסרות ללא הכרה בכך מרומא.
בעקבות מותם של הקיסרים קלאודיוס השני גותיקוס ואחיו קווינטילוס במרץ 270, זנוביה הפכה לאחת המלכות החזקות בעת העתיקה.
דמותה מופיעה באמנות ושמה הפך לסמל לעמידה בפני הרומאים.
זנוביה נולדה בתדמור-פלמירה למשפחה שהחזיקה באזרחות רומית מתקופת שלטונם של הקיסרים האנטונינים.
בשנים 213–216 הקיסר קרקלה (מרקוס אורליוס אנטונינוס) העניק לתדמור, שהייתה עיר שיירה ומוקד מסחר, מעמד של קולוניה רומית.
שם אביה של זנוביה היה יוליוס אורליוס זנוביוס.
שמה בשפת המקום היה בת-זביי, ובהיותה אזרחית רומית כונתה יוליה אורליה זנוביה.
בשנת 257 לספירה ירש אודינת (שמו הרומי: ספטימיוס אודיינתוס) את השלטון בתדמור מאביו, וקיבל מן הרומאים הכרה כסנאטור רומי.
אודינת הכריז על עצמו מלך תדמור.
אף על פי שפעל מיוזמתו ושנטילת התואר מלך יכלה להתפרש כמרד באימפריה הרומית, התעלם מכך הקיסר גליאנוס, ואודינת מונה למפקד העליון של כל כוחות הרומיים במזרח הקיסרות.
יתרה מזאת, הוא זכה להכרה במעמדו כשותף לשלטון הרומי.
בשנת 258 נישאה זנוביה לאודינת.
היא צירפה לשמה את השם הרומי של בעלה ולפיכך נקראה ספטימיה זנוביה.
אודינת נרצח בשנת 267, וזנוביה אלמנתו החליטה להעמיד את בנה הצעיר ואבלתוס, שנולד בשנת 260, כשליט במקום אביו.
היא העניקה לו את כל התארים שבהם החזיק אביו, ומאחר שהיה קטין, היא שלטה בשמו.
לאחר ניסיון של גליאנוס הקיסר להסדיר את שלטונו המעורער במזרח שכשל מפאת תבוסתו לכוחות תדמור, ניתנה הסכמה לזנוביה ובנה לשלוט על החלק המזרחי של הקיסרות, מלבד מצרים ואסיה הקטנה.
בכתובות רשמיות בפלמירה כונתה "ספטימיה זנוביה", ולעיתים תכופות ביוונית "המלכה הנודעת מכולם".
גליאנוס נרצח, וקלאודיוס, שהיה מפקד חיל הפרשים והאיש החשוב אחריו, הוכרז קיסר.
הוא סירב ללכת בדרך קודמיו והחליט לנשל את השלטון בתדמור מסמכויותיו הרבות.
מעמדה של תדמור חזר להיות ממלכת חסות של רומא ותו לא.
המקורות הרומיים מתארים אותה כשליטה דגולה ורבת מרץ, וכן כאישה משכילה.
היא ריכזה בחצרה אנשי רוח, הוגי דעות ואנשי דת.
היא הייתה שאפתנית ובעלת תעוזה, וראתה את עצמה כממשיכה של קלאופטרה.
זנוביה חתמה על הסכמים עם בנות ברית, וכוחותיה פלשו לסוריה, אנטיוכיה, מצרים וחלקים באסיה הקטנה.
הכוחות כבשו את השטחים הנרחבים האלו והם סופחו לשלטונה.
אף על פי שזנוביה מרדה בשלטון המרכזי של הקיסרות הרומית, היא לא הכריזה על ניתוק ממנו.
החל משנת 267, עם עלייתה של זנוביה למלכות, החלה ממלכת תדמור באופן הדרגתי, לטבוע מטבעות בסוריה ובמצרים.
בתחילה נטבעו התארים שהנחיל אביו של והבאלת – אודינת, שתואר בתארים שאינם מציינים שם פרטי.
מטבעות שבהם בצד אחד הייתה כתובה אמרה בלטינית שפירושה: מלך, גנרל הרומאים, ובצידם השני אורליאנוס וכינויו הקיסרי.
בהמשך נטבעו תארים של קיסר, קיסרית, אוגוסטוס, ואוגוסטה במטבעות סוריים.
נוסף על כך ראשו של והבאלת הוטבע עטור בנזר בנוסף לעלי דפנה, דבר המדגיש את מעמדו כמלך.
המטבעות היו רומיים בצורתם, בכתובותיהם, בשפתם ובאופיים.
באמצעות השימוש בדיוקניהם הקיסריים, בשמותיהם ובתאריהם במטבעותיהם האחרונים, זנוביה ובנה הכריזו על עצמם כשליטים רומאים, היא הכריזה על מלכותה כעצמאית והכתירה את עצמה כמלכה.
נראה כי הם הפריזו בהערכת עצמם והמעיטו מערכו של הקיסר אורליאנוס.
מטבעות אלה היו בלתי חוקיים, מכיוון שלא התקיימה הכרזה של מלכי תדמור אלה כשליטים רומיים.
הקיסר קלאודיוס חלה במגפת קיפריאנוס ומת בשנת 270. במקומו הוכרז אורליאנוס שהיה מפקד העליון של חיל הפרשים.
אחת ממטרותיו הייתה לרסן את כוחה של זנוביה, ולהשליט סדר בחלקה המזרחי של תחום שלטונו.
אורליאנוס פעל בשתי מערכות נגד כוחות תדמור.
הראשונה התנהלה בביזנטיון, שבה חיל הפרשים של אורליאנוס הדף את כוחות תדמור עד אנטיוכיה.
השנייה התנהלה במבואות אמסה, שם נערך הקרב המכריע, שבסופו נאלצו כוחותיה של זנוביה לסגת לתדמור.
לאחר הניצחון בקרב אמסה הטיל אורליאנוס מצור על העיר תדמור.
מצב זה העיב על שני הצדדים ופגע בהם קשות.
אורליאנוס הציע לזנוביה הצעת פשרה בעלת תנאי כניעה מכובדים, אך היא סירבה בתוקף.
ככל הנראה בסתיו 272, נתפסה זנוביה בידי פלוגת פרשים כאשר יצאה מחומת העיר תדמור כדי להשיג תגבורת, והיא הובאה כשבויה לפני אורליאנוס.
הוא שב לאמסה וערך משפט לזנוביה ולמקורביה.
במשפט היא הטילה את אשמת המרד על יועציה, והם נידונו למיתה.
זנוביה ובנה והאבלת נשלחו לרומא כדי שיופיעו בתהלוכת ניצחון.
המרד בתדמור לא פסק לאחר נפילתה של זנוביה בשבי, אורליאנוס הציב בה חיל מצב וקצין בשם מרקלינוס.
התדמורים טבחו בחיילי האימפריה והכתירו צעיר בשם אנטיוכוס, שטען לקרבה משפחתית עם זנוביה.
אורליאנוס שב לסוריה וכבש את העיר.
הוא החליט להעניש אותה ולשים קץ למרד.
חייליו הרסו את חומותיה, אוצרותיה נלקחו שלל והעיר הפכה לכפר קטן במדבר.
כך באה לקיצה עלייתה של תדמור למעמד של מעצמה שלטונית.
זוסימוס מוסר כי זנוביה ופמלייתה נגררו אחרי אורליאנוס במסעו מערבה אל אירופה, אולם זנוביה מתה בדרך, ממחלה או מרעב, ושארית פמלייתה הוטבעה במיצר של חלקדון וביזנטיום (הבוספורוס).
אולם בראשית שנת 274 ערך אורליאנוס מסע ניצחון מפואר שבו הציג את השלל הרב שהביא מן המזרח ושבויים רבים.
בין השבויים צעדו זנוביה ובנה עם שרשראות זהב.
לאחר מכן אורליאנוס חס על חייה, השיא אותה לסנאטור והיא בילתה את שארית חייה ליד טיבור.
כך הסתיים שלטונה של המלכה זנוביה וגוועה שאיפתה להתחלק עם רומא בשררה על חלקה הים-תיכוני.
אוטרופיוס מוסר כי צאצאיה של זנוביה חיים ברומא בימיו, כלומר לפחות באמצע המאה ה-4.
במקורות הנוצריים מופיעה זנוביה כאוהדת היהודים.
אתנסיוס, שהיה אחד מאבות הנצרות וחי במאה ה-4 באלכסנדריה, טען שהייתה יהודייה.
במצרים התגלתה כתובת שבה נכתב שהיא מחדשת את זכות המקלט לבית הכנסת במקום.
מאידך, בירושלמי נזכרת 'זנביה מלכותא' שרדפה את היהודים.
החוקר חגי אולשניצקי טוען שזנוביה התגיירה, אולם לזרם היהדות ההלניסטית ולא לזרם היהדות הרבנית, ואף התגלעו חיכוכים בינה לבין הממסד הרבני.
מסיבה זאת המסורת הרבנית התעלמה ממנה או הייתה עוינת לה.
דמותה של זנוביה בעת החדשה
על שמה של זנוביה נקראה המעבורת השוודית "זנוביה", שיצאה משוודיה לנמל סוריה, כשהיא נושאת כלי נשק והוטבעה על ידי הכוחות הישראליים ליד חופי לרנקה שבקפריסין ובהמשך הפכה לאתר צלילה פופולרי, שגם הוא קרוי זנוביה (Zenobia Wreck).
זנו (מאנגלית: Xenu, לעיתים נכתב גם כ-Xemu) הוא, לפי מייסד הסיינטולוגיה ל.
רון האברד, שליט עריץ של "הקונפדרציה הגלקטית" (קונפדרציה מדינית של כוכבים).
לפני כ-75 מיליון שנה שלח זנו לכדור הארץ מיליארדי בני אדם במטוסים דמויי דאגלס DC-8, הקפיא אותם והשתיל אותם בתוך הרי געש.
לאחר מכן הפציץ אותם בפצצות מימן, שגרמו למותם.
נשמות אותם אנשים נאספו על ידי שלוחיו של זנו, והם נאלצו לצפות במעין בתי קולנוע בסרטים תלת-ממדיים עם מידע מוטעה במשך 36 ימים.
נשמות אלו שנקראות על ידי האברד "תטאנים", איבדו לאחר שטיפת המוח את הזהות האישית שלהם, והחלו להתקבץ באלפים.
התטאנים החלו להתיישב בגופם של בני האדם בכדור הארץ ולגרום להם מגוון קשיים פיזיים ופסיכולוגים.
לפי האברד, לסיינטולוגיה שיטה לטהר את בני האדם מאותם תטאנים.
הסיפור על זנו מפורט על ידי האברד במסמך בשם OT III, שהוא חלק מדוקטרינת "הטכנולוגיה המתקדמת" הסודית של הסיינטולוגיה.
רק סיינטולוגים שעברו הכשרות מתקדמות ויקרות וטיפולי "אודיטינג" ומגיעים למצב "קליר", יכולים לשמוע את הסיפור של זנו.
הסיפור מתואר בפירוט בסדרת הרצאות של האברד מאוקטובר 1968 וכן בתסריט שכתב בשנת 1977, בשם Revolt in the Stars.
בחוגי הסיינטולוגיה מכונה הסיפור של זנו "תקרית 2", או "חומת האש".
האברד עצמו ייחס לסיפור חשיבות רבה ואמר שהוא מגלה את "הסודות של האסון אשר הוביל להתנוונות החיים כפי שאנו מכירים באזור הזה של הגלקסיה".
על סיינטולוגים החברים בכנסייה נאסר לקרוא את הטקסט OT III, שבו מפורט סיפורו של זנו, לפני שהשלימו קורסים מקדימים.
לפי הסיינטולוגיה קריאת הטקסט ללא אישור עלולה להוביל לדלקת ריאות.
למרות האדרת הסודיות האופפת את תורת הנסתר הזו של האברד, עותקים של הטקסט מופצים באתרי אינטרנט רבים.
למרות המערכות המשפטיות הרבות שארגוני סיינטולוגיה מנהלים על הפרת זכויות יוצרים, ההפצה לא פסקה.
הדוברים הרשמיים של הכנסייה נמנעים בתוקף מכל התייחסות לזנו, אולם נעשו התייחסויות רשמיות לגביו מטעם הכנסייה בהתדיינויות בבית המשפט.
בפעמים הנדירות בהם התייחסו בסיינטולוגיה לנושא, הם השוו אותו לסיפורי המקרא, שגם בהם מתוארים אירועים בעלי אופי פנטסטי, שמובנם מתברר רק לאחר שנים של למידה.
הסיינטולוגים העצמאיים, אשר אינם כפופים לכנסיית הסיינטולוגיה, ומתנגדים לה ולפעולותיה, אומרים שזהו סיפור, אמיתי או לא אמיתי, שכאשר מעבירים על תוכנו תהליכים מסוימים, הוא מפיק תוצאות טובות.
ועל פי טענתם אף אחד לא חייב להאמין בקיומו של סיפור זה.
זנזורי היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה בערוץ Yes Comedy בלוויין בשנת 2012.
הסדרה עוסקת בפיני זנזורי בן ה-40 המתגורר ביבנה עם אשתו חני ושני ילדיו.
זנזורי הוא האזרח הישראלי הממוצע, בעל עבודה ממוצעת שחוזר הביתה ומעביר את ערביו מול הטלוויזיה ואת ימי שישי בתור לתחנת הדלק, כדי לקבל את העיתון בחינם.
ביום הולדתו ה-40, חייו של זנזורי משתנים כשאביו מגיע אליו עם שתי בשורות: הראשונה, כל הגברים במשפחתו מתים בשנה ה-40 לחייהם.
כאשר שואל פיני מדוע אביו עוד נותר בחיים בגיל 75, הוא מבשר לו שהוא (פיני) מאומץ.
בתהליך השלמה עם השנה האחרונה לחייו, מחליט זנזורי להגשים את כל החלומות והפנטזיות שלו, החל מלרוץ עירום במגרש כדורגל ועד לישיבה בכלא.
פנחס (פיני) זנזורי (יובל סמו) – "הישראלי הממוצע".
אב המשפחה, מורה נהיגה במקצועו.
שמרן, קטנוני, גס רוח, ילדותי, לא גמיש, אובססיבי, קמצן, אבל גם רך ורגיש מבפנים.
"קוּטר", מתלונן בסיטונות ולא מפסיק להתחרט על הבחירות בחייו, כמו על החתונה בגיל 17. הבשורה הדרמטית שאליה יתוודע בתחילת הסדרה לא רק תטרוף את גורלו, אלא גם תשחרר את עכבותיו ובכך תטלטל מהותית את אופיו.
חני זנזורי (עירית קפלן) – אשתו של פיני ואם המשפחה, סייעת בגן ילדים.
מאוד תחרותית, יש לה אובססיה לנקיון והעצבים שלה תמיד קשורים ללכלוך או לפירורים שמישהו השאיר אחריו.
חשובה לה מאוד המשפחה, חוץ מסבא טוביה המיותר בעיניה, יחסיהם מבוססים על בוז הדדי.
היא קולנית ופיזית מאוד, דבר שתמיד מביך את פיני.
בסוף הסדרה מספרת שהיא בהריון
מלאני זנזורי (אורן זגמן) – בתם של פיני וחני.
מתבגרת טיפוסית, מרדנית, ניהיליסטית, צינית, לבושה חולצות נו מטאל ונגד התעללות בבעלי חיים, אוהבת חיות ושונאת אדם.
יוצאת עם בנו של נגרי האויב של אביה
שקד זנזורי (דני ברמן) – בנם של פיני וחני זנזורי.
ילד של אמא, אסטרונאוט שבגלל חולמנותו קורים לו אירועים משונים, ואינטליגנטי להחריד.
מאומץ על ידי פיני וחני, שלקחו אותו מבית יתומים מאומן.
טוביה זנזורי (אלברט כהן) – הסבא, אביו המאמץ של פיני.
בעל חולשה להימורים ומשחקי קלפים.
השתייה גורמת לו לעשות הרבה בושות בציבור.
הוא לא מרוצה מהיחס שהוא מקבל, מתנאי המחיה שלו, מהחוצפה של הנכדים ומזה שקוראים לו סבא טוביה.
קריין פיוטי (עמנואל הלפרין) – קריין פיוטי שחלם תמיד להיות זמר ולפעמים מצטט שאנסון צרפתי או אפילו פוצח בשיר.
הוא נוקט בנימה ביקורתית כלפי פיני ואורח התנהלותו.
מתגלה בסוף העונה כמלאך המוות.
שמשון וזאנה (דני גבע) – חברו הטוב והנאמן של פיני.
עושה רבות עבור חברו, אשר מעריץ אותו.
למרות שהוא אחד הרווקים המבוקשים ביותר ביבנה, הוא מאוהב נואשות במייקל ג'קסון.
מנהל העסק "קפה קלאסה", מסעדה בה פיני נוהג לשבת.
נגרי (אבי דנגור) – מנהל בית הספר לנהיגה "צופר יבנה" שבו עבד פיני זנזורי.
לא סובל את פיני, מנסה לחבל בעבודתו ומחכה למעידה של פיני כדי שיהיה לו תירוץ להיפטר ממנו.
בעבר אשתו מתה מדום לב כשצפתה במשפחת קוסבי, יש לו בן בשם דין, בן כיתתה של מלאני, ומזכיר אישי במשרד בשם שכטר.
מייקל ג'קסון (שינה ריי) – חברתו של שמשון ועובדת במסעדתו.
זנזיבר סיטי היא הבירה והעיר הגדולה ביותר באי הטנזני, זנזיבר.
היא גם בירת מחוז זנזיבר העירוני המערבי.
העיר נמצאת על החוף המערבי של זנזיבר.
אתר חשוב בה הוא העיר העתיקה, אזור המכונה "סטון טאון".
זהו אתר היסטורי שהוכרז בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית.
יש בו בתים רבים הבנויים מאבן גיר אלמוגית ואלה חודשו בראשית שנות האלפיים.
את העיר משרת שדה התעופה הבינלאומי עביד אמאני קארומה המרוחק 5 ק"מ מהעיר ויוצאות ממנו טיסות למזרח אפריקה, אירופה, חצי האי ערב, ישראל ושאר המזרח התיכון.
אתר התיירות החשוב ביותר בעיר הוא מוזיאון פלאס, שנקרא בעבר גם "סולטן פלאס" ו"בית אל-סאהל" (בערבית).
המוזיאון, אשר היה בעבר ארמונו של הסולטן, ממוקם על חוף הים, צפונית לבית הפלאות.
הוא נבנה בסוף המאה ה-19, וכיום מוצגות בו יצירות מחיי היום יום של משפחת המלוכה בזנזיבר.
בין היתר ישנם במוזיאון חפצים שהיו שייכים לסעידה סלאם, שהייתה נסיכה זנזיברית שברחה לאירופה יחד עם בעלה.
כמו כן בעיר קיימות מסעדות, שווקים יפים וחופי ים.
זנון היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 475–474 ושוב ב-476–491.
זנון נולד במחוז איסאוריה ההררי באנטוליה ושמו המקורי היה טרסיקודיסה (Tarasicodissa) והיה ידוע בכינוי "זנון האיסאורי".
הוא שלט באימפריה הביזנטית במשך כ-16 שנה, החל משנת 474 ועד לשנת 491 (עם הפסקה של כ-20 חודשים בהם תפס את השלטון בסיליסקוס).
תקופת שלטונו התאפיינה בריבוי מרידות ומחלוקת דתית אך היו לו הישגים בתחום מדיניות החוץ.
בזמן שלטונו (476) נפלה האימפריה הרומית המערבית.
זנון (שנקרא Tarasicodissa במקור) היה מפקד בצבא הביזנטי באזור מולדתו איסאוריה עד שקודם על ידי לאון הראשון כדי לשמש משקל נגד למפקד הבכיר אספאר ממוצא אלאני-גותי שצבר השפעה רבה.
הוא הוביל לגיונות צבא במסעות מלחמה במזרח ומול הגותים בבלקן ובשנת 466 או 467 נישא לבתו של הקיסר לאון הראשון - אריאדנה ושינה את שמו לשם היווני זנון כדי להתקבל בחוגי השלטון.
ב-469 מונה לקונסול ומפקד כל הצבא.
כאשר מת לאון הראשון ב-474, הוכתר בנם בן ה-7 של זנון ואריאדנה, לאון השני לקיסר.
הילד לא האריך ימים ומת לפני תום שנת 474 קצת אחרי שמינה את זנון לקיסר משותף.
זנון הצליח להשיג הסכם שלום עם הוונדלים באפריקה, אך נתקל בתככי חצר מצד ורינה, אלמנתו של לאון הראשון, אחיה בסיליסקוס ומפקדי צבא שבגדו בו, והוא ברח מהבירה קונסטנטינופול לאיסאוריה, שם צרו עליו מפקדי צבא המורדים.
הוא הצליח לשמור על מעמדו וגייסותיו ועל האוצר הקיסרי אבל בסיליסקוס הכתיר את עצמו לקיסר, ושלח כוחות לרדוף אחרי זנון.
בשנת 476 הצליח זנון לנצל את חוסר הפופולריות של בסיליסקוס וסכסוכים בקרב המורדים שהדיחו אותו ולכבוש מחדש את קונסנטינופול.
הוא הוציא להורג את בסיליסקוס והכתיר את עצמו מחדש לקיסר.
גם בהמשך שלטונו זנון התמודד עם מרידות תכופות בראשם הגנרל האיסאורי אילוס ואלמנתו של לאון הראשון ורינה, מרקיאנוס בעלה של לאונטיה בתו השנייה של לאון הראשון ותאודוריק סטראבו האוסטרוגותי.
במקביל התמודד עם מרידות רבות מצד השבטים האוסטרוגותים בתראקיה ובבלקן.
הוא הצליח לדכא את המרידות הפנימיות ולהיפטר מיריביו הרבים ולהסיר את האיום האוסטרוגותי על המזרח על ידי מינויו של מנהיגם תאודוריק הגדול למלך איטליה במקום אודואקר בשנת 489.
הוא דיכא מרד של השומרונים בשכם ובקיסריה וסילק אותם מהר גריזים.
במהלך שלטונו התחזקה המחלוקת הדתית עם הכת המונופיזיטית בנצרות שהאמינה שלישו היה טבע אחד אנושי ואלוהי (monophysis) והייתה חזקה במיוחד בסוריה ובמצרים.
זנון אהד את המונופיסיטים וניסה לפשר בינם לבין העמדה האורתודוקסית (דיופיזיטיות) של הפטריארך בקונסטנטינופול והאפיפיור ברומא.
הוא פרסם ב-482 את מסמך ההנוטיקון (האיחוד) שהתקבל יפה אבל במזרח המונופיזיטי הוא חולל תסיסה בחוגים האורתודוקסיים ויצר קרע עם האפיפיור ברומא (שנמשך עד שנת 519).
הוא נפטר בשנת 491 ממחלה בלי להשאיר יורשים (בנו השני שנקרא גם זנון, נפטר בחצר המלוכה לפני מותו).
במותו הוא לא היה מאוד פופולרי והיה נראה לעם כ"לא רומאי".
לכן אשתו אריאדנה בחרה להינשא למפקד המשמר הקיסרי אנסטסיוס אשר היה פופולרי, שהוכתר לקיסר כיורשו של זנון.
זנות קטינים היא זנות בה מעורבים בני אדם שגילם קטן מגיל ההסכמה.
ההגדרה שהתקבלה בשנת 1996 בקונגרס העולמי נגד ניצול מיני מסחרי של ילדים מתייחסת לזנות קטינים כאל מעשה של שיתוף או של שידול של קטינים למעורבות בפעילות מינית, ללא מעורבות רגשית, ובתמורה לכסף או אתנן (בדמות כסף או שווה ערך לכסף, למשל, מזון, שכר דירה או סמים).
ההגדרה מתייחסת לפעילות מינית החוזרת על עצמה מספר פעמים, עם יותר מלקוח אחד ואשר אינה מאורגנת בהכרח תמיד על ידי צד שלישי (סרסור למשל).
ההגדרה כוללת גם סחר בקטינים לצורכי מין ולהפצה ושימוש בפורנוגרפיה בה נעשה שימוש בקטינים.
זנות קטינים כוללת מגוון רחב של מופעים המתפרשים על פני רצף והיא אינה כוללת בהכרח זנות רחוב.
זנות הקטינים כוללת בין היתר גם מגעים חד פעמיים בעבור תמורה מסוימת, קשרים מיניים קבועים עם "ספונסרים", זנות באינטרנט ובאפליקציות, דירות דיסקרטיות, מכוני ליווי ומועדוני חשפנות.
לזנות של קטינים מגוון רחב של הגדרות וטרמינולוגיות.
הגדרות אלה מושפעות בין היתר מהאופן בו נתפסת הזנות והסיבות לה.
למשל, המונח "ניצול מיני מסחרי" מציג את היותם של הקטינים קורבנות הפגיעים לניצול.
מנגד, גישות ליברליות מדגישות את היבט הבחירה לעסוק בזנות ומציגות את זנות הקטינים כ"עיסוק בזנות".
למשל, הגישה הפמיניסטית הליברלית אשר מתייחסת לזנות כעיסוק לגיטימי טוענת כי לנשים יש את הזכות לבחור את עיסוקן וכי יש לכבד את רצונן, גם אם הבחירה נעשתה מתוך טווח אפשרויות מצומצם.
בניגוד לכך, הגישה הפמיניסטית הרדיקלית טוענת כי הזנות מהווה מוסד המבזה נשים, משמר את אי השוויון בין המינים ואת ההתייחסות לנשים כאל אובייקט מיני.
לפי גישה זו, נשים בזנות חוו טראומה קיצונית וסבלו מאלימות פיזית ורגשית אשר הובילו אותן בלית ברירה למעגל הזנות.
תפיסות של זנות קטינים בישראל
בישראל נפוצה התפיסה כי נוער בזנות הוא נוער המנוצל מינית.
בשנות ה-70 בישראל, נוער בזנות נתפס כעברייני וסוטה, כאשר המחקר בתחום התמקד במאפיינים אישיותיים ופתולוגיים של הנוער הנמצא במעגל הזנות.
מאוחר יותר החלה להתפתח התפיסה כי הפתולוגיה המאפיינת נוער זה, מהווה תוצאה ולא סיבה של הימצאותם במעגל הזנות.
כיום רווחת התפיסה כי בנות ובני נוער בזנות הן קורבנות של מציאות חיים קשה אשר נגרמה בשל הצטלבות של מיקומי שוליים בחברה.
תיאורית הצטלבות מיקומי השוליים מסבירה כי מיקומן של צעירות/ים בכל אחד מהמאפיינים החברתיים (למשל, עוני, זהות מגדרית, שוליות אתנית ונטייה מינית) יוצר מצבי שוליות ייחודיים שמשפיעים באופן משמעותי על חוויותיהן, הדיכוי והאפליה שהן תחווינה ומיקומן במאזן יחסי הכוח החברתיים.
מצבי השוליות מעצבים את תפיסותיהן של הנערות/ים לגבי עצמן, ההזדמנויות הפרושות בפניהן, שאיפותיהן, והידע שלהן אודות עצמן, גופן ומיניותן.
התבוננות שכזו על חייהן של נערות/ים בזנות מהווה פרשנות חברתית ביקורתית על המידה בה מצבי חייהן הובילו אותן לחיות כפי שהן חיות כיום.
תפיסתם של אנשי הטיפול כיום היא כי כניסה למעגל הזנות מהווה תוצאה ישירה של טראומות בילדות.
קיימת הסכמה בקרב החוקרים בתחום כי לזנות קטינים בפרט יש קשר עם התעללות מינית, כמו כן, גם עם השתייכות לקבוצות שוליים בחברה, אבטלה, חיים ברחוב, קשיים בבית הספר והזנחה.
פגיעה מינית בילדות וגילוי עריות
מסקרים עולה תמונה לפיה אחת משלוש נשים באוכלוסייה עברה פגיעה מינית בילדותה.
לא כל הנשים שנפגעו בילדותן מגיעות לכדי זנות, אולם רוב הנשים הנמצאות במעגל הזנות עברו פגיעה מינית בילדותן.
הפגיעה המינית, בשילוב עם גורמי סיכון נוספים בדמות הזנחה נפשית ורגשית, אלימות, נשירה ממסגרות, התמכרות לסמים וחסרות בית יוצרים פגיעות לזנות.
עוד עולה כי אחת משבע נשים באוכלוסייה היא קורבן לגילוי עריות.
מי שחוו גילוי עריות בילדותם עשויים לסבול מנזק משמעותי בזהותם ובהערכתם העצמית.
הם עשויים לחוש חוסר אמון עמוק באחרים ולצפות כי במערכות יחסים שונות, אחרים עשויים יהיו להשתמש בהם או לנטוש אותם.
הנמצאות/ים במעגל הזנות מתארות לעיתים קרובות חוויה של ניתוק רגשי במהלך המגע המיני שהן מקיימות עם לקוחות.
תחושה דומה מתוארת לעיתים קרובות גם על ידי קורבנות שנפגעו מגילוי עריות.
נראה כי מנגנון הניתוק שבין הגוף והנפש מאפיין מצבים טראומטיים ועשוי להוות מנגנון המאפשר לשרוד בחיי הזנות.
להתעללות בילדות ישנו קשר מורכב לזנות.
בין היתר, בעקבות התעללות בילדות מתרחש בקרב הנערות והנערים תהליך של הפנמה של עצמן כאובייקט שמטרתו לספק מינית אחרים.
היכולת של הצעירות והצעירים לפתח דימוי עצמי חיובי ולחוש בעלות ערך נפגעת.
משום שהנערות והנערים למדו בילדותן כי ערכן העצמי תלוי ביכולתן לספק צרכים של אחרים, בעיקר מיניים, הן עשויות לפתח בבגרותן זהות של "זונה".
קשורים לכך גם הפנמה של תפקיד הקורבן והזדהות עם הקורבן.
ניתן להסביר את הקשר בין התעללות מינית בילדות לבין זנות באמצעות שתי דרכים: הראשונה, מסבירה כי ההתעללות המינית מגבירה את הסיכון של הנערות והנערים להיות מעורבים בתרבות עבריינית.
מעורבות בחיי הרחוב, דחייה על ידי קבוצת השווים "הנורמטיבית", פגיעה ביכולות חברתיות, כל אלה עשויות לדחוף נערות ונערים ליצור קשרים עם דמויות עברייניות.
הסבר נוסף מתאר כי להתעללות מינית ישנה השפעה מוקדמת מאוד על תפיסתן העצמית של נערות ונערים.
הדימוי העצמי שלהן משתנה והופך לדימוי של אובייקט הנתון להשפלה.
דימוי עצמי זה לצד נסיבות חייהן הקשות עשויים להוות גורם סיכון לזנות.
זנות מהווה עבור קטינות/ים אסטרטגיית הישרדות נוכח מצבי חייהן הקשים.
צעירות/ים אלו לרוב חוו חוויית דחייה ראשונית עמוקה מצד משפחתן וחשו כי הן אינן נראות ורצויות.
הן לרוב חוו התעללות והזנחה מתמשכת בסביבתן הקרובה, שם רכשו את היכולת לדיסוציאציה אשר ממשיכה "לשרתן" תוך שהן נמצאות במעגל הזנות.
גיל הקטינים במעגל הזנות הולך ויורד עם השנים.
נמצא כי הגיל הממוצע של כניסה לזנות הוא 13–14 שנים.
בני נוער במעגל הזנות נתונים במצוקה נפשית, חברתית וכלכלית.
רובם נשרו ממערכת החינוך, רבים גרים ברחוב ורבים חשופים לאלימות ולהתעללות.
רוב הקטינים שמנוצלים למטרות זנות מתנסים בשימוש בסמים, אך אינם מכורים לסמים.
נמצא כי פרידה מהורה, חשיפה לחיי הרחוב ולמידת דרכי ההישרדות, משפיעים על היכרות עולם הזנות.
בישראל 20-25% מהקטינים המעורבים בזנות הם בנים.
עיקר הספרות אודות נוער בזנות מבוססת על נערות, בעוד שהמחקר אודות נערים ונערות טרנסג'נדריות מוגבל.
עולה כי ההבדלים בעיקר נוגעים למקומות בהם מתבצעת הזנות – "זירות הזנות".
בנוסף, נראה שחלק מהנערים נכנסים למעגל הזנות בעקבות עזיבת הבית על רקע אי קבלתה של נטייתם ההומוסקסואלית.
מדו"ח הוועדה לניצול מיני מסחרי של קטינים בישראל עולה כי עד השנים האחרונות סוגי הזנות של בני הנוער בארץ היו במכונים, במועדוני חשפנות ובמופעי הצצה, בדירות פרטיות, במועדונים, נערות טרמפים, זנות רחוב, וזנות נערות ונערי ליווי.
מדו"ח של עמותת עלם עולה כי במאה ה-21 חל שינוי בדפוס הפעולה של בני הנוער המעורבים בזנות והם אינם משוטטים עוד ברחובות, אלא נמצאים יותר ויותר ברשתות האינטרנט והצ'טים.
בני הנוער המעורבים בזנות לרוב סבורים שהזנות נובעת מבחירתם החופשית.
סיבות מרכזיות לכניסתם של קטינים למעגל הזנות
פגיעה מינית וגילוי עריות בילדות הן הסיבות המרכזיות המובילות את הקטינות/ים לתוך מעגל הזנות.
הפגיעה בילדות פוגעת בהתעצבות מיניותן של הנערות ובעקבות כך נוצרות גם תחושת זהות מעוותת ותחושות ניתוק.
הנערות נוטות לעיתים קרובות לברוח מביתן וכדי לשרוד הן נאלצות להיעזר בזנות.
כך הן פוגשות בסרסורים ודמויות מדיחות ונוצרת שוב דינמיקה פוגענית של ניצול.
סיבה נוספת היא אלימות גופנית, הזנחה וחוסר שליטה ופיקוח של המשפחה על מעשיהן וסביבתן של הקטינות.
נמצא כי במשפחות בהן הקטינות/ים אינן מקבלות מענה על צרכים פסיכולוגיים ורגשיים הן עשויות לחפש מענה זה במקומות אחרים, מה שהופך אותן פגיעות לניצול.
חסרות בית מהווה גורם סיכון נוסף.
היא כוללת לרוב גם ניתוק קשרי משפחה, קשרים חברתיים וממסגרות.
אלה יוצרים קושי כלכלי רב ומחסור להזדמנויות תעסוקתיות, אשר מגבירים את פגיעותן לניצול.
הזנות עשויה לספק עבור הקטינות/ים כסף מהיר, תחושת קבלה ושייכות ותחושה של כוח ושליטה, אשר לעיתים הן מתקשות לקבל בתחומים אחרים בחייהן.
לדידו של הזרם הפמיניסטי הרדיקלי, כל הנשים בזנות הן נשים הסובלות מטראומה קיצונית ומתמשכת אשר לרוב החלה בילדותן וכוללת חוויות של אלימות פיזית, מינית ורגשית קשות.
טראומות אלו לא הותירו לנשים כל מוצא אחר להתמודדות עם מצוקתן.
על כן, הן סבורות כי יש לראות בעוסקות בזנות ובייחוד בילדים ובני הנוער בזנות, קורבנות לניצול ותקיפה מינית ולא עבריינים.
סכנות והשלכות של זנות קטינים
לזנות יש השלכות גופניות ונפשיות חמורות.
אלימות ואף רצח הם שכיחים, כאשר נפוצות גם מחלות כרוניות, קשיי שינה וזיכרון.
הפגיעה הנפשית באה לידי ביטוי בדימוי עצמי נמוך, דיכאון ואבדנות.
באופן ספציפי, קטינות/ים וצעירות/ים בזנות פגיעות יותר למחלות מין וזיהומים בשל חוסר השימוש באמצעי מניעה ובשל הזרקת סמים.
בנוסף, היותן של הקטינות/ים במעגל הזנות מוביל את חלקן להתמכר לסמים.
נמצא כי צעירות/ים בזנות סובלות מהפרעת דחק פוסט טראומטית וטראומה מורכבת, תחושות אשמה ובושה ואף שינויים אישיותיים כתוצאה מחוויות האלימות וההשפלה.
לאירועים טראומטיים כדוגמת זנות, יש השלכות משמעותיות על מערכות יחסים, על תחושת הביטחון של צעירות/ים בעולם ועל תחושת האמון הבסיסית שלהן.
ההשפלה שחוות צעירות וצעירים בזנות הן טראומטיות לא פחות מהאלימות הפיזית והמינית שהן חוות ואף עשויים להיחוות כטראומטיים יותר.
ממחקרים שנערכו בעולם בקרב נשים במעגל הזנות עלה הצורך להבחין בין טראומה הנובעת מאירוע חד פעמי לטראומה כרונית לאורך החיים, המכונה "הפרעת דחק פוסט טראומטית מורכבת".
זהו המונח המשמש לתיאור הנזקים הטראומטיים הנגרמים לנשים הנמצאות במעגל הזנות, הסובלות מטראומות קשות ומתמשכות כתוצאה מהזנות ומגילוי העריות שחוו.
הטראומה המורכבת מתאפיינת גם בסימפטומים דיסוציאטיביים, בהפרעות במבנה האישיות ובנטייה לקורבנות חוזרת (הן על ידי פגיעה עצמית והן על ידי פגיעה על ידי אחרים).
כאמור, צעירות/ים בזנות חוות סימפטומים דיסוציאטיביים המשמשים כמעין מנגנון של ניתוק המשמש להישרדותן.
דיסוציאציה היא אחת משלוש צורות ההסתגלות המרכזיות לחוויות ההתעללות בגילאים צעירים.
זנות קטינים קיימת בכל מדינה, אך התופעה חמורה ביותר בדרום אמריקה ובאסיה.
מספר הקטינים בזנות גדל בחלקים שונים של העולם, כולל צפון אמריקה, אפריקה ואירופה.
קשה להשיג נתונים סטטיסטיים מדויקים, אך מעריכים כי כ-10 מיליון ילדים מעורבים בזנות ברחבי העולם.
הערה: זוהי רשימה של דוגמאות; היא אינה מכסה כל מדינה שבה קיימת זנות קטינים.
נכון ל-2019 אין בידי הגורמים הרשמיים בישראל די מידע אודות היקף זנות הקטינים.
בעמותת עלם מעריכים כי מדובר באלפי נערות/ים העוסקים בזנות בישראל.
אחת הסיבות להיעדר הדיווח היא כי מרבית בני הנוער המעורבים בזנות לא מזהים עצמם ככאלה.
בעשור השני של המאה ה-21 קיימת מגמת עלייה במספר התיקים הנפתחים במשטרה בגין עבירות של צריכת זנות מקטינים.
מספר התיקים הפליליים שנפתחו בגין עבירות מין כלפי קטינים בין השנים 2011–2017 גדל מ-2001 תיקים ל-2604 תיקים.
כ-70% מהתיקים עסקו בעבירות מין כלפי קטינות בעוד ש-30% מהתיקים עסקו בעבירות מין כלפי קטינים.
הנתונים הקיימים בידי המועצה הלאומית לשלום הילד מציגים עליה במספר התיקים הפליליים שנפתחו בגין פגיעה בקטינים אך אינם מתייחסים באופן נפרד לזנות קטינים, אלא כוללים עבירות מוסר ועבירות מין כלפי קטינים אשר אינן כוללות רק זנות קטינים לבדה.
קיימת הערכה כי קטינים מהווים 20-30% מהאוכלוסייה הנמצאת במעגל הזנות.
לגורמי הטיפול מוכרים מאות קטינים הנמצאים במעגל הזנות.
ההערכה היא כי ישנם קטינים רבים נוספים אשר לא ידוע עליהם לרשויות ולגורמי הטיפול.
תופעת זנות הקטינים נפוצה במגוון קבוצות אוכלוסייה: יהודים, ערבים, חילונים, דתיים, עולים, מבקשי מקלט, הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים.
היבטים משפטיים של זנות קטינים בישראל
הספרות המקצועית עוסקת ברובה בזנות בגירים.
שם ניתן למצוא מגוון הגדרות אשר משפיעות על החקיקה, הענישה והאכיפה.
מגוון ההגדרות עשוי להקשות על אכיפת הזנות משום שחלקן מתייחסות לזנות כאל מקצוע שיש בו יסוד של בחירה.
בהקשר החברתי, קיימת תפיסה יחסית סלחנית ביחס לזנות ונראה כי אין די אכיפה כנגד ניצול של קטינים, מה שמהווה חלק מהתשתית המאפשרת את המשך קיום הבעיה.
אחד הקשיים הוא עצירת צרכני הזנות.
זאת משום שקשה להוכיח כי המבוגר ידע את גיל הקטין וכי נכונותם של הקטינים לשיתוף פעולה היא חלקית בלבד.
מנתוני משטרת ישראל משנת 2017 עולה כי אין התייחסות ספציפית לזנות קטינים בישראל, אלא היא נכללת תחת הגדרות עבירה רחבות יתר: עבירות חשיפה ועבירות מוסר.
עבירת חשיפה היא עבירה שאין בה מתלוננים ולפיכך היא אינה מדווחת למשטרה.
גילוי עבירות אלו נעשה באמצעות פעילות יזומה של המשטרה.
עבירות אלו כוללות עבירות של סמים, שוחד, הימורים, אחזקת רכוש גנוב ובין היתר, גם עבירות מוסר וזנות.
עבירות מוסר כוללות סרסרות, שידול למעשה זנות, אך גם שימוש וסחר בסמים.
בשנת 2017 נפתחו 10,876 תיקים הנוגעים לעבירות אלימות שבוצעו כנגד קטינים.
כ־32% מכלל עבירות האלימות כנגד קטינים בוצעו בתוך המשפחה.
אולם, תיקים אלו אינם כוללים רק עבירות מין כנגד קטינים.
סרסרות ושידול לזנות, כאשר הן נעברות כנגד קטינים, נחשבות חמורות יותר מסרסרות בגירים ודין העובר אותן הוא שבע שנות מאסר (חוק העונשין: תשל"ז- 1977).
החוק כולל גם איסור פרסום של שרותי זנות קטינים, איסור פרסומי תועבה באמצעות גופם של קטינים, וכן איסור להצגת נותן שרותי מין כקטין, גם אם אין זו אמת.
בנוסף, לצורך הגברת המלחמה בזנות קטינים וההגנה עליהם, קיימת הצעה נוספת לתיקון חוק העונשין, לפיה יוחל על עבירות זנות המבוצעות נגד קטינים עקרון השיפוט האקס-טריטוריאלי על מנת לאפשר להעמיד לדין בישראל עברייני זנות קטינים ופורנוגרפיה של קטינים, גם אם העבירות נעברו במדינה בה הם לא נחשבות לעבירות.
זנודוטוס היה פילוסוף נאופלאטוניסט שחי ולימד באתונה.
הוא תואר כ"יקירו" (פרדרסטיה) של פרוקלוס", ושימש תחת מרינוס משכם כאשר זה החליף את פרוקלוס כסכולארכס בשנת 485 לערך.
הוא היה מורו של דמאסקיוס כשזה הגיע לאתונה ללמוד פילוסופיה, בשנת 492 לערך.
בעוד שמרינוס לימד את דמאסקיוס מתמטיקה וקורסים מדעיים, זנודוטוס לימד את הקורסים הפילוסופיים הרגילים.
הוא היה פילוסוף חשוב באתונה בתקופה בה מרינוס והגיאס התמודדו על הנהגת בית הספר, אך נראה כי התעלמו ממנו כסכולארכס אפשרי יותר מפעם אחת.
זנות טרנסג'נדרית היא קיום סחר חליפין של יחסי מין תמורת תשלום כספי או הטבות חומריות בין צרכן זנות לבין אדם המגדיר עצמו כמשתייך לקהילה הטרנסג'נדרית.
מרבית העוסקות בזנות זו הן נשים טרנסג'נדריות.
ככלל, תופעת הזנות היא תופעה שנויה במחלוקת מבחינה חברתית, דתית ומדינית לאורך ההיסטוריה ועד היום.
תופעה זו הופכת למורכבת אף יותר כאשר מדובר בזנות טרנסג'נדרית אשר מתבצעת על ידי אוכלוסייה הסובלת מטרנספוביה ואפליה מצד החברה.
אותה סטיגמה חברתית מקשה על נגישותה של אוכלוסייה זו למשאבי בריאות, ובאופן זה משפיעה לרעה על בריאותה הפיזית והנפשית.
בישראל, גיל הכניסה של טרנסג'נדריות לזנות הוא הנמוך ביותר ומשך הזמן של מעורבותן בזנות הוא הגבוה ביותר.
הכניסה לזנות טרנסג'נדרית פעמים רבות קשורה למאפייני חיים שונים, כגון קשיים בתא המשפחתי, מצב כלכלי רעוע וקושי בכניסה לעולם העבודה, התעללות מינית בילדות, קשיים בתפיסת העצמי, הערכה עצמית נמוכה וקשיים בהשתלבות חברתית, ושימוש בסמים.
זנות טרנסג'נדרית נצפתה בזירות הזנות כבר לפני מספר עשורים.
בשנות ה-60 בארצות הברית התרחשו מגמות של אפליה טרנספובית בדיור ותעסוקה.
לאור מצב זה, חלק ניכר מהטרנסג'נדרים מסן פרנסיסקו התרכזו בשכונת טנדרלוין ועבדו לרוב בזנות.
בעיסוק זה, נשים טרנסג'נדריות היו חשופות לאלימות מצד המשטרה והלקוחות ופעמים רבות נעצרו.
בעת המעצר נחשפו הנשים לאלימות רבה כגון תקיפה מינית, אונס ורצח.
בקיץ 1966 הקימו פעילים משכונת טנדרלוין את ארגון ונגארד (Vanguard), שהיה ארגון הנוער הלהט"בי הראשון בארצות הברית.
פעילות הארגון הובילה ל"מהומות קפיטריית קומפטון" באותה שנה.
האירוע נחשב לרגע מפתח בתולדות זכויות טרנסג'נדרים בסן פרנסיסקו, ובעקבותיה חלה ירידה משמעותית באלימות המשטרתית הרשמית נגד אוכלוסייה זו.
האירוע היווה זרז להקמת ארגונים אקטיביסטים טרנסג'נדרים שונים.
היקף התופעה וגיל הכניסה למעגל הזנות
דו"ח של ארגון TAMPEP מציין כי כ-6% מכלל העוסקים/ות בזנות הן נשים טרנסג'נדריות.
כמו כן, נראה כי נשים טרנסג'נדריות מעורבות בזנות באחוזים גבוהים יותר מגברים טרנסג'נדרים.
בישראל, סקר של משרד הרווחה והשירותים החברתיים משנת 2016 מראה כי כ-5% מכלל העוסקים בזנות בישראל הן נשים טרנסג'נדריות וכי האומדן של מספרן עומד על בין 460–510. עם זאת, איסוף הנתונים לקביעת היקף תופעת הזנות בכלל ושל הקהילה הטרנסג'נדרית בפרט הוא בעייתי, עקב הקושי ברישום מסודר.
הנתונים הקיימים נאספו דרך מוסדות המדינה והמשטרה ואינם בהכרח משקפים את המציאות.
מדיווחים של נשים טרנסג'נדריות עולה כי בזירות שונות, כדוגמת זנות הרחוב, קיים רוב של נשים טרנסג'נדריות.
גיל הכניסה למעגל הזנות בישראל ובעולם נע בין גילאי 13–35, בעוד אצל טרנסג'נדרים טווח הגילאים נע בין גילאי 13–20. מתוך סקר של משרד הרווחה בישראל, עולה כי גיל הכניסה של טרנסג'נדריות הוא הנמוך ביותר ומשך הזמן של מעורבותן בזנות הוא הגבוה ביותר.
מרבית העוסקות בזנות הן נשים סיסג'נדריות.
גברים ונשים טרנסג'נדריות מהווים מיעוט.
הרוב המוחלט של טרנסג'נדריות המעורבות בזנות, עוסקות בה באופן עצמאי וללא סרסור גברי, זאת לעומת נשים סיסג'נדריות בזנות שלרוב מועסקות על ידי סרסור בדמות מעסיק או בן זוג.
בנוסף, נראה כי בקרב נשים טרנסג'נדריות, הגורם המדיח למעגל הזנות הוא לרוב אישה טרנסג'נדרית מבוגרת יותר המעורבת בזנות בעצמה.
הצורך ברשת תמיכה חברתית מוביל טרנסג'נדריות צעירות, לרוב קטינות, לחיפוש אחר בית וקבוצה חברתית שתקבל אותן ותאשר את מגדרן, לאחר שנדחו מהסביבה הקרובה להן.
חיפושן מסתיים פעמים רבות במפגש עם אישה טרנסג'נדרית מבוגרת מהן שכבר מעורבת בעולם הזנות, המאמצת אותן לביתה, מספקת להן תנאים בסיסיים ומחברת אותן במהרה לקהילת הזנות.
נשים טרנסג'נדריות מעורבות לרוב בזירות של זנות רחוב או בדירות ששוכרות בעצמן, ופחות בזנות בבתי בושת, בשירותי ליווי ובמועדוני חשפנות.
מעבר לכך, רמות ההדבקה במחלות מין ו-HIV גבוהות בקרב נשים טרנסג'נדריות בזנות, לעומת גברים ונשים סיסג'נדריות בזנות ומצבן הבריאותי באופן כללי ירוד ביותר.
שוני זה עשוי לנבוע מהיעדר שירותי בריאות וטיפול מותאמים לקהילה וכן מחשש של הנשים הטרנסג'נדריות לפנות למוסדות קיימים עקב טרנספוביה ואפליה.
זנות בכללותה חושפת את המעורבים בה לפגיעות פיזיות, מיניות ונפשיות רבות.
הנתונים בנוגע לרמות האלימות הפיזית והמינית הנגרמת על ידי לקוחות כלפי טרנסג'נדריות בזנות לעומת נשים אחרות בזנות אינם חד משמעיים.
ישנם מחקרים המצביעים על אלימות קשה מאוד כלפי נשים טרנסג'נדריות בזנות, ולעומתם קיים מחקר המצביע על רמות נמוכות יחסית של קורבנות לאלימות פיזית ומינית בקרב טרנסג'נדריות בזנות, כנגזרת של הכוח הפיזי שלהן.
עם זאת, קיימות מדינות רבות בהן לא קיימת ענישה בגין אונס אנאלי, על כן אוכלוסייה זו חשופה לביצוע מעשי אונס רבים ללא כל יכולת להיות מוגנת מבחינה חוקית.
חלק ניכר מנשים וגברים הנמצאים במעגל הזנות חווים תחושת חוסר מוגנות במסגרת הבית והמשפחה.
קיים קשר בין גדילה במשפחה מזניחה ודיס-פונקציונלית, התעללות פיזית ורגשית והורים מכורים, לבין בריחות מהבית וכניסה למעגל הזנות.
מחקרים על נשים טרנסג'נדריות בזנות מראים כי דחייה משפחתית והצורך לשרוד ללא קורת גג, על רקע הזהות המגדרית דווחו כסיבות אשר הובילו אותן למעגל הזנות.
במצבים כאלו של דחייה וסילוק מהבית, הצורך ההישרדותי המיידי הוא המוביל לזנות.
כמו כן, מצבים אלו עשויים להוביל לבריחות מהבית, דרות רחוב, שימוש בסמים ופגיעות פיזיות ומיניות.
טרנספוביה חברתית, אשר מופנית כלפי טרנסג'נדרים בצעירותם, מופנמת על ידם ומשפיעה לרעה על בריאותם הנפשית.
מעורבות בזנות נובעת לרוב מהיעדר אלטרנטיבות תעסוקתיות.
נשים טרנסג'נדריות המבקשות להשיג עבודה, מתמודדות עם מגוון מחסומים כדוגמת טרנספוביה ואפליה, וכן נשירה בשלב מוקדם ממערכת החינוך.
מחסומים אלו מצמצמים את אפשרויות התעסוקה ומקשים על ההתקדמות במדרג ההשכלה.
נשים טרנסג'נדריות מתארות קושי להתקבל לעבודה, שכיחות גבוהה של הטרדות במקומות העבודה והימנעות מלגשת לראיון בשל החשש להיפגע או לקבל יחס שאינו תואם את מגדרן.
נשים רבות הצהירו שנכנסו למעגל הזנות מאחר שהן מאמינות שזו האופציה העיקרית ואולי היחידה לעבודה בתמורה לשכר הגיוני.
סקר שפרסם המכון לשוויון הזדמנויות בשנת 2016, מראה כי שיעור האבטלה בקרב הקהילה הטרנסג'נדרית עמד על כ־32%, וכ-84% משתכרים הרבה מתחת לממוצע.
עם זאת, עבור צעירות טרנסג'נדריות הכסף מהווה גורם קריטי להשגת המטרה של התאמה מגדרית שכן הן זקוקות לסכומי כסף גבוהים כדי לממן את ההורמונים, האיפור, הבגדים והניתוחים להם הן זקוקות למימוש שאיפותיהן.
קיים קשר בין פגיעה מינית מתמשכת בילדות הגורמת לפוסט-טראומה מורכבת לבין כניסה למעגל הזנות.
התעללות מינית מתמשכת בילדות מייצרת תהליך הפנמה בו הילד/ה הופכים לאובייקט לסיפוק מיני על ידי מי שתפקידו הוא להגן ולשמור עליהם.
תחושת הערך של הילד מותנית ביכולתו לספק צרכים, בעיקר מיניים, של אחרים וכך יש קושי להבחין בין יחסי ניצול ודיכוי ליחסי אהבה מיטיביים.
דיווח על התעללות מינית בילדות בקרב נשים טרנסג'נדריות בזנות עולה ממספר מחקרים אך, במספרים נמוכים יותר לעומת נשים סיסג'נדריות בזנות.
זו יכולה להוות את אחד הגורמים הנקשרים למעורבות בזנות.
זנות טרנסג'נדרית קיימת במגוון מדינות ברחבי העולם, לעומת זאת, ישנו מיעוט של מודלים חיוביים לחיקוי עבור אוכלוסייה זו.
כמו כן, פעמים רבות צרכני הזנות הטרנסג'נדרית מתאפיינים בבושה, ולכן עשויים להפגין כלפי חוץ תפיסות הדוגלות בשלילת זכויות עבור האוכלוסייה הטרנסג'נדרית.
טרנסג'נדרים העוסקים בזנות עוברים תהליכי החפצה ודפרסונליזציה, המשליכים על כלל הקהילה הטרנסג'נדרית, מה שגורם לפרטים שבה לראות לעיתים כי ההצטרפות למעגל הזנות היא אלטרנטיבה אשר תסייע לעיצוב זהותם האישית.
נשים טרנסג'נדריות אשר עוברות את תהליך ההתאמה המגדרית בתקופת גיל ההתבגרות או הבגרות המוקדמת, רואות בהשתלבות במעגל הזנות כאפשרות המסייעת להן להשתייך לקהילה הטרנסג'נדרית.
שימוש והתמכרות לסמים נמצא כגורם המתקשר מעגלית לתופעת הזנות הטרנסג'נדרית.
מצד אחד, אנשים פונים לזנות על מנת לממן את הסמים, ומצד שני, הסמים משמשים כהגנה רגשית בזמן המעורבות בזנות.
ישנם שיעורי התמכרות גבוהים בקרב נשים המעורבות בזנות.
בקרב נשים טרנסג'נדריות, הסמים תוארו כחלק מאורך החיים בעולם הזנות, ולא כגורם המוביל לעיסוק בזנות עצמה.
פעמים רבות עצם השימוש של צרכני הזנות בסמים הוא זה אשר מוביל לצריכת סמים מוגברת בקרב טרנסג'נדריות העוסקות בזנות.
האתנן (מוצר בעל דמות כסף או שווה ערך לכסף, למשל, מזון, שכר דירה או סמים) יהא גבוה יותר באם יותנה קיום יחסי המין בשימוש בסמים במקביל או לחוסר שימוש באמצעי מניעה.
קיימות סטיגמות רבות אודות הקהילה הטרנסג'נדרית, וכן אודות העוסקים בזנות.
מצב זה מוביל טרנסג'נדרים העוסקים בזנות להתמודד עם סטיגמה כפולה ורבת משקל.
מחקרים מצביעים כי הסטיגמה היא אחד הגורמים המשמעותיים המשפיעים על בריאותם הנפשית והפיזית של טרנסג'נדרים העוסקים בזנות.
הסטיגמה מאפיינת אף את גורמי הטיפול במערכת הבריאות ומובילה לכך שטרנסג'נדרים העוסקים בזנות אינם פונים לקבלת מענה טיפולי בעת קושי בריאותי, או שאינם פונים על מנת להצטייד באמצעי מניעה.
מצב זה מוביל לכך שישנו שיעור גבוה של נשאיות HIV וכן הידבקויות במחלות מין בקרב נשים טרנסג'נדריות המעורבות בזנות.
טרנסג'נדרים הם בעלי סבירות גבוהה יותר לחוות אלימות פיזית והטרדה על ידי אנשים זרים, בני משפחותיהם או מכרים ביחס לאוכלוסייה הכללית.
כמו כן, ישנה סבירות גבוהה יותר לחוות אלימות פיזית או מינית חוזרת, וכן אלימות מינית ואונס בגילאים צעירים יותר.
מחקר מארצות הברית מצביע על כך ש50% ממשתתפיו, המשתייכים לקהילה הטרנסג'נדרית, נחשפו לאלימות מינית מסוג כלשהו.
מרבית המשתתפים מציינים כי האלימות המינית התבצעה על ידי אנשים המוכרים לקורבן, ביניהם בני זוג ובני משפחה.
אנשים המשתייכים לתעשיית המין נמצאים בסיכון גבוה יותר לחוות אלימות על סוגיה.
אלימות זו מתבטאת בתצורות של ניצול, הטרדה, אלימות פיזית ומינית אשר מתבצעת על ידי צרכני המין, סרסורים וכן על ידי גורמי החוק.
בישראל, בשנים 2010–2012 קרו מספר תקריות טרנספוביות בישראל בהן שוטרים התייחסו לנשים טרנסג'נדריות העוסקות בזנות באופן משפיל ופנו אליהן בלשון זכר.
סקר דיווח עצמי שנערך בארצות הברית מציין כי מרבית האלימות כלפי העוסקים בזנות מתבצעת על ידי צרכני הזנות.
מקרי אלימות אלו לרוב אינם מדווחים לרשויות לאור חוסר אמון של הקהילה ברשויות וכן מחשש לאפליה.
ברחבי העולם, העוסקים בזנות המשתייכים לקהילה הטרנסג'נדרית חווים אלימות רבה יותר מהמשטרה ביחס לאוכלוסייה הכללית.
עוסקים בזנות המתגוררים בנפאל, מקסיקו ובמדינות אחרות, מדווחים רבות על אלימות מילולית והטרדה פיזית מצד המשטרה, וכן במקרים קיצוניים אחרים אף על אלימות מינית.
זֶנוֹגְלוֹסְיָה לפעמים מכונה זנולאליה (xenolalia) היא היכולת, לכאורה, של אדם לדבר או לכתוב בשפה שאינה מוכרת לו לחלוטין.
התופעה שייכת לתחום הפאראפסיכולוגיה, העוסק בתופעות שאינן מוסברות על־ידי חוקי הטבע והידע הקיים.
הביטוי זנוגלוסיה נטבע על ידי הפארא-פסיכולוג הצרפתי צ'ארלס ריכט בשנת 1905, אולם עדויות על התופעה ניתן כבר למצוא בתקופות מוקדמות יותר, כמו במעשי השליחים.
בעידן המודרני טענות בדבר מופעים של זנוגלוסיה מובאות על ידי פארא-פסיכולוגים וסיפורי גלגול נשמות שתועדו ונחקרו.
אולם מחקרים אלו אינם מקובלים במחקר האקדמי.
עדויות ראשונות או סיפורים ואגדות על תופעות זנוגלוסיה בהם באופן פלאי קיבלו אנשים יכולת לקרוא, לכתוב, לדבר או להבין שפות זרות מופיעות כבר בספרות העתיקה, בביבליה, בתלמוד, בספרות ימי הביניים, וגם בספרות המודרנית ימינו.
במאה ה-19 נפוצו טענות על מדיומים המדברים שפות זרות על ידי אנשי רוח, כמו גם על ידי פנטקוסטלים במאה ה-20, אולם אלו לא נבחנו בכלים אקדמיים מקובלים.
בתקופות מאוחרות יותר חוקרים בתחום גלגול נשמות פרסמו תיעודים של מקרים בהם נתקלו בנבדקים אשר טענו לזיכרון של גלגול קודם וניחנו ביכולות של זנוגלוסיה המתאימות לסביבה בה חיו בחייהם הקודמים לכאורה.
חלק מהטענות הללו זכו להד בתקשורת הפופולרית, למשל המקרה של נהג המרוצים הצ'כי Matěj Kůs שהחל פתאום לדבר אנגלית שוטפת (אותה רק התחיל ללמוד באותו זמן) לאחר תאונה קשה שבה נפגע בספטמבר 2007, לאחר יומיים חזר לקדמותו ובכך הוא מהווה תופעה זנוגלוסית מוגבלת בזמן.
זנוביה (שם מלא באנגלית: MS Zenobia) הייתה מעבורת משא (RORO) שוודית אשר טבעה ב-7 ביוני 1980, במהלך הפלגת הבכורה שלה.
הזנוביה טבעה מול חופי לרנקה שבקפריסין, כאשר הייתה בדרכה לעיר הנמל טרטוס שבסוריה, לשם הפליגה מעיר הנמל מאלמו שבשוודיה.
איש לא נפגע במהלך טביעתה.
מקום טביעתה, Zenobia Wreck, הוא אחד מאתרי הצלילה המפורסמים בעולם.
הזנוביה, הקרויה על שם זנוביה מלכת תדמור, נבנתה במספנת סאאב קוקומס שבמאלמו ונמכרה בסוף 1979 לחברת התעבורה Rederi AB Nordö.
אורכה 172.2 מטרים, רוחבה המרבי הוא 28 מטרים והמשקל המותר שלה הוא כ-10,000 טון.
ב-4 במאי 1980, כאשר היא נושאת בבטנה כמאה משאיות מטען עמוסות בציוד, עזבה הזנוביה את מאלמו והפליגה לכיוון דרום מערב, כאשר היעד שלה הוא עיר הנמל טרטוס שבסוריה.
ב-22 במאי עברה במצר גיברלטר בדרכה אל הרקליון שבכרתים, שם ביצעה עצירה ואז המשיכה לפיראוס, עיר נמל, חלק ממטרופולין אתונה.
בדרכה לפיראוס הבחין הקברניט בבעיות איזון והשיט את הזנוביה לנמל הקרוב.
לאחר בדיקה התברר כי הבעיה היא מים בכמות גדולה שנשאבו למכלים האחראיים לשיווי המשקל ולאחר שהמים נשאבו החוצה המשיכה הזנוביה במסעה ללרנקה, שאמורה הייתה להיות התחנה האחרונה לפני ההגעה לסוריה.
הזנוביה הגיעה ללרנקה ב-2 ביוני, אלא שהבעיה חזרה על עצמה ואף החמירה; בשל תקלה בתוכנת המחשב, הצטברה כמות גדולה של מים בצד אחד של מכלי הזיבורית והאונייה נטתה על צדה השמאלי.
אנשי הנמל הורו על הזזתה של הזנוביה מחוץ לנמל מחשש ששקיעתה, אם תתרחש, תפגע בנמל בצורה קשה וב-4 ביוני היא מוקמה במרחק לא רב ממנו (כ-1.5 קילומטרים).
ב-5 ביוני זווית הנטייה הגיעה ל-45 מעלות והצוות נטש את האונייה בלית ברירה.
למחרת, בטרם זריחת השמש, ב-6 ביוני, שקעה האונייה על כל תכולתה במעמקים, כ-42 מטרים בסך הכול.
140 האנשים שלקחו חלק בהפלגה לא נפגעו.
מסופר כי הזנוביה הוטבעה על ידי כוחות הביטחון של ישראל, עם או בלי סיוע של סוכנות הבין הבריטית, היות שהתעתדה להעביר נשק (ואף אורניום) לסוריה, אשר ישמש את סוריה, את הארגון לשחרור פלסטין או ארגונים אחרים העוינים את מדינת ישראל.
הנשק מצא עצמו בבטן האונייה כבר בשוודיה, או רק באגן הים התיכון, עם או בלי ידיעת הבעלים.
מסופר גם כי הבעלים של האונייה מעולם לא הגישו תביעת ביטוח בדרישה לפצותם על הנזק הכבד שנגרם בטביעה.
אגדות אלה, לצד שאלות שנותרו ללא מענה, יצרו מסתורין שאופף את הפרשה.
ב-1998 הכריזה קפריסין על מכירה פומבית של האונייה הטרופה.
אנדראס פאנאייטו, שחלם להפוך אותה לאתר הצלילה הפרטי הראשון בעולם, רכש אותה.
קרבתה לחופי לרנקה, מזג האוויר הנוח, גודלה הרב והציוד שנותר בה, עומקה המצומצם והאגדות סביב סיפור טביעתה, הפכו אותה לאתר צלילה מפורסם בעולם כולו.
אתר הצלילה הוכרז כשמורת טבע והדיג נאסר במקום.
באתר מגוון רחב של דגים והם משגשגים במקום גם בזכות האכלתם על ידי צוללנים.
יאכטה המשייטת מעל האתר מהווה בסיס לצוללנים והאתר מהווה מוקד משיכה לעשרות אלפי תיירים בשנה.
הצלילה באתר מתאימה לצוללנים בכל הרמות וגם בעומק של 17 מטרים מתחת לפני המים ניתן להתרשם מהשרידים שנותרו.