tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אז הופל סאורון, אך רבים מן האלדר ומבני האדם נספו במלחמה, עמם גיל גלד המלך העליון של הנולדור ואלנדיל, המלך העליון על ארנור וגונדור.
בצפון הלכה ממלכת ארנור ודעכה, אך ממלכת גונדור גדלה והתחזקה ולזמן מה עוד הזכירה את תפארת נומנור.
אך לקראת סוף העידן השלישי הלכה גונדור ושקעה וסכנה נשקפה לה.
לקראת סוף העידן השלישי קם שוב סאורון ולבסוף הכריז מלחמה על כל העמים החופשיים.
אך יורש קם לאלנדיל בצפון ובסיועו של גנדלף איחד את בני האדם החופשיים לצאת למלחמה בסאורון.
גם העלפים והגמדאים תרמו את חלקם, ולבסוף הודבר סאורון סופית.
לאחר שסאורון הובס בצורה מוחלטת, שיקם אראגורן, יורש אלנדיל, את ממלכות ארנור וגונדור ולזמן מה שוב עמד בחצרות המלכים זכר לגדולתה של נומנור.
לאחר מותו, משל בנו שלו ושל ארוון בת אלרונד, אלדריון בממלכות הדונדין, והבטחה הייתה באותה שושלת, שכן שושלת לותיין היא, ולא תכזיב גם אם יארכו השנים.
אדימאנטוס היה מפקד הכוחות הקורינתיים שלחמו בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.
אדימאנטוס היה מפקד השייטת הקורינתית שהצטרפה לצי היווני המאוחד שלחם בפרסים.
יחד עמו פיקדו על הצי תמיסטוקלס האתונאי, ואוריביאדס הספרטני.
הצי עגן בארטמיסיון ליד אובויה, אולם כאשר ראו הספרטנים והקורינתים את מספרן העצום של הספינות הפרסיות רצו לסגת.
אנשי אובויה המבוהלים שיחדו את תמיסטוקלס בחמישים כיכרות כסף כדי שיישאר ויעכב את הפרסים לפחות עד שיספיקו להימלט.
תמיסטוקלס העניק חמש כיכרות לאוריביאדס ושלושה לאדימאנטוס וכך שכנע אותם להישאר.
קרב ארטמיסיון הסתיים ללא הכרעה והיוונים נסוגו לסלמיס.
הפרסים מצדם תקפו את אטיקה והעלו באש את אתונה.
הרודוטוס מספר שכאשר תמיסטוקלס הרצה בפני הקצינים את תוכניתו, אדימאנטוס התפרץ לדבריו ודרש ממנו שיגיד את שם עירו, מכיוון שאתונה חרבה ולתמיסטוקלס אין עיר ומולדת.
תמיסטוקלס השיב לו שאמנם אין לו עיר אולם אתונה הביאה 200 ספינות בעוד קורינתוס הביאה מספר קטן יחסית.
פלוטרכוס מצטט את אותם דברים אם כי בשם אוריביאדס.
הרודוטוס מספר שכאשר התחיל קרב סלמיס אדימאנטוס וספינותיו נמלטו משדה הקרב, וספינה אתונאית הצליחה להדביק אותם רק כאשר הקרב עמד בפני סיום.
האנשים בספינה בישרו לאדימאנטוס על הניצחון והוא מיהר לחזור לשדה הקרב שם הקרב כבר הסתיים בניצחון יווני.
אם כי הרודוטוס מוסיף שזו הגרסה האתונאית לסיפור והקורינתים גורסים אחרת שכאשר התחיל הקרב אדימאנטוס ואנשיו היו הראשונים להסתער.
ככל הנראה המצביא אריסטאס היה בנו.
אדימיליסון פרננדס ריביירו (בפורטוגזית: Edimilson Fernandes Ribeiro; נולד ב-15 באפריל 1996) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ממיינץ 05 ובנבחרת שווייץ.
פרננדס גדל במחלקת הנוער של פ.צ.
ב-1 ביוני 2013 ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית, כששיחק 53 דקות בניצחון 2–4 על פ.צ.
ציריך במסגרת המחזור ה-34 בליגה.
זו הייתה הופעתו היחידה בעונת .
ב-1 במרץ 2015 הבקיע פרננדס את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-20 בתיקו 2-2 נגד לוצרן במסגרת המחזור ה-22 בליגה.
בסך הכל ערך פרננדס 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת .
הוא גם ערך שלוש הופעות בגביע השווייצרי לעונה זו, בו זכתה קבוצתו, והבקיע שני שערים, כולל שער בניצחון 0–3 על פ.צ.
בעונת הוסיף פרננדס 26 הופעות ליגה ושער אחד, וכן שיחק בכל משחקי של פ.צ.
סיון במפעל הליגה האירופית לעונה זו, בו הודחה בשלב 32 הגדולות.
בתחילת עונת הוסיף פרננדס חמש הופעות ליגה.
ב-25 באוגוסט 2016 חתם פרננדס על חוזה לארבע שנים בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-21 בספטמבר ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על אקרינגטון סטנלי במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.
ב-25 בספטמבר ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בהפסד 0–3 לסאות'המפטון במסגרת המחזור השישי.
ב-26 באוקטובר הבקיע פרננדס את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-48 בניצחון 0–2 על צ'לסי במסגרת שלב שמינית הגמר של גביע הפוטבול ליג.
ב-13 באוגוסט 2018 הושאל פרננדס לפיורנטינה לעונה אחת.
ב-19 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד סמפדוריה.
ב-3 בפברואר כבש את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אודינזה.
בעונתו היחידה בקבוצה כבש 2 שערים ב-29 הופעות ליגה.
ב-3 ביוני 2019 חתם פרננדס לארבע שנים במיינץ 05.
במהלך תקופתו מיינץ הושאל פרננרס אל ארמיניה בילפלד, יאנג בויז ברן וברסט
לפרננדס ארבע הופעות ושני שערים בנבחרת שווייץ עד גיל 21. בחודש נובמבר 2016 הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת שווייץ הבוגרת לקראת משחק נגד נבחרת איי פארו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. הוא ערך את הופעות הבכורה שלו בנבחרת באותו המשחק, בו ניצחה נבחרתו בתוצאה 0–2, כשהחליף את ולנטין שטוקר בדקה ה-69.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
פרננדס נולד בסיון שבשווייץ להורים מפורטוגל ומכף ורדה.
הוא בן דודם של הכדורגלן השווייצרי הבינלאומי גלסון פרננדס, של הכדורגלן הפורטוגזי הבינלאומי מנואל פרננדש.
אדינץ (ברומנית: Edineț; ברוסית: Единец', ידינץ; ביידיש: יידניץ, יידיניץ או יעדינעץ) היא עיר בצפון מולדובה, כ-200 ק"מ צפונית לבירה קישינב, ובירת מחוז ידינץ.
אדינץ שוכנת בחבל הארץ ההיסטורי בסרביה.
האזכור הכתוב הראשון ליישוב הוא במסמך של נסיך מולדובה אלכסנדרו הטוב משנת 1431, בו מוזכר הכפר בשם ויאדינצי (Viadineți).
במסמך משנת 1690 של הנסיך קונסטנטין מוזכר הכפר בשם יאדינצי (Iadineți).
השם אדינץ (Edineț) מוזכר בכתובים החל משנת 1663. בשנת 1812 סופח האזור על ידי האימפריה הרוסית, ונכלל באזור בסרביה.
עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה ב-1918 הכריזה בסרביה על עצמאותה, ובהמשך אותה השנה הוכרז על איחודה עם ממלכת רומניה.
בתקופה זו נכללה אדינץ בתחום מחוז חוטין.
ב-1940, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, השתלטה ברית המועצות על בסרביה, והעיירה אדינץ סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, במסגרת ההסכם בין גרמניה הנאצית לממשלה הרומנית הפאשיסטית בראשות יון אנטונסקו, נכבשה בסרביה, ובכללה העיירה אדינץ, על ידי הצבא הרומני.
בשנת 1944 נכבש האזור מחדש על ידי ברית המועצות.
החל משנת 1991, לאחר התפרקותה של ברית המועצות, נמצאת אדינץ בשטחה של רפובליקת מולדובה.
בשנת 1897 התגוררו באדינץ 7,379 יהודים, והיוו כ-72% מתושבי העיירה.
הרופאים והרוקחים בעיירה היו כולם יהודים, כמו גם בעלי העגלות, שקיימו את הקשר עם יישובים אחרים.
הסופר יהודה שטיינברג חי בעיירה זו בתקופה שבה התפרסם כסופר בעזרת חברו מנשה הלפרן.
שניהם ניהלו בעיירה פעילות ברוח משכילית- קבלו את ניהול תלמוד התורה המקומי, הדיחו את ראש הקהילה ומינו ראש קהילה משכיל וכן פתחו ספריה לצעירים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חילקו הרומנים את העיירה לשתי יחידות אדמיניסטרטיביות נפרדות, כדי למנוע מהיהודים, שהיו הרוב, לנהל את ענייני העיירה כולה.
בשנת 1930 התגוררו בעיירה 5,341 יהודים, ואף לקחו חלק בפעילות המוניציפלית.
בתקופה מסוימת כיהן יהודי כראש העיירה, וכן שימשו יהודים כסגנים ובעלי תפקידים בכירים.
בשנים האלו העיירה שגשגה, הוקמו מוסדות חינוך יהודיים, כולל בית ספר "תרבות", בית חולים יהודי ובית זקנים יהודי.
בעיירה התקיימה פעילות ציונית, עם נוכחות של כל הזרמים.
לאחר סיפוח בסרביה על ידי ברית המועצות, הורע המצב הכלכלי.
רכושם של היהודים הוחרם, בתי מלאכה הולאמו, המסחר הושבת, והיהודים שנחשבו לאמידים או לפעילים ציונים גורשו לסיביר.
ב-21 ביוני 1941 נסוג הצבא הסובייטי מהעיירה, וב-2 ביולי הגיעו לאזור העיירה חיילים רומנים בסיוע חיילים גרמנים מאיינזצגרופה ד'.
ב-5 ביולי נכנסו החיילים לעיירה, ובתוך יומיים רצחו מאות יהודים.
החיילים הרומנים הסיתו את האוכלוסייה הנוצרית המקומית כנגד היהודים, ובמעשי הרצח, הביזה והאונס השתתפו, מלבד החיילים הרומנים עצמם, גם תושבי אדינץ הנוצרים וגם איכרים מכפרי הסביבה.
תוך שבועיים נרצחו כ-1,000 מתוך 5,000 יהודי אדינץ.
נשים ובנות רבות שכבודן חולל, תלו את עצמן.
הנרצחים נקברו בשלושה קברי אחים.
באמצע אוגוסט 1941 הוקם בעיירה גטו, אליו נדחקו שארית יהודי אדינץ, אליהם צורפו מגורשים רבים מצפון בסרביה ומבוקובינה.
בספטמבר 1941 כבר הצטופפו בגטו כ-12,000 יהודים, ורבים נספו מרעב, קור ומחלות.
ב-16 בספטמבר 1941 גורשו כל היהודים מאדינץ לטרנסיסטריה.
חלק מהמגורשים הובלו דרך אטאקי ורזינה, וחלק אחר דרך סקורן ובריצ'ן.
רוב היהודים נספו בצעדות המוות במהלך הגירושים, ומרעב, קור ומחלות במחנות וגטאות בטרנסיסטריה, וביניהם ברשד ומוהיליב-פודילסקי.
לאחר המלחמה מעט היהודים ששרדו התיישבו בצ'רנוביץ או עלו לישראל.
אדינותריום (שם מדעי: Adinotherium; משמעות השם: "לא דינותריום") הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הטוקסודוניים, שחי באמריקה הדרומית במשך המיוקן שלפני 17.5–6.8 מיליון שנה.
המאובנים שלו התגלו בתצורת איטוסאינגו ותצורת סנטה קרוז בארגנטינה ובתצורת ריו פריאס ותצורת צ'וצאל בצ'ילה.
הם הוגדרו ב-1887 בידי הפלאונטולוג הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו ובו נכללו מספר מינים.
יונק זה דמה במראהו לטוקסודון דמוי הקרנף, אך היה קטן בהרבה.
הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ולמשקל של 120 קילוגרם בממוצע.
הגולגולת שלו הייתה רחבה עם שיניים טוחנות גדולות ובקצה העליון של הגולגולת הייתה קרן קטנה, שאולי שימשה להתנגחויות קטנות בין הזכרים על נקבות.
המבנה שלו היה נמוך מאוד, דומה מעט לחזיר או פקארי והכתף הייתה באותו הגובה של הקרסול ושל קצה האגן.
הוא היה אוכל צמחים רכים כמו עלים, פקעות ושורשים או צמחי מים אך הוא נאלץ להתפתח לחיים בערבות המיוקן.
אדיסון טימלין היא שחקנית אמריקאית.
מפורסמת בעיקר עקב כיכובה כקולין לונספורד בסרט "Little Sister" וכג'אמי לרנר בסרט "העיירה שהפחידה את סאנדאון".
טימלין נולדה ב-29 ביוני 1991 בפילדלפיה, פנסילבניה.
את הופעת המשחק הראשונה שלה ערכה טימלין בסרט הקולנוע "מחיר הבגידה", שם גילמה את איימי בת ה-14 אשר חולה בסוכרת מסוג 1 לצד קלייב אוון ומליסה ג'ורג' שגילמו את הוריה.
בשנת 2006 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "3 lbs", שבוטלה לאחר שלושה פרקים בלבד.
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אחרי בית הספר" .
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "שעת האפס", שבוטלה לאחר עונה אחת בלבד.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "נפילה", לצידו של ג'רמי אירווין.
בשנת 2017 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של סדרת הרשת "סטארט אפ" בתפקיד של מארה צ'נדלר, ביתו של ווס אותו מגלם רון פרלמן.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "When I'm a Moth" בה גילמה את הפוליטיקאית והגברת הראשונה הילרי קלינטון.
בשנת 2008 החלה לנהל מערכת יחסים עם השחקן ג'רמי אלן וייט, אותו הכירה על סט הסרט "אחרי בית הספר".
בשנת 2023 החלו בהליך גירושין.
+שנהסרטתפקידהערות2005מחיר הבגידהאיימי שיין2008אחרי בית הספראיימי2012לילה אחרון בעיראלכסBest Man Downראמזי אנדרסון2013Love & Air Sexהייליאוד תומאססטורמי ליוולין2014הדייט שהביך אותיאלאנההעיירה שהפחידה את סאנדאוןג'אמי לרנר2016Little Sisterקולין לאנספורדנפילה לוסינדה פרייסעירוני כרוניליילהLong Nights Short Morningsרפונזל2017Like MeקאיהSubmissionאנג'לה ארגו2019Feast of the Seven FishesקייטיAll Roads to PearlaפרלהWhen I'm a Mothהילרי קלינטוןLife LikeסופיDepravedשלי2024המרתף אליסיה
אדיסון ריי איסטרלינג היא אושיית רשת, זמרת ושחקנית אמריקאית.
נכון לאוגוסט 2022 יש לה כ-88 מיליון עוקבים ברשת החברתית טיקטוק ומעל 5.2 מיליארד לייקים והיא בעלת החשבון חמישי הנעקב ביותר בפלטפורמה.
אדיסון ריי איסטרלינג נולדה ב־6 באוקטובר 2000 בעיר לפאייט שבמדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
היא בתם הבכורה של מונטי לופז ושרי ניקול איסטרלינג.
לה אחות גדולה ושני אחים קטנים.
הוריה של ריי התגרשו בילדותה, נשארו בזוגיות לסירוגין לפני שנישאו בשנית בשנת 2017.
היא החלה להשתתף בתחרויות ריקודים כשהייתה בת שש.
היא הצטרפה לרשת החברתית טיקטוק ביולי 2019. לפני שעברה ללוס אנג'לס על מנת להתמקד ב"טיקטוק", ריי למדה זמן קצר באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, שם למדה שידורי ספורט.
במקור תכננה ריי להיות שדרנית ספורט.
בינואר 2020 הצטרפו ריי והוריה לסוכנות הכישרונות WME.
ביולי 2020 החלו ריי ואמהּ להגיש את הפודקאסט "Mama Knows Best" בפלטפורמת הסטרימינג, ספוטיפיי.
באותו החודש, הובילה ריי את מסע הפרסום של רשת האופנה האמריקאית, אמריקן איגל אאוטפיטרס, לקראת תחילת שנת הלימודים.
באוגוסט 2020 פרסם מגזין העסקים האמריקאי, פורבס, דירוג של האנשים המרוויחים ביותר בפלטפורמת הטיקטוק, ריי הופיעה בראש הרשימה עם הכנסות משוערות של כ־5 מיליון דולר.
בספטמבר 2020 נודע כי ריי עתידה לככב לצד טאנר ביוקנן בסרט "יש לו את זה", חידוש קולנועי לסרט "יש לה את זה" משנות ה-90. הסרט יצא בנטפליקס ב-27 באוגוסט 2021.
במרץ 2021, הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Obsessed".
בשנת 2022 דורגה במקום התשיעי ברשימת "יוצרי התוכן המרוויחים ביותר" של המגזין האמריקאי "פורבס", עם רווחים של כ־8.5 מיליון דולר בשנת 2021.
ב-9 באוגוסט 2024 הוציאה את הסינגל "Diet Pepsi" שנכנס למצעד בילבורד הוט 100. ב-25 באוקטובר הוציאה את הסינגל "Aquamarine".
אלבום הבכורה שלה, הנקרא על שמה Addison, צפוי לצאת ב-6 ביוני דרך קולומביה רקורדס.
האלבום הופק כולו על ידי צוות נשי בלבד: ריי עצמה, לוקה קלוסר ואלווירה, דבר נדיר בתעשייה הנשלטת על ידי מפיקים גברים.
החיבור עם המפיקות נוצר במהלך סשן הקלטות בסטוקהולם, כאשר ריי הייתה חולה באותו הזמן, והיא מתארת את הקלטת "Headphones On" כ"נשמעת כאילו היא מדברת עם האף סתום".
ריי תיארה את העבודה עם הצוות הנשי כחוויה קסומה, כזו שמבוססת על אמון הדדי ופגיעות נשית וציינה שלא השתמשו בהשפעות מוזיקליות חיצוניות במהלך העבודה על האלבום, אלא התבססו על רגש והבעה אישית.
לאחר צאת האלבום, ריי הכריזה על סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה, הנקרא The Addison Tour שהחל ב-25 באוגוסט 2025 בדבלין, אירלנד, ויסתיים ב-17 בנובמבר בסידני, אוסטרליה.
באוקטובר 2020 אישרה שהיא בקשר זוגי עם אושיית הרשת ברייס הול, באמצעות הודעות במדיות החברתיות, אך הם נפרדו לאחר כשנה.
ביולי 2021 דווח כי היא בזוגיות עם המפיק המוזיקלי הישראלי עומר פדי.
ב-26 במרץ 2021 ריי הופיעה ב-"The Tonight Show" בהנחיית ג'ימי פאלון.
במהלך התוכנית היא לימדה את פאלון לעשות כמה ריקודי טיקטוק פופולריים.
ריי התמודדה עם תגובה חריפה רבה מכיוון שלא זיכתה את היוצרים השחורים הרבים של הריקודים בקרדיט, אם כי הווידאו של הקטע שעלה ליוטיוב כלל את שמותיהם.
במקום התנצלות, ב-6 באפריל ראיין פאלון את כל יוצרי הריקודים.
שנהסרטתפקידהערות2018משימה חתולית בהחלטרוזלינדהדיבוב2021יש לו את זהפדג'ט סוייר2023חג ההודיהגבי2025Animal FriendsדיבובTBAחג ההודיה 2גבי
+שנהסדרהתפקידהערות2025מפלצת: סיפורו של אד גייןאוולין הארטלי
+וידאו קליפיםשנהשםאמןבמא (ים)מקור2019"Blueberry Faygo"ליל מוזיקול בנט2020"Canceled"לארייג'ייק דה שוטר, לאריי2021"Obsessed"אדיסון ריידיאן מרטל
אדיס יאחוביץ' (במקדונית: Адис Јаховиќ; נולד ב-18 במרץ 1987 בסקופיה) הוא כדורגלן מקדוני למשפחה ממוצא בוסניאקי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בודרומספור מליגת המשנה הטורקית.
אדיס יאחוביץ' החל לשחק כדורגל בגיל 7 ב"מקדוניה פאורגה פטרוב" ולאחר עונה בקבוצת בוגרים עבר לבוסניה והרצגובינה.
בשנת 2013 הוא שיחק בהשאלה בציריך ובהמשך עבר לשחק באוקראינה.
בעונת 2014/15 הוא שיחק בקריליה סובייטוב סמרה ואיתה עלה לליגה העליונה הרוסית.
לאחר עונה בליגה העליונה הוא עבר לשחק בטורקיה בה משחק גם בעונת 2020.
בפברואר , יאחוביץ' חתם בגזטפה.
אדיס יאחוביץ' החל לשחק בנבחרת ארצו בשנת 2012. בנבחרת הוא כבש 3 שערים, את השער האחרון הוא כבש בשנת 2014 כאשר בדקה 92 הבקיע והבטיח ניצחון לנבחרתו על נבחרת לוקסמבורג בכדורגל (שער שיוון נכבש בדקה 66 על ידי בסארט עבדורחימי).
את המשחק האחרון שלו במדי הנבחרת היה בשנת 2016 נגד נבחרת ישראל בכדורגל.
אדיפוס רקס היא אופרה-אורטוריה מאת איגור סטרווינסקי, הכתובה לתזמורת, קריין, סולנים ומקהלת גברים.
הלברית, המבוססת על אדיפוס המלך של סופוקלס, נכתבה על ידי ז'אן קוקטו בצרפתית ותורגמה על ידי האב ז'אן דניאלו ללטינית; הקריינות, מכל מקום, מבוצעת בשפת הקהל.
"אדיפוס רקס" נכתבה לקראת ראשיות התקופה הנאו-קלאסית של סטרווינסקי, ונחשבת לאחת היצירות המעולות ביותר מתקופה זו של המלחין.
הוא שקל לכתוב את היצירה ביוונית עתיקה, אבל בסופו של דבר בחר בלטינית: במילותיו הוא "מדיום שלא מת אלא התאבן."
"אדיפוס רקס" מבוצעת לעיתים באולם קונצרטים כאורטוריה, בדומה לביצוע המקורי שלה בתיאטרון שרה ברנרד בפריז ב-30 במאי 1927 והבכורה האמריקאית שנה לאחר מכן, בביצוע התזמורת הסימפונית של בוסטון וקבוצת הגברים לשירת א'קאפלה (Glee club) של הרווארד.
היצירה הוצגה גם על במה כאופרה, לראשונה באופרה של וינה ב-23 בפברואר 1928. לאחר מכן העלתה אותה שלוש פעמים האופרה של סנטה פה ב-1960, 1961 ו-1962 בהשתתפות המלחין.
בפברואר 1962 עלתה האופרה בוושינגטון הבירה, בביצוע אגודת האופרה של וושינגטון (כיום האופרה הלאומית של וושינגטון), בניצוח המלחין.
בשנת 1960 עלתה הפקה של קולין גרהאם בתיאטרון סדלר'ס ולס בלונדון, בבימוי מישל סן-דני ובניצוח קולין דייוויס עם תפאורה של אבד'אלקאדר פאראח.
בתפקיד אדיפוס שר הטנור האוסטרלי רונלד דואד, עם השחקן מייקל הורדרן כקריין.
אף כי הקריינות הייתה באנגלית, הלהקה נטשה את נוהל השירה הרגיל שלה באנגלית והשירה הייתה בלטינית המקורית.
באותו ערב הוצגה גם האופרה טירת כחול הזקן של בארטוק.
הפקה בניהול ג'ולי טיימור, בכיכובם של פיליפ לנגרידג', ג'סי נורמן, מין טאנאקה וברין טרפל עלתה בפסטיבל סאיטו קינן מאצומוטו ביפן בשנת 1992 וטיימור צילמה אותה לטלוויזיה.
עוד גרסה מצולמת שרדה מ-1973, בניצוח ליאונרד ברנשטיין במהלך ההרצאה השישית והאחרונה שלו לקתדרת צ'ארלס אליוט נורטון באוניברסיטת הרווארד.
3 חלילים (השלישי עובר לפיקולו)
3 קלרינטים בסי במול ובלה (הקלרינט השלישי עובר לקלרינט במי במול)
הקריין מברך את הקהל, מסביר את טיב הדרמה שהוא עומד לראות, ומציג את התמונה: תבאי העתיקה סובלת ממגפה, ותושבי העיר מקוננים ברמה.
אדיפוס, מלך תבאי ומי שהביס את הספינקס כשפתר את חידתה, מבטיח להציל את העיר.
קראון, גיסו של אדיפוס, חוזר מן האורקל בדלפי ומדקלם את מילות האלים: תבאי נותנת מקלט לרוצחו של לאיוס, המלך הקודם.
הרוצח הוא שהמיט את המגפה על העיר.
אדיפוס מבטיח לגלות את הרוצח ולגרש אותו.
הוא חוקר את תרסיאס, הידעוני, שמסרב תחילה לדבר.
זועם על שתיקתו, מאשים אותו אדיפוס בכך שהוא-הוא הרוצח.
לנוכח ההאשמה, פותח תרסיאס לבסוף בדברים ופוסק, שרוצח המלך הוא מלך.
נבעת, מאשים אדיפוס את תרסיאס בעשיית יד אחת עם קראון, הנושא עיניו, כך הוא סבור, אל הכתר.
תרועה מן המקהלה מבשרת את הופעת יוקסטה.
יוקסטה מרגיעה את הנצים את ומסבירה לכל הנוכחים, שהאורקלים משקרים תמיד.
אורקל ניבא שלאיוס ימות ביד בנו, כשלמעשה רצחו אותו שודדים בצומת שלוש דרכים.
ידיעה זו מפחידה את אדיפוס עוד יותר: הוא נזכר בזקן שהרג בצומת דרכים לפני בואו לתבאי.
שליח מגיע: מלך קורינת פוליבוס, שאדיפוס חושב שהוא אביו, הלך לעולמו.
אלא שעכשיו מתגלה, שפוליבוס היה רק אביו המאמץ של אדיפוס, שהיה למעשה אסופי.
רועה ישיש מגיע: הוא זה שמצא את הילד אדיפוס בהרים.
יוקסטה, שהאמת מתחוורת לה, נמלטת.
לבסוף, השליח והרועה חושפים את האמת כפי שהיא: אדיפוס הוא בנם של לאיוס ויוקסטה, קוטל אביו, בעלה של אמו.
אחוז פלצות, עוזב אדיפוס את המקום.
השליח מודיע על מות יוקסטה: היא תלתה את עצמה בלשכתה.
אדיפוס פורץ לחדרה ומנקר את עיניו בסיכה.
הוא עוזב את תבאי לבלי שוב לקולות המקהלה, השופכת תחילה את חמתה ואחר אבלה על אובדן המלך האהוב.
אדיסון קרנדל גיבס היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון השני בשנים 1862–1866. קודם לכן הוא היה חבר בבית המחוקקים של טריטוריית אורגון וחבר בית המחוקקים המדינתי של אורגון.
אדיסון קרנדל גיבס נולד במחוז קאטאראוגוס שבמדינת ניו יורק.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים של המדינה ולאחר מכן היה למורה.
בהמשך הוא עבר את מבחני לשכת עורכי הדין, וב-1849 עבר לקליפורניה.
ב-1850 עבר גיבס לטריטוריית אורגון.
הוא התיישב בעיר גרדינר שעל שפך הנהר אומפקווה, שם ב-1852 הוא היה לחבר בבית המחוקקים של הטריטוריה.
הוא גם מונה כגובה המכס בגרדינר.
ב-1860 עבר גיבס לפורטלנד, שם הוא נבחר לבית המחוקקים של המדינה החדשה, אורגון.
ב-1862 הוא נבחר כמושל אורגון.
תקופת כהונתו החלה ב-10 בספטמבר 1862, וכך הוא כיהן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
ב-1864, בתגובה להוראות מהקונגרס של ארצות הברית, גייס גיבס רגימנט רגלים, על אף התנגדות מצד תושבי אורגון.
הוא גם עשה שימוש בכוחו הפוליטי באורגון כדי לחסל את תנועת תומכי הפרישה מהאיחוד.
תקופת כהונתו כמושל הסתיימה ב-12 בספטמבר 1866.
לאחר תום כהונתו התמודד גיבס ב-1866 ללא הצלחה בבחירות לסנאט של ארצות הברית.
לאחר מכן הוא כיהן תקופת כהונה אחת כתובע המחוזי הפדרלי של המחוז השיפוטי של אורגון וכנציב מטעם המדינה ליישוב תביעות מלחמה על רקע המלחמות נגד האינדיאנים.
כתובע הפדרלי המחוזי, הוא הועבר מתפקידו באופן שנוי במחלוקת על ידי התובע הכללי בממשלו של הנשיא יוליסס ס.
גרנט, ג'ורג' הנרי ויליאמס, לשעבר סנאטור מאורגון, כאשר גיבס ניהל תביעה על הונאת בחירות באורגון.
לאחר מכן הוא שב למשרד עורכי הדין הפרטי שלו בפורטלנד.
אדיסון קרנדל גיבס נפטר בלונדון ב-29 בדצמבר 1886. ארונו הועבר משם באמצעות החלטה של בית המחוקקים של אורגון והוא נטמן בבית הקברות ריבר ויו שבפורטלנד.
אדין טֶרְזִיץ' הוא מאמן כדורגל גרמני-קרואטי.
טרזיץ' גם היה כדורגלן בליגות הנמוכות ושיחק בעמדת החלוץ.
טרזיץ' נולד בשנת 1982, במנדן שבגרמניה המערבית למשפחה שהיגרה מיוגוסלביה.
משפחתו ממוצא בוסניאקי ממוצא קרואטי והוא בעל אזרחות קרואטית.
טרזיץ' שיחק בליגה הרביעית בגרמניה במהלך קריירת המשחק שלו.
הוא בוגר אוניברסיטת רוהר בוכום שם למד מדעי הספורט.
בין 2010 ל-2013, טרזיץ' עבד כסקאוט ועוזר מאמן באקדמיית הנוער של בורוסיה דורטמונד.
אחיו הבכור, אלן, גם כן כסקאוט עבור בורוסיה דורטמונד ושימש כמאמן הזמני של בורוסיה דורטמונד השנייה בעונת 2019/2020 מחוז המערב.
טרזיץ' שימש כעוזר מאמן של סלאבן ביליץ' בבשיקטאש בין 2013 ל-2015 ובווסטהאם יונייטד מ-2015 עד 2017, אך עזב את המועדון כשביליץ' פוטר ב-6 בנובמבר 2017.
טרזיץ' חזר לבורוסיה דורטמונד ב-2018 כעוזר מאמן של הקבוצה הראשונה לאחר מינויו של לוסיאן פאברה למאמן.
לאחר פיטורי פאברה בדצמבר 2020, טרזיץ' מונה למאמן זמני עד לסיום עונת 2020/2021.
ב-13 במאי 2021, זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני.
ב-23 במאי 2022 מונה בשנית למאמן הקבוצה, הפעם כמאמן קבוע במקום מרקו רוזה.
ב-13 ביוני 2024 התפטר טרזיץ' מדורטמונד.
אדיסון היא עיר הממוקמת במרכז מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית ומהווה חלק ממטרופולין העיר ניו יורק.
בשנת 2020 התגוררו בעיר כ-107,588 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השישית בגודלה בניו ג'רזי (זאת בהשוואה למקום החמישי בשנת 2010).
שמה המקורי של העיר היה בעבר עיירת ראריטן אשר הוקמה והוכרזה ב-17 במרץ 1870. שם העיירה נבע משם אחד השבטים הילידיים באזור.
השם שונה רשמית ל"אדיסון" ב-10 בנובמבר 1954, על שמו של הממציא תומאס אדיסון, שאחת ממעבודתיו פעלה באזור.
התושבים המוקדמים ביותר באזור היו השבט הלנאפי.
ההתיישבות האירופאית באזור החלה במאה ה-17.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוקם בסמוך לעיר מפעל לעיבוד כימיקלים נדיפים.
בשנת 1924 חלקים מהמפעל התפוצצו וגרמו לשריפה.
באסון זה נהרגו 20 אנשים ונהרסו כמה קילומטרים רבועים מהעיירה.
בתחילת המאה ה-21 אדיסון הייתה אחת מהערים הצומחות ביותר בניו ג'רזי.
במפקד האוכלוסין הלאומי משנת 2000, אדיסון הייתה העיר החמישית המאוכלסת ביותר במדינה, לאחר הערים ניוארק, ג'רזי סיטי, פטרסון ואליזבת.
כיום מתגוררים באדיסון תושבים רבים ממעמד הביניים, וחיות בה למעלה מ-75 קהילות אתניות.
באדיסון אף יש קהילה יהודית גדולה עם מספר בתי כנסת ובית ספר.
בנוסף על כך, ישנה גם קהילה הודית צומחת ומספר מקדשים המשרתים את הצרכים הדתיים של הקהילה.
בשנת 1876, תומאס אדיסון הקים את ביתו ואת מעבדת המחקר שלו באחת האתרים שכיום חלק מהעיירה - אז באזור נידח יחסית.
בעת מותו בגיל 83 בשנת 1931, הממציא הפורה צבר שיא של 1,093 פטנטים על יצירות ובהן הפטיפון, מצלמת הקולנוע, נורת הלהט ועוד.
מעבדת "מנלו פארק" של אדיסון הייתה משמעותית בכך שהייתה אחת המעבדות הראשונות שיישמה באופן מעשי ומסחרי את המחקר המדעי.
במעבדה זו אדיסון המציא את הפטיפון וחוט עמיד בשביל נורות הלהט שלו.
רחוב "כריסטי" בעיירה היה הרחוב הראשון בעולם שהואר באורות חשמליים.
בשנת 1886 אדיסון עזב את העיירה.
אדיסון נחשבת למרכז משמעותי של אוכלוסייה אסייתית.
במפקד האוכלוסין של 2010, 28.3% מתושבי אדיסון זיהו את עצמם כהודים-אמריקאים.
בשנים 2006–2010 ההכנסה החציונית למשק בית הייתה 86,725 דולר וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 100,008 דולר.
לגברים הייתה הכנסה חציונית של 66,898 דולר לעומת 50,953 דולר לנשים.
מועצת העיר מורכבת משבעה נציגים וראש עיר הנבחרים אחת לארבע שנים.
בשנים אי זוגיות 3–4 נציגים עומדים לבחירה, ביחד עם ראש העיר.
האישה הראשונה שאיישה את תפקיד ראש העיר באדיסון, הייתה אנטוניה "טוני" ריגליאנו, שסיימה את כהונתה ב-31 בדצמבר 2013.
העיר אדיסון נמצאת במחוז הקונגרס השישי של ניו ג'רזי.
מחוז זה מיוצג על ידי הדמוקרט פרנק פלון.
נציגיה של אדיסון לרשות המחוקקת של ניו ג'רזי אף הם משתייכים למפלגה הדמוקרטית.
נכון למרץ 2011, היו בעיירה אדיסון רשומים בסך הכל 53,352 מצביעים לנשיאות.
בכל מערכות הבחירות לנשיאות בשנים 2004–2016 ניצח המועמד הדמוקרטי ברוב מוחלט.
אדינה פינטילי (Adina Pintilie, נולדה ב-12 בינואר 1980) היא שחקנית, במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע רומניה.
ב-2022 ייצגה את רומניה בביאנלה של ונציה.
אדינה אלנה פינטילי נולדה ב-1980 בבוקרשט, רומניה.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה הלאומית של בוקרשט לאמנויות תיאטרון וצילום, במחלקה לבימוי קולנוע.
פינטילי ביימה מספר סרטים קצרים החל מ־2003.
בשנת 2008 סרטה "Don't Get Me Wrong" זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים וונקובר.
ב-2018 סרט הביכורים העלילתי שלה "אל תיגע בי" (Touch Me Not) בכיכובה של לורה בנסון זכה בפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי ה-68 בברלין וכן בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר.
הסרט משייט בין מציאות לבדיון ובו הבמאית יחד עם הדמויות בסרט בוחנים את מהותם של אינטימיות וסקס.
הסרט והיה מועמד בפרס הקולנוע האירופי באותה שנה.
הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע בירושלים 2018.
פינטילי הקימה חברת הפקות עצמאית שבסיסה בבוקרשט בשם "סרטי מנקינו".
ב-2022 ייצגה את רומניה בביאנלה ה-59 של ונציה.
עבודתה מבוססת על סרטונים, הכוללים ראיונות עם אנשים בעלי מוגבלויות.
היא נועדה לאתגר את נקודת המבט של הצופה ללא המוגבלות: המסכים מוטים, מראות ומקרנים מופעלים כדי לעוות בכוונה פרספקטיבות, ומאלצים את הצופה להתאים פיזית את מבטו.
בכולם נראים אנשים עירומים המתמודדים עם סוגיות של גוף, מיניות ואינטימיות באמצעות שיחה, ריקוד או מגע.
הפסקול עובר בין דיאלוג הראיון לבין צלילי הנשימה והגניחה החזקים.
הסרטונים עוברים מחדר אחד למשנהו, ויוצרים תנועה גלית של הקהל (כולם נמנעים זה מעיניו של זה).
אי הנוחות שמרגישים הצופים, שגרמה ללא מעט אנשים לעזוב את הסרט באמצע, נובעת מהתוכן המיני המפורש כמו גם מהגופים עצמם, המאתגרים את ה"נורמה הממוסדת".
משתפי הפעולה של פינטילי על המסך כוללים זוג הומוסקסואלים, פעיל נכה המשתף איתה פעולה מזה עשור ועובדת מין טרנסג'נדרית.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2022 זכה גואדיה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:48.25 דקות, לפני יהונתן כרמין (3:49.55 דקות) ותומר מועלם (3:57.70 דקות).
שיאן ישראל עד גיל 23
בתחרות שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת בחודש מאי 2023 קבע גטהון שיא ישראל חדש עד גיל 23 בריצת 10,000 מטר, עם תוצאה של 28:17.12 דקות.
אדיסון אלכסנדר אסקונה ולס (נולד ב-21 בנובמבר 2003) הוא כדורגלן דומיניקני המשחק בעמדת הקשר בלא וגאס לייטס ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית.
בנובמבר 2020, אסקונה היה מועמד לפרס "שחקן הצעיר של העונה בליגת ה-USL" הוא כבש שלושה שערים בעונתו הראשונה במועדון.
ב-26 בינואר 2021, אינטר מיאמי הודיעה על צירופו של אסקונה כשחקן בית.
ב-2 במאי 2021, ערך אסקונה את הופעת הבכורה שלו ב-MLS נגד נאשוויל והפך לשחקן הביתי הראשון של אינטר מיאמי ששיחק ב-MLS.
ביולי 2022, אסקונה הושאל למועדון אל פאסו לוקומוטיב מליגת ה-USL, לשארית עונת 2022.
ב-28 באוקטובר 2020, אסקונה זומן לסגל נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-19 בינואר 2021, במשחק ידידות מול נבחרת פוארטו ריקו, בו הפסידה הרפובליקה הדומיניקנית 1-0.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של הרפובליקה הדומיניקנית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
אדינגטון הוא סרט מערבון עכשווי אמריקאי שבוים ונכתב בידי ארי אסטר.
בסרט מככבים חואקין פיניקס, פדרו פסקל, אמה סטון, לוק גריימס, אוסטין באטלר, דידרה או'קונל, מייקל וורד, וקליפטון קולינס ג'וניור.
הסרט מופץ על ידי A24 ויצא לאקרנים ב-18 ביולי 2025.
העלילה מתרחשת בעיירה בדיונית בניו מקסיקו בשם אדינגטון, שם השריף ג'ו (חואקין פיניקס) מסרב לאכוף את חוקי המסכות של ראש העיר גרסיה (פדרו פסקל).
מתפתחים קונפליקטים פוליטיים, סביבתיים, חברתיים ואישיים, כולל אהבות נעורים, מאבקים על ריבונות גבולות והקמת מרכז דאטה ענק.
הסרט עוסק בקיץ 2020, בתקופת מגפת הקורונה, ומשלב נושאים כמו תיאוריות קונספירציה על ג'ורג' סורוס, מסכות בתקופת מגפת הקורונה, מחאות ג'ורג' פלויד, ביטקוין, בינה מלאכותית, וממים פוליטיים.
בנוסף, הסרט עוסק באיך נרטיבים מנוצלים על ידי דמויות מכל קצוות הקשת הפוליטית לצרכים אישיים, תוך טשטוש מוסר וערכים.
ג'ו (חואקין פיניקס) – השריף של אדינגטון.
גרסיה (פדרו פסקל) – ראש העיר של אדינגטון.
לו (אמה סטון) – אשתו של ג'ו.
אוסטין באטלר – מנהיג כת שמגייס את לו ואת אמה בעזרת תיאוריות קונספירציה קיצוניות.
מייקל וורד – שוטר צעיר שנהרג בעת ניסיון להבין את המשמעות של רצח ג'ורג' פלויד.
הקולנוען ארי אסטר כתב את תסריט הסרט, ולאחר מכן שקל לביים אותו בהופעת בכורת הבימוי שלו.
ציין אסטר שניסה לעשות זאת במשך חמש שנים לפני שהחליט לביים את "תורשתי" ו"מידסומר".
בזמן שביים את סרטו השלישי "בו מפחד", ציין אסטר שסרטו הבא יהיה מערבון.
בינואר 2023, אמה סטון וכריסטופר אבוט הצטרפו לצוות השחקנים, ואסטר תכנן ללהק שוב את חואקין פיניקס.
במרץ 2024, פיניקס, סטון, אוסטין באטלר, פדרו פסקל, לוק גריימס, דידרה או'קונל, מייקל וורד וקליפטון קולינס ג'וניור.
צילומי הסרט החלו בניו מקסיקו ב-11 במרץ 2024, ויימשכו עד 17 במאי.
בפברואר 2025, הוכרז שהסרט יוצג בשוק הסרטים האירופי בברלין.
חברת A24, שמממנת ומפיקה את הסרט, מתכננת להפיץ אותו ב-18 ביולי 2025.
ב-9 באפריל 2025, הוכרז כי בובי קרליק ילחין את הפסקול של הסרט, לאחר ששיתף פעולה בעבר עם אסטר בסרטים "מידסומר" ו"בו מפחד".
ב-7 במאי, הוכרז כי דניאל פמברטון ילחין גם את הפסקול של הסרט לצד קרליק.
Club צוין כי הסרט בעל טון מגוון ולא תמיד מגובש: הוא נע בין סאטירה לרצינות, ומציג רעיונות מורכבים באופן חלקי.
צוין גם כי בשליש האחרון הסרט הופך לאלים ומוגזם, בסגנון "היו זמנים בהוליווד", עם עלילה מבלבלת כולל אנטיפה שמגיעים בעזרת מטוסים פרטיים.
למרות זאת, נכתב כי מדובר ביצירה נועזת, שמעזה להתמודד עם עידן כאוטי וטעון במיוחד, כמעט ללא מקבילים קולנועיים עד כה.
אדיסון גרדנר פוסטר היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי בולט במינסוטה ובוושינגטון.
כחבר המפלגה הרפובליקנית, התבלט ביותר בכהונתו כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם וושינגטון למשך קדנציה אחת, בין השנים 1899 עד 1905.
אדיסון פוסטר נולד ב-28 בינואר 1837 בבלצ'רטאון שבמסצ'וסטס, והיה בנם של סמואל פוסטר ומרי וורת'ינגטון ווקר.
פוסטר גדל והתחנך בבלצ'רטאון עד שהיה בן שלוש עשרה, כאשר הוריו עברו, תחילה לאוסווגו שבאילינוי, ולאחר מכן לשבויגן פולס שבוויסקונסין.
פוסטר התחנך בבתי הספר של בלצ'רטאון ואוסוגו, ועבד בחוות המשפחה.
בוויסקונסין, עבד גם בשטחי העצים של הוריו, שם רכש את הניסיון הראשון שלו בכריתת עצים.
הוא השלים את השכלתו בשבויגן פולס, וקיבל את ההסמכה שלו ללמד בבית ספר.
לאחר שהגיעו לבגרות, החלו פוסטר ואחיו במסע מערבה, בכוונה להתיישב בקולורדו.
פוסטר פנה לאחור ועשה את הנסיעה חזרה עד מיזורי, שם נשאר לאחר שקיבל תפקיד הוראה.
לאחר ניסיון זה, חזר לזמן קצר לוויסקונסין לפני שהחליט לחפש הזדמנויות עסקיות במינסוטה.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19 התיישב פוסטר בוואבאשה שבמינסוטה, שם עסק בכריתת עצים.
פוסטר, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כמבקר של מחוז וואבאשה מ-1861 עד 1871 ובנוסף כיהן כמודד המחוז.
בנוסף לכריתת עצים, נעשה פוסטר פעיל במיזמים נוספים, כולל הוצאת העיתון Winona Express.
הוא גם היה בעל מניות מרכזי בחברת טחנת וואבאשה, שהוקמה לייצור קמח.
בנוסף, הפעיל פוסטר עסק להובלת מטענים ועמלות בלייק סיטי וברד וינג.
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19, עבר פוסטר לסיינט פול שבמינסוטה, שם היה שכן של קושמן קלוג דייוויס.
פוסטר הפך לחבר ותומך פוליטי, ונטל חלק במסע הבחירות המוצלח של דייוויס ב-1874 ובקמפיינים שלאחר מכן על מושב הסנאט של ארצות הברית.
בשנת 1874, ניהל בהצלחה את מסע הבחירות לסנאט של סמואל מקמילן.
בשנת 1882 ניהל פוסטר את מסע הבחירות לתפקיד המושל של לוציוס פרדריק האברד.
בשנת 1888 ניהל פוסטר את הקמפיינים המוצלחים לבית הנבחרים של סמואל סניידר ודרווין הול.
ב-1877, נכנס פוסטר לשותפות עסקית עם צ'ונסי רייט גריגס, שאותה המשיכו עד מותו של גריגס ב-1910. המיזמים שלהם כללו את חברת Beaver Dam Lumber Company, Lehigh Coal & Iron Company, ואת חברת Saint Paul & Tacoma Lumber Company.
האינטרסים העסקיים האחרים של פוסטר כללו את חברת Wilkeson Coal & Cole, כמו גם פיתוח נדל"ן בטקומה, וושינגטון ובמקומות אחרים.
בשנת 1888 עבר פוסטר לטקומה כדי לנהל באופן פעיל יותר את האינטרסים העסקיים שלו בוושינגטון.
מיזמים אלו המשיכו להתרחב, וכללו ספינות משא ואריזת בשר.
דייוויס לא התמודד בפועל על המועמדות, ולבסוף זכה במועמדות הרפובליקנית ויליאם מקינלי, שהמשיך וניצח בבחירות הכלליות.
ב-1898, החליטו רפובליקנים פרו-עסקים בוושינגטון לתמוך בפוסטר בבחירות בבית המחוקקים של המדינה למושב הסנאט של ארצות הברית שהחזיק ג'ון לוקווד וילסון כתקוותם הטובה ביותר למנוע את בחירתו של מועמד מפלגת הכסף החופשי.
בשנת 1896, תנועה משולבת של דמוקרטים, פופוליסטים ורפובליקנים של כסף חופשי הצליחה לבחור את הדמוקרטי ג'ורג' טרנר לסנאט.
בבחירות של 1899, המועמדים הרפובליקנים היו וילסון, פוסטר, תומאס יומס ולוי אנקני.
בהצבעה ה-24 החליטו חברי המפלגה הרפובליקנית בבית המחוקקים של מדינת וושינגטון לתמוך בפוסטר על מנת למנוע את בחירתו של מועמד כסף חופשי, ופוסטר נבחר לתפקיד.
הוא כיהן כהונה אחת, מ-4 במרץ 1899 עד 3 במרץ 1905. במהלך הקריירה שלו בסנאט, פוסטר היה יושב ראש הוועדה לסקר חופים ואיי ים מ-1899 עד 1903. בנוסף, היה חבר בוועדות לענייני חקלאות, דיג, זכות בחירה לנשים ותביעות מלחמת המהפכה.
פוסטר ניסה להיבחר מחדש ב-1905. בין המתמודדים מולו היו צ'ארלס סוויני וסמואל פיילס.
לאחר ששבוע של הצבעות על ידי בית המחוקקים במדינה לא הביא לבחירת מנצח, הסכים סוויני לתמוך בפיילס, ופיילס נבחר.
לאחר שעזב את הסנאט, חידש פוסטר את ניהול האינטרסים העסקיים שלו עד שפרש ב-1914. פוסטר מת בטקומה שבוושינגטון ב-16 בינואר 1917, ונקבר בבית הקברות אוקלנד בסיינט פול, מינסוטה.
בשנת 1863, התחתן פוסטר עם מרתה אן ות'רבי מפנסילבניה, אותה פגש בזמן שביקרה בוואבאשה.
הם היו הורים לארבעה ילדים - האריסון גרדנר, פרנסיס ווקר, מרתה רוונה וצ'ארלס אדיסון.
אדיסון פארקר מקדוול הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת קרוליינה הצפונית, מאז ינואר 2025.
מקדוול נולד בינואר 1994 וגדל בלקסינגטון שבקרוליינה הצפונית.
בשנת 2016 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשארלוט.
הוא עבד בקמטה הבחירות של ריצ'רד הדסון לקונגרס ושירת במתן שירות לתושבים עבור חבר הקונגרס טד באד.
לאחר מכן שימש כשדלן מטעם חברת "Blue Cross Blue Shield" בקרוליינה הצפונית.
בבחירות 2024 התמודד מקדוול לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של קרוליינה הצפונית.
הוא ייחס את החלטתו להתמודד למותו הטרגי של אחיו הצעיר, לוק, ממנת יתר של פנטניל בשנת 2016.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית הגיע מקדוול למקום הראשון עם 26% מהקולות, אך לא השיג את 30 האחוזים הנדרשים כדי להימנע מסיבוב שני.
חבר הקונגרס לשעבר מארק ווקר הגיע למקום השני עם 24%.
אף שווקר הצהיר תחילה כי יתמודד בסיבוב השני, הוא בחר להצטרף למסע הבחירות הנשיאותי של דונלד טראמפ ב-2024, מה שהפך את מקדוול למועמד הרפובליקני.
כהונתו החלה עם השבעת הקונגרס ה-119 של ארצות הברית בראשית ינואר 2025.
אדינבורג היא עיר ב, טקסס, ארצות הברית ובירת המחוז.
במפקד האוכלוסין של 2020 מנתה האוכלוסייה בעיר 100,243 תושבים ובשנת 2022, אוכלוסייתה המשוערת הייתה 104,294 תושבים, השנייה בגודלה במחוז והשלישית בגודלה באזור עמק ריו גראנדה.
אדינבורג נחשבת לחלק מהאזורים המטרופוליניים מקאלן-אדינבורג-מישן וריינוסה-מקאלן.
בעיר נמצא הקמפוס הראשי של .
בשנת 1908, ג'ון קלוזנר, ויליאם בריגס, ארגייל מקאלן, פלוטארקו דה לה וינה ודניס צ'אפין החלו לפתח קהילה חדשה באתר זה.
העיירה נקראה "צ'אפין" על שמו של אחד היזמים.
מיתוס מקומי מספר שאדינבורג הפכה למושב המחוז של מחוז הידלגו במבצע חשאי דרמטי ולילי, שבו הוסרו רישומי המחוז ממושב המחוז הקודם.
עם זאת, תיעודים היסטוריים מראים סיבות מעשיות יותר.
בית המשפט של מחוז הידלגו משנת 1886 בעיר הידלגו היה נתון בסכנת הצפה תכופה משום שעמד במרחק מטרים ספורים מגדות נהר הריו גרנדה.
בשנת 1908 תוכנן ונבנה בית משפט עשוי עץ לצד כיכר בית המשפט צ'אפין; בנייתו של בית משפט מפואר בתוך הכיכר החלה בשנת 1910 תחת פיקוחם של קבלנים מסן אנטוניו ושותפות של אדריכלים מסן אנטוניו.
כאשר דניס צ'אפין היה מעורב במותו של אוסקר ג'יי ראונטרי במסעדה דן ברין בסן אנטוניו שינתה הקהילה את שמה ל"אדינבורו" על שם ג'ון יאנג, איש עסקים בולט שנולד באדינבורו, סקוטלנד.
העיר צמחה באיטיות והגיעה לכ-800 תושבים עד 1915, ונשארה בלתי מאוגדת עד 1919. בשנותיה הראשונות שירתה אדינבורג קהילת רועי צאן, אך הגעת מערכת השקיה ב-1915 הביאה להתפתחות כלכלה חקלאית.
אדינבורג הפכה במהירות למרכז לרכישה ולעיבוד של כותנה, דגנים ופירות הדר.
התפתחויות כלכליות נוספות לפני מלחמת העולם השנייה כללו גם גידולי ירקות, סורגום, תירס, קני סוכר ותעשיית עופות (בעיקר ביצים).
לאחר המלחמה התרחבה הכלכלה וכללה גם ייצור אפרסקים ואבטיחים, מפעלי עיבוד מזון, נגרות, ציוד לקידוחי נפט, מוצרי בטון, כימיקלים חקלאיים ואריזות קרטון גלי.
בשנות ה-70 חלה עלייה משמעותית בתיירות.
שירות הרכבת הראשון הגיע ב-1909 כשלוחה באורך 13 ק"מ מהקו שקישר את בראונסוויל וסן חואן.
שבע עשרה שנים לאחר מכן קיבלה העיר חיבור ישיר במסילות ברזל לקורפוס כריסטי ולסן אנטוניו.
עם הזמן, משנעשו הכבישים והמשאיות לאמצעי התחבורה המרכזי, נהנתה אדינבורג ממיקומה בצומת כבישים ראשיים.
בשנות ה-80 פעלו בעיר שש חברות הובלה מסחריות ושתי חברות אוטובוסים.
העיר קיבלה את הכינוי "עיר השער" של עמק הריו גראנדה.
האתר ההיסטורי המרכזי של אדינבורג הוא בניין העירייה הישן, שנבנה ב-1909, ליד הפינה הצפון-מערבית של כיכר הידלגו מול בית המשפט המחוזי.
בכיכר ניצב פסלו של מיגל הידלגו אי קוסטייה, ממנהיגי העצמאות של מקסיקו, שעל שמו קרוי המחוז.
הבניין, ששימש במקור כבית הסוהר של המחוז, כולל דלת להוצאה להורג שהייתה בשימוש פעם אחת בלבד.
לאחר מכן שימש כעירייה, וב-2005 שימש כמוזיאון ההיסטוריה של המחוז.
באדינבורג יש אקלים גובל באקלים צחיח למחצה על פי שיטת קפן ואקלים סובטרופי גשום האופייני לדרום טקסס, המאופיין בקיץ חם עד מחניק וחורפים חמימים.
אדינבורג היא ביתו של מוזיאון ההיסטוריה של דרום טקסס, לשעבר המוזיאון ההיסטורי של מחוז הידלגו.
אדינקרה (לעיתים רחוקות נקראים גם אנדינקרה) הוא שמה של שפת סמלים המשמשת בחוף השנהב ובגאנה.
היא משמשת באופן מסורתי בכל תחומי החיים, על בגדים, קירות בתים, כלי חרס וחפצי עץ.
כיום, סמלי אדינקרה משמשים יותר ויותר כלוגואים של חברות.
שפה סמלית זו מקורה בגאנה עם אנשי האשנטי, הקבוצה האתנית הדומיננטית באזור אשנטי.
מקורות שונים מצביעים על שורשי האדינקרה בתחילת המאה ה-19. האגדה מספרת על אנשי אשנטי שניהלו מלחמה נגד הגיאמים מאזור חוף השנהב של ימינו.
נאמר שהאשנטי יצאו כמנצחים ממלחמה זו ואף לקחו בשבי את בן המלך.
נסיך זה הציע ללמד את האשנטי את אמנות האדינקרה בתמורה לחייו.
מאז, הכפר אסוקוואה, מדרום לקומסי במחוז אשנטי, היה מרכז אדינקרה בגאנה.
כל אחד מסמלי האדינקרה מייצג מילה משפת האשנטי, ביטוי, אירוע בעל משמעות היסטורית, פתגם, או בעלי חיים וצמחים.
המילה אדינקרה מתורגמת לעיתים קרובות כ"פרידה", מה שמתייחס ככל הנראה לשימוש בה בלוויות.
עיגול מסמל את נוכחותו של אלוהים, מלבנים מייצגים גבריות ומקלט, ומשולש מייצג נשיות או תשוקה.
במקור, סמלי אדינקרה שימשו רק מלכים ומנהיגים מסורתיים.
לאדינקרה יש גם משמעות דתית עמוקה, אשר גם כיום מציעה תובנות לגבי הפילוסופיה הדתית של האשנטי.
סמלי האדינקרה מודפסים באופן מסורתי על טקסטיל באמצעות בלוקים מעץ או נמצאים כתבליטים על חזיתות של בתים ומקדשים מסורתיים.
נכון להיום, בדים עם הדפסים של סמלי אדינקרה נלבשים גם על ידי בני מעמדות חברתיים אחרים.
אף על פי כן, סמלי האדינקרה עדיין תופסים מקום מיוחד.
בגדי חג מודפסים בסמלי אדינקרה נלבשים, בין היתר, בחתונות ובחגיגות אחרות.
אדינקרה נלבשים באירועים מיוחדים כמו הלוויות, טקסי כנסייה (האשנטי הם כיום נוצרים בעיקר), וחתונות, כמו גם בדתות מסורתיות במהלך טקסים ותהלוכות.
הדפסי אדינקרה על בד באדום, שחור, חום או סגול נלבשים בתקופה שבין מותו של בן משפחה או חבר קרוב לבין הלוויה.
הדפסי אדינקרה על בד לבן נלבשים לאחר הלוויה לטקס הזיכרון.
כאשר משתמשים באדינקרה כהדפס על בד, היא נמצאת לעיתים קרובות על בדים ובגדים פופולריים מאוד בגאנה.
ההדפסים היו עשויים באופן מסורתי מקוצי עץ האוטוורה.
כיום, לעומת זאת, נעשה שימוש לרוב בקלבש מיובש (פרי עץ הקלבש).
הסמלים הם בדרך כלל קטנים ולפעמים די מופשטים.
בדים של האדינקרה עשויים מבדים ארוגים ביד החתוכים לרצועות של כ-35 ס"מ הרצועות נארגות ברוחב של ס"מ.
לאחר מכן, רצועות אלו נתפרות יחד על ידי תופרות וחייטים.
בשלב הבא לאחר תפירת הבדים, מודפסים עליהם סמלי אדינקרה.
שלב זה כרוך לעיתים ביישום קישוטים ותפרים מורכבים.
לאחר מכן, הבד נמתח ומתוח בשיטות שונות.
הדיו צורך ההדפסה מיוצר באופן מסורתי על ידי נערות ונשים תוך ריסוק קליפת העץ.
החומר המתקבל צריך לאחר מכן לבשל במשך מספר שעות.
השאריות המוצקות מסוננות מהנוזל, והדיו מבושל שוב.
גושי אפר עשיר בברזל, שנוספו על ידי נפח, מוכנסים לאחר מכן לנוזל זה.
הדיו השחור מוכן כאשר הנוזל מגיע למרקם סירופי.
ההדפסה עצמה מבוצעת באופן מסורתי על ידי גברים, אשר מציירים תחילה קווי הנחיה קלים על הבד לפני ההטבעה.
לעיתים רחוקות משתמשים בסמל יחיד לבדו.
לעיתים קרובות, מספר סמלים מאותו סוג מוטבעים בצורה מלבנית.
לעיתים קרובות, מלבן נוסף מוטבע לאחר מכן בסמל שונה.
לאחר הייבוש, ניתן לעבד את הבד עוד יותר.
ישנם שיקולים ומאמצים לכלול את הסמלים ביוניקוד; עד כה לא נקבע לסמלי אדינקרה בלוק יוניקוד.
אדיר זיק (י"ב באדר תרצ"ט, 3 במרץ 1939 – כ"ז בשבט תשס"ה, 6 בפברואר 2005) היה במאי טלוויזיה ועיתונאי ישראלי.
זיק נולד בתל אביב, למשפחה חילונית.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים וכתב טור סאטירי בעיתון הסטודנטים "פי האתון", עליו חתם בשם "ז' אדיר".
בשנת 1964 יצא לארצות הברית ללימודי קולנוע ב-UCLA, ובמקביל היה שליח של בני עקיבא.
כשחזר ארצה היה ממייסדי הטלוויזיה הישראלית, ובכך היה בין ראשוני אנשי הטלוויזיה מהציבור הדתי-לאומי.
במשך שנים רבות הפיק את חידון התנ"ך העולמי ביום העצמאות.
זיק היה מקורב לתנועה לכינון המקדש, היה מהעולים להר הבית ואף סייע לתנועה בהכנת סרטים לעידוד העלייה להר הבית.
זיק היה מהפעילים הבולטים בבית הכנסת הייחודי של שכונת מגוריו, גבעת המבתר וממנהיגי נוסח התפילה המשותף לכל העדות בבית כנסת זה.
הקהילה הדתית לאומית של גבעת המבתר התפללה במשך עשרים ואחת שנים בלא הפרדה לעדות וניסתה להפיץ שיטה זו גם במקומות אחרים.
בשנת 1992, עם הקמת ממשלת ישראל העשרים וחמש בראשות יצחק רבין, החל לשדר בתחנת הרדיו "ערוץ 7" את אחת התוכניות הפופולריות ביותר בתחנה, שנקראה "זיקוקין של אדיר".
בתוכנית, ששילבה ביקורת פוליטית עם סיפורים ומתכונים, הטיח זיק ביקורת קשה בממשלה על מדיניותה כלפי הפלסטינים ובמיוחד על חתימת הסכמי אוסלו.
בשידוריו הציג סגנון ייחודי ושימוש בביטוים כמו "הצ'יפּ הדפוק" - שורש רגשי-הנחיתות של חובשי הכיפה הסרוגה.
הוא נהג לטעון כי לתקשורת הכללית יש הטיה לשמאל.
זיק היה פעיל בחלוקת כספי צדקה וניצל את תוכניתו ברדיו לקרוא לאנשים לתרום לנזקקים.
מאז החל ערוץ 7 להוציא את העיתון "בשבע", כתב זיק עד פטירתו טור שבועי בעיתון, טור שהיה רווי בביקורת כלפי שחיתויות שונות.
זיק התפרסם בעקבות הדברים הנוקבים שהטיח בראש הממשלה המנוח יצחק רבין, ימים ספורים לפני הירצחו.
"רבין ופרס הם שני בוגדים שנקנו בכסף", אמר אז זיק והוסיף: "הם נתנו את ארץ ישראל לאויבים".
בהזדמנות אחרת אמר זיק כי צריך "לקרוע לפרס את הצורה".
בעקבות הדברים התגברו הקולות שקראו לסגירת ערוץ 7 וכינו את דבריו של זיק הסתה.
לאחר רצח רבין זיק יצא נגד הרצח בצורה קשה.
זיק היה ממפיצי תאוריות הקשר על רצח רבין.
כתב טור בשם "שמפניה, יין נסך".
בין השאר, עקב זיק אחרי סוכן השב"כ אבישי רביב, ואף דיווח בתוכניתו על פעילותו של רביב (ממקום מגוריו ועיסוקיו ועד יציאה למסעדה) ואף גילה שהוא מקבל משכורת חודשית קבועה מהשב"כ, זאת על סמך דיווחים של מאזיני התוכנית.
פעילותו זו, ובפרט מסירת עדותו של בני אהרוני, מידידיו של רביב, לסגן השר מיכאל איתן, היוותה לחץ להגשת כתב אישום כנגד רביב, אשר זוכה בסופו של דבר בבית המשפט.
בשנת 2003 הועמד לדין, יחד עם מנהלים נוספים בתחנת הרדיו "ערוץ 7", בגין חלקו בשידורים הבלתי חוקיים של התחנה, ונדון לארבעה חודשי מאסר על תנאי ולחתימה על התחייבות כספית על סך 20,000 ש"ח להימנע מלעבור תוך שנתיים מאותו יום עבירה שבה הורשע.
זיק נפטר ב-6 בפברואר 2005 בירושלים ממחלת סרטן הוושט.
השאיר אחריו אישה ושישה ילדים.
אַדִּירִים הוא מושב חקלאי ישראלי בחבל תענך השייך למועצה אזורית הגלבוע.
ממוקם כשישה קילומטר מדרום לעפולה.
אדירים נוסד ב-20 בפברואר 1956, ח' באדר ה'תשט"ז, ראשון למושבי גוש "חבר" על ידי עולים ממרוקו, מהרי האטלס, במסגרת מבצע יישוב חבל תענך.
תושבי המושב מסורתיים דתיים ובמקום הוקם בית ספר דתי.
המושב שוכן ליד הקו הירוק וסבל מחבלות בידי מסתננים.
בינואר 1959 חובר המושב לרשת החשמל הארצית.
כשמם של הרבה מיישובי חבל תענך, שמו של היישוב לקוח מפסוק בשירת דבורה.
"אז ירד שריד לאדירים עם".
רבותינו דרשו: "אדירים - אילו ישראל, שנאמר: "ואדירי כל חפצם בם".
שם זה נבחר על מנת לסמל כוח ועוצמה.
בני מושב אדירים מוצאם מאזור איית בולי שבהרי האטלס פירושו עמק רועים (ait bououlli) מהכפרים אסמר, איית איברהים, תיזנית וטריסל.
אדיר מילר (נולד ב-16 ביוני 1974) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, במאי, סטנדאפיסט ומנחה טלוויזיה ישראלי.
זוכה פרס אופיר לשנת 2010 על תפקידו בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי", פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ופרס אמי על הסדרה הקומית שיצר וכתב, "רמזור".
מילר נולד למריאן, שעבדה כמורה, וליואל, מהנדס במקצועו, שניהם ניצולי השואה ילידי הונגריה וצ'כיה.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין כמפקד מחלקה.
בשנת 1998 למד תקשורת ב"מכללה למינהל" בקמפוס הישן בתל אביב.
עבד בחברת ביטוח וכדייל באל על.
את דרכו כאמן סטנד-אפ החל מילר זמן קצר לאחר סיום שירותו הצבאי, עת נהג להופיע ב"צוותא 2".
הוא עבד כ"מחמם קהל" בתוכניות הטלוויזיה "לילה גוב" וב"זהו זה!".
בשנת 1999 הופיע בסדרת הטלוויזיה "דומינו", לצד אסי כהן, גורי אלפי וקומיקאים נוספים.
עם סיום הפקת התוכנית, הוא החל להופיע במופע בידור בשם "אפקט הדומינו" ובתוכניתו של דודו טופז "הראשון בבידור", ששודרה בערוץ 2. בשנת 2000 החל להופיע במופע הומור משלו בשם "אדיר מילר" ובפינת ההומור בתוכנית האירוח "יאיר לפיד", ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2002–2004 הגיש מילר את תוכנית האירוח ההומוריסטית "ערב אדיר" ואף היה שותף מרכזי לכתיבתה.
בשנת 2005 הנחה והשתתף בתוכנית "הסרט שלנו" ובתוכנית הסאטירה "היכל התרבות", אותה יצר ובה הופיע יחד עם שלישיית מה קשור.
בשנת 2007 הנחה טקס פארודי בשם "משפט הזהב", שבו הוענקו פרסים למשפטים "המבריקים" ביותר של השנה.
כמו כן, התארח בפרק בסדרה הקומית של שידורי קשת – "אמא'לה", בכיכובה של אורנה בנאי.
בשנים 2008 עד 2014 גילם מילר את דמותו של אמיר רוזנר בקומדיית המצבים "רמזור", אותה יצר מילר ואף כתב אותה לצד רן שריג עבור שידורי קשת.
הסדרה עוסקת בשלושה חברים כבני 30 ובתחילתה אחד מהם מצוי בזוגיות, השני הרווק והשלישי נשוי פלוס אחת.
בסדרה כיכבו לצידו ליאור כלפון ונירו לוי.
בשנת 2010 זכתה הסדרה "רמזור" בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "הסדרה הקומית הטובה ביותר" והייתה גם לסדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה שזוכה בפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית "הקומדיה הטובה ביותר".
בשנת 2015 גילם את התפקיד הראשי בסדרת המתח של HOT "הצורף".
ביוני 2016 זכה בתואר "הקומיקאי המצחיק ביותר בישראל" בתחרות של ידיעות אחרונות.
באותה שנה זכה גם בפרס "מצחיקן השנה" בטקס נבחרי הילדים 2016 של ערוץ הילדים.
בשנים 2016 עד 2022 גילם מילר את עצמו בקומדיית המצבים "צומת מילר", אותה גם יצר וכתב.
בשנת 2018 זכה מילר במקום הראשון בתחרות "בדרן ה-70" של עיתון ידיעות אחרונות בה נתבקשו קוראי העיתון להצביע ולדרג את הבדרן האהוב עליהם ביותר ב-70 שנות מדינת ישראל.
במרץ 2020, בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל והאיסור על התקהלויות, מילר הקליט מופע סטנד-אפ חדש ששודר בערוץ 12 ונגע בנושאים הקומיים הקשורים לקורונה.
בשנה זו קיבלה גם החברה שלו מענק של 368 אלף שקל מרשות המיסים, ובהמשך נדרשה החברה להחזיר את רוב הסכום.
בשנים 2012–2024 שימש מילר כפרזנטור של "מכבי שירותי בריאות".
בשנת 2006 הופיע במחזמר "הלהקה" בתפקיד פול אביב, אותו שיחק במקור בסרט הקולנוע טוביה צפיר.
מילר זכה עבור תפקידו זה בפרס מצטיין הבימה לשנת 2007.
בשנת 2009, הופיע מילר בתפקיד ראשי לצד דבורה קידר בהצגה "החותנת" בתיאטרון הבימה, בנוסח עברי מאת רשף לוי.
בשנת 2007 שיחק בסרטו של אבי נשר "הסודות".
בשנת 2010 גילם את ניצול השואה יענקל'ה ברייד בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי" וזכה עליו בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-21 במספר.
בנוסף זכה מילר בפרס מבקרי הקולנוע לשנת 2010 על תפקידו בסרט זה.
בשנת 2013 שיחק בסרטו של אבי נשר "פלאות", חוקר פרטי חמור-סבר בשם יעקב גיטיס.
בשנת 2022 שיחק את אבינועם בסרטו הקצר של נוני גפן "דניאל".
בשנת 2023 שב לשתף פעולה עם אבי נשר בסרטו "גן קופים", שם גילם את דמותו של אמיתי קריב, סופר ערירי שנלחם על מעמדו בעולם הספרות.
בשנת 2024 יצא לאקרנים סרטו הראשון של מילר "הטבעת", בכיכובו ובבימויו, ובהשתתפות תיקי דיין וג'וי ריגר.
הסרט משלב את סיפורה האישי של משפחתו, לצד סיפור מתוסרט, פרי עטו.
מילר נישא לשלי מילר (כספי) בשנת 2005, מנחה ומאמנת קבוצות הורים ומטפלת משפחתית במכון אדלר, ואב לשתי בנות ובן.
בנותיו, הילי ומיילי, השתתפו בעונה השלישית של "סליחה על השאלה ילדים" בפרק "ילדים של מפורסמים" שמשודרת בכאן חינוכית.
אדירי התכלת הם דמויות קומיקס ישראלי אשר מככבים בכותר קומיקס שקרוי על שמם.
הם נוצרו על ידי עופר זנזורי והיו פרויקט הביכורים של הסטודיו זנזוריה קומיקס.
הקומיקס מספר על קבוצת גיבורי על החיים בישראל של ימינו.
לכותר זה ישנם מספר תת-כותרים כגון "המגשר" ו"הדר" המשמשים קשתות בסיפור העל של הכותר.
הסיפור מתחיל בשני נערים בבית ספר תיכון לקראת צבא, עופר: נער מקובל, ספורטאי שלא מצליח בלימודים ולכן נישאר כיתה, ומשה: נער חנון מכיתתו של עופר, חרשן בלימודים, לא מקובל שרוצה להשתלב בחברה.
עופר מנצל את זה וכל פעם שמגיע מבחן בבית הספר, עופר קורא למשה לבלות איתו אך בעצם הוא רוצה שהוא יעזור לו ללמוד ולמחרת המבחן שוב חוזר להתעלם ממנו ולבלות עם שאר המקובלים.
למשה נמאס מזה אך הוא מבחין שעופר זקוק לו וזה מעלה לו את הביטחון העצמי וגורם לו לדבר מהתנשאות אל עופר ולהתייחס אליו בזלזול.
עופר שצריך את משה ממשיך להתנהג אליו טוב אף על פי שבראשו הוא לא סובל אותו, הדבר יוצר מתח גדול בין השניים.
כששוב מגיע יום הלמידה למבחן מסרב משה לעזור לעופר ללמוד, עופר מבטיח לו שייקח אותו לסיבוב בג'יפ שלו אחרי שילמדו.
באותו סיבוב מרגיז משה את עופר ולעופר נמאס ומחליט ללמד את משה לקח ונוהג בפראות כדי להפחיד אותו עד שלבסוף גלגל המכונית נתקע בחוט תיל בחוף הים שנמצא ליד הקריה למחקר גרעיני שם בדיוק מתבצע ניסוי גרעיני שיוצא מכלל שליטה ויורה קרן בדיוק לעבר עופר ומשה.
הם מרגישים מוזר וממהרים לעזוב את המקום.
בינתיים בקריה למחקר גרעיני רואים שכלי רכב ואזרחים נפגעו מן הקרן וממהרים לחפש אותם.
בינתיים עופר ומשה מגלים שהם מפתחים יכולות מיוחדות כמו קריאת מחשבות זה של זה, משה מפתח כוח מהירות ועופר גדל לממדים עצומים.
וכל אחד מהם מתמודד עם זה בצורה שונה.
אך הם לא יודעים שהנסיעה בג'יפ לא רק השפיעה עליהם אלא הולכת להשפיע על כל סביבתם.
האייל/משה רובצקי: בן למשפחה דואגת ותומכת, הוא נוהג לזלזל בדברי אחרים כי הוא מיואש מהעולם שמצפה ממנו לכל כך הרבה אך לא נותן לו שום דבר בתמורה.
לאחר התאונה, משה, הילד החנון הכעוס, מוצא בכוחות יתרון על אחרים, מה שיכול להביא לו פופולריות ותהילה.
דבר זה מצליח לו והוא עולה במדרגות החברה.
כאשר גילה לראשונה את כוחותיו, הוא עבד כגיבור יחיד תחת הכינוי "איילה שלוחה".
כוחותיו כוללים מהירות על והיכולת לתקשר עם עופר וקרן בצורה טלפתית.
עצום/עופר מוקלבי: חיו של עופר קשים מאוד.
אמו ואחותו נהרגו בתאונת דרכים.
אותה תאונה השאירה את אביו בכיסא גלגלים ועופר הוא היחיד שנשאר לטפל בו.
אחרי התאונה בחוף עופר לא מעוניין בכוחות על, משחקי עוצמה ומה טוב ומה רע, הוא רק רוצה למצוא את עצמו ומקום בשבילו ומנסה ללכת בשביל שנראה לו נכון.
במהלך הכותר הוא נחשב בידי הציבור כמת לאחר שניסה למנוע פיצוץ של משאית דלק ונכשל.
הוא מצטרף לפרופסור להט ולדוקטור זרוע לנסות להציל את מחקרו של להט, אך לאחר שגילה שיאלץ להילחם נגד קרן עד המוות על מנת לעשות זאת, הוא עובד להיות נגד פרופסור להט.
כוחותיו כוללים כוח פיזי מוגבר ואת היכולת לתקשר בטלפתיה עם קרן ומשה.
הדר/קרן אבוטבול: קרן היא ילדה להורים גרושים שאמא אלכוהוליסטית.
היא פופולרית בחברה והייתה גם חברתו של עופר.
כאשר התאונה קרתה, היא התחבאה בתוך הג'יפ של עופר כי חשדה שהוא יוצא עם משהי אחרת (היא לא העלתה בדעתה שמשה ועופר יהיו חברים).
כתוצאה מכך, גם היא נפגעה מהקרן.
נראה שהפגיעה מהקרן שינתה אותה וגרמה לה להיפתח יותר.
היא עדיין מתוסכלת ממצב המשפחה שלה אך היא פחות קשוחה ויותר נאמנה לעצמה.
כפי הנראה היא מתחילה לחבב את משה ומנסה לגרום לו לשתף איתה פעולה בעסקי הגיבורות, למורת רוחו.
כוחותיה כוללים מהירות על, תעופה, יכולת קפיצה לגובה ואת היכולת לתקשר בטלפתיה עם משה ועופר.
דוקטור זרוע/ראובן בכר לאחר שגנב את הירבוע מהקריה למחקר גרעיני, חזר לביתו וגילה שהירבוע השתנה למפלצת ונתקף על ידו, בכר נאחז בנורת חשמל שנשברה וחשמלה אותם וכך הירבוע הוזרק לתוך ידו של בכר.
בכר הוא נשוי בעל ארבעה ילדים.
הוא הואשם בתקלה בניסוי, ולכן גורש מהפרויקט.
יש לו התרגזויות ויצר נקמה פעיל אך בסך הכול הוא אדם טוב שפשוט לא יודע איך לצאת מתסבוכות.
כוחותיו כוללים יד על טבעית, רגלים משופרות ויכולת ליצור מתח חשמלי.
פרופסור להט/אריאל פידלמן: פרופ' פידלמן הוא ניצול השואה חולה סרטן שפוחד שימות מבלי להשאיר סימן אחריו.
הוא לקח קשה את עצירת מחקרו כועס על העולם ומלא בתכסיסים.
בכותר המקורי הוא מגייס אליו את דוקטור זרוע ועצום על מנת שיעזרו לו להמשיך את מחקרו.
הוא היחיד שקיבל את כוחותיו באופן מכוון.
לאחר שהבין מה קרה לנערים שהושפעו מן הקרינה, הוא שיגר את הקרינה על עצמו.
כוחותיו כוללים ירי של קרני חום והרמת חפצים באמצעות חום.
קולטן/אייל שחר: ניסה לנתק את מכשירי הניסוי כדי שיקרסו, וכתוצאה מכך שרף את מעבדת המחקר וקיבל כוחות על.
אייל הוא אלמן החי לבדו.
הוא חבר של אביו של משה מימי הצבא, ומדען בקריה למחקר גרעיני.
הוא מתגעגע לימים שבהם שירת בצה"ל ומכבד את המדינה.
הוא שקט, אחראי ונינוח שכל הזמן חושב בשלווה, הוא יודע לנחם ומנסה לפשר בין אנשים.
הוא היחיד מבין הגיבורים אשר אין לו תלבושת רשמית.
כוחותיו כוללים את היכולת לראות כול דבר: גלי קול, חשמל סטטי, תנועה ועוד.
כפיר: במקור הוא נער צעיר העובד במכבסה של קיבוץ מעוז חיים.
הוא גילה מקל אשר בו נכלאה נשמה אלוהית קדומה אשר העניקה לו כוחות על בלתי מוגבלים.
כאשר הוא במצב העל שלו, הוא מדבר בשפה תנ"כית.
חוץ ממנו, ישנם עוד אנשים אשר נכנסה בהם נשמע אלוהית (בין היתר, המלאך) אשר מהם הוא מנסה למנוע להשתלט על העולם.
מר מוקלבי: אביו של עצום.
מרותק לכיסא גלגלים עקב תאונת דרכים אשר לקחה ממנו את אשתו ובתו.