tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם הקמת הפיקוד הוחלט על שתי יחידות שיפעלו תחתיה: המפקדה המשולבת לכוח החלל (CFSCC), והכוח המשותף להגנת החלל (JTF-SD).
מטרות הפיקוד להרתיע מפני תוקפנות ועימותים, להגן על חופש הפעולה של ארצות הברית ובעלות הברית, לספק כוח לחימה בחלל עבור הכוח המשותף/המשולב ולפתח לוחמים לקידום האינטרסים של ארצות הברית ובעלות בריתה, דרך ומתוך תחום החלל.
הפיקוד נקבע כפיקוד גאוגרפי שאחריותו הוגדרה כאזור סביב כדור הארץ בגובה של לפחות 100 קילומטרים מעל פני הים (מעל קו קרמן).
פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי היה פיקוד שריכז את יחידות חיל האוויר המלכותי שעסקו בלוחמה נגד צוללות, סיור ותצפית ימית, חילוץ והצלה ימית ותעופה ימית.
הפיקוד הוקם ב-14 ביולי 1936 במהלך של ארגון מחדש של חיל האוויר המלכותי (לצד הקמה של מספר פיקודים נוספים) ושירת לאורך מלחמת העולם השנייה בעיקר בזירה האטלנטית, הזירה הפסיפית והים התיכון.
לאחר המלחמה המשיך לפעול בשנים הראשונות של המלחמה הקרה עד אשר מוזג עם פיקודי לוחמה אווירית נוספים לכדי פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי ב-27 בנובמבר 1969.
לאורך מלחמת העולם השנייה עיקר העיסוק של יחידות הפיקוד היה חילוץ והצלה ימית לצד הגנה על שיירות אספקה ימיות וספינות הצי המלכותי הבריטי והצי הסוחר בעיקר מפני תקיפות של צוללות אויב ומטוסי הלופטוואפה.
מטוסי הפיקוד ביצעו 240,000 גיחות והשלימו כמיליון שעות טיסה סך הכל, הם השמידו 212 צוללות ו-366 ספינות תובלה שהסתכם בכחצי מיליון טונות של אספקה שהושמדה וכמות דומה בספינות שנפגעו אך לא הושמדו.
יחידות הפיקוד הצליחו לאורך חודשי המלחמה להציל 10,663 ניצולים בלב הים מהם 5,721 אנשי צוות אוויר של בעלות הברית.
2,060 ממטוסי הפיקוד נפגעו ו-5,866 חיילים בשירות הפיקוד נהרגו לאורך המלחמה.
פיקוד החופים הוקם ב-14 ביולי 1936 מתוך גזרת החופים של חיל האוויר המלכותי (שהוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה) במטרה לרכז ולנהל את יכולות התעופה הימית של חיל האוויר המלכותי.
עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה תחומי האחריות של הפיקוד היו מצומצים יחסית וכללו חילוץ ימי, תובלה ותצפית בהגנה על כלי שיט, הלחימה האווירית הימית נותרה ברובה המכריע בתחום האחריות של זרוע האוויר של הצי המלכותי.
מסיבה זו, ערב מלחמת העולם הראשונה כלל הפיקוד סך הכל 183 מטוסים בלבד, מהם 135 היו מטוסי אוורו אנסון, מטוס שהיה מוגבל מאוד בחימושו ובטווח הטיסה שלו.
בסוף 1940 קו החזית התקרב לאי הבריטי ופיקוד החופים התעצם בחשיבותו ובתחומי האחריות שלו נוכח הכיבוש הגרמני של צרפת וארצות השפלה והישגי הלופטוואפה והקריגסמרינה בתקיפת מטרות סחר ותובלה ימיות.
כדי להגדיל את יכולת הפיקוד לסייע להגן על מטרות ימיות אסטרטגיות ולתקוף מטרות של האויב, הוא התרחב באופן משמעותי לכדי 554 מטוסים, בהם מטוסים מתקדמים בהרבה מאלו ששירתו בו מספר חודשים לפני כן כגון מטוסי ויקרס ולינגטון (עודפי פיקוד המפציצים), בריסטול בופייטר ואף מטוסי סופרמרין ספיטפייר שהותאמו לסיור וצילום.
שנה מאוחר יותר מספר מטוסי הפיקוד גדל ל-633 ולקראת סוף 1941 קיבל הפיקוד טייסת ראשונה של מטוסי קונסולידייטד B-24 ליברייטור בעלי טווח מבצעי ארוך במיוחד ויכולת להגיע לרוב אזורי צפון האוקיינוס האטלנטי, בנוסף למטוסי PBY קטלינה הימיים.
לאורך המלחמה קיבלו אנשי צוות ומשרתים ביחידות הפיקוד יותר מ-2,000 עיטורים, כולל ארבעה עיטורי צלב ויקטוריה, 17 מדליית ג'ורג' ו-82 אות השירות המצוין.
אף על פי שלאורך המלחמה ולאחריה פיקוד מטוסי הקרב ופיקוד המפציצים זכו להכרה רבה יותר, הפעילות המבצעית של יחידות פיקוד החופים הוכיחה את עצמה ובתנאים קשים במיוחד.
בסוף מלחמת העולם השנייה הצטמצמו באופן דרסטי מספר המטוסים והיחידות המשרתות תחת הפיקוד לכדי 116 מטוסים בלבד ב-1953 ב-16 טייסות.
בתקופה זו המטוס העיקרי ששירת בפיקוד היה האוורו שקלטון עם 64 מטוסים ששירתו במחצית מטייסות הפיקוד באמצע 1953, שני המטוסים הנוספים ששירתו בשאר טייסות הפיקוד היו הלוקהיד P-2 נפטון והשורט סנדרלנד.
בשנים הראשונות שלאחר המלחמה רוב טייסות הפיקוד נסגרו ומטוסים רבים הועברו לפיקוד התובלה ואף לקחו חלק ב.
עם התעצמות האיום של ברית המועצות בשנים הראשונות של המלחמה הקרה, המשימה העיקרית של פיקוד החופים היה תצפית והגנה מפני כלי שיט ובעיקר צוללות של ברית ורשה סביב חופי אירופה והאוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1953 קיבל הפיקוד לראשונה מסוקים ימיים בצורת מסוק הבריסטול סיקמור.
במהלך שנות ה-50 וה-60 הפיקוד המשיך להצטמצם באופן משמעותי לאור צימצום בתקציב הביטחון, יחידות הפיקוד השתתפו במספר מבצעים נקודתיים ככוחות סיוע בהם מלחמת סיני (מבצע מוסקטר) וכוננות מוגברת במהלך משבר הטילים בקובה.
כחלק מהתייעלות חיל האוויר המלכותי ולאור תקציבי הביטחון המצומצמים, ב-27 בנובמבר 1969 פורק הפיקוד וכוחותיו התמזגו לתוך פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי שאיגד לתוכו מספר פיקודי אוויר בהם פיקוד מטוסי הקרב, פיקוד המפציצים, פיקוד הקשר, פיקוד הסיוע האווירי ובהמשך גם פיקוד חיל האוויר המלכותי בגרמניה.
בשנת 2004 נחנכה אנדרטה לאומית רשמית ראשונה לפיקוד במנזר וסטמינסטר לציון 60 שנה לשיא הלחימה ב.
מבנה הפיקוד השתנה לאורך המלחמה וכלל להקים של חיל האוויר המלכותי וטייסות בעיקר של חיל האוויר המלכותי.
בדומה למסגרות אחרות ברחבי הכוחות הבריטים במלחמת העולם השנייה, גם בפיקוד החופים שירתו טייסות של חילות האוויר אחרים מאיחוד העמים הבריטי בהם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וחיל האוויר הדרום-אפריקאי, טייסות מבעלות ברית שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית בהם צ'כוסלובקיה ופולין וגם טייסות מזרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי.
בתחילת המלחמה ב-3 בספטמבר 1939 כלל הפיקוד ארבעה להקים: להק 15, 16, 17 ו-18. להק 17 היה להק אימון ובשאר הלהקים שירתו סך הכל 19 טייסות.
ב-6 ביוני 1944 ערב הפלישה לנורמנדי פיקד הפיקוד על שישה להקים ושתי מפקדות אזוריות, אלו היו:
להק 15: שש טייסות של חיל האוויר המלכותי, טייסת 407, 422 ו-423 של חיל האוויר הקנדי וטיסה מטרולוגית 1402.
להק 16: 12 טייסות של חיל האוויר המלכותי, טייסת 833 ו-836 של זרוע האוויר של הצי, וטייסת 407 של חיל האוויר הקנדי.
להק 17: להק אימון שכלל מספר יחידות ומתקני אימון.
להק 18: חמש טייסות של חיל האוויר המלכותי, טייסת מטרולוגית 521 וטיסת תצפית כללית 1693.
להק 19: 17 טייסות של חיל האוויר המלכותי, טייסת 304 של חיל האוויר הפולני, טייסת 311 של חיל האוויר הצ'כי, טייסות 404 ו-407 של חיל האוויר הקנדי, טייסות 10 ו-461 של חיל האוויר האוסטרלי, ארבע טייסות של זרוע האוויר של הצי המלכותי וארבע טייסות סיור הפצצה של צי ארצות הברית.
מפקדה אזורית גיברלטר: טייסת 202 ו-520 (חיל האוויר המלכותי).
מפקדה אזורית איסלנד: טייסת 162 (חיל אוויר הקנדי) וטיסה מטרולוגית 1407.
פיקוד החלל הוא גוף של כוחות הצבא הצרפתיים, העוסק בענייני חלל.
פיקוד החלל הוא מרכיב פנימי של חיל האוויר הצרפתי שהוקם בשנת 2019, על בסיס פיקוד החלל המשולב שהוקם לראשונה בשנת 2010.
בהקמת פיקוד החלל ראש מטה הכוחות המזוינים ייעד לו תפקידי לוחמת חלל, תחת פיקוחו של סגן ראש המבצעים.
תורם למדיניות החלל הלאומית, בתיאום עם המנכ"ל ליחסים אסטרטגיים בינלאומיים (DGRIS);
תורם למבצעים בתיאום עם מפעילים צבאיים: פיקוד ההגנה האווירית והתפעול האווירי (CDAOA), המינהל המשותף לרשתות תשתיות ומערכות מידע להגנה (DIRISI) ומודיעין צבאי (DRM);
אחראי על תיאום הגדרת הנחיות לשימוש ביכולות החלל הצרפתיות העומדות לרשות הצבא;
מעצב את העתיד על ידי איחוד צרכים מבצעיים ומשתתף בפיתוח ויישום של אסטרטגיות רכישת יכולות חלל עם המינהל הכללי לחימוש (DGA) באמצעות סוכנות החלל הצרפתית: המרכז הלאומי לחקר החלל (CNES);
עוסק בכל שיתוף הפעולה הצבאי האירופי, הבינלאומי והרב-צדדי בענייני מרחב החלל;
מכוון את מאמצי המודעות והמוכנות בענייני לוחמת חלל.
צרפת מחזיקה בכל הנכסים הצבאיים העיקריים :
הפיקוד נוצר לראשונה בשנת 2010
פיקוד ביטחון של צבא העם הקוריאני היא הסוכנות הראשית לסיכול ריגול של צבא העם הקוריאני.
נקרא בקיצור בקוריאנית, בשם 보위 사.
מטה פיקוד הביטחון הצבאי נמצא בלונגבוק-דונג, אזור אוסונג, שבפיונגיאנג.
המטה שלו גובל במכון פיונגיאנג לשפות זרות ששוכן מעבר לחומה.
בנוסף, הוקמו בפיאונגיאנג כמה משרדים עצמאיים שלו.
כאשר נוסד צבא העם בפברואר 1948, מקורו של פיקוד הביטחון "סוכנות הבטיחות" שנוצרה על ידי הארגון ללוחמה בטרור.
במהלך מלחמת קוריאה פעלה סוכנות הבטיחות למציאת מרגלים ויחידות אנטי-מהפכניות בצבא העם.
סוכנות הבטיחות תפסה את תשומת לבם של קים איל-סונג כאשר דיכא את ההפיכות הצבאיות ב-1956 וב-1968 וטיהר את קים צ'אנג-בונג (김창봉) והו בונג-האק (허 봉학).
כתוצאה מכך, סוכנות הבטיחות הפכה לבלתי תלויה בסוכנות לביטחון לאומי (כיום מחלקת ביטחון המדינה) והפכה לסוכנות ביטחון מדינית המתפקדת באופן עצמאי כסוכנות לסיכול ריגול.
בשנת 1970, הסוכנות לבטיחות פוליטית שינתה את שמה לסוכנות לביטחון לאומי, ובשנת 1996 הפכה לסוכנות צבאית לביטחון לאומי.
מנהיג הארגון מסוף שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-70 היה טיי ביונג-ריול, דור המהפכה הראשון (כיום ראש אולם הזיכרון לשחרור קוריאה).
עד אמצע שנות ה-80 שלט הגנרל האן יאנג-אוק (בן 88, לשעבר הנציב הראשי של הוועדה הצבאית הלאומית), ואחריו סגן אלוף נאם-סון, סרן וון וונג-הי (לשעבר קצין פוליטי בחיל האוויר ופיקוד האוויר) משנת 1989 שימש כמפקד פיקוד הביטחון הצבאי.
פיקוד הביטחון הצבאי נותר תחת המחלקה לביטחון המדינה עד 1995, אך בדצמבר אותה שנה קיבל לאחריותו את משמר הגבול תחת הסוכנות לביטחון המדינה והרחיב ואורגן מחדש כפיקוד הביטחון הצבאי.
בעוד שברוב המדינות הקומוניסטיות היו קצינים פוליטיים אמונים על מעקב אחר פנים הצבא, בצפון קוריאה הוקמה תחנת שמירה נפרדת.
בהשוואה בין חובות המחלקות לפוליטיקה צבאית כמו הלשכה הכללית לענייני מדיניות ומטה המשמר, המחלקות הפוליטיות מתמקדות בעיקר בפרסום והסתה, תוך התמקדות בפרטיות ובהערכת נאמנות.
פיקוד הביטחון הצבאי שם דגש רב יותר על מעקב סודי כמו האזנות סתר.
בנוסף, בעוד שהמחלקה הפוליטית אינה מטפלת במשימות הקשורות לחקירה / מעצר בפועל, מטה המשמר ממלא גם את תפקיד החקירה / מעצר.
חובותיו של פיקוד הביטחון הצבאי כוללות:
איתור וביצוע ממעצרים של מי שמכחיש, מתנגד, מבקר ומבקר את האידאולוגיה של המשטר או את אלה שמכינים ומפיצים מסמכים אנטי-מפלגתיים ומתנגדים בתוכנית הצבאית, ויש להם מערכות יחסים עם צפון קוריאנים, קוריאנים מעבר לים.
הם גם עוקבים אחר ארגונים בלתי חוקיים כמו עמותות בוגרים ומפגשים חברתיים בין אנשי הצבא.
עריכת משימת סיכול ריגול כדי לחפש מרגלים שנשלחו מארצות זרות ושותפיהם, ולעקוב באופן עצמאי אחר קציני השגרירות בצפון קוריאה ואנשי צבא זרים המבקרים בצפון קוריאה.
עריכת רישום על כלל בני משפחתם של אנשי צבא.
מעקב אחר מגמה ונטייה פוליטית של חיילים ואזרחים באזור הגבול ובקו הפסקת האש תוך שמירה על הגבול.
איתור עובדים המתחמקים משירות צבאי ויחידות המנהלות סחורות תוך טיפול בפשעים כלליים כמו רצח, שוד וגנבה.
מטה המשמר מוגדר כלשכה הכפופה ישירות למשרד הכוחות המזוינים העממיים.
פיקוד המבצעים המיוחדים הוא פיקוד בכוחות ההגנה האוסטרלים שהוקם ב-5 במאי 2003 כדי לאחד את כל יחידות הכוחות המיוחדים של אוסטרליה ועד שנת 2008 הפך למבצעי.
הפיקוד בעל מעמד של זרוע בדומה לפיקוד הצי, פיקוד כוחות היבשה ופיקוד חיל האוויר.
הפיקוד מעוצב על פי פיקוד המבצעים המיוחדים האמריקאי ופיקוד הכוחות המיוחדים הבריטי ועומד בראשו מייג'ור גנרל כמפקד המבצעים המיוחדים באוסטרליה (SOCAUST).
מקורו של SOCOMD הוא בשנת 1979, כאשר הצבא הקים את מנהלת הכוחות למבצעים מיוחדים (Directorate Special Action Forces—Army).
ב-13 בפברואר 1990 הוקמו כוחות מיוחדים של המטה (Headquarters Special Forces) ששמם שונה בשנת 1997 למטה המבצעים המיוחדים ובשנת 2003 למפקדת המבצעים המיוחדים (SOCOMD).
בעוד שמפקדת המבצעים המיוחדים לא החלה בפעילות באותה עת באופן רשמי, נראה כי המפקדה פיקחה על עליית המטוס הצפון קוריאני MV פונג סו באפריל 2003, שהשתתפו בה יחידות של גדוד השירות האווירי המיוחד והגדוד הרביעי, הגדוד האוסטרלי המלכותי וקבוצת התקיפה הטקטית.
רגימנט שירות האוויר המיוחד (SASR) הידוע בכינויו SAS, הוא יחידת כוחות מיוחדים של צבא אוסטרליה.
היחידה הוקמה בשנת 1957 על פי דגם ה-SAS הבריטי.
תפקידו "לספק יכולות מבצעיות מיוחדות לתמיכה בכוח ההגנה האוסטרלי כולל יכולות ייחודיות לתמיכה בפעולות אסטרטגיות רגישות, פעולות חילוץ מיוחדות, סיוע בייעוץ והדרכה במדינות זרות, סיור מיוחד ופעולה ישירה".
ה-SASR בנוי בעיקר לביצוע סיורים מיוחדים בעומק בצוותים קטנים ואילו רגימנטי הקומנדו משמשים לביצוע פשיטות במסגרות גדולות יותר.
רגימנט הקומנדו הראשון (1 Cdo Regt) הוקם בשנת 1955 משתי פלוגות וקיבל מעמד רגימנט בשנת 1981. זוהי היחידה הוותיקה ביותר בפיקוד המבצעים המיוחדים והיא המעבירה את ניסיון אבות הקומנדו של מלחמת העולם השנייה לקהילת המבצעים המיוחדים באוסטרליה המודרנית.
הרגימנט כולל לוחמים בשירות קבע ובמילואים והוא אחראי גם על אספקת לוחמי קומנדו לרגימנט הקומנדו השני (2 Cdo Regt).
בשנים האחרונות פרס בתדירות גבוהה לבוגנוויל, מזרח טימור, איי שלמה, עיראק ואפגניסטן.
רגימנט הקומנדו השני (2 Cdo Regt) הוקם ב-19 ביוני 2009 על בסיס גדוד הקומנדו המלכותי האוסטרלי הרביעי (4 RAR Cdo) שהיה אחראי לפיתוח יכולות קומנדו כבר משנת 1997. הרגימנט מרבה להתאמן ולפרוס עם רגימנט שירות האווירי המיוחד (SASR) והשתתף במבצעי פעולה ישירה במזרח טימור, עיראק ואפגניסטן.
הוא גם היה מעורב במבצעי ביטחון פנים באבטחת אירועים חשובים.
רגימנט התעופה השישי (6 Avn Regt) מספק הטסה ותמיכה לכוחות היבשה והכוחות המיוחדים.
טייסת מס' 4 (4 SQN) היא יחידת כוחות אוויר מיוחדים של חיל האוויר האוסטרלי המספקת בקרת אוויר קדמית ובקרת אוויר טקטית להכוונת אמנעה וסיוע אווירי קרוב.
רגימנט ההנדסה למבצעים מיוחדים (SOER) מספק יכולות ניוד, מיכשול ומומחים טכניים.
הוא אחראי להתגוננות אב"כ וסילוק פצצות.
היחידה שהוקמה בשנת 1999 צורפה בפברואר 2012 לפיקוד המבצעים (SOCOMD).
מרכז ההדרכה וההכשרה למבצעים מיוחדים
מרכז ההדרכה וההכשרה למבצעים מיוחדים (Defence Special Operations Training & Education Centre (DSOTEC, מגייס, ממיין ומכשיר אנשי צוות נבחרים לשירות ברגימנטים של הקומנדו (Cdo Regt) וברגימנט שירות האווירי המיוחד (SASR).
בית הספר למבצעים מיוחדים (ADFSSO) - אחראי על גיוס, בחירה, הכשרה, חינוך וניהול כוח אדם של כל פיקוד המבצעים המיוחדים (SOCOMD)
טייסת לוגיסטית למבצעים מיוחדים (SOLS) מספקת תמיכה לוגיסטית לכל היחידות בפיקוד המבצעים המיוחדים.
היחידה בסדר גודל של פלוגה אחראית על מתן תמיכה לוגיסטית מגוונת באזורים מרוחקים ובמסגרות מבודדות ועוינות.
Kommando Spezialkräfte (פיקוד הכוחות המיוחדים, KSK) הוא פיקוד צבאי של כוחות מיוחדים מובחרים המורכב מחיילי מבצעים מיוחדים שנבחרו משורות הבונדסוור הגרמני ומאורגנים תחת אוגדת הכוחות המהירים.
לוחמי KSK זכו לעיטורים רבים ממדינות נאט"ו מתבקשים לעיתים קרובות ליטול חלק במבצעים משותפים נגד טרור, בעיקר בבלקן ובמזרח התיכון.
מאז 2018 מפקד הפיקוד הוא מרקוס קרייטמאיר.
משנת 1973 ועד להקמתה של KSK בשנת 1996, ממשלת מערב גרמניה (ובהמשך גרמניה) הקצתה את כל הפעולות ללוחמה בטרור והמבצעים המיוחדים ליחידת GSG 9, כוח משטרה מיומן מאוד שנוצר זמן קצר לאחר משבר בני הערובה שהתרחש במהלך אולימפיאדת מינכן 1972.
לפני 1973, יחידת Fernspäher של הצבא, יחידת Kampfschwimmer של הצי, ועד 1989 חברות ליווי הנשק המיוחדות - Sonderwaffenbegleitkompanien היו היחידות הצבאיות היחידות הדומות לכל מה שהיה במדינות אחרות ופעלו כיחידות מיוחדים ייעודיים.
לאחר הפיכת KSK למבצעי ב-1 באפריל 1997, מרבית היחידות מוזגו לתוכו.
כשאר יחידות הצבא הגרמניות, גם KSK דורשות אישור מהבונדסטאג הגרמני.
היחידה קיימה מספר מבצעי לוחמה בטרור, באירופה ומחוצה לה; מבצעים ידועים כוללות מבצעים בקוסובו, בוסניה והרצגובינה ולאחרונה באפגניסטן.
במהלך המלחמה באפגניסטן, אף על פי שהם נקראו תחת פיקוד OEF, עבד ה-KSK בפיקוד ISAF מאז 2005, בביצוע פעולות רבות בסביבת הפריסה הגרמנית בקאבול, כולל פשיטה מוצלחת על מחסן של אל-קאעידה באוקטובר 2006.
כצפוי ביחידות מסוג זה, פרטים מבצעיים ספציפיים כמו הצלחה ושיעורי נפגעים נחשבים לסודיים ביותר ומידע כזה נמנע אפילו מהחברים הבכירים ביותר בבונדסטאג.
נוהג זה עורר כמה חששות רציניים, וכתוצאה מכך הוסכם להגדיל את השקיפות וגם את האחריות, על ידי חשיפת פרטי משימה לחברי בונדסטאג.
ב-4 במאי 2013 דיווח יחידת KSK על נפגעים ראשונים.
סמל ראשון דניאל וירט נורה אנושות במחוז בגהלן - אפגניסטן במהלך מבצע "מייוונד".
כוחות צבא ארצות הברית היו חלק מניסיון החילוץ.
דניאל וירט זכה לכבוד על ידי אחותו קתרין וירט-טורנטה בספר שכותרתו "אחים בגבורה", המספר לא רק את סיפורו של אחיה, אלא גם על 40 אנשי צבא נוספים שאיבדו את חייהם בזמן שנלחמו במלחמה העולמית בטרור במזרח התיכון.
הספר ראה אור על ידי קרן טרוויס מניון בספטמבר 2017.
בשנת 2018, חשף משרד המשטרה הפלילית הפדרלית הגרמנית מזימה שכללה חיילי KSK שזממו לרצוח פוליטיקאים גרמנים בולטים כמו קלאודיה רוט, הייקו מאס ויואכים גאק בין היתר, ותכננו פיגועים נגד מהגרים החיים בגרמניה.
כמו כן, מוקדם יותר באותה השנה בחקירה נפרדת, תובעי המדינה בעיר טובינגן חקרו אם נעשה שימוש בסמלים נאו-נאצים באירוע "פרידה" בו היו חברים אנשי KSK.
ביוני 2020 הודיעה שרת ההגנה הגרמני אנגרט קראמפ־קארנבאואר כי היחידה תפורק חלקית עקב התגברות כוחות הימין הקיצוני בשורותיה.
ה-KSK התנתקה משרשרת הפיקוד של צבא גרמניה, עם תרבות הנהגה רעילה.
אחת מארבע הפלוגות של היחידה, שבה תופעת הנאו-נאציזם הייתה הרווחת ביותר, פורקה.
פיקוד ההכשרות והאימונים היה פיקוד בצה"ל, שאמון על כלל ההכשרות והאימונים בזרוע היבשה.
בראש הפיקוד עמד קצין בדרגת אלוף עד יוני 2025. לאחר פרישתו של דוד זיני, התקן בוטל ופיקוד ההכשרות והאימונים נסגר.
בפברואר 2020, החליט הרמטכ"ל אביב כוכבי על תוכנית רב שנתית "תנופה", התוכנית הרב־שנתית של צה"ל לשנים 2020–2024. לבנה מרכזית בתוכנית זו עוסקת באימונים ובהכשרות בצה"ל.
כמו כן, הוחלט על שינוי במבנה הארגוני של צה"ל, הכולל הקמת פיקוד חדש – פיקוד ההכשרות והאימונים, שמטרתו תהיה לאגד את כלל ההכשרות והאימונים במקום אחד, שיהפוך לליבת הידע בכל הקשור לתחום.
במסגרת התוכנית הרב שנתית, יועד הפיקוד החדש לרכז את כל יחידות האימונים בזרוע היבשה, ולאפשר לעוסקים בתחום להתמקד במבנה האימונים וההכשרות, בעוד שהזרוע תמשיך לתכלל את כל הקשור בלוגיסטיקה, אמצעי לחימה, היערכות לחירום ותחומי אחריות אחרים.
הפיקוד נפתח באופן רשמי ב־5 במרץ 2020. בשנת 2025 עם כניסתו של הרמטכ"ל זמיר לתפקידו ולאחר פרישתו של האלוף דוד זיני, הוחלט להשלים עבודת מטה בנושא פיקוד ההכשרות והאימונים לצורך ארגונו מחדש.
בהמשך פורסם כי הפיקוד כמסגרת אחודה יסגר, ומרכז הכשרות היסוד יהפוך לאוגדה מתמרנת נוספת.
תחת מרכז הכשרות היסוד מרוכזים כל הגופים שאחראיים על הפיכת מתגייסי זרוע היבשה ללוחמים ולמפקדים.
מפקד המרכז הוא תא"ל שרון אלטיט אשר משמש גם כרמ"ט הפיקוד.
בית הספר למפקדי כיתות ומקצועות חיל הרגלים
בסיסי האימונים החטיבתיים של חטיבות החי"ר
בסיסי האימונים החטיבתיים של חטיבות החי"ר כפופים מקצועית בלבד למרכז הכשרות היסוד, ופיקודית הם כפופים לחטיבות.
מפקד המרכז להכשרת פיקוד קרבי הוא תא"ל אמיר פרחי.
קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים – הקורס מכשיר מ"פ ומג"דים בסדיר ובמילואים.
המרכז למפקדות ומטה מבצעי (בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי)
המרכז למפקדות מתכלל כלל אימוני המפקדות במשרדים השונים בצה"ל, מדרג הגדוד ועד הפיקודים.
מפקד המרכז הנוכחי הוא תא"ל אהוד צור.
המגמה לאימון ותרגול למפקדות הראשיות (איתמ"ר)
המגמה לאימוני אוגדות וגייסות (מרא"ם)
המגמה לאימוני מפקדות חטיבה (מאמ"ח)
המגמה לאימוני מפקדות גדודים (מאמ"ג)
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י)
תחת המרכז הלאומי לאימונים ביבשה מתקיימים אימוני המסגרות במילואים, אימוני גדודים, תרגילי חטיבות ואוגדות ואימוני מסגרות התומכ"ל.
מפקד המרכז הוא תא"ל אליעד מואטי.
יחידות נוספות כפופות ישירות לפיקוד
ישנן יחידות נוספות שהוכפפו ישירות למפקד הפיקוד.
בראש היחידות עומד קצין בדרגת אלוף-משנה.
בית הספר לקצינים של צה"ל – כפוף ישירות למפקד הפיקוד, מתוקף חשיבותו כמקום המכשיר את קציני העתיד של צה"ל.
מקצועית, מרכז הכשרות היסוד מנחה גם את הכשרות הקצונה של צה"ל.
בהקשר פיקוד ההכשרות נכללות תחת בה"ד 1 גם ההשלמות החיליות של כלל החילות והיחידות.
חטיבת חשמונאים – חטיבת חיל רגלים סדירה, החטיבה החרדית הראשונה בצה"ל אשר מטרתה לאפשר ללוחם החרדי לשרת במסגרת התואמת את אורחות חייו ומקפידה על שמירת זהותו.
מהווה חלק מחיל הרגלים והצנחנים.
מחלקת האימונים של זרוע היבשה
מבק"א יבשה - הגוף האחראי על הבטיחות באימונים ובשגרה.
שםתקופת כהונההערותמוטי ברוך2020–2023דוד זיני2023–2025לימים ראש השב"כ ה-15
פיקוד החלל וההגנה מפני טילים של צבא ארצות הברית הוא יחידה של צבא ארצות הברית שמשימתה לפתח ולספק הגנה מפני טילים ויכולות בגובה רב עבור הצבא, כוחות בין-זרועתיים ובנות ברית, במטרה לאפשר לחימה רב-ממדית, לשפר את ההרתעה, לאתר התקפות אסטרטגיות ולהגן על ארצות הברית.
בשנת 1957 יצר הצבא תוכנית להגנה מפני טילים בליסטים שעסקה בפיתוח כלים ליירוטם.
ב-1962 נרשם היירוט הראשון של טיל בליסטי בין-יבשתי באמצעות הטיל נייק-זאוס מאז פיתח הפיקוד אמצעי לחימה מתקדמים כולל מערכות יירוט באמצעות לייזר.
ב-1997 אורגנה היחידה כאחד הפיקודים של צבא ארצות הברית.
שם היחידה משימה בסיס אם החטיבה ה-100 להגנה מפני טילים מפעילה מערכות הגנה קרקעיות המיירטות באמצע מסלול הטיל, להגנה על שטחי ארצות הברית מאיום הטילים הבליסטיים.
בסיס החלל שריוור, קולורדו חטיבת החלל הראשונה מספקת ומפעילה כוחות חלל מאומנים ברחבי העולם, לתמיכה בכוחות אמריקאים ובשותפים בינלאומיים של ארצות הברית.
בין היתר, החטיבה מתחזקת את בסיס 512 בישראל.
קולורדו ספרינגס, קולורדו מרכז המצוינות לחלל והגנה מטילים "בונה וממבצע כוחות חלל והגנה מטילים המתאימים לצורכי לחימה".
מוביל מודרניזציה, פיתוח דוקטרינה, והכשרה בתחומים הרלוונטיים.
קולורדו ספרינגס, קולורדו המרכז הטכני מספק טכנולוגיות לצרכים עתידיים ונוכחיים בתחומים הרלוונטיים.
פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי הוא כיום הפיקוד היחיד בחיל האוויר המלכותי המפקד על כלל כוחות החיל.
הפיקוד הוקם באפריל 2007 על ידי מיזוג של שני הפיקודים שהתקיימו בחיל האוויר מאז שנות ה-90; פיקוד התקיפה ופיקוד האימון וכוח האדם.
מאז שהתמזגו בהדרגה כלל פיקודי החיל שהתקיימו במהלך מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה, פיקוד האוויר למעשה אחראי על כלל היחידות ותחומי האחריות של חיל האוויר המלכותי.
הוא כולל שני אגפים שבראש כל אחד מהן קצין בדרגת מרשל אוויר; אגף מבצעים הכולל שלושה להקים ומרכז את כל תחומי האחריות מלבד אימון והכשרה המצויים בידי אגף היכולות הכולל להק אימון אחד.
פיקוד האוויר מתפקד בפועל בתור מפקדת חיל האוויר ומפקדו הוא גם מפקד חיל האוויר המלכותי, מתוך כך הוא מקביל למפקדת הצבא של הצבא הבריטי ומפקדת פיקוד הצי של הצי המלכותי.
מפקדת פיקוד האוויר נמצאת בבסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב.
אגף מבצעים (בפיקוד קצין בדרגת מרשל אוויר)
להק 1 - להק לוחמה אווירית (מטוסי קרב, הפצצה ותקיפה).
להק 2 - להק סיוע אווירי (תובלה, חילוץ, תדלוק וסיור).
להק 38 - להק המרכז את כוחות ההנדסה, רפואה, לוגיסטיקה וקשר.
אגף יכולות (בפיקוד קצין בדרגת מרשל אוויר)
להק 22 - להק המרכז את מתקני ויחידות האימון
פיקוד החקירות הפליליות של צבא ארצות הברית הוא הגוף החוקר עבירות, פשיעות והפרות חמורות של החוק הצבאי בצבא ארצות הברית.
הפיקוד הוא גוף חקירה צבאי-נפרד עם אוטונומיה.
סוכנים מיוחדים בפיקוד החקירות הפליליות מדווחים למפקד הכללי של הפיקוד, שמעביר את הדיווחים לראש מטה צבא ארצות הברית ולמזכיר הצבא של ארצות הברית.
המשרדיים הראשיים של פיקוד החקירות נמצא בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבוירג'יניה.
בארגון משרתים כ-3,000 חיילים ואזרחים, מתוכם כ-900 סוכנים מיוחדים.
ב־17 בספטמבר 1971 הוקם פיקוד החקירה הפלילית של צבא ארצות הברית.
ב-2020 ועדת ביקורת עצמאית פרסמה ממצאים כי חוקרי פיקוד החקירה הפלילית בפורט הוד בנוגע להתנהלות רשלנית של ההנהלה הבכירה שנתנה למפקדים בדרג זוטר יותר לחקור ללא הידע והניסיון הנדרש לבצע חקירה פלילית.
פיקוד הכוח המשותף בברונסום הידוע גם בראשי התיבות JFCBS, הוא פיקוד מרחבי של ברית נאט"ו אשר מטהו ממוקם בעיר ברונסום שבהולנד.
הפיקוד הוקם ב-1953, אולם עבר גלגולים רבים לנוכח האתגרים המשתנים שהוצבו למול נאט"ו.
גלגולו הנוכחי של הפיקוד הוקם ב-2004.
ב-1950 מונה דווייט אייזנהאואר למפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה.
כדי לפשט את היררכיית הפיקוד בגזרה, חילק אייזנהאואר את כל הכוחות באירופה לשלושה פיקודים נפרדים: אוויר, ים ויבשה.
כל פיקוד היה אחראי על כל הכוחות בכל רחבי אירופה, והיה כפוף לפיקוד העליון בלבד.
ב-20 באוגוסט 1953 החליט יורשו של אייזנהאואר, מת'יו רידג'וויי לפצל את הכוחות באירופה לפי אזורים ולא לפי זרועות.
אחד מהפיקודים שהוקמו היה מטה בעלות הברית במרכז אירופה (AFCENT).
בסיסו הראשון היה בפונטבלו שבצרפת ומפקדו הראשון היה אלפונס ז'ואן.
המטה נותר בפונטבלו עד 1967, ובהתאם לכך היה באופן מסורתי תחת פיקוד צרפתי.
ב-1967 הועבר המטה לעיר ברונסום שבהולנד והוצב תחת פיקוד גרמני.
הפיקוד נמצא מאז באופן קבוע תחת פיקוד גרמני, למעט תקופה קצרה בין 2001–2004 אז היה תחת פיקוד בריטי, ובין 2016–2018 אז היה תחת פיקוד איטלקי.
ב-2000 הוחלט לאחד את מטה מרכז אירופה עם כוחות בעלות הברית בצפון אירופה.
ב-2004 פוצלו המטות מחדש, ומטה מרכז אירופה הפך לפיקוד הכוח המשותף בברונסום.
מפקדו הנוכחי הוא יורג פולמר, גנרל-לויטננט בבונדסוור.
סגן המפקד הוא סטיוארט סקייטס מצבא בריטניה, וראש המטה הוא הובר דה ריוור דה מאני מצבא צרפת.
פיקוד החלל של הממלכה המאוחדת הוא פיקוד משולב של הכוחות המזוינים הבריטיים המאורגן תחת חיל האוויר המלכותי ומאויש על ידי אנשי הצי המלכותי, הצבא הבריטי, חיל האוויר המלכותי והשירות האזרחי הבריטי.
לפיקוד שלושה תחומי פעילות בשטח, ייצור כוח אדם בחלל ותפעול יכולת שטח.
פיקוד החלל הוקם ב-1 באפריל 2021 בפיקודו של סגן-מרשל האוויר פול גודפרי.
מטה הפיקוד ממוקם בבסיס היי ויקומב, המשותף עם פיקוד האוויר.
הפיקוד הוקם על בסיס המרכז למבצעי חלל של חיל האוויר המלכותי.
עם הגעתו ליכולת תפעולית מלאה, פיקוד החלל הבריטי "יספק פיקוד ושליטה על כל יכולות החלל של משרד ההגנה, כולל מרכז הפעולות בחלל, תקשורת Skynet, בסיס פילינגדיילס ויכולות אפשריות אחרות".
בנייר עמדה של פיקוד ההגנה ממרץ 2021 פורסם כי חלק מ-1.4 מיליארד ליש"ט הנוספים שהוקצו לתמוך בפיקוד החלל בעשור הקרוב ישמשו לפיתוח יכולת מודיעינית, מעקב וסיור בהמשך להצגת טכנולוגיית Carbonite-2 שהושקה בשנת 2018.
פיקוד ההגנה (בדנית: Forsvarskommando או בראשי תיבות: FKO) הוא הפיקוד העליון של כוחות ההגנה של דנמרק הכפוף ישירות למשרד ההגנה.
לפיקוד ההגנה כפופים פיקוד הצבא, פיקוד חיל האוויר, פיקוד הצי, פיקוד המבצעים המיוחדים, הפיקוד הארקטי המאוחד ויחידות משנה נוספות.
בין 1922–1950 נשלטו כל הזרועות בכוחות ההגנה של דנמרק בידי הפיקוד הכללי.
ב-1950 הוחלט לפרק את הפיקוד הכללי לפיקודים נפרדים.
ב-18 ביוני 1969 הוחלט בחוק לאחד מחדש את כל הפיקודים תחת פיקוד אחד שיהיה כפוף ישירות למשרד ההגנה.
ב-2013 עבר הפיקוד ארגון מחדש ושמו שונה "פיקוד ההגנה המשותף" (Værnsfælles Forsvarskommando).
ב-1 בינואר 2019 הוחזר הפיקוד לשמו הקודם.
מפקדת פיקוד ההגנה נמצאת בבסיס הצי הולמן בקופנהגן.
מטה הפיקוד משמש כמטה הכללי של כוחות ההגנה, וראש ההגנה משמש כמפקד הפיקוד.
פיקוד איי פארו (בדנית: Færøernes Kommando או בראשי תיבות: FRK) היה פיקוד של כוחות ההגנה הדניים אשר היה אחראי על אכיפת הריבונות הדנית בתחומי איי פארו.
ב-5 בספטמבר 1951 רוכזו כל הכוחות הדנים באזור איי פארו תחת "המחוז הצבאי פארו" (Færøernes Marinedistrikt).
ב-1 ביוני 1961 שונה שם הכוח ל"פיקוד איי פארו".
מטה הפיקוד נקבע בתחנה הימית בטורסהאבן.
ב-2 ביולי 2002 הועבר המטה למיורקאדלור, והתחנה בטורסהאבן הועברה לממשלת איי פארו.
ב-31 באוקטובר 2012 אוחד הפיקוד יחד עם פיקוד גרינלנד ליצירת הפיקוד הארקטי.
פיקוד גרינלנד (בדנית: Grønlands Kommando; בראשי תיבות: GLK) היה פיקוד של כוחות ההגנה הדניים אשר היה אחראי על אכיפת הריבונות הדנית בתחומי גרינלנד.
לאחר מלחמת העולם השנייה הקים הצבא הדני בנוק את "המפקדה הימית של גרינלנד".
ב-1 באוגוסט 1951 שונה שם הכוח ל"פיקוד גרינלנד" ומפקדתו עברה מנוק לכנגילינגואיט.
פרט לאכיפת הריבונות הדנית בתחומי האי, במסגרת מספר אמנות בינלאומיות הפיקוד היה מחויב לפקח על כל פעולות החילוץ וההצלה בתחומי גרינלנד.
ב-31 באוקטובר 2012 אוחד הפיקוד יחד עם פיקוד איי פארו ליצירת הפיקוד הארקטי.
פיקוד אלסקה הוא פיקוד משולב של הזרועות השונות בכוחות המזוינים של ארצות הברית המשתייך לפיקוד צפון.
משימת הפיקוד היא היערכות להגנה על אזור אלסקה ותמיכה בפעילות אזרחית באזור.
הפיקוד הוקם ב-1 בינואר 1947 כפיקוד המאחד כוחות מהזרועות השונים של הכוחות המזוינים.
הוא כלל את הפיקוד האווירי של אלסקה, כוחות צבא ארצות הברית באלסקה והכוח הקדמי של הצי באלסקה.
במהלך השנים הוכפף הפיקוד לפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר הוקם פיקוד צפון של ארצות הברית והועברה לאחריותו משימת הביטחון ביבשה ובים באזור אלסקה וב-2014 הועברה האחריות הפיקודית על פיקוד אלסקה לפיקוד צפון.
הדיוויזיה המוטסת ה-11 של צבא ארצות הברית
הכוחות הימיים באלסקה - מבוססים על מחוז 17 של משמר החופים האמון על רצועת חוף באורך של 47,300 מיילים ושטח ימי של 3.85 מיליון מייל רבוע.
פיקוד החלל של גרמניה, רשמית פיקוד החלל של הצבא הפדרלי הוא גוף פיקודי של הלופטוואפה שבסיסו באודם וכפוף לפיקוד חיל האוויר.
הקמתו הושלמה באפריל 2023 והוא פועל בצמוד למרכז למבצעי אוויר וחלל של הבונדסוור.
הפיקוד נועד לאגד את כל הפעילויות הקשורות לחלל של הבונדסוור, מתוך כוונה לתכנן ולבצע פעולות הגנה בחלל.
המשימה העיקרית היא לנטר ולהגן על שבעת הלוויינים של הצבא לצורך תקשורת וסיור (כולל מערכות כמו SATCOMBw או SAR-Lupe; מאז 2022 SARah) מפני נזק שנגרם על ידי פסולת חלל או כלי נשק.
בין היתר משמש מכ"ם תצפית החלל TIRA של הצבא הגרמני למטרה זו.
הצו להקמת הפיקוד נחתם ב-13 ביולי 2021 על ידי שרת ההגנה הפדרלית, אנגרט קראמפ-קארנבאואר.
הוא נוצר מתוך המרכז למבצעי אוויר וחלל, שהוקם רק ב-21 בספטמבר 2020.
העבודות להקמת הפיקוד החלו בשנת 2022 ובסוף שנת 2022 מצבת כח האדם עמדה על 90 איש.
עד שנת 2027 צפוי מספר זה לעלות ל-220. בפיקוד מתקיים שיתוף פעולה הדוק עם מרחב הסייבר והמידע וכן עם המרכז הגרמני לתעופה וחלל ומרכז המודעות למצב החלל, שבעבר היה חלק מהמרכז למבצעי אוויר וחלל שולב בתוך הפיקוד החדש.
טקס חניכת מטה הארגון בפאולסברג, אודם, נערך ב-5 באפריל 2023.
פיקוד דרום של צי ארצות הברית הוא הכוח הימי בפיקוד דרום של ארצות הברית (USSOUTHCOM).
אזורי הפעילות של הפיקוד כוללים את דרום אמריקה, מרכז אמריקה, האיים הקריביים והמים הסובבים את אזורים אלו.
מטה הפיקוד ממוקם בתחנת הצי מייפורט שבפלורידה.
הכוחות שהרכיבו את הפיקוד פעלו עוד ב-1942 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוני 1958 הוקם הצי האטלנטי האמריקאי (COMSOLANT) במפקדה בבסיס הצי שבטרינידד והועבר לפוארטו ריקו ב-1973. פיקוד הדרום של כוחות הצי הוקם במתכונתו הנוכחית בפברואר 2000 ובסיסו המרכזי שכן בפוארטו ריקו, אשר בתחילת 2004 עבר לתחנת הצי לפלורידה.
פיקוד אירופה ואפריקה של צי ארצות הברית הוא כוח צבאי הכפוף לצי ארצות הברית של פיקוד אירופה ולפיקוד אפריקה.
לפני 2020 הפיקוד כונה גם ככוחות הצי של ארצות הברית אירופה – כוחות הצי אפריקה ולעיתים כונתה ככוחות הצי של ארצות הברית אירופה – אפריקה.
מטה הפיקוד ממוקם בסיס התמיכה הימית נאפולי שבאיטליה בשיתוף למטה הצי השישי של ארצות הברית.
מפקד הפיקוד הוא אדמירל ג'ורג' ויקוף, המשמש גם כמפקד מפקדת כוחות נאט"ו בנאפולי.
הנוכחות המוקדמת ביותר של כוחות הצי האמריקאי באירופה הייתה טייסת הים התיכון והטייסת האירופית בעקבות מלחמת האזרחים האמריקאית.
כוחות אלו שולבו כחלק מהצי הצפון-אטלנטי ב-1906. בשנת 1917, כוחות הצי של ארצות הברית הפועלים במימי אירופה התפתחו כפיקוד בהנהגת האדמירל וויליאם ס.
סימס כחלק ממעורבות ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה.
הכפופים העיקריים לו היו האדמירלים העורפיים הנרי ב' ווילסון בצרפת ואלברט פ' ניבלאק שבגיברלטר.
לאחר סיום המלחמה, הוקם מטה באיסטנבול ב-1919.
בתקופה בין שתי מלחמות העולם הפיקוד היה פעיל בעצימות נמוכה, והוא חזר לפעילות רבה יותר במלחמת העולם השנייה.
הפיקוד סייע גם בתכנון והכנת הפלישות לצפון אפריקה ולצרפת.
עד 1944 הוקם המטה בכיכר גרוונר שבמרכז לונדון.
הבניין פונה רק על ידי חיל הים כאשר המפקדה עברה לאיטליה ב-2009. בתקופה זו הצי שפעל במימי אירופה הורכב מאוניית מערכה אחת, שתי סיירות, נושאת מטוסים ושש משחתות.
בסתיו 1945 הושלם תפקידו הראשי של הצי האמריקני במדינות הכבושות; חילות הים של מדינות הציר פורקו מנשקם, התחמושות אותרו ופורקו, ונמלים נפתחו מחדש לפעילות.
בשנים 1946-1956 פעל כוח צפון אירופי של חמש עד שש ספינות (שייטות ומשחתות).
כוח הפיקוד פעל בטורקיה על רקע משבר המצרים הטורקיים ב-1946–1948.
כיום שטח הפיקוד מכסה כמחצית מהאוקיינוס האטלנטי, מהקוטב הצפוני ועד אנטארקטיקה; כמו גם הים האדריאטי, הים הבלטי, ים ברנץ, הים השחור, הים הכספי, הים התיכון והים הצפוני.
הפיקוד מכסה את כל רוסיה, אירופה וכמעט את כל יבשת אפריקה.
הוא מקיף 105 מדינות עם אוכלוסייה משולבת של יותר ממיליארד בני אדם וכולל קרקע המשתרעת על פני יותר מ-14 מיליון מיילים רבועים.
פיקוד הלחימה המיוחדת של צבא הרפובליקה של קוריאה (בקוריאנית: 대한민국 육군 특수전사령부, הידוע גם כ"הכומתות השחורות") הוא פיקוד בצבא היבשה של קוריאה הדרומית, האחראי על הפעלת והכשרת כוחות מיוחדים של הצבא.
במסגרת תחום אחריותו, הפיקוד מנהל את הפעלת יחידות סיור מיוחד, אשר עוסקות באיסוף מודיעין עומק על האויב, ביצוע הסחות דעת והתקפות מפתיעות, במטרה לתמוך בכוחות הלוחמים.
המשימות של יחידות פיקוד הלחימה המיוחדת מבוצעות בשיתוף פעולה הדוק עם פיקוד המבצעים המיוחדים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
במהלך מבצעי הלחימה, לוחמי הקומנדו מבצעים חדירה מוקדמת לאזורי הפעולה ומבצעים מבצעי הטעיה לפני תחילת פעולתו של הכוח העיקרי.
לוחמי פיקוד הלחימה המיוחדת לוקחים חלק במבצעי ביטחון, לוחמה בטרור והשתתפות בהתערבויות בינלאומיות, תוך שיתוף פעולה עם כוחות צבא ובעלויות ברית נוספות.
+מבנה פיקוד הלחימה המיוחדתסמלשם היחידהכינויייעודהחטיבה הראשונה לכוחות מיוחדים (נחיתה אווירית)"נשר"היחידה מתמחה במגוון תחומים כולל מבצעי תקיפה אווירית, פעולות סמויות, פשיטות בסגנון קומנדו, לוחמה בטרור, קרב פנים-אל-פנים (CQB/CQC) בשטחים עירוניים, חילוץ בני ערובה, לוחמה לא סדירה, חדירות ארוכות טווח, פעולות מיוחדות וסיור מיוחד.
החטיבה ה-13 היא מתמקדת במשימות בעלות רגישות גבוהה וחשיבות רבה, תוך התמקדות במטרות מפתח שיכולות לשנות את מאזן הכוחות במהלך עימותים קרביים.
פיקוד הכוחות המיוחדים ה-1 (מוטס) ) הוא יחידה ברמת דיוויזיה בפיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.
משימת הפיקוד היא להקצות, להכשיר, לצייד ולאמן חיילים ויחידות של כוחות מיוחדים לביצוע מבצעים ברחבי העולם.
קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה (1st SFG), מפקדתה בבסיס משותף לואיס-מק'קורד שבמדינת וושינגטון, מספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית
קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית (3rd SFG), מפקדתה בפורט בראג שבקרוליינה הצפונית, מספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד אפריקה של ארצות הברית
קבוצת הכוחות המיוחדים החמישית (5th SFG), מפקדתה בפורט קמפבל שבקנטקי, מספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד מרכז של ארצות הברית
קבוצת הכוחות המיוחדים השביעית (7th SFG), מפקדתה בבסיס אגלין שבפלורידה, מספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד דרום של ארצות הברית
קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית (10th SFG), מפקדתה בפורט קרסון שבקולורדו, מספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד אירופה של ארצות הברית
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-19 (19th SFG), מפקדתה בדרייפר שביוטה ומורכבת מכוחות המשמר הלאומי של הצבא, מספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-20 (20th SFG), מפקדתה בברמינגהאם שבאלבמה ומורכבת מכוחות המשמר הלאומי של הצבא, מספקת תמיכה למשימות באזור אחריות פיקוד דרום של ארצות הברית
קבוצת המבצעים הפסיכולוגיים הרביעית (4th POG(A))
קבוצת המבצעים הפסיכולוגיים השמינית (8th POG(A))
הבריגדה ה-95 לענייני אזרחים - כוחות קישור לאוכלוסייה האזרחית
בריגדת התמיכה ה-528 - כוחות תמיכה לפעילות המבצעית
פיקוד המרכז (בראשי תיבות: פַּקְמָ"ז) הוא פיקוד מרחבי בצבא ההגנה לישראל.
הפיקוד אחראי לכל היחידות והחטיבות הממוקמות באיו"ש (אזור יהודה ושומרון), ירושלים, השרון, גוש דן והשפלה.
מפקד הפיקוד הנוכחי הוא האלוף אבי בלוט.
ב־28 במאי 1948 הוקמה חזית ירושלים בפיקוד דוד מרכוס (מיקי סטון), שפיקדה על שלוש החטיבות במרחב ירושלים: חטיבת עציוני, חטיבת הראל וחטיבה 7. מטה החזית התארגן ב־5 ביוני לקראת מבצע יורם.
החזית בוטלה במהלך ההפוגה הראשונה, כמה ימים לאחר מותו של מרכוס ב־11 ביוני, והמרחב חולק מחדש לגזרות עצמאיות.
מירושלים עד למוצא עילית – גזרת עציוני; ממוצא עילית עד חולדה – גזרת "יורם"; והשטחים ממערב לחולדה – גזרת חטיבת גבעתי.
למרות זאת, מפקדת מבצע דני הייתה בעיקרה מפקדת החזית, בפיקוד יגאל אלון, סגנו של מרכוס, והייתה הבסיס למפקדת חזית הדרום בפיקוד אלון.
ב־31 ביוני 1948 הוציא שר הביטחון דוד בן-גוריון צו מינויים, בו מונה מרדכי מקלף למפקד חזית מרכז, לצד מינויים אחרים.
המינוי נתקל בהתנגדות כמה ראשי אגפי המטכ"ל והביא למשבר שגרם להקמת ועדת החמישה, ועקב כך לא יצא לפועל.
ב־6 באוגוסט 1948, במהלך ההפוגה השנייה, הוציא המטה הכללי של צה"ל פקודה לחלוקת הארץ לחזיתות, בהן חזית המרכז (חזית ג').
החזית קיבלה אחריות על אזורי ירושלים וגוש דן.
החזית גבלה מצפון בחזית המזרח שגבולה עבר בירקון ומדרום בחזית הדרום שגבולה עבר בוואדי נבי רובין (חלקו המישורי של נחל שורק) על למסילת הרכבת יפו–ירושלים עד לכביש הרטוב–שער הגיא.
תחת פיקוד החזית היו חטיבת קרייתי, מחוז תל אביב ונפת חי"ם ירקון שהועברה מחטיבת אלכסנדרוני אליו, חטיבת עציוני ומחוז ירושלים.
השינוי הטיל על חטיבת הראל, שישבה באזור בית ג'מאל, את האחריות לסיורים במרחב החדש שתחת החזית.
בתחילת 1949 הועברה לחזית חטיבת הראל (10) שהייתה עד אז עתודה מטכ"לית, וכן חטיבה 16 החדשה.
ב־6 באפריל 1949, לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן והתחלת שחרור חיילי המלחמה והקמת מסגרות המילואים, הוקצו לחזית המרכז חטיבה 6 הסדירה, וחטיבות המילואים 16 במרחב ירושלים וקרייתי (4) במחוז תל אביב.
במאי 1949 בוטלה חזית המזרח ושטחה חולק בין פיקוד הצפון לפיקוד המרכז, שזכתה במרבית שטחה וכן בחטיבת גבעתי (5) הסדירה וחטיבת המילואים 17. ב־26 ביוני שונה שם מפקדת החזית המרכז למטה מפקדת המרכז.
באוגוסט 1949 הוחלט כי חטיבת גבעתי (5) תהיה החטיבה הסדירה של הפיקוד.
ב־1950 הופרד מחוז תל אביב מפיקוד המרכז והוצב תחת הפיקוד השמיני, שהוקם כמסגרת לתפעול כוחות המילואים במחוז.
הפיקוד התקיים רק כשנתיים ופורק ב־23 בנובמבר 1952. שטחו וכן חטיבת קרייתי (4), בעוד חטיבה 8 הועברה לפיקוד דרום.
בינואר 1953 הוחלט לפרק את מסגרות החטיבה/מחוז שאיחדו פיקוד מרחבי וחטיבות מילואים (פרט לחטיבה/מחוז ירושלים).
מפקדות המחוזות פורקו ובמקומן הוקמה מפקדת הגמ"ר פיקודית.
מסגרות ההגמ"ר נכללו ב־5 גושים: חפר, פתח תקווה, רמלה, רחובות וקריית יערים.
בהחלטה על ביטולו בנובמבר 1954 נועד הפיקוד להעביר לפיקוד הצפון את גוש נתניה ובכללו חטיבה 17 וחטיבת חי"ם 25, ושני הפיקודים נועדו להיקרא הפיקוד הראשון (בצפון) והפיקוד השני (המרכז/דרום).
במקום פיקוד הדרום הוקמה מפקדת הדרום שנועדה להפוך בעת מלחמה לפיקוד עצמאי, ולצידו התקימו שתי מפקדות משנה נוספות – מפקדת הגמ"ר מרכז ומפקדת חטיבה/מחוז ירושלים.
ב־19 בספטמבר 1955 הוקם מחדש פיקוד הדרום, והגבול בינו לבין פיקוד המרכז נקבע בקו כביש אשקלון–פלוג'ה–נחל אדוריים, והפיקוד הורחב גם על חשבון פיקוד צפון בשרון.
עד דצמבר 1955 הושב לפיקוד גם גוש נתניה (עד קו זיתא–ג'ת–להבות חביבה–כפר ברנדייס–חרב לאת–מכמורת).
חטיבות 17 ו־25 נותרו בפיקוד הצפון.
ב־5 בדצמבר 1956 הועברה האחריות על הממשל הצבאי הישראלי ברצועת עזה שהוקם לאחר מלחמת סיני מפיקוד הדרום לפיקוד המרכז, על מנת לסייע לפיקוד הדרום לעסוק בפינוי סיני.
גבול הגזרה בין הפיקודים נקבע ממערב לקו הגבול הבין־לאומי תוך הכללת רפיח המצרית בשטח פיקוד המרכז, והאזור שממערב לו ניתן לאחריות חטיבה 7. הממשל הצבאי בוטל עם נסיגת כוחות צה"ל מהמרחב ב־7 במרץ 1956.
במלחמת ששת הימים לא היה לפיקוד אוגדה והפיקוד הפעיל את חטיבותיו שפעלו בגזרת ירושלים (חטיבת הראל, חטיבת ירושלים וחטיבה 55) מחפ"ק בבנייני האומה.
הפיקוד הפעיל את כוחותיו לכיבוש מרבית הגדה המערבית הירדנית למעט צפון השומרון שנכבש על ידי כוחות אוגדה 36 שתחת פיקוד הצפון.
ב־15 ביוני הועברו סמכויות תפקיד מפקד כוחות צה"ל באזור לאלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס.
בפיקוד המרכז הוקמו שני מטות: מטה צבאי ומטה אזרחי בפיקוד אל"ם רפאל ורדי שניהל את הממשל הצבאי.
ב־20 בדצמבר 1967 הועברו הסמכויות לאל"ם רפאל ורדי שמונה למפקד אזור יהודה ושומרון הכפוף לאלוף הפיקוד.
פעילות הביטחון השוטף והממשל הצבאי בוצעה בתחילה על ידי שלושת החטמ"רים של הפיקוד, שנערכו בנפות הממשל הירדני.
חטמ"ר 4 קיבלה אחריות על נפות רמאללה, יריחו ומחנה חווארה, חטמ"ר 5 קיבלה את נפות גנין, שכם, טולכרם ומחנה זבבידה, וחטמ"ר 16 (חטיבת ירושלים) קיבלה את נפות בית לחם וחברון.
נפת ירושלים הייתה תחת פיקוד אל"ם שלמה להט.
כוחות התעסוקה המבצעית בחטמ"רים כללו גדוד חי"ר, גדוד מג"ב, יחידת סיור ופלוגת שריון, וחטיבה 5 הגדולה זכתה בשתי פלוגות שריון.
ב־1 בנובמבר 1967 הועברה האחריות לגזרת בקעת הירדן לחטיבה 80, וחטמ"ר 4 הוצאה מהגזרה והאחריות לנפת רמאללה הועברה לחטיבה 16.
לאחר מלחמת ששת הימים ניסו ארגוני טורור פלסטינים בהובלת אש"ף לבסס תשתית מתרתית בהרי יהודה ושומרון.
ביוני–יולי 1969 התמקמו מפקדות כמה ארגונים, ובהם יאסר ערפאת מפקד פת"ח ביהודה ושומרון בניסיון לנהל "מלחמת שחרור עממית".
בספטמבר 1967 פתחו כוחות הפיקוד בפעולות נרחבות נגד המחבלים ביהודה ושומרון.
עד סוף 1967 הצליחה ישראל להרוס את גרעין מפקדת הפת"ח בשכם ואת הרשת הראשית של החזית העממית לשחרור פלסטין בחברון, ועד ינואר 1968 נשבר כוחם של הארגונים.
לאחר דחיקת ארגוני המחבלים מיהודה ושומרון העתיקו המחבלים את מרכזיהם לבקעת הירדן המזרחית, בשטח ירדן, ממנה הוציאו פעולות חבלה אל מעבר לירדן.
ההיערכות מולם נחלקה בין חטמ"ר העמקים (612) של פיקוד הצפון בגזרת עמק בית שאן וחטיבת הבקעה (63) של פיקוד המרכז בתחום בקעת הירדן המערבית, שהוקמה ב־3 בנובמבר 1967 מתוך חטיבת הצנחנים 80. הגבול בין הפיקודים עבר בנחל בזק.
במהלך 1968 החלה הקמת גדר לאורך הירדן על מנת למנוע את חדירתם של מחבלים מעבר לירדן.
לאורך הגדר הוקם קו המוצבים ונערכו סיורים במטרה ללכוד מחבלים, שזכו לכינוי מרדפים, דבר שהעניק למכלול את הכינוי ארץ המרדפים.
במקביל להגנה החל הפיקוד לתקוף את המחבלים בשטח ירדן.
המבצע הראשון, פעולת כראמה באפריל 1968, שהייתה מבצע בגודל אוגדתי (חטיבת הבקעה, חטיבת הצנחנים וחטיבה 7) נגד מפקדת פת"ח בכראמה שבדרום בקעת הירדן, הסתבך ונפלו בו 33 חיילים ישראלים.
מבצעים קטנים יותר במהלך השנה הביאו לדחיקת ארגוני הטרור לגב ההר הירדני עד סוף השנה והרחיקה אותם מקו הגבול, כשהיא מאלצת את המחבלים לבצע ירי תלול מסלול ופעולות קטנות נגד כוחות הסיור והקטינה את האיום מהם.
לאחר חיסול בסיסי הטרור בירדן בספטמבר השחור ב־1970 חלה רגיעה בגזרה.
הפיקוד לא נטל חלק במלחמת יום הכיפורים באופן ישיר, מכיוון שלא התבצעו פעולות אויב מולו.
ב־7 באוקטובר הורחבה גזרת הפיקוד צפונה ודרומה: הוכפפו לו חטמ"ר בית שאן (612), בפיקוד אל"ם יחזקאל רביד מפיקוד הצפון, ומחוז הנגב, בפיקוד אל"ם יהודה מיטל מפיקוד הדרום על מנת לאפשר לפיקודים להתעסק בניהול המלחמה.
ב־9 באוקטובר הורחבה גזרת פיקוד דרומה, כדי לרכז בתחום אחריותו את כל החזית הירדנית.
לפיכך כלל הפיקוד את מחוז אילת, בפיקוד אל"ם אורי ביידץ, ובו שני גדודי חי"ר.
במקביל הוכפפה לפיקוד חטיבת חיר"ם 9100 מאולתרת ומוקטנת, שהוקמה ב־8 באוקטובר במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, ובראשה עמד סגן הקחצ"ר אל"ם שמואל פרסבורגר.
בין מלחמת יום הכיפורים לאינתיפאדה הראשונה
בעקבות מלחמת יום הכיפורים הוקמה חטיבת שריון סדירה בפיקוד להגנת ירושלים, שנקראה עוצבת יש"י (יחידת שומרי ירושלים; חטיבה 211).
ב־1976 הוקמה תחת הפיקוד מפקדת עורף בפיקוד אל"ם יוסף סוקול.
ב־1978 הועברה לפיקוד האחריות על גבול ישראל–ירדן עד אילת בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים ונסיגת צה"ל מסיני, שהביאה לעיסוק עיקרי של פיקוד הדרום בפינוי והיערכות מחדש.
לאחר השלמת ההיערכות המחודשת ב־1982 הועבר מרחב הערבה ועוצבת אדום מאחריות פיקוד המרכז לפיקוד דרום.
כחלק מהיערכות צה"ל מחדש במבצע רמון לפינוי סיני מ־1979 עד 1982, הועברה לפיקוד עוצבת הפלדה (אוגדה 162), אוגדה משוריית סדירה הראשונה בפיקוד, שהוצבה בבקעת הירדן להגנת הגבול המזרחי והתגוננות מפני עיראק.
בספטמבר 1981 אישרה ממשלת בגין השנייה הצעה של שר הביטחון אריאל שרון לארגן מחדש את הממשל הצבאי ביהודה ושומרון וברצועת עזה, ולהפריד את המנהל האזרחי מהמסגרת הצבאית־ביטחונית כחלק ממימוש הסכם קמפ דייוויד.
בנובמבר 1981 פורק הממשל הצבאי והוקמו במקומו המנהל האזרחי ביהודה ושומרון ומפקדת אזור יהודה ושומרון, כשהסמכות העליונה לפעולות בעניינים אזרחיים מועברת לידי מפקד הפיקוד שהפך לריבון בשטחי יהודה ושומרון.
במבצע שלום הגליל השתתפו כוחות פיקודיים תחת פיקוד של פיקוד הצפון: עוצבת הפלדה, האוגדה המשוריינת הפיקודית, וכן עוצבת האש (אוגדה 96), אוגדת הצנחנים.
בשלהי המבצע גויסה עוצבת עידן (אוגדה 880), אוגדת שריון במילואים של הפיקוד, ככוח רענן לתגבור גיס 446.
החל מהאינתיפאדה הראשונה מתמקד הפיקוד בעיקר בביטחון שוטף בגזרתו, שכולל אבטחה של ההתנחלויות והמאחזים שבתחומי הפיקוד, אבטחת התנועה בכבישים והתמודדות עם פיגועים.
לאחר מלחמת המפרץ הוקם פיקוד העורף שקיבל את מפקדת העורף שפעלה תחת הפיקוד.
אוגדה 85 – אוגדה מרחבית בבקעת הירדן משנות השבעים עד 1992.
עוצבת המפץ (146) – הוקמה ב־1954 כאוגדה הפיקודית ונקראה אוגדה 38. לקראת מלחמת סיני הועברה לפיקוד הדרום.
לאחר מלחמת ששת הימים ששבה לפיקוד המרכז כאוגדה 146. במלחמת יום הכיפורים נלחמה בחזית הגולן ולאחר המלחמה נותרה תחת פיקוד פיקוד הצפון.
אוגדה 162 – הוקמה בפיקוד הדרום ולאחר נסיגת צה"ל מסיני הועבר לפיקוד.
בינואר 2016 חזרה לפיקוד הדרום, כאשר חטיבה 417 נותרת תחת הפיקוד.
אוגדת יהודה (720) – הוקמה ב־1978 כאוגדת מילואים.
במהלך חומת מגן ב־2002 הפכה לאוגדת בט"ש שקיבלה אחריות על החטיבות המרחביות יהודה ועציון.
במאי 2003 חזרה האוגדה להיות אוגדת מילואים, והיא פורקה ב־2004.
מפקדת חזית המרכז שכנה עם הקמתה באוגוסט 1948 במחנה דני שברמלה.
במרתף בנייני האומה הוכשר כ"מוצב אפרים" – מפקדה קדמית לפיקוד המרכז בעת מלחמה בירושלים, ששימש בשגרה את המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית.
בשלהי 5 ביוני 1967, בעקבות פריצת מלחמת ששת הימים, התמקמה מפקדת הפיקוד במוצב.
לאחר המלחמה נותרה מפקדת הפיקוד במוצב, והפיקוד החל לחפש לעצמו משכן קבע בעיר.
מפקדת אלוף הפיקוד וחלק מהמטה השתכנה במפקדת הממשל הצבאי ברחוב סלאח א-דין (לימים משרד המשפטים).
בפברואר 1968 החליטה ממשלת אשכול השלישית על העברת מפקדת הפיקוד לירושלים.
ב־4 ביוני 1968 הונחה אבן הפינה למצודת כפיר, שהוקמה בשטח בתחומי המושבה נווה יעקב שננטשה במלחמת העצמאות.
המתחם נחנך בספטמבר 1971. המתחם שופע בעיטורים אומנתיים.
בשערי המתחם קיים תבליט של אריה המבוסס על חותם לשמע עבד ירבעם, קיר קרמיקה גדול בנושא מלחמות ירושלים וכן אריה מאבן גולפו בכניסה הראשית על ידי יעל ודורון בר אדון, לצד פסל "יעקב נאבק עם המלאך" של אלי אילן ואריה מגרוטאות של בריחי כלי נשק מעשה ידי יגאל תומרקין.
תומרקין יצר גם יצירת מתכת בשם "שופרות יריחו" ברחבת הדגל.
הקמת המצודה עלתה 17 מיליון לירות.
לאחר שמפקד הפיקוד נחמיה תמרי נהרג בהתרסקות מסוק במקום בינואר 1994 שונה שם המחנה למצודת נחמיה, על שמו.
על שמו מכונה מבנה פיקוד המרכז, 'מצודת נחמיה'.
פיקוד העורף (בר"ת: פַּקְעָ"ר) הוא פיקוד מרחבי בצה"ל העוסק בהגנה אזרחית.
ייעודו של פיקוד העורף הוא חיזוק החוסן הלאומי והצלת חיים.
הפיקוד עושה זאת על ידי הכנת המרחב האזרחי טרם עימות, תמיכה במרחב האזרחי בעת עימות תוך ביצוע פעולות חילוץ והצלה באירועי תקיפת העורף, וסיוע לשיקומו המהיר של המרחב האזרחי אחר הסתיים עימות.
פיקוד העורף מפרסם הנחיות שוטפות להתגוננות אזרחית, במיוחד בעתות חירום, ומפעיל מוקד חירום טלפוני שמספרו 104.
קודם להקמת הפיקוד הייתה הגנת העורף באחריות מקחל"ר – מפקדת קצין חייל ראשי להתגוננות אזרחית (הג"א) והגמ"ר (הגנה מרחבית), בעוד שהפיקודים המרחביים האחרים היו אחראים למרחבי העורף שלהם.
בעקבות מלחמת המפרץ, שבה היה האיום עיקרי על העורף, הוקם הפיקוד ב־17 בפברואר 1992. על פי מחלקת ארגון באגף התכנון, פרשנות משפטית לחוק ההתגוננות האזרחית, התשי"א-1951, מעלה כי מפקד פיקוד העורף כפוף, כראש הג"א, לשר הביטחון ולפי הגדרות הצבא, הוא כפוף לרמטכ"ל.
מפקד הפיקוד הנוכחי הוא אלוף שי קלפר.
מפקדת הפיקוד במחנה רחבעם הסמוך לרמלה.
ייעוד הפיקוד ותפקידיו מגולמים בחוק הג"א, ובשורה ארוכה של תקנות והחלטות ממשלה נוספות אשר לפי פרשנות הצבא מגדר כך:
פיקוד העורף הוא גוף צבאי, המשמש הלכה ולמעשה כשלוש ישויות ארגוניות:
שירות התגוננות אזרחית, בכפיפות ישירה לשר הביטחון, וכהגדרתו בחוק הג"א.
פיקוד מרחבי, כהגדרתו בהוראות הפיקוד העליון: הפיקוד המרחבי.
קצין חיל ראשי וסמכות מקצועית צה"לית בנושא ההתגוננות האזרחית, החילוץ, האב"ך בעורף האזרחי, מיגון, חומרים מסוכנים והצלה בעורף.
בנוסף לכך משמש מפקד פיקוד העורף קצין מטה מקצועי במטה הכללי.
מבחינה תפקודית משלב פיקוד העורף בייעודו הן הפעלת כוח, הן בניין הכוח והן הכנת המרחב האזרחי לחירום.
כתוצאה מכך פיקוד העורף אחראי על הפעלת אזעקה המורה על כניסה למרחב מוגן.
בנוסף לדרך העיקרית, של אזעקה באמצעות צופרים, פותחו במהלך השנים דרכי אזעקה נוספות, תוך ניצול התפתחות טכנולוגית: בהן הודעה בשידורי הרדיו והטלוויזיה, הודעה במסרון וביישומון ומערכת צבע אדום.
נוסף לתפקידים אלה, פיקוד העורף מהווה את הזרוע הארגונית של המדינה בטיפול באירועי חירום כגון רעידת אדמה או קריסת מבנים.
גדודי החילוץ שלו נקראים לפעולה במקרים של אסון המוני קשה כדוגמת אסון ורסאי.
הגוף הראשון המופקד על הגנת העורף הוקם היה הג"א (במקור: התגוננות בפני גזים והתקפות מאוויר, שב־1949 שונו להגנה אזרחית), שראשיתו בימי המנדט הבריטי ב־1939. ביולי 1939 נוסד האגף להג"א ליד המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, בעקבות הצעה שהגישו אליעזר ליבנשטיין (לימים ליבנה) ואלעזר גלילי ליו"ר הנהלת הסוכנות דוד בן-גוריון.
נמצא־בי ביסס את הארגון כמרכז ההתגוננות האזרחי שפעל במהלך הפצצת חיפה במלחמת העולם השנייה.
עם הקמת צה"ל היה הג"א לגוף בו.
באוגוסט 1977 הוחלט לאחד את מחלקת ההגמ"ר (ההגנה המרחבית) - שהייתה כפופה לאג"מ/ מטכ"ל- עם מפקדת ראש הג"א (התגוננות אזרחית).
איחוד זה הביא להקמת מפקדת קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר- המכונה מקחל"ר.
יחידות ההגנה המרחבית (הגמ"ר), הפועלות במסגרת חיל העורף, נושאות באחריות לאבטחת היישובים באזורים הכפריים ולהמשך הפעילות המשקית.
חיל העורף אחראי לביטחון היישובים על ידי אמצעי ביטחון שונים- גדרות, תאורה היקפית, דרכי פטרול ומחסני נשק.
בנובמבר 1988 התקיים תרגיל ההתגוננות הארצי הראשון במוסדות החינוך.
תלמידים בכל רחבי הארץ תרגלו ירידה למקלטים וחבישת ערכות מגן.
מאז ועד היום נערך תרגיל זה אחת לשנה בכל מוסדות החינוך בארץ.
מלחמת המפרץ יצרה חידוש: העורף הותקף והפך לחזית, והיה חייב להתגונן; זו הייתה מלחמה תקשורתית שבה כמעט כל נפילת סקאד הייתה משודרת בשידור חי.
אחת המסקנות מהמלחמה ההיא הייתה להקים את הפיקוד החדש.
ההחלטה על הקמת פיקוד העורף הייתה חיונית משלושה היבטים:
ההיבט החוקי – חיל העורף לפני מלחמת המפרץ הורכב משלוש מפקדות עורף הכפופות לפיקודים המרחביים (פיקוד הצפון, פיקוד המרכז ופיקוד הדרום).
האחריות הפיקודית עליהן הייתה של אלופי הפיקודים.
לחיל העורף – הגוף המקצועי והארגוני – לא הייתה כל סמכות ואחריות בשטח.
מצב זה סתר את חוק ההתגוננות האזרחית מ־1951, אשר העניק עצמאות וסמכויות נרחבות לחיל העורף.
ההיבט המבצעי – במתארים השונים יש להיערך בעורף במקביל ללחימה בחזית.
במקרה כזה, ישחרר פיקוד העורף את אלופי הפיקודים המרחביים מהדאגה לעורף, ויאפשר להם להתמקד בצרכים המבצעיים בחזית.
ההיבט הארגוני – הקמתו של פיקוד העורף תאפשר התייעלות ביחידות הקיימות, ותבטיח תיאום טוב יותר עם כלל הגופים האזרחיים וארגוני החירום.
החל משנת 1975, בדקו ועדות רבות את נושא המערך הארגוני, שיעסוק בהתגוננות אזרחית, והמליצו על הקמת פיקוד העורף.
אולם, ההחלטה על הקמת הפיקוד התקבלה בעקבות לקחיה של מלחמת המפרץ.
האפשרות של איום על העורף בעת מלחמה בחזיתות השונות, העלתה את המודעות לנושא העורף, והבליטה את הצורך בגוף אחד שירכז את הטיפול בעורף בשעת חירום.
עם הקמת הפיקוד הרביעי, השטח שהועבר לאחריותו המלאה של פיקוד העורף השתרע מעכו בצפון ועד אשקלון בדרום.
גבולו המזרחי הוא קו תיחום אזור יהודה ושומרון.
בהתחלה, שטחו של פיקוד העורף חולק למחוזות באופן הבא:
מחוז חיפה (הופרד מעורף צפון והוקם כמחוז עצמאי).
מחוז מרכז (אחוד של מחוזות הג"א: השרון ואיילון).
עורף צפון ועורף דרום היו כפופים מקצועית בלבד לפיקוד העורף, אך פיקודית הם נשארו כפופים לפקודים צפון ודרום בשל הצורך בשליטת אלופי הפיקודים על צירי התנועה של הכוחות לחזית בשעת חירום.
בשנת 1998 הוכפף עורף דרום לפיקוד העורף, אוחד עם גזרת מחוז לכיש והוקם בפיקוד העורף כמחוז דרום.
בשנת 1999 הוכפף עורף צפון לפיקוד העורף והוקם כמחוז צפון.
חמ"ל פיקוד העורף, אשר יושב במפקדת חיל-האוויר, עבר ב-2012 למרכז ניהול תמונה בליסטית (מנת"ב) שהפך למבצעי בשנת 2010. השינוי נעשה על מנת לייעל את התקשורת והעבודה המשותפת בין המנת"ב לבין החמ"ל.
המנת"ב, שאחראי על משימת הגילוי להתרעה וממוקם באחד מבסיסי חיל-האוויר, עובד בקשר הדוק עם חמ"ל פיקוד העורף, ומעביר לו בזמן אמת מידע על שיגורי רקטות לעבר ישראל.
פיקוד העורף, לאחר שקיבל את הדיווח, מפעיל את האזעקות במקומות המתאימים.
החל מ-2015 החלה להיכנס מערכת שוע"ל (שו"ב עורף לאומי) שמחליפה שתי מערכות שו"ב קיימות – "תמונת עורף" לדרג האסטרטגי, מרמת הפיקוד ומעלה, ומערכת ממלכ"ה (מערכת ממוחשבת לכוחות העורף) הטקטית.
לצד החיבור לגופי החירום וההצלה הארציים המערכת מקושרת ל-256 רשויות מקומיות בארץ, שבחמלי"ם שלהן יושבים בעת חירום קצינים נציגי פיקוד העורף.
לאחר מבצע צוק איתן הגיעו בצה"ל למסקנה שאיום החדירה של מחבלי חמאס ממנהרות לתוך שטח ישראל מחייב מענה מבצעי, ועל כן הוחלט לייעד את גדודי הח"ר קל שתחת מרחבי לכיש ודרום ללוחמה בשטח בנוי והגנה על אזרחי ישראל במקרה של חדירת מחבלים דרך המנהרות.
בשנת 2018 לאור השתנות האיומים בגזרה הצפונית, להגנה על אזרחי ישראל במקרה של חדירת מחבלים בגזרה הצפונית הוחלט להקים את חטיבת החי"ר הצפונית.
בשנת 2020 הגיע הרמטכ"ל אביב כוכבי למסקנה שאיום פנימי של לוחמה בתוך שטח ישראל עדיין נשקף ועל כן הוחלט לאחד את גדודי הח"ר קל שתחת מרחבי לכיש ודרום לחטיבה אחת וכך למעשה הוכרז על הקמתה של חטיבת דניאל.
כחלק מהפקת הלקחים אחרי המהומות שיתרחשו בימי מבצע שומר החומות הוחלט ב-2022 לעדכן את יעוד החטיבות החי"ר הקל, המשימה החדשה שהוטלה עליהן - היא להגן על הצירים המרכזיים והמתקנים האסטרטגים במדינה.
בנוסף הוחלט להקים את מפקדת יערה אשר תהיה אחרית על חטיבות החי"ר קל אשר כפופות לפיקוד ותמנע בשעת מלחמה את חסימת ציר התנועה ופגיעה במתקנים אסטרטגים על ידי גיס חמישי.
בשבועות הראשונים של מלחמת חרבות ברזל הוחלט על הפיכת מפקדת יערה לאוגדה, להכפיף אליה את יחידת הר ציון ולהקים חטיבת חי"ר קל נוספת אשר תפעל באזור המרכז ואשר תקראה "חטיבת שילה".
תחת הפיקוד העורף פועלת חטיבת חילוץ, המאגדת בתוכה ארבעה גדודי חילוץ והצלה המורכבים מחיילים בשירות סדיר וכן שתי חטיבות חי"ר במילואים שאחראיות בזמני חירום על מרחב העורף בצפון ובדרום כאשר ייעודם הוא פעילות ככוח לוחם בעורף להגנת יישובי גבול הצפון והדרום וסיוע לתושבי היישובים בשעת חירום.
בנוסף לחטיבת החילוץ, פועלים תחת פיקוד העורף כוחות מילואים אשר כוללים 2 חטיבות חי"ר קלות (8 גדודים) 26 גדודי חילוץ, 13 גדודי אב"כ (בתהליך הסבה לגדודי חילוץ), 26 יחידות צבאיות לבתי חולים ו-6 יחידות לוגיסטיות מרחביות.
השטח שנמצא תחת אחריות פיקוד העורף מחולק לחמישה מחוזות: צפון, חיפה, דן, ירושלים המרכז, ודרום.
כל אחד מהם פועל בשיתוף פעולה עם ארגוני החירום והעזר האזרחיים במרחבו (מד"א, כב"ה, משטרת ישראל), כמו גם עם הרשויות המקומיות.