tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתגובה הודיעה מטרופוליטן אופרה כי היא מפסיקה את ההתקשרות עם דומינגו.
בהמשך השנה עזב דומינגו את תפקידו כמנהל האופרה של לוס אנג'לס.
בשנת 1993 הקים קרן ללא מטרות רווח לפרסים בתחרות שירת אופרה לזמרים צעירים המופיעים על במות.
הקרן, אופרליה, נועדה לעודד ולחשוף כישרונות מבטיחים.התחרות מתקיימת בכל שנה בעיר אחרת וזכתה ליוקרה רבה.
פלאסידו דומינגו קיבל פרסים ואותות כבוד שונים בארצות הברית ובאירופה, ביניהם תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות שונות בעולם, נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2000 וזכה במדליית החירות הנשיאותית (2002).
בשנת 2009 היה הזוכה הראשון בפרס ע"ש בירגיט נילסון.
חתן פרס וולף לאומנות לשנת 2012. זוכה פרס התרבות היפני פרמיום אימפריאלה (בקטגוריית המוזיקה) לשנת 2013.
פלאסיו דה דפורטס דה לה קומונידד דה מדריד ("ארמון הספורט של קהילת מדריד") הוא היכל ספורט במדריד שבספרד.
ההיכל בעל קיבולת מקסימלית של 18,000 מקומות ישיבה והוא משמש לתחרויות ספורט (בעיקר כדורסל), הופעות ואירועים שונים.
שמו המסחרי החל מחודש ינואר 2025 הוא Movistar Arena.
בשנים 2002–2005 נבנה ההיכל מחדש כהיכל מודרני ומפואר בעלות 124 מיליון אירו.
ההיכל המחודש היה בין 6 האולמות שאירחו את אליפות אירופה בכדורסל 2007. שם התקיימו כל שלבי הנוק-אאוט של האליפות, כולל משחק הגמר שהסתיים בניצחונה של נבחרת רוסיה בהדרכת המאמן הישראלי דייוויד בלאט 60:59 על נבחרת ספרד.
ב-2 במאי עד 4 במאי 2008 נערכו באולם משחקי הפיינל פור של היורוליג.
במשחק הגמר גברה צסק"א מוסקבה על מכבי תל אביב בתוצאה 91:77.
בשנת 2014 נערכה תחרות גביע העולם בכדורסל.
במשחק הגמר גברה נבחרת ארצות הברית על נבחרת סרביה בתוצאה 129:92. ב-17 במאי 2014 משחקי הפיינל פור של היורוליג לעונת 2014/2015 נערכו באולם פעם נוספת, לאחר 7 שנים, ובהם ריאל מדריד ניצחה את אולימפיאקוס בתוצאה 78:59.
פלאסה מאיור (בספרדית: Plaza Mayor) היא כיכר מרכזית במדריד, בירת ספרד.
צורת הכיכר מלבנית, אורכה 129 מטרים ורוחבה 94 מטרים.
הכיכר מוקפת בבנייני מגורים בני שלוש קומות, בהם 237 מרפסות המשקיפות אל הכיכר.
הכיכר כוללת תשע כניסות וממוקמת בסמיכות לכיכר מרכזית אחרת, הפוארטה דל סול.
הכיכר שקטה באופן יחסי באמצע השבוע, והומה אדם בסופי השבוע.
מקורה של הכיכר במאה ה-16, אז פנה מלך ספרד, פליפה השני לאדריכל חואן דה הררה, בבקשה לתכנן מחדש את אזור הפלאסה דל אראבל (Plaza del Arrabal) ששכנה במקום.
דה הררה תכנן את הפלאסה מאיור בשנת 1581, אך הבניה לא החלה עד 1617, תחת שלטונו של המלך פליפה השלישי, שהפקיד בידי חואן גומז דה מורה את המשך הפרויקט.
ב־30 ביוני 1680 נערך בפלאסה מאיור אוטו דה פה גדול, שבמהלכו נגזר דינם של 117 אנשים על ידי האינקוויזיציה הספרדית בפני קהל רב.
עשרים ואחד מהם נידונו למוות בשריפה.
למעלה ממחצית הנאשמים, ובכללם רוב המוצאים להורג, היו קונברסוס (נוצרים ממוצא יהודי) שהואשמו ב"התייהדות", כלומר, שמירת מצוות היהדות על אף היותם נוצרים.
הכיכר הנוכחית היא פרי יצירתו של האדריכל חואן דה ווילנואבה, שהיה אמון על בנייתה מחדש של הכיכר ב-1790, בשל מכת שריפות שפקדה את האזור.
פסלו של פליפה השלישי, כשהוא רוכב על סוס, פרי עבודתו של ג'אמבולוניה מ-1616, הוצב במרכז הכיכר בשנת 1848.
שמה המקורי של הכיכר היה Plaza del Arrabal – "כיכר הפרברים".
ב-1812, בעקבות צו מלכותי, שונה שמן של כל הכיכרות המרכזיות בספרד ל-Plaza de la Constitución – "כיכר הקונסטיטוציה".
בשנת 1814 סולקו מספרד הצרפתים ומונה שוב מלך מבית בורבון, ושמה של הכיכר שונה בהתאם ל-Plaza Real – "הכיכר המלכותית".
ב-1873 שונה שמה של הכיכר ל-Plaza de la República – "כיכר הרפובליקה".
ב-1876, עם תחילת שלטונו של המלך אלפונסו השנים-עשר, שוב שונה שמה של הכיכר ל"כיכר הקונסטיטוציה" והוא נותר על כנו עד סיומה של מלחמת האזרחים בספרד, אז קיבלה הכיכר את שמה הנוכחי.
פלאסה מאיור שימשה מאז הקמתה לאירועים רבים ומגוונים ובהם שווקים, מלחמות שוורים, משחקי כדורגל, הוצאות להורג פומביות, טקסי אוטו דה פה של האינקוויזיציה הספרדית ועוד.
תחת אכסדרות הכיכר ממוקמות חנויות מסורתיות, מסעדות ובתי קפה.
הפלאסה מאיור היא אחד מאתרי התיירות המרכזיים של מדריד ועשרות אלפי תיירים פוקדים אותה מדי שנה.
פלאסה דה סיבלס (בספרדית Plaza de Cibeles) היא כיכר מפורסמת ומרכזית במדריד, בירת ספרד, שהפכה במרוצת השנים לאחד מסמלי העיר.
קבוצות הכדורגל והכדורסל של ריאל מדריד נוהגות לחגוג בכיכר זכייה בתארים.
כיכר סיבלס ממוקמת על הציר החוצה את מדריד מצפון לדרום.
בדרומה יוצאת שדרת פראדו הנמשכת עד תחנת הרכבת אטוצ'ה ובצפונה יוצאת שדרת רקולטוס הנמשכת עד פלאסה דה קולון.
ממזרח וממערב לכיכר מתפרש רחוב אלקלה, היוצא מפוארטה דל סול במערב ונמשך עד שער אלקלה במזרח.
בפינה הדרום-מזרחית של הכיכר ממוקם בניין 'ארמון התקשורת', שאכלס בעבר את מטה שרות הדואר הספרדי ומשמש כיום כבית העירייה של מדריד.
בפינה הדרום-מערבית ממוקם מבנה בנק ספרד ומולו מטה הצבא הספרדי.
בפינה הצפון-מזרחית של הכיכר נמצא 'בית אמריקה' (Casa de América), המשמש בעיקר לאירועי תרבות הקשורים לדרום אמריקה.
מזרקת סיבלס הממוקמת במרכז הכיכר, מציגה את סיבלס (קיבלה), האלה האם בדת הפריגית, יושבת במרכבה הרתומה לשני אריות.
המזרקה, שתוכננה על ידי ונטורה רודריגז, נבנתה בימיו של המלך קרלוס השלישי במשך חמש שנים, מ-1777 עד 1782. פסלה של האלה במרכבה עוצב על ידי פרנסיסקו גוטיירז והאריות הם פרי יצירתו של רוברטו מישל.
פלאסה דה קולון (בספרדית Plaza de Colón) היא כיכר מפורסמת ומרכזית במדריד, בירת ספרד.
הכיכר נקראת על שמו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, ששמו בספרדית הוא כריסטובל קולון (Cristóbal Colón).
הכיכר ממוקמת ברובע אלונסו מרטינז במרכז מדריד, וניצבת על הציר החוצה את העיר מצפון לדרום.
בדרומה של הכיכר נמצאות שדרת רקולטוס ואחריה שדרת פראדו ובצפונה של הכיכר מתחילה שדרת קסטיאנה.
ממול הכיכר ומעבר לשדרה, ממוקמים מגדלי קולון.
בצד הכיכר הקרוב לשדרת קסטיאנה, מוצב פסל בדמותו של כריסטופר קולומבוס על עמוד אבן גבוה.
הפסל מצביע לכיוון מערב, ככל הנראה בשל הכיוון אליו שט קולומבוס לאיים הקריביים.
בצדה של הכיכר הרחוק מהשדרה מוצבים מספר פסלי בטון קטנים, עליהם מוטבעים ציטוטים מפי פילוסופים ומנהיגים ספרדים.
פלאסה דה לה ויה (בספרדית: Plaza de la villa - כיכר העיר) היא כיכר מפורסמת במרכז מדריד, בירת ספרד.
הכיכר ממוקמת לצדו של רחוב מאיור (Calle Mayor), עורק התנועה הראשי במרכז העיר, וממנה יוצאים בשלושה רחובות קטנים שנחשבו למרכזה של מדריד העתיקה.
בהיקף הכיכר ניצבים שלושה מבנים בעלי חשיבות היסטורית, שנבנו ונוספו לכיכר במאות שונות.
הראשון להיבנות היה בית ומגדל לוחאנס (Casa y Torre de los Lujanes) - אחוזה מהמאה ה-15 שנבנתה בסגנון מודחאר, בצדו המזרחי של הכיכר.
המבנים הנוספים בכיכר הם בית סיסנרוס (Casa de Cisneros), ארמון שנבנה במאה ה-16 בסגנון פלאטרסקו (Plateresco) בצדה הדרומי של הכיכר, ובית העיר (Casa de la Villa) שנבנה במאה ה-17 בסגנון בארוק בצדה המערבי של הכיכר, ושימש כבית העירייה.
פלאסה דה לה ויה הייתה לאחד האתרים החשובים במדריד העתיקה, ונמצאה במרחק זהה משער גוודלחרה ומשער דה לה וגה, שתיים מהכניסות הגדולות למדריד בימי הביניים.
עד המאה ה-15 נקראה הכיכר פלאסה דה סן סלבדור, על שם כנסייה בעלת שם זהה שניצבה בקרבת מקום ושימשה לישיבות מועצת העיר.
שני המבנים הללו, שנבנו בסגנון מודחאר-גותי, הם המבנים העתיקים ביותר במדריד ששימשו למגורים ונשתמרו עד ימינו.
בניית המגדל החלה בתחילת המאה ה-15 והבית נוסף מעט אחרי סוף המאה.
המבנים נקראים על שם משפחת לוחאנס, סוחרים עשירים ממוצא אראגוני, שהיו הראשונים לאכלס את המבנים.
על פי המסורת, המגדל שימש כמקום כליאתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, שנלקח בשבי במהלך קרב פאביה.
כיום משמש המגדל כמטה האקדמיה המלכותית למדעי הרוח והחברה.
בית סיסנרוס הוא ארמון שנבנה בסגנון פלאטרסקו בשנת 1537 בהוראתו של בניטו חימנז דה סיסנרוס, אחיינו של הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס שהיה עוצר ספרד ועמד בראש האינקוויזציה הספרדית.
החזית הנוכחית של המבנה הפונה לכיכר, נבנתה בתחילת המאה ה-20, לאחר שמועצת העיר מדריד רכשה את הארמון ופעלה לשילובם של המבנים בכיכר.
השיפוץ, שנותר נאמן לתכנון המקורי, כלל גם בניית גשר בין המבנה לבין בית העירייה הסמוך.
בנייתו של בית העיר החלה בשנת 1645 על ידי האדריכל חואן גומז דה מורה ונסתיימה בשנת 1693. עד שנת 2007 שימש המבנה כבית עיריית מדריד, אז הועתקה מרבית הפעילות לארמון התקשורת בפלאסה דה סיבלס.
במרכז הכיכר ניצב פסל ארד של האדמירל אלברו דה בזן, מגיבורי קרב לפנטו.
התוכנית להקמת הפסל נהגתה בשנת 1888, במלאת שלוש מאות שנים למותו של בזן, כך הפסל הוצב רק ב-19 בדצמבר 1891. בחזית העמוד עליו מוצב הפסל, חרוטה כתובת המוקדשת לזכרו של בזן.
פלאסה דה אספניה (בספרדית: Plaza de España) היא כיכר עירונית מפורסמת ומרכזית במדריד, בירת ספרד.
הכיכר ממוקמת במרכז העיר מדריד, בקצהו המערבי של רחוב גראן ויה ובסמוך לארמון המלכותי.
ברחובות הגובלים בכיכר נמצאים שניים מהמבנים הגבוהים בעיר - מגדל מדריד ובניין ספרד.
במרכז הכיכר מוצבת אנדרטה לזכרו של הסופר והמחזאי הספרדי מיגל דה סרוואנטס.
עיקר בנייתה של האנדרטה נערכה בין השנים 1925 ו-1930, אך האנדרטה הושלמה רק בשנת 1957. האנדרטה מורכבת מעמוד אבן שבחלקו התחתון פסלו של סרוואנטס ולרגליו פסלי ארד של דון קישוט וסנצ'ו פנצ'ו, גיבורי הרומן המפורסם של סרוואנטס, דון קישוט.
בשני צדי העמוד מוצבים פסלי אבן של דולצינאה, בחירת לבו של דון קישוט.
פלאסה דה קסטייה (בספרדית: Plaza de Castilla) היא כיכר מרכזית מפורסמת במדריד, בירת ספרד.
הכיכר ממוקמת בצפון העיר בשדרת קסטיאנה - ציר התנועה המרכזי החוצה את מדריד מצפון לדרום.
בכיכר ניצבים מגדלי שער אירופה, מהמבנים הגבוהים בעיר, לצד אובליסק קאחה ומספר אנדרטות נוספות.
בכיכר תחנת רכבת תחתית בה עוברים שלושה קווים, בנוסף לתחנת אוטובוסים תת-קרקעית ותחנות אוטובוס במפלס הרחוב, המשמשות אוטובוס עירוניים ובין-עירוניים כאחד.
בזכות סמיכותה של הכיכר לתחנת צ'מרטין ולאזורי העסקים CTBA ו-AZCA, היא מהווה צומת תחבורה ציבורית מרכזי בצפון העיר.
הפלאסה דה אספניה (בספרדית: Plaza de España) היא כיכר עירונית מרכזית בעיר סביליה שבספרד.
הכיכר היא אחד המקומות המזוהים ביותר עם העיר, והיא מייצגת ערבוב אלמנטים של סגנונות תחיית הבארוק, תחיית הרנסאנס והתחייה המורית של האדריכלות הספרדית.
בשנת 1929 סביליה ערכה את התערוכה הספרדית-אמריקנית ומספר רב של בניינים נבנו בפארק מריה לואיסה בעיר, ביניהם הפלאסה דה אספניה.
הכיכר תוכננה בתקופה זו על ידי האדריכל אניבל גונזלס וגני הפארק תוכננו על ידי אדריכל הנוף ז'אן קלוד ניקולא פורסטייר.
בקצה הפארק נבנתה הפלאסה כפי שהיא כיום, על מנת להציג את התערוכות של הטכנולוגיה והתעשייה הספרדית.
הכיכר בנויה בצורת חצי מעגל גדול, וסביבו בניינים, הניתנים לגישה מעל החפיר באמצעות ארבעה גשרים, המייצגים את הממלכות העתיקות של ספרד.
במרכז הכיכר מצויה מזרקה גדולה.
כיום הכיכר כוללת ברובה מבנים של משרדי ממשלה.
אחת האטרקציות התיירותיות בעיר היא שכירת סירה ושייט סביב החפיר כדי לראות את התערוכות בכיכר.
ליד קירות הכיכר מצויות גומחות אריחים רבות, כל אחת מייצגת פרובינציה אחרת בספרד.
הכיכר ביחד עם המבנים סביבה מהווים חלק מתוך פארק הקרוי: "פארק מריה לואיזה".
סרטי קולומביה צילמו בכיכר את הסרט לורנס איש ערב, בו תיפקדה הכיכר כ"מפקדה הבריטית הראשית בקהיר".
בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים נעשה שימוש בכיכר אך בצורה דיגיטלית.
בפרולוג של ספרו של דן בראון, "מבצר דיגיטלי", העלילה מתחילה במותו של דמות הרב-סרן בכיכר.
הפלאסה דה אספניה או פלאסה ד'אספניה (בספרדית Plaza de España; בקטלאנית: Plaça d'Espanya) היא אחת הכיכרות החשובות ביותר בברצלונה שבספרד.
הכיכר נבנתה לכבוד התערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שנערכה לרגלי המונז'ואיק ברובע הסנטס-מונז'ואיק.
הכיכר היא אחת הכיכרות הגדולות של העיר, ומהווה צומת לשני רחובות ראשיים: גראן ויה דה לס קורטס קטלאנס ושדרת פארה-לל, ומספר רחובות קטנים.
המזרקה בלב הכיכר, ליד הפסל, תוכננה על ידי ג'וזף מאריה חוחול, שעבד יחד עם אנטוני גאודי.
הכיכר מובילה לפלאו נסיונל, שמשמש כמשכנו של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית ועוברת דרך מזרקת הקסם.
2 מגדלים ונציאניים - המגדלים מתנשאים לגובה של 47 מטר ומובילים את הדרך לפלאו נסיונל דרך אבנגודה דה לה ריינה מריה כריסטינה, שדרה שמשמשת בעיקר לאירוח ירידים.
פארק ז'ואן מירו - הנקרא על שמו של הצייר ז'ואן מירו, שאת פסלו "דונה אי אוסל" (Dona i Ocell), ופירושה אישה וציפור, המתנשא לגובה 22 מטר ניתן לראות מאחת הפינות בכיכר.
ארנאס דה ברצלונה (שנקראה בעבר פלאסה דה טורוס) - זירת מלחמות שוורים שנבנתה בשנת 1900 בסגנון אדריכלי מורי.
בעקבות הוצאת מלחמות השוורים אל מחוץ לחוק במחוז קטלוניה, מופע מלחמות השוורים האחרון שנערך בה היה ב-25 בספטמבר 2011. מאז הפכה הזירה למרכז קניות מפואר.
על גג הארנאס ניתן לתצפת על העיר.
הכיכר משמשת כתחנה ראשית לאוטובוסים, למטרו של ברצלונה ולרכבת ה-RENFE, כמו כן מן הכיכר יוצאת הרכבת להר המונסרט.
פלאסה (ברומנית: plasă, ברבים plăşi "פּלֶש" - בעברית - נפה) הייתה יחידת חלוקה מנהלית ברומניה, בין מחוז הנקרא "ז'ודץ" ובין ה"קומונה" (יחידה המורכבת מכפר אחד או יותר).
בראש הפלאסה עמד פרטור שמונה על ידי פרפקט המחוז.
המוסד שבראשו עמד הפרטור נקרא pretură פרֶטורה.
חלוקת המחוזות (ז'ודץ) ל "פלאסות" (plăşi) הונהגה בימי השליט קרול הראשון ונמשכה בתקופה הממלכה הרומנית ועוד שנתיים תחת השלטון הרפובליקני הקומוניסטי עד לשנת 1950.
אז ה"פלאסה" הוחלפה לפי הדגם של ברית המועצות על ידי ה"ראיון".
פלאסיו דה דפורטס חוסה מריה מרטין קרפנה (בספרדית: Palacio de Deportes José María Martín Carpena) הוא מתקן ספורט רב תכליתי השוכן בעיר מאלגה אשר בדרום ספרד.
ההיכל נפתח ב-1999 ומאז הוא משמש כאולמה הביתי של אחת מקבוצות העילית של הכדורסל הספרדי, אוניקאחה מאלגה.
ב-2003, אירח האולם את משחקי גביע דייוויס בין נבחרת ספרד המארחת, לארגנטינה.
בשנת 2022 נערכו משחקי הגמר של גביע דייוויס.
פלאסיו וסיטלגרה (בספרדית: Palacio de Vistalegre) הוא אולם ספורט רב תכליתי השוכן בעיר מדריד שבספרד.
האולם נפתח מחדש בשנת 2000. לרוב, משמש למשחקי כדורסל ותכולתו בהם עומדת על 15,000 מקומות ישיבה.
בנוסף משמש האולם את קבוצת הכדוריד אתלטיקו מדריד, וגם למלחמות שוורים ומופעי מוזיקה.
בשנים 2004-2010 היה למגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל ריאל מדריד במשחקיה בליגת ה-ACB וביורוליג.
הקרקע עליה נבנה האולם שימשה לזירה של מלחמות שוורים, אשר נבנתה ב-1908 ונקראה Plaza de Toros de Carabanchel.
ב-1980 נסגרה הזירה והיא עמדה שוממת עד להריסתה ב-1996. בשנת 2000 נפתח הפלאסיו ויסטלגרה, וכיום פרט למלחמות השוורים, מארח האולם משחקי כדורסל ומופעי מוזיקה.
תכולתו נעה בין 14,000-15,000 מקומות ישיבה, בהתאם לסוג האירוע.
פלאסה ריאל או (בקטלאנית: Plaça Reial; בספרדית: Plaza Real) היא כיכר ברובע הגותי של ברצלונה, קטלוניה, ספרד.
היא שוכנת ליד שדרות לה ראמבלה ומהווה מוקד תיירותי ידוע, בייחוד בלילה.
על הפלאסה נמצאות מספר רב של מסעדות וחלק ממועדוני הלילה המפורסמים ביותר בעיר.
כמו כן זהו מקום מפגש פופולרי בקיץ ובזמן פסטיבל "לה מרסה" (La Mercè) השנתי בחודש ספטמבר, כאשר נערכים קונצרטים באוויר הפתוח, ובחגיגות אחרות כמו ערב השנה החדשה.
הפלאסה תוכננה על ידי פרנצ'סק דניאל מולינה אי קאסאמאחו במאה ה-19. המנורות עוצבו על ידי האדריכל הקטלני אנטוני גאודי.
לכיכר קיימת כיכר אחות, "פלאזה גאריבלדי" במקסיקו סיטי.
אין להתבלבל בין המקום לבין פלאסה דל ריי הנמצאת ברובע הגותי גם כן.
הכיכר הוא גם מקום משכנו של מלון רומא ריאל.
פלאפל הזקנים היא פלאפליה פופולרית ותיקה הממוקמת בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה ברחוב הוואדי ונחשבת לאחת מחנויות הפלאפל הטובות בישראל.
המסעדה מופיעה במשך שנים ברשימות עשר הפלאפליות הטובות ביותר בישראל.
שמה של המסעדה ניתן לה על שם שני מייסדיה.
המסעדה נוסדה ב-1950 על ידי זוג אנשים מבוגרים תושבי הואדי, ג'ורג' ונג'לה עפארה, והיא התמקדה במכירת מנה בסיסית של פלאפל שכללה פיתה עם סלט ירקות, מלפפון חמוץ וסלט כרוב.
על המסעדה לא הונח מעולם שלט עם שם החנות.
התושבים הערבים קראו למקום "נג'לה" על שם האישה.
היהודים שקנו בה נהגו להגיד "נלך לזקנים", ושם זה נדבק למקום.
הזוג השתמש במתכון סודי לייצור הפלאפל, ונהג לכבד כל קונה בכדור פלאפל חם עם טחינה.
בעת פתיחתה הייתה המסעדה קטנה מאוד, למעשה דוכן שיש בכוך, בעלי המסעדה גרו בקרבת המקום בסמטה צמודה.
העיסה הוכנה בביתם והטיגון נעשה במסעדה, שירות איטי הביא להשתרכות תור ארוך ברחוב, והיא נסגרה מדי יום בשעה 13:00 או כאשר נגמרה העיסה (המוקדם מביניהם).
פרסומה של המסעדה הביא אליה לקוחות שהגיעו במיוחד מהמרכז ומהגליל.
בשנת 1984 החליטו הבעלים לפרוש ומכרו את הדוכן לבעליה הנוכחי עפיף סבית שהיה לקוח שלהם.
הוא רכש מהם גם את המתכון הסודי.
סבית קיבע את שם המקום כששם בחזית המסעדה שלט "פלאפל הזקנים" בנוסף לשם "נג'לה".
סבית הרחיב את המסעדה, בנה מטבח שבו הוא מכין את העיסה והרחיב את שעות הפתיחה של החנות עד שעות הערב, הוא המשיך את המסורת של קודמיו ומקבל פני כל קונה בכדור פלאפל עם טחינה.
בנוסף הרחיב קצת את המגוון והוסיף גם קובה בורגול במילוי בשר וצנוברים.
הדוכן נמצא בתוך המסעדה, לרשות המעדיפים לאכול במקום עומדים כיסאות בר גבוהים ודלפק צר הצמוד לקיר.
בתחילת שנות ה-2000 הוקם סניף בשם "סביח ופלאפל הזקנים" ברחוב מוריה (ליד הכניסה לכרמליה) ופעל בשם זה כמה שנים.
פלאפל אטומי הוא סרט קומדיה ישראלי של הבמאי והתסריטאי דרור שאול שצולם בשנת 2015. הסרט עוסק בשתי נערות, ישראלית ואיראנית שמנסות למנוע שואה גרעינית ומלחמה במזרח התיכון.
את הסרט הפיקו דרור שאול, משה אדרי ולאון אדרי.
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-10 בספטמבר 2015.
הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית-ניו זילנדית.
במקור התכנון היה לבצע את הסרט גם בהשתתפות איראנית ואף לגייס כסף איראני ולצלם באיראן חלקים מהסרט.
מפיקי הסרט יצרו קשר עם מפיקים איראנים שהיו מעוניינים בשיתוף הפעולה, אך הדבר נודע למשמרות המהפכה, והתוכנית לא יצאה לפועל.
ישראל משיגה מודיעין שמשמרות המהפכה מתכננים לשגר פצצת אטום לעבר למדינת ישראל.
ובתגובה לכך ישראל מתכננת מכה ראשונה באמצעות טילי יריחו משולבים בראשי קרב גרעיני.
המבצע מוקפא בעקבות משלחת פתע של האו"ם אשר מגיעה לישראל לבקר בכור הגרעיני בדימונה.
במשלחת נמצא "אולי" (אוליבר) - פקח גרמני בעל אלרגיה ייחודית לאורניום.
הצבא מנסה להסתיר את המבצע הקרב מהמשלחת ולהטיסם חזרה.
העלילה מסתבכת כאשר אולי מתאהב במימי, בעלת דוכן פלאפל הפועלת בסמוך לכור, ונשאר בישראל.
במקביל נופר, בתה של מימי, בעקבות עבודת שורשים, מתחילה להתכתב עם שארארה - ראפרית איראנית מתחילה ובתו של עובד הכור בנתנז.
לאחר שנופר נחשפת למבצע הישראלי - הן משתפות פעולה אחת עם השנייה במטרה למנוע מלחמה גרעינית בין איראן לישראל.
הסרט נגמר כאשר במהלך שידור חי בטלוויזיה שר הביטחון של ישראל משוחח עם מפקד משמר המהפכה בפרסית ואלו מסכמים על הודנה.
מיד עם סיום השידור שני הצדדים מעידים כי אינם סומכים על הצד השני, לוחצים על כפתור השיגור, אך זה אינו פועל.
במסגרת קידום המכירות שבוצע לסרט, הוצב שלט על מבנה בסמוך לכיכר רבין בתל אביב עם הכיתוב: "כאן תיפתח בקרוב שגרירות איראן בישראל", בתחילה היו כאלה שסברו כי מדובר במחאה על הסכם הגרעין עם איראן.
הדבר סוקר בעיתונות הבינלאומית, כולל באתר החדשות אל-ערביה.
פלאפל בריבוע היא רשת מזון מהיר ישראלית לממכר פלאפל, חומוס ומאכלים ישראליים נוספים המונה כ-30 סניפים בפריסה ארצית.
הסניף הראשון של הרשת הוקם בשנת 1995 על ידי גיא יקר ברחוב רוטשילד בראשון לציון.
בשנת 2014 התרחבה הרשת כאשר פתחה בשיתוף פעולה עם רשת Yellow סניפים בצמוד או בתוך חנויות הנוחות של Yellow.
בשנת 2023 חנכה הרשת את מרכז הייצור החדש בעיר ראשון לציון.
מוצרי המפעל מיוצרים מחומרים טבעיים וללא תוספת חומרים משמרים או כימיקלים ומופצים מדי יום לכלל סניפי הרשת.
סניפי הרשת מעוצבים בשיטת "המטבח הפתוח", על מנת שהלקוחות יוכלו לצפות ולעקוב אחר אופן הכנת המנות המוגשות.
הרשת מציעה תפריט ללא גלוטן לנמנעים מצריכתו תוך הקפדה על אזור הרכבה נפרד בכל אחד מסניפי הרשת.
פלאפל אוריון היא פלאפליה ברחוב הרצליה 14 בשכונת הדר הכרמל שבחיפה, הפועלת במקום מאז שנת 1949.
הפלאפליה נפתחה ממול לקולנוע אוריון, שנסגר במהלך השנים ושטחו הוסב למגרש חניה, והיא נקראה על שמו של בית הקולנוע השכן.
עסקים נוספים בסביבה נושאים אף הם את השם אוריון.
פלאפל אוריון נוסד בשנת 1949 על ידי שלמה סופנזון, ניצול שואה, יחד עם חסאן בסטוני.
חסאן הוא כדורגלן שעבר במועדון הכדורגל מכבי חיפה ומבין הערבים הראשונים בנבחרת ישראל בכדורגל.
הוא שיחק במכבי חיפה גם בעונת 1966/1968 בליגה הלאומית, שבה הוכתרה הקבוצה כ"אלופת החורף" של שנת 1967.
בשנת 1961 רכשו בני משפחת בסטוני, חסאן חוסני וחסון, את הבעלות על המקום.
במהלך השנים נפתחו סניפים נוספים של הפלאפליה במקומות שונים בחיפה, רובם מנוהלים על ידי בני משפחת בסטוני, או שכירים לשעבר של הסניף הראשי.
פלאסה דה רומא היא אחת משלוש הכיכרות הציבוריות הגדולות באינטרמורוס , של מנילה (האינטרמורוס, הוא המרחב הציבורי שבתוך חומות העיר העתיקה של מנילה).
פלאסה דה רומא תחומה בשדרת אנדרס סוריאנו (לשעבר קאלה אדואנה) מצפון, רחוב קבילדו ממזרח, רחוב סנטו תומאס מדרום ורחוב אנטוניו לונה (לשעבר קאלה ריאל דל פאלאסיו) ממערב.
בפלאסה דה רומא הוקמה ספריית רחוב ציבורית של האינטרמורוס, במסגרת פרויקט אשר בה לבחון כיצד יש להנגיש ספרים וספריות, על מנת למשוך ולקדם קריאה לדורות הצעירים.
בתקופה הקולוניאלית הספרדית בפיליפינים, פלאסה דה רומא הייתה הכיכר הראשית של מנילה, אז היא נקראה Plaza Mayir כיכר ראש העיר.
בזמנו הכיכר נחשבה כמרכז העיר.
התנהלו בה קרבות שוורים ואירועים ציבוריים אחרים.
עד שהמושל הכללי הספרדי שמשל על הפיליפינים בין השנים 1793–1806 רפאל מריה דה אגילר הסב אותה לגן ציבורי בשנת 1797. לפעמים קראו לכיכר פלאסה דה ארמאס בטעות כי פלאסה דה ארמאס הייתה בתוך מבצר סנטיאגו באותה תקופה.
בשנת 1901, עם תחילת השלטון האמריקני בפיליפנים, שונה שמה של הכיכר, לכיכר מקינלי, על שם נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי, שקבע שהפיליפינים תהיה קולוניה של ארצות הברית.
הכיכר קיבלה את שמה הנוכחי פלאסה דה רומא, בשנת 1961, לאחר העלאתו לדרגת קרדינל של רופינו סנטוס על ידי הכנסייה הרומית-קתולית.
הוא היה הקרדינל הפיליפיני הראשון.
כאות הוכרה על שינוי שם הכיכר לכיכר רומא, העיר רומא בתמורה שינתה את שם אחת מכיכרותיה לשם פיאצלה מנילה Piazzale Manila.
התצורה הנוכחית של הכיכר כגן כבר לא מאפשרת לפלסה דה רומא לתפקד ככיכר ציבורית כמו פלאסה מירנדה ופלאסה מוריונס .
עם זאת, מינהלת האינטרמורוס מתכננת להחזיר את צורת הכיכר כפי שהייתה בעידן הספרדי.
פלאסה דה רומא מוקפת בשלושה ציוני דרך חשובים של אינטרמורוס: קתדרלת מנילה מדרום, פאלאסיו דל גוברנאדור ממערב, ובניין מועצת העיר, המכונה גם איונטמינטו דה מנילה , ממזרח.
האודיאנסיה של מנילה שהיה בית הדין הגבוהה לצדק בו נשפטו כל תושביי האיים הפיליפינים נמצא בסמוך לכיכר.
במרכז פלאסה דה רומא, נמצאת אנדרטה לזכר שארל הרביעי מספרד שהוקמה בשנת 1824. האנדרטה הוצבה במקום לכבודו, כי הוא שלח את המנה הראשונה של חיסון נגד אבעבועות שחורות לפיליפינים.
מאוחר יותר בשנת 1886 הוקמה המזרקה המקיפה את האנדרטה.
בשנות השישים של המאה העשרים הוחלפה האנדרטה באנדרטה שהוקדשה לשלושת הכמרים גומבורזה .
בשנת 1978 הורה הנשיא פרדיננד מרקוס לשקם את פלאסה דה רומא יחד עם אתרים אחרים באינטרמורוס.
העבודות הושלמו על ידי ממשל אינטרמורוס שהוקמה בשנת 1980. במסגרת העבודות בכיכר אנדרטת המלך צ'ארלס הרביעי המקורית הותקנה מחדש בכיכר בשנת 1981. אנדרטת גומבורצה שהייתה במקום הועתקה לאתר מול בניין הגלריה הלאומית לאמנות של המוזיאון הלאומי של הפיליפינים .
בפלאסה דה רומא, הוקמה ספריית רחוב של האינטרמורוס.
פרויקט ספריית הרחוב מנוהל על ידי מינהלת האינטרמורוס ומשרד התיירות הפיליפיני.
מטרת הפרויקט לעודד קריאה והנגשת הספרים לציבור הרחב במיוחד לילדים ובני נוער.
הפרויקט מתנהל במספר מקומות בפיליפינים ולא רק באינטרמורוס של מנילה.
פלאסה מוריונס (בספרדית: Plaza Moriones) היא כיכר ציבורית באינטרמורוס של מנילה בירת הפיליפינים.
הכיכר ממוקמת מול הכניסה למבצר סנטיאגו , זוהי אחת משלוש כיכרות מרכזיות באינטרמורוס.
האחרות הן פלאסה דה רומא הממוקמת מצפון לקתדרלה של מילנו, פלאסה דה ארמאס הממוקמת בתוך שטח המבצר.
במפות הישנות של מנילה העתיקה משנת 1671, פלאסה מוריונס נקראה במקור פלאסה דה לה פורסה Plaza de la Fuerza (כיכר הכוח או הכוחות).
בעבר הכיכר הייתה מגרש מסדרים ומצעדים צבאיים ריק, ששימש את החיילים שחיו בתוך מבצר סנטיאגו.
הוא שימש כמגרש מסדרים עד שהמבצר ניזוק ברעידת האדמה בשנת 1863 בו נהרסה גם העיר מנילה.
לאחר רעידת האדמה נבנו על מגרש המסדרים צריפים צבאיים זמניים.
בשנת 1875, הכיכר התרוקנה שוב והייתה ריקה.
בשנת 1898, שונה שם הכיכר לפלסה דל ג'נרל מוריונס, על שם דומינגו מוריונס מוראלה , איש צבא ספרדי, שכיהן כמושל הכללי של הפיליפינים בין השנים 1877-1881.
במהלך התקופה הקולוניאלית האמריקאית , הכיכר שמרה על תפקידה כמגרש מסדרים ומצעדים, אך בשנות השלושים של המאה העשרים, על פי ה.
אוטלי בייר שהיה במרבית חייו הבוגרים אנתרופולוג בפיליפינים, שצבא ארצות הברית - שהמטה שלו היה במבצר סנטיאגו באותו הזמן - השתלט על רחבת המסדרים ובנה שם מגורי חיילים.
כאשר אינטרמורוס נהרס בקרב מנילה במהלך מלחמת העולם השנייה, פלאסה מוריונס חזרה להיות שטח פתוח וריק, באותה תקופה השטח שימש כחניון מכוניות ואוטובוסים במשך שנים אחרי המלחמה.
שחזור האינטרמורוס הביא גם לפיתוח של פלאסה מוריונס מחדש.
בשנת 1973 הוגשה תוכנית השחזור הראשונה.
עבודות הפיתוח נעשו בשתי פעימות על ידי ממנהלת האינטרמורוס : תחילה בשנת 1993, ושוב בשנת 2017.
במקור הייתה פלאסה מוריונס שטח פתוח מכוסה דשא, כפי שתועד בשנת 1875. בשנת 1903, הרחבה הייתה מרחב מוזנח, בהיקף שלה גדלו כמה עצים.
בשנות השלושים של המאה העשרים, תצלומי אוויר מראים כי עצים צמחו בצידה הצפוני של הרחבה, קרוב לכניסה למבצר, ואילו הצד הדרומי נותר שטח פתוח.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הרחבה חזרה להיות מכוסה ברובה בעשב.
בשנת 1983 ניטעו עוד עצים ושיחים ונבנו שבילי בטון ומזרקה.
בשנת 1973 ממשלת ספרד הציעה לפתח מחדש את העיר העתיקה והמרחבים הציבוריים, האינטרמורוס, של מנילה.
התוכניות לפיתוח מחדש של כיכר פלאזה מוריונס נכתבו והוגשו למנהלת האינטרמורוס של מנילה.
בתוכניות של ממשלת ספרד, הכיכר תוכננה להיות "אזור לבילוי תרבותי".
בתחילת שנות התשעים מינהלת האינטרמורוס הזמינה את אדריכלית הנוף דולי פרז לעצב מחדש את הרחבה.
העיצוב המחודש של פרז, שהושלם בשנת 1993, הפך את השטח הפתוח לגן עם צמחייה אופיינית לגינות מהמאה ה-19. כחלק מהתכנון המחודש נשתלו עצים, בהתאם למראה ההיסטורי הכללי של אינטרמורוס.
שבילי הרחבה וקירותיה הנמוכים היו ממוסגרים באדמה ואבנים טבעיות.
עיצוב זה של פלאסה מוריונס נשמר במשך כמעט 25 שנה.
דבר שהפך את רחבת פלאסה מוריונס למקום פופולרי לקיום פיקניקים, אירועים, חתונות, הולכת כלבים ופעילות גופנית.
בשנת 2014, מינהלת האינטרמורוס המשיכה בפעימה השנייה של השיפוץ של פלאסה מוריונס, בעלות של 24 מיליון פסו פיליפיני.
מימון השיפוץ בוצע על ידי הרשות לתשתיות תיירות (TIEZA), יחידת סמך של משרד התיירות הפיליפיני ה-DOT.
כיכר מוריונס המחודשת נפתחה מחדש לקהל הרחב על ידי משרד התיירות (DOT) הפיליפיני ב-17 באפריל 2017.
כחלק מהפיתוח מחדש של הכיכר, שנועד להחזיר את הכיכר לתפקידה המקורי כמגרש מסדרים, הוחלפו הגנים ומשטחי הדשא בריצוף גרניט, עם שטחים מוגדרים לאזורי גינון מטופחים בהיקף של הכיכר, כולל מספר עצי קלצ'וצ'י.
עיצוב מחודש זה מאפשר תצפית בלתי מוגבלת על שער מבצר סנטיאגו מרחוב סנטה קלרה, הנמצא בקצה הדרומי של הרחבה, כמו גם את קתדרלת מנילה מהקצה הצפוני של הרחבה.
במרכז הרחבה הותקנה גם מזרקה חדשה.
הפיתוח מחדש עורר ביקורת מצד מדריך הטיולים ופעיל התרבות קרלוס קלדרן , שהתלונן כי רשות העתיקות "דרכה על ליבי" לאחר שגילה את השיפוצים כשחזר מטיול מחוץ לפיליפנים.
מאוחר יותר ציין קלדרן כי השיפוצים נראו "שטוחים, רדודים, ואין להם שום קשר לדמותו או להיסטוריה של אינטרמורוס".
הוא אף כינה בכינויי גנאיי את הכיכר.
בנוסף הוא התרעם על בזבוז כספי משלמי המיסים.
רשות העתיקות הפיליפינית לא ערכה התייעצויות פומביות אודות פרויקט הפיתוח מחדש, מכיוון שלא נדרש על פי החוק לעשות זאת, אך אנשים שבילו והשתמשו בעבר במקום באופן קבוע, קוננו על אובדן הפארק שלהם.
הפארק היה כמו אוויר לנשימה במיוחד ובהתחשב בעובדה על היעדר שטחים ירוקים ופתוחים במנילה.
להגנתה הדגישה רשות העתיקות כי התייעצה עם אדריכלי נוף ומומחי מורשת כאשר החלה הפעימה השנייה של הפרויקט בשנת 2014 וקלדרן בעצמו ציין שהוא מתואם עם בעלי העניין בפרויקט.
פלאסה דילאו (בספרדית: Plaza Dilao) היא כיכר ציבורית ברובע פאקו במנילה בירת הפיליפינים.
הכיכר מוקפת בשדרות קווירינו ממזרח.
שאר הפלאסה מוקפת בכביש שנקרא פלאסה דילאו.
המקום שהיה בימי הספרדים רובע ספרדי הפך לרובע יפני לאחר שיפן כבשה את הפיליפינים.
תיאור הכיבוש היפני נמצא על גבי האנדרטה להנצחת זכרו של דום חוסטו טאקאיאמה שהיה יפני קתולי, קירישיטן, דאימיו וסמוראי שהתיישב במנילה ב־1615. פלאסה דילאו הוא אחד משני השטחים הציבוריים הפתוחים ברובע פאקו, השני הוא פארק פאקו .
פלאסה דילאו היא אחד מחמישה האתרים החופשיים במנילה, בהם ניתן לערוך הפגנות ועצרות ללא צורך באישור הרשויות המקומיות לכך.
בתקופה הקולוניאלית הספרדית, פאקו (במקור דילאו) היה אזור בו התנחלה אחת משתי הקהילות היפניות שהתיישבו במנילה, השנייה נמצאת ברובע סן מיגל .
בעוד הקהילה היפנית של פלאסה דילאו החלה עם דום חוסטו טקיאמה ומשפחתו שהתיישבו ברובע לאחר שהוגלו מיפן בשנת 1615. מאידך רוב היפנים במנילה באותה תקופה התיישבו סביב האזור שנכבש על ידי היפנים בימי הכיבוש היפני.
ניתן לזהות את המקום, באזור בו נמצאת האוניברסיטה הציבורית הפיליפינית בשם הנורמה הפיליפינית .
בשנת 1762 הועברו לאזור פלאסה דילאו תושבי מנילה היפנים על ידי השלטונות הספרדיים.
אם הזמן אוכלוסיית הקהילה היפנית החלה להידלדל עקב צמצום ההגירה היפנית לפיליפינים בעקבות מדיניות הסאקוקו של יפן.
הערכה היא כי נוכחותה של הקהילה היפנית סביב הרחבה הובילה בסופו של דבר לכינוי "פלאסה דילאו", בהתייחס לגוון העור הצהבהב (דילאו בשפת טאגאלוג) של תושבי האזור הפיליפינים.
בתקופה האמריקאית הפכה פלאסה דילאו למרכז תחבורה עם הקמת תחנת הרכבת פאקו בשנת 1915, בצמוד לכיכר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, התנהל באזור קרב אינטנסיבי וקשה בין הכוחות היפנים ומשתפי הפעולה הפיליפינים שלהם כנגד הכוחות האמריקאים בפיקודו של קלטו רודריגס .
כאשר הנשיא לשעבר ג'וזף אסטרדה בתקופה ששרת בתפקיד ראש העיר מנילה (2013–2019), בשנת 2013, הורה, על איסור כניסה של אוטובוסים עירוניים למנילה וקבע שהתחנה הסופית של האוטובוסים תהיה ליד תחנת הרכבת הסמוכה לפלסה דילאו ולא במקום הרגיל שלהם במסוף שבליוואסאנג בוניפיקו הסמוך לבניין הדאר המרכזי של מנילה.
מלבד תחנת הרכבת פאקו, נמצאים בסביבה הקרובה לפלסה דילאו המשרדים הראשיים והמטות של שני ארגונים בולטים בפיליפינים.
האגודה הקולומביאנית הפיליפינית (PCA), מועדון הספורט הוותיק ביותר בפיליפינים, שהעביר את מטה שלו סמוך לרחבה ב־1 באפריל 1979 ואיגוד הנשים של הפיליפינים The Asociación de Damas de Filipinas ממוקם קרוב לרחבה כבר משנה 1913 בשדרת קווירינו.
פלאפל התאומים הוא דוכן פלאפל הקיים משנת 1978 בגבעתיים על גבול רמת גן.
הדוכן נחשב לאחד מדוכני הפלאפל המוצלחים בישראל, ומופיע באופן תדיר ברשימות הפלאפליות הטובות ביותר במדורי האוכל בכלי התקשורת השונים.
הדוכן הוקם בשנת 1978 על ידי התאומים ישראל ורחמים דמארי.
השניים גילו שמוכרת הפלאפל השכונתית מוכרת את עגלת הפלאפל שלה, והחליטו לרכוש את העסק ואת המתכון.
מאז צבר המקום פופולריות, ולאורך עשרות שנים נחשב מוקד עלייה לרגל בקרב חובבי פלאפל.
באפריל 2020, על רקע מגפת הקורונה בישראל, סירבו בעלי החנות לשלם לרבנות המקומית אגרה בעד מתן כשרות והשגחה, וההשגחה על המקום הופסקה.
האירוע זכה לפרסום תקשורתי, ובאוקטובר 2021, על רקע כוונה של ממשלת ישראל לבצע רפורמות בתחום הכשרות וצמצום סמכות הרבנות הראשית לישראל, קיים שר האוצר אביגדור ליברמן ביקור כחיזוק למקום.
פלאסה דל ריי (בקטלאנית ובספרדית: Plaza del Rey.
פירוש "כיכר המלך") היא כיכר ציבורית מימי הביניים ברובע הגותי של ברצלונה, קטלוניה, ספרד.
הכיכר מוקפת בארמון המלכותי הגדול כולל אולם טינל (Saló del Tinell), ארמון הסגן (Palau del Lloctinent), המגדל מהמאה ה-15, מגדל השמירה של המלך מרטין (Mirador del Rei Martí), והקפלה המלכותית של אגאתה הקדושה (Capella Real de Santa Àgata).
בצדו הדרומי ניצב בית פאדלאס , ארמון מהמאה ה-15–16 שהועבר אבן אחר אבן מרחוב Mercaders ב-1931 ומאז 1943, שוכן בו המוזיאון להיסטוריה של ברצלונה (MUHBA).
"Topos V" , יצירה של אדוארדו צ'ילידה, מדגישה את אחת מפינות הכיכר.
פלאפה (בפיליפינית: Palapa) הוא רוטב תיבול מתוק-חריף מהמטבח הפיליפיני, שמקורו במחוז לנאו דל סור.
הרוטב מורכב מבצל ירוק קצוץ דק, זנגביל כתוש, כורכום, פלפל צ'ילי חריף וקוקוס קלוי (Niog), המבושלים יחד ומועברים לייבוש בצנצנת אטומה.
נהוג להשתמש בפלאפה כתיבול למנות עוף, בעיקר למנת פיאפאראן, כתוספת למנות מוקפצות וכרוטב לסלט.
רוטב הפלאפה נחשב לסמל תרבותי חשוב בקרב אנשי המרנאו (Maranao) ומוגש כמעט לכל ארוחה.
מבנה הפלאפה (מילה ספרדית ממקור טאגאלוגי, שפירושה במקור "פטוטרת עלה הדקל") היא בית מגורים פתוח בצדדים.
מבנה המגורים הוא עם גג סכך העשוי מעלי דקל מיובשים.
המבנה מאוד שימושי במזג אוויר חם, ולכן נפוץ מאוד בחופי הים וגדות הנהרות של איי הפיליפינים וכן במדבריות של מקסיקו.
לפי רובן קאריו, פאלפה נגזרת משיטות הבנייה המסורתיות של הסגנון האדריכלי בהאי קובו ("בתי כלונסאות") של הפיליפינים, שהובאה והועתקה למלכות המשנה של ספרד החדשה (יחד עם עצי אגוזי קוקוס, שאינם ילידי אמריקה) דרך הגליאון של מנילה.
פלאפס נפוצים גם בהונדורס ובמדינות אחרות של אמריקה המרכזית.
פלאס דה לה נסיון שבעבר נקראה Place du Trône (כיכר הכס) ולאחר מכן Place du Trône-Renversé (כיכר הכס שנפל) היא כיכר עירונית ומעגל תנועה בצד המזרחי של פריז, בין כיכר הבסטיליה ליער ונסן.
הכיכר נמצאת במזרח פריז על גבול הרבעים ה-11 וה-12. היא נודעה בשל הגיליוטינה שהופעלה בה במהלך המהפכה הצרפתית.
הכיכר קיבלה את שמה הנוכחי ביום הבסטיליה, 14 ביולי 1880, בתקופת הרפובליקה השלישית.
בכיכר נמצא פסל ברונזה גדול בשם ניצחון הרפובליקה מאת אמה-ז'ול דאלו, המתאר את התגלמותה של צרפת-מריאן.
הכיכר מוקפת בחנויות ובגן פורח והיא בקרבת תחנת המטרו ניסיון בפריז.
ושער הניצחון של לואי ה-14 שבוטל
המרחב שהוא כיום פלאס דה לה נסיון הוכשר לראשונה באוגוסט 1660, לרגל כניסתם הטקסית של לואי ה-14 ואשתו החדשה מריה תרסה, לאחר חתונתם בסן-ז'אן-דה-לוז ב-9 ביוני 1660. במקום זה הוקם כס המלכות שנודע מאוחר יותר בשם "כיכר הכס" (Place du Trône), שם ששרד עד ימינו יחד עם שדרת הכס.
לכבוד האירוע, הורה קולבר על הקמת שער ניצחון באתר וארגן תחרות בה השתתפו שארל לה ברן וקלוד פרו, שהיה זה שניצח בתחרות.
הפרויקט כלל פסל של המלך, בגובה חמישים מטרים, מוקף בזוגות עמודים קורינתיים.
האבן הראשונה של שער הניצחון בפלאס דו טרון הונחה ב-4 באוגוסט 1670. העבודה על בניית הכיכר נעצרה בגלל בעיות תקציב, בשנת 1716, מיד לאחר מותו של לואי ה-14, נהרס כל מה שכבר היה בנוי.
לפרויקט שער הניצחון מקום מיוחד בהיסטוריה התרבותית של צרפת, מפני שהוא היה גם נקודת מוצא של מחלוקת ציבורית המכונה "ריב הכתובות", שהיה חלק ממריבה רחבה יותר בין הקדמונים למודרניים.
את דעותיו בעניין פרסם פרו בספרו "הקבלות בין הקדמונים והמודרניים" (Parallèles des anciens et des modernes).
השאלה הראשונית הייתה האם הכתובות המהללות את לואי על הקשת המוקרנת, צריכות להיות בלטינית (עתיקה) או בצרפתית (מודרנית).
פרנסואה שרפנטייה טען בעד כתובות בצרפתית, והמתנגד לכך היה הישועי ז'אן לוקאס מקולג' דה קלרמון, שהגן על הבחירה בשפה הלטינית בנאום רהוט שנשא בקולג'.
בסוף שנות ה-1660, ז'אן-בטיסט קולבר קידם רפורמות מקיפות ושיפוץ של פריז, שכללו את פירוז חומות העיר והחלפתן בטבעת תנועה של "השדרות הגדולות" (Grande Boulevards).
בגדה השמאלית, בוצעה הריסת כל שערי החומה העתיקה של פיליפוס אוגוסטוס השני, שהחלה בשנת 1673 והושלמה בשנת 1683. במסגרתה העבירו את פעילויות מערכת המשפט הפלילי לגרנד שאטלה, שהייתה מבצר בתקופת המשטר הישן, והכילה בית משפט, מטה משטרה ומספר בתי כלא.
כמו כן ביצעו הקמה או שיפוץ של שערים מונומנטליים בצמתים מרכזיים כמו פורט סן אנטואן בשנת 1671, פורט סן-דני בשנים 1672–1673, ופורט סן-מרטין בשנת 1674.
חומת החקלאים הכלליים (Mur des Fermiers généraux), הייתה מתחם שנבנה בין השנים 1784 ו-1791. החומה הייתה אחת מחומות העיר הישנות של פריז, שנבנתה ממש לפני המהפכה הצרפתית.
מטרת החומה הייתה לאפשר לממשל לגבות מס על סחורות הנכנסות לעיר בנקודות שונות לאורך החומה.
החומה, שאורכה עשרים וארבעה קילומטרים, נהרסה בשנת 1860 במהלך הרחבת פריז לחומת טייר.
באוגוסט 1792 במהלך המהפכה, שונה שם הכיכר ל"כיכר הכס ההפוך" (Place du Trône-Renversé).
הכיכר הייתה מרחב פתוח, כאשר המבנים היחידים היו הביתנים שתכנן לדו.
אל הכיכר הועברה הגיליוטינה מכיכר הבסטיליה ונותרה שם עד 27 ביולי 1794. מתוך 2,498 האנשים שהוצאו להורג בגיליוטינה בפריז במהלך המהפכה, 1,306 הוצאו להורג בפלאס דו טרון-רנוורסה, החל מ-14 ביוני 1794, ממוצע של 30 הוצאות להורג ביום.
הגופות הושלכו לשני קברי אחים בבית הקברות פיקפוס.
בשנת 1841, מועצת העיר שקלה להקים את הפסל שתוכנן בתחילה לכיכר הבסטיליה, במרכז הכיכר, אך עקב חוסר משאבים הפרויקט ננטשה הכוונה בשנת 1843. תחת האימפריה השנייה, נפוליאון השלישי החליט, להקים שער ניצחון בכיכר הטרון.
השער היה אמור להיות מוקדש לצבאות המנצחים של קרים, איטליה, סין, קוצ'ינצ'ינה ואלג'יריה.
העיצוב הזוכה היה זה של ויקטור בלטאר.
במרכז הכיכר תוכננה מזרקה מאוכלסת בסוסוני ים ונשלטת על ידי דמות ניצחון המחלקת זרי פרחים.
תחת הרפובליקה השלישית, הכיכר קיבלה את שמה, כיכר האומה, לרגל החג הלאומי של 14 ביולי 1880. האנדרטה המרכזית שנקראת ניצחון הרפובליקה, היא קבוצת פסלי ברונזה שהוזמנה בשנת 1879 על ידי עיריית פריז מהפסל ז'ול דאלו.
היא נחנכה פעמיים: בשנת 1889 לציון מאה שנה למהפכה הצרפתית בגרסת טיח צבועה, ולאחר מכן בשנת 1899 בגרסת הברונזה הסופית שלה.
הרפובליקה, על גבי מרכבה רתומה לשני אריות, מוקפת בדמויות אלגוריות שונות: גאון החירות המנחה את המרכבה, עבודה המסומלת על ידי נפח הדוחף את המרכבה, בסיוע אלגוריית הצדק, ולבסוף שפע המביא את עורף התהלוכה על ידי זריעת פירות, סמלים של שגשוג.
ילדים מלווים או מסייעים לדמויות הראשיות.
הפסל המרכזי המשומר פונה לכיכר הבסטיליה, ובכך יוצר ציר רפובליקני המשמש לעיתים קרובות להפגנות עממיות.
דמותה של מריאן, המגלמת את הרפובליקה, ניצבת על גלובוס במרכבה רתומה לאריות ומוקפת בדמויות סמליות שונות, ופונה לעבר כיכר הבסטיליה.
כאשר האנדרטה הוקמה, היא הייתה מוקפת בבריכה גדולה.
פסלים נוספים של תנינים, סמלים לאיומים על הדמוקרטיה, הוסרו במהלך הכיבוש הנאצי של פריז והותכו.
ב-22 ביוני 1963, ארגן המגזין Salut les copains קונצרט בפלאס דה לה נסיון, בהשתתפות הזמרים ג'וני האלידיי, , ו.
הקונצרט משך אליו למעלה מ-150,000 צעירים.
כותרת הגיליון של כתב העת Paris-Presse שפורסם למחרת הייתה: "Salut les voyous".
הצלם ז'אן-מארי פרייר, שהיה חבר של רבים מהמבצעים, צילם את הקונצרט.
כיום, זו היא כיכר מהמאה ה-21 עם מרחב ירוק ולמעלה מ-4,000 מ"ר של שטח ירוק נגיש לכולם, שבו שימושים שונים מתקיימים בהרמוניה ומציעים למשפחות אזור מרכזי המוקף באזור משחקים באורך של 400 מטר.
פְלֶאש מוֹבּ היא התקבצות פתאומית במקום מסוים ולזמן קצר, של אנשים העושים דבר מה לא-שגרתי או חסר משמעות לכאורה, ומתפזרים כהרף עין.
פעילויות אלה מתקיימות בדרך כלל לשם חוויית בידור, ביטוי אמנותי או סאטירה.
קבוצת המשתתפים מתארגנת בדרך כלל באמצעות התקשורת, המדיה החברתית או הודעות ויראליות בדואר אלקטרוני.
אף שלצופה מהצד אירועי פלאש מוב נראים ספונטניים, לרוב הם מתוכננים מראש, ולעיתים דורשים הכנות וחזרות.
לא ידוע על נזקים ברכוש או בנפש בעקבות פעילויות מסוג זה, ובדרך כלל הן מתקבלות על ידי הקהל בתשואות ובהתלהבות.
אף שהמושג "פלאש מוב" אינו מיוחס במקורו לאירועים פוליטיים כגון מחאות, פרסומות ואירועי יחסי ציבור המופקים על ידי משרדי פרסום עם משתתפים בשכר, יש שמשתמשים בו גם למטרות אלה.
בצרפת התקיים אירוע פלאש מוב עקב הצבת מועמדותו של בנו של נשיא צרפת ל-EPED - סוכנות חצי-ממשלתית המפקחת על נושא הנדל"ן וענייני מנהל נוספים במתחם "לה דפנס" בצרפת.
מפגינים התגודדו ברחבי צרפת, ובהפגנה החזיקו בננות כסמל לכך שהמועמדות של סרקוזי ג'וניור מדרדרת את צרפת למעמד של רפובליקת בננות.
160 משתתפים עצרו ל-4 דקות בתחנת הרכבת של שיקגו באמצע יום עבודה.
50 משתתפים עצרו ל-4 דקות באמצע סופרמרקט המצולם ב-50 מצלמות.
50 משתתפים ביצעו ריקוד משותף בסטוקהולם באמצע פעילות שוטפת בפארק שעשועים.
60 משתתפות ביצעו ריקוד משותף באמצע מרכז מסחרי באיטליה לשיר 3 של הזמרת בריטני ספירס .
תלייה המונית של בגדים לייבוש בקרון רכבת תחתית נוסע בגרמניה.
באירוע הפתיחה של עונת השידורים ה-28 לתוכנית אופרה ב-11.9.2009, 21,000 רקדנים מילאו את כיכר מישיגן בשיקגו בריקוד משותף לצליל להקת בלאק אייד פיז בשיר I Gotta Feeling.
זהו האירוע הגדול ביותר מסוג פלאש מוב שהתקיים עד כה בעולם (נכון לאוקטובר 2009).
באירוויזיון 2010 ביצעו קבוצות אנשים במדינות שונות ברחבי אירופה ריקוד משותף לצלילי השיר "Glow" של הצמד "Madcon".
הקטע, שהוקלט מראש, היווה חלק מהמופע האומנותי ששודר בין החלק של ביצוע השירים לבין שלב הניקוד.
באוסטריה התאספו 100 יהודים בכיכר, ושכבו על הרצפה כאשר ברקע נשמעה אזעקה, ולאחר מכן התפזרו.
בישראל התקיימו מספר אירועי פלאש מוב, ביניהם:
ב־7 במרץ 2005 וב-27 ביוני 2007 אורגנו אירועי פלאש מוב שבמסגרתם התקיים קרב כריות רב משתתפים בכיכר רבין.
התקיימו מספר אירועי מובייל קלאבינג (Mobile Clubbing) - מסיבת רחוב שבה כל אחד רוקד לצלילי נגן המוזיקה האישי שלו.
ב-7 ביוני 2007 התקיים פלאש מוב פוליטי בדיזנגוף סנטר ובגן העיר בתל אביב.
המפגינים נכנסו לקניון, ובשעה מסוימת החלו לצעוק סיסמאות בגנות השלטון בשטחי 67' למשך 30–60 שניות ולאחר מכן התפזרו.
ב-7 במרץ 2008 התקיים בישראל "פלאש מוב" של צלמים.
אלו הגיעו מתחת למגדל האופרה בתל אביב וצילמו אותו למורת רוחם של המאבטחים, כמחאה על כך שכחודש לפני כן מאבטחי הבניין לא הרשו לאחד הצלמים לצלם את הבניין, מכיוון שלטענתם זוהי פגיעה בזכויות יוצרים (תמונות מהאירוע).
ב-30 באוקטובר 2009 התקיים ריקוד המונים משותף בכיכר דיזנגוף לשיר Thriller של מייקל ג'קסון, בדומה למאורעות אחרים שהתקיימו בעולם לאחר מותו של הזמר.
ב-29 בנובמבר 2009, במדרחוב ברחוב בן-יהודה בירושלים, התקיים ריקוד המוני לכבוד חג החנוכה מטעם ארגון נפש בנפש.
ב-18 בפברואר 2010, במהלך ערב הפתיחה של הביאנלה הים תיכונית בחיפה, התקיים ריקוד המוני לצלילי השיר allstar של להקת Smash Mouth.
כ-150 רקדנים לקחו חלק בריקוד שנמשך כ-3 דקות.
ב-31 במרץ 2010 התקיים פלאש מוב המוני בשכונת נחלת בנימין בתל אביב על ידי חברי תנועת הנוער העובד והלומד, כטיזר לאירועי אחד במאי.
ב-22 בספטמבר 2010 התקיים פלאש מוב רואדה (סלסה) בקניון עזריאלי, שאורגן על ידי חברי מדיה נוצ'ה סלסה.
בשנת 2015 התאספה קבוצת פלאש מוב ברכבת ושרה את ההמנון הלאומי "התקווה" בקצב מהיר.
בשנת 2018 התקיים ריקוד פלאש מוב בפארק הרצליה עם עשרות רקדניות מרחבי הארץ.
מאפיינים נפוצים של פלאש מוב
קטע נגינה משותף, לרוב מנוגן על ידי תזמורת
קריאה או צעקה משותפת (מסרים בעלי משמעות ולעיתים חסרי משמעות כמו מספרים רנדומליים)
ייתכנו פעילויות נוספות של התנהגויות לא סבירות או במקומות לא סבירים (התפשטות, הפרחת בלונים, צחוק המוני ללא סיבה)
הפלאש הוא שמם המשותף של מספר דמויות בדיוניות, גיבורי-על שמופיעים בחוברות קומיקס של חברת DC קומיקס.
הפלאש המקורי מתור הזהב נוצר על ידי הכותב גרדנר פוקס והמאייר הארי למפרט והופיע לראשונה בחוברת Flash Comics #1 מינואר 1940. הפלאש ניחן ביכולת של מהירות-על שכוללת את היכולת לרוץ ולהתנועע במהירות עצומה, בעל רפלקסים על אנושיים, תוך הפרת חוקי הפיזיקה.
עד כה, ארבע דמויות שונות אשר השיגו את כוח המהירות אימצו לעצמן את הכינוי "פלאש" - ג'יי גאריק, בארי אלן, וולי וסט ובארט אלן, כאשר לא פעם הם נעלמו באירועי המשבר השונים אך נולדו מחדש.
לפני נטילת זהות הפלאש, וולי ובארט היו מוכרים כבני חסותו, תחת הכינוי קיד פלאש.
גלגולה השני של הדמות, בארי אלן, נחשבת בדרך כלל לגיבור-העל הראשון מתור הכסף של הקומיקס והדמות נשארה פופולרית מאז.
בשעה שהפלאש מתור הזהב הוא חבר מרכזי בחברת הצדק של אמריקה, אלה שבאו לאחריו חברים בליגת הצדק והטיטאנים הצעירים, כאשר שלושתן הן קבוצות גיבורי-העל המובילות של DC קומיקס.
וולי וסט חזר לאחרונה לשורות ליגת הצדק, ובארי אלן חזר לחיים באירועי המשבר האחרון.
גרסת הפלאש בדמותו של בארי אלן (שכללה אלמנטים מדמותו של וולי וסט) עובדה לסדרת טלוויזיה "הברק" בשנת 1990, בכיכובו של ג'ון וסלי שיפ, בעוד גרסת הפלאש בדמותו של וולי וסט (שכללה אלמנטים מדמותו של בארי אלן) עובדה ל"ליגת הצדק: סדרת האנימציה".
במסגרת חברותם בקבוצות גיבורי העל, הפלאשים נהפכו לחברים טובים לגיבורי-העל הנושאים את השם גרין לנטרן, כאשר החברויות הנודעות ביותר הן בין ג'יי גאריק לאלן סקוט (הגרין לנטרן של תור הזהב), בין בארי אלן להאל ג'ורדן (הגרין לנטרן של תור הכסף), ובין וולי וסט לקייל ריינר (הגרין לנטרן של העידן המודרני).
הפלאש הופיע לראשונה בקומיקס שיצא בשנת 1940 בשם Flash Comics #1, על ידי בית ההפצה "All-American Publications", אחת משלוש החברות שיתאחדו ליצור את DC קומיקס.
הפלאש המקורי הוא ג'יי גאריק, תלמיד מכללה שהשיג את כוח העל שלו משאיפה של אדי מים כבדים.
הוא חבש קסדה בעלת שתי כנפיים ממתכת, בצורה שמזכירה את אל המיתולוגיה היוונית הרמס.
הוא נודע כגיבור-העל הראשון שכוחו המרכזי הוא מהירות, ואחד מגיבורי-העל הראשונים בעלי כוח אחד ויחיד (בניגוד לגיבורי מרובי כוחות כמו סופרמן).
גאריק היה דמות מאוד פופולרית בשנות ה-40. הוא כיכב גם ב-Flash Comics וגם ב-All-Flash Quarterly (שלאחר מכן יפורסם פעם בחודשיים כ-All-Flash).
הוא הופיע גם ב-Comic Cavalcade והיה חבר מרכזי בחברת הצדק של אמריקה, שהופיעה ב-All Star Comics.
כאשר פופולריות גיבורי-העל ירדה לאחר מלחמת העולם השנייה, Flash Comics בוטל בחוברת #104 (שנת 1949).
ההרפתקה האחרונה של חברת הצדק של תור הזהב הייתה ב-All Star Comics מספר #57 (ב-1951 הכותר ישנה את שמו ל-All Star Western).
בשנת 1956, חברת DC קומיקס הצליחה להחיות מספר גיבורי-על פופולריים מתור הזהב של הקומיקס, בתקופה שנודעה כתור הכסף של הקומיקס.
במקום להביא את אותם גיבורי-על מתור הזהב, כשם שחברת "אטלס קומיקס" (קודמתה של חברת מארוול קומיקס בשנות ה-50) ניסתה ונכשלה, DC קומיקס הציגה מחדש את הדמויות בכך שהתאימה אותם לתקופה העכשווית.
הפלאש היה הראשון שהוחייה בחוברת הקומיקס הנסיונית Showcase #4 (אוקטובר 1956).
הפלאש החדש הוא בארי אלן, מדען העובד בשורות המשטרה שקיבל את כוחו כשהוצף בכימיקלים שנפלו ממדף כתוצאה ממכת ברק.
הוא אימץ את הכינוי "פלאש" לאחר שקרא חוברת קומיקס שהציגה את הפלאש המקורי מתור הזהב.
לאחר עוד מספר הופעות ב-Showcase, דמותו של אלן קיבלה כותר משלה, כשהחוברת הראשונה של הכותר נחשבת כחוברת מספר #105 (המשכו של הקומיקס המקורי שבו הופיע ג'יי גאריק).
פלאש של תור הכסף הצליח להיות פופולרי מספיק כדי שחברת DC קומיקס תחייה עוד מספר גיבורי-על בדרך דומה, ביניהם גם חידוש לחברת הצדק של אמריקה, צוות גיבורי-העל המקורי, הידועים כעת בשם ליגת הצדק, ופלאש הוצג גם שם כדמות-מפתח.
חוברת הקומיקס של הפלאש הציגה כלי עלילתי ראשון מסוגו ואשר זכה לחיקויים רבים, כאשר התגלה שגאריק ואלן התקיימו ביקומים מקבילים.
כוחותיהם אפשרו להם לחצות את הגבולות הבין-ממדיים שבין העולמות, והשניים הפכו לידידים טובים.
הסיפור "הפלאשים משני העולמות" (The Flash #123) היה לאירוע הקרוסאובר הראשון שבו דמות מתור הזהב פוגשת דמות מתור הכסף.
עד מהרה, היו מיזוגים של רבים מחברי קבוצות ליגת הצדק וחברת הצדק, וסדרות הכותרים של שתי הקבוצות החלו בהרצת חוברות שנתיות של מפגשים בנוסח זה, דבר שנמשך מתחילת שנות ה-60 ועד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20.
הרפתקאותיו של אלן המשיכו בסדרת כותרים משלו עד לאירועי המשבר בעולמות האינסופיים, כאשר אלה בוטלו בחוברת מספר 350. חייו של אלן הפכו למבולבלים בצורה ניכרת, וחברת DC החליטה להעביר את הנטל לפלאש חדש.
אלן מת בגבורה בחוברת Crisis on Infinite Earths #8, והודות ליכולתו לנסוע בזמן, דמותו הופיעה מספר פעמים נוספות בשנים הבאות.
הפלאש השלישי הוא וולי וסט, שהוצג לראשונה ב-Flash #110 בשנת 1959 כ"קיד פלאש".
וסט, אחיינו של בארי מנישואין, השיג את כוחותיו מתאונה דומה לזו של אלן.
הוא אימץ את הכינוי "קיד פלאש" ושמר על חברות בקבוצת הטיטאנים הצעירים.
בסדרה זו הוצג נכדו של בארי, בארט אלן, היורש הבא לשושלת מאיצי השני.
לאחר ביטול הכותר, הכרך השני המשיך בהרצתו מהיכן שהפסיק, כשאת מלאכת הכתיבה לקח מארק וייד.
וייד גם כתב את All-Flash #1, שגישר בין שתי סדרות הכותרים.
בשנת 2009, בארי אלן שב לתפוס את מקומו כפלאש במיני סדרה בת שישה חלקים, "פלאש: לידה מחדש".
באתחול המחודש "ה-52 החדשים", שנעשה לאחר אירועי פלאשפוינט, דמותו של הפלאש אופסה מחדש לבארי אלן.
ג'יי גאריק היה תלמיד מכללה שקיבל את כוחותיו על ידי שאיפה של אדי מים כבדים בעת שנימנם במעבדתו, שבה עישן.
כתוצאה מכך הוא גילה שביכולתו לרוץ במהירות גבוהה, מה שעזר לו להתקבל לנבחרת הפוטבול במכללה בה למד.
לאחר קריירה קצרה ככוכב נבחרת הפוטבול, הוא החל ללבוש חולצה אדומה וקסדה בעלת שתי כנפיים (בהשראת תמונות של האל הרומי מרקוריוס) והחל ללחום בפשע כפלאש.
ג'יי הצליח לשמור על זהותו בסוד ללא מסיכה בכך שבפומבי נהג לרטוט את גופו כך שכל תמונה בה מצלמים את פניו תהיה מטושטשת.
ממייסדי חברת הצדק של אמריקה והאיטי מבין השלושה ואף פעם לא עבר את מהירות הקול בכוחות עצמו אלא רק על ידי שימוש ביכולתו "לגנוב" מהירות מגיבורים אחרים.
בארי אלן הוא מדען העובד בשורות המשטרה שקיבל את כוחותיו לאחר שמדף מלא בכימיקלים נפל עליו כתוצאה ממכת ברק.
הוא גילה שביכולתו לרוץ במהירויות על והיו לו רפלקסים דומים.
הוא לבש חליפה אדומה עם סמל ברק בחזה (בדומה לקפטן מארוול), כינה עצמו פלאש בהשראת גיבור ילדותו ג'יי גאריק, ולחם בפשע.
מאוחר יותר התגלה כי אותו ברק מסתורי שפגע במדף הכימיקלים היה הוא עצמו מן העתיד.
בארי אלן הוא הפלאש המהיר ביותר מבין כל הפלאשים.
וולי וסט הוא אחיינו של בארי אלן מנישואין.
כאשר היה בן 10, וולי ביקר במעבדת המשטרה של דודו, כאשר תאונה זהה לזו שנתנה לאלן את כוחותיו חזרה על עצמה.
אימץ את הזהות "קיד פלאש" והיה מהחברים המייסדים של הטיטאנים הצעירים.
לאחר מאורעות המשבר בעולמות האינסופיים שבה נהרג בארי אלן, וולי וסט אימץ את זהות הפלאש.
לפני שדמותו הפסיקה להתפרסם בעקבות אירועי פלאשפוינט, וסט היה חבר בליגת הצדק.
בארט אלן הוא נכדו של בארי אלן מהעתיד, שסבל מתהליך הזדקנות מואצת וגדל במכונת מציאות מדומה, בה נלקח חזרה בזמן לתקופתו של וולי וסט.
בעזרתו של וולי, תהליך ההזדקנות שלו הואט והוא לקח על עצמו את הזהות 'אימפולס'.
לאחר שנורה בפיקת הברך בידי דת'סטרוק, בארט שינה הן את גישתו והן את תלבושתו והפך ל'קיד פלאש'.
במהלך אירועי המשבר האינסופי, כוח המהירות (ג'יי גאריק, בארי אלן, וולי וסט, ג'וני קוויק ומקס מרקורי בין היתר) נעלם ואיתו כל הפלאשים למעט ג'יי גאריק.
בארט חזר, כעת מבוגר יותר בארבע שנים, ולמשך שנה טען כי כוחותיו התבטלו כתוצאה מהאירוע.
אולם מתברר, כי כוח המהירות לא נעלם לחלוטין, ושגופו של בארט אכלס את כל כוחותיהם.
מעט לאחר שנטל את זהותו של הפלאש, בארט נהרג בידי הנבלים בחוברת האחרונה של The Flash: The Fastest Man Alive.
הוא הוחזר מאוחר יותר לחיים באירועי המשבר האחרון בידי ברייניאק-5 במאה ה-31, כדי להילחם בסופרבוי פריים ובלגיון נבלי-העל (גרסה עתידית של לגיון גיבורי-העל).
לאחרונה, בארט חזר לזמן ההווה באירועי "פלאש: לידה מחדש" ושב לזהותו של קיד פלאש בקבוצת הטיטנים.
כל גלגוליו של הפלאש יכולים לנוע, לחשוב ולהגיב במהירות על-אנושית ובעלי יכולת ריפוי על אנושית.
כמה מהם, בעיקר המאוחרים יותר, מסוגלים לרטוט כה מהר עד שהם יכולים לעבור דרך קירות, לנסוע בזמן ומסוגלים להשאיל ולשאול מהירות מאחרים.
במקרים מסוימים, הפלאש וסופרמן ערכו ביניהם תחרות כדי לבדוק מי מהם הוא המהיר ביותר או כדי לעצור איום משותף, אם כי מרוצים אלה נגמרו בשוויון, לרוב בגלל גורם חיצוני.
אולם, הפלאש אכן מנצח את סופרמן בחוברת Adventures of Superman #463 שלאחר המשבר.
הפלאשים מהתקופות השונות מסוגלים לקרוא במהירות עצומה, ובכך להשיג כמויות אדירות של מידע.
יכולתם לחשוב מהר מאפשרת להם להיות חסינים בפני קריאת מחשבות, משום שמחשבותיהם רצות במהירות כה גבוהה, שאינה מאפשרת לקוראי מחשבות כהצייד ממאדים לקרוא או להשפיע על מוחם.
פלאשים מסוגלים לדבר ביניהם גם במהירות-על, דבר יעיל אם הם רוצים שהצד השני לא ידע את תוכניותיהם.
כמו רוב גיבורי העל של DC, גם הפלאש ידוע בגלריית נבלי-העל הרחבה שלו.
במקרה של הפלאש, כמה מנבלי-העל הקימו אף קבוצה בשם הנבלים, שחבריה השתנו במשך השנים.
הם ידועים בסגנון חייהם השיתופי, התחברותם לעיתים תכופות ופעילות לפי קוד מוסרי נוקשה שנאכף ביד קפטן קור, מנהיג "הנבלים".
גלריית נבלי-העל של פלאש כוללת בין היתר את קפטן קור, מאסטר המראות, קפטן בומרנג, טריקסטר, אשף האוויר, החלילן, טופ, גל חום, אברה קדברה, גורילה גרוד ודוקטור אלכימיה בנוסף לפלאשים ההפוכים זום, קיד זום ואויבו המושבע פרופסור זום, המכונה הפלאש ההפוך.
יש תאוריה שאומרת שלפלאש יש 2 אבות.
בגלל שהפלאש ההפוך יצר את הפלאש ולפלאש יש גם את האבא המקורי הנרי אלן
כיוון שטבעם של קבוצת הנבלים היה שמרני יחסית, היה להם קשה לצרף את פרופסור זום ואת אברה קדברה לשורותיהם מפאת טבעם הפסיכוטי והרצחני.
במשך שישים שנות ההיסטוריה של הדמות, הפלאש עובד למגוון מדיות - סרטים וסדרות אנימציה, סדרת טלוויזיה לייב אקשן, כמו גם משחקי מחשב בה מופיעה הדמות, לרוב אלה העוסקים בקבוצת גיבורי-העל ליגת הצדק.
גרסת הפלאש בדמותו של בארי אלן הופיעה בסדרה "הברק" של רשת CBS בשנת 1990, בה כיכב זוכה פרס אמי ג'ון וסלי שיפ.
הסדרה נכתבה והופקה בידי דני בילסון ופול דימאו, שכתבו גם את סדרת הקומיקס החדשה The Flash: The Fastest Man Alive.
בין נבלי-העל בהם לחם אלן היו קפטן קור, מאסטר המראות וטריקסטר, אותו גילם מארק המיל.
גרסת הפלאש בדמותו של וולי וסט מופיעה בסדרה המצוירת של ליגת הצדק.
בגרסה זו פלאש הוא הבדחן של החבורה ומספק אתנחתא קומית כאשר הוא מעיר הערות שנונות ומצחיקות.
הדמות מדובבת על ידי מייקל רוזנבאום, ובשידור בישראל דובבה על ידי גיורא קנת.
הפלאש מופיע בסופרמן: סדרת האנימציה בפרק העונה השנייה Speed Demons.
לפי מיטב מסורת הקומיקס, פלאש וסופרמן עורכים תחרות ביניהם מי יותר מהיר, אך אשף האוויר מפריע והשניים נאלצים לשתף פעולה יחדיו כדי לעצור אותו.
כמו כן, הפלאש מופיע בפרק הסיום של העונה הרביעית של "הבאטמן", The Joining, וכן בפרק העונה החמישית A Mirror Darkly, בו הוא עוזר לבאטמן להילחם במאסטר המראות.
גרסת הפלאש בדמותו של ג'יי גאריק מופיעה בפרק Trials of the Demon בסדרת האנימציה "באטמן: האמיצים והנועזים", והוא עוזר לבאטמן להילחם נגד הדחליל וסילבר באנשי.
את הפלאש בגרסת בארי אלן ביקום החץ מגלם השחקן גרנט גאסטין בתפקיד ראשי בסדרה הפלאש, בתפקיד אורח בסדרות החץ, סופרגירל ואגדות המחר, וכמדבב בסדרת האנימציה ויקסן.
ניסיונות לעבד את דמותו של הפלאש למסך הגדול היו עוד מדצמבר 2004, כאשר התסריטאי דייוויד ס.
גויר (שכתב גם את "העורב: עיר המלאכים", סרטי "בלייד", "באטמן מתחיל") הציע לעמוד בראש הכתיבה ובימוי סרט קולנוע על פלאש.
גויר הביע התעניינות בראיין ריינולדס ("בלייד טריניטי", הרימייק ל"אימה באמיטוויל") כמועמד מתאים לתפקיד הראשי של וולי וסט.
אולם, בפברואר 2007, גויר עזב את הפרויקט בטענה לחילוקי דעות עם האולפנים.
תסריטו של גויר נחשב אפל מידי וכלל גם את בארי אלן וגם את וולי וסט.
בפברואר 2007, נודע כי הבמאי שון לוי יעמוד בראש הפרויקט ובכתיבת תסריט חדש שיכלול אלמנטים שונים מתסריטו של גויר.
ראיין ריינולדס הביע שוב התעניינות לשחק בתפקיד אם דמות הפלאש תהיה מבוססת על וולי וסט.
ב-28 באוקטובר 2007 הביע הבמאי דייוויד דובקין ("לדפוק חתונה") נכונות לעמוד בראש הסרט החדש, וכי הסרט יתרחש באותו יקום שבו מתקיימת עלילת הסרט ליגת הצדק החדש.
ב-9 ביוני 2010 נודע, כי התסריטאים של הסרט גרין לנטרן יעמדו על מלאכת הכתיבה לסרט על הפלאש, בדמותו של בארי אלן.