tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תמיד יש עמודים לאורך הקירות הצדדיים, העולים עד תחילת הגג המעוגל, ומעבר מאחורי העמודים, יוצרים אגפי משנה (סיטראות) ואולם תווך, ומאפשרים הקפה פולחנית (פריקראמה או פראדקשינה), סביב הסטופה, או סביב המעבר מאחורי העמודים.
מבחוץ יש מרפסת, לעיתים קרובות מעוטרת מאוד, כניסה נמוכה יחסית, ומעליה לרוב גלריה.
האור הטבעי היחיד, מלבד קצת מהכניסה, מגיע מחלון גדול בצורת פרסה מעל המרפסת, משקף את קימור התקרה בפנים.
ההשפעה הכוללת דומה באופן מפתיע לכנסיות נוצריות קטנות יותר מתקופת ראשית ימי הביניים, אם כי הצ'יטאיות המוקדמות הן בנות מאות רבות של שנים קודם לכן.
צ'איטיות מופיעות באותם אתרים כמו הוויהארה, סוג שונה מאוד של בניין עם אולם מרכזי מלבני בעל תקרה נמוכה, עם תאים קטנים הנפתחים ממנו, לעיתים קרובות מכל הצדדים.
לעיתים קרובות יש לאלה מקדש הממוקם במרכז הקיר האחורי, המכיל סטופה בדוגמאות מוקדמות, או פסל בודהה מאוחר יותר.
הוויהארה היה הבניין המרכזי במתחמי נזירים בודהיסטים, ששימש לצורכי מגורים, לימוד ותפילה.
אתרים גדולים טיפוסיים מכילים כמה ויהארות לכל צ'איטיה.
מקור המילה "צ'איטיה" מסנסקריט, שבה המילה צ'י או צ'יטה פירושה "מוערם" ומתארת תל, כן או "ערמת קבורה".
זהו מבנה מקודש מסוג כלשהו, והשם קיבל משמעויות שונות ספציפיות יותר באזורים שונים, כולל "צ'איטיוורסקה" לעץ קדוש.
המילה "צ'איטיה" מופיעה בספרות ודית של הינדואיזם.
בספרות הבודהיסטית וההינדית המוקדמת, "צ'איטיה" היא כל 'אנדרטה נערמת' או 'עץ קדוש' שמתחתיו ניתן להיפגש או לעשות מדיטציה.
"קשת הצ'איטיה", גוואקשה, או צ'אנדרשלה מסביב לחלון הגדול שמעל לכניסה מופיעה לעיתים קרובות כמוטיב קטן בעיטור, וגרסאות מפותחות המשיכו לעיטורים ההינדים והג'יינים, הרבה אחרי שנפסקה בניית אולמות הצ'איטיה על ידי בודהיסטים.
במקרים אלה היא יכולה להפוך למסגרת משוכללת, המתפרסת רחבה למדי, סביב מדליון עגול או חצי עגול, שעשוי להכיל פסל של דמות או ראש.
שלב מוקדם יותר מוצג כאן בכניסה למערה 19 במערות אג'אנטה (בערך 475–500), שבו ארבעה אזורים אופקיים של העיטור משתמשים במוטיבים חוזרים של "קשת צ'איטיה" על פס רגיל (שניים במרפסת הבולטת, ושתיים למעלה).
יש ראש בתוך כל קשת.
אולמות צ'איטיה המוקדמים ידועים מהמאה ה-3 לפני הספירה.
בדרך כלל הייתה להם תוכנית אפסיאלית, והיו חצובים בסלע או בנויים מעץ.
החללים הקדומים ביותר ששרדו שניתן לכנותם אולם הצ'איטיה מתוארכים למאה ה-3 לפני הספירה.
אלו הם החצובות (מערת לומאס רישי ומערת סודאמה), שנחפרו בתקופת שלטונו של אשוקה על ידי או עבור המאמינים בדת האג'יוויקה, קבוצה דתית ופילוסופית לא בודהיסטית של התקופה.
על פי חוקרים רבים, אלה הפכו ל"אב-טיפוס למערות הבודהיסטיות של מערב הדקאן", במיוחד אולמות הצ'איטיה שנחצבו בין המאה ה-2 לפנה"ס והמאה ה-2 לספירה.
צ'איטיות מוקדמות קדשו סטופה עם מקום לפולחן קהילתי על ידי הנזירים.
זה שיקף את אחד ההבדלים המוקדמים בין בודהיזם מוקדם להינדואיזם, כאשר הבודהיזם מעדיף פולחן קהילתי בניגוד לגישה האינדיבידואלית של ההינדואיזם.
צ'איטיה גריהא הקדומים נחצבו בסלע כמערות.
אלה שימשו סמל ואתרים של חיי קהילת סָנְגַהה (נזירים בודהיסטיים).
הצ'איטיות החצובות הקדומות ביותר, בדומה למבני העץ, כללו חדר פנימי מעוגל עם עמודים ליצירת שביל מעגלי סביב הסטופה ואולם מלבני חיצוני לקהילת המאמינים.
במהלך הזמן הוסר הקיר המפריד בין הסטופה לאולם ליצירת אולם אפסידלי עם אכסדרת עמודים מסביב לספינה ולסטופה.
הצ'איטיה במערות בהאג'ה היא אולי אולם הצ'איטיה הקדום ביותר ששרד, שנבנה במאה השנייה לפני הספירה.
העמודים משתפלים פנימה בחיקוי של עמודי עץ שהיו נחוצים מבחינה מבנית כדי לתמוך בתקרה.
התקרה קמרון חבית משובצת בצלעות עץ עתיקות.
לפניה ניצבה חזית עץ מהותית שלא שרדה.
חלון גדול בצורת פרסה, חלון צ'איטיה, נפרץ מעל הפתח המקומר וכל אזור האכסדרה נחצב כדי לחקות בניין רב-קומות עם מרפסות וחלונות וגברים ונשים מפוסלים שצפו בסצנה למטה.
זו, כמו חזית דומה במערות בדסה דוגמה מוקדמת למה שציין במאה התשע-עשרה: "בכל מקום...
בהודו עיטור אדריכלי מורכב מדגמים קטנים של מבנים גדולים".
בבהאג'ה, כמו בצ'איטיות אחרות, הכניסה שימשה כתיחום בין הקודש לחול.
הסטופה בתוך האולם הוסרה כעת לחלוטין מעיני כל מי שבחוץ.
בהקשר זה, במאה הראשונה לספירה, הסגידה המוקדמת יותר של הסטופה השתנתה לסגידה לדמות של גאוטמה הבודהה.
צ'איטיות היו בדרך כלל חלק ממכלול נזירי, הוויהארה.
המתחמים החשובים ביותר החצובים בסלע הם מערות קרלה, מערות אג'אנטה, מערות אלורה, , מערות אוראנגאבאד ומערות נאשיק.
עמודים רבים יש עליהם כותרות, לעיתים קרובות עם גילופים של פיל כורע ברך רכוב על בסיסים בצורת פעמון.
מספר אולמות צ'איטיה בנויים מחומרים עמידים (אבן או לבנים) שרדו, המוקדמים ביותר בערך באותו זמן כמו המערות החצובות הקדומות ביותר.
יש גם כמה חורבות ובסיסים, כמו סוג עגול מהמאה ה-3 לפנה"ס, , שבו סטופה מרכזית הוקפת ב-27 עמודי עץ מתומנים, ולאחר מכן סגורה בקיר לבנים עגול, שיצרה שביל תהלוכה מעגלי מסביב לסטופה.
שרידים משמעותיים נוספים של הבסיסים של צ'איטיות בנויות כולל אלה ב, עם הרבה בסיסים עגולים וקטנים, ו.
גם מבנה אפסידלי בסאנצ'י תוארך, לפחות חלקית, למאה ה-3 לפני הספירה: מה שמכונה מקדש 40, אחד המופעים הראשונים של מקדש בנוי בהודו.
במקדש 40 יש שרידים של שלוש תקופות שונות, התקופה הקדומה ביותר מתוארכת לעידן מאוריה, מה שכנראה הופך אותה לבת זמנה של יצירת הסטופה הגדולה.
כתובת אפילו מעידה שהיא הוקמה על ידי בינדוסארה קיסר מאוריה, אביו של אשוקה.
המקדש המקורי מהמאה ה-3 לפני הספירה נבנה על במת אבן מלבנית גבוהה, 26.52x14x3.35 מטרים, עם שני גרמי מדרגות מזרחה ומערבה.
זה היה אולם אפסידלי, כנראה עשוי עץ.
הוא נשרף מתישהו במאה ה-2 לפני הספירה.
מאוחר יותר הוגדלה הבמה ל-41.76x27.74 מטר ונעשה בה שימוש חוזר להקמת אולם עמודים ובו חמישים עמודים (5X10) מהם נותרו גדמים.
בחלק מהעמודים הללו יש כתובות מהמאה ה-2 לפני הספירה.
הבסיס והעמודים המשוחזרים משלושת צדדיו של מקדש 18 בסאנצ'י הושלמו ככל הנראה בעץ ובסכך; זה מתוארך למאה ה-5 לספירה, אולי נבנה מחדש על יסודות קדומים יותר.
המקדש ניצב ליד מקדש 17, מקדש קטן בעל גג שטוח עם מנדאפה תחתונה בחזית, מהסוג הבסיסי שעתיד לשלוט במקדשים הבודהיסטים וההינדיים המאוחרים יותר.
שני הסוגים שימשו בממלכת גופטה את שתי הדתות.
, הנקרא גם "מקדש טר", הוא כיום מקדש הינדי בעיר .
זה היה בתחילה מבנה אפסידלי עצמאי, שאופייני לעיצוב האפסידלי הבודהיסטי הקדום של צ'איטיה גריהא.
מבנה זה עדיין עומד על תילו, אך נמצא כעת בחלקו האחורי של המבנה, שכן מבנה מנדאפה בעל גג שטוח נוסף כנראה במאה ה-6 לספירה, אז הוסב המקדש למקדש הינדי.
נראה שהמבנה האפסידלי הוא בן זמנו של מקדש האפסידלי הגדול שנמצא ב, תכסילא, שמתוארך ל-30 לפנה"ס-50 לספירה.
הוא נבנה כנראה תחת שושלת סאטווהאנה.
חזית המקדש האפסידלי מעוטרת בקשת צ'איטיה, בדומה לאלו שנמצאו באדריכלות החצובה בסלע הבודהיסטית.
מקדש טריוויקראמה נחשב למבנה העומד העתיק ביותר במהאראשטרה.
מקדש הינדי נוסף שהוסב ממבנה צ'איטיה גריהא בודהיסטי הוא מקדש קפוטסווארה הקטן מאוד ב ב; כאן החדר ישר משני קצותיו, אך עם קמרון לבנים מעוגל לגג שלו, תוך שימוש בזיזים בולטים.
כנראה אולם הצ'איטיה החצוב האחרון שנבנה היה מערה 10 במערות אלורה, במחצית הראשונה של המאה ה-7. בשלב זה הוחלף תפקידו של אולם הצ'איטיה בוויהארה, שהתפתחה אז לחדרי מקדש עם דמויות בודהה (ניתן להוסיף בקלות לדוגמאות ישנות יותר), ובמידה רבה השתלטה על תפקיד הכינוסים.
הסטופה עצמה הוחלפה כמוקד לדבקות ומדיטציה על ידי דמות הבודהה, ובמערה 10, כמו בצ'איטיות מאוחרות אחרות (למשל מערה 26 באג'אנטה), יש בודהה גדול יושב בחזית של הסטופה.
מלבד זאת, צורת חלל הפנים אינה שונה בהרבה מהדוגמאות הקודמות מכמה מאות שנים קודם לכן.
אבל צורת החלונות בחלק החיצוני השתנתה מאוד, תוך ויתור כמעט מוחלט על החיקוי של אדריכלות העץ, וטיפול עיטורי של המסגרת הרחבה לקשת הצ'איטיה שעתידה להיות סגנון מרכזי בעיטור המקדש מאוחר יותר.
ניתן להדגים את השלב האחרון של מבנה מקדש אולם צ'איטיה על ידי מקדש דורגה (איהולה), מהמאה ה-7 או ה-8. זה מבנה אפסידלי, עם קצוות מעוגלים בקצה קודש הקודשים לשלוש שכבות בסך הכל: הקיר סביב קודש הקודשים, קיר מעבר לזה, ולוג'יה פתוחה עם עמודים העוברים סביב הבניין.
זה היה המרחב העיקרי לפריקראמה, פעולת ההקפה או ההליכה סביב הסטופה.
מעל קודש הקודשים המעוגל, כיום חדר עם פתח, מתנשא מגדל קטן יחסית בסטנדרטים מאוחרים יותר, ולמנדאפה יש גג שטוח.
לא ידוע כמה זמן נמשכה בניית אולמות צ'איטיה מחומרים צמחיים בכפרים.
הדמיון הרחב בין צ'איטיות לבקתות המסורתיות שעדיין נוצרו על ידי בני ה של הוזכר לעיתים קרובות.
אלה הם בקתות גולמיות שנבנו עם נצרים כפופים כדי לייצר גגות בצורת קשת, אבל הדגמים של הצ'איטיה היו ככל הנראה מבנים גדולים ומתוחכמים הרבה יותר.
בשלב מוקדם, ג'יימס פרגוסון, ב"מדריך האדריכלות המאויר" שלו, תוך תיאור ההתפתחות המאוד מתקדמת מארכיטקטורת עץ לאדריכלות אבן בתרבויות עתיקות שונות, העיר כי "בהודו, הצורה והבנייה של המקדשים הבודהיסטים הישנים יותר דומים באופן מיוחד לדוגמאות הללו בליקיה".
ואחרים ציינו גם כי "קברים מונוליתיים מליקיה שנחפרו ב ובקסנתוס בחוף הדרומי של אסיה הקטנה מציגים אנלוגיה מסוימת לאולמות צ'איטיה הודיים מוקדמים חצובים בסלע", אחד ממרכיבים נפוצים רבים בין אמנות הודית מוקדמת לאמנות מערב אסיה.
הקברים מליקיה, המתוארכים למאה ה-4 לפני הספירה, הם סרקופגים ניצבים בפני עצמם או חצובים בסלע עם קמרון חבית, המוצבים על בסיס גבוה, עם מאפיינים אדריכליים מגולפים באבן המחקים מבני עץ.
למבנים הניצבים יש מספר מקבילים חצובים בסלע.
אחד הקברים הניצבים בפני עצמם, , אריסטוקרט מקסנתוס שבליקיה, המתוארך ל-375–360 לפני הספירה, מוצג במוזיאון הבריטי.
ניתן לראות השפעות יווניות ופרסיות גם בתבליטים המפוסלים על הסרקופג.
קווי הדמיון המבניים עם הצ'איטיה ההודיים, עד לפרטים אדריכליים רבים כמו "אותה צורת גג מחודדת, עם קו רכס", מפותחים עוד יותר ב"מקדשי המערות של הודו".
פרגוסון המשיך והציע "קשר הודי", וצורה כלשהי של העברה תרבותית ברחבי האימפריה הפרסית האחמנית.
בסך הכל, ההעברה הקדומה של עיצובים מליקיה ליישום במונומנטים חצובים בהודו נחשבת כ"סבירה למדי".
האנתרופולוג דייוויד נאפייר הציע מערכת יחסים הפוכה, בטענה שקבר פייאווה היה צאצא של סגנון קדום מדרום אסיה, ושייתכן שהאיש בשם "פייאווה" היה למעשה בשם "פלאווה".
בנפאל משמעות המילה "צ'איטיה" שונה.
צ'איטיה נפאלית היא לא בניין, אלא אנדרטה של מקדש המורכבת מצורה דמוית סטופה על גבי מסד, לעיתים קרובות מעוטרת בצורה מפורטת.
האנדרטות ממוקמות בדרך כלל באוויר הפתוח, לעיתים קרובות במתחמים דתיים, בגובה ממוצע של כארבעה עד שמונה מטרים.
הן נבנות לזכר אדם מת על ידי משפחתו על ידי שבטים כגון שרפה ונווארים.
הנווארים של עמק קטמנדו החלו להוסיף דמויות של חמש בודהות החוכמה על ארבעת הצדדים של הצ'איטיה, בעיקר לאחר המאה השתים עשרה.
הם בנויים עם אבן מגולפת וטיט מבוץ.
אומרים שהם מורכבים מה - אדמה, אוויר, אש, מים וחלל.
באמנות הקמבודית הקלאסית צ'איטיה היא סמן גבול לאתרים קדושים, עשויים בדרך כלל בקבוצות של ארבעה, הממוקמים על גבול האתר בארבע רוחות השמים.
הם בדרך כלל לובשים צורה דמוית עמוד, לעיתים קרובות מכוסים בסטופה, ומגולפים על הגוף.
צ'אלה יוקסל (בטורקית: Çağla Yüksel) היא זמרת טורקייה, שזכתה להצלחה בין-לאומית עם שירה "".
בשנת 2014 הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה, Nasıl Yani / Bilmiyormusun – הוא כלל ארבע רצועות בסך הכול.
בהמשך לכך, יצא הדואט "Elveda", ואחריו הלהיט הבין-לאומי הראשון שלה, "".
במקור, מדובר במעין חידוש עדכני יותר לשירה של הזמרת הטורקייה גולשן באותו השם מתוך אלבום האולפן הראשון שלה, Be Adam.
הוא זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-275 מיליון צפיות בסך הכול, והפך לאחד מחמישה-עשר הקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
הרמיקס הרשמי של השיר יצא לאור באוגוסט 2018. אחריו, יצא להיט נוסף ביחד עם הדי ג'יי הטורקי אמרה קאראדומן – "Ara Beni".
באוגוסט 2019 יצא השיר "Bi Yere de Yaz" שלא הצליח לשחזר את הצלחת קודמיו.
שנתיים לאחר מכן, יצאו "En İyimi", ו-"Hadi Yarim".
בתחילת שנת 2022 הוציאה את הדואט "Bilirim Yalan" עם אלאדין ארגון.
את המשך הקריירה המוזיקלית שלה החליטה צ'אלה לקיים באמצעות הוצאת השיר "Öpünce" והרמיקס הנלווה שלו.
בספטמבר 2023 הוציאה את השיר "Sulu Göz", ללא וידאו קליפ נלווה.
הסינגל הראשון שהוציאה בשנת 2024 הוא "Seni Sevmeyen Ölsün", ללא קליפ גם כן.
צ'אלנג'ר 3 הוא טנק מערכה בריטי מהדור השלישי - והשלישי בסדרת טנקי צ'אלנג'ר, כמו כן הוא הטנק הרביעי שנושא שם זה בחיל השריון המלכותי (בעוד הראשון הוא קרוזר 8 צ'אלנג'ר שאינו קשור לאותה הסדרה).
הצאלנג'ר 3 עתיד להיכנס לשורות הצבא הבריטי בשנת 2025.
משרד ההגנה הבריטי שהחל בשדרוג הצאלנג'ר 2 כבר ב-2005, החליט לבסוף ב-2014 למצוא לו מחליף, ולאחר שהושג לכך מימון מספק בעלות של 800 מיליון ליש"ט - נוסף לכסף שיגיע ממכירת חלק מהטנקים הישנים וחלק מהטכנולוגיה של הטנק החדש.
אם זאת הפרויקט התעכב, ורק במאי 2021 זכתה חברת ריינמטאל במכרז של משרד ההגנה הבריטי לשיפור טנקי צ'אלנג'ר 2 בסך של 995.9 מיליון דולר, כשהעלות הכוללת עומדת בסך של 1.17 מיליארד דולר (משוער).
על-פי התוכנית שהוצגה בכוונת הצבא להשתמש ב-148 מטנקי הצ'אלנג'ר 2 הישנים ולערוך להם שדרוג הכולל בין היתר שיפור מקיף של התובה וצריח חדש עם תותח 120 מ"מ מדגם Rheinmetall Rh-120 (מותאם לשאר הטנקים הראשים בברית נאט"ו), ואלו יקבלו את השם החדש צ'אלנג'ר 3.
בין השיפורים שיעבור הטנק החדש יהיה הוספת מערכת הגנה אקטיבית תוצרת רפא"ל שתספק מערכת הגנה אקטיבית לטנק מסוג "מעיל רוח" ואף קיבלה 26,057,600 דולר דמי מקדמה.
בין השיפורים הנוספים שיכלול הטנק החדש:
תותח חלק קדח 120 מ"מ חדש העומד בתקן נאט"ו
ראיית יום ולילה לכל מזג אוויר עבור המפקד והתותחן
אפשרות להגנה אקטיבית - מעיל רוח תוצרת רפאל.
תחמושת חדשה עם יותר מקום לאחסון
במקור תוכנן שראשית היצור יחל בשנת 2027, אבל לאור ריבוי הסכסוכים כגון המלחמה באוקראינה, הוחלט להאיץ את התוכנית כדי להספיק ליצר את ראשוני הטנקים כבר ב-2025 ולסיים את כל היחידות המתוכננות עד 2030.
צ'אמפינו (באיטלקית: Ciampino) היא עיר לא גדולה באיטליה, מספר תושביה היה בשנת 2023 כ־38,720 תושבים.
העיר נמצאת במרכז איטליה, ושמה התפרסם בעולם, כיוון שנמל התעופה השני של רומא נמל התעופה רומא-צ'אמפינו ממוקם בסמיכות רבה מאד אליה, ונקרא על-שמה.
העיר נמצאת במחוז לאציו, בחבל רומא, באיטליה המרכזית.
מרחקה של העיר מהמרכז ההיסטורי של רומא מסתכם בכ-16 קילומטרים בלבד.
צ'אמפינו גובלת פיזית בכביש הטבעת הסובב את רומא.
דרומית מזרחית לעיר נמצאים העיירה קסטל גאנדולפו ו, במרחק של פחות מ-10 ק"מ.
צ'אמפינו קרובה כדי כ-20 ק"מ בקו אווירי לים הטירני הנמצא מערבית לה, ומרוחקת מהים האדריאטי כ-150 ק"מ בקו אווירי, לכוון מזרח.
החודש החם ביותר בצ'אמפינו הוא אוגוסט, עם טמפרטורות ממוצעות של 29.4 מעלות צלזיוס בימים ו-19.5 בלילות.
החודשים הלחים ביותר הם מנובמבר עד ינואר, בהם הלחות הממוצעת מגיעה ל-78%.
ימי הגשם בשנה מסתכמים ב-67 ימים בממוצע, ופרוסים על-פני כל חודשי השנה, סטטיסטית אין חודשים ללא גשם.
ימי שלג ברומא נדירים למדי.
במאה ה-16 העתיק כומר בכיר בחצר האפיפיורית את מגוריו לאזור, שנקרא אז "אֶד דֶצִימוּם" (Ed Decimum).
שמו היה ג'ובאני ג'וסטינו צ'אמפיני (באיטלקית Giovanni Giustino Ciampini).
בנוסף על היותו איש דת, הוא היה גם מדען וארכאולוג.
בעת שהתגורר במקום, חלה התפתחות התיישבותית, תרבותית וחקלאית באזור כולו.
עם מותו, הייתה החווה שלו רשומה במפות השטח בשם "החווה של צ'אמפינו" (Casale Ciampino), והכרמים הסמוכים לחווה נרשמו ככרמי צ'אמפינו.
מסיבה זו, בתקופה מאוחרת יותר כל האזור נקרא בשם צ'אמפינו.
חפירות ארכאולוגיות שהתבצעו החל מהמאה ה-19 גילו, שבמאה ה-2 לספירה הייתה בצ'אמפינו וילה של בן אצולה רומאי בשם קווינטו ווקוניו פוליאונה (Qinto Voconio Pollione), שנבנתה עם וילות אחרות לאורך ויה אפיה, שהובילה מהעיר רומא העתיקה לכיוון דרום.
בתקופות שלאחר מכן לא ידוע על התיישבות משמעותית באזור, ולא נרשמו אירועים היסטוריים, עד בואו במאה ה-16 של איש הדת ג'ובאני ג'וסטינו צ'אמפיני, שעל-שמו נקרא המקום.
בשנת 1910 נוסדה חברה (Società Anonima Colle Parioli) לרכישת קרקעות באזור ותוכננו במקום גנים, תוכנית שלא יצאה אל הפועל.
ב-1916 נבנו בניינים ראשונים ונבנתה גם תחנת משטרה .
ב-1925 נבנתה הכנסייה הראשונה, שהאיצה את התפתחות היישוב.
שדה תעופה בקרבת מקום נבנה וחולק לשני אזורים נפרדים, חלק אחד יועד למטוסים, והחלק האחר לספינות אוויר.
ב-1938 הוקמה מזקקה לייצור אלכוהול ויינות, בשיתוף פעולה עם יישובי הקרובים.
במלחמת העולם השנייה העיר סבלה קשות מהפצצות מהאוויר של מטוסים אמריקאים בעיקר, עקב קרבתה המיידית לשדה התעופה צ'אמפינו, בו השתמשו הגרמנים לצרכים צבאיים.
ויה אפיה - ויה אפיה (Via Appia Antica) הייתה בזמן רומא העתיקה הדרך לדרום איטליה.
ויה אפיה משובצת אתרים היסטוריים, חלקי צריחים, חומות, קברים, קטקומבות ועוד.
הדרך הוכרה על-ידיי אונס"קו בשנת 2024, כאתר מורשת עולמית.
ויה אפיה נמצאת במרחק קצר של פחות משלושה קילומטרים מצ'אמפינו.
פארק אלדו מורו - פארק אלדו מורו הוא שטח פתוח שבשנת 2024 הוחל בשחזורו ושימורו, והוא משמש כריאה עירונית ירוקה בצ'אמפינו.
הפארק מיועד להליכה רגלית, ולרכיבה על אופניים, למופעים ולמשחקי ילדים.
העיר צמודה לכביש הטבעת של רומא, הנקרא "גראנדה ראקורדו אנולארה של רומא" (באיטלקית - Grande Raccordo Anulare di Roma, או אוטוסטרדה A90), וממוקמת בסמוך ליציאות מספר 22 ו-23 מהכביש.
בנוסף, העיר סמוכה לכבישים המדינתיים מספר 6 ו-7, ולכבישים אזוריים 511, ו-217.
ניתן להגיע לצ'אמפינו ברכבת, של טרנאיטליה (Trenitalia) מתחנת הרכבות, המטרו והאוטובוסים הראשית של רומא, טרמיני (Termini).
זמן הנסיעה ברכבת מסתכם ב-17 דקות.
צ'אמפינו היא תחנת ביניים בארבעה קווי רכבת שונים מרומא לכוון דרום, כך שמתאפשרת הגעה ועזיבה גם אל ומכיוון דרום, עד תחנת קזינו בכיוון נאפולי.
זמן הנסיעה מתחנת טרמיני לצ'אמפינו באוטובוס ארוך הרבה יותר, קרוב ל-50 דקות.
ניתן כמובן להגיע ברכב, או להצטרף לטיול מאורגן.
צ'אמפינו קרובה בקרבה מיידית של פחות מקילומטר אחד לנמל התעופה רומא-צ'אמפינו, נמל תעופה המשרת בעיקר טיסות חסך מוזלות.
המרחק לנמל התעופה העיקרי של רומא - נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו מסתכם ב-33 קילומטרים.
פסטיבל הבצל - בכל שנה בסוף השבוע הראשון של ספטמבר, נערך בצ'אמפינו פסטיבל הבצל.
הפסטיבל כולל מופעים למבוגרים ולילדים, אירועי ספורט ומוזיקה.
בספטמבר 2023 חגג הפסטיבל 40 שנה לקיומו.
היום הבינלאומי למען השלום - נחגג בעיר ב-21 בספטמבר.
האירוע מותאם לנסיבות, ואין תוכנית מוכנה מראש.
פסטיבל הלב הקדוש של ישו - ישו הוא הפטרון המגן של העיר.
האירוע מתקיים בכל שנה ביום רביעי, שלושה שבועות אחרי חג הפנטקוסט.
פסטיבל יוחנן המטביל - פסטיבל יוחנן המטביל נמשך כשבוע.
תאריך תחילתו בסוף השבוע הקרוב ל-24 ביוני.
בנוסף לתפילות, הפסטיבל כולל אירועים מוזיקליים וגם תחרויות ספורט.
צ'אטרה (בסנסקריט: छत्र, מילולית "מטרייה") הוא סמל המבשר טובות בהינדואיזם, ג'ייניזם ובודהיזם.
על פי המיתולוגיה ההינדית, זהו הסמל של וארונה, שנחשב גם כהתגלמות של מלכות.
במסורות דהרמיות שונות זה חלק ממדי השרד של ה.
מספר אלים מתוארים עם "צ'אטרה", כולל גנש (במיוחד בזמן ), , סוריה, ווישנו (כאווטאר שלו).
הצ'אטרה הוא אחד הסמלים של האשטה מאנגלה, מקבץ מקודש של שמונה סמלים מבשרי טובות, המופיע במספר דתות הודיות כמו הינדואיזם, ג'ייניזם ובודהיזם, למשל, במסורת הג'יינית, ומסורת הווג'ריאנה הבודהיסטית.
באיקונוגרפיה של מסורת הדהרמית, ב של ובדיאגרמות של איור ודה, ה"צ'אטרה"" מיוצגת באופן אחיד כ.
הצ'אטרה חולקת ערך סמלי דומה ל, ראו את הציור המודרני של דמותו של , האדריכל האלוהי של הוודות בגלריה להלן.
ב, ה נחשב כסמל מלכותי, ומכתיר גם פגודות בורמזיות.
היא חלק אחד מתוך מקבץ הסמלים המלכותי של תאילנד, ומופיעה בהקשר לתפקיד זה בלוגו של חברת האורז הסינגפורית "המטריה המלכותית" (Royal Umbrella).
ג'יימס בושאמפ קלארק היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ה-36 בין השנים 1911 עד 1919. הוא היה הדמוקרטי היחיד שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים במהלך העידן הפרוגרסיבי כאשר הרפובליקנים שלטו בבית הנבחרים, בסנאט ובנשיאות.
קלארק ייצג את המחוז ה-9 של מיזורי בין השנים 1893–1921.
קלארק נולד בקנטקי, והקים משרד עורכי דין בבאולינג גרין שבמיזורי.
לאחר שכיהן במשרות מקומיות, מחוזיות ומדינתיות, נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1892, הפסיד את מקומו ב־1894, וזכה בו מחדש ב־1896. בשנת 1908 הפך למנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים, וב־1910, לאחר שהדמוקרטים זכו בשליטה בבית, נבחר ליו"ר בית הנבחרים.
הוא תרם בעקיפין לנפילת אמנת ההדדיות הקנדית-אמריקאית של 1911, כאשר טען כי אשרורה יוביל לסיפוח קנדה לארצות הברית.
בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1912, קלארק הגיע עם רוב הצירים, אך לא השיג את הרוב הדרוש של שני שלישים כדי לזכות במועמדות לנשיאות.
לאחר עשרות סבבי הצבעה, וודרו וילסון זכה במועמדות, ובהמשך בבחירות לנשיאות.
קלארק סייע לווילסון להעביר רבות מהיוזמות הפרוגרסיביות שלו, אך התנגד לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
בבחירות האמצע של 1918 איבדו הדמוקרטים את שליטתם בבית הנבחרים, ובעקבות כך הסתיימה כהונתו של קלארק כיו"ר בית הנבחרים.
בבחירות 1920 הובסו דמוקרטים רבים, ובהם גם קלארק עצמו.
הוא נפטר במרץ שלאחר מכן, יומיים לפני שהיה עוזב את תפקידו.
קלארק נולד ב-7 במרץ 1850 בלורנסבורג שבקנטקי, לג'ון המפטון קלארק ואלית'ה בושאמפ.
מצד אמו היה בן־דוד מדרגה שנייה של עורך הדין המפורסם שהפך לרוצח, ג'רבועם א.
בנוסף, הוא היה צאצא ישיר של ג'ון בושאמפ, ממייסדי חברת פלימות'.
בשנת 1873 השלים את לימודיו בקולג' בת'אני, ובשנת 1875 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים בסינסינטי.
קלארק שימש כנשיא מכללת מרשל (כיום אוניברסיטת מרשל) בשנים 1873–1874. בשנת 1875 הוסמך לעריכת דין, ובשנה שלאחר מכן עבר לבאולינג גרין שבמיזורי, מרכז מחוז פייק, שם פתח משרד עורכי דין.
הוא שימש כתובע העירוני בשנים 1878–1881, וככתובע המחוזי של מחוז פייק בשנים 1885–1889.
קלארק נבחר לבית הנבחרים של מיזורי בשנים 1889 ו־1891. בשנת 1892 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר הפסד מפתיע ב־1894 לוויליאם מ.
טרלואר, שב וזכה במושב ב־1896, ונשאר בבית הנבחרים עד מותו, יום לפני שהיה אמור לעזוב את התפקיד.
בשנת 1903 התמודד על תפקיד מנהיג סיעת המיעוט בבית אך הפסיד לג'ון שארפ ויליאמס ממיסיסיפי.
לאחר שוויליאמס נבחר לסנאט ב־1908, התמודד קלארק שוב וזכה.
עם עליית הדמוקרטים לשלטון בבית הנבחרים ב־1911, נבחר קלארק ליו"ר הבית.
בשנת 1911 נשא קלארק נאום שסייע להכריע את הבחירות בקנדה.
מעל בימת בית הנבחרים טען בעד אמנת ההדדיות הקנדית–אמריקאית של 1911, והצהיר: "אני מצפה ליום שבו דגל ארצות הברית יתנוסס מעל כל רגל מרובעת בצפון אמריקה הבריטית עד לקוטב הצפוני".
בהמשך רמז קלארק כי האמנה היא הצעד הראשון לסופה של קנדה, נאום שלפי ה־Congressional Record התקבל במחיאות כפיים ממושכות.
הוושינגטון פוסט דיווח כי "כנראה, הדמוקרטים תמכו בדברי ההסתפחות של קלארק והצביעו בעד האמנה, בין היתר משום שהיא משפרת את סיכויי הסיפוח".
לעומת זאת, השיקגו טריביון תקף אותו במאמר מערכת, וקבע שדבריו עלולים להמיט אסון על האמנה בקנדה: "הוא נותן לדמיונו להשתולל כמו פרד מיזורי סורר.
אמירות על בליעת מדינה אחת על ידי אחרת צורמות באוזני הקטנים".
בסופו של דבר, המפלגה השמרנית הקנדית, שהתנגדה לאמנה, ניצחה בבחירות במידה רבה בזכות נאומו של קלארק.
בשנת 1912 היה קלארק המועמד המוביל במרוץ הדמוקרטי לנשיאות, כשהגיע לוועידה עם רוב הצירים, אך לא הצליח להשיג את הרוב הדרוש של שני שלישים.
לאחר משא ומתן ממושך ותמרון חכם מצד תומכי מושל ניו ג'רזי, וודרו וילסון – בליווי טענות נרחבות להשפעת בעלי אינטרסים – הוענקה המועמדות לווילסון.
תקופת כהונתו של קלארק כיו"ר התאפיינה ביכולת לשמור על אחדות המפלגה בין השנים 1910–1914, תחילה כדי לבלום את יוזמותיו של ויליאם הווארד טאפט, ולאחר מכן כדי להעביר את חוקי וילסון.
אך בשנים 1917–1918 פילג את המפלגה כאשר התנגד להחלטתו של וילסון להכניס את ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
בנוסף, התנגד קלארק לחוק הפדרל ריזרב, שלדבריו ריכז כוח פיננסי בידי הבנקים במזרח (בעיקר בניו יורק).
נטען שהתנגדותו היא הסיבה היחידה לכך שמיזורי היא המדינה היחידה שקיבלה שני בנקי פדרל ריזרב – אחד בסנט לואיס ואחד בקנזס סיטי.
קלארק הובס בגל הרפובליקני הגדול בבחירות 1920, ונפטר זמן קצר לאחר מכן בביתו בוושינגטון די.סי..
עיירה קטנה בשם צ'אמפ, במחוז אודריין שבמיזורי, נקראת על שמו, וכך גם יער לאומי לשעבר (Clark National Forest).
בנוסף, גשר צ'אמפ קלארק בעיר לואיזיאנה שבמיזורי, המחבר את המדינה עם אילינוי, נושא את שמו מאז 1928. בשנת 2019 נבנה גשר חדש באותו שם במקום הגשר המקורי, שנמצא לא יציב.
קלארק נישא לג'נבייב בנט קלארק ב־14 בדצמבר 1881. נולדו להם שני ילדים: ג'ואל בנט קלארק, שכיהן כסנאטור מטעם מיזורי בשנים 1933–1945, וז'נבייב קלארק תומסון, שהייתה סופרג'יסטית והתמודדה לבית הנבחרים בלואיזיאנה.
צ'אלדרון היא יחידה מידה אנגלית לנפח של סחורות יבשות בתפזורת, על פי רוב של פחם.
המילה עצמה היא הגייה ארכאית של cauldron (קוֹלְדְרוֹן) – קלחת, סיר בישול גדול עשוי ברזל.
ראשית השימוש ביחידת מידה זו במאה ה-13. היא בוטלה רשמית ב-1963 עם הנהגת "חוק המשקלות והמידות, 1963" , אבל השימוש בה פסק למעשה כבר עם פרסום "חוק המשקלות והמידות, 1835" , שקבע כי מכאן ואילך מותר למכור פחם רק על פי משקלו.
צ'אלדרון שימש כיחידת מידה לפחם מאז המאה ה-13, משום שקל יותר למדוד נפח של סחורות זולות התופסות נפח גדול, כמו פחם, מאשר לשקול אותן.
גודלה של יחידת המידה לא היה אחיד והשתנה מאזור לאזור.
שני הצ'אלדרונים החשובים ביותר היו של ניוקאסל ושל לונדון.
הצ'אלדרון של ניוקאסל שימש למדידת כל מטעני הפחם שהובאו מנורת'מברלנד ודרהאם, וזה של לונדון היה היחידה הסטנדרטית למטעני פחם במזרח אנגליה ובדרומה.
היסטוריונים ניסו לחשב את גודלו של צ'אלדרון ניוקאסל בימי הביניים ותחילת העת החדשה.
ג'ון נף (Nef), היסטוריון של תעשיית הפחם, מעריך כי ב-1421 היה משקלו שווה ערך ל-2,000 ליברות (907 ק"ג); סוחרי הפחם הגדילו בהדרגה את משקלו, כי הַמְּכָסִים על פחם חושבו לפי צ'אלדרונים.
ב-1678 נקבע בחוק כי משקל צ'אלדרון הוא 52.5 כיכר אנגלי (long hundredweight, שהם 5,880 ליברות או 2,670 ק"ג).
הצ'אלדרון של לונדון, לעומת זאת, הוגדר כ"36 בושלים מעורמים, כל בושל מכיל בושל וינצ'סטר וקווֹרט אימפריאלי (Imperial quort) אחד (1.14 ליטר), ונקבע כי על הערימות להיות בקוטר של 19.5 אינץ' (495 מ"מ)".
המשקל המשוער של צ'אלדרון פחם של לונדון היה כ-28 כיכר אנגלי (3,140 ליברות או 1,420 ק"ג).
צ'אלדרון היה גם משקל המשא המקסימלי המותר על פי חוק של עגלות פחם רתומות לסוסים, משום שמטענים כבדים יותר גרמו נזק רב לדרכים.
הובלת פחם ברכבות נעשתה באמצעות "קרונות צ'אלדרון" סטנדרטיים (chaldron waggons), אורכם כ-10 רגל (3.0 מ') וגובהם 6 רגל ו-3 אינץ' (1.9 מ').
מחירו של צ'אלדרון פחם השתנה בהתאם לגודל גושי הפחם ולתכולת המים שבו.
סוחרים לא ישרים היו רוכשים את הפחם בגושים גדולים ככל האפשר ואחר כך מבקעים ומוכרים אותם בגדלים קטנים יותר.
חוק המשקלות והמידות של 1835 שם קץ לנוהג זה, וקבע שהחל מינואר 1836 מותר למכור פחם רק לפי משקלו.
תאודורה ולאחוביץ' (בסרבית: Теодора Влаховић; נולדה ב-2000), הידועה בשם הבמה צ'אי (Chai), היא זמרת וכותבת שירים סרבית.
ולאחוביץ' נולדה וגדלה בקיקינדה, ולמדה בבית הספר לכלכלה ומסחר בעיר.
בשנת 2015 החלה לפרסם גרסאות כיסוי לשירים בפלטפורמות יוטיוב ואינסטגרם, אשר זכו להצלחה ולחשיפה גדולה.
בשלב זה החלה גם את פעילותה כזמרת בלהקת פר נפר.
בשנת 2023 הוציאה את מיני-אלבום הראשון שלה, Talasi ("גלים"), תחת חברת התקליטים רד פיל.
ולאחוביץ' שותפה מלאה ליצירת שיריה, הן בכתיבת המילים והן בהלחנה.
ב-21 בדצמבר 2023 נחשף כי ולאחוביץ' עתידה להשתתף בקדם הסרבי לאירוויזיון 2024 עם השיר "Sama".
היא התחרתה במקצה הראשון, שהתקיים ב-27 בפברואר 2024, ובסופו דורגו במקום ה-11 ונכשלה בניסיון להעפיל לגמר.
צ'אן לאיווה (בכתב סיני: 陳麗華; נולדה בשנת 1941) היא יזמית נדל"ן סינית, מייסדת ויו"ר קבוצת Fuwah International Group, אחת ממפתחות הנדל"ן המסחרי הגדולות בבייג'ינג.
בשנת 2014, מגזין פורבס דירג אותה כאישה העשירה ביותר בסין, והאישה העשירה היחידה במדינה שלא ירשה את הונה, במקום העשירי ברשימת עשירי סין היבשתית ובין 19 הנשים היחידות בעולם שהפכו למיליארדריות בזכות עצמן.
בשנת 2015 עברה אותה היזמית ג'ואו צ'ונפיי כאישה עשירה ביותר בסין.
צ'אן היא גם מייסדת ואוצרת מוזיאון העץ האדום של סין.
צ'אן נולדה בשנת 1941 בארמון הקיץ שבבייג'ינג.
היא נצר למשפחת אצולה ממוצא מנצ'ו מתקופת שושלת צ'ינג.
לאחר התמוטטות השושלת, משפחתה איבדה את נכסיה ונקלעה לעוני.
עקב מצבה הכלכלי, נאלצה לעזוב את לימודיה בתיכון ופתחה עסק עצמאי לתיקון רהיטים.
בתחילת שנות ה-80 עברה להונג קונג, שם עסקה בקנייה ומכירה של רהיטים, והצליחה לרכוש באמצעות הרווחים שלה 12 וילות.
בסוף שנות ה-80 חזרה לבייג'ינג והרחיבה את עסקיה בתחום הנדל"ן.
בראשית שנות ה-90 ייסדה את קבוצת Fuwah, העוסקת בעיקר בנדל"ן, אך גם בחקלאות, תיירות, תעשיית האירוח, מוצרי אלקטרוניקה ואומנות מעץ אדום.
בשנים האחרונות העבירה את ניהול העסקים לבנה, ומתמקדת בפעילותה במוזיאון שלה.
בשנת 1999 הקימה את מוזיאון העץ האדום של סין, בהשקעה של 20 מיליארד יואן.
שטח המוזיאון משתרע על 25,000 מ"ר.
אהבתה לעץ זה נובעת מזכרונות ילדותה מארמון הקיץ, שבו שימש העץ לריהוט.
היא תרמה פריטים מעץ אדום למוזיאונים ברחבי העולם.
צ'אן ידועה גם בזכות מעורבותה החברתית ופעילותה הפילנתרופית.
קבוצת Fuwah תרמה 130 מיליון יואן לסיוע באסונות ב־2005 ו־265 מיליון יואן בשנת 2004.
צ'אן נשואה לשחקן הסיני צ'י ג'ונגְרוּי (Chi Zhongrui).
היא מתגוררת בתוך מוזיאון העץ האדום שבבעלותה.
צ'נדריקפרסאד "צ'אן" סנטוקי (בהולנדית: Chandrikapersad (Chan) Santokhi, בסרנאמי : चंद्रिकापेर्साद संतोखी; נולד ב-3 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי סורינאמי וקצין משטרה לשעבר שכיהן כנשיאה התשיעי של סורינאם בין השנים 2020 ל-2025. לאחר ניצחונו בבחירות 2020, בהן סנטוקי היה המועמד היחיד.
הבחירות נערכו ב-13 ביולי והוא הושבע לתפקיד ב-16 ביולי.
צ'נדריקפרסאד סנטוקי נולד ב-3 בפברואר 1959 למשפחה הינדית הודו-סורינמית ב, במחוז סורינאם (הידוע כיום כמחוז ).
הוא גדל בכפר כילד הצעיר במשפחה בת תשעה ילדים.
אביו עבד בנמל פרמריבו ואמו עבדה כעוזרת בחנות בללידורפ.
לאחר שסנטוקי סיים את לימודי התיכון בפרמריבו, הוא קיבל מלגה ללימודים בהולנד.
משנת 1978 עד 1982 למד באקדמיה לשוטרים של הולנד באפלדורן.
לאחר שסיים את לימודיו חזר לסורינאם בספטמבר 1982 כדי לעבוד במשטרה.
מגיל 23 עבד כמפקח משטרה בגיירספלייט ובווניקה עד שמונה ב-1989 לראש המחלקה הלאומית לחקירות פליליות.
ב-1991 הוא מונה למפכ"ל המשטרה.
בספטמבר 2005 הושבע סנטוקי כשר המשפטים והמשטרה מטעם .
תקופת כהונתו התאפיינה בנקיטת אמצעים כבדים נגד פשיעה, במיוחד נגד סחר בסמים, ואכיפה קפדנית של החוק והסדר שזיכתה אותו בכינוי שריף, אותו קיבל מדסי באוטרסה, בעקבות קידום המשפט על מה שכונה "רציחות דצמבר", שהובילו את באוטרסה בסופו של דבר לרצות עונש מאסר ממושך.
בבחירות הכלליות בסורינאם ב-2010 קיבל סנטוקי את מספר הקולות הגבוה ביותר אחרי באוטרסה, אף על פי שהוצב נמוך יחסית ברשימת המפלגה הרפורמיסטית הפרוגרסיבית.
ביולי של אותה שנה הוא מונה למועמד לנשיאות מטעם הקואליציה הפוליטית השלטת "החזית החדשה לדמוקרטיה ופיתוח".
יריבו של סנטוקי בבחירות לנשיאות היה באוטרסה שנבחר לכהן כנשיא השמיני של סורינאם.
סנטוקי, שבמשך חמש עשרה שנים היה הנציג הרשמי של הוועדה הבין-אמריקאית לפיקוח על שימוש בסמים (CICAD), נבחר ב-6 בדצמבר 2010, לכהן כנשיא הארגון למשך שנה אחת.
ב-2009 היה סנטוקי גם סגן נשיא הארגון למשך שנה אחת.
ב-3 ביולי 2011 נבחר סנטוקי ליושב ראש מפלגת הרפורמה הפרוגרסיבית (VHP), שהייתה מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר עד 2020.
ב-26 במאי 2020, התוצאות הראשוניות של הבחירות הכלליות בסורינאם 2020 הראו כי ה-VHP היא המפלגה הגדולה ביותר, וכי צ'אן סנטוקי הוא המועמד בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להיות הנשיא התשיעי של סורינאם.
ב-30 במאי הכריז צ'אן סנטוקי על מועמדותו לנשיאות סורינאם.
ב-29 ביוני, ה-VHP הציגה את צ'אן סנטוקי כמועמדה לנשיאות.
ב-13 ביולי נבחר סנטוקי לנשיא ברוב קולות בבחירות ללא תחרות.
הוא הושבע ב-16 ביולי בפרמריבו בטקס ללא קהל בשל מגפת הקורונה.
בספטמבר 2021 ביקר סנטוקי בהולנד והפך לנשיא סורינאם הראשון שעושה זאת מאז 2008, לאחר שהיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התקררו בתקופת באוטרסה.
ראש ממשלת הולנד מארק רוטה כינה את ההתקרבות "היסטורית".
ב-19 ביולי 2020, צ'אן סנטוקי נישא לבת זוגו מליסה סינצ'רי בטקס פרטי.
יש לו גם שני ילדים בוגרים (בת ובן) מנישואים קודמים.
צ'אמיק הולדסקלו היא כדורסלנית אמריקאית ששיחקה בעמדת סמול פורוורד במספר קבוצות מליגת ה-WNBA ובנבחרת ארצות הברית.
הולדסקלו זכתה מדליית זהב אולימפיות ובאליפות העולם בכדורסל נשים.
ב-2018 הולדסקלו נבחרה להיכל התהילה של כדורסל הנשים.
בתקופת התיכון היא החלה לשחק כדורסל וזתכה ארבע פעמים באליפות ניו יורק לבתי הספר.
בשנים 1995 עד 1999 הולדסקלו למדה תואר ראשון באוניברסיטת טנסי ושיחקה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה.
בתקופה זו קבוצתה זכתה שלוש פעמים בטורניר אליפות המכללות בכדורסל נשים.
צ'אמיק הולדסקלו החלה לשחק בליגת WNBA לאחר שנבחרה כמספר 1 בדראפט 1999 על ידי בקבוצת וושינגטון מיסטיקס.
בסיום העונה היא זכתה בתאר רוקי השנה ב-WNBA והשתתפה במשחק האולסטאר של ה-WNBA.
בהמשך היא זכתה במספר תארים אישיים נוספים.
לקראת עונת 2005 ב-WNBA הולדסקלו עברה ללוס אנג'לס ספארקס בה שיחה מספר עונות.
בהמשך היא עברה לאטלנטה דרים.
הולדסקלו פרשה לאחר עונת 2010 ב-WNBA מקבוצת סאן אנטוניו סטארז.
צ'אמיק הולדסקלו הייתה חברה בנבחרת ארצות הברית בכדורסל עם הנבחרת היא זכתה בסידני 2000 ובאליפות העולם בכדורסל נשים 1998. היא הייתה אמורה להשתתף באתונה 2004 אך נפצעה ולא נסעה למשחקים.
במקביל לתחרות WNBA הולסקלו שיחקה בספרד ופולין.
עם קבוצת "וילסה קרקוב" היא זכתה באליפות.
בשנים 2012/2013 הולדסקלו הייתה מעורבת במספר תקריות פליליות והואשמה בתקיפה.
צ'אנגג'נג או צעדה ארוכה (בסינית: 长征, בפין-יין: Chángzhēng, "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) הוא שמה של משפחת משגרי לוויינים וחלליות מתוצרת סין העממית.
המשגרים פותחו ומיוצרים על ידי "חברת התעשייה החומה הגדולה של סין" (China Great Wall Industry Corporation).
במשפחת משגרי צעדה ארוכה חמישה דגמים עיקריים (לחלקם גם דגמי משנה):
צ'אנגג'נג 1: פיתוחו החל בשנת 1965. משגר מדגם זה שימש את סין לשיגור הלוויין הראשון שלה לחלל בשנת 1970. משגר זה אינו מיוצר עוד.
צ'אנגג'נג 2: משגר תלת־שלבי, שוגר לראשונה בשנת 1974. אורכו 31 מטרים (אם כי יש דגמים ארוכים יותר) ומשקלו 191 טון.
מסוגל לשגר מטען במשקל 2,200 ק"ג למסלול נמוך בחלל.
הדגם כולל מספר תת-דגמים שחלקם פעילים גם בשנת 2024 ומנוצילם גם לטיסות מאוישות.
יכול לשגר מטען במשקל 1,500 ק"ג למסלול גבוה בחלל.
צ'אנגג'נג 4: שוגר לראשונה בשנת 1986. אורכו 42 מטרים ומשקלו 249 טון.
כושר הנשיאה שלו מגיע ל־4 טון למסלול נמוך ו־1,500 ק"ג למסלול גבוה.
צ'אנגג'נג 5: הדור הבא של סדרת הצ'אנגג'נג, שוגר בהצלחה בנובמבר 2016.
צ'אנגג'נג 6: משגר המיועד ללוויינים קטנים.
שיגור בכורה בוצע בשנת 2015.
צ'אנגג'נג 7: גרסה חדשה של משגר לוויינים שנועד להחליף לבסוף את הדגם הנפוץ צ'אנגג'נג 4. שיגור בכורה בוצע ביוני 2016.
צ'אנגג'נג 8: המשגר מבוסס על צ'אנגג'נג 7. הוא יכול לשאת עד 5,000 ק"ג למסלול מסונכרן-שמש בגובה 700 ק"מ.
שיגור בכורה בוצע בשנת 2020.
צ'אנגג'נג 9: סופר משגר שנמצא עדיין בתחילת פיתוחו, הוא מיועד לשאת 130,000 ק"ג למסלול לוויני נמוך' או 50 טון למסלול לירח.
התכנון להביא ציוד וטיסות מאוישות לירח בשנות ה-2030.
צ'אנגג'נג 11: משגר תלת שלבי מונע בדלק מוצק, המשוגר מרכב ייעודי.
נועד לשיגור מהיר של לוויינים.
סין העממית מציעה את המשגרים שלה במחיר זול לצורך שיגור לוויינים, ואכן, בעקבות המחסור החמור באמצעי שיגור והדרישה המוגברת לשיגור לוויינים לחלל, ניצלו זאת מדינות שונות.
המשגרים הסיניים נחשבים לאמינים ויש להם תקלות מועטות.
מגבלות אמריקאיות על שיגור לוויינים מסין
ארצות הברית הובילה מהלך שמטרתו לנוון את יכולתה של סין לשגר לוויינים על בסיס מסחרי, בטיעון העיקרי של חשש מדליפת טכנולוגיות רגישות לסין, וסיוע לתוכנית הטילים הבליסטיים של המדינה.
כתוצאה מאיסור מוחלט של הממשל האמריקני על חברות מארצות הברית לשגר לוויינים באמצעות טילים סיניים נפגעה מאוד היכולת המסחרית של סין לשגר לוויינים, שכן המגבלות האמריקאיות נוגעות גם ללוויינים הכוללים מרכיבים שמיוצרים בארצות הברית.
צ'אן צ'אן (בספרדית: Chan Chan) הוא שיר בסגנון סון קובני, שנכתב בידי המוזיקאי הקובני קומפאי סגונדו ב-1987.
השיר עוסק באהבתם של צ'אן צ'אן וחואניקה, שתי דמויות מהפולקלור הקובני, המתוארת באופן אירוטי מרומז.
הוא הוקלט מאוחר יותר גם על ידי איברהים פרר, והיה השיר הראשון באלבום הפסקול של בואנה ויסטה סושיאל קלאב, מה שהקנה לו הצלחה ברחבי העולם.
על כתיבת השיר אמר סגונדו:
השיר גם הופיע בפרק 603 בסדרה "משפחת סימפסון".
צָ'אנְגְגֶ'נְג 5 או צעדה ארוכה 5 (בסינית: 长征五号, בפיניין: Chángzhēngwǔ, "צעדה ארוכה" על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה-דונג, בקיצור CZ-5,, באנגלית: Long March 5) הוא משגר לוויינים כבד המפותח בסין העממית, על ידי חברת "חומת סין הגדולה".
משגר זה מוגדר כמשגר העתידי של סין והוא צפוי להחליף חלק מהמשגרים המצויים בשימוש.
צ'אנגג'נג 5 יופעל במספר תצורות – דו-שלבי (למסלולים נמוכים - LEO) ותלת-שלבי.
מבחר של מאיצים יותקנו סביב השלב הראשון, בהתאם לצורך.
המשגר יכול לשגר מטענים במשקל עד 25 טון למסלול נמוך, ועד 11 טון למסלול מעבר גאוסטציונרי.
ביצועים אלה צפויים למצב את המשגר כאחד המשגרים היעילים ביותר, והוא המשגר הכבד ביותר שנמצא בשימוש כרגע בסין.
שיגור ראשון של המשגר שהביא מטען למסלול גיאוסטציונרי בוצע בהצלחה בנובמבר 2016.
באפריל 2021, לאחר שיגור שלב של תחנת החלל טיאנגונג הסינית, נשארה ליבת המשגר של השלב הראשון במסלול לווייני נמוך והיא ביצעה דעיכה לא מבוקרת.
זהו אחד הגופים הכבדים ביותר שביצעו דעיכה לא מבוקרת מעל אזורי אוכלוסייה.
הליבה התרסקה באוקיינוס ההודי ליד האיים המלדיביים בקואורדינטות בבוקר ה-9 במאי 2021, בשעה 2:14 UTC.
למשגר זה מותאם כן שיגור במרכז שיגורי הלוויינים ונצ'אנג.
נכון ל-2021, יש שני סוגים של המשגר
הליבה התרסקה באוקיינוס ההודי ליד האיים המלדיביים בקואורדינטות בבוקר ה-9 במאי 2021, בשעה 2:14 UTC
ב-29 באפריל 2021, שוגר מודול תחנת החלל טיאנגונג הסינית, שמשקלו כ-22 טון.
לאחר השיגור ליבת המשגר של השלב הראשון נכנסה למסלול וביצעה דעיכה לא מבוקרת, עד לדעיכה סופית בבוקר ה-9 במאי 2021, בשעה 2:14 UTC., במהלך המסלול הסופי השלב עבר מעל ישראל דקות לפני הדעיכה הסופית.
זהו אחד הגופים הכבדים ביותר שדעכו בצורה לא מבוקרת ועלולים היו לפול על אזורי אוכלוסייה., השלב הוערך במסה של 21.2 טון והיה הרביעי הכי כבד בהיסטוריה.
בשנת 2024 בעזרת המשגר שוגרה גשושית "צ'אנג-אה 6" לחקר הירח.
צ'אנג סונג-טק (הנגול: 장성택; ) היה פוליטיקאי צפון קוריאני וגיסו של מנהיגה הקודם של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג איל.
צ'אנג נחשב לדמות מפתח במשטר הצפון קוריאני.
חוקרים דרום קוריאנים אף העריכו שהוא שלט בפועל לאחר שקים לקה בשבץ מוחי ב-2008, ולאחר מכן לאחר מותו.
ב-2009 מונה לתפקיד סגן יושב ראש ועדת ההגנה הלאומית.
החל משנת 1965 למד כלכלה פוליטית באוניברסיטת קים איל-סונג.
בשנים 1969–1972 למד באוניברסיטת מוסקבה.
לאחר חזרתו מברית המועצות התחתן עם קים קיונג הוי, אחותו הצעירה של קים ג'ונג-ייל.
צ'אנג סונג-טק היה סגן ראש מחלקת ההדרכה וההכוונה של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים של קוריאה.
במערב נחשב למי שעתיד לרשת את מקומו של קים ג'ונג-ייל.
אולם, בעת שימוע בפרלמנט הדרום קוריאני ב-24 בינואר 2004 הוכרז שסונג-טק הודח מתפקידו בעקבות טיהורים פוליטיים במפלגה.
סונג-טק נראה לראשונה בחזרה בפומבי במרץ 2006, מאז ההדחה, כשלקח חלק במשלחת של קים ג'ונג-ייל ברפובליקה העממית של סין.
באוקטובר 2007 הכריזה סוכנות הידיעות המרכזית של קוריאה על מינויו לראש המזכירות של המפלגה האחראי על גופי ביטחון הפנים והגופים הממונים על ביטחון הלאומי (המשטרה החשאית).
החל מדצמבר 2008 קודם לעמוד בראש מחלקת ההדרכה והארגון.
החל משנת 2009 היה חבר בוועדה הלאומית להגנה ומשנת 2010 סגן יושב ראש הוועדה.
בוועידת המפלגה השלישית בשנת 2010 נבחר כחבר-מועמד בלשכה הפוליטית של המפלגה, ואילו אשתו נבחרה לחברה בלשכה הפוליטית.
בוועידת המפלגה הרביעית בשנת 2012 נבחר כחבר ללשכת הפוליטית, ואילו אשתו נבחרה, בהמשך לחברותה בלשכה הפוליטית, למזכירות המפלגה.
אחרי מות קים ג'ונג איל ב-2011, סין, בהנהגתו של הו ג'ינטאו, ניסתה לקדם את השפעתה בסיוע קבוצה פרו-סינית בהנהגת סונג-טק.
בהתאם להחלטת הלשכה הפוליטית של המפלגה ב-8 בדצמבר 2013 הודח מתפקידיו כסגן יו"ר הוועדה הלאומית להגנה ורשות מחלקת ההדרכה והארגון.
סונג-טק הודח, לכאורה, בעקבות: "פשעי שחיתות" וכן, "שימוש בסמים, יחסים מגונים עם נשים, הימורים ועוד פשעים".
בעקבות ההדחה הוצא משורות המפלגה ונעצר.
סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית פרסמה תמונתו בעת המעצר.
מספר ימים לאחר מכן הודיעה סוכנות הידיעות של המדינה כי הוא הוצא להורג, יחד איתו חוסלה הסיעה הפרו-סינית במפלגה.
צ'אנג-אה 1 (בסינית: 嫦娥一号, באנגלית: Chang'e 1. מבוטא בערך chang-uh) הייתה גשושית בלתי מאוישת ששוגרה על ידי סוכנות החלל הסינית על מנת לחקור את הירח ממסלול סביבו, כחלק מהשלב הראשון בתוכנית הסינית לחקר הירח.
הגשושית נקראה על שמה של פיה בשם צ'אנג שלפי אגדה סינית חיה על הירח (משמעות ה-אה בשם החללית הוא "אלקטרוני").
צ'אנג'-אה 1 שוגרה ב-24 באוקטובר 2007, בשעה 10:05:04 UTC, ממרכז שיגורי הלוויינים צ'יטאנג על גבי משגר צ'אנגג'נג 3A.
הגשושית עזבה את מסלול כדור הארץ אל עבר הירח ב-31 באוקטובר 2007 ונכנסה למסלול סביבו ב-5 בנובמבר 2007. הצילום הראשון של הירח נשלח מהגשושית ב-20 בנובמבר 2007. ב-12 בנובמבר 2008 שוחררה מפה של כל הירח שנוצרה מתצלומי צ'אנג-אה 1 שצולמו בין נובמבר 2007 ליולי 2008.
המשימה תוכננה לפעול שנה אחת אך הורחבה והגשושית פעלה עד ל-1 במרץ 2009 אז הוצאה ממסלולה.
היא התרסקה על קרקע הירח באותו יום בשעה 08:13 UTC.
התצלומים שנשלחו מצ'אנג-אה 1 איפשרו ליצור מפה תלת־ממדית של הירח ברזולוציה הגבוהה ביותר מכל מפה אחרת של הירח.
משימת המשך של הגשושית, צ'אנג-אה 2, שוגרה ב-1 באוקטובר 2010. משימה נוספת, צ'אנג-אה 3, שוגרה ב-1 בדצמבר 2013 וכוללת רכב מחקר (רובר) שנחת על פני הירח ב-14 בדצמבר 2013.
למשימת צ'אנג-אה 1 היו 4 מטרות מרכזיות:
השגת תצלומים תלת-ממדיים של מבנה הקרקע של הירח על מנת להפיק ממנו מידע שיסייע לתכנון נחיתות עתידיות על הירח.
מסלול הגשושית נבחר כך שהיא תוכל לצלם את כל אזורי הירח כולל אזורים הסמוכים לקטבים שלא צולמו במשימות קודמות.
ניתוח ומיפוי תפוצת יסודות כימיים שונים על פני הירח על מנת להעריך את הפוטנציאל למציאת משאבים על הירח.
חקירת תכונות הקרקע של הירח והערכת עומקה, וכן מדידת כמות ההליום-3 (³He).
חקירת החלל הנמצא במרחק של 40,000 עד 400,000 ק"מ מכדור הארץ על ידי מדידת רוח השמש וחקירת ההשפעה של רוח זו על כדור הארץ והירח.
בנוסף למטרות אלו, המערכות ההנדסיות שנבנו ונבחנו במהלך המשימה (הגשושית, המשגר, אתר השיגור ומערכות הבקרה בגשושית ובקרקע) השיגו 5 מטרות:
תכנון, פיתוח ובניית הגשושית הירחית הראשונה של סין.
השגת הטכנולוגיה הבסיסית הנדרשת להכנסת חללית למסלול סביב הירח.
ביצוע המחקרים הראשונים של סין על הירח.
פיתוח מערכות חדשות שנדרשו לבניית הגשושית ולביצוע המחקרים.
צבירת ניסיון המשמש (וישמש) את התוכנית לחקר הירח של סין.
לפי לוח הזמנים של תוכנית חקר הירח הסינית, תכנון השלב הראשון בתוכנית הושלם בספטמבר 2004. תכנון, פיתוח ובחינת אבטיפוס של הגשושית הושלם לפני סוף 2005. פיתוח, בניית, הרכבת ובחינת הגשושית הושלמו לפני דצמבר 2006.
הגשושית תוכננה לשיגור באפריל 2007 אך השיגור עוכב עד אוקטובר, מפני ש"היה זה זמן טוב יותר לשליחת גשושית למסלול סביב הירח".
צ'אנג-אה 1 שוגרה על גבי משגר לונג מארץ' 3A ב-24 באוקטובר 2007 בשעה 10:05 UTC ממרכז שיגורי הלוויינים צ'יטאנג הנמצא במחוז סצ'ואן במערב סין.
לאחר שיגורה ביצעה הגשושית שלוש הקפות סביב כדור הארץ, כאשר בכל פעם שהגיעה לפריגיאה היא הפעילה את מנועיה שגרמו לאפוגיאה להתרחק יותר מכדור הארץ, עד שהפעלת מנוע שבוצעה ב-31 באוקטובר העבירה את הגשושית למסלול מעבר אל עבר הירח.
הפעלת מנוע נוספת העבירה את הגשושית למסלול קוטבי סביב הירח והפעלות מנוע נוספות בכל מעבר בפרילון בשלוש ההקפות הראשונות הנמיכו את האפולון עד שהגשושית נכנסה למסלול מעגלי.
הכניסה למסלול הושלמה ב-5 בנובמבר 2007. לציון האירוע, שידרה הגשושית 30 שירים קלאסיים וקטעי מוזיקה סיניים.
הגשושית נשלטה מרחוק מתחנות קרקע בצ'ינגדאו ובקאשגאר, כחלק מרשת החלל העמוק של סין (מקבילתה של רשת חלל עמוק המשמשת את נאס"א).
תחנת מאסאפאלומאס השייכת לסוכנות החלל האירופאית שימשה גם היא ליצירת קשר עם הגשושית.
תמונות ראשונות של הירח שודרו מהגשושית ב-26 בנובמבר 2007. הגשושית תוכננה להקיף את הירח במשך שנה אחת אך פעילות הגשושית הורחבה והיא נשארה במסלול סביב הירח עד ל-1 במרץ 2009.
לפי הצהרת סוכנות המדע, הטכנולוגיה ותעשיית הביטחון הלאומי של סין, ההתרסקות הייתה מתוכננת ומבוקרת והיא היוותה "תרגיל יבש" לנחיתה עתידית על הירח.
במהלך משימתה שידרה הגשושית 175 ג'יגה-בייט של מידע.
הגשושית נשאה 24 כלים כולל CCD, מצלמת סטריאו, כלים מיקרופרוביים וגלאי חלקיקי שמש עוצמתי.
מצלמת סטריאו בעלת רזולוציה אופטית של 120 מטרים וספקטרומטר שפעל באורכי-גל של בין 0.48 מיקרו-מטר ל-0.96 מיקרו-מטר.
מד גובה לייזר עם 1064 ננו-מטר, 150 מיקרו-ג'ול, טווח רזולוציה של מטר אחד וגודל נקודה של 300 מטר.
ספקטרומטר קרני X וקרני גמא שעבד בטווח אנרגיה של 0.5 עד 50 keV עבור קרני X, ו-300 keV עד 9 MeV עבור קרני גמא.
רדיומטר קרני-מיקרו בעל יכולת גילוי של 3, 7.8, 19.35 ו-37 GHz וחדירה מקסימלית של 30, 20, 10 ומטר אחד ורזולוציה תרמית של 0.5 K.
גלאי חלקיקי אנרגיה עוצמתיים ושני גלאי רוח שמש בעלי יכולת איתור אלקטרונים ויונים כבדים של עד 730 MeV.
כמו קודמתה נקראה הגשושית על שמה של צא'נג, פיה מאגדה סינית הגרה על הירח (משמעות ה-אה שבשם החללית הוא "אלקטרוני").
ההוצאות הכוללות של המשימה הם כ-900 מיליון יואן שהם כ-134 מיליון דולר.
אחרי שהשלימה את משימתה העיקרית עזבה הגשושית את מסלולה סביב הירח ועברה לנקודת לגראנז' L2 על מנת לבחון את רשתות הבקרה והעיקוב של סין ובכך הפכה סוכנות החלל הסינית לסוכנות החלל השלישית אחרי נאס"א וסוכנות החלל האירופאית שהגיעה אל אותה נקודה.
הגשושית נכנסה למסלול סביב L2 ב-25 באוגוסט 2011 והחלה לשדר מידע ממיקומה החדש בספטמבר 2011. ב-15 באפריל 2012 עזבה הגשושית את נקודת L2 במשימה מורחבת נוספת שמטרתה לבצע יעף על פני האסטרואיד 4179 טואוטאטיס.
משימתה של צ'אנג-אה 2 הייתה זהה באופן כללי לזאת של צ'אנג-אה 1 אך עם מספר שינויים משמעותיים.
בעוד צ'אנג-אה 1 הקיפה את הירח בגובה 200 ק"מ, צ'אנג-אה 2 הקיפה אותו בגובה של 100 ק"מ בלבד, וכך השיגה תצלומים ברזולוציה גבוהה יותר ומידע מדעי מדויק יותר.
הגשושית צוידה במצלמה ברזולוציה גבוהה יותר מזאת של קודמתה ויכלה לצלם אובייקטים בגודל מטר אחד.
מד הגובה ביצע גם יותר פעימות - 5 פעימות לשנייה - מאשר צ'אנג-אה 1 - פעימה אחת בשנייה.
בנוסף, הרזולוציה המרחבית של מצלמתה הראשית של הגשושית הייתה 10 מטרים, לעומת 120 מטרים של צ'אנג-אה 1.
בהמשך המשימה הונמך מסלול הגשושית למסלול אליפטי עם אפולון של 100 ק"מ (כמו של צ'אנג-אה 1) אך עם פרילון של 15 ק"מ בלבד.
העיקוב אחר הגשושית בוצע בעזרת רדיו בתדר-X, שלא היה אפשרי עבור צ'אנג-אה 1.
צ'אנג-אה 2 שוגרה ב-1 באוקטובר 2010 בשעה 10:59:57 UTC, על גבי משגר לונג מארץ' 3C מממרכז שיגורי הלוויינים צ'יטאנג הנמצא במחוז סצ'ואן במערב סין.
תאריך השיגור, 1 באוקטובר, הוא יום העצמאות של הרפובליקה העממית של סין ולכן השיגור היווה חגיגה סמלית לכבוד 61 שנות קיומה של הרפובליקה.
עם שיגורה נכנסה הגשושית למסלול סביב כדור הארץ עם פריגיאה של 200 ק"מ ואפוגיאה של 380,000 ק"מ אז נפרדה מהמשגר.
משימה זו היא המשימה הסינית הראשונה שבה גשושית הוכנסה ישירות למסלול מעבר אל הירח מבלי להקיף את כדור הארץ לפני כן.
4 ימים ו-16 שעות לאחר השיגור (6 באוקטובר 2010) נכנסה צ'אנג-אה 2 למסלול סביב הירח ומאוחר יותר הנמיכה את מסלולה ל-100 ק"מ עם פרילון של 15 ק"מ עד שב-9 באוקטובר 2010 היא נכנסה למסלול העבודה שתוכנן לה לאחר 3 בעירות מנוע מוצלחות.
ב-8 בנובמבר 2010 הודיעה סין כי הגשושית השלימה את כל משימותיה העיקריות בהצלחה, ופרסמה תמונות של פני הירח ברזולוציה של עד 1.3 מטרים.
צ'אנג-אה 2 תוכננה להישאר ב-L2 עד לסוף 2012 אך באפריל 2012 עזבה את הנקודה במשימה מורחבת לביצוע יעף על פני האסטרואיד 4179 טואוטאטיס שאותו חלפה בדצמבר 2012.
צ'אן קָנַסטָה היה קוסם וצייר יהודי.
צ'אן קנסטה נולד בקרקוב שבפולין בשם חננאל מיפֶלֶב (Mifelew), בנו של הסופר והמחנך העברי נחמן מיפלב (1886–1937).
ב-1937 החל ללמוד באוניברסיטת קרקוב, ושנה אחר-כך, לאחר מות אביו, עלה לארץ ישראל ולמד פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1940, במלחמת העולם השנייה, התנדב לחיל האוויר המלכותי ושירת בצפון אפריקה, איטליה ויוון.
ב-1947 היגר לבריטניה ועד מהרה התפרסם כקוסם.
הוא החל את דרכו כקוסם קלפים, ואימץ את שם הבמה צ'אן קנסטה על שם משחק הקלפים הידוע.
לאורך הקריירה שלו הופיע קנסטה מאות פעמים בטלוויזיה בבריטניה ובארצות הברית.
באמצע שנות ה-60, כשהיה בשיא תהילתו, נטש קנסטה את הבמה ופנה לציור.
גם בקריירה החדשה עשה קנסטה חיל וציוריו נמכרו במחירים גבוהים.
ב-1983 ביקר בישראל והדהים את הציבור בביצוע תעלולי קסמים בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "שעה טובה".
קנסטה השפיע על מנטליסטים רבים ונחשב חלוץ בתחום זה.
דמותו של גיבור הספר "אדם בן כלב" של יורם קניוק מבוססת על קנסטה (השניים הכירו בשנות ה-50 כששהה קניוק בארצות הברית).
צ'אנג-אה 3 (במנדרינית: 嫦娥三号 בפין-יין: Cháng'é Sānhào) היא משימה לחקר הירח ששוגרה ב-1 בדצמבר 2013 על ידי מינהל החלל הסיני הכוללת נחתת רובוטית ורובר (רכב חלל).
משימה זו מהווה את השלב השני בתוכנית הסינית לחקר הירח והיא נקודת ציון חשובה בתוכנית המחקר הסינית, שכן זו הפעם הראשונה שסין הנחיתה גשושית מסוג נחתת על גוף שמימי והיא המדינה השלישית בעולם שמבצעת צעד כזה, לאחר ברית המועצות וארצות הברית.
כמו בשתי המשימות שבאו לפניה, צ'אנג-אה 1 וצ'אנג-אה 2, במשימה זו נקראה הנחתת על שמה של צ'אנג-אה, פיה מאגדה סינית הגרה על הירח, ואילו הרובר, קרוי יוטו, על שם ארנב הירקן באגדה.
ב-6 בדצמבר 2013 נכנסה החללית למסלול סביב הירח וב-14 בדצמבר 2013 נחתה על פניו, והייתה לחללית הראשונה שמשיגה נחיתה-רכה על הירח מאז לונה 24 הסובייטית בשנת 1976.
במהלך ינואר 2014 סבל הרובר מתקלות טכניות והקשר עמו נותק.
ב-13 בפברואר הודיעה סוכנות הידיעות הממלכתית של סין כי הרובר שבק חיים באופן סופי.
המשימה היא המשכה של משימת צ'אנג-אה 3, שהייתה המשימה הסינית הראשונה שנחתה על הירח.
החללית נבנתה במקור כגיבוי לצ'אנג-אה 3 והפכה זמינה לשיגור לאחר שצאנג-אה 3 נחתה בהצלחה ב-2013. תצורת צ'אנג-אה 4 הותאמה כדי להתאים למשימה החדשה.
כקודמיה, המשימה נקראת בשם צ'אנג-אה, אלת הירח הסינית.
משימת לונה 3 הסובייטית, ששוגרה בשנת 1959 הייתה המשימה הראשונה שהצליחה לצלם את הצד הרחוק של הירח והייתה החללית הסובייטית השלישית להישלח לירח.
המשימות העתידיות צ'אנג-אה 5 וצ'אנג-אה 6 צפויות ליישם מטרות אלה.
מטרת התוכנית הוא להקל על אכלוס הירח ובניית מושבות ירח.
על פי התוכנית זה אמור להתבצע בשנות השלושים של המאה ה-21, בין 2030 ל-2039 ואולי לבנות מאחז סמוך לקוטב הדרומי של הירח.
התוכנית החלה לשלב השקעה פרטית של אישים וארגונים בפעם הראשונה, מהלך שמטרתו להאיץ את קצב החדשנות ופיתוח חלל, תוך הפחתת עלויות ייצור וקידום שיתוף פעולה ומערכות יחסית צבאיותאזרחיות.
צ'אנג אה 4 תוכננה לשיגור ב-2015 במסגרת השלב השני של תוכנית חקר הירח.
אבל המשימה סבלה מעיכובים ושוגרה סוף סוף ב-7 בדצמבר 2018, 18:23 בשעון מקומי.
החללית נכנסה למסלול ירחי ב-12 בדצמבר 2018, 08:45 (על פי זמן אוניברסלי מתואם).
משימה זו תנסה לקבוע את הגיל והרכב האזור הנחקר על הירח, כמו גם לפתח טכנולוגיות הנדרשות בשלבים מאוחרים יותר של התוכנית.
אתר הנחיתה של המשימה הוא מכתש אשר נקרא אגן איטקן, מכתש זה הוא מכתש גדול מאוד שנוצר באירוע התנגשות קדום של אסטרואיד על הירח.
כיום המכתש מגיע לעומק של כ-13 קילומטר ומעריכים כי עוצמת הפגיעה ככל הנראה חשפה את קרום הירח ואת חומרי המעטפת.
אם המשימה תצליח לחקור את חומרים אלו, נוכל לקבל השקפה חסרת תקדים במבנה הפנימי של הירח ובמקורותיו.
למדוד את טמפרטורת פני השטח של הירח לאורך המשימה.
לחקור את המרכיבים הכימיים של אבני הירח ואדמת הירח באזורים אלה.
לערוך תצפית רדיו אסטרונומית בתדר נמוך באמצעות רדיו-טלסקופ.
חקר העטרה של השמש ומאפייני הקרינה שלה.
אתר הנחיתה הוא מכתש בשם פון קרמן אשר נמצא באזור אגן איטקן של קוטב הדרום (South Pole-Aitken Basin) על הצד הרחוק של הירח שטרם נחקר על ידי נחתות.
לאתר חשיבות סמלית, כמו גם ערך מדעי.
תיאודור פון קרמן היה המנחה של צ'יין שואה-סן, מייסד תוכנית החלל הסינית, במהלך לימודי הדוקטורט שלו.
הנחתת נחתה בשעה 02:26 UTC ב-3 בינואר 2019 והפכה לחללית הראשונה לנחות על הצד הרחוק של הירח.
יוטו-2 נפרס מאוחר יותר באותו יום.
בפברואר 2020 פורסמו תוצאות בדיקות עומק שביצע מכ"ם חודר קרקע על יו-טו.
על פי ממצאי הבדיקה עומק שכבת הרגולית במכתש הוא כ-40 מטר - עמוק פי 4 ממה ששיערו המדענים בתחילה.
13 המטרים העליונים מכילים חומר נקבובי-גרגרי ומתחתיו סלעים שגודלם עד מטרים בודדים ולמטה יותר שכבה ובה רבדים של חלקיקים עדינים וגסים.
בניגוד לתחזיות המוקדמות המכ"ם לא איתר סלעי בזלת שנוצרו מהיתוך הקרקע בפגיעת המטאוריט שיצר את המכתש, השערת החוקרים היא שהעדר הבזלת היא תוצאת בליה שעבר הסלע במיליוני השנים מאז היווצרות המכתש.
צ'אנג'ה Q7 הוא קרוסאובר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית רכבי צ'אנגן, אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום.
שיווק דגם "Changhe Q7" החל במרץ 2018 (בסין).
5 מושבים (אופציונלי - 7 מושבים).
צָ'אנָאחִי (בגאורגית: ჩანახი) הוא תבשיל בשר הנפוץ במטבח הגאורגי.
התבשיל מורכב מבשר, עגבניות, חצילים ושום, שאותם מבשלים יחד למשך כ-4 שעות וחצי.
צ'אנגג'נג-4C (בסינית: 长征四号丙, בפין-יין: Chángzhēng sì hào bǐng) או CZ-4C או צעדה ארוכה 4C הוא משגר מסלולי תלת-שלבי מתוצרת סין מסדרת צ'אנגג'נג.
המשגר הוא שינוי של משגר "צ'אנג ג'נג 4B" (נפח יריעת הראש הוגדל ונוספה היכולת להפעיל מחדש את מנוע השלב השלישי) ושימש לשיגור מספר לוויינים.
לשיגור המשגר הותאמו כני שיגור LA-9, LA-7, במרכז שיגור הלוויינים טאיואן, SLS-2 במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ו'אן, ו-LA-3 במרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג.
סוג מערכת דלק - דיניטרוגן טטרוקסיד / 1,1-דימתילהידרזין
מנוע YF-22B, ארבעה מנועי בקרה YF-23B
דחף מנוע בוואקום 100.8 קילוואט
ב-27 באוגוסט 2015 נפל חלק ממנוע רקטי על בניין מגורים ופילח את הגג.
צ'אנג-אה 5 T1 (בסינית, באנגלית Chang'e 5-T1) הייתה משימת הוכחת טכנולוגיות ששוגרה לירח ב-23 באוקטובר 2014 על ידי מינהל החלל הסיני (CNSA) כדי להדגים חדירה לאטמוספירה לקראת ביצוע החזרת דגימות מהירח המתוכננות במשימת צ'אנג-אה 5 במסגרת תוכנית החלל הסינית לחקר הירח.
הגשושית טסה וחלפה סביב הירח והקפסולה של החזרת הדגימות, שנקראה שׂיאופיי (Xiaofei) נחתה בהצלחה במונגוליה הפנימית ב-31 באוקטובר 2014. בחללית לא היו דגימות אבל נבדק התהליך של ההחזרה מהירח ועד הנחיתה המוצלחת.
"מודול השירות" של החללית נשאר במסלול סביב הירח ב-13 בינואר 2015, צילם אתרים לנחיתה וביצע אימון וירטואלי של התחברות עם חללית שהמריאה מהירח.
על החללית היו גם מטע"דים מסחריים של חברת LuxSpace לחובבי רדיו, ומדיד קרינה של חברת iC-Málaga הספרדית.
המאיץ של המשגר נשאר במסלול והתרסק על הירח ב-4 מרץ, 2022.
כמו קודמותיה, החללית קרויה על שם אלת הירח הסינית צ'אנג-אה.
החללית הייתה זהה בתכנונה לחללית צ'אנג-אה 2, במסת שיגור של 2,215 ק"ג (מהם 1,065 ק"ג דלק).
ממדי החללית המרכזית הם 2.2x1.72x2.0 מטרים, ופאנלים סולרים היכולים לתת 1700 וואט.
קפסולת החזרת הדגימות, אשר הייתה זהה לקפסולה שהייתה במשימת צ'אנג-אה 5 הייתה עם מסה של 335 ק"ג.
החללית שוגרה על ידי משגר צ'אנגג'נג 3C ב-אוקטובר 2014 למסלול אשר מקיף את הירח וחוזר לכדור הארץ.