tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מתגלה לנו בעונה 2 שהיא זו שנתנה את לצ'יף את הרעיון להחזיר אותו, את ג'יני ואת דילן לעבר ובכך לא להיעלם, כמו כן שמרה על ליבי מפני הציידים.
ב-1909 נותנת את הרעיון להריסת הלפיד בכדי שקאיראן לא יתקיים.
בעונה 3 ב-1411 מופיעה מול דילן לראשונה מפני שרק טומי הכיר אותה, והיא נותנת את הרעיון של השמדת האי בכדי שהתוכנית של קאיראן לא תתממש.
נהרג על ידי מיילו שהתקין לו וירוס.
דויד "דוד" בן-עמי (מיקי גבע) (עונות 1–2) – זכה בטוטו, במאה חמישים מיליון ש"ח, בזכות היכולת של ביתו עלמה לראות את העתיד, וקנה את האי.
סרקסטי, חובב כדורגל, אוהד הפועל.
עד לפני הזכייה היה עובד כירקן.
בעונה 2, הוא מסגיר לשלטון את חבורת הנערים (אנה, זואי, ליבי, מייקי וסול) בגלל שהם לא מסומנים, הוא מביים שיחת טלפון בה הוא מזמין פיצה עבורם, אך בפועל מסגיר אותם.
פנינה "פני" בן-עמי (רותי בורנשטיין) (עונות 1–2) – אשתו של דוד, אמא של עלמה ודודה של בן "קרמיט".
עודדה את מייקי להוריד את המשקפיים, ובזכותה מייקי לא צריך משקפיים כדי להפנט.
בעונה 2, כשהבינה שבעלה דויד הסגיר את חבורת הנערים לשלטון, היא מסייעת להם לברוח מחלון ביתם ובכך מצילה את חייהם.
בן "קרמיט" ארזי (אביב אלוש) (עונות 1–2) – האחיין של פני.
בן 23. היה בן זוגה של זואי לתקופה קצרה, הסבא של הסבא של בלו.
ניצל מפגיעת האסטרואיד בכמה היסטוריות.
ב-2010, לאחר שטומי עשה גליץ' ב-2009 והמבצר נעלם, החבורה מגיעה לחושה של משפחת בן-עמי שם הוא וזואי נפגשים ומתאהבים, אך נאלץ להיפרד ממנה מפני שלא היו אמורים להיפגש.
בעונה 2 חלום העורבים וקאיראן מוביל אותו אל מיילו שמצרף אותו לארגון המחתרתי נגד אדי/קאיראן, וכדי לעשות זאת הוא נהיה השליש של המנהיג.
הושתל בכף ידו מחשב כף יד שיעביר מסרים, ובעזרתם מקבל הודעות מחברי המחתרת.
מתאהב בזואי שוב, אך הפעם בזואי הציידת ומנוצל על ידה.
היה אמור להתחתן עם דינה כחלק מהתוכנית של המחתרת, אך לבסוף החתונה מתבטלת.
בסוף החתונה זואי יורה בזואי הציידת והשניים חוזרים.
אך השניים נפרדים אחרי שזואי החליטה להישאר בשנת 1909.
עלמה בן-עמי (נוריה ויטל) (עונה 1, אורחת בעונות 2–3) – הבת של דוד ופני.
בעונה 2, בהיסטוריה האחרת, היא גותית ומשם קיבלה את כוחה לראות את העתיד מגורדון מילר בכך שנגע בכתפה, וזה קורה בסוף העונה באפריל 2009 כשמתקרבים לתקופה של "תחילת הסדרה".
בעונה 3 היא מופיעה מול צ'יף וג'יני רגע לפני שהושמדו במבוך האינסופי ומסבירה להם שעשו את הדבר הנכון.
בוק (ידידיה ויטל) (עונה 1) – פיקסר, מתקן גליצ'ים בזמן.
עזר לטומי כשרצה לשים את ג'יני על היאכטה בשביל שדילן "יוולד", אך טומי יצר גליץ'.
רק דילן יכול לראות אותו, וייתכן שלמעשה הוא קיים רק בראשו של דילן.
הפיראטים (שודדי זמן) (קובי שטמברג ושחקן נוסף) (אורחים בעונה 2) - בדרך כלל נוסעים לזמנים שבהם יש אוצרות או דברים יקרי ערך וגונבים אותם בכדי למכור אותם בהרבה מאוד כסף בעתיד.
פרצו למכולת של נורה במטרה לגנוב את הנוסחה של ביל (בעלה של נורה ואבא של נלי) לתרופה, שבסופו של דבר, הפכה למשקה המוכר - קוקה-קולה.
הפיראטים הם מסוכנים במיוחד מכמה סיבות: כלי נשק רגילים לא יכולים לפגוע בהם, רק כדורים כחולים ומיוחדים שהם יקרים ונדירים.
בנוסף לכך, הם נמצאים בעת ובעונה אחת, בכמה היסטוריות במקביל, וכן, נוסעים בזמן מבלי להתגלות ב"טיקר" (מכשיר במשרד השריף המסייע לטיימרים עם הימצאותם בזמן).
כשהם פרצו לכפר, סם (השריף), השתמש כמעט בכל הכדורים בכדי לחסל אחד מהם, אך ללא הצלחה.
סול הצליח לחסל את אחד הפיראטים בעזרת הכדור האחרון שבו סם לא השתמש, ובכך הציל את ג'יני ואת הנוסחה.
גורדון מילר (טל מוסרי) (עונה 2, אורח בעונה 3) – ה"שען", התגלמות הכוח העליון בסדרה.
הודות להתמצאות שלו בזמן, מייעץ לדמויות לעיתים.
העניק לעלמה את יכולת ניבוי העתיד, וכך שימשה אמצעי הכוונה לטומי במשימתו.
זואי שאלה אותו בפעם הראשונה שנפגשו אם הוא קשור למישהו בשם בלו (שתי הדמויות מגולמות על ידי אותו שחקן) למרות שבפועל אין הוכחה לקיומו של קשר ביניהם.
קאיראן (אורן יאדגר) (עונות 2–3) – התגלמות השטן, הרוע המוחלט.
היפוכו של דילן ואביה של רומי.
האנטגוניסט הראשי של עונות 2 ו-3. תוצאת יירוט האסטרואיד, תפקידו למצוא את דילן ולמנוע ממנו מלהשמיד את האסטרואיד, השתלט על אדי ב-1994 והפך אותו לדיקטטור אכזרי, השתלט על דילן ב-1909 לאחר שהוא רצח את אדי, נעלם לאחר שדילן וליבי השמידו את הלפיד.
בעונה 3 הוא תכנן עם ביתו תוכנית אשר מתעלה על תוכניתו הקודמת.
בתו רומי אמורה להתאחד עם דילן ב-1411 ולהביא את בנם מהעתיד ביום הדין - 1411.14.11. בנה יהיה יותר חזק מקאיראן, רומי ודילן ביחד.
נהרג בסוף עונה 3 ב-1411 לאחר שרומי תקעה לו פגיון בגב במטרה להראות נאמנות לדילן.
רומי (רוני הדר) (עונה 3) – בתו של קאיראן, כחלק מהתוכנית שלה ושל אביה, מתחזה לטיימרית שעובדת בצדפה.
לפי הנבואה, נשיקה שלה יחד עם דילן תביא מהעתיד את בנם המשותף, שיהיה שילוב בין הטוב המוחלט לרוע המוחלט, ויהיה יותר חזק מקאיראן ודילן יחד, מה שיאפשר את שחרור היהלום והשמדת היקום כולו.
נהרגת בסוף עונה 3 על ידי דילן.
מישל (רמי ברוך) (עונה 2) – מפקד המשטרה, אביה של דינה.
מפקפק בבן ופוקח עליו עין.
רוצה להיות המנהיג, ובשביל כך הוא מתכנן עם דינה שבחתונתה עם בן, יהרגו את המנהיג ב-10 באוקטובר 2009.
דינה (יעל איתן) (עונה 2) – בתו של מפקד המשטרה מישל.
ארוסתו של בן, וכחלק מתוכנית שלה ושל אביה, הם מתכננים בחתונה להרוג את המנהיג ב-10 באוקטובר 2009.
ג'וני (אודי רוטשילד) (עונה 2) שליש של המנהיג.
מנסה להוכיח שהציידים סייעו לאנה, סול, זואי, מייקי וליבי לברוח מאדי.
לאחר שאדי מאמין שג'וני "שלח" אותו למות, נשלחים אליו שוטרים והם מחסלים אותו.
ליז (חלי גולדנברג) (עונה 2) כביכול מפיקת החתונה של בן ודינה.
נשלחה על ידי מישל כדי לוודא שהחתונה תקרה.
ריק ברודי (תום אבני) (עונה 2) – סגן השריף של הכפר, בנו של סם ואחיה של אמה.
מאוהב בג'יני ונלחם כדי לזכות באהבתה.
נגרר לאהבה עם נלי ונפגע מכדור בכתף כשניסה להציל את זואי, אנה, סול ומיקי.
אמה ברודי (תמר עמית-יוסף) (עונה 2) – הבת של סם, אחותו של ריק, ואהובתו של מייקי.
סם ברודי (עמוס לביא) (עונה 2) – השריף של הכפר ואביהם של ריק ואמה.
הוא וצ'יף היחידים שידעו שדילן, ג'יני וצ'יף מהעתיד.
צאצא של טיימרים מהמאה ה-23.
ג'יי (אמנון וולף) (עונה 2) – הדוור של הכפר.
אנשים בכפר מזלזלים בו עקב מראו החיצוני.
מאוהב בג'יני ולאחר מכן מאוהב בזואי.
בזמן שהיה אפשר לנסוע בזמן אסף כל מיני דברים מהעתיד.
נלי בראון (דון לני גבאי / גרסה צעירה: מורין אמור) (עונה 2) – הבת של נורה וביל.
נלי מתעבת את ג'יני, אחותה המאומצת.
לאורך העונה מוצגת כמפונקת ואגואיסטית, אך בסוף העונה עזרה לג'יני בכך שהסתירה אותה מקאיראן.
נורה בראון (פלורנס בלוך) (עונה 2) – בעלת המכולת בכפר.
אמה של נלי ואלמנתו של ביל.
ביל בראון (איציק ג'ולי) (אורח בעונה 2; פלאשבק) – אביה של נלי ובעלה של נורה.
ממציא הנוסחה לתרופה שבהמשך תהפוך לקוקה-קולה.
אלונזו בלייק (שרון רג'יניאנו) (אורח בעונה 2) - השריף המושחת של העיירה "ארמדילו".
ירה בריק כדור בכתף לאחר מכן נפצע לאחר כדור מזואי ונרצח אחרי כדור נוסף מסם.
תושבי העיר קתרינה ודמויות נוספות
סופי (מאי הרשקוביץ רשף) (עונה 3) – פיראטית ובת זוגו של דילן מ-1406 עד 1408. ביתו המאומצת של קפטן בריגס.
נאלצת ב-1411 להתחתן עם ארנולד, דוכס קתרינה, על מנת להציל את אביה.
בריגס (ליאור רז) (עונה 3) – פיראט וקפטן ספינת "זאב הים".
ארנולד (גיא ברכה) (עונה 3) – דוכס קתרינה.
התאהב בסופי ורוצה להתחתן איתה.
נהרג לאחר שניסה להוציא את היהלום ממקומו.
ג'פרי (אור מאיר) (עונה 3) – אביר טיפש שתמיד חושב שהוא צודק.
חבר של קוזמו.גורם לסיבוכים בעלילה.
קוזמו (שלומי ברטונוב) (עונה 3) – אביר טיפש.
איזבלה (מיכאלה אלקין) (עונה 3) – נפחית תושבת העיר קתרינה.
הופכת לבת זוגו של יהלי.
סבסטיאן (שמואל וולף) (עונה 3) – נביא, בעל ספר הנבואה השחור, נרצח על ידי קאיראן בשנת 1411 לאחר שהביא ליהלי את הספר.
דניאל (איתמר צור) (עונה 3) – סטודנט צעיר.
נפגש עם אנה באוניברסיטה והפך לבן זוגה.
פול (אלדד פריבס) (עונה 3) – פלש לצדפה ואיים לפוצץ את היהלום עם האסטרואיד.
היה חייל של קאיראן ונרצח על ידי בלו השליח של קאיראן.
(בסדרה)שם הפרק11טומי22קפריסין338,9,1044מילת הקסם55התחלה חדשה66הסיפור של ג'יני77דף חלק88יהלי99הבור1010בייביסיטר1111יום כיף1212366 ימים1313ישמעאל1414בלו1515נדודי שינה1616אנקונדה1717עד הזריחה1818הצד השני1919ג'ון דו2020הגיבור שלי2121ורסצ'ה2222נינט וסעדו2323שיעור בהיסטוריה2424להאמין2525על החיים ועל המוות2626הנסיכה והצפרדע2727הגליץ'2828בור ועם הספר2929תקווה חדשה3030ווקי טוקי3131מלחמה3232הטוב מחמישה3333האיש משולחן תשע3434צ'יזבט3535אילן היוחסין3636טנזין גיאטסו3737אף מילה3838דאבל3939רגע של אושר4040סוכריות אדומות4141רגע משפחתי4242בן עמי מול פדידה4343מקום לשנינו4444מושלמת4545לשנות את הגורל4646ריקוד אחרון4747היום המאושר ביותר4848תוצרת בית4949היסטוריה חדשה: חלק א'5050היסטוריה חדשה: חלק ב'
האי – המקום היחיד שנשמר מפגיעת האסטרואיד בזכות היהלום (לא ידענו על היהלום עד עונה 3).
על האי החלה הנסיעה בזמן.
האי הושמד על ידי דילן בסוף הסדרה.
טיימר – אדם היכול לנסוע קדימה ואחורה בזמן ובמרחב.
הטיימרים לא באמת יודעים איך הם נוצרו אבל משערים שזה נגרם משינוי גנטי בקוד של האנשים שנולדו באי, בגלל הקרינה של האסטרואיד וכוח מיוחד שגורם לו לעשות דברים שונים.
הספר האדום (עונה 1) – ספר ציורים המנבא את אירועי העתיד שקשורים ליום הדין, ה-9.9.2009 ואחריו.
הציורים שבו צוירו על ידי עלמה שקיבלה את כוחה מהשען בשביל שתעזור ותגן על טומי (דילן).
הספר השחור (עונה 3) – באופן דומה לספר האדום, גם הוא מנבא אירועים עתידיים בעזרת ציורים.
האירועים המתוארים עתידים להתרחש לקראת יום הדין בתאריך 14.11.1411.
המבצר (עונה 1) – מבנה מיוחד המצויד בטכנולוגיה מתקדמת שנבנה באי כדי לשמש בסיס לחברי המחתרת.
הקונגרס השתלט עליו והוציא משם את כל חברי המחתרת.
ג'יני וצ'יף חיו שם בהיסטוריה אחת והביאו לעולם את דילן, ובהיסטוריה אחרת הנערים מתגוררים בו לתקופה מסוימת.
תוכנן טכנולוגית על ידי אביו של סול.
גליץ' – שיבוש בהיסטוריה בעקבות מעבר בזמן או שינוי פרט שההיסטוריה לא מצליחה לתקן בעצמה.
פיקסר – טיימר שתפקידו לתקן גליצ'ים.
יכול להיות ש-'פיקסר' אינו דבר אמיתי, שכן הפיקסר היחיד שנראה בסדרה הוא בוק, שככל הנראה קיים רק בדמיונו של דילן.
למרות זאת, בעונה 3 אסתר אומרת (בארגון הקיפרים) שאנה היא הפיקסרית הכי טובה שלה.
הציידים (עונה 2) – 5 מהנערים בחליפות לבנות מהיסטוריה אחרת.
הם אומנו על ידי אדי להרוג טיימרים ועובדים בשירותו.
הלפיד (עונה 2) – אבוקה בתוך אוהל על האי שמאפשרת את הנסיעה בזמן.
טיקר (עונות 2–3) – מכונה שמוציאה תמונה של כל מי שנוסע בזמן.
באמצעות הטיקר ניתן לפקח על הנוסעים בזמן.
פיראט (עונה 2) – שודד זמן.
טיימר שיכול לנסוע בזמן בלי שהטיקר יגלה אותו.
הסכנה שבו היא שהוא מסוגל להיות בכמה היסטוריות בו זמנית.
ניתן להרוג אותו רק בירייה בכדורים נדירים ויקרים בצבע כחול.
היהלום (מכונה גם "היהלום הכחול") (עונה 3) – שריד מהמפץ הגדול.
ליבי כלאה בתוכו את האסטרואיד והוציאה ממנו חתיכה, שלאחר מכן הפכה אותה לשרשרת (היהלום הקטן), עליו קאיראן ורומי לא ידעו.
לבסוף, בעזרת דילן, היהלום חזר לשלמותו והשמיד את האי.
הקיפוד (עונה 3) – כדור מתכת מעופף המשמש לזיהוי גליצ'ים.
שם המכשיר מורכב משילוב המילים key ו-pod.
באמצעות הקיפוד ניתן לעבור לזמן ולמקום בהם מתרחש הגליץ' כמו כן לתקשר בין טיימרים הנמצאים בשתי תקופות זמן שונות.
האקדח האדום (עונה 3) – אקדח שגורם לנורים בו לא למות, אלא להגיע למבוך אין סופי בין הזמנים.
ביום הדין נקבע אם האנשים שבמבוך ימותו סופית או יחזרו לחיים.
אקדח טיימרים – אקדח מיוחד, שהנורים בו מתים סופית ואי אפשר להצילם, גם לא בעזרת חזרה בזמן.
הקיפרים (עונה 3) – ארגון סודי.
בתחילה נאמר שמטרתו למנוע הפרת חוקי הנסיעה בזמן ובזאת למנוע ניצול לרעה של יכולת הנסיעה הזמן.
מאוחר יותר נחשף שמטרתו היא למצוא את קאיראן ולשפוך אור על מזימתו.
הקונגרס (עונות 1 ו-3) – גוף האחראי על ניהול האי.
נמצא במלחמה מתמדת עם המחתרת.
המחתרת - חבריה בעד יירוט האסטרואיד גם במחיר של היעלמותם של כל מי שנולדו לאחר ההשמדה של כדור הארץ על ידו.
יום הדין - יום שבו ההיסטוריה משתוללת ומוכרעת המלחמה בין הטוב והרע.
לכל היסטוריה יום דין משלה.
במהלך הסדרה נעשו מספר אזכורים לסדרתו הקודמת של יוצר הסדרה, גיורא חמיצר, "השמיניה".
בעונה 1, פרק 1 - ילדה רכבה על אופניים עם חולצה של "השמיניה".
בנוסף הופיעה עם החולצה בפרק 25, כאשר טומי חזר בזמן ל-9.9.
עונה 2, פרק מאחורי הקלעים - אפרת בן יעקב (אנה) ודון לני-גבאי (נלי בראון) יושבות ומשוות את הצלחת האי להצלחת השמיניה.
עונה 3, פרק 1 - אנה, מייקי, זואי וסול נשאלים אם מחקו להם את הזיכרון בעזרת גלי למדא, אזכור לסוף העונה השלישית של "השמיניה".
בהשראת הסדרה יצאה סדרת ספרים.
הטיימר מאטלנטיס - נכתב על ידי גיורא חמיצר ודניאלה שפיגלמן.
עלילתו מתרחשת אל תוך סיום עלילת עונה 1.
המסע של זואי - נכתב על ידי דניאלה שפיגלמן.
עלילתו ממשיכה את עלילת עונה 2.
בנוסף לסדרת הספרים, יצא לאור גם "הספר האדום" – ספר הציורים שהופיע במהלך כל העונה הראשונה של הסדרה, בתוספת צילומים מהפרקים, מכתבים של הדמויות, פתקים שטומי כביכול הכניס לספר וכדומה.
האטוטו הוא אי באוקיינוס השקט באיי מרקיז הצפוניים ומהווה חלק מפולינזיה הצרפתית.
אורכו של האי כ-6.5 ק"מ, בהם פרוש רכס הרים שמגיע בשיאו ל-428 מטרים מעל לגובה הים.
האטוטו אינו מיושב, ובשנת 1992 הוא הוכרז כשמורת טבע.
בתחומיו נמצאת באופן נרחב ציפור הסולה כחולת-רגל, והוא שטח המחיה היחידי עבור מין ה-Hatutaa Polynesian Warbler.
האי מעולם לא היה מיושב באופן רציף, בעיקר בגלל גודלו הקטן וכן בגלל מחסור במים מתוקים.
עם זאת, לאורך השנים היו תושבים של אזורים שכנים מבקרים במקום.
בשנת 1798 דיווח אדמונד פנינג על עשן שמיתמר מעל חלקים באי, דבר שנבע משהות אנשים במקום, לאחר שהגיעו כדי לאסוף את נוצותיהן של ציפורים ייחודיות.
האטי מקדניאל הייתה שחקנית, זמרת, משוררת וקומיקאית אמריקאית.
היא השחקנית האפרו אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס אוסקר, אותו קיבלה על גילום הדמות "מאמי" בסרט "חלף עם הרוח" (1939).
קריירת המשחק שלה כללה במרוצת השנים מאות סרטים, לרוב בתפקידים משניים.
בנוסף, שימשה גם כזמרת, משוררת, קומיקאית, שחקנית תיאטרון וטלוויזיה, ואף הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהושמעה ברדיו בארצות הברית.
מקדניאל זכתה בשני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד; האחד על פועלה ברדיו והשני על פועלה בקולנוע.
ב-1975 נכללה ב"היכל התהילה של יוצרי הסרטים השחורים"
במהלך חייה נישאה מקדניאל ארבע פעמים.
היא נפטרה בגיל 57 מסרטן השד.
האטי מקדניאל נולדה ב-10 ביוני 1893 בוויצ'יטה שבקנזס, הקטנה מתוך 13 ילדים למשפחה של עבדים לשעבר.
אביה, הנרי מקדניאל, נלחם במלחמת האזרחים.
אמה, סוזן הולברט, הייתה זמרת של מוזיקה דתית.
ב-1900 המשפחה עברה לקולורדו, שם גרו בתחילה בפורט קולינס ואז בדנוור, שם מקדניאל סיימה את בית הספר התיכון.
אחיה, סם מקדניאל (1886–1962), שיחק במעל 210 סדרות טלוויזיה וסרטים, ובנוסף, אחותה, אטה מקדניאל (1890–1946) גם היא הייתה שחקנית, אשר הופיעה במעל 60 סרטים.
בנוסף למשחק, עסקה מקדניאל בכתיבת שירים, יכולת אותה היא שיפרה כאשר כתבה עבור מופע המינסטרל של אחיה.
לאחר מות אחיה אוטיס ב-1916, המופע החל להפסיד כסף.
בשנת 1920–1925 היא הופיעה בהרכב המוזיקלי הנודד Melody Hounds, ובאמצע שנות ה-1920 היא החלה בקריירת רדיו, כאשר היא שרה עם ה-Melody Hounds בתחנת הרדיו KOA בדנוור.
בנוסף, בשנים 1929–1926 היא הקליטה רבים משיריה בחברות התקליטים Okeh ו-Paramount בשיקגו.
לאחר התרסקות שוק המניות ב-1929, הצליחה מקדניאל למצוא עבודה רק כמלצרית וכמנקה במועדון במילווקי.
למרות סירובו של הבעלים לתת לה להופיע, היא הצליחה בסופו של דבר לעשות כן, ובמהרה הפכה למופע קבוע במקום.
ב-1931, עברה מקדניאל ללוס אנג'לס והצטרפה לאחיה סם ואחיותיה אטה ואורלנה (Orlena).
כאשר לא הצליחה לקבל תפקידי משחק, עבדה כעוזרת או כטבחית.
אחיה סם, שעבד בתוכנית הרדיו The Optimistic Do-Nut Hour, הצליח להשיג לה פינה בתוכנית, והיא הופיעה בה בתפקיד "Hi-Hat Hattie", משרתת שתלטנית אשר לעיתים קרובות "שוכחת את מקומה".
אף על פי שהתוכנית הפכה לפופולרית במיוחד, משכורתה של מקדניאל הייתה כה נמוכה עד שנאלצה להמשיך בעבודות פיזיות לצורכי קיום.
היא שיחקה במספר סרטים ללא קבלת קרדיט, לעיתים קרובות כזמרת במקהלה.
הסרט הראשון שקיבלה בו תפקיד משמעותי היה The Golden West אשר יצא ב-1932, ובו שיחקה משרתת.
הסרט השני היה הסרט המצליח I'm No Angel, בכתיבתה וכיכובה של מיי וסט, אשר יצא ב-1933. סרטים נוספים ששיחקה בהם היו: ""אליס אדמס" בכיכובה של קתרין הפבורן; "The Mad Miss Manton" ב-1938 בכיכובה של ברברה סטנוויק וכאמור בחלף עם הרוח (1939).
בשנות ה-40 השתתפה בתוכניות רדיו ובשלב מסוים אף הייתה לה תוכנית רדיו משלה.
ב-1944 שיחקה בסרט מאז שהלכת לצידן של קלודט קולבר, ג'ניפר ג'ונס ושירלי טמפל.
האטי מקדניאל היא זוכת פרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לשנת 1939, על תפקידה בסרט חלף עם הרוח.
היא שיחקה את תפקיד ה"משרתת האישית", שהייתה למעשה שיפחת הבית (בתקופה אותה מתאר הסרט, לא היו במדינות הדרום משרתות שחורות בשכר) של הדמות הראשית בסרט, סקרלט או'הרה.
היא הייתה האדם האפרו-אמריקני הראשון שזכה אי פעם בפרס אוסקר.
טקס פרסי האוסקר של 1940 התקיים במסעדת קוקונט גרוב של מלון אמבסדור בלוס אנג'לס.
בשנת 1940, במלון אמבסדור הייתה מדיניות נוקשה של "איסור על כניסה לשחורים", ורק בגלל התערבותו של מפיק הסרט דייוויד או.
סלזניק היא הורשתה להיכנס לאולם אבל היא לא הייתה רשאית לשבת בזמן הטקס לצד שאר שחקני הסרט הלבנים, שחלקם זכו אף הם בפרסים.
והושבה ליד שולחן קטן צמוד לקיר מרוחק.
האטלנטיק הוא כתב עת אמריקאי.
כתב העת נוסד בבוסטון, מסצ'וסטס ב-1857, כמגזין פרשנות ספרותי ותרבותי.
במהרה זכה למוניטין לאומי וסיפק במה לסופרים ומשוררים חדשים וסייע לקידום קריירות של אישים בעלי השפעה.
הוא נוסד בידי קבוצת כותבים והוגי דעות מובילים, בהם הארייט ביצ'ר סטואו, ראלף וולדו אמרסון, הנרי וודסוורת' לונגפלו, אוליבר ונדל הולמס, ג'ון גרינליף ויטייר וג'יימס ראסל לוול.
לאחר שחווה קשיים כלכליים ועבר כמה שינויי בעלות בסוף המאה ה-20, נרכש המגזין על ידי איש העסקים דייוויד בראדלי, שעיצב אותו מחדש ככתב עת עיוני כללי המתמקד ב"מדיניות חוץ, תרבות, פוליטיקה וכלכלה המיועד בעיקר לקהל יעד של "מובילי דעה".
הוא נוהג לפרסם כתבות על עבדות, חינוך וסוגיות מרכזיות אחרות בפוליטיקה העכשווית.
בשנת 2010 הציג האטלנטיק את הרווח הראשון שלה מזה עשור.
בשנת 2016, כתב העת נבחר למגזין השנה על ידי האגודה האמריקאית לעורכי מגזינים (ASME).
ביולי 2017 מכר בראדלי את רוב מניותיו לקולקטיב אמרסון של לורן פאוול ג'ובס.
בינואר 2019, קרא המגזין בשערו להדיח את הנשיא דונלד טראמפ.
העורך הפוליטי, יוני אפלבאום, כתב: "המחלוקת עם טראמפ אינה אידאולוגית.
טראמפ יצא בהתקפה מכוונת נגד הפרדת הרשויות, נגד שלטון החוק ונגד זכויות האדם שמונצחות בחוקה שעליה הוקמה ארצות הברית.
בשנים 2006–2016 ערך את כתב-העת ג'יימס בנט, יהודי, אחיו של הסנאטור מייקל בנט מקולורדו.
החל מ-2016 עורכו הוא ג'פרי גולדברג.
עם כותביו נמנים אד יונג (קיבל פרס פוליצר בשנת 2021), רוס דאות'ט, דייוויד פרום וג'פרי גולדברג.
חצי האי האט פוינט הוא לשון יבשה ברוחב של בין 4.8 ק"מ ל-8 ק"מ וברוחב של 38.4 ק"מ, המזדקרת לכיוון דרום-מערב ממורדות הר ארבוס על האי רוס ביבשת אנטארקטיקה.
תחנת מקמרדו האמריקאית ובסיס סקוט הניו זילנדי שתיהן תחנות מחקר אנטארקטיות, השוכנות על חצי האי האט פוינט.
משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט בנתה את צריפה על "האט פוינט", נקודה קטנה 2.4 ק"מ צפונית-מערבית לכף ארמיטאז', בקצה הדרומי של חצי האי.
חברי משלחת טרה נובה, (1913-1910), בפיקודו של סקוט, שעשו את החורף בכף אוונס והשתמשו תכופות בצריף במסעותיהם, החלו להתייחס אל כל חצי האי בשם "האט פוינט פנינסולה".
כמה תוואי נוף בהאט פוינט, בהם צלב הזיכרון לג'ורג' וינס וצריף המחסן למשלחות סקוט, מוגנים כאתרי מורשת היסטוריים מכוח הברית האנטארקטית.
הן הצלב (HSM 19) והצריף (HSM 18) הוכרזו אתרים היסטוריים או אתרי מורשת, בעקבות הצעת ניו זילנד והממלכה המאוחדת לאספה המייעצת לברית האנטארקטית.
המקום מוגן כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 158, במידה רבה הודות לחשיבותו ההיסטורית כאחד האתרים העיקריים של ראשית הפעילות האנושית באנטארקטיקה.
הָאטְסוּנֶה מִיקוּ (ביפנית: 初音ミク; באנגלית: Hatsune Miku, לעיתים מכונה מִיקוּ הָאטְסוּנֶה) היא תוכנה דמוית אדם שמדובבת על ידי יישום סינתיסייזר שפותח על ידי החברה קריפטון פיוצ'ר מדיה היפנית.
האטסונה מיקו מוצגת כנערה בת 16 בעלת שתי קוקיות ארוכות בצבע טורקיז.
היא משתמשת בטכנולוגיות סינתיסייזר שנמצאות בתוכנות ווקאלואיד 2 ו-ווקאלואיד 3 של תאגיד ימאהה.
היא גם משתמשת בתוכנת הסטודיו "Piapro" של חברת קריפטון פיוצ'ר מדיה, תוסף מנוע דיבור VSTi.
היא הייתה האישיות הקולית השנייה שנוצרה במנוע ווקאלואיד 2 והאישיות הקולית היפנית הראשונה שהשתמשה בגרסה היפנית של מנוע ווקאלואיד 2. קולה מבוסס על דגימת קול של המדבבת סאקי פוג'יטה.
האטסונה מיקו מופיעה בהופעותיה כהולגרמה מונפשת.
שמה של הדמות מגיע משילוב של שלוש המילים ביפנית: ראשון (初 - הָאטְסוּ), צליל (音 - נֶה) ועתיד (ミク - מִיקוּ) שמקבלות משמעות חדשה "הצליל הראשון מהעתיד", שמתייחסת למיקומה כדמות הקולית-סדרתית הראשונה של קריפטון.
בתחילת שנות ה־2000 החלה חברת ימאהה לפתח את תוכנת ווקאלואיד, שנועדה לאפשר סינתזה של שירה אנושית באמצעות הזנת תווים וטקסט.
קריפטון פיוצ'ר מדיה, שהתמחתה בהפצת כלי מוזיקה דיגיטליים, זיהתה את הפוטנציאל המסחרי והיצירתי של הטכנולוגיה, והחלה לשווק חבילות קול ייעודיות עם דמויות מאוירות.
האטסונה מיקו הייתה הדמות השלישית בסדרת ווקאלואיד 2 של החברה, אך הראשונה שזכתה להצלחה רחבת היקף.
מיקו הושקה ב־31 באוגוסט 2007 כחבילת קול נשית בשפה היפנית עבור ווקאלואיד 2. עיצובה החזותי, שנוצר על ידי המאייר KEI, הציג דמות אנימה צעירה בעלת שיער טורקיז ארוך, אשר תרמה לזיהויה המיידי.
בניגוד לציפיות החברה, מיקו זכתה לפופולריות עצומה זמן קצר לאחר השקתה, בעיקר בזכות קהילות יצירה מקוונות.
אחד הגורמים המרכזיים בהתפתחותה של האטסונה מיקו היה אימוץ הדמות על ידי קהילת יוצרים עצמאיים.
משתמשים החלו להלחין עבורה שירים, ליצור קליפים, אנימציות, ריקודים ואיורים, ולהפיץ אותם בפלטפורמות שיתוף כמו Nico Nico Douga ויוטיוב.
קריפטון עודדה פעילות זו באמצעות מדיניות רישוי גמישה יחסית, שאפשרה שימוש נרחב בדמות כל עוד נשמרו תנאים מסוימים.
כך התגבשה סביב מיקו תרבות יצירה שיתופית ייחודית.
התרחבות מוזיקלית והכרה מסחרית (2008–2012)
במהלך שנים אלו הפכה מיקו לאחד הקולות המזוהים ביותר עם מוזיקת ווקאלואיד.
שירים שבוצעו באמצעותה הגיעו לדירוגים גבוהים, חלקם אף זכו לביצועים של זמרים אנושיים.
במקביל, החלה קריפטון לשלב את מיקו בפרויקטים מסחריים, כגון אלבומים רשמיים, משחקי וידאו (ובראשם סדרת Project DIVA) ושיתופי פעולה עם חברות מסחריות.
נקודת מפנה משמעותית בהתפתחותה הייתה שילובה בהופעות חיות.
החל משנת 2010, האטסונה מיקו הופיעה על במות מול קהל באמצעות הקרנה דו־ממדית מתקדמת על מסך שקוף, שלעיתים תוארה כהולוגרמה.
הופעות אלו, שלוו בלהקה חיה, חיזקו את תפיסתה כ"זמרת" לכל דבר והרחיבו את קהל המעריצים גם מעבר לקהילת משתמשי התוכנה.
שדרוגים טכנולוגיים והרחבת שפות (2013–2019)
עם השקת גרסאות מתקדמות של תוכנת ווקאלואיד (ווקאלואיד 3 וווקאלואיד 4), עודכנו חבילות הקול של מיקו ושופרו יכולות ההבעה הקולית שלה, כולל שליטה טובה יותר בטון, דינמיקה ורגש.
בתקופה זו נוספו גם חבילות קול רשמיות באנגלית ובסינית, מה שאפשר ליוצרים ברחבי העולם להשתמש בדמות בשפות שונות והגביר את תפוצתה הבינלאומית.
מעבר למנוע עצמאי – Piapro Studio NT (2020)
בשנת 2020 הכריזה קריפטון פיוצ'ר מדיה על מעבר הדרגתי ממנוע ווקאלואיד למנוע סינתזה עצמאי בשם Piapro Studio NT.
במסגרת זו הושקה Hatsune Miku NT, גרסה חדשה של מיקו שהתבססה על טכנולוגיית סינתזה שונה, עם דגש על איכות קול טבעית יותר ושליטה גבוהה בפרמטרים מוזיקליים.
מעבר זה סימן שינוי אסטרטגי בפיתוח הדמות והטכנולוגיה שמאחוריה.
בעשורים שחלפו מאז השקתה, הפכה האטסונה מיקו לדמות סמלית של תרבות דיגיטלית עכשווית.
היא מופיעה בפסטיבלים בינלאומיים, משתפת פעולה עם אמנים ויוצרים ממדינות שונות, ומשמשת מושא למחקר אקדמי בתחומים כמו מוזיקה דיגיטלית, תרבות מעריצים וזהות וירטואלית.
התפתחותה ממוצר תוכנה לדמות תרבותית גלובלית נתפסת לעיתים כעדות לשינויים באופן שבו טכנולוגיה וקהילה מעצבות יצירה אמנותית במאה ה־21.
מאז השקתה בשנת 2007 עברה האטסונה מיקו שורה של עדכונים טכנולוגיים וגרסאות שונות, אשר שיקפו את התפתחות תחום סינתזת הקול ואת השינויים האסטרטגיים של חברת קריפטון פיוצ'ר מדיה.
גרסאות אלו כללו שדרוגים למנועי הסינתזה, הרחבת יכולות ההבעה הקולית ותמיכה בשפות נוספות.
האטסונה מיקו הושקה לראשונה ב־31 באוגוסט 2007 כחבילת קול עבור מנוע הסינתזה ווקאלואיד 2 של חברת ימאהה.
גרסה זו כללה קול נשי בשפה היפנית והייתה הבסיס לכל גרסאותיה המאוחרות.
הצלחתה המסחרית והתרבותית של גרסה זו עלתה משמעותית על תחזיות היצרן.
בשנת 2013 יצאה גרסת ווקאלואיד 3, שכללה שדרוג משמעותי לאיכות הסינתזה ולגמישות הקולית.
חבילות קול נוספות (Append), אשר הציעו סגנונות שירה שונים כגון Soft, Dark, Sweet ו-Solid גרסה זו נועדה להרחיב את אפשרויות ההבעה ולאפשר שימוש רחב יותר בז'אנרים מוזיקליים שונים.
בשנת 2016 הושקה גרסת VOCALOID4X של האטסונה מיקו.
גרסה זו הציגה שיפורים טכנולוגיים מתקדמים, ובהם מערכת EVEC (Expanded Voice Expression Control), שאפשרה מעבר דינמי בין סגנונות קול שונים בתוך שורה מוזיקלית אחת.
בנוסף, שופרו דיוק ההגייה והשליטה בטון ובדינמיקה הקולית.
בשנת 2017 שוחררה חבילת קול רשמית של האטסונה מיקו בשפה הסינית.
בכך הפכה מיקו לאחת מדמויות הווקאלואיד הראשונות עם תמיכה רשמית בשלוש שפות: יפנית, אנגלית וסינית.
חבילה זו נועדה לפנות לשוק הסיני ולהרחיב את קהל המשתמשים הבינלאומי.
בשנת 2024 יצאה גרסה מעודכנת בשם V4X SP, כחלק מחבילת Piapro Characters Super Pack.
גרסה זו כללה איזונים ושיפורים נוספים באיכות הקול והותאמה לשימוש משולב עם סביבת Piapro Studio.
בשנת 2020 השיקה קריפטון את Hatsune Miku NT, גרסה המבוססת על מנוע סינתזה עצמאי בשם Piapro Studio NT, שאינו תלוי עוד במנוע ווקאלואיד של ימאהה.
גרסה זו סימנה שינוי טכנולוגי ואסטרטגי, עם דגש על פיתוח עצמאי ושליטה רחבה יותר במאפייני הקול.
בשנים שלאחר מכן יצאו עדכונים לגרסת NT, אשר שיפרו את איכות הסינתזה, היציבות והאקספרסיביות הקולית.
התפתחות גרסאותיה של האטסונה מיקו משקפת מגמה כללית של מעבר לשיטות סינתזה מתקדמות יותר, כולל שימוש באלגוריתמים מבוססי למידת מכונה ושיפור מתמיד של טבעיות הקול.
גרסאות עתידיות צפויות להמשיך ולשלב בין טכנולוגיה מתקדמת לבין דרישות קהילת המשתמשים.
מאז הפיכתה לדמות בולטת בתרבות הפופ הדיגיטלית, האטסונה מיקו משווקת במגוון רחב של סחורות ומוצרים נלווים.
היקף הסחורה הקשורה לדמות משקף את מעמדה כמותג מסחרי בינלאומי, החורג מתחום המוזיקה הדיגיטלית וכולל תחומים כגון צעצועים, אופנה, משחקי וידאו, מדיה פיזית ומוצרי אספנות.
רוב המוצרים מופצים ברישיון רשמי של חברת קריפטון פיוצ'ר מדיה, לעיתים בשיתוף פעולה עם חברות יפניות ובינלאומיות.
תחום הדמויות והפסלונים מהווה אחד ממוקדי הסחורה המרכזיים של האטסונה מיקו.
חברות ייצור ייעודיות, ובהן Good Smile Company, Sega, Max Factory ו-Kotobukiya, הפיקו לאורך השנים מאות דגמים שונים, הכוללים:
דמויות PVC בקני מידה משתנים
דמויות מסדרת Nendoroid המאופיינות בעיצוב מוקטן
פסלים גדולים ומהדורות אספנים יוקרתיות
דמויות אלו מבוססות על עיצובים רשמיים, הופעות חיות, קליפים מוזיקליים, תחרויות עיצוב שנתיות (כגון Snow Miku) ושיתופי פעולה ייחודיים.
האטסונה מיקו משווקת גם כמותג אופנה, עם קווי לבוש ואביזרים מגוונים.
חלק מהמוצרים מופקים במסגרת שיתופי פעולה עם מותגי אופנה יפניים ובינלאומיים, ולעיתים נמכרים במהדורות מוגבלות באירועים, חנויות פופ-אפ או חנויות מקוונות רשמיות.
מוזיקה, מדיה פיזית ופריטי הופעות
לצד פעילותה הדיגיטלית, יצאו לאורך השנים מוצרים פיזיים רבים הקשורים לפעילותה המוזיקלית של מיקו, ובהם:
תקליטורים, DVD ו-Blu-ray של הופעות חיות
מוצרים אלו כוללים לעיתים חוברות עם איורים, ראיונות, קרדיטים ליוצרים ותכנים בלעדיים, ומשמשים גם כפריטי אספנות.
האטסונה מיקו עומדת במרכזם של מספר משחקי וידאו, ובראשם סדרת Hatsune Miku: Project DIVA.
לצד המשחקים עצמם הופצו גם סחורות נלוות, כגון:
מהדורות אספנים עם פריטים פיזיים
בנוסף, הופיעה מיקו במשחקים נוספים כאורחת או כדמות שיתופית, לרוב בליווי פריטי קידום ייעודיים.
קטגוריה רחבה של סחורה כוללת מוצרי קידום ואספנות יומיומיים, ובהם:
מחזיקי מפתחות, סיכות, מדבקות וסטרפונים
כלי כתיבה, מחברות, ציוד משרדי ומוצרי בית
מוצרים אלו נמכרים לרוב בכנסים, הופעות חיות, חנויות ייעודיות ואירועי ווקאלואיד, ומהווים חלק חשוב מהתרבות החומרית סביב הדמות.
לאורך השנים שימשה האטסונה מיקו כפרזנטורית וירטואלית בשיתופי פעולה מסחריים מגוונים.
שיתופים אלו כללו מוצרים בתחומים כגון:
מוצרים משיתופי פעולה אלו הופצו לרוב במהדורות מוגבלות, ולעיתים שימשו גם כאמצעי לקידום אזורי או תרבותי.
היקף הסחורות של האטסונה מיקו מדגים את השינוי בתפיסת דמויות וירטואליות בעידן הדיגיטלי.
מיקו אינה משווקת רק כדמות בדיונית, אלא כפלטפורמה מסחרית ותרבותית המשלבת יצירה קהילתית, טכנולוגיה ושיווק.
הסחורות הנלוות מהוות חלק בלתי נפרד ממעמדה כסמל של תרבות פופ דיגיטלית עולמית.
הארייט ג'יין "האטי" מוראהן היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
תפקידים בולטים שלה הם אליס במיני-סדרה "חוג בלצ'לי", גייל בנסון בסרט "הג'וב הבריטי" ואן בסרט "מר הולמס".
מוראהן נולדה ברובע למבת' שבלונדון.
היא הבת הצעירה של במאי הקולנוע והטלוויזיה כריסטופר מוראהן ושל השחקנית אנה קרטרט .
אחותה הבכורה רבקה היא במאית תיאטרון, ואחיה למחצה אנדי הוא במאי קולנוע ווידאו קליפים.
בילדותה השתתפה במסיבות שערך סר לורנס אוליבייה, שפעם עזר לה בשיעורי הבית במתמטיקה.
היא התחנכה בבית הספר "Frensham Heights".
על אף שרצתה ללמוד באוניברסיטת ניוקאסל, עודד אותה אביה להרשם בעקבות אחותה, רבקה, לניו הול באוניברסיטת קיימברידג'.
שם סיימה בשנת 2000 תואר ראשון בספרות אנגלית.
בקיימברידג' ביימה והופיעה בהפקות סטודנטים בן השאר במחזה "מראה מעל הגשר", עליו זכתה בפרס "ההופעה הטובה ביותר" בפסטיבל National Student Drama Festival על משחקה בתפקיד קתרין.
אחרי קיימברידג' עודדו אותה הוריה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), אבל היא הייתה להוטה להתחיל לעבוד, ואמרה שתירשם לאקדמיה אם לא תמצא עבודה במשך שנה.
הופעת הבכורה של מוראהן הייתה בגיל 17 בתפקיד אונה גווית'יאן בעיבוד של ה-BBC לרומן "The Peacock Spring" (משנת 1996).
ב-2001 הצטרפה מוראהן ללהקה השייקספירית המלכותית.
הופעת הבכורה שלה בסטרטפורד-אפון-אייבון הייתה במחזה "Love in a Wood".
בדצמבר אותה שנה הופיעה לראשונה בלונדון בתיאטרון ברביקן במחזה "המלט".
במרץ 2004 שיחקה בתפקיד רובי בהפקה מחודשת של "אוקספורד סטייג' קומפני" למחזה "Singer" מאת פיטר פלאנרי בתיאטרון טריסייקל.
רובי היא היפית של שנות השישים שהפכה בשנות השמונים לאשת פוליטיקאי מאוכזבת.
באותה שנה עבדה בפעם הראשונה עם הבמאית קייט מיטשל בתיאטרון הלאומי בתפקיד הראשי במחזה "איפיגניה באאוליס" מאת אוריפידס.
ביולי 2005 הופיעה מוראהן שוב בתיאטרון הלאומי במחזה "Power" מאת ניק דיר שהוצגה בתיאטרון קוטסלו.
בספטמבר אותה שנה זכתה לשבחים על הופעתה בתפקיד ויולה במחזה "הלילה השנים עשר" בהפקת איאן בראון שהועלה בווסט יורקשייר פלייהאוס בלידס.
ב-2006 שיחקה בתפקיד הראשי, פנלופה טופ, בהפקה מחודשת של הלהיט "See How They Run" מאת פיליפ קינג בבימויו של דאגלס הודג'.
באותה שנה הופיעה בתפקיד נינה במחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב בבימויה של קייטי מיטשל שהוצג בתיאטרון ליטלטון.
על תפקיד זה זכתה ב-2007 בפרס איאן צ'ארלסון.
בטלוויזיה הופיעה מוראהן בסדרה "Bodies" ובסדרה "Outnumbered" של BBC One, בה גילמה דמות בשם ג'יין.
בינואר 2008 שיחקה בסרט הקולנוע "הג'וב הבריטי".
עוד הופיעה בתפקיד שוטרת בדרמה הקומית "Bike Squad" של ITV.
מוראהן גילמה את אלינור דשווד בדרמה בת שלושה חלקים בהפקת BBC One עיבוד לרומן "תבונה ורגישות" מאת ג'יין אוסטן.
המיני-סדרה, שכתב אנדרו דייוויס, שודרה לראשונה ב-1 בינואר 2008. ב-13 ביוני 2008 זכתה מוראהן בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה של שנגחאי על הופעתה.
ב-26 בפברואר 2008 שיחקה בתפקיד ליבי במחזה רדיופוני "When Greed Becomes Fear" מאת ד.
בריטון בתוכנית "מחזה של אחר הצהרים" ברדיו 4 של ה-BBC.
מוראהן עבדה שוב עם הבמאית קייטי מיטצ'ל לצדו של בנדיקט קמברבאץ' במחזה "The City", מחזה מסתורין קומי אפל מאת מרטין קרימפ, שהועלה מ-24 באפריל עד 7 ביוני 2008.
ביולי 2008 חזרה להופיע בתיאטרון הלאומי ושיחקה במחזה , עיבוד של קייטי מיטשל לרומן "אידיוט" מאת פיודור דוסטויבסקי, לצדו של בן וישו.
בהמשך אותה שנה הופיעה בתפקיד מרי במחזה "The Family Reunion" מאת ת"ס אליוט בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
באפריל 2009 שיחקה בתפקיד קיי קונוויי בהפקה של רופרט גולד למחזה "Time and the Conways" מאת ג'.
באותה עונה שיחקה גם בתפקיד דון במחזה "Three More Sleepless Nights" מאת קריל צ'רצ'יל.
ב-28 בפברואר 2010 הופיעה מוראן בתפקיד מיס אניד בסדרת הדרמה "הדרך לקנדלפורד".
היא שיחקה בתפקיד מרטינה טוויין בעיבוד של ה-BBC לספר "Money" מאת מרטין איימיס.
בתיאטרון שיחקה מאפריל עד יוני 2010 בתפקיד אנני במחזה "The Real Thing" מאת טום סטופארד בתיאטרון האולד ויק, בבימויה של אנה מקמין.
שנה לאחר מכן הופיעה במחזה "Plenty" מאת דייוויד הר הפקה מחודשת בבימויה של תיאה שארוק בתיאטרון קרוסיבל שבשפילד.
מ-29 ביוני ועד 26 ביולי 2012 שיחקה מוראהן בתפקיד נורה, לצדו של דומיניק רוואן בתפקיד טורוולד, בגרסה מחודשת של המחזה "בית בובות" בתיאטרון "יאנג ויק" שבלונדון.
את המחזה ביימה קארי קרקנל ועיצב איאן מקניל.
על הופעתה זו זכתה ב-2012 בפרס השחקנית הטובה ביותר של איבנינג סטנדרד, ובפרס חוג מבקרי התיאטרון .
מ-8 באוגוסט עד 26 באוקטובר שיחקה שוב בתפקיד נורה הלמר לצדו של דומיניק רוואן בתפקיד בעלה במחזה שהועלה בתיאטרון הדוכס מיורק בלונדון.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפנטזיה "היפה והחיה", המבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה" מ-1991.
ביולי 2005 הופיעה מוראהן בתפקיד אליזבת אלדרידג' בדרמה הטלוויזיונית "The Outcast" של ה-BBC, עיבוד לרומן הביכורים של סיידי ג'ונס .
ג'וליה רייסייד התרשמה מהופעתה וכתבה בעיתון הגרדיאן "הליהוק שלה הוא מצוין, היעדרה מהמסך מורגש באופן מוחשי.
מוראהן מאורסת לשחקן והבמאי בלייק ריטסון אותו הכירה בקיימברידג'.
היא עבדה על תסריטים לשלושה מסרטיו.
כמו כן הייתה מעצבת תלבושות ושיחקה בסרטו "Good Boy" משנת 2008. ב-2016 נולדה בתם.
האטי (מת בניו יורק ב-18 בנובמבר 1922), היה פיל אסייתי שחי בגן חיות של סנטרל פארק והתפרסם בשל הפעלולים הרבים שלמד תוך זמן קצר אשר זיכו אותו לתארים "החכם מכל הפילים" ו"הפיל הכמעט אנושי".
האטי היה אהוב מאוד על תושבי העיר ניו יורק ונחשב לאחת האטרקציות הפופולריות של העיר בקרב התושבים.
קרל האנגנבק - סוחר גרמני בחיות בר, הביא את האטי מציילון לניו יורק בשנת 1903, והוא מכר אותו ב-5,000 דולר לגן החיות של סנטרל פארק - חודשים ספורים לאחר שמכר פילה אחרת בת 3 לאותו גן חיות.
הסיבה לרכישה המיותרת לכאורה הייתה ויליאם סניידר ("בילי"); ויליאם היה מאמן פילים מפורסם שעבד בתקופה מסוימת עם פילים בקרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי, והוא הבחין בכשרונותיו של האטי כבר במגע ראשון.
הוא לימד את האטי מספר טריקים שאותם קלט במהירות רבה שהפתיעה את סניידר.
מקור שמו של האטי הוא כנראה בדמות הפיל מספר הג'ונגל - קולונל האטי.
הטריקים שהאטי החל לבצע משכו תשומת לב מרובה ולא חלף זמן רב עד שהוא הפך להיות אחת האטרקציות הפופולריות בגן החיות ובעיר ניו יורק.
קרל האנגנבק שראה זאת ניסה לשווא לקנות אותו בחזרה מהגן חיות במחיר גדול יותר ולהביא אותו לגן חיות בהמבורג.
מאמר ב"ניו יורק טיימס" מיום 19 ביוני 1904 תיאר בפרוטרוט את מעללי האטי לאחר שנה אחת בלבד שבה שהה בגן החיות.
האטי היה מסוגל לרקוד ואלס על רגליו האחוריות, וכן ידע לנגן במפוחית, לעשות את עצמו כמת, לעמוד על שני בקבוקים באמצעות הרגליים הקדמיות או לחקות תינוק זוחל הפולט קריאה צורמנית שאמורה להתפרש כ"אמא".
האטי רכש את הלמידה של הטריקים הללו בתוך זמן קצר מאוד מהמאמן שלו - ויליאם סניידר, וזאת בעקבות הבנה של הוראות מסוימות באנגלית.
באותו מאמר בעיתון האטי תואר כ"פיל החכם ביותר", "פיל כמעט אנושי" ו"הפיל היקר ביותר".
סניידר תיאר את האטי כ"חיה הכי מעניינת שהייתה לנו אי פעם" והוא היה נוהג בהצגות לשאול אותו: "האטי האם אי פעם הרבצתי לך?" והאטי היה פולט תרועה רמה תוך נענוע הראש לצדדים לשמחת הצופים.
מאמר נוסף בניו יורק טיימס מ-14 באפריל 1911, תיאר בהומור כיצד האטי נרפא באמצעות מנת ויסקי.
האטי הפך ל"כוכב" של ניו יורק במהלך חייו.
בנובמבר 1922 האטי חלה פתאום והתמוטט בתוך המתחם שלו ולא היה יכול לקום.
עובדי הגן ניסו להגן על האטי מהצטננות בלילות על ידי שהם כיסו אותו בחבילות גדולות של קש.
רק לאחר 4 ימים הצליחו להעביר את האטי באמצעות שני מנופים ומשאיות ו-20 אנשים לכלובו.
במהלך העברה האטי קיבל מנה של 4 ליטר ויסקי כדי להקל על כאביו.
תושבי העיר ניו יורק היו מודאגים לגבי מצבו של הפיל, ומיהרו לקרוא בשקיקה מדי יום את החדשות האחרונות על בריאותו של האטי.
למרות כל המאמצים, האטי מת ב-18 בנובמבר 1922, חמישה ימים לאחר התמוטטותו.
הציבור התוודע לכך רק מספר ימים לאחר מכן משום שמנהל הגן רצה לסלק את הגופה בחשאי מבלי שהילדים יצפו בה.
גילו של האטי במותו לא היה ברור; מאמר בניו יורק טיימס טען שהוא היה בן 23, בעוד שאחרים טענו שהוא היה אפילו בן 40.
האטי אופליה וויאט קָרָאוויי הייתה פוליטיקאית אמריקאית, אשר כיהנה כסנאטורית מטעם מדינת ארקנסו בין השנים 1931–1945, והייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.
קראווי נולדה ב-1 בפברואר 1878 בבייקרויל, טנסי לוויליאם וללוסי וויאט.
בשנת 1896 סיימה תואר ראשון בקולג' דיקסון, טנסי.
לאחר לימודיה החלה לעבוד כמורה בבית ספר.
בשנת 1902 נישאה לתדאוס קראווי, שנבחר בשנת 1913 לכהונה כחבר קונגרס וכיהן בתפקיד זה עד 1921, אז מונה לסנאטור ובתפקיד זה כיהן עד מותו בשנת 1931.
לאחר מות בעלה, נכנסה קראווי לתפקיד הסנאטורית במקומו, ובשנת 1932 נבחרה להמשיך את כהונתה כסנאטורית, והייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד.
בשנת 1938 נבחרה לכהונה שנייה.
בשנת 1944 ניסתה להיבחר לכהונה שלישית אך הפסידה בבחירות.
בינואר 1950 עברה שבץ מוחי.
ב-21 בדצמבר 1950 נפטרה קראווי בפולס צ'רץ', וירג'יניה בגיל 72. היא נקברה בבית הקברות ווסט לאון בג'ונסבורו, ארקנסו.
האטי (בנורדית עתיקה: Hati) הוא זאב אגדי מהמיתולוגיה הנורדית.
האטי הוא בנו של פנריר, אחיו של סקול, ונכדם של לוקי ואנגרבודה.
לא ידוע שם אמם של סקול והאטי.
באדה הפרוזאית מסופר כי היא ענקית החיה במידגארד, ושהיא אמם של כל הזאבים הענקיים.
משמעות השם "האטי" היא "שנאה".
האטי נמצא במרדף מתמיד בשמים אחר מאני, האנשת הירח, וכך גורם לירח למהר.
במקביל, אחיו סקול רודף אחר אחותו של מני, סול, האנשת השמש.
כאשר יגיע הראגנארוק, ישתחרר פנריר מכבליו, וסקול והאטי יסיימו סוף סוף את מרדפם ויבלעו את השמש והירח.
האטצ'ר (Hatcher, מספר קטלוגי USNM 500000) הוא השם שניתן לשלד הטריצרטופס מהמין Triceratops horridus במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
שלד זה, שהורכב והוצג לראשונה ב-1905, היה השלד הראשון של הטריצרטופס בתצוגה מוזיאלית ואחד המאובנים הידועים ביותר של המוזיאון.
בנוסף לשלד המוצג במוזיאון, יציקת ארד בצורת הגולגולת של האטצ'ר בגודל מלא, מוצבת מחוץ למוזיאון.
האטצ'ר הורכב לראשונה ב-1905 מאוסף מאובנים של מספר פרטים של טריצרטופס שאסף הפלאונטולוג וצייד המאובנים ג'ון בל האטצ'ר, שעל שמו נקרא השלד.
את השלד ניסו להרכיב לפי האיורים של עותניאל צ'ארלס מארש, מי שגילה, תיאר והגדיר לראשונה את הטריצרטופס.
בעת הניסיון להרכיב את השלד נאלצו טכנאי המוזיאון להשתמש במאובנים ממספר פרטים (שלא היו באותו גודל) מאחר שלא נמצא שלד שלם של טריצרטופס.
בעיה נוספת שהם נתקלו בה הייתה כאשר ניסו להציב את הרגליים הקדמיות בצורה זקופה לחלוטין, כמו באיור של מארש.
הם גילו שהעצמות פשוט לא מסתדרות בצורה הזו ונאלצו להרכיב אותן כאשר הן נוטות החוצה בזווית, בתנוחה בה הרגליים הקדמיות מפוסקות ופרושות לצדדים (בתנוחה שיותר אופיינית ללטאות).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התברר כי מצב השלד בכי רע ויש לנקוט בפעולות שימור דחופות.
אוצר התצוגה החליט לנצל את ההזדמנות לסריקה דיגיטלית תלת-ממדית של השלד, הן כדי לאפשר הדפסה תלת-ממדית של העתקים שיחליפו מאובנים פגיעים או יתקנו חלקים פגומים בשלד והן בשביל לאפשר יצירת דגמים שבאמצעותם הפלאונטולוגים יחקרו את התנוחה ויכולת התנועה של הטריצרטופס.
השלד פורק, נסרק והורכב מחדש.
בשנת 2001 הוצב במוזיאון השלד המחודש אחרי פעולות שימור והחלפת המאובנים הפגיעים, הפגומים או השגויים בהעתקים מתוקנים שנוצרו על פי הסריקה הממוחשבת.
לצידו הוצב דגם בקנה מידה 1:6 של השלד כפי שהיה בתנוחה המקורית מ-1905.
ב-2014 נסגרה תצוגת המאובנים של המוזיאון לצורך שיפוצים ובנייה מחדש, והיא נפתחה לציבור ב-2019. בינתיים "האטצ'ר" הטריצרטופס ו"סטן" הטירנוזאורוס רקס מוצגים לקהל הרחב בתצוגה זמנית.
בתצוגה החדשה ניצבת דיורמה של שלדים בה הטירנוזאורוס החדש של המוזיאון, סטן, טורף את הגווייה של האטצ'ר (שלא ברור אם מת בקרב או באופן טבעי).
האטה פסיכומוטורית כרוכה בהאטת המחשבה וצמצום התנועות הגופניות אצל אדם.
האטה פסיכומוטורית יכולה לגרום להאטה גלויה של התגובות הגופניות והרגשיות, כולל דיבור ואפקט.
האטה פסיכומוטורית היא ההפך מאי שקט או אגיטציה פסיכומוטורית.
האטה פסיכומוטורית נפוצה בעיקר בקרב אנשים עם דיכאון מג'ורי ובשלב הדיכאוני של הפרעה דו־קוטבית.
היא קשורה גם להשפעות השליליות של תרופות מסוימות, כמו בנזודיאזפינים.
במיוחד במצב של אשפוז, האטה פסיכומוטורית עשויה לדרוש טיפול סיעודי מוגבר על מנת להבטיח צריכת מזון ונוזלים מספקים וטיפול אישי מספיק.
הסכמה מדעת לטיפול קשה יותר להשגה בנוכחות מצב זה.
בסכיזופרניה רמת הפעילות עשויה להשתנות מהאטה פסיכומוטורית לאגיטציה.
המטופל יחווה תקופות של היעדר תגובה, וברגע הבא יהיה פעיל ואנרגטי.
בחולים עם הפרעות דיכאון חוזרות, נצפה שינוי בתפקודים המוטוריים, המתבטא בהאטה מוטורית ושינויים שיווי המשקל ובהליכה, כמו גם שינויים בפעילות הביואלקטרית של המוח.
המקור להאטה הפסיכומוטורית בליקויים תפקודיים בקליפת המוח הקדם-פרונטלית וחריגות בהעברה עצבית של דופמין.
האטה פסיכומוטורית מופיעה כחלק מההפרעות הבאות:
הפרעות פסיכיאטריות - סכיזופרניה, דיכאון קשה, הפרעה דו־קוטבית ועוד.
הפרעות פסיכולוגיות - הפרעות אכילה, הפרעות במצב הרוח, הפרעות חרדה ועוד.
תרופות פסיכיאטריות הנלקחות בצורה לא נכונה, במנת יתר או מעורבבות באלכוהול.
חוסר איזון הורמונלי, כמו עקב בעיות בתפקודי בלוטת התריס.
הפרעות נוירולוגיות, כגון מחלת פרקינסון.
מעבר להאטה בחשיבה, תנועה וצמצום רגשי, האטה פסיכומוטורית יכולה לקבל ביטוי באופנים כמו אלו:
קושי בלתי מוסבר לבצע את מה שנחשבים בדרך כלל למשימות טיפוח עצמי "אוטומטיות" או "שגרתיות" עבור אנשים ללא מחלה דיכאונית, כמו להתקלח, להתלבש, לטיפוח עצמי, לבשל, לצחצח שיניים ולפעילות גופנית.
קושי גופני בביצוע פעילויות שבדרך כלל ידרשו מחשבה או מאמץ מועטים כמו לעלות במדרגות, לקום מהמיטה, להכין ארוחות ולנקות כלים מהשולחן, מטלות משק הבית או החזרת שיחות טלפון.
משימות הדורשות ניידות ובאופן בלתי מוסבר נראות "בלתי אפשריות".
פעילויות כמו קניות, קבלת מצרכים, טיפול בצרכים היומיומיים של ילדיכם ועמידה בדרישות התעסוקה או בית הספר נפוצות בדרך כלל.
פעילויות שדורשות מאמץ נפשי מועט עשויות להפוך למאתגרות.
לעיתים קרובות קשה לאזן את פנקס הצ'קים, להכין רשימת קניות או לקבל החלטות לגבי משימות ארציות, כמו להחליט אילו סידורים יש לעשות.
האטלס העולמי של מבני השפות (WALS) הוא בסיס נתונים של המאפיינים המבניים (פונולוגיים, דקדוקיים, לקסיקלים) של שפות שנאספו מחומרים תיאוריים.
אטלס זה פורסם לראשונה על ידי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד כספר עם תקליטור בשנת 2005 ויצא כמהדורה השנייה באינטרנט בשנת 2008. הוא מתוחזק על ידי מכון מקס פלאנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית המתחזק את קטלוג גלותלוג ועל ידי הספרייה הדיגיטלית מקס פלאנק.
עורכיו של האטלס הם: מרטין הספלמת', מתיו ס.
דרייר, דייוויד גיל וברנרד קומרי.
האטלס מספק מידע על מיקום, שיוך לשוני, ותכונות טיפולוגיות בסיסיות של מספר רב של שפות העולם.
זה כלי המתקשר עם אתר המפות OpenStreetMap.
המידע של אטלס זה מתפרסם ברישיון עם זכויות.
זהו חלק מפרויקט נתונים מקושרים בין-לשוניים שאירח מכון מקס פלאנק למדע ההיסטוריה האנושית.
נפת האטיי (בטורקית: Hatay ili) היא הנפה הדרומית ביותר מבין נפות טורקיה.
היא ממוקמת כמעט כולה מחוץ לאנטוליה, לאורך החוף המזרחי של הים הלבנטיני.
הנפה גובלת בסוריה מדרום וממזרח, ומצפון בנפות אדנה ואוסמניה.
הנפה היא חלק ממישור צ'וקורובה, ובירתה המנהלית היא אנטקיה.
הריבונות על הנפה נותרה שנויה במחלוקת בין טורקיה לסוריה השכנה, שטוענת כי לנפה היה רוב ערבי דמוגרפי, והופרדה ממנה כנגד הוראות המנדט הצרפתי על סוריה בשנים שלאחר כיבוש סוריה על ידי צרפת לאחר מלחמת העולם הראשונה.
למרות שהמחלוקת על האטיי בין שתי המדינות נותרה בדרך כלל שלווה, סוריה מעולם לא ויתרה רשמית על תביעותיה כלפיה ועדיין מציגה אותה בגבולה במפות רשמיות.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, הנפה חוותה זרם של פליטים.
לפי נתונים רשמיים, נכון ל-21 באפריל 2016 שכנו במחוז 408,000 פליטים סורים.
רעידת האדמה שאירעה בשנת 2023 הובילה להרס רב במחוז ולמותם של למעלה מ-7,000 איש.
שדה התעופה האטיי, שפעל בנפה, נפגע קשות ונסגר לפעילות.
האטי לוטון, הידועה גם בשם האטי ה.
לוטון, האטי לואיס והאטי לואיס לוטון הייתה בלשית אמריקאית, שעבדה עבור אלן פינקרטון, מסוכנות הבילוש פינקרטון.
לוטון נולדה בסביבות 1837, אם כי רוב פרטי חייה, לפני ואחרי מלחמת האזרחים האמריקאית, אינם ידועים.
"לוטון הייתה חלק מלשכת הבילוש הנשי של פינקרטון, שהוקמה ב-1860 כדי 'לחלץ סודות' באמצעים שאינם זמינים לבלשים גברים".
לוטון ריגלה נגד הקונפדרציה בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית, בשליחות סוכנות הבילוש של פינקרטון.
מזימת ההתנקשות בבולטימור נגד אברהם לינקולן
האטי לוטון, יחד עם שותפתה, הבלשית של פינקרטון קייט וורן, עבדו עם סוכני פינקרטון אחרים שהשתתפו באופן פעיל בגילוי מזימת ההתנקשות בבולטימור ב-1861 נגד הנשיא הנבחר אברהם לינקולן .
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, לוטון המשיכה לעבוד עם סוכנות הבילוש פינקרטון.
לפי הדיווח של פינקרטון, בתחילת 1861, לוטון הוצבה בפריוויל, מרילנד, עם טימותי ובסטר, סוכן אחר של פינקרטון.
לוטון טיפלה בטימותי ובסטר כשחלה, במלון מונומנט בריצ'מונד, מה שמנע את שליחת דיווחי מודיעין בחזרה לאלן פינקרטון.
ג'ון סקובל, מרגל של האיחוד האפרו-אמריקאי, עבד עם "היפהפייה בת העשרים וחמש", האטי לוטון, במהלך תקופה זו, והתחזה למשרת שלה.
אלן פינקרטון שלח שני סוכנים, פריס לואיס וג'ון סקאלי, לריצ'מונד, וירג'יניה, כדי לברר מה קרה לוובסטר ולוטון.
הם מצאו את ובסטר ולוטון, אך לואיס וסקאלי התגלו כסוכני פינקרטון, נעצרו ושוחררו מאוחר יותר כחלק מחילופי שבויים ב-18 במרץ 1863. מקורות שונים מצביעים על כך שאחד מהגברים או שניהם, בין אם כדי להציל את חייהם או לאחר שרומו בחקירות, חשפו את זהותו של ובסטר.
ובסטר ולוטון נעצרו ולאחר משפט מהיר נמצאו שניהם אשמים.
טימותי ובסטר נידון למוות והוצא להורג, ב-29 באפריל 1862. לוטון נידונה לשנה אחת בכלא קאסל ת'אנדר בריצ'מונד, וירג'יניה.
ברשומות הקונפדרציה, לוטון תוארה כ"גב' טימותי ובסטר" והוחלפה ב-13 בדצמבר 1862 במרגלת הקונפדרציה בל בויד.
במהלך מאסרה, מרגלת האיחוד המצליחה ביותר של ריצ'מונד, אליזבת ואן לו, ביקרה את לוטון, אך לא ברור אם ואן לו הייתה מודעת לזהותה האמיתית של "גב' טימותי ובסטר".
לאחר שחרורה מהכלא, לא ידוע דבר על חייה של לוטון לאחר המלחמה או על מותה.
האי אנקוקו הוא אי הממוקם במפגש של נהר Cuyuni ונהר Wenamu, בגבול בין ונצואלה וגיאנה.
גבול האי אנקוקו נקבע ב-1905 על ידי ועדת הגבול הבריטית-ונצואלית.
עם זאת, במאה ה-20, ממשלת ונצואלה ביקשה באופן רשמי לבטל את הגבולות החוקיים ולחזור לגבול הקולוניאלי של נהר אסקיבו כפי שנקבע על ידי האימפריה הספרדית.
בשנת 1966, חמישה חודשים לאחר שגיאנה קיבלה עצמאות, הכוחות המזוינים של ונצואלה חצו את הגבול באי אנקוקו וכבשו את הצד הגיאני של האי, תוך הפרה של הסכם השלום בין שתי המדינות שנקבע בהסכם ז'נבה.
מעמדו של האי כפוף להסכם ז'נבה, שנחתם על ידי בריטניה, ונצואלה וגיאנה הבריטית ב-17 בפברואר 1966. ונצואלה, הטוענת לאי אנקוקו כחלק מגואיאנה אסקיבה, הקימה בסיס צבאי באי בשנת 1966. לטענת גיאנה, הקמת הבסיס הוא חדירה ותוקפנות לשטחה הריבוני.
בשל הקפאת השיחות וחוסר ההתקדמות עם הסכם ז'נבה, הפנה המזכ"ל את כל הנושא לבית הדין הבינלאומי לצדק.
ב-18 בדצמבר 2020, בית הדין הבינלאומי קיבל את התיק שהגישה גיאנה ליישוב הסכסוך.
בפברואר 1966, הממשלות של ונצואלה, בריטניה וגיאנה חתמו על הסכם ז'נבה שמטרתו לפתור את המחלוקת סביב הסכסוך הטריטוריאלי.
באוקטובר 1966, חמישה חודשים לאחר עצמאותה של גיאנה מבריטניה, החלו כוחות ונצואלים בכיבוש האי אנקוקו.
כוחות ונצואלה בנו במהירות מתקנים צבאיים ומנחת מטוסים על האי.
לאחר מכן, בבוקר של ה-14 באוקטובר 1966, פורבס ברנהאם, ראש הממשלה ושר החוץ של גיאנה, שלח דרישה לנסיגה מיידית של כוחות ונצואלה והסרה של מתקנים שהקימו.
שר החוץ של ונצואלה, איגנסיו איריבארן בורחס, השיב ואמר כי "ממשלת ונצואלה דוחה את המחאה האמורה, מכיוון שהאי אנאקוקו הוא שטח של ונצואלה בשלמותו".
האי נותר תחת ממשל ונצואלה, באי פועלים נמל תעופה ובסיס צבאי בבעלות ונצואלה.
במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הנשיא הזמני חואן גואידו והאסיפה הלאומית של ונצואלה חידשו את מחלוקות השטח עם גיאנה בנוגע לריבונות האי.
האי אקסהולם הוא אזור בלינקולנשייר, אנגליה, הצמוד לדרום יורקשייר ולמזרח יורקשייר.
האזור מכונה אי מאחר שלפני ייבוש האזור במאה ה-17 נבנו כל עיירה או כפר על שטחים של אדמה יבשה ומוגבהת באזור הביצות שמסביב.
נהר הדון מפריד בין האי ליורקשייר; מפריד בין האי לנוטינגהאמשייר; ונהר טרנט מפריד בין האי משאר לינקולנשייר.
גבולות האי תואמים בדרך כלל את הגבולות העתיקים של אפוורת' ולפי ספר יום הדין יש בו 17 קהילות.
בחלק גדול מחלקו הצפוני של האי יש טופוגרפיה שטוחה, עם אדמות חקלאיות עשירות המשמשות בעיקר לגידול חיטה וסלק סוכר.
מסלול הליכה למרחקים ארוכים, "Peatlands Way", חוצה את האי.
האטפילד היא עיר במחוז הרטפורדשייר שבאנגליה.
בית האטפילד, ביתו של המרקיז מסולסברי , מהווה את בסיס העיר העתיקה.
משנות ה-30 של המאה ה-20 בהן פתחה חברת דה הבילנד מפעל בעיר ועד לשנות ה-90 בהן חברת בריטיש אירוספייס סגרה את המפעל, תעשיית המטוסים בעיר העסיקה יותר אנשים מכל תעשייה אחרת.
האטפילד הייתה אחת מהערים שנבנו בסביבת לונדון בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, והיא בעלת מבנים מודרניים רבים מאותה התקופה.
בעיר קיימת קהילה יהודית מתפתחת.
האטפילד שוכנת 30 קילומטרים מצפון ללונדון, ויש בה קווי רכבת ישירים לתחנת קינגס קרוס, תחנת סנט פנקרס, תחנת פינסבורי פארק ומורגייט.
עם השנים עלתה כמות העובדים בלונדון שעברו לגור באזור.
ב-2022, איש הטלוויזיה פיל ספנסר תיאר את האטפילד כמקום השני בטיבו למגורים לעובדים בלונדון, בהתבסס על זמני רכבות, מחירי דיור והאטרקציות שמציעה העיר.
בתחילת המאה ה-10 האטפילד השתייכה לאדם מהמעמד הגבוה בשם אורדמאר ואשתו אילדה, שייתכן והיה סבו של המלך אדוארד המרטיר.
בנקודת זמן מסוימת בין השנים 932 ו-956, העיר עברה לידי את'לסטן חצי-מלך, שבבוא העת הורישה לבניו.
המלך אדגר הלאים את השטח בעת הכתרתו ב-959, וטען שאורדמאר ואשתו הורישו לו את השטח.
עם זאת, לאחר מותו שבו בניו של את'לסטן והחזירו את השטח לידיהם.
האטפילד רשומה בספר יום הדין מ-1086 תחת בעלות מנזר אילי, ובאופן יוצא דופן, הנתונים המקוריים של מפקד האוכלוסין שבהם השתמשו יוצרי ספר יום הדין שרדו, והם נותנים לנו מעט יותר מידע מאשר ברשומה הסופית של הספר.
אף רשומה אחרת לא נמצאה עד לשנת 1226, כשהנרי השלישי העניק לבישופים מאילי את הזכויות לשכר שנתי של ארבעה ימים ויריד שבועי.
באותם ימים נקראה העיר בשם בישופות האטפילד .
בית האטפילד הוא ביתה של משפחת ססיל , המרקיזים מסולסברי.
אליזבת הראשונה הייתה כלואה שם במשך שלוש שנים, במה שמכונה כיום הארמון הישן בפארק הטפילד.
האגדה מספרת שהיא למדה כאן על הכתרתה כמלכה בשנת 1558, כשהיא יושבת מתחת לעץ אלון בפארק.
היא קיימה את המועצה הראשונה שלה באולם הגדול (הארמון הישן) של האטפילד.
בשנת 1851, שונה התוואי של הכביש הראשי הצפוני (כיום A1000) כדי להימנע מקיצוץ שטחו של בית האטפילד.
העיירה צמחה סביב שערי בית האטפילד.
האטפילד העתיקה שומרת על מבנים היסטוריים רבים, בעיקר הארמון הישן, כנסיית סט.
הארמון הישן נבנה על ידי הבישוף של אילי, הקרדינל מורטון , בשנת 1497, בתקופת שלטונו של הנרי השביעי, והאגף היחיד ששרד משמש עד היום עבור נשפים בסגנון אליזבתני.
את'לדרדה נוסדה על ידי הנזירים מאילי, וכנסיית העץ הראשונה, שנבנתה בשנת 1285, עמדה כנראה במקום בו ניצב הבניין הקיים המשקיף על העיר העתיקה.
את'לדרדה, הממוקמת היטב לכיוון ראש הגבעה, מכילה קשת עגולה אנגלית מוקדמת עם יציקות של שיני כלב, אך משאר הבחינות היא מעוטרת, מעוצבת ומשופצת ברובה.
הקפלה מצפון לקנצלה ידועה כקפלת סליסבורי והיא הוקמה על ידי רוברט ססיל, הרוזן הראשון של סולסברי, שנקבר שם.
המקום הוא שילוב של סגנונות קלאסיים וגותיים.
בחלק פרטי של חצר הכנסייה קבור, בין חברי משפחה אחרים, רוברט גאסקוין-ססיל, המרקיז השלישית של סולסברי.
ב-1930, מפעל המטוסים דה הבילנד נפתח בהאטפילד, וב-1949 הוא הפך למעסיק הגדול בעיר, עם כמעט 4,000 עובדים.
המפעל עבר לשליטת חברת הוקר סידלי ב-1960, והתאחד עם בריטיש אירוספייס ב-1978. בשנות השלושים ייצר המפעל מבחר של מטוסים דו-כנפיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה המפעל ייצר את מפציץ המוסקיטו ופיתח את הומפייר, מטוס הסילון הבריטי השני אחרי הגלוסטר מטאור.
לאחר המלחמה, מתקני המפעל הורחבו והוא ייצר את מטוס הנוסעים קומט (מטוס הנוסעים הסילוני הראשון בעולם), מטוס הנוסעים טריידנט ואת מטוס המנהלים DH125.
בריטיש אירוספייס סגרה את המפעל ב-1993 והעבירה את קו הייצור של BAe 146 לוודפורד אירודום.
המתחם היה בשימוש במהלך צילומי הסרט להציל את טוראי ריאן של סטיבן ספילברג וכן במהלך צילומי הסדרה אחים לנשק של HBO וה-BBC.
לאחר מכן שימש המתחם כמקום מגורים, מבני השכלה גבוהה, שיווק ומכירות.
כיום, היסטוריית התעשייה האווירית בהאטפילד מונצחת בשמות מספר רחובות ופאבים מקומיים (כמו הקומט וויי, האיירפילד והדרגון רואד), כמו גם במלון הקומט שנבנה בשנות השלושים.
פאב הארייר נקרא על שם ציפור הזרון, ולא המטוס, ולכן שלט הפאב מציג ציפור.
מרכז המבקרים של דה הבילנד, ממוקם בהיכל סולסברי בלונדון קולני, מציג ומשמר מטוסים היסטוריים רבים וארכיונים קשורים.
תוכנית אברקרומבי ללונדון ב-1944, הציעה בניית עיר חדשה בהאטפילד.
היא יועדה בחוק הערים החדשות 1946, והיוותה חלק מקבוצת הרטפורדשייר המתחדשת שכללה את הערים סטיבנייג', ולווין גרדן סיטי והמל המפסטד.
ההתאחדות בחרה בסנט אלבנס רואד, באזור קו האוטובוס המזרחי-מערבי של העיר.
תוכנן דפוס כביש שלא יהווה פיתוי לתנועה העוברת לעשות קיצורי דרך בעיירה ואשר יאפשר לתנועה המקומית לנוע במהירות.
האטפילד שומרת על מאפייני העיר החדשה, וכוללת ארכיטקטורה מודרניסטית של שנות ה-50 והעצים והשטחים הפתוחים שתוארו בעיצוב המקורי.
החל משנת 2017, תוכנן פיתוח מחדש של מרכז העיירה.
ישנם שלושה דרגים בממשל המקומי האחראים על האטפילד, ברמת המנהל הקהילתי, המנהל המחוזי והמנהל העירוני: מועצת העיר האטפילד, מועצת מחוז וולווין האטפילד ומועצת מחוז הרטפורדשייר.
משרדי מועצת העיר ומליאת העיר נמצאים במרכז בירצ'ווד לייז'ר בלונגמיד.
מועצת העיר נשלטת כיום על-ידי הלייבור בראשות לארי קרופטון.
מ-1894 ועד ל-1974, שני הדרגים הנמוכים בשלטון מקומי היו מועצת מחוז האטפילד ומועצת קהילת האטפילד.
מועצת המחוז השתמשה במשרדים אותם בנתה בסנט.
המועצה הקהילתית התפרקה ב-1974 וסמכויותיה הועברו למחוז וולווין האטפילד.
האטפילד היא עיר תאומה של עיר הנמל ההולנדית זיריקזיי.
היא חלק מהמחוז הפרלמנטרי וולווין האטפילד, שכולל גם את ולווין גרדן סיטי.
חבר הפרלמנט שמייצג את המחוז הוא אנדרו לואיז ממפלגת הלייבור.
מועדון הכדורגל האטפילד הוא מועדון חובבני המשחק בגוסלינג ספורטס פארק.
מועדון ההוקי של וולווין גרדן סיטי הוא מועדון הוקי הממוקם בהאטפילד.