tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלבונים אלו עוברים לתוך הרשתית התוך-פלזמית כשרשראות פוליפפטידיות ומקבלות את צורתן הסופית בעזרת אנזימים ושפרונים המצויים ברשתית התוך-פלזמית.
אי לכך, בחלל הרשתית התוך-פלזמית ישנו ריכוז גבוה של חלבונים לא מקופלים, העוברים בכל עת קיפול ועיבוד.
בנוסף לכך, ברשתית התוך-פלזמית ישנו מנגנון המפרק חלבונים לא מקופלים.
למעשה, כל חלבון אשר איננו מקופל באופן תקין צריך להתקפל כראוי או להתפרק.
תנאים סביבתיים וגנטיים שונים יכולים לגרום לעלייה בריכוז של חלבונים לא מקופלים ושל חלבונים המקופלים באופן לא תקין בתוך הרשתית התוך-פלזמית, ובמצב זה תיכנס לפעולה מערכת ה-UPR.
מצב עקה ברשתית התוך-פלזמית הוא מצב בו היחס של חלבונים מקופלים לעומת חלבונים לא מקופלים יצא מאיזון ומתבטא בעודף של חלבונים לא מקופלים.
במחקר בתחום ה-UPR יש צורך לגרום למצב עקה בתאים הגדלים בתרבית על מנת לחקור את המערכת.
ישנם חומרים שונים שהתגלו כגורמי עקה בתאים אאוקריוטים, וביניהם האנטיביוטיקה טוניקמייצין, DTT, מרפטואתנול ו-MG132. ניתן לגרום למצב עקה גם על ידי חימום התאים או הרעבתם.
כמו כן, ישנם גם חומרים מסוימים אשר גורמים למצב עקה לסוג מסוים של תאים בלבד.
זיהוי העקה ב-ER מתבצע על ידי החלבון הטרנסממברנלי IRE1P.
לחלבון זה שני אזורים פעילים, החלק הפונה לחלל הרשתית התוך-פלזמית והחלק הפונה לציטופלסמה.
כאשר ריכוז החלבונים הלא מקופלים נמצא בטווח התקין, החלק הפונה לחלל ה-ER קשור לחלבון KAR2P ואילו החלק הפונה לציטופלסמה איננו פעיל.
אך כאשר קיים מצב עקה ב-ER, עולה ריכוז החלבונים הלא מקופלים ועקב כך חלבוני ה-KAR2P נקשרים לחלבונים הלא מקופלים ומתנתקים מה-IRE1P.
כתוצאה מכך, החלק החיצוני של ה-IRE1P הופך לקינאז פעיל המבצע שחבור על מולקולת mRNA של חלבון נוסף, HAC1P.
כך נוצר חלבון HAC1P פעיל, המתפקד כגורם שעתוק המפעיל עשרות גנים שונים המעורבים בתהליכים קיפול ופירוק ברשתית התוך-פלזמית.
מערכת ה-UPR קיימת גם ביונקים, ומכילה מסלולים מורכבים יותר.
ישנם שלושה חלבונים טרנסממברנאליים הרגישים למצבי עקה ב-ER ביונקים - IRE1, PERK ו-ATF6.
IRE1 הוא קינאז וריבונוקלאז טרנסממברנלי, והוא כנראה הסנסור השמור ביותר באבולוציה לחישת עקת ER.
IRE1 מאוקטב כתוצאה מחישת חלבונים לא מקופלים ב-ER, ומוביל לשחבור מבוקר של אינטרון בן 26 נוקליאוטידים ב-XBP1. דבר זה גורם להסתת מסגרת הקריאה (Frameshift), כך שמתקבלים 2 תוצרים: XBP1 משוחבר (XBP1s) ו-XBP1 לא משוחבר (Xbp1u).
כאשר XBP1s מתורגם, הוא מתפקד כפקטור שעתוק של מגוון חלבונים, בהם שפרונים הדרושים לקיפול חלבונים ב-ER, וכן של גנים הדרושים לסינתזת ליפידים ולהרחבת הממברנה.
התוצר השני, Xbp1u, מתורגם גם הוא ויכול לתפקד כבקר שלילי של XBP1s - הוא יכול לקשור אותו, להרחיק אותו מגרעין התא ולזרז את הפירוק שלו באמצעות הפרוטאוזום.
סנסור נוסף הוא החלבון PERK, פרוטאין קינאז המכיל דומיין לומינלי (שחש בתוך ה-ER) דומה לזה של IRE1. PERK מגיב לעקת ER באמצעות אוטו-פוספורילציה (זרחון עצמי) והומומולטימריזציה (יצירת קומפלקס חלבוני המורכב ממספר תת-יחידות זהות).
כתוצאה מכך, דומיין הקינאז הציטוזולי של PERK מזרחן את תת-יחידה אלפא של החלבון פקטור תחילת תרגום אאוקריוטי (eIF2).
זרחון זה של eIF2α גורם להפסקת פעילותו של eIF2B, שהוא פקטור משחלף גואנין (GEF) שאחראי על המרה של הקומפלקס eIF2α-GDP חסר הפעילות לקומפלקס eIF2α-GTP הפעיל, באופן שרמות תחילת התרגום מצטמצמות מאוד.
על אף פעילות זו של הפחתת התרגום הגלובלי בתא, ישנם חלבונים שמועדפים לתרגום דווקא בעת הזו, ובהם ATF4, המבקר שעתוק של מגוון גנים ובהם החלבון CHOP הפרו-אפופטוטי.
כאשר התא לא מצליח לשחזר את ההומאוסטאזיס, PERK למעשה מתחיל מסלול הדוחף את התא למוות תאי מתוכנת, במטרה להגן על האורגניזם השלם מתאים שאינם מתפקדים עקב עקת ER.
הסנסור הטרנסממברנלי השלישי שאחראי על חישת עקת ER הוא ATF6. בתנאים רגילים (בזליים), הדומיין הלומינלי שלו קושר את החלבון BiP, אך בעת עקת ER הקישור ל-BiP מופרע (שכן BiP הוא שפרון הדרוש לקיפול חלבונים ב-ER) וכתוצאה מכך ATF6 עובר שינוע לגולג'י.
בגולג'י ATF6 עובר ביקוע ומשונע אל גרעין התא, שם הוא משמש כפקטור שעתוק של מגוון גנים.
בין היתר הוא מגביר את השעתוק של XBP1, ושל חלבונים המעורבים במערכת ה-ERAD.
מחלות נוירודגנרטיביות רבות מאופיינות על ידי הצטברות של חלבונים לא תקינים בתוך התאים.
מחלות אלו כוללות את מחלת אלצהיימר, פרקינסון, מחלות פריונים ועוד.
מאחר שתפקיד מערכת ה-UPR הוא לזהות ולהגיב לחלבונים לא מקופלים, ניתן לשער שייתכן ויש קשר בין המערכת לבין התפתחות של מחלות אלו.
מחקרים שונים מנסים לעמוד על הקשר בין מערכת ה-UPR לבין מחלות נוירודגנרטיביות שונות ואף לפתח תרופות המכוונות אל מרכיבי המערכת השונים כטיפול ומניעה של מחלות אלו.
תגובה אינסטינקטיבית לטביעה היא תגובה אינסטינקטיבית המתרחשת בבני אדם, במיוחד אצל אלו שאינם יודעים לשחות, כאשר הם קרובים לטביעה.
היא מתמקדת בניסיון לשמור על הפה מעל המים, כדי לנשום, ללא מאמץ שימושי למשוך עזרה או הצלה עצמית, ולעיתים קרובות אינה מזוהה על ידי הצופים מהצד.
התגובה מאופיינת בתנועות זרוע מהירות לרוחב, יציבה אנכית, הטיית הראש לאחור, וחוסר יכולת לשמור על הפה מעל המים או לדבר.
דיכוי התנהגות רציונלית על ידי פאניקה, עלול גם לסכן שחיינים המנסים להציל את הקורבן.
בעוד מצוקה ותבהלה עשויות להתרחש לפעמים לפני כן, הטביעה עצמה היא מהירה ולעיתים קרובות שקטה.
אדם קרוב לנקודת טביעה אינו מסוגל להחזיק את הפה מעל המים מספיק זמן כדי לנשום כראוי ואינו מסוגל לצעוק.
בהיעדר אוויר, גופו אינו יכול לבצע את המאמצים הרצוניים הכרוכים בנפנוף או בחיפוש אחר תשומת לב.
פעולות לא רצוניות המופעלות על ידי מערכת העצבים האוטונומית כוללות נפנוף לרוחב או חתירה עם הזרועות בכדי ללחוץ אותן מטה לתוך המים במאמץ להרים את הפה מספיק זמן כדי לנשום, והטיית הראש לאחור.
כתגובה אינסטינקטיבית, זה היא מתרחשת לא במודע או בשליטת הטובע.
היעדר תנועת רגליים, יציבה זקופה, חוסר יכולת לדבר או לשמור על הפה באופן עקבי מעל המים, והיעדר פעולות העוזרות למחלץ צפויות, הם תופעות נפוצות של אינסטינקט זה.
האינסטינקט מתרחש בדרך כלל לא יותר מ-20–60 השניות האחרונות במהלך הטביעה ולפני השקיעה מתחת למים.
לשם השוואה, אדם שעדיין יכול לצעוק ולשמור על פיו כל הזמן מעל המים עלול להיות במצוקה, אך אינו בסכנת טביעה מיידית בהשוואה לאדם שאינו מסוגל לעשות זאת.
למתבונן לא מאומן, אולי לא ברור שאדם טובע נמצא במצוקה.
הקורבן עשוי להיראות כשוחה בבטחה, בעוד שלמעשה תוך 20–60 שניות ישקע מתחת לפני השטח.
הקורבנות מושיטים את זרועותיהם לרוחב ולוחצים כלפי מטה על פני המים כדי להרים את הפה מהמים.
כאשר הפה שלהם מעל המים, הם נושפים במהירות ושואפים במקום לקרוא לעזרה.
בגלל תנועות הידיים וההתמקדות בהרמת הפה מהמים, הם לא יכולים לנופף, לבעוט ברגליהם, לשחות למציל, או לאחוז בחבל או בציוד חילוץ אחר.
הם עלולים להיות מפורשים לא נכון כ-"משחקים במים" על ידי אלה שלא מנוסים עם טביעה, ושחיינים אחרים במרחק מטרים ספורים עשויים לא להבין שמתרחש מקרה חירום.
מצילים ואנשים אחרים המאומנים בחילוץ לומדים לזהות אדם טובע על ידי התבוננות בפעולות האינסטינקטיביות הללו.
במצבי חירום בהם לא נמצאים מצילים או צוות מיומן אחר, רצוי להושיט לטובע מהיבשה יד או מקל ארוך, לחתור אליו בסירה או לזרוק לו מתקן ציפה, אך לא להיכנס אליו למים.
בזמן שהתגובה האינסטינקטיבית לטביעה מתרחשת, הקורבן ייתפס בכל חפץ מוצק קרוב בניסיונות לשאוב אוויר, מה שעלול לגרום לטביעה של מציל לעתיד וכן (או במקום) הקורבן המקורי.
"התרחיש הימי של הקורבן במקום המציל" נפוץ והרג 103 מחלצים באוסטרליה בין 1992 ל-2010, ועוד 81 בני אדם בניו זילנד בין 1980 ל-2012 מחקר על טביעות בטורקיה מצא 88 מקרים שבהם 114 מחלצים טבעו במהלך ניסיונותיהם לחלץ קורבן טביעה.
בישראל התרחשו מספר מקרים בהם תבעו שוחים שניסו לחלץ קורבנות טביעה ושילמו בכך את חייהם.
אבי אפיה, יושב ראש איגוד המצילים הישראלי מספר על הסכנה בחילוץ טובע:
מגן דוד אדום מציין גם כן את הסכנה בקפיצה לים אחר אדם טובע עבור שוחים שאינם מאומנים להצלה.
הארגון מציין כי סיוע מהחוף הוא האפשרות הבטוחה ביותר שלא מסכנת את חייו של המחלץ.
הארגון מוסיף כי במקרים שאינם הים הפתוח, כמו נחל הירקון או בבריכת שחייה אין על הצופה מהצד לטמון את ראשו בחול וכן לא לבחול באף אמצעי להצלת הטובע, זאת כל עוד אין סכנה מוחשית למחלץ.
התנהגויות הטביעה הנפוצות זוהו על ידי פרנק פיה, בהתבסס על מחקר של צילומי סרטים עם תיעודי אמת של טביעה וכמעט טביעה, ותועדו בסרט ההדרכה שלו מ-1971, On Drowning (על טביעה), ובמאמר משנת 1974, Observations on the drowning of non-swimmers (תצפיות על טביעות של אנשים שאינם-שחיינים).
באותה התקופה, היה מקובל להאמין שטביעה כרוכה בהתנהגויות נסערות, אם כי פיה מצטט מאמר מוקדם יותר (לא מוגדר) משנת 1966 שמציין כי זה לא בהכרח המקרה.
תג , הוא מכשיר או אביזר, המכיל לרוב סמלים של ארגון, שמוצגים כדי לציין הישג כלשהו של שירות, הישג מיוחד, סמל לסמכות הניתנת על ידי שבועה (למשל, משטרה וכיבוי אש), סימן לתעסוקה חוקית, סטטוס, או כאמצעי זיהוי פשוט.
התגים משמשים גם בפרסום ולמטרות מיתוג.
תגי משטרה מתוארכים לתקופות ימי הביניים, כאשר האבירים לבשו סמלים המייצגים את נאמנותם.
תגים עשויים ממתכת, פלסטיק, עור, טקסטיל, גומי וכדומה, והם מחוברים בדרך כלל לביגוד (כולל כובעים), תיקים, הנעלה, כלי רכב, ציוד חשמלי לבית וכדומה.
תגי טקסטיל או טלאים יכולים להיות ארוגים או רקומים.
תגים ניתן לחבר על ידי הדבקה, גיהוץ, תפירה, סיכות או אפליקציה.
יש האוספים תגים: בבריטניה, למשל, קיימת קבוצה של אספני תגים משנת 1980.
בצבא משתמשים בתגים לציון יחידות או זרועות שאליה משתייך העונד.
בצבא מוענקים תגים/סמלים בסוף הכשרה צבאית, דרגה וכדומה.
באופן דומה, ארגוני נוער כמו בתנועת הצופים משתמשים בתגים כדי להראות חברות בקבוצה, פרסים ודירוג.
תגים היו פופולריים לפחות כמו תכשיטים בימי הביניים, והיו מגוונים כיצירות תכשיטים יקרות ביותר.
צורות מיוחדות היו לתגי הצליינים, שנענדו על ידי מי שסיימו עלייה לרגל, ותגי הרלדיים, שנענדו לציון שירות או נאמנות לדמות פוליטית.
תגים אלה היו פופולריים במיוחד באנגליה, והפכו לא היו מקובלים בתקופה שקדמה לכך.
חגיגה מלכותית אחת בשנת 1483 הייתה בסימן חלוקת 13,000 תגים, מספר עצום ביחס לאוכלוסייה באותה תקופה.
סוגים נוספים היו תגי קבורה, ככל הנראה שהוגשו לאבלים להלוויה של דמויות חשובות.
הצורה המפוארת ביותר של התג נענדה כתליון צווארון ממתכת, לעיתים קרובות מזהב.
מהתג התפתחו תגי שירות שונים, שנענדו על ידי פקידים, חיילים ומשרתים.
בצבא הבריטי תג כובע ממתכת (מהמאה העשרים ואחת, רוב תגי הכובע עשויים מפלסטיק) המציין את הגדוד או לחיל, של החייל הפך לסטנדרט במאה ה-17, כמו-גם ברוב הצבאות האירופיים.
עד המאה ה-19 התג היה חלק כמעט בלתי משתנה מכל המדים, כולל במדי בתי הספר.
בבריטניה יש עדיין תגי בית הספר מבד על כיס החזה של הז'קט או הבלייזר.
אחד התגים הידועים ביותר הוא תג השריף האמריקאי בצורת כוכב, שהתפרסם במערבונים.
תג היו"ר מאו הוא כנראה התג הפוליטי המפורסם ביותר.
תוכנית הילדים של ה-BBC "פטר הכחול" גם מעניקה את "תג פיטר הכחול" משלה לאנשי הציבור המופיעים בתוכנית.
תגי כפתורים הם תגים עגולים בעלי עיצוב או תמונה מצופים פלסטיק.
לעיתים קרובות יש להם סיכת מתכת בגב או סיכת ביטחון.
הגודל הפופולרי ביותר הוא 25.4 מילימטרים, אבל תגי הכפתור יכולים להיות גדולים יותר עד 120 מילימטרים.
סגנון תגי הכפתור הגדולים יותר, משמש בקמפיינים פוליטיים ולעיתים קרובות הם ניתנים כחלק מברכה ליום הולדת.
בארצות הברית, התגים המשמשים את גורמי אכיפת החוק, כיבוי אש והאבטחה, עשויים בדרך כלל ממתכת בצבעים ובגמורים שונים ונענדים על המדים, מעל כיס החזה השמאלי של החולצה או הז'קט.
בלשים וחוקרי משטרה בלבוש אזרחי עשויים לענוד אותם על החגורה, או על שרשרת סביב הצוואר.
במחשוב, תגים משמשים להדגמת מיומנויות.
בחינוך, תגים דיגיטליים משמשים כחלופות לתעודות.
ביפן, לעיתים קרובות מונפקים לעורכי דין תגי סיכת דש המשמשים ככלי זיהוי בבית המשפט, או במהלך עבודתם הרגילה.
כך גם בישראל מוענקים תגי סיכת דש לאנשי ציבור כגון חברי ממשלת ישראל, חברי כנסת ואחרים.
תגים אלו מספקים דרך מהירה להזדהות.
סמלים, תגים, עיטורים ואותות בצה"ל
בישראל ישנם סוגים שונים של סמלים, בהם; תגים, סיכות, פאטצ'ים ודגלים, כאשר עיצובם ואופן השימוש בהם מוגדרים בחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל ובפקודות המטכ"ל הצה"ליות.
כגון סמלים, עיטורים, תגי יחידות ועוד.
בצה"ל האותות והעיטורים מוענקים לחיילי וקציני צה"ל, שהפגינו אומץ לב וגבורה יוצאי דופן, בדרך כלל בשעת לחימה.
בעיבוד אותות, מסנן תגובה סופית להלם הוא מסנן שהתגובה שלו להלם (או התגובה לכל קלט הדועך לאפס בזמן סופי) דועכת לאפס בזמן סופי.
זאת בניגוד למסנני תגובה אינסופית להלם (IIR), אשר עשויים להיות בעלי משוב פנימי ועשויים להמשיך להגיב ללא הגבלה (בדרך כלל בדעיכה).
התגובה להלם (כלומר, הפלט בתגובה לכניסת דלתא של קרונקר) של מסנן FIR בזמן בדיד מסדר נמשכת בדיוק דגימות (מהאלמנט הראשון שאיננו אפס ועד האלמנט האחרון שאינו אפס) לפני שהוא מתאפס.
מסנני FIR יכולים להיות בזמן בדיד או בזמן רציף, כלומר דיגיטליים או אנלוגיים.
עבור מסנן FIR בזמן בדיד סיבתי מסדר , כל ערך בפלט הוא סכום משוקלל של ערכי הקלט העדכניים ביותר:
הוא סדר הסינון; במסנן מסדר יש ביטויים באגף ימין
הוא הערך של התגובה להלם ברגע ה- עבור של מסנן FIR מסדר .
אם המסנן הוא מסנן FIR אז הוא גם מקדם של המסנן.
חישוב זה ידוע גם בתור קונבולוציה בדידה.
האיברים מכונים בדרך כלל , המבוסס על מבנה של קו השהייה מוצמד שבמימושים רבים או בדיאגרמות בלוקים מספק את הכניסות המושהות לפעולות הכפל.
התגובה להלם של המסנן כפי שהוגדר אינה אפס לאורך זמן סופי.
כולל אפסים, התגובה להלם היא הרצף האינסופי:
אם מסנן FIR אינו סיבתי, טווח הערכים שאינם אפס בתגובה להלם שלו יכול להתחיל לפני , עם הנוסחה מוגדרת ומוכללת.
למסנן FIR יש מספר מאפיינים שימושיים שלעיתים הופכים אותו לעדיף על מסנן של תגובה אינסופית (IIR).
משמעות הדבר היא ששגיאות עיגול אינן מורכבות על ידי איטרציות מסוכמות.
אותה שגיאה יחסית מתרחשת בכל חישוב.
זה גם הופך את היישום לפשוט יותר.
הם יציבים, מכיוון שהפלט הוא סכום של מספר סופי של כפולות סופיות של ערכי הקלט, ולכן אינו יכול להיות גדול מ־ כפול הערך במקסימלי בקלט.
ניתן לעצב בקלות לשלב ליניארי על ידי הפיכת רצף המקדם לסימטרי.
מאפיין זה רצוי לפעמים עבור יישומים Phase-sensitive, למשל תקשורת נתונים, סייסמולוגיה, מסנני מוצלבים ומאסטרינג.
החיסרון העיקרי של מסנני FIR הוא שנדרש הרבה יותר כוח חישוב במעבד בהשוואה למסנן IIR בעל חדות או סלקטיביות דומים, במיוחד כאשר יש צורך בחיתוכים בתדר נמוך (ביחס לקצב הדגימה).
עם זאת, מעבדי אותות דיגיטליים רבים מספקים תכונות חומרה מיוחדות כדי להפוך מסנני FIR יעילים בערך כמו IIR עבור יישומים רבים.
השפעת המסנן על הרצף מתואר בתחום התדר על ידי משפט הקונבולציה:
כאשר האופרטורים ו־ בהתאמה מייצגים התמרת פורייה בזמן הבדיד (DTFT) ואת ההופכי שלו.
לכן, הפונקציה המורכבת, המכפלת היא תגובת התדר של המסנן.
זה מוגדר על ידי סדרת פורייה:
כאשר כתב המשנה שנוסף מציין מחזוריות של.
מייצג תדר ביחידות מנורמלות (רדיאנים לדגימה).
ההחלפה , משנה את יחידות התדר למחזורים לדגימה והמחזוריות ל-1. כאשר לרצף יש קצב דגימה ידוע, דגימות לשנייה, ההחלפה משנה את יחידות התדירות למחזורים לשנייה (הרץ) והמחזוריות ל־.
הערך מתאים לתדירות של הרץ מחזורים למדגם, שהוא תדר נייקוויסט.
ניתן לבטא גם במונחים של התמרת Z של התגובה להלם של המסנן:
מסנן FIR מתוכנן על ידי מציאת המקדמים וסדר הסינון העומדים במפרטים מסוימים, שיכולים להיות בתחום הזמן (לדוגמה מסנן מתואם) או בתחום התדר (הנפוץ ביותר).
מסננים מתואמים מבצעים קורלציה צולבת בין אות הכניסה לצורת פולס ידועה.
קונבולוציית ה-FIR היא מתאם צולב בין אות הכניסה לבין עותק הפוך בזמן של התגובה להלם.
לכן, התגובה להלם של המסנן המתואם "מעוצבת" על ידי דגימת צורת ההלם הידועה ושימוש בדגימות הללו בסדר הפוך כמקדמי המסנן.
כאשר רצויה תגובת תדר מסוימת, נפוצות מספר שיטות תכנון שונות:
שיטת מזעור MSE (ממוצע שגיאה בריבוע).
שיטת Parks–McClellan (מוכרת גם כשיטת equiripple, אופטימלית או מינימקס).
אלגוריתם החלפת רמז משמש בדרך כלל למציאת קבוצת מקדמים אופטימלית equiripple.
כאן המשתמש מציין תגובת תדר רצויה, פונקציית שקלול לשגיאות מתגובה זו וסדר סינון .
לאחר מכן האלגוריתם מוצא את סט מקדמים שממזערים את הסטייה המקסימלית מהאידיאל.
באופן אינטואיטיבי, זה מוצא את המסנן הקרוב ככל האפשר לתגובה הרצויה בהינתן זאת בלבד ניתן להשתמש במקדמים.
שיטה זו קלה במיוחד בפועל שכן לפחות טקסט אחד כולל תוכנית שלוקחת את המסנן הרצוי ואת , ומחזירה את המקדמים האופטימליים.
ניתן לעצב מסנני Equiripple FIR באמצעות אלגוריתמי DFT גם כן.
ה-DFT של תכנון מסנן ראשוני מחושב באמצעות אלגוריתם FFT (אם אומדן ראשוני אינו זמין, ניתן להשתמש ב-).
בתחום הפורייה, או תחום ה-DFT, תגובת התדר מתוקנת בהתאם למפרט הרצוי, ולאחר מכן מחשבים את ה-DFT ההפוך.
בתחום הזמן, רק ה- המקדמים הראשונים נשמרים (המקדמים האחרים מוגדרים לאפס).
לאחר מכן, התהליך חוזר על עצמו באופן איטרטיבי: ה-DFT מחושב פעם נוספת, תיקון מוחל בתחום התדר וכן הלאה.
חבילות תוכנה כגון MATLAB, GNU Octave, Scilab ו־SciPy מספקות דרכים נוחות ליישם את השיטות השונות הללו.
בשיטת תכנון החלונות, מתכננים תחילה מסנן IIR אידיאלי ולאחר מכן חותכים את התגובה האינסופית להלם על ידי הכפלתה עם פונקציית חלון באורך סופי.
התוצאה היא מסנן תגובה סופית להלם שתגובת התדר שלו שונה מזו של מסנן IIR.
הכפלת ההלם האינסופי בפונקציית החלון בתחום הזמן גורמת לכך שתגובת התדר של ה-IIR מתפתלת עם התמרת פורייה (או DTFT) של פונקציית החלון.
אם האונה הראשית של החלון צרה, תגובת התדר המרוכבת נשארת קרובה לזו של מסנן IIR האידיאלי.
התגובה האידיאלית היא לרוב מלבנית, וה-IIR המקביל הוא פונקציית sinc.
התוצאה של קונבולוציית תחום התדר היא שהקצוות של המלבן מתחדדים, ואדוות מופיעות בפס המעבר ובפס העצירה.
בעבודה לאחור, אפשר לציין את השיפוע (או הרוחב) של האזור המחודד (רצועת מעבר) ואת גובה האדוות, ובכך לגזור את הפרמטרים של תחום התדר של פונקציית חלון מתאימה.
המשך אחורה לתגובה להלם יכול להיעשות על ידי איטרציה של תוכנית תכנון מסנן כדי למצוא את סדר הסינון המינימלי.
שיטה נוספת היא להגביל את ערכת הפתרון למשפחה הפרמטרית של חלון קייזר, המספקת יחסים בצורה סגורה בין הפרמטרים של תחום הזמן והתחום התדר.
באופן כללי, שיטה זו לא תשיג את סדר הסינון המינימלי האפשרי, אך היא נוחה במיוחד עבור יישומים אוטומטיים הדורשים תכנון סינון דינמי, תוך כדי תנועה.
שיטת תכנון החלונות מועילה גם ליצירת מסנני חצי פס יעילים, מכיוון שפונקציית ה-sinc המתאימה היא אפס בכל נקודת דגימה אחרת (למעט המרכזית).
המוצר עם פונקציית החלון אינו משנה את האפסים, כך שכמעט מחצית מהמקדמים של התגובה הסופית להלם הם אפס.
יישום מתאים של חישובי FIR יכול לנצל את המאפיין הזה כדי להכפיל את יעילות המסנן.
תגובה אינסופית להלם היא תכונה של מערכות ליניאריות בלתי תלויה בזמן מסוימות, אשר נבדלות בכך שיש להן תגובה להלם שאינו מתאפס מעבר לנקודה מסוימת, אלא ממשיך ללא הגבלת זמן.
זאת בניגוד למערכת תגובה סופית להלם (FIR) שבה התגובה להלם מתאפסת בזמן עבור סופי, ובכך בעל משך סופי.
דוגמאות נפוצות למערכות ליניאריות בלתי תלויות בזמן הן רוב המסננים האלקטרוניים והדיגיטליים.
מערכות עם תכונה זה ידועות כמערכות IIR או מסנני IIR.
בפועל, התגובה להלם, אפילו של מערכות IIR, בדרך כלל מתקרבת לאפס וניתן להזניח אותה מעבר לנקודה מסוימת.
עם זאת, המערכות הפיזיקליות המביאות לתגובות IIR או FIR אינן דומות, ובכך טמונה חשיבות ההבחנה.
לדוגמה, מסננים אלקטרוניים אנלוגיים המורכבים מנגדים, קבלים או משרנים (ואולי מגברים ליניאריים) הם בדרך כלל מסנני IIR.
מצד שני, מסנני זמן בדיד (בדרך כלל מסננים דיגיטליים) המבוססים על קו השהייה מופעל ללא משוב הם בהכרח מסנני FIR.
לקבלים (או למשרנים) בפילטר האנלוגי יש "זיכרון" ומצבם הפנימי אף פעם לא נרגע לחלוטין בעקבות הלם (בהנחה של המודל הקלאסי של קבלים ומשרנים שבו מתעלמים מהשפעות קוונטיות).
אבל במקרה האחרון, לאחר שההלם הגיע לסוף קו ההשהיה שהופעל, למערכת אין זיכרון נוסף של אותו הלם והיא חוזרת למצבה ההתחלתי; התגובה להלם שלו מעבר לנקודה הזו היא אפס בדיוק.
אף על פי שכמעט כל המסננים האלקטרוניים האנלוגיים הם IIR, מסננים דיגיטליים עשויים להיות IIR או FIR.
הנוכחות של משוב בטופולוגיה של מסנן זמן בדיד (כגון דיאגרמת הבלוקים המוצגת להלן) יוצרת בדרך כלל תגובת IIR.
פונקציית התמסורת של התמרת Z של מסנן IIR מכילה מכנה לא טריוויאלי, המתאר את איברי המשוב הללו.
לפונקציית התמסורת של מסנן FIR, לעומת זאת, יש רק מונה כפי שמתבטא בצורה הכללית הנגזרת להלן.
כל ה־ מקדמים עם (איברי משוב) הם אפס ולמסנן אין קטבים סופיים.
פונקציות התמסורת הנוגעות למסננים אלקטרוניים אנלוגיים של IIR נחקרו בהרחבה ועברו מיטוב עבור מאפייני המשרעת והמופע שלהם.
פונקציות סינון בזמן רציף אלו מתוארות מישור לפלס.
פתרונות רצויים יכולים להיות מועברים למקרה של מסנני זמן בדידים שפונקציות התמסורת שלהם מתבטאות בתחום Z, באמצעות שימוש בטכניקות מתמטיות מסוימות כגון העתקה ביליניארית, אינווריאנטיות הלם או שיטת התאמת קטבים ואפסים.
לפיכך מסנני IIR דיגיטליים יכולים להתבסס על פתרונות ידועים עבור מסננים אנלוגיים כגון מסנן צ'בישב, מסנן באטרוורת' ומסנן אליפטי , שיורשים את המאפיינים של אותם פתרונות.
מסננים דיגיטליים מתוארים ומיושמים לעיתים קרובות במונחים של משוואת ההפרשים המגדירה כיצד אות המוצא קשור לאות הקלט:
הוא סדר מסנן ההפצה קדימה
הם מקדמי מסנן ההפצה קדימה
צורה אחרת של משוואת ההפרשים היא:
שכאשר מסודר מחדש, הופך ל:
כדי למצוא את פונקציית התמסורת של המסנן, ניקח תחילה את התמרת Z של כל צד של המשוואה שלעיל, כאשר אנו משתמשים בתכונה משמרת הזמן כדי לקבל:
אנו מגדירים את פונקציית התמסורת כך:
בהתחשב בכך שברוב תכנוני מסנני IIR, מקדם הוא 1, פונקציית התמסורת של מסנן IIR מקבלת את הצורה המסורתית יותר:
פונקציית התמסורת מאפשרת לדעת אם מערכת היא יציבה BIBO.
ליתר דיוק, הקריטריון ליציבות BIBO בזמן בדיד דורש שהתחום ההתכנסות של המערכת יכלול את מעגל היחידה.
לדוגמה, עבור מערכת סיבתית בזמן בדיד, כל הקטבים של פונקציית התמסרות צריכים להיות בעלי ערך מוחלט הקטן מאחד.
במילים אחרות, כל הקטבים חייבים להיות ממוקמים בתוך מעגל יחידה במישור Z.
הקטבים מוגדרים כערכים של המגדירים את המכנה של שווה ל-0:
ניתן לראות כי כאשר אז הקטבים אינם ממוקמים בראשית מישור ה-Z.
זאת בניגוד למסנן FIR בו כל הקטבים ממוקמים בראשית, ולכן הוא תמיד יציב.
מסנני IIR מועדפים לפעמים על פני מסנני FIR מכיוון שמסנן IIR יכול להשיג גלגול אזור מעבר חד הרבה יותר מאשר מסנן FIR באותו סדר.
תהא פונקציית תמסורת של מסנן זמן בדיד מוגדרת על ידי:
נשלט על ידי הפרמטר , מספר ממשי עם .
יציב וסיבתי עם קוטב ב־.
ניתן להראות שהתגובה להלם בתחום הזמן ניתנת על ידי:
אפשר לראות ש־ אינו אפס לכל , ובכך התגובה להלם נמשכת לאינסוף.
היתרון העיקרי שיש למסנני IIR דיגיטליים על פני מסנני FIR הוא יעילותם ביישום, על מנת לעמוד במפרט מבחינת פס מעבר, פס חסימה, ריפל או רול-אוף.
ניתן להשיג קבוצה כזו של מפרטים עם מסנן IIR מסדר נמוך יותר (Q בנוסחאות לעיל) ממה שנדרש עבור מסנן FIR העונה על אותן דרישות.
אם מיושם במעבד אותות, הדבר מרמז על מספר קטן יותר של חישובים בכל שלב זמן; החיסכון החישובי הוא לרוב גורם גדול למדי.
מצד שני, מסנני FIR יכולים להיות קלים יותר לתכנון, למשל, כך שיתאימו לדרישת תגובת תדר מסוימת.
זה נכון במיוחד כאשר הדרישה היא לא מהמקרים הרגילים (מעביר גבוהים, מעביר נמוכים, notch וכו') שנחקרו ועברו מיטוב עבור מסננים אנלוגיים.
כמו כן, ניתן להפוך את מסנני FIR בקלות למופע ליניארי (השהיית קבוצה קבועה לעומת תדירות) – תכונה שלא ניתן לעמוד בה בקלות באמצעות מסנני IIR ולאחר מכן רק כקירוב (למשל עם מסנן בסל).
סוגיה נוספת בנוגע למסנני IIR דיגיטליים היא הפוטנציאל להגביל התנהגות מחזורית במצב סרק, עקב מערכת המשוב בשילוב עם קוונטיזציה.
אינווריאנטיות הלם (Impulse Invariance) היא טכניקה לתכנון מסנני תגובה אינסופית להלם (IIR) בזמן רציף שבהם נדגמת התגובה להלם של מערכת הזמן הרציף כדי לייצר את התגובה להלם של מערכת הזמן הבדיד.
אינווריאנטיות הלם היא אחת השיטות הנפוצות כדי לעמוד בשתי הדרישות הבסיסיות של המיפוי ממישור s למישור Z.
זה מתקבל על ידי פתרון ה-T(z) בעל אותו ערך פלט באותו זמן דגימה כמו המסנן האנלוגי, והוא ישים רק כאשר הכניסות נמצאות בדופק.
חשוב לשים לב כי כל הכניסות של המסנן הדיגיטלי שנוצרו בשיטה זו הן ערכים משוערים, למעט כניסות דפקים מדויקות מאוד.
זוהי שיטת תכנון מסנן IIR הפשוטה ביותר.
הוא המדויק ביותר בתדרים נמוכים, ולכן הוא משמש בדרך כלל במסננים נמוכים.
עבור התמרת לפלס או התמרת Z, הפלט לאחר ההמרה הוא רק הקלט כפול בפונקציית ההתמרה המתאימה, T(s) או T(z).
Y(s) ו-Y(z) הן הפלט המומר של קלט X(s) וקלט X(z), בהתאמה.
בעת הפעלת התמרת לפלס או התמרת Z על הלם היחידה, התוצאה היא 1. לפיכך, תוצאות הפלט לאחר ההמרה הן
כעת הפלט של המסנן האנלוגי הוא רק התמרת לפלס הפוכה בתחום הזמן.
אם נשתמש ב-nT במקום t, נוכל לקבל את הפלט y(nT) הנגזר מהדופק בזמן הדגימה.
ניתן לבטא אותו גם כ־
ניתן להחיל את אות הזמן הבדיד הזה כדי לקבל
המשוואה האחרונה מתארת מתמטית שמסנן IIR דיגיטלי אמור לבצע התמרת Z על האות האנלוגי שנדגם והומר ל-T(s) על ידי התמרת לפלס, אשר בדרך כלל מפושט ל־
שימו לב לעובדה שיש מכפיל T המופיע בנוסחה.
הסיבה לכך היא שגם אם התמרת לפלס והתמרת Z עבור דופק היחידה הם 1, הדופק עצמו אינו בהכרח זהה.
עבור אותות אנלוגיים, לדופק יש ערך אינסופי אך השטח הוא 1 ב־t=0, אך הוא 1 בדופק בזמן הבדיד t=0, ולכן נדרש קיומו של מכפיל T.
תגובת המוליטית חדה היא תגובה מסכנת חיים מיידית של מערכת החיסון לקבלת עירוי דם.
תגובה המוליטית חדה, מוגדרת כזו שהתרחשה תוך 24 שעות מקבלת העירוי.
תגובה המוליטית חדה יכולה להיגרם גם על ידי עירוי של מיליליטרים בודדים של דם.
התגובה מופעלת על ידי נוגדנים ההורסים את תאי הדם האדומים.
תגובה שמתרחשת בחלוף 24 שעות מעת קבלת העירוי נקראת תגובה המוליטית מאוחרת למתן דם.
תגובות המוליטיות לעירוי דם מתאפיינות בדרך כלל בחום שעלול להיות מלווה בצמרמורות.
מקרים קלים מאופיינים גם בכאבי בטן, גב, גפיים או כאבים בחזה.
במקרים חמורים יותר המטופל יסבול מקוצר נשימה, לחץ דם נמוך, המוגלובינוריה (המוגלובין בשתן), ובהמשך עלול להדרדר להלם ול-dic.
אצל חולים מורדמים או מחוסרי הכרה, המטוריה (דם בשתן) עשויה להיות הסימן הראשון לתגובה המוליטית חדה.
תסמינים נוספים הם: בחילות, הקאות וצפצופים בנשימה.
הסיבה השכיחה ביותר לתגובת עירוי המוליטית חדה היא חוסר התאמה במרכיבי הדם בין התורם לנתרם.
האבחון של תגובה המוליטית חדה נעשה באמצעות בדיקה מיקרוסקופית של הדם של הנתרם ובדיקת אנטיגלובולין ישירה (בדיקת קומבס ישירה) המאתרת נוגדני IgG או משלים הקשורים לכדוריות דם אדומות, שבדרך כלל מאבחנת תגובות עירוי המוליטיות חדות.
טיפול ראשוני בכל סוג של תגובת עירוי, הוא הפסקת העירוי באופן מיידי.
המטופל יחובר לאירוע נוזלים ויבוצע ניטור צמוד אחר מדדי גופו.
הטיפול התרופתי כולל טיפול תומך לוויסות לחץ הדם, טיפול בנוגדי קרישה, סטרואידים ואימונו-גלובלינים לווריד (ivig).
הפרוגנוזה של תגובה חדה לעירוי הדם תלויה בקצב מתן הדם ובנפח הכולל של העירוי.
רמות הנוגדנים האנטי-A והאנטי-B בדם של המקבלים עשויות גם לחזות את הפרוגנוזה, כאשר רמות גבוהות יותר של נוגדנים מעידות על תגובה חריפה יותר.
כ-2% מהמקרים של תגובה מהירה לעירוי הם קטלניים.
ככלל ככל שהתגובה החיסונית תהיה מוקדמת יותר, כך היא חמורה יותר.
לפי הערכות, תגובה המוליטית חדה לעירוי דן, מתרחשת ב-1 מתוך 38,000 עד 1 מתוך 70,000 עירויים.
לפי הערכות, 41% מהעירויים שאינם תואמים ABO מביאים לתגובה המוליטית חדה.
תגובה כימית הנקראת על שם מגליה היא תגובה כימית הנקראת על שם המגלים/המפתחים שלה.
מבין עשרות אלפי התגובות האורגניות הידועות, מאות תגובות כאלה מזוהות בדרך כלל על ידי האֶפּוֹנִים.
דוגמאות ידועות כוללות את תגובת גריניאר, תגובת סבטייה, תגובת ויטיג, דחיסת קלייזן, אצילציית פרידל-קראפטס ותגובת דילס-אלדר.
ישנם ספרים המוקדשים אך ורק לתגובות הנקראות על שם מגליהן.
אינדקס מרק, אנציקלופדיה כימית, כוללת גם נספח על תגובות כאלו.
עם התפתחות הכימיה האורגנית במהלך המאה ה-20, כימאים החלו לקשר תגובות שימושיות מבחינה סינתטית עם שמות מגליהן או מפתחיהן.
במקרים רבים, השם הוא רק זיכרון.
תגובות מסוימות כמו שחלוף פמרר, חמצון פיניק וחיזור בירץ' נקראות על שם אנשים שאינם מגליהן, אך מצב זה אינו נפוץ.
למרות שקיימות גישות שיטתיות למתן שמות לתגובות המבוססות על מנגנון התגובה או התגובה הכוללת, כגון המינוח של IUPAC לתגובות כימיות אורגניות, שמות תיאוריים טכניים אלה הם לרוב מסורבלים או אינם ספציפיים דיים, כך ששמות אנשים הם לרוב שימושיים יותר לתקשורת יעילה.
תגובת העולם לשואה במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאירועים שקדמו לה, מהווה חלק מסיפורה ההיסטורי של השואה.
במהלך המלחמה, כשידיעות על "הפתרון הסופי" הופצו בעולם, איש לא האמין להן בהתחלה.
גם יהודים רבים, בתוך אירופה ומחוצה לה, סירבו להאמין לעדויות הנוראות.
בדצמבר 1942 כאשר נודע לעולם על תוכנית ההשמדה הנאצית גינו אותה בעלות הברית בלשון חריפה, והודיעו כי יעמידו את האחראים הנאצים לדין.
ההסבר שניתן בדיעבד ליחסן הסביל של המדינות לשואה הייתה עמדתן כי ניצחון מהיר במלחמה יביא גם לשחרור היהודים.
לאחר תום המלחמה, ניתן סיוע לניצולים, אך הדיונים על פתרון בעיית הפליטים היהודים באירופה נמשכו זמן רב.
רדיפת היהודים תחת השלטון הנאצי
בוועידת אוויאן שהתכנסה ביוני 1938 לדון בבעיית הפליטים היהודים מגרמניה הנאצית לא הסכימו רוב המדינות השונות להרחיב את מספר הפליטים הנקלטים בהן מעבר למכסות ההגירה אותם קבעו.
בעקבות הזעזוע שעורר ליל הבדולח בנובמבר 1938 בדעת הקהל העולמית הסכימה בריטניה לקלוט ילדים יהודים עד גיל 17 מגרמניה הנאצית בשטחה במבצע שכונה קינדר-טרנספורט.
גם הולנד ושווייץ הסכימו לקלוט פליטים ילדים יהודים.
בסך הכל 400,000 פליטים יהודים משטחי גרמניה הנאצית נקלטו במדינות שונות בעולם, בתקופה שבין עליית הנאצים לשלטון ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-17 בדצמבר 1942 עם היודע היקף מעשי הרצח ההמוני ביהודים שבוצעו על ידי הנאצים פרסמו בעלות הברית בראשות בריטניה, ארצות-הברית ומדינות נוספות את ההודעה הבאה לפיה מדינות אלה "מגנות בכל לשון של גינוי מדיניות חייתית זו של השמדה בקור רוח.
הן מכריזות ואומרות כי מעשים כאלה אין בכוחם אלא לחזק את החלטתם של כל העמים אוהבי החירות למגר את העריצות הברברית ההיטלראית.
הן חוזרות ומאשרות את החלטתן המקודשת להבטיח שהאשמים בפשעים הללו לא ימלטו מעונש".
בזמן מלחמת העולם השנייה הוקדשו רוב הדיווחים בעיתונות לקרבות בחזיתות השונות.
היקף רציחות היהודים התברר רק בהדרגה.
אמצעי תקשורת שונים בישראל ושאר העולם סיפרו על דיווחים שונים על מעשי טבח ביהודים, אך רק בשלב מאוחר יותר התבררה התמונה השלמה.
בריטניה קלטה בתחומה פליטים יהודים רבים אך לא רצתה לעודד קליטת פליטים בא"י ועשתה מאמצים לחבל בפעולות ההעפלה.
ב-1942 סירבו הבריטים לאשר לאונייה "סטרומה", שיצאה מרומניה ועליה 769 נוסעים, לעגון בחופי הארץ, בטענה כי הנוסעים הם נתיני מדינת אויב.
במהלך משא-ומתן הסכימו הבריטים לאפשר לילדים באנייה להגיע לארץ, אך היוזמה לא מומשה בזמן, מכיוון שהאונייה טובעה על נוסעיה בידי צוללת סובייטית במימי הים השחור.
לקראת סוף המלחמה ניאותו הבריטים להפעיל יחידות בריגדה יהודיות, אך הן הוגדרו כחלק מצבא בעלות-הברית ולא כקבוצות שמטרתן להציל פליטים יהודים.
אלפי יהודים בני היישוב התגייסו לבריגדה ונלחמו באירופה תחת פיקוד בריטי.
בוועידת ברמודה הוחלט שיש לקיים ועידה בינלאומית (בדומה לוועידת אוויאן מ-1938) לדון בענייני הפליטים ולהקים בצפון אפריקה מחנה לפליטים שברחו מאירופה.
הצעתו של אחד מצירי הפרלמנט הבריטי, להבטיח מקלט לפליטים היהודים שנמצאו בסכנה, נדחתה על ידי שר החוץ הבריטי, בטענה כי יש לדון ראשית בסדרי הביטחון וכי הענקת המקלט כרוכה בקשיים גאוגרפיים וכלכליים.
נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט הקים ב-1944 את "הוועד לפליטי המלחמה", שהעביר סכומי כסף גדולים לפליטים היהודים, וקיבל את הסכמת שליט רומניה להפסיק את גירוש היהודים מארצו.
לקראת סוף המלחמה התכנסו בעלות-הברית להחליט על דרכי תגובה נגד הנאצים והועלתה הצעה להפציץ את מחנה ההשמדה באושוויץ.
ההצעה נדחתה בטענות שונות: הפעולה הייתה עלולה לפגוע במאמץ המלחמתי, משום שאשווייץ לא היה מטרה צבאית, והפסקת הטבח תושג רק בניצחון מלא על גרמניה; היה חשש לפגיעה ביהודי המחנות (המתנגדים להפצצה התעלמו מהעובדה שהיהודים ממילא נועדו להשמדה); היה חשש לפעול על סמך שמועות בלבד, שייתכן שהיו שגויות.
אחרי המלחמה התרכזו עשרות אלפי יהודים במחנות העקורים ודרשו להגיע לארץ ישראל.
כשבריטניה סירבה לפתוח את שערי הארץ ליהודים, ארגן טרומן, הנשיא החדש של ארצות הברית, ועדה לבדיקת מצבם של העקורים.
הזעזוע ממסקנות הוועדה גרם לאמריקאים ללחוץ על בריטניה לקבל 100 אלף עקורים לארץ, אך הבריטים סירבו לדרישה.
ההעפלה לארץ עוררה הדים חיוביים בעולם, אך בריטניה לא התפשרה ושלחה את הספינות שנתפסו בידיה למחנות בקפריסין.
ב-1945 הוקמה ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לדון בבעיית הפליטים.
הצעתה, שנתפרסמה בשם תוכנית מוריסון, דיברה בין היתר על הגירת 100,000 נפש רק לאזור יהודי זעיר בארץ-ישראל, לאחר חלוקתה.
לאחר שלא נמצא פתרון הולם ליהודים הופנתה הבעיה לאו"ם, שהחליט בכ"ט בנובמבר 1947 על הקמת המדינה.
אנשי "הצלב האדום" טענו כי אינם יכולים לעזור ליהודים משום שהם לא מוגדרים כאזרחים או כשבויי מלחמה.
יתרה מזאת, "הצלב האדום" היה מנוע מלפעול כרצונו בארצות הכיבוש ופעולתו הותנתה בעמדתם של הגרמנים ושל הממשלות שתמכו בהם.
אף על פי כן, אנשי "הצלב האדום" העבירו משלוחי מזון, תרופות וכסף, כסיוע לאזרחים שהיו קורבנות המלחמה (כספי התרומות הגיעו ל"צלב האדום" מה"ג'וינט").
מדינות אירופה תחת הכיבוש נאצי
דנמרק סירבה באופן תדיר להגירה יהודית אליה במהלך שנות ה-40. עם זאת כאשר עמדו הדנים על הסכנה ליהודי דנמרק נחלצו להצלתם.
תגובת דנמרק לשואה נחלקת לשני מישורים: המישור הפורמלי והמישור המעשי.
כאשר היטלר ציווה על יהודי דנמרק לענוד טלאי צהוב, הגיב מלכהּ של דנמרק בחריפות, וישנם אף הטוענים כי הוא ענד את אותו הטלאי במחאה עד אשר בוטלה הגזרה.
במישור המעשי, העם הדני ובראשו המחתרת הדנית הצילו את יהודי מדינתם בכך שעזרו להם לברוח לשוודיה הנייטרלית.
הולנד לא סופחה במלואה לשטח הכיבוש הנאצי והגרמנים אפשרו לשלטון המקומי להמשיך בתפקידו.
השלטון ניסה להציל יהודים ובאמסטרדם פרצה שביתה כללית של הפועלים, במחאה על פרסום הודעת גירוש יהודים.
הגרמנים לא היססו לדכא את ההפגנה בנשק.
בצרפת המחתרת הייתה בעיקר זאת שעזרה ליהודים.
הממשל נכנע לגרמנים והפך ל"שלטון בובה", בשתפו עמם פעולה בכל הנוגע ליהודים.
המשטרה ופשיסטים צרפתים סייעו לגרמנים לארגן את היהודים בצרפת למשלוחי המוות.
בדרום צרפת, שהייתה בשליטת אנשי וישי, קיבלו גרמנים סיוע מלא מהמשטרה, שרצתה לשמור על עצמאות צרפת.
חלק מהפולנים סייע להשמדה ורדיפת היהודים ומיעוטם התנגדו לה, אם כחלק מהתנגדות ושנאה לגרמנים ואם ממניעים הומנטריים.
הפולנים במלחמת העולם השנייה היו שרויים בעצמם תחת כיבוש גרמני קשה ואכזרי, שראה בהם "גזע נחות".
היו תוכניות נאציות להשמדת חלק ניכר מהעם הפולני.
לפחות 2 מיליון פולנים לא-יהודים נרצחו במהלך המלחמה.
האליטות הפולניות, ובהם פוליטיקאים, אומנים, אנשי רוח, פרופסורים מהאוניברסיטאות ואחרים הושמדו על ידי הנאצים.
הגרמנים הטילו אווירה של טרור בפולין.
לכן, רוב הפולנים עסקו בעיקר בלשרוד.
בפולין, בניגוד למדינות רבות אחרות, היה קיים עונש מוות על ידי הגרמנים לכל פולני שעזר ליהודים בכל צורה שהיא.
הגרמנים לא הסתפקו בזאת ואף הרחיבו את היקף הענישה למשפחת העוזר ואף לרצח מאסיבי אזור מגוריו.
העונשים הקשים הללו והמצב הקשה, ביחד עם תחושות אנטישמיות שהיו נפוצות בקרב האוכלוסייה הפולנית כלפי היהודים, הרתיעו את רוב הפולנים מלעזור ליהודים.
עם זאת, בפולין יש את מספרם הרב ביותר של חסידי אומות העולם - 6600 שמוכרים על ידי יד ושם.
ההערכות הריאליות לגבי כמות העוזרים ליהודים שלא לצורך סחיטתם נעות בין 20 אלף למיליון.
היו יחידים שעזרו ליהודים לבד מבלי שהיו חלק מארגון כלשהו.
יאן תומאש גרוס, היסטוריון וסוצילוג אמריקאי פולני, גורס כי רק בורשה עצמה היה רובע שלם, ז'ליבוש, שעזר ליהודים לשרוד.
מקרב הפולנים אף יצאה אישה שהצילה יותר יהודים מחסיד אומות העולם, אוסקר שינדלר, ושמה היה אירנה סנדלר.
סנדלר ניצלה את הכשרתה הרפואית כדי להסתנן לגטו ורשה והבריחו ממנו לפחות 2500 ילדים יהודים.
לצד העוזרים, היה מעמד של פושעים פולנים - שמאלצניקים, שסחטו יהודים לשם הפקת רווח אישי, וכן היו משתפי פעולה פולנים שהלשינו על יהודים ועל פולנים אחרים.
הממשלה הפולנית הגולה בלונדון הייתה היחידה שפרסמה בריש גלי את דבר ההשמדה ואף שלחה דיפלומט פולני בכיר, יאן קרסקי, אל ממשלות ארצות הברית ובריטניה בקריאה לעצור את השואה.
בשנת 1942 הוקם ארגון חשאי בשם ז'גוטה, (ראשי תיבות בפולנית של "הוועד לסיוע ליהודים") בידי סופיה קוזאק.
דוגמה מעניינת נוספת היא של סופיה קושק, שעמדה בראש מחתרת לאומנית, והוציאה עלון מחתרת בו טענה כי אף על פי שהיהודים הם אויבי פולין, אסור לשתוק על השמדתם ויש להתנגד לה בקול ברור.
קושק אף הצילה בעצמה ילדים יהודים רבים.
המחתרת הפולנית גינתה כל עזרה לגרמנים ואף הוציאה להורג סחטנים ומסגירי יהודים.
הארמייה קריובה, "צבא הבית", אמנם חשש להעביר נשק רב לגטו ורשה, אף על פי שכן העביר נשק דרך הארגון הציוני הרוויזיוניסטי, אצ"י, מאחר שידעו שאיננו קשור לברית המועצות, שנתפסה גם היא כאויבת של פולין.
בנשק נעשה שימוש בעת המרד.
המחתרת אף ניסתה לפרוץ לגטו מספר פעמים בעת תחילת המרד, אך ללא הצלחה.
בעת מרד ורשה באוגוסט 1944 שחררה המחתרת 348 יהודים שנותרו במחנה ריכוז שנבנה על ידי הנאצים לאחר השמדת הגטו באפריל 1943. עם זאת, גם במחתרת היו תופעות של רדיפות יהודים.
בעת מרד ורשה ב-1944 נרצחו עשרות יהודים על ידי קציני צבא ארמייה קריובה, ויהודים רבים אחרים נאלצו לעבור לצבא של ארמייה לודובה, "צבא העם" הקומוניסטי.
לפולנים הייתה את אחת מהמחתרות האנטי נאציות הגדולות בעולם, עם מעל ל-200 אלף חברים.
העם הפולני בכללותו שנא את הגרמנים, אויב בן מאות שנים, וסלד מהכיבוש, ולכן לא שיתף פעולה בדרגים גבוהים עם נאצים.
לא היו שומרים פולנים במחנות הריכוז וההשמדה.
כתוצאה ממעשי ההצלה הפולנים ניצלו כ-50 אלף יהודים בפולין.
עם זאת האנטישמיות הפולנית לא הסתיימה גם לאחר השואה.
שואת יהודי יוון התרחשה בכמה שלבים.
תחת הכיבוש הגרמני נשלחה כמעט כל יהדות סלוניקי לאושוויץ בין מרץ ל-אוגוסט 1943. כ-50,000 מהם נרצחו, ו-1,500 יהודים בלבד נותרו בחיים.
הדבר הסתייע בזכות סיפור כיסוי של הגרמנים, לפיה היהודים עתידים להתיישב ליד קרקוב.
שלטון הבולגרי ביוון, ששיתף פעולה עם הנאצים, שלח אלפי יהודים מאזור תראקיה אל מותם.
לעומת זאת בערים שהיו תחת שלטונה של איטליה הפשיסטית, לרבות אתונה, יואנינה, וערים נוספות, סירבו האיטלקים לאפשר פגיעה ביהודים.
כמה אלפי יהודים מסלוניקי ומקומות נוספים נמלטו את שטח הכיבוש האיטלקי כדי למצוא מקלט.
בספטמבר 1943 נכנעה איטליה בפני בעלות הברית והכוחות הגרמנים השתלטו על שטחים שהיו עד אז בשליטת האיטלקים.
במרץ 1944 החלו הגרמנים במבצע גרוש של שאר היהודים מיוון להשמדה.
חלק מהנהגת היוונים, בעיקר הכנסייה האורתודוקסית והמחתרות היווניות, אך גם יוונים פשוטים רבים, התנגדו בצורה תקיפה ואמיצה לגרוש, והצילו אלפי יהודים.
בשנת 1943 הארכיבישוף דמסקינוס שהיה הבישוף הראשי של אתונה, פרסם מכתב פומבי בגנות הנאצים ומדיניותם נגד היהודים, וקרא לאזרחי יוון ולאנשי הכנסייה להציל את שאר יהודי יוון.
הוא עשה זאת חרף איום בעונש מוות על המעשה מצד יירגן שטרופ הדבר עודד אנשים רבים לסייע ליהודים.
דוגמה לכך אנגלוס אוורט מפקד משטרת אתונה, הורה על הנפקת אלפי תעודות זהות חדשות ליהודי העיר תחת שמות נוצריים בהן צוין סעיף הדת של מחזיק התעודה כנוצרי.
אחרים קיבלו סיוע מצד המחתרות והמקומיים.
אף על פי שהגרמנים רצחו מעל אלף מיהודי אתונה, אתונה הייתה אחד המקומות הבודדים שבסוף המלחמה כמות היהודים בה הייתה גדולה מאשר בתחילתה.
באופן דומה ניצלו מאות מיהודי העיר לאריסה.
רוב יהודי וולוס נמלטו לכפרי הסביבה ההרריים והוסתרו בידי המקומיים.
ראש עיריית האי זקינטוס, ג'ורג'יו קרר והארכיבשוף כריסוסטומוס דמטריו שהצטוו לרשום את שמות היהודים באי מסרו למפקד הגרמני דף ריק למעט שני שמות: הראשון היה שמו של הארכיבישוף והשני שמו של ראש העיר.
בנוסף, הקונסול הטורקי ברודוס סלאחטין אולקומן הציל עשרות יהודים באי, אולוקומן ושילם על כך מחיר אישי יקר - אשתו נהרגה והוא נכלא עד תום המלחמה) והדיפלומט ספרדי סבסטיאן רומרו רדיגאלס הציל כ-500 יהודים יוונים בעלי אזרחות ספרדית.
השואה באלבניה הייתה נגד יהודים באלבניה ובשטחים שסופחו אליה (מרבית קוסובו, מערב מקדוניה וחלקים קטנים ממונטנגרו וסרביה).
בו בזמן נרצחו וגורשו גם סרבים, נגדם בוצע טיהור אתני מקיף, ובני רומה.
הרצח בוצע בשיתוף פעולה של כוחות גרמנים, איטלקים ואלבנים, בתקופה בה אלבניה הייתה תחת שליטת איטליה הפאשיסטית וגרמניה הנאצית.
רבים מתושבי אלבניה התגייסו להצלת היהודים.
לכן, אלבנים רבים בחרו להסתיר יהודים בבתיהם, להעניק להם בגדים אלבנים מסורתיים, ועוד.
לעיתים גם הונפקו תעודות זהות מזויפות עם שמות מוסלמיים.
אלבניה הייתה המדינה היחידה שנמצאה תחת שלטון גרמני בתקופת המלחמה אך מספר היהודים בה גדל.
מוסוליני, חרף היותו בעל ברית של גרמניה סירב להסגיר יהודים להשמדה לא רק מאיטליה עצמה אלא אף מאזורי הכיבוש בצרפת וביוון.
רק לאחר הכיבוש הגרמני הישיר של איטליה החלה השמדת היהודים.
בשנת 1936 חתמו יפן וגרמניה על הסכם שיתוף פעולה - הסכם אנטי-קומינטרן.
עם זאת ב-6 בדצמבר 1938, החליטה ממשלת יפן לאסור על גרוש יהודים מיפן, ומהשטחים בשליטתה.
ב-31 בדצמבר אותה שנה, אמר שר החוץ יוסוקה מצואוקה לצבא ולצי היפני לקלוט פליטים יהודים מגרמניה הנאצית.
בשיחה עם קבוצת אנשי עסקים יהודים, אמר מצואוקה שהוא "האדם האחראי לברית עם היטלר, אך מעולם לא הבטחתי ליישם את המדיניות האנטישמית ביפן.
זו לא דעתי האישית בלבד, זוהי דעתה של יפן, ואין לי נקיפות מצפון להכריז על כך לעולם." הדיפלומט צ'יאונה סוגיהארה כיהן כקונסול יפן בקובנה, ליטא, הציל בזמן השואה חייהם של אלפי יהודים מפולין ומליטא.
עם זאת השלטון הקולוניאלי היפני היה אכזרי, ולרוב לווה בדיכוי האוכלוסייה המקומית ובהתאכזרות של החיילים היפנים כלפי שבויי מלחמה: מיליוני סינים נרצחו, עונו ונאנסו, וערים שלמות הוחרבו, כולל טבח ננקינג.
בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק דן בפשעים נגד האנושות שביצעו היפנים.
השלטון הפשיסטי ברומניה שיתף פעולה עם הנאצים, והשלטונות אף דאגו לרכז חלק היהודים באזור אחד כדי להקל את גירושם במרוכז, אולם עקב לחצים של אם המלך הרומני וחוגים נוספים ברומניה נמנעה שליחתם של רוב יהודי רומניה למחנות ההשמדה.
חלק ניכר מיהודי רומניה גורשו לאזור שנקרא "טרנסניסטריה" שכלל שטחים שסופחו לרומניה לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
על אף שהיו בעלות־בריתה של גרמניה, המדינות סירבו להסגיר את היהודים לידי הנאצים ובכך הצילו אותם מהשמדה.
עם זאת, בולגריה לא התנגדה להשמדתם של יהודי אזורי הכיבוש הבולגרי במקדוניה.
האדמירל מיקלוש הורטי, עוצר הונגריה, סירב לשתף פעולה בהשמדת יהודי הונגריה ויהודים הונגרים אף נפלו בשבי הרוסי בסטלינגרד כחיילי יחידות עונשין בצבא ההונגרי.
לעומת זאת, פליטים יהודים גורשו ללא פשרות.
רק ב-1944, עם הכיבוש הגרמני הישיר, יכול היה אדולף אייכמן, בסיוע עשרה מעוזריו להתחיל בגירוש 400 אלף יהודים מהונגריה, שמהם הושמדו 300 אלף תוך 46 ימים.
הכנסייה לא הגיבה רשמית והאפיפיור באותה התקופה, פיוס השנים עשר, לא גינה מעולם את ההשמדה של היהודים בפומבי, אלא רק את "זוועת המלחמה", אף על פי שהיה מהראשונים שידעו על פעולות הנאצים להשמדת יהודי אירופה.
מדיניות זו בולטת לאור זה שהכנסייה לא נרתעה להוקיע חוקים בלתי אנושים של הנאצים כ"חוק העיקור" וחוק המתות החסד" - מחאה שהביאה להפסקתו.
ב-1943 נעצרו ברומא עצמה יותר מ-1000 יהודים לקראת גירושם לאושוויץ, אך גם אז נמנע האפיפיור מגינוי כל שהוא, אף על פי שגינוי מפי האפיפיור היה גורם למעשי הצלה רבים.
לשתיקת האפיפיור הועלו מספר הסברים אפשריים.
יש היסטוריונים המסבירים שלפיוס ה-12 ששירת שנים רבות כנציג הוותיקן בגרמניה התפתחה חיבה וזיקה עמוקה לגרמניה ולעמה.
ככלל, מסבירים ההיסטוריונים את אדישות הכנסייה במקרים רבים להשמדת היהודים בידי הנאצים, כמושפעת מאנטישמיות רבת שנים שהייתה מושרשת בה.
אוהדי האפיפיור טוענים שחשש מתגובת הנאצים וכי הכנסייה הקתולית נרדפה במקומות שונים על ידי השלטון הנאצי.
למרות זאת 4700 מיהודי רומא הסתתרו בכנסיות שונות בעיר, והאפיפיור פנה במברק אישי לשליט הונגריה מיקלוש הורטי ביוני 1944 בדרישה להפסיק את הרדיפה הגזענית בארצו, אך גם במכתב הזה לא הזכיר בפירוש את היהודים.
ברחבי אירופה הנטייה של הכנסייה הייתה לדאוג למומרים ולילדים מנישואי תערובת, שגם הם נרדפו בידי הנאצים כיהודים.
מקרי הצלה של יהודים נעשו כפעולות מקומיות של בישופים ואנשי כנסייה שפעלו באופן אישי כבודדים, בדרך כלל באמצעות מתן מסתור לפליטים יהודים מנזרים קתוליים.
אחד המניעים של אנשי הכנסייה שהצילו יהודים היה הרצון להעביר יהודים ובמיוחד ילדים לנצרות, ואכן ילדים רבים הוטבלו לנצרות במנזרים.
על רקע זה יוצא בולט מאוד הבישוף של טולוז שפרסם איגרת נגד רדיפת היהודים.
האיגרת הביאה למעשי הצלה רבים בכל אזור טולוז.
בשנת 2020 פרסמה הכנסייה הקתולית בגרמניה דו"ח בנושא, שמסקנתו הייתה "היינו שותפים לפשעי הנאצים בכך שלא התנגדנו בבירור לפעילותם".
הארכיבישוף דמסקינוס, שהיה הבישוף הראשי מטעם הכנסייה היוונית-אורתודוקסית באתונה, פרסם מכתב פומבי וקרא להצלת יהודים, גם לאחר שאיימו עליו בעונש מוות.
הוא קרא ולאנשי הכנסייה להציל את שאר יהודי יוון.
קריאתו נענתה על ידי אזרחים פשוטים רבים וכן על ידי אנשי כנסייה ואנשי ממשל.
אנגלוס אוורט מפקד המשטרה שהציל יהודים רבים באתונה טען שעשה זאת בגלל קריאתו של דמסקינוס.
הארכיבישוף כריסוסטומוס דמטריו הציל מאות יהודים בזקינתוס, במעשה מרי פומבי.
אנשי כנסייה סייעו להצלת יהודים גם בלאריסה וטריקלה.
התואר "חסידי אומות העולם" ניתן לאותם מעטים שפעלו למען הצלת היהודים באירופה.
הם השתייכו לכל שכבות האוכלוסייה וסיכנו את חייהם למען היהודים מכמה סיבות: יחסי שכנות טובים בינם לבין היהודים טרם המלחמה; מחאה נגד הנאציזם; מניעים הומניטריים של עזרה לאדם בצרה; שליחות דתית, שמירה על ערכי המוסר והאנושיות.
כמה מהם נתפסו והוצאו להורג.
מעשי ההצלה נחלקים לכמה קבוצות:
גויים שהסתירו משפחות יהודיות בביתם (כגון אנה פרנק, שמשפחתה הסתתרה בעליית הגג בבית של נוצרים ונחשפה לאחר שהשכנים הסגירו אותה לנאצים).
אזרחים שעזרו להבריח יהודים בתוך ערמות חציר או בחביות שמן בעגלותיהם אל מעבר לגבול.
נשים נוצריות שלקחו את ילדי היהודים לאימוץ.
לעיתים אמהות יהודיות השליכו את תינוקותיהן מקרון הרכבת, בדרך להשמדה, אל זרועותיהן של נשים נוצריות שהמתינו לאורך המסילה.
כנסיות ומנזרים שהסתירו משפחות יהודיות במרתפיהן.
ראו גם: :קטגוריה:חסידי אומות העולם.
במרץ 1943, ביוזמת יהודי ארצות הברית, בדקו השלטונות האמריקאיים את האפשרות להציל 70 אלף יהודים מבולגריה תמורת הלוואה כספית לממשלת בולגריה.
התוכנית נגנזה מחמת חוסר טיפול מתאים.
המחנך היהודי חיים אהרן קפלן מתח ביומן גטו ורשה ביקורת נוקבת על הסלקטיביות בה נהגו עסקני הג'וינט בהעברת הסיוע לגטו.
פעולות ההצלה של יהודי שווייץ
חיים ישראל אייז, רחה שטרנבוך, אלפרד שוורצבאום ועוד יהודים תושבי שווייץ נצלו את מיקומם במרכז בשטיחים הכבושים לשם שליחת מוצרי מזון ליהודים בשטחי כיבוש הרייך השלישי וכך אפשרו לרבים מהם לשרוד וכן עסקו בהברחתם לתוך גבולות שווייץ בצורות ליגאליות ושאינן ליגאליות.
חיים ישראל אייז, סוחר חרדי מציריך, אף פיתח מתחת לאפה של המשטרה שיטה למשלוח דרכונים ותעודות אזרחות של מדינות דרום אמריקה ליהודים בגטאות על מנת לשפר את יחס הנאציים אליהם ואומנם בשלב ראשון נשלחו מחזיקי הדרכונים למחנה ויטל וחלקם אף הצליח לשרוד את המלחמה.
למשפטים הייתה השפעה רבה על רבה על התפתחותו של המשפט הפלילי הבינלאומי ועל אמנות בינלאומיות לזכויות אדם.
לדוגמה הקוד קבע כי נדרשת הסכמה רצונית של המשתתף במחקר, המתקבלת מתוך הבנה של הניסוי או כי על הניסוי להיות מתוכנן בצורה שתמנע סבל (פיזי ונפשי) ופגיעות מיותרים.
הקמת מחנות פליטים וקליטת פליטים יהודים
מראות מחנות הריכוז וההשמדה, ומשפטי נירנברג, ובעיה של מאות אלפי פליטים יהודים באירופה עוררה צעקה ציבורית נרחבת במדינות מערביות.
באוגוסט 1945 ביקש הנשיא טרומן מהבריטים שמאה אלף ניצולים יהודים יכנסו לישראל.
למרות זאת, הממשלה הבריטית התמידה בסירובה להתיר לניצולים ולעקורים לעלות לארץ ישראל מחשש לאינטרסים שלה במזרח התיכון.
הסכם השילומים של ממשלת גרמניה
הידיעות על קיום משא ומתן ישיר עם גרמניה על פיצויים הובילו לוויכוח סוער מאוד בישראל.
במשך שנים נמנעו מדינות רבות לעסוק בזכר השואה.
עם השנים יש עלייה בהנצחת השואה, בעיקר במדינות מערביות כולל ארצות הברית, גרמניה, הולנד ועוד.
בחלק מהאתרים באירופה יש אנדרטאות לזכר השואה.
בשנת 2006 הכריז האו"ם על יום הזיכרון הבינלאומי לשואה המצוין ב-27 בינואר.
תגובת החברה הדתית לרצח יצחק רבין התאפיינה בהסתייגות גורפת וברורה ממעשה הרצח, על אף ההתנגדות המגזרית הרחבה לממשלת רבין השנייה.
הרצח, שבוצע על ידי יגאל עמיר, סטודנט דתי-לאומי שצמח מתוך המגזר ופעל ממניעים אידאולוגיים ודתיים שלכאורה עליהם התחנך, עורר משבר ייחודי, עמוק ורב-ממדי בקרב ציבור זה.
ייחודיות המשבר נבעה מהקשר המגזרי של הרוצח והמניעים שיוחסו לו, והביאה את המגזר הדתי-לאומי לערוך חשבון נפש.
תגובה זו כללה דיונים הלכתיים נרחבים, בין היתר סביב מושגים כגון "דין רודף" שהיו במרכז השיח טרם הרצח.
כמו כן, הרצח הניע שינויים חברתיים ופוליטיים ארוכי טווח בתוך המגזר, שהתבטאו בהקמת ארגונים חדשים כמו "ארגון רבני צהר" ובהגדרה מחודשת של היחס לסמכות המדינה ולמקומו של המגזר בשיח הציבורי הישראלי.
היחס לרבין בציבור הדתי ימני טרם הרצח
רובו הגדול של הציבור הדתי לאומי נמנה עם הימין הפוליטי בישראל.
המחאה בציבור זה כנגד ממשלת רבין ומדיניותה הייתה נרחבת.
רובה של המחאה היה חוקי, אולם היו גם קבוצות שקראו לסירוב פקודה ולמרי אזרחי.
בנוסף, היו גורמים קיצוניים שקראו לשימוש בכוח.
הממשלה ספגה ביקורת מצד גורמים דתיים לאומיים וחרדיים בטענה שהיא אנטי-דתית.
המחאה התייחסה גם לרבין עצמו, ובין השאר הועלו טענות על חלקו בירי על אלטלנה.
בהפגנות הימין היו גם קריאות הסתה כמו "רבין בוגד" ו"רבין רוצח".
כרזות המציגות את רבין עטוי כאפייה ומחבק את ערפאת נתלו ברחבי הארץ והונפו בהפגנות ימין.
ערב יום הכיפורים 1995 התאספו מחוץ לבית ראש הממשלה קומץ אנשים דתיים, בהם יוסי דיין ואביגדור אסקין, וביצעו טקס "פולסא דנורא" בו ייחלו למותו.
לדברי אסקין נערך יום קודם לכן טקס נוסף בנוכחות כעשרים רבנים בצפת.
התגובה המידית לרצח בציונות הדתית
בחוגי שוליים נשמעו קריאות שמחה עם הישמע דבר הרצח, אולם אצל רובו של הציבור הדתי אופיינו הימים הראשונים שאחרי הרצח בהלם.
הלל ויס, שקרא להעמיד לדין את רבין על בגידה, אמר יומיים לאחר הרצח: "ההתבטאויות שלי נראות לי היום, לפחות בחלקן האלים, מיותרות ופסולות מאוד".
אולם מאוחר יותר חזר בו ואמר: "אין לי שום בעיה עם מה שכתבתי לפני רצח רבין, כל זמן שלא חוקרים את פרשת אבישי רביב ואת תרומת החטיבה היהודית בשב"כ – יימח שמה וזכרה – לרצח".
רבנים מתונים, שקולם היה חרישי קודם לרצח, השמיעו אותו ברמה.
הרב יהודה עמיטל התמנה כשר בממשלתו החדשה של שמעון פרס.
המתונים השתמשו במקרה הרצח כדי להסביר מדוע לשיטתם צריך לעשות שימוש זהיר ביותר בהלכה כאשר באים לעסוק בענייני מדינה.
הרב אהרון ליכטנשטיין, ראש ישיבת הר עציון, נשא דרשה שבה סירב לקבל את ההתנערות מהאחריות לרוצח, והיא הודפסה בחוברות.
"לפני עשרה ימים היינו מציינים אותו כסמל להצלחה...
הלוואי שיכולנו לומר שמה שנעשה, נעשה כל כולו, לא בגין הדרך שבה עבר הבחור או בגלל החינוך שקיבל, אלא 'למרות' הכול.
עלינו לשאול את עצמנו 'האומנם?!'".
לעומתו פרופ' שלום רוזנברג, אף הוא מהזרם המתון, טען כי יגאל עמיר הוא עשב שוטה, שאינו מייצג את החינוך הדתי הלאומי, ודחה קבלת אחריות על מעשה הרצח.
נערך כנס חשבון נפש ימים ספורים לאחר הרצח, פרי שיתוף פעולה נדיר בין המפד"ל ומימד.
הרב יואל בן נון אמר כי ידוע לו על רבנים שפסקו דין רודף לרבין.
הוא עורר בכך סערה גדולה ואף נרדף ונאלץ לעזוב את עפרה כעבור כ-8 שנים.
דבריו שימשו כותבים מהשמאל שסברו שקשר של רבני ימין קיצוני הביא לרצח.
במהלך משפטו יגאל עמיר חזר ואמר שהסיבה לרצח הייתה "דין רודף".
כשנשאל מי נתן את הגושפנקא ענה "ידע עצמי ואנשי דת".
רבני הימין הדגישו את חשיבות ההתרחקות מגורמים קיצוניים ואת חומרתה של עבירת "לא תרצח".
הרב אברהם שפירא, ראש ישיבת מרכז הרב ורב ראשי לשעבר, אמר ביחס לעמיר כי "יניקתו היא רק ממעיינות חיצוניים ועכורים".
רבני קריית ארבע יצאו בחריפות כנגד הבעת אהדה לרצח.
הבסיס ההלכתי שמצא יגאל עמיר לפעולתו, "דין רודף", הוצג כלא רלוונטי.
הובע גם חשש מהידרדרות למלחמת אחים בעקבות הרצח.
לפי אחד הסיפורים, הרב צבי טאו מישיבת הקו "הר המור" ובעל תפיסה ממלכתית, יצא בליל הרצח לקונן מול קברי הרב קוק ובנו.
שלילת הרצח מתוך עמדה זו הובעה גם בפרסומי הרב שלמה אבינר
לאורך השנים לעיתים נשמעים בקרב אוהדי בית"ר ירושלים, המזוהה עם קהל דתי-מסורתי, שירי שמחה לאיד על רצח רבין, המופנות נגדו ונגד אשתו, והערצה לרוצח יגאל עמיר.
לאחר שבוע או שבועיים, בשל חלוף הזמן או כראקציה להאשמות הקשות משמאל, השתנתה התגובה הדומיננטית לרצח.
בקרב הציבור הדתי רווחה תחושה של רדיפה, בין היתר בשל חקירת רבנים.
דתיים חשו מאוימים והיו מקרים של הטחת עלבונות ואף אלימות פיזית כלפיהם.
במקביל להסתייגות מהרצח, נשמעו גם טענות כלפי גורמים שמחוץ למחנה הדתי.
נשמעה הטענה שרבין, בהתעלמותו מהמתנחלים ובדחיקתם לפינה, היה אחראי במידה רבה לאווירה הציבורית הקשה נגדו.
כן החלה לעלות גם בציבור הדתי טענת הקונספירציות בנוגע לזהות הרוצח.
בעקבות תחושת הפילוג העזה בין חילונים לדתיים, הקימו רבנים בזרם המתון בציבור הדתי-לאומי, את עמותת "צהר"', המבקשת לגשר על הפערים אלה, ולעצב את דמותה היהודית של מדינת ישראל מתוך הידברות וחיפוש אחר מרכיבי זהות משותפים.
שנה לאחר רצח יצחק רבין, שחל בסמוך ליום פטירת רחל, החלו לציין את יום פטירת רחל במערכת החינוך הממלכתית-דתית כאירוע גדול, שמציינים בכל בתי הספר של הציונות הדתית, בזמן שיום הזיכרון הממלכתי ליצחק רבין נבלע בתוכו ומקבל תשומת לב מועטה, אם בכלל.
בסקר שנעשה על ידי קרן ברל כצנלסון בשנת 2025 נמצא כי 68% מהמורים בחינוך החרדי והממלכתי-דתי דיווחו שבבתי הספר שלהם מציינים את יום רחל אימנו במקום יום הזיכרון לרבין.
הרב דוד סתיו יצא נגד תופעה זו.
מרכז יצחק רבין, המנציח את זכרו, מארח מדי שנה כ-10 אלף תלמידים ממסגרות החינוך הממלכתי, ובתי ספר בחינוך הממלכתי-דתי לא מגיעים למרכז יצחק רבין "באופן כמעט מוצהר, למרות שנים של ניסיונות", על פי ד"ר נורית כהן מהנהלת המרכז.
כמו כן הוסיפה: "בחלק מבתי הספר הדתיים לא מציינים כלל את יום השנה לרצח רבין.
חיילים וקצינים שמגיעים לכאן במסגרת השירות הצבאי אומרים לנו שמעולם לא ציינו בבית הספר את יום השנה לרצח.
זו תעודת עניות, מעבר לזה שזו עבירה על החוק.
מבתי ספר מהמגזר הערבי מגיעים לכאן מעט, ומבתי ספר חרדים לא מגיעים אלינו כלל".
תגובת היישוב היהודי בארץ ישראל לשואה החלה לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933, וראשית רדיפות היהודים המאורגנות בגרמניה הנאצית.
ידיעות ראשונות על פגיעה חמורה ביהודי פולין הגיעו ליישוב היהודי בארץ ישראל כבר בשלהי שנת 1939, אך ידיעה מפורטת על ריכוז השמדת היהודים בשואה הגיעה רק בשלהי שנת 1942. בעקבות זאת נערכו הפגנות ועצרות עם ברחבי ארץ ישראל, ועיתוני היישוב הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
ידיעות רדיפות היהודים בגרמניה הנאצית הגיעו ליישוב באמצעות כלי התקשורת ומעדויותיהם של עולים מגרמניה שהגיעו לארץ ישראל בשנים 1933–1939.
השימוש במונח "שואה" ביחס למצבם של היהודים תחת השלטון הנאצי החל כבר בישיבת מרכז מפא"י בדצמבר 1938, בעקבות ליל הבדולח.
ברם, בעת ההיא הכוונה הייתה לתאר מצב חריף של רדיפות.
ידיעות ראשונות על שואת יהודי פולין הגיעו ליישוב כבר בשלהי שנת 1939, ובראשית שנת 1940 יצאה לאור בירושלים חוברת בשם "שואת יהודי פולין".
אחד מעורכיה, אפולינרי הרטגלס, ממנהיגי התנועה הציונית בפולין, כתב בה: "אם לא יתרחש איזה נס כי אז יישאר על אדמתה של מדינת פולין רק בית עלמין יהודי גדול".