tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ישנם עוד שני איים קטנים שנמחקו מעל המפה בעקבות שיטפונות אדירים בים הצפוני:
האיים החריגים הם בורקום ונורדרנאי, שהם גם האיים הצפופים ובעלי האוכלוסייה הגדולה ביותר.
אין גשרים שמגשרים בין אי לאי או בין אי ליבשת.
איי פוקלנד : Islas Malvinas (איי מאלווינס)) הם ארכיפלג של 776 איים בים ארגנטינה שבדרום-מערב האוקיינוס האטלנטי.
האיים, ששטחם הכולל מעט יותר מ-12 אלף קמ"ר ואוכלוסייתם מונה כ-3,541 נפש (רובה מרוכזת בבירה, סטנלי), מהווים טריטוריה בעלת שלטון עצמי של הממלכה המאוחדת, אך ארגנטינה טוענת לריבונות בהם מאז חידוש השלטון הבריטי באיים ב-1833.
איי פוקלנד התגלו למגלי הארצות האירופיים כנראה במהלך המאה ה-16. ב-1690 חצתה אונייה בריטית את המצר שבין שני האיים, ורב החובל קרא לאיים "איי פוקלנד", על שם הלורד הראשון של האדמירליות באותה תקופה.
הבריטים התעניינו באיים בשל חשיבותם האסטרטגית, כבסיס לקראת חציית כף הורן, אך הצרפתים היו הראשונים שהתיישבו בהם.
ב-1764 הקים האציל הצרפתי אנטואן לואי דה-בוגנוויל (de Bougainville) את היישוב פורט סן לואי באי פוקלנד המזרחי.
תושבים באו מהעיירה הצרפתית 'סאן-מאלו', וכינויים היה 'מלואיטים' ובספרדית 'מלווינס' וזה מקור השם בספרדית.
בשנה זו, 1764, הוצגה לראשונה תביעה לריבונות דה פקטו על האיים.
ב-1765, שנה לאחר הקמת ההתיישבות הצרפתית סיירה באי משלחת בריטית שמיפתה את החופים, והכריזה על האיים כשייכים לכתר הבריטי.
שנה לאחר מכן הקימו הבריטים יישוב על האי סאונדרס, ממערב לאי פוקלנד המערבי, שנקרא פורט אגמונט (Port Egmont) הבריטים והצרפתים לא ידעו זה על זה בתחילה, וכאשר התבררה לכל צד נוכחותו של הצד השני באיים החל סכסוך הריבונות הראשון.
במקביל להתיישבות הבריטית על האיים, העבירה צרפת את הריבונות על האיים לספרד ב-1766, כחלק מהתחייבויותיה בהסכם אוטרכט, ולאור תביעותיה של ספרד לשליטה בחלקים מדרום אמריקה על פי חוזה טורדסיאס.
ב-1770 גירשו הספרדים את הבריטים מפורט אגמונט.
שני הצדדים היו קרובים לעימות, אך לבסוף הושג הסכם שאִפשר לבריטים לשוב לפורט אגמונט ב-1771. שני הצדדים לא ויתרו על תביעות הריבונות שלהם באיים.
ואולם, ב-1774 פינו הבריטים את היישוב, בשל מדיניות צמצומים שנקטו בה; הם הותירו אחריהם דגל ושֶׁלֶט המייצגים את תביעתם לבעלות על האיים.
ב-1776 הושלם תהליך הפינוי הבריטי, והספרדים שלטו באיים.
ב-1777 הרסו הספרדים את שרידי פורט אגמונט, השלט הבריטי הוסר ונשלח לבואנוס איירס.
ב-1811 פינו הספרדים את היחידה הצבאית ששהתה בפורט לואי, בשל המרידות נגד השלטון הקולוניאלי הספרדי.
הספרדים השאירו אחריהם שלט, ובו טענתם לריבונות באיים.
ב-1829, סוחר בשם לואי ורנט (Luis Vernet) הקים מחדש את היישוב בפורט סן לואי, שנקראה בפי הספרדים פוארטו סולדד.
ורנט ביקש את רשות הממשלה בבואנוס איירס לצעד זה, וזו מינתה אותו כמושל האיים מטעמה.
ואולם, ורנט תיאם את צעדיו גם עם השלטון הבריטי, וזה נתן את הסכמתו העקרונית.
הבריטים חזרו בהם מהסכמתם למושבה של ורנט, כאשר הסתבר להם שצעדיו של ורנט מובילים לריבונות של הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה.
הבריטים מחו על תביעתו של ורנט לזכויות בלעדיות על הדיג וציד כלבי הים באזור האיים, אך השלטון בדרום אמריקה התעלם מהמחאות הבריטיות.
ב-2 בינואר 1833 הגיעה ספינה בריטית לאיים, ודרשה את הורדת הדגל הארגנטינאי.
המפקד המקומי נכנע לדרישה זו, בגלל הכוח הבריטי העדיף, ולאור העובדה שרוב אנשיו של הכוח הארגנטינאי היו שכירי חרב בריטיים שסירבו להילחם כנגד בני עמם.
עם התפנות הכוח הארגנטינאי השתלטו הבריטים על האיים.
בשנתה הראשונה של מלחמת העולם הראשונה, ב-8 בדצמבר 1914, התחולל ליד סטנלי קרב איי פוקלנד – קרב ימי בין שייטת של הצי המלכותי הבריטי לבין שייטת של הצי הגרמני הקיסרי, בפיקודו של אדמירל גרף מקסימיליאן פון שפה.
הקרב הסתיים בניצחון בריטי: השייטת הגרמנית הושמדה ושפה ושני בניו נספו.
בכל שנות הריבונות הבריטית שהחלו בשנת 1833, לא ויתרה ארגנטינה על תביעתה לריבונות באיים, ודרשה לציין זאת בהסכמים דיפלומטיים לאורך השנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשו האיים בסיס ימי חשוב של הבריטים, ותקוותן של מדינות הציר שהסכסוך על האיים יביא את ארגנטינה לתמוך בציר נתבדתה, למרות שארגנטינה שמרה על נייטרליות כמעט לאורך כל המלחמה ורק לקראת סופה בלחץ אמריקני הכריזה מלחמה על גרמניה, כמה שבועות לפני סיום המלחמה.
בראשית 1948 שלחה ארגנטינה ספינות מלחמה לתמרונים באזור האיים ובריטניה שלחה אוניית סיור משלה לאזור.
ארגנטינה דרשה מארצות הברית לסייע לה להגן על האיים מפני הפלישה הבריטית אליהם, אך נענתה בשלילה.
בריטניה הציעה להעביר את שאלת הבעלות על האיים לבית הדין הבינלאומי, אך ארגנטינה סירבה.
בסוף 1952 הביא הסכסוך על איי פוקלנד לעימות ביחסי אורוגוואי–ארגנטינה, בגלל מינוי קונסול של אורוגוואי באיי פוקלנד ומתן רשות למטוסים בריטיים להמריא מאורוגוואי לאיי פוקלנד.
בספטמבר 1966, בעת ביקור של הנסיך פיליפ בארגנטינה חטפו לאומנים ארגנטינאיים מטוס לאיי פוקלנד והכריזו על סיפוחם לארגנטינה, אולם מעשה זה לא זכה לגיבוי ממשלת ארגנטינה.
ב-2 באפריל 1982 פרצה המלחמה בין בריטניה לארגנטינה.
למשך זמן קצר השתלטה ארגנטינה על האיים, וטענה לבעלות היסטורית עליהם.
ב-14 ביוני הסתיימה המלחמה בניצחונה של הממלכה המאוחדת, והאיים חזרו לריבונות בריטית.
ארגנטינה עדיין רואה את האיים כחלק משטחה ותובעת ריבונות עליהם.
אף כי היחסים בין ארגנטינה לבריטניה חזרו להיות תקינים, ממשלת ארגנטינה מקפידה לחזור על תביעתה לריבונות באיים בכל פגישה רשמית בין נציגים ארגנטינאים לנציגים בריטיים.
הממשלה המקומית באיי פוקלנד אוסרת על אזרחים ארגנטינאים לבקר באיים מאז תום המלחמה.
בתחילת 2010, בעקבות הודעה של חברת נפט בריטית על התחלת קידוחים באזור, הוחרפו היחסים בין ארגנטינה לבריטניה, והארגנטינאים אף איימו כי יפעילו כח צבאי ימי למניעת הגעתן של ספינות בריטיות לאזור.
ביוני 2012 הודיעה ממשלת איי פוקלנד כי תושבי האי יערכו משאל עם במחצית הראשונה של 2013, כדי לקבוע האם להישאר טריטוריה בריטית.
במשאל עם, שנערך ב-10–11 במרץ 2013, החליטו תושבי איי פוקלנד ברוב מוחץ להישאר תחת ריבונות הממלכה המאוחדת.
מתוך 1,517 מצביעים נספרו רק שלושה שהצביעו נגד.
בדיון והצבעה של ועדת האו"ם במרץ 2016 בנוגע לגבולות המדף היבשתי של ארגנטינה, הוחלט להרחיב בכ-35% את השטח הימי של הנ"ל כך ששטח זה כולל גם את השטח הימי סביב איי פוקלנד.
איי פוקלנד נמצאים במרחק 480 קילומטרים מחופה הדרום מזרחי של ארגנטינה, 1,080 ק"מ מאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, ו-940 ק"מ מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה (הכוללת שטחים באנטארקטיקה שארגנטינה וצ'ילה טוענות לבעלות עליהם).
שני האיים המרכזיים הם אי פוקלנד המזרחי, ששטחו 6,680 קמ"ר, ואי פוקלנד המערבי, ששטחו 5,280 קמ"ר.
בין שני האיים מפריד מצר הים מצר פוקלנד.
האיים מאופיינים לרוב בפני שטח גבעתי, עשבייה נמוכה, ואקלים אוקיאני-גשום.
איי פוקלנד הם חלק מהאזור האנטארקטי, עם קשרים חזקים לחי והצומח של פטגוניה.
ציפורי היבשה מהוות את רוב העופות של פוקלנד.
מיני העופות האנדמיים היחידים באיי פוקלנד הם ברווז ספינת הקיטור חסרת המעוף של פוקלנד ודברי קוב.
63 מינים מתרבים באיים, כולל 14 תת-מינים אנדמיים.
היונק היבשתי האנדמי היחיד של האיים, הוורה, ניצוד עד הכחדה על ידי מתיישבים אירופאים.
את האיים פוקדים יונקים ימיים, כמו כלב הים הפיל הדרומי וכלב הים הדרום אמריקאי, וסוגים שונים של לווייתנים.
על היבשה חיים פינגווינים, כלבי ים, ובים לווייתנים שונים.
באי נמצאות כמה ממושבות האלבטרוס הגדולות ביותר על פני כדור הארץ.
באיים אין עצים ויש להם צמחייה עמידה לרוח המורכבת בעיקר ממגוון של שיחים ננסיים.
יותר מ-400 מינים של חזזיות ופטריות תועדו.
כמעט כל שטח היבשה של האיים משמש כמרעה לצאן.
מינים שהובאו על ידי האדם כוללים איילים, ארנבים, חולדות חומות וחתולים.
כמה מהמינים הללו פגעו בחי והצומח המקומיים, ולכן הממשלה ניסתה להכיל, או לעיתים לחסל את אוכלוסיות השועלים, הארנבות והחולדות.
כמה מיני ציפורים הושמדו מהאיים הגדולים יותר.
מידת ההשפעה של האדם על פוקלנד אינה ברורה, מכיוון שיש מעט נתונים ארוכי טווח על שינוי בתי גידול.
במפקד אוכלוסין מ-2021 נמנו באיים 3,541 תושבים, זאת לעומת 2,478 תושבים במפקד של 2006. בנוסף להם, יותר מ-1,700 אנשי סגל הבסיס הצבא הבריטי הממוקם באי.
רובם הגדול של התושבים (2,974 במפקד האוכלוסין של 2021) מתגורר בבירה, סטנלי, היישוב העירוני היחיד.
שאר התושבים גרים בחוות ובכפרים קטנים.
האוכלוסייה צעירה יחסית: 79% מתושבי האיים הם בני פחות מ-55.
באיים קיימים מספר שדות תעופה קטנים המשמשים לטיסות מקומיות ונמל תעופה בינלאומי אחד (בסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט) באי המזרחי.
פעילויות כלכליות מרכזיות כוללות דיג, תיירות, וגידול כבשים, בדגש על יצוא צמר איכותי.
איי קוּק הם 15 איים המחולקים לשתי קבוצות ונמצאים בדרום האוקיינוס השקט, בתת-האזור של פולינזיה, ממזרח לקו התאריך הבינלאומי.
האיים קרויים על שם מגלה הארצות האנגלי ג'יימס קוק.
שטח האיים כ-240 קילומטרים רבועים בתוך אזור של מים טריטוריאליים המשתרעים על כ-1.8 מיליון קמ"ר.
באיי קוק מונהג משטר פנימי פרלמנטרי דמוקרטי בהסכם חופשי עם ניו זילנד, כאשר יחסי החוץ הם באחריות ניו זילנד, וכל התושבים הם בעלי דרכון ניו זילנדי.
איי קוק נכללים תחת ממלכת ניו זילנד.
בשנת 1773 הגיע קפטן ג'יימס קוק לאיים וקרא להם על שמו של אוגוסטוס הרווי, הרוזן השלישי מבריסטול - איי הרווי Hervey Isles.
ב-1823, כחמישים שנה אחר כך, העניקו הרוסים כבוד לקפטן ג'יימס קוק, החוקר הימי הבריטי הדגול שהפליג ומיפה את דרום האוקיינוס השקט וקראו לאיים - איי קוק.
חלק מ-15 האיים המרכיבים את איי קוק הם בעלי שמות נפרדים בשפות ילידיות, למשל האי הגדול ביותר נקרא במאורית - ררוטונגה (Rarotonga) וכך אייטוטקי (Aitutaki).
האי הראשון שקיבל שם על ידי ספנים ספרדיים שהגיעו אליו ב-1606 היה - רקהנגה (Rakahanga).
הוא נקרא על ידם "ג'נטה הרמוסה" (Gente Hermosa - אנשים יפים).
מחקרים כיום טוענים שאיי קוק ואיי אוסטרל יושבו על ידי פולינזים בערך בתקופה בה יושבה ניו זילנד על ידי המאורים, הפולינזים, בין 500 - 800 לספירה.
חלק מהאיים במרכז האוקיינוס השקט, כמו איי המרקיז, היו כנראה מאוכלסים כבר בסביבות 1000 לפנה"ס, אך השרידים המוקדמים ביותר של הציוויליזציה שם מתוארכים רק לשנת 150 לפנה"ס.
מאיי מרקיז התפשטו הפולינזים לאיים אחרים.
על פי עדויות ארכאולוגיות הגיעו הילידים לניו זילנד בסביבות 800 לספירה.
איי קוק ואיי אוסטרל יושבו על ידי הפולינזים בערך באותה תקופה.
איי קוק הדרומיים יושבו ככל הנראה על ידי טהיטיים בסביבות שנת 800, בעוד שהאיים הצפוניים יושבו מעט מאוחר יותר על ידי טונגנים וסמואים.
נראה שבאותם ימים כל אי היה ישות נפרדת ונשלטה על ידי (Ariki) - מנהיגים מקומיים.
האירופאי הראשון אשר חלף קרוב לאיים היה מגלה הארצות הספרדי אלברו דה מנדניה.
הוא הגיע, בשנת 1595, לשלושה איים קטנים המקיפים לגונה וקרא להם "סן ברנרדו".
אלו האיים שבני המקום מכנים - איי פוקאפוקה.
הנווט הפורטוגזי פדרו פרננדש דה קיירוש היה האירופאי הראשון שכף רגלו דרכה באי ראקאהאנגה ב-1606. בין השנים 1772 - 1775 יצא חוקר ומגלה הארצות ג'יימס קוק לבדוק אם אכן קימת יבשת דרומית, באוקיינוס השקט.
הוא הגיע לפולינזיה וחלף על פני איי קוק ותיעד את מסעו.
כך עשה גם במסעו האחרון.
לכבוד מחקריו ומסעותיו לגילוי ארצות החליט ההצי הרוסי ב-1880 לקרוא לאיים על שמו.
האירוניה היא שאיי קוק הם בין האיים הבודדים שכף רגלו של קפטן קוק לא דרכה עליהם.
הוא הפליג דרך איי קוק מבלי לעגון בהם.
מתחילת המאה ה-19 החלו מיסיונרים אנגלים וטהיטיים, של אגודת המיסיונרים של לונדון, להגיע לאיי קוק והיו הזרים הראשונים שהתיישבו.
הם ניצרו, קודם כל, את האריקי, ראשי השבטים ובכך הקלו על ניצור תושבי האיים.
המיסיונרים הקימו מכללה תאולוגית ברארוטונגה, הגדול באיי קוק, והשפיעו רבות על צורת הממשל שהתפתחה בכל אחד מהאיים במהלך חצי המאה הבאה.
ראשי השבטים חששו שצרפת תשתלט עם האיים, כפי שקרה בטהיטי ובאיי החברה, ולפיכך הם פנו לממלכה המאוחדת וביקשו להכריז על איי קוק כמדינת חסות שלהם.
ממשלת בריטניה נענתה להם בשנת 1888, ובאיים הוקם פרלמנט פדרלי.
זו הייתה הפעם הראשונה שהאיים המפוזרים הללו היו תחת ממשלה מאוחדת.
ניו זילנד רצתה גם היא לספח את איי קוק אליה, אבל בריטניה דרשה שבקשת הסיפוח תגיע ממנהיגי האיים עצמם.
בעזרת שכנוע מסוים מצד ניו זילנד, הגישו ראשי האיים הגדולים ביותר בקשה לסיפוח.
ואמנם, ב-1901 סופחו האיים לניו זילנד.
10 שנים אחר כך פורק הפרלמנט הפדרלי וב-1946 הוקמה המועצה המחוקקת הראשונה.
בשנת 1957 הורחבו סמכויותיה ושמה שונה לאספה המחוקקת (תיקון חוקתי משנת 1981 שינה את השם שוב, לפרלמנט).
בשנת 1965 הפכו האיים להיות טריטוריה בעלת שלטון עצמי בשיתוף פעולה חופשי עם ניו זילנד.
עשרים שנה אחר כך, ב-1985, חתמו מנהיגי האיים על אמנת רארוטונגה, הסכם על יצירת אזור חופשי מנשק גרעיני בדרום האוקיינוס השקט.
מעט שנים אחר כך יצרו באיי קוק את שמורת הים הגדולה ביותר בעולם, שמורה המשתרעת על פני מילון קמ"ר, באוקיינוס השקט.
במחצית השנייה של המאה ה-20, איי קוק, בעזרת ניו זילנד, עבדו על שיפור התשתיות והתנאים החברתיים ופיתוח הכלכלה, כולל תיירות.
הפיכתם של האיים לבעלי שלטון עצמי, ב-1965, הביאו איתם לאוטונומיה גדולה יותר לאיים והם החלו לפתח קשרים עם מדינות האזור.
האיים חתמו על אמנות כישות פוליטית עצמאית, הפכו לחברים מייסדים של פורום דרום האוקיינוס השקט (משנת 2000, פורום איי האוקיינוס השקט) בשנת 1971, והצטרפו לארגונים בינלאומיים אחרים, כולל אונסק"ו והבנק לפיתוח אסיה.
שני מקורות ההכנסה העיקריים באיים הם תעשיית הפנינים השחורות המפורסמות בכל העולם, אשר מיוצרות בעיקר בחוות באיים הצפוניים מניהיקי (Manihiki) ופנרהין (Penrhyn) ומהווים כ-80 אחוזים מההכנסה של האיים, וכן תיירות.
מקורות הכנסה נוספים הם בנקאות, סחר בדגה ובפירות ים.
בנוסף בשנת 2006 צולמה במקום העונה ה-13 של הסדרה המצליחה "השרדות", מה ששיפר את הכלכלה לאור ההשקעה הרבה בסדרה (על כל פרק כמיליון דולר) וגם בזכות התיירות הרבה שהסדרה הביאה למקום.
איי קוק מורכבים משתי קבוצות, הדרומית והצפונית.
הקבוצות מרכיבות ביחד 15 איים ראשיים.
הקבוצה הדרומית היא השלטת, ובה חיים רוב התושבים ונמצאים אי הבירה - ררוטונגה (Rarotonga), שדה התעופה הבינלאומי, הפרלמנט ומשרדי הממשל.
בקבוצה הדרומית האי הגדול ביותר הוא ררוטונגה, ובו מרוכזים רוב התושבים.
אייטוטקי (Aitutaki) - השני בגודלו באיי קוק
אטיו (Atiu) - אשר ידוע בתעשיית הקפה המשובח שלו
הקבוצה הצפונית היא נידחת ביותר, והגישה אליה מתבצעת בטיסות אחת לשבוע, בספינות משא אחת לחודש וכן על ידי בעלי יאכטות פרטיות.
בתחילה, הקבוצה לא נחשבה לחלק מאיי קוק ורק מאוחר יותר נוספה לקבוצה הדרומית.
קבוצה זו ידועה בתעשיית הפנינים שלה.
כמו כן בקבוצה זו שוכן אטול סווארו, אשר התפרסם בזכות הסופר הניו זילנדי טום ניל, שגר במקום במשך שנים, וכתב בו את הספר An Island to Oneself.
באיי קוק חיים כ-10 אלף תושבים, רובם מאורים אשר מדברים מאורית של איי קוק וכן אנגלית.
בנוסף ניתן לפגוש באיים מהגרים מניו זילנד, אוסטרליה, פיג'י, ואיים נוספים באוקיינוס השקט.
למעשה, האיים סובלים מהגירה שלילית, כמו רבים מאיי אוקיאניה, וכיום חיים בניו זילנד יותר "קוק-איילנדרים" מאשר באיים עצמם.
איי קוק הם דמוקרטיה ייצוגית עם מערכת פרלמנטרית ביחסי מדינה קשורים עם ניו זילנד.
הממשלה היא הגוף הביצועי, כאשר השר הראשי הוא ראש הממשלה.
כוח החקיקה מוקנה הן לממשלה והן לפרלמנט של איי קוק.
מערכת המשפט אינה תלויה ברשות המבצעת והמחוקקת.
ראש המדינה הוא מלך ניו זילנד כחלק מתחום השיפוטי המלכותי של ניו זילנד , המיוצג באיי קוק על ידי נציג המלך.
האיים בעלי שלטון עצמי ב"התאגדות חופשית" עם ניו זילנד.
ניו זילנד שומרת על האחריות העיקרית לעניינים חוץ, תוך התייעצות עם ממשלת איי קוק.
אזרחי איי קוק הם אזרחי ניו זילנד ויכולים לקבל שירותי ממשלה בניו זילנד, אך ההפך אינו נכון; אזרחי ניו זילנד אינם אזרחי איי קוק.
למרות זאת, נכון לשנת 2014 קיימו איי קוק יחסים דיפלומטיים בשמם עם 43 מדינות אחרות.
איי קוק אינם מדינה שחברה באו"ם, אך היא חברה מלאה בארגון הבריאות העולמי ובאונסק"ו, בוועדה הסוציו-אקונומית של אסיה ופסיפיק (UNESCAP) וחברה באספת מדינות בית הדין הפלילי הבינלאומי.
ב-11 ביוני 1980 חתמה ארצות הברית על חוזה עם איי קוק המציין את הגבול הימי בין איי קוק לסמואה האמריקאית וכן מוותרת על כל טענות אמריקאיות בפני פנהין, פוקאפוקה, מאניהיקי ורקאהנגה.
בשנת 1990 איי קוק וצרפת חתמו על אמנה שתחמה את הגבול בין איי קוק לפולינזיה הצרפתית.
בסוף אוגוסט 2012 ביקרה מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון באיים ובשנת 2017 איי קוק חתמו על אמנת האו"ם בנושא איסור נשק גרעיני.
איי פניקס , או בשמם הרשמי איי ראוואקי (Rawaki Islands), הם שרשרת אטולים באוקיינוס השקט, אחת משלוש קבוצות איים השייכות לקיריבטי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נערך באיי הפניקס ניסיון ההתיישבות הקולוניאלי האחרון של האימפריה הבריטית – במסגרת התוכנית ליישוב איי פניקס.
האיים, השוכנים מזרחית לאיי גילברט ומערבית לאיי ליין, אינם מיושבים כיום, למעט מספר משפחות המתגוררות על האי קנטון.
אלה שמונת האטולים המרכיבים את האיים:
שרשרת איי הפניקס כוללת גם את שונית קרונדלט במיקום ואת שונית וינסלו במיקום .
אזור השימור של האיים מקיף שטח ימי ויבשתי של 404,250 קמ"ר, והוא אזור השימור הימי הגדול בעולם.
באתר השתמרה אחת מן המערכות האקולוגיות הגדולות והשמורות של שוניות אלמוגים אוקיאניות, ובשטחו 14 תילים תת-ימיים, ככל הנראה הרי געש כבויים.
באיים ובשוניות מצויים כ-800 מיני בעלי חיים, הכוללים 200 מיני אלמוגים, 500 מיני דגים, 18 מיני יונקים ימיים ו-44 מיני עופות.
בשנת 2010 הם הוכרזו כאתר מורשת עולמית.
איי סנארס (אנגלית The Snares; מאורית Tini Heke) היא קבוצת איים קטנה הממוקמת כ-200 ק"מ מדרום לאי הדרומי והשייכת לניו זילנד.
שטחם הכולל של האיים הוא 3.28 ק"מ בלבד, מהם 2.8 קמ"ר משתרעים בתחומי "האי הצפון-מזרחי" (North East Island).
באי זה שוכנת הנקודה הגבוהה באיים הנישאת לגובה של 110 מטר.
כ-5 ק"מ מערבית לאי הצפון מזרחי משתרעת קבוצת איים המכונה "השרשרת המערבית" (Western Chain), ואייה נקראים לפי סדר המספרים של השפה המאורית (Tahi - "אחד", Rua - "שתיים", Toru - "שלוש", Wha - "ארבע" ו-Rima - "חמש").
מאז שנת 1998 מוכרזים האיים כאתר מורשת עולמית כחלק מהאיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד.
האיים היו ידועים למאורים ואלה כינו אחד מהם בשם "טה טניפה" (Te Taniwha), או "מפלצת הים".
לראשונה נתגלו איי סנארס לאירופים ב-23 בנובמבר 1791. שמם ניתן להם על ידי ג'ורג' ונקובר שגילה אותם ואשר סבר כי הם מסוכנים לשייט ("Snare" באנגלית הוא סוג של מלכודת).
ייתכן שבשל קרבתם היחסית לחופי האי הדרומי והאי סטיוארט, במאה ה-19 היה ציד לווייתנים וצייד טורפים ימיים במקום מפותח ביחס למצב באיים הסאב-אנטארקטיים האחרים של ניו זילנד.
האיים הם ביתם של מספר מיני עופות אנדמיים, שהידוע שבהם הוא המין פינגווין חסון וכן של מספר חסרי חוליות אנדמיים.
איי סן חואן הם קבוצת איים השייכת למדינת וושינגטון בארצות הברית.
קבוצת האיים מהווה חלק מארכיפלג סן חואן שממוקם ליד האי ונקובר ומורכב מלמעלה מ-450 איים.
מלבד איי סן חואן, כולל הארכיפלג גם את איי המפרץ השייכים לקנדה.
כיום, רק כשישית מהאיים מיושבים, ושירות מעבורת מגיע רק לששת האיים המרכזיים.
באמצע המאה ה-19 היוו האיים סלע מחלוקת בין ארצות הברית לבריטניה.
המתיחות בין שתי המדינות בקשר לשליטה על האיים כמעט שהתפתחה למלחמה בשנת 1859. תקרית זו, שהתחוללה בעקבות הרג של חזיר השייך לאזרח אירי על ידי חוואי אמריקני, מכונה מלחמת החזיר.
תיירות מהווה מרכיב עיקרי בכלכלת האיים.
האיים מהווים מוקד משיכה לחובבי ספורט הקיאקים, ומספקים אפשרות נוחה לצפות בקטלנים.
איי סן חואן שימשו כאתרי הצילומים בים וביבשה לסרט ההמשך של לשחרר את וילי, המסע הביתה (לשחרר את וילי 2) בשנת 1995.
איי סנט פול (מלטית Il-Gżejjer ta' San Pawl; אנגלית St Paul's Islands) הם שני איים קטנים וחשופים, השוכנים סמוך למוצאו של מפרץ סנט פול שבצפון-מערב האי מלטה.
שטחם של האיים הוא 0.1 קמ"ר והם מרוחקים מרחק 100 מטרים בלבד מחופי האי מלטה.
שני האיים אינם נושבים מאז שהחקלאי האחרון שהתגורר בהם עזב את המקום במאה ה-20.
בשנת 59 שלח פסטוס, הנציב הרומי של יהודה, את פאולוס הקדוש מקיסריה לרומא כדי לעמוד למשפט בפני הקיסר נירון.
תחת שמירה נשלחו פאולוס, לוקאס המבשר ואחרים לרומא, אך ספינתם נטרפה ליד "מליטי", היא מלטה:
המקום בו נטרפה הספינה מזוהה לפי המסורת עם איי סנט פול, אם כי הדבר נתון במחלוקת עובדתית.
בשנת 1845 הוקם על האי המערבי והגדול בין השניים פסל של הקדוש, הנישא לגובה של 12 מטרים; ומדי שנה, ביום חגם של פאולוס ופטרוס הקדושים, החל ב-29 ביוני, נערכת למרגלותיו מיסה.
איי קוק משתתפים במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988).
אף שהאיים הם שטח חסות של ניו זילנד, יש להם ועד אולימפי נפרד.
שטחי החסות האחרים של ניו זילנד, ניואה וטוקלאו, לא הקימו ועדים אולימפיים עצמאיים, ותושביהם רשאים להתחרות במסגרת המשלחת הניו זילנדית.
הישגי המשלחת של איי קוק לאורך השנים היו צנועים למדי, ואיש מהם לא זכה במדליה אולימפית.
המתאגרף ריצ'רד פיטמן הצליח להעפיל לסיבוב השלישי באולימפיאדת סיאול, אך הודח על ידי יעקב שמואל.
איי קוק מעולם לא השתתפו במשחקי החורף.
איי פארו השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף לא נטלה איי פארו חלק מעולם.
איי פארו היא אחת משתי המדינות היחידות (לצידה של מקאו) המשתתפת במשחקים הפאראלימפיים אך אינה לוקחת חלק במשחקים האולימפיים.
לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של איי פארו ב-13 מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית זהב אחת, כולן בתחרויות השחייה.
הספורטאים הבולטים בתולדות המשלחת הם כריסטינה נאס שזכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטרים ובמדליית הכסף במשחה ל-400 מטרים ב והיידי אנדרסן שזכתה בשלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד.
איי פָּארָאסֵל, הנקראים בסינית איי סישָה (Xīshā בפין-יין, 西沙群岛 בסינית או איי חואנג-סה בווייטנאמית), הם קבוצה של מעל 30 איים בים סין הדרומי, כ-320 ק"מ דרומית-מזרחית לאי האינאן ובמרחק דומה צפונית-מזרחית למרכז וייטנאם.
האיים נמצאים תחת ריבונותה של הרפובליקה העממית של סין, למרות שגם טאיוואן ווייטנאם טוענות לבעלות עליהם.
בסוף המאה ה-19 תבעה צרפת את האיים כחלק ממושבת וייטנאם שלה, ואחרי שהצרפתים נסוגו מווייטנאם בשנת 1954 טענה זו עברה לדרום וייטנאם.
האיים היו נתונים תחת עימותים צבאיים בין צבאות סין ווייטנאם, אך ב-1974 הצליחה סין לבסס את שלטונה על האיים.
ניהול האי נמצא תחת אחריותו של הממשל של מחוז האינאן שבדרום סין.
הממשל בהאינאן הקים ביולי 2012 את העיר , שתחום שיפוטה כולל את קבוצת האיים, על מנת לחזק את הטענה הסינית לבעלות על האיים.
איי סנקאקו הם ארכיפלג בלתי מיושב בים סין המזרחי הנשלט על ידי יפן.
שרשרת האיים מונה חמישה איים קטנים ושלושה סלעים בגודל 7 קמ"ר.
האיים מצויים מזרחית לסין היבשתית, צפונית-מזרחית לטאיוואן, מערבית לאי אוקינאווה, וצפונית לקצה הדרום-מזרחי של שרשרת איי ריוקיו.
סביב האיים מתקיים סכסוך בין סין ליפן, המשפיע על יחסי המדינות.
איי פטיט-טר הם שני איים לא מיושבים השייכים לגוואדלופ, צרפת.
את שני האיים ("טר דה או" ו"טר דה בא") מקיפה שונית אלמוגים.
האי מקושר מבחינה אדמיניסטרטיבית לאי לה דזיראד.
איי פטיט-טר נמצא 12 ק"מ מדרום לאי לה דזיראד ו-12 ק"מ דרום-מזרחית לחצי אי פואנט דה שאטו שהוא הנקודה המזרחית ביותר של האי גרנד טר.
האיים מוגנים והם שמורות טבע לאומיות של צרפת.
תושביהם הקדומים של האיים הקריביים חיו באיים מהמאה החמישית לתחילת המאה השש עשרה והם חיו מגידול מקנה, דייג וגידול כותנה שהתאפשר באגירת מי גשמים בבורות.
האיים התגלו על ידי כריסטופר קולומבוס ב-1493 אך לא יושבו על המאה השבע עשרה בגלל מחסור במי שתייה.
ההתיישבות האנושית באי הסתיימה ב-1972.
הגדול מביניהם הוא טר דה בא ששטחו 1.5 קמ"ר ובו נמצא המגדלור הקדום ביותר בגוואדלופ ומגיע לגובה 35 מטר.
האי השני הוא טר דה או ששטחו 0.2 קמ"ר.
הפאונה מורכבת מאיגואנת האנטילים הקטנים עם 9,500 פריטים, ציפורים נודדות, צבי ים שמטילים את ביציהם בחופים.
כמו כן, דגים רבים גרים בסביבות האיים ובלגונות ומוגנים על ידי שונית האלמוגים.
על מנת לשמור על בעלי החיים הוכרזו האיים כשמורת טבע מאז 1998.
איי ספראטלי הם קבוצה של איים במרכז ים סין הדרומי.
הם ממוקמים מצפון למלזיה ונמצאים בערך באמצע הדרך בין וייטנאם לפיליפינים.
לפני 1970 המשמעות העיקרית שקשורה לאיים הייתה מיקומם האסטרטגי.
צרפת החזיקה אותם בשנים 1933–1939. במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה יפן את הארכיפלג ופיתחה אותו כבסיס צוללות.
הקבוצה מכילה יותר מ-750 איים קטנים, שוניות ואטולים.
האיים מכונים על שמו של החוקר הבריטי ריצ'רד ספראטלי אשר זיהה אותם בשנת 1843. שטחם הכולל הוא כארבעה קילומטרים מרובעים בשטח ימי של כ-425,000 קילומטרים מרובעים.
סקרים סייסמיים מראים כי אזור ריד בנק עשיר במרבצי נפט וגז.
איי פראטאס או איי דוֹנגשה הם אטול בצפון־מזרח ים סין הדרומי, כ־340 קילומטרים דרומית להונג קונג, המורכבים משלושה איים קטנים.
שטחם היבשתי הכולל עומד על כ־2.4 קילומטרים רבועים, כולל לגונה בשטח של 0.64 קילומטר רבוע.
האיים נתונים תחת סכסוך מדיני של שליטה כאשר סין טוענת לריבונות אך בפועל הם נשלטים על ידי טאיוואן אשר מפעילה אותם כפארק לאומי.
איי פלאג'יה (באיטלקית: Isole Pelagie, בסיציליאנית: Ìsuli Pilaggî) הם שלושה איים איטלקים קטנים: למפדוזה, לינוזה , למפיונה.
האיים שוכנים במצר סיציליה שבים התיכון, בין סיציליה לתוניסיה.
מבחינה פוליטית האיים מנוהלים כחלק מנפת אגריג'נטו, השייכת לסיציליה, והם מהווים את הנקודה הדרומית ביותר באיטליה.
בשל קרבתם לאפריקה, האיים מהווים באחרונה מוקד למתיחות בינלאומית בשל היותם מוקד להגירה בלתי-חוקית לאירופה.
האיים מהווים את אחד מאזור הגידול האחרונים של צב הים החום, מין בסכנת הכחדה, בים התיכון.
בשנת 2002 הכריזה איטליה על האיים כשמורת טבע "Area Marina Protetta Isole Pelagie".
איי צ'ינג (בסינית:艾青, בפין-יין: Aì Qīng, בוייד-ג'יילס: Ai Ch'ing, 27 במרץ 1910 - 5 במאי 1996) היה משורר סיני, אחד מהנציגים המובילים של השירה הסינית המודרנית ("השירה החדשה" - "שינשי").
נודע גם בשמות העט "לינבי" (בסינית: 林壁, בכתיב פִּין-יִין: Línbì), קה-אה (בסינית: 克阿, בפִּין-יִין: Kè'ā) וא-צ'יא (סינית: 莪伽, בפִּין-יִין: Éjiā).
איי צ'ינג נולד תחת השם צ'יאנג האי-צ'נג בכפר פנטיאנצ'אנג (贩田蒋) בנפת ג'ינחווה, במחוז המזרחי ג'ג'יאנג, כבנו של בעל אחוזות.
בשנים הראשונות לחייו גודל על ידי אומנת ענייה, לה הקדיש בשנת 1933 שיר מפורסם תחת הכותרת "האומנת שלי".
אחרי שנרשם בשנת 1928 לבית הספר לאמנויות הנגז'ואו שיהו, תחת הדרכתו של מנהל בית הספר, לין פנגמיאן, נסע איי צ'ינג לאירופה והתחיל לימודים בפריז.
נשאר בצרפת בשנים 1929–1932 והשתלם בחקר האמנות של רנואר ווינסנט ואן גוך, בפילוסופיה של קאנט והגל.
איי צ'ינג בשירת מאיאקובסקי ווולט ויטמן ובמיוחד שאב השפעות מיצירות המשורר הבלגי אמיל ורהארן.
אחרי שחזר לסין, לשאנגחאי, במאי 1932, הצטרף איי צ'ינג לאיגוד אמני השמאל הסינים וביולי אותה שנה נעצר בעילת התנגדות לקואמינטנג.
בימי המאסר הוא תרגם שירי והארן לסינית וכתב את ספריו הראשונים -"דאיאנהה - האומנת שלי", "חליל הקנה" (芦笛) ו"פריז" (巴黎).
הוא שוחרר לבסוף מן הכלא באוקטובר 1935.
אחרי פריצת מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937, אחרי שהגיע לווהאן כדי לתמוך במאבק הלאומי, כתב איי צ'ינג את "שלג על הארץ" (雪落在中国的土地上).
ב-1938 עבר לגווילין, כדי לעבוד בה כעורך העיתון "גווישי דיילי".
בשנת 1940 התמנה לדקאן של הפקולטה לשפה הסינית של אוניברסיטת יוקאיי בצ'ונגצ'ינג.
בשנת 1941 עבר איי-צ'ינג לין-אן וכעבור שנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית הסינית.
אחרי כיבוש סין על ידי הכוחות הקומוניסטית בשנת 1949 הזדהה המשורר עם האידאולוגיה של המשטר והעריץ את המנהיג הקומוניסטי מאו דזה-דונג.
אפילו כתב שיר לכבוד מאו.
הוא התקבל כחבר בוועדים לתרבות, ערך את "המגזין לשירה" והיה עורך שותף של כתב העת "ספרות העם".
עם זאת, בשנת 1957, בימי הטיהורים נגד האקדמאים הידועים בשם "המערכה נגד הימין", למד איי צ'ינג סנגוריה על הסופרת דינג לין וכתב שיר תחת הכותרת "חלום הגנן" שהעביר מסרים בעד קיומו של מגוון דעות יצירתיות.
אז הואשם בעצמו ב"ימניות" ו"פורמליזם ריאקציוני" על ידי משורר עמית בשם פנג ג'י.
איי צ'ינג גורש מאיגוד הסופרים ובשנת 1958 הוגלה אל חוות בצפון-מזרח סין.
ב-1959 הועבר על ידי השלטונות הקומוניסטים לחבל שינג'יאנג שבצפון-מערב.
בימי המהפכה התרבותית שוכנה המשפחה במערה תת-קרקעית שנועדה בעבר להיות אתר מליטה של בעלי חיים של החוות.
איי צ'ינג אולץ לנקות יום יום את בתי השימוש של הכפר בן 200 הנפשות, שאליו הוגלה.
נדרש לבצע עבודה פיזית מכבידה זו למשך 5 שנים, בהיותו בן שישים לחייו.
לא פעם זרקו עליו דיו ואבנים.
לפי פרטים מפי בנו, איי וייוויי, איי צ'ינג איבד את הראייה באחת מעיניו בגלל החסכים בתזונה.
למשך שנים רבות נאסר עליו לפרסם ספריו - "שיר השיבה" (归来的歌) ו"אודה לאור" (光的赞歌).
בשנת 1979, בעקבות הדחת כנופיית הארבעה, הוחזרו לו זכויותיו וספריו הורשו להתפרסם.
ב-1979 הוא נבחר לתפקיד סגן יושב ראש איגוד הסופרים הסיניים.
ב-1980 התאפשר לו ביקור שני בצרפת ובשנת 1985 העניק נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן לו את התואר מפקד מסדר האמנויות והספרות.
איי צ'ינג היה נשוי פעמיים ונולדו לו 5 בנים ו-3 בנות.
מנישואיו הראשונים לגאו יינג, שהייתה פעילה באיגוד הסופרים, נולדו האמן והאדריכל המפורסם איי וייוויי והאמן איי שואן.
מנישואיו השניים נולדו לו שתי בנות.
בשנת 1933, בה עונה ונאסר על ידי אנשי הקואומינטנג ושבה כתב את הספר "נהר דא'אן - האומנת שלי", התחיל לכתוב את שמו צ'יאנג אך עצר לרגע בסימן הראשון "艹" שהזכיר לו את מנהיג הקאומינטנג, צ'יאנג קאי-שק.
מתוך סלידה לשאת אותו שם משפחה הוא הוסיף X על הסימן וכך נוצר שמו החדש 艾 - "איי".
מכיוון שלשאר שמו "האי צ'נג" משמעות של "בהירות הים", המתקשר למילה "צ'ינג" - 青, כלומר "טורקיז, כחול או ירוק", אימץ בסופו של דבר את השם איי-צ'ינג.
1979 - סגן יושב ראש איגוד הסופרים של סין
1985 - מסדר האמנויות והספרות של צרפת - בדרגת אביר
אתר זיכרון לזכר איי צ'ינג - נבנה לפי תכנון בנו, איי וייוויי, בסכר הנהר איוו בעיר ג'ינהואה, לפי הזמנת הנהגת העיר
איי צ'ינג כתב כ-20 פואמות ליריות ואפיות, כ-1,000 שירים קצרים, וכן 200 מסות.
1940 - שיאנג טאייאנג (אל עבר השמש)
1991 - כלל יצירות איי צ'ינג - אייצ'ינג צ'ואנג'י
ארכיפלג איי צ'טהאם ממוקם באוקיינוס השקט כ־680 קילומטרים דרומית־מזרחית לניו זילנד.
הארכיפלג מורכב מעשרה איים הממוקמים ברדיוס של 40 קילומטרים.
הארכיפלג שייך באופן רשמי לניו זילנד משנת 1842.
שניים מהאיים הגדולים ביותר בארכיפלג מיושבים - האי צ'טהאם והאי פיט, אשר לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2013 כוללים בסך הכל 600 תושבים.
בעיירה וייטאנגי (Waitangi), שהיא היישוב המרכזי בארכיפלג, גרים כ-200 תושבים.
איי קוק משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער מאיי קוק לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של איי קוק למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה איי קוק עד כה.
המשלחת כללה 18 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי הכדוריד, שחייה ושיט.
גם באולימפיאדת נוער זו לא הגיעה המשלחת להישגים וסיימה במקומות האחרונים בענפי הגולף, שחייה ושיט.
איי פרנס הם קבוצת איים הממוקמים מדרום-ממערב וממזרח לחצי האי פרנס שבאנגליה, והם קבוצת האיים השלישית בגודלה באנגליה.
האיים קטנים בשטחים, ואולם האי ויילני הוא השמיני בשטחו באנגליה (שטחו כ-13 קמ"ר).
באיים כ-15,000 תושבים המהווים 20% מתושבי נפת בארו-אין-פרנס.
האי וולני – 10,651 תושבים (בכפרים ביגאר, נורת' סקייל וויקרסטאון)
האי שיפ – לא מיושב
האי רואה – כ-100 תושבים
האי פיל – כ-10 תושבים
האי פאולניי – לא מיושב
האי צ'אפל – לא מיושב
האיים צ'אפל, פיל, פאולני ושיפ הם איי גאות ושפל, וניתן להגיע אליהם בהליכה רגלית בזמן השפל.
איי פרסאן הוא ארכיפלג איים בדרום הים האדום, במחוז ג'אזאן בדרום מערב ערב הסעודית.
באיי הארכיפלג קיימים מונומנטים רבים וטירות שהמפורסמים ביניהם הם: הטירה העותמאנית, מסגד אלנג'די, ואדי מטר, בית רפאעי, בית אלג'רמל (במקור קראו למקום זה הבית הגרמני אבל עם השנים שמו עוות) וטירת לקמן.
באיי פרסאן נמצא המגוון הביולגי הגדול ביותר של יצורים בערב הסעודית.
איי פרסאן שייכים למחוז ג'אזאן שבערב הסעודית.
איי פרסאן מרוחקים כ-40 ק"מ מן העיר ג'אזאן, ונמצאים בקו רוחב 16.7 צפון וקו אורך 41.7 מזרח.
האיים נמצאים בחלק הדרום מזרחי של הים האדום.
שטחם הכולל של האיים הוא 1050 ק"מ רבועים.
בארכיפלג ישנם כ-150 איים שונים, אורך קו החוף הכולל של כל האיים הוא 300 ק"מ.
האי הגדול ביותר והמאוכלס ביותר בארכיפלג הוא האי פרסאן הגדול ושטחו הוא 380 קילומטרים רבועים לערך.
אורכו של האי פרסאן הגדול הוא 66 ק"מ.
האי השני בגודלו ובאוכלוסייתו בארכיפלג הוא האי פרסאן הקטן, שטחו של אי זה הוא 109 ק"מ מרובעים בקירוב.
גובהם הממוצע של איי פרסאן נע בין 10–20 מטרים מעל פני הים והנקודה הגבוהה ביותר באיים נמצאת בגובה של 72 מטרים מעל פני הים.
איי פרסאן מורכבים ממשטחי גיר נקבובי שגובהם אינו עולה על 20 מטר מעל פני הים בממוצע.
בתקופת הפליסטוקן הים האדום החל להתרחב (עקב ההתרחקות של לוח ערב מהלוח האפריקאי), התרחבות זו גרמה להיווצרות שברים ושקעים באיי פרסאן, ולהרמה מתמשכת של איים אלה.
באיי פרסאן מצויה תצורה גאולוגית של סלעי גיר נקבוביים המכסים את כל האיים כמעיין קרום גיר קשה.
תצורה זאת מכילה מספר רב של מאובנים.
בצפון איי פרסאן ישנם שרשראות של חרסית, גבס ואנהידריט.
מעריכים כי הגיל הגאולוגי של איי פרסאן הוא בין 3-3.5 מיליון שנים.
הגיל הגאולוגי של אזור ג'אזאן וההרים שלידו הוא 3 מיליון שנים לערך.
רוב עתודות הנפט שנתגלו במחוז ג'אזאן נמצאות באיי פרסאן.
בעבר חברות בריטיות קיבלו זיכיון באזור (והם אלה שגילו את הנפט) אך מאחר ששטח זה הוא שמורת טבע, המלך עבדול עזיז חתם הסכם עם אותם החברות הבריטיות ובמסגרתו הם נמנעות מהחפירה בשטח זה ומוענק להם עתודת נפט אחרת במזרח ערב הסעודית.
האי הגדול ביותר בארכיפלג, אורכו הוא 66 ק"מ רוחבו הממוצע הוא 30 ק"מ ושטחו הוא 380 ק"מ מרובעים לערך.
הנקודה הגבוהה ביותר באי נמצאת בגובה של 72 מטרים מעל פני הים.
כפר מחרק: הכפר נמצא דרומית לעיר פרסאן, מרבית תושבי הכפר הם דייגים.
כפר אלקסר: אתר הנופש המרכזי באי פראסן הגדול, מרוחק כ-5 ק"מ מהעיר פרסאן, הכפר שוכן קרוב לחוף הים.
כפר מסילה: ממוקם צפונית לעיר פרסאן, רוב תושבי הכפר נוודים ומכנים אותם "רשאידה" (رشايدة).
כפר אלחוסיין: ממוקם בצפון מזרח האי במרחק של כ-30 ק"מ צפונית מהעיר פרסאן.
תושבי הכפר עוסקים בחקלאות ומגדלים גמלים.
כפר סיר: הכפר הגדול ביותר באי פרסאן, ממוקם כ-45 ק"מ מהעיר פרסאן.
הכפר ידוע בשל סחר הפנינים המתקיים בו.
נוסף על כך הכפר מספק דגים טריים לשווקים של העיר ג'דה.
מסגד עתיק שנבנה באי פרסאן על ידי סוחר פנינים בשם איברהים תמימי בשנת 1347. המאפיין החשוב ביותר במסגד זה הוא הכתובות והעיטורים האיסלאמיים הדומים מאוד לעיטורים המופיעים במסגד קסר אלחמרה (قصر الحمراء).
בית רפעי הוא ביתו של סוחר הפנינים אחמד מנור רפאעי רחמה אללה (أحمد منور رفاعي رحمه الله).
הבית הוא יצירת מופת אמיתית בתחום האדריכלות של ימי הביניים, התחריטים הרבים שבבית משקפים את עושרו הרב של האיש.
האי אלסקיד הידוע גם בשם האי פרסאן הקטן (فرسان الصغرى) הוא האי השני בגודלו בארכיפלג איי פרסאן שבים האדום.
האי קמאח ממוקם דרום מערבית לאי פרסאן הגדול, במרחק של 2 ק"מ ו-200 מטרים ממנו.
בעבר היה האי לא מאוכלס עקב מחסור במים מתוקים באי, כיום קיים מתקן התפלה באי.
למרות זאת אוכלוסיית האי עדיין מעטה.
מרבית אוכלוסיית האי עוסקת בדיג.
האי דמסכ נמצא דרומית לאי פרסאן, במרכז הארכיפלג.
ברחבי האי פזורים צריפים שמשמשים את הדייגים הדגים באי, כמו כן באי מצוים מספר זנים של שחפים, תור מצוי וכמה מינים של צמחים ודגים נדירים.
האי כירה הוא אי קטן הממוקם מערבית לאי פרסאן.
שטחו הכולל של האי הוא 5 קמ"ר, והיקפו הכולל של האי הוא 11.5 ק"מ.
האי דושכ הוא אחד האיים הקטנים ביותר בארכיפלג איי פרסאן.
שטחו של האי הוא 1.6 קמ"ר בלבד.
האי ממוקם דרומית לאי פרסאן, דרום מערבית לאי כירה וצפון מזרחית לאי זפאפ.
האי זפאפ ממוקם דרום מערבית לאי פרסאן, שטחו של האי הוא 31.3 קמ"ר.
אזורי תיירות בארכיפלג איי פרסאן
חוף עברה נמצא כמה קילומטרים בודדים דרום מערבית לאי פרסאן, מרבית תושבי האזור עוסקים בדיג והאזור נחשב לאזור הפופולרי ביותר לנפוש בו באיי פרסאן, ניתן לעשות קמפינג בחוף זה.
הכפר הקרוב ביותר לחוף זה הוא הכפר מחרק (محرق).
מפרץ אלע'דיר הוא המפרץ הגדול ביותר בין מפרצי איי פרסאן.
כמו כן מפרץ זה נחשב לאחד מהאזורים עם הכי הרבה בעלי חיים ימיים ושוניות אלמוגים בים האדום.
ישנו מתחם לקמפינג בסמוך למפרץ.
חוף ראס אלקרן ממוקם במפרץ אלע'דיר מאחורי המתקן של חברת החשמל ומתקן ההתפלה של המים.
החוף נחשב לאחד החופים עם המים הכי צלולים באיי פרסאן, נוסף על כך החוף נחשב אתר פופולרי לשחייה והתעמלות בקרב צעירים.
חוף אלעשה נמצא בדרום האי פרסאן, החוף נחשב לחוף היפה והנקי ביותר באי פרסאן, החול בו נחשב לנקי במיוחד והמים מאוד צלולים ונקיים.
בשל כך החוף נחשב מאוד פופולרי ואנשים רבים פוקדים אותו מדי יום.
חוף אלפקוה נמצא צפונית לכפר אלחסין (قرية الحسيّن).
חוף זה נחשב לאחד החופים היפים באזורו.
תושבי המקום נוהגים לפקוד חוף זה מעת לעת כדי לדוג בו ולהנות מיופיו.
באופן כללי בחופי איי פרסאן מתקיימת פעילות ענפה של דיג ושליית פנינים.
בחופי איי פרסאן ניתן למצוא מינים רבים של דגים, חלזונות ים ורכיכות.
כמו כן באיי פרסאן קיימות שוניות אלמוגים רבות.
חוץ מזה חופי איי פרסאן עשירים בענבר גולמי המהווה גם מקור פרנסה לתושבי האי, ומדי חורף מתקבצים חובבנים באיים אלו ומחפשים אבני ענבר יפות.
בעונת החורף נושבות רוחות דרום מערביות חזקות שיוצרות גלים חזקים.
המקומיים מכנים את רוחות אלו בשם אלאזיב (الأزيب).
בעונה זאת יוצאים המקומיים לפיקניק בחופים הדרומיים והמערביים של האי, כדי לחפש בקבוקים, עצים ודברים נוספים שהשליכו לים מלחים ששטים בים האדום.
המקומיים מכנים את העצמים הללו שהמלחים משליכים בשם סואבי (صوابي).
שמורת הטבע איי פרסאן היא שמורת טבע בערב הסעודית, השמורה מרוחקת כ־42 ק"מ מהחופים של אזור ג'אזאן, שטחה הכולל של השמורה הוא כ-600 קמ"ר.
בתחום השמורה מצוים למעלה מ-84 איים ביניהם אלסקיד, פרסאן וקמאח.
בשמורת הטבע קיימים מינים אנדמיים של עצים.
כמו כן בשמורה ניתן למצוא מינים רבים של: ציפורים, דגים, אלמוגים, רכיכות ימיות ואפילו כמה מיני נחשים.
איי פאי הם קבוצת איים הכוללת שני איים גדולים, ומספר סלעים ושוניות באיי מלכיור, ובארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
האיים מצויים 2 קילומטרים מזרחית לקצה הצפון-מזרחי של האי אומגה שבאיי מלכיור.
משלחות ארגנטינאיות סקרו ומיפו את האזור בשנת 1942 ובשנת 1943.
נראה ששם האי -שמקורו באות פאי, האות ה-16 של האלף-בית היווני, מופיע לראשונה בתרשים ממשלת ארגנטינה משנת 1946 בעקבות הסקרים של המשלחות הארגנטינאיות.
שם האי, בדומה לשמות איים אחרים בארכיפלג, שנקראו על שם אותיות באלפבית היווני.
איי פסי היא קבוצת איים קטנים הנמצאים בסמוך לצידו המערבי של האי למדא באיי מלכיור, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
משלחות ארגנטינאיות סקרו ומיפו את האזור בשנת 1942 ובשנת 1943. משלחות נוספות סקרו ומיפו את האיים בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1947–1948.
המשלחת הארגנטינית שחקרה את האיים הציעה לקרוא להם "איי בלסטרוס" (Islotes Ballesteros), כנראה על שם אחד מחברי המשלחת; שם זה לא אושר.
האי קרוי על שם האות פסי, האות ה-23 של האלף-בית היווני.
שם זה מופיע לראשונה בתרשים ממשלת ארגנטינה משנת 1946 בעקבות הסקרים של המשלחות הארגנטינאיות.
איי פן היא רופאה סינית ומנהלת מחלקת החירום של בית החולים המרכזי של ווהאן שהייתה שותפה במציאת נגיף הקורונה.
עיתונאים ללא גבולות ציינו כי פורסם סרטון של איי פן בחשבון ה-Weibo שלה ב־13 באפריל, מה שמראה כי היא חופשייה.
בשנת 1997 סיימה איי את הלימודים במכללה הרפואית טונג'י (כיום חלק מאוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של הואז'ונג), ועבדה במחלקה לרפואה קרדיו וסקולרית בבית החולים המרכזי ווהאן.
איי כיהנה כמנהלת מחלקת החירום בשנת 2010.
ב־18 בדצמבר 2019 איי באה במגע עם המקרה הראשון של הנגיף בו היא תיארה את הנגיף בתור "צללים מרובעים מטושטשים".
ב־27 בדצמבר, היא קיבלה מטופלת שנייה שהייתה נשאית של אותו "זיהום".
בשעות אחר הצהריים של 30 בדצמבר, תוצאות הבדיקה של החולה השני הראו כי הוא נדבק בנגיף הקורונה.
ב־1 בינואר 2020, איי דיווחה למחלקת הבריאות הציבורית של בית החולים ולמשרד הרפואה על הנגיף, בתקווה למשוך את תשומת לב של המשרד.
איי פאסג' הם ארכיפלג של ארבעה איים באיי פוקלנד, שבדרום האוקיינוס האטלנטי.
האיים ממוקמים למול הכפר הקטן דאנוס הד (Dunnose Head) שבמערבו של האי פוקלנד המערבי, בפתחו של מפרץ המלך ג'ורג'.
ארבעת האיים משתרעים מכיוון לשון היבשה שבאי פוקלנד המערבי לכיוון צפון מערב.
האי הגדול ביותר - הוא האי השני (אי פאסג' השני - Second Passage Island), לאחריו שני איים קטנים: האי פאסג' השלישי - Third Passage Island והאי פאסג' הרביעי - Fourth Passage Island, שמרוחקים 800 מטרים האחד מהשני.
האי הוא הגדול באיי קבוצת האיים.
אורכו של האי 9 קילומטרים (ממזרח למערב); ושיא רוחבו 2 קילומטרים.
מרבית חופי אי זה הם מצוקים שגובהם מגיע ל-30 מטרים מעל פני הים.
שיא גובהו של האי - בגבעת סיקסטוס (Sixtus Hill), הוא 75 מטרים מעל פני הים.
בעבר שימש האי כמקום לרעיית צאן.
רעיית יתר גרמה להעלמות של צמחיית הבר שצמחה על האי.
האיים הקטנים יותר שימשו רק לזמן קצר בשנות ה-60 לרעיית צאן, ולכן יש בהם עדיין צמחיית בר רבה.
ארגון BirdLife International, הכריז על הארכיפלג כאזור עופות חשוב.
ב-1998 נצפו באיים 32 מיני עופות, 28 ממינים אלה מקננים באיים.
האיים מהווים בית גידול ואתר קינון למיני עופות רבים ובהם ברווזי פוקלנד, פינגווינים לבני-אוזן (300 זוגות רבייה), פינגווינים מצוייצים מערביים (145 בזוגות), יסעור ענק דרומי, קרקרה מפוספסת, סינקלודה שחורה.
איי קומנדור הם קבוצת איים חסרי עצים המאוכלסים בדלילות השוכנים בים ברינג, כ-175 ק"מ מזרחית לחצי האי קמצ'טקה במזרח הרחוק הרוסי.
האיים כוללים את האי ברינג , האי מדני ו-15 איים קטנים יותר (בהם איים זעירים וסלעים).
הגדולים שבהם, ארי-רוק ופאפין-רוק (קאמן טופורקוב או אוסטרוב טופורקוב) ששטחו 15 דונם, נמצאים בין 3 ק"מ ל-13 ק"מ מערבית לנקודת היישוב היחידה, ניקולסקוי .
מבחינה מנהלית, איי קומנדור משויכים למחוז אליוצקי שבחבל המנהלי קמצ'טקה שברוסיה.
איי קומנדור ממוקמים בנקודה המערבית ביותר באיים האלאוטיים, אשר מרביתם שייכים למדינת אלסקה בארצות הברית, כאשר ביניהם לבין האי הקרוב ביותר אליהם האי אטו, ושאר שרשרת האיים הנמצאים בשטח ארצות הברית, מפרידים 333 ק"מ.
בין שתי קבוצות איים אלו נמתח קו התאריך הבינלאומי.
פני השטח באיי קומנדור מגוונים יחסית ונעים מהרים וגבעות דרך רמות וולקניות ועד מישורים מדורגים.
המקורות הגאולוגיים לתופעות טופוגרפיות אלו הם הרי געש שנכחדו לפני זמן רב, בקצה הלוחות הטקטוניים הפסיפי והצפון אמריקאי.
פסגת סטלר מתנוססת לגובה 755 מטר והיא הנקודה הגבוהה ביותר באי ברינג, ואילו הנקודה הגבוהה ביותר באי מדני היא פסגת סטניג'ר שמתנשאת לגובה 647 מטר בלבד.
איי קומונדור ממוקמים בקרבת קווי הרוחב הנמתחים מגלזגו ואדינבורו בסקוטלנד, דרך דרום סקנדינביה והחלק הדרום מזרחי של אלסקה המכונה "ידית-המחבת" (Alaskan panhandle).
האקלים באיי קומנדור הוא תת-ארקטי, ומתון יחסית, עם משקעים תכופים (220–240 ימים בשנה).
ערפילים נודעים לשמצה אופפים את הקיצים הקרים השוררים בו ועל פי שיטת קפן לסיווג אקלים, מסווג כ-"Dfc" הגובל ב-"Cfc" ו-"Dfb".
הכפר ניקולסקוי הממוקם בקצהו הצפון-מערבי של האי ברינג הוא נקודת היישוב היחידה באיי קומנדור המאוכלסת דרך קבע.
אוכלוסייתו מוערכת ב-613 תושבים, נכון לשנת 2009 ומורכבת רובה ככולה מרוסים ומילידי המקום (הקרויים: אלאוטיים ) הדוברים ניב מקומי ממשפחת השפות האסקימו-אלאוטיות.
רוב שטח האיים, כמו גם חלק גדול מבית הגידול הימי הסמוך, 36,488 קמ"ר, מוכרז כשמורת טבע.
הכלכלה מבוססת בעיקר על דיג, ליקוט פטריות, ניהול ותחזוקת שטחי הטבע המוגנים (הקרויים ברוסית: זפובדניק), תיירות אקולוגית ושירותים ממשלתיים.
בכפר יש בית ספר ותחנת מעקב לווינית.
דרומית לכפר ניתן למצוא מסלול עפר למטוסים.
באיי קומנדור אין יערות של ממש.
בנוף שולטים חזזיות, אזובים, צמחי ביצה ממינים שונים, דשא נמוך ועצים ננסיים.
צמחים ממשפחת הסוככיים המתנשאים לגובה רב, נפוצים אף הם.
בשל הפרודוקטיביות הגבוהה של המדף היבשתי בים ברינג והמדרון היבשתי באוקיינוס השקט והריחוק שלהם מהשפעות סביבתיות ומבני אדם, איי קומנדור בולטים בשפע רב של בעלי חיים ימיים ומיעוט יחסי באורגניזמים יבשתיים.
מספרים גדולים של דובי ים צפוניים (כ-200,000 פרטים) וארי-ים שטלר (כ-5,000 פרטים) מעבירים שם את הקיץ, הן במושבות רבייה והן לצורך התרגעות בחוף לאחר שחייה מתישה בים.
לוטרות ים, וכלבי ים ממשפחת הפוקיים ובהם פוקה מנוקדת מצויים אף הם בשפע.
ואכן ניתן לראות, שאוכלוסיית לוטרות הים] יציבה וייתכן ואפילו גדלה, גם כאשר אוכלוסייתם נופלת בחדות בשאר האיים האלאוטיים.
למעלה ממיליון עופות ים מתאספים כדי לקנן במושבות גדולות הפזורות בהמוניהן לאורך כמעט כל צוקי החוף.
הנפוצים ביותר הם הפולמאר הצפוני; אוריה מצויה, אוריה חייכנית, גולמט שחור; תוכי ים פסיפי ותוכי ים מקורנן; קורמורנים; שחפים; בהם גם ריסה שחורת רגליים וריסה אדומת רגליים המיוחדת לאזור זה, ומקננת במושבות מעטות בלבד בעולם.
אין דו-חיים או זוחלים באיי קומנדור.
איי קומנדור נקראים על שמו של קפיטן (Commander) ויטוס ברינג שנסחף יחד עם צוותו אל חופי האי בשנת 1741. היה זה במהלך מסעם חזרה מאלסקה על גבי הספינה "פטרוס הקדוש" שהייתה תחת פיקודו.
הספינה נטרפה מול חופי האי ברינג, שאלמלא כן היה נותר לא מיושב.
מעל קברו של ברינג שמצא את מותו על האי יחד עם רוב צוותו, ניתן להבחין באנדרטה צנועה שהוקמה לזכרו.
איי סנטה קרוז הם קבוצת איים באוקיינוס השקט, חלק ממחוז טמוטו של מדינת איי שלמה.
האיים שוכנים במרחק של כ-400 קילומטרים מדרום מזרח לארכיפלג איי שלמה.
איי סנטה קרוז שוכנים צפונית לארכיפלג ונואטו ונחשבים לחלק מהאזור האקולוגי של יערות הגשם של ונואטו.
המונח איי סנטה קרוז משמש לעיתים כשם כולל לכל האיים של מחוז טמוטו של איי שלמה של ימינו.
האי הגדול ביותר הוא Nendö, הידוע גם בשם האי סנטה קרוז.
שטח האי הוא 505.5 קמ"ר והנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת 549 מטרים מעל פני הים.
העיר הגדולה ביותר היא לאטה.
לאטה ממוקמת בננדו והיא בירת מחוז טמוטו.
איים נוספים השייכים לקבוצת סנטה קרוז הם ואניקורו (שמורכב למעשה משני איים, באני ושכנתה הקטנה תיאנו) ואוטופואה.
לוואניקורו שטח של 173.2 קילומטרים רבועים ואוכלוסייה של 800 תושבים.
אוטופואה משתרעת על פני 69 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 848 תושבים.
הנקודה הגבוהה ביותר באוטופואה היא בגובה 380 מטרים מעל פני הים.
איי סנטה קרוז הם בני פחות מחמישה מיליון שנה.
האיים נדחקו כלפי מעלה על ידי ההכנעה הטקטונית של הלוח ההודו-אוסטרלי הנע צפונה מתחת ללוח הפסיפי.
האיים מורכבים ברובם מאבן גיר ואפר וולקני על פני אבן גיר.
הנקודה הגבוהה ביותר באיי סנטה קרוז נמצאת בואניקורו, בגובה 924 מטרים.
איי סנגיהה הם ארכיפלג המהווה שני מחוזות בתוך מחוז צפון סולאווסי שבצפון אינדונזיה, מחוז איי סנגיה (Kabupaten) ומחוז איי סיטארו (Kabupaten Siau Tagulandang Biaro).
האיים ממוקמים צפונית מזרחית לסולאווסי, בין ים סלבס לים מולוקה, בערך באמצע הדרך בין סולאווסי למינדנאו שבפיליפינים.
האיים הסנגיהים מהווים את הגבול המזרחי של ים סלבס.
האיים מסתכמים בשטח של 813 קמ"ר, כאשר רבים מהאיים הם הרי געש פעילים עם אדמה פורייה.
האיים העיקריים בארכיפלג הם (מצפון לדרום): סנגיר בסאר (Sangir Besar) סיאו (Siau או Siao), טגולנדונג (Tagulandang) וביארו.
האי הגדול ביותר הוא סנגיר בסאר, ובו ישנו הר געש פעיל - הר אוו (1,320).
טהונה היא העיר והנמל הראשיים באי, ובה נמצא גם נמל התעופה היחיד של האיים - שדה התעופה נהה.
האזור עבר לשליטה הולנדית ב-1677, והפך לחלק מאינדונזיה כשהכריזה על עצמאות מהולנד ב-1945.
השפה המדוברת באיים היא סנגיר , שהיא שפה אוסטרונזית המדוברת גם באיים מסוימים בפיליפינים, ובקצה הצפוני של סולאווסי.
הלוח הטקטוני סנגיהה נקרא על שם קשת האי, והוא פעיל מאוד.
ב-2 בינואר 2007, איי סיטארו הופרדו מאיי סנגיהה והורכזו כמחוז חדש.
אוכלוסיית קבוצות האיים הללו הייתה 189,676 במפקד האוכלוסין של 2010, הכוללת 126,133 במחוז איי סנגיהה ו-63,543 במחוז איי סיטארו.
ההערכה הרשמית של מספר התושבים באיים נכון לאמצע 2022, הייתה 212,682 נפש, כשמתוכם 140,165 באיי סנגיהה ו-72,517 באיי סיטארו.
האי מרור (Marore) הוא אחת מנקודות הקואורדינטות באיי סנגיהה, המשמשות לקביעת קווי הבסיס של אינדונזיה.
לפני לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 התקיים באזור האיים נוהג בלתי חוקי של הפצצת דגים , שפגע במערכות האקולוגיות של האלמוגים והמנגרובים.
בשנת 2012 נצפתה התאוששות של אלמוגים, אך לא של המנגרובים.
איי שלמה , לשעבר הפרוטקטורט הבריטי של איי שלמה , היא מדינת איים המורכבת משרשרת של כ-990 איים באוקיינוס השקט ממזרח לפפואה גינאה החדשה.
שטח האדמה הכולל של האיים הוא 28,400 קמ"ר.
המדינה חברה בחבר העמים הבריטי.
האירופי הראשון שביקר באיים הוא מגלה הארצות הספרדי אלברו דה מנדניה (Álvaro de Mendaña), אשר גילה את האיים בשנת 1568. דה מנדניה קרא לחלק מהאיים בשם Islas Salomón ("איי שלמה") כיוון שמצא בהם זהב והאמין שגילה את ארץ אופיר המקראית – הארץ שממנה נלקח זהב לירושלים בתקופת המלך שלמה.
השם התקבע גם בשפות אחרות, ובאנגלית הם ידועים מאז כ-Solomon Islands.
במהלך רוב התקופה הקולוניאלית הבריטית, שמה הרשמי של הטריטוריה היה "הפרוטקטורט הבריטי של איי שלמה" , עד שקיבלה עצמאות בשנת 1978, אז שונה שמה ל"איי שלמה" כפי שמוגדר בחוקת איי שלמה וכישות במסגרת חבר העמים הבריטי תחת שם זה.
איי שלמה יושבו בידי מלנזים לפני כ-30,000 שנה.
מתיישבים פולינזים החלו להתיישב באיים בסביבות שנת 4000 לפני הספירה והביאו לאיים את תרבותם.
בשנת 1568 הנווט הספרדי אלברו דה מנדניה הגיע לאיים ונתן להם את שמם.
במהלך המאה ה-19 חילקו בריטניה וגרמניה את האיים ביניהן, ובשנת 1900 קיבלו האיים כולם מעמד של מדינת חסות בריטית.
אחד המאבקים המרכזיים של מלחמת העולם השנייה התרחש בתחומי האיים הללו.
מאבק זה החל ב-14 באוגוסט 1942, ובמהלכו נלחמו בעלות הברית באימפריה היפנית.
מאבק זה התאפיין בשימוש נרחב בכלי מלחמה ימיים ואוויריים.
בין השאר נערכו בתחומי המדינה קרב סאבו וקרב איי סנטה קרוז, שבמהלכם השתמשו הצדדים היריבים באוניות מערכה, נושאות מטוסים ומטוסי קרב, שבמידה רבה הכריעו את תוצאות העימות לטובת בעלות הברית.
המצר בין איי פלורידה והאי גוודלקנל נודע בשם "אגן מצולות המתכת", משום שאוניות רבות טבעו בו בין אוגוסט 1942 למרץ 1943, עם סיום המאבק.
מאבק זה היה נקודת מפנה במלחמה נגד האימפריה היפנית.
ממשל ריבוני הוכרז ב-1976, וב-7 ביולי 1978 הכריזה המדינה עצמאות.
נושאים המעסיקים את השלטון לרוב הם שחיתות, בעלות אדמה, בירוא יערות והתמודדות עם מחלת המלריה.
התקוממויות אזרחיות גרמו כמעט להתמוטטות מוחלטת של מוסדות השלטון.
מספר פקידים ציבוריים לא קיבלו את משכורתם למשך חודשים וישיבות קבינט הממשלה נערכו במקומות חשאיים מחשש לאיומי שכירי חרב.
כוחות הביטחון לא הצליחו להשליט סדר בעיקר מכיוון שמספר אנשי מנגנון הביטחון מזוהים עם חלק מהכנופיות היריבות.
על כן, מדי פעם מתייחסים למדינה כאל ניסיון שכשל.
ביולי 2003 פרסם המושל הכללי של איי שלמה בקשה רשמית לעזרה בינלאומית לאחר שהפרלמנט באיי שלמה הצביע פה אחד למען ההתערבות הבינלאומית.
אוסטרליה וניו זילנד הובילו משלחת ביטחונית בינלאומית שהורכבה מ-2,200 חיילים ושוטרים מ-20 מדינות אחרות באוקיינוס השקט שהגיעה לאיים כחודש לאחר פרסום הבקשה.
לאחר מספר עימותים וצעדים מטעם הכוח הוא הצליח לשפר את מצבה הביטחוני של המדינה.
באפריל 2022 איי שלמה חתמה על הסכם ביטחון עם סין.
המדינה מוגדרת כמונרכיה חוקתית, והממשל הוא דמוקרטיה פרלמנטרית.
בראש המדינה עומד המלך צ'ארלס השלישי, והוא מיוצג באמצעות המושל הכללי פרנק קאבוי שנבחר בשנת 2009 כאשר נתנאל וואינה סיים תקופת שנים בתפקיד.
תפקיד זה הוא בעל קדנציה בת חמש שנים אליה נבחרים אישים על ידי הפרלמנט.
בפרלמנט חמישים חברים הנבחרים לקדנציות בנות ארבע שנים.
הפרלמנט ניתן לפיזור על פי הצבעת הרוב לפני תום כהונתו.
כל חבר פרלמנט הוא הנציג היחיד של אזור הבחירה שלו.
כל אזרח רשאי להצביע החל מגיל 18.
ראש ממשלת איי שלמה הוא מנסה סוגברה, בקנדציה רביעית.
תפקיד זה גם הוא נבחר על ידי הפרלמנט מבין חברי קבינט השרים.
לרוב, המפלגות והקואליציות באיי שלמה נחשבות לחלשות ולא יציבות.
הצבעות אי אמון מתבצעות באופן תדיר וכתוצאה מכך הנהגת הממשלה והרכב הקבינט משתנים פעמים רבות.
לאיי שלמה תשעה מחוזות ועיר אחת:
הדגל של איי שלמה מחולק באלכסון בקו צהוב, המייצג את השמש.
החלק העליון הוא כחול ומייצג את השמיים הכחולים עם חמישה כוכבים פנטגראמים בתבנית X.
החלק התחתון הוא ירוק מייצג את הצמחייה הרבה באיים.
רוחב הדגל לעומת גובהו הוא ביחס של 2:1.
איי שלמה היא שרשרת איים רחבה השוכנת מזרחית לפפואה גינאה החדשה.
מרכיבים אותה מספר רב של איים, ביניהם: איי נגלה, צ'ויסיול, איי שורטלנד, איי ניו ג'ורג'יה, סנטה איזבל, איי ראסל, איי פלורידה, מלאיטה, גוודלקנל, סיקאיאנה, מראמאסיקה, אולאווה, אורי, מאקירה, סנטה אנה, רנל ובלונה, איי סנטה קרוז, טיקופיה, אנוטה ופאטאקה.
המרחק בין האי המערבי ביותר וזה המזרחי ביותר הוא בערך 1,500 ק"מ.
איי סנטה קרוז הם מבודדים במיוחד, במרחק של יותר מ-200 ק"מ משאר האיים.
מספר הרי געש בדרגות שונות של פעילות נמצאים על כמה מהאיים הגדולים יותר.
מספר רב מהאיים הקטנים יותר הם איי אלמוגים המכוסים בחול ועצי דקל.
כחלק מטבעת האש, האיים מאופיינים ברעידות אדמה תדירות.
בשנים האחרונות הורגשו שתי רעידות אדמה משמעותיות: ב-2 באפריל 2007 התרחשה רעידת אדמה במגניטודה 8.1 בסולם Mw שמרכז הרעש שלה כ-350 ק"מ צפונית מערבית לבירה הוניארה; רעידת האדמה גרמה לצונאמי ובו נספו 52 בני אדם וכ-900 בני אדם נשארו מחוסרי בית.
ב-6 בפברואר 2013 הורגשה רעידת אדמה במגניטודה 8 בסולם Mw שמרכזה באיי סנטה קרוז, ובה נספו 9 אנשים.
שטחה הקטן של המדינה ומיקומה הרחוק מנתיבי המסחר באוקיינוס השקט מקשים על פיתוח כלכלתה.
בסביבות שנת 1990, משלחת של מומחי בוטניקה ביקרה באיי שלמה והגיעה למסקנה כי אדמת האיים מתאימה ביותר לגידול עגבניות.
בעקבות כך, ילידים רבים רכשו קרקעות חקלאיות והחלו לגדל בהן עגבניות לייצוא למדינות הסמוכות, כאשר הצרכניות הגדולות מביניהן הן אוסטרליה וניו זילנד.
בעיות כלכליות בדרום מזרח אסיה ב-1998 הביאו לירידה במסחר העצים וגרמו למשבר כלכלי באיי שלמה.
הממשלה קיצצה במשכורות עובדי הציבור וביצעה גזירות כלכליות שונות נוספות.
הכלכלה החלימה חלקית ב-1999 בעקבות העלייה במחיר הזהב והצלחת הפעלת מכרות הזהב באי, אך בעקבות סגירת מטע הדקלים העיקרי באי נראה שהכלכלה עלולה להידרדר שוב.
ענף היערנות סובל מניצול יתר שעורר טענות קשות על שחיתות והרס הסביבה.
התיירות הנכנסת לאיי שלמה מהווה מקור הכנסה של מט"ח.
כלכלת איי שלמה תלויה ביבוא.
רוב המוצרים, ממזון ועד מכונות ודלק, מיובאים ממדינות אחרות.
מוצרי היצוא העיקריים הם דגים, עצים, קופרה ושמן דקלים.
הריבוי הטבעי באיים הוא 1.84%.
5%-10% מהאוכלוסייה המקומית היא בעלת שיער בלונדיני טבעי, למרות צבע עורה הכהה.
לפי מחקר שנערך על ידי ד"ר מרק סטונקינג, פרופ' קרלוס בוסטמנטה וד"ר איימר קני מאוניברסיטת סטנפורד, השיער הבלונדיני של תושבי איי שלמה הוא תוצר של מוטציה בגן יחיד, ושונה מהבסיס הגנטי שאחראי לשיער הבלונדיני שהתפתח בנפרד באירופה.
תושבי איי שלמה מדברים בין 80 ל-100 שפות, כאשר המספר המדויק תלוי בהגדרה לשפה.
באיים המרכזיים מדברים בעיקר בשפות הנהוגות במלנזיה.
באיים החיצוניים יותר, כגון רנל ובנולה בדרום, טיקופיה, אנוטה ופאטאקה במזרח, סיקאיאנה בצפון מזרח ולואניואה בצפון מדברים בשפות הפולינזיות.
ישנם גם שמדברים בשפות המיקרונזיות.
השפה האנגלית מוכרזת כשפה רשמית, אך השפה המדוברת ביותר היא פיג'ין.
96% מתושבי איי שלמה הם נוצרים (45% אנגליקנים, 18% קתולים).
4% הנותרים מאמינים בדתות מקומיות.
דמויות של אלים מקומיים חקוקות על מטבעות 2 סנט, 10 סנט ו-1 דולר הנפוצים במחזור.
באיי שלמה יש כ-62% יודעי קרוא וכתוב (מגיל 15 ומעלה).
בעיר הבירה הוניארה שוכנת אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט.
איי קוקוס (קילינג) הם טריטוריה אוסטרלית המורכבת מ־27 איים קטנים המשתרעים על שני אטולים באוקיינוס ההודי, במחצית הדרך בין פרת' אשר בחוף המערבי של אוסטרליה ובין סרי לנקה.