tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המחאה הדגישה את חשיבותה הסמלית של ג'רו כמוקד זיכרון חברתי-פוליטי ואת הקשר שנרקם בינה לבין רעיון הצדק החברתי באנגליה המודרנית.
בכך התבססה העיר לא רק כאתר של היסטוריה תעשייתית אלא גם כנקודת ייחוס תרבותית ופוליטית לזיכרון הקולקטיבי הבריטי.
מפקד האוכלוסין של 2011 הצביע על גידול חד במספר התושבים, 43,431 לעומת 27,526 בשנת 2001, בעיקר בשל שינויי גבולות מוניציפליים.
ההרכב האתני בעיר הומוגני במיוחד: 97 אחוזים מן התושבים הם ממוצא בריטי-לבן, נתון ההופך את ג'רו לאחת הערים הפחות מגוונות מבחינה אתנית בטיינסייד.
שיעור האבטלה בעיר גבוה מזה של צפון-מזרח אנגליה, וב-2016 נרשמו 1,680 נתמכי קצבאות, מהם 370 צעירים בני 18–24. לצד האתגרים, פועלים בעיר מוסדות חינוך מודרניים כגון "בית ספר ג'רו", שעבר שיפוץ מקיף ב-2009.
Jardine Matheson Holdings Limited (הידועה גם בשם Jardines) היא קונגלומרט רב לאומי שבסיסו בהונג קונג, ושמקום מושבו בברמודה והחברה נוסדה בבריטניה.
היא נסחרת ראשית בבורסת לונדון (LSE) עם מסחר משני בבורסת סינגפור (SGX) ובבורסת ברמודה (BSE).
החברה הקימה את מלגת Jardine בשנת 1982 ואת Mindset, ארגון צדקה המתמקד בבריאות הנפש, בשנת 2002.
ג'רדינס היה אחד מבתי המסחר או ההונגים המקוריים של הונג קונג, שראשיתם עוד בימי הקיסרות של סין.
58 אחוזים מרווחי החברה הושגו בסין בשנת 2019. החברה נשלטת על ידי משפחת קסוויק(Keswick), שהן צאצאי אחותו הגדולה של המייסד השותף ויליאם ג'רדין, ג'ין ג'ונסטון(Johnstone).
ג'רדין מת'סון היא חברה הנכללת ברשימת Fortune Global 500. בשנת 2013, גם ג'רדין מת'סון וגם ג'רדין סטראטג'יק היו בין 200 החברות הציבוריות המובילות בעולם, כפי שהוערכו לפי שווי שוק.
המאה ה-19 עד מלחמת העולם השנייה: הימים הראשונים
קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל היא חברת השקעות וניהול מלונות בינלאומית, המפעילה מלונות ודירות מפוארים מהשורה הראשונה בערים ובאתרי נופש ברחבי העולם.
מלון הדגל של הקבוצה, מנדרין אוריינטל, הונג קונג, הוכר כאחד המלונות המובילים בעולם זמן קצר לאחר פתיחתו בשנת 1963, יחד עם מלון מנדרין אוריינטל, בנגקוק, בעל שם עולמי לא פחות, שנודע בעבר בשם "האוריינטל".
ל-Jardine Strategic יש 79% ממניות מנדרין אוריינטל.
באוקטובר 2025, הודיעה ג'רדין כי היא תרכוש את שאר מניות הקבוצה, ובכך תהפוך את הקבוצה לפרטית.
נכון לשנת 2021, הדירקטורים של Jardine Matheson Holdings היו:
בן קסוויק (Keswick), יו"ר בכיר
ג'ון ויט (Witt), מנהל כללי
מייקל ווי קואו וו (Wei Kuo Wu)
לורד ששון(Sassoon), בנקאי לשעבר ב-Warburg) UBS) ורבורג, שכיהן כשר זוטר באוצר הבריטי מאז מאי 2010, הצטרף לג'רדין מת'סון כחבר דירקטוריון בינואר 2013. מינוי זה איחד חברים משתי שושלות מסחר אסייתיות גדולות, שכן ג'רדין מת'סון ומשפחת ששון היו יריבים במאה ה-19 כאשר התחרו על פתיחת ופיתוח הסחר בהונג קונג ובסין.
סיפורו של ג'רדין היוותה השראה לסדרת רומנים שנכתבו על ידי ג'יימס קלאוול, כולל טאי פאן, מערבולת, גאי ג'ין ו"נובל האוס".
מיני-סדרת הטלוויזיה " נובל האוס" השתמשה בג'רדין כמטה של חברת סטרואן (Struan's) ושות', החברה הבדיונית המתוארת ברומנים של קלאוול.
ב"טיי -פאן", דירק סטרואן מבוסס באופן חופשי על ידי ויליאם ג'רדין בעוד שרוב סטרואן מבוסס באופן חופשי על ג'יימס מת'סון.
ג'רדינס התקין את המעלית הראשונה בסין בעיר טיינג'ין שבצפון סין.
רחובות רבים בהונג קונג של ימינו נקראים על שם החברה, מייסדיה וחבריה לשעבר של טאי-פאן, רובם מרוכזים ברובעי איסט פוינט וקוזוויי ביי בהונג קונג, שם שכנו משרדי ג'רדינס בימים הראשונים.
שמו של רחוב יי וו מגיע משמו הסיני "אאו" (Ewo), בעוד שרחובות אחרים הקשורים לחברה כוללים את ג'רדינס בזאר, ג'רדינס קרסנט, גשר ג'רדינס, תצפית ג'רדינס, רחוב מת'סון, דרך לייטון, רחוב פרסיבל ורחוב פטרסון.
ג'רדינס אחראי על שמירת מסורת ירי תותח הצהריים, חובה שנאמר שהוטלה עליהם על ידי קצין ימי בכיר חדש לאחר ששמע אותם יורים הצדעה למען הטאיפן כאשר הספינתו הגיעה להונג קונג, מכיוון שלא הייתה להם סמכות רשמית לירי הצדעה.
הנוהג הונצח בשירו של נואל קאוורד " כלבים משוגעים ואנגלים ".
ג'רום קלפקה ג'רום היה סופר ומחזאי אנגלי.
כתב ופרסם עשרות נובלות, סיפורים קצרים ומחזות.
הספר שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב) הוא יצירתו הידועה ביותר.
ג'רום נולד בשנת 1859 בוולסול, אנגליה, הבן הרביעי והאחרון להוריו, ג'רום קלפ ומרגרט ג'רום.
שמו האמצעי בלידתו היה קלפ, כשם אביו, אולם בשלב מאוחר יותר הפך השם ל"קלפקה", כמחווה לגנרל ההונגרי הגולה גיורגי קלפקה .
אביו היה מהנדס שעזב את עבודתו בעסקי המכרות זמן קצר לאחר הולדת ג'רום.
המשפחה עברה ללונדון ב־1862, שם חייתה בעוני יחסי כאשר האב עוסק במסחר בכלי מתכת.
ג'רום היה בן 12 כשמת אביו בשנת 1871. הוא נטש אז את לימודיו בבית הספר.
מאוחר יותר אמר: "מה שילד לומד בשש שנות לימוד בבית-ספר, הוא יכול ללמוד בבית, בעזרת מוכר ספרים אינטליגנטי, בשישה חודשים".
בגיל 14 החל לעבוד כקופאי בתחנת הרכבת יוסטון.
אחיו הגדול נפטר ממחלה, אחיותיו נישאו ועזבו את לונדון, וג'רום טיפל באמו החולה עד פטירתה כשהוא בן 15. הוא הצטרף ללהקות שחקנים נודדות שהציגו בכפרים, כשהוא משחק כמעט כל תפקיד בהצגה: "בהמלט, למשל, שיחקתי כבר את כל התפקידים פרט לאופליה".
לאחר שלוש שנות עיסוק במשחק הבין שהמשחק אינו ייעודו, והחל לכתוב מחזות.
במקביל עסק במגוון עבודות – בין היתר עבד אצל קבלן בניין, אצל סוכן בורסה ואצל עורך דין, וכן עבד כמורה, עיתונאי ועורך.
הוא התגורר בלונדון בחדר שכור עם חברו ג'ורג' ויינגרייב, פקיד בנק (האיש שעליו מבוססת דמותו של ג'ורג' ב"שלושה בסירה אחת").
ויינגרייב עודד את ג'רום לכתוב.
החוויות שצבר בתקופה זו יצאו לאור בספרו "על הבימה ומחוצה לה".
מכירות הספר ביססו אותו כלכלית.
ג'רום בנה לעצמו חיי חברה מוצלחים, והתיידד עם קארל הנצ'ל (האריס ב"שלושה בסירה אחת"), שניהל עסק צילום לשירות הדפוס.
ג'רום, ג'ורג' וקארל נהגו לבלות את זמנם בשיט על התמזה.
בגיל 29 התחתן עם גרושה בשם ג'ורג'ינה הנרייטה סטנלי, שאותה כינה אתי.
הם בילו את ירח הדבש שלהם על התמזה, שם קיבל ג'רום את ההשראה לכתיבת "שלושה בסירה אחת".
רוב המידע בספר מבוסס על יומן התמזה של צ'ארלס דיקנס, וחוויותיו של ג'רום עצמו על התמזה ובקרבתה.
את הספר כתב בדירתו ברחוב צ'לסי גארדנס 104, שממנה נשקף נוף הנהר.
בדירה זו התגורר עם אשתו ג'ורג'ינה, עם בתם רוואנה, ועם בתה של ג'ורג'ינה מנישואים קודמים (גם שמה היה ג'ורג'ינה, אך היא כונתה אלסי).
"שלושה בסירה אחת, מלבד הכלב" התפרסם תחילה בהמשכים.
"שלושה בסירה אחת" יצא לאור כספר ב־5 במרץ 1889, כשג'רום היה בן 30. הספר זכה להצלחה ותורגם לעשרות שפות.
הצלחת הספר הבטיחה את עתידו הכלכלי ואפשרה לו להתמסר לכתיבה.
ג'רום ומשפחתו עברו לגור בבית מרווח בשכונת סנט ג'ונס ווד, ומשם עברו למרכז רובע מייפר היוקרתי, ליד הייד פארק.
ג'רום ערך שני כתבי עת ספרותיים – 'איידלר' ו'טודיי', והתיידד עם רבים מהסופרים האנגליים, ביניהם ישראל זנגוויל, ה'.
וולס, ארתור קונאן דויל, ג'יימס מתיו ברי, ריידר הגארד, ג'ורג' ברנרד שו, רוברט לואיס סטיבנסון, אנטוני הופ, רודיארד קיפלינג ועוד רבים נוספים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, ניסה ג'רום להתגייס לצבא האנגלי, אך לא התקבל בגלל גילו הגבוה (55).
לבסוף התנדב כנהג אמבולנס לצלב האדום הצרפתי, אך בשובו מן המלחמה ניכרו השפעות המראות של המלחמה על אופיו.
הוא חזר מהמלחמה מדוכא, כשרוחו מלאת ההומור שבורה, ואמונו בטוב לבו של האדם מעורער.
רגשותיו המרירים מצאו את ביטויים בדברים שכתב אחרי המלחמה.
אירוע מצער נוסף היה פטירתה של בתו החורגת, אלסי, ב־1921. אשתו ואלסי אינן מוזכרות לעיתים קרובות באוטוביוגרפיה של ג'רום.
את החלק הזה של חייו הפרטיים לא רצה לפרסם, כך טען.
ג'רום לקה בשבץ בזמן טיול עם אשתו, ולאחר אשפוז בבית חולים מת ב־14 ביוני 1927, כשהיה בן 68.
אשתו נפטרה כ-11 שנים לאחר מכן, ב־25 באוקטובר 1938. רוואנה, בתו של ג'רום, לא נישאה מעולם, ומתה בשנת 1966. ג'רום, אתי, אלסי ואחותו של ג'רום קבורים בחצר כנסייה בכפר יולם באוקספורדשייר, לא הרחק מהתמזה.
במשך חייו פרסם ג'רום כ־40 ספרים ומחזות, בנוסף לפרסומים קצרים רבים נוספים.
הוא שאף להכרה חברתית כסופר רציני, בדומה לדיקנס, אך זכור כהומוריסטן, בעיקר בזכות ספרו "שלושה בסירה אחת", שתורגם לשפות רבות.
ל"שלושה בסירה אחת" קדם קובץ מאמרים בשם "מחשבות בטלות של הולך בטל" מ-1886 שיש בהן הרבה הומור טוב לב.
מחזהו הרציני האלגורי "הקץ לדירה שבקומה השלישית באחורי הבית" הוצג בהצלחה שבע שנים רצופות וזכה גם לעיבודים לסרטי קולנוע בריטיים ב-1918 וב-1935. בשנת 1900, 11 שנים לאחר ש"שלושה בסירה אחת" יצא לאור, הופיע "שלושה גברים בבומל" ("שלושה בבומל"), שהוא סיפור המסע השני של השלישייה מ"שלושה בסירה אחת", וזכה להצלחה רבה.
ג'רום כתב גם אוטוביוגרפיה בשם "חיי וזמני" (My Life and Times) שהופיעה ב-1925.
ג'רום נודע בצורת כתיבתו המקורית, שבה הוא עושה שימוש בהגזמות ובתיאור פשוט של מצבים מצחיקים ואירוניים.
הוא ציני מאוד ביחסו למצבים שהוא מתאר, ואחת מהטכניקות המרשימות ביותר שלו היא היכולת לשנות את תיאורי המצב במשפט אחד, ולתאר את שינויי ההרגשה של דמות מקיצוניות אחת לשנייה.
רבים מעריכים מאוד את ההומור של ג'רום.
עם זאת, הספר "שלושה בסירה אחת" ספג גם קיתונות של ביקורת שלילית – לדעת חלק מהמבקרים לא היה בו אלא הומור זול, ללא איכויות ספרותיות.
אחד מן התומכים בג'רום היה חברו הטוב, ישראל זנגוויל.
זנגוויל כתב מאמר על "שלושה בסירה אחת", בו הוא מתבדח על חשבונם של המבקרים שאהבו את הספר בתחילה, אך תקפו אותו ברגע שהצליח.
זנגוויל שוחח עם ג'רום על אמונותיו הציוניות וג'רום כתב באוטוביוגרפיה שלו, "חיי וזמני", את דעתו על הציונות:
שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב), מספר תרגומים שונים בהוצאות שונות וביניהם: יאיר בורלא, הוצאת כתר, 1988. תרגום חדש ומהדורה מוערת: דני קרמן, אריה ניר הוצאה לאור, 2002.
שלושה בבומל, תרגם גבריאל רוזן, הוצאת גמיר, 1982.
סקיצות לרומן, תרגם מוטי לבון, הוצאת ספרות יפה, 2005.
שלושה גברים בבומל, הוצאה מחודשת לספר שלושה בבומל, תרגם יונתן בר, הוצאת קמין, 2012.
הבל הבלים, הרהורים בטלים של הולך בטל, הוצאת לוקוס, 2025
ג'רזי הוא אי המשתייך לשטחי החסות של הכתר הבריטי (Crown dependency) בתעלת למאנש, ושוכן סמוך לחופה של נורמנדי שבצרפת.
מלבד האי ג'רזי עצמו, תחום השיפוט של ג'רזי כולל גם את קבוצת האיים הבלתי מיושבים מינקווירס ואקרהוס ופיירס דה לק, כמו גם מספר שוניות באזור האי.
יחד עם תחום השיפוט של גרנזי, הוא יוצר קבוצת איים בשם איי התעלה, שבה האי הגדול ביותר הוא האי ג'רזי עצמו, ששטחו 112 קילומטר רבוע.
קבוצה זו מסתמכת על ההגנה של הממלכה המאוחדת, אולם ג'רזי אינה חלק ממנה, כי אם נכס נפרד של בית המלוכה הבריטי, בדומה לאי מאן שבין בריטניה ואירלנד.
ההיסטוריה של ג'רזי מושפעת ממיקומו האסטרטגי, בין החוף הצפוני של צרפת לחוף הדרומי של אנגליה.
ראיות המצביעות על התיישבות בתקופת הברונזה ותקופת הברזל נמצאות במקומות רבים ברחבי האי.
עד כה לא נמצאו עדויות המצביעות על כיבוש רומי קבוע, אולם ישנן ראיות ארכאולוגיות להשפעה רומית, בעיקר בכף של לה פינקל שבאזור לאס לנדס, שם מזוהים שרידי מבנים פרימיטיביים כמקדש רומי עתיק.
לאחר שג'רזי הייתה תחת השפעתה של ברטאן וכונתה אנגיה, היא הושפעה מהויקינגים במאה ה-9. מקור השם ג'רזי מהמסורת הוויקינגית: לאיים רבים בחופים הצפוניים של אירופה הוצמדה הסיומת מנורדית עתיקה "-אִי" (ey-).
ואולם, לא ברור מה מקור החלק הראשון של שם האי.
יש המשערים שהשם ג'רזי נגזר מהמילה בנורדית עתיקה "יארְתְ'" (jarth) שפירושה "אדמה" והשווה לאנגלית "earth"; או מהמילה "יארְל" (jarl), שפירושה "מנהיג" ומקבילה למילה האנגלית earl .
השערות אחרות מייחסות את השם "ג'רזי" לגאלית מאנית בה פירוש המילה "גָאר" (-gar) הוא "עץ אלון", והמילה "סֵטוֹן" (ceton) - "יער".
יש הטוענים שמקור השם מעיוות המילה הלטינית "קיסריה" (Caesarea), השם הרומאי של האי, בתוספת "-אִי" (ey-) שבאנגלית עתיקה מציין אי.
בשנת 933 סופח האי לדוכסות נורמנדיה על ידי ויליאם הראשון, דוכס נורמנדיה.
צאצאו, ויליאם הראשון מלך אנגליה, כבש את אנגליה בשנת 1066 ובעקבותיו זאת שלט שליט אחד באנגליה ובדוכסות נורמנדיה.
בשנת 1204 כבש פיליפ השני מלך צרפת, כמעט ללא התנגדות, את כל דוכסות נורמנדיה מידיו של ג'ון מלך אנגליה, למעט איי התעלה.
מאז ועד עצם היום הזה היה האי לאוטונומיה עם ממשל עצמי.
בסוף המאה ה-16 הייתה פעילות עסקית בין תושבי האי ודייגי ניופאונדלנד.
בתמורה לעזרה שניתנה לו במהלך גלותו בג'רזי בשנות ה-40 של המאה ה-17, נתן צ'ארלס השני מלך אנגליה לג'ורג' קרטרה, מושל האי, חלקה גדולה במושבות האמריקאיות שנקראה על ידי קרטרה ניו ג'רזי.
האי שגשג בעיקר באמצעות מסחר, ומדיניות נייטרלית בעימותים שבין צרפת ואנגליה.
אורח החיים באי הקיף חקלאות, דייג, בניית אניות וייצור מוצרים מצמר.
עם השיפור באמצעי תחבורה בתחילת המאה ה-19, החל האי למשוך תיירים.
בית המחוקקים של ג'רזי הוא סטייטס אוף ג'רזי.
הוא כולל 53 נבחרים, מהם תריסר סנאטורים (שנבחרו לתקופה של שש שנים), תריסר ראשי אזורים (שנבחרו לתקופה של שלוש שנים), ו-29 סגנים (שנבחרו לתקופה של שלוש שנים).
הכלכלה של ג'רזי מבוססת על שירותים פיננסיים, תיירות, מסחר אלקטרוני וחקלאות.
השירותים הפיננסיים מהווים כ-60% מכלכלת האי, המוכר כמקלט מס.
התוצרת החקלאית העיקרית היא תפוחי אדמה ומוצרים חלביים שונים.
חקלאים ומגדלים מוכרים לעיתים מזון עודף בארגזים בצידי הדרכים, תוך הסתמכות על יושרם של הקונים לשלשל את הסכום הנכון של מזומן לתוך תיבת כסף.
ג'רזי זכתה למעמד "פיירטרייד" על ידי ארגון FLO ב-18 בפברואר 2005.
היעדרו של מס ערך מוסף (מע"מ) הוביל לצמיחת התעשייה מוצרי מותרות בעלי ערך נמוך, כגון מכשירי חשמל ביתיים, לבני נשים ועדשות מגע, מיוצאים לבריטניה וכך מתחמקים ממע"מ וגורמים להוזלה במחירי מוצרים אלו בבריטניה.
מדינת ג'רזי הכריזה בשנת 2005 על הגבלות לקבלת רישיונות עסק לחברות שאינן מקומיות, העוסקות במסחר בצורה זו.
ניתן לרכוש מוצרים פטורים ממכס בכניסה לאי וביציאה מהאי.
התמ"ג לנפש בג'רזי הוא מהגבוהים בעולם, 57,000 דולר אמריקני נכון לשנת 2009.
שטח האי ג'רזי, כולל האזור שבין גאות לשפל, הוא 118.2 קילומטר רבוע.
הוא נמצא בתעלת למאנש, כ-22.5 קילומטר מחצי האי קוטנטין שבנורמנדי שבצרפת, וכ-161 קילומטר מדרום לבריטניה.
הוא האי הגדול והדרומי ביותר מבין איי התעלה.
באי אקלים ממוזג עם חורף מתון וקיץ קריר.
שטח האי כולל מישור גבוה ומשופע, חוף ים חולי וארוך בדרום, וצוקים בדרום.
במישורים הרמים ישנם עמקים, בדרך כלל מכיוון צפון לכיוון דרום.
האי מאכלס בו מספר גדול של אנשים שנולדו מחוצה לו - כ-50% מהאוכלוסייה אינה במקור מהאי.
30% מהאוכלוסייה מרוכזים בסנט הלייר, האזור היחיד בו יש עיר.
מתוך כ-87,000 תושבי ג'רזי, כשתי חמישיות הם ממוצא ג'רזי או נורמני, וכשתי חמישיות נוספים הם ממוצא בריטי (אנגלים, סקוטים, וולשים ואירים (צפון אירלנד)).
קבוצות המיעוט הגדולות ביותר אחרי הבריטים הן הפורטוגזים (כ-6% - בייחוד מאיי מדיירה), האירים והפולנים.
גם הקהילה הצרפתית הייתה תמיד קיימת.
מרבית התושבים שנולדים באי מחשיבים עצמם בריטים, כמו גם מעריכים את היחסים המיוחדים בין בריטניה והאי.
דת המדינה השלטת כיום היא הכנסייה האנגליקנית.
באזורים הכפריים מצא מתודיזם מעוז מסורתי.
קיים גם מיעוט קתולי עם שני בתי ספר קתולים בעיר סנט הלייר (בית ספר לבנים בלבד ובית ספר לבנות בלבד).
בדומה למרבית המדינות המערביות, גם בג'רזי האוכלוסייה מזדקנת.
השינוי נובע גם מרצון התושבים הצעירים להגר למקומות אחרים בחיפוש אחר הזדמנויות שהאי אינו יכול לספק להם.
בריטניה בדרך כלל מתייחסת אל ג'רזי כאל חלק ממנה בכל הנוגע ללאום ולהגירה, ואולם, ג'רזי רשאית מבחינה חוקתית להגביל את ההגירה אל האי.
ג'רום לבנטל (נולד ב-12 בפברואר 1932 בפילדלפיה) הוא פסנתרן יהודי-אמריקאי.
משמש כפרופסור לפסנתר בבית ספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק, שם הוא מכהן גם כיושב ראש מחלקת הפסנתר.
הופעת הבכורה שלו הייתה בגיל 13 עם תזמורת פילדלפיה.
לימודיו כללו שיעורים עם ויליאם קאפל ואדוארד שטויירמן בג'וליארד בארצות הברית ועם אלפרד קורטו באקול נורמל בפריז.
כמנצח בתחרות המלכה אליזבת בבריסל (1960) ובתחרות בוזוני בבולצאנו, איטליה, הוא מוזמן לעיתים קרובות לשפוט בתחרויות פסנתר בינלאומיות.
לבנטל מוכר כמומחה לליסט, לצ'ייקובסקי ובאופן כללי יותר, למוזיקה וירטואוזית מתקופת הרומנטיקה המאוחרת.
בין הקלטותיו קונצרטים לפסנתר של ליסט עם התזמורת הסימפונית של ונקובר וכל מחזור הקונצרטים של צ'ייקובסקי עם התזמורת הסימפונית של לונדון.
יש לו רפרטואר רחב-יריעה, והוא נשוא הקדשה של הרבה יצירות חדשות.
הוא אף גילה כמה יצירות פסנתר נדירות מן התקופה הרומנטית, כמו הקונצרט השלישי של פרנץ ליסט, שערך תלמידו ג'יי רונבלט.
ג'רזי גירל הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית שביים וערך קווין סמית משנת 2004. בסרט מככבים בן אפלק, ליב טיילר, ג'ניפר לופז וג'ורג' קרלין (בהופעתו האחרונה לפני מותו).
הסרט עוסק בקשיים של אב (בן אפלק) בגידול בתו לאחר מות אשתו בלידה ובמקביל הרצון שלו לחזור לעבודה שהוא כל-כך אהב.
המפגש עם מיה (ליב טיילר) משנה את עולמו שוב, והוא מתמודד עם עוד שינוי.
אוליבר (אולי) טרינקי (בן אפלק) הוא איש יחסי ציבור עוצמתי של אמנים גדולים בתחום המוזיקה.
כשהוא פוגש את גרטרוד (ג'ניפר לופז) חייו משתנים והזוג מתחתן.
גרטרוד מתה בלידה בשל פיצוץ מפרצת, ואולי עובר עם בתו לגור אצל אביו שגם אשתו מתה לפני שנים רבות.
כדי להימנע מליפול לדיכאון אולי קובר את עצמו עמוק בעבודה ומתעלם מבתו החדשה, גרטי, שזה עתה נולדה.
בן אפלק – אולי טרינקי
ליב טיילר – מאיה הארדינג
ראקל קסטרו – גרטי טרינקי
ג'ורג' קרלין – ברט טרינקי
ג'ניפר לופז – ג'רטי סטייני/טרינקי
ג'ייסון ביגס – ארתור בריקמן
ויל סמית' – בתפקיד עצמו
ג'ייסון לי – איש יחסי ציבור
מאט דיימון – איש יחסי ציבור
הארלי קווין סמית' – טרייס קולאלי
ג'רום (יעקב מאיר חיים הכהן) שוטנשטיין היה איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי.
למד בבית ספר לבנים של ישיבה יוניברסיטי.
לאחר סיום הלימודים הקים את חברת Schottenstein Stores Corp בקולומבוס, שבאוהיו.
משנת 1980 כיהן כחבר בחבר הנאמנים של ישיבה יוניברסיטי.
זמן קצר לפני מותו התוודע לרעיון הוצאת תלמוד מתורגם לאנגלית על ידי ArtScroll והתחיל לתמוך בפרויקט לזכר הוריו.
הגמרא המבוארת, במהדורתה העברית, נחשבת לאחת ממהדורות הגמרא המבוקשות בקרב רבים.
לאחר מותו המשיכו ילדיו ואלמנתו את התמיכה לזכרו של שוטנשטיין.
היה נשוי לג'רלדין, ולהם ארבעה ילדים.
בנו ג'יי שוטנשטיין הוא יו"ר ומנכ"ל אמריקן איגל אאוטפיטרס.
ביתו סוזן התחתנה עם ג'ון דיימונד, מייסד חברת ביטוח Safe Auto.
על שמו "מרכז ה-cellscan לגילוי מוקדם של הסרטן" באוניברסיטת בר-אילן וכן כולל שוטנשטין בשכונת שערי חסד בירושלים.
ג'רום רובינס היה רקדן בלט וכוריאוגרף יהודי-אמריקאי.
זכה בפרס האוסקר על בימוי הסרט "סיפור הפרברים".
הוא עבד שנים רבות בברודוויי, ושיתף פעולה גם עם להקת "בת שבע" מישראל.
בשנת 1937 הופיע כרקדן בהפקת "האחים אשכנזי" על ידי התיאטרון האידי האמנותי.
בשנת 1940 התקבל לתיאטרון הבלט שזה אך נוצר ואשר היום קרוי תיאטרון הבלט האמריקאי שם הפך מהר מאוד לסוליסט ולכוריאוגרף.
בשנת 1949 עזב רובינס את תיאטרון הבלט והצטרף ללהקתם החדשה של לינקולן קירסטין וג'ורג' בלנשין-בלט העיר ניו יורק שם מיד נקרא מנהל אמנותי שותף עמית.
עזב לתקופה את בלט העיר ניו יורק והקים להקה משלו: בלט ארצות הברית.
בשנת 1969 חזר לבלט העיר ניו יורק שם הוא חלק עם ג'ורג' בלנשין את תפקיד הבלט מסטר.
בשנת 1983 לאחר מותו של בלנשין חלק רובינס ביחד עם פיטר מרטינס את הניהול האמנותי של בלט העיר ניו יורק.
בין תפקידיו כסוליסט: תפקיד פטרושקה-המריונטה הטרגית ביצירת הבלט פטרושקה של פוקין וסטרווינסקי, תפקיד שנרקד במקור על ידי ואצלב ניז'ינסקי.
תפקיד אלפונסו – המאהב הספרדי בבלט האחרון כחול הזקן של מיכאל פוקין (1941), תפקידו של ליאוניד מאסין בבלט "הכובע משולש הפינות" (1943), תפקיד ראשי בבלט: "הבן האובד" של בלנשיין.
כוריאוגרפיות: למוזיקה מקורית של ליאונרד ברנשטיין: פנסי פרי (1944), תעתיק (1946), עידן החרדה (1951), הדיבוק (1974)
למוזיקה מקורית של מארק בליצשטיין: האורחים (1949).
בשנת 1946 השתתפו רובינס וברנשטיין ביצירת on the town, על בסיס יצירת הבלט שלהם פנסי פרי.
בשנת 1957 שיתוף הפעולה שלו עם ליאונרד ברנשטיין הניב את סיפור הפרברים – רובינס אחראי על הבימוי הכוריאוגרפיה והרעיון.
בשנת 1964 הוא יצר את כנר על הגג.
"פעמונים מצלצלים" – במאי בתפקיד הכוריאוגרף: בוב פוסי
בשנת 1956 יצר את הכוריאוגרפיה לסרט "המלך ואני".
בשנת 1961 קיבלו ג'רום רובינס ורוברט וייז את פרס האוסקר על הסרט סיפור הפרברים בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר, על סרט זה רובינס קיבל אוסקר נוסף לשם כבוד על כוריאוגרפיה.
בשנת 1953 הוא שכנע את אנה סוקולוב להירתם במקומו לביסוס מקצועיותה של להקת ענבל.
בשנת 1969 הוא העמיד עבור להקת בת שבע את עבודתו תנועות.
בשנת 1977 ביצעה להקת המחול בת שבע את עבודתו אחר הצהריים של פאון.
ג'רום אייזק פרידמן הוא פיזיקאי יהודי אמריקאי.
חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1990.
פרידמן נולד בשיקגו במשפחת מהגרים יהודית מרוסיה.
הוא התעניין באומנויות והתחיל את לימודיו בבה"ס הגבוה בשיקגו.
עם הזמן הוא עזב את לימודיו ועבר ללימודי פיזיקה באוניברסיטת שיקגו.
הוא סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1956. החל ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1960 והתמנה לפרופסור בשנת 1983.
את המחקרים שלו עוסקים בתחום חלקיק אלמנטרי.
בשנים 1968–1969, יחד עם עמיתיו, ביצע מספר ניסויים במאיץ חלקיקים SLAC.
הם קבלו את העדויות הראשונות על המבנה הפנימי של הפרוטון - קיום הקווארק.
קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990 (ביחד עם ריצ'רד טיילור והנרי קנדול) על מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים.
מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ג'רון רוברטס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד המחזיק באזרחות ישראלית.
משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
בישראל שיחק לראשונה בקבוצת מכבי קריית מוצקין אליה הגיע בשנת 2000. משם עבר לשחק בהפועל לב השרון, אליצור נווה-דוד רמלה, מכבי אשדוד, הפועל תל אביב, עירוני אשקלון, אפואל ניקוסיה ועירוני נהריה.
בעונת 2007/2008 שיחק במדי דמון אמסטרדם מהולנד תחת אריק שיבק, אך נכשל בבדיקת סמים (בדמו נתגלו שרידי החומר הכימי הפעיל של קנאביס) והושעה לשנה מפעילות בכדורסל מקצועני.
רוברטס היה שותף לסגל נבחרת ישראל באליפות אירופה 2007 שנערכה בספרד.
בסיום עונת 2011/2012 לאחר 10 עונות בישראל החליט ג'רון לפרוש מכדורסל מקצועני.
לאחר מכן הפך למאמן כדורסל באוניברסיטת פסיפיקה בקליפורניה, וכיום הוא העומד בראש תוכנית האתלטיקה של אוניברסיטת בריסטול באנהיים.
ג'רום מוייסו הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הסנטר, בעבר שיחק בליגת ה-NBA.
לאחר שסיים את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, העמיד עצמו מוייסו לבחירה בדראפט.
נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2000 ושיחק עבור בוסטון סלטיקס, עבור ניו אורלינס הורנטס, עבור טורונטו ראפטורס ועבור קליבלנד קאבלירס.
מויסו שיחק גם בקבוצה הרוסית חימקי מוסקבה, בלוטומטיקה רומא ובקלימאמיו בולוניה האיטלקיות, בריאל מדריד, בחובנטוד בדאלונה ובבילבאו באסקט הספרדיות, בג'יאנגסו דרגונס הסינית ובבי.סי.
את הקריירה שלו סיים מוייסו בפיראטאס דה קואברדילס.
ג'רונימו (16 ביוני 1829 – 17 בפברואר 1909) היה כינויו בפי דוברי האנגלית של גויאלה (Goyaałé), מנהיג לוחמי אפאצ'י שנלחמו בכוחות האמריקאים במשך תקופה של כ-25 שנה באמצע המאה ה-19.
ג'רונימו נולד סמוך לנהר חילה, ברצועת באדונקוה שהייתה שייכת לאפאצ'ים.
חונך על ידי אמו ג'ואנה ואביו טבלישים, ברוח המסורת האפאצ'ית.
נישא לטא-אייז-סלאט ונולדו להם שלושה ילדים.
בהמשך חייו ג'רונימו נשא נשים רבות אחרות.
משמעות שמו המקורי בשפת צ'יריקוואה הייתה "מפהק", והוא קיבל את כינויו "ג'רונימו" (Geronimo), (על שם הירונימוס) מהמקסיקנים שלחמו בו.
ב-15 במרץ 1851 התקיפו 400 חיילים בפיקודו של הקולונל חוזה מריה קרסקו את המחנה של ג'רונימו.
לאחר ההתקפה שלח הצ'יף של השבט, באותה העת, מנגס קולורדס, את ג'רונימו לנקום על ההתקפה.
יחד עם חייליו, רכבו לראשונה לאורך מדבר סונורה במטרה לנקום במתקיפים.
במשך תקופה ארוכה ג'רונימו נלחם בכוחות הצבאיים המקסיקנים ולאחר מכן - האמריקאים ואף על פי שסבל מנחיתות מספרית הוא הצליח להימלט מהם במשך כ-25 שנים.
ג'רונימו הצהיר שהוא מעולם לא היה צ'יף אך ללא ספק הוא היה מנהיג צבאי ורוחני.
ג'רונימו נכנע לכוחות האמריקאים ב-4 בספטמבר 1886 ונשלח לכלא פורט פיקנס שבפלורידה, בנפרד ממשפחתו.
לאחר פחות משנה הוא אוחד עם משפחתו, ובשנת 1894 הם הועברו לפורט סיל שבאוקלהומה.
ב-1905 ג'רונימו סיפר את סיפורו למפקח ס.
הוא נפטר בשנת 1909, ונקבר בבית הקברות לשבויי מלחמה אפאצ'יים בפורט סיל, ליד לאוטון שבאוקלהומה.
הצנחנים בצבא האמריקאי נוהגים לצעוק ג'רונימו לפני הקפיצה מהמטוס כאות לאומץ לבם מול המוות כפי שג'רונימו היה נוהג להסתער על אויבים חזקים ממנו ללא פחד ולשרוד בכל הקרבות.
ג'רזי סיטי היא עיר במחוז הדסון, ניו ג'רזי, ארצות הברית.
לפי סקר אוכלוסייה שנערך בארצות הברית בשנת 2000 חיים 240,055 תושבים בג'רזי סיטי, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בניו ג'רזי, אחרי ניוארק.
ג'רזי סיטי שוכנת על הגדה המערבית של נהר ההדסון מהצד השני של מנהטן שבעיר ניו יורק, והיא חלק ממטרופולין ניו יורק (שנמצאת במדינה אחרת).
ג'רזי סיטי, מרכז מסחרי ותעשייתי, היא נמל כניסה ומרכז ייצור.
עם כמעט 18 קילומטר של גישה לים ותשתית רכבות מפותחת, ג'רזי סיטי היא מרכז תחבורה וניידות חשוב.
יש בה מוסכי רכבות, מזקקות נפט, מחסנים, ומפעלים שמייצרים מבחר של סחורות, בהן כימיקלים, דלק, מוצרי חשמל, ביגוד ומוצרי טיפוח.
ג'רזי סיטי הרוויחה ממיקומה ליד האי מנהטן מכך שרוב החברות בה הן שלוחות של עסקים שמקורותיהם במנהטן בעיר הענק ניו יורק.
הפיתוח שנעשה בעת האחרונה כלל העלאת מספר יחידות המגורים ומרכזי הקניות.
אולם, חלקים מהעיר נשארים כפי שהיו בזמן המהפכה התעשייתית.
האדמה שעליה יושבת ג'רזי סיטי כיום הייתה פעם אזור פראי שאוכלס על ידי קבוצת שבטים אינדיאניים בשם לנאפי.
בשנת 1609 עגן הנרי הדסון, שעל שמו קרוי נהר ההדסון המפורסם שליד העיר ג'רזי סיטי, שחיפש מסלול חלופי למזרח אסיה, את אונייתו בחצי האי סנדי הוק.
לאחר שסייר באזור במשך תשעה ימים ופגש את התושבים המקומיים, הוא חזר להולנד.
ההולנדים ארגנו את חברת הולנד החדשה המאוחדת על מנת לנהל את הטריטוריה החדשה וביוני 1623, הפכה הולנד החדשה לפרובינציה הולנדית, שבסיסה בניו אמסטרדם (עם הזמן, ניו יורק).
מייקל ריינירז פאו, לורד אכטינהובן ומנהל בחברת מזרח הודו, קיבל מעמד של פטרון בתנאי שיקים מושבה של פחות מ-50 איש במהלך ארבע שנים.
הוא בחר בגדה המערבית של נהר ההדסון וקנה את האדמה מהלנאפי.
בדצמבר 2019 הסתבכה פעילות של המשטרה המקומית לתפיסת סוחרי סמים.
במהלך הירי בג'רזי סיטי נהרגו שלושה אזרחים ושוטר.
ג'רום דייוויד קרן היה מלחין יהודי אמריקאי, מחשובי יוצרי המוזיקה הפופולרית בארצות הברית אשר היה אחד הגורמים המרכזיים בסמטת טין פאן וביצירת "ספר השירים האמריקאי הגדול" (Great American Songbook), אותם שירים קליטים שזכו לעשרות ביצועים ועיבודים במהלך השנים.
במהלך הקריירה הארוכה שלו, שהשתרעה על חמישה עשורים, זכה לשבע מועמדויות לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר וזכה פעמיים.
קרן נולד בניו יורק למשפחה יהודית ממוצא גרמני.
הוא למד מוזיקה בקולג' ניו יורק למוזיקה ובהיידלברג שבגרמניה.
משנת 1905 בילה תקופות ארוכות בלונדון וביקר במספר רב של מחזות זמר.
ב-1910 נשא לאישה באנגליה את אווה לידל.
במקביל, עבד בניו יורק כפסנתרן וכמלחין בסמטת טין פאן.
ב-1915 ניצל כאשר לא הצטרף להפלגת האונייה "לוסיטניה" שטובעה בדרכה לאנגליה, עליה היה אמור לעלות, אך איחר בשל משחק פוקר ששיחק עד לשעות הקטנות של הלילה.
בין 1915 ל-1920 כתב לחנים ל-16 מחזות זמר בברודוויי, חלקם עיבוד למילים מאת המחזאי גאי בולטון (שגם איירה גרשווין עיבד רבים ממחזותיו).
ב-1920 כתב את הלחן המלא למחזמר הגדול הראשון שלו, Sally, שהופק על ידי בכיר אמרגני ברודוויי, פלורנץ זיגפלד.
ב-1925 החל קרן את שיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם אוסקר המרשטיין במחזמר Sunny.
ב-1927 כתב עם המרשטיין, לפי הזמנתו של זיגפלד, את המחזמר "ספינת השעשועים", המחזמר המצליח ופורץ הדרך ביותר של התקופה.
הלהיט מהמחזה Ol' Man River התפרסם בביצועו של פול רובסון והתזמורת של פול וייטמן ונכנס להיכל התהילה של פרס גראמי.
מרוב מחזות הזמר שכתב באותה תקופה, למעט "ספינת השעשועים" נותרו בזיכרון הציבורי רק הלהיטים, אך להיטים אלה זכו לחיים ארוכים בזכות הפיכתם לסטנדרטים של ג'אז.
ב-1930 חתם קרן על חוזה עם האחים וורנר ליצירת מספר מחזות זמר, אך בשל השפל הגדול לא זכו רובם להצלחה קופתית.
ב-1935 עבר קרן להוליווד, עם עליית הפופולריות של הסרטים המוזיקליים.
שלב זה של הקריירה שלו נחשב למוצלח ביותר מבחינה אמנותית.
ב-1936 הפיק גרסה קולנועית ל"ספינת השעשועים".
עבור הסרט Swing Time (עם פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס) מאותה שנה כתב את השיר The Way You Look Tonight (מילים: דורותי פילדס) שזכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר בסרט לאותה שנה.
ב-1941 כתב את השיר The Last Time I Saw Paris (מילים: אוסקר המרשטיין) שנכלל בהפקה ההוליוודית של המחזמר Lady Be Good וזכה גם הוא בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר בסרט לאותה שנה.
בשנת 1939 חזר לברודוויי לתקופה קצרה ויצר עם המרשטיין את המחזמר Very Warm for May, שבו שובץ אחד הסטנדרטים המוקלטים ביותר בג'אז - All the Things You Are .
בשנת המאה להולדתו של קרן נכללה הקלטה מקורית של השיר בהיכל התהילה של גראמי.
ב-1944 שיתף פעולה עם איירה גרשווין, לאחר מות אחיו, ג'ורג' גרשווין.
השניים יצרו את הסרט המוזיקלי "נערת שער" עם ריטה הייוורת' וג'ין קלי (הזכור בזכות הסצנה שבה ג'ין קלי רוקד עם עצמו בשיר Long Ago and Far Away).
ב-5 בנובמבר 1945 סבל מדימום תוך-גולגולתי, התמוטט במהלך טיול בניו יורק ונלקח מחוסר הכרה לבית חולים.
לצדו על ערש דווי ישב אוסקר המרשטיין ששר לו את השיר I've Told Ev'ry Little Star.
עוד לפני מותו עסק בהפקת הסרט עוד תעלה תזרח השמש, שהפך עם מותו לסרט על חייו.
ג'רונימו סטילטון (באיטלקית: Geronimo Stilton) היא סדרת הנפשה איטלקית משנת 2009, שמבוססת על סדרת ספרים באותו שם.
הסדרה משודרת בישראל בדיבוב עברי בערוץ לוגי מאז פברואר 2010 ומרץ 2012, ובערוץ החל מ-2017.
ג'רונימו סטילטון (אמנון וולף): הדמות הראשית בסדרה.
ג'רונימו הוא עכבר, אחיה של טיאה, בן דודו של מלכודני ודודו של בנג'מין.
הוא חוקר ומנהל עיתון מפורסם.
בנג'מין סטילטון (עידו דנקנר / איטן גרינברג): בנג'מין הוא העכבר הצעיר שבחבורה, ואחיינם של ג'רונימו, טיאה ומלכודני.
טיאה סטילטון (טליה ברקאי): עכברה ואחותו של ג'רונימו.
היא עובדת בתור שליחה בעיתון המשפחתי.
פנדורה (אלה פטר / נטע אופיר): חברתו הטובה ביותר של בנג'מין.
מצטרפת לבנג'מין וג'רונימו פעמים רבות על מנת לפתור תעלומות שונות.
מלכודני סטילטון (מולי שולמן): בן דודם של ג'רונימו וטיאה ודודו של בנג'מין.
מלכודני ידוע גם בפשלנותו הנוראית.
סאלי ראסמוסן (שרון שחל): מנהלת העיתון "עכברוש העיר", העיתון המתחרה בעיתונו של ג'רונימו.
היא האויבת המושבעת של ג'רונימו.
סיימון סקווילר (אביתר אדיר / גיא רושיניאק): עכברוש.
הוא עובד כמשרת של סאלי ולרוב עוקב אחר ג'רונימו ומנסה לגנוב לו את הכתבות שלו.
ג'רון (ירון) צפל לנייר (בשם מלא באנגלית: Jaron Zepel Lanier; נולד ב-3 במאי 1960) הוא מדען מחשבים יהודי-אמריקני, הידוע במיוחד בשל כך שהפך לפופולרי את המונח מציאות מדומה.
כחלוצים בשדה המציאות המדומה, לנייר ותומס צימרמן עזבו את אטארי ב-1985 וייסדו את VPL Research, Inc., החברה הראשונה ששיווקה משקפיים וכפפות של מציאות מדומה.
בשלהי שנות ה-90, עבד לנייר על פיתוח יישומים של אינטרנט2 ובשנות האלפיים, הוא שימש כמרצה אורח בחברת סיליקון גרפיקס ובאוניברסיטאות שונות.
לאחרונה, הוא פעיל כיועץ ל-Linden Lab בעולם הווירטואלי שלהם, Second Life, וכמעצב שותף במשחק Kinect של מיקרוסופט עבור קונסולת Xbox 360.
לנייר ידוע גם כמלחין של מוזיקה קלאסית ואספן של כלים נדירים; האלבום הכלי שלו Instruments of Change (1994) מציג כלי מיתר כמו אורגן הפה khene, חליל suling אינדונזי, ו-esraj הודי הדומה לגיטרה.
לנייר ומריו גריגורוב הלחינו את הפסקול של הסרט התיעודי "The Third Wave" משנת 2007.
לנייר כותב טור בכתב העת Discover; ספרו You Are Not a Gadget (2010), מבקר את אתרי הווב 2.0. במאמריו מבקר לנייר גם את התאוריות בדבר חוכמת ההמונים, מתוך התמקדות ספציפית ביישום ויקיפדיה, עליו הוא מדבר תוך שימוש ספציפי במושג "טפשות ההמונים".
עיקר הביקורת כנגד האנציקלופדיה החופשית היא בהיעדר קישור לדמותו של מחבר מוסמך ידע.
לנייר נבחר בידי טיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2010.
בשנת 2020 התראיין לסרט התיעודי "מסכי עשן: המלכודת הדיגיטלית" של נטפליקס.
2001 - פרס ווטסון מאוניברסיטת קרנגי מלון
2005 - הגיע לגמר תחרות המחשוב Edge of Computation הראשונה.
2006 - תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון לטכנולוגיה של ניו ג'רזי.
2010 - טיים מגזין בחר בו כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר על העולם בשנת 2010.
2014: פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית
ג'רונימו סטילטון היא סדרת ספרים לבני נוער אשר נכתבה על ידי אליזבטה דאמי, תחת הפסבדונים "ג'רונימו סטילטון".
11 ספרים מהסדרה תורגמו ופורסמו בעברית.
ישנה סדרת טלוויזיה מצוירת (ג'רונימו סטילטון) המבוססת על סדרת הספרים ומשודרת בערוץ לוגי וערוץ Wiz.
ג'רונימו סטילטון – הדמות הראשית בסדרה; עכבר החוקר ומנהל את "קול המכרסם", עיתון מפורסם בעיר "עכבריה".
ג'רונימו הוא אחיה של טיאה, בן דוד של מלכודני ודוד של בנג'מין.
בנג'מין סטילטון – עכבר צעיר.
אחיין של ג'רונימו, טיאה ומלכודני.
משמש כשולייה של ג'רונימו, עוזר לו בעבודה בעיתון ויוצא איתו למסעותיו.
טיאה סטילטון – עכבר ואחותו של ג'רונימו.
בכל הנוגע להרפתקאות היא הפוכה מג'רונימו.
פנדורה – חברתו הטובה ביותר של בנג'מין.
מאוד אוהבת הרפתקאות ומצטרפת לבנג'מין וג'רונימו פעמים רבות כדי לפתור תעלומות שונות.
מלכודני סטילטון – בן דודם של ג'רונימו וטיאה.
הוא יוצא יחד עם המשפחה לכל ההרפתקאות.
סאלי ראסמוסן – מנהלת העיתון "עכברוש העיר", עיתון המתחרה ב"קול המכרסם".
סיימון סקווילר – עכברוש שעובד כמשרת של סאלי ולרוב עוקב אחרי ג'רונימו ומנסה לגנוב ממנו כתבות.
בשנת 2009 עלתה לשידור סדרת אנימציה איטלקית המבוססת על ספרי הסדרה.
הסדרה עלתה לשידור בישראל בפברואר 2010 בערוץ לוגי ובינואר 2017 בערוץ wiz, בסדרה 56 פרקים.
ג'רום פלין הוא שחקן וזמר אנגלי.
ידוע בשל תפקידיו בסדרה "חייל, חייל" של רשת ITV הבריטית, ובסדרה "משחקי הכס", שם הוא משחק את שכיר החרב ברון.
הוא היה חבר הצמד המוזיקלי הבריטי רובסון וג'רום.
פלין נולד בעיירה ברמולי, במחוז קנט.
הוא בנו של השחקן והזמר אריק פלין ופרן פלין, מורה לדרמה.
לפלין אח, דניאל, אף הוא שחקן, ואחות.
יש לו אף אח ואחות למחצה מאשתו השנייה של אביו.
אחיו למחצה, ג'וני, הוא מוזיקאי ושחקן.
בשנת 1986 הופיע בפרק הפתיחה של "לונדון בוערת".
ב-1988 שיחק בדרמה "הפחד" של רשת ITV.
בשנת 1992 שיחק במספר פרקים בדרמת המשטרה "בין השורות".
בשנות התשעים שיחק בסדרה "חייל, חייל" את רב"ט פאדי גרייבי.
הוא שיחק שם יחד עם רובסון גרין.
לאחר שביצעו יחדיו בסדרה את השיר "Unchained Melody" של ה-Righteous Brothers, הוצפה רשת השידור בבקשות לקנות את הסינגל.
גרין ופלין שוכנעו על ידי המפיק המוזיקלי סיימון קאוול להקליטו כסינגל תחת שם הבמה רובסון וג'רום.
הסינגל הגיע במצעד הסינגלים הבריטי למקום הראשון בשנת 1995 במשך שבעה שבועות ומכר קרוב לשני מיליון עותקים.
השניים הקליטו מספר להיטים נוסף שגם כבשו את מצעדי המוזיקה.
לאחר סיום הסדרה "חייל, חייל" בשנת 1997, שיחק בסדרה "Ain't Misbehavin" (יחד עם רובסון גרין), ושנתיים לאחר מכן בדרמת המשטרה "Badger".
באותה שנה שיחק את בובי צ'רלטון בסרט "Best".
על הבמה שיחק במחזה ההוקרה "Jus' Like That" לקוסם טומי קופר.
בשנת 2007 הפיק ושיחק בסדרת סרטים קצרים עצמאיים, "מעשיות רוּד" (על שם הדמות אותה שיחק, ג'רום רוד).
בשנת 2010 נודע כי פלין לוהק לסדרה "משחקי הכס", המבוססת על ספריו של ג'ורג' ר.
מרטין, של רשת HBO בתפקיד ברון.
הוא הופיע בסדרה "אז אתה חושב שאתה ממשפחת המלוכה?", שם נתגלה כי הוא צאצא ישיר של אוליבר קרומוול (דרך בנו, הנרי קרומוול) וכן צאצאם של מלכי אנגליה אדוארד הראשון, אדוארד השני ואדוארד השלישי.
פלין משחק בסדרה "רחוב ריפר" (Ripper Street) של רשת BBC, לצד השחקן מת'יו מקפדיין.
בשנת 2016 השתתף בסדרה מראה שחורה בפרק השלישי של עונה 3 - שתוק ורקוד
בשנת 2017 שיחק בסרט "לאהוב את וינסנט", אודות חיו של וינסנט ואן גוך.
פלין מתגורר כיום במחוז פמברוקשייר, בדרום מערב ויילס.
הוא מקיים אורח חיים על פי הגורו הבאלינזי, ראטו באגוס, והשקיע בחברת השקעות שהתמוטטה לאחר חשיפת הונאת פונזי בה.
הוא אחיו למחצה של השחקן והמוזיקאי ג'וני פלין.
בגיל 18, אימץ אורח חיים צמחוני, ומאז משמש כפטרון של ה-Vegeterian Society.
בשנת 2016, אימץ אורח חיים טבעוני.
ג'רי אדמס הוא פוליטיקאי אירי רפובליקני, נשיא מפלגת שין פיין ומאז הבחירות הכלליות של 2011, חבר הפרלמנט האירי, הדאל אירן, מטעם מחוז הבחירה של לאות' (מחוזות לאות' ומית' ברפובליקה האירית).
בין השנים 1983–1992 ובין השנים 1997–2011, הוא היה חבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת מטעם מחוז הבחירה של מערב בלפסט, אם כי כאות מחאה, הוא נמנה עם חברי הפרלמנט הצפון אירים שלא מימשו את חברותם בפרלמנט כדי לא להישבע אמונים למלכה.
מאז 1983 משמש אדמס כנשיא מפלגת שין פיין.
מאז הפכה המפלגה להיות הרביעית בגודלה ברפובליקה האירית והשנייה בגודלה והמפלגה הלאומנית האירית הגדולה ביותר בצפון אירלנד.
ב-1984 נפצע אדמס קשה בניסיון התנקשות שבוצע על ידי כמה חמושים מטעם הארגון היוניוניסטי, "אגודת ההגנה של אלסטר" (UDA), שאחד מהם היה ג'ון גרג.
מסוף שנות השמונים ואילך, היה אדמס דמות מרכזית בתהליך השלום בצפון אירלנד, שהחל במגעים עם מי שהיה אז מנהיג מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית, ג'ון יום ובסופו של דבר במגעים עם ממשלות אירלנד והממלכה המאוחדת.
ב-2005 הודיע הצבא האירי הרפובליקני שהמאבק המזוין שלו הסתיים והוא מחויב אך ורק לפעילות פוליטית דמוקרטית.
תחת מנהיגותו של אדמס שינתה השין פיין את מדיניותה המסורתית של "היעדרות" (Abstentionism) לטובת חברות בפרלמנט של הרפובליקה האירית ובמועצה המחוקקת של צפון אירלנד.
ב-2014 נעצר אדמס לחקירה והוחזק במעצר ארבעה ימים על ידי משטרת צפון אירלנד בקשר לחטיפת ולרציחתה של ג'ין מק'קונביל ב-1972. הוא שוחרר ללא האשמה והתיק הועבר לתביעה הכללית של צפון אירלנד.
ג'רי אדמס נולד בבלפסט, בירת צפון אירלנד.
הוריו של אדמס, ג'רי אדמס האב ואן "אנני" האנווי, היו בעלי שורשים רפובליקניים.
שניים מדודיו של אדמס, דומיניק ופטריק אדמס, נאסרו על ידי הממשלה בבלפסט ובדבלין.
דומיניק אדמס היה פעיל בצבא האירי הרפובליקני באמצע שנות הארבעים.
אביו של ג'רי אדמס הצטרף לצבא האירי הרפובליקני בגיל 16 וב-1942 הוא השתתף במארב של הארגון על כוח סיור של כוח השיטור המלכותי של אלסטר, אך נפצע בעצמו, נעצר ונדון לשמונה שנות מאסר.
אנני האנווי הייתה חברה בקבוצת הנשים של הצבא האירי הרפובליקני ושלושה מאחיה היו חברי הצבא האירי הרפובליקני.
בן דודו של אדמס, קיירן מרפי, נחטף ונרצח על ידי כוח המתנדבים מאלסטר ב-1974.
ג'רי אדמס למד בבתי ספר נוצריים בבלפסט ולאחר סיום לימודיו החל לעבוד כברמן.
בהדרגה הוא החל להיות מעורב בפעילות של התנועה האירית הרפובליקנית, הצטרף ב-1964 לשין פיין ולתנועת הנוער שלה.
ב-1971 נישא אדמס לקולט מק'ארדל.
בסוף שנות השישים החל מאבק למען זכויות האזרח בצפון אירלנד.
אדמס היה תומך פעיל במאבק זה וב-1967 הצטרף לאגודה לזכות האזרח של צפון אירלנד.
אגודה זו נתקלה במחאות מצדם של לויאליסטים (נאמנים לבריטניה).
באוגוסט 1969 החלו להתפרץ מהומות בערים צפון-איריות כמו בלפסט ודרי וכוחות הצבא הבריטי נקראו אליהן על ידי ממשלת צפון אירלנד.
בתקופה זו היה אדמס פעיל בשין פיין ובמסגרת הפילוג של 1970 הוא עבר לשין פיין הזמני.
באוגוסט 1971 הונהג מחדש מאסר ללא משפט בצפון אירלנד על פי חוק משנת 1922. אדמס נכלא במרץ 1972 באוניית הכלא אה"מ "מיידסטון", אך ביוני הוא שוחרר כדי לקחת חלק בדיונים סודיים בלונדון שכשלו.
הצבא האירי הרפובליקני דן בהפסקת אש קצרה עם ממשלת בריטניה ומשלחת מטעמו נפגשה עם שר הפנים הבריטי בלונדון.
המשלחת כללה את אדמס, וחברים נוספים בצבא האירי הרפובליקני.
הצבא האירי הרפובליקני עמד על כך שאדמס ישתתף בשיחות ולפיכך הוא שוחרר ממאסרו.
הוא נעצר שוב ביולי 1973 ונכלא בבית הכלא "מייז".
לאחר שלקח חלק מניסיון הבריחה המאורגן של הצבא האירי הרפובליקני, הוא נדון לתקופת מאסר.
בתקופה זו הוא כתב מאמרים לעיתון "הרפובליקה" (An Phoblacht) תחת שם העט "בראוני", בהם הוא מתח ביקורת על האסטרטגיה והמדיניות של רוארי או'בריידי ושל בילי מק'קי.
הוא גם מתח ביקורת על ההחלטה של מק'קי לרצוח חברים בארגון היריב "הצבא האירי הרפובליקני הרשמי", שאיתו הם היו בהפסקת אש מאז 1972. לאחר ששוחרר אדמס ב-1976 הוא נעצר שוב ב-1978 על חברות לכאורה בצבא האירי הרפובליקני, אך בסופו של דבר הוסרו ממנו החשדות.
במהלך שביתת הרעב של 1981 לקח אדמס חלק חשוב כקובע מדיניות וכתוצאה מכך עלתה החשיבות של מפלגתו ככוח פוליטי.
ב-1983 הוא נבחר להיות נשיא מפלגת שין פיין והיה לחבר בית הנבחרים הבריטי הראשון מטעם שין פיין, מאז פיל קלארק וטום מיטצ'ל באמצע שנות החמישים.
בעקבות בחירתו מטעם מחוז הבחירה של מערב בלפסט, הטילה ממשלת בריטניה איסור על נסיעתו לבריטניה.
כחלק ממדיניותה של שין פיין, הוא סירב לתפוש את מקומו בפרלמנט הבריטי.
שין פיין החזיקה במדיניות של "היעדרות" (abstentionism) כלפי הפרלמנט של בריטניה.
ב-14 במרץ 1984 נפצע אדמס קשה במרכז העיר בלפסט במסגרת ניסיון התנקשות, כאשר כמה חברים חמושים של "אגודת ההגנה של אלסטר" (UFF) ירו כ-20 יריות אל עבר הרכב בו נסע.
אדמס נפגע בצווארו, בכתפו ובזרועו.
לאחר הירי הוא הובהל לבית החולים ועבר ניתוח להוצאת שלושה קליעים מגופו.
כמה חשודים במעשה נעצרו ובסופו של דבר שלושה מהם נשפטו לעונשי מאסר.
אחד מהשלושה היה ג'ון גרג, שב-2003 נהרג על ידי קבוצה לויאליסטית יריבה.
אדמס טען שלצבא הבריטי היה ידע מוקדם על ההכנות לפעולה והוא אפשר את ביצועה.
אדמס הצהיר פעמים רבות שהוא מעולם לא היה חבר בצבא האירי הרפובליקני (IRA).
עם זאת, חוקרים רבים נקבו בשמו כאחד מחברי ההנהגה של ה-IRA מאז שנות השבעים.
אדמס הכחיש את טענותיהם וכינה אותן "השמצות".
באירוע של מפלגת פינה גייל ב-29 בספטמבר 2012, האשים ראש הממשלה, אינדה קני, את אדמס שהוא לא רק היה חבר ב-IRA, אלא גם שהוא היה חבר במועצת הארגון, וקרא לו להיות "דובר אמת לאמיתה בנושא", בתגובה לקריאתו של אדמס להקמתה של "ועדת אמת ופיוס" בצפון אירלנד.
חבר ה-IRA לשעבר, שון או'קאלהאן, טען שהוא נכח בפגישה של המועצה המהפכנית של ה-IRA ב-1983 שבה השתתף גם אדמס.
או'קאלהאן מסר דין וחשבון בעדותו בפני בית המשפט העליון בדבלין.
חברי ה-IRA לשעבר, אנתוני מקינטייר וריצ'רד או'ראווה, טענו שאדמס היה דמות מפתח ב-IRA.
אדמס אמר הגיב באומרו: "אני רוצה להיות ברור מאוד בהכחשה שלי על חברותי ב-IRA, אך אני לא מנתק את עצמי מה-IRA.
חבר ה-IRA לשעבר, פיטר רוג'רס, ציין כי אדמס ועמיתו מהשין פיין, מרטין מק'גיניס, הורו לרוג'רס להעביר חומרי נפץ לבריטניה ב-1980. שין פיין הגיבה להאשמות אלה בטענה שרוג'רס שיקר.
רוג'רס נכלא ב-1980 על רציחתו של בלש של משטרת הרפובליקה האירית ומאוחר יותר שוחרר במסגרת התנאים של הסכם יום שישי הטוב.
האב ג'רי ריינולדס, שעזר לקיים פגישות סודיות בין ג'ון יום לבין אדמס, הבהיר שלשאול את אדמס על חברותו ב-IRA זו "שאלה טפשית", שכן לדבריו, "ה-IRA הייתה אגודה סודית וסיבת קיומה של אגודה סודית היא להיות סודית".
ב-2003, כשהיא מנצלת את חסינותה הפרלמנטרית, טענה חברת הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, איריס רובינסון, שאדמס היה מעורב ב-1978 בפעולה של ה-IRA בה הונחה פצצה במסעדת לה-מון ליד בלפסט.
מפקד לשעבר ב-IRA, ברנדן יוז, נקב בשמו של אדמס כזה שהורה על רציחתה וקבורתה הסודית של ג'ין מק'קונביל ב-1972. ג'ין מק'קונביל הייתה אחת מ-16 נעדרים שנחטפו ונרצחו על ידי ה-IRA במהלך הסכסוך בצפון אירלנד ("הצרות").
האסירה הרפובליקנית לשעבר, אבלין גילרוי, שהייתה פעילה באזור בו נחטפה מק'קונביל, אמרה שאדמס היה היחיד שהיה לו את המעמד להורות על הרצח.
בין חוטפיה של מק'קונביל הייתה דולורס פרייס, שטענה שהיא פעלה בהוראותיו של אדמס.
יוז ופרייס טענו גם שאדמס היה מעורב באישורן של פעולות חבלה בלונדון בראשית שנות השבעים.
בלש לשעבר במשטרת אירלנד טען שאדמס היה "מנהיג של יחידה פסיכוטית של ה-IRA בבלפסט בראשית שנות השבעים.
אדמס הכחיש כל מעורבות בפשעים כמו רציחתה של מק'קונביל ואת חברותו ב-IRA בזמן כל שהוא ואמר שההאשמות נגדו הגיעו מטעמם של "אויבי תהליך השלום".
לאחר מעצרו ושחרורו ללא האשמות ב-2014, הצהירה רשת BBC "שה-BBC יודע שאין כל עדות מספקת כדי להאשים את אדמס בעבירה כל שהיא".
ב-1978 נעשה אדמס סגן נשיא שין פיין ודמות מפתח הקוראת תיגר על מנהיגות המפלגה, הנשיא רוארי או'בריידי וסגן הנשיא הנוסף דייהי או'קוניל.
שביתת הנשק בין הבריטים לבין הצבא האירי הרפובליקני של 1975 נתפסת לעיתים קרובות כאירוע שהחל את האתגר עבור הנהגת השין פיין, שנשלטה אז על ידי אישים מהדרום כמו או'בריידי ואו'קוניל.
עם זאת, ראש המטה של הצבא האירי הרפובליקני באותו זמן, שיימוס טומי, ואישים נוספים, היו מהצפון.
אחת הסיבות להקמתם של "הצבא האירי הרפובליקני הזמני" (Provisional IRA) ושל "שין פיין הזמנית" בדצמבר 1969 ובינואר 1970, בהתאמה, הייתה שאנשים כמו או'בריידי, או'קונל ומק'קי, התנגדו להשתתפות של המפלגה בפוליטיקה חוקתית.
הסיבה הנוספת הייתה הכישלון במתן ההגנה לאזורים הלאומנים.
כאשר החליטו שני הארגונים להצטרף לפרלמנטים בדבלין, בבלפסט ובלונדון, חלו בהם פילוגים.
ג'רי אדמס, שהצטרף לתנועה הרפובליקנית בראשית שנות השישים, תמך בארגונים הזמניים.
בשיבתו בכלא באמצע שנות השבעים, קרא אדמס לרפובליקנים להרחיב את פעילותם הפוליטית, בעיקר בפוליטיקה המקומית.
הקריאה הגיעה לאוזניהם של צעירים רבים בצפון, רבים מהם היו פעילים ב-IRA הזמני, אך לא בהכרח פעילים בשין פיין.
ב-1977, נשא ג'ימי דרם נאום בטקס הזיכרון השנתי לוולף טון.
הנאום נתפס כקו פרשת המים בה הודה דרם כי המלחמה תארך זמן רב והצלחתה תלויה בפעילות פוליטית שתשלים את הפעילות הצבאית של ה-IRA.
אחרים רואים את שיאו של הקישור הזה בין מאבק פוליטי למאבק צבאי בהצהרתו של דני מוריסון בוועידת השין פיין ב-1981 בה שאל: "מי כאן באמת מאמין שאנו יכולים לנצח במלחמה בקלפיות?
אך האם מישהו כאן יתנגד אם באמצעות פתק ההצבעה ביד אחת והרובה ביד השנייה, נשיג את השליטה באירלנד".
יש הרואים את הקישור בין המאבק הצבאי למאבק הפוליטי כמדינות שהותוותה בנאומיו של או'בריידי, אך קריאה זו לא הדהדה באוזניהם של הצעירים בצפון.
גם לאחר בחירתו לפרלמנט של בובי סנדס, כחלק מההתגייסות ההמונית לתמיכה בשביתת הרעב של 1981 של אסירים רפובליקנים בכלא מייז, אדמס היה זהיר בנוגע למעורבות הפוליטית של השין פיין.
צ'ארלס הוהי, ראש ממשלת אירלנד, קרא לעריכת בחירות ביוני 1981. בוועידת המפלגה המליץ אדמס ששין פיין תציג מועמדים רק בארבעה מחוזות בחירה הגובלים עם צפון אירלנד.
תחת זאת, הציגו תשעה אסירים את מועמדותם ומתוכם נבחרו שניים.
אלה, עם בחירתו של בובי סנדס, בישרו את פריצת הדרך בבחירות שהתקיימו בשנה שלאחר מכן לאספה הכללית של צפון אירלנד.
אדמס, מוריסון, מק'גיניס ואוון קארון, נבחרו לאספה הכללית, אך בחרו להיות "נעדרים".
מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית (SDLP) הכריזה לפני הבחירות שגם הנציגים שיבחרו מטעמה לא יתפסו את מקומותיהם באספה וכך אכן עשו 14 הנבחרים מטעמה.
ב-1983 התקיימו הבחירות לפרלמנט הבריטי, שבהם עלו אחוזי ההצבעה לשין פיין ואדמס נבחר מטעם מחוז הבחירה של מערב בלפסט, ושוב בחר שלא לממש את בחירתו מתוך מחאה.
באותה שנה התפטר או'בריידי מתפקידו כנשיא שין פיין וג'רי אדמס ירש אותו.
שין פיין מואשמת בהכרה במועצת הצבא האירי הרפובליקני כממשלה הלגיטימית של האי.
אל תאמינו שהמועצה הצבאית היא הממשלה של אירלנד.
ממשלה כזו תתקיים רק כאשר כל תושבי האי יבחרו בה.
האם שין פיין מקבלת את המוסדות של המדינה כלגיטימיים?
כתוצאה מאי הכרה זו, נמנעו נציגי שין פיין לתפוס את מקומם במושבי הפרלמנטים האיריים והבריטים.
בוועידה השנתית של 1986 הוחלט לתקן את סעיפי חוקת המפלגה כדי שיאפשרו לחבריה לשבת בפרלמנט בדבלין.
במעמד זה ארגן או'בריידי קבוצה קטנה ששבתו שביתת מחאה.
מיעוט זה, שדחה את נטישת מדיניות ה"היעדרות", מבדיל את עצמו עד היום מהשין פיין.
מנהיגותו של אדמס קיבלה תמיכה מאנשים בצפון כמו מוריסון ומק'גיניס.
במשך הזמן, אדמס ואחרים כיוונו עצמם להצלחה האלקטורלית בראשית ובאמצע שנות השמונים, כאשר שובתי הרעב כמו בובי סנדס וקיראיאן דוהרטי נבחרו לפרלמנטים הבריטי והאירי, בהתאמה, והם טענו ששין פיין נעשתה בהדרגה למפלגה פוליטית ובסיס ההשפעה על הפוליטיקה ולא על המאבק הצבאי.
ההשפעה האלקטורלית של אסטרטגיה זו הוכחה מאוחר יותר בבחירתם של אדמס ושל מק'גיניס לפרלמנט הבריטי.
אדמס התבלט כמנהיג אירי רפובליקני במיוחד כאשר נאסרה השמעת קולו באמצעי התקשורת האלקטרוניים.
האיסור כלל מנהיגים מ-11 ארגונים רפובליקנים ולויאליסטים, אך באופן מעשי, אדמס היה היחידי מהם שהופיע באופן קבוע בתקשורת.
איסור זה הוטל ב-19 באוקטובר 1988 על ידי מי שהייתה אז ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר.
הסיבה לאיסור זה הוגדרה כ"אי מתן במה תקשורתית לטרוריסטים והחוטפים, במה שהם כה זקוקים לה".
צעד זה ננקט לאחר שה-BBC קיים ריאיון עם מרטין מק'גיניס ועם אדמס.
איסור דומה הוטל גם באירלנד מאז שנות השבעים, אך התקשורת הבריטית מצאה דרכים לעקוף אותו על ידי שימוש בכתוביות או בהקראת דברי המרואיינים על ידי קריין.
פתרון זה לא היה יכול להיות מיושם באירלנד.
רשת הטלוויזיה הממלכתית האירית, RTÉ, אף סירבה לשדר את דבריהם של מנהיגי שין פיין בנושאים שלא היו קשורים לסכסוך בצפון אירלנד.
איסור זה הושם ללעג בקריקטורות ובתוכניות טלוויזיה סטיריות וזכה לגינוי על ידי ארגוני חופש הדיבור ועל ידי אישים מרכזיים בתקשורת הבריטית, כולל מנכ"ל ה-BBC ג'ון בירט ועורך חדשות החוץ, ג'ון סימפסון.
האיסור בוטל על ידי ראש ממשלת בריטניה, ג'ון מייג'ור בספטמבר 1994.
המעבר לזרם המרכזי של הפוליטיקה
שין פיין המשיכה במדיניותה לסרב לשבת בפרלמנט הבריטי גם לאחר שאדמס זכה בבחירות במחוז הבחירה של מערב בלפסט.
בבחירות של 1992 הוא איבד את מושבו לנציג מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית ובבחירות של 1997 הוא זכה בו מחדש.
תחת מנהיגותו של אדמס החלה שין פיין להיות פחות ופחות הקול הפוליטי של הצבא האירי הרפובליקני ויותר ויותר להיות מפלגה פוליטית מאורגנת באופן מקצועי הן בצפון אירלנד והן ברפובליקה האירית.
הדיונים היוו את הבסיס להסכם יום שישי הטוב ולהצהרת רחוב דאונינג.
דיונים אלה הובילו גם להפסקת האש של הצבא האירי הרפובליקני באוגוסט 1994. ראש ממשלת אירלנד, אלברט ריינולדס, שהחליף את הוהי ושמילא תפקיד מרכזי בדיאלוג בין יום לבין אדמס באמצעות יועצו המיוחד, מרטין מנסרי, התייחס להפסקת האש כאל קבועה.
עם זאת, הקצב האיטי של התקדמות העניינים, שנגרם בין השאר על ידי הקשיים של ממשלתו של ג'ון מייג'ור ועקב הרוב של המפלגה היוניוניסטית של אלסטר בבית הנבחרים הבריטי, גרמה לצבא האירי הרפובליקני לסיים את הפסקת האש ולחדש את מאבקו הצבאי.
סעיפים 2 ו-3 של חוקת אירלנד, הטוענים לריבונות על כל שטחי האי, נוסחו מחדש, ומועצה מנהלת משותפת הוקמה.
כחלק מההסכם, הסכימה שין פיין לנטוש את מדיניות "ההיעדרות" שלה בנוגע לפרלמנט של צפון אירלנד ונציגיה החלו לקחת חלק בפעילות בפרלמנט ומונו כשרי החינוך, הבריאות והרווחה בממשלת צפון אירלנד.
ב-15 באוגוסט 1998, ארבעה חודשים לאחר חתימת הסכם יום שישי הטוב, פוצץ ארגון "הצבא האירי הרפובליקני האמיתי" (Real IRA), פצצה בפיגוע באומה.
בפיגוע נהרגו 31 איש ונפצעו 220. בניגוד למנהגו מהעבר, הגיב אדמס במילים: "אני מזועזע עמוקות מפעולה זו.
אני מגנה אותה ללא כל משמעות כפולה כל שהיא".
לפני אירוע זה סירב אדמס באופן עקבי לגנות את פעולותיו של הצבא האירי הרפובליקני ושל הארגונים שהתפצלו ממנו.
מתנגדיו של אדמס ב"שין פיין הרפובליקני" האשימו אותו בפילוגה של אירלנד.
בכל מקרה עמד אדמס על כך שהסכם יום שישי הטוב יצר מנגנון שיאחד את אירלנד באמצעים בלתי אלימים, ברוח דבריו של מייקל קולינס על האמנה האנגלו-אירית כמעט שמונים שנה קודם לכן.
כמו מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית וכמו המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, העדיפה שין פיין, בבואה לבחור את נציגה בממשלת צפון אירלנד, לא למנות את מנהיגיה לתפקידי שרים וזאת מסיבות טקטיות.
אדמס המשיך להיות נשיא שין פיין וב-2011 הוא נהיה מנהיג סיעת המפלגה בפרלמנט האירי (הדאל).
הוא נבחר מחדש לאספה המחוקקת של צפון אירלנד במרץ 2007 ובאותו חודש ההוא נפגש לראשונה פנים אל פנים עם מנהיג המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, איאן פייזלי והשניים סיכמו לשתף פעולה בממשלת צפון אירלנד.
בינואר 2009 נכח אדמס בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, כאורחו של חבר הקונגרס, ריצ'רד' ניל.
ב-6 במאי 2001 נבחר אדמס מחדש לפרלמנט הבריטי לאחר שזכה ב-71% מהקולות במחוז הבחירה שלו.
ב-2010 הודיע אדמס על כוונתו להתמודד בבחירות לפרלמנט האירי כנציג מחוז הבחירה של לאות' בבחירות הכלליות של 2011 באירלנד.
ב-7 בדצמבר 2010 הוא התפטר מהפרלמנט הבריטי וב-25 בפברואר 2011 הוא נבחר לפרלמנט האירי.
באוקטובר 2013 נמצא ליאם אדמס, אחיו של ג'רי אדמס, אשם בעשרה סעיפי אישום, כולל אונס וניצול מיני של בתו.
לאחר שנחשפו ההאשמות בפומבי לראשונה ב-2009, חשף ג'רי אדמס שאביו המנוח השפיל את בני המשפחה באופן רגשי, פיזי ומיני.
בנובמבר 2013 נידון ליאם אדמס לעונש מאסר של 16 שנים.
בעקבות הרשעתו של ליאם אדמס, התבקש התובע הכללי של צפון אירלנד לבחון מחדש החלטה מ-2011 שלא להאשים את ג'רי אדמס בחשד שהוא הסתיר מידע בנוגע למקרה.
ג'רום קרל היה חוקר כימיה פיזיקלית יהודי-אמריקאי.
זכה ביחד עם הרברט האופטמן בשנת 1985 בפרס נובל לכימיה, על הישגיהם בפיתוח שיטות ישירות לקביעת מבנה גבישי.
קרל נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה יהודית.
ב-1937 קיבל תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק וב-1938 תואר שני באוניברסיטת הרווארד.
פיתח שיטה למדידת הפלרת מי שתייה.
ב-1940 החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן, שם פגש את רעייתו, איזבלה קרל, חוקרת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, עימה התחתן ב-1942 ולהם 3 בנות.
הוא עבד שנים רבות במעבדת המחקר של צי ארצות הברית
קרל היה נשיא האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה בשנים 1981–1984. נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) והחברה הפילוסופית האמריקאית.
השילוב בין לימודי הכימיה הפיזיקלית של קרל ללימודי המתמטיקה של הרברט האופטמן, הניבו תוצאות שאפשרו להתמודד עם בעיית המופעים (Phase problem) בהקשר של קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, וזאת באמצעות השיטה הישירה שפיתחו.
The Centrosymmetric Crystal", ובו העקרונות של השיטה ההסתברותית, שעומדת בבסיס משוואת סאייר .
ג'רון מיימון הוא כדורסלן אמריקאי.
גובהו 2.03 מטר והוא משחק בעמדת הפורוורד.
מיימון נולד במדיסון, בירת מדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
הוא החל לשחק כדורסל בנבחרת בית הספר שלו, וב-2009 נבחר ל"מר הכדורסל של ויסקונסין" , תואר שמוענק מדי שנה לשחקן הכדורסל הטוב ביותר בליגת התיכונים של ויסקונסין.
בין 2010 ל-2014 שיחק במדי טנסי ואלנטירס, קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טנסי.
בעונת נבחר לשחקן המשתפר באזור הדרום-מזרחי של ליגת ה-NCAA, ולחמישייה השנייה של האזור.
בתחילת עונת סבל מפציעה שבלמה את התקדמותו.
במהלך העונות בהן שיחק בטנסי רשם נתוני ריבאונד התקפה גבוהים, של 2.87 בממוצע למשחק, שדירגו אותו במקום השני בין שחקני האוניברסיטה בכל הזמנים.
עם סיום לימודיו, ב-2014, ניסה ללא הצלחה להיבחר בדראפט ה-NBA.
לאחר מכן חתם על חוזה לעונה אחת במדי הפועל תל אביב בליגת העל בכדורסל.
הוא שוחרר ממנה לפני תום העונה, בשל פציעה בברכו שמנעה ממנו לשחק.
ג'רון מיימון לא נקלט באף קבוצה ופרש מכדורסל בשנת 2015.
ג'רט מת'יו ג'ק הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
הקריירה של ג'ק ב-NBA התאפיינה במעבר תדיר בין קבוצות שונות, וכן בחוסר יציבות כאשר מעמדו מתנדנד בין שחקן חמישייה לשחקן ספסל.
ג'ק נולד בפורט וושינגטון, מרילנד, ולמד בנעוריו בארבעה תיכונים שונים במרילנד ובמסצ'וסטס.
את קריירת המכללות שלו העביר במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה שבאטלנטה.
בשנתו השנייה במכללה עזר לקבוצתו, יחד עם שותפו לקו האחורי ויל ביינום, להעפיל לגמר טורניר אליפות המכללות, שם הפסיד לאוניברסיטת קונטיקט בהובלתם של אמקה אוקפור ובן גורדון.
בעונתו השלישית והאחרונה במכללה רשם ממוצעים של 15.5 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק ונבחר ל"חמישיית העונה השנייה של מחוז ה-ACC".
בשנת 2014, בעודו שחקן ברוקלין נטס, סיים ג'ק את לימודיו האקדמיים והשלים את תוארו במנהל עסקים.