tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהתאם לכך ספרים מכונים גם "מעצבי שיער".
תסרוקת היא עיצוב של השיער, לרוב על גבי הקרקפת האנושית.
עיצוב השיער יכול להיחשב כהיבט של טיפוח עצמי, אופנה או קוסמטיקה.
התסרוקת נוצרת בתהליך של עיצוב שיער שכולל בעיקר סירוק, הברשה, סלסול, תוספות שיער, צביעת שיער ועוד.
תספורת היא פעולה שמתבצעת לרוב על ידי ספר, העוסק בטיפול ובעיצוב שיער.
עיקר התספורת הוא גזירת השיער, דילולו באמצעות מספריים ייעודיים, וגילוח באמצעות מכונה או תער.
לאורך כל ההיסטוריה שיער לא היווה רק עוד איבר בגוף אלא סימל דברים שונים.
דוגמה לכך, הלקוחה מהתנ"ך, היא סיפור שמשון לפיו מקור כוחו של שמשון היה בנזירותו שחייבה אותו בגידול שיער.
בחורבת כרכור עילית בחפירות שערך דר' פאו פיגרס מאוניברסיטת בן-גוריון, נמצאו 4 שלדים, 2 נשים ו-2 גברים.
על גולגולת הצעירה, שהיקפה היה 48 ס"מ נראו כמה טביעות של סבכת -שיער שנקלעה בשיטה הנקראת ספרנג (Sprang).
הארכאולוגית אביגיל שפר כתבה את המאמר 'סבכת-שיער' מחורבת כרכור עילית' יחד עם האורגת מרים וובר, שקלעה דוגמה של הרשת באופן יצירה הנקרא ספרנג [Sprang].
צורת יצירה ששימשה עד להמצאת הסריגה, ליצור בגדים ומוצרים שונים.
ברצפת הפסיפס של בית הכנסת בבית אלפא, נראה ראש אשה עטור ברשת-שיער במזל תשרי.
בימי הביניים שיער ארוך סימל נשיות וחסד ולכן גבירות החצר התהדרו במחלפות שיער ארוכות, שלעיתים היו קלועות בצמות.
וכמו כן, לא היה נדיר לראות גברים מהאצולה בעלי שיער ארוך.
יהודים דתיים נוהגים לגדל את שיער ראשם של בנים עד לגיל שלוש, ואז הם מספרים אותו בטקס חגיגי, אשר מתקיים לרוב בל"ג בעומר בסמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי, כסמל לכך שכעת יתחילו ללמוד תורה.
בתספורת הראשונית הזו הנקראת בערבית 'חלאקה' וביידיש 'אופשרין', גוזזים את רוב שערו של הילד מלבד פאותיו.
לעיתים יש גם הורים חילוניים שנוהגים לחכות עד שימלאו לבניהם שלוש כדי לספרם בפעם הראשונה.
דוגמה נוספת לשיער כסמל היה שנות השישים.
בשנים אלו, בני נוער רבים החלו מתמרדים כנגד הוריהם, הממשלה, החוק והצבא.
בתהליך הגיוס לצבא צריך לגזום את השיער, והארכתו סימלה את המרד של הנערים.
בדיוק בנושא זה עסקו המחזמר והסרט "שיער" שיצאו בארצות הברית ב-1979.
תסרוקות שונות מזוהות עם סגנונות מוזיקה שונים.
לדוגמה, רוק כבד מזוהה עם שיער ארוך אצל גברים, ורגאיי מזוהה עם רסטות.
קרחת היא מצב של חוסר שיער במקומות שונים בגוף, בהם קיים שיער בדרך כלל.
לרוב מתייחס המושג לחוסר שיער על קרקפת הראש.
נשירת שערות רבה מראש האדם היא תהליך הנגרם מכמה סיבות:
גורמים גנטיים (תורשה) - הגן השכיח להתקרחות אצל האדם ממוקם על כרומוזום X ובעבר חשבו שעובדת היותו של האלל לקרחת רציסיבי, היא הסיבה לזה שיש הרבה פחות נשים קרחות מאשר גברים קרחים.
אולם, הסתבר שזהו הסבר חלקי בלבד.
האלל להתקרחות מקיים תופעה נדירה: הוא דומיננטי אצל גברים ורציסיבי אצל נשים.
הימצאותו של אלל זה גורמת לכך שאדם צעיר שמכל בחינה אחרת נורמטיבי משיל את שער ראשו.
אצל גברים נפוצות קרחות באזור המצח (מפרצים או מצח גבוה) ובאזור הפדחת.
הפרעות הורמונאליות כגון עודף טסטוסטרון תורשתי.
או לקיחת הורמונים או סטרואידים באופן מלאכותי.
אנשים שראשם התקרח בגיל צעיר בשל עודף טסטוסטרון יהיו גם גבוהים, שמנים ושריריים יותר מהנורמה ויהיה להם גם עודף שער גוף.
למעט נשירת שיער שנגרמת בגלל תורשה, נשירה מהסיבות שצוינו ניתנת לעצירה וטיפול.
לעיתים נוצר בלבול בין נשירת שיער לשבירת שיער, במיוחד אצל צעירים, היות שקשה להבחין ביניהם.
שבירת שיער נגרמת משימוש בתכשירים כימיים שוחקים, תכשירים דביקים כגון ג'לים למיניהם, סירוק אגרסיבי וכדומה.
"השתלת שיער" היא טכניקה כירורגית המתבצעת במטרה להשתיל שיער באזורים קירחים בגוף האדם.
הטכניקה מתבצעת על ידי הסרת עור המכיל זקיקי שיער מאזור אחד בגוף (האזור התורם) והשתלתו באזור קירח (האזור המקבל).
בטכניקה זו משתמשים בעיקר על מנת לטפל בהתקרחות של גברים, שבעזרתה שתלים המכילים זקיקי שיער העמידים גנטית להתקרחות, מושתלים על קרקפת קירחת.
הנאצים נהגו לגזוז את שיער האסירים הנכנסים למחנות הריכוז, לטענתם כדי למנוע טפילים ומחלות, אבל ממחקרים מסתבר שזה היה חלק מהשפלת ודיכוי האסירים, גם חלק מראשי הנרצחים בגז נגזזו, הגרמנים השתמשו בשיער הגזוז כבמשאב כלכלי לניצול בתעשיות שונות.
גרביים ומנעלי לבד לחיילים גרמניים.
ניצולות רבות כתבו בעדותן או בזכרונותיהן, כיצד השפיל אותן גילוח ראשיהן.
בנובמבר של שנת 1989 קיבל מוזיאון השואה בוושינגטון, משלוח של חפצים מאושוויץ בהם קופסה עם שער אנוש, עובדי המוזיאון מספרים שבתחילה התייחסו לזה כאל עוד פריט לתצוגה, הוועד המנהל את המוזיאון ניהל שתי ישיבות על השיער הזה.
אנשים טענו שזה לא רק מוצג כי שער אנוש אינו רק מה שנשאר מהגוף אלא שיער הוא גם חלק מהאישיות של האדם.
חלק מאנשי הוועד חשבו שיש להציג את השיער כעדות לדורות הבאים וחלק מאנשי הוועד בעיקר נשים ניצולות בעצמן התנגדו לתצוגת השיער, בטענה שאולי יש שם שיער של קרובים.
בסופו של דבר הוועד החליט להציג צילום גדול של ערימות השיער באושוויץ.
באושוויץ עובדים אוצרים מכל העולם בשאלות כיצד לשמר את טונות השער שנמצאו שם על ידי הצבא האדום ביום שחרור המחנה.
באנגליה הוויקטוריאנית היה נהוג לענוד תכשיט עשוי משיער קרוב שנפטר.
המלכה ויקטוריה שהתאלמנה מבעלה הנסיך אלברט ב-1861, ענדה תכשיט שבתוכו היו שערות מראשו של בעלה.
היא ענדה את המשכית הזו עד מותה 40 שנה אחריו.
מנהגי האבלות של ויקטוריה השפיעו על נשות אנגליה אירופה וארצות הברית.
נשים בארצות הברית נהגו לקלוע זרים סבוכים ומעוטרים משיער, חוטי תיל ולעיתים עלים ופרחים מיובשים.
זר שהיה מורכב משיער נפטר או נפטרת יחידים, היה לרוב זר זיכרון.
זר שהיה מורכב משערם של כמה נפטרים וכמה אנשים חיים, שימש מעין סמל ל'עץ משפחה'.
כמו כן נפוצו תכשיטי שיער שונים, עגילים, משכיות, צמידים ועוד.
החוקרת הלן שומאקר [Helen Sheumaker] טוענת בספרה 'Love Entwined :The Curious History of Hair Work' שעשיית התכשיטים והזרים הללו לא הייתה התעסקות במוות אלא משהו רגשי, ויצירת מקלעות השיער נחשב כתפקיד יאות לנשים בחברה הצרכנית שהתפתחה אז כדי לעזור בתחזוקת הבית.
נשים במאה ה-19 נהגו גם להחליף תלתלי שיער עם חברות ולעיתים גם עם מחזרים לאות אהבה וידידות.
כיוון ששיער אינו מתכלה הוא נחשב גם לסמל לחיים ארוכים ולעיתים אף לסמל לחיי נצח .
בשנות ה-1980 וה-1990 התחילו אמניות נשים להשתמש בשיער ביצירותיהן האמנותיות כסמל למצב האשה.
שִׁיפָה היא רקמה בצמחים וסקולאריים המעבירה בעיקר סוכרים, הנוצרים בתהליך הפוטוסינתזה, לכל חלקי הצמח.
לכן, באופן כללי, התנועה בה היא מלמעלה, מאזור העלים, כלפי מטה, אל אזור השורש.
השיפה מורכבת משני סוגי תאים:
תאי כברה (בחשופי זרע) או חוליות כברה (במכוסי זרע) (Sieve Tubes Members) - תאים נטולי גרעין שדרכם עוברים החומרים המומסים הנוצרים בפוטוסינתזה.
התאים מחוברים זה לזה ויוצרים צינור הנקרא צינור כברה.
תאי לוואי (Companion Cells) - תאי פרנכימה המבקרים את תנועת החומרים דרך צינור הכברה ועוזרים בתפקודו של צינור זה.
בחלק מהצמחים צינורות השיפה בנויים מתאים ארוכים מרובים הנקראים תאי הכברה.
אלה תאים חיים נטולי גרעין, והם מכילים ציטופלזמה, מיטוכונדריה ופלסטידות.
בתאי הכברה אין לוחות כברה בדפנות הרוחב, אלא רק באזורי החפיפה המוארכים של שני תאים שכנים, לאורכו של הצינור.
לעומת זאת, בצינורות שיפה הבנויים מחוליות הכברה, קיימת התפתחות נוספת.
בדפנות הרוחב של התאים הללו יש שטחים מיוחדים, הנקראים לוחות כברה.
שטחים אלה מלאים נקבוביות זעירות, דרכן עוברים חוטים מקשרים, המחברים בין שני תאים שכנים.
ייתכן שתפקידן להאט את זרימת המומסים דרך תאי הכברה ובכך לשמור על מפל לחצים בין אזור מקור החומר (source) למבלע, (sink) שהוא המקום בו החומר נאגר.
לשני סוגי תאים אלה צמודים תאי לוואי שתפקידם לווסת את תנועת המומסים בצינור.
כאן נתיחס לשני סוגי התאים בשם כולל "תאי שיפה".
כיוון זרימת הסוכרים בתאי השיפה מושפע הן מכוח הכובד, והן ממפל הריכוזים והלחצים.
בנוסף, הארה ישירה על מקום מסוים בצמח מגבירה את זרימת הסוכרים לכיוון החלק המואר.
עדיין אין תשובות מספקות לשאלה איך מתנהל מנגנון הזרימה בצינורות השיפה.
שאלה זו עדיין בגדר מחקר, אך יש תאוריות שונות.
התאוריה המרכזית שלפיה מסבירים את מנגנון ההובלה בשיפה נקראת תיאורית הזרימה בלחץ, שפותחה על ידי מונק בשנת 1926. על פי תאוריה זו, הסוכרים המומסים נקלטים בתאי הכברה של השיפה בתהליך בררני הדורש השקעת אנרגיה.
בתהליך ההעמסה, הסוכרים נקלטים בתאי הלוואי של הכברה תוך השקעת אנרגיה.
מתאי הלוואי, הסוכרים עוברים דרך הנקבוביות הזעירות אל תאי צינורות הכברה הסמוכים.
תהליך זה מעלה את ריכוז המומסים בתא השיפה ולכן עולה בו הלחץ האוסמוטי.
פוטנציאל המים יורד בעקבות עליית הלחץ האוסמוטי, ולכן מים נכנסים לתא השיפה.
נפח תמיסת הסוכר בתא עולה ומעלה את הלחץ על דפנות התא.
הלחץ על דופן התא גורם לתמיסה לצאת מתוכו לכיוון התא הסמוך אליו, אשר בו יש לחץ נמוך יותר.
כך תמיסת הסוכרים עוברת מתא שיפה אחד למשנהו, עד שהיא מגיעה למבלע.
תהליך הפריקה הוא הפוך מתהליך ההעמסה.
גם תהליך זה מתבצע תוך השקעת אנרגיה.
סוכרים יוצאים מתאי השיפה אל תאי המבלע, ובעקבות כך גם מים יוצאים, ויורד הלחץ על דפנות התא.
צינורות השיפה ממוקמים בחלק החיצוני של גזע העצים.
עובדה זו משמשת בסיס לפעולת החגור לעץ.
הסרת רצועה היקפית מהשיפה מונעת מהסוכרים לרדת מתחת לנקודת החיגור.
השיטה מקובלת בחקלאות ומטרתה להעלות את כמות הפרי ואת איכותו.
עובי רצועת החיגור נע בין מילימטר אחד למספר סנטימטרים, בהתאם למין העץ.
בפעולה זו יש גם סיכון למות העץ, מאחר שנפסקת אספקת חומרים חיוניים לחלקים שמתחת לגובה החיגור עד הצמחת שיפה חדשה.
שיער שָׁטֶנִי הוא שיער שצבע מרקמו הבסיסי הוא חום שנוטה לגוון זהוב או בלונד כהה עמום יחסית.
בשיער השטני עשוי להופיע גוון ג'ינג'י עדין או חום בהיר בגוון חיטה ויש המכנים אותו "שיער שמש" בשל היותו מוזהב.
השיער השטני מאופיין ברמה גבוהה של הפיגמנט אומלנין, המעניק גוון חום, וברמה נמוכה של הפיגמנט פאומלנין, המעניק גוון אדמוני.
השיער השטני נפוץ בעיקר באירופה ונדיר יחסית בשאר העולם.
בעלי שיער שטני הם לרוב בהירי עור, ולעיתים גם מנומשים.
מקור השם בעברית הוא מהמילה בצרפתית לאגוזי ערמונים "Châtaignes" (הגייה: שָׁטֶיין), אגוזים בצבע חום עם מעט חום-בהיר.
נדירה יותר היא המילה ערמוני לתיאור צבע השיער.
בתחום המימון, שיעור התשואה הפנימי או שת"פ של זרם מזומנים הוא שיעור ההיוון אשר מאפס את הערך הנוכחי הנקי של אותו זרם.
שיעור התשואה הפנימי יכול לשמש כמדד לבחינת כדאיות ביצוע השקעות.
המדד מצביע על יעילותה ואיכותה של השקעה ספציפית, לעומת ערך נוכחי נקי (ענ"ן, NPV) המצביע על ערכה וגודלה.
השקעה תיחשב להשקעה טובה מרעותה, אם שיעור התשואה הפנימי שלה גבוה משיעור התשואה הפנימי של ההשקעה האלטרנטיבית בעלת סיכון זהה.
מכאן שאת שיעור התשואה הפנימי יש להשוות לכל אלטרנטיבה השקעתית בתוספת פרמיית סיכון מתאימה.
באופן כללי, אם שיעור התשואה הפנימי של פרויקט השקעה טיפוסי גבוה ממחיר ההון המשוקלל של החברה, הרי שביצוע הפרויקט יעלה את ערך החברה.
בהשקעה באיגרות חוב, שיעור התשואה הפנימי לרוכשים במחיר השוק מכונה גם תשואה לפדיון.
במקרה של איגרות חוב חסרות סיכון, שיעור התשואה הפנימי יהיה ממוצע משוקלל של הריביות החזויות במהלך תקופת ההשקעה.
שיעור התשואה הפנימי הוא שיעור הריבית המתקיים כאשר הערך הנוכחי הנקי של השקעה הוא אפס.
שיעור התשואה הפנימי () מתקבל איפוא על ידי המשוואה הבאה:
כאשר מייצג את תזרים המזומנים בתקופה .
לדוגמה, אם ידוע כי בהשקעה מסוימת יש להשקיע מאה שקלים, וכי התמורה הצפויה להתקבל ממנה מדי שנה היא כדלקמן:
אזי ניתן לומר כי ערכו של שיעור הריבית שתאפס את תזרים המזומנים הנ"ל היא:
ומכאן ששיעור התשואה הפנימי של השקעה זו היא:
לעיתים קרובות, חישוב הערך של r איננו ניתן להסקה על ידי חישוב ישיר אלא דורש אנליזה נומרית או שיטות גרפיות.
בעיות העולות מהשימוש בשיעור התשואה הפנימי
המדד משמש לקביעת כדאיות השקעה של פרויקט יחיד, ואילו דירוג פרויקטים שונים באמצעות שיעור התשואה הפנימי שלהם אינו מרמז על עדיפותו של פרויקט אחד על פרויקט אחר.
כאשר ההשקעה הראשונית של פרויקט כלשהו גבוהה מההשקעה הראשונית בפרויקט חלופי אחר, ייתכן ששיעור התשואה הפנימי (שיעור התשואה הצפוי) של הפרויקט הראשון נמוך לעומת האחר.
בעיה נוספת היא הסכנה מקבלת מספר ערכים שונים של IRR, תופעה שנקראת כפילות IRR.
תופעה זו מתרחשת כאשר יש יותר מהחלפת סימן אחת בתזרים המזומנים.
שיעורי בית (בראשי תיבות: ש"ב) הם פעילויות, מטלות או משימות המוטלות על תלמידים על ידי מוריהם במסגרות חינוכיות שונות כחלק מתהליך ההוראה.
שיעורי הבית מיועדים להכנה מחוץ למסגרת השיעור הכיתתי וללא נוכחות של מורה.
על כן הם נעשים על פי רוב בבית בשעות אחר הצהריים (מכאן מקור השם).
עם זאת, ניתן להשלים את שיעורי הבית גם בסביבות ובזמנים אחרים.
בתקופה המודרנית מתן שיעורי בית נהוג במרבית בתי הספר, ובמרבית מדינות העולם, במערכת החינוך הפורמלית.
לעיתים, מוטלות סנקציות על תלמידים שאינם מכינים את שיעורי הבית באופן מתמשך, למשל הורדה בציון השנתי של אותו תלמיד.
שיעורי הבית מיועדים לפיתוח של ידע ומיומנויות הדרושים להמשך הלמידה.
הם יכולים לשמש לצורך חזרה על החומר הנלמד או כהכנה לקראת למידה עתידית.
את שיעורי הבית ניתן לתת לתלמיד כחובה שעליו לבצע או כרשות לבחירתו.
ישנם סוגים רבים של מטלות הניתנות כשיעורי בית לתלמידים בכיתה.
מטלות אשר יכולות לשמש לצורך שיעורי בית על פי חוזר של משרד החינוך הן: קריאה של טקסט, מענה לשאלות, סיכום, ארגון של נתונים, איתור מידע באינטרנט, תרגול, לימוד בעל פה ועריכה של תצפית.
בעבר היו שיעורי הבית משימות אשר יועדו לביצוע בבית לאחר שעות הלימודים בבית הספר.
עם זאת בתקופה המודרנית ניתן להכין את שיעורי הבית גם בכיתה, בזמנים ומקומות שונים.
בחלק (מועט) מבתי הספר שבהם מתקיים יום לימודים ארוך מתבצעות מטלות שיעורי הבית במסגרת הזמן המוקדש לכך בתוך מערכת השיעורים.
בנוסף, לעיתים המורה מאפשר לתלמידיו להתחיל את העבודה על שיעורי הבית במסגרת השיעור עצמו גם כאשר לא הוקדש לכך זמן מראש, לרוב כאשר תלמיד מסוים סיים מוקדם את המשימות שיועדו לשיעור זה.
כמו כן, בחלק מבתי הספר שיעורי הבית נעשים במסגרת שיעורי עזר המתקיימים עבור התלמידים הזקוקים לכך.
משך הזמן בו מכינים את שיעורי הבית צריך להיות מותאם לגיל התלמיד וליכולותיו.
לרוב בכיתות הנמוכות ניתן להקדיש להכנת שיעורי הבית 30–45 דקות.
בכיתות גבוהות יותר בבית הספר היסודי מצופה מהתלמידים להקדיש לכך כשעה, ובחטיבות ביניים כשעתיים או שלוש.
אם ההורים שמים לב שלילדם לוקח זמן רב יחסית להכין שיעורים, כדאי לשוחח עם הילד והמורה כדי לבדוק את מקור הקושי ולהתאים לו דרכי למידה.
לצורך כך ניתן להסתייע בהוראה מתקנת.
השימוש בשיעורי בית כחלק מהתהליך החינוכי יכול להעשות לצורך מטרות שונות, כאשר יכולה להיות יותר ממטרה אחת בכל מקרה.
האימון אשר מתאפשר דרך הכנת שיעורי בית, מהווה בסיס להעמקת הידע ושליטה במיומנויות למידה.
הרחבה ויישום של מושגים אשר נלמדו בכיתה.
הרחבת הסביבה הלימודית ודרכי הלמידה מעבר לגבולות הכיתה וחשיפת התלמידים למקורות מידע מגוונים.
פיתוח אחריות אישית של התלמיד ללמידה.
מיומנויות של למידה עצמאית, קבלת החלטות ופתרון בעיות, ילוו את התלמיד בהמשך דרכו בלימודים.
אמצעי ענישה לתלמידים, כחלק מהשאיפה להקפיד על משמעת במסגרת החינוכית.
העברת מידע להורים על תוכנית הלימוד של ילדיהם.
מיומנויות הדרושות להכנת שיעורי בית
כדי שהתלמיד יוכל להכין את שיעורי הבית באופן עצמאי עליו לרכוש מספר מיומנויות בסיסיות.
הקניית אסטרטגיות למידה יעילות בגיל צעיר יכולה להיתפס כהתערבות מניעתית עבור ההשלכות השליליות אשר עלולות להיות לשיעורי הבית.
היא עשויה למנוע בהמשך מצבים של תלותיות שבהם הורים מכינים את שיעורי הבית לילד, מצבים של קנאה ומריבות בין אחים ולמנוע יצירה של מתח בין המשפחה לבית הספר.
פיתוח יכולת ההתארגנות והכנת סביבת העבודה יכולים לסייע לתלמיד בהכנת שיעורי הבית.
הכנת שיעורי הבית יכולה להתבצע בכל מקום ברחבי הבית אשר מאפשר לתלמיד לעבוד בנוחות ולהורים להגיש סיוע במקרה הצורך.
על התלמיד לדעת כיצד לארגן מראש את כל הציוד הנדרש כדי שלא יצטרך לקטוע את עבודתו בהמשך.
למשל: תיק, יומן, קלמר עם כלי כתיבה ועוד.
על התלמיד לפתח מודעות עבור השעות ביממה שבהן הוא יותר מרוכז, כדי שהעבודה על שיעורי הבית תוכל להיות יעילה יותר.
תלמידים מסוימים יעדיפו להכין שיעורים מיד אחרי בית ספר, כי אז הם יותר מרוכזים והחומר טרי בזיכרונם, ואילו אחרים מעדיפים לעשות הפסקה ולהכין אותם בהמשך היום.
כמו כן, יש ללמד את התלמיד כיצד לתכנן את לוח הזמנים של הכנת שיעורי בית בהתאם לאילוצים חיצוניים כמו פעילויות אחרות שלו ושל משפחתו.
פעילויות נוספות של התלמיד יכולות לכלול חוגים, תנועות נוער ומפגש עם חברים.
זמינות ההורים למתן סיוע יכולה להיות תלויה בשעות העבודה שלהם ויש לקחת זאת בחשבון במקרה הצורך.
על התלמיד לפתח את יכולת הבנת הנקרא כדי שיוכל התייחס להוראה על כל דקויותיה ולהבין את המטרת התרגיל.
ניתן ללמד את הילד להבחין בין הוראות שהן ביצועיות (היקף בעיגול, מתח קו ועוד), לבין הוראות הדורשות מהילד עיבוד של החומר, המשגה מילולית וארגון תשובה עניינית (הסבר מדוע, נמק, הבא דוגמאות, פרט, הבע דעתך ועוד).
שיעורי בית הם כלי בתהליך הלימודי-חינוכי.
אופן השימוש בכלי זה יכול לתרום לקידום החינוך וההשכלה של התלמידים, או לחילופים לגרום לנזק להתפתחותם והשכלתם.
מלבד השפעה על ההישגים הלימודיים של התלמידים, לשיעורי הבית יש יתרונות נוספים.
הם משפרים את הרגלי הלמידה של התלמיד, הם יכולים לשפר את הגישה של התלמידים כלפי בית הספר, וללמד כי ניתן ללמוד בכל זמן, ולא רק בין כותלי בית הספר.
יתרונות נוספים שאינם אקדמיים הם רכישת תכונות אופי חיוביות של אחריות ויכולת למידה עצמאית.
בנוסף להשפעות החיוביות של שיעורי הבית, מספר מחקרים גילו גם השפעות שליליות.
אחת ההשפעות הנפוצות היא חבלה ביחסי הילד עם הוריו.
ישנם מקרים בהם הורים רואים בפיקוח על הכנת שיעורי-הבית את תפקידם המרכזי בהקניית השכלה לילדיהם.
פיקוח זה נושא לעיתים אופי של כפייה תוך שימוש באמצעי ענישה.
באופן זה שיעורי בית עלולים לגרום להתערבות הורים אשר כוללת לחץ, מבוכה ועימותים עם הילדים אשר מתחילים כבר בכיתה א' ונמשכים עד כיתה י"ב.
חלק מהקונפליקטים הקיימים במשפחה בין הורים וילדיהם קשורים להתנהגות של הכנת שיעורי-הבית, כך שהם עלולים להפריע לשגרת החיים במשפחה ולתרבות הפנאי שלה.
שיעורי הבית יכולים להפחית את הזמן הפנוי לפעילויות משפחתיות ואת איכות הקשרים בתוך המשפחה.
שיעורי הבית יכולים לשמש כ"מוביל", בכך שהם מעבירים את "בעיות בית הספר" ל"בעיות במשפחה".
חשש נוסף הוא מרכישת הרגלים שליליים - בנוסף למיומנויות החיובית שילדים רוכשים לעיתים מהכנת שיעורי בית, ילדים רוכשים גם הרגלים שליליים.
ילדים שאינם מצליחים לעמוד בדרישות, לומדים לשקר להורים ולמורים.
חלקם נוהגים להעתיק חלק או את כל שיעורי-הבית מחבריהם.
אחרים מכינים את העבודה באופן שטחי, רשלני, רק כדי לצאת ידי חובה.
בנוסף, במידה שאין בדיקה קפדנית של שיעורי הבית במסגרת הכיתה, תלמידים עלולים להשריש טעויות אשר לא תוקנו על ידי המורים.
שיעורי הבית עלולים לגרום להגברת הפער הלימודי בכיתה.
זאת משום שישנם בתים בהם נעדרים התנאים האובייקטיביים, הדרושים לילד להכנת שיעורי-הבית.
הורים במעמד גבוה יותר יכולים להרשות לעצמם מורים פרטיים שיעזרו לילדיהם בהכנת שיעורי הבית, וילדים ממעמד נמוך יותר אינם זוכים לאותה תמיכה.
במקרים כאלו התלמידים החלשים נפגעים מהשיטה, והפער הלימודי בכיתה גדל.
שיעורי בית מרובים מידי עלולים ליצור עומס יתר אשר ימנע מהתלמידים להשתתף בפעילויות בלתי פורמליות, כמו חוגים, תנועת נוער ועוד.
על כל אלו, הצטברות מתמשכת של השפעות שליליות אשר נוצרו בעקבות שיעורי הבית עלולה ליצור עמדות שליליות כלפי בית הספר והלימודים.
ישנם מספר גורמים אשר יכולים להשפיע על היעילות של שיעורי הבית.
יעילות שיעורי הבית עולה כאשר הם משרתים מטרה ברורה, מתאימים לרמתו של כל תלמיד, ולנושאים הנלמדים בכיתה באותה עת.
כאמור, יעילותם של שיעורי הבית מבוססת על התאמה בין רמת הקושי של שיעורי הבית לרמת היכולות של התלמיד.
כדי להביא להצלחה של כל תלמיד בהכנת שיעורי הבית יש צורך להתחשב בשונות שקיימת בין התלמידים.
כל תלמיד שונה מחברו בדרך הלמידה שלו וברמת ההבנה של החומר.
השונות בין התלמידים באה לידי ביטוי גם באופן הביצוע של שיעורי הבית - לכל אחד יש העדפה שונה לגבי הזמן, האופן, העיתוי, והשותפים המועדפים שלו להכנת שיעורי הבית.
כמו כן, אם אין בקרה על הכנת שיעורי הבית קשה להשיג תועלת לתהליך הלמידה.
בהתאם לכך, קבלת משוב משפרת אף היא את יעילות שיעורי הבית, בעיקר אם היא ניתנת תוך זמן קצר - רצוי עד היום שלמחרת.
משוב משפר את למידת התלמידים באמצעות תיקון טעויות, קבלת משוב חיובי, ושימת דגש על טעויות בתהליך החשיבה.
הערות בונות מספקות משוב טוב יותר מאשר מתן ציון.
על מנת ליצור השפעות חיוביות למתן שיעורי בית יש לתת מגוון רב של משימות לבחירה.
על המשימות להינתן בהתאם לרמת התפתחותם, למיומנויות שרכשו ולתחומי העניין של התלמידים.
יש ליצור גיוון במטלות הניתנות לשיעורי הבית ולהכווין את התלמידים לפתרון המטלות בדרך יצירתית.
אפשר לתת מטלות חובה ומטלות רשות.
הטלת מטלות זהות על כל התלמידים גורמת לכך שעבור חלקם שיעורי הבית הם פעילות על חומר שהם כבר יודעים ושולטים בו, ואילו אחרים אינם מסוגלים להכינם שכן גם בכיתה לא הבינו את החומר, ובכך רק מתחדדת תחושת התסכול והכישלון.
קביעת מדיניות בית הספר נמצאת תחת אחריותו של המנהל והיא כוללת בין היתר את נושא שיעורי הבית.
בשנת 2006 הוציא משרד החינוך חוזר מנכ"ל בנושא שיעורי בית בבתי הספר היסודיים שבו נתן הנחיות לחשיבה מחודשת על מדיניות שיעורי הבית בכל בית ספר.
כמו כן, בתי הספר נתבקשו לדון גם בשאלה העקרונית האם להקפיד על מתן שיעורי בית בבית הספר, באיזה מינון, ובאילו גילאים.
החוזר מחייב את בתי הספר לפרסם את הנהלים המגדירים את מדיניות שיעורי הבית שלו בתחילת כל שנת לימודים, באתר האינטרנט שלו ובדף אשר יחולק להורים.
שיעורי הבית נתפסים כחלק בלתי נפרד מההוויה הבית ספרית.
יחד עם זאת קיימים עימותים סביב נושא זה בין המורים לתלמידים, בין ההורים לילדיהם ובין המורים להורים, כמו גם נקודת מפגש.
ככלל, אין הסכמה בקרב החוקרים על יעילות שיעורי הבית, בכל הנוגע לשיפור הישגי התלמיד.
במחקר שנערך באוניברסיטת דיוק, נעשתה סקירה של למעלה מ-60 מחקרים בנושא שיעורי הבית, והמסקנה הייתה שישנו מתאם חיובי בין כמות שיעורי הבית שניתנת לילדים, ובין הישגיהם.
עם זאת, המחקר גם הראה שכמות מוגזמת של שיעורי בית מסבה נזק, וגורמת לשחיקה של התלמידים.
המחקר תומך ב"כלל 10 הדקות", על פיו יש לתת 10 דקות של שיעורי בית על כל שנה בבית הספר.
כך ילדים בכיתה א' צריכים לקבל שיעורי בית שיארכו 10 דקות ביום, ותלמידים בכיתה י"ב צריכים לקבל שיעורי בית שיארכו שעתיים ביום.
בשנת 1989 נעשה ניתוח של כ-120 מחקרים בנושא.
70 אחוז מהמחקרים הראו כי תלמידים שניתנו להם שיעורי בית שיפרו את הישגיהם, יותר מאשר תלמידים שלא ניתנו להם שיעורי בית.
שאר המחקרים הראו את התוצאה ההפוכה.
בנוסף, נמצא כי הכנת שיעורי בית תורמת לעליה מיידית בהישגים הלימודיים ובמידת הבנת החומר ושליטה בו כאשר מדובר בתלמידים חלשים.
נמצא כי תלמידים בינוניים וחזקים לא יורדים בהישגים אם לא ניתנים שיעורי בית.
עבור תלמידים בכל הרמות, שיעורי בית עוזרים בפיתוח חשיבה ביקורתית ועוזרים לפתח המשגה נכונה עבור מושגים בסיסיים.
בנוסף, נמצא כי השפעת שיעורי הבית על הישגי התלמידים היא גבוהה יותר ככל שעולים במדרג הכיתות.
שיעורי רבי שמואל היא סדרת ספרי לימוד המכילה את שיעוריו של רבי שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז'.
הספר נערך לאחר פטירתו על ידי צוות תלמידי חכמים מתלמידיו.
תוכנו כולל רשימות של חידושי תורה שכתב בעצמו, שיעורים שמסר בישיבה אשר נערכו מתוך קטעי הקלטה וכן על פי רשימות תלמידים מתקופות שונות.
עורכי השיעורים בררו את הסולת מתוך הרשימות המהימנות יותר, על ידי השוואה בין הרשימות השונות.
בספר הוכנסו גם הערות שוליים, מאת תלמידי חכמים מתלמידיו, וההערות משמשות כעין השלמה להרחבת העניינים שהוא עוסק בהם בשיעור.
בספר הוכנסו גם הערות וקושיות ידועות שהביא הרב רוזובסקי בשיעור אף שלא הוסיף בהן דבר משלו והדבר משמש מעין סיכום לחידושי האחרונים במסכתות הישיבתיות.
כתלמידם של רבי שמעון יהודה שקופ ורבי יצחק זאב סולובייצ'יק הוא צועד בשיטת בריסק, ומביא את המשא ומתן הפשוט בסוגיות השונות.
הספר יצא לאור בכרכים רבים לפי סדר המסכתות הנלמדות בישיבות, ובהן מכות, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, יבמות, כתובות ועוד.
בכל ספר על מסכת מסוימת לוקטו גם קטעים משיעוריו של הרב רוזובסקי שנאמרו על מסכתות אחרות הנוגעים לאותה מסכת.
הספר יצא לאור במהדורות שונות, בתחילה הוא יצא במהדורת סטנסיל ולאחר מכן הודפס כספר רגיל, על ידי בנו הרב מיכל דוד רוזובסקי.
בתוך זמן קצר הפך הספר לספר יסוד בעולם הישיבות, והוא משמש מגידי שיעורים להכנת השיעור.
בנוסף יצא לאור הספר "חידושי רבי שמואל" הכולל רק את שיעוריו הכלליים, המתמקדים בדרך כלל בנושא מרכזי בסוגיא, וכתובים בצורת מאמר ("חבורה") ולא כשיעור משוכתב.
שיער הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1979 בבימויו של מילוש פורמן ובכיכובם של ג'ון סבאג' כקלוד הופר בוקובסקי, טריט ויליאמס כג'ורג' ברגר, בוורלי ד'אנג'לו כשילה פרנקלין, דוני דאקוס, אנני גולדן, דורסי וויט ושריל בארנס.
הסרט הוא עיבוד קולנועי של המחזמר האנטי מלחמתי משנת 1968 "שיער".
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של צעיר, המגויס למלחמת וייטנאם, אשר בדרכו לגיוס מתידד עם קבוצת היפים ארוכי-שיער.
ההיפים מציגים בפניו את אורח-חייהם, הכולל שימוש בסמים כגון מריחואנה ו-LSD, מערכות יחסים וחיי מין לא שגרתיים וההשתמטות משירות צבאי.
קלוד הופר בוקובסקי (ג'ון סאבאג'), צעיר נאיבי, עוזב את בית הוריו שבחווה שבאוקלהומה, ויוצא לדרכו לניו יורק על מנת להתגייס לצבא ארצות הברית ולשרת במלחמת וייטנאם.
בסנטרל פארק הוא פוגש בשילה פרנקלין (בוורלי ד'אנג'לו), נערה צעירה בת-עשירים מהחברה הגבוהה, ומתאהב בה במבט ראשון.
קלוד מתיידד עם חבורה של היפים, בהנהגתו של ג'ורג' ברגר (טריט ויליאמס), אשר מציגים בפניו את סגנון החיים הפסיכדלי ונטול הדאגות שלהם.
ברגר מנסה לעודד את קלוד להשתמט מהגיוס, וכן מנסה לעזור לקלוד להשיג את שילה, היפה מכל.
החבורה פורצת אל אחוזת משפחתה של שילה, בזמן חגיגות יום הולדתה, אך הם נשלחים לכלא.
ברגר יוצא ומגייס כסף על מנת לשחרר את כולם בערבות, והחבורה יוצאת היישר לפסטיבל שנערך בסנטרל פארק.
ברגר וחבריו מנסים לשדך בין קלוד לשילה כדי לעודד אותו להשתמט, או אף לחתן את קלוד על מנת שחובת הגיוס תתבטל.
הם מצליחים להביא את השניים לסיטואציה רומנטית, אולם מתיחה שלהם באמצע המפגש הרומנטי גורמת לבריחתה של שילה.
קלוד המאוכזב מחליט להתגייס למרות הכול.
בסופו של דבר, קלוד מגויס ונשלח למחנה אימונים בנבדה.
ברגר וחבורתו, ביחד עם שילה, נוסעים לבקר אותו.
בעוד יתר החבורה מחכה לקלוד בחורשה סמוכה, ברגר מתחזה לקצין בצבא ונכנס לבסיס בו נמצא קלוד, על מנת להבריח אותו החוצה.
כאשר קלוד מהסס לעזוב, השניים מחליפים ביניהם בגדים, כך שקלוד (לבוש כקצין) נוסע לפגוש את החבורה, בעוד ברגר (לבוש במדיו של קלוד) נשאר מאחור.
בעוד קלוד נפגש עם שילה ויתר חבריו, יחידתו נשלחת לווייטנאם, וכך נשלח איתם ברגר במקומו של קלוד, ומוצא שם את מותו, ב-6 באפריל 1968.
בסוף הסרט נראים מאות מפגינים היפים הקוראים לשלום, מול הבית הלבן.
במחזמר, קלוד הוא חבר של ההיפים, אשר חולק איתם דירה בניו יורק.
קלוד חי אורח חיים בוהמי, נהנה מאהבה חופשית ומתמרד כנגד הוריו והגיוס, אך בסופו של דבר הוא מתגייס לצבא ונשלח לווייטנאם.
בסרט, לעומת זאת, קלוד מוצג כמגויס תמים מאוקלהומה, שזה עתה רק הגיע לראשונה לניו יורק, על מנת להצטרף לצבא.
בניו יורק הוא מתרועע עם קבוצת היפים, בעודו ממתין להישלח למחנה אימונים.
ההיפים מציגים בפניו את סגנון החיים הפסיכדלי שלהם, ואף נוסעים לנבדה, על מנת לבקר אותו במחנה האימונים.
במחזמר, שילה היא חברה בקבוצת ההיפים, מנהיגה פמיניסטית דעתנית, המאוהבת גם בברגר וגם בקלוד.
בסרט, שילה היא נערה צעירה בחברה הגבוהה, מושא אהבתו של קלוד.
בסרט, היא איננה מאוהבת באף אחד, אך מקיימת יחסי מין במקביל עם ווף ועם האד.
במחזמר, ווף הוא הומוסקסואל נשי ומודחק.
בסרט, ווף הוא סטרייט, אבי תינוקה של ג'יני ולבסוף - בן-זוגה.
בסרט, ברגר מנסה לעודד את קלוד להשתמט מהגיוס.
במחזמר, קלוד נשלח לווייטנאם, שם הוא נהרג.
בסרט, טעות מובילה לכך שברגר נשלח לווייטנאם במקומו של קלוד, וברגר הוא זה שנהרג שם.
המחזמר מתמקד בתנועות המחאה האמריקאיות נגד מלחמת וייטנאם ובמערכות היחסים הרומנטיות שבין הדמויות הראשיות, בעוד שהסרט מתמקד בחייהם נטולי הדאגות של ההיפים.
מספר שירים אשר נכללו במחזמר המקורי הושמטו, מאחר שהאטו את הקצב של הסרט, למרות שהוקלטו והם נכללים בפסקול של הסרט.
חלק מתוכם מושמעים בסרט כמוזיקת רקע בלבד (ללא שירה).
שירים רבים קוצרו (למשל: באמצעות השמטת בתים) ו/או זכו לעיבוד בקצב מהיר יותר.
סדר השירים השתנה ושירים אחדים בסרט מבוצעים על ידי דמויות אחרות מאשר במקור, כתוצאה מההבדלים בעלילה.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמותג'ון סבאג'קלוד הופר בוקובסקינער חווה תמים שמגויס לצבא ומתחבר עם ברגר וחבריו ההיפיםטריט ויליאמסג'ורג' ברגרראש חבורת ההיפים אליה חובר קלוד.
היפי, מאמין בכח שאלוהים יכול לתת למין האנושי לעשיית השלום והשכנת האחווה והשלווה בעולם.
מאופיין כיפה תואר, בעל כריזמה וקסם אישי ואחד ממובילי העלילה הבולטים בסרט.בוורלי ד'אנג'לושילה פרנקליןבת-עשירים יפה, מושא אהבתו של קלודדוני דאקוסווף דאסהודאבי תינוקה של ג'יניאנני גולדןג'יני ראייןאם תינוקו של ווףדורסי וויטלאפייט "האד" ג'והנסוןשריל בארנסארוסתו של האדמיילס צ'אפיןסטיב פרנקליןרסאן קארילאפייט ג'וניורבנו של האדריצ'רד ברייטסמל פנטוןאנטוניה רייאמא של ברגרג'ורג' מיינוסאבא של ברגר
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד באופן כללי ולציון 82% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 62 ביקורות.
פרק סיום הסדרה של "שוטטות" הוא פרודיה על סיום הסרט.
בפרק "פרויקט המכשפה מבית הספר בבלי" של הסדרה "הפיג'מות" גרי רוצה שיהיה לו שיער ארוך ובזמן שמרח משחה לצמיחת שיער (שהג'ינגל למשחה הוא נעימת השיר "אקווריוס") נשמע שיר הנושא של הסרט ברקע התוכנית.
בסדרה דני הוליווד בעונה 2 הייתה מחווה סרט בצורת בית משפט.
בתוכנית המערכונים הקומדי סטור במסגרת מחרוזת שירי שנות ה-70 שרה החבורה את השיר "תנו ללפלף יד" שמבוסס על השיר Aquarius/Let the Sunshine In.
בתוכנית הבידור "זהו זה" היה פרק על מחזמר בשם "פיאות" בסגנון המחזמר שיער.
בסוף הסרט "בתול בן ארבעים" ישנה מחרוזת שירים מתוך שיער.
בפרסומת של במבה בכיכובו של יהודה לוי ישנה פרודיה לסצנת השולחן בסרט, ובעקבותיו נעשתה פרודיה ב"ערב אדיר" בכיכובם של שלום אסייג בתור התינוק של הבמבה וגדי רבינוביץ'.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1980 פרס גלובוס הזהב הסרט הטוב ביותר - סרט מוזיקלי/קומדיה 1980 פרס גלובוס הזהב טריט ויליאמס - השחקן הטוב ביותר בתפקיד בכורה
כל המילים נכתבו על ידי ג'יימס רדו וג'רום ראגני.
המוזיקה כולה הולחנה על ידי גאלט מק'דראמות.
מספר השיר שם השיר במקור שם השיר (תרגום לעברית) אורך השיר 1 ?Where Do I Go אנא אפנה?
שיער באף הוא שיער קשיח באורך של מספר מילימטרים בסמוך לפתחי הנחיריים, שמטרתם סינון האוויר מחלקיקים של אבק, חול ולכלוך טרם כניסתו לחלל האף.
לאחר האזור השעיר בפתחי הנחיריים, ממוקמת רירית האף שמדפנת את חלל האף.
הרירית מהווה מערכת הגנה נוספת אשר נועדה למנוע חדירת חלקיקים מיקרוסקופיים אל דרכי הנשימה.
קיימים מכשירים חשמליים לקציצת שיער קשיח שבולט מפתחי הנחיר או מכונות גילוח שבהן התקן לקציצת שיער זה.
טיפול אפשרי נוסף הוא מריטת השיער באמצעות מלקטת אולם פעולה זו כואבת ועלולה לגרום לדלקת בזקיק השיער.
הרב עובדיה יוסף קבע פסק הלכה שלפיו אין לחטט באף בשבת מחשש שמא במהלך הפעולה ייתלשו שערות האף מדופן הנחיר, וכתוצאה מכך יתקיים חילול שבת.
שיער שחור הוא השיער בעל הצבע הכהה ביותר והנפוץ ביותר, אצל רוב בני אדם.
למעשה, זהו צבע השיער של כל האוכלוסיות הילידיות, שאינן צפון אירופאיות או מרכז אירופאיות.
אצל יונקים רבים אחרים, מלבד האדם, צבע שיער זה קיים גם כן ואצל חלקם גם שכיח.
השיער השחור הוא תכונה דומיננטית מבחינה גנטית (אצל כל היונקים).
באדם, שיער שחור מכיל כמות גבוהה של הפיגמנט אומלנין (בלעז: Eumelanin, סוג של מלנין).
שיער שחור יכול להופיע במגוון מרקמים, לדוגמה חלק או מתולתל.
הוא יכול להופיע אצל אנשים בעלי צבעי עור ועיניים מגוונים.
צביעה מלאכותית של שיער לשחור
צביעה מלאכותית של שיער לשחור, מקובלת מסיבות של טעם אישי או אצל מי שמנסה להסתיר שיער שיבה.
ישנם גוונים מעט שונים של צבע מלאכותי שחור, אך בניגוד לאנשים שעוסקים בשיער באופן מקצועי (כדוגמת ספרים), מרבית האנשים אינם מבחינים בהבדלים קלים אלה.
שחור סיני הוא גוון שחור ביותר עם ברק כחול שמנסה לחקות את גוון השיער הייחודי למזרח הרחוק.
בהלכה, גבר הצובע שיער לבן לשחור לשם התייפות (כמו גם גבר המלקט שיער לבן מתוך שערותיו השחורות) עובר על האיסור "לא ילבש גבר שמלת אשה" (דברים, כ"ב, ה').
בשיר האהבה התנכ"י מופיע השיער השחור כמרכיב ביופי הגברי.
הרעיה מתארת לחברותיה את יופיו של דודה-אהובה כשהיא אומרת בין השאר "קוצותיו תלתלים שחורות כעורב" (שיר השירים, ה', י"א).
במקרא שיער שחור מופיע כאינדיקציה לטהרת נגעי ראש וזקן המכונים נתקים.
"ואם בעיניו עמד הנתק ושיער שחור צמח בו, נרפא הנתק טהור הוא" (ויקרא, י"ג, ל"ז).
מה: "הוי קל לראש ונוח לתשחרת", ובהמאירי המוקד כא' נאמר: "מיטב תשחרתי הזוהרת".
על פי אבן שושן, מילה זו סתומה במקורות, ומקורה משוער בלבד.
בהקשרים אלה, המשמעות הרווחת מקורה ב"שחור" או ב"שַחַר".
כך למשל "בן תשחורת" משמעותו בחור צעיר, ששיערו עדיין שחור וטרם הלבין.
בתת-התרבות הגותית שיער שחור נחשב למאפיין רצוי עקב הסמליות של הצבע השחור.
נערות גותיות רבות צובעות את שיערן לשחור או ג'ינג'י.
שיער ביום רע הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני המככבים בו לורה מרנו, לי-אלין בייקר וכריסטיאן קאמפבל.
הפרומו הראשון שודר בארצות הברית ב-23 בנובמבר 2014. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-13 בפברואר 2015 (יום שישי ה-13), בקנדה ב-20 במרץ 2015 ובישראל ב-26 במרץ 2015.
מוניקה, תלמידת תיכון בבוסטון מתכוננת לנשף הסיום, היא צריכה שהכל יהיה מושלם.
ביום הנשף שיערה נהרס, שמלתה "נמסה" ונעליה "התפוצצו", עליה לעשות את מבחן הנהיגה שלה באותו היום.
לפתע נכנסת ליז (שוטרת בעברה) ועושה איתה עסקה.
מסתבר שלמוניקה יש שרשרת גנובה שפריס, אחד מהגנבים המפורסמים בעולם גנב, ואיבד.
ליז רוצה להחזיר את השרשרת למשטרה כדי לחזור לעבודה.
מוניקה צריכה לתקן את השיער, לעבור את מבחן הנהיגה, להחליף שמלה ונעליים ותוך כדי להתחמק מפריס.
בדרך מוניקה וליז מסתבכות ונקלעות להרפתקאות בלתי צפויות.
מוניקה (לורה מרנו) – תלמידת תיכון, חושבת שאנשים צריכים להחליט בשבילה ולכן עושה סקרים באתרי אינטרנט.
ליז (לי-אלין בייקר) – שוטרת בעברה, הודחה מהמשטרה עקב גנבת השרשרת היקרה.
פירס (כריסטיאן קאמפבל) – אחד מהגנבים המפורסמים בעולם, מחפש את השרשרת כי איבד אותה.
סיירה (קיאנה מדריה) – חברתה הטובה של מוניקה.
אד (כריסטיאן פאול) – שותפה הקודם של ליז.
אבא של מוניקה (אליין גוולם) – אביה של מוניקה, עובד בתור אח בבית חולים.
אשלי (Zoé De Grand Maison) – יריבתה של מוניקה, מתחרה איתה על התואר מלכת הנשף.
צ'יף המשטרה (סוזן אלמגרן) – אמא של ליז, מצפה ממנה לטוב ביותר שלה.
נהר שיפ הוא נהר הממוקם בדרום-מערב פרובינציית אלברטה שבקנדה.
הנהר מהווה חלק ממערכת נהר בואו.
מוצאו של הנהר (), בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים, הוא בשטח הפארק הפרובינציאלי אזור הפרא אלבו-שיפ.
הנהר מתאחד עם נהר הייווד, כ-8 קלומטרים מזרחי לעיירה אוקוטוקס ().
גובהו של שפך הנהר - 983 מטרים מעל פני הים.
הספקו הממוצע של הנהר הוא 6 מטר מעוקב של מים בשנייה.
נהר שיפ מספק מי שתייה לעיירות אוקוטוקס, טרנר ואלי, ובלק דיאמונד.
אל נהר שיפ זורמים היובלים הבאים (לפי סדרם ממוצא הנהר עד שפך הנהר):
נחל ריי (Rae Creek) - שזורם מהר ריי
נהר שיפ ויובליו, כמו גם נהר הייווד הם אתרי דיג פופולריים.
שיער חום הוא צבע השיער השני בשכיחותו בין בני האדם, אחרי שיער שחור.
הצבע נע מחום בהיר עד חום הנראה כמעט שחור.
שיער חום מתאפיין ברמות גבוהות של הפיגמנט אומלנין ורמות נמוכות של הפיגמנט פאומלנין .
אנשים בעלי שיער חום מכונים לעיתים ברונטים, מהמילה הצרפתית brun שמשמעה "חום".
שיער חום נפוץ בקרב אוכלוסיות בעולם המערבי, במיוחד במרכז ודרום אירופה.
שיער חום נפוץ גם בקרב האבוריג'ינים באוסטרליה ובחלק מהאוכלוסיות במזרח התיכון.
הפיגמנט אומלנין נותן לשיער החום את צבעו.
בשיער חום כמות גדולה יותר של אומלנין מאשר בשיער בלונדיני, אך הרבה פחות מאשר בשיער שחור.
ישנם שני סוגים שונים של אומלנין, הנבדלים זה מזה במבנה הפילמור.
שני הסוגים מכונים "אומלנין שחור" ו"אומלנין חום".
בתרבות המערבית הפופולרית, סטריאוטיפ נפוץ על ברונטיים מייחס להם יציבות, רצינות, תבונה ותחכום.
מחקר בריטי על צבעי שיער ומשיכה מינית מצא ש-62% מהגברים שהשתתפו במחקר ייחסו לנשים בעלות שיער חום יציבות ויכולות גבוהות.
ברונטיות תוארו כ"עצמאיות ובלתי תלותיות" על ידי 67% מהגברים, וכ"אינטליגנטיות" על ידי 81%.
שיעורים בפרסית הוא סרט עלילתי של הבמאי האמריקאי-אוקראיני ודים פרלמן.
הדמות הראשית היא יהודי-בלגי שמוצא את עצמו במחנה ריכוז נאצי ומנסה לשרוד, כשהוא מתחזה לפרסי.
קצין אס אס המעוניין לפתוח בעתיד מסעדה באיראן דורש מה"איראני" ללמד אותו את שפתו, והאסיר נאלץ לבדות ולאלתר את תוכן השיעורים.
שם השחקן/נית שם הדמות אודות הדמות ז'יל כרמיה אסיר יהודי המתחזה לפרסי קלאוס קוך קצין נאצי, סגן מפקד מחנה ריכוז יונאס נאי מקס באייר חייל נאצי זוטר דייוויד שוטר פול חייל נאצי זוטר מפקד מחנה ריכוז אלזה שטומפף חיילת נאצית זוטרה ג'וזפה סקילאצ'י מרקו רוסי אסיר יהודי ממוצא איטלקי
הסרט הופק במשותף על ידי חברת Hype Film הרוסית, LM Media הגרמנית, One Two Films ובלארוספילם הבלארוסית.
העבודה החלה בשנת 2013, ובתחילה טימור בקממבטוב היה אמור לביים, אך בהמשך הועבר תפקיד זה לודים פרלמן.
את התסריט כתב איליה צופין על פי סיפורו של וולפגנג קולהאזה "פרסית לקאפו".
הצילומים נערכו בבלארוס (בפרט במבצר בוברויסק).
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל ברלין 2020 (מחוץ לתחרות הרשמית).
המבקרים ראו בסרט זה צעד חדש בהתפתחות קולנוע השואה.
עם זאת, קיימת דעה כי "המסר ההומני של הסרט מתגלה כמשמעותי יותר מיתרונותיו האמנותיים".
יציאתו לאקרנים נדחתה עד לנובמבר, בשל מגפת הקורונה והוא הוקרן בהקרנות מסחריות לראשונה בבתי הקולנוע בבלארוס ב-12 בנובמבר 2020.
בישראל הסרט הופץ ביום השואה 2022 להקרנות בודדות וב-16 ביוני הופץ להקרנות מסחריות בכל רחבי הארץ.
הסרט היה מועמד לפרס הקולנוע האירופי ונשלח כמועמד מטעם בלארוס לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
שיעורים בכימיה הוא נובלה מאת בוני גרמוס.
הספר יצא לאור בהוצאת דאבלדיי, והוא רומן הביכורים של המחברת.
הספר מספר את סיפורה של אליזבת זוט, שעשור לאחר פיטוריה מעבודת החלומות שלה ככימאית במעבדה, מקבלת משרה של מנחת תוכנית בישול בערוץ נידח בדרום קליפורניה של שנות ה-60, שהופכת ללהיט.
שיעורים בכימיה, מגיע לאחר כ-100 דחיות על עבודות קודמות של הסופרת.
זכויות ההוצאה של הספר, שבמקור נקרא "Introduction to Chemistry" נמכרו במכירה פומבית.
שמו של הספר שונה על ידי הסוכנת של גרמוס.
המחברת קיבלה את ההשראה לסיפור מחוויותיה שלה כמנהלת מחלקה בסוכנות פרסומות, בעיקר לאחר פגישה מתסכלת במיוחד עם קולגה גבר שלה, שלקח קרדיט על אחד מרעיונותיה.
במהלך הכתיבה גרמוס הייתה מוציאה לאור במשרה מלאה ולמדה כימיה בעצמה מתוך ספר.
גם את החתירה כתחביב של הגיבורה בחרה גרמוס בעקבות העניין שלה בתחום.
הספר נמכר לתרגום לארבעים מדינות שונות, עמד בראש רשימות רבי המכר, כולל זו של הניו יורק טיימס, בארצות הברית כשישה חודשים, ונבחר לספר השנה של בארנס אנד נובל.
בעיתון הבריטי הגרדיאן שיבחה סטפני מאריט את יכולות המחברת ליצור "נובלה עשירה וקומית סביב דמות כמו זוט", וכינתה את הספר "מבריק, מצחיק ומעורר מחשבה".
אליזבט איגן, במאמר בניו יורק טיימס כתבה כי אי אפשר לעמוד בפני הספר ושהוא מספק ומלא בחיות ובפמיניזם.
בהארץ, כתבה מאשה צור-גלוזמן כי "במידה רבה "שיעורים בכימיה" הוא אגדה מודרנית" וש"הפרספקטיבה של גרמוס מלאה עקיצות קטנות דווקא כלפי הדמויות שהיא אוהבת".
התרגום העברי לספר זכה לשבחים מאת צור-גלוזמן על כך שהוא "מצליח לתווך תוכן אמריקאי מאוד, מבחינת הרקע והאווירה, באופן אוניברסלי לגמרי".
הספר עובד למיני סדרה בשם זהה בת 8 פרקים, שפיתח לי אייזנברג.
שני פרקיה הראשונים הוזרמו ב-13 באוקטובר 2023 בשירות אפל TV פלוס.
שיעורים בכימיה היא מיני סדרת טלוויזיה שפותחה על ידי לי אייזנברג, על בסיס רב המכר באותו השם מאת בוני גרמוס.
כוכבת הסדרה היא ברי לארסון המגלמת את הכימאית אליזבת' זוט, שמתחילה להנחות תוכנית בישול פמיניסטית משלה בארצות הברית של שנות ה-60. שני הפרקים הראשונים של הסדרה הוזרמו ב-13 באוקטובר 2023 בשירות אפל TV פלוס, ופרק חדש הוזרם בו מדי יום שישי עד ה-24 בנובמבר, אז שודר הפרק האחרון בסדרה.
הסדרה מתרחשת בדרום קליפורניה בשנות ה-60 של המאה ה-20. אחרי שפוטרה ממעבדת הכימיה שלה בשל אפליה מגדרית, מדענית מתחילה להגיש תוכנית בישול בשם "ארוחת ערב בשש" ומחנכת את עקרות הבית בנושאים מדעיים ולפמיניזם.
אייז'ה נעמי קינג כהאריט סלון.
אשלי מוניק קלארק כמרתה ווייקילי.
דרק ססיל כד"ר רוברט דונאטי.
אליס האלסי כמדלין אוונס זוט.
טריסטן מקדונלד כגברת קרול פיליס.
יאסיר חאשים לאפונד והירו האנטר כסלון הצעיר.
בינואר 2021 הוכרז כי אפל TV+ תפיק את הסדרה, בה תככב ברי לארסון.
צילומי הסדרה החלו באוגוסט 2022, עם הרכב השחקנים: לואיס פולמן אייז'ה נעמי קינג סטפני קוניג פטריק ווקר תומאס מאן (שחקן) קווין ססמן בו ברידג'ס ולארסון כשחקנית הראשית.
חלק מפרקי הסדרה בוימו על ידי ברט וברטי .
אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח כי על פי סקירות האתרים השונים קיבלה הסדרה ציון של 81%, עם ממוצע דירוג של 7.2 מתוך 10, בהתבסס על 52 ביקורות.
האתר Metacritic, לאחר ממוצע משוקלל, נתן ציון של 69 מתוך 100, בהתבסס על 27 ביקורות.
גילי איזיקוביץ וניב הדס מהארץ קטלו את הסדרה, וטענו כי היא "וולגרית" "דידקטית" ו"לא אלגנטית".
חן חדד נתנה לסדרה 3.5 (מתוך 5) כוכבים, וביקרה את הסדרה על כך שהיא "אינה מלוטשת או חדה" ו"מועדת בהגשת העלילות שמסביב" אך סיכמה כי "קסמיה עולים על חולשותיה" "בזכות רגעים יפים ומרחיבי לב".
מיכל ישראלי באתר מאקו נתנה לסדרה ציון 80 (מתוך 100) וכתבה ש"מה שהופך את הסדרה למוצלחת - מעבר למשחק ולסגנון האסתטי..הוא דווקא העיסוק במפגש שבין המדעים המדויקים לאקראיות של החיים".
שיעורים הוא רומן רחב יריעה מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן, שיצא לאור בשנת 2023. הרומן, שהוא הארוך ביצירותיו של מקיואן, מתאר את חייו של רולנד ביינס על רקע אירועי המאה העשרים ותחילת המאה ה-21.
הרומן תורגם לעברית על ידי אמיר צוקרמן, ויצא לאור בשנת 2023 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
עיקר העלילה מתרחש באנגליה, בעיקר בלונדון, שבה מתגורר רולנד בבגרותו, וגם בגרמניה ובמקומות נוספים.
שני נושאים מרכזיים ברומן, השזורים בו לאורכו:
פרשת קשריו של רולנד עם מרים קורנל, מורתו לפסנתר בפנימייה שבה למד כנער, המבוגרת ממנו ב-11 שנים.
בגיל 14 הקשר ביניהם הופך לקשר מיני שנמשך כשנתיים, עד לשלב שבו מרים מציעה נישואים לרולנד, ובעקבות סירובו מתנתק הקשר ביניהם.
פרשת קשריו עם אליסה אברהרדט, מורתו לגרמנית בבגרותו, שהפכה לאשתו הראשונה, ונטשה אותו ואת בנם התינוק בן שבעת החודשים, תוך שנימקה זאת בפתק שהשאירה: "חייתי את החיים הלא נכונים".
בהמשך חייה הפכה אליסה לסופרת מצליחה בגרמניה.
במשך עשרות שנים נמנעה אליסה מכל קשר עם רולנד ולורנס, אך לקראת סוף חייה היא מזמינה את רולנד לפגישת פיוס בביתה.
חייה עם רולנד שימשו השראה לרומן האחרון שכתבה, למורת רוחו של רולנד, הסבור שהתיאור ברומן מכפיש את שמו כבעל מכה.
רולנד ביינס: נמצא במרכז הרומן, המתאר את חייו מילדותו בבסיס של הצבא הבריטי בלוב נעוריו בפנימייה באנגליה, ובגרותו בלונדון, כמשורר המתפרנס כפסנתרן בברים בבתי מלון וכמדריך טניס.
רוזלינד ביינס: עקרת בית, אשתו של רוברט ביינס ואמו של רולנד.
רוברט ביינס: קצין לוגיסטיקה בצבא הבריטי, בעלה של רוזלינד ביינס בנישואיה השניים ואביו של רולנד.
סוזן והנרי, אחותו ואחיו של רולנד, ילדיה של אמו מנישואיה הראשונים
רוברט, אחיו של רולנד שנמסר לאימוץ קודם שרולנד נולד, ועל קיומו נודע לרולנד עשרות שנים מאוחר יותר.
אליסה אֶבֶּרְהַרְדְט: אשתו של רולנד הנוטשת אותו ואת בנם התינוק, חוזרת למולדתה גרמניה והופכת לסופרת מצליחה.
לורנס ביינס: בנם של רולנד ואליסיה, שנולד כשרולנד היה בן 37.
מרים קורנל: מורתו לפסנתר של רולנד הנער, המקיימת רומן אתו.
דפני: ידידת נפש ותיקה של רולנד, המתחתנת אתו באחרית ימיה.
היינריך אברהרדט וג'יין פרמר: הוריה של אליסיה.
פלוריאן ורות הייזה: ידידים של רולנד שחיו בגרמניה המזרחית.
פרשת המחתרת האנטי־נאצית "הוורד הלבן", שהיינריך אברהרדט הכיר את חבריה, ופגש את ג'יין פרמר, שהפכה לאשתו בעקבות תחקיר עיתונאי שערכה על "הוורד הלבן".
מבצע מוסקטר, שנערך בנובמבר 1956 במצרים על ידי כוחות משותפים מצבאות בריטניה וצרפת, והשפיע על חייהם של רולנד ומשפחתו בבסיס הבריטי בלוב שבו התגוררו.
משבר הטילים בקובה, המעורר חרדה ברולנד הנער ושולח אותו לזרועות מרים.
אסון צ'רנוביל, הגורם לרולנד לחשש מנשורת רדיואקטיבית שתגיע ללונדון, והוא נוקט צעדים להתגוננות מפניה.
נפילת חומת ברלין, אותה חווה רולנד, המגיע לברלין בנסיעת עסקים יומיים לאחר נפילת החומה.
משבר האקלים, המעסיק את מחשבותיו של רולנד והופך למקור פרנסתו של לורנס.
מגפת הקורונה, שהסגרים שליוו אותו מרתקים את רולנד לביתו.
אחדים מגיבורי הרומן עוסקים בכתיבה, והרומן עוסק בהשפעת עיסוקם זה על חייהם.
דמות עיקרית בהקשר זה היא אליסיה, שאמנם פרסמה רומן עוד קודם שהפכה לאם, אך חשה שחיי המשפחה בולמים את התפתחותה כסופרת, ולכן נוטשת את בעלה ובנה התינוק, ומתמקדת בפעילותה כסופרת.
ספריה זוכים להצלחה רבה, ורולנד מתאר זאת ללורנס: "היא הסופרת הכי גדולה באירופה".
הסופרת עופרה עופר אורן מעלה שלל שאלות בעקבות תיאורה של אליסיה: "האם אישה אינה יכולה לכתוב וגם להיות אמא ורעיה?
האם כתיבה מצוינת, אפילו חשובה, יכולה להצדיק נטישה של תינוק?
ומי מאושר יותר, בסיכומו של דבר, מי שנשאר נאמן למשפחתו וזוכה לחוות את הקשרים המתמשכים עם הילדים והנכדים, או מי שוויתר על משפחה והתמסר ליצירה האמנותית?"
רולנד כותב שירה בצעירותו, אך אינו עוסק בכך בהמשך חייו.
כאשר אליסה נוטשת אותו, אחד משיריו הופך אותו לזמן מה לחשוד ברציחתה, ובהמשך חייו הופך בסיס לחשיפת הניצול המיני שחווה בנעוריו.
דמות שלישית העוסקת בכתיבה היא ג'יין פרמר, אמה של אליסיה.
תחילה היא כתבה סיפורים קצרים ושירים שלא התקבלו לפרסום, עבדה כעיתונאית, ובהמשך כתבה יומן אישי, המשמש השראה לבתה, ונמסר לפרסום רק לאחר מותה.
במרכז הרומן נמצאים חייהם של גיבוריו, ובעיקר חייו של רולנד, אך אלה מתוארים על רקע שלל אירועים היסטוריים המתרחשים לאורך עשרות השנים של עלילת הרומן.
האירועים אינם רק רקע לעלילה, אלא אחדים מהם אף מניעים אותה.
המבקר יובל פלוטקין מתח ביקורת על הפירוט ההיסטורי הנרחב שברומן:
"בין כל כמה פסקאות ברומן מציצה ההיסטוריה של המאה ה–20. הביוגרפיות של רולנד וקרוביו משתרגות באירועי המאה ההיא, המרהיבה והמפלצתית.
לאורך מאות עמודים הוא מתאר בארכנות אירועים בעלי חשיבות יותר או פחות — הפיגועים ברכבת התחתית בלונדון, הבחירות בבריטניה, המצאת האינטרנט, הפיגוע במגדלי התאומים, משבר האקלים, ההסתערות על הקפיטול והתפשטות הקורונה.
הקטעים האלה מנוסחים באופן יבש, שנראה כאילו נלקח מוויקיפדיה.
הניסיון להקיף את כל המאה ה–20 מאריך את היצירה שלא לצורך, מסיח את הדעת מהסיפור האנושי הלופת ולפעמים הוא פשוט מאולץ עד כדי גלגול העיניים."
ברומן ניתן לזהות מרכיבים אוטוביוגרפיים אחדים.
רולנד הוא בן גילו של מקיואן.
בדומה לרולנד, גם מקיואן התגורר בילדותו בלוב, במסגרת שירותו הצבאי של אביו, ובנעוריו למד בפנימייה.
בדומה לרולנד, גם מקיואן גילה, בעשור השישי לחייו, שיש לו אח בוגר שנמסר לאימוץ בשנות המלחמה, בנסיבות זהות לאלה שבהן נמסר אחיו של רולנד לאימוץ.
למניעת טעות הבהיר מקיואן בתודות שבסוף הספר: "ברכת שלום חמה ממרחק עשרות השנים לכל הנערים והמורים שעברו דרך בית הספר המוזר והנהדר ווּלבֶרסטון הול.
שום מורה לפסנתר דוגמת מרים קורנל מעולם לא הייתה שם."
גם בגוף הרומן יש התייחסות נרחבת למשמעות של פרטים אוטוביוגרפיים בספר.
ברומן האחרון של אשתו לשעבר, אליסה, מזהה רולנד את עצמו במאפיינים של גיבור הספר, והוא מתלונן בפני אליסיה על שהגיבור הוא בעל מכה, בזמן שהוא (רולנד) מעולם לא הכה אותה.
אליסיה דוחה את תלונתו ואומרת: "זה רומן.
לא ממואר." ובהמשך מרחיבה: "אני באמת צריכה לתת לך שיעור בקריאת ספרים?
אני לוקחת בהשאלה, אני ממציאה.
אני עורכת פשיטות על החיים שלי.
אני לוקחת מכל מקום, אני משנה את זה, אני מכופפת את זה לְמה שאני צריכה.
כל מה שקרה לי מאז ומעולם וכל מה שלא קרה.
כל מה שאני יודעת, כל מי שפגשתי בימי חיי – ואת כל זה אני כוללת בכל מה שאני ממציאה."
שיעורים בפינגווינית הוא סרט קולנוע קופרודוקציה בריטית ספרדית משנת 2024 בבימויו של פיטר קאטאנו (ללכת עד הסוף), עם סטיב קוגן וג'ונתן פרייס בתפקידים הראשיים.
התסריט הוא עיבוד חפשי לספר "שיעורים בפינגווינית" של טום מישל (2015) המבוסס בחלקו על חוויותיו עם פינגווין שאימץ בתקופה שעבד כמורה לאנגלית בארגנטינה בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה.
הסרט מציג את היחסים בין המורה שבהתחלה מתקשה לרתק את התלמידים ולאחר שהוא מביא את הפינגווין לכיתה התלמידים מרותקים אליו ונוצרים יחסים חמים בין התלמידים למורה בזכות נוכחותו של הפינגווין
משלב את הקשר בין הפינגווין לבית הספר ובין המצב הקשה במדינה כשאנשים נחטפים ברחובות ואימהות מפגינות כל יום כדי לברר היכן ילדיהם לאחר ש-30.000 איש נעלמו וגורלם לא נודע עד היום.
טום מישל (סטיב קוגן) הוא מורה לאנגלית שמגיע בשנת 1976 ללמד בבית הספר סנט ג'ורג' בבואנוס איירס, בית ספר יוקרתי לתלמידים ממשפחות אמידות ומיוחסות.
ארגנטינה נמצאת במצב פוליטי בלתי יציב כתוצאה מהתנגשויות בין קבוצות מחתרת סוציאליסטיות שמאליות למשטר.
בכניסה הוא נבדק על ידי שוטר חמוש ומאיים שמתיר לו להיכנס לאחר בדיקת תעודותיו.
הוא מתקבל על ידי מנהל בית הספר טימוטי באקל (ג'ונתן פרייס) שמסביר לו על המצב המסוכן במדינה ומורה לו לא להביע דעות פוליטיות בפומבי.
זמן קצר לאחר מכן נתפס השלטון על ידי חונטה צבאית ובית הספר נסגר לשבוע.
מישל ועמיתו המורה טאפיו (ביורן גוסטפסון) נוסעים להינפש בפונטה דל אסטה באורוגווי.
מישל פוגש שם בחורה בשם קארינה וכשהם מטיילים בחוף הם נתקלים בקבוצה גדולה של פינגוונים מסוג פינגווין מגלן מתים כתוצאה מדליפת נפט.
הם מבחינים בפינגווין אחד חי ומישל שרוצה לעשות רושם על קארינה מחליט לקחת אותו לבית המלון שם הם רוחצים אותו.
קארינה מודיעה למישל שהיא נשואה ועוזבת.
ניסיון להחזירו לים נכשל כי הפינגווין חוזר אליו.
לאחר כמה אפיזודות דרמטיוות-קומיות הוא נאלץ לחזור עם הפינגווין לבית הספר בבואנוס איירס שם הוא מחביא אותו ומתכונן למסרו לגן חיות מקומי אך כשהוא רואה את התנאים הקשים שם הוא מתחרט.
מריה ונכדתה סופיה עובדות במשק הבית של בית הספר ומחבבות את הפינגווין וסופיה נותנת לו את השם "חואן סלבדור".
מישל מתקשה לשמור על המשמעת בין תלמידיו עד שהוא מחליט להביא את חואן סלבדור לכיתה ומבטיח לשתף אותם בטיפולו.
הפינגווין כובש את לב התלמידים שהופכים לממושמעים וציוניהם משתפרים.
בינתיים נחטפת סופיה ברחוב כמו אלפי אזרחים אחרים.
באקל מגלה את הפינגווין ומפטר את מישל.
מישל מזהה את החוטף ומבקש ממנו לשחרר את סופיה שמזכירה לו את בתו שנהרגה בתאונת דרכים.
בתשובה לכך הוא נחטף ומוכה.
לאחר שחרורו בערבות, משנה באקל את יחסו למישל ולפינגווין שנהפך לגיבור בית הספר, שוחה בבריכת בית הספר ומצטלם עם התלמידים לתמונת מחזור.
לבסוף מת חואן סלבדור (בספר הוא מוחזר לטבע) ומישל כורה לו קבר בנוכחות כל התלמידים.
בטקס מופיעה סופיה חבולה ומתחבקת עם סבתה מריה כשכולם צופים בהם.
בסוף הסרט מוקרן סרטון עם חואן סלבדור המקורי השוחה בבריכה.
שם השחקן שם הדמות הערותסטיב קוגןטום מישלמורהג'ונתן פרייסתימוטי באקלמנהל בית ספרביורן גוסטפסוןטאפיומורה לכימיהדיויאן אל ג'אברמריה אלווארזאלפונסינה קרוסיוסופיה אלווארזמיכאלה ברקקארינה
שיפוט חיצוני הוא שיטת הערכת מבחנים המבוצעת על ידי גורם שאינו קשור ישירות למבחן.
בתורת המבחנים שיפוט חיצוני יכול להעלות את תוקף התוכן של המבחן.
צוות שופטים עובר וקובע עד כמה כל פריט במבחן שייך לתחום ההערכה שהמבחן נועד למדוד.
השיפוט ניתן לגבי תוכן הפריט, טיב המדידה של הפריט את אותו הנושא (ייתכן פריט ששייך לתחום ההערכה, אך כתוב לא טוב, או שואו ברמה קלה/קשה מדי).
לדוגמה – מורה למדעים כתבה מבחן ונתנה לחבריה לצוות המדעים בבית הספר לתת ציון על מידת השייכות של כל פריט לתחום ההערכה.
שיפוליים (bilges) הם החלקים הנמוכים ביותר של מחסני האנייה, המכלים וחדר המכונות.
בכלי שיט קטנים השיפוליים הם החלק הפנימי של תחתית הסירה.
אל השיפוליים מתנקזים נוזלים, בדרך כלל מים, כתוצאה מנזילות או מדליפות מצנרת ומכלולים שונים, והם נקראים מי שיפוליים.
בכלי שיט קטנים מותקנת בשיפוליים משאבה חשמלית, המופעלת אוטומטית על ידי מצוף.
כאשר מי השיפוליים מגיעים למפלס מסוים, מפעיל המצוף את המשאבה, והיא שואבת את המים אל מחוץ לספינה, עד שהמפלס יורד מתחת לסף שנקבע.
משאבת השיפוליים היא אחת מאביזרי הבטיחות החשובים ביותר בספינה, שכן היא מונעת ממי השיפוליים לעלות מעל מפלס מסוים.
כל עלייה בגובה מי השיפוליים תגרום לספינה לשקוע עמוק יותר בתוך המים, דבר שעלול להביא לטביעתה.
מפלס גבוה של מי שיפוליים בספינה, מעיד בדרך כלל על תקלה במשאבת השיפוליים, ומחייב פעולה מיידית להורדת מפלס המים.
שיק (Schick) היא חברה המייצרת מוצרי גילוח השייכת לחברת אנרג'יזר החזקות (Energizer Holdings).
החברה משווקת באירופה תחת המותג וילקינסון סורד (Wilkinson Sword) ותופסת את המקום השני בעולם במוצרי גילוח לאחר ג'ילט (Gillette).
לעומת זאת ביפן חברה זאת היא המובילה.
החברה נוסדה על ידי קולונל ג'יקוב שיק (1887-1937), ממציא מכונת גילוח יבשה, אשר שווקה בארצות הברית ב-1926. ב-1927 מכר ג'יקוב שיק את מניות החברה לחברת American Chain & Cable Company.
ב-1929 "מכונת הגילוח החשמלית היבשה" נכנסה לשוק תחת השם Schick Dry Shaver, Inc.
ג'יקוב פתח מפעל בסטמפורד, קונטיקט, מפעל אשר העסיק בראשית דרכו כ-100 עובדים.
העסק גדל בהרחבה תוך שיפור המוצרים.
לאחר מותו של מייסד החברה, נמכרה החברה לחברת Rainbow, Inc ב-1940 ושמה של החברה שונה לשיק, Schick Inc.
ב-1979 סגר המפעל את שעריו, המפעל וזכויות השיווק הועברו ל- Philips DAP.
מוצרי המותג שיק מיובאים לישראל על ידי קבוצת שסטוביץ.
שִׁיפֿוֹן תרבותי, או בקיצור שִׁיפֿוֹן (שם מדעי: Secale cereale) הוא מין תרבותי בסוג שיפון שבמשפחת הדגניים.
השיפון הוא אחד הגידולים החקלאיים הנפוצים ביותר והוא דומה לחיטה ולשעורה.
ניתן להשתמש בדגני השיפון להכנת קמח, לחם שיפון, בירה, וויסקי ,וודקה ומספוא לבהמות.
ניתן לאכול את הדגן גם בשלמותו, או משוטח.
אין לבלבל את השיפון עם הזון , הדומה לו ומשמש גם הוא כמזון לבהמות.
מקור השיפון בזן בר שבוית במזרח אסיה הקטנה.
במספר אתרים מהתקופה הנאוליתית באזור זה נמצאו עדויות לביות של שיפון.
באתר אלג'הויוק נמצא מטמון של גרעיני שיפון מפוחמים המתוארכים לשנת 4000 לפנה"ס, המצביעים על כך שבאותה עת, השיפון שימש כגידול חקלאי.
עדויות לביות מסודר וקבוע של שיפון הן מאוחרות יותר, בתקופת הברונזה במרכז אירופה.
ייתכן והשיפון נע מערבה כחלק מתערובת דגנים, וגודל באופן ייחודי רק מאוחר יותר.
קיימים גם ממצאים מתל אבו הוריירה (אתר משלהי התקופה האפיפלאוליתית) המצביעים על שימוש בשיפון, אך קיימת מחלוקת לגביהם: גם לגבי התיארוך וגם לגבי העובדה כי הממצאים מתבססים על גרעינים בלבד, ללא מוץ.
ממצאים מן התקופה הרומית באירופה מעידים על שימוש בשיפון, אך פליניוס הזקן מתאר אותו כ"אוכל עלוב שיש לצורכו רק על מנת להימנע מגוויעה ברעב" וכי נהוג לערבב אותו עם חיטה על מנת למתן את טעמו המר, "אך גם אז הוא אינו נעים לקיבה".
מאז ימי הביניים נעשה שימוש קבוע בשיפון כמרכיב בלחם בצפון-מרכז אירופה (ממזרח לגבול גרמניה–צרפת וצפונית להונגריה).
השיפון רגיש מאוד לפטריית הארגוט.
צריכה של שיפון נגוע בארגוט על ידי בני אדם ובעלי-חיים עלול להוביל למצב רפואי חמור הנקרא ארגוטיזם.
מצב זה עלול לגרום לפגיעה פיזית ונפשית, פרכוסים, הפלות, נמק באצבעות, הזיות ומוות.
מבחינה היסטורית, מדינות צפוניות בעלות לחות גבוהה שהיו תלויות בשיפון כיבול עיקרי היו נתונות למגפות תקופתיות של מצב זה.
השיפון גדל היטב בקרקעות עניות בהרבה מאלו ההכרחיות עבור רוב הדגנים.
לכן, זהו יבול בעל ערך רב במיוחד באזורים עם קרקע חולית או אדמת כבול.
צמח השיפון מסוגל לעמוד בתנאי קור בצורה מיטיבה מאשר דגנים קטנים אחרים.
לדוגמה, השיפון ישרוד תחת כיסוי שלג שלרוב יהיה קטלני עבור "חיטת החורף" (Winter Wheat).