tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כעשירית ממסת שביל החלב, כאשר כ-4% מסתה מורכבת מגז מימן מולקולרי.
במרכז הגלקסיה נראה שמתרחשת יצירת כוכבים חדשים בקצב גבוה יחסית של כרבע מסת שמש בשנה, כאשר האזורים הצפופים יותר של החומר במרכז הגלקסיה יוצרים מעין צורת מוט מרכזי, אך לא מספיק מובחן כדי לסווג את הגלקסיה כגלקסיית מוט ספירלית.
מאפיי 2 ומאפיי 1 הן שתיים מתוך 12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן IC 342, גלקסיית הפסל, גלקסיית המחוגה, M64, M81, M82, M83, M94, NGC 4945 וקנטאור A.
מאפיינים מיניים או סימנים מיניים הם תכונות פיזיות או התנהגותיות של אורגניזם (בדרך כלל של אורגניזם בעל דו־צורתיות זוויגית) אשר מעידים על המין הביולוגי שלו.
אלו יכולים לכלול איברי מין המשמשים לרבייה (המכונים גם מאפייני מין ראשיים), וסממני מין משניים שמבדילים בין הזוויגים של מין, אך אינם חלק ישיר של מערכת הרבייה.
אצל בני אדם, ניתן להבחין בין איברי מין או מאפיינים מיניים ראשיים, שאיתם אדם נולד, לבין , המתפתחים בשלב מאוחר יותר בחיים, בדרך כלל במהלך ההתבגרות.
הפיתוח של שניהם נשלט על ידי הורמוני מין.
הורמונים המבטאים שוני מיני בבני אדם כוללים:
אצל חסרי חוליות וצמחים, הרמפרודיטים (פרטים שיש להם תכונות מיניות זכריות ונקביות בעת ובעונה אחת או במהלך מחזור החיים שלהם) נפוצים, ובמקרים רבים, הנורמה.
בזנים אחרים של יצורים רב תאיים (כגון פטריות) המאפיינים המיניים יכולים להיות הרבה יותר מורכבים, ועשויים לכלול הרבה יותר משני מינים.
מאפיה (או: צ'ולה שמבה, בסוואהילי: Kisiwa cha Mafia) הוא אי בטנזניה לחופי האוקיינוס ההודי הנמצא כ-25 ק"מ מחופי טנזניה ומונה כ-46 אלף תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.
האי אינו חלק מזנזיבר ושייך מנהלית למחוז פוואני (Pwani (אנ')).
כלכלת האי מבוססת בעיקר על דייג, חקלאות לצריכה מקומית ומעט תיירות.
נמל תעופה אזרחי ורציף עגינה ימי לספינות קטנות ממוקמים בעיר קילינדוני (אנ'), העיר הגדולה באי, המהווה בית לכ-12 אלף איש.
בחלקו הדרומי של האי נמצאת שמורת טבע (אנ') המהווה מוקד משיכה לצוללנים מרחבי העולם.
אף על פי שאין הסכמה ברורה לגבי מקור השם, שם האי נגזר כנראה מהביטוי הסוואהילי "מאהלי פה אפיה" (mahali pa afya) שמשמעו "מקום בריא".
ארכיפלג מאפיה מורכב מכמה איים: אחד גדול בשטח של 394 קמ"ר ושאר האיים קטנים.
רוב האוכלוסייה מתגוררת באי הגדול, אך מעט מתגוררים גם באיים הקטנים יותר כדוגמת האי צ'ולה.
מפרץ צ'ולה, המוכל בשמורת הטבע, משובץ באיים קטנים והוא גם המקום היחיד בארכיפלג בו ניתן למצוא הריסות ארכאולוגיות.
פני השטח מישוריים ומכוסים יער.
עצי מנגרוב שוכנים לאורך החוף.
האי מאפיה מאופיין באקלים טרופי.
הטמפרטורה הממוצעת בעיר קילינדוני היא 26.7 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,705 מ"מ.
העונה הרטובה מתרחשת בין מרץ למאי והעונה היבשה משתרעת בין יולי לאוקטובר.
מעט מאוד מן הדרכים באי סלולות, השאר כבישי עפר נוחים יחסית.
אמצעי התחבורה הנפוצים ביותר בקרב תיירים ומקומיים כאחד הן מוניות-אופנוע ובאג'ג' (טוק-טוק), כנפוץ בשאר חלקי המדינה.
בנוסף, קיים קו אוטובוס מקומי (דאלה-דאלה) שעובר לאורך הדרך המרכזית באי מדרום (קילינדוני) לצפון (בוואני).
אל האי ניתן להגיע דרך האוויר או דרך הים.
קיימות טיסות סדירות מדאר א-סלאם וזנזיבר אל האי וממנו, המופעלות על ידי מטוסים קלים בעלי 6–12 מושבים.
טיסה ממוצעת אורכת כחצי שעה.
קיים שירות מעבורת בין הרציף בקילינדוני באי מאפיה לבין הכפר ניאמיסאטי (Nyamisati) השוכן על החוף סמוך לשפך נהר הרופיג'י.
ההפלגה נמשכת כארבע שעות ולוח הזמנים משתנה תדיר בכפוף לתנאי הים ומזג האוויר.
עקב הגידול בתעבורה לאי, ממשלת טנזניה החלה בהקמת נמל ורציף מודרני בצד היבשה (ניאמיסטי) הצפוי להיפתח בשנת 2020.
בניגוד לאיים המפורסמים של טנזניה זנזיבר ופמבה, תיירות באי מאפיה קיימת בקנה מידה זעיר.
ישנם לודג'ים ואתרי בילוי בעיקר בעיר קילינדוני ובכפר אוטנדה השוכן בתוך תחומי שמורת הטבע.
מוקדי המשיכה העיקריים הם החופים הרגועים ואתרי הצלילה השוכנים בין כ-100 ל-250 מטרים מקו החוף.
כמו כל שמורות הטבע במדינה, גם באי מאפיה גובים דמי כניסה יומיים לשמורה, העומדים בשנת 2019 על סך של 23 דולר ליום כולל מיסים.
מאפיית הצבי היא מאפייה ישראלית, הגדולה ביותר בבני ברק.
מאפיית הצבי נוסדה בשנת 1935 בעיר מאקו שבהונגריה, על ידי יהודה כהן.
לאחר שעלה לישראל בתחילת שנות החמישים, פתח מאפייה בקריית ויז'ניץ בבני ברק, שאפתה לחמים וחלות.
בראשית שנות השישים פרצה שריפת ענק שכילתה את כל תכולת המאפייה.
המאפייה הייתה הראשונה בארץ שייבאה מכשור מודרני למאפייה, כשעד אז נעשה הכול באופן ידני.
בשנות התשעים, לאחר פטירתו נסגרה המאפייה, ובנו צבי פתח אותה שוב בשם "מאפיית הצבי" על שמו ברחוב השומר בבני ברק.
במקום נמכרים חלות ולחמניות, סלטים ומעדנים, פוקאצ'ה, בורקס, עוגיות ומאפים חלביים, עוגות שמרים, עוגות קרם, עוגות לאירועים וימי הולדת, מאפים ללא סוכר, קמח מלא, קמח סובין וקמח שיפון.
"מאפית הצבי" מייצרת גם חלות בצורות ייחודיות ובגדלים שונים, לשמחות ולאירועים ועוד.
למאפייה 10 סניפים בבני ברק, וסניף ברמת גן בשילוב בית קפה.
"מאפיית הצבי" עומדת תחת הכשרות של הכשר הרב לנדא.
מאעת מונס או הר מאעת או מאט מונס הוא הר געש מסיבי מסוג חרוט מגן.
זהו ההר השני בגובהו, והר הגעש הגבוה ביותר, בכוכב הלכת נוגה.
גובהו של ההר הוא 8,000 מטרים
מעל הרדיוס הפלנטרי הממוצע (הגובה שמודדים גבהים ביחס אליו) של נוגה, והוא מתנשא 5,000 מטרים מעל המישורים שסביבו.
קוטרו של ההר הוא 395 קילומטרים.
ההר נקרא על שם מאעת, אלת האמת והצדק מהמיתולוגיה המצרית.
בפסגתו של ההר מצויה קלדרה גדולה, ששטחה הוא 28 × 31 קילומטרים.
בתוך הקלדרה ישנם לפחות חמישה מכתשי קריסה קטנים יותר, שקוטרם אינו עולה על 10 קילומטרים.
שרשרת של מכתשים קטנים שקוטרם נע בין 3 ל-5 קילומטרים משתרעת על פני כ-40 קילומטרים לאורך המדרון הדרומי-מערבי של הר הגעש.
תמונות ברזולוציה גבוהה שצולמו על ידי הגשושית מגלן לא מעידות על זרימת לבה ממכתשים אלה.
בדיקת מכ"ם שבוצעה על ידי הגשושית מגלן גילתה עדויות לפעילות געשית שאירעו לאחרונה יחסית (במונחים גאולוגים) במאעת מונס, הכוללת זרימת אפר בסמוך לפסגה ולמדרון הצפוני של ההר.
מחקרים אטמוספיריים שבוצעו במסגרת פרויקט פיוניר-ונוס בתחילת שנות השמונים חשפו שוני ניכר בריכוזים של דו־תחמוצת הגופרית (SO 2 ) ומתאן (CH 4 ) באטמוספירה האמצעית והגבוהה של נוגה.
אחד ההסברים האפשריים לכך היה התפרצות געשית של גזים לאטמוספירה ממאעת מונס.
מחקרים עדכניים יותר העלו כי מבנה הר הגעש, התפלגות זרמי הלבה, מכתשי הבור, מורפולוגיית הפסגה מעידה על פעילות געשית לאחרונה במאעת מונס.
מאפומאפו (ביפנית: まふまふ, ברומניזציית הפבורן: Mafumafu) הוא זמר אוטאיטה יפני.
בנוסף ליצירות הסולו שלו, הוא זמר, תמלילן ומלחין בדואו המוזיקלי After the Rain ביחד עם זמר האוטאיטה סורארו.
מאפומאפו ידוע גם כנאנדהמויה (ביפנית: 何でも屋, בהפבורן: Nandemoya).
בנוסף, הוא אימץ את השם מאנון-צ'אן (ביפנית: まぬんちゃん, בהפבורן: Manun-chan) לדמות הנשית שהמציא, בשמה הוא מפרסם שירים בהם הוא שר בקול נשי.
הטווח הקולי הרחב שלו, שמשתרע על 4 אוקטבות, מאפשר לו לשיר בקול גבוה וכמו כן גם בקול נמוך.
סך הצפיות בערוץ היוטיוב שלו עומד על יותר מ-1.8 מיליארד צפיות.
למאפומאפו יש ניסיון נגינה בגיטרה ובפסנתר.
פעמים רבות הוא כותב את המילים, שר, מבצע ועורך את שיריו בעצמו.
בנוסף, הוא יוצר מוזיקה למשחקים, אנימה, ואומנים אחרים.
מאפומאפו נולד ביפן ב-18 באוקטובר 1991. הוא החל לפרסם סרטונים בשנת 2010 באתר ניקוניקו.
בתחילת דרכו פרסם מאפומאפו שירי ווקלואיד שיצר, אך עם הזמן הוא החל לשיר ולפרסם קאברים ואף שירים מקוריים שכתב.
הוא ציין בראיונות שהוא אוהב להאזין למגוון רחב של מוזיקה, בין היתר למוזיקה אלקטרונית, וכי הוא נמשך למוזיקה מפני שילדותו הייתה כואבת והוא הרגיש שהמוזיקה עוזרת לו להעביר את הרגשות שהתקשה להביע אחרת.
כמו כן, הוא מאמין שהוא גדל כאשר הוא מסוגל להתגבר על דברים שלא ידע או לא היה מסוגל לעשות קודם לכן.
בעוד שמאפומאפו בעיקר עובד על אלבומי הסולו שלו, הוא הוציא שני אלבומים עם זמר האוטאיטה סורארו בשם After the Rain, הדואו של מאפומאפו וסורארו.
לפי דבריו של מאפומאפו אודות האלבום, הוא ניסה ליצור שירים שתאמו את הטווחים הקוליים שלו ושל סורארו, היו מהנים עבורם, והציגו את נקודות החוזקה בשירה של שניהם.
סיבוב הופעות הסולו הראשון של מאפומאפו נערך בין התאריכים 15 בינואר עד 5 בפברואר 2017. ב-18 באוקטובר 2017, הוא הוציא אלבום בשם Ashita-iro World end
מאפומאפו הוציא אלבום קאברים רשמי של דיסני ב-13 במרץ 2019. הוא סייע בהפקת האלבום, וכן שר לצד שישה זמרים אחרים.
ב-22 ביוני 2019 הוא ערך הופעת סולו חיה בכיפת MetLife.
ב-1 ביולי באותה שנה, הוציא מאפומאפו את הסינגל サクリファイス) Sacrifice) עבור האנימה לחיות הקודש הנטושות, וזו הייתה הפעם הראשונה שהוא יצר מוזיקה לאנימה.
ב-16 באוקטובר הוא הוציא את האלבום Kagura-iro Artifact תחת A-Sketch Inc בו היו 20 שירים, כמות שירים גדולה בהרבה מאלבומיו הקודמים.
הוא בחר ב-20 השירים הטובים ביותר שהיה מסוגל ליצור וכלל באלבום שירים ממגוון סגנונות, בשונה מאלבומיו האחרים.
בנוסף, מאפומאפו כתב את המילים, הלחין ועיבד את המוזיקה לשיר הפתיחה של מסעות פוקימון.
הפתיח "אחת, שתיים, שלוש" בוצע על ידי After the Rain, הדואו של מאפומאפו וסורארו, עבור 31 הפרקים הראשונים של הסדרה.
ב-16 בפברואר 2020, מאפומאפו נמצא מחוסר הכרה בסלון שלו על ידי צוותו שביקר בביתו.
הוא הועבר למוסד רפואי, שם אובחן כחולה בסינקופה קרדיוגנית.
מאפומאפו אמור היה לערוך מופע סולו בכיפת טוקיו ב-25 במרץ 2020 וכן את הפסטיבל שלו Hikikomori-tachi demo Fest ga shitai!
עם זאת, הוא הודיע ב-12 במרץ כי ידחה את ההופעות למועד מאוחר יותר בגלל COVID-19, אך ב-31 במרץ הכריז רשמית כי הן בוטלו.
ב-5 במאי 2021 באופן מקוון בעקבות מגבלות המגפה COVID-19. המופע שודר בשידור חי מכיפת טוקיו בערוץ היוטיוב של מאפומאפו והצפייה בשידור החי לא הייתה כרוכה בתשלום.
כיום, מאפומאפו ממשיך להיות פעיל ביוטיוב ובניקוניקו.
בימים אלה הוא מפרסם סרטונים עם חבריו, זמרי האוטאיטה סורארו, אמאטסוקי, אוראטאנוקי, אהונוסאקאטה ולוז.
למאפומאפו דמות Teru teru bōzu בשם מאפוטרו (まふてる), המשמש כהשומר שלו.
לעיתים נאמר שמאפוטרו עוזר למאפו עם האיורים ועריכת הקליפים שלו.
~ Kokuhaku jikkō iinkai (הרגע בו אתה מתאהב) בתפקיד ילד בית ספר א'.
2017 - סדרת האנימה Atom: The Beginning (אטום: ההתחלה) בתפקיד תלמיד מספר 2 (פרק 4).
מאפיית לנדנר הייתה מאפייה משפחתית בירושלים, ואחת מהמאפיות הוותיקות בישראל.
המאפייה שנוסדה בשנת 1893, נסגרה ב-2019 לאחר 126 שנות פעילות, עקב קריסת תנור האבן הייחודי עליו הייתה מבוססת המאפייה, שיצר נזק כלכלי בלתי הפיך.
עיקר עיסוקה של המאפיה היה אפיית לחם וחלות לשבת באמצעות תנור לבנים אירופאי.
בנוסף, נאפו במאפייה גם חלות ולחמים מיוחדים לאירועים כגון חתונות, פדיון הבן וכדומה.
בימים קדומים, טרם היה נפוץ תנור אפיה ביתי, נהגו רבים מתושבי ירושלים לאפות ולחמם את מזונם בתנור המאפייה הגדול.
המאפייה נוסדה בשנת 1893 בשכונת בית ישראל בירושלים בידי משה דב לנדנר, נצר לשושלת אופים ידועה מהעיירה צ'רנוביץ' שבאוקראינה.
באמצע המאה ה-20 התקין בה בונה התנורים משה רוגובסקי תנור לבנים, חמישה מטרים אורכו וארבעה מטרים רוחבו, שנבנה במתכונת אירופאית טיפוסית.
רצפת האבן של התנור ושיטת האפייה המיוחדת (לוע הבוער בתוכו אש מספר שעות לפני האפייה ואוצר בתוכו חום רב) הקנו ללחם של מאפיית לנדנר, ובעיקר לחלות השבת, מוניטין מקומי ובינלאומי.
בנוסף לחלות השבת נאפו במאפייה גם חלות לפדיון הבן, חלות לכלה ולחתן ומגוון חלות מיוחדות לאירועים, לחגים ולמועדים יהודים.
בימים בהם לרוב תושבי העיר לא היה עדיין תנור אפייה ביתי נהגו תושבי השכונה להכניס לתנור מיני מאפים ותבשילים ביתיים, והתנור הגדול שימש במשך למעלה ממאה שנים כמוקד של חיי קהילה ערים.
לאחר פטירתו של המייסד, ירש בנו זלמן את המאפייה, ובהמשך ירש אותה מתי לנדנר, נכדו ויליד 1930. מתי המשיך את מסורת האפייה המשפחתית בעזרת צוות עובדים קטן.
בשנותיו האחרונות, כשהגיל החל לתת את אותותיו באופה הקשיש, פעלה המאפייה רק לקראת סוף השבוע, ומבחר מיני המאפה הצטמצם לחלות בלבד.
מתי לנדנר הלך לעולמו בדצמבר 2016. בניו של מתי, דובי ועודד, התעתדו תחילה לסגור את המאפייה אבל בסופו של דבר השאירו אותה פתוחה.
עודד שעבר להשתקע בארצות הברית, התרחק מניהול המקום, ודובי, הבן הבכור ופנסיונר של משטרת ישראל, הופקד על המאפייה המשפחתית, והמתכונת של אפיית חלות רצופה, מבוקר רביעי ועד כניסת השבת, נשמרה.
כמו גם המתכון המסורתי, שלדברי בעלי המקום מעולם לא נוספו לו משפרי אפייה או חומרים משמרים.
בשנת 2019 קרס תנור האבן הייחודי שפעל במאפיה למעלה ממאה שנים.
בעקבות קריסת התנור הידוע נתקלה המשפחה בהתלבטות האם לסגור את המאפיה או לנסות לתקן את התנור ולהמשיך להפעיל את המאפייה.
התיקון היה יקר ובנוסף נדרש אף לשבור קירות בשטח המאפיה על מנת לתקנו, וכמעט לבנותו מחדש, והמאפייה שהצטמצמה לא מכרה מספיק חלות על מנת לכסות את העלויות לשיפוצה.
לאחר דין ודברים בין בני המשפחה, התקבלה ההחלטה לסגור את המאפיה.
בשנים שלאחר הסגירה הוצעו לבני המשפחה הצעות רבות בקשר למימוש השטח הנדל"ני, וביניהם הקמת מוזיאון ירושלמי אותנטי בשטח המאפיה.
מאפים קרליים, פשטידות קרליות או פירוגים קרליים (בקרלית: Kalittoja; בפינית: Karjalanpiirakat; בשוודית: Karelska piroger) הם מאפים או פירוגים פיניים מסורתיים שמקורם באזור קרליה.
הם נצרכים ברחבי פינלנד, כמו גם באזורים סמוכים כמו אסטוניה וקרליה הרוסית.
לבצקים המסורתיים העתיקים ביותר היה בדרך כלל קרום שיפון, אך הגרסאות הקרליות הצפוניות ואזור לדוגה הכילו גם חיטה כדי לשפר את איכות הקרום.
המילויים הרגילים היו שעורה, וקאמה.
במאה ה-19, תחילה הוצגו גרסאות תפוחי אדמה ולאחר מכן כוסמת כמילויים, ומאוחר יותר אורז מבושל ודוחן.
כיום, לגרסה הפופולרית ביותר יש קרום שיפון דק עם מילוי של אורז.
גם מילוי מחית תפוחי אדמה ואורז וגזר זמינים בדרך כלל.
חמאה, לעיתים קרובות מעורבת עם ביצה מבושלת קצוצה, נמרחת על המאפים החמים לפני האכילה.
למאפים קרליאניים יש מעמד התמחות מסורתית מובטחת (TSG) באירופה מאז 2003. זה אומר שכל יצרן שלא עוקב אחר המתכון המסורתי לא יכול לקרוא להם ובמקום זאת, יצטרך לקרוא להם , כלומר "מאפי אורז", או , כלומר "מאפי תפוחי אדמה" וכו' תלוי במילוי.
מאצ'ו פיצ'ו (בקצ'ואה: Machu Pikchu; בתרגום לעברית: "הפסגה העתיקה") היא עיר קדם-קולומביאנית של תרבות האינקה.
העיר, שהייתה מיושבת בתקופה שבה הייתה תרבות האינקה בשיא פריחתה, נמצאת על רכס הרים מעל עמק אורובמבה בפרו, במרחק של כ-70 ק"מ מהעיר קוסקו.
על אף שהייתה מוכרת למקומיים במשך מאות שנים, לא זכתה העיר להתעניינות בינלאומית במשך זמן רב.
העניין בה התעורר מחדש לאחר פעילותו של הארכאולוג היירם בינגהאם השלישי ב-1911, שביצע את הבדיקה המדעית הראשונה באתר וכתב רב-מכר על אודותיו.
מאצ'ו פיצ'ו היא ככל הנראה הסמל המוכר ביותר של אימפריית האינקה.
לעיתים קרובות מתייחסים אליה בתואר "העיר האבודה של האינקה" (אולם מושג זה שנוי במחלוקת).
המבנים במאצ'ו פיצ'ו בנויים מאבנים גדולות ומסותתות, והן הותאמו בדייקנות זו לזו ולכן אין שכבת טיט ביניהן.
המבנים כוללים אתרי פולחן לשמש ולגשם, אחוזת קבר, מקדש ואתרים נוספים.
כמו כן, נמצאה מחצבה שבה חצבו אבנים לבניית בתי העיר המחוברת באמצעות שביל לעיר קוסקו.
מפסגתו של Huaina Picchu ניתן לצפות במאצ'ו פיצ'ו כולה.
צורתו הכללית של האתר, כפי שהיא נראית מפסגת ההר, מזכירה את צורתו של קונדור האנדים, המהווה סמל חשוב בתרבות האינקה בפרט ובתרבות הדרום אמריקאית בכלל.
בשנת 1983 הכריז אונסק"ו על מאצ'ו פיצ'ו אתר מורשת עולמית ותיאר אותו:
מאצ'ו פיצ'ו נבנתה על ידי אימפריית האינקה כאשר זו הייתה בשיאה, בערך בשנת 1450. העיר נבנתה על הר שגובהו 2,430 מטרים, וננטשה כמאה שנים לאחר מכן, כאשר האימפריה קרסה בעקבות הכיבוש הספרדי.
אף שמאצ'ו פיצ'ו נמצאת במרחק של כ-70 ק"מ בלבד מקוסקו, עיר הבירה של האינקה ובניגוד לערים אחרות של האינקה, היא לא נהרסה על ידי הספרדים.
במהלך השנים גדל הג'ונגל שמסביב לעיר והסתיר אותה, ומעטים ידעו על קיומה.
ב-1911 הגיעה למאצ'ו פיצ'ו משלחת מחקר שבראשה עמד היירם בינגהאם השלישי, חוקר מטעם אוניברסיטת ייל.
בינגהאם חיפש באותה תקופה את העיר ויטקוס, שהייתה אחת מנקודות המפלט וההתנגדות האחרונות לכיבוש הספרדי של פרו.
מספר תושבים מקומיים, שהכירו היטב את האתר, הובילו אותו לשם.
כשהגיע למאצ'ו פיצ'ו, בינגהאם טעה וחשב שמדובר בעיר וילקבמבה, שהייתה מעוזם האחרון של בני האינקה ושמיקומה נשכח לאחר הכיבוש הספרדי ב-1572. מסיבה זו כונתה מאצ'ו פיצ'ו בתואר "העיר האבודה".
בינגהאם ואחרים שיערו שהמצודה הייתה מקום הלידה המסורתי לאנשי האינקה והמרכז הרוחני של "בתולות השמש", בעוד שאחרים שיערו שהמקום היה מקום נופש או התבודדות עבור אצולת האינקה.
לאחר שהגיע לשם החל בינגהאם בסדרת מחקרים ארכאולוגיים והשלים סקירה מדעית מקיפה של האזור.
בינגהאם טבע את השם "העיר האבודה של האינקה", שהיה הכותרת של ספרו הראשון.
הוא מעולם לא נתן קרדיט למקומיים שהובילו אותו למאצ'ו פיצ'ו, ורשם בהקדמה לספרו שהוא הסתמך על "שמועה מקומית".
לאחר 1911 ערך בינגהאם מספר מחקרים נוספים באזור, ואף ביצע חפירות ארכאולוגיות במהלך 1915. בעקבות זאת הוא כתב מספר ספרים ומאמרים נוספים על מאצ'ו פיצ'ו שהביאו להפניית תשומת לב עולמית אל מאצ'ו פיצ'ו.
כאשר שב בינגהאם לאוניברסיטת ייל הוא לקח איתו אוסף של כ-5,000 פריטים ארכאולוגיים אשר הבעלות עליהם נתונה במחלוקת בין האוניברסיטה וממשלת פרו (על המחלוקת ראו בהמשך).
סימון וייסברד, חוקרת ותיקה של קוסקו, טוענת שאנריקה פאלמה, גאבינו סאנצ'ס ואגוסטין ליסאראגה חרטו את שמותיהם על אחד הסלעים במאצ'ו פיצ'ו ב-14 ביולי 1901, ולפיכך גילו הם את המקום מחדש, ולא בינגהאם.
כמו כן, ישנן ראיות שמהנדס בשם פרנקלין הצליח להבחין במאצ'ו פיצ'ו ב-1904, לאחר שערך תצפית מאחד ההרים שבאזור.
פרנקלין סיפר על תגליתו לתומס פיין, שהיה מיסיונר בריטי שחי באזור.
ב-1906 העפילו פיין וסטיוארט א.
מקניירן (1956–1867), מיסיונר נוסף, במעלה ההר והגיעו למאצ'ו פיצ'ו.
חמש שנים לאחר מכן, ב-1911, שוחח פיין עם בינגהאם וסיפק לו מידע שסייע לו להגיע למאצ'ו פיצ'ו.
אף על פי שבינגהאם לא היה הראשון ש"גילה" מחדש את מאצ'ו פיצ'ו, הוא זכה להיחשב לראשון הואיל והוא היה מי שגרם למיקוד מחדש של תשומת הלב העולמית באתר.
ב-1913 זכה האתר לפרסום משמעותי לאחר שהחברה הלאומית לגאוגרפיה הקדישה לו את כל גיליון אפריל של ביטאונה.
ב-7 ביולי 2007 נבחרה מאצ'ו פיצ'ו כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.
מאצ'ו פיצ'ו נמצאת במרחק של כ-70 ק"מ צפונית לקוסקו, על פסגת ההר מאצ'ו פיצ'ו, בגובה של כ-2,350 מטרים מעל גובה פני הים.
מאצ'ו פיצ'ו היא אחד מהמרכזים הארכאולוגיים החשובים ביותר באמריקה הדרומית ואטרקציית התיירות המבוקשת ביותר בפרו.
מבין אלפי הדרכים שנבנו על ידי התרבויות הקדם-קולומביאניות בדרום אמריקה, מערכת הדרכים של האינקה נחשבת לאחת המעניינות ביותר.
כל הדרכים במערכת נפגשות בקוסקו, עיר הבירה של אימפריית האינקה, ואחת מהן הגיעה למאצ'ו פיצ'ו.
בני האינקה עשו הבחנה בין דרך שנבנתה על חוף הים לבין דרך הררית, כאשר הראשונה נקראת Camino de los llanos (דרך המישורים) והאחרונה נקרא Qhapaq Ñan.
כיום מטיילים במערכת הדרכים אלפי תיירים בכל שנה, ולפני שהם יוצאים למסע מעמק אורובמבה לכיוון הרי האנדים, הם שוהים זמן מה בקוסקו ובמאצ'ו פיצ'ו על מנת להסתגל לתנאי הסביבה.
ב-1981 האזור שמסביב למאצ'ו פיצ'ו, ששטחו הוא 325.92 קמ"ר, הוכרז על ידי פרו כשמורת טבע.
אזור זה, שאינו מוגבל להריסות עצמן, כולל לא רק את פני השטח, כי אם גם את הפלורה והפאונה הטבעיות.
אחת התאוריות טוענת שמאצ'ו פיצ'ו הייתה "llacta" של האינקה, כלומר, נקודת יישוב שנבנתה על מנת לשלוט בכלכלה של האזורים הכבושים.
התאוריה מוסיפה וטוענת שמאצ'ו פיצ'ו נבנתה מתוך מטרה להגן על אריסטוקרטיית האינקה, אם וכאשר תתרחש התקפה.
רוב הארכאולוגים מתנגדים להשערה שמאצ'ו פיצ'ו הייתה נקודת התכנסות עבור צבא האינקה הנסוג, וסוברים שהיא הייתה אחוזת מותרות של קיסר האינקה פאצ'אקוטי.
דעות אלו מתבססות על המחקר שנערך על ידי מספר מומחים בתחום כגון ג'ון רואו וריצ'רד ברגר.
הארכאולוג ג'ון ריינהארד הציג ראיה לכך שהאתר הוקם על הר מאצ'ו פיצ'ו בגלל מיקום האתר ביחס לתבנית נוף שנחשבה מקודשת, ובייחוד ההרים הממוקמים באופן המתאים לאירועים אסטרונומיים חשובים.
לפי הארכאולוגים, האזור העירוני של מאצ'ו פיצ'ו חולק לשלושה מחוזות גדולים: המחוז המקודש, מחוז המגורים (הנקרא גם המחוז הפופולרי) והמחוז המלכותי (במחוז זה התגוררו אנשי הדת והאצולה של האינקה).
באזור העירוני ממוקמים מספר ממצאים ארכאולוגיים קדומים: האינטיהואטאנה, מקדש השמש וחדר שלושת החלונות.
ממצאים אלו הוקדשו לאינטי (אל השמש והישות האלוהית הבכירה של האינקה).
מחוז המגורים היה המקום שבו חיו אנשים ממעמד חברתי נמוך יותר והיו בו מספר בנייני אחסון ובתי מגורים פשוטים.
באזור המלכותי, שהוקדש לאצולה, הייתה קבוצת בתים שנבנתה בשורות מעל מדרון ההר; בתי המגורים של האמאאוטאס (אנשים שנחשבו לחכמים) אופיינו בקירות אדומים, ובאזור הנוסטאס (נסיכות) היו חדרים בצורת טרפז.
המאוזוליאום הוא פסל שנבנה כך שיש לו חלל פנימי קמור, בנוסף לציורי חריטות רגילים.
הפסל שימש כמקום לטקסים או להקרבת קורבנות.
כל המבנים במאצ'ו פיצ'ו בנויים על פי סגנון אדריכלי המבוסס על קיר אבנים יבש בעל צורה רגילה.
בני האינקה היו מומחים בשיטת הבנייה הזאת, הנקראת אשלאר, שבה נחתכו הלבנים בצורה כזאת שהן התאימו זו לזו במדויק וללא מרווחים.
אחת התוצאות המפתיעות של שיטת הבנייה הזאת היא שלעיתים לא ניתן היה לראות את המרווח בין האבנים או להחדיר ביניהן סכין.
לא נמצאו עדויות לכך שבני האינקה עשו שימוש כלשהו בגלגל.
עד היום קיימת תעלומה באשר לדרך שבה שינעו ומיקמו גושי אבן ענקיים.
הסברה המקובלת היא שהם השתמשו במאות אנשים על מנת לדחוף את האבנים במעלה מישורים משופעים.
במאצ'ו פיצ'ו יש 140 מבנים הכוללים מקדשים, מקלטים, פארקים ובתי מגורים בעלי סכך.
כמו כן, ישנם למעלה ממאה גרמי מדרגות מאבן – שלעיתים נחצבו בגוש יחיד של גרניט – ומספר גדול יותר של מזרקות מים, המחוברות ביניהן על ידי תעלות ואגני ניקוז שנחצבו בסלע, שהיוו חלק ממערכת ההשקיה.
נמצאו עדויות המצביעות על כך שמערכת ההשקיה שימשה להובלת מים ממעיין מקודש לכל אחד מהבתים.
מאצ'ו פיצ'ו היא אתר מורשת עולמית לפי החלטה של אונסק"ו.
בתור האטרקציה התיירותית ביותר ומקור הכנסת כספים חשוב, ישנם איומים מתמשכים על האתר מסיבות כלכליות ומסחריות.
בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 העניקה ממשלת פרו היתר שאפשר את הקמתו של רכבל המוביל להריסות, ואת בנייתו של בית מלון מפואר הכולל בתוכו מתחם חנויות כגון בוטיקים ומסעדות.
תוכניות אלה נתקלו בהתנגדות עזה מצד הממסד המדעי, אקדמאים והציבור הפרואני שהיו מודאגים מכך שהגדלה לא מבוקרת של מספר המבקרים תגרום לנזקים באתר.
מספר הולך וגדל של אנשים מבקרים במאצ'ו פיצ'ו (כ-400,000 ב-2003), ומסיבה זאת ישנן מחאות נגד התוכנית לבנות גשר נוסף שיגיע לאתר והאזור הוכרז כאזור אסור לטיסה.
אונסק"ו שוקל להוסיף את מאצ'ו פיצ'ו לרשימת אתרי המורשת העולמית שבסכנה.
בספטמבר 2000 נגרם נזק לשעון שמש עתיק באתר על ידי עובדי חברת פרסום, בשעה שצילמו במקום פרסומת לבירה, ובכך התממשו החששות מפני ההשפעות של ניצול יתר של האתר.
המחלוקת בין ממשלת פרו לאוניברסיטת ייל
בשני מסעות המחקר של היירם בינגהאם השלישי למאצ'ו פיצ'ו הוא לקח איתו בחזרה לאוניברסיטת ייל ממצאים ארכאולוגיים שהוא מצא.
לטענת האוניברסיטה, החוק הפרואני בעת המחקר הראשון בשנת 1912 התיר לבינגהאם לקחת את החפצים וצו נשיאותי שהתיר את החפירות הארכאולוגיות התיר לו לקחת עמו ממצאים לאוניברסיטה לצורכי מחקר, תוך מתן אפשרות לפרו לדרוש חזרה ממצאים ייחודיים או כפולים.
הממצאים שנלקחו במשלחת השנייה נלקחו לטענת האוניברסיטה בהשאלה והושבו כולם לפרו בשנות ה-20 של המאה ה-20, באיחור בגלל מלחמת העולם הראשונה.
ב-14 במרץ 2006 דיווח העיתון הרטפורד קוראנט (היומון הגדול ביותר בקונטיקט) שאשתו של אלחנדרו טולדו, נשיא פרו, האשימה את אוניברסיטת ייל בגנבת למעלה מ-250 חפצים מהעם הפרואני.
טולדו טענה שחפצים אלה נלקחו ממאצ'ו פיצ'ו על ידי בינגהאם ב-1912, והיו בתצוגה במוזיאון פיבודי לידיעת הטבע של האוניברסיטה מאז.
החברה הלאומית לגאוגרפיה של ארצות הברית צידדה בעמדתה של פרו וקראה להחזרת החפצים לפרו.
הנשיא טולדו הודיע שהוא שוקל להגיש תביעה נגד ייל על מנת שזו תחזיר את החפצים למדינתו.
ב-14 באוגוסט 2007 דיווח ההרטפורד קוראנט שייל הסכימה להחזיר לפרו למעלה מ-300 חפצים שהיו ברשותה.
ההתקדמות במשא ומתן בין ייל וממשלת פרו אמורה להוביל בסופו של דבר להחלטה על הגורם שישמור על החפצים.
אלאן גארסיה פרס, הנשיא החדש של פרו, מינה משלחת שממשיכה בשיחות עם ייל ונכון להיום הוא מעוניין ליישב את הסכסוך ללא שימוש באמצעים משפטיים.
המקור לטענה זו הוא דבריו של דובר שגרירות פרו בוושינגטון הבירה שאמר "למה אנחנו צריכים להמשיך בתביעה?".
כמו כן, הדובר הוסיף ואמר "העניינים מתקדמים.
מאצ'יי סטניסלאב ז'וראבסקי (בפולנית: Maciej Stanisław Żurawski, נולד ב-12 בספטמבר 1976) כדורגלן עבר פולני, יליד העיר פוזנן, ששיחק בעמדת החלוץ.
לזכותו 72 הופעות ו-17 שערים במדי נבחרת פולין.
בין השנים 1990-1998 שיחק בקבוצת עיר הולדתו ורטה פוזנן ומשם עבר לקבוצה הגדולה יותר של העיר, לך פוזנן, בה שיחק בין השנים 1998-2000. משנת 2000 עד עונת 2005/2006 שיחק בויסלה קראקוב ומשם עבר לקבוצת סלטיק מסקוטלנד.
לאחר מכן שיחק בלאריסה ובאומוניה ניקוסיה, ובעונת 2010/11 שב לשחק בוויסלה קראקוב עד לפרישתו ממשחק פעיל באותה השנה.
זוראבסקי נבחר לשחקן הפולני של השנה בשנת 2002.
מאפרה היא כלי קיבול לשימוש מעשנים, אשר מיועדת לאיסוף אפר ובדלי סיגריות וסיגרים.
המאפרה הבסיסית והסטנדרטית ביותר מעוצבת כעיגול עם מסגרת פנימית חלולה סביב משטח שטוח, בדומה לכלי שתייה כלשהו, כגון כוס או ספל, אך היא גדולה יותר בקוטרה ושטוחה משמעותית.
לרוב המאפרות שלושה שקעים בקצוות, כאשר שניים מהם מתאימים לקוטר סיגריה ואחד לקוטר של סיגר.
שקעים אלו משמשים כמשענות לסיגריה או לסיגר אשר עודם דולקים.
זהו אינו העיצוב היחיד של מאפרות, שהן אביזר ביתי נפוץ.
גרסאות שונות כוללות מאפרות במכוניות ועד מאפרות בשירותים ציבוריים או מקומות ציבוריים אחרים.
לרוב, מאפרות מיוצרות מזכוכית, חרס, פורצלן או ממתכות שונות כגון כסף או אלומיניום; אם כי יש כאלה שעשויות מעץ או משיש.
ישנן מאפרות המעוטרות בסמליל של חברה מסוימת (כדוגמת יצרן סיגריות), למטרת קידום מכירות.
כחלק מסידור שולחן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, היה נהוג להניח מאפרה אישית קטנה, בצד הימני העליון, מאחורי גביעי היין וכוסות השתייה.
ככל אביזר שעיצובו חופשי ומתפתח, כך גם מאפרות הן פרט אספני מתבקש.
בחוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, בנוסחו שבתוקף מ-7 בנובמבר 2007, נקבע כי "המחזיק של מקום ציבורי, לא יציב מאפרה במקום ציבורי שבהחזקתו, בהתאם למפורט בתוספת".
מַאפִין (Muffin; לפי האקדמיה ללשון העברית: מוּפִין) הוא עוגה אישית עגולה האפויה בתבנית עם שקעים או בתבניות אישיות קטנות.
בשנת 2015 חידשה האקדמיה את המילה מוּפין כתשמו"ץ של המילה מאפין (mufffin) ובהשראת המילה תוּפין המקראית "תֻּפִינֵי מִנְחַת פִּתִּים" (ויקרא ו, יד).
המאפין המקורי נוצר באנגליה בסביבות המאה ה-11. "מאפין אנגלי" הוא שטוח ומופק על ידי החמצת שמרים.
כיום השם מאפין מציין בעיקר את המאפין האמריקאי שהוא פיתוח מהמאה ה-19 אשר התאפשר בעקבות המצאת אבקת האפייה.
לרוב מערבבים בבלילה תוספת כגון אוכמניות או שברי (פצפוצי) שוקולד.
מאץ' מארקל הוא כפר קטן וקהילה אזרחית (Civil Parish) באנגליה אשר בממלכה המאוחדת.
הכפר נמצא במחוז הרפורדשייר אשר במערב אנגליה, בין הערים רוס-און-וואיי ולדבורי.
במאץ' מארקל נמצאת כנסייה קהילתית של הכנסייה האנגליקנית מהמאה ה-13 הקרויה על-שם ברתולומאוס הקדוש.
בכנסייה תגליפים היסטוריים ועץ טקסוס חלול עתיק ביותר.
לצד הכנסייה נמצא בית-ספר ראשוני (המקבילה האנגלית לבית-ספר יסודי) של כנסיית אנגליה.
בכפר קיים מפעל ייצור סיידר ופרי של חברת ווסטונס סיידר (Weston's Cider).
בנוסף, ישנן בכפר שתי טירות מימי הביניים כאשר החשובה ביניהן קרויה טירת מורטימר, או גם בשם טירת מאץ' מארקל.
אחוזת הלן אשר שוכנת במרכז מאץ' מארקל היא מצבת-זיכרון להיסטוריה של אנגליה מאז שנת 1096, השנה אשר בה ניתנה האחוזה למשפחה הנורמנית דה-בלון, אשר חזו בחתימת המגנה כרטה.
האחוזה מכילה ריהוט תקופתי רב, ציורים וגינה מתקופת בית טיודור.
האחוזה מהווה חלק מרכזי בחיי הקהילה.
היא פתוחה לרשות הציבור ומספקת זירה לאירועים לימודיים, מוזיקליים וספרותיים לאורך השנה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בעלת האחוזה הלן גלייכן הסכימה לפנות אותה לטובת אחסון יצירות אמנות של גלריית טייט.
בקהילה חוות רבות, כאשר החשובה שבהן היא חוות באונדס (The Bounds) של ווסטונס סיידר.
מקורן של כל החוות מתקופה עתיקה, אך עם מבנים מהמאה ה-17 והמאה ה-18.
מאץ' מארקל זכתה למוניטין רע כאשר התפרסם כי הרוצח הסדרתי הנודע פרד ווסט, הוא יליד הקהילה וכי לפחות שניים מקורבנותיו נקברו על-ידו באזור.
ווסט היה בן לחוואים מקומיים והרציחות התרחשו בין השנים 1967 ל-1987.
למשך שבוע אחד, פעמיים בשנה בחודשים מאי ואוקטובר, מתקיים במאץ' מארקל ובכפרים הסובבים אותו שבוע התפוח הגדול.
בשבוע זה שלל אירועים לכל הגילאים, ביניהם אירועי טעימת תפוחים, תחרויות גידול תפוחים ועוד.
חלק ניכר מתושבי מאץ' מארקל מגדל עצי תפוחים משלו וניתן למצוא בכפר זנים שונים רבים.
מאצַ'בֶּלי (בגאורגית: יחיד მაჩაბელი) או מאצַ'בּלֶבּי (רבים მაჩაბლები) היה בית אצולה במעמד תאוודי ("נסיך") שהחזיק אחוזה פיאודלית גדולה ("סָתאווַדוֹ" ) באזור כארתלי הפנימית (מרכז גאורגיה) של היום, ונקרא סמאצ'בלו על שמם.
מוצא המשפחה אינו ברור לגמרי.
הרשומות המסורתיות מזכירות את המשפחה כצאצאי משפחת האצולה אבחזית-גאורגית, אנצ'בדזה, שנמלטו מממלכת אבחזיה, בעקבות מרד האצילים שהחל במערב גאורגיה עם מותו של וחטנג הרביעי מלך ממלכת גאורגיה, בשנת 1446, ועליית אחיו גיאורגי השמיני לשלטון.
המרד הוביל בסופו של דבר להיווסדה של ממלכת אימרתי.
גרסה אחרת טוענת כי המאצ'בלים היו נצר למשפחת תאווחֶלידזֶה שקראו לעצמם על שם הכפר בו חיו, אצָ'בֶּתי ליד מקור נהר ליאחווי הגדול .
החל מהמאה החמש עשרה, גדלה חשיבותם והם החזיקו במספר תפקידים בולטים בחצר מלכי כארתלי.
אחוזתם, סמאצ'בלו, השתרעה על חלק ניכר מאזור דרום אוסטיה של היום, ובין השנים 1470-1800 לערך, הם נהנו ממידת מה של עצמאות במסגרת ממלכת כארתלי, עד לכיבושה גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית בתחילת המאה התשע עשרה.
בשנת 1850, קיבלה משפחת מאצ'בלי מהצאר הרוסי את התואר הנסיכי, קניאז.
מאצ'יי בולסלאב לאמפה (בפולנית: Maciej Bolesław Lampe; נולד ב-5 בפברואר 1985) הוא כדורסלן פולני המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת ג'ילין נור'איסט טייגרס ובנבחרת פולין.
לאמפה נולד בלודז', פולין וגדל בסטוקהולם, שוודיה.
בגיל 14, נבחן בקבוצת הנוער של ריאל מדריד ולאחר שהרשים במחנה אימונים במדיה, הוחתם ל-7 שנים.
בעונת 2001/02, הוקפץ לאמפה לסגל הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד למספר משחקים ולאחר שלא התאקלם הושאל ליוניברסידאד קומפלוטנסה, מליגת המשנה הספרדית, במטרה לקבל דקות משחק.
בסיום העונה, לאמפה נבחר לחמישיית העונה בליגת המשנה לאחר שקלע 10.5 נקודות והוריד כ-4 כדורים חוזרים בממוצע ל-24 משחקים.
לאחר שנתיים בספרד, לאמפה החליט להירשם לדראפט ה-NBA של שנת 2003.
לאמפה הועבר לפיניקס סאנס בטרייד ב-5 בינואר 2004, לאחר שבעונתו היחידה עם הניקס מיעט לשחק.
לאמפה הפך לשחקן הצעיר ביותר שמופיע במשחק עונה סדירה בהיסטוריית הסאנס.
למרות זאת, לאחר עונה אחת במדיה הועבר שוב בטרייד לניו אורלינס הורנטס.
ב-13 בפברואר 2006, הוא הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס תמורת הרכז, מוצ'י נוריס.
לאמפה עזב את הקבוצה בתחילת חלון ההעברות של חג המולד בחיפוש אחר קבוצה אירופית.
לאמפה העמיד ממוצעי NBA של 3.4 נקודות, 2.2 כדורים חוזרים וכחצי אסיסט למשחק.
לאמפה חתם במדיה של דינמו סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית.
אך חוזהו בקבוצה לא כובד בעקבות פשיטת הרגל של המועדון, בתחילתה של עונת 2006/07. לכן, לאמפה עבר למדי חימקי מוסקבה.
בפברואר 2008, זכה בתואר הראשון שלו בקבוצה, לאחר שעזר לקבוצתו לנצח את צסק"א מוסקבה בגביע הרוסי, ונבחר לשחקן המצטיין במשחק הגמר.
לאחר הופעה זו בגמר, נחל לאמפה ביחד עם קבוצתו כישלון במשחקי הפלייאוף ברוסיה, והפסידו בחצי הגמר.
למרות זאת, לאמפה האריך את חוזהו בקבוצה בשלוש שנים נוספות.
לאחר שנתיים במועדון הרוסי, נאלץ לאמפה יחד עם שחקנים זרים נוספים לעזוב את חימקי בעקבות משבר כלכלי אליו נקלע המועדון.
ב-2009 לאמפה סיכם אצל מכבי תל אביב לשנתיים בחוזה המוערך בכ-2.1 מיליון דולר, על אף שחימקי העמידה קשיים בהעברתו.
בתום מספר חודשים מועט לאמפה שוחרר מהקבוצה וחתם באוניקס קאזאן, איתה זכה באליפות היורוקאפ לשנת 2010/2011. לאחר שעזב את רוסיה, חתם ב-2011 חוזה לשנתיים בקבוצת קאחה לבורל ויטוריה הספרדית.
באוגוסט 2013 חתם בברצלונה הספרדית, בה שיחק שנתיים עד שעבר לבשיקטש.
אחרי עונה אחת בבשיקטש עבר לליגת ה-CBA הסינית, לקבוצה מהעיר שנזן.
בנובמבר 2017 חתם בצ'ינגדאו איגלס הסינית.
לאחר עונה עבר לג'ילין מאותה הליגה.
לאמפה שיחק בנבחרות הכדורסל הצעירות של פולין (עד 15, עד 17, עד 19 ועד 21), ובמדיהן זכה במספר תארים אישיים וקבוצתיים, ביניהן סגנות אליפות אירופה עד גיל 15. כיום הוא חבר בסגל נבחרת פולין הבוגרת, ושיחק בה באליפות אירופה בפולין.
מאפר הוא בעל מקצוע העוסק באומנות האיפור.
מאפר יכול להיות מועסק עבור אדם פרטי, נהוג להיעזר במאפר עבור ביצוע איפור לאירועים כמו חתונה, וישנם מאפרים המועסקים בסלון כלות, ומאפרים מועסקים בהפקות תיאטרון, קולנוע אופנה וכו.
ישנם פרסים המוענקים למאפרים בתחום התרבות כמו פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
בתיאטרון איפור במה מיועד להדגיש את פני השחקנים ביחד עם תאורת הבמה וזאת על מנת להדגיש את הבעת פניהם של השחקנים, בהפקות מסוימות דוגמת תוכנית הטלוויזיה ארץ נהדרת מועסקות מאפרות המתמחות בעיצוב פני השחקנים על מנת שיידמו לאדם אותו הם מחקים.
בישראל ישנם קורסי איפור מקצועי ומוסדות מיוחדים המכשירים אנשים לעסוק בתחום.
מאצ'ה (בכתב סיני ובכתב קאנג'י: 抹茶; בהיראגאנה: まっちゃ) היא אבקת תה ירוק מסין.
בסין של שושלת טאנג (618-907), עלי תה אודו ועוצבו כלבנות תה לאחסון או למסחר.
תה הוכן על ידי קלייה ופירור של התה לאבקה, מיצוי האבקה במים חמים, והוספת מלח.
בשושלת סונג (960-1279), הפכה פופולרית השיטה של יצירת אבקה מעלי תה מאודים ומיובשים והכנת המשקה על ידי הקצפת האבקה עם מים חמים בקערה.
הכנה וצריכה של תה באבקה הפך לטקס על ידי הזן-בודהיסטים.
הקוד הנזירי הקדום ביותר של החאן, החאן-יואן צ'ינגווי ("חוקי הטוהרה של נזורת החאן", 1103), מתאר בפירוט את כללי ההתנהגות של טקסי התה.
מאצ'ה מיוצר מעלי תה שגודלו בהצלה, המשמשים גם כן לייצור גיוקורו.
ההכנה של המאצ'ה מתחילה שבועות אחדים לפני הקטיף, כאשר שיחי התה מכוסים כדי למנוע שמש ישירה.
בכך מואטת הגדילה, גוון העלים מתכהה, ומוגבר הייצור של חומצות אמינו הממתיקות את טעמו של התה הסופי.
רק ניצני התה המשובחים ביותר נקטפים, ביד.
לאחר הקטיף, אם העלים מגולגלים לפני הייבוש, התוצר יהיה תה גיוקורו.
לעומת זאת, אם העלים פרושים שטוחים לייבוש, הם יתקמטו מעט ויהפכו לטנצ'ה.
הטנצ'ה יופרד מגבעולים ומוורידים וייטחן באבן לאבקה הירוקה הבהירה ודמוית הטלק הידועה כמאצ'ה.
לתערובות המאצ'ה ניתנים כינויים פואטיים המכונים צ'אמי ("שמות תה") על ידי מגדל התה, החנות או מייצר התערובת, או על ידי המאסטר הגדול של מסורת תה מסוימת.
כאשר לתערובת ניתן כינוי על ידי מאסטר גדול יוצא שושלת-יוחסין של מקיימי טקס תה, התערובת מוכרת בתור הקונומי שלו, או התערובת המועדפת.
טחינה באבן היא אמנות בפני עצמה.
ללא האמצעים והטכניקה הנכונים, מאצ'ה עלול "להישרף" ולסבול מירידה באיכות.
רק טנצ'ה טחון מוכר כמאצ'ה, ושאר אבקות תה ירוק, כמו אבקת סנצ'ה, ידועות כקונצ'ה ("אבקת תה").
אזורי ייצור המאצ'ה הנודעים ביותר הם אוג'י שבקיוטו, נישיו שבאאיצ'י, שיזואוקה, וצפון קיושו.
טחינה של 30 גרם של מאצ'ה יכולה לקחת עד שעה.
לתה מאצ'ה מיוחסות השפעות בריאותיות חיוביות והם מעוררים עניין גם מחוץ ליפן.
כתוצאה מכך, ניתן למצוא מאצ'ה במגוון רב של "מאכלי בריאות" החל מתערובות דגנים ועד חטיפי אנרגיה.
בשתיית מאצ'ה נצרך העלה כולו, בניגוד למיצוי החלוט במקרה של תה ירוק אחר.
משמעות הדבר שמתקבל ריכוז גבוה בהרבה של קטכינים, כלורופיל ונוגדי חמצון.
בדומה לתה ירוק ותה שחור, מאצ'ה מכיל קפאין ועל כן מעורר.
בשנת 2003 מצאו חוקרים מאוניברסיטת קולורדו שהריכוז של נוגד החמצון EGCG הזמין בשתיית מאצ'ה גבוה פי 137 מכמות ה-EGCG הזמין בסוגי תה ירוק מסחריים אחרים.
נאמר גם שהמאצ'ה מאיץ חילוף חומרים ועוזר בהורדת רמות הסוכר.
בנוסף מייחסים לו סגולות של מניעת דלקות ומחלות סרטניות, הגנה על הלב, הפחתת נזקי עישון, או הפחתת רמות סוכר בדם.
מאצ'ה באופן יחסי יקר לעומת סוגים אחרים של תה, אף על פי שמחירו תלוי באיכותו.
רמות איכות של מאצ'ה נקבעות על פי גורמים רבים.
חמצון הוא גם כן גורם בקביעת איכות.
מאצ'ה שנחשף לחמצן יכול בקלות לאבד מאיכותו.
מאצ'ה מחומצן מקבל ריח חצירי אופייני וצבע ירוק-חום עמום.
מיקום העלים הנקטפים על שיח התה (קמליה סינית) המיועדים לטנצ'ה, הוא מכריע.
החלק העליון יכיל את העלים המתפתחים העדינים והרכים ביותר, דבר המקנה מרקם עדין יותר לאיכויות גבוהות.
עלים מפותחים יותר יהיו קשים, מה שמאפיין איכויות נמוכות יותר במרקם חולי.
טעם טוב הוא תוצר של הצמח השולח את כל החומרים המזינים שלו לעלים המתפתחים.
באופן מסורתי, עלי טנצ'ה יובשו בחוץ בצל ולעולם לא בחשיפה לשמש ישירה.
לעומת זאת כיום, מרבית הייבוש הועבר פנימה לאזורים סגורים.
מאצ'ה איכותי יהיה ירוק ובוהק גם כתוצאה מטיפול זה.
ישנן שתי דרכים עיקריות להכנת מאצ'ה: עבה (קואיצ'ה) ודק (אוסוצ'ה).
לפני השימוש, מאצ'ה לרוב מנופה על מנת לפורר גושים באמצעות נפות ייעודיות, לרוב עשויות נירוסטה ובשילוב רשת דקה ומכל קיבול זמני.
מרית עץ ייעודית משמשת להעברת התה דרך המנפה, או לחלופין, אבן קטנה וחלקה ממוקמת על גבי המנפה המנוער קלות.
אם המאצ'ה המנופה מיועד להגשה בטקס תה יפני, הוא יועבר למכל תה קטן הידוע בשם צ'אקי.
אחרת, הוא יועבר ישירות מהמנפה לקערת תה.
כמות קטנה של מאצ'ה תושם בקערה, באופן מסורתי על ידי שימוש בכפית במבוק המכונה צ'אשאקו, ואז תוסף כמות קטנה של מים חמים (לא רותחים).
התערובת תוקצף למרקם אחיד, בעזרת מקציף במבוק הנקרא צ'אזן.
אסור שיישארו גושים בנוזל או שאריות אבקה בצידי הקערה.
מכיוון שמאצ'ה יכול להיות מר, הוא יוגש באופן מסורתי עם ממתק וואגאשי קטן לצידו (נועד לאכילה לפני השתייה), וללא תוספת של חלב או סוכר.
40 גרם של מאצ'ה יספקו כ-20 קערות של אוסוצ'ה או 10 קערות של קואיצ'ה.
אוסוצ'ה, או תה דק, מוכן עם כ-1.75 גרם (1.5 כפיות צ'אשאקו או כפית רגילה שטוחה) של מאצ'ה וכ-75 מ"ל של מים חמים, שיכולים להיות מוקצפים לקצף או לא על פי העדפת השותה (או המסורות של אסכולת התה המסוימת).
אוסוצ'ה מפיק תה בהיר יותר ומעט מריר יותר.
קואיצ'ה, או תה עבה, מצריך כמות מאצ'ה גדולה יותר (לרוב כפול בכמות האבקה ומחצית מכמות המים): כ-3.75 גרם (3 כפיות צ'אשאקו או כפית רגילה גדושה) של מאצ'ה וכ-40 מ"ל של מים חמים, או כ-6 כפיות מים עד ¾ כוס מים.
מאחר שהתערובת הסופית היא משמעותית עבה יותר (כמו דבש נוזלי), הערבוב מצריך תנועה איטית יותר שאינה מפיקה קצף.
קואיצ'ה נעשה לרוב עם מאצ'ה יקר יותר מעצי תה עתיקים יותר (מעל 30 שנים) וכך מניב למעשה תה עדין ומתוק יותר מהאוסוצ'ה.
הוא מוגש כמעט באופן מוחלט כחלק מטקסי התה היפניים.
המנהג התרבותי המכונה "טקס התה היפני" מתרכז סביב ההכנה, ההגשה והשתייה של תה יפני, בעיקר מאצ'ה-קואיצ'ה.
רשימת הכלים המיועדים לטקס התה היפני ארוכה, אך רשימת הכלים להכנת מאצ'ה קצרה יותר:
קערת תה – גדולה מספיק להקציף אבקה עד לכ-120 מ"ל של תה.
מקציף תה (צ'אזן) – מקציף במבוק עם "זיפים" עדינים להקצפת התה.
כפית תה (צ'אשאקו) – כפית במבוק למדידת אבקת התה לתוך הקערה (בשונה מ"כפית" של תרבות התה הבריטית).
קופסת תה (צ'אקי) – מכל קטן לאבקת תה המאצ'ה.
מטלית תה – מטלית כותנה קטנה לניקוי כלי התה בזמן טקס התה.
כיום מאצ'ה הוא מרכיב נפוץ במאכלים מתוקים.
משמש בקסטלה, מאנג'ו ומונאקה (עוגות וממתקים יפניים); כתוספת לקאקיגורי (קינוח של קרח כתוש בטעמים); מעורבב עם חלב וסוכר למשקה; ומעורבב עם מלח לתיבול טמפורה מיוחדת בשם מאצ'ה-ג'יו.
משתמשים בו לתת טעם וצבע למגוון של שוקולדים, ממתקים וקינוחים מערביים, כמו עוגות ומאפים, עוגיות, פודינג, מוס וגלידת תה ירוק.
לחטיף היפני "פוקי" יש גרסה בטעם מאצ'ה.
ניתן לערבב אותו לסוגים שונים של תה, לדוגמה מוסיפים אותו לגנמאיצ'ה (תה ירוק עם אורז קלוי) כדי ליצור מאצ'ה-אירי-גנמאיצ'ה (מילולית: תה ירוק עם אורז קלוי בתוספת מאצ'ה).
השימוש במאצ'ה במשקאות התפשט גם לבתי קפה במערב.
כמו ביפן, הוא מוגש עם חלב, במשקאות קפואים, מילקשייקים וכדומה.
מוסיפים מאצ'ה גם למשקאות אלכוהוליים דוגמת ליקרים.
מאצ'יי סטריקובסקי (בפולנית: Maciej Stryjkowski, בליטאית: Motiejus Strijkovskis, בלטינית נודע כ-Matys Strycovius או בכינוי Osostevitius, 1547 לערך – 1593 לערך) היה כרוניקן-היסטוריון, דיפלומט, סופר ומשורר פולני, שהתיישב בליטא.
מחבר "הכרוניקה של פולין, ליטא, סמוגיטיה וכל רוטניה" (1582), הנחשבת, בין היתר, הספר המודפס הראשון על ההיסטוריה של ליטא.
יליד סטריקוב באזור מזוביה, בווייבודט ראווה.
צאצא למשפחת האצילים הפולנים אוסוסטוביץ.
אביו, יאקוב, עבד, ככל הנראה כפקיד בבית משפט.
סטריקובסקי למד כ-9 שנים בבית ספר בבז'זיני ובין השנים 1567-1570 באקדמיה בקרקוב.
בהמשך שירת בצבא הליטאי תחת פיקודו של אלסנדרו גואניני.
טרנובסקי לשמש כשליח דיפלומטי באימפריה העות'מאנית.
בשנת 1579 הוסמך ככומר "קפלאן" ושרת בתפקידים כנסייתיים וקהילתיים במיידניקי ולאחר מכן בגאורגנבורג.
סטריקובסקי למד את השפות ליטאית ואת הרוטנית בת זמנו וחקר את ההיסטוריה המקומית של האזורים שבהם חי, תוך כדי ביקורי מחקר במקומות הרלוונטיים.
למרות היותו יליד פולין, ביכה את החסות הפולנית על ליטא.
Kronika Polska, Litewska, Żmudzka i wszystkiej Rusi (כרוניקה של פולין, ליטא וכל רוסיה, פורסמה בקניגסברג 1582, הוצאה לאור שוב ב-1846).
Sarmatiae Europeae Descriptio (1578, "תיאור אירופה וסרנטיה", ספר היסטורי-גאוגרפי, בעריכתו של אלסנדרו גואניני).
מאצ'ינג מול הייתה להקת ג'אז רוק אנגלית שפעלה בין השנים 1971–1973. היא ידועה בעיקר תרומתה הרבה לז'אנר של הרוק המתקדם בכלל ולסצנת הקנטרברי באנגליה בפרט.
הלהקה הוקמה על ידי רוברט וויאט באוקטובר 1971, לאחר שעזב את להקת סופט מאשין והקליט את אלבום הבכורה שלו, The End of an Ear.
אליו חברו דייב סינקלייר מלהקת קרוון (קלידים ופסנתר), פיל מילר (גיטרה) ביל מקורמיק (גיטרה בס) ,בעוד וויאט המשיך בתפקידו משכבר הימים כמתופף וכסולן מוביל בו-זמנית.
אלבום הבכורה שלהם, הנושא את שם הלהקה Matching Mole, יצא באפריל 1972 והכיל ברובו שירים שהלחין וכתב וויאט בעצמו, מלבד השיר הפותח "O Caroline", שהלחין דייב סינקלייר למילותיו של וויאט, והרצועה "Part of the Dance" של פיל מילר.
האלבום לא זכה להצלחה מרובה אך נרשם כהישג בקרב חובבי סצנת הקנטרברי.
אלבומם השני, Matching Mole's Little Red Record, יצא בספטמבר 1972. הוא הופק על ידי רוברט פריפ מקינג קרימזון, והכיל הופעת אורח של בריאן אינו באחד השירים.
עוד לפני תחילת תהליך הקלטת האלבום, עזב דייב סינקלייר את ההרכב, ואת מקומו החליף הקלידן הניו זילנדי דייב מקרי.
באלבום זה, בשונה מבאלבום הקודם של ההרכב, בולט שיתוף הפעולה בין חברי ההרכב והוא יצירה מוזיקלית אקלקטית ועשירה יותר מאלבום הבכורה של ההרכב.
מעט לאחר יציאת האלבום, עוד בספטמבר 1972, התפרקה הלהקה בעקבות עיסוקיהם של חברי הלהקה בפרויקטים אחרים.
בתחילת 1973 חזרה הלהקה לפעילות בהרכב מצומצם יותר במטרה להוציא אלבום שלישי, אך זו בוטלה עקב אי-יכולתו של וויאט לחזור לתופף, לאחר שנפל מחלון בקומה הרביעית ביוני 1973.
רוברט ואייט - תופים, מלוטרון, קולות
ביל מקורמיק - גיטרה בס
דייב סינקלייר - פסנתר, אורגן
דייב מקרי - פסנתר, אורגן, סינתיסייזר (החליף את דייב סינקלייר באלבום השני)
פרנסיס מונקמן - קלידים (נוסף ב-1973)
גארי ווינדו - סקסופון (נוסף ב-1973)
בהופעה חיה וברדיו (הוצאות מחודשות)
מאצ'י טאווארה (ביפנית: 俵万智; 31 בדצמבר 1962) היא סופרת, מתרגמת ומשוררת יפנית עכשווית.
פרסומה העיקרי הגיע עם חידושה את שירת הטנקה לקהל יפני צעיר.
מאצ'י טאווארה נולדה במחוז אוסקה בשנת 1962, ובגיל 14 עברה למחוז פוקואי.
בשנת 1981 סיימה את לימודיה בהתמחות בספרות יפנית באוניברסיטת וואסאדה שבטוקיו.
תחת השפעתו של המשורר סאסקי יוקיצסונה החלה לכתוב שירי טנקה.
עד שנת 1989 הייתה מורה בבית ספר תיכון במחוז קנגאווה.
מאצ'י טאווארה כתבה רצף של חמישים שירים, אוגוסט בוקר (八月 の 朝), שקיבל את פרס קאדוקאווה לשירי טנקה.
בהמשך, היא שילבה אוסף שירים זה עם שירים נוספים שכתבה והוציאה את יום השנה לסלט (サ ラ ダ 記念 日) בשנת 1987. הוא הפך לרב מכר, שמכר מעל 2.6 מיליון עותקים, ותורגם, לעברית על ידי יעקב רז.
מאצ'י טאוורה שולטת היטב במיומנות של שירי טנקה, וסוד הצלחתו של הספר הוא בשילוב שהוא יוצר בין סגנון השירה העתיק של יפן, הטנקה, לבין ההוויה העכשווית של אישה צעירה החיה בכרך ענק – טוקיו.
באמצעות הצורה השירית העתיקה והשמרנית, של שירת הטנקה בת 31 ההברות, מצליחה מאצ'י טאווארה להעניק משמעות אינטימית, אישית, לשגרת החיים היומיומית, האנונימית, של חיי הכרך המתועשים בתחילת המאה העשרים-ואחת.
היא משלבת נושאים יפניים מודרניים עם צורות קלאסיות פיוטיות ומבנים דקדוקיים של השירה היפנית המסורתית.
שירתה נשמעת כמו חזרה לימים של תקופת נארה ובו בזמן הופכת את שירת הטנקה לנגישה לבני הנוער של יפן המודרנית.
בזכות אוסף זה זכתה בפרס של האגודה היפנית לשירה מודרנית.
בעבודות התרגום היא מתרגמת כתבים יפניים קלאסיים ליפנית מודרנית.
בין הבולטים בתרגומיה – "מאניושו" (万葉集), אסופת שירים מהמאה השמינית ו"סיפורו של חוטב המבוק" (竹取物語), יצירה מתחילת המאה האחת עשרה.
יום השנה לסלט, תרגם מיפנית יעקב רז, ספריית הפועלים, 1994 (2017).
מאצ'י קורו (ביפנית: 街コロ) הוא משחק קופסה יפני שתוכנן על ידי מָסַאוֹ סוּגָנוּמה.
המשחק מצריך מיומנויות אסטרטגיות עם אלמנט מזל משמעותי.
המשחק יצא לאור בשנת 2012 והיה מועמד למספר פרסים.
זכה בפרס ראשון למשחקי שולחן של TGA ובפרס הראשון של המגזין הגרמני Fairplay לשנת 2015.
חברת IDW Publishing וחברת Pandasaurus Games הוציאו לאור את המשחק בארצות הברית.
הקלפים נחלקים ל-2 סוגים: "אטרקציות" ו-"נכסים".
לכל אחד מהקלפים עלות (במטבעות), פעולה ייחודית, ומספר המציין את תוצאת הטלת הקוביות שמפעילה את הקלף.
קלפי אטרקציות: כל שחקן מתחיל את המשחק עם ארבעה קלפי אטרקציה (תחנת רכבת, מרכז קניות, פארק שעשועים ומגדל רדיו).
מטרת המשחק היא לממש את ארבעת קלפי האטרקציה.
קלפי נכס: ישנם ארבעה סוגי נכסים:
משאבים - קלפים אלה מניבים הכנסות מהבנק בכל הטלת קוביות.
תעשייה - קלפים אלו מניבים הכנסות מהבנק רק לשחקן שהטיל את הקוביות.
מסעדות - קלפים אלו מניבים הכנסות משחקנים אחרים רק כאשר שחקן אחר הטיל את הקוביות.
נכסים גדולים - קלפים אלו מניבים הכנסות משחקנים אחרים רק לשחקן שהטיל את הקוביות.
המשחק מתחיל כאשר לכל אחד מהשחקנים שלושה מטבעות, קלף משאב וקלף תעשייה (הקלפים זהים לכל השחקנים).
בתחילת המשחק מטיל כל שחקן בתורו קובייה אחת, ועל פי תוצאת ההטלה "מופעלים" הקלפים השונים שבידי השחקנים.
אם כתוצאה מהטלת הקוביה על השחקן לשלם לשחקנים אחרים, תהא זו פעולתו הבאה.
לאחר מכן השחקן יקבל את כל המטבעות המגיעים לו, ולבסוף, לבחירתו ובהתאם לסך המטבעות שמצוי בידו, יכול לרכוש קלף נכס אחד.
ככל שמתקדם המשחק הכמות ההולכת ועולה של קלפי נכס שנמצאים בידי שחקן מגדילים את ההסתברות שיקבל תשלומים ואת גדלם.
שחקן שבוחר לבנות את תחנת הרכבת, יכול להטיל בהמשך המשחק לפי בחירתו קובייה אחת או שתיים.
השחקן שמצליח לבנות ראשון את כל ארבעת קלפי האטרקציה מנצח.
מאצ'יי וילוש (בפולנית: Maciej Wilusz, נולד ב-25 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק כבלם.
וילוש נולד בעיר ורוצלב והחל את דרכו בכדורגל באקדמיה של המועדון שליונסק ורוצלב.
ב-2005 עבר להירנפיין ההולנדית, שם שיחק תחילה בקבוצת הנוער.
לאחר שתי עונות החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת, אך לא זכה לדקות משחק.
בהמשך וליוש ניסה את מזלו בספרטה רוטרדם ובר.ב.ק.
מהליגה ההולנדית השנייה, אך שוב ללא הצלחה.
בינואר 2010 וילוש עזב את ספרטה, ולאחר כשנה וחצי ללא פעילות מקצועית, חתם בקלוצ'בורק מליגת המשנה הפולנית, שם הוא הפך לשחק הרכב קבוע.
כעבור שנה וחצי עבר לבלחטוב מליגת העל הפולנית.
בעונת 2012/13 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, אך בעונה שלאחר מכן וילוש עזר לקבוצה לעלות בחזרה לליגת העל.
בקיץ 2014 וילוש חתם בלך פוזנן ופתח את העונה כשחקן הרכב פותח, אך לאחר עשרה מחזורים נפצע, ולאחר החלמתו לא הצליח לחזור להרכב.
בספטמבר 2015 וילוש הושאל לקורונה קיילצה במטרה לקבל יותר דקות משחק.
לאחר שחזר מההשאלה, החל לקבל יותר הזדמנויות לפתוח בהרכב, אך שימש ברוב המשחקים כמחליף.
רק במחצית השנייה של עונת 2016/17 וילוש ביסס את מקומו לשחקן הרכב באופן קבוע.
ב-8 ביוני 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים ברוסטוב הרוסית.
מאצ'יי ריבוס (פולנית: Maciej Rybus; נולד ב-19 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר הקיצוני בספרטק מוסקבה ובנבחרת פולין.
ריבוס החל את הקריירה שלו בקבוצה של העיר בה נולד, פליקן לוביץ' ונמכר בקיץ 2006 לקבוצת MSP שאמוטולי, שבה שיחק עונה אחת עד שהוחתם בקבוצת לגיה ורשה.
את הופעת הבכורה שלו במדי לגיה ערך ב-15 בנובמבר 2007 במשחק גביע כאשר נכנס כמחליף.
כעבור תשעה ימים ערך את הבכורה שלו בליגה הפולנית.
את שערו הראשון בקבוצה כבש בדצמבר נגד גורניק זאבז'ה.
בשנת 2012 הוחתם בשורות טרק גרוזני הרוסית, שבה רשם מעל מאה הופעות.
בעונת 2016/17 שיחק בליון הצרפתית וכעבור שנה אחת בלבד נמכר ללוקומוטיב מוסקבה הרוסית בחוזה לשלוש שנים.
ב-11 ביוני 2022 חתם בספרטק מוסקבה.
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך בנובמבר 2009 נגד נבחרת רומניה.
במשחקו הבא נגד נבחרת קנדה כבש את שערו הראשון.
ביוני 2022, מספר ימים לאחר שחתם בקבוצת ספרטק מוסקבה הרוסית, בתקופת פלישת רוסיה לאוקראינה, הושהה ריבוס מנבחרת פולין.
מאפיית רחוב אלווראדו היא מאפייה בבעלות העובדים הממוקמת ב- פטלומה, קליפורניה שמייצרת לחם אורגני מחיטה מלאה ובייגלים.
אלווארדו תוארה בסרט התיעודי של מייקל מור, משנת 2009, קפיטליזם: סיפור אהבה .
המאפייה מאורגנת כקואופרטיב בבעלות העובדים וכל עובד מקבל חלק אחד בקואופרטיב.
המניות מעניקות לכל עובד זכות הצבעה שווה בעניינים עסקיים, לרבות הטבות לעובדים, משכורות והשקעה חוזרת של רווחים.
נכון לשנת 2009, למעלה ממחצית העובדים היו עם החברה למעלה מ -15 שנים והשכר הממוצע הוא בין 65,000 ל -70,000 דולר בשנה.
המאפייה החלה בשנת 1977 כמאפייה קואופרטיבית שעובדיה הם בעליה ומעורבים בניהול וקבלת ההחלטות בה.
מייקל מור עקב בסרטו משנת 2009,קפיטליזם-סיפור אהבה, אחרי המאפייה וקואופרטיב נוסף על מנת לחזק את טיעונו, שיש אלטרנטיבה לשיטה הקפיטליסטית ושעסקים שמנוהלים באופן "סוציאליסטי"(כלומר בעלות ציבורית-קואופרטיבים או חברות בבעלות המדינה) יכולים להצליח ולהיות עדיפים על פירמות קפיטליסטיות.
מאפיית רחוב אלווארדו מייצרת כ-40,000 כיכרות לחם ביום.
אחד ממוצרי הבולטים הוא לחמניות חיטה מופחתות קמח.
מאצ'יי אורלוש (בפולנית: Maciej Henryk Orłoś; נולד ב-16 ביולי 1960) הוא שחקן פולני.
אורלוש נולד בוורשה כבנו של הסופר קז'ימייז' אורלוש.
אורלוש שיחק בסרט "Kazimierz Wielki" מ-1975, דרמה היסטורית על קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
ב-1983 סיים אורלוש ללמוד באקדמיה הלאומית לתיאטרון בוורשה "Aleksander Zelwerowicz National Academy of Dramatic Art in Warsaw", בלימודיו הוא היה פעיל באגודת סטודנטים.
ב-1984 שיחק בסרט "Hania" המבוסס על רומן מאת הנריק סנקביץ'.
Opowieść o 'Dziadach' Adama Mickiewicza" של הבמאי טדיאוש קונוויצקי, והיה מועמד לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
ב-1990 שיחק בסרט "Eminent Domain" העוסק במפלגה הקומוניסטית של פולין.
ב-1993 גילם פקיד גרמני בסרט "רשימת שינדלר".
מ-1994 ועד 1995 שיחק במיני-סדרה "Zespół adwokacki", העוסקת במערכת המשפט הפולנית.
ב-1996 הופיע בסרט הפעולה "Wirus".
ב-1997 שיחק בסרט "Brat naszego Boga", לצד כריסטוף ואלץ.
הוא הגיש תקופה את "Teleexpress", מהדורת חדשות של TVP, רשת הטלוויזיה הציבורית של פולין.
ב-2001 ומ-2003 ועד 2007 שימש כמגיש תוצאותיה של פולין באירוויזיון.
ב-2008 זכה לעיטור "Order Odrodzenia Polski" מטעם ממשלת פולין.
הוא היה נשוי והתגרש פעמיים, ויש לו ארבעה ילדים.
מאפיית עבאדי בע"מ היא חברת מזון ישראלית, שהחלה את דרכה כמאפייה ומוצר הדגל שלה הוא כעכים מלוחים, המכונים גם "עוגיות עבאדי".
בשנת 1962 החלה משפחת עבאדי לשתף פעולה עם מאפיית אנג'ל, על מנת להרחיב את היקף הייצור.
בשנת 1976 עברה המאפייה לאזור התעשייה עטרות בירושלים.
לאורך השנים חתמה החברה על מספר הסכמי שיתוף פעולה עם רשתות, כמו רשת המרכולים שופרסל, קפה רג'ואן וחברת התה ויסוצקי.
בשנות ה-90 צברה תאוצה ברמה הארצית, טבשנים אלו הצטרף גם לעסק בנו של יוסף, יורם עבאדי, שמונה למנכ"ל החברה, אשר הוחלף בהמשך על ידי אבנר זקן.
על לוגו החברה מתנוסס דיוקנו של מייסד המאפייה בשוק מחנה יהודה, יוסף עבאדי, שנפטר בשנת 2011.
מאפיית עבאדי החלה את דרכה כעסק משפחתי קטן בשנת 1838 בעיר חלב שבסוריה והתמחתה בעוגיות מלוחות.
בשנת 1928 עלתה משפחת עבאדי לארץ ישראל, וזמן קצר לאחר מכן פתח אליהו עבאדי מאפייה בבית המשפחה.
ב-1949 הקימו יוסף ושמחה עבאדי מאפייה קטנה בשוק מחנה יהודה בירושלים.
לאורך השנים, המאפייה התפתחה ושיתפה פעולה עם גורמים כמו מאפיית אנג'ל, שופרסל, קפה רג'ואן וויסוצקי.
בשנות ה-90 היא צברה הכרה ארצית, ויורם עבאדי, בנו של יוסף, מונה למנכ"ל.
כיום, על לוגו החברה מופיע דיוקנו של יוסף עבאדי ז"ל.
בנוסף לעוגיות המלוחות המקוריות, הנמכרות כיום ברחבי העולם, החברה מייצרת גם נשנושים בצורת בייגלה שטוח וקרקרים מדגנים מלאים .
היא החלה לשווק אריזות "ביס" קטנות בשנת 2005 וגרסאות בריאות יותר של עוגיות מקמח מלא וללא סוכר בשנת 2012. נכון לשנת 2007, המפעל העסיק 50 עובדים עם הכנסות שנתיות של כ-75 מיליון שקלים, והחזיק ב-71% מנתח השוק של העוגיות המזרחיות המלוחות.
בשנת 2025 החברה נכנסה לקרב משפטי מול חברת אחוה שהשיקו מוצר של עוגיות ששווקו עם הצבע האדום והשם "עוגיות מזרחיות", מאפיית עבאדי טענו שהמיתוג הזה עלול לבלבל צרכנים בין החברות.
בסופו של דבר הקרב המשפטי הסתיים בפשרה שחברת אחוה תשנה את הצבע של האריזה ותגדיל את הלוגו שלה על האריזה.
מאפס לאחד: הערות על סטארט-אפים או כיצד לבנות את העתיד הוא ספר משנת 2014 של היזם והמשקיע האמריקני פיטר ת'יל שכתב יחד עם בלייק מאסטרס.
הספר "מאפס לאחד" הוא גרסה מרוכזת ומעודכנת של סט פופולרי ביותר של הערות מקוונות שנלקחו על ידי מאסטרס לטובת הקורס CS183 אודות סטארט-אפים, כפי שלימד אותו פיטר ת'יל באוניברסיטת סטנפורד באביב 2012.
כדי לקדם את הספר, פיטר ת'יל שלח את הציוץ הראשון שלו אי פעם ב־8 בספטמבר 2014, מחשבון טוויטר שהיה רדום במשך שנים.
הוא התראיין גם לאלכסיה בונטסוס מאתר TechCrunch.
ב־11 בספטמבר, פיטר ת'יל הופיע בתוכנית "שאל אותי כל דבר" באתר רדיט.
ב־13 בספטמבר הופיע פיטר ת'יל ב-NPR עם המארח ווייד גודווין כדי לדון על הספר.
בכתב העת The Atlantic, מתאר דרק תומסון (Derek Thomson) את ספרו של פיטר ת'יל כספר העסקים הטוב ביותר שקרא אי פעם.
במאמר הביקורת שלו הוא כתב: "ספרו החדש של פיטר ת'יל, מאפס לאחד, מאיר כמו "קרן לייזר".
זהו ספר לימוד עצמי ליזמים, מפוצץ ברומידים ועתיד זורח שרק סטארט-אפים יכולים לבנות.
אבל הרבה מעבר לכך, זהו גם ביטוי עמוק של קפיטליזם והצלחתו בכלכלת המאה ה-21 וזה מפתיע בצורה נפלאה עד כמה הספר מאפס לאחד מוגש בפשטות לכל קורא.
בקושי 200 עמודים, אשר מוארים על ידי פרוזה ברורה ופוריות מפוארת.
השבועון Publishers Weekly כתב על הספר: "פיטר ת'יל הצליח להעביר בפשטות כיצד להקים עסק מצליח, אך יחד עם זאת הדיון מופשט מכדי להפוך לסטיב ג'ובס הבא.
בנובמבר 2014 סקר טימוטי בי לי (Timothy B.
Lee) את הספר לווקס (Vox), וכתב שלמרות שבספרו של ת'יל היו כמה עצות טובות, הוא גרם לעצות להישמע יותר סותרות ממה שהיו באמת, לא סיפק עצות קונקרטיות והעלה כמה טענות מפוקפקות.
בכתב העת The new Atlantis, משווה ג'יימס פולוס (James Poulos) את פיטר ת'יל לפרידריך ניטשה ומכנה את ת'יל, "הפוליטיקאי ותיאורתן מכל הכוכבים",
מאצ'ואיזם או היפר-גבריות הוא גבריות מופגנת.
מאצ'ואיסטים מזוהים בכך שהם דומיננטיים, תוקפניים ומטפחים את עצמם באופן חזק ועקבי.
המאצ'ואיזם מושרש עמוק בתרבות הפופולרית, בעיקר במדינות דוברות ספרדית ופורטוגזית.
המאפיינים של המאצ'ואיזם דומים למאפיינים של הגאוצ'ו.