tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שחקן הכדורגל ניקולא בנזט ממועדון סיאטל סונדרס חיקה את תנוחת "גיר שני" של לופי לאחר שכבש שער במשחקו הראשון בקבוצה.
השחקן הסיני הפופולרי שיאו זאן הצהיר בריאיון כי הוא מעריץ את לופי: "הוא עובד קשה כדי להגשים את חלומותיו, ולעולם אינו מוותר חרף הקשיים".
צורת "גיר חמישי" של לופי זכתה לשבחים על ידי אתר "Polygon", ונחשבת לאחת מהפאוור-אפים האיקוניים ביותר באנימה, בשל האנימציה הקומית בה לופי מתנהג כמו דמות מצוירת מ"לוני טונס" ומציג סגנון לחימה ייחודי.
בשנת 2023, כדור פורח בדמותו של לופי השתתף במצעד חג ההודיה של מייסי.
עם זאת, תאונה גרמה לקרע בכובעו של הכדור הפורח, והוא התרוקן חלקית.
הכדור שוחזר והופיע שוב במצעד של שנת 2024.
מוֹנַרְכְיָה היא שיטת ממשל, שבה ראש המדינה השליט (המונרך) נושא תואר אצולה, והוא מכהן, מרגע עלייתו לכס השלטון – עד סוף ימי חייו.
לגיטימיות השלטון נובעת לרוב מכוח הורשה, אך לעיתים גם מסיבות אחרות, כגון מכוח המסורת והנוהג, או מתוקף חוק.
טענת הלגיטימיות מפרידה בין המונרכיה – לדיקטטורה.
המונח "מונרכיה" משמש גם לתיאור מדינה הדוגלת בשיטת השלטון המונרכית.
מדינות כאלו מזהות עצמן באופן צר יותר לפי תואר המונרך, כגון ממלכה (מלך), אמירות (אמיר), ח'ליפות (ח'ליפה), נסיכות (נסיך), קיסרות (קיסר), סולטנות (סולטאן) ודוכסות גדולה (דוכס גדול).
ביוונית: μοναρχειν – "שלטון יחיד", μονος (מונוס) – יחיד, αρχειν (ארכיה) – לשלוט.
ביוון העתיקה משמעותה של מונרכיה הייתה ריכוזו של כל הכוח הפוליטי בידיו של אדם אחד, שליט כל יכול.
כיום, שיטה כזו מכונה שלטון אוטוקרטי או דיקטטורי, ו"מונרכיה" מציינת שיטת ממשל שהעומד בראשה שולט מכח תורשה או טוען ללגיטימיות שאינה מנדט העם, על ידי הכרזתו של השליט על עצמו כעל מלך, קיסר, או כל תואר כבוד אחר.
נהוג לסווג את המונרכיות על פי סמכויותיו של המונרך, כמות הכוח שבה הוא אוחז לעומת כפיפותו לעם או למוסדות אחרים.
מונרכיה שבה למונרך כוח בלתי-מוגבל יחסית, אך הוא מחויב למסורת, חוקה חלשה כלשהי או מעמד אצולה נמוך, כמו ברונים ודוכסים.
התפתחה בימי הביניים מהפיאודליזם, בה נהגה מונרכיה מסורתית והמונרך היה ראשון בין שווים בקרב האצולה.
מעמדו של המונרך בקרב האצילים עלה בהדרגה עם יצירת הניהול המרוכז והמעבר ללחימה בעזרת צבאות קבע המגובים בארטילריה יקרה.
המונרכים המוקדמים הצדיקו את העלייה במעמדם כזכות אלוהית, אלוהים נתן להם את הזכות לשלוט על האדמה והאנשים שבה.
בנוסף, הם הכריזו על יכולתם לקבוע את דת הנתינים, ופעלו לביטול מוסדות וחוקים שהגבילו מונרכים שקדמו להם.
אחד המונרכים המפורסמים שטענו לזכות אלוהית היה לואי ה-14, מלך צרפת.
מאוחר יותר, בעידן הנאורות, הגדירו מונרכים את שלטונם כאבסולוטיזם נאור.
במונרכיה אבסולוטית למונרך שליטה מוחלטת על כל התחומים במדינה, ולפרקים אף על כל תחומי החיים של האזרחים שבה.
המונרך האבסולוטי אינו מוגבל על ידי חוק או חוקה כלשהם, הוא הסמכות העליונה במדינה, הוא מעל לחוק והחוקה, אם היא קיימת, ולכן רשאי לשנותם כראות עיניו וכרצונו.
תאורטית, למונרך האבסולוטי שליטה מלאה על האדמה וכל האנשים שבה, כולל האריסטוקרטיה והכמורה.
למרות זאת, מונרכים אבסולוטיים רבים גילו שכוחם מוגבל.
רשויות דתיות מסוימות יכולות, לעיתים, להניא את המונרך מלבצע מעשים מסוימים וכן מצופה מהמונרך ללכת בדרכי המסורת ומנהגי התרבות.
המהפכה הצרפתית והמהפכה האמריקאית הביאו לדעיכה משמעותית בפופולריות של המונרכיה האבסולוטית, ולאימוצן של שיטות הדוגלות בכך שהמדינה נוצרה למען העם ולא להפך.
למרות זאת, גם בימינו קיימות מספר מונרכיות אבסולוטיות, אשר מצליחות לשרוד בחברות בעלות טכנולוגיה מספקת לשם ריכוז וארגון של כוח שלטוני, אך בלתי מספקת כדי לאפשר חינוך חופשי ותקשורת מהירה.
מונרכיות אלה מאופיינות בחברה דו מעמדית, שבה המעמד השולט הוא מיעוט מבוטל אך עשיר מאוד, והמעמד הנשלט הוא הרוב המוחלט מקרב האזרחים.
לאורך ההיסטוריה ובמדינות שבהן המצב קיים גם בימינו, בני המעמד הנמוך הם צמיתים עובדי אדמה (למשל קוריאה הצפונית), אך באמירויות המפרץ רווח מודל פוליטי פטרנליסטי, שבו השלטון העשיר מחלק לנתיניו כסף ואמצעים כדי למנוע תסיסה ציבורית, ואילו כלכלתו מסתמכת על עובדים זרים זולים, לרוב חסרי זכויות.
מונרכיה בה קיימת חוקה המכירה במונרך, בין אם נבחר או המקבל תפקידו מתוקף ירושה, המשמש כראש המדינה.
החוקה היא מעל למונרך, הוא כפוף לה ופועל מתוקף סמכותה.
המונרך מחויב לחוקה ככל אזרח, אך ייתכן והיא תיתן לו זכויות יתר מסוימות.
מונרכיות חוקתיות מודרניות מאמצות, לרוב, את עקרון הפרדת הרשויות, והמונרך הוא ראש הרשות המבצעת או דמות סמלית טקסית בלבד נטולת סמכויות.
כך המצב במונרכיות חוקתיות שהן גם דמוקרטיות ייצוגיות, כמו הממלכה המאוחדת, הללו נקראות מונרכיות דמוקרטיות חוקתיות והמונרך נחשב בהן לראש המדינה, אך ראש הממשלה, לו ניתן המנדט בצורה ישירה או עקיפה בבחירות, הוא ראש הרשות המבצעת.
במונרכיות אלו, החוקה היא המגבילה את המונרך.
לא כל מונרכיה חוקתית היא דמוקרטיה ייצוגית, כשהיו מונרכיות חוקתיות שחוקתן הייתה פשיסטית או קוואזי-פשיסטית, כך קרה באיטליה, ביפן ובספרד.
היו מונרכיות שבהן הכוח האמיתי שכן אצל הצבא, כך היה ביפן, שם ראש הצבא, השוגון, הפך למונרך בפועל תחת קיסר יפן, וכך היה גם בתאילנד.
במונרכיות אלו ראש הצבא קיבל לרוב תפקיד דומה לראש הממשלה של ימינו (כלומר – ראש הרשות המבצעת), ולעיתים תפקיד זה החל אף הוא לעבור בירושה.
באיטליה הפאשיסטית, התקיימה המונרכיה זמן רב לצד המפלגה הפשיסטית.
דו-קיום דומה, אך קצר יותר, התרחש גם ברומניה, בהונגריה וביוון.
ספרד תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו הייתה מונרכיה באופן רשמי, אך לא היה מונרך על כס המלכות.
לאחר מותו של פרנקו, ירש את מקומו כראש המדינה בנו של הטוען לכתר הבורבוני, חואן קרלוס הראשון.
ישנן מדינות להן ניתן לקרוא "רפובליקות וירטואליות" או "מונרכיות דה פקטו".
אלו הן מדינות המכריזות על עצמן כרפובליקות אך נראה שבפועל מתקיים מעבר בירושה, מאב לבן, של תפקיד ראש המדינה.
במדינות אלו בנו של ראש המדינה הופך ליורש העצר המיועד, דבר היוצר מעין שושלת, אך צורת מעבר שלטון זו אינה מעוגנת בחוקה.
מדינות אלה הן אולי רפובליקות מהבחינה התאורטית, אך בפועל הן מונרכיות, גם אם לא הכריזו על כך רשמית בחוקתן.
במאה העשרים התקיימו מונרכיות מסוג זה בניקרגואה והאיטי, ובתחילת המאה העשרים ואחת התקיימו מונרכיות כאלה גם בקוריאה הצפונית ובסוריה.
קיימים מקרים שבהם רפובליקות דמוקרטיות אמיתיות יצרו מצב בפועל של מעבר השלטון בירושה, לעיתים עד כדי מצב של "שושלת שלטון" בת שלושה דורות (כך קרה עם משפחת גנדי בהודו), אך שליטים אלה שולטים רק בעת כשמפלגתם בשלטון.
אפילו היותו של המונרך שליטה הריבוני של המדינה לא תמיד הייתה עובדה בשטח.
קרו מקרים שבהם הפסידה מדינה את ריבונותה לטובת מדינה אחרת, אך המוסד המונרכי שבה נשמר.
במצבים שכאלו, הפכה לרוב המונרכיה, כמו המדינה עצמה, לתלויה בכוח הריבוני החדש.
כתוצאה מכך אומנם המונרך נשאר במעמדו אך בפועל הפך לווסאל פיאודלי, אם קרה הדבר בימי הביניים, או היה לחלק מצורת השליטה העקיפה של המדינה הריבונית, אם למשל מדובר בשיטה אותה נקטו הבריטים בכיבושיהם בתקופה הקולוניאלית.
הדגם הידוע והמקובל כיום של מונרכיה הוא של מונרך המקבל את תפקידו בירושה ומכהן בו למשך כל ימי חייו.
עם מותו עובר התפקיד הלאה לקרוב משפחתו, שיטה המכונה "מונרכיה העוברת בירושה".
לפי שיטת הירושה, המונרך הבא צריך להיות שייך לשושלת המלוכה ובעל יחוס וקשר דם למונרך הקודם או למשפחתו.
לרוב נהוג לבחור באדם בעל קשר הדם הקרוב ביותר למונרך האחרון עם עדיפות לגיל ולזכרים.
כלומר: היורש יהיה בנו הגדול ביותר של המונרך הכשיר לירושה, ואם אין כזה בנמצא – האח הגדול ביותר של המונרך הכשיר לירושה, ואם אין גם כזה בנמצא – בתו הגדולה ביותר של המונרך כשירה לרשת אותו.
דוגמה למונרכיה מסוג זה היא הממלכה המאוחדת עד שנת 2013: אילו היה לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה לשעבר, אח צעיר, הוא זה שהיה יורש את הכתר עם מות אביה, המלך ג'ורג' השישי.
בשנת 2013 עבר בממלכה המאוחדת חוק שביטל את העדיפות לבנים זכרים.
במונרכיות מסוימות מאפשרים חוקי הירושה רק לזכרים לרשת את הכתר – כך למשל ביפן, ובמונרכיות אחרות כלל אין חשיבות למינו של הצאצא הבכור ובכל מקרה הוא ירש את המונרך בעת מותו – זהו המצב בשוודיה, שם הנסיכה ויקטוריה היא יורשת העצר אף על פי שיש לה אחים זכרים צעירים ממנה.
בזמנים קדומים נוצרו מצבים שבהם לא היה ברור מי יִרש את המונרך, והדבר הוביל לעיתים אף למלחמות עקובות מדם.
בעת העתיקה, היו מסורות שונות של מונרכים נבחרים, בעיקר בחברות נודדות, כמו השבטים הגרמאנים לעיתים קרובות התגלו ניגודי עניינים כאשר הבית השולט רצה שבניו ימשיכו לשלוט אך אצולה נרחבת יותר התחרתה בו.
במקרים כאלה, ירושת השלטון בפועל הייתה תלויה, לרוב, בפופולריות המועמד או תמיכה בו מצד הכוחות החמושים.
האחרונים הבינו את מידת השפעתם בבחירת השליט ולעיתים אף העריכו עצמם יותר מדי עד כדי העלאתם של חסרי יכולת ופושעים לשלטון.
היו מקרים שבהם טוען לכתר שהיה מועדף על הכוחות החמושים אף הסית אותם למרד של ממש לשם תפיסת השלטון.
המלכים ההלניסטים של מוקדון ושל אפירוס נבחרו על ידי הצבא מתוך כלל הגברים החברים בבית המלוכה.
שיטה זו הייתה קרובה לשיטת הבחירה בדמוקרטיה היוונית, שבה זכות הבחירה ניתנה רק לאזרחים, משום שלרוב, שירות צבאי נקשר עם קבלת אזרחות.
במוקדון מסורת זו המשיכה עד פירוק הממלכה בידי הרומאים לאחר מלחמת מוקדוניה השלישית.
בחירת המונרך הייתה נהוגה גם באימפריה הרומית הקדושה, שם מוסד ה"נסיכים הבוחרים" בחר את קיסרי רומא.
בימי הביניים היה זה תפקידו של האפיפיור לאשר את מינויי מלכי אירופה.
דבר שבא לידי ביטוי בטקסי ההכתרה בהם הוא היה זה שהניח את כתר המלוכה על ראשו של המונרך הנבחר, וכביטוי לכך שמלוכת המלך מאושרת על ידי אלוהים, הוותיקן והאפיפיור.
וכי כעת גם המלך מהווה כשליחו על אדמת מולדתו.
דבר שהיווה בו בעת את התחייבות הוותיקן והאפיפיור לדאוג ולסייע למלוכה ככל שתוכל, ובכך בהשכלה, מידע, סיוע צבאי וחינוך צאצאיהם.
וכן בתיווך וגישור במקרי סכסוכים בין בתי מלוכה.
כשרבים אף שילובו ועשו שימוש בהגותו של ניקולו מקיאוולי.
הראשונים לבטל מסורת זו מבין מלכי אירופה היו בית טיודור.
עם נטישת הקשר מול הוותיקן והאפיפיור והמעבר לרפורמציה הפרוטסטנטית.
אחריהם היה זה נפוליאון שהכתיר עצמו למלך, כשאף לא עשה שימוש בשום שליח דת, אלא הניח את כתר המלוכה הצרפתית על ראש עצמו, ולאחר נפילת בית הבסבורג-לורן.
בעת זו הראשונים בתור למלוכה נהגו להינשא בינם לבין עצמם או עם מועמדים לכתר ממדינות אחרות, וזאת בין היתר בעתות סכסוכים בין מדינתיים ומטרה להימנע ממלחמת, כמו להרחיב שטחי השפעה.
ימי הביניים היו מאופיינים גם בריבוי מקרי סכסוכים ותככנים בחצר המלוכה, ובפרט תוך שימוש ברעלים למטרות חיסול מתחרים לכתר ומתנגדי שלטון.
היו מצבים שבהם דיקטטור הכריז על עצמו כמונרך של רפובליקה לשעבר.
המפורסם שבהם היה נפוליאון בונפרטה שהמליך עצמו לקיסר הראשון של צרפת, לאחר שקיבל בצורה חוקית את השליטה על הרפובליקה הצרפתית בתור קונסול ראשון לשארית חייו.
כיום ישנה מחלוקת בנוגע לחוקי הירושה הנהוגים במספר מונרכיות החברות באיחוד האירופי, כמו הממלכה המאוחדת וממלכות סקנדינביה.
מונרכיות אלו דורשות מהמונרך העומד בראשן לאחוז באמונה דתית מסוימת (בממלכה המאוחדת הדבר נקבע בחוקה בשנת 1701, בחוק שנקרא Act of Settlement).
דרישה זו סותרת את חוקי האיחוד האירופי האוסרים מניעת בחירתו של אדם לתפקיד ציבורי בשל דתו.
המשכיות השלטון במדינות הנמצאות תחת שליטתו של כוח זר, תלויה לעיתים תכופות בהסכמתו של כוח זה.
הכוחות השולטים שמרו לעצמם את הזכות להדיח ולהחליף מונרכים לא נאמנים, לדוגמה: נבוכדנצר מלך בבל, לאחר שהחריב את בית המקדש הראשון, הדיח והגלה את צדקיהו מלך יהודה שמרד בו, ומינה במקומו את גדליהו בן אחיקם כנציב.
מדינה יכולה לחדול מלהיות מונרכיה על ידי שינוי חוקתי, באמצעות משאל עם כפי שקרה באיטליה, או על ידי מהפכה שבמהלכה יודח המונרך, תופל המונרכיה ויכונן משטר חדש, כפי שקרה במהפכה הצרפתית.
אי קיומו של מונרך לא מעיד על נפילת המונרכיה, והיו מדינות שהחשיבו עצמן כמונרכיות על אף שלא עמד מונרך בראשן.
כך היה בספרד תחת שלטון פרנקו ובהונגריה תחת שלטון מיקלוש הורטי, שהוכר כעוצר.
ישנם שלושה דגמי איחוד מונרכיות, שנים מהם מצויים גם במדינות ללא מונרכיה ואחת ייחודית למונרכיות.
פדרציה ישנן שתי קבוצות של מונרכיות המאוגדות בפדרציה: איחוד האמירויות הערביות ומלזיה, אשר בשניהם העומד בראש הפדרציה (באיחוד האמירויות הוא מוכר כנשיא ובמלזיה הוא מכונה יאנג די-פרטואן אגונג (Yang di-Pertuan Agong)) נבחר לתקופה של חמש שנים על ידי המונרכים (אמיר באיחוד האמירויות וסולטאנים – בעיקר – במלזיה) של חברות הפדרציה.
באיחוד האמירויות כיהן בתפקיד רק האמיר של אבו דאבי.
מונרכיה כפולה מצב הנוצר כשמונרכיה שולטת על אזור המכונה גם כן מונרכיה, כעין הממלכה האוסטרו-הונגרית.
אוּניה פרסונלית (איחוד אישי) מצב ייחודי למונרכיה.
כשאדם אחד משמש כמונרך של מספר מדינות עצמאיות שונות.
הדבר יכול להוצר כשאדם אחד הוא היורש של שתי ממלכות, כמו קרל החמישי.
איחוד כזה לפרקים מוביל לאיחוד מלא, כמו באנגליה וסקוטלנד תחת ממלכת ג'יימס הראשון.
האפשרות האחרת היא כשמושבות נפרדו בממשלם הפנימי והחיצוני ממדינות האם אבל המונרך נשאר כראש לשתי המדינות, כמו בממלכות חבר העמים הבריטי, המכירות במונרך הבריטי כראש המדינה שלהן, אך עם תואר שונה בכל מדינה (למשל מלך/מלכת ג'מייקה).
בהיסטוריה, וגם בתקופה המודרנית, יש מספר דוגמות למונרכיות החורגות מהדגמים המקובלים או בעלות מאפיינים חדשים ובלתי צפויים.
אנדורה – מדינה זו היא הנסיכות היחידה בעולם לה שני נסיכים-שותפים, שניהם משמשים כראשי המדינה.
שני הנסיכים הם הבישוף של אורז'ל ונשיא צרפת, כיורש הרוזן מפויקס.
זהו מצב ייחודי בו מונרך של מדינה עצמאית נבחר באופן דמוקרטי על ידי אזרחיה של מדינה אחרת.
קריית הוותיקן מהווה דוגמה מודרנית נדירה למונרכיה נבחרת, שאינה עוברת בירושה.
שם, בנוסף לתפקידו כראש הכנסייה הקתולית, משמש האפיפיור כמונרך אבסולוטי.
האפיפיור נבחר על ידי, ולרוב גם מתוך, מועצת הקרדינלים, כאשר זו מתכנסת בוועידה מיוחדת הנקראת בלטינית "קונקלווה" (Conclave).
אי קיומה של מערכת מעבר של השלטון בירושה היא תוצאת טבעית וברורה של התנזרות הבישופות ממין ולכן אי אפשרות לקיומו של יורש לכתר.
למרות זאת, האפיפיורות, בתקופות שונות, הייתה תחת שליטתן של משפחות איטלקיות רבות עוצמה.
מספר אפיפיורים נורשו על ידי בני משפחה קרובים, לעיתים אף על ידי בניהם ממש (רשמית תוארו כ-Nepotes, מילולית nephews, אחיין).
בדומה למונרכיות אחרות, מקבל האפיפיור את תפקידו לכל ימי חייו.
סמואה מתוארת לעיתים כמונרכיה, כשבראשה עומד הנשיא-לכל-החיים (בסמואית: "o le Ao o le Malo") מלייטו טנומפילי השני, השייך לאחת משלוש המשפחות הנסיכותיות המקומיות.
החוקה מצהירה עליו כראש המדינה מבחינה מלכותית לכל חייו, אך יירש אותו נשיא שייבחר לתקופה של חמש שנים על ידי המחוקק.
בקוריאה הצפונית המשטר הוא דיקטטורה קומוניסטית דה יורה, אך בפועל היא מהווה מונרכיה אבסולוטית.
בזמננו ישנן 43 מדינות בעולם שראש מדינתן הוא מונרך והן מוכרות כמונרכיות.
15 מדינות נמנות עם ממלכות חבר העמים הבריטי והן בעלות בתי מלוכה עצמאיים שבראשם עומד אותו מונרך.
המונרכיה האחרונה שבוטלה הייתה בברבדוס בשנת 2021, עם ביטול מעמדה של אליזבת השנייה כמלכת המדינה והפיכת ברבדוס לרפובליקה.
מדינה תואר המונרך היקף המונרכיה הערות1מלך/מלכהמונרכיה חוקתיתממלכת חבר העמים הבריטי, המונרך מיוצג על ידי מושל כללי2נסיכים-שותפיםנסיכות חוקתיתדיארכיה, תחת שלטונם המשותף של הבישוף מאורז'ל וראש המדינה הצרפתי בתור היורש של הרוזן מפויקס3נשיאמונרכיה פדרלית חוקתיתרשמית המונרך נבחר מבין ועל ידי שבעת האמירים של המדינות המרכיבות את האיחוד.
חוקי הירושה שונו בשנת 1953 כדי לאפשר מינוי מונרכיות.16מלך/מלכהמונרכיה חוקתיתממלכת חבר העמים הבריטי.
מבחינה פוליטית, אולי המונרך החלש בעולם.
נשללו ממנו כל סמכויותיו הפוליטיות לאחר הפסדה של יפן במלחמת העולם השנייה20המלך ההאשמי, בשפת המקום "מִַלכּ" מונרכיה האשמית חוקתית למחצההמונרכיה הוקמה על ידי הממלכה המאוחדת בשנת 1921.21אמיר ובפירוט "אמיר דוולת אל-כווית" שמשמעו בערבית אמיר (נסיך) מדינת כווית.אמירות חוקתית למחצהעד לשנת 1961 כונה המונרך "חאכֵם אל-כווית", שפירושו שליט כווית.
כמו בכל שושלות המפרץ למונרך תואר של שייח'22דוכס גדול/דוכסית גדולהדוכסות גדולההדוכסות הגדולה היחידה שנותרה כיום בעולם.
המונרכיה הספרדית הוחזרה בשנת 197535סולטאןסולטנות אבסולוטית36מלך, בשפת המקום "מַלִכּ" .
מכונה גם: שומר שני המסגדים הקדושים , הכוונה לשתי הערים הקדושות לאסלאם מכה ואל-מדינהמונרכיה אבסולוטיתערב הסעודית אוחדה בשנת 1932.37מלך/מלכהמונרכיה חוקתיתממלכת חבר העמים הבריטי, המונרך מיוצג על ידי מושל כללי38אמיראמירות אבסולוטיתבעבר, "חאכִם קטר", משמעו בערבית שליט קטר.
על פי התנ"ך, לאחר התנחלות השבטים הוקמו 12 מונרכיות עצמאיות (לא כולל את שבט לוי שקיבל ערים אוטונומיות), שמאוחר יותר אוחדו בידי שאול המלך למונרכיה פדרלית שכללה את כל שבטי ישראל בנוסף לעמים נוספים שנכבשו במהלך הזמן.
לאחר שנים התפלגה ממלכת ישראל המאוחדת, אך השלטון המונרכי המשיך בממלכות החדשות שנוצרו מפילוג זה: ממלכת ישראל וממלכת יהודה.
מלכים רבים שלטו בישראל ויהודה, אך שתי ממלכות אלו נכבשו בסופו של דבר.
שנים רבות לאחר מכן, המונרכיה היהודית הוקמה מחדש בממלכת החשמונאים אך גם היא לא שרדה זמן רב, וסופה הגיע בכיבושי פומפיוס בשנת 63 לפנה"ס.
מונרכיה חוקתית, מונרכיה קונסטיטוציונית או מלוכה חוקתית היא צורת שלטון המתבססת על מערכת חוקתית שמכירה במוסד המונרכיה ובהיות המונרך ראש המדינה.
המונרך כפוף לחוקה שמגדירה את סמכויותיו וקובעת את קיומם של מוסדות שלטון נוספים כגון פרלמנט ומערכת משפט בלתי-תלויה.
מידת הסמכות שקובעת החוקה למלך היא המבדיל בין מונרכיות חוקתיות שונות.
באירופה יש כמה מונרכיות חוקתיות שבהן אין למלך סמכויות ביצועיות כלל, ומעמדו דומה למעמדו של הנשיא במדינת ישראל.
במדינות אחרות הסמכויות מתחלקות באופן שווה בין המלך לבין הפרלמנט, או שבידי המלך נמצאות עיקר סמכויות השלטון.
במונרכיות חוקתית שבהן נהוג משטר דמוקרטי (למשל בממלכה המאוחדת), המונרך מוכר אומנם כראש המדינה, אך עיקר סמכויות השלטון נמצאות בידי הממשלה, ובפרט בידי ראש ממשלה, הנבחר בבחירות חופשיות.
כיום, רוב המונרכיות החוקתיות מתנהלות כדמוקרטיות ייצוגיות (מה שמכונה "מונרכיה חוקתית דמוקרטית"), אך בעבר המצב היה שונה.
היו מונרכיות במדינות בעלות חוקות פשיסטיות, כמו באיטליה, ספרד, ויפן, או במדינות דיקטטוריות, כמו בתאילנד.
ארצות בהן מתנהלת מונרכיה חוקתית
להלן רשימת חלק מהמדינות שבהן מתקיימת מונרכיה חוקתית:
מדינות שבהן למלך תפקיד ייצוגי בלבד: ספרד, בלגיה, הולנד, הממלכה המאוחדת, שוודיה, דנמרק, נורווגיה, לוקסמבורג (התואר: דוכס גדול) ויפן (התואר: קיסר).
מדינות בהן למלך יש מספר סמכויות ביצועית מוגבלות שמתקיימות תחת משטר דמוקרטי: לסוטו, קמבודיה, תאילנד, ליכטנשטיין (התואר: נסיך) ואנדורה (התואר: נסיכים-שותפים).
מדינות שבהן המלך מחזיק בחלק נכבד מסמכויות השלטון, אך מוגבל במידה מסוימת על ידי החוקה, הפרלמנט והאזרחים: מרוקו, ירדן, בחריין, בהוטן, טונגה, איחוד האמירויות הערביות, מונקו (התואר: נסיך), כווית (התואר: אמיר) וקטר (התואר: אמיר).
בנוסף לאלה, חלק ממדינות חבר העמים הבריטי רואות את מלך או מלכת בריטניה כראש המדינה והן מכונות ממלכות חבר העמים.
מלכן של מדינות אלו הוא מלך בריטניה.
בכל אחת מהן בית מלוכה מקומי ונפרד, בהתאם לכך בכל אחת ואחת מהממלכות בנפרד כמונרך, ותאריו של המונרך הם בו זמנית "מלך הממלכה המאוחדת", "מלך קנדה", "מלך אוסטרליה", "מלך ניו זילנד" וכו' (ולא: "מלך קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד...").
במדינות אלה מלך הממלכה המאוחדת ממנה נציג מטעמו המכונה מושל כללי.
סמכויות המושל הכללי ייצוגיות בלבד, והוא ממונה מבין תושבי המקום על-פי המלצת ראש הממשלה המקומי.
מדינות שבהן קיימת השיטה הזו: קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, ג'מייקה, איי שלמה, אנטיגואה וברבודה, איי בהאמה, בליז, גרנדה, סנט וינסנט והגרנדינים, טובאלו, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס ופפואה גינאה החדשה.
רוב המונרכיות החוקתיות, בפרט באירופה, עברו במהלך העת החדשה, בין המאה ה-15 למאה ה-20, תהליך הדרגתי, שבו התרכזו עוד ועוד סמכויות בפרלמנט (בית הנבחרים) ופחות ופחות במלכיהן.
לדוגמה בבריטניה מינוי חברי הממשלה, שבעבר היה בסמכות כמעט בלעדית של המלך, החל במהלך המאות האחרונות להתבצע באישור הפרלמנט.
כיום זהו תהליך המתבצע בפרלמנט בלבד, כשהמלך רק נותן את אישורו הסמלי למינוי, מבלי שתהיה לו סמכות לערער עליו.
מדינות אירופאיות אחרות עברו תהליך דומה.
בבריטניה, ב-1880, מונה לראשונה ראש ממשלה בניגוד לעמדת המלך.
היה זה ויליאם גלאדסטון שמונה לראש ממשלת בריטניה בניגוד לעמדת המלכה ויקטוריה.
כיום, מלך או מלכת בריטניה עדיין מציגים באופן סמלי את "ממשלתם" בפני הפרלמנט, אולם למעשה הם מציגים ממשלה שלא היה להם חלק בהרכבתה, וקוראים נאום שכתב להם ראש הממשלה הנבחר, מבלי שתהיה להם רשות לשנות בו דבר.
בחוקה שהתקבלה ביפן ב-1947 מוגדר קיסר יפן כ"סמל המדינה ואחדות העם".
בפועל מעמדו סמלי בלבד, והשלטון ביפן מתנהל בשיטה דומה מאוד לזו של בריטניה.
החוקה היפנית הושפעה מהאמריקאית עקב הכיבוש האמריקני בסוף מלחמת העולם השנייה.
אף על-פי-כן, מעמדו של הקיסר ביפן היה מוגבל עוד לפני הכיבוש האמריקני, ושליטיה של יפן בפועל לא היו מחצרו של הקיסר.
בממלכות חוקתיות אחרות, נשמרות סמכויותיו של המלך במידה רבה, אולם קיימת חוקה שמגבילה את כוחו, וקיים פרלמנט נבחר המייעץ לו, ולפעמים אף יכול לטרפד יוזמה של המלך שנראית לחברי הפרלמנט בלתי ראויה.
ממלכה חוקתית בדגם כזה קיימת, למשל, במרוקו ובממלכת ירדן.
מונרו קרטיס ברדסלי היה פילוסוף אמריקאי שעסק באסתטיקה.
ידוע במיוחד בזכות שניים ממאמריו, שנכתבו יחד עם ויליאם וימסט - "The Intentional Fallacy" ו-"The Affective Fallacy".
מאמרים אלו היו מאמרי מפתח של הביקורת החדשה.
כמו כן, ברדסלי כתב טקסט מבוא באסתטיקה וערך אנתולוגיה נחשבת בפילוסופיה.
ברדסלי התחנך באוניברסיטת ייל (B.A.
1939), שם קיבל את פרס ג'ון אדיסון פורטר.
הוא לימד במספר מכללות ואוניברסיטאות, כולל מכללת מאונט הולוק ואוניברסיטת ייל, אך את מרבית הקריירה שלו בילה במכללת סווארמור (22 שנים) ובאוניברסיטת טמפל (16 שנים).
עבודתו באסתטיקה ידועה בעיקר בזכות דגלה בתאוריה האינסטרומנטליסטית באמנות ובמושג החוויה האסתטית.
ברדסלי נבחר לנשיא האגודה האמריקאית לאסתטיקה בשנת 1956.
מונרכיה אבסולוטית היא מונרכיה שבה למונרך יש כוח בלתי מוגבל ואין פרלמנט, מערכת משפט או חוקה שמגבילים אותו, להבדיל ממונרכיה חוקתית.
מונרכיה אבסולוטית היא תמיד בעלת משטר סמכותני או לופתני.
בעוד שפעם מונרכיה אבסולוטית הייתה מאוד נפוצה, במשך מאות השנים האחרונות מדינות רבות התקדמו ממונרכיה אבסולוטית למונרכיה חוקתית או רפובליקה.
וכיום יש מונרכיות אבסולוטיות בודדות.
קוריאה הצפונית מסומנת בטבלה זו בכתב נטוי עקב מאפייני השלטון הייחודיים שלה, כרפובליקה עממית להלכה המתפקדת בפועל כמונרכיה העוברת בירושה, כפי שיתואר בהמשך הערך.
היית'ם בן טארקד'ייזן בן היית'ם בית סעידמלך
מוחמד בן סלמאןבית סעודהמנהיג העליון
(תפקיד האפיפיור אינו עובר בירושה)
בעוד רשמית קוריאה הצפונית היא רפובליקה עממית דמוקרטית, בפועל היא מונרכיה אבסולוטית עוברת בירושה תחת משטר לופתני צבאי.
ראש המדינה הוא המנהיג העליון, תפקיד שעובר בירושה במשפחת קים.
שלושת המנהיגים העליונים היו: קים איל-סונג, קים ג'ונג-איל וקים ג'ונג-און.
בנוסף, קים איל-סונג נחשב עד היום ל"נשיא הנצחי של הרפובליקה", על אף שהוא כבר מת.
מונרוביה היא בירת ליבריה והעיר הגדולה ביותר בה.
ממוקמת על חוף האוקיינוס האטלנטי ב.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2022 התגוררו במונרוביה כ-1.761 מיליון תושבים, שהם 33.5% מכלל האוכלוסייה של ליבריה.
מונרוביה נוסדה ב-25 באפריל 1822. מונרוביה הייתה ההתיישבות האפרו-אמריקנית השנייה בגודלה באפריקה אחרי פריטאון, סיירה לאון.
האפרו-אמריקאים שהגיעו למונרוביה היו עבדים ששוחררו על ידי אגודת ההתיישבות האמריקאית (ACS).
כלכלת מונרוביה מושתתת בעיקר על הנמל שלה ותפקידה כמיקום מרכזי של משרדי הממשלה של ליבריה.
הנמל החופשי של מונרוביה מפיץ בין 10-15% מהמשלוח העולמי.
מונרוביה נקראת על שם נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו, תומך בולט בהתיישבות בליבריה וחבר באגודת ההתיישבות האמריקנית.
יחד עם וושינגטון, היא אחת משתי בירות לאומיות שנקראו על שמותיהם של נשיאי ארצות הברית לשעבר.
בין היתר שימשה עיר הבירה מונרוביה כעיר נופש לאמריקאים רבים אשר רצו לבלות באפריקה ולחופיה.
בעיר נבנו מלונות רבים, בהם מלון דוקור (Ducor), אשר נחשבו בעבר למלונות פאר.
בשנת 1816, במטרה להקים מושבה עצמאית לעבדים אמריקאים משוחררים, הגיעו המתיישבים הראשונים לאפריקה מארצות הברית, בחסות אגודת ההתיישבות האמריקאית.
הם נחתו באי שרברו (Sherbro Island) מה שהיום ידוע כחלק מסיירה לאון.
מתיישבים רבים מתו ישר כשהגיעו.
ב-7 בינואר 1822 הצילה ספינה נוספת את המתיישבים והובילה אותם למפרץ מסוראדו, שם הוקמה ההתיישבות כריסטופוליס (Christopolis).
בשנת 1824, שמה של העיר שונה למונרוביה על שם ג'יימס מונרו, אז נשיא ארצות הברית, שהיה תומך בולט בשליחת עבדים שחורים לשעבר מהקאריביים ומארצות הברית לליבריה.
מונרו ראה בהתיישבות ובמעבר כאופציה עדיפה על קבלת עצמאות לעבדים האפרו-אמריקאים באמריקה.
בשנת 1845 התקיימה במונרוביה הוועידה הקונסטיטוציונית של אגודת ההתיישבות האמריקאית, אשר ניסחה את החוקה שתקבע כעבור שנתיים את חוקת הרפובליקה העצמאית והריבונית של ליבריה.
בתחילת המאה ה-20, מונרוביה חולקה לשני חלקים: (1) מונרוביה, שם התגוררה האוכלוסייה האמריקאית-ליברית של העיר והזכירה את דרום ארצות הברית באדריכלות; (2) קרוטאון (Krutown), אשר הייתה מיושבת בעיקר על ידי הקבוצות האתניות קרוס (Krus), גראבוס (Grebos), באסאס (Bassas) ומוצאים אתניים אחרים.
מתוך 4,000 התושבים, 2,500 היו אמריקאים-ליבריים.
בשנת 1926 החלו קבוצות אתניות מפרברי ליבריה לעבור למונרוביה בחיפוש אחר מקומות עבודה.
בשנת 1979, הארגון לאחדות אפריקה קיים כנס באזור מונרוביה, עם הנשיא בזמנו ויליאם טולברט (William R.
במהלך כהונתו, שיפר טולברט את הדיור הציבורי במונרוביה וגרם לירידה ב-50% של שכר הלימוד באוניברסיטת ליבריה.
בשנת 1980 התרחשה הפיכה צבאית בראשות סמואל דו (Samuel K.
Doe) נגד משטר טולברט, יחד עם הוצאה להורג של חברי מפלגה בכירים, לרבות טולברט עצמו.
העיר נפגעה קשות בהפיכה זו, שהתקיימה בעיקר בגין העלאת מחירי האורז על ידי טולברט, וסבלה בהמשך ממצור, ומהרס מבנים ותשתיות רבות.
הרס זה נמשך לאחר מכן בשתי מלחמות האזרחים בליבריה: מלחמת האזרחים הליברית הראשונה בין השנים 1989-1997 ומלחמת האזרחים הליברית השנייה בין השנים 1999-2003. ילדים ובני נוער רבים נשארו ללא קורת גג.
ב-2002 ארגנה לימה בואי (Leymah Gbowee) את "פעילות הנשים מען ליבריה"- שירה ותפילה בשוק הדגים של העיר עם נשים מקומיות נוספות, לקידום השלום.
תנועה זו סייעה לשים קץ למלחמת האזרחים הליברית השנייה ב-2003 ולבחירת אלן ג'ונסון-סירליף כנשיאת ליבריה, שהפכה לאומה האפריקאית הראשונה עם נשיאה אישה.
בשנת 2014, העיר סבלה מהתפרצות האבולה במערב אפריקה של שנת 2014. מגפת וירוס האבולה בליבריה הוכרזה ב-3 בספטמבר 2015.
מונרוביה שוכנת לאורך חצי האי קייפ מסוראדו, בין האוקיינוס האטלנטי לבין נהר מסוראדו, שהקצה שלו יוצר נמל טבעי גדול.
נהר סנט פול (The Saint Paul River) שוכן צפונית לעיר ומייצר את הגבול הצפוני של האי בושרוד (Bushrod Island), שניתן להגיע אליו על ידי חציית הגשר החדש ממרכז העיר מונרוביה.
מונרוביה ממוקמת בנפת מונטסראדו (Montserrado County) היא העיר הגדולה ביותר בליבריה ומשמשת כמרכז מנהלי, מסחרי ופיננסי.
העיר מונרוביה כוללת מספר מחוזות, הפרושים על פני חצי האי.
מרכז העיר ההיסטורי, שממוקם ברחוב ברוד (Broad Street), נמצא ממש בקצה חצי האי, עם רובע השוק המרכזי בשם ווטרסייד (Waterside Market), שנמצא מצפון, מול הנמל של העיר.
מצפון מערב ווטרסייד נמצאת שכונה עם הכנסה נמוכה בשם קהילת ווסט פוינט (West Point Community).
ממערב/דרום-מערב למרכז העיר נמצאת מאמבה פוינט (Mamba Point), הרובע הדיפלומטי הראשי של העיר, שבו נמצאים השגרירויות של ארצות הברית ובריטניה וכן משלחת האיחוד האירופי.
מדרום למרכז העיר נמצאת גבעת הקפיטול (Capitol Hill), שבה ממוקמים המוסדות העיקריים של הממשלה הלאומית, כולל בית המשפט העליון ((Temple of Justice) וארמון המנהל (the Excutive Mansion).
בהמשך מזרחה במורד חצי האי הוא אזור הסינקור (Sinkor) של מונרוביה.
במקור הסינקור היה רובע מגורים פרברי, כיום משמש הסינקור כאזור ההומה של מונרוביה, המארח משלחות דיפלומטיות רבות, בו ממוקמים בתי מלון מרכזיים, בתי עסקים, וכן כמה שכונות מגורים, כולל קהילות שונות כגון, פלמקור (Plumkor), ג'ורקפנטאון (Jorkpentown), לאקפאזה (Lakpazee) ופיאמאה (Fiamah).
סינקור הוא גם ביתם של נמל התעופה המשני של העיר, ספריגס פיין (Spriggs Payne), והאזור הסמוך, הנקרא איירפילד (Airfield), הוא אזור חיי הלילה המרכזי בעיר.
ממזרח לשדה התעופה נמצא קטע הכביש הישן של סינקור, שהוא בעיקר משמש למגורים, כולל יישובים לא רשמיים כמו צ'וגבור (Chugbor) וגיא טאון (Gaye Town).
בדרום של חצי האי שוכנת העיירה העצמאית של קונגו טאון (Congo Town) וממזרחה לה נמצא פרבר גדול של פיינסוויל (Paynesville).
פרברים נוספים, צ'וקלט סיטי (Chocolate City), גרדנרסוויל (Gardnersville), ברנרסוויל (Barnersville), קאבה טאון (Kaba Town), דנדווילו (Dandawailo) וניו ג'ורג'יה (New Georgia) נמצאים בצפון, מעבר לנהר.
באי באשרוד, הנמצא צפונית מונרוביה ממוקמות השכונות קלרה טאון (Clara Town), לוגן טאון (Logan Town) ניו קרו טאון (New Kru Town).
בצד המזרחי נמצאים הפרברים סטוקטון קריק ברידג' (Strockton Creek Bridge), קאלדוול (Caldwell), לואיזיאנה (Louisiana) וקאסאווה היל (Cassava Hill).
הכלכלה של מונרוביה תלויה בעיקר על ידי הנמל שבה – הנמל החופשי של מונרוביה (The Freeport of Monrovia) בעקבות מיקומם של משרדי הממשלה של ליבריה.
הנמל של מונרוביה הורחב באופן משמעותי על ידי כוחות ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, והיצוא העיקרי כולל לטקס, עופרת וברזל.
חומרים נוספים שמיוצרים בנמל הם מלט, זיקוק נפט, מוצרי מזון, לבנים ואריחים, רהיטים וכימיקלים.
בנמל באי באשרוד בין הנהרות מסוראדו וסנט פול, יש מתקנים לאחסון ותיקון כלי שיט.
מונרוביה ממוקמת במחוז של מונרוביה רבתי בנפת מונטסראדו.
החלוקה של מונרוביה היא לפי אזורים ולא לפי שבטים כמו שנהוג ברוב ליבריה.
16 האזורים של מונרוביה מחולקים גם הם ל-161 קהילות.
מבחינה מוניציפלית, המחוז של מונרוביה רבתי מתחלק ל-2 מועצות עירוניות ול-10 מועצות מקומיות (9 עיירות ורובע אחד).
על פי החוק העירוני שחוקק ב-1973, מועצת העיר של מונרוביה (Monrovia City Corporation) אחראית על ניהול העיר מונרוביה ואספקת שירותים למועצות המקומיות, אך אין לה סמכות משפטית וחוקית בתוכן.
במונרוביה אטרקציות מגוונות, ביניהם, המוזיאון הלאומי של ליבריה, המקדש של הבונים החופשיים (Masonic Temple), שוק ווטרסייד ומספר חופים.
בעיר יש גם את האצטדיון על שם אנטואנט טאובמן (Antoinette Tubman Stadium) ואת אצטדיוני הספורט על שם סמואל ק.
Doe Sports Complex sports stadiums) מתוכם אחד האצטדיונים הוא מבין הגדולים ביותר באפריקה, עם 40 אלף מושבים.
האצטדיון משמש כאצטדיון הבית של נבחרת הכדורגל של ליבריה, בנוסף קבוצת הכדורגל של מונרוביה (Monrovia FC) משחקת באצטדיונים.
תעשיית העיתונים במונרוביה החלה בשנת 1820, כשהעיתון ליבריה הראלד (Liberia Herald) היה אחד העיתונים הראשונים שפורסמו באפריקה.
כיום, עיתונים רבים בסגנון הצהובונים מודפסים על בסיס יומי או דו שבועי, רובם לא יותר מ-20 עמודים.
הדיילי טוק (The Daily Talk) הוא אוסף של חדשות וציטוטים של כתבי קודש שנכתבים מדי יום על לוח בצד הכביש באזור הסינקור של מונרוביה.
תחנות רדיו וטלוויזיה קיימות, כאשר הרדיו הוא המקור הנפוץ של חדשות ובגלל בעיות עם רשת החשמל הצפייה בטלוויזיה בעייתית יותר.
רדיו UNMIL ראשי תיבות של משלחת האו"ם בליבריה (United Nations Mission in Liberia) משודר מאז ה-1 באוקטובר 2003. זוהי תחנת הרדיו הראשונה בליבריה המשדרת 24 שעות ביממה ומגיעה לשני שלישים מהאוכלוסייה.
מערכת שידורי ליבריה שבבעלות המדינה משדרת ארצית ממפקדה במונרוביה.
במונרוביה ממוקמים אוניברסיטת ליבריה, האוניברסיטה המתודיסטית האפיסקופלית האפריקאית (African Methodist Episcopal University), האוניברסיטה המתודיסטית המאוחדת, סטלה מאריס פוליטכניק (Stella Maris Polytechnic) ועוד רבים מבתי הספר הציבוריים והפרטיים.
דוגליוטי נלמדים לימודי רפואה ולימודי סיעוד ומקצועות הפרה-רפואה נלמדים במכון הלאומי טובמן לאמנויות רפואיות (the Tubman National Institute of Medical Arts).
החינוך מגן הילדים עד כיתה י"ב ממומן על ידי מערכת החינוך המאוחדת של מונרוביה, אשר משרתת את כל מונרוביה והסביבה.
בית הספר האמריקאי הבינלאומי של מונרוביה נמצא בקונגו טאון.
הערים התאומות של מונרוביה הן:
זיהום הוא נושא חשוב ומדובר בליבריה ובעיר מונרוביה בפרט.
ערימות של זבל ביתי ותעשייתי מצטברות בתוך העיר ולערוב שירותי התברואה שממומנות על ידי הבנק העולמי לא מגיעות לאסוף את הזבל שנערם.
בשנת 2013, בעיית איסוף הזבל החריפה עד כדי כך שתושבי הפרבר פיינסוויל, שרפו את ערימות הזבל שגרמו לניתוק של הכביש הראשי ממונרוביה לקאקטה (Kakata).
בנוסף הצפות גורמות להזרמת הזבל שהצטבר ברחבי העיר וכתוצאה מכך ביצות מזוהמות רבות נוצרות מחוץ לאזורי מגורים.
בשנת 2009, לשליש מתושבי מונרוביה הייתה גישה לשירותים נקיים.
שאר תושבי העיר היו עושים את צורכיהם בסמטאות בין בתי מגורים, בחוף הים ובתוך שקיות פלסטיק שהשליכו לזבל או לתוך הים.
מונרו היא בירת מחוז אואצ'יטה שבצפון-מזרח לואיזיאנה, ארצות הברית.
על פי מפקד התושבים משנת 2000 בעיר 53,107 תושבים.
העיר, השוכנת על שפת נהר אואצ'יטה, משמשת כמרכז מסחרי וחברתי לחקלאות המחוז.
בעיר נמצאת אוניברסיטת לואיזיאנה של מונרו וכן המטה הראשי של חברת "סנטוריטל תקשורת" - מספקיות התקשורת הגדולות בארצות הברית.
מצידו השני של נהר אואצ'יטה נמצאת העיר "מונרו המערבית", לעיתים קרובות מכנים את מונרו ומונרו המערבית כ"ערים התאומות של צפון-מזרח לואיזיאנה".
על פי לשכת מרשם האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה של העיר הוא 83.9 קמ"ר מתוכם 9.6 קמ"ר מים (11.46%).
העיר נוסדה בשנת 1785 על ידי חייל צרפתי בשם חואן פיליול שקיבל את האדמה ממלך ספרד, שמה של העיר נלקח בשנת 1819 משם ספינת הקיטור "ג'יימס מונרו" - ספינת הקיטור הראשונה שהגיעה לשם.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ספינות מלחמה של כוחות הקונפדרציה התקיפו את העיר.
בשנת 1913 החל ג'וזף בידנהרן לגדל בביתו גן שנהיה לגן בוטני גדול ולמוזיאון, הפועלים גם כיום.
(בידנהרן היה הראשון שמכר קוקה-קולה בבקבוקים ולא בכוסות כמו שהיה נהוג לפני כן).
משרדי חברת התעופה "דלתא" בשנותיה הראשונות (1926-1941) היו במונרו עד להעברתם לאטלנטה, ג'ורג'יה.
עקב כך עד לשנת 2004 חברת "דלתא" הפעילה קו טיסות ישיר לעיר למרות גודלה הקטן של העיר.
הלוגו של "נמל התעופה האזורי של מונרו" הוא סמלה של "דלתא" עם הכיתוב: "מקום הולדתה של חברת דלתא".
על פי מפקד התושבים של שנת 2000 העיר מונה 53,107 תושבים.
צפיפות האוכלוסין בעיר היא 714.9 איש לקמ"ר.
מונרייקר הוא סרט קולנוע מסדרת ג'יימס בונד.
הסרט הוא ה-11 בסדרת סרטי ג'יימס בונד והרביעי בו מככב רוג'ר מור כסוכן MI6 האגדי.
את הסרט ביים לואיס גילברט.
בסצנת הפתיחה, החללית "מונרייקר" נחטפת ומפוצצת את החללית הגדולה שמחזיקה אותה.
לאחר מכן - מודיע M, ראש האם.
איי.6, לשר ההגנה, שהוא ימנה את 007 ("הסוכן הטוב ביותר", לטענת M), למשימה: לחקור - מה קרה למונרייקר?
במקביל, 007 - בונד, בדיוק חוזר במטוס ממשימה באפריקה.
אך לפתע, מגלה בונד שהטייס עובד עם האויבים, והטייס צונח עם מצנח ומשאיר את בונד להתרסק יחד עם המטוס.
מלתעות (העוזר-נבל עם השיניים החדות, אותו אנחנו כבר ראינו בסרט הקודם - "המרגלת שאהבה אותי"), מגיע מאחורי בונד, ומפיל אותו מהמטוס.
בונד מרחף באוויר, ומצליח למצוא ולהיאבק עם הטייס עם המצנח, ולאחר קרב מתיש - מצליח בונד להרוג את הטייס, ולקחת את המצנח, ובכך לשרוד.
בהמשך הסרט, בונד מגיע למשרד של M, ומקבל את המשימה, ובנוסף, גם חצים אשר מחוברים למפרק היד של בונד והוא יכול להרוג אנשים בעזרתם - שאת זה נותן "קיו", ראש האמצעים הטכנולוגיים של האם.
איי.6. בונד מחליט שהוא יטוס, ראשית, לקליפורניה, לפגוש את הוגו דראקס (מייקל לונסדייל), האדם המייצר את המונרייקר.
כשבונד מגיע לאחוזה של דראקס, ולאחר כמה ניסיונות התנקשות (כושלים) בו - מתחיל לחשוד בונד שדראקס הוא החשוד העיקרי.
בונד מגלה שלדראקס יש מעבדת מחקר בריו דה ז'ניירו, והוא טס לשם.
באמזונס, כשדראקס מתחיל לשלוח את החלליות שלו להתמקם בחלל - בונד והולי מסתננים בשקט, והופכים להיות שני הטייסים באחת מהחלליות.
במהלך הטיסה לחלל, קולטים השניים עיר שלמה בחלל, אשר במפה, לא רואים דבר.
כשכולם נוחתים ומתמקמים בעיר, מצליחים בונד והולי לחדור לחדר המכ"ם, ובכך לגרום לכך שיראו את העיר מכדור הארץ.
כשהעיר מתגלה לעולם, האמריקאים שולחים חללית שלהם, במטרה ליירט את העיר של דראקס.
האמריקאים מצליחים להיכנס אל העיר שבחלל, ולהילחם מול האנשים של דראקס.
קולונל סקוט, ראש החללית האמריקאית, מצליח לבטל את שיגור הכדורים הרעילים לכדור הארץ, אך הוא אינו מצליח לבטל שלושה כדורים שכבר שוגרו.
בונד מחסל את דראקס בעזרת החצים שהביא לו "קיו", ולברוח ביחד עם הולי מהעיר.
בסצנת הסיום - העיר מתפוצצת, ובעזרת לייזר - מצליחים בונד והולי ליירט את שלושת הכדורים הרעילים ששוגרו.
מפיקי סדרת סרטי ג'יימס בונד התכוונו במקור לעשות את מונרייקר עם רוג'ר מור ב-1973 וכך היה אמור הסרט להיות הופעת הבכורה של מור בסדרה, אבל הם המתינו עם הפקת הסרט והציגו אותו לראשונה ב-1979, בד בבד עם עליית סוגת המדע הבדיוני בעקבות הסרט מלחמת הכוכבים.
בסוף הסרט הקודם בסדרה, "המרגלת שאהבה אותי", הופיעו קרדיטים אשר ציינו שהסרט הבא בסדרה מתוכנן להיות "לעינייך בלבד".
ההפקה החלה ב-14 באוגוסט 1978. צילומי האולפן עברו מלונדון לצרפת.
הסרט צולם בלונדון, פריז, שאטו וו-לה-ויקונט (בצרפת), ונציה, ריו דה ז'ניירו, טיקאל (בגואטמלה), פאלמדייל ופורט סנט לוסי.
שיר הנושא בסרט היה השיר השלישי בסדרה שבוצע על ידי שירלי באסי (לאחרי גולדפינגר ויהלומים לנצח).
באסי הקליטה בהתראה קצרה מאוד בסוף ההפקה, ועובדה זו מיוחסת לחוסר הפרסום של השיר.
הפסקול הולחן על ידי ג'ון בארי והוקלט בפריז.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-26 ביוני 1979 בלונדון.
שלושה ימים לאחר מכן הסרט נחנך בארצות הברית.
מונרייקר היה הסרט הרווחי ביותר בסדרה עד לסרטו של פירס ברוסנן גולדן איי.
מונרייקר הכניס סכום כולל של 210 מיליון דולר ברחבי תבל וגם היה ההפקה היקרה ביותר בסדרה, שעלותה הייתה כמעט כפולה מהסרט הקודם, "המרגלת שאהבה אותי".
לעומת זאת, הביקורות היו שליליות, ועד היום נחשב הסרט לאחד מהסרטים החלשים בסדרה.
דרק מדינג, שהיה מזה זמן רב שותף לעשיית סדרת ג'יימס בונד, היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר על האפקטים שהשתמשו בהם בסרט ובסצנות החלל שלו.
במגדנאות, מוּס או קְצִיפָה הוא סוג של קרם המוגש לרוב כקינוח.
מוס עשוי לרוב מביצה וחלב או שמנת בשילוב של טעמים נוספים.
כאשר מדובר בקינוח, הטעמים מתוקים ונפוצים שילובים של פירות או שוקולד במוס.
כאשר מדובר במנות ראשונות או עיקריות, המוס נעשה בשילוב של מוצרי מזון אחרים כגון פירות (כגון אבוקדו) ואף בשרים או דגים, למשל מוס סלמון.
הכנת המוס מתבצעת על ידי הקצפת הביצים והשמנת בנפרד והוספתם יחד בהליך המכונה "קיפול" (בניגוד לערבוב).
פעולה זו שומרת על מרקמו הקרמי והאוורירי של המוס.
לרוב מוס מוגש קר או בטמפרטורת חדר.
הידוע בסוגי המוס הוא מוס השוקולד, שהפך פופולרי בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בשל השימוש בביצים לא מבושלות בהכנת המוס, הכנה לא זהירה או שמירת המוס בצורה לא נאותה יכולה להביא להרעלת מזון הנגרמת בשל חיידק הסלמונלה, לכן כדי למנוע זאת, במקרים רבים מפסטרים את הביצים המשמשות למוס.
מונרו היא עיירה במחוז אורנג' במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
העיירה נקראת על-שמו של נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו.
בעיירה מונרו היו עד 2019 שלושה יישובים, מונרו, קריית יואל ומרבית היישוב הרימן (Harriman), אשר חלקו השני שייך לעיירה וודברי (Woodbury).
שטח העיירה הוא חלק מאזור שנקרא צ'יזקוק (Cheesecock, בלשון האינדיאנית המקומית: מקום גבוה).
העיירה הוקמה בשנת 1799 וקיבלה את השם צ'יזקוק.
ב-1801 שונה השם לסאות'פילדס (Southfields, באנגלית: שדות דרומיים).
ב-1808 שונה השם למונרו (Munroe) וב-1818 למונרו (Monroe) לכבוד ג'יימס מונרו שכיהן אז כנשיא ארצות הברית.
שטחה של העיירה הוא כ-55 קמ"ר והאוכלוסייה של העיירה לפני היפרדותה של קריית יואל ממנה, היה 31,407 (לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000), מתוכם: 93.91% לבנים, 1.22% אפרו אמריקאים, 1.36% אסייתים.
מונרכיה העוברת בירושה היא הסגנון הנפוץ ביותר של מונרכיה וצורתן של כמעט כל המונרכיות הקיימות כיום בעולם.
תחת מונרכיה העוברת בירושה מגיעים כל המלכים מאותה משפחה, והכתר עובר ישירות מחבר אחד של המשפחה לחבר אחר במשפחה.
לשיטת הירושה יש יתרונות בהיותה יציבה, מתמשכת וצפויה מראש, כמו גם הגורמים הפנימיים המייצבים של חיבת המשפחה והנאמנות המשפחתית.
למשל, כאשר המלך או המלכה במונרכיה העוברת בירושה מת או מתפטר, הכתר עובר בדרך כלל לדור הבא, כלומר, צאצאם, בדרך כלל על פי סדר הבכורה.
כשצאצא זה מת קודם לכך, עובר הכתר לצאצאו, או אם אין לו צאצאים, הכתר עובר לאחות, אח, אחיינית, אחיין, בן-דוד, או קרוב משפחה אחר.
בדרך כלל נקבע היורש במונרכיות העוברות בירושה באמצעות חוק המגדיר את סדר היורשים, כך שידוע היטב מראש מי יהיה המונרך הבא, גם אם מתרחשים מקרי מוות פתאומיים.
סדר היורשים האופייני במונרכיות העוברות בירושה מבוסס על צורה כלשהי של זכות הבכורה, אך קיימות שיטות אחרות כמו העברת הירושה לגברים בלבד על פי גילם (קודם אחיו של המונרך ואחר כך בניו), בחירה (באירלנד כך היו נבחרים ראשי השבטים והמלכים תהליך הקרוי באנגלית tanistry) והסכם רוטציה, שהיו נפוצים יותר בעבר.
בעבר היו הבדלים בשיטות הירושה, בעיקר סביב לשאלה האם הירושה מוגבלת לזכרים בלבד, או האם גם הנקבות ראויות למלוך.
מתייחסת למערכות בהן לנקבות אסור למלוך או להעביר את זכויות הירושה לצאצאיהן הזכריים .
"אגנאט" מוגדר כסוג מיוחד של קרוב משפחה של אדם כאשר קיים אב קדמון משותף שממנו יש לכל אחד משניהם שושלת רצופה של בנים זכרים בלבד.
לעומתה, התייחסה פעם לכל סוג של ירושת ממלכה או ירושה אחרת שבה התאפשר גם לזכרים וגם לנקבות להיות יורשים, אם כי כיום המונח מתייחס במפורש לירושה שווה על פי הבכורה בלא קשר למגדר.
מלוכה נבחרת יכולה לפעול באופן מעשי כמו מונרכיה העוברת בירושה, למשל כאשר הזכות להיבחר מוגבלת לבני משפחה אחת בלבד (ואף מוגבלת יותר אם הדבר מותר על פי חוקי הקדימות בבחירה).
דבר זה אירע בעבר, בדרך כלל בצורה איטית, במונרכיות שבמקור היו מונרכיות נבחרות.
צורה אחרת של מלוכה העוברת בירושה, על אף שהייתה כביכול נבחרת, היא כאשר המונרך המכהן מביא לבחירה במהלך חייו את יורשו הנבחר (בן, בת, אח, אחות, או קרוב משפחה אחר) כשעדיין יש ביכולתו להפעיל את מלוא השפעתו על מנת לכוון את הבחירה לתוצאה הרצויה מבחינתו.
ברבות ממדינות אירופה של סוף ימי הביניים היו מונרכיות נבחרות באופן רשמי, אבל אותה משפחה אחזה בהגה השלטון כבר במשך מאות בשנים, ואת מצב כלאיים זה ניתן לכנות כמונרכיה פסאודו-נבחרת, העוברת בפועל בירושה, כאשר שיטת הירושה עוברת שינוי בצורה איטית.
רובן של המונרכיות הנבחרות מסוג זה הפכו רשמית למונרכיה העוברת בירושה בתחילת העידן המודרני.
מונרך הוא ראש המדינה במדינות בעלות ממשל מונרכי.
המילה "מונרך" באה מהביטוי היווני "monos archein" שמשמעותו "שליט יחיד" ושהתייחס לשליט אבסולוטי ביוון העתיקה.
עם הזמן נוספו מילים כמו אוטוקרט או דיקטטור שגם הן מתארות שליט יחיד, והמילה מונרך כיום מתייחסת לרוב למערכת מסורתית של שלטון מורש.
מונרכים נשאו בתארים שונים במקומות ובזמנים שונים.
תואר המונרך הנפוץ ביותר כיום הוא מלך, והוא גם התואר ששימש בעברית בתקופת התנ"ך.
מקור המילה "מלך" בשפה האכדית (malku או maliku במיתוס הבריאה הבבלי), ופירושה המקורי הוא 'יועץ'.
מונרך על פי רוב יורש את תפקידו, אך לעיתים נתפס תפקיד זה בהפיכה, וישנם גם מקרים בהם נבחר המונרך.
המונרך שולט עד מותו, אלא אם הוא מופל ותפקיד המונרך נלקח ממנו.
רוב המונרכים גדלים בתוך משפחת מלוכה בתוכה הם לומדים על חובותיהם העתידיות ומורישים את כתרם עם מותם לאחד מחברי אותה משפחה, בדרך כלל לבן הבכור.
כתוצאה מכך רוב המונרכיות היציבות נשלטות במשך מאות שנים על ידי משפחת מלוכה אחת.
ישנן מעט מדינות בהן נוהגים לבחור את המונרך, כמו מלזיה, הוותיקן או האימפריה הרומית הקדושה והאיחוד הפולני-ליטאי בעבר.
יש המגדירים גם את המנהיג העליון באיראן כמונרך אבסולוטי נבחר.
בדרך כלל שולט המונרך בצורת שלטון יחיד.
כיום ישנן מונרכיות בהן למונרך כוח אבסולוטי (ר' מונרכיה אבסולוטית), אך ישנן גם מונרכיות בהן המונרך מוגבל במערכת חוקים וזו נקראת מונרכיה חוקתית.
ישנן גם בעת המודרנית מונרכיות בהן לשליט תפקיד סמלי יותר ופחות קבלת החלטות או שליטה בפועל.
על אף שבאירופה של ימי הביניים כמעט לא היו נשים שליטות, אין זו תופעה מודרנית.
במהלך ההיסטוריה היו מנהיגות רבות ברחבי העולם.
בשושלות העתיקות ביותר הידועות לנו, כמו אלו של מצרים העתיקה, ניתן למצוא נשים פרעוניות.
באירופה ישנם מספר תארים אותם יכול מונרך לשאת.
לכל אחד מתארים אלו יש צורה זכרית ונקבית (חוץ מלאפיפיור).
הצורות הנקביות משמשות לא רק במקרה שהמונרך היא אישה, אלא גם כדי לתאר את נשות המונרכים.
אולם בעלה של מונרכית לא מקבל אוטומטית את תוארה (לדוגמה, פיליפ, דוכס אדינבורו לא היה מלך הממלכה המאוחדת אף על פי שהיה נשוי למלכה אליזבת השנייה).
התואר הנפוץ ביותר למונרך במהלך ההיסטוריה של אירופה היה נסיך או נסיכה, אולם במהלך המאה ה-19 וה-20 רוב המונרכיות הקטנות באירופה נעלמו והתמזגו לישויות ריבוניות גדולות יותר, ולכן התואר מלך או מלכה הפכו לנפוצים ביותר כיום.
תואר גברי תואר נשי שם הריבונות דוגמאות אפיפיור אין אפיפיורות המונרך של מדינת האפיפיור ומאוחר יותר השליט הריבון של הוותיקן.
קיסר קיסרית קיסרות (אימפריה) בעבר האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית, האימפריה העות'מאנית, הקיסרות הרומית הקדושה, האימפריה הרוסית, האימפריה הצרפתית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה הברזילאית והאימפריה הגרמנית, כיום הקיסרות היחידה היא קיסרות יפן.
מלך מלכה ממלכה התואר המונרכי הנפוץ ביותר כיום: בריטניה, דנמרק, שוודיה, נורווגיה, הולנד, בלגיה, ספרד ועוד.
מלך בריטניה נחשב גם למלך כל ממלכות חבר העמים הבריטי.
משנה למלך (ויסרוי) ויסרין מלכות משנה שימש במושבות של אימפריות קולוניאליות בעבר: האימפריה הספרדית: פרו, ספרד החדשה, גרנדה החדשה, ריו דה לה פלטה; האימפריה הפורטוגזית: הודו, ברזיל.
נסיך נסיכה נסיכות כיום: מונקו, ליכטנשטיין, אנדורה (נסיכות בשותפות).
דוכס גדול דוכסית גדולה דוכסות גדולה הדוכסות הגדולה היחידה שקיימת כיום היא לוקסמבורג.
בעבר: הדוכסות הגדולה של טוסקנה, הדוכסות הגדולה של באדן, הדוכסות הגדולה של הסן, הדוכסות הגדולה של פינלנד ועוד.
ארכידוכס ארכידוכסית ארכידוכסות תואר ייחודי לחברי משפחת הבסבורג.
דוכס דוכסית דוכסות בעבר: דוכסות נורמנדי, דוכסות בורגונדיה, דוכסות לוקסמבורג, דוכסות חלרה, דוכסות בראבנט, דוכסות הולשטיין, דוכסות שלזוויג מרקיז מרקיזה מרקיזותהמרקיז דה לה פאייט רוזן רוזנת רוזנות היה נפוץ בעיקר באימפריה הרומית הקדושה ויקונט ויקונטית ברון ברונית ברונות משפחת רוטשילד
לחלק מהתארים הללו ישנן מספר משמעויות שונות שלאו דווקא מתייחסות למונרך.
לדוגמה, נסיך או דוכס יכול להיות פשוט חבר משפחת מלוכה.
בתוך האימפריה הרומית הקדושה היו עוד תארים רבים ששימשו למונרכים על אף שבדרך כלל הם היו תוארי כבוד בלבד, כמו מרקגראף, לנדגראף ועוד.
מונרכיות היו קיימות ביבשת אמריקה הרבה לפני הגעת המתיישבים האירופאים.
כשהאירופאים הגיעו הם קראו למונרכיות האלו ממלכות ולמונרכים מלכים.
רבים מהמונרכים באמריקה היו למעשה נשים, אך האירופאים לא הבינו זאת.
קאסיק - היה בשימוש בהיספניולה ובפוארטו ריקו הפרה-קולוניאלית.
טלאטואני - מנהיג בני הנאואה במקסיקו.
אז'או - מנהיג בני המאיה.
אינקה קאפאק - מנהיג קיסרות האינקה.
המונרך הראשון בצפון אמריקה לאחר ההתיישבות האירופאית היה אוגוסטין הראשון, שהכריז על עצמו כקיסר מקסיקו בשנת 1822. בברזיל מלכו קיסרים מבית המלוכה הפורטוגלי בין השנים 1822 ל-1889. מונרכים אירופאים אלו הודחו בשל סיבות רבות, בעיקר בשל לחצים מארצות הברית הרפובליקאית.
כיום קיימות 9 מונרכיות אמריקאיות רשמיות, אולם כולן נשלטות על ידי מונרך אחד - צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
מדינות אלו הן החברות האמריקאיות בחבר העמים הבריטי: קנדה, ג'מייקה, בהאמה, בליז, גרנדה, סנט לוסיה, סנט וינסנט והגרנדינים, אנטיגואה וברבודה וסנט קיטס ונוויס.
נגוסה נגסט - קיסר אתיופיה (בתקופות מסוימות, גם אריתריאה נכללה באתיופיה).
מואמי - מלך רואנדה או בורונדי.
אובה - מנהיג בני יורובה בניגריה.
אלמאמי - מנהיג בני פולה במערב אפריקה.
מלך - קיים בקמבודיה ובתאילנד.
יפן היא המדינה היחידה בעולם שעדיין נשלטת על ידי קיסר, אף על פי שכיום הוא עומד בראש מונרכיה חוקתית.
כגן - מנהיג שבטים במרכז אסיה.
ואנג - מלך סין מלפני תקופת הקיסרות.
סולטאן - שליט מוסלמי, כיום קיים בברוניי, במחוז המיוחד יוגיאקרטה שבאינדונזיה וב-7 ממדינות מלזיה (ג'והור, טרנגנו, סלנגור, פהנג, פרק, קדה וקלנטן).
מלך הדרקון - מלך בהוטן.
יאנג די-פרטואן אגונג - שליט העל של מלזיה.
ראג'ה - מלך בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה.
כיום קיים רק במדינת פרליס שבמלזיה.
יאמטואן בסאר - המלך של מדינת נגרי סמבילן במלזיה.
נוואב - מלך מוסלמי בהודו.
סמראט - קיסר בהודו העתיקה.
חאן - מנהיג באימפריה המונגולית.
מלך - מלכי ישראל בעבר: בממלכת ישראל, ממלכת יהודה וממלכת החשמונאים.
אמיר - נסיך במזרח התיכון ובעבר בצפון אפריקה.
קיים כיום באפגניסטן (דה פקטו), כווית, קטר ובכל אחת מ-7 האמירויות המרכיבות את איחוד האמירויות הערביות (אבו דאבי, דובאי, שארג'ה, עג'מאן, פוג'יירה, ראס אל-ח'ימה ואום אל-קיוין).
סולטאן - במזרח התיכון, הסולטנות היחידה שקיימת היא עומאן, ובעבר גם בראש האימפריה העות'מאנית עמד סולטן.
מאליכ - קיים בבחריין, ירדן וערב הסעודית.
פאדישאה - מלך גדול או קיסר באימפריה העות'מאנית.
פרעה - מלך מצרים העתיקה.
באוקיאניה ישנן כיום 6 מונרכיות, כולן ממלכות, כאשר 5 מהן (אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד ופפואה גינאה החדשה) הן חלק מממלכות חבר העמים הבריטי אשר נשלטות בידי אותו מונרך - צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
המונרכיה העצמאית היחידה באוקיאניה היא ממלכת טונגה, אשר נשלטת בידי המלך טופו השישי.
מונרו היא עיר במחוז יוניון, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
אוכלוסייתה מונה 26,228 איש לפי מפקד אוכלוסין 2000. מונרו ממוקמת בלב מחוז יוניון.
נמל התעופה האזורי של מונרו ממוקם כ-5 ק"מ צפונית-מערבית למונרו.
לפי משרד מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שטחה הכולל של העיר הוא 64.4 קמ"ר, שמתוכה כ-63.6 קמ"ר זה שטח יבשתי וכ-0.7 קמ"ר (שזה 1.13% משטח העיר) שטח ימי.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 מספר האנשים שבעיר הוא 26,228, ישנם 9,029 משקי בית ו-6,392 משפחות הגרות בעיר.
צפיפות האוכלוסין בעיר היא 412.2 לכל קמ"ר.
במפקד היו 9,621 יחידות של בתים בממוצע צפיפות של 151.2 יחידות לכל קמ"ר.
היספנים ולטינים היוו כ-21.39% מהאוכלוסייה.
מוֹס (באנגלית ובנורווגית: Moss) היא עיירת חוף ורשות מקומית השוכנת במחוז אסטפולד בדרום נורווגיה.
מוס ממוקמת בצד המזרחי של האוסלו פיורד ונחשבת למרכז המסחר הגדול ביותר במחוז אסטפולד.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור מוס לפני למעלה מ-7,000 שנה – התיישבות זו התקיימה באזור זה באופן רציף במהלך תקופת הברזל, תקופת הויקינגים ועד היום.
במהלך תקופת הוויקינגים, היישוב אשר התקיים באזור זה נודע בשם "וארנה" (Varna) והוחזקו בו ספינות קרב מטעם המלך על ידי התושבים המקומיים.
האזכור הספרותי הראשון לעיירה בשם מוס הוא משנת 1390 - באותה העת העיירה היוותה מרכז מסחר והכילה בעלי מלאכה ומפעלים רבים.
בהמשך המזקקות למשקאות חריפים הפכו לאחת מן התעשיות הדומיננטיות במוס.
בשנת 1607 לאחר שנורווגיה עברה את תהליך הרפורמציה הפרוטסטנטית הוקמה לראשונה במוס כנסייה.
בשנת 1716, במסגרת המלחמה הצפונית הגדולה, נערך קרב חשוב בכיכר העיר מוס במהלכו כוחות נורווגיים בפיקודו של וינסנט בודה (Vincent Budde) הצליחו להביס את הכוחות השוודיים הפולשים אשר נשלחו על ידי קרל השנים עשר על מנת לכבוש את מבצר אקשהוס (Akershus) בקריסטיאניה.
בשנת 1814 נחתמה במוס אמנת מוס, אשר שמה קץ לממלכת דנמרק-נורווגיה.
פעולה זו האיצה למעשה את הפיתוח הכלכלי באזור אשר נמשך עד עצם היום הזה.
מקור השם "מוס" הוא מנהר ה"מוסאלבה" (Mosseelva) אשר חוצה את היישוב.
הצורה הנורדית העתיקה בה נהגה שם העיירה הוא מורס (Mors).
השם נחשב לעתיק מאוד והמשמעות שלו איננה ברורה באופן מוחלט.
העיירה ידועה בעיקר בשל מפעלי הנייר הפועלים בה.
כמו כן קיימים בעיירה גם מפעלי מתכת ומפעלים נוספים.
המשרדים הראשיים של החברה הנורווגית ליצור טקסטיל "הלי האנסן" (Helly Hansen) ממוקמים במוס, וכמו כן, המשרדים הראשיים של יצרן המפתחות הבינלאומי "טריו וינג" (Trio Ving).
ב-1 בינואר 1838 קיבלה מוס מעמד של עיירה.
ב-1 ביולי 1943 אוחד שטח השיפוט של מוס עם היישוב הכפרי בחצי האי יילאוי (Jeløy) הסמוך.
שטח השיפוט של העיירה משתרע גם על פני שטחים ממזרח לעיר, כגון האי דילינגאוי (Dillingøy) והאגם וואנשו (Vansjø).
בסתיו 2007 הסתיימה ההסבה של שדה תעופה צבאי בפאתי העיירה לשדה התעופה אזרחי.
שדה התעופה נקרא בשם "Moss lufthavn".
קיים גם קו מעבורת אשר חוצה את האוסלו פיורד ועובר בין העיירה מוס אשר ממוקמת בצידו המזרחי של האוסלו פיורד לבין העיירה הורטן אשר ממוקמת בצידו המערבי של האוסלו פיורד במחוז וסטפולד.
מוס הארט מחזאי ובמאי תיאטרון יהודי-אמריקאי.
מחזהו הראשון בברודוויי היה Once in a Lifetime ("פעם בחיים") ב-1930. היה זה גם שיתוף פעולה ראשון שלו עם ג'ורג' קאופמן.
שיתוף פעולה זה הניב גם את המחזות "הן לא תקחהו עמך" (1936), שזיכה את הצמד בפרס פוליצר ו"האדם שבא לסעוד" (1939).
במהלך שנות השלושים כתב עם אירווינג ברלין את מחזות הזמר Face the Music (1932).
ו-As Thousands Cheer (1933), ב-1935 כתב את תמליל המחזמר Jubilee, שכלל שירים מאת קול פורטר וב-1937 כתב את I'd Rather Be Right ("מוטב שאהיה צודק") יחד עם צמד הכותבים רוג'רס והארט (לא היה קשר משפחתי בין מוס הארט ולורנץ הארט מן הצמד).
ב-1941 שיתף פעולה עם איירה גרשווין וקורט וייל בכתיבת המחזה המוזיקלי Lady In The Dark ("אישה בחשכה").
בשנות הארבעים עבד מדי פעם בהוליווד.
הישגו הגדול ביותר הוא התסריט לסרט "הסכם ג'נטלמני" (1947) עבורו היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
ב-1952 כתב את התסריט לסרט הביוגרפי "הנס כריסטיאן אנדרסן" בכיכובו של דני קיי וב-1954 כתב את התסריט לסרט "כוכב נולד" בבימויו של ג'ורג' קיוקור, עם שירים מאת איירה גרשווין והרולד ארלן ובכיכובה של ג'ודי גרלנד.
במהלך שנות החמישים תיפקד בעיקר כבמאי בברודוויי.
להיטו הגדול ביותר היה My Fair Lady ("גבירתי הנאוה", 1956), בו ביים את ג'ולי אנדרוז ושאותו הסכים לביים לאחר ששמע שני שירים מתוכו בלבד.
המחזמר הופיע מעל בימות ברודוויי ווסט אנד במשך שבע שנים והארט זכה עבורו בפרס טוני.
ב-1959 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו Act One: An Autobiography, שעובד לסרט ב-1963.
ב-1960 ביים את המחזמר האחרון שלו, "קמלוט", שזכה אף הוא בפרס טוני.
הארט סבל מהפרעה דו-קוטבית, כיוון שהיה רווק שנים רבות נחשב גם להומוסקסואל.
ב-1946 נישא לזמרת-שחקנית קיטי קרלייל, לזוג נולדו שני ילדים.
מונרך איירליינס או מונרך, הייתה חברת תעופה זולה בריטית שביצעה טיסות סדירות אל למעלה מ-100 יעדי נופש באירופה, הים התיכון, צפון אפריקה, והמזרח התיכון, לרבות ישראל.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה לונדון לוטון ובסיסי משנה בנמל התעופה מנצ'סטר, נמל התעופה לונדון גטוויק ובנמל התעופה בברמינגהאם.
מונרך איירליינס נחשבה כחברת הלואו קוסט הדייקנית ביותר לשנת 2016. בתחילת אוקטובר 2017 הודיעה החברה כי הפסיקה את פעילותה וכי כל טיסותיה בוטלו, בעקבות הודעה על פתיחת הליך כינוס נכסים.
חברת מונרך איירליינס החלה לפעול ב-5 באפריל 1968 כשהיא מפעילה טיסות צ'רטר מנמל התעופה לונדון לוטון למדריד.
בשנת 1971 רכשה החברה שלושה מטוסים מדגם בואינג 720 מחברת התעופה האמריקאית נורסת' וואסט, ושילמה מיליון דולר לכל מטוס.
לאורך השנים רכשה החברה מטוסים מתקדמים יותר כמו הבואינג 737 ובואינג 757.
באוגוסט 2015, לאחר הפסקה של עשור, הודיעה חברת התעופה על כניסתה לשוק הישראלי והתחלה של פעילות סדירה לאחר שבעבר הפעילה טיסות שכר מישראל.
החברה הפעילה 3 טיסות שבועיות מנמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה לונדון לוטון ועוד טיסה שבועית מאילת-עובדה ללונדון לוטון.