tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוני 2023 נפגשה עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, לרגל 75 שנה להקמת מדינת ישראל.
קימבל מאסק הוא יזם, פילנתרופ ומסעדן יליד דרום אפריקה.
מאסק מכונה "יזם חברתי גלובלי" על משנתו להביא את אמריקה למצב שבו "לכל אדם תהיה גישה למזון בריא ומזין".
מאסק נחשב לאב המייסד של תנועת המזון המודרנית, ולאחד האנשים המובילים בשינוי הרגלי האכילה באמריקה.
מאסק הוא הבעלים של "קיטשן קאפה", "אל.אל.סי", וקהילת מסעדות הממוקמות בליבה של ארצות הברית, בקולורדו, בשיקגו, בממפיס ובאינדיאנפוליס.
קימבל מאסק הקים את ארגון ללא מטרות רווח הנקרא "Big Green", שהקים מאות כיתות חוץ הנקראות "גינות לימוד" לגינות בית ספר.
מאסק הקים אקסלרטור בתחום החקלאות העירונית בברוקלין, ניו יורק.
הוא חבר דירקטוריון במספר חברות שהקים אחיו הגדול אילון מאסק, כגון טסלה, המייצרת מכוניות חשמליות ואוטונומיות וספייס-איקס המפעילה שירותי שיגור לחלל.
בנוסף לזאת קימבל מאסק חבר ברשת המסעדות המקסיקנית צ'יפוטלה.
קימבל גדל בבית מאוד יזמי אשר דחף להצלחה ויצירתיות.
קימבל גדל יחד עם אחיו אילון, אחותו טוסקה ובני דודים רבים.
אימו מיי מאסק הייתה דיאטנית מוכרת ולאביו הייתה חברת הנדסה משלו.
הוא מספר שבתור ילד נהג להכין ביצי פסחא ב-50 סנט ועבר דלת דלת בשכונתו ומכר את אותן הביצים המקושטות תמורת 10 דולר.
קימבל מספר שבתור ילד שנא להעביר את הזמן בתוך כותלי בית הספר וראה בכך עינוי, ולכן אינו מאמין בשיטות הלימוד התאורטיות המסורתיות אלא בשיטות מעשיות ופרקטיות.
לאחר סיום בית הספר התיכון בפרטוריה, דרום אפריקה, מאסק עזב את היבשת לפגוש את אחיו אילון בקינגסטון, אונטריו שבקנדה, ונרשם לאוניברסיטה ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת קווינס.
בזמן הלימודים מאסק עבד בסקוטיהבנק, אחד הבנקים הבינלאומיים הגדולים בעולם.
מאסק סיים את לימודיו בשנת 1995.
המיזם הראשון של מאסק שאותו הקים בשנת 1995 הייתה חברת ציור מקומית "פיינטרס", שהקים יחד עם אמנים נוספים.
זו הייתה חברה שעסקה במסחר של ציורי אומנות.
באותה השנה הקימו קימבל ואילון את חברתם השנייה, "Zip2", ששיווקה מדריך עירוני אינטרנטי.
בין היתר סיפק תוכן לאתרי האינטרנט של עיתוני "הניו יורק טיימס" ו"שיקגו טריביון".
החברה נמכרה בשנת 1999 לחברת "קומפאק" עבור 307 מיליון דולר.
לאחר מכירת "ZIP2" השקיע מאסק במספר חברות צעירות בתחום התוכנה והטכנולוגיה.
מאסק היה אחד מהמשקיעים הראשונים במיזם של אחיו אילון "איקס.
קום" חברה המספקת שירותים פיננסים מקוונים אשר דרכה ניתן לבצע תשלומים באמצעות דואר אלקטרוני.
לאחר מכן שונתה שם החברה ל"פיי-פאל", חברת ענק המספקת שירותי העברת תשלומים.
באוקטובר 2002 החברה נרכשה על ידי "איביי" עבור 1.5 מיליארד דולר במניות.
בזמן שאילון נשאר בקליפורניה, קימבל עבר לניו יורק ונרשם למוסד קולינריה צרפתי בעיר.
באפריל 2004 מאסק פתח את ה"קיטשן בולדר" בבולדר, קולורדו יחד עם האדריכלית והמעצבת ג'ן לוין והשף הנודע הוגו מאת'סון.
המטבח זכה להערכה רבה ולימים נודע כאחת המסעדות הטובות בארצות הברית.
מאסק ומאת'סון הרחיבו את הפעילות שלהם במסעדה, ופתחו בקומה העליונה בר קוקטייליים.
משנת 2006 עד 2011 מאסק כיהן כמנכ"ל של חברת "וואנריוט", חברת פרסום ושיווק אינטרנטית.
בספטמבר 2011 ענקית הקמעונאות "וולמארט" רכשה את החברה תמורת מחיר שלא פורסם.
לאחר שבע שנים של תמיכה במוסד "גראוו" ליצור גינות בית הספר בקהילת בולדר, הקימו מאסק ומאת'סון את ה"קיטשן קומיוניטי", ארגון ללא מטרות רווח שמטרתו לחבר ילדים לאוכל בריא ומזין, באמצעות הקמת גינות לימוד בבתי ספר ברחבי ארצות הברית.
בעזרת גינות הלימוד הילדים מגלים את המידע שמאחורי המזון, ומסגלים לעצמם תזונה בריאה וסגנון חיים בתחום האוכל.
הידע שנרכש משולב בחומר המסורתי הנלמד בבתי הספר כמו מתמטיקה, מדע וספרות.
כל מסעדה החברה בקהילת המסעדות תורמת אחוז מסוים מהרווחים לטובת שיפור גינות הלימוד בקהילה המקומית שלה.
בשנת 2012 ה-"Big Green" בנה 26 גינות בקולורדו, 16 בשיקגו ו-12 נוספות ברחבי ארצות הברית.
בדצמבר 2012 תרם ראש עיריית שיקגו, רם עמנואל לקהילה מיליון דולר לטובת הקמה של 80 גינות בבתי ספר של העיר שיקגו.
בפברואר 2015 קהילת ה"Big Green" חגגה 200 גינות בארצות הברית.
עד שנת 2015, 4 שנים לאחר הקמתה של הקהילה נבנו 260 גינות בערים שיקגו, דנוור, לוס אנג'לס וממפיס.
קים תומסון היא שחקנית בריטית שהופיעה בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע החל מתחילת שנות השמונים של המאה העשרים הן בבריטניה והן בארצות הברית.
תומסון נולדה בסקוטלנד לאב סקוטי ואם אירית.
הוריה נפרדו שהייתה בת שלוש והיא גדלה בסארי אצל הורי אביה, שהיו במקור מאלואה (Alloa).
בגיל שש נשלחה לפנימיה למשך חמש שנים.
זמן רב אחרי כך אמרה בראיון שצריך לבטל את הפנימיות.
את הכשרתה כשחקנית רכשה תומסון בבית הספר Central School of Speech and Drama.
הופעתה הראשונה של תומסון בתפקיד ראשי הייתה בסרט "Stealing Heaven" משנת 1988 לצדם של דרן דה לינט ודנהולם אליוט.
שנה אחר כך ב-1989 גילמה את אסטלה במיני-סדרה "תקוות גדולות" בבימויו של קווין קונור, יחד עם ג'ין סימונס, שגילמה את אסטלה בסרט הקולנוע מ-1946, בתפקיד מיס האווישם.
עוד ב-1989 שיחקה תומסון בתפקיד קורדליה במחזה "המלך ליר" בבימויו של ג'ונתן מילר.
על הופעתה זו נכתב ב-"British Theatre Yearbook" ש"לעיתים רחוקות אפשר לראות מי שמשתווה לקורדליה של קים תומסון".
ב-1992 שיחקה תומסון בתפקיד הנשי הראשי בסדרת הטלוויזיה "Virtual Murder".
ב-1994 הופיעה שוב בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה התקופתית "The Wanderer".
בהמשך השתתפה במספר רב של סרטים ותוכניות טלוויזיה, לרוב כשחקנית אופי, כגון דמות העיתונאית בסרט "יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" משנת 2004.
ב-1997 גילמה את דמותה של ליידי צ'ילטרן במחזה "בעל אידיאלי".
ב-2001 שיחקה בתפקיד אירינה בהפקת התיאטרון בווסט אנד של המחזה "הדוד וניה" בבימויו של פיטר גיל.
בשנת 2008 הופיעה תומסון בסדרה הבלשית "The Bill" של רשת ITV, בתפקיד הבריסטר נעמי וודס אשתו של הבלש ג'ייקוב בנקס.
במרץ 2009 החלה לשחק בתפקיד קבוע באופרת הסבון "אמרדייל" של ITV1, בתפקיד פיי לאמב.
בסוף 2009 חתמה על חוזה חדש להמשך הופעתה בתוכנית.
בינואר 2011 פורסם שהיא עוזבת את הסדרה בהמשך אותה שנה.
ב-2010 סיימה תומסון תואר בפוליטיקה, פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת לונדון.
תיאטרון מחזה תפקיד במאי תיאטרון פיניקס Are You Lonesome Tonight?
קים פוסיבול הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני שהופק לטלוויזיה ומבוסס על סדרת אנימציה באותו השם ששודרה במקור בערוץ במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. הסרט מהווה את עיבודה השלישי במספר של הסדרה לסרט באורך מלא, אחרי "קים פוסיבול: מפגש בזמן" ו"קים פוסיבול: כה הדרמה".
בסרט מככבים סיידי סטנלי ושון גיאמברון בתפקידים הראשיים והוא עלה לשידור בערוץ דיסני ב-15 בפברואר 2019. בישראל, הסרט עלה לשידור ב-11 באפריל 2019 בגרסה מתורגמת ולא מדובבת, בניגוד לסדרת האנימציה ולסרט הקודם שלה.
סיידי סטנלי - קים פוסיבול.
שון גיאמברון - רון סטופבל, יד ימינה של קים וחברה הטוב ביותר.
אליסון הניגן - ד"ר אן פוסיבול, נוירוכירורוגית מוכשרת ואמה של קים.
קוני ריי - ננה פוסיבול, סבתה של קים.
טוד סטאשוויק - ד"ר דראקן, מדען מטורף והנמסיס הקבוע של קים.
טיילור אורטגה - שיגו, יד ימינו של ד"ר דראקן בעלת היכולת להשמיד אובייקטים באמצעות ידיה.
אריקה טאם - בוני רוקוולר, חברה/אויבת של קים לספסל הלימודים מאז הילדות.
קיארה וילסון - אתנה, סטודנטית חדשה בתיכון של קים ורון.
אייזק ראיין בראון - וייד, גאון מחשבים וממציא מוכשר העוזר לקים ורון במשימותיהם.
ננסי קארטרייט - רופוס , חולד עירום המחמד של רון, קארטרייט דיבבה את רופוס גם בסדרה המקורית.
פאטון אוסוולט - פרופסור דמנטור, מדען מטורף שמדבר במבטא גרמני גבוה ועתיק.
אוסוולט שב לגלם את הדמות לאחר שדיבב אותה בסדרה המקורית.
כריסטי קארלסון רומנו - פופי בלו, זמרת פופ מפורסמת.
רומנו דיבבה את דמותה של קים פוסיבול בסדרה המקורית.
הפקת הסרט הוכרזה לראשונה ב-7 בפברואר 2018, יחד עם מעורבותם של יוצרי הסדרה המקורית בהפקה, ועם מעורבותו של בליית' ניילינג שישמש כאחראי ליהוק.
ליהוקם של סטנלי וגיאמברון לדמויות הראשיות הוכרז ב-25 אפריל 2018, באמצעות סרטון קידום בכיכובם של כריסטי קארלסון רומנו וויל פרידל, שדיבבו במקור את דמויותיהם של קים פוסיבול ורון סטופבל.
הניגן, ריי, סטאשוויק, אורטגה, טאם ווילסון הצטרפו לצוות השחקנים ב-25 במאי.
צילומי הסרט החלו ב-4 ביוני 2018 בוונקובר, קנדה, תחת הכותרת "אפשרות" ("Possibility"), ותמו ב-24 ביולי 2018.
הסרט עלה לשידור בהקרנת בכורה ב-15 בפברואר 2019, ובישראל ב-11 באפריל 2019 בערוץ דיסני ישראל.
קים רוסליקוב (נולדה בשנת 1978) היא דוגמנית ישראלית.
רוסליקוב החלה לדגמן בגיל צעיר ובין היתר הופיעה ב-1993 בקמפיין של המעצבת מיקה בשן לצד שלי גפני.
היא הייתה בין המועמדות בתחרות מלכת היופי 1996 ושם נבחרה לנערת היופי עשרה, בתחרות מיס אירופה באותה שנה ייצגה את ישראל וזכתה במקום השלישי.
ב-2001 דגמנה למעצבת השיער קלייר יוסף ובמהלך הצילומים התבקשה להופיע בעירום אך סירבה, ב-2003 דגמנה בתצוגה של חברת "קרייזי ליין" שנערכה במלון דייוויד אינטרקונטיננטל בתל אביב.
היא דגמנה רבות בארצות הברית, גרמניה ואנגליה ויוצגה בניו יורק על ידי הסוכנות וילהלמינה, היא הופיעה בתצוגות אופנה של ורסצ'ה, ארמאני, קלווין קליין, מייקל רות' וג'קלין לאב, היא גם הצטלמה לכריכה של מספר רומנים שיצאו לאור.
ב-2006 דגמנה לקמפיין שהושק לבושם של אסתי לאודר "Youth Dew Amber Nude", ב-2007 נבחרה לפרזנטורית של חברת האופנה "מקאו" בקמפיין חורף בשווי 10,000.
ב-2010 דגמנה שמלות כלה של המעצבת דליה מנשירוב, באותה שנה גם הצטרפה לצוות החברה "סטרים יאכטות" העוסקת במכירת יאכטות יוקרתיות.
ב-2011 הופיעה בפרק בסדרה החברים של נאור.
קימברלי מרל שרייר היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת וושינגטון.
שרייר נבחרה לתפקיד ב-2018 מטעם המפלגה הדמוקרטית.
שרייר נולדה בלוס אנג'לס שבמחוז לוס אנג'לס בקליפורניה, ולמדה בבית הספר התיכון פליסיידס (Palisades).
ב-1991 סיימה לימודי תואר ראשון באסטרופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס למדה רפואת ילדים, וקיבלה תואר דוקטור ברפואה ב-1997. את תקופת ההתמחות בענף רפואת הילדים השלימה באוניברסיטת סטנפורד, ועבדה כרופאת ילדים בעיר אשלנד שבאורגון למשך שנה אחת טרם הצטרפותה למרכז הרפואי וירג'יניה מייסון בסיאטל שבמדינת וושינגטון.
באוגוסט 2017, לקראת בחירות 2018 בארצות הברית הודיעה שרייר על התמודדותה לייצוג מחוז הקונגרס השמיני של וושינגטון במקומו של דייב רייצ'רט, נציג המחוז המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית.
שרייר בחרה להציב במרכז מסע הבחירות שלה את הרחבת המדיקר וחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
בבחירות הכלליות ניצבה בפני חבר הסנאט של וושינגטון דינו רוסי.
מסע הבחירות לייצוג מחוז הקונגרס השמיני של וושינגטון בבית הנבחרים היה כרוך בהוצאת 25 מיליון דולר אמריקני לשם מימונו, מה שהפך מסע בחירות זה ליקר בהיסטוריה של מדינת וושינגטון ואחד היקרים מבחינה לאומית במהלך בחירות 2018, וכלל קמפיין נגטיבי מעורר מחלוקת מצדו של המועמד הרפובליקני רוסי.
ביום הבחירות הכלליות זכתה שרייר ב-52% מקולות הבוחרים ונבחרה לבית הנבחרים.
שרייר נכנסה לתפקידה ב-3 בינואר 2019. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית חברה שרייר בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת החקלאות.
שרייר נשואה לדייוויד גואינג ולהם בן משותף, והם גרים בעיר סאמאמיש שבוושינגטון.
סביה הם יהודים שהיגרו לארצות הברית מאירופה טרם מלחמת העולם השנייה.
שרייר היא חולת סוכרת מסוג 1.
קים פטרס היא זמרת-יוצרת גרמנייה, אשר פועלת בעיקר בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
קים פטרס נולדה בנורדריין-וסטפאליה, בקלן שבגרמניה, והחלה את הקריירה שלה בשנת 2011. מאז 2016, פטרס מוציאה מוזיקה על ידי חברת התקליטים שלה, BunHead Records.
1, שזכה להצלחה נאה כאשר הצליח להיכנס למצעדי הבילבורד.
בשנת 2019, הוציאה את מיקסטייפ הבכורה שלה Clarity, שהגיע בשיאו למקום השביעי במצעד אלבומי ה-Heatseekers של בילבורד.
מתוך האלבום יצא הסינגל "Icy" שזכה להצלחה נאה.
ב-1 באוקטובר 2019, הוציאה את המיקסטייפ השני שלה, Turn Off the Light.
המיני-אלבום הרביעי שלה, Slut Pop, יצא לאור בשנת 2022.
קים פטרס נולדה ב-27 באוגוסט 1992, בנורדריין-וסטפאליה, בקלן שבגרמניה.
פטרס נולדה כזכר, ומגיל שנתיים, הוריה לוץ וקוני סיפרו שקים התעקשה שהיא מרגישה בת.
בהמשך, התברר לפיהם כי מדובר ב-"לא רק שלב".
בעקבות כך, הלבישו אותה הוריה בבגדי יוניסקס.
בסופו של דבר, ביקשו הוריה עזרה מאנשים הבקיאים בנושא, עד שלבסוף מצאו את ברנד מיינבורג מאוניברסיטת גתה בפרנקפורט, אשר בקיא בנושא הטרנסקסואליות.
ב-11 במרץ 2011, הוציאה פטרס את המיני-אלבום הראשון שלה, One Piece of Tape.
לאחר מכן, לא הוציאה אלבום במשך שבע שנים רצופות, עד שב-21 בפברואר 2018, הוציאה את המיני-אלבום, Spotify Singles.
לקראת סוף שנת 2018, הוציאה פטרס את המיני-אלבום השלישי שלה, Turn Off the Light, Vol.
1. המיני-אלבום זכה להצלחה נאה בארצות הברית, כאשר הצליח להיכנס למקום ה-21 במצעד אלבומי ה-Heatseekers של בילבורד.
בנוסף לכך, הצליח להיכנס גם למצעד האלבומים העצמאיים של בילבורד.
בשנת 2019, הוציאה פטרס את מיקסטייפ הבכורה שלה, Clarity.
מתוך האלבום יצא הסינגל "Icy".
מיקסטייפ הבכורה של פטרס זכה לשבחים מטעם מבקרי המוזיקה, וקיבל ציון של 83 מתוך 100 במטקריטיק.
בגרדיאן קיבל המיקסטייפ דירוג של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול, וכך גם ב-NME.
בניו יורק טיימס העניקו לו ציון של 10 מתוך 10.
באוגוסט 2019, אישרה פטרס כי באוקטובר של אותה השנה, תוציא את החלק השני של Turn Off the Light, Vol.
1. החלק השני Turn Off the Light, יצא לאור ב-1 באוקטובר 2019. בנוסף לכך, הוא יצא בפורמט של מיקסטייפ, במקום מיני-אלבום נוסף, כמו החלק הראשון.
בסוף שנת 2019, הוציאה את השיר "How It's Done", ביחד עם הזמרות קאש דול, אלמה וסטפלון דון.
השיר נכלל בפסקול הסרט "המלאכיות של צ'רלי".
בתחילת שנת 2020, הוציאה את השיר "Reminds Me", ובהמשך גם את השיר "Malibu", שזכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2022 חידשה את "Running Up That Hill" של קייט בוש.
באותה השנה, יצא המיני-אלבום הרביעי שלה, Slut Pop.
פרסים ומועמדויות של קים פטרספרסשנהקטגוריהפרויקטתוצאהפרס גראמי2023ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה"Unholy" (עם סם סמית')פרסי המוזיקה הבריטית2023שיר השנהפרסי המוזיקה של בילבורד2023אלבום הדאנס/אלקטרונית המובילFeed the Beastשיתוף הפעולה המוביל"Unholy" (עם סם סמית')פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה2019המוזיקאי הטוב ביותרTurn Off the Light, Vol.
12020Clarity2024Feed the Beast, Problematiqueפרסי המוזיקה של MTV אירופה2022קליפ למטרה טובה"Unholy" (עם סם סמית')פרסי המוזיקה של iHeartRadio2023שיתוף הפעולה הטוב ביותרלהיט הטיקטוק של השנה
קים קארנס היא זמרת–יוצרת אמריקאית.
קארנס נולדה ב־20 ביולי 1945 בפסדינה שבקליפורניה.
אביה, ג'יימס ריימונד קארנס, היה עורך דין ואמה הייתה מנהלת בית חולים.
קארנס אמרה שהיא ידעה כבר בגיל שלוש כי היא תגדל להיות זמרת וכותבת שירים.
"אמי לא קיבלה את הקריירה שלי ואבא שלי, שהיה עורך דין במקצועו, לא חשב ששירה וכתיבה הם בכלל משהו שאפשר לכנות אותו 'עבודה', אבל בזכות המוזיקה התמודדתי עם כל הקשיים בדרך".
1965–1974: קריירה מוקדמת ואלבום אולפן ראשון
קים כותבת שירים ושרה מגיל צעיר מאוד.
לאחר שכתבה שירים במשך שנים רבות, חתמה קים על חוזה הוצאה לאור של האלבום הראשון שלה בשנת 1969 עם המפיק ג'ימי באוון.
במהלך תקופת עבודה זו, בה קארנס שיתפה פעולה עם באוון, היא עבדה במקביל גם עם יוצרים אחרים, למשל: דון הנלי, גלן פריי וג'יי.
קארנס שרה גם את "Nobody Knows", שנכתב על ידי מייק סטיל, שהוצג בסיומו של הסרט Vanishing Point משנת 1971. בסרט הוצג גם השיר הראשון שכתבה קארנס, "Sing Out for Jesus", שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית ביג מאמא ת'ורנטון.
בשנת 1971 קארנס שוב שיתפה פעולה עם מייק סטיל ועם בוואן כדי ליצור את להקת הסטודיו "The Sugar Bears".
הלהקה הוציאה לאור אלבום מלא ועוד שלושה סינגלים.
השיר "You Are the One", הגיע למקום ה־83 במצעד הבילבורד.
בתחילת שנות ה־70 כתבו קארנס ובעלה דייב אלינגסון כמה שירים עם דייוויד קסידי, שבאותה התקופה היה בשיא הקריירה הבינלאומית שלו.
קארנס ובעלה הצטרפו אליו לסיבוב הופעות עולמי.
האלבומים של קסידי, Rock Me Baby, Dreams are Nuthin' More than Wishes ו־ כוללים מספר שירים שכתב עם קארנס, והיא גם שרה כזמרת ליווי באלבומים אלו.
אלבום הסולו הראשון שלה, Rest on Me , ראה אור בשנת 1972 בהפקתו של ג'ימי באוון לאחר שקארנס חתמה על חוזה עם Amos Records.
בשנת 1975 הוציאה קארנס את אלבומה השני, שכלל את הלהיט הראשון שלה במצעדי הפזמונים: "You're A Part of Me".
השיר הגיע למקום ה־32 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
קארנס הקליטה מחדש את השיר עם ג'ין קוטון כשלוש שנים לאחר מכן.
רוב השירים באלבום זה נכתבו על ידי קארנס ואלינגסון.
אלבומה השלישי, Sailin, הופק על ידי ג'רי ווקסלר וראה אור בשנת 1976. השיר "Love Comes from Unexpected Places" זכה בפרס הגדול בפסטיבל הזמר האמריקאי בשנת 1976. השיר גם זכה בפרס הלחן הטוב ביותר בפסטיבל הזמר של טוקיו.
השיר הגיע למקום ה־36 בבילבורד הוט 100.
בשנת 1979, תוך שימוש בשם הבדוי "קוני קון קארן", הקליטה קארנס סינגל בשם "She Dances with Meat" שכתבה בשיתוף עם דייב אלינגסון.
1980–1981: שיתוף פעולה עם קני רוג'רס ו־"Bette Davis Eyes"
הדואט של קארנס וקני רוג'רס, "Don't Fall in Love with a Dreamer", הפך ללהיט מרכזי במצעד הבילבורד הוט 100 בשנת 1980 (מקום רביעי), במצעד שירי הקאנטרי (מקום 3) ובמצעד השירים העכשוויים למבוגרים (מקום שני).
השיר לקוח מאלבום הקונספט של רוג'רס, "גדעון", שנכתב כולו על ידי קארנס ובעלה דייב אלינגסון.
באותה שנה הקליטה קארנס גרסת כיסוי לשירם של סמוקי רובינסון והמיריקלס, "More Love".
הגרסה הייתה ללהיט הסולו הראשון שלה ודורגה מספר עשר במצעד הפופ ומספר שש במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
הצלחת ההקלטה של קארנס הרשימה את רובינסון והוא כתב והלחין עבורה את השיר "להיות איתך" אולם המפיק של רובינסון, ג'ורג' טובין, התעקש שרובינסון יקליט את השיר בעצמו.
"התקליט שהגיע למקום הראשון הוא מבחינתי הקלטת דמו עבור קים", אמר רובינסון ל"הפינגטון פוסט".
בשנת 1981 קארנס הייתה זמרת ליווי באלבומה של דיון וורוויק No Night So Long.
בשנת 1981 הקליטה קארנס את שירן של ג'קי דהשנון ודונה וייס "Bette Davis Eyes", שנכתב והולחן בשנת 1974. השיר יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום "Mistaken Identity", כיכב תשעה שבועות במקום הראשון במצעד הסינגלים בארצות הברית והיה ללהיט בין־לאומי.
הצלחת השיר הזניקה את האלבום למקום הראשון בבילבורד 200 מקום בו הוא החזיק במשך ארבעה שבועות.
הסינגל הפך ללהיט הגדול של שנת 1981, ובמצעד הלהיטים הגדולים ביותר של שנות השמונים בארצות הברית של מגזין בילבורד הוא שני רק ללהיטה של אוליביה ניוטון-ג'ון "Physical".
הסינגל זכה גם בפרס שיר השנה וגם אלבום השנה בטקס הגראמי לשנת 1982 וקארנס עצמה הייתה מועמדת לפרס זמרת הפופ הטובה ביותר.
אלבומה "Mistaken Identity" זכה במועמדות לפרס אלבום השנה.
שני שירים נוספים מתוך האלבום יצאו כסינגלים, השיר "Mistaken Identity" והשיר "Draw of the Cards", שזכו להצלחה במצעדים בבריטניה ובאוסטרליה.
קארנס ולהקתה ניגנו את השיר "Bette Davis Eyes" באולפן במשך שלושה ימים על מנת להגיע לצליל אפל יותר.
נגן הקלידים ביל קואומו נתן את חותמת הסאונד האינסטרומנטלי המזוהה עם השיר.
קואומו והמפיק המוזיקלי ואל גארי יצרו עיבוד חדש לחלוטין של השיר שהוקלט למחרת היום ללא אובר דאבינג.
בטי דייוויס כתבה לקארנס ולכותבי השיר להודות להם לאחר יציאתו ואמרה שהיא אוהבת את גרסתם.
"זה היה מרגש להיות חלק מדור הרוק," כתבה דייוויס בזיכרונותיה, This 'N That.
נכדה של דייוויס, אשלי, אמר לסבתו, אגדת המסך, שהיא "סוף סוף זכתה להצלחה".
בין קארנס ודייוויס נרקמה ידידות מיוחדת וקארנס ביקרה את דייוויס בביתה מספר פעמים טרם מותה של דייוויס בשנת 1989. קארנס שרה את השיר בפני דייוויס באירוע מחווה לשחקנית האגדית שנערכה מעט לפני מותה, אירוע אותו החשיבה קארנס כאחת מגולות הכותרת של הקריירה שלה.
בשנת 2008 נעשה שימוש בשיר בפרסומת של Clairol Nice 'n Easy ששודרה בבריטניה, בדרום אפריקה ובמקומות אחרים.
באותה שנה נעשה שימוש בשיר בסצנת הפתיחה של הסרט התיעודי, "ולנטינו: הקיסר האחרון".
בנובמבר 2015 הופיע השיר באנתולוגיה הטלוויזיונית "אימה אמריקאית: המלון".
ב־19 בדצמבר 1981 קים קארנס הופיעה עם רוד סטיוארט וטינה טרנר בפורום שבאינגלווד, קליפורניה.
דיק קלארק שידר גרסה מיוחדת של ההופעה.
הלהיטים המאוחרים של קארנס כללו שני סינגלים נוספים שלא נכנסו לעשרת השירים הגדולים של מצעד הפופ טופ: "Crazy in the Night" (מתוך Barking at Airplanes) ו־"What About Me?" עם קני רוג'רס וג'יימס אינגרם.
קארנס הגיעה לעשירייה הראשונה במצעד השירים העכשוויים למבוגרים ארבע פעמים נוספות אחרי להיטה "Bette Davis Eyes" – עם השיר "I Pretend" (מס' 9), "?What About Me" (מס' 1), "Make No Mistake, He's Mine" עם ברברה סטרייסנד (מספר 8) ובהפקתם של קארנס וביל קואומו והשיר "Crazy in Love" (מס' 10).
ב־19 בינואר 1985, בלטה קארנס במצעד בילבורד 100 עם שלושה סינגלים בו זמנית כאמנית סולו, כחלק מצמד ומשלישייה מוזיקלית: "What About Me", "Make No Mistake, He's Mine" ו־"Invitation to Dance" מהפסקול הסרט "!That's Dancing".
קארנס הייתה מועמדת לפרסי גראמי נוספים - כזמרת הרוק הטובה ביותר עבור האלבומה Voyeur בשנת 1983 וכזמרת הרוק הטובה ביותר עבור "Invisible Hands" בשנת 1984. בשנת 1983, השיר של קארנס "I'll Be Here Where the Heart Is" נכלל בפסקול הסרט פלאשדאנס שקיבל בעצמו גרמי עבור אלבום הפסקול המקורי הטוב ביותר.
קארנס הייתה גם אחת הזמרים שהוזמנו בשנת 1985 להשתתף בהקלטת השיר "We Are the World", סינגל התרמה למען נפגעי הרעב באתיופיה, בו היא שרה את השורה "While we stand together as one" עם יואי לואיס וסינדי לאופר.
בשנת 1987 קארנס הקליטה דואט עם ג'פרי אוסבורן, "My Heart Has a Mind of Its Own", לפסקול הסרט שיגעון בחלל.
אלבום האולפן האחד־עשר של קארנס, "View from the House", הופק בשיתוף פעולה של קארנס והמפיק ג'ימי בוון והשתתפו בו הכוכבים לעתיד וינס גיל ולייל לובט.
האלבום הניב ארבעה סינגלים, כולל השיר "Crazy in Love" שהעפיל לעשירייה הראשונה במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
אלבום האולפן ה־12 שלה, "Checkin' Out the Ghosts", יצא בבלעדיות ביפן בשנת 1991. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם.
הוא כלל את השיר "Gypsy Honeymoon", שהוקלט מחדש ב־1993 עבור אוסף השירים שיצא תחת אותו שם.
השיר היה ללהיט בגרמניה בשנת 1993.
בשנת 1992 הקליטה קארנס את השיר "Love Hurts" של האחים אוורלי עבור פסקול הסרט "Private Lessons", את השיר "Shiny Day" עבור האלבום "Re-Import" שיצא ביפן, ואת שירו של צ'אק ברי "Run, Run Rudolph" עבור אוסף שירי חג המולד "The Stars Come Out for Christmas Vol.
בשנת 1997 כתבה קארנס את "Just One Little Kiss" עם חברה כותב השירים גרג ברנהיל.
השיר הוקלט על ידי לילה מקאן באלבום הבכורה שלה – "לילה".
1994 – היום: הצלחה נוספת והשיר "Essential"
בשנת 1994 קארנס עברה מלוס אנג'לס להתגורר בקביעות בנאשוויל.
כמה משיריה, ובהם "Voyeur", "I'll Be Here Where the Heart Is" ו־"Gypsy Honeymoon" היו ללהיטים ברחבי אירופה ובדרום אמריקה.
שניים משיריה הגיעו למקום הראשון במצעדי הקאנטרי.
בשנת 1997 הקליטה קארנס גרסת כיסוי של השיר "Bad, Bad Leroy Brown" לאלבום המחווה "Jim Croce: A Nashville Tribute".
בשנת 2000 שרה קארנס דואט עם ג'ף ברידג'ס לשירו של ג'וני קאש "Ring of Fire" שנוגן במהלך כתביות הפתיחה לסרט "The Contender".
בשנת 2004 הוציא קארנס את האלבום "Chasin Wild Trains" אותו הפיקה בעצמה.
את השירים כתבה קארנס עם אנג'לו פטראליה, המפיק של "מלך האריות", ועם מטרקה ברג, קים ריצ'י, אל אנדרסון, ג'פרי סטיל, מארק ג'ורדן, אנדרס אוסבורן וצ'אק פרופט.
האלבום זכה להצלחה בארצות הברית והוביל לסיבוב הופעות באירופה.
באותה שנה שרה קארנס שני שירים באלבומו של טים מקגרו "Live Like You Were Dying".
קארנס השתתפה בכתיבת השיר "The Silver Cord" אותו הקליטה לפסקול הסרט "Loggerheads" משנת 2005.
בשנת 2007 קארנס הקליטה את השיר "It's Clear Sky Again Today" עבור אלבום המחווה לזמר היפני נוריוקי מקיהארה – "Noriyuki Makihara – Songs from L.A".
קארנס גם כתבה עבור הצמד שיר נוסף לאלבומם הבא.
בשנת 2011 יצא אלבום אוסף משיריה של קארנס בשם "Essential".
האלבום קיבל ביקורת חיובית מטום יורק מאתר AllMusic, ששיבח את השירים הפחות מוכרים של קארנס כמו "I'd Lie To You For Your Love" ו־"Abadabadango".
באוקטובר 2012, חברת התקליטים האמריקאית קאלצ'ר פקטורי הוציאה מחדש את אלבומיה, Mistaken Identity, Voyeur, ו־Cafe Racers.
האלבומים Light House ו-Barking at Airplanes יצאו באוגוסט 2013. בנובמבר 2013 קארנס הופיעה בפרק של סדרת הטלוויזיה האמריקאית The Haunting Of.
בשנת 2014 הקליטה קארנס דואט עם כותב השירים הבריטי פרנקי מילר.
ב־25 ביוני 2019, הניו יורק טיימס מנה את קים קארנס בין מאות האמנים שהקלטותיהם נהרסו כתוצאה מהשרפה באולפני יוניברסל, שאירעה בשנת 2008.
קארנס מתגוררת בנאשוויל, טנסי, עם בעלה דייב אלינגטון.
יש לה שני בנים, קולין וריי.
בנה ריי, הקרוי על שמו של המוזיקאי ריי קודר, מופיע בשיר "Rough Edges" מתוך אלבומה, Barking at Airplanes.
בנה קולין מופיע גם הוא באותו אלבום בתחילת השיר "Crazy in the Night".
כותבות השיר "Bette Davis Eyes", דונה וייס וג'קי דשאנון זכו בפרס גראמי לשיר השנה.
דייוויד פוסטר שעיבד את השיר "" היה מועמד לפרס גראמי לעיבוד המוזיקלי הווקאלי הטוב ביותר לשני קולות או יותר בשנת 1984.
קים הייתה אחד מהאמנים שהשתתפו בסינגל "We Are the World" שזכה בשלושה פרסי גראמי בטקס ה־28.
קים סי-היאון (בקוריאנית 김시현; נולדה ב-5 באוגוסט 1999) היא זמרת ומנחת טלוויזיה מקוריאה הדרומית.
היא חברה בלהקת הבנות אוורגלו, שחתומה בחברת התקליטים הקוריאנית יואואה אנטרטיינמנט, דרכה הוציאה מספר אלבומי סינגל ומיני-אלבומים.
קים נולדה ב-5 באוגוסט 1999, בבונדנג-גו, שבקוריאה הדרומית.
את הקריירה המוזיקלית שלה החלה בשנת 2019, תוך שהיא ניסתה כורחה גם בעולם הטלוויזיה כמארחת בתוכנית טלוויזיה שמשודרת בחסות MTV וזאת, בנוסף לכך שהשתתפה בעצמה בכמה תוכניות טלוויזיה כמתחרה.
קים התחרתה בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "Produce 101", שנועדה לעזור לאמנים צעירים לפתח את הקריירה המוזיקלית שלהם.
היא סיימה במקום ה-40 ואז חתמה על חוזה הקלטות ביואואה אנטרטיינמנט.
בשנת 2018,הצטרפה קים לעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה "Produce 48", לצד יירן שבעתיד הפכה לחלק מלהקת הבנות אוורגלו ולצד חברות נוספות.
קים הודחה, לאחר שהגיעה למקום ה-27.
2019–הווה: הופעת בכורה עם אוורגלו ופעילויות סולו
את ההופעה הראשונה שלה עם אוורגלו ב-18 במרץ 2019 עשתה קים, כאשר הוציאה ביחד עם הלהקה את הסינגל אלבום הראשון שלה, Arrival of Everglow, מתוכו יצא לאור הסינגל המוביל "Bon Bon Chocolat".
השיר לווה בווידאו קליפ מצליח שעזר בקידום שלו.
ב-7 בפברואר 2020 נבחרה קים כ-MC במסגרת תוכנית הטלוויזיה של MTV "The Show", שעלתה לאקרנים בסמוך לכך.
קים מנחה שם לצד קים מין קיו.
שנהשםתפקידרשת הערות 2016"Produce 101" מתחרה Mnet מקום 40 2018"Produce 48" מתחרהמקום 27 2020"The Show" MC SBS MTV עם מינקיו וג'ואיון
קים שו היא שחקנית אמריקאית ילידת קנדה.
שו נולדה בווינדזור שבאונטריו, קנדה.
היא גדלה במיאמי, וכשבגרה עברה לניו יורק ולמדה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה.
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Greetings From The Shore" , שהשתתף בכ-60 פסטיבלים וזכה בכ-20 פרסים.
ב-2011 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הקומית "I Just Want My Pants Back" , שבוטלה לאחר עונה אחת.
ב-2013 שיחקה בתפקיד מרכזי בדרמת הספורט "Snake & Mongoose" .
ב-2014 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Animals" .
בשנים 2015–2017 שיחקה בתפקיד מרכזי בעונות 4 ו-5 של סדרת הטלוויזיה "נס רפואי".
ב-2021 שיחקה את האחות פיונה בחמישה פרקים בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "את".
במאי 2021 זכתה בפרס המסך הקנדי להופעה הראשית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה, על הופעתה בסרט הטלוויזיה "The Lead".
בשנת 2025 גילמה את ג'ניפר בסדרת הדרמה "משפחה אמריקאית טובה" (אנ') מבית הולו.
היא השתתפה בתפקידים משניים במספר סרטים, כגון "סקס והעיר הגדולה", "על הזוג מורגן שמעתם?" ועוד.
היא שיחקה כאורחת במספר סדרות טלוויזיה, כגון "חוק וסדר", "אחת שיודעת", "צווארון לבן", "האישה הטובה", "סדנה לעצבים", "איך פגשתי את אמא", "NCIS", "שיקגו PD", "בונז", "קייסי אנדרקאבר", "החיים עצמם" ועוד.
קים פוסיבול: כה דרמה הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני בהפקת Disney Television Animation, שיצא ב-8 באפריל 2005. זהו הסרט השני המבוסס על סדרת הטלוויזיה המונפשת "קים פוסיבול".
הסרט כולל שילוב של הנפשה מסורתית והנפשה ממוחשבת.
בישראל הסרט שודר בשנת 2005 בערוץ דיסני בדיבוב העברי, ושנה לאחר ששירות הסטרימינג "דיסני+" יצא לישראל הוא הופץ שם בדיבוב עברי חדש.
זהו הסרט המקורי המונפש הראשון של ערוץ דיסני.
הסרט שודר כמה פרקים לפני הפרקים האחרונים בעונה השלישית של הסדרה, אך נחשב לסיום העונה השלישית בגרסה תלת-חלקית.
ד"ר דראקן פיתח תוכנית חדשה ומורכבת להשתלט על העולם.
בין שלבי התוכנית נמצאים: רכישת עיצוב צעצוע חדש שנגנב מהמפתח היפני "נאקאסומי", יצירת אנדרואידים סינתודרוניים ופרויקט מחקר ביזארי שמחפש לחקור את אורח החיים של נערות מתבגרות.
בינתיים, קים פוסיבול מבינה שהקריירה שלה כגיבורת על השאירה לה רק את רון סטופבל כבחירה פוטנציאלית לדייט למסיבת הסיום, מה שגורם לה לדאגה.
רון מציג את קים לאריק, התלמיד החדש, והם במהרה הופכים לזוג, מה שגורם לרון הקנאי להרגיש שהוא נדחק מחייה של קים.
בנוסף, רון מתחיל לשים לב לשינויים מעצבנים רבים ב"בואנו נאצ'ו", רשת המזון המהיר האהובה עליו.
הדיבוב העברי בוים והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
הסרט היה אמור להיות במקור סיום הסדרה, אך ערוץ דיסני חידש את הסדרה לעונה רביעית משום שהמעריצים ביקשו עוד.
העונה החדשה שודרה לראשונה ב-10 בפברואר 2007, עם אירועים שממשיכים לאחר הסרט עצמו.
בסרט נכלל השיר "יכול להיות" של כריסטי קרלסון רומנו.
העלילה של הסרט דומה לפרק הראשון של הסדרה, "התאהבות".
בערב הבכורה של הסרט, הסרט קיבל דירוג משקי בית של 3.6 – כ-3.1 מיליון צופים.
דייוויד נוסר מ"Reel Film Reviews" דירג את הסרט 2.5 מתוך 4, וציין שהעלילה לא כזאת מובנת ושילדים ייהנו ממנו יותר מאשר מבוגרים, אך הוא באמת מצחיק עם דיבוב טוב יותר ממה שציפו.
קווין קאר מ"7M Pictures" דירג את הסרט 3.5 מתוך 5, והצהיר שהסרט אולי לא הכי טוב, אך עבור הקהל המתאים זה יהיה מעולה.
העורך מייק לונג מ"Jackass Critics", שהתייחס לסרט כסיום אפשרי לסדרה, כתב כי "זהו סיום הולם, שכן הוא כולל את כל מה שעשה את הסדרה למיוחדת שיצרה לראשונה ערוץ דיסני."
גרסה מורחבת של הסרט יצאה ב-10 במאי 2005. גרסה זו כללה את הקליפ המוזיקלי של כריסטי קרלסון רומנו לשיר "יכול להיות" ופרק שמעולם לא שודר של קים פוסיבול בשם "אגרוף גורילה".
ב-12 בנובמבר 2019 הסרט יצא גם לשירות הסטרימינג "דיסני+".
קים לאונל ניקו ססריון (בשוודית: Kim Leonel Niko Cesarion; נולד ב-10 ביולי 1990) הוא זמר-יוצר שוודי ממוצא גוואדלופי-יווני.
הוא מנגן על מספר כלים, כמו כינור, פסנתר, ויולה, מערכת תופים וקונטרבס.
בשנת 2011 נועד עם ארנת'ור בירגיסון ולינוס אנדריין, ולאחר מכן חתם על חוזה הקלטות עם אריסטוטוראקס.
בנוסף, חתם על הסכם הפצה עם סוני מיוזיק במסגרתו RCA רקורדס תפיץ את שיריו ב ואילו קולומביה רקורדס בארצות הברית.
ססריון התפרסם בזכות קולו הקונטרה-טנור.
ב-22 במרץ 2013 הוציא לאור את השיר "Undressed", שדורג בין עשרת השירים הפותחים של חמישה מצעדי פזמונים ברחבי העולם.
שירו השני, "Brains Out", פורסם ב-6 בספטמבר.
ב-6 ביוני 2014 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Undressed.
בשנת 2018 יצא לאור המיני-אלבום הראשון שלו, Bleed.
הוא התחרה במקצה השלישי, שנערך ב-17 בפברואר 2024 בווקשה.
בסיום סבב ההצבעה השני דורג במקום החמישי והודח מהתחרות.
קים סטרלני הוא פילוסוף אוסטרלי ופרופסור לפילוסופיה בבית הספר לחקר מדעי החברה באוניברסיטה הלאומית האוסטרלית ובאוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון.
הוא זכה בפרסים בינלאומיים בתחום הפילוסופיה של המדע ולפני כן היה עורך כתב העת Biology and Philosophy.
הוא חבר באקדמיה האוסטרלית למדעי הרוח ומכהן כסגן הנשיא הראשון של החטיבה ללוגיקה, מתודולוגיה ופילוסופיה של המדע והטכנולוגיה של האיגוד הבינלאומי להיסטוריה ופילוסופיה של המדע והטכנולוגיה (2020–2023).
תחום המחקר העיקרי של סטרלני הוא פילוסופיה של הביולוגיה.
הוא קובע כי "התפתחות הביולוגיה האבולוציונית מאז 1858 היא אחד ההישגים האינטלקטואליים הגדולים של המדע".
סטרלני כתב בהרחבה גם על הפילוסופיה של הפסיכולוגיה.
הוא מחברם של מאמרים רבים בתחומים אלה, כולל מאמרים שפורסמו באנתולוגיות רבות על ברירה קבוצתית, תורת הממים ואבולוציה תרבותית כגון "שובו של הגן" (עם פיליפ קיצ'ר), "ממים מחודשים" ו"האבולוציה וההתפתחותיות של התרבות" ("The Evolution and Evolvability of Culture").
עם תלמידו לשעבר פול גריפיתס, פרסם סטרלני בשנת 1999 את "מין ומוות", עיסוק מקיף בבעיות ועמדות חלופיות בפילוסופיה של הביולוגיה.
ספר זה שילב מספר עמדות שפותחו במאמרים קודמים בנוגע למגוון הנושאים בפילוסופיה של הביולוגיה.
בנקודות מסוימות, סטרלני ושותפו לכתיבת הספרים נחלקו בדעותיהם, למשל בנוגע לטיפול הדרוויניסטי ברגשות ובנוגע לעתידה של תאוריית המערכות ההתפתחותיות (developmental systems theory), שהיא פרספקטיבה תאורטית על התפתחות ביולוגית, תורשה ואבולוציה.
היא מדגישה את התרומה המשותפת של גנים, סביבה וגורמים אפיגנטיים לתהליכים התפתחותיים.
היא אינה משמשת לתחזיות לבדיקת תוצאות ניסוייות אלא היא אוסף מודלים פילוסופיים, פסיכולוגיים ומדעיים של התפתחות ואבולוציה.
בשנת 2004 זכה ספרו של סטרלני, "מחשבה בעולם עוין: התפתחות הקוגניציה האנושית" (Thought in a Hostile World: The Evolution of Human Cognition), בפרס לקטוס על תרומה של המדע.
ספר זה מספק תיאור דרוויניסטי של טבע היכולות הקוגניטיביות האנושיות והאבולוציה שלהן, והוא אלטרנטיבה חשובה לתיאוריות נייטיביסטיות המוכרות מהפסיכולוגיה האבולוציונית.
על ידי שילוב של תיאוריה של גמישות עצבית, ברירה קבוצתית ובניית נישה, סטרלני טוען שנתונים שעליהם מסתמכות תיאוריות נייטיביסטיות ניתנים להסבר בלי לייחס מספר רב של מודולים מקושרים גנטית לתודעה/מוח.
בשנת 2008 זכה סטרלני בפרס ז'אן-ניקוד.
הרצאותיו מתפרסמות תחת הכותרת "השוליה המתפתח" (The Evolved Apprentice).
הרצאות אלה מתבססות על הגישה הדרוויניסטית הלא-נייטיביסטית של "מחשבה בעולם עוין", תוך דיון בעבודות רבות שכתבו פילוסופים אחרים, אנתרופולוגים ביולוגיים ואקולוגים, תאורטיקנים של קו-אבולוציה של תרבית גנים ותאורטיקנים של משחקים אבולוציוניים.
בשנת 2013 זכה סטרלני במלגת עמית אוסטרליה.
בשנת 2004 קיבל את פרס לקטוס על ספרו "מחשבה בעולם עוין: התפתחות הקוגניציה האנושית".
נחשב לאחד מיוצרי הקולנוע הקוריאניים המוערכים והבולטים ביותר.
קים זכה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר משנת 2004 ופרס אריה הזהב משנת 2012, ובכך היה לקוריאני הראשון שזוכה בפרס הגדול באחד מ-"שלושת הפסטיבלים הגדולים" (קאן, ונציה וברלין).
קים נולד בשנת 1960 בבונגווה שבדרום קוריאה.
בבגרותו, שירת 5 שנים בחיל הנחתים של קוריאה הדרומית.
בשנת 1990 נסע לפריז על מנת ללמוד אמנות, אך בפועל בילה שם שנתיים כצייר רחוב.
כשחזר לקוריאה, החל לכתוב תסריטים מבלי שלמד קולנוע בשום שלב בחייו.
סרטו הראשון יצא בשנת 1996, אך ההכרה הבין-לאומית הגדולה הגיעה בעקבות הסרט "The Isle" משנת 2000.
יצירתו המוכרת ביותר הוא הסרט אביב, קיץ, סתיו, חורף...
ואביב שיצא בשנת 2003. הסרט זכה לביקורות משבחות בכל העולם ונבחר בשנת 2016 לסרט ה-66 הטוב ביותר במאה ה-21 על ידי מגזין ה־BBC.
מבקר הקולנוע של מגזין הגרדיאן, פטר בראדשו, כתב על הסרט כי הוא "משל רב עוצמה וחידתי שמצליח להיות גם שליו וגם מרתק בו זמנית.
עונות חייו של נזיר צעיר, תחת טיפולו של זקן חכם, מוצגות במעגל נצחי במסעו לעבר הארה טעונה.
זהו הדבר הנדיר ביותר - סרט רוחני אמיתי." בראדשו דירג את הסרט בשנת 2020 כ"קלאסיקה קוריאנית מודרנית" החמישית בטיבה במאה ה-21.
קים זכה להערכה רבה בכל רחבי העולם, וסרטיו הוקרנו בפסטיבלי קולנוע רבים.
הוא זכה בפרסים רבים, כשהבולטים מביניהם היו פרס דוב הכסף על בימוי הסרט "סמאריה" ב-2004 ופרס אריה הזהב על סרטו משנת 2012, "רחמים" (ידוע בשם "פייטה").
"רחמים" זכה גם בפרס סטלייט לסרט הבינלאומי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס על הסרט והתסריט.
עוד אחד מסרטיו הידועים ביותר הוא הסרט להרגיש בבית, אף הוא משנת 2004, שהיה מועמד לפרס אריה הזהב ועליו זכה קים בפרס אריה הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ונציה.
סרטים נוספים שזכו בפרסים בין-לאומיים חשובים הם "אריראנג" (2011) ו-"אחד על אחד" (2014).
אף על פי שקים הוא אחד מיוצרי הקולנוע הקוריאני הידועים ביותר בחו"ל, וזכה לתשבחות מצד המבקרים ולהצלחה לא קטנה בקופות, דווקא בקוריאה עצמה הוא סוג של "מנודה" ולא זכה לסיקור רב, וסרטיו בקושי נצפו בקרב צופי הקולנוע הקוריאנים.
הסיבות לכך רבות, אם בגלל האלימות הקיצונית והזנות שמופיעים בחלק מסרטיו, אם בגלל הדמויות המנוכרות שמציגות את הקוריאנים באור לא מחמיא וחד־ממדי, או שהוא מציג בסרטיו מציאויות רעות שהציבור הקוריאני היה מעדיף שלא יופצו לכל העולם.
סרטיו של קים הם בעלי סגנון ייחודי.
חלקם אלימים בצורה חריגה אפילו בקוריאה, חלקם רוחניים-פילוסופיים ומופשטים מאוד, ובחלקם הוא מופיע כמעט לבד ופשוט מדבר על עולמו הפרטי ועל השקפתו, ואף מבקר את עצמו.
סרטים אחדים שביים ידועים בכך שהם נטולי דיאלוגים.
לדבריו: "הדממה היא השפה העצובה והכואבת ביותר ובכי וצחוק הן השפות היפות ביותר".
בשנת 2017 הורשע קים לאחר שאחת השחקניות בסרטו "מוביוס" תבעה אותו על כך שהכה אותה.
בשנת 2018 האשימו 3 שחקניות אנונימיות את קים באונס והטרדות מיניות במסגרת תוכנית תחקירים טלוויזיונית בדרום קוריאה, אחת מהן היא זו שתבעה אותו שנה קודם.
בעקבות כך, נדחתה הפצת סרטו החדש.
לאחר ההאשמות, עזב קים את דרום קוריאה.
קים מת באחד-עשר בספטמבר 2020, כתוצאה מסיבוכים בנגיף הקורונה, בו נדבק.
זה היה בעת שהותו בלטביה על מנת לרכוש נכס נדל"ן, כיוון שתכנן להתגורר שם.
הקימונו (יפנית: 着物; מילולית: "פריט לבוש") הוא הלבוש המסורתי של יפן.
בעבר שימשה המילה "קימונו" במשמעות של "לבוש", וייצגה את כל סוגי הלבוש.
בעת החדשה נתייחדה משמעותה לזו של החלוק המהודר והטקסי המשמש בעיקרו את המין הנשי, אך גם גברים וטף.
כיום נלבש הקימונו בעיקר כלבוש חגיגי בטקסים, חגים, ומסיבות משפחתיות.
חלוק הקימונו אינו חלוק-בית גרידא, כי אם מלבוש מפואר, בר-שימוש הן כלבוש רשמי והן בחיי היומיום.
חלוק הקימונו הוא כתונת ארוכה ועשויה משי, המעוצבת בצורת T ומאופיינת בצווארון ובשרוולים רחבים וארוכים, הנשמטים עד גובה הקרסוליים.
על חלקו החיצוני של הקימונו ניתן לחזות בהדפסים ארוגים או צבועים, על פי נושא נבחר.
על פי המסורת, נשים נשואות תעטינה קימונו מסוג אחד ושנשים שטרם נישאו תתעטפנה בקימונו מסוג אחר, הנודע בשם פוריסודה (מילולית: שרוולים קצרים).
האחרון הוא בגד בעל שרוולים המגיעים עד הרצפה, אשר נועד במקורו בעיקר לאירועים רשמיים ומיוחדים.
הקימונו עוטף את גוף הלובש כאשר צדו השמאלי פרוס מעל משנהו (להוציא מלבושי גווייה לקראת קבורתה), ושניהם אחוזים במקומם על ידי אבנט רחב המכונה אובי, הנקשר מאחור.
בתקופות שונות נלבשו הקימונו במספר שכבות, שנעטו בסדר מסוים וקבוע מראש.
נהוג להשלים את לבישת קימונו עם מנעלים מסורתיים.
על כפות הרגליים סנדלי עץ מצופים לכה עם רצועות בד קלועות או סנדלי עץ (גטה, ; זורי) וטאבי, גרביים בעלי חלוקה בין הבוהן ליתר האצבעות ברגל.
דגמי הקימונו הראשונים הושפעו מההנפו, הלבוש הסיני המסורתי, באמצעות תרומות תרבותיות שהתרחשו בציר היפני-סיני.
ברם, היה זה אך במרוצת המאה השמינית כאשר עיצובים סיניים נכנסו לאופנה בקרב היפנים והמאפיין הבולט לכך היה הפיכתו של הצווארון הגבוה למאפיין שכיח במיוחד בקרב אופנת הנשים היפנית.
במהלך תקופת הייאן היפנית (794 עד 1192 לספירה), התעצב הקימונו לכדי סגנון מיוחד - לובשיו עטו על כתפיהם עצמם עד תריסר, ולעיתים אף יותר, שכבות בצבעים מנוגדים, ועליהן עטו חצי סינר המכונה בשם מוֹ, מעל הקימונו.
לשילובי הצבעים השונים נודעו משמעויות שונות וכל אחד היה לייחודי בפני עצמו.
במהלך תקופת אשיקאגה (בשנים 1392 עד 1573), הקוסודה, קימונו יחיד שנחשב קודם-לכן ללבוש תחתון, החל להלבש בלי מכנסי האקאמה מעליו, ונשמר אפוא במקומו בסיועה של חגורה בשם אובי.
במהלך תקופת אדו החלו השרוולים להתארך, במיוחד בקרב נשים לא נשואות, ואף האובי נעשה רחב יותר ובעל סגנונות קשירה שונים שנכנסו לאופנה.
באותם הימים, נהגו ללבוש את הקימונו סמוראים בעיקרם, שכן עבורם היה הקימונו משמש כלבוש רשמי או לכל הפחות בתור לבוש נוסף מתחת לשריון הסמוראי.
או-אז היה לרוב מדובר בקימונו פשוט או בעל עיטורים שהיה ברשות המשפחה או הכוח הצבאי שאל אנשיו השתייך הסמוראי.
למן תקופת האדו נותרה צורתו הבסיסית של הקימונו במהותה בלא כל שינוי, הן בקרב הנשים והן בקרב הגברים.
כיום, בימינו אנו, משמשות תלבושות הקימונו על פי רוב בתור מלבושים לאירועים מיוחדים הנלבשים בעיקר על ידי נשים.
גברים אפשר יהיה למצוא לבושים בקימונו בעיקר בחתונות, טקסי תה ובאירועים אחרים הנושאים אופי בעל יחוד או היבטים רשמיים שונים ומגוונים.
את הקימונו אפשר אף למצוא על גופם של גברים, כמו גם נשים, בכל האמור בסוגי ספורט מסוימים, דוגמת קנדו.
פעמים רבות, ניתן יהיה לזהות מתאבקי סומו מקצועיים הלבושים קימונו, וזאת בשל העובדה שחלק מדרישות התפקיד שומה עליהם ללבוש ביגוד יפני מסורתי כל אימת אשר יופיעו בפרהסיה.
נוסף על כל זאת, מעטות הן הנשים המבוגרות ועוד פחות מכך הגברים אשר עודם ימצאו לובשים את הקימונו על בסיס יומיומי.
בשנות האלפיים עומדות לרשותם של חובבי הקימונו ביפן סדנאות והשתלמויות בהן המשתלם ימצא למד היאך יש לעטות את הקימונו על גופו.
השיעורים יקיפו את היבטי בחירת הדוגמאות והבדים המתייחדים לכל אירוע ואירוע ולכל עונה ועונה במרוצת השנה, וכן את רזי התאמת אבזריו ומלבושיו התחתונים של הקימונו אל הקימונו עצמו.
עוד תלמדנה את תורת ברירת שכבות המלבושים התחתונים על פי משמעויות עדינות, העדפת וקשירת האובי ותחומים רבים נוספים בעלי זיקה ישירה לקימונו.
ישנם אף מועדונים המוקדשים לתרבות הקימונו.
באחד הנודעים שבהם, קימונו דה גינזה, תוכל להשתתף במפגשים חברתיים ובטיולים ברחבי טוקיו בעודכם עוטים את הלבוש המסורתי.
כל קימונו מיוצר מתוך "טאן", גליל-בד יחיד המיוצר בגדלים תקניים של כ-35 סנטימטרים ברוחבו וכ-11.5 מטרים באורכו (אורך זה מספיק לתפירת קימונו אחד למבוגר גרידא), כאשר כל הגליל ישמש להכנת הקימונו.
קימונו מסורתי נארג ידנית ובדיו נוצרים ומעוצבים אף הם במלאכת-יד לעיתים קרובות.
טכניקות שונות דוגמת יוזן עודן בשימוש להוספת הדקורציות והדפוסים לבגד הבסיסי.
חזרה על דפוסים המתפרשים על פני חלקים נרחבים מהקימונו נעשית, כמיטב המסורת, בטכניקת היוזן ובשעוונית.
ברבות השנים התפתחו תמורות שונות בצבעים, באריגים ובסגנונות, כמו גם באבזרים, דוגמת האובי.
באופן מסורתי משמשים המשי, רקמות משי מוזהבות ומעוטרות, מלמלת משי (דוגמת הצ'ירימן) ומטווי סאטן (כמו הרינזו) לאריגת הקימונו כמו גם האובי.
עם זאת, בד בבד עם התפתחות תעשיית הטקסטיל ניתן היה לרכוש את הקימונו בן-זמננו העשוי אריגים זולים יותר וקלים לשימור וטיפוח, דוגמת משי מלאכותי, כותנה, סאטן כותנה, פוליאסטר או סיבים סינתטיים אחרים.
המשי עודו נחשב לאריג האידיאלי והשימוש בו נמצא בגדר חובה בכל האמור בלבישת קימונו בנסיבות רשמיות.
חשיבות רבה נודעת לדוגמאות אשר מודפסות על גוף הקימונו, והן-הן אלו אשר תבדלנה בין "סתם" קימונו ליומיום לבין קימונו רשמי איכותי.
בעוד שעל הראשון ניתן למצוא בשכיחות-מה דוגמאות ארוגות או צבועות החוזרות על עצמן, הרי שעל מלבושים המיועדים לאירועים רשמיים אפשר יהיה להחשף לדוגמאות בעיצוב-חופשי הנצבעות על כל הבד או רק לאורך שולי-הבגד.
זאת ועוד, על פי הדוגמה שעל הקימונו אפשר יהיה לקבוע באיזו עונה עליו להעטות.
קימונו ישנים ממוחזרים לעיתים קרובות במגוון אופנים: מן האפשר לעבדם על מנת ליצור האורי, היוקו או אף קימונו לילדים.
אפשרות אחרת תהיה יצירת טלאים לקימונו פגומים, תיקי-יד ואבזרי קימונו דומים, כיסויים, נרתיקים או תיקים בעבור מכשירים שונים, דוגמת מחזיקי קוביות-סוכר, בהם נעשה שימוש במהלך טקסי-התה.
קימונו שניזוק מתחת לקו-המותניים יכול להלבש תחת האקאמה וזאת על מנת להסתיר את הנזקים.
בימים עברו, נהגו אמנים מיומנים לטוות מחדש בעמל רב את קצוות המשי של קימונו ישנים לטקסטיל חדש ברוחבו של אובי שיעדו קימונו לגברים בלבד, בעשותם שימוש בשיטת אריגת מיחזור העונה לשם סאקי-אורי.
באופן טיפוסי, עשוי הקימונו המוגמר ארבע רצועות בד עיקריות: שתי כנפות המכסות את הגוף וכן שתיים, המהוות את השרוולים, בעלות רצועות נוספות קטנות יותר, היוצרות את הכנף הקדמית הצרה ואת הצווארון.
הקימונו הגבריים זמינים במגוון מידות, אך אלו הנשיים נארגים בגודל אחיד, כאשר כל קימונו מותאם אפוא ללובשת אותו בעזרת קפלים למיניהם.מקימונו הארוג כדבעי יימשכו שרוולים המגיעים עד לפרק היד כאשר הידיים מונמכות כלפי מטה.
בעוד שקימונו לגברים אמור להשתפל בערך עד הקרסוליים וזאת ללא קיפולים כלל ועיקר, הרי שקימונו לנשים ארוך יותר וזאת על מנת לפנות מקום מספק לאוהאשורי, קרי, הקפל היכול להראות תחת האובי.
אנשים שקומתם גבוהה או מבנה גופם רחב עד מאוד, דוגמת מתאבקי הסומו כבדי-המשקל, יעטו קימונו במידות מיוחדות המותאמות להם באופן אישי.
דבר זה קל לביצוע לאור העובדה שכל קימונו וקימונו עשוי מגליל טאן בשלמותו, ועל כן ניתן לפרקו על-נקלה ולהתאימו מחדש לאנשים בעלי ממדי-גוף שונים.
הקימונו נתפר מבד ארוג באופן ידני.
הבד נארג בנול-יד יפני העונה לשם האטה אוריקי (Hata oriki).
זאת ועוד, הקימונו נתפר באופן מסורתי מאריג שרוחבו עומד על 36–40 סנטימטרים לערך.
מחירו של הקימונו עשוי להיות יקר מאד.
זאת ועוד, עלותו של הקימונו המיועד בעבור האישה עשויה אף להגיע למחיר 10,000 דולר; ערכת תלבושת קימונו שלמה ומלאה, הכוללת קימונו, לבוש תחתון, אובי, עניבות, גרביים, סנדלים ואבזרים למיניהם, עשויה להגיע אף ל-20,000 דולר ויותר.
אובי אחד ויחיד עשוי להמכר במחיר של כמה אלפי דולרים.
ברם, רוב רובם של הקימונו המצויים בבעלותם של חובבי הקימונו או אלה שמשלח-ידם באמנויות מסורתיות, נמכרים במחיר סביר.
אנשים רבים מעדיפים להכין בעצמם את הקימונו שלהם והלבוש התחתון המתאים על ידי יצירת דוגמה תקנית, או אף על ידי מיחזור קימונו ישנים.
אריגים זולים ותוצרי-מכונות עשויים אף להחליף את המשי המסורתי הנצבע ידנית.
יתר על כן, ביפן ישנו שוק פורח בעבור קימונו ביד-שנייה, שמחיריהם עשויים אף להתחיל ב-500 ין.
אובי לנשים, לעומת זאת, נותרו ברובם מוצר יקר ערך.
בעוד שאובי פשוטים כבדוגמה פשוטה או צבע אחיד עשויים להמכר במחירים נמוכים למדי, החל ב-1,500 יין, הרי שאפילו אובי משי משומש עשוי לעלות כמה מאות דולרים, שכן יש צורך בבעל-מלאכה מיומן על מנת ליצרם.
אובי לגברים, אף אלה העשויים משי, נוטים לעלות הרבה פחות, בשל העובדה שהם צרים יותר, קצרים יותר ומעוטרים הרבה פחות מאלו המיועדים לנשים.
סגנונותיהם של הקימונו נעים מסגנון רשמי באורח קיצוני עד מאוד ועד לסגנון פשוט, קל ונוח לשימוש יומיומי.
מידת הרשמיות שבקימונו הנשי נקבעת על פי רוב על ידי הדוגמה, האריג והצבע.
קימונו לנשים צעירות הם בעלי שרוולים ארוכים המעידים על מצב לובשותיהם כנשים שטרם נישאו, והם נוטים אפוא להיות משוכללים יותר מאשר קימונו רשמי דומה המיועד לנשים מבוגרות.
קימונו לגברים עשויים בדרך כלל צורה בסיסית אחת, ונלבשים בעיקר בצבעים מאופקים למדי.
מידת רשמיותם נקבעת אף היא על ידי סוג וצבע האבזרים, האריגים ומספר או העדר הקא-מון (סמלי המשפחה), כאשר מספר גבוה של חמישה סמלים מסמל רשמיות קיצונית.
המשי, מטבע הדברים, הוא האריג הרצוי והרשמי ביותר.
קימונו העשויים אריגים דוגמת כותנה ופוליאסטר אמורים לשקף על פי רוב סגנון פשוט ונוח יותר.
שרווליו של קימונו המשמש אישה נשואה קצרים מהשרוולים המצויים בקימונו היאה לרווקה, וזאת מסיבות מעשיות לגמרי: שומה על אישה נשואה לעבוד בידיה החשופות דרך-קבע, ואילו שרוולים ארוכים עלולים להפריע אותה ממלאכתה.
אישה נכבדת רוכסת את הקימונו שלה באמצעות אבנט מוארך הנקשר לו מאחורנית, ואשר על כן היא עשויה להזדקק לעזרה ולסיוע, וזאת כדי להצליח במלאכת ההתלבשות.
נשים זולות בציורים יפניים מתוארות כאשר אבנט הקימונו שלהן נסגר מלפנים, כך שהן יכולות לסגור אותו לבד.
בשרוול הבגד יימצא לעיתים קרובות כיס פנימי בלתי נראה לעין המשמש לאחסנת חפצים כנרתיק או מטפחת.
אף ברצותן, נשים רבות ביפן בת-זמננו אינן מסוגלות לעטות קימונו בלא כל עזרה: הקימונו הנשי הטיפוסי כולל למצער תריסר יחידות לבוש נפרדות הנלבשות, נבחרות ומהודקות למקומן על-פי כללי פרוטוקול קבועים, והסיוע של מלבישת קימונו מקצועית ומורשית הוא אפוא בגדר חזון נפרץ.
על פי רוב, תקראנה מלבישות הקימונו נקראות לשירות בבית הלקוח לקראת אירועים מיוחדים, ברם חלקן אף עובדות מתוך מכונים לעיצוב-שיער.
בחירת סגנון הקימונו היאה לנסיבות האירוע אינה פשוטה כלל ועיקר.
היא מצריכה היכרות עם משמעותו הסמלית כמו גם המסרים החברתיים העדינים של הקישוט, המשקפים את גילה של האישה, מצבה המשפחתי ומידת הרשמיות של האירוע ההולך וקרב.
קימונו שחור המתקשט בהדפסים אך ורק תחת קו-המותניים.
הקורוטומסודה הם הקימונו הרשמיים ביותר הזמינים בעבור האישה שנישואיה טרם הסתיימו.
הם נלבשים לעיתים קרובות על ידי אמהות הכלה והחתן לכבוד החתונה.
הקורוטומסודה יהיו לרוב בעלי חמישה קא-מון מודפסים על השרוולים, החזה וחלקו האחורי של הקימונו.
פוריסודה מיתרגם מילולית כ-"שרוולים מתנודדים" - השרוולים של פוריסודה נעים באורכם בין 39 ל-43 אינץ' בממוצע.
הפוריסודה הם הקימונו הרשמיים ביותר בעבור האישה הלא נשואה, והם כוללים דוגמאות המכסות את המלבוש כולו.
הם נלבשים לרוב בטקסי בגרות (seijin shiki) ועל ידי קרובות משפחה לא נשואות של הכלה בעת חתונות וקבלות פנים של חתונות.
קימונו בצבע-אחיד, בעלי דוגמאות אך ורק מתחת לקו-המותניים.
אירוטומסודה הם רשמיים מעט פחות מהקורוטומסודה ונלבשים על ידי נשים נשואות, לרוב בני המשפחה הקרובים של הכלה והחתן בחתונות.
אירוטומסודה עשוי לכלול שלושה או חמישה קא-מון.
משמעותו המילולית היא "ביגוד לביקורים".
הוא מאופיין בדפוסים הגולשים על פני הכתפיים, הקמטים והשרוולים, ונחשב לרשמי מעט יותר מקרוב משפחתו, ה-Tsukesage.
הומונגי עשוי להלבש על ידי נשים, נשואות כמו גם לא נשואות; לרוב, חברים של הכלה ילבשו הומונגי בחתונות ובקלות הפנים של החתונות.
אפשר אף ללבושו במסיבות רשמיות.
קימונו זה הוא בעל דוגמאות מעט יותר צנועות המכסות חלק קטן יותר - בעיקר תחת המותניים - מאשר ההומונגי הרשמי יותר.
אפשר אף שנשים נשואות תלבשנו.
קימונו בצבע אחיד שמותר בלבישת נשים נשואות ולא-נשואות.
הוא משמש בעיקר לצורך טקסי תה.
המשי הצבוע עשוי להיות מעוטר (rinzu, בדומה לז'קארד), אך לא יהיה בעל דוגמאות בצבעים שונים.
קימונו עם דוגמה קטנה החוזרת על עצמה לאורך האריג.
הסגנון פשוט ונוח יותר ועשוי להלבש ברחבי העיר, או יחד עם אובי רשמי בעבור ארוחה במסעדה.
מותר בלבוש על ידי נשים נשואות ולא נשואות.
זהו סוג של קומון המתאפיין בנקודות זעירות המסודרות בדפוסים צפופים היוצרים דוגמאות גדולות יותר.
מקורה של טכניקת הצביעה של האדו קומון במעמד הסמוראים במהלך תקופת ה-Edo.
קימונו עם דוגמה מסוג זה יהא בעל מידת רשמיות זהה לזה של Iromuji וכאשר יעוטר בסמלי משפחה קא-מון (Kamon), אפשר יהיה ללובשו כמלבוש לצורכי ביקור (השקול לצוקסאגה או הומונגי).
בניגוד לקימונו של נשים, שמלות הקימונו לגברים הן פשוטות הרבה יותר ולרוב תכלולנה לכל היותר חמישה חלקים נפרדים, לא כולל הנעלה.
הקימונו לגברים הוא בעל שרוולים המתחברים לגוף הקימונו עם לא יותר ממספר אינץ' לא מחוברים בתחתית, בניגוד לסגנון הקימונו לנשים הכולל שרוולים עמוקים במיוחד המנותקים ברובם מגוף הקימונו.
שרוולים לגברים יהיו עמוקים פחות מאלה של הקימונו לנשים, על מנת לאפשר את לבישת האובי סביב המותניים תחתם, בעוד שבקרב הנשים, התחתית הארוכה והבלתי מחוברת של השרוולים יכולה להתלות מעל האובי מבלי להפריע לליפופו.
בעידן המודרני, ההבחנות העקרוניות בין הקימונו לנשים לבין זה של הגברים טמונות באריגים.
הקימונו הטיפוסי יבוא בצבע כהה ומאופק; שחור, כחול כהה, ירוק כהה וחום הם צבעים נפוצים.
לחלקם יש דוגמה עדינה, ואריגים בעלי מרקמים נפוצים בקימונו מן הסוג הרשמי פחות.
שמלות קימונו מן הסוגים הלא רשמיים עשויים להצבע בצבעים מעט בהירים יותר, דוגמת סגול בהיר, ירוק בהיר וכחול בהיר.
מתאבקי סומו נודעו ככאלה שלובשים לפרקים צבעים בהירים למדי כצבע הפוקסיה.
הסגנון הרשמי ביותר של קימונו לגברים הוא שחור אחיד עם חמישה סמלי משפחה קא-מון (Kamon) על החזה, הכתפיים והגב.
סגנון רשמי מעט פחות מתבטא בקימונו בעל שלושה קא-מון.
קימונו מסוג זה יתאים לרוב לביגוד תחתון ואבזרים בצבע לבן.
כמעט כל מלבושי הקימונו יכולים להיהפך לרשמיים יותר על ידי הוספת Hakama ו-Haori .
אבזרים נלווים ופרטי לבוש תואמים
(או בפשטות Juban) הן גלימות בצורת-קימונו הנלבשות על ידי נשים כמו גם גברים תחת הלבוש העיקרי.
מכוון שקימונו העשוי משי הוא עדין וקשה לניקיון, ה-Nagajuban מסייע בשמירה על ניקיון הקימונו החיצוני על ידי מניעת מגע בינו לבין עורו של הלובש אותו.
אך ורק קצה הצווארון של הנאגה-ג'ובאן מבצבץ אל מחוץ לקימונו החיצוני, ולרבים מהם ישנם צווארונים בני-החלפה, על מנת לאפשר להתאימם ללבוש החיצוני, וכן כדי שניתן יהיה לרחצם בקלות במנותק מהבגד השלם.
בעוד שהגרסה הרשמית ביותר של הנאגה-ג'ובאן היא לבן, הרי שבגרסאותיו הרשמיות פחות ניתן למוצאו מקושט היטב ובעל דוגמאות התואמות את אלו של הקימונו העליון.
לאור העובדה שקימונו לגברים הוא עמום למדי בכל האמור בדוגמה ובצבע, הרי שהנאגה-ג'ובאן מאפשר ללובש לעטות באופן דיסקרטי ביגוד בעל דוגמאות וצבעים בולטים ומרשימים.
הם מלבושים צרים הדומים לגופיות.
הם נלבשים על ידי נשים תחת הנגג'ובן.
הוא פריט לבוש צר ודמוי תחתונית הנלבש על ידי נשים תחת הנג'ג'ובן.
לעיתים, הסוסויוקה וההדג'ובן משולבים יחדיו ליצירת פריט-לבוש אחיד ומחובר בתפירה.
הם סנדלי-עץ הננעלים על ידי גברים ונשים עם Yukata.
סוג ייחודי אחד נלבש בלעדית על ידי גיישה.
מעין חצאית קפלים מחולקת או בלתי-מחולקת הדומה למכנסיים רחבים ורפויים מאוד.
נלבשה באופן מסורתי על ידי גברים אך כיום היא גם לבוש נשי לא רשמי.
כמו כן היא נלבשת בעת העיסוק באמנויות לחימה מסוימות דוגמת אייקידו.
הקאמה טיפוסית כוללת Koshiita (חלק קשיח ומרופד באזור הגב התחתון), ו-Himo (אריגים ארוכים הקשורים סביב המותניים מעל האובי).
הקאמה נלבשת במספר אמנויות בּוּדוֹ (Budo) דוגמת אייקידו (Aikido), קנדו (Kendo), איאיידו (Iaido) ונאגינאטה (Naginata).
כמו כן נלבשת על ידי נשים בטקסי סיום במכללות.
כתלות בצבע וסוג הדוגמה תנוע ההקאמה במידת רשמיותה, החל במלבוש לביקורים וכלה ברשמיות מוחלטת.
זהו מעיל עליון המגיע עד למותניים או לירכיים המוסיף למידת רשמיות הקימונו.
האורי נשמר בעבר בדרך כלל לגברים עד שהתחלפה האופנה בתום עידן המאיג'י.
כיום מעילי ההאורי נלבשים על ידי גברים ונשים כאחד, הגם שמקטורני ההאורי הנשי נוטים להתארך מעט יותר מאצל הגברים.
זהו שרוך קלוע המוחזק בתחרה מיוחדת ובעל ציצית, לחזית ההאורי.
צבעה הרשמי ביותר הוא הלבן.
זהו סוג של קימונו-תחתון, שנלבש מבחינה היסטורית על ידי נשים תחת הקימונו.
כיום הם נלבשים רק באירועים רשמיים דוגמת חתונות ואירועים חברתיים חשובים אחרים.
זוהי הבטנה או הקימונו-התחתון הנלבש מסורתית תחת הקימונו.
ישנן מגוון משמעויות הקשורות בהתאמה בין היוקו לקימונו הגם שרובן אינן בשימוש בחיי היומיום של היפני הטיפוסי.
לעיתים קרובות, במקום בטנה נפרדת לגמרי ההיוקו היום אינו אלא בטנה התפורה לתוך הקימונו עצמו.
אין משמעויות מיוחדות המיוחסות להיוקו הנתפר בדרך שכזו.
ביפן דהיום המשמעויות של התאמת הקימונו להיוקו נשכחות על פי רוב.
רק Maiko וגיישה כיום עושים שימוש בשיטת השכבות בעבור ריקודים והצעות ארוטיות עדינות המדגישות לרוב את גב הצוואר.
כלות מודרניות בנות זמננו עשויות אף הן ללבוש קימונו שינטו מסורתי הנעטה עם היוקו.
באופן מסורתי, הקימונו היה נלבש יחד עם היוקו או בטנות למיניהן.
היוקו יכול אף להיות קימונו שני הנלבש תחת הראשון והמעניק מבט שכבתי מסורתי לקימונו.
פעמים רבות, בכל האמור בקימונו המודרני, ההיוקו אינו אלא השם בעבור המחצית התחתונה של הקימונו הניתנת להפיכה ולהצגה לעיניים אחרות בהתאם לצורת לבישת הקימונו.
סגנונות לבישת קימונו על פי האופנות הישנות תבעו כי ההיוקו יהיה קימונו-תחתון שלם, ברם, כיום השכבות תהיינה בדרך כלל חלקיות בלבד, על מנת ליצור רושם של שכבות בעיני המתבונן.