tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוקר בשם לואיס פרדו תבע את בראון על גנבה ספרותית, בטענה ש"צופן דה וינצ'י" מבוסס על ספריו "מורשת דה וינצ'י" מ-1983 ו"בתו של האלוהים" מ-1999. פרדו הקים אתר אינטרנט, בו הוא מציג השוואות בין שני הספרים.
פרדו ביקש מבית המשפט המחוזי בניו יורק לפסוק לטובתו פיצויים בהיקף של 150 מיליון דולר.
התביעה נדחתה באוגוסט 2005 ובפסק הדין נכתב כי "אין כל דמיון מהותי בין 'צופן דה וינצ'י' לספריו של פרדו", "שני הספרים כתובים בסגנון של ספר מתח שהתפאורה שלו היא העולם הדתי, אבל רעיונות ונושאים ספרותיים כלליים אינם מוגנים על ידי חוק זכויות היוצרים".
ספרו של אומברטו אקו "המטוטלת של פוקו" (Foucault's Pendulum) עוסק גם הוא בתאוריות קשר, הקשורות לגביע הקדוש ולבית המקדש.
לאחרונה זכה הספר לתואר "צופן דה וינצ'י לאנשים חושבים".
לאור הטענה כי הספר מכיל מרכיבים אמיתיים מבחינה היסטורית בתוך המסגרת הבדיונית שלו, רבים ראו ב"צופן דה וינצ'י" מסמך אמיתי המתאר נאמנה את תולדות הכנסייה הקתולית.
כתוצאה, משך הספר ביקורת שלילית רבה מצד הקהילה הנוצרית, הקהילה היהודית ומהאיטלקים, כמו גם מקבוצת היסטוריונים שלא ראתה בעין יפה את הדרך שבה – לטענתם – עיוות ואף סילף בראון את ההיסטוריה.
המבקרים תוקפים את הטענה כי עד שנת 325 לספירה נחשב ישו ל"נביא בן־תמותה", ושתיאורו כבן האלוהים הוא רק תוצאה של מהלכים פוליטיים מצד הקיסר קונסטנטינוס.
לטענת אנשי הכנסייה הקתולית וחוקרים שונים, ניתן להפריך טענה זו באמצעות קריאה פשוטה בברית החדשה.
הטענה לפיה מרים המגדלית הייתה נצר למשפחת המלוכה (היותה כביכול צאצאית של שאול המלך): אין לעובדה זו אף ראיה היסטורית.
נישואי ישו למרים המגדלית היו עשויים ליצור "איחוד פוליטי רב־משמעות": אולם בספרי הבשורה, ישו הבהיר שממלכתו "אינה שייכת לעולם זה".
אם, מצד שני, ישו היה למעשה "נביא בן־תמותה" שרצה להקים ממלכה פוליטית, הרי שהוא נכשל.
ההנחה ש"הנשיות המקודשת" דוכאה על ידי הנצרות גם היא נתקלה בביקורת, כאשר בכנסייה הקתולית, למשל, מריה (מנצרת), אמו של ישו, צוינה במפורש כ"אמו של האל", "מלכת גן העדן" ו"האם הרוחנית של כל חי".
בעוד בראון כותב בספר כי חמישה מיליון נשים נשרפו בעודן חיות בשל החשד שהיו מכשפות, לפי ההערכות העדכניות יותר, הכוללות גם נשים שהומתו שלא בשריפה, ואף לא בידי הכנסייה, סך כל ההוצאות להורג נע בין 30,000–50,000.
המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה לא נערכו לכבוד האלה אפרודיטה, אלא לכבוד זאוס.
הארכיטקטורה הגותית עוצבה על ידי הטמפלרים כדי לשמר את סוד "הנשיות הקדושה": היסטוריונים רבים מציינים שהטמפלרים מעולם לא עסקו בתכנון מבנים.
דימויו של "מסדר ציון" כארגון עתיק: בעוד שהארגון אכן קיים במציאות ואף טוען להיות הכוח המניע של הטמפלרים, רוב ההיסטוריונים סבורים כי הארגון הוקם זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה.
כל הכנסיות שבנו הטמפלרים נבנו בצורה עגולה, ומעגליות זו נחשבה לעלבון בעיני הכנסייה: חלק מכנסיות הטמפלרים לא היו עגולות, והכנסיות העגולות שנבנו תוכננו בהשראת כנסיית הקבר הקדוש.
המונה ליזה צוירה כדיוקן עצמי של לאונרדו דה וינצ'י: כמעט כל ההיסטוריונים של האמנות משוכנעים כי התמונה היא אכן דיוקנה של מדונה ליזה, אשתו של פראנצ'סקו דל ג'וקונדו, ולא של דה וינצ'י.
על פי הספר, מנהיגי הכנסייה מחקו חלק מההיסטוריה הנוצרית הקדומה כולל כתבים שלא עלו בקנה אחד עם הגישה המסורתית או שסתרו את ארבע הבשורות העיקריות.
תפיסה זו מסתמכת חלקית על ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בנאג' חמאדי.
הממסד הכנסייתי טוען שהבשורות שנמצאו בנאג' חמאדי נכתבו בתקופה מאוחרת יותר ולכן אינם חלק מהקנון.
גם מצד היהודים נשמעת ביקורת על מספר אי-דיוקים בספר.
למשל, במספר מקומות היטיב בראון לתאר עקרונות ביהדות, כמו למשל חשיבות האיחוד בין בעל ואישה – בשונה מהנצרות.
אולם המבקרים טוענים שבאותן נקודות עצמן, הוא המציא "עובדות היסטוריות" מופרכות ומשוללות בסיס – כמו למשל שעבודת בית המקדש כללה בין היתר פולחן מיניות עם כוהנות בית המקדש.
אמנם, הדיפת טענותיו של דן בראון נסמכת בעיקרה על הכתוב בברית החדשה, אולם בראון טוען טוען כי לא ניתן להסתמך עליו, כיוון שבוועידת ניקיאה דחתה הכנסייה את בשורותיהם של שמעון (פטרוס), של מריה מגדלנה ובשורות נוספות, שהכילו מידע שהכנסייה מעוניינת להסתיר.
הסודות שמאחורי צופן דה וינצ'י
הסוגיות והספקות שהעלה הספר, והמאמרים שדנו בנושאים אלו היו כה רבים, עד שדן בורסטין אסף חלק ממאמרים אלו וחומרים נוספים לספר "הסודות שמאחורי צופן דה וינצ'י" (2005).
זכויות ההסרטה של הספר נרכשו על ידי "Columbia Pictures".
הבמאי רון הווארד נבחר לביים את הסרט, ובין מפיקיו נמנה גם שותפו בריאן גרייזר.
טום הנקס נבחר לגלם את רוברט לנגדון ואודרי טוטו נבחרה לגלם את סופי נווה.
צילומי הסרט החלו ב-16 ביולי 2005. הסרט יצא לאקרנים ב-19 במאי 2006 בארצות הברית, אך בישראל הוקרן בבתי הקולנוע כבר ב-18 במאי.
צופיתיים (שם מדעי: Nectariniidae) היא משפחת ציפורי שיר קטנות גוף וזריזות.
קיים דמיון מורפולוגי בין הקוליבריים ובין הצופיות, אולם מבחינה טקסונומית מדובר בשתי משפחות שונות.
הצופיות הן משפחה בסדרת ציפורי השיר והן נפוצות ביבשת אפריקה וגם בישראל.
הקוליבריים הם משפחה בסדרת הקוליבראים, והם מצויים ביבשת אמריקה בלבד.
הבלבול בין שתי המשפחות נובע ממאפיינים פיזיים ואקולוגיים דומים של שתי הציפורים - גודלן הזעיר, צבעיהן המרהיבים ומקורן הארוך והמעוקל, וכן התזונה המבוססת בעיקרה על צוף פרחים.
תופעה זו, של קיום שני טקסונים שאינם קשורים זה לזה, אך בעלי מאפיינים מורפולוגיים דומים, וממלאים תפקידים מקבילים במערכת האקולוגית, מכונה אבולוציה מתכנסת או אבולוציה מקבילה.
ישנן שתי משפחות נוספות של ציפורים – דִּבְשָׁנִיִּים (Meliphagidae; באנגלית Honeyeaters) ונקרות פרחים (Dicaeidae; באנגלית Flowerpeckers) – הדומות לקוליבריים ולצופיות במראן ובהתנהגותן, וגם הן התפתחו כל אחת באופן עצמאי.
אזור תפוצתן הוא אסיה, אוסטרליה ואוקיאניה.
מוצאה המקורי של משפחת הצופיות הוא באזורים הטרופיים שביבשת אפריקה.
אזור ישראל–סוריה–לבנון הוא הקצה הצפוני של תחום המחייה של הצופיות.
משפחת הצופיות מהווה דוגמה לשוני החיצוני המתקיים פעמים רבות בין זכר לבין נקבה בעולם החי (דו-צורתיות זוויגית): הזכר מתהדר בצבעים יפים ובוהקים כמו כחול, שחור וירוק זוהר על גבו, כתם בצבע כתום, אדום או צהוב על חזהו, וגוונים של סגול בראשו.
לעומת זאת, לנקבה יש מופע חדגוני בצבעי אפור וזית, המשמש לה כהסוואה בין הענפים.
סוג ומין יחיד צופית אדומת-לחיים (Chalcoparia singalensis)
סוג ומין יחיד צופית כתומת-חזה (Anthobaphes violacea)
Nectarinia - בה צופית המלכיט
המין היחיד ממשפחת הצופיות הנפוץ בישראל הוא צופית בוהקת (Nectarinia osea), המכונה גם בקיצור צופית ולעיתים יונק הדבש.
בהתאם לתפוצת המשפחה כולה, המוגבלת בעיקר לאזורים טרופיים, תפוצתו הטבעית של המין בישראל הייתה מוגבלת בעבר לאזור הצמחייה הסודנית - אזור בו גדלים בין השאר מינים שמוצאם באזורים הטרופיים של אפריקה, כמו שיטת הסוכך ושיטה סלילנית, ובלוטנית אפריקנית.
עם התפתחות היישוב היהודי בארץ, בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, השתנה נוף הארץ, ובסביבות היישובים החל גינון מאסיבי בצמחי תרבות, שכללו גם מינים רבים ממוצא טרופי המותאמים להאבקה על ידי ציפורים, עם פרחים ססגוניים העשירים בצוף (למשל טקומית הכף).
עקב כך, החלה הצופית להתפשט ברחבי הארץ, וכיום היא נפוצה ביותר בכל חלקי הארץ, בכל עונות השנה.
צפני החלפה, המכונים גם צפנים חד-אלפביתיים, הם צפנים בהם מוחלפת כל אות בשפה באות אחרת.
(תוך שמירה על סדר האותיות המקורי וכך שכל אות מקורית מיוצגת על ידי אות אחת ויחידה בטקסט המוצפן)
אחד הצפנים הקדומים ביותר הידועים הוא צופן קיסר, אשר המצאתו מיוחסת ליוליוס קיסר.
בצופן זה, מחליף המצפין כל אות בשפה באות המצויה שלושה מקומות אחריה בסדר האלפבית.
(כך, תוחלף האות א' באות ד', האות ט' תוחלף בל', והאות ש' תוחלף באות ב')
חסרונה של שיטה זו נעוץ בפשטותה.
ברגע שאדם מגלה את שיטתו של קיסר, יש באפשרותו לפענח כל הודעה שתשלח על ידיו.
ניתן לעשות שיטה זו מורכבת מעט יותר באמצעות שינוי ההיסט לכל מספר שהוא בין 1 ל-21, ובמקרה כללי זה מכונה הצופן צופן הזזה.
(למשל, צופן הזזה בו ההיסט הוא 6 יצפין את האות ג' כאות ט') גם צופן ההזזה הוא פשוט מאוד לפיצוח, מאחר שניתן לפצחו ידנית באמצעות בדיקת 21 אפשרויות בלבד.
כתב אלב"ם הוא כתב סתר קדום, אשר בו מתחלפת כל אות באות האחת עשרה שאחריה או לפניה.
הסטה זו נובעת מפיצול האלף בית לשניים.
אפשר להשתמש בהסטה מתוחכמת יותר, בה מספר האותיות המוסטות יהיה קטן יותר או גדול יותר.
ישעיהו הנביא כתב את השם בן טבאל, אך יש שסבורים שהתכוון לפקח בן רמליהו, שכן בשפת אלב"ם "טבאל" הוא "רמלא" (=רמליה).
שיטה זו של כתב סתרים מוזכרת בתלמוד הבבלי במסכת שבת דף קד עמוד א.
ניתן לשכלל את צופן ההזזה שתואר בסעיף הקודם באמצעות הרחבת האפשרויות להתאמת אותיות זו לזו, לכל התאמה אפשרית בין 22 אותיות האלפבית.
במקרה זה, קיימים לשיטת ההצפנה מפתחות שונים - מספר עצום בגודלו אשר הופך את שיטת הניסוי והטעייה לבלתי סבירה.
אף על פי שאין צופן ההחלפה שומר על אותיות האלפבית בהן נכתבה ההודעה המקורית, שיטתו שומרת על מאפיינים מסוימים של השפה.
למשל, האות "e" היא האות הנפוצה ביותר באנגלית, ולכן סביר יהיה להניח שהאות הנפוצה ביותר בהודעה שהוצפנה על ידי צופן ההחלפה תייצג את האות "e".
השימוש בסטטיסטיקת התפלגויות האותיות לשם פיצוח צופן ההחלפה מכונה ניתוח תדירויות.
כלים נוספים אשר עומדים לרשותו של הקריפטואנליסט בפיצוח צופן זה הם נתונים סטטיסטיים העוסקים בקשרים בין אותיות בשפה בה נכתבה ההודעה המקורית.
למשל באנגלית, אחד מצמדי האותיות הנפוצים ביותר הוא "th", וכמעט תמיד לאחר הופעת "q" במילה, תופיע אחריה האות "u".
כל המאפיינים האלה לא נפגעים על ידי ההצפנה.
כל הנכתב לעיל מניח שידועה השפה בה נכתבה ההודעה המקורית לפני הפענוח, אך הנחה זו סבירה לרוב, ובמידת הצורך ניתן להפעיל ניסיון פענוח במספר שפות אפשריות במקביל עד שתמצא השפה הנכונה.
כתב אתב"ש הוא כתב סתרים המבוסס על חילופי אותיות מנוגדות באלפבית העברי: א' תבוא במקום ת', ב' במקום ש' וכך הלאה.
ירמיהו הנביא מתייחס בנבואותיו ל"ששך" ול"לב קמי", שהן "בבל" ו"כשדים" בצופן אתב"ש.
שיטה זו היא המפורסמת בשיטות להחלפת אותיות, ומוזכרת בתלמוד הבבלי במסכת שבת דף ק"ד עמוד א'.
צופן אתב"ש משמש גם במיסטיקה היהודית וגם כאקרוסטיכון בפיוטים.
צופני החלפה מתחלקים לצופן החלפה מונו-אלפביתי או חד-אלפביתי וצופן החלפה פולי-אלפביתי או רב-אלפביתי.
דוגמה לצופן החלפה חד-אלפביתי, בהינתן האלפבית האנגלי A-Z (עשרים וששה תווים) והפונקציה: .
אם המפתח , אזי המילה "CAESAR" תוצפן למילה "NHTJHG".
צופן החלפה חד-אלפביתי משבש אמנם תדירות של אותיות בודדות אולם אינו מסתיר את ההתפלגות הסטטיסטית הכוללת של השפה, כלומר התפלגות האותיות בצופן זהה לזו של הטקסט הקריא.
לצופן החלפה רב-אלפביתי גרסאות רבות בהן דיגרם, פוליגרם, צופן החלפה הומופוני, צופן ויז'נר - שבו משתמשים באלפבית שונה עבור כל תו במסר וספר-צופן - שבו המפתח מהווה למעשה רצף אותיות מתוך ספר כלשהו.
מסר מפורסם שהוצפן בשיטה זו הוא "מברק צימרמן", שפענוחו באמצעות עותק של ספר הצופן הביא לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
וכן צופן ורנם בו מחברים בחיבור בינארי מודולו 2 את סיביות המסר עם מפתח אקראי.
גישה לבדיקת קיום מילה בטקסט המוצפן (עריסה)
בהנחה שאנו יודעים את הנושא המשוער של הטקסט (למשל בקשת אספקה לתחמושת) נחפש את המילה AMMUNITION בטקסט באנגלית.
מילה זו מתאפיינת בתכונות שמקלות מאוד לאתר אותה בטקסט מוצפן בשיטה זו: המילה בת 10 אותיות שמקיימות את התבנית הבאה:
האות החמישית והעשירית זהות, ושונות מהשנייה והשלישית
האות השישית והשמינית זהות, ושונות מהאות השנייה והחמישית
כל יתר האותיות נבדלות זו מזו
את הבדיקה על קיום כל התנאים הללו קל מאוד לבצע בטקסט מוצפן בשיטה זו.
צפני החלפה בספרות ובמדיה הפופולרית
בסיפור "חיפושית הזהב" מאת אדגר אלן פו ובסיפור "תעלומת הדמויות המרקדות" מסדרת שרלוק הולמס מופיעים צפני החלפה.
בספר "צופן דה וינצ'י" מוזכר צופן האתב"ש.
במוספי סוף השבוע של העיתונות הכתובה ניתן למצוא חידות "אותיות ומספרים" בהן אותיות מחליפות ספרות או להפך - חידות אלו מבוססות על צופן החלפה והן מאפשרות לכל אחד להיות מפענח צפנים חובב.
במודעת "דרושים" שפרסמה חברת גוגל בספטמבר 2009 הופיע טקסט מוצפן בצופן החלפה, ולידו המסר: "אם ביכולתך לפענח זאת, יש לך עתיד בגוגל".
פתרון צופן ההחלפה נתן מספר טלפון שאליו יש להתקשר.
צוֹפִית הוא מושב עובדים ליד כפר סבא.
המושב הוקם בשנת 1933 על ידי גרעין של 50 חקלאים על שטח שנקנה על ידי קרן קיימת לישראל ויושב במסגרת התיישבות האלף.
במהלך המרד הערבי הגדול סבל המושב מהתנכלות מצד כפר סבא וקלקיליה, וכמעט מדי לילה נורו אליו יריות.
באותה תקופה לא היו במושב טלפון, עזרה רפואית או רכב פינוי.
, חבר המושב, נרצח ביריות באוגוסט 1936. בפברואר 1939 נחנך במקום "בית עם" על שם מקס צוקרמן.
בספטמבר 1939 היה שטח המושב 708 דונם והיו בו 50 משקים וסך הכל 203 נפשות.
לאחר קום המדינה גדל המושב, הקרן הקיימת לישראל העבירה לצופית שטחי קרקע שהיו בבעלות קלמניה.
כך נוספו למושב 40 משקים ושטחו גדל ל-2000 דונם.
חצי מהשטח הוקצה לפרדסים והחצי השני לירקות ובוטנים.
בהרחבה של המושב התגוררו 32 משפחות שהגיעו במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר ונוצרו לזמן מה חיכוכים בין הוותיקים לחדשים.
המושב השתייך תחילה למועצה אזורית השרון התיכון, אך לימים אוחדה המועצה לתוך מועצה אזורית דרום השרון, אליה שייך היישוב כיום.
על גבעה ליד כניסה למושב, הוקם ב-1939 בית העם על שם מקס צוקרמן שהיה מרכז החיים התרבותיים של המושב וקיים עד היום.
לידו הוקמה אנדרטה ליהודי יאנובה (על יד ביאליסטוק) שנרצחו בשואה.
בגינה ציבורית על יד בית צוקרמן פועלת, מאז שנת 2021, "עגלת הקפה שושה", שמהווה כיום מרכז חברתי לתושבי היישוב.
הגינה נודעת בזכות עץ פיקוס ענק שבאי עגלת הקפה יכולים לשבת בצלו.
במושב ישנו בית קברות לחיות מחמד.
צופן דה וינצ'י הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2006 המבוסס על רב-מכר בעל אותו שם מאת דן בראון.
הקרנת הבכורה שלו התקיימה בליל הפתיחה של פסטיבל קאן ב-17 במאי 2006. למחרת, ב-18 במאי, הוקרן ברחבי העולם, כאשר הקרנת הבכורה בארצות הברית התקיימה ב-19 במאי.
זהו הסרט הראשון בסדרת סרטי רוברט לנגדון בכיכובם של טום הנקס, אודרי טוטו, סר איאן מקלן, אלפרד מולינה, יורגן פרוכנוב, ז'אן רנו ופול בטאני.
בסרט, רוברט לנגדון, פרופסור לסמליות דתית באוניברסיטת הארוורד, הופך לחשוד מרכזי ברצח אוצר מוזיאון הלובר ז'אק סונייה.
על הגופה המשטרה מוצאת צופן ופותחת בחקירה.
לנגדון נמלט בעזרתה של הקריפטולוגית המשטרתית סופי נווה והם מתחילים במסע אחר הגביע הקדוש.
היסטוריון בריטי בכיר בשם סר לי טיבינג מספר להם כי הגביע הקדוש האמיתי מוצפן בציורו של דה וינצ'י "הסעודה האחרונה".
אלא שהם לא היחידים המחפשים את הגביע, אלא גם האופוס דאי מטעם הוותיקן שמעוניינים לשמור על טיבו של הגביע בסוד כדי למנוע את קריסת הנצרות.
בדומה לספר שעליו התבסס, הסרט ספג ביקורת נוקבת מהכנסייה הקתולית בשל פרשנויות שנויות במחלוקת להיסטוריה של הנצרות, כאשר מספר בישופים אף המליצו לקהילותיהם להחרים את הסרט.
לרוב ההקרנות המוקדמות התלוו הפגנות מחאה מחוץ לאולמות הקולנוע והביקורות הראשוניות היו מעורבות.
ברם, בשבוע הראשון לאחר תחילת ההקרנה הסרט הכניס למעלה מ-224 מיליוני דולרים בכל העולם, כאשר הסרט היחיד שעבר את צופן דה וינצ'י מבחינת הכנסות היה מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'.
הסרט ממוקם במקום השני מבחינת הכנסות לשנת 2006, ועד ל-2 בנובמבר של אותה שנה יוצריו הכניסו 756,270,019 דולרים.
פסקול הסרט, שהולחן על ידי הנס צימר, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור היצירה המקורית ביותר בשנת 2007.
בעקבותיו יצאו סרטי ההמשך מלאכים ושדים (2009) והתופת (2016), המבוססים על ספריו של דן בראון באותם שמות.
לאחר שהמשטרה החשאית הצרפתית נתקלת בתעלומה קשה לאחר רציחתו של אוצר מוזיאון הלובר, ז'אק סונייר, היא מזעיקה את רוברט לנגדון, פרופסור לאיקונולוגיה.
אל לנגדון מצטרפת מפענחת צפנים משטרתית בשם סופי נווה (נכדתו של סונייר) וביחד הם מתחילים לגלות שרשרת רמזים שסונייר השאיר ביצירות של דה וינצ'י.
בזו פשה, הקצין המנהל את החקירה, חושד כי לנגדון הוא הרוצח בעקבות בקשה שנכתבה בדיו סתרים על רצפת המוזיאון.
נווה מזהירה את לנגדון שפשה רודף אחריו והם נמלטים מהמוזיאון ומתחילים בחיפוש אחר הרמזים שהותיר אחריו סונייר.
בינתיים, מתברר כי הרוצח האמיתי הוא לבקן בשם סילאס החבר בארגון הדתי אופוס דאי.
ראש האופוס דאי, בישוף ארינגרוסה, שלח את סילאס על מנת שזה יאתר את מיקומו של הגביע הקדוש.
גביע זה הוא חפץ אגדי המצוי ברשותו של מסדר ציון (שבראשו עמד בעבר דה וינצ'י) ונאמר עליו כי ביום שהוא ייחשף בפני העולם תתמוטט הכנסייה הקתולית.
כיוון שהאופוס דאי היה זקוק בדחיפות לתמיכת הכנסייה, ארינגרוסה פעל בנחישות להשמדת הגביע.
לאחר גילוי רמזים נוספים (וביניהם קריפטקס המכיל מידע על מיקום הגביע) מגיעים לנגדון ונווה לביתו של ההיסטוריון סר לי טיבינג.
טיבינג מציג את התאוריה שלו כי הגביע הוא בעצם מריה מגדלנה.
טיבינג גם טוען שמגדלנה היא אם ילדתו של ישו, וכן שישו התכוון להפוך אותה למנהיגת הנצרות לאחר מותו.
הכנסייה הסתירה את קיומה של הבת, שרה, כיוון שזה הזיק לדימויו של ישו כבן האלוהים.
בינתיים סילאס מגיע לאחוזת טיבינג אך נלכד על ידיו ועל ידי נווה.
לנגדון, נווה וטיבינג טסים במטוסו הפרטי של האחרון לאנגליה ומבקרים בטמפלרים (שנטען כי הם האבות המייסדים של מסדר ציון).
סילאס משוחרר על ידי "המורה" (אדם לא ידוע העומד מאחורי הרצח של סונייר ואירועי היום האחרים) ולוקח את טיבינג בשבי.
זמן קצר לאחר מכן מתברר כי רמי לגלודק, משרתו של טיבינג, משתף פעולה עם "המורה" ונרצח על ידו.
"המורה" דואג גם להכווין את המשטרה אל אחוזה של אופוס דאי, שם עמדו להיפגש סילאס וארינגרוסה.
שניהם נורים על ידי השוטרים, סילאס מת, ארינגרוסה נפצע קשה אבל שרד.
רגע לפני שפונה, פשה חוקר אותו ומגלה שהוא השתמש בו, והוא הפעיל את "המורה" ואת סילאס.
פשה לוקח את הפלאפון שלו ומגלה ביומן השיחות שהמורה הוא טיבינג.
במקביל, לנגדון ונווה מגיעים לקברו של אייזק ניוטון ושם לנגדון מגיע לפתרון החידה.
אולם, לפני שהוא מצליח לפתוח את הקריפטקס הם נתפסים על ידי טיבינג.
לאחר עימות קצר טיבינג נעצר על ידי המשטרה הבריטית.
פשה עורך עליו חיפוש ומגלה את המכשיר אליו ארינגרוסה התקשר, שזה מרשיע את טיבינג וזה נעצר.
לנגדון ונווה נוסעים לכנסיית רוזלין.
בכנסייה זו נווה מגלה כי היא הנצר האחרון לשושלת ישו, שסונייר לא באמת היה סבה וכי הוא היה נשיא המסדר.
נווה פוגשת את סבתה ואת אחיה, שאת מותם סונייר נאלץ לביים.
טום הנקס בתפקיד רוברט לנגדון
אודרי טוטו בתפקיד סופי נווה
איאן מקלן בתפקיד סר לי טיבינג
אלפרד מולינה בתפקיד בישוף ארינגרוסה
ז'אן רנו בתפקיד בזו פשה, מפקד DCPJ
ג'ורגן פרוקנוב בתפקיד אנדרה ורנה
אטיאן צ'יקוט בתפקיד פקח ג'רום קולט
ג'ין-פייר מאריאל בתפקיד ז'ק סונייר
יו מיטצ'ל בתפקיד סילא הצעיר
ג'ין-יבס ברטלוט בתפקיד רמי לגלודק
סת' גייבל בתפקיד הפקיד מייקל
בתחילת הספר נאמר שלנגדון נמצא בפריז בבית מלון, ובזמן השינה מעירים אותו מפאת ביקור של אחד מאנשי המשטרה החשאית בצרפת; בסרט מפריעים ללנגדון באמצע הרצאה על סמלים.
בספר כאשר מדובר על מות הוריה של סופי מבהירים לה שזאת לא הייתה תאונה, אלא שהוריה נרצחו בכוונת זדון, בשל קשרם למסדר ציון ולשושלת הטמפלרים; בסרט מוצג בפלשבק זיכרון של סופי מהתאונה כיצד הוריה מתו מכיוון שהסתובבו אליה ולא שמו לב לכביש.
בסרט כאשר מראה סיר לי טיבינג ללנגדון וסופי את הסימנים ב"סעודה האחרונה" שמוכיחים את הקשר של לאונרדו דה ויצ'י להערצת האלים ולמסדר ציון הוא מראה להם בעזרת תוכנת מחשב את הצורה של הגביע [V] שנוצרת בין ישו למרים המגדלית [מריה מגדלנה]; בספר אין אזכור לדבר שכזה.
בספר כאשר סופי לנגדון ולי מגיעים ללונדון לכנסיית ההיכל הם רוצים להיכנס אך אלו אינן שעות הביקור והסיור המותרות בכנסייה לכן מה שעומד בדרכם הוא נער צעיר המנקה את הכנסייה; בספר מתוארת כיצד הם הצליחו להיפטר ממנו (בסרט כל החלק עם הנער הושמט).
בספר כאשר הם מאוימים בהיכל הנטוש על ידי לי, הוא שואל את לנגדון לגבי הצופן, לנגדון טוען שהוא לא יודע ובנוסף אומר "גם אם הייתי יודע לא הייתי אומר לך", בסרט זה בדיוק הפוך.
לי מאיים על סופי ואומר לה שהיא חייבת להגיד לו את הצופן או שהוא יורה בה, או בלנגדון.
היא אומרת שהיא לא יודעת וגם "גם אם הייתי יודעת לא הייתי אומרת לך."
בסרט רוברט וסופי נעזרים בטלפון של נוסע באוטובוס כדי לפתור את הצופן שקשור באייזק ניוטון.
בספר הם מגיעים לסיפריה ונעזרים בשירותי הספרנית.
בסרט מתואר קריפטקס יחיד שאותו הוציאו מבנק הכספות ושרוברט מצליח לפתוח לקראת סוף הסרט.
בספר לעומת זאת, רוברט סופי ולי טיבינג פותחים את הקריפטקס בדרכם ללונדון ע"י פתירת חידה אחרת שהסתתרה תחת הורד, ובתוכו היה קריפטקס נוסף שנפתח בסוף.
לאחר פתיחת הקריפטקס ופגישתה של סופי עם אישה כלשהי [לא מתואר הקשר] היא מראה לה תמונה שלה עם משפחתה.
היא גם מראה לה גזיר עיתון בו כתוב שכל המשפחה שלה מתה בתאונת דרכים ושם המשפחה שלה הוא "סן קלר" ולא סונייר.
היא מספרת לה שסונייר רצה להגן עליה כי היא הצאצא היחידי של ישו שנותר בחיים.
לפי הספר שום דבר מאלו לא קרה.
לפי הסרט האח של סופי באמת מת.
בספר לא; בסרט מופיעה סצנה שלא הייתה בספר שבה לנגדון חוזר לפריז, הוא נחתך בגילוח והדם שלו שנוזל על הרצפה מזכיר לו את קו הוורד.
הוא הולך לפי הקו הזה עד שהוא מגיע למוזיאון הלובר.
צופים עולמי היא תנועה ציונית עולמית, אשר פועלת בישראל ובתפוצות למען חינוך דור יהודי וישראלי הרואה עצמו חלק מהעם היהודי ומרגיש קשר עמוק לתרבות העברית ולמדינת ישראל.
צופים עולמי נוסדה בשנת 2009 בשם "צבר עולמי" כזרוע הגלובלית של תנועת הצופים העבריים בישראל, לאחר למעלה מ-30 שנים בהן פעלה באופן עצמאי הנהגת "צופי צבר" בצפון אמריקה.
התנועה מפעילה תוכניות שונות ובמרכזה תנועת נוער ישראלית-ציונית אשר פועלת בשפה העברית לאור ערכי וכחלק מתנועת הצופים העבריים ומחנכת את חניכיה וחניכותיה למנהיגות ערכית, לקיחת אחריות ועשייה למען החברה.
התנועה העולמית פועלת לפיתוח ולביסוס קהילות משמעותיות בתפוצות, מהווה גשר בין הקהילות הישראליות והיהודיות ברחבי העולם, מייצרת הזדמנויות לפיתוח קשרים בין לאומיים ומעודדת את החניכים והבוגרים שלה לפעול להגשמת ערכיהם לטובת חיזוק עתידם ומעמדם של מדינת ישראל והעם היהודי.
מטה הארגון ממוקם בישראל, ופעילותו מתמקדת כיום בשלושה אזורים מרכזיים: צפון אמריקה, אירופה ואוסטרליה.
לחנך דור יהודי ישראלי על ברכי הציונות תוך גיבוש ועיצוב הזהות היהודית ישראלית והציונית של בני נוער יהודיים ברחבי העולם.
להקים, לפתח, להחזיק ולשמור על קשר עם שבטים של "תנועת הצופים העבריים" ברחבי העולם.
לפעול לפיתוח וחיזוק קשר משמעותי בין הקהילה הישראלית לקהילה היהודית ברחבי העולם.
להנחיל ולהקנות לבני הנוער היהודיים ערכים של עצמאות, אחריות אישית וחברתית תוך חתירה לעיצוב והקמה של מנהיגות יהודית צעירה.
לפעול לשימור סממני זהות ישראליים ציוניים בדגש על השפה העברית בקרב בני נוער יהודיים ברחבי העולם.
ייצוג וקידום התרבות הישראלית יהודית בחו"ל בקרב הקהילות היהודיות.
חינוך ושליחות היא מחלקת הארגון המפעילה את תנועת הנוער אשר מטרתה לטפח זהות יהודית וקשר לישראל בלי תלות במיקום הגאוגרפי של החניך.
הפעולות מתקיימות בעברית, והחניכים פועלים במסגרות דומות לתנועת הצופים בישראל, ועוברים בין השאר קורסים וסמינרים מיוחדים בנושאים כמו זהות ותרבות ישראלית.
תנועת הנוער היא מסגרת חינוכית פעילה לבני ישראלים לשם חיזוק הזהות הישראלית-יהודית וציונית, שמירת קשר עם התרבות הישראלית-ציונית ומדינת ישראל, ומתן כלים לחניכי השכבה הבוגרת להתמודדות עם שאלת חזרתם ארצה.
צופים צבר עולמי מפעילים 26 שבטים בצפון אמריקה, 14 שבטים במערב אירופה ו-4 שבטים באוסטרליה.
הנהגת צבר - צפון אמריקה
מאז 1977 פועלים בארצות הברית שבטי צופים המיועדים לילדי ישראלים.
תחילת הפעילות בימי שליח הצופים יצחק יניב, אשר ארגן בניו יורק פעילות תנועתית לילדי שליחים מישראל, וכעבור מספר שנים התחילו להצטרף לפעילות גם ילדי משפחות ישראליות שחיפשו קשר ישראלי חברתי.
מודל הפעילות הוא הקמת שבטים מקומיים מקבילים לאלה בארץ, עם סממני פעילות דומים ככל האפשר.
הפעילות נערכה מתחילתה במרכזים קהילתיים יהודיים, אשר לא הבינו בתחילת הדרך מדוע ההתעקשות לפעול בעברית דווקא, ומדוע לא לשתף בפעילות ילדים יהודים מהקהילה המקומית.
בתוך מספר שנים, בראשית שנות השמונים, בתקופת השליחים דובי עופר וחגי שמואלי, פותח מודל הפעילות והארגון על פיהם מאוגדים השבטים במסגרת הנקראת "צבר", ומהווה חלק אינטגרלי של תנועת הצופים בישראל.
הפעילות התפתחה להיקף יבשתי נרחב, והוקמו כ־15 שבטי צבר בכל ריכוזי הישראלים בארצות הברית ובקנדה, כשהחשובים בהם הם השבטים בניו יורק, ב"וואלי" בלוס אנג'לס, בפאלו אלטו בקליפורניה (השבט הראשון בהנהגה), בבוסטון ובמיאמי.
מאז 1995 מאורגנים השבטים בצפון אמריקה באמצעות העמותה Friends of Israel Scouts, Inc.
פעילות השבטים ממומנת על ידי הקהילות השונות ודמי חבר.
המדריכים הבוגרים הם סטודנטים ישראלים בעלי רקע תנועתי המגויסים להפעלת השבטים בשכר סמלי, המנוסים שבהם ובעלי רקע צופי ישראלי - יוצרים אווירה ישראלית חינוכית הסוחפת בני נוער ישראלים להצטרף.
הפעילות כוונה מראשיתה לבני נוער בעלי זיכרון ישראלי ברור השולטים עדיין בעברית עדכנית ומחפשים פעילות דומה לאלה של חבריהם בישראל.
כבר ב־1985 השתתפו בפעילות באופן סדיר ושילמו "מסי שבט" למעלה מ-2,000 חניכים ביבשת (מספר גבוה מאוד אף בהשוואה לפעילות תנועות נוער ציוניות יהודיות וותיקות).
ההצלחה נזקפת בעיקר הודות לצורך שהפעילות ממלאת עבור בני הנוער הישראלים, והיא הובילה באופן טבעי ליצירת מסלולי חזרה לארץ וגיוס לצה"ל.
משנת 2009 פועלת גם הנהגת "צבר" במערב אירופה, הכוללת שבטים באנגליה והולנד.
כיום רשומים בהנהגת צבר בצפון-אמריקה קרוב ל-3,000 חניכים.
שבטי הנהגת צבר - חוף מערבי:
שבטי הנהגת צבר - חוף מזרחי:
התנועה מופעלת על ידי מרכז "צופים עולמי" בניו יורק - "Tzofim North America".
בהנהגה, מלבד השליח המרכזי, מאוישות משרות מרכזי הנהגה ורכזי הדרכה, שאחראים על ההפעלה השוטפת של השבטים, התכנים החינוכיים, ליווי פרויקטים שונים ברמת ההנהגה (הכשרת צוות בוגר, סמינרים, פיתוח מנהיגות צעירה בתנועה, סמינר שכבה בוגרת ועוד).
שבט צופי צבר הראשון במערב אירופה נפתח בספטמבר 2010 בלונדון, מאז הוקמה הנהגה האחראית על פעילות צופי ישראל באירופה וכוללת ארבעה עשר שבטי צופים:
בלונדון, מנצ'סטר ובאמסטרדם פועלות קומונות שנת שירות של תנועת הצופים בשיתוף עם הסוכנות היהודית.
המתנדבים פועלים במסגרות שונות בקהילה, עובדים עם תנועות הנוער השונות, מלמדים עברית בבתי-ספר, ומקיימים פעילות צופית עברית כמו בישראל.
בשנת 2015 הוקמה הנהגת אוסטרליה המופעלת על ידי הארגון "Tzofim Australia".
בחודש מרץ 2009 יצאה לאוקראינה משלחת מצומצמת של שלושה נציגי תנועת הצופים העבריים במטרה להעביר סמינר ראשון להקמת הנהגת צופי צבר באוקראינה ובמולדובה.
חניכי הסמינר היו סטודנטים יהודים או זכאי עלייה אשר מעוניינים לקחת חלק בפעילות נוער חדשה לקהילה היהודית כחלק מצופי ישראל.
פעילות הצופים במדינות חבר העמים נתמכת על ידי נתיב (לשכת הקשר).
תוך מספר חודשים הוקמו חמישה שבטי צופים והצטרפו לפעילות כ-270 חניכים אשר עוברים פעילות צופית פעם בשבוע בשפה הרוסית.
בשנים הראשונות הפעילות נוהלה כולה מישראל, דרך סמינרי הכשרות בהן לקחו חלק שליחים ישראלים אשר נסעו בעיקר למדינות אוקראינה ומולדובה ביחד עם מתורגמנים.
עם הזמן נבחרו בעלי תפקידים מקרב החניכים אשר גדלו בתנועה והוקמה הנהגה מקומית בכל אחת ממדינות חבר העמים.
צוות ישראלי דובר רוסית גויס והוקמו משרדים לניהול הפעילות במטה תנועת הצופים בבית פיליפס בתל אביב.
בשנת 2020, בעקבות קיצוץ בתקציבי הממשלה ובשילוב משבר הקורונה, נסגרה כלל פעילות צופי צבר במדינות ברית המועצות לשעבר.
ערך מורחב - גרעין צבר
גרעין צבר היא תוכנית של גרעיני העלייה של תנועת הצופים העבריים בישראל.
זוהי התארגנות של צעירים יהודים השוהים בתפוצות בגילאי 18 - 24, לעלייה ארצה והצטרפות לשירות בצבא ההגנה לישראל.
מטרתו של הגרעין - יצירת מסגרת תומכת לקבלת החלטה לעלות ארצה ולהשתלבות בחיי קיבוץ, שירות צבאי, ובחברה הישראלית בכללה.
תנועת הצופים החלה להפעיל בשנת 1981 בשיתוף הגדנ"ע בצה"ל את תוכנית "חץ וקשת" – 25 ימים של הכרות אינטנסיבית ומרגשת עם ישראל לנוער ישראלי החי בתפוצות.
בכל שנה במהלך חופשת הקיץ מגיעים במסגרת "חץ וקשת" מאות בני נוער ישראלים מחו"ל, וחוברים לבני גילם מתנועת הצופים העבריים בישראל, למסע משותף וחוויתי ברחבי המדינה הכולל טיולים מצפון עד דרום, שבוע גדנ"ע צבאי, הכרות עם החברה הישראלית, התמודדות עם שאלות של זהות יהודית וציונות ויצירת קשרים לכל החיים.
באוטובוסים יושבים יחד ילדים ישראלים מכל רחבי העולם עם חניכי תנועת הצופים מישראל.
תוכנית זו אינה מיועדת דווקא לבני ישראלים החיים בחו"ל אלא לכל בני-הנוער היהודים בתפוצות, ובדרך כלל חניכי "צבר" אינם המשתתפים העיקריים בתוכנית זו.
התוכנית שמה לעצמה למטרה להביא לחיזוק הזהות היהודית והזיקה למדינת ישראל בקרב משתתפיה.
כמו כן, התוכנית פועלת ליצירת קשר משמעותי בין בני נוער מתנועת הצופים לבין בני נוער יהודיים מרחבי העולם.
מטרת התוכנית להעניק למשתתפיה מוטיבציה להמשך קיומם של קשרים אלו וכן לעשייה בקהילות מהן הגיעו.
בנוסף, ניתן דגש מיוחד בתוכנית על חיזוק מערכת הערכים, המסוגלות העצמית, הבינאישית והקבוצתית של כל חניך.
עד שנת 2015 התוכנית הייתה פרויקט משותף של תנועת הצופים העבריים עם צה"ל וצוות התוכנית כלל מדריכים חיילים וקצינים של צה"ל.
מאז שנת 2016 שיתוף הפעולה עם צה"ל הפך להיות חלקי (רק בשבוע הגדנ"ע) וצוות התוכנית כולו הוא מטעם תנועת הצופים.
קרוואן הידידות הוא להקה של 10 מדריכים ומדריכות מהשכבה הבוגרת של תנועת הצופים בישראל, אשר יוצא למסע הופעות בפני עשרות קהילות יהודיות בכל רחבי ארצות הברית.
למעל מ-50 שנה שקרוואן הידידות מביא איתו את השירים, הריקודים והרוח הישראלית ליותר מ-300 אלף איש בכ-42 מדינות ביבשת האמריקאית.
הקרוואן הראשון יצא ב-1972 ועבר בארצות הברית עם אקורדיון וגיטרה כשהוא מתארח אצל מאות משפחות מארחות ומשאיר אחריו רושם חיובי.
כיום, עם מערכת הגברה משוכללת, הקרוואן עדיין עובר ביבשת עם אותה המתודה ואותה המטרה: לחגוג את הקשר של ישראל והקהילה היהודית בארצות הברית.
ההצלחה של הקרוואן בעשרות שנות קיומו מתבטאת בגידול מתמיד בביקוש, שנענה על ידי תנועת הצופים בהרחבת הפרויקט משנה לשנה.
כיום מונה הקרוואן 30 מדריכים ב – 3 להקות שונות, שיחד מצליחות להגיע להיקף חסר תקדים של הופעות וקהילות.
+יושבי ראש התנועה העולמיתשנות פעילותשםהערות2009-2019אלי בן יוסףבמקביל לתפקידו כיו"ר תנועת הצופים העבריים
+מנכ"לי התנועה העולמיתשנות פעילותשםהערות2009-2014גל בן שימוללימים מזכ"ל תנועת הצופים העבריים2014-2017גרי ויתקין2017-2023אלעד סנדרוביץ'לימים מזכ"ל תנועת הצופים העבריים2023-2025דניאל אמירה2025-היוםחיית גלעד
צוּפית גרנט-רנד (שמה המקורי: צופיה אלישיב; נולדה ב-13 בנובמבר 1964) היא עיתונאית, מנחת טלוויזיה ושחקנית ישראלית.
נולדה בשם צופיה אלישיב בפתח תקווה לאלי ורחל ולה שני אחים.
בהיותה בת חמש הוריה התגרשו, והיא עברה להתגורר עם סבה וסבתה, אך בהמשך עברה להתגורר אצל אמה.
כשהייתה בת תשע, בעודה גרה עם אמה נוצלה מינית על ידי שכן מבוגר.
לאחר מכן, בעודה בת תשע, לאחר שעברה להתגורר בפנימייה, נפלה קורבן לפדופיליה, תקיפה מינית ואלימות.
את לימודי התיכון עשתה גרנט בבית הספר החקלאי "עיינות".
לאחר שירותה הצבאי למדה משחק בבית הספר למשחק "בית צבי", וסיימה את לימודיה בשנת 1989.
גרנט הופיעה בהצגות תיאטרון רבות.
ביניהן, "חלום ליל קיץ", "אהבה בצל האיידס", "היערות", "בית העלים הכחולים" והגרסה המחודשת לקומדיה "הזוג המוזר".
כמו כן, העלתה הצגת יחיד בשם "הפרס הגדול של דומה'לה" במסגרת פסטיבל תיאטרונטו.
גרנט הופיעה לראשונה בסרט "אפטר" בשנת 1990, בתפקיד מלי.
בשנת 1998, שיחקה בסרט "סופר בוי" בבימויו של חנוך רוזן.
בשנת 2004 שיחקה את ג'ודי בסרט "הבשורה על פי אלוהים".
ב-2007, שיחקה את דנה גולדשטיין בסרט "מתוק ומר" לצד אייל שכטר.
ב-2012, שיחקה את ברכה נחמיאס בסרט "ד"ר פומרנץ".
ב-2014, שיחקה את שושנה בסרט "מבצע חמניה".
ב-2018, שיחקה את מירב גולדן בסרטו של אריק לובצקי "סדקים".
ב-2022 שיחקה בסרטה של שירי נבו פרידנטל "כל מה שאני יכולה".
בשנת 2024 הצטלמה לסרט חדש של בן זוגה שולי רנד, בשם "הבדחן".
הסרט עוסק במגזר החרדי ובעולם הבדחנות והשמחות במגזר החסידי.
גרנט משחקת בסרט את אשתו החרדייה של הבדחן.
בטלוויזיה הופיעה גרנט בתוכניות רבות - "בעיטת פתיחה", "הם יגיעו מחר", "סוגרים חשבון" (סדרת מערכונים במסגרת התכנית "סוגרים שבוע"), "כל דיכפין", "רצח בשבת בבוקר", "מי מפחד מצופית גרנט?", "כתב פלילי", "שעות אמיתיות" ותוכנית בערוץ בייבי+ ב-yes.
בשנת 1998 השתתפה בקלטת הילדים "טמבולינה והפיסטוקים" לצד ציפי שביט וליאור כלפון בתור המורה שבתחילת הקלטת.
בשנת 1999 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני".
בתחילת שנות ה-90 השתתפה גם במספר פרסומות.
ב-1997 השתתפה בסרט הטלוויזיה "אהבה מדרגה ראשונה".
לתוכנית הופקו 45 פרקים, ובזכות הצלחתה היא הועברה לשעות הלילה ונקראה "מילקשייק בלילה".
עם זאת, במקביל התוכנית זכתה גם לביקורות שליליות בשל הפרובוקציות יוצאות הדופן שהיו בה ותלונות ל.
כמו כן, הקליטה סינגל בשם "מילקשייק בלילה" שהולחן והופק בידי אלי אברמוב.
ב-2003 הגישה את תוכנית הלייף סטייל "בועות" בערוץ החיים הטובים.
מסוף 2006, הנחתה גרנט, לראשונה מאז הקמתו של ערוץ 10, תוכנית אירוח מקורית ביום שישי בערב.
היה בכך אתגר עבורה, כי במקביל שודרה בערוץ 2 התוכנית המצליחה "ארץ נהדרת".
באחת מן התוכניות, בדצמבר אותה שנה, הוצג אדם בשם מוטי מורן, לכאורה נכה על כיסא גלגלים שקם מכסאו לאחר ש"טופל" על ידי יוסף אלגזר, מטפל בעל "ידי חשמל".
בינואר 2007, שודרה כתבה בתוכנית כלבוטק בערוץ 2 שהוכיחה שמורן, אשר הוצג כנכה בתוכנית, אינו נכה אלא נוכל (במציאות מורן הוא בעל מגבלה רגשית שאמנם קשורה גם להליכה עצמאית, אך היא אינה מסוג הנכות שהוצגה בתוכנית), וכי גרנט וצוות התוכנית ידעו על כך.
עם זאת, לאחר שגרנט עברה בדיקת פוליגרף, ותוצאות הבדיקה הראו כי היא דוברת אמת, גרנט טענה כי גם מורן וגם רפי גינת וצוות "כלבוטק" הוליכו אותה שולל (מורן על שהתחזה לנכה, ו"כלבוטק" על שהציגה פרטים לא נכונים על גרנט בהקשר לנכותו המדומה של מורן).
ב-2007, גרנט הופיעה בהופעת אורח בכמה מפרקי העונה השנייה של הטלנובלה "האלופה".
בשנת 2008 החלה לככב בטלנובלה "חשופים", בדמותה של מרב בן-בסט, עורכת המהדורה הקשוחה.
בשנה זו, גרנט הופיעה יחד עם ילדיה דניאל ורומי בעונה הרביעית של "פעם בחיים", תוכנית המתעדת סלבריטאים במקומות שונים.
במהלך מונדיאל 2010, הנחתה ביחד עם טל ברמן את תוכנית האירוח "נבחרת החלומות" בערוץ הראשון, שזכתה לביקורות חיוביות.
בשנת 2011, החלה להגיש סדרה תיעודית בערוץ 2 בשם "אבודים", בה מאתרת הפקת התוכנית בני משפחה, שאיבדו קשר זה עם זה (ביניהם אנשים שגודלו על ידי הורים מאמצים).
בסדרה, טסה גרנט ברחבי העולם כדי לאתר את בני המשפחה האבודים, לעיתים ללא קצה של חוט היכן הם נמצאים.
במהלך הסדרה, שבה גרנט ומזכירה גם את סיפורה האישי, בו הופרדה מהוריה בגיל צעיר, מה שהוביל אותה למעשה לרעיון של יצירת הסדרה.
נכון לחודש פברואר 2019, משודרת העונה ה-11 של הסדרה.
בשנת 2012, הנחתה תוכנית בשם "למה לא סיפרת לי", העוסקת בנערות צעירות שנכנסו להריון רצוי ולא רצוי, על ההשלכות המלוות אותן והבחירה אם לגדל או להפיל את העובר ברחמן.
בתוכנית הוצג סיפור, שעורר סערה קטנה של אחת מהנערות ההרות שהתראיינו בסדרה.
הנערה סיפרה על תהליך ההפלה של עוברה, אותו ביצעה באמצעות כדור פוסטינור, למרות הידיעה שהתינוק היה בחודש השישי להריונה.
באותה שנה, לקחה חלק בשני פרקים בסדרת התוכניות "הסיפור" ששודרה בערוץ 2. הפרק הראשון דן בתופעת האלימות באינטרנט והשני דן בשאיפה למצוינות.
גרנט גם חזרה לשחק את דמותה של מרב בן-בסט בסדרה "תנוחי".
גרנט מעלה מופע אישי אוטוביוגרפי.
בין נובמבר 2018 לאפריל 2019 שודרה ברשת 13 התוכנית "קשר השתיקה" בהנחייתה, אותה גם יצרה יחד עם בת דור אוז'לבו.
ב-26 באפריל 2020, החלה להנחות תוכנית אירוח אישית בשם "קרוב עם צופית גרנט" בערוץ 13.
ב-2021, שיחקה בטלנובלה "בעלת החלומות".
בינואר 2022, החלה להגיש את הסדרה "ללא גבולות" בערוץ 13.
באפריל 2024, החלה להגיש את הסדרה "בסלון עם צופית" בערוץ "משב" של ארגון רבני צהר.
בשנת 2010 הגישה את ציפורי לילה משוחחות בגלי צה"ל, שם היא שוחחה עם מאזינים, וסיפרה על חייה.
לאחר שחשפה בתוכניתה "שעות אמיתיות" את התמודדותה עם מחלת הסכיזופרניה בה לקה אחיה, נענתה לפנייה של עמותת אנוש והחלה בפעילות למען פגועי נפש בישראל, בהמשך מונתה לנשיאת העמותה.
גרנט הייתה נשואה במשך כ-22 שנים למאמן הכדורגל אברהם גרנט, ולהם שני ילדים.
גרנט נשואה בשנית לזמר והיוצר שולי רנד.
הצפנת אל גמאל (ElGamal encryption) היא שיטת הצפנה אסימטרית אקראית שהומצאה ב-1984 על ידי טאהר אל-גמאל, קריפטוגרף אמריקאי ממוצא מצרי.
בדומה לפרוטוקול דיפי-הלמן, ביטחונה מסתמך על הקושי המשוער שבבעיית הלוגריתם הבדיד ובעיית דיפי-הלמן, והיא יכולה לשמש הן להצפנה והן לחתימה דיגיטלית.
צופן אל-גמאל היה בשימוש בתוכנות חופשיות GPG וכן PGP ומערכות אחרות.
אלגוריתם חתימה דיגיטלית DSA הוא וריאציה של חתימה דיגיטלית של אל-גמאל.
אף על פי ש-RSA קדמה לה, להצפנת אל-גמאל חשיבות היסטורית מאחר שהיא הצפנת מפתח-ציבורי הנחשבת המשך ישיר למאמר המפורסם של דיפי והלמן מ-1979 "כיוונים חדשים בהצפנה" שהעלה לראשונה את ההצפנה האסימטרית וחתימה דיגיטלית על המפה.
אפשר ליישם את הצפנת אל-גמאל מעל שדה סופי או מעל חבורת עקום אליפטי.
וכן זוהי ההצפנה הראשונה שיישמה הצפנה הסתברותית, כלומר מוכחת כבטוחה סמנטית תחת מודל התקפת מוצפן-נבחר, בהנחה שבעיית דיפי-הלמן היא בעיה קשה.
כמו בכל הצפנת מפתח ציבורי, בהצפנת אל-גמאל המקבלת אליס מכינה לעצמה שני מפתחות, מפתח סודי שנשאר אצלה ומיועד לפענוח ומפתח ציבורי שאותו היא שולחת לבוב, או מפרסמת אותו לכל דורש.
כדי להכין את המפתחות, תחילה עליה לבחור מספר ראשוני אקראי גדול.
היות שביטחון ההצפנה מסתמך על בעיית הלוגריתם הבדיד בשדה הראשוני אליס צריכה לבחור ראשוני מספיק גדול כך שפתרון הבעיה יהיה "קשה".
בביטוי קשה מתכוונים שהניסיון לנחש את המפתח הסודי מתוך המפתח הציבורי השקול לפתרון בעיית הלוגריתם הבדיד, עם מיטב האלגוריתמים הידועים יהיה אסימפטוטית בסיבוכיות מעריכית, כלומר אינו מעשי.
וכן צריכה לבחור אלמנט מסדר ראשוני גבוה שנקרא יוצר.
את שני המספרים הללו היא יכולה להכין ולפרסם בעצמה או להשתמש בסט מספרים קבוע שפורסם על ידי צד שלישי נאמן.
כעת כמו בפרוטוקול דיפי-הלמן היא בוחרת מספר אקראי המשמש כמפתח פרטי ומחשבת את הערך:
אליס מפרסמת את המפתח הציבורי לכל דורש ושומרת בסוד את .
כעת אם בוב מעוניין להצפין מסר כלשהו עבור אליס, תחילה הוא בוחר מספר חד פעמי (מודולו ) איתו הוא מסתיר את המסר ולאחר מכן משמיד אותו.
השלם נקרא מפתח ארעי (ephemeral key) כיוון שנועד אך ורק להצפנת מסר יחיד.
בוב לוקח את המסר עם השלם החד-פעמי והמפתח הציבורי של אליס ומחשב את זוג הערכים:
כזכור ו- הם פרמטרים ציבוריים כך שלכולם יש נגישות אליהם.
הטקסט המוצפן שבוב הכין הוא הזוג אותם הוא שולח לאליס בערוץ ציבורי.
אפשר להבחין בחיסרון בולט של הצופן: הטקסט המוצפן הוכפל בנפחו.
כעת אם אליס רוצה לפענח את הטקסט המוצפן שקיבלה היא משתמשת במפתח הפרטי שלה כדי לחשב את:
וכן מחשבת את שהוא ההופכי הכפלי של מודולו .
ואז מכפילה את ב- כדי לקבל את או בניסוח פורמלי.
כדי לראות מדוע זה עובד מתבוננים בביטוי , לאחר הרחבה מתקבל:
כי לפי תיאור ההצפנה (מודולו ).
כדי להבין מדוע חייב להיות חד-פעמי ואין להשתמש בו להצפנת שני מסרים עם אותו מפתח.
נניח שבוב הצפין את ו- עם זהה.
עבור המסר השני ( נשאר זהה בשתי ההצפנות).
נניח שהמצותתת איב משיגה את שני זוגות הטקסטים המוצפנים שנשלחו על ידי בוב , שימו לב שמתקיים:
מזה נובע ש- (מודולו ).
כעת אם איב גילתה את בדרך כלשהי (למשל אם הוא קבוע כלשהו שידוע מראש) היא יכולה בעזרת מידע זה לחשב את .
מסיבה זו אסור להצפין שני מסרים עם אותו .
המשימה של איב (המצותתת) היא לנסות לפענח את המסר המוצפן שבוב שלח לאליס.
היא יודעת מה הם ו- וכן מהו המפתח הציבורי של אליס כי הם נתונים ציבוריים.
אם איב מסוגלת לפתור את בעיית דיפי הלמן (או בעיית הלוגריתם הבדיד) בקלות, היא יכולה פשוט לחלץ את המפתח הפרטי של אליס מתוך המפתח הציבורי (לחשב את מתוך ) ולפענח את המסר בדיוק כמו שאליס עושה.
השאלה היא האם הצפנת אל-גמאל קשה לפיצוח לפחות כפתרון בעיית דיפי-הלמן או שהיא מכילה פגם ניסתר המאפשר לפצח אותה בקלות ללא צורך בפתרון בעיית דיפי-הלמן.
ההוכחה לכך מבוססת על דרך המשל, נניח שישנו "אורקל אל-גמאל" ממנו יכולה איב לבקש פענוח באמצעות אלגוריתם אל-גמאל כל טקסט מוצפן שתבחר.
אפשר לראות שבעזרתו היא יכולה לפתור את בעיית דיפי-הלמן כדלהלן: כאשר איב מגישה לאורקל את הזוג יחד עם מפתח ציבורי כלשהו היא מקבלת בחזרה את שזהו כביכול הפענוח המבוקש של הטקסט המוצפן עם המפתח הפרטי המתאים ל-.
כזכור בעיית דיפי-הלמן היא למצוא את מתוך ו- (כאשר ו- סודיים).
עם האורקל האמור איב יכולה לבצע את הטריק הבא: היא בוחרת ו- אקראי כלשהו והמפתח ציבורי הוא , היא שולחת אותם לאורקל ומבקשת ממנו להחזיר את תוצאת הפענוח שלהם.
מה שהיא מקבלת בחזרה הוא כביכול את שהוא פענוח הטקסט המוצפן המקיים
כעת כדי לקבל את היא יכולה לחשב את:
הרי שלכאורה עם מידע שהתקבל מאורקל אל-גמאל היא "פתרה" את בעיית דיפי-הלמן.
זוהי הוכחה שמי שיכול לפצח את הצפנת אל-גמאל יכול גם לפתור את בעיית דיפי הלמן כך שהצפנת אל-גמאל בטוחה לפחות כבעיית דיפי-הלמן.
כל עוד בעיה זו קשה לפתרון בכלים הקיימים ההצפנה תיוותר בטוחה.
יש לשים לב שבהתקפה המתוארת איב לא פתרה את בעיית הלוגריתם הבדיד כלומר לא הצליחה לגלות מה הם או אלא רק את .
כלומר השאלה נותרה פתוחה האם בעיית דיפי-הלמן קשה כמו בעיית הלוגריתם הבדיד.
ההתקפה המתוארת נקראת התקפת גלוי-נבחר, מזה נובע שהצפנת אל-גמאל עמידה במודל ביטחון מחמיר בתנאי שפתרון בעיית דיפי-הלמן יהיה קשה בשדה הנבחר.
מסיבה זו רצוי שסדר השדה יהיה גדול, כלומר יש לבחור מספר ראשוני כזה שניסיון לנחש את המפתח הסודי בכוח גס או באמצעות האלגוריתם הטוב ביותר הידוע כיום לפתרון הבעיה, יהיה מעבר ליכולת המחשוב הנוכחית.
ידוע שאלגוריתם תחשיב אינדקסים פותר את בעיית הלוגריתם הבדיד (ומכאן גם את בעיית דיפי-הלמן) בזמן תת-מעריכי.
כלומר היכן שהוא באמצע הדרך בין זמן פולינומי לזמן מעריכי.
אלגוריתם נפת שדה המספרים יכול גם הוא להתאים לפתרון בעיית הלוגריתם הבדיד ונחשב כיום כאלגוריתם הטוב ביותר למטרה זו.
אלגוריתמים אילו מציגים זמן ביצוע טוב בהרבה מכוח גס.
לאור עובדה זו בהערכה גסה רצוי שגודל הסדר הראשוני יהיה לפחות כ-2000 ספרות בינאריות (שזה בערך מספר בן 600 ספרות עשרוניות).
ראוי להזכיר שכאשר מחשב קוונטי סקלאבילי יהיה מעשי, ניתן יהיה לפתור את בעיית הלוגריתם הבדיד או בעיית דיפי הלמן בזמן פולינומי באמצעות אלגוריתם שור, מה שגורם לכך שהצפנת אל-גמאל לא תהיה בטוחה יותר לשימוש במקרה כזה.
לצורך ההדגמה ולמען הפשטות נניח שאליס בוחרת את הראשוני ואיבר פרימיטיבי .
למפתח פרטי היא בוחרת את ומחשבת את המפתח הציבורי שלה
בוב מקבל את המפתח הציבורי והוא מעוניין להצפין את המסר נניח .
תחילה הוא בוחר מספר חד-פעמי ומחשב את הערכים הבאים:
את הזוג הוא שולח לאליס.
אליס משתמשת במפתח הפרטי שלה כדי לחשב את הערכים הבאים:
ואז המסר מתקבל על ידי חישוב:
היסטורית אל-גמאל היה הצופן הראשון שיישם הצפנה הסתברותית.
בניגוד לשיטות הצפנה דטרמיניסטיות צופן אל-גמאל מוסיף מספר אקראי בתהליך ההצפנה ולכן בכל הצפנה של אותו מסר יתקבל טקסט מוצפן אחר גם אם מפתח ההצפנה זהה.
אלגוריתם שעונה להגדרה זו מספק ביטחון סמנטי, שפירושו שהטקסט המוצפן אינו מדליף שום מידע אודות טקסט המקור שתוקף פוטנציאלי המוגבל בזמן ומקום לא היה יכול להשיג בדרך אחרת.
ביטחון סמנטי ניתן לפירוש כגרסה מרוככת של ביטחון מושלם.
ההבדל ביניהם הוא שביטחון מושלם בהגדרה הוא כזה שגם תוקף בעל עצמת חישוב בלתי מוגבלת לא ילמד מאומה מהטקסט המוצפן אודות טקסט המקור.
למשל RSA הבסיסי הוא דטרמיניסטי ולכן בכל הצפנה של אותו מסר עם אותו מפתח הצפנה יתקבל תמיד טקסט מוצפן זהה.
בדרך זו המתקיף יכול לזהות הצפנה חוזרת של מסר מסוים גם אם הוא לא יודע מהו ולכן אינו מוגדר כבטוח סמנטית.
אפשר להפוך כל הצפנה דטרמיניסטית לבטוחה סמנטית על ידי ריפוד המסר לפני ההצפנה.
החסרון העיקרי של צופן אל-גמאל הוא שהטקסט המוצפן כפול בנפחו מהמסר המקורי.
בנוסף צופן אל-גמאל מצריך שתי העלאות בחזקה מודולרית.
לא כל הפעולות תלויות לגמרי במסר כך שניתן לחשב לפחות אחת מהן מראש.
בניגוד לשיטות הצפנה אחרות לא ניתן להאיץ את צופן אל-גמאל באמצעות CRT.
לייעול הצופן אפשר לשתף מספר ראשוני ויוצר בין מספר משתתפים כפרמטרים ציבוריים משותפים לכולם.
לשיטה זו יתרון כיוון שאפשר לנצל זאת כדי להאיץ את תהליך ההצפנה בעזרת טכניקות לחישוב העלאה בחזקה המנצלות את העובדה שבסיס החזקה קבוע.
הצפנת אל-גמאל אינה נפוצה בשימוש מעשי מהסיבה שישנן שיטות יעילות יותר.
למשל פרוטוקול דיפי-הלמן בשילוב עם צופן סימטרי מהיר כמו AES מציעים פתרון טוב יותר.
אולם להצפנת אל-גמאל תכונות חשובות שאין בפרוטוקול דיפי הלמן.
היא מאפשרת הצפנה הומומורפית חלקית וכן הצפנת סף.
דוגמה להצפנת סף עם צופן אל-גמאל
כל משתתף מחזיק בסוד שנוצר לפי שיטת שמיר (ראה חלוקת סוד).
כל המשתתף מתחייב לסוד על ידי פרסום המפתח הציבורי .
ממשפט לגראנז' נובע שהיות ש- עבור כלשהו לכן ניתן לחישוב מהמידע הציבורי על ידי כאשר הוא תת-קבוצה של לפחות רשאים.
כעת היות שמתקיים לפענוח המשתתפים מחשבים כדלהלן:
כל אחד משדר את ומוכיח באמצעות פרוטוקול אפס ידיעה שמתקיים .
תהי תת-קבוצה של משתתפים הטקסט המוצפן ניתן לפענוח על ידי:
זה נכון כי לכן .
אף על פי שצופן אל-גמאל ניתן ליישום מעל כל חבורה ציקלית סופית , בתנאי שפעולות אריתמטיות בחבורה זו קלות יחסית בעוד שפתרון בעיית הלוגריתם הבדיד בה קשה מאוד.
לא כל חבורה בטוחה ליישום צופן אל-גמאל, החבורה תהיה בטוחה רק אם היא עומדת בהגבלות מסוימות.
למשל החבורה אינה בטוחה אם אינו מספר ראשוני בטוח.
מספר ראשוני יקרא בטוח רק אם ל- יש לפחות גורם ראשוני אחד גדול.
להלן מספר חבורות המתאימות ליישום אלגוריתם אל-גמאל:
חבורה כפלית של השלמים מודולו ראשוני בטוח.
חבורה כפלית של שדה סופי עם מציין 2.
קבוצת הנקודות בעקום אליפטי מעל שדה סופי.
האחרונה נחשבת לדרך עדיפה גם ליישום DSA ואלגוריתמים נוספים.
יתרונה הוא מפתח קטן יחסית ועמידות גבוהה.
צופן אל-גמאל אינו מוגן בפטנט כלשהו כיום.
גם שיטת דיפי-הלמן אינה מוגנת כיום בפטנט (תוקפו פג ב-1997).
כך שלמעשה צופן אל-גמאל ניתן לשימוש חופשי הן לצורך הצפנה והן לצורך חתימה דיגיטלית.
צוּפִית בּוֹהֶקֶת או צוּפִית (שם מדעי: Cinnyris osea), המכונה לעיתים בטעות יונק הדבש, הוא מין של צופית, סוג של ציפור שיר קטנה.
זהו המין היחיד ממשפחת הצופיתיים המצוי בישראל.
תת-המין Cinnyris osea decorsei מצוי במרכז אפריקה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה הצופית ציפור נדירה ביותר בארץ, ששכנה בעיקר בנאות מדבר והייתה מוכרת מראייה רק לחוקרים מועטים.
היא נקראה אז "יונק הדבש", שם שניתן לה ככל הנראה על ידי הזואולוג ישראל אהרוני.
בשנות ה-50 החלו זואולוגים להשתמש בשם "צופית ארץ ישראלית".
ב-1958 שונה השם רשמית ל"צופית" על ידי ועדת שמות מיוחדת שהוקמה כדי לשים סדר בשפה ולתת שמות מעשיים לצמחים ובעלי חיים שונים שלא היה להם שם מוסכם.
שם הציפור שוּנה ל"צופית" מכמה טעמים: ראשית, משום שהיא ניזונה מצוף הפרח ולא מדבש דבורים, ושנית, היא אינה יונקת את הצוף אלא מלקקת אותו מתוך הפרחים.
נוסף על כך, הצופית אוכלת גם חרקים.
זאת לעומת הקוליברי, המשתמש גם הוא בלשון לצורך שאיבת צוף מהפרחים, אולם הוא מגלגל את הלשון לכלי יניקה ולכן אותו אפשר לכנות "יונק".
שמה העממי של הצופית הבוהקת בשפות שונות מרמז לרוב על מוצאה בארץ ישראל.
לעיתים מבלבלים בין הצופיות לבין הקוליבריים, אולם מדובר בשתי משפחות שונות מבחינה טקסונומית.
בעוד הצופיות הן משפחה בסדרת ציפורי השיר והן נפוצות ביבשת אפריקה וגם בישראל, הקוליבריים הם משפחה בסדרת הקוליבראים והם נפוצים ביבשת אמריקה בלבד.
בלבול זה מתרחש בגלל מאפיינים פיזיים ואקולוגיים דומים של שתי הציפורים: גודלן הזעיר, צבעיהן המרהיבים ומקורן הארוך והמעוקל, וכן התזונה המבוססת בעיקרה על צוף פרחים.
תופעה זו, של קיום שני טקסונים שאינם קשורים זה לזה, אך הם בעלי מאפיינים מורפולוגיים דומים, וממלאים תפקידים מקבילים במערכת האקולוגית, מכונה אבולוציה מתכנסת.
תת-המין Cinnyris osea osea נפוץ לאורך צידו המערבי של חצי האי ערב, מים סוף ולאורך הבקע הסורי-אפריקני במדינות: עומאן, תימן, ערב הסעודית, מצרים, ירדן, ישראל, סוריה ולבנון.
בהתאם לתפוצת המשפחה כולה, המוגבלת בעיקר לאזורים טרופיים, תפוצתו הטבעית של המין בישראל הייתה מוגבלת בעבר לאזור הצמחייה הסודנית, אזור בו גדלים, בין השאר, מינים שמוצאם באזורים הטרופיים של אפריקה, כמו שיטת הסוכך ושיטה סלילנית.
האזור הסודני משתרע לאורך הערבה ובקעת ים המלח, ומינים טרופיים מסוימים אף מצפינים עד בקעת הירדן.
באזור זה, הצופית ניזונה מפרחי הרנוג השיטים, שהוא צמח טפיל החי על עצי השיטה, והיא המאביקה הבלעדית שלו.
להרנוג פרחים אדומים בעלי מבנה צינורי, תכונות המותאמות באופן ייחודי להאבקה על ידי ציפורים.
הצופית, שעקב מוצאה הטרופי הייתה נדירה בישראל, והיא שונה במופעה ובהתנהגותה מציפורים נפוצות יותר, זכתה לכינוי מיוחד בפי הערבים - "מלך הפרחים" (סולטאן א-זוהור).
יופיו של הזכר גרם לציד מאסיבי של המין, ובתחילת המאה העשרים דווח על מספר פרטים קטן ביותר שנצפו בישראל.
ידוע כי הסולטן הטורקי ציווה שיצודו לו זוג צופיות.
עם התפתחות היישוב היהודי בארץ, בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, השתנה נוף הארץ, ובסביבת היישובים החל גינון מאסיבי של צמחי תרבות, שכללו גם מינים רבים ממוצא טרופי המותאמים להאבקה על ידי ציפורים, עם פרחים גדולים וססגוניים העשירים בצוף, כמו טקומית הכף.
בנוסף, בעקבות מראה המיוחד יש התולים מתקן האכלה ממולא במי סוכר כדי שתבוא לאכול בקרבת אדן חלונם.
עקב כך, החלה הצופית להתפשט ברחבי הארץ, וכיום היא נפוצה ביותר, ומקננת, בכל חלקי הארץ.
בעוד שהזכר מפגין צבעוניות מבנית ומראהו ססגוני(כחול וסגול כהה ובוהק, ומכאן שמה), הנקבה חומה-אפורה.
מזונה העיקרי של הצופית הוא צוף פרחים, וזהו גם מקור שמה.
מקורה ארוך ומעוקל כלפי מטה, וגם לשונה ארוכה ומסייעת להכניס את הצוף אל הלוע - זאת כדי שתוכל למצוץ צוף מפרחים שונים, גם כאלה שבהם הצוף נמצא עמוק בבסיס הפרח.
ברוב מיני הפרחים, שמהם ניזונה הצופית, לא נוצרת האבקה על ידה, כיוון שבדרך כלל היא "פורצת" היישר אל בסיס הפרח בעזרת מקורה ומלקקת ממנו את הצוף.
זאת מבלי להיכנס אל פנים הפרח ומבלי שגרגרי אבקה יידבקו אליה (מה שמכונה "שדידת צוף", כמו למשל בהיביסקוס סיני).
לעיתים מרחפת הצופית במהירות במקום ליד הפרח, וכך מוצצת את הצוף, בצורה דומה לקוליברי, אולם לרוב היא עומדת על הפרח ושואבת ממנו את הצוף.
מלבד הצוף, ניזונה הצופית גם מחרקים קטנים.
עונת הרבייה, ההזדווגות והקינון של הצופיות מתחילה בסביבות חודש פברואר וסופה בערך בחודשים יולי-אוגוסט.
בתקופה זו, נשארים הנקבה והזכר יחדיו.
עם בוא האביב וזמן ההזדווגות והטלת הביצים, מזמר הזכר בקול במטרה למשוך אליו את הנקבה להזדווגות.
הזכר אינו משתתף בבניית הקן, שצורתו היא צורת ביצה והוא בעל פתח אחד הממוקם בצידו.
בזמן עונת הקינון הזכר טריטוריאלי יחסית כדי להגן על צאצאיו ועל זכותו להזדווג, ולכן הוא מזמר בקולות מיוחדים ובכך מכריז על הטריטוריה שלו.
הטריטוריה משתרעת על שטח של 4 עד 15 דונם, גודל המשתנה בהתאם לכמות הפרחים ומקורות המזון באזור.
הכניסה אל הקן קטנה, בהתאם לגודלה של הצופית, והגישה אליו קשה.
בדרך כלל הוא נבנה על קצה ענף מרוחק ולא נגיש, וזאת על מנת למנוע כניסת טורפים.
את הקן מרפדים הנקבה והזכר בפיסות טחב, נוצות שנשרו, עשב רך, וכדומה.
הנקבה מטילה בין 2 ל-3 ביצים, ולאחר 12–15 ימים בוקעים הגוזלים.
הזכר אינו משתתף במלאכת הדגירה, אך הוא שומר בסביבות הקן מפני מזיקים וטורפים, ובמקרה הצורך מתריע לנקבה.
בשבוע הראשון מבקיעתם מוזנים הגוזלים בחרקים, בשל היותם עתירים בחלבונים החשובים להתפתחותם.
במשך השבוע השני משלבים בתזונתם צוף העשיר בסוכרים.
לאחר שבועיים הגוזלים כבר מוכנים לעוף ולעזוב את הקן.
הצופיות יכולות לגדל בעונת רבייה אחת בין שניים לשלושה מחזורי הטלה מוצלחים.
בין אויביה העיקריים של הצופית ניתן למנות נחשים ממינים שונים, יונקים טורפים ועופות דורסים.
גם עופות שאינם מוגדרים כדורסים מאיימים על קיני הצופית, ביניהם העורב והעורבני, אשר מצליח לעיתים להיכנס אל הקן ולטרוף את הגוזלים ואת האם.
בטבע, יכולות הצופיות לחיות בין 3 ל-9 שנים.
הצופית סקרנית מאוד ובוחנת כל אובייקט לא מוכר בסביבתה, ולכן קל לפתות אותה להתקרב אל בני אדם בעזרת כלי האכלה שבו מי סוכר או חומר מתוק אחר.
הצופית נחשבה מועמדת מובילה להיות הציפור הלאומית של מדינת ישראל, אך בשל שמה העממי באנגלית, "צופית פלסטין", נבחרה במקומה הדוכיפת.
ב-2015 הכריז ראש הממשלה הפלסטיני, ראמי חמדאללה, על ציפור זו כציפור הלאומית הפלסטינית.
כתב אתב"ש, הנקרא גם "צופן אתב"ש", הוא צופן החלפה.
בצופן זה מוחלפות האותיות הראשונות בסדר האלפבית העברי באותיות האחרונות בו.
לפי כלל הא-ת ב-ש, אל"ף מוחלפת באות ת"ו, בי"ת מוחלפת באות שי"ן, גימ"ל מוחלפת באות רי"ש וכן הלאה.
הרעיון הוא לחלק את עשרים ושתיים אותיות האלפבית העברי (לא כולל אותיות סופיות) לשני טורים מקבילים – האחד מתחיל מאל"ף והשני מתחיל מת"ו כבתמונה משמאל:
במקום כל אות במילה אותה מצפינים, כותבים את האות המקבילה בטור ההפוך.
לפיכך במקום המילה "שלום" נכתוב "בכפי".
בצופן החלפה, כאשר ידוע ההיסט, דהיינו הטבלה המתוארת, מלאכת הפענוח קלה מאוד.
קל לפצח כתב שהוצפן בהצפנה שכזו, גם אם לא ידוע ההיסט מראש, מכיוון שלכל אות במקור קבועה אות מסוימת בכתב המוצפן, ואות זו היא בהיסט קבוע.
את ההיסט ניתן להשיג על ידי ניתוח תדירויות מופע של כל אות ואות, למשל האות ו והאות ה מופיעות בדרך כלל בתכתובת עברית בתדירות גבוהה בהרבה משאר האותיות שבתכתובת.
לרוב, כאשר המסר מספיק ארוך, די לפענח אות אחת, (למשל, זו בעלת תדירות ההופעה הגבוהה ביותר באותה שפה), וממנה לחשב את ההיסט.
מכיוון שיש 22 אותיות ראשיות (לא סופיות) בכתב העברי, קל להציג את הצופן בטבלה כך:
צופן אתב"ש במקרא ובדברי חז"ל
מפרשי המקרא מייחסים את השימוש בצופן אתב"ש כבר לספר ירמיהו, בו במקום אחד מתנבא ירמיהו: .
המפרשים שם כותבים שלֵב קָמָי הוא כשדים לפי סדר אתב"ש וכך גם בתרגום השבעים מתורגם כלדיים.
תרגום יונתן ומפרשים אחרים עומדים על כך שכוונת הנביא במילה ששך היא לבבל בצופן אתב"ש.
וכן ישנו אזכור בברייתא של ל"ב מידות שהאגדה נדרשת בהן (מידה כ"ט): "אם לתמורת האותיות, הרי כבר נאמר הנני מעיר על בבל ועל יושבי לב קמי".
קיימות עדויות שחז"ל השתמשו בו לעיתים גם כדי להסתיר משמעות מילים בעלות אופי רגיש, או במילים אחרות להצפנה.
דוגמה לכך היא הסברם לפיסת היד שכתבה על כותל טרקלינו של בלשאצר, בעת משתה בלשאצר, את המילים .
בספר דניאל כתוב: דהיינו שהבבלים לא היו מסוגלים להבין את הכתוב.
האמורא רב מסביר מדוע לא יכלו לקרוא זאת (): "בגימטריא איכתיב להון: יטת יטת אדך פוגחמט".
כלומר המילים שנכתבו על הקיר היו במקור מוצפנות בצופן אתב"ש, ולא כפי שכתוב בספר דניאל המספר לנו את משמעותן לאחר הפיענוח.
צפנים נוספים של חילופי אותיות
צופן אתב"ש הוא רק אחד ממשפחה של צורת כתיבה או החלפה מקראיים קדומים, בהם נעשה שימוש בנביאים, במדרש ובתלמוד.
אך בניגוד לצופן אתב"ש שאינו כולל את חמש האותיות הסופיות, צפנים אלו כוללים אף את הסופיות.
בצורות כתיבה אלו נעזרו חז"ל כדי להטות את פירוש המקרא מהדרך הרגילה ולהראות כוונה צדדית אחרת.
אתב"ש הוא המפורסם מבין שיטות החלפת האותיות התלמודיות ומוזכר במסכת שבת דף ק"ד עמוד א'.
דוגמאות; נאמר במדרש: "ולא קרב זה אל זה" (שמות י"ד) אל תקרי ולא קרב אלא ולא קרא זה אל זה".
כאן התבצעה החלפה של הבי"ת באל"ף לפי כתב אבג"ד.
וכן בתלמוד בבלי מסכת כתובות ס"ז: "אל תקרי גדיותיך אלא גוויתיך".
לפי חילוף בכתב אטב"ח גזד"ו, הדל"ת מתחלפת בו"ו.
א י ק ב כר ג לש ד מת ה נך ו סם זען ח פ ף טצץ
העיקרון המנחה של צופן זה הוא החלפת אותיות בעלות ערך מספרי כולל של עשר / מאה / אלף.
כאשר האותיות ה,נ,ך, שאין להן בן זוג מאותה המשפחה, מתחלפות ביניהן.
זהו צופן החלפה פשוט, שבו כל אות מוחלפת בזו הבאה אחריה (צופן קיסר בהיסט 1).
צופן זה משמש בצדו האחורי של קלף המזוזה, שבו יש כותבים (כמובא אצל הרי"ף והרא"ש) על המזוזה מאחורי המילים "ה' אלהינו ה'" (המופיעות בפסוק "שמע ישראל") את הצפנתן בצופן א"ב ג"ד: "כוזו במוכסז כוזו".
צופן אתב"ש אלפבית לטיני יהיה כדלהלן:
מכיוון שהאלפבית הלטיני מכיל 26 אותיות, דרך קלה ומהירה להציג את הצופן היא כזו:
סימני מועדים לפי א-ת ב-ש
אתב"ש הוא גם נוטריקון – דרך נוחה לזכירת ימי השבוע בהם מתקיימים חגי ומועדי ישראל.