tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1967 החלה נאס"א את השלב הראשון בתוכנית ERTS - ביצוע מחקרים לבחינת היתכנות ויעילות התצפיות מהחלל, לשם כך היא מקבלת 2 מיליון דולר מלשכת התקציבים.
בשנתיים לאחר מכן (1968-9) המשיכה נאס"א במחקרים והחלה לבחון את השימוש במצלמות מולטי-ספקטרליות, וב-1969 חתמה נאס"א על חוזה עם חברת יוז איירקראפט שתבנה עבורה את מערכת הסורקים המולטי-ספקטרליים - MSS (Multispectral Scanner System).
ב-1970 אושר תקציב לבניית מרכז מעקב לתוכנית במרכז טיסות החלל גודארד, ופורסמו מכרזים על ידי נאס"א לבניית מערכות הלוויינים ERTS-1 ו-2, בהם זוכות ג'נרל אלקטריק ו-RCA.
ב-23 ביולי 1972 שוגר הלוויין הראשון בתוכנית - ERTS-1 (לנדסאט 1).
ב-1973 ו-1974 נעשו מספר דיונים בממשלת ארצות הברית בשאלה האם תוכנית ERTS היא נסיונית או מבצעית, ולבסוף הוחלט כי התוכנית היא ניסיונית.
נאס"א ומחלקת הפנים התבקשו להמשיך לאסוף ולשמור את המידע שהתקבל מ-ERTS-1. עד 1974 שידרה ERTS-1 יותר מ-100,000 תצלומים של כדור הארץ, שכיסו יותר מ-75% מהשטח היבשתי של כדור הארץ, בהם נעזרו יותר מ-300 ארגונים בארצות הברית ומחוצה.
ב-22 בינואר 1975 שיגרה נאס"א את ERTS-2. בהמשך השנה שינתה נאס"א את שם התוכנית מ-ERTS ללאנדסאט, ואושר התקציב לבניית ושיגור לוויין לאנדסאט שלישי.
ב-6 בינואר 1978 כיבתה נאס"א את לאנדסאט 1 וב-5 במרץ אותה שנה שיגרה את לאנדסאט 3.
ב-1979 יצאה ההנחיה הנשיאותית ה-54 (שהוצאה על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר), אשר העבירה את ניהול התוכנית מידי נאס"א לידי NOAA (המינהל האוקייני והאטמוספירי הלאומי), המליצה על פיתוח מערכת מבצעית ארוכת טווח עם ארבעה לוויינים נוספים מעבר ללאנדסאט 3, והמליצה על העברת ניהול התוכנית אל המגזר הפרטי.
עם זאת, ב-1981 מבטל הממשל החדש (בראשות רונלד רייגן) את ההתחיבות להמשך מימון התוכנית ולההעברה הדרגתית של התוכנית למגזר הפרטי, ולמעשה מחליט להפסיק כל מימון ממשלתי לתוכנית.
מחלקת המסחר מתבקשת לפתוח בשלושה מחקרים עצמאיים ונפרדים שיבחנו את העברת התוכנית לחברות פרטיות.
ב-16 ביולי 1982 שיגרה נאס"א את לאנדסאט 4, וב-31 במרץ 1983 כיבתה נאס"א את לאנדסאט 3. במשך 1983 מתפרסמים המחקרים בנושא העברת התוכנית למגזר הפרטי, המסכמים כי העברת התוכנית לידי חברות פרטיות בצורה מושלמת לא אפשרית, כלומר הממשל תמיד יצטרך לתמוך כספית בתוכנית.
ב-1984 אושרו מספר חוקים שהסדירו את צורת המסחור במידע שהתקבל מלווייני לאנדסאט, וב-1985 קיבלה חברת EOSAT, שותפה של יוז איירקראפט וRCA, חוזה בן 10 שנים מ-NOAA להפעלת תוכנית לאנדסאט.
EOSAT תיפעלה את לאנדסאט 4 ו-5, החזיקה בכל הזכויות על המידע והנתונים שהתקבלו מהם, והייתה עתידה לבנות את לאנדסאט 6 ו-7. כמו כן התחייבה הממשלה לספק 250 מיליון $ במשך 5 שנים לפיתוח החלליות.
ב-1986 ביקשה EOSAT לשנות את תצורת לווייני הלאנדסאט שפיתחה, כך שיתבססו על לווייני ה-OMNISTAR ולא על לווייני ה-TIROS.
המיוחד בלווייני ה-OMNISTAR היה שהם התאימו לשיגור על גבי מעבורות החלל.
בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר ובעקבות כך ביטול תוכנית שיגורי מעבורות החלל מהחוף המערבי של ארצות הברית (בסיס חיל האוויר ונדנברג), שהייתה מאפשרת את שיגור המעבורות למסלול קוטבי (בו היו יכולות להציב ולטפל בלווייני הלאנדסאט), בוטלה גם הצעתה של EOSAT.
ב-1988 אישר הקונגרס האמריקאי תקציב לבניית לאנדסאט 6, אך לא סיפק תקציב להמשך תפעול לאנדסאט 4 ו-5, שזמן הפעילות שהוקצב להם הסתיים.
ב-1989 הופסק החוזה בין NOAA ל-EOSAT מפני שמימון NOAA ללווייני הלאנדסאט הפעילים (4 ו-5) הופסק, ובעקבות כך כובו לאנדסאט 4 ו-5. מועצת החלל הלאומית שהוקמה באותו זמן בראשותו של סגן נשיא ארצות הברית דן קווייל ארגנה במהירות מימון ובכך שמרה על ארכיוני התוכנית פעילים.
ב-1990 לא ביקשה NOAA מימון להמשך הפעלת התוכנית, אך למרות זאת הקונגרס מעניק לה תקציב לשמירת ארכיוני התוכנית פעילים למשך שישה חודשים, ומבקש מהסוכנויות השונות המשתמשות במידע מהלוויינים לספק ל-NOAA כסף כדי שתשמור על המידע (אותו הדבר התרחש ב-1991).
NOAA גם לא ביקשה תקציב להמשך פיתוח לאנדסאט 6 שפיתוחו הופסק לבינתיים.
בנוסף ויתרה EOSAT על זכויותיה על מידע בן יותר משנתיים שהתקבל מהלוויינים.
באוקטובר 1992 אישר הקונגרס את "חוק מדיניות החישה מרחוק של הקרקע ל-1992" (Land Remote Sensing Policy Act of 1992) והוא נחתם על ידי הנשיא בוש.
החוק הכיר בכך כי מסחור תוכנית לאנדסאט לא עבד, וככל הנראה גם לא יעבוד בעתיד.
תוך הכרה החשיבות המידע שמתקבל מתוכנית לאנדסאט, הוחלט כי נאס"א ומחלקת ההגנה של ארצות הברית ימשיכו להפעיל את התוכנית.
באותו חודש חותמים מחלקת ההגנה וג'נרל אלקטריק על חוזה לבניית לאנדסאט 7.
ב-5 באוקטובר 1993 שוגר לאנדסאט 6 מבסיס חיל האוויר ונדנברג אך שיגורו נכשל.
ב-14 בדצמבר אותר שנה איבדה לאנדסאט 4 את היכולת לשדר מידע מדעי (מידע לא מדעי המשיך להתקבל עד ל-15 ביוני 2001).
לאנדסאט 6 - שוגר ב-5 באוקטובר 1993, נכשל להגיע למסלול.
לאנדסאט 7 - שוגר ב-15 באפריל 1999, פעל עד 2021, שאז יצא משירות עם הפעלת לאנדסאט 9, והמשימה המדעית הסתיימה באפריל 2022, שולב בתוכנית EOS
ה-MSS היו בעלי צלחת מראה אפוקסית מסגסוגת סיליקה שחוברה על ידי שלושה מוטות לבסיס מסבך מניקל וזהב.
מבנה זה הבטיח שהמראה המשנית תתנדנד תמיד מעל ציר הראייה הראשי של המראה הראשית שהייתה עשויה בריליום ובקוטר 360 מ"מ.
טכנולוגיה זו איפשרה לארצות הברית לשגר את לאנדסאט 5 שנים לפני שיגור SPOT הצרפתי שהשתמש בטכנולוגיית CCD.
תוכנית ח"ץ ע"ש בדיע טנוס – חוקרים צעירים - ב, היא תוכנית מצוינות שמטרתה לשלב סטודנטים לרפואה, סטאז'רים, מתמחים צעירים, רופאים צבאיים וגם תלמידי תיכון במחקר רפואי מתקדם.
התכנית פועלת מאז שנת 2007 במרכז הרפואי שיבא תל השומר ומקדמת את פיתוח הדור הבא של החוקרים והרופאים בישראל.
משתתפי התכנית מתנסים במחקר מדעי בין תחומי המובל על ידי חוקרים ורופאים בכירים, תוך פיתוח מיומנויות מקצועיות ומנהיגותיות.
תוכנית ח"ץ הוקמה בשנת 2007 במרכז הרפואי שיבא על ידי פרופ' ענת אחירון, מנהלת המרכז לטרשת נפוצה, במטרה לשלב סטודנטים לרפואה במחקר רפואי מתקדם.
החל מ-2019 עד 2025 ניהל את התכנית פרופ' אלדד קטורזה.
בסוף שנת 2025 נבחר לניהול התכנית ד"ר חן מאיר, רופא ומנהל התחום לפתולוגיה דיגיטלית במכון לפתולוגיה בבית החולים.
עם השנים הרחיבה התוכנית את פעילותה לסטודנטים לרפואה מכלל הפקולטות והתוכניות בארץ, סטאז'רים, מתמחים, רופאים צבאיים ותלמידי תיכון מצטיינים ממגמת מערכות הבריאות ומגשימים - תוכנית הסייבר הלאומית (סייבר-8200).
מאז הקמתה, השתתפו בתוכנית מעל 430 סטודנטים, 15 רופאים צבאיים, כ-70 תלמידי תיכון וכ-300 מנחים - רופאים וחוקרים מהמרכז הרפואי שיבא - תל השומר.
המחקרים המתבצעים במסגרת התכנית עוסקים בקשת רחבה של נושאים: מחקר קליני, אפידמיולוגי, מדעי הבסיס, מדיניות בריאות, טכנולוגיות רפואיות, מדעי הנתונים, בינה מלאכותית ועוד.
תוכנית ח"ץ נועדה להשיג מספר מטרות עיקריות:
ליצור צוותי מחקר בין דוריים הכוללים חוקרים בכירים וסטודנטים צעירים בתחומי הרפואה והבריאות.
להכשיר את הדור הבא של החוקרים והמדענים בתחום המחקר הרפואי.
לעודד התנסות מעשית במחקר, בכתיבה מדעית ובהצגה מדעית עבור סטודנטים לרפואה, סטאז'רים, מתמחים, רופאים צבאיים ותלמידי תיכון מצטיינים.
לפתח פלטפורמות מחקר רב-תחומיות המשלבות טכנולוגיות מתקדמות דוגמת בינה מלאכותית AI, מציאות מדומה VR, מציאות רבודה AR, למידת מכונה ML ועוד.
משתתפי תוכנית ח"ץ מגיעים ממגוון רחב של קהלים:
סטודנטים לרפואה מכלל האוניברסיטאות והתוכניות הקליניות בארץ,
סטודנטים לרפואה ישראלים הלומדים בחו"ל ונמצאים בארץ בסבבים הקליניים,
תלמידי תיכון מצטיינים בכיתה יב' הלומדים במגמת מערכות בריאות,
תלמידי תיכון מצטיינים הלומדים את תחום הסייבר במסגרת תוכנית מגשימים של צה"ל.
המבקשים להתקבל לתוכנית עוברים ועדת קבלה והמתקבלים משתלבים בצוות מחקר ופועלים בליווי מנטור מקצועי - רופא / חוקר מנוסה.
המשתתפים פעילים בשלבי המחקר השונים - מגיבוש שאלת המחקר ועד הצגת הנתונים בכנסים מדעיים ופרסום מאמרים.
התכנית פעילה בדומה לשנת הלימוד האוניברסיטאית מאוקטובר ועד סוף יוני.
משתתפי התכנית לוקחים חלק במגוון פעילויות לאורך השנה:
מפגשי העשרה חודשיים הכוללים הרצאות של חוקרים ומומחים המוקדשות לנושאים כגון: כתיבה מדעית, הצגה מדעית, שיטות מחקר, שימוש בטכנולוגיות מתקדמות במחקר, מנהיגות ועוד.
ייעוץ מקצועי אישי: המשתתפים מקבלים ליווי בנושאים כגון ייעוץ סטטיסטי, כתיבת מאמרים מדעיים ופיתוח קריירה.
הצגת מחקרים: כל משתתף מציג באופן פעיל את מחקרו במסגרת המפגשים החודשיים של התכנית.
סיורים במרכז הרפואי שיבא: היכרות עם המחלקות השונות, טכנולוגיות רפואיות מתקדמות והמסלולים ללימודי רפואה.
בסיום השנה, כל משתתף מקבל תעודת השתתפות רשמית.
מאז הקמת התכנית פורסמו מעל 120 מאמרים שתרמו להתפתחות מדע הרפואה בישראל ובעולם.
התכנית מעניקה למשתתפיה את הכלים והתמיכה לכתיבה מדעית ולהגשת פרסומים לכתבי עת מקצועיים.
בשנת 2021 הופק ספר שכולל את כל המאמרים שפורסמו.
ב 11.2024 פורסם מאמר שניתח את איכות הפרסומים המדעיים של תוכנית ח"ץ ומראה שאיכות המאמרים של משתתפי התכנית דומה בהשוואה למאמרים של רופאי וחוקרי המרכז הרפואי שיבא.
ההשוואה בוצעה בפרמטרים של: תחום המחקר, סוג המחקר, IF, Q, מספר ציטוטים
התכנית פועלת בשיתוף פעולה עם גופים אקדמיים, רפואיים וטכנולוגיים מובילים:
משרד החינוך, מגמת מערכות בריאות: תלמידי תיכון מצטיינים הלומדים בכתה יב' - משולבים במחקר כפרויקט גמר לבגרות בהיקף של 5 יחידות לימוד.
קבוצת נקסוס מבית ARC - שילוב סטודנטים ותלמידי תיכון במחקרים טכנולוגיים המיועדים לשיפור תהליכי רפואה רפואיים.
חיל הרפואה: רופאים צבאיים פעילים משתתפים במחקרים בתחומים רפואיים מגוונים.
הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות באוניברסיטת תל אביב - סטודנטים בתוכנית משתתפים בפרויקטים מחקריים במעבדות הפקולטה.
מכון ויצמן למדע: סטודנטים יוצאים בחודשי הקיץ להתנסות מעשית במחקר במעבדות המכון השונות.
בתי חולים ומעבדות מחקר בחו"ל: סטודנטים יוצאים בחודשי הקיץ להתנסות מעשית במחקר במעבדות מחקר שונות בחו"ל אצל רופאים חוקרים איתם יש למנחה שלהם שיתוף פעולה.
תוכנית חפרפרת (בעגה הצבאית נקראה "ס 59") הייתה תוכנית צבאית משנת 1956 לעקירת תושבי יישובים ערביים מאזורי הגבול המזרחי של ישראל במקרה של מלחמה.
את התוכנית הכינו אנשי פיקוד מרכז של צה"ל, ובראשם אברהם טמיר, שהיה קצין אג"מ של הפיקוד, בהנחיית הרמטכ"ל משה דיין.
התוכנית הוכנה כמסגרת כללית למקרה שתפרוץ מלחמה עם ירדן, על רקע החשש והחשדנות כלפי עשרות אלפי האזרחים הערבים שהתגוררו באזור המשולש, ביישובים שהיו סמוכים מאוד לגבול.
החשש היה שבמקרה של מלחמה תושבי המשולש יהוו גיס חמישי ויסייעו לכוחות האויב, ולכן היה צורך להרחיק אותם מאזורי הגבול.
בעת הכנת התוכנית היו תושבי המשולש נתונים תחת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, שהונהג בין השנים 1948–1966.
במשך שנים ארוכות עצם קיומה של תוכנית חפרפרת היה נתון תחת איסור פרסום של הצנזורה הצבאית.
ביולי 2022 הותרו לעיון פרוטוקולים חדשים ממשפט טבח כפר קאסם, שהיו עד אז סגורים לעיון, בהם נחשפו למעשה רכיביה העיקריים של התוכנית, כפי שעלו מתוך עדויות שניתנו במשפט בדלתיים סגורות.
התוכנית עצמה עדיין חסויה וסגורה לעיון בארכיון צה"ל.
רקע: טבח כפר קאסם והמשפט
ב-29 באוקטובר 1956 פלשו כוחות צה"ל לחצי האי סיני במהלך שהביא לפתיחת מלחמת סיני.
בעקבות אירועים אלה הוחלט להפעיל את השלב הראשון בתוכנית חפרפרת: הטלת עוצר על כפרי המשולש.
העוצר תוכנן לשעה 21:00 אך הוקדם לשעה 17:00. מפקד המחלקה במג"ב שהוצבה בשטח, שמואל מלינקי, פעל על פי ההוראות שנגעו לעוצר בתוכנית חפרפרת.
תושבי האזור לא ידעו ששעת העוצר הוקדמה, וחיילי צה"ל ראו בהם מפירי עוצר.
מלינקי הנחה את חייליו לירות על מנת להרוג בכל ערבי שיימצא מחוץ לביתו לאחר שעת כניסת העוצר.
בטבח כפר קאסם הרגו חיילי צה"ל 43 מתושבי הכפר, בהם 9 נשים ו-17 ילדים ונערים, ופצעו 13 נוספים.
בנוסף לכך נהרגו בתוך הכפר עוד ארבעה תושבים, ונער וגבר נוסף נרצחו בכפרים סמוכים.
תושבי הכפר מונים בנספים גם אדם שמת משבץ לאחר ששמע על מות נכדו בטבח, ואת עוברה של אישה הרה שנרצחה בטבח, ומגיעים ל-51 קורבנות.
בעקבות טבח כפר קאסם הועמדו לדין 11 שוטרי משמר הגבול.
רוב המשפט היה פומבי ותועד בהרחבה בעיתונות ובספרות של התקופה, ולאחר סיום המשפט פורסמו הפרוטוקולים של הדיונים הפומביים, שכללו כ-8,000 עמודים.
במסגרת המשפט נדונה באריכות תוכנית חפרפרת, בגלל הקשר שלה לטבח, שהתרחש עקב הפרת העוצר שהוטל במסגרת התוכנית.
פרטי התוכנית השפיעו על האווירה ששררה באותה עת בצה"ל ובמג"ב.
עם זאת, בכל פעם שסנגורי הנאשמים ניסו להזכיר את התוכנית בדיון, כדי להפחית את אשמתם של היורים ולהסביר את הפקודות שלפיהן פעלו, מייד היו מפסיקים את הדובר, כדי לא לחשוף את פרטי התוכנית.
תוכנית חפרפרת הוכנה בהנחיית הרמטכ"ל, משה דיין, שגם קבע את שמה.
תכנונה לפרטים נעשה בידי סא"ל אברהם טמיר, שהיה קצין המבצעים של פיקוד המרכז.
מטרת תוכנית חפרפרת הייתה להרחיק את הכפרים מקו הגבול.
הטלת עוצר על הכפרים הערביים באזור המשולש
ביצוע מעצרים של יחידים, על פי רשימה שהוכנה מראש
ביצוע מעצרים המוניים של שכבות גיל שלמות
החרמת האמצעים הכלכליים של הכפרים
העברת אוכלוסיית הכפרים ליישובים אחרים, רחוקים מקו הגבול, בגבולות המדינה.
מתכננה העיקרי של התוכנית, אברהם (אברשה) טמיר, סיפר בעדותו: "הכוונה הייתה להרחיק את הכפרים במשולש מקו הגבול, לקחת אותם אחורה ולהכניס אותם למחנות מעצר, מקומות סגורים.
זו פעולה נורמלית, שהייתה נהוגה בעבר גם על-ידי האמריקנים והיפנים.
חפרפרת הייתה תוכנית שהתייחסה לשאלה מה עושים עד שמתחילה מלחמה, ולא מה עושים אחרי שמתחילה מלחמה.
בנוסח הכתוב של תוכנית חפרפרת לא ניתנו הוראות בדבר גירוש אוכלוסייה לירדן, אולם ניתנו הנחיות בעל פה לעודד את בריחתם של תושבי המשולש אל מעבר לגבול, לירדן.
בראיון שנתן ב-2002 למרכז יצחק רבין אמר טמיר: "הדרך לירדן תהיה פתוחה לברוח אם הם רוצים.
אבל מי שיישאר נצטרך לפנות אותו אחורה כדי שיהיה חופש פעולה לתמרן את הכוחות בהגנה."
על פי מסמכים שנמצאו בארכיון המשטרה נראה שתוכנית חפרפרת הייתה חלק מתוכנית גדולה שנהגתה בדרגים הגבוהים ביותר, במטרה להטעות את המצרים בזמן מלחמת סיני באמצעות יצירת הרושם שהמאמץ הצבאי הישראלי מרוכז נגד ירדן.
הבלשן והעיתונאי רוביק רוזנטל היה הראשון שפרסם את תוכנית חפרפרת, בכתבה בעיתון "חדשות" בשנת 1991. לאחר מכן פרסם ספר על טבח כפר קאסם ובו פרק נרחב על התוכנית.
רוזנטל כתב בספרו כי "פרוטוקול משפט כפר קאסם חושף באופן מבהיל את האווירה ששררה בקרב השוטרים הזוטרים במשמר הגבול כלפי הערבים, אווירה שהלכה והתעצמה לקראת מבצע קדש.
עדויות הנאשמים חושפות את השנאה והחשד העמוק שקיננו כלפי הערבים בקרב חלק מאנשי החיל, ואת ה'תורה שבעל-פה' ששררה שם, כמו בקרב חלקים לא מעטים בחברה הישראלית ובצה"ל.
לפי תורה זו ניתן, ואף רצוי, להביא לבריחתם או לסילוקם של הערבים הישראלים שנשארו בגבולות הקו הירוק אל מעבר לגבול."
במהלך עדותו של אלוף פיקוד מרכז, צבי צור, עלתה לא פעם תוכנית חפרפרת.
צור אמר בעדותו כי לא הייתה כל כוונה להפעיל את התוכנית.
המושל הצבאי הכללי, אל"ם מישאל שחם, העיד כי רק מעטים ידעו על התוכנית, וכי היא מעולם לא אושרה, אלא הייתה רק "תוכנית מגירה".
על אף זאת, מפקדים אחרים העידו כי פעלו על פי השלבים שפורטו בתוכנית, בהם מפקד חטיבה 17, אלוף-משנה יששכר שדמי, מושל צבאי מחוז תיכון, סא"ל מרט זלמן, ורב-סרן שמואל מלינקי, מפקד הכוח שיבצע את פעולות הפינוי באזור הקרוב לגבול.
בשל סודיות התוכנית, חלק מדיוני המשפט התקיימו בדלתיים סגורות והם תועדו בכמה מאות עמודי פרוטוקול שנותרו סגורים לעיון במשך יותר מ-60 שנה.
בשנת 1998, בעקבות פנייה של תושבי כפר קאסם והעיתונאי והבמאי נפתלי גליקסברג לבית הדין הצבאי לערעורים, התיר נשיא בית הדין הצבאי דאז לעיין בחלק מצומצם מהחומר שהיה סגור.
אולם החומר שעסק ישירות בתוכנית חפרפרת לא הותר אז לעיון ונותר סגור.
פתיחת חומרי המשפט העוסקים בתוכנית
בשנת 2017 הגיש ההיסטוריון אדם רז עתירה לבית הדין הצבאי לערעורים, בדרישה לעיין בכל חומרי משפט טבח כפר קאסם שנותרו עדיין סגורים.
במרץ 2022 הכריע בית הדין הצבאי לערעורים בבקשתו של רז, והתיר לפרסם חומרים חדשים מהמשפט.
נשיא בית הדין לערעורים, האלוף (מיל') דורון פיילס, קבע בהחלטתו כי חלק מהחומרים יועברו לעיונו של רז, בעוד שחלק מהחומרים יישארו חסויים, בהם התוכנית עצמה שהוגשה כראייה במשפט וכן תמונות שצולמו בזירה לאחר הטבח.
הפרוטוקולים פורסמו לבסוף באוגוסט 2022 וכללו את העדויות שנתנו בדלתיים סגורות אישים שונים שהיו מעורבים בפרשה, בהם מפקד פיקוד מרכז, האלוף צבי צור, מפקד חטיבה 17, אלוף-משנה יששכר שדמי, המושל הצבאי של אזור תיכון (המשולש), מרט זלמן, וכן קצינים וחיילים שהיו מעורבים באופן ישיר בטבח.
מהעדויות עולה כי התוכנית הייתה מוכרת מהדרגים הגבוהים ביותר ועד לדרגים הזוטרים בשטח.
תוכנית חמש האצבעות (בקיצור: תוכנית האצבעות) הייתה תוכנית אסטרטגית–התיישבותית שנרקמה אחרי מלחמת ששת הימים ומטרתה שלטון ישראלי ברצועת עזה, באמצעות ביתור חלקיה הערביים על ידי חמש "אצבעות" – גושי התיישבות יהודיים היוצרים רצף טריטוריאלי בין הקו הירוק לים התיכון, ושליטה ביטחונית ישראלית מלאה על כלל שטחי החבל.
את התוכנית הגה אריאל שרון עוד בהיותו אלוף פיקוד דרום, והיא התבססה על תוכנית אב לאזור רצועת עזה וצפון סיני שניסח צוות מקצועי בימי ממשלת גולדה מאיר.
המסמך דימה את ההתיישבות היהודית שתתבצע בשתי צורות עיקריות, להכנסת "אצבעות" יהודיות לתוך הרצועה מתוך שטח ישראל.
שתי צורות ההתיישבות היהודיות שהוזכרו במסמך היו - יישובים כפריים שימשיכו את שרשרת היישובים הקיימים המקיפה את הרצועה מצפון וממזרח, ומרכזים עירוניים שימוקמו כדי לשבור את רצף היישובים הפלסטיניים ולהוות גורם בעל משקל דמוגרפי.
את התכנית המלאה הציג שרון ב-1971, אך קדמה לה החלטה של ממשלת גולדה מאיר ב-1970 להקמת שתי היאחזויות נחל ברצועת עזה - נצרים וכפר דרום.
בין תומכי ההתיישבות בחבל עזה היו השרים יגאל אלון, שהציע את תוכנית אלון המתייחסת בין היתר לעתיד שטחי חבל עזה, וישראל גלילי.
ולכן, ובשונה מביהודה ושומרון, בחבל עזה נבנו היישובים על ידי ממשלת ישראל ולא על ידי גורמים עצמאיים.
התוכנית מומשה חלקית ולא קוימה למעשה.
בעת מלחמת חרבות ברזל, יש שקראו לשליטה ביטחונית ישראלית על חלקים בחבל עזה, עם או בלי הקמה מחודשת של גושי התיישבות בהם.
בי"א באייר ה'תשכ"ח, 9 במאי 1968 הציע יגאל אלון לממשלת ישראל להקים שני יישובים "בין רפיח לבין העיר עזה" – בתוך חבל עזה, במסגרת תוכנית אלון, שהציעה בין היתר להשאיר את החבל בגבולות מדינת ישראל בכל הסדר קבע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, והייתה לעמדה בלתי רשמית של ממשלות רבות באותה התקופה.
אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון הציג את התוכנית ביולי 1971 לוועדת שרים לענייני התיישבות על דיונת חול עליה הוקמה מאוחר יותר נצרים.
שרון העיד כי לדעתו במיגור הטרור נחוצים שלושה מרכיבים: ניצחון צבאי, התיישבות יהודית (בין היתר, באמצעות תוכנית זו) ושיקום מחנות הפליטים.
בתוכנית כלולות חמש אצבעות, שמטרתן לבתר את חבל עזה לארבעה חלקים.
התוחמת הצפונית – גוש התיישבות הכולל שלושה יישובים בקצה הצפוני של חבל עזה, מטרתו להרחיב את "אזור אשקלון" עד לפאתי בית חאנון ומטרופולין עזה.
התוחמת ישבה על שטח שלא היה מיושב לפני כיבושו, עובדה שהובילה את התושבים במאבק לא לעקור אותם מבתיהם במסגרת תוכנית ההתנתקות
מסדרון נצרים, בין העיר עזה והיישובים הסובבים אותה לאזור נחל הבשור ויישובי מרכז הרצועה.
בראשית ההתיישבות הישראלית בחבל עזה לאחר מלחמת ששת הימים תוכננו באצבע שלושה יישובים, מהם עלה לקרקע רק נצרים, בקצה המערבי של האצבע.
לאחר הסכמי אוסלו נשארו בשליטת צה"ל רק ציר נצרים, שנהיה ליעד לפיגועים, ונצרים עצמה, שהפכה למובלעת מבודדת.
מאז ביצוע תוכנית ההתנתקות נכבשה האצבע פעמיים.
מסדרון כיסופים נועד להפריד בין דיר אל-בלח ושאר יישובי מרכז הרצועה לח'אן יונס וסביבותיה, אך נבנו בו יישובים רק בצידו המערבי, שהיוו את יישובי צפון גוש קטיף, וכפר דרום.
לאחר הסכמי אוסלו נותר מהמסדרון רק ציר כיסופים, דרך הגישה היחידה לגוש קטיף, שהיווה יעד לפיגועים.
מסדרון סופה, בין ח'אן יונס לרפיח, תוכנן להימתח בין קיבוץ סופה לים.
הוקמו בו מספר יישובים, היחיד בהם שאינו חלק ממערב האצבע הוא מורג, ועבר בו כביש 240 לרוחבו.
כל יישובי האצבע היו, בעקבות היותם בחלקה המערבי, דרום גוש קטיף.
הסכמי אוסלו לא הותירו בידי ישראל ציר החוצה את הרצועה בתוך האצבע, ולכן תושביה נאלצו לצאת אותה דרך ציר כיסופים שבמסדרון כיסופים.
חבל ימית שבפתחת רפיח נועד לחצוץ בין רפיח לחצי האי סיני.
הוקמו בו 15 יישובים, נוסף על העיר ימית ושדה התעופה הצבאי איתם.
בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים ופינוי חבל ימית ב-1982, הוקם ציר פילדלפי שמטרתו למנוע פעילות טרור בין חבל עזה ומצרים.
לאחר הסכמי אוסלו היה לשארית האחרונה של האצבע הדרום–מערבית, ויעד לפיגועים.
אצבע זו, למעט ציר פילדלפי, אינה חלק מחבל עזה המקורי.
בספירת האצבעות, נהוג לספור את התוחמת הצפונית כראשונה ולהמשיך את הספירה מכיוון צפון, כך שאצבע חבל ימית נספרת כחמישית.
על פי התוכנית, שאר הרצועה שאינו חלק מהאצבעות יהיה נתון לשליטה ישראלית.
ב-1970, במקום שעתיד להיות מרכז מסדרון כיסופים, הוקם מחדש כפר דרום – היישוב הראשון בחבל עזה לאחר מלחמת העצמאות, והיה ליישוב היהודי היחיד בחבל עד 1972. בחבל ימית הוקמו בין כיבושו במלחמת ששת הימים עד לשנה זו נאות סיני, דקלה ושדות.
בשנות תחילת יישום התוכנית תמכה הממשלה בכך שחבל עזה יישאר בשליטה ישראלית בכל הסדר עתידי, תמיכה שכללה בין היתר את יצחק רבין, שאף קבע מזוזה בנצר חזני מאוחר יותר.
בדיונים בממשלת ישראל החמש עשרה שהביאו להקמת כפר דרום, הוחלט על היותו מקרה בוחן להקמת שלוש היאחזויות נח"ל מאוחר יותר: נצרים, נח"ל קטיף ונח"ל מורג.
במרץ 1972 קיימה ממשלת גולדה מאיר דיון פגרה מיוחד על "התעמולה כנגד התיישבות יהודית בחבל עזה ופתחת רפיח והצורך הדחוף להגביר את ההתנחלות".
את עמדת ממשלת גולדה מאיר ייצג השר ישראל גלילי: "המדיניות של הממשלה בזכות ההתנחלות ברורה לחלוטין.
אנו רואים בהתנחלות כורח ביטחוני...
קמו יישובים ברצועת עזה, ולא היה עליהם ערעור מצד גורמי הקואליציה, גם לא מצד הקיבוצים של מפלגת הפועלים המאוחדת".
בתחילת מאי 1972 עבר חבל עזה מאחריות פיקוד הדרום של אריאל שרון לאחריות פיקוד המרכז של רחבעם זאבי, שפעל גם הוא להקמת היאחזויות נח"ל אותן יהיה ניתן להפוך בעתיד ליישובים אזרחיים.
התנאים הטובים להתיישבות באותה תקופה הובילו לכך שבשנה זו הוקמו נצרים במסדרון נצרים ומורג באצבע סופה.
בתקופה זו נבנו יישובים גם בחבל ימית, שם הצטרפו לשלושת יישוביו הראשונים גם אבשלום, נתיב העשרה, חרובית והעיר ימית, שתוכננה לגדול ולאכלס כרבע מיליון איש ולהיות עיר החוף השלישית בגודלה בישראל.
מיד לאחר המהפך, בשנים 1977 עד 1980, פקד גל בנייה גדול את מערב אצבע סופה ואת חבל ימית (אצבעות 4 ו-5).
אצבעות אלה היו מחוברות דמוגרפית ביניהן.
במערב מסדרון סופה נבנו היישובים בדולח, בני עצמון, שליו וגני טל.
באצבע כיסופים, כ"ב שבט ה'תשל"ז (1977), אוזרח היישוב הראשון בגוש קטיף וכלל חבל עזה – נצר חזני.
מאז ביצוע תוכנית ההתנתקות מצוין יום זה כיום גוש קטיף.
בחבל ימית הוקמו בתקופה שישה יישובים, למרות האיום המתמיד בפינוי, שבסוף אכן התממש.
ששת היישובים הם: עצמונה, פריאל, פרי גן, תלמי יוסף, ניר אברהם וחולית.
איום הפינוי המתמיד הוביל אף להקמת המאחז חצר אדר במרחב ב-1981, שפונה אף הוא.
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בידי מנחם בגין ב-1979, פינתה ישראל את חבל ימית ב-1982, כחלק מפינוי כל היהודים מחצי האי סיני.
עקירה זו הייתה קץ קיומה של האצבע החמישית, חבל ימית, ממנה נותר רק ציר פילדלפי שהוקם כדי לא לוותר עליה לגמרי, דבר שהיה מאפשר מעבר שאינו מפוקח על ידי ישראל של עזתים למצרים ושל ארגוני טרור בין שני צידי הגבול.
ממשלת ישראל התשע עשרה בראשות בגין והליכוד החלה בגל בנייה ביהודה, שומרון וחבל עזה שכלל את המשך יישום תוכנית האצבעות.
הקמת נוה דקלים גם הפכה את "מערב מסדרון כיסופים" ל"צפון גוש קטיף" ואת "מערב אצבע סופה" ל"דרום גוש קטיף".
בין סיום גל הבנייה להסכמי אוסלו (1984–1993)
לאחר סיום גל הבנייה ועד הסכמי אוסלו, הקימה ישראל רק את היישובים פאת שדה (1989), דוגית (1991) ותל קטיפא (1992)
בשנים אלה, החזיקה ישראל רק את היישובים הקיימים, שהיו רק בצד המערבי של ארבע האצבעות שנותרו לאחר פינוי חבל ימית.
חריג יחיד לכלל זה היה כפר דרום, שהיה המשך ליישוב שעלה לקרקע במסגרת 11 הנקודות ב-1946 וננטש במלחמת העצמאות, ולכן יכל לקום רק סביב אותו אזור.
מדיניות זו של ישראל הייתה "להשאיר את הגדר פרוצה" בין חלקי החבל הערביים במקום לבתר אותם, וישראל השאירה את היישובים הישראליים כ"אי" אתני בתוך "ים" של ערבים.
גוש קטיף, כפר דרום ונצרים, כלל היישובים היהודיים בחבל עזה, הפכו למובלעות, שעורקי החיים היחידים שלהם הם ציר כיסופים, מקטע בכביש 4 (ציר טנצ'ר) וציר נצרים, בהתאמה.
ואכן, צה"ל נכשל במשימת ההגנה על אותם כבישים.
עורקי חיים יחידיים אלה של כ-7,323 תושבי המובלעות סבלו דרך קבע מפיגועי טרור, בעיקר על הצירים.
פיגועים בולטים על צירים אלו היו הפיגוע באוטובוס הילדים ורצח טלי חטואל וארבע בנותיה.
בחלק ממקטעי הצירים, דוגמת צומת נצרים, היו התפרעויות טרור של עזתים באופן קבוע ואף קרבות של ממש.
לצה"ל היו מוצבים בצומת נצרים ובצומת גוש קטיף, והוא הקים את גשר מור ועבר לשיטה של פתיחת צירים בציר נצרים.
למרות זאת, הפיגועים נמשכו, ושני הצמתים נהיו למקור עימותים קבוע בין צה"ל למחבלים עזתים, לפעמים בשיתוף מחבלי המשטרה הפלסטינית.
המצב הביטחוני במקום החמיר אף יותר בשנות האינתיפאדה השנייה, שפרצה בשנת 2000.
ברם, במהלך כהונתו השתנתה תפיסתו הביטחונית, והוא עבר לתמוך בעמדת השמאל – וביצע אותה במלואה.
במסגרת הקמת ממשלת שרון השנייה ב-2003 נפגש אריאל שרון עם חבר הכנסת עמרם מצנע, מנהיג מפלגת העבודה, והלה התנה את הצטרפות מפלגתו לקואליציה בפינוי נצרים.
שרון סירב, וטבע את המשפט "דין נצרים כדין תל אביב".
מפלגת העבודה אכן לא הצטרפה לקואליציה.
ואכן, עוד באותה שנה הודיע שרון בכנס הרצליה השלישי על כוונתו לפנות את יישובי חבל עזה.
בין ההתנתקות למלחמת חרבות ברזל (סוף 2005 – 2023)
במבצע עופרת יצוקה בסוף 2008 כבשה חטיבה 401 של צה"ל את מרחב מסדרון נצרים, ובכך ביתרה את צפון הרצועה מחלקיה האחרים.
בתום המבצע נסג צה"ל מהאצבע.
מלחמת חרבות ברזל שפרצה ב-2023 הובילה חלקים בציבור לקרוא לחדש את ההתיישבות בחבל עזה.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הצהיר כי ציר פילדלפי ישראל יישאר בשליטה ישראלית לאחר המלחמה, שליטה שלא תסתיים בלי "לסגור את הפרצה".
בנוסף, במסדרון נצרים נסלל כביש 749, בצורה המצביעה על כוונה להישארות צה"לית קבועה ברצועה, כאצבע המבתרת בין צפון הרצועה לשארה.
דוגמה לחזרתה של התוכנית לשיח היא הצעה של מספר חברי כנסת ממפלגת השלטון הליכוד, בהובלת השר עמיחי שיקלי, משה סעדה, דן אילוז ובועז ביסמוט.
הצעתם לא קוראת להתיישבות יהודית ברצועה ושליטה ביטחונית על כולה, אך כן כוללת פרטים הדומים לתוכנית חמש האצבעות.
תוכנית חזבאללה לכיבוש הגליל הייתה תוכנית מבצעית של ארגון הטרור חזבאללה, במתכונת דומה לטבח שבעה באוקטובר שביצע ארגון הטרור חמאס.
חזבאללה תכנן אותה במשך כ-15 שנים, החל מזמן קצר לאחר מלחמת לבנון השנייה.
מטרות התוכנית היו פלישה לשטח ישראל, כיבוש יישובים בגליל ושיגור מאסיבי של טילים ורקטות לעבר העורף הישראלי.
התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל אובדן יכולת ההפתעה לאחר מתקפת הפתע של חמאס, והיא סוכלה לאחר מכן במהלך התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל שהחל ב-1 באוקטובר 2024.
מאז סיום מלחמת לבנון השנייה עסק חזבאללה בשיקום והעצמת יכולותיו הצבאיות.
כבר בנובמבר 2011 חשף מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה כי לארגון תוכנית סדורה לכיבוש הגליל על ידי חמש חטיבות, לדבריו כתגובה למתקפה ישראלית באיראן.
למען מטרה זו הוקמה יחידת העילית של ארגון חזבאללה: כוח רדואן.
על פי הערכת צה"ל, ערב פתיחת החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל, החזיק הארגון בכ-150,000 טילים ורקטות מסוגים שונים, בהם אלפים רבים הנחשבים לטילים מדויקים.
לצד זאת, חזבאללה הפר את החלטה 1701 של האו"ם, שלפיה על פעילי הארגון להתפרק מנשקם וכן לא יימצא אמל"ח מדרום לקו נהר הליטאני ללא אישור ממשלת לבנון, כך שערב פרוץ מלחמת חרבות ברזל היו אלפי פעילי חזבאללה חמושים בנשק ובציוד צבאי בכפרים השיעים בדרום לבנון.
עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר, החליט חזבאללה שלא להצטרף באופן מלא למלחמה בישראל, והחל מ-8 באוקטובר ולאורך קרוב לשנה הסתפק בירי רקטות לעבר צפון ישראל באופן שלא יביא לכדי פתיחת חזית מלאה בצפון, ומנגד ידרוש מישראל הפניית משאבים רבים לבלימת האיום מכיוונו.
ב-19 בספטמבר יצאה ישראל למבצע חיצי הצפון, אשר במסגרתו הגבירה משמעותית את תקיפותיה בלבנון פגעה ביכולותיו הרקטיות של חזבאללה, לצד סיכולים ממוקדים רבים שהביאו למותם של רוב צמרת הארגון, כולל מזכ"ל חזבאללה עצמו, חסן נסראללה, במבצע סדר חדש.
ב-1 באוקטובר החל התמרון הקרקעי בלבנון שהביא לסיכולה המלא של תוכנית חזבאללה לכיבוש הגליל.
לפי דיווחים בתוכנית היו משומשים 5,000 לוחמים שאומנו לפלוש אל תוך ישראל, הכוח הלוחם יחולק לחמש חטיבות:
חטיבה 1 – תשתלט על נהריה או חלקים מנהריה לאחר שתחצה את הגבול בראש הנקרה.
על פי המידע של חזבאללה, באותו הזמן ינחת בנהריה בדרך הים כוח של 150 לוחמים שיגיעו בסירות מהירות שנמצאות כבר ברשות חזבאללה.
משימתו של כוח זה היא לקחת בני ערובה רבים ככל האפשר כדי למנוע מישראל להפציץ את כוחות חזבאללה בגזרה.
חטיבה 2 – תשתלט על העיירה שלומי המונה 6,500 תושבים.
המטרה היא לנתק את קווי האספקה של צה"ל ולאלץ אותו לשלוח תגבורות מן המזרח.
חטיבה 3 – תגיע לכרמיאל ותכבוש שטחים, כשהמטרה היא לחסום את התנועה מעכו לצפת.
חטיבה 4 – תשתלט על היישובים מלכיה, רמות נפתלי ויפתח, כדי למנוע מצה"ל ירי מאזורים אלה לדרום לבנון.
חטיבה 5 – תשמש כוח עתודה אסטרטגית למשימות מיוחדות.
ב-21 בספטמבר, בסביבות השעה 15:45 מטוס קרב של חיל האוויר הישראלי שיגר מספר טילים אל מרתף ברובע הדאחייה, בעת שאדריכל התכנית אבראהים עקיל נפגש עם מפקדים בכירים בכוח רדואן ואנשי אגף המבצעים של חזבאללה האחראים על תוכנית כיבוש הגליל.
התקיפה כוונה ל-20 מפקדים מהנהגת כוח רדואן שהיו בפגישה בחניון בקומה השנייה מתחת לאדמה.
במבצע חיצי הצפון, בין 50% ל-60% מכוח האדם של כוח רדואן נהרג או נפצע וצמרת היחידה נהרגה.
סיכול תשתיות הטרור וחשיפת התכנית
עוד חשף דובר צה"ל כי במהלך החודשים שקדמו לתמרון הקרקעי בוצעו עשרות מבצעים חשאיים של צה"ל שכוונו נגד תשתיות של כוח רדואן, כולל רשת מנהרות תת-קרקעיות מלאות באמצעי לחימה, שיועדו לשמש את חזבאללה בעת הפלישה לישראל.
בהמשך התמרון הקרקעי, צה"ל השמיד את תשתיות חזבאללה בשורה הראשונה של כפרים וכ-29 כפרים ועיירות סמוכי-גבול לאורך רצועה של 120 קילומטרים בדרום לבנון, מא-נאקורה שבדרום מערב המדינה ועד שבעא בדרום מזרחה.
ב-12 בנובמבר צה"ל הכריז שאוגדה 36 הנמצאת בנפת מרג' עיון התחילה את השלב השני בתמרון שלפי צה"ל בהתחלה יכלול את כיבוש שורת הכפרים השנייה.
עד 26 בנובמבר, רוב השורה השנייה של כפרים ועיירות נכבשו ונהרסו.
בסוף היום אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הסכם ישראל–לבנון 2024 שכלל הפסקת אש בין ישראל ללבנון.
תוכנית ל'אנפן עבור העיר וושינגטון די.
היא תוכנית בניין עיר שפותחה בשנת 1791 על ידי מייג'ור פייר שארל ל'אנפן לבקשת ג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית.
היא נחשבת כנקודת ציון בתכנון עירוני והיוותה השראה לתוכניות לבירות עולמיות אחרות כמו ברזיליה, ניו דלהי וקנברה.
בארצות הברית, התוכניות לדטרויט, אינדיאנפוליס וסקרמנטו קיבלו השראה מהתוכנית לוושינגטון די.
ל'אנפן היה אמן ומהנדס צרפתי ששירת בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית.
ב-1789 התנהלו דיונים בנוגע לעיר בירה פדרלית חדשה עבור ארצות הברית, ול'אנפן כתב לנשיא וושינגטון בבקשה להורות על תכנון העיר.
עם זאת, כל החלטה על הבירה הוקפאה עד יולי 1790 כאשר הקונגרס העביר את חוק המגורים.
החקיקה קבעה כי הבירה החדשה צריכה להיות ממוקמת על נהר הפוטומק, במיקום כלשהו בין יובלו המזרחי (אנקוסטיה) ונחל קונוקוצ'אג ליד הייגרסטאון, מרילנד.
חוק המגורים נתן סמכות לנשיא וושינגטון למנות שלושה נציבים שיפקחו על הסקר של המחוז הפדרלי ויספקו מבני ציבור שיתאימו לצרכיה של הממשלה הפדרלית בשנת 1800.
ב-1791 מינה וושינגטון את ל'אנפן לתכנן את העיר הפדרלית החדשה, בפיקוחם של שלושה נציבים אותם מינה וושינגטון קודם לכן לפקח על התכנון והפיתוח של השטח שהפך למחוז קולומביה.
במחוז החדש נכללו עיירות נמל הנהר ג'ורג'טאון (לשעבר במחוז מונטגומרי, מרילנד) ואלכסנדריה, וירג'יניה.
תומאס ג'פרסון, ששימש כמזכיר המדינה של וושינגטון, עבד עם וושינגטון בתכנון הכולל של בירת האומה.
ג'פרסון שלח לל'אנפן מכתב המתאר את משימתו - להכין שרטוט של אתרים מתאימים לעיר הפדרלית ולמבני הציבור.
לג'פרסון היו רעיונות צנועים לבירה.
עם זאת, ל'אנפן ראה במשימה גרנדיוזיות רבה יותר, מתוך אמונה שהוא גם מתכנן גם את תוכנית בניין העיר וגם חלק מהבניינים בה".
הוא גם שאב השראה מעבודתו של אנדרה לה נוטר, התוכנית של דומניקו פונטנה לרומא והתוכנית הלא ממומשת של כריסטופר רן ללונדון.
ל'אנפן הגיע לג'ורג'טאון ב-9 במרץ 1791, והחל את עבודתו ב-Suter's Fountain Inn.
וושינגטון הגיע ב-28 במרץ כדי להיפגש עם ל'אנפן והנציבים למשך כמה ימים.
ב-22 ביוני הציג ל'אנפן את תוכניתו הראשונה לעיר הפדרלית בפני הנשיא.
ב-19 באוגוסט הוא צירף תוכנית חדשה למכתב ששלח לנשיא.
וושינגטון שמר עותק של אחת מהתוכניות של ל'אנפן, הראתה אותה לקונגרס, ולאחר מכן נתן אותה לשלושת הנציבים.
בנובמבר 1791, ארגן ל'אנפן חכירה של מחצבות באי וויגינטון ובדרום מזרח לאורך אקוויה קריק, כדי לספק אבן חול להקמת בית הקונגרס.
עם זאת, מזגו והתעקשותו שתכנון העיר שלו יתממש כמכלול הביאו אותו לעימות עם הנציבים, שרצו להפנות את התקציבים המוגבלים לבניית מבנים פדרליים, והם זכו לתמיכתו של ג'פרסון בעניין.
בסופו של דבר, פיטר אותו וושינגטון בגלל חוסר צייתנות.
תוכנית העיר של ל'אנפן צוינה ככזו ה"מיועדת למושב הקבע של ממשלת ארצות הברית..." הקיפה אזור התחום על ידי נהר הפוטומק, הענף המזרחי, בסיס המתלול של קו הנפילה של חוף הים האטלנטי, וכן Rock Creek (המכונה בתוכנית Pine Creek).
תוכניתו קבעה מיקומים לשני בניינים, "בית הקונגרס" (הקפיטול) ו"בית הנשיא" (הידוע לאחר בנייתו מחדש וצביעה מחדש של קירות האבן שלו בשנים 1815–1817, כבית הלבן).
בתוכנית נקבע כי רוב הרחובות ייבנו בתבנית שתי וערב.
כדי ליצור את הרשת, חלק מהרחובות (שנקראו מאוחר יותר על פי אותיות האלף-בית) תוכננו בכיוון מזרח-מערב, בעוד שאחרים (על פי מספרים) תוכננו בכיוון צפון-דרום.
שדרות גדולות אלכסוניות רחבות יותר, שנקראו מאוחר יותר על שם מדינות האיחוד, חצו את הרשת של צפון–דרום–מזרח/מערב.
"השדרות הגדולות" הללו הצטלבו עם הרחובות הצפון–דרום ומזרח–מערב במעגלים וכיכרות מלבניות שלימים יכבדו אמריקאים בולטים ויספקו שטח פתוח.
התוכנית של ל'אנפן קבעה בנוסף מערכת של תעלות (שנועדה מאוחר יותר כתעלת העיר וושינגטון) שתעבור את בית הקונגרס ואת בית הנשיא.
ענף אחד של התעלה ישפך לנהר הפוטומק מדרום לבית הנשיא בשפך נחל טיבר, שיתועל ויושר.
הענף השני של התעלה יתעל את ג'יימס קריק ויתחלק ויתרוקן לענף המזרחי בשתי נקודות נפרדות ליד מפגש הענף המזרחי עם נהר הפוטומק.
קנה המידה והמורכבות של התעלות בתוכנית 1791–1792 ותיקוניה העלו את חשיבותן של התעלות בעיצוב הגדול של העיר, עם מבנים חשובים הממוקמים לאורך גדותיה - הפנתיאון הלאומי המוצע, כיכר המשפט, מתחם שוק/בורסה, בנק לאומי ותיאטרון, כמו גם מתחם כנסייה מפואר.
התוכנית להערכה בין-לאומית של מיומנויות מבוגרים (PIAAC) היא מחקר בין-לאומי של ארגון ה־OECD, הבודק באמצעות סקר את רמת המיומנות של בוגרים (מגיל 16 עד 65) בשלוש מיומנויות יסוד: אוריינות קריאה, אוריינות מתמטית ופתרון בעיות אדפטיבי (בסביבות עשירות בטכנולוגיה).
מיומנויות קוגניטיביות ומיומנויות הנדרשות במקום העבודה שחיוניות להשתלבות בעולם העבודה ולתפקוד כאזרחים בחברה בת זמננו.
הסקר מודד את רמת השליטה במיומנויות אלו ואת האופן שבו משתמשים בהן בעבודה ובחיי היום־יום.
המטרה העיקרית היא להיות מסוגלים להעריך את מיומנויות האוריינות, החשבון ופתרון הבעיות בסביבות עשירות בטכנולוגיה, ולהשתמש במידע שנאסף בכדי לעזור למדינות לפתח דרכים לשיפור מיומנויות אלו.
ההתמקדות היא באוכלוסייה בגיל העבודה (בין הגילאים 16 ל-65).
הנתונים הראשונים פורסמו ב-8 באוקטובר 2013. סבב ראשון של המחזור השני של הסקר התקיים בשנים 2022–2023 ותוצאותיו פורסמו ב-10 בדצמבר 2024.
סקר המיומנויות במחזור הראשון נערך בשנים 2011–2018 ב־39 מדינות, ובמחזור השני, ב־31 מדינות בשנים 2022–.2023. מדינת ישראל השתתפה בשני הסקרים.
מאז תחילת שנות ה-90 נבחן הצורך בהערכת מיומנויות ספרותיות במדינות מפותחות על ידי שני סקרים בין-לאומיים גדולים.
הראשון היה "הסקר הבין-לאומי לאוריינות מבווגרים" (IALS) שהוצא לפועל ב-1994, ב-1996 וב-1998. השני היה "הסקר הבין-לאומי לאוריינות וכישורי חיים של מבוגרים" שנערך ב-2003, ובין 2006 ל-2008.
שלוש מיומנויות בסיסיות מרכזיות מוערכות ב-PIAAC: אוריינות קריאה, אוריינות מתמטית, ופתרון בעיות בסביבות עשירות בטכנולוגיה.
אוריינות כוללת את היכולת להבין, להשתמש ולפרש טקסטים כתובים.
אוריינות היא תנאי מוקדם לפיתוח הידע והפוטנציאל של האדם ולהשתתפותו בחברה.
תחום האוריינות ב-PIAAC כולל משימות כמו קריאה והבנה של תווית על תרופה או של מאמר קצר בעיתון.
בנוסף, ישנן משימות הכרוכות במדיה דיגיטלית, כמו קריאת מודעת דרושים מקוונת.
רמות מיומנות להישגי אוריינות, טווח ציוני תיאורי המשימות של PIAAC
מתחת לרמה 1: 0 – 175 המשימות ברמה זו דורשות מהמשיב לקרוא טקסטים קצרים על נושאים מוכרים כדי לאתר פיסת מידע ספציפית אחת.
לעיתים רחוקות יש מידע מתחרה בטקסט והמידע הנדרש זהה בצורתו למידע בשאלה או בהנחיה.
ייתכן שהמשיב יידרש לאתר מידע בטקסטים רציפים קצרים.
עם זאת, במקרה זה, ניתן לאתר את המידע כאילו הטקסט בפורמט לא רציף.
נדרש רק ידע בסיסי באוצר מילים, והקורא אינו נדרש להבין את מבנה המשפטים או הפסקאות או לעשות שימוש בתכונות טקסט אחרות.
משימות מתחת לרמה 1 אינן עושות שימוש בתכונות ספציפיות לטקסטים דיגיטליים.
רמה 1: 225 – 176 רוב המשימות ברמה זו דורשות מהמשיב לקרוא טקסטים דיגיטליים קצרים יחסית או מודפסים רציפים, לא רציפים או מעורבים כדי לאתר פיסת מידע בודדת שזהה או שהיא שם נרדף למידע שניתן בשאלה או בהנחיה.
מטלות מסוימות, כגון אלה הכוללות טקסטים לא רציפים, עשויות לדרוש מהמשיב להזין מידע אישי על מסמך.
קיים מעט מידע מתחרה, אם בכלל.
מטלות מסוימות עשויות לדרוש מעברים חוזרים דרך יותר מפיסת מידע אחת.
מצופים ידע ומיומנות בזיהוי אוצר מילים בסיסי הקובע את משמעות המשפטים וקריאת פסקאות טקסט.
רמה 2: 226 – 275 ברמה זו, הטקסטים יכולים להיות מוצגים באופן דיגיטלי או מודפס והם עשויים לכלול סוגים רציפים, לא רציפים או מעורבים.
משימות ברמה זו מחייבות את המשיבים לבצע התאמות בין הטקסט למידע ועשויות לדרוש ניסוח מחדש או הסקת מסקנות ברמה נמוכה.
כמה פיסות מידע מתחרות עשויות להיות מוצגות.
לעבור במחזוריות או לשלב שניים או יותר פיסות מידע בהסתמך על קריטריונים.
להשוות את הדומה והשונה או לנמק מידע המבוקש בשאלה.
לנווט בתוך טקסטים דיגיטליים כדי לקבל גישה ולזהות מידע מחלקים שונים של מסמך.
רמה 3: 276 – 325 טקסטים ברמה זו הם צפופים או ארוכים בדרך כלל, וכוללים עמודי טקסט רציפים, לא רציפים, מעורבים או מרובים.
הבנת טקסט ומבנים רטוריים הופכת מרכזית יותר להשלמת משימות מוצלחת, במיוחד ניווט בטקסטים דיגיטליים מורכבים.
משימות דורשות מהמשיב לזהות, לפרש או להעריך פיסת מידע אחת או יותר, ולעיתים קרובות דורשות רמות שונות של הסקה.
משימות רבות דורשות מהמשיב לבנות משמעות על פני חלקי טקסט גדולים יותר, או לבצע פעולות מרובות שלבים על מנת לזהות ולנסח תגובות.
לעיתים קרובות משימות גם דורשות מהמשיב להתעלם מתוכן לא רלוונטי או לא הולם על מנת לענות במדויק.
מידע מתחרה מופיע לעיתים קרובות, אך הוא אינו בולט יותר מהמידע הנכון.
רמה 4: 326 – 375 משימות ברמה זו, דורשות בדרך כלל מהמשיבים לבצע פעולות מרובות שלבים, כדי לשלב, לפרש או לסנתז מידע מטקסטים רציפים מורכבים או ארוכים, לא רציפים, מעורבים או מסוגים מרובים.
ייתכן שיהיה צורך במסקנות מורכבות ויישום של ידע כללי כדי לבצע את המשימה בהצלחה.
משימות רבות דורשות זיהוי והבנה של רעיון אחד או יותר בטקסט, ספציפי ולא מרכזי, על מנת לפרש או להעריך טענות שהראיות להן מרומזות באופן עדין או כדי לשכנע בשיחה.
מידע מותנה קיים לעיתים קרובות במשימות ברמה זו ועל המשיב לקחת אותו בחשבון.
קיים מידע מתחרה שלעיתים נראה כמו המידע הנכון.
רמה 5: 376 – 500 ברמה זו, משימות עשויות לדרוש מהמשיב לחפש ולשלב מידע על פני מספר רב של טקסטים צפופים; לבנות סינתזות של רעיונות או של נקודות מבט דומות ומנוגדות או להעריך טיעונים מבוססי ראיות.
יישום והערכת מודלים לוגיים ורעיוניים של רעיונות, עשויים להידרש לביצוע משימות.
הערכת מהימנות של מקורות ראייתיים ובחירת מידע מפתח נדרשת לעיתים קרובות.
משימות דורשות בדרך כלל מהמשיבים להיות מודעים לרמזים עדינים ורטוריים ולהסיק מסקנות ברמה גבוהה או להשתמש בידע כללי הקשור למומחיות.
אוריינות מתמטית מתייחסת ליכולת לגשת, להשתמש ולפרש מידע מתמטי יומיומי על מנת לנהל דרישות מתמטיות בחיי היומיום.
הדבר נמדד, למשל, עם פריטים הכוללים הערכה של הצעה מיוחדת או פרשנות של מידע מספרי באיורים ובטבלאות.
תיאור של רמות ההישג באוריינות מתמטית של PIAAC
מתחת לרמה 1: 0 - 175 משימות ברמה זו מחייבות את המשיבים לבצע תהליכים פשוטים כמו ספירה, מיון, ביצוע פעולות חשבון בסיסיות עם מספרים שלמים, עם כסף, או זיהוי ייצוגים מרחביים נפוצים בהקשרים קונקרטיים ומוכרים שבהם התוכן המתמטי מפורש.
עם מעט או ללא טקסט או הסחות כלל.
רמה 1: 176 – 225 משימות ברמה זו מחייבות את המשיב לבצע תהליכים מתמטיים בסיסיים בהקשרים נפוצים וקונקרטיים שבהם התוכן המתמטי מפורש, ועם מעט טקסט ומינימום הסחות.
משימות דורשות בדרך כלל תהליכים חד-שלביים או פשוטים הכוללים ספירה, מיון, ביצוע פעולות חשבון בסיסיות, הבנת אחוזים פשוטים כגון 50%, ואיתור וזיהוי אלמנטים של ייצוגים גרפיים או מרחביים פשוטים או נפוצים.
רמה 2: 226 – 275 משימות ברמה זו דורשות מהמשיב לזהות ולפעול על פי מידע ורעיונות מתמטיים המוטבעים במגוון של הקשרים נפוצים שבהם התוכן המתמטי די מפורש או חזותי עם מעט הסחות באופן יחסי.
משימות נוטות לדרוש יישום של שני שלבים או תהליכים או יותר, הכוללים חישוב עם מספרים שלמים ועשרונים נפוצים, אחוזים ושברים; מדידה פשוטה וייצוג מרחבי; אוּמדָן; ופרשנות של נתונים ושל סטטיסטיקות פשוטות יחסית בטקסטים, בטבלאות ובגרפים.
רמה 3: 276 – 325 משימות ברמה זו דורשות מהמשיב להבין מידע מתמטי שעשוי להיות פחות מפורש, מוטמע בהקשרים שאינם תמיד מוכרים ואשר מיוצגים בדרכים מורכבות יותר.
המשימות דורשות מספר שלבים ועשויות לכלול בחירה של אסטרטגיות לפתרון בעיות ותהליכים רלוונטיים.
המשימות נוטות לדרוש יישום של חוש למספרים וחוש מרחבי; זיהוי ועבודה עם קשרים מתמטיים, דפוסים ופרופורציות המתבטאים בצורה מילולית או מספרית ופרשנות וניתוח בסיסי של נתונים וסטטיסטיקות בטקסטים, בטבלאות ובגרפים.
רמה 4: 326 – 375 משימות ברמה זו דורשות מהמשיב להבין מגוון רחב של מידע מתמטי שעשוי להיות מורכב, מופשט או מוטבע בהקשרים לא מוכרים.
משימות אלו כוללות ביצוע שלבים מרובים ובחירת אסטרטגיות ותהליכים רלוונטיים לפתרון בעיות.
המשימות נוטות לדרוש ניתוח וחשיבה מורכבת יותר לגבי כמויות ונתונים; סטטיסטיקה והסתברות, יחסים מרחביים והישתנות, פרופורציות ונוסחאות.
משימות ברמה זו עשויות לדרוש גם הבנת טיעונים או מתן הסברים מנומקים היטב לתשובות או לבחירות.
רמה 5: 376 – 500 משימות ברמה זו דורשות מהמשיב להבין ייצוגים מורכבים ורעיונות מתמטיים וסטטיסטיים מופשטים ופורמליים, אולי מוטמעים בטקסטים מורכבים.
ייתכן שהמשיבים יצטרכו לשלב כמה סוגים של מידע מתמטי, כאשר נדרשים תרגום או פרשנות ניכרים.
הם ידרשו להסיק מסקנות, לפתח או לעבוד עם טיעונים או מודלים מתמטיים, ולהצדיק, להעריך ולשקף באופן ביקורתי פתרונות או בחירות.
פתרון בעיות בסביבות עתירות טכנולוגיה (נקרא גם פתרון בעיות אדפטיבי)
PIAAC הוא הסקר הבין-לאומי הראשון ליישום פתרון בעיות בסביבות עשירות בטכנולוגיה (ICT).
מיומנות מפתח זו מוגדרת כיכולת להשתמש בהצלחה בטכנולוגיות דיגיטליות, בכלי תקשורת וברשתות, על מנת לחפש, לתקשר ולפרש מידע.
הגל הראשון של PIAAC מתמקד באופן שבו אנשים ניגשים למידע ומשתמשים בו בסביבה המתבססת על מחשבים.
הפריטים כוללים מיון ושליחת הודעות דואר אלקטרוני, מילוי טפסים דיגיטליים והערכה של תוכן המידע ושל אמינות אתרי אינטרנט שונים.
רמה 1: 241 – 290 ברמה זו, משימות דורשות בדרך כלל שימוש ביישומי טכנולוגיה זמינים ומוכרים, כגון תוכנת דואר אלקטרוני או דפדפן אינטרנט.
כדי לגשת למידע או לפקודות הנדרשות לפתרון הבעיה.
לא נדרש ניווט או נדרש במידה מועטה.
הבעיה עשויה להיפתר ללא קשר למודעות המשתמש ולשימוש שלו בכלים ופונקציות ספציפיות (למשל פונקציית מיון).
המשימות כוללות כמה שלבים ומספר מינימלי של מפעילים.
ברמה הקוגניטיבית, המשיב יכול בקלות להסיק לגבי המטרה מתוך הגדרת המשימה.
פתרון הבעיה מחייב את המשיב ליישם קריטריונים מפורשים ויש מעט דרישות ניטור (למשל המשיב אינו צריך לבדוק אם הוא השתמש בנוהל המתאים או אם הוא התקדם לקראת הפתרון).
זיהוי תוכן והפעלות יכול להיעשות באמצעות התאמה פשוטה.
נדרשות רק צורות פשוטות של הנמקה, כגון הקצאת פריטים לקטגוריות; אין צורך להבדיל או לשלב מידע.
רמה 2: 291 – 340 ברמה זו, משימות דורשות בדרך כלל שימוש ביישומי טכנולוגיה גנריים וספציפיים יותר.
לדוגמה, ייתכן שהמשיב יצטרך לעשות שימוש בטופס מקוון חדש.
נדרש ניווט מסוים בין דפים ויישומים כדי לפתור את הבעיה.
השימוש בכלים (למשל פונקציית מיון) יכול להקל על פתרון הבעיה.
המשימה עשויה לכלול מספר שלבים ומפעילים.
ייתכן שהמשיב יצטרך להגדיר את מטרת הבעיה, אם כי הקריטריונים שיש לעמוד בהם הם מפורשים.
יש דרישות ניטור גבוהות יותר.
עשויות להופיע תוצאות בלתי צפויות או מבוי סתום.
המשימה עשויה לדרוש הערכת הרלוונטיות של קבוצת פריטים כדי להתעלם מהסחות.
ייתכן שיהיה צורך באינטגרציה כלשהי ובהנמקת מסקנות.
רמה 3: 341 – 500 ברמה זו, משימות דורשות בדרך כלל שימוש ביישומי טכנולוגיה גנריים וספציפיים יותר.
נדרש ניווט מסוים בין דפים ויישומים לפתרון בעיות.
נדרש שימוש בכלים (למשל פונקציית מיון) כדי להתקדם לקראת הפתרון.
ייתכן שהמשיב יצטרך להגדיר את מטרת הבעיה.
הקריטריונים שיש לעמוד בהם עשויים להיות מפורשים או לא.
בדרך כלל יש דרישות ניטור גבוהות.
סביר שיתרחשו תוצאות בלתי צפויות והגעה למבוי סתום.
המשימה עשויה לדרוש את הערכת הרלוונטיות והאמינות של המידע על מנת להתעלם מהסחות.
ידרש במידה רבה צורך באינטגרציה ובנימוקים מסקנתיים.
PIAAC הוקמה על ידי המדינות החברות ב-OECD בשנת 2008, וכמו PISA, גם היא מתוכננת כתוכנית רב-מחזורית.
המחזורים שלאחר מכן יכולים לאפשר ניטור וניתוח שינויים עתידיים במיומנויות המבוגרים ולספק אינדיקציות ראשונות היכן הושגו שיפורים והיכן נמשך מצב לא טוב.
24 מדינות השתתפו בסיבוב הראשון של PIAAC.
תשע מדינות נוספות הביעו עניין גם בהשתתפות ב-PIAAC.
לפחות 5,000 משיבים שנבחרו באקראי בין הגילאים 16 ל-65 רואיינו והוערכו בכל מדינה משתתפת.
הסקר בוצע כראיון אישי הכולל שאלון ולאחריו הערכת מיומנויות, שגרסת מחשב או נייר שלו הושלמה באופן עצמאי על ידי הנשאל בנוכחות המראיין; כל הראיון (כולל ההערכה) נמשך בין שעה וחצי לשעתיים.
הממצאים מהסקר האחרון שפורסם בדצמבר 2024:
המדינות שמיומנויות המבוגרים בהן הן הגבוהות ביותר הן פינלנד, יפן, הולנד, נורווגיה ושוודיה.
מדינות אלה מצטיינות בכל תחומי המיומנות שנבדקו, עם אחוז גבוה של אוכלוסיית בוגרים בעלי יכולות מתקדמות.
בממוצע, 18% מאוכלוסיית הבוגרים במדינות ה-OECD חסרים את הרמה הבסיסית ביותר של מיומנויות אלו.
בעשור האחרון, רמת האוריינות שופרה רק בדנמרק ובפינלנד, בעוד שבשאר המדינות היא נותרה יציבה או ירדה.
הסקר מצביע על פער גדל והולך ברמת המיומנויות בין בוגרים בעלי השכלה גבוהה לבעלי השכלה נמוכה.
אף על פי שבוגרים בעלי השכלה גבוהה משיגים בדרך כלל צביון גבוה יותר, רמת השכלה גבוהה לא תמיד מיתרגמת לרמת מיומנויות גבוהה.
כשליש מהעובדים במדינות ה-OECD לא מותאמים למשרותיהם, מבחינת ההכשרה, המיומנויות או תחומי הלימוד שלהם.
בוגרים להורים בעלי השכלה גבוהה מציגים רמות אוריינות גבוהות יותר בהשוואה לבוגרים להורים בעלי השכלה נמוכה.
הפערים במיומנויות בין בוגרים מרקעים סוציו-אקונומיים שונים משתנים ממדינה למדינה.
ישראל השתתפה עד כה בשני סקרים.
התוצאות של הסקר האחרון משנת 2023 מראות על ירידה במיומנויות קריאה בהשוואה למחזור הקודם משנת 2014–2015 ופערים משמעותיים בין קבוצות אוכלוסייה שונות, כמו יהודים וערבים, גברים ונשים, וחילונים מול דתיים.
מהסקר השני של מיומנויות בוגרים בישראל (PIAAC) נמצאה ירידה במיומנויות הבוגרים בישראל, ובפרט בקרב אוכלוסיות ספציפיות.הציון הממוצע של ישראל נמוך בשלושת תחומי המבחן, מממוצע ה-OECD.
בשלושת התחומים ישראל במקומות 25–27 מתוך 31 מדיות משתתפות: באוריינות קריאה ישראל נמצאת במקום ה-27, באוריינות מתמטית במקום ה-26 ובפתרון בעיות אדפטיבי ישראל נמצאת במקום ה-25.
ציוני המיומנויות בישראל נמוכים מממוצע ה-OECD ב-15 נקודות (כ-0.3 סטיות תקן)
ירידה כללית במיומנויות אוריינות קריאה ומתמטיקה (לא ניתן להתייחס להבדל בציון פתירת בהיון שכן הוא נמדד לראשונה בסקר האחרון):
ירידה של 10 נקודות בציוני אוריינות קריאה.
בממוצע ה-OECD הייתה עליה קטנה.
כתוצאה הפער בין ישראל לממוצע ה-OECD באוריינות קריאה גדל.
הירידה באוריינות בישראל נובעת בעיקר מעלייה בחלקם של בוגרים בעלי ביצועים נמוכים, בעוד שחלקם של בוגרים בעלי ביצועים גבוהים נותר יציב.
27% מהאוכלוסייה הבוגרת בישראל מגיעים לרמות גבוהות של אוריינות קריאה, לעומת ממוצע של 33% במדינות ה-OECD.
באוריינות מתמטית הירידה היא ב-5 נקודות, ירידה שנחשבת בלתי מובהקת סטטיסטית.
בעלי המיומנויות הנמוכות בישראל קיבלו ציונים נמוכים בהרבה מבעלי מיומנויות נמוכות במדינות אחרות.
לעומתם זאת, ציוני בעלי המיומנות הגבוהות בישראל נמוכים במעט לעומת בעלי מיומנויות גבוהות במדינות אחרות.
ביחס לסקר הראשון נראית עליה בכמות בעלי המיומנויות הנמוכות.
משליש מהבוגרים בישראל הם בעלי מיומנות נמוכות מאוד (ציון ברמה 1 או מתחת ל-1):
36% מהבוגרים בישראל בעלי מיומנויות נמוכות באוריינות קריאה, לעומת 26% בממוצע ה-OECD.
בסקר הקודם היו בישראל 27% בעלי מיומנויות נמוכות באוריינות קריאה.
34% מהבוגרים בישראל בעלי מיומנויות נמוכות באוריינות מתמטיקה, לעומת 25% בממוצע ה-OECD.
בסקר הקודם היו בישראל 31% בעלי מיומנויות נמוכות באוריינות מתמטית.
40% מהבוגרים בישראל בעלי מיומנויות נמוכות בפתרון בעיות אדפטיבי, לעומת 29% בממוצע ה-OECD.
נראית ירידה חדה במיומנויות הקריאה והמתמטיקה בקרב האוכלוסייה הערבית, מה שהרחיב את הפער בינם לבין האוכלוסייה היהודית.
ציוני החברה הערבית נמוכים משמעותית בפער של סטיית תקן שלמה (45–60 נקודות) מהציון הממוצע בקרב היהודים שאינם חרדים.
על פי הסקר לשנת 2023 70% מהאוכלוסייה הערבית היא ברמה נמוכה באוריינות קריאה לעומת 46% במחזור הקודם.
ירידה במיומנויות בקרב גברים: ירידה חדה בציוני אוריינות קריאה בקרב גברים ערבים.
בכלל האוכלוסייה הערבית הייתה ירידה משמעותית באוריינות הקריאה (26 נקודות, כמחצית סטיית תקן).
בקרב גברים ערבים חלה ירידה דרסטית יותר בציונים לעומת נשים ערביות.
פערים בין חרדים ללא חרדים
ציוני החברה החרדית נמוכים בכ-10 נקודות (0.2 סטיית תקן) מהממוצע בקרב היהודים שאינם חרדים.
קיימת ירידה הן בציוני גברים יהודים חרדים והן בציוני לא חרדים, אך היא גדולה יותר בקרב חרדים.
כתוצאה גדל הסקר לעומת הסקר הראשון.
שיעור גבוה של בעלי מיומנויות נמוכות בקרב גברים חרדים, לעומת גברים יהודים אחרים.
הציון הממוצע באוריינות מתמטית נמוך ב-12 נקודות לעומת היהודים (נשים וגברים) הלא חרדים.
הפער נוצר מההבדל בין הגברים.
הפער בין נשים חרדיות לנשים מכלל האוכלוסייה קטן הרבה יותר לעומת הפער בין הגברים.
כמו במדינות אחרות, גם בישראל רמת השכלה גבוהה יותר של ההורים קשורה לרמות מיומנות גבוהות יותר אצל ילדיהם.
אך בישראל פער זה בולט במיוחד בהשוואה למדינות אחרות.
הקשר בין מיומנויות לתוצאות כלכליות וחברתיות
בישראל, כמו במדינות OECD אחרות, בוגרים בעלי רמות מיומנות גבוהות יותר נוטים להיות בעלי השכלה גבוהה יותר, להשיג תעסוקה טובה יותר ולהרוויח שכר גבוה יותר.
כמו כן, הם נוטים לדווח על רמות גבוהות יותר של שביעות רצון מהחיים, בריאות טובה יותר ומעורבות חברתית גבוהה יותר
בישראל נצפה פער משמעותי של 6 נקודות לטובת נשים באוריינות, ופער משמעותי של 6 נקודות לטובת גברים באוריינות מתמטית.
לא נצפה פער משמעותי בפתרון בעיות אדפטיבי.
בהשוואה לשאר המדינות בישראל הפער באוריינות לטובת נשים גדול יותר (ממוצע ה-OECD הוא פער 3) והפער באוריינות מתמטית של גברים קטן יותר (ממוצע ה-OECD הוא פער 10)
כ-34% מהעובדים בישראל מוגדרים כבעלי יתר-הסמכה, כלומר רמת ההשכלה שלהם גבוהה מרמת ההשכלה הנדרשת בתפקידם.
יתר-הסמכה קשורה לשכר נמוך יותר, אך בישראל אין השפעה משמעותית על שביעות רצון מהחיים
בוגרים שנולדו בישראל להורים שנולדו בישראל מציגים רמות אוריינות גבוהות יותר בהשוואה לבוגרים שנולדו וגדלו מחוץ לישראל.
חלק מהפער נובע מהמאפיינים הסוציו-דמוגרפיים השונים של שתי קבוצות אלו, אך גם לאחר ניכוי גורמים אלו, עדיין קיים פער של 12 נקודות באוריינות
פערי ההון האנושי בין ישראל ל-OECD ניכרים מגיל מוקדם ונותרים משמעותיים לאורך החיים.
פערי הציונים שנצפו בגיל 15 נשארים דומים בגיל 25–34.
בדרך כלל האוריינות יורדת עם ההתבגרות כאשר השיא הוא בגילים הצעירים (24-16) קרוב להשכלה בבית הספר.
הציונים של המבוגרים הצעירים הם דרך טובה להעריך את מערכת החינוך במדינה.
בשונה מכך, בישראל הצעירים הם אלה שפותחים את עיקר הפערים יחסית לשאר המדינות, בעיקר במתמטיקה.
בטווח הגילים הזה, הציונים נמוכים ביותר מ-20 נקודות מממוצע ה-OECD.
טווח הגילים שבו הפער הקטן ביותר בין ישראל לבין ממוצע ה-OECD הוא 35–44, ומשם חלה הירידה המשמעותית.
שחיקת המיומנויות עם עליית הגיל בולטת בישראל לעומת ה-OECD במיוחד בקרב ילידי שנות ה-60 וה-70.
אין שיפור מובהק באוריינות קריאה או מתמטיקה בערים גדולות.
10% מבעלי ההשכלה העל-תיכונית בישראל חסרים את רמת הידע המינימלית הנדרשת ממבוגר – שיעור חריג בהשוואה ל-OECD.
פיזור ציונים גבוה באוריינות קריאה בישראל, גדל מאז המחזור הראשון.
פיזור ציונים גבוה באוריינות מתמטיקה בישראל, ירד במעט.
פיזור ציונים גבוה בפתרון בעיות אדפטיבי, מהגבוהים ב-OECD.
קשר בין השכלה פורמלית לבין מיומנות
דוח המתבסס על השוואת נתוני PIAAC משנת 2023 לנתוני הערכת תלמידים כמו PISA ,TIMSS ,PIRLS ועוד, מצא שבישראל, הקישור בין רמת ההשכלה הפורמלית לבין רמת המיומנויות הקוגניטיביות הנדרשות לשוק העבודה הוא מוגבל יחסית בהשוואה למגמה הכללית במדינות OECD.
על פי הדו"ח תוספת המיומנויות בהשפעת השכלה על תיכונית קטנה במידה ניכרת בהשוואה למדינות אחרות.
דגש על למידה מתמשכת לאורך כל החיים, תוך התאמת מערכות החינוך וההכשרה לצרכים המשתנים.
התאמה בין מוסדות ההשכלה לשוק העבודה: השקעה בזיהוי, בתגמול ובהסמכת מיומנויות שנרכשו גם מחוץ למסגרות הלמידה הפורמלית.
שיפור היכולות המקצועיות והנגשת הזדמנויות הכשרה גמישות ומודולריות.
נקיטת פעולות לצמצום הפערים ברמת המיומנויות, תוך התמקדות באוכלוסיות מוחלשות ובעלי השכלה נמוכה.
חברי ממשלת ישראל ובראשם ראש הממשלה בנימין נתניהו הביעו תמיכה בתוכנית, אל מול גל של גינויים מצד מנהיגים ברחבי העולם, כולל מדינות שהוזכרו על ידי טראמפ כיעדים אליהם יועברו הפלסטינים.
יש שראו בתוכנית זו מימוש של תוכנית הטרנספר.
התוכנית נגנזה כעבור חודשים אחדים ובמקומה מומשה תוכנית 21 הנקודות, המעודדת את תושבי רצועת עזה להמשיך ולהתגורר בה.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל ברצועת עזה, אשר מטרותיה כוללות את מיטוט שלטון ארגון הטרור חמאס ברצועה, והשבת החטופים הישראלים המוחזקים בשבי.
במהלך המלחמה נהרסו מרבית המבנים ברצועה, נגרם הרס נרחב לתשתיות ונהרגו למעלה מ-50,000 מתושביה, מהם כ- מחבלים.
ב-4 בפברואר 2025, הכריז נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, במסיבת עיתונאים שקיים יחד עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בבית הלבן, על תוכנית לפינוי רצועת עזה מתושביה.
ב-5 בפברואר פרסמה סוכנות הפיתוח של האו"ם דו"ח לפיו שיקום רצועת עזה יימשך בין 15 ל-80 שנים.
בדו"ח צוין ש"הנוף ברצועה מופצץ כל כך עד שהוא נראה כמו פני הירח".
לדברי טראמפ, המטרה היא להפסיק את מעגל האומללות של חיים בלתי אפשריים שנכפה על תושבי עזה, ולהביאם למגורים במקום או מקומות בהם יוכלו לחיות בשלום ובבטחה באמצעות יצירת אלטרנטיבה לעזה, לאור ההערכה שעזה לא תהיה כשירה למגורים למשך תקופה ממושכת.
בנוסף, המהלך עשוי לתרום ליציבות האזור.
מטרת התוכנית לשקם את רצועת עזה, להשקיע בה במיזמים ו"לבנות אותה אחרת".