tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גם אנשי מחלקת התחמושת של הפורסטל, שחלקם לא ראו מעולם פצצות מהדגם הישן, נחרדו למראה מצבן וחלקם אף לא רצו לטפל בהן.
היו שהציעו להיפטר מיד מן הפצצות ולהטילן לים.
כיוון שאיש מהם לא רצה לקחת את האחריות על סילוק מטען הפצצות שנועד לתקיפה ביום הבא, הועברה במעלה שרשרת הפיקוד בקשה לעשות זאת.
קציני התחמושת ציינו שלדעתם הפצצות היוו סכנה מיידית לביטחון האונייה וביקשו לסלקן.
הבקשה הגיעה עד למפקד האונייה, קפטן ג'ון בלינג (John Beling).
בלינג דרש מאוניית התחמושת לקחת את הפצצות בחזרה ולספק במקומן פצצות מסימן 83, אך נענה שאין לאוניית התחמושת פצצות אחרות במקומן.
מאחר שהפצצות נדרשו לו לשם ביצוע גיחת התקיפה השנייה למחרת ולא היה להן תחליף, החליט בלינג, באי רצון, להשתמש בהן.
הוא נענה לדרישת קציני התחמושת לאחסן את הפצצות הפגומות על הסיפון ולא במחסן התחמושת של האונייה, שהתפוצצות בו הייתה עלולה בנקל להביא להשמדת האונייה כולה.
חקירת התאונה שאירעה על סיפון הפורסטל הצליחה לשחזר די בוודאות את מהלך האירועים שהוביל אליה, והתיאור להלן נחשב כקרוב מאוד למציאות.
ב-29 ביולי היו 21 מטוסים - רובם מדגמי פנטום וסקייהוק - ערוכים לאורך שולי סיפון הטיסה האחורי של הפורסטל, כהכנה לשילוח גל התקיפה השני באותו יום.
בתאי חלקם כבר היו יישובים אנשי צוות אוויר.
בשעה 10:50 בבוקר נורתה בטעות רקטת אוויר קרקע מדגם "זוני", אחת מארבע רקטות שהיו תלויות במנשא על כנפו של מטוס פנטום.
היא נורתה ככל הנראה ממטוס מס' 410, שהיה מוצב בפינה הימנית האחורית של סיפון הטיסה.
הרקטה טסה לרוחב הסיפון ופגעה במכל דלק נתיק שהיה תלוי על כנפו של מטוס סקייהוק שניצב בשורה שלאורך סיפון הטיסה השמאלי האחורי.
בתא הטייס שלו ישב באותה עת לוטננט קומנדר פרד וייט (Fred White).
מנגנון בטיחות מנע מראש הנפץ של הרקטה להתפוצץ במרחק כה קצר מהמטוס המשגר, אך מכת הרקטה הפילה את המכל מכנף הסקייהוק, פערה בו חור וגרמה להצתת הדלק הסילוני שנשפך ממנו.
בתוך שניות התחממו והתבקעו מכלי דלק נוספים שהיו תלויים על כנף הסקייהוק, ודלק נשפך מהם והזין את הדלקה, שהחלה להתפשט לאורך סיפון הטיסה.
מכת הרקטה הפילה מכנף הסקייהוק השמאלית גם שתי פצצות אוויר מן המשלוח הפגום שסופק לאונייה ביום הקודם.
הן נחו עתה בתוך שלולית של דלק בוער, בין הסקייהוק לבין המטוס שמשמאלו, שבו ישב הטייס לוטננט קומנדר ג'ון מקיין (לימים סנאטור ומועמד לנשיאות ארצות הברית).
צוות בקרת נזקים מס' 8 של נושאת המטוסים, שהיה מאומן ספציפית לכיבוי שריפות על סיפון הטיסה, נזעק מיד לפעולה.
ראש הצוות, הנגד ג'רלד פארייר (Gerald Farrier) זיהה מיד את גודל הסכנה שב"התבשלות" הפצצות, שעמדה לגרום להתפוצצותן.
הוא ניגש לנסות לכבות את האש סביבן באמצעות מטף אבקה, ללא בגדי מגן לגופו, במטרה לתת לאנשי צוותי האוויר, החגורים בתאיהם שבמטוסים הסמוכים לדלקה, שהות להיחלץ מתאיהם ולהימלט.
מקיין היה הראשון שהצליח להיחלץ מתאו ולברוח.
לפי המידע המקדים שניתן לאנשי בקרת הנזקים היו פצצות אוויר מסוגלות להיחשף לאש ("להתבשל") במשך 10 דקות לפני שיתפוצצו, אך פרט זה היה נכון לגבי הפצצות מסימן 83 ולא לפצצות הישנות והפגומות שסופקו לפורסטל ביום שלפני כן.
95 שניות לאחר פרוץ הדלקה התבקעה אחת מהן, למרות מאמציו של פארייר לקרר אותה.
הוא זיהה זאת וצעק לאנשי צוותו להימלט, ושנייה לאחר מכן התפוצצה הפצצה.
ההתפוצצות השמידה את מטוסיהם של וייט ומקיין על יתרת החימוש שעליהם, פערה חור בסיפון הטיסה המשוריין וזרעה סביב רסיסים ודלק בוער.
שני מטוסים סמוכים על חימושם עלו באש והפצצות שנשאו החלו גם הן "להתבשל".
פרייר וכל אנשי צוות בקרת נזקים מס' 8 נהרגו למעט שלושה, שנפצעו אנושות.
נהרג גם הטייס וייט, שהצליח לצאת מתאו אך לא הספיק להתרחק ממוקד האסון.
בהמשך התפוצצו עוד שמונה פצצות אוויר.
ההתפוצצויות פגעו באנשים נוספים בצוותי בקרת הנזקים וקרעו חורים בסיפון הטיסה המשוריין, שעוביו היה 7.6 סנטימטרים.
דרכם נשפך דלק מטוסים בוער אל סיפון האחסנה של המטוסים ואל תאים נמוכים יותר באונייה.
דלק מטוסים ממטוסים נוספים דלף והוצת, והתפוצצו גם פריטי תחמושת אחרים שהם כבר חומשו בהם.
מלחים וחיילי נחתים נאבקו באש.
מאמציהם היו לא יעילים מאחר שלא אומנו לכיבוי שריפות על הסיפון כמו אנשי צוות בקרת נזקים 8 שכולם נספו בשריפה.
כך, חלק מהחיילים שעסקו בפעולות הכיבוי השתמשו בקצף כיבוי ואילו אחרים השתמשו במי ים.
המים לא כיבו את האש ורק שטפו חלק מקצף הכיבוי שכבר דיכא את הלהבות וגרמו לדלק הסילוני הבוער להתפשט עוד יותר על סיפון הטיסה ולחדור דרך החורים שנקרעו בו.
אוניות אחרות בשייטת של הפורסטל התקרבו אליה והתיזו מים מזרנוקיהן לעבר האש על הסיפון.
מסוקים מספינות בשייטת משו ניצולים מאנשיה שקפצו למים.
בשעה 12:15 (85 דקות לאחר שפרצה הדליקה) הושגה שליטה על האש על סיפון הטיסה.
בשעה 13:42 הושגה שליטה על האש בסיפונים מס' 2 ו-3. בשל התלקחויות חוזרות לא כובתה האש סופית אלא בשעה 04:00, יותר מ-17 שעות לאחר שפרצה.
במשך כל היום פעל הצוות הרפואי של האונייה בתנאים קשים ומסוכנים כדי לטפל בנפגעים בה.
חובש אחד עבד על סיפון הטיסה הלוהט במשך 11 שעות ברציפות.
מרפאת האונייה הוצפה במהרה בנפגעים, ולכן היא הפליגה למפגש עם אוניית בית-חולים, ו-12 שעות לאחר פרוץ האש החל הצוות להעביר אליה את הפצועים וההרוגים.
באסון נהרגו 134 מאנשי צוות הספינה ונפצעו 161. בסך הכל אבדו בתאונה 21 מטוסים, מהם 11 מטוסי סקייהוק ושבעה מטוסי פנטום.
חלקם נהרסו מהאש, מהתפוצצות תחמושת או מהשפעת מי ים ששימשו לכיבוי, ואחרים נזרקו מהסיפון יחד עם פריטי תחמושת כדי למנוע מהם להתלקח או להתפוצץ.
הנזק שנגרם לנושאת המטוסים בלבד הסתכם ב-72 מיליון דולר במחירי אותו זמן.
לאחר האסון הפליגה נושאת המטוסים לבסיס של הצי בפיליפינים.
היא עגנה שם מה-31 ביולי ועד 11 באוגוסט לשם ביצוע תיקונים זמניים, אשר אפשרו שימוש בסיפון הטיסה שלה.
ב-12 בספטמבר הגיעה האונייה לפלורידה ופרקה שם את מטוסיה, וב-14 בספטמבר הגיעה לנמל נורפוק שבוירג'יניה וזכתה שם לקבלת פנים מידי 3,000 בני משפחה וחברים של אנשי צוותה.
ב-19 בספטמבר הוכנסה האונייה לשיפוץ במספנת הצי בנורפוק ושהתה שם עד ה-8 באפריל 1968 לשם ביצוע תיקונים מקיפים.
ב-14 בינואר 1969 אירעה תאונה דומה על סיפון נושאת המטוסים אנטרפרייז.
באירוע נספו 27 מאנשי צוות האונייה ו-344 נפצעו.
ועדת החקירה שמונתה לחקירת האסון לא הצליחה לקבוע בוודאות מדוע אירע.
עם זאת, היא הגיעה למסקנה כי קרוב לוודאי שהוא אירע עקב ירי רקטת הזוני, שהתאפשר עקב שורה של כשלי בטיחות.
הרקטה נורתה, ככל הנראה, עקב נחשול מתח חשמלי שהתרחש בעת שהמטוס חדל לצרוך חשמל מגנרטור חיצוני ועבר לשימוש בכוח חשמלי פנימי משלו.
פין בטיחות ברקטה היה אמור למנוע מזרם חשמלי להגיע אל מנוע הרקטה, אך היה ידוע שרוחות עזות העיפו לעיתים את הפינים ממקומם.
אמצעי בטיחות נוסף היה חוט חשמלי שאמור היה להיות מחובר לרקטה רק כאשר המטוס הנושא אותה היה כבר מחובר למעוט ועומד בפני שיגור.
התברר שבפועל הוראה זו לא קוימה בפורסטל וזאת ברשות ועדת הנשק של האונייה, כך שלעיתים חוברו החוטים לרקטות בעת שמטוסי הקרב עדיין המתינו לתורם להתחבר למעוט.
כמו כן נקבע שהשימוש בפצצות האוויר הישנות רק החמיר את ממדי האסון ותוצאותיו.
התאונה הביאה לנקיטת נהלים חדשים בכל הנוגע לבטיחות אמצעי לחימה על סיפון נושאות המטוסים של צי ארצות הברית.
הלקחים שהופקו מהאסון הוטמעו באימוני כלל צוותי בקרת הנזקים של אוניות הצי האמריקני.
בין השאר הוכנסו שיפורים רבים בציוד כיבוי האש בנושאות המטוסים של הצי והובהר הצורך במתן אימון בכיבוי אש ובקרת נזקים לכל אדם השוהה על סיפון אונייה של הצי.
שמונה עשר מחללי האסון נקברו בקבר אחים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
שמות החללים באסון הונצחו על גבי אנדרטת חללי מלחמת וייטנאם בוושינגטון די.
התאונה במפעל התעשייה הצבאית בנוף ים התרחשה ב-30 ביולי 1992, כאשר עשרות טונות של חומרי נפץ שהיו מאוחסנים במפעל התפוצצו.
בתאונה נהרגו שני אנשים: משה רז וגרשון מצליח, נפצעו 46 ונגרמו נזקים כבדים למפעל ולסביבתו.
התאונה אירעה בשעה 08:00 בבוקר במפעל התעשייה הצבאית שמצפון לשכונת נוף ים שבצפון-מערב הרצליה.
אז התרחשו שתי התפוצצויות של חומרי נפץ, שהיו מאוחסנים במחסנים תת-קרקעיים (בונקרים) במפעל.
בסך הכל התפוצצו במפעל עשרות עד מאה טונות של חומרי נפץ.
ההתפוצצויות היו עזות והורגשו בכל אזור המרכז, מחדרה ועד חולון.
פטריית עשן גדולה התנשאה גבוה מעל האתר ונראתה למרחוק.
רבים חששו שהתרחשה מתקפת טילי סקאד עיראקיים כבמלחמת המפרץ, שנה וחצי לפני כן.
ההתפוצצויות החריבו את מרבית המבנים בשטח המפעל.
גג מחסן חומרי הנפץ הועף, וגושי בטון ואבנים ממנו הומטרו למרחק רב.
גלי ההדף ומטר האבנים גרמו נזקים רבים למבנים שביישובים הסמוכים למפעל.
ההדף גרם להתנפצות זכוכיות חלונות במרחק רב מאתר התאונה ואף בתל אביב.
אחסנת חומרי הנפץ שהתפוצצו במחסנים תת-קרקעיים הקטינה את היקף הנזקים, שערכם הוערך בעשרות מיליוני דולר.
מרבית הנפגעים בתאונה ושני ההרוגים היו עובדי המפעל.
יתר הפצועים היו אזרחים מהיישובים הסמוכים.
בעקבות התאונה הצטמצמה העבודה במפעל, עד שנסגר סופית בשנת 1997 ומאז המקום נטוש (ב-22 ביוני 2023 אירע פיצוץ במתקן הנטוש, ככל הנראה של שאריות חומרי נפץ שנשארו במקום מתחת לאדמה).
ועדת חקירה שבדקה את נוהלי האחסון של אבק שרפה גולמי במפעל העלתה שנוהלי האחסון של אבק שרפה גולמי במפעל לא תאמו את כללי הבטיחות הסבירים, ואפילו לא את היתרי הבנייה.
עקב סגירת מפעל אחר של התעשייה הצבאית ביבנה, הצטברה כמות רבה של אבק שרפה גולמי במפעל בנוף ים ומשום כך היא אוחסנה לא רק בבונקרים שיועדו לצורך זה, אלא גם במרפסות של הבונקרים.
ביוני 2024, חשף תחקיר זמן אמת כי למרות שני פיצוצי ענק שאירעו בחודשים יוני ויולי 2023, באזור המפעל עדיין נותרו מספר בונקרים מלאי תחמושת שלא הושמדה ונוטרלה, זאת בסמוך לשמורת הטבע שבה עוברים מטיילים מדי יום ונערכות מסיבות בסופי שבוע.
ב-1997 הוגש כתב אישום נגד ארבעה מנהלים בתעשייה הצבאית: חיים קוסטינר מחיפה, שהיה מנהל קבוצת התחמושת במפעל; אבי כהן מנתניה, שהיה מנהל המפעל; יוסף סיני מתל אביב, שהיה ראש מינהל הבטיחות ויעקב ונטורה מנתניה, שהיה ממונה על הבטיחות.
נטען נגדם כי היו מודעים לכך שבמפעל אוחסנו מאות טונות של אבק שרפה בתנאי הזנחה שהעלו את הסיכון להתלקחות והתפוצצות, אך לא פעלו לשפר את המצב.
בשנה שלאחר מכן הורשעו כל החמישה על פי הודאתם במסגרת עסקת טיעון בעבירה לפי - רשלנות בחומר מתלקח ונפיץ, ונגזר עליהם עונש של עבודות שירות.
שניים מהמורשעים, קוסטינר וונטורה, ערערו לבית המשפט המחוזי על ההחלטה להרשיעם במקום להסתפק בענישה ללא הרשעה, אך ערעורם נדחה.
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד במחוז סטפורדשייר שבבריטניה התרחשה ב-27 בנובמבר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלכה התפוצצו אלפי טונות של תחמושת שאוחסנו בבסיס.
אלו היו מן ההתפוצצויות הלא-גרעיניות הגדולות בהיסטוריה והגדולות ביותר שהתרחשו בתחומי האיים הבריטיים.
בסיס פולד (Fauld) היה מצבור תחמושת תת-קרקעי של חיל האוויר המלכותי, שהיה ממוקם במכרה גבס לשעבר.
הוא היה הגדול מסוגו בבריטניה.
בשעה 11:11 בבוקר התפוצצו 3,500 עד 4,000 טון תחמושת שהיו מאוחסנים בו.
אלו כללו בעיקר פצצות אוויר ממולאות בחומר נפץ מרסק, אך גם סוגים אחרים של תחמושת, לרבות 500 מיליון כדורים לנשק קל.
עדי ראייה סיפרו על שתי התפוצצויות גדולות, שבעקבותיהן היתמרו לאוויר שני ענני פטרייה של עשן שחור לגובה של מאות מטרים.
ההתפוצצויות הותירו במקום מכתש ענק בשטח של כ-49 דונם ובעומק של 120 מטרים.
מאגר סמוך שהכיל 450 אלף מטרים מעוקבים של מים נהרס עקב ההתפוצצויות והשיטפון שנוצר עקב כך הוסיף על הנזק שגרמו.
ההתפוצצויות והשיטפון גרמו הרס למבנים ורכוש ברדיוס של 1,300 מטרים מסביב לאתר האסון.
חווה חקלאית שעמדה בשטח זה נהרסה כליל.
נהרס גם מפעל באותו שטח, שהוצף במי השיטפון.
מספר חוות נוספות ניזוקו קשות ונזק נגרם גם למבנים בכפר סמוך.
מספר הנפגעים המדויק עקב האסון איננו ידוע.
ככל הנראה נספו בו 70 איש.
גופות 18 מהם לא נמצאו מעולם.
כ-26 אנשים נספו בבסיס התחמושת עצמו - חיילים, עובדים אזרחיים וחלק מ-189 שבויים איטלקים שהועסקו בו לפני האסון.
כ-37 איש נספו במפעל שהוצף.
נספו גם כשבעה עובדי חוות שעבדו בקרבת אתר ההתפוצצות.
בנוסף נספו באסון כמאתיים ראשי בקר.
בסך הכל הושמד שליש ממצבור התחמושת, אך הביצורים סביב חלקיו האחרים החזיקו מעמד והם לא התפוצצו.
בכך נמנע אסון חמור עוד יותר.
למרות ההרס הנרחב בבסיס הוא הוסיף לשמש לאחסנת תחמושת עד לשנת 1966. בין 1967 ל-1973 אוחסנה במקום תחמושת של יחידות צבא אמריקאיות שהשתייכו לארגון נאט"ו.
סיבה לאסון לא פורסמה במשך שנים לאחריו.
בשנת 1974 התפרסם כי הוא אירע ככל הנראה לאחר שחייל ניסה להסיר נפץ מאחת מהפצצות שבמצבור באמצעות אזמל מתכת, תוך הפרה ברורה של הוראות הבטיחות בטיפול בפצצות.
בשנת 1979 הוקפו בגדר אתר ההתפוצצויות והמכתש שנותר בו.
הם כוסו מאז בצמחייה ושוכנות בהם חיות בר.
הכניסה לאתר אסורה שכן עדיין קבורות בו כמויות גדולות של תחמושת, אשר לא סולקה מהמקום בשל העלות הכרוכה בפינוי שכזה.
בשנת 1990 הוצבה ליד אתר התאונה אנדרטה לקורבנות האסון.
לימים היא הועברה אל משתלת הזיכרון הלאומית ומוצבת בה.
האחים התאומים רונלד "רוני" קריי ורג'ילנד "רג'י" קריי היו פושעים אנגלים שנחשבו לגדולים ביותר בפשע המאורגן של האיסט אנד בלונדון במהלך שנות החמישים והשישים של המאה ה-20. עם הכנופיה שלהם, "הפירמה", הם היו מעורבים במקרי שוד, הצתה, פרוטקשן, תקיפה ורצח.
כבעלי מועדוני בילוי באיסט אנד, הם היו מיודדים עם פוליטיקאים ואנשי בידור כדיאנה דורס, פרנק סינטרה וג'ודי גרלנד.
בנוסף, האחים קריי נעשו לידוענים בשנות השישים ואף רואיינו בתוכניות טלוויזיה.
שניהם נעצרו ב-9 במאי 1968 והורשעו בשנת 1969 באשמת רצח.
רוני נותר חי בבית חולים פסיכיאטרי עד מותו ב-17 במרץ 1995; רג'י שוחרר מהכלא מסיבות חמלה באוגוסט 2000, שמונה שבועות לפני מותו מסרטן.
מספר סרטי קולנוע נעשו על סיפורם של האחים קריי (בהם "אגדת האחים קריי" משנת 2015) ומספר דמויות בסרטים אחרים התבססו עליהם.
השפעתם ניכרת גם בתחומי תרבות אחרים כגון מוזיקה, ספרות ותיאטרון.
לאחר מותו, נחשף שגם רוני היה הומוסקסואל מוצהר בכלא.
רוני ורג'י קריי נולדו, תאומים זהים, ב-24 באוקטובר 1933 באיסט אנד.
הם ממוצא אירי, רומני ויהודי.
התאומים קריי היו ידועים לשמצה באזור מגוריהם בשל חברותם בכנופיות וביצוע מעשי אלימות.
בשנת 1952 היו אמורים להתגייס לצבא, אך ערקו ביום גיוסם ואף תקפו שוטר שניסה לעצור אותם.
לאחר תפיסתם, היו בין האסירים האחרונים שנכלאו במצודת לונדון.
התנהגותם בכלא הצבאי כללה אלימות נגד הסוהרים וונדליזם, עד שהובילה אותם לשחרור מהצבא.
המועדון הראשון שהאחים קריי קנו היה מועדון סנוקר בבת'נל גרין.
בסוף שנות החמישים האחים קריי עבדו בשביל ג'יי מארי מליברפול והיו מעורבים במקרי חטיפה, שוד מזוין והצתה.
בעזרת פעולות אלה הם הצליחו לרכוש מועדונים ונכסים אחרים.
ב-1960 רוני קריי הורשע בסחיטה ונגזרו עליו 18 חודשי מאסר.
בשנת 1960 החלו להתפרסם האחים קריי כבעלי מועדונים והיו חלק מסצנת לונדון החוגגת (Swinging London).
חלק ניכר מהתהילה לה זכו הוענק להם על ידי עיסוקיהם החוקיים והיותם חלק ממעגלי ידוענים.
הם צולמו מספר פעמים על ידי צלם האופנה דייוויד ביילי והיו מיודדים עם חברי בית הלורדים, חברי פרלמנט, שחקנים וזמרים.
רוני היה ביסקסואל מוצהר וחלה בסכיזופרניה פרנואידית אשר בגללה שוחרר מהכלא ועבר לבית חולים פסיכיאטרי.
הוא היה בזוגיות עם אישה בשם מוניקה, איתה רצה להתחתן, בטרם נעצר ונכלא.
הוא כתב הרבה מכתבים למוניקה ועליה בזמן שהותו בכלא, זאת בעוד היא נשואה לבן זוגו לשעבר.
בזמן שהותו בכלא היה נשוי פעמיים.
רג'י היה נשוי פעם אחת, אך לאחר שהכה ואנס את אשתו פרנסיס הם נפרדו, ומצבה של פרנסיס הלך והדרדר.
היא התמכרה לכדורים נגד חרדה ולבסוף התאבדה בשנת 1967.
התאולוגיה של המוסלמים השיעים, מכילה חמישה עקרונות יסוד אשר עליהם בנויה אמונתם.
חמשת עקרונות היסוד אשר עליהם בנויה התאולוגיה של המוסלמים השיעים, הם:
יחידות הוא המאפיין הראשי של המונותאיזם, והוא מסמל דבר אשר הוא אחד ויחיד.
באסלאם, המושג מייצג את העבודה שהאל הוא אחד ויחיד, ושאין עוד כמוהו, ושאין עוד אחד אשר ראוי לעבוד אותו מלבדו.
ההפך מיחידות הוא שיתוף , משמעותו האסלאמית היא למעשה כל סוג של עבודה זרה אשר מוקדשת לאל אחר מלבד אללה, או כל אמונה שמצרפת שותפים לאללה, כגון ילדים, הורים, בנות זוג, וכו'.
השיתוף הוא למעשה הגרסה האסלאמית של הפוליתאיזם והעבודה הזרה.
היחידות, אשר נקראת לפעמים "ייחוד", מורכבת מארבעה אלמנטים עיקריים.
על פי התאולוגיה האסלאמית של השיעים, יחידותו של אללה במהותו באה לידי ביטוי בכך שאללה הוא אחד ויחיד בישותו, ואין לו שותפים או רכיבים אשר מרכיבים את ישותו, ואין אף ישות שדומה לו במהותו וישותו.
הוא שלם ומושלם, ואינו מורכב מפרטים, איברים או רכיבים.
יחידות אללה בתכונותיו מבססת למעשה את התפיסה האסלאמית שאללה אינו דומה לשום דבר בתכונותיו, ואין שום דבר בכל הבריאה אשר דומה לו.
למשל: אללה רחמן, אך רחמנותו אינה כרחמנותם של בני האדם.
על פי התפיסה האסלאמית, אללה הוא הריבון היחיד של כל היקום, וכל מעשיו אינם כמעשיהם של ברואיו.
הוא הריבון העליון, ולא ניתן לקחת ממנו את עליונותו וריבונותו, והוא אינו חולק אותה עם אף אחד ועם שום דבר.
כמו כן, כל דבר אשר הוא עושה, הוא עושה באופן עצמאי, ללא צורך בעזרה מאף אחד, והוא אינו מתעייף לעולם כאשר הוא עושה.
האמונה האסלאמית מבססת את האמונה שאללה הוא האלוהים האחד והיחיד, ושאין צורך לעבוד אף אחד מלבדו, ושאין זה ראוי לעבוד אחרים מלבדו.
המוסלמים השיעים מאמינים בכך שקיימים דברים שהם טובים ודברים שהם רעים, ושאללה מצווה על בני האדם לעשות את הדברים הטובים ואוסר עליהם את הדברים הרעים.
על פי יסוד הצדק, אללה פועל על פי מודל ותכלית שבני האדם לא יכולים להבין במלואם, אך שעל האדם לשאוף להבינם ככל האפשר.
מפאת היסוד הנ"ל, מאמינים השיעים בפרט והמוסלמים בכלל, שאין מקום לשאול את אללה מדוע הוא עושה דברים כפי שהוא עושה, מפני שכל פעולותיו הן צודקות, והוא לעולם לא יקפח איש ולא יעשה עוול לאף אחד.
יסוד הנבואה גורס כי אללה מינה ושלח שליחים ונביאים כדי שיעבירו אל האנושות את המסר שהוא, אללה, רוצה שהם יכירו.
על פי היסוד הזה, הנביא או השליח נשלחים כדי להעביר את המסר, בעוד שהאימאם מופקד של השמירה וההגנה על המסר הזה.
כחלק מהאמונה בנבואה, מאמינים המוסלמים, הן השיעים והן הסונים, שהנביא מוחמד הוא אחרון הנביאים והשליחים, ושהמסר שלו הוא המסר הסופי של אללה לאנושות, ושלא יהיו עוד נביאים או שליחים אחרי הנביא מוחמד.
על פי תפיסת התאולוגים המוסלמים השיעים, אללה בחר ומינה מנהיגים מסוימים להוביל, להנהיג ולהדריך את האנושות, ובכך שהנביא מוחמד מינה למעשה את יורשיו הרוחניים לפני מותו.
על פי החדית' על שנים עשר היורשים, הנביא מוחמד אמר שהמנהיגות האסלאמית נמצאת בשבט שלו, ושאחריו יגיעו 12 אימאמים צדיקים וטהורים אשר ימשיכו את דרכו.
אף על פי שקיימת מחלוקת בנוגע למספר האמיתי של המנהיגים, האמונה הכי נפוצה היא שקיימים שנים עשר אימאמים צדיקים, שמתוכם אחד עשר נפטרו, בעוד שהאימאם ה-12 עדיין חי וקיים.
נאמר שלאחר עריכת טקס הלוויה של אביו (האימאם ה-11), נעלם האימאם האחרון, ושהוא חי עד היום בסתר, עד שיום אחד הוא ישוב אל האנושות, יביא קץ לעוול ולטירנות, וימלא את העולם בצדק ורוחניות.
המוסלמים מאמינים ביום שבו היקום כולו יגיעו אל הקץ שלו, ולאחר מכן אללה יקים את כל האנושות לתחייה, וישפוט את בני האדם על המעשים שלהם.
את אלה שעשו את הטוב הוא יכניס לגן עדן נצחי, ואת אלה שעשו רע הוא ישלח לגיהנום.
נוסף על חמשת היסודות הנ"ל, ניצבים בבסיס התאולוגיה של המוסלמים השיעים גם האמונה במלאכים והאמונה בספרי הקודש .
התאומות ג'מאל הוא שם במה של שתי אחיות שנודעו כרקדניות בטן במצרים בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה העשרים.
שמן האמיתי של האחיות היה הלנה וברטה אלפרט, והן הסתירו את מוצאן היהודי.
הן נודעו כתאומות אף שהלנה הייתה מבוגרת בשנתיים מברטה.
פישל אלפרט, אביהן של האחיות, היה מוזיקאי מצ'רנוביץ שבבוקובינה, אוסטרו-הונגריה, שעבר לבירה וינה, שם היה כנר בתזמורת הסימפונית של וינה.
בסוף שנות ה-20 היגר לאלכסנדריה שבמצרים, שם נישא לז'ני (ג'אנין), זמרת אופרה, בת למהגרים יהודים מאירופה.
בתם הלנה נולדה ב-1930 ובתם ברטה נולדה ב-1932. במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לקהיר.
בילדותן למדו האחיות בלט וריקודים מזרחיים.
הן החלו להופיע בסרטים, בין השאר לצד מוחמד עבד אל-והאב ותחיה כאריוכא.
הן הופיעו בשמות במה: לילה ולאמְיָה – וגם ליז ולין ג'מאל.
בכל הופעותיהן הקפידה אמן להשגיח עליהן.
בנוסף למצרים הן הופיעו במדינות רבות, בהן סינגפור, הודו, סין, יפן, הפיליפינים, טורקיה, תאילנד, קמבודיה וסרי לנקה.
הן הופיעו גם בסרט ההודי "בת היהודי" (Yahudi Ki Ladki).
בסוף 1957, כשהאחיות היו יחד עם אמן בהופעות במזרח הרחוק, קיבלו מאביהן מברק ובו נתבקשו שלא לשוב למצרים, משום שהן חשודות בריגול.
הן עברו לארצות הברית, שם המשיכו להופיע עד לנישואיהן.
לאחר שנישאו עסקו בהוראת ריקודי בטן.
הלנה נפטרה בלונג איילנד ב–1992. ברטה נפטרה בקונטיקט ב–2016.
ארכיון התאומות ג'מאל שמור בספרייה הלאומית
קייל וליין קרלסון הם זוג אחים תאומים דוגמנים אמריקאים.
קייל וליין נולדו במינסוטה לאם סייעת לאחות ואב בעל חברה.
הם למדו לתואר במנהל עסקים מאוניברסיטת וינונה (Winona State University).
הם התחילו את קריירת הדוגמנות שלהם כשהתגלו בקניון בוויסקונסין ובמהרה נהפכו לדוגמנים מצליחים בתעשיית האופנה הבינלאומית.
הם עבדו עבור ארמאני ואברקרומבי אנד פיץ' והפופולריות שלהם אף עלתה שהופיעו בקטלוג "A&F Quarterly".
ליין התמודד בפרק של התוכנית אפקט הפחד.
ב-2004 שיחקו בקומדיית המצבים של פוקס "Quintuplets".
ב-2007 קייל הופיע בתוכנית "Deserving Design" בה בכל פרק משפחה מציגה למעצב פנים חדר בביתם אותו הם מעוניינים לעצב מחדש.
ליין משמש כחבר בהנהלת הארגון "ילדי החמניות" שיוסד על ידי הדוגמנית הלנה הודובה במסגרת תפקידו הוא יזם מספר אירועי צדקה ובין היתר ארגן ב-2010 ערב לקידום מודעות לאוטיזם.
אליס ואלן קסלר היו זוג זמרות, רקדניות ושחקניות גרמניות תאומות.
בגיל 6 נשלחו על ידי הוריהן ללמוד בלט.
בגיל 11 הן נכנסו לתוכנית בלט הילדים של האופרה של לייפציג, בגיל 18 הן נמלטו ביחד עם הוריהן לגרמניה המערבית והחלו להופיע בדיסלדורף.
באירוויזיון 1959 הן ייצגו את גרמניה, וסיימו במקום השמיני עם השיר "Heute Abend wollen wir tanzen geh'n".
ב-1960 עברו להתגורר באיטליה שם זכו לפופולריות, ב-1975 הן הופיעו על שער המהדורה האיטלקית של מגזין פלייבוי.
הן זכו לפרסים מממשלת גרמניה וממשלת איטליה עבור קידום היחסים בין שתי המדינות דרך עסקי השעשועים ואומנות הבמה.
באירוויזיון לרוקדים 2007 מסרו את תוצאות הניקוד של גרמניה.
ב-1956 הופיעו בסרט האופרטה "The Beggar Student" אודות בת אצולה פולנייה המסרבת להינשא לקולונל ובתגובה הוא מתכנן לכפות עליה נישואין לעני חסר כל כנקמה.
ב-1956 הופיעו בסרט "הרוזן מלוקסמבורג" המבוסס על יצירותיו של פרנץ להאר.
ב-1958 הופיעו בסרט המוזיקלי "Gräfin Mariza".
ב-1962 הופיעו כרקדניות בסרט ההוליוודי "סדום ועמורה", באותה שנה גם שיחקו בסרט האוסטרי "Hochzeitsnacht im Paradies".
ב-17 בנובמבר 2025 שמו התאומות קץ לחייהן בסיוע רפואי.
הסיבה לבחירה זו נבעה מחוסר רצונן של השתיים לאבד את עצמאותן ולהפוך לסיעודיות, לאור ההידרדרות במצבן הבריאותי של התאומות, שסבלו עוד קודם לכן מבעיות לב, בעוד שאלן עברה אירוע מוחי באוקטובר אותה השנה.
התאגים מהינדוסטאן הוא סרט הינדי מסוגת סרטי הפעולה וההרפתקאות משנת 2019 שכתב וביים ויג'אי קרישנה אצ'אריה והופק על ידי אדיטיה צ'ופרה תחת דגלה של חברת Yash Raj Films.
כוכבי הקולנוע הבוליוודי אמיטאב באצ'אן, אמיר ח'אן, פאטימה סנא שייח, קטרינה קייף ולויד אואן.
בשנת 1795, הסרט עוקב אחר כנופיית תאגים בראשות המורד ח'ודאבקאש עזאד, השואף לגרש מהינדוסטאן (תת היבשת ההודית) את חברת הודו המזרחית הבריטית המתרחבת.
המפקד הבריטי ג'ון קלייב שולח את התאגי מאווד, פיראנג'י מאללה, לחדור לכנופיית הפושעים המורדים.
הסרט הופק בתקציב משוער של 33 מיליון דולר והוא הסרט היקר ביותר בהיסטוריה של בוליווד והסרט ההודי השני היקר ביותר.
זהו הסרט הראשון שאמיר ח'אן ובאצ'אן הופיעו יחד כשחקנים ראשיים והיה שיתוף הפעולה השני בין חאן, אצ'ריה וקייף, אחרי Dhoom 3 (2013).
צילומי הסרט החלו ב-5 ביוני 2017 במלטה וצילומים נערכו גם בתאילנד ומרנגר.
הצילומים נעצרו לזמן קצר בעקבות פציעתו של באצ'אן, ולבסוף הסתיימו במרץ 2018, בראג'סטאן.
פסקול הסרט הולחן על ידי אג'אי-אטול, עם מילים שנכתבו על ידי אמיטבה באטאצ'ריה.
"התאגים מהינדוסטן" יצא לאקרנים בחג הדיוואלי, ב-8 בנובמבר 2018. הסרט קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל ממבקרי הקולנוע בהודו, למרות שבחים על הופעותיהם של באצ'אן וח'אן וביקורת על איכות משחקה של אצ'ריה ואיכות התסריט.
הסרט רשם את ההכנסות הגבוהות ביותר ביום הראשון להקרנתו וההכנסות הגבוהות ביותר תוך יומיים עבור כל סרט הינדי בהודו, אך מאוחר יותר חווה ירידה משמעותית מסוף השבוע השני.
הסרט יצא לאקרנים בסין ב-28 בדצמבר 2018, במהדורה מיוחדת בעריכת אמיר ח'אן שכללה סצנות מורחבות שלא נכללו בגרסה ההודית המקורית.
הסרט הרוויח כ-49 מיליון דולר בקופות ברחבי העולם.
בשנת 1795, כאשר תת היבשת ההודית הייתה ידועה בשם הינדוסטן, נהרג המלך מירזה סיקאנדר ביי על ידי ג'ון קלייב.
תחת ערב-רב של ראג'ות מושחתים, הארץ מנוהלת עתה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית.
הניצולים היחידים הם הנסיכה זפירה ביי והמצביא ח'ודאבקאש.
הלה מאמץ את זפירה ומלמדה להילחם פנים אל פנים.
שנים מאוחר יותר, ח'ודאבקאש, הידוע כיום בשם עזאד, מוביל חבורה של תאגים, המתמחים בלוחמה ימית ומהווים מטרד לשלטון חברת הודו המזרחית.
סר קלייב, הנחוש לשמור על הסדר, ממנה את אחד מעושי-דברו הילידים, פיראנג'י מאללה, להסתנן אל התאגים.
פיראנג'י שואף לחקות את האנגלים ומתלבש כמותם.
כאשר עזאד ואנשיו חונים אצל רג'ה מקומי כדי לאסוף נשק, פיראנג'י מדווח לחברת הודו המזרחית אודות מקום הימצאם.
הבריטים מכתרים את המקום, ועזאד מגלה לפיראנג'י שידע תמיד שהוא בשירות הבריטים, אך רואה שהוא סובל מהתנגשות פנימית ומאמין שהרגש הילידי יגבר.
פיראנג'י אכן משתכנע, בוגד בסיר קלייב ומסייע למורדים.
עזאד מוסר בידיו את זפירה ומורה לו להימלט.
במפגש הסופי עם הבריטים במבצר נטוש, זפירה הורגת את קלייב.
הבריטים נאלצים לסגת כשכנופיה בראשות פיראנג'י באה לעזרת המורדים.
עזאד רואה שהאדמה העקרה מניבה פרי, אות בעיניו לכך שפיראנג'י הגשים את יעודו.
זפירה מוכתרת כנוואבית ומכריזה שממלכתה סגורה בפני חברת הודו המזרחית.
התאונה האווירית בקנברה התרחשה ב-13 באוגוסט 1940. מטוס צבאי אוסטרלי התרסק בסמוך לקנברה בירת אוסטרליה ועשרת יושביו נהרגו.
ביניהם היו שלושה משרי ממשלת אוסטרליה וראש המטה הכללי של צבאה.
האסון תרם להקדמת סיום כהונת ממשלתו השנייה של רוברט מנזיס ולהקדמת הבחירות הכלליות באוסטרליה.
המטוס שהתרסק, מפציץ מדגם לוקהיד הדסון II, היה כלי טיס שנכנס לשימוש בטייסת 2 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי כחודשיים לפני התאונה.
הוא המריא ממלבורן על מנת להוביל את שלושת השרים והרמטכ"ל לישיבת קבינט בקנברה.
עדי ראייה בשדה התעופה של קנברה ראו את המטוס מקיף את שדה התעופה ולאחר מכן נוסק ופונה דרומה.
המטוס נעלם מאחורי גבעה מיוערת.
נשמעה התפוצצות ונראתה להבה שלאחריה היתמר ענן של עשן שחור.
ההתרסקות ארעה בשעה 10:15 לפני הצהריים, בתנאי מזג אוויר טובים.
אתר התאונה נמצא ממזרח לקנברה, כ-2.5 קילומטר ממזרח לשדה התעופה.
כבאיות ואמבולנסים מקנברה ומניו סאות' ויילס מיהרו לאתר התאונה.
כיבוי האש שאחזה בשרידי המטוס ארך כחצי שעה ולאחריו התברר כי כל יושבי המטוס נספו.
שני שרים נוספים של ממשלת אוסטרליה התכוונו לטוס לקנברה על סיפון המטוס, אך מסיבות אישיות בחרו לבסוף לנסוע לקנברה ברכבת.
היו אלו ארתור פאדן, לימים ראש ממשלת אוסטרליה, וג'ורג' מקלי (George McLeay).
ג'פרי סטריט (Geoffrey Street), שר הצבא וההשבה למולדת,
ג'יימס פיירבורן (James Fairbairn), שר התעופה הצבאית והאזרחית
הנרי גאלט (Henry Gullett), השר למחקר מדעי ותעשייתי
גנרל בראדנל וייט (Brudenell White), ראש המטה הכללי האוסטרלי
סגן אלוף פרנסיס ת'ורנת'וייט (Francis Thornthwaite), קצין מטה שנלווה לגנרל וייט
ריצ'רד אלפורד (Richard Elford), מזכירו האישי של השר פיירבורן (התחלף בטיסה עם השר פאדן)
סגן טיס רוברט היצ'קוק (Robert Hitchcock), מפקד המטוס
קצין טיסה ריצ'רד וייזנר (Richard Wiesener), טייס המשנה
רב-טוראי ג'ון פלמר (John Palmer), אלחוטאי
איש צוות אוויר צ'ארלס קרוסדייל (Charles Joseph Crosdale), מכונאי מוטס.
האפשרות שהתאונה ארעה עקב פעולת אויב או חבלה נשללה בתחילת החקירה.
קיימת טענה כי השר פיירבורן, שהיה טייס בגיס התעופה המלכותי במלחמת העולם הראשונה, שכנע את טייסי המטוס לאפשר לו להטיס אותו לקנברה.
לא ניתן היה לבסס טענה זו.
ועדת החקירה שמונתה לחקור את האסון קבעה לבסוף כי קרוב לוודאי שהמטוס נכנס להזדקרות בגובה שהיה נמוך מכדי לתקן בו את מצבו של המטוס, צלל אל הקרקע והתרסק.
התאונה ואבדנם של שלושה שרים מקבינט המלחמה של אוסטרליה והרמטכ"ל בעיצומה של מלחמת העולם השנייה חוללו זעזוע ציבורי באוסטרליה.
רבבות אזרחים ניצבו לצידי נתיב מסע ההלוויה הממלכתי של הנספים במלבורן ב-15 באוגוסט.
התאונה השפיעה קשות על ראש הממשלה מנזיס, מהבחינה האישית כמו גם מהבחינה הפוליטית.
השרים סטריט וגאלט היו מתומכיו הגדולים ביותר, וגאלט גם היה יועץ קרוב שלו.
אובדנם של השרים החליש את הקבינט שלו.
הבחירות הכלליות שנועדו להיערך באוסטרליה בסוף 1940 הוקדמו לחודש ספטמבר על מנת להימנע מהצורך לערוך לפניהן בחירות-משנה (by-elections) לשלושת המושבים שהתפנו בפרלמנט.
מועמדי מפלגתם של פיירבורן וסטריט - מפלגת אוסטרליה המאוחדת (United Australia Party) - זכו בבחירות במושבי שניהם, אך מושבו של גאלט נכבש על ידי מועמד עצמאי, ארתור קולס (Arthur Coles).
מנזיס הרכיב לאחר הבחירות את ממשלתו השלישית, אך הוחלף כראש ממשלה באוגוסט 1941 על ידי ארתור פאדן.
זמן קצר לאחר מכן, באוקטובר 1941, נפלה ממשלתו של פאדן בהצבעת אי אמון שבה היטתה את הכף נגדה הצבעתם של קולס וחבר פרלמנט עצמאי נוסף.
בעקבות זאת קמה ממשלתו הראשונה של ג'ון קרטין ממפלגת העבודה של אוסטרליה.
שדה התעופה הצבאי של קנברה נקרא ב-1953 בסיס פיירבורן על שמו של ג'יימס פיירבורן.
בשנת 1960, במלאת 20 שנה לתאונה, נחנכה באתר ההתרסקות אנדרטה לזכר הנספים בדמות סלע גרניט שעליו לוחית זיכרון.
היא ניצבת בקרחת יער של עצי אקליפטוס, אלו ששרדו לאחר התרסקות המטוס והשרפה שחוללה.
בשנת 2003 נחנכה ליד האנדרטה הראשונה אנדרטה נוספת שצורתה ככנף מטוס, אשר הוקמה על ידי ממשלת טריטוריית הבירה האוסטרלית.
התאומות ברבי הן זוג תאומות זהות דוגמניות אמריקאיות.
שיין וסייה ברבי נולדו בסן דייגו, כשהיו בנות שנתיים הוריהם התגרשו.
הם למדו לתואר בתזונה והעבירו הרצאות בתזונה בבתי ספר.
ב-1997 נישאה שיין לשחקן קן וול.
הן החלו לדגמן בגיל שבע לקטלוג של רשת חנויות הכלבו "סירס".
בין השנים 1989–1991 הן דגמנו למספר חברות אופנה וביניהן שאנל וג'ון גליאנו.
בספטמבר 1991 הן היו על שער מגזין פלייבוי, זאת לאחר שצדו את עיניו של יו הפנר, הגיליון שהן הופיעו בו שבר שיאי מכירות.
ב-1993 המגזין הבריטי "Stuff" נתן להן את התואר "סמל הסקס של 1993".
הן הוציאו מספר לוחות שנה בכיכובן שזכו להצלחה.
בשנות ה-90 נכתב בעיתונות כי הנסיך ויליאם היה מעריץ שלהן.
ב-2001 הוקדש עבורן פרק בתוכנית של "E!
ב-2003 הן תבעו את לארי פלינט ואת מגזין האסלר בטענה שתמונותיהן שצולמו על ידי פלייבוי הופיעו במגזין האסלר ללא רשותן.
ב-2009 הם פעלו ביחד עם וילי נלסון לקידום החוק האוסר על שחיטת סוסים בארצות הברית.
ב-2010 יצאו כנגד ציד כלבי ים בקנדה, הם גם הופיעו בסרט תיעודי אודות בעלי חיים.
התאגיד הממשלתי הבלארוסי לנפט וכימיה (בבלארוסית: Беларускі дзяржаўны канцэрн па нафце і хіміі, канцэрн «Белнафтахім») הוא אחת החברות התעשייתיות הגדולות ביותר ברפובליקה של בלארוס ומהווה למעלה מ-30% מהייצור התעשייתי במדינה.
התאגיד הוקם באפריל 1997 ומאחד בין ארגונים שונים למיצוי, זיקוק והובלה של נפט, מוצרי נפט, כימיה ופטרוכימיה, ארגונים מדעיים, לשכות תכנון, קבלני בנייה ומתקנים.
החברה משלבת בין התעשיות הגדולות ביותר שמשפיעות משמעותית על הפוטנציאל הכלכלי של המדינה.
התאגיד כולל יותר מ-60 ארגונים וביניהם:
מוצרי התאגיד מיוצאים ליותר מ-90 מדינות.
למעלה מ-70% מהמוצרים המיוצרים על ידי התאגיד הפטרוכימי נמכרים בשוק הזר.
בינואר 2019 הזמינו חברות התאגיד את צינור מוצרי הנפט הראשי בבלארוס הראשון, נובופולוצק-פניפול, באורך כולל של 292 ק"מ.
הפרויקט עלה 35 מיליון דולר.
התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט היא אגודה שיתופית של 61 אוניברסיטאות מחקר מובילות ב־18 כלכלות סביב האוקיינוס השקט.
האיגוד הוקם בשנת 1997, ומטפח שיתוף פעולה בין אוניברסיטאות, חוקרים וקובעי מדיניות התורמים לקידום כלכלי, מדעי ותרבותי סביב האוקיינוס השקט.
האיגוד ממוקם באוניברסיטת הונג קונג במדע וטכנולוגיה.
כרשת של אוניברסיטאות מובילות המקשרות בין אמריקה, אסיה ואוסטרליה, איגוד אוניברסיטאות האוקיינוס השקט הוא קול הידע והחדשנות עבור אזור אסיה-פסיפיק.
הרשת מפגישה מנהיגים, חוקרים ומקבלי החלטות מדיניות כדי להחליף רעיונות ולשתף פעולה בפתרונות אפקטיביים לאתגרי המאה ה-21. הרשת מעצימה יכולות חינוך ומחקר קולקטיבי של השותפים לתהליך המדיניות הציבורית הבינלאומית.
תחומי המחקר העיקריים כוללים; סכנות טבע והפחתת סיכוני אסון, נשים בהנהגה, הזדקנות אוכלוסייה, בריאות עולמית, ערים ברי קיימא, בינה מלאכותית ועתיד העבודה, האוקיינוס השקט וניידות עבודה.
הרשת הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1997 על ידי נשיאי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, קלטק ואוניברסיטת דרום קליפורניה.
לרשת יש כעת חברות עם נשיאי 61 האוניברסיטאות המובילות למחקר מרחבי האוקיינוס השקט וזה כולל מעל 200,000 סגל אקדמי, מעל שני מיליון סטודנטים, מעל עשרה מיליון בוגרים ומעל ל־280 חתני פרס נובל.
בהתחשב בשילוב הכלכלי המהיר של האזור והיווצרות הפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט (APEC), חזון הנשיאים המייסדים היה לכונן ברית ראשונה של אוניברסיטאות מחקר כגוף מייעץ לארגונים בינלאומיים, ממשלות ועסקים בנושא פיתוח מדע וחדשנות וכן בנושא ההתפתחות הרחבה יותר של ההשכלה הגבוהה.
החזון כולל כיום מיקוד ידע חדש באתגרים הגלובליים המשפיעים על האזור.
בנוסף לארגונים שהם שותפי הידע של האגודה וחבריה, השותפים מארגנים אירועים וכנסים, מפרסמים דוחות, פרסומים, ומאמרי מדיניות ומחקר הנגישים באתר הרשמי.
שותפי ההתאגדות נכון לשנת 2024;
התאגיד לפיקוח וטרינרי הוקם מכח חוק הרופאים הווטרינרים תשנ"א – 1991 (להלן "החוק או החוק המקים") ועיקר מטרתו להעסיק רופאים ופקחים וטרינריים לשם פיקוח לפי דין על מזון מן החי וכן לשם פיקוח וטרינרי נוסף הנעשה לבקשתם של מפעלים המייצאים מזון מן החי.
הקמת התאגיד בוצעה כחלק מרפורמה כללית בחוק המזון עליה מופקד משרד הבריאות, ונועדה לייעל את תהליך הפיקוח הווטרינרי על בשר גולמי ומעובד.
התאגיד נועד לשמש כזרוע ביצוע של הרגולטורים בתחום הפיקוח הווטרינרי על מזון מן החי בביצוע הפיקוח בפועל ובגביית אגרות עבור שירותים אילו.
הרגולטורים הם שקובעים את מודל הפיקוח במפעלים ואת היקף הבדיקות הנדרשות לשם שמירה על בריאות הציבור.
בנוסף הרגולטורים אמונים על הסמכת הווטרינרים והפקחים.
פעילות התאגיד החלה ביום 1 במרץ 2020.
החוק קבע שהרפורמה תבוצע באופן הדרגתי, ופעילות התאגיד החלה ביום 1 במרץ 2020.
להעסיק רופאים וטרינריים ופקחים לשם פיקוח לפי דין על מזון מן החי וכן לשם פיקוח וטרינרי נוסף הנעשה לבקשתם של מפעלים המייצאים מזון מן החי (הכוונה למפעלים בהם נדרש פיקוח וטרינרי ציבורי לצורך ייצוא, ולא מכוח הוראה בדין);
לייעץ לשרי החקלאות והבריאות בקשר להפעלת הפיקוח הווטרינרי על מזון מן החי וייעולו;
לגבות אגרות ותשלומים בעד הפיקוח הווטרינרי, ולהעבירם לפי הוראות סעיפים 218 ו-243 לחוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), התשע"ו-2015 (להלן: "חוק המזון").
מתוקף תפקידו התאגיד מספק שני שירותי פיקוח בסיסיים:
מתן שירותי פיקוח במפעלי המזון מן החי: משחטות, בתי המטבחיים, מפעלי מיון דגים, מפעלי פירוק ועיבוד בשר וכן יבואני בשר ודגים.
שירותים אלו מבוצעים על ידי עובדי התאגיד לפיקוח וטרינרי.
בדיקות שווקים – בדיקות בבתי ממכר לבשר לרבות במסעדות ובהובלת הבשר.
שירותים אלו יבוצעו בחלקם על ידי הרשויות המקומיות ובחלקם על ידי עובדי התאגיד.
בשנתיים הראשונות להקמתו של התאגיד השירותים יבוצעו רק על ידי הרשויות המקומיות.
המעבר לשירותים על ידי התאגיד יהיה בהסכמת הצדדים הנוגעים בדבר, הרגולטור, הרשות המקומית והתאגיד.
פעילות התאגיד ממומנת כמשק סגור באמצעות אגרות הנגבות ממפעלי המזון והיבואנים
אגרה עבור הפיקוח במפעלי המזון מן החי - האגרה הנגבית היא דיפרנציאלית בהתאם לסוג הפיקוח הנדרש והיקפו בכל מפעל, כפי שקבעו הרגולטורים, כל אחד בתחומו.
אגרה לבדיקות בשווקים - אגרה הנגבית ממשחטות, בתי המטבחיים, מפעלי מיון דגים ויבואני בשר ודגים.
האגרה נגבית לפי ק"ג שסופק לשווקים.
מדובר באגרה אחידה לכל סוגי המזון מן החי.
יתרונותיו של התאגיד בפיקוח וטרינרי:
מסגרת פעולתו של התאגיד, תפקידיו, מאפייניו, סמכויותיו והמשטר הנורמטיבי לו הוא כפוף נקבעו בחקיקה ראשית בחוק המקים ובחוקים נוספים החלים על גופים ציבוריים מסוגו של התאגיד.
ולכן התאגיד פועל בהתאם לסמכויות ולתפקידים שניתנו לו.
לתאגיד מנגנוני בקרה ודיווח בעניינים נוספים הנוגעים לניהולו השוטף של התאגיד, בהתאם לתפקידיו, כמקובל לגבי תאגידים ציבוריים אחרים.
התאגיד מאגד בתוכו את כלל עובדי הפיקוח המוסמכים לפיקוח במפעלי המזון מן החי.
התאגיד מאפשר פיקוח אחיד למפעלים תוך מתן הדרכות סדורות לעובדי הפיקוח ונטרול ניגודי עניינים בין המפקחים והמפעלים.
הקמת התאגיד הובילה לשיפור בבריאות הציבור בנוגע למוצרים מן החי והעמידה את ישראל בסטנדרטים הנהוגים ביתר המדינות המפותחות.
חיקוקים המטילים על התאגיד תפקידים
פקודת מחלות בעלי חיים [נוסח חדש], תשמ"ה-1985
חוק לפיקוח על ייצוא של בעלי חיים ושל תוצרת מן החי, תשי"ז-1957
ב-5 בספטמבר 2009, אוניית התיירים Ilinden, עם קבוצה של 57 תיירים זרים על סיפונה, מתוכם 55 בולגרים, טבעה באגם אוחריד, מקדוניה הצפונית.
כתוצאה מהטביעה, 15 בני אדם מתו.
טביעת ה-Ilinden הייתה תאונת הסירות הקטלנית ביותר בתולדות מקדוניה הצפונית.
אגם אוחריד הוא האגם העמוק ביותר בחבל הבלקן, עם עומק מרבי של כ-.
סירת התיירים Ilinden הסיעה תיירים למנזר הקדוש נאום .
הסירה, שנבנתה ב-1924, הייתה בעלת קיבולת מרבית של 45 נוסעים.
בסביבות השעה 11:00 (שעון מקומי), אוניית התיירים שקעה, בסביבת אתר הקמפינג אלעש, במים רדודים תוך ארבע דקות, כ- מהחוף.
שתי סירות אחרות, Alexandria ו-Kristina, היו בקרבת מקום והצליחו לסייע לרוב נוסעי ה-Ilinden.
רוב התיירים על הסיפון של אוניית התיירים Ilinden היו אזרחים ותיקים, שרבים מהם לא ידעו לשחות.
הקורבנות היו מהעיירות פירדופ , זלאטיצה , והכפרים צ'לופץ' ואנטון .
בכירי הממשל הצפון-מקדוני ביקרו במקום התאונה.
ראש ממשלת בולגריה, בויקו בוריסוב הורה למטוס ממשלתי בולגרי להחזיר את הבולגרים ששרדו לביתם.
מטוס אחר של חיל האוויר הבולגרי מסוג אליניה C-27J ספרטני , העביר את גופות הקורבנות הבולגרים לבולגריה.
שר התחבורה והתקשורת של מקדוניה הצפונית, מייל יאנקייבסקי , הציע את התפטרותו מהממשלה בשל התאונה מסיבות מוסריות.
ראש ממשלת מקדוניה הצפונית, ניקולה גרואבסקי, דחה את הצעתו.
6 בספטמבר הוכרז כיום אבל לאומי במקדוניה הצפונית.
באופן דומה, 7 בספטמבר הוכרז כיום אבל לאומי בבולגריה, וכל האירועים הרשמיים הקשורים לחגיגת האיחוד הבולגרי ב-6 בספטמבר בוטלו.
מאוחר יותר, ב-5 בספטמבר 2010, דקת דומייה נצפתה לפני מוקדמות מונדיאל 2010 בנבחרות של מקדוניה הצפונית ובולגריה, כאשר שיחקו נגד סקוטלנד ומונטנגרו בהתאמה.
הארגון הלא-ממשלתי המקדוני, מועדון התרבות הבולגרי – סקופיה , הציע לראש העיר של אוחריד, אלכסנדר פטרסקי , להקים אנדרטה המנציחה את קורבנות התאונה וגם מי שעזרו להציל חיים רבים.
בנובמבר 2020, הושחתה והושמדה האנדרטה באוחריד לזכר התיירים הבולגרים שמתו באוניית התיריים Ilinden.
ב-28 בנובמבר, הודיע ראש עיריית אוחריד, קונסטנטין גאורגייבסקי , כי האנדרטה הוחלפה באחרת.
ב-4 באוקטובר 2010, באזור העיר אייקה, שבמערב הונגריה, התמוטט סכר וכמות של כ-700.000 מטרים מעוקבים של שאריות תעשייתיות של נוזלים רעילים, תוצרים של זיקוק אלומיניום מתוך בוקסיט, נשפכו והציפו את הכפר קולונטאר והשפיעה על כפרים נוספים ועל העיר דווצ'ר.
השפכים הרעילים, שנראו כמו בוץ אדום, בגלל תכולה גבוהה של תחמוצת ברזל, גרמו למותם של 10 אנשים ועוד 150 אנשים נפגעו ומאות בתים נהרסו.
הנוזלים הרעילים הגיעו לדנובה ביום 7 באוקטובר 2010 וגרמו לזיהום משמעותי של מי הנהר.
להערכת שלטונות הונגריה לטיהור הזיהום תידרש שנה אחת ולפחות עשרה מיליוני דולרים.
החברה האחראית על המאגר שנבקע, נקנסה ביותר מ-470 מיליוני יורו.
ג'ייקוב ואיווי פריי, הידועים ביחד בתור התאומים פריי, הם צמד דמויות בדיוניות אחים-תאומים מזיכיון משחקי הווידאו Assassin's Creed של יוביסופט.
הם מופיעים לראשונה כדמויות השחקנים של משחק הווידאו Assassin's Creed Syndicate משנת 2015, שבו הם מוצגים באמצעות לכידת ביצועים של פול עמוס (ג'ייקוב) וויקטוריה אטקין (איווי).
במסגרת ההיסטורית החלופית של הסדרה, שתי הדמויות חברות באחוות המתנקשים (ארגון בדיוני בהשראת מסדר המתנקשים האמיתי המוקדש להגנה על שלום וחופש) הפועל באנגליה הוויקטוריאנית בתחילת המהפכה התעשייתית השנייה.
במשחק, התאומים נוסעים ללונדון כדי לבנות מחדש את סניף המתנקשים המקומי, שהושמד על ידי אויביהם, המסדר הטמפלרי, ולשחרר את העיר משליטתם.
התאומים משיגים את ניצחונם על הטמפלרים על ידי הרחבת השפעתם על הגורמים הפליליים של העיר, וגיוס תמיכה מהמעמד התחתון שלה נגד אי השוויון המשתולל תחת שלטון הטמפלרים.
התאומים פריי עשו הופעות נוספות במשחקים ומדיות נוספות ברמות שונות של חשיבות.
גם ג'ייקוב וגם איווי זכו לביקורות חיובית מהמבקרים, עם שבחים שהופנו לאישיותם הסותרת, מה שבא לידי ביטוי בסגנון המשחק האישי שלהם.
איווי במיוחד קיבלה שבחים למעמדה כגיבורה נשית במשחק ראשי בסדרה (דמויות נשיות כבר קדמו לה אך במשחקי ספין אוף כמו אוולין דה גראנדפרה במשחק Assassin's Creed III: Liberation, וש'ו ז'ון בסרט הקצר Assassin's Creed: Embers ובמשחק Assassin's Creed Chronicles), ויצרה דיונים רחבים על ייצוג מגדרי בתוך הזיכיון מאז הופעתה הראשונה.
כאשר מעצבים דמות למשחקי הסדרה, מובילי הפרויקט היו יוצרים סיפור רקע שצוותי הכתיבה והעיצוב שלהם יכולים לבנות ממנו, אם כי הרבה מהמידע הזה לעולם לא נחשף לשחקן.
הרעיון ליישם שני גיבורים עלה בתחילת הפיתוח של המשחק, אם כי לכותבים לקח יותר זמן להגדיר את מערכת היחסים ביניהם ולבנות הבדל אמין בין אישיותם.
לדברי המנהל הקריאטיבי מארק-אלקסיס קוט, הרעיון התפתח בסופו של דבר לזוג גיבורים תאומים, ולמערכת יחסים של אח ואחות שנגישה רגשית עבור שחקנים רבים, אך הצוות של יוביסופט עדיין לא חקר אותו באותו זמן.
קוט הסביר שזו הדרך של הצוות שלו לגרום למשחק "להרגיש חדש ורענן" בזיכיון ודרך להימנע מ"לספר את אותו הסיפור", ותיאר את ג'ייקוב ואווי כ"בנויים מאפס" עם אישיותם המובחנת.
קוט אמר שהצוות הגיע להבנה בעת פיתוח הקונספט עבור גיבורי המשחק שהם יכולים לספר סיפור מעניין ומשעשע יותר דרך מערכת היחסים בין זוג אחים תאומים על ידי התעקשות על ההבדלים ביניהם.
הסופרת מליסה מקקוברי הסבירה שהתאומים פריי תוכננו בכוונה להתקיים יחד כיחידה מתפקדת ובו בזמן להתבדל זה מזו.
עבורה, מסירותה של איוי לעיסוקים אינטלקטואלים היא מראה לאישיותו הנבונה אך האימפולסיבית של ג'ייקוב, ולהפך.
הצוות מצא שהאופי שלה כתאומה המבינה יותר והנגישה יותר מחמיא לאידאולוגיה ולהתנהגות של בן בריתם של התאומים המתנקש הנרי גרין, מה שהוביל למאמץ משותף של הכותבים לפתח את הקשר הרומנטי בינו לבין איוי.
הניגוד מתרחב גם לאופן שבו כל אח ניגש למצבי לחימה: ג'ייקוב מעדיף גישה פשוטה יותר ואילו אחותו ממוקדת ומחושבת עם ביצוע התוכניות והמטרות שלה.
הכותב הראשי של המשחק ג'פרי יוחלם ציין במהלך ראיון ב-2015 שהצוות נמנע בכוונה מלהעניק לג'ייקוב עניין של אהבה נשית בקו העלילה הראשי והציע שהוא צריך "להבין את עצמו במידה מסוימת" בעקבות שותפותו הקצרה עם מנהיג הכנופיה המתחרה מקסוול רוט.
בראיון משנת 2015 שפורסם על ידי The Mary Sue, הסבירה מקקוברי ש"גישתו של ג'ייקוב לאינטראקציה אנושית שונה בתכלית" שהוא דוחף אחרים אחורה לפני שהוא יכול בכלל לשקול להביא אותם.
מערכת יחסים מסורתית אינה הגיונית עבור ג'ייקוב שכן בה הוא אינו משקיע מאמץ מספק באינטראקציות בין אישיות.
מקקוברי ציירה אנלוגיה בין סגנונו של ג'ייקוב כמתקוטט מבולגן לשגרה של קומיקאי: למשל, ג'ייקוב יידע שהוא מצליח בקרב כשהוא צופה ביריב שלו נאבק, באותו האופן שבו קומיקאי מודע לעצמו יודע שהוא מצליח כשמתמודדים עם קהל מעריך, שמגיב בקולות ובצחוק לבדיחות שלו.
במסגרת ההקשר הזה, הדיוק והסודיות סביב עיצוב הלחימה של איוי משקפים את הלך הרוח שלה כמי שמכוונת למשימה ומתייחסת ללחימה כחלק מתפקידה במקום להיות פעילות מהנה או מגרה, כמו גם את מסירותה כלפי דרך המתנקשים המסורתיות בניגוד לג'ייקוב, שמתענג על הובלת הכנופיה שלו לקרבות רחוב.
לפי צוות הפיתוח, ההחלטה לכלול גיבורה אישה במשחק ראשי כאיוי, לא באה כתגובה לביקורת סביב היעדר ייצוג נשי במשחק הקודם Assassin's Creed Unity.
מכיוון שלשילובה במשחק לא הייתה קשר לביקורת, "הכל אצלה זורם בצורה מושלמת בסיפור עם ג'ייקוב", לדברי מנהל עיצוב השלבים, הוגו ג'יארד הרחיב על פיתוח שמוצה בשלבים מוקדמים ואמר .
מבחינה קונספטואלית, איווי מתוארת כ"אינדיבידואל בעל יכולת מושלמת, אך פועלת גם כגשר בין עלילת המתנקש לבין הדמויות המאכלסות את לונדון".
מקקוברי חיבר מסמך בן 250 עמודים על דמויות היסטוריות שנועדו לשמש כהשראה לדמויות מקוריות: עבור איווי, הרעיון הזה התרחב לנשים בולטות בתוך מסגרת זמן של שלושים שנה, כמו עדה לאבלייס, אליזבת גארט אנדרסון, אוקטביה היל ומיליסנט פוסט.
מקקוברי הסביר שהמטרה הייתה להציג בצורה משכנעת את איווי כדמות נגישה אך גם עצמאית, מבלי להישען על טיפוס משותף של דמות נשית כעולה מבחינה אינטלקטואלית אך בלתי נגישה מבחינה רגשית, והצוות עבד קשה כאשר ניגש לעיצוב של איווי כדי להשיג זה.
לאחר שהצוות קבע כיצד חלקי הסיפור משתלבים זה בזה והגדיר את מערכת היחסים בין ג'ייקוב לאווי, מציאת הקול של איווי ומה מניע את ההחלטות שלה לאורך הסיפור הפך לתהליך קל ופשוט.
התכונות הפיזיות של איווי תוכננו לשקף את אישיותה, עם "עיניים עמוקות ואינטנסיביות, המנתחות כל מצב וסביבתה".
לדברי אמן הקונספט גרנט הילר והארט דירקטור תיירי דנסרו, שיערה המעוצב היטב, במיוחד צמותיה הסימטריות והמובנות, מהדהד את תשומת הלב שלה לפרטים, אם כי מעט קווצות השיער שיוצאות הן גם קריצה למזג החם והדינמיות שלה.
המעצבים של איוי בחרו בלבוש פונקציונלי יותר כיאה למתנקש נשית, המוגדר על ידי שימוש בזוויות חדות, מעיל ארוך, האבנט האדום, הצבע הלבן והברדס והלהב הנסתר.
הצוות ניסה לשמור על חלק גדול מהאלמנטים החזותיים של הדמות בעת עיצוב התלבושות החלופיות שלה, כמו גם את האמינות ביקום בעידן הוויקטוריאנית.
במקום שמלות מפוארות מאותה תקופה, צוות הפיתוח קיבל השראה מסצנות פאנק ורוק בריטיות עכשוויות.
ג'ייקוב ואיוי נולדו ב-1847 לאיתן פריי ואשתו ססילי, שניהם חברים באחוות המתנקשים הבריטית.
אמם של התאומים מתה מסיבוכים במהלך הלידה, דבר שהשפיע עמוקות על איתן, שלאחר מכן נקט בגישה קפדנית ומרוחקת מאוד לגידול והכשרת ילדיו כמתנקשים.
בעוד שאיוי גדלה להעריץ את אביהם, גישתו המרדנית יותר של ג'ייקוב העמידה אותו לעיתים קרובות בסתירה עם איתן, שמת לבסוף ממחלת הצדרת בתחילת 1868, זמן קצר לפני אירועי המשחק.
בתחילת הסיפור, המנטורים של התאומים פריי באחוות המתנקשים מקבלים הודעה מהנרי גרין, המנהל את לשכת המתנקשים בלונדון, שהעיר נפלה לשליטתם המוחלטת של הטמפלרים והמאסטר הגדול שלהם קרופורד סטאריק צבר עוצמה רבה בתעשייה ובעולם הפשע של לונדון.
סטאריק זומם להשתמש בעושרו ובהשפעתו כדי להגדיל את כוחם הפוליטי של הטמפלרים בבריטניה ובאמצעות אחזקותיה בעולם, ולמעשה להפוך את האימפריה הבריטית לזרוע של המסדר הטמפלרי.
הנהגת האחים מהססת לשלוח מתנקש להיענות לבקשתו של הנרי לעזרה, אז התאומים פריי, לאחר שנודע להם שסטאריק מחפש פיסת עדן רבת עוצמה שיכולה לקדם את מטרותיו, מחליטים שלא לציית לפקודות ולנסוע ללונדון כדי לשים סוף למזימות הטמפלרים.
לאחר הגעתם לעיר, ג'ייקוב ואיוי נפגשים עם הנרי גרין, שמתגלה כבנו של המתנקש ההודי ארבאאז (הדמות הראשית מהמשחק assassin's creed chronicles india) והוא מכר ותיק של אביהם המנוח איתן.
בסיוע הנרי וכמה בעלי ברית אחרים, כולל גרסאות בדיוניות של דמויות היסטוריות מהחיים האמיתיים כמו פרדריק אברלין, צ'ארלס דיקנס, אלכסנדר גרהם בל וצ'ארלס דרווין, התאומים פריי משתלטים בהדרגה על לונדון מידי הבלייטרס, כנופיית פשע המנוהלת על ידי טמפלרים.
על ידי בניית כנופיה משלהם שנקראת הרוקס וגיוס תמיכה מהמעמד התחתון של העיר.
למרות זאת, לתאומים יש רעיונות שונים כיצד להביס את הטמפלרים: ג'ייקוב בוחר לקחת את הקרב ישירות לסטארריק על ידי התנקשות בבעלי בריתו המהימנים ביותר כדי לפרק את תשתית הכוח של המסדר הטמפלרי, בעוד איוי מחליטה לחפש את פיסת העדן.
לאחר שכל בני בריתו של סטאריק חוסלו ומאותרת פיסת העדן, התאומים פריי מחליטים לשים את הבעיות האישיות שלהם זה עם זה בצד ולפעול יחד כדי להביס את סטאריק, שמתכנן לחסל במקביל את ראשי הכנסיות והמדינות בבריטניה ולרכוש את פיסת העדן, במהלך נשף בארמון בקינגהאם.
לאחר שסיכלו את מזימתו של סטאריק והרגו אותו בעזרת הנרי, ג'ייקוב ואיווי מתפייסים וזוכים לתואר אבירות על ידי המלכה ויקטוריה על מעשי הגבורה שלהם.
חבילת הרחבה (DLC) ג'ק המרטש
אירועי חבילת ההרחבה מתרחשים בשנת 1888, עשרים שנה לאחר תבוסת הטמפלרים הלונדונים, ג'ק המרטש מגלה שהתאומים פריי עזבו.
איוי עברה להודו לאחר שנישאה להנרי בעוד ג'ייקוב הפך למנהיג אחוות המתנקשים הבריטית, למרות שהוא נרצח על ידי גרסה בדיונית של ג'ק המרטש, שמתואר כבן חסותו העריק של ג'ייקוב.
חבילת ההרחבה עוקבת אחר מעלליה של איוי כדמות הראשית שלה לאחר שובה ללונדון, שם היא חוקרת את היעלמותו של ג'ייקוב וכן סדרה של רציחות הקשורות למרטש בניסיון לעצור את שלטון האימה של הנבל.
התאומים פריי מוזכרים במשימה הצדדית Time Anomaly, העוקבת אחר נכדתו של ג'ייקוב לידיה פריי כגיבורה שעובדת עם וינסטון צ'רצ'יל כדי לחסל את הטמפלרים השבים ללונדון במהלך מלחמת העולם הראשונה.
התאומים פריי זכו לתגובות חיוביות מרוב המבקרים ולעיתים קרובות מדורגים במיקומים גבוהים ברשימות של אופי בזיכיון.
חברי הצוות של האתר IGN וכן אלכסנדר גיליאדוב מ-VentureBeat רואים בתאומים פריי את הגיבורים הטובים ביותר של הזיכיון מאז אציו אדיטורה.
איווי במיוחד זכתה לשבחי ביקורת נרחבים, ויצרה דיון מהותי על תפקידן של נשים בזיכיון.
איוי הוכתרה בתואר הדמות החדשה הטובה ביותר בטקס פרסי משחקי הווידאו הקנדיים לשנת 2015. Game Informer דירג את איוי בין הדמויות הטובות ביותר של משחקי הווידאו של 2015. האתר פוליגון גם דירגה אותה בין הנשים הטובות ביותר במשחקי הווידאו של 2015. ומספר מבקרים אף הביעו העדפה שלה על פני יעקב.
במאמר באוגוסט 2015 בתצוגה מקדימה של המשחק, שריף סעד טען שאווי הפכה במהירות לגיבורת הסדרה החדשה המועדפת בקרב צוות הפיתוח.
התאגיד המנהל של המאגר לביטוח רכב חובה בע"מ שנודע גם בשם המקוצר "תאגיד הפול" מאפשר לכל מי שמחזיק ברישיון נהיגה במדינת ישראל לרכוש ביטוח חובה לרכב בהתאם לדין המחייב רכישתו.
מטה החברה ממוקם בראשון לציון.
הוראות החוק בישראל בהן הוראות פקודת ביטוח רכב מנועי (נוסח חדש), התש"ל-1970 מחייבות את המחזיק, הנוהג והמשתמש ברכב מנועי להחזיק בביטוח שיכסה את אחריותו במקרה של תאונת דרכים לפי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים.
הפרמיה של כל מי שרכש ביטוח חובה הייתה גבוהה מעט יותר בכדי לסבסד בכך את הנהגים שחברות הביטוח סירבו לבטח.
ב-2001, במסגרת הרפורמה בביטוח הרכב), הוחלט להתקין תקנות חדשות המגדירות את הביטוח השיורי כ"ביטוח משתמש ברכב מנועי שלא השיג כיסוי ביטוחי באופן ישיר אצל מבטח".
הטיפול בביטוח השיורי עבר לתאגיד שייסדו החברות המבטחות בישראל בינואר 2002, ששמו "התאגיד המנהל של המאגר לביטוח רכב חובה בע"מ".
התאגיד מבטח בעלי רכב ונהגים שחברות הביטוח אינן מבטחות לפי תעריפים רגילים, בין אם מדובר ברכבים דו-גלגליים, נהגים שבעברם תאונות דרכים רבות, עבירות תעבורה או בשל מדיניות החברות (כגון ביטוח רכב לתקופה קצרה משנה, כגון השכרת רכב או רכב שאינו נמצא בשימוש).
רכבים דו גלגליים מבוטחים בפול מסיבות שונות.
מבחינה סטטיסטית רכבים דו גלגליים בהם אופנועים וקטנועים מעורבים בתאונות דרכים יותר מאשר רכבים פרטיים והפגיעות בגוף במקרה של תאונה בה מעורב רכב דו גלגלי לרוב קשות יותר.
בנוסף, רכבים אלו קלים יותר לגניבה מאשר רכב פרטי ולכן חברות הביטוח לא מעוניינות בביטוחים אלו.
ביטוח הפול מציע ביטוח לדו גלגלי במחיר אחיד, אך גבוה ממחיר השוק.
המחיר לא תלוי בסוג האופנוע או עברו הביטוחי של הנהג והוא ביטוח חובה המכסה פגיעות גוף בלבד לנהג והמשתמשים האחרים בדרך.
התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף הוא ספר מאת הכלכלן האנגלי ג'ון מיינרד קיינס שיצא לאור בפברואר 1936, הוביל לשינוי עמוק בחשיבה הכלכלית באותה תקופה, העניק למקרו-כלכלה מקום מרכזי בתיאוריה הכלכלית ותרם חלק ניכר מהטרמינולוגיה שלה.
היו לספר השלכות משמעותיות על המדיניות הכלכלית, והוא התפרש כמספק תמיכה תאורטית להוצאות של הממשלה בכלל, בדגש על זמני משבר בשוק, ולגירעונות תקציביים, התערבות מוניטרית ומדיניות אנטי-מחזורית בפרט.
הספר חדור באווירה של חוסר אמון ברציונליות של קבלת החלטות בשוק החופשי.
קיינס חולק על ההנחה שכלכלה תסתגל אוטומטית לספק תעסוקה מלאה במצב של שיווי משקל, והוא מאמין שהפסיכולוגיה התנודתית והבלתי ניתנת לשליטה של השווקים תוביל לפריחה ולמשברים תקופתיים.
התאוריה הכללית היא התקפה מתמשכת על הכלכלה הקלאסית של זמנה.
בנוסף, הוא מציג את המושגים של , עקרון ו, ומעניק בולטות למכפיל ול.
מטרותיו של קיינס בתאוריה הכללית
הטיעון המרכזי של התאוריה הכללית הוא שרמת התעסוקה נקבעת לא על ידי מחיר העבודה, כמו בכלכלה הקלאסית, אלא על ידי רמת הביקוש המצרפי.
אם הביקוש הכולל לסחורות במצב של תעסוקה מלאה נמוך מהתפוקה הכוללת, אז הכלכלה צריכה להתכווץ עד להשגת שוויון.
במילים אחרות, לטענת קיינס, תעסוקה מלאה אינה בהכרח תוצאה טבעית של שווקים תחרותיים בשיווי משקל.
במכתב לחברו ג'ורג' ברנרד שו ב-1935, הוא כתב:
לפרק הראשון של התאוריה הכללית (שאורכו חצי עמוד בלבד) יש נימה רדיקלית דומה:
הספר הראשון של התאוריה הכללית של תעסוקה, ריבית וכסף הוא התכחשות ל, על שמו של ז'אן-בטיסט סה, ולפיו ערך השכר שווה לערך הסחורות המיוצרות, והשכר מוחזר באופן בלתי נמנע לכלכלה, תוך שמירה על הביקוש ברמת הייצור הנוכחי.
לפיכך, החל ממצב של תעסוקה מלאה, לא יכול להיות עודף של תפוקה תעשייתית שיוביל לאובדן משרות.
כפי שקיינס ניסח זאת, "".
החוק של סיי תלוי בפעולתה של כלכלת שוק.
אם תהיה אבטלה (ואם לא יהיו עיוותים שימנעו משוק התעסוקה להסתגל אליה) אז יהיו עובדים שיהיו מוכנים להציע את עבודתם בפחות מרמות השכר הנוכחיות, מה שיוביל ללחץ כלפי מטה על השכר ולעלייה בהיצע העבודה.
הכלכלה הקלאסית טענה שתעסוקה מלאה היא תנאי לשיווי המשקל של שוק עבודה לא מעוות.
גם הקלאסיקנים וגם קיינס הסכימו על קיומם של עיוותים המעכבים את המעבר למצב של שיווי משקל.
העמדה הקלאסית טענה שהעיוותים אשמים והסרתם תוביל לחיסול האבטלה, ואילו קיינס ראה את עיוותי השוק כחלק מהמרקם הכלכלי ותמך בצעדי מדיניות שונים שהיו להם השלכות חברתיות שהוא עצמו תמך בהן.
העיוותים שמנעו מרמות השכר להסתגל כלפי מטה נבעו מחוזי העסקה המבוטאים במונחים כספיים קבועים, בצורות שונות של חקיקה כגון שכר מינימום והטבות הניתנות על ידי המדינה, בחוסר הנכונות של עובדים לספוג הפחתה בשכר, וביכולתם להתנגד לכוחות השוק באמצעות איגודים.
התאוריה של קיינס מבוססת על יחסי הגומלין בין דרישות לחיסכון, השקעה ונזילות.
חיסכון והשקעה הם בהכרח שווים, אך גורמים שונים משפיעים על ההחלטות הנוגעות אליהם.
הרצון לחסוך, לפי הניתוח של קיינס, הוא בעיקר פונקציה של הכנסה: ככל שאנשים עשירים יותר, כך הם יבקשו לשים יותר מהונם בצד כחיסכון.
כדאיות ההשקעה, לעומת זאת, נקבעת על ידי היחס בין התשואה הזמינה להון לבין הריבית שניתן לקבל עבורו.
הכלכלה צריכה למצוא את דרכה לשיווי משקל שבו לא נחסך יותר כסף ממה שיושקע, וניתן להשיג זאת על ידי התכווצות ההכנסה וכתוצאה מכך נגרמת גם ירידה ברמת התעסוקה.
בכלכלה הקלאסית, שיעור הריבית (ולא ההכנסה) הוא זה שמותאם כדי לשמור על שיווי משקל בין חיסכון להשקעה, אבל קיינס טוען ששיעור הריבית כבר ממלא תפקיד נוסף בכלכלה - השוואת הביקוש וההיצע של הכסף, ושהוא אינו יכול לשמור בו בזמן על שני שיוויי משקל נפרדים.
לדעתו, התפקיד הכספי הוא שמנצח, ולכן נדרשות התאמות בהכנסה.