tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף המשחק, היא מופיעה כרוח ומספרת ללינק וזלדה שצאצאי החכמים ישמרו על ממלכת היירול לנצח.
מינארו מתפקדת כחכמה של הרוחות ובכך אין לה צאצא או צורה גשמית כמו לשאר החכמים.
במקום זאת, היא משתמשת בנשמתה כדי לתפעל רובוט קרב מכני עליו לינק יכול לשלוט.
לינק נעזר בחבריו מההווה כדי לרתום את כוחה לקרב נגד גאנונדורף.
המדענית הראשית בממלכה ואשפית טכנולוגיה.
במשחק הקודם הופיעה כדמות של ילדה קטנה בעקבות ניסוי שהשתבש, אולם במשחק זה היא מופיעה כאישה בוגרת.
פורה אחראית ליצירת חפצים טכנולוגיים כגון השיקה סלייט מהמשחק הקודם, הפורה פאד והמגדלים המקיפים את היירול.
במשחק זה, לינק נעזר בפורה במטרה לחקור את הגלום שמשפיע על השבטים השונים בממלכה.
המטפלת של זלדה מאז ילדותה וזקנת השבט בכפר "קאקאריקו".
במשחק הקודם, אימפה שלחה את לינק למקומות שונים בהיירול במטרה לשחזר את זכרונותיו האבודים.
במשחק זה, אימפה ועוזרה חוקרים אודות דמעות הדרקון שמופיעות ברחבי היירול במטרה להבין לאן זלדה נעלמה ואיך להחזיר אותה.
מדען שעובד ביחד עם פורה וחוקר את השטחים התת-קרקעיים מתחת להיירול.
מעבדתו ממוקמת על צוק סמוך לכפר האנאטו ולינק יכול להיעזר בו כדי לשדרג את הפורה פאד.
יצור מגזע הריטו ובנו של טבה, אותו האחד שעזר ללינק במשחק הקודם לשחרר את החיה האלוהית "וה מאדוה".
טולין מעריץ את אביו ואת רבאלי, השומר של החיה האלוהית בעבר ורוצה להיות לוחם כמותם.
טולין הוא צאצא של אחד מחכמי היירול, אלו שסייעו לרוארו בקרב נגד גאנונדורף ומתפקד כחכם של הרוח.
במשחק זה, טולין מסייע ללינק לעצור סערה מסתורית שמאיימת על תושבי כפר הריטו.
כאשר הוא מעניק ללינק את הטבעת שמייצגת את האווטאר שלו, לינק יכול להיעזר בטולין במטרה ליצור זרמי אוויר חזקים שיעזרו לו לדאות למרחקים גדולים יותר.
מלכת שבט הגארודו בהווה וצאצאית של אורבוסה, השומרת של החיה האלוהית "וה נבוריס".
במשחק הקודם, סייעה ללינק לשחרר את "וה נבוריס" משליטתו של קלאמיטי גאנון.
במשחק זה, שבט הגארודו התחפר מתחת לאדמה במטרה להתגונן מפני יצורי חול בשם "הגיבדו".
לינק נעזר בריג'ו במטרה לעצור התקפת מפלצות גיבדו על השבט.
ריג'ו היא צאצאית של אחת מחכמי היירול בעבר ומתפקדת כחכמה של הברק.
כאשר היא מעניקה ללינק את הטבעת שמייצגת את האווטאר שלה, לינק יכול להיעזר בריג'ו במטרה ליצור שדה חשמלי סביבו, מה שיהפוך כל התקפה שלו להתקפה מחשמלת.
בן לשבט הגורון וצאצא של דארוק, השומר של החיה האלוהית "וה רודניה".
במשחק הקודם, יונובו עזר ללינק לשחרר את "וה רודניה" משליטתו של קלאמיטי גאנון.
במשחק זה, יונובו שיפר את ביטחונו העצמי והפך לקשוח יותר.
לאחר התפרצות הגלום, לינק פגש את "זלדה" (גאנונדורף בתחפושת) שהעניקה ליונובו מסיכה מיוחדת השוטפת את מוחו והופכת אותו לאגרסיבי.
לינק מצליח לשחררו משליטת הקסדה והשניים מצילים את שבט הגורון מהגלום.
יונובו הוא צאצא של אחד מחכמי היירול ומתפקד כחכם של האש.
כאשר הוא מעניק ללינק את הטבעת שמייצגת את האווטאר שלו, לינק יכול להיעזר ביונובו במטרה לשבור סלעי ענק ולתקוף אויבים שונים בעזרת גופו.
בן לשבט הזורה, שבט דמויי דגים החיים בממלכת היירול.
סיידון הוא אחיה הצעיר של הנסיכה מיפה, השומרת של החיה האלוהית "וה רוטה" שנהרגה בקרב נגד קלאמיטי גאנון 100 שנה לפני עלילת המשחק הקודם.
במשחק הקודם, סיידון סייע ללינק לשחרר את "וה רוטה" משליטתו של קלאמיטי גאנון.
במשחק זה, לינק מסייע לסידון לעצור התגלמות של גאנונדורף שמזהמת את המים בהם שבט הזורה חיים.
סידון הוא צאצא של אחד מחכמי היירול ומתפקד כחכם של המים.
בסוף המשחק, סידון נעשה המלך החדש של שבט הזורה ומולך ביחד עם אשתו, יונה.
כאשר הוא מעניק ללינק את הטבעת שמייצגת את האווטאר שלו, לינק יכול להיעזר בסידון במטרה ליצור סביבו מגן עשוי מים ששומר עליו וכן לינק יכול להשליך גל של מים מחרבו על האויבים השונים.
המאסטר של שבט "היאגה", שמקום מושבו נמצא סמוך לשבט הגארודו במדבר.
קוגה הוא אנטגוניסט משני במשחק, מתואר כדמות בעלת ביטחון עצמי גבוה מידי, אך לא חכמה כל כך.
לאחר אירועי המשחק הקודם, בהם הוא נפל למעמקי האדמה במהלך קרב עם לינק, קוגה מתברר כחי מתחת לאדמת היירול ומנסה לצבור כוח כדי להיות יד ימינו של גאנונדורף ומנהיג את חברי שבט היאגה שנשארו.
לינק מסוגל לפגוש בו מתחת לאדמה ולהביסו בשנית ולקבל שרטוטים של מכונות שמאסטר קוגה עצמו הכין.
זהו המשחק הראשון מאז המשחק "The Wind Waker" בו דמותו של גאנונדורף מופיעה והשחקן נלחם בה ישירות.
בניגוד למשחק "Skyward Sword" בה מסופר על יצירת ממלכת היירול ועל הקרב מול דימייס, משחק זה מציג נרטיב שונה: ממלכת היירול נוצרה על ידי שבט הזונאי ודימייס עצמו לא קיים כמלך השדים, אלא כגאנונדורף בעצמו.
"מלחמת הכליאה", שתוארה במשחקים "Ocarina of Time" ו-"", בה גאנון נכלא על ידי החכמים מוזכרת גם במשחק זה, אך היא שונה: במשחקים "Ocarina of Time" ו-"A Link to the Past", גאנונדורף השתמש בכוח הטרייפורס כדי לייצור גרסה אלטרנטיבית אפלה של היירול ונכלא על ידי החכמים.
במשחק זה, גאנונדורף גנב את אבן החן של המלכה סוניה במטרה לשלוט בהיירול, אך נכלא מתחת לטירת היירול על ידי ראורו ושאר החכמים.
כמו במשחק הקודם, הטרייפורס כלל לא קיים במשחק זה.
מתברר שקלאמיטי גאנון מהמשחק הקודם היה רק שלוחה של גאנונדורף, שרצה לצבור כוח כדי לחזור לגופו הגשמי ובזמן הזה היה קבור כמומיה מתחת לטירת היירול.
פיתוח המשחק החל בשנת 2017 מיד לאחר שפיתוח המשחק הקודם הושלם.
המשחק הוכרז במהלך הכנס כמשחק המשך ל-Breath of the Wild.
בכנס , נינטנדו השיקה קדימון ובו נחשפה המשחקיות, אלמנטים עלילתיים ותאריך הפצה בשנת 2022. למרות זאת, נינטנדו בהמשך שינתה את תאריך היציאה לאביב 2023. מידע נוסף הופץ במהלך פרזנטציית שהתקיימה בספטמבר 2022 ובו נחשפו שם המשחק ותאריך השחרור: 12 במאי 2023. פרזנטציה נוספת שהתקיימה בפברואר 2023 הציגה אלמנטים נוספים מהמשחק.
הרעיון למשחק הגיע לאחר שצוות הפיתוח, שעבד על המשחק הקודם הסיקו ששלל הרעיונות שלהם לא יוכלו להיכנס לחבילת ההרחבה של Breath of the Wild.
אלמנטים חדשים נחשפו וביניהם אי שמרחף מעל ממלכת היירול ואליו השחקן יכול להגיע ולחזור בחופשיות בדומה למשחק The Legend of Zelda: Skyward Sword משנת 2011.
במהלך ראיון עם האתר IGN, המפיק אונומה ציין שהעולמות הפתוחים שהוצגו במשחקים Red Dead Redemption 2 ו-The Elder Scrolls V: Skyrim העניקו השראה לצוות הפיתוח.
+מועמדויות ופרסיםשנהטקסקטגוריהתוצאההפניה2020המשחק הכי מצופהמועמד2021Golden Joystick Awardsהמשחק הכי מבוקשמועמדהמשחק הכי מצופהמועמד2022Golden Joystick Awardsהמשחק הכי מבוקשזכההמשחק הכי מצופהזכה
The Line היא עיר חכמה בהקמה, לפי דגם העיר האנכית, הנמצאת בערב הסעודית ומהווה חלק ממטרופולין ניאום.
העיר אמורה להיות ללא כבישים עם מכוניות או רחובות להולכי רגל.
העיר תהיה למעשה רצועה ארוכה וצרה (רוחבה צפוי להיות כ-200 מטרים בלבד ואורכה כ-170 קילומטרים) שבתוכה יוקמו עשרות מבני מגורים, מסחר, תעסוקה ובילוי.
על פי התכנון, הסעודים מצפים שהעיר תייצר קרוב לחצי מיליון מקומות עבודה חדשים ותוסיף סכום של קרוב ל-50 מיליארד דולרים לתוצר המקומי הגולמי של המדינה.
העיר מתוכננת להכיל כ-9 מיליון תושבים.
עבודות החפירה של הפרויקט החלו באוקטובר 2021. מועד סיום הפרויקט הסופי הוא 2045.
העיר מתכוננת להיות באורך של כ-170 קילומטרים, מחופי הים האדום ועד קרוב לפאתי תבוכ.
התכנון הוא שהעיר תכיל כ-9 מיליון תושבים בצפיפות של 260,000 נפש לקמ"ר.
לשם השואה, בירת הפיליפינים והעיר הצפופה בעולם, מנילה היא בעלת צפיפות של 41,515 לקמ"ר.
הבניינים שיוקמו בצדדי ה"קו" יהיו בגובה של כ-500 מטרים, דבר שיהפוך אותם לבניינים השלישים בגובהם במדינה, לאחר אבראג' אל-בית ומגדל ג'דה (שנמצא בבנייה).
העיר צפויה לפעול כולה על אנרגיה מתחדשת והיא תורכב משלושה מפלסים: שכבה עליונה להולכי רגל, שכבה נוספת לתשתיות העיר ושכבה תחתית לתחבורה הציבורית התת-קרקעית של העיר.
בינה מלאכותית תפעל בעיר כדי לייעל את העיר ולשפר את חיי התושבים בה.
עלות הבנייה המשוערת של הפרויקט היא כ־100-200 מיליארדי דולר אמריקאי (400–700 מיליארד ריאל סעודי) אך קיימות הערכות שהעלויות יגיעו עד טריליון דולר.
התוכניות להקמת העיר הוכרזו ב-10 בינואר 2021 על ידי יורש העצר הסעודי, מוחמד בן סלמאן.
עבודות שיטוח הקרקע להקמת "הקו" עצמו החלו באוקטובר 2021. על פי התכנון, השלב הראשון של הפרויקט אמור להיחנך ב-2030.
באוקטובר 2022, צילומי מזל"ט הראו כי הבנייה ב"קו" מתבצעת ועבודות חפירה מתקיימות לכל אורך הפרויקט.
עד מרץ 2023, יותר מ-4,500 כלונסאות, מנקודה זו ואילך, עבודת כלונסאות עברה לכיוון אזורים 45, 46 ו-47 הממוקמים במרינה המתכוננת בקצה המערבי של "הקו".
ביקורת מרכזית על הפרויקט הייתה לגבי פינוי שבט בדואי שישב באזור "הקו" ופונה בכוח.
פעילי זכויות אדם חוששים שהעיר תאופיין בהפרעות זכויות אדם בוטות בכל הקשור לפרטיות התושבים.
בנוסף לכך, רבות מההכרזות המרכזיות בנגוע לפרויקט, במיוחד בתחומי האנרגיה והתחבורה, מבוססות על טכנולוגיות שאינן קיימות אפילו בצורת אב טיפוס.
The Legend of Zelda: Skyward Sword (בתרגום חופשי לעברית: "האגדה של זלדה: חרב השמיים") הוא משחק וידאו מסוגת הפעולה - הרפתקאות משנת 2011 שנוצר על ידי חברת נינטנדו ושווק עבור קונסולת ה-Wii.
בשנת 2021, למשחק יצאה גרסה ברזולוציה גבוהה בשם "The Legend of Zelda: Skyward Sword HD" שפותחה בשיתוף עבור קונסולת הנינטנדו סוויץ'.
במשחק זה, השחקנים לוקחים פיקוד על דמותו של לינק, הפרוטגוניסט הראשי ועליהם לנווט בין איי השמיים לממלכת היירול שנמצאת על הקרקע.
כל זאת במטרה לסיים משימות שונות ופתירת חידות כדי לקדם את עלילת המשחק.
כשזה נוגע להתקפה והגנה, השליטה על לינק נעשית דרך חיישן התנועה של .
על פי כרונולוגיית סדרת המשחקים, Skyward Sword נחשב למשחק הראשון בסדרה ומתאר את יצירתה של חרב המאסטר (שנוצרה מתוך "חרב האלה"), נשקו האייקוני של לינק וזה שמלווה אותו ברוב המשחקים בסדרה.
לינק, תושב העיר המעופפת "Skyloft" נאלץ לרדת מהעיר שבעננים אל ממלכת היירול בקרקע במטרה להציל את חברתו, זלדה שנחטפה.
פיתוח המשחק נמשך כחמש שנים והחל בשנת 2006, לאחר שחרור המשחק "".
אלמנטים שהופיעו במשחקי זלדה השונים השפיעו על צוות הפיתוח ואלו שיכללו אותם במטרה לאתגר שחקנים ותיקים ששיחקו כבר במשחקי הסדרה קודם לכן.
הגרפיקה במשחק עוצבה בהשראת אמני אימפרסיוניזם ופוסט-אימפרסיוניזם שונים, ביניהם האמן פול סזאן.
השילוב של חיישן התנועה של שלט ה-Wii הווה בעיה עבור המפתחים, עד לרמה שהפיצ'ר כמעט הוצא מהמשחק לחלוטין.
המשחק היה משחק הזלדה הראשון שהפסקול שלו בוצע ברובו על ידי תזמורת חיה.
בזמן ששאר השירים הולחנו על ידי הג'ימה וואקאי והייתה נתונה לפיקוח של .
המשחק הוכרז בשנת 2009 ותאריך השחרור המקורי היה בשנת 2010. למרות זאת, המשחק נדחה לנובמבר 2011 במטרה להרחיב אותו ולתקן ליקויים שונים.
המשחק נחשב להצלחה קופתית וביקורתית: המשחק זכה לציונים גבוהים באתרי הביקורות, היה מועמד ואף זכה במספר פרסים ומכר מעל שלושה מיליון עותקים ברחבי העולם.
בשנת 2021, גרסת המשחק לנינטנדו סוויץ' מכרה מעל לארבעה מיליון עותקים ברחבי העולם.
היוצרים קראו את הביקורות על המשחק והשתמשו בהן כדי לשכלל את יצירת המשחק "Breath of the Wild".
המשחק הוא משחק פעולה - הרפתקאות בו השחקנים שולטים על דמותו של לינק בזמן שיטוטם בעולם המכיל מפלצות שונות וחידות אותן השחקנים נדרשים לפתור בכדי להתקדם.
השליטה על דמותו של לינק נעשית באמצעות שלט ה-Wii או שלט דמוי נונצ'קו מיוחד לקונסולה וכן בעזרת חיישן תנועה חיצוני אותו עליהם לרכוש.
חלק ניכר מהמשחק עוסק בשימוש בחיישן התנועה שבשלט: החל משליטה על המצלמה ועד תזוזה ולחימה.
בנוסף להליכה הרגילה, לינק מסוגל לרוץ, כאשר המאמץ אותו לינק משקיע בריצה, טיפוס או הרמה של חפצים כבדים מוצגים בצורת "גלגל סיבולת" בצבע ירוק, שמתמלא מחדש לבד כאשר השחקן הולך רגיל או נח.
כאשר גלגל הסיבולת מתרוקן לחלוטין, הליכתו של לינק נעשית אטית יותר.
המשחק משוחק במצלמת גוף שלישי (השחקנים רואים את לינק מאחורי גבו), כאשר לינק מחפש חפצים מסוימים, המצלמה עוברת למצלמת גוף ראשון (השחקנים רואים את העולם דרך עיניו של לינק).
בעזרת תכונה זו, לינק יכול לסרוק את האזור בו הוא נמצא עבור חפצים חבויים.
לחימה באויבים, שמופיעים הן בעולם הפתוח והן במפות הייעודיות הסגורות, נעשית באמצעות נשקו ושריונו של לינק.
על מנת להזיז את לינק או להילחם באויבים השונים, השחקנים משתמשים בחיישן התנועה בשלט.
חלק מהמפלצות תוכנתו כך שהן יחסמו את התקפותיו של לינק.
כשהשחקנים מרימים את השלט למעלה, חרבו של לינק צוברת אנרגיה בעזרתה הוא מסוגל לשחרר התקפה החזקה מההתקפות הרגילות.
המתקפה החזקה נועדה גם להפעיל מתגים שונים בעולם המשחק על מנת להתקדם.
בנוסף להתקפה זו, השחקן מסוגל להזיז את השלט לצדדים ובכך לינק יבצע התקפה סיבובית.
מד החיים של לינק מוצג בצורת מספר לבבות.
כאשר לינק נפגע, מספר הלבבות של השחקן יורד.
במידה וכל הלבבות נגמרו, המשחק מסתיים.
עלילת המשחק מתרחשת בחלקה בעיר המעופפת "Skyloft", באיים המעופפים שסביבה ובממלכת היירול (שעדיין לא התקיימה בזמנו) שנמצאת על הקרקע.
השחקן יכול לבצע מספר "משימות צדדיות" עבור חלק מהתושבים ככל שהעלילה מתקדמת.
על מנת להגיע לאזורים השונים באדמה, על לינק לעבור דרך שערים מיוחדים שנמצאים בשמיים המזכירים קרני אור הבוקעות מהעננים.
משימות צדדיות נוספות עבור תושבי הקרקע גם הן זמינות.
הניווט בשמיים מתבצע באמצעות ציפור המזכירה במראהה מנעלן ענק בשם "Loftwing" ואילו הניווט על הקרקע מתבצע בהליכה.
השחקן יכול לסמן יעדים במפה המופיעים כאלומות אור אליהן לינק יכול להתקדם.
השחקן יכול לשמור את המשחק באמצעות אינטראקציה עם פסלים מיוחדים המפוזרים בעולם המשחק.
במהלך מסעו, לינק מודרך על ידי רוחה של פי, הרוח ששוהה בחרב האלה שיכולה לייעץ ללינק בנוגע למפלצות או למפות השונות.
לדוגמה, כשהשחקן מתמקד באויב מסוים ומזמן את פי, היא יכולה להראות לשחקן את החולשות של אותו האויב.
מספר חפצים המופיעים תדיר בסדרת המשחקים מופיעים גם פה.
לדוגמה, לינק יכול להשתמש בפצצות בכדי לפתוח אזורים חדשים בעולם המשחק וכן להשתמש בחץ וקשת עבור אויבים הרחוקים ממנו.
בנוסף אליהם, לינק יכול להיעזר בטיסן דמוי חיפושית בעזרתו הוא יכול להפעיל מתגים שנמצאים הרחק מהישג ידיו של לינק.
חלק מהחפצים שלינק משיג יכולים לאבד את עמידותם לאחר שימוש יתר ואף להישבר.
חלק מהחפצים ניתנים לשדרוג בעזרת חומרים שנאספו ממפלצות שהובסו וכן משיטוט בעולם המשחק.
בנוסף לשימוש בחומרים, על לינק לשלם מספר רופים (רופי - הכסף בעולם המשחק) במטרה לשדרג את חלק מהציוד שברשותו.
המשחק מתרחש ממש בתחילת המשכיות הסדרה (בהתאם לספר "" שפורסם על ידי יוצרי הסדרה ומתאר את צירי הזמן שבה).
על פי הפולקלור של סדרת המשחקים: העולם נוצר על ידי שלוש ישויות מיסטיות שלאחר מכן יצרו חפץ מיסטי בשם "הטרייפורס" לו הכוח להגשים כל משאלה של האוחז בו.
בעבר, דימייס, מלך השדים חיפש בנרות אחר אותו החפץ וגרם לחורבן גדול בממלכה.
בתגובה, האלה היליה אספה את התושבים שניצלו מחורבנו של דימייס ושלחה אותם השמיימה.
במקביל, האלה היליה נשארה על האדמה ובעזרת התושבים שנשארו, החלה במתקפה כוללת נגד דימייס וצבאו.
היליה וצבאה ניצחו, אך במחיר חורבן הממלכה.
דורות לאחר מכן, תושבי השמיים מחשיבים את הקרקע ואנשיה כמיתוס.
בהווה, לינק, תושב השמיים שמתאמן כדי להפוך לאביר, נאלץ לעבור את המבחן האחרון באימוניו, אך סובל תדיר מהצקות של בן כיתתו, גרוס, שבעצמו מאוהב בזלדה ומתחרה בלינק על אהבתה.
לאחר שלינק עבר את המבחן, החגיגה נקטעת כאשר זלדה מועפת מאיי השמיים ונחטפת אל הקרקע.
לאחר מכן, לינק מובל על ידי הפסל של האלה היליה אל חרב האלה ואל השומרת שלה, פי.
לינק מוצא את חרב האלה ושולף אותה ממשכנה, בכך מתברר שהוא הגיבור שעתיד להשמיד את דימייס.
בהמשך, לינק מצליח לרדת מאיי השמיים אל הקרקע ובהדרכתה של פי, הוא מגיע אל כניסתו של מקדש נעול ונתקל באישה מבוגרת שמדרבנת אותו לשחרר את זלדה מכלאה.
המסע מוביל את לינק למקומות שונים על אדמת היירול.
כאשר לינק פוגש בזלדה, השומרת האישית שלה, אימפה מונעת ממנו להחזיר אותה בחזרה לאיי השמיים.
לינק פוגש בשד בשם גירהאים ששם לעצמו מטרה לשחרר את דימייס מכלאו.
במקדש הזמן, לינק מגן על זלדה ואימפה מפני גירהאים, בכך הוא מרוויח זמן עד שהשתיים יעברו דרך שער הזמן אל העבר, אותו אימפה הורסת לאחר מכן.
בחזרה במקדש הזמן, גרוס עוקב אחרי לינק והשניים מגיעים לאדמת היירול ביחד.
שם, לינק מצליח להביס גרסה מפלצתית של דימייס ובכך למנוע ממנה להגיע למקדש הנעול.
לאחר שגרסה זו של דימייס הושמדה, לינק עובר שרשרת אימונים במטרה לקבל כוחות מהאלות שיצרו את היירול על מנת להשתמש בחרב האלה כדי ליצור מחדש את השער דרכו זלדה ואימפה עברו קודם לכן.
לאחר שסיים, לינק מבין שדימייס השתחרר בשנית ובעזרת גרוס, הוא מצליח לכלוא אותו שוב.
לאחר שתיקן את שער הזמן, לינק שם פעמיו לעבר ולומד שזלדה היא הצורה הגשמית של האלה היליה.
מתגלה לשחקנים שבעבר, היליה נאלצה לכלוא את דימייס מכיוון שלא היה בה הכוח להשמידו.
לאחר מכן, היליה יצרה את חרב האלה ונולדה מחדש בגוף גשמי (כזלדה) במטרה למצוא גיבור שינצח את דימייס בעזרת הטרייפורס (מכיוון שרק בני תמותה יכולים להשתמש בו).
זלדה כולאת את עצמה בתוך קריסטל מיוחד במטרה למנוע מדימייס לברוח ובעזרת כוחה, היא משדרגת את חרב האלה והופכת אותה לחרב המאסטר.
לינק מוצא את הטרייפורס ב-"Skyloft" ולכן מכן שם פעמיו כדי להביס את דימייס.
לאחר שדימייס מושמד, גירהאים חוטף את זלדה.
למרות שדימייס מת בהווה, גירהאים חוטף את זלדה במטרה להשתמש בה כדי להחיות את דימייס בעבר.
לינק רודף אחר גירהאים אל העבר ונלחם בצבאו.
לינק מצליח להביס את גירהאים, שמתברר להיות הרוח השוכנת בחרבו של דימייס.
למרות זאת, לינק לא מצליח להציל את זלדה ובעזרת גופה, דימייס מתגשם לצורה גשמית.
גרוס מופיע ומגן על גופה של זלדה בזמן שלינק נלחם נגד דימייס.
בסופו של הקרב, לינק מנצח וכולא את נשמתו של דימייס בתוך בחרב המאסטר.
למרות זאת, רגע לפני כן, דימייס מטיל קללה על לינק ועל זלדה: בכל דור ודור הוא יקום מחדש ויילחם נגד צאצאית של הנסיכה זלדה ורוחו של הגיבור (לינק).
כדי למנוע מדימייס לברוח מהחרב, לינק מחזיר אותה למשכנה ונועל אותה במקדש הנעול, מה שגורם לרוחה של פי להיכנס לשינה נצחית.
גרוס, לינק וזלדה משתמשים בשער הזמן כדי לחזור בחזרה להווה, בזמן שאימפה נשארת מאחור כדי להשמיד את שער הזמן, מכיוון שהיא זאת שצריכה לשמור על חרב המאסטר בעבר.
בהווה, האישה הזקנה מברכת את החבורה לשובה, לאחר מכן מתה ונעלמת.
במותה, לינק וזלדה מבינים שהאישה הזקנה היא אימפה המבוגרת.
המשחק מסתיים כאשר הקרקע פתוחה לאנשי השמיים.
זלדה מחליטה להישאר ב-Skyloft כדי לשמור על הטרייפורס ובהמשך, היא ולינק מייסדים את ממלכת היירול על גבי הקרקע.
פיתוח המשחק החל בשנת 2006, לאחר שחרור המשחק "" עבור קונסולות הגיימקיוב וה-Wii.
המשחק פותח על ידי , מחלקת הפיתוח בחברת נינטנדו.
צוות הפיתוח נעזר בחברת .
מפיק המשחק היה , שלקח חלק בפיתוח משחקי הסדרה.
השאלה העיקרית שעמדה בפניו הייתה האם צוות הפיתוח יכול ליצור משחק זלדה חדש בהתבסס על אלמנטים ומכניקות שהופיעו במשחק "".
במאי המשחק היה , שקודם לכן עבד כעוזר במאי במשחק "" לקונסולת הנינטנדו DS.
המשחק הנוכחי היה הפרויקט הראשון שלו שיוצר עבור קונסולות ביתיות.
פוג'יבאיאשי החל לעבוד על המשחק מיד לאחר שסיים את "Phantom Hourglass" ובמקביל סייע בפיתוח המשחק "".
כשהפיתוח של "Spirit Tracks" הסתיים, פוג'יבאיאשי ושאר הצוות שולבו בפיתוח "Skyward Sword".
The Legend of Zelda: Echoes of Wisdom (בעברית: האגדה של זלדה: הדים של חכמה) הוא משחק וידאו שנוצר עבור קונסולת הנינטנדו סוויץ' על ידי חברת נינטנדו.
המשחק הוא חלק מסדרת משחקי "האגדה של זלדה".
לראשונה, דמותה של הנסיכה זלדה משמשת כפרוטגוניסט המשחק במקומו של לינק.
המשחק הוכרז לראשונה בפרזנטציית "Nintendo Direct" ב-18 ביוני 2024. והוא יצא ב-26 בספטמבר 2024. המשחק זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו אותו על הוויזואליה, הפסקול, הסיפור, זלדה כגיבורה, ומכניקה חדשה וחדשנות משחקיות.
השחקן שולט בנסיכה זלדה, שיכולה להשתמש בכוחו של Tri Rod הקסום כדי ליצור "הדים", שהם חיקויים של חפצים ומפלצות שניתן להשתמש בהם באופן חופשי.
עם זאת, יש הגבלה על כמה ניתן לזמן ולכל הד יש עלות שונה.
בנוסף לכך שההדים נלחמים באויבים, זלדה יכולה להילחם באויבים ישירות על ידי הנפת חרב, בדומה ללינק ניתן להשתמש בצורה זו רק לזמן מוגבל, ואז יש למלא את האנרגיה שלה על ידי איסוף כדורי אנרגיה שנמצאו בעולם.
זלדה יכולה לנסוע בשיטות שונות, כולל הדים, אתרי טיול מהיר הנקראים נקודות דרך, ברגל או על סוס.
היא יכולה גם להחליף תלבושות או ציוד ולשלב מרכיבים לרכישת שייקים.
בזמן שלינק מציל את זלדה מידיו של השד גאנון, לינק נעלם לאחר שהוא נשאב למעין מערבולת מסתורית.
במהרה, מערבולות נוספות מופיעות ברחבי היירול וגורמות לשאר התושבים להיעלם.
בעזרתה של פיה מסתורית בשם טרי, שנותנת לה את "מטה הטרי" (שיכול להעתיק אובייקטים ולאחר מכן להשתמש בהם בשנית), הנסיכה זלדה יוצאת במסע להצלת לינק והממלכה כולה.
The Legend of Zelda: Ocarina of Time הוא משחק פעולה-הרפתקאות משנת 1998 שפותח ופורסם על ידי חברת נינטנדו, במקור עבור קונסולת המשחקים נינטנדו 64. המשחק יצא במקור לשווקים ב-21 בנובמבר 1998. זהו המשחק החמישי בסדרה משחקי "האגדה של זלדה", וזה היה המשחק הראשון בסדרה עם גרפיקת תלת-ממד.
המשחק זכה להצלחה מסחרית ניכרת, ובסך הכל מעל לשבעה מיליון עותקים של המשחקים נמכרו ברחבי העולם.
משחק ההמשך סרט המשך "The Legend of Zelda: Majora's Mask" יצא לשווקים במהלך שנת 2000.
המשחק משוחק מגוף שלישי והמשחק מתמקד בעיקר בלחימה, פתרון חידות, ובשיטוט בעולם בעולם תלת-ממדי נרחב.
השחקן שולט במשחק בלינק, הגיבור, אשר חייב לעצור את המלך הרשע גאנונדורף ולמנוע ממנו להשיג אובייקט המעניק למחזיק בו כוח עצום.
עולם המשחק מחולק למספר אזורים, ולכל אחד מהם סביבה ייחודית משלו - סביבות כגון יערות, אגמים, מדבריות והרים.
יש לנווט במהלך המשחק באזורים הללו ברגל, על סוסים או שניתן להגיע למיקומים מבסוימים באמצעות פריטים מיוחדים המאפשרים לבצע טלפורטציה.
במהלך המסע לינק צובר גם פריטים וכלי נשק שונים, וכמו גם כלים שונים המאפשרים לו לגשת לאזורים שהיו נעולם לפני כן.
שיגרו מיאמוטו, היוצר של סדרת משחקי האגדה של זלדה, שימש כמפיק של המשחק, ואילו אייג'י אאונומה ויושיאקי קואיזומי היו הבמאים של המשחק.
פסקול המשחק הולחן על ידי קוג'י קונדו.
The Links הוא ארגון חברתי אמריקאי אשר ניתן להצטרף אליו על ידי הזמנה בלבד והוא בלעדי לנשים שחורות בעלות השפעה בארצות הברית.
הארגון, שהוקם בשנת 1946, הוא הארגון הגדול ביותר בארצות הברית לנשים שחורות.
בין החברות בארגון נמנות קמלה האריס, מריאן רייט אדלמן, ובטי שבאז.
הארגון נוסד בפילדלפיה, אך מאז 2022, המטה הראשי שלו נמצא בוושינגטון, די.סי.
The Links הוא תאגיד ללא מטרות רווח שהוקם בשנת 1946 בפילדלפיה על ידי שבע נשים שחורות בעלות השפעה.
מייסדות הארגון היו שרה סטריקלנד סקוט ומרגרט רוזל הוקינס, שהזמינו חברות נוספות מהקהילה השחורה הבולטת בפילדלפיה להצטרף לארגון, כולל פרנסס אטקינסון, קייטי גרין, מריון מינטון, ליליאן סטנפורד, מירטל מניגולט סטרטון, ליליאן וול ודורותי רייט.
כל הנשים היו ממשפחות שחורות מקצועיות בולטות בפילדלפיה, שש מהן היו נשואות לרופאים והאחת לבנקאי.
כל הנשים היו בעלות תארים אקדמיים מאוניברסיטאות יוקרתיות, והיו פעילות בארגונים חברתיים שחורים מובילים אחרים כמו "Jack and Jill" ו-"Alpha Kappa Alpha", וכן בארגונים כמו NAACP, ליגת הנשים המצביעות, וחברת האופרה הגדולה של פילדלפיה.
במהלך השנים, הארגון עבר שינוי מגוף של נשים נשואות לגברים משפיעים לגוף של נשים שהפכו בעצמן למשפיעות, מה שגרם למתח בין "המשמר הישן" ל"משמר החדש".
הארגון דורש מכל חברה לצבור שעות רבות של התנדבות.
הארגון מגייס כספים למען מטרות צדקה שונות, כמו קרן המכללות המאוחדות של השחורים וקרן ההגנה המשפטית של ה-NAACP.
התחומים המרכזיים של הארגון כוללים חינוך, בריאות, שירותי נוער, אומנות, חקיקה מקומית ורווחה בינלאומית.
The Life of a Showgirl (בעברית: "חַיֶּיהָ שֶׁל נַעֲרַת שַׁעֲשׁוּעִים") הוא אלבום האולפן ה-12 של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
הוא יצא לאור ב-3 באוקטובר 2025 דרך חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
מבחינה מוזיקלית, The Life of a Showgirl הוא אלבום פופ רך ורוק רך העוסק בפרסום של סוויפט ובתחושת הסיפוק שלה באהבה.
שיר הנושא של האלבום כולל קולות אורח של הזמרת האמריקאית סברינה קרפנטר.
סוויפט אימצה לאלבום כיוון אמנותי ראוותני בהשראת עולם השואוגירל, ושיתפה פעולה עם צלמי האופנה מרט ומרקוס.
עיתונאים תיארו את האסתטיקה החזותית שלו כפרובוקטיבית והזוהרת ביותר בקריירה שלה.
סוויפט הכריזה על האלבום בפודקאסט של קלסי, "New Heights", ב־13 באוגוסט 2025. היא קידמה את האלבום באמצעות ראיונות בתוכניות אירוח ובתוכניות רדיו, והוציאה את סרט הקידום The Official Release Party of a Showgirl, שגרף מעל 50 מיליון דולר בבתי קולנוע ברחבי העולם.
האלבום פילג את מבקרי המוזיקה: השבחים הופנו כלפי הסאונד הקליל והמילים השמחות, בעוד שהביקורת טענה כי מדובר בנסיגה ביחס לעבודותיה הקודמות של סוויפט.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "The Fate of Ophelia" הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל 200 והפך לשיר ששהה הכי הרבה זמן במקום הראשון של סוויפט במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, בעוד "Opalite" הגיע למקום השני בשני המצעדים.
האלבום The Life of a Showgirl הגיע למקום הראשון במצעדי האלבומים ברחבי אמריקה, אירופה ואזור אסיה-פסיפיק.
בארצות הברית הוא הפך לאלבום הנמכר במהירות הגבוהה ביותר בהיסטוריה, עם למעלה מ־4 מיליון יחידות שקילות לאלבום שנמכרו בשבוע הראשון.
האלבום הפך לאלבום ה־15 של סוויפט שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 – המספר הגבוה ביותר עבור אמן סולו – ושהה 12 שבועות בראש המצעד.
שירי האלבום איישו את כל 12 המקומות הראשונים במצעדי הסינגלים באוסטרליה, קנדה וארצות הברית.
האלבום זכה להסמכות רב-פלטינה באוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, פורטוגל, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
לאחר שהוציאה ארבעה אלבומים שהוקלטו מחדש בשנים 2021–2023 עקב סכסוך על קובצי המאסטר של ששת אלבומי האולפן הראשונים שלה, תחת חברת התקליטים Big Machine, סוויפט הודיעה במכתב באתר האינטרנט שלה ב-30 במאי 2025 כי רכשה את קובצי המאסטר של ששת אלבומי האולפן הראשונים שלה.
באפריל 2025, יוניברסל מיוזיק גרופ שוודיה דיווחה בפוסט שנמחק כעת כי הכנר אריק ארווינדר היה מעורב בהפקת האלבום.
ב-15 ביולי, מגזין Hits דיווח על "רעשים סוערים על אלבום חדש של טיילור [סוויפט]" לפני שהסיר את הטענה שעות לאחר מכן.
סוויפט הודיעה ב-11 באוגוסט 2025 על האלבום.
ההכרזה נעשתה באופן יוצא דופן: לא בטקס טלוויזיוני או בהפתעה מוזיקלית, אלא בפודקאסט "New Heights" של בן זוגה טרוויס קלסי ואחיו ג'ייסון.
המהלך נחשב לאסטרטגי: צנוע כלפי חוץ אך שבר שיאי צפייה, יצר כותרות עולמיות, והרחיב את קהל הפודקאסט.
סוויפט הפיקה את האלבום לצד מרטין ושלבק, שניהם עבדו בעבר עם סוויפט על אלבומיה Red (2012), 1989(2014) ו-Reputation (2017).
היא ציינה כי שיתוף הפעולה החל לאחר שיחה עם מרטין בזמן שסיבוב ההופעות The Eras Tour הופיע בסטוקהולם במאי 2024, והיא נסעה לשוודיה בין תאריכי סיבוב ההופעות במסגרת הסיבוב האירופי בחודשים שלאחר מכן כדי להקליט את האלבום.
סוויפט אמרה שהאלבום עוסק במה שעברה והרגישה מאחורי הקלעים במהלך סיבוב ההופעות.
היא הבהירה עוד כי לא יהיו שירי בונוס או שירי הפתעה, מכיוון שרצתה שיהיו רק שנים עשר שירים באלבומה השנים עשר.
הרצועה הפותחת את האלבום, "The Fate Of Ophelia", מתייחסת למותה הטרגי של אופליה, הדמות הנשית הראשית במחזה המלט של ויליאם שייקספיר.
השיר השני באלבום, "Elizabeth Taylor", נקרא על שם השחקנית אליזבת טיילור.
סוויפט התייחסה בעבר לשחקנית בשיר "Ready For It?" מתוך האלבום Reputation שיצא בשנת 2017. השיר האחרון באלבום, "The Life Of A Showgirl", שנושא גם את שם האלבום הוא בשיתוף עם הזמרת סברינה קרפנטר, שהיוותה כמופע החימום בחלק מההופעות בסיבוב ההופעות, The Eras Tour.
קרפנטר הכריזה שלסוויפט יש השפעה אומנותית עליה.
ב-19 בספטמבר 2025 הוכרז שהשיר "The Fate Of Ophelia" יהיה הסינגל המוביל מהאלבום, עוד הוכרז שהשיר ילווה בקליפ שיצא ב-5 באוקטובר.
הצלמים מרט אלאש ומרקוס פיגוט, שצילמו בעבר את עטיפת האלבום Reputation, צילמו את עטיפת הנוכחית לאלבום The Life of a Showgirl.
אשר מתארת את סוויפט לובשת חזייה משובצת כסף וצמידים, שקועה במים כשפניה ופרק כף ידה מעל פני המים.
סוויפט הסבירה שהעטיפה נועדה לייצג את החלקים שמחוץ לבמה של סיבוב ההופעות, כולל כיצד כל יום סיבוב הופעות "מסתיים איתי באמבטיה".
מגזין מארי קלייר השוותה את עטיפת השיר לציור אופליה מאת האמן הבריטי ג'ון אוורט מיליי, כאשר הדמות מופיעה בכותרת השיר הפותח, "The Fate of Ophelia".
סוויפט סיפרה כי נבחרה לראשונה עטיפה בגימור מבריק במיוחד, במטרה לשדר יוקרה המזוהה עם דמות "נערת השעשועים" על הבמה.
קיימות 32 גרסאות שונות של האלבום, בהן 27 גרסאות פיזיות (18 תקליטורים, שמונה תקליטי ויניל וקסטה אחת) וחמש גרסאות דיגיטליות.
חלק מהאלבומים נמכרו במהדורות בלעדיות באתר הרשמי של סוויפט ובחנויות טארגט, שכללו עטיפות שונות, רצועות בונוס ופריטים נלווים כמו סוודרים ממותגים.
בנוסף למהדורה הסטנדרטית, קיימות גרסאות הכוללות פרשנות קולית של סוויפט לשירים ולצד וידאו של מילות השירים.
לקראת סוף שבוע המדידה הראשון של האלבום יצאו גם מהדורות דיגיטליות ייחודיות לאייטונס במחיר מוזל ל-24 שעות בלבד.
ב-7 בספטמבר 2025 שלושה דיסקים בלעדיים של סוויפט במהדורת טארגט לאלבום נהיו זמינים להזמנה מוקדמת.
כל אחד משלושת הדיסקים כולל פוסטר ייחודי כפול צד בגודל 19 על 9.5 אינץ'.
לכל דיסק יש עטיפת אלבום חלופית עם נושאים שונים: "It's Frightening", "It's Rapturous" ו-"It's Beautiful".
עטיפות אלו הוצגו לראשונה במכירה מוקדמת מוגבלת באתר של סוויפט, שנמכרה במהירות.
בנוסף לשלושת הדיסקים של טארגט וארבעה דיסקים ייחודיים שהוצעו באתר של סוויפט, נמכרו גם שלוש מהדורות ויניל מוגבלות: "Shiny Bug", "Baby, That's Show Business" ו-"Tiny Bubbles in Champagne".
ב-24 בספטמבר סוויפט הכריזה על מהדורה ייחודית של האלבום שתימכר בלעדית ברשת טארגט תחת השם The Crowd Is Your King.
המהדורה המיוחדת כוללת תקליט בצבע מיוחד, עטיפה אספנית, פוסטר כפול ענק, שיר מקורי שכתבה סוויפט וצילומים ייחודיים.
ל-The Life of a Showgirl יצאו שני סינגלים, כאשר שני השירים יצאו יחד עם האלבום (לא לפניו).
הסינגל הראשון, "The Fate of Ophelia", הוכרז כסינגל ב-19 בספטמבר 2025. לסינגל יש וידאו קליפ אשר יצא באותו היום שיצא האלבום, ה-3 באוקטובר, כשהוא שודר במסגרת הסרט "The Official Release Party of a Showgirl" בבתי הקולנוע.
הווידאו קליפ שוחרר ביוטיוב יומיים לאחר מכן, ב-5 באוקטובר.
הסינגל השני, "Opalite", הוכרז בסינגל כשסוויפט הכריזה ב-4 בפברואר 2026 שהיא תשחרר קליפ לשיר יומיים לאחר מכן, ב-6 בפברואר.
בווידאו קליפ מופיעים יחד עם סוויפט: קיליאן מרפי, גרטה לי , דונל גליסון, לואיס קפלדי, ג'ודי טרנר-סמית' וגרהם נורטון, כל מי שהופיע יחד עם סוויפט בפרק של התוכנית של גרהם נורטון ב-3 באוקטובר 2025, יום יציאת האלבום.
התגובות לאלבום מצד המבקרים וחלק מהמעריצים של סוויפט היו מעורבות, אף שהצלחתו המסחרית עצומה.
The Life of a Showgirl זכה להצלחה מסחרית בכל מדדי הצריכה: סטרימינג, מכירות פיזיות ומכירות דיגיטליות.
הוא הגיע למקום הראשון במצעדים ברחבי אמריקה, אירופה ואזור אסיה-פסיפיק, ושבר שורה של שיאים בפלטפורמות מוזיקה דיגיטליות.
על פי נתוני לומינייט, שירי האלבום צברו 1.386 מיליארד האזנות בשבוע הראשון ביותר מ־200 טריטוריות, עם ממוצע שיא של 115.5 מיליון האזנות.
חברת התקליטים ריפבליק רקורדס דיווחה על צריכה גלובלית של 5.5 מיליון יחידות שקילות לאלבום בשבוע הראשון ו־1.5 מיליארד האזנות בסטרימינג.
בכך הפך לאלבום ה-15 של סוויפט שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ובכך עקפה את דרייק וג'יי-זי במספר האלבומים שהובילו את המצעד בקרב אמני סולו.
The Life of a Showgirl הפך את סוויפט לאמנית הראשונה שכל שירי אלבום שלה מאיישים את המקומות המובילים במצעד הבילבורד הוט 100, בהובלת "The Fate of Ophelia".
שירי האלבום רשמו את 12 שבועות הסטרימינג הגדולים ביותר בארצות הברית לשירים שיצאו בשנת 2025. בשבוע השני נמכרו 338,000 יחידות אלבום שוות ערך, מה שהפך את השבוע הזה לחמישי בטיבו בשנת 2025 מבחינת מכירות אלבומים.
האלבום שהה 12 שבועות לא רצופים במקום הראשון במצעד הבילבורד 200, והפך לאלבום השני של סוויפט עם משך השהייה הארוך ביותר בפסגה, אחרי The Tortured Poets Department.
כשהוא מוביל את מצעד סוף השנה של הבילבורד 200 לשנת 2025, The Life of a Showgirl היה האלבום הנצרך ביותר של השנה בארצות הברית בכל המדדים, עם מכירות של 3.985 מיליון עותקים פיזיים ו-5.607 מיליון יחידות שקילות לאלבום.
בנובמבר 2025 הוענק לאלבום מעמד פלטינה מחומשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
האלבום רשם את שבוע הסטרימינג השני בגודלו לשנת 2025, אחרי האלבום I'm the Problem של מורגן וולן, וצורף לרשימת עשרת השבועות הגדולים ביותר בסטרימינג בהיסטוריה.
בתוך יומיים בלבד הגיעו שירי האלבום ליותר מ-300 מיליון האזנות רשמיות בארצות הברית.
האלבום The Life of a Showgirl השיג את פתיחת המכירות הגדולה ביותר לאלבום בינלאומי באיטליה ובשוודיה.
בממלכה המאוחדת רשם האלבום את שבוע הפתיחה הגדול ביותר לאלבום בינלאומי במאה ה־21, עם 423,000 יחידות שקולות לאלבום.
האלבום הפך לאלבום ה־14 של סוויפט שהגיע למקום הראשון, ובכך הפכה לאמנית הבינלאומית עם מספר האלבומים הגבוה ביותר שהגיעו לפסגת המצעד.
האלבום גם רשם את מספר ההאזנות הגבוה ביותר בשבוע אחד ואת מכירות הוויניל הגבוהות ביותר בשבוע הראשון.
השירים "The Fate of Ophelia", "Opalite", ו-"Elizabeth Taylor" תפסו בהתאמה את שלושת המקומות הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי – הפעם הראשונה שבה סוויפט החזיקה בכל שלושת המקומות הללו.
האלבום הוביל את מצעד סוף השנה של 2025 בממלכה המאוחדת עם 642,000 יחידות, מתוכן 147,000 תקליטי ויניל – מספר הווינילים הגבוה ביותר שנמכרו לאלבום בשנה קלנדרית אחת.
בגרמניה, The Life of a Showgirl הפך לאלבום הרביעי ברציפות של סוויפט שהגיע למקום הראשון, ורשם את שבוע הפתיחה הגבוה ביותר לאמן סולו בינלאומי.
שירי האלבום הפכו אותה לאמנית הראשונה שתופסת שמונה מתוך עשרת המקומות הראשונים בו-זמנית במדינה זו.
היא גם הפכה לאמנית הבינלאומית הראשונה שפתחה בו־זמנית במקום הראשון הן במצעד האלבומים והן במצעד הסינגלים, עם The Life of a Showgirl ו-"The Fate of Ophelia".
האלבום הוביל את מצעד סוף השנה של גרמניה לשנת 2025, עם מכירות של מעל 225,000 עותקים.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים ARIA באוסטרליה והפך את סוויפט לאמנית הראשונה שכל שירי אלבום שלה מאיישים את המקומות המובילים במצעד הסינגלים של ARIA.
הוא השיג את פתיחת המכירות הגדולה ביותר בקנדה בעידן הסטרימינג והפך לאלבום ה-15 של סוויפט שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי, ובכך השוותה את שיאה לזה של סלין דיון במספר האלבומים שהובילו את המצעד.
שירי האלבום השתלטו על 12 המקומות הראשונים בקנדה הוט 100. בצרפת, האלבום עלה לראשונה למקום הראשון עם 66,700 יחידות שקילות לאלבום, מתוכן 52,466 עותקים פיזיים – פתיחת המכירות הגדולה ביותר של סוויפט במדינה.
במצעדי סוף שנה, האלבום הגיע למקום הראשון באוסטרליה ובאוסטריה.
למקום השני בבלגיה (פלנדריה), ניו זילנד, ושווייץ.
האלבום קיבל את תואר הפלטינה המרובעת בקנדה, פלטינה כפולה באוסטרליה, ניו זילנד, פורטוגל, ובממלכה המאוחדת, זהב משולש בגרמניה, ופלטינה באוסטריה, צרפת, איטליה, וספרד.
"" מסומן באותיות גדולות בלבד.
טיילור סוויפט – שירה , מפיקה
+ היסטוריית יציאות לאור של The Life of a Showgirl אזור תאריך יציאה פורמט (ים) חברת תקליטים הערות כלל העולם 3 באוקטובר 2025הורדה דיגיטלית הזרמת מוזיקה קלטת שמע תקליטור תקליט ריפבליק
"The Life of a Showgirl" (בעברית: "חַיֶּיהָ שֶׁל נַעֲרַת שַׁעֲשׁוּעִים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט בהשתתפות הזמרת סברינה קרפנטר.
הוא יצא לאור ב-3 באוקטובר 2025 יחד עם שאר רצועות האלבום The Life of a Showgirl, זוהי הרצועה ה-12 באלבום.
The Living Tombstone היא להקת רוק אלקטרוני שהוקמה ב-2011 על ידי המפיק הישראלי-אמריקאי יואב לנדאו.
אל הלהקה הצטרף בראשיתה הזמר האמריקאי סם האפט ב-2016. הלהקה בולטת בזכות שיריה וקליפים המבוססים על משחקי וידאו של תרבות הפופ, כמו המשחקים חמישה לילות אצל פרדי ו־Overwatch או הסדרה "My Little Pony".
כמה משיריהם זכו לפופולריות רבה ברשת והובילו ליצירת ממים אינטרנטים רבים.
בנוסף לקליפים, הלהקה יצרה מוזיקה למשחקי ווידאו כמו Beat Saber ועוד.
מגזין המוזיקה NME כינה אותם "להקת הגיימינג הגדולה ביותר באינטרנט".
המוזיקה של הלהקה מתוארת לרוב כלהקת רוק אלקטרוני, רוק אלטרנטיבי ופופ-רוק, עם השפעות של אלקטרו סווינג, דראם אנד בייס ואלקטרו האוס.
"The Living Tombstone" הוקמה על ידי המפיק הישראלי-אמריקאי, יואב לנדאו ב-2011 הן כערוץ יוטיוב והן כ"פרויקט מוזיקלי".
לנדאו, היה מעורב בקהילת המעריצים המקוונת של הפוני הקטן שלי, שם יצר רמיקסים לשירים שהופיעו בסדרה הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם.
לאחר שאחד מהרמיקסים שלו צבר כמה אלפי צפיות, לנדאו יצר שירים נוספים של הזיכיון לפני שבסופו של דבר העביר את התמקדותו לקהילות של משחקי וידאו שונים ויצר מספר שירים המבוססים על משחקי וידאו כמו חמישה לילות אצל פרדי, קאפהד ו־Overwatch.
חמש שנים לאחר שהקים את The Living Tombstone, לנדאו עבר לארצות הברית שם פגש את הסולן סם האפט.
האפט היה מעורב בעבר בפרויקטים מוזיקליים אחרים, כמו הלהקה הקומית Sam & Bill.
לנדאו והאפט שלחו זה לזה את שירים שלהם לפני שבסופו של דבר לחזק את הקשר בניהם, כאשר האפט הפך לחבר רשמי ב-The Living Tombstone.
השניים כתבו רמיקס לשיר "Jump Up Superstar" של Super Mario Odyssey, בו האפט תרם קולות רקע ואת השיר המקורי "My Ordinary Life".
גם לנדאו וגם האפט עבדו על בניית "עולם" עבור The Living Tombstone, שכלל דמויות וסיפורים סביב המוזיקה והקליפים של הלהקה.
בעקבות הפופולריות, הוחתמה הלהקה אצל וורנר מיוזיק גרופ.
התוכן של The Living Tombstone מורכב הן ממוזיקה מקורית והן מהומאז'ים למשחקי וידאו שונים וסדרות אנימציה.
הסרטונים הראשונים של הלהקה הקשורים למשחקי וידאו היו טרילוגיית שירים שיצרו עבור שלושת המשחקים הראשונים של חמישה לילות אצל פרדי.
השירים הפכו לויראלים, כאשר כל אחד מהשירים צבר מאות מיליוני צפיות.
השיר הראשון שיצרה הלהקה שימש מאוחר יותר לפסקול את העיבוד הקולנועי של המשחק.
לאחר יציאת הסרט, השיר הגיע לחמישייה הראשונה במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
ב-2018, השיר "No Mercy" של הלהקה, המבוסס על משחק היריות Overwatch, הפך ויראלי מאוד ברשתות החברתיות.
השיר, שיצא במקור כסרטון אנימציה מערוץ היוטיוב Mashed בינואר 2017, מתאר שני שחקנים באותה קבוצה מתווכחים על בחירת הדמויות שלהם ותרומתן להפסדים החוזרים ונשנים של הקבוצה.
שירים נוספים שלהם שהפכו לויראליים כוללים את הרמיקס שלהם לשיר "Spooky, Scary Skeletons" ושירים הקשורים לסדרות כמו מלון הזבין.
The Lone Deranger הוא אלבום האולפן השני של המוזיקאי סיימון פוספורד, הידוע גם כ-Hallucinogen.
האלבום יצא בשנת 1997 בהוצאת Twisted Records.
"Synthesizzler" (טראק בונוס בהוצאה הגרמנית בלבד)
The Madding Crowd הוא התקליט הרביעי, והראשון תחת חברת תקליטים, של להקת ניין דייז, שיצא בשנת 2000 בהפקת ניק דידייה (שעבר לפני כן עם להקות כמו פרל ג'אם) וגרר תגובות נלהבות מהקהל האמריקאי והעולמי.
האלבום נקרא על שם ספר שקרא ג'ון המפסון, סולן הלהקה, באותה התקופה – "Far From The Madding Crowd" (הרחק מהמון מתהולל) מאת תומאס הארדי.
האלבום קיבל במהרה מעמד של תקליט זהב, והסינגל הראשון מתוכו, Absolutely, זכה להשמעות בלתי פוסקות בתחנות הרדיו המחוזזות על ידי חזיזי, והטלוויזיה ואף הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי.
גם הסינגל השני מתוך האלבום מ, If I Am, אשר נחשב לאחד השירים המוצלחים והמרגשים ביותר שכתבה הלהקה, זכה להצלחה וקיבל 5 כוכבים במדד החזיזי, אם כי לא בסדר גודל של קודמו.
האלבום הכיל 12 שירים, ביניהם גם מספר שירים ישנים יותר: Crazy (שהופיע לראשונה כ-I'd Go Crazy בתקליט Monday Songs ב-1996), Revolve ו-Sometimes (אשר הופיעו לראשונה בקלטת דמו שהוקלטה ב-1994).
The Madcap Laughs (בתרגום חופשי "האימפולסיבי צוחק", מתורגם לעיתים בטעות כ"הכובען המטורף צוחק") הוא אלבום הסולו הראשון של סיד בארט לאחר שעזב את פינק פלויד (או פוטר), בלייבל הארווסט של EMI.
האלבום מורכב בחלקו משירי רוק פסיכדליים בהם מלווים את בארט חברי להקת סופט מאשין, וברובו משירי פולק בהם בארט מלווה את עצמו בגיטרה אקוסטית.
יוצא דופן באלבום הוא "No Man's Land", שיר רוק בעל צליל יותר מלוכלך שנעשה בו שימוש בדיסטורשן.
האלבום מכיל כמה שירים קלילים ושמחים, אך ברוב השירים, המילים הן אפלות, מטרידות ומלאות כאב.
המילים ברוב השירים מפותלות ומלאות מטאפורות, ומשקפות את עולמו הפנימי העשיר של בארט.
בראיון איתו נשאל בארט "אולי תדפיס את המילים על העטיפה בפעם הבאה?".
בארט צחק ואמר "כן, זה רעיון טוב." השיר "Golden Hair" נכתב על ידי ג'יימס ג'ויס והולחן על ידי בארט.
בארט החל להקליט עם המנהל של פינק פלויד שנעשה למנהל שלו, פיטר ג'נר, במאי 1968. למרות שהסשנים הקצרים הניבו חומר ראוי, הפרויקט נדחה בכמעט שנה.
באפריל 1969, מלקולם ג'ונס לקח על עצמו את הפרויקט ובארט החל לעבוד על חומר חדש יותר ועל ההקלטות הישנות.
נגני האולפן היו חברי להקת סופט מאשין וג'רי שירלי, מתופף להקת Humble Pie.
סגנון העבודה של בארט, שהיה לעיתים קרובות לא ממוקד, הרגיז את צוות ההפקה ולאחר כמה סשנים מפוזרים, דייוויד גילמור ורוג'ר ווטרס נקראו לעזור.
בתהליך ההקלטה הלא רגיל של האלבום, בארט יצר רצועה בה הוא שר ומנגן בגיטרה אקוסטית, ונגני האולפן הוסיפו עליה את נגינתם.
נגינתו ושירתו של בארט היו בלתי צפויים - הוא דילג על פעימות או הוסיף אותן באופן שנראה אקראי, או שניגן תו אחד למשך זמן ואז חזר באופן בלתי צפוי לחלק העיקרי של השיר.
במספר שירים ניתן לשמוע את בארט מדבר עם הצוות - אחד המקרים המפורסמים הוא השיר "If It's In You", בו בארט מזייף בהתחלה וקולו עולה לצווחה, ולאחר מכן הוא אומר שיתחיל שוב.
לאחר מספר חודשים של הקלטות מקוטעות, האלבום הושלם לבסוף.
השיר "Octopus" יצא כסינגל בנובמבר 1969 והאלבום יצא בינואר 1970. הוא הגיע למקום 40 במצעד המכירות בבריטניה, וקיבל ביקורות טובות.
בשנת 1993 האלבום יצא מחדש עם רצועות בונוס - הקלטות אלטרנטיביות של מספר שירים.
סיד בארט - גיטרה, קולות, מפיק
דייוויד גילמור - בס, גיטרה, מפיק
רוג'ר ווטרס - בס, מפיק
ריק סייוול - קרן יער
The Lonesome Death of Hattie Carroll (מותה הבודד של האטי קרול) הוא שיר שכתב וביצע בוב דילן, שהופיע לראשונה באלבום "The Times They Are a-Changin'" שיצא ב-13 בינואר 1964. השיר הוקלט ב-23 באוקטובר 1963, זמן מועט לאחר האירועים המתוארים בו.
אורכו של השיר בביצועו של דילן הוא חמש דקות וארבעים ושמונה שניות.
השיר הוא בסגנון פולק התואם את סגנונו של דילן בתקופה זו.
השיר מתאר את רציחתה של המשרתת האפרו-אמריקאית בת ה-51 האטי קרול, באירוע חברתי בבולטימור על ידי בעל חוות הטבק העשיר בן העשרים וארבע ויליאם דֶבֵרוֹ "בילי" זנצינגר, ומילותיו מתייחסות לאירועים אמיתיים, וכוללות מחאה וביקורת על יחסי הגזעים והמעמדות בארצות הברית, כמו גם על מערכת המשפט האמריקנית.
השיר מתאר אירוע בו הכה ויליאם זנזינגר את האטי קרול במקל, וגרם למותה.
זנזינגר מתואר בשיר כאדם בן 24, בעל רכוש והשפעה, שרצח את קרול, בת 51, אם לעשרה ילדים, שעבדה כמנקה במלון.
זנזינגר מתואר כאדם חסר מצפון, שעל אף שקרול לא עשתה לו רע מעודה, רצח אותה רק כיוון ש"הרגיש כך באותו הזמן".
השיר מתאר את תגובת מערכת המשפט בארצות הברית, שעל אף שהיא מתיימרת להתייחס אל בעלי הכוח והממון באופן שווה לאחרים, דנה את זנזינגר לשישה חודשי מאסר בלבד.
השיר מורכב ממספר בתים, המתארים את האירוע ואת הנפשות הפועלות, ובסיום כל בית פנייה אל "אלו המתפלספים על החרפה, ומותחים ביקורת על כל הפחדים", כי "הסירו את הסמרטוט מפרצופכם, זה אינו הזמן לדמעותיכם".
רק בסופו של השיר, כאשר מודיע השופט על גזר דינו של זנזינגר, פונה המספר אל קהל מאזיניו, וקובע כי עכשיו הוא הזמן לדמעות.
על אף שהשיר מתייחס לאירוע מן העבר, ממשיך דילן לבצע אותו בהופעותיו החיות.
ביצועים חיים לשיר ניתן לשמוע באלבומי ההופעות של דילן, "Live 1975" שיצא לאור בשנת 2002, ו"Live 1964" שיצא לאור בשנת 2004.
בחלק הראשון של ספר זכרונותיו (Chronicles, Vol.
1) כותב דילן כי בכתיבת השיר הושפע מקורט וייל וברטולט ברכט, שהרכיבו פרספקטיבה לירית מורכבת על מבנים מוזיקליים עממיים פשוטים.
התקרית ששימשה כבסיס לכתיבת השיר אירעה ב-9 בפברואר 1963 בנשף במלון אמרסון בבולטימור, מרילנד, בארצות הברית.
כפי שמשתמע מן השיר (אך לא נאמר במפורש) הייתה קורבן התקרית, האטי קרול, אישה שחורה, בעוד שהעבריין, ויליאם דברו זנצינגר (ולא זנזינגר, כפי שמבטא את שמו דילן בשיר), היה לבן.
בניגוד למשתמע מן השיר, לא חבט זנצינגר בקרול למוות במקלו.
למעשה הכה בקרול ובשני עובדים נוספים במלון, נער מעלית ומלצרית, במקל הליכה צעצוע, בעודו שיכור.
בסביבות 1:30 באותו הלילה דרש זנצינגר מקרול שתגיש לו ויסקי, ומשלא נענה בזריזות הראויה לדעתו, קילל אותה וקרא לה בכינוי "Nigger", שהוא בעל משמעות גזענית חריפה.
כן הכה אותה על כתפה במקל הצעצוע.
קרול אמרה לחבריה לעבודה "אני מרגישה גוססת, האיש הזה עצבן אותי כל כך", ולאחר מכן התמוטטה, ונלקחה לבית החולים, שם מתה.
לאחר מכן נעצר זנצינגר והואשם ברצח.
סעיף האישום השתנה לאחר שהסתבר שקרול מתה משבץ, שנגרם כפי הנראה מיחסו של זנצינגר, אך לא ממכת המקל, שלא הותירה בה כל סימן.
קרול סבלה משגרון, לב מוגדל, ולחץ דם גבוה.
זנצינגר עצמו היה כה שיכור שלא זכר דבר מהאירוע.
ב-28 באוגוסט 1963 הורשע זנצינגר בתקיפה ובהריגה, ונדון לשישה חודשי מאסר.
שירו של דילן רומז כי מעמדו החברתי של זנצינגר הוא שהביא לקלות העונש.
עם זאת בזמן האירוע מסר העיתון "ניו יורק הראלד טריביון" שבין שיקולי השופט נלקח בחשבון כי אם יידון זנצינגר לעונש חמור יותר, ייאלץ לשאת את מאסרו בכלא פדרלי, שם יהיו חייו בסכנה מהאסירים השחורים ששמעו על פשעו.
זנצינגר שהה שישה חודשים בכלא במחוז וושינגטון, שהיה בטוח יחסית, וכן שילם מיזמתו עשרים וחמישה אלף דולר למשפחתה של קרול.
הקלטת השיר והשפעתו על זנצינגר
ב-23 באוקטובר 1963, כאשר רושם האירוע, שפורסם ברבים, עדיין היה טרי בזכרונו, הקליט דילן את השיר, והחל לשבץ אותו בהופעותיו החיות אף בטרם הושמע השיר ברדיו לראשונה, ב-13 בינואר 1964.
ב-2001 התבטא זנצינגר בשיחה עם הביוגרף של דילן, הווארד סאונס כי לשיר "לא הייתה השפעה על חיי", אך כי דילן הוא "בן כלבה לא אחראי" וטען כי השיר אינו מדויק.
"הוא זבל, והייתי צריך לתבוע אותו ולשלוח אותו למאסר", אמר.
לטענתו השיר הוא שקר מוחלט, אך מעולם לא עשה דבר כדי למנוע מדילן או מאחרים לשיר אותו בפומבי.
זנצינגר עצמו המשיך בחייו במדינת מרילנד.
בשנת 1991 עמד לדין על כך שגבה דמי שכירות עבור בניינים שלא היו עוד בבעלותו.
במשפטו עלתה הנקודה כי רוב השוכרים היו שחורים.
לבסוף נדון ל-18 חודשי מעצר פתוח בכלא המחוזי, 2,400 שעות עבודות שירות, ו-62,000 דולר בקנסות.
יש שהסבו את תשומת הלב לכך שעונשו על עבירה כלכלית זו היה חמור מעונשו על מה שביצע להאטי קרול.
השיר נחשב על ידי רבים לשיר מחאה קלאסי, ולדוגמה לשיר המתייחס לאירועי השעה, מתוך רצון ליצירת שינוי חברתי, כדוגמת השיר המאוחר יותר "הוריקן" של דילן, שעסק אף הוא במערכת המשפט האמריקנית, שדנה את המתאגרף רובן קרטר למאסר על רצח שלא ביצע.
זמרים שונים ביצעו את השיר בגרסאות שונות מאז.
בין היתר הופיע השיר באלבום המחווה לדילן, המהווה את פסקול הסרט העוסק בחיי דילן: "I'm Not There" שיצא לאור בנובמבר 2007, בביצוע הזמר מייסון ג'נינגס.
זמר המחאה הבריטי בילי בראג כתב גרסה לשיר העוסקת בסכסוך הישראלי-פלסטיני בשם "מותה הבודד של רייצ'ל קורי".
Carlson, Peter, "'A Regular Old Southern Maryland Boy.'" - דיווח על הפרשה ועל משפטו של זנצינגר בשנת 1991, בוושינגטון פוסט, 4.8.1991
"המורשת של מוות בודד", אתר מאד'ר ג'ונס
The Lost Broken Bones ("העצמות האבודות השבורות") הוא אלבום האולפן השישי של להקת הפופ פאנק הישראלית יוסלס איי.די, אשר הוקלט בחודשים ינואר-פברואר 2008 באולפני The Blasting Room שבקולורדו, ארצות הברית.
The Lost Broken Bones יצא בבכורה עולמית ביפן, ויציאתו לוותה בסיבוב הופעות של יוסלס איי.די ביפן ובסין.
בישראל הושק האלבום בהופעה מיוחדת במועדון הבארבי עם אורחים כאביטל תמיר סולן להקת בצפר, שאנן סטריט סולן הדג נחש ודני סנדרסון.
האלבום מאופיין בעוצמה רבה יותר ובטקסטים העוסקים בנושאים "רציניים" יותר מאלה שאפיינו את האלבומים הקודמים.
בעוד שבאלבומים הקודמים עיקר העיסוק נסב סביב אהבה ויחסים ב-The Lost Broken Bones ישנה התייחסות גם לפוליטיקה ולסכסוך הישראלי-פלסטיני.
כסינגל ראשון יצא השיר "Blood Pressure", אשר מתאר את החוויות שעברה הלהקה בשנים האחרונות.
יותם בן חורין- גיטרה בס ושירה.
ישי ברגר - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית וקולות רקע.
גיא כרמלי - גיטרה חשמלית וקולות רקע.
יונתן חרפק - תופים, קלידים וקולות רקע.
The Main Event – Live הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה.
זהו אלבום ההופעה החיה השני של סינטרה.
והוא ראה אור בשנת 1974.
בעקבות אלבומו האחרון, Some Nice Things I've Missed, יצא סינטרה לסיבוב הופעות של שישה קונצרטים, בשנת 1974. יחד עם וודי הרמן ולהקתו והפסנתרן בילי מילר, איתו שיתף סינטרה פעולה בכמה אלבומים.
שיאו של סיבוב ההופעות היה קונצרט שצולם לטלוויזיה במדיסון סקוור גארדן.
האלבום אינו תעוד של הופעה אחת, אלא אוסף שנלקח מכל סיבוב ההופעות.
MDNA Tour הוא סיבוב ההופעות התשיעי של הזמרת האמריקאית מדונה.
סיבוב ההופעות התחיל ב-31 במאי 2012 באצטדיון רמת גן בישראל.
סיבוב ההופעות נתמך על אלבום האולפן ה-12 של מדונה, MDNA.
סיבוב ההופעות התחיל ב-31 במאי 2012 בישראל.
(תחילה תוכננו למדונה שתי הופעות בישראל, ב-29 וב-31 במאי, אך בשל מיעוט במכירת הכרטיסים התקיימה רק הופעה אחת).
לאחר ההופעות באסיה, הופיעה מדונה באירופה.
לאחר מכן צפויה מדונה להופיע באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית.
תאריך(2012) עיר מדינה מיקום סיבה29 במאירמת גןישראלאצטדיון רמת גןמכירות כרטיסים נמוכות11 ביוניזאגרבקרואטיהאצטדיון מקסימירבעיות בלוח הזמנים20 באוקטוברדאלאסארצות הבריתאמריקן איירליינס סנטרדלקת גרון
The Magnificent Moodies הוא אלבום הבכורה הראשון של להקת הרוק המתקדם, המודי בלוז שיצא בשנת 1965. זהו אלבום הכולל אוסף של שירים בסגנון רית'ם אנד בלוז.
האלבום מנוגן על ידי ההרכב המקורי של הלהקה.
דני ליין (גיטרה), קלינט ווארוויק (גיטרת בס), מייק פינדר (קלידים), ריי תומאס (חליל וכלי הקשה) וגריים אדג' (תופים).
השירה חולקה בין ליין וווארוויק.
רבים משירי האלבום הם גרסאות כיסוי של זמרים ולהקות שהשפיעו על חברי הלהקה, וארבעה שירים שנכתבו על ידי ליין ופינדר.
האלבום הוקלט בתקליטי דקה רקורדס מאוקטובר, 1964 ועד מרץ 1965. זהו האלבום היחיד בו השתתפו ליין וווארוויק שלאחר מכן התקדמו לקריירת סולו (ליין הצטרף ללהקת Wings שהוקמה על ידי חבר הביטלס, פול מקרטני).
ליין וווארוויק הוחלפו לאחר מכן על ידי הגיטריסט ג'סטין הייווארד והבסיסט ג'ון לודג' שעד היום נחשבים לחברים המרכזיים בלהקה.
It Ain't Necessarily So (3:15) (ג'ורג' גרשווין, איירה גרשווין)
Bye Bye Bird (2:45) (סאני בוי ויליאמסון, וילי דיקסון)
"The Loco-Motion" (הלוקו-מושן) הוא שיר פופ משנת 1962 שנכתב על ידי הפזמונאים האמריקנים ג'רי גופין וקרול קינג ושבוצע במקור על ידי הזמרת ליטל אווה .
השיר דורג במקום ה-359 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
השיר נכתב במקור על ידי בני הזוג קרול קינג וג'רי גופין.
באותה העת אווה בויד בת ב-17 (אשר בהמשך הייתה הזמרת שביצעה את הביצוע המקורי של השיר תחת שם הבמה "Little Eva"), עבדה כחדרנית וכבייביסיטר לבתם של קינג וגופין.
לאחר שהם כתבו את השיר, קינג וגופין החליטו להביא את בויד לאולפן על מנת להקליט את גרסת הדמו של השיר, כאשר הם קיוו בתחילה כי הזמרת די די שארפ תסכים לבצע את השיר.
לבסוף, לאחר שהמפיק דון קירשנר התרשם מגרסת הדמו בביצועה של בויד הוחלט כי היא תבצע את השיר תחת שם הבמה "ליטל אווה".
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני במהלך שנת 1962, מכר מעל למיליון עותקים, וזכה באלבום זהב.
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו הלהקה The Chiffons, רינגו סטאר, הלהקה אמרסון, לייק ופאלמר והלהקה אטומיק קיטן.
שתי גרסאות כיסוי בולטות במיוחד של השיר הן – גרסת הרוק משנת 1974 של הלהקה האמריקנית גראנד פאנק ריילרוד אשר הגיעה למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני וגרסת הכיסוי המצליחה משנת 1987, שהייתה הלהיט הראשון של הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג ושהגיעה למקום השלישי במצעד הבילבורד האמריקני.
דה מקס היה בית קולנוע באילת בבעלות גלובוס מקס בו הוקרנו סרטים בטכנולוגיית IMAX יחד עם סרטים בטכנולוגיה רגילה.
הוא נבנה בצורת פירמידה וכלל אולם אחד שבו 294 מושבים.
הרעיון להקמת המתחם עלה ב-1998 ובנייתו החלה חמש שנים לאחר מכן, ב-2003. את מבנה הפירמידה תכנן משרד האדריכלים הקנדי זיידלר-רוברטס יחד עם האדריכל הישראלי חיים דותן.
בניית המתחם נעשתה על ידי חברת "Epic Entertainment Ltd" בראשות איש העסקים בנט קפלן.
המתחם נפתח למבקרים ב-2004 בשם "IMAX אילת" ומיד לאחר הקמתו, הפך מבנה הפירמידה הכחולה לאחד מסמליה של העיר אילת.
המקום אירח מאז הקמתו למעלה מ-10 מיליון מבקרים מישראל ומחוצה לה.
מעבר להקרנות הסרטים, המבנה גם אירח, לפרק זמן מסוים, מוצגים ממוזיאון השעווה הישראלי.
ב-2013, לאחר רכישת המתחם על ידי גלובוס מקס, שונה שם בית הקולנוע ל"דה מקס", וב-2015 הוא נסגר לצמיתות לאחר שלמקום נצברו חובות כספיים.
המקום עמד מספר שנים נטוש וסגור.
באוגוסט 2022 החלה הריסת מבנה האיימקס.
בתקשורת פורסם שבעלי הנכס הנוכחיים מתוכננים להקים בשטח מרכז מסחרי ואולם מופעים.
סרטי האיימקס - באולם איימקס הוקרנו 7 סרטים בטכנולוגיית IMAX: "טי-רקס 3D", "מסתרי האוקיינוס 3D", "טירת הרוחות 3D", "מקסימום אנימציה 3D", "החייזרים באים 3D", "הנוק-אאוט 3D" ו"כרישים ב-3D"
Amsterdam מוזיאון השעווה - מוזיאון שעווה בו הוצגו 120 בובות שעווה ממגוון תחומים.
המוזיאון פעל בשיתוף עם רשת המוזיאונים מאדאם טוסו ומוקם בלובי בית הקולנוע.
בין הדמויות שהוצגו היו אנג'לינה ג'ולי, רוברט דה נירו ואילן רמון.
משטח החלקה על הקרח - במתחם היה משטח החלקה על הקרח בגודל 250 מ"ר.
לאחר סגירת המתחם, ציוד המשטח נרכש על ידי עיריית טבריה ומאז, המתקן פועל ב"פארק ברקו".
Maximum Cinema 3D - באולם הראשי הוקרנו 5 סרטי תלת־ממד בטכנולוגיית IMAX: "הדינוזאורים חיים!", "להעיר את T-REX", "אוקיינוס פראי", "אגדות הטיסה", "הגל האולטימטיבי" ו"ספייס ג'אנק 3D".
Fantasy Frame - אטרקציית צילומי אשליות אופטיות שבה יכלו ליצור מזכרות ביקור במקום.
האטרקציה החליפה את מוזיאון השעווה.
Hollywood at the MAX - סרטים בטכנולוגיית הקרנה רגילה.
EVO - מופע אקרובטיקה עם 28 אמנים מרחבי העולם המבצעים תרגילי אקרובטיקה אוויריים ובליווי וידאו ארט על מסך ענק ומוזיקה.
"The Look of Love" (בעברית: "מַרְאֶה הָאַהֲבָה") הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, מתוך פסקול הסרט "מי הנערה הזו?".
הוא יצא לאור כסינגל השלישי והאחרון מתוך הפסקול ב-25 בנובמבר 1987, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר וסייר רקורדס.
תחילה השיר היה קרוי בשם "Slammer" והוא נכתב והופק על ידי מדונה ופטריק לאונרד.
מדונה ביקשה בעצמה מלאונרד עזרה בלפתח את השיר על מנת שהאופי שלה ואישיותה כפי שמוצגים בסרט יובאו לידיי ביטוי.
היא כתבה את המילים ואת הלחן בהשראת הדמו שהכין לאונרד.
בנוסף לכך, מדונה אמרה כי השחקן ג'יימס סטיוארט השפיע עליה בכתיבת השיר בעקבות השתתפותו בסרט "חלון אחורי".
בליווי כלי הקשה השיר נפתח עם קו סינתיסייזר לצלילי בס נמוך וקולות רקע אטיים ולאחר מכן מדונה מתחילה לשיר את המילים.
השיר זכה להצלחה במצעד האירופאי כאשר הגיע שם בשיאו למקום ה-17, בין היתר הצליח בממלכה המאוחדת שם הגיע למקום התשיעי, בהולנד שם הגיע למקום השמיני ובאירלנד שם הגיע למקום השישי.
באמריקה הצפונית השיר לא זכה להצלחה, ולא נכנס למצעד האמריקאי ולמצעד הקנדי.
גם באוסטרליה וניו זילנד השיר לא הופיע במצעדים הרשמיים של מדינות אלה.
The Love Train (בעברית: רכבת האהבה) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית מייגן טריינור.
המיני-אלבום יצא לאור ב-8 בפברואר 2019, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.
מתוך האלבום יצא הסינגל היחיד "All the Ways".
עם יציאתו נכנס המיני-אלבום אל המקום העשירי במצעד האלבומים הדיגיטליים.
המיני-אלבום הופק על ידי מייגן טריינור, אנדרו וולס, כריס גלבודה וטיילר ג'ונסון ואת השירים אשר נכללים בו, כתבה טריינור ביחד עם פזמונאים שונים.