tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התוכנה מופצת במספר רב של שפות, ביניהן גם עברית.
בחלון ההגדרות של התוכנה ניתן לקבוע גם כתובת IP ו-Port מתאים, להתיר או לאסור על חיבורים נכנסים, לקבוע מקסימום חיבורים, הורדות והעלאות, כמה רוחב פס להקצות ל-Shareaza, באילו תיקיות יישמרו הקבצים הזמניים והקבועים, לבחור סקינים ותוספים ועוד.
מלבד הסקינים שמצורפים לה בהתקנה, ניתן להוריד כמה נוספים, או ליצור לבד.
התוכנה כוללת סינון תוכן למבוגרים, נגן מדיה מובנה, מאפשרת לצ'טט עם משתמשים אחרים ברשת, כשגם גם שם ניתן לסנן תוכן פוגעני והודעות ספאם.
נוסף על כך, היא מציעה תכונה של שליטה מרחוק, המאפשרת לנהל את ההורדות באמצעות דפדפן.
שרונה נסטוביץ' (נולדה ב-19 בדצמבר 1971) היא זמרת ישראלית.
נסטוביץ' נולדה בבת ים, דור שישי למשפחה של מוזיקאים.
למדה בית הספר רימון בין השנים 1996-1998.
ב-1994 השתתפה כזמרת בלהקת הבית בסדרת תוכניותיו של דודו אלהרר "שירים ומשהו" בערוץ הראשון.
ב-1996 השתתפה באלבום הילדים "הדרקון הלא נכון", על פי סיפור של יהונתן גפן.
ב-1998 הצטרפה כסולנית, במשך 3 שנים, ללהקת "הכל עובר חביבי" ואיתם הקליטה את האלבום "מי שמדבר על אהבה".
במקביל שיחקה בהצגה "בוסתן ספרדי" בהבימה.
ב-2000 השתתפה בהקלטת האלבום של יעל גרמן "אישה של קרח, אישה של אש".
ב-2005 הוציאה את השיר "לא אומרת כלום" במסגרת פרויקט מטרופולין של עופר מאירי, ובהמשך הופק סינגל הבכורה שלה, "גבוה", שאותו כתב טל שגב.
באותה שנה שיתפה נסטוביץ' פעולה עם אורן שטרית במסגרת הפרויקט "Guesthouse".
בחודש נובמבר 2006 יצא אלבום הבכורה של נסטוביץ', שנקרא בפשטות "שרונה נסטוביץ'", וכולל 11 שירים.
נסטוביץ' כתבה חלק נכבד מהשירים, והאלבום כולל גם שירים שכתבו טל שגב, דני רייכנטל וארז ברזוליק.
השירים הופקו על ידי אורן שטרית, דני רייכנטל, אייל קצב, זוהר בירגר ובועז וולף.
האלבום מכיל גם את הקליפים לשירים "אוריאנה" ו"חופשי".
ב-2008 הקליטה נסטוביץ' ביצוע מחודש לשיר "היא לא תשוב" של להקת אתניX עבור האלבום "עבודה עברית 2", וגם שיתפה פעולה עם להקת אמסטף, בשיר "סיפור" באלבומם השני.
בתחום הדיבוב, שרונה ביצעה את שיר הפתיחה של "לאן נעלמה כרמן סן דייגו?" עם מומי לוי, וגם דיבבה בסרטים שונים כמו, בת הים הקטנה בתפקיד הנסיכה אקוואטה, בסרטי שרק את הנסיכה פיונה ואחרים.
נסטוביץ' נשואה ליזם קובי בן עטר ומתגוררת בתל אביב.
שרטוט טכני (ובקצרה שרטוט, גם סִרְטוּט) הוא מלאכת יצירת תרשימים דו-ממדיים מדויקים של עצמים לצרכים אדריכליים, הנדסיים או לצרכים טכניים אחרים.
שרטוט יכול להיעשות בעזרת עפרונות או עטים על גבי נייר, אך נעשה לצרכים מקצועיים מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 בעזרת מחשב.
השרטוט הוא עזר תכנוני ועזר תקשורתי.
חלק מפרטי השרטוט מובנים גם להדיוטות, אולם יצירת שרטוטים והבנה חד-משמעית של כל פרטיהם בזמן קריאתם מחייבת למידה של הנושא.
שרטוט עשוי להכיל גם סימנים ייחודיים לתחום עבורו הוא נעשה – הוא יכול להכיל סימנים שברורים לעוסקים בהנדסת מכונות, הנדסת חשמל או אדריכלות.
אולם, רוב עקרונות השרטוט משותפים לכל התחומים בהם נעשים שרטוטים.
אדם שמקצועו הוא שרטוט בלבד נקרא שרטט.
מרבית האנשים העוסקים בשרטוט אינם שרטטים בלבד.
מלאכת השרטוט נחשבת לידע בסיסי במקצועות טכניים רבים ובעלי מקצוע רבים אינם יכולים לעבוד בלי לשרטט או בלי לקרוא שרטוטים.
שרטוטים טכניים באים לתאר באופן דו־ממדי, גוף כגון מבנה או מכונה תלת־ממדיים.
הצגת הגופים נעשית בעזרת מספר חוקים ועקרונות לפיהם יכול אדם הקורא את השרטוט להבין את כוונתו של השרטט/המתכנן.
השרטוט הוא רישום מדויק של היטל גרפי (על נייר או על צג) הנעשה מזווית שניתן לפיה להבין את הגוף.
הכיוון הראשון הוא המישור האופקי והכיוונים נוספים הם מישורים אנכיים אליו.
בהיטלים הדו-ממדיים הנוצרים מגופים אלה נראה בשרטוט קו, המבדיל בין גאומטריית הגוף לרקע שלה (קו זה נקרא "קונטור").
מכיוון שבשלב הראשון של השרטוט הרקע אינו מכיל דבר, בוחר השרטט את ההיטל ממנו יתחיל.
באדריכלות מקובל לדוגמה להתחיל מההיטל של המבנה על הקרקע (תוכנית העמדה) אך אין זה הכרחי ובהנדסת מכונות מקובל דווקא להתחיל בחתך המתאר את המנגנון המכני.
מרגע ששורטט ההיטל הראשון, משורטטים על בסיסו היטלים נוספים או שרטוטים מעודכנים, מפורטים או מדויקים יותר.
לדוגמה, שרטוט מלא של בית פרטי עשוי להתבצע כדלקמן:
בשרטוט התוכנית תיבחר קומת הקרקע או מבט העל.
זווית השרטוט הנוחה ביותר תהיה זו אשר מרבית הקווים יהיו אופקיים או ניצבים למשטח השרטוט.
מהקווים העיקריים של הבית יימשכו "קווי צמד" – קווים מקבילים המשורטטים עם עפרון באופן חלש הניתן למחיקה.
קווי הצמד יימשכו תחילה כלפי מעלה והם יהוו את הבסיס הגאומטרי של אחת מחזיתות הבית.
אם קווי הצמד יימשכו לדוגמה כלפי מעלה, ניתן יהיה לשרטט על בסיסם את החזית הדרומית של הבית (או לאו דווקא דרומית, אלא זו הפונה אל תחתית הדף).
כדי לשרטט את החזית המזרחית לדוגמה, יימשכו קווי צמד נוספים מן החזית הדרומית לכיוון ימין.
בנוסף, תסובב תוכנית הבית ב-90° נגד כיוון השעון ותזוז ימינה וממנה יימשכו קווי צמד נוספים כלפי מעלה.
נקודות המפגש בין קווי הצמד של התוכנית וקווי הצמד של החזית הדרומית מתוות את מראה החזית המזרחית.
ניתן באופן דומה גם "לשבור" את קווי הצמד בעזרת קו ישר בזווית 45° ולבצע את פעולת השרטוט באופן זהה.
בצורה זו ניתן לשרטט באופן מדויק את כל חלקי הבית.
בבית הכולל לדוגמה חלק דמוי גליל אשר סביבו חלונות, הנראה בתוכנית כמעגל מקוטע, ניתן בשיטה זו לשרטט את חזית קטע זה אשר תציג את מראה החלונות המדויק על אף שאלו "מתעגלים" יחד עם הקיר.
באופן דומה, ניתן לשרטט למעשה כל צורה מרחבית שהיא, בין אם מדובר בבית, במכונית, במנגנון מכני מורכב או כל גוף אחר.
בתחום השרטוט ישנם תקנים שונים, המשתנים ממדינה למדינה.
הנהלים בפועל אף עשויים להשתנות מארגון לארגון-ארגון עשוי לנקוט כללים שונים מהתקן שהוגדר במדינתו, לפחות בניירת פנימית שלו, אלא אם למשל הוגדר לו בפרויקט מסוים כיצד לנהוג בשרטוטים שהוא מייצר.
לעיתים יש משמעות רבה לידיעה של התקנים שבהם נעשה שימוש בשרטוט מסוים-יש שתי שיטות הטלה ("זווית ראשונה" הנהוגה ברוב העולם ו"זווית שלישית" הנהוגה בארצות הברית, קנדה, יפן ואוסטרליה) ובמקרים מסוימים ניתן יהיה לפרש את השרטוט בדרך שונה.
במקרה זה מקובל לסמן קונוס קטום לצד היטל שלו כדי לסמן את השיטה הנהוגה.
באופן דומה, סימול של מחבר ריתוך מסוים יכול להתפרש במספר דרכים, בהתאם לתקן שבשימוש.
בישראל נהוגים מספר תקנים ובהם תקנים כללים (כגון ת"י 130 – מידות גיליון, 162 – עקרונות הצגה כלליים, 189 – רישום מידות), תקנים לסיבולות (ת"י 865, 1010), שרטוטי מבנים (ת"י 1226) וסימולים (כמו ת"י 2553 סמלי ריתוך).
עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 השרטוט נעשה באמצעים ידניים
שרטוט מתבצע לרוב על גבי נייר לבן או על גבי נייר שרטוט שקוף.
העבודה על גבי ניירות שקופים מאפשרת העתקה פשוטה מנייר לנייר, עבודה על גבי שכבת שרטוט שונה שניתן לראות אותה וכן שילוב של טכניקות שרטוט ורישום המשלבות שרטוט משני צידי הדף.
שימוש בנייר שקוף מאפשר למשל, בתכנון אדריכלי, להניח תוכניות של מפלסים שונים אחת מעל השנייה ולזהות השפעות הדדיות בין המפלסים או מערכות העוברות ממפלס למפלס.
סוג נוסף של נייר לבן לשרטוט נקרא "נייר מילימטרי" והוא נייר עליו מודפסת מראש רשת קווים מילימטרית המסייעת בשרטוט.
השרטוט עצמו נעשה בעזרת עיפרון, עיפרון מכני, עט או רפידוגרף.
הרפידוגרף, עט שרטוט מקצועי בעל עוביי קו שונים, משמש לרוב לשרטוט הסופי, בניגוד לעפרונות הניתנים בקלות למחיקה המשמשים תוך כדי תהליך תכנון או סקיצה.
שרטטים מקצועיים מחזיקים לרוב ערכה שלמה של עטים בעלי ראשים מסוגים ובעוביים שונים בהתאם לצורכי השרטוט.
כמו כן, כלי עבודה שימושי בשרטוט הוא המחק.
מחקים מקצועיים למחיקת דיו קיימים גם כן אולם המחק משמש לא רק כלי לתיקון טעויות אלא לעיתים כלי שרטוט בפני עצמו – למשל ביצירת קו מקווקו.
סרגל פשוט – הסרגל הוא כלי העבודה הבסיסי ביותר המשמש לשרטוט של קווים ישרים.
סרגלי שרטוט עמם ניתן לשרטט עם דיו הם סרגלים בעלי חתך צד לא ישר אלא אלכסוני או מדורג.
בעזרת משיכת העט לאורך צד זה של הסרגל, הסרגל אינו מורח את הדיו ואינו פוגע בשרטוט.
סרגל ישר-זווית – משמש לשרטוט זוויות ישרות.
שימוש נפוץ בסרגל ישר-זווית הוא שימוש בו ובסרגל נוסף אשר מחליקים אחד לאורך השני ובכך ניתן לשרטט קווים מקבילים.
סרגל קנה מידה – סרגל בעל מספר סטים של שנתות אשר כל אחד מהם מותאם לקנה מידה סטנדרטי אחר.
קני המידה הסטנדרטיים משתנים בין מקצוע למקצוע.
סרגל T – סרגל רחב דמוי האות האנגלית "T" אשר ראשו ניצב לסרגל ומאפשר את החלקתו לאורך שולחן.
סרגל T משמש בזמן שרטוט על גבי שולחן קו אופקי קבוע, אשר את גובהו בשרטוט ניתן לכוון, שהוא בסיס נח ואבסולוטי לגאומטריית השרטוט.
סרגל גלילה – סרגל שרטוט בו מותקנים גלגלים קטנים המאפשרים את גלילתו לאורך הנייר ושרטוט קווים מקבילים.
מד זווית – סרגל לפיו ניתן ליצור זווית מסוימת, לאו דווקא ישרה.
בכלי שרטוט מקצועיים קיימים מדי זווית המשולבים ככלי אחד בסרגלי T או גלילה.
מחוגה – כלי בסיסי נוסף המאפשר שרטוט מדויק של מעגל.
מלבד שרטוט מעגלים משמשת המחוגה ככלי עזר לבנייה גאומטרית יחד עם סרגל.
מחוגת אליפסות – שכלול של המחוגה.
כלי אשר בעזרתו ניתן לשרטט אליפסה מדויקת על פי שני רדיוסים שונים.
טכניקה אחרת לשרטוט אליפסה היא בעזרת חוט ושני נעצים ומסתמכת על הגדרתה המתמטית של האליפסה: אוסף נקודות אשר סכום מרחקיהן משתי נקודות מסוימות שווה.
החוט מלופף על שני נעצים התקועים בשתי נקודות אלו והעיפרון מותח את החוט מאמצעו ובכך יותר אליפסה.
סרגל עקומות – סרגל שכשמו מורכב מקווים עקומים מסוגים וגדלים שונים.
על אף שקיימים אינסוף קווים עקומים, סרגל העקומות מאפשר מגוון שימושי רחב יחסית של עקומים.
קיים גם פטנט של סרגל גמיש אשר ניתן לעוותו בכח לכדי עקומה רצויה ולשרטט איתו בעדינות את העקומה.
כלי זה נח בעיקר להעתקת קווים עקומים.
שבלונות שרטוט – קיים מגוון גדול מאוד של סרגלי שבלונה, עבור כל מקצוע או כל סוג שרטוט נדרש.
השבלונה היא סרגל בעל חורים אשר העברת העיפרון או העט לאורך צורת החור יוצרת צורה גרפית מסוימת.
צורות אלה עשויות להיות צורות גאומטריות שימושיות, צורות סטנדרטיות אחרות וסימנים מוסכמים שונים ואף מספרים ואותיות של שפות שונות.
סרגל מחיקה – סרגל דקיק עשוי מתכת, בעובי של כרבע מילימטר, המאפשר מחיקה שבלונית לפי חורים הקיימים בו.
מברשת לניקוי שרטוט – במהלך השרטוט נדרשים לתיקונים שונים או מחיקת קווי עזר.
המחק משאיר לכלוך רב על דף השרטוט המפריע למהלך השרטוט ולכן חשוב לנקות באמצעות המברשת את דף השרטוט.
ניקוי ללא מברשת ימרח את העופרת של העיפרון על הדף ויזיק לשרטוט.
שולחן שרטוט – שולחן בעל משטח העבודה מתכוונן עליו נוח במיוחד לשרטט.
זווית משטח העבודה נעה בין זווית אופקית לאנכית או כמעט אנכית לפי הנוחות, צידי השולחן ישרים ומאפשרים עבודה של סרגל T, בחלקו הקרוב לשרטט כולל מקום להנחת כלי השרטוט וכולל פעמים רבות אביזרים ועזרים נוספים המקלים על השרטוט.
לוח שרטוט – מתקן נייד וקטן יותר משולחן, עליו מותקנות מסילות וסרגלים ייעודיים המאפשרים שרטוט יעיל.
שולחן אור – שולחן המקרין אור מתחת למשטח העבודה ומאפשר העתקה של שרטוטים או ציורים על גבי נייר לבן.
השימוש במחשב ככלי עזר לשרטוט החל להתפתח בהדרגה כבר בשנות ה-60 עם תוכנות עזר שונות אשר פותחו במיוחד לפרויקטים גדולים בתחום הנדסת הרכב והתעופה.
תוכנות שרטוט מסחריות צברו תאוצה והשתכללו מאוד מאז שנות ה-80 אז החל בהדרגה השרטוט הממוחשב להפוך מכלי עזר המייעל את העבודה לכלי מקצועי מחויב.
השרטוט הממוחשב שירת תחילה את תחום הנדסת המכונות אשר עבור הטכנולוגיה המתפתחת נדרשה כבר רמת דיוק בשרטוט הטכני אשר רק המחשבים אפשרו (לדוגמה, מידות מדויקות לעיבוד שבבי, כגון יצירת קדח למיסב או מיקום גלי הנעה לתמסורת).
בתחום האדריכלות וההנדסה האזרחית החל השימוש הנפוץ בתוכנות שרטוט מעט מאוחר יותר, שכן מדובר בתחום בעל רמות דיוק וקני מידה שונים.
תוכנות השרטוט הראשונות היו מבוססות על פקודות תכנות והשתכללו בהדרגה לכלים גרפיים מורכבים יותר.
קפיצת המדרגה הראשונה הייתה מעבר למידול תלת-ממדי-יצירת מודל (מידול) בתלת מימד.
בנוסף לשיפור הדיוק והיעילות, המעבר לשימוש במחשבים במידול ושרטוט אפשר לייצר בפעולה מהירה ובודדת חתכים, תוכניות ומבטים מתוך מודל תלת־ממדי של גוף, שבעבר נעשו בעבודה ממושכת באופן ידני.
תוכנות שרטוט בימינו, כדוגמת אוטוקאד או SolidWorks, מאפשרות כלים אלה של בנייה תלת־ממדית וגזירת שרטוטים דו-ממדיים מתוכה.
עם זאת, כמעט תמיד נדרש עיבוד נוסף של השרטוט הדו-ממדי המלווה בכיתוב, תוספות, פירוט ואפקטים גרפיים אחרים.
התקדמות משמעותית עוד יותר הייתה הוספת אסוציאטיביות (קיום יחסי גומלין בין אלמנטים במודל) – במקום מערך נקודות, המוגדרות כל אחת לחוד לפי מיקומן במרחב ומחוברות באמצעות קווים, יש גוף הבנוי מאלמנטים שונים (כגון נקודות, קווים ומשטחים) הקשורים ביניהם.
על פי רוב, גישה זו מאפשרת להכניס שינויים במודל בקלות, בהנחה שהמודל נבנה כהלכה-השינוי שחל על הגוף חל על כל האלמנטים הרלוונטיים ואין צורך לערוך כל נקודה בנפרד (עם זאת, תוכנות שמרו על יכולת עריכה של נקודות בודדות).
מודל תלת־ממדי אינו נחוץ בכל מקרה (למשל, בשיטות ייצור דו־ממדיות כגון חיתוך, או בעיצוב פנים) ובמקרה שכן, לעיתים העבודה עליו יכולה לדרוש עבודה ראשונית ממושכת.
התקדמות נלווית לאסוציאטיביות, שנולדה גם בעקבות התקדמות מערכות ההפעלה ויכולות פיתוח תוכנה, הייתה יצירת הרכבות של מספר גופים הקשורים אחד לשני-היכולת לשנות בקלות כל גוף בנפרד ויכולת ההרכבה להתעדכן בשינויים במודלים הנכללים בה הורידה זמן תכנון רב.
עד אותו שלב היה נהוג לעשות מודל הבנוי ממספר גופים (מספר אלמנטים בקובץ אחד) ומאותו שלב החלו לעבוד עם מודל הכולל מספר מודלים, אשר לרוב כל אחד כולל גוף אחד (מספר קבצים המקושרים אחד לאחר).
יכולת זו נהיית משמעותית יותר ככל שמדובר במערכת מורכבת יותר.
התרחבות השימוש במכונות ייצור מתקדמות, התפתחות מערכות המידע ועליית הדרישות של צרכני התוכנה הובילה להתפתחות נוספת-הוספת מאפיינים או פרמטרים לכל חלק (כגון חומר גלם, משקל, מחיר, תיאור, מספר קטלוגי וכדומה).
נתונים אלו ניתן היה לנהל במערכת מידע וכן לשלבם באופן אוטומטי בשרטוט.
כל עדכון בנתון מסוים שמופיע במערכת המידע משפיע על השרטוט ולהפך-עליית מחירים של חומרי גלם שתוזן למערכת המידע תשפיע על חישוב המחיר הסופי של מערכת.
שינוי שמות חלקים והרכבות מתוך התוכנה מתעדכן במערכת המידע וכן בשרטוט.
דוגמה נוספת לנתון שמוכלל ממערכת המידע הוא סטטוס אישור של שרטוט-התוכנה יכולה לשאוב את הסטטוס ממערכת המידע והאישור יופיע על גבי השרטוט, בלי צורך של המנהל המאשר להתעסק בשרטוט ובלי להמתין לשרטט או מתכנן שיעדכנו את השרטוט.
בעבר יכולת רינדור גרפיקת תלת-ממד מציאותית הייתה בלעדית לתעשיות הקולנוע ועם התקדמות יכולות המחשוב והתוכנה נכנסה גם לעולם התיב"מ.
תוכנות התיב"מ קיבלו יכולות לבנות פרספקטיבה מדויקת ואף הדמיות של גופים, מכונות, מבנים ואתרים שלמים לרבות אפקטים המדמים באופן כמעט מושלם את המציאות.
על פי רוב השימוש ברינדור שמור לתצוגת המחשה (סרטונים ותמונות שיווקיות) אך לעיתים נוהגים לצרף לשרטוט תמונה ריאליסטית של המודל.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, בעקבות התרחבות הייצור באמצעים ממוחשבים, נולדה גישה ולפיה מידע שמופיע בשרטוט ניתן להציג על גבי המודל ואין צורך כלל בעבודה על שרטוט, הדורשת זמן ממושך.
גישה זו קיימת אך עדיין לא השיגה פופולריות משמעותית ובארגונים רבים הפקת שרטוט עדיין מהווה חלק בלתי נפרד מתהליכי התכנון והייצור.
מעבר לכך, במקומות שונים יש צורך בהכנת שרטוט או סקיצה באופן מיידי ומתכננים נדרשים להיות מסוגלים לשרטט באופן ידני, למרות קיומם של אמצעים ממוחשבים.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נוצרו תוכנות ה-BIM, תוכנות תיב"מ המותאמות לתחום ההנדסה האזרחית, כמו רוויט (Revit), ארכפלוס (+ARC) וטקלה (Tekla), שסימנו שינוי בשרטוט בתחום הבנייה ומעבר לדור המידול.
התוכנות מתייחסות לכל אובייקט הנדסי בשרטוט לא רק כעצם במרחב, אלא כעצם פרמטרי בעל ממדים, ייעוד מסוים, עשוי מחומרים מסוימים, ואף בעל עלות מסוימת.
יעילות זו מאפשרת למהנדסים ולשרטטים להתמקד ביצירת פתרונות הנדסיים לבעיות השונות.
התוכנות מאפשרות גם יצירת גיליון חישובי כמויות לקבלן הביצוע כולל עלויות ביצוע.
שרונה פיק (נולדה ב-9 בפברואר 1980) היא זמרת ומלחינה ישראלית, נודעה בעיקר כחלק מההרכב "האחיות פיק", שבו פעלה יחד עם אחותה הצעירה דניאלה.
פיק נולדה ברמת השרון, בת לזמר צביקה פיק ולפזמונאית מירית שם-אור.
בנוסף לאחותה דניאלה יש לה אח נוסף, בנלי, הגדול ממנה.
שרונה ודניאלה פיק פעלו כהרכב פופ מצליח בשם "האחיות פיק" בין השנים 2003–2005. את הסינגל הראשון שלהן, "זאת אהבה", הוציאו בנובמבר 2002. הסינגל המוכר ביותר שלהן הוא "השיר הזה", אותו הוציאו בשנת 2003. בשנת 2004 הוציאו מיני-אלבום, גם הוא בשם "השיר הזה".
באמצע 2005, זמן קצר לאחר השתתפותן בתחרות הקדם אירוויזיון, פורק ההרכב, והשתיים פנו לקריירות שירה נפרדות.
פיק החלה לעבוד על אלבום פופ, שמועד הוצאתו נדחה שוב ושוב על ידי חברת התקליטים אן אם סי.
האלבום מעולם לא יצא, אך היא הוציאה מספר סינגלים ממנו – "טומי", "למה לא", "מזרח וירג'יניה" ו"באופן זמני", שזכו להצלחה חלקית בלבד, ולא הצליחו לשחזר את ההצלחה של הסינגלים המשותפים של השתיים.
במקביל עבדה פיק על אלבום לועזי שיועד להפצה בארצות הברית.
כמו כן הקליטה סינגל בשם "אהבה מחשמלת" יחד עם רנו פסקאל, במסגרת תוכנית הטלוויזיה שלו בערוץ ביפ.
בשנת 2007 הוציאה סינגל נוסף לרדיו – "מתלבטת".
הסינגל לא זכה להצלחה מרובה.
באותה התקופה התחילה לעבוד על אלבום חדש, שהיה אמור לצאת בלייבל של אביה, צביקה פיק.
האלבום לא ראה אור מעולם.
בנוסף לפעילותה כזמרת, הלחינה וכתבה שירים לזמרות כמו אישתאר, מיכל אמדורסקי ושרית חדד.
בשנת 2008 הקליטה פיק גרסת כיסוי לשיר "חולצה כחולה", עבור הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית".
במרץ 2009 השתתפה בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" לצד אחותה דניאלה.
ביוני 2011 התחתנה עם דניאל פדרמן, איש המלונאות ובנו של המיליארדר מיקי פדרמן.
בתנ"ך, שֶׂרַח בת אשר (לעיתים נכתב שמה סרח) היא בתו של אשר ונכדתו של יעקב, שבעקבות אזכורה הקצר בספר בראשית ובספר במדבר זכתה למדרשים אחדים בספרות חז"ל.
במקורות התנאיים דמותה נקשרת לסיפור יציאת מצרים.
יש מסורות הגורסות ששרח היא אחת מהמעטים שנכנסו בחייהם לגן עדן.
לשרח היו ארבעה אחים: ימנה, ישוי, ישוה ובריעה.
לפי גרסת הרמב"ן ועוד ראשונים תרגום אונקלוס טוען ששרח הייתה בת אשת אשר אך לא בת אשר, ואותם ראשונים מסבירים איך זה יכול להיות.
הדבר מקביל לאמור בספר הישר ששרח נולדה למלכיאל בן עילם בן שם ולהדורה בת אבימאל בן עבר, אך אביה נפטר כשהייתה בת שלוש ואימה נישאה בשנית לאשר בן יעקב ולכן גדלה בביתו.
ספר בראשית מונה את בני ישראל הבאים מצרימה, ובהם: .
ספר במדבר מונה את בני ישראל שיצאו ממצרים, ובהם: .
אזכור כפול זה מביא למסורות מדרשיות שלפיהן חייתה שרח עד גיל מופלג של מאות שנים, בהתאם למניין השנים שבהן שהו בני ישראל במצרים.
במדרשי חז"ל מזוהה שרח בת אשר עם האישה החכמה מאבל בית מעכה.
בספר הישר מופיעה אגדה בקשר לגילה המופלג שבא בזכות ברכתו של יעקב סבה: לאחר שיוסף מתגלה אל אחיו ושולח אותם לספר לאביו על מעמדו כמשנה למלך ולהביא אותו למצרים, האחים חוששים אם ואיך לספר את הבשורה הפתאומית.
שרח, שעל פי הנאמר שם ידעה לנגן בכינור (הכוונה לכינור המקראי), ניגנה בכינור לפני יעקב כשמילות השיר הן .
לאחר שחזרה על הדברים שתיים-שלוש פעמים, שבה אליו רוחו וראה ברוח הקודש שדבריה אמת.
מניין השנים המיוחס לשרח הקנה לה על פי ספרות חז"ל עמדה של כוח והשפעה, משום שהקשר שלה עם העבר נתן בידה יכולת לדעת סודות שלא נודעו לאחרים.
יכולת זו ניכרה בשתי נקודות בולטות בחייו של משה.
על ראשית דרכו של משה כמנהיג מספר המדרש:
בתחילתה של יציאת מצרים נעזר משה בשרח, שידעה את מקום קבורתו של יוסף, דבר שאפשר למשה לקיים את ההבטחה שניתנה ליוסף ולהעלות את גופתו לפני היציאה ממצרים:
מסורת באותו נושא מצויה ב"ספר המופתים" מאת הסופר השומרוני בן המאה ה-3 וה-4, מרקה, שם מסופר על בני ישראל שעמוד הענן והאש מנעו מהם לצאת מסוכות, ושרח גילתה למשה את "הסוד": "אילולי עמדו עמוד הענן ועמוד האש הייתם יוצאים והוא נעזב במצרים".
אמר לה משה: "יאה לך שרח החכמה בנשים מן היום ולהלן תסופר גדולתך".
לאחר מכן "הלכה שרח וכל שבט אפרים סביבה ומשה ואהרן הולכים אחריהם עד שבאה אל המקום שהוא טמון בו וגילו את הארון ונשאוהו מהר" (סעיף 52).
ציונה של סרח בת אשר
בספרו של זאב וילנאי, מצבות קודש בארץ ישראל, (מוסד הרב קוק, תשכ"ג, עמ' קכו-קכז), נכתב:
בהמשך הביא וילנאי כמה אגדות על מפגשים עם שרח, "והיא עלמה כלילת חן והדר, ורב אורה בנועם שפתיה", ועל הצלחתה להסב את לב שליטי איראן לטובה על ישראל, וסיים: "והמאמין יאמין, כאז כן עתה".
שרטוט בסת"ם הוא חריצת קווים ישרים ליצירת שורות בקלף.
זוהי חובה הלכתית בכתיבת סת"ם, וספר שנכתב ללא שרטוט פסול אפילו אם הכתב ישר.
בתלמוד קיימות שתי סוגיות המראות את מקור ההלכה:
במסכת גיטין, במהלך דיון שהתקיים אודות סמכותו של רב יוסף פקפק בסמכותו של רבי אביתר, ואף הביא ראיה לכך ממעשה שהיה: רבי אביתר שלח לרב יהודה איגרת ובה כתב: .
למרות שבאיגרת זו הוא כתב שבע מילים שהם ציטוט מפסוק, שעל פי ההלכה יש לכותבו עם שרטוט, הוא כתב את הפסוק ללא שרטוט, הלכה המנוגדת לדעת רבי יצחק הפוסק, שאסור לכתוב שלוש מילים מפסוק ללא שרטוט שורות על גבי הקלף.
מסוגיא זו נראה כי זו היא מסקנת ההלכה, שכל שלוש מילים הנכתבות מתוך פסוק, צריכות להכתב על שרטוט.
פשטות הגמרא היא שספר תורה ופסוקי תורה נכתבים על שרטוט מלא.
אם כי קיימת דעה שהכוונה היא למזוזה הנקראת "אמיתה של תורה" מכיוון שיש בה יחוד מלכות שמים.
במסכת סוטה נקבע כי מגילת סוטה צריכה להכתב בשרטוט, ונקבע כי קיימת מחלוקת תנאים אם תפילין צריכים שרטוט.
לפי דעת רבינו תם ורבינו חננאל, הפסוק הקובע כי מגילת אסתר צריכה שרטוט מלא "כאמיתה של תורה" משווה את מגילת אסתר למזוזה.
לעומת זאת, בספר תורה ובפסוקים אחרים די בשרטוט אחד בראש הדף, ושני שרטוטים בצידי הטור, ניתן לסמוך על כך שהשורות יכתבו בצורה ישרה פחות או יותר, על סמך העובדה שהשורה הראשונה נכתבה בצורה ישרה, ובכך יוצאים ידי חובת .
רבינו תם אף מביא על כך את דברי הירושלמי, שאומר כי מכיוון שאין צורך לשרטט ספרי תורה ותפילין, שגם עליה נאמר כי אין צריך בה שרטוט, אין לבצע בהם שרטוט מיותר יותר מהשרטוטים היחידים מארבעת הצדדים, שכן קיים כלל ש"כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט".
לעומת זאת, ראשונים אחרים, ביניהם בעל הערכי תנאים ואמוראים מוכיחים ממקומות רבים בתלמוד שבהם למדו את המילה "אמת" ככינוי לתורה: במסכת עבודה זרה .
שרופשייר הוא מחוז הממוקם באזור מערב המידלנדס שבמערב אנגליה.
עיר הבירה של המחוז היא שרוסברי (96,071 תושבים) והעיר הגדולה ביותר היא טלפורד (162,300 תושבים).
המחוז הוקם בשנת 2009 כרשות יוניטרית (רשות מקומית), אשר כוללת את רוב השטחים ההיסטוריים של המחוז.
רוב התעשייה ואוכלוסיית המחוז נמצאים בחמש ערים מרכזיות; שרוסברי, טלפורד, אוסווסטרי, ברידנורת' ולודלאו.
מבחינה גאוגרפית המחוז מחולק לשני חלקים עיקריים; צפון שרופשייר שמאופיין בשטחים פתוחים ושטוחים כאשר רוב ריכוזי האוכלוסייה נמצאים באזור זה, מצד שני דרום שרופשייר מאופיין באזור הררי וכפרי יותר.
המחוז נחצה ממזרח למערב על ידי הכביש המהיר ה-M54 שהופך במרכז המחוז לכביש ה-A5, כביש זה נמצא על דרך רומית עתיקה אשר חיברה את לונדון (במרבל ארץ') לצפון ויילס.
נהר הסוורן זורם גם הוא ממערב לדרום-מזרח המחוז.
לאורך גבולות המחוז נמצאים (עם כיוון השעון); צ'שייר מצפון, סטפורדשייר ממזרח, ווסטרשייר מדרום-מזרח, הרפורדשייר מדרום, פוויס (ויילס) ממערב ורקסהאם (ויילס) מצפון-מערב.
שרופים הוא מחזה פרי עטו של וג'די מועווד משנת 2003. הוא תורגם לאנגלית בשם Scorched בידי Linda Gaboriau.
נאוואל מרוואן – גיבורת המחזה, אמם של התאומים, במחזה ישנם פלאשבקים לשלבים שונים בחייה מאז הייתה בת 14 ועד להיותה בת 65.
אלפונס לבל – נוטריון, המוציא לפועל של צוואתה של נאוואל וחבר שלה.
ז'אן מרוואן (ג'אנאן) – בתה של נאוואל, אחותו התאומה של סימון.
דוקטורנטית למתמטיקה ומורה למתמטיקה באוניברסיטה.
סימון מרוואן (סארוואן) - בנה של נאוואל, אחיה התאום של ז'אן.
ראלף – מאמן האיגרוף של סימון.
וואהאב – אהוב ליבה של מרוואן בגיל 14, ממנו נולד בנה, ניהאד.
אלהאמה – המיילדת בכפר הולדתה של נאוואל, שיילדה את סבתה, אמה ואותה.
ג'יהאן – אמה של נאוואל.
נאזירה – סבתה של נאוואל.
אנטואן דישארם – עובד בתיאטרון, בעבר עבד כאח בבית החולים בו הייתה מאושפזת נאואל וטיפל בה.
סאוודה – בחורה ממחנה הפליטים הסמוך לכפר הולדתה של נאוואל, שיוצאת יחד עם נאוואל למסע חיפושיה אחר בנה.
שני אנשי הפלנגות – סאוודה הורגת אותם לפני שהם מספיקים לירות בה ובנאוואל.
עבדסאמאד דארזייה – אדם מכפר הולדתה של נאוואל.
מדריך במוזיאון של מה שהיה בית הכלא של כפר ראייאת.
פאחים – כיום אב בית של בית הספר, בעבר עבד בבית הכלא של כפר ראייאת.
עבדאלמאלק (מאלק) – איכר שגידל את התאומים.
ניהאד - בנה של נאוואל.
עבד טארק – המענה של נאוואל בבית הכלא.
שאמסאדין – המנהיג הרוחני של המחתרת של אזור הדרום.
המחזה נפתח בקריאת צוואתה של נאוואל מרוואן במשרדו של הנוטריון אלפונס לבל, שנקבע כמוציא לפועל של הצוואה.
הדבר נעשה בנוכחות שני ילדיה התאומים - ז'אן (הבת) וסימון (הבן).
היא מורה לחלק שווה בשווה את רכושה בין התאומים, ובנוסף לכך היא מורישה לז'אן את המעיל הכחול ומורישה לסימון את המחברת האדומה.
בצוואתה היא מבקשת לקבור אותה עירומה, בלי תפילה כשפניה לכיוון הארץ, בלי ארון קבורה, ובלי מצבה על קברה.
נאוואל השאירה לז'אן מעטפה, עליה למצוא את אביהם ולתת לו אותה, היא השאירה לסימון מעטפה, עליו למצוא את אחיהם ולתת לו אותה וכותבת:
הבן זועם על כך שיחסה של אמו אליהם היה קר.
במשך עשר שנים היא ישבה מדי יום במשפטים של פושעי מלחמה ואחר-כך בחמש השנים האחרונות לחייה היא הפסיקה לדבר.
ולמרות זאת גם אחרי מותה היא באה אליהם בדרישות אבסורדיות המופיעות בצוואה, הוא אינו מתכוון למלא אחר בקשתה.
ז'אן שבה בערב למשרד הנוטריון ולוקחת את המכתב המיועד לאביה.
המחזה מתרחש בפלשבקים מקורותיהם של התאומים בהווה, המחפשים את אימם, לתחנות בחייה של נאוואל אמם, המקבילות להתקדמות בחקירתם של התאומים.
נאוואל בת ה-14 מנהלת רומן עם וואהאב ממחנה הפליטים הסמוך לכפר הולדתה.
הם אוהבים מאוד והיא נכנסת להיריון.
ג'יהאן אמה מציבה בפניה אולטימטום – לוותר על התינוק או לעזוב את הכפר חסרת כול, נאוואל נכנעת.
לפני שלוקחים ממנה את התינוק היא מכניסה אף של ליצן לחיתוליו.
אלהאמה המיילדת לוקחת איתה את התינוק והולכת דרומה.
נאוואל בת 16. נאזירה סבתה גוססת, מבקשת ממנה ללמוד קרוא וכתוב ואומרת לה שבגלל שקרוביה אינם יודעים קרוא וכתוב, הם תקועים במקום ושמה לא ייכתב על מצבתה לאחר מותה ומבקשת מנכדתה ללמוד קרוא וכתוב, לשוב לכפר ולחרוט את שמה על מצבתה.
ז'אן פוגשת את אנטואן דישארם, שהיה אח בבית החולים בו נאוואל הייתה מאושפזת שש שנים וטיפל באמהּ.
היא מספרת לו שאמם אמרה להם שהיא ואביהם אהבו זו את זו, שהוא מסר את נפשו למען המולדת בזמן המלחמה.
אנטואן הקליט את האם בטייפ במשך 500 שעות ונותן לז'אן את הקלטות.
ז'אן נעדרת מעבודתה באוניברסיטה בלי להודיע על כך לאיש ומאזינה לקלטות, בהן נשמעות רק שתיקותיה של האם.
נאוואל בת ה-19 שבה לכפר אחרי שלוש שנות היעדרות במהלכן למדה קרוא וכתוב.
היא חורטת על קברה של סבתה את שמה של הסבתה, כפי שהבטיחה לה.
נאוואל עוזבת את הכפר כדי לחפש את בנה.
בחורה בשם סאוודה, ממחנה הפליטים הסמוך, מתעקשת ללוות אותה, רוצה שתלמד אותה קרוא וכתוב ובתמורה היא תעזור לה למצוא את בנה.
נאוואל מלמדת את סאוודה קרוא וכתוב.
נאוואל וסאוודה נודדות בין בתי היתומים בארץ בניסיון למצוא את הבן האבוד.
מתחוללת מלחמה בין הפלנגות לפליטים מהמחנות.
כל צד אונס ורוצח ללא רחמים גברים, נשים וטף של הצד שכנגד.
נאוואל הפסיקה לדבר ב-21 באוגוסט 1997, כשהקשיבה לסדרת משפטים שנערכה בבית הדין הבינלאומי של פושעי מלחמה ממולדתה.
ז'אן מצאה תמונה של אמה בת ה-40 עם חברתה.
בתצלום נראה אוטובוס שרוף מאחורי נאוואל וסאוודה ועליו כתוב "פליטים מכפר ראייאת".
אחד הדיונים הרבים במשפטים שנאוואל האזינה להם היה של פושעים מכפר ראייאת.
ז'אן ואנטואן משוחחים ביניהם ומבינים שבסוף שנות השבעים של המאה העשרים אמה הייתה בסביבות הכפר ראייאת שבו נבנה בית כלא ושתיהן נשאו אקדחים.
ז'אן יוצאת לרכוש כרטיסי טיסה ללבנון.
הנוטריון מספר לתאומים שלאמם הייתה פוביה מאוטובוסים ושהיא סיפרה לו שכשהייתה צעירה שרפו וירו על אוטובוס לנגד עיניה.
ז'אן מגיעה לכפר הולדתה של אמה ופוגשת את עבדסאמאד דארזייה.
הוא מספר לה שלפי האגדה לילה אחד הפרידו בין נאוואל לוואהאב ומספר שנאוואל עזבה את הכפר עם סאוודה, שקראו לה הנערה ששרה.
סאוודה יורה למוות בשני אנשי פלנגות שהתכוונו להרוג אותה ואת נאוואל.
ז'אן מגיעה לבית הכלא של הכפר ראייאת.
בית הכלא נהפך בשנת 2000 למוזיאון כדי למשוך תיירים.
המדריך במקום מספר לה על המענה אבו טארק ומראה לה את התא של האישה ששרה, שהמספר שלה היה 72 ומספר שהיא הייתה כלואה שם חמש שנים.
הוא מפנה אותה לאב הבית של בית הספר המקומי, שבעבר היה שומר בבית הכלא.
נאוואל מזמן חדלה לחפש את בנה.
נאוואל בת הארבעים עדות לרצח אכזרי של נשים וילדים בידי אנשי הפלנגות.
נאוואל רוצה לנקום ומתכננת להרוג את מנהיג הפלנגות.
היא מקבלת עבודה כמחליפה למורה של ילדיו של המנהיג והורגת אותו.
ז'אן נפגשת עם פאחים, אב הבית של בית הספר ומראה לו את המעיל הכחול.
הוא מסתכל על כיס המעיל עליו כתוב המספר 72 והוא אומר שזו האישה ששרה.
ז'אן מראה לו את תמונת אמה והוא מזהה את נאוואל בתור האישה ששרה, אותה אחת שהרגה את מנהיג הפלנגות.
הוא מספר לז'אן שהיא היחידה מכל חבריה שנשארו בחיים, שכן האחרים נהרגו בקרבות או נרצחו בידי הפלנגות.
שמו אותה בכלא, אבו טארק היה אונס אותה בלילות והיא נכנסה ממנו להיריון.
היא שמה את התינוק בדלי.
הוא לקח את הדלי ומסר את התינוק לידיו של איכר שחזר עם העדר שלו לכיוון הכפר סירוואן.
הוא שולח אותה לשאול מי גידל את הבן של האישה ששרה, רועה שפגשה שולח אותה לבית הוורוד בו מתגורר אדם זקן בשם עבדאלמאלק.
היא מספרת לו שהיא בתה של האישה ששרה.
עבדאלמאלק תופס את זרועותיה וקורא לה ג'אנאן.
הוא מספר לה שפאחים אינו זוכר היטב ולמעשה הוא גידל תאומים, שנולדו מן האונס.
נאוואל השתחררה מהכלא בגיל 45 ועבדאלמאלק מחזיר לה את התאומים שגידל.
נאוואל בת השישים נושאת עדות במשפטם של פושעי המלחמה
סימון קורא את העדות מהמחברת האדומה ומבין שאבא שלו היה אנס.
סימון מדמיין את עצמו משוחח עם אמו בת ה-65 שאומרת שלו קוראים סארוואן, לאחותו ג'אנאן, לאביו אבו טארק ועליו לגלות את שמו האמיתי של אחיו.
ניהאד משוטט לבדו ויורה בעוברי אורח חולפים, כולל בילדים ומצלם אותו תוך כדי.
באותו זמן הוא שר ומשוחח עם עצמו באנגלית.
אלפונס לבל וסימון מגיעים ללבנון.
אלפונס מגלה שלאחיו של סימון קוראים ניהאד ארמאני.
הם מגיעים לשאמאסדין, שהיה המנהיג הרוחני של המחתרת של אזור הדרום בזמן המלחמה.
שאמאסדין מספר לו שאחיו הגיע אליו, הוא לימד אותו להפעיל נשק והוא נהיה לקלע קטלני.
אחר-כך אחיו עזב אותו וחיפש במשך שנים את אמו.
בשלב מסוים הוא התחיל לירות בעוברים ושבים ולצלם אותם.
אז פלש ללבנון הצבא שפלש מהדרום (רמז לישראל).
יום אחד הם תפסו אותו, אימנו אותו ומינו אותו לממונה על החקירות בעינויים בבית הכלא שהם בנו בכפר ראייאת.
ניהאד שינה את שמו לאבו טארק.
הבן עינה את אימו ואנס אותה, בלי לדעת שהיא אמו.
ניהאד הארמאני הידוע כאבו טארק מעיד במשפטו.
הוא מודה בכך עינה והרג ורוצה להודות לגברים שהכה והנשים שאנס, כי היו להם פנים עם הבעה יותר מרגשת והם אפשרו לו לצלם תצלומים יפים.
הוא אומר שהמשפט היה משעמם ובלי מוזיקה.
הוא מספר שהאנשים שגידלו אותו סיפרו לו שבדלי שמצאו אותו שמה אמא שלו אף אדום של ליצן.
הוא רוצה להפיג את השיעמום ולהציל את כבודו העצמי.
הוא שם את אף הליצן ושר.
נאוואל בת ה-60 מזהה את בנה.
ז'אן מאתרת את ניהאד ומוסרת לו את המעטפה.
הוא קורא את המכתב וקורע אותו.
סימון נותן לניהאד את המכתב שמיועד לאביו
הפקת שנת 2007 בתיאטרון טרגון בטורונטו זכתה בשני פרסי דורה מאבור מור, האחד למחזה הטוב ביותר והשני לבמאי הטוב ביותר (ריצ'רד רוז).
ההפקה הועלתה מחדש מספר פעמים ויצאה לסיבוב הופעות ברחבי קנדה בשנים 2008–2009.
"שרופים" עלה בישראל לראשונה על ידי תלמידי השנה השלישית של מחזור מד' בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב.
היא המשיכה והציגה בתיאטרון הערבי-עברי ביפו, על ידי צוות שחלקו שחקני הסטודיו.
שרופים, התיאטרון הערבי-עברי ביפו, הצגת בכורה – 2010
יוצרים - עברית: דורי פרנס, בימוי: מיכאל רונן, תפאורה ותלבושות: אפרת ערבות, תאורה: מרטין עדין, מוזיקה מקורית: איציק שושן, הדרכה קולית: גלינה קנאון, שפה ודיבור: נגה יתומי, תנועה: מרינה בלטוב, איפור ועיצוב שיער: סיגלית גראו.
שחקנים: נאוואל – נועה בירון, ז'אן – ענת חדיד, סימון - גל פרציגר, הנוטריונית אלפונסה לבל - חוואלה חאג' דיבסי, אנטואן\אב הבית\עיתונאי - יובל רוזמן, סאוודה\ נאזירה - חווה טיזזו, וואהב\איש פלנגות\ניהאד - ניר זליחובסקי, רופא\ עבדסאמאד\שאמסדין - מחמוד מורה.
"שרופים" עובד לסרט "האשה ששרה" בבימויו של דניס וילנב.
בתפקידים הראשיים משחקים לובנה אַזַאבַּל, מליסה דסורמו-פולין, מקסים גודה ורמי ג'ירארד.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2011. הוא זכה בשמונה פרסי ג'יני.
שרונה אלימלך (נולדה ב-11 במאי 1971) היא שחקנית, מדבבת וזמרת ישראלית.
נולדה בנהריה בשם שרון אלימלך, כילדה כישרונית במשחק ושירה.
בצה"ל שירתה בצוות הווי של חיל החינוך וצוות הווי של מפח"ש.
ב-1994 סיימה שלוש שנות לימוד בבית צבי, לצד אורלי פרל, איריס קול, יגאל זקס, יוסי טולדו, יוסי מרשק, ליאור אשכנזי, נתי רביץ ושרון מלכי שמש.
בשנת 2006 החליטה, לאחר ייעוץ עם רב קבלי, להוסיף את האות ה' לשמה.
ב-1994 שיחקה בהצגה "תמול שלשום" שעיבד וביים יורם פאלק על פי ש"י עגנון, ובהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-1996 גילמה את הקורטיזונה בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי.
ב-2001 שיחקה בהצגה "הרב קמע" שכתב וביים שמואל הספרי (על פי טרטיף מאת מולייר).
ב-2002 החלה לגלם את החצרונית (לצד עירית קפלן) במחזמר "עוץ לי גוץ לי" שכתב אברהם שלונסקי וביים רוני פינקוביץ' על פי ההצגה המקורית שביים יוסי יזרעאלי.
ב-2003 שיחקה בהצגה "השמים הם הגבול" מאת אפרים סידון שביים רוני ניניו.
ב-2005 שיחקה בהצגה "מקום אחר ועיר זרה" מאת מאיה ערד שביים אלדד זיו.
ב-2006 שיחקה (לצד עירית קפלן) בהצגה "יתוש בראש" שעיבד דורי פרנס על פי ז'ורז' פדו וביים עמרי ניצן.
באותה שנה גילמה את אתרוגה בהצגה "סלאח שבתי" מאת אפריים קישון שביים משה קפטן.
ב-2010 גילמה את ביאטריצ'ה ואחיה (לצד מיכל בלנקשטיין) בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב.
ב-2012 גילמה את מריומה במחזמר "קזבלן" שביים צדי צרפתי.
בתיאטרון השעה הישראלי: ב-2014 גילמה את אתרוגה בהצגה "סאלח שבתי" שעיבד וביים גדי צדקה, על פי אפרים קישון.
ב-1994 גילמה את מכשמשה במחזמר "הקוסם!" שעלה על הבימות בחג החנוכה.
כתב וביים אותו אורי פסטר עם שירים שכתב והלחין ירון כפכפי.
בעקבות הצלחתו עלה המחזמר 182 פעמים אל מול 430 אלף צופים.
ב-1995 שיחקה בהצגה "סטריפטיז אחרון" מאת הלל מיטלפונקט שהוצג בצוותא.
ב-1996 גילמה (לצד דודו פישר) את אזמרלדה במחזמר "הגיבן מנוטרדם" שביים יואל זילברג בהפקת לירן הפקות ותיאטרון יובל.
ב-2009 שיחקה בהצגה "החתול במגפיים" שכתב אבי קורן וביים אורי אומנותי בהפקת צבי להט - גל הפקות.
ב-2012 שיחקה בהצגה "עוד חבר כזה ואבדנו" שעיבד וביים זאב רווח על פי מחזה מאת ריי קוני.
שיחקה בהצגת הבידור "קח אותי מוריס", אותה כתבו אורלי ישועה וצביקה שוורצברג וביימה דדי ברון.
שיחקה בהצגה "דואט על הספה" שעיבדו ארז כהנא ואלי אלטוניו וביים מישה טפליצקי.
ב-2004 השתתפה במופע "סוויסה איר" לצד מאיר סוויסה.
ב-2018 השתתפה במחזמר "סלאח שבתי" של מאור מיימון הפקות.
ב-2021 השתתפה בהצגה "חיזו בטטה" של תיאטרון רמלה בתפקיד האם.
הנחתה את התוכנית "זאפ קולטורה" ברצועת השידור "זאפ לראשון".
ב-1994 שיחקה בתוכנית המערכונים "נפלו על הראש" לצד נאור ציון, מיכאל וייגל ונבו קמחי.
ב-1995 שיחקה בקלטת הילדים "דגדוגים" שכתבה דתיה בן דור וביים אריה בן ציון.
ב-1997 השתתפה לצד אורנה בנאי, ליאור כלפון, מתי סרי ומאיר סוויסה בתוכנית "אהבת קיץ" בה שחקנים וקומיקאים שרים שירי אהבה מסביב לנושאים שונים.
ב-1998 הגישה את התוכנית "החופש הגדול" בטלוויזיה החינוכית.
ב-1999 שיחקה בסדרה "ספי" בכיכובו של ספי ריבלין, שביים צבי שיסל.
ב-2000 גילמה את לאה בסרט הקצר "מוש", סרט הגמר של ארז תדמור ב"קמרה אובסקורה".
הסרט הוקרן בערוץ 2. באותה שנה שיחקה בקלטת הווידאו לילדים "אצבעות לי" שביים מרקו כרמל.
ב-2001 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "האישה האחרת" שביימו אורי ענבר ושמי זרחין.
ב-2003 גילמה את אתי וענונו לצד איציק כהן בסרטו של דרור שאול "סימה וקנין מכשפה".
ב-2004 גילמה את יפית אביטל בסדרת הטלוויזיה "המשאית" שביים ערן ריקליס.
ב-2005 גילמה את ציונה בסרט "שושלת שוורץ" שכתב אמיר הספרי וביים שמואל הספרי.
באותה שנה גילמה את זהבה בסרט הטלוויזיה "עד מדינה" שכתב וביים אמיל בן שמעון.
ב-2007 גילמה את דניאלה בסרט הקולנוע "מתוק ומר" שביים דורון בנבנישתי.
ב-2009 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "נשרים" שביים מרקו כרמל.
ב-2011 גילמה פרחה בסרטו של מרקו כרמל "אחותי היפה".
באותה שנה גילמה את ויויאן אשרוב בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" שכתב וביים שמואל הספרי.
ב-2013 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חברות" שביימו רני סער ושי בן עטר.
בשנת 2016 השתתפה בסרט "ישמח חתני" של הבמאי אמיל בן שמעון.
ב-2017 הופיעה בגרסה הישראלית לסדרה "נשואים פלוס".
בשנת 2019 הופיעה בסדרה "מצולמים".
אלימלך הופיעה בשלל פרסומות, וכן עסקה גם בדיבוב.
ב-1995 השתתפה בדיבוב המקהלה במוזיקת הסרט "גופי: הסרט".
ב-1996 דיבבה את בו פיפ בסרט "צעצוע של סיפור".
ב-2013 דיבבה את תיאודורה בסרט "ארץ אוז".
ב-2007 הופיעה בקפה תיאטרון בתיאטרון הקאמרי במופע "שוטף + 60" לרגל חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל.
היא מופיעה בערבי שירת משוררים בהנחיית דן אלמגור.
שרוסברי () היא עיר שוק ובירת מחוז שרופשייר שבאנגליה, הממלכה המאוחדת.
העיר שוכנת על גדות הסוורן בסמוך לגבול בין ויילס לאנגליה.
מבחינה היסטורית נחשבת שרוסברי לעיירת שוק ומרכז אזורי חשוב, בימי הביניים המוקדמים מיקומה האסטרטגי בין ממלכות אנגליה לוויילס הפך אותה למעוז שלטוני חשוב והיא החליפה ידיים מספר פעמים לאורך המאות.
כינוים ההיסטורי של שרוסברי ושל מחוז שרופשייר הוא סלופ (Salop); תושבי שרוסברי מכונים סלופיאנים (Salopians).
המוטו של שרוסברי הוא "פלוריאט סלופיה" (Floreat Salopia), שמשמעו: "מי יתן ושרוסברי תשגשג".
שמה של שרוסברי נובע מהשם סקרובסבורו (Scrobbesburh) באנגלית עתיקה, שמשמעו "מבצרו של סקרוב" או "מבצר בין שיחים", שם זה נובע מהשם האנגלו-סקסוני הקדום יותר סקרובסביריג (Scrobbesbyrig).
שם המקום התפתח מאנגלית עתיקה לשלושה שמות: שרוסברי (שם העיירה כיום), שרופשייר (שם המחוז) וסלופ או סלופיאן (שם נרדף לאזור ושם הכינוי של תושבי שרוסברי).
בתקופת ימי הביניים, הממלכות הוולשיות כינו את העיירה פנגוורן שמשמעו "גבעת האלנוס", בתקופות מאוחרות יותר השם הוולשי לשרוסברי היה אמווית'יג (Amwythig) שמשמעו "מקום מבוצר".
חשיבותה ההיסטורית הרבה של שרוסברי נובע ממיקומה כמרכז אזורי סמוך לגבול בין אנגליה לוויילס, כמו גם הדרך המרכזית בין לונדון לצפון ויילס (כיום הנתיב של ה-A5) שהוקמה על ידי הרומאים והמשיכה לשמש נתיב חשוב.
בתקופה הרומית שכן בקרבת שרוסברי יישוב שלטוני אזורי בשם וירוקוניום קורנווירום (Viroconium Cornoviorum; כיום רוצ'סטר), שורסבי נוסדה ככל הנראה כיישוב שכן למרכז האזורי בסביבות המאה ה-5. החל מהמאה ה-6 נשלט האזור בידי ממלכת פוויס הוולשית ובמקום שכנה עיר הבירה וכס הממלכה - פנגוורן (Pengwern).
בתקופה האנגלו-סקסית, במהלך המאה ה-8 התבססה העיירה תחת השם "סקרובסביריג" והיא שכנה בתחומי ממלכת מרסיה.
סקרובסביריג הייתה עיירה מבוצרת בתקופה זו (בדומה ליישוב הרומאי הקדום יותר), מה שהקנה לה ככל הנראה את שמה, זאת משום הקרבה לגבול בין הממלכות האנגלו-סקסוניות לבין אלו הוולשיות שבהרי צפון ויילס).
בתחילת המאה ה-11 העיירה הפכה למרכז שלטוני של שרופשייר, על פי ספר יום הדין היא כללה 250 בתים וארבע כנסיות.
מעט לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה, כוח ולשי תקף את העיירה ב-1069 והצליח לפרוץ את הביצורים, לעלות אותה באש ולברוח לפני שכוח תגבור נורמני הספיק להגיע.
ויליאם הראשון (הכובש) העניק את שרוסברי על מיקומה האסטרטגי לאחד מיועציו החשובים רוברט מונטגומרי שהיה "רוזן שרוסברי" הראשון, הוא ביסס שוב את מעמדה של שרוסברי כמרכז אזורי החולש על שטחי הרוזנות שלו אשר כללו גם חלקים ממרכז ויילס של ימינו.
ב-1074 החל מונטגומרי בשיקום הביצורים והקמת טירת שרוסברי מצפון-מזרח למרכז העיירה, ב-1083 הוא הקים גם מנזר בנדיקטי (כיום מנזר שרוסברי).
הטירה הוקמה בכניסה לעיירה, כאשר שאר תחומי שרוסברי אוגפו על ידי עיקול נהר הסוורן, כך הייתה העיירה מוגנת ומבוצרת במיוחד.
במהלך המאה ה-14 וה-15 נכנסה שרוסברי לתקופה של פריחה כלכלית, תולדה של התפתחות תעשיית הצמר ומיקומה של שרוסברי בין ויילס העשירה בצמר וערי אנגליה שצרכו אותו.
בשנת 1403 התרחש קרב שרוסברי מצפון לעיר, בין כוחותיו של המלך הנרי הרביעי לבין הכוחות המורדים של הנרי פרסי (הוטספור).
הקרב מתואר במחזה הנרי הרביעי, חלק ראשון מאת ויליאם שייקספיר.
בעת המודרנית שרוסברי המשיכה לשמש מרכז אזורי, עיירת שוק חשובה ומרכז חשוב בתעשיית הצמר.
היא שכנה על הכביש העיקרי שחיבר את לונדון לצפון ויילס ואירלנד, משום כך הפכה גם לתחנת דרכים חשובה מה שהביא לפריחת תעשיית התיירות בעיר.
במהלך המהפכה התעשייתית המשיכה לשמש שרוסברי מרכז לתעשיית הצמר, אך משום שלא הייתה קרובה לערי נמל ותעשייה עקריות, היא לא עברה תהליך תיעוש כמו ערים עקריות אחרות סביב בריטניה.
בשנת 2002 זכתה שרוסברי במעמד עיר, מעמד שבבריטניה נהוג לזכות בו והוא לא ניתן באופן אוטומטי.
שרוסברי שוכנת על גדות נהר הסוורן, כ-14 קילומטרים מהגבול בין אנגליה לוויילס.
הסוורן שהוא הנהר הארוך ביותר בממלכה המאוחדת, גורם להצפות עונתיות כל כמה שנים שפוגעות בעיקר במרכז העיירה.
שרוסברי ממוקמת כ-69 קילומטרים מערבית לברמינגהאם, כ-79 קילומטרים דרומית לליברפול ו-246 קילומטרים צפון-מערבית ללונדון.
מרכז העיירה בנוי חלקית על גבעה בגובה 75 מטרים מעל פני הים, שהיא הנקודה הגבוהה ביותר בתחומי שרוסברי.
שרוסברי היא מרכז תחבורה אזורי, הן משום מיקומה בסמוך לגבול הוולשי והן משום שהיא בירת המחוז.
הנתיב ההיסטורי של כביש ה-A5 (המחבר בין לונדון לצפון ויילס) עובר במעקף סביב חלקה הדרומי של שרוסברי, כ-12 קילומטרים מזרחית לעיירה כביש ה-A5 מתחבר לכביש המהיר M54 שמשמש כביש לאומי המחבר את לונדון לאזור מערב אנגליה.
בהתאם למעמדה של שרוסברי בתור "השער לוויילס", תחנת הרכבת שרוסברי משרתת חמישה קווי רכבת המנוהלים על ידי טרנספורט פור ויילס רייל, מלבד השירות לברמינגהאם המנהול על ידי וסט מידלנס טריינז (WMT).
בתחנה ישנה תנועת רכבות הפועלות בתדירויות שונות למספר יעדים, בהם לונדון, ברמינגהאם, רקסהאם, קארדיף ויעדים בצפון ויילס בהם הוליהד.
טירת שרוסברי - טירה שהוקמה בשנת 1067 מצפון למרכז העיר.
בית הספר שרוסברי - בית ספר פרטי שנוסד בשנת 1552.
השירות האזרחי הבין-לאומי הוא ארגון התנדבותי בינלאומי הפועל למען קידום השלום, באמצעות קידום תרבות של שלום.
הארגון הוקם בשנת 1920, אחרי מלחמת העולם הראשונה, על ידי המהנדס השווייצרי הפציפיסט פייר סרסול (Pierre Cérésole) וכולל 45 סניפים וקבוצות ברחבי העולם.
עבודת הארגון מבוססת על הערכים הבאים:
התנדבות - במובן של פעולה עצמית או יוזמה לטובת החברה האזרחית, ללא תשואה אישית חומרית.
ההתנדבות היא לטובת שינוי חברתי, ללא רווח ותשלום.
ההתנדבות תבוצע ללא תחרות עם עבודה בתשלום.
ההתנדבות תבוצע ללא פגיעה בשביתות עובדים.
זכויות האדם – שמירה כל זכויות אדם וכבוד ליחידים כמוצהר בהצהרה האוניברסלית של זכויות האדם.
סולידריות – סולידריות בין-לאומית בשאיפה לצדק עולמי וסולידריות בין בני האדם בכל הרמות.
כבוד לסביבה ולמערכות האקולוגית בתוכן פועלים.
הכללה - פתיחות לכלל האנשים החולקים את המטרות והיעדים של התנועה, ללא קשר למגדר, גזע, צבע, דת, לאום, מעמד חברתי או דעות פוליטיות וכל שאר עילות אפליה.
העצמה – עידוד אנשים להבין ולפעול לשינוי חברתי, כלכלי ותרבותי המשפיע על חייהם בכל הרמות.
שיתוף פעולה עם קהילות מקומיות כמו גם עם גופים מקומיים, לאומיים ובין-לאומיים, כדי לחזק את הפוטנציאל החיובי בתוך החברה האזרחית בכללותה.
הארגון דוגל באמונה שכל האנושות מסוגלת לחיות יחד בכבוד הדדי, מבלי להזדקק לכל צורה של אלימות לפתירת קונפליקטים וסכסוכים.
התנועה מארגנת פרויקטים התנדבותיים בין-לאומיים בכל העולם באמונה שהשלום יכול להיבנות תוך עבודה משותפת תוך שיתוף פעולה כולל של אנשים עם רקע ותרבות שונה לומדים לשתף פעולה, לעבוד יחד.
השרות האזרחי הבין-לאומי הוקם בתום מלחמת העולם הראשונה במטרה לגשר בין העמים ולשאוף לשלום.
מקים התנועה, פייר סרסול, פציפיסט שווייצרי, יזם פרויקט התנדבות בין-לאומי במטרה לשאוף לשלום.
היוזמה הוצגה לראשונה במסגרת כנס "אחוות הפיוס הבין-לאומית" (Fellowship of Reconciliation) 1920.
מפעל ההתנדבות הבין-לאומי הראשון התקיים בשדה הקרב הטרי של ורדן, צרפת בשנת 1920. במהלכו, עזרו המתנדבים לבנות מחדש כפר בשם Esnes-en-Argonne שנהרס במהלך הקרבות.
עיקר העבודה המשותפת כללה שחזור בתי מגורים ופינוי אדמות חקלאיות.
תחילה, שיפצו המתנדבים שני בתי עץ.
לאחר מכן כאשר הממשלה הצרפתית ביטלה את החוזה שלהם, הם עברו לפנות שדות חקלאיים מפסולת מלחמה, מילאו בורות ושיפצו דרכים, עד שבשנת 1921 הממשלה הצרפתית ביקשה מהם לעזוב.
צוות המתנדבים כלל שלושה מתנדבים גרמנים, מתנדב אוסטרי ומתנדב הולנדי אשר ביצעו את עבודת הכפיים, ומתנדבת הולנדית שכיסתה את העלויות הראשוניות, בישלה וכיבסה עבור כלל המתנדבים.
השתתפותם של המתנדבים הגרמנים תרמה לסימונו של הפרויקט כסמל של פיוס בין צרפת וגרמניה.
בשנת 1924, ארגן סרסול את מפעל ההתנדבות השני בשווייץ.
הפעם המטרה הייתה עזרה בפינויי הריסות לאחר מפולת שלגים בכפר Vers-l'Eglise.
ארבעים מתנדבים ממדינות שונות בנו מחדש, לאורך שלושה שבועות את הבתים שניזוקו, פינו ערוצי נחלים ושיקמו גשרים.
לאחר מכן קם מפעל התנדבות נוסף לבניה מחדש של הכפר Someo בשווייץ, אשר נהרס בגלישת אדמה (landslide).
שם לראשונה גייסו מובטלים כמתנדבים.
פייר החל לפתח את הרעיון של שירות אזרחי התנדבותי מעין "שירות לאומי" פציפיסטי כאלטרנטיבה לשירות צבאי כדי לתרום לחברה מקומית ובין-לאומית.
רעיון זה הוצע אך לא התקבל על ידי הפרלמנט השווייצרי.
המפעל הגדול ביותר בשנותיה הראשונות של התנועה היה בשנת 1928 ב-ליכטנשטיין עם יותר מ-700 מתנדבים מ-28 מדינות, אשר פינה את עמק הריין לאחר שיטפון כבד ב-1927. למפעל זה התנדבו יותר מ-700 מתנדבים ומתנדבות מ-17 מדינות, אשר פינו יחד את השטחים החקלאיים שניזוקו מן ההצפות.
התפתחות, תוך מחויבות חברתית (1931)
לאחר העשור הראשון שבו הפעילות בוצעה בצורה לא פורמלית, וכללה בעיקר פעולות מידיות לשיקום אזורי אסון, החליט סרסול להקים ארגון פורמלי, אשר יעסוק בהתנדבות חברתית במובנה הרחב.
פיתוח קהילתי: לדוגמה, המשבר הכלכלי בתעשיית כריית פחם הותיר מובטלים רבים בווילס, אנגליה.
הארגון יזם מפעל ההתנדבות אשר כלל עבודת מתנדבים לצד המובטלים לטובת בניה של פארק ציבורי ובריכת שחיה.
סיוע התפתחות (עד 1969): לאחר הכרות עם גנדי בשנת 1931, הוזמן סרסול לארגן את המפעל ההתנדבותי הראשון מטעם השירות בהודו.
הפעילות התרחשה בשנת 1934, והתמקדה בעיר ביהאר בעקבות הרס רעידת אדמה.
הפעילות כללה ארבעה מתנדבים אירופאים בלבד, אך הראתה שאירופאים יכולים להיות גם כח תורם להודו ולא רק כח כובש.
עזרה הומניטרית: בשנת 1937 התנועה הייתה מעורבת במתן עזרה הומניטרית לפליטים, ובפרט לילדים, במהלך מלחמת האזרחים הספרדית (1936-1939) שכללה שירותי פינוי, מזון, ביגוד ועוד.
עשרים שנה מאוחר יותר, עזרה דומה ניתנה לילדים יתומים בתוניסיה במהלך מלחמת אלג'יר (1958-1962).
מאז 1920 התארגנו מפעלי התנדבות בצרפת, שווייץ, בריטניה, הודו, ומדינות אחרות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הקמתם של עוד ועוד סניפים מקומים במדינות שונות, נוסד איגוד בין-לאומי של הסניפים השונים של הארגון ונוסדה מזכירות רשמית בפריס.
בעקבות ההתארגנות והמסגרות החדשות מספר המתנדבים גדל ובעקבותיהם גם נוספו גם המינהלות למתנדבים כגון תקנונים וביטוחים למיניהם.
פיתוח וסיוע בין צפון לדרום (1950)
בשנת 1950, הוזמן הארגון שוב להודו על מנת לעזור בבנייה של בתי פליטים בפרידאבאד.
קבוצה קטנה של מתנדבים הצליחה לגייס מקומיים רבים למען המטרה המשותפת.
הסכסוך בין הודו לפקיסטן היה עילה לפתיחת סניפים נוספים ברחבי אסיה.
בעקבות הפעילות, הוקמו תוכניות סיוע ופיתוח באזורים מעוטי יכולת ומוכי עוני, בוצעו פעולות גיוס באירופה אפריקה ואסיה.
תוכניות הסמכת המתנדבים הורחבה בהתאמה.
בזמן המלחמה הקרה הארגון הקים פעילויות בהם היו מעורבים אנשים משני עברי מסך הברזל וכך יכלו להפגש ולהכיר.
מתנגבי הארגון ממערב אירופה השתתפו לדוגמה במחנה במסגרת "הפסטיבל החמישי לנוער העולמי" אשר התקיים בוורשה (פולין) בשנת 1955. בהמשך הוקמו מחנות מתנדבים ארש כללו שיתופי פעולה עם ארגוני מתנדבים סוציאליסטים בפולין (1955), ברית המועצות (1958), הונגריה (1964), צ'כוסלובקיה (1964), ובולגריה (1981).
גם מתנדבים ממזרח אירופה יכלו להשתתף במחנות התנדבות במערב אירופה, למשל : 166 מתנדבים צכוסלובקים השתתפו במחנה שאורגן על ידי הסניף הבריטי של הארגון במהלך המלחמה הקרה.
מאחר שלא ניתן היה להקים סניפים של הארגון במדינות מזרח אירופה בתקופה זו, בשנת 1972 הקים הארגון אגף לתאום מזרח-מערב כדי להקל על המתנדבים ולשפר את שיתוף הפעולה עם ארגונים ממזרח אירופה.
לאחר שנת 1989 עם נפילת מסך הברזל, הוקמו סניפים של הארגון גם במדינות מזרח אירופה.
בשנות ה-70 הארגון ביצע הליך חשיבה מחדש אודות תפקידו החברתי ואופן הפעולה שלו.
הליך החשיבה בוצע באמצעות שורה של סמינרים, סדנאות ופגישות.
הארגון החליט לעזוב את דרך הפעולה הקודמת של הקמת מפעלי התנדבות זמניים בהתאם לצרכים, ולעבור לאופן פעולה רציף של העלאת מודעות חברתית ופוליטית.
בהתאמה, הארגון פיתוח קבוצות עבודה המתמקדות באזורים ספציפיים ובנושאים ספציפיים כגון : הגירה ופליטים, נושאים מגדריים, צעירים ואבטלה ועוד.
עם הארגון מחדש החליטה התנועה למקד את תרומתה לפי תחומי עניין מקומיים ושיפור שיתוף הפעולה בין הקבוצות השונות.
בשנת 1997 הקבוצות השונות קיבלו מעמד רשמי בתוך הארגון, אשר מאושר מחדש מדי שנה.
נכון לשנת 2016 התנועה פעילה ברוב מדינות אירופה והאיחוד האירופי, באסיה קיימים סניפים בבנגלדש, הונג קונג, סין, הודו, יפן, מלזיה, נפל, פקיסטן, דרום קוריאה וסרי לנקה.
באמריקה בארצות הברית, מקסיקו וברזיל.
כמו כן קיים סניף באוסטרליה.
במזרח התיכון קיים סניף בירדן.
עד כה (2016) לא דווח על שיתוף פעולה בין התנועה לגופים במדינת ישראל.
לארגון יש מעמד מייעץ במועצת אירופה, משתף פעולה באופן קבוע עם ארגון אונסק"ו וחבר בפורום הנוער האירופאי (YFJ).
שרטוט מסכים הידוע גם בשם שרטוט סכמתי של מסכים, הוא מדריך חזותי המייצג את מסגרת השלד של אתר אינטרנט.
שרטוטי מסכים נוצרו לצורך סידור אלמנטים במסך באופן שישיג את המטרה הרצויה בצורה הטובה ביותר.
המטרה בדרך כלל נובעת ממטרה עסקית או מרעיון יצירתי.
שרטוטי המסכים מתארים את פריסת העמוד או את הסידור של תוכן האתר, כולל רכיבי ממשק ומערכות ניווט, וכיצד הם פועלים יחד.
שרטוט המסכים בדרך כלל אינו כולל טיפוגרפיה, צבע או גרפיקה, מכיוון שהמוקד העיקרי טמון בפונקציונליות, בהתנהגות ובתעדוף של התוכן.
במילים אחרות, השרטוט מתמקד במה עושים במסך הזה, ולא באופן שהוא נראה.
שרטוט מסכים יכול להיות גם ציור שמשורטט בעיפרון או ציור סקיצות על גבי לוח, וניתן גם ליצור אותם באמצעות מגוון רחב של יישומי תוכנה חינמיים או מסחריים.
שרטוט מסכים נעשה בדרך כלל על ידי אנליסטים, מאפייני חוויית משתמש, מפתחים, מעצבים גרפיים, ועל ידי מומחים בעיצוב אינטראקציה, ארכיטקטורת מידע ומחקר המשתמש.
הצגת סדרי העדיפויות היחסיים בין התוכן והפונקציות
פירוט הכללים להצגת סוגי מידע שונים
הצגת ההשפעה של תרחישים שונים על התצוגה
שרטוט המסך מחבר בין המבנה הקונספטואלי, או ארכיטקטורת המידע, לבין פני השטח, או לעיצוב החזותי של האתר.
שרטוט המסכים עוזר לקבוע את הפונקציונליות באתר ואת היחסים בין תבניות מסך שונות באתר.
יצירת שרטוטי מסכים בתהליך מחזורי מאפשרת לעשות אב טיפוס מהיר של עמודים בצורה יעילה, וכן מסייעת להעריך באיזו מידה הקונספט העיצובי משרת את המטרה.
שרטוט מסכים מתחיל בדרך כלל ב"עבודה מבנית ברמה כללית כמו תרשימי זרימה או מפות אתר - ועיצובי מסכים." במסגרת בניית אתר אינטרנט, שרטוט מסכים הוא המקום שבו החשיבה הופכת להיות מוחשית.
מלבד אתרי אינטרנט, שרטוט מסכים משמש גם עבור יצירת אב טיפוס של אתרים מותאמים לניידים, יישומי מחשב, או מוצרים אחרים מבוססי מסך הכוללים אינטראקציה בין אדם למחשב.
דיסציפלינות שונות יכולות לעשות שימוש בשרטוטי מסכים.
מפתחים משתמשים בשרטוטי מסכים כדי להבין בצורה מוחשית יותר את הפונקציונליות של האתר, בעוד שמעצבים משתמשים בהם כדי לקדם את תהליך יצירת ממשק המשתמש (UI).
מעצבי חוויית משתמש ואדריכלי מידע משתמשים בשרטוטי מסכים כדי להציג נתיבי ניווט בין עמודים שונים.
אנליסטים משתמשים בשרטוטי מסכים כעזרים חזותיים להצגת הכללים העסקיים שלהם וכדי להציג את דרישות האינטראקציה של המסך.
בעלי עניין עסקי בודקים שרטוטיי מסכים כדי להבטיח שהדרישות והיעדים שלהם נענו באמצעות העיצוב.
אנשי מקצוע המייצרים שרטוטי מסכים כוללים אנליסטים, אדריכלי מידע, מעצבי אינטראקציה, מעצבי חוויית משתמש, מעצבים גרפיים, מתכנתים ומנהלי מוצרים.
עבודה עם שרטוטי מסכים עשויה להיות מאמץ משותף מאחר שהיא מגשרת בין ארכיטקטורת המידע לעיצוב החזותי.
בשל חפיפה בין התפקידים המקצועיים הללו, עלולים להתרחש עימותים, מה שהופך את שרטוט המסכים לחלק שנוי במחלוקת במהלך תהליך התכנון.
מאחר ששרטוטי מסכים מסמלים אסתטיקה של "עצמות חשופות", קשה למעצבים להעריך עד כמה העיצוב צריך להיות נאמן לשרטוטי המסכים בפועל.
כדי למנוע התנגשויות, מומלץ כי אנליסטים שמבינים את דרישות המשתמש, יצרו שרטוט מסכים בסיסי ולאחר מכן יעבדו עם מעצבים כדי לשפר את שרטוטי המסכים.
קושי נוסף עם שרטוטי מסכים הוא שהם לא מציגים בצורה יעילה פרטים אינטראקטיביים כי הם ייצוגים סטטיים.
עיצוב ממשק משתמש מודרני כולל מכשירים שונים כגון פנלים נפתחים, אפקטים מרחפים וקרוסלות המהוות אתגר עבור דיאגרמות דו-ממדיות.
שרטוטי מסכים יכולים להיות בעלי רמות שונות של פירוט וניתן לפצל אותם לשתי קטגוריות על פי רמת הנאמנות, או עד כמה הן דומות למוצר הסופי.
שרטוטיי מסכים בעלי נאמנות נמוכה הם שרטוטים שדומים לסקיצה גסה או למוק-אפ מהיר, וניתן לייצר אותם במהירות.
שרטוטים אלה מסייעים לצוות הפרויקט לתקשר רעיונות ולשתף פעולה בצורה יעילה יותר, שכן הם מופשטים יותר, ועושים שימוש במלבנים ותוויות כדי לייצג תוכן.
כאשר תוכן אמיתי אינו זמין, נהוג להשתמש בתוכן דמה, בטקסט מילוי לטיני (לורם איפסום), בתוכן לדוגמה או בתוכן סימבולי כדי לייצג נתונים.
לדוגמה, במקום להשתמש בתמונות בפועל, ניתן להשתמש במלבן כדי לציין את מיקום התמונה.
ניתן להשתמש בשרטוטים בעלי נאמנות נמוכה כדי להקל על התקשורת בין הצוותים בפרויקט, ונעשה בהם שימוש בשלבים המוקדמים של הפרויקט.
שרטוטי מסכים בעלי נאמנות גבוהה משמשים לעיתים קרובות עבור תיעוד, משום שהם מפורטים יותר ותואמים יותר לעיצוב של עמוד האינטרנט בפועל, ולכן לוקח יותר זמן ליצור אותם.
טכניקה נפוצה לשרטוטים מסכים פשוטים או ברמת נאמנות נמוכה, היא יצירת אב טיפוס על נייר.
מאחר שסקיצות אלה הן רק מייצגות, וכוללות הערות המסבירות את ההתנהגות - הן שימושיות.
עבור פרויקטים מורכבים יותר, השיטה הפופולרית היא שרטוט מסכים באמצעות תוכנת מחשב.
כלים מסוימים מאפשרים שילוב של אינטראקטיביות כולל אנימציות Flash, וטכנולוגיות פרונט אנד כגון HTML, CSS ו- JavaScript.
שרטוטי מסכים בעלי נאמנות גבוהה כוללים תוכן אמיתי יותר, טיפוגרפיה ספציפית ומידע על ממדי תמונות.
שלא כמו שרטוטי מסכים בעלי נאמנות נמוכה, שרטוטי מסכים בעלי נאמנות גבוהה יכולים לכלול תמונות בפועל.
שרטוטי המסכים אינם כוללים צבעים, אך ניתן לייצג ערכי צבע שונים בגווני אפור.
ניתן לחלק את תכנון השלד של אתר אינטרנט לשלושה מרכיבים: עיצוב מידע, עיצוב ניווט ועיצוב ממשק.
פריסת העמוד משלבת בין כל האלמנטים האלו, בעוד ששרטוט מסכים מתאר את היחסים בין רכיבים אלה.
עיצוב מידע הוא אופן הצגת העמוד - מיקום ותעדוף של המידע בצורה ברורה.
עיצוב מידע הוא תחום של עיצוב חוויית המשתמש, שנועד להציג מידע בצורה יעילה שמאפשרת להבין אותו בקלות.
באתרי אינטרנט, פיסות התוכן צריכות להיות מסודרות באופן שמשקף את המטרות ואת המשימות של המשתמש.
מערכת הניווט מספקת רכיבי ממשק המאפשרים למשתמש לעבור בין עמודי האתר.
עיצוב הניווט צריך לכלול את הקשר בין העמודים או הפונקציות שהוא מכיל, כך שמשתמשים יוכלו להבין את האפשרויות שיש להם לניווט באתר.