tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1995 כיכבה סילברסטון בקומדיה הרומנטית "קלולס".
בסרט היא גילמה את דמותה של שר הורוביץ, מתבגרת עשירה ומפונקת מבוורלי הילס הממוקדת בענייני בגדים ואופנה.
על אף שהיא מרוצה מחייה, שר מעוניינת להציג את עצמה גם כעוזרת לזולת וכבעלת אינטלקט.
ביחד עם חברתה דיון מארי היא מחליטה לעזור ו"לטפח" נערה חדשה בשם טאי (בריטני מרפי) שמגיעה ללמוד בבית הספר שלהן.
בשנת 1997 השתתפה סילברסטון בסרט הפעולה של ג'ואל שומכר "באטמן ורובין", הרביעי מסדרת סרטי "באטמן".
בסרט גילמה סילברסטון את ברברה וילסון, המבוססת על דמותה הבדיונית של ברברה גורדון, האחיינית של אלפרד משרתו של ברוס ווין ההופכת לבאטגירל, "נערת העטלף", שמצטרפת אל באטמן (ג'ורג' קלוני) ורובין (כריס אודונל) במלחמתם כנגד מיסטר פריז (ארנולד שוורצנגר) הזומם להקפיא את גות'אם סיטי.
ב-1999 שיחקה סילברסטון בקומדיית ההרפתקאות "פגז מן העבר", בה גילמה את איב רוסטיקוף, שחיה בין גברים ונשים שטחיים ורדודים, ופוגשת את אדם (ברנדן פרייז'ר) שגר במקלט אטומי נעול במשך 35 שנה ביחד עם הוריו.
איב מנסה ללמד את אדם התמים מהעבר מספר עובדות על ההווה ומתאהבת בו במהלך הסרט.
ב-2001 דיבבה סילברסטון בסדרת האנימציה "מגושרת" (שודר בארץ בניקלודיאון).
סילברסטון שימשה גם כמפיקה בפועל של הסדרה, וקיבלה מועמדות לפרס אמי על דיבובה של כוכבת הסדרה "מגושרת" שרון ספיץ, במשך שתי עונותיה ראשונות של הסדרה.
בשנת 2004 הופיעה סילברסטון בסרט ההמשך לקומדיית ההרפתקאות "סקובי-דו", "סקובי-דו 2: חופשי חופשי", שם גילמה את הת'ר ג'ספר-האוו, כתבת קשוחה המפעילה לחץ על החבורה לפתור תעלומה שמתרחשת בעיירה.
ב-2006 שיחקה סילברסון בסרט "אלכס ריידר", המבוסס על ספרו של אנתוני הורוביץ.
בסרט גילמה את דמותה הספרותית של ג'ק סטרברייט, עוזרת הבית של אלכס (אלכס פטיפר) ואיאן ריידר (יואן מק'גרגור).
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה הלהט"בי "קינג קוברה" שם גילמה את ג'נט, לצד ג'יימס פרנקו וכריסטיאן סלייטר.
בשנת 2018 גילמה את בוני נולן בסדרה הקומית "אישה אמריקאית", כאם לא שגרתית שנאבקת בגידול שתי בנותיה לאחר שעזבה את בעלה בתקופת עליית הפמיניזם של הגל השני בשנות השבעים, בעזרת שתי חברותיה הטובות, קתלין ודיאנה.
הסדרה קיבלה תגובות מעורבת מצד המבקרים עם עלייתה לשידור.
באתר Rotten Tomatoes הסדרה מחזיקה בדירוג של 44% עם דירוג ממוצע של 5.36 מתוך 10 בהתבסס על 18 ביקורות.
בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב, "סטריאוטיפים ועמימות מעלימים את כוונותיה המשמעותיות של האישה האמריקאית, אם כי התפאורה הנוסטלגית היא חמודה."
בשנת 2020 שיחקה בסדרה של נטפליקס "מועדון הבייביסיטריות" המבוססת על סדרת הספרים באותו השם.
סילברסטון ניהלה מערכות יחסים מתוקשרות עם מספר כוכבי קולנוע בהוליווד, בהם לאונרדו דיקפריו, בניסיו דל טורו, אדם סנדלר ווודי הארלסון.
ב-11 ביוני 2005 נישאה למוזיקאי כריסטופר ג'ארקי (אנ'), איתו יצאה במשך שמונה שנים לפני נישואיהם.
הם התגוררו בבית ידידותי לסביבה בלוס אנג'לס, עם פאנלים סולאריים וגינת ירק אורגנית.
סילברסטון רכשה את הבית בשיתוף עם הארגון "menagerie of rescued dogs", ב-1996.
ב-5 במאי 2011 סילברסטון ילדה בן.
היא השתתפה בקמפיינים רבים של ארגון PETA וזכתה בכמה פרסים על תרומתה לקידום הטבעונות בעולם.
בשנת 2009 התפרסם ספרה "The Kind Diet", מדריך לחיים טבעוניים.
+שנהסדרהתפקידהערות1992שנות הקסםג'סיקה תומאספרק: "Road Test"1993Torch Songדלפיןסרט טלוויזיה של ABCScattered Dreamsפיליססרט טלוויזיה של CBS1994Cool and the Crazyרוזליןסרט טלוויזיה של שואוטיים2001–2003מגושרתשרון שפיץדיבוב; 54 פרקים
גם מפיקה בפועל 2003מיס מאץ'קייט פוקסתפקיד ראשי; 17 פרקים2006Candles on Bay Streetדי די סרט טלוויזיה של CBS2011Childrens Hospitalרליפרק: "Munch by Proxy"2012פרברי הגיהנוםעדן4 פרקים2017Jeff & Some Aliensאליסוןדיבוב; 3 פרקים2018American Womanבוני נולאןתפקיד ראשי; 11 פרקים2019Bajillion Dollar Propertie$אנאבל שליפרק: "Tough Love"2020–2021מועדון הבייביסיטריותאליזבת' תומאס11 פרקים2021שליטי היקום: הגילוימרלינהדיבוב; 4 פרקים2022סיפורי אימה אמריקאיםאריןפרק: "Lake"
אליסון מויה היא זמרת-יוצרת בריטית.
בראשית שנות השמונים הייתה הסולנית של צמד הסינת'-פופ "יאזו", ולאחר מכן המשיכה בקריירת סולו במסגרתה נמכרו אלבומיה עד היום במעל 20 מיליון עותקים.
מויה נולדה בשם ז'נבייב אליסון ג'יין מויה, בעיר שינה קטנה בשם בילריסיי במחוז אסקס שבמזרח אנגליה, לאב צרפתי ולאם אנגלייה.
לאחר שעזבה את בית הספר בגיל 16, עבדה כמוכרת בחנות ובמקביל עברה הכשרה להיות מכוונת פסנתרים.
מויה הייתה מעורבת במספר להקות פאנק רוק (Punk rock) ובלוז שפעלו באזור דרום-מזרח אסקס בסוף שנות השבעים וראשית שנות השמונים, דוגמת "The Vandals" ו-"The Screamin' Ab Dabs".
קריירת הפופ של מויה החלה ב-1981, כשהקימה את צמד הסינת'-פופ "יאזו" ("Yazoo") ביחד עם וינס קלארק, חבר לשעבר בלהקת "דפש מוד" ואחד ממייסדיה.
השניים הכירו בעיר בסילדון, בה שניהם גדלו.
בארצות הברית נקרא הצמד "יאז" ("Yaz"), מאחר שהשם יאזו כבר היה בשימוש של להקת רוק אמריקאית.
הצמד הקליט שני אלבומי אולפן, "Upstairs at Eric's" (1982, מקום שני במצעד האלבומים הבריטי) ו-"You and Me Both" (1983, מקום ראשון במצעד הבריטי), מהם יצאו מספר סינגלים מצליחים, כגון "Only You", "Situation" ו-"Nobody's Diary".
להיטם המצליח והידוע ביותר היה "Don't Go", שהגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, וכן הגיע למקום הראשון במצעד הדאנס האמריקאי ושהה בו שבועיים.
ב-1983 החליטו מויה וקלארק לפרק את הצמד.
בעוד שקלארק המשיך והקים שני צמדים נוספים (תחילה "The Assembly" עם פרגל שארקי, ולאחר מכן "אירייז'ר" עם אנדי בל), מויה חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה רקורדס והחלה את קריירת הסולו שלה.
באמצע 2008 מויה וקלארק איחדו את "יאזו" באופן חד-פעמי, לצורך סדרה קצרה של הופעות חיות.
ב-1984 הוציאה מויה את אלבום הסולו הראשון שלה, "Alf", שנקרא על שם כינוי החיבה שלה בשנות נעוריה.
האלבום הופק על ידי צמד המפיקים הבריטי הנודע סטיב ג'ולי וטוני סוויין, שאף כתבו את כל שירי האלבום ביחד עם מויה, למעט השיר "Invisible", שנכתב על ידי למונט דוזייר במיוחד עבורה.
האלבום זכה להצלחה רבה, הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, והניב שלושה סינגלים שהפכו ללהיטים בינלאומיים: "Love Resurrection" (מקום 10 במצעד הבריטי), "All Cried Out" (מקום 8 במצעד הבריטי) ו-"Invisible" (מקום 21 במצעד הבריטי).
באותה שנה ביקרה מויה לראשונה בישראל, לצורך צילומי הוידאו קליפ ל-"Love Resurrection" שנערכו בנגב.
ב-1985 הופיעה מויה במסגרת מופע הלייב אייד, בהופעה משותפת עם פול יאנג.
באותה שנה שחררה את הסינגל "That Ole Devil Called Love", גרסת כיסוי לשיר ישן שבוצע בעבר על ידי זמרות הג'אז אלה פיצג'רלד ובילי הולידיי.
השיר הגיע למקום השני במצעד הבריטי, והפך ללהיטה המצליח ביותר עד היום.
ב-1987 הוציאה את אלבום הסולו השני שלה, "Raindancing", שזכה אף הוא להצלחה רבה והגיע למקום השני במצעד הבריטי.
הסינגל המצליח ביותר מתוך האלבום, "?Is This Love", נכתב במשותף על ידי מויה ועל ידי דייב סטיוארט מהיורית'מיקס, והגיע למקום השלישי במצעד הבריטי.
באותה שנה הוציאה סינגל נוסף, לא מתוך האלבום, בשם "Love Letters", גרסת כיסוי לשיר מ-1945. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, ובווידאו קליפ שלו התארחו צמד הקומיקאיות פרנץ' וסונדרס.
ב-1988 זכתה בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית הזמרת הבריטית הטובה ביותר.
לאחר פסק זמן של מספר שנים שלקחה לעצמה, הוציאה ב-1991 את אלבומה השלישי, "Hoodoo", שנשא אופי יותר אישי מקודמיו.
האלבום זכה לקידום מכירות מועט יחסית, ובהתאם לכך גם הצלחתו הייתה מינורית יותר מאלבומיה הקודמים של מויה.
הסינגל "It Won't Be Long" מתוך האלבום זיכה את מויה במועמדות לפרס גראמי.
לקראת יציאת אלבומה הבא, "Essex", ב-1994, נתגלעה מחלוקת בין מויה לבין חברת התקליטים שלה, שדרשה ממנה להקליט מחדש חלק משירי האלבום ולהוסיף לאלבום שירים יותר "מסחריים" כתנאי להוצאתו.
הסינגל המצליח ביותר מתוך האלבום, "Whispering Your Name", הגיע למקום ה-18 במצעד הבריטי.
ב-1995 הוציאה מויה אלבום אוסף של מיטב להיטיה, שנכנס היישר למקום הראשון במצעד הבריטי והגיע למעמד של אלבום פלטינה.
ב-2001 ערכה את הופעת הבכורה שלה על במת התיאטרון, כשהשתתפה בהפקת הווסט אנד של המחזמר "שיקגו".
מויה גילמה את דמותה של מנהלת בית הסוהר, מאמא מורטון, וזכתה לביקורות חיוביות על הופעתה.
סכסוך משפטי ממושך עם חברת התקליטים שלה מנע ממויה להקליט ולהוציא אלבום אולפן חדש במשך שמונה שנים.
ב-2002, לאחר שנים בהן סירבה להתפשר, שחררה אותה חברת התקליטים מהחוזה.
מויה חתמה על חוזה חדש עם חברת התקליטים Sanctuary Records, והוציאה את האלבום "Hometime", שחברת התקליטים הקודמת שלה סירבה להוציא.
האלבום הופק על ידי "Startled Insects", להקת ניו וייב-ג'אז בריטית, שהפיקה אלבומים גם למאסיב אטאק ולמדונה.
האלבום הגיע למקום ה-18 במצעד הבריטי, וזיכה את מויה במועמדויות לפרס המוזיקה הבריטית ולפרס מרקיורי.
אלבומה הבא, "Voice", אוסף של גרסאות כיסוי, יצא ב-2004 והגיע למקום השביעי במצעד הבריטי.
האלבום הופק על ידי זוכת פרס האוסקר אן דאדלי, והכיל גרסאות כיסוי לשירים של דאסטי ספרינגפילד, ג'ורג' גרשווין, בילי הולידיי, אלביס קוסטלו, שרה ווהן ואלה פיצג'רלד.
ב-2006 חתמה מויה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ.
באוקטובר 2007 יצא אלבום האולפן השביעי שלה, "The Turn", שכלל גם את שלושת השירים שכתבה למחזה "Smaller" בו השתתפה ב-2006. האלבום זכה לפרסום ולקידום מכירות מועטים מצד חברת התקליטים, ובעקבות כך עזבה מויה את החברה זמן קצר לאחר יציאתו.
ב-5 במרץ 2010 הופיעה מויה לראשונה בישראל, בתיאטרון חולון, במסגרת פסטיבל "אישה 2010".
נישואיה הראשונים של מויה היו למלקולם לי, שהיה ספר במקצועו, ולשניים נולד בן בשם ג'ו.
לאחר מכן היא ניהלה מערכת יחסים עם מנהל ההופעות קים מקארת'י, ונולדה להם בת בשם אלכס.
כיום מויה נשואה בשנית, לעוזר ההוראה דייוויד באלארד, ולשניים בת משותפת בשם קייטלין.
מויה מתגוררת כיום עם משפחתה בהרטפורדשייר שבמזרח אנגליה.
לרשימת האלבומים והסינגלים של יאזו, ראו: יאזו - דיסקוגרפיה נבחרת.
שנה שם האלבום מיקום שיא במצעד הבריטי הערות 1984 Alf 1 אלבום הבכורה אלבום פלטינה X 4 1987 Raindancing 2 אלבום פלטינה כפולה 1991 Hoodoo 11 אלבום כסף 1994 Essex 24 2002 Hometime 18 אלבום כסף 2004 Voice 7 אלבום של גרסאות כיסוי אלבום זהב 2007 The Turn 21
אליסטר קראולי נולד כאדוארד אלכסנדר קראולי, נודע גם כהאח פרדורבו (Frater Perdurabo) או החיה הגדולה (The Great Beast).
היה מיסטיקן אנגלי, קוסם ומייסד הפילוסופיה הדתית ת'למה.
קראולי היה חבר בארגוני סתרים.
ביניהם מסדר "השחר המוזהב", שותף ליסוד A∴A∴ ומנהיג "מסדר הטמפלרים של המזרח" (O.T.O.
הוא ידוע בשל כתביו המאגיים ובמיוחד "ספר החוק" (The Book of the Law), ספרו המרכזי והמקודש של הת'למה, על אף שכתב בהרחבה על נושאים אחרים, כולל שירה בדיונית.
קראולי היה הדוניסט, ביסקסואל, צרכן ונסיין של סמים פסיכואקטיביים, ובעל ביקורת חברתית.
הוא מרד בערכים המוסריים והדתיים של המערב בזמנו, וקידם השקפה המבוססת על החוק "עשה כרצונך".
בשל כך נודע לשמצה בתקופתו ואף זכה לכינוי המפוקפק ה'איש הרשע ביותר בעולם' בעיתונות הפופולרית של ימיו.
בנוסף לפעילותו בארגוני הסתרים, הוא היה שחמטאי פעיל, מטפס הרים, משורר, מחזאי, ואף הועלו השערות ששימש כמרגל מטעם הממשלה הבריטית.
ב-2002 נערך סקר טלוויזיוני של ה-BBC אשר דירג את קראולי במקום ה-73 ברשימת הבריטים הגדולים של כל הזמנים.
סופרים, מוזיקאים ויוצרי סרטים רבים הושפעו או התייחסו ליצירתו.
אליסטר נולד ב-12 באוקטובר 1875, בלמינגטון ספא שבאנגליה לאביו, אדוארד קראולי, איש עשיר ובעל מניות במבשלת שיכר משפחתית יוקרתית, ולאמו אמילי מרטה בישופ ששורשיה במשפחה בריטית מיוחסת.
אמו כינתה אותו "החיה", שם שאליסטר התגאה בו, אך הוא בז לה כל חייו.
אביו שנולד כקוויקר המיר את דתו לכת נוצרית שמרנית "האחווה הבלעדית" (נקראה גם "אחוות פלימות'").
אמו הצטרפה לכת זו עם נישואיהם.
אביו של אליסטר הרבה לנדוד כמטיף של הכת והתמיד בקריאת פרקים בתנ"ך לאשתו ובנו עם סיום ארוחת הבוקר.
ב-5 במרץ 1887, כשאליסטר היה בן 11, מת אביו מסרטן בחלל הפה.
אליסטר, שהעריץ לדבריו את אביו, תיאר זאת כנקודת המפנה בחייו.
הוא סולק מבית הספר של הכת, עקב "ניסיון להשחית ילד אחר", ולא הסתדר בשני בתי ספר נוספים שאליהם עבר.
הוא החל מבקר את הנצרות בציינו מקרים של חוסר התאמה הגיונית בתנ"ך בפני מוריו, והחל לתקוף את המוסר הנוצרי.
בעת לימודיו ביקר אצל זונות משני המינים, ומהם נדבק בזיבה.
את החוויה המיסטית הראשונה שלו עבר קראולי בדצמבר 1896. לפי הביוגרף שלו, לורנס סוטין, הייתה זו תוצאה של החוויה ההומוסקסואלית הראשונה שלו אשר "הפגישה אותו עם אלוהות פנימית", בעקבותיה החל קראולי לקרוא על נושאים כגון אוקולטיזם, הרמטיציזם ומיסטיקה, אלכימיה ומאגיה.
הוא עזב את קיימברידג' למרות ציוניו הגבוהים כולל ציון לשבח, והצטרף למסדר האוקולטי "המסדר ההרמטי של שחר הזהב" ושמו ה"מיסטי" נקבע ל'אח פרדוראו' - שמשמעו "אשא את סבלי עד תום".
שם זה הפך למוטו האישי שלו.
אלן בנט, חונכו מהמסדר, הפך לבן-זוגו, עבר להתגורר איתו ולימד אותו שימוש טקסי בסמים.
הם נפרדו ב-1900 כאשר בנט עזב למזרח ללמוד בודהיזם.
קראולי רכש בית לחוף אגם לוך נס שבסקוטלנד, ובמקביל פיתח חיבה לתרבות הסקוטית.
בתארו את עצמו כ"אדון אחוזת בולסקין" אף החל ללבוש לבוש סקוטי מסורתי, גם כשחזר לביקורים בלונדון.
בעקבות חילופי אישים בהנהגת מסדר שחר הזהב, צורף לרמה גבוהה יותר בארגון, והצטרף למרד בהנהגה, יחד עם אליין סימפסון.
ראש המסדר מקגרגור שימש לו כחונך.
בשנים שלאחר מכן מרד בו.
רוז, המסע לארצות הברית ולמצרים שוויון האלים ו"ספר החוק"
ב-1900 נסע קראולי למקסיקו דרך ארצות הברית שם הצטרפה אליו אישה מקומית, רוז , כפילגש.
במסע עם מטפס ההרים אוסקר אקנשטיין למד קראולי על טכניקת הרג'ה יוגה, והגה את המילה 'אברההדברה' (מונח מרכזי בתורתו של קראולי).
ב-1904 קראולי ורוז נסעו למצרים תחת שמות בדויים ובעלי משמעות על פי קראולי: "הנסיך והנסיכה צ'ויה קהאן".
רוז שהייתה אז הרה, החלה להזות ומפעם לפעם בישרה לו כי "הם מחכים לך".
ב-18 במרץ לאחר שביקש את עזרת האל המצרי תחות, גילתה לו כי "הם" היו האל הורוס ושליחו.
היא הובילה אותו למוזיאון קרוב בקהיר שם הראתה לו אסטלה הידועה בשם האסטלה של אנך אפנחסו (בתורת הת'למה היא נודע בשם אסטלת ההתגלות) קראולי ראה סימנים שונים לנכונות דרכו, והחל לשמוע קול המדבר אליו, אותו כינה איוואס, שליחו של האל חור כרפס, כלומר הוראס ילדם של איזיס ואוזיריס.
קראולי פרסם את דברי הקול בחוברת בשם "אִיבְּר על וול לגיס" - "ספר החוק".
דברי האל הסבירו כי עידן חדש מתחיל עבור האנושות, וקראולי ישמש כמבשרו.
כציווי מוסרי עליון הוא הצהיר "עשה כרצונך זו כל התורה" ועל האנשים ללמוד לחיות בשלום עם "רצונם האמיתי".
ביולי חזרו בני הזוג קראולי לסקוטלנד שם נולדה בתם.
קראולי קרא לה אסנת (נות) מה-חתור (עשתרת) חקאטי סאפפו איזבל לילית קראולי על שם הנשים המיתולוגיות אותן אהב.
ב-1905 בעת מסע טיפוס הרים במעלה קנצ'נג'ונגה נהרגו ארבעה מחברי הקבוצה אתם טיפס במפולת שלגים.
לניצולים הייתה ביקורת קשה על יחסו הקר של אליסטר.
קראולי המשיך לכלכתה שם התאחד עם רוז ובתם.
המשפחה החלה על פי העדפתה של רוז, במסע לסין במקום לפרס.
קראולי השאיר את השתיים בהודו-סין (וייטנאם של היום) ונסע לשאנגחאי שם פגש שוב את באלין סימפסון שעודדה אותו ללכת בעקבות איוואס וספר החוק.
עם חזרתו לבריטניה הוא גילה כי בתו מתה ברנגון.
הוא תלה את האשם באשתו והאלכוהוליזם שלה.
לזוג נולדה בת נוספת, לולה זאזה בקיץ של אותה שנה, קראולי פיתח טקס הודיה מיוחד לכבוד הולדתה המשלב חשיש וחוויה מיסטית של סַמַאדְהִי, המובטח לדבריו על ידי האל הורוס.
הטקס תואר ב"ספר המאגיה הקדושה של אברהמלין המאג", אותו החל קראולי לכתוב בסין.
ספר זה הפך מרכזי בשיטה של קראולי.
קראולי יסד מסדר מאגי חדש בשם A∴A∴.
בהמשך חיבור את "הספר הקדוש של הת'למה".
הוא דיווח שהצליח להגיע להתרגשות מיסטית ("סמאדהי") בלי עזרת חשיש, והחל לפרסם את דעתו שאין צורך בנזירות, על מנת להגיע לחוויה דתית.
אליסטר ורוז התגרשו, והיא אושפזה בבית מחסה עקב הזיות מהאלכוהול.
קראולי עבר לחיות עם מאהבת בשם לילה ואדל, שהצטרפה למסדר החדש.
ב-1910 החל קראולי לבצע טקסים של A∴A∴ בפני קהל בשיתוף המאהבת וחבר המסדר בשם ויקטור בנימין נויברג - סופר ומשורר יהודי אנגלי.
שנתיים אחר כך הצטרף למסדר הטמפלרים המזרחיים (O.T.O).
לאחר שתחילה הואשם בגילוי סודותיהם.
הוא מונה לנשיא "מיסטריה מיסטיקה" - המחלקה דוברת האנגלית של המסדר.
אך פרסום חידושו בעניין הדרגה ה-11 במסדר, אליה ניתן להגיע רק באמצעות מאגיה של יחסי מין ההומוסקסואלים, גרמה למחאה של חברי המסדר בגרמניה וביבשת אירופה, והביאה בסופו של דבר לקרע בין קראולי למסדר זה.
עם חזרתו ללונדון פרסם קראולי את הכרך העשירי והאחרון של עיתונו הקוו המשווה (The Equinox).
בדצמבר 1913 בפריס קראולי תכנן לבצע עם נויברג סדרת טקסים.
הראשון בוצע ב-1 בינואר 1914 ובמשך שבעת השבועות הבאים קראולי ונויברג ביצעו 24 טקסים פולחניים אותם תיעדו בספר.
נויברג סבל מהתמוטטות עצבים והוא וקראולי שוב לא נפגשו.
בסוף שנת 1915 הגיע רומן זה לקיצו.
הוא היה למאהב של אליס קומרסוומי, אשתו של אננדה קומרסוומי, אחד מגדולי ההיסטוריונים של האומנות בזמנו.
על הבמה אליס הייתה ידועה כראטן דאווי, זמרת מצו-סופרן ופרשנית של המוזיקה המזרח הודית.
אליס הרתה אך במסע חזרה לאנגליה באמצע שנת 1916 עברה הפלה טבעית.
לפני הרומן שלו עם ראטן דאווי קראולי קיים סקס מאגי עם גרטה מריה וון קוטק - זונה גרמנייה.
ביוני 1916 החל קראולי בניסיונות מאגיים מסוג חדש, אותם ערך בקוטג' שבניו המפשייר.
הבית היה שייך לאוונגלינה אדמס - אסטרולוגית אמריקנית ידועה (ישנה טענה שקראולי שימש עבורה כסופר צללים).
בעקבות התעוררות לפעילות משמעותית, הגה את שיטתו הקוסמולוגית דתית.
כמו כן החל בפעילות טקסית על אי בנהר הדסון.
הוא "עשה כרצונך" בצבע אדום על צוקים משני צידי האי.
לפני שעזב את ארצות הברית יצר קשר מיני וטקסי עם לאה הרצוג, אם לילד.
בעקבות טקסים אלו החל מצייר על בד "ביתר יצירתיות ותשוקה".
לאחר הנסיעה לארצות הברית קראולי טען שהוא היה מרגל בריטי.
בספר "סוכן סודי 666, אליסטר קראולי המודיעין הבריטי ואוקולטיזם", ריצרד ספנס טוען שקראולי אכן היה סוכן של המודיעין הבריטי, ושתפקיד זה הוא המניע לנסיעותיו הרבות אל רוסיה הצארית, שווייץ, אסיה, מקסיקו וצפון אמריקה, שהחלו עוד בהיותו סטודנט.
ייתכן גם, שהיה מעורב בריגול גם כשחי באמריקה בזמן מלחמת העולם הראשונה, במסווה של סוכן תעמולה גרמני ותומך בעצמאותה של אירלנד.
ייתכן שמשימתו הייתה לאסוף מידע על רשת המודיעין הגרמנית והפעילים האיריים, וליצור תעמולה אשר תשבש את האידיאלים הגרמנים והאיריים.
ספנס טוען עוד כי כסוכן פרובוקטור, ייתכן שהיה לו חלק בעידוד הטבעתה של האונייה "לוסיטניה", ובכך עודד את ארצות הברית לנקוט עמדה אקטיבית יותר במלחמה לצד מדינות ההסכמה.
קראולי אף נהג לפרסם את כתביו האחרים במגזינים הגרמניים Fatherland ו-The International.
ספנס איתר מסמך מודיעיני של צבא ארצות הברית התומך בגרסתו של קראולי עצמו שאכן היה מרגל: "אליסטר קראולי הועסק על ידי הממשל הבריטי...
בארץ זו בעניין רשמי המוכר היטב לקונסוליה הבריטית בעיר ניו-יורק"
לאה הרצוג נכנסה להריון, והזוג עבר מניו יורק לפלרמו.
בתם חנה לאה, שכונתה פופיי, נולדה בפברואר 1920 אך נפטרה שבעה חודשים מאוחר יותר באותו בית חולים.
מיד עם הגיעם לסיציליה ב-1 באפריל, הקימו את מנזר תלמה .
הם התקבלו כרוזן ורוזנת, ולאה הרצוג נודעה כאשת הארגמן (סורור אלוסטראל).
שם זה ניתן על ידי קראולי לכל הנשים שקיימו את טקסיו, ומקורו בברית החדשה ב"חזון יוחנן" שמספרו 666. התוכנית הכללית הייתה ברוח ההכשרה של ה-A∴A∴ וכללה הערצה יומיומית של השמש, לימוד בכתביו של קראולי, תרגול קבוע של יוגה וטקסים אחרים (אשר תועדו), ועבודות בית כלליות.
המטרה הייתה שהתלמידים יקדישו עצמם לעבודה הגדולה של גילוי והגשמת רצונם האמיתי.
בשהותו במנזר התחבר עם אישה נוספת בשם שומווי.
לשתי הנשים היו ילדים שאינם של קראולי.
אחרי מות פופיי, בתה של הרצוג, הרצוג עברה הפלה, בעוד שומווי ילדה בת.
מריבה בין השתים הסתיים בגרושה של שומווי מן המנזר.
שומווי חזרה במהרה למנזר על מנת לטפל בצאצאיה.
משטרו הפאשיסטי של מוסוליני גירש את קראולי בסוף אפריל 1923 מהמדינה.
גורדייף, נשים, משפט הדיבה, הבן
בפברואר 1924, ביקר קראולי במכון גורדייף אך לא נפגש עם האיש.
גורדייף התנכר לקראולי, בעוד קראולי העריצו אך לא את השיטה אותה שמע בעת הביקור.
באוגוסט ב-1929 קראולי נשא אישה.
שנה לאחר מכן נפרדו והיא אושפזה בבי"ח לחולי נפש.
בספטמבר 1930 שהה קראולי בליסבון כדי לפגוש במשורר פרננדו פסואה, אשר תרגם את שירו "המנון לפאן" לפורטוגזית.
בעזרתו של פסואה פרסם את דבר מותו שלו באזור סלעי על החוף הידוע בכינויו "פי השאול" .
הוא הופיע שוב שלושה שבועות לאחר מכן בתערוכה בברלין.
בשנת 1934 קראולי הוכרז כפושט רגל לאחר שהפסיד במשפט דיבה בו תבע סופרת אשר בספרה קראה לו "קוסם אפל".
במשפט זה נחשפו מעשיו ודרכו, על ידי השופט: "זה 40 שנה שאני עוסק בענייני החוק בתפקיד זה או אחר, חשבתי שאני מכיר כל סוג של רשעות קיים.
חשבתי שכל סוג של רוע כבר הומצא בזמן כל שהוא לפני.
למדתי במקרה זה, שאם נחייה מספיק זמן, תמיד יש מה ללמוד.
מעולם לא שמעתי דברים איומים, נוראים, מנואצים ומתועבים כאלה שהומצאו על ידי האיש (קראולי) אשר תיאר את עצמו בפניכם כגדול המשוררים החיים."
ביום מתן גזר הדין אישה בשם פטרישה "דידרה" מקאלפין הציעה ללדת לו ילד, ללא נישואין או קשר המשך.
הוא הסכים ולילד שאכן נולד קרא אליסטר אתא-טורק.
בעת מלחמת העולם השנייה, איאן פלמינג ואחרים הציעו לצבא האנגלי להשתמש בקראולי, להפצת עלילת דיסאינפורמציה יחד עם סוכנות הביון הבריטית MI5. התוכנית הייתה קשורה לרודולף הס ולאמונתו בהורוסקופים.
ב-21 במרץ 1944, התחיל קראולי במה שהחשיב פסגת הישגיו, פרסום "הספר של תחות".
המהדורה הוגבלה ל-200 עותקים חתומים, כרוכים בעור מרוקאי שהודפסו על נייר מהתקופה שלפני המלחמה.
קראולי הרוויח 1500 פאונד תוך שלושה חודשים ועבר לגור באזור מעט יותר יוקרתי.
בינואר 1945 קראולי עבר לנד'רווד שבדרום מזרח אנגליה שם מת ב-1 בדצמבר 1947 בגיל 72, לפי אחד הביוגרפים כתוצאה מזיהום בדרכי הנשימה, לאחר שהתמכר להרואין, בעקבות מורפין שקיבל לטיפול באסתמה ובברונכיט, מהן סבל שנים רבות קודם לכן
מילותיו האחרונות היו "אני מבולבל", או "לפעמים אני שונא את עצמי", אך יש האומרים שמת בשתיקה, או גורסים שמילותיו האחרונות לא היו בעלות משמעות
בטקס שריפת הגופה שנערך בבריטון הסמוכה הוקראה אחת מעבודותיו "המנון לפאן" ואחד העיתונים קרא לה מיסה שחורה.
מועצת בריטון החליטה למנוע קיום של טקסים דומים בעתיד.
ת'למה היא קוסמולוגיה מיסטית שעליה הכריז קראולי ב-1904 והרחיב אותה במשך חייו.
הגיוון שבכתיביו מראה את הקושי שלו לסווג את הת'למה באופן מוחלט.
ניתן לראותה כסוג של פילוסופיה מאגית, מסורת דתית, הומאניות פוזיטיבית, וכמריטוקרטיה אליטיסטית.
הדיבר העיקרי של הת'למה נלקח מעבודתו של פרנסואה רבלה, והוא שלטון הרצון: "עשה את שברצונך זו היא כל התורה".
הרעיון של רצון על פי קראולי אינו כפי שנדמה בפשטות המאוויים והתשוקות של היחיד, הוא משלב גם את תחושת יעוד ומטרת העל של היחיד.
מה שקרואלי קרא לו "הרצון האמיתי" .
הדיבר השני של הת'למה הוא "האהבה היא החוק, אהבה כפופה לרצון".
הכוונה של קרואלי באהבה היא מורכבת כמו ראייתו את הרצון.
לרוב היא מינית - השיטה של קראולי כמו יסודות בשחר הזהב לפניו, רואה את הדיכוטומיה והמתח שבין הזכר והנקבה כהכרחיים לקיום, מין מאגי וצורות מטפוריות הן חלק בלתי נפרד מהטקסים הת'למאים.
אולם, האהבה מתוארת גם כאיחוד שבין ניגודים שקראולי חשב כמפתח הכרחי להשגת הארה.
קראולי טען שהיה גם בונה חופשי וכלל פרטים בדבר דרגתו ואופן התקבלותו בכתב.
אולם, דבר זה הוכחש על ידי חבר בכיר בלשכה הגדולה של קולומביה הבריטית ויוקון.
אלו גם הכחישו את השתייכות המסדרים עליהם נמנה קראולי, כמסדרים של הבונים.
יחד עם זאת, ישנן ראיות המצביעות על כך שקראולי אכן נחנך אל מסדר הבונים החופשיים, ואף הגיע לדרגה ה-33 בנוסח הסקוטי.
קראולי טען כי הוא משתמש בשיטות מדעיות לחקור את מה שאנשים קראו בזמנו חוויות ספיריטואליות.
"שיטת המדע היא מטרת הדת" הייתה סיסמתו של עיתונו The Equinox.
דעתו הייתה שאין להבין חוויות דתיות כפשוטן, אלא יש לבקרן ולנסות אותן כדי להבין את בסיסן המיסטי או הנוירולוגי.
הוא התבטא רבות בנוגע למין באופן שנחשב קיצוני בתקופתו, ופרסם מספר שירים ועלונים המשלבים נושאים דתיים ודימויים מיניים בעלי אופי הטרוסקסואלי והומוסקסואלי.
אחד מאוסף שיריו הראשונים "כתמים לבנים" (1898), פורסם באמסטרדם והתעסק באופן מפורש בנושאים מיניים.
רוב העותקים שהודפסו בהוצאה זו הוחרמו והושמדו על ידי המכס הבריטי.
שיטת החניכה המאגית של קראולי כללה בין מגוון נושאיה סט של הדרכות על מין מאגי.
מין מאגי הוא השימוש באקט המיני, האנרגיות, התשוקות ומצב ההתעוררות שהוא מביא כנקודה שבה יש לרכז את הרצון או התשוקה המאגית להשגת השפעה בעולם שאינו מיני.
לפי אלן גרינפלד, קראולי הושפע מדעותיו וכתביו של פסקל בברלי רנדולף, חבר התנועה לביטול העבדות, מעלה באוב, וסופר בן אמצע המאה ה-19 אשר כתב ב-1874 על השימוש באורגזמה לה קרא רגע התעלות, כזמן המתאים לבקש משאלות בתפילה.
קראולי הכניס תכופות טרמינולוגיה חדשה בתאוריה של מין מאגי ורוחני.
בספר החוק וב"החזון והקול" הנוסחה המאגית 'אברה קדברה' שונתה ל"אברה הדברא", אשר לה קרא 'הנוסחא החדשה של העידן'.
קראולי איית את המילה מאגיה בלטינית בנוסח הארכאי magick כדי להבחין "בין המדע האמיתי של המאגי מכל שאר הזיופים" (כלומר בין קסם ואחיזת עיניים לכישוף).
הוא האיץ בתלמידיו ללמוד לשלוט בהרגליהם המנטליים וההתנהגותיים, עד לדרגה שבה יוכלו להפוך את אישיותם ודעותיהם הפוליטיות כרצונם.
לצורך שליטה על הדיבור (המסומל כחד קרן) הוא המליץ לבחור מילה שמשתמשים בה רבות, אות או כינוי כמו "אני", ולהימנע מן השימוש בה למשך שבוע או יותר.
אם אמרו את המילה הורה להם לחתוך את עצמם בתער בכל פעם כדי לשמש אות אזהרה.
לאחר מכן יוכל התלמיד להתקדם אל "סוס" הפעולה ו"שור" המחשבה (סמלים שקראולי שאל מתורת הקבלה הנוצרית בספרו 777).
קראולי נחשב על ידי כמה מן האנתרופולוגים כמי שתרגל נאו-שאמאניזם ומחייה הפילוסופיה השמאנית במאה ה-20.
לון מילו דוקט, סופר ומומחה לקרואלי כתב בספרו ב-1993 הכישוף של אליסטר קראולי כך:
על פי דוקט, באופן כזה רבות מעבודותיו הנועזות והמזעזעות במתכוון של קראולי היו מוסוות על ידי הצפנה עדינה, על מנת להעביר את המסרים של מין מאגי.
בכך השתמש באופן תכוף במילים כמו דם, מוות, והרג במקום זרע, אקסטזה, ופליטה בסביבה שעדיין הייתה מבחינה מינית פוריטנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 באנגליה.
וכך ציטוט מפורסם מספרו: "יהא זה לא חכם לגנות כאי רציונלי את המנהג לטרוף את לבו וכבדו של יריב בעודו חם.
לעבודה רוחנית מהדרגה הגבוהה ביותר יש לבחור קורבן המכיל את הכוח הרב והטהור ביותר.
ילד, זכר תמים ובעל אינטליגנציה גבוהה יהא משביע רצון בהחלט".
פירושו, על פי הסופר רוברט אנטון וילסון בספרו הסוד האחרון של האילומינאטי - כוונתו לתאי זרע שאינם מגיעים למטרתם.
צריכת סמים לצורכי רוחניות וחוויה
קראולי היה רגיל בצריכת סמים ותיעד בצורה דקדקנית את החוויות שחווה בהשפעת אופיום, קוקאין, קנאביס, אלכוהול, אתר, מסקלין, מורפיום, והרואין.
נאמר על אלן בנט החונך של קראולי כי "הוא הדריך את קראולי בשימוש המאגי בסמים".
ההתגלות של איווס בקהיר המליצה להתענג ב-"סמים מוזרים".
בזמן שהותו בפריס בשנות ה-20 של המאה ה-20 קראולי התנסה בחומרים פסיכדליים, במיוחד Anhalonium lewinii שם מדעי לקקטוס הפיוטה המכיל מסקלין ואף משך את הסופרים קתרין מנספילד ותאודור דרייזר להשתמש בו.
ב-1930 סעד קראולי עם אלדוס האקסלי בברלין, שם יש הטוענים כי באותה ההזדמנות משך גם אותו להשתמש בפיוטה.
קראולי פיתח התמכרות להרואין לאחר שרופא לונדוני רשם לו את הסם לטיפול באסתמה וברונכיט ממנה סבל.
חייו כמכור לסם השפיעו על כתיבת הרומן שלו ב-1922, "יומנו של מכור לסם", אולם הרומן הבדיוני הציע תקווה לתוצאה טובה של שיקום על ידי טכניקות מאגיה שונות ויישום של הרצון האמיתי.
בזמן מותו צרך קראולי הרואין בהוראת רופאו.
הביוגרף לורנס סוטין הצהיר כי "גזענות בוטה היא אלמנט משני בכתביו של קראולי".
ההקדמה לספר מכנה את קראולי "צאצא מפונק למשפחה ויקטוריאנית אשר התגלמו בו רבות מהדעות הקדומות הגזעניות והחברתיות של ג'ון בול המאפיינות את שאר בני המעמד הגבוה שלו".
סוטין אף כותב "קראולי גילם את הניגודיות שהופיעה אצל רבים מן האינטלקטואלים המערביים של זמנו: אמונה עמוקה בדעות גזעניות תודות לתרבותם, בצמוד להיקסמות מהאנשים הצבעוניים".
קראולי תמך בשימוש באלימות כנגד סינים, במיוחד מהמעמד התחתון.
הוא הצמיד את המונח כושי Nigger לאיטלקים (ביומנו של מכור לסם, ספר ראשון פרק 9) ולהודים, וקרא לפילוסוף ההודי ג'ידו קרישנמורטי בכינוי כושון "negroid".
התבטאויותיו האנטישמיות של קראולי בפרסומים הטרידו את עורכי עבודותיו לעתיד במידה כזו שאחר מהם, ישראל רגארדי, אשר היה גם תלמידו של קראולי, ניסה להסתיר אותם.
בספר "777 ופרסומי קבלה אחרים" (שמואל וייזר, 1975) נכתב שרגארדי, אשר היה יהודי, ברצונו להשמיט לחלוטין את הביטויים האנטישמיים בספר, נאלץ למחוק שישה דפים מהקדמת העורך.
משמיט את הקדמתו של קראולי לספר.
זו כתיבה מגעילה וזדונית, ואינה עושה צדק למערכת שבה הוא עוסק".
מה שרגרדי השמיט הייתה הקדמתו של קראולי ל"ספר הספירות" שפורסמה לראשונה בשנת 1911, אשר הכילה הצהרת על אמונתו של קראולי באמיתות עלילות הדם - השמועות על טקס אכילת דם הילד הנוצרי עם מצות הפסח על ידי יהודים.
קראולי שואל באופן רטורי כיצד שיטה בעלת ערך כמו הקבלה יכלה להגיע ממה "שהאתנולוגים בכללם מסכימים" ונקרא "גזע ברברי לחלוטין, המשולל כל כמיהה רוחנית" ובנוסף על כך "פוליתאיסטים".
מכיוון שגם קראולי עצמו היה פוליתאיסט יש הרואים בהערות אלו אירוניה מכוונת.
אחרים הבינו את דבריו כאלגוריה למסורת מינית של הקרבה עצמית.
אלו, נתלים בכך שקראולי למד וקידם את הכתבים המיסטיים ומאגים של כמה מן הקבוצות האתניות אותן תקף.
במיוחד את היוגה ההודית, הקבלה היהודית ותורת הקמעות והלחשים Goetia, וה-אי צ'ינג הסיני.
קראולי חזר על האשמותיו שיהודי מזרח אירופה מקיימים הקרבת ילדים טקסית לפחות בספר "כישוף ארבע", אמנם תוך שימוש במירכאות עבור "רצח טקסי" ועבור ילדים "נוצריים".
במקומות שונים קראולי רשם זיכרון מגלגול חיים קודם כסופר הסיני הטאואיסטי קו חסואן.
בחיים אחרים שזכר, קראולי טען שלקח חלק במועצת המאסטרים שכללה רבים בני אסיה.
וכך אמר על האירו-אסיאנים ולאחר מכן על היהודים:
את כל ההערות הללו יש להעמיד מול תורת הפילוסופיה המפורשת של קראולי בספרו האחרון "כישוף בלי דמעות", שכותרתו "מפלסות, כושים, יהודים ואחרים" שם מובאת דעותיו האינדיבידואליות הבסיסיות והאנטי גזעניות:
העמדה הפילוסופית הת'למית שקראולי לימד בספרו (שהוא למעשה הדרכה אישית בסדרה של מכתבים לתלמיד של המאגיה) היא ללא ספק אנטי-גזענית.
אפילו בהערות אישיות למיין קמפף אמר קראולי כי "המעמד עליון" שלו הוא מעל לכל הבחנה של גזע.
הביוגרף לורנס סוטין כתב שקראולי "באופן כללי קיבל את הרעיון, המגולם באופן מפורש בסקסולוגיה הוויקטוריאנית כי האישה היא יצור חברתי משני במובן אינטלקטואלי וההגיוני."
בהשוואה שערך האקוליסט טים מרוני עם דמיות אחרות ותנועות בני זמנו, הוא מצא שחלק מהתנועות השיגו כבוד יתר לנשים.
ביוגרף אחר, מרטין בוט, בהתייחסו לשנאת הנשים של קראולי, קובע כי בחלק מהנושאים קראולי היה פרו-פמיניסטי אשר חשב כי נשים לא קיבלו יחס הוגן מצד החוק.
בעניין זה ראה בהפלה - כשקולה לרצח, ולא החשיב חברות שהתייחסו לעניין בסלחנות, בהאמינו כי בהינתן הבחירה לנשים בנפרד מהשפעות חברתיות גלויות לעולם, הן לא תבחרנה לסיים את הריונן.
קראולי כתב כי לנשים חוץ מ-"כמה מקרים בודדים נדירים", חשוב יותר ללדת ילדים ויקשרו נגד בעליהם אם לא יהיו להם ילדים, כגדי, להקדיש את עצמן בעבורם.
ב"וידויים", קראולי כתב שהוא למד זאת בנישואיו הראשונים.
הוא טען כי כוונתן של הנשים לגרום לאדם לנטוש את עבודת חייו למען האינטרסים שלהם.
הוא מצא שהנשים "נסבלות", כך כתב, רק כשהן משרתות בתפקיד היחידי של עזרה לגבר בעבודת חייו.
אולם, הוא אמר כי הן אינן מסוגלות להבין את טיבה של עבודה זו עצמה.
הוא אף טען כי אין לנשים אינדיבידואליות והן מודרכות לחלוטין על ידי ההרגלים והדחפים שלהן.
במובן זה קראולי הפגין את הגישה הרווחת של גברים בני זמנו כלפי נשים.
אף על פי כן, כשקראולי חיפש אחר מה שהוא קרא ההתגשמות של מאגיה מיסטית, הוא ביקש מלאה הרצוג להדריך את התנסויותיו.
בתפיסותיו העתידניות ראה את האישה כחזקה ודומיננטית.
העמדה הת'למית הנכונה כלפי האישה על פי קראולי בספר החק: אנו הת'למאים אומרים "כל איש וכל אישה הם כוכב" אין אנו משטים ומתחנפים לנשים, אין אנו בזים או מנצלים אותן.
בעבורנו, האישה היא כשלעצמה, אבסולוטית, מקורית, עצמאית, חופשייה, מצדיקה את קיומה שלה, בדיוק כמו הגבר.
קראולי היה סופר פורה ביותר, אשר פרסם עבודות במגוון רחב של נושאים בנוסף לדתו הת'למאית, מיסטיקה ומאגיה טקסית הוא כתב על נושאים שאינם מאגיים כמו פוליטיקה, פילוסופיה ותרבות.
עיתונו "הקו המשווה - סקירה מדעית של הארה" - The Equinox
"ספר החוק" (1904 ,The Book of the Law) - היצירה המרכזית של הדת הת'למאית.
לדברי קראולי רשם את דברי 'איוואס' אליו.
חיבורים קטנים בדרך לאמת (1938)
בנוסף, הוא ערך ספר מאגי בשם 'גואטיה: המפתח הפחות של המלך שלמה' - Goetia: The Lesser Key of Solomon the King.
במשך חייו כתב מכתבים רבים והקפיד בדקדקנות לכתוב יומנים, שחלק מהם פורסמו לאחר מותו תחת הכותרת "מאגיה ללא דמעות" - Magick Without Tears.
במהלך חייו הוא ערך והפיק סדרת פרסומים (מעין עיתון) בשם "הקו המשווה" אשר שימש קולו של מסדר ה-AA.
כמה מן הכרכים הבולטים הם:
ליבר אלף או ספר החוכמה והטיפשות
קראולי כתב גם סיפורת, בכלל זה מחזות ולאחר מכן נובלות, אשר רבים מהן לא זכו להתייחסות משמעותית מחוץ לחוגים אוקליסטיים.
פרסומיו הראויים להתייחסות בתחום זה:
הוא פרסם באופן עצמאי חלק נכבד משירתו, בכלל זה:
כתמים לבנים (White Stains, 1898) הארוטי
"המנון לפאן" (Hymn to Pan, 1929) - שירו המפורסם ביותר.
את השפעת שירתו של קראולי ניתן למצוא בכך ששלוש מיצירותיו - "החיפוש", "המתקדש", "הורד והצלב" - נכללו באוסף אוקספורד לשירים אנגליים מיסטיים בשנת 1917 (The Oxford Book of English Mystical Verse).
קראולי נשאר דמות משפיעה על אוקליסטים ועל התרבות הפופולרית, במיוחד בבריטניה אך גם על חלקים אחרים בעולם.
לאחר מותו של קראולי כמה מתלמידיו ועמיתיו הת'למאים המשיכו את עבודתו.
אחד מתלמידיו הבריטיים, קנת' גראנט, ייסד ב-1950 את מסדר ה- Typhonian O.T.O.
באמריקה מאמיניו המשיכו את דרכו, אחד הידועים שבהם ג'ק פרסונס מדען טילים חשוב.
פרסונס תיאר כי השתתף בטקס מסוג Babalon ב-1946, שבעקבותיו טען כי חשב על החלק הרביעי של "ספר החוק".
פרסונס עבד מאוחר יותר עם ל.
רון האברד מייסד כת הסיינטולוגיה.
קראולי היווה השראה לכמה מבוגרי מכללת מאלוורן הנחשב באנגליה, בהם ג'ון מייג'ור ג'נרל פרדריק צ'ארלס פולר ממציא זרקור הירח המלאכותי, וססיל ויליאמסון מכשף נאו-פאגאני מודרני.
אחד ממכריו של קראולי בחודשי חייו האחרונים היה ג'רלד גארדנר אשר סיפר לו על טקס חניכתו ל- New Forest Coven ב-1939 (קבוצת מכשפים נאו-פגאנית), גארדנר שהתקבל ל- O.T.O על ידי קראולי ייסד לבסוף את דת הויקה הגארדנרית, סוג מוקדם של דת הויקה הנאו-פגאנית.
הוא השפיע רבות גם על דת הויקה המוקדמת.
ב-1950 הכוהנת הגדולה של גארדנר, דורין וליאנטה , עברה על רוב הכתבים המוקדמים של הויקה והוציאה מהם את מה שהחשיבה כ-"קראולניות" מפני שהאמינה כי יש לה השפעה מזיקה על המסורת החדשה.
היא תיארה את קראולי עצמו "סופר מבריק ומשורר נפלא, אך כאדם היה חתיכת עבודה גרועה".
בשנת 1970 בבריטניה הופיע אוקאליסט בשם אמאדו קראולי אשר טען כי הוא בנו הלא חוקי של קראולי.
הוא טען כי ספר החוק היה למעשה מתיחה והוא בעצמו יודע ומבין אל נכון את תורתו של קראולי, שאותה פרסם במספר ספרים.
תיאורים דמיוניים על קראולי או דמויות המבוססות על דמותו הופיעו במספר יצירות אשר יצאו לאור בתקופת חייו ולאחר מכן.
הסופר סומרסט מוהם השתמש בדמותו בספרו הקוסם שפורסם ב-1908. קראולי התגאה בדמות זו.
בספרו הפופולרי של דניס ויטלי "השטן יוצא לדרך", מנהיג כת השטן מוקאטה הוא דמות בהשראת קראולי.
דמותו של איש כת השטן "אדריאן מרקאטו" שמוזכרת בספרו של איירה לוין "תינוקה של רוזמרי" גם היא דמות המושתת על סיפורו של קראולי.
גיבור הספר של רוברט אנטון וילסון מ-1981 "מסיכות האילומינאטי" מושתת על דמותו.
סופר הקומיקס הנודע אלן מור, שבעצמו מקיים טקסי מאגיה, כלל את קראולי בכמה מספריו.
בספרו "מהגיהנום" הוא מופיע בתפקיד אורח כילד המצהיר שהמאגיה היא אמיתית ועוד.
הוא הופיע בקומיקס שונים וביניהם באטמן כדמות בשמו הוא.
דמות בשם 'אמדאוס ארחאם' נפגשת עם קראולי ומשוחחת עמו על סמליות של קלפי טארוט מצריים והם משחקים שח.
קראולי גם הופיע במאנגה יפנית בשם D.Gray-Man.
בלייט-נובל A Certain Magical Index הופיע בתור קוסם אגדי שעבר לחקר המדע והקים עיר-מדינה מדעית בניהולו, וכן סדרת הנטאי Bible Black שם הוא היה בת פיקטיבית בשם ג'ודי קראולי הממשיכה את חיפושי אביה אחרי אשת הארגמן.
הוא גם מופיע במשחק ה- PlayStation בשם Nightmare Creature כדמות דמונית חזקה של עצמו הקמה לתחייה.
בדיבוב האנגלי (ובעקבותיו בדיבוב העברי) של סדרת האנימה "יו-גי-הו!
דו-קרב מפלצות" מופיעה דמות בשם אליסטר (במקור היפני: אמלדה).
הכת אליה אליסטר משתייך משתמשת בסמל הכוכב המשושה האוניקורסלי של ת'למה, כרפרנס ישיר לקראולי.
קראולי השפיע על מספר מוזיקאים פופולריים במאה ה-20. להקת החיפושיות השתמשה בדמותו כאחת מני רבים על עטיפת האלבום "מועדון הלבבות השבורים של סרג'נט פפר" מ-1967 הוא ממוקם בין סרי יוקטסואר ובין מיי וסט.
הגיטריסט ג'ימי פייג' ואחד ממייסדי להקת הרוק לד זפלין ב-1970 הושפע מאוד מקראולי ומדת הת'למה, אף על פי שמעולם לא הזדהה כת'למאי או חבר מסדר ה- O.T.O.
פייג' הוקסם מדמותו של קראולי וברשותו היו חלק מבגדיו, כתביו, וחפצים טקסיים.
בשנות ה-70 רכש את בית Boleskine על אגם ה-לוך נס בסקוטלנד, שהיה אחד מבתיו של קראולי.
הבית מופיע בסרטה של הלהקה The Song Remains the Same.
אמן הרוק אוזי אוסבורן הוציא לאור שיר "מר קראולי" באלבום הסולו שלו Blizzard of Ozz.
ישנו דמיון באופן הצגת התקשורת את קראולי ואת אוסבורן.
הזמר דייוויד בואי הושפע מקראולי, והזכיר אותו בשיר "Quicksand" מתוך אלבומו Hunky Dory משנת 1971.
קראולי השפיע על קנת אנגר יוצר סרטי אוונגרד מחתרתי ורדיקלי.
את ההשפעה ניתן לראות במיוחד בסדרה שלו "מחזור פנס הקסם" Magick Lantern Cycle.
הוא הפיק סרט על ציוריו של קראולי וב-2009 הרצה עליו.
ברוס דיקינסון, סולן להקת המטאל איירון מיידן, כתב את התסריט ל-"Chemical Wedding" (שמו בארצות הברית "קראולי").
בסרט מככב סיימון קאלו כאוליבר הדו, השם נלקח מדמות הקוסם הרשע מספרו של סומרסט מוהם "הקוסם", שגם הוא כאמור בן דמותו של קראולי.
ההיסטוריון של האזוטריקה גיאורדנו ברטי בספרו 'הטארוט של קראולי' מ-1998 מצא מספר יצירות ספרות וקולנוע שהושפעו מקרואלי וחייו.
בין רשימת הספרים והסרטים: "הקוסם" מ-1926 מאת רקס גרינהם, ליל השדים מ-1957 מאת ז'ק טורניר, "הטלת הכשפים" מאת מ.ר.
ג'יימס, וכן "פסחא" מאת ג'יימס בליש.
בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "על טבעי", ישנן שתי דמויות של שדים.
האחד נקרא אלסטר, שד שמענה באכזריות אנשים והשני קראולי שבסדרה הוא המלך של גיהנום.
בסדרת הטלוויזיה אגדות המחר דמותו של קונסטנטין כולאת בתוך תמונה את דמותו מהגיהנום של אליסטר קראולי.
אליסטר אדוארד בראונלי הוא טריאתלט בריטי, פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (2009 ו-2011) ושלוש פעמים אלוף אירופה (2010, 2011 ו-2014).
בראונלי נולד ביורקשייר מערב באנגליה ולמד בברדפורד.
אמו קייטי הייתה שחיינית ואביו קית' רץ, הם נהגו לקחת אותו ואת אחיו הצעיר ג'ונתן (שנהיה לטריאתלט מצטיין בפני עצמו), לריצות ביערות ובהרים (fell), רכיבות ממושכות על אופניים ושחיות, כנער הצטיין בריצות קרוס קאנטרי.
לטריאתלון הגיע בעקבות דודו טריאתלט בעצמו.
בגיל שמונה השתתף לראשונה בתחרות דואתלון, זמן קצר לאחר שהחל את שלב הריצה איבד את נעלו, אך בחר להמשיך ולא לעצור עד סוף התחרות.
ב-2002 השתתף לראשונה באליפות אירופה לצעירים.
הוא זכה באליפות העולם לנוער ב-2006, ובמדליית ארד באליפות אירופה לנוער באותה שנה.
ב-2007 זכה באליפות אירופה לנוער וב-2008 זכה באליפות העולם עד גיל 23. הוא ייצג את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג וסיים במקום ה-12, לאחר שהוביל את המירוץ 3 קילומטרים מתחילת קטע הריצה.
את הפריצה שלו עשה ב-2009 כשזכה באליפות העולם לבוגרים, הוא זכה בכל חמש התחרויות בהן השתתף מתוך שמונה תחרויות הסבב, כולל באירוע הגראנד פינאלה.
באליפות אירופה באותה שנה זכה במקום השני.
בתחילת 2010 סבל מפציעה ונעדר מתחרויות במשך שלושה חודשים, הוא חזר להשתתף בסבב אליפות העולם שנערך ביוני במדריד וזכה במקום הראשון, בהמשך העונה ניצח גם בתחרות הגראנד פינאלה שנערכה בבודפשט, בדירוג הסופי של אליפות העולם הגיע למקום השישי.
באליפות אירופה ב-2010 זכה במקום הראשון.
ב-2011 זכה בפעם השנייה באליפות העולם לאחר שניצח בארבע תחרויות מתוך שבע התחרויות בסבב כולל אירוע הסיום, כמו זכה פעם שנייה באליפות אירופה.
בפברואר 2012 קרע את גיד אכילס במהלך אימון ונעדר מהתחרויות במשך 4 חודשים.
ביוני חזר להתחרות וניצח בפעם ה-12 בתחרות אליפות העולם שנערכה בקיצביהל.
באולימפיאדת לונדון זכה במדליית זהב לאחר שסיים בזמן של 1:46:25 שעות, וגבר על חאבייר גומס הספרדי שסיים שני ואחיו ג'ונתן שזכה במדליית הארד.
בעקבות הישגיו הוענק לו ב-2013 תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בזמן של 1:45:01 שעות, לפני אחיו ג'ונתן והנרי שומאן הדרום אפריקאי.
בראונלי בעל תואר ראשון במדעי הספורט ופיזיולוגיה מאוניברסיטת לידס.
אחיו, ג'ונתן בראונלי זכה במדליית כסף אחרי אליסטר, הן באליפות העולם ב-2011 והן באליפות אירופה באותה שנה.
אליסון רוג'רס שמיט היא שחיינית אמריקאית, אלופה אולימפית (לונדון 2012), בעלת 10 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב ואלופת עולם (שנגחאי 2011) בעבר שותפה לשיאי עולם במשחי שליחות ושיאנית אמריקה במשחה ל-200 מטר חופשי.
בשנת 2008 היא התאמנה לצידו של מייקל פלפס.
היא למדה באוניברסיטת ג'ורג'יה וזכתה ב-4 תוארי אליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה שמיט במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר בשיא אמריקה חדש של 7:46.33 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:44.31 דקות וסין (7:45.93 דקות).
כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:57.71 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.01 דקות ופיספסה במאית השנייה את העפלה לשלב הגמר.
התוצאה שקבעה כשחיינית רביעית ב"זינוק שליחות" הייתה 1:54.21 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.51 דקות.
היא עלתה ראשונה משלב המוקדמות לאחר שקבעה תוצאה של 4:02.80 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכו באירוויין, קליפורניה באוגוסט 2010 זכתה שמיט בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 1:56.10 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא תחרות חדש נוסף של 7:51.21 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה שמיט במדליות זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:46.14 דקות, לפני אוסטרליה (7:47.42 דקות) וסין (7:47.66 דקות).
התוצאה שקבעה כשחיינית רביעית ב"זינוק שליחות" הייתה 1:56.49 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.98 דקות.
היא עלתה ראשונה משלב המוקדמות לאחר שקבעה תוצאה של 1:56.66 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה קבעה שמיט במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ארצות הברית חדש של 1:54.40 דקות.
נוסף לכך, היא ניצחה גם במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.84 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה שמיט ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.98 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה ביולי 2015 זכתה שמיט ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 1:56.23 דקות ובמשחי שליחות 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה שמיט בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ליה סמית', מאיה דיראדו וקייטי לדקי בתוצאה של 7:43.03 דקות, לפני אוסטרליה (7:44.87 דקות) וקנדה (7:45.39 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:56.21 דקות.
מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 זכתה שמיט במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר בתוצאה של 1:56.71 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:56.36 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בשיולי 2019 זכתה שמיט בשתי מדליות כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ו-4x200 מטר חופשי, כשששחה בשיהם בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.27 דקות.
אליסון נואל היא סופרת אמריקאית.
היא הבת הצעירה ביותר להוריה, אחות לשתיים.
בשנת 2009 יצא ספרה "לנצח" - הראשון בסדרת ספריה הבולטת ביותר "בני אלמוות".
סדרות נוספות שלה הן מחפשי הנשמות (Soul Seakers), ריילי בלום (Riley Bloom) ו-Beautiful Idols.
חיברה 11 ספרי נוער נוספים.
רשימת ספריה שתורגמו לעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד
אליסיום (במקור: Elysium) הוא סרט פעולה מדע בדיוני אמריקאי משנת 2013 אשר כתב, הפיק במשותף וביים ניל בלומקאמפ, בכיכובם של מאט דיימון וג'ודי פוסטר.
הסרט עלה לאקרנים ב-9 באוגוסט 2013 הן בבתי קולנוע דיגיטליים קונבנציונליים והן באולמות IMAX.
אליסיום הוא הפקה משותפת של "Media Rights Capital" ושל סרטי טריסטאר.
הסרט מתרחש לסירוגין על פני כדור הארץ המושחת ועל מושבת חלל מפוארת שנקראת אליסיום.
הסרט בוחן נושאים פוליטיים וסוציולוגיים, כגון הגירה, ביטוח בריאות ומעמד חברתי.
בשנת 2154 האנושות מחולקת לשני מעמדות: רובה המוחלט חי על פני כדור הארץ הצפוף והמזוהם ומנהלים מלחמת הישרדות יומיומית תוך התמודדות עם עוני, פשיעה, זיהום ומחלות.
עשירי האנושות חיים בתחנת החלל אליסיום שסובבת סביב כדור הארץ, משם הם שולטים על הנעשה בכדור הארץ ושם הם נהנים מרמת חיים גבוהה, מביטחון אישי מוחלט ומגישה לציוד רפואי מתקדם שמרפא כל חולי ופציעה ומאריך את חייהם.
לאחר שקרוגר הורג 46 פליטים שניסו לטוס לאליסיום, מותח נשיא אליסיום פאטאל (פאראן טהיר) ביקורת על גישתה הבלתי מתפשרת של השרה דלקורט ומדיח את קרוגר מהשירות בגין הפרת זכויות אדם.
בתגובה, דלקורט מבקשת מג'ון קרלייל (ויליאם פיכטנר), מנכ"ל חברת אמרדיין שבנתה את אליסיום ואת מנגנוני השמירה על החוק בכדור הארץ, לתכנת תוכנה שבעת הפעלתה תאתחל את מערכות אליסיום ותתחיל אותה מחדש כנשיאה.
קרלייל עושה כבקשתה בעת שהותו במשרדי החברה בלוס אנג'לס ומאחסן את התוכנה במוחו.
מקס דה קוסטה (מאט דיימון) הוא אסיר משוחרר על תנאי החי בלוס אנג'לס ועובד כפועל ייצור באחד ממפעלי חברת ארמדיין.
תקלה בעת עבודתו גורמת לו להיחשף לכמות חזקה של קרינה ונאמר לו שנותרו לו עוד חמישה ימים לחיות.
בידיעה כי רק באליסיום ניתן יהיה לרפא אותו, הוא פונה למבריח מקומי בשם ספיידר (ואגנר מורה) שעוסק בין היתר בהברחת פליטים לאליסיום, וחותם איתו על עסקה: הוא יארוב וילכוד איש עסקים מאליסיום בעת שהותו בכדור הארץ ויגנוב ממוחו מידע שווה ערך אותו יעביר לספיידר למען רווחיו וספיידר ייקח אותו לאליסיום.
לשם ביצוע המשימה עובר מקס ניתוח במסגרתו מוצמדת לגופו חליפת שלד חיצונית המגבירה את כוחו ומחוברת למוחו ומאפשרת לו לאצור את המידע הגנוב.
מקס ביחד עם חברו חוליו (דייגו לונה) ושניים מאנשיו של ספיידר מציבים מארב לאיש העסקים ג'ון קרלייל וגונבים ממנו את התוכנה האצורה במוחו.
השרה דלקורט מקבלת מידע בזמן אמת על תפיסתו של קרלייל ומחזירה את קרוגר לשירות ומורה לו לתפוס את הגנבים והתוכנה.
קרוגר ואנשיו מגיעים ופותחים באש על מקס וחבריו, וחוליו מקריב את חייו כדי לאפשר למקס לברוח עם התוכנה.
ג'ון קרלייל מת בעת חילופי האש.
דלקורט מטילה הסגר אווירי על לוס אנג'לס ופותחת במצוד אחר מקס והתוכנה שבמוחו.
מקס מסתתר בביתה של חברתו משכבר הימים פריי (אליס בראגה) ומספר לה איך הסתבך.
פריי מבקשת ממנו לקחת איתו לאליסיום את בתה מטילדה, שחולה בסרטן סופני, אך מקס מסרב מפני שחושב שמדובר במשימת התאבדות ובורח לספיידר.
כשהשניים בוחנים את התוכנה הם מבינים כי בעזרתה ניתן יהיה לאתחל את מערכות אליסיום ולשנות את המידע שלהם כך שכל תושבי כדור הארץ יקבלו אזרחות של אליסיום ויוכלו ליהנות מגישה לטיפול רפואי.
ספיידר מנסה לשכנע את מקס לחכות לסיום ההסגר כדי לבוא איתו לאליסיום ולהפעיל את התוכנה, אך מקס מסרב מחשש שעד שזה יקרה הוא ימות.
הוא מסגיר את עצמו לקרוגר ומצמיד לראשו רימון ודורש להגיע לאליסיום ולקבל טיפול רפואי או שיפוצץ את ראשו ביחד עם התוכנה.
הוא עולה למעבורת של קרוגר ומגלה שפריי ובתה נלכדו על ידו גם כן.
כדי לאפשר לקרוגר ולצוותו להגיע לאליסיום מוסר ההסגר על לוס אנג'לס וספיידר מארגן צוות עם אנשיו כדי להגיע לאליסיום ולמצוא את מקס.
בעת הטיסה לאליסיום מנסים אנשיו של קרוגר להוציא בכוח את הרימון מידיו של מקס, אך זה מתפוצץ, מביא להתרסקות המעבורת על פני אליסיום ולהשחתת פניו של קרוגר.
פריי בורחת לאחד מבתי המגורים ומנסה להשתמש באחד מתאי הריפוי שממוקמים בו כדי לרפא את בתה, אך לא מצליחה להפעיל אותו שכן בתה אינה אזרחית אליסיום, ומיד נתפסת על ידי אנשיו של קרוגר ביחד עם מקס.
השרה דלקורט משתמשת במצב שנוצר כדי לשחרר את הנשיא פאטאל מתפקידו בכוח צו חירום.
היא תובעת מאנשיה להוציא בכוח את התוכנה מראשו של מקס גם במחיר חייו ומשתלחת בקרוגר, שקיבל בינתיים טיפול רפואי לשיקום פניו, על כך שנתן למשימה לצאת מכלל שליטה.
קרוגר חותך את גרונה ונותן לה לדמם למוות, וחושף את תוכניתו להשתמש בתוכנה כדי להפוך לנשיא אליסיום.
בינתיים מקס מצליח לברוח ולשחרר מהשבי את פריי ומטילדה, נפגש עם ספיידר ואנשיו ומבקש מהם להגן על פריי ומטילדה ולקחת אותן לאחד מתאי הריפוי של אליסיום, וביחד עם ספיידר מתקדם למסוף המחשבים הראשי של אליסיום כדי להפעיל את התוכנה ולהפוך את כל תושבי כדור הארץ לאזרחי אליסיום.
השניים נתקלים בקרוגר, שהתחבר לשלד חיצוני דומה לזה של מקס ומבקש להרוג אותו ולהשתמש בתוכנה שבראשו לצורך מטרותיו, בין השניים מתפתח קרב אלים שבסופו מצליח מקס להרוג את קרוגר.
כשמקס וספיידר מגיעים למסוף הראשי של אליסיום מגלה ספיידר שהפעלת התוכנה תביא למותו של מקס.
מקס משוחח בקשר עם פריי ומקריב את עצמו למען המטרה.
ספיידר מפעיל את התכנה ומאתחל מחדש את מערכות אליסיום, כל תושבי כדור הארץ הופכים לאזרחים וצוותי ציוד רפואי משוגרים מאליסיום לכדור הארץ במטרה לטפל בכל החולים והפצועים שזוהו מחדש ומקס מת.
הסרט מסתיים בכך שכל התושבים שעל כדור הארץ הפכו לאזרחי אליסיום וזה מקום מגוריהם החדש.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותמאט דיימוןמקס דה קוסטההגיבור הראשי של הסרטג'ודי פוסטרשרת הביטחון דלקורטאחראית על קרוגר ונהרגת בידי קרוגרשרלטו קופליהסוכן סי.אמ.
קרוגרהנבל הראשי של הסרט, הוא נהרג בידי מקס לאחר קרב אלים איתואליס בראגהפריי סנטיאגוחברתו של מקסדייגו לונהחוליוחבר טוב של מקס, הוא עזר להתקין על גופו של מקס את חליפת השלד החיצוניואגנר מורהספיידרהבוס של חוליו, הוא התקין למקס את החליפהויליאם פיכטנרג'ון קרליילנהרג בעת שמקס ניסה לחטוף אותו
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב ריאן אמון.
אליסון סטדמן, OBE היא שחקנית אנגלייה.
ב-1991 זכתה בפרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "מותק של חיים" של מייק לי, וב-1993 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כמרי בהפקה המקורית של המחזה "קול קטן" .
ההופעה המקצועית הראשונה שלה על הבמה הייתה ב-1968, ואחר כך ביססה את הקריירה שלה בהופעות במחזות של מייק לי משנות השבעים של המאה העשרים.
ב-1976 השתתפה במחזה "Nuts in May" וב-1977 במחזה "המסיבה של אביגייל".
ב-1986 הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה על תפקידה בסדרה "הבלש המזמר" של ה-BBC, וב-2001 הייתה מועמדת לפרס על הופעתה בסדרת הדרמה "גדולים מהחיים" של ITV.
תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה "גאווה ודעה קדומה" (1995) ובסדרה הקומית "גאווין וסטייסי" (2007–2010).
סטדמן נולדה בליברפול, הצעירה מבין שלוש הבנות של מרג'ורי (שם נעורים אוונס) וג'ורג' פרסיבל סטדמן.
היא למדה בבית הספר התיכון לבנות "צ'יילדוול ואלי" שבפרוור צ'יילדוול בליברפול.
אחרי כן בסתיו 1966 התקבלה לבית הספר למשחק "East 15 Acting School", ובמהלך שנת הלימודים השנייה היא פגשה את מייק לי.
ב-1968 לאחר שעזבה את בית הספר בלוטון שבאסקס, שיחקה סטדמן בתיאטרון רפרטוארי והופיעה בהתחלה בעיר לינקולן.
תפקידה הראשון היה כתלמידה המפתה סנדי, במחזה "פריחתה של מיס בורדי".
במחזה של מייק לי "המסיבה של אביגיל" גילמה את דמותה של בוורלי המפלצתית, והופיעה שוב באותו תפקיד בעיבוד הטלוויזיוני של המחזה.
סטדמה זכתה בפרס אוליבייה על תפקידה במחזה "קול קטן", וכן שיחקה ב"חתולה על גג פח לוהט", ב-"Entertaining Mr Sloane", ב"מלון פרדיסו" ועוד.
בין התיאטראות בהם הופיעה היו תיאטרון רויאל קורט, התיאטרון המלכותי, תיאטרון האולד ויק, תיאטרון המפסטד, נוטינגהאם פלייהאוס, אברימן ליברפול והתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-1983 כיכבה בתפקיד אלמיר בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית למחזה "טרטיף" מאת מולייר.
ב-2010 שיחקה בתפקיד מאדאם ארקאטי בהפקה מחודשת של "Blithe Spirit" מאת נואל קאוורד, והשתתפה בסיבוב הופעות מנובמבר 2010 ועד מרץ 2011.
סטדמן השתתפה בסרטי קולנוע רבים בהם "P'tang, Yang, Kipperbang", "A Private Function", "אלופים", "בקצב השעון", "יום שני הסוער", "הרפתקאות הברון מינכהאוזן", "שירלי ולנטיין", "Wilt", "מותק של חיים", "Blame It on the Bellboy", "טופסי טורווי" ובסרט "קונפטי".
בשנת 2021 תשחק בסרט הפעולה הבריטי-אמריקאי "קינגס מן: ההתחלה", מהווה פריקוול והפרק השלישי בסדרת סרטי קינגסמן.
ב-1991 שיחקה בתפקיד לורן פטרסון בסדרה "Gone to the Dogs" ובהמשכו "Gone to Seed".
היא השתתפה בדרמות לטלוויזיה שביים מייק לי בהם "Nuts in May", "Hard Labour" ו"המסיבה של אביגיל".
עוד השתתפה בסדרה הקומית "The Worst Week of My Life" של ה-BBC.
ב-2007 שיחקה בתוכנית "Coming Home" של BBC ויילס על אודות משפחתה הוולשית.
בין השנים 2007 ו-2009 הופיעה סטדמן בסדרה הקומית של ה-BBC "גאווין וסטייסי" בתפקיד פאם שיפמן, אמו של גאווין.
עוד שיחקה בשנת 2007 בעיבוד של BBC Four לרומן "פאני היל".
ב-2014 השתתפה סטדמן בפרק סדרה "הסודות", וב-2015 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "אורפן בלאק".
בשנת 2020 החלה לככב בסדרה דרמה של ה-BBC "חיים ביחד" בתפקיד ראשי של גייל ריינולדס, אישה המגלה אי-שביעות רצון בנישואים שלה.
בעת צילומי הסרט "Hard Labour" במנצ'סטר 1972, נסע הבמאי מייק לי לליברפול לראות את המחזה "The Foursome" מאת טד וייטהד (סטדמן שיחקה באותה עת בהצגה עם "ליברפול אברימן").
לי הזמין את סטדמן להופיע בסרט שלו, ובמהלך עשיית הסרט הם היו לזוג.
בני הזוג נפרדו ב-1995 והתגרשו בשנת 2001.
בן זוגה של סטדמן הוא השחקן מייקל אלווין, הם חיים בהייגייט שבלונדון.
1987 - מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה ב"הבלש המזמר"
1992 - פרס השחקנית הטובה ביותר של איגוד המבקרים האמריקני על תפקידה בסרט "מותק של חיים"
1993 - פרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במחזה "קול קטן"
1998 - מועמדות לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במחזה "The Memory of Water"
2000 - הוענק לה תואר קצינה של מסדר האימפריה הבריטית
2001 - מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על משחקה ב"גדולים מהחיים"
אליסיה אמנדה ויקנדר (בשוודית: Alicia Amanda Vikander; נולדה ב-3 באוקטובר 1988) היא שחקנית קולנוע שוודית.
זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2015 על תפקידה בסרט "הנערה הדנית".
הוריה התגרשו כשהייתה בת חודשיים ואמה גידלה אותה כאם יחידנית.
מגיל קטן החלה להשתתף בהצגות בבית ספרה ובנעוריה נרשמה ללימודי בלט באקדמיית הבלט המלכותית השוודית בסטוקהולם.
קריירת הריקוד שלה לא צלחה בעקבות מספר פציעות שחוותה.
לאחר שבקשתה להירשם לבית ספר לדרמה נדחו פעמיים, היא נרשמה ללימודי משפטים, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
את קריירת המשחק שלה החלה ויקנדר במספר תפקידים בסדרת טלוויזיה שוודיות וכן במספר סרטים קצרים.
בשנת 2010 שיחקה בסרט הראשון באורך מלא הנקרא Pure.
משחקה של ויקנדר בסרט זכה לשבחים והיא אף זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל סטוקהולם.