tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוקרים השתמשו במלכודות מצלמה כדי לזהות אוכלוסייה מבודדת של שהתגלה שעדיין מתקיימת באזור המוגן.
המקומיים מספרים גם על קיומו של "טיגריס אנדי", חיה בדיונית שאמורה להיות שריד כביכול של בעלי ניבי חרב.
ידוע גם כי צבאים ואנטילופות נמצאים באזור.
ציד בלתי חוקי הפחית את מספר המינים באזור.
הגילוי של מיני הדגים Polypterus senegalus ו-Poropanchax normani מעניינים במיוחד את החוקרים.
זיהוי המינים הללו במדבר סהרה מראה את הקשר בין אגמי אוניאנגה לימת צ'אד.
החוקרים דגמו במהלך היום והלילה עם רשתות ותצפיות אחרות כדי לבצע את המחקר שלהם, ברמת אנדי התגלה המין Barbus macrops.
2,173 מיני צמחים שתועדו באתר הם מינים מקומיים של צ'אד.
כמה מחוקרי הצומח הראשונים באזור עוד בשנות ה-50 של המאה ה-20 כללו את ר.
למעלה מ-525 מינים של צמחים תועדו ברמת אנדי.
באופן ספציפי, החוקר איבר ז'ילה (Hubert Gillet) השתמש במערכת סיווג כדי לתאר 7 צורות חיים עיקריות עבור 526 מיני הצומח שנמצאו: 41.3% תרופיטים, 3.0% גאופיטים, 5.1% הלופיטים, 1.1% הידרופיטים, 7.0% המיקריפטופיטים, 18.4% כמפיטים ו-15.1% פנרופיטים.
מינים יוצאי דופן, כולל , מין של עץ שנמצא בדרך כלל באפריקה הטרופית והמשוונית, נמצא גם ברמת אנדי.
חלק גדול מהצמחייה מוגן על ידי נוכחותם של קניונים עמוקים וגלטות.
בתקופות צחיחות, הרמה מהווה מקלט לטקסונים סובטרופיים, כגון דקלים ועשבים.
את אמנות הסלע ברמת אנדי ניתן לתארך לסביבות 5,000 לפני הספירה ואילך.
התיעוד הארכאולוגי ואמנות הסלע של האתרים אינם מאפשרים לחוקרים לקבוע תאריכים במדויק מכיוון שיש מחסור בחומרים אורגניים.
לדוגמה, רק לסת בקר אחת נמצאה מסביבות שנת 630 לפני הספירה.
עם זאת, החוקרים ממשיכים להשתמש בתיארוך פחמן-14 הן משרידי גחלים והן מעצמות בקר אחרות כדי לתארך אתרים אלה.
ישנם כ-6 אתרים, בהם נמצאו כ-40 ציורים.
באזור נמצאו דוגמאות של פטרוגליפים או ציורי סלע, כמו אלה ב"אתר האבוד" של ניולה דואה .
אלפי ציורים וגילופים של אנשים ובעלי חיים נמצאו ברחבי האזור וגילם מוערך בכ-8,000 שנה.
חלק גדול מהאמנות מבוטא באמצעות צבע, עם יותר מ-86% מהאמנות מצוירת ו-14% חרוטה.
ציורי הסלע נמצאו על רצפות, על תקרות ועל הקירות של מקלטי סלע שנוצרו מסחיפה של הרוח, והם נמצאים לעיתים קרובות במקומות גבוהים.
אמנות הסלע מתארת בעלי חיים ובני אדם כפי שהם בחיים האמיתיים, עם ייצוג מועט מאוד של ציידים-לקטים.
רבים מהציורים הידרדרו עקב בליה וונדליזם.
ציורים מוקדמים היו מונוכרומטיים (שימוש בצבע אחד), ויצגו בני אדם עם בעלי החיים שלהם, ורבים הוצגו עם ציוד ציד תוך כדי הליכה וריצה.
תיאורים אלה מעידים על אורח החיים בתקופת הברזל המוקדמת, תקופה שמוגדרת באפריקה מסביבות המאה השנייה לספירה ועד לסוף העשירית.
ככל שהתמונות מאוחרות יותר, הן הרבה יותר צבעוניות.
הוצגו גם כלי נשק קרביים רבים יותר, שייתכן שנבעו מלחימה מועצמת עקב היווצרות היררכיות.
סוגי נשק אלה מאפיינים את האקלים שהשתנה, כתוצאה מהצטמצמות המים והמרעה.
חיות מבויתות היוו כמעט 69% מציורי הסלע ברמת אנדי.
הדגש הגדול ביותר באמנות הסלע היה על בקר מבוית.
באתר מורדי (Murdi) שרטטו חוקרים את גרף התדירות של המצאות בני אדם ובעלי חיים באמנות הסלע.
למעלה מ-50% מסך הציורים באתר זה כוללים בקר, בסביבות 10% יעלים, ובסביבות 5% כלבים.
באמצע המאה ה-19 גילה היינריך בארת (Heinrich Barth) את ציור הסלע הראשון שכונה "אפולו גארמנטה" (Apollon Garamante), ובו אוירו שני רעולי פנים בצד בקר.
הבקר צויר כבעל קרניים ייחודיות.
לדוגמה, חלק מהבקר אוירו עם קרניים בצורת לירה.
לבקר נודעה השפעה כלכלית, תרבותית וסביבתית גדולה על תושבי הרי אנדי.
הם קיבלו גם צבעים ייחודיים כדי להבדיל בין פרטים שונים, ואמנות הסלע בחלק מהאתרים, כולל באתר שיגו II (Chiguéou II), כוללת דמויות בקר בעיצובים גאומטריים מופלגים.
ציורים של בקר נמצאו בכל האתרים ברמה, בניגוד לבעלי חיים אחרים, כגון סוסים.
סוגים נוספים של בעלי חיים מבויתים שנמצאו כוללים כבשים וכלבים.
בתקופת הברזל, היה אורח חיים נוודי יותר, ובציורים הוצגו גמלים ובמיוחד סוסים.
עם זאת, פרטים שונים של בעלי חיים אלה לא צוירו בצבעים שונים כמו הפרות.
כמו כן, בעוד שציורי בקר מציגים את החיות כסטטיות, סוסים מוצגים כחיות דוהרות, מה שמעניק איכות אמנותית לאמנות הסלע.
כמה ציורים עדכניים יותר כללו סוסים עם מרכבות.
משערים שסוסים אינם מיוצגים ביצירות האמנות בשפע כמו בעלי חיים אחרים, כגון בקר, בשל השפעה פחותה על הרועים.
גם גמלים צוירו, וביותר תנועה מאשר שאר בעלי החיים.
גם חיות בר הוצגו ביצירות האמנות, בשל המשמעויות הדתיות והמיתולוגיות שלהן.
ג'ירפות היו חיות הבר הנפוצות ביותר שצוירו, בדרך כלל בתקופת הציידים-לקטים.
כמו כן קרנפים רבים עוצבו לצד בני אדם עגולי ראש, יוצאי דופן להתנהגות האופיינית של קרנפים שכן הם חיים בדרך כלל כזוגות או מתבודדים.
תיאורי אנשים נפוצים למדי באמנות הסלע של אנדי, ובין דמויות האדם שנמצאו, רק 4% נחרטו.
בין אמנות הסלע נמצאו טביעות יד רבות של גברים ונשים כאחד.
זכרים מוצגים לעיתים קרובות כמי שעומדים מול בקר אוחזים ברומח ומגן, נראים בעיקר כמגנים על בעלי החיים שלהם.
נשים אינן מוצגות לעיתים קרובות כמו גברים.
הגרף מאתר מונדי (לעיל) מראה כי גברים צוירו ב-20% מהמקרים, בעוד שנשים צוירו רק ב-10%.
עם זאת, נשים הוצגו לעיתים קרובות כמקושטות בצורה ראוותנית, כמו אלה בניולה דולה.
לעיתים קרובות הן היו מכוסות בקווים גליים ובדוגמאות גאומטריות, ועיצובים אלה הושוו לדמויות בסגנון ראש עגול שנמצאו באלג'יריה.
באתרים כמו נבארה 2 (Nabara 2), השוכן בגובה 760 מטרים בבסיס המדרון הצפוני של הסאודומנגה, חריטות אובליות מתארות בעלי חיים כמו גמלים, בקר וג'ירפות.
לוחמים נראים מסתתרים מאחורי מגנים עגולים, ונשים לובשות שמלות ארוכות.
נשים אינן אוחזות בנשק, בעוד שהגברים בדרך כלל כן.
אתר מרכזי נוסף, ניולה דואה, שפירושו "מקום הבנות", בשפה המקומית, אינו נחשב עוד תחת חסות אונסק"ו, אך ידוע כאחד מאתרי הסלע החשובים ביותר בסהרה.
דמויות רבות נראות עירומות, עם דמויות קטנות יותר מעטרות חצאיות, וחלקן נתפסו כסובלות מ, שנגרמת מהצטברות שומן בירכיים ובישבן.
במהלך האלף החמישי לפני הספירה חיו תושבי רמת אנדי בקבוצות ציידים, דייגים ולקטים בעיקר במישורים.
הם נשארו בעיקר באתרי התיישבות בשל תנאים נוחים.
כלי חרס ששימשו באתרים אלה כללו דפוסי קווים גליים מנוקדים ייחודיים לתקופה זו.
במהלך תקופה זו עברו קבוצות הציידים והלקטים לרעיית בקר.
עם השינוי באורח החיים, השתנו גם סגנונות כלי החרס.
לדוגמה, לכלים מסוף האלף החמישי ואילך דפוסים דקורטיביים הרבה יותר, ונוצרו צורות שונות של סירים.
כמו כן, צצו לראשונה כלי אבן מסוימים, כולל גרזינים.
עקב עליית הצחיחות באלף השלישי לפני הספירה, התפתחו יישובים מבוססים יותר, כמו גם כמות גדולה יותר של רעיית צאן עם בעלי חיים קטנים בעיקר.
כלי החרס הציגו לראשונה דוגמאות גאומטריות, וכלי אבן כללו בעיקר רק נתזים מעובדים וחומרי ליטוש.
ניולה דואה (Niola Doa) – כפי שהוזכר לעיל האתר אינו נחשב מבחינה טכנית תחת הגנת אונסק"ו.
עם זאת, הוא עדיין ידוע באמנות הסלע הראוותנית שלו.
הוא נמצא בצפון-מזרח פאדה (Fada), העיר היחידה באזור אנדי.
אמנות הסלע מתוארכת בין 8000 לפנה"ס ל-2000 לפנה"ס.
אזור ארשי (Archei) – שוכן דרומית-מזרחית לפאדה, והוא מכיל בור מים טבעי עתיק; לכן, הוא נחשב למרכז של חיי נוודים באנדי.
יש בו אמנות סלע בת למעלה מ-8,000 שנה.
מאנדה גלי (Manda Guéli), השוכנת באזור ארשי, כוללת כמה מיצירות האמנות השמורות ביותר בשל מיקומה הגבוה המונע בליה.
אהי טיגהי (Ehi Tighi) – תצורת סלע הידועה בציור של פרה ארכאית באורך 3 מטרים, נחשבת ששימשה כמקלט מציידי עבדים.
על קירות התצורה יש ציורים של יצורים לבנים ואדומים כאחד, כולל גברים ונשים כאחד, וכן פרות עם עיטורים שנועדו להבדיל בין פרטים.
הקניון והגלטה של באשיקלה (Bachikele) – אזור חשוב ביותר מבחינה אקולוגית; כולל צמחייה שאינה מצויה באף אזור אחר בסהרה ובסאהל.
כפי שמעידים ציורי אמנות הסלע, לאורך הזמן חלה ירידה במספר מיני בעלי החיים, עקב שינויים אקלימיים אך גם עקב ציד.
בעוד שהירידה במספר מיני בעלי החיים הייתה בעיה גדולה באזור, גם ונדליזם גרם נזק גדול לאתר.
לדוגמה, הקרן לאמנות סלע אפריקאית, בשיתוף קרן Factum, תיעדה מאז את אנדי באמצעות צילומים; המשימה שלהם היא להראות את הנושאים הכרוכים בהגנה על אמנות הסלע.
הן בשל הסחיפה והן בשל ונדליזם, סובלים אתרי האנדי מהידרדרות ציורי הסלע.
עם זאת, האמנות תועדה בתלת-ממד, כדי להעלות את המודעות ליופי האתר.
על הנוף הזה נעשו גם סרטים, בהם "מגדלי האנדי" בבימויו של רנן אוזטורק.
רמת אלמוגי היא שכונה בדרום חיפה, בחלקה ההררי של העיר, שהוקמה החל מ-1994. רמת אלמוגי גובלת בשכונות רמות רמז, סביוני דניה, אחוזה ורמת גולדה.
השכונה ידועה עקב המאבק בן 20 השנים של התושבים נגד אתר האנטנות שהיה בשכונה.
השכונה מערבת בניינים רבי קומות ובניינים נמוכים.
תושבי השכונה הם בני מעמד הביניים והמעמד העליון.
נכון לשנת 2019, מספר התושבים בשכונה עומד על 1,956 שהם כ-0.68% מכלל תושבי העיר.
השכונה נוסדה בשם הלא-רשמי (והמטעה) "אחוזה הצפונית", על אדמות "מנורה", בעברן המזרחי של שדרות אבא חושי.
היא גובלת במזרח ברמת אלון וברמות רמז, בדרום בסביוני דניה, בצפון באחוזה ובמערב ברמת גולדה, וצופה אל מפרץ חיפה.
בנייתה החלה ב-1994 ונבנו בה מבנים מגוונים של 3–4 קומות, שתי דירות בקומה, ולפעמים דופלקסים.
בראשית המאה ה-21 נמשכה הבנייה, ובשנת 2002 נבנו בה רבי-קומות ב"עמק השמש" שלאורך דרך בירם.
השכונה נקראה על שם ראש העיר יוסף אלמוגי, שנפטר 3 שנים לפני הקמתה.
בנייתן של צמד השכונות גולדה-אלמוגי לאורך סוף המאה ה-20 השלימה את ניצול השטחים הפתוחים לאורך "הציר" בין דניה והכרמל הצפוני.
בנופן האדריכלי, כמו גם החברתי, הן מהוות חוליה המשכית בין רמת בגין לדניה א', ומקיימות חיבור אורבני בין תתי-הרבעים השונים.
על השכונה משקיף "מצפור זייד" על שם שאול זייד שנמצא בשדרות אבא חושי, סמוך לבית מס' 50, זוהי מרפסת התצפית בולטת וממנה יורדות מדרגות לגן ציבורי עם ספסלים למנוחה ומתקני שעשועים.
בשנת 2017 הוקם מרכז מסחרי קטן ברחוב איינשטיין.
בעמק השמש נמצא תיכון אליאנס על שם רוטשילד, שעבר משכונת הדר בסוף שנות ה-70.
על רמת אלמוגי העיב מתחם אנטנות שידור של צה"ל, שהוקם עוד בימי המנדט הבריטי ושנמצא כי הוא פולט קרינה דבר שגרם לתושבים להאבק כנגד מיקומו.
המחלוקת שניטשה משנת 1995 ועד תחילת המאה ה-21 כללה ערוצים משפטיים, מאבקי הורים והתערבות של הכנסת לצד עתירות למשרדי הממשלה השונים.
העתירות התמקדו תחילה ברמות הקרינה בבית ספר איינשטיין, ולאחר שינויים שנערכו בכיוון הקרינה שפלטו האנטנות, עברו העתירות להתמקד בבתים סביב יקינטון 51. בשנת 2010 דווח כי אתר האנטנות פורק.
אך התברר כי אנטנה אחת נשארה בשכונה, ולאחר שנוספו תלונות נגד האנטנה, פורקה האנטנה האחרונה בשנת 2015. לאחר פירוק כל האנטנות בשכונה, הקרינה בשכונה ירדה משמעותית והערך הממוצע של בתים בשכונה עלה.
כיום, ובגלל הצלחת התכנית להקמת מתחם המדרגים ברחוב יקינטון, רמת אלמוגי היא אחת מהשכונות היקרות ביותר בחיפה.
נכון לשנת 2019, אוכלוסיית השכונה מונה כ-2,000 נפשות.
בדומה לרמת גולדה היא מאוכלסת במשפחות צעירות רבות.
בשכונה כ-600 משפחות, ממעמד בינוני-גבוה.
רמות האבזור או הגימור משמשות את היצרנים כדי לזהות את רמת האבזור או התכונות המיוחדות של הרכב.
הציוד או המאפיינים של רכב מסוים תלויים גם בחבילות אופציונליות או באופציות אשר מגיעות עם הרכב המוזמן.
עבור דגם רכב נתון, רמת האבזור מציינת איזה ציוד ותכונות אשר כלולים כסטנדרט.
רוכש הרכב יכול להוסיף ולהרחיב את האבזור הסטנדרטי בשימוש בחבילות אבזור או אפשרויות נוספות ב"כ בתוספת תשלום.
רמת הגימור עם הכי בסיסית בדרך כלל נקראת "דגם הבסיס", ורמת הגימור עם הכי הרבה ציוד/תכונות נקראת "המפרט הגבוה ביותר" או "אבזור מלא".
ההבדלים בין רמות האבזור מורכבים בדרך כלל מציוד פנימי (למשל מושבי עור ומצלמות נסיעה לאחור) ושינויים קוסמטיים; יחד עם זאת, לפעמים רמת האבזור יכולה לכלול שינויים מכניים כגון מנועים שונים, מתלים או מערכות הנעה לכל הגלגלים.
אוסטיורט (בקזחית: Үстірт, באוזבקית: Ustyurt, בטורקמנית: Üstyurt — הר שטוח, רמה) הוא רמה מדברית חוצה גבולות המשותפת לאוזבקיסטן וקזחסטן.
אוכלוסיית הנוודים למחצה של הרמה מגדלת כבשים, עיזים וגמלים.
חלקים ברמה שהוגדרו כשמורות טבע באוזבקיסטן (או ליתר דיוק בקאראקלפאקסטן) צורפו לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן של ארגון אונסק"ו שהוכרז בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
רמת אוסטיורט ממוקמת בין מפרץ , ולגונת גאראבוגאזקול של הים הכספי ממערב, לבין ימת אראל, דלתת אמו דריה ו ממזרח.
הרמה משתרעת על פני כ-200,000 קילומטרים רבועים, עם גובה ממוצע של 150 מטרים.
הנקודה הגבוהה ביותר שלו מתנשאת ל-370 מטרים בדרום-מערב.
בקצהו הצפון-מזרחי הוא צונח בתלילות אל ימת אראל והמישור שמסביבה.
רמת אוסטיורט תחומה על ידי צוקים תלולים המכונים כמעט בכל מקום.
במזרח זהו החוף המערבי לשעבר של ימת אראל, בדרום הצ'ינק נשבר למישור הסחף של קוניה-דריה (Куня-Дарья) ולעמק , במערב לשקע קריניאריק ואל הים הכספי הצפוני חולות קאראקום.
לצ'ינקים של אוסטיורט יש לרוב שכבות מרובות, עם צבעים של ורוד חיוור, כחול, לבן וכו', ומהווים לעיתים נופים מרהיבים.
אין ברמה נחלים או מקורות מים אחרים, אבל אף על פי כן חיים בה מינים אנדמיים רבים.
כ-300 מינים של חולייתנים - כולל 30 מינים של זוחלים ודו-חיים, 45 מינים של יונקים ו-50 מינם של עופות מקננים.
על הרמה גדלים גם לפחות 724 מינים של צמחים וסקולריים.
קזחסטן יצרה את (2,233 קמ"ר) ביולי 1984 בדרום מחוז מנגוסטאו.
היא משמרת בעלי חיים וצמחים נדירים כמו ואנטילופת הסאיגה.
בין המאפיינים שלו ניתן למנות את וה המצויים בטוריש ('עמק הכדורים') ליד העיירה .
ב-2020 הקימה אוזבקיסטן את "הפארק הלאומי דרום אוסטיורט" על שטח של 14,344.71 קמ"ר בשטחה של קאראקלפאקסטן.
ב-2023 צורף הפארק לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן.
רמת אנרגיה היא מושג פיזיקלי, המתאר את המצב האנרגטי שבו נמצאת מערכת תחת השפעה של פוטנציאל, כאשר היא במצב קוונטי קשור.
על פי מכניקת הקוונטים, רמות אנרגיה הן בדידות, כלומר מערכת יכולה לקבל מספר סופי ובדיד של רמות אנרגיה.
הערכים המותרים של האנרגיה נקבעים על ידי הפרמטרים של המערכת (מסה, מטען חשמלי וכדומה) וסוג הפוטנציאל הקושר.
את המערכת הפיזיקלית יש לייצג באמצעות המילטוניאן, אשר מהווה ייצוג המכיל את כל משוואות התנועה של המערכת והפרמטרים שלה (מסה, מהירות, תנע).
בהינתן מערכת פיזיקלית עם המילטוניאן
פותרים את משוואת שרדינגר כדי למצוא את המצבים העצמיים של המערכת ואת ההתפתחות שלהם בזמן.
מצב עצמי של משוואת שרדינגר מקיים
כאשר היא האנרגיה העצמית של המערכת.
פתרונות המערכת מייצגים את רמות האנרגיה הבדידות המותרות במערכת.
ההתפתחות של מצב עצמי בזמן נתונה על ידי:
דוגמאות למערכות שיש להן רמות אנרגיה בדידות
אלקטרון באטום ובפרט אטום המימן
בגביש רמות האנרגיה בדידות אך צפופות, והן מתוארות על ידי מבנה פסים.
על-פי מודל האטום העכשווי, בנוי האטום מגרעין, בו נמצאים הנייטרונים, חסרי מטען חשמלי, והפרוטונים, בעלי מטען חשמלי חיובי, ומסביבו נעים האלקטרונים בעלי מטען חשמלי שלילי ושקול למטען החיובי של הפרוטונים.
האלקטרונים נעים באורביטלים מוגדרים הנמצאים ברמות אנרגיה מדורגות.
כל רמת אנרגיה מכילה אורביטל אחד או יותר, על פי סדר מסוים בו ככל שהרמה גבוהה יותר כך היא כוללת יותר אורביטלים.
כל אורביטל מאכלס עד 2 אלקטרונים.
האלקטרונים מסודרים ברמות האנרגיה באופן קבוע, כך שמספר האלקטרונים המקסימלי בכל רמת אנרגיה אינו תלוי בסוג היסוד אליו הוא שייך.
על-פי התאוריה הנוכחית, מבנה אטום של גזים אצילים (הליום, ניאון וכו') הוא הדגם השלם של סידור האלקטרונים ברמות האנרגיה השונות, וזהי השאיפה האנרגטית של כל אטום, להגיע למצב דמוי זה.
מספר האלקטרונים בכל רמת אנרגיה בכל אטום של גז אציל במצב נייטרלי ניתן לתיאור בטבלה משמאל (K, L וכו' מסמלים את רמות האנרגיה השונות).
מספר האלקטרונים המרבי בכל רמת אנרגיה הוא 2n2. [כאשר n מסמל את מספר הקליפה]
כתוצאה מדחייה חשמלית בין האורביטלים השונים בכל רמת אנרגיה, האנרגיה של האורביטלים השונים משתנה ונוצרות לכל רמת אנרגיה (מלבד שתי הראשונות) תת-רמות.
כל תת-רמה כוללת קבוצת אורביטלים מאותו סוג, ולכן, מספר תת-הרמות בכל רמה שווה למספר סוגי האורביטלים השונים באותה רמה.
כלומר, ככל שהרמה גבוהה יותר, כך היא מכילה יותר תת-רמות.
רָמַת־גַּן היא עיר במחוז תל אביב בישראל.
היא גובלת בערים תל אביב, קריית אונו, גבעתיים, אור יהודה, גבעת שמואל ובני ברק.
בשטחה נמצאים אצטדיון רמת גן, הפארק הלאומי, הספארי, אוניברסיטת בר-אילן, מרכז רפואי שיבא (תל השומר) ומתחם בורסת היהלומים.
שטח השיפוט של רמת גן הוא 16,300 דונם.
היא הוקמה ב-1921 כמושבה חקלאית, הוכרה כמועצה מקומית ב-1926 והוכרזה כעיר בשנת 1950. העיר חברה בארגון פורום ה-15, פורום הערים אשר אינן מקבלות מענקי פיתוח מהמדינה.
רמת גן ממוקמת באזור שנקרא מישור החוף המרכזי הפנימי, כלומר רחוק יחסית מהים אבל עדיין קרוב מספיק כדי להיקרא מישור החוף.
האזור שבו שוכנת רמת גן הוא חלק מאזור גבעות הנמוכות מ-100 מטר בשפלת פלשת, המשתרעות מנחלי האיילון והירקון ממערב ומצפון ועד לבקעת אונו במזרח.
הנקודה הגבוהה ביותר ברמת גן היא בגובה 71 מטר, הנמוכה ביותר 4 מטר וגובה העיר הממוצע עומד על 36 מטר.
האזור הוותיק של רמת גן מאופיין בכמה גבעות; אשר כמה מהן קיבלו כינויים: הר אברהם (59 מטר), הר שאול (60 מטר), הר הבנים (79 מטר) וגבעת הארנבות (57 מטר) וכן "גן יהודה" (50 מטר).
הבקעה שבין הר אברהם להר שאול זכתה לכינוי 'העמק' בפי ותיקי רמת גן.
לאזור ראשוני זה המהווה את מרכז העיר נלווים היום השטח המישורי שבינו לבין נחל הירקון והרמה המצויה דרומית לו הידועה כרמת יצחק ('רמת גן ב').
אקלים העיר הוא ים-תיכוני, עם קיץ חם ויבש וחורף קריר וגשום.
הטמפרטורה הממוצעת בקיץ ביום היא 31c, ובלילה 21c.
מזג האוויר בעיר בקיץ הוא מעט חם יותר מת"א ביום, עם לחות נמוכה יותר ולכן עומס החום דומה לת"א ואף מעט גבוה ממנו.
בלילה קריר יותר מת"א ולעיתים ההפרש בין הערים יכול להגיע אף ל-5 מעלות.
בחורף (ינואר) הטמפרטורה הממוצעת בעיר עומדת על 8 °C בלילה ועל 18 °C ביום, כאשר ממוצע הגשם עומד על 579 מ"מ.
נחל הירקון מהווה את גבולה הצפוני של רמת גן הנמשך לאורך גדתו הדרומית.
הוא מתחיל ממסוף האוטובוסים ברחוב מבצע קדש, עובר מצפון לאצטדיון רמת גן ומגיע ל"אנדרטת הצליחה".
משם נמשך שביל סלול להולכי רגל ורוכבי אופנים הנקרא "שביל יונתן" (על שם יונתן גרוס שנפטר ממחלה בגיל 47) שנמשך לאורך הירקון עד גבול תל אביב באזור שבע טחנות.
השביל עובר מצפון ל"בית אהרן כהנא", "מועדון ספיבק" ו"בית הצנחן" ולאורכו שלטי הסבר על המבנים ועל החי והצומח באזור.
בעיר נמצאו שרידים ארכאולוגיים מתקופת הנחושת והברונזה, אך בהמשך, בזמן השלטון המוסלמי בארץ ישראל הדלדלה אוכלוסיית האזור לתקופה ארוכה.
בתחילת המאה ה-18 עובתה אוכלוסיית האזור שבין הירקון לנחל אלכסנדר על ידי בני שבט אבו כישכ שהגיעו מסיני, ולאחר 1830 על ידי פלחים מצרים וסודנים שהביאו לארץ אבראהים פאשא ומוחמד עלי.
על אף הגידול באוכלוסייה, המקום שימש מקום מסתור לשודדי דרכים ונותר מסוכן עד לסוף המאה ה-18.
ההצעה היהודית הראשונה ליישוב העיר נעשתה בסוף המאה ה-19, במכתבו של יהושע שטמפפר ליואל משה סלומון, לאחר הכישלון הראשון של ההתיישבות בפתח תקווה.
אספת הייסוד של היזמים להקמת העיר נערכה בי"ד באייר תרע"ד, 1914 בתל אביב, כאשר קבוצה מתושבי אחוזת בית בהנהגתו של ד"ר יהודה לייב מטמון-כהן, מייסדה של הגימנסיה הרצליה, החליטו להקים עיר כפרית המבוססת על עבודה עברית באזור זה.
גורמים שונים עיכבו את יישומה של התוכנית עד לסיום מלחמת העולם הראשונה, בין השאר, כיוון, שבמהלך 1917, השטחים עליהם תוכננה להבנות העיר היו בקו החזית בין הכוחות העות'מאניים והבריטים.
עם ניצחון הבריטים וסיום המלחמה, חזרה הקבוצה לניסיונות להקים את העיר באמצעות אגודת עיר גנים ובשנת 1921 רכשה חברת "עיר גנים" שטח בן 1800 דונם, באזור שבין הרחובות ארלוזורוב, ז'בוטינסקי ובן-גוריון.
הקרקע שנרכשה אחרי 1919 מידי תושבי כפר סלמה הייתה בבעלות: 1000 דונם אדמת "מפרוז" (אדמה מחולקת) ו-800 דונם אדמת "מושע", (אדמה ששייכת למספר בעלים).
הקרקע חולקה למגרשים בני 5 דונם שהוגרלו בין החברים.
רמת גן נוסדה אמנם כמושב שיתופי אולם תוך זמן קצר התברר כי צורת התיישבות זאת אינה מתאימה לאופיים ושאיפותיהם של ראשוני המקום.
בשנת 1923 חל שינוי באופי היישוב ובשמו.
בוטל רעיון היישוב השיתופי: היישוב הפך למושב ושמו הוסב לרמת גן על שם הגנים גן אברהם, גן שאול וגן יהודה שנשתלו בפסגות הגבעות באזור בהתאם לתוכנית המקורית של ריכרד קאופמן לעיר גנים.
עם ביטול המבנה הכפרי-שיתופי, הפך היישוב לבעל אופי עירוני: חלק מתושביו עבדו בתל אביב וחלקם עסק בחקלאות ובפרדסנות.
בתקופה זו נבנו בעיר מספר מבנים בסגנון בינלאומי בתכנון האדריכלים קורט וינד והרברט טוכלר.
ב-1941–1942 נבנה ונחנך בית עיריית רמת גן על פי תכנונו של מהנדס העיר, רפאל מגידו.
במרץ 1926 הוכר היישוב כמועצה מקומית, ובינואר 1950, הוכרה רמת גן כעיר.
סמל העיר אושר באופן רשמי בשנת 1958. הוא מורכב ממגן ירוק שבמרכזו מגן דוד ובתוכו המוטיבים הבאים, שאפיינו את העיר:
שבעה כוכבים סביב למגן הדוד - כשבע שעות העבודה בדגל ישראל שהציע הרצל
עץ תמר - משבעת המינים.
מבטא את שורשיות העם בארצו
שמש - סמל לאור ולחום שבהם ארץ ישראל מבורכת וגם כשמש העולה על עם ישראל המתעורר בארצו
חומת לבנים בימין הסמל - סמל לתנופת הבנייה בעיר
עצים מעל החומה - מסמלים את פרדסי רמת גן ואת היותה עיר גנים
טנא עם גפנים ותפוזים במרכז מגן הדוד ומחרשה לרוחב הסמל - מסמלים את העבר החקלאי של העיר
ארובה משמאל - מסמלת את המפעלים שהוקמו בעיר בתחילת דרכה (עלית, למשל)
בראש העירייה עומד ראש עיר המשמש כראש הרשות המבצעת של העירייה.
מועצת העיר משמשת כפרלמנט מקומי ודרוש בה רוב על מנת לחוקק חוקי עזר עירוניים.
במועצת העיר חברים 25 נציגים הנבחרים על בסיס מפלגתי-רשימתי.
מועצת העיר מתכנסת אחת לחודש.
הבחירות לעירייה נערכות אחת ל-5 שנים כאשר הבוחר מכניס למעטפה בקלפי שני פתקים: אחד למועמד לראשות העירייה ופתק נוסף לרשימה למועצת העיר.
אוניברסיטת בר-אילן, הגובלת בגבעת שמואל
בית צבי בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה ע"ש
מכללת ורצברגר – בית הספר הגבוה לאמנויות
המרכז האקדמי למשפט ועסקים ר"ג
המכללה האקדמית לישראל ברמת גן
תיכון חדש ע"ש יגאל אלון
תיכון מקיף רמת-גן ע"ש רפאל איתן
תיכון דתי לבנים אמי"ת בר-אילן גוש דן
תיכון לוסטיג – בית ספר תיכון חרדי לבנות
תיכון זומר – בית ספר תיכון אנתרופוסופי למדעים, אומנויות ורוח האדם
אבוקה (לימים תיל"ם) – תיכון לחשבונאות ומנהל
בית הספר היסודי הראשון ברמת גן ושמו "בית הספר העממי" (לימים בית ספר יהל"ם) הוקם בשנת 1925 כבית ספר פרטי על ידי ד"ר יהודה ליב מטמון.
בשנת 1932 הוקם בשכונת נחלת גנים החדשה "בית החינוך של זרם העובדים" (לימים בית ספר המנחיל) בין כותלי בית הכנסת שנבנה באותה השנה.
בשנת 1934 עבר בית הספר למבנה חדש בו פעל גם בית ספר של הזרם המזרחי.
בית ספר נוסף של זרם העובדים נפתח באותה שנה גם בבני ברק.
עם גידול האוכלוסייה נבנו בתי ספר נוספים של זרם העובדים, הזרם הכללי והזרם המזרחי.
בשנת 2025 פעלו ברמת גן 23 בתי ספר השייכים למערכת החינוך הממלכתי, מתוכם חמישה בתי ספר מוגדרים כבתי ספר אזוריים\על אזוריים, ארבעה בתי ספר השייכים לזרם הממלכתי דתי ושלושה בתי ספר השייכים לזרם העצמאי.
החינוך המיוחד זוכה לתשומת לב רבה במערכת החינוך ברמת גן.
בבתי הספר היסודיים בעיר משולבות שלוש עשרה כיתות ללַקויות למידה ושלוש עשרה כיתות תקשורת בשכבות גיל שונות.
בנוסף לכך פועלים בעיר ארבע בתי ספר לחינוך מיוחד.
זומר(בית ספר אנתרופוסופי על אזורי)
יהל"ם בית ספר על אזורימורדי הגטאות
מכל"ל בית ספר על אזורי
נטעים בית ספר על אזורי
רמת חן בית ספר אזורי
אושא-יחד בית ספר על אזורי
בתי ספר של החינוך העצמאי
בית ספר חורב הפועל בארבעה סניפים בעיר על פי גיל ומגדר התלמידים
סביון - אפיון התנהגותי רגשי, כיתות א' עד ח'
בית יהונתן - אפיון נפשי, כיתות ד' עד י'
בית אקשטין רמת אפעל - אוטיזם, כיתות א'עד י"ב
בית אקשטיין ספארי - לקויות למידה כיתות ז' עד י"ב
בשנת 1956 החליטה עיריית רמת גן להקים חווה חקלאית גדולה בשטח הפארק הלאומי כדי להנגיש לתלמידי בתי הספר היסודיים את כל ענפי החקלאות לרבות טיפול בבעלי חיים.
החווה חקלאית הוקמה בשנת 1957 בשיתוף עם משרד החינוך ולאחר מותו של ראש העיר אברהם קריניצי בשנת 1969, נקראה על שמו – תלמי אברהם.
החווה משתרעת על שטח של 40 דונם.
צוות החווה מונה 10 מורים, 8 עובדים (חלקם במסגרת שילוב עובדים עם צרכים מיוחדים בקהילה) ומערך מתנדבים מהקהילה.
משק החי כולל כבשים, עיזים, תרנגולים, אווזים וברווזים.
בנוסף לכך פועלים בחווה גן ירק, מטע עצי פרי, מכוורת, משתלה ושדות פרחים ותבלינים.
בשנת 1962 התחילה החווה לספק ירקות וביצים לילדי רמת גן ומאז ועד היום תקציבה מתבסס בחלקו על מכירת תוצרת חקלאית.
בשנת 2015 הגיעו לחווה על בסיס שבועי קבוע 48 כיתות מ-21 בתי ספר יסודיים מכל זרמי החינוך, וילדי גן מגנים המשתתפים בפרויקט "גנים ירוקים".
בסך הכל ביקרו בחווה בשנת 2025 כ-1,400 תלמידים.
המרכז החדש למוזיקה רמת גן ע"ש נעמי שמר הוא הקונסרבטוריון העירוני של העיר רמת גן.
הקונסרבטוריון נוסד בשנת 1997 ופועל בפיקוח משרד החינוך.
ישיבת אש קודש (נהורא) - מרכז ללימודי יהדות
ישיבה לחוזרים בתשובה "שלהבת התורה"
תנועת הצופים - שבט צופי רמת גן הוקם בשנת 1944 על ידי ותיקי העיר משה למלשטרייך ויוסף מרגולין.
השבט ישב בעשרים וחמש השנים הראשונות לפעילותו בסמוך למיקום הנוכחי של בית צבי ועבר בשנת 1969 למשכן הקבע מצידו השני של הר הבנים ובו גם 'אוהל אהוד' אתר הנצחה לחללי השבט ע"ש אלחנני אהוד שנפל במלחמת יומה"כ.
צופי העיר היו במשך עשורים חלק מהווי החיים בה ובשיאה מנתה תנועת הצופים בעיר מעל 5000 חניכים שחולקו בין שבטים שונים.
בימינו נמצאת תנועת הצופים בעיר תחת הנהגה עירונית אחת, הנהגת רמת גן, ומונה כ-4,700 חניכים ברחבי העיר המחולקים לשמונה שבטים: שבט רמת גן, שבט הירקון, שבט רמת חן, שבט רעים בקרית קריניצי, שבט השקמה, שבט ירדן, שבט עלית, שבט אפעל ושב אילת.
תנועת בני עקיבא בעיר ולה ארבעה סניפים: סניף רמת חן ברחוב הרא"ה, סניף רמת עמידר ברחוב התפוצות, סניף מרום נווה (מר"ן) ברחוב בן אליעזר, וסניף ר"ג ברחוב רוקח מונה כ-700 חניכים.
תנועת הנוער העובד והלומד ולה קן אחד: "הראשונים" ברחוב ארלוזורוב, המונה כ-80 חניכים.
תנועת מכבי צעיר ולה סניף בשכונת הביל"ויים, בעבר בשכונת רמת עמידר המונה כ-60 חניכים ובוגרים.
הסניף הוקם בשנת 1957 על ידי אברהם לקס.
בעבר היו ארבעה סניפים של מכבי צעיר בעיר רמת גן.
תנועת כנפיים של קרמבו (תנועת נוער שמשלבת ילדים מהחינוך הרגיל עם ילדים מהחינוך המיוחד) - התנועה נכנסה לעיר בשנת 2013 בבית מרתה ברמת השקמה, הסניף מונה כ-80 חניכים וחונכים (סניף רמת גן דרום).
מאוחר יותר, ב-11 ביוני 2014 נוסף לרמת גן עוד סניף שפועל בבית הצנחן בצפון העיר (סניף רמת גן צפון), הסניף מונה כ-100 חונכים וכ-30 חניכים.
רמת גן היא העיר השנייה בארץ שאישרה בעירה שני סניפים של תנועת הנוער (הראשונה הייתה תל אביב).
ארגון המש"צים (מדריכי של"ח צעירים) ולו אשכול המונה כ-100 חניכים
מועצת התלמידים והנוער של רמת גן - גוף של עיריית רמת גן שתפקידו להוות מענה לבני הנוער ברמת גן בשיתוף עם העירייה, לייצג את תנועות הנוער, התיכונים וכל שאר הנוער מכיתות ט עד כיתות יב.
הפועלים במועצה נבחרים בהמשך למועצות התלמידים בבית הספר.
להקת צעירי רמת גן - עוד גוף שנוער מייצג ברמת גן, להקת צעירי רמת גן.
להקת צעירי רמת גן מחולקת לשתיים, הצעירים והבוגרים.
הצעירים מופיעים בטקסים בעיר, ואילו הבוגרים, שמעלים מופע שנתי של "שרים לזכרם" (שירים ליום הזיכרון), משתתפים בטקסים עירוניים ומייצגים את רמת גן.
חוגי סיירות של קק"ל (ע"ש אורי מימון) - פועלת בשני מוקדים עיקריים ברמת גן: בצפון ובדרום.
מוקדים אלו מהווים חלק מאזור ירקון של התנועה.
התנועה דוגלת בהכרת הארץ דרך הרגליים.
במסגרתה יוצאים לטיולים בטבע פעם בחודש.
ספרייה עירונית: הספרייה העירונית המרכזית הוקמה בשנת 1936 בשם "דביר ביאליק", לכבוד יום הולדתו של המשורר הלאומי המנוח, ח"נ ביאליק.
הספרייה הוקמה תחילה במבנה המוכר כ"בית האזרח" ועם השנים התרבו הקוראים והספרים, הוקמו ספריות נוספות בעיר וביוזמתו של ד"ר ישראל פלד הושגה תרומה ובעקבות כך נבנה הבניין ברחוב חיבת ציון 14, בו שוכנת הספרייה המרכזית מאז 1967 ועד היום.
לספריה סניפים פעילים בכל שכונה בעיר, בית ספר לסדנאות כתיבה לילדים ולמבוגרים, הרצאות ופעילויות תרבות ושיתוף פעולה חינוכי עם מוסדות החינוך בעיר.
מוזיאונים: המוזיאון לאמנות ישראלית, המשכן לאמנות יהודית על שם דוד לבקובסקי, בית אהרן כהנא, בית רפופורט, בית המקרא, המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק, מוזיאון האדם והחי, מוזיאון בית אברהם קריניצי, המוזיאון לאמנות רוסית, מוזיאון הספורט היהודי העולמי וארכיון אב"א אחימאיר.
תיאטראות: תיאטרון הספרייה, תיאטרון רמת-גן ע"ש "אולף החמישי", תיאטרון היהלום, "בית צבי" ע"ש , בית ראסל, בית רוזן.
גלריות אמנות: גלריית זכוכית - ממוקמת במתחם מכללת ורצברגר ברמת גן, גלריית אשכול הפיס למדעים ולאמנויות "אהל-שם" רמת-גן בשיכון ותיקים והגלריה לפיסול יוסף קונסטנט.
מקהלות: המקהלה הקאמרית רמת גן נוסדה בשנת 1993.
תזמורות: התזמורת הקאמרית רמת גן נוסדה בשנת 1950. התזמורת הסימפונית רמת גן פעלה בשנים 2003–2020.
המרכז הגאה רמת גן: מרכז קהילתי עירוני המיועד לקהילה הלהט"בית.
הפארק הלאומי, המושך אליו מבקרים רבים גם מחוץ לעיר, בעיקר בחגים וימי חופש.
גנים: פארק דוד, גן אברהם, גן שאול (גן הקופים), גן דוד המלך.
הספארי ברמת גן: המרכז הזואולוגי רמת גן.
הר הבנים: אחת הנקודות הגבוהות בעיר.
על הר הבנים הוקמו בית יד לבנים ואנדרטה לזכר השואה, כשלצידם נערכים טקסים ממלכתיים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל וביום השואה.
במורד הצפוני של ההר נמצאת שמורת טבע עירונית המשמרת את צמחיית הכורכר, ולצידה ממוקמים שני בניינים ייחודיים שהקים האדריכל צבי הקר - "בית דובינר (בית המשושים)" ו"בית הספירלה".
שביל יונתן: שביל סלול להולכי רגל ורוכבי אופניים בין אנדרטת הצליחה לשבע טחנות.
נקרא על שם יונתן גרוס, חניך שבט צופי הירקון שנפטר בגיל צעיר.
השביל נפתח ב-2020 ובו יש קטע של דֶק (סיפון) מעץ שבו חורים למען עצי האקליפטוס.
לאורך השביל יש שלטי הסברה על המבנים בשטח כמו בית אהרון כהנא, בית הצנחן ועוד.
רחוב ביאליק וכיכר אורדע (רמב"ם)
קניון ביאליק (לשעבר מרכז אלרם)
קניון עופר מרום (לשעבר קניון מרום נווה)
המרכז העירוני לשחמט ופיתוח החשיבה (רמת יצחק)
מרכז רפואי שיבא (בית חולים תל השומר)
ברמת גן פעלו בתקופת המנדט מספר מוסדות רפואיים פרטיים:
בית החולים ליולדות אוורבך, שנוסד ב-1935 על ידי ד"ר לאו אוורבך.
במהלך השנים נמכר ושמו שונה לרמת מרפא.
כעת המבנה נטוש והרוס בחלקו תוך כוונה לבנות במקום מגדל מגורים עם שימור ואזכור כלשהו להיסטוריה של המקום.
בית החולים "רפאל" שנבנה ב-1935 על ידי קבוצת רופאים על הגבעה ברמת גן (כיום - רחוב שרת).
היו בו שתי קומות ו-32 מיטות.
כן היה בו חדר ניתוח וחדר לידה.
לימים נקרא גם בית חולים "פעילן" על שם ד"ר אדם פעילן (פולק), (1910–2002), שהיה מנהלו הרפואי בשנים 1943–1948. בהשפעתו של אברהם קריניצי טופלו בו גם פצועי מחתרות אצ"ל ולח"י.
לאחר סגירתו שימש הבניין כמקום מושבה הראשון של שגרירות ארצות הברית וכשזו עברה לתל אביב, הפך הבניין לגימנסיה הפרטית "דביר".
כיום יש במקום מוסד סיעודי "נוף חן".
בית הבראה "החלמה" שנוסד ב-1934 על ידי אגודת עזרה לחולים כרוניים בראשות ד"ר דבורה בלוך-בלומנפלד.
המוסד היה ציבורי שניזון מתרומות אך ללא זיקה מפלגתית.
התקבלו אליו אנשים מכל שכבות היישוב כולל חברים משלוש הקופות שהיו קיימות אז - כללית (הסתדרות העובדים), עממית ולאומית.
ב-1948 פונה המוסד ובמקום התיישב המטכ"ל.
לאחר מלחמת העצמאות פינה הצבא את המקום והוקם בו בית הספר שילה שכעת נקרא על שם בן-גוריון.
שנים רבות נקראה הגבעה עליה עמד הבניין בשם "גבעת החלמה".
התחבורה הציבורית ברמת גן מבוססת על אוטובוסים של חברת דן ומוניות שירות.
בנוסף ישנו שירות רכבות: תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז הצמודה למתחם הבורסה באמצעות גשר להולכי רגל ותחנת הרכבת בני ברק – רמת החייל הנמצאת בסמוך לקניון איילון ואצטדיון רמת גן.
בחודש מאי 2019 הודיע ראש העיר כרמל שאמה הכהן כי בכוונתו להפעיל תחבורה ציבורית בשבת.
בחודש יולי 2019 אישרה מועצת העיר ברוב של 15 מול שישה את הפעלתם בשבת של שני קווי אוטובוס, אשר יעברו בצירים המרכזיים לכיוון תל אביב.
לאחר אישור מועצת העיר בימי שבת מפעילה עיריית רמת גן 4 קווי אוטובוס לתל אביב באמצעות מיזם שנקרא סבבוס, קו כחול לכיוון נמל תל אביב היוצא מאצטדיון וינטר דרך שכונת רמת חן, נווה יהושוע, מרום נווה, קניון איילון, דרך אבא הלל ודרך הבורסה.
בעיר תל אביב בדרך בגין, רחוב קפלן ורחוב דיזנגוף.
והקו הלבן לכיוון מסוף כרמלית בתל אביב היוצא מאוניברסיטת בר-אילן דרך תל השומר, דרך אלוף שדה, רחוב הרוא"ה, שכונת קריית בורוכוב ורמת יצחק, רחוב ז'בוטינסקי, רחוב ביאליק, ארלוזורוב וכן דרך הבורסה.
בעיר תל אביב דרך מסוף 2000, עיריית תל אביב-יפו, רחוב קינג ג'ורג' ומסיים מסלול במסוף כרמלית.
קו ירוק לכיוון נמל תל אביב היוצא מאצטדיון וינטר דרך שכונת רמת חן, נווה יהושוע, רמת עמידר, שדרות ירושלים, רחוב הרוא"ה, ז'בוטינסקי וביאליק, בתל אביב עובר ברחוב פנקס, אבן גבירול, כיכר רבין, המלך ג'ורג', דיזנגוף סנטר, דיזנגוף ומסיים בנמל תל אביב.
הקו האדום של המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב עובר דרך ציר ז'בוטינסקי ברמת גן מתחת לפני הקרקע, עם תחנות תת-קרקעיות ברחוב ביאליק וברחוב אבא הלל (במתחם הבורסה).
הקו הסגול צפוי לעבור בבית החולים תל השומר, אוניברסיטת בר-אילן ובדרך אלוף שדה עם תחנות במחלף אלוף שדה ורחוב הירדן.
דרך אלוף שדה - דרך ראשית המחברת את דרך השלום בתל אביב עם כביש גהה (4), עוברת בחלקה הדרומי של רמת גן.
רחוב ז'בוטינסקי - מחבר את תל אביב עם בני ברק ופתח תקווה.
ברחוב נמצאים, לצד האנדרטה לזכר דב גרונר, מגדל גרונר - צבעו ורדרד, המהווה מגדל מגורים יוקרתי.
במרתף הבניינים נמצא המרכז המוזיקלי לרמת גן.
כמו כן, ברחוב ממוקמת תחנת המשטרה של רמת-גן, מצודת טגארט אשר שימשה בעבר את משטרת המנדט הבריטי.
ציר תנועה זה התפתח בסוף המאה ה-19 על גבי שביל חמורים בדרך יפו מלבס עם התבססות פתח תקווה.
הכביש נסלל בתקופת הנציב הרברט פלומר ואף כונה 'דרך פלומר'.
קריניצי סיפר שהגנרל רונלד סטורס, מושל ירושלים (שבמחוזו שכנה אז ר"ג), שוכנע לאשר את הסלילה לאחר שהועבר בקפדנות במהמורות על ידי נהגו של ראש העיר.
היות שבתקופה זו הרחובות ברמת גן לא היו סלולים, נקרא כביש זה על ידי ראשוני רמת גן בשם "הכביש השחור".
בנתיב תנועה מרכזי זה עובר הקו האדום של דנקל, הרכבת הקלה בגוש דן.
רחוב ביאליק - רחובה הראשון של העיר, משמש כמרכז העיר ומרכז עסקים.
בטרם סלילתו כונה 'הכביש הלבן'.
בו שוכנים כיום בית העירייה ובית האזרח ובו שכנו בעבר בית המשפט ובית הספר הראשון עד שעלו מבניהם באש.
דרך אבא הלל סילבר - ציר התנועה העיקרי מאזור הבורסה עד למתחם הקניון ורמת החייל בתל אביב, עובר בחלקה הצפוני של רמת גן.
נתיבו חופף לדרך יפו שכם העתיקה.
כביש זה נכבש לראשונה בשלהי התקופה הטורקית.
דרך בן-גוריון (בעבר רחוב מודיעין) - עובר לאורכה של רמת גן מצפון לדרום, מרחוב אבא הלל ועד דרך רבין (לשעבר דרך הגבורה), ומשמש כציר תנועה עיקרי.
חלקו נמצא תחת שיפוטה של עיריית בני ברק, דבר שגרם למספר חיכוכים בין העיריות.
הופיע כ'דרך המואזין' המוליכה מכיוון סלאמה לירקון ולדרך שכם במפות העבר.
בקצהו הדרומי בתחום גבעתיים שכן בטרם קום המדינה מחנה בריטי גדול שהיה ידוע כ'שטח תשע הנטוש'.
כמחצית הקילומטר מן הירקון שכן מחנה מקלף.
באזור זה חוצה הרחוב ריכוז אתרים ארכאולוגיים מן התקופה הכלקוליתית.
באמצע נתיב הרחוב באזור מפגשו עם רחוב הרצל על שטח מעונות ויצו של היום שכן 'קיבוץ רמת גן' - מתחם מגורים בו שהו חלק מן ההכשרות הקיבוציות בטרם עלייתם לקרקע.
רחוב הרא"ה - ציר תנועה מאזור מרכז העיר וכיכר רמב"ם ובית הכנסת הגדול של ר"ג עד לדרך רבין שבדרומה.
רחוב זה הוכתר בעבר כ'רחוב הארוך ביותר המצוי בתחומי אותה עיר'.
בתחילה היה שמו 'רחוב הרב קוק'.
שדרות ירושלים - רחובה הראשי של שכונת רמת יצחק בעבר וציר התנועה הראשי שלה ושל ואזור מרום נווה כיום.
רחוב הרצל - הציר המקביל לרחוב ביאליק (שגם הוא חד סטרי ברובו) מצדם הנגדי של 'העמק'- כיכר רמב"ם ו'גן המלך דוד'.
רחוב הירדן - רחוב ראשי בדרום רמת גן המתחבר בחלקו הדרומי לדרך אלוף שדה ומפריד בין שכונות הבילויים, נווה יהושוע ושיכון מזרחי.
הרחוב סובל מעומסי תנועה קשים בבקרים לכיוון מחלף אלוף שדה.
מתחם הבורסה הוא מרכז עסקים בחלקה המערבי של העיר, על גבול תל אביב.
האזור מכיל ריכוז גדול של גורדי שחקים, ובהם בורסת היהלומים (אחת מהמובילות בעולם בתחום זה), שסביבה התפתחו עסקים רבים בתחומי יהלומנות, היי טק, מערכות מידע, עריכת דין, הנהלת חשבונות ועסקי מזון.
באזור התפתח גם מרכז הזנות וההימורים של גוש דן.
בתחילת המאה ה-21 נחנכו שני אתרים במתחם הבורסה - גשר מודעי המחבר את רמת גן עם דרך חיפה בתל אביב (בצומת רחוב ז'בוטינסקי התל אביבי) ותיאטרון היהלום.
כמו כן, מכיל המתחם מספר בתי מלון, המפורסם והגדול שבהם הוא לאונרדו סיטי טאוור, שמשמש גם כמרכז כנסים.
בצמוד למתחם שוכן מגדל משה אביב המגדל השני בגובהו בישראל.
הרב הראשי הראשון של רמת גן היה הרב שלמה זלקינד לַנדרֶס.
הוא כיהן בתפקיד זה בין השנים 1928 - 1962. בשנת 1967 התמנה לתפקיד הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי, איש המפד"ל, אשר כיהן בו עד לשנת 1990. בשנת 1990 נבחר הרב יעקב אריאל כרב העיר רמת גן.
הוא כיהן בתפקיד זה עד הגיעו לגיל 80 (שבו רב עיר נדרש לפרוש לפנסיה), בסוף אוקטובר 2017. משנת 2017 ועד שנת 2024 מכהן כממלא מקום הרב הראשי הרב אהרן כ"ץ.
הרב אליהו פנחס פרדס היה הרב הראשי הספרדי של רמת גן בין השנים 1953 - 1962. החל משנת 1975 אין בעיר רב ראשי ספרדי.
המועצה הדתית בעיר מעניקה שירותי דת שונים כמו תעודת כשרות, נישואין, הדרכת כלות, תעודת רווקות ועוד.
משרדי המועצה הדתית שוכנים במבנה בית הכנסת הגדול.
ליד המועצה הדתית הוקמה בשנת תשכ"ב (1963) ספרייה תורנית ביוזמת הרב דרייזין אולם היא נסגרה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
בתי הכנסת ברמת גן משקפים את ההיסטוריה העשירה והמגוונת של העיר, החל מימי ראשית ההתיישבות ועד ימינו.
הם מאפשרים לקהילות השונות לשמר את המסורות העתיקות שהיו נהוגות במקום מוצאם כגון לוב, מרוקו, אלג'יר, עיראק (קהילת עולי בבל), יוון וארצות הבלקו, אפגניסטן, תימן (נוסח שאמי, נוסח שרעבי, נוסח עדן ונוסח בלדי), איטליה (נוסח ליבורנו ופירנצה), ארצות אשכנז, ועוד.
בשנים הראשונות פעלו בתי הכנסת של רמת גן בצריפים, באולמות בתי ספר, בבנייני מגורים ואף בבתים פרטיים.
בתי הכנסת הראשונים המתועדים פעלו כבר בשנת 1927. האחד, "כנסת ישראל", פעל בצריף ב"עמק", במקום בו התחיל להיבנות בשנת 1934 בית הכנסת הגדול של רמת גן (רחוב הרצל 47).
השני "בית יעקב" פעל בצריף ברמת גאולה שם פועל עד היום.
בתי כנסת חדשים הוקמו על קרקע שהועמדה לרשות המתפללים על ידי העירייה, או על קרקע שנתרמה על ידי אנשים פרטיים.
בשנת 1932 הוקם בשכונת נחלת גנים, על ידי ועד השכונה, בית הכנסת "מקור חיים" שבו התפילה מתקיימת על פי החזן, הפועל עד היום על הגבעה ברחוב סוקולוב 18. בשנתיים הראשונות לקיומו פעל בין כתליו "בית החינוך לילדי עובדים א'", לימים בית ספר המנחיל.
בשנת 1933 הוקם במרכז העיר, בהצטלבות הכביש הלבן (רח' ביאליק) עם הכביש השחור (דרך ז'בוטינסקי) בית הכנסת "תפארת בחורים" בו התפילה מתקיימת בנוסח אשכנז.
בשנת 1935 הוקם על ידי הרב משה אקסלרוד, במרכז העיר (היום רחוב אשל 1), בית הכנסת של חב"ד "סוכת שלום" הפועל עד היום.
בשנת 1936 הוקם בשכונת גפן, על קרקע שנתרמה על ידי משפחת גפן ובעזרת תרומות שגייסה רחל נעים רבה בטריפולי, בית הכנסת לעולי לוב "אהל רחל".
בשנת 1939 הוקם בשכונת נחלת גנים בית הכנסת "אוהל לאה", מבנה קטן וצנוע בו התפילה מתקיימת עד היום בנוסח אחיד ו"בית הכנסת הגדול רמת יצחק", בו התפילה מתקיימת בנוסח אשכנז, על קרקע שנתרמה על ידי יעקב ושרה גלפר ובעזרת תרומות המשפחות גלפר ובורשטיין.
בשנת 1952 פעלו ברמת גן 30 בתי כנסת ובשנת 2025 מספר בתי הכנסת ברמת גן, על כל שכונותיה, הגיע ל-118.
בתי הכנסת מנוהלים על ידי עמותות (לפני שנת 1981 על ידי אגודות עות'מאניות).
מרבית בתי הכנסת שנבנו בשנות ה-50, ה-60 וה-70 של המאה ה-20 שופצו והורחבו בהמשך בעזרת מענקים מ"קרן קריניצי להשלמת בתי כנסת ברמת גן" ומתרומות שנאספו על ידי עמותות בתי הכנסת.
ברוב בתי הכנסת מתקיימים שיעורי תורה וליד חלק מבתי הכנסת הוקמו בתי מדרש.
נתוני האוכלוסייה נלקחו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ונכונים לשנת 2018.
מרכז רמת גן מורכב משתי הגבעות הקרויות הר שאול מחד והר אברהם מנגד, שביניהם העמק בו עוברים הרחובות ביאליק והרצל.
על הר שאול (על שם שאול טשרניחובסקי) שכן גן הנשיאים (כיום גן שאול) שנחנך ב-1937 ושהיה מוכר כ"גן הקופים".
בגן זה הייתה פינת חי זעירה עם כלובי קופים ששעשעה דורות של ילדים בעיר.
אדמת ההר נחשבה לאדמה נחותה וקשה לעיבוד בקרב ראשוני רמת גן.
בפסגת ההר עמד צריף בית הספר הראשון עד שרוח עזה גלגלה אותו במורד לכיוון רחוב ביאליק.
ואכן, למטה בעמק ברחוב ביאליק מול בית העירייה נבנה מבנה הקבע לבית הספר הראשון בעיר.
באותו המקום שכן בהמשך בית המשפט של רמת גן עד שעלה באש.
מתחם העירייה הוותיק נותר במקומו ובחזיתו שעון פרחים המהווה אחד מסמלי העיר.
רחוב ביאליק נמתח בין שכונת תל בנימין ומבנהו ההיסטורי של קולנוע רמה לבין כיכר כופר היישוב שזכתה לשמה הלא רשמי בשל משרדי כופר היישוב ששכנו בה.
עוד ברחוב בית הדואר הישן, פינת זיכרון לשוטרת יונה קוממי שנפלה על משמרתה, בית ויטמן ובית פורת הוותיקים והייחודיים ועוד מבני באוהאוס.
במקביל לרחוב ביאליק נמתח רחוב הרצל וביניהם שכנו חלקות גדולות של ראשוני רמת גן אשר את מקומם תפשו בתי דירות.
בין הרחובות הרצל וביאליק בחלקם הצפון מערבי עוברות שדרות הילד השלוות המקשרות בין גן המלך דוד לבין כיכר רמב"ם המוכרת גם ככיכר 'אורדע'.
שתילת גן זה בגלגולו הראשון כגן המלך ג'ורג' החלה בשנת 1928. הגן רחב הידיים נחנך באופן רשמי רק ביוני 1935 אך לא הוכר רשמית עד לקום המדינה, אז שונה שמו לגן המלך דוד.
בשדרות הילד נמצא בית האופה, אשר שימש כמאפיה בתקופת היישוב, ובו נולד הילד הראשון ברמת גן (יהודה גלילי).
מהגן מוליכות שדרות הילד המוצלות לכיכר רמב"ם.
בכיכר שוכן בית הכנסת הגדול וממולו מבנה הקולנוע הוותיק 'אורדע', בתים בסגנון הבינלאומי הראויים לשימור ופסל של חיים נחמן ביאליק (המשורר הלאומי שהתגורר בעיר בשנת חייו האחרונה) שהחליף בשנת 2006 מזרקה ותיקה.
מזרחה לשדרות הילד מתרוממת גבעה הידועה כ'הר אברהם'.
לרגליה במתחם השלישות של ימינו נמצאו שרידים ארכאולוגיים מן התקופה הכלקוליתית כמו גם שרידי קבורה ורצפת פסיפס המרמזים להתיישבות שומרונית או יהודית במקום מן המאות השלישית עד השישית לספירה.
הממצאים נחשפו בשנת 1939 בעת שעובד השטח לקראת זריעה על ידי העירייה.
במרומי גבעת הכורכר בשטח הגן מצויות מערות קטנות המופיעות במפות מן המאה השמונה עשרה שניתן לדמיין כי שמשו מסתור לשודדים מ'גבעות השודדים'.
במאה העשרים היה באזור השלישות בית קברות מוסלמי קטן שהוחזק על ידי נציג הווקף.
עם פתיחת הלוחמה בארץ לקראת צאת הבריטים הועברו שומר בית הקברות ומשפחתו לכפר סלמה.
היאחזות ראשוני ר"ג באדמת ההר הצריכה העברה יומיומית של מים למרומי הגבעה לשתייה ולהשקיה.
המתיישבים ראו פרי בעמלם וההר הפך לשכונת מגורים נעימה בה בנו את ביתם עולים גרמנים אמידים מן העלייה החמישית.
המרכז החברתי של ההר היה בית הקפה 'הקשת' שישב במקום בו שכנה בהמשך שגרירות ברית המועצות.
בשנת 1934 נבנה על הגבעה בית ההבראה 'החלמה' בניהולה של דורה בלוך אשת ראש עיריית תל אביב, דוד בלוך.
סביב מרכז מרפא זה נבנו עוד בתי מידות.
בסמוך למבנה 'החלמה' ניטעה חורשת אורנים בלתי חוקית על ידי המועצה המקומית כדי למנוע מממשלת המנדט להחכיר שטח מדינה בן שני דונמים להקמת בית קפה ערבי בלב היישוב העברי.
במורד הגבעה, לכיוון רחוב ביאליק, שכן בית היתומים של אלימלך דבורקין ורעייתו, חנה גיטל, מיסודו של איסר-לייב בלובשטיין - אביה של רחל המשוררת.
במישור שבצידה הצפוני של הגבעה ברחוב קריניצי [יהל"ם בעבר] עומדת מצודת טגארט הבריטית הגדולה של משטרת רמת גן אשר שימשה סמל לכיבוש הבריטי ולמאבק הגבורה בכיבוש זה.
ממול תחנת המשטרה בשטח נחלת גנים וליד מבנהו הישן של קולנוע רמת גן ניצבת האנדרטה לזכרו של עולה הגרדום דב גרונר שסירב לבקש חנינה ואשר נתפס פצוע במקום זה.
באנדרטה ניתן לראות את גור אריה יהודה הקטן הנאבק בסמל האריה הבריטי.
על האנדרטה שמות עולי הגרדום.
בצידם הדרומי של הגבעה ורחוב קריניצי שכן ביתו של אברהם קריניצי ראש המועצה והעיר הראשון המשמש כיום כמוזיאון העיר.
הבית הוקם בשנת 1925 ושימש בזכות בעליו צומת חשוב בתולדות התנועה הציונית והמחתרות.
הבית נפגע קשות בהפצצה מצרית במלחמת העצמאות ושוקם שנית.
על חלק מן השטח המקורי בן חמשת הדונמים הוקמה הגמנסיה הרמת גנית 'אוהל שם' וכיום שוכן בו בית הספר היסודי יהל"ם.
במבנה זה התכנסה ב־25 ביולי 1943 האספה שקראה להקמת הממשלה העברית הזמנית בארץ עוד בימי המנדט.
עוד בתקופת המנדט, ומתחת לאפם של הבריטים הפעילה ההגנה, תחנת שידור רדיו מחתרתית לציבור מגג בנין זה, כאשר האולפן עצמו שכן במרחק מה ממבנה הגמנסיה ואילו המשדר - בחדר הסמוך לגג.
מעבר לרחוב הרא"ה לכיוון רחוב הגת של ימינו היה המשך חלקתו של קריניצי.
האורנים הראשונים שנשתלו על הגבעה בשנות העשרים היוו תשתית לגן שניטע על הגבעה ב-1936. הגן נקרא "גן הניצחון" ניתן לאחר פרוץ מלחמת העולם מתוך תקווה לניצחון בעלות הברית על הנאצים.
שם הגן הוסב ל'גן אברהם' בזמן כהונתו של אברהם קריניצי כראש העיר.
על ספסל בראש הגבעה נהג חיים נחמן ביאליק לשבת ולצפות בילדים המשחקים, ובמקום שבתו הוקם ספסל אבן ועליו לוח זיכרון.
עוד שכן על הגבעה האמפיתיאטרון של רמת גן שהוקם בשנת 1947 ושהיווה מרכז תרבותי.
ציור קיר המראה את רבקה משקה את גמלי אליעזר עבד אברהם השתייר חלקית על חומות האמפיתיאטרון הנטוש כיום.
במרומי הגבעה, בצדי רחוב שרת (לשעבר רחוב הקשת), נמצא מבנה בית הספר בן-גוריון, שבו שכן המטה הכללי של צה"ל בזמן מלחמת העצמאות, בשל מיקומה השולט של הגבעה.
מבני מגורים סביב בית הספר ובית ההבראה 'החלמה' הסמוך הוחרמו לטובת הקמת המחנה ודייריהם פונו בצו הממשלה ב־16 במאי, יומיים לאחר הכרזת המדינה, לתקופת המלחמה.
שם שכן גם משרדו של ראש הממשלה בעת ההיא.
כצפוי, מיקומו של המטה הכללי משך אליו את הפצצות חיל האוויר המצרי, אשר סימניהן ניתנים לזהוי עד היום בקירות הבתים.
בבית בז'רנו, שהיה מבעלי בית החרושת עסיס למיצים ובז'רנו לסיגריות, שכנה לשכת ראש הממשלה ושר הביטחון.
הריהוט בבית נותר כשהיה ולאחרונה עלתה האפשרות להכרה בבית כמבנה לשימור.
בבית הבאוהאוס בו שכנו דירות להשכרה בבעלות משפחת קוקס שוכנו לשכת הרמטכ"ל יעקב דורי וסגנו יגאל ידין.
בבית אוטולנגי שכן אגף ההדרכה, בבית יעקבוביץ התלת קומתי מפקדת חיל הקשר, בבית הבנקאי אלרן התמקם מטה צה"ל, בבית ברין שוכנו אגפי המבצעים והמודיעין ובבית טוסמן מפקדת המחנה.
בבית ההבראה החלמה שכנו אגפי האפסנאות וכוח האדם.
בחצר בית ההבראה הושבעו ב־27 ביולי 1948 אלופי המטה הכללי וסגל הפיקוד הבכיר של צה"ל.
מגבעה זו ניהל בן-גוריון את המלחמה ובה גם שהה בעת שהורה על הטבעת אוניית הנשק העברית אלטלנה.
בשל אירועי אלטלנה הופקדו על שמירת הגבעה חברי קיבוץ גבעת השלושה.
לאחר המלחמה הועבר מחנה מטכ"ל למזרחה של הגבעה למתחם ששימש קודם לכן את הצבא הבריטי ושם שכן עד העברתו לקריה בת"א.
כיום שוכן שם מחנה מקלף ובו מפקדת חיל השלישות.
שש שנים לאחר מלחמת העצמאות ב-1954 נחנכה במרומי הגבעה ברחוב שרת האנדרטה לבני רמת-גן שנפלו במלחמת העצמאות.
האנדרטה ניצבת על גבי מנהרה (החסומה כיום) המחברת בין שני חלקי הגבעה.
(תכנון המנהרה החל שנים קודם לכן בזמן מלחמת העולם השנייה ואמור היה להתבצע על ידי גדוד הנדסה אוסטרלי שישב ליד המוסררה כמחווה לרמת גן).
גם לאחר מלחמת העצמאות לא ידעה הגבעה שלווה ובמרומיה, במקום הצופה על גוש דן ומחנה המטכ"ל, השתכנה שגרירות ברית המועצות החל מ-1953 ומשם השקיפה על צוואר הבקבוק של ישראל עד ניתוק היחסים בין המדינות בשנת 1967 עקב מלחמת ששת הימים.
מבנה השגרירות זכה לכנוי העממי חסר החיבה 'הפרונקל'.
במאי 2021 פגעה רקטה ששוגרה מרצועת עזה במהלך מבצע שומר החומות.
מהפגיעה במרכז העיר נהרג אדם אחד ונפגעו מספר מבנים.
שכונת נווה יהושע הוקמה ב-1946 בדרום העיר על ידי הסתדרות הציונים הכלליים וקרן המפדה האזרחי על אדמות שנקנו מהכפרים אל-ח'ירייה וביריה בשנת 1944, בין פרדס אבריל'ה ורחוב בן אליעזר של היום לבין ערוץ נחל כופר בדרכו לנחל חירייה.
השכונה קרויה ע"ש יהושע סופרסקי.
האדמות נקנו בתיווכו של צדוק מלר שהיה אחראי בתקופה ההיא על השמירה האזרחית ברמת גן.
הבתים הראשונים בשכונה נבנו עבור חיילים משוחררים בשנים 1944-1947.
בימים שטרם קום המדינה השכונה סבלה מבידודה מרמת גן וילדיה היו מוסעים בשיירה מוגנת לבית הספר ברמת יצחק.
ארגון המפדה האזרחי הקים ב-1945 מפעל מגבית לקליטת עולים "הניצולים מגיא ההריגה של אירופה".
ב-8.5.47 הונחה אבן הפינה "לבתי עולים עבור ציונים כללים בשכונת המפדה האזרחי" וב-26.4.49 הונחה אבן פינה ל-104 יחידות דיור לשיכון עולים...
חלק ניכר מתושבי השכונה בשנים 1945–1960 היו שורדי שואה, בעיקר ממוצא פולני.
יידיש והשפה הפולנית היו שגורות בפי תושבים רבים, כולל סוחרים, מורים בבית הספר ואחרים.
בשנת 1948 הוקמה בשכונה ועדת תרבות שפעלה ליצור חיי תרבות משותפים ולספק צרכים תרבותיים לתושבי השכונה.
בין השאר התקיימו שיעורי ערב ללמוד עברית ולחוגים שונים, נחגגו חגים כחנוכה, ט"ו בשבט ושבועות ונערכו מסיבות לכלל התושבים.
בית הספר הראשון בשכונה והגן הציבורינחנכו בשנת 1950 ברוב עם בנוכחות ראש עיריית רמת גן, אברהם קריניצי.
בשכונה מתגוררות כ-5,000 נפשות, והרחוב הראשי בה הוא רחוב נווה יהושע.
בשנות התשעים החל תהליך של פינוי בינוי בשכונה.
בתהליך זה נהרסו בתים צמודי קרקע ישנים ובמקומם נבנו בתים רבי קומות חדשים ומטופחים.
גינת נווה יהושע (בין רחוב נוה והושע לרחוב ארנון) היא הגינה הראשית בשכונה, וכוללת בתוכה את הגן ע"ש רחל לוין, ועברה שיפוץ מקיף בשנת 2017.
בשכונה שני בתי הספר: "ארנון", בית ספר ממלכתי, ו"מורשת משה" - בית ספר ממלכתי דתי.
מיזם מגדלי המגורים גני ערמונים אשר הוקמו בשכונה בסמוך לכביש גהה גרר אחריו תנופת בניה והתעוררות בשכונה בעיקר בחלקה הצפוני.
הבתים הוקמו בראשית שנות התשעים, ובנייני הדגל שלה הם חמישה בניינים צבעוניים.
הרחוב הראשי בשכונה הוא רחוב הכבאים ובית הספר ערמונים נמצא בסופו.
במרכז הרחוב נמצא אשכול גנים, בו מתחנכים ילדי השכונה מגיל שלוש עד מעברם לבית הספר.
בהמשך רחוב הכבאים נמצא המרכז המסחרי של השכונה וממולו גינה ציבורית.
מתחם גני ערמונים גובל בדרום בשכונת נווה יהושע ובמערב ברחוב בן אליעזר, שם ממוקמת מכללת רמת גן.
שכונת הבילויים, שמכונה גם "קסם" נמצאת בדרום העיר ומשתרעת מרחוב הירדן במזרח לרחוב עוזיאל במערב, ומפנחס רוטנברג בצפון לאלוף שדה בדרום.
השכונה קרויה על שם בית הקולנוע 'קסם' ששכן בה בעבר ברחוב הירדן 94. במתחם השכונה בית ספר יסודי "הבילויים"(נוסד ב-1960), אשכול גני-ילדים, שני בתי כנסת (אחד מהם תוכנן על ידי יעקב נטל), מתנ"ס ויצו מיאמי ביץ' (בית לזרוס), סניף של תנועת הנוער ה"מכבי הצעיר" ומועדון נוער.
בדרום מערב השכונה קיים ריכוז של תושבים דתיים.
בדרום מזרח השכונה, בפינת רחוב הבילויים-הירדן ישנו מרכז מסחרי.
מרכז מסחרי קטן נוסף נמצא ברחוב שרה אהרונסון.
במפות ישנות של רמת גן אזור הבילויים מצוין כשני אזורים נפרדים: שיכון הפרוגרסיבים ושכונת קריית-גן.
בטרם שוכנו בשכונה תושביה הקבועים, שוכנו בבתים, ספורטאי המכביה השביעית וניתנה הזדמנות לילדי השכונות השכנות לפגוש ספוטאי ענק כמו טל ברודי ומרק ספיץ ועוד רבים.
קריית בורוכוב הוקמה כשכונה נפרדת דרומית לרמת יצחק.
בשל אפיונה הפוליטי הסוציאליסטי התנהל ויכוח נוקב אודות הצטרפותה לר"ג הבורגנית ורק ב-1945 סופחה לרמת-גן.
בקריית בורוכוב הוקם ב-1981 גן הזהירות בדרכים על שם חיים לנדאו, שם ילדי העיר עברו הפעלות ולמדו על נושא הזהירות בדרכים.
גן חיים נסגר ב-2007 ובמקום נבנה מגרש חנייה לתושבי השכונה.
ראשיתה במושבה הקטנה תל ליטוינסקי שהוקמה ב־1934 על אדמות המשפחה בידי האחים ליטווינסקי ובראשם משה (מוריס) ליטוינסקי, ושמה נקרא לזכר אביהם יעקב אלחנן ליטוינסקי.
השטח חולק לחלקות אשר נמכרו ברובן לעולים יוצאי גרמניה.
בעת הקמתו היה היישוב הקטן מבודד ומוקף יישובים ערביים ובדואים שהטרידוהו באש.
בימי מלחמת העולם השנייה הוקם בקרבתו מחנה בריטי גדול.
במחנה תל ליטוינסקי שוכנו שבויים איטלקיים בימי המלחמה ובהמשך הוקם בו בית חולים צבאי של בעלות הברית.
מחנה תל ליטוינסקי הבריטי והדרך המבודדת אליו שימשו מטרה ללוחמי המחתרות.
לאחר קום המדינה, בעת שארגן חיים שיבא את חיל הרפואה, הגדיר את המתחם כבית החולים המרכזי של צה"ל.
בעצת בן-גוריון נקרא בית החולים על שם ארגון "השומר" "תל השומר".
עם השנים, הפך בית החולים לאחד מן המרכזים הרפואיים המובילים בארץ.
כביש מיוחד נסלל לבית החולים בנוסף לכביש 'הבריטי' שחלף דרך קריית אונו.
הכביש שחלף בין כפר אז"ר לקיבוץ אפעל חיבר את בית החולים לכביש גהה ולרמת גן ונקרא 'דרך שיבא'.
עם מותו של חיים שיבא, מנהלו ומיסדו של בית החולים, ב־1971, שונה שם ביה"ח ל"מרכז הרפואי ע"ש שיבא".
בשנת 1961 סופחו שטחי תל ליטווינסקי ובית החולים לרמת גן.
על חלק מן השטח הוקם שיכון מגורים לצוות בית החולים אך עד לשנת 1972 היה רובו של האזור נטוע פרדסים.
בשנת 1972 הוקמה מצפון לתל השומר שכונת קריית קריניצי שאוכלסה במהרה על ידי משפחות עובדי בית החולים תל השומר ואוניברסיטת בר-אילן הסמוכה.
השכונה מאופיינת בשטחים ירוקים נרחבים.
רמת אפעל היא שכונה מזרחית של העיר רמת גן, באזור בקעת אונו, שעד שנת 2008 הייתה יישוב קהילתי במעמד ועד מקומי במסגרת מועצה אזורית אפעל.
ב-2 במרץ 2007 הודיע משרד הפנים על פירוקה של מועצה אזורית אפעל ועל סיפוחו של היישוב, ביחד עם היישוב הצמוד כפר אז"ר, לעיריית רמת גן.
השכונה הוקמה על אדמות קיבוץ אפעל שהתפרק בשנת 1952.
בשנת 2003, במסגרת פרויקט איחוד הרשויות, המליצה ועדת שימוע של משרד הפנים על סיפוחה של רמת אפעל לרמת גן, תוך הקמת ועד רובע עירוני ביישוב, בדגם שיושם לאחר מכן ביישובים הקהילתיים נוה מונוסון ומכבים-רעות.
בשל מאבקה המוצלח, באותה עת, של מועצה אזורית אפעל כנגד פירוקה, ירדה הצעה זו מהפרק.
הודעת משרד הפנים ממרץ 2007 לא העניקה ליישובי המועצה האזורית (רמת אפעל, כפר אז"ר ורמת פנקס), אפשרות להקים ועד רובע עירוני.
לנוכח התנגדותה על עיריית רמת גן להענקת מעמד סטטוטורי של ועד עירוני ליישוב, הפכה רמת אפעל, בחודש פברואר 2008, לשכונה מן המנין של העיר רמת גן, בדומה לשכונות קריית קריניצי ורמת חן הסמוכות, כאשר כפר אז"ר שמר על מעמדו כמושב עובדים בתחום השיפוט של העירייה.
רמת השקמה כוללת כיום את גבעת גאולה ואת שיכון ליפקאני.
השכונה הוקמה בשנת 1954, ושוכנו בה תושבי המעברות חיריה, סאקיה וסַלָמֶה שפונו ממקומם דרומית לכביש מסובים.
השכונה כונתה בעבר 'סַלָמֶה ג' כשם הפרויקט, אך שמה הרשמי ניתן לה על שם עץ השקמה העתיק שב"גן הבנים", הגן הציבורי המרכזי שבה.
הכיכר הראשית בשכונה נקראת "כיכר הרב פרדס", על שמו של הרב אליהו פרדס, הרב הראשי לשעבר של ירושלים, שהיה גם רבה של רמת גן.
בראשית דרכה אומצה השכונה על ידי יהודים נדבנים מפילדלפיה.
מדדיה של השכונה לא היו מזהירים לאורך שנים על אף קרבתה לשכונה האמידה רמת חן, לכביש הטייסים ולפארק הלאומי.
עם זאת, בזכות מפעל בית הספר היסודי "נטעים" ובזכות הקרבה לבית הספר התיכון "בליך", נודעה השכונה כמקום מטופח, ערכי וחינוכי.
ברחוב באחד העם היה ממוקם מתחם "בית דוד" שכלל אולם ספורט, בריכה וחדרי חוגים.
המתחם נקרא על שמו של החייל דוד קוגן, שהוריו תרמו להקמת המתנ"ס במקום והוא נוהל על ידי איש החינוך דוד נאמן, שרכש את הערכתם ואמונם של בני הנוער במקום ותרם רבות לשיקום השכונה.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הופסקה פעילות הבריכה עקב מצבה הרעוע.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 זכתה השכונה להוביל את פרויקט שיקום השכונות שהשפיע, נוסף על שיפור המצב הפיזי, גם על שיפור המצב החברתי בשכונה.
הפרויקט, בשונה מפעולות "שיקום שכונות" אחרות שנעשו ברחבי ישראל בוצע כולו על ידי צוות אדריכלים בראשות האדריכל יונה פיטלסון.
על אף פעולת השיקום, הוזנח מעט מבצע הקמת המבנים החדשים כשנה אחרי השלמת הפרויקט.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוקם בקצה השכונה, בתחילת רחוב שלם, בית הספר התיכון "אורט אבין".
בעשורים האחרונים זכתה השכונה לתנופת שיקום ושיפור: בתים חדשים ומרווחים נבנו בסמיכות לפארק הלאומי והוקמו מרכזי חינוך וחברה, כמו מתנ"ס לנוער ולתלמיד המציע, בין היתר, לימודי נגינה, ספרייה עירונית פעילה, שבט צופים ומרכז לקהילה הבוגרת.
שכונת גבעת גאולה - שוכנת בין רמת חן, רמת השקמה ושיכון ליפקני, בדרומה של רמת גן.