tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוכניתו כללה בין היתר בנייה של מספר שטחים פתוחים בהם יפעלו שווקים.
הנאצים ניצלו את הכיכר לקיום הפגנות המוניות במהלך המרד בפראג בשנת 1945 ומספר מבנים בסמוך למוזיאון נהרסו והוחלפו בחנויות כלבו.
ב-16 בינואר 1969 הצית עצמו הסטודנט הצעיר יאן פאלאך במרכז הכיכר במחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה; בעקבות התאבדותו החל גל של מעשי התאבדות בהצתה של סטודנטים נוספים כצעד מחאה נגד הפלישה הסובייטית.
בכיכר אנדרטה לזכרו ולזכר מתאבדים אחרים.
כיום מהווה הכיכר מוקד תיירות ראשי בפראג, המושכת אליה כ-12 מיליון תיירים מדי שנה.
החל ב-1 באפריל 2012 נאסרה כניסת מכוניות לחלקה התחתון (הצפוני) של הכיכר.
כיכר הרפובליקה היא כיכר עירונית בפריז שבצרפת, בגבול הרובע השלישי, העשירי והאחד עשר של פריז.
הכיכר נקראת על שם הרפובליקה הצרפתית, ובמרכזה עומד פסל גדול המוקדש למריאן.
הכיכר נמצאת במקום שבו עמד מבצר הטמפל, מצודה גדולה על חומת שארל החמישי.
בכיכר הוקמה בשנת 1811 מזרקה בשם "Château-d'Eau" ("מגדל המים") שתוכננה בידי המעצב פייר סימון גיראר.
הכיכר כפי שנראית היום קיבלה את צורתה בזמן הקיסרות השנייה כחלק מתוכנית אוסמן להתחדשות פריז בידי הברון ז'ורז'-אז'ן אוסמן.
רוב התיאטראות שבשדרות דו-טמפל נהרסו בתוכנית זו.
האדריכל של פריז, גבריאל דוויו, הוסיף לכיכר מזרקה שנייה המקושטת באריות.
בשנת 1879, בתחרות לעיצוב פסל גדול שיוקדש לרפובליקה הצרפתית השלישית שרק הוכרזה, זכו "האחים מוריס" ועיצבו פסל מתאים לכיכר.
שני טקסים לחנוכת הפסל התקיימו במקום, הראשון ב-14 ביולי 1880 עם גרסה של הפסל מגבס, והשני ב-14 ביולי 1883 עם גרסה סופית מברונזה שניצבת בכיכר עד היום.
הפסל הוא של הדמות האלגורית המסמלת את הרפובליקה הצרפתית, מריאן.
כיכר ויקטוריה (ברומנית: Piaţa Victoriei) היא כיכר עירונית מרכזית בבוקרשט, בירת רומניה.
הכיכר ממוקמת במגזר מס' 1 ומהווה הצטלבות של הרחובות דרך ויקטוריה, שדרות לסקר קטרג'יו, שדרות יאנוש הוניאדי (Iancu de Hunedoara), רחוב פריז, שדרות הטייסים, שדרות פאבל קיסליוב, שדרות יון מיחאלאקה, רחוב בוזשט ושדרות ניקולאה טיטולסקו.
בכיכר ויקטוריה ממוקמים ארמון ויקטוריה ובו משכן ממשלת רומניה, המוזאון הלאומי של היסטוריה של הטבע על שם גריגורה אנטיפה, המכון להיסטוריה על שם ניקולאה יורגה, המוזאון לגאולוגיה, מוזאון האיכר הרומני וארמון העירייה.
כיכר השוטר היא כיכר עירונית הממוקמת בצומת הרחובות בוגרשוב וטשרניחובסקי במרכז העיר תל אביב-יפו.
הכיכר נקראה בעבר "חורשת מוריה" על שם בית הספר היסודי "מוריה" אשר היה ממוקם צמוד אליה ברחוב בוגרשוב 67. שם הכיכר הוסב ל"כיכר השוטר" בשנות השבעים לאחר מותו של השוטר שמואל ויצמן שנהרג בעת מילוי תפקידו להנצחתו ולהנצחת שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם.
הכיכר היא כיכר קטנה יחסית, וממוקמת בצומת הרחובות טשרניחובסקי ובוגרשוב, שני רחובות מרכזיים ושוקקי חיים בתל אביב.
הכיכר ממוקמת מאחורי דיזנגוף סנטר וסביבה ישנם רמזורים ומעברי חצייה.
בסמוך לכיכר ניתן למצוא בתי קפה, מסעדות, חנויות והמקום מהווה מוקד משיכה לתיירים ועוברי אורח רבים.
הכיכר מעוטרת בצמחייה ירוקה; עצי אקליפטוס, דקל וכן דשא ירוק.
לנוחיות העוברים והשבים ממוקמים בכיכר ספסלי ישיבה מעץ.
במרכז הכיכר, מוצבת אנדרטת אבן בהירה לזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם ועליה הכיתוב "כיכר השוטר, לזכר שוטרי מחוז תל אביב שנפלו בעת מילוי תפקידם".
בדופן הימני של האנדרטה מוטבע סמל של משטרת ישראל ובדופן השמאלי של האנדרטה משולבים סמל העיר תל אביב-יפו וסמל קרן תל אביב לפיתוח.
בעברה של הכיכר, לפני שנקראה "חורשת מוריה" שמה היה "כיכר ט"ו בשבט".
כיכר אורד וינגייט (נקראה בעבר כיכר סלאמה) היא כיכר עירונית מרכזית בשכונת טלביה שבירושלים.
הכיכר שהוקמה בשנות ה-30 כחלק משכונת טלביה, נמצאת בהצטלבות הרחובות ז'בוטינסקי עם בלפור ומרכוס, שמהווים רחוב המשכי אחד.
לכיכר מראה ייצוגי ייחודי, בגלל מידותיה והבתים המפוארים הבנויים בה, ביניהם וילה קונסטנטין סלאמה.
במאה ה-19 מכרו תושבי הכפרים מלחה וליפתא את אדמות האזור לכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
האדמות היו נטועות זיתים וענבים ונקראו "כרם אל-ענב".
הכוונה להקים על השטח את הכיכר ואת הרחובות הצולבים ז'בוטינסקי ובלפור-מרכוס מופיעה כבר בתוכנית גדס משנת 1919 ובתוכנית הולידיי משנת 1930, ובאמצע שנות ה-20 החלה השכונה להיבנות.
המבנה הראשון בכיכר היה וילה כתאנה, שנבנתה ב-1926 על ידי איש העסקים הנוצרי אנטוניו כתאנה, ושימשה גם כמכולת.
בשנים שלאחר מכן קנה את רוב אדמות השכונה איש העסקים הנוצרי קונסטנטין סלאמה, ובסוף שנות ה-30 בנה את ביתו בכיכר - וילה קונסטנטין סלאמה בתכנון האדריכל הצרפתי קארבו לוסיין, המשמשת היום את הקונסוליה הבלגית.
מלבד ביתו בנה סביב הכיכר שלושה בתי דירות נוספים בתכנון האדריכל זולטן הרמט, שהדירות בהם הושכרו לפקידים בריטים ולעשירים מקומיים.
המבנים כולם בנויים אבן אדמדמה ומצטיינים בשילוב בין הסגנון המודרניסטי לאלמנטים מזרחיים ומקומיים.
במלחמת העצמאות ננטשו הבתים, ולאחר מכן שוכנו בהם עולים חדשים.
שם הכיכר, שנקראה עד אז "כיכר סלאמה", שונה ל"כיכר אורד וינגייט".
עם הזמן הפכה השכונה ליוקרתית, ובקרבת הכיכר נבנו האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסדות ציבור נוספים.
לכיכר צורת ריבוע שצלעותיו מחברות את הרחובות המצטלבים, בכל אחת מפינות הכיכר ערוגה גדולה בה שתולים עצים ופרחים עונתיים.
במרכז הכיכר מעגל תנועה מדושא ובמרכזו פנס רחוב.
צורת הכיכר לא השתנתה מאז ימי המנדט, והיא נחשבת לאחת היפות בירושלים.
במרכז הכיכר מוצב הפסל "חלומו של זית" המתאר עץ זית ונוצר משיתוף פעולה בין האמנים רות הורם וניהאד דביט.
מיקומו של הפסל בצומת מסמל את החיבור בין הציבורים והלאומים השונים בעיר.
הפסל נוצר לבקשת קרן "ראות ורעות" בירושלים, התומכת בין השאר באמנים עם נכות ראייה.
כיכר הרפובליקה (בארמנית: Հանրապետության հրապարակ, הידוע באופן מקומי בתור "הרפאראק", או "הכיכר") היא הכיכר העירונית המרכזית בירוואן, בירת ארמניה.
היא מורכבת משני חלקים: מעגל תנועה אליפטי מסביב, וקטע בצורת טרפז אשר מכיל בריכה עם מזרקות מוזיקליות.
הכיכר מוקפת חמישה בניינים גדולים מטוף ורוד וצהוב, בסגנון נאו-קלאסי בתוספת נרחבת של מוטיבים ארמנים.
האנסמבל האדריכלי כולל את בית הממשלה, את מוזיאון ההיסטוריה והגלריה הלאומית, בית המלון מאריון ארמניה, ומשרדי החוץ, התחבורה והתקשורת.
הכיכר תוכננה במקור על ידי אלכסנדר טמניאן בשנת 1924. בניית רוב המבנים הושלמה עד שנות ה-1950; האחרון מביניהם, הגלריה הלאומית, הושלם ב-1977.
במהלך התקופה הסובייטית הוא נקרא כיכר לנין, ופסל של ולדימיר לנין עמד במרכז הכיכר, בה נערכו מצעדים צבאיים פעמיים או שלוש בשנה.
לאחר עצמאותה של ארמניה, הוסר הפסל של לנין ושם הכיכר שונה.
הכיכר תוארה בתור "המרחב הציבורי החשוב ביותר" של העיר, בתור "נקודת הציון האדריכלית" של ירוואן, ובתור "האנסמבל האדריכלי" המצטיין של העיר.
מחברת ספרי המסע דירדרה הולדינג גרסה כי היא "בהחלט אחת הכיכרות המרכזיות המשובחות שנבנו בכל מקום בעולם במהלך המאה ה-20."
מעגל תנועה אליפטי המרוצף בדפוס אבני שיש במרכזו, שאמור להיראות כמו שטיח ארמני מסורתי מלמעלה.
החלק השני הוא בצורת טרפז, ומכיל מזרקה מוזיקלית אל מול מוזיאון ההיסטוריה והגלריה הלאומית.
הבניינים מסביב לכיכר בנויים מטוף ורוד וצהוב, על יסוד אבני בזלת.
כיכרות בגדלים ופרופורציות שונים התקיימו באותו המיקום במשך מאות שנים.
בשנת 2003 הכיכר עברה שיפוץ נרחב והתבצעו בה חפירות.
שכבות מהמאות ה-18 וה-19 נחשפו.
הכיכר בדמותה הטרום-סובייטית תוכננה על ידי בוריס מהרביאן כחלק מתוכניתו הכללית לעיר ירוואן לשנים 1906-11.
הכיכר הנוכחית תוכננה על ידי אלכסנדר טמניאן כחלק מתוכניות הכלליות משנת 1924 לעיר ירוואן.
Buildingהיסטוריה ושימושבית הממשלה #1 משכנה של ממשלת ארמניה (מועצת שרי הממשלה, לא כל הרשות המנהלת).
היא שיכנה במקור את קומיסאריית העם, ממשלת ארמניה הסובייטית.
חלקו הצפון-מערבי של הבניין, אשר נבנה בין 29–1926, תוכנן על ידי אלכסנדר טמניאן.
בניית יתר הבניין נעשתה אחריותיו של גיבורג טמניאן, בנו של אלכסנדר, ב-1938, והעבודה הושלמה ב-1941.Sfn1Tigranian21985p27Sfn1Tigranian21985p27Sfn1Tigranian21985p25Sfn1Tigranian21985p25בית המוזיאוניםמוזיאון ההיסטוריה הארמנית, והגלריה הלאומית של ארמניה.
הבנייה החלה בשנות ה-1950, והגלריה הלאומית הושלמה לבסוף בשנת 1977. הבניין תוכנן על ידי מארק גריגוריאן ואדוארד סרפיאן.
חלק קטן ממקטע בניינים זה, אולם הקונצרטים ארנו בבג'ניאן, נבנה ב-1916.בית המלון מאריוט ארמניהגם בניין זה הוא עבודתם של מארק גריגוריאן ואדוארד סרפיאן, ובנייתו הושלמה ב-1958. המלון נקרא פשוט "ארמניה" בתקופה הסובייטית.
המלון נחשב למלון הדגל של ארמניה, ובו 380 חדרים.בית הממשלה #2בניין זה תוכנן על ידי סמואן ספריאן, ורזדאט ארבשטיאן, ורפאל ישראליאן, והושלם בשנת 1955. האפריזים מעל חלונות הקומה הראשונה לא הושלמו.
הבניין היה משכנו של משרד החוץ בין השנים 1996 ו-2016.בניין איגודי העובדים והתקשורתהבניין תוכנן על ידי מארק גריגוריאן ואדוארד סרפיאן, ונבנה ב-1956. הוא שיכן את משרד התקשורת ואת משרד התחבורה עד 2016.
הפסל של לנין שהוצב בכיכר בירוואן נישא לגובה של 7-מטר, והיה יצירתו של הפסל סרגיי מרקורוב.
הפסל עמד על בסיס בגובה 11 מטרים.
חניכת הפסל אירעה בכיכר ב-24 בנובמבר 1940. האנדרטה הוצבה מול האתר המתוכנן של הגלריה הלאומית.
הפסל הוסר מבסיסו בתאריך ה-13 באפריל 1991 לקראת פירוקה הרשמית של ברית המועצות.
הפסל הונח על גב משאית, וכמו גופת אדם שנפטר, הוסע סביב הכיכר המרכזית, כאילו בארון קבורה, לתרועות הקהל.
הפסל כעת ממוקם בחצר של הגלריה הלאומית.
הבסיס עליו עמד שרד עד הקיץ של שנת 1996, אז הוא נהרס.
האדריכלית טר-גאזריאן כתבה כי "לאחר הסרת האנדרטה ללנין, האיזון של כיכר רפובליקה הופר, החלל הריק שנותר במקום בו לנין נהג לעמוד נהיה הנושא למגוון הצעות, אבל אף אחת לא התקבלה."
ב-31 בדצמבר 2000 הוצב בכיכר, במקום בו היה הפסל, צלב בגובה 24 מטר המואר על ידי נורות.
התקנה זו הושלמה בערב השנה החדשה של 2001, אז חגגו המדינה הארמנית והכנסייה הארמנית את יום השנה ה-1700 להיותה אומה נוצרית.
הצלב היה מואר על ידי 1700 נורות, כסמל למספר השנים, והוא המשיך להיות במרכז של החגיגות שהתקיימו לאורך כל שנת ההנצחה.
עם זאת, בסוף שנת 2001, הסתיימו החגיגות, והצלב פורק.
מכיוון שהיה מוגדר כמתקן זמני, לא נערכו דיונים ארוכים לגבי הקמתו או פירוקו.
בחודש פברואר 2004, הוצב בכיכר מסך טלוויזיה ענק אשר הקרין פרסומות מטעם מגוון ארגונים, אך הוא הוסר בשנת 2006.
מספר תחרויות נערכו בארמניה כדי לבחור תחליף לפסלו של לנין בכיכר.
אחת ההצעות הנפוצות היא להעביר את האנדרטה לסנסוטי דאוויט לכיכר הרפובליקה.
על פי טר-גאזריאן, זוהי במידה רבה בחירה בטוחה בשל האופי הא-פוליטי של הגיבור הלאומי הספרותי; עם זאת, היא ציינה שהעברת הפסל הממוקם מול תחנת הרכבת של ירוואן "איננה סבירה."
אחרי שנים של אי-פעולה, המזרקות המוזיקליות שופצו על ידי החברה הצרפתית אקווטיק שואו אינטרנשיונל בעלות של כ - €1.4 מיליון.
הם נפתחו מחדש בספטמבר 2007.
עץ חג המולד מותקן בכיכר בכל דצמבר, לפחות מאז 1950.
הברזייה (הידועה גם בשם פולפולאק), ממוקמת ליד בנייני המוזיאונים, והיא כוללת בעצם שבע ברזיות, ועל כן ידועה בכינוי ""שבעת המעיינות".
הברזייה הותקנה לראשונה ב-1965, ושופצה בשנת 2010.
במהלך התקופה הסובייטית נערכו בכיכר מצעדים צבאיים ב-1 במאי ( יום הפועלים הבינלאומי), וב-9 במאי (יום הניצחון, עד 1969), וב-7 בנובמבר (מהפכת אוקטובר).
ההנהגה הסובייטית בארמניה עמדה על הפודיום, לרגלי פסלו של לנין.
אחרון מצעדים אלו התקיים בשנת 1988.
ב-30 בספטמבר 2006 הזמר הצרפתי-ארמני שארל אזנבור הופיע בכיכר הרפובליקה.
ב-23 באפריל 2015 להקת הרוק הארמנית-אמריקאית סיסטם אוף אה דאון הופיעה לראשונה בארמניה, בכיכר הרפובליקה.
ההופעה החינמית הוקדשה יום השנה ה-100 לרצח העם הארמני, ונכח בה קהל גדול.
ב-8 ביוני 2017 אמן ההיפ-הופ הרוסי טימטי נתן הופעת חינם בכיכר, שבו השתתפו יותר מ-40,000 אנשים.
ב-24 באפריל 1965 נערכו הפגנות גדולות בכיכר ומחוצה לה בירוואן כדי להנציח את יום השנה ה-50 של רצח העם הארמני.
בינואר 1974 רמזיק זוהרפיאן, חבר המפלגה הלאומית המאוחדת המחתרתית, שרף בכיכר את דיוקנו של לנין במחאה נגד השלטון הטוטליטרי של ברית המועצות.
בעקבות הבחירות לנשיאות של 2008, הנשיא הנבחר סרז' סרקזיאן הוביל עצרת של 60,000–70,000 תומכים לכאורה, אשר הובאו באוטובוסים ממקומות שונים ברחבי ארמניה.
רבים מהם נהרו לעבר כיכר החופש, שם נערכה עצרת מתחרה של לבון טר-פטרוזיאן.
במרץ, בעקבות הדיכוי האלים של המחאות של תומכי טר-פטרוזיאן, הכיכר הוחזקה במשך תקופה על ידי צבא ארמניה.
ב-4 במאי 2012, במהלך עצרת והופעה של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לפרלמנט, פוצצו עשרות בלונים מלאים במימן, וכתוצאה נפצעו לפחות 144 אנשים.
מה-17 ועד 23 באפריל 2018, התקיימו הפגנות המוניות בכיכר הרפובליקה בהנהגת ניקול פשיניאן נגד הממשלה וראש הממשלה הטרי סרז' סרקזיאן.
ב-22 באפריל, כאשר נעצר מנהיג האופוזיציה פשיניאן, כוחות משטרה הוצבו בכיכר.
אך עד אותו הערב, כ-115,000 מפגינים מילאו את הכיכר ואת הרחובות הסמוכים.
למחרת, ב-23 באפריל, לאחר שסרקזיאן התפטר, ההפגנה הפכה לחגיגה מאסיבית.
ב-24 באפריל, יום הזיכרון לרצח העם הארמני, עשרות המחאות התאחדו כדי לנקות את הכיכר ואת הרחובות הסמוכים מהזבל שנאגר במהלך אירועי הימים הקודמים.
כיכר הקתדרלה בווילנה (בליטאית: Katedros aikštė) היא הכיכר הראשית של העיר העתיקה בוילנה, בירת ליטא, מול קתדרלת וילנה הנאו-קלאסית.
הכיכר מהווה מיקום מרכזי בחיים הציבוריים בעיר, ממוקמת במעבר הרחובות הראשיים ומשקת את המגוון התרבותי בעיר.
באתר זה מתקיימים באופן קבוע ירידים וכינוסים של אנשי עיר, מצעדים צבאיים, אירועים ציבוריים דתיים ורשמיים, אטרקציות והופעות גדולות, הצדעות ראש השנה ותערוכות.
זה לא רק המיקום התוסס והחשוב ביותר בעיר, אלא הוא גם אחד הסמלים המשמעותיים והידועים ביותר של ליטא כולה.
כיכר הקתדרלה נוסדה בסוף המאה ה-19, במהלך שחזור הקתדרלה ושופצה.
בעבר היה האזור מאוכלס בצפיפות ונבנה עם בתים מימי הביניים והרנסאנס.
חלקים מהאזור נכבשו גם על ידי הטירה התחתית.
לאחר הקמת כיכר חדשה הוא הפך לשטח הפתוח הראשי של מרכז התקציב.
שם נערכו המצעדים הצבאיים הרוסיים ושם נערך רחוב השנתי.
בשנת 1905 הוקמה אנדרטה ליקטרינה הגדולה (מאת מארק אנטוקולסקי).
לאחר שנכבשה העיר על ידי גרמניה בשנת 1915 והממשל הפולני הורשה לשלוט בעיר, האנדרטה נהרסה.
היריד של קזימיר הועבר לכיכר אוקישקקי (כיכר לוקיסקיס).
בעידן המודרני נערכים באתר ירידים וחגיגות באופן קבוע.
שם ממוקם עץ חג המולד הגבוה ביותר בעיר, כמו גם מספר קישוטים אחרים לחג המולד.
שם גם מתקיימות החגיגות הציבוריות השנתיות של הסילבסטר.
כיכר הפרלמנט היא כיכר באדינבורו, בירת סקוטלנד.
היא נמצאת מול רחוב היי (High), חלק מהמייל המלכותי.
הכיכר אינה כיכר רשמית, אלא היא מורכבת משני קטעים המקיפים את קתדרלת סנט ג'יילס משלושה צדדים: אזור בצורת L ממזרח ומדרום, ואזור נוסף בצד המערבי של הכנסייה הנקרא כיכר הפרלמנט המערבית.
מרקט קרוס ממוקם בצד המזרחי של הכיכר ואילו פסל סוסים של צ'ארלס השני, מלך אנגליה ניצב מול הכניסה לבתי המשפט העליונים של סקוטלנד הסמוכים לבית הפרלמנט, על הצד המערבי.
אנדרטת קווינסברי לדוכס החמישי מבוקלאוך ניצבת בכיכר הפרלמנט המערבית.
הכיכר כוללת גם פסל של ג'יימס בריידווד שנבנה בשנת 2008, שהקים את מה שנטען כי הוא שירות האש העירוני הראשון בעולם, באדינבורו, לאחר השריפה הגדולה באדינבורו בשנת 1824.
הכיכר הוקמה בשנת 1632 כחזית לבית הפרלמנט בבית הקברות העתיק של סנט ג'ילס קירק.
בית הפרלמנט לא הכיל רק את הפרלמנט של סקוטלנד שלפני האיחוד, אלא גם את בית המשפט לדיונים (Court of Session; בית המשפט האזרחי העליון בסקוטלנד).
זה הפך את הכיכר למרכז לישיבתם של פוליטיקאים ועורכי דין לפני כניסתם לבניין, מרגע הקמתו ועד פירוק הפרלמנט הסקוטי עם חוק האיחוד בשנת 1707.
מבנה נוסף הצמוד לכיכר היה "טולבוים העתיקה", אשר שימש בצורות שונות כמקום מפגש למועצת העיר, לשכת מס, בית משפט וכלא.
הוא נהרס לבסוף בשנת 1817. משם בשנת 1661 אנשים נלקחו להוצאה להורג ליד מרקט קרוס, לאחר שנמצאו אשמים בבגידה במולדת, לאחר הרסטורציה.
הנרי קוקברן קונן על אובדן שמה ההיסטורי של הכיכר, פרלמנט קלוז, שינוי שהוא מייחס לטיפשות האופנה ("גנדרנות") כשכתב את זיכרונות חייו באדינבורו בשנות ה-20 של המאה ה-20.
כיכר ורשמארטי (בהונגרית Vörösmarty tér) היא כיכר לא גדולה - מדרחוב להולכי רגל, במיקום מרכזי בבודפשט, באזור הקרוי ליפוטווארוש (בהונגרית Lipótváros), בקצה הצפוני של רחוב ואצי - שהוא מדרחוב קניות ותיירות ראשי של העיר.
הכיכר נמצאת ברובע החמישי של בודפשט, ונקראת על שמו של המשורר ההונגרי מיהאי ורשמארטי.
הכיכר מוקפת בבניינים ובעסקים, במבני ציבור, ובחנויות יוקרה.
מתחת לכיכר נמצאת תחנת מטרו.
לפני שהוענק לה שמה הנוכחי, היו לכיכר שמות רבים, המייצגים תקופות בהיסטוריה של בודפשט ושל הכיכר.
בראשית קיומו של המבנה הראשון בכיכר היו הונגריה ובודפשט חלק מהאימפריה האוסטרו - הונגרית, ולכן גם השמות שניתנו משקפים מציאות זו, וניתנו בעיקר בגרמנית, וגם בהונגרית.
השמות הקודמים של הכיכר היו החל מ-1812 Theátrom piatcza, משנת השלושים של המאה-19 כיכר השלושים - Dreysigstplatz, מ-1833 כיכר התיאטרון, מ-1840 כיכר הטיילת, החל משנת 1846 כיכר התיאטרון הגרמני - Deutsche Theaterplatz, אך בשנת 1850 השם שונה לכיכר התיאטרון, ללא ציון שמה של גרמניה.
ב-1866 הכיכר הפכה לכיכר התיאטרון הישן, וב-1874 לכיכר גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, לכבוד הארכידוכסית של אוסטריה.
ב-1918 הפכה לכיכר מיהאי קארואי על שם ראש ממשלת הונגריה, שנהג לשאת בה נאומים.
ב-1920 שוב נקראה כיכר גיזלה.
שמה הנוכחי, כיכר ורשמארטי הוענק לכיכר בשנת 1926.
הכיכר נוצרה בקרבת שער ואצי של העיר הישנה של בודפשט.
במאה השמונה עשרה היו סביב הכיכר בנייניי משרדים ממשלתיים שונים דוגמת משרדי הטבק והמלח, וכן מחסנים של טבק.
ב-1787 החליטה עיריית בודפשט לייפות את האזור ולהקים במקום כיכר שוק.
בתחילה הכיכר תוכננה להיות גדולה מאד, עד גדות הדנובה, אך מאחר יותר התוכנית שונתה וצומצמה.
לקראת סוף המאה השמונה עשרה האזור אוכלס במהגרים מיוון.
1812 נחשבת לשנה מכוננת בהיסטוריית הכיכר, אז נבנה התיאטרון הגרמני, שבעת בנייתו נקרא התיאטרון המלכותי-עירוני.
התיאטרון עבר תלאות רבות, הצפת מי הדנובה ב-1838, וגם שריפה ב-1847, שכפי הנראה נגרמה משימוש באביזר פירוטכני.
השריפה גרמה נזקים כבדים גם למבנים אחרים בכיכר.
למעשה, מהבניינים שהיו קיימים אז, שרד עד היום אך ורק הבניין שנבנה מעט מאוחר יותר על-פי תוכניות של אדריכל העיר יוזף הילד, והפך למבנה שכיום הוא בניין ז'רבו, הבניין המזוהה ביותר עם הכיכר.
הכיכר נותרה שרופה, עד שבשנת 1868 החליטה מועצת העיר לסלק את השרידים.
החלטה בוצעה רק כשנתיים מאוחר יותר.
ב-1870 נבנה גם ארמון האס, בצד המערבי של הכיכר.
הארמון היה קיים עד מלחמת העולם השנייה, אך נפגע קשות בהפצצה מהאוויר ונשרף.
ב-1957 הוקם במקום הארמון חניון לכלי רכב.
החניון החזיק מעמד שנים בודדות בלבד.
ב-1971 נהרס החניון, ובמקומו נבנה מרכז לניהול הפעילות המוזיקלית של הונגריה, שעסק בארגון קונצרטים, מופעים וכדומה.
הפסל שבמרכז הכיכר הוקם ב-1908.
כיכר ורשמארטי בנויה בצורת מלבן לא סימטרי.
אורכה 110 מטר, רוחבה בצד הצפוני כ-100 מטר, ובדרומי 70 מטר.
הכיכר מוקפת במבנים המאוכלסים על ידי פירמות מקומיות ידועות, וחברות בין לאומיות.
הוותיק והידוע מכול המאכלסים את הכיכר הוא קפה ז'רבו, שקיים באותו המקום משנת 1870. בבית הקפה ניתן למצוא את מגוון המאפים ההונגריים המסורתיים האופייניים, דוגמת קורטוש, קפה ומשקאות חריפים, חלקם אופייניים גם הם למסורת ההונגרית.
קפה ז'רבו הוא גם אתר תיירותי.
גם המשרדים של הבנק הסיני בנק אוף צ'יינה נמצאים בכיכר, וכן פועלים בה בתי קפה נוספים, מסעדות, כל-בו גדול השוכן במבנה העשוי ברובו מזכוכית, והופך אותו לשונה ממראה אירופה הקלאסית של שאר המבנים שבכיכר.
במרכז הכיכר ניצב פסל גדול של המשורר ההונגרי מיהאי ורשמארטי, שעל שמו היא נקראת.
הפסל עשוי משיש קרארה, והוצב בשנת 1908, תוכנן על-ידי קאלוש אדה, והביצוע הופקד בידיי מארקוש גזה.
למעשה, מדובר בקבוצת פסלים, כיוון שלצד המשורר ניצבות בפסל דמויות שונות, המייצגות שכבות מגוונות של העם ההונגרי, איכרים, פועלים, נשים ילדים ותינוקות.
חלק מהדמויות לבושות בבגדים הונגריים מסורתיים, ואחת מהן אוחזת באת חיפרה.
הדמויות הנוספות מפוסלות בגובה נמוך יותר מדמותו של המשורר ורשמארטי, המגיעה עד לגובה 3.3 מטר.
מזרקת האריות ממוקמת בצד הצפון מזרחי של הכיכר.
המזרקה הוצבה בכיכר ב-1985. במרכז המזרקה עמוד שיש קטום, ממנו יוצא צינור ברזל אנכי, שבראשו פנסי תאורה.
המזרקה נבנתה על אתר של מעיין קיים, נוצרה על-ידי וילד לאסלו - László Wild, והפסלת אגנש פטר - Ágnes Péter.
בחודשי הקיץ הכיכר מתמלאת בדוכנים המוכרים בירה ומשקאות קלים וחריפים.
מתקיימים מופעים מוזיקליים של מוזיקת עולם, תזמורות ג'אז, מוזיקה קלאסית, ומוזיקה צוענית.
בנוסף, מתקיימים מופעים מתחלפים אחרים.
מדי שנה לפני הקיץ נערך שבוע הספר בכיכר, ונפתחים דוכנים למכירת דברי אומנות של אומנים מקומיים.
בחורף מתקיים בכיכר שוק חג המולד.
השוק נערך בדרך כלל מהשבוע האחרון בחודש נובמבר, ועד סוף חודש דצמבר.
בתקופה זו הכיכר והבניינים סביבו מקושטים ומוארים בתאורה חגיגית מיוחדת, ומוקמים עצי חג מולד מוארים, וגם קירות הבניינים הניצבים סביב הכיכר מוארים בתוארה צבעונית, של עצי חג מולד וירטואליים ודמויות ונושאים הקשורים לחג המולד ולחגיגות השנה החדשה.
בליל סילבסטר הכיכר הכיכר מהווה אתר לקבלת השנה החדשה, כמקובל עם ספירה לאחור, שתיית שמפניה ומשקאות חריפים, נשיקות, וכל שאר המנהגים המקובלים בקבלתה של שנה חדשה.
בסוף המאה העשרים החליטו עיריית בודפשט ועיריית הרובע, על שיפוץ ושדרוג הכיכר.
השדרוג החל בשנת 2019, וכלל את הזזת מזרקת האריות למיקום חדש, ניקוי הפסל המרכזי בכיכר, החלפת הריצוף בכל השטח, שיפור החיבורים עם הרחובות הסמוכים, והתקנת מערכת השקיה חדשה.
החלקים הירוקים בכיכר שונו והורחבו בעשרה אחוזים, ובדרכי הגישה לרחובות הסמוכים ניטעו עצים בוגרים חדשים, עצים ננסיים ושתילים בחביות.
גם חזיתות הבניינים הסמוכים הגובלים בכיכר זכו לשדרוג וניקוי.
מערכת תאורה חדשה הותקנה לימי שגרה, וגם תאורה מיוחדת לאירועים חגיגיים.
הכיכר גובלת ברחוב ויגאדו (בהונגרית Vigadó), ובקרבה מיידית אליה נמצא גם מועדון ויגאדו, שהוא אולם קונצרטים ומקום בילוי מקובל מאד על המקומיים ועל תיירים כאחד.
הכיכר עצמה היא מדרחוב, ואין מתאפשרת בה תנועת כלי רכב.
גם חלק מהחיבורים עם הרחובות הסמוכים הם מדרחוב, וכמובן רחוב ואצי, שהוא כולו מדרחוב.
תחנה סופית של קו מטרו M1, בנויה ממש מתחת לכיכר ורשמארטי, ומשתרעת עד לדרך מקסיקו הסמוכה.
תחבורה ציבורית נוספת בקרבת מקום אפשרית עם קווי חשמלית מספר 2B, 2, 23, וגם באמצעות תחנת אוטובוס סמוכה של קו עירוני מספר 15.
כיכר חיים ויצמן היא כיכר עירונית הנמצאת בחולון, במפגשו של רחוב חיים ויצמן עם הרחובות אריה שנקר, סוקולוב וארמון.
הכיכר קרויה על שם חיים ויצמן, נשיאה הראשון של מדינת ישראל.
הכיכר נמצאת בשכונת אגרובנק המוגדרת כשכונה לשימור ונחשבת לאחד מסמליה של העיר.
הכיכר משמשת אוכלוסיות שונות ומתאפיינת בתנועה ערה של אנשים, נוכחות רב גילאית, ושימוש בכל חלקי הכיכר.
הכיכר מציעה לשוהים בה ספסלים, חנויות, משחקים, אפשרות לישיבה בדופן המזרקה, האכלת יונים ועוד.
מבחינת המסחר הכיכר בנויה מקומה מסחרית להיקפה וקומות מגורים מעליה, כך שהמסחר נוכח גם בהיבט הבנוי.
הכיכר הפכה, מיד לאחר חנוכתה, למוקד עירוני מרכזי, וכן נערכים בה אירועים רבים, בהם תערוכות, אירועי שירה בציבור ועוד.
סביב הכיכר נבנו מסעדות רחוב קטנות, חנויות, בתי מרקחת, בתי קפה ובנקים.
במהלך חודש אוגוסט 2018 החלו העבודות לחידוש פני הכיכר שמטרתם לייצר מקום מפגש קהילתי שוקק חיים ומרכזי שהתושבים רוצים לשהות בו.
עיצוב השיפוץ נעשה על ידי דרמן ורבקל אדריכלות, שזכו במכרז לשיפוץ הכיכר של עיריית חולון בתחילת שנת 2018.
במסגרת השיפוץ הוחלף הריצוף, שודרגה התאורה, ניטעו 26 עצים חדשים להצללה, נשתלו ערוגות רחבות ופתוחות ליצירת "תאי גינון", הוצבו ספסלים, שולחנות ישיבה ועבודה וטריבונות ישיבה חדשות.
בנוסף נוספו מקומות למפגשים קהילתיים ולאירועים, הוצבו פינות משחק, ישיבה ושהייה מרובות והותקנו עמדות טעינה ותקשורת Wi-Fi לשירות השוהים.
בינואר 2019 הסתיימו העבודות באופן רשמי.
בכיכר מוצגות תערוכות חוצות של אומנים שונים.
כיכר התחבורה הוא צומת מרכזי ומעגל תנועה במודיעין-מכבים-רעות, הממוקם בלב העיר בסמוך לקניון עזריאלי מודיעין.
הכיכר משמשת כמרכז תחבורתי ראשי, ובה נפגשים קווי אוטובוס רבים מכל רחבי העיר והארץ (התחנה המרכזית של מודיעין), וכן תחנת הרכבת מודיעין – מרכז.
הכיכר הוקמה כחלק מפרויקט פיתוח נרחב של מרכז העיר מודיעין, במטרה לשפר את הנגישות התחבורתית ולצמצם את עומסי התנועה.
בניית הכיכר החלה בשנת 2014 והסתיימה בשנת 2017.
בלב הכיכר נמצא אולם נוסעים מרווח וממוזג, המשמש כתחנת נוסעים מרכזית עבור קווי אוטובוס רבים.
סביב האולם ישנם 9 רציפים להעלאת נוסעים, וכן ספסלים מוצלים, עצים ופינות ירוקות.
מעבר חצייה מוגבה מאפשר מעבר בטוח להולכי רגל בין האולם לרציפים.
במעגל החיצוני של הכיכר ישנם נתיבי נסיעה לכל הכיוונים, וכן שבילי אופניים ומדרכות להולכי רגל.
לכיכר חמישה צמתים עם הרחובות הבאים: רחוב הרכבת, רחוב לב העיר, שדרות עמק זבולון, עליה משדרות חשמונאים והתחברות לשדרות חשמונאים.
במנהרה עוברת מסילת מודיעין–ענבה דרכה עוברות רכבות לכיוון תל אביב ולירושלים.
רציפי הרכבת של תחנת הרכבת "מודיעין מרכז" ממוקמת במפלס זה.
כביש של שיקוע שדרות חשמונאים, המאפשר מעבר מהיר בין צדדי העיר ללא צורך לחצות את הכיכר.
הכביש עובר מתחת למפלס עליון של כיכר התחבורה.
אולם נוסעים ורציפי האוטובוסים בקווים הבינעירונים של התחנה המרכזית של מודיעין.
חניון האוטובוסים ושתי רמפות המובילות ממנו ומתחברות למפלס עליון של הכיכר.
גלריה להולכי רגל המחברת אולם נוסעים של התחנה המרכזית לאולם נוסעים של תחנת הרכבת.
משרדים של חברות אוטובוסים ומספר מתחמי עסקים.
פרגולה דקורטיבית ורציף לאוטובוסים עירוניים.
בסמוך לכיכר התחבורה נמצא קניון עזריאלי מודיעין, המציע מגוון רחב של חנויות, מסעדות ובתי קפה.
חניון תת-קרקעי גדול ומסודר זמין עבור באי הכיכר.
גן ציבורי קטן נמצא במזרח הכיכר, בסמוך לשער חשמונאים של הקניון, ומהווה מקום מנוחה מוצל ונעים.
הגן מכיל מספר בריכות מים זורמים דקורטיביות שלא פועלות (נכון לקיץ 2024).
בתחילת מאי 2015 נפתח לתנועה החלק המשוקע של שדרות החשמונאים אשר עובר מתחת לכיכר התחבורה.
בסוף מאי 2015 נפתח כיכר התחבורה לתנועה מלאה של 360 מעלות, כולל פתיחת כל הצמתים עם הרחובות הסמוכים.
כיכר הפדרציה היא מתחם לאומנות, תרבות ואירועים ציבוריים על סף רובע העסקים המרכזי של מלבורן.
הכיכר מכסה שטח של 7.9 דונם במפגש הרחובות פלינדרס וסוואנסון, בנויה מעל קווי רכבת פעילים ומול תחנת רחוב פלינדרס.
הכיכר כוללת מוסדות תרבות חשובים כמו המרכז לאמנות איאן פוטר, המרכז האוסטרלי לאמנות נעה (ACMI) וקרן מורשת קורי, וכן בתי קפה ובר.
הרשת העירונית המרכזית של מלבורן תוכננה במקור ללא כיכר ציבורית מרכזית, מה שנחשב כחיסרון.
משנות ה-20 של המאה ה-20 היו הצעות לקירוי מסילות הרכבת בפינה הדרום-מזרחית של רחובות פלינדרס וסוואנסון למען כיכר ציבורית, עם הצעות מפורטות יותר בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-60, מועצת העיר מלבורן החליטה כי המקום הטוב ביותר לכיכר העיר יהיה בפינת רחובות סוואנסון וקולינס, מול בית העירייה.
הכיכר הזמנית הראשונה נפתחה ב-1968, וגרסה קבועה נפתחה ב-1981. עם זאת, היא לא נחשבה כהצלחה רבה ופותחה מחדש בשנות ה-90 כמרחב קטן ופשוט יותר מול מלון חדש.
ב-1996 הכריז ראש הממשלה ג'ף קנט על תוכנית להריסת מבני הגז והדלק, קירוי מסילות הרכבת, והקמת קומפלקס שיכלול מתקני אומנות וחלל ציבורי גדול.
בהכרזה נאמר ששמו של המתחם יהיה " כיכר הפדרציה" והוא יפתח בזמן לחגיגות המאה לפדרציה של אוסטרליה ב-2001. תחרות תכנון אדריכלית הוכרזה וקיבלה 177 הצעות מרחבי העולם.
חמש הצעות נבחרו לשלב הגמר, והזוכה הוכרז ב-28 ביולי 1997: קונסורציום בראשות סטודיו לאדריכלות של דונלד בייטס ופיטר דייווידסון מלונדון, יחד עם אדריכלי הנוף ההולנדים קרס אן ברנדס, ואדריכלים מבצעים מקומיים בייטס סמארט לשלב השני.
לאחר בחירות מדינתיות ב-1999, בעוד הבנייה הייתה בעיצומה, הורה הממשל החדש של בראקס על דוח שנערך על ידי פרופסור אוון ווקר מאוניברסיטת מלבורן על "השארד המערבי" המיועד לפינת הרחובות פלינדרס וסוואנסון.
הדוח הסיק שיש לשמר את ה"נוף ההיסטורי" לכיוון קתדרלת סנט פול.
עלויות הפרויקט התנפחו משמעותית בשל הערכות ראשוניות נמוכות, שינויים בתוכנית, הצורך לפתור שיטות בנייה לעיצוב הזוויתי והעיכובים הממושכים.
הכיכר נפתחה רשמית ב-26 באוקטובר 2002.
כיכר הפדרציה ממוקמת בבלוק עירוני בין הרחובות סוואנסון, פלינדרס, ראסל ונהר הירה.
הכיכר הציבורית הפתוחה ממוקמת מול תחנת רחוב פלינדרס וקתדרלת סנט פול.
מתווה המתחם תוכנן לחבר את אזור העיר המרכזי ההיסטורי עם נהר הירה ופארק בירארונג מאר.
כיכר הרמזורים באילת היא כיכר תנועה מרכזית שהוקמה בשנת 2007 בצומת הרחובות ששת הימים ושדרות ארגמן בעיר אילת.
הכיכר מסמלת את הסרת כל הרמזורים מהעיר אילת והמעבר לניהולה באמצעות כיכרות בלבד.
התנועה ללא רמזורים באילת החלה כבר בשנות ה-90, כאשר בשנת 1992 הוצבה כיכר במקום רמזור בצומת ששת הימים–לוס אנג'לס, אירוע שקיבל תהודה מקומית ומתאר את תחילת המגמה להפחתת הרמזורים בעיר.
ב-2007 הוקמה כיכר הרמזורים הרשמית על ידי עיריית אילת, שביצעה את העבודות באמצעות מינהל שירות לתושב בעירייה.
במסגרת הטיפול בכיכר נעשו עבודות צבע, תאורה, גינון ופיתוח סביבתי כחלק ממיזמים עירוניים לפיתוח ושדרוג חזות העיר שהבטיחה את הסרת הרמזור האחרון בעיר.
הכיכר עוברת שדרוגים קבועים, בהם צביעה בצבעים חיים ותאורה מיוחדת המבליטים אותה ביום ובלילה.
היא מהווה מוקד לשילוב אמנות וגרפיקה עירונית כחלק ממהלכי פיתוח סביבתי וטיפוח חזותי ברחבי העיר.
בסמוך לה נמצא פסל "עץ הרמזורים" – יצירה אומנותית שמייצגת את ייחודה התחבורתי והתרבותי של אילת.
כיכר הרמזורים משמשת סמל לחדשנות בתחבורה עירונית בישראל ולחזון של אילת כעיר שקטה, זורמת ובטוחה יותר, תוך ייעול התנועה והפחתת עומסי עצירה הנגרמים ברמזורים רגילים.
היא גם מהווה נקודת ציון תרבותית ובתרבות המקומית של אילת, ומשקפת את האופי הייחודי של העיר המשלב בין תחבורה מודרנית לאומנות ציבורית.
כיכר טרפלגר היא הכיכר המרכזית בלונדון.
הכיכר מנציחה את ניצחונה של בריטניה על צרפת בקרב טרפלגר בשנת 1805. בעבר הייתה הכיכר חלק מהשטחים של האורוות המלכותיות.
בשנת 1820 שכר ג'ורג' הרביעי, שהיה אז יורש העצר, את האדריכל ג'ון נאש לתכנן את הכיכר.
עבודת התכנון הושלמה על ידי הארכיטקט סר צ'ארלס בארי בשנת 1845.
הכיכר מוקפת כבישים משלושה צדדים (במקור הייתה מוקפת מארבעת צדדיה).
בצפון - הגלריה הלאומית; במערב - בית קנדה; במזרח - הכנסייה הקהילתית המלכותית סנט מרטין בשדות; בדרום - רחוב המול המוביל, תחת קשת האדמירליות אל ארמון בקינגהאם, ורחוב וייטהול המוביל אל בניין הפרלמנט הבריטי.
בשנת 2003 שונה מבנה הכיכר - הכביש שהקיף את הכיכר מצפון הפך למעבר להולכי רגל בלבד, וגרם מדרגות נבנה מן הכיכר אל הגלריה הלאומית.
במרכז הכיכר ניצב עמוד נלסון, שעליו פסלו של הלורד אדמירל הוריישו נלסון, מפקד הצי הבריטי בקרב טרפלגר, מוקף על ידי ארבעה אריות עשויי ברונזה.
על שלושה מן המעמדים ישנם פסלים:
בפינה הצפון מזרחית - פסל המלך ג'ורג' הרביעי, הונח בשנת 1840.
בפינה הדרום מזרחית - פסל הנרי הוולוק, הונח בשנת 1861.
בפינה הדרום מערבית - פסל סר צ'ארלס ג'יימס נאפייר, הונח בשנת 1855.
במקור נועד מעמד זה לפסלו של המלך ויליאם הרביעי, אולם התקציב לבניית הפסל אזל בטרם נסתיימה בנייתו, ופסל זה לא הונח עליו מעולם.
ב-1999 הציעה האגודה המלכותית לאומנות כי פסלים שונים יוצגו על המעמד, וכיום מוצגים עליו פסלים של אמנים בני זמננו המתחלפים מעת לעת.
בשנת 1999 - "אקה הומו" - של הפסל מארק וולינגר
בשנת 2000 - "בלא כל קשר להיסטוריה" - של הפסל ביל וודרו
בשנת 2001 - "מונומנט" של הפסלת ריצ'ל וויטריד
פסלה של וויטריד - מונומנט, היה העתק של המעמד מפלסטיק שקוף, שהונח הפוך על גבי המעמד, כמעין דמות ראי שלו.
אף שהאכלת היונים הרבות הייתה חביבה במיוחד על התיירים הבאים לכיכר, בשל הנזק שהיונים גורמות לפסלים (לשלשת היונים היא חומצית במיוחד), נאסרה האכלת יונים בכיכר משנת 2003, ובקרבת הכיכר מגדלים נצים על מנת להרתיע את היונים.
מדי שנה מאז 1947 מעניקה העיר אוסלו עץ אשוח לעיר לונדון, לאות תודה על עזרתה של בריטניה לנורווגיה במלחמת העולם השנייה.
בתחילת אוגוסט 2010 העמידה עיריית לונדון במרכז הכיכר מבוך הבנוי מעציצים גבוהים.
המשימה במבוך היא להיכנס מצדו הדרומי ולצאת מצדו הצפוני.
בסמטאות המבוך נתלו שלטים הנושאים שמות של רחובות מפורסמים בלונדון.
תחנות הרכבת התחתית של לונדון הקרובות לכיכר:
תחנת צ'רינג קרוס - על הקווים: קו נורת'רן וקו בייקרלו
תחנת אמבנקמנט - על הקווים: קו דיסטריקט וקו סירקל
תחנת כיכר לסטר - על הקווים: קו נורת'רן וקו פיקדילי
כיכר לסטר היא כיכר להולכי רגל בלבד, באזור וסט אנד שברובע וסטמינסטר של לונדון, אנגליה.
הכיכר נמצאת מערבה לדרך צ'רינג קרוס, צפונה לכיכר טרפלגר, מזרחה לכיכר פיקדילי.
במרכז הכיכר פארק קטן, ובו פסל של ויליאם שייקספיר וסביבו דולפינים.
בכל אחת מפינותיו של הפארק הקטן הוצב פסל.
הפסלים הם של סר אייזק ניוטון, סר ג'ושואה ריינולדס, ג'ון האנטר וויליאם הוגארת.
בהמשך הוצבו ברחבי הכיכר פסלי מתכת של צ'ארלי צ'פלין, לורל והארדי, ג'ין קלי מתוך "שיר אשיר בגשם", הארנב מבאגס באני, מיסטר בין, מרי פופינס, הדוב פדינגטון, הארי פוטר ועוד.
כיכר לסטר היא המרכז הקולנועי של לונדון.
בכיכר מספר רב של בתי קולנוע, בהם בית הקולנוע עם המסך הגדול בבריטניה, ובית הקולנוע עם מספר המושבים הרב ביותר.
בכיכר נערכות כל הקרנות הבכורה בבריטניה.
כמו כן יש בה מספר מועדוני לילה אופנתיים.
הכיכר הוקמה על שדות שהיו שייכים לרוזן רוברט סידני, הרוזן השני מלסטר, שהיו ממוקמים מול אחוזתו של הרוזן.
הרוזן רכש את האדמות שנקראו אז שדות מרטין הקדוש (St.
Martin's Field) בשנת 1630, ובשנת 1635 בנה לעצמו בית אחוזה גדול שכונה אז בית לסטר (Leicester House) בחלקו הצפוני של הרחוב.
הרוזן תחם את האזור בגדר ומנע בכך מתושבי המחוז הכנסייתי סנט מרטין ( St.
התושבים פנו למלך צ'ארלס הראשון אשר מינה שלושה מחברי מועצת המלך לנהל בוררות בין הרוזן לבין תושבי המחוז, בסיומה ציווה המלך על הרוזן להשאיר חלק משטחו כשטח פתוח לטובת כל תושבי המחוז.
בשנת 1670 הותוותה צורת הכיכר והחלו להיבנות סביבה בתים.
האזור נחשב לאזור אופנתי במיוחד למגורים, ובאחד הבניינים אף התגורר יורש העצר, פרדריק, הנסיך מוויילס.
החל מסוף המאה ה-18 פחתה הפופולריות של האזור והוא החל לשמש אזור בו התמקמו מוסדות בידוריים.
בית לסטר הפך למוזיאון לטבע שכונה הולופוסיקון ב-1780, ונהרס בשנת 1791 או 1792.
בשנת 1848 הייתה הכיכר בסיס לסכסוך משפטי.
בפסק דין טולק נגד מוקסהי נדונה השאלה האם מחויבים דיירים חדשים שמתגוררים בכיכר לציית להסכם שנעשה על ידי הבעלים הקודמים של מבני הכיכר שהסכים לא להקים בניינים נוספים בכיכר.
על פי החוק שהיה קיים באותה עת, לא ניתן היה לחייב אדם בגין חוזה שעשה אדם אחר.
הלורד צ'ארלס פיפס, הלורד הראשון של קוטנהאם, פסק שבעלים של נכסים מחויבים להתחיבויות של הבעלים הקודמים, משהם רוכשים את הנכס עם התחייבויות אלה.
בשל פסיקה זו נותרה הכיכר בצורתה המקורית כפי שהייתה במאה ה-18.
במאה ה-19 נפתחו בכיכר מספר מלונות, וכן תיאטראות ואתרי בידור.
תיאטרון אלהמברה נבנה בכיכר בשנת 1854.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, עברה הכיכר מתיחת פנים, במהלכה נחסמה האפשרות למעבר כלי רכב והיא הפכה למדרחוב גדול.
הכיכר נותרה עד ימינו כבסיס לתעשיית הבידור, וכיום מצויים בכיכר בתי קולנוע רבים ותיאטראות.
כיכר טיין-אן-מן (סינית: 天安門廣場) היא הכיכר העירונית המרכזית בבייג'ינג, בירת סין והכיכר הגדולה בעולם.
כיכר טיין-אן-מן היא כיכר רחבת ידיים, אורכה 880 מטר מצפון לדרום ו-500 מטרים ממזרח למערב, כלומר שטחה הוא כ-440 דונם.
במזרחה של הכיכר נמצאים מוזיאון ההיסטוריה הסינית ומוזיאון המהפכה הסינית.
במרכז הכיכר ניצבת האנדרטה לזכר גיבורי העם, שבנייתה הסתיימה עם גמר השיפוץ של 1958. גובה האנדרטה הוא 38 מטרים, כגובהו של הארמון הקיסרי.
בדרום הכיכר נמצא המאוזוליאום של מאו שנבנה ב-1977, בו מוצגת גופתו החנוטה של מאו דזה-דונג, המהווה מוקד עלייה לרגל עד היום.
שדרת צ'אנג-אן, המשמשת למצעדים וכתוואי לרכבת התחתית מפרידה בין הכיכר לשער לעיר הקיסרית.
ברצפת כיכר טיין-אן-מן, בצד הדרומי של שער זן-יאנג, מוצב תבליט פליז בצורת שושנת הרוחות, המהווה את קילומטר האפס של סין.
הכנת התבליט הושלמה בשנת 2006.
בחלק הדרומי של הכיכר מוצב המונומנט לזכר גיבורי העם.
עד שנת 1954 עמד במרכז הכיכר "שער סין (בייג'ינג)" ששימש בתור שער כניסה ראשי עבור העיר האסורה עד שנהרס לצורך הקמת הכיכר.
עיקר פרסומה מחוץ לסין בא לכיכר עקב הטבח שביצע המשטר בכעשרת אלפים סטודנטים שהפגינו באופן לא אלים למען יישום רפורמות דמוקרטיות.
להלן מספר הפגנות שנערכו בכיכר:
אירועי תנועת ה-4 במאי (1919) מהאירועים המעצבים ביותר של סיום הקיסרות ובניית סין העכשווית.
הכרזת הקמת הרפובליקה ב-1 באוקטובר 1949.
אירועי כיכר טיין-אן-מן (1976), הפגנה נגד "כנופיית הארבעה" לאחר מותו של ג'ואו אנלאי.
במהלך דיכוי הפגנה זו נהרגו מאות או אלפים.
אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989), הפגנות שנערכו בדרישה ליישום רפורמות דמוקרטיות, ודוכאו על ידי השלטונות הסיניים בצורה אלימה, כולל טבח רחב היקף של כ-10,000 מפגינים.
כיכר מדיסון היא כיכר עירונית הממוקמת בלב מנהטן בין הרחובות 26, 23, השדרה החמישית, שדרת מדיסון וברודוויי.
הכיכר נושאת את שמו של נשיא ארצות הברית הרביעי, ג'יימס מדיסון, וסמוכה לאחד מגורדי השחקים המפורסמים ביותר במנהטן, בניין פלאטאיירון שבשכונת פלאטאיירון.
מדיסון סקוור גארדן שכן בסמוך לכיכר בשני גלגוליו הראשונים.
פארק מדיסון סקוור הוא שוב אחד הפארקים המהנים ביותר במנהטן.
בפארק פזורים בעיקר פסלים מהמאה התשע-עשרה.
בפינה הדרומית-מזרחית של הפארק נמצא פסל של הסנטור רוסקו קונקלינג, שקפא למוות במהלך סופה הגדולה של 1888. פוליטיקאי אחר, ויליאם ה סווארד, זכה לפסל הממוקם סמוך לגבול הדרום-מזרחי של הפארק.
בקצה הצפוני של מדיסון סקוור פארק עומד עוד פסל, שתוכנן על ידי אוגוסטוס סנט גודנס והוקדש בשנת 1880 לאדמירל מלחמת האזרחים דוד פרגוט.
כיכר מדיסון היוותה מאז היווסדה מקום מפגש לאסיפות ציבוריות שונות, וכך למשל בין השנים 1876–1882 הוצגה בכיכר הזרוע האוחזת בלפיד של פסל החירות על מנת לגייס תרומות לצורך מימון הקמתה.
בשנת 2001 בכיכר נפתח סניף ראשון של שייק שאק שבהמשך התפתחה לרשת מזון.
כיכר מגן-דוד היא כיכר הנמצאת בלב תל אביב במפגש הרחובות המלך ג'ורג', שינקין, רחוב הכרמל (שבו נמצא שוק הכרמל), רחוב הלל הזקן, מדרחוב נחלת בנימין ורחוב אלנבי.
הכיכר ממוקמת בצדה הצפון-מזרחי של שכונת כרם התימנים.
השם ניתן לה מכיוון שממנה יוצאים שישה רחובות שהם כמספר צלעותיו של מגן דוד (לעיתים רחוב אלנבי נחשב כשני רחובות מכיוון שהוא יוצא לשני כיוונים שונים מהכיכר ורחוב הלל הזקן אינו נספר מפני שהוא "מצטרף" לכיכר בפנייה בלבד).
הבתים הפינתיים בכיכר בנויים באדריכלות הסגנון הבינלאומי, מה שהופך את הכיכר, אחת הראשונות בתל אביב, לנקודת ציון עירונית חשובה ומובחנת.
הכיכר היא בין המקומות המתוירים בעיר והיא מרכז פופולרי בקרב צעירים ומבוגרים כאחד, אשר מגיעים אליה מן הרחובות הסמוכים.
האזור שופע במסעדות, בתי קפה וחנויות.
בסוף 1959 הוחלט להקים בכיכר מעברים תת-קרקעיים להולכי רגל, עקב עומס התנועה באזור.
באפריל 1962 נחנכו המעברים ובוטלו מעברי החצייה שהובילו לכיכר.
המעברים כללו גם מדרגות נעות שהיו בין הראשונות שהתקנו בישראל.
מיד אחר כך נחסם מעבר החצייה במקום והולכי הרגל נאלצו לעבור במעברים התת-קרקעיים.
בסוף 2004 נסגרו המעברים עקב הזנחה וריכוז של חסרי בית בהם, אך בתי השימוש שמוקמו בהם שופצו ונפתחו מחדש.
בתחילת 2005, במסגרת פרויקט שיפוצים באזור, שודרג אזור הכיכר והמעברים התת-קרקעיים נאטמו במקומם סמנו מעברי חציה משופרים ורחבים.
במסגרת השיקום הוחלפו הריצוף, מערכות המים, הביוב, הרמזורים והתאורה.
כיכר טיימס 1 , המוכר גם בשמות ברודוויי 1475, בניין ניו יורק טיימס ומגדל טיימס, הוא גורד שחקים מוקדם הממוקם בצומת רחוב 42 וברודוויי במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית.
הבניין מתנשא לגובה של 110.6 מטרים והוא בעל 25 .
הוא תוכנן על ידי האדריכל עבור עיתון הניו יורק טיימס ושימש כמטה המשרדים הראשי שלו בין השנים 1903–1913. הבניין נקרא על שם העיתון גם לאחר העתקת משרדיו לרחוב 43 ומהווה נקודת ציון מרכזית בעיר.
בשנת 1928 הותקנו בו לראשונה פסנועי חדשות במפלס הרחוב.
בשנת 1995 נרכש על ידי ליהמן ברדרס, שניצל את מיקומו המרכזי ושינה את ייעודו של הבניין ללוח מודעות עבור שלטי חוצות פרסומיים.
בזכות כך נחשב לאחד מלוחות הפרסום הרווחיים ביותר בעולם אולם, פנים הבניין נשאר ברובו ריק.
מבניין זה מורד מדי שנה, בטקס ראש השנה האזרחית, כדור המסמל את השנה החדשה.
בניית כיכר טיימס 1 הסתיימה בשנת 1904 על מנת לשמש כמשכנו החדש של העיתון "הניו יורק טיימס", שעבר באופן רשמי אליו בינואר 1905. אדולף אוקס, הבעלים של העיתון, הצליח לשכנע באותה עת את עיריית ניו יורק לשנות את שמו של האזור מכיכר לונגאייקר (Longacre Square) לכיכר טיימס.
כדי לקדם את המשכן החדש, החליט אוקס לקבל את 1 בינואר 1904 במופע זיקוקין די-נור מגג הבניין.
האירוע משך כ-200,000 איש והוגדר כמוצלח.
עקב כך הוחלט לשחזר את המופע בכל שנה.
בעקבות איסור של עיריית ניו יורק על חגיגה באמצעות זיקוקים, החליט אוקס, לקראת 1 בינואר 1908, לשנות את המסורת להורדת כדור מואר שיסמל את השנה החדשה.
הרעיון של הורדת כדור מקורו בשימוש בכדור זמן לטובת כיול כרונומטר (מכשיר חשוב לניווט ימי) - הכדור, שהיה מוצב על עמוד בחוף, היה מורד בזמן קבוע מראש וכך ניתן היה לכייל את הכרונומטר.
מאז ועד היום - מעל 100 שנים, נוהגים לחגוג מול בניין זה את ראש השנה האזרחית.
בשנת 1913, כשמונה שנים לאחר סיום בנייתו, עזב הניו יורק טיימס את המבנה ועבר למבנה אחר ברחוב 43, ששירת אותו עד שנת 2007.
ב-6 בנובמבר 1928 הוצב על המבנה שלט אלקטרוני המציג חדשות, בעל 14,800 נורות המונע באמצעות מסוע - אשר הציג לראשונה תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1929, בהן נבחר הרברט הובר וכניעת יפן ב-14 באוגוסט 1945.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הורדת הכדור על מנת לחסוך בחשמל בשל המצב המלחמתי.
חגיגת השנה החדשה בשנים אלה כללה דקת דומייה לזכר הנופלים והשמעת הקלטת פעמוני כנסיות.
בשנת 1961 נרכש הבניין על ידי חברת "" אשר החליפה את חזית הבניין (שהייתה עד אז עשויה פסיפס של גרניט וטרה קוטה) בחזית בטון אחידה, וזאת על מנת להפוך את חזית הבניין ללוח מודעות.
מלבד הקומה ה-16, בה הייתה בעבר מסעדה (שנסגרה בשנות ה-80) לבניין אין חלונות.
בשל היעדר מיזוג אוויר, מרבית הבניין ריק.
הבעלים של הבניין, בריין טרנר, העיר: "מי צריך דיירים כשיש את לוח המודעות הגבוה בעולם?" - נכון לשנת 2000, 26 השלטים שעל הבניין הכניסו לבעליו בין 40,000$ ל-250,000$ לחודש לכל שלט ושלט.
כיכר לונדון (או גן לונדון) היא כיכר במרכז תל אביב-יפו, בקצה המערבי של רחוב בוגרשוב, בין רציף הרברט סמואל ("הטיילת") ורחוב הירקון.
הכיכר נקראת על שם לונדון, בירת אנגליה והממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד ונחנכה ב-24 במאי 1942.
הכיכר נקראה בשם זה כמחווה ואות כבוד לעמידת העם הבריטי ותושבי לונדון בהפצצות הכבדות מצד גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה (הבליץ).
באפריל 2000 החל פרויקט פיתוח הגן ככיכר עירונית, שמתחתיה חניון תת-קרקעי בו 500 מקומות חנייה, בנוסף נבנתה תחנת דלק בכניסה לחניון ובית קפה במפלס העליון.
שטח הכיכר הוא כ-10 דונם, התכנון מחדש שלו נעשה על ידי אדריכל הנוף ברוס לוין.
רחבת הכיכר בנויה במפלסים (עקב הפרשי הגובה הקלים בין רציף הרברט סמואל שלאורך הטיילת ורחוב הירקון הגבוה ממנו במטרים אחדים), ובמרכזה אנדרטה בדמות ספינת מעפילים לזכר מאבק ההעפלה בשלטון הבריטי.
על-גבי אנדרטת ההעפלה מוטבעים הסברים ורשמים לצד תמונות אודות ההיסטוריה של ההעפלה, תלאות הדרך של המעפילים וספינותיהם.
בנוסף, מוצבים שישה לוחות בכיכר עליהם מוטבעים שמות כל ספינות המעפילים.
במבנה בעל המרפסת המעוגלת התוחם את הכיכר מדרום שכן קפה פילץ (נכון ל-2012 סניף מקדונלד'ס).
כיכר יוניון או פארק כיכר יוניון (Union Square Park) היא כיכר (שבמרכזה מצוי גן עירוני) הנמצאת במפגש הרחובות ברודוויי ובאורי (Bowery) באי מנהטן שבעיר ניו יורק.
אזור זה של העיר תוכנן ונבנה במהלך המאה ה-19.
הכיכר מצויה בין הרחובות 14, מזרח כיכר יוניון, 17 ומערב כיכר יוניון.
כמו כן הכיכר נמצאת במפגש הרחובות ברודוויי, השדרה הרביעית וברוורי.
בכיכר נמצאת תחנת רכבת תחתית מרכזית.
בקרבת הכיכר נמצאת יוניון סקוור קפה.
מסביב לכיכר נמצאת השכונות פלאטאיירון בצפון, צ'לסי במערב, גריניץ' וילג' ואוניברסיטת ניו יורק בדרום וגרמסי במזרח.
אזור הכיכר תוכננה והכיכר הוקמה במהלך המאה ה-19. באפריל 1861 לאחר נפילת פורט סמטר נערכה בכיכר עצרת למען האיחוד - העצרת הגדולה ביותר שנערכה באמריקה הצפונית עד לאותה עת, בה הונף הדגל אשר הורד מתורן המצודה.
במרכז הכיכר נמצא פסלו של ג'ורג' וושינגטון מעשי ידי הפסל הנרי קירק בראון.
הפסל נחנך בשנת 1856. בשנת 1986 נוסף לכיכר פסלו של מהטמה גאנדי.
מדי יום שני, רביעי, שישי ושבת נערך בכיכר שוק איכרים בו מביאים איכרי ניו אינגלנד ומדינת ניו יורק את תוצרתם.
בשוק נמכרים בעיקר ירקות ומוצרי מזון ביתיים כגון ריבות ורטבים ביתיים.
הפארק הוא אתר פופולרי להפגנות פוליטיות - בעיקר הפגנות מצד השמאל האמריקאי והפגנות אנטי מלחמתיות.
לאחר מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר הפכה הכיכר מקום התרכזות מרכזי של הבעת הצער ופעילויות שלום – אנשים רבים הדליקו נרות בכיכר והניחו זרי פרחים ונערכו בה עצרות רבות.
כיכר טַקְסים (בטורקית: Taksim Meydanı) היא כיכר מרכזית ומרכז תחבורתי באזור הנושא אותו שם ברובע בייאואולו (Beyoğlu) בחלק האירופי של איסטנבול בטורקיה.
מקור שמה של הכיכר ב-"تقسيم", מילה טורקית ממוצא ערבי, שמשמעותה "חלוקה".
ב-1731 נבנתה אמת מים באורך של 23 קילומטר שהובילה מים אל איסטנבול מצפון.
קצה אמת המים היה בכיכר, שהייתה הנקודה הגבוהה ביותר באזור.
בשנת 1732 בנה הסולטאן מהמוט הראשון מאגר ומתקן לחלוקת מים בכיכר וזה העניק לה את שמה.
המתקן חילק את המים לצינורות משנה שהזרימו אותם לרבעים הסמוכים לכיכר.
המתקן נסגר בשנת 1950, אך מאגר המים ניצב עדיין בקצה המערבי של הכיכר.
לאורך שנות קיומה הייתה הכיכר מוקד חשוב להפגנות ולעצרות פוליטיות, ובמידה רבה שימשה כראי של החברה הטורקית כולה.
ב-1 במאי 1977, במהלך הפגנה לרגל אחד במאי שבה השתתפו כחצי מיליון אנשי שמאל, נפתחה על המפגינים אש צלפים מכיוון בניין מאגר המים וייתכן שגם ממלון מרמרה שמדרום לכיכר.
בין 34 ל-42 איש נהרגו ו-126 עד 220 איש נפצעו באירוע, רובם נמחצו או נדרסו במהלך הפאניקה שהשתלטה על הכיכר, והאירוע נודע לימים כ"טבח כיכר טקסים".
העובדה שאיש לא נתפס או הועמד לדין בשל האירוע גרמה להאשמתה של המדינה העמוקה (טורקית "derin devlet") באחריות לו.
הראשון שטען לכך בפומבי היה בולנט אג'וויט, ראש ממשלת טורקיה לפני האירוע ולאחריו אך לא בעת הטבח עצמו.
אג'וויט טען ב-7 במאי 1977 כי "למספר ארגונים וכוחות של המדינה גופא, אך הנמצאים מחוץ לשלטון מדינת החוק הדמוקרטית" ("Devlet içindeki, fakat demokratik hukuk devletinin denetimi dışındaki bazı örgütler ve güçler") יש יד במקרה
בסוף חודש מאי 2013 החל בכיכר גל מחאות עקב התחלת בנייה של מרכז מסחרי בפארק טקסים גזי הצמוד לכיכר.
המחאה החלה לאחר שהשלטונות אשרו לעקור מספר עצים לשם הקמת מרכז מסחרי.
המחאות התפשטו והפכו למחאות נגד ראש הממשלה ארדואן.
ב-13 בנובמבר 2022 התבצע בכיכר פיגוע טרור בו נרצחו ונפצעו מבקרים בכיכר.
מאז 1928 ניצב מונומנט הרפובליקה (Cumhuriyet Anıtı) לזכרה של מלחמת העצמאות של טורקיה במרכז הכיכר העגולה בטקסים.
האנדרטה, מעשה ידיו של הפסל האיטלקי פייטרו קנוניקה (Pietro Canonica), מתנשאת לגובה 11 מטרים ועשויה אבן וברונזה.
לאנדרטה ארבע חזיתות שכל אחת מהן עוסקת בנושא אחר.
בפינה הדרום-מערבית של הכיכר מתחילות שדרות העצמאות (İstiklal Caddesi), המדרחוב המרכזי ברובע ואחד החשובים בעיר כולה.
לאורך שדרת העצמאות נמתח קו החשמלית הנוסטלגית (nostaljik tramvay) המקיף את הכיכר העגולה בטקסים ומקשר בינה לקו הפוניקולר התת-קרקעי, הטונל (Tünel).
מצפון לכיכר העגולה שוכן "גן טקסים" (Taksim Gezi Parkı) המשתרע לאורך שדרות הרפובליקה (Cumhuriyet Caddesi), הדרך הראשית המובילה צפונה.
לאורך שדרות העצמאות שכנו בעבר מחנות של חיל התותחנים ושל היניצ'רים, יחידת העילית הידועה בתקופת האימפריה העות'מאנית.
עוד ניצבים בכיכר מרכז אטאטורק לתרבות (Atatürk Kültür Merkezi, AKM) ומלון מרמרה שגובהו 96 מטר.
הכיכר, כמו האזור כולו, היא מוקד מסחר ובה מלונות, משרדי נסיעות, מסעדות ובתי עסק רבים נוספים.
לכיכר תפקיד מרכזי במערך התחבורה הציבורית והפרטית בעיר.
מעבר להיותה נקודת מפגש לקווי אוטובוס ומוניות שירות, מאז שנת 2000 פועלת מתחת לכיכר תחנת רכבת תחתית הנושאת את שמה ומשמשת באופן זמני כתחנה הסופית בקצהו הדרומי של קו הרכבת התחתית בעיר.
בנוסף יוצא מהכיכר פוניקולר קבאטש-טקסים המוביל בתוך פחות משתי דקות אל רובע קבאטש (Kabataş) שלחוף הבוספורוס ואל תחנת הרכבת הקלה שנמצאת בו.
כיכר מיכאל'ס היא כיכר עירונית במרכז תל אביב-יפו.
היא קרויה על שם שלמה מיכאלס (קרי: מיכוֹאֶלס), שחקן תיאטרון יידיש ומנהיג תרבותי של יהדות ברית המועצות ומנרצחי יוסיף סטלין.
הכיכר נמצאת בקצה המערבי של שדרות בן ציון, במפגש הרחובות המלך ג'ורג' ובוגרשוב.
הכיכר מהווה מפרק עירוני חשוב במרכז העיר, שכן היא נקודת האמצע של מספר כיכרות נוספות: כיכר מסריק וכיכר מגן-דוד שלאורך רחוב המלך ג'ורג', כיכר הבימה ממזרח וכיכר לונדון ממערב, הנמצאת בקצה רחוב בוגרשוב.
רחוב בוגרשוב מקשר בין כיכר מיכאל'ס לחוף הים.
הכיכר מפוצלת לשתי רחבות המופרדות על ידי שדרות בן ציון, וחללה מוגדר היטב על ידי חזיתות הבניינים.
ברחבה הצפונית מצוי בניין, בית המפלגה הפרוגרסיבית, שבתוכו שכן קולנוע מקסים הישן, אותו תכננו האדריכלים-מהנדסים "י.
פרנקל", ובו שוכנת כיום חנות האוזן השלישית.
כמו כן מוצבת בה אנדרטה לזכר מעל מאה החללים שנהרגו בהפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב בזמן מלחמת העולם השנייה.
רוב הפגיעות מהפצצות אלו היו באזור זה.
את הבניין הצפון-מזרחי של הכיכר תכננו דב ורם כרמי והוא נועד להיות בעל חזית מסחרית, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל, וקומת הקרקע שימשה כחניון עד שלהי שנות ה-2010.
החל מיולי 1934 נקראה הכיכר "כיכר המייסדים", אך בשנת 1942 הוסב שמה, כשהוחלט להרוס את בית הוועד בשדרות רוטשילד ולקרוא לאותו מקטע בשדרה בשם זהה לשם הכיכר (בשנת 1949 הוצבה שם האנדרטה למייסדי העיר תל אביב).
כיכר מלורי היא כיכר הממוקמת בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית.
הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות בקצה הצפוני של הרחובות וייטהד ודובל, לחוף מפרץ מקסיקו, בשטח העיר ההיסטורית של קי וסט.
בכיכר ממוקמים המוזיאון ההיסטורי של הספינות הטרופות של קי וסט והמוזיאון לאמנות והיסטוריה של קי וסט הממוקם בבית המכס הישן.
בשנת 1984 הוקם בסמוך לכיכר רציף לאוניות נוסעים, על מנת לאפשר לאוניות המבקרות באי לעגון בסמוך לכיכר, ולהקל על התיירים להגיע אל פסטיבל השקיעה.
בניית הרציף עוררה ביקורת ציבורית בשל חסימת הנוף והחשש שהרציף יפגע באווירת הפסטיבל.
הכיכר היא אתר תיירות פופולרי.
מידי ערב נערך בכיכר "חגיגת השקיעה" ("Sunset Celebration") - אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של קי וסט, אם לא האטרקציה הידועה ביותר באי.
מידי ערב, כשעתיים לפני שקיעת השמש מתכנסים בכיכר התיירים הרבים המגיעים אל האי על מנת לצפות בשקיעה.
במסגרת חגיגת השקיעה נערך בכיכר מדי יום יריד אוכל, ונערכים מופעים של אמנים מקומיים ואמני רחוב.
כיכר טרטרה היא כיכר ברובע השמונה-עשרה של פריז, צרפת, שנמצאת ברובע מונמרטר, ליד הכנסייה סקרטר מרחק לא רב מבזיליקת הלב הקדוש.
הכיכר, שנמצאת בגובה 130 מטרים מעל לפני הים, מארחת ציירים רבים וקריקטוריסטים.
זהו אחד מאתרי התיירות המרכזיים בעיר.
בכיכר נמצאת המסעדה "האם קתרין" (À la Mère Catherine) שנוסדה בשנת 1793.
כיכר יוזף פילסודסקי היא מהכיכרות הגדולות בעיר ורשה, בירת פולין.
הכיכר ממוקמת במרכזה של ורשה, בסמיכות לגן הסקסוני ולגלריה הלאומית של פולין (Zachęta).
ממחצית המאה השבע עשרה ועד 1944 - עת נהרס על ידי הגרמנים - ניצב בשולי הכיכר ובינה לבין הגן הארמון הסקסוני, מקום משכנם של שניים ממלכי פולין ולאחר מכן מושב המטה הכללי של צבאה.
מאז 1925 ניצב בשולי הכיכר קבר החייל האלמוני של פולין, שמוקם בתוך שדרת העמודים של הארמון הסקסוני - השריד היחיד שנותר ממנו לאחר שנהרס.
בשנים 1912 עד 1926 ניצבה במרכז הכיכר קתדרלת אלכסנדר נבסקי האורתודוקסית, אשר נהרסה כמו רבות אחרות כמותה בפולין על ידי שלטונות הרפובליקה הפולנית השנייה.
הכיכר שימשה עם השנים כאתר לאירועים ציבוריים שונים, לרבות קבלות פנים רשמיות לאורחים ומצעדים צבאיים שנערכו בה מאז המאה התשע עשרה.
במהלך ביקורו ההיסטורי בפולין ב-1979 ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני מיסה בכיכר, שבה נכחו למעלה מ-100 אלף איש.
בשנת 2006 קיים בכיכר מיסה גם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר במהלך ביקור בפולין.
שמה של הכיכר השתנה פעמים רבות במהלך שנות קיומה.
במקור היא נקראה בשם הכיכר הסקסונית.
בשנת 1928 הוסב שמה לכיכר יוזף פילסודסקי, מנהיג ורודן הרפובליקה הפולנית השנייה.
בשנות הכיבוש של ורשה על ידי הגרמנים (1939-1944) נקראה הכיכר על שמו של אדולף היטלר.
מ-1946 היא נקראה כיכר הניצחון לכבוד ניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
לימים הוחזר לה השם כיכר פילסודסקי.
כיכר מוסקבה היא כיכר ציבורית במרכז מגרש הרוסים בירושלים.
הכיכר נחנכה בשנת 2007 בעת ביקור ראש עיריית מוסקבה לשעבר, יורי לוז'קוב, שביקר באותה עת בישראל לצורך כינון ברית ערים תאומות בין מוסקבה לתל אביב.
הכיכר ניצבת בכניסה אל כנסיית השילוש הקדוש וסביבה מצויים: משטרת מחוז ירושלים, בית משפט השלום בירושלים ומוצג ארכאולגי הקרוי אצבע עוג מלך הבשן.
אצבע עוג מלך הבשן הוא כינויו הנפוץ של עמוד אבן רחב ממדים אשר חציבתו לא הושלמה ועל כן נותר במצב מאוזן, כחלק מסלע האם.
כיכר מנז' היא אחת הכיכרות הגדולות ביותר במרכז מוסקבה.
שוכנת ליד הקרמלין וגן אלכסנדר.
לצד הכיכר נמצא בניין התערוכות "מנז'".
הכיכר מעוטרת בערוגות פרחים, מזרקות עם פסלים המתארים דמויות של סיפורי עם רוסיים.
בסמוך נמצאים גן אלכסנדר, הקרמלין וספריית המדינה הרוסית.
כיכר מנז' היא המקום המועדף על צעירים מוסקבאים.
הוא מופרד מהכיכר האדומה על ידי השער האיברי של קיטאי-גורוד.
הכיכר מהווה חלק חיוני של מרכז העיר מוסקבה, המחבר את הכיכר האדומה (המשתרעת מאחורי שער התחייה מיד מדרום) עם רחוב טברסקאיה המהווה עורק התנועה הראשי.
הכיכר נבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנות ה-90 המאה ה-20 ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב, יזם שיפוץ מסיבי של הכיכר ומתחתיה נבנה מרכז מסחרי ובמרכזה הוצבה מזרקה.
מול בניין המוזיאון ההיסטורי הוצבה בשנת 1995 האנדרטה לגיאורגי ז'וקוב.
על הגבול בין שתי הכיכרות יש אנדרטה מקורית למדי – "קילומטר אפס מרוסיה", הכוכב בשטח הריצוף המסמל את ראשית כל הכבישים המהירים של המדינה.
כיכר מגנוליה (במקדונית: Плоштад Магнолија) הוא מרחב ציבורי וכיכר העיר של ביטולה במקדוניה הצפונית, הממוקמת בסמוך למגדל השעון.
מסביב לכיכר, בתים ישנים בסגנון אדריכלי מקדוני עות'מאני המאכלסים משרדים, בתי קפה וברים.
בביטולה, שהייתה מרכז תרבות מרכזי באימפריה העות'מאנית, יש מבנים מעניינים מזמן שלטון הטורקים, מהם רבים ברחוב מיין ובכיכר מגנוליה.
בכיכר נמצאת גם גלריית אמנות "מגאזה" ו"בניין הזכוכית".
עיריית ביטולה, בשיתוף פעולה עם ממשלת מקדוניה הצפונית, הציבו בכיכר את האנדרטה לכבוד מייסד הרקליאה שגובהה 8.5 מ', ומסביב לה מזרקה ועליה סמל שמש ורגינה וספסלי ישיבה ומנוחה.
כיכר לוביאנקה , או בקיצור לוביאנקה במוסקבה היא ככר השוכנת כ- מצפון-מזרח לכיכר האדומה בעיר.
ההיסטוריה מתעדת את שמה לראשונה בשנת 1480, כאשר הנסיך הגדול איוואן השלישי, שכבש את נובגורוד בשנת 1471, התיישב באזור עם אנשי נובגורוד רבים.
הם בנו את כנסיית סופיה, שתוכננה בהשראת קתדרלת סופיה בנובגורוד וכינו את האזור "לוביאנקה" על שם רובע לוביאניצי בעיר הולדתם.
הכיכר כונתה במשך שנים רבות כיכר דז'רז'ינסקי (1926–1990) לכבוד מייסד שירות הביטחון הסובייטי פליקס דזרז'ינסקי שבתקופת ברית המועצות אף הוצב במרכז הככר פסל לכבודו.
מאז 1991 נקראת הככר שוב בשם לוביאנקה והפסל לזכרו של דזרז'ינסקי הוסר, אם כי ישנם דיונים ערים להצבה מחדש של פסל לזכרו.
בעבר עמדה מזרקה מול הבניין, במרכז כיכר לוביאנקה.
בשנת 1958 הוחלפה המזרקה שבמרכז כיכר לוביאנקה בפסל בן 11 טון של פליקס דזרז'ינסקי ("ברזל פליקס"), מייסד הצ'קה, פסל מעשה ידי יבגני ווצ'טיץ'.