tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשהם מנסים את האסטרטגיה במשחק מול ארסנל, הם יורדים בפיגור 3–0 במחצית הראשונה, אבל אחרי שיחת עידוד מג'יימי הם מתאחדים כדי לכבוש שער אלגנטי במחצית השנייה, וטרנט משוכנע שסגנון האימון התומך של טד יצליח.
נייט אוזר אומץ כדי להציע לג'ייד לצאת לדייט.
רבקה מביעה דאגה שג'ק מפוצצת אהבה כלפי קילי במתנות אקסטרווגנטיות, ולכן קילי אומרת לג'ק שהיא רוצה שהיחסים ביניהם יהיו בתנאים שווים יותר.
רגע לפני שאביו אמור לבקר, סם מבוקר בטוויטר על ידי שרה קנאית בממשלה, ולמחרת המסעדה שלו מושחתת על ידי תומכי השרה; כשהוא מביא את אביו לראות את ההריסות הוא מוצא שם את כל הקבוצה, מנקה ומתקנת את המסעדה.
מישל, ד"ר ג'ייקוב והנרי מבקרים את טד בלונדון.
טד לא רגוע לגלות שמישל נוסעת לפריז עם ד"ר ג'ייקוב, שהוא חושד שרוצה להציע לה נישואים.
הוא מבקש את עזרתה של רבקה בחקירת העניין, אך רבקה משכנעת אותו לשחרר מזה וליהנות מהזמן שהוא זוכה לבלות עם הנרי.
טד, בירד והנרי הולכים למשחק של ווסטהאם; נייט מרוצה באופן פרטי לראות אותם.
קילי נחרדת לגלות שסרטון בעל אופי מיני מפורש שלה הודלף ברשת.
ג'ק, בתקווה לשמר את המוניטין שלה בקרב חוג חבריה העשיר, פונה לעורכי דין שמנסחים לקילי מכתב התנצלות; קילי מסרבת לפרסם את המכתב ומעוררת ויכוח עם ג'ק.
לאחר מכן ג'יימי מבקר אותה ומתנצל על אי מחיקת האימייל המכיל את הסרטון המודלף של קילי, אותו היא שלחה לו בזמן שהם יצאו; השניים חולקים חיבוק.
אייזק מגלה שקולין הומו כשחברי הקבוצה מסכימים למחוק את כל התמונות המפורשות של בני זוג לשעבר.
מישל חוזרת מפריז, וטד שם לב שהיא לא עונדת טבעת.
אייזק נותר מוטרד לאחר שגילה שקולין הומו, וזה מלחיץ את הידידות בין שני הגברים.
לאחר הופעה גרועה של ריצ'מונד במחצית הראשונה של המשחק מול ברייטון, אוהד ריצ'מונד משתמש ב"מילת ה-F" כדי להעליב את הקבוצה, מה שגורם לאייזק לתקוף את האוהד ולקבל כרטיס אדום כעונש, למרות שהאוהד גם נבעט החוצה.
בחדר ההלבשה קולין יוצא מהארון בפני שאר הקבוצה והם מקבלים את הנטייה המינית שלו.
ריצ'מונד מנצחים את המשחק וקולין מציג את ההופעה הטובה ביותר העונה.
נייט מציג את רופרט לג'ייד, אבל לאחר שהזמין אותו ל"לילה של בחורים" נייט מתרץ ועוזב כשהוא מבין שרופרט הזמין בכוונה שתי נשים להצטרף אליהן.
מאוחר יותר אייזק מבקר את קולין בביתו ומגלה שהוא התאכזב מכך שקולין לא יצא בפניו קודם לכן, אם כי קולין מסביר שהוא פחד שאייזק ידחה אותו ואייזק מודה שהוא לא היה מצליח לשמור על כך.
קולין מזמין את אייזק פנימה והשניים מתחברים שוב כידידים על כמה משחקי פיפ"א.
נייט עוזב במפתיע את ווסטהאם ומתאושש בבית הוריו, שם הוא מתקן את מערכת היחסים המתוחה שלו עם אביו.
מאוחר יותר הוא משאיר לוויל פתק התנצלות בחדר ההלבשה על התנהגותו בעבר.
מספר שחקני ריצ'מונד נבחרים לשחק עבור הנבחרות שלהם; סאם מאוכזב מכך שלא נבחר בנבחרת ניגריה, רק כדי ללמוד שאדווין אקופו שיחד פקידים כדי להרחיק אותו מהנבחרת.
רופרט מגייס את רבקה להצטרף ל האקסקלוסיבית של אדווין, אבל רבקה גוערת באדווין ובבעלי הקבוצות האחרים על שהרחיקו את הכדורגל מאנשי מעמד הפועלים מתוך תאוות בצע, וסוחפת אותם לדחות את התוכנית של אדווין.
רופרט הנרגש מנסה לנשק את רבקה לאחר מכן; היא דוחה אותו, אבל מבינה שהתגברה על הטינה שלה כלפיו.
לקילי נודע שהמימון למשרד שלה נפסק, אבל רבקה משקיעה בחברה כדי להמשיך לפעול.
רוי מתנצל בפני קילי על סיום מערכת היחסים שלהם, והם ישנים יחד.
אמו של טד דוטי מגיעה במפתיע ללונדון, מה שגורם לטד להיות חרד.
נייט מתחיל לעבוד בטעם של אתונה; וויל והשחקנים מבקשים ממנו לחזור לריצ'מונד, אך הוא דוחה אותם.
הקבוצה משחקת שוב מול מנצ'סטר סיטי.
ג'יימי מוחלש מהחרדה שלו מהחזרה לעיר הולדתו, מהציפייה שאביו יהיה במשחק, ומביא את רוי וקילי לבית אמו; אמו של ג'יימי מנחמת אותו.
במשחק, טד מציע לג'יימי לסלוח לאביו למענו, ועוזר לג'יימי להחזיר לעצמו את הביטחון להביא ניצחון לריצ'מונד.
אביו של ג'יימי צופה במשחק מהגמילה ומעודד אותו.
מאוחר יותר, טד משכנע את בירד, היחיד נגד חזרתו של נייט, לתת לו לחזור; בירד מבקר את נייט ומגלה שטד עזר לו כשהיה הנקודה הנמוכה ביותר שלו, ומחזיר לו טובה בכך שהוא סולח לנייט ומציע לו עבודה במועדון.
טד מודה בפני דוטי שהוא התרעם עליה על שלא פתרה את אבלו על מות אביו, והשניים מתפייסים; היא אומרת לו שהבן שלו מתגעגע אליו.
ריצ'מונד יכולים לזכות בליגה אם היא ינצחו מול ווסטהאם ומנצ'סטר סיטי יפסידו או יסיימו בתיקו במשחק האחרון שלהם.
החדשות מפרסמות כי בקס התגרשה מרופרט בגלל בגידותיו.
טד הודיע לרבקה שהוא והמאמן בירד יסיימו את דרכם במועדון בתום העונה.
רבקה שוקלת למכור את המועדון.
נייט הופך לעוזר לאפסנאי וויל; מאוחר יותר הוא מתנצל בפני טד בבכי.
טרנט נותן לטד ובירד טיוטה של ספרו.
רוי וג'יימי רבים על מי יזכה להיות עם קילי, אבל היא דוחה את שניהם.
במהלך המשחק ווסטהאם מובילה ביתרון של שני שערים; במחצית השחקנים מגלים שלכולם יש חלקים של שלט ה-"Believe" והם חיברו אותו לפני שהם חוזרים למגרש.
רופרט תוקף את המנג'ר החדש של ווסטהאם וזוכה ללעג.
סם מבקיע את שער הניצחון וריצ'מונד מסיימת שנייה בליגה ומעפילה לראשונה לליגת האלופות.
לאחר שרבקה נפרדה מטד בשדה התעופה, היא נתקלת באיש מבית הסירה באמסטרדם.
בירד נשאר באנגליה ומתחתן עם ג'יין.
רוי הופך למאמן של ריצ'מונד ומתחיל פגישות עם ד"ר שרון.
טד מבקש מטרנט לשנות את שם הספר, "The Lasso Way", מכיוון שהוא מעולם לא היה עליו; טרנט מעניק לו את השם The Richmond Way.
בירד, רוי ונייט החזירו את השלט ה-"Believe".
טד חוזר הביתה ומאמן את קבוצת הכדורגל של בנו.
ג'ייסון סודייקיס - טד לאסו.
מאמן פוטבול אמריקאי הממונה למאמן ריצ'מונד ומנסה להצליח למרות חוסר הבנתו בענף הכדורגל.
בסוף הסדרה חוזר לקנזס סיטי להתאחד מחדש עם בנו ומתחיל לאמן את קבוצת הכדורגל שלו.
האנה וודינגהאם - רבקה ולטון.
מקבלת את הבעלות על ריצ'מונד בהסכם גירושיה מרופרט ומנסה להחריב את הקבוצה באמצעות מינויו של טד.
בהמשך היא מתנצלת בפניו והם נהיים חברים.
בסוף הסדרה מוכרת 49% מהזכויות לאוהדים.
ג'רמי סוויפט - לזלי היגינס.
המנהל המקצועי לענייני כדורגל של ריצ'מונד ועוזרה האישי של רבקה.
יש לו משפחה גדולה עם חמישה בנים.
פיל דאנסטר - ג'יימי טארט.
חלוץ המושאל בהתחלה לריצ'מונד ממנצ'סטר סיטי.
מרוכז בעצמו ובחיי הזוהר, לא משתף פעולה עם חבריו לקבוצה.
חזר לסיטי, ולאחר מכן עזב בשביל תוכנית ריאליטי.
במהלך עונה 2 חזר לריצ'מונד כשחקן קבוע.
במהלך הסדרה מתפתח להיות שחקן קבוצתי יותר.
לובש את חולצה מספר 9 בריצ'מונד.
ברט גולדשטיין - רוי קנט.
קשר מרכזי בריצ'מונד, קפטן הקבוצה.
בעבר היה כוכב בצ'לסי אך כעת נמצא בשלהי הקריירה ובדעיכה ביכולת.
קשוח ודורש הרבה מעצמו ומחבריו לקבוצה.
בעונה 2 פורש מכדורגל, מנסה את כוחו כפרשן בטלוויזיה ולבסוף חוזר לריצ'מונד כעוזרו של טד.
בסוף הסדרה ממונה למאמנה של ריצ'מונד.
לבש את חולצה מספר 6 בריצ'מונד.
דמותו מבוססת על קפטן וקשר מנצ'סטר יונייטד לשעבר, רוי קין.
ברנדן האנט - המאמן ויליס בירד.
עוזרו של טד שהגיע עמו מארצות הברית.
בסוף הסדרה הוא וטד מפרידים כוחות והוא מתחתן עם בת זוגו, ג'יין.
ניק מוחמד - ניית'ן "נייט" שלי.
האפסנאי של ריצ'מונד שמקודם לתפקיד חבר בצוות האימון.
מהמשך עונה 2 נודע בכינוי "The Wonder Kid" (ילד הפלא) בציבור.
בסיום עונה 2 מסתכסך עם טד ועובר לתפקיד המנג'ר הראשי בווסטהאם יונייטד.
במהלך עונה 3 מתפטר מווסטהאם וחוזר לריצ'מונד, בהתחלה כעוזר לאפסנאי, ולאחר מכן שוב לעוזר מאמן.
ג'ונו טמפל - קילי ג'ונס.
דוגמנית ואשת השיווק של ריצ'מונד.
בת זוגו של ג'יימי טארט ובהמשך נפרדת ממנו ומתחילה מערכת יחסים עם רוי קנט.
היא ורוי נפרדו בתחילת עונה 3, במהלך אותה עונה פותחת חברת יחסי ציבור.
בסוף הסדרה פותחת עם רבקה קבוצת נשים לריצ'מונד.
שרה נילס - ד"ר שרון מ.
פילדסטון (עונה 2, אורחת בעונה 3).
פסיכולוגית ספורט שממונית לקבוצה בעונה 2. במהלך אותה עונה, טד מרבה ללכת לטיפולים אצלה.
עוזבת בסוף העונה השנייה את ריצ'מונד.
בסוף העונה השלישית חוזרת לתפקידה בריצ'מונד ומתחילה לטפל ברוי.
אנתוני הד - רופרט מניון (עונה 3, אורח בעונות 1–2).
הגרוש של רבקה שנותן לה בעלות על הקבוצה בהסכם הגירושים.
במהלך הסדרה מתחיל לצאת עם בחורה צעירה בשם בקס, ששמה הפרטי המלא הוא גם רבקה ונולד להם ילד.
בסוף עונה 2 רוכש את ווסטהאם יונייטד וממנה את נייט לאמן את הקבוצה.
במהלך העונה השלישית בגד בבקס עם העוזרת שלו והשניים התגרשו לאחר מכן.
איבד את הקבוצה שלו, ווסטהאם, בסוף הסדרה מאותן סיבות.
טוהיב ז'ימו - סם אוביסאניה (עונה 3, משני בעונות 1–2).
מגן ימני ניגרי המתגעגע בתחילת הסדרה לארץ הולדתו.
במהלך הסדרה עובר לעמדת הקיצוני הימני.
בעונה 3 פותח מסעדה ניגרית משלו.
לובש את חולצה מספר 24 בריצ'מונד.
כריסטו פרננדס - דני רוחאס (עונה 3, משני בעונות 1–2).
חלוץ מקסיקני שמצטרף לסגל ריצ'מונד באמצע עונה 1 לאימונים לאחר שהחלים מפציעה.
המוטו שלו הוא "כדורגל זה החיים" (Football Is Life).
לובש את חולצה מספר 14 בריצ'מונד.
קולה בוקיני - אייזק מקאדו (עונה 3, משני בעונות 1–2).
לאחר פרישתו של רוי, מחליף אותו בתפקיד הקפטן.
לובש את חולצה מספר 5 בריצ'מונד.
בילי האריס - קולין יוז (עונה 3, משני בעונות 1–2).
בעונה 3 מתגלה כהומוסקסואל ובמערכת יחסים עם בחור בשם מייקל, יוצא במהלכה בפני חברי הקבוצה מהארון.
לובש את חולצה מספר 12 בריצ'מונד.
ג'יימס לאנס - טרנט קרים (עונה 3, אורח בעונות 1–2).
כתב קשוח מעיתון האינדיפנדנט, אך פוטר בסוף העונה השנייה לאחר שחשף מי היה המקור האנונימי שהדליף את התקף הפאניקה של טד.
בעונה 3 כותב ספר על ריצ'מונד, שבסופו של דבר נקרא "דרך ריצ'מונד" (The Richmond Way).
שחקנים ואנשי צוות נוספים בריצ'מונד
סטיפן מנאס - רישאר מונטלאור.
קשר צרפתי המשחק בריצ'מונד המחליף בקישור את רוי קנט לאחר פרישתו.
לובש את חולצה מספר 8 בריצ'מונד.
מוו ג'וידי-למור - תיירי זורו \ ואן דאם \ זורו.
שוער קנדי ושוערה הראשון של הקבוצה.
במהלך הסדרה משנה את שמו ל"ואן דאם" על שם ז'אן-קלוד ואן דאם, אך בסוף העונה השלישית מבקש שיקראו לו "זורו" (Zorro).
לובש את חולצה מספר 81 בריצ'מונד.
צ'ארלי היסקוק - ויל קיטמן (עונות 2–3, אורח בעונה 1).
האפסנאי החדש של הקבוצה שמתחיל לעבוד שם לאחר קידומו של נייט.
דוד אלסנדורן - יאן מאס (עונות 2–3).
בלם הולנדי שמשחק בקבוצה החל מעונה 2, הידוע באישיותו הבוטה.
לובש את חולצה מספר 13 בריצ'מונד.
מוחמד האשים - מו באמברקאטץ'.
בעונה 3 מתגלה שהוא שווייצרי.
לובש את חולצה מספר 21 בריצ'מונד.
מקסימיליאן אוסינסקי - זבה (עונה 3).
חלוץ ברמה עולמית שעבר מיובנטוס לריצ'מונד.
במהלך הסדרה פורש מכדורגל כדי להתעסק בחיי המשפחה שלו ובגידול אבוקדו.
לבש את חולצה מספר 10 בריצ'מונד.
דמותו של זבה מבוססת על כמה כדורגלנים ובעיקר על החלוץ השוודי זלאטן איברהימוביץ'.
אנט בדלנד - מיי גרין.
מנהלת הפאב המקומי של אוהדי ריצ'מונד.
מקבלת יחד עם שלושת האוהדים השרופים 49% מבעלות הקבוצה בסוף הסדרה.
גאס טרנר - הנרי לאסו.
בנו של טד שבסיום הסדרה מאומן על ידו בקבוצת הכדורגל שלו.
אדם קולבורן, ברונסון ווב וקווין גארי - באז, ג'רמי ופול (בהתאמה).
שלושה אוהדים שרופים של ריצ'מונד שצופים במשחקים שלהם בכל פעם בפאב של מיי.
בסוף הסדרה מקבלים יחד עם מיי 49% מבעלות הקבוצה.
מרי רוסקו - ג'ולי היגינס.
היא ושחקנו של היגינס, ג'רמי סוויפט, נשואים גם במציאות.
בת זוגו החדשה של רופרט.
שמה הפרטי המלא הוא גם רבקה.
השניים מתארסים במהלך הסדרה ונולד להם ילד.
בסוף עונה 3 השניים מתגרשים לאחר שגילתה שרופרט בגד בה.
אלי טיילור - פלו "סאסי" קולינס.
חברה של רבקה שנמשכת לטד.
טום קוצ'ר - מר מאן.
אוהד קשיש של ריצ'מונד שמדביק לעיתים קרובות את טד להתעללות עם כוונות טובות.
פיבי וולש - ג'יין פייני.
בירד והיא מתחתנים בסוף הסדרה.
רוי אימן בתחילת העונה השנייה את קבוצת הילדות שלה.
ביל פלאוס - ג'ורג' קארטריק.
מאמנה הקודם של ריצ'מונד לפני טד שרבקה פיטרה בתחילת הסדרה.
בעונות 2–3 עובד כפרשן, אך בפרק הסיום חוזר לאמן ומחליף את נייט כמאמן ווסטהאם יונייטד.
רות בראדלי - גברת בוואן (עונה 2, אורחת בעונה 3).
אנדראה אנדרס - מישל (קלר) לאסו.
אדיטה בודניק - ג'ייד (אורחת בעונה 2, עונה 3).
מארחת במסעדה האהובה על נייט ובהמשך נהיית בת זוגו.
קייטי וויקס - ברברה (עונה 3).
מנכ"לית הכספים של חברת יחסי הציבור של קילי.
בסוף הסדרה מקודמת על ידי קילי לתפקיד הסמנכ"לית שלה.
אמבריין רזיה - שאנדי פיין (עונה 3).
חברה דוגמנית של קילי שמצטרפת לחברה שלה.
מאוחר יותר, קילי מפטרת אותה בגלל חוסר ההבנה ביחסי ציבור.
ג'ודי בלפור - ג'ק דנברס (עונה 3).
משקיעה בחברת יחסי הציבור של קילי ולאחר מכן השתיים יוצאות.
נפרדת מקילי לאחר מכן ומפסיקה להשקיע בחברה בגלל אותה סיבה.
רוזי לואו - גברת קייקס (עונה 3).
רופרט בוגד במהלך הסדרה איתה בבקס.
ספנסר ג'ונס - דריק (עונה 3).
הבעלים של המסעדה האהובה על נייט.
"נערת הכדורגל" החוזרת ומתנגשת מדי פעם סביב טד בריצ'מונד.
פרשס מוסטפא - סימי (עונה 3).
קירן אובריאן - ג'יימס טארט.
ג'יימי והוא משלימים בסוף הסדרה.
ג'ימי אקינגבולה - אולי (עונה 1).
הנהג של טד כשהוא מגיע לאנגליה, שעובד גם הוא במסעדה הודית מקומית.
קיקי מאי - נורה (עונה 2).
ביתה של סאסי שרבקה היא הסנדקית שלה.
הארייט וולטר - דברה (עונות 2–3).
אימה של רבקה שעברה לגור איתה לתקופה בעונה השנייה לאחר שעזבה את בעלה.
בעלה נפטר מאוחר יותר באותה עונה.
סם ריצ'רדסון - אדווין אקופו (עונות 2–3).
מיליארדר מגאנה שקנה קבוצה אפריקאית וניסה להחתים אליה את סם, אבל סם דוחה אותו.
בעונה השלישית מנסה להקים סופר-ליג, אבל רבקה גורמת לשאר הבעלים בישיבה על הסופר-ליג לרדת מהרעיון.
סקוט ואן פלט מופיע בתפקיד עצמו, בפרק הפיילוט של הסדרה כמגיש SportsCenter שמבשר את החדשות בנוגע למעברו של טד לריצ'מונד.
ארלו וייט וכריס פאוול מופיעים בסדרה בתפקיד עצמם כצמד הפרשנים של המשחקים של ריצ'מונד.
ג'ף סטלינג, כריס קמארה, פול מרסון וקלינטון מוריסון מופיעים בתפקיד עצמם כמגישים ופרשנים ב-Sky Sports בתוכנית Soccer Saturday, שבה רוי מופיע לזמן קצר.
תיירי הנרי וגארי ליניקר מופיעים בתפקיד עצמם כפרשני כדורגל במהלך הסדרה.
סימה ג'אסוואל ואיאן רייט מופיעים בתפקיד עצמם כמגישי תוכניות טלוויזיה ופרשני כדורגל.
אחד העיתונאים הקבועים במסיבות העיתונאים של ריצ'מונד.
פלר איסט מופיעה בתפקיד עצמה בתור המנחה של Lust Conquers All, תוכנית הריאליטי שבה ג'יימי מופיע.
מייק דין מופיע בתפקיד עצמו כשופט במשחק חצי גמר הגביע האנגלי של ריצ'מונד נגד מנצ'סטר סיטי ובעונה השלישית במשחק האחרון של ריצ'מונד בפרמייר ליג נגד ווסטהאם יונייטד.
הולי ווילובי ופיליפ שופילד מופיעים בתפקיד עצמם, בתור המגישים של This Morning של ITV שמראיינים את ג'יימי על הופעתו ב-Lust Conquers All.
אני אלוקו מופיעה בתור ג'ורג'יה, חברה בקבוצת כדורגל הרחוב בעונה השנייה.
פיטר קראוץ', טום פורדייס וכריס סטארק מופיעים בתור החברים בפודקאסט That Peter Crouch.
נשמעים בקטעי תוכנית רדיו המתארים אירועים אקטואליים בריצ'מונד.
קארן ג'האל - ניקול שלי.
רבקה לואו וג'רמיין ג'נאס מופיעים בתפקיד עצמם בתור מגישים בתוכנית סיכום הפרמיירליג.
מתאו ואן דר גרינן - מתייס.
הולנדי שחי על סירת בית באמסטרדם ומבלה את הלילה עם רבקה.
השניים מתאחדים בסוף הסדרה והופכים להיות זוג.
שמו אף פעם לא נאמר על המסך אבל נראה בקרדיטים.
נונסו אנוזי - אולה אוביסאניה.
מבקר אותו בעונה השלישית במסעדה שלו ומגלה שקרה לה על שמו.
בקי אן בייקר - דוטי לאסו.
אביו החורג של ג'יימי ובן זוגה של ג'ורג'י.
קסאלי קאסל, לי הנדרי, ג'רמיין פננט, ג'ורג' אלקובי וג'יי בוטרויד מופיעים בסדרה בתור שחקנים של הקבוצות היריבות שמשחקות נגד ריצ'מונד בסדרה.
פפ גווארדיולה, מאמנה של מנצ'סטר סיטי, מופיע בסדרה בתפקיד עצמו כמאמנה של סיטי באחד המשחקים של ריצ'מונד נגדם.
קולין מוקרי וריאן סטיילס, שנשמעים (אך לא נראים) מופיעים כפרשני הכדורגל הקנדיים לני וברוס בפגרת הנבחרות בעונה השלישית.
באוקטובר 2019 פורסם כי סודייקיס החל לעבוד על הסדרה עבור שירותי הסטרימינג של אפל, אשר את דמותה הראשית שיחק ב-2013 בפרסומת ל-NBC Sport.
ב-19 באוגוסט 2020 הוכרז כי אפל תפיק עונה שנייה לסדרה (שצילומיה החלו בינואר 2021).
בסיום שידור העונה ראשונה, הוכרז גם על תחילת ההפקה לעונה השלישית של הסדרה, אשר תופק על ידי אפל.
במהלך אירוע האביב של אפל בו הציגה החברה חידושים טכנולוגיים, הוצג טריילר לעונה השנייה של הסדרה.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-23 ביולי 2021.
כמו כן במשחק הכדורגל פיפא, החל משנת 2023 ניתן לשחק עם קבוצת ריצ'מונד תחת הדרכתו של המאמן טד.
במרץ 2025, פורסם כי הסדרה חודשה לעונה רביעית באפל TV פלוס.
טגיון (בהונגרית: Tagyon) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטגיון מספר התושבים נמצא בירידה.
בטגיון חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
תיאודור פול "טד" באד הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית, מאז 2023. בשנים 2023-2017 היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת קרוליינה הצפונית.
באד, איש המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה לקונגרס בבחירות 2016.
באד נולד בעיר וינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית.
בצעירותו עברה משפחתו לחווה חקלאית שהשתרעה על שטח כבן 120 דונם על גדות נהר ידקין שבמחוז דייווי סמוך ליישוב אדוונס (Advance).
בחווה זו גידלה משפחת באד בקר ותרנגולים.
אביו היה בעל חברה לתחזוקת מבנים.
באד למד בתיכון המחוזי של דייווי והשלים את לימודיו התיכוניים בשנת 1990. לאחר מכן למד באוניברסיטת אפלצ'יאן, שם למד מנהל עסקים והיה לבוגר אוניברסיטה ב-1994. כעבור זמן השלים לימודי תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת וייק פורסט.
הוא הבעלים של חנות לכלי ירייה ואקדחים השוכנת בעיירה רוראל הול.
בעקבות חלוקת מחוזות בחירה מחדש בידי בית משפט בקרוליינה הצפונית, מחוז הקונגרס ה-13 של קרוליינה הצפונית אוחד למעשה עם מרבית שטחי מחוז הקונגרס השני.
בכך נוצר מחוז הקונגרס ה-13 מחדש מבחינה דמוגרפית, המשתרע מהפרוורים הצפוניים של שארלוט עד לגרינסבורו.
לפיכך, נציג מחוז הקנגרס ה-13 המכהן ג'ורג' הולדינג בחר להתמודד מטעם מחוז הקונגרס השני.
באד התמודד בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית בפריימריז בן 17 טוענים לכתר.
במקור, בית מגוריו שכן בשטחי מחוז הקונגרס החמישי, אך השרטוט מחדש של גבולות המחוזות בקרוליינה הצפונית הציב את ביתו במחוז הקונגרס ה-13.
בעזרת הארגון השמרני "המועדון לצמיחה" (Club for Growth), שהוציא מעל 285,000 דולר אמריקני למען מתן סיוע למסע הבחירות של באד, הוא זכה בבחירות המקדימות עם 20% מהקולות.
בבחירות הכלליות ניצב בפני ברוס דייוויס, מועמד המפלגה הדמוקרטית ולשעבר נציב מחוז גילפורד.
באד גבר עליו וגרף כ-56% מקולות הבוחרים, והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017 עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
באד מתנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה והצביע בעד ביטולו במהלך 2017. כמו כן, הוא חבר ב"שדולת החירות", קבוצת חברי קונגרס המאגדת בתוכה רפובליקנים שמרנים.
ב-28 באפריל 2021 הכריז באד, לאחר פרישתו של הסנאטור ריצ'רד בר, על התמודדותו לסנאט של ארצות הברית בבחירות 2022. האו נמנה בין שלושת המתמודדים המובילים למועמדות המפלגה הרפובליקנית, לצד מושל קרוליינה הצפונית לשעבר פט מקרורי וחבר הקונגרס לשעבר מארק ווקר.
ב-17 במאי 2022 נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט.
בבחירות הכלליות גבר על יריבתו הדמוקרטית שרי ביזלי, גרף 50.7% מהקולות ונבחר לכהונתו הראשונה בת שש השנים.
טד לואיס היה מוזיקאי ג'אז אמריקאי.
תאודור לאופלד פרידמן (Theodore Leopold Friedman) נולד בעיירה סירקלוויל באוהיו.
הוריו ציפו שימשיך בעסק המשפחתי, אך כבר בגיל צעיר הוא התחיל לנגן.
לאחר סיום בית ספר הוא עזב לימודי קולג' ונסע לניו יורק.
הוא היה בין הראשונים שהגיעו מצפון ארצות הברית לניו יורק והחלו לנגן ג'אז בעשור השני של המאה ה-20. את ההקלטה הראשונה הוא עשה עם Earl Fuller's Jazz Band בשנת 1917. הוא ניגן קלרינט ועם הזמן איכות נגינתו השתפרה באופן משמעותי.
בשנת 1919 טד לואיס הקים להקה וחתם על חוזה עם קולומביה רקורדס.
במהלך העשור הוא היה הדמות המובילה בג'אז.
להקלטות הוא לקח מוזיקאים ידועים כמו בני גודמן ונוספים.
הוא שיתף פעולה עם אימרה דויטש שהיה מנצח תזמורת של קולומביה.
יצירתו של דויטש בביצוע של להקת טד לואיס הגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים.
באותה תקופה רק להקה של פול וייטמן הייתה פופולרית יותר.
בשנת 1932 הוא הקליט In a Shanty in Old Shanty Town שהיה בראש מצעד הפזמונים במשך 10 שבועות.
הוא עזב "קולומביה" בשנת 1933 והחל משנת 1934 היה חתום ב"דקה רקורדס".
החוזה היה בתוקף גם במהלך שנות ה-40.
בשנת 1939 הוא הוזמן לנגן בסן פרנסיסקו לחגיגות לפתיחת גשר שער הזהב.
החל משנת 1929 לואיס ולהקתו הופיעו בסרטים.
בשנת 1941 הם הצטלמו יחד עם האחיות אנדרוז בסרט של אבוט וקוסטלו.
בשנת 1943 צולם סרט באורך מלא על חייו של לואיס Is Everybody Happy?.
להקתו של לואיס המשיכה להתקיים במשך שנות ה-50 של המאה ה-20 ועוד בשנות ה-60 הופיע בטלוויזיה.
טד לואיס היה נשוי לאדה בקר משנת 1915 ועד מותו.
הוא נפטר לאחר מחלה בשנת 1971 בניו יורק.
לאחר טקס יהודי, גופתו הועברו לעיירה בה הוא נולד ושם הוטמנה.
בשנת 1977 מול הבית בו הוא נולד הוקם מוזיאון לזכרו.
לו, קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית בדימוס, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כחבר בית המחוקקים של קליפורניה, תחילה באספה המדינתית (2010-2005) ולאחר מכן בסנאט (2014-2011).
לו נולד בטאיפיי, בירת טאיוואן.
בגיל שלוש היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בקליבלנד שבאוהיו.
בשנת 1987 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון סנט איגנסיוס.
ב-1991 סיים לימודי תואר ראשון במדעי המחשב ובמדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד.
בעודו סטודנט שם הצטרף לאחווה סיגמא אלפא מיו.
לאחר מכן המשיך את לימודיו הגבוהים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם סיים ב-1994 בכבוד רב לימודי תואר שני במשפטים.
כסטודנט למשפטים היה העורך הראשי של כתב העט המשפטי של בית הספר למשפטים של האוניברסיטה, "The Georgetown Law Journal".
לאחר לימודיו התמחה כעוזר משפטי בלשכתו של השופט תומאס טאנג בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית.
בשנת 1995 התגייס לו אל חיל האוויר של ארצות הברית ושירת במשך ארבע שנים בשירות פעיל בחיל הפרקליטות הכללית של החיל.
כתובע צבאי ויועץ משפטי למפקדים בחיל האוויר, עוטר במספר עיטורים על פעילותו בהם מדליית השירות הראוי לשבח, מדליית השירות ההומניטרי ומדליית הציון לשבח.
בשנים 2000–2021 שירת בשירות המילואים של חיל האוויר, ובדצמבר 2015 קודם לדרגת קולונל.
ב-13 בספטמבר 2005 ניצח לו בבחירות מיוחדות לאספה המדינתית של קליפורניה במחוז הבחירה ה-53, שנותר ללא איוש בעקבות מותו של נציג המחוז מייק גורדון.
הוא נבחר מחדש לתקופות כהונה מלאות תחילה ב-2006 ולאחר מכן ב-2008. בשנת 2010 התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לתובע הכללי של קליפורניה, וסיים במקום הרביעי, כשבמקום הראשון נבחרה קמלה האריס, לימים סגנית נשיא ארצות הברית.
ב-15 בפברואר 2011 נבחר בבחירות מיוחדות לסנאט של קליפורניה במחוז הבחירה ה-28, שהתקיימו בעקבות מותה של הסנאטורית ג'ני אורופזה.
בבחירות 2014 היה לו מועמד המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-33 של קליפורניה בבית הנבחרים של ארצות הברית, במקומו של הנרי וקסמן אשר פרש מהקונגרס לאחר כ-40 שנות כהונה.
החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בקליפורניה בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010 מיקמה חלקים מהעיר טורנס, שם שוכן ביתו של לו, בתחומי מחוז הקונגרס ה-33. בבחירות המקדימות ביוני הגיע למקום השני, אך בבחירות הכללות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית אילן קאר .
וקסמן ולו הם שני האנשים היחידים שייצגו מחוז קונגרס זה מאז הקמתו בשנת 1974. עם השבעתו לקונגרס ה-114 נמנה בין שני חברי הקונגרס היחידים ממוצא טאיוואני, לצד גרייס מנג.
טד ג'נסן הוא מהנדס מאסטרינג אמריקאי, הידוע בזכות עבודתו על יצירות מוזיקליות רבות, כולל Hotel California של האיגלס, American Idiot של גרין דיי, Ray of Light של מדונה ו-Come Away with Me של נורה ג'ונס.
טד ג'נסן נולד לקארל ומרגרט (אנינג) ג'נסן, שניהם היו מוזיקאים.
מרגרט למדה באוברלין קולג' בקונסרבטוריון ובמכללת סקידמור והייתה גם טייסת.
קרל ומרגרט נפגשו ברכבת בזמן שהלכו לסדנת מקהלה.
לטד יש אח אחד, ריק, ושתי בנות, קריסטן וקים.
בזמן שלמד בתיכון, ג'נסן בנה ציוד סטריאו וציוד הקלטה משלו והחל להקליט להקות מקומיות הן באולפן והן באירועים חיים.
במהלך תקופה זו, הוא הקליט מספר הופעות עבור התזמורת הסימפונית של ייל בוולסי הול בניו הייבן וכן פגש את מארק לוינסון, שהקים חברת ציוד שמע.
ג'נסן הצטרף ללוינסון וסייע בתכנון וייצור של כמה מהמוצרים המוקדמים של מארק לוינסון מערכות אודיו .
בשנת 1975, ג'נסן עזב לאחר שש שנים עם לוינסון כדי להתחיל את קריירת המאסטרינג שלו בניו יורק עם סטרלינג סאונד.
האולפנים מוקמו בעבר בניו יורק, בקומה העליונה של שוק צ'לסי ברובע המיטפקינג.
מאז 1976, ג'נסן זכה ב-16 זוכי פרסי גראמי בקטגוריות "הקלטת השנה", "אלבום השנה" וגם "האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר".
בשנת 2002, מהדנסי מאסטרינג היו זכאים לקבל את הפרס גם כן.
ג'נסן עבד על אלבומים שזכו להצלחה בין-לאומית כדוגמת Come Away with Me של נורה ג'ונס, Fallen של אוונסנס, American Idiot ו-21st Century Breakdown של גרין דיי, The Devil Put Dinosaurs Here של אליס אין צ'יינס ו-Ray of Light של מדונה.
טד היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שיצר סת' מקפרלן, אשר מהווה פריקוול לסרטי הקולנוע "טד" ו"טד 2".
הסדרה עלתה לשידור ב-11 בינואר 2024 בספק שירותי הזרמת המדיה "Peacock".
מקפרלן שב לדבב את "טד" דוב הצעצוע, לצד צוות שחקנים הכולל את אלנה אובך, סקוט גריימס, מקס בורקהולדר וג'ורג'יה ויגהאם.
העלילה מתרחשת בשנת 1993, ומתארת את חייו המוקדמים של דוב הצעצוע בעל החיים, טד, כאשר חי עם ג'ון בנט ומשפחתו במסצ'וסטס.
אלנה אובך – סוזן בנט
סקוט גריימס – מאטי סנט
מקס בורקהולדר – ג'ון בנט
ביוני 2021, נמסר כי Peacock אישרה סדרת פריקוול לסרט "טד" משנת 2012 ולהמשכו "טד 2" משנת 2015. בנוסף, נמסר כי סת' מקפרלן שב לדבב את הדמות הבדיונית "טד".
באפריל 2022, סקוט גריימס, ג'ורג'יה ויגהאם הצטרפו לצוות השחקנים.
במאי 2022, אלנה אובך הצטרפה לצוות השחקנים.
באוגוסט 2022, נמסר כי הסדרה תהיה בעלת 8 פרקים.
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2025פרס סאטורןסדרת הטלוויזיה הקומדיה הז'אנרית הטובה ביותר
טד החוקר החופר (בספרדית: Tadeo Jones 2: El secreto del Rey Midas; בתרגום חופשי: טד ג'ונס 2: הסוד של המלך מידאס) הוא סרט הנפשה ספרדי משנת 2017. את הסרט ביימו אנריקה גאטו ודייוויד אלונסו.
זהו סרט המשך לסרט "טד, החוקר המבולבל" משנת 2012.
בשנת 2022 יצא סרט המשך נוסף ששמו "טד החוקר החופר חוזר".
טד נוסע ללאס וגאס כדי לראות את התגלית האחרונה של אהבתו שרה: פפירוס המוכיח את קיומו של המלך מידאס, שהפך את כל מה שהוא נגע בזהב באמצעות כוחה של שרשרת קסומה.
עם זאת, ג'ק רקהאם גונב את הפפירוס וחוטף את שרה כדי לאלץ אותה למצוא את השרשרת עבורו, וטד צריך לנסות למצוא ולהציל אותה.
טד החוקר החופר חוזר (בספרדית: Tadeo Jones 3: La tabla esmeralda; בתרגום חופשי: טד ג'ונס 3: לוח הברקת) הוא סרט הנפשה ספרדי משנת 2022. את הסרט ביים אנריקה גאטו.
זהו סרט המשך לסרט "טד, החוקר המבולבל" משנת 2012 ו"טד החוקר החופר" משנת 2017.
הארכאולוג המגושם טד שובר סרקופג ויוצא לקסם שמסכן את חבריו, וכך הם יוצאים להרפתקה שלוקחת אותם למקומות כמו מקסיקו, פריז ושיקגו.
מישל ג'נר - דוקטור שרה לברוף
אלכסנדרה ג'ימנז - ויקטוריה מון
ססיליה סוארז - הסוכנת רמירז
טיטו ואלוורדה - סאם פיקל
אנה אסתר אלבורג - ראמונה
נועה כהן - דוקטור שרה לברוף
איילת רובינסון - ויקטוריה מון
דן שצברג - בריאן / דמויות שונות
אסף פריינטא - סאם פיקל
טליה ברקאי - הסוכנת רמירז / אמיליה / גברת וולפסטרום
גדי לוי - שדרן טור דה פראנס
טדאוש פַּנְקְיֵיבִיץ' (בפולנית: Tadeusz Pankiewicz; 21 בנובמבר 1908 – 5 בנובמבר 1993) היה רוקח פולני וחסיד אומות העולם, שסייע ליהודים בגטו קרקוב בתקופת השואה.
פנקייביץ' היה בעל בית המרקחת בשם "מתחת לעיט", שמוקם בכיכר זגודי שהייתה בתוך שטח הגטו.
הוא סייע ליהודי הגטו בתרופות, בכסף ובמזון ואף זייף מסמכים על מנת לעזור ליהודי הגטו.
פנקייביץ' נולד בעיר סמבור (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום באוקראינה) כבנו של רוקח, ולמד לימודי רוקחות באוניברסיטה היגלונית בקרקוב.
ב-1933 הועברו לידיו הבעלות והניהול של בית המרקחת של אביו, שהוקם ב-1910 ושכן בכיכר זגודי שבלב רובע פודגוז'ה.
לקוחותיו עד המלחמה היו פולנים ויהודים כאחד.
במרץ 1941, תחת שלטון הכיבוש הנאצי, הוכרז רובע פודגוז'ה כגטו היהודי של קרקוב.
לפנקייביץ' הוצע, כמו ליתר בעלי העסקים הפולניים ברובע שהפך לגטו, ובכללם ארבעה בתי מרקחת, לקבל חנות חלופית באזור הארי של העיר.
פנקייביץ' היה היחיד שסירב להצעה והעדיף להישאר במקומו, בין השאר מתוך מחשבה שיצטרך להחזיר את המבנה החלופי לבעליו המקוריים לאחר הפסדם הצפוי של הגרמנים במלחמה.
הוא קיבל אישור להמשיך לפעול במקום ואף להתגורר באותו בניין, ועובדות בית המרקחת קיבלו רישיונות מעבר שאפשרו את המשך עבודתן במקום.
פנקייביץ', וכן עוזרותיו, פעלו להציל את חיי היהודים באמצעים שעמדו לרשותם.
פנקייביץ' היה הפולני היחיד שנותר לעבוד ולחיות בתוך גטו קרקוב עד לחיסול הגטו.
מחנותו, חזה פנקייביץ' בפשעים שביצעו הגרמנים באוכלוסייה היהודית בגטו, ותיעד מעשים אלו ביומנו.
כששני חברי המחתרת הפולנית הורשו להיכנס לגטו לצורך ביצוע עבודות לכאורה הם הביאו עימם ניירות מזויפים, תעודות זהות, חותמות וכתבים של המחתרת.
בית המרקחת שימש כנקודת חלוקה של החומר המחתרתי והמזויף.
כמו כן, שימש בית המרקחת מקום לחלוקת אמצעים קוסמטיים ומזון, שהובאו על ידי ד"ר לודוויק ז'ורובסקי (רופא העיר הפולני שקיבל היתר כניסה לגטו).
בית המרקחת שימש כמקום חלוקה בחינם לתכשירים, כגון מאות ליטרים של צבע לשערות, ששימשו זקנים ולבני-שיער על מנת להציל אותם מסיווג כבלתי כשירים לעבודה ועל כן כנידונים להשמדה.
יומנו של פנקייביץ', שבו תיעד את המתרחש בגטו, יצא מאוחר יותר כספר בשם "בית-מרקחת בגטו קרקוב".
אחד הפשעים אותם תיעד פנקייביץ' אירע בסתיו 1941. כל היהודים שהתגוררו בסביבות העיר קרקוב הצטוו להתרכז בגטו קרקוב, כאשר יום הכיפורים היה המועד האחרון למעבר לתוך הגטו.
לאחר חודשיים, ציוו הגרמנים להוציא מהגטו 1,000 איש בשל הצפיפות הרבה.
הראשונים לסילוק היו הזקנים ומחוסרי העבודה.
היודנראט והמשטרה היהודית, שמילאו אחר הפקודה, סחבו בלילה אנשים ממיטתם אל תחנת המשטרה, משם הוליכו אותם לכיוון מחנה פלאשוב.
ב-10 בפברואר 1983 הוענק לפנקייביץ' תואר חסיד אומות העולם מטעם יד ושם על פועלו שהיה כרוך בסכנת מוות, ועץ ניטע על שמו בשדרת חסידי אומות העולם בירושלים.
באפריל אותה שנה נפתח מוזיאון במקום בו שכן בית המרקחת שלו.
הוא נפטר בקרקוב ב-1993 ונקבר בבית העלמין רקוביצקי שבעיר.
תיאודור (טד) קזינסקי ; 22 במאי 1942 – 10 ביוני 2023), שנודע בכינוי יונבומבר (Unabomber), היה ד"ר למתמטיקה, רוצח סדרתי, טרוריסט ואנרכיסט אמריקאי שפעל לבדו.
בשנים 1978–1995 שלח 16 חבילות נפץ לאנשים שונים בארצות הברית וגרם למוות שלושה מהם ולפציעתם של 23.
קזינסקי נולד בשיקגו ב-22 במאי 1942. הוא נחשב לילד מחונן, אך חסר כישורים חברתיים.
את לימודיו התיכוניים סיים בגיל 16, ולאחר מכן סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.
מייקל מלו, בספרו "ארצות הברית נגד תיאודור קזינסקי", כתב שבין השנים 1959–1962 השתתף קזינסקי בניסוי פסיכולוגי שמטרתו למדוד את תגובות המשתתפים במצבים של לחץ.
הניסוי נערך באוניברסיטת הרווארד על ידי ד"ר הנרי מארי, ומספר כותבים על הפרשה טענו שהוא נעשה תחת פיקוחו של סידני גוטליב מה-CIA, במסגרת פרויקט MKULTRA.
במהלך הניסוי המשתתפים נחקרו באגרסיביות ובאמצעות שיטות שמארי עצמו תיאר כמשפילות ופוגעניות.
קזינסקי סיים לימודי דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת מישיגן בשנת 1967, בגיל 25, ובאותה שנה התקבל למשרת מורה מן החוץ באוניברסיטת ברקלי.
הוא פרש ממשרת ההוראה לאחר שנתיים וחזר זמנית לגור אצל הוריו בלומברד, אילינוי.
בשנת 1970 נסע לגור במדינת מונטנה, בה קנה מגרש בעזרת משפחתו ובנה עליו בקתה במקום מבודד, קרוב ליישוב לינקולן.
הוא חי שם חיי צמצום קיצוני, ללא חיבור לחשמל וללא מים זורמים.
את המזון סיפק לעצמו על ידי ציד וליקוט.
לפעמים עשה עבודות מזדמנות וקיבל עזרה ממשפחתו.
ב-1978 עבד זמן קצר עם אביו ואחיו במפעל לגומי מוקצף.
את אורח החיים הסגפני והמתבודד הסביר, בין השאר, על ידי השקפה נאו-לודיטית שלדבריו קרא עליה בספרי ז'אק אלול.
ב-25 במאי 1978 שלח קזינסקי פצצה למגרש החניה של אוניברסיטת אילינוי בשיקגו, שהייתה ממוענת לפרופסור להנדסה בשם איי.
סמית' מהמכון הפוליטכני ע"ש רנסילאר בעיר טרוי שבניו יורק.
שם המוען, כפי שהופיע על החבילה, היה באקלי קרייסט, פרופסור עמית להנדסה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן שבעיר הסמוכה, אוונסטון.
האדם שהרים את החבילה התקשר מיד לשולח, פרופסור קרייסט.
הלה היה נבוך ולא זכר ששלח חבילה לפרופסור סמית', אך ביקש מהמוצא לשלוח את החבילה לאוניברסיטת נורת'ווסטרן.
למחרת, כאשר הגיעה החבילה לאוניברסיטה הבחין קרייסט כי כתב היד אינו שלו והזעיק את משטרת האוניברסיטה.
השוטר שהגיע, טרי מרקר, פתח את החבילה והיא התפוצצה מול פניו.
הוא הפך לקורבן הראשון של ה"יונבומבר".
מרקר שרד ונפצע פצעים קלים בלבד.
השאלה כיצד הגיעה הפצצה לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו, שבה לא לימד איש מהמרצים, נותרה ללא פתרון.
הנהלת האוניברסיטה התקשרה לסוכנות הפדרלית לפיקוח על אלכוהול, טבק ונשק (ATF) ולאחר בדיקה הגיעה ה-ATF למסקנה כי מייצר הפצצה הוא חובבן.
כיוון שהפצצה הורכבה ברובה מעץ ונראתה כאילו נלקחה ממגרש גרוטאות, קיבל הטרוריסט האלמוני את הכינוי Junkyard Bomber – "המפציץ ממגרש הגרוטאות".
ב-9 במאי 1979, ג'ון האריס, סטודנט מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, ראה חפיסת סיגרים של חברת פיליס מונחת ליד חדר באוניברסיטה.
לאחר מספר ימים עלה בדעתו לבדוק אותה.
הוא פתח את דבק הסלוטייפ במשיכה עזה, אך רק המרעום הופעל והפצצה לא התפוצצה.
למזלו הרב הוא נפצע קל כשהוא סובל מחתכים וכוויות בלבד.
כאשר הגיעו חוקרי ה-ATF היה ברור להם כי "המפציץ ממגרש הגרוטאות" הכה שוב, ובמקביל הם הבחינו שהפצצה הנוכחית הייתה משוכללת בהרבה מקודמתה.
ב-15 בנובמבר 1979 הסלים ה"יונבומבר" את פעולותיו בכך שפוצץ פצצה במטוס.
הוא שלח בדואר רגיל את הפצצה כשהיא מצוידת במד גובה כדי שתתפוצץ כשהמטוס בגובה קילומטר.
הפצצה עלתה למטוס בואינג 727 של חברת "אמריקן איירליינס", טיסה מספר 444 משיקגו לוושינגטון די.
הפצצה התפוצצה באופן חלקי, ותוך מספר שניות התמלא תא הנוסעים בעשן צורב והטייסים מיהרו לבצע נחיתת חירום.
לא היו נפגעים, אך 12 איש נלקחו לבית החולים בעקבות שאיפת עשן.
חוקרי ה-ATF הגיעו למסקנה שהמפגע לא ידע לאן תישלח הפצצה, וכוונתו הייתה לפגוע בבני אדם.
חוקר דואר שם לב לכך שכל הפצצות הכילו פיסות עץ שלא היו חיוניות להפעלת הפצצה.
הפצצות גם הכילו אבקת בריום חנקתי, המשמשת לייצור חזיזים ולא לפצצות.
אבקה זו גורמת לכך שצבע הלהבה יהיה ירוק.
עובדות אלו הובילו אותו למסקנה כי המפגע מתנגד למהפכה התעשייתית.
ביוני 1980 חגג פרסי ווד, נשיא חברת התעופה "יונייטד איירלינס", את יום הולדתו ה-60. מספר ימים לאחר יום ההולדת הוא קיבל חבילה מאדם בשם אנוך פישר.
אל החבילה היה מצורף מכתב, בו כתב לו פישר: "מר ווד הנכבד מאוד, אני שולח לך מספר כרכים של הספר 'Ice Brothers' ('אחים לקרח'), המיועד למספר אנשים חשובים באזור שיקגו.
אני מאמין כי זהו הספר שכל מי שאחראי להחלטות חשובות המשפיעות על רווחת הציבור חייב לקרוא".
הספר התפוצץ כשווד פתח אותו, והוא נפצע בידיו, בפניו ובכפות רגליו.
גם פצצה זו הכילה עץ.
היא נשלחה למר ווד [=עץ].
כתובת השולח הייתה רוונסווד סטריט, ואילו הכתובת נרשמה בדיו ירוק.
הפעם גילו החוקרים על החבילה את האותיות FC.
ראשי תיבות אלו יהפכו לסימן ההיכר של ה"יונבומבר" כשהן מופיעות על כל הפצצות הבאות.
לאחר התקרית הזו החל ה-FBI לכנות את תיק החקירה UNABOM, ראשי תיבות של UNiversity and Airline BOMber (מפציץ אוניברסיטאות וחברות תעופה).
מעתה ואילך התפרסם הפושע בשם יונבומבר.
לאחר 16 חודשים שקטים ללא פצצות חדשות, החלו החוקרים לתהות האם ה"יונבומבר" מת, נעצר או נשלח למאסר בעוון פשעים אחרים או בכלל נהרג ב"תאונת עבודה" לאחר שאחת מפצצותיו התפוצצה מוקדם מן הצפוי.
אולם, ב-8 באוקטובר 1981, נמצאה חבילה חשודה באוניברסיטת יוטה, אשר זוהתה כפצצה ונוטרלה בהצלחה, לפני שהצליחה לפגוע במישהו.
ב-5 במאי 1982 הגיעה חבילה בדואר לאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
החבילה נשלחה עבור פרופסור פטריק פישר מאוניברסיטת פרובו בעיר פרובו, יוטה.
פישר עזב את האוניברסיטה שנתיים קודם לכן, והחבילה הועברה למקום עבודתו החדש, אוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל, טנסי.
השולח היה פרופסור לידוי "ווד" בירנסון, מהנדס חשמל מאוניברסיטת פרובו.
ה"יונבומבר" שלח את החבילה עם בולים משומשים שאינם מתאימים לגודל ולמשקל החבילה מתוך כוונה שהפצצה תוחזר לפרופסור בירנסון ותתפוצץ אצלו.
באורח בלתי מובן הגיעה החבילה בכל זאת למשרדו של פרופסור פישר שהיה באותה עת בנופש בפוארטו ריקו.
מזכירתו, ג'נט סמית', פתחה את החבילה, ידיה ופניה נכוו קשות והיא הובהלה לבית החולים בעיר.
גם פצצה זו הייתה מסומנת באותיות FC.
ב-2 ביולי 1982 נכנס דיוגנס אנג'לקוס, פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, לחדר הצוות והבחין בפחית ירוקה גדולה עם יכולת קיבול של 3.5 ליטר.
מהפחית השתלשלו חוטים שהיו מחוברים לשעון.
אנג'לקוס חשב שמדובר בפחית טרפנטין שהושארה על ידי העובדים, והרים אותה על מנת להשליך אותה מן החדר.
באותה רגע התפוצצה הפחית ואנג'לקוס נפצע קשה בפניו ובידיו.
מזלו הטוב היה, שחלקה התחתון של הפצצה – פחית בנזין – לא התפוצץ כמתוכנן שאלמלא כן לא היה נשאר בחיים.
אנג'לקוס עצמו הסביר מאוחר יותר "האידיוט הזה מילא פחית בבנזין עד למעלה, מבלי להשאיר מקום לאוויר שיתלקח, ולכן הפחית לא התפוצצה".
שוב נמצאו ראשי התיבות המוכרים, FC, אך הפעם היה ממצא נוסף - פיסת נייר ששרדה את הפיצוץ ועליה הודפס "זה עובד.
בתור חתימה, הופיעו האותיות RV.
החוקרים קיוו כי מסר זה יוביל אותם אל ה"יונבומבר" אך התאכזבו שוב.
רק מאוחר יותר, כשקזינסקי נתפס, נודע להם מפיו כי האותיות RV היו ראשי תיבות של פרופסור אחר באוניברסיטת ברקלי שהסתכסך בעבר עם קזינסקי.
הוא קיווה לעורר עליו את חשדות החוקרים.
מאז הפיצוץ בברקלי עברו להן שלוש שנים שקטות אך הן הסתיימו ב-15 במאי 1985. ג'ון האוזר, קצין בחיל האוויר שעמד לסיים את לימודי ההנדסה שלו באוניברסיטת ברקלי, נכנס למעבדת המחשבים של האוניברסיטה.
הוא הבחין במשהו שנראה כמו קופסה של תיקים המונחת על גבי ערימת קלסרים, סמוך למחשב.
הוא הרים את הקופסה וזו השמיעה זמזום קצר והתפוצצה, האוזר פרץ בצרחות.
הראשון שהגיב היה פרופסור אנג'לקוס, הנפגע מההתקפה הקודמת.
הוא מיהר להזעיק את כוחות ההצלה ובמקביל תלש במשיכה את עניבתו והשתמש בה בתור חוסם עורקים כדי לעצור את זרם הדם שקלח מידו של האוזר.
האוזר נפצע קשות, חלומו להפוך לטייס קרב ואסטרונאוט נגוז, הוא איבד ארבע אצבעות בכף ידו הימנית ואחת מעיניו נפגעה.
כעבור פחות מחודש, ב-13 ביוני 1985, עבר עובד בחטיבת הדואר במשרדיה הראשיים של חברת בואינג באובורן, וושינגטון, על דברי הדואר והבחין בחבילה חשודה.
היא נשלחה חמישה שבועות קודם לכן מאוקלנד שבקליפורניה אל חטיבת הייצור של החברה אך אבדה בדרך ונשלחה בחזרה אל החברה.
העובד הבחין כי בכתובת הנמען לא הופיע שם של אדם מסוים או שם של מחלקה בתוך החטיבה.
עובדה זו עוררה בו חשד והוא התקשר למשטרה.
כאשר התברר למשטרה כי כתובת השולח, חברה בשם "Weidurg Tool and Supply" ("ווידורג כלים ואספקה"), אינה קיימת במציאות, נלקחה החבילה לצילום רנטגן שם התברר כי היא מכילה פצצה רבת עוצמה.
חבלני המשטרה נטרלו אותה בהצלחה.
לראשונה הגיעה לידי החוקרים פצצה שלמה שאותה ניתן לבדוק ביסודיות.
כל רכיב נבדק בדקדקנות, בהם בין היתר האותיות FC.
הייתה זו ההתקפה האחרונה על חברת תעופה והפצצה האחרונה שאותה הצליחו לנטרל.
בנובמבר 1985 ישב פרופסור ג'יימס מק'קונל מאוניברסיטת מישיגן בביתו שבאן ארבור, מישיגן.
עוזרו ניק סואינו הכניס את הדואר, ומק'קונל ברר מתוכו את המכתבים החשובים, ואת השאר השאיר לעוזרו.
בין המכתבים הייתה חבילה שנשלחה על ידי ראלף קלופנבורג מאוניברסיטת יוטה.
במכתב המצורף כתב קלופנבורג "הייתי רוצה שתקרא את הספר.
ראוי לכל אדם במעמדך לקרוא ספר זה".
מק'קונל היה מרצה וסופר מפורסם.
הוא היה רגיל לקבל מכתבים מסוג זה, ולכן השאיר את פתיחת המכתב לעוזרו.
סואינו פתח את החבילה, וזו התפוצצה בעצמה רבה.
הוא נפצע קשה, אך בסופו של דבר החלים מפצעיו.
מק'קונל נפגע באוזניו ואיבד אחוזים משמיעתו.
התקפה תשיעית – הרוג ראשון
כעבור פחות מחודש יצא הְיו סקראטון דרך הדלת האחורית של החנות להשכרת מחשבים שבבעלותו שבסקרמנטו, קליפורניה, אל מגרש החנייה.
לפתע הבחין בפיסת עץ, עם מסמרים בולטים מתוכה, שהייתה מונחת על הקרקע והתכופף להרים אותה, כנראה מתוך כוונה להשליכה לאשפה.
צינור הנפץ המוסווה התפוצץ ברעש מחריש אוזניים שזעזע את השכונה כולה.
סקראטון הועף מן ההדף למרחק של שלושה מטרים וכמה דקות לאחר מכן מת.
סקראטון היה להרוג הראשון של היונבומבר.
החוקרים שבחנו את הפצצה בהתקפה זו מצאו שהיא נבנתה על ידי יצרן פצצות מומחה, והכילה הרכב קטלני של כימיקלים, מסמרים, פיסות מתכת משוננות וחתיכות חדות אחרות ולא הייתה חובבנית כמו הפצצות במתקפות שקדמו לה.
עם זאת שני פרטים נותרו כשהיו – השימוש בעץ והחתימה המסתורית FC.
התקפה עשירית – עדת ראייה
בפברואר 1987 הביטה אחת המזכירות של חברת המחשבים CAAMS ששכנה בבניין גדול בסולט לייק סיטי, יוטה, מבעד לחלון והבחינה בדמות מפחידה המשוטטת בחניה.
האיש לבש סוודר עם קפוצ'ון והרכיב משקפי שמש גדולים שהסתירו את פניו.
הוא השאיר שקית במגרש החניה, וכאשר הוא הסתובב לעבר הבניין, הוא נעץ במזכירה מבט מצמרר, ונעלם.
כעבור זמן קצר הגיע למקום גארי רייט, סגן נשיא החברה.
הוא הבחין בחבילה המונחת במגרש החניה ובולטים ממנה מסמרים.
רייט ניגש אל החבילה ובעט בה כדי למנוע פגיעה בצמיגי המכוניות.
ברגע הראשון חשב רייט שמישהו יורה בו.
הוא נפצע באורח קשה ומצבו היה קריטי.
נדרשו לו שלושה ניתוחים כדי לטפל בפציעות שנגרמו לו בכף ידו ובפניו, מאות רסיסי מתכת ועץ נשלפו מגופו, וגם כעבור עשר שנים הוא עדיין היה מוצא רסיסים בגופו.
פצצה זו הייתה עוד יותר מתוחכמת מקודמתה ועם מנגנון הפעלה משופר.
בתקרית זו, לראשונה הייתה עדת ראייה שיכולה לספק לחוקרים תיאור של הטרוריסט וציירו קלסתרון על פי תיאורה.
לאחר הפיצוץ במשרדי חברת CAAMS חלפו שש שנים ללא התקפה.
אך ב-18 ביוני 1993 שלח ה"יונבומבר" שתי פצצות בדואר.
הן נבנו בתוך קופסאות מעץ ונארזו במעטפה עבה.
הראשונה נשלחה לדוקטור צ'ארלס אפשטיין, מומחה לגנטיקה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, תחת שם השולח ג'יימס היל מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה.
היא הגיעה לביתו ב-22 ביוני, ארבעה ימים לאחר שליחתה.
אפשטיין לא חשד במאומה ופתח את החבילה.
היא התפוצצה בידיו ורסיסים חדים חדרו לגופו, זרועו נשברה והוא איבד מספר אצבעות.
כתובת השולח לא הייתה של מקום אמיתי ולג'יימס היל לא היה מושג לגבי זהות השולח.
מאוחר יותר ציין ד"ר אפשטיין כי כמעט בכל ערב אשתו ובתו עומדות לצידו כאשר הוא פותח את הדואר ולמזלן, הן לא היו שם באותו ערב.
המעטפה השנייה נשלחה לדוקטור דייוויד גלרנטר, מרצה למדעי המחשב באוניברסיטת ייל.
היא הגיעה ב-24 ביוני ונמסרה לחדרו שבאוניברסיטה.
היא הייתה חבילה בגודל של קופסת נעליים.
שם השולח היה שמו של פרופסור אחר מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה.
כאשר פתח גלרנטר את החבילה, היא התפוצצה בפניו וריטשה חלק מכף ידו הימנית.
הוא התעוור בעין אחת, איבד את השמיעה באוזן אחת ונפגע קשות בפניו.
החום שנפלט מהפיצוץ הפעיל את מנגנון האזעקה המתריע בפני שרפות, וכתוצאה מכך הופעלה מערכת אוטומטית של ממטרות מים שכיבתה את השרפה שפרצה והבריחה את כולם מהבניין.
גלרנטר נתקף בהלם ומיהר לרדת חמש קומות במדרגות אל חדר המרפאה שבבניין.
הוא הגיע לשם כשהוא מדמם קשות, פצוע בידיו, בפניו, בבית החזה ובבטן.
הרופאים עמלו במשך דקות ארוכות לייצב את מצבו ולאחר מכן הוא הועבר לבית החולים "ייל ניו הייבן", שם הוא עבר טיפולים ארוכים ומסובכים עד שהצליח להתאושש מן הפציעה.
הוא אפילו כתב ספר בו תיאר את החוויה הקשה שעברה עליו.
אחיו של גלרנטר עבד כרופא בבית חולים אחר, ובאותו יום הוא קיבל שיחת טלפון בעבודה שבה בישר לו אלמוני בקול מצמרר: "אתה הבא בתור".
ב-24 ביוני 1993, ביום שבו נפצע גלרנטר, הגיע מכתב למשרדי העיתון "הניו יורק טיימס".
המכתב נשלח מסקרמנטו לווארן הודג', מעורכי העיתון.
הכותב טען שהוא מייצג ארגון חשאי הנקרא "FC".
הוא סיפק מידע שהוכיח כי המכתב אותנטי."אנחנו ארגון אנרכיסטי הקורא לעצמו FC.
שימו לב כי מעטפת הדואר שעל מעטפה זו מקדימה מאורע חדשותי שיתרחש בערך באותו זמן שתקבלו מכתב זה, אם לא יחול שום שיבוש בתוכניתנו.
עובדה זו תוכיח כי ידענו מראש על המקרה, ולכן טענתנו ללקיחת אחריות על המקרה היא אמיתית.
תשאלו את ה-FBI על FC.
בזמן כל שהוא בעתיד, נמסור מידע לגבי מטרות הארגון שלנו, כרגע כל מה שאנחנו רוצים לעשות זה לקבוע את זהותנו ולמסור מספר מזהה, שיבטיח את האותנטיות של כל תקשורת עתידית מצידנו.
שימרו מספר זה בסוד, כדי שאף אחד לא יוכל להעמיד פנים כאילו הוא מדבר בשמנו".המספר הסודי, 553-25-4394, נראה כמו מספר של מבוטח בביטוח הלאומי האמריקאי.
ה-FBI בדק את המספר והתברר שזהו מספרו של אסיר ששהה בכלא בקליפורניה.
לאותו אסיר היה קעקוע עם הכיתוב "עץ טהור", אולם לא ברור אם מדובר בצירוף מקרים או ניסיון של הכותב להתל בחוקרים.
הפיגועים האחרונים ביוני 1993 זעזעו את אמריקה כולה.
ויליאם סשיינס, ניסה להגיע לפריצת דרך משמעותית, אך כל מאמציו עלו בתוהו, והחקירות המשיכו גם לאחר שסיים את כהונתו כמנהל ה-FBI.
ב-20 ביולי 1993 מינה הנשיא ביל קלינטון את לואיס פרי כמנהל ה-FBI החדש.
באותו חודש הוקם גוף חדש משולב ללכידת הטרוריסט, שנקרא בכינויו "כוח משימה UNABOM".
כוח המשימה כלל סוכנים של ה-FBI, נציגי ה-ATF ומפקחים של רשות הדואר, וכך הובטח כי כל המידע הרלוונטי יגיע בו זמנית לכל שלושת הגופים.
ב-10 בדצמבר 1994, חזר תומאס מוסר, ממנהליה הבכירים של סוכנות פרסומות גדולה, מנסיעת עסקים מעבר לים.
כאשר שב לביתו בנורת' קלדוול, ניו ג'רזי, הוא פתח חבילה שנשלחה לחברה בה עבד.
למרות טעות הכתיב בשמה של החברה, פתח את החבילה שהתפוצצה ומוסר נהרג.
המניע למתקפה היה ככל הנראה כתבה שהתפרסמה בכתב עת המוקדש להגנה על הסביבה ובו מואשמת החברה של מוסר בניסיונות הטיוח של הנזקים שנגרמו באסון הנפט של אקסון ואלדז.
על הפצצה נמצאו האותיות FC, והיא הייתה נתונה בתוך קופסת עץ בעבודת יד.
ב-24 באפריל 1995 קיבל גילברט מאריי, נשיא איגוד היערנים של קליפורניה (שדולה בתחום עצים להסקה), חבילה בדואר אשר הייתה מיועדת לקודמו בתפקיד, ויליאם דניסון, שעזב שנה קודם לכן.
מאריי יצא מנקודת הנחה שהחבילה מיועדת לנשיא איגוד היערנים ולא אישית לדניסון, והורה לעוזרו להביא את החבילה.
העוזר התלוצץ ואמר "החבילה מאוד כבדה, כנראה שזו פצצה".
הדבר היה חמישה ימים בלבד לאחר הפיגוע באוקלהומה סיטי, מתקפת טרור על בניין פדרלי באוקלהומה סיטי שהביאה למותם של 168 אנשים.
מאריי פתח את הפצצה שהתפוצצה, החריבה את המשרד והוא נהרג תוך כך.
בספטמבר 1995, במהלך שנוי במחלוקת, אכן פורסם המאמר ב"הניו יורק טיימס" וב"וושינגטון פוסט" מתוך תקווה שסגנונו של האלמוני יזוהה ויוביל למעצרו.
מעצרו של קזינסקי אכן התאפשר בזכות ערנותה של אשת אחיו דייוויד שזיהתה את סגנון כתיבתו של טד מתוך הפרסומים וכן שמה לב כי הרציחות התרחשו במועדים שבהם עזב האח את בקתתו שביערות מונטנה ונסע ברחבי ארצות הברית.
היא הסבה את תשומת לבו של דייוויד לחשדותיה.
לאחר שכנועים רבים מצדה הסכים האח להצליב את המניפסט של ה"יונבומבר" עם מאמר ישן שאחיו כתב ואשר לא זכה לפרסום, בציפייה שחשדותיה של אשתו יתבדו, אלא שהדמיון בין שני המאמרים והביטויים הזהים שהופיעו בהם היה ברור לעין.
באותה תקופה היה ה"יונבומבר" הפושע המבוקש ביותר בארצות הברית, ול-FBI היו יותר מאלף חשודים פוטנציאליים.
החוקרים נטו לחשוב כי מדובר באדם החי בקרבה גאוגרפית לאזורים שבהם אירעו הפיצוצים, שמקורב באופן כלשהו לאמצעים טכנולוגיים מפותחים ולא נטו לחשוב כי מדובר דווקא במתבודד תמהוני, אולם לאחר קריאת מאמרו הישן של טד, אשר היה בידי האח וקבלת חוות הדעת הלשונית הוחלט לעצור את קזינסקי.
יש הטוענים כי האידאולוגיה של קזינסקי קרובה לאנרכו-פרימיטיביזם, אך קזינסקי עצמו דחה את האידאולוגיה הזו ואף ביקר אותה במספר הזדמנויות.
האח התנה את העברת האינפורמציה בשלושה תנאים:
הרשויות יודיעו לו לפני תפיסתו של טד.
על טד לא יוטל עונש מוות.
מקור המידע שהסגיר את טד, כלומר דייוויד עצמו, לא יחשף.
ה-FBI הבטיח לדייוויד כי כך אכן יהיה, אולם הוא הפר חלק מהבטחותיו.
קזינסקי נעצר ב-3 באפריל 1996. המעצר עצמו בוצע באופן שלקח בחשבון את טבעו המתבודד של טד ושנאתו לטכנולוגיה.
אנשי ה-FBI התחזו לפועלים, אשר באו לסלול כביש ביער, אשר טד חי בו.
כפי שצפו יצא אליהם טד, כשהוא מנסה למנוע מהם להמשיך ב"עבודתם" ואז נעצר על ידם.
בבקתה הדחוקה שבה התגורר שהייתה בגודל של 3.5 מ' על 3 מ', נמצאו עדויות מרשיעות לפעילותו ובהן בין השאר, חומרי חבלה ואף פצצה שהייתה מוכנה למשלוח.
בנוסף נמצאו ברשותו של הרוצח ספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", וכן כמה מדריכי טלפון של מדינת מונטנה.
במסמכים שלו נתפסו גם כותרים דוגמת "איך להיות שפוי במקומות בלתי שפויים", וכן "לימודי ויכוחים אישיים מתוחים".
פרקליטיו של קזינסקי טענו לאי כשירותו לעמוד לדין מטעמים של אי שפיות.
קזינסקי עצמו התנגד לקו הגנה זה וכאשר הועלתה הטענה בבית המשפט על ידי פרקליטיו, קם ואמר לשופט כי הוא חפץ לפטר את פרקליטיו ולנהל את ההגנה שלו בעצמו.
בתגובה מינה השופט פסיכיאטרית מטעם בית המשפט שמצאה שקזינסקי, הגם שאובחן כסכיזופרן-פרנואיד, נמצא בשלב נסיגה של המחלה שלו וכשיר לעמוד לדין.
קזינסקי חמק מעונש מוות בזכות הודאתו באשמה ב-22 בינואר 1998. מאוחר יותר ניסה לחזור בו מההודאה בטענה שלא מסר אותה מרצונו, אולם בית המשפט דחה את בקשתו.
יש הסוברים שקזינסקי לא היה יכול לסבול שדיון בשפיות שלו יערך בפני כל האומה, וכן שחשש שאם יוכרז כחולה נפש ויקבע כי פעל כתוצאה ממחלתו יינטל העוקץ מניסיונו להציג את עצמו כמי שפעל ממניעים אידאולוגיים.
קזינסקי ריצה עונש של 8 מאסרי עולם בבידוד בבית הכלא פלורנס שבקולורדו, בלי זכות לבקש חנינה.
גם הפסיכיאטרית שלו וגם אחיו ואמו טענו כי מבחינתו של קזינסקי עונש המאסר גרוע מעונש מוות, שכן עונש המוות היה מאפשר לו לראות את עצמו כקדוש מעונה, אשר מת מוות הרואי למען רעיונותיו, בשעה שחיים כאסיר יביאו לתלות באחרים, המצב השנוא עליו מכל.
קזינסקי עצמו דרש מהממשלה לקבל את הפצצות שלו בחזרה, ואיתן גם כמה אביזרים אחרים שנלקחו ממנו.
על אף שטען כי הדבר נעשה כדי לממן את חובותיו הכבדים, שכן לטענתו הוא חייב פיצוי של למעלה מ-15 מיליון דולר למי שכינה "קורבנותי, כביכול", וסכום של 21 מיליון דולר בשל המשפט האזרחי שהתנהל נגדו, ביקש שהחומר ישלח לאוניברסיטת מישיגן, "לצורכי מחקר".
בסופו של דבר שופט הורה למכור במכירה פומבית ברשת את הפריטים שנתפסו בפשיטה על ביתו של טד קזינסקי והרווחים מהמכירה ישמשו לכיסוי הוצאות הנזקים שגרמו הפצצות שהכין, אשר מוערכים בסכום של כ-15 מיליון דולר, ותשלום לנפגעים.
במרץ 2022 קזינסקי אובחן כחולה בסרטן סופני.
בהמשך דיווח הניו יורק טיימס כי הוא התאבד.
אָנְדְזֵ'יי טדאוּש בּוֹנַאוֶנְטוּרַה קוֹשְצ'וּשְקוֹ (בפולנית: Andrzej Tadeusz Bonawentura Kościuszko ; 4 בפברואר 1746 – 15 באוקטובר 1817) היה לוחם פולני לחירות ארצות הברית ופולין.
שנותיו הראשונות ומלחמת העצמאות של ארצות הברית
קושצ'ושקו נולד באיחוד הליטאי-פולני למשפחה אריסטוקרטית ממוצא פולני, באזור השייך כיום לבלארוס.
הוא נשלח לאקדמיה צבאית בוורשה, ולמד בצרפת את מקצוע ההנדסה הצבאית.
בצרפת נפגש עם מהפכנים אמריקאים ובהם בנג'מין פרנקלין, ואלו גייסו אותו לטובת האומה האמריקנית הצעירה, שהחלה את המרידה נגד בריטניה במסגרת מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
קושצ'ושקו מונה לקולונל בצבא המורדים האמריקאים בשנת 1776, ולאחר מכן הועלה לדרגת גנרל.
במסגרת זו לחם בהצטיינות בקרב סרטוגה (1777), הנחשב בעיני רבים לנקודת המפנה לטובת ארצות הברית במלחמת העצמאות.
ב-15 ביולי 1784 חזר קושצ'ושקו לפולין, ובתחילה לא התקבל לצבא, בשל יריבות עם אנשים בעלי השפעה.
הוא ניסה לנהל חלק קטן מאחוזת משפחתו, אחרי שאחיו הפסיד את רוב השטח בניהול כושל.
אולם הרעיונות הליברליים של קושצ'ושקו, כמו שחרור הצמיתים, הכניסו אותו לחובות גדולים.
בשנת 1792, בעקבות עליית כוחו בחוגים פוליטיים ליברליים, קושצ'ושקו הצטרף להנהגת הצבא הפולני, באישור ועדה מלכותית, ב, שנוהלה נגד הצבאות הרוסיים הפולשים.
אולם הוא צורף לצבא המלך, ולא למליציה במודל אמריקני, שהוא הטיף להקמתה.
הוא ביקש לעבור לצבא ליטא, אך בקשתו נדחתה.
בסופו של דבר, הנסיך יוזף פוניאטובסקי, מפקד דיוויזיה בצבא פולין, ואחיינו של המלך, זיהה את כישרונו של קושצ'ושקו, ומינה אותו לסגנו.
בהמשך, קושצ'ושקו מונה למפקד דיוויזיה אחרת.
מעמדתו החדשה, קושצ'ושקו המשיך לנהל גם מסע פוליטי לשוויון זכויות לצמיתים וליהודים, ולביטול האצולה.
קושצ'ושקו בירך על קבלת החוקה החדשה, שעשתה צעדים קטנים לכיוון הזה.
כשנה לאחר קבלת החוקה, מתנגדיה, שרצו לשמור על זכויותיהם כאצילים, שתפו פעולה עם צבאות האויב, שעלו על כוחות פולין במספרם, באופן משמעותי.
קושצ'ושקו השתתף בניהול קרב נסיגה והשהייה, וזכה בעיטור ממפקדיו על הצלחתו בדבר.
קושצ'ושקו סירב לקבל עיטור נוסף מהמלך, משום שקושצ'ושקו פעל למען הפיכת פולין לרפובליקה, ולמען ביטול המלוכה.
סירוב זה פרסם את קושצ'ושקו באירופה, והוא קיבל עיטור מפעילי המהפכה הצרפתית.
בסופו של דבר, מלך האיחוד הפוליני-ליטאי נכנע, והורה לצבאותיו להפסיק להילחם בפולשים.
המלך ביקש מקושצ'ושקו להישאר בצבאו, אך קושצ'ושקו פרש.
בעקבות הכניעה, חולקה פולין, פעם נוספת, בין רוסיה, פרוסיה ואוסטריה בשנת 1793.
קושצ'ושקו נמלט לסקסוניה (אחת ממדינות גרמניה, שטרם אוחדה), ושב בכוחות מחודשים בשנת 1794, תוך שהוא מכריז על עצמו כ"נצ'אלניק" (מנהיג לאומי) נגד הכיבוש הרוסי.
מרידה זו, שבה גויס אף גדוד פרשים יהודי בראשות הקולונל ברק יוסלביץ', הייתה קצרה ועקובה מדם, ובסיומה נשבה קושצ'ושקו בידי הרוסים.
למזלו של קושצ'ושקו, הצארית יקטרינה השנייה מתה זמן קצר לאחר תפיסתו, ובנה פאוול הראשון, אשר שנא את אמו והשתדל להפוך את כל פקודותיה, הורה על שחרור כל האסירים הפוליטיים הפולנים, ובהם קושצ'ושקו.
קושצ'ושקו בילה את שארית חייו בגלות בארצות הברית ובשווייץ.
הוא סירב לפניות נפוליאון להשתתף במלחמותיו ובתמורה להנהיג ממשלת בובות פולנית בדוכסות ורשה.
הוא מת בגלות בשווייץ בשנת 1817.
מלחמתו של קושצ'ושקו לעצמאות ארצות הברית ופולין הפכה אותו לדמות נערצת בשתי האומות, ומקומות רבים נקראים על שמו.
הוא נקבר בקריפטה של קתדרלת ואוול בקרקוב, מקום קבורתם של מלכי פולין.
בשנות העשרים של המאה ה-19, בקרקוב, נבנה לזכרו תל קושצ'ושקו.
מגלה הארצות הפולני פאבל אדמונד סְטְזֶ'לֶצְקִי קרא את ההר הגבוה ביותר ביבשת אוסטרליה על שמו.
כן נקראים על שמו העיר קושצ'ושקו במיסיסיפי, מחוז קושצ'ושקו באינדיאנה, שני גשרים במדינת ניו יורק, כביש טדאוש קושצ'ושקו בלוס אנג'לס וגשר בסן פרנסיסקו.
בברית המועצות, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוקמה דיוויזיה פולנית שנלחמה לצד הצבא האדום – דיוויזיה זו נקראה על שמו של טדאוש קושצ'ושקו.
צ'יאנג פנג-נאן או טד צ'יאנג הוא סופר מדע בדיוני אמריקאי שזכה בארבעה פרסי הוגו, ארבעה פרסי נבולה, ארבעה פרסי לוקוס ובפרס ג'ון וו.
קמפבל לכותב החדש הטוב ביותר.
סיפורו הקצר סיפור חייך עובד בשנת 2016 לסרט הוליוודי בשם "המפגש" וזכה הן להצלחה קופתית והן לביקורות חיוביות.
צ'יאנג נולד בפורט ג'פרסון, ניו יורק.
שני הוריו נולדו בסין, והיגרו לטייוואן עם המשפחות שלהם במהלך המהפכה הקומוניסטית, לפני שהיגרו לארצות הברית.
צ'יאנג השלים לימודי תואר במדעי המחשב מאוניברסיטת בראון ב-1989. במקביל, צ'יאנג השתתף בסדנת כתיבה לסופרי מדע בדיוני ידועה בשם "קלריון".
לדבריו, ל"קלריון" השפעה רבה על כתיבתו.
החל מ-2002 הוא עובד בתור בתור כותב טכני בתעשיית התוכנה ומתגורר בבלוויו (Bellevue), בסביבות סיאטל, וושינגטון.
צ'יאנג לא פרסם סיפורים רבים, אך קיבל פרס נבולה כבר על סיפורו הראשון, "מגדל בבל" (1990).
ומאוחר יותר גם על סיפורו "סיפור חייך" (1999).
כן קיבל פרס הוגו ונבולה על הנובלטה שלו, "גהנום הוא העדרו של אלוהים" (2001).
צ'יאנג דחה מועמדות לפרס הוגו נוסף עבור סיפורו: "לאהוב את מה שאתה רואה: דוקומנטרי" כיוון שהסיפור הוגש בלחץ עמידה בלוח זמנים, וצ'יאנג לא היה מרוצה מהתוצאה הסופית.
סיפורו "שבעים-ושתים אותיות" (העוסק בעיקר בגלמים) קיבל את "פרס סיידוייז עבור היסטוריה אלטרנטיבית".
בשנת 2015 ביקר טד צ'יאנג בישראל כאורח הכבוד של פסטיבל אייקון 2015.
רשימה של הסיפורים הקצרים, הנובלטות או הנובלות שפרסם: