tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האספה הפרלמנטרית של נאט"ו הוא גוף בין-פרלמנטרי אשר מייעץ לארגון האמנה הצפון אטלנטית (נאט"ו).
היא מורכבת מנציגים מהפרלמנטים של 32 המדינות החברות בנאט"ו ומדינות החברות לנאט"ו.
הנשיא הנוכחי של האספה הוא מרקוס פרסטרלו מפורטוגל.
המזכירה הכללית הנוכחית של האספה היא רוקסדרה פופה, המכהנת בתפקיד זה מאז ינואר 2020.
היסודות לשיתוף הפעולה בין נאט"ו לאספה הפרלמטרית של נאט"ו התחזקו בדצמבר של שנת 1967 כאשר המועצה הצפון אטלנטית הסמיכה את מזכ"ל נאט"ו לבחון כיצד לחזק את הקשר בין שני הגופים השונים.
כתוצאה מדיונים אלה במהלך השנה שלאחר מכן, מזכ"ל נאט"ו, לאחר התייעצות עם המועצה הצפון אטלנטית, יישם מספר צעדים לחיזוק היחסים בין נאט"ו לאספה.
צעדים אלה כללו את מתן תגובת המזכיר הכללי לכל המלצות והחלטות האספה שאומצו במושבי המליאה שלה.
בתגובה לנפילת חומת ברלין בסוף שנות ה-80, האספה הרחיבה את מנדטה על ידי פיתוח קשרים קרובים עם מנהיגים פוליטיים במדינות מרכז ומזרח אירופה.
קשרים אלה הקלו מאוד על הדיאלוג שנאט"ו התחילה עם ממשלות האזור.
ב-21 בנובמבר 2022, במדריד, בעיצומה של הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, הכירה האספה הפרלמנטרית ברוסיה כ"מדינת טרור" וקראה להקמת בית דין בינלאומי מיוחד.
תומאש ולשק, ראש המשלחת הסלובקית, אמר כי "ההחלטה מציינת את רוסיה כאיום הישיר ביותר על ביטחון מדינות אירופה והאטלנטי ...
היא טוענת בבירור שמדינת רוסיה, תחת השלטון הנוכחי, היא מדינת טרור".
בפגישת האספה הפרלמנטרית של נאט"ו ב-27 במאי 2024, בסופיה, בולגריה נראה כי התקבלה החלטה על ידי 24 מתוך 32 מדינות בעלות הברית "לא לקבל עוד הגבלות על השימוש בנשק מערבי נגד מטרות לגיטימיות בשטח רוסי".
האספה הפרלמנטרית של נאט"ו, המאגדת מחוקקים מכל המדינות החברות בברית האטלנטית מספקת קשר בין נאט"ו לפרלמנטים של המדינות החברות בה.
מאז תום המלחמה הקרה, האספה התחילה לבצע תפקיד חדש בכך ששילבה בעבודתה חברי פרלמנט ממדינות במרכז ומזרח אירופה ומחוצה לה המחפשות קשר הדוק יותר עם נאט"ו.
שילוב זה סיפק סיוע פוליטי ומעשי, ומנסה לתרום לחיזוק הדמוקרטיה הפרלמנטרית ברחבי האזור האירו-אטלנטי, ולהשלים ולחזק את שיתוף הפעולה עם נאט"ו.
האספה הפרלמנטרית של נאט"ו מורכבת מ-274 נציגים מ-32 המדינות החברות בנאט"ו.
נציגים מ-10 מדינות שותפות; הפרלמנט האירופי; 4 מדינות שותפות ומדינות חברות ים-תיכוניות, משקיפים פרלמנטריים מ-8 פרלמנטים אחרים, ו-2 אסיפות בין-פרלמנטריות.
נציגים לאספה מועמדים על ידי הפרלמנטים שלהם בהתאם להליכים הלאומיים שלהם, על בסיס ייצוג מפלגתי בפרלמנטים.
לכן, האספה מייצגת קשת רחבה של דעות פוליטיות.
הגוף המנהל של האספה הוא הוועדה הקבועה, המורכבת מראש כל משלחת חברה, הנשיא, סגני הנשיא, הגזבר והמזכיר הכללי.
המזכירות הבינלאומית, תחת ניהולה הכללי, אחראית על כל ההנהלה של האספה ועל רוב המחקר והניתוח התומכים בוועדות, בתת-הוועדות ובקבוצות אחרות של האספה.
מטה המזכירות הבינלאומית של האספה, המונה 28 חברים, ממוקם במרכז בריסל .
274 הנציגים מ-32 המדינות החברות הם כדלקמן; נציגים ממדינות אשר לא חברות נאט"ו טינם מחזיקים זכות הצבעה.
נציגיםאוסטריה5האיחוד האירופי10מרוקו3אוסטרליה0OSCE0סרביה5אוקראינה12יפן0הרשות הפלסטינית0אזרבייג'ן5ירדן3קוסובו3אלג'יריה3ישראל3קזחסטן0ארמניה3מולדובה3שווייץ5בוסניה והרצגובינה3מועצת אירופה0תוניסיה0גאורגיה4מלטה3קוריאה הדרומית0מצרים0
ארמניה, אוסטריה, אזרבייג'ן, בוסניה והרצגובינה, גאורגיה, מולדובה, סרביה, שווייץ, ואוקראינה מחזיקות במעמד של מדינות שותפות ושולחות מספר משתנה של נציגים ללא זכות הצבעה לאספה.
קוסובו ומלטה קיבלו מעמד של מדינות שותפות במרץ 2024 על ידי הוועדה הקבועה של האספה, ובוסניה והרצגובינה, גאורגיה ואוקראינה הוגדרו כמועמדות לנאט"ו.
בנוסף, אלג'יריה, ישראל, ירדן ומרוקו מחזיקות במעמד של שותפות אזוריות וחברות ים-תיכוניות, כל אחת עם 3 נציגים ללא זכות הצבעה.
לבסוף, מספר מדינות נוספות; אוסטרליה, מצרים, יפן, דרום קוריאה, קזחסטן, המועצה הלאומית הפלסטינית, תוניסיה וארגונים אזוריים; האספה הפרלמנטרית של OSCE והאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה, מחזיקות במעמד של משקיפות בישיבות האספה הפרלמנטרית של נאט"ו.
האספה ממומנת ישירות על ידי הפרלמנטים והממשלות החברות, והיא נפרדת מבחינה כלכלית ומנהלית מנאט"ו עצמה.
תרומתה של כל מדינה מבוססת על נוסחת התקציב האזרחי של נאט"ו.
חמש הוועדות הן: דמוקרטיה וביטחון; הגנה וביטחון; כלכלה וביטחון; מדיניות; מדע וטכנולוגיה.
הן אחראיות על בחינת כל הסוגיות העכשוויות המרכזיות בתחומם.
הוועדות ותת-הוועדות מפיקות דוחות, אשר נדונים בצורת טיוטה בפגישת האביב של האספה.
הדוחות מתוקנים ומעודכנים לאחר מכן לדיון, תיקון, ואישור בפגישה השנתית של האספה בסתיו.
בפגישה השנתית, הוועדות גם מפיקות המלצות מדיניות, אשר מועברות למועצה הצפון אטלנטית ולמזכ"ל נאט"ו ומתפרסמות באתר האינטרנט של האספה.
מזכ"ל נאט"ו מגיב בכתב להמלצות האספה.
חברי ועדות האספה עורכים ביקורים ופגישות קבועות בהן הם מקבלים תדרוכים מנציגי ממשלה ופרלמנט מובילים, כמו גם מאנשי אקדמיה ומומחים בכירים.
משלחות האספה עורכות גם ביקורים באזורי משימות של נאט"ו.
גופים נוספים של האספה כוללים את הקבוצה המיוחדת לאזור הים-התיכון והמזרח התיכון לשיפור הדיאלוג וההבנה הפרלמנטרי בין מדינות המזרח התיכון ואזור צפון אפריקה, המועצה הבין-פרלמנטרית של נאט"ו ואוקראינה, והמועצה הבין-פרלמנטרית של נאט"ו וגאורגיה.
הוועדה הפרלמנטרית של נאט"ו ורוסיה הופסקה באפריל 2014 בעקבות התערבותה הצבאית של רוסיה באוקראינה וסיפוח בלתי חוקי של חצי האי קרים.
תוכנית רוז-רות' לשיתוף פעולה נועדה להרחיב סיוע למדינות העוברות מעבר באמצעות רפורמות פוליטיות וכלכליות קשות.
התוכנית תוכננה בתחילה לתמוך במדינות מרכז ומזרח אירופה, אך לאחר מכן התמקדה בעיקר בבלקן ובדרום הקווקז.
במסגרת תוכנית זו, מאורגנים מדי שנה שניים עד שלושה סמינרים של רוז-רות' במדינה שאינה חברה בנאט"ו, בשיתוף פעולה עם הפרלמנט של המדינה המארחת.
אירועים אלה, בהשתתפות חברי פרלמנט ממדינות חברות ושותפות ומומחים עצמאיים, ומתמקדים בנושאים ביטחוניים אזוריים.
לצד תוכניות הכשרה נוספות לצוותים פרלמנטרים ולחברי פרלמנט, אירועים אלה מדגישים נושאים כגון פיקוח פרלמנטרי יעיל על ההגנה והצבא.
תוכנית ההכוונה של נאט"ו מתמקדת בעיקר בחברי פרלמנט צעירים או חדשים שנבחרו ממדינות נאט"ו וממועצת השותפות האירופית-אטלנטית וגם באלה שהוטלו לאחרונה עליהם אחריות אשר עוסקת בביטחון או ענייני-חוץ.
התוכנית שואפת לספק סקירה מעמיקה של תפקודה ומדיניותה של נאט"ו, ושל מערכות היחסים המתפתחות של הברית עם שותפיה הרבים.
התוכנית הושקה בשנת 2000 ומתקיימת מדי שנה בבריסל.
בשנת 2001, בעקבות דאגה גוברת בנוגע לסטייה לכאורה בגישות, בתפיסות, ובמדיניות הטרנס-אטלנטית, השיקה האספה "פורום פרלמנטרי טרנס-אטלנטי" שנתי, המאחד את חברי האספה עם בכירים בממשל האמריקאי ומומחים אקדמיים.
הפורום מתקיים מדי שנה בוושינגטון בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה להגנה לאומית והמועצה האטלנטית של ארצות הברית.
אין קשר רשמי בין נאט"ו והאסיפה הפרלמטרית של נאט"ו, אף שיש היסטוריה ארוכה של שיתוף פעולה שהתעצם בתקופה שלאחר המלחמה הקרה.
הוועדה הקבועה של האספה נפגשת כל שנה עם מזכ"ל נאט"ו ונציגי האומות לנאט"ו ולמועצה הצפון אטלנטית על מנת לחלוק את דעותיהם על מצב הברית ולספק את דעותיהם של הגופים המחוקקים של אומות שונות.
המזכ"ל משתתף בישיבות האביב והסתיו של האספה, וגם משתתף בפעולות מיוחדות.
כמו כן נשיא האספה משתתף בכנסים ופגישות של הברית.
בנוסף למזכ"ל נאט"ו, גם מפקדים ומנהיגים נפגשים עם האספה בשביל אירועים מסוימים.
בהרחבה על הקשר שפיתחה האספה עם פרלמנטים ברוסיה ובאוקראינה בסוף המלחמה הקרה, חוק היסוד בדבר יחסים הדדיים, שיתוף פעולה וביטחון בין הפדרציה הרוסית לנאט"ו, שנחתם במאי 1997, ומגילת נאט"ו-אוקראינה שנחתמה ביולי 1997, הטילו במפורש על האספה להרחיב את הדיאלוג ושיתוף הפעולה שלה עם הפרלמנט הרוסי ועם הפרלמנט האוקראיני.
היחסים עם הפרלמנט הרוסי הוערכו מחדש לאחר הסיפוח הלא-חוקי של חצי-האי קרים על ידי רוסיה.
האספה גם הקימה קבוצה דו-צדדית עם הפרלמנט הגאורגי בשנת 2009 כדי לתמוך בשילובה של גאורגיה בארגונים האירו-אטלנטיים.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, האספה פרלמטרית של נאט"ו הכירה בנובמבר 2022 ברוסיה כמדינת טרור.
המועצה הבין-פרלמנטרית של אוקראינה ונאט"ו
בשנת 2002, החליטה האספה גם לשדרג את מערכת היחסים המיוחדת שלה עם אוקראינה על ידי הקמת המועצה הבין-פרלמנטרית על ענייני אוקראינה-נאט"ו.
שיתוף הפעולה של האספה עם פרלמנט אוקראינה התחזק בהדרגה לקראת הבחירות לנשיאות אוקראינה בשנת 2004. חברי האספה הפרלמנטרית של נאט"ו היו מעורבים במעקב אחר הבחירות ותמכו במאמצי הקהילה הבינלאומית.
המועצה הבין-פרלמנטרית על ענייני אוקראינה-נאט"ו עוקבת אחר יחסי נאט"ו עם אוקראינה, תוך מתן תשומת לב מיוחדת להיבטים הפרלמנטריים של ההגנה והרפורמה הפוליטית של אוקראינה.
בנוסף לפגישות המועצה הנערכות פעמיים בשנה בבריסל ובקייב, בדרך כלל מתקיים ביקור אחד של הוועדה בקייב מדי שנה.
הפגישות נמשכו, גם לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022.
בשנת 1995 הקימה האספה קבוצה מיוחדת ים-תיכונית במטרה לפתוח בדיאלוג פוליטי עם מחוקקים ממדינות המזרח התיכון וצפון אפריקה.
התוכנית התרחבה בהדרגה והאסיפה כיום יצרה קשרים ברמות שונות עם פרלמנטים רבים ברחבי הים התיכון, צפון ומרכז אפריקה והמזרח התיכון.
הקבוצה נפגשת שלוש פעמים בשנה, במדינות החברות בנאט"ו או באזור.
מפגשים אלה נועדו להגביר את המודעות הפרלמנטרית לבעיות האזור, לקדם דיאלוג פוליטי בין חברי פרלמנט ולשתף שיטות עבודה מומלצות בין חברי הפרלמנטים השונים.
האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה היא הזרוע הפרלמנטרית של מועצת אירופה, ארגון בין-לאומי בן 46 מדינות המוקדש לשמירה על זכויות אדם, דמוקרטיה ושלטון החוק.
האספה מורכבת מ-306 חברים מהפרלמנטים הלאומיים של המדינות החברות במועצת אירופה, והיא מתכנסת ארבע פעמים בשנה לישיבות מליאה בנות שבוע בשטרסבורג.
המועצה היא אחד משני הגופים הסטטוטוריים של מועצת אירופה, יחד עם , הגוף המבצע המייצג ממשלות, שעמה היא מקיימת דיאלוג מתמשך.
עם זאת, האספה היא זו שנחשבת בדרך כלל ל"מנוע" של הארגון, המחייבת ממשלות לתת דין וחשבון בנושאי זכויות אדם, לוחצת על מדינות לשמור על סטנדרטים דמוקרטיים, מציעה רעיונות חדשים ויוצרת את המומנטום לרפורמות ושיפורים.
האספה קיימה את ישיבתה הראשונה בשטרסבורג ב-10 באוגוסט 1949, וגילמה באותה תקופה את תקוותיהם של אירופאים רבים שראו באחדות אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה את הדרך הטובה ביותר למנוע חזרה להרס של המלחמה, "רשת ביטחון" למניעת הפרות זכויות אדם בוטות כמו זוועות השואה.
בין ההישגים העיקריים של המועצה:
סיום על ידי דרישה ממדינות חברות חדשות להפסיק את ההוצאות להורג
לאפשר ולספק תוכנית לאמנה האירופית לזכויות אדם
דו"חות החושפים הפרות של זכויות אדם במדינות החברות במועצת אירופה
סיוע למדינות ברית המועצות לשעבר לאמץ דמוקרטיה לאחר 1989
סיוע למדינות החברות להתגבר על סכסוכים או להגיע להסכמות בנושאים שנויים במחלוקת
אימוץ דגל אירופה והמנון אירופה, שניהם אומצו מאוחר יותר על ידי האיחוד האירופי
בניגוד לפרלמנט האירופי (מוסד של האיחוד האירופי), לאספה אין סמכות לחוקק חוקים מחייבים.
עם זאת, היא מדברת בשמם של 700 מיליון אירופאים ויש לה את הכוח:
לדרוש פעולה מ-46 ממשלות חברות במועצת אירופה, באמצעות הגוף המבצע של הארגון
לחקור הפרות זכויות אדם בכל אחת מהמדינות החברות
לחקור ראשי ממשלה וראשי מדינה בכל נושא
לשלוח חברי פרלמנט לפקח על מערכות בחירות ולתווך במשברים
לקבוע את התנאים שבהם מדינות יכולות להצטרף למועצת אירופה, באמצעות זכות הווטו שלה
לעורר השראה, להציע ולעזור לעצב חוקים לאומיים חדשים
לבקש הערכות משפטיות של החוקים והחוקות של המדינות החברות
להטיל סנקציות על מדינה חברה על ידי המלצה על הרחקתה או השעייתה
תפקידים סטטוטוריים חשובים של PACE הם בחירת שופטי בית הדין האירופי לזכויות אדם, מתוך רשימה של שלושה מועמדים שהוגשו על ידי ממשלות, כמו גם למנות את הפקידים המובילים של מועצת אירופה.
באופן כללי, האספה מתכנסת ארבע פעמים בשנה ב בשטרסבורג לישיבות מליאה של שבוע.
תשע הוועדות הקבועות של העצרת נפגשות לאורך כל השנה כדי להכין דו"חות ולנסח החלטות בתחומי המומחיות שלהן.
האספה קובעת את סדר היום שלה, אך הדיונים והדו"חות שלה מתמקדים בעיקר בשלוש מטרות הליבה הסטטוטוריות של מועצת אירופה: הגנה על זכויות אדם, קידום הדמוקרטיה ושמירה על שלטון החוק.
בחירת שופטים לבית הדין האירופי לזכויות אדם
שופטי בית הדין האירופי לזכויות אדם נבחרים על ידי PACE מתוך רשימה של שלושה מועמדים המוגשים על ידי כל מדינה חברה שאשררה את האמנה האירופית לזכויות אדם.
ועדה בת 20 חברים המורכבת מחברי פרלמנט בעלי ניסיון משפטי, נפגשת בדלתיים סגורות, מראיינת את כל המועמדים ומעריכה את קורות החיים שלהם לפני שהיא מגישה המלצות לאספה המלאה, שבוחרת שופט אחד מכל רשימה בהצבעה חשאית.
שופטים נבחרים לתקופה של תשע שנים ואינם יכולים להיבחר שוב מחדש.
אף על פי שהאמנה האירופית כשלעצמה אינה דורשת מהמדינות החברות להציג רשימה מגוונת של מועמדים פוטנציאליים, בהחלטה משנת 2004 החליטה PACE כי היא "לא תשקול רשימות של מועמדים כאשר הרשימה אינה כוללת לפחות מועמד אחד מכל מין", אלא אם כן קיימות נסיבות חריגות.
כתוצאה מכך, כשליש מ-46 השופטים הנוכחיים הן נשים, מה שהופך את בית הדין למוביל בין בתי המשפט הבינלאומיים באיזון מגדרי.
בישיבתה הראשונה, בקיץ 1949, אימצה האספה הפרלמנטרית את המתווה המהותי של מה שהפך לאמנה האירופית לזכויות אדם, בחרה על אלו זכויות יש להגן והגדירה את קווי המתאר של המנגנון המשפטי לאכיפתן.
הצעתה המפורטת, עם כמה שינויים, אומצה בסופו של דבר על ידי הגוף המיניסטריאלי של מועצת אירופה, ונכנסה לתוקף ב-1953.
האספה הייתה היוצרת המקורית הן של דגל אירופה, שנים-עשר הכוכבים הצהובים על רקע כחול, והן של , עיבוד של הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
לאחר שהוצעו על ידי העצרת, שניהם אומצו תחילה על ידי מועצת אירופה, וכמה שנים לאחר מכן - על ידי האיחוד האירופי.
שניהם ידועים כיום ברחבי העולם כסמלים של אירופה.
הצעות שונות לדגל הוגשו למועצת אירופה בתחילת שנות ה-50 וב-25 בספטמבר 1953 אימצה העצרת באופן רשמי גרסה עם חמישה עשר כוכבים, שייצגה את מספר המדינות החברות במועצה באותה תקופה.
עם זאת, "התעורר קושי" בוועדת השרים של מועצת אירופה בנוגע למספר הכוכבים לאחר שגרמניה המערבית התנגדה לכך שאחד מהם יהיה מיועד לאזור סארלנד, שהיה אז בשליטה צרפתית ולא הצטרף לגרמניה עד 1957. היא הסכימה לארבעה עשר כוכבים, אבל זה בתורו לא היה מקובל על צרפת.
שנתיים לאחר מכן, לאחר התייעצויות נוספות, גרסת שנים-עשר הכוכבים אושרה פה אחד על ידי שני הגופים של מועצת אירופה, כאשר שנים עשר נחשבים לסמל לשלמות, ואינם קשורים עוד למספר המדינות בארגון.
מוסדות האיחוד האירופי החלו להשתמש בדגל בשנת 1986.
ההצעות להמנון לאירופה החלו כמעט מיד עם הקמת מועצת אירופה ב-1949. הסימפוניה התשיעית הוצעה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי החלוץ הגדול של אחדות אירופה, הרוזן ריכרד ניקולאוס פון קודנהובה-קלרגי, ובמכתב למועצת אירופה ב-1955 הוא הציע אותו שוב.
עם זאת, רק בתחילת שנות ה-70 נדונה השאלה בוועדה לתכנון אזורי ורשויות מקומיות של המועצה.
חברי הפרלמנט ראו בהמנון את הצעד ההגיוני הבא, לאחר יצירת דגל אירופה ב-1955 ויום אירופה ב-1964, כדי "להפיץ את הרעיון האירופי" ולאחר דיון ראשוני בתחרות כלל-אירופית אפשרית, החליטה הוועדה כי יצירה מוזיקלית ללא מילים תתגבר על בעיית ריבוי השפות באירופה.
הוועדה הסכימה שבטהובן "נחשב בצדק לאחד הגאונים האירופאים הגדולים", וכי למנגינה שלו "יש ערך אוניברסלי".
בהחלטה שהתקבלה ב-8 ביולי 1971, הציעה העצרת באופן רשמי את הסימפוניה התשיעית של בטהובן כהמנון האירופי.
ההצעה מצאה חן בעיני ועדת השרים של מועצת אירופה, שאימצה רשמית את ההמנון ב-1972. לאחר מכן הוא אומץ על ידי האיחוד האירופי בשנת 1985.
ב-1973 חברת PACE השוודית אסטריד ברגגרן העלתה לראשונה הצעה המזמינה את המדינות החברות לבטל את עונש המוות.
ב-1980 קראה האספה לפרלמנטים האירופיים לבטל את העונש, והתעקשה כי הזכות לחיים הכלולה באמנה האירופית לזכויות אדם מרמזת על איסור כזה.
ב-1989 קיבלה האספה החלטה להפוך את הפסקת ההוצאות להורג לתנאי לחברות במועצת אירופה - רגע לפני שגל של מדינות מרכז ומזרח אירופה הצטרפו לארגון.
כיום, עונש המוות בוטל בחוק בכל 46 המדינות החברות בעתות שלום, אם כי חלקן ממשיכות לאפשר זאת בעתות מלחמה.
אף על פי שקריאות נדירות נשמעות מדי פעם להחזרתו, ביטול עונש המוות ברחבי היבשת נחשב להישג גדול של מועצת אירופה.
במשך עשרות שנים, האספה הייתה בחזית התמיכה בשינוי דמוקרטי במדינות אירופיות ברגעי מפתח בהיסטוריה שלהן, במשא ומתן על כניסתן ל"מועדון הדמוקרטיות" של מועצת אירופה (מכיוון שלאספה יש וטו על כל חברה חדשה שמצטרפת לארגון, היא השתמשה בסמכות זו כדי לנהל משא ומתן עם המדינות המבקשות על התנאים שבהם הן מצטרפות).
בשנות ה-50 היא הובילה את הדרך עם גרמניה, בשנות ה-60 היא נקטה עמדה נחרצת במהלך המשבר היווני, ובשנות ה-70 היא קיבלה בברכה את ספרד שלאחר פרנקו לחיק הדמוקרטיה.
מעל לכל, היא מילאה תפקיד מפתח לאחר נפילת מסך הברזל ב-1989, ויצרה נתיב לחברות למדינות קומוניסטיות לשעבר עם מעמד "אורח מיוחד", כשהיא סוללת את הדרך לפיוס היסטורי בין מדינות אירופה תחת קורת גג אחת.
חשיפת עינויים באתרים שחורים של ה-CIA באירופה
בשני דו"חות שהוגשו לאספה ב-2006 וב-2007, הסנאטור השווייצרי והתובע לשעבר חשף ראיות משכנעות לכך שחשודים בטרור הועברו ל"בתי כלא סודיים" המנוהלים על ידי ה-CIA על אדמת אירופה.
הראיות בדו"ח הראשון שלו ב-2006 הצביעו על כך שמספר מדינות חברות במועצת אירופה התירו "טיסות הסגרה" של ה-CIA במרחב האווירי שלהן, מה שאפשר העברה חשאית של חשודים בטרור ללא כל זכויות חוקיות.
בדו"ח שני משנת 2007, מרטי הראה כיצד שתי מדינות חברות – פולין ורומניה – אפשרו להקים "בתי כלא סודיים" בשטחן, שבהם בוצעו עינויים.
באפריל 2014, לאחר תמיכת הפרלמנט הרוסי בסיפוח חצי האי קרים ומלחמת רוסיה-אוקראינה, החליטה האספה להשעות את זכויות ההצבעה של המשלחת הרוסית וכן את זכותם של חברים רוסים להיות מיוצגים בגופים המובילים של העצרת ולהשתתף במשלחות פיקוח על הבחירות.
עם זאת, המשלחת הרוסית נותרה חברה באספה.
ב-25 ביוני 2019, לאחר דיון בן שמונה שעות שהסתיים בשעות הקטנות, הצביעה האספה בעד שינוי הכללים, כדי להבהיר כי לחבריה צריכה להיות תמיד הזכות "להצביע, לדבר ולהיות מיוצגים", להיענות לדרישה רוסית מרכזית ולסלול את הדרך לחזרתה של משלחת פרלמנטרית רוסית.
תוך שעות הציג הפרלמנט הרוסי את כתב האמנה של משלחת חדשה, שאושרה בהצבעה של 116 בעד, 62 נגד ו-15 נמנעים.
בתגובה, המשלחת האוקראינית מחתה בפני האספה, והודיעה שאוקראינה תעזוב את המוסד.
אוקראינה חזרה ל-PACE בינואר 2020.
ב-25 בפברואר 2022 - יום לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה ב-24 בפברואר 2022 - חברותה של רוסיה במועצת אירופה הושעתה על ידי הגוף המיניסטריאלי של מועצת אירופה, לאחר שהתייעץ עם העצרת מוקדם יותר באותו יום.
להשעיה אין מעמד משפטי זהה לגירוש מלא.
ב-15 במרץ, לאחר דיון שנמשך יום שלם במושב מיוחד, אימצה האספה הפרלמנטרית החלטה הקוראת לגוף השרים של מועצת אירופה ללכת רחוק יותר ולגרש "מיד" את רוסיה מהמועצה בגלל התוקפנות שלה נגד אוקראינה.
זו הייתה הפעם הראשונה בתולדותיה שהאספה מפרסמת קריאה כזו.
כשהדיון התקרב לסיומו, הרשויות הרוסיות הגישו מכתב רשמי שבו הודיעו על פרישתן מהמועצה.
אולם, מאחר שהליך הגירוש כבר החל, הדבר כבר לא היה אפשרי מבחינה משפטית.
הדיון בעצרת נמשך ובהצבעה פה אחד של 216 בעד, 0 נגד ו-3 נמנעים - קראה האספה לגירוש מלא של רוסיה.
למחרת, ב-16 במרץ, בישיבה יוצאת דופן, נענתה ועדת השרים של מועצת אירופה לבקשת העצרת, והחליטה שרוסיה תפסיק להיות חברה מאותו יום, לאחר 26 שנים.
בחודשים שחלפו מאז, העצרת דנה במספר הזדמנויות בהשלכות התוקפנות של רוסיה נגד אוקראינה, כולל ההשלכות המשפטיות, והתמיכה המעשית שהיא יכולה להעניק לאוקראינה.
באוקטובר 2022, היא אימצה החלטה המכריזה על המשטר הרוסי כ"טרוריסט", ואילו בינואר 2023 היא דרשה פה אחד להקים בית דין פלילי בינלאומי בהאג כדי להעמיד לדין מנהיגים פוליטיים וצבאיים רוסים ובלארוסים ש"תכננו, הכינו, יזמו או הוציאו לפועל" את המלחמה.
ביוני 2023, כאשר הוועד האולימפי הבין-לאומי אותת כי הוא שוקל לאפשר לספורטאים רוסים ובלארוסים להשתתף באולימפיאדת פריז 2024 כ"אנשים נייטרליים", העצרת קראה להמשך האיסור המוחלט על השתתפותם.
ב-2013 דיווח הניו יורק טיימס כי "כמה מחברות המועצה ניסו להשפיע על האספה הפרלמנטרית של הארגון באמצעות מתנות ונסיעות נדיבות".
על פי הדו"ח, המדינות החברות האמורות גם שוכרות לוביסטים כדי להדוף ביקורת על הרקורד שלהן בתחום זכויות האדם.
חברי PACE היו מעורבים בשערוריות שחיתות הקשורות לממשלות קטר ואזרבייג'ן.
קטרגייט היא שערורייה מתמשכת, הכוללת האשמות כי בכירים ב-PACE, לוביסטים ובני משפחותיהם הושפעו מממשלות קטר, מרוקו ומאוריטניה, ועסקו בשחיתות, הלבנת הון ופשע מאורגן.
מספר בכירים ב-PACE היו מעורבים בתוכנית הלבנת הון שאורגנה על ידי ממשלת אזרבייג'ן.
בתמורה להלבנת הרקורד הגרוע של אזרבייג'ן בתחום זכויות האדם ושתדלנות למען אזרבייג'ן בסכסוך נגורנו קרבאך, פוליטיקאים אירופאים קיבלו שכר וקיבלו מתנות נדיבות ונסיעות בתשלום.
בשנת 2018, חקירה עצמאית מצאה "חשדות כבדים להתנהגות משחיתה בה מעורבים חברי האספה" ונקבה במספר חברים כמי שהפרו את קוד ההתנהגות של האספה.
לאחר סדרה של שימועים, הוטלו סנקציות על רבים מהחברים והחברים לשעבר המוזכרים בדו"ח, בין אם על ידי שלילת זכויות מסוימות, או על ידי הרחקתם ממתחם האספה לכל החיים.
בעקבות בריחת הארמנים מנגורנו-קרבאך ב-2023, PACE אימצה הצעה שקבעה כי "היא מצטערת על שחברי הפרלמנט קיבלו ולא הצהירו על נסיעות לאזרבייג'ן, ביקורים באזור נגורנו-קרבאך ושהייה במלונות יוקרה שאורגנו ושולמו על ידי פקידי ממשל אזרים".
החלטה על זכותם של ילדים לשלמות גופנית
באוקטובר 2013, בעקבות הצעה של הוועדה לעניינים חברתיים, בריאות ופיתוח בר-קיימא שנה קודם לכן, העבירה האספה החלטה והמלצה נלווית על זכותם של ילדים לשלמות גופנית.
מסמכים אלה טענו כי בעוד ש-PACE טיפל בצורות של התעללות בילדים כגון אלימות מינית ואלימות במשפחה, היה צורך לטפל גם במה שהם כינו "הפרות לא מוצדקות מבחינה רפואית של שלמות גופם של ילדים שעלולות להיות להן השפעה ארוכת טווח על חייהם".
הם קראו לאסור על הפרקטיקות המזיקות ביותר, כמו מילת נשים, ובמקביל קראו להגביר את הדיאלוג על הליכים אחרים שהם ראו כמזיקים, כמו מילת תינוקות זכרים, התערבויות רפואיות אינטרסקסואליות ופירסינג בגוף.
אף על פי שאף אחד מהמסמכים לעיל לא קרא לאיסור מוחלט על מילת גברים, הם קראו להסדיר את ההליך ולדון בו, ודו"ח נלווה התייחס למנהג כ"הפרת זכויות אדם".
גינוי זה ספג ביקורת מצד קבוצות ואישים דתיים, כמו נשיא מדינת ישראל דאז שמעון פרס, וכן הליגה נגד השמצה, שטענה כי ברית מילה היא הליך רפואי מקובל וכי ההחלטה פוגעת בחופש הדת והיא אנטישמית.
בתגובה לביקורת זו, נציגה מהוועדה כתבה מאמר דעה בוושינגטון פוסט בו טענה כי ראיות רפואיות נגד ברית מילה הוצגו בדיוני האספה וכי זכותו של הילד לשלמות גופנית גוברת על זכות ההורים לחופש הדת.
גם מאמר דעה הזה ספג ביקורת מהליגה נגד השמצה.
ב-2015, PACE העבירה החלטה על חופש דת וסובלנות שהתייחסה להחלטתה הקודמת על ברית מילה וחזרה על עמדתה שיש לבצע את ההליך רק בתנאים רפואיים מתאימים.
אף על פי שחלק מכלי התקשורת דיווחו כי PACE חזרה בה מעמדתה נגד ברית המילה, PACE הבהירה כי היא לא ביטלה ולא החליפה את ההחלטה הישנה וכי הם מעולם לא קראו לאסור מילת תינוקות מלכתחילה.
השפות הרשמיות של מועצת אירופה הן אנגלית וצרפתית, אך האספה משתמשת גם בגרמנית ובאיטלקית כשפות עבודה.
לכל חבר פרלמנט יש אוזניות נפרדות ושולחן עבודה בו הוא יכול לבחור את השפה שהוא רוצה להאזין לה.
כאשר אורחים זרים מבקשים לנאום בפני האספה בשפות שאינן שפות העבודה שלה, הם מוזמנים להביא מתורגמנים משלהם.
באספה יש בסך הכול 612 חברים - 306 חברים עיקריים ו-306 מחליפים, הממונים או נבחרים על ידי הפרלמנטים של כל מדינה חברה.
המשלחות חייבות לשקף את האיזון בפרלמנט הלאומי, ולכן לכלול חברים הן ממפלגות השלטון והן מהאופוזיציה.
האוכלוסייה של כל מדינה קובעת את מספר הנציגים ומספר הקולות שלה.
זאת בניגוד לוועדת השרים, הגוף המבצע של מועצת אירופה, שבה לכל מדינה יש קול אחד.
הפרלמנטים של קירגיזסטן, ירדן, מרוקו והרשות הפלסטינית אמנם אינם חברים מלאים, אך הם מחזיקים במעמד של "שותפים לדמוקרטיה" באספה – מה שמאפשר למשלחותיהם להשתתף בעבודתה, אך ללא זכות הצבעה.
יש גם נציגים משקיפים מהפרלמנטים הקנדיים, הישראלים והמקסיקניים.
עלויות ההשתתפות באספה - בעיקר הוצאות נסיעה ולינה - מוטלות על הפרלמנט הלאומי של המשלחת הנוגעת בדבר.
עלויות החברים המעטים שמתמנים כמדווחים, כאשר הם מבצעים עבודה עבור האספה, מכוסים על ידי מועצת אירופה.
בין החברים הבולטים לשעבר ב-PACE אפשר למצוא דמויות בולטות כמו וינסטון צ'רצ'יל, הלמוט קוהל, סילביו ברלוסקוני, עבדוללה גול ועוד.
מדינות עם משלחת פרלמנטרית באספה
מעמד האורח המיוחד של בלארוס הושעה ב-13 בינואר 1997.
הפדרציה הרוסית חדלה להיות חברה במועצת אירופה ב-16 במרץ 2022.
בינואר 2024 החליטה האספה שלא לאשרר את אישורי המשלחת האזרית, ובכך למנוע מנציגי אזרבייג'ן להשתתף בעבודת האספה.
ב-30 בינואר 2025 הודיעה משלחת גאורגיה לאספה על הפסקה מיידית של השתתפותה, לאחר שהמליאה הצביעה בעד הצבת תנאים נוקשים לאשרור אישורי המשלחת.
פרלמנטים עם מעמד של שותפים לדמוקרטיה
פרלמנטים בעלי מעמד של שותפים לדמוקרטיה, מתחייבים לפעול למען ערכי יסוד מסוימים של מועצת אירופה, ומסכימים להערכות מזדמנות של התקדמותם.
בתמורה, הם יכולים לשלוח משלחות לקחת חלק בעבודת האספה וועדותיה, אך ללא זכות הצבעה.
המשלחתמושביםשנת הענקת מעמד שותף לדמוקרטיה ירדן32016 קירגיזסטן32014 מרוקו62011 הרשות הפלסטינית32011
המשלחתמושביםשנת הענקת מעמד משקיף קנדה61996 ישראל31957 מקסיקו61999
באפריל 2024 הצביעה האספה הפרלמנטרית בעד חברותה של קוסובו כמשקיפה בלי זכות הצבעה, עם 131 קולות בעד, 29 נגד ו-11 נמנעים.
שני נציגים של הקהילה הקפריסאית הטורקית הוזמנו להשתתף בדיוני האספה כמשקיפים ללא זכות הצבעה.
באספה יש שש קבוצות פוליטיות.
(גרמניה)34 / 562חברים שאינם משתייכים לקבוצה פוליטית (NR)49 / 562
האפוטרופוס הכללי והממונה על ענייני ירושה הוא תאגיד סטטוטורי עצמאי הפועל במשרד המשפטים של מדינת ישראל.
הארגון הוקם עם קום המדינה בשנת 1948, והוא מופקד על תחומים הקשורים להגנה על זכויות ורכוש של נעדרים, קטינים, אנשים שאיבדו את כשרותם המשפטית ונפטרים.
תפקידו מהווה חלק מרכזי במנגנון החברתי והמשפטי של המדינה, ונועד להבטיח את זכויותיהם של מי שאינם יכולים לייצג את עצמם.
במסגרת סמכויותיו הוא מטפל, בין היתר, בניהול נכסים עזובים, בפיקוח על אפוטרופסים וקידום חלופות לאפוטרופסות, במתן צווי ירושה וצווי קיום צוואה, בחילוט רכוש במסגרת המאבק בפשיעה הכלכלית בישראל, בניהול עיזבונות ותרומות שניתנו לטובת מדינת ישראל, ובניהול הקרן לתובענות ייצוגיות.
הארגון פועל בפריסה ארצית, ומעניק שירותים לציבור באופן מקוון או בלשכות מחוזיות.
עד לשנת 2022 כלל הארגון גם את תפקיד הממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי.
באותה שנה בוצע שינוי ארגוני, שבמסגרתו פוצל הארגון לשני ארגונים נפרדים הפועלים במשרד המשפטים.
האפוטרופוס הכללי הוקם מיד עם קום המדינה בשנת 1948. הקמתו סימנה את החלפת משרד האפוטרופוס הכללי של ממשלת המנדט הבריטי, שפעל בירושלים.
האפוטרופוס הכללי הראשון, ד"ר יצחק קיסטר, מונה לתפקיד ביום 26 במאי 1948 (י"ז באייר תש"ח), בהחלטת שר המשפטים.
למחרת, ב־27 במאי 1948 (י"ח באייר תש"ח), נפתחו משרדי האפוטרופוס הכללי לקהל הרחב ברחוב רוטשילד 43 בתל אביב – מיקומם הראשון של משרדי היחידה.
ההודעה הרשמית על דבר המינוי ועל פתיחת המשרדים פורסמה כמה ימים לאחר מכן, ב־31 במאי 1948, בכרך הראשון של העיתון הרשמי של מדינת ישראל (לימים "הרשומות").
סמכויות האפוטרופוס הכללי הראשון היו נרחבות, וכללו, נוסף לתפקידי הליבה שנותרו עד היום, גם אחריות על תחומים שבמהלך השנים הועברו ליחידות עצמאיות אחרות במשרד המשפטים.
כך למשל, בעבר הוגשו לאפוטרופוס הכללי בקשות ומסמכים בענייני רישום חברות, שותפויות, שמות עסק, פטנטים, סימני מסחר, פירוק חברות ופשיטת רגל.
האפוטרופוס הכללי מופקד על איתור, ניהול והשבת נכסים עזובים בהתאם לחוק האפוטרופוס הכללי.
"נכס עזוב" מוגדר בחוק כנכס שלא נמצא מי שרשאי לנהוג בו מנהג בעלים או שבעליו אינו ידוע.
הנכסים כוללים, בין היתר, מקרקעין וכספים.
עם קבלת דיווח על חשד לנכס עזוב, מתבצעות פעולות לאיתור בעלי הנכס או יורשיהם.
אם אותרו זכאים, הם מעודכנים בדבר הרכוש.
במקרים בהם לא אותרו זכאים, ניתן צו ניהול על ידי בית המשפט המחוזי, והנכס מנוהל בנאמנות על ידי האפוטרופוס הכללי לטובת בעלי הנכס הנעדרים.
במהלך ניהול הנכס ממשיכים להתבצע ניסיונות איתור, וכן עשויות להתקבל פניות מטעם טוענים לבעלות בנכס.
במרבית המקרים, הניהול מסתיים בהשבת הנכס לזכאים לאחר הליך של הוכחת זכאות.
במקרים בהם לא אותרו זכאים, ולאחר שחלפה התקופה הקבועה בחוק ובוצעו הליכי איתור נוספים, נבחנת האפשרות להעביר את הנכס לקניין המדינה בהתאם להוראות החוק.
האפוטרופוס הכללי מופקד גם על איתור, ניהול והשבת נכסים של נספי השואה, שהועברו אליו עם סגירת החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה בע"מ, בהתאם לחוק הנכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה).
האפוטרופוס הכללי מופקד על פיקוח פעולות האפוטרופסים כדי להבטיח שהעניינים הרכושיים והאישיים של האדם שמונה לו אפוטרופוס ינוהלו לטובתו ותוך שמירה על זכויותיו.
במסגרת הפיקוח על עניינים רכושיים בוחן האפוטרופוס הכללי את הדיווחים התקופתיים שמגישים האפוטרופוסים, כדי לוודא שהרכוש והמשאבים מנוהלים באחריות ובאופן המשרת את טובת האדם לאורך זמן.
בשנת 2024 הורחב הפיקוח כך שהוא כולל גם בחינה של עניינים אישיים, כגון בריאות, מגורים, תעסוקה, חיי חברה וביטחון אישי כחלק מתפיסה הרואה ברווחתו הכוללת של האדם חלק בלתי נפרד מהפיקוח.
במסגרת זו נערכים ביקורי בית יזומים, בעיקר בקרב אנשים המתגוררים בקהילה.
בנוסף, בחודש אוגוסט 2025 נכנסה לתוקפה רפורמה משמעותית בתחום הכשרות המשפטית (תיקון מס' 21 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות), במסגרתה בקשות של אפוטרופסים, ממונים מכוח ייפוי כוח מתמשך והורים לקטינים שעניינן אישור פעולות ברכוש, יאושרו על ידי האפוטרופוס הכללי בהליך מנהלי, חלף הליך משפטי בבית המשפט כפי שהיה נהוג בעבר.
על פי דברי ההסבר לחוק, מטרת הרפורמה היא לפשט את ההליך, לקצר את זמני הטיפול, להפחית עלויות ונטל בירוקרטי.
פרקליטי האפוטרופוס הכללי מייצגים את עמדת היועץ המשפטי לממשלה בהליכים משפטיים בתחומי הכשרות המשפטית והאפוטרופסות.
תיקון מס' 18 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, שנכנס לתוקף בשנת 2016, נחשב לאחד המהלכים המשמעותיים בדיני הכשרות המשפטית בישראל.
התיקון עיגן שתי חלופות מרכזיות למינוי אפוטרופוס, ייפוי כוח מתמשך וקבלת החלטות נתמכת, והעמיד את רצונו של האדם במרכז, תוך חיזוק האוטונומיה שלו בקביעת האופן שבו ינוהלו ענייניו.
ייפוי כוח מתמשך הוא מסמך משפטי המאפשר לכל אדם בגיר להסדיר מראש את ניהול ענייניו האישיים, הרפואיים והרכושיים, למקרה שבעתיד לא יוכל לעשות זאת בעצמו.
במסגרתו יכול הממנה לבחור מי יפעל בשמו, להגדיר את היקף סמכויותיו ואף לכלול הנחיות מקדימות.
ייפוי הכוח נערך בפני עורך דין שהוסמך לכך, מופקד אצל האפוטרופוס הכללי ונכנס לתוקף באישורו.
במספר ייפויי הכוח המתמשכים שנכנסו לתוקף ניכרת מגמת עלייה מובהקת, המשקפת את התחזקות ההעדפה הציבורית לתכנון מוקדם ולשמירה על עצמאות אישית.
קבלת החלטות נתמכת היא הסדר משפטי המאפשר לאדם בגיר המתקשה בקבלת החלטות בענייניו, אך מסוגל לעשות זאת בעזרת סיוע, לקבל תמיכה בתהליך קבלתן (ובמקרים מסוימים גם במימושן).
הסדר זה מהווה חלופה לאפוטרופסות, בכך שהוא מאפשר לאדם להסתייע בתומך, כגון קרוב משפחה, ידיד קרוב, מתנדב או תומך מקצועי, שיסייע לו בהנגשת מידע, בהצגת חלופות ובליווי בתהליך קבלת ההחלטות, מבלי לקבל אותן במקומו, כך שכל ההחלטות מתקבלות על ידי מקבל ההחלטות בלבד.
המינוי נעשה בצו של בית המשפט לענייני משפחה ובהסכמת שני הצדדים, מקבל ההחלטה והתומך.
רשם הירושה הוקם בשנת 1998 ומאז הוא הגוף המוסמך בישראל לטפל בענייני ירושה וצוואות.
לפני כן, סמכויות אלו היו נתונות לבתי המשפט לענייני משפחה.
רשם הירושה מטפל ברוב הבקשות למתן צווי ירושה וקיום צוואה, למעט אלו המוגשות לבתי הדין הדתיים.
צו ירושה הוא צו משפטי המגדיר את אופן חלוקת עיזבונו של מנוח שלא הותיר אחריו צוואה, בעוד צו קיום צוואה מאשר את תוקפה של צוואה שנערכה על ידי המנוח, ומאפשר את מימושה בהתאם להוראותיה.
בקשות למתן צווים אלו נבחנות על ידי רשם הירושה, ובמקרים מסוימים הקבועים בחוק, כגון כאשר מוגשת התנגדות או מתעוררת מחלוקת, מועברות הבקשות להכרעת בית המשפט לענייני משפחה בליווי עמדת בא כוח היועץ המשפטי לממשלה המיוצג על ידי פרקליטי האפוטרופוס הכללי.
תחום פעילות נוסף של רשם הירושה הוא הפקדת צוואות.
השירות מאפשר לכל אדם להפקיד את צוואתו לשמירה בטוחה, כך שתישמר בסודיות ותימסר לזוכים על פיה לאחר פטירתו.
ההפקדה מתבצעת בלשכות המחוזיות או באופן מקוון, וניתנת ללא עלות אחת לחמש שנים.
החל משנת 2023, בעקבות תיקון לחוק הירושה שנעשה ביוזמת האפוטרופוס הכללי, צומצם הפיקוח של האפוטרופוס הכללי על מנהלי עיזבון, וכעת מנהלי העיזבון נדרשים למסור את הדו"חות ליורשים, ואילו חובת הדיווח לאפוטרופוס הכללי היא לצורכי תיעוד בלבד.
הפיקוח בידי האפוטרופוס הכללי מתקיים רק במקרים מיוחדים, למשל לצורך הגנה על ענייניו של יורש נעדר, הקדש ציבורי, או קטין יתום משני הוריו.
במקרים אלה מחויב מנהל העיזבון להגיש לאפוטרופוס הכללי פרטה, שומה ודוחות תקופתיים לבדיקה.
בנוסף, האפוטרופוס הכללי מנהל מרשם של כלל צווי המינוי של מנהלי עיזבון.
האפוטרופוס הכללי הוא גורם מרכזי במאבק בפשיעה הכלכלית בישראל והוא אמון על ניהול רכוש שהושג בדרכים לא חוקיות ולאחר מכן בחילוטו לטובת המדינה.
הפעילות בתחום החילוט משלבת מומחיות משפטית, כלכלית ותפעולית בניהול נכסים.
תהליך התפיסה מתחיל מרגע חשיפת עבירה כלכלית בשיתוף פעולה עם גורמי אכיפת החוק.
לאחר תפיסת הרכוש, בהתאם לצווים שיפוטיים, הרכוש מנוהל תוך איזון בין ההליך המשפטי לבין שימור ערכו הכלכלי של הרכוש.
בתום ההליך המשפטי, הרכוש מחולט ונמכר בהתאם להוראות בית המשפט.
הכספים המתקבלים משמשים לתמיכה בפרויקטים ציבוריים, חברתיים וביטחוניים, כחלק מהמאבק המתמשך בפשיעה הכלכלית ובהשלכותיה על החברה.
האפוטרופוס הכללי מנהל עיזבונות ותרומות שניתנו לטובת מדינת ישראל או מוסדותיה.
כספי העיזבונות מיועדים למטרות ציבוריות בתחומים מגוונים, ובהם חינוך, רווחה ובריאות, ואינם חלק מתקציב המדינה.
מחלקת העיזבונות לטובת המדינה מייצגת את המדינה ומוסדותיה בהליכים משפטיים בישראל ובעולם, ופועלת למימוש נכסי העיזבונות ולהעברתם למדינת ישראל.
ועדת העיזבונות היא ועדה ציבורית בלתי תלויה הקובעת את ייעודם של עיזבונות לטובת המדינה.
הוועדה מונה עשרה חברים שמונו על ידי שר המשפטים ובראשה עומד שופט בדימוס.
החלטות הוועדה מתפרסמות לציבור בילקוט הפרסומים ובאתר האפוטרופוס הכללי.
הקרן לניהול וחלוקה של כספים שנפסקו כסעד בתובענות ייצוגיות הוקמה במטרה לנהל ולחלק כספים אלו, בהתאם להחלטות בתי המשפט ולמטרות ציבוריות שהוגדרו על ידם.
הקרן מנוהלת על ידי האפוטרופוס הכללי.
הקצאת הכספים מתבצעת על ידי ועדה המונה חמישה חברים, שמונו על ידי שר המשפטים ובראשה עומד שופט בדימוס.
דוחות שנתיים על פעילות הקרן מפורסמים לציבור בילקוט הפרסומים ובאתר האפוטרופוס הכללי.
האפוטרופוס הכללי והממונה על ענייני ירושה פועל כתאגיד סטטוטורי עצמאי בתוך משרד המשפטים.
בראש הארגון עומד האפוטרופוס הכללי והממונה על ענייני ירושה, שמינויו נעשה בהחלטת ממשלה ובאישור שר המשפטים.
נכון ל־2025, מכהן בתפקיד עו"ד בן ציון פיגלסון.
מטה הארגון ממוקם בירושלים, ולו מחוזות בפריסה ארצית המעניקים שירות לציבור בתחומי פעילות הארגון.
האפאג לויד פלוג הייתה חברת תעופה גרמנית שבסיסה בנמל התעופה של העיר הנובר.
החברה נוסדה בשנת 1972 והחלה את טיסותיה שנה לאחר מכן עם מספר מטוסים חכורים מדגם בואינג 727. החל משנת 1997 מומנה החברה על ידי תאגיד TUI AG.
בשנת 2005 שינתה החברה את שמה להאפאג פליי והצטרפה לברית החברות של TUI GROUP.
בשנת 2007 אוחדה החברה עם חברת התעופה הזולה האפאג לויד אקספרס תחת השם TUIfly.
החברה הפעילה טיסות ל-44 יעדים ברחבי אירופה, המזרח התיכון, צפון אפריקה, והאיים הקנריים.
מרבית הקווים מופעלים כיום על ידי TUIFLY.
האפוקליפסה של פאולוס היא טקסט חיצוני של הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
ספר זה מהווה למעשה הרחבה וסידור מחדש של האמור ב"אפוקליפסה של פטרוס".
הספר מתאר את גן העדן והגהנום, בסופו של הספר משכנע פאולוס (ובגרסה האתיופית במקומו מרים, אם ישו משכנעת את האל) לתת לחוטאים בגיהנום יום חופש כל יום ראשון.
הספר מציין כי הגאווה היא שורש כל רע, ואילו גן עדן הוא ארץ זבת חלב ודבש המובטחת למאמינים, ואילו הגהנום כולל נהרות של אש וקרח.
ככל הנראה היוו התיאורים בספר השפעה על פרק "התופת" של "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי.
3-6. בקשת הבריאה מהאל להעניש את האנושות.
7-10. דיווח של המלאכים לאל על התנהגות בני האדם.
11-18. גזירת דינם של הצדיקים והרשעים.
19-30. תיאור גן העדן ואגם אכרוסה.
פאולוס משכנע את האל לתת יום מנוחה - מדי יום א' לחוטאים.
נותרו מספר גרסאות של הטקסט ביוונית, אולם אלה מקוטעות.
הגרסה של הכנסייה הסורית היא המלאה ביותר של טקסט זה, אולם שרדו גם גרסאות בקופטית ובגעז.
הָאף-פוסט הוא עיתון מקוון, אתר חדשות ובלוג אמריקאי, המזוהה עם השמאל הפוליטי.
ב-7 בפברואר 2011 הודיעה ענקית הרשת האמריקאית AOL על רכישת ההפינגטון פוסט עבור כ-315 מיליון דולרים, וכי מייסדת האתר, אריאנה הפינגטון תהפוך לאחראית התוכן בחברה.
את ההפינגטון פוסט ייסדו, במאי 2005, אריאנה הפינגטון, קנת' לרר (Lerer) וג'ונה פרטי (Peretti) ואנדרו ברייטברט (Breitbart) שאף ייסד בעצמו אתר חדשות משלו מאוחר יותר ברייטברטניוז).
האתר מסקר בקביעות את תחומי הפוליטיקה האמריקאית והבינלאומית, תקשורת, כלכלה, בידור, אופנה, אקדמיה, איכות הסביבה, דת, אומנות ועוד.
מטה העיתון שוכן בניו יורק ובלוס אנג'לס ויש לו מספר מהדורות מקומיות.
ההפינגטון פוסט נותן במה לכ-9,000 בלוגרים ללא תשלום ומקשר לידיעות חדשותיות ממקורות חיצוניים.
בין המפרסמים באתר גם יאסר עלי ופעילים מפורסמים נוספים.
ההפינגטון פוסט נמנה עם רשימת 25 הבלוגים הטובים בעולם של טיים מגזין בשנת 2009, זכה בפרס הוובי (Webby Awards) לבלוג הפוליטי הטוב ביותר בשנת 2006 וכן צוין בידי האובזרבר כבלוג המשפיע ביותר בעולם.
ב-2012 דורג האתר כמספר 1 ברשימת 15 אתרי הפוליטיקה המובילים בעולם על ידי דירוג ה-"eBizMBA".
אולפני האפי מדיסון היא חברת הפקות בארצות הברית לתוכני קולנוע וטלוויזיה, אותה הקים ב-1999 השחקן והקומיקאי האמריקאי-יהודי אדם סנדלר.
שמה של החברה הוא שילוב שמותיהם של שניים מסרטיו המוקדמים של סנדלר, "גילמור המאושר" (1996) ו"בילי מדיסון" (1995).
בלוגו החברה מופיעה תמונתו של אביו המנוח של אדם סנדלר, סטנלי סנדלר החובט בכדור הגולף שעליו לוגו החברה, שובר את המסך ואומר "teriffic" (מצוין).
רובם המכריע של הסרטים בהם כיכב סנדלר מאז הקמת החברה הופקו בידיה, כאשר ברובם גם לקח סנדלר עצמו חלק פעיל בתהליך ההפקה.
עם זאת, החברה לא הפיקה רק סרטים בכיכובו של סנדלר, אלא גם סרטים נוספים, כדוגמת "ג'ו דירט", "בית השפנפנות" או "פול בלארט: שומר קניון".
הסרטים "נער המים" ו"זמר החתונות" משנת 1998 נתנו דחיפה קדימה לקריירה הקולנועית של סנדלר ולקריירת ההפקה שלו.
הוא הפיק את "נער המים" ואף כתב את התסריט בשיתוף עם טים הרליהי.
הסרט הצליח הצלחה כבירה בקופות, וגרף רווחים המסתכמים ביותר מ-160 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
מלבדו, אף הסרט "זמר החתונות" גרף רווחים קופתיים של למעלה מ-100 מיליון דולר.
בעקבות ההצלחה החליט סנדלר להקים את חברת "האפי מדיסון".
משרד ההפקות של החברה נמצא בקליפורניה במתחם האולפנים של חברת סוני, בעוד שמשרדי התאגיד נמצאים במנצ'סטר שבניו המפשייר ומנוהלים בידי אחיו של אדם סנדלר, סקוט.
חברת הבת של "האפי מדיסון", "מדיסון 23 הפקות" (Madison 23 Productions) עוסקת בהפקת סרטי דרמה, לעומת חברת האם המפיקה יותר סרטים קומיים.
ההפקה הראשונה של "מדיסון 23" הייתה הסרט "שמור עלי" בכיכובם של סנדלר ושל דון צ'ידל.
בחלק גדול מהסרטים של אולפני מדיסון מככבים חבריו של אדם סנדלר: רוב שניידר ("הג'יגולו מת מצחוק", "חתיכה בהפתעה", "חיה רעה"), דייוויד ספייד ("דיקי רוברטס: ילד פלא לשעבר", "Joe Dirt", "The Do-Over"), קווין ג'יימס ("פול בלארט: שומר קניון", "שומר גן החיות", "הנה בא הבוקס"), וכריס רוק ("The Week Of", "משחק מכור").
כולם אף מככבים ביחד בסרט "מגודלים" ובסרט ההמשך "מגודלים 2".
האפוקליפסה הסינופטית היא חזון אחרית הימים שהשמיע ישו על הר הזיתים, והמוזכרת בשלוש הבשורות הסנופטיות.
את הנבואה השמיע ישו אחרי שתלמידיו שיבחו בפניו את מבני המקדש ותיארו אותם כמבנים יפים, תגובתו הייתה שבאחרית הימים יחרב המקדש ולא בו תישאר אבן על אבן.
נבואה זו שימשה את הממסד הכנסייתי הנוצרי להתייחס אל ירושלים במימד הרוחני במקום הגשמי, כי אם העיר לא תתקיים פיזית תהייה במקומה ירושלים של מעלה, הרוחנית, אשר תמלא את תפקידיה של העיר הארצית.
מכאן גם שלילת זכותם של היהודים על העיר, כי אם העיר לא מתקיימת אין לה בעלים.
לפי ישו יש להשמיע קודם כל את הבשורה לכל הגויים.
אותם שליחים שיפיצו את הבשורה יירדפו, תפרוץ מלחמה בה יילחמו כולם בכולם ויהיה רעב כבד, יקומו משיחי שקר, יהיה חושך בארץ, ולבסוף תהיה גאולה.
ויהי בצאתו מן-המקדש ויאמר אליו אחד מתלמידיו רבי ראה מה-יפו האבנים והבנינים האלה: 2 ויען איתו ישוע ויאמר הראית את-הבנינים הגדולים האלה לא-תישאר אבן על-אבן אשר לא תתפרק: ....(הבשורה על-פי מרקוס פרק 13)
(הבשורה על-פי מתי פרק 24)
האפגאני הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'.
הספר עוסק בלוחמה בטרור שמנהלות ארצות הברית ובריטניה כנגד אל-קאעידה.
בספר חוזר המחבר לחלק מן הדמויות בספרו אגרוף האל.
שם הספר נגזר כך שגיבור הספר מתחזה למחבל אפגני.
במטרה לסכל פיגוע ראווה שמתכנן ארגון אל-קאעידה מתייעצים אנשי ה-CIA וה-SIS בד"ר טרי מרטין, מזרחן מומחה לגבי הרמז היחיד שלהם, שם קוד המבצע – אל-ישרא.
לאחר שלא הצליחו לפענח שום פרטים ברורים על המבצע פולט בטעות טרי במחשבה כי לא שומעים אותו כי אחיו הגדול, מייק יהיה האדם המושלם להסתנן לתוך אל-קאעידה כסוכן סמוי בתור בעל ניסיון מבצעי באפגניסטן, הבקי בדרכי האסלאם כמו גם דובר פאשטו ובעל מיומנות גבוהה כלוחם.
מייק מרטין הוא קולונל בדימוס בצבא הבריטי.
בשנת 1980 התגייס לצבא והתנדב לרגימנט המוצנח.
בצנחנים עבר מרטין הכשרה כלוחם וקורס קצינים.
כמפקד מחלקה בגדוד הצנחנים ה-3 לחם מרטין במלחמת פוקלנד ולאחריה התנדב לרגימנט ה-SAS.
מרטין שימש כמפקד צוות ביחידה ובהמשך נשלח כסוכן של המודיעין הבריטי לאפגניסטן להדריך את המוג'הידין בשימוש בנשק מערבי שסופק להם במלחמתם כנגד ברית המועצות.
בשהותו שם פגש מרטין את אחמד שאה מסעוד, הרופא המנתח איימן א-זוואהירי וה"שייח'" אוסאמה בן לאדן כאשר את השניים האחרונים פגש כאשר הציל את חייו של הנער האפגאני שאליו גורלו נשאר קשור.
בהמשך לחם מרטין במלחמת המפרץ, הן כסוכן חשאי של המודיעין הבריטי והן במשימה עבור השירות האווירי המיוחד.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר לחם מרטין במלחמת אפגניסטן.
בתום שירות זה פרש לגמלאות.
לאחר ששקל את פנייתם מסכים מרטין לקחת על עצמו את המשימה ומתחזה לאותו אפגאני, אותו נער נהפך לאחר כל אותן שנים לחבר בטליבאן בעקבות חייו הקשים באפגניסטן מוכת הקרבות.
היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, מסוגת דרמה קומדיה שחורה ופנטזיה, שעלתה לשידור ב-6 בדצמבר 2017. הסדרה משודרת ברשת "Syfy".
היא הופקה על ידי היוצרים גרנט מוריסון ודאריק רוברטסון ביחד עם תומאס סליטי ג'וניור וביל בטלר.
הסדרת המבוססת על סדרת "ארבעה נושאים", סדרת הקומיקס שנושאת את אותו השם, "!Happy" , אשר נוצר על ידי הסופר גרנט מוריסון והאמן דריק רוברטסון, עם בריאן טיילור שמשמש כבמאי עבור רוב הפרקים בסדרה (שבעה מתוך האחת עשרה).
ב-4 ביוני 2019 הודיעה רשת השידור Syfy שהסדרה בוטלה לאחר שתי עונות.
למרות זאת, חטיבת הכבלים של יוניברסל מתכננת לרכוש את זכויות הסדרה.
בלש המשטרה המשופשף לשעבר ניק סאקס, שכעת עובד כרוצח שכיר, אשר מתרחק מאינטראקציה חברתית, ממלא את ימיו בשתיית אלכוהול ובהתמכרות לסמים.
לאחר התקף לב מסיבי, מופיע לו חד קרן כחול בשם האפי, אשר רק הוא רואה אותו.
האפי מסביר שהוא חבר דמיוני של ילדה קטנה בשם היילי, אשר נחטפה על ידי אדם מפוקפק לבוש כמו סנטה קלאוס.
האפי מגלה כי היילי היא הבת של ניק, וביקש את עזרתו של ניק להאמין שהוא יהיה השוטר הגיבור שהיילי חשבה שהוא תמיד.
למרות הספקות הרבות בהתחלה, ניק מסכים באי-רצון לעזור כדי להציל את היילי.
ניק סאקס (כריסטופר מלוני): בלש לשעבר, ציני, אלכוהוליסט, פונה למוות.
פרנסיסקו "מר בלו" סקרמוצ'י (ריצ'י קוסטר): הבוס; פושע עשיר שמתחזה לאיש עסקים לגיטימי כיבואן יין.
אורקוס (ריצ'י קוסטר): אורקוס, שד בתוך הגוף של סקרמוצ'י.
מרדית "מרי" מקארתי (לילי מירוג'ניק): בלשית רצחנית עם עבר אפל.
אמנדה הנסן (מדינה סנגורה): אם חד הורית, אשתו לשעבר של ניק אמו של היילי.
היילי הנסן (ברייס לורנצו): נערה צעירה שנחטפה, ושולחת את ידידה הדמיוני "האפי" למצוא עזרה.
סמותי (פטריק פישלר): אחד מאנשיו של מר בלו ורוצח סוציופתי המתמחה בחקירות ובעינויים.
האפי (פאטון אוסוולט - דיבוב): החבר הדמיוני של היילי, המופיע בדמות חד-קרן כחלחל ומטופש.
סנטה קלאוס (ג'וזף ד' רייטמן) (עונה 1): סנטה רע מאוד, פסיכוטי הזוי, מכור לסמים, לבוש כמו סנטה קלאוס אוהב לחטוף ילדים.
לואי שיינברג (כריסטופר פיצג'רלד) (אורח בעונה 1; עונה 2 תפקיד ראשי): בדרן ילדים הידוע גם בשם "סאני שיין", וכחול כמו "מר באג".
איזבלה סקרמוצ'י (דבי מזר): אחותה של בלו, כוכבת סצנת המציאות של סקס, ואמא של ארבעת האחים סקרמוצ'י שנורו על ידי ניק.
מיכלאנג'לו "מייקי" סקרמוצ'י (גאס הלפר): הצעיר של בניה של איזבלה.
ג'סיקה מקארתי (לורה פו): אמו הקשישה של מרי.
לה דייס (מייקל מאייז): סוחר נשק הקשור לעברו של ניק סאקס.
ג'רי סקרמוצ'י (דנטה פריירה-אולסון): בנו של בלו.
ביבי דבארג (אן-מרגרט) (עונה 2): שחקנית לשעבר, אשתו של סאני שיין.
ביג פינק (פול וייט ג'וניור) (עונה 2): חבר מהכלא של בלו.
בו פיפ (ג'יימי אליזבת קלטון - קולו הדמות): חבר דמיוני של עמיתו של ליל בו פיפ ושל אהבת האהבה.
סיימון (דניאל סונג'אטה) (עונה 2)
פספרי (בילי וסט - קולו של הדמות): בולדוג סגול תלת-ראשוני דמיוני.
גבר בייבי (וירד אל ינקוביק - קולו של דמות).
הנוצה הכחולה (אמנדה פאלמר): מנהיגה הנוצה הכחולה.
האפה קרקלינג הוא מנחה טלוויזיה גרמני.
במהלך לימודיו בבית הספר הקים עם חבריו להקה והם אף הקליטו שיר ביחד.
ב-1984 החל להופיע בקומדיה הטלוויזיונית "Känguru".
מ-1989 ועד 1991 הנחה את התוכנית הגרמנית הבוחרת את נציגות גרמניה לאירוויזיון.
ב-1991 התפרסם בכך שהתחפש לביאטריקס, מלכת הולנד וכמעט שנכנס לביקור רשמי בארמון בלוו.
בשנה זו זכה בפרס הטלוויזיה "Goldene Europa".
ב-1992 יצא הסרט "Kein Pardon" שאותו ביים, ושיחק בתפקיד הראשי בו.
ב-1996 יצא הסרט "Willi und die Windzors", גם הוא בבימויו, המציג את השערוריות שבהן היו מעורבים בני משפחת המלוכה הבריטית.
ב-2003 הופיע בסדרת הטלוויזיה "Lindenstraße" של ערוץ Das Erste.
הוא הנחה את שתי העונות הראשונות של "Let's Dance", הגרסה הגרמנית של "רוקדים עם כוכבים".
ב-2006 יצא ספרו הביוגרפי "I'm Off Then", וב-2015 יצא הסרט "I'm Off Then", המבוסס על הספר.
ב-2008 זכה בפרס הטלוויזיה של בוואריה (Bavarian TV Awards).
באירוויזיון 2010 מסר את הניקוד של גרמניה.
ב-2013 דיבב את אולף בגרמנית בסרט "לשבור את הקרח".
אחרי כן דיבב גם בסרט "קונג פו פנדה 3".
כקומיקאי נודע בשלל דמויות הסאטירה שביצע.
האפולוגיה של מנדלסון: הולדת הפילוסופיה היהודית המודרנית הוא ספר מאת ד"ר אלי שיינפלד העוסק בספרו של משה מנדלסון "ירושלים".
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2019 בעריכת ספיר צברי, בהוצאת כרמל.
רקע - "ירושלים" של מנדלסון
בשנת 1781 פנו אל מנדלסון יהודים מאלזס, שהוטרדו מתעמולה אנטי-יהודית, וביקשו ממנו לסייע להם להגן על השקפות היהדות ולהוכיח כי הם יכולים להיות אזרחים טובים ומועילים למדינה.
מנדלסון פנה לידידו הנוצרי כריסטיאן וילהלם דוהם (Dohm) והציע לו ליטול על עצמו את המשימה.
דוהם נענה לאתגר, וחיבר את הספר Über die bürgerliche Verbesserung der Juden ("על הטבת מצבם האזרחי של היהודים").
בספר טען כי אין מניעה כללית שהיהודים יהיו אזרחים טובים במדינה, אלא רק בעיות מקומיות; הוא הוסיף גם שרצוי להשאיר בידיהם את החופש לדון על פי דיניהם, לרבות הזכות להחרים ולנדות בני קהילה לפי הצורך.
עם זאת, הסכים עם דעתו של המלך פרידריך הגדול, שאין להרבות את אוכלוסייתם ולשנות את המצב הדמוגרפי, וקבע שיש צורך לתקן ליקויים רבים במנהגיהם ובתכונותיהם.
מנדלסון ראה צורך להגן על חלק מדברי דוהם וגם לערער על כמה מטענותיו, ולכך הקדיש את ההקדמה לספרו של מנשה בן ישראל "לתשועת ישראל".
בהקדמה קבע מנדלסון כי הדעות הקדומות וההתייחסות המפלה כלפי היהודים עדיין קיימים בזמנו.
הוא הסתייג מדעתו של דוהם שיש להגביל את שיעור התרבותם במדינה, ובעיקר תקף את טענת דוהם שיש להשאיר בידי הרבנים את זכות החרם והנידוי.
הוגי דעות נוצרים בברלין תקפו את מנדלסון, על כך שקרא לנאורות וליחס סובלני כלפי בני עמו, והנה הרבנים עצמם משתמשים באמצעים קיצוניים כדי לכפות דעות והשקפות על בני הקהילה.
חיבור אנונימי בשם Das Forschen nach Licht und Recht ("החיפוש אחר אור וצדק"), שחיבר כנראה הסופר הדאיסט אוגוסט קראנץ, יצא נגדו מפורשות בעניין זה.
מנדלסון, שהותקף מצד הנוצרים והיהודים גם יחד, החל לחבר בתגובה ספר שבו שטח את השקפתו בענייני היהדות והנצרות.
ב"ירושלים", שנחשב לחשוב ביותר מפרי עטו, קרא משה מנדלסון לסובלנות דתית ולהכרה בזכויות היהודים.
לשיטתו, אין זה מתפקידה של ההנהגה הדתית לכפות דעות והשקפות, אלא רק בתחום המצוות והמעשים.
כנגד הטענות על החרמות שהוציאו הרבנים, קבע מנדלסון כי היהדות היא דת סובלנית יותר מן הנצרות, משום שאין היא מצווה על השקפות אלא רק על מצוות מעשיות; ושהיא מענישה רק על חטאים הפוגעים בקהילה, רק על מעשים ולא על דעות.
ב"ירושלים" גם יצא מנדלסון במפורש כנגד ההתבוללות בנוצרים, או במונחי תקופתו "אחדות האמונות".
הרעיון ליצור "דת טבעית" שתתאים לכל, דאיזם, היווה בעיניו כפיית אמונה בדרך אחרת, ועל כן נגד את הנאורות והסובלנות.
ספרו של אלי שיינפלד האפולוגיה של מנדלסון מציע קריאה חדשה של אחד הספרים המרכזיים של המחשבה היהודית בעת החדשה: ירושלים מאת משה מנדלסון.
ירושלים, שהוא ספר יסוד להבנת שורשי היהודי המודרני, מוצג כאן כתשובה פונדמנטלית ראשונה לביקורת (המודרנית) של היהדות כפי שנוסחה במאמר תאולוגי-מדיני על ידי שפינוזה.
בכך, ספר זה מסמן את לידת הפילוסופיה היהודית המודרנית.
זו התיזה של שיינפלד בספרו.
ומכאן שמו של הספר: אפולוגיה מלשון תשובה, מענה, הגנה על...
באשר הוא תשובה פונדמנטלית לשפינוזה, ירושלים הוא במהותו אפולוגיה.
שיינפלד מבקש להשמיע את התשובה הזו, הוא מנסה לגעת ברגע לידת הפילוסופיה היהודית המודרנית מקרוב.
לשם כך שיינפלד מציע קריאה צמודה של ירושלים, קריאה שהיא במהותה פנומנולוגית: לא קונטקסטואליזם היסטורי של הטקסט אלא ניסיון להתחקות אחר האינטואיציות הבסיסיות המונחות בתשתית הארגומנטטיבית של הספר, אינטואיציות המזינות את התזות שלו, והמקנים לספר את מובנו.
קריאה פילוסופית-פנומנולוגית זו נעזרת ברגעים מרכזיים בהיסטוריה של הפילוסופיה, המאפשרים לשיינפלד לברר לעומק את "הדברים עצמם": מביקורת הכתב בפיידרוס של אפלטון, עד לשאלת היחס גוף-נפש במטפיזיקה של דקארט, או לדוקטרינת האמיתות אצל לייבניץ, ועד לפנומנולוגיה של הוסרל, היידגר וסארטר.
וכך, בהעמידו את האפלטוניזם של מנדלסון (הנשענת על אמת של קיום) מול האריסטוטליות של שפינוזה (הנשענת על אמת של מהות), שיינפלד מראה כיצד מנדלסון – ה"סוקרטס היהודי" – שייך למסורת פילוסופית לא פחות מיוחסת מזו אליה משתייך שפינוזה.
וכיצד, לכן, התשובה של מנדלסון אינה פחות פילוסופית מזו של שפינוזה.
בנוסף – וזו מקוריות נוספת של האפולוגיה של מנדלסון – שיינפלד קורא את ירושלים מתוך פרספקטיבה של ההגות היהודית העכשווית: מתוך רוזנצווייג, מתוך לוינס, ובעיקר, מתוך ובעקבות שיעורו של בני לוי מורו.
הוגים אלה מאפשרים לשיינפלד לנסח את מה שעומד במרכז מחשבת מנדלסון לדידו, דהיינו: פנומנולוגיה של ההיות-מצוּוה.
רק על ידי חילוץ פנומנולוגיה כזו ניתן להשיב לתיאוריה של החוק האלוהי (היהודי) מבית מדרשו של שפינוזה – חוק שהוא, בעבור שפינוזה, פוליטי בעיקרו, כשם שהיהדות אינה אלא ישות פוליטית במהותה – וכך להיפרד סופית מההוגה מאמסטרדם.
פרידה שהיא גם פרידה מההגדרה הפוליטית של היהדות, המאפשרת להבין לעומק את מה שרוזנצווייג כינה בהגותו: המטא-פוליטיות והמטא-היסטוריות של ישראל.
מנדלסון מעניק בירושלים את הניסוח הפילוסופי המודרני הראשון ליהדות.
אך נוכח פרויקט זה נשאלת שאלה מהותית: עד כמה פרויקט כזה אפשרי, מנקודת מבט יהודית?
שאלה שלא תמיד נשאלת, וששיינפלד מבקש להתמודד עמה באופן ישיר בספרו: עד כמה ניתן לספק ניסוח פילוסופי של היהדות, מבלי לבגוד ביסודותיה האינטימיים ביותר?
עד כמה ניתן להציע תרגום (traduttore) של מסורת זו לשפה אוניברסלית (פילוסופיה) שאינו בגידה (traditore)?
כדי להשיב על השאלה הזו, שיינפלד נכנס לתוככי בית המדרש, ומנסה לבחון את הפילוסופיה היהודית של מנדלסון לאור החכמה היהודית (התלמוד).
מנדלסון מועמד כך לא רק במבחן הלוגוס (הפילוסופי), אלא גם במבחן המילה (המדרשית).
זו שאלת גבולות התרגום, שאלת גבולות האוניברסליות היהודית, המכתיבה את הקצב הפנימי של הטקסט של שיינפלד, ושצפה באופן מובהק בחלקו השני של הספר.
מחיר שהוא, אולי, מחיר כניסת היהודי למודרניות.
ד"ר שיינפלד מבסס בספר השקפה, לפיה כתיבתו של משה מנדלסון ב"ירושלים" היא אפולוגנטית - בד בבד עם הסבר חדש למושג "האפולוגיה" וטענה כי היא ראויה ואפילו מרכיב חשוב בפילוסופיה היהודית.
בראייה רחבה יותר, דרך התעמקות בתשובתו של מנדלסון לתפיסותיו של ברוך שפינוזה, שיינפלד מציג ראייה רחבה של "היהדות המודרנית".
שיינפלד עצמו הגדיר את הספר:
הרולד "האפי" היירסטון היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1964–1975. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס, ולאורך 11 עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 14.8 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
היירסטון נולד וגדל בעיר וינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית, ובין השנים 1960–1964 למד באוניברסיטת ניו יורק.
בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 21.0 נקודות ואסף 12.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובעונות 1962 ו-1963 הוביל אותה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen).
בדראפט ה-NBA 1964 נבחר היירסטון בבחירה ה-33, על ידי סינסינטי רויאלס.
בשלוש וחצי עונותיו בסינסינטי שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד אוסקר רוברטסון, ג'רי לוקאס, ויין אמברי וג'ק טוויימן, ותרם 13.1 נקודות ו-7.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בפברואר 1968 הועבר יחד עם ג'ים פוקס בטרייד לדטרויט פיסטונס, בתמורה לטום ואן ארסדייל וג'ון טרסוונט.
בעונתו המלאה היחידה בקבוצה, , הציג יכולת טובה לצדם של וולט בלאמי, דייב בינג ודייב דבושר, עם 18.1 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק, אך קבוצתו לא העפילה לפלייאוף ה-NBA.
בנובמבר 1969 נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, תמורת ביל יואיט ובחירת דראפט עתידית.
בסיום עונת שוחרר היירסטון מהלייקרס ופרש ממשחק, בגיל 32.
ב-1 במאי 2001 נפטר היירסטון לאחר מאבק בסרטן הערמונית, בגיל 58.
האפוטרופסות ההאשמית על המקומות הקדושים בירושלים מתייחסת לתפקיד של השושלת ההאשמית בניהול ושמירה על המקומות הקדושים לאסלאם ולנצרות בעיר ירושלים.
האפוטרופסות החלה בשנת 1924, כאשר המועצה המוסלמית העליונה, הגוף האסלאמי העליון לניהול כל העניינים הדתיים של הציבור הערבי בארץ ישראל המנדטורית מינה את השריף חוסיין בן עלי להגן על המקומות הקדושים בירושלים, וכאפוטרופוס של מסגד אל-אקצא, להעניק לו חסות ולשקמו.
זאת לאחר שהפסיד את התפקיד של שומר המקומות הקדושים לאסלאם במכה ואל-מדינה לעבד אל-עזיז אל סעוד ובית סעוד.
האפוטרופסות הפכה למורשת האשמית המנוהלת מאז על ידי מלכי ירדן ברציפות.
בהסכם השלום בין ישראל לירדן שנחתם ב-26 באוקטובר 1994, הכירה מדינת ישראל באפוטרופסות ההאשמית, בהסכם נכתב:
ב-31 במרץ 2013 נחתם הסכם בין הרשות הפלסטינית לירדן, המעגן בכתב את האפוטרופסות ההאשמית על המקומות הקדושים בירושלים.
אל-אקצא וכיפת הסלע שופצו ארבע פעמים על ידי השושלת ההאשמית במהלך המאה ה-20. בשנת 2016 השתתף המלך עבדאללה השני במימון שיפוץ מבנה קבר ישו שבתוך כנסיית הקבר, בשנת 2017 תרם עבדאללה 1.4 מיליון דולר לוואקף בירושלים וב-2019 השתתף במימון שיפוץ מבנה כנסיית הקבר עצמו.