tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביקורו של סיסי היה ביקורו הראשון בחו"ל לאחר הדחת מורסי, ונשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, תמך במועמדותו לנשיאות מצרים, אף לפני שסיסי הודיע על ההצעה שלו.
סיסי ביקר ברוסיה שוב ב-12 באוגוסט בעיר הנופש סוצ'י, וזה היה הביקור הראשון שלו שאינו במדינה ערבית או אפריקאית מאז טקס ההשבעה חודשיים קודם לכן.
במהלך הביקור, הוא ופוטין הסכימו על חיזוק היחסים הדו-צדדיים ושיתוף הפעולה בין שתי המדינות.
פוטין מצדו הבטיח להאיץ את מכירות הנשק למצרים.
בספטמבר 2014 נחתמה עסקת נשק בין שתי המדינות בשווי 3.5 מיליארד דולר, למרות הסנקציות המערביות על מוסקבה בעקבות מעורבותה במלחמה בדונבאס.
כתוצאה מהתרסקות טיסה 9268 של Metrojet ב-31 באוקטובר 2015, אשר נשא 224 נוסעים על סיפונו לכיוון רוסיה, שתי המדינות חקרו במשותף את התאונה.
ב-28 בנובמבר 2017 חתמו מצרים ורוסיה על עסקה שתאפשר למטוסי קרב רוסים ומצריים להשתמש במערכות האוויר ובמרחב האווירי.
שתי המדינות מתוארות כ"בעלי ברית קרובים", ופוטין מתייחס לא-סיסי כ"שותף קרוב ואמין." ב-11 בדצמבר 2017, במהלך ביקורו של ולדימיר פוטין בקהיר, חתמו שתי המדינות על הסכמים בהם רוסיה תבנה במצרים כור גרעיני, ואף תספק דלק גרעיני להפעילו.
כמו כן, סוכם כי "אזור התעשייה הרוסי" ייבנה לאורך תעלת סואץ, ויהווה המרכז האזורי הגדול ביותר להפקת רוסית מוצרים על גבי בשווקים של המזרח התיכון ושל צפון אפריקה."
הרוסים מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר של התיירים במצרים, בעוד רוסיה מהווה יעד פופולרי עבור התיירים המצרים.
בשנת 2006, נפתחה האוניברסיטה הרוסית במצרים בבאדר, קהיר, המציעה הכשרה ברוקחות והנדסה.
רבים מהתלמידים מבקרים באיז'בסק, רוסיה, לצורכי מחקר והתמחות קיץ.
התוכניות הן להוסיף גם לימודי פיזיקה גרעינית והנדסת חשמל.
יחסי מקדוניה הצפונית–סלובניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מקדוניה הצפונית לבין רפובליקת סלובניה.
בין שתי המדינות קשרים פוליטיים קרובים מאוד הנובעים מהיסטוריה משותפת.
שתי המדינות היו חברות ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ושתיהן הכריזו על עצמאותן באותה השנה, זו אחר זו (סלובניה בחודש יוני ומקדוניה הצפונית בחודש ספטמבר).
שתי המדינות הכירו בעצמאות אחת של השנייה ב-12 בפברואר 1992. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו ב-17 במרץ 1992 ולמעשה הייתה סלובניה המדינה הראשונה לכונן יחסים דיפלומטיים עם מקדוניה הצפונית.
סלובניה תומכת בריבונות של מקדוניה הצפונית, בתביעה המדינית שלה, בהרחבת הפטור מאשרות ובהצטרפותה של המדינה לאיחוד האירופי.
מעל 70 חברות סלובניות לוקחות חלק בשוק הצפון מקדוני, וההשקעות בין מדינה למדינה הן גבוהות מאוד.
ב-2009 ראש ממשלת מקדוניה הצפונית חשף כי מדינתו צפויה לקבל השקעות סלובניות רבות בפרויקטים בנושא האנרגיה.
הסכם לקידום והגנה על השקעות.
הסכם חילופי מידע בנושא המס ובתוכו אמנה למניעת כפל מס.
מקדוניה הצפונית מיוצגת בסלובניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בליובליאנה, בירת המדינה.
מקדוניה הצפונית מיוצגת בסלובניה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במורסקה סובוטה.
סלובניה מיוצגת במקדוניה הצפונית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסקופיה, בירת המדינה.
סלובניה מיוצגת במקדוניה הצפונית גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באוחריד.
יחסי מקדוניה הצפונית–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של קוסובו לבין הרפובליקה של מקדוניה הצפונית.
היחסים הלא רשמיים בין המדינות החלו ב-9 באוקטובר 2008, כאשר מקדוניה (שמה הקודם של מקדוניה הצפונית) הכירה בקוסובו לאחר הכרזת העצמאות מסרביה ב-17 בפברואר של אותה שנה.
באוקטובר 2009, קוסובו חתמה על הסכם לתיקון הגבול עם הרפובליקה של מקדוניה על ידי החלפת מספר שטחים.
ב-17 באוקטובר 2009, סקופיה ופרישטינה כוננו באופן רשמי את היחסים הדיפלומטיים.
ב-12 בנובמבר 2009, מקדוניה שדרגה את משלחתה הדיפלומטית בפרישטינה למעמד שגרירות.
שגרירות קוסובו באלבניה מוסמכת גם עבור מקדוניה הצפונית.
מקדוניה הכירה בדרכונים של קוסובו ב-12 ביולי 2008 לקראת הכרה דיפלומטית מלאה של הרפובליקה של קוסובו.
אזרחי הרפובליקה של קוסובו יכולים להישאר 90 ימים ללא ויזה בצפון מקדוניה.
אזרחי מקדוניה הצפונית יכולים גם הם להישאר ברפובליקה של קוסובו 90 ימים ללא ויזה.
לפני ההכרה, הנשיא המקדוני ברנקו צרבנקובסקי אמר "הרפובליקה של מקדוניה תחליט על עמדתה כשנראה שהיא המתאימה ביותר לאינטרסים שלנו.
מקדוניה תעקוב אחר עמדת נאט"ו והאיחוד האירופי ביחס לקוסובו, אולם מדינות בשני הארגונים צריכות עדיין לנקוט עמדה משותפת." המפלגה הדמוקרטית של האלבנים , אחת המפלגות המייצגות את המיעוט האלבני במקדוניה, עזבה את ממשלת הקואליציה במקדוניה ב-13 במרץ 2008 לאחר ששש דרישותיה, וביניהן הכרה בעצמאות קוסובו, לא נענו.
עם זאת, היא חזרה לממשלה ב-24 במרץ 2008, לאחר שתבעה שיש להכיר בקוסובו.
עלי אחמטי , מנהיג מפלגת האיחוד הדמוקרטי למען אינטגרציה האלבנית-אתנית, אמר כי מקדוניה תכיר בקוסובו לאחר שנפתרו הבעיות בתיחום הגבול.
(מפלגת האיחוד הדמוקרטי לאינטגרציה הייתה חברה בקואליציה; עם זאת, לאחמטי לא היה תפקיד שר בממשלה).
מקדוניה הצפונית חולקת גבול משותף לאורך 158.7 ק"מ עם קוסובו.
ב-12 במאי 2009 גיורגה איוואנוב הפך לנשיא החדש של מקדוניה.
מיד לאחר ההשבעה שלו איוואנוב הזמין את נשיא קוסובו פאטמיר סיידיו להיות המדינאי הראשון לבקר במקדוניה בעת כהונתו, אבל סיידיו ביטל את ביקורו במקדוניה, מכיוון שהביקור תוכנן להיות מפגש לא רשמי, ואילו קוסובו ציפתה לפגישה רשמית מלאה בין שני מדינאים.
בשבועות שלאחר מכן התרחש משבר ביחסי שתי המדינות.
היו אפילו השערות לפיהן מקדוניה עשויה לבטל את החלטתה להכיר בקוסובו כמדינה עצמאית.
עם זאת, סקופיה הכחישה רשמית כי היא רוצה להחזיר את ההכרה בקוסובו, ועד מהרה שבו היחסים לקדמותם.
יחסי מקדוניה הצפונית–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מקדוניה הצפונית לבין רפובליקת קזחסטן.
היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת קזחסטן לבין רפובליקת מקדוניה הצפונית כוננו ב-1995, מספר שנים לאחר קבלת העצמאות של שתי המדינות - מקדוניה הצפונית מיוגוסלביה ב-1991 וקזחסטן מברית המועצות ב-1992. שגריר לא תושב למקדוניה הצפונית מקזחסטן מונה ב-2013.
שווי הסחר הכולל שבין המדינות הוערך בשנת 2018 בשווי 1.5 מיליון דולר אמריקאי.
מקדוניה הצפונית מיוצגת בקזחסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בנור-סולטן, בירת המדינה.
קזחסטן אינה מיוצגת במקדוניה הצפונית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קזחסטן מינתה שגריר לא תושב למקדוניה הצפונית היושב בנור-סולטן.
יחסי קרואטיה–מקדוניה הצפונית הם יחסי החוץ בין קרואטיה למקדוניה הצפונית.
עד 1991 היו שתי המדינות חלק מיוגוסלביה, ובאותה שנה הכריזו שתיהן על עצמאותן בהפרש של שלושה חודשים זו מזו.
ב-12 במרץ 1992 הייתה קרואטיה המדינה הראשונה שהכירה בשמה החוקתי של מקדוניה, וב-30 במרץ אותה שנה כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
קיים מיעוט קרואטי קטן במקדוניה הצפונית, המרוכז בעיקר בסקופיה ובביטולה, וכן קיים מיעוט מקדוני קטן בקרואטיה, המרוכזים בעיקר בזאגרב, רייקה, אוסייק, פולה וספליט.
קרואטיה מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליית כבוד בסטרומיצה.
מאידך, מקדוניה הצפונית מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב וקונסוליות ברייקה ובזאדר.
יחסי צרפת–מקדוניה הצפונית, הם יחסי החוץ בין צרפת למקדוניה הצפונית.
בתחום הבריאות, פרויקט מערכת העירוי במקדוניה מיושם עד כה בהצלחה, ושיתופי פעולה החלו עם כמה בתי חולים באוניברסיטה.
קיים גם שיתוף פעולה דינאמי עם אזור נורמנדי תחתית, שעל פי תוכנית העבודה לתקופה 2013–2016 ממוקדת בצירים הבאים: טכנולוגיות מידע חדשות, נוער, מורשת תרבותית, מדיניות תרבות, פיתוח חקלאי, תיירות וזכויות אדם.
מקדוניה הצפונית מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליית כבוד במרסיי.
מאידך, צרפת מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסולית כבוד בביטולה.
יחסי מקדוניה הצפונית–סרביה הם היחסים הדו צדדיים בין הרפובליקה של צפון מקדוניה לרפובליקה של סרביה.
עד 1991 שתי המדינות היו רפובליקות כחלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
בעקבות הכרזות העצמאות של קרואטיה וסלובניה ביוני 1991, הרפובליקה של מקדוניה הכריזה על עצמאותה כעבור שלושה חודשים בספטמבר 1991. צבא יוגוסלביה עזב בשלום את הרפובליקה של מקדוניה, ולכן הרפובליקה של מקדוניה הייתה הרפובליקה היחידה לשעבר של יוגוסלביה שקיבלה עצמאות ללא סכסוך ומלחמה.
עם זאת, יחסים דו-צדדיים לא כוננו באופן מיידי.
הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה הוקמה בשנת 1992 על ידי שאר הרפובליקות היוגוסלביות מונטנגרו וסרביה.
היא כוננה קשרים דיפלומטיים עם הרפובליקה של מקדוניה ב-8 באפריל 1996. כינון יחסים דו צדדיים נערך בשם החוקתי של המדינה - רפובליקת מקדוניה.
לפיכך, סרביה הייתה אחת מ-131 מדינות בעולם שהכירו ברפובליקה של מקדוניה תחת שמה החוקתי כשנודעה בשם זה.
למקדוניה הצפונית יש שגרירות בבירת סרביה בלגרד, ולסרביה גם יש שגרירות במקדוניה הצפונית בבירה סקופיה וכן קונסולית כבוד בעיר ביטולה.
ניתוק וכינון מחדש של יחסים דו-צדדיים
לאחר כינון היחסים הדו-צדדיים קיימו שתי המדינות יחסי ידידות, אך בעקבות ההכרה של רפובליקת מקדוניה בעצמאות קוסובו באוקטובר 2008, גורש שגריר הרפובליקה של מקדוניה מסרביה.
ניתוק היחסים נמשך מספר חודשים.
עם זאת, סרביה ורפובליקת מקדוניה הסכימו לכונן מחדש יחסים דו-צדדיים.
השגריר החדש של הרפובליקה של מקדוניה נכנס לתפקידו בסרביה במאי 2009. השגריר החדש של הרפובליקה של מקדוניה בסרביה הוא יו"ר הפרלמנט לשעבר והשגריר לשעבר בבולגריה, ליוביסה גאורגייבסקי.
מחלוקת הכנסייה הכבידה על היחסים בעבר.
הכנסייה האורתודוקסית הסרבית אינה מכירה בכנסייה האורתודוקסית המקדונית, שהכריזה על אוטוקפליה מהכנסייה הסרבית בשנת 1967. בביקור ברפובליקה של מקדוניה במאי 2009, נשיא סרביה, בוריס טאדיץ', ציין כי ארצו מבקשת הסדר בנושא זה.
הכנסייה האורתודוקסית הסרבית בעבר חסמה את הביקור של משלחות הרפובליקה של מקדוניה אל מנזר פרוחור פצ'ינסקי בדרום סרביה ביום הרפובליקה של מקדוניה, המקום שבו היסודות של הרפובליקה של הממלכתיות של מקדוניה הונחו במהלך מלחמת העולם השנייה בישיבת המליאה הראשונה של האספה האנטי-פשיסטית למען השחרור הלאומי של מקדוניה (ASNOM).
אולם בשנת 2009 הכנסייה הסרבית האורתודוקסית אפשרה באופן מפתיע ביקור בפרלמנט של משלחת הרפובליקה של מקדוניה.
בדצמבר 2017 נודע כי ראש ממשלת הרפובליקה של מקדוניה, זוראן זאאב, התכוון לתמוך בצירוף קוסובו לאונסק"ו.
ממשלת סרביה השיבה כי הם כבר לא יכירו במדינה בשם הרפובליקה של מקדוניה אם ימשיכו במאמצים כאלה.
שר החוץ הסרבי איוויצה דאצ'יץ' הצהיר כי זו הייתה דוגמה לצביעות ממשלתו של זוראן זאאב.
יחסי מקדוניה הצפונית–רוסיה הם היחסים הדו צדדיים בין הרפובליקה של צפון מקדוניה לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים הפוליטיים הדו-צדדיים בין מקדוניה הצפונית לרוסיה הם ידידותיים ומאופיינים בשיתוף פעולה ברמה גבוהה בין המדינות.
לרוסיה יש שגרירות בסקופיה, ואילו למקדוניה הצפונית יש שגרירות במוסקבה וקונסוליה בסנקט פטרבורג.
רוסיה הכירה במקדוניה הצפונית כמדינה עצמאית ב-4 באוגוסט 1992, כשנה לאחר הכרזת עצמאותה של רפובליקת מקדוניה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
על ידי מהלך זה הפכה הפדרציה הרוסית למעצמה העיקרית הראשונה בעולם שהכירה במדינה תחת שמה החוקתי הקודם "רפובליקת מקדוניה", שבו הוכרה על ידי 131 מדינות.
כינון יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות התרחש ב-31 בינואר 1994.
יותר מ-40 הסכמים נחתמו על ידי מקדוניה הצפונית והפדרציה הרוסית ב-15 השנים הראשונות ליחסים הדו-צדדיים שלהן, ביניהם ההצהרה החשובה על ידידות ושיתוף פעולה בשנת 1998.
מקדוניה הצפונית נותנת חשיבות מיוחדת להשקעות מרוסיה.
אחת הדוגמאות החיוביות ביותר היא חברת התרופות אלקלואיד בשטח רוסיה וזו של חברת הנפט הגדולה ברוסיה - לוקאויל.
במרץ 2015 הודיעה חברת הבנייה ההנדסית הרוסית סטרויטרנסגז על כוונתה לבנות צינור גז ברחבי מקדוניה הצפונית, שיכול לשמש בסופו של דבר כחלק מתוואי לספק לאירופה גז רוסי באמצעות טורקיה.
סטרויטרנסגז נמצאת בבעלות גנאדי טימצ'נקו , בן בריתו של הנשיא ולדימיר פוטין, שהיה בין אנשי העסקים הראשונים שהועמדו תחת סנקציות על ידי ארצות הברית בעקבות משבר קרים.
דובר סטרויטרנסגז אמר כי הסנקציות לא יפגעו בפרויקט במקדוניה הצפונית, שאינה חברה באיחוד האירופי.
צינור הדלק נגוטינו-קלצובצה יחצה את מקדוניה הצפונית מכיוון הגבול היווני בדרום עד סביבת הגבול הסרבי בצפון.
מוסקבה מתכננת להקים צינור תת-ימי לטורקיה, תחליף לפרויקט שבוטל זרם הדרום }, דרך בולגריה.
פרטי המסלול הלאה מטורקיה דרך יוון טרם הושלמו.
סטרויטרנסגז אמרה כי היא תבצע את עבודתה כחלק מהחזר החוב החוב בין ברית המועצות לשעבר ליוגוסלביה לשעבר, אשר מקדוניה הצפונית הייתה חלק ממנה.
עלות הפרויקט כולו עומדת על 75.7 מיליון דולר.
הפרויקט הוסיף מתחים בין המערב לבין רוסיה.
בעקבות עימותים בין-אתניים אלימים בעיר קומאנובו ב-9 במאי 2015, האשים שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב את המערב בניסיון להביא להפלת ממשלת מקדוניה, כדי לערער את הפרויקט.
לאחר פגישה בין גורמים מצפון מקדוניה ורוסיה במרץ 2016, הוכרז כי ממשלת מקדוניה מעוניינת להגדיל את התיירות הרוסית במדינה.
ממשלת מקדוניה פועלת ליצירת תנאים טובים לתיירים רוסים ובהקמת טיסות סדירות בין המדינות.
יחסי מקדוניה הצפונית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מקדוניה הצפונית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת מקדוניה הצפונית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מקדוניה הצפונית לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים.
בשנת 1994, שנה אחת לאחר שהמדינה זכתה בעצמאותה מיוגוסלביה, שווייץ מינתה את השגריר שלה בסופיה, בירת בולגריה להיות אמון גם על מקדוניה הצפונית.
שווייץ סיפקה שישה שוטרים לסוכנות האומות המאוחדות שמטרתה הייתה לשמור על שלום ביוגוסלביה לשעבר.
שווייץ תרמה למדינה על מנת שתקיים את מפקד האוכלוסין הראשון שלה ב-1994 והקימה תחנת רדיו מקומית בסקופיה בשנת 1995.
מאז שנת 1996, מקדוניה הצפונית מהווה מדינה מועדפת עבור שיתוף פעולה שווייצרי במזרח אירופה.
שווייץ פתחה את שגרירותה בסקופיה בירת מקדוניה בשנת 2000.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו במקדוניה הצפונית שלוש מאות חמישים ושבעה אזרחים שווייצרים.
מקדוניה הצפונית מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת במקדוניה הצפונית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסקופיה, בירת המדינה.
היחסים בין מצרים לתוניסיה הם הקשר הארוך, ההיסטורי והלבבי בין מצרים לתוניסיה, שתי מדינות ערביות בצפון אפריקה.
מצרים ותוניסיה היו שתי התרבויות הקדומות והוותיקות ביותר באפריקה, התרבות המצרית והתרבות הקרטגנית.
בהיותן שתי מדינות קדומות, עסקאות בין קרתגו למצרים התלמיית נערכו בתדירות גבוהה.
עם זאת, הייתה יריבות בין שתי המדינות, מכיוון שהמצרים לא סמכו על הקרתגים ולעיתים פנו נגד הקרתגים, מה שהפך את היחסים למורכבים יותר.
אופי מסובך זה בין שתי המדינות נשמר עד סוף העת העתיקה ותחילת תקופת ימי הביניים.
פילי מלחמה רבים של חניבעל הובאו ממצרים, ואף השתתפו בניסיונותיו הכושלים של חניבעל לכבוש את רומא.
גם מצרים וגם תוניסיה נפלו יחד תחת שלטונן של אימפריות שונות מאוחר יותר, האימפריה הרומית, הח'ליפות הערבית והאימפריה העות'מאנית.
המשפיע ביותר היה הכיבוש הערבי בשתי המדינות, שגרם להן לאמץ את השפה הערבית במקום שפותיהן העתיקות, והגעת האסלאם.
השפעתם של האסלאם והתרבות הערבית גרמה גם לציוני דרך משמעותיים, להקמת כמה מהמוסדות הוותיקים בשתי המדינות, ובמיוחד אוניברסיטת אל-אזהר במצרים והמסגד הגדול של קירואן בתוניסיה.
עם הכיבוש העות'מאני, מצרים ותוניסיה נשלטו יחד תחת הטורקים, אך השלטון העות'מאני בשתי המדינות נבדל בכמה דברים.
מצרים העות'מאנית ותוניסיה העות'מאנית תפקדו שניהם כפרובינציות אוטונומיות של האימפריה, אך היחסים היו שונים להפליא.
התוניסאים, ברובם, נותרו נאמנים למדינה העות'מאנית, והיו אחד האזורים הקדומים ביותר שתמכו בטנזימאט, כולל ביטול העבדות שהיה מהקדומים בעולם, בשנת 1846, ואפילו היה בין כמה מהאזורים הליברליים ביותר באימפריה; אך במצרים נערכו מספר עימותים עם הטורקים, שראשיתם במלחמות העות'מאנית–הממלוכית, ואף מאוחר יותר מלחמת מצרים–האימפריה העות'מאנית.
באותה עת נהגה מצרים לתמוך בעות'מאנים במלחמות עות'מאניות שונות.
התנגשות זו בין היחסים בין מצרים לאימפריה העות'מאנית התפתחה עוד יותר עם השקפה שונה משלה שתסלים בסופו של דבר למאה ה-20 תחת שלטון גמאל עבד אל נאצר.
בסך הכל, היחסים של תוניסיה עם העות'מאנים נחשבו לטובים ואילו קשריה של מצרים עם העות'מאנים היו מורכבים ברובם.
בסוף המאה ה-19 נפלו הן מצרים והן תוניסיה בידי המתיישבים האירופיים, האימפריה הבריטית וצרפת.
שתיהן נהיו מדינות מאוד מודרניות והפכו למעשה לחלק מהמדינות הערביות הליברליות ביותר.
עם זאת, הפעילות האנטי-בריטית והאנטי-צרפתית במצרים ותוניסיה הייתה כה גדולה עד שהיא דחפה את הבריטים והצרפתים להחליט מחדש על עמדותיהם במושבותיהן.
שתי המדינות סבלו רבות במלחמת העולם השנייה, בהיותם מטרות של גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית; גם נקודות המפנה של המלחמה החלו בשתי המדינות, ובמיוחד המערכה בצפון אפריקה.
לאחר שתוניסיה זכתה בעצמאות בשנת 1956, מצרים ותוניסיה כוננו יחסים הודות למאמצים של חביב בורגיבה, שבעבר אף למד במצרים.
תוניסיה ניתקה את יחסיה עם מצרים בשנת 1966 בעקבות הכרזתו של נשיא תוניסיה, בורגיבה, שיש לפתור את הבעיות במזרח התיכון במשא ומתן.
בשנת 1967, כשבוע לאחר מלחמת ששת הימים, חידשו שתי המדינות את יחסיהן.
מצרים ותוניסיה קיימו יחסים לבביים, כאשר מצרים ותוניסיה היו שותפות בחזית מול ישראל.
עם זאת, לאחר שאנואר סאדאת חתם על הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979, מערכת היחסים בין שניים הדרדרה, אם כי לא באופן ישיר, שכן תוניסיה נמנעה מלצאת נגד ישראל שלא כמו מצרים לפני סאדאת.
רק בשלהי שנות ה-80 חידשו מצרים ותוניסיה את הקשר, אך תוניסיה הצליחה לקיים יחסים עם מפתח מצרים.
בשנת 1985, ישראל פתחה במבצע רגל עץ ותקפה את מטה הארגון לשחרור פלסטין בתוניס, עוררה כעסים מתוניסאים.
מצרים הייתה אחת המדינות שגינו את המתקפה, מה שסייע לחימום היחסים ביניהן.
לאחר תום המלחמה הקרה, מצרים ותוניסיה התקרבו מחדש והפכו לשותפות אסטרטגיות.
פרוץ האביב הערבי זכה לתמיכה חזקה הן בתוניסיה והן במצרים כאחד, מכיוון שהיו שתי המדינות הערביות שהושפעו ראשונות מהמהפכה.
למרות זאת, רק תוניסיה הצליחה להפוך ליותר דמוקרטית; מצרים, לעומת זאת, ראתה שינוי שני במשטר ואי שקט רב יותר, אם כי הצליחה להימנע לחלוטין ממלחמת אזרחים שלא כמו סוריה, תימן, עיראק ולוב.
למרות אירועי האביב, שתי המדינות נותרות לא פתורות בכל הנוגע לסוגיות החברתיות שלה.
הקצנה של צעירים ואסלאמיסטים כאחד, יחד עם תנאים כלכליים לא יציבים, הביאו לשתי המדינות להישאר נגועות בשחיתות גם לאחר האירועים.
בשנת 2019 הודיע עבד אל-פתאח א-סיסי על חיזוק היחסים ושיתוף פעולה במלחמה בטרור עם תוניסיה.
בעבר, שתי המדינות חתמו גם על 10 הסכמי שיתוף פעולה בשנת 2017. בשנת 2017 היה צפוי כי מערכת היחסים המסחרית בין שניים תביא דחיפה.
קיימים חילופי סטודנטים בין מצרים לתוניסיה בחזיתות רבות.
מצרים מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
תוניסיה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי מקדוניה הצפונית–מקסיקו הם יחסי החוץ בין מקדוניה הצפונית ומקסיקו.
כתוצאה מכך, מקסיקו שינתה את שנמכה את מעמד שגרירותה ל"ממונה על היחסים" וסירבה לכניסתם של כל פקיד יוגוסלבי שרצה לבקר במקסיקו.
ב-4 באוקטובר 2001 כוננו בוסניה והרצגובינה ומקסיקו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ב-20 בספטמבר 2019 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בסקופיה.
מקדוניה הצפונית מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון די.
מקסיקו מוסמכת לבוסניה והרצגובינה משגרירותה בבלגרד, סרביה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסקופיה.
יחסי מצרים–תימן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מצרים הערבית לבין הרפובליקה של תימן.
יחסי מצרים–תימן הם מאוד עתיקים, ייתכן שאחת מההוכחות העתיקות ביותר שהצביעו על שתי המדינות שהועברו הייתה כי הקיסר המצרי תחותמס השלישי קיבל מתנה מסוחרים סבאיים, וסוחרים תימנים היו הספק העיקרי של קטורת למקדשים מצריים קדומים.
באוגוסט 1950 מינתה ממלכת תימן שגריר בקהיר, שהיה הנציג הדיפלומטי הראשון שמונה על ידי הממלכה.
בעידן המודרני, הצבא המצרי התערב כדי לתמוך במהפכת הקצינים הליברלים התימנים במהלך מהפכת 26 בספטמבר נגד ממלכת תימן, ו-15,000 חיילים מצרים מתו שם במהלך המלחמה.
כמו כן, גמאל עבד אל נאצר תמך במהפכת ה-14 באוקטובר בדרום תימן נגד הקולוניזציה האנגלית של עדן.
מצרים ממשיכה למלא תפקיד בסכסוך המתמשך בתימן כיום.
מאז מרץ 2015 היא הייתה אחת החברות בקואליציה המונהגת על ידי סעודיה הנלחמת בחות'ים, ומצרים פרסה כ-8,000 חיילים בתימן בשנת 2015.
עד לשנת 2014 היו התימנים פטורים מדרישת ויזה במצרים, אולם גם לאחר מכן הכניסה למצרים קלה עבורם הרבה יותר מאשר מדינות אחרות.
היקף היצוא המצרי לתימן הגיע ל-62.08 מיליון דולר והיקף היבוא הגיע ל-52.58 מיליון דולר בתקופה מינואר עד מרץ 2010, בעוד היקף היצוא בשנת 2009 הגיע ל-149 מיליון דולר והיבוא ל-26 מיליון דולר.
מצרים מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא וקונסוליה כללית בעדן.
תימן מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי מצרים–שוודיה הם היחסים בין מצרים לשוודיה.
בשנת 1937, שגרירות מצרים בסטוקהולם הייתה השגרירות הערבית והאפריקאית הראשונה שהוקמה בממלכת שוודיה.
שתי המדינות נהנות מאז תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 מהיסטוריה ארוכה של שיתוף פעולה תרבותי וכלכלי.
מצרים נחשבת לשוק השני בגודלו של שוודיה באזור MENA, שם מייצאת שוודיה בעיקר עץ, מוצרי נייר, מתכות, טלקום והקלטת סאונד.
הייבוא העיקרי של מצרים לשוודיה הוא בתחום החקלאות והטקסטיל המורכב מחוטי טקסטיל, בדים, ביגוד ואביזרים.
יתר על כן, בשנת 2009, המהנדס ראשיד מוחמד ראשיד, שר המסחר והתעשייה ושר המסחר השוודי, ד"ר אווה ברלינג, ערכו ביקורים זה אצל זה והסכימו על התחלת שיתוף פעולה בין מוסדות פיננסיים שוודים ובנק לפיתוח היצוא כדי להקל על אשראי לקידום שיתוף פעולה וסחר בקרב חברות בשתי המדינות.
מצרים אירחה מבקרים שוודים רבים לאורך כל השנים, למשל, עד שנת 2010 אירחה מצרים כ-210,000 תיירים שוודים בשנה.
המבקרים מגיעים מדי שנה כדי ליהנות מחופי הים האדום, מצלילה בים האדום, ומטיילים לאורך הערים הגדולות של הנילוס.
הקשר החיובי בין מצרים לשוודיה בא לידי ביטוי גם בחילופי סטודנטים.
כשישה סטודנטים מצרים בשנה מקבלים מלגות מטעם המכון השוודי להשלמת תארים גבוהים יותר בחינוך בשוודיה ו-15 מנהיגים ויזמים צעירים משוודיה וממצרים נפגשים בהחלפת תוכניות מנהיגות.
מצרים מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי מקדוניה הצפונית–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין רפובליקת מקדוניה הצפונית לבין הרפובליקה של צ'ילה.
לאחר קבלת עצמאותה של מקדוניה הצפונית בשנת 1991 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
צ'ילה מיוצגת במקדוניה הצפונית באמצעות שגרירותה באו"ם.
מקדוניה הצפונית אינה מיוצגת בצ'ילה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי מקדוניה הצפונית–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין מקדוניה הצפונית וספרד.
כמו כן צפון מקדוניה הצפונית היא מועמדת לצירוף לאיחוד האירופי וספרד היא חברה ב.
כיום, ספרד אינה מנהלת שום מחלוקת עם מקדוניה הצפונית.
ספרד תומכת בשאיפה להשתלבות אירו-אטלנטית של מקדוניה הצפונית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 ביולי 1994. חגיגת 20 שנה לאירוע זה התקיימה באוקטובר 2014 בסקופיה.
ב-9 באפריל 1999 נסע שר החוץ אבל מטוטס למקדוניה כדי להציע תמיכה פוליטית וכלכלית והיצמדות ללא תנאי של ההנהלה הספרדית לממשלת מקדוניה הצפונית על קבלת פנים לאלפי פליטים אלבניים-קוסוברים, תוצאה של משבר קוסובו והפצצות נאט"ו שהחלו במרץ אותה שנה.
לרגל פסגת נאט"ו בוושינגטון די.
ב-25 באפריל 1999, ראש ממשלת ספרד, חוסה מריה אסנאר, התחייב בפני נשיא מקדוניה, קירו גליגורוב, להרחיב את הסיוע ההומניטרי הספרדי לסייע לפליטים מקוסובו.
מאז 2001, הסחר בין מקדוניה הצפונית לספרד התאפיין בגירעון משמעותי עבור ספרד, כאשר הכיסוי עמד בשנת 2010 על 49% בלבד.
דפוס זה השתנה באופן משמעותי במהלך 2012, 2013 ו-2014, והראה שיעורי כיסוי חיוביים לספרד.
בשנת 2014, המוצרים העיקריים שיוצאו מספרד לצפון מקדוניה היו מוצרי בשר, בגדי נשים, מוצרי קרמיקה, מזון לבעלי חיים, רכיבים אלקטרוניים, מכוניות, טבק לא מעובד ובדים טכניים.
באותה שנה, המוצרים העיקריים המיובאים לספרד מצפון מקדוניה היו מוצרי פלדה, ציוד חשמלי (24.7% מהסך הכל) ואחריהם לבוש, הנעלה וטבק לא מעובד.
על פי נתוני DataInvex, תזרימי ההשקעות בין שתי המדינות כמעט ואינם קיימים: ההשקעות הספרדיות בצפון מקדוניה היו −0.91, 0.12 ו-0.09 מיליון אירו בשנים 2009, 2010 ו-2011 בהתאמה.
ההשקעות שנצברו מאז 1993 הן 157 מיליון אירו.
DataInvex לא רשמה השקעות ממקדוניה הצפונית בספרד מאז 2009, אז הסתכמו ב-3 מיליון אירו.
ספרד העניקה למקדוניה הצפונית הלוואת FAD לבנייה הידרואלקטרית בשווי 4 מיליון אירו מהפיתוח של קרנות הסיוע.
הקרן הספרדית לסיוע במילוי מטרות המילניום הקצתה 5 מיליון דולר למימון תוכנית האו"ם לקידום דיאלוג ושיתוף פעולה בין אתני במקדוניה הצפונית, המנוהלת באופן מקומי על ידי UNDP, אונסק"ו ויוניצ"ף.
בדצמבר 2006, בחסות הקרן הבינלאומית והאיברית-אמריקאית למינהל ומדיניות ציבורית (FIIAAPP), נערך ביקור של מומחים ספרדיים שערכו סמינר בנושא ניהול קרנות קהילתיות.
בין מאי 2010 לינואר 2012 פותח פרויקט שיתוף פעולה בענייני מיסים בין האיחוד האירופי למקדוניה הצפונית בהובלת ספרד.
החל מפברואר 2011, התנהל פרויקט לאורך 18 חודשים לתמיכה בנציבות הציבור במקדוניה הצפונית עם רכז תושב ספרד.
זה היה פרויקט משותף שהוצג על ידי משרדי נציב תלונות הציבור של ספרד וצרפת, בראשות ספרד.
בדצמבר 2011 החל תאום פרנקו-ספרדי שני לחינוך מבוגרים, עם הנהגת צרפת.
החל מפברואר 2016, שני פרויקטים נמצאים בפיתוח.
הראשון, שנועד לשפר את ממשל המיסים במקדוניה הצפונית והתחיל במהלך חודש פברואר 2015. השני, על שיפור איכות הסביבה, החל באפריל של אותה שנה.
פרויקטים שלישיים ורביעיים עומדים להמריא בשנת 2016.
מקדוניה הצפונית מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ושלוש קונסוליות בברצלונה, מדריד וולנסיה.
ספרד מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה.
יחסי מקדוניה הצפונית–סין הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של צפון מקדוניה.
סין תמכה בהחלטת האספה הכללית של האו"ם להכניס את מקדוניה לאו"ם.
היחסים הדיפלומטיים והקונסולריים בין סין ורפובליקת מקדוניה כוננו ב-21 באוקטובר 1993. בשנת 1998 נשיא מקדוניה קירו גליגורוב ביקר בסין.
עקב כינון יחסים דיפלומטיים בין מקדוניה לטאיוואן (עקב הבטחת טאיוואן לתמוך במקדוניה בסך שני מיליארד דולר), ניתקה סין את היחסים הדיפלומטיים עם מקדוניה ב-9 בפברואר 1999. במאי 2001 ניתקה מקדוניה מחדש את יחסיה עם טאיוואן, וביוני אותה שנה חידשה סין את יחסיה עם מקדוניה.
מקדוניה הצפונית מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה.
יחסי מצרים–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין מצרים לבין ממלכת תאילנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1954 והשגרירויות בקהיר ובבנגקוק נפתחו באותה שנה.
בשנים שחלפו היחסים בין המדינות תמיד היו טובים.
בספטמבר 2016 החלו התייעצויות פוליטיות דו-צדדיות בקהיר.
לתאילנד ולמצרים יש שיתוף פעולה טוב וקשרים חזקים בתחומים רבים.
לדוגמה, טיסות ישירות של חברת התעופה מצרים בין קהיר לבנגקוק מקלות על הובלת אנשים וסחורות.
בשנת 2016 היקף המסחר היה כ-1.2 מיליארד דולר לשני הכיוונים.
מצרים מייצאת לתאילנד בעיקר חלפים לרכב מנועי, פירות ים כמו טונה, ביגוד, אלקטרוניקה ותרופות.
ב-1972 אירע משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק שבו חטפו חברי ארגון ספטמבר השחור דיפלומטיים ישראלים.
בשנת 2015 ביקרו 40,000 תיירים מצרים בתאילנד, ואלפי תיירים תאילנדים ביקרו במצרים.
מצרים מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
תאילנד מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי מצרים–קפריסין הם יחסי החוץ בין קפריסין למצרים.
בשל הקשרים התרבותיים וההיסטוריים החזקים בין שתי המדינות, קפריסין ומצרים נהנות כיום מיחסים ידידותיים ואסטרטגיים.
היחסים הדיפלומטיים המודרניים בין שתי המדינות כוננו זמן קצר לאחר שקפריסין קיבלה את עצמאותה בשנת 1960 ונחשבים לבביים.
במהלך פגישה באפריל 2009 ברמת השרים, המדינות בדקו דרכים לפתח קשרים הדוקים יותר, עם תוכניות לשיתוף פעולה מוגבר הן בתחום התיירות והן בפעילויות הקשורות לאנרגיה.
היו דיבורים על כך שקפריסין מגדילה את יבוא הגז הטבעי שלה, מצרים משתמשת בקפריסין כגשר לייצוא לאירופה ועל סיכויים להכשרת מהנדסים קפריסאים על ידי עמיתיהם המצרים בטכניקות להפקת נפט וגז טבעי.
ביקור ממלכתי של הנשיא דמטריס כריסטופיאס
הנשיא כריסטופיאס ביקר בביקור רשמי בן שלושה ימים במצרים, הרגיע את פקידי ממשלת מצרים שהשתתפו בפורום, כמו גם את אנשי העסקים במצרים כי מדינתם יכולה לסמוך על קפריסין, במיוחד ביחס ליחסי האיחוד האירופי ומצרים.
נשיא קפריסין התייחס לשלושת ההסכמים הבילטרליים שנחתמו ביום שלישי בקהיר, כמו גם ל"ההסכמים החשובים ביותר "שנחתמו בשנה שעברה בנושא מחקרים על נפט וגז באזור, והביעו וודאות כי "שתי הממשלות יוצרות עבורכם בסיס יציב מאוד, אנשי העסקים, כדי לקדם עוד יותר את שיתוף הפעולה שלך כחברים, כאנשי עסקים".
בנוסף, הוא תיאר את קפריסין כמדינה חיובית להשקעות, כמו שמצרים חיובית גם להשקעות קפריסאיות.
ביקור רשמי של שר החוץ המצרי בקפריסין
מוחמד כאמל עמר היה הבכיר הראשון במצרים שביקר בקפריסין מאז המהפכה המצרית בשנת 2011 שאילצה את חוסני מובארק לפרוש מתפקידו לאחר 30 שנות שלטון.
שר החוץ של מצרים, מוחמד כאמל עמר, אמר בביקורו בניקוסיה כי קיים פוטנציאל עצום לקידום שיתוף פעולה כלכלי בין מצרים לקפריסין.
אראטו קזאקו-מרקוליס הודיע כי הן ממשלת מצרים והן ממשלת קפריסין הסכימו להשלים את המסגרת החוזית בנושא ניצול משותף על פי ההסכם שנחתם ביניהן בשנת 2006.
מצרים, קפריסין ויוון קיימו פסגה משולשת בקהיר ב-8 בנובמבר 2014, שם התמודדו מנהיגי שלוש המדינות עם הנושאים המתמשכים באזור המזרח התיכון ובים התיכון המזרחי, ושלושת ראשי הממשלות הסכימו להעצים את שיתוף הפעולה.
בין שלוש המדינות בכלכלה, ביטחון, תיירות ואנרגיה, כמו גם הגדרת הגבולות הימיים המשותפים ו-EEZ בים התיכון.
בפסגת קהיר גינו ממשלות יוון וקפריסין את פיגועי הטרור בשטח מצרים וסיני, הביעו תמיכה פוליטית בממשלת מצרים, והסכימו על תמיכה הדדית בין שלוש המדינות בארגונים בפורומים ובפורומים, עם יוון וקפריסין הדוגלים בעמדות מצרים באיחוד האירופי.
א-סיסי, אנסטסיאדס וסמאראס הסכימו לעודד את ההשקעות הזרות לכלכלה המצרית ולתשתיות, שסבלו מהתקוממויות האביב הערבי, ולהשתתף בוועידת הכלכלה בקהיר ב-2015.
תוך פחות מחצי שנה מאז הפסגה המשולשת הראשונה, התקיימה בניקוסיה פסגה חדשה בדרגה גבוהה, ב-29 באפריל 2015, בין ראשי ממשלות קפריסין, מצרים ויוון.
בפסגת ניקוסיה אישרו נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס את הרצון לחיזוק המשך שיתוף הפעולה בין שלוש המדינות, והסכימו על המשך שיתוף הפעולה בעניינים הנוגעים לבינלאומי.
ארגונים וכן בין שלוש המדינות.
בין הנושאים הנדונים ניתן למנות פיתוח מאגרי פחמימנים במזרח הים התיכון, לאורך הגבול הימי בין שתי המדינות באזורים הכלכליים הבלעדיים שלהן.
נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס נפגשו בניקוסיה ב-21 בנובמבר 2017. הם דנו על פיתוח מאגרי פחמימנים במזרח הים התיכון ועל פרויקטים של אנרגיה מועילה הדדית.
הם עודדו ובירכו על יוזמות של המגזר הפרטי בפרויקטים של תשתיות אנרגיה, החשובות לביטחון האנרגיה של כל שלוש המדינות, כגון קישור ה-EuroAfrica Interconnector.
מצרים מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה.
קפריסין מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי מצרים–רומניה הם יחסי החוץ בין מצרים לרומניה.
ב-6 בדצמבר 1879 כוננו הנסיכויות הרומניות המאוחדות יחסים דיפלומטיים עם האימפריה העות'מאנית, שהייתה אחראית על יחסי החוץ של ח'דיוות מצרים.
ב-1 באפריל 1906 כוננה ממלכת רומניה יחסים דיפלומטיים עם ח'דיוות מצרים, ופתחה בה נציגות דיפלומטית.
ב-3 באפריל 1926 שדרגה רומניה את הנציגות לדרגת צירות.
ב-15 בדצמבר 1941 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות מלחמת העולם השנייה, והם חודשו רק ב-2 באפריל 1947. ב-1 באפריל 1957 שדרגו המדינות את רמת הנציגות לרמת שגרירות.
בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 112 שנות יחסים דיפלומטיים.
בראייה היסטורית כלכלית ומסחרית קצרה ניתן להבחין בצמיחה מתמדת של יחסי הסחר הדו-צדדיים, שרמתם הגיעה בשנים 2014 ו-2015 לכמיליארד דולר, והבטיח למצרים את המקום הראשון בקרב שותפות הסחר של רומניה באפריקה.
בין הייצוא הרומני למצרים יש: דגנים (בעיקר חיטה), מוצרי נפט, עץ, כימיקלים, מוצרי מתכת, ציוד תעשייתי וחשמלי, מכוניות וחלקי חילוף, צמיגים, רהיטים וכו'.
הייצוא המצרי לרומניה כולל: ירקות ופירות, מוצרי מזון, תרופות, כימיקלים, חומרי פלסטיק, קרמיקה וכלי זכוכית, טקסטיל, ציוד תעשייתי וחשמלי וכו'.
קיימת פרספקטיבה אמיתית של חברות רומניות להגדיל עוד יותר את שיתוף הפעולה הכלכלי בהתחשב בתוכניות הפיתוח המשמעותיות של המגזרים הכלכליים העיקריים במצרים כגון חשמל, נפט וגז, חקלאות ומשאבי מים, תשתיות, דיור, הובלות נהרות, רכבת וכבישים, תיירות.
כמה חברות רומניות המתמחות בתחומים אלה כבר הצהירו כי הן מעוניינות להשתתף בתוכניות אלו וחלק מהחוזים כבר נחתמו ונפרשו.
מצרים מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר.
יחסי מקדוניה הצפונית–רומניה הם יחסי החוץ בין מקדוניה הצפונית ורומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 בינואר 1995, לאחר שמקדוניה הצפונית (שנקראה אז מקדוניה) נפרדה מיוגוסלביה.
בינואר 2019 ביקר סגן ראש ממשלת מקדוניה בויאר אוסמני ברומניה ונפגש עם ראש ממשלת רומניה ויוריקה דנצ'ילה.
דנצ'ילה חזרה על תמיכתה המתמדת של רומניה בשילוב האירו-אטלנטי של מקדוניה הצפונית, והביעה את אמונה כי רפובליקת צפון מקדוניה, עם השם החוקתי החדש של המדינה, תהפוך לחברה ה-30 ב.
מקדוניה הצפונית מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה.
יחסי מקדוניה הצפונית–צ'כיה הם היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין צ'כיה למקדוניה הצפונית.
כמו כן צ'כיה היא חברה באיחוד האירופי ומקדוניה הצפונית היא מועמדת להצטרפות לאיחוד האירופי.
היחסים הדו-צדדיים מצוינים ולמרות העובדה שמקדוניה הצפונית הפכה למדינה עצמאית רק בשנת 1991, ליחסים בין המדינות יש מסורת ארוכה.
לפני 1991, רוב היחסים התרחשו כחלק מהיחסים בין יוגוסלביה לצ'כוסלובקיה.
בין שתי מלחמות העולם, בין השנים 1924–1938, הייתה לרפובליקה הצ'כוסלובקית קונסוליה בסקופיה, אשר באותה תקופה הייתה (כמו כל מקדוניה הצפונית של ימינו) חלק מממלכת יוגוסלביה.
קונסול צ'כוסלובקיה בסקופיה בשנת 1928, ולדימיר זנוימסקי, הדגיש בדוחותיו את קיומה של אומה מקדונית באזור מקדוניה, שהיא "שונה מהלאומים האחרים, שאנשיה מדברים בשפה אחרת ומרגישים אחרת".
בתקופה שבין 1918 למלחמת העולם השנייה צ'כוסלובקיה תמכה בכמה יוזמות מקדוניות בנושא הכרה באומה המקדונית.
באותה תקופה, האומה המקדונית לא הוכרה על ידי רשויות ממלכת יוגוסלביה.
במקום זאת, המקדונים נחשבו לסרבים (דרומיים).
בשנת 1968, כאשר נערכה פלישת ברית ורשה לצ'כוסלובקיה, הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה (באותה תקופה רפובליקה בתוך הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) תמכה בצ'כוסלובקיה.
הרבה הפגנות נערכו שם במטרה לתמוך בצ'כוסלובקיה ולמחות נגד המתרחש.
שגרירות צ'כיה במקדוניה הצפונית נפתחה בספטמבר 2006 והיא ממוקמת בסקופיה, ואילו שגרירות מקדוניה הצפונית בצ'כיה, שנפתחה בינואר 2008, ממוקמת בפראג.
צ'כיה מציעה תמיכה מתמשכת במקדוניה הצפונית בהתחשב בהצטרפותה של המדינה לאיחוד האירופי, שהיא בין העדיפויות האסטרטגיות המובילות במקדוניה הצפונית.
שיתוף הפעולה בתחום הכלכלה בין מקדוניה הצפונית לצ'כיה טוב ומשתפר כל העת.
רמת חילופי הסחר בין שתי המדינות מציגה מגמה חיובית.
חברות צ'כיות רבות השקיעו במקדוניה הצפונית.
תחומים אחרים של שיתוף פעולה טוב בין שתי המדינות הם תיירות וחינוך.
צ'כיה היא גם מדינה שהכירה בצפון מקדוניה בשמה החוקתי לשעבר רפובליקת מקדוניה, לפני הסכם פרספה.
לפיכך הייתה צ'כיה אחת מבין 131 מדינות בסך הכול, שהכירו במקדוניה הצפונית בשמה החוקתי לשעבר.
מקדוניה הצפונית מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה במקדוניה הצפונית סוכנות קונסולרית בסקופיה.
יחסי מצרים–קרואטיה הם היחסים הדיפלומטיים בין קרואטיה למצרים.
מצרים הכירה בעצמאותה של קרואטיה ב-16 באפריל 1992, ושתי המדינות החלו לקיים יחסים דיפלומטיים ב-1 באוקטובר 1992. השגרירות הקרואטית בקהיר מייצגת את קרואטיה גם בבחריין, אתיופיה, תימן, ירדן, קטר, כווית, לבנון, עומאן, סעודיה, סוריה, סודאן ואיחוד האמירויות הערביות, ובמידה חלקית גם את ג'יבוטי, אריתריאה ועיראק.
בעבר כ-2,700 עובדים מקרואטיה עבדו על בניית תעלת סואץ.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה שמרה על יחסים טובים עם מצרים, במיוחד באמצעות המדינות הבלתי-מזדהות.
בשנות ה-70 וה-80 חברות קרואטיות רבות ייצאו הון רב למצרים ומדינות ערב נוספות.
לאורך השנים גורמים בכירים משתי המדינות ערכו ביקורים הדדיים.
נשיא מצרים חוסני מובארכ ביקר בזאגרב באוקטובר 2009. מקבילתו הקרואטית ידרנקה קוסור ביקרה במצרים בדצמבר 2010. במקביל חברות קרואטיות החלו לפעול בתחום האנרגיה במצרים.
בתחילת 2011 פונו פועלים קרואטיים רבים ממצרים, עם תחילת המהפכה המצרית.
ביולי 2011 נענתה ממשלת קרואטיה להחלטת מועצת האיחוד האירופי להקפיא נכסים מצריים הקשורים למובארק ו-18 מאנשיו.
בשנת 2015 אזרח קרואטי בשם טומיסלב סלופק נחטף במצרים על ידי חמושים אסלאמיסטים.
קרואטיה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר וקונסוליה באלכסנדריה.
מצרים מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב.
יחסי מצרים–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין מצרים לקניה.
שתי המדינות שומרות בעיקר על קשרי סחר.
היחסים בין השטחים של מצרים וקניה של ימינו החלו בתקופה הקולוניאלית.
ממשלת מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר הפעילה קמפיין דיפלומטי ותקשורתי לתמיכה בתנועת מאו מאו הקנייתית נגד השלטונות הבריטים בקניה.
ערוץ רדיו, "קולה של אפריקה", שודר גם ממצרים בסוואהילי לתמיכה בתנועת החירות הקנייתית; זו הייתה התחנה הראשונה ביבשת ששודרה בשפת הבנטו.
בשנת 1964, קניה פתחה שגרירות בקהיר.
בשנים האחרונות נוצרה מתיחות בין מצרים לקניה בנוגע להקצאתו הבלעדית של הנילוס עבור מצרים וסודאן.
בשנת 2010, קניה וחמש מדינות נוספות, כולל אתיופיה (שבה מקורו של הנילוס הכחול באגם טאנה), חתמו על הסכם מסגרת שיתופית של אגן הנילוס.
העסקה, אם תאושר על ידי הפרלמנטים של הצדדים המתאימים, תקים ועדת קבע שתחליט על הקצאת המים של הנילוס, אם כי מבלי להתייעץ עם מצרים וסודאן.
קניה ומצרים הן חלק מהשוק המשותף למזרח ודרום אפריקה (COMESA), גוש הסחר הגדול ביותר באפריקה מבחינת מספר המדינות החברות.
COMESA היא גם חלק מאזור הסחר החופשי המשולש.
בשנת 2007, המסחר בין שתי המדינות עמד על 320 מיליון דולר.
היקף הייצוא המצרי לקניה גדל ב-48.9% והגיע ל-176 מיליון דולר.
לראשונה מזה 20 שנה, מאזן הסחר היה לטובת מצרים עם עודף של 34.4 מיליון דולר.
נתוני הסחר הצביעו על כך שהיצוא המצרי לקניה הסתכם ב-156.2 מיליון דולר, ואילו היבוא מקניה הסתכם ב-222.1 מיליון דולר עם עודף של 65.9 מיליון דולר לטובת קניה.
העלייה חסרת התקדים הזו בערך היצוא של קניה למצרים בשנת 2008 נבעה מעליית היקף ושווי ייצוא התה למצרים, שדורגה כיבואנית התה הקנייתית הגדולה ביותר.
החל מאפריל 2014, לחברה המצרית סיטדל קפיטל אחזקה של 85% בחברת Rift Valley Railways, מפעילת הרכבות על הקו שעובר בין מומבסה לקמפלה.
כמו כן ישנן חברות מצריות רבות המעורבות במגוון עסקים בקניה.
מצרים מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
קניה מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר, המוסמכת גם לתוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, אריתריאה וירדן.
יחסי מקדוניה הצפונית–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין מקדוניה הצפונית וקנדה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 ביולי 1996. כ-43,000 קנדים זיהו את עצמם כבעלי מוצא מקדוני במפקד 2016, אך הפזורה המקדונית בקנדה טוענת שהמספר גבוה בהרבה.
סדרי העדיפויות הבילטרליים של קנדה הם לעודד את המשך מאמצי הרפורמה במקדוניה הצפונית, לשפר את יחסי הסחר וההשקעות, ולתמוך בהתקדמות בהצטרפות מקדוניה הצפונית ל.
מקדוניה הצפונית פתחה שגרירות באוטווה ב-1996.
קנדה וצפון מקדוניה חתמו על הסכם ביטוח לאומי (2009) ועל הסכם תחבורה אווירית (2013), והצהרה על שותפות אסטרטגית ושיתוף פעולה (2018).
שתי המדינות נותרו מחויבות לסכם הסכם הגנה וקידום השקעות זרות (FIPA) בטווח הקרוב.
סחר הסחורות בין קנדה למקדוניה הצפונית הסתכם ב-22.5 מיליון דולר בשנת 2020. סחורה קנדית שיוצאה למקדוניה הצפונית הוערכה ב-5.2 מיליון דולר ב-2020. קטגוריית הייצוא העיקרית היא בשר, ואחריה כלי רכב וחלקים.
יבוא הסחורה הקנדי ממקדוניה הצפונית הסתכם ב-17.3 מיליון דולר בשנת 2020. קטגוריות היבוא העיקריות הן ברזל, פלדה וטבק.
מקדוניה הצפונית מציעה הזדמנויות מסחריות לחברות קנדיות בתחומים כמו כרייה, טכנולוגיית מידע ותקשורת, הגנה וביטחון וטכנולוגיה נקייה.
הגולה המקדונית המאוחדת (UMD) פעילה ומקדמת שיתוף פעולה עם הקהילה העסקית הקנדית לשיפור אקלים ההשקעות במקדוניה הצפונית.
חלק גדול מהפעילות הזו מתועל דרך היוזמה הקנדית-אמריקאית 'מקדוניה 2025', המאמנת צעירים מקדונים בשיטות עסקיות מודרניות.
מקדוניה הצפונית מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה.
קנדה מיוצגת במקדוניה הצפונית באמצעות שגרירותה בבלגרד, סרביה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסקופיה.
יחסי מקדוניה הצפונית–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין מקדוניה הצפונית ופורטוגל.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 בנובמבר 1994. מכון התרבות הפורטוגזי Instituto Camões פעיל מאוד במקדוניה הצפונית, ואף מחזיק מרצה באוניברסיטת סקופיה.
ב-2015 פעלו במקדוניה הצפונית 54 חברות פורטוגזיות.
באותה שנה, מקדוניה הצפונית ייבאה סחורות בשווי 3.088 מיליון אירו מפורטוגל, שכללו בעיקר תאית, טקסטיל, מכונות וציוד, פלסטיק וגומי, עץ ושעם.
באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורה ממקדוניה הצפונית בשווי 3.534 מיליון אירו, שכללו בעיקר מזון, מכונות וציוד, מינרלים ועפרות, פלסטיק וגומי.
זה הציב את פורטוגל במקום ה-37 בסחר החוץ של מקדוניה הצפונית, הן כקונה והן כספק.
בסחר החוץ של פורטוגל דורגה מקדוניה הצפונית במקום ה-132 כלקוח ובמקום ה-121 כספק.
מקדוניה הצפונית מיוצגת בפורטוגל באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בליסבון.
פורטוגל מיוצגת במקדוניה הצפונית באמצעות שגרירותה בבלגרד, סרביה.
יחסי מקדוניה הצפונית–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין מקדוניה הצפונית ופולין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בדצמבר 1993. ב-19 בנובמבר 2021, התקיים בסקופיה הפורום הכלכלי הפולני-מקדוני.
האירוע, שאורגן על ידי סוכנות ההשקעות והמסחר הפולנית, היווה פלטפורמה לשיחות ליזמים פולנים ומקדונים ולמוסדות תמיכה לעסקים.
הפורום היה החלק הכלכלי העיקרי בביקורו הרשמי של הנשיא אנדז'יי דודה במקדוניה הצפונית.
שתי המדינות הן חברות נאט"ו, ופולין תומכת בהצטרפותה של מקדוניה הצפונית ל.
מקדוניה הצפונית מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה.
יחסי מקסיקו–ניו זילנד הם יחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו וניו זילנד.
שתי המדינות חברות בארגונים APEC, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
הקשר המוקדם בין מקסיקו לניו זילנד אירע כבר במאה ה-16 או ה-17, כאשר ספרדית ספינות שנשאו אנשי צוות ספרדים ומקסיקנים בין אקפולקו, מקסיקו, מנילה, הפיליפינים הפליגו קרוב לחופי ניו זילנד.
בתחילה, היחסים בין שני העמים נערכו באמצעות לונדון, מאחר שניו זילנד הייתה חלק מן האימפריה הבריטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה שתי המדינות לחמו יחד בזירה הפסיפית.
יחסים דיפלומטיים כוננו באופן רשמי בין שתי המדינות ב-19 ביולי 1973. ב-1980 ראש ממשלת ניו זילנד רוברט מולדון הפך לראש הממשלה הראשון מניו זילנד שביקר במקסיקו.
בשנת 1983, ניו זילנד פתחה שגרירות במקסיקו סיטי.
מאידך, מקסיקו בתחילה ניהלה יחסים דיפלומטיים עם ניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה וקונסוליות כבוד באוקלנד ווולינגטון.
ב-30 בדצמבר 1991, מקסיקו פתחה שגרירות בוולינגטון.
בשנת 1999, הנשיא ארנסטו סדייו הפך לראש המדינה המקסיקני הראשון שביקר בניו זילנד.
ב-2013, שני העמים הנציחו 40 שנה מאז כינון יחסים דיפלומטיים.
בנובמבר 2014, שר החוץ המקסיקני חוסה אנטוניו מיד ביקר בניו זילנד, ונפגש עם שר החוץ הניו זילנדי מורי מקאלי.
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לניו זילנד
שר החוץ חוסה אנטוניו מיד (2014)
תת-מזכיר החוץ קרלוס דה איקאסה (2016)
ביקורים רמי דרג מניו זילנד למקסיקו
ראש הממשלה רוברט מולדון (1980)
ראש הממשלה ג'ים בולגר (1992)
ראש הממשלה ג'ני שיפלי (1999)
תת-שר החוץ עבור אמריקה ואסיה אנדריאה סמית' (2014)
מקסיקו היא השותפה הגדולה ביותר בסחר של ניו זילנד באמריקה הלטינית (וה-24 בסך הכל) והיא שוק חשוב למוצרי חלב בניו זילנד.
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות בכ-423 מיליון דולר.
היצוא של מקסיקו לניו זילנד הוא בעיקר מוצרים ותעשייה מיוצרים.
הייצוא של ניו זילנד למקסיקו כולל: מוצרי חלב, בשר ומכונות חקלאיות.
ניו זילנד היא שותפת הסחר ה-49 בגודלה עם מקסיקו.
מאז 2012, מקסיקו, ניו זילנד ושמונה מדינות נוספות ניהלו משא ומתן על מה שנקרא הסכם השותפות הטראנס-פסיפית (TPP).
בשנת 2012 ניתנה לניו זילנד מעמד של בברית הפסיפית, קבוצה אזורית הכוללת את צ'ילה, קולומביה, מקסיקו ופרו.
מקסיקו מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון ו-2 קונסוליות באוקלנד וכרייסטצ'רץ'.
מאידך, ניו זילנד מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי בלבד.
יחסי מקסיקו–סין הם היחסים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין הרפובליקה העממית של סין.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות החלו ב-1972 ובשנים האחרונות חוו יריבות עזה באשר לייצוא לשוק האמריקאי, כאשר ממשלת מקסיקו האשימה את סין בכך שפגעה בתחומי הייצוא המקסיקני באמצעות ייצוא מוצרים סיניים זול בכמויות גדולות.
ראשית הקשר בין סין למקסיקו מתוארך לימי ראשית האימפריה הקולוניאלית הספרדית באמריקה ובפיליפינים.
במאה ה-16 וה-17 עשו אנשים, סחורות ועוד את דרכם לסין דרך הפיליפינים, שם הייתה קהילה סינית גדולה, ודרך מקסיקו.
שתי הספינות הראשונות עם סחורה סינית הגיעו לאקפולקו מהפיליפינים בשנת 1573.
חשיבות מיוחדת למסחר בין האימפריה הקולוניאלית הספרדית לבין סין היה מה שמכונה "דולר ספרדי", מטבעות כסף שהוטבעו במקסיקו.
בדצמבר 1899 הכריזו האימפריה הסינית ומקסיקו על הקמת יחסים דיפלומטיים רשמיים לאחר חתימה על הסכם ידידות, סחר וניווט בין שתי המדינות.
ב-1904 פתחה מקסיקו את המשלחת הדיפלומטית הראשונה שלה לבייג'ינג והקימה כמה משלחות נוספות שנעו מעיר לעיר בשל המלחמות השונות וחוסר היציבות במדינה.
המשלחות נסגרו לבסוף ב-1941 לאחר פלישת יפן לסין במלחמת סין–יפן השנייה.
ב-1942 הוקמה משלחת דיפלומטית חדשה בעיר צ'ונגצ'ינג וב-1943 הועלה דרג היחסים לשגרירויות.
ב-1971, לאחר שנים רבות של יחסים, החליטה ממשלת מקסיקו לנתק את יחסיה הדיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית לאחר שבהסכמת ארצות הברית עברה החלטה 2758 באו"ם שהכירה ברפובליקה העממית של סין כנציג הלגיטימי היחיד של סין לאו"ם.
בפברואר 1972 ייסדו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
בשנת 2005, נשיא סין חו ג'ינטאו הגיע למקסיקו והבטיח השקעה מוגברת בתעשיות כמו ייצור חלקי רכב וייצוא מינרליים.
ביולי 2008, נשיא מקסיקו, פליפה קלדרון, ביקר בבייג'ינג במטרה לשפר את הסחר בין שתי המדינות.
עם זאת, סין התמקדה יותר ביצרנים משמעותיים יותר בדרום אמריקה כגון ברזיל וצ'ילה כדי להאיץ את צמיחת כלכלתה.
בשנת 2008 ייצאה מקסיקו סחורות בשווי של 2 מיליארד דולר לסין בלבד, תוך ייבוא של סחורות בשווי של כ-34 מיליארד דולר ממנה, כולל ביגוד ואלקטרוניקה.
ב-2009, עקב החשש ממגפת שפעת החזירים העולמית, שנחשד כי החלה במקסיקו, היחסים בין שתי המדינות, שעד כה השתפרו בהתמדה, הצטננו במידה ניכרת עקב החלטת סין לשים בהסגר כ-70 אזרחי מקסיקו מחשש מהמחלה, על אף שאף אחד מהם לא הראה תסמינים של הנגיף.
ממשלת מקסיקו הגיבה בזעם וזאת בהתעלם מהעובדה שסין שמה בהסגר גם 4 אזרחי ארצות הברית ויותר מ-20 אזרחי קנדה.
שרת החוץ המקסיקנית פטריסיה אספינוסה ציינה כי המעשה של סין "לא מקובל" ו"נטול כל יסוד", וייעצה לאזרחי מדינתה שלא לנסוע לסין.
סין דחתה את ההאשמות של מקסיקו וציינה כי צעדיה נבעו ממניעים רפואיים בלבד.
עם זאת, רק מקסיקני אחד בהונג קונג, נמצא נגוע בשפעת.
ב-5 במאי, לאחר שהזהירה את אזרחיה מפני נסיעה למקסיקו, שלחה ממשלת סין מטוס משאנגחאי לאיסוף כ-100 מאזרחיה (בעיקר תיירים, סטודנטים ואנשי עסקים) ממקסיקו, שם קרו, נכון לאותה עת, 22 מקרי מוות בשל השפעת.
הסינים לא היו היחידים שפעלו כך.
מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ, שדגל במדיניות תקיפה כלפי שתי המדינות, התחייבו המדינות להעמיק את הקשרים הדיפלומטיים ביניהן.
ב-12 בדצמבר 2016 נפגש חבר מועצת המדינה הסינית יאנג ג'יה-צ'ה עם שרת החוץ המקסיקנית, קלאודיה רואיס מסיו כדי לדון בשיפור הסחר והתחבורה בין ארצותיהם.
בשנת 2014, כ-63 אלף אזרחים סינים ביקרו במקסיקו למטרות עסקים/תיירות.
באותה שנה הוציאו השלטונות הסיניים למעלה מ-35 אלף ויזות לאזרחי מקסיקו.
נסיעה בין מקסיקו לסין היא ארוכה אך קלה יחסית.
מקסיקו היא המדינה היחידה באמריקה הלטינית שיש ממנה טיסות ישירות לנמל התעופה הבינלאומי שאנגחאי פודונג.
בעלי דרכון של הונג קונג ומקאו אינם זקוקים לוויזה על מנת לבקר במקסיקו, לעומת בעלי דרכון סיני.
ראש הממשלה ג'או דזה-יאנג (1981)
ראש הממשלה ון ג'יאבאו (2003)
הנשיא מיגל דה לה מדריד (1986)
הנשיא ויסנטה פוקס (יוני ואוקטובר 2001)
יחסי מקסיקו–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לערב הסעודית.
שתי המדינות חברות ב-G-20 ובאומות המאוחדות.
מקסיקו וערב הסעודית החלו לקיים יחסים דיפלומטיים ב-12 בספטמבר 1952. ב-31 ביולי 1975, ביקר נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס במשך חמישה ימים בערב הסעודית ונפגש עם המלך ח'אלד בג'דה.
שני המנהיגים דנו גם על אירועים שהתרחשו במזרח התיכון באותה תקופה.
באוקטובר 1981, ביקר הנסיך הסעודי באותה תקופה, פהד, במקסיקו כדי להשתתף בכנס הבינלאומי בשיתוף פעולה ופיתוח, ונפגש עם נשיא מקסיקו, חוסה לופס פורטייו.
ב-1981, פתחו שתי האומות שגרירויות כל אחת בבירת השנייה.
ביוני 2010, ביקרה שרת החוץ המקסיקנית, פטריסיה אספינוסה, בערב הסעודית.
ב-2012, שתי מדינות חגגו את יום השנה ה-60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
במרץ 2014, ביקר שר החוץ המקסיקני, חוסה אנטוניו מאדה קוריברניה, גם הוא בערב הסעודית.
בינואר 2016, ביקר נשיא מקסיקו, אנריקה פניה נייטו, באופן רשמי בערב הסעודית.
במהלך הביקור הנשיא פניה נייטו נפגש עם המלך סלמאן ויחד הם חתמו על 17 הסכמים בילטרליים בנושאים שונים: שיתוף פעולה במאבק נגד פשע מאורגן; העלמת מס וביטול כפל מס; אנרגיה; מסחר; הגנה על השקעות, והסכמים על תרבות וספורט.
בנוסף, הנשיא פניה נייטו העניק למלך סלמאן את תואר מסדר הנשר האצטקי.
ב-2015, הסתכם סך כל הסחר בין שתי המדינות בכ-387 מיליון דולר.
ערב הסעודית היא שותפת המסחר הגדולה ביותר של מקסיקו מבין המדינות הערביות וה-41 בעולם.
היצוא העיקרי של מקסיקו לערב הסעודית כולל: חוטי נחושת, סגסוגת אלומיניום ודבש.
היצוא העיקרי של ערב הסעודית למקסיקו כולל: דלק וגז פרופן.
החברה הבינלאומית המקסיקנית, KidZania, מתופעלת בערב הסעודית.
לערב הסעודית יש שגרירות במקסיקו סיטי.
יחסי מקסיקו–סלובניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין רפובליקת סלובניה.
שתי המדינות חברות בארגונים: האומות המאוחדות והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
מקסיקו הייתה המדינה הלטינית הראשונה שהכירה בסלובניה העצמאית ב-22 במאי 1992. היחסים הדיפלומטיים כוננו באותו היום.
באותו היום גם התקיימו חילופי המברקים הראשונים בין שתי המדינות כאשר נשיא מקסיקו קרלוס סלינס ונשיא סלובניה מילאן קוצ'אן החליפו מברקים האחד עם השני.
ב-1998 הצהיר שגריר סלובניה, דימיטרי רופל, כי יש יחסים דו-צדדיים עמוקים בין ארצו לבין מקסיקו, וכי סלובניה תתמוך במקסיקו בכל פורום בינלאומי, שכן מקסיקו היא חלק מהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA), המספק הזדמנויות להגדלת המסחר וההשקעות בין סלובניה לצפון אמריקה כולה (קנדה, ארצות הברית ומקסיקו).
באוגוסט 2003 השתתפו שתי המדינות בוועדה המשותפת לשיתוף פעולה בתחומי החינוך והתרבות.
שני הצדדים הדגישו כי ישיבת הוועדה המעורבת הציגה הזדמנות טובה להקמת יסודות ליחסי גומלין בתחומי החינוך, המדע, התרבות והספורט, כמו גם השתקפות על תפקידו של שיתוף הפעולה הבינלאומי כגורם לשינוי חברתי וכאמצעי חיוני למימוש פיתוח גלובלי וברי קיימא של מדינות.
שתי המדינות החלו בתכנון של תוכנית שתאפשר לשתי המדינות להתפתח בתחום החינוך.
שרת החוץ פטרישיה אספינוזה - דצמבר 2007
שר המדינה איגנק גולוב - אוגוסט 1996
ראש הממשלה יאנז דרנובשק - אוקטובר 1998
שר החוץ דימיטרי רופל - מאי 2004
סלובניה אינה מיוצגת במקסיקו בדרג השגרירות.
השגרירות המייצגת שלה במקסיקו היא זו שנמצאת בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
סלובניה מיוצגת במקסיקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במקסיקו סיטי, בירת המדינה.
מקסיקו אינה מיוצגת בסלובניה בדרג השגרירות.
השגרירות המייצגת שלה בסלובניה היא זו שנמצאת בווינה, בירת אוסטריה.
מקסיקו מיוצגת בסלובניה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בליובליאנה, בירת המדינה.
יחסי מקסיקו–קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין רפובליקת קוסטה ריקה.
היחסים בין שתי המדינות החלו במאה ה-19.
מקסיקו וקוסטה ריקה הן שתי מדינות אמריקאיות לטיניות שחלקו היסטוריה משותפת בכך ששתי המדינות היו מושבות על ידי האימפריה הספרדית.
במהלך הקולוניזציה הספרדית, קוסטה ריקה הייתה תחת תחום שיפוטה של מלכות המשנה של ספרד החדשה שמרכזה שכן במקסיקו סיטי.
בשנת 1821 מקסיקו זכתה בעצמאות מספרד וקוסטה ריקה והפכה לחלק מהאימפריה המקסיקנית הראשונה.
בשנת 1823 האימפריה קרסה, וקוסטה ריקה, אל סלוודור, גואטמלה, הונדורס וניקרגואה הקימו את הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה.
בשנת 1838 המדינה התפרקה וקוסטה ריקה הפכה לאומה עצמאית.
באותה שנה, קוסטה ריקה ומקסיקו הקימו יחסים דיפלומטיים.
במרץ 1948, התרחשה מלחמת אזרחים בקוסטה ריקה.
במהלך המלחמה נפגשו שגרירי צ'ילה, מקסיקו, פנמה וארצות הברית בשגרירות מקסיקו בסן חוסה והסכימו לתווך בין שני הצדדים על מנת להביא לסיום הלחימה.המלחמה הסתיימה באפריל 1948.
במהלך המלחמות שהתרחשו מאז באל סלבדור, בגואטמלה ובניקרגואה, קוסטה ריקה ומקסיקו פעלו יחד על מנת להביא שלום בין המדינות.
מקסיקו, ביחד עם מדינות נוספות, יצרה את קבוצת קונטדורה שעזרה ליצור את המסגרת להסכם אסקיפולס בהנהגת נשיא קוסטה ריקה, אוסקר אריאס, שסיים את המלחמות באזור מרכז אמריקה.
בשנת 1995 קוסטה ריקה ומקסיקו חתמו על הסכם סחר חופשי.
בשנת 2017 הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות הסתכם ב-1.3 מיליארד דולר.
היצוא העיקרי של מקסיקו לקוסטה ריקה כולל טלוויזיות, כלי רכב ואבוקדו, בעוד שהייצוא העיקרי של קוסטה ריקה אל מקסיקו כולל מעבדי מחשב ושמן דקלים.
בשנת 2013 ההשקעות המקסיקניות לקוסטה ריקה הסתכמו ב-1.5 מיליארד דולר.
במקביל, השקעות קוסטה ריקה במקסיקו הסתכמו ב-173 מיליון דולר.
מקסיקו היא שותפת הסחר השלישית בגדולה בעולם של קוסטה ריקה.
לקוסטה ריקה יש שגרירות במקסיקו סיטי וקונסוליה כללית בגוודלחרה.
למקסיקו יש שגרירות בסן חוסה.
יחסי מקסיקו–מרוקו הם היחסים הדו צדדיים שבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין ממלכת מרוקו.
ממלכת מרוקו הכריזה על עצמאותה מצרפת ב-2 במרץ 1956. ב-31 באוקטובר 1962, שתי המדינות החלו לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים.
עד 1975, היחסים בין המדינות היו לבביים, המדינות קיימו קשרים מסחריים, תרבותיים ועוד שהובילו לשיפור מעמדן.
ב-1975, היחסים קרסו לאחר שמקסיקו תמכה ברפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית ששאפה לעצמאות ממרוקו.
ב-1986 נפגשו שרי החוץ של מרוקו ומקסיקו.
שר החוץ של מקסיקו, ברנרדו ספולוודה אמור, הביע את רצונו לחדש את היחסים עם מרוקו.
זמן מה לאחר מכן, היחסים בין המדינות השתפרו משמעותית.
פתיחת השגרירויות (1990 - עד היום)
כתוצאה משיפור היחסים, ב-27 ביוני 1989, שתי הממשלות החליטו על מינוי שגרירים ופתיחת שגרירות בכל מדינה.
ב-9 בפברואר 1990, שר החוץ המקסיקני פרננדו סולאנה חנך את השגרירות ברבאט.
לאחר פתיחת השגרירות במקסיקו, מונה כסאד קטאני, נשיא ומנהל, כקונסול כבוד בקזבלנקה.
ב-9 באוקטובר 2001, מונה קונסול כבוד נוסף שייצג את מקסיקו במרוקו, מר עותמאן חכם, איש עסקים מרוקאי גדול.