tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חורה נולד בהולנד לאב סורינאמי, כדורגלן העבר והמאמן בהווה דין חורה, ולאם קוראסאואית.
חורה גדל במחלקות הנוער של מנצ'סטר סיטי, מנצ'סטר יונייטד וסוונסי סיטי, ושיחק בקבוצות הבוגרות של סוונסי סיטי, דן האג, נורת'האמפטון טאון, נסיונל מדיירה, אשטוריל ובואבישטה.
ב-16 ביוני 2023 חתם על חוזה לשנתיים באום סלאל מליגת העל הקטרית.
ב-5 ביוני 2025 חתם במכבי חיפה מליגת העל.
ב-15 בספטמבר ערך הופכת בכורה בקבוצה, בניצחון 1-5 על מועדון ספורט אשדוד.
חורה, שנולד בהולנד לאב סורינאמי ולאם קוראסאואית, יכול לייצג את שלוש המדינות.
בנוסף, זכאי לייצג את אנגליה מכיוון שהוא בעל חמש שנות השכלה במדינה לפני גיל 18. תחילה בוצעה אליו פנייה על-ידי התאחדות הכדורגל האנגלית, ובהמשך על-ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית.
עם זאת, הוא לא ייצג את שתי המדינות.
חורה נכלל בסגל נבחרת קוראסאו לקראת טורניר גביע הזהב 2019, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-26 ביוני 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ג'מייקה במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
ב-5 ביוני 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 0–8 על נבחרת איי הבתולה הבריטיים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת קוראסאו לטורניר גביע הזהב 2025.
ביתן קנדה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
הביתן הוקם כדי להציג למבקר בו את התרבות הקנדית ואת אופייה החברתי והגאוגרפי של קנדה.
כחלק מהביתן נבנה דגם של תצורות נוף קנדיות אופייניות ובהן עמק ובו מפל, המסמל את אזור הספר הקנדי, גנים ומזרקות המסמלים את אזור החוף המערבי של קנדה, וכן עמודי טוטם המסמל את התרבות האינדיאנית הקנדית.
במרכז הביתן מבנה המדמה את בניין שאטו לורייה שבאוטווה.
בביתן מוצג הסרט הו קנדה!.
הביתן נבנה בשיטה של "פרספקטיבה כפוייה" – ואף שמדובר בבניין בגובה שלוש קומות, נראה לצופה בבניין כאילו מדובר בבניין בגובה שש קומות.
גני הביתן הקרויים "גני ויקטוריה" , מנסים לחקות את גני בושארד שבקרבת ויקטוריה שבפרובינציית קולומביה הבריטית, הם הגנים הגדולים ביותר (והדורשים תחזוקה רבה ביותר) מכל גני הביתנים שבאזור "תצוגת העולם" (world showcase) של פארק השעשועי.
חנויות הביתן, המצויות במבנה בסגנון לונגהאוס האופייני למבני האינדיאנים בחוף המערבי של קנדה, מוכרות מוצרי מלאכת יד המיוצרים בקנדה, ומוצרי מזון אופייניים (כגון סירופ מייפל).
בחזית הביתן הקנדי שלושה עמודי טוטם שגובהם 10 מטרים.
שנים מעמודים אלה עשויים פיברגלס ואחד עשוי עץ.
העמודים מתארים שלושה מסיפורי "העורב" המרמה את "ציף השמים" וגונב ממנו את השמש, הירח והכוכבים.
העמודים, שעוצבו על ידי האמן דייוויד בוקסלי מקולומביה הבריטית, הוצבו בביתן באפריל 1998.
הביתן זה (כמו גם הביתן המקסיקני) היו שנים משלושת הביתן שהוחלט על הקמתם ועל מיקומם מבלי קשר לקבלת מימון מהמדינה.
חברת וולט דיסני החליטה שהביתן של ארצות הברית יהיה במרכז תצוגת העולם, ושתי הארצות הגובלות בה – מקסיקו וקנדה, תהיינה בשתי קצות תצוגת העולם .
הביתן נפתח עם הקמת פארק השעשועים ב-1 באוקטובר 1982.
קנגרטיטיווק (בגרינלנדית: Kangertittivaq; בדנית: Scoresby Sund, "מצר סְקוֹרְזְבִּי") הוא הפיורד הארוך בתבל.
הפיורד, שאורכו 350 ק"מ, משתרע במזרח גרינלנד, בארץ טונו, ועם זרועותיו הרבות הוא מהווה את קומפלקס-הפיורדים הגדול בעולם.
בנוסף, זהו גם אחד הפיורדים העמוקים בתבל – עומקו המרבי למעלה מ-1,500 מטר.
החוף הדרומי של קנגרטיטיווק מתאפיין בהרים גדולים ותלולים.
זהו המקום שמסמן את המעבר מהאזור הארקטי-העליון לאזור הארקטי-המרכזי של האי.
בפנימו של הפיורד שורר אקלים מוגן יותר מאשר במזרחו – כאן ביתם של לווייתנים, דולפינים ומכרסמי-שלג כמו גם כבש המושק ומיני עופות מים, ושנה אחר שנה נוצרים קרחונים במימי הפיורד משוליהם של הקרחונים היבשתיים.
בתוך הפיורד מצוי ארכיפלג איים, שמתוכם הגדול הוא ארץ מילן, המוקפת בסבך מערכת הפיורדים.
בשטח של 3,913 קמ"ר, ארץ מילן היא האי השלישי בגודלו בגרינלנד.
הגדול מבין היישובים המעטים שלשפת הפיורד, הוא העיירה איטוקורטורמיט (Ittoqqortoormiit), שיושבת סמוך למפגשו של הפיורד עם ים גרינלנד ובה כ-500 תושבי-קבע.
את האזור מיפה לראשונה מגלה הארצות האנגלי ויליאם סקורזבי ב-1822, שמאוחר יותר נתן לפיורד את שמו.
קנדה (באנגלית ובצרפתית: Canada, במבטא אנגלי: , במבטא צרפתי ועברי: ) היא מדינה בצפון אמריקה והצפונית ביותר בה.
היא המדינה השנייה בגודלה בעולם בשטחה (אחרי רוסיה), ואוכלוסייתה מונה כ-40 מיליון תושבים.
קנדה היא פדרציה המורכבת מעשר פרובינציות ושלוש טריטוריות, והיא מונרכיה חוקתית ודמוקרטיה פרלמנטרית.
לקנדה גבול יבשתי ארוך עם ארצות הברית שהוא הגבול היבשתי הארוך ביותר בעולם.
אורכו של גבול ארצות הברית – קנדה הוא 8,891 קילומטרים.
קנדה חולקת את האי הנס עם גרינלנד כך שבתוך האי, ששטחו 1.3 קמ"ר, עובר הגבול היבשתי הקצר גרינלנד–קנדה.
עיר הבירה של קנדה היא אוטווה.
אוטווה היא מקום מושבם של הפרלמנט, הממשלה הפדרלית והמושל הכללי, המייצג את מלך קנדה המתגורר דרך קבע בממלכה המאוחדת.
קנדה היא מושבה בריטית לשעבר והיא המדינה הגדולה ביותר מבחינת שטחה בחבר העמים הבריטי.
כחברת ארגון המדינות המתועשות (G7), קנדה היא מדינה מודרנית ומפותחת טכנולוגית.
כלכלתה בנויה על שפע של חומרי גלם טבעיים.
למרות זאת, כלכלתה אינה מוגבלת ליצוא חומרי גלם בלבד והיא מייצרת מוצרים רבים.
מקור השם "קנדה" הוא במילה ההורנית-אירוקואית "קאנאטה" שפירושה כפר או התיישבות.
ז'אק קרטייה השתמש לראשונה בשם זה בתחילת המאה ה-16 כדי לציין את האזור שנמצא כיום סביב קוויבק סיטי.
במרוצת הזמן הפך השם לכינוי לאזור נרחב יותר.
השימוש הרשמי הראשון בשם "קנדה" נעשה בשנת 1791, כאשר הפרובינציה של קויבק חולקה בין "קנדה העליונה" לבין "קנדה התחתונה".
בשנת 1867 קיבלה קנדה עצמאות וכדי לציין את המשך זיקתה לאימפריה הבריטית נקראה ה"דומיניון של קנדה".
כינוי זה היה בשימוש נרחב עד שנות ה-50, אך השם שונה עם הזמן ל"קנדה".
השינוי החשוב האחרון היה בשנת 1982, כאשר התחילו לחגוג ב-1 ביולי במקום "יום הדומיניון" את "יום קנדה".
על פי הערכת ההיסטוריונים, קנדה הייתה מיושבת על ידי אינדיאנים במשך כ-10,000 שנה.
בשנת 1000 בערך, הגיעו האירופאים הראשונים – הוויקינגים, בהנהגת לייף אייריקסון, אשר התיישבו ביבשת וקראו לאזור וינלנד.
הם הקימו מספר יישובים על חופה המזרחי, אך היישובים לא החזיקו מעמד בשל עוינות האינדיאנים והם נאלצו לעזוב.
יישובים אירופאיים חדשים הוקמו במאה ה-17 על ידי האימפריה הצרפתית.
ב-1763, בתום מלחמת שבע השנים, שבזירת צפון אמריקה נקראה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, החליטה האימפריה הצרפתית לשמור על האיים הקריביים ולוותר על בעלותה במושבות בצפון אמריקה לטובת האימפריה הבריטית.
אחרי מלחמת העצמאות האמריקאית עברו לקנדה מתיישבים רבים שהיו נאמנים לבריטניה (נקראו לויאליסטים).
ב-1 ביולי 1867 הוקמה קנדה לאחר שבריטניה העניקה זכות ממשל עצמי למושבותיה בצפון-אמריקה.
הוקמה פדרציה של שלוש מושבות: פרובינציה של קנדה, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה.
המושבה הישנה של קנדה התחלקה לשתיים: קוויבק ואונטריו.
המונח "הפדרציה הקנדית" מתייחס לאיחוד הזה.
במהרה הצטרפו לאיחוד מושבות בריטיות נוספות.
עד שנת 1880 כללה קנדה את כל שטחה כיום, פרט לניופאונדלנד - לברדור שהצטרפה ב-1949.
קנדה המשיכה (ועודנה ממשיכה נכון ל-2024) להיות חלק מחבר-העמים הבריטי, וכן היא גם חלק מהחוג המצומצם יותר הקרוי ממלכות חבר העמים הבריטי.
בשנת 1971 הייתה קנדה למדינה הראשונה בעולם שאימצה את קבלת עקרון הרב-תרבותיות כמדיניות ממשלתית רשמית.
מטרתה הייתה לאחד בצורה טובה יותר את הקבוצות השונות בחברה- כדי לנסות ולהפיג את המתחים בין אנגלים-קנדים וקנדים צרפתים, וגם לחזק את הקשר של קבוצות מוצא אחרות ומהגרים חדשים למדינה.
בשנת 1982 בתקופת כהונתו של ראש-הממשלה פייר אליוט טרודו אושרה החוקה הקנדית ונכנסה לתוקף.
ההסכמה בין ראשי הפרובינציות על החוקה התקבלה בהליך שנמשך לילה אחד בלבד.
המחטף ידוע בשם "Nuit des longs couteaux" (ליל הסכינים הארוכות של 1982).
היות שמנהיגי הפרובינציה של קוויבק שהיו אז חברי מפלגת קוויבק הלאומית סירבו להסתייגויות שהועלו ברגע האחרון- וכך לא מנעו את יצירתה של החוקה החדשה.
החוקה כללה את כתב הזכויות והחירויות הקנדי שמעגן מבחינה משפטית את ההגנה על זכויות האדם במדינה.
האינואיטים התיישבו בקנדה על אדמות נונאווט באופן רציף במשך 4,000 שנים.
בעקבות ההגירה הרבה המאפיינת את קנדה, שהפכה לדרך ההתרחבות הדמוגרפית העיקרית שלה (שבכך האפילה על האוכלוסייה הילידית – ביניהם האינואיטים) – הקבוצות האתניות של התושבים הילידים החלו לדרוש שלטון עצמי, כחלק מהניסיון לשמר את תרבותם שהולכת ונעלמת, במאבק ההכרה שלהם.
הם ביקשו לתת לה ביטוי באמצעות אוטונומיה (שלטון עצמי), ולאחר אישור במשאל עם בקנדה שנערך ב-14 במאי 1982 – הם קיבלו את מבוקשם באופן ראשוני, וזכו לתקציב ואוטונומיה במסגרת הטריטוריות הצפון מערביות.
נונאווט הוקמה רשמית בתור טריטוריה אוטונומית של קנדה בתצורתה הנוכחית (נכון ל-2024) ב-1 באפריל 1999, לאחר שהופרדה וחולקה מהטריטוריות הצפון מערביות.
בכך, השינוי שנערך ב-1999 הוא האחרון עד כה במסגרת שינויי שטחים או סיפוח שטחים לתוך קנדה.
שיטת המשטר שלה היא דמוקרטיה פרלמנטרית ומונרכיה חוקתית.
הרשות המחוקקת היא הפרלמנט, המורכב מהבית התחתון ומסנאט.
ראש הממשלה מכריז על בחירות לבית התחתון לפי ראות עיניו, אם כי לא יותר מ-5 שנים מאז הבחירות הקודמות.
באופן רשמי, המושל ממנה את ראש הממשלה, שהוא בדרך כלל מנהיג המפלגה שזכתה ברוב המושבים בבית התחתון.
ראש הממשלה ממנה את הקבינט.
המשמעת המפלגתית היא באופן מסורתי חזקה מאוד, מה שנותן לראש הממשלה שליטה רבה מאוד ברשות המחוקקת.
הסנאט מורכב מסנאטורים המכהנים עד גיל 75 ומתמנים על ידי ראש הממשלה.
בקנדה יש שלוש מפלגות עיקריות: מפלגת המרכז-שמאל (המפלגה הליברלית), מפלגת ימין (המפלגה השמרנית) ומפלגת שמאל סוציאל-דמוקרטית (המפלגה הדמוקרטית החדשה).
מפלגה גדולה נוספת היא המפלגה האזורית שעוסקת בעיקר בענייני קוויבק ושמה הוא בלוק קבקואה.
יש מספר מפלגות נוספות, קטנות, אך הן בדרך כלל לא זוכות לשלוח נציגים אל הפרלמנט עקב שיטת הבחירות האזורית.
המפלגה הליברלית היא מפלגתו של ראש הממשלה הנוכחי, מארק קרני.
ראשי ממשלה בולטים קודמים ממפלגה זו הם ז'אן קרטיין, פייר אליוט טרודו, לסטר פירסון, לואי סן-לורן, ויליאם ליון מקנזי קינג, אלכסנדר מקנזי וג'סטין טרודו.
ראש המדינה מבחינה סמלית הוא המלך צ'ארלס השלישי, המיוצג על ידי המושל הכללי.
תפקידי המושל הכללי הקנדי הם: מתן ההסכמה המלכותית לחוקים שחוקקו בפרלמנט, קריאת נאום הכתר (נאום שלבית המלוכה אין חלק בניסוחו), חתימה על מסמכי המדינה, פתיחה וסגירה של מושבי הפרלמנט ופיזור הפרלמנט לבחירות.
קנדה חברה באו"ם, בחבר המדינות הבריטי, ב-G8, ב-APEC, בנאט"ו ובחבר המדינות דוברות הצרפתית (La Francophonie).
קנדה מחולקת ל-10 פרובינציות ו-3 טריטוריות.
לפרובינציות יש מידה רבה של אוטונומיה מהממשלה הפדרלית, ואילו מידת האוטונומיה של הטריטוריות נמוכה יותר.
הפרובינציות אחראיות לרוב התוכניות החברתיות בקנדה כגון בריאות, חינוך, סעד וכדומה.
סך התקציב הפרובינציאלי גדול יותר מהתקציב הפדרלי, דבר נדיר למדי בפדרציות אחרות בעולם.
הפרובינציות יכולות לפרוש מתוכניות פדרליות, אך מסתכנות באיבוד המימון הממשלתי.
החוק הפלילי הוא אחיד והוא באחריות הממשלה הפדרלית.
ב-10 פרובינציות ישנו פרלמנט המורכב מבית אחד בלבד.
ראש הפרלמנט הוא ראש ממשלת הפרובינציה, שנבחר בצורה דומה לבחירת ראש הממשלה בבחירות אזוריות בין מפלגות שונות.
בכל פרובינציה ישנו גם מושל משנה המייצג את המלך.
מושל המשנה מתמנה על ידי המושל הכללי (הנציג של המלך בקנדה) וראש הממשלה ומבצע בעיקר תפקידים טקסיים.
הממשלות בפרובינציות נהנות מסמכויות רבות בעיקר בניהול ענייני החינוך והבריאות בתחומם.
רוב המפלגות הפרובינציאליות הן "סניפים" של המפלגות הגדולות בפרלמנט הפדרלי, אם כי לא תמיד יש קשר הדוק בין הענפים השונים.
בנוסף למפלגות הגדולות קיימות מפלגות מקומיות בעלות משקל.
האקלים הפוליטי של קוויבק שונה משאר הפרובינציות.
קו השבר עובר בין המצדדים בהתנתקות מקנדה, המיוצגים על ידי המפלגה הקוויבקית, ומצדדי הפדרציה, המיוצגים על ידי המפלגה הליברלית של קוויבק והמפלגה השמרנית.
לטריטוריות יש כוח פוליטי פחות מזה של הפרובינציות, כי הן נוצרו מכח צו פרלמנטרי ולא על ידי החוקה.
בכל אחת יש מפקח כללי, שהוא המקביל לסגן המושל, אך זה אינו מייצג את המלך.
המפקחים מתמנים על ידי הממשלה הפדרלית.
ביוקון ישנו בית פרלמנטרי אחד בלבד.
בשתי הטריטוריות האחרות ישנה שיטה מיוחדת ללא מפלגות.
כל מועמד רץ בבחירות באופן עצמאי וראש הטריטוריה נבחר מבין חברי הפרלמנט המקומי.
האחריות להגנתה של קנדה מוטלת על הכוחות המזוינים של קנדה, גוף תלת-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת קנדה.
נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 68,136 אנשים בשירות קבע ו-24,265 אנשי מילואים.
ההיסטוריה הצבאית של קנדה מתחילה במאה ה-17 מימי המלחמות נגד תושבי האומות הראשונות, ממשיכה במלחמות הקולוניאליות בין צרפת ובריטניה ובהמשך בין ארצות הברית לקנדה.
במאה העשרים השתתפה קנדה במלחמת הבורים, במלחמות העולם, במלחמת קוריאה ובשנים האחרונות באפגניסטן, בעיראק ובמשימות שמירת שלום במקומות שונים בעולם, תחום שקנדה נחשבת בו לאחת המדינות המובילות בעולם.
הכלכלה הקנדית המפותחת מזכירה במידה רבה את כלכלתה של שכנתה ארצות הברית, עם אוריינטציה ברורה לכלכלת שוק חופשי קפיטליסטית.
מאז מלחמת העולם השנייה, הגידול בתעשייה, כריית מחצבים ומגזר השירותים שינו את הכלכלה האגררית בעיקרה לכלכלה מודרנית ומפותחת.
קנדה מספקת את האנרגיה של עצמה ויש בה עתודות גדולות של גז טבעי בחוף המזרחי.
לקנדה עתודות נפט עצומות: 178 מיליארד חביות נפט (עתודת הנפט השנייה הגדולה בעולם).
רק לערב הסעודית יש עתודת נפט גדולה יותר (264 מיליארד חביות נפט), אך תפוקת הנפט שלה היא רק השמינית בעולם.
חלק ניכר מכלכלתה נשען על משאבי טבע (נפט, גז, עצים ומחצבים) ועל מגזר השירותים, ותחומים משניים הם תעשייה, תיירות וחקלאות.
קנדה היא ספקית העצים הגדולה בעולם.
בשלוש הפרובינציות המזרחיות יש שפע של מחצבים נוספים.
בשנת 1989 נחתם הסכם סחר חופשי עם ארצות הברית ובשנת 1994 נחתם הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (כולל גם את מקסיקו).
ההסכמים החדשים גרמו לעלייה משמעותית בתל"ג ולשילוב כלכלת קנדה בכלכלת ארצות הברית.
כתוצאה מיחסים אלה, המיתון שהחל בארצות הברית ב-2001 השפיע לרעה על הכלכלה הקנדית.
החל מ-2003 עלתה האבטלה בקנדה והצטמצמו המגזר התעשייתי וכריית המחצבים.
למרות זאת, הצליחה קנדה להימנע מכניסה למשבר כלכלי אחרי 2001, וכלכלתה בצמיחה.
שני נושאים עיקריים השפיעו על עיצוב המדיניות הכלכלית הקנדית.
נושא אחד הוא האיזון בין המדיניות הכלכלית המנוהלת על ידי הממשלה הפדרלית לבין התביעות והרצונות של הפרובינציות השונות.
בתקופת המשבר עם קוויבק בשנות השמונים והתשעים כאשר היו חששות לפירוק הפדרציה הייתה אי ודאות בנוגע להשפעת מהלך כזה על החוב החיצוני של קנדה וסחר החוץ.
בתקופות אחרות היה מתח בין הממשלה הפדרלית לבין אלברטה וניופאונדלנד ולברדור בנוגע לחלוקת הרווחים ממשאבי הטבע המצויים בפרובינציות אלה.
הנושא השני הוא שיעור הילודה הנמוך העומד על ממוצע של 1.4 ילדים לאישה.
שיעור נמוך זה הגביר את הצורך בהגירה.
קנדה מקיימת החל משנות השישים מדיניות הגירה ליברלית שמטרתה למשוך אנשים משכילים ומקצועיים למדינה.
למרות ההגירה קיים קושי בהשתלבות של חלק מהמהגרים לקנדה, בעיקר עקב קשיי שפה וניסיון מקומי.
קושי זה גורם למהגרים רבים לעבוד בתחום אחר מזה שהוכשרו בו ותרומתם לכלכלה מצטמצמת.
כך למשל, רק כמחצית מהרופאים והאחיות המהגרים לקנדה עובדים במקצועם.
עם זאת, רבים מילדי המהגרים בדור השני, מגיעים להישגים לימודיים גבוהים ומשתלבים בתפקידים בכירים במשק, בחברה ובתרבות.
קנדה גובלת בארצות הברית מדרום ומצפון מערב (בגבולה עם אלסקה).
סמוך למימיה הטריטוריאליים של קנדה ישנם שני איים קטנים בריבונות צרפתית ליד חופי ניופאונדלנד, קנדה גובלת גם בממלכת דנמרק בצפון מזרח בסמוך לגרינלנד בהאי הנס המחולק בין שתי המדינות.
שטח המדינה מגיע עד אוקיינוס הקרח הצפוני, וקנדה תובעת בעלות על חלקים של הקוטב הצפוני.
קנדה היא מדינה ענקית, אך במרבית שטחה האוכלוסייה היא דלילה ביותר.
בטריטוריות הצפוניות המהוות כ-40% משטח קנדה, גרים רק 0.3% מהאוכלוסייה.
61% מהאוכלוסייה הקנדית חיים ברצועה צרה יחסית המהווה 4% משטח המדינה סמוך לגבול האמריקאי בקוויבק ואונטריו.
ערים עיקריות ברצועה זאת ניתן למנות את קוויבק סיטי, מונטריאול, אוטווה, טורונטו, ולונדון.
31% גרים בדרום מערב המדינה הנמצא מערבית לקו האורך 95 (מערב) בשטח המהווה 20% משטח קנדה בו האקלים מתון יחסית לקווי הרוחב וראוי לעיבוד חקלאי.
ערים עיקריות בו הן ונקובר, קלגרי, אדמונטון, ווינפג.
רוב שטח המדינה מורכב מיערות טייגה בהם כ-8 חודשים בשנה הטמפרטורות מתחת לנקודת הקפאון.
בנונאווט, פני השטח מורכבים מטונדרות בקולומביה הבריטית נמצאים הרי הרוקי הקנדיים.
פרובינציות אלברטה וססקצ'ואן עשירות במאובנים של בעלי חיים פרה-היסטוריים ובפרט של דינוזאורים רבים, בהם מיני צרטופסים, הדרוזאוריים, אנקילוזאוריים ותרופודים כמו האלברטוזאורוס.
מוזיאון טירל המלכותי בדרומהלר שבאלברטה הוא אחד המרכזים המובילים למחקר פלאונטולוגי בקנדה.
בקנדה יש גם מספר ימות גדולות, ביניהן הימות הגדולות הגובלות בארצות הברית.
בקנדה קיימת אוכלוסייה נרחבת של דובים: דוב קוטב, דוב קודיאק, דוב גריזלי ודוב שחור אמריקני לכולם אוכלוסיות משמעותיות במדינה.
בשל היותה של קנדה בקווי רוחב גבוהים היא מושפעת מההתחממות הגלובלית; האזור הארקטי התחמם פי 3 מהממוצע העולמי, כחלק מתופעת ההגברה הארקטית.
באוגוסט 2023 התרחשו שריפות ענק בפרובינציית קולומביה הבריטית במערב קנדה, הוכרז מצב חירום ואלפים פונו מבתיהם.
אוכלוסיית המדינה מונה כ-39 מיליון בני אדם.
קנדה היא מדינה רב-תרבותית הכוללת אוכלוסייה מגוונת מאוד במוצאה וברקע התרבותי, האתני והדתי שלה.
ההגירה לקנדה בתקופות שונות עיצבה את אופייה.
במפקד 2021 נמצא שכ-70% מהקנדיים הם ממוצא אירופאי.
רובם צאצאי מהגרים שהגיעו מהאי הבריטי.
בקוויבק רוב הלבנים הם ממוצא צרפתי.
7% מהאוכלוסייה מוצאה מתת היבשת ההודית, 6% ממזרח אסיה, 5% ילידים, 4% שחורים, 2.6% פיליפינים ו-2% ערבים.
מהמפקד שנערך בשנת 2021 53% מהקנדים נוצרים : מתוכם 30% קתולים, 21% פרוטסטנטיים ו-2% אורתודוקסים.
בקנדה שתי שפות רשמיות – אנגלית וצרפתית.
הצרפתית היא השפה המדוברת בעיקר בקוויבק אך קיימים דוברי צרפתית גם באונטריו, ניו ברנזוויק ודרום מניטובה.
סקר משנת 2016 הראה כי אצל 56% מהאוכלוסייה אנגלית היא שפת אם ואצל 21% צרפתית.
44% מהקנדים הפרנקופונים מדברים אנגלית ו-9% מהקנדים האנגלופונים מדברים צרפתית.
באותו סקר נמצא שבקנדה חיים כ-20 אלף אנשים אשר עברית היא שפת אמם.
ב-7 ביולי 1969 הוכרזה הצרפתית כשפה רשמית שווה לאנגלית.
הכרזה זו גרמה לתהליך הזדהות של קנדה כמדינה דו-לשונית ורב-תרבותית ברמה הפדרלית.
האנגלית והצרפתית הן שפות רשמיות שוות.
הדיונים בפרלמנט יכולים להיות בכל אחת מהשפות הרשמיות.
כל החוקים יודפסו בשתי השפות.
כל אדם יכול לפנות לבית משפט בדרישה לדון בעניינו בכל אחת מהשפות הרשמיות.
כל אדם זכאי לקבל שירותים מהממשלה הפדרלית בכל אחת מהשפות הרשמיות.
מיעוטים דוברי שפה רשמית מסוימת זכאים לקבל חינוך לילדיהם בשפתם.
החוק המקומי בקוויבק קובע כי השפה הרשמית היא צרפתית.
לחוק זה יש הגנות שונות, אך הוא מאפשר חופש מסוים לדוברי האנגלית והשפות הילידיות.
קוויבק מספקת את רוב השירותים הממשלתיים בצרפתית וגם באנגלית.
רוב הפרובינציות דוברות אנגלית, עם מיעוטים צרפתים גדולים בחלק מהפרובינציות.
קנדה היא מדינת הגירה אשר נבנתה על ידי מהגרים ומתיישבים שהגיעו אליה מכל רחבי העולם.
במאה ה-17 היו אלה בעיקר צרפתים, ובמאות ה-18 וה-19 מרבית המהגרים היו מהאיים הבריטיים.
בסוף המאה ה-19 התחילה הגירה משמעותית ממדינות אירופאיות אחרות בעיקר ממזרח ומדרום אירופה.
החל משנות השישים של המאה העשרים החלה הגירה נרחבת מחלקי העולם האחרים.
מדיניות ההגירה של הממשלה בתקופות שונות שילבה שיקולים כלכליים, חברתיים ואחרים ועברה תנודות משמעותיות בזמנים שונים.
בתקופות מסוימות שערי ההגירה היו פתוחים כמעט לרווחה, ובתקופות אחרות, מעטים בלבד הורשו להגר.
כיום מספר המהגרים לקנדה מדי שנה מתקרב ל-1% מכלל האוכלוסייה.
בדומה לריבוי הטבעי באירופה המערבית, גם הריבוי הטבעי בקנדה נמוך.
ההגירה מאפשרת לקנדה לשמור על יציבות ואף התרחבות דמוגרפית.
חלק נכבד מהמהגרים למדינה מגיעים בקטגוריה של בעלי מקצוע ונבחנים על פי שיטת הניקוד המבוססת על קריטריונים של השכלה, גיל, ידיעת שפה ועוד.
אחרים מגיעים למדינה על סמך לימודים או עבודה בקנדה ואחרים על ידי איחוד משפחות.
23% מכלל הקנדים (נכון לשנת 2021) היגרו לקנדה ממדינות אחרות.
התחבורה בקנדה מפותחת, וכוללת כבישים רבים, נמלי תעופה וים, ורשת רכבות מפותחת.
בשל חוסר האיזון הדמוגרפי בין פרובינציות וטריטוריות, כמו אונטריו המאוכלסת לעומת יוקון הריקה מאוד, ישנם אזורים מפותחים מאוד בתחום התחבורה, וישנם אזורים מפותחים הרבה פחות.
מערכת הכבישים כוללת רשת כבישים מפותחת, שבראשה עומד "Trans Canada Hwy", שאורכו 7,821 קילומטרים.
על אף הקרבה הגאוגרפית ושיתוף הפעולה מתקיימים כמה הבדלים תרבותיים ברורים בין קנדה לבין ארצות הברית.
הבדל ארוך שנים המייחד את קנדה מארצות הברית הוא הזיקה ההיסטורית ארוכת השנים לבריטניה.
קנדה היא חלק מחבר העמים הבריטי, ותהליך העצמאות מהאימפריה הבריטית היה הדרגתי ונמשך שנים.
עד היום מבחינה פורמלית עדיין נחשב מלך אנגליה כראש המדינה.
ארצות הברית לעומתה קמה מתוך מרד בבריטים ופנתה לדרכה הנפרדת עוד בסוף המאה השמונה-עשרה.
מבחינה תרבותית נשמרת עדיין בקנדה זיקה למורשת הבריטית-אירופאית ובקוויבק נשמרת זיקה עמוקה לתרבות הצרפתית.
העובדה שבקנדה התקיים מיעוט צרפתי גדול הביאה להתפתחותה ההדרגתית של תפיסה המעודדת פלורליזם תרבותי גם לגבי קבוצות תרבותיות אחרות של מהגרים כמו איטלקים, יהודים, סינים ואחרים.
בארצות הברית לעומתה הייתה שלטת בדרך כלל תפיסת כור ההיתוך שנועדה למזג את המהגרים החדשים במהירות האפשר לתרבות הדומיננטית.
התרבות הקנדית מאופיינת בתפיסה רב-תרבותית ודו-לשונית.
יש בה פתיחות רבה לקיומן של תרבויות שונות המתקיימות זו בצד זו תוך קיום מכנה משותף הנוגע למסגרת המדינית המאחדת ביניהם.
האנגלית והצרפתית הן השפות הרשמיות במדינה הזוכות למעמד שווה.
קוויבק נשארה מרכז של תרבות צרפתית, מוגנת על ידי חקיקה.
לדוגמה, קוויבק משתמשת במשפט הקונטיננטלי במקום המשפט המקובל שבו משתמשות שאר הפרובינציות, שמקורו במשפט האנגלי.
התפיסות הרב-תרבותיות בקנדה עודדו את קיומה של מדיניות הגירה ליברלית המעודדת אנשים משכילים מכל רחבי העולם להגר למדינה.
ההשפעה הגדולה של התרבות האמריקאית על קנדה בעשורים האחרונים גרמה לחששות מ"כיבוש תרבותי".
בעקבותיה נחקקו חוקים המגנים על התרבות המקומית.
הגבול המפריד בין קנדה ובין ארצות הברית הוא הגבול הארוך ביותר בעולם בין שתי מדינות.
מיליוני תיירים עוברים מדי שנה את הגבול.
בין שתי המדינות מתקיימים קשרים כלכליים הדוקים.
הן חתומות יחד עם מקסיקו על הסכם נאפט"ה לשיתוף פעולה כלכלי באזור צפון אמריקה.
רמות הפשיעה בקנדה נמוכות באופן ניכר מרמות הפשיעה הגבוהות בארצות הברית וקרובות יותר לרמות הפשיעה בחלק ממדינות מערב אירופה.
הפערים הכלכליים-חברתיים בקנדה קטנים מהפערים בארצות הברית.
קנדה היא מדינה שוויונית יותר באופייה ותקציב הרווחה של קנדה גדול מתקציב הרווחה של ארצות הברית באופן יחסי.
כך למשל מונהג בקנדה ביטוח בריאות ממלכתי לכול.
ההמנון הרשמי של קנדה הוא "הו קנדה".
אף על פי שבוצע לראשונה בשנת 1880, הוא לא הפך להמנון הרשמי עד שנת 1980. קודם לכן שימש המנון האימפריה הבריטית כהמנון הלאומי של קנדה.
לאחר קבלת ההמנון החדש הפך ההמנון הישן להמנון המלכותי, ומשתמשים בו לציון לשבח המושל או כאשר בני המשפחה המלכותית מבקרים בקנדה.
הוא מנוגן גם ברוב האירועים הממלכתיים, כגון לוויות ויום הזיכרון לחללי הצבא (וטרנים).
תאריך השם העברי השם המקומי הערות 1 בינואר ראש השנה האזרחי New Year's Day, jour de l'an מעוגן בחקיקה.
יום ב' השלישי בפברואר יום המשפחה Family Day נחוג בחלק מהפרובינציות.
(משתנה) יום שישי הטוב Good Friday, vendredi saint מעוגן בחקיקה.
(משתנה) היום השני של הפסחא Easter Monday, Pâques ראו פסחא לפרטים.
יום ב' הראשון לפני ה-25 במאי יום ויקטוריה Victoria Day; fête de la Reine חגיגת יום ההולדת למלכה.
1 ביולי יום קנדה Canada Day, fête du Canada מעוגן בחקיקה.
מציין את יום ייסוד קנדה ב-1867. יום ב' הראשון באוגוסט יום אזרחי Civic Day בחלק מהפרובינציות מצוין כיום הפרובינציה.
יום ב' הראשון בספטמבר יום העבודה Labour Day, fête du travail מעוגן בחקיקה.30 בספטמבריום האמת והפיוסNational Day for Truth and Reconciliationמעוגן בחקיקה.
יום ב' השני באוקטובר חג ההודיה Thanksgiving, action de grâce מעוגן בחקיקה.
מצוין בתאריך שונה מאשר בארצות הברית.
11 בנובמבר יום הזיכרון Remembrance Day, jour du souvenir יום הזיכרון לחללי צבא קנדה.
25 בדצמבר חג המולד Christmas, Noël מעוגן בחקיקה.
26 בדצמבר יום הקופסאות Boxing Day, lendemain de Noël מעוגן בחקיקה.
יום שבו החנויות מוכרות את מוצרי חג המולד.
בקנדה ישנה הבחנה ברורה בין ענפי ספורט הפופולריים בקיץ כמו פוטבול, כדורגל, בייסבול לבין ענפי ספורט הפופולריים בחורף כמו הוקי קרח וכדורסל.
לקרוס משוחק גם בקיץ וגם בחורף על אף שהוא נחשב לספורט הקיצי הלאומי של קנדה.
קנדה ארחה כמה אירועי ספורט בינלאומיים חשובים: אולימפיאדת מונטריאול (1976), אולימפיאדת החורף בקלגרי (1988), אליפות העולם באתלטיקה (2001), גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (2007) ואולימפיאדת החורף בוונקובר (2010) בה, לראשונה, ניצבה קנדה בראש המדינות הזוכות במדליות זהב, עם 14 מדליות.
בייסבול – לליגת ה-MLB צורפו שתי קבוצות קנדיות: מונטריאול אקספוז, שצורפה ב-1969 ועברה לוושינגטון ב-2004 וטורונטו בלו ג'ייז שצורפה ב-1977. הבלו ג'ייז זכו פעמיים רצופות בוורלד סיריז ב-1992 ו-1993.
פוטבול – בקנדה פועלת ליגת פוטבול עצמאית הנהנית מפופולריות רבה, Canadian Football League (ר"ת CFL), המונה נכון ל-2022 תשע קבוצות.
חוקיה שונים במקצת מחוקי ה-NFL האמריקאית.
כדורגל – הוא ספורט עממי פופולרי בקנדה .
לפי נתוני פיפ"א, נכון ל-2006 היו בקנדה 865,712 שחקני כדורגל רשומים – יותר ממספר שחקני ההוקי קרח הרשומים רשמית.
בליגת ה-MLS חברות שלוש קבוצות המבוססות בקנדה – טורונטו FC, ונקובר וייטקאפס ומונטריאול אימפקט.
עם זאת, נבחרת קנדה בכדורגל העפילה רק פעמיים לגביע העולם – ב-1986 וב-2022, ובשני הטורנירים נוצחה בכל משחקיה.
ב-2026 צפויה קנדה לארח את טורניר גביע העולם ביחד עם ארצות הברית ומקסיקו.
בליגת הכדורגל לנשים W-League ישנן קבוצות קנדיות מטורונטו, לוול, המילטון, אוטווה ונקובר ועוד.
נבחרת קנדה בכדורגל נשים מצליחה בזירה העולמית, והעפילה לכל טורנירי גביע העולם בכדורגל נשים למעט אחד.
בגביע העולם בכדורגל נשים 2003 זכתה הנבחרת במקום הרביעי.
באולימפיאדת לונדון (2012) רשמה הנבחרת את הישג השיא שלה, כשזכתה במדליית הארד.
ספורט מוטורי – ספורט מוטורי, ובפרט מרוצי מכוניות, פופולרי בקנדה.
קנדה גידלה מספר נהגי צמרת בכל הסבבים החשובים של מרוצי המכוניות כגון פורמולה 1, נאסקאר ואינדיקאר.
הנהג הבולט מכולם היה ז'אק וילנב שהיה אלוף העולם בפורמולה 1 ב-1997. במונטריאול מתקיים אחד המרוצים בסבב הפורמולה 1.
לקרוס – מוגדר רשמית כספורט הלאומי של הקיץ, אם כי הוא משוחק גם בחורף.
בקנדה פעילות ליגות רבות ללקרוס, עם עשרות אלפי ספורטאים רשומים.
הליגה המרכזית בקיץ היא ליגת הלקרוס המרכזית (MLL) שבה משחקים לקרוס במגרשי דשא פתוחים הפעילה בקנדה ובארצות הברית, והליגה המרכזית בחורף היא ליגת הלקרוס הלאומית (NLL) שבה משחקים לקרוס באולמות סגורים שחברות בה נכון ל-2010 שלוש קבוצות קנדיות מתוך 10.
הוקי קרח – קנדה היא מולדת הענף, הוא מוגדר בה רשמית כספורט הלאומי של החורף ונחשב לחלק מרכזי בתרבותה.
בקנדה פעילות ליגות רבות להוקי קרח, החל ממסגרות ילדים וצעירים דרך מסגרות חובבניות ומקומיות ועד לליגות מקצועניות לגברים ולנשים.
הליגה הבכירה בצפון אמריקה היא ליגת ה-NHL שהחלה את דרכה ב-1917 כליגה קנדית בלבד.
נכון ל-2022 חברות בליגה רק 7 קבוצות קנדיות מתוך 32, אך למעלה מ-50% משחקני הליגה הם קנדים.
שבע מהערים הגדולות בקנדה (טורונטו, מונטריאול, ונקובר, אוטווה, קלגרי, ויניפג ואדמונטון) נוטלות חלק בליגה זו.
על פי נתוני פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF), בקנדה רשומים 513,674 שחקנים פעילים (גברים, נשים ושחקנים צעירים, נכון ל-2022).
מעבר להיותו אחד משני ענפי הספורט הלאומיים הרשמיים, הוקי קרח נחשב לחלק מרכזי בתרבות ובהיסטוריה של קנדה, ואולמות ששירתו את הענף לאורך עשרות שנים (כגון מייפל ליף גארדנס בטורונטו ומונטריאול פורום במונטריאול) מוגדרים רשמית כאתרים היסטוריים לאומיים של קנדה.
כדורסל – לליגת ה-NBA צורפו שתי קבוצות קנדיות ב-1995: טורונטו ראפטורס ו-ונקובר גריזליס.
הגריזליס עברו לממפיס ב-2001, ומאז הראפטורס היא הקבוצה היחידה ב-NBA שבסיסה בקנדה.
ההישג הגדול ביותר של הראפטורס עד היום היה זכייה באליפות ה-NBA בשנת 2019.
מערכת שירות נייד (Mobile Servicing System – MSS), הידועה יותר בשם של המרכיב העיקרי שלה קנדארם2 (Canadarm2), היא מערכת רובוטית וציוד נלווה על גבי תחנת החלל הבינלאומית.
עם שיגורה לתחנה בשנת 2001 במהלך משימת STS-100, היא ממלאת תפקיד מרכזי בהרכבת התחנה ותחזוקתה, מעבירה ציוד ואספקה בתחנה ותומכת באסטרונאוטים אשר נמצאים בפעילות חוץ-רכבית, בנוסף היא מספקת שירותי מטען אחרים.
האסטרונאוטים מקבלים הכשרה מיוחדת על מנת לאפשר להם לבצע פעולות אלה עם מערכות שונות של MSS.
ה-MSS עוצבה ויוצרה על ידי MDA Space Missions ועבור סוכנות החלל הקנדית.
המערכת לתפעול מרחוק במעבורת (SRMS - Shuttle Remote Manipulator System), הידועה גם בשם קנדארם, הייתה יד רובוטית ששימשה את מעבורות החלל.
תפקידה היה להוציא ציוד ומיכשור מתא המטען של המעבורת על מנת למקם אותו במקום הרצוי ואז לשחררו, ובנוסף הייתה יכולה לתפוס חפצים מרחפים ולהכניס אותם לתוך תא המטען תוך שימוש באמצעי קצה רובוטי.
השימוש הראשון של הקנדארם היה על גבי מעבורת החלל קולומביה במשימתה השנייה STS-2, ב-13 בנובמבר 1981. אך מאז אסון קולומביה במהלך STS-107 נאס"א הוסיפה ליד הרובוטית הערכה שידוע בשם מערכת חיישנים על בום למעבורת או OBSS.
מערכת זאת בודקת את מגיני החום של מעבורת החלל על מנת למצוא פגעים במגן החום.
במהלך פעילותן של המעבורות הותקנה קנדארם על כל אחת מחמש המעבורות.
שתיים מהן הושמדו במהלך השירות, הראשונה הייתה של מעבורת החלל צ'לנג'ר שהתפוצצה איתה במהלך משימה STS-51-L, והשנייה הייתה של קולומביה שהושמדה במהלך אסון קולומביה.
הקנדארם והבום של דיסקברי ושל אטלנטיס הושארו עליהן ומופיעות איתן בתצוגה במוזיאון האוויר והחלל הלאומי ובמרכז המבקרים של מרכז החלל קנדי בהתאמה.
במשימתה האחרונה השאירה אנדוור את הבום כהארכה לקנדארם2 והיד הרובוטית עצמה מוצגת בנפרד במשרדים הראשיים של סוכנות החלל הקנדית.
קנגוריל המושק (שם מדעי: Hypsiprymnodon moschatus; קרוי גם קנגורו חולדתי מושק) הוא מין של כיסאי קטנטן דמוי חולדה האנדמי לאזור מוגבל בצפון יבשת אוסטרליה, ומהווה מין יחיד בסוגו ובמשפחת הקנגוריים המושקים.
קנגוריל המושק הוא הכיסאי הקטן ביותר בתת-סדרת דמויי קנגורו הכוללת את המשפחות קנגוריים, קנגוריים חולדתיים וקנגוריים מושקים.
לקנגוריל המושק מספר תכונות המשותפות לו ולקנגורים אחרים.
לרגליו שלוש אצבעות, כשהבוהן של הרגליים האחוריות ארוכה מעט, הזנב כהה ארוך ונטול שיער.
האוזניים דקות, עגולות וחסרות שיער, והגפיים הקדמיים ארוכים יותר בהשוואה למינים האחרים.
הפרווה קצרה, וצבעה חום ערמוני כהה או אדום חלוד.
הפנים, הידיים והרגליים שחורים, והחלק התחתון בהיר מעט.
אורך ראשו וגופו של קנגוריל המושק: 21–34 סנטימטרים, אורך זנבו: 12–16 סנטימטר, ומשקלו: 340–680 גרם.
שמו ניתן לו עקב ניחוח המושק הנודף מפרוותו.
קנגוריל המושק חי ביערות גשם טרופיים לאורך החוף הצפוני של מדינת קווינסלנד האוסטרלית.
הקנגוריל נוטה להישאר בקרבת מקורות מים דוגמת נהרות או אגמים.
הקנגורילים פעילים בשעות היום, והם בעלי חיים ביישנים ובודדים.
אף על פי שהם יכולים לקפוץ היטב, הם יעדיפו ללכת על ארבעת הרגליים, כשהקדמיות מתקדמות לפני האחוריות.
לעיתים הם נעזרים בזנבם הארוך כדי לאסוף עלים וענפים לקן.
הקנגורילים חיים בבדידות, אם כי לפעמים ניתן לצפות בזוגות ובשלשות המחפשים ביחד אחר מזון.
הקנגוריל נבדל מהקנגוריים החולדתיים, בכך שהוא ניזון כמעט אך ורק מחרקים.
מדי פעם הוא מגוון את תזונתו בתולעים, פטריות, ופירות יער שונים.
לעיתים קרובות הוא רובץ על זנבו ומחטט עם גפיים הקדמיות באדמה במטרה למצוא רמשים.
לנקבות יש כיס מפותח עם ארבע פטמות.
הוולדות (בדרך כלל שניים) נולדים בעונה הגשומה (פברואר עד יולי).
הוולד עוזב את הכיס לאחר חמישה חודשים, אך יישאר עדיין עם אימו.
בגיל שנה הם מגיעים לבגרות.
לקנגוריל המושק תפוצה רחבה יחסית, ומצב שימורו מסווג על ידי IUCN כללא חשש (LC).
מרבית האזורים שבהם הוא חי מוגדרים כשמורות טבע ופארקים לאומיים, כך שבית הגידול שלו יציב.
קנגורו אפור מזרחי (שם מדעי: Macropus giganteus) הוא יונק כיס אשר מצוי בדרום ומזרח אוסטרליה.
גובהו כ-2 מטר; הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות: משקלם כ-50 עד 66 ק"ג, בעוד משקלן של הנקבות הוא כ-17 עד 40 ק"ג.
שמו המדעי של המין, Macropus giganteus ("גדל-רגל ענק"), מטעה: הקנגורו האדום, גדול ממנו.
זהו מין היונק האוסטרלי הכבד ביותר, והשני בגודלו.
כמו שאר מיני הקנגורו, מין זה פעיל בעיקר בלילה ובשקיעה.
בתי הגידול המועדפים עליו הן ערבות עם שיחים, שמספקים מחסה מפני השמש.
הקנגורו חברותי, והקבוצות כוללות בדרך כלל 2–3 נקבות ומספר דומה של זכרים, כאשר אחד מהזכרים דומיננטי יותר.
פרטים דומיננטיים מקבלים גישה למקורות מזון טובים יותר ואזורים מוצלים יותר מאשר הפרטים המשניים.
למרות זאת, הקנגורואים אינם טריטוריאליים, ומאבקים מתרחשים רק כאשר הנקבות מיוחמות.
לקנגורו האפור המזרחי יש עונת רבייה מוגדרת, באביב ובקיץ המוקדם, בשונה משאר מיני הקנגורו.
נולד בדרך כלל גור אחד בכל היריון (אם כי עשויים להיוולד תאומים), ההיריון נמשך כ-34 עד 38 ימים, והלידה מתרחשת בדרך כלל בקיץ.
הנקבה יכולה לייצר שני סוגי חלב - לגור הצעיר יותר ולבוגר יותר - בו זמנית; היא אף יכולה לייצר כמויות חלב לפי הכמות שלה הגור זקוק.
הגור תלוי באמו כ-550 ימים לאחר לידתו, לאחריהם הוא נגמל.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 17–28 חודשים; הזכרים בוגרים בגיל כ-25 חודשים.מצב המין הוא ללא חשש.
קֶּנְגּוּרִיִּים (שם מדעי: Macropodidae) הם משפחה של יונקים אוסטרליים מסדרת הקנגוראים המפורסמת בעיקר בסוגי הקנגורו הגדולים.
לא כל בני המשפחה מזכירים בצורתם את מיני הקנגורו.
חלקם שוכני עצים ואחרים חיים על סלעים והם בעלי פרווה עבה ומזכירים עכברים גדולים.
מיני הקנגורו הם הגדולים במשפחה, אך בעבר היו מינים גדולים יותר, כמו הפרוקופטודון, שנישא לגובה של שני מטרים.
סוג וואטוטיה (Watutia) – נכחד
סוג דורקופסוידס (Dorcopsoides) – נכחד
סוג קוראבי (Kurrabi) – נכחד
תת-משפחה וולביים ארנביים מפוספסים (Lagostrophinae)
תת-משפחה קנגורי ענק (Sthenurinae) – נכחדה
סוג פרוטמונדון (Protemnodon) – נכחד
סוג טרופוסודון (Troposodon) – נכחד
סוג פריונוטמנוס (Prionotemnus) – נכחד
סוג קונגרוס (Congruus) – נכחד
סוג בארינגה (Baringa) – נכחד
סוג בוהרה (Bohra) – נכחד
סוג סינפטודון (Synaptodon) – נכחד
סוג פיסורידון (Fissuridon) – נכחד
סוג סילבארו (Silvaroo) – נכחד
סוג ומין יחיד וולבי ביצות (Wallabia bicolor'')
קנגורו אפור מערבי (שם מדעי: Macropus fuliginosus; קרוי גם קנגורו שחור פנים) הוא מין קנגורו גדול ונפוץ מאוד ממשפחת הקנגוריים, המצוי ברחבי דרום ומערב אוסטרליה, מדרומית למפרץ הכרישים באוסטרליה המערבית ועד למערב ויקטוריה.
בדרום אוסטרליה הם חיים לאורך החוף.
הם מצויים גם במדינות ניו סאות' ויילס וקווינסלנד שבאגן מארי-דרלינג.
קנגורו אפור מערבי הוא אחד ממיני הקנגורו הגדולים, אך קטן מן הקנגורו האדום והקנגורו האפור המזרחי.
משקלו נע בין 28–54 קילוגרמים, אורך גופו מגיע עד מטר, עם זנב של 80–100 סנטימטרים, וגובהו 1.3 מטר.
בקנגורו מתקיימת תופעת הדו-צורתיות זוויגית כאשר הזכר גדול פי שניים מן הנקבה.
לקנגורו פרווה עבה, גסה, עם צבע הנע בין אפור בהיר לחום.
צבע גרונו חיוור, וכך גם צבע החזה והבטן.
על פניו צומחים שערות עדינות רבות יותר מאשר אצל שאר מיני הקנגורו.
שריריו מפותחים היטב, ומאפשרים לבעל החיים לזנק עד 12 מטרים בקפיצה אחת, ולהגיע למהירות של 60 קמ"ש.
הוא ניזון בעיקר מעשבים, אך גם משיחים בעלי עלים ומעצים נמוכים.
לזכרים הבוגרים ריח נלווה הדומה לתבלין הקארי, עובדה שזיכתה מין זה בכינוי "מסריח".
תוחלת החיים המקסימלית של קנגורו אפור מערבי החי בטבע היא לא יותר מעשר שנים, אך בשבי הוא מסוגל להגיע ללמעלה מעשרים שנה.
הקנגורו חי בקבוצות של עד 15 פרטים.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בסביבות 20–36 חודשים, ואילו הזכרים בין 20–72 חודשים.
בעונת הרבייה בהזכרים מתחרים על הנקבות.
במהלך תחרויות "אגרוף" אלה, הם נועלים את הידיים ומנסים לדחוף האחד את השני.
בדרך כלל, משתתפים בתחרויות אלה רק הזכרים החזקים בחברי הקבוצה.
למין זה אין עונה מיוחדת לרבייה והם מתרבים בכל ימות השנה, אך שיא העונה היא בתקופת האביב והקיץ.
תקופת ההריון אורכת 30–31 ימים, כשבסופה התינוק זוחל אל תוך הכיס, נצמד לפטמה ונשאר בכיס לתשעה חודשים.
לאחר שהוא יוצא מהכיס, הוא ימשיך לינוק חלב מכיס האם תשעה חודשים נוספים.
הקנגורו היה ידוע בעבר כבר לילידי אוסטרליה האבוריג'ינים.
עבור האירופאים, קנגורו אפור מערבי היה נתון זמן רב בבלבול טקסונומי, לעיתים אפילו קומי, למשך כמעט 200 שנה.
לראשונה צוין על ידי מתיישבים אירופאים כאשר מגלה הארצות החוקר מתיו פלינדרס נחת על אי קנגורו בשנת 1802. פלינדרס צד כמה קנגורים למזון, אלא שהוא הניח כי מדובר בקנגורו אפור מזרחי שהיה כבר ידוע אז למדע.
ב-1803 חוקרים צרפתים לכדו מן האי כמה מהם והובילו אותם לפריז.
שם שהו בגן החיות של פריז במשך כמה שנים.
בסופו של דבר, חוקר ממוזיאון פריז להיסטוריה של הטבע הבחין בעובדה שמין זה שונה בעצם מן המין המזרחי, ובשנת 1817 קיבל הקנגורו את שמו הרשמי המדעי, Macropus fuliginosus.
עם זאת, מסיבות לא ברורות תואר הקנגורו כנפוץ באי טסמניה.
הנושא ירד מהפרק למשך מאה שנים, ורק בשנת 1917 הבינו החוקרים שהקנגורו שתואר כחי בטסמניה הוא למעשה אותו קנגורו מזרחי הנפוץ בדרום-מזרח אוסטרליה.
רק בשנות התשעים התפתחה ההבנה הנוכחית והמינים השונים סווגו סופית.
ישנם שני תת-מינים של קנגורו אפור מערבי:
Macropus fuliginosus fuliginosus (הידוע בכינויו קנגורו אי הקנגורו), האנדמי לאי קנגורו, דרום אוסטרליה.
Macropus fuliginosus melanops, הקיים במגוון של צורות שונות בכל אזור דרום אוסטרליה ממערב למזרח.
קנגוריים מושקים (שם מדעי: Hypsiprymnodontidae) היא משפחה של יונקי כיס אוסטרלים מסדרת הקנגוראים.
בתוך משפחה זו קיים רק מין אחד כיום - קנגוריל המושק (Hypsiprymnodon moschatus).
משפחה זו התפתחה מתקופת האוליגוקן ורוב המינים הנכחדים בה הגיעו לגודל רב.
הפרופלאופוס הגיע לגובה 1.3 מ' ושקל 70 ק"ג והאקלטדטה הגיע לגובה 1.2 מ' וייתכן לפי מבנה שיניו שהיה אוכל-כול או אף טורף.
למעשה גם קנגוריל המושק הוא לא צמחוני, כמו בני משפחת הקנגוריים, אלא ניזון מחרקים, תולעים וגם מפטריות ופירות יער.
מבנה רגליהם הזכיר את הקנגורים של ערבת אוסטרליה, איתם הם יכלו לנוע מהר ולברוח מטורפים.
קנגורו חולדתי או חֻלְדַּת הַכִּיס (שם מדעי: Potorous; מוכר יותר בכינוי האוסטרלי הרשמי: פוטורו) הוא סוג של יונקי כיס מהמשפחה קנגוריים חולדתיים.
הם בעלי פרווה עבה וגוף עגלגל בצבע אפרפר והם בעלי אוזניים קטנות ולחיים גדולות.
הרגליים האחוריות שלהם ארוכות ועוזרות להם לקפץ ואילו הקדמיות קצרות וורודות.
במראם הם מזכירים עכברים בעלי כיס ורגליים ארוכות.
הם חיים בשטחי היער של דרום אוסטרליה ויוצאים לפעילות בלילות.
חלק ממיני הסוג נפגעו מהכנסת מינים פולשים ומפגיעה במקום חיותם, בעיקר המין קנגורו חולדתי גילברט שכמעט נכחד מהעולם והמין קנגורו חולדתי רחב-פנים שנכחד לחלוטין.
קנגורו חולדתי גילברט (Potorous gilbertii)
קנגורו חולדתי ארך-רגל (Potorous longipes)
קנגורו חולדתי רחב-פנים (Potorous platyops) - נכחד
קנגוריים חולדתיים (שם מדעי: Potoroidae) היא משפחה של יונקים אוסטרליים מסדרת הקנגוראים.
יצורים אלה מזכירים את הקנגורו הנפוץ אך קטנים בהרבה ונראים כמו כלאיים בן קנגורו לחולדה.
הם חיים ביערות גשם, בערבות עשב או במדבריות האוסטרליים.
הסוג קנגוריל המושק סווג בעבר במשפחה זאת עד שהועבר למשפחה עצמאית - קנגוריים מושקים.
תזונתם של יצורים אלה צמחונית המבוססת בעיקר על עשבים וכן על פטריות ועלים.
סוג ומין יחיד: קנגורו חולדתי אדמוני (Aepyprymnus rufescens)
סוג ומין יחיד: קנגורו חולדתי מדברי (Caloprymnus campestris)
קנגורים (שם מדעי: Macropodinae) היא תת-משפחה של יונקי כיס מסדרת הקנגוראים ובה רוב מיני משפחת הקנגוריים החיים כיום, לבד מהמין וולבי ארנבי מפוספס, ששייך לתת-משפחה Lagostrophinae.
מיני קבוצה זו הם הגדולים שבכיסאים המודרניים, והגדול שבהם הוא קנגורו אדום ששוקל מעל 90 קילוגרם וגובהו מעל 2 מטרים.
רוב המינים ניזונים מעשבים וצמחייה קרקעית, אך גם מפירות, פרחים וחלק מהמינים מגוונים בפטריות, אצות ואף בחרקים ובנבלות.
מינים שונים הם טריטוריאליים ויתקיפו מסיגי גבול.
בעזרת רגליהם הגדולות הם יכולים לגרום לנזק גדול, אך ברוב המקרים הם יעדיפו להימלט במקרה של חשש.
סוג פרוטמנודון (Protemnodon) - נכחד
קנגורי ענק (שם מדעי: Sthenurinae) היא תת-משפחה נכחדת של יונקי כיס ממשפחת הקנגוריים שבסדרת הקנגוראים.
הם חיו בפליוקן עד הפליסטוקן מלפני 5 מיליון שנה עד לפני 11,700 שנה.
כשמם הם היו גדולים בהרבה ממיני הקנגורו המודרניים, גם מהקנגורו האדום, הגדול בכיסאים החיים.
הגדול ביותר בבני קבוצה זו היה הפרוקופטודון (Procoptodon) שהגיע לגובה של מעל 2 מטרים ושקל 230 קילוגרם.
הם שונים מבני תת-משפחת הקנגורים וקרובים יותר למין וולבי ארנבי מפוספס.
יצורים אלה היו בעלי פנים קצרות, ולפי מבנה שיניהם כנראה ניזונו מרעייה או אולי השתמשו בזרועותיהם הגדולות כדי להוריד עלים מענפים.
בניגוד לקנגורים החיים, הם לא יכלו לקפץ עקב גודלם, זנבם הקצר, מבנה הטפרים דמוי-הפרסה שלהם ועצמות האגן, שדומים לעצמות פרימטים גדולים.
נראה שהם נעו בדומה לגורילות ביערות הקדומים של אוסטרליה.
למרות גודלם היו להם הרבה טורפים: אריות כיס, לטאת המגלניה, הנחש וונאמבי ותניני ענק מתת-המשפחה מקוסוכיניים.
ייתכן מאוד שהם ניצודו גם בידי האדם שהגיע לאוסטרליה.
קנגס דה אוניס (בספרדית: Cangas de Onís; באסטורית: Cangues d'Onís) היא עיירה ורשות מקומית בקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד.
היא שוכנת 178 ק"מ מערבית לבילבאו ו-282 ק"מ צפונית מזרחית לסנטיאגו דה קומפוסטלה.
קנגס דה אוניס הייתה בירת ממלכת אסטוריאס מהקמתה ב-722 ועד 774. בשנת 737 נבנתה שם כנסיית סנטה קרוס דה קנגס דה אוניס (Santa Cruz de Cangas de Onís) שהייתה הכנסייה הראשונה שנבנתה בספרד "המשוחררת".
כנסיית סנטה מריה דה קנגס דה אוניס (Iglesia de Santa María de Cangas de Onís) בעלת המבנה במיוחד.
קפלת סנטה קרוס דה קנגס דה אוניס (Santa Cruz de Cangas de Onís) אשר נבנתה בשנת 737 במקומה של כנסייה קודמת שנבנתה במאה ה-4. זו האחרונה נבנתה מעל דולמן פרהיסטורי.
הגשר המכונה "הגשר הרומי" נבנה במחצית הראשונה של המאה ה-14, אבל ייתכן שאכן שחזר גשר רומי קדום.
קנגנתיים (שם מדעי: Caenagnathidae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים שחיו בקרטיקון באמריקה הצפונית ובמרכז אסיה ובעיקר במדבר גובי.
הם היו דומים לאובירפטוריים, אך היו גדולים מהם ודמו במראם ליענים בעלי קסדה גבוהה בקצה ראשם.
הגדול שביניהם היה הגיגנטורפטור שהיה הגדול שבבני קבוצת האובירפטורוזאוריה והוא הגיע לאורך 8 מטר ולמשקל 2 טונות.
בני קבוצה זו היו בעלי זרועות ארוכות שייתכן שהיו מכוסי נוצות, ראשים ערומים, זנב קצר ומקור קרני.
הם היו אוכלי כל או טורפים שקיננו בקבוצות גדולות.
דינוזאורים אלה שרדו עד לסוף הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
קנגורו פירסוני (שם מדעי: Macropus pearsoni) הוא מין נכחד של יונק כיס מהסוג קנגורו שבמשפחת הקנגוריים.
מין זה התקיים באוסטרליה לצד מיני מגה-פאונה גדולים, בתקופת הפליסטוקן.
המידע עליו עולה ממאובני לסת ומשיניים שהתגלו בכמה אזורים בניו סאות' ויילס, בצפון קווינסלנד ובדרום-מזרח אוסטרליה.
המין זוהה לראשונה ב-1971 בידי החוקר אלן ברתולומאי.
קנגורו טיטאן (שם מדעי: Macropus titan; משמעות השם: "רגל-גדולה טיטאנית") הוא מין נכחד של יונק כיס מהסוג קנגורו שבמשפחת הקנגוריים.
הוא חי בתקופת הפליסטוקן באוסטרליה.
במראהו הוא דמה מאוד למין קנגורו אפור מזרחי החי כיום.
חוקרים רבים מעריכים שמדובר על תת-מין נכחד ולא על מין.
ההבדל היחידי הוא בממדים הגדולים יותר של קנגורו הטיטאן.
קנגורו זה תואר ב-1838 בידי החוקר המפורסם ריצ'רד אוון.
מאובניו התגלו בניו סאות' ויילס, קווינסלנד, ויקטוריה ואוסטרליה המערבית.
קנגורו זה חי בערבות העשב של אוסטרליה במהלך הפליסטוקן, שם רעו עדרי דיפרוטודונים ענקיים ועופות גדולים כמו הגניאורניס.
כמו כן היו שם טורפים גדולים כמו המגלניה ואריה הכיס.
כל אלה נכחדו עם סוף תקופת הפליסטוקן.
קנדגה (שם מדעי: Canadaga; מילולית: "עוף קנדי") הוא סוג עוף מהקבוצה הלא-טקסונומית עופות בעלי שיניים ומסדרת ההספראורניסאים הנכחדת.
הוא חי בסוף הקרטיקון במאסטריכט, לפני 67 מיליון שנה, קרוב מאוד להכחדת הקרטיקון הגדולה.
מאובניו התגלו באי ביילוט שבקצה הקרוב לאי באפין שבנונאווט, קנדה.
עוף זה היה חסר יכולת תעופה והיה דומה להספראורניס אך גבוה יותר והגיע לגובה של 1.5 מטר.
בניגוד לקרוביו שנמצאו באזורים טרופיים הוא הסתגל לתנאים ממוזגים או אף ארקטיים.
בדומה להספראורניס הוא היה בעל מקור ארוך שממנו בלטו שורות שיניים מחודדות והוא היה בעל כנפיים גמדיות, איתם ריחף במים במצוד אחרי דגים.
הוא נכחד לחלוטין בסוף הקרטיקון.
קנד היט הייתה להקת בלוז רוק ובוגי ווגי אמריקאית שהוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1965. הלהקה הייתה לפופולרית בעיקר בזכות הפרשנות והניסויים המוזיקליים שלה במוזיקת הבלוז.
הלהקה הוקמה על ידי שני חובבי בלוז מלוס אנג'לס, אלן וילסון ובוב הייט, שקראו ללהקה כך על שם משקה אלכוהולי חריף ומסוכן שהשחורים באמריקה של תחילת המאה העשרים היו מכינים מפאת חוסר כסף.
השם "Canned Heat" (חום משומר) מיוחס לשיר מאת טומי ג'ונסון , "Canned Heat Blues" משנת 1928.
לאחר שהופיעה בפסטיבל הפופ במונטריי, זכתה הלהקה בפרסום רב ופופולריות גדולה עם ההרכב המקורי שמורכב מבוב הייט (שירה), אלן וילסון (גיטרה, מפוחית ושירה), הנרי וסטין (גיטרה מובילה) לארי טיילור (גיטרה בס), ואדולפו דה לה פארה (תופים).
למעשה, ההרכב המקורי כלל גם את המתופף פרנק קוק, אך זה עזב לאחר שהוציאו את אלבומם הראשון Canned Heat.
הלהקה הוציאה מספר גדול של להיטים (ביניהם "On the Road Again" ו-"Going Up the Country" שהיו ללהיטים בינלאומיים) וזכתה לפופולריות עצומה בארצות הברית, אך יותר מכך באירופה ואוסטרליה.
בשנת 1969 הופיעה הלהקה בפסטיבל וודסטוק, והופעתם שם נחשבת להופעת הפריצה של הלהקה.
המוזיקה של הלהקה נחשבת לפורצת דרך ו"מודדת" את גבולות הבלוז והבוגי ווגי המסורתיים.
הלחנים של הלהקה מתאפיינים בתפקידים מורכבים, הרמוניות ולעיתים סולואי גיטרה פסיכדליים ארוכים, לצד בלוז מסורתי.
הלהקה הביאה את מוזיקת הבלוז והבלוז רוק לקהל ההיפים, והופיעה עם חומרים מקוריים בפסטיבלים רבים לאורך שנות השישים ושנות השבעים.
שירם "Going the Country" היה לאחד מהמנוני התנועה ההיפית.
ההרכב המקורי היה למצליח ביותר והיה קיים בין השנים 1966 ל-1969, אז עזב הגיטריסט הנרי וסטין את הלהקה; שנה מאוחר יותר נפטר בטרם עת הגיטרסיט, הזמר וכותב השירים העיקרי של הלהקה אלן וילסון.
הלהקה אמנם המשיכה את פעילותה עד שנת 2019, אך חברי ההרכב המקורי כבר לא היו שותפים בה.
אדולפו דה לה פארה היה החבר היחיד מהרכב הלהקה של שנות ה-60 שנשאר בלהקה עד פירוקו.
הוא אף כתב ספר על תולדות הלהקה, תחת הכותרת "Living the Blues", שמו של אחד האלבומים המצליחים של הלהקה.
הלהקה החלה בתוך קהילת אספני תקליטים בלוס אנג'לס, ארצות הברית, בשנת 1965. בוב הייט, אז בן 20 בלבד, היה מוכר וקונה תקליטי בלוז מאספנים נוספים, וביתו שבקניון טופאנגה, קליפורניה, היה למקום מפגש ידוע באזור עבור חובבי הז'אנר.
בתחילת אותה שנה התיידדו אלן וילסון ובוב הייט, שניהם מוזיקאים מלבד היותם חובבי בלוז, להקים יחד עם אספנים נוספים להקה.
השניים גייסו את הנגנים מייק פרלוין כגיטריסט, סטיוארט ברוטמן כבסיסט וקית סוייר כמתופף.
אלא שפרלוין וסוייר פרשו בתוך מספר ימים, ולכן קני אדוארדס שהיה חבר של וילסון התנדב להחליף את פרלוין, והמתופף החובב רון הולמס הסכים לתופף עבורם באופן זמני.
אחד מחבריו של הייט שהכיר בכנס אספנות בשם הנרי וסטין (שפרש מלהקתו של פרנק זאפה, "מאד'רס אוף אינבנשן") ביקש להצטרף ללהקה, והתקבל כגיטרה תומכת לזאת של אדוארדס.
עד מהרה עזב אדוארדס את הלהקה והותיר את וסטין להיות הגיטרסיט המוביל בהרכב, תפקיד שהתברר כי התאים לו עד מאוד; במקביל הצטרף פרנק קוק ללהקה ובכך החליף את הולמס כמתופף.
קוק כבר היה בעל ניסיון מקצועי משמעותי הרבה יותר מלכל אחד אחר בהרכב, לאחר שהופיע עם אמני ג'אז כמו הבסיסט צ'ארלי היידן, החצוצרן צ'ט בייקר והפסנתרן אלמו הופ.
הוא אף שיתף פעולה עם אמני מוזיקת נשמה שחורים כמו שירלי אלי ודובי גריי.
המפיק ג'וני אוטיס הקליט את האלבום הראשון בפועל של הלהקה בשנת 1966 עם ההרכב של הייט, ווילסון, קוק, וסטין וברוטמן; אך התקליט לא יצא עד 1970, אז הופיע בשם "Vintage".
במהלך קיץ 1966 עזב סטיוארט ברוטמן את הלהקה לאחר שחתם על חוזה הקלטות עם להקת ריקודי בטן ארמנית.
שאר החברים ניסו לתקשר עם ברוטמן, וזה הסביר להם כי מצא עבודה טובה יותר.
לצערו, הם כבר מצאו לו מחליף כשהתברר לו שהחוזה שעליו חתם לא יתממש לבסוף, ובכך מצא את עצמו בחוץ.
במקומו של ברוטמן בלהקה צורף מארק אנדס, שהיה חבר בלהקה באופן זמני כמה חודשים, ולבסוף הוחלף על ידי הבסיסט לארי טיילור, שהצטרף במרץ 1967.
טיילור היה חבר לשעבר בלהקת The Moondogs ואחיו של המתופף של מל טיילור, וכבר בהופעות והקלטות עם The Moondogs.
במתכונת זו (הייט, וילסון, וסטין, טיילור, קוק) הלהקה החלה להקליט באפריל 1967 עבור ליברטי רקורדס הם הקליטו את השיר "Rollin' and Tumblin'" באותו החודש, שלימים הפך לסינגל הראשון של Canned Heat.
האלבום הרשמי הראשון, Canned Heat, יצא כעבור שלושה חודשים בלבד ביולי 1967. האלבום היה מורכב כולו מגרסאות כיסוי, בשונה מאלבומיהם הבאים שכללו קטעים מקוריים רבים.
האלבום היה פופולרי מאוד והגיע למקום 76 במצעד בילבורד הוט 100 של אותה שנה.
הופעת הפריצה של הלהקה הייתה בפסטיבל הפופ של מונטריי ב־17 ביוני 1967. ההופעה נחשבת לאחד הביצועים המעולים ביותר של הלהקה בהופעה חיה, ובה הקהל הרחב נחשף להרכב הבלוז.
תמונתם של חברי הלהקה בהופעה הופיעה אף על שער מגזין ה"דאון ביט", יחד עם ביקורת חיובית מאוד: "וסטין ווילסון הם אולי הצוות הטוב ביותר בעולם הגיטרות, ווילסון בהחלט הפך לנגן מפוחית-הבלוז האהוב על הקהל.
יחד עם הסולן החזק בוב הייט, הם ביצעו את שירי הבלוז בצורה כל כך נהדרת עד כי נראה ששאלת הגזע לא רלוונטית".
ד.א נבאקר צילם את הביצועים שלהם לשירים "Rollin and Tumblin", "Bullfrog Blues" ו-" Dust My Broom", וכלל אותם בסרט תיעודי שיצא שנים רבות אחר כך, בשנת 1992. הלהקה אף החלו ליצור תדמית של "ילדים רעים" בעקבות פרשיות סמים רבות שאליהן נקלעו.
מנהל הלהקה, סקיפ טיילור, נאלץ לשלם ערבות בסך 10,000 דולר מכספו האישי על מנת לשחרר אותם ממעצר.
תקריות אלו העלו את המודעות ללהקה בציבור הרחב, אך גם גו מחיר מחברי הלהקה.
לאחר שנתפס מזריק סמים קשים, הודח מתופף הלהקה פרנק קוק ובמקומו התווסף אדולפו דה לה פארה, שכבר צבר ניסיון בלהקות בלוז מקומיות.
כחבר רשמי בלהקה הופיע דה לה פארה לראשונה ב־1 בדצמבר 1967, בהופעה משותפת עם הדלתות.
לאחר צירופו של דה לה פארה ללהקה, החלו הקבוצה לתת זה לזה כינוים שעד מהרה הפכו לשמות הבמה שלהם (גם חברי הלהקה שצורפו מאוחר יותר זכו לכינויים): בוב "הדוב" הייט, אלן "הינשוף העיוור" וילסון, הנרי "החמנית" וסטין, לארי "השומה" טיילורו אדולפו "פיטו" דה לה פארה.
האלבום השני של הלהקה, Boogie with Canned Heat, יצא בשנת 1968 וכלל את הסינגל "On the Road Again", שיר מחווה לשיר של פלויד ג'ונס משנות החמישים.
"On the Road Again" הפך לשיר הפריצה של הלהקה וזכה להצלחה עולמית, והיה בצמרות המצעדים במדינות רבות.
האלבום כלל גם שיר באורך 12 דקות שנקרא "Fried Hockey Boogie", (נכתב על ידי לארי טיילור, אך מקורו בשיר "Boogie Chillen" של ג'ון לי הוקר) ובו כל אחד מחברי הלהקה הראה את יכולותיו עם סולו ארוך וממושך.
השיר "Amphetamine Annie" שכתב בוב הייט היה גם הוא ללהיט, והיה לאחד השירים הראשונים שהתנגדו לסמים בעשות של שנות השישים.
בשנת 1968, לאחר ההצלחה המסחררת של אלבומם השני, יצאו הלהקה לסיבוב ההופעות האירופאי הראשון שלהם.
במהלך סיבוב ההופעות באירופה, שערך למעלה מחודש, הופיעה הלהקה בקונצרטים, הופעות חיות, פסטיבלים ותוכניות טלוויזיה, כשהמוכרת ביניהן היא התוכנית הבריטית Top of the Pops, שם הופיעו Canned Heat בשידור חי.
הם הופיעו גם בתוכנית האירוח הגרמנית ביט קלאב, שם הם רואיינו וניגנו את השיר "On the Road Again", שהיה במקום ה-13 במצעדי המכירות של גרמניה המערבית.
באוקטובר 1968 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, Living the Blues, שכלל בתוכו את הסינגל "Going Up the Country", שירם הידוע ביותר של הקבוצה.
השיר, שהולחן בהשראה מהלחן של השיר "Bull Doze Blues", שהוקלט בשנת 1928 על ידי אמן הבלוז הנרי תומאס, שונה ונכתב מחדש על ידי וילסון כך שכלל יותר קטעים אינסטרומנטליים, כלי נשיפה, מורכבויות הרמוניות וסולואים.
השיר יצא גם כסינגל והיה להצלחה ענקית בכל העולם – השיר היה במקום הראשון של מצעדי המכירות ב-25 מדינות ברחבי העולם (ובמספר 11 בתרשים הלאומי של ארצות הברית) ואף היה לשיר הנושא של הסרט התיעודי "וודסטוק" שחיבר מייקל וודלי בשנת 1970.
האלבום השלישי כלל גם שיר אחד בן 19 דקות בשם "Parthenogenesis", שהיה מעיין ניסוי מוזיקלי – השיר כלל צלילי נבל, קולות סטטיים, אלמנטים פסיכדליים ועוד; יתרה מכך הוא השיר "Boogie Refried", שחולק לשני חלקים שיחד אורכם עולה על 40 דקות – השיר הוא הקלטה חיה מהופעה.
ביולי 1969, קצת לפני וודסטוק יצא אלבומם הרביעי, 'Hallelujah'.
מגזין "The Melody Maker" כתב: "אמנם האלבום פחות אמוציונלי משאר עבודותיהם, אך זהו אלבום בלוז מצוין והם [הלהקה] עדיין להקת הבלוז הלבנה הטובה ביותר".
אלבום זה נכתב בצורה הרבה יותר "אנושית", עם שירים עצובים או רציניים כדוגמת "Time Was" של אלן וילסון, שעוסק בהתפוגגות האהבה, וכמה גרסאות כיסוי לשירי בלוז רציניים כגון "Sic 'em Pigs" של בוקה וייט.
מספר ימים לאחר צאת האלבום עזב הגיטריסט הראשי הנרי וסטין את הלהקה לאחר חיכוכים בינו לבין בסיסט הלהקה, לארי טיילור, בזמן הופעה בפילמור וסט.
למחרת בלילה הציעו מייק בלומפילד והארווי מנדל להצטרף במקום וסטין, ולאחר אודישן קצר מנדל נבחר.
באוגוסט 1969 חברי הלהקה בוב הייט, אלן וילסון, לארי טיילור, אדולפו דה לה פארה והארווי מנדל נסעו להופיע בפסטיבל וודסטוק לשלום.
אלא שהגיעו לפסטיבל כל כך הרבה אנשים, שמכוניתם נתקעה בפקק תנועה גדול.
מחשש שלא יגיעו בזמן להופעה של עצמם, לאחר כמה שעות הגיע מסוק שלקח את חברי הלהקה אל הפסטיבל.
מאחר שכל ההופעות נדחו בכמה שעות בעקבות העומס, הלהקה הופיעה עם השקיעה, והשעה יצרה 'תפאורה' מושלמת עבור ההופעה.
הופעתם בוודסטוק הייתה אחת ההופעות המוצלחות של הלהקה, והשיר שלהם, "Going Up The Countrey" היה להמנון של התנועה ההיפית.
כמו כן הלהקה הופיעה עם עוד להיטים, כמו "On the Road Again" ו-"Let's Work Together".
בתחילת שנות השבעים הקליטה הלהקה את האלבום Future Blues, אלבום המכיל חמישה קטעים מקוריים ושלוש גרסאות כיסוי.
השיר "Let's Work Together" שהופיעו איתו בוודסטוק עוד לפני פורסם כחלק מאלבום, היה להיט גדול, והיחיד שבו שר הזמר בוב הייט (כל שאר הלהיטים של הלהקה מושרים על ידי וילסון על אף שהוא לא שר את רוב השירים).
באלבום לראשונה הלהקה הביאה גם תפקיד פסנתר.
עטיפת האלבום הייתה לסמל אייקוני בתרבות האמריקאית, שהציג את הנפת הדגל באיוו ג'ימה על הירח, כאשר דגל ארצות הברית הפוך.
הדגל ההפוך היה רעיון של וילסון, בהתייחסו לאהבתו לסביבה וחששו מזיהום אנושי של הירח (כפי שהוא מתאר בשיר "Poor Moon").
העטיפה, שמעבירה ביקורת על התפישה המיליטריסטית הן בכך שהיא מציגה את ארצות הברית כובשת את הירח והן בכך שהיא מציגה את דגל ארצות הברית הפוך – עוררה מחלוקת רבה בארצות הברית.
העטיפה הופיעה בעוד מקומות מאוחר יותר, כשהתייחסו ל"כיבוש הירח".
הדוגמה החדשה ביותר היא בסדרה האמריקאית חיל החלל, שם האיור מוטבע בקיר הלובי של משרדי חיל החלל.
בשנת 1970 יצאו הלהקה לסיבוב הופעות באירופה, שהקלטותיו סיפקו את האלבום "Live In Europe".