tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Paranoid המשיך עם הקו המוזיקלי של האלבום הקודם, אך מיתן את השפעות הבלוז לטובת סגנונה האישי של הלהקה.
בנוסף, אותו אלבום שדרג את הנושאים בהם דנה הלהקה, והוא שילב נושאים פוליטיים וסמים.
War Pigs שנקשר למחאה במלחמת ווייטנאם (שבריטניה הייתה מעורבת בה באותו זמן), Paranoid הקליט במיוחד ו-Iron Man בעל הריף המתכתי המוכר קנו לאלבום את ההצלחה שלו והפכו לשירים האהובים מהאלבום.
האלבום נחשב, יחד עם Machine Head של דיפ פרפל ו-Led Zeppelin IV של לד זפלין, לחלק מ"השילוש הקדוש" של ההבי מטאל.
טוני איומי, שנפצע באצבעותיו בעת עבודה במפעל מתכת (באופן אירוני, ביום עבודתו האחרון לפני שפנה להיות גיטריסט מקצועי) עתה החליט לפני אלבומם השלישי, להתיר את מיתרי הגיטרה על מנת להקל על אצבעותיו, דבר שיצר בנוסף צליל נמוך יותר שהפך לסימן ההיכר של האלבום השלישי.
באטלר, התאים את עצמו לאיומי ואף הוא הנמיך את גיטרת הבס שלו.
מנהג הנמכת הצליל השתרש בהרבה להקות מטאל מודרניות.
ב-21 ביולי 1971, הוציאה הלהקה את אלבומם השלישי Master of Reality שדמה בגישתו המוזיקלית לאלבום הקודם.
האלבום הצליח להשתדרג למקום השמיני במצעד המכירות Billboard 200.
הרצועה Children of the Grave היא הבולטת באלבום, ודומה באופיה ל־War Pigs מן האלבום הקודם.
אך גם שירים אחרים בלטו באלבום, Into The Void שהפך למשפיע ומוכר בסצנת הדום מטאל, Solitude האיטי והעצוב ו־Sweet Leaf אשר עסק בנושא הסמים, בדומה למקבילו באלבום הקודם Hand Of Doom.
אלבום זה היה האחרון שזכה להיות מופק על ידי המפיק הוותיק רודג'ר בריין.
4 יצא בספטמבר 1972. באלבום זה, סבאת' חזרה לשורשי הבלוז שאפיינו אותה בתחילה, אך עם זאת המשיכו עם גל ההצלחה שהביאו איתם האלבומים הקודמים.
לאחר האלבום הרביעי, נכנסה הלהקה לקיפאון יצירתי, שנשבר בסופו של דבר לאחר כתיבת הריף של Sabbath Bloody Sabbath - שיר הנושא באלבומם החמישי.
האלבום הזה היה תחילתו של תהליך ארוך שכלל את הרחבת צליל הלהקה, על ידי שימוש בסינתיסייזרים, שילוב של קלידים, והרחבת השימוש בכלים קלאסיים כמו פסנתר וכינור.
למרות שהרחבת צליל הלהקה התקבל בביקורות מעורבות, מרבית מעריצי הלהקה רואים באלבום כאחד האלבומים הטובים של הלהקה.
ריק וייקמן, קלידן להקת Yes, השתתף באלבום, ואף ניגן על פסנתר בשיר "Sabbra Cadabra".
השירים "A National Acrobat", "Killing Yourself To Live" ובעיקר "Sabbath Bloody Sabbath" היו לשירים האהודים יותר מהאלבום והביאו אותו להצלחה גדולה כשרק האלבום Paranoid עוקף את הצלחתו, ו־Master of Reality משתווה אליה.
Sabotage שוחרר ב-28 ביולי 1975 על רקע המתיחות הגואה בין אוסבורן, אשר נאלץ להתמודד עם בעיות סמים ושכרות לבין טוני איומי, שדוחף את הלהקה להרחבת הצליל.
סאבת' המשיכו באלבום זה את התהליך שהחלו באלבום הקודם וכתוצאה מכך, גברו הקולות ממעריצי סאבת' שהתלוננו על הרחבת הצליל המקורי של סבאת', אך עם זאת גם אלבום זה זכה להצלחה.
Symptom Of The Universe שיר בולט מן האלבום, נחשב לאחד החלוצים בז'אנר הת'ראש מטאל.
Technical Ecstasy שיצא ב-25 בספטמבר 1976 סימן בעיני רבים את ירידת הלהקה מגדולתה.
הבעיות בלהקה גאו, ואלבום זה לא זכה להצלחה כמו האלבומים הקודמים.
אלבום זה היה הראשון להציג שיר שבו אוזי אוסבורן אינו שר - It's Alright שאת תפקיד הסולן בשיר תפס מתופף הלהקה ביל וורד.
לאחר צאת האלבום עזב אוזי אוסבורן את הלהקה לזמן קצר, עד שחזר להקליט את האלבום שיצא ב-28 בספטמבר 1978.
גם הוא נכשל במכירות כמו קודמו וזמן קצר לאחר מכן, עזב אוזי אוסבורן את הלהקה.
לאחר עזיבתו של אוסבורן, הובא ללהקה סולנה לשעבר של להקת ריינבו, רוני ג'יימס דיו.
האלבום הראשון של הלהקה עם דיו כסולן, Heaven and Hell, היה שונה ממה שסבאת' הציגו עד כה, ויישר קו עם סצנת המטאל האוניברסלית מכיוון שקולו של דיו לא התאים לסגנון הקודר יותר שהיה בשימוש קודם לכן.
האלבום זכה לביקורות טובות ולהצלחה המסחרית הגדולה ביותר מאז Sabotage
לאחר הוצאת האלבום, ביל וורד עזב את הלהקה עקב בעיות שתייה ולא זכה להשתתף באלבום הבא של הלהקה The Mob Rules שעתה כלל את המתופף ויני אפיס במקומו, האלבום זכה לביקורות מעורבות ולהצלחה מסחרית חלקית.
עקב חילוקי דעות לגבי אלבום ההופעה Live Evil, עזב דיו את הלהקה ביחד עם המתופף ויני אפיס כדי להקים את להקת דיו, ב-1982.
בשנת 1983, איאן גילן, סולנה המפורסם של להקת דיפ פרפל, הצטרף לסבאת'.
ללהקה חזר גם המתופף המקורי של הלהקה ביל וורד.
האלבום הבא של סאבת' Born Again היווה הצלחה בזמנו, אך עקב בעיות השתייה של וורד הוא שוב עזב את הלהקה לפני סיבוב ההופעות, ובמקומו צורף באוו ביוואן מלהקת ELO.
איאן גילן עזב את הלהקה ב-1984 כדי להתאחד מחדש עם להקתו דיפ פרפל.
מספר חודשים אחר כך עזב גם גיזר באטלר את הלהקה, כדי להקים להקה משלו, מה שהשאיר את טוני איומי באותה תקופה כחבר המקורי היחיד בלהקה.
הוא החל להקליט אלבום סולו משלו.
ב-1985 התבקשו חברי הלהקה המקוריים להופיע יחד במופע הרוק לייב אייד שאורגן למימון סיוע ברעב באתיופיה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה התאחדו חברי ההרכב לשיר אחד, מאז 1978.
גלן יוז, חבר לשעבר בדיפ פרפל, הצטרף אל טוני איומי והקליט עם שאר חברי הלהקה את האלבום הבא, Seventh Star.
חברת ההפקות ברוס וורנר סירבה לפרסם את האלבום תחת שמו של טוני איומי כאלבום סולו, אלא רק תחת השם בלאק סאבת', וכפשרה הוא פורסם תחת השם "בלאק סאבת' עם טוני איומי", ב-1986. יוז לא היה מרוצה מכך שנאלץ לשיר תחת השם בלאק סאבת'.
מספר ימים לפני מסע ההופעות של האלבום, נפצע יוז בקטטה עם מפיק הלהקה, ג'ון דאונינג, באזור ארובת העין, דבר שפגע ביכולתו לשיר במסע ההופעות.
במקומו הובא הסולן ריי גילן.
עם זאת, כמחצית מההופעות במסע זה בוטלו ממילא, בשל מכירה נמוכה של כרטיסים.
הקלטת האלבום הבא, The Eternal Idol, לוותה בשינויים רבים בהרכב הלהקה ובהחלפות של מפיקי האלבום.
האלבום The Eternal Idol יצא בדצמבר 1987, ולא זכה להתעניינות רבה.
מסע ההופעות שליווה את יציאתו התקיים בעיקר באיטליה, גרמניה ויוון, בעוד במדינות אחרות באירופה ההופעות בוטלו, בין השאר בשל התגובות השליליות בעקבות האירוע בדרום אפריקה.
בעקבות המכירות הנמוכות של האלבום, סיימה חברת ברוס וורנר את החוזה עם בלאק סאבת', והם הוחתמו בחברת I.R.S.
את האלבום הבא, Headless Cross, הפיק טוני איומי בעצמו, ומופיעים בו גם הסולן טוני מרטין, המתופף קוזי פאוול, הקלידן ניקולס והבסיסט לורנס קוטל.
גיטריסט להקת קווין, בריאן מיי, התארח באלבום וניגן קטע סולו בשיר When Death Calls.
תחילה אלבום זה, כקודמו, לא זכה להתעניינות רבה, אך בהמשך הוגדר על ידי Allmusic כ"אלבום הטוב ביותר של בלאק סאבת' שאוזבורן או דיו לא היו שותפים לו".
האלבום הגיע למקום ה-31 במצעד הבריטי, והתקיים מסע הופעות באירופה וביפן, אך בארצות הברית נמכרו מעט כרטיסים והמסע שם בוטל לאחר שמונה הופעות.
הלהקה הופיעה גם ברוסיה, ובכך הייתה אחת הלהקות הראשונות שהופיעו בה מאז פתיחתה למערב על ידי מיכאיל גורבצ'וב.
באוגוסט 1990 יצא האלבום Tyr.
האלבום הכיל 9 שירים מקוריים שנכתבו על ידי הזמר טוני מרטין.
ביולי 1992 יצא האלבום Dehumanizer אלבום זה הוא הראשון בו השתתף הזמר רוני ג'יימס דיו כסולן מאז Mob Rules שיצא ב-1981, שלאחריו עזב את הלהקה.
כמו כן, באלבום זה חזר ללהקה הבסיסט המקורי של הלהקה גיזר באטלר.
מבחינה מוזיקלית, האלבום הוא אחד הכבדים שהוציאה בלאק סאבת', והתיפוף בו הוא אגרסיבי ביחס לשאר אלבומי הלהקה; דוגמה טובה לסגנון התיפוף העצמתי ניתן למצוא בשיר הפתיחה "Computer God".
בינואר 1994 יצא האלבום Cross Purposes כל השירים באלבום נכתבו על ידי טוני איומי, גיזר באטלר וטוני מרטין, מלבד השיר "Evil Eye" שבכתיבתו השתתף הגיטריסט אדי ואן היילן (שלא קיבל קרדיט באלבום עקב הסתייגותה של חברת התקליטים "Warner Bros.
ביוני 1995 יצא האלבום Forbidden שהיה אלבום האולפן האחרון של הלהקה לפני שהתפרקה.
בראדלי טוריאנו מאתר Allmusic העניק לאלבום כוכב אחד מתוך חמישה וכתב: "עם שירים משעממים, הפקה איומה וביצועים חסרי השראה, בהחלט ניתן היה למנוע את זה"; טוריאנו הוסיף כי "קשה להצביע על אלבום של בלאק סאבת' גרוע יותר מזה"
בשנת 1998 התאחדה הלהקה יחד עם אוזי אוסבורן, והוציאה את האלבום "REUNION", שכלל הופעה חיה ושני שירים חדשים: PSYCHO-MAN ו-SELLING MY SOUL.
הלהקה המשיכה להופיע עם אוזי אוסבורן עד שנת 2006, אז הלכו איומי ובאטלר לפרויקט בשם Heaven & Hell, כאשר רוני ג'יימס דיו הוא הסולן.
גם וורד היה אמור להצטרף ללהקה אך דחה את ההצעה לבסוף משיקולים מוזיקליים.
הלהקה הייתה פעילה עד שנת 2009 בה חלה דיו, שלבסוף נפטר ב-2010 מסרטן הקיבה.
ב-11 בנובמבר 2011, לאחר תקופה של כשנה בה נפוצו שמועות על איחוד הלהקה ורמזים שפרסמה הלהקה בעמוד הפייסבוק שלה, נפגשו במועדון בלונדון ארבעת חברי ההרכב המקורי של הלהקה - הסולן אוזי אוסבורן, הגיטריסט טוני איומי, הבסיסט גיזר באטלר והמתופף ביל וורד.
עקב אי-הסכמה בנוגע לחוזה, פרש וורד מהאיחוד ב-2012. ב-10 ביוני 2013 הוציאה הלהקה את האלבום 13 בהפקת ריק רובין, שהתקבל בביקורות חיוביות רבות.
במהלך הקיץ יצאה הלהקה לסיבוב הופעות.
האיחוד האחרון ב-2025 ומותו של אוזי אוסבורן
ב-5 ביולי 2025 התאחדו בלאק סבאת' בפעם האחרונה בהרכב המקורי (כולל המתופף ביל וורד שפרש מהאיחוד ב-2012) בהופעה שכללה אומנים רבים שביצעו שירים של בלאק סבאת', כולל ההרכב של אוזי אוסבורן כאומן סולו.
מכיוון שחלה בפרקינסון ואיבד את יכולתו ללכת, ישב אוסבורן במשך ההופעה כולה בכיסא מיוחד שעוצב במיוחד עבורו.
ההופעה הסתיימה עם הופעתם של בלאק סבאת' בהרכב המקורי, והם ביצעו ארבעה שירים.
שבעה-עשר יום אחרי ההופעה, ב-22 ביולי, הלך אוזי אוסבורן לעולמו.
בלאק סאבת' נחשבת ללהקת ההבי מטאל הראשונה, והמשפיעה ביותר בז'אנר.
המוזיקה של בלאק סאבת' מושרשת (כשלעצמה) סגנונית בבלוז, אבל עם נגינת הגיטרה הרועשת בכוונה של טוני איומי, הליריקה והאווירה האפלה והפסימית אשר לא הייתה נפוצה בתקופה זו, הם קבעו את הסטנדרטים של ההבי מטאל המוקדם והעניקו השראה ללהקות דום מטאל שונות.
שלושת האלבומים הראשונים של בלאק סאבת' נחשבים לא רק להבי מטאל, אלא גם לפרוטו-דום, והייתה להם השפעה רבה על התפתחות ז'אנר הדום מטאל.
בנוסף לכך, בלאק סאבת' נחשבת כבעלת השפעה מרכזית על תת-ז'אנרים ספציפיים נוספים כמו סטונר רוק, סלאדג' מטאל וגראנג'.
צלילה המיוחד של הלהקה נבע ממיזוג השפעות מגוונות.
טוני איומי הושפע רבות מנגינתו של האנק מארווין אצל קליף ריצ'רד והצלליות וממוזיקת ג'אז, במיוחד מג'אנגו ריינהארדט.
ביל וורד העריך מוזיקת ג'אז גם כן, ובמיוחד את המתופף באדי ריץ'.
אוזי אוסבורן דווקא ציין את הביטלס כלהקה המשפיעה ביותר עליו.
השפעות הג'אז נשמעות אצל בלאק סאבת' במיזוג ברור עם הארד רוק, בלוז רוק ורוק פסיכדלי, וכן בגרסאות הכיסוי שביצעו לשיריהם של ג'ימי הנדריקס, של בלו צ'יר ושל קרים.
ריק וייקמן - מוזיקאי אורח, קלידים.
דייב ווקר - שירה (מעולם לא הוקלט).
דון איירי - מוזיקאי אורח, קלידים.
רוני ג'יימס דיו - שירה.
דייב דונטו - שירה (מעולם לא הוקלט).
ג'ף פנהולט - שירה (מעולם לא הוקלט).
ריי גילן - שירה (הקליט את "Eternal Idol", לאחר מכן הוקלט שוב עם שירה של טוני מרטין).
ג'ו ברט - בס (מעולם לא הוקלט).
טרי צ'ימס - תופים (מעולם לא הוקלט)
רוב הלפורד - שירה (מעולם לא הוקלט).
בלאק מטאל הוא תת-ז'אנר קיצוני בתוך זרם ההבי מטאל, המהווה מכלול של מוזיקה ותרבות, ואשר צמח בסקנדינביה ובבריטניה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, ומאוחר יותר התהווה במתכונתו המוכרת בנורווגיה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
הבלאק מטאל מאופיין בריפי טרמולו מהירים, דיסטורשן צורמני, תיפוף מהיר ואגרסיבי הכולל את טכניקת הדאבל באס והבלאסט ביטס, צווחות גבוהות וחורקות, פשטות טכנית, התמקדות באווירה אפלה, מלודיות קודרות, חזרות, ולעיתים קרובות, התעסקות רבה בנושאי השטניזם ואנטי-נצרות.
בניגוד להבי מטאל מסורתי יותר, בבלאק מטאל אין דגש על טכניקה, ולעיתים אף אין סולואים של גיטרה.
זהו הבלאק מטאל הגולמי אותו יצרו להקות הבלאק מטאל המוקדמות.
מקור המושג "Black metal" הוא באלבום של להקת המטאל האנגלית ונום, אשר אומנם לא ניגנה בלאק מטאל במלוא מובן המילה, אך השפיעה על היווצרותו.
התהוותו של הבלאק מטאל בשני גלים של להקות: הגל הראשון כולל בתוכו מספר להקות אשר הניחו את היסודות ללהקות הגל השני, אשר הגיעו ברובן מנורווגיה וביססו את המוזיקה שלהן על היסודות הקיימים בעודן מוסיפות עוד מאפיינים מוזיקליים ותרבותיים לז'אנר.
להקות הגל הראשון של הבלאק מטאל היו בעיקרן להקות ת'ראש מטאל ודת' מטאל אשר יצרו מוזיקה גולמית, פשטנית עם סאונד מחוספס ובכך הניחו את היסודות והשפיעו על להקות הגל השני.
חלק מכנים את תקופת הגל הראשון כתקופת ה"פרוטו בלאק מטאל" (Proto-Black Metal) משום שלהקות הגל הראשון לפעמים אינן נחשבות ללהקות בלאק מטאל במלוא מובן המילה, דהיינו כפי שהוגדר על ידי להקות הגל השני.
המונח הסוגתי 'בלאק מטאל' הוגדר עם יציאתו של האלבום "Black Metal" של ונום (Venom) הבריטית בשנת 1982. על אף שהמוזיקה הייתה קרובה יותר לספיד מטאל ולת'ראש מטאל, ניתן היה למצוא מרכיבים ומאפיינים רבים אשר הפכו לחלק אינטגרלי מהבלאק מטאל.
העיסוק בטקסטים שטניים ובתורות הנסתר יחד עם הדימוי השטני שנלווה לכך גם במהלך הופעות וכן השימוש בכינויים מיסטיים של חברי ונום, הם כמה מהמאפיינים האומנותיים היותר בולטים בבלאק מטאל עד היום.
מבחינה מוזיקלית ניתן היה לשמוע את החיסרון בהפקה ממוקצעת, בגיטרות הגולמיות והפשטניות, ובשירה הצעקנית יותר - כל האלמנטים המוזיקליים הללו היו לא אופייניים לתקופה הזו בהיסטוריה של המטאל, וכולם השפיעו רבות על להקות הגל השני.
להקה נוספת אשר נחשבת לאחת מהחלוצות של הז'אנר ובין הלהקות אשר השפיעו יותר מכל על הבלאק מטאל היא באת'ורי (Bathory) השוודית, להקתו של תומאס פורסברג הידוע בכינויו קוורת'ון.
באת'ורי התאפיינה בשירי ת'ראש מטאל מהירים, מחוספסים וללא הפקה סטנדרטית, דבר שתאם לשירה המחוספסת והצווחנית של קוורת'ון ולדימוי המאיים והשטני של הלהקה.
רבים מחשיבים את באת'ורי ללהקת הבלאק מטאל הראשונה, ולזו שהוציאה לראשונה אלבומי בלאק מטאל ממשיים.
מלבד באת'ורי וונום ישנן עוד כמה להקות פרוטו-בלאק מטאל אשר הטביעו את חותמן בז'אנר, בהן: Hellhammer, Celtic Frost ו-Mercyful Fate.
King Diamond, סולנה של מרסיפול פייט, נחשב לאחד הראשונים שהשתמש בקורפס פיינט (צביעת הפנים בשחור ולבן), שהפך למאפיין אסתטי נפוץ בקרב להקות בלאק מטאל.
להקה נוספת שהשפיעה במידה מסוימת על הז'אנר היא להקת הת'ראש/דת' הברזילאית סרקופגו שיצרה מוזיקה כבדה במהלך שנות השמונים, מוזיקה אשר גבלה גם בבלאק מטאל, אחרי פריצתה של סרקופגו החלו להופיע עוד להקות שניגנו באותו סגנון שיצרה הלהקה.
הגל השני בהיסטוריה של הבלאק מטאל החל עם קומם והתפתחותן של להקות מטאל מנורווגיה בתחילת שנות ה-90, ובהם ניתן למנות את מייהם, בורזום, Darkthrone, אימורטל, סטיריקון, אמפרור, גורגורות' ו-Enslaved.
הלהקות הנורווגיות מהגל השני יצרו וגיבשו את סאונד הבלאק המסורתי כפי שהוא מוכר כיום לחובבי הז'אנר, כאשר הוסיפו סאונד כבד יותר, גיטרות מחוספסות, מהירות וכבדות המלוות באווירה אפלה וקודרת יחד עם השפעות מהמוזיקה הקלאסית של תקופת הבארוק תוך שימת דגש על הקונספטים השטניים והמיזנתרופים הנפוצים בז'אנר.
מלבד זאת, סצנת הבלאק מטאל הנורווגית, ובפרט קבוצת להקות המכונה "החוג הפנימי", נקשרה בשערוריות רבות ובאותן השנים שמן של אותן להקות נקשר באופן קבוע עם אירועים פשעים מזעזעים שנעשו כחלק מהפילוסופיות האנטי-נוצריות והדיכוטומיה האנטי-דתית של חברי להקות הבלאק מטאל, בין השאר רצח, שריפת כנסיות, וסוגים שונים של איקונוקלאזם.
על מנת להתקבל לאותו חוג פנימי היה על להקות לא רק להזדהות כשטניסטים, אלא גם לבצע מעשים המבטאים את אמונתם.
בעבר צוטט בראיון סולנה של להקת אמפרור Ihsahn באומרו שאותן פעולות נעשו מתוך התנגדות לחברה ולנורמות החברתיות.
האמצעים האסתטיים של חברי להקות הבלאק מטאל והאביזרים הנלווים להופעה הכללית של הלהקות קיבלו נפח תכליתי כאשר אותם אביזרים (קורפס פיינט, לבוש ארכאי וכו') ייצגו עבור חברי הלהקות את היבדלותם מהמעגל הקונפורמיסטי של החברה.
הסצנה הנורווגית על אף היותה הפוריה ביותר מבין סצנות הבלאק מטאל היא אינה הסצנה היחידה בה הייתה פעילות ערה וגם בשכנתה שוודיה של תחילת ואמצע שנות ה-90 החל להיווצר גל של להקות בלאק מטאל שוודיות כמו דארק פיונרל, דייסקשן ומרדוק.
הסצנה הפינית גם היא סיפקה מספר להקות אשר התחככו עם חברי הלהקות הנורווגיות לא פעם, בין אותן להקות ניתן למנות את אימפיילד נזרין (שגם שילבה גריינדקור במוזיקה שלה בשלבים מסוימים) ובהרית.
אוייסטן ארנסת' המכונה יורונימוס, אשר היה הגיטריסט של מייהם, היה חלוץ בכל מה שקשור לחיזוק מעמדו של הבלאק מטאל.
יורונימוס הקים חברת תקליטים עצמאית בשם "Deathlike Silence Productions" בסוף שנות השמונים וזו הייתה הראשונה שהוקדשה באופן בלעדי למען פועלן המוזיקלי של להקות הבלאק מטאל והחתמתן של להקות בלאק מטאל צעירות.
תחת חברת התקליטים הוציאו להקות מספר את אלבומיהן הראשונים והמשפיעים ובהם מייהם, בורזום, סיי היפנים ואברופטום השוודים.
מלבד חברת התקליטים המייעדת עצמה לבלאק מטאל, יורונימוס פתח גם חנות תקליטים באוסלו שנקראה Helvete (גיהנום בנורווגית) ושם רוכזה עיקר הפעילות המוקדמת של חברי להקות הבלאק מטאל וחלוצי הז'אנר.
ניתן לשער ששם תוכננו הפעילויות האידאולוגיות העתידיות של חברי להקות הבלאק מטאל ובהן הצתותיהן של כנסיות ברחבי נורווגיה.
חנות התקליטים נסגרה ב-1993, חודשים מספר לפני הירצחו של יורונימוס על ידי וארג ויקרנס, דבר שגרם גם לסגירת חברת התקליטים.
אחד האירועים המכוננים בהיסטוריה והתרבות של הז'אנר היה הירצחו של יורונימוס, גיטריסט להקת מייהם.
לפני שחרור האלבום משנת 1993, וארג ויקרנס (באסיסט הלהקה באותה התקופה, והאיש שמאחורי הפרויקט בורזום) רצח את יורונימוס, הגיטריסט ומנהיג הלהקה בכך שדקר אותו 23 פעמים בביתו.
הסיבות לרצח נותרו עלומות עד היום.
ויקרנס טען שרצח את יורונימוס מתוך הגנה עצמית לאחר ששמע שזה מתכנן לחטוף אותו, להביא אותו ליער, להתעלל בו ולצלם את הכל.
טענה זו הופרכה בבית המשפט וויקרנס נשפט ל-21 שנות מאסר, העונש המקסימלי בנורווגיה.
הוא שוחרר ב-2009 אחרי שריצה 16 שנות מאסר.
עם תחילת שנות התשעים אין ספור אירועים נתקשרו במייהם ואחד המקרים הנודעים ביותר הייתה התאבדותו של סולן הלהקה השוודי פר אינגב אולין שכּוּנה Dead.
בשנת 1991 ביצע אולין התאבדות בעזרת רובה ציד, (אותו קיבל יחד עם התחמושת מוארג ויקרנס) ולאחר שחתך את ורידי אמותיו בסכין.
סופר כי Dead השאיר אחריו מכתב בו נכתב בפשטות "סליחה על כל הדם" ומספר מילות התנצלות על שהתאבדותו נעשתה בדלתיים סגורות.
קיומו של המכתב אושר על ידי Hellhammer (המתופף של מייהם).
גופתו של Dead נתגלתה על ידי יורונימוס שלא הזעיק את המשטרה ובמקום זאת נסע לאוסלו עם מנת לקנות מצלמה חד-פעמית, חזר למקום ההתאבדות וצילם את גופתו של Dead כאשר הוא הציב את הגופה במספר תנוחות.
התמונות נגנבו מאוחר יותר ואחת מהן שימשה כעטיפת לאלבום הבוטלג "Dawn Of The Black Hearts" של מייהם, שהפך לאחד מאלבומי הבוטלג המופצים ביותר בתולדות הבלאק מטאל בפרט והמטאל בכלליותו.
סביב התאבדותו של פר נפוצו שמועות רבות ביניהם שיורונימוס חתך חלק ממוחו ואכל ממנו ושחברי להקת מייהם הכינו מעצמותיו שרשראות לצוואר.
נושאי הדגל וחלוצי הבלאק מטאל האמינו בגישה אנטי-נוצרית חריפה ומאידך גיסא הזדהו חלקם עם האמונות הפגניות אותן הנצרות דיכאה והשמידה.
כחלק מאותה אידאולוגיה נעשו למעלה מ-50 הצתות מכוונת כנגד כנסיות ברחבי נורווגיה, הן על ידי חברי הלהקות עצמן והן על ידי אנשים אשר הושפעו מהאידאולוגיה האנטי-נוצרית והנון-קונפורמיסטית של הבלאק מטאל.
עיקר ההצתות התרחשו בין השנים 1992 ועד 1996 בנורווגיה והן נחשבו לקלימקס האידאולוגי של חברי הלהקות אשר ביטאו את זעמם וסלידתם מהנצרות על ידי הרס של מבנים נוצריים שחלקם היו בני כמה מאות שנים ואף הייתה להם חשיבות היסטורית מבחינת הנצרות בסקנדינביה.
אחד ממקרי ההצתה היותר מפורסמים הייתה הצתת כנסיית Fantoft stavkirke שעמדה ברובע פאנה שבעיר ברגן שבנורווגיה.
על פי השערות המשטרה, היה זה וארג ויקרנס (המוכר גם מפרויקט היחיד שלו בורזום וכן בכינוי "קאונט גרינשך") שעשה זאת לבדו, אולם מחוסר ראיות לא היה ניתן להאשימו בדבר ואת זמנו בכלא הוא מעביר בעוון רציחתו של יורונימוס.
רמז עבה שאולי מעיד על הקשר בין שריפת הכנסייה בברגן לבין ויקרנס היא העובדה כי עטיפת האלבום "Aske" שיצא ב-1993 תחת הפרויקט בורזום, היא בעצם תמונה של יסודותיה השרופים של הכנסייה.
וארג ויקרנס מעולם לא ריצה מאסר בכלא עקב שריפת כנסיות אך לעומתו סאמות' (Samoth) מאמפרור, שהצית כנסייה העונה לשם Skjod (סקיוד) באזור רוגלנד (Rogaland) נשפט ונכלא ל-16 חודשי מעצר בכלא הנורווגי.
לפי חקירת המשטרה, באותה הצתה התלווה אל סאמות' וארג ויקרנס, אך סאמות' הוא זה שהצית את הכנסייה בעזרת בלוני גז שהבעירו את האש שכילתה את העץ הישן ממנו הייתה בנויה הכנסייה.
עם דעיכת הפעילות האידאולוגית של להקות הבלאק מטאל, הדעות חלוקות בקרב אמני הבלאק מטאל האם אותן פעולות אשר נתפסו כקיצוניות למדי, היו לגיטימיות ונכונות.
בין השנים 1992 לשנת 1993 נוצר קונפליקט שכונה גם "The Dark War" בין סצנת הבלאק מטאל הגדולה של נורווגיה והסצנה הקטנה יותר של פינלנד.
החיכוך בין הסצנות החל בתור מתיחה בטלפון שביצע Nuclear Holocaust, סולנה של בהרית, אשר התקשר לסאמות' (נגן הגיטרה של אמפרור) ומיקה לוטינן סולנה של אימפיילד נזרין הפינית בשעת לילה מאוחרת.
השיחות עצמן היו בעצם מלמולי מילים כאשר ברקע התנגנו שירי ילדים, ולמרות זאת מיקה לוטינן חשב שמה שהוא שומע בטלפון היא השפה הנורווגית, ושאותם מלמולים היו איומים על חייו.
סלידתה העזה של אימפיילד נזרין התבטא בכמה ציטטות שהופיעו על האלבום "Tol Cormpt Norz Norz Norz".
אחרי האלבום הזה, אימפיילד נזרין החליטו להפסיק לעשות בלאק מטאל וקיטלגו את המוזיקה שלהם כ"דת' מטאל שטני" כדי ליצור הבדלה ביניהם לבין הסצנה הנורווגית.
מלבד המתיחות הנורווגית-פינית ידועה גם יריבות מוזיקלית/ערכית עם הדת' מטאל השוודי שהתהווה בערך באותן השנים בהן הבלאק מטאל צבר תנופה.
היריבות הייתה מעין תחרות בין שתי הסצנות ש"נערכה" על מנת לקבוע מי "מרושע" יותר.
אף על פי שאין מונח ממשי המציין את תחילתו של הגל השלישי בבלאק, ניתן לדמות גל זה למין תקופה בה קמו להקות בלאק מטאל אשר פרצו את הקווים המוגדרים והיותר מסורתיים של הז'אנר יחד עם ההתפתחות והשינוי המוזיקלי שעברו להקות הבלאק מטאל הגדולות יותר לעבר כיוונים סימפוניים, פרוגרסיביים, אוונגרדיים ותעשייתיים.
הגל השני של הבלאק מטאל שגשג במחתרת בסימן שליטתן ופוריותן של הלהקות הנורווגיות בעוד מאמצע שנות ה-90 ואילך קמו סצנות אזוריות פעילות מאוד שהושפעו עמוקות מאותן להקות בלאק מטאל גדולות.
לזכותה של להקת אמפרור נזקפת היווצרותו של תת-הז'אנר הקרוי בלאק מטאל סימפוני.
אמפרור היוותה מקור השראתי גדול ללהקות בלאק מטאל סימפוניות צעירות שקמו באמצע ובסוף שנות ה-90. אינסלייבד הייתה בין הלהקות הראשונות שהחל לשלב מאפיינים של פרוגרסיב מטאל יחד עם הבלאק מטאל שלה.
הקונספטים הנורדים של הלהקה והמוזיקה האטמוספירית שלה הפכו אותה למקור השראתי גדול גם ללהקות ויקינג מטאל רבות.
שינוי נוסף שמהווה סוג של היבדלות מההווי של הבלאק מטאל בגל השני הוא השיפור הניכר בסאונד של הלהקות יחד עם הפקה ממקוצעת וממומנת היטב על ידי חברות תקליטים בהן חתומות אותן להקות בלאק מטאל.
דוגמה למקרה בו להקה "התמקצעה" הוא להקת הבלאק מטאל הסימפוני דימו בורגיר אשר שחררה מחדש את אלבומה "Stormblåst" בשנת 2005 (אלבום שיצא במקור בשנת 1996) כאשר הסאונד משופץ ומשופר.
במהלך שנות ה-90 המאוחרות להקות בלאק מטאל נורווגיות ביצעו מעיין מהפך אומנותי ולחרוג מהקווים המוגדרים של הבלאק מטאל גם בעזרת כלי נגינה ואמצעי הקלטה לא שגרתיים למטאל ועל כן, הן כונו להקות אוונגרדיות.
חברי דימו בורגיר וחברי להקות בלאק מטאל אחרות מנורווגיה הרכיבו את הסופרגרופ המוזיקלי ארקטורוס.
ארקטורוס קמה בשנת 1987 תחת השם "Mortem" ושינתה את שמה במהלך שנות ה-90 לארקטורוס.
באלבומה הראשון של הלהקה והוצאות הדמו הראשונות התנגנו צלילי בלאק מטאל סימפוני, אך שלושת אלבומיה הבאים הם תוצאה של שילוב של אלמנטים מזרמי מוזיקה שונים כמו טריפ הופ, ג'אז, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקה קלאסית יחד עם יסודות הבלאק מטאל שהיו קיימים כבר בלהקה.
דוגמה נוספת להתפתחות ולפריצות הדרך של להקות הבלאק מטאל הוא השילוב של בלאק מטאל עם מוזיקה אלקטרונית.
אחת הלהקות שמייצגת את התוצר הזה היא סמאל (Samael) השווייצרית שהחלה כלהקת בלאק מטאל מסורתית ועברה לכיוון בו נעשה דגש על אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית לצד מוזיקת מטאל.
להקה אחרת שהמעבר שעשתה מבלאק מטאל למוזיקה אלקטרונית הוא אבסולוטי יותר היא אולבר.
באמצע שנות התשעים הקליטיה והוציאה אולבר כמה אלבומי בלאק מטאל משפיעים, ולקראת תחילת האלף השלישי שינתה את הכיוון המוזיקלי שלה לעבר כזה המזכיר אמביינט ומוזיקה אלקטרונית באופן כללי.
מאמצע שנות ה-90 ואילך, החל הבלאק מטאל להתפשט לעבר כל יבשת אירופה ואף מעבר לים.
אחת הסצנות היותר פעילות כיום בבלאק מטאל היא הסצנה המזרח אירופאית, המורכבת מלהקות המגיעות ממדינות שהיו חברות לשעבר בגוש הסובייטי.
בלאקנד דת' מטאל (Blackened Death Metal), הידוע גם בשם בלאק-דת' (Black-Death) הוא שילוב של מוזיקת הדת' מטאל עם אלמנטים מסגנון בלאק מטאל.
לעיתים קרובות, הבלאקנד דת' מטאל מתאפיין בקרבה מוזיקלית רבה יותר לדת' מטאל מאשר לבלאק מטאל, אך מושפע יותר מתרבות הבלאק מטאל, המאופיינת באיפור קורפס פיינט ולבוש קיצוני של חברי הלהקה, שטניזם, שירים בנושאים אפלים (מוות, אובדן, צער) ועוד.להקות בולטות בתחום: Belphegor, Angelcorpse, Behemoth ו-Hate.
בלאק-דת' מלודי (Melodic Black-Death), הידוע גם בשם בלאקנד דת' מטאל מלודי (Blackened Melodic Death Metal), הוא תת-ז'אנר של בלאקנד דת' מטאל ומטאל קיצוני המתאר את הסגנון שנוצר כאשר להקות דת' מטאל מלודיות החלו לקבל השראה מבלאק מטאל ומהרומנטיקה האירופית.
עם זאת, בניגוד לרוב הבלאק מטאל האחר, הגישה הזו לז'אנר משלבת תחושה מוגברת של מלודיה ונרטיב.
וור מטאל (War Metal, "מטאל מלחמתי") הידוע גם בשם וור בלאק מטאל (War Black Metal) או ביסטיאל בלאק מטאל (Bestial Black Metal, "בלאק מטאל חייתי") הוא תת-ז'אנר אגרסיבי, קקופוני וכאוטי של בלאקנד דת' מטאל.
בלאק מטאל אווירתי (Atmospheric Black Metal) הוא סגנון של בלאק מטאל אשר מסתמך על שילוב כבד של טקסטורות אטמוספיריות, לפעמים חלומיות, ולכן הוא פחות אגרסיבי.
לעיתים הוא כולל נגינה קלאסית.
הליריקה מרבה לעסוק בטבע, מיתולוגיה, מלנכוליה, והתבוננות פנימית אישית.
בלאק-דום (Black-Doom), הידוע גם בשם בלאקנד דום מטאל (Blackened Doom Metal), הוא סגנון המשלב את האיטיות והסאונד העבה והבאסי יותר של דום מטאל עם השירה הצווחנית וצליל הגיטרה המעוות בכבדות של בלאק מטאל.
להקות בלאק-דום שומרות על האידאולוגיה השטנית הקשורה לבלאק מטאל, תוך שהיא מתמזגת עם נושאים רוחניים יותר הקשורים יותר לדום מטאל, כמו דיכאון, ניהיליזם וטבע.
השירה היא בדרך כלל גבוהה כמו בבלאק מטאל, אך חסרת אנרגיה, המדמה רגשות כמו חוסר תקווה וייאוש.
להקות DSBM שואבות את הגיטרות המעוותות מאוד של בלאק מטאל, תוך שימוש בכלים אקוסטיים ובגוונים של גיטרה חשמלית לא מעוותת הקיימים בדום מטאל, ומחליפות את הקטעים האיטיים יותר, דמויי הדום, לקטעים מהירים יותר.
קיימות להקות בסגנון זה אשר הסאונד שלהן אינו "דומי" או איטי.
למרות שללהקות אלו יש השפעה מועטה אם בכלל מדום מטאל, הן עדיין נחשבות ללהקות "DSBM", כתוצאה מאלמנטים אחרים; שירה חסרת אנרגיה, שירים בנושאים דיכאוניים מאוד, דימויים של התאבדות ועוד.
בלאק אנד רול (Black 'n' Roll) הוא תת-ז'אנר של בלאק מטאל המשלב את השירה הצווחנית וריפי הגיטרה המעוותים של הבלאק מטאל יחד עם אלמנטים של הארד רוק, הבי מטאל, גלאם רוק ורוק אנד רול.
בלאק מטאל נאציונל-סוציאליסטי (National Socialist Black Metal), הידוע גם בשם בלאק מטאל ארי (Aryan Black Metal), בלאק מטאל נאו-נאצי (Neo-Nazi Black Metal) או בקיצור NSBM הוא תנועה ותת-ז'אנר פוליטי בתוך סצנת מוזיקת הבלאק מטאל.
להקות NSBM משתמשות בליריקה, אידאולוגיה ודימויים שונים, כדי לקדם נאו-נאציזם, נאו-פשיזם, עליונות לבנה, אנטישמיות ועוד.
אמנים המחזיקים באמונות של ימין קיצוני או לאומנות לבנה אך אינם מבטאים זאת במוזיקה שלהם אינם נחשבים לעיתים קרובות ל-NSBM על ידי סצנת הבלאק מטאל הגדולה יותר, אך עשויים להיות מתויגים ככאלה על ידי אנליסטים חיצוניים.
במהלך השנים ובעיקר החל מתחילת שנות התשעים עניינים אסתטיים ובבואה תדמיתית יוצאת דופן החלו להעסיק ולמצוא את מקומם בקרב חברי הזרם.
מלבד זאת, ניתן למצוא חברי להקות בלאק עונדים רצועות-קליעים ורצועות עור מכוסות בברגים ארוכים ודקים (או בספייקים, ניטים).
מאפיין בולט אחר הוא האיפור הבלהתי שמכסה את הפנים בצבעי שחור ולבן, בניסיון להתדמות ליצורים המעלים תסמיכי אפלה כמו שדים ורוחות, ובכך להעביר תחושות של פחד, מוות, ואף על טבעיות או אל-אנושיות באיפור הנקרא "Corpse Paint" ("צבעי גופה") - רעיון שמקורו אצל להקות מטאל קלאסיות כמו קיס ומרסיפול פייט.
הסיבות לשימוש בחפצים ובאסתטיקה יוצאי דופן הן מגוונות.
חלק מהלהקות מסתפקות בהסבר לאקוני המייחס זאת אך ורק ל"שואו", "ההופעה" וה"תדמית" - ולא מעבר לכך.
כאשר הפך הבלאק מטאל פופולרי יותר או כשהמודעות לז'אנר עלתה (תחילה בשנות התשעים המוקדמות ולאחר מכן בשנות האלפיים), המוזיקה והתרבות של חברי להקות הבלאק מטאל הפך לשיח בפורומים שונים שלרוב התאפיין בשיפוט נוקב וביקורתי מאוד וביחס שלילי של הבריות כלפי הז'אנר.
בשנים האחרונות, במסגרת מרחב הווירטואלי של האינטרנט, הפכו בלאקרים למושא להומור ופארודיה קלילת דעת, גם ואולי אף בעיקר בקרב מטאליסטים - מהם מגיע עיקר ההתנגדות לזרם ולתרבות הבלאקרית.
קריקטורות, תמונות המציגות חברי להקות בלאק מטאל מאופרים כשמתחתם כתוביות עם מסרים הומוריסטיים ושימוש סאטירי בשפת אינטרנט המנציח מילים ובביטויים השגורים במשלב המצוי בבלאק מטאל - הם נפוצים.
כבר בתחילת שנות התשעים ניתן היה למצוא סלידה אומנותית מהבלאק מטאל בעיתונות הנורווגית - עיקרה כוון נגד וארג ויקרנס (בורזום).
עבור אנשים רבים ובכללם מטאליסטים, הבלאק מטאל מייצג גישה אנטי-חברתית רדיקלית מדי, מרוחקת ומנוכרת אפילו עבור תרבות המטאל, שבערש דווי היווצרותה היוותה תרבות נגד למיינסטרים ולנורמטיביות סוציאלית, אם כי ברוחה של מוזיקת הרוק הנערית והמרדנית.
לסלידה מהבלאק מטאל קיימות גם סיבות אחרות, שטמונות ברעיונות הפילוסופיים המתנוססים על דגלו של הז'אנר.
התמהיל האנטגוניסטי שנוצר עקב הרעיונות המרתיעים, הגישה הניהיליסטית והאנטי-סוציאלית לפרקים וגם על ידי המוזיקה (שאף היא מעוררת סלידה בקרב מטאליסטים ועוברי אורח שנחשפים לז'אנר) גרמה לזרם כולו להיתפס כבדלני מאוד, אליטיסטי ובלתי נגיש - דבר שכאמור, התבטא בתגובות סאטיריות ופרודיות בגנותו.
בעקבות תהפוכת האינטרנט וחשיפת הז'אנר, שעד כה היה מחתרתי, בקבוצות חברתיות, פורומים, בלוגים ואתרים שונים, התרככה מעט הגישה המזלזלת בבלאק מטאל וכיום הוא הפך מקובל ולגיטימי יותר מה גם שבסיס המעריצים של להקות בלאק גדל והתרחב באופן משמעותי.
הפילוסופיה והתרבות של הבלאק מטאל
זרם הבלאק מטאל משחר היווסדו ועד תקופות עכשוויות, אימץ בחום רב פילוסופיות מנוכרות, נון-קונפורמיסטיות וכאלה שנתפסות כלא ידידותיות ולעיתים מורבידיות.
את העיסוק בנושאים שאינם קונבנציונליים ניתן לייחס עוד לשחר היוולדו של ז'אנר המטאל, כשלהקות מטאל ראשוניות כמו בלאק סבאת' ולד זפלין נודעו ככאלה שחבריהן עסקו בנושאים איזוטריים וכתבו על כך בשיריהן.
למרות זאת, לא ניתן לומר שהבלאק מטאל על שלל הנושאים עליהם נכתבים שירים ועל פי מתנהלים ופועלים אמנים מתוך הזרם - הושפע באופן ישיר מלהקות כמו בלאק סבאת' או לד זפלין אלא מלהקות הגל הראשון.
ונום הבריטית למשל, השתמשה בסמיוטיקה שיוצרים סמלים כמו הפנטגרם והצלב ההפוך כדי ליצור תדמית אפלה אך תאטרלית בלבד.
משתנה קבוע המופיע בליריקות של רוב להקות הבלאק מטאל והנושא הנפוץ ביותר שנידון בבלאק מטאל הוא ככל הנראה שטניזם.
לעיתים, בדומה לשימוש התאטרלי שעשתה ונום באסתטיקה וברעיונות השאולים מעולמות אפלים, חסר משמעות ומיועד בעיקר עבור הופעות ושלהוב המאזינים.
במקרים אחרים - שטניזם הפך לדרך חיים של ממש, לאמונה ואף ל'התמסדות' זוטרה - כפי שקרה בנורווגיה של תחילת שנות התשעים, במהלך היווצרו של ז'אנר הבלאק מטאל המוכר.
החל משנות התשעים המאוחרות, בניגוד לעיסוק בנושאים "חיצוניים" ובפילוסופיה, החל גם עיסוק נרחב יותר בתסביכים פנימיים ובמצבים פיזיים קיצוניים כמו אובדנות ודיכאון.
בלאק אייד פיז הוא הרכב היפ הופ ופופ אמריקאי מלוס אנג'לס, קליפורניה.
חברי הקבוצה הם הראפרים ויל.איי.אם, אפל.די.אפ וטאבו.
החל מהאלבום השלישי שלהם, זכתה הלהקה לתהודה עולמית ולפרסי גראמי, והיא אחת הלהקות הבולטות והמובילות במכירות.
בשנת 1990 ויל.אי.אם (ויליאם אדמס) ואפל.די.אפ (אלן פינדה) נפגשו והחלו לכתוב ראפ ולהופיע ביחד ברחבי לוס אנג'לס.
בהמשך, הצמד חתם על חוזה עם חברת ההקלטות רות'לס רקורדס לאחר שמשכו את תשומת לבו של Eazy-E, ושל חברו מנהל החברה ג'רי הלר.
הם צירפו חבר נוסף, דנטה סנטייגו, וקראו להרכב אטבן קלאן.
אלבומם מעולם לא ראה אור בשל מותו של Eazy, כתוצאה מסיבוכים של מחלת האיידס ב-1995.
אטבן קלאן שינו את שמם ל-"בלאק אייד פיז".
הם החליפו את חבר הלהקה השלישי בראפר טאבו וצירפו את קים היל כזמרת רקע.
בניגוד למופעי היפ הופ רבים, הם בחרו להופיע בהופעות חיות והשתמשו בסגנון בגדים שונה בהרבה מראפרים אחרים בלוס אנג'לס.
במהלך אמצע שנות ה-90 הם הופיעו במועדון מקומי לצד אמנים מפורסמים.
הם חתמו בחברת הקלטות חדשה, אינטרסקופ רקורדס.
בשנת 1998 הוציאו את אלבומם הראשון, Behind the Front שזכה לתגובות אוהדות.
הסינגל שהצליח במיוחד מאלבום היה "Joints and Jam".
בשנת 2000 הוציאו את אלבומם השני, Bridging the Gap, שכלל את הלהיט "Request + Line" עם מייסי גריי, ואת "BEP Empire" בהפקת די ג'יי פרמייר.
ב-2003 הוציאו את אלבומם השלישי, Elephunk, עם סולנית חדשה, פרגי (סטייסי אן פרגוסון).
מהרגע שהיא צורפה ללהקה, החלו בלאק אייד פיז בהוצאה של סינגלים מכווני-מצעדים, ואכן הלהקה צברה פופולריות והצלחה מסחרית גדולה.
פרגי החליפה את זמרת הרקע קים היל, שעזבה את הלהקה במהלך שנת 2000. האלבום כלל את הלהיט "Where is the Love?", שהגיע לצמרת מצעדי הפזמונים ברחבי העולם, כולל שישה שבועות במקום הראשון במצעד באנגליה, ולמקום השמיני ברשימת 100 השירים הטובים בארצות הברית.
כמו כן, השיר הפך לסינגל הנמכר ביותר בשנת 2003. האלבום גם כלל את הלהיט "Shut Up", שהגיע למקום השני במצעד באנגליה והגיע לראש מצעדי הפזמונים במדינות רבות באירופה כולל צרפת וגרמניה.
האלבום זכה להצלחה עולמית ולמעמד של אלבום זהב ואלבום פלטינה באנגליה, בארצות הברית, בגרמניה ובמדינות רבות באירופה.
הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Hey Mama", הגיע לעשיריה הפותחת במצעדי הפזמונים באנגליה, גרמניה ומדינות נוספות באירופה, אך בארצות הברית הגיע למקום ה-23 בלבד.
בנוסף לכך, השיר הושמע בחלק קטן מהסרט "Garfield" ("גארפילד") שיצא בשנת 2004.
במהלך סבב הופעות של הלהקה באסיה בשנת 2004, סיפור חייו של אפל.די.אפ הוצג בתוכנית טלוויזיה שבועית שנקראה "Maalaala Mo Kaya" (אזכור אותך), בה הוא סיפר שגדל במשפחה עניה בבפמפנגה, הפיליפינים, ושקראו לו בכינוי הגנאי "בגולה" (כינוי משפיל לאדם שחור), לפני שעבר לארצות הברית בגיל 14, כדי לחיות חיים יותר טובים.
השיר "The Apl Song", שמילותיו נכתבו בטגלוג, השפה שהיא לינגואה פרנקה בפיליפינים, מהאלבום Elephunk, מספר את סיפורו של Apl.de.ap.
מילות השיר בשפה זו והמלודיה התבססו על השיר "בליטה", שנכתב במקור על בשנות ה-70 על ידי להקת הפולק רוק אסין; באותה השנה הקליט סולן הלהקה, טאבו, שיר יחד עם הזמר הקולומביאני המצליח חואנס.
שירם של בלאק אייד פיז, "Let's Get Retarded" שונה ל-Let's Get It Started כדי להפוך לפרסומת לאליפות ה-NBA.
הגרסה החדשה עסקה בכדורסל בניגוד לנושא המקורי שעסק בלהשתכר ולחגוג, והתארח בו קרלוס סנטנה.
הגרסה החדשה של השיר זכתה להצלחה כסינגל, במיוחד בשירות הורדת המוזיקה iTunes.
בגין השיר זכתה הלהקה בשנת 2005 בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר.
בלאק אייד פיז הוצגו אז במשחק הווידאו "The Urbz: Sims in the City" כדמויות.
הם הקליטו שנית את "Let's Get It Started", "Shut Up" ועוד שירים ב"סימית", השפה שמדברות בה הדמויות בסימס, עבור המשחק.
אלבומם הרביעי, Monkey Business (עסקים מפוקפקים), יצא ב-7 ביוני 2005. כתיבה רבה התבצעה לפני הפקתו באוטובוס הסיורים John Lennon Educational Tour Bus בסיור ה-BEP/NERD של שנת 2004. הסינגל הראשון של האלבום, "Don't Phunk With My Heart", היה להיט בארצות הברית והגיע למקום השלישי במצעדים.
השיר גם הגיע למקום השלישי באנגליה, למקום החמישי בקנדה ולמקום הראשון באוסטרליה.
My Humps, שיר נוסף מהאלבום, זכה מיד להצלחה רבה בארצות הברית.
הסינגל האחרון מהאלבום היה "Pump It" אשר זכה להצלחה.
לאחר שנה שיתפו פעולה עם סרז'יו מנדז וביצעו את השיר "Mas Que Nada" (פירוש בפורטוגזית: "עזוב!") שזכה להצלחה.
האלבום זכה לביקורות מעורבות והיו מבקרים שהביעו אכזבה מאלבום זה.
ב-3 ביוני 2006 פתחו בלאק אייד פיז את סיבוב ההופעות האירופאי שלהם באצטדיון בלומפילד מול כ-17 אלף צופים.
בנוסף, הגיעה הלהקה גם לבריטניה, גרמניה, איטליה ועוד.
הלהקה הופיעה שוב בישראל ב-9 בספטמבר 2007 בבריכת הסולטאן, בירושלים, מול קהל של כ-8,000 צופים.
האלבום החמישי במספר של בלאק אייד פיז, The E.N.D - The Energy Never Dies (האנרגיה לעולם לא מתה), יצא לאור ב-9 ביוני 2009. על עטיפת האלבום מופיעה תמונת ציור ממוחשב של פני אדם שמשולבים בו תווי פניהם של כל חברי הלהקה.
הסינגל הראשון מן האלבום הוא "Boom Boom Pow".
זהו השיר השני שלהם שהגיע למקום ראשון באמריקה, מכר יותר מ-4 מיליון עותקים והגיע למעמד של פלטינה מרובעת.
הסינגל השני מתוך האלבום הוא "I Gotta Feeling" (שמשולבים בו ביטויים בעברית כגון "מזל טוב" ו"לחיים") וגם הוא הגיע למקום הראשון באמריקה ומכר שם 5.5 מיליון עותקים.
הסינגל השלישי מתוך האלבום הוא "Meet Me Halfway", שהגיע למקום ה-7 במצעד בילבורד האמריקאי ואף למקום ה-1 במצעד הבריטי במשך שבועיים רצופים.
האלבום, בניגוד לאחרים, כולל מוזיקת אלקטרופופ ודאנס.
בנוסף יצאה מהדורת דלוקס לאלבום בו חידושים לשירים ישנים ושירים שמעולם לא ראו אור.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום היה "Imma Be" אשר אוחד בקליפ עם הסינגל החמישי "Rock That Body".
שני הסינגלים הצליחו להגיע למקומות הראשונים בעולם ואף "Imma Be" למקום ה-1 במצעד הבילבורד במשך שבועיים.
האלבום השישי של בלאק אייד פיז הוא "The Beginning".
הוא יצא ב-30 בנובמבר 2010. הסינגל הראשון של האלבום נקרא The Time (Dirty Bit).
הסינגל השני של האלבום נקרא Just Can't Get Enough שנכנס לאלבום הלהיטים הכללי של שנת 2011 הנקרא "NOW THAT'S WHAT I CALL MUSIC 17", מחברת התקליטים הליקון ו-MTV.
הסינגל השלישי של האלבום נקרא "Don't Stop The Party".
ב-11 ביוני 2011 הודיעו חברי הלהקה שהם יוצאים להפסקה שבהן כמעט ולא יפרסמו להיטים.
בשנת 2012 חברי הלהקה חזרו לפעילות.
בריאיון לעיתון הבריטי "קפיטל ברקפסט", הודיע ויל.אי.אם כי הלהקה מתכוונת להוציא את האלבום השביעי במהלך שנת 2015 לכבוד 20 שנה להיווסדות הלהקה.
לקראת משחקי הפלייאוף של ה-ליגת ה-NBA, הוציאה הלהקה שיר חדש אחרי 4 שנים בשם "Awesome".
השיר עצמו לא כלל את פרגי.
ביום מלאת 20 שנה של ההרכב יצא השיר "Yesterday", אשר אינו כלל פרגי.
ב-31 באוגוסט 2016, הוציאו הלהקה גרסה חדשה לשירם "".
אך החליטו לשנות את שמו ולקרוא לו "", השיר כמו גם הסרטון הנלווה אליו כוללים את כל ארבעת חברי הקבוצה ועוד אמנים פופולריים רבים אחרים כמו ג'סטין טימברלייק, ניקול שרזינגר, וג'סי ג'יי.
זהו גם השיר האחרון בהשתתפותה של פרגי בהרכב.
ב-3 ביוני 2017, הופיעו הלהקה בטקס הפתיחה של גמר ליגת האלופות 2017 שבאצטדיון המילניום, קרדיף.
ההופעה, שכללה תצוגה פירוטכנית, נמשכה זמן רב ועיכבה את הפיגור במחצית השנייה בכמה דקות.
ב-9 בינואר 2018, הוציא הלהקה את הסינגל הראשון שלהם ללא פרגי, תחת הכותרת "'Street Livin'".
ב-18 בפברואר, אישר ויל.אי.אם שפרגי לא תופיע באלבום האולפן השביעי של הקבוצה, בריאיון ל"דיילי סטאר ".
למחרת, Apl.de.ap הצטרף לתוכנית The Voice of the Philippines, בתור שופט קבוע בעונה הראשונה.
בגמר התוכנית זכתה ג'סיקה ריינוסו (המוכרת בשם הבמה "J Rey Soul"), הצטרפה להרכב בתור סולנית ו אך לא רשמית אלא כקולות רקע וזמרת לווי בשירים.
ב-17 במאי 2018, הוציאו הלהקה את הסינגל "Ring the Alarm".
יממה לאחר מכן הוציאו את הסינגל הסינגל "Get It".
ב-12 בספטמבר, הוציאו את הסינגל "Big Love".
ב-25 באוקטובר הוציאו את הסינגל "Dopeness", בשיתוף CL.
יממה לאחר מכן יצא אלבום האולפן השביעי "Masters of the Sun Vol.
בשנת 2019, חתמה הקבוצה על עסקה עם חברת ההקלטות אפיק רקורדס.
ב-11 באוקטובר, הוציאה ההרכב את הסינגל "Ritmo (Bad Boys for Life)", מתוך פסקול הסרט בחורים רעים לתמיד.
השיר עצמו הגיע למקום 26 במצעד בילבורד הוט 100, זהו השיר ה-17 שלהם שנכנס למצעד בילבורד והראשון שלהם מאז "Don't Stop the Party", שיצא בשנת 2011.
באוקטובר 2019 הוציאו את הסינגל הראשון מתוך אלבומם השמיני, "Ritmo", בשיתוף זמר הרגאטון ג'יי באלווין.
השיר זכה להצלחה רבה, תוך שהצליח להגיע לצמרת מצעד השירים הלטיניים של הבילבורד.
ב-10 באפריל 2020, הוציאו הלהקה את הסינגל השני מתוך אלבומה השמיני, "Mamacita", בשיתוף אוזונה וג'יי ריי סול.
השיר זכה להצלחה בינלאומית, תוך שבישראל, הצליח להגיע למקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-19 ביוני הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השמיני, Translation, בהפקת האלבום השתתף המפיק הישראלי יונתן גולדשטיין.
באוקטובר 2020, הוציאו יחד עם הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי את השיר "Shake Ya Boom Boom", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בנובמבר, הוציאו את הסינגל החמישי מתוך אלבומם השמיני, "Girl Like Me", יחד עם שאקירה, שצבר כ-50 מיליון צפיות באתר יוטיוב תוך כשבוע.
בלאק פריידיי הוא כינוי ליום שמתקיים למחרת חג ההודיה ופותח את עונת השופינג לקראת חג המולד בארצות הברית.
יום זה חל תמיד ביום שישי של השבוע הרביעי בחודש נובמבר.
זהו יום שיא של צרכנות בארצות הברית וחנויות רבות מציעות בו מבצעים מיוחדים.
מקור הכינוי עוד בשנות השישים המוקדמות של המאה ה-20, והוא נטבע כדי לתאר את העומס והצפיפות הבלתי רגילים בחנויות ובכבישים האופייניים ליום זה.
לפי הסבר עממי, הכינוי איננו נושא קונוטציה שלילית אלא הוא מבוסס על הביטוי "in the black" שמשמעותו להרוויח.
משמעות הביטוי נעוצה במוסכמה מתוך עולם ראיית החשבון, שלפיה ערכים מספריים חיוביים (הכנסות / רווחים) מודפסים בדיו שחור וערכים מספריים שליליים (הוצאות / הפסדים) מודפסים בדיו אדום.
כלכלנים רבים רואים במועד זה דרך בדיקה מצוינת להצלחת השוק הקמעונאי בארצות הברית.
בעבר, היה זה יום הקניות העמוס ביותר בשנה.
האביזרים שנקנים לקראת חג המולד הם בעיקר קישוטים לעצי חג המולד, כרטיסי ברכה ובובות סנטה קלאוס.
בנוסף, ישנה קנייה מסיבית של מתנות לכבוד החג.
ב-2017 נרשם שיא של קניות בסכום של כ-5 מיליארד דולר בעשרים וארבע שעות, עלייה של 17% מ-2016. לפי נתוני חברת האשראי הישראלית כאל, הישראלים קנו בכ-19 מיליון ש"ח.
בשנת 2018 נשבר בישראל שיא של רכישות ברשת, שעמדו על סך 3.19 מיליארד שקל, לא כולל רכישות במזומן בחנויות פיזיות.
בשעת העומס אף קרסו מערכת האשראי של חברת שב"א (שירותי בנק אוטומטיים), המפעילה את מערכת התשלומים הלאומית בכרטיסי אשראי.
מוקדם יותר באותו שבוע קרסה מערכת הפרסום של פייסבוק ואינסטגרם במשך שעות, בשל עומס קמפיינים.
בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה חלה עלייה של 20 אחוזים בהיקף המכירות במהלך הבלאק פריידי בישראל.
במהלך 24 שעות, יצא סכום של 67 מיליון שקל בסך הכול.
עוד פורסם, כי מתחילת נובמבר, יצא סכום של למעלה ממיליארד שקל בקניות אינטרנטיות בעקבות הבלאק פריידי; עלייה של 37 אחוזים משנת 2019. בארצות הברית, יצא סכום כולל של למעלה מ-9 מיליארד דולר אמריקני.
אירועים שחלו במהלך הבלאק פריידיי
ביום שישי השחור 2008, שחל ב-28 בנובמבר, נהרג עובד אחד של וול מארט בניו יורק ונפצעו עוד ארבעה לאחר שנרמסו על ידי המוני הלקוחות שהסתערו על החנות עם פתיחתה.
אירוע זה, יחד עם אירועים נוספים של אלימות שהתרחשו במהלך יום זה, העלו ביקורת בקרב הציבור האמריקאי.
הפדרציה הקמעונאית הלאומית מפרסמת נתונים על המכירות בכל סוף שבוע של חג ההודיה.
הגדרת הפדרציה ל"סוף השבוע של הבלאק פריידי" כוללת את חמישי, שישי, שבת והוצאות מוקדמות של יום ראשון.
אורכה של עונת הקניות אינו זהה בכל השנים: תאריך הבלאק פריידי משתנה בין 23 ל-29 בנובמבר ואילו ערב חג המולד נקבע ב-24 בדצמבר.
כמו בארצות הברית, גם חנויות מקומיות ואינטרנטיות בישראל נערכות למבצעי בלאק פריידיי, חלקן הגדול עוד לפני המועד המקורי.
לעומת זאת, בישראל צרכנים רבים הטיחו ביקורת כי המוצרים שנמכרים במבצע בחנויות ישראליות, אינם בביקוש וההנחות אינן גדולות (בדגש על מוצרי מחשבים ואלקטרוניקה), וכן נראה כי החנויות מנסות לנצל את האירוע כדי להיפטר ממלאי עודף (בשל אי ביקוש).
כמו כן ביקורת הצרכנים תקפה גם לאתרי מכירות גלובליים בעלי משלוח לישראל.
סממן נוסף לכך שההנחות בישראל אינן גבוהות נעוץ בעובדה שזמן קצר טרם תקופת המבצעים, נוהגות חנויות רבות להעלות באופן ניכר את המחירים, כך שבמועד למתן ההנחות, המחיר יחזור לגובהו המקורי, או מעט נמוך יותר, ועל כן ההנחה היחסית למחיר שקדם לתקופה אינה גבוהה.
כדי להקל על קמעונאים ישראלים את התחרות מול בלאק פריידיי, בשנת 2014 חברת גוגל בשיתוף משרד הכלכלה והתעשייה יזמו אירוע קניות שנקרא ShoppingIL.
ב-2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, עסקים ישראלים רבים בחרו למתג מחדש את שם המבצע בשם "בלו פריידי" , תוך שימוש בצבעי כחול ולבן, הנחשבים לצבעים הלאומיים של ישראל.
הבלאק ליפס היא להקת גראז' רוק (הם מגדירים את עצמם כלהקת "פלאואר פאנק") מאטלנטה, ג'ורג'יה.
הלהקה הוקמה בשנת 2000, כשחברי הלהקה למדו ביחד בבית הספר התיכון.
חברי הלהקה הופיעו בתחילה בברים ומועדונים קטנים, שמחלקם אף נזרקו באמצע ההופעה בשל התנהגות בימתית פרועה מדי: הלהקה ידועה בהופעות חיות קיצוניות שכוללות: הקאות, השתנה, התערטלות, נשיקות בין חברי הלהקה וזריקת נפצים.
הלהקה הוציאה שלושה אלבומים בחברת תקליטים קטנה, עד שצדה את אוזניהם של אנשי חברת התקליטים "Vice Records", שעם אמניה נמנים "בלוק פארטי" ו"דה סטריטס".
הצליל של הלהקה שואב מלהקות הגראז' רוק של אמצע שנות ה-60 ומתקליטי רוקבילי ישנים, ונדמה שאפשר לשמוע בו חיתוך רוקנ'רול דרומי בולט.
הבלאק ליפס הופיעו בישראל בשנת 2007. ב-2017 חזרו להופעה נוספת במועדון הבארבי בתל אביב.
בלאק הוק דאון הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 2001 בבימויו של רידלי סקוט.
הסרט מבוסס על עלילת הספר באותו השם מאת מארק באודן (יצא לאור בעברית בשם "התרסקות במוגדישו").
הספר, מתאר את אירועי קרב מוגדישו שהתרחש בבירת סומליה בשנת 1993, במהלכו ניסו כוחות של צבא ארצות הברית ללכוד שניים מבכיריו של מוחמד פראח איידיד, ראש קבוצה מיליטנטית שפעלה נגד האו"ם בסומליה.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר וזכה בשניים בטקס של 2002, בקטגוריית הסאונד ובקטגוריית העריכה.
עלילת הסרט נאמנה באופן יחסי לתיאוריו של באודן בספר, שביסס את תיאור הקרב על ראיונות שערך עם מרבית החיילים והמפקדים האמריקאים וכן עם חלק מהמיליטנטים הסומלים ותושבי העיר.
הסרט מציג חלק מהווי כוח המשימה ריינג'ר בבסיסם הסמוך לעיר מוגדישו, את לכידתו של אוסמן אטו, אחד מבכיריו של איידיד, ובעיקר את הקרב שנוהל במוגדישו.
הקרב מתואר החל מהיציאה למשימה, דרך הסתבכותו של הכוח בסמטאות מוגדישו לאחר הפלתם של שני מסוקי בלאק הוק ועד סיומו לאחר חילוץ הכוח לאצטדיון הפקיסטני.
באודן כתב את הספר כתחקיר המקיף הראשון על הקרב, ב-1997. בתחילה לא זכה לשיתוף פעולה של המערכת הצבאית, ובספר הוא טוען שהכל רצו לשכוח את כישלון הקרב במקום ללמוד אותו לעומק.
הסרט מכיל כמה וכמה שינויים מהתחקיר שבספר, כמו איחוד דמויות והשמטה של נתונים קריטיים להתפתחות הקרב.
סמל אוורסמן המופיע בסרט כמפקד כיתה 4, הגיע על פי הסרט לזירת ההתרסקות ראשון ואבטח את המסוק יחד עם צוות שחבר אליו מבניין המטרה.
על פי הספר סמל אוורסמן ושארית כיתה 4 כלל לא הגיעו לאתר ההתרסקות ועלו על השיירה התועה כשזו חלפה לידם וחזרו איתה לבסיס.
העובר על הדמות שלו בסרט מהווה איחוד עלילת הספר עם מה שעבר על הדמות של סגן דיטומסו מכיתה 2 שכן הגיע לזירה וחיילים נוספים (יש חייל בסרט בשם דיטומסו אך הוא חייל זוטר).
מטוס הבלקהוק הראשון הופל בסמטה צרה ולא בכיכר רחבת ידיים כפי שהוצג בסרט.
הכוחות שנשלחו לתפוס הגנה על זירת ההתרסקות התפרסו בצורת האות L על פני צומת הקרובה לשם ולאורך שני גושי בניינים ברחוב מרחאן.
כמות קטנה של חיילים שהתה ליד המסוק, בעיקר בתוך המבנה הסמוך לו שאת קיר החומה שלו ריסק זנב המטוס.
על פי הספר גנרל גריסון מיעט להתערב במהלך הקרב והותיר את הפיקוד וההחלטות בידי המפקדים במסוק הפיקוד.
בסרט הוא נראה מעורב רבות, מנתח את מהלך הקרב ונותן הוראות למפקדים.
שני מסוקי בלק הוק נוספים נפגעו במהלך המבצע מירי RPG וביצעו נחיתת אונס בבסיס הריינג'רס לאחר שהצליחו להגיע עד לבסיס בשלום.
כל זה לא מופיע בסרט כלל.
על המסוק השני שהופל היו עוד שני לוחמים שגופותיהם נפלו בשבי וחוללו, מעבר לגופת הטייס שמופיעה בסרט ולגופות שני צלפי דלתא.
יחד עם הטייס שנפל בשבי מדובר בשישה חיילי ארצות הברית שהיו בזירת ההתרסקות השנייה.
קולונל מקנייט כלל לא פיקד על הכניסה הקרקעית השנייה של השיירה המשוריינת.
הכח שהשמיד את המסוק בזירת ההתרסקות השנייה לא היה כח רגלי של לוחמי דלתא אלא כח שהתפצל מהשיירה המשוריינת.
הסצנה בה טוראי יורק מאבד את הכח ותועה ברחובות מוגדישו לבדו לא התרחש כלל בתחקיר שבספר.
דמויות בולטות מהספר חסרות כגון סרן סקוט מילר, מפקד כח הקרקע של דלתא, סגן פרינו וסגן לכנר מהריינג'רס שנפצע ברגלו.
ישנן השמטות רבות נוספות והבדלים נוספים.
ג'וש הארטנט - סמל משנה מאט אוורסמן
יואן מקגרגור - רב-טוראי ג'ון גריימס
אריק באנה - סמל ראשון נורם "הוט" גיבסון
ויליאם פיכטנר - סמל ראשון ג'ף סנדרסון
טום סייזמור - קולונל דני מקנייט
סם שפרד - גנרל ויליאם גאריסון
ג'ייסון אייזקס - קפטן מייק סטיל
טום הארדי - סמל לאנס טוואמבלי
יואן ברמנר - סמל שון נלסון
יו דנסי - סמל קורט שמידט
בריאן ואן הולט - סמל ג'ף שטרוקר
רון אלדרד - מייקל דוראן, טייס ה"סופר 64"
ג'רמי פיבן - קליף "אלביס" וולקט, טייס ה"סופר 61"
טיי בארל - טימותי "ווילקי" וילקינסון, מהצוות הרפואי שנשלח לאזור ההתרסקות הראשון של ה"סופר 61"
גרגורי ספורלדר - סמל סקוט גלנטיין, קשר כיתה 4 מכוח הריינג'רס
קים קואטס - רב-סמל ראשון כריס ווקס
אורלנדו בלום - טוראי טוד בלקבורן
ניקולאי קוסטר-וולדו - רב-סמל ראשון גרי גורדון
בלאק אנד טאנס היה כינויו של כוח משטרה ארעי, אשר הופעל על ידי הבריטים במלחמת העצמאות האירית, לצורך סיוע למשטרה המקומית, במאבק לשמירת שלטונם באירלנד.
שמם ניתן להם בשל צבע מדיהם המאולתרים - black and tan פירושו באנגלית שחור וחום - שהיו מעין גרסת ביניים של מדי צבא (חאקי) ומשטרה (כחול או ירוק כהה), וכן, באירוניה, ככינויו של סוג מפורסם של כלבי ציד, כמו גם תערובת מסוימת של שיכר ובירה.
הכוח הורכב ברובו ממתנדבים וותיקי מלחמת העולם הראשונה, אשר גויסו בבריטניה בתחילת 1920, כדי להילחם אל מול הצבא האירי הרפובליקני.
כוח זה נודע לשמצה על ידי האירים, בשל הברוטאליות בה פעל כנגדם, כולל פגיעה באזרחים, הן בנפש והן ברכוש.
הכינוי חל לעיתים גם על כוח עזר משטרתי נוסף, שפעל אף הוא באירלנד באותם ימים: דיוויזיית העזר (Auxiliary Division).
שם אחר בו נודעו כוחות עזר אלו היה 'הקשוחים של טיודור' (Tudor's Toughs), על שם מפקד המשטרה באירלנד בתקופת פעולתם, סר הנרי יו טיודור.
ב-21 בינואר 1919 התאספו עשרים ושבעה חברי הפרלמנט מסיעת שין פיין, בבניין העירייה בדבלין, והכריזו על הקמת הרפובליקה האירית ועל הקמת ה'דייל' (Dail) - הפרלמנט האירי.
עוד באותו היום נהרגו שני שוטרים בריטים במחוז טיפררי.
הייתה זו תחילתה של מלחמת העצמאות האירית.
עד סוף השנה נהרגו 18 שוטרים בריטיים.
בספטמבר הוציא דייוויד לויד ג'ורג', ראש הממשלה הבריטי, את ה'דייל' אל מחוץ לחוק, והחל מחדש בהליכים להנהגת 'שלטון בית' באירלנד.
בתחילה נשאה בנטל הלחימה הבריטי 'המיליציה האירית המלכותית' (Royal Irish Constabulary - RIC) המקומית, בעלת האופי הצבאי-למחצה.
מולם עמד 'הצבא האירי הרפובליקני' (IRA), אשר הוכרז על ידי המורדים כצבאה של אירלנד.
עד מהרה התברר כי אין די בכוחות ה-RIC, ואין די בשיטות משטרתיות מקובלות כדי להתגבר על המרד.
בנוסף, לעיתים השוטרים, ולא פעם גם בני משפחותיהם, אוימו והוקעו על ידי ה-IRA.
כתוצאה, עזב שיעור גדול מן הרגיל של אנשי ה-RIC, נוצר קושי לגייס מחליפים, ונדרשה עזרה מן האי הבריטי.
ב-7 באוקטובר 1919 אישר הקבינט הבריטי, לבקשת גורמי השלטון באירלנד, האזרחיים והצבאיים כאחד, את גיוסו של כוח עזר לצורך מאבק ברפובליקנים האירים, וב-11 בנובמבר החלה הממשלה בגיוס.
בעיתונים ברחבי בריטניה פורסמה קריאה למתגייסים, להם הובהר שהמדובר במשימה קשוחה ואף מסוכנת, עבור כוח שנועד לתגבר את ה-RIC.
כן נפתחו לשכות גיוס בלונדון, ליברפול, ברמינגהאם וגלאזגו.
באותה תקופה, מספר רב של חיילים משוחררים ממלחמת העולם הראשונה טרם מצאו לעצמם מקור פרנסה.
השכר שהוצע עמד על חצי לירה שטרלינג ליום - משכורת נאה באותם ימים - בנוסף להוצאות המחייה של המגויסים, ולא היה מחסור במתעניינים.
עד נובמבר 1921 גויסו כ-9,500 מועמדים (בערך כמספרם של כל שוטרי ה-RIC), והכוח שהוצב עמד בשיאו, בקיץ 1921, על כ-7,000 איש.
כתוצאה, נוצר עם גיוסם מחסור במדי ה-RIC עבורם, ורבים קיבלו תחילה מכנסי חאקי צבאיים, בעוד שאר חלקי המדים היו ירוקים כהים או כחולים, של גופים משטרתיים שונים מן האיים הבריטיים (בבריטניה המשטרה היא מקומית, ולא ארצית כבישראל).
לבוש מאולתר זה הביא לכינוי בו הם נודעו בהיסטוריה האירית.
הכינוי ניתן על ידי כתב עיתון אירי שנתקל ברכבת בחבורת מגויסים, ונותר בשימוש נפוץ גם אחרי שהוסדרה אספקת מדים תקינה.
המגויסים קיבלו אימון של כשלושה חודשים בטרם הוצבו במחנות ה-RIC, לרוב בדבלין, בפרובינציה מאנסטר (Munster) או במזרח הפרובינציה קונכט.
ראשוני המגויסים הגיעו לאירלנד ב-25 במרס 1920, לעיתים עם בני משפחותיהם, ועד סוף השנה הוצבו באירלנד 646 מגויסים.
בנוסף לכוח המתואר, באמצע שנת 1920 הקימו הבריטים יחידה נוספת, קטנה יותר, המורכבת מקצינים לשעבר בצבא הבריטי, אף היא לשם סיוע ל-RIC: "דיוויזיית העזר" (Auxiliary Division, נקראו גם Auxiliaries או Auxies), ולעיתים קרובות הכינוי "בלאק אנד טאנס" חל גם עליהם, בין היתר, בשל דמיון במדים ובנשק, בעיקר בתקופה הראשונה לפעולתם.
בשל הכשרתם המשטרתית החלקית, שירתו ה"בלאק אנד טאנס" בעיקר בתפקידי עזר בעלי אופי צבאי יותר מאשר משטרתי, כמו ליווי, סיור, תגבור ושמירה, כמו גם פיזור מהומות.
נשקם, רובים ומקלעים, אף הוא אפיין כוחות צבא יותר מאשר משטרה.
עם בואם לאירלנד, רוכזו אנשי ה-RIC במספר קטן יותר של בסיסים, כדי להקל על הגנתם, והבלאק אנד טאנס נטלו חלק חשוב בשמירה על אותם בסיסים.
כן ערכו הבלאק אנד טאנס סיורים ממונעים ברחבי אירלנד, כדי לנסות ולהצר את צעדי ה-IRA.
אף על פי שאירלנד הייתה באותם ימים טריטוריה בריטית, הם התנהגו לעיתים יותר כצבא כיבוש, המפעיל טרור נגדי, מאשר ככוח משטרה, התנהגות שכללה התבטאויות מזלזלות כלפי האירים ה"ילידים", רבים מהם נהגו להשתכר, לדבר בלשון גסה וכיוצא באלה.
גם המשמעת בקרבם, בתקופה הראשונה לפעילותם, לא הייתה הדוקה.
לעיתים, בעת שספגו אבדות בנפש, הם נקמו באוכלוסייה האירית האזרחית.
כך לדוגמה, ב-20 וב-21 בספטמבר, לאחר הריגת מפקד מקומי של ה-RIC, אירוע בו נפצע גם אחיו, פשטו הבלאק אנד טאנס על העיירה בולבריגן (Balbriggan), כ-32 ק"מ צפונה מדבלין.
הם הרגו שני חשודים בהשתייכות ל-IRA, בזזו וגרמו נזק רב לארבעה מבני ציבור, וכן הרסו 19 בתים פרטיים ומפעל אחד (שהיה בבעלות אנגלית).
בנובמבר 1920, בתגובה לחטיפת והריגת שני אנשי ה-RIC, הבלאק אנד טאנס הטילו מעין מצור על העיירה טראלי (Tralee) שבמנסטר.
הם מנעו אספקת מזון למשך כשבוע, הרגו שלושה אזרחים, סגרו את בתי העסק, הציתו מספר בתים וכן את בתי העסק הקשורים בדרך זו או אחרת ל-IRA.
בסיומו של אותו שבוע הגיעה העיירה עד לסף הרעב.
בסתיו 1920, בשני מקרים נפרדים, הוצתה המחלבה באבידורני (Abbeydorney) שבמנסטר, וכמה שבועות אחר כך, הוצתו כמה בתים בכפר.
הממשלה הבריטית, בתגובה, לקראת סוף 1920 ותחילת 1921, הידקה את המשמעת בקרב הכוחות באירלנד, שנחשבה עדיין כחלק מבריטניה עצמה.
בין היתר, הממשלה הבריטית חששה שדוגמאות אלה של פריקת עול יפגעו בסופו של דבר גם במשמעת הצבאית.
ואכן, בשנת 1921 חל שיפור בהתנהגות הבלאק אנד טאנס, ופחתו מאוד מעשי עונשין ספונטניים ואקראיים.
אלה האחרונים, אם כי מקובל היה לייחסם לבלאק אנד טאנס, נעשו לעיתים על ידי אחרים, כדוגמת אנשי דיוויזיית העזר, או על ידי ה-RIC, והאירוע הידוע ביותר מבין אלה הוא יום ראשון העקוב מדם (1920).