tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיפור צמתים, כולל בניית מחלפים להפרדה מפלסית והשתלבות הדרגתית של תנועה מכיוונים שונים.
ייעול בקרת רמזורים, הכנסת מערכות גל ירוק, החלפת צמתים מרומזרים בכיכרות.
בניית כבישים חדשים והוספת נתיבים לכבישים קיימים.
ביטול פניות החוצות נתיבי תנועה הבאים ממול, בצמתים מרומזרים.
דבר הגורם לקיצור זמני הרמזור ולשיפור זרימת התנועה.
בשעות עומס תנועה ניתן להשתמש בנתיבים רבים יותר בכיוון אליו קיימת דרישה רבה ולהפחית את מספר הנתיבים בכיוון שאליו קיימת דרישה נמוכה יותר.
מתן אפשרות לרכב דו גלגלי לנסוע בשוליים בעת עומסי תנועה
ייעול ועידוד תחבורה ציבורית ושיתופית
הוזלת אמצעי התחבורה הציבורית ושיפור נגישותם.
הקצאת נתיבי תחבורה ציבורית בהם יכולים לנוע כלי רכב פרטיים מרובי נוסעים.
עידוד סובסידיה של מעבידים לשימוש בתחבורה ציבורית, או בהסעות משותפות של עובדים.
הקלות מס למשתמשים בתחבורה ציבורית.
הקמת חניוני "חנה וסע" המעודדת נהגים המגיעים למרכזי ערים להשתמש בתחבורה ציבורית.
שאטלים בין חניונים ל"מרכזי תעסוקה".
עידוד השימוש באופניים-שילוב שבילי אופניים בדרכים הקיימות, יצירת תנאים במקומות עבודה (מקלחות, חניות לאופניים) ומרכזי תחבורה עירוניים, עמדות השכרת אופניים.
שינוי שעות הפתיחה של בתי הספר, זאת כדי למנוע חפיפה בין גודשי התנועה של הורים המביאים את ילדיהם ללימודים ובין גדשים הנגרמים בשעות הנסיעה לעבודה.
קיום עבודות תחזוקת תשתית בשעות בהן התנועה בכבישים דלילה (שעות הלילה המאוחרות, סופי שבוע, חגים).
נהיגה במרחק קצר מדי מן הרכב שלפנים, שינוי נתיבים תכוף, והתנהגות כביש דומה, גורמים להפחתת קיבולת הכביש וליצירת עומסי תנועה.
עומסי תנועה רבים נגרמים על ידי נהגים סקרנים המאטים להביט במקום תאונה.
כדי להפחית תופעה זו משטרות תנועה רבות בעולם משתמשות במחסומים המונעים מנהגים סקרנים לראות את מקום התאונה.
שידור דיווחי תנועה בכלי תקשורת, לשם ניתוב הנהגים לדרכים גדושות פחות.
פיתוח טכנולוגיות להתרעה על עומסי התנועה בתוך כלי הרכב, כולל עזרי ניווט ודיווחים באמצעות טלפונים סלולריים.
אמצעי זה נראה כנוגד את ההיגיון, אולם הוא מבוסס על ההנחה שחלק מן הפתרון לגודשי התנועה הוא בהפחתת השימוש בכלי רכב פרטיים בכבישים.
ככל שתופחת קיבולת הכביש, יפנו יותר נהגים לאמצעי תחבורה חלופיים וכך יפתחו גם עומסי התנועה.
הנהגת אגרת גודש על נהגי רכבים שנוסעים בכבישים עמוסים.
הגבלת מקומות החניה באזורים גדושי תנועה.
זאת, מתוך ההנחה כי התנועה לאזור שבו לא ניתן להחנות תפחת ויותר נהגים יעדיפו להשתמש בתחבורה ציבורית.
קביעת מכסה למספר כלי הרכב היכולים לנוע על הכביש, במספר שיטות:
הגבלת מספר רישיונות כלי הרכב המונפקים מדי שנה.
כך למעשה הממשל קובע את מספר כלי הרכב שינועו על הכביש.
הגבלת כלי הרכב לתנועה בימים מסוימים בשבוע בלבד.
כך נעשה בערים גדולות רבות בעולם, ביניהן אתונה, מקסיקו סיטי וסאו פאולו.
בכל יום בשבוע יכולים להיכנס לעיר רק כלי רכב מסוימים ואילו כלי רכב אחרים (בדרך כלל בהתאם לסיומת מספר לוחית הרישוי) אסורים בכניסה.
עם השנים, בעקבות עליית כלי רכב רבים חדשים לכביש (בשנת 2016 לדוגמה נקבע מספר שיא של כ-286 אלף מסירות כלי רכב חדשים), קיימת עלייה מתמדת בעומסי התנועה.
במרץ 2018 פרסם ה-OECD כי פקקי התנועה בישראל גבוהים פי 3.5 מהממוצע במדינות הארגון, וכי הפקקים בישראל הם הגרועים ביותר במדינות החברות בארגון.
כך ב-1951 היחס בין כלי רכב פרטיים לאוטובוס עמד על 1:6 ואילו בשנת 2019 היחס עלה ל-1:136. בשנת 1973, בעקבות משבר הנפט הוחל בניסיון לצמצם את צריכת הדלק על ידי דרישה מהנהגים להשבית את רכבם ליום בשבוע.
החלטה זו בוטלה לאחר כחצי שנה
לפי פרופסור עומר מואב "הגודש בכבישים גורם להפסד של כ-50 מיליארד שקל מהתוצר השנתי של ישראל" ולפי משרד האוצר הנזק הכספי מתחילת 2018 ועד אוקטובר 2019 נזקי הגודש הם כ-35 מיליארד שקל בשנה והסכום צפוי להיות כפול עד-2040.
בעשור השני של המאה ה-21 הוחל במתן דגש רב יותר על פתרונות תחבורה ציבורית ונסיעות משותפות: בין אוגוסט 2010 למרץ 2012 הופעלה הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן, כהכנה לפעילות הרכבת הקלה.
בינואר 2011 הושק הנתיב המהיר בכביש 1. באותו חודש הושק בירושלים הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים אשר התבסס על מערכת אוטובוסים מהירה.
באוגוסט 2011 הושק הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים.
בדצמבר 2013 הושקה בחיפה המטרונית ובדצמבר 2014 הופעל קו 1 במסלול הצפוי של הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן.
באוגוסט 2015 החלו עבודות הנדסיות להקמת הרכבת הקלה בתל אביב ובנובמבר החלו עבודות על תשתית הרכבת בציר ז'בוטינסקי.
בין 2013 ל-2017 משרד התחבורה ערך ניסוי בשם "נעים לירוק" במטרה לעודד נהגים לוותר על השימוש ברכב.
בעקבות תוצאותיו החיוביות של הניסוי הוחלט להשיק פרויקט בשם "דרך ערך" שמטרתו לעודד כ-15 אלף נהגי רכב פרטי לבחור בנסיעה משותפת ולהשאיר את רכבם בבית בתמורה לתגמולים שנתיים והטבות לתחבורה ציבורית.
באוקטובר 2019 הושק מיזם נתיב פלוס בכביש 20 מדרום ומצפון לתל אביב במטרה לעודד נסיעות משותפות ולתת עדיפות לתחבורה ציבורית.
בשנת 2016 הנזק השנתי בגין עומסי התנועה הוערך בכ-35 מיליארד שקלים.
בשנת 2018 צפיפות התחבורה בישראל הגיעה ל-2,800 כלי רכב בממוצע לקילומטר - פי 3.5 מהצפיפות הממוצעת במדינות ה-OECD שהייתה כ-800 כלי רכב לקילומטר כביש, וכמעט כפליים מהצפיפות הממוצעת במדינה הצפופה ביותר ב-OECD אחרי ישראל.
בשנה זו הנזק השנתי למשק כתוצאה מהגודש בכבישים היה 35 מיליארד שקל.
ממחקר שבוצע בשנים 2018 ו-2019 נמצא שרוב הישראלים מבצעים נסיעות למרחקים קצרים.
עם זאת עיקר המשאבים של משרד התחבורה מופנים לפרויקטים הקשורים לנסיעות למרחקים ארוכים.
על פי דו"ח המדינה לשנת 2024, מאז שנת 2005 חל גידול של 89% במספר כלי הרכב וגידול של 59% בנסועה, בעוד ששטח הכבישים גדל ב-40% בלבד.
פער זה מוגדר בדו"ח כאתגר משמעותי לפעילות הזרמת התנועה.
למרות קצב הגידול הגבוה במספר כלי הרכב, בנסועה ובשטח הכבישים, תקן כוח האדם המאושר של אגף התנועה נותר די יציב.
הדוח מזכיר את כביש 65, עורק תחבורה מרכזי בין המרכז לצפון, שיש בו תנועה רבה אשר כוללת משאיות כ"בדות, אוטובוסים ורכבים פרטיים וגורמת לעומסים כבדים.
בנוסף מוזכר בדו"ח מצוין כי הרשת העירונית מאופיינת במורכבות רבה הכוללת קשיים בהזרמת תנועה.
על פי דו"ח המדינה לשנת 2025, עומסי התנועה בגוש דן עולים למשק יותר מ-10 מיליארד ש"ח בשנה, ונתון זה צפוי לזנק ל-25 מיליארד ש"ח בשנת 2040 אם לא יחול שינוי.
באווירודינמיקה, עומס כנף הוא היחס בין משקלו של הגוף, לדוגמה מטוס או ציפור, לבין שטח הכנף שלו.
אצל המטוס, היחס משקף את יחס העילוי למסתו, המשפיע על קצב הטיפוס, יכולת נשיאת המטען וכושר התמרון שלו.
עומסי כנף אופייניים במטוסים נעים מכ־100 ק"ג למ"ר עבור מטוסים רגילים, עד לטווח של 390 עד 585 ק"ג למ"ר עבור מטוסים מהירים כמטוסי קרב מודרניים.
הגבול הקריטי על מנת שציפור תוכל לעוף הוא כ־25 ק"ג למ"ר.
הכנפיים מייצרות עילוי הודות לתנועת האוויר הנע מעל לשטח הכנף.
מעל כנפיים גדולות יותר זורם יותר אוויר, כך שלמטוס בעל שטח כנף גדול ביחס למסתו (כלומר מטוס בעל עומס כנף קטן) יהיה יותר כוח עילוי בכל מהירות נתונה.
לפיכך, מטוס בעל עומס כנף קטן יהיה מסוגל להמריא ולנחות במהירות נמוכה יחסית (או שהוא יהיה מסוגל להמריא עם מטען גדול יותר).
בנוסף יהיה לו קצב טיפוס גבוה יותר מפני שהוא צריך פחות תוספת במהירות התקדמותו כדי לייצר את כוח העילוי הנדרש כדי לנסוק.
ייתכן שהמטוס יהיה בעל יכולת שיוט יעילה יותר מפני שדרוש לו פחות דחף כדי לשמור על העילוי בטיסה ממושכת.
עומס הכנף הוא גם מדד יעיל למדידת ביצועי התמרון הכלליים של המטוס.
כדי לפנות, המטוס חייב להתגלגל בכיוון הפנייה.
לדוגמה, בפנייה ימינה הטייס מגלגל את המטוס כך שהכנף הימנית מופנית מטה והכנף השמאלית מופנית מעלה.
כתוצאה מכך קטן העילוי והמטוס שואף לצלול, כך שצריך לשמור על האף מאוזן על ידי הגה הגובה.
בנוסף, עילוי הכנף מנוצל להפניית המטוס והעלייה בזווית ההתקפה של הכנף יוצרת גרר נוסף.
ככל שהפנייה חדה יותר, כך נוצר יותר גרר.
שיעור הפנייה המקסימלי האפשרי עבור דגם מטוס נתון מוגבל על ידי גודל הכנף וכוח המנועים המכתיבים את זווית הפנייה המקסימלית שהמטוס יכול להשיג תוך כדי שמירה על ביצוע פנייה ממושכת.
השפעת עומס הכנף על יכולת התמרון
מטוסים בעלי עומס כנף נמוך מתאפיינים לרוב ביכולת ביצוע פנייה ממושכת גבוהה מפני שהם יכולים לייצר יותר עילוי עבור כמות נתונה של דחף המנוע.
מאידך, כנף גדולה בעומס נמוך תיטה להיות בעלת מסה וכוח התמד גדולים יותר ותיצור יותר גרר מושרה.
יכולת הפנייה של מטוס בטרם כוח הגרר יגרום לאיבוד גדול של מהירות נקראת "יכולת ביצוע פנייה מיידית": היכולת שלו לשנות כיוון במהירות.
מטוסים בעלי כנף קטנה בעומס כנף גבוה מתאפיינים ביכולת ביצוע פנייה מיידית טובה, אבל פנייה ממושכת גרועה: המטוס מגיב במהירות להוראות הטייס, אבל יכולתו להמשיך לפנות לאורך זמן מוגבלת.
דוגמה קלאסית לכך היא המטוס F-104 "סטארפייטר", שהייתה לו כנף קטנה מאוד.
מהקצה השני של הספקטרום ניצב המטוס הענק "קונבאייר B-36".
כנפיו הגדולות הובילו לעומס כנף קטן, והיו טענות שנויות במחלוקת שהדבר הפך את המפציץ לזריז יותר לעומת ה־F-104 בגובה רב.
מטוסים בהם הכנף מתמזגת באופן הדרגתי לגוף המטוס מתאפיינים בדרך כלל בעומס כנף נמוך יחסית; בדגם כזה (כמו מטוס ה־F-16 או המיג־29), צורת גוף המטוס מייצרת בעצמה מעט עילוי אווירודינמי, מה שמשפר את עומס הכנף ובו זמנית מאפשר לשמור על ביצועים גבוהים.
כנף גדולה יותר מייצרת יותר גרר מאשר כנף קטנה.
כנף גדולה נוטה לרוב להיות גם עבה יותר, מה שמגביר עוד יותר את כוח הגרר.
כוח הגרר הזה מקטין את תאוצת המטוס, במיוחד במהירויות על־קוליות.
כנף קטנה ודקה יותר (באותם סוגי מטוסים) מייצרת פחות גרר, ולכן היא מתאימה יותר לטיסה במהירות גבוהה (אך במחיר של מהירויות המראה גבוהות יותר והורדת ביצועי הפנייה).
עומס הכנף גם משפיע על המידה שבה המטוס מושפע ממערבולות ומשינויים בצפיפות האוויר.
לכנף עמוסה מאוד יש יותר כוח התמד ולכנף קטנה יש פחות שטח שמשבי הרוח יכולים לפעול עליו, שניהם עוזרים לטיסה חלקה.
עבור טיסה במהירות גבוהה ובגובה נמוך (כמו בהפצצה מהירה בגובה נמוך שמבצע מפציץ), כנף קטנה, דקה ועמוסה מועדפת; מטוסים בעלי עומסי כנף נמוכים חווים לרוב טיסה קשה ולא נעימה בתנאים אלו.
סיבוך נוסף עם עומס הכנף הוא שקשה מבחינת מעשית לשנות את שטח הכנף של דגם מטוס קיים (אם כי כמה שיפורים אפשריים).
כשמטוסים מפותחים הם מועדים ל"עלייה במשקל" – תוספת של ציוד וחימוש שמגדילים את המשקל הכולל של המטוס.
מטוס שמפחיתים לו את עומס הכנף בדגם המקורי שלו, יכול להגיע למצב של עומס כנף גדול מאוד כאשר יוסיפו לו ציוד נוסף.
אם כי ניתן להחליף או לשדרג את המנועים כדי להשיג עוד כוח דחף, ההשפעות על ביצועי הפנייה וההמראה הנובעות מעומס כנף גדול יותר אינן נפתרות בקלות כה רבה.
זאת הייתה הסיבה העיקרית לשוני בין הספיטפייר של מלחמת העולם השנייה לבין המסרשמיט Bf 109. הדגמים הראשונים של המסרשמיט היו קלים בהרבה מהדגמים המאוחרים יותר כאשר משקל התחמושת, השריון והציוד גדל.
בעוד שמנועים משודרגים הצליחו לשמור על יחס הכוח למשקל, לדגמים האחרונים היו עומסי כנף כה גדולים עד כדי כך שיכולת התמרון שלהם נפגעה, ולבסוף מאזן הכוחות נטה לטובת הספיטפייר.
עומק אסטרטגי הוא מונח צבאי המתייחס למרחק שבין הקווים הקדמיים או אזורי הקרבות לבין אזורים אזרחיים כגון: אזורי תעשייה, ערי בירה, מרכזי אוכלוסייה ותעשייה צבאית.
שיקולים מרכזיים בעיסוק בעומק האסטרטגי הם עד כמה פגיעים הנכסים למתקפת מנע מהירה או לאופנסיבה מתודית ויכולת המדינה לספוג אובדן שטחים ראשוני ולייצר מתקפת נגד אפקטיבית רחוק ממוקדי הכוח של המדינה.
על מפקדי הצבא מוטלת חובה להתכונן לשני התרחישים ולהציג אמצעים ומשאבים ברמה הטקטית והאסטרטגית על מנת להדוף את כל השלבים של מתקפת אויב מצומצמת או רחבת היקף.
האמצעים אינם רק אמצעים צבאיים.
גם היכולת למגן ולחזק את התשתית האזרחית ולהופכה לגמישה על מנת לעמוד במתקפה היא יכולת משמעותית בעיתות מלחמה.
הבעיה היא הפשרה שבין מרחב וזמן.
כישלונה של גרמניה הנאצית להביס את ברית המועצות בין 1941 ל-1942 הוא דוגמה היסטורית לכך.
הסובייטים נסוגו בעת ההתקפה הגרמנית מפולין לפאתי מוסקבה.
הנסיגה אפשרה לסובייטים להסיט את התשתית התעשייתית מזרחה מהרי אורל.
בצה"ל ייעודה של מפקדת העומק הוא תכנון, הפעלת הכוח והובלת מבצעים מיוחדים ורב-זרועיים ארוכי טווח במרחב המוגדר כעומק האסטרטגי של מדינות האויב של ישראל.
ישנם חברי כנסת בישראל הסוברים כי ישראל סובלת מהיעדר עומק אסטרטגי.
ננסים עומדים על כתפי ענקים או ננסים יושבים על כתפי ענקים היא מטפורה מערבית שמתייחסת להכרה בהישגים החשובים של העבר כבסיס להתקדמות האינטלקטואלית בהווה.
השימוש המתועד הראשון בביטוי הוא מן המאה ה-12, ומיוחס על פי ג'ון מסולסברי לפילוסוף הצרפתי הנאו-פלטוני, ברנאר משארטר.
החל מהמאה ה-13, התרחב השימוש גם בכתבים יהודיים, לאחר שבעל ה"תוספות רי"ד" השתמש בביטוי (ששמע בסביבתו הנוצרית) כדי להצדיק את האפשרות לחלוק על הקדמונים, שנחשבו לגדולים יותר בתורה .
גם בהקדמה לספר "שיבולי הלקט", המחבר מביא משל זה בשם "אחד מחכמי אומות העולם".
ידועה גם ההקדמה של מחבר "מגילת אסתר" לספר המצוות להרמב"ם, שבין היתר משתמש בנימוק זה "שהביא החכם הרופא שלמה אלמולי" כדי להצדיק "איך מלאני לבי לבא ולסתור דבר מדברי הראשונים, והמה חכמים מחוכמים", בביטוי זה השתמשו גם הרב עזריה מן האדומים והרב אברהם אזולאי.
בסמליות האמנותית בנצרות משויכת התמונה של ילד הרוכב על גבי ענק לכריסטופורוס הקדוש, הנושא את ישו התינוק על כתפיו.
שימוש מפורסם במטפורה הוא של אייזק ניוטון במאה ה-17 שכתב לעמיתו רוברט הוק: "מה שדקארט עשה היה צעד טוב.
אתה הוספת רבות בכיוונים שונים, במיוחד כשהבאת בחשבון את הצבעים של צלחות דקות בהקשר פילוסופי.
אם אני הצלחתי לראות קצת רחוק יותר, זה מפני שעמדתי על כתפי ענקים".
הציטוט מניוטון מופיע בשוליו של המטבע הבריטי בן שתי לירות, שמעוצב כסמל להתקדמות הטכנולוגית.
כותבים מסוימים מתייחסים לאמירה זו של ניוטון, כהערה סרקסטית המופנית כלפי הוק.
פירוש זה אמנם ספקולטיבי; ניוטון והוק החליפו ביניהם מכתבים רבים בעלי נימה של הערכה הדדית.
אמנם הוק לא היה נמוך קומה במיוחד, אך היה בעל מבנה גוף רזה ומצעירותו סבל מעקשת.
בשלב מסוים שבו רוברט הוק ביקר את רעיונותיו של ניוטון בקשר לאופטיקה, ניוטון נפגע כ"כ עד שפרש מהדיון הציבורי.
ניוטון והוק נשארו אויבים עד למותו של הוק.
בניגוד לעמדה המוצגת במטפורה, סיפר ניטשה בספרו "כה אמר זרתוסטרא" כי טיפס על הר גבוה עם גמד על כתפיו, אולם, כשהגיעו לפסגה, הגמד לא הצליח לראות את החזון שנשקף ממנה.
במקום אחר ניטשה כותב כי אם יש התקדמות כלשהי בפילוסופיה, היא נעשית באמצעות אותם ענקים, נדירים שבבני האדם, הצועקים אחד לשני מעבר לתהום הדורות.
חברת גוגל משתמשת בביטוי כסיסמה של מנוע החיפוש האקדמי שלה (Google Scholar).
לזמר החרדי אברהם פריד יש שיר הנקרא "על כתפי ענקים", "On Giants' Shoulders" העוסק כדרך משל בתהליך הגאולה.
עומר אל-אברש היה קצין בדרגת עמיד (בריגדיר גנרל) בצבא הסורי ומפקד הדיוויזיה השביעית.
אל-אברש היה גם בוגר בית הספר למנהיגות של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת'.
אל-אברש נהרג במהלך ימיה הראשונים של מלחמת יום כיפור, אך על נסיבות מותו קיימות גרסאות סותרות.
ערב מלחמת יום הכיפורים הוצבה הדיוויזיה השביעית בפיקודו של אל-אברש בגזרה הצפונית של רמת הגולן.
במהלך המלחמה ניהלה מספר התקפות לכיוון פתחת קוניטרה הצפונית ורכס הבוסטר.
מול הדיוויזיה ניצבו בעיקר כוחות חטיבה 7, ובפרט כוחות גדוד 77 בפיקוד אביגדור קהלני אשר הצליחו להיאחז בקו ההגנה הישראלי בצפון הרמה.
בערב ה-8 באוקטובר, הוביל אל-אברש התקפת שריון אחרונה עם שאריות כוחות השריון של הדיוויזיה בחסות הלילה, שנכשלה.
לפי מקור אחר רצח אל-אברש אירע בעקבות קבלת הפקודה קודם שהחטיבה החלה לנוע, והשמדתה בקרב אירעה לאחר מכן.
גרסת המשטר הסורי הייתה כי אל-אברש התאבד.
לאחר מותו של אל-אברש הייתה חסרה לדיוויזיה מנהיגותו הדינמית של אל-אברש והמומנטום של הדיוויזיה דעך.
מותו של אל-אברש היה מאירועים המשפיעים על כישלון מאמץ הלחימה וההבקעה בגזרה הצפונית.
בסוריה שלאחר המלחמה, נתפס אל-אברש כגיבור לאומי ואף נקראה על שמו כיכר בדמשק (כיכר עומר אל-אברש) ובסמוך גם בית ספר, שניהם בשכונת אשרקסיה (צפון-מערב דמשק).
עומס קוגניטיבי הוא כינוי לעומס הנוצר על זיכרון העבודה של הלומד בזמן ביצוע משימת לימוד מסוימת.
תהליכים אוטומטיים מתפתחים כתוצאה מהתנסויות חוזרות ועקביות של האדם, באופן שמשקף את סדרי העולם מסביבו ומאפשר לו לעבד מידע באופן יעיל וחסכני מבחינת משאבי הקשב המודע.
קיימות מספר תאוריות למידה על פי גישות ידועות בפסיכולוגיה קוגניטיבית:
התאוריה הביהביוריסטית - מתמקדת באספקטים התנהגותיים הניתנים לצפייה אובייקטיבית ומתעלמת מכל פעילות קוגניטיבית בלתי נצפית.
קונסטרוקטיביזם - מתמקדת באופן שבו תלמידים לומדים על ידי בניית מודל אישי משלהם של המידע הנלמד במקום שיקבלו את המידע הזה באופן מובנה.
תאוריה חברתית קוגניטיבית - מתמקדת במיומנויות שנרכשות באמצעות צפייה באחרים בזמן אינטראקציה חברתית.
תאוריית העומס הקוגניטיבי, היא תיאורית למידה פסיכולוגית המתמקדת באספקט של הלמידה שאינו ניתן לצפייה - עומס קוגניטיבי.
התאוריה עוסקת בעיצוב למידה שמטרתה לאפשר רכישת ידע בסביבות למידה על ידי הורדת העומס הקוגניטיבי הלא רצוי.
עומס קוגניטיבי ניתן לאבחנה בשני ממדים:
מימד סיבתיות - מייצג את האינטראקציה בין המשימה ומאפייני הלומד (גיל, רמת המומחיות שלו בנושא הנלמד, ויכולת ההתמצאות במרחב שלו)
מימד הערכה - מייצג את המאפיינים המדידים של שלושה אספקטים של העומס הקוגניטיבי: המאמץ המנטלי, העומס המנטלי והעומס הקוגניטיבי.
עומס מנטלי - העומס הנוצר על ידי דרישות המשימה ודרישות הסביבה שבה מתבצעת המשימה, כמו מורכבות המשימה, שימוש במולטימדיה ולחץ זמן.
עומס זה הוא תוצאה של האינטראקציה שבין המשימה ומאפייני הלומד.
מאמץ מנטלי - מתייחס לכמות המאמץ המושקעת על ידי הלומד בביצוע משימה מסוימת ולכן אספקט זה בעצם מייצג את העומס הקוגניטיבי של הלומד.
מאמץ זה נמדד בזמן שהלומד עסוק בביצוע המשימה או הלמידה.
עומס קוגניטיבי - האינטנסיביות של המאמץ המושקע בביצוע משימה מסוימת על ידי הלומד.
ההשפעה של האינטראקציות בין המשימה ומאפייני הלומד על העומס הקוגניטיבי היא משמעותית.
המבנה הקוגניטיבי של המוח האנושי
זיכרון עבודה (זיכרון לטווח קצר)
בני אדם מודעים רק למידע שנמצא כרגע בזיכרון העבודה שלהם, ואינם מודעים לכמות עצומה של מידע המאוחסן בזיכרון לטווח ארוך.
כאשר אדם מתמודד עם מידע חדש, זיכרון העבודה שלו מוגבל ביותר גם בקיבולת וגם במשך הזמן.
זיכרון העבודה יכול לשמור בערך שבעה (פלוס מינוס שניים) פריטי מידע בו זמנית למשך לא יותר מ-30 שניות, ולעבד ארבעה (פלוס מינוס אחד) פריטי מידע.
יכולת הקיבול של הזיכרון לטווח ארוך היא בלתי מוגבלת.
המידע שמאוחסן בו מאורגן בצורה של מבני ידע קוגניטיביים הנקראים "סכמות".
מומחיות האדם מגיעה מתוך המידע המאוחסן במבני ידע אלה שבזיכרון לטווח ארוך.
התפקיד של הסכמות הוא לא רק בארגון ואחסון מידע, אלא שהן גם מגבירות את הקיבולת של זיכרון העבודה.
למרות שזיכרון העבודה יכול להחזיק רק מספר מוגבל של פריטים בו זמנית, הרי שהגודל של אותם פריטים אינו מוגבל, ולכן סכמות מורכבות המכילות מספר עצום של פריטים הקשורים ביניהם יכולות להימצא בזיכרון העבודה כיחידה אחת.
כתוצאה מכך, לומד המתמודד עם חומר שלמד כבר בעבר ושמאוחסן בזיכרון לטווח ארוך, משוחרר ממגבלות העיבוד של זיכרון העבודה.
"אוטומציה" הוא מרכיב נוסף של מבנה הסכמה.
האוטומציה מתרחשת כשמידע המאוחסן בזיכרון לטווח ארוך יכול להיות מעובד אוטומטית ובלי מאמץ הכרתי, וכך משתחררים משאבי זיכרון עבודה.
המטרות העיקריות של מערכות לימודיות המעוצבות בהתחשב בעומס הקוגניטיבי, הן לייעל את יצירת הסכמות בזיכרון לטווח ארוך ולגרום להן להיות מופעלות על ידי הלומד באופן אוטומטי ותת הכרתי.
תאוריית העומס הקוגניטיבי מבחינה בין שלושה סוגים של עומס קוגניטיבי:
עומס מיותר - עומס שאינו תורם ללמידה והוא תוצאה מעיצוב לקוי של ההוראה וחומרי הלימוד.
עומס מובנה - מוגדר על ידי הקשר שבין אופי הנושא הנלמד ומידת הידע שיש ללומד בנושא זה.
הוא אינו מושפע על ידי עיצוב חומרי הלימוד.
הדרך להורדת העומס המובנה היא בשינוי מטרת הלמידה.
אם משימה מסוימת ניתנת ללימוד בצורה קלה יותר בלי לשנות את מטרתה, הרי שהשינוי נעשה בעיצוב הלמידה.
עומס רלוונטי - עומס המיוחס לתהליכים בזיכרון העבודה, המובילים לבניית מבני ידע קוגניטיביים (סכמות) ולאוטומציה שלהם.
ככל שיירד העומס החיצוני, יעמדו בפני הלומד יותר משאבי זיכרון לטיפול בבניית מבני הידע האלה.
תהליכים אלה אינם קורים באופן אוטומטי אלא תלויים במוטיבציה של הלומד לעשות זאת.
סך כל העומס הקוגניטיבי הוא סכום של שני סוגי עומסים: העומס המיותר והעומס המובנה במשימת הלימוד.
סך כל העומס הקוגניטיבי צריך להישאר בתחום המגבלות של קיבולת זיכרון העבודה.
בהנחה שעומס הקשור למשימת לימוד הוא נתון, הרי שהורדת העומס הלא רלוונטי ישאיר יותר משאבי זיכרון עבודה עבור תהליכים קוגניטיביים שהם רלוונטיים ללמידה.
למידה תלויה מאוד בעומס הקוגניטיבי של הלומד.
עומס קוגניטיבי יכול לשפר או לעכב את הלמידה.
המטרה בעיצוב חומרי למידה היא להקטין את העומס המיותר ולבחור משימות בעלות עומס מובנה אופטימלי, שאינן קלות מדי או קשות מדי עבור הלומד הספציפי, ובכך להגדיל את כמות המשאבים שהלומד יוכל ויהיה מוכן להשקיע בתהליכים קוגניטיביים רלוונטיים שיסייעו בבניית הסכמות בזיכרון לטווח ארוך.
ניתן למדוד עומס קוגניטיבי על ידי הערכת המאמץ המנטלי, העומס המנטלי ורמת הביצוע של המשימה.
שיטות אנליטיות - כמו מודלים מתמטיים וניתוח משימה, מכוונות למדוד את העומס המנטלי.
שיטות אמפיריות - מכוונות למדוד את המאמץ המנטלי.
אוספות נתונים סובייקטיבים על ידי שימוש בסולמות דירוג, נתוני ביצוע, נתונים פיזיולוגיים ונתונים פסיכופיזיולוגים באמצעות סימנים ויזואליים לתהליכי למידה אצל הלומד כמו הקלקות עכבר בזמן ביצוע משימה במחשב, ומעבר בין מסכי מחשב.
מדידת עומס קוגניטיבי יכולות להתבצע באמצעות שיטות מגוונות:
מדידות של שינוי (בגוף או במצב הנפשי של הלומד).
מדידות של תהליכי למידה, על ידי מניפולציות ניתנות לצפייה על הלומד בזמן ביצוע המשימה בשילוב עם תוצאות של הלמידה, למשל:
מדד משימה משנית - בדיקת זמן תגובה בביצוע משימה משנית בזמן ביצוע המשימה הראשונית.
מעריכים את הלומד בביצוע של המטלה הראשונית אותה הוא אמור לבצע, ובביצוע של מטלה משנית שאותה הוא מתבקש לבצע תוך כדי ביצוע המטלה הראשונית (בדרך כלל המטלה המשנית כוללת בדיקת זמן תגובה לסיגנל ויזואלי או קולי כלשהו).
הבעייתיות בטכניקה זו היא שהמשימה המשנית מפריעה ללומד בביצוע המשימה הראשונית ותורמת לעליה בעומס הקוגניטיבי שלו.
הטכניקות של דיווח עצמי הנפוצות ביותר הן:
דיווח בזמן אמת - הלומד נדרש לתמלל את כל המחשבות שעוברות לו בראש תוך כדי ביצוע המשימה.
דיווח בזמן אמת מספק מידע ישירות מזיכרון העבודה ומכביד על הלומד במיוחד כשמדובר במשימות ארוכות, ובמיוחד כשמדובר בסביבת מולטימדיה שמכילה את אותו מדיום כמו זה הנדרש בדיווח, למשל מלל.
דיווח רטרוספקטיבי - הלומד מתבקש לדווח על מחשבותיו מיד לאחר ביצוע המשימה, שחייבת להיות מאוד קצרה מכיוון שבמשימות ארוכות ייתכן שחלק מהמחשבות יישכחו.
דיווח רטרוספקטיבי שואב מידע מהזיכרון לטווח ארוך.
מדד הערכה עצמית - מבוססת על סולמות מדידה ועל ההנחה שלומדים מסוגלים לבחון את עצמם ולדווח על רמת המאמץ המנטלי שהשקיעו בביצוע משימה מסוימת.
בטכניקה זו משתמשים בדרך כלל בשאלונים המכילים סולמות מדידה, שהם רגישים יחסית לשינויים קטנים בעומס הקוגניטיבי והם תקפים, מהימנים ואינם חודרניים.
מדידות הקשורות לתחום הפיזיולוגי והפסיכופיזיולוגי, כגון מדידת קצב פעימות הלב ופעילות המוח.
מדידות הקשורות לתחום הפסיכופיזיולוגי כגון: פעילות עיניים נמצאו יותר תקפות ורגישות להבדלים בין רמות של עומס הקוגניטיבי ופחות חודרניות.
עומס חום הוא מדד המבטא את אי־הנוחות האקלימית למחיה, והוא נקבע כשילוב של הטמפרטורה והלחות היחסית.
כמו כן, הוא מתאר עד כמה יכול אדם לקרר את גופו באמצעות הזעה.
ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר, אדם צריך אידוי מוגבר יותר של זיעה על מנת להתקרר, וככל שהלחות היחסית גבוהה יותר, כך יחוש יותר חם, שכן הזיעה מתאדה לאט יותר ובמידה פחותה יותר.
במדד נעשה שימוש לראשונה על ידי צה"ל, והוא אומץ לשירות המטאורולוגי על ידי פרופ' עזרה זהר.
החישוב הוא ממוצע של טמפרטורת תרמומטר יבש (dry bulb temperature) וטמפרטורת תרמומטר רטוב (wet bulb temperature).
טמפרטורת התרמומטר היבש היא הטמפרטורה שנמדדת על ידי מד טמפרטורה בתנאים ללא קרינה וללא לחות.
מבחינה פיזיקלית היא מתארת את ממוצע האנרגיה הקינטית של מולקולות האוויר.
זוהי הטמפרטורה הניתנת בתחזית מזג האוויר.
טמפרטורת התרמומטר הרטוב היא הטמפרטורה שהייתה לחבילת אוויר אם הייתה מצוננת ל-100% רוויון, קרי לנקודת הטל.
החום הכמוס בתהליך מסופק על ידי חבילת האוויר עצמה.
זוהי הטמפרטורה הנמוכה ביותר אליה יכולה להגיע חבילת אוויר, כתוצאה מאידוי בלבד, בהתחשב בתנאי הסביבה.
פחות מ-22, אין עומס חום כלל.
30 ומעלה : עומס חום כבד מאוד עד קיצוני
עומס חום קל - תחושת חום קלה, אינה משפיעה על הפעילות.
עומס חום בינוני - תחושת חום, מומלץ לשהות בצל.
עומס חום כבד - קושי בשמירה על טמפרטורת הגוף תוך כדי פעילות גופנית.
עומס חום קיצוני - תנאים קשים מאוד.
מוטב להישאר במקום ממוזג, להימנע כלל מפעילות גופנית ולהרבות בשתייה.
הרוח אינה חלק מחישוב עומס החום, אך יש לה חלק משמעותי מאוד בטמפרטורה האפקטיבית, זו שהאדם מרגיש בפועל.
הרוח משפיעה על קצב העברת החום של גוף האדם, ובנוסף מגבירה את התאיידות הזיעה.
לאידוי תמיד יש השפעה של קירור.
קצב העברת החום יכול לקרר או לחמם בהתאם לטמפרטורה.
בארץ ישראל, באזורים גבוהים יותר, כתוצאה מלחות נמוכה יותר, עומס החום קל יותר בדרך כלל.
בבקעת הירדן עומס החום הוא הכבד ביותר, מיוני ועד ספטמבר שורר עומס חום כבד ברצף.
באילת בחודש יולי עומס החום שורר במשך 24 שעות ביממה, ומשתנה בעוצמתו.
חרף הלחות הגבוהה, אזור החוף ממוזג יחסית, ולכן לרוב עומס החום אינו כבד, אך בחודשים החמים עומס החום הבינוני נמשך זמן רב.
מפאת הלחות הנמוכה, בנגב עומסי החום קלים יותר מאשר בחוף, ובמקומות גבוהים ההשפעה אף קטנה יותר.
בבאר שבע למשל שורר עומס חום בינוני כ-8 שעות ביממה בקיץ.
באזור ההר עומס החום הוא הקל ביותר, ונמשך שעות בודדות בלבד.
עומר אבראהים ע'לאונג'י הוא פוליטיקאי סורי, אשר כיהן בין החודשים יוני לאוגוסט 2012 כראש ממשלת סוריה בפועל, בעקבות עריקתו של ראש הממשלה הקודם, ריאד פריד חיג'אב, לירדן במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה.
ע'לאונג'י נולד בשנת 1954 במחוז טרטוס בסוריה, למשפחה מוסלמית עלווית.
הוא למד באוניברסיטת תשרין בסוריה , וקיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1978.
בין השנים 1978 ו-2000, ע'לאונג'י כיהן כמנכ"ל של מספר שיכונים צבאיים אשר הוקמו באזורים שונים בסוריה.
כמו כן, כיהן כסגן יו"ר מועצת העיר לטקיה בין השנים 1997 ו-2000, וכמנכ"ל של מספר חברות ציבוריות, אשר הוקמו על ידי ממשלת סוריה.
בתאריך 6 באוגוסט 2012, ובעקבות עריקתו לירדן של ראש ממשלת סוריה, ריאד פריד חיג'אב, על רקע מלחמת האזרחים בסוריה, מונה ע'לאונג'י כממלא מקום ראש הממשלה לתקופה זמנית, זאת עד לבחירתו של ראש ממשלה חדש על ידי השלטון הסורי.
תקופת כהונתו הסתיימה ב-9 באוגוסט 2012, בעקבות מינויי של ואיל אל-חלקי כראש ממשלת סוריה החדש.
ע'לאונג'י נשוי, ולו שלוש בנות ובן.
עומק אופטי באסטרופיזיקה הוא גודל פיזיקלי חסר ממדים המתאר את הפיזורים והבליעות שעוברת קרינה בעת מעבר דרך תווך.
בהכללה ניתן לראות זאת כרמת השקיפות של תווך.
כאשר קרינה אלקטרומגנטית או קרינת חלקיקים עוברת דרך תווך, חלק מהפוטונים או החלקיקים נבלעים או מפוזרים בתווך, בזמן שאחרים עוברים דרכו.
כך שטף הקרינה מונחת על ידי מעבר בחומר.
עומק אופטי הוא מדד למספר הפיזורים והבליעות שעוברת הקרינה, כלומר מדד לעוצמת ההנחתה של הקרינה.
לרוב מגדירים עומק אופטי לגרמי שמים גזיים כמו כוכבים או ענקי גזים.
עומק אופטי תלוי בספיגות של החומר ממנו מורכב הגרם והקשר בין עומק פיזי (המסומן לרוב באות z) לבין עומק אופטי (המסומן לרוב באות ) יכול לעזור בתיאור של המבנה הפנימי של הגרם.
עומק אופטי מוגדר כאינטגרל באופן הבא:
n -מספר החלקיקים המפוזרים ליחידת נפח
שתי ההגדרות האינטגרליות למעשה שקולות, מכיוון שמהלך חופשי ממוצע באסטרופיזיקה מוגדר על ידי:
כאמור, עומק אופטי נותן עומדן לרמת ההנחתה של הקרינה במעברה בתווך.
עוצמת הקרינה ("ראדיאנס") כתלות במרחק המעבר בחומר קטנה מעריכית:
אם מניחים תווך אחיד מבחינה אופטית לאורך התקדמות האלומה, ניתן לנוון את האינטגרל למכפלה:
על מנת להגדיר את הגבול בין הפוטוספירה לבין הכרומוספירה, הוחלט על ידי קירוב, להגדיר גבול זה כמקום בו .
הקירוב, שנוסח על ידי ארתור אדינגטון לוקח בחשבון הימצאות של יוני מימן באטמוספירת הכוכב והוא אינו תלוי באורך גל של הקרינה.
במקרה כזה מתקיים הקשר הבא:
כאשר T זו טמפרטורה ו טמפרטורה אפקטיבית, כלומר טמפרטורה המתאימה לקרינת גוף שחור.
כך לפי הגדרה זו, מתקיים שבפוטוספירה, בעומק האופטי של , טמפרטורה של הפוטוספירה שווה לטמפרטורה האפקטיבית של הכוכב.
במקרה כזה, פוטוספירה מוגדרת בשכבה דקה בה כל פוטון יעבור פיזור בודד או פחות לפי יציאתו מהכוכב.
עומס חשמלי או צרכן הוא רכיב במעגל חשמלי אשר צורך הספק חשמלי, תוך המרה של אנרגיה חשמלית לאור, חום ותנועה.
לדוגמה, מנורה אשר מפיצה אור וחום, או מנוע שיוצר פעולה מכנית.
עומס מאופיין בהתנגדות, או בעכבה (בהכללה לזרם חילופין).
במעגל חשמלי הוא יצויר בדרך כלל כנגד.
המונח עומס יתר מתאר מצב בו העומס שחובר למעגל אינו מתאים.
כאשר למעגל חשמלי מחוברים צרכנים בעלי הספק חשמלי גדול יותר מיכולתם של מוליכי המעגל לשאת, חלקים מהמעגל ינזקו או אף יצאו מכלל שימוש עקב חיבור עומס כזה.
תהיה התחממות חריגה של המוליכים וכתוצאה ממנה התבלות מואצת של הבידוד, שמובילה לקצר.
אם אין למעגל מקור אנרגיה מספיק גדול על מנת לספק את האנרגיה הנדרשת לעומס, כאשר למקור אספקה מחוברים צרכנים בעלי הספק חשמלי מצטבר גדול יותר מיכולתו של המקור לספק.
מקור יכול להיות שנאי, ובמקרה כזה השנאי עלול להינזק בשל התחממות יתר והיווצרות קצרים פנימיים, גנרטור שבמצב של עומס יתר ממושך יקרוס, או אף סוללות.
עומר אביטל (נולד בגבעתיים ב-13 במאי 1971) הוא מוזיקאי, מלחין, נגן קונטרבס ומוביל הרכבים ישראלי-אמריקאי, בעל קריירה בינלאומית.
אביטל נולד בגבעתיים להורים ממוצא מרוקאי ותימני.
בגיל 11 החל בלימודי גיטרה קלאסית, בתוכנית אחר הצהריים של קונסרבטוריון גבעתיים.
כמה שנים לאחר מכן, עם תחילת לימודיו בבית הספר התיכון תלמה ילין, החל לנגן בקונטרבס, ככלי נגינה מרכזי, תוך לימוד תורת הנגינה בכלי, והתמקדות במוזיקת ג'אז.
במהלך שנותיו כתלמיד תיכון, ניגן אביטל באופן מקצועי עם כמה מהשמות הגדולים בסצנת המוזיקה הישראלית, וביסס את מעמדו כמוזיקאי מוביל בישראל.
את שירותו הצבאי עשה בתזמורת חיל האוויר.
בשנת 1992 אביטל העתיק את מגוריו לניו יורק.
במהירה אביטל הפך לאחת הדמויות הבולטות והמשפיעות בסצנת הג'אז העולמי וממבשרי סצנת הג'אז הישראלי בניו יורק.
אביטל ניגן, הקליט והופיע עם מיטב מוזיקאי הג'אז, כגון וינטון מרסליס, קני גארט, ג'ושוע רדמן, בראד מלדאו, רוי היינס, אל פוסטר, ג'ימי קוב, נאט אדרלי ורבים אחרים.
באותן שנים, אביטל היה חלק בקבוצת המוזיקאים, שהובילה את סצנת הג'אז התוססת במועדון הסמולס האגדי בניו יורק ושינתה את פני הג'אז.
בשנת 1994 אביטל החל להנהיג הרכב משלו, תחת השם Omer Avital Group, והופיע בקביעות במועדון הסמולס ובמועדוני ג'אז נוספים ברחבי ניו יורק, כאשר במקביל שיתף פעולה עם הפסנתרן ג'יסון לנידנר בהקמת תזמורת הביג בנד של ג'ייסון לינדנר, אחת מתזמורות הג'אז החשובות ביותר של שנות התשעים.
אביטל היווה חבר בתזמורת זו לאורך כל שנות פעילותה.
בשנת 1997 הוחתם בחברת התקליטים Impulse!
אלבום הבכורה של אביטל הוקלט בעבור Impulse!
Records אך מעולם לא יצא לאור, בעקבות פירוקה של החברה.
בשנת 1999 חבר אביטל לפסנתרן ארון גולדברג ולמתופף הספרדי מארק מירלטה, להרכב בשם OAM TRIO, ראשי התיבות של עומר-ארון-מארק.
ביחד עם הרכב זה, הקליט אביטל שלושה אלבומים.
בשנת 2001, לאחר צאת אלבום הבכורה שלו Think With Your Heart, חזר אביטל לישראל והחל שלוש שנות לימוד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בהן התמקד, העמיק והתפתח בתחום הלחנת מוזיקה קלאסית, לצד לימודי תאוריה של מוזיקה ערבית, לימודי נגינה בעוד ומוזיקה מסורתית ישראלית.
במהלך לימודיו באקדמיה, השתייך לסגל המורים במגמת הג'אז של האקדמיה.
בשנת 2002 חבר אביטל אל החצוצרן אבישי כהן, הפסנתרן יונתן אבישי והמתופף דניאל פרידמן, וביחד יסדו את הרכב הג'אז "אהבת העולם השלישי" (Third World Love).
ביחד עם הרכב זה הקליט אביטל חמישה אלבומים.
בשנת 2005, לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, חזר אביטל לארצות הברית ומאז מרבה להופיע ברחבי העולם.
בעזרת "ארגז הכלים" העשיר לאין שיעור אשר רכש, הפך אביטל למעבד ומפיק מוזיקלי חשוב ומוערך, בנוסף לפעילותו הענפה עם ההרכבים אותם הוא מוביל כמלחין ונגן.
בשנת 2006 הקליט אביטל את אלבומו Suite Of The East, אשר ראה אור רק ב-2012. אלבום זה מציג חומרים מקוריים שאביטל כתב בזמן לימודיו באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ובהשראתם שילב השפעות ג'אז ומוזיקה מהמזרח.
באלבום זה משתתפים החצוצרן אבישי כהן, הסקסופוניסט ג'ואל פראם, הפסנתרן עומר קליין והמתופף דניאל פרידמן.
בשנת 2008 זכה אביטל בפרס ראש הממשלה למלחיני ג'אז, פרס אשר הכיר בכישרונו הרב כמלחין.
בשנת 2009 חבר אביטל לזמר רביד כחלני וביחד ייסדו את ההרכב "ימן בלוז", המשלב מוזיקה תימנית עם פאנק, בלוז וג'אז.
בשנת 2011 יצא לאור אלבום הבכורה של "ימן בלוז", בו אביטל שימש כמפיק המוזיקלי והמעבד בנוסף לנגינתו על קונטרבס ועוד.
בשנת 2010 חבר אביטל ליאיר הראל וביחד יסדו את תזמורת ירושלים החדשה.
תזמורת המשלבת פיוטים ומוזיקה יהודית מזרח תיכונית שורשית עם השפעות ממוזיקה קלאסית וג'אז.
אביטל משמש כמנהל המוזיקלי והמעבד של התזמורת.
בשנת 2011 זכה אביטל בפרס The ASCAP Foundation Vanguard Award, על יחידותו ומקוריותו הרבה כמלחין.
בשנת 2012 יצא לאור אלבומו של אביטל, Suite Of The East.
אלבום זה הוכתר כאלבום השנה של תחנת הרדיו TSF JAZZ הצרפתית ונכנס לראש רשימות אלבומי השנה של 2012 במגוון עיתוני ג'אז ומגאזינים בעולם.
בשנת 2014 יצא לאור אלבומו התשיעי של אביטל, New Song.
באלבום זה משתתפים החצוצרן אבישי כהן, הסקסופוניסט ג'ואל פראם, הפסנתרן יונתן אבישי והמתופף דניאל פרידמן.
אלבום זה ממשיך את חזונו המוזיקלי של אביטל בשילוב ג'אז עם מוזיקה מהמזרח ואפריקה.
בשנת 2016 הוציא אביטל לאור את אלבומו העשירי במספר, "Abutbul Music", באלבום זה משתתפים הסקסופוניסטים אסף יוריה ואלכסנדר לוין, הפסנתרן יונתן אבישי והמתופף עופרי נחמיה.
בשנת 2025 בוצעה יצירתו "חלום צפון אפריקאי" על ידי התזמורת האנדלוסית הישראלית.
עם שלושה כהנים (אבישי, ענת ויובל כהן)
בבליסטיקה סופית, עומק חדירה של קליע כלשהו הוא קירוב למרחק שהקליע מצליח לחדור דרך שריון המטרה.
הפיזיקאי סר אייזק ניוטון פיתח לראשונה קירוב גס למרחק החדירה של קליעים הנעים במהירויות גבוהות, שתקף במיוחד למהירויות פגיעה גבוהות בהרבה ממהירות הקול בחומר ממנו עשוי שריון המטרה.
הקירוב של ניוטון לעומק החדירה
הקירוב של ניוטון לעומק החדירה של קליעים במהירויות גבוהות מבוסס אך ורק על שיקולים הקשורים בתנע של הקליע.
בפיתוח הקירוב לא מתחשבים כלל באנרגיה הקינטית של הקליע.
הרעיון הבסיסי של הקירוב הוא פשוט: הקליע נושא תנע מסוים.
כדי לעצור את הקליע, התנע הזה חייב להיות מועבר אל מסה אחרת.
כיוון שהמהירות של הקליע החודר כה גבוהה שכוחות הקוהזיה בתוך חומר השריון ניתנים להזנחה, התנע ניתן להעברה רק לחומר שבחזית הקליע, אשר ייהדף במהירות הקליע.
אם הקליע יהדוף מסה השווה למסה שלו במהירות הזאת (מהירות הפגיעה שלו), אז התנע שלו כולו הועבר למסה שמלפני הקליע והקליע ייעצר (זהו רק קירוב: המסה שהוא צריך להדוף היא בפועל גבוהה יותר ממסתו שכן מהירותו יורדת במהלך החדירה לשריון).
עבור קליע עם סימטריה גלילית, עד הרגע שהוא ייעצר הוא יחדור לעומק ששווה לאורכו שלו כפול יחס הצפיפויות שלו ושל החומר ממנו עשוי השריון.
הקירוב הזה תקף רק לקליע קהה (ללא צורה אווירודינמית) וחומר מטרה ללא קוהזיה, לפחות לא במהירות הקליע.
זה נכון במיוחד כאשר מהירות הקליע גבוהה בהרבה ממהירות הקול בתוך חומר המטרה - במהירויות גבוהות כאלה, מרבית החומרים המוצקים לא "מספיקים" להגיב (התכונות שלהם כחומר מוצק לא באות ליד ביטוי) ומתחילים להתנהג כמו זורם.
זאת הסיבה גם מדוע הקירוב הזה תקף במיוחד עבור מהירויות גבוהות - הקשיחות של החומר (הקושי לשבור אותו) לא באה לידי ביטוי במהירויות פגיעה גבוהות בהרבה ממהירות הקול בחומר המטרה.
קליעים: קליעים המיועדים לחדור דרך גופים מתכתיים צריכים להיות מיוצרים מחומר בעל צפיפות גבוהה מאוד, כמו אורניום (19.1 g/cm3).
לפי הקירוב של ניוטון, קליע העשוי מאורניום יחדור מרחק פלדה משוריינת של 2.5 פעמים אורכו העצמי.
מטאוריטים: כפי שניתן להסיק מגודלו של הלחץ האטמוספירי, המסה של האטמוספירה שקולה מבחינת לחץ לבערך 10 מטר של מים.
כיוון שלקרח יש בערך אותה צפיפות כמו למים, קוביית קרח המגיעה מהחלל במהירות של 15km/s תהיה חייבת להיות באורך של לפחות 10 מטר כדי להגיע לפני כדור הארץ במהירות גבוהה.
אירוע טונגוסקה מוסבר לעיתים קרובות בדרך הזאת (באמצעות שימוש בקירוב של ניוטון); מטאוריט עשוי ברזל (בעל צפיפות 7.874 גרם לסמ"ק) באורך של 1.3 מטר יצליח לבקע את דרכו דרך האטמוספירה עד לקרקע - כלומר מה שאירע באירוע זה היה שהמטאוריטים היו מעט מעל האורך הקריטי.
עומס מפולג (הנקרא גם כוח מפורס) הוא כוח הפועל על גבי שטחה או על גבי אורכה של קורה במקום בנקודה, כל עומס מפולג ניתן להציג ככוח שקול הפועל בנקודת מסוימת על הקורה.
גודלו של הכוח השקול שווה לשטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי, ונקודת הפעולה של הכוח השקול נמצאת במרכז השטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי.
ישנם סוגים שונים של עומסים מפולגים הנבדלים ביניהם על ידי העקום שמתאר את העומס, את הסוגים השונים ניתן לחלק לשתי קבוצות:
עומס מפולג אחיד - בו גודל הכוח שפועל בכל נקודה אחיד.
עומס מפולג לא אחיד - בו גודל הכוח שפועל בכל נקודה משתנה, גודל הכוח בכל נקודה ניתן לתיאור בעזרת פונקציה.
לכוח מפולג שימוש רב בהנדסה מכנית ובפרט בסטטיקה של גופים קשיחים ובמכניקת המוצקים, שכן בפועל, ברב המקרים על קורות פועלים עומסים מפולגים ולא כוחות בנקודה.
בנוסף, ניתן לראות ביטוי לעומס מפולג בחישובי לחץ שמים מפעילים על מבנים, המים מפעילים כוח על כל שטח המגע עם המבנה וזהו למעשה עומס מפולג.
עומר א-רזאז הוא פוליטיקאי ירדני שהיה ראש ממשלת ירדן מ-2018 עד 2020.
הוא היה השני מבין שלושה אחים, עם אח גדול ואחות צעירה.
משפחות הוריו ילידי סוריה עברו לירדן בנפרד בשנת 1925. אמו למאא הייתה פעילה פוליטית וחברתית בירדן ואביו מוניף היה רופא ופוליטיקאי שנבחר למזכיר הכללי של הפיקוד הלאומי של מפלגת הבעת' הסורית הערבית הסורית בשנת 1965. מוניף נכלא מספר פעמים על ידי ממשלת ירדן בשנות החמישים והשישים.
מוניף עבר לעיראק בשנת 1977 והפך לחבר מוביל בבעת' העיראקית, אך מאוחר יותר נעצר במסגרת טיהור מפלגת הבעת' של נשיא עיראק סדאם חוסיין בשנת 1979. המלך חוסיין דגל בשחרורו של מוניף כדי שיוכל לחזור בשלום לירדן, אך הנשיא סדאם חוסיין סירב בתוקף.
מוניף נפטר בשנת 1984 במהלך מעצר הבית שלו בבגדאד, אשתו למעה טוענת שהוא נרצח על ידי הבעת' העיראקי לאחר שהוחלפה בתרופת יתר לחץ דם שלו ברעל.
רזאז בעל דוקטורט בתכנון וכלכלה מאוניברסיטת הרווארד.
הוא עשה את הפוסט-דוקטורט שלו בבית הספר למשפטים של הרווארד.
רזאז היה מנהל הבנק העולמי בלבנון בין השנים 2002–2006. הוא היה מנהל התאגיד לביטוח לאומי בירדן בין השנים 2006–2010. הוא שימש גם כמנהל פורום האסטרטגיה בירדן ובנק אחלי בירדן.
בשנת 2017 הצטרף לממשלתו של האני אל-מולקי כשר החינוך.
בכהונתו שיפר רבות את החינוך בירדן.
ב-4 ביוני 2018, התפטר מתפקידו ראש ממשלת ירדן האני אל-מולקי בעקבות מחאות נגד המדיניות הכלכלית של ממשלתו.
באותו היום, מינה עבדאללה השני את א-רזאז לראש הממשלה.
עם כניסתו לתפקיד עמד א-רזאז בפני משימה קשה.
קודמו בתפקיד השאיר כלכלה במצב קשה, עם חוב ציבורי של כ-96% ושיעור אבטלה של כ-18.4%, הגבוה ביותר ב-25 השנים האחרונות בירדן.
נוסף על כך, המשיכו להתקיים הפגנות גדולות ברחבי ירדן בעקבות המצב הכלכלי בהנהגת ארגוני העובדים.
בישיבת הממשלה הראשונה שלו, הבטיח א-רזאז לקיים דיונים עמוקים על הצעת חוק מס ההכנסה.
הצעה זו הובילה למחאות הענק בירדן ולהתפטרותו של קודמו בתפקיד אל-מולקי.
לאחר הקמת הממשלה, דחה א-רזאז כמה מהצעדים הכלכליים שהוחלטו על ידי הממשלה הקודמת.
ביולי 2018 ביצע שינויים רחבים בממשלה, תוך צמצום מספר השרים וצירוף של מספר שרים ותיקים לממשלה (למשל באסם תלהוני חזר למשרד המשפטים).
בספטמבר 2020 הודיע על החזזרת שירות החובה בצבא הירדני, לגברים מובטלים בגיל 29-25. בנאום בפרלמנט אמר: "במסגרת מאמציה להתמודד עם אתגר העוני והאבטלה, ולהשקיע בהכשרת הצעירים, תחזיר הממשלה את גיוס החובה באופן מדורג.
השירות יהיה במתכונת חדשה ושונה מבעבר [...].
זה שנים שאזרחי ירדן דורשים שוב ושוב להחזיר את גיוס החובה כדי לגבש את זהותם הלאומית של בני הנוער ולהקנות להם משמעת ומחויבות לעתידם ולמולדתם".
עומדים ביחד היא תנועה פוליטית יהודית-ערבית בישראל, סוציאליסטית, שדוגלת בשלום, שוויון, צדק חברתי ועצמאות לישראלים ופלסטינים.
לתנועה 12 סניפים (שמכונים בתנועה "מעגלים") ו-14 תאי סטודנטים ברחבי הארץ, ובהם מאורגנים למעלה מ-5,000 חברים רשומים.
תנועת "עומדים ביחד" הוקמה בסוף שנת 2015 לאחר שקבוצת פעילות ופעילים מכמה מאבקים, מפלגות וארגונים שונים חברו יחד כדי "לייצר התארגנות שתשמיע בציבור קול אחר" בזמן ההסלמה הביטחונית של חורף 2015 שכונתה אינתיפאדת הבודדים/הסכינים.
הקבוצה ארגנה סדרה של הפגנות ועצרות ברחבי ישראל תחת הכותרת "עומדים ביחד" שבהן הפגינו יחד יהודים וערבים וישראלים ופלסטינים למען שלום ונגד הגזענות.
ההפגנה הראשונה התקיימה בירושלים ב-17 באוקטובר 2015 ומשכה אליה כ-1,500 מפגינים.
לאחר סדרה של הפגנות גם ברהט, בחיפה ובתל אביב, החליטה הקבוצה המייסדת להתמסד ולהקים תנועה בלתי-מפלגתית, שתעסוק בארגון מאבקים ובבניית כוח יהודי-ערבי שיפעל למען מימוש מטרות התנועה כפי שנכתבו במסמך המייסד.
בתקופת מבצע שומר החומות (מאי 2021) בו חלה הסלמה בין ישראל לעזה, יזמה התנועה עשרות אירועי מחאה יהודיים-ערביים מרובי משתתפים ברחבי הארץ, בעד שותפות יהודית-ערבית ונגד המלחמה, הגזענות והאלימות.
מאז גדלה התנועה והתפרסה ברחבי ישראל, ונוסדו מעל ל-12 "מעגלים" מקומיים (כך נקראים סניפיה), וכ-14 תאי סטודנטים באוניברסיטאות ובמכללות.
במסגרת התנועה רשומים כ-5,000 חברות וחברים המשלמים דמי חבר חודשיים.
באספה הארצית השנייה שהתקיימה ב-28 ביוני 2019 בכפר קאסם השתתפו מאות מחברי התנועה ונבחרה הנהגה חדשה.
גם באספה הארצית השלישית, שהתקיימה בנובמבר 2021 בטייבה, השתתפו מאות מחברי התנועה, בחרו חברי הנהגה ודנו בהצעה לאסטרטגיה תנועתית לשינוי המציאות בישראל.
לתנועה אתר תוכן בשם "רוזה מדיה - روزا ميديا", אשר משמש כגוף תקשורת סוציאליסטי, הפועל בעברית וערבית, ועוסק בסוגיות במאה ה-21, בפוליטיקה, בכלכלה ובחברה.
בשנת 2024 נבחרו מנהלי התנועה ואלון-לי גרין לרשימת ה"טיים 100 נקסט" של מגזין "טיים" לשנת 2024.
במאבק שיזמה התנועה בשנת 2021 להעלאת שכר מינימום, תחת הכותרת "מינימום 40", תמכו למעלה מ-40 חברי כנסת.
התנועה יזמה הגשת הצעת חוק בכנסת, אותה הובילו חברי הכנסת משה ארבל (ש"ס), יעקב אשר (יהדות התורה), נעמה לזימי (העבודה), גבי לסקי (מרצ), מוסי רז (מרצ), איימן עודה (הרשימה המשותפת) ואחרים.
במסגרת המאבק, יצאו פעילי התנועה להחתים את הציבור ברחבי הארץ על עצומה הדורשת מחברי הכנסת להעלות את שכר המינימום בישראל ל-40 שקלים לשעה, שהם 7,280 שקלים בחודש למשרה מלאה.
ב-8 ביוני 2022, עברה הצעת החוק להעלאת שכר המינימום ל-40 שקל לשעה בקריאה טרומית.
מחירון שכר הדירה "וכאן ביתי"
ב-2022, החלו בתנועת "עומדים ביחד" בקמפיין נגד עליית מחירי שכר הדירה בישראל.
במשך השנה החלו 3 התארגנויות של פעילי התנועה, בירושלים, חיפה ותל אביב-יפו כנגד העלאת מחירי שכירות הדירה בערים אלו.
בנוסף, ביוני 2022, הושק קמפיין המחאה "כאן ביתי" שנאבק כנגד השוק החופשי בשוק הדיור וכנגד משבר הדיור.
בעת הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע, מונה שלמה קרעי לתפקיד שר התקשורת והעלה הצעת חוק להפרטת ופירוק תאגיד השידור הישראלי "כאן", ובעיקר חטיבת החדשות של ערוץ כאן 11. בתחילת ינואר, תנועת עומדים ביחד פתחה בקמפיין "כולנו כאן" כנגד הפרטה וסגירה של תאגיד השידור הישראלי.
הקמפיין אסף 70,000 חתימות וב-2 בפברואר, הקפיא קרעי את התכנית, מה שהתנועה הגדירה כהישג.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2023) החלו פעילי התנועה להקים תנועות עירוניות.
ב-1 באוגוסט 2023 הצביעה האספה הכללית של תנועת "עיר סגולה" בתל אביב על התמודדות כרשימה בבחירות למועצת העיר, ב-8 באוגוסט ערכה תנועת "רוב העיר" בחיפה אספה דומה וכך גם תנועת "קול אוהביה" בירושלים ב-10 באוגוסט.
עם ההכרזה על הריצה, התנתקו הרשימות מתנועת עומדים ביחד והחלו לקיים את פעילותן באופן נפרד לחלוטין.
בדומה לתנועה הארצית, במרכז הקמפיין של התנועות העירוניות עומדות סוגיות סביבתיות, שוויון חברתי ויוקר המחיה, ונבחרי התנועה מתכננים לפעול בצורה דמוקרטית בתיאום עם פעילי השטח שלה.
בעקבות מתקפת הפתע של חמאס ומלחמת חרבות ברזל הקימה התנועה כ-12 קבוצות סולידריות של יהודים וערבים, כדי להפחית רגשות של יאוש ופחד בקרב יהודים וערבים על רקע המלחמה.
חברי התנועה מקיימים מפגשי סולידריות עם משפחות חטופים, צוותים רפואיים שבהם פועלים יהודים וערבים ביחד, ולערבים הנתקלים בגזענות בחברה הישראלית על רקע המלחמה.
חברי התנועה מביעים אמפתיה למשפחות ההרוגים הפצועים הן בישראל והן בעזה.
קבוצות הסולידריות תרגמו את קמפיין החטופים לערבית במטרה להגדיל את המודעות של החברה הערבית לנושא.
ביוזמת התנועה, הסרט "אין ארץ אחרת" הוקרן ב-7 באפריל 2025 באוניברסיטת חיפה.
תקציב התנועה מגיע ממספר מקורות.
חברות בתנועה מחייבת תשלום חודשי.
נכון לדצמבר 2023 דמי חבר של כ-5,000 מחברי התנועה מהווים כ-50% מתקציב התנועה.
דמי החבר הם גמישים בהתאם ליכולת הכלכלית של החברים.
לפי אתר גיידסטאר של משרד המשפטים, נכון לשנת 2023, למעלה מ-72% מתקציב התנועה מגיע מישראל, בעיקר מדמי חבר ותרומות קטנות.
בנוסף התנועה מקבלת תרומות מקרנות.
בין קרנות אלו היו בעבר גם קרן רוזה לוקסמבורג של מפלגת השמאל הרדיקלי הגרמנית די לינקה, וקרן היינריך בל של מפלגת הירוקים הגרמנית, קרנות שמקבלות את מימונן מממשלת גרמניה.
בין 2017 ל-2020, התנועה קיבלה כ-372,000 ש"ח מקרן רוזה לוקסמבורג, אך מאז שנת 2020 לא קיבלה התנועה כספים מקרנות אלה.
קרנות נוספות שהתנועה מקבלת מהן מימון הן הקרן החדשה לישראל וקרנות משפחתיות קטנות.
בדצמבר 2023 נטען כי התנועה מסרבת לקבל כסף מממשלות זרות על מנת לשמור על חופש פעולה אזרחי.
בפברואר 2024 דיווחה לרשות התאגידים על תרומה שהתקבלה מספר חודשים לפני כן בסך כ־100 אלף ש"ח מ־Forum Ziviler Friedensdienst, ארגון אשר בין יתר מקורות התקציב שלו, חלק מתקציבו מגיע מהמשרד לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי של הקבינט של גרמניה.
לאחר אותה תרומה התנועה לא דיווחה על תרומות מגורם ממשלתי כלשהו, בארץ או בחו"ל.
עומר היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, אשר הופקה על ידי Omer Production והונפשה על ידי Artplus ו-Island Animation.
הסדרה נוצרה על ידי פרדריק קוסקס, ריצ'רד בסיס וברנרד דיירס, ונכתבה על ידי אוליבייה מסר וג'יל טורן.
פרק הבכורה של הסדרה שודר לראשונה בצרפת בערוץ +Canal ב-8 בינואר 1992, ופרק הסיום שודר באותה שנה.
שידורים חוזרים של הסדרה היו בצרפת בערוץ TF1 ברצועות "Avant l'école" ו-"À tout Spip" בהתאמה.
בהמשך הסדרה שודרה בארצות נוספות, ביניהן בריטניה, פולין ורוסיה.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בשנת 1995 ברצועת השידור "בוקר של כיף" בערוץ 2, ולאחר מכן בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור בשנות האלפיים.
לסדרה הופקה עונה בודדה בעלת 26 פרקים באורך 26 דקות.
הסדרה עוקבת אחר עומר, תולעת כתומה קטנה שחיה על כדור הארץ הנמצא בסכנה על ידי שדונים.
בשביל להציל את המצב, עומר התולעת מסתובבת עם דן, לוחם אמיץ, בן הכוכב והמושיע של כדור הארץ על פי הנבואה.
בהתחלה דן מסורבל מאוד והוא לא יודע הרבה על החיים, אך בהמשך הוא מגלה את הכוחות העיקריים שלו.
במהלך הסדרה רואים כיצד עומר ודן ביחד עם חבריהם מצילים את סירנה בת הים, ומשמידים את מורגן הרשע שרוצה להשתלט על העולם.
דן – לוחם אמיץ, בן הכוכב והמושיע של כדור הארץ.
סירנה – בת ים שנכלאה על ידי מורגן.
אום – אביה של סירנה.
מורגן – נבל הסדרה אשר רוצה להשתלט על העולם.
הפקת הדיבוב העברי נעשתה על ידי שרון מלמד.
שם הדמותמדבב/ת בצרפתיתמדבב/ת בעבריתעומרסוורין דניסלימור שפיראדןלוק האמטיואל לרנרהוטרוג'ר לומונטשי זורניצרסטלהסטפני מוראטמיכל צפירמורגןסרג' בלומנטלמוטי דיכנהאוםהנרי לאבוסייריהויכין פרידלנדר
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי מומי לוי ויסמין גמליאל, שגם ביצעו את שיר הפתיחה שנכתב על ידי זיו סידי והולחן על ידי אבנר חודורוב.
הסדרה נוצרה בשנת 1991 על ידי פרדריק קוסקס, ריצ'רד בסיס וברנרד דיירס, ונכתבה על ידי אוליבייה מסר וג'יל טורן.
כשהסדרה עלתה לשידור בצרפת בשנת 1992, נמכרו במרכולים ביצים שעליהן צוירה עומר התולעת.
הדיבוב האנגלי של הסדרה נעשה בישראל באולפני זאונד.
הוא בוים על ידי יוחנן הרסון, שגם השתתף בדיבוב הסדרה, יחד עם המדבבים דור צויגנבום, הווארד ריפ, לינדה לוביץ, גיורא קנת ואווה חדד.
"עומד על נייר" הוא אלבומו השלישי של הזמר-יוצר אביתר בנאי, שהופץ בשנת 2005. האלבום זכה למעמד של אלבום זהב.
בנאי עבד על האלבום במשך ארבע שנים.
במהלך התקופה הלך והתקרב אל המסורת, שינוי רוחני שהתבטא בתמונת העטיפה, שבה הוא מצולם חבוש כיפה גדולה.
בשנת 2004 נישא בנאי, ובאותה שנה נולד בנו הבכור.
בדצמבר 2004 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "תחרות כלבים", השיר הראשון של בנאי לאחר שש שנות שתיקה.
בחג פורים 2005, יצא האלבום, שאותו הפיק גיל סמטנה.
על האלבום כתב בנאי באתרו הרשמי: .
האלבום זכה לביקורות נלהבות ונכנס למקום הראשון במצעדי המכירות מייד עם צאתו.
מספר חודשים לאחר מכן, בנובמבר 2005, הגיע למעמד אלבום זהב.
עם צאת האלבום חזר בנאי להופיע, הן במקומות אינטימיים הן במקומות גדולים, עם להקת הליווי שניגנה איתו באלבום.
אהוד בנאי - גיטרה אקוסטית (3), מפוחית (9).
גל אפלרויט - גיטרה אקוסטית
אמיר צורף - גיטרה חשמלית
עמוס עבר-הדני - גיטרה חשמלית (4,12).
סיון שביט - קולות רקע (4).
רועי אזולאי - סקסופון (12).
אדי קוקסין - חצוצרה (12).
עומס נגיפי (בלועזית: עומס ויראלי) הוא ביטוי מספרי לכמות הנגיף בנפח נתון של נוזלים;
עומס נגיפי נמדד לעיתים קרובות כחלקיקים נגיפיים, או חלקיקים מדבקים לכל מ"ל, תלוי בסוג הניתוח.
עומס נגיפי גבוה יותר מתואם לרוב לחומרתו של זיהום נגיפי פעיל.
ניתן לחשב את כמות הנגיף למ"ל על ידי אומדן הכמות החיה של הנגיף בנוזל המעורב.
לדוגמה, ניתן לתת אותו בעותקי RNA למיליליטר פלזמה בדם.
מעקב אחר עומס נגיפי משמש לניטור הטיפול במהלך זיהומים כרוניים נגיפיים, ובחולים חסרי חיסון כגון אלו המחלימים ממח העצם או השתלת איברים מוצקים.
נכון לעכשיו, בדיקות שגרתיות זמינות לנגיף HIV-1, ציטומגלווירוס, נגיף הפטיטיס B, וירוס הפטיטיס C.
מעקב אחר עומס נגיפי ב-HIV הוא בעל עניין מיוחד בטיפול באנשים עם HIV, מכיוון שזה נדון ללא הרף בהקשר של ניהול HIV / איידס.
כיח ופלזמה בדם הם שני נוזלי גוף המסייעים לאבחון.
בנוסף אליהם ישנם מקרים בהם ניתן לאתר עומס נגיפי גם בסביבת האדם.
לדוגמה, ניתן לקבוע את העומס הנגיפי של נורו-וירוס על ידי דגימת נוזלים ורטיבות שעל ירקות ופירות גינה.
לנורו-וירוס יש את היכולת לשרוד בסביבה ונדרש מינון זיהומי זעיר כדי לייצר זיהום בבני אדם: פחות מ־100 חלקיקים נגיפיים.
מחקר שנערך בשנת 2010 על ידי Puren et al סיווג בדיקות עומס נגיפי לשלושה סוגים:
בדיקות מבוססות הגברה של חומצות גרעין (NAT או NAAT) הזמינות מסחרית בארצות הברית באישור מינהל המזון והתרופות (FDA), או בשוק באזור הכלכלי האירופי (EEA) עם הסימון CE
בדיקה על בסיס חומצה גרעין.
פלזמה של EDTA היא מקור טוב ל־RNA נגיפי ללא תאים לבדיקת עומס נגיפי מבוסס RNA.
תמורה של דגימה אוספת, אחסון בטיחות ביולוגי אמצעים חיונית.
הפקת RNA מפלזמה דורשת ציוד מיוחד, מגיבים והכשרה, ומציבה אותו מחוץ להישג ידם של מעבדות בינוניות עד קטנות עם משאבים מוגבלים.
יש צורך במדגם גדול (יותר ממיליליטר של פלזמה) לטווח ליניארי שפחות מ־50 למ"ל, הדורש נטילת דם ורידי.
טווח ליניארי זה הוא הטוב ביותר לניטור הטיפול.
אם מקובל טווח ליניארי גבוה יותר מאלף עותקים למ"ל, מקל אצבע יספק דגימה מספקת לאבחון של הידבקות ב־HIV בתקופת הינקות.
ניתן לאחסן פלזמה של EDTA בטמפרטורת החדר למשך 30 שעות, 14 יום בשעה 4°C ופרקי זמן ממושכים ב-70°C ללא ירידות משמעותיות באות העומס הנגיפי.
ה-RNA בדגימות דם קטנות יותר, כמו כתמי פלזמה מיובשים (DPS) או כתמי דם יבשים (DBS) ממקלות אצבע, על פי הדיווחים יציב בטמפרטורת החדר לפרקי זמן הנעים בין 4 שבועות לשנה אחת.
הנגיף מושבת בדגימות מיובשות, מה שמפחית את הסכנה מטיפול בדגימות.
DBS ו-DPS הוערכו בהצלחה לבדיקת עומס נגיפי, אך הטווח הקווי שלהם הוא 3Log10 או 4Log10 עותקים למ"ל.
בגלל חוסר רגישות זה, דגימות מיובשות שימושיות להקרנת HIV אך לא לקביעת עומס נגיפי.
עומס נגיפי מדווח בדרך כלל כהעתקים של HIV במיליליטר (מ"ל) של דם.
שינויים בעומס נגיפי מדווחים בדרך כלל כשינוי יומן (בחזקות של 10).
לדוגמה, עלייה פי שלושה בעומס נגיפי (3Log10) היא גידול של 103 או 1000 פעמים הרמה שדווחה בעבר, תוך ירידה מ־500,000 ל-500 עותקים תהיה ירידה (גם 3Log10).
גורמים נוספים המשפיעים על עומס נגיפי
שיטות בדיקה שונות לעיתים קרובות נותנות תוצאות שונות עבור אותו מדגם מטופל.
כדי להיות דומים יש להשתמש באותה שיטת בדיקה (הגברה של מטרה, הגברה ספציפית של בדיקה או הגברה של אות) בכל פעם שמפעילים דגימת חולה.
באופן אידיאלי בדיקות חולים צריכות להתבצע באותה מעבדה רפואית, תוך שימוש באותה בדיקת עומס נגיפי ואבחון.
זמן, עייפות ולחץ יכולים להשפיע גם על ערכי עומס נגיפי.
חיסונים או זיהומים אחרונים עלולים להשפיע על בדיקת העומס הנגיפי.
יש לדחות את הבדיקה בארבעה שבועות לפחות לאחר חיסון או זיהום.
עומאר איוסו (בספרדית: Omar Ayuso; נולד ב-26 במרץ 1998) הוא שחקן ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
עומר איוסו נולד במדריד, ספרד ב-26 במרץ 1998 וגדל במנזנארס אל ריאל.
לאחר שצפה בסרט הקולנוע הספרדי "חינוך רע" (2004), החל להתעניין במשחק ויצירת סרטים.
איוסו למד תקשורת אור-קולית באוניברסיטת צ'ארלס השלישי במדריד.
את הקריירה שלו החל בשנת 2018.
בשנת 2018 לוהק איוסו לסדרת הטלוויזיה האינטרנטית הספרדית "אליטה" בתפקיד עומר שאנה, מוסלמי הומוסקסואל בארון, המפתח מערכת יחסים עם אנדר מוניוס, אותו מגלם ארון פייפר.
לקראת גילום התפקיד עבד איוסו במשך חודשיים עם הבמאי רמון סלאזר במטרה "להיכנס לדמות".
אחותו בסדרה היא מינה אל חמני, שמגלמת את נדיה שאנה.
בשנת 2019 שיחק איוסו בשלושה סרטים קצרים, ביניהם Maras' de Salvador Calvo ו-Ráfagas de vida salvaje מאת חורחה קנטוס ו-Disseminare מאת ג'ולס בירדון.
בינואר 2020 השתתף איוסו בווידאו קליפ של "Juro Que" של הזמרת-יוצרת הספרדייה רוסליה.
בשנת 2023 כיכב בדרמה הלהט"בית "על הדרך" בתור ג'ונתן, הומוסקסואל בן 24 שיוצא למסע דרכים עם חברתו הטובה ביותר, מילאגרוס, בת ה-37.
איוסו גילם את דמותו של דייוויד בסרט ""; דרמה הומוסקסואלית העוסק במערכת יחסים בת שמונה שנים.
מערכת היחסים של איוסו ופייפר בסדרת הטלוויזיה "אליטה", הובילה לטביעת המונח "אומנדר"; הלחם בסיסים של "עומר" ו"אנדר", כמו גם קשר ידידותי מחוץ לסדרה.
נכון ליוני 2020 צבר איוסו למעלה מארבעה מיליון עוקבים ברשתות החברתיות.
תפקידו הוביל להעלאת המודעות בנוגע לנושאי הלהט"ב, אך איוסו הסתייג מתיוגו כ"מודל לחיקוי".
בתור גבר הומוסקסואלי, איוסו ספג ביקורות הומופוביות.
כמו כן, סיפר ש"התמיכה הנרחבת כלפי היחסים עם פייפר בסדרה נובעת מכך שלאנשים הומופוביים קל יותר לקבל הומוסקסואלים בדיוניים ולא בחיים האמיתיים".
בשנת 2019 עבר איוסו לדירה במרכז העיר מדריד.
יש לו קעקוע של להבה ועין על היד בהשראת האמן ריקרדו קבולו.
בנוסף לכך, הצהיר בראיונות שהוא גאה בהתקדמות החברתית של דורו בנושאים הכוללים פמיניזם, זכויות להט"ב ומאמץ נגד גזענות.
בנוסף לכך, הצהיר שהזמרת ואשת הטלוויזיה הספרדייה–מקסיקנית אלסקה , השפיעה עליו רבות.
החל ממרץ 2020, איוסו נמצא בקשר עם האמן אלונסו דיאז.
שנהשםתפקידמקור2018El Continental2018–הווה"אליטה"עומר שאנה2023פאראד (אנ')חביב קאזים2 פרקים
שנהשםתפקידמקור2020"Juro Que" (רוסליה)עצמו2021"Famoso en tres calles" (קרולינה דוראנטה)
עֻמַר אַבּוּ רִישַׁה היה משורר ודיפלומט סורי.
אבו רישה נולד למשפחה משכילה ואמידה במנבג' שבסוריה, הסמוכה לעיר חלב.