tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על כן הוא נתן במה גם לציירים כמו לאיוש טיהני ולפסלים שונים.
בשנת 1917 ראה אור כרך השירים הראשון של קומיאט, "הזעקה" (Kiáltás).
בשנת 1918 הפך לקומוניסט ופנה נגד לאיוש קשאק המו"ל של כתבי העת "המעשה" ו"היום"; הוא פרסם בשנת 1918 יחד עם יוז'ף לנדיאל ויוז'ף רוואי אנתולוגיה שכותרתה הייתה "שחרור" (Szabadulás).
בשנת 1919 כתב במגזין "אינטרנציונלה" עם דיולה הבשי.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא היה חבר במנהלת הסופרים.
משנת 1920 ירד למחתרת ואחריה היגר מהונגריה.
למעשה בשנת 1921 גורש מהונגריה.
שנה לאחר מכן, בווינה, הוא ערך את המגזין הקומוניסטי "אחדות" (Egység) שהוקם על ידו יחד עם מוזס כהנא.
בשנת 1931 הופיע במוסקבה ספרו "אנחנו רוצים הכול" (Mindent akarunk) ובשנת 1937, אחרי מותו בפריז, יצא לאור ספרו, "האדמה זזה" (Mozdul a föld).
אלאדאר קומיאט היה למעשה המשורר הקומוניסטי הראשון בהונגריה, כלומר המשורר הראשון בתוך הונגריה שהפך לקומוניסט.
הוא היה משורר לוחם מתוך שכנוע מוסרי והכרת האמת ההיסטורית, אף שהיה נשמה לירית עדינה באישיותו שבזמנים אחרים ובנסיבות אחרות היה אמן שמחפש מלים יפות במצב רוח מהורהר, אבל הוא היה צריך להיות מדריך, דוגמה, תועמלן.
שירים ; Centrizdát, מוסקבה, 1931 (ספריית שרלו וקלפאץ').
שירים ; אטלייה דה פריז, פריז, 1937
שירים נבחרים ; להגדיר, inc.
עבודותיו של אלדאר קומיאט שנאספו ; אוספים, הודעות לעיתונות, ביבליוגרפיה, רפרטואר, תזכיר Éva Hegedüs, bev.
קומי הוא אירן, מתרגם לשפה זרה.
עבודותיו הנבחרות של אלדאר קומיאט; הודעה לעיתונות, הערה מבוא קיראי אישטוואן הביאה לדפוס אירן קומיאט; ספרות יפה, עמ ', 1962 (קלאסיקות הונגריות)
שירים נבחרים ; עורך יוז'ף וולדפל וקארוי רייך; הליקון ההונגרי, ב., 1962
שירים נבחרים ; אפשרות, הערה Komén Iren; הליקון ההונגרי, ב., 1966
אלדד ציטרין (נולד ב-20 בנובמבר 1980) הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי, זמר-יוצר, מלחין ומוזיקאי ישראלי.
אלדד ציטרין נולד בתל אביב בשכונת תל ברוך, ישראל לדינה וצבי ציטרין, למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין.
צעדיו המוזיקליים הראשוניים של ציטרין החלו באשר היותו בן 5 כאשר החל בשיעורי לימוד פסנתר.
בשנת 1999, התגייס ציטרין לתזמורת חיל האוויר כנגן סקסופון בניהולו המוזיקלי של אריה וולניץ.
ב-2015 השתתף בהלחנת פסקול סדרת הטלוויזיה "איפה אתה חי?".
ב-2016 הוציא יחד עם הזמרת אירית דקל את האלבום "Last of Songs", הכולל חידוש לשירי בלוז וג'אז אמריקאים מתחילת ומאמצע המאה ה-20.
ב-2017 הוציא ציטרין את אלבומו השני, "אוויר לעוד שנים".
האלבום מורכב משני חלקים; החלק ראשון מורכב מ-11 שירים שנכתבו, בוצעו והופקו על ידי ציטרין, ואילו החלק השני כולל 12 נעימות פסנתר אינסטרומנטליות.
באותה השנה, הוציא את אלבום נעימות הפסנתר האינסטרומנטלי, "A Train View".
ב-2018 הוציא את המיני-אלבום "Three Old Words".
עיבד והפיק 2 שירים מצליחים של ביני לנדאו – "קדם", ו"מסע".
ב-17 באוגוסט 2023 יצא לאור השיר "כתונת פסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
ב-6 ביוני 2024 הוציא לאור את אלבומו הרביעי, "בדרך אלי", שהופק בשיתוף ניר מימון.
האלבום כולל 8 רצועות ומתואר כאלבום אלקטרופופ, וכאלבום הראשון מתוך טרילוגיית אלבומים.
ב-13 במאי 2025 הוציא את הסינגל "משהו אחר", דואט יחד עם מאי ספדיה.
ב-16 ביולי 2025 הוציא את הסינגל "את כבר לא איתי", דואט יחד עם רונה קינן.
ב-19 באוגוסט 2025 הוציא את הסינגל "שמעתי שחיכית", דואט יחד עם תומר ישעיהו.
בשנים האחרונות מפיק ושותף הלחנה של האומן ניב כליל החורש.
התארח באלבום "מתמזג" של גיא מזיג.
Last of Songs – עם אירית דקל (הליקון, 2016)
אוויר לעוד שנים (לב גרופ מדיה, 2017)
אלדד שביט (נולד ב-9 ביולי 1982 בחיפה) הוא מאמן כדורגל וכיום המנהל המקצועי של מועדון ספורט קריית ים, ומבעלי השליטה בחברת טופ פלייר בע"מ, המפעילה את מתחם הכדורגל "פאבלה" בחיפה.
שביט גדל ככדורגלן במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
לקח חלק בסגל הנבחרות הצעירות של ישראל וצבר הופעות בינלאומיות.
בגיל 19 נאלץ לפרוש בעקבות בעיה בריאותית שקטעה את קריירת המשחק שלו.
את קריירת האימון החל שביט במחלקת הנוער של הפועל נצרת עילית.
בגיל 24 מונה שביט לעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת ובאותה עונה ניהל את משחקיו הראשונים כמאמן ראשי זמני בליגה הלאומית.
בעונת 2009/2010 פוטר המאמן דני גולן מהפועל נצרת עילית ולתפקיד מונה שביט.
הקבוצה סיימה במקום השביעי והגיעה לראשונה בתולדות המועדון לשלב רבע גמר גביע המדינה בו נוצחה על ידי מ.ס אשדוד.
בעונת 2010 במהלך משחק גביע המדינה בין הפועל עפולה אותה אימן, לבין הפועל באר שבע, התראיין בסיום ההתמודדות כשהוא עונד עגיל באזנו.
הפרשן שלמה שרף ביקר את שביט כשלטענתו והשקפתו לא ראוי שמאמן יענוד עגיל.
שביט אמנם זכה לתמיכה תקשורתית, אך איגוד המאמנים הוציא חוק, הנקרא "חוק שביט", האוסר על מאמנים לענוד עגיל במהלך משחקי קבוצתם.
במהלך העונה התפטר מתפקידו כשהקבוצה הייתה במקום השני.
לאחר מכן עבר לאמן את עירוני טבריה מליגה א' צפון למשך שתי עונות.
בעונת 2011/12 מונה למאמנה של עירוני טבריה מליגה א' צפון, שם העביר שנתיים מוצלחות כשהקבוצה מסיימת בצמרת הטבלה עם שיא כיבושי שערים.
בעונת 2013/14 אימן שביט את הפועל נצרת עילית קדנציה נוספת בליגה הלאומית.
את עונת 2014/15 החל שביט כעוזרו של חיים סילבס בהפועל רעננה.
לאחר ארבעה חודשים חזר שביט לאמן את עירוני טבריה בליגה הלאומית, והוא פוטר מתפקידו לאחר עשרה מחזורים.
בעונת 2015/16 מונה שביט למאמנה של עירוני נשר בליגה א' צפון.
הקבוצה סיימה במקום הראשון והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית.
בעונת 2016/17 הוביל את הקבוצה בליגה הלאומית, ולמרות שנקלעה למאבקי תחתית, הצליח לשרוד עם הקבוצה בליגה.
בעונת 2017/2018 התחיל שביט את העונה בתור עוזר מאמן בבני סכנין והחל מחודש נובמבר עד חודש ינואר תיפקד שביט כמאמן הראשי של הפועל עכו שהייתה אז בליגת העל.
בעונת 2018/2019 שביט אימן את הפועל מרמורק איתה הגיע לגמר גביע הטוטו של הליגה הלאומית, אך פוטר לאחר המחזור ה-11. שביט חתם בבני סכנין בחודש אפריל וירד עמה לליגה הלאומית.
בעונת 2019/2020 חזר לתפקיד עוזר המאמן בבני סכנין ובינואר מונה למאמן הראשי של הקבוצה, ובסיום העונה הקבוצה העפילה לליגת העל.
בעונת 2020/2021 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע הטוטו.
בעונת 2021/2022 שביט מונה למאמן הראשי של הפועל עפולה עד לסיום העונה עם אופציה לעונה נוספת.
אך ב-11 בינואר פוטר מתפקידו.
ב-26 בפברואר מונה למאמן מכבי אחי נצרת עד לסיום העונה.
ב-18 במאי מונה למאמנה של הפועל אום אל פאחם.
ב-10 באוגוסט התפטר מתפקידו, שמונה ימים בלבד לפני תחילת עונת 2022/2023. בחודש אוקטובר מונה מחדש למאמנה של אחי נצרת מהליגה הלאומית.
בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
ב-26 בדצמבר 2023 מונה למאמנה של הפועל ראשון לציון.
ב-24 בפברואר 2024 התפטר מתפקידו.ביוני 2024 מונה לעוזר מאמן מכבי בני ריינה,וגם כיועץ מקצועי של מועדון ספורט קריית ים בסוף העונה מונה למנהלה המקצועי של הקבוצה.
לומד לתואר ראשון בחינוך וחברה עם התמקדות בהכשרות בספורט ב.
אלדד רגב (16 באוגוסט 1980 – 12 ביולי 2006) היה חייל ישראלי שנחטף ביחד עם אהוד גולדווסר על ידי חזבאללה כחלק מאירוע חטיפת חיילי צה"ל בגבול ישראל–לבנון, שבו גם נהרגו 3 חיילים ובעקבותיו יצאה ישראל למלחמת לבנון השנייה.
החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם מיום 12 באוגוסט 2006, קראה, בין השאר, להחזרת החטופים ללא תנאי.
ב-16 ביולי 2008, שנתיים לאחר החטיפה, הוחזרו גופות שני החיילים שנחטפו לישראל כחלק מעסקה עם חזבאללה.
ההערכה היא כי השניים נהרגו כבר ביום החטיפה, אולם לציבור ולבכירי הצמרת המדינית-ביטחונית בישראל לא היה מידע חד משמעי על מצבם.
אלדד רגב נולד וגדל בקריית מוצקין לצבי ולטובה רגב, הבן הצעיר מבין שלושה אחים.
אימו נפטרה כשהיה בכיתה י"ב.
הוא למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון שבקריית שמואל.
רגב התנדב ושירת בצה"ל בחטיבת גבעתי.
לאחר שסיים את שירותו בצה"ל, נסע למזרח הרחוק כחלק מטיול אחרי צבא, שצעירים ישראלים נוהגים לעשות לאחר השירות הצבאי.
לאחר ששב לישראל הוא נרשם למכינה קדם אקדמית לקראת לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן, חודשיים לאחר חטיפתו ולקראת תחילת שנת הלימודים, הודיעה האוניברסיטה כי רגב התקבל ללימודים לתואר ראשון, ואף נשיא האוניברסיטה, משה קוה כתב לבני המשפחה כי הוא מקווה שרגב יוחזר לישראל, ויתחיל בלימודי המשפטים שרצה.
רגב היה ידוע בחיבתו הרבה לספורט והיה מאוהדי מכבי תל אביב.
רגב היה גם שחקן כדורגל בעברו בקבוצת הכדורגל מכבי נווה שאנן אלדד החיפאית, אשר מאז 2006 קרויה על שמו.
שחקני הקבוצה נושאים את שמו על חולצתם בכל משחק.
החוליה נסוגה עם החיילים לשטח לבנון, שם עמד רכב סמוך לגדר שהעביר אותם במהירות למקום מסתור בכפר עייתא א-שעב.
ב-29 ביוני 2008 אישרה ממשלת ישראל ברוב של 22 מול 3 עסקת חילופי שבויים, שהושגה בתיווכו של עופר דקל.
בתמורה קיבלה ישראל מחזבאללה את שני החיילים החטופים (רגב ואהוד גולדווסר).
עד לרגע ביצוע ההסכם עצמו לא נמסר לישראל מידע מפורש האם הם חיים או מתים.
השלב השלישי והאחרון של ההסכם הוגדר מחווה לעם הפלסטיני, ובו שוחררו כ-5 אסירים פלסטינים.
לאחר מותו של רגב, נמצא באחת המחברות בחדרו השיר "ידעת שזה זמני".
במסגרת פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל לשנת 2009, הולחן השיר על ידי דורון מדלי ואייל גולן התגייס לבצע אותו.
על שמו של אלדד קרויות 2 קבוצות כדורגל; מכבי נווה שאנן אלדד שבמדיה שיחק בעונת 2004/2005 וקבוצת נערים ג' של מכבי תל אביב, אותה אהד.
אלדד בן שטרית (נולד ב-29 בדצמבר 1949) הוא פרופסור לרפואה ישראלי, לשעבר ראש המחלקה הפנימית ומנהל היחידה הראומטולוגית (2009-2017) במרכז הרפואי הדסה בירושלים.
היה פרופסור אורח במכון למחקר רפואי באוקלהומה ב-1996, במחלקה לביוכימיה באוניברסיטת סטנפורד ב-2004, בבית החולים לילדים גאסליני שבאוניברסיטת ג'נובה, איטליה ובמרפאה לרפואה טרופית באוניברסיטת היידלברג, גרמניה, ב-2016.
בן שטרית נולד בירושלים, ולמד בבית הספר היסודי ע"ש יוסף לוריא.
בוגר בית הספר לרפואה של הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים, הוא סיים את התמחותו והוסמך ברפואה פנימית ב-1984. בין השנים 1986–1988, הוכשר בן שטרית בראומטולוגיה ואימונולוגיה מכון סקריפס למחקר בלה הויה, קליפורניה.
ב-1991 הוסמך בן שטרית בראומטולוגיה בישראל.
בן שטרית רכש את התמחותו ברפואה פנימית במרכז הרפואי הדסה ירושלים, ואייש שם תפקידים רבים, כולל ניהול מחלקה פנימית וניהול היחידה הראומטולוגית.
תחומי המחקר של בן שטרית בשנותיו הראשונות כללו פתופיזיולוגיה של המחלות האוטואימוניות זאבת, תסמונת שיוגרן וחסימה עליתית חדרית מולדת על רקע חיסוני.
בן שטרית זיהה רכיב אנטיגן חדש (52 KD) של J Exp Med 1988) SSA/Ro) ושיבט את הגן המקודד של רכיב ה-60 KD של אותו אנטיגן (J Clin Invest 1989).
בשיתוף עם עמיתים מהמחלקה לראומטולוגיה של המרכז הרפואי של אוניברסיטת ניו יורק, חקר בן שטרית את הקשר בין נשיאת נוגדני SSA-Ro /SSB-La אצל האם, לבין סיכון ל-חסימה עלייתית – חדרית בעובר או בתינוק (J Clin Invest 1989).
תחומי המחקר העיקריים של בן שטרית, נכון לשנת 2021, הם הגנטיקה, הפתופיזיולוגיה והתגובה הטיפולית של קדחת ים-תיכונית משפחתית (FMF), מחלת בכצ'ט (BD) ומחלות אוטואינפלמטוריות אחרות.
הוא חקר באופן מקיף את מנגנון הפעולה של קולכיצין והפרמקוקינטיקה שלו.
במהלך עבודתו כחבר בקונסורציום הצרפתי לחקר הקדחת הים-תיכונית המשפחתית (French FMF Consortium), השתתף בן שטרית בזיהוי הגן המזוהה עם המחלה (Nat Genet 1997).
בנוסף, השתתף בן שטרית בקבוצת מחקר של המכונים הלאומיים לבריאות (ק) (NIH) (ארצות הברית) אשר גילה את הקשר של רב צורניות של נוקלאוטיד בודד (SNP) בגן המקודד את החלבון IL-10 עם מחלת בכצ'ט (Nat Genet 2010).
לאחרונה השתתף בן שטרית כחבר בוועדה המכוונת של ניסוי רחב שבדק את יעילותה של התרופה קנאקינומאב (Anti IL-1 ab) בטיפול במספר מחלות אוטואינפלמטוריות (NEJM 2018), וישב בראשה של ועדה לעדכון הגדרתן של המחלות האוטואינפלמטוריות (Ann Rheum Dis 2018).
1979 – פרס לזכרה של זהרה לביטוב על תזת המאסטר המצטיינת, מטעם הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
1983 – פרס אסטורה מאייר (ק) ללימודים קליניים של קרדיו-וסקולריות.
1985 – פרס לזכרו של ד"ר אדם פדרגרין על מחקר מצטיין באימונולוגיה קלינית, מטעם הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
1986 – פרס מורה מצטיין של בית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ירושלים.
1987 – פרס עמית הראומטולוגיה של איגוד הראומטיזם האמריקאי.
1988 – SYNTEX – עמית ראומטולוגיה בכיר.
Gaylord Scholar, קרן המחקר הרפואי באוקלהומה, אוקלהומה סיטי, ארצות הברית.
1996 - פרס מורה מצטיין של בית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ירושלים.
2003 - פרס מורה מצטיין של בית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ירושלים.
2004 - פרס מורה מצטיין של בית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ירושלים.
2004 – מענק קרן פלדמן לתוכנית המרצים האורחים של אוניברסיטת סטנפורד.
כהן לרפואה פנימית, המרכז הרפואי הדסה, ירושלים.
2010 – פרס החוקר הבכיר של החברה הבינלאומית למחלות אוטואינפלמטוריות סיסטמטיות (ISSAID) (הוועידה השישית, אמסטרדם, הולנד).
2017 – יקיר האיגוד הישראלי לראומטולוגיה.
אלדאר פרקש נולד באויפשט כילד שביעי במשפחה יהודית בת תשע נפשות.
הוריו היו וילמוש פרקש, סנדלר והלנה ויטריול (אילונה).
הוא החל את לימודי האמנות בבית הספר לעיצוב תעשייתי.
משנת 1930 יצר באופן קבוע.
בין 1937 לבין 1939 שהה בפריז, שם למד בבית הספר לאמנויות יפות, הצטרף לתנועת פועלי צרפת, והיה חבר במפלגה הקומוניסטית של צרפת.
הוא חזר להונגריה בשנת 1939 והצטרף ל"קבוצת האמנים הסוציאליסטים".
בשל יהדותו לא היה יכול להציג, אלא במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ורק בפני קהל יהודי.
לאחר מכן נלקח לשרות העבודה בזמן מלחמת העולם השנייה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
הוא הצליח לשרוד ובתום המלחמה עבר למוסקבה.
משנת 1946 עד 1948 הוא היה ראש מחלקת התרבות של מכרות הפחם הממלכתיות ההונגריות ומארגן התערוכות הנודדות באזורי הכרייה.
בשנת 1947 אורגנה תערוכה משותפת שלו עם הצייר אישטוואן פאל נוליפה.
בשנת 1948 השתתף באגודה לאמנויות, ובשנת 1949–1950 בהקמת התאחדות האמנים היוצרים.
משנת 1952 עד 1953 יצר סדרת פסלים שמתארת את המאבקים של העם הקוריאני.
משנת 1956 יצר כמה פסלים ולוחות על "משמר הפועלים".
הוא ארגן את תערוכת האוסף שלו בשנת 1960 במוזיאון ארנסט עם הצייר קארוי היי.
בשנת 1965 יצר קומפוזיציות פלסטיק קטנות על מלחמת וייטנאם.
ובאותה השנה הוצגו עבודותיו על ידי הגלריה הלאומית של הונגריה.
בשנת 1966 הוא היה בסיור לימודים בפריז.
בשנת 1967 נסע לווייטנאם בהזמנת הו צ'י מין.
עבודתו התאפיינה בשילוב מוזר של פעילות תנועת העבודה ויצירה אמנותית.
הגישה האמנותית שלו והנושא נקבעו על פי מוצאו הפועלי, יחסו הפוליטי, והזדהותו עם המדוכאים בכל עת.
פסליו משמרים את הרומנטיקה המהפכנית של שנות השלושים, אולי הידוע שבהם הוא הפסל הקטן והנמרץ של האם הספרדייה (1937), שמסמל את הנקמה של מלחמת האזרחים בספרד.
הוא זכה לתהילה בינלאומית עם סדרת הפסלים שלו (1964–1965) לזכר זוועות מלחמת וייטנאם.
מדליית הכבוד למען המולדת הסוציאליסטית (1967)
בודפשט, גלריית צ'וק (1971; עם הצייר דיולה הינץ)
פסלים מאת אלדאר פרקש 1967
אלדאר פרקש בן 100 (הקרן לתועלת הציבור למרכז האמנות יוז'ף אטילה, בודפשט, 2009)
אלדד פרי נדל"ן בע"מ, שנודעה גם בשם המקוצר פרי נדל"ן ובשם החברה הקשורה קבוצת אלדד פרי בע"מ, היא חברת בנייה ישראלית שעסקה בהקמת מיזמי בנייה רבים בישראל.
החברה נקלעה לקשיים, שהובילו לצו לפתיחת הליכי חדלות פירעון לחברה ולפירוק אחדות מהחברות הבנות שלה.
החברה הוקמה ביולי 2010 על ידי אלדד פרי, עורך דין בהכשרתו, ועסקה במיזמי בנייה רבים, בהם באמצעות קבוצות רכישה וחברות בנות, ברחבי ישראל, ובעיקר באזור המרכז.
חברת הבת סולארא בע"מ עסקה בבנייה עצמה.
עד סוף 2018 ארגנה פרי נדל"ן כעשרים קבוצות רכישה.
מנכ"ל החברה בשנים 2013–2018 היה ליאור ברדוגו.
ביולי 2018 מונה יצחק לקס למנכ"ל משותף בקבוצה, לצד אלדד פרי, וב־2019 מונה לקס ליו"ר פרי נדל"ן.
ביולי 2019 תיאר פרי את פעילותו: "עם כל שנה שחולפת, ואני מוסר עוד בניין ועוד בניין, יותר ויותר אנשים מבינים את הפעילות.
מסרתי מעל 800 יח"ד בשנתיים האחרונות, מעפולה עד אשדוד, ויש לי בצנרת 3,000 דירות".
אחד המיזמים הגדולים של החברה הוא מיזם "פרי פלייס" ברחובות, שבו תוכננה הקמה, באמצעות קבוצת רכישה, של 750 דירות קטנות, בנות שני חדרים, שייועדו להשכרה לסטודנטים, ולצדן מרכז מסחרי, אולם כנסים ובית מלון.
מיזמים נוספים של הקבוצה הם "פרי ריזורט" באשדוד, שבעניינו מתנהלת חקירה בלהב 433, ומיזם "פרי הורייזן" בבת ים, שהתגלגל לתביעות משפטיות מצד רוכשים עוד לפני קריסת הקבוצה, ובנובמבר 2020 הטילה הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן קנס של 648 אלף ש"ח על החברה בגין הטעיית צרכנים במיזם זה.
באוגוסט 2020 הטיל משרד הבינוי והשיכון על החברה עיצום כספי בסך 800 אלף ש"ח עקב הפרות של חוק המכר.
בהמשך להליך זה הגיש משרד הבינוי והשיכון תלונה פלילית למשטרה כנגד אלדד פרי.
בינואר 2020 רכש איש העסקים חיים חמו, המתגורר בשווייץ, 40% ממניות הקבוצה.
באוגוסט אותה שנה בוטלה רכישה זו, ולאחר מכן הגישה חברת גמי וחיים בע"מ, שבשליטת חמו, בקשה למינוי נאמן לקבוצה.
זמן קצר לאחר מכן הפכה הקבוצה לחדלת פירעון.
בין החובות שנטענו: חוב לחברת גמי וחיים בע"מ – 218.8 מיליון ש"ח, הלוואות מקרנות לרכישת קרקעות – 146.3 מיליון ש"ח, המחאות לפירעון – 85.46 מיליון ש"ח, התחייבויות לקבוצות רכישה – 52.68 מיליון ש"ח, הלוואות ממשקיעים פרטיים – 20.33 מיליון ש"ח, ועוד.
בספטמבר 2020 הוציא בית המשפט צו הקפאת הליכים לקבוצה ומינה לה שני נאמנים, עורכי הדין אוהד גינדס וגונן קסטנבאום.
לדברי הנאמנים "למעלה מאלף רוכשי דירות ונכסים עלולים להישאר ללא דירה וללא כסף".
13 רוכשים במיזם "אורות חנן" של החברה ברחובות טענו שנפלו קורבן להונאה מצד קבוצת אלדד פרי.
אלדד פרי היה חתום על ערבויות אישיות הקשורות לחברה בסך יותר מ־200 מיליון ש"ח.
באוקטובר 2020 מונה נאמן (עו"ד ארז חבר) גם לנכסיו של אלדד פרי.
נאמני קבוצת אלדד פרי טענו שאלדד פרי חייב לקבוצה עשרות מיליוני שקלים.
בעקבות הקריסה ננקטו פתרונות שונים לצמצום הנזק לרוכשים: במקרים שהבנייה לא החלה בוטלה רכישת הקרקע והרוכשים קיבלו חלק מהכספים ששילמו, ובמקרים שהבנייה החלה מנסים הנאמנים להביא להשלמתה, תוך גביית תשלום נוסף מהרוכשים.
מיזמי "פרי נופים" במודיעין, "פרי הורייזן" ו"פרי ארט" בבת ים ו"פרי בסט" בלוד מתוכננים להגיע להשלמה, לאחר תוספת תשלום של 30% מהרוכשים.
בדצמבר 2021 רכשה חברת פרשקובסקי את מיזם "פרי פלייס" ברחובות תמורת 370 מיליון ש"ח.
ב־15 באוקטובר 2021 נרצח אלדד פרי ברחובות בידי רוכב אופנוע שהמתין לו וירה בו מטווח קצר.
הוא הותיר אחריו אישה בהיריון (אשר לבסוף עברה הפלה טבעית) ושמונה ילדים.
לאחר כשלושה שבועות נעצר דניאל קדר, תושב ראשון לציון בן 64 ללא עבר פלילי, שרכש שתי דירות בפרויקט של החברה ונדרש לשלם כ-1.4 מיליון ש"ח בנוסף למחירן כתוצאה מקריסת החברה.
נגד קדר הוגש כתב אישום באשמת רצח בנסיבות מחמירות.
בנובמבר 2024 הורשע קדר ברצח בנסיבות מחמירות, וב-27 בינואר 2025 גזר עליו בית המשפט בלוד מאסר עולם ובנוסף קנס של 258 אלף שקלים.
אלדד קטורזה (נולד ב-20 בנובמבר 1965) הוא המנהל הרפואי במוסד לביטוח לאומי, מיולי 2025. ניהל את המרפאה לנוירולוגיה של העובר ובהמשך את מכון גרטנר לחקר אפידמיולוגיה ומדיניות בריאות במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, מומחה ברפואת נשים ומינהל רפואי.
פרופסור מן המנין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
קטורזה נולד בבאר-שבע בשנת 1965. שירת כלוחם ומפקד בגדוד 890 בחטיבת הצנחנים, עד לתפקיד מ"פ מסייעת.
לאחר מכן עבר לשרת כמפל"ג ביחידת שלדג של חיל האוויר, שם, בין היתר, השתתף במבצעים האוויריים להעלאת יהודי אתיופיה, ואף פיקד על חלק מהם.
הוא בעל תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במחקר רפואי שניהם בהצטיינות.
במקביל לתואר השני החל בלימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
קטורזה גם למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
הוא התמחה במיילדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי שיבא תל-השומר.
בתום ההתמחות ביצע השתלמות-על בהדמיית מוח העובר באולטרסאונד ו-MRI בבית החולים טרוסו בפריז.
עם חזרתו לישראל בשנת 2011 החל לרכז את תחום הדמיית מוח העובר במכון הדימות של אגף הנשים והיולדות בשיבא.
הוא מבצע ומפענח בדיקות MRI מוח עובר כחלק מצוות הנוירו-רדיולוגיה של מכון הדימות.
הוא הקים וניהל את המרפאה לנוירולוגיה של העובר, מרפאה מולטי-דיסציפלינרית הנותנת מענה כוללני-הדמייתי, גנטי ונוירולוגי, לזוגות עם חשד להפרעה נוירולוגית בעובר.
הוא השלים התמחות-על במנהל רפואי במסגרת הנהלת המרכז הרפואי שיבא.
החל מיולי 2025 הוא המנהל הרפואי במוסד לביטוח לאומי.
קטורזה הוא פרופסור מן המניין בחוג למיילדות וגינקולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
שותף לפרסומם של מעל ל-100 מאמרים מדעיים.
ביולי 2020 מונה קטורזה למנהל מכון גרטנר, תפקיד בו כיהן עד 2025. במרכז הרפואי שיבא הוא ניהל את תוכנית ח"ץ (חוקרים צעירים) המשלבת בין רופאים וחוקרים ותיקים וצעירים.
קטורזה נשוי לדנה ואב לשני ילדים.
אלדברה (בהונגרית: Aldebrő) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באלדברה מספר התושבים נמצא בירידה.
על פי ממצאים ארכאולוגיים האזור מיושב מתקופת הברזל.
בשנת 1880 חיו באלדברה 13 יהודים ובשנת 1910 חיו בה 2 יהודים.
ד"ר אלדאר רני (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Rényi Aladár; קלוז', 9 בספטמבר 1885 – ???, 15 במאי 1944) היה מלחין ועורך דין יהודי-הונגרי, כותב אופרטות שנספה בשואת יהודי הונגריה.
אלדאר רוזנפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של בעל הקרקעות יוז'ף רוזנפלד ושל רוזה אדלר.
הוא סיים בית ספר תיכון בעיר הולדתו, אחר כך למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (ששמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
לצד לימודי המשפטים למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט וקיבל דיפלומה כפסנתרן וכמורה ב-1908. מוריו היו אישטוואן תומאן ויאנוש קוסלר.
ב-1909 הוא זכה בקטגוריית ההלחנה של "פרס יובל ההכתרה של יוזף פרנץ" (פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה).
הוא עסק בעריכת דין בבודפשט משנת 1910.
האופרטה שלו "הרוזן הקטן" (A kis gróf) זכתה להצלחה, שם הושמעה תחת השם "סוסי" (Susi).
הוא משך תשומת לב רצינית עם רביעיית המיתרים, חמישיית הפסנתר והשירים שלו.
ב-1944 הועבר מהגטו שהוקם בכפר בקאשמגייר למקום לא ידוע ונעלם.
הרוזן הקטן (לברית: פרנץ מארטוש, בכורה: בודפשט 1911)
פרח נהר הטיסה (לברית: אישטוואן ברודי, לאסלו ויידה, בכורה: בודפשט 1915)
העלמה ואנדרגולד (לברית: שאנדור הבשי, ז'ולט הרשאני, בכורה: בודפשט 1917)
קיטי וקאטי (לברית: פרנץ מארטוש, בכורה: בודפשט 1926)
אלאדר שרקאדי (במקור ארמין שולר, בהונגרית: Sarkadi Aladár; בודפשט, 26 במרץ 1874 – בודפשט, 15 בדצמבר 1949) היה שחקן, קומיקאי יהודי-הונגרי.
כבר בשנת 1892 הופיע שרקאדי בלהקות זמר וכחבר בלהקות שונות שיחק כמעט בכל הערים הגדולות של הונגריה.
בין השנים 1899–1900 חתמו איתו חוזה להקות ערי שדה חשובות להופעות בברטיסלבה, קצ'קמט, דברצן ובשנים 1902–1904 בארד.
בשנת 1903, הוא חתם חוזה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט.
מ-1912 עד 1918 שיחק בתיאטרון קיראי ולאחר מכן שוב בתיאטרון הקומדיה.
בין 1927 לבין 1937 היה חבר בתיאטרון האופרטה של בודפשט.
כיהודי לא יכול היה להופיע יותר בפני קהל לא יהודי בשל החוקים ה (אנטי)יהודים בהונגריה ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי וכך מתיאטרון הקומדיה נאלץ לעבוד בתקופת מלחמת העולם השנייה לתיאטרון גולדמארק להופעות רק בפני קהל יהודי במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
הוא שרד את השואה וב-1946 הופיע על במת "תיאטרון השלום" (Béke Színház) ותיאטרון האופרטה של בודפשט.
בשנים 1947–1948 שיחק בתיאטרון מדיאסאי (Medgyaszay Színház).
הוא שיחק בעיקר דמויות אפיזודיות הומוריסטיות.
שרקאדי רצה להיות שחקן מילדות.
כשהיה בן חמש הוריו לקחו אותו לווינה, לתיאטרון קרל (Carltheater), שרקאדי החליט להיות שחקן בעקבות החוויות שצבר שם.
עם זאת, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוריו שלחו אותו ללמוד טכנאות חשמל.
"ההורים שלי עשו הכל כדי להפוך אותי לאדם 'נורמלי', אבל עדיין נמשכתי לאהבה הראשונה שלי, התיאטרון".
שרקאדי הופיע לראשונה על הבמה עם להקת הזמר של יוזף ג'ורי ב-1892. בשנת 1893 הוא פנה לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
הוא לא התקבל בהתחלה, אז הוא פנה לחבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר הפרלמנט) פרנץ פניבשי, נשיא איגוד הפנסיה של התיאטרון הלאומי של בודפשט ושל בית האופרה של בודפשט, בבקשה לפרוטקציה.
לבסוף התקבל לאקדמיה בחריגה ממספר הסטודנטים שהיו אמורים להתקבל.
עם זאת, שמונה שבועות לאחר מכן הודח בשל "ביצועיו הלא מספקים".
כך הוא חיפש עבודה כשחקן ללא השכלה פורמלית בבית ספר לדרמה.
בהתחלה שיחק בלהקה של ז'יגמונד אירשאי, ואחר כך של מיקשה פקטה ובלה פקטה.
במשך שנים הוא "חי בכפר", ביקר בכפרים עם להקות שונות.
הופיע כמעט בכל הערים הגדולות בהונגריה.
תחנות הקריירה שלו: טאב, איגאל, סיל, קולוז'וואר, נירג'האזה, ג'נג'ש, לוויצה, אובודה, פוז'ון, קצ'קמט, דברצן ארד.
לאחר שנות הנדודים שלו נרשם לבית הספר למשחק של סידי ראקושי, בית ספר פרטי למשחק שהוקם על ידי המורה למשחק האגדית.
עם זאת, הוא היה מסוגל ללמוד שם רק שנה אחת, מכיוון שהיה צריך להתפרנס, אז הלך לעבוד ממקהלה בתיאטרון קולוז'וואר.
בשנת 1898, כחבר בתיאטרון קישפלודי באובודה, הוא זכה להצלחה גדולה בעיבודו של אלברט קבשי באופרטה ההיסטורית של גולדפאדן "שולמית".
הודות לכך, כמה להקות גדולות בערי השדה הציעו לו חוזה.
ב-1903 הופיע כאורח בתיאטרון הקומדיה של בודפשט וחתם שם על חוזה כעבור חצי שנה.
אז החלה הפופולריות שלו לצמוח במהירות, ותוך זמן קצר הפך לקומיקאי האהוב על בודפשט.
לאחר מכן שיחק כמעט על כל במות בודפשט כחבר בלהקות שונות.
במשך תקופה ארוכה היה חבר גם בתיאטרון קיראי (1912-1918) ובתיאטרון האופרטה של בודפשט (1927-1937).
בווינה ניהל במשך שנה את תיאטרון רולנד בינה (Roland Bühne) וכך הפך לשחקן פופולרי גם בבירת אוסטריה.
הוא ביים בתיאטר אן דר וין ושיחק גם בבורגתיאטר ב-1930. הוא הוזמן להופיע בברלין ובאמריקה, אך סירב להצעות ואמר "מי עוזב את בודפשט אם הוא לא מוכרח?"
שרקאדי העשיר את הדמות הכתובה היטב בהמון רעיונות ואלתורים.
הוא היה כל כך מפורסם בתפקיד זה, עד שהשמות שרקאדי ולנשטיין השתלבו כמעט לחלוטין.
גרסה בשפה האנגלית של דמות זו מופיעה באופרטה "נערת ורביי האחרונה" של פאל אברהם תחת השם ארמין וולאקבי, שגם אותו גילם שרקאדי.
שרקאדי התפרסם גם בערבים העצמאים שלו.
בהפקת יחיד, שהייתה מבוצעת בדרך כלל על במות הקברט, שם הופיע שרקאדי בכמה תפקידים שונים.
השם של אחד הערבים שלו היה "ערב בבידור ובילוי מנדל".
שרקאדי לא נזקק להרבה אביזרים כדי ליצור את הדמויות הרבות השונות, הוא פשוט השתמש בכובע, שפם, צעיף או פאה כרמזים.
בזה אחר זה גילם בעל מסבאה, מלצר ראשי, מנחה ועידה, אורח ואיש שירות.
"הוא באמת היה אמן טרנספורמטיבי, עשה מופע בלתי נשכח מההופעה הבלתי ניתנת לחיקוי של כמעט שעה".
- כתב השחקן טיבדאר ביליצ'י.
אלדאר שרקאדי נולד בבודפשט, ילד ראשון להורים יהודים מהמעמד הבינוני: וילמוש שולר וקטלין אונגר.
אחיו היה לאו שרקאדי, סופר וצייר שחי בארצות הברית.
ב-17 בנובמבר 1907, בבודפשט, נשא את אולגה ורבר היהודייה, שהייתה צעירה ממנו ב-13 שנים.
שרקאדי שינה את שמו באופן רשמי משולר לשרקאדי רק חודש לפני נישואיו, אבל הוא כבר השתמש בשם שרקאדי כשם במה.
בתחילה הם גרו ברחוב סיגט (אז) ברובע 5, לאחר מכן בין השנים 1936–1940 הייתה להם דירה בורשץ שור (Versec sor) ברובע 1, משם עברו לרובע 2 לרחוב קאפלאר (Káplár).
הוא חי עם אשתו בנסיבות צנועות למדי, ללא כל מותרות: "תסתכל כאן מסביב, בבקשה, אתה יכול לראות בדירה הזאת שגר כאן שחקן?
זה לא ממש נראה לעין - הודה הכתב המראיין - למרות שחוש אמנותי מתוחכם ואצילי שרר בכל רהיט, בכל פינה, ועדיין הורגשה קצת קפדנות בורגנית."
"Dörmögő Dömötör" בביצוע של אלדאר שרקאדי, המנצח אגון קמני, 17 בנובמבר 1928.
"שלושת הממזרים העבריינים" אלדאר שרקאדי וידוענים מוכרים.
הלחין וחיבר את המוזיקה, המנצח: אגון קמני, 3 בדצמבר 1929.
אלדד בר כוכבא (נולד ב-14 בספטמבר 1960) הוא עורך דין, איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי.
כיהן כראש המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור מנובמבר 2017 עד נובמבר 2018.
למד בבית הספר "ישורון" בפרדס חנה, בישיבת בני עקיבא בית שמואל, ובישיבת ההסדר מורשת יעקב.
לחם בקרב סולטן יעקב במלחמת לבנון הראשונה.
לאחר שירותו הצבאי הוסמך כמורה, והחל בפעילות ציבורית באגודת הסטודנטים באוניברסיטת בר-אילן כיו"ר פרויקטים וקשרי חוץ.
בגיל 24 מונה כמזכיר/מנכ"ל המועצה המקומית פרדס חנה כרכור, ובהמשך מונה למנהל אגף הנכסים והתשתיות במועצה.
בשנת 2004 הקים את הרשימה העצמאית למען פרדס חנה-כרכור.
יזם והוביל את פרויקט ההתחדשות העירונית, והקים את הוועדה המקומית לתכנון ובניה ועמד בראשה עד שנת 2018.
בשנת 2017, עם פרישתו של חיים געש מראשות מועצת פרדס חנה כרכור בשל מצבו הרפואי, נבחר בר כוכבא על ידי חברי המועצה לעמוד בראש המועצה, עד לבחירות שהתקיימו באוקטובר 2018. בבחירות אלו התמודד בר כוכבא על ראשות המועצה אך הפסיד בסיבוב שני להגר פרי יגור.
בינואר 2023 הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות המועצה בבחירות המקומיות שנועדו להיערך בנובמבר 2023. עקב פריצת מלחמת חרבות ברזל נדחו הבחירות לפברואר 2024. בבחירות קיבל בר כוכבא כ־4,000 קולות (22% מקולות המצביעים), כשהוא מגיע למקום השלישי אחרי הגר פרי יגור ויוני חכימי שהתמודדו בסיבוב שני.
בוגר תואר ראשון אוניברסיטת בר-אילן בחינוך, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה.
בעל תעודת מנהל עירוני בכיר בפקולטה לתכנון ערים מטעם הטכניון בהצטיינות.
בוגר תואר ראשון במשפטים מהמכללה האקדמית נתניה ותואר שני בהצטיינות יתרה במשפטים באותה המכללה.
בשנת 2013 קיבל תואר דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה הבין-לאומית לעסקים ומשפטים.
עבודת הדוקטורט שכתב התמקדה במשפט החוקתי ובדקה את יישום ייצוג הולם לארבע קבוצות בישראל.
התמחה במנהל ציבורי, מיסוי מקרקעין ותכנון ובנייה.
נשוי לקלרה, רואת חשבון, ואב ל-4 ילדים.
אלדד כהן (נולד ב-25 באוגוסט 1988) הוא זמר, מלחין ופזמונאי ישראלי.
את צעדיו הראשונים בעולם המוזיקה החל כהן ב-2011, במהלך שהותו באילת, כחלק מצוות בידור של מלצרים מזמרים.
לאחר כשנתיים של עבודה על חומרים מקוריים יחד עם מור זיתוני, שותפו לצוות הבידור, עברו השניים לתל אביב-יפו.
ב-2016 השתתפו בצילומי התכנית The Voice ישראל, אך לא הצליחו לעבור את שלב האודישנים.
במרץ 2018 הוציאו הצמד את השיר "בלי מילה".
באוקטובר של אותה השנה, שיתפו השלישייה פעולה שנית, והוציאו את השיר "בינינו".
באוקטובר 2019 יצא השיר "מה את בשבילי" בביצועו של כהן, כחלק מפרויקט מוזיקלי של גיל ויין.
בדצמבר 2019 נבחן כהן לתוכנית הכוכב הבא, בה ביצע את שירה של קרן פלס, "כלום לא טעים".
ביצועו של כהן מהתכנית יצא לאור גם באופן רשמי ואף נכנס לפלייליסט גלגלצ.
באוגוסט 2020 יצא סינגל הבכורה של כהן כסולן, "בכל קיץ".
באוקטובר של אותה השנה, יצא השיר "תמיד תזכור" של נסרין קדרי בשיתוף עמותת "גדולים מהחיים", אותו הלחין כהן למילותיו של חורב.
השיר, שנכתב לרגל מבצע ההתרמה השנתי של העמותה, זכה להצלחה ואף נכנס לפלייליסט כאן גימל.
ביוני 2021 יצא השיר "תרקדי" של משה פרץ, את השיר הלחין כהן יחד עם גיל ויין, שגם כתב את המילים.
במאי 2022 יצא שירו השני של כהן, "נסיך".
השיר זכה לשבחים ונכנס לפלייליסט כאן גימל.
בנובמבר של אותה השנה יצא השיר "באה לי בחלום" של אליעד, אותו הלחין כהן יחד עם גיל ויין.
בדצמבר 2022 הוציא את השיר "עכשיו נרים".
+שנהאמןשירמיליםלחן2019גיל ויין, אלדד כהן"מה את בשבילי"גיל וייןאלדד כהן, גיל וייןאלדד כהן"כלום לא טעים"קרן פלס2020אלדד כהן"בכל קיץ"נעם חורבאלדד כהןנסרין קדרי"תמיד תזכור"נעם חורבאלדד כהן2021משה פרץ"תרקדי"גיל וייןאלדד כהן, גיל ויין2022אלדד כהן"נסיך"נעם חורבעמרי קסטן"עכשיו נרים"נעם חורבאלדד כהן, עמרי קסטןאליעד"באה לי בחלום"גיל וייןאלדד כהן, גיל ויין
אלדאר שאיו (במקור עמנואל שטיינר, בהונגרית: Sajó Aladár; ואץ, 8 בספטמבר 1869 – ואץ, 14 באפריל 1943) היה עיתונאי, סופר, מתרגם, עורך יהודי-הונגרי.
הוא אחיו של הגאופיזיקאי לאיוש שטיינר.
עמנואל שטיינר נולד במשפחה יהודית אורתודוקסית כבנם של הרופא מארטון שטיינר ושל אמה היימן.
הוא סיים את בית הספר התיכון בעיר הולדתו, לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת בודפשט.
(שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) הוא כבר כתב אז מאמרים ושירים באותה התקופה בעיתון Váczi Hirlap וב-Váczi Közlöny כשהיה עדיין בלימודים כמשפטן, אבל הוא החל את הקריירה האמיתית שלו כעיתונאי, ככתב בוואץ של העיתון הגדול "ידיעות בודפשט" (Budapesti Hírlap), ובאותה תקופה הופיעו כמה טורים ומאמרים שלו בעיתון.
בינתיים שירת שנת ההתנדבות כסגן מילואים בגדוד ה-23 הקיסרי והמלכותי.
בתפקיד זה, הוא ביקר בבוסניה ובהרצגובינה ב-1892 וב-1894. ב-1896 סייר בטרנסילבניה.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי, חזר לבית הוריו בוואץ, כדי לסיים את לימודי המשפטים שלו, אך הוא המשיך גם בכתיבה בידיעות בודפשט.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, הוזמן לכתוב בעיתון "ידיעות הונגריות" (Magyar Hírlap), שבו פורסמו כמה מרישומיו, ולאחר מכן הצטרף לצוות הקבוע של העיתון בינואר 1891, וכעבור שנתיים הפך לסגן העורך שלו.
בינואר 1898 נפרד מעריכת העיתון והצטרף לעורך העיתון הלאומי (Országos Hírlap) שנוסד אז, אבל מתחילת אוגוסט של אותה שנה, הוא עבד בחוזה של "ידיעות בודפשט".
בשנת 1897 נבחר באספה הכללית של החוג למזכיר "חוג סופרי הבית והעיתונאים" (אגודה חשובה ומכובדת של מיטב העיתונאים בבודפשט) והוא מילא תפקיד זה עד 1903. שאיו ערך גם את העיתון הרשמי של החוג, "ביתנו" (Otthonunk), ממאי 1897 עד מאי 1903. הוא היה המזכיר של ועדת הפסלים של ורשמארטי.
עיתונים גרמנים וזרים אחרים פרסמו כמה מסיפוריו בנושאים צבאיים.
את שנותיו האחרונות בילה בעיר הולדתו.
ב-9 בפברואר 1896 נשא לאישה את מגדולנה (1877–1927), בתם של אדולף פליישמן ושל אילונה קרישהאבר, בבודפשט.
לאחר מותה של אשתו הראשונה, הוא נישא בשנית.
אשתו השנייה הייתה מתילד קרנר, לה נישא ב-1 באוגוסט 1928.
עם ציורים מאת ארפאד בירו.
עם רישומים מאת יוז'ף יאסאי.
בודפשט, 1894. (הספר מתאר את חיי האנשים העניים והמוזנחים ביותר בבירת הונגריה, בקשר למוסדות פילנתרופיים.
בודפשט, 1902. (ביחד עם לאיוש רונה)
אלדד בורוכוביץ' (נולד בשנת 1979) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהן כמפקד שייטת ספינות הטילים.
לפני כן שירת בתפקידי פיקוד ומטה בזרוע הים.
בורוכוביץ' נולד בעפולה והתגייס לצה"ל ב-1999 כלוחם ימי בפלגות הבט"ש.
בשנת 2002 כשהיה בדרגת רס"ל יצא לקורס חובלים, אותו סיים בהצטיינות.
בשנים 2005–2007 שירת כקצין גילוי, ניווט וקשר וכסגן-מפקד אח"י סופה במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנים 2009–2011 פיקד על ספינת הטילים אח"י סופה.
בשנת 2017 מונה לעמוד בראש ענף גילוי ולוחמה אלקטרונית בזרוע הים.
ב-2019 פיקד על פלגה 33 בשייטת ספינות הטילים.
ב-2020 הועלה לדרגת אלוף-משנה ונכנס לתפקיד ראש מחלקת אמצעי לחימה במספן המטה של זרוע הים.
במסגרת תפקידו היה שותף בתהליכי הקבלה והמבצוע של ספינות סער 6 בזרוע הים.
ביולי 2023 מונה למפקד שייטת ספינות הטילים, והחליף בתפקיד את אלוף-משנה ארז בן ציון.
בורוכוביץ' בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בהצטיינות.
בעל תואר ראשון בדיפלומטיה ואסטרטגיה מאוניברסיטת רייכמן ותואר שני לביטחון לאומי ומדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, שניהם בהצטיינות.
אלדד שידלובסקי (נולד ב-14 בספטמבר 1951) הוא כלכלן ישראלי, לשעבר הכלכלן הראשי וראש אגף כלכלה ומחקר במשרד האוצר.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1976, תואר שני בשנת 1979 ותואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1982, כולם בתחום הכלכלה.
בשנים 1988-1986 עבד במחלקת מטבע חוץ בבנק ישראל.
בשנים 1988- 2002 היה שידלובסקי בתפקידי ניהול בבנק הפועלים ובבנק אמריקאי-ישראלי, שם עסק בניהול נכסים והתחייבויות, בתכנון ופיתוח עסקי ובהכשרה מקצועית.
בשנים 2002–2007 חזר לשירות המדינה ועסק במדיניות מקרו כלכלית כמנהל תחום בכיר מקרו במשרד האוצר.
כיהן כראש אגף כלכלה ומחקר (הכלכלן הראשי) במשרד האוצר בשנים 2007–2013, וסגן בכיר לכלכלה באגף הכלכלן הראשי בשנים 2013–2018.
שידלובסקי הרצה באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת רייכמן ואוניברסיטת בר-אילן.
נושאי התמחותו הם מאקרו כלכלה, כלכלת ישראל, ניהול סיכונים, מימון ובנקאות, ועסקים ותרבות.
החל משנת 2018 הוא מרצה בחוג לכלכלה במכללת אשקלון.
מונה בנובמבר 2024 כראש החוג בפועל לכלכלה ושוק ההון במכללת אשקלון.
ב-2010 נחשף לראשונה להגותו של הפילוסוף עמנואל לוינס, ובשנים 2015-2024 למד את הגותו בחברותא עם הרב דניאל אפשטיין.
ב-2024 פרסם את הספר "שיחות על לוינס עם הרב דניאל אפשטיין ומסות נוספות", המנגיש את הגותו של לוינס לקהל הרחב.
על ספרו של שידלובסקי אמר פרופ' משה הלברטל: "הספר הוא מתנה גדולה.
יש מעט ספרים שאני יכול להגיד עליהם שאחרי שאני קורא אותם אני נעשה אדם קצת יותר טוב.
יש פה בהירות, יש פה רגישות בהתקדמות שלו, בעומק שלו, בסבלנות שלו וגם בעובדה שהוא כתיבה מלאת אהבה וקשב.
הוא האקספוזיציה המוצלחת ביותר של לוינס שאני קראתי עד עתה".
בשנים האחרונות כותב שידלובסקי מאמרים בתחומי הגות שונים, ובכלל זה מאמרי דעה בזמן ישראל, וכן עוסק בהוראת פילוסופיה בהתנדבות לילדים, מתוך מטרה להנגיש את הרגישות האתית והפנים האנושיות עליהם כותב לוינס לילדים צעירים.
שידלובסקי נשוי והוא אב לשלוש בנות.
ספר "שיחות על לוינס עם הרב דניאל אפשטיין ומסות נוספות", 2023, הוצאת ראובן מס.
שידלובסקי אלדד ושראל מיכאל (2007): "העלויות האמיתיות של השימוש בכלי רכב והמדיניות הרצויה", הרבעון הישראלי למיסים, גיליון 127.
שידלובסקי אלדד ושראל מיכאל (2006): "ניהול החוב הציבורי", הרבעון הישראלי למיסים, גיליון 125.
שידלובסקי אלדד (2017): "נרטיבים של רוע בהשפעת הגותו של לוינס", גיליון 7 לקסי קיי.
שידלובסקי אלדד (2016): "אמת נרטיבית מול אמת היסטורית", גיליון 6 לקסי קיי.
שידלובסקי אלדד (2018) "עוני נרטיבי ועוני כלכלי", גיליון 9 לקסי קיי
נספח כלכלי לספרה של עמיה ליבליך "קולות עוני חדש בישראל" (2017), שזכה בפרס בהט.
בן אשר סמדר, שורק ישראל, שידלובסקי אלדד, בוקק-כהן יערית.
" מדדים (סטנדרטים) הם תנאי לשוויון, האחדה (סטנדרטיזציה) היא אויבת שלו – המקרה של אלמנות צה"ל הבדואיות", ביטחון סוציאלי,2021
אלדד קולנשר הוא סופר, חבר הוועד המנהל של תנועת "אם תרצו", אלוף-משנה במילואים וחתן פרס ביטחון ישראל.
קולנשר שירת כאלוף-משנה בתפקיד מסווג ביחידה 8200. במסגרת תפקידו זכה בפרס ביטחון ישראל, שפרטיו חסויים.
הוא דוקטור למנהיגות ארגונית מאוניברסיטת תל אביב, ועבודת הדוקטורט שלו נכתבה בהנחיית הפרופסורים בעז רונן ומשה פרג'ון בנושא "מנהיגות אדריכלית – הליבה המוזנחת של מנהיגות ארגונית".
עצמאות היא רק ההתחלה: חשיבה אמיצה על מצב האומה (2004)
ד"ר מקס קולנשר: מנהיג ציוני, משפטן ובנקאי (2011)
הגדת העצמאות: שמחה ומשמעות ביום העצמאות (2016)
מדינה בשלטון בג"ץ (2019) - נכתב במקור בשנת 2014 עם עו"ד יורם שפטל כנייר עמדה עבור תנועת "אם תרצו" וב-2019 פורסם במהדורה מורחבת.
השניים מתגוררים בהרצליה והורים לשלושה ילדים.
בנו הוא המוזיקאי והיזם מתן-ארז קולנשר.
סבו היה ד"ר מקס קולנשר, שהיה ממנהיגי התנועה הציונית בגרמניה, משפטן וחבר הנהלת הסוכנות היהודית.
אלדוס לאונרד האקסלי היה סופר בריטי.
ידוע בעיקר בכתיבת נובלות ומגוון רחב של מאמרים, אך פרסם גם סיפורים קצרים, שירה ויומני מסע.
האקסלי נולד בעיירה גודלמינג שבמחוז סארי בדרום אנגליה.
בנו של הסופר לאונרד האקסלי ואשתו הראשונה ג'וליה ארנולד, אחיו למחצה של אנדרו האקסלי, ונכדו של הביולוג תומאס הנרי האקסלי.
אמו ג'וליה מתה בשנת 1908, כאשר אלדוס היה רק בן ארבע עשרה.
שלוש שנים לאחר מכן סבל ממחלה שפגעה קשות בראייתו.
מצב של כמעט עיוורון פסל אותו מלשרת במלחמת העולם הראשונה.
לאחר שראייתו שבה אליו, הוא לימד ספרות אנגלית בבייליול קולג' שבאוקספורד.
האקסלי השלים את הנובלה הראשונה שלו (אשר לא ראתה אור) בגיל שבע עשרה והתחיל לכתוב באופן מקצועי בתחילת שנות העשרים שלו.
הוא כתב נובלות על הצדדים הלא-אנושיים בתהליך ההתפתחות המדעי, המפורסמת שבהם היא "עולם חדש מופלא", וכמו כן על נושאים פציפיסטיים (כגון "עיוור בעזה").
מאתיאס אלכסנדר, וכלל אותו ב"עיוור בעזה".
במשך מלחמת העולם הראשונה העביר האקסלי את רוב זמנו באחוזת גארסינגטון, ביתה של אוטולין מורל, שאותה הכיר במסגרת קבוצת בלומסברי.
מאוחר יותר, תיאר באופן קריקטוריסטי בספרו Crome Yellow (1921 את סגנון החיים באחוזה, אך נשאר בקשרי ידידות עם המשפחה.
הוא נישא למריה ניס, שאותה פגש בגארסינגטון.
אף שהיו אלה נישואין מאושרים וארוכים (שהניבו בן אחד, מתיו, מדען) היה הקסלי מעת לעת מעורב בפרשיות קצרות עם מאהבות, הנודעת בהן – ליידי ננסי קאנראד.
האקסלי עבר ללאנו שבקליפורניה ב-1937, אך בניגוד לחברו הפילוסוף ג'רלד הרד, שהצטרף אליו, הוא לא קיבל אזרחות, מאחר שסירב לשייך את תפיסתו הפציפיסטית לאמונה דתית.
בשנת 1938 הוא התחבר עם ג.
הוא נעשה מאמין בדת ההינדואיזם במעגל של הסוואמי פראבהוונאדה, ובנוסף הכניס את כריסטופר אישרווד למעגל זה.
האקסלי החל לעסוק במדיטציה ונעשה צמחוני.
לכן, עבודותיו הושפעו רבות ממיסטיקה ומניסיונו בסם ההזיות מסקלין, שאותו הכיר באמצעות הפסיכיאטר שלו האמפרי אוסמונד ב-1953. התנסויותיו של האקסלי בסם הפסיכדלי מתוארות בספרו האוטוביוגרפי "דלתות התודעה" (The Doors of Perception) ובמאמר "גן עדן שאול" (Heaven and Hell).
שמו של הספר ניתן לו בהשראת שירו של ויליאם בלייק, שכתב "כאשר דלתות התודעה נקיות, כל הדברים נראים כפי שהם, אינסופיים." אותו שיר היווה השראה לשמה של להקת הרוק "הדלתות".
חלק מכתביו בנושא הפסיכדליה נקראו רבות על ידי ההיפים הראשונים.
אשתו מריה מתה מסרטן השד ב-1955, ובשנת 1956 נישא בשנית ללורה ארצ'רה (האקסלי).
בשנת 1960 אובחן האקסלי כחולה סרטן הגרון.
בשנים הבאות, בעוד בריאותו מידרדרת, הוא כתב את הנובלה Island, ונתן הרצאות על "הפוטנציאל האנושי" במוסד אסאלן שבקליפורניה.
רעיונותיו היוו את היסוד להקמת תנועת הפוטנציאל האנושי.
בנאום שנתן בשנת 1961 בבית הספר לרפואה של קליפורניה בסן פרנסיסקו, אמר האקסלי: "בדור הבא בערך תהיה שיטה תרופתית לגרום לאנשים לאהוב את השעבוד שלהם וליצור דיקטטורה ללא דמעות, כלומר יצירת מעין מחנה ריכוז ללא כאבים לחברות שלמות כך שחירותם של אנשים למעשה תילקח מהם בעוד הם די ייהנו מכך".
על ערש דווי, כשהוא לא מסוגל לדבר, ביקש האקסלי מאשתו באמצעות כתיבה "LSD, מאה מיקרוגרם בהזרקה".
היא הסכימה, והוא מת בשלווה בבוקר למחרת, 22 בנובמבר 1963 (שעות ספורות לאחר הירצחו של נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי).
מספר סרטים מבוססים על עבודותיו של האקסלי:
"השדים" (The Devils) משנת 1971, סרטו של הבמאי קן ראסל, בכיכובה של ונסה רדגרייב, עיבוד לנובלה השדים מלודן.
הספר דבר והיפוכו (Point Counter Point) עובד בשנת 1972 לסדרת דרמה טלוויזיונית על ידי ה-BBC.
הספר "עולם חדש מופלא" עובד לטלוויזיה מספר פעמים: בשנת 1980, לסרט שביים ברט ברינקרהוף, בכיכובם של באד קורט וקייר דוליאה; בשנת 1998, לסרט בכיכובם של פיטר גלאגר, ליאונרד נימוי וסאלי קירקלנד; ולסדרת טלוויזיה בת תשעה פרקים, ששודרה ביולי 2020.
כמו כן, השתתף האקסלי בכתיבתם של מספר תסריטים לסרטי קולנוע (בחלקם ללא קרדיט):
"גאווה ודעה קדומה" (1940) על פי ספרה של ג'יין אוסטן, בכיכובו של לורנס אוליבייה;
"מאדאם קירי" (1943) על פי הביוגרפיה של בתה, אווה, בבימויו של מרווין לרוי;
"ג'יין אייר" (1943) על פי ספרה של שרלוט ברונטה, בכיכובם של אורסון וולס וג'ואן פונטיין;
"A Woman's Vengeance", פילם נואר מ-1948 המבוסס על סיפורו הקצר "The Gioconda Smile", בבימויו של זולטן קורדה, ובכיכובם של שארל בואייה וג'סיקה טנדי.
"Prelude to Fame", מ-1950, על פי סיפורו "ארכימדס הצעיר";
עיבוד האנימציה של אולפני דיסני משנת 1951 לספרו של לואיס קארול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
ספרי אלדוס האקסלי שתורגמו לעברית
דלתות התודעה: עדן ושאול, תרגום מאנגלית: שחר דיויה-לב, הוצאת עולם חדש והוצאת מדף, 2016
אי, תרגם מאנגלית: דורי אדליסט.
דבר והיפוכו, תרגום מאנגלית: יעל לוטן, הוצאת זמורה-ביתן, 1990
שדים בלודן, תרגום מאנגלית: נתן עקרון, הוצאת עם עובד, 1969
עיוור בעזה, תרגום מאנגלית: תמר עמית, הוצאת זמורה-ביתן, 1987
עולם חדש מופלא, תרגום מאנגלית: מאיר ויזלטיר, הוצאת זמורה-ביתן, 1985 (יצא לאור בהוצאת מצפן בשנת 1962 בשם "המחר הנועז" בתרגומו של מנחם בן אשר), מהדורה חדשה ראתה אור בשנת 2008.
דבר נורא קרה לגברת עורב, תרגום מאנגלית: תלמה אליגון, הוצאת כנרת, 1986
מות הברבור, תרגום מאנגלית: עמוס גפן, הוצאת מצפן, 1964
הוא נחטף ונרצח בידי ארגון הטרור "הבריגדות האדומות" בשנת 1978.
אלדו מורו נולד ב-23 בספטמבר 1916 במאלייה, במחוז פוליה.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בארי ב-1940, שימש שם כמרצה למשפטים ופרסם מספר ספרי משפט.
בנוסף שימש מורו כנשיא הפדרציה של האוניברסיטאות האיטלקיות הקתוליות.
לאחר מלחמת העולם השנייה נבחר למועצה המחוקקת והשתתף בניסוח חוקת איטליה המשמשת מאז ועד ימינו.
בשנת 1959 היה למנהיג המפלגה הדמוקרטית-נוצרית באיטליה, ובשנים 1963–1968 כיהן מטעמה כראש ממשלת איטליה.
בשנת 1974 נתמנה בשנית לראש הממשלה.
בתנאי אי-היציבות הפוליטית ששררה אז באיטליה החזיקה ממשלתו מעמד רק עד לשנת 1976.
פעילותו העיקרית של אלדו מורו בתקופה שקדמה לחטיפה הייתה הניסיון לחבור למפלגה הקומוניסטית, על מנת לכונן איתה קואליציה – מהלך שאיים על הסדר הישן.
ביקורו בארצות הברית הופסק בבהילות, על רקע תגובתה החריפה של ארצות הברית כנגדו ואיומיה כלפיו.
ב-16 במרץ 1978, ביום בו הייתה אמורה לקום ממשלה חדשה בראשות ג'וליו אנדראוטי בתמיכת הקומוניסטים, ארבה קבוצה של חברי תנועת המחתרת השמאלית הקיצונית "הבריגדות האדומות" למכוניתו של מורו, רצחה את נהגו וכן חמישה שוטרים, חטפה אותו, החזיקה אותו בדירת מגורים באחד מפרווריה של רומא והכריזה שהיא מעמידה אותו למשפט.
אנשי הבריגדות האדומות התנו את שחרורו של מורו בשחרור 13 מחבריהם שעמדו לדין באותה עת.
נשיא איטליה סירב לנהל משא ומתן עם החוטפים.
אלדו מורו שלח ממקום שביו מכתבים לא מעטים, וכאשר הבין שהשלטון זנח אותו למעשה ושגורלו נגזר, כתב שהוא מבקש מהפוליטיקאים שזנחו אותו שלא יבואו להלווייתו.
ב-9 במאי 1978, לאחר חמישים וארבעה ימי חטיפה, נתגלתה גופתו של אלדו מורו ללא רוח חיים בתא המטען של מכונית בלב רומא.
רצח פוליטי זה היה אחד משיאי הטרור העירוני שהשתולל באירופה בשנות השבעים, שמחולליו היו ארגוני טרור כמו הבריגדות האדומות וכמו סיעת הצבא האדום ("כנופיית באדר-מיינהוף").
בשנת 2003 יצא לאקרנים הסרט האיטלקי (במקור: Buongiorno, Notte), שכתב וביים מרקו בלוקיו, בהתבסס על אירועי חטיפתו של מורו.
הסרט מתאר את ימיו האחרונים של מורו בדירת חוטפיו ברומא, עד לרגע הוצאתו להורג.
בריאיון לסרט תיעודי שצולם ב-2006 אמר יועץ משרד החוץ האמריקני לשעבר סטיב פיזניק שחטיפתו ורציחתו של מורו בוצעו בהנחיה אמריקנית תוך שימוש בבריגדות האדומות כבמכשיר.
פיזניק אמר כי "נאלצנו להקריב את מורו כדי להציל את היציבות באיטליה".
החטיפה בוצעה לדבריו כדי לסכל את המהלך שיזם מורו, להתקרבות בין המפלגה הנוצרית-דמוקרטית למפלגה הקומוניסטית, וההחלטה לרצוח את מורו התקבלה לאחר שבשבוע הרביעי לשביו החל לחשוף סודות ביטחוניים.
בשנת 2008 העלה פרנצ'סקו קוסיגה, ראש ממשלת איטליה ונשיאהּ לשעבר, טענה בדבר קיום "הסכם מורו", הסכם סודי, שלטענתו היה קיים בתקופת שלטונו של אלדו מורו בין השלטונות האיטלקיים לבין אש"ף, שלפיו לארגון אש"ף יינתן חופש פעולה על אדמת איטליה כל זמן שהארגון ימנע מלפגוע במטרות איטלקיות.
ב-2025 עלה בנטפליקס סרט The Big Fake (באיטלקית Il Falsario) בו מופיע רצח אלדו מורו כחלק מעלילת הסרט שמתרחשת בשנת 1978.
אלדהידים (Aldehydes) הם קבוצת תרכובות אורגניות.
בקבוצה חומרים ידועים רבים, בהם החומר המשמר פורמלין, פחמימות רבות ובפרט גלוקוז, וכן חומרים רבים הנותנים לפירות את טעמם וריחם.
מקור המילה "אלדהיד" בלטינית: זהו קיצור של אלכוהול דהידרוֹגֵנָטוּם, "כוהל נטול מימן".
כל האלדהידים מכילים קבוצה פונקציונלית משותפת שעל שמה הם קרויים, קבוצת האלדהיד (CHO, אטום פחמן הקשור בקשר כפול לאטום חמצן ובקשר יחיד לאטום מימן).
קבוצה זו מורכבת בעצם מקבוצת קרבוניל, הנמצאת בכל הקטונים, ומאטום מימן.
הקבוצה נכתבת תמיד CHO ולא COH כדי למנוע בלבול עם קבוצת ההידרוקסיל, הנמצאת בכוהלים.
על מתן שמות לאלדהידים, ראו מונחון IUPAC.
נסכם בקצרה: שמו של אלדהיד מורכב מתחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן במולקולה, ומהסופית -אָל.
קבוצת האלדהיד נקראת לעיתים פורמיל, במיוחד כשבמולקולה קיימות קבוצות פונקציונליות אחרות.
האלדהיד הפשוט ביותר הוא מֵתָנָל (Methanal), המורכב מקבוצת אלדהיד הקשורה לאטום מימן, ונוסחתה היא HCHO.
מתנל משמש לשימור גופים ביולוגיים כדי שלא ירקיבו, והוא ידוע יותר בשמותיו הטריוויאליים פורמאלדהיד ופורמלין.
האלדהידים הבאים בסדרה הם אֵתָנָל (שני אטומי פחמן; ידוע יותר בשמו הטריוויאלי אצטאלדהיד), פּרוֹפּנָל, בּוּטָנָל וכן הלאה.
חימצון של כוהל ראשוני נותן אלדהיד.
התגובה מבוצעת בדרך כלל בנוכחות זרזים אי-אורגניים, כגון כרום (IV) חמצני:
התגובה הספציפית המתוארת לעיל היא השיטה העיקרית להפקת מֵתָנָל, ובאמצעותה מפיקים מיליוני טונות של חומר זה בכל שנה בעולם.
את התגובה יש לבצע בהיעדר מים, שכן אז מתרחש חמצון נוסף ומתקבל דיול (כוהל בעל שתי קבוצות הידרוקסיל) ולאחר מכן חימצון נוסף, לקבלת חומצה קרבוקסילית.
תגובה זו מסבירה את רעילותו של הכוהל מתנול, אשר מתחמצן בגוף למתנל הרעיל.
לתגובה זו נקודה ביולוגית נוספת: אחד התהליכים החשובים המתרחש כמעט בכל האורגניזמים בעלי חוש ראייה זה או אחר הוא החמצון של ויטמין A (כוהל ראשוני) לאלדהיד רֵטינַל.
לפרטים על תפקידו של רטינל בראייה ראו: סטריאוכימיה.
אוזונוליזה (תגובה עם אוזון, O3) של אלקֵן מפרקת אותו לקטון ולאלדהיד (או לשני קטונים).
אלדולים (באנגלית ביחיד: Aldol) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.
המילה אלדול היא חיבור של המילים אלדהיד ואלכוהול (כוהל); ואכן, כל האלדולים מכילים שתי קבוצות פונקציונליות - זאת של האלדהידים (CHO) וזאת של הכוהלים (OH, קבוצת הידרוקסיל).
אלדולים נוצרים כשקטון מגיב עם קטון אחר או עם אלדהיד, או כשאלדהיד מגיב עם אלדהיד.
התגובה נקראת תגובת אלדול, וחשיבותה בכימיה האורגנית גדולה, שכן היא אחת הדרכים המעטות בה ניתן ליצור קשרי פחמן-פחמן, כלומר - לחבר שתי מולקולות קטנות למולקולה אחת גדולה.
התגובה מכונה תגובת אלדול מוצלבת כששני המגיבים אינם זהים (למשל, תגובה בין האלדהיד מתנל (פורמלין) והקטון פרופנון (אצטון)).
אלדו צ'קאטו (איטלקית: Aldo Ceccato; נולד ב-18 בפברואר 1934) הוא מנצח איטלקי.
הוא עבד כעוזרו של סרג'יו צ'ליבידאקה והיה מנהל מוזיקלי של תזמורת דטרויט משנת 1973 עד 1977. בין השנים 1985 ל-1990 היה המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של ברגן, נורווגיה.
צ'קאטו הוא חתנו של המנצח ויקטור דה סאבאטה והקליט את יצירותיו של דה סאבאטה לחברת היפריון.
אלדו סימוס פאריזוט (בפורטוגזית: Aldo Simões Parisot 30 בספטמבר 1920 - 29 בדצמבר 2018)היה צ'לן ומורה לצ'לו אמריקאי יליד ברזיל, חבר בסגל המורים בבית הספר ג'וליארד ופרופסור למוזיקה בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל.
פאריזוט נולד בנאטאל, ברזיל והחל ללמוד נגינה בצ'לו בגיל שבע, אצל סבו החורג, טומאזו באביני.
מבאביני למד את חשיבות הנגינה ללא מתח מיותר, הדרכה שהניחה, כך הוא סבור, את היסודות לשאר הקריירה שלו.בגיל 12 הופיע לראשונה כצ'לן ובהמשך היה לצ'לן ראשי של תזמורת ריו דה ז'ניירו.
בשנת 1946 החל פאריזוט ללמוד במלגה באוניברסיטת ייל, לאחר שתוכנית קודמת ללמוד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, אצל עמנואל פוירמן, התבטלה עקב מותו של פויירמן.
בגיל 26, סמוך לראשית לימודיו בייל, הופיע פאריזוט לראשונה בארצות הברית עם התזמורת הסימפונית של בוסטון בטנגלווד.
כעבור שנה יצא למסע ההופעות הראשון שלו באירופה.
אחרי קבלת התואר מייל יצא למסע קונצרטים בארצות הברית, קנדה ודרום אמריקה..
לפי מרגרט קמבל, בספרה "גדולי הצ'לנים", פאריזוט היה סולן מבריק והצטיין גם בהרכבי מוזיקה קאמרית וכמורה, שביסס את רעיונותיו על נגינתו של עמנואל פויירמן.
בשנות ה-50' של המאה ה-20 הופיע פאריזוט במספר רב של רסיטלים וכסולן בקונצ'רטי עם תזמורות.
כן ניגן בתקופה זו בביצועי בכורה של יצירות מאת מלחינים כמו הייטור וילה לובוס, קאמארגו גוארניירי, קווינסי פורטר ועוד, נוסף ליצירות שנכתבו והוקדשו לו.
פאריזו נודע במוזיקליות שלו, במזגו ובנגינתו הווירטואוזית כמו גם בכישורי ההוראה שלו.
כן יצא לו שם של צ'לן, ששם לו למטרה להרחיב את רפרטואר הצ'לו.
הקונצ'רטו השני לצ'לו ותזמורת של וילה לובוס נכתב למענו והוקדש לו והוא ניגן אותו בביצוע בכורה בהופעתו הראשונה עם הפילהרמונית של ניו יורק.
במשך השנים הופיע פאריזו עם תזמורות מן החשובות בעולם, באמסטרדם, ברלין, שיקגו, לונדון, לוס אנג'לס, מינכן, פריז, פיטסבורג, ריו דה ז'ניירו ווורשה תחת שרביטיהם של מנצחים ידועי-שם עמו לאופולד סטוקובסקי, ג'ון ברבירולי, ליאונרד ברנשטיין, זובין מהטה, פייר מונטה, פול פאריי, ויקטור דה סאבאטה, וולפגנג זאוואליש, פאול הינדמית והייטור וילה לובוס.
משנת 1956 עד 1996 החזיק פאריזוט באחד הצ'לי המשובחים ביותר בעולם: סטרדיוואריוס דה מונק.
פאריזו עשה לו שם כמורה, שלימד במוסדות מוזיקליים שונים, ביניהם קונסרבטוריון פיבודי, ג'וליארד והקונסרבטוריון של ניו אינגלנד, נוסף למשרתו באוניברסיטת ייל, שבה הוא כיהן מאז 1958. התלמידים שהעמיד במשך השנים המשיכו לקריירות של אמני קונצרטים בולטים, מורים ונגנים בתזמורות סימפוניות מן המובילות בעולם.
בין תלמידיו ענבל שגב, צ'לנית ישראלית-אמריקאית והצ'לן הישראלי שגיא הרטוב.
נוסף להדרכה פרטנית, פאריזוט גם ניצח על הרכב "צ'לני ייל" מאז 1983. הקבוצה הוציאה עם השנים מספר תקליטורים זוכי פרסים, שאחד מהם היה מועמד לגראמי.
פאריזוט קיבל במשך השנים מספר רב של פרסים ואותות הוקרה, ביניהם מדליות זהב ואזרחות כבוד מלבנון ומברזיל.
תואר "אביר הצ'לו" על שם אווה יאנצר מאוניברסיטת אינדיאנה, 1980
מדליית השלום של האו"ם, 1982
פרס אמן/מורה מטעם האגודה האמריקאית של מורי הקשת, 1983
תואר כבוד "סמואל סאנפורד" לפרופסור למוזיקה של אוניברסיטת ייל, 1994
פרס המושל לאמנויות ממדינת קונטיקט, 1997
דוקטורט של כבוד למוזיקה מאוניברסיטת שננדואה, 1999
פרס הצטיינות מן הרויאל נורת'רן קולג' למוזיקה במנצ'סטר, אנגליה, 2001
דוקטור לשם כבוד לאמנויות מטעם אוניברסיטת פן, פילדלפיה, 2002
אלדולאז הוא אנזים המקטלאז תגובה אלדולית הפוכה.
האנזים מבקע את פרוקטוז 1,6 ביספוספט (fructose 1,6-bisphosphate), המשמש לו כסובסטרט לשתי מולקולות בעלות 3 פחמנים.
בטבע קיימים שלושה סוגים של אנזימי אלדולאז שונים אשר מקודדים על ידי שלושה גנים שונים:
אלדולאז A - משועתק ברקמות עובריות ובריכוזים גבוהים בשרירי האדם הבוגר (באזורים אלו יש פעילות גבוה של גליקוליזה הדורשת אנזים זה).
אלדולאז B - איזואנזים של אלדולאז A.
משועתק בכבד ובכליות בריכוז גבוה.
אלדולאז C - משועתק במוח וברקמות עיצביות שונות.
ביונקים האתר הפעיל של האנזים מכיל את חומצות האמינו ליזין וטירוזין (lysine ו-tyrosin).
שייר הליזין מייצב את מצב המעבר בתגובה ואילו שייר הטירוזין משמש כבסיס המקבל פרוטון.
בחיידקים כתחליף לשייר הליזין מצויים באתר הפעיל יוני מגנזיום המייצבים את מצב המעבר.
אנזים האלדולאז מהווה מדד לתקינות הכבד ולפעילות תקינה של השרירים.
במידה ומוצאים רמות גבוהות מהרגיל של האנזים אלדולאז בדם, ניתן להניח כי פעילות הכבד או השרירים לא תקינה.
אלבארו פדרו דושר (בספרדית: Alvaro Pedro Duscher; נולד ב-22 במרץ 1979 באסקל שבפטגוניה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
דושר גדל במחלקת הנוער המשובחת של ניואל'ס אולד בויס, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת בשנת 1995 ושיחק בשורותיה עד שנת 1998, אז נרכש בתור אחד השחקנים הארגנטינאים המבטיחים ואחד משחקני הרכש היקרים של קבוצת ספורטינג ליסבון הפורטוגזית.
למרות זכייתו עם הקבוצה באליפות פורטוגל, לא הצליח דושר להטביע את חותמו בקבוצה והוא עבר לדפורטיבו לה קורוניה, אז מצמרת הליגה הספרדית, תמורת 13 מיליון דולר.
הוא ביסס את מקומו בהרכב הקבוצה ונודע בספרד בזכות משחקו הקשוח, הוא עלה לכותרות ב-2002 אחרי שתיקול שלו עם דייוויד בקהאם הביא לפציעתו של האחרון לתקופה ארוכה, פציעה אשר איימה על סיכויו של בקהאם להשתתף במשחקי הגביע העולמי.
בקיץ 2007 הסתיים חוזהו בקבוצה.
למרות התעניינות גוברת מצידן של קבוצות כגון מנצ'סטר יונייטד, ארסנל וויאריאל, בחר דושר בראסינג סנטנדר בה נחשב לאחד השחקנים החשובים בקבוצה.
דושר עזר לה להעפיל לגביע אופ"א.
ב-5 באוגוסט 2008 עבר דושר לקבוצת סביליה תמורת 3 מיליון אירו.
בשנת 2010 עבר לשחק בקבוצת אספניול ובשנת 2011 הושאל לקבוצת ברצלונה מאקוודור.
בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מקפריסין ובפברואר 2013 הצטרף לקבוצת וריה מיוון.