tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גרי איש הפטרייה - גרי הוא איש עם ראש פטרייה קסומה.
משתמש בחומר קסם להרבות את המין שלו.
יש לו יכולת להשתלט על מוחות של צפרדעים/ אנשים אחרים.
איש האזוב - יצור שנמצא באמפיביה.
אומרים שהוא אגדה והוא לא אמיתי אבל זה לא נכון כי אן ווולי מצאו אותו.
לבסוף וולי הוכיח לכולם שהוא אמיתי.
"גונטר" צפרדע ניב דרומית - בפרק 13 עונה 1 ראו את גונטר.
גונטר הוא צפרדע ניב דרומית ובגלל זה עם המון התפרצויות זעם.
ביתו נמצא ביער והוא מאוד נחמד.
צפרדע סוס - עובד במוזאון השעווה של האוצר.
אוהב ללקק את היד שלו.
מייצג את סוס מהסדרה "גרוויטי פולס".
האוצר "צפרדע סטאן" - האוצר הוא אזכור לסטאן מהסדרה "גרוויטי פולס" ובפרק 5 עונה 2 (הפרק היחיד שראו בוא את האוצר) ניסה להפוך את אן לבובת שעווה.
ליידי אוליביה - מדריכת ניוטופיה.
בטחה במרסי והעניקה לה מקום לשהות בו.
עזרה לשחרר את מרסי מקפסולת הקיפאון.
היא לסבית והפכה לבת הזוג של הגנרלית יונאן.
דומינו - החתולה מהבית של אן.
יש לדומינו 3 קווים לבנים על הגב והשאר שחור עם עיינים פה ו4 רגליים.
דומינו טו - חתולה שספריג ואן מצאו ביער.
דומה לדומינו החתולה של אן מהבית הכל אותו דבר חוץ מזה שיש לדומינו טו 6 רגליים.
שלב 2: היא בגולם, שלב 3: היא יוצאת מהגולם כשהיא הופכת לפרפר עש.
צפרובו/פרובו - רובוט שעקב אחרי הפלנטרים במסע שלהם בתחילת העונה השנייה, ומאוחר יותר התיידד עם פולי והפלנטרים.
נמחץ על ידי המלך אנדריאס בסוף עונה 2, אך נבנה מחדש בעונה 3.
בסי - חילזון המחמד הענק של משפחת פלנטר, הופ פופ זכה בה במכירה פומבית.
הביאה ילד עם ג'ו ספארו בעתיד.
מיקרו-אנג'לו - חילזון המחמד של משפחת פלנטר שקנתה פולי בניוטופיה, התיידד עם בסי.
מאדי - צפרדע בגיל של ספריג, אשר מתעסקת בקסמים וכישוף ומתגוררת בוורטווד.
הייתה אמורה להתארס עם ספריג אבל זה לא קרה בסוף.
מתיידדת עם מרסי, ויש לה 3 אחיות ראשניות.
אייבי היביסקוס מטצ'ה סנדו - חברה של ספריג מוורטווד, אשר מחבבת אותו.
היא וספריג הופכים לזוג בעונה השנייה.
סילביה סאנדו - אפשר לומר שסילביה היא בת הזוג של הופ פופ, תמיד תמיד היה לה מקום למוזרים בלב, סבתא של אייבי, ואמא של פליסיה סאנדו.
מונרו - האויב המושבע של הופ-פופ.
כמעט גנב את בסי (החילזון של הפלנטרים)
פליסיה סאנדו - אמא של אייבי והבת של סילביה, פליסיה תמיד דואגת שהכל היה נקי, מצוחצח ומדויק, והיא די עשירה, וסגרה עסקה עם הופ פופ שאם אייבי וספריג יתחתנו, ספריג יעבוד בבית הקפה שלה ובתמורה היא תחלוק עם הופ פופ את הכסף שלה.
ג'ו ספארו - הציפור של מרסי.
שימש ככלי תחבורה במסעות למקדשים.
מר בונצ'וי - אבא של אן, גיימר, מכיר ומכבד מאוד את הפלנטרים.
עד כה הוא הדמות שנועדה להצחיק.
יש לו מסעדה תאילנדית שאותה מנהל יחד עם אשתו.
גברת בונצ'וי - אמא של אן, אחראית, יודעת על הפלנטרים.
רוצה שאן תתבגר מהר אבל לא מאמינה לזה.
יש לה מסעדה תאילנדית שאותה מנהלת יחד עם בעלה.
בפרק 5+6 של עונה 3 מראה שגם היא יכולה להילחם ולעזור לפלנטרים.
דוקטור ג'ן - עובדת/מנהלת במוזיאון.
פגשה את אן בפרק 4 של עונה 3 ויודעת על הצפרדעים.
מנסה לעזור לצפרדעים לחזור הביתה.
עזרה לפלנטרים ולאן להביס את ה-FBI.
מולי-ג'ו - הכירה את ספריג בפרק 7 של עונה 3, מעריצה אותו אבל לא יודעת שהוא צפרדע.
במקור שמה הוא מרי ג'ו, כנראה בגלל מרסי וג'ו ספארו.
מבוססת על מרי ג'יין מהקומיקסים של ספיידרמן.
טרי - בת אדם עם שיער כחול, הנכדה של "דוקטור פרייקס".
האמפרי - בן אדם שדומה מאוד להופ פופ.
היה אמור להתקבל לתפקיד בהוליווד, ונתן אותו להופ הופ ובסוף הופ פופ החליט לתת לו את התפקיד בחזרה.
עזר לפלנטרים ולאן להביס את ה-FBI.
שמו נקרא על שמו של השחקן ההוליוודי האמפרי בוגרט.
אלי וג'ס - שתי בנות החובבות רובוטיקה ומעלות סרטונים שלהן כדי להנחות מתלמדים איך לבנות/לתקן רובוטים.
עוזרות לפולי ובהמשך גם לפלנטרים.
לייסל ואנגווין - שני אולמים שגרים במעבר המריבה, אשר נוטים לריב אחד עם השני.
פריסיה - מנהיגת האולמים ויד ימינה של אם האולמים.
לא בטחה בסשה ואן, אך לאחר שסשה שכנעה אותה לבטל ללייסל ואנגווין את הגירוש, היא סמכה עליהן ולקחה אותן לאם האולמים.
אמא אולם - אולמית זקנה וחכמה שעזרה לאן וסשה לגלות את נבואת תיבת הנגינה.
סובלת ממיגרנות בגלל היתושטלפים שמתגוררים במוחה.
ג'רמי החיפושית - חיפושית קטנה שהפכה בסוף פרק 19 בעונה 1 לזומבי בגלל המרקח של גרי והפך הוא בעצמו אליו.
בהתחלה, כשראו את סוף הפרק זה היה נראה כאילו זה לא היה אמור לעשות עניין גדול וכך גם רצו בהתחלה אבל החליטו להוסיף אותו כדמות בעלילה בעונה השלישית כעוזר במרד.
הוראס - המדריך של העיר "גינטון".
ליף / לילי פלנטר - חברת ילדות של אנדריאס.
הקימה את בית פלנטר וייסדה את וורטווד.
כאשר בארל, ליף ואנדריאס שיחקו במסירות עם תיבת הנגינה, התיבה הגיעה לידיה של ליף וכשהיא לחצה בטעות על שלוש האבנים היא ראתה את העתיד של אמפיביה אם אנדריאס ישתמש בכוחה של התיבה.
עקב אירועים אלו היא לקחה את תיבת הנגינה וברחה מהארמון.
בארל - קרפד, החבר השני הטוב ביותר של אנדריאס.
מת כאשר הגן על אחד הכפרים שאנדריאס פקד עליו להגן.
על שמו קרוי הפטיש של בארל.
טריטוניו אספדה - ניוט שנראה לראשונה בפרק "מחנה אימונים" בעונה הראשונה בתור נבל חד פעמי, אך חזר בפרק 15 בעונה השלישית בתור עוזר למורדים נגד אנדריאס.
סוגי-ג'ו - חבר של פולי שנראה לראשונה בפרק "אן נגד הטבע" בעונה הראשונה.
גם כן משתתף במרד נגד אנדריאס.
גברת מרפי - המנהלת של התיכון של אן, מרסי וסשה.
הכריחה את אן לכתוב חיבור על מה היא תעשה שתגדל, אבל לבסוף הבינה שהיא טעתה בזמן שראתה את אן בטלוויזיה נלחמת נגד אנדריאס.
ולריאנה - בפרק "הבאזר המוזר" היא הופיעה לראשונה.
היא ניוטית חכמה מאוד שיודעת המון דברים על תיבת הנגינה.
הייתה נבלית לזמן קצר והיא השומרת של המקדש השני.
נחשף שהיא היוצרת של תיבת הנגינה.
ג'וג'ו פוטטו - נראה לראשונה בפרק "טריטונים בטייץ".
הוא ילד מהחבורה של טריטוניו.
האנטר - האנטר הוא דמות מהסרט בטלפון של אן בפרק 12 עונה 1 "יבלת האזרחים" (פולי אהבה את האנטר)
אליסטר - אליסטר הוא דמות מהסרט בטלפון של אן בפרק 12 עונה 1 "יבלת האזרחים" (ספריג אהב את אליסטר)
נד - איש שאוהב לאכול במסעדה התאילנדית, וחבר טוב של מר וגברת בונצ'וי .
סאל - סאל הוא חברו של הופ-פופ בפרק 9 עונה 2 "חבר ותיק" הופ-פופ חושב שסאל נחטף ונגנבה המתכון הסודי לרוטב המפורסם שלו, בסוף התברר שהוא מנהל המפעל של הרוטב.
צ'יקליסק - תרנגול ענקי מקולל.
הצ'יקליסק יכול להפוך אנשים/צפרדעים לפסלים, לירות אש מהפה.
הצ'יקליסק לא יאכל אף אחד כל עוד הוא לא יציק לו, והוא מאוד אוהב מתנות (לאכול אותן)
גמל שלמה - חרגול ענק שניסה להרוג את אן וספריג בפרק הראשון של הסדרה.
עץ האבדון - עץ מוזר שמסתבה כעץ, ומאוד נדיר למצוא אותו ועוד יותר קשה לקחת לו ענף.
עגבנייה - עגבנייה באמפיביה היא יצור ענק עם 3 ראשי שעשויים מעגבנייה ששומר על עגבניות, והדרך היחידה להרוג אותו היא לאכול אותו מבפנים.
זוג יונים - זוג היונים הן שתי יונים מאוהבות שחושבות שאלו רק שתיהן בעולם אז הם מנסות להרוג את כל מה שיש בעולם.
מפלצת דלעת - מפלצת דלעת זו יצירה של אחד מהפלנטרים שהיה גם חקלאי וגם מדען, ספריג התיידד איתה ובסוף בגד בה.
המלך אנדריאס - מלך הלטאה של אמפיביה.
ענק ותחמן המשרת את הליבה.
הפך את מרסי למארחת של הליבה.
אבא שלו שלט עליו דרך הליבה שהייתה לו בכתר אך אנדריאס נכנע והתיידד עם שאר אמפיביה בעתיד.
מר איקס - עובד של ה-FBI.
יחד עם ג'ני, העוזר/ת שלו, חוקר פעולות על טבעיות.
יודע על הצפרדעים אך אף אחד לא מאמין לו, לכן הוא מנסה לתפוס אותם.
רוברט אוטו - סבא של מולי ג'ו.
האויב המושבע של איש הצפרדע מכיוון שמקנא בהערצה של האנשים אליו, אך נכנס לכלא זמן קצר אחרי שנלחם איתו ברחוב עם היד הרובוטות של הצפרובו המרושע.
מבוסס על אוטו אוקטביוס מהקומיקסים של ספיידרמן.
הליבה/דרסי - מפלצת דמוי עכביש עם עיניים כתומות שמכילה את המוחות של החכמים הגדולים ביותר של אמפיביה, כולל את אבא של אנדריאס.
מתארחת בתוך הגוף של מרסי מפרק 7 של עונה 3. מובס על ידי סשה בפעם הראשונה ועל ידי הבנות עם כוח האבנים בפעם השנייה.
דוקטור פרייקס - מדענית משוגעת שרצתה לנתח את הפלנטרים לאחר שגילתה שהם צפרדעים.
אוהבת לקרוא לתגליות שלה על שמה.
אולדריך - אבא של אנדריאס.
הכיר לאנדריאס את הליבה ונתן לו להשתלט עליו.
צפרובו מרושע - נשלח על ידי המלך אנדריאס בעונה 3 בכדי להרוג את אן ולהשיג ספר מסוים.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי תומר שביט, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
Hop Popספריג נגד הופ הופ25 ביוני 201931 במרץ 20206-בGirl Timeזמן בנות77-אDating Seasonעונת החיזור26 ביוני 20191 באפריל 20207-בAnne Vs.
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1אין קליטהNo Signal3 בספטמבר 20192הכה בחפרפרתWhack-A-Mole10 בספטמבר 20193הדרך עם הנוףScenic Route17 בספטמבר 20194הופ פופקורןHop Popcorn24 בספטמבר 20195אסון קנה הסוףCattail Catastrophe1 באוקטובר 2019
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1קרנפיתRhino Beetle13 בנובמבר 20192עגבניות קטלניותKiller Tomatoes20 בנובמבר 20193חתלתולKitty27 בנובמבר 20194גמל שלמהPraying Mantis4 בדצמבר 2019
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי 1באולינג גמל שלמהMantis Bowling7 ביוני 20202תפסיק לחרק ליQuit Bugging Me14 ביוני 20203מתקפת ציפורBird Attack21 ביוני 20204בלוז הדליBucket Blues28 ביוני 20205תמונה משפחתיתFamily Photo5 ביולי 20206חול טובעניQuicksand12 ביולי 20207סלפי בספאריSelfie Safari17 באפריל 20228צפרדעים בחללFrogs in Space8 במאי 2022
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1"ההשתטלות על השיר" של i8-biti8-bit Theme Song Takeover14 באוגוסט 20202"ההשתטלות על השיר" של סשהSasha Theme Song Takeover10 בינואר 20213"ההשתטלות על השיר" של מרסיMarcy Theme Song Takeover30 בספטמבר 2021
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1אוכל אמפיביה!!Amphibia Food1 בספטמבר 20212לקפוץ כמו צפרדע!!Hop Like a Frog8 בספטמבר 20213נוסעים בסגנון אמפיביאני!!Driving the Amphibian Way15 בספטמבר 20214לומדים אחד על השניLearning About Each Other22 בספטמבר 20215זוהרGlamour2 בספטמבר 20216החיים הסתומים שלי כמלכת הקרבות!!My Dope Life As A Battle Queen6 באוקטובר 2021
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתזמר/תתאריך שידור מקורי1עוזריםSidekicksפולי ורמי15 במאי 20222דרכים שבהן אפשר להרגיש חרדהWays We Feel Anxiousמרסי, קנדיס, גלוריה וליבי10 באוקטובר 20223רשע ככל שאפשרEvil As Can Beהמלך אנדריאס7 באוקטובר 2023
אמפיאן גראסימוב (בלטבית: Amfian Gerasimov נולד ב-8 באפריל 1903 - 9 באפריל 1990) היה דוור לטבי, מחסידי אומות העולם, שהציל יהודים במלחמת העולם השנייה וקשר את גורלו עם העם היהודי ומדינת ישראל.
אמפיאן גראסימוב נולד בעיר ריגה, בירת לטביה, למשפחה נוצרית אורתודוקסית ממוצא רוסי.
הוריו איבדו את כל שבעת הילדים שנולדו לפניו, ולכן לא ציפו שהוא יזכה לחיים ארוכים.
אמו של אמפיאן הייתה נוצריה והוא למד בכנסייה אורתודוקסית, אך כשהתבגר, גילה עניין גם בדתות אחרות.
הפעם הראשונה שבה פגש אמפיאן ביהדות הייתה בגיל 23, כאשר הבין שהן לנצרות והן ליהדות יש ספר משותף, התנ"ך.
אמפיאן התחתן ב-1928 ונולדו לו שישה ילדים.
עבד כדוור בעיר ריגה וגר בשכירות בדירה שהייתה בבעלות משפחת בריל היהודית ובין שתי המשפחות נרקמו יחסי ידידות.
בני משפחת מזרוח, ובהם ליליה, בעלה יצחק ובנותיהן איוט בת ה־18 ואווה בת ה־14, היו ידידיו של אמפיאן והוא התגורר אצלם בשכירות.
לאחר שהעיר ריגה נכבשה על ידי הגרמנים בשנת 1941, והתבצע גירוש יהודים מן העיר, עברו 11 בני משפחת מזרוח לגור באי הוזנהולם על גדות נהר הדווינה, שם היו 10 בתים קטנים בהם יכלו לגור.
אמפיאן החל לסייע להם בעזרת בני משפחתו: משפחת מזרוח העבירה לאמפיאן את רכושה, על מנת שיוכל למכור אותו ולקנות עבורם מזון.
שלח את בתו להביא ליהודים אוכל, וכשראתה ליליה מזרוח את בתו של אמפיאן מביאה להם אוכל, היא ביקשה לבקר בביתם שבריגה.
אמפיאן ומשפחתו הביאו תמיכה בסיוע ליהודים עד כמה שיוכלו, וליליה הביאה להם מזוודות מלאות בחפצים יקרי ערך שיוכלו למכור ועם הכסף שיקבלו, לקנות ליהודים אוכל.
בשנת 1941, משפחת מזרוח הוכנסה לגטו ריגה.
עוד לפני סגירת הגטו הספיק אמפיאן להעביר למשפחה חבילות מזון.
לאחר סגירתו הסופית של הגטו המשיך אמפיאן להעביר מזון לליליה ומשפחתה, אך הוא נאלץ להשתמש בדרכים יותר מסוכנות.
בגטו ריגה נהגו להוציא חלק מהאנשים מדי יום לעבודות ברחבי העיר.
אמפיאן מצא את מקום העבודה בו עבדו בני משפחת מזרוח והביא להם חבילות מזון במסווה של חבילות דואר כשהוא לבוש במדי דוור.
הוא היה זורק את חבילות הדואר לתא שירותים ומשפחת מזרוח הייתה לוקחת משם את החבילות ומבריחה אותן לגטו.
אמפיאן גם שיחד את אחד השומרים שליווה את היהודים בדרך חזרה לגטו לצורך כך.
אמפיאן נהג להעביר למשפחה גם ידיעות על המתרחש מסביב.
גם לאחר שסיים למכור את רכוש משפחת מזרוח המשיך אמפיאן להעביר למשפחה חבילות מזון שרכש מכספו, במהלך 1943 נרצח בעלה של ליליה יעקב מזרוח.
ביוני 1944 כשגברה הסכנה לבני המשפחה, הציע אמפיאן לליליה לברוח מהגטו לבית אישה שהסכימה לסייע ליהודים שנמלטו מהגטו..
מדי יום היה אמפיאן מוציא ארבעה מילדיו כדי שיסמנו ליהודים הבורחים היכן הבית.
משפחת מזרוח לא הצליחה להגיע ובתחילת חודש אוגוסט, בתה של ליליה איוט נשלחה למחנה שטוטהוף.
ליליה ובתה אווה הגיעו למחנה כחודש לאחר מכן ב-10 בספטמבר 1944 המחנה שוחרר על ידי הצבא האדום לאחר שלושה ימים.
הארי ניס, יהודי שהצליח לברוח הובא לביתו של אמפיאן שם שהה עד שחרור העיר ריגה ב-15 באוקטובר 1944 ולאחר מכן נישא לאיוט מזרוח, ביתה של ליליה.
בסיום מלחמת העולם השנייה, לילה מזרוח עלתה לישראל יחד עם שתי בנותיה ועם הארי ניס, ועד 1950 התקיים ביניהם לבין אמפיאן קשר מכתבים.
לאחר שנים רבות אמפיאן התגייר בריגה ובשנת 1974 החליט לעלות לארץ ישראל.
אמפיאן נאלץ להתגרש כיוון שאשתו לא רצתה לעלות לישראל והשלטונות בברית המועצות אסרו עליו לעזוב ללא אשתו.
בשנת 1975 אמפיאן עלה לישראל יחד עם אחד מבניו.
ב-9 באפריל 1990, הלך אמפיאן משה גראסימוב לעולמו בגיל 87. הוא הובא למנוחתו בהר המנוחות בגבעת שאול.
ב-3 ביוני 1979 הכיר יד ושם באמפיאן גראסימוב כחסיד אומות העולם.
בטקס ניטע לכבודו עץ ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם.
לאחר מותו של אמפיאן במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ולשב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו ואותר קברו בהר המנוחות.
אמפיון (/æmˈfaɪ.ɒn/; יוונית עתיקה: Ἀμφίων, גרסה רומנטית: Amphíōn) וזתוס (/ˈziːθəs/; יוונית עתיקה: Ζῆθος, גרסה רומנטית: Zêthos) היו, במיתולוגיה היוונית העתיקה, בניו התאומים של זאוס (או תיאובוס) ואנטיופה.
הם דמויות חשובות באחד משני המיתוסים המכוננים של העיר תבאי, משום שהם בנו את חומות העיר.
לזתוס או אמפיון הייתה בת בשם נייס (Νηίς) , והשער הנייטי בתבאי נחשב כניגזר משמה.
אמפיון וזתוס היו בניה של אנטיופה , שנמלטה בבושה לסיקיון לאחר שזאוס אנס אותה, ונישאה שם למלך אפופאוס .
אולם, ניקטאוס או ליקוס תקפו את סיקיון כדי לשאת אותה בחזרה לתבאי ולהעניש אותה.
בדרך חזרה, היא ילדה את התאומים ונאלצה לחשוף אותם על הר קיתאירון .
ליקוס נתן אותה לאשתו, דירקה, אשר התייחסה אליה באכזריות רבה במשך שנים רבות.
אנטיופה נמלטה לבסוף ומצאה את בניה חיים ליד הר קיתאירון.
לאחר שהשתכנעו שהיא אמם, הם הרגו את דירקה על ידי קשירתה לקרני שור, אספו צבא וכבשו את תבאי, והפכו לשליטים משותפים שלה.
הם גם הרגו את ליקוס או אילצו אותו לוותר על כס מלכותו.
אמפיון הפך לזמר ומוזיקאי גדול לאחר שאהובו הרמס לימד אותו לנגן ונתן לו לירה מוזהבת.
זתוס הפך לצייד ורועה צאן, עם עניין רב בגידול בקר.
מכיוון שזתוס היה קשור לחקלאות ולציד, האטריבוט שלו הייה כלב הציד, בעוד שאצל אמפיון - הלירה.
אמפיון וזתוס בנו את ביצורי תבאי.
הם בנו את החומות סביב קדמאה , מצודת תבאי, בפקודת אפולו.
בעוד זתוס נאבק לשאת את אבניו, אמפיון ניגן בלירה שלו ואבניו עקבו אחריו וגלשו בעדינות למקומן.
אמפיון נישא לניובה, בתו של טנטלוס, מלך לידי.
מסיבה זו, הוא למד לנגן בלירה שלו בסגנון לידי והוסיף לה שלושה מיתרים.
זתוס נישא לתבאי, שעל שמה נקראה העיר תבאי.
על פי גירסה אחרת, הממלכה נקראה לכבוד אביהם לכאורה תיאובוס.
לאשתו של אמפיון, ניובה, היו ילדים רבים, אך היא הפכה יהירה ובגלל כך היא העליבה את האלה לטו, לה היו רק שני ילדים, ארטמיס ואפולו.
ילדיו של לטו הרגו את ילדיה של ניובה כנקמה.
גאוותה המוגזמת של ניובה בילדיה (חטא ההיבריס), שפגעה באפולו ובארטמיס, הביאה למותם של ילדיה.
לפי אובידיוס, אמפיון מתאבד מתוך צער; על פי טלסילה , ארטמיס ואפולו רוצחים אותו יחד עם ילדיו.
היגינוס , לעומת זאת, כותב שבטירוף שלו הוא ניסה לתקוף את מקדש אפולו, ונהרג על ידי חיצי האל.
לזתוס היה רק בן אחד, שמת בטעות של אמו תבי, מה שגרם לזתוס להתאבד.
באודיסיאה, לעומת זאת, אשתו של זתוס נקראת אאידון , בת של פנדראוס בספר ה-19, שהרג את בנה איטילוס בהתקף טירוף והפך לזמיר.
מחברים מאוחרים יותר הבהירו שאאידון ניסה להרוג את בכורם של ניובה ואמפיון, אמלאוס , מתוך קנאה בכך שניובה ילדה ילדים רבים, בעוד שלה ולזתוס היה רק אחד (אם כי בכמה גרסאות יש להם גם בת, נייס ).
אולם, בחשכת הלילה, אאידון הרגה בטעות את איטילוס, ובאבלה היא הפכה לזמיר על ידי חותנה זאוס כאשר זתוס החל לרדוף אחריה בזעם על רצח בנם.
לחלופין, אאידון חששה שבעלה מנהל רומן עם נימפה, וכי איטילוס מסייע לאביו בבגידתו, ולכן היא הרגה אותו.
לאחר מותם של אמפיון וזתוס, לאיוס חזר לתבאי והפך למלך.
אלמנטים במיתולוגיה של האחים דומים למיתוסים של התאומים קסטור ופולוקס (ה"דיוֹסְקוּרִים"), ושל רמוס ורומולוס כמייסדי רומא.
אֶמְפִּירִיצִיזְם (לפי האקדמיה ללשון העברית: נְסוּתָנוּת; באנגלית: empiricism; מקור המילה במילה "אמפירי" שמשמעותה תצפיתי) הוא זרם מרכזי באפיסטמולוגיה (תורת ההכרה) של תקופת הנאורות.
על פי האמפיריציזם המקורות היחידים של הידע האנושי הם הניסיון החושי והתצפית המדעית.
על פי האמפיריציזם כל ידע הוא אפוסטריורי (ידע הנובע מהניסיון), ולכן מה שמכונה "ידע א-פריורי" (שאינו תלוי בניסיון, הנובע מהשכל בלבד) אינו אפשרי.
כל ידיעה מקורה או בניסיון או בהסקה אינדוקטיבית (הסקה מאוסף מקרים פרטיים אל הכלל) מן הניסיון.
הזרם המקביל והמנוגד לאמפיריציזם באותה תקופה היה הרציונליזם, על פיו הרציו (השכל) הוא מקור הידע האנושי.
האמפיריציזם והרציונליזם היו ניסיונות לבנות את הידע האנושי מאפס.
גישה רדיקלית זו אפיינה את הפילוסופיה של תקופת הנאורות שבהשפעת המהפכה הקופרניקאית דחתה את כל הפילוסופיות שקדמו לה.
שלושת ההוגים המרכזיים של האמפיריציזם היו דוברי אנגלית: ג'ון לוק (אנגלי), ג'ורג' ברקלי (אירי) ודייוויד יום (סקוטי).
לרעיונות האמפיריציסטיים, מקום מרכזי גם בזרם פילוסופי מאוחר יותר (במאה ה-20) המכונה פילוסופיה אנליטית או פילוסופיה אנגלו-אמריקאית.
מבוא לאמפיריציזם: פרנסיס בייקון והמרד בסכולסטיקה
מבשר האמפיריציזם היה פרנסיס בייקון, מדינאי שחי בין השנים 1561–1626, כלומר במהלך המהפכה הקופרניקאית שבה אמיתות בנות מאות שנים החלו להתערער.
בייקון היה רדיקליסט והגותו התבססה על דחיית הסכולסטיקה שהייתה אופן הדיון הפילוסופי של זמנו.
הוא ניסה לגרום למהפכה בפילוסופיה כפי שגלילאו גרם במדע.
הוויכוחים הפילוסופיים בני זמנו נראו לבייקון ויכוחי סרק: כל פילוסוף מפרש את העולם באמצעות דעותיו, יוצא שהוא מבין מה שדעותיו מלמדות אותו ולכן העובדות תואמות תמיד את הדעות בלי קשר לאמיתותן.
לגישתו, בני אדם רואים מה שנוח להם ונוח להם לראות שצדקו, וכך הופכת כל דעה לשיפוט מוקדם, לדעה קדומה ולאמונה טפלה.
הפילוסופים הם דיקטטורים של ממלכת הרוח וצריך להשתחרר מהם.
בעוד שעל פי הפילוסופיה הקלאסית תפקיד הוויכוח הוא גילוי האמת, על פי בייקון תפקיד הוויכוחים (על אף שהם רציונליים) הוא שכנוע הזולת בצדקת הטוען.
בייקון הסכים עם הפילוסופיה הקלאסית שגילוי האמת עומד במרכז המדע אך טען שהאסטרטגיה לגילוי האמת אינה הוויכוח אלא הוויתור מרצון של המתדיינים על דעותיהם האישיות.
בייקון ניסה לפתח שיטה מובנית לחיסול ויכוחים ולמיגור אמונות קדומות וכשלים, שאותם חילק לארבעה סוגים:
אלילי השבט – הטיות הנובעות מהטבע האנושי, כמו הנטייה למצוא סדר בכל דבר.
אלילי המערה – השלכות אישיות ספציפיות של הטוענים, על הטיעונים המדעיים.
אלילי השוק – השפעות אופני הביטוי של השפה.
אלילי התיאטרון – השפעות של הוגים מרכזיים ושל התאוריות הקיימות.
שיטתו של בייקון לגילוי האמת המדעית מבוססת על התצפית המדעית והביקורתיות המדעית.
הוא היה איש חזון והעניק למדע אופי ציבורי, המדע הוא גוף שצריך להתקשר אל הקהילה ולהיות ממומן על ידה.
בניגוד למיתוס "המדען הבודד", המדע על פי בייקון הוא מפעל אדיר עם חלוקות עבודה מתוכננות.
באמצעות מבנה זה, ניתן יהיה לחלץ את האמת המדעית מתוך דיוק בתצפיות והסקת מסקנות אנליטיות הכרחיות.
בעוד שהמחשבה המדעית האריסטוטלית עסקה בתיאור הטבע כפי שהוא, בייקון דיבר על ניסוח חוקי טבע ונוסחאות שהן האלמנט הנסתר של התופעות.
מאחר שהמדע מצריך הסברים, יש לייחס חשיבות לדוגמאות השליליות והמפריכות, כלומר לאלמנטים הביקורתיים במדע.
כך בשיטת האלימינציה, יצבור המדע עוד ועוד עובדות מדעיות מבוססות והידע האנושי ילך ויגדל.
בייקון קרא למיסוד דוקטרינות לברירת העובדה המדעית מן הדעות הקדומות וליצירת חברה חדשה המושתתת על המדע.
לחזונו של בייקון היה תפקיד מרכזי בהקמת החברה המלכותית של לונדון למדע.
ג'ון לוק (1632–1704) הוא אבי הדרישה לפילוסופיה של "השכל הישר" (common-sense) בגרסתה המודרנית.
הוא דרש מן הפילוסופיה שלו בהירות ונהירות.
אם אין אנו יכולים להצביע על מקור המילים או המושגים בהם אנו עושים שימוש, אזי איננו אומרים דבר.
בדרישות אלה עשו שימוש מאוחר יותר (המאה ה-20) הפילוסופים של הזרם האנליטי וג'ורג' אדוארד מור במיוחד.
לוק ביקש להתרחק מכל מסקנה ספקולטיבית ולבסס את העובדות המדעיות בניסיון.
בעקבות דקארט וגלילאו הבחין לוק בין תכונות ראשוניות ותכונות משניות של עצמים.
התכונות המשניות תלויות יותר באדם והן יכולות להיות מופרדות מהעצמים הנצפים.
התכונות הראשוניות לעומתן, הן חלק בלתי נפרד מן העצם הנצפה ולכן אובייקטיביות יותר.
בעזרת התכונות הראשוניות, קיווה לוק ליצור תמונת עולם שתעלה בקנה אחד עם השכל הישר.
יש לפרק את מה שאנו רואים ולבחון איזה מרכיב בא מהטבע ואיזה מרכיב הוא ניחוש שלנו (פיתוח של תורת בייקון).
לדוגמה: כיצד ייתכן שהשמש עומדת במקומה אף על פי שנתוני החושים מראים לנו שהיא נעה?
תשובתו של לוק הייתה שמה שאנו רואים אינו תנועה אלא מצבים שונים מהם אנו מסיקים תנועה.
ראיית התנועה היא איכות משנית שמקורה באדם ולא בטבע.
האלמנט החשוב במדע, לדעת לוק, הוא ההוכחה המדעית, זו מאפשרת לכל אדם בר-דעת לקבל את אשר נאמר לא מחמת הסמכות אלא משום שהוא מוכח.
החזון המדעי של לוק היווה המשך לחזונו של בייקון: עולם ללא סמכות, עולם שבו הכול יסתמך רק על שיקולים מדעיים טהורים.
כל אדם מסוגל לפקוח את עיניו ולהיות איש מדע, כל מה שנדרש הוא בניית המדע על יסוד אוסף העובדות האמפיריות.
הראייה והשמיעה ושאר החושים שכולנו ניחנו בהם במידה שווה, מאפשרים לכל אחד להיות מדען.
התינוק לדעת לוק הוא המדען הטוב ביותר, התבוננותו בעולם לא מוסחת על ידי דעות קדומות של בני אדם אלא על פי מה שלמד מהטבע.
לוק היה אמפיריציסט קיצוני, וטען שמה שאין אנו רואים בניסיון אינו קיים.
את המדע העתידי ביקש לוק לבנות מקביעות פשוטות וודאיות, אפילו מאיסוף פרטים טריוויאליים, כל עוד הם מחוסנים מטעויות (בפילוסופיה האנליטית נקראו קביעות אלה "משפטי פרוטוקול").
במבט לאחור, ועם התובנות של חקר ההיסטוריה והפילוסופיה של המדעים, נראות השקפותיהם של בייקון ולוק נאיביות, מה גם שמחקרים מדעיים מאוחרים הוכיחו שהם התבססו על טעויות רבות.
עם זאת, חזונם של בייקון ולוק והמתודה המדעית שהתוו, הם שהובילו לרבים מהגילויים וההישגים המדעיים של המאות ה-18 וה-19.
ברקלי (1685–1753) היה איש דת, הוא כיהן כבישוף בכנסייה האנגליקנית ועסק בפילוסופיה רק בצעירותו.
בתקופה קצרה זו השאיר את רישומו בתולדות הפילוסופיה, והוא נחשב עד היום לאחד הפילוסופים הראויים לאזכור וללימוד בשל השגותיו המקוריות ומעוררות המחשבה.
יום (1711–1776) היה פילוסוף והיסטוריון סקוטי אשר נחשב בעיני רבים לפילוסוף החשוב ביותר שכתב בשפה האנגלית.
יום מציע אלטרנטיבה אמפירית למטאפיזיקה אפריורית מסורתית.
האמפיריציזם שלו הוא נטורליסטי בכך שהוא מסרב לקבל כל פנייה לעל-הטבעי כהסבר לטבע האנושי.
כחוקר טבע, הוא שואף להסביר את פעולת מחשבתנו, תודעתנו, ונפשנו באופן שתואם את התמונה הניוטונית של העולם, שבה לכל תוצאה יש סיבה.
אמפיתיאטרון (מכונה בעברית גם "אמפי") הוא מבנה גדול ופתוח המשמש להצגות, מופעים, תחרויות ספורט וכדומה.
האמפי-תיאטרון הוא המצאה רומית שמקורה בתיאטרון ביוון העתיקה.
מקור המלה יווני: "אמפי" αμφί = "דו-", "משני צדדים", או "מסביב", ו"תיאטרון" θέατρον = "מקום צפייה".
השם "אמפי-תיאטרון" ניתן במקור למבנים ציבוריים מהעת העתיקה (בעיקר מתקופת האימפריה הרומית) ששימשו לספורט עם צופים או למופעי צפייה אחרים.
ההבדל העיקרי בין אמפיתיאטרון לתיאטרון רומי, בנוסף להבדל בשימוש, הוא שהאמפי הוא עגול או עגלגל, בעוד שהתיאטרון צורתו חצי עיגול.
האצטדיון היה שונה מהאמפי בגודלו ובצורתו, שהייתה בדרך-כלל מוארכת יותר.
האמפי המוכר ביותר בעולם הוא הקולוסיאום שברומא, שבנייתו החלה בשנת 72 לספירה.
ברחבי העולם נותרו כ-75 אמפיתיאטראות רומיים, המפוזרים ברחבי שטחי האימפריה הרומית -- בין השאר באיטליה, אלבניה, אנגליה, בולגריה, גרמניה, הולנד, ויילס, יוון, ישראל, ספרד, צרפת, קפריסין, קרואטיה, ובתוניסיה.
כיום השתרשה טעות בשימוש במונח "אמפיתיאטרון" גם לתיאור מקומות פתוחים, בדרך-כלל בצורת חצי-עיגול, בעלי תכנון אקוסטי המתאים לקיום מופעים כגון מופעי מוזיקה או תיאטרון.
בישראל חלקם מכונה לעיתים גם "אמפיפארקים".
המונח אמפיתיאטרון טבעי משמש לתיאור מקומות המשמשים לקיום מופעי מוזיקה או תיאטרון, שנוצרו באופן טבעי – למשל, על צלע הר.
טבלת השוואה בין תיאטרון רומי לאמפיתיאטרון
מטרות גודל מבנה סוג מבנה מקום ההופעה קיום פודיום (במה) מקום ישיבת הקהל תיאטרון רומי מחזות, שירת מקהלה, נאומים לקהל בינוני מבנה סגור, יש אקוסטיקה ההופעה מתבצעת על הפרוסניום ועל הבמה, במקביל יש פודיום (במה) ומאחוריו קיר גדול, ומתחם "אחורי הקלעים" מושבים מסודרים (אודיטוריום) לפי מעמדות.
מקום הישיבה מקורה בסכך ומוצל אמפיתיאטרון קרבות בין גלדיאטורים לבין עצמם, קרבות בין גלדיאטורים לחיות מסוכנות, מרוצי כרכרות גדול מבנה פתוח, אין אקוסטיקה ההופעה מתבצעת על הפרוסניום בלבד לא קיים מושבים מסודרים (אודיטוריום) לפי מעמדות.
אמפיקטיונה הייתה בעת העתיקה התאגדות דתית של מספר קהילות - שבטים או ערים, מסביב לפולחן של אל משותף או אתר קדוש.
לרוב, מטרתה המקורית של ההתאגדות הייתה קיום הפולחן של האל או האתר שבמרכז הברית.
בדרך כלל, בברית כזו היו 12 חברות, כאשר באחריות כל אחת מהחברות היה לתחזק את המקדש או האתר במשך חודש בשנה.
אמפיקטיונות רבות היוו בהמשך בסיס לבריתות צבאיות ולהתפתחות של יחידות מדיניות קטנות.
מקור השם הוא ביוון העתיקה.
פנאיוניון - התאגדות איונית סביב מקדש פוסיידון על כף מיקלי
אמפיפיליות (מיוונית: αμφις, אמפי – דו; φιλíα, פילי – אהבה, חיבה) היא תכונה ייחודית המתארת מולקולות שהן בד בבד גם הידרופוביות ("שונאות", דוחות מים) וגם הידרופיליות ("אוהבות", נמשכות למים).
מולקולות בעלות התכונה אמפיפיליות נקראות אמפיפתיות (amphipathic).
החלק ההידרופובי בנוי משרשרת אליפטית CH3(CH2)n כאשר n>4.
החלק ההידרופילי יכול להיות מאחד משניים:
לא יוני, פולארי, כגון קבוצות אתר: R-O-R או כוהלים עם קבוצות R ארוכות.
קטיוני: כגון קבוצות אמיניות RNH3+
אניוני: כגון קבוצות קרבוקסילט: COO- או סולפט: SO3-
בשל האמפיפיליות מולקולות אלו משמשות בתור חומרים פעילי שטח, או בקיצור של העגה המקצועית: חפ"ש על מנת להוריד את מתח הפנים.
בנוסף תכונה זאת ניתן למצוא בפוספוליפידים היוצרות ממברנות דווקא בשל האמפיפיליות שלהן.
מולקולות נוספות היוצרות ממברנות הן כולסטרול וגליקוליפיד, אך רוב הממברנות בנויות מפוספוליפידים.
אמפיתיאטרון קסטרנסה (Amphitheatrum Castrense) הוא אמפיתיאטרון שנבנה ברומא העתיקה במאה השנייה.
שרידי האמפיתיאטרון ממוקמים כיום בסמוך לבזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה.
ייחודו של מבנה אמפיתיאטרון זה - בשל העובדה שנבנה מלבנים ולא מאבנים חצובות.
שרידי התיאטרון שרדו בשל שילובם בתוך חומת אורליאנוס.
אמפיתיאטרון זה היה שייך לחצר הקיסרי - ומכאן שמו "Castrense".
על פי סגנון בנייתו, האמפיתיאטרון נבנה ככל הנראה בתקופת שלטונו של הקיסר טראיאנוס.
עם הקמת חומת אורליאנוס נעשה שימוש בקירות המבנה כחלק מהחומה - כאשר החומה קושרה על קיר המבנה ממזרח וממערב, והמבנה האליפטי, הפך למגדל שמירה בחומה.
שערי המבנה נאטמו באבנים על מנת לבצרו.
איורים מהמאה ה-16 של המבנה מראים את קומתו השלישית, אולם זו נעלמה
מאוחר יותר, וכיום נותרו קירות מעטים מהקומה הראשונה והשנייה.
האמפיתיאטרון היה בעל צורה אליפטי, אורכו 88.5 מטרים ורוחבו 78 מטרים.
המבנה נבנה כולו מלבנים ומבטון מצופה לבנים.
המבנה עוטר בתגליפי גבס וכותרות קורינתיות.
אמפל - אמריקן ישראל קורפוריישן בע"מ הייתה חברת החזקות המשקיעה בחברות ישראליות ובחברות ברחבי תבל שעסקיהן קשורים בישראל.
בראשית דרכה עסקה "אמפל" בהשקעות בישראל בלבד.
ניירות הערך שלה נסחרו בנאסדאק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה נוסדה בשנת 1942, ביוזמתו של אברהם דיקנשטיין, איש בנק הפועלים, כדי לגייס כספים בארצות הברית, בעיקר מיהדות ארצות הברית, לשם השקעתם בארץ ישראל.
בעת שהעלה הצעה זו, באוקטובר 1941, היה לדיקנשטיין ניסיון במכירת מניות של בנק הפועלים בארצות הברית.
עד תום מלחמת העולם השנייה גייסה החברה שני מיליון דולר.
הכספים הושקעו ברכישת ציוד חקלאי, משאיות ומוצרים נוספים שהיישוב נזקק להם.
בשנת 1952, החלה להשקיע בחיפושי נפט בישראל והייתה בין בעלי המניות בחברת לפידות חברת מחפשי נפט לישראל שגילתה את שדה הנפט חלץ.
בשנת 1956, הקימה את "בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה" בשותפות עם בנק הפועלים.
לאחר הקמת המדינה המשיכה החברה להתפתח, העניקה מימון והחזיקה מניות במפעלים שונים, בהם: מפעלי ים המלח, "דלק", "דשנים וחומרים כימיים", צים, תדיראן, יכין-חק"ל, אליאנס חברה לצמיגים, הסנה ועוד.
בתחילת שנות ה-70 הצטרף יעקב לוינסון, יו"ר ההנהלה של בנק הפועלים, למועצת המנהלים של "אמפל".
הוא הביא להעברת השליטה בחברה לבנק הפועלים.
דיקנשטיין המשיך לעמוד בראש החברה עד לפטירתו.
בשנת 1982 צמצם לוינסון את פעילותו בבנק הפועלים, והתמקד בפיתוחה של "אמפל".
הרווח הנקי של החברה צמח מ-9 מיליון דולר ל-16 מיליון דולר ב-1983. בסוף 1983 פרש לוינסון מניהול "אמפל", לאחר שנחשד על ידי ההסתדרות בהעברת כספים ונכסים מבנק הפועלים לאמפל.
בעקבות האשמות אלה התאבד לוינסון ב-23 בפברואר 1984.
בסוף 1996, בעקבות ההנחיה לבנקים למכור את נכסיהם הריאליים, מכר בנק הפועלים כ-31% ממניות "אמפל" למשפחת שטיינמץ.
בהמשך רכשה משפחת שטיינמץ נתח נוסף בבעלות על החברה, בעיקר באמצעות רכישות בבורסה.
בתחילת 2002 רכש איש העסקים יוסי מימן את השליטה ב"אמפל" תמורת 90 מיליון דולר, והוא כיהן בה כיו"ר וכמנכ"ל.
מימן מכר את רוב השקעותיה של החברה, שכללה בין השאר החזקות בחברות גרנית הכרמל, ריבוע כחול, ובנק לאומי.
בשנים 2005–2006 מכר לה 12.5% מהמניות שהחזיק בחברת EMG, העוסקת במכירת גז טבעי ממצרים לישראל, תמורת 258.3 מיליון דולר במזומן ובמניות.
אמפל מימנה את הרכישה, בין היתר, באמצעות הנפקת איגרות חוב.
ב-2006 העמידה אמפל הלוואה של 20 מיליון דולר למפעל אתנול בקולומביה שאותה הקימה חברת "מרחב" שבבעלותו הפרטית של יוסי מימן.
ב-2010 הומרה הלוואה להחזקה של 25% מהמניות במפעל.
לטענת בית ההשקעות הלמן-אלדובי העברת המניות לא בוצעה בפועל.
בנובמבר 2007 רכשה "אמפל" את חברת "גדות מיכליות" תמורת כ-550 מיליון ש"ח, באמצעות הלוואה מבנק דיסקונט.
ב-2014 מכר אותה כונס הנכסים של "אמפל" תמורת 73.5 מיליון דולר ל"קרן טנא".
בסוף 2009 רכשה "אמפל" את פעילות התקשורת של חברת "012 סמייל תקשורת" מפעילת המותג 012 סמייל לפי שווי של 1.2 מיליארד ש"ח, וכעבור שנה מכרה אותה לפרטנר תקשורת לפי שווי של כ-1.5 מיליארד ש"ח.
בשנת 2011 שובשה אספקת הגז ממצרים לישראל עקב חבלות בצינור הגז.
חבלות אלה הביאה לירידה של 85% במחיר השוק של "אמפל" ולפגיעה ביכולתה לפרוע את איגרות החוב שהנפיקה, ובדצמבר החל משא ומתן על הסדר חוב.
באפריל 2012 הודיעה חברת הגז הממשלתית של מצרים "EGAS" באופן חד צדדי על ביטול ההסכם לחברת הגז הישראלית EMG, בגין אי עמידה בהתחייבויות כספיות מצד האחרונה.
ובקופת אמפל לא נותרו מספיק מזומנים שיאפשרו את המשך תפעולה השוטף.
במאי 2013, הורה בית המשפט בניו-יורק על פירוק החברה לאחר שהניסיון להגיע להסדר חוב נכשל.
בדיון בבית המשפט נקבע כי אין סיכוי שהסדר חוב ייצא לפועל במסגרת הליך של צ'פטר 11. לפיכך, יש לפעול לפירוקה בהליך של צ'פטר 7, הכולל מכירת נכסי החברה וחלוקת התמורה באופן יחסי לנושים.
החברה נסחרה בעבר בבורסה בתל אביב ובנאסד"ק, אך עקב הידרדרותה הכלכלית היא כבר אינה נסחרת בהן.
בפברואר 2012, עקב אי עמידתה בתנאי מחיר מינימלי של 1$ למניה, הועבר המסחר בחברה מבורסת "נאסד"ק גלובל מרקט" (NASDAQ Global Market) לבורסת "נאסד"ק קפיטל מרקט" (NASDAQ Capital Market).
במאי 2012 קיבלה הודעה מנאסד"ק לפיה החברה אינה עומדת בדרישה להון עצמי מינימלי של 2.5 מיליון דולר.
חרף ארכה שניתנה לאמפל על מנת לחזור ולעמוד בדרישה המינימלית, החברה לא עמדה בכך וב-22 בינואר 2013 הושעה המסחר במניותיה.
באוגוסט 2013 נמחקה החברה מבורסת הנאסד"ק והמסחר במניותיה הועבר לבורסת מעבר לדלפק הנקראת OTCBB .
ביוני 2012 הוצאה מניית החברה מכל המדדים אליהם השתייכה בבורסה בתל אביב.
ב-22 בינואר 2013 הושעה המסחר במניות החברה בעקבות השעיית המסחר בהן בבורסת נאסד"ק.
בעקבות מינוי מפרק קבוע לחברה החליט דירקטוריון הבורסה על מחיקת מניות אמפל מהבורסה ב-11 במרץ 2014.
השקעות עיקריות נוכחיות (ספטמבר 2012) של החברה:
חברת EMG - חברה מצרית בעלת הזיכיון לייצא גז טבעי ממצרים לישראל.
חברה (בשותפות עם "כלל") העוסקת בייצור חשמל מאנרגיית הרוח.
חברת גדות מכליות ומאגרים לחימיקלים בע"מ, העוסקת בשיווק כימיקלים.
חברת לב המפרץ בע"מ, שבבעלותה נמצא קניון לב המפרץ.
קאנטרי קלאב כפר סבא בע"מ וספורטן הוד השרון - מרכזי ספורט ונופש.
אמפייר הוא מגזין קולנוע בריטי שמתפרסם על בסיס חודשי בידי חברת ההוצאה לאור הגרמנית Bauer Media Group.
הגיליון הראשון של המגזין התפרסם ביולי 1989 תחת החברה הבריטית EMAP, שנרכשה על ידי חברת Bauer בתחילת 2008. זהו מגזין הקולנוע הפופולרי בבריטניה, והוא אף מופץ מחוץ לגבולותיה, לרבות בארצות הברית, באוסטרליה, בטורקיה וברוסיה.
המגזין עורך באופן שנתי, מאז 1995, את טקס פרסי אמפייר.
הזוכים בפרסים נקבעים על פי הצבעתם של קוראי המגזין.
בדומה לרוב כתבי העת הבריטיים בנושא קולנוע, מתאפיין "אמפייר" בגישה פופוליסטית, בשונה ממגזינים "רציניים" יותר כמו Sight & Sound.
המגזין כולל ביקורות על סרטי מיינסטרים וכן על סרטים אמנותיים, אך הכתבות הגדולות במגזין עוסקות בסרטים הפופולריים.
בנוסף לחדשות בנושא קולנוע, סקירת סרטים שעתידים לצאת לאקרנים וביקורות, המגזין כולל כמה מדורים ייחודיים.
בכל גיליון של המגזין (מלבד הגיליונות 108 עד 113) מופיע המדור Classic Scene ("סצנה קלאסית"), שמצטט את התסריט של סצנת קולנוע קלאסית.
הסצנה הקלאסית הראשונה שצוטטה הייתה סצנה מהסרט "חופי הכרך" (1954).
כמו כן, המגזין כולל באופן קבוע רשימות "העשרה הטובים ביותר" ("Top 10") לפי בחירת צוות המגזין; רשימות אלו כוללות עשרה פריטים שהם הטובים ביותר בנושא כלשהו הקשור לקולנוע, למשל "עשר סצנות המרדף הטובות ביותר" או "עשר פארודיות הקולנוע הטובות ביותר ב'משפחת סימפסון'".
הקוראים יכולים לשלוח למערכת מכתבים ולכתוב בהם האם הם מסכימים או חולקים על בחירת העורכים.
המוסף At Home ("בבית") מסקר הוצאות DVD חדשות.
חלק זה בעיתון מפותח למדי, ועורכי "אמפייר" מתייחסים אליו כאל מגזין בפני עצמו; זאת על רקע החשיבות הגוברת של שוק ה-DVD, שהמכירות בו יכולות גם לעלות על אלו של הסרט בקופות הקולנוע.
המדור Pint of Milk ("חצי ליטר חלב") כולל תשובות של ידוענים לשאלות מוזרות או מטופשות, כולל השאלה "כמה זה חצי ליטר חלב?".
כל גיליון כולל "ציטוט לצד הכרך" ("Spine Quote"), שהוא ציטוט המודפס על צד כרך הגיליון, ונועד לעורר אתגר אצל הקורא: לרוב ישנו קשר כלשהו בין הציטוט לבין הנושא המרכזי של גיליון המגזין באותו חודש.
הקוראים מוזמנים לזהות את הסרט שממנו נלקח ציטוט זה, ואת הקשר לנושא הגיליון, ולזכות בפרסים.
Kim Newman's DVD Dungeon ("מרתף ה-DVD של קים ניומן") הוא מדור קבוע במוסף At Home, שבו כותב המבקר קים ניומן ביקורת על סרט אלמוני כלשהו, לרוב סרטי אימה דלי תקציב.
Celebrity Mastermind הוא מדור נוסף שבו ידוען כלשהו עונה על שאלות לגבי הסרטים שבהם הופיע או שאותם ביים.
במדור השתתפו ידוענים מקוונטין טרנטינו וכריסטופר לי ועד לג'ון קרפנטר ומייקל קיטון.
מדור קבוע במגזין מאז גיליון 167 (מלבד כמה גיליונות בודדים) הוא מדור "יצירת המופת" (Masterpiece) שכולל כתבה בת שני עמודים על סרט בבחירת המגזין, שמוצג במוסף At Home.
הסרטים שעליהם נכתב במדור עד כה הם, לפי סדר ההופעה:
"דוקטור סטריינג'לאב או: איך למדתי להפסיק לדאוג ולאהוב את הפצצה"
אמפיקוליאס (שם מדעי: Amphicoelias, מבוטא באנגלית: אמפיצליאס) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת הדיפלודוקיים, שהתגלה בשנת 1877 בקולורדו, ארצות הברית.
לאמפיקוליאס יש שלושה מינים מוכרים:
altus נתגלה בדצמבר 1877, תואר לראשונה ב־1878
fragillimus נתגלה בדצמבר 1877, תואר לראשונה ב־1878 הוכרז כמין לא תקף ב-2015
האמפיקוליאס היה זאורופוד דיפלודוקי טיפוסי: היה לו צוואר ענקי וגמיש, ראש כמו לסופרזאורוס, זנב ארוך, גוף גדול, ורגליים חזקות ובעלות חמש אצבעות.
שיניו היו חזקות ודמויות וו, הם היו קבועות בלסתות דומות מעט ללסתות של הסופרזאורוס.
עיניו היו גדולות וממוקמות מאחורי הלסתות.
מן המין Amphicoelias fragillimus התגלו רק כמה עצמות מאובנות על ידי אדוארד דרינקר קופ.
שרידי המאובן אבדו זמן מה לאחר שנחקר בשנות השבעים של המאה ה-19, ונותרו רק רישומים וציורים שלהם.
קופ העריך שמין זה הגיע לאורך של עד ומשקל של למעלה מ-100 טון.
עם זאת, בגלל המחסור במאובנים יש מחלוקת על תקפותו של מין זה ועל הערכות גודלו.
מחקר שנערך ב-2015 מצא שהערכותיו של קופ היו שגויות ומוגזמות יתר על המידה, וכן שהמין A.
fragillimus הוא למעשה פשוט פרט גדול של דיפלודוקוס.
ב-2018 פרסם קנת' קרפנטר מאמר ובו טען ש-Amphicoelias fragillimus הוא דיפלודוקסיד אלא ראבאכיוזאור, וסיווג אותו תחת סוג טקסונומי חדש: Maraapunisaurus - מאראפוניזאורוס.
הוא השתמש במין אחר של ראבאכיוזאור כדי להעריך את גודלו ומצא שאורכו של מאראפוניזאורוס היה "רק" 30.3 מטר.
המין השני בסוג זה הוא A.
altus שממדיו דומים לשל דיפלודוקוס ואורך גופו כ-25 מטר.
brontodiplodocus, שהתגלה בשנת 2010, וממדי גופו דומים לאלו של האפטוזאורוס (כ-21 מטרים).
משערים שכאוכלי צמחים אחרים באותה תקופה, האמפיקוליאס חי בעדרים.
כמויות המזון שהחיה צרכה לא אפשרה קיומם של עדרים גדולים.
אמפיתיאטרון הזיכרון בבית הקברות הלאומי ארלינגטון במחוז ארלינגטון, וירג'יניה על יד וושינגטון הבירה משמש בתור מרכז הטקסים הרשמי של צבא ארצות הברית ועל ידו נמצאים קבר החיילים האלמונים שמשמשים בתור חלק מאמפיתיאטרון הזיכרון בארלינגטון
האמפיתיאטרון אירח לוויות ממלכתיות, טקסי יום הזיכרון ויום ותיקי המלחמה.
בנוסף מתקיימים טקסים בחג הפסחא.
כ-5,000 איש משתתפים בטקסים אלו כל שנה.
האמפיתיאטרון בנוי ברובו משיש דנבי מורמונט.
חדר התצוגה, הנמצא בין האמפיתיאטרון לבין קבר האלמונים, נבנה מאבני בוטיצ'ינו שיובאו מאיטליה.
האמפיתיאטרון נבנה עקב קמפיין שהוביל איבורי ג'יי.
קימבל לבניית אתר לזכר חיילי ארצות הברית.
הקונגרס אישר את בניית המבנה ב-4 במרץ 1913, והנשיא וודרו וילסון הניח את אבן הפינה ב-15 באוקטובר 1915. אבן הפינה הכילה 15 פריטים, ביניהם ספר התנ"ך ועותק של החוקה.
עד להשלמתו של האמפיתיאטרון ב-1920 נערכו טקסים חשובים במה שידוע כיום כ"האמפיתיאטרון הישן".
מבנה זה נמצא היכן שהיו הגנים של רוברט לי.
אמפיתיאטרון זה נבנה ב-1868 תחת ניהולו של גנרל ג'ון איי.
בטקס ההשקה, שנערך ביום הזיכרון (30 במאי) 1868, גנרל ג'יימס גרפילד היה הנואם הראשי.
האמפיתיאטרון מוקף אכסדרה עם שבכה בראשה, שפעם תמכה ברשת של גפנים.
באמפיתיאטרון גם נמצאת קתדרה הידועה בשם "הבימה" ("The Rostrum"), שעליה הכיתוב הלטיני E pluribus unum, שפירושו "מתוך רבים אחד".
באמפיתיאטרון יש 1,500 מושבים, ועל בימתו נאמו רבים, ביניהם ויליאם ג'נינגס ברייאן.
אמפיתיאטרון גבעת רם ע"ש מונה ברונפמן-שקמן הוא האמפיתיאטרון המרכזי של האוניברסיטה העברית בירושלים בקמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם).
הוא ממוקם במרכז הקמפוס ובסמוך אל אצטדיון גבעת רם וממנו נשקף נוף אל הכנסת ואל מוזיאון ישראל.
האמפיתיאטרון הוקם בשנים 1954 עד 1957 במטרה להחליף את אמפיתיאטרון הר הצופים ע"ש רוטברג בזמן שקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים היה מובלעת ישראלית בתוך השטח הירדני של מזרח ירושלים.
האמפיתיאטרון תוכנן על ידי האדריכל שמואל מסטצ'קין, שתכנן מבנים נוספים בקמפוס.
הוא קרוי על שם מונה ברונפמן-שקמן שתרמה לשיפוצו.
בכניסה אל האמפיתיאטרון מוצב הפסל "שלוש האמנויות" של הפסל משה ציפר.
אמפיצילין היא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצלינים הסמיסינתטיים.
התרופה משמשת לטיפול במגוון זיהומים בקטריאליים, כגון זיהומי דרכי הנשימה, אף אוזן גרון, שלפוחית השתן וזיבה לא מסובכת.אמפיצילין נכללת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי החל ממהדורתה הראשונה (1977).
בישראל נמכרת התרופה תחת השם המסחרי פניברין, במרשם רופא בלבד.
אמפיצילין היא האנטיביוטיקה הראשונה שהייתה בעלת ספקטרום רחב, משמע יעילה בטיפול בחיידקי גראם חיובי וגראם שלילי גם יחד.
מחלות נפוצות בהן מטפלים בעזרת אמפיצילין כוללות דלקת גרון, סינוסיטיס, ברונכיטיס, טיפואיד וכן למניעת זיהום סטרפטוקוקוס מקבוצה B בתינוקות.
בנוסף לשימושים אלו, הוא משמש לטיפול במגוון רחב של זיהומים ומחלות הנגרמים על ידי החיידקים הבאים:
שימוש חשוב נוסף הוא טיפול בזיהומים הנגרמים מחיידקי הסוג Enterococcus, זיהומים אלו בדרך כלל מסווגים כזיהום נוזוקומי ונגרמים עקב שהייה וטיפול בבתי חולים.
כמו מרבית התרופות ממשפחת האמינופניצלינים, אמפיצילין הוא בטוח לשימוש והסיכוי לפתח תלות בחומר זניחה.
תופעות הלוואי הנפוצות ביותר לטיפול בו הן פריחה, שלשול ובחילה.התרופה עלולה להזיק לחולים הסובלים מלימפומה, מונונוקלאוזיס זיהומי ובעלי תגובות רגישות יתר או אי ספיקת כליות.
האתר הפעיל בתרופה הוא טבעת בטא-לקטם (β-lactam).
התרופה מונעת את פעילותו התקינה של האנזים טרנספפטידאז, אנזים זה אחראי למנגנון ייצור וחידוש של דופן התא הקשיח בחיידקים רבים.
פגיעה באנזים גורמת לליזיס לאחר שהתא מייצר דופן פגום, דבר שמוביל למותו.
חיידקים מסוימים (לדוגמה: חלק מהזנים של Staphylococcus aureus) פיתחו עמידות לחומר הפעיל הזה, על ידי יצור של אנזים בטא לקטמאז.
האנזים פוגע בתפקוד התרופה על ידי הידרוליזה של טבעת הלקטם, בעקבות שינוי זה החומר מאבד את תכונותיו האנטיבקטריאליות.
האמפיצילין פותח על ידי חברת התרופות הבריטית Beecham Group בשנת 1961 והיה בעל השפעות דומות לפניצילין, אך בנוסף הראה פעילות אנטיבקטריאלית גם מול חיידקי גראם שלילי.
התרופה שווקה לראשונה תחת השם המסחרי פנבריטין (Penbritin).
לפני גילוי האמפיצילין, פניצלינים שימשו לטיפול בחיידקי גראם חיובי בלבד.
מאז ועד היום התגלו פניצלינים רבים הפועלים על ספקטרום רחב של חיידקים, כגון אמוקסיצילין וטזוצין.
התרופה נמצאת בשימוש נפוץ ורציף עד היום.
אמפיפארק באר שבע (וכן: אמפיתיאטרון באר שבע) הוא אמפיתיאטרון ומתחם הופעות שממוקם בפארק נחל באר שבע.
הוא משתרע על פני 104 דונם שהם כ-2% משטח הפארק.
בנייתו של האמפיפארק הסתיימה באוקטובר 2013. הוא הגדול ביותר והמאובזר ביותר בישראל.
עלות הקמתו נאמדה בכ-60 מיליון ש"ח.
האמפיפארק נבנה ביוזמתה של עיריית באר שבע ובשיתוף עם חברות הבת שלה, בהן כיוונים - החברה לתרבות הפנאי באר שבע, רשות הניקוז "שקמה בשור", הקרן הקיימת לישראל, משרד השיכון וארגון JNF ארצות הברית.
תכנונו של האמפיפארק בוצע על ידי משרד אדריכלים בראשותו של האדריכל גדעון שריג.
האמפיפארק נבנה על גבעה מלאכותית שגובהה 13 מטרים ושטחה הוא 57 דונם בלב פארק נחל באר שבע].
עבודות העפר כללו כ-500,000 מטר מעוקב אדמה, שהובאה מאזור באר שבע וממאגר מים נבטים שנבנה במקביל.
לאחר השלמת עבודות העפר, החלה בניית האמפיפארק עצמו ועבודות הפיתוח.
עבודות הבנייה הסתיימו באוקטובר 2013. המתחם נחנך בהופעה של הזמר שלמה ארצי ב-24 באוקטובר 2013.
האמפיפארק כולל מתחם מופעים מגודר המכיל בין 10,000 ל-12,000 מקומות ישיבה, מהם כ-4,000 מושבים קבועים והשאר במדשאה שמסביב.
אל המתחם מובילות שלוש כניסות קהל ובמרכזו ניצבת במה בשטח 665 מ"ר.
מעל לבמה אלמנט תאורה המתנשא לגובה של 42 מטרים ובנוי מברזל וכבלי פלדה שעליהם נורות LED, המציגות בשעות החשיכה מופע אור המסמן את המתחם מרחוק.
במקום ישנן רחבות דשא חיצוניות לאירוח כנסים ואירועים גדולים, מבני שירותים ותשתית לפריסת עמדות שירותים ניידים.
מחוץ למתחם המגודר, ניצבות שלוש במות קטנות הנקראות "אמפי-דשא" המיועדות להכיל עד 6,000 אנשים כל אחת, מתחמי פיקניק מוצלים, שבילי הליכה, שבילי אופניים ומתקני משחק.
אַמְפִיפּוֹלִיס (ביוונית עתיקה: Ἀμφίπολις) הייתה עיר חשובה בתראקיה במהלך העת העתיקה.
העיר נוסדה במקור כמושבה אתונאית, אולם אבדה לאתונה בתקופת "המלחמה הפלופונסית".
אתונה לא ויתרה עליה לאורך כל התקופה הקלאסית.
העיר נכבשה בידי מוקדון, ומאוחר יותר בידי הרפובליקה הרומית.
היא ננטשה סופית בשלהי העת העתיקה.
כיום היא מהווה אתר ארכאולוגי חשוב, ופועל בה "המוזיאון הארכאולוגי של אמפיפוליס".
במהלך המאה ה-5 לפנה"ס אתונה ביקשה לבסס את הקולוניאליזם שלה באזור תראקיה, שהייתה מעין "שטח הפקר".
באזור חיו שני עמים עיקריים, התראקים והמוקדונים, שניהם "ברברים" בעיני היוונים.
לתראקיה הייתה חשיבות רבה עבור אתונה בשל מרבצי הכסף והזהב שלה, וכן בשל היערות הגדולים שלה שיכלו לספק עצים לבניין הצי האתונאי.
כמו כן תראקיה הייתה חשובה מבחינה אסטרטגית, לצורך הבטחת הקשר הסדיר עם סקיתיה.
הניסיון הרציני הראשון של אתונה לייסד מושבה באזור, נעשה בסביבות שנת 465 לפנה"ס.
ניכר שזה היה מבצע בעל היקף עצום, 10,000 מתיישבים מאתונה ומבעלות בריתה נשלחו לאזור וייסדו עיר באזור שנודע בשם "אניאה הודוי" ("תשע דרכים") ליד הנהר סטרימון.
עם זאת, חלקם הושמדו באזור דרבסקוס בידי התראקים המקומיים, והשאר חזרו לערים שלהם.
כתובת שנמצאה באזור מעידה על כך שכעשרים שנה מאוחר יותר ייסדו האתונאים באזור מושבה בשם "בראה".
יש המקשרים את הכתובת למידע הנזכר אצל פלוטרכוס על שליחת 1,000 אתונאים מתיישבים לתראקיה בידי פריקלס.
כך או כך, גורל המושבה אינו ידוע, וההערכה היא שהמתיישבים נטשו את העיר ועקרו לערים יווניות אחרות באזור.
בשנת 437 לפנה"ס, או לכל המאוחר בשנת 436 לפנה"ס, שלחו האתונאים משלחת נוספת לעיר בהנהגת האגנון, בנו של ניקיאס.
האגנון קרא לעיר שבנה "אמפיפוליס".
על פי תוקידידס העיר נקראה כך משום שהיא הייתה מוקפת בנהר סטרימון משני צדדיה ("אַמְפִי" = "דו-", "משני צדדים", או "מסביב".
בתוך כמה שנים הפכה העיר לעיר החשובה והעשירה ביותר באזור.
בשנת 424 לפנה"ס, במהלך "המלחמה הפלופונסית" בין אתונה לספרטה, נע המצביא הספרטני ברסידאס עם צבאו מקורינתוס, במטרה לכבוש את המושבות האתונאיות בתראקיה.
הוא הגיע אל העיר בהפתעה, אולם בעלי בריתו שהיו אמורים לפתוח את השערים בפניו, לא עשו זאת.
לפיכך הוא הסתפק בהטלת מצור ובבזיזת הכפרים הסמוכים.
מנהיגי העיר שלחו מסר בהול למצביא (מאוחר יותר ההיסטוריון) תוקידידס ששהה באי תאסוס, לבוא לעזרתם עם שבע הספינות שתחת פיקודו.
ברסידאס נבהל מבואו של תוקידידס, ועל כן הציע תנאים מתונים לתושבי העיר: כל תושב של העיר בין אם הוא אתונאי ובין אם לא, זכאי להישאר בעיר וליהנות מזכויות אזרח מלאות.
כל אשר חפץ לעזוב, זכאי לעשות זאת תוך חמישה ימים עם כל רכושו.
מכיוון שמרבית תושבי העיר לא היו אתונאים אלא בני העמים שבסביבה, קיבלו התושבים את ההצעה והכניסו העירה את צבאו של ברסידאס.
בקיץ 422 לפנה"ס, נשלח המצביא האתונאי קליאון אל תראקיה, וכבש חזרה את טוֹרוֹנֵה וגאלספוס, ונערך להתקפה על אמפיפוליס.
ברסידאס ואנשיו חנו על הר קרדילאון, לא רחוק מאמפיפוליס, וכשעלה קליאון על העיר מבלי להמתין לבואה המתוכנן של תגבורת, הגה ברסידאס תוכנית שהייתה אופיינית לו – מהלומת פתע נועזת שתותיר את האויבים המומים ומבולבלים מבלי יכולת להתגונן כראוי.
מאה וחמישים הופליטים ספרטנים, ובראשם ברסידאס עצמו, הגיחו במפתיע מן העיר ותקפו את האגף השמאלי של האתונאים, בעוד בעלי בריתם של הספרטנים מסתערים מן השער הצפון-מזרחי של העיר ומכריעים את האגף הימני.
קלאון וצבא האתונאים נפנו למנוסה, כשהפרשים והפלטסטים האדונים והכלקידים דולקים אחריהם ומכים בהם.
כשבע מאות איש מן האתונאים נפלו בקרב, וביניהם קלאון עצמו.
מבין הספרטנים, נהרגו שבעה, ובהם ברסידאס, שנפצע תוך כדי הסתערותו על האגף הימני של האויב.
מאוחר יותר ניסו האתונאים להשתלט מחדש על העיר.
הספרטנים פינו משם את כוחותיהם, אולם לא מעבר לכך.
בשנת 417 לפנה"ס נעשה ניסיון לכבוש חזרה את העיר, אולם הוא נכשל.
לאחר המלחמה הפך ברסידאס לגיבור לאומי באמפיפוליס.
תושבי העיר העלו אותו לדרגת "מייסד העיר" ומדי שנה נחגג לכבודו "אויקיסטאי" ("חג ייסוד העיר").
החגיגות כללו העלאת קרבנות בקברו, ועריכת תחרויות ומשחקים לזכרו.
כמו כן מציין תוקידידס (אותו תוקידידס שבזמנו נכשל בהצלת העיר), שהם "הרסו את בנייניו של האגנון והשמידו כל דבר, שהיה בו כדי להזכיר, אילו נשאר, שהוא היה המייסד [של העיר].
כי הם ראו את ברסידאס כמושיעם".
יש לציין שהאתונאים מעולם לא השלימו עם אובדן העיר, והמשיכו לנסות ולהשיג אותה שוב ושוב לכל אורך התקופה הקלאסית.
בשנת 365 לפנה"ס כרת פרדיקס השלישי, מלך מוקדון ברית עם אמפיפוליס, והעמיד לרשותה תגבורת כדי שתוכל להתגונן נגד ההתקפות החוזרות ונשנות של אתונה עליה.
עם זאת, אחיו ויורשו של פרדיקס, פיליפוס השני, מלך מוקדון, שהיה זקוק לעזרתם של האתונאים, הוציא מהעיר את חייליו.
בשנת 357 לפנה"ס, שינה פיליפוס את דעתו בעניין אמפיפוליס, והטיל עליה מצור.
תושבי העיר המבוהלים פנו אל אויבתם הוותיקה, אתונה, בבקשת עזרה.
אולם אתונה הייתה שקועה אז במלחמות אחרות, ולא יכלה להושיע את העיר.
לאחר שחלק מהחומה קרס, נכנעה העיר, ופיליפוס הבטיח לא לפגוע במשטרה ומוסדותיה.
כאות תודה על כך, הגלתה העיר את המדינאים המקומיים שתמכו באתונה.
מאוחר יותר טענו האתונאים שבזמן המצור שלח פיליפוס מסר סודי לאתונה על פיו לאחר שיכבוש את אמפיפוליס יסגיר אותה לאתונה.
אולם נראה כי טענה זו היא שקר.
העיר המשיכה לפרוח תחת שלטונה של מוקדון.
אלכסנדר הגדול יצא ממנה למסעו לכיבוש האימפריה הפרסית בשנת 334 לפנה"ס.
בעיר זו נכלאו גם אשתו של אלכסנדר, רוקסנה, ובנו אלכסנדר הרביעי לפני שהוצאו להורג בידי קסנדרוס.
בשנת 179 לפנה"ס מת בעיר זו פיליפוס החמישי, מלך מוקדון.
במהלך המלחמה המוקדונית השלישית, נמלט אל אמפיפוליס פרסאוס, מלך מוקדון, לאחר שנאלץ לנטוש את עיר הבירה פלה מאימת הרומאים.
כך הפכה אמפיפוליס למשך זמן לעיר הבירה של מוקדון, לפני שפרסאוס נאלץ להיכנע לרומאים.
לאחר סיום המלחמה וכניעתה של מוקדון, ערך באמפיפוליס המצביא הרומאי לוקיוס אמיליוס פאולוס (שבשל ניצחונו כונה "מקדוניקוס"), כינוס של נכבדים מערי מוקדון שבו קבע את ההסדרים החדשים.
מוקדון חולקה לארבעה חלקים, ואמפיפוליס נקבעה כעיר הבירה של המחוז שהשתרע בין הנהרות ניסוס וסטרימון.
מאוחר יותר נערך כינוס שני בנושא שבו הובהרו מספר עניינים נוספים, והוא נערך גם כן באמפיפוליס.
עובדות אלו מלמדות על חשיבותה הרבה של העיר.
מאוחר יותר ערך פאולוס חגיגת ניצחון בעיר, שבה אירח שגרירים מארצות שונות והציג לראווה את שלל המלחמה.
על פי "מעשי השליחים", פאולוס וסילאס עברו בעיר במהלך שנות ה-50 של המאה ה-1. העיר נהנתה משגשוג כלכלי לאורך שלהי העת העתיקה, ונבנו בה כנסיות מפוארות.
היא ניזוקה קשות במהלך פלישות הסלאבים במאה השישית, וננטשה סופית במאה השמינית.
רוב התושבים עברו כנראה לאיאון הסמוכה.
הנמל של העיר המשיך לפעול בתקופה הביזנטית תחת השם "קיריסופוליס", לפני שננטש במהלך התקופה העות'מאנית.
האתר התגלה ותואר בידי מטיילים רבים לאורך המאה ה-19. במהלך מלחמת הבלקן השנייה, חיילים מצבא יוון שחנו באזור חשפו חלקים מאנדרטה גדולה מתקופת המאה ה-4 לפנה"ס.
בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, חשפו חיילים בריטיים חלקים נוספים של האנדרטה, עד שבסופו של דבר היא שוחזרה כולה.
האנדרטה היא למעשה פסל ענק של אריה משיש, הידוע בשם "האריה מאמפיפוליס".
עם זאת, החפירות לא החלו באמת אלא לאחר מלחמת העולם השנייה.
ארכאולוגים מטעם "האגודה לארכאולוגיה יוונית" חפרו במקום בשנת 1972, ומאוחר יותר בשנת 1985. חפירות אלו חשפו את הנקרופוליס של העיר, שרידי החומות שלה, הבזיליקות, גשר על הנהר סטרימון, אולם התעמלות, וילות רומיות וקברים.
קבר שנמצא במקום מכיל גלוסקמה מכסף, אשר הכילה ככל הנראה את השיירים השרופים של גופתו של ברסידאס, שנחשב למיסד העיר.
בקבר נמצא גם כתר מזהב.
בשנת 2012 ארכאולוגים חשפו קבר גדול מצפון-מזרח לאמפיפוליס.
גודלו של תל הקבורה מלמד על חשיבותם של הנקברים שם.
הקיר ההיקפי של תל הקבורה הוא באורך 497 מטר, והוא עשוי גיר מכוסה בשיש.
הקבר מורכב משלושה תאים מופרדים בחומות.
ישנם שני ספינקסים ממש ליד הכניסה לקבר.
שניים מהעמודים התומכים בגג בחלק הראשון הם בצורת קריאטידות מסגנון שרווח במאה ה-4 לפנה"ס.
נמצאו בקבר שרידים של פסיפס המתאר את חטיפתה של פרספונה בידי האדס.
אמפיתיאטרון ארל בעיר ארל שבדרום צרפת הוא אמפיתיאטרון רומי, שנבנה בשנת 90 לספירה.
כיום הוא מארח אירועים שונים בעיר.
מבנה האמפיתיאטרון נבנה קרוב לוודאי בהשראת הקולוסיאום שברומא, שהוקם מעט לפניו.
המבנה הוא אובלי, באורך של 136 מטרים, ברוחב של 109 מטרים ובגובה של 21 מטרים.
יש בו 120 קשתות בשני מפלסים.
היו בו מקומות ישיבה ל-20 אלף צופים.
במהלך קרוב ל-400 שנים נערכו בו מרוצי מרכבות ומופעי גלדיאטורים וציד.
לאחר נפילת רומא במאה החמישית הוסב האמפיתיאטרון למבצר ונוספו לו ארבעה מגדלים רבועים, ששניים מהם שרדו עד היום.
בסופו של דבר נבנו בתחומיו כמאתיים בתים והוא הפך לרובע מגורים של ממש.
היו בו שתי כנסיות, אחת במרכז הארנה והשנייה בבסיסו של המגדל המערבי.
רובע זה התקיים למעלה מאלף שנים.
בשנת 1825, הודות למאמציו של פרוספר מרימה, החל תהליך שחזורו והפיכתו למונומנט.
המבנים שנבנו בתוך האמפיתיאטרון הופקעו ונהרסו, וב-1830 נערך בו המופע הראשון לאחר שחזורו, מלחמת שוורים, לציון הפלישה לאלג'יר באותה שנה.
כיום משמש האמפיתיאטרון להצגת מופעים שונים, לרבות מלחמות שוורים במסגרת פסטיבל Feria d'Arles הנערך פעמיים בשנה בארל, וכן קונצרטים והצגות.
בשנת 1981 נמנה האמפיתיאטרון עם מכלול המונומנטים הרומיים והרומנסקיים של ארל שהוכרזו כאתר מורשת עולמית.
אמפיקיון (שם מדעי: Amphicyon; מילולית: "כלב מעורפל") הוא סוג נכחד של טורף נכחד מהמשפחה כלבי דב, מאבות הכלביים המודרניים, שחי לפני 16.9-2.6 מיליון שנה באמריקה הצפונית, אסיה, דרום אירופה ודרום אפריקה בין המיוקן לפליוקן.
יצור זה היה טורף גדול שאורכו הגיע לאורך 2.5 מטרים ושקל מעל 600 קילוגרם, על פי צורות המדידה "המפריזות", בכך הוא היה מהטורפים הגדולים ביותר שהיו מעולם.
היצור היה דומה בצורתו לדוב בעל מאפיינים כלביים והיו לו לסתות גדולות, זנב עבה וניבים המזכירים ניבי זאב.
ייתכן שהוא היה אוכל-כול כמו הדובים המודרניים והיה כבד מכדי לרדוף אחרי טרף לאורך זמן, מה שלבסוף גרם להיעלמותו.
ייתכן שהוא אכל נבלות, חטף טרף מטורפים אחרים או התמקד במינים איטיים כמו הכליקותריום שחי בתקופתו.
מעריכים שאכל גם צמחים בנוסף לבשר.
נתגלו מינים שונים של האמפיקיון באפריקה, אמריקה הצפונית ואירואסיה.
התיארוך המאוחר ביותר שלהם מגיע ל-2.6 מיליון שנה, בסיום הפליוקן.
האמפיקיון מופיע בפרק החמישי של הסדרה מפלצות חוזרות לתחייה שם הוא מהווה טורף-על שמסוגל להבריח את הדיאודון, אך הפרטים הצעירים נטרפים על ידי להקת אפיקיונים.
אמפכינוס (שם מדעי: Amphechinus) הוא סוג נכחד של קיפוד קטן שחי באוליגוקן ובמיוקן ומאובניו נמצאו באירופה, אסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית.
המאובנים שלו התגלו ב-1850 על ידי החוקר הצרפתי אוגוסט אימרד (Auguste Aymard).
מבדיקה משוערת של מסת גופו מעריכים שהוא הגיע למשקל 175 גרם.
לא ידוע עליו הרבה, אך ממבנה השיניים מעריכים שהוא היה קרוב מאוד לקיפודים המודרניים וייתכן שהתנהג כמותם.
ככל הנראה הוא ניזון בעיקר מחרקים.
היונק חי באוליגוקן רק באירואסיה ונע במהלך המיוקן לעבר אפריקה וגם לאמריקה הצפונית.
אמפיקט הוא רכב אמפיבי, בעל 6 גלגלים, מתוצרת Mobility Unlimited Inc אשר הושק בשנת 1971 בארצות הברית.
ייצור הדגם נקנה ברישיון, על ידי "Magna American" (חטיבה של "Magna Corporation") אשר ייצרה את הדגם מספר שנים ב"Raymond Mississippi" , מיסיסיפי.