tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרויקט יצא ב-22 באפריל 2023 כמוצר בלעדי ליום חנויות התקליטים, וזמין להזרמה החל מ-28 באפריל 2023.
הצמד שמעולם לא הופיע בישראל, באוקטובר 2025 הסיר את האלבומים שלו מהקטלוג של ספוטיפיי בישראל, ללא שום התייחסות פומבית לנושא.
ביצה סקוטית היא מאכל בריטי, המכיל ביצה קשה עטופה בבשר טחון ומצופה בפירורי לחם, מטוגנת או אפויה.
הכלבו הלונדוני פורטנאם אנד מייסון טוען כי המציא את המתכון באמצע המאה ה-18, בהתבסס על מנה מהמטבח של האימפריה המוגולית בשם "נרקיסי כופתא".
הביצה הסקוטית מוגשת בפאבים, בדוכנים ובסופרמרקטים ברחבי הממלכה המאוחדת והיא פופולרית גם כמזון לפיקניק.
ביצ'רין (באיטלקית: Bicerin) הוא משקה מבוסס קפה שמקורו בטורינו.
המשקה מכיל מנת אספרסו, שוקולד ומעט חלב והוא מוגש לרוב בכוס זכוכית קטנה ועגולה.
בארצות הברית מוגש המשקה לעיתים עם קצפת במקום חלב.
בשנת 2001 זכה המשקה להוקרה בביטאון הרשמי של מחוז פיימונטה והוכרז כ'בעל מסורת פיימונטזית'.
משמעות המילה ביצ'רין היא 'כוס קטנה' בפיימונטית, דיאלקט של האיטלקית שבה אותה מילה נכתבת בצורה 'bicchierino'.
המשקה מוכר מאז המאה ה-18 והוא אף הוזכר לחיוב בכתבי אלכסנדר דיומא בשנת 1852. יש הסוברים כי המשקה מבוסס על משקה אחר מהמאה ה-17 שכונה 'בוורזה', משקה בעל מרכיבים דומים שבניגוד לביצ'רין הוגש מעורבב ולא בצורת שכבות.
'קפה ביצ'רין' הוא בית קפה היסטורי בפיאצה דלה קונסולטה בטורינו המגיש ביצ'רין מאז המאה ה-18.
ביצ'קה (בהונגרית: Bicske) היא עיירה במחוז פייר שבהונגריה.
היא נמצאת במרחק של כ-35 קילומטרים מערבה מבירת הונגריה בודפשט.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, אזור העיירה ביצ'קה היה מיושב עוד מהתקופה הנאוליתית וכן בתקופת הברונזה, עוד לפני שהרומאים, האווארים וההונגרים חיו שם.
האזכור הראשון לעיירה זו הוא של מסמך היתר גביית אגרה משנת 1306.
בשנת 1596 נכבשה ביצ'קה בידי האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1642 נקנתה קרקע העיירה בידי רוזן עשיר בשם אדם בטיאני, שבנה שם טירה מפוארת והפך אותה למגוריו.
בתקופה זו, הכפר ביצ'קה, שנהרס על ידי הטורקים במהלך הכיבוש העות'מאני, הפך לעיירה משגשגת בשל העושר שמשפחת בטיאני הביאה עימה למקום.
במהלך המאה ה-19 הייתה ביצ'קה לעיר מפותחת ולמרכז תרבותי.
משפחת בטיאני כשקנתה את המקום בנתה גם מצפה כוכבים וטירה קטנה עבור אסטרונומים, ודבר זה משך אליה מבקרים רבים.
העיירה ביצ'קה עברה תהפוכות רבות במהלך ההיסטוריה שלה.
תחילה היא הייתה יישוב קטן, מעין כפר.
משנת 1688 עד 1877, בעידן משפחת בטיאני, הייתה זו עיירה מרכזית של המחוז.
משנת 1877 עד 1946 העיירה השתייכה למחוז פייר.
בשנת 1947 היא הפכה לעיירה עצמאית.
בינואר 1941, במפקד האוכלוסין שנעשה בהונגריה לפני הכיבוש הגרמני, נמנו בביצ'קה 201 תושבים יהודים, שהיוו כ-2% מאוכלוסיית העיירה.
עוד לפני כן, בימי הטרור הלבן ההונגרי, נרצחו כמה מתושביה היהודים של ביצ'קה.
ב-19 במרץ 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, כבש צבא גרמניה הנאצית את הונגריה.
במפקד שעשתה גרמניה באפריל באותה שנה, נמנו בין יהודי ביצ'קה 196 יהודים.
כמו בכל מקום שנכבש על ידי גרמניה, גם בביצ'קה הוקם גטו עבור היהודים.
גטו ביצ'קה הוקם ב-16 במאי 1944. כ-480 יהודים בביצ'קה וסביבותיה נאלצו להצטופף בגטו זה, והבתים סומנו בטלאי צהוב.
בתחילת יוני 1944 הועברו יהודי ביצ'קה למרכז שילוח בבית חרושת ללבנים בסקשפהרוואר, וב-14 ביוני הם גורשו משם לאושוויץ.
ב-24 בדצמבר 1944 נכבשה ביצ'קה מידי גרמניה הנאצית על ידי הכוחות הסובייטים של החזית האוקראינית השלישית במהלך הקרב על בודפשט.
אנטל פורגאץ' (במקור פרויד, 1910 – 1944) היה משורר ועיתונאי יהודי-הונגרי שנספה בשואה.
ביצ'קראפט קווין אייר B-80 הוא מטוס קל דו מנועי מתוצרת חברת ביצ'קראפט האמריקאית.
ביצ'קראפט קווין אייר B-80 שימש בחיל האוויר האמריקני כמטוס מנהלים ויועד בעיקר להובלת מפקדים.
בחיל האוויר הישראלי הוא מכונה זמיר.
נרכש לראשונה ב-1974 ושימש בטייסת 135 לתובלת חיילים ומפקדים, וכן כמטוס הדרכה בבית הספר לטיסה.
הזמיר יצא משירות בחיל האוויר בשנת 2003.
ביץ' בם בע"מ, המוכרת יותר בשמה באנגלית Beach Bum, היא חברת משחקי רשת ישראלית.
החברה הוקמה במרץ 2015 על ידי גיגי לוי-וייס (יו"ר פעיל של החברה) ואורי שחק (דירקטור בחברה), שניים ממייסדי חברת משחקי הרשת פלייטיקה שפרשו ממנה.
מייסדים נוספים הם שחר שצלקה (מנכ"ל החברה), קרן מרום (סמנכ"ל תפעול) וגיל לוי.
סמוך להקמתה גייסה החברה שלושה מיליון דולר מהמייסדים ומקרן 83North.
משרדי החברה שוכנים ברעננה, ובספטמבר 2021 הועסקו בה 150 עובדים.
משחקי המובייל של החברה מבוססים על משחקי לוח ומשחקי קלפים פופולריים.
המשחקים הפופולריים ביותר של החברה הם Lord of the Board (שש בש), Spades Royale (ספיידז) וGin Rummy Stars (גין רמי).
בספטמבר 2021 נמכרה החברה לחברת משחקי ההייפר-קז'ואל הצרפתית Voodoo , תמורת 300 מיליון דולר, ועוד 200 מיליון דולר המותנים בעמידה ביעדים.
ביצית או תא ביצה היא תא רבייה (גמטה) המתפתח אצל נקבות של יצורים רב-תאיים המתרבים ברבייה זוויגית (מינית).
הביציות מתפתחות בשחלה, ולעיתים קרובות מאוחסנות בה למשך זמן מסוים.
מהיותה תא רבייה, במהלך התפתחות הביצית היא הפלואידית, כלומר, מכילה מחצית ממספר הכרומוזומים בתא סומטי, אך גם בעלת שלב התפתחותי דיפלואידי.
ביציות הן תאים גדולים יותר מתא זרע.
היווצרות ביציות אצל בעלי חיים מתחילה בתא נבט דיפלואידי, בתהליך הנקרא אוֹאוֹגנזה (oogenesis).
כל תא נבט מתפתח לביצה בלתי בשלה הקרויה גם אוֹאוֹציט (oocyte).
אואוציט צובר בתוכו מרכיבים ציטופלזמיים רבים (יותר מאשר תא הזרע) ומתחלק בתהליך המיוזה I לשני תאי-צאצא השונים זה מזה בממדיהם ותפקידם.
אחד מתאי הצאצא נקרא אואוציט משני, תא זה מקבל את רוב-רובה של הציטופלזמה, כך שהתא השני, הנקרא גופיף הקוטב הראשון, קטן למדי.
בשלב זה, התהליך מוקפא עד לחדירת תא הזרע לתא הביצית ויצירת הזיגוטה.
שני התאים עוברים מיוזה II וחלוקת ציטופלזמה: אחד מתאי הצאצא של האואוציט המשני מקבל מעט מאוד ציטופלזמה ומתפתח לגופיף קוטב שני; האחר, המכיל כעת גם את המידע התורשתי מתא הזרע, מקבל את רוב הציטופלזמה ומתפתח לביצית.
בסוף מיוזה II, נותר תא הפלואידי אחד המשמש כגמטה.
היתר לא מתפקדים כגמטות, אלא משמשים "כלי קיבול" לכרומוזומים המיותרים, המסולקים כדי שהביצית תכיל מספר הפלואידי של כרומוזומים.
מאחר שכמות הציטופלזמה בגופיפי הקוטב היא קטנה, הם מכילים מעט מאוד חומרי הזנה ומנגנונים מטבוליים, ועם הזמן הללו מתנוונים.
לרוב, כאשר ביצית פוגשת תא רבייה זכרי – תא זרע בבעלי חיים, וגרגר אבקה בצמחים – היא מתאחה עמו בתהליך הידוע כהפריה.
תא הרבייה הזכרי תורם את סט הכרומוזומים שלו, וביחד נוצר תא דיפלואידי, בעל מספר כרומוזומים רגיל, הנקרא זיגוטה.
הזיגוטה מתחלקת לתאים רבים שמתמיינים ומתמחים בהדרגה, עד להיווצרותו של יצור חדש – הצאצא.
בבעלי חיים, על-מנת שהביצית תוכל לפגוש את תא הזרע היא צריכה לצאת מהשחלה.
תהליך היציאה וההתקדמות לאורך החצוצרה נקרא ביוץ.
ההפריה נעשית עם חדירת תא זרע (לרוב בודד) אל הביצית.
בתהליך הפריה טבעי תאי הזרע נכנסים אל גוף האישה דרך הנרתיק, שאליו הם מגיעים בעת השפיכה, יחד עם נוזל הזרע.
משם תאי הזרע שוחים אל עבר הרחם והחצוצרה, שם אמורה להיות הביצית לאחר הביוץ.
המסלול, שאורכו כ-10 ס"מ, הוא קשה ומהווה מבחן כוח אמיתי.
מאות מיליוני תאי זרע מתים כבר בנרתיק ובצוואר הרחם בגלל הסביבה החומצית הקיימת ברירית הנרתיק.
בנוסף, ריר צוואר הרחם פועל כמסנן כך שרק מספר מאות בודדים של תאי זרע יגיעו אל החצוצרה.
שם הם יכולים לשרוד במשך יום-יומיים.
לאחר חדירת תא זרע אחד אל הביצית מופעלת התגובה הקורטיקלית, המונעת מתאי זרע נוספים לחדור לביצית.
ביצורים הם מבנים צבאיים שנועדו ללוחמה הגנתית.
גורמים שונים השתמשו בביצורים לאורך אלפי שנות היסטוריה, במבחר רחב של עיצובים הולכים ומורכבים.
הפעולה של שיפור ההגנה של אזור מסוים נקראת "ביצור".
מבנים מבוצרים נקראים מבצרים או מצודות.
ביסוד הביצורים עומדות שתי תכליות עיקריות: מניעת מעבר וחדירה של כוחות עוינים, והגנה על מתחם מסוים (ועל מערך ההגנה עצמו) מפני פגיעות פיזיות כגון ירי קליעים.
קיימים שני סוגים מרכזיים של ביצורים - מערכות ביצורים ואלמנטים הגנתיים וביצוריים.
מבצר – מתחם מבוצר, שנועד להגן על האנשים שבתוכו בפני תקיפה וכן לספק נקודת משלט אסטרטגית.
טירה – מבנה מגורים גדול ומבוצר.
חומות עיר – מערכת ביצורים שנועדה להגן על יישוב עירוני או כפרי.
האלמנט העיקרי במערכת זו היה חומות ארוכות וגבוהות אך היא כללה גם מצודה, צריחים ושערים.
מחסום הפרדה – מבנה או מערכת ביצורים שנועדו ליצור הפרדה בין שני מקומות או אוכלוסיות.
מוצב – מתחם צבאי מבוצר מודרני המשמש נקודת משלט ובסיס לחיל מצב השומר על האזור.
בונקר – מבנה צבאי מבוצר המחופר בתוך האדמה או בבטן ההר, המסתמך על התחפרות והמסלע הטבעי להגנה.
נועד לעמוד בפני הפצצות כבדות וארטילריה, ולעיתים גם בפני נשק גרעיני.
להלן אלמנטים הגנתיים שלרוב אינם עומדים בפני עצמם אלא משולבים כחלק ממערך ביצורים מהסוגים שתוארו לעיל.
מצודה – גרסה מוקטנת של מבצר, שלרוב השתלבה במערך ביצורים נרחב יותר (כחלק ממבצר, חומות עיר, מחסום הפרדה וכו').
חומה – קיר עבה וגבוה הנועד לחסום מעבר ולמנוע פגיעת קליעים.
חומות גדולות כללו גם עמדות ירי במפלס העליון שלהן, דבר שאפשר למגינים לירות לעבר כוחות עוינים ומסתננים שמנסים לטפס על החומה.
צריח – צריח משמש לעיתים קרובות כשם למגדל מבוצר המשובץ בחומה ומתנשא מעליה.
לרוב כלל הצריח עמדות ירי במספר מפלסים וחרכי ירי.
באסטיון – בליטה זוויתית בחומה המאפשרת הגנה יותר טובה עליה.
שינות – עמדות ירי הבנויות על חומה בצורת זיגזג מלבני.
חרך ירי – חריץ צר בחומה או בקיר המאפשר למגן לירות על התוקף תוך מתן הגנה למגן מאש התוקף (לתוקף קשה יותר לקלוע לתוך החריץ הצר שמאחוריו ניצב המגן).
חפיר – תעלה עמוקה, מלאה במים או יבשה, שמטרתה למנוע מעבר וגישה ליסודות של החומות.
ברביקן – מתחם מבוצר הנועד לרוב להגן על גשרים.
משיקולי – מרפסת הפוכה שנועדה לאפשר התמודדות עם אויבים העומדים צמוד לחומה.
פתח הריגה – פתח הנמצא לרוב בתקרת גשר ממנו החיילים יכולים לירות על אויבים.
גדר – מחסום בתצורת שבכה או סורגים, שעשוי לרוב ממתכת או עץ, שמטרתו למנוע מעבר בני אדם ובעלי חיים.
חומות נמוכות ודקות מאבן מכונות אף הן "גדר".
גדר תיל (תלתלית) – גדר קוצנית העשויה מתיל מתכת דוקרני וניתנת לפרישה מהירה בשטח.
חומת מפגע – סוללת עפר (ערימה גבוהה, ארוכה ורחבה של עפר) שנועדה לספוג ירי כבד, לרבות אש נשק קל, תותחים וארטילריה.
פילבוקס (מצדית) – מגדל שמירה מודרני, לרוב בצורת גליל ועשוי מבטון מזוין, שבו משובצים חרכי ירי לרובים ומקלעים.
שוחה – תעלה צרה וארוכה שמשמשת להגנת חיל רגלים מפני ירי מקלעים ופגיעה ישירה של ארטילריה.
שוחות הן ביצור צבאי מודרני ומהוות גם חלק ממוצבים, ולרוב הן כוללות גם עמדות ירי.
מתרס – מחסום מאולתר המשמש לרוב בלוחמת רחוב.
עמדת שמירה ממוגנת – עמדת שמירה ("בודקה") שקירותיה וחלונותיה ממוגנים בפני ירי מנשק קל.
מיגונית – מקלט נייד שמגן מפני פגיעה ישירה של פצצות מרגמה ורקטות קלות ומפני רסיסים של רקטות כבדות יותר, כמו גם מפני ירי נשק קל ורסס.
ביצי חופש הן ביצים המגיעות מלול שבו תרנגולות מטילות אינן חיות בכלובי סוללה אלא באסמים ("סככות") בהם יש להן לעיתים גישה לחצר פתוחה.
משקים אלה מכונים "לולי חצר" או "לולי חופש".
שיטת גידול זו יעילה פחות מבחינה מסחרית, וכתוצאה מכך "ביצי חופש" יקרות מביצים רגילות, אך יש המעדיפים לשלם את המחיר הגבוה יותר מתוך העדפה מצפונית, במטרה לצמצם את סבלן של תרנגולות בתעשיית הביצים, או מסיבות בריאותיות.
פעולתם של ארגוני זכויות בעלי חיים וארגונים אחרים לקידום צריכת "ביצי חופש" זכתה להצלחה גדולה באירופה ובצפון אמריקה.
65% מהביצים שנמכרו בבריטניה ב-2019 היו מלולים ללא כלובים.
באוסטרליה עומדת צריכת ביצי החופש על 4–5 אחוז.
בישראל כ-3.9% מהביצים הן מלולים ללא כלובים – 1.9% "ביצי חופש" ו-2% "ביצים אורגניות".
לפי סקר 67% מישראלים מוכנים לשלם יותר בשביל ביצי חופש כדי שתרנגולות לא יסבלו בכלובי סוללה אבל מספר דומה לא מודעים לתנאים שתרנגולות מוחזקות בלולי הביצים.
יש הטוענים כי "ביצי חופש" מזינות יותר ובריאות יותר ומחקרים מסוימים אף מצביעים על שכיחות פחותה של מחלות מסוימות בתרנגולות ב"לולי חופש".
על-פי חוות דעת מדעית של הרשות האירופית לבטיחות מזון מ-2019, זיהומי סלמונלה נוטים להיות יותר נפוצים בלולי כלובים מאשר בלולים ללא כלובים.
חוות הדעת מציינת שהצפיפות והלחץ הנפשי שבהם נתונות התרנגולות הם גורמי סיכון שעלולים להחליש את המערכת החיסונית שלהן ולהפוך אותן לפגיעות יותר להתפשטות מחלות.
מנגד, קיימים גם מחקרים בהם נמצאו בביצים מלולים ללא כלובים רעלים בכמות גדולה יותר מאשר בביצים מלולי כלובים.
לפי נתוני תוכנית הבקרה למעקב אחרי סלמונלה של משרד הבריאות, שיעור הסלמונלה במשקים אורגניים או במשקי "חופש" נמוך יותר משמעותית – 9.8% בלולים ללא כלובים, לעומת 29% בלולי כלובים.
לפי המלצות תזונתיות בנוגע לביצים של שירותי בריאות כללית, עדיף לפיכך לקנות ביצים אורגניות או "ביצי חופש".
הפיקוח על "לולי חופש" בישראל נערך על ידי עמותת חי-משק לרווחת בעלי חיים, על פי תקן שאימצה, שזהה כמעט לזה של "ביצים אורגניות" בכל הקשור ל"רווחת" התרנגולות.
התקן קובע בין היתר כי השטח המוקצב לכל תרנגולת יהיה כחמישית מטר רבוע בתוך המבנה (שטח הגדול פי 5 מהשטח שבו חיות תרנגולות בכלובים) ועוד כחצי מטר רבוע בחצר (בסך הכול פי 12 מהשטח שבו חיות תרנגולות בכלובים, אך אין הגדרה מחייבת לזמינות החצר).
התקן גם מפרט את מספר תאי ההטלה המינימלי לכל התרנגולות (התרנגולות נכנסות להטיל בהם בשל הדחף הטבעי להטיל בפרטיות) ואוסר על שיטות אכזריות המקובלות בתעשיית הביצים הסטנדרטית כמו הרעבת התרנגולות ("השרה כפויה").
התקן ל"ביצים אורגניות" מפוקח על ידי הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל וכולל, לצד דרישות בענייני "רווחת" התרנגולות, גם דרישות מיוחדות בענייני בריאות הצרכנים, שאינן קיימות בתקן "ביצי חופש" כמו אספקת מזון אורגני לתרנגולות ושימוש מוגבל בתרופות.
לכן, ניתן לראות ב"ביצים אורגניות" סוג מיוחד של "ביצי חופש".
במדינות רבות, התקנים להגדרת "ביצי חופש" אינם אחידים או מחייבים.
מצב זה הוביל לריבוי מקרים של הונאה, בהם ביצים המגודלות בשיטות שאינן חופשיות מוגדרות כביצי חופש.
באיחוד האירופי מחויבות כל ביצה ואריזת ביצים הנמכרות לצרכנים בסימון סוג הלול ממנו הגיעה הביצה – כלובים, לול-אסם (בלי חצר), "חופש" או "אורגני".
בשנת 2012 ניתן בישראל "צו פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (החלת החוק וקביעת רמת פיקוח לביצי מאכל מסוימות), התשע"ב-2012", שקבע את הדרישות הבאות לשם הגדרת ביצים כביצי חופש:
ארגונים להגנת בעלי חיים הצליחו לחולל שינויים גדולים בתעשיית הביצים ובשיטות הגידול באמצעות קמפיינים שהובילו לחקיקה האוסרת לגדל תרנגולות בשיטות התעשייתיות הנהוגות.
שווייץ הייתה המדינה הראשונה שאסרה על כליאת תרנגולות בכלובי סוללה – וכלובים בכלל – עוד ב-1991. ב-1999 החליט האיחוד האירופי לאסור על כלובי סוללה במהלך מדורג, שהושלם ב-2012, אך האיסור מאפשר להחזיק תרנגולות ב"כלובים מאובזרים" ומוגדלים מעט, בתקן שזכה לביקורת רבה.
בפועל, הוביל האיסור להתרחבות עצומה בגידול תרנגולות בלולים ללא כלובים כלל.
ייצור ביצים בלולים ללא כלובים מהווה כיום כמחצית מייצור הביצים באיחוד האירופי (52% מהתרנגולות באיחוד האירופי הוחזקו ב-2019 בלולים ללא כלובים), 94% מהייצור בגרמניה (יצרנית הביצים הגדולה באירופה), 99% באוסטריה, 91% בשוודיה, 86% בהולנד, 85% בדנמרק, 65% בבריטניה, 48% באירלנד ו-45% בבולגריה.
בשווייץ, מ-1992, 100% מהייצור הוא ללא כלובים כלל.
בארצות הברית ניכרת בשנים האחרונות עלייה חדה בכמות הביצים מלולים ללא כלובים: יותר מרבע (26.2%) מהביצים ב-2019 הגיעו מלולים ללא כלובים, בעוד שרק חמש שנים קודם לכן, ב-2014, הנתון עמד על פחות מ-6%.
העלייה צפויה להימשך עם יישום החקיקה לאיסור על מכירת ביצים מכלובים בחלק מהמדינות, ועם מימוש התחייבויות תאגידיות להפסקת השימוש בביצים בכלובים.
בקליפורניה, במסצ'וסטס, בוושינגטון, ברוד איילנד, במישיגן, באורגון, בקולורדו, בשווייץ, בהולנד, בגרמניה, באוסטריה, בלוקסמבורג, בבהוטן ובניו זילנד נאסרו כל סוגי הכלובים או נקבעו תקנים מחמירים יותר מהדירקטיבה האירופית המינימלית.
במסצ'וסטס, בקליפורניה, בוושינגטון, באורגון בקולורדו ובמישיגן, בנוסף לאיסור הדרגתי על כליאת תרנגולות בכלובים, החוקים החדשים אוסרים גם על מכירת ביצים מכלובים, אפילו אם מקורן במדינה אחרת.
בעקבות הביקורת מצד ארגונים להגנת בעלי חיים, כ-1,800 תאגידים ברחבי העולם התחייבו להפסקה הדרגתית של השימוש בביצים מכלובים, ביניהם תאגידי המזון נסטלה, יוניליבר, וקלוגס, רשתות הסופרמרקטים וולמארט וסיינסבורי'ס חברות ההסעדה סודקסו ו-ISS, ורשתות המלונות הילטון, אינטרקונטיננטל ומריוט (בעלת מלונות שרתון וריץ קרלטון).
ברוב המקרים ההתחייבות אינה בהכרח לביצים מלולים בהם לתרנגולות יש גישה לחצר, אלא לביצים מלולים ללא כלובים.
מבקרים רבים, ובראשם ארגונים לזכויות בעלי חיים ולשחרור בעלי חיים, מצביעים על כך שתרנגולות ב"לולי חופש" אינן באמת חופשיות, ועל הדמיון הרב שקיים בינם לבין יתר תעשיית הביצים מבחינת הפגיעה בתרנגולות.
הפגיעה בבעלי חיים המשותפת לכל סוגי הלולים – כלובי סוללה, אורגני, "חופש" – כוללת, בין היתר:
הרג האפרוחים הזכרים – מתבצע כבר במדגרות, הרבה לפני מכירת והעברת האפרוחות ללולי ההטלה עם הגעתן לבגרות מינית בגיל 4 חודשים.
האפרוחים הזכרים מגזע המטילות הם חסרי כל ערך לתעשייה כי לא יטילו ביצים וכי אינם מהגזע ש"טופח גנטית" לגדילה מהירה ומשמש בתעשיית הבשר.
הרג התרנגולות, כשקצב ההטלה שלהן פוחת – מתבצע כעבור שנה או שנתיים מהגיען ללול ההטלה, באמצעות מכונת חישמול שמפעילים קבלנים של מועצת הלול בכל סוגי הלולים (מצבן הגופני של התרנגולות המטילות לאחר שנתיים של הטלה אינטנסיבית מדורדר כל כך עד שהן נחשבות כבלתי ראויות למאכל)
חיתוך המקור – המקור של האפרוחות נחתך באמצעות מכשיר "גיליוטינה" בעל להבי ברזל מלובן, למרות שהמקור מכיל תאי עצב וכלי דם ומשמש את התרנגולת לאכילה, ניקוי הנוצות, חיטוט בקרקע, ועוד.
חיתוך המקור גורם דימומים והקאות בטווח הקצר ועלול לגרום כאבים וקשיים באכילה במשך כל חיי התרנגולת.
"טיפוח" גנטי להטלה מוגברת – גם תרנגולות ב"לולי חופש" מטילות כמויות ביצים עצומות (כ-300 בשנה) שפוגעות בבריאותן, ובמיוחד מחלישות את עצמותיהן ומביאות לשחיקה וצניחה של צינור ההטלה
מניעת היכולת לדגור – תרנגולות בלולי חופש אינן חופשיות לדגור על הביצים שהן מטילות (לא כל שכן לגדל אפרוחים)
אולם, גם מרבית המבקרים של תעשיית "לולי החופש" בשל אכזריותה או בשל ההטעיה הכרוכה בשמה ובפרסומיה, מכירים לרוב בכך שהיא אכזרית פחות מתעשיית לולי הכלובים המקובלת.
ביצות האקני הן אזור פתוח של משטחי עשב על גדת הנהר לי ברובע האקני של העיר לונדון.
אזור זה היה אזור ביצות לא מיושב.
לאחר מלחמת העולם השנייה יובשו הביצות תוך שימוש בהריסות מבני לונדון בעקבות הבליץ.
האזור הפך להיות פארק ציבורי והוא משמש את ליגת הכדורגל של ימי ראשון.
בפארק 88 מגרשי כדורגל ונערכים בו מדי יום ראשון מעל 100 משחקי כדורגל של קבוצות הכדורגל המקומיות של לונדון.
זהו הריכוז הגדול בעולם של מגרשי כדורגל המצויים במקום אחד.
ביצות פְּרִיפְּיַאט (בבלארוסית: Прыпяцкія балоты; מכונות גם ביצות פינסק או ביצות פּוֹלֶסְיה) הן שטח גדול של אדמה ביצתית המשתרע לאורך נהר פריפיאט באזור דרום בלארוס וצפון-מערב אוקראינה.
זהו אזור הביצות הגדול באירופה: שטחן של הביצות כ-98,400 קמ"ר, והן משתרעות לאורך 480 ק"מ ממערב למזרח ו-225 ק"מ מצפון לדרום.
ביולי ואוגוסט 1941 ערכו כוחות גרמניה הנאצית את "מבצע ביצות פריפיאט" במסגרתו ניסו לרצוח את יהודי האזור באמצעות הובלתם אל תוך הביצות על מנת לגרום לטביעתם.
ניסיון ההטבעה לא נחל הצלחה בשל רדידותן של הביצות, ולכן בסופו של דבר נרצחו היהודים בבורות ירי.
ביצים בנוסח בנדיקט הוא מאכל הכולל שני חצאי מאפין אנגלי, מעליהם בייקון מעושן או האם, ביצים עלומות ורוטב הולנדז.
ישנן גרסאות שונות באשר למקור המאכל:
בריאיון עיתונאי משנת 1942 סיפר למואל בנדיקט, סוכן וול סטריט בגמלאות, כי בשנת 1894 נכנס למלון וולדורף-אסטוריה ברצותו להיפטר מחמרמורת הבוקר שחש, והזמין קלי עם חמאה, ביצים עלומות, בייקון מטוגן פריך ורוטב הולנדז.
רב המלצרים התרשם מאוד מהארוחה המוזמנת, הוסיף אותה לתפריטי ארוחת הבוקר וארוחת הצהריים והחליף את הקלי במאפין אנגלי קלוי ואת הבייקון בהאם.
בספטמבר 1967 כתב קרייג קלייבורן טור בניו יורק טיימס על מכתב שקיבל מאדוארד מונטגומרי, אמריקאי שחי אז בצרפת.
במכתב הוא טען כי יוצר המאכל הוא קומודור בנדיקט, בנקאי ובעל יאכטה, שנפטר ב-1920 בגיל 86. מונטגומרי הציג מתכון לביצים בנוסח בנדיקט, שטען כי קיבל מאמו שקיבלה אותו מאחיה, שהיה ידיד של הקומודור.
במסעדות שונות מוגשות גרסאות אחרות של ביצים בנוסח בנדיקט, רובן מכילות ביצים ורוטב הולנדז, ומתווספים רכיבים שונים כגון תרד, תחתיות ארטישוק, אנשובי, סלמון מעושן, אספרגוס ועוד.
במוזיקת הרנסאנס ובתקופה המוקדמת של מוזיקת הבארוק, המושג ביציניום (ברבים: ביציניה; bicinium, pl.
bicinia) התייחס ליצירה מוזיקלית המבוצעת בידי שני מוזיקאים או כלים מוזיקליים, ולרוב יצירה זו העבירה מסרים חינוכיים.
למונח היו שני שימושים בהיסטוריית המוזיקה:
בעת האחרונה משמשת המילה ככינוי לכל יצירה מוזיקלית מתקופות הרנסאנס והתקופה המוקדמת של הבארוק, שמיועדת לביצוע בשני קולות, ווקליים או כליים.
מבחינה היסטורית, המילה התייחסה לסוג ספציפי של יצירה בשני קולות שנועדה לשמש ככלי ללימוד, לרוב באזורים פרוטסטנטיים דוברי גרמנית.
השימוש הראשון במונח נעשה בפולין, על ידי המלחין יאן מלובלין (Jan z Lublina) בחיבור משנת 1540. ספרי ביציניה הופצו כמה עשורים לאחר מכן בגרמניה, בארצות השפלה ואף באיטליה, מכיוון שתועלת השיטה כעזר-הוראה נתפרסמה.
בנוסף, מרטין לותר הדגיש באותם ימים את החשיבות של לימוד הילדים מוזיקה לצד לימוד ספר התהילים: ביציניה המבוססים על טקסטים גרמניים מספר התהילים הגשימו את מטרתו.
שירת הביציניום נחשבה לקלה למדיי, לפחות בהשוואה להשתתפות באנסמבל.
בדרך כלל הביציניום עוצב לשירה או ניגון של תלמידים מאותו גיל ויכולת מוזיקלית, ולעיתים לשירה של תלמיד ומורה.
ביצי דגים הוא כינוי לגוש של ביציות בשלות (זיגוטות) של דגים, ושל בעלי חיים ימיים מסוימים, כדוגמת קיפודי ים, חסילונים, וצדפות.
כסוג של מאכלי ים נעשה בביצי דגים שימוש כמרכיב בבישול של מאכלים רבים, ויש הנוהגים לאכול אותן כאשר אינן מבושלות.
קוויאר הוא כינוי למאכל העשוי מביצי דגים מעובדות ומומלחות של דג החידקן.
המאכל המכונה באנגלית "Soft Roe" (ביצי דגים רכות) או "White Roe" (ביצי דגים לבנות) אינו מכיל ביצי דגים כלל אלא זרע של דגים.
מאחר שהפקת ביצי דגים כרוכה בהרג הדגה המטילה, רוב הצמחונים נמנעים מאכילתן.
סוגים שונים של ביצי דגים נמצאים בשימוש המטבח היפני, כולל הסוגים הבאים המוגשים בלתי מבושלים בסושי:
איקוּרה (いくら) – ביצי דג הסלמון.
כדוריות בודדות גדולות בגוון אדום-כתמתם.
קזוּנוֹקוֹ (数の子/鯑) – ביצי דג המליח, צהובות או ורדרדות, מוצקות ובעלות מרקם ומראה דמוי גומי, בדרך כלל מוחמצות.
ביצי הדגים מוגשות כגוש אחד מלוכד ולכן נראות כמו חתיכת דג.
מנטאיקוֹ (明太子) – ביצי דג הזהבון מתובלים באבקת פלפל אדום ומוקפים בממברנה סינתטית דקה ואלסטית.
גוון המנטאיקו בין ורוד לאדום כהה.
טאראקוֹ (たらこ) ביצי דג הזהבון מומלחות ולעיתים צלויות.
טוֹביקוֹ (飛び子) ביצי דג מעופף, פריכות מאוד וצבען כתום אדמדם.
אוּני (うに) – ביצי קיפוד ים, רכות ונימוחות.
הגוון נע בין כתום לצהוב בהיר.
נוהגים לאכול את ביצי קיפוד הים חיות או מבושלות קלות.
ביצי קיפוד הים הן מאכל פופולרי במטבח הקוריאני, ומכונות "אוּני" בסושי היפני.
ביצי קיפוד הים הן גם אוכל מסורתי בצ'ילה וידועות כ"אריסו" (erizo).
מעבר לצריכה המקומית מייצאות צ'ילה ומדינות נוספות קיפודי ים ליפן.
ביצי קיפוד הים נחשבות מסורתית כאפרודיזיאק (מעורר את החשק המיני) ונתגלה כי הן מכילות את הקנבינואיד אנאנדמיד.
קאראסוּמי (カラスミ) – מאכל מיוחד לנגסאקי ויחד עם אוּני (ביצי קיפוד ים מומלחות) וקונווואטה (מעיי מלפפון ים) הם שלושת הצ'ינמי (מילולית "טעם נדיר", מאכלים הנחשבים ייחודים לאזור מסוים ביפן) של יפן.
את הקאראסוּמי מכינים על ידי השריה של ביצי דג המולית המוחמצות במלח במים לסילוק המלח וייבושם בשמש.
בשוודיה פופולרי מאוד ממרח ביצי דג הבקלה מעושנות ומיובשות, ונהוג למרוח אותו על כריכים.
המותג הידוע ביותר קרוי "קוויאר קאלס" (Kalles Kaviar).
בביצי דג הפיקה (stenbider באנגלית Lumpfish) נעשה שימוש רב במטבח הדני, על ביצים קשות פרוסות או חצויות, על ערימת חסילונים, או בצירוף עם דגים אחרים או מאכלי ים.
סוג מקובל נוסף של ביצי דגים שנהוג לאכול בדנמרק הוא ביצי דג הבקלה (בדנית "טורסק" torsk).
ביוון ובטורקיה טאראמה הוא שם לממרח ביצי קרפיון כבושות.
במטבח היווני נהוג להשתמש בהן לצורך להכנת הטראמוסאלאטה (המכונה איקרה) ובמטבח הטורקי ובמקומות אחרים בבלקן) מכינים ממנו סוג של מזט, המכיל טאראמה מעורבת במיץ לימון, פירורי לחם, בצל ושמן זית.
גם את סלט הטאראמה הטורקי וגם את הטרמוסלטה נהוג לאכול כמטבל.
באיטליה מכנים בשם בוטרגה כיס ביצי דג המולית מומלח ומיובש ונעשה בו שימוש כציפוי עליון ולרוטב של פסטה.
במחוזות גילאן ומזנדרן שלחוף הים הכספי באיראן נעשה שימוש בכמה סוגים של ביצי דגים.
באיראן מכונה מאכל זה "אשפל" ואוכלים אותו צלוי, מעושן, ממולח או מעורב יחד עם מרכיבים נוספים.
כשהוא ממולח או מעושן נעשה בו שימוש כתבלין.
כשנעשה שימוש בביצי דגים חיים נהוג לצלות, לאדות, או לערבב עם ביצים ולטגן על מנת ליצור מאכל דמוי רפרפת ביצים הקרוי "אשפל קוּקוּ".
מלבד הקוויאר המבוקש מאוד, סוגים נוספים של ביצי דגים נמכרים במחירים גבוהים: ביצי דג הקוטום (המכונה גם הדג הכספי הלבן או Rutilus Frisii Kutum), ביצי הדג הקרוי בגילקי (שפת מחוז גילאן באיראן) "קולי" (Rutilus rutilus), ביצי הדג המכונה בגילקי "קולמה" (לש) וסלמון כספי.
בביצי דגי קרפיון נעשה שימוש מועט ופעם לפעם משתמשים בביצי דג הבינית (barbus barbus).
הודו (קראלה ומערב בנגל) ובנגלדש
ביצי דגים מדג ה"הילסה" (Tenualosa ilisha) נחשבות למעדן משובח במערב בנגל ובבנגלדש.
את ביצי הדג נוהגים לטגן בשמן עמוק, למרות שקיימות שיטות הכנה מקובלות אחרות, כדוגמת "מחית ביצי דגים" שאותה יוצרים כשמועכים את ביצי הדגים יחד עם שמן, בצל ופלפל, או כדוגמת "קארי של ביצי דגים".
במדינת קראלה ביצי דגים המטוגנים בשמן קוקוס נחשבות מעדן.
בין אוכלוסיית השבטים המקומית ביצי דגים צלויים על אש פתוחה (בדומה למרשמלו) הן מעדן.
לעומת זאת, דג המכיל ביצי דגים נחשב טעים פחות בהשוואה לסוגים אחרים.
מעדן נוסף הן ביצי הדג המכונה "רוהו" (Labeo rohita) ואוכלים אותן מטוגנות או כמילוי בסוג של דלעת (Trichosanthes dioica) מטוגנת, מאכל הקרוי "פּוֹטוֹלֶר דוֹלְמֶה".
בבריטניה נהוג לאכול בדרך כלל "ביצי דגים רכות" (זרע של דג זכר).
ניתן להשיג במרכולים רבים בבריטניה, בייחוד באזור לונדון, סוגים שונים של ביצי דגים בקופסאות שימורים, ואת ביצי דג המליח (הרינג), אך אין זה מאכל פופולרי ביותר.
ביצי דג בקלה חבוטות נמכרות בחנויות פיש אנד צ'יפס רבות.
ביצית היא מבנה הקיים בצמחים בעלי זרע.
הביצית מכילה את המגהגמטופיט, הגמטופיט הנקבי במחזור חייהם של צמחים עילאיים אלה, ועתידה להתפתח לזרע.
בבעלי פרחים הביציות נמצאות בשחלה וצומחות מדפנותיה.
בחשופי זרע הביציות הן חשופות יותר, כאשר הן מתפתחות על פני איבר ייעודי, לרוב אצטרובל.
בשתי מערכות אלה, הביציות מורכבות ממעטפת תאים העתידים להתפתח לקליפת הזרע ומשבעה תאים פנימיים המהווים את הגמטופיט הנקבי (נקרא גם "שק העובר"): תא רבייה נקבי אחד וחמישה תאים הפלואידיים נוספים, ותא ההורה של האנדוספרם שהוא דיפלואידי.
הביצית מתפתחת לזרע לאחר הפרייתה על ידי גרגר אבקה.
הפרייתה של הביצית מכונה הפריה כפולה מכיוון שבתהליך מתרחשות באופן מעשי שתי הפריות: גרגר האבקה מכיל שני תאי רבייה זכריים, כאשר אחד מהם מפרה את תא הרבייה הנקבי ליצירת זיגוטה דיפלואידית שתתפתח לספורופיט, והשני מפרה את תא ההורה של האנדוספרם ליצירת תא טריפלואידי אשר יתפתח לרקמה המזינה של הזרע.
בבעלי פרחים, עם הפרייתן של הביציות והתפתחותן לזרע, מתפתח ומבשיל פרי בו הזרעים יהיו נתונים.
בחשופי זרע, לעומת זאת, הזרעים הבשלים יתנתקו ממקומם, ללא שום רקמה העוטפת אותם.
בִּצָּנִית לִבְנַת-כָּנָף (שם מדעי: Tringa totanus) היא עוף ביצה ממשפחת החרטומניים השייכת לסוג ביצנית.
הביצנית לבנת-הכנף דוגרת ומקננת באזורי ביצות ובטונדרה ובאירואסיה.
היא חורפת וחולפת בישראל וחורפת גם באפריקה ובאסיה.
אורך גופה של ביצנית לבנת-הכנף הוא 30 ס"מ.
רגליה ארוכות ואדומות ולפעמים אפשר להתבלבל בינה לבין קרובתה ביצנית אדומת-רגל אך מקורה של הביצנית לבנת-הכנף קצר יותר.
מקורה של הביצנית לבנת-הכנף אדום בעל קצה שחור, כל גופה אפור-חום, השת שלה לבן והחלק התחתון בכנפיה לבן כולו.
הביצנית לבנת-הכנף היא אוכלת כל.
תזונתה מורכבת מחרקים, מתולעים, מרכיכות וגם מעשב ומזרעים.
באביב, עונת הרבייה, ביצנית לבנת-כנף מקננת בביצות ובאדמות בור, שם היא חופרת שקערורית בקרקע ומטילה בה כ-4 ביצים.
צבע הביצים צהבהב-ירקרק ועליהן כתמים כהים.
ביצות כבארה השתרעו עד שנות ה-20 של המאה ה-20 במרזבה של מישור חוף הכרמל סביב נחל תנינים ממזרח לקיבוץ מעגן מיכאל של היום.
הביצות הוכרזו כאדמת ג'יפתליק על ידי השלטון העות'מאני.
הביצות היו הגדולות בארץ ישראל לאחר ביצות החולה, והשתרעו על שטח של כ-6 קמ"ר.
במקום סכרו הרומאים אגם ששימש את מפעל המים של קיסריה.
האגם שרד כ-1,000 שנה, עד שהתדרדר עקב הצטברות סחף ותחזוקה לקויה לשטח ביצתי.
הביצות היו תחומות בין סכר רומי באזור בריכות הדגים של מעיין צבי מצפון, סכר באזור אמת המים של קיסריה מדרום, הר הכרמל ממזרח ורכס הכורכר שדרכו זורם נחל תנינים ממערב.
הביצות היו מקור ליתושי אנופלס ומוקד של מחלת המלריה.
ערביי שבט ערב אל-ע'וארנה, חיו בשולי הביצה והתפרנסו מדיג, ממרעה תאואים, ומקליעת מוצרים מצמחי הגומא והקנה.
אדמת הביצה נרכשה על ידי חברת יק"א מכספי הברון רוטשילד בשנת 1922, והאגודה השקיעה כרבע מיליון ליש"ט בניקוזה.
ייבוש רוב שטח הביצה התנהל במשך שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. לצורך פעולות הניקוז הזמינה יק"א את ליאון קרון, מהנדס צרפתי אשר עסק בייבוש ביצות באלג'יריה.
נשכרו פועלים מצריים וסודאנים, אשר עבדו במקום בתנאי מחיה קשים וסבלו ממלריה.
בנוסף, גויסו פועלים משבט ערב אל-ע'וארנה.
פיק"א (שירשה את יק"א ב-1924) רכשה אדמה חלופית לבדווים, וב-1926 הקימה עבורם את הכפר ג'סר א-זרקא על רכס הכורכר הסמוך.
אנשי העלייה השלישית דרשו מפיק"א לשלב יהודים בעבודה במסגרת כיבוש העבודה, אולם נתקלו בסירוב.
לאחר מאבק ציבורי שהתנהל בשנת 1924 הסכימה פיק"א לשלב גם פועלים יהודים בעבודה, ותנאי העבודה שופרו.
העבודות הביאו פועלים רבים לזכרון יעקב ולמושבה החדשה בנימינה, ובהם אנשי קבוצת כבארה וקבוצת מנורה של תנועת בית"ר בהנהגתו של גרשון שץ.
בין הפועלים היה דב קובלנוב, שלאחר זמן קצר הסתבר למנהלים שמדובר במהנדס חקלאי מרוסיה שהתמחה בניקוז מים.
דב החל לעבוד בביצות כפועל פשוט ולאחר שנוכח כי תוכניות הניקוז של קרון לא פותרות את הבעיות, חקר את הסיבות והגיש תוכניות משלו.
התוכניות נשלחו לפריז, אושרו ודב החל לנהל את פרויקט יבוש הביצה.
על פי מדידת זרימת המים הוא הסיק כי יש נביעות תת-קרקעיות ויש להגיע אליהם.
הוא איתר אלפי נביעות ודאג להכניסן לצינורות שהוליכו את המים המלוחים לים ואת המתוקים לעיבוד חקלאי.
למרות המחלות ומקרי המוות, היו רבים שרצו לעבוד ביבוש הביצות.
פיק"א מצדה הטיבה עם העובדים והנהיגה שבוע עבודה של חמישה ימים.
אחד מן החלוצים שייבשו את הביצה היה משה שטקליס.
בסיוריו באזור בשנת 1929 הוא גילה את מערת כבארה הפרהיסטורית, בה נערכו מאוחר יותר חפירות רבות.
על אדמות הביצה שיובשה הוקם ב-1938 קיבוץ מעיין צבי, ב-1949, קיבוץ מעגן מיכאל, וב-1950 המושב בית חנניה.
בנוסף נהנו מהאדמות המשובחות היישוב ג'סר א-זרקא וקיבוץ שדות ים.
עם סיום הניקוז הופיעו באזור שלוליות חורף נרחבות מדי שנה.
אלה נעלמו רק בסוף שנות ה-70, לאחר שהוקם מפעל נחלי מנשה שאסף את המים העודפים.
שריד זעיר לביצות מצוי כיום בשמורת בריכת תמסח, הפתוחה למבקרים.
בשיטפון הגדול בחורף 1968–1969 בישראל ניקוו באזור מים רבים באותה שנה, והוא חזר להיראות בדומה לביצות כאברה כבעבר.
דבר זה חזר על עצמו מספר פעמים באירועי חורף חריגים, עד שלאחר חורף 1991–1992 בישראל הוחלט לשקם ולחדש את מערך הוויסות העתיק של מי הביצות והנחלים באזור, ופתרו את הבעיה.
ביצים בנוסח סַארדוּ הם מאכל שמקורו במטבח הקריאולי של מדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
המאכל דומה מאוד לביצים בנוסח בנדיקט שמקורו במטבח ניו יורק.
המאכל כולל ביצים עלומות, תחתיות ארטישוק, תרד שהוקרם ברוטב בשמל עם טבסקו ורוטב הולנדז.
המאכל הומצא במסעדת "אנטואנ'ז" שבניו אורלינס, ונקרא על שם ויקטוריין סארדו, שחקן צרפתי בן המאה ה-19, אשר ביקר בעיר בעת המצאת המנה.
הגרסה המקורית של המתכון כללה גם כמהין, בשר חזיר ואנשובי.
ביצורי וובאן (צרפתית Réseau des sites majeurs de Vauban) הם קבוצה של 12 ביצורים שנבנו על ידי סבסטיאן דה וובאן הארכיטקט הצבאי של לואי הארבעה עשר בגבולות צרפת.
ב-2008 אתרים אלו הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
בזאנסון (דו): מצודת בזאנסון ופור גריפון
בלאי-קוסק-פור-מדוק (ז'ירונד): מצודת בלאי וחומות העיר, פור פאטה, פור מדוק
בריאנסון (האלפים העליונים): פור דה טט, פור דה רונדוייה, פור דה סלטס, גשר אספלד והעיר העתיקה
לונגי (מרת ומוזל): העיר החדשה של לונגווי
מון-דופן (האלפים העליונים): place forte
מון-לואי (פירנה-אוריאנטל): מצודה וחומות העיר
סן-מרטין-דה-רה (השראנט הימי): חומות העיר ומצודה
סנט ואס-לה-אוג/טטיאו (מאנש): מגדלי תצפית
ווילפראנש-דה-קופלה (פירנה-אוריאנטל): פור ליבריה, חומות העיר ומערה בשם Cova Bastera
וובאן בנה גם את מצודת ליל אך זו לא אושרה כאתר מורשת לאומי בגלל שהיא מוחזקת עדיין על ידי הצבא.
בִּיצָּנִית אֲדֻמַּת-רֶגֶל (שם מדעי: Tringa erythropus) ביצנית אדומת רגל היא עוף מהסוג ביצנית, במשפחת החרטומניים.
חיה בעיקר באגמים ומקווי מים.
ביצנית אדומת-רגל ניזונה מחרקים, תולעים ועשבים.
רוב הביצניות אדומות-הרגל מקננות ומתרבות לאורך חוף האוקיינוס הארקטי באירואסיה, מלפלנד בסקנדינביה במערב ועד צ'וקוטקה שבמזרח סיביר.
הן נודדות וחורפות באגן הים התיכון, (כולל בישראל), באיים הבריטיים, צרפת, אסיה הטרופית ואפריקה הטרופית.
פרטים תועים נצפו גם בצפון אמריקה ובאוסטרליה.
המין הטקסונומי של הביצנית נבדל מביצניות אחרות עקב צבע הרגל האדום.
הביצנית מטילה את ביציה בגומה בקרקע בשטח הפתוח של הטייגה, ארבע ביצים בתטולה.
הזכרים הם אלו המגדלים את האפרוחים.
עם בוא הסתיו, הנקבות עוזבות את אתרי הקינון כשבוע לפני בקיעת הביצים, מתלהקות ומתחילות בנדידה דרומה.
הזכרים, שמטפלים באפרוחים, יוצאים למסע חודש מאוחר יותר.
בִּיצָּנִית מְנֻמֶּרֶת (שם מדעי: Tringa glareola) הוא מין של עוף מהסוג ביצנית, במשפחת החרטומניים.
זהו המין הקטן ביותר של ביצנית.
הביצנית המנומרת חיה בעיקר בביצות, מקווי מים ותעלות.
הביצנית המנומרת ניזונה בעיקר מחרקים, תולעים, רכיכות וסרטנים.
רוב הביצניות המנומרות חיות באירופה, אסיה, אוסטרליה ואפריקה.
בישראל היא חולפת וחורפת מצויה.
כנפיה ורוב פלג גופה העליון של הביצנית הם חומים, מנומרים בכתמים חומים בהירים או לבנים.
זנבה לבן ומנומר בכתמים שחורים.
בטנה לבנה וצווארה לבן ומנומר בחום.
ביצות ליובליאנה (בסלובנית: Ljubljansko barje) הן אזור ביצתי הממוקם מדרום לליובליאנה, סלובניה.
שטח הביצה הוא 163 קילומטר רבוע.
האזור נוצר לפני 2 מיליון שנים עם שקיעת אזור נרחב באגן ליובליאנה.
אל תוך האזור השקוע זרמו מספר יובלים תת-קרקעיים (בין היתר, הסאווה), וייצרו אגם.
לפני 6000 שנים האגם התייבש, והשאיר את האזור הביצתי.
באזורים העמוקים במיוחד, נוצרו שכבות כבול.
החל משנת 6,600 לפני הספירה, באזור התקיימו התיישבויות בצורת בתי כלונסאות.
ממצא מפורסם מהתיישבות זו הוא הגלגל העתיק בעולם (בתמונה מימין), ההתיישבות חדלה להתקיים בתחילת תקופת הברזל.
בגלל ההצפות הדחופות של אגן לובליאנה, לאורך השנים יושבי האזור שאפו לייבשו.
ראשונים היו הרומאים, שבנו באזור את העיר אמונה (Emona), שלימים הפכה לליובליאנה.
תחת שלטון בית הבסבורג, עם יצירת
התעלות הראשונות, הניסיונות היו אינטנסיביים יותר, ולבסוף במאה ה-19 המאמצים הנחילו הצלחה חלקית.
למעשה, תעשיית הכבול הייתה רווחית יותר מחקלאות בעתודות הקרקע החדשות, ולכן, בעקבות קצב החפירה המוגבר שלו, הקרקע הוצפה בחזרה.
עד היום, האזור מושפע מההצפות הדחופות (פעמיים עד שלוש פעמים בשנה) בצורה משמעותית, והאזורים הנמוכים באגן, לא מיושבים בכלל.
בִּצָּנִית (שם מדעי: Tringa) הוא סוג של עופות מים ממשפחת החרטומניים.
בני סוג זה בעלי מקור ארוך ודק, בדרך כלל אדום או שחור, רגליים דקיקות וגוף קטן והם חיים בקרבת שפות אגמים ונחלים.
הם שולים מזון כמו תולעים או סרטנים מהמים.
רבים מבני הסוג נודדים בלהקות מאזורים חמים לקרים ומתרבים רק כשהתנאים טובים.
ביצות אל-אהואר הן אזור ביצות הממוקם בדרום עיראק ובדרום-מערב איראן.
האזור נחשב חלק מאזור מסופוטמיה ההיסטורי וזוהה על-ידי תאולוגים וקרטוגרפים כאחד האזורים האפשריים למיקומו של גן העדן התנ"כי.
הביצות הן גוף מים עצום שממוקם באמצע נוף מדברי, ומספק בית גידול לאוכלוסיות מגוונת של עופות, חיות בר וצמחים.
עד שנות ה-70 השתרעו הביצות על שטח שנע בין 15 ל-20 אלף קמ"ר, ונחשבו כמערכת האקולוגית הגדולה ביותר של ביצות באירואסיה המערבית ומהגדולות בעולם כולו.
רבים ממי האזור יובשו במחצית השנייה של המאה ה-20, ובייחוד בשנות ה-90, לאחר פלישת צבא עיראק לאזור, בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין.
כך שבשנת 2003 נותרו רק כ-10% משטחי הביצות.
באותה שנה הכיר אונסק"ו בביצות כאזור לשימור ובשנת 2005 החלו מאמצים לשקמו על-ידי הארגון ועל-ידי מתנדבים מכל העולם.
הביצות ממוקמות בדרום עיראק ובדרום מערב איראן ובכך יוצרות מערכת אקולוגית חוצת גבולות.
האזור מחולק לשלושה אזורים מרכזיים: הראשון הוא ביצות אל-חַמַאר, השני הוא הביצות המרכזיות, והשלישי הוא ביצות אל-חוויזה.
הביצות המרכזיות שוכנות בין נהר הפרת (ממערב) והחידקל (ממזרח), ומקבלות את מימיהן בעיקר מנהרות אלו.
בדרום עיראק הנהרות מתלכדים לתעלה מאוחדת קצרה, נהר שט אל-ערב, ברוחב של עשרות מטרים, שנשפך למפרץ הפרסי.
באלפי השנים האחרונות עוצבו הביצות מבחינה גאולוגית על-ידי מספר גורמים: תנועות טקטוניות, שינויים אקלימיים, משקעים ושינוי מפלס הים.
נסיגת הים לכיוון דרום הובילה לשינוי אקלימי שהפך את האזור לצחיח, ייבש את הביצות הקדומות וגרם בין היתר לשקיעתן של הערים הגדולות בדרום מסופוטמיה.
שרידי הערים העתיקות ארך (אורוק), אור וארידו, נמצאים כיום במדבר אך במקור ישבו ליד ביצות מים מתוקים שנסוגו או הפכו למלוחות לפני התייבשותן.
תהליך עלייתם ונפילתם של מרכזים עירוניים גדולים אלה מדגים את ההשפעה של הנוף הלא יציב של החידקל והפרת.
בכל שנה יש באזור הביצות שיטפונות שמקורם בנהרות הגואים וגורמים עם עליית מפלסם להצפות בחלק הדרומי של הביצות.
המים שמגיעים בגאות דוחפים את המים מהשנה הקודמת, כך שהמפלס עולה ומציף מחדש את שטחי הביצות.
הגאות מתרחשת בדיוק בעונת השרצת הדגים, שתלויים למחייתם במים הטריים, דוגמה למחזור חיים טבעי שתלוי בהצפות.
אזור הביצות הוא אחד מאתרי המגוון האקולוגי החשובים בעולם המכיל מגוון של בעלי חיים וצמחים.
מוערך שבעבר עברו באזור כ-3 מיליון עופות מ-100 מינים שונים בנדידתן בין אפריקה ומרכז אסיה.
כיום יותר מ-197 מינים של עופות מים נודדים הקשורים לאזור מתיישבים באזור הביצות, ומבלים את תקופות החורף במהלך נדידתם במערב אירואסיה, הנילוס והאירואסיה-אפריקה.
מספר העופות הנודדים המשתמשים בביצות גדל במקביל למצב שיקום הביצות.
עוד חיים בשטחי הביצות מגוון יונקים ודגים ייחודיים לאזור.
בין בעלי חיים אלה ניתן למצוא תת-מינים מוגבלים של תאו הביצות, לוטרות, חזירי בר, ועוד.
הביצות משמשות גם בית גידול חשוב למיני בעלי חיים ימיים רבים אחרים שנעו הלוך ושוב בין הצומח בביצות לבין המים הפתוחים של המפרץ הפרסי.
המגוון הביולוגי של הביצות היה ועודנו אחד העשירים והמגוונים בעולם, ומעניין לבחון את הניגוד הדרמטי בין אזור עשיר זה לבין השממה הקרובה האופיינית למדבר.
בין האלף הרביעי לאלף השלישי לפנה"ס, התפתחו בשולי הביצות כמה מהמרכזים העירוניים הקדומים והחשובים ביותר של האנושות: ארך (אורוק), אור וארידו.
בערים אלו נמצאו המקורות הראשונים של הכתיבה, האדריכלות המונומנטלית וטכנולוגיות המעידות על חברות מפותחות.
זאת הסיקו החוקרים מהמגוון האדיר של הטקסטים והראיות הארכאולוגיות שנמצאו באזור.
אותן ראיות מעידות על חשיבות הביצות לכלכלת האזור, ולעיצוב האמונות הדתיות של התרבויות בדרום מסופוטמיה.
באזור זה, שנחשב כמקור הציוויליזציה האנושית, נתגלו טכנולוגית ההשקיה שהיו מבין הראשונות שפותחו בהיסטוריה האנושית.
לאחר התמוססות הקרחונים בעידן הקרח האחרון, הגיעו לאזור דרום עיראק של ימינו תושביו הראשונים מהמפרץ הפרסי.
אחת ההשערות היא שתושבי הביצות התיישבו במקום לאחר שירדו מהסהר הפורה של הרמה הפרסית.
בין האלף הרביעי לשלישי לפנה"ס, הגיעו השומרים, ויצרו את הציוויליזציה הראשונה בעולם בגבול הביצות (באזור המכונה מסופוטמיה).
כפי שצוין לעיל, הציוויליזציה שהוקמה פרחה במיוחד בזכות רתימת המים להשקיה של יבולים לאורך כל השנה.
ככל שהתפתחה מסופוטמיה העתיקה התמזגו השומרים עם האכדים והבבלים והשפיעו גם על האשורים.
לאורך כל ההיסטוריה האנושית מהעת העתיקה ועד לימינו אנו, שימשו הביצות כמקום מפלט אידיאלי מהשלטונות המרכזיים.
במהלך אלפי השנים התעצבה אוכלוסיית האזור שנקראת כיום "ערביי הביצות" הידועים בערבית בשם "מעדאן".
רוב ערביי הביצות הם מוסלמים סונים, אך ביניהם מיעוט של סאבאים-מנדעים ויש תאוריות שלפיהן הם צאצאיהם של השומרים הקדומים בציוויליזציה שנמשכת כ-5,000 שנה ברצף.
זאת ניתן להסיק, כך טוענים חוקרים, מדפוסי החיים של התושבים, המבנים שבהם הם מתגוררים, הציוד שבו הם משתמשים לדיִג ולחקלאות (סירות (דוגיות) ייחודיות לאזור), מנהגים שמקורם בעולם העתיק, ועוד.
ה"מעדאן" חיים בצורת חיים שבטית, בכפרים מבודדים של בתי-קנים משוכללים, שלעיתים קרובות מגיעים אליהם רק בסירה.
דגים, גידול אורז, תאו מים ומשאבים אחרים משמשים אותם בחיי היומיום שלהם.
עד לחורבן השטחים האחרונים על ידי הצבא העיראקי בתקופת מלחמת המפרץ ואחריה, חיו תושבי האזור במשך אלפי שנים בצורת חיים בת קיימא מבחינה אקולוגית.
בשנות ה-50 של המאה הקודמת חיו באזור כ-400,000 ערביי ביצות.
בסוף שנות ה-80 (לאחר המלחמה עם איראן) נותרו במקום פחות ממחצית התושבים, בעיקר בשל ייבוש הביצות ומעבר של התושבים המקומיים לערים.
ב-1993 נותרו באזור רק כ-50 אלף תושבים.
לקראת שנות ה-2000 אוכלוסיית האזור הצטמצמה לכ-20,000 תושבים בעקבות ייבוש הביצות והנקמה האלימה שביצע צבא עיראק בתושבי האזור .
רק בשנת 2003, לאחר הפלישה של ארצות הברית לעיראק ונפילת שלטונו של סדאם חוסיין, החלו תושבי הביצות המקוריים (ערביי הביצות) לחזור לאזור.
משנות ה-70 של המאה ה-20 ועד שנות ה-2000 החל תהליך של ייבוש הביצות.
פעולות הייבוש נבעו ממניעים שונים: פוליטיים, ביטחוניים ואתניים.
המשטר של סדאם חוסיין הוא סוני, אך אזור זה הוא כמעט לגמרי שיעי.
בנוסף, בשנות ה-70 וה-80 בנתה ממשלת טורקיה סכרים שגרמו לעצירת המים של הפרת והחידקל ולייבוש חלקים מהביצות.
מצב הביצות החמיר לאחר סיום מלחמת המפרץ הראשונה בה ייבש ממשלו של סדאם חוסיין כ-20 אלף קמ"ר של ביצות.בתחילת שנות ה-90 -של המאה ה-20, מיד לאחר מלחמת המפרץ הראשונה, עודדה ארצות הברית התקוממות שיעית בדרום עיראק במטרה לערער את יציבות שלטונו של סדאם חוסיין.
דבר זה הוביל לכך שממשלו של סדאם ביקש להתנקם בתושבים השיעים על-ידי תקיפת המתנגדים שהתמקמו ודרום תוך ייבוש הביצות שבהן הסתתרו.
בעזרת כוח אווירי, ובפקודתו של סדאם חוסיין, תקף צבא עיראק את המתנגדים וכך נהרגו ללא הבחנה אלפי ערבים מערביי הביצות.
בנוסף, סדאם הפיץ תעמולה שבה נטען כי ערביי הביצות אינם ערבים "אמיתיים".
הוא הרחיק לכת עד כדי דה-הומניזציה שלהם והשוואתם לקופים.
על-ידי כך התיר סדאם חוסיין את דמם של אותם תושבים והכשיר את הריגתם.
נקמתו של סדאם כללה הרס סביבתי שכוון נגד תושבי הביצות.
חיילי צבא עיראק שרפו קנים, הרעילו דגים וחמור מכל – ייבשו אזורים מרכזיים בביצות.
המהנדסים שעליהם הפקיד סדאם את משימת ייבוש הביצות, החלו את הייבוש באמתלה של החזרת הביצות לייצור חקלאי מוגבר (כפי שהושג במקומות אחרים בעולם אחריי יבוש הביצות).
היקף ההרס של שטחי הביצות היה עצום.
בתוך כחצי עשור, יותר מ-90 אחוז ממי הביצות יובשו בגלל הקמת רשת מקיפה של סכרים, תעלות והסטות.
האוכלוסייה המקומית הצטמצמה בצורה דרמטית, המגוון הביולוגי באזור צנח ומינים רבים של בעלי חיים הוכחדו.
שלטונו של סדאם הצליח תחילה להשיג את התוצאה שייחל לה – טיהור אתני של ערביי הביצות.
התושבים ששרדו את הריסת כפריהם נמלטו מהביצות, ורבים מהם היגרו אל מעבר לגבול, לאיראן, שם החלו את תקופת שהותם הארוכה במחנות הפליטים.
אחרים היגרו לאירופה או לאמריקה.
רק לאחר שנת 2003 ונפילת שלטונו של סדאם חוסיין, החלו תושבי הביצות לחזור אל האזור.
האו"ם קבע כי מעשי שלטונו של סדאם חוסיין באזור היו אסון אקולוגי הדומה מבחינת הפגיעה בסביבה להשמדת יערות הגשם באמזונס.
לאחר נפילת שלטונו של סדאם חוסיין, זכה נושא שיקום הביצות לתשומת לב עולמית, מתוך רצון לשחזר את גן העדן המקומי.
בשנת 2003 הייתה עיראק כפופה לשליטת צבא ארצות הברית ולשלטון הרשמות הזמנית של הקואליציה בבגדאד שאישר את פרויקט שיקום הביצות.
עובדה זו הביאה פעילים שונים של איכות הסביבה מרחבי העולם לעזור בשחזור הביצות ושיקומן, מה שאף החזיר אלפי תושבים לאזור.
בשנת 2003 לדוגמה, התגוררו בעיר צ'יבֵּאיש שבלב הביצות כ-6,000 אנשים, אך נכון לשנת 2017 גרים בה כ-70 אלף אנשים.
התושבים שחזרו להתגורר באזור מתפרנסים מחקלאות, מדייג, ועוד.
בנוסף לכך, התעשיות המקומיות מזהמות פחות מאשר בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין, בזכות רגולציה ופיקוח, דבר שתורם רבות לשיקום הביצות.
שטחי טבע רבים מאזורי הביצות שוקמו, אך נותרו שטחים שיהיה קשה להשיבם למצבם המקורי זאת מכיוון שבתקופת ייבוש הביצות על-ידי ממשל סדאם חוסיין, נבנו בטורקיה סכרים נוספים, שאינם מאפשרים כיום שחזור מלא של הביצות מכיוון שמים רבים שהיו מגיעים בעבר לביצות מהפרת והחידקל לא מגיעים עדיין לביצות.
ביצית שדופה הוא סוג של היריון בו למרות התפתחות שק היריון, לא מתפתח עובר או שהוא נספג ברחם בשלב מאוד מוקדם של ההתפתחות.
היריון זה מסתיים בהכרח בהפלה טבעית.
בהיריון תקין, ניתן להבחין באמצעות בדיקת אולטרה סאונד להיריון, בשק היריון לאחר כ-5 שבועות ובעובר, לאחר כ-6 שבועות מעת הווסת האחרונה.
במצב של ביצית שדופה, ניתן יהיה לראות באותן נקודות זמן שק היריון, אך ללא שק חלמון וללא עובר.
בשלב מוקדם, כאשר שק ההיריון קטן מדי, לא ניתן להבחין האם מתפתחים בו שק חלמון ועובר.
לכן, אבחון ודאי של ביצית שדופה יכול להיעשות רק לאחר ששק ההיריון מגיע לגודל כזה שניתן לראות בבירור שהוא ריק.
כיוון שבדרך כלל ההורמון hCG ממשיך להיות מופרש גם במצב של ביצית שדופה, השליה ושק היריון ממשיכים להתפתח ללא עובר.
כיוון שהורמון זה מהווה אינדיקציה לקיום היריון בשלביו הראשונים, עלייתו עלולה להטעות נשים שסבורות שההיריון תקין.
לעיתים הגוף אינו פולט את שק ההיריון בעצמו (מצב שמכונה "הפלה נדחית") ויש לבצע הפלה תרופתית או גרידה, אך ללא צורך באישור ועדה להפסקת הריון, אלא באישור רופא בלבד.
הגורמים לאי התפתחות עובר לא תמיד יכולים להיות מאובחנים בצורה מדויקת בזמן ההפלה, אך הם זהים לשאר הגורמים להפלות טבעיות בשליש הראשון של ההיריון.
למעלה ממחצית המקרים משויכים לבעיות כרומוזומליות של העובר וגורמים נוספים הם אנטומיים, כגון הפרעות במבנה הרחם, זיהומיים, הורמונליים, קרישיות מוגברת או עישון ושתיית אלכוהול וקפה בכמויות גדולות.
במקרים של הפלות חוזרות, מופנות נשים למרפאת הפלות חוזרות בקופות החולים, שם מנסים לבדוק האם יש קשר בין ההפלות, ואם כן, מה הוא הגורם לכך.
ביצות קולומביה היא ביצה שנמצאת בפרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
ביום איכות הסביבה העולמי 2005, הוגדרה ביצה זו, על פי אמנת רמסר, כבעלת חשיבות בינלאומית, והיא האתר ה-37 שהוגדר כך בקנדה.
ביצה זו מתוחזקת על ידי Columbia Wetlands Wildlife Management Area ומנוהלת על ידי שירות חיות הבר הקנדי .
היא משמשת כמוצא של הנהר קולומביה.
חלק משטח הביצות מוגנים על ידי השמורה האקולוגית של אגם קולומביה בקצה הדרום-מזרח של האגם.
פארק המחוז של אגם קולומביה נמצא בקצה הצפון-מזרחי של האגם.
ביצנית ירוקת-רגל (שם מדעי: Tringa nebularia) היא עוף מהסוג ביצנית והגדולה שבהם.
מצויה בברכות דגים, מאגרי מים ואף בחופים.
כללי - אין הבדל במראה בין זכר לנקבה.
המין הגדול ביותר מבין הביצניות ומגיעה לאורך של כ-32 סנטימטרים ולמשקל של כ-200 גרם.
רגליה ארוכות מאוד וצבען ירקרק ולעיתים אף צהבהב.
מקורה ארוך, נטוי במעט כלפי מעלה וצבעו ירוק כהה.
היא דומה במבנה גופה לביצנית מנומרת.
לבוש חורף - פלג גוף עליון אחיד בצבעו האפור, וסוככות הכנף עטויות בפס לבן דק.
הגחון, הגב ובסיס הזנב לבנים והזנב עצמו מפוספס בפסים אפורים בהירים.
פרטים צעירים דומים לבוגרים בלבוש זה מלבד ראשם, שנוטה לגוונים חומים יותר.
לבוש קיץ - גב מנומר בצבע חום כהה.
חורפת באסיה, אוסטרליה, דרום אירופה, המזרח התיכון ואזורים טרופיים נוספים.
בישראל היא חולפת וחורפת מצויה אם כי לא בקבוצות גדולות.
ביצנית לבנת-בטן (שם מדעי: Actitis hypoleucos) היא מין של עוף מים מן הסוג ביצנית מצויה.
היא נקראת בעברית "ביצנית" אף שבדרך-כלל משייכים אותה לסוג שונה מסוג הביצנית.
הביצנית לבנת-הבטן היא חורפת וחולפת מצויה בישראל.
הביצנית לבנת הבטן סווגה לראשונה על-ידי קארולוס לינאוס, לסוג מרובה המינים ביצנית (Tringa).
אך מאז ראשית המאה ה-19 יוחד לה סוג נפרד Actitis, ביחד עם המין האמריקאי Actitis macularius.
בעברית עדיין לא נמצא לה שם סוג נפרד מן השם "ביצנית".
היא הקטנה מבין מיני הביצניות, ודומה במקצת לחופית גדולה.
אורך גופה 20 ס"מ, ומקורה ורגליה קצרים יחסית למיני ביצנית אחרים.
אורך מוטת הכנף שלה 40 ס"מ, ומשקלה כ-45 גרם.
גבה חום-אפור, גחונה לבן, וממנו מתפשט "מפרץ" לבן העולה מן הגחון לצידי החזה.
בעת התעופה היא ניכרת בפס לבן בולט לאורך הכנף.
קל לזהותה בטבע על-פי התנהגותה האופיינית: על הקרקע היא מנידה את זנבה וראשה מעלה ומטה כאשר היא חוששת, ובעת שמחרידים אותה ממקומה היא מתעופפת נמוך מעל למים במקביל לחוף, בחתירות כנף מהירות המתחלפות בגלישות קצרות בכנפיים נטויות מטה, תוך השמעת קריאת אזהרה טיפוסית: חזרה מהירה על הברה גבוהה וחדה.
הביצנית לבנת-הבטן נפוצה במרבית האזורים הממוזגים והסוב-טרופיים באירואסיה, וכן היא חורפת באפריקה ובאוסטרליה.
בישראל היא חורפת וחולפת מצויה.
בדומה למרבית מיני משפחת החרטומניים, הביצנית לבנת-הבטן היא עוף מים החי בבית גידול של חוף ימים ואגמים.
היא מעדיפה חופים מכוסים חלוקי אבן או חופים סלעיים של אגמים בעלי מים צלולים, ושל נהרות ונחלים עמוקי זרימה.
בארץ היא נפוצה גם בגדותיהן של ברכות דגים.
ביצנית אפורה (שם מדעי: Xenus cinereus) היא מין עוף נודד קטן מהאזור הפלארקטי והוא המין היחיד בסוג Xenus שבמשפחת החרטומניים.
באנגלית היא נקראת ביצנית טרק על שם נהר הטרק אשר נשפך למערב הים הכספי, כיוון שנצפתה לראשונה סביב אזור זה.
בישראל הביצנית האפורה היא חולפת נדירה.
בחודשי יולי-אוגוסט נצפתה בעיקר באזור חוף הכרמל ובאביב נצפתה מספר פעמים באילת.
הביצנית האפורה תוארה ואויירה באופן רשמי בשנת 1775 על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן אנטון גולדנסטאט תחת השם המדעי Scolopax cinerea.
הוא דיווח שראה זוגות מתרבים בשפך נהר הטרק לים הכספי.
כעת זהו המין היחיד שהוגדר בסוג Xenus שהוצג בשנת 1829 על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן יקוב קאופ.
שם הסוג Xenus הוא מיוונית עתיקה מהמילה xenos שפירושה "זר".
הכוונה ב"זר" היא לכך, שמין זה שונה בצבעו, מקורו ומאפייניו הפיזיים מסוגים אחרים של חרטומניים.
שם המין cinereus הוא מלטינית: cinis, cineris, שפירושו "אֵפֶר", רמז לצבעו האפור המין נחשב למונוטיפי.
מבין החרטומניים, הסוג Xenus הוא חלק מהענף הפילוגנטי של הביצנית, הטאטלר והשחיינית וקשור פחות לסוג חופית.
בהתבסס על מידת ההסתעפות בריצוף ה-DNA ומאובנים שמשוער כי שייכים לביצניות ושחייניות מסביבות גבול תקופת האוליגוקן/ מיוקן לפני כ-23–22 מיליון שנים, ככל הנראה התפצלה הביצנית האפורה מקרוביה באוליגוקן המאוחר.
לפי כמות המאובנים הבסיסיים הרבים של הקבוצה שנמצאו באירואסיה, סביר להניח ששם מקורו של מין זה, סביר להניח כי בעקבות בידוד האוכלוסייה לאחר ששרידי הים הטורגאי התייבשו לחלוטין, שהתרחש בסביבות אותה העת.
הביצנית האפורה גדולה במעט מביצנית לבנת-הבטן, באורך של כ-22–25 ס"מ, מקורה הארוך והמעוקל מעלה מזכיר קצת את זה של סייפן, אך מעוקל פחות, מה שהופך אותו לקל לזיהוי.
כפי שהשם המדעי שלה מרמז, צבע נוצותויה אפור באזור החזה, הפנים והגב; גבת עינה לבנה ועשויה להופיע לעיתים מעט קשה לזיהוי.
הבטן לבנבנה וכפות רגליה צהובות; בסיס המקור צהבהב, ושאר המקור שחור.
קול קריאתה היא שריקה גבוהה.
הביצנית מתרבה ליד מים בטייגה מפינלנד דרך צפון סיביר ועד לנהר קולימה, ונודדת דרומה בחורף לחופים טרופיים במזרח אפריקה, דרום אסיה ואוסטרליה, ומעדיפה בדרך כלל אזורים בוציים.
היא נודדת נדירה במערב אירופה, במיוחד בסתיו היא נצפתה עוברת במהלך הנדידה באיי מריאנה.
כמעט מדי שנה וככל הנראה לעיתים קרובות יותר בתקופה האחרונה, מספר עופות נודדים לאלסקה ולאיים האלאוטיים והפריבילוף.
מדי כמה שנים, מספר פרטים בודדים מתועדים באזור הניאוטרופי, לשם הם מגיעים מאפריקה, או כתוהים מצפון אמריקה המלוות להקות חרטומניים דרומה לחורף.
פרטים אלו תועדו דרומית עד לארגנטינה.
השוני הגנטי של הביצנית האפורה על פני טווח תפוצתה הוא נמוך, עם עדויות לצמצום השוני ואחריהן התרחבות.
בנהר הדנייפה במזרח אירופה קיימת אוכלוסייה המבודדת המראה בידול גנטי משמעותי.
הביצנית האפורה מטילה שלוש או ארבע ביצים בחלקות קרקע בהן היא חופרת ברגליה ליצירת שורה.
הביצנית האפורה אוהבת להתרועע עם ארנריה אדמונית, מיני חופיות קטנות וחופמיים (מלבד חופזי); ביצנית נודדת בפאראטי (מדינת ריו דה ז'ניירו) נצפתה מזדווגת עם ביצנית מנוקדת (Actitis macularius).
לפיכך ייתכן שהביצנית האפורה תחת תנאים טבעיים עשויה להזדווג עם ביצנית לבנת-בטן (A.
hypoleucos), קבוצת אחות (בעץ האבולוציוני) של הביצנית המנוקדת.
מכיוון שהכלאות בין עופות חוף היא דבר נפוץ ביותר והסוג Actitis הוא בעל קרבה פילוגנטית, זיווגים כאלה (אם הם אכן מתרחשים) עשויים להוליד צאצאים היברידיים.
הביצנית האפורה נמנית עם המינים המוגדרים במסגרת הסכם השימור של עופות מים נודדים אפריקנים-אירואסיתיים (AEWA).
עקב שכיחותה היא אינה נחשבת למין מאוים על ידי IUCN.
ביצנית מצויה (שם מדעי: Actitis) הוא סוג של עופות מים במשפחת החרטומניים, הכולל רק שני מיני עופות דומים.
הסוג ביצנית מצויה הוצג בשנת 1811 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן יליגר.
השם המדעי של הסוג מיוונית עתיקה, aktites, "שוכן חוף" ו-akte, "חוף".
המין המאפיין את הסוג הוא ביצנית לבנת-בטן.
הסוג הוא קבוצת אחות פילוגנטית לסוג ביצנית.
ביצנית לבנת-בטן (Actitis hypoleucos) – אירואסיה
ביצנית נקודה (Actitis macularia) – אמריקה הצפונית
שני המינים בסוג זה הם עופות מים נודדים קטנים, חומים אפרפרים בחלקם העליון ולבנים בחלקם התחתון, עם תעופה קלה לזיהוי, הכוללת תזוזת כנפיים איטית אך חזקה בגובה נמוך מעל פני המים.
הניצוי דומה מאוד, מלבד נוצות הרבייה הייחודיות של הביצנית המנוקדת.
במקרים של חשד למינים תועים הנמצאים מחוץ לטווח תפוצתם נדרש זיהוי קרוב לאפיון המינים.
לשני המינים יש רגליים צהובות או צהבהבות קצרות ומקור בגודל בינוני.
הן חברותיות ולעיתים רחוקות נצפות בלהקות גדולות.
הן מקננות על הקרקע, ובית הגידול שלהן קרוב למים מתוקים.
את מזונם הן מלקטות על הקרקע או במים, הן מוצאות את המזון בעזרת הראייה.
הן עשויות גם לתפוס חרקים בעת התעופה.
הן ניזונות מחרקים, סרטנים וחסרי חוליות אחרים.
מבין החרטומניים, הסוג ביצנית מצויה הוא חלק מהענף הפילוגנטי של הביצנית, הטאטלר והשחיינית וקשור פחות לסוג חופית.
לפי כמות המאובנים הבסיסיים הרבים של קבוצה פילוגנטית זו שנמצאו באירואסיה, סביר להניח ששם מקורו של מין זה, ככל הנראה בעקבות בידוד האוכלוסייה לאחר ששרידי הים הטורגאי התייבשו לחלוטין, אירוע שהתרחש בסביבות אותה העת.
בעבר, בעקבות גילוי מאובן מתקופת הפליוקן המאוחר תואר המין, Actitis balcanica, הנטען כי משתייך לסוג זה אך נמצא כי למעשה הוא שייך לחופמי בלתי מוגדר.
Huevos rancheros (בספרדית: Huevos rancheros; מילולית "ביצים בסגנון חוות") היא מנת ביצים לארוחת בוקר המוגשת בסגנון הארוחה המסורתית הגדולה של אמצע הבוקר בחוות כפריות מקסיקניות.
המנה הבסיסית מורכבת מביצים מטוגנות המוגשות על טורטיות תירס או קמח מטוגנות קלות או חרוכות בתוספת רוטב סלסה חריף מעגבניות, פלפל צ'ילי, בצל.
התוספות הנפוצות כוללות שעועית מחוממת, אורז בסגנון מקסיקני (תוספת מקסיקנית עשויה מאורז לבן, עגבנייה, שום, בצל ואולי מרכיבים נוספים), גואקמולהֶֶ או פרוסות אבוקדו עם כוסברה כקישוט.