tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1999 אורלב נבחר לכנסת ה-15. נהג להתייעץ טרם קבלת החלטות עם הרב אברהם אלקנה שפירא בו ראה את מורו ורבו.
במפד"ל כיהן אורלב כמזכ"ל המפלגה וכחבר כנסת מטעמה, החל מהכנסת ה-15 (1999).
בין היתר שימש אורלב כיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט והשתתף בעבודתן של הוועדות לענייני ביקורת המדינה, לפניות הציבור, בוועדה המיוחדת לנושא הנשירה מבתי הספר ובוועדות החקירה הפרלמנטריות בנושא משק המים ובנושא האלימות בספורט.
אורלב נודע בין היתר בפעילותו למען זכויות בעלי חיים.
במרץ 2000 יזם תיקון לחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), לפיו ביצוע חיתוך ברקמה חיה של בעל-חיים למטרות נוי - יאסר.
הוא הוכתר ל"אלוף המחוקקים" של הכנסת ה-15 לאחר שהצליח להביא לאישורם של 19 חוקים שיזם.
לאחר הבחירות לכנסת השש עשרה ב-28 בינואר 2003 נכנסה המפד"ל לממשלת שרון השנייה וחברה לקואליציה שכללה את הליכוד, שינוי והאיחוד הלאומי.
אורלב מונה לשר הרווחה ואפי איתם מונה לשר הבינוי והשיכון.
ביוני 2004 הצטרף אורלב לקבינט המדיני-ביטחוני.
בשלהי שנת 2004, עת הייתה המפד"ל חברה בממשלה ותוכנית ההתנתקות של אריאל שרון החלה לצבור תאוצה, הואשם אורלב על ידי מתנגדי התוכנית כי הוא "שותף לדבר עקירה".
תקופה זו עמדה בסימן מאבק פנימי במפד"ל בין אורלב לבין אפי איתם, יו"ר המפד"ל דאז, שייצג את הזרם החרד"לי.
איתם הוביל קו נוקשה של פרישה מהממשלה בגלל ההתנתקות ואילו אורלב תמך בהישארות בממשלה ואף הצליח להעביר החלטה ברוח זו במרכז המפלגה, אחרי שאיתם כבר התפטר מתפקידו כשר.
אורלב טען להגנתו שהתייעץ בכך עם רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והוא התיר לו במצב הנוכחי לא לפרוש מהממשלה.
בנובמבר 2004 עזב אורלב את תפקידו כשר הרווחה, כאשר פרשה מפלגתו מן הממשלה עקב אישור תוכנית ההתנתקות בכנסת, וגל הביקורת עליו מצד מתנגדי ההתנתקות שכך.
במרץ 2005 עמדה המפד"ל על סף פילוג, כאשר אפי איתם והרב יצחק לוי נקטו צעדים לייסוד מפלגה חדשה שקראה ביתר תוקף להתנגדות אקטיבית לתוכנית ההתנתקות.
אורלב צוטט באומרו שלמפד"ל, כמו גם לציונות הדתית בכללותה, קיימים דגלים נוספים אשר חשוב להניף, דוגמת נושאי רווחה וחינוך, ואל לה למפד"ל להשליך את כל יהבה רק על נושא מניעת ההתנתקות.
אורלב הפך אז למנהיגה הרשמי של המפד"ל וב-18 ביולי 2005 נבחר רשמית כיו"ר המפד"ל.
למרות המתיחות שנוצרה בינו לבין אפי איתם עקב הפילוג במפד"ל, סיכם אורלב אחרי משא ומתן ממושך עם יו"ר סיעת האיחוד הלאומי, הרב בנימין אלון, על ריצה משותפת של שתי המפלגות, האיחוד הלאומי-מפד"ל, לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה.
אורלב אמר בעקבות האיחוד כי בעיניו זהו רגע היסטורי עבור הציונות הדתית שבו הזרמים השונים שבה התגברו על המחלוקות והפירוד.
ברשימה המשותפת דורג אורלב כמספר 2. למרות האיחוד, נותרו משקעים גלויים בין חברי שתי הסיעות, בעיקר לאור הכישלון היחסי של הרשימה המאוחדת בבחירות שזכתה ב-9 מנדטים, והישארותם מחוץ לכנסת של חברי המפד"ל שאול יהלום וגילה פינקלשטיין בשל כך.
בכנסת ה-17 כיהן אורלב כיושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה וכחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט.
בתחילת כהונתה של הכנסת ה-17 כיהן אורלב גם כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה, עד שהוחלף על ידי בנימין אלון באוגוסט 2007. בדצמבר 2007 אושר חוק איסור פעילות מסחרית במוסדות חינוך שיזם אורלב.
אורלב שימש גם כיו"ר השדולה הפרלמנטרית ליישום מסקנות ועדת וינוגרד וכן כיו"ר השדולה הפרלמנטרית להשבת החיילים החטופים.
כיו"ר הוועדה לביקורת המדינה הוביל אורלב לקבלת החלטה בוועדה להקמת ועדת חקירה ממלכתית לחקר הסיוע הממשלתי לניצולי השואה.
הייתה זו הפעם השנייה בהיסטוריה של מדינת ישראל בה הקימה הוועדה לביקורת המדינה ועדת חקירה ממלכתית.
הפעם הקודמת התרחשה בשנת 1985 אז הוקמה ועדת בייסקי.
בראש ועדת החקירה לחקר הסיוע לניצולי השואה נבחרה לעמוד שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר.
אורלב כיהן בתפקיד עד ל-14 באוגוסט 2008 עת הוחלף על ידי מיכאל איתן.
בשנת 2008 הוענק לו אות אביר איכות השלטון על ידי התנועה לאיכות השלטון על תרומה נכבדה לחברה בישראל בחקיקה ענפה ובמתן גיבוי לביקורת הגונה, ישרה ובלא פשרות.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה נעשה ניסיון לאחד את מפלגות הימין שרצו בכנסת ה-17 ברשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל למפלגה משותפת תחת השם "הבית היהודי".
לאחר זמן קצר פרשו מפלגות תקומה ומולדת (מפלגת אח"י לא הצטרפה לניסיון האיחוד) והקימו מחדש את האיחוד הלאומי יחד עם מפלגות ימין נוספות.
בבחירות עצמן הוצב אורלב כמספר 2 ברשימת הבית היהודי והרשימה זכתה בשלושה מנדטים.
הסיעה חברה לקואליציה בראשותו של בנימין נתניהו ולפי ההסכמים הקואליציוניים אורלב שימש בכנסת כיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט עד נובמבר 2010, ולאחר מכן, עד יוני 2012, כיו"ר הוועדה לזכויות הילד.
גם לאחר הבחירות, הציג אורלב עצמו כיו"ר המפד"ל, מפלגה שהקשר המשפטי בינה לבית היהודי נתון במחלוקת משפטית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 התמודד על ראשות הבית היהודי מול נפתלי בנט.
בבחירות שנערכו ב-6 בנובמבר נוצח בהפרש ניכר, ובעקבות זאת הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
תיקון לחוק יסוד: הכנסת (יחד עם אסתרינה טרטמן) הקובע חזקה לפיה מי ששהה במדינת אויב במשך 7 שנים שקדמו לבחירות, יראו אותו כאילו תמך במאבק מזוין.
תמיכה במאבק מזוין היא אחת מהעילות לפיה ועדת הבחירות המרכזית רשאית לפסול מועמד או רשימה מלהתמודד בבחירות.
חוק המסדיר את מעמדם וזכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות שמועסקים כמשתקמים במקומות עבודה שונים.
תיקון לחוק בתי דין רבניים, המרחיב את הסנקציות שבתי הדין רשאים להטיל על סרבני גט (יחד עם גדעון סער).
חוק האוסר על פעילות מסחרית במוסדות חינוך.
תיקון לפקודת המועצות המקומיות המחייב מינוי מבקר פנימי וועדת ביקורת.
תיקון לחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), לפיו ביצוע חיתוך ברקמה חיה של בעל-חיים למטרות נוי - יאסר.
חוק הענקת אזרחות כבוד לחללי מלחמת הקוממיות.
תיקון לחוק הביטוח הלאומי, לפיו המוסד לביטוח לאומי יהיה רשאי לנכות מקצבה של נכה עבודה דמי השתתפות בביטוח סיעודי קבוצתי שסידר ארגון נכי העבודה, ובלבד שנכה העבודה נתן את הסכמתו לכך מראש ובכתב.
חוק בית העצמאות, שמטרתו לשחזר ולשמר את הבניין שבו הוכרזה עצמאות מדינת ישראל ולהקים בו מוזיאון לתולדות עם ישראל (יחד עם שי חרמש).
תיקון לחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), שנועד לאפשר קיומם של הליכים חלופיים להליך הפלילי בעניינם של קטינים (יחד עם דב חנין).
תיקון לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה הקובע כי יתום משני הוריו שאחד מהם נפטר כתוצאה מפגיעת איבה יהיה זכאי לתגמול חודשי עד הגיעו לגיל 25.
תיקון לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות הקובע שורה של תיקונים בהם עיגון עקרון טובת המאומץ כעיקרון על, בהליך קבלת החלטות בהליכי אימוץ, הסדרת הפרטים שיש למסור להורה לפני הליך האימוץ, הגבלה על משך התקופה בה יכול הורה לחזור בו מהסכמתו לאימוץ, ועוד.
תיקון לחוק העמותות המסדיר את ההליכים למיזוג עמותות.
חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי (יחד עם זאב אלקין ודניאל בן-סימון).
חוק מרשם תורמי מח עצם (יחד עם זאב בילסקי ועמיר פרץ).
תיקון לפקודת התעבורה הקובע כי אם הקצה אדם מקום חניה לנכים, על פי כל דין, על רשות התמרור המקומית להציב תמרור מתאים בתוך 30 ימים מיום שהודיע לה על כך.
תיקון לחוק למניעת הטרדה מינית המרחיב את הנסיבות בהן הצעות חוזרות או התייחסויות חוזרות בעלות אופי מיני המופנות לאדם ומתמקדות במיניותו ייחשבו כהטרדה מינית גם אם המוטרד לא הראה למטריד כי אינו מעוניין בהן, בעיקר בהתייחס לטיפולים רפואיים ונפשיים (יחד עם עתניאל שנלר).
תיקון חוק האקדמיה הישראלית למדעים, המגדיר מחדש את תפקידיה.
תיקון לפקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) המקנה הנחה בתשלום ארנונה לבתי ספר שדה העומדים בתנאים מסוימים.
תיקון לחוק בתי דין רבניים הקובע לוחות זמנים לסידור גט (יחד עם עתניאל שנלר).
תיקון לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה המגדיל את התשלום לו זכאי מי שהתייתם משני הוריו בפעולות איבה או כחיילי צה"ל, משווה אותו לתשלום הניתן לאלמנת צה"ל, וקובע כי התשלום יוענק עד סוף חייו של היתום (יחד עם דליה איציק).
תיקון לחוק המקרקעין (חיזוק דירות מפני רעידות אדמה), שבין היתר הקטין את רף ההסכמה הנדרש מהדיירים כדי לבצע חיזוק מבנה לפי תמ"א 38 (יחד עם דוד אזולאי).
תיקון לחוק בתי דין דתיים המקים יחידות סיוע בסמוך לבתי הדין, בדומה ליחידות בבית המשפט לענייני משפחה.
תיקון לחוק עבודת נשים הקובע כי מרבית הוראות החוק שעניינן חופשת לידה והזכות להיעדר מעבודה יחולו גם על הורים מיועדים, הורים במשפחת אומנה והורים מאמצים (יחד עם עתניאל שנלר).
תיקון לחוק הביטוח הלאומי שפטר חניכים במכינות קדם צבאיות ומתנדבים בשנת שירות מתשלום דמי ביטוח לאומי.
תיקון לחוק הרשות לפיתוח ירושלים הקובע כי חיילים משוחררים, ובכלל זה בוגרי שירות לאומי או שירות אזרחי, יהיו זכאים לקבלת מימון השתתפות בשכר לימוד במוסדות להשכלה גבוהה בתחומי ירושלים.
במאי 2017 התמנה אורלב ליו"ר עמותת דעת, הפועלת בתחום החינוך המקצועי במגזר הדתי-לאומי.
אורלב שימש יועץ חיצוני של העמותה בשלוש השנים שלפני כן.
כיו"ר עמותת דעת זכה בפרס ירושלים לחינוך לשנת 2022 מטעם ערוץ 7. בנובמבר 2020 נבחר ליו"ר הוועד המנהל של מכון צומת במקום משה מושקוביץ.
זבולון אורלב כיהן מ-2014 כסגן יו"ר הוועד המנהל של המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בהוד השרון, ובשנת 2021 התמנה ליו"ר העמותה של המרכז.
במשך שמונה השנים שלאחר פרישתו לא התבטא בנושאים פוליטיים, אך שבר שתיקתו זו לשם תמיכה בחגית משה בפריימריז של 2021, לדבריו, שבר את שתיקתו "לנוכח הסכנה המוחשית של השתלטות גורמים על התנועה, שאינם שותפים לערכיה ודרכה," כשהוא מכוון בכך למתמודד המרכזי כנגדה ניר אורבך מקורבו של השר נפתלי בנט.
לאחר זכייתה, מינתה חגית משה את אורלב ליו"ר צוות המשא ומתן לריצה משותפת עם מפלגת הציונות הדתית בראשות בצלאל סמוטריץ'.
לדברי סמוטריץ', פיטרה חגית משה את אורלב זמן קצר לאחר תחילת המשא ומתן.
בשנת 2024 קיבל את התואר יקיר ירושלים.
אורלב מתגורר בשכונת גבעת מרדכי שבירושלים, נשוי ואב לארבעה.
בנו אמיר הוא מנהל מחלקת קרדיולוגיה במרכז הרפואי שערי צדק.
זְבוּלוּן הוא בנו העשירי של יעקב, ובנה השישי של לאה, המהווה את השבט השישי משבטי ישראל.
לפי ספר היובלים, נולד ב-ז' בתשרי ב'קצ"ח (2,198 לבריאת העולם, 1562 לפנה"ס) ומת בן מאה ועשר שנים.
לפי התורה שמו של זבולון ניתן על ידי אמו, משני טעמים – משום שהוא מעין מתנה טובה (זבד טוב) ומשום שיעקב בעלה יכבד אותה על כך שילדה לו בן נוסף:
בהקשר זה, הולדת זבולון מסמלת את תקוות לאה להגיע למעמד האשה הבכירה בתוך בית יעקב.
הפרשנות המחקרית לשם "זבולון" מקשרת אותו למילה הכנענית "זבֻל", במשמעות נישׂא, רם, שנמצאה כתואר לאלים רבים בשירת אוגרית, ובמקרא בשם האל בעל זבֻל ("זבוב" בשיבוש לגנאי), בשם האישיות איזבל, ואף במדרש השם של זבולון: "יזבלני אישי" = ינַשאני אישי.
בברכתו לזבולון מציין יעקב את קרבתו של שבט זבולון לחוף הים, בעוד שנחלתו משתרעת לאורך הגליל התחתון.
רצועת החוף הייתה שייכת לשבט אשר.
שבט זבולון הגיע בקצהו הצפוני עד צידון שהייתה בעת ההיא עיר נמל מרכזית.
ציון עיסוקו של זבולון במסחר ימי מופיע בספר דברים:
על פי המדרש, בברכת יעקב נקבע כי בני זבולון יהיו חלק משותפות עם בני שבט יששכר: בשותפות זו ידאג שבט זבולון לפרנסה החומרית בעוד שבט יששכר ידאג לרוח בלימוד תורה.
ובלשון רש"י: "שהיה זבולן עוסק בפרקמטיא (מסחר) וממציא מזון לשבט יששכר – והם עוסקים בתורה".
שותפות כזו שבה צד אחד לומד תודה והאחר מפרנס מכונה גם היום הסכם יששכר וזבולון והיא נמצאת במחלוקת אידאולוגית בין הסוברים שניתן להתנות על שכר בעולם הבא לבין האומרים ששכר העולם הבא לא ניתן למסחר (רב האי גאון).
פירוש נוסף להסכם בין השבטים שם דגש על ההיבט הכלכלי-חברתי של שיתוף הפעולה בין השבטים כך שזבולון ש"שוכן לחוף ימים" אחראי על הסחר הימי ויששכר סוחב על גבו את הפן הלוגיסטי והיבשתי של העסק המשפחתי.
בסדר הדורות נזכר בשם "גלילות ארץ ישראל": .
מקום הקבר נמצא בעיר צידון שבלבנון ואינו נגיש לכניסת ישראלים ואף על פי כן, ביקרו בקבר יהודים מנטורי קרתא בעת משלחת לכנס אנטי ציוני לבנון.
האתר השני ביותר בחשיבות קדושתו, אצל הדרוזים הוא קברו של נבי סבלאן (النّبيّ سبلان) על הר סבלאן שמעל הכפר חורפיש.
בין הדרוזים יש המאמינים שזהו קברו של זבולון בן יעקב.
החוקר זאב "ז'אבו" ארליך הציע לזהות מסורת על קבורת זבולון במסגד בצפון-מזרח העיר העתיקה בשכם בשם "ג'מעה אל-אנבייה".
לדבריו מצבה עתיקה במבנה הזכירה שם הדומה לזבולון, יחד עם שמות אחרים הדומים לזבולון ויששכר.
בספר היובלים נזכרת אשת זבולון בשם "נעמה".
בני זבולון הם: סרד, אלון ויחלאל.
במסעות המדבר שכן שבט זבולון בדגל מחנה יהודה, יחד עם יהודה ויששכר.
בנחלות בני ישראל, נקבע ששבט זבולון ישכון בגליל התחתון.
כיום משמש זבולון כשמו של האזור במישור החוף שבין חיפה ועכו.
אזור זה אינו חופף במדויק את אזור נחלת שבט זבולון.
זבוב הבית (שם מדעי: Musca domestica) הוא חרק מסדרת הזבובאים המשתייך למשפחת הזבוביים.
אזור מחייתו קשור לבני אדם (בעלי חיים סיננתרופי) ובעלי חיים ובעיקר למזונם, והוא מהווה מטרד תברואתי ופסיכולוגי עבורם.
צבעו אפור, ארבעה פסים כהים נמשכים לאורך חזהו.
לזבוב שתי עיניים בלבד אך מספר העדשות וצרורות חיישני האור (שבתוך העין) יכול להגיע ל-2,000. העיניים מופרדות זו מזו, עיני הזכר קרובות יותר.
הנקבה מטילה את ביציה הלבנות והמוארכות בקבוצות של 75–100 הישר אל מזונם של הזחלים, או סמוך מאוד לו.
כן מוטלות ביצים בשולי זרימות ביוב ובמאגריהן.
נקבה עשויה להטיל במהלך חייה 500 ביצים.
הרימות מתפתחות בעיקר במצבורי אשפה, בגללי סוסים ופרות, ובצואת בני אדם ובעלי חיים אחרים.
משך מחזור החיים תלוי בגורמים שונים, ובעיקר בטמפרטורה.
בתנאים מיטביים, נמשך המחזור, מביצה לבוגר, שבעה ימים.
תוחלת החיים היא בין שבוע לשלושה שבועות, תלוי בתנאי הסביבה.
בתנאי מעבדה תוחלת חייו של זבוב זכר הוא 17 ימים, ושל נקבות 29 ימים.
הזבובים ניזונים ממזון נוזלי או נוזלי-למחצה, אך מסוגלים גם לגרד ולהמס מזון מוצק, כגון גבישי סוכר.
אחד מסימני ההיכר הידועים של זבובי הבית הוא חיכוך הידיים והרגליים לעיתים קרובות.
הסיבה לכך נעוצה בעובדה שידיהם ורגליהם משמשים גם כ-"לשונם", והם טועמים כל דבר שבא במגע עמם.
הזבובים הבוגרים מהווים מטרד קשה לבני אדם ובעלי חיים, בכך שהם חודרים לאזורי מחייתם ונוחתים על גופם.
הם נמשכים למזונם, כליהם, ולחלקי גופם החשופים, ובכך מעבירים תולעים ופתוגנים שהם נושאים על גופם, בעיקר ברגליהם, בחדקם ובמעיהם.
בין יתר המחלות המועברות דרך מגע הזבובים, הקאותיהם וצואתם נמנות מחלות מעיים כמו טיפוס, שיתוק ילדים, שחפת, ומחלות עיניים.
במקומות רבים, המצאות של זיהומי מעיים ותחלואה אנטרית קשורה לשפע של זבובים, ובמקרים רבים הדברת הזבובים צמצמה משמעותית את התחלואה.
זבוב הבית נוטה לכיוון של אסטרטגיית חיים R (ברירת R) -חייו קצרים התפתחותו מהירה, והוא מעמיד כמות גדולה של צאצאים.
בנוסף מחזור חיו מורכב משלבים פיזיולוגיים שונים.
התפתחות הזחל נעה בממוצע בין שבועיים, בתנאים אופטימליים, עד 30 יום והתפתחותו בתוך הגולם בממוצע נעה בין יומיים לשישה ימים.
הצאצאים בוקעים מביצה, ממנה יוצאים כזחל (רימה), מהזחל מתפתח גולם ומהגולם יוצא זבוב בוגר.
אלו תהליכי המטמורפוזה הפיזיולוגיים של המין כאשר בין השלבים קיימת מטמורפוזה בבית הגידול- מבית גידול חמים ולח כביצה וכזחל לבית גידול יבש וקריר כגולם.
הם ממשיכים במאפייני אסטרטגיית R ומגיעים לבגרות מינית מספר שעות בלבד אחרי בקיעתם מהגולם.
גודלם תלוי בטיב המזון שאכלו בצעירותם, למעשה זבוב שבקע מהגולם לא יצמח יותר.
זבובי הבית אינם מטפלים בצאצאיהם לאחר ההשרצה.
לרוב הנקבה תעמיד דור צאצאים אחד ותדחה הצעות חיזור נוספות ואילו הזכר ימשיך ויוכל להרבות פעמים נוספות לאורך חייו.
אורך חיי המין נע בממוצע בין שבוע לשלושה שבועות, בהתאם לתנאי הסביבה.
זבולון זֶליג בַּלַבַּן (באלאבאן; 17 במאי 1880, רוסיה – 1949, ניו יורק) היה סופר ומשורר ילדים, עיתונאי ומספר יידי.
ז"ז בלבן זכה לחינוך דתי מסורתי ב"חדר", ובישיבה.
בנעוריו נפתח לספרות השכלה וספרות כללית, והחל לפרסם מיצירותיו לילדים ביידיש, עם צעדיו הראשונים כמורה ומחנך ברוח יהודית חדשה.
בשנת 1913 היגר בלבן לארצות הברית, והשתקע בפילדלפיה.
התפרנס כסוחר זעיר, והשתתף דרך קבע בעיתוני היידיש באמריקה.
בלבן כתב ופרסם שירת ילדים ביידיש, סיפורת, אגדות ומעשיות, והשתתף באופן קבוע בעיתונות שעסקה בענייני חינוך ולימוד יהודיים בארצות הברית.
סיפוריו כונסו בספר עברי, עם מבוא מאת דניאל פרסקי.
בתו ד"ר מרים בלבן היא כימאית, מומחית להתפלת מים ועורכת מדעית.
זבֻלון ז' בלבן, מני קדם: אגדות ומעשיות לבנים ולאבות; עם הקדמה מאת דניאל פרסקי, פילדלפיה: ההסתדרות העברית, תש"ח.
מהדורה ב: אירה: אסתר שקין, רחובות: בלבן, תשס"ב 2001.
זבוב היא קבוצת כוכבים דרומית קטנה, אחת משתים עשרה הקבוצות שהוגדרו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה-הוטמן בשנים 1595–1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר, בדומה לקבוצות טווס ועגור.
α בזבוב הוא כוכב כחול במרחק של כ־300 שנות אור ובהירות מדרגה 2.7, והוא הכוכב הבהיר בקבוצה.
זהו כוכב מאסיבי שמסתו מוערכת בשמונה פעמים ממסת השמש ופליטת האנרגיה שלו היא פי 4,500 משל השמש.
β בזבוב הוא כוכב זוגי במרחק של כ־310 שנות אור המורכב משני כוכבים כחולים עם בהירויות מדרגה סביב 4 ובהירות כוללת מדרגה 3. על מנת להפריד ביניהם דרוש טלסקופ בינוני.
נובת הזבוב (Nova Muscae) היא נובת רנטגן שנמצאת בקבוצה ומורכבת מכוכב וחור שחור.
במהלך ההתפרצות של שנת 1991, שהובילה לגילוי הזוג, נוצרה קרינה בתהליך של איון פוזיטרונים.
NGC-5189 היא ערפילית פלנטרית יוצאת דופן, המרוחקת כ־3,000 שנות אור מהשמש.
המבנה הייחודי במורכבותו שלה מזכיר את ערפילית הסרטן בגרסה מוקטנת.
ערפילית שעון החול (MyCn 18),היא ערפילית פלנטרית נוספת במרחק של כ־8,000 שנות אור.
NGC-4833 הוא צביר כוכבים מעט מצפון לכוכב δ בזבוב, הוא במרחק 21,200 שנות אור, זקן יחסית ומוסתר על ידי ענני אבק וגז של המישור הגלקטי.
צביר נוסף NGC-4372 שנמצא ליד גמא בזבוב הוא עמום יותר וגם כן מוסתר על ידי עננים אך משתרע על פני שטח גדול יותר.
הזבוב, בשמו המקורי "הדבורה" (Apis), הוגדר לראשונה במאה ה-17 על ידי יוהאן באייר כדי לכסות שטח שלא מופה בעבר סביב הקוטב השמיימי הדרומי.
ב־1752 ניקולא לואי דה לאקאי שינה את שם הקבוצה ל"זבוב הדרומי" (Musca Australis), כמאזן לקבוצת הזבוב הצפוני, שהתקיימה אז והייתה מורכבת ממספר כוכבים בקבוצה טלה ועל מנת להבדילה מהקבוצה השכנה ציפור גן עדן שנקראת בלטינית "Apus".
כיום שם הקבוצה הוא רק זבוב.
הקבוצה לא הייתה מוכרת לתרבויות הקלאסיות ולכן לא זכתה למקום במיתולוגיה.
זבוב הפירות הים תיכוני, הידוע גם כ"פריזבוב ים תיכוני" או "זבוב הים התיכון", ובשמו המדעי: Ceratitis capitata, הוא מין זבוב הגורם לנזקים נרחבים לגידולי פירות חקלאיים.
למרות שמו, אזור מחייתו הטבעי של זבוב זה הוא מערב אפריקה הטרופית, אולם הוא חדר לאזורים שונים בעולם, רחוק מאזור מחייתו הטבעי, כולל אגן הים התיכון, דרום ומרכז אירופה, אוסטרליה, וכן מרכז ודרום אמריקה, והוואי.
הזבוב הוא מין רב פונדקאים ובעולם ידועים למעלה מ-250 מינים של פירות אותם הוא תוקף ביניהם הדרים (כל המינים) נשירים כמו תפוח אגס ורימון, גלעיניים כמו אפרסק ושזיף, מנגו, גפן ותאנה, מינים אקזוטיים כמו גויאבה פיטנגו ופג'ויה וכן ירקות כמו פלפל ועגבנייה.
אורכו של הזבוב כ- 5 מ"מ, צבעו חום צהבהב.
לנקבה צינור הטלה דמוי מחט באמצעותו היא קודחת בקליפת הפרי נקב לעומק 2 - 5 מ"מ ומטילה בתוכו מספר ביצים.
הרימות בוקעות, נוברות אל הציפה ומתפתחות.
לאחר שהגיעו לאורך 1 ס"מ הן יוצאות מהפרי מבעד לנקב בקליפה, קופצות לקרקע ומתגלמות בעומק רדוד (עד 5 ס"מ).
כעבור מספר ימים הוא מגיע לבגרות מינית ומתחיל דור חדש.
הזבוב חי מספר חודשים, לרוב פחות מחצי שנה.
נקבה מטילה במהלך חייה כמה מאות ביצים.
הביצים, הרימות והגלמים של הזבוב חבויים (בפרי או באדמה) ורק הבוגרים גלויים וחשופים לטיפולי הדברה.
התפתחות הזבוב תלויה במזג האוויר.
בקיץ, דור אחד נמשך חודש.
בחורף פעילותו מואטת מאוד ודור נמשך שלושה חודשים.
בחורף חמים, הזבובים נשארים פעילים ועלולים להסב נזקים גם בזנים חורפיים.
מזון הבוגר: מיץ פירות, צוף, טל דבש, פירות רקובים ולשלשות של ציפורים ולטאות.
לזבוב בדרך כלל יכולת מוגבלת לעבור מרחקים גדולים (בין מאות מטרים ועד עשרות קילומטרים).
לכן הגורם להתפשטותו בעולם הוא הסחר העולמי בפירות טריים שגרם להפצת פירות נגועים ברימות למרחק אלפי קילומטרים ממקום גידולו הטבעי.
זבוב הפירות הים תיכוני כמין פולש
זבוב הפירות הים תיכוני חדר לישראל בשנת 1904. הוא חדר לארבע מדינות בארצות הברית (הוואי, קליפורניה, טקסס ופלורידה), אולם הושמד בכל המדינות זולת הוואי.
הזבוב פלש אף לניו זילנד ולצ'ילה, ואף בארצות אלה הוכחד בהצלחה.
בשל יכולת הפלישה שלו, הזבוב נחשב למזיק הסגר במספר מדינות בעולם שמהוות יעד לייצוא.
לכן, על מנת לייצא פרי טרי יש להבטיח שיהיה נקי לחלוטין מהזבוב.
עיקר ההתמודדות עם הזבוב מתבצעת במטעים ובפרדסים על ידי ריסוס פיתיון מורעל בחומר הדברה.
הזבוב הבוגר שנמשך לפיתיון (חומר חלבוני שעבר פירוק ומשחרר אמוניה) נקטל על ידי חומר ההדברה.
פרי המיועד למדינות הסגר עובר גם טיפול אחר קטיף ששולל לחלוטין כל אפשרות פלישה.
משאבים רבים ויקרים הושקעו בניסיונות להכחיד פלישות של זבוב הפירות לארצות ולאזורים שונים בעולם.
שימוש בשיטות הדברה ביולוגית, בין היתר בהפצת זבובים עקרים, הביאה להכחדת זבוב הפירות הים תיכוני מאזורים שונים.
לזבובים גפי פה מסננים-יונקים אשר מותאמים להמסה ספיגה וניגוב של מזון.
גפי הפה מורכבים מחדק (proboscis) גמיש, דמוי קונוס הפוך, ובקצהו אונות ספוגיות (labella) אשר מחורצות באמצעות תעלות הנקראות pseudotracheae המנקזות את בלוטות הרוק, יונקות וסופגות את המזון הנוזלי לכיוון הוושט.
כמו זבובים רבים אחרים, מצויד הזבוב בקולטני חישה על גבי רגליו הקדמיות, במקטע הדיסטלי של פיסת הרגל (Tarsum).
בסיסם של אותם שערות חישה קיימים מספר נוירונים - תאי חוש, בעלי דנדריט (אמצעי הקלט של תא העצב) שנכנס לשערה ואקסון שיוצא מהשערה, מתלכד עם אקסונים דומים ויוצר עצב שמגיע לגנגליונים (צמתים עצביים מרכזיים בגוף החרק).
בפיסת הרגל קיימים חמישה קולטנים סלקטיביים ביותר: כימורצפטור לסוכר, שני כימורצפטורים למלח, היגרורצפטור לחישת לחות ומכנורצפטור לחישת מגע.
בתגובה לחישה של חומרים בריכוז סף מסוים - משוגרת תשדורת עצבית מהרצפטורים הנ"ל אל הגנגליון ומובילה לתגובה המוכרת בספרות כרפלקס שליפת החדק (Proboscis extention reflex).
סף התגובה של הרפלקס תלוי במצבו הפיזיולוגי מטבולי של הזבוב.
המאזן האנרגטי של החרק, מצבו ההתפתחותי, כמו גם הזמן שחלף מאז הגירוי האחרון - כך שהסף הנדרש להפעלת הרפלקס קטן ביחס הפוך לזמן שחלף מאז התגובה הרפלקסיבית האחרונה.
קצרי־מחוש או זבובים (שם מדעי: Brachycera) מהווים תת-סדרה בסדרת הזבובאים.
לזבובים זוג כנפיים יחיד, והם ניחנים בכושר תעופה מעולה.
שלושת חלקי הגוף – הראש, החזה והבטן, על־פי רוב מאוחים זה לזה ולא ניכרת חלוקה בולטת לפרקים.
העיניים מכסות חלק ניכר מהראש.
המחושים והבחנינים על־פי רוב קצרים יותר מאשר בתת-סדרת היתושים, ומכילים פחות פרקים.
טווח הטקסונים אליהם מתייחס השם העממי "זבוב" משתנה מעט בין שפות שונות; באנגלית, המילה "Fly" מתייחסת לסדרת הזבובאים בכללותה, לרבות כל מיני היתושים באשר הם.
גם בעברית, מינים שונים של יתושים מכונים לעיתים בשם "זבוב", למשל הבקה (זבוב החול).
לזבובים גפי פה מסננים־יונקים אשר מותאמים להמסה ספיגה וניגוב של מזון.
גפי הפה מורכבים מחדק (Proboscis) גמיש, דמוי קונוס הפוך, ובקצהו אונות ספוגיות (Labella) אשר מחורצות באמצעות תעלות הנקראות Pseudotracheae המנקזות את בלוטות הרוק, יונקות וסופגות את המזון הנוזלי לכיוון הוושט.
למינים רבים של זבובים חשיבות כלכלית עצומה.
זבוב הבית ומינים נוספים משמשים וקטורים חשובים להעברת גורמי מחלה.
הרימות של מינים מסוימים של זבובים הן טפילות על בני אדם או בהמות.
מינים אחרים, כגון זבוב הפירות הים־תיכוני, הם מזיקים קשים לגידולים חקלאיים.
למינים רבים חשיבות אקולוגית כמפרקים של חומר אורגני.
תכונה זו משמשת לעיתים ברפואה משפטית, לצורך קביעת מועד המוות בגופות.
הזבובים נחלקים לשש קבוצות (Infraorders):
Mycetophilidae (זבובים זוהרים – כמו Arachnocampa בניו זילנד, שייכים למשפחת הזבוביים (Mycetophilidae).
הם משתמשים באור כדי למשוך טרף)
הרב זבולון חרל"פ (ת"ר, 1840 בערך – ט' בשבט תרנ"ח, 1898) היה רב ודיין בירושלים, חבר בית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין.
אביו של הרב יעקב משה חרל"פ.
נולד בווילקובישק שבליטא לרב יצחק וחיה חרל"פ.
בשנת תר"י (1850), בהיותו כבן 10, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם התיישבו בירושלים.
למד בישיבת עץ חיים והוסמך לרבנות.
היה תלמידו של הרב נחום לעווי משאדיק.
הוא נישא לחיה רייזל בת הרב יוסף לויט מאמדור, ולאחר פטירתה נשא לאישה את אחותה מרים.
היה בין ראשוני המתיישבים בשכונת משכנות ישראל בירושלים.
שימש כספרא דדיינא בבית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין, ולימים התמנה כדיין בבית הדין.
כמו כן היה הממונה של כולל סובאלק בירושלים.
בנו מאיר חיים נפטר בחייו, ולזכרו הוציא את הספר "מאורי חיים" על ספר משלי.
מתלמידיו: הרב ישעיהו חשין, מחבר הספר "דברי ישעיהו".
נפטר בירושלים, בט' בשבט תרנ"ח, עשרה ימים לאחר פטירת הרב יהושע לייב דיסקין.
נקבר בבית העלמין בהר הזיתים.
לזכרו ייסד בנו, הרב יעקב משה חרל"פ, את בית המדרש "בית זבול" בשכונת "שערי חסד".
לאחר פטירת רבי יעקב משה עבר בית המדרש לביתו, בו הוא שוכן עד היום ובו פועל כולל אברכים.
הרב יעקב משה חרל"פ קרא לסדרת ספריו "בית זבול" על שם אביו, ו"מי מרום" על שם אמו מרים.
לרב זבולון נולדו ארבעה בנים מאשתו הראשונה חיה רייזל: הרב יצחק אליעזר (1858 - 1914) ממונה כולל סובאלק ומבוני בית הכנסת החורבה, הרב יוסף דוד זאב, הרב ניסן יהודה לייב ובנו מאיר חיים שנפטר בחייו.
מאשתו השנייה מרים נולד הרב יעקב משה חרל"פ.
מאורי חיים - על ספר משלי, ירושלים תרנ"א.
זבולון כלפה (נולד ב-26 בספטמבר 1962) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בסיעת הבית היהודי, איש חינוך ופעיל פוליטי דתי לאומי.
זבולון כלפה נולד בבאר שבע וגדל במושב שרשרת.
בנו של שמעון כלפה, מי שהיה לימים ראש מועצה אזורית עזתה.
למד בישיבה התיכונית בכפר מימון ובישיבת הסדר בימית ובישיבת הכותל.
במהלך לימודיו פונה חבל ימית, כחלק מהסכם השלום עם מצרים, וכלפה נטל חלק במאבק בפינוי.
לאחר מכן היה שותף להקמת הישיבה מחדש בנווה דקלים, בשם ישיבת נווה דקלים.
לאחר שסיים את לימודיו בבית מדרש מר"ץ ושירותו בצה"ל, ניהל פנימייה בכפר מימון ומדרשה באיתמר.
בהמשך עבר להתגורר בעצמונה, ושימש כמזכיר היישובים עצמונה ונצרים, וכחבר במועצה אזורית חוף עזה.
כמו כן עסק, בהתנדבות, בבניית בית הכנסת בעצמונה ולאחר מכן ניהל פרויקטי בנייה שונים בגוש קטיף.
לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות הוביל מספר פעולות מחאה נגדה.
בין היתר, ריכז את אזור הדרום במשאל מתפקדי הליכוד וארגן שרשרת אנושית בין גוש קטיף לירושלים.
לאחר יישום התוכנית היה ממקימי עיר האמונה בנתיבות ופעל למען שיקום המפונים וההתיישבות המחודשת במזרח חבל לכיש.
כלפה היה בין יוזמי רכישת קיבוץ שומריה עבור המפונים.
לאחר הסכם הרכישה בשנת 2006 עבר להתגורר בקיבוץ, והיה למזכיר הקיבוץ.
כמו כן מכהן כלפה כחבר במועצה אזורית בני שמעון, מנהל קהילה בקיבוץ דביר של תנועת הקיבוץ הארצי וכחבר מזכירות אמנה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב כלפה במקום השלישי ברשימת מפלגת תקומה.
לאחר האיחוד עם הבית היהודי הוצב במקום השביעי ברשימה המשותפת.
בינואר 2013 נבחר כלפה מטעם סיעת הבית היהודי לכנסת ה-19.
בבחירות לכנסת העשרים, במסגרת ההסכם עם מפלגת תקומה, הוצב כלפה במקום ה-18 ברשימה המשותפת עם הבית היהודי, אחרי שהגיע למקום ה-4 בבחירות המקדימות של תקומה.
ב-26 בינואר 2015, עם הודעתו של נפתלי בנט על צירוף כדורגלן העבר אלי אוחנה למפלגתו, הודיע כלפה על פרישתו מרשימת הבית היהודי, וקרא ליו"ר תקומה אורי אריאל להחליט על ריצתה של המפלגה ברשימה עצמאית.
במקומו הוצב מנכ"ל תקומה לשעבר, נחי אייל, וכלפה לא חזר לרשימה גם לאחר שאוחנה הודיע על פרישתו מהרשימה לכנסת.
לדברי כלפה, זה היה לבקשתו ולאחר שסירב להתנצל כלפי בנט חרף לחצים שהפעילו עליו אנשי תקומה.
לפי הודעת המפלגה, חוות דעת של היועץ המשפטי של תקומה קבעה שהוא אינו יכול לחזור בו מההתפטרות.
לאחר הפרישה מתקומה, תמך במפלגת יחד של אלי ישי.
כלפה נשוי לאיריס, מורה לאומנות, אב לשישה, גר כיום בשומריה.
הרב זבולון אריה גרז (תרס"ג, 25 בספטמבר 1903 – י"ג באב תשמ"ט, 24 ביולי 1989) היה אב"ד רחובות במשך כשלושים וחמש שנה.
נולד בשנת 1903 בפלונגיאן, בנו של הרב נתנאל יוסף גרז, מתלמידי ישיבת סלובודקה וקלם, ורב העיירה אוז'וונט.
אמו, מיכלה, היא בת הרב זבולון בריט, רבה של פלונגיאן.
הרב בריט נפטר מספר שבועות לפני לידתו והוא נקרא על שמו.
כעבור זמן עברה המשפחה לוורז'ן, שם כיהן אביו כרב הקהילה.
עוד בהיותו תינוק נפטרה אמו.
לאחר מותה נישא אביו בנישואים שניים לבתיה לאה זלצמן.
למד בישיבות מיר, טלז וסלובודקה.
בכ' באלול תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם קבוצת תלמידי הישיבה שייסדה את הישיבה בחברון.
בטבח חברון (תרפ"ט) שהה בבית אליעזר דן סלונים, הפורעים סברו שהוא מת לאחר ששכב תחת הרב צבי דרבקין.
בשנת 1931 נישא לאסתר מלצר מסלבודקה.
בשנת 1941 הגיע לארץ ישראל, בהמשך עבר לגור בחדרה.
אביו, אחיו, שרגא פייבל וליפמן ואחותו ציפורה נספו בשואה.
כמו כן, נספו אחיו למחצה נחום, חיים, ניסן ויהושע.
אחרי הגעתו לארץ ישראל, מונה לר"מ בישיבת קלצק פרדס חנה שהוקמה על ידי הרב צבי יהודה מלצר.
בשנת 1947, הרב מלצר שמונה לרבה של רחובות, מינהו לרב בית הכנסת "שונה הלכות" בעיר רחובות, לצד היותו ר"מ בישיבה שהוקמה מחדש ברחובות.
כן שימש כדיין בבית דינו של הרב מלצר בעיר.
לאחר 10 שנים התפטר הרב מלצר מתפקידו ומינהו לאב"ד רחובות במקומו, תפקיד בו כיהן כ-35 שנה.
בנוסף כיהן כדיין בבית הדין הרבני, תפקיד ממנו פרש בתחילת 1976. יחד עם אחיו, יצחק ברית, גידל זן מיוחד של אתרוגים (אורדנג חדרה).
נפטר בשנת 1989, ונקבר בבית הקברות פוניבז'.
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב ברחובות.
אחות סבתו, אשת הרב זבולון באריט, הייתה גולדה פרנק, אשת שרגא פייבל פרנק וחותנתם של הרבנים משה מרדכי אפשטיין ואיסר זלמן מלצר.
אחיו הוא יצחק בריט, ואחותו (מנישואיו השניים של האב) היא רחל טוקר, אשת יצחק טוקר, מוותיקי ישיבת חברון .
בניו הם: הרב אהרן גרז - כיהן כראש ישיבת בר-אילן בתל אביב, יצחק גרז - כיהן כיו"ר המועצה הדתית ברחובות, ומשה גרז מירושלים.
נכדו הוא חתנו של הדיין הרב אברהם שרמן.
זבוב הצֶה צֶה (שם מדעי: Glossinidae) היא שם משפחה בת סוג יחיד בסדרת הזבובאים שמיניה חיים ברוב שטחי מרכז אפריקה, בין מדבר סהרה בצפון למדבר קלהארי בדרום.
הם ניזונים מדם של בעלי חיים ובני אדם והם המעבירים העיקריים של הפרוטיסטים הגורמים למחלת השינה אצל בני האדם ולמחלות אחרות בקרב בעלי חיים.
הוא דומה במראהו לזבוב הבית אולם קיימים הבדלים שניתנים להבחנה בעין: זבוב הצה צה מקפל את כנפיו לגמרי בזמן מנוחה, כך שהן מונחות אחת על השנייה וחופפות את שטחה של הבטן.
בנוסף יש לו חדק ארוך שמזדקף ישר קדימה ומחובר לתחתית ראשו במעין בלוטה נראית לעין.
שמו העממי ניתן לו בגלל צליל הצקצוק שהוא משמיע במעופו.
אורך חיי זכר הצה צה הוא שניים עד שלושה שבועות, בעוד חיי הנקבה עשויים להמשך חודש עד ארבעה חודשים.
ההזדווגות מתרחשת פעם אחת בחייו של כל חרק, זכר או נקבה.
לעיתים רחוקות נקבה מזדווגת יותר מפעם אחת.
הזרע מההזדווגות משמש להפריית ביצים רבות לאורך זמן.
בניגוד לחרקים רבים, הנקבה מפרה רק ביצה אחת כל פעם ומגדלת את הזחל בתוך רחמה כשהוא ניזון מבלוטת חלב בתוכה.
במשך תשעה ימים מתפתח הזחל תוך שהוא עובר שני שלבים והוא מופרד מאימו כאשר הוא בשלב השלישי – הרימה.
הנקבה מסוגלת לפרות ולהרות שוב מיד לאחר הטלה של זחל אחד, אולם כדי להזין אותו היא חייבת להמשיך להיזון מדם.
במקרה שהנקבה לא ניזונה ממספיק דם, הזחל יוצא קטן וחלוש ולעיתים לא נשאר בחיים.
שלב הרימה נמשך כמה שעות, בהן אוכל הזחל וגדל.
לאחר מכן הוא מתחפר באדמה או בפסולת, מייצר פקעת שהיא כיסוי חיצוני קשה ונהפך בתוכה לגולם.
גודל הפקעת לרוב פחות מס"מ אחד, מלבנית, ובקציה האחד מחולקת לשתי אונות כהות יותר.
בסיום גלגול החיים הזה שנמשך כמה שבועות, יוצא זבוב בוגר בגודל של 0.5 עד 1.5 ס"מ.
ראשו גדול, שתי עיניו רחוקות ומובדלות זו מזו ומחושיו יוצאי דופן בצורתם.
החזה יחסית ארוך והבטן רחבה יותר מאשר ארוכה וקצרה מהכנפיים.
לזבוב שלושה זוגות רגליים, שתי כנפיים ושתי בוכניות.
בסוג Glossina יש בין עשרים לשלושים מינים שמחולקים לשלוש קבוצות.
התנהגות הזבובים משתנה בהתאם למין ולמזג האוויר.
מינים מסוימים חיים בסביבה מיוערת בעוד אחרים נמשכים לשדות עשב בהם שוהות חיות גדולות.
מינים אחרים מעדיפים סביבה של צמחייה עבותה לגדות גופי מים.
גם הזכרים וגם הנקבות ניזונים מדם, אולם לא כל המינים בהכרח נשאים של מחלת השינה.
חדק כנפיים מקופלות תא גרזן שערות מסתעפות במחושים לזבובי הצה צה חדק ייחודי, בעל מבנה ארוך וצר המחובר לתחתית הראש ומופנה קדימה במנוחה מקפלים זבובי הצה צה את כנפיהם בצורה מלאה זו על זו התאים במרכז הכנף בעלי צורת "גרזן" במחוש יש שערות מסועפות
הנזק העיקרי והחמור שגורם הזבוב הוא העברת פרוטיסט Trypanosoma שחי כטפיל בגופו של הזבוב.
בעת עקיצה, מועבר הטפיל לגוף הנעקץ וגורם למחלת השינה.
המחלה גורמת בדרך כלל למוות ומדי שנה מתים ממנה עשרות אלפי אנשים.
ב-2012 ירד לראשונה מזה 50 שנים מספר המתים מתחת ל-10,000. בנוסף, הזבובים עוקצים גם חיות משק שחולות ומתות ובכך נגרם נזק כספי לחקלאים.
הדלדלות משק החי מובילה גם להתפתחות של רעב באזורים הנגועים, כתוצאה מחוסר היכולת לעבד את השדות.
לעיתים, כתוצאה מנזקים גבוהים מדי, היגרו כפרים שלמים לאזורים הרריים בהם לא חי הזבוב.
בגלל הסיכון הרב שבעקיצות הזבוב, מופעלים מגוון אמצעים על מנת לצמצם את נושאי המחלה שנישאים על ידו או לצמצם את אוכלוסיית הזבובים עצמה.
אחד האמצעים העיקריים הוא ביעור קרקע באזורים לא מיושבים משיחים ועצים בהם הוא חי.
אמצעי זה דורש שרפה מחזורית של השטח כדי למנוע צמיחה מחודשת.
עם זאת, הנזקים הסביבתיים שנגרמו כתוצאה מכך והקושי להפעלתה, גורמים לזניחת השיטה.
שיטות נוספות שיעילות ברמה מקומית אך לא פותרות את הבעיה לגמרי הן הדברה, הדבקה בטפילים נייטרליים ומלכודות פשוטות.
אמצעי נוסף שננקט ונחשב מוצלח הוא חשיפה של זבובים זכרים במעבדה לקרינת גמא ועיקורם, ואחר כך שחרורם לטבע.
הזכרים המעוקרים מתחרים עם הזכרים בטבע על זיווג עם הנקבות, אך אלו לא משריצות זחלים בעקבות זיווג כזה וכך מצומצמת אוכלוסיית הזבוב בדור הבא.
זבולון (לאוניד) גופשטיין (21 באפריל 1953 – 25 בדצמבר 2015) היה שחמטאי אוקראיני-ישראלי בדרגת רב-אמן, חבר נבחרת ישראל בשחמט, מאמן ומארגן תחרויות שחמט.
גופשטיין השתתף מספר פעמים באליפות אוקראינה.
עלה לישראל בשנת 1990. עיברת את שמו מלאוניד לזבולון.
השיג דרגת אמן בינלאומי בשנת 1990 (בגיל 37, הנחשב למבוגר מאוד יחסית) ובשנת 1993 הפך לרב-אמן.
נמנה עם צוות מאמניה של אלופת העולם הגיאורגית, מאיה צ'יבורדאנידזה.
כמו כן, אימן בישראל, צרפת וגרמניה.
חידש את פעילות השחמט בבת ים וארגן בה תחרויות שחמט.
בשנת 1993 שיחק גופשטיין באליפות אירופה לנבחרות.
שיחק בליגה הלאומית בישראל מ-1998. היה פעיל עד סמוך לפטירתו בשנת 2015, בגיל 62, ממחלה קשה.
2000 - זכה במקום שני בתחרות בינלאומית שנערכה בתל אביב.
2002 - חלק את המקום הראשון באליפות ישראל יחד עם איליה סמירין ובוריס אברוך (בתלת-קרב ביניהם ניצח סמירין וזכה בתואר, גופשטיין היה במקום השלישי).
2002 - זכה במקום שני בתחרות בינלאומית שנערכה בישראל.
2003 - זכה באליפות ישראל בשחמט מהיר.
2004 - זכה במקום ראשון באליפות בינלאומית שנערכה באשדוד.
2006 - זכה במקום שני בתחרות בינלאומית שנערכה בפתח תקווה.
2013 - זכה עם נבחרת ישראל באליפות אירופה לסניורים שנערכה בדרזדן, גרמניה (שיחק בלוח הראשון וסיים עם 7.5 נקודות מתוך 9 אפשריות).
2014 - זכה באליפות ישראל לסניורים, בשחמט קלאסי ובשחמט מהיר, שנערכה בחיפה.
גופשטיין ייצג את ישראל פעם אחת באולימפיאדת השחמט.
בשנת 2016 מועדון השחמט חיפה-נשר ערך תחרות שחמט מהיר לזכרו, בהשתתפות מספר רבי-אמנים (זכה רב-אמן סמיון דבויריס).
זבובים הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור הופיע לראשונה בגיליון יוני 1953 של Magazine of Fantasy and Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט..., ושוב בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2.
הכותרת המקורית של אסימוב לסיפור הייתה "המלך ליר, מערכה רביעית, תמונה ראשונה, שורה 36-37", בהתייחסו לציטוט של שייקספיר "האדם ביד האלים כזבוב ביד הילד".
אנתוני באוצ'ר, העורך של המגזין, הציע לאסימוב לבחור כותרת ברורה יותר, ולבסוף הכותרת נקבעה כ"זבובים".
קבוצה של סטודנטים לשעבר נפגשים בכנס עשרים שנה לסיום לימודיהם ודנים בהישגיהם.
אחד מהסטודנטים לשעבר, עכשיו מומחה להתנהגות בעלי חיים, מתענה בגלל היכולות שלו "לקרוא" את מחשבותיהם של חבריו על ידי המחוות הקטנות שלהם וההתכווצויות שרירים שלהם.
הוא מבטא את מחשבותיו על חייו ועל מחקרו, בעוד אחד מחבריו, כימאי החוקר חומרי הדברה, נילחם בזבובים הגודשים אותו בלי הרף.
המומחה לבעלי חיים חקר במשך שנים רבות את ההשערה שלו שלבעלי חיים יש אלים ואמונות דתיות, והוא מאמין שהזבובים גודשים את חברו הכימאי מאחר שהם מאמינים בו כאל.
הרב זבולון ליב בריט (בכתיב יידי: באריט; נפטר ב' בסיוון ה'תרס"ג, 28 במאי 1903) היה רב ופובליציסט ליטאי, רבן של עיירות וערים ליטאיות רבות, האחרונה שבהן פלונגיאן.
נולד לרב יום טוב ליפמן, על שמו הוא מכונה ברי"ט - בן רבי יום טוב, ולעיתים: ר' זבולון ליפמן.
צאצאיו דבקו בשם ליפמן כשם משפחתם, בנו יצחק אייזיק מרדכי ליפמן, היה אביו של חוקר תולדות יהודי ליטא והעיר קובנה דוד מתתיהו ליפמן שנספה בשואה.
הרב בריט היה תלמידו של מהרי"ל דיסקין, נודע כבקי גדול בהלכה ובספרות חז"ל.
לצד בקיאותו בתורה היה ידען גדול בהוויות העולם וניצל את ידיעותיו לפולמוסיו עם כותבים לא-דתיים בעיתונות היהודית.
לפי סקירה שהתפרסמה לאחר פטירתו בירחון החרדי "הפלס" הוא פרסם גם מאמר אנטי-ציוני חריף בעילום שם מחשש שיבולע לו.
גם הרב חיים ברודי מצטט אותו בחייו כאנטי-ציוני אולם חוגים דתיים ציוניים ראו בו חובב ציון בשל ידידותו עם הרב צבי הירש קלישר, ואברהם יעקב סלוצקי אף פרסם בשמו דברים בשבח בנין ארץ ישראל.
שימש כרב בעיירות וערים רבות, בהן: דרשונישוק, גודלבה (גודלעווע), פיליפובה (פיליפּאָווע) , וקראזש.
בעשרים שנותיו האחרונות כיהן כרבה של פלונגיאן ובה נפטר ונקבר.
כתביו הרבים לא נדפסו, הוא מצוטט בספרי בני דורו כמו שו"ת מגן שאול לרב שאול קצנלנבוגן משילעל.
מלבד מאמרי הפובליציסטיקה שפרסם בעיתונים כמו "המגיד" והירחון "הפלס", כתב הרב בריט גם בכתבי עת תורניים כמו "יגדיל תורה" האודסאי.
חלק מחידושיו התורניים משוקעים בספרו של חתנו, הרב דב משה בן יחיאל מיכל נאמיאט שכיהן אף הוא כרבן של קרוז' ופלונגיאן.
בתו מיכלה נישאה לרב נתנאל יוסף גרז, מתלמידי ישיבת סלובודקה וקלם.
בנם היה הרב זבולון גרז אב"ד רחובות, שנולד שבועות ספורים לאחר פטירת סבו ונקרא על שמו.
אחד מנכדיו הוא הרב דוד פנדל, ראש ישיבת שדרות, ונכד נוסף הוא הרב דניאל פלדמן, ר"ם בישיבה אוניברסיטה.
נכדו, בן בנו יצחק-אייזיק מרדכי, הוא דוד מתתיהו ליפמן.
גיסו, בעל אחות אשתו, היה הרב שרגא פייבל פרנק מאלקסוט, תלמידו של רבי ישראל מסלנט.
הגיס נפטר בגיל צעיר והרב בריט היה המוציא לפועל של צוואתו, בין היתר ביקש להשיא את כל בנותיו לתלמידי חכמים, הרב בריט דאג להשיאן למי שהיו לימים הרבנים: משה מרדכי אפשטיין, איסר זלמן מלצר, ברוך הורוביץ ושפטל קרמר.
מהנעשה והנשמע, הפלס, שנה ג', תרס"ג, עמ' 635
נפתלי בן מנחם, ברי"ט-ליפמאן, זבולון ליב ב"ר יום טוב ליפמאן, בתוך: חכמי ליטא, ירושלים תשי"ט, עמ' 22
בערל כהן, הרב הגאון ר' זבולון לייב ברי"ט ליפמאן, בתוך: יזכור־בוך סואוואלק, ניו יורק תשכ"א, עמ' 185.
זְבוּדָּה בַת-פְּדָיָה (כתיב: זבידה) היא דמות מקראית הנזכרת בספר מלכים, אימו של יהויקים, מלך יהודה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס.
זבודה הייתה אחת ממספר נשותיו של המלך יאשיהו, מלך יהודה במחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס, שכן ליאשיהו היו גם בנים מחמוטל בת ירמיהו.
בסיפור גלות יהויכין (597 לפנה"ס) בספר מלכים, מוזכרים "נשי המלך" כך שניתן ללמוד כי למלך יהודה באותה תקופה היה הרמון נשים.
ייתכן כי בניו של יאשיהו משתי נשותיו: זבודה וחמוטל, מייצגים שתי תפישות מדיניות: הפרו-בבלית, אשר אותה מייצג יהואחז בנה של חמוטל בת ירמיה, שהודח על ידי פרעה נכה, ותפישה פרו-מצרית, אשר אותה מייצג יהויקים בן זבודה שהומלך על ידו, ולכן יש הסוברים כי זאת הסיבה לבחירתו של נבוכדנצר בצדקיהו.
מוצאה של זבודה הוא מהעיר רומה.
ישנם המזהים עיר זאת בחורבת רומא באזור בקעת בית נטופה..
בהתאם לכך מועלית ההשערה שזבודה נישאה ליאשיהו, בנישואים פוליטיים, שנועדו לחזק את הקשרים הפוליטיים עם שבטי הצפון.
מוצאה הגלילי של זבודה, שלא משבט יהודה, על פי פרשנות זאת, מובא כהסבר לכך שלאחר מותו של יאשיהו, "עם הארץ" בחרו להמליך את יהואחז, בנה של חמוטל בת ירמיהו במקומו, אף על פי שהיה צעיר מיהויקים, בנה של זבודה.
חיים אריה גינזברג העדיף לזהות את רומה עם דומה בדרום יהודה.
ישנם המזהים את רומה עם אחד המקומות בשם "רמה" בעקבות תרגום השבעים.
זבוב הזית (שם מדעי: Bactrocera oleae) הוא זבוב הפוגע בפירות עצי הזית, ומכאן שמו.
הזבוב הוא מסוג אוכלי-צמחים, שהפגית שלו מתפתחת בתור פרי הזית.
זבוב זה נחשב לאחד המזיקים העיקריים לענף גידול הזית.
תפוצתו של הזבוב באזור מדינות אגן הים התיכון ודרום אפריקה.
אזורים חמים ולחים הם תנאים אידיאלים להתפתחות הזבוב.
הזבוב עוקץ את הזית ומחדיר ביצית לתוכו.
בתוך כל פרי זית יכולה להתפתח פגית אחת בלבד.
הפגית חופרת מחילה בתוך הפרי ולפני התגלמותה היא חופרת מחילה החוצה.
לאחר בקיעת הזבוב החדש אל העולם, מתוך הפרי, נותר פצע בולט בצבעים של כחול ושחור על הפרי עצמו.
האי זָבוֹדוֹבְסְקי (Zavodovski Island) הוא אי וולקני בתת-הקבוצה איי טראוורסיי של איי סנדוויץ' הדרומיים.
הוא נמצא 350 ק"מ דרומית-מזרחית לאיי ג'ורג'יה הדרומית.
זו הנקודה הצפונית ביותר של איי סנדוויץ' הדרומיים והקרובה ביותר לג'ורג'יה הדרומית.
האי משמש מושבת קינון לכמיליון זוגות של פינגוויני רצועת-הסנטר, הגדולה ביותר מלבד אנטארקטיקה.
האי זבודובסקי התגלה וכונה על ידי חוקר אנטארקטיקה הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בערב חג המולד 1819. בלינגסהאוזן קרא לו על שם לוטננט איוון זבודובסקי, שהיה רב החובל של ספינתו, אוניית הקרב "ווסטוק" של הצי הרוסי האימפריאלי.
התפרצות וולקנית זוהתה על האי ב-2 במאי 2012, אם כי ממדיה אינם ידועים.
הר הגעש שעל האי התפרץ שוב במרץ 2016; עד יולי, התכסה בין שליש למחצית שטח האי באפר, שסיכן את מושבות הפינגווינים.
רוחבו כ-5 ק"מ והוא מתרומם עד 55 מ' מעל פני הים.
הקצה הדרום-מערבי הוא Fume Point (נקודה עשנה), שצפונית-מזרחית לו מתנשא Noxious Bluff (צוק רעיל) ולשון היבשה הדרומית-מערבית היא פאסיפיק פוינט.
הכף המזרחי ביותר הוא Pungent Point (כף נוקב), הצפוני ביותר Reek Point (כף צחנה), בקצה הצפון-מערבי נמצא Acrid Point (כף עוקץ) ובקצה המערבי Stench Point (כף סירחון).
זבולון דאב סיסטם היא להקה המשלבת מוזיקת דאב, אתיופית ורגאיי שורשי.
הלהקה החלה להופיע בשנת 2006 ושרה בעברית, אמהרית, טיגרית, גורגה ואורומו.
במשך השנים שיתפה פעולה עם אמני רגאיי בינלאומיים כגון בראדר קאלצ'ר, אפל גבריאל ועוד.
הלהקה הוקמה בשנת 2006 בתל אביב על ידי האחים סמילאן המשמשים כמנהלים המוזיקליים והמפיקים של הלקה.
הם הקימו את הלהקה מתוך כוונה לעסוק ברגאיי ודאב עם השפעות מג'אז אתיופי, מוזיקת נשמה, פאנק, ג'אז אמריקאי ומוזיקה מזרחית.
תחילה הייתה להקת רגאיי אינסטרומנטלי ובשנים הראשונות היה תומר הררי סולן הלהקה.
בשנת 2009 פרש ואז הצטרף גילי יאלו כסולן הלהקה.
הלהקה החלה את דרכה רק על הבמות ובשנת 2011 יצאו חברי הלהקה לסיבוב הופעות ראשון בקנדה.
הלהקה אף שיתפה פעולה עם אפל גבריאל מלהקת איזראל וייבריישן, ומחמוד אחמד.
בשנת 2012 הוציאו את אלבום הבכורה Freedom Time.
האלבום יצא תחת הלייבל העצמאי של הלהקה Med.Tone Records.
בשנת 2013 הוציאה הלהקה סינגל כפול בשיתוף פעולה עם האמנים קורנל קמפבל ורנקינג ג'ו.
בשנת 2014 הוציאו את אלבומם השני, Anbessa Dub, באלבום אירחו זמרים בני קהילת "ביתא ישראל" האתיופית ושיתפו פעולה עם יעקב לילאי, זמר ונגן קרר (כלי פריטה אתיופי).
בשנת 2016 הוציאו אלבום EP בשיתוף עם קורנל קמפבל.
עידן סלומון - סקסופון אלטו
אילן אדירי - סקסופון טנור
אילן סלימן - גיטרה מובילה
אסף סמילן - תופים, פרקשן
2013 - EP - Weed Out (בשיתוף פעולה עם קורנל קמפבל ורנקי ג'ו)
זבוב הגבינה (שם מדעי: Piophila casei; באנגלית: cheese fly) הוא זן זבוב ממשפחת ה־Piophilidae .
ידוע שהזחלים שלו פוגעים בבשר משומר, דגים מעושנים או מלוחים, גבינות וגם נבלות.
הזחלים של הזבוב ידועים כסקיפרי גבינה או סקיפרים בשל יכולתם לקפץ לגובה עד כמה סנטימטרים לאוויר כשהם מבוהלים או מופרעים.
באי הים תיכוני סרדיניה, הזחלים מוכנסים בכוונה לתוך גבינת הפקורינו כדי לייצר את הקאסו מרזו סוג מאכל גבינה רקובה, האופיינית לסרדיניה.
כאשר צורכים את הגבינה הזאת בסרדיניה, הזחלים יכולים לשרוד במעי ולגרום למיאזיס אנטרי .
זבוב זה התגלה על ידי החוקר והזואולוג השוודי קארולוס ליניאוס בשנת 1758. קארלוס ליניאוס ייסד את שיטת המיון המדעית המודרנית לעולם החי ואחד מאבות חקר האקולוגיה.
רבים מכתביו נכתבו בלטינית ומשום כך נודע לרוב בשמו הלטיני, Carolus Linnæus.
זבובי גבינה בוגרים מגיעים בדרך כלל לאורך 4.4–4.5 מ"מ הנקבות מעט גדולות יותר באורך 5.0–5.2 מ"מ.
גוף הזבוב הוא בעיקר בצבע ברונזה שחור מתכתי עם שתי כנפיים ססגוניות צהובות חיוורות, השוכבות באופן שטוח על בטנו של הזבוב בזמן מנוחה.
בראש הזבוב נמצאים זוג מחושים קצרים ועיניים מורכבות שצבען אדום.
הרגליים יכולות להיות חומות צהובות ומכוסות בקוצים קצרים.
זחלי (רימות) זבוב הגבינה הם גליליים ויכולים להופיע בצבעי לבן או לבן צהבהב עם חלקי פה שחורים.
כשהם גדלים במלוא גילם הם מגיעים לאורך של 9–10 מ"מ ולרוחב 1 מ"מ ויש להם 13 מקטעים.
כאשר מפריעים לזחלים הם יכולים לזנק לגובה ולמרחק הנע בין 10 עד 15 סנטימטרים על ידי כיפוף גופם תוך אחיזה באמצעות הפה את משטח הסמוך אליהם וזינוק קדימה תוך הרחבה מהירה של גופם.
התנהגות זו היא שהובילה לשם "סקיפרי גבינה".
הנקבות מטילות את ביציהן הגליליות-סגלגלות על דגים משומרים, בשר וגבינה, מהם ניזונות הרימות.
הרימות בוקעות מהביצים תוך יום או יומיים.
כעבור שבועיים הן מתגלמות, מנוחת הגולם נמשכת כ-12 ימים.
ההתגלמות מתרחשת הרחק ממקור המזון.
הזבובים המבוגרים חיים בין 4 עד 10 ימים, ההזדווגות מתבצעת ביום השלישי או הרביעי לאחר שבקעו מהגלמים.
זבולון ביירד ואנס היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, שכיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה־37 וה־43, כסנאטור מטעם קרוליינה הצפונית וכקצין בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
ואנס היה כותב פורה ונואם ידוע, והפך לאחד ממנהיגי הדרום הבולטים בתקופת מלחמת האזרחים ותקופת השיקום.
כמוביל תפיסת ה"דרום החדש" תמך במודרניזציה מהירה של כלכלת הדרום, בהרחבת מסילות רכבת, בהקמת בתי ספר ובפיוס עם הצפון.
הוא היה ידוע כמי שהתנגד לאנטישמיות ודיבר בעקביות בעד יהודים.
אף שנחשב בזמנו למתקדם, ואנס היה בעל עבדים – ומספר היסטוריונים בני זמננו רואים בו גזען.
ואנס נולד ב-13 במאי 1830 בבקתת עץ ביישוב רימס קריק שבמחוז בונקומב, קרוליינה הצפונית, ליד העיירה ויברוויל.
הוא הוטבל בכנסייה הפרסביטריאנית המקומית.
הוא היה השלישי מבין שמונה ילדיהם של מירה מרגרט ביירד ודייוויד ואנס הבן, שהיה חקלאי ובעל פונדק.
סבו מצד אביו, דייוויד ואנס, היה חבר בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית וקולונל במלחמת העצמאות, ולחם תחת ג'ורג' וושינגטון בוולי פורג'.
סבו מצד אמו, זבולון ביירד, היה סנאטור מדינתי.
דודו היה חבר בית הנבחרים , שעל שמו נקרא , אחיו הבכור של זבולון.
ילדותו עברה בידיה של ונוס, עבדת בית שטיפלה בו.
בסביבות 1833 עברה המשפחה ללפלנד (כיום מרשל, קרוליינה הצפונית), שם ניהל האב תחנת אספקה לנהגי עדרי חזירים ובקר לאורך דרך בונקומב.
למרות קשיי מזומנים, המשפחה החזיקה עד שמונה עשר עבדים.
בביתם הייתה ספרייה גדולה יחסית לתקופה, שהוריש להם דוד.
ואנס למד מגיל שש בבתי ספר בפלאט קריק ועל נהר פרנץ' ברוד, מרוחקים מספיק כדי שיצטרך להתגורר בפנימייה; אחר כך למד בבית הספר של ג'יין הוגי בלפלנד.
בילדותו נפל מעץ ושבר את הירך – פציעה שטופלה אז בקיבוע בתוך תיבה.
עקב כך רגלו הימנית נותרה קצרה יותר והוא נאלץ לנעול נעל ימין עם עקב גבוה.
צעדתו הייתה ידועה כ"מתנדנדת וקלה".
בגיל שלוש עשרה החל ללמוד בקולג' וושינגטון בטנסי.
בינואר 1844 נהרג אביו בתאונת בנייה, והוא נאלץ לשוב הביתה לפני סיום השנה.
אמו מכרה חלק גדול מרכוש המשפחה כדי לשלם חובות ולפרנס שמונה ילדים.
המשפחה עברה לאשוויל עם עבדות בית נוספות, אולם לא היה די כסף לשלוח את ואנס בחזרה לקולג'.
הוא למד עם אחיו בבית הספר ניוטון באשוויל.
על מנת לעזור בפרנסת המשפחה עבד ואנס כפקיד מלון ב"וורם ספרינגס" (כיום הוט ספרינגס).
באשוויל למד משפטים אצל עורך הדין ג'ון ו.
בגיל 21 פנה לחבר המשפחה דייוויד לאורי סוויין – מושל קרוליינה הצפונית לשעבר ונשיא אוניברסיטת קרוליינה הצפונית – בבקשה להלוואה ללימודי משפטים.
סוויין, שהיה מכר ילדות של אימו, סידר לו הלוואה של 300 דולר מהאוניברסיטה.
ואנס החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית ביולי 1851 וסיים שנה "מבריקה".
חבריו תיארו אותו כמי שהיה בעל זיכרון מצוין, חוש הומור, ידע רחב ויכולת דיבור טבעית.
הוא הצטיין באגודת הדיאלקטיקה (Dialectic Society), וב־1852 השלים את לימודיו וקיבל תואר ראשון במשפטים והשיב את ההלוואה עם ריבית.
לאחר מכן למד משפטים בראלי אצל שופט בית המשפט העליון ויליאם הורן באטל ואצל סמואל פ.
פיליפס, לימים פרקליט המדינה של ארצות הברית.
ב־1 בינואר 1852 התקבל ואנס ללשכת עורכי הדין של קרוליינה הצפונית וקיבל רישיון לעריכת דין.
הוא שב לאשוויל ופתח משרד.
זמן קצר לאחר מכן נבחר על ידי שופטי מחוז בונקומב לתובע בית משפט השלום.
ב־1853 התקבל גם לבתי המשפט העליונים של המדינה.
ב־1858 הפך לשותף של עורך הדין ויליאם קיילב בראון.
על אף שלא תמיד התכונן היטב למשפטים, הצטיין ואנס בזיכרון לפרטי עדויות ובכישרון לשכנוע.
הצלחותיו נבעו בעיקר משנינות, הומור ורטוריקה רועשת יותר מאשר מיסודות חוקיים מוצקים.
ב־1852 השתתף ואנס במסע הבחירות של מועמד המפלגה הוויגית וינפילד סקוט לנשיאות, מה שעורר בו עניין בפוליטיקה.
ב־1853 ייצג את מחוז בונקומב בכנס מסילות ברזל בקמברלנד גאפ שבטנסי, שנועד לקדם מסלול רכבת דרך הרי מערב צפון קרוליינה.
בהמשך נבחר לסנאט המדינתי מטעם המפלגה הוויגית ב־1854. הוא הצטרף לוויגים בהשראת הנרי קליי, ודגל במדיניות שתיטיב עם אזורו ההררי – שהתבסס על חוות קטנות – בשונה מהמפלגה הדמוקרטית של אז, שהיטיבה בעיקר עם בעלי מטעים במזרח המדינה.
הוא קידם חוקים לשיפור תשתיות באזורו, כולל סלילת כבישים חדשים ופיתוח מסילות רכבת.
לאחר קריסת המפלגה הוויגית בשל סוגיית העבדות, סירב ואנס להצטרף לדמוקרטים הדרומיים או לרפובליקנים המתנגדים לעבדות, ולבסוף בחר במפלגת ה"נייטיביסטים" – תנועת שאינם יודעים דבר.
בבחירות 1856 הפסיד את מושבו לדייוויד קולמן.
בעיתון זה כתב דיווח מקיף על חיפושו של החוקר ד"ר אלישע מיטשל, שנפל אל מותו תוך ניסיון למדוד את ההר הגבוה בקרוליינה הצפונית.
הדיווח של ואנס נחשב לתיאור השלם ביותר של האירוע.
ואנס עזב את תפקידו כעורך משותף לאחר שנה אך הפך לבעל מחצית מן העיתון.
תמיכת העיתון הייתה משמעותית לקידומו הפוליטי.
ב־1858 התמודד ואנס לבית הנבחרים של ארצות הברית בעקבות התפטרות תומאס קלינגמן, וניצח לאחר מסע נאומים נרחב.
בגיל 28 היה חבר הקונגרס הצעיר ביותר באותה עת, ונבחר מחדש ב־1859.
בקונגרס התנגד להעלאות שכר לחברי בית הנבחרים ולהוצאות ממשלתיות מנופחות, ולגלג על ההצעות בנאומיו.
הוא גם מחה נגד הגירעון התקציבי והדגיש את הצורך להגדיל הכנסות או לצמצם הוצאות.
ואנס תמך בעבדות וב־1860 אמר כי "מצבו הטבעי של העבד הוא שיעבוד".
עם זאת התנגד לפרישת קרוליינה הצפונית מהאיחוד, והאמין שניתן לשמר גם את העבדות וגם את האיחוד.
הוא הזהיר מפני חיפזון והעדיף לכנס אספה שבה יכריעו תושבי המדינה.
במרץ 1861 סייר ברחבי המדינה בניסיון לשכנע את הציבור לא לפרוש.
באפריל, בעת נאום בפני קהל גדול, התקבלה ידיעה על ירי בפורט סאמטר וקריאתו של לינקולן ל־75,000 חיילים.
באותו רגע, סיפר ואנס, עבר לתמיכה בפרישה, כשהוא "מעדיף לשפוך דם צפוני ולא דרומי".
לאחר האירוע התפטר מהקונגרס ושב לביתו בבונקומב.
ב־4 במאי 1861, כשבועיים לפני פרישת קרוליינה הצפונית מן האיחוד, גייס ואנס פלוגת מתנדבים מקומית בשם "Rough and Ready Guards" והתמנה לקפטן.
הפלוגה שובצה כפלוגה F ברגימנט הרגלים ה־14 של קרוליינה הצפונית, שפעל תחילה באזור מורגנטון ולאחר מכן נשלח לסאפוק שבווירג'יניה להגנת נורפוק.
באוגוסט 1861 נבחר ואנס לקולונל של רגימנט הרגלים ה־26 של קרוליינה הצפונית, אשר הוצב במבצר מקון במחוז קרטֶרֶט.
ואנס והרגימנט השתתפו בקרב ניו ברן במרץ 1862. למרות נחיתות מספרית של 1:4 הם עיכבו את הכוחות הפדרליים למשך כחמש שעות והיו אחרוני הדרומיים שנסוגו.
במהלך הנסיגה, ונס כמעט טבע בעת שחצה שחייה למרחק של כ־70 מטרים כדי להביא סירות לחייליו — בעוד שלושה מלווים טבעו.
ביולי 1862 נלחם הרגימנט בפיקודו בקרב מלוורן היל סמוך לריצ'מונד.
אף שהקונפדרציה לא ניצחה, בלט ואנס באומץ ובמנהיגות.
באותה עת כבר הוזכר שמו כמועמד מוביל למשרת מושל המדינה.
ואנס התמודד למשרת המושל כ"מועמד החיילים" וניצח בקלות את הדמוקרטי ויליאם ג'.
הוא לא יצא למסע בחירות ולא הציג מצע, אלא הסתפק במכתב שפורסם בעיתונות ובו הצהיר שיתמודד רק אם הציבור יראה בכך צורך.
מסע הבחירות שלו נוהל בידי העורכים ויליאם וודס הולדן (North-Carolina Standard) ואדוארד הייל (Fayetteville Observer).
שני העיתונים הציגו את ונס כלוחם בחזית לעומת יריבו שנותר בעורף.
הוא זכה 54,423 קולות מתוך 74,871, רוב חסר תקדים בהיסטוריה של המדינה.
בעת בחירתו היה בחפירות ליד פיטרסבורג, ומשם שב לראלי להשבעה, בגיל 32 בלבד.
בהשבעתו ב־8 בספטמבר 1862 הצהיר ואנס כי ינהל את המלחמה עד להשגת עצמאות הדרום – הצהרה שנועדה להרגיע את ממשלת הקונפדרציה ואת מנהיגי קרוליינה הצפונית, שחלקם חששו כי ינסה לנתק את המדינה מן הקונפדרציה.
בלימת הכוחות הפדרליים במזרח המדינה
שמירה על נמל וילמינגטון – שער היבוא יצוא החשוב של הדרום
למרות בקשותיו לתגבורת, ריצ'מונד התעלמה ממנו ובדצמבר 1862 נפלה קינסטון לידי הצפון.
כדי למלא את השורות, הכריז ואנס על חנינה לעריקים, ואלפים שבו לשירות.
ואנס שם דגש מיוחד על אספקה וציוד לחיילי קרוליינה הצפונית.
הוא הפעיל מפעלי מלח וסיפק מלח לכל מחוז לצורך שימור מזון.
דאג להפעלת בתי חרושת לטקסטיל, והנשים והילדים תפרו מדים בביתם מבדים המיוצרים במדינה.
קרוליינה הצפונית הייתה המדינה היחידה שסיפקה בכוחות עצמה מדים וציוד לכל גדודיה, ואף העבירה עודפים ליחידות אחרות (למשל 12,000 מדים ליחידותיו של לונגסטריט לאחר קרב צ'יקמוגה).
באמצעות שוברי מצור ייצאה המדינה כותנה והכניסה בתמורה כסף, בגדים, נעליים ותרופות.
כך הוקצו כ־6 מיליון דולר לסיוע לעניים.
ואנס היה מן המגינים הבולטים של זכויות אזרח וממשל מקומי.
הוא התנגד בחריפות לכוונת הנשיא ג'פרסון דייוויס לעצור אזרחים ללא משפט, והצהיר שיחזיר את חיילי המדינה מווירג'יניה להגן בכוח על תושבי קרוליינה הצפונית אם יידרש.
כתוצאה מכך, קרוליינה הצפונית הייתה המדינה היחידה בקונפדרציה ששמרה על זכות הביאס קורפוס ועל מערכת משפט פעילה בזמן המלחמה.
הוא התנגד לחוקי הגיוס הדרקוניים של הקונפדרציה, ובעיקר לפטור שנתן לעשירים לשכור מחליפים.
לאחר המלחמה העיד נגד הגנרל פיקט בפרשת הוצאתם להורג של 22 עריקים, וטען שהקונפדרציה הפרה את תנאי גיוסם המקורי.
בזכרונותיו שלא פורסמו כתב ונס כי תמיכתו העיקרית בקונפדרציה נבעה מרצונו להגן על מוסד העבדות.
היסטוריון אחד סיכם כי ואנס "הקל על אימי המלחמה באמצעות שמירה על עליונות החוק האזרחי והגנה על מדינתו מפני מיליטריזם יתר".
ואנס נבחר מחדש ב־1864 לאחר שניצח את ויליאם וודס הולדן, לשעבר תומך שלו שהפך למועמד מפלגת האיחוד.
באפריל 1865, עם התקרבות כוחותיו של שרמן לראלי, פנה ואנס לשרמן בבקשה לפגישה בתקווה למנוע ביזה של העיר.
שליחיו לא הצליחו לסכם על כניעה, אך עצם הפנייה הצילה את ראלי מהרס.
בינתיים זומן ואנס לשרידיה של ממשלת הקונפדרציה בשארלוט ושוחרר מחובתו להמשיך להגן על המדינה.
לאחר כניעת גנרל ג'וזף א' ג'ונסטון ב־26 באפריל, פרסם ואנס ב־28 באפריל כרוז אחרון ובו קרא לתושבים ולחיילים לשוב לבתיהם ולשמור על סדר.
ב־2 במאי 1865 נכנע ואנס רשמית לגנרל ג'ון סקופילד בבית בלנדווד בגְרינסבורו.
סקופילד הורה לו לחזור למשפחתו בסטייטסוויל ולא נתן הוראות למעצרו.
טענות מאוחרות כי ואנס העביר את בירת המדינה לסטייטסוויל הן תעמולה פוליטית מאוחרת, ולמעשה אין עדות שהמשיך לתפקד כמושל לאחר שעזב את ראלי.