tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין מערכות הגוף השונות יש תלות, אחת לא יכולה לתפקד כראוי בלעדי אחרת וקיים ביניהן תיאום המאפשר חיפוי וביצוע תהליכים שונים בגוף המצריכים יותר ממערכת אחת.
המערכת השולטת בכל שאר מערכות הגוף ויוצרת את התיאום היא מערכת העצבים, לעזרתה קיימת המערכת האנדוקרינית האחראית על ויסות התהליכים הכימיים בגוף ותיאום הפעולות, אשר מבצעת את תפקידה בעזרת מערכת הדם ומערכת הלימפה.
מערכת הראייה, השמיעה וחושי המגע, הריח והטעם מאפשרים מודעות של היצור לסביבתו והתמצאותו בה.
מערכת הקול, ביצורים מסוימים גם השתן ובאדם גם העיניים, מסייעות לתקשורת בין הפרטים השונים.
מערכת העיכול ומערכת הנשימה אחראיות על סיפוק האנרגיה לכלל הגוף.
מערכת השתן והנשימה אחראיות על הפרשת הרעלים שנוצרו בגוף עקב תהליך המטבוליזם, ביניהם פחמן דו-חמצני ושתנן, באמצעות השתן ופליטת האוויר מהריאות.
3 האברונים הם: ציטופלזמה (נוזל התא), גרעין התא (המכיל את חומר התורשה DNA) והאברונים הקטנים שתפקידם לשמור על כניסה ויציאה של חומרים.
מערכת החיסון ביחד עם מערכת הכסות, מגנה על הגוף מפני נגיפים, חיידקים ופטריות .
מערכת השלד אחראית על תנועתו וייצובו של הגוף ומערכת הרבייה אחראית להמשך קיומו של המין.
לכל מערכת תפקיד מרכזי בהישרדות האורגניזם וקיומו.
מערכות המלצה הן מערכות מוניטין ו/או מנגנונים שונים המשמשים כדי לסנן כמויות גדולות של מידע באמצעות הפצת תהליך של סינון בקרב קבוצה גדולה של אנשים.
המערכות מספקות המלצות למשתמשים על פריטים שעשויים לעניין אותם.
ההמלצות עוזרות למשתמשים לאתר פריטים רלוונטיים.
מערכות ההמלצה מתבססות על מידע שנאסף מהמשתמש או המשתמשים השונים, באמצעות שילוב של שיטות מוגדרות ומרומזות, כמו קבלת תחזיות אוטומטי (סינון) על האינטרסים של המשתמשים על ידי איסוף מידע או העדפות הטעם של משתמשים רבים (שיתוף פעולה).
הנחת היסוד של גישת מערכות ההמלצה היא כי אלו שהסכימו בעבר נוטים להסכים שוב בעתיד, עם זאת יש לשים לב כי ההמלצות ניתנות לפי בחירות המשתמש היחיד אותו זיהתה המערכת והצליבה עם מידע קודם שהיה עליו ועם מידע אחר שהיה לה ממשתמשים שונים בעלי בחירות דומות.
להלן מספר דוגמאות לאיסוף נתונים מוגדרים:
לבקש מהמשתמש להעריך פריט מסוים באמצעות סולם נע.
לבקש מהמשתמש לדרג אוסף פריטים מהמועדף למועדף במידה פחותה יותר.
להציג שני פריטים ולבקש מהמשתמש לבחור את הפריט הטוב יותר.
לבקש מהמשתמש ליצור רשימת פריטים אהובים.
להלן מספר דוגמאות לאיסוף נתונים מרומזים:
לבחון פריטים שנבחנו על ידי המשתמש בחנות מקווננת.
לשמור רישום של פריטים שנקנו דרך האינטרנט.
להשיג רשימה של שירים שהושמעו במחשבו של המשתמש.
עיקרון בסיסי שני הוא העיקרון השני מציע כי בכל קהילה גדולה, עם מספיק נתונים על המשתתפים בודדים, על איך משתתפים בודדים מתואמים או משתפים פעולה אחד עם השני, אנחנו יכולים לעשות תחזיות לגבי מה שהמשתמשים האלה יאהבו בעתיד על סמך הטעמים שלהם בעבר, כלומר לפתח מנועי המלצה מסוננים בשיתוף פעולה.
זה, כמובן, מסתמך על העובדה כי האינטרסים של אנשים, העדפות אידאולוגיות אינם משתנים באופן דרסטי מדי לאורך זמן, ובהתאם לחשב את רשימת הפריטים מומלצים עבור המשתמש על בסיס עקרונות אלו.
ישנן מספר סוגים של שיטות המלצה:
מערכות מבוססות תוכן - מתבססות על תוכן דפי האינטרנט או תיאור הפריטים.
המערכות בקטגוריה זו מתחלקות לשלושה סוגים, מבוססות על תוכן פרופיל משתמש ותיאור פריטים, מבוססות על נתוני פרופיל המשתמש (גיל, מיקום גאוגרפי ועוד) ומבוססות על היסטוריית הגלישה של המשתמש.
מערכות המבוססות על תוכן פרופיל משתמש סוקרות פריטים שתוכנם מותאם לתוכן הקיים בפרופיל המשתמש.
מערכות המבוססות על נתוני פרופיל המשתמש מתאימות מוצרים שעשויים להיות רלוונטיים למשתמש על פי נתונים כגון גיל או מיקום גאוגרפי.
מערכות המבוססות על היסטוריית הגלישה של המשתמש עושות שימוש בשיטות של כריית נתונים מנתוני היסטוריית הגלישה של המשתמש ומזהות את תחומי העניין שלו.
מערכות מבוססות משוב - מערכות אלו תלויות בשיתוף פעולה מצד המשתמש.
קטגוריה זו מחולקת לשיטות המבוססות על דירוג פריטים ושיטות המבוססות על דירוג קשרים בין פריטים.
במערכות המבוססות על דירוג פריטים המשתמש מדרג את דף האינטרנט או הפריט אותו הוא סוקר ובחירתו מצטרפת לדירוג של יתר המשתמשים.
אחת הבעיות העיקריות בשיטה זו היא שלא ניתן להמליץ על פריטים חדשים שעדיין לא דורגו בידי מספיק אנשים.
במערכות המבוססות על דירוג קשרים המשתמש מתבקש לציין פריטים קשורים לפריט אותו הוא סוקר וההמלצות ניתנות בהתאם לעוצמות הקשרים לפריטים אחרים.
בעיה נוספת בשיטת המלצה זו היא היכולת של בעלי עניין להטעות את מערכת ההמלצה על ידי מתן דירוגים והמלצות פיקטיביות לפריט מסוים, בעקבות כך המערכת תמליץ על פריט זה במקרים רבים ללא הצדקה.
מערכות משולבות - מערכות אלו משתמשות הן בשיטות מבוססות משוב מהמשתמשים והן בשיטות מבוססות תוכן, כך למשל כאשר מערכת משולבת ממליצה על סרט, היא תמליץ על סרט שהומלץ על ידי משתמשים אחרים וגם בעל תוכן המתאים למשתמש.
יתרונות וחסרונות של השיטות השונות
מערכות מבוססות משוב נסמכות על מספר רב של משובים מהמשתמשים, אך למוצרים חדשים לא יהיו מספיק משובים ולכן קיים קושי להמליץ עליהם באמצעות מערכות אלו.
בנוסף מערכות אלו תלויות מיסודן במשוב מהמשתמש, ולמידת שיתוף הפעולה של המשתמש עם המערכת חשיבות מכרעת על איכות ההמלצה שהוא ומשתמשים אחרים יקבלו.
שימוש בקבלת משוב על סמך דירוג בסולם מוגדר ללא כתיבת טקסט עשוי להגדיל את מידת שיתוף הפעולה של המשתמשים ולאפשר למערכת לאסוף יותר משובים.
היתרון הטמון בשיטה זו הוא שההמלצות מתקבלות ממשתמשים שבאמת התעניינו במוצרים.
ההנחה היא שמשתמש שמתעניין למשל בקניית מסך מחשב, יבצע טרם הקנייה סקר מקיף ולאחר מכן יבצע את הרכישה וימליץ על המוצר אותו רכש, דבר המעלה את רמת האמינות של ההמלצה.
במערכות מבוססות תוכן לעומת זאת, נפתרת סוגיית ההמלצה על מוצרים חדשים כיוון שהתאמת תוכן לא מתייחסת למספר הממליצים האחרים.
סוגיית התלות במשוב מן המשתמש עדיין קיימת באופן חלקי, שכן ככל שפרופיל המשתמש יכיל נתונים רבים ומדויקים יותר כך ההמלצה תהיה טובה יותר.
סוגיה זו נפתרת אם פועלים בשיטה מבוססת היסטוריית גלישה, שבה המערכת אוספת נתונים ללא כל משוב מהמשתמש עצמו.
אולם לשיטה מבוססת היסטוריית גלישה קיים חיסרון אחר, סביר להניח שבחיפושיו אחר פריט מסוים יגיע המשתמש לפריטים שאינם מעניינים אותו, אך למרות זאת הם יישמרו בהיסטוריית הגלישה שלו ופריטים אלו או דומים להם יומלצו לו בעתיד.
כמו כן, קיימת אפשרות שמספר משתמשים צופים בפריטים מאותו מחשב וכך כל משתמש עלול לקבל המלצות מהיסטוריית הגלישה של משתמש אחר.
יתרון בולט במערכת ההמלצה הוא נגישות למאגר מידע אדיר, האינטרנט.
כמו כן, מערכת ההמלצה אובייקטיבית ואינה תלויה באחרים.
עם זאת, ישנה אפשרות לשנות את תוצאות המערכת ממניעים פרסומיים, מצד משתמשי המערכת ומנהליה.
חיסרון נוסף הוא שייחוס משקל יתר להמלצה ללא בסיס, יגרור תוצאות מוטעות.
כדי שמערכת המלצה תעבוד כראוי ובצורה מועילה, עליה להשתמש בנתונים רבים.
היא מסתמכת על משתמשים שידרגו עם שיקול דעת ומכיוון שישנם מדרגים "לא רציניים", היא מקבלת מידע משובש.
קיימת אף בעיה של אמינות וחוסר מוטיבציה לדרג מכיוון שחלק גדול מהמשתמשים אינו מעוניין להשקיע בדירוג.
מערכות המלצה חשופות לסיכון של הטיה ורמאות.
התקפה גנרית בה תוכנה מתקשרת לאתר אינטרנט בהתחזות לאדם, ובכך מטה את הסטטיסטיקה.
התקפת בזבוז זמן על עיבוד מידע – המשתמש עלול לבזבז זמן כתוצאה מהתעניינות במוצרים שהומלצו על ידי המערכת למרות שאין לו עניין בהם.
התקפת אובדן מידע – כתוצאה מהטיה ורמייה של המשתמשים, המשתמש לא נחשף לכל פריטי המידע אותו הוא מחפש.
לדוגמה משתמש המחפש מוצר מסוים יקבל באתר "משוחד" את רוב המוצרים של חברה ספציפית (Mobasher, Burke and Sandvig, 2006).
מערך פעולות הוא סדרה של פעולות ופעילויות נוספות העוסקת בנושא מסוים.
זהו אמצעי בידיו של המדריך המסייע לו ליצור הדרכה מסודרת העוסקת בנושא באופן יסודי ומעמיק.
שימוש במערך פעולות יוצר תהליך ארוך טווח ומאפשר להעביר מסר באופן יעיל.
הוא מאפשר להקיף נושא אחד מכמה צדדים, להמחיש אותו במתודות שונות ובגירויים שונים.
שיקוף מצב - בדיקת המצב החברתי בתוך הקבוצה.
והפקת לקחים מהתהליך הקבוצתי עד כה.
בחינת השלב בתהליך - המדריך בוחן את התקדמות הקבוצה והפרטים בתהליך הכולל, בין אם הוא ערכי או לימודי, וקובע את הנושאים (ערכים או נושאי לימוד) בהם יעסוק במהלך המערך.
מטרות - קביעת המטרות אותם המדריך שואף להגשים באמצעות המערך.
בניית המערך - פירוט המערך למפגשים בעלי שינוי באופי המפגש על מנת ליצור תהליך מורכב הממוקדים בהשגת המטרות.
בקביעת סדר הפעילויות יוצר המדריך שלבים הדרגתיים המשרתים את המטרות.
פתיחת המערך לרוב תציג את מטרות המערך או נושאיו וסיום המערך יסכם אותו.
ביניהם יבוא אירוע שיא, או מספר שיאים ובכלל המערך יעשה שימוש במתודיקה מגוונת שתיצור מגוון של חוויות.
בניית לוח זמנים - את הפעילויות ישבץ המדריך על פי גמישות הקבוצה ומחויבותם של החניכים לתהליך.
תכנון הפעילויות - כתיבת הפעילויות, שיווקן והוצאתם לפועל.
מסגרת שנתית של מערכי פעולות
כאשר מתקיימת פעילות הדרכתית מסודרת ורצופה לתקופה ארוכה, תכנון מוקדם של מסגרת שנתית המכילה את נושאי המערכים או רציונל מסוים ליצירת תהליך שנתי.
באופן זה יתכנן מדריך יוגה שלבים היוצרים התקדמות הדרגתית ברמת הקושי ואילו המדריך בתנועת הנוער יתכנן שלבים הנוגעים להתפתחות החברתית והערכית של הקבוצה.
בתנועות נוער קיים לרוב מסגרת שנתית שחוזרת על עצמה מדי שנה ומגדיר את נושאי המערך ומטרותיו בכל תקופה במהלך השנה.
תפקידו של המדריך הוא להתאים את הנושא המוכתב לו להתפתחות הקבוצה ולתחומי העניין שלה.
באופן זה, על אף שכל שנה יחזור ויתקיים מערך בנושא מסוים ישתנה המערך משנה לשנה כנגזרת של השינוי בגיל המודרך ומאפייניו.
מערך חודש ארגון (מערך פתיחת שנה) בנוער העובד והלומד
מערכי פעולות מתנועת בני עקיבא
מַעֲרָכָה היא טקסון המשמש במיון מדעי של צורות החיים.
לפי המיון המדעי של עולם הטבע, רמות הדירוג (טקסונים) העיקריות של עולם הטבע הן: על ממלכה, ממלכה, מערכה, מחלקה, סדרה, משפחה, סוג ומין.
מכאן ניתן לראות ש"מערכה" הוא טקסון גבוה ורחב למדי: מערכה מייצגת את ההקבצה המוסכמת הגדולה ביותר של יצורים חיים בעלי מאפיינים אבולוציוניים מסוימים.
עם זאת, גם המערכות מקובצות לעיתים לקבוצות, המכונות "על-מערכות" (Superphyla).
באופן בלתי רשמי, ניתן להסתכל על מערכה כקבוצה שלחבריה יש מתווה גוף כללי דומה, למשל קיומן של עצמות.
מיון זה מתבסס על הבדלים מורפולוגיים (צורניים), אולם מערכות נבדלות זו מזו לעיתים על סמך המבנה הפנימי שלהן.
כך לדוגמה, העכבישים והסרטנים נראים אחרת, אולם שניהם משתייכים למערכת פרוקי הרגליים.
לעומתם, תולעי האדמה והשרשורים, שדומים בצורתם, נמצאים במערכות שונות (תולעים טבעתיות ותולעים שטוחות בהתאמה).
באנגלית קיים הבדל בין מינוח המערכות בעולם החי לבין מינוחן בעולם הצומח; בזה האחרון מקובל להשתמש במושג Divison במקום המילה Phylum, אף על פי שגם המונח האחרון נחשב לתקין לפי הנומנקלטורה הבוטנית.
מערכות בעלי החיים המוכרות ביותר הן רכיכות (Mollusca), ספוגיים (Porifera), צורבים (Cnidaria), תולעים שטוחות (Platyhelminthes), תולעים נימיות (Nematoda), תולעים טבעתיות (Annelida), פרוקי-רגליים (Arthropoda), קווצי עור (Echinodermata) ומיתרניים (Chordata), שהיא המערכה שבה נמצא האדם.
בממלכת החי קיימות 35 מערכות לערך, ולמרות זאת מרבית המינים נמצאים בתשע המערכות שהוזכרו.
מערכות רבות כוללות רק מינים שחיים באופן בלעדי במים; מערכות אחרות מכילות הן מינים שחיים במים והן מינים שחיים ביבשה; רק מערכה אחת מכילה רק מינים שנעדרים מהמים באופן מוחלט – מערכת נושאי ציפורניים (Onychophora).
המערכה האחרונה שהתגלתה היא מערכת ה-Cycliophora, שנצפתה לראשונה ב-1993; רק שלוש מערכות נתגלו במאה ה-20.
המפץ הקמבריוני (Cambrian explosion), שהתרחש לפני 542 עד 530 מיליוני שנים לערך, הביא לשגשוגן של צורות החיים על פני כדור הארץ; במהלך תקופה זו נוסדו כל המערכות המודרניות, וכן מערכות שמיניהן נכחדו מאז.
עם זאת, במהלך השנים המערכות החליפו תפקידים בין אחת לאחרת.
לדוגמה, במהלך תור הקמבריום השתייכו בעלי החיים הגדולים והדומיננטיים למערכת פרוקי-הרגליים, בעוד כיום בעלי החיים הדומיננטיים הם בעלי חוליות ומשתייכים דווקא למערכת המיתרניים.
שם המערכה לשעברקונצנזוס נוכחיבעלי גולגולת (Craniata)תת-מערכה של מיתרנייםמיתרני ראש (Cephalochordata)תת-מערכה של מיתרנייםCephalorhynchaעל-מערכה ScalidophoraEnterepneustaמחלקה בתת-מערכה מיתרני פה (Hemichordata)Pentastomidaתת-מחלקה במחלקת רגלסתיים שבמערכת פרוקי-רגלייםPogonophoraחלק ממשפחת Siboglinidae שבמערכת תולעים טבעתיותPterobranchiaמחלקה במערכת מיתרני פהSymplasmaמחלקת זכוכנים שבמערכת הספוגיים.מיתרני זנב (Urochordata)תת-מערכה במערכת המיתרנייםVestimentiferaחלק ממשפחת Siboglinidae שבמערכת תולעים טבעתיות
מערכה (השם המדעי)השם העבריעל שםמאפיינים מבחיניםMagnoliophytaבעלי פרחיםמגנוליהמצמיחים פרחים ומניבים פירותBryophytaטחביםBryumצמחים לא וסקולריים בעלי נבגים דיפלואידיםPteridophytaשרכנייםאברהצמחים וסקולריים בעלי נבגים דיפלואידיםPinophytaמחטנאיםאורןאצטרובלים המכילים זרעיםCycadophytaציקסאיםCycasחשופי זרע, עלים מורכביםGinkgophytaגינקגואייםגינקוחשופי זרע, הזרעים אינם מוגנים על ידי פירות (מין יחיד)Gnetophytaגנטאים Gnetumוסקולריים, חשופי זרע, עציים
מערכה (השם המדעי)השם העברימשמעות השםמאפיינים מבחיניםChytridiomycotaפטריות חוטפטריות פךתאית בדופן התאים, תאי-מין שוטנייםDeuteromycotaפטריות לא מושלמותפטריות משנהמתרבים בצורה א-מיניתZygomycotaזוגניותפטריות צמד (עול)שני תאי גמטנגיה מתאחדים ליצירת zygosporangiumGlomeromycota -פטריות כדוריוצרים סימביוזה עם שורשי צמחיםAscomycotaפטריות שקכמו בעבריתמייצרים את נבגיהם בשקBasidiomycotaפטריות בסיסהכמו בעבריתמייצרים נבגים מ'תאי בסיסה'
מערך מרובה מצלמות או מערך מולטי-קם (Multiple-camera setup) היא שיטת צילום נפוצה בתוכניות טלוויזיה.
בשיטת הפקה זו מצולמת ההתרחשות בכמה מצלמות וידאו בו-זמנית, בדרך כלל תוכניות מסוג זה מצולמות באולפן.
כל המצלמות מנותבות לחדר הבקרה, ושם עורכים הנתב והבמאי בזמן אמת, את התוכנית על ידי בחירת המצלמה שממנה מתקבלת התמונה.
עריכה כזו נקראת "ליין קאט".
בתוכניות המשודרות בשידור חי זוהי התוצאה הסופית, ואילו בתוכניות אחרות תיתכן עריכה נוספת.
שיטת צילום זו אופיינית לסוגי תוכניות, כמו: תוכניות אקטואליה וחדשות, תוכניות אירוח, סיטקומים, תוכניות מערכונים, ואופרות סבון.
אין צורך בסידור חוזר של מצלמה ותאורה כדי להשיג זווית שונה מזו שצולמה.
השיטה מאפשרת השגת זוויות רבות מ"טייק" אחד.
השיטה מקצרת את זמן העריכה.
מפני שסידור התאורה צריך להתאים לכל זווית הצילום, נוצרת תאורה "שטוחה" (חסרת עומק).
זוויות הצילום מוגבלות, לרוב אסור שמצלמות יצלמו זו את זו, דבר המגביל את אפשרויות בחירת הזוויות ככל שמספר המצלמות רב יותר.
מערכות הוא בית ההוצאה לאור של צה"ל.
הוצאת ספרים זו נוסדה בשנת 1939, לפני קום מדינת ישראל וייסוד צה"ל.
ההוצאה שימשה כמרכז ידע לתורת לחימה שיובאה מצבאות זרים וכמרכז מחקרי של ההיסטוריה הצבאית, בעיקר זו של מלחמת העצמאות.
בית ההוצאה לאור ישב בקריה בתל אביב עד לתחילת פרויקט פינוי דרום הקריה.
כיום יושבת ההוצאה במחנה דיין שבגלילות.
מייסד הוצאת "מערכות" הוא אל"ם אלעזר גלילי, שגם פיקד עליה במשך 28 שנים.
עם חברי המערכת בשנותיה הראשונות נמנו גרשון ריבלין, אברהם טמיר (לימים אלוף), שלמה גזית (לימים אלוף) ואברהם אילון (לימים תא"ל וראש מחלקת ההיסטוריה של צה"ל).
בין מפקדי בית ההוצאה לאור היו אל"ם יעקב זיסקינד, אל"ם הילל בן מאיר, אל"ם אורי דרומי וסא"ל חגי גולן.
הוצאת "מערכות" התמקדה בהוצאתם לאור של ספרי הגות צבאית מקורית ומתורגמת, היסטוריה צבאית של ישראל ושל מלחמות העולם.
בהוצאה ראו אור עם השנים מאות כותרים, חלקם הגדול עוסק בענייני צבא וביטחון.
ההוצאה מוציאה לאור, מאז הקמתה, גם כתב עת בשם "מערכות", המהווה את ביטאונם הרשמי של קציני צה"ל.
במקביל יצאו גם קונטרסים נושאיים כמו "ציקלון" שעסקו בנושאים מתחום תורת הלחימה וההיסטוריה הצבאית ובהם לוחמת גרעין, לוחמה אורבנית ולוחמה בשטח הררי.
חלק מהספרים של הוצאת "מערכות" יצאו לאור בשיתוף פעולה עם משרד הביטחון – ההוצאה לאור, שהוקמה בשנת 1958.
בנוסף לכתב העת הכלל צה"לי "מערכות", יצאו לאור כתבי עת חיליים: "מערכות ים", "מערכות הפלס", "מערכות שריון", "מערכות חימוש" ו"קשר ואלקטרוניקה".
בעקבות שינויים מפליגים בפעילות משרד הביטחון – ההוצאה לאור בסוף שנת 2008 הוחלט על שיתוף פעולה עם הוצאה אזרחית.
כיום מנוהלת הדפסת והפצת ספרי "מערכות" באמצעות הוצאת "מודן".
מפקדי הוצאת "מערכות" ועורכיה הראשיים
הוצאת מערכות הוציאה לאור במשך השנים מספר סדרות ספרים העוסקים בהגות צבאית, היסטוריה של הלוחמה וביטחון לאומי.
בין הסדרות ניתן למנות את:
סדרת מרקם – בימת מערכות לליבון סוגיות ביטחון לאומי
מרכז כובד – בימת מערכות לעיונים צבאיים
סדרת קלע – היסטוריה של המלחמה, פרשיות ריגול ומודיעין
סדרת מלחמת העולם השנייה – אסופת ספרים ומחקרים על מלחמת העולם השנייה
מערכון (מערכה + סיומת הקטנה "ון" – כלומר מערכה קטנה) הוא קטע תיאטרלי קצר, שלרוב מציג סיטואציה מבדחת והומוריסטית.
מערכונים מוצגים בטלוויזיה, ברדיו או על הבמה.
סיטואציה – במערכונים כאלו ישנה סיטואציה אירונית או אבסורדית (כמו פסיכולוג שחושף בפני הלקוח שלו את הבעיות שלו).
טקסט ויכולת הבעה קולית – במערכונים אלו יש שימוש בדיאלוגים שנונים ושימוש בקולות מסוימים ובהשפעה מילולית.
במערכונים אלו יש שימוש בעיקר ברדיו.
תנועה ומימיקה – במערכונים אלו יש שימוש בהומור פיזי ובהבעות פנים.
מערכונים מסוג זה מתבססים רק על הבמה.
מערכות בניין הן מערכות תשתית המשרתות את משתמשי הבניין לצרכיהם השונים.
הן מוחבאות לרוב בתוך המבנה אך הן מהוות חלק בלתי נפרד מתפקודו של הבניין כמכונה גדולה ומורכבת.
בעבר, היו מערכות הבניין מצומצמות מאוד אך כיום הן רבות ודורשות תכנון קפדני של מיקומן בבניין, חיבורן תוך כדי הבנייה, תיאום בין המערכות השונות והכנות למערכות בניין עתידיות שניתן להוסיף או להרחיב גם לאחר תום הבנייה.
מערכות בניין נוספות אשר הפכו במהלך מאה השנים האחרונות למערכות בסיסיות בכל מבנה הן: חשמל, תאורה, גז וטלפוניה.
בבנייה המודרנית ניתן למצוא לפחות עשר מערכות נוספות כגון קווי תקשורת, כבלים, מיזוג אוויר, מערכת אזעקה, מערכת כיבוי אש, קולנוע ביתי ועוד.
רוב סוגי מערכות הבניין, לפחות הבסיסיות שביניהן, עובדות כחלק ממערכת תשתיתית רחבה והיררכית בכמה רמות, מרמת הדירה או היחידה הבסיסית של הבניין, הבניין כולו, הרמה העירונית או המקומית וגם בקנה המידה האזורי-ארצי.
לדוגמה, מערכת המים של דירה מסוימת בבניין קשורה למערכת המים של הבניין כולו ומסתמכת על משאבת הבניין.
הבניין עצמו מחובר לתשתיות המים העירוניות שמקורותיהן יכולים להיות גם ברמה האזורית או הארצית (כגון המוביל הארצי, במקרה של ישראל).
מגוון המערכות אותן ניתן למצוא כיום במבנים שונים הוא עצום, משתנה בין סוגי מבנים שונים וגדל באופן מתמיד עם התקדמות הטכנולוגיה ובעיקר עם העלייה ברמת החיים.
להלן סוגי המערכות הנפוצות ביותר, מן הבסיסיות והעתיקות ביותר ועד המיוחדות והמתקדמות ביותר או אלו הנבנות לרוב כמותרות יוקרתיות.
מערכת ביוב היא מערכת הבניין הבסיסית ביותר אשר בלעדיה לא יכולים לתפקד דיירי בניין במציאות המודרנית.
תפקידה של מערכת זו היא פינוי כל השפכים הנוצרים בבניין אל מחוצה לו.
מערכת הביוב של הבניין מקושרת למערכת הביוב העירונית המתפקדת באופן דומה וממשיכה להזרים את השפכים אל מרכז טיהור שפכים, לים או לנהר (דבר שכיום, משיקולי איכות סביבה, כמעט ולא נעשה ללא טיפול מקדים בשפכים).
במקומות בהם לא קיימות תשתיות מפותחות, מפונים השפכים לבורות ספיגה או מפונים ישירות לגופי מים זורמים.
אלמלא מערכת ביוב תקינה, הופכת סביבת המחיה האנושית למזוהמת הגורמת למחלות ומגפות קשות.
בערים עתיקות, בהן לא היו מערכות ביוב תקינות, היוו השפכים אחד מגורמי התמותה העיקריים בעיר, מציאות הקיימת גם בחלקים עירוניים שונים של ערים במדינות העולם השלישי.
מערכות ביוב בקנה המידה העירוני קיימות עוד מהעת העתיקה, בעיקר מתקופת רומא העתיקה ומערכות פשוטות של פינוי שפכים ברמת הבניין קיימות גם כן מזה מאות שנים.
מערכת הביוב מתפקדת באופן פשוט בזכות העובדה כי אינה מצריכה אנרגיה ופינוי השפכים מתבצע בזכות כח הכבידה בלבד.
נקודות הקצה של המערכת הם הכיורים, האסלות ואגני המקלחות והאמבטיות מהם מתנקזים מי השופכין דרך צנרת הביוב.
צנרת זו כוללת צינורות בקטרים שונים וחיבורים עם נקודות ביקורת.
קטרי הצינורות הסטנדרטיים הם 2 צול עבור כיורים ומקלחות ו-4 צול עבור צינורות המנקזים אסלות.
צינורות בקוטר שונה המתחברים וממשיכים להתנקז כצינור אחד חייבים להמשיך בצינור בעל הקוטר הגדול מבין השניים או יותר.
לרוב, צינורות ניקוז בתוך הבניין, המנקזים אליהם צנרות ביוב רבות, אינן גדולות מ-8 צול עד הגעתם למערכת הביוב העירונית.
צינורות הביוב חייבים להימצא בשיפוע של לפחות 1.5% על מנת לאפשר לשופכין לזרום בקלות.
מסיבה זו, חייבים להימצא בבניין קולטנים - צינורות אנכיים אליהם מתחברים הצינורות האופקיים בדרך הקצרה ביותר, אחרת, עובי הרצפה לא יכול להכיל את גודל הצנרת ויש צורך למצוא לכך פתרונות אדריכליים שונים (כגון הגבהה מקומית של הרצפה).
למעט צינורות היוצאים מכלים סניטריים אשר אליהם גישה קלה ונוחה, צינורות הביוב תמיד ישרים ונקודות הביקורת הן הכרחיות בכל חיבור של שני צינורות וכל זאת על מנת לאפשר טיפול בסתימות או דליפות שהן הבעיות השכיחות ביותר במערכת הביוב.
נקודות הביקורת הן בעלות עומק של כמה סנטימטרים ובהם עומדים מים המתחלפים בכל פעם שזורמים בהם שפכים.
תפקיד מים אלו הוא למנוע מעבר של ריחות לא נעימים מחלל צנרת הביוב חזרה אל הכלי הסניטרי המחובר אל נקודת הביקורת.
מנגנון פשוט דומה נמצא גם תחת כל הכיורים ונקרא "סִיפוֹן" (Siphon).
הסיפון מאפשר גם ניקוי נוח וקל של לכלוך המצטבר בתחילת המערכת וגורם לסתימות.
בשלב התכנון והבנייה, הנחת הצינורות וקביעת מיקום נקודות הביקורת חייבים לקחת בחשבון את הקלות של תיקון תקלות ואף האפשרות להחליף צנרת פגומה הכרוכה בהרמת הריצוף.
מסיבה זו, לא מעבירים את הצינורות מתחת נקודות בעייתיות במבנה והם עוברים לאורך רצפות רציפות ונגישות.
לכל קולטן (צינור אנכי) קיים קצה עליון בחלקו העליון של הבניין הבולט לפחות כ-30 ס"מ מעל גובה מעקה הגג.
בקצה הקולטן פתח אוויר המאפשר זרימה חופשית של אוויר מבחוץ על מנת שלא תיווצר בעיה של לחצי אוויר בתוך מערכת הביוב שתגרום לבסוף לסתימות.
הקולטנים מכוסים ב"כובע" מיוחד בעל רשת אשר מאפשר את מעבר האוויר אך מונע כניסה של לכלוך או בעלי חיים קטנים.
לרוב, מוצנעים הקולטנים או מוסתרים בדרכים שונות על מנת לא להוות מפגע חזותי.
מערכת ניקוז המים היא מערכת פשוטה ובסיסית גם כן ותפקידה פינוי מי גשמים מן הבניין.
ברוב המבנים, די בגגות משופעים ומרזבים חיצוניים לפינוי מי הגשמים אך במבנים בעלי גגות שטחים עם מעקות, כאלה המהווים שטחים שימושיים בעצמם ובפרט, מבנים בעלי גגות מדורגים הכוללים כמה מפלסי גג שחלקם רחוקים מן הקירות החיצוניים ביותר של הבניין, נדרשים צינורות שתפקידם פינוי יעיל של מי הגשם.
בדומה למערכת הביוב, גם מערכת פשוטה זו אינה צורכת אנרגיה ודי בשיפועים קלים כדי לפנות את המים.
קיומה של מערכת זו בקירות חיצוניים בלבד, לרוב בפינות הבניין, מקלה מאוד על תכנונה בשל העובדה שאינה מתנגשת עם מערכות אחרות.
בבניינים מסוימים בהם קיימות הכנות למערכת מיזוג אוויר מרכזיות, נוספים צינורות ניקוז למים מזוקקים הנפלטים מן המזגנים גם בפנים המבנה, אותם ניתן לנקז כמו מי הגשם, לאו דווקא אל הביוב.
הבדל משמעותי נוסף בין מערכת הניקוז למערכת הביוב הוא העובדה כי ניקוז מי הגשמים יכול להתנקז לאדמה, לתעלות או לנחל טבעי ללא חשש.
בערים שונות קיימת אף הקפדה על הפרדת ניקוז מי הגשמים וניקוז הביוב מכמה סיבות: ספיגת המים באדמה או ניקוזם לנחלים טבעיים שומר על מי התהום או על מאגרי המים המתוקים ולמעשה יכול לחסוך במקורות מים.
בנוסף, הפרדתם מקטינה את העומס על מערכת הביוב ומונעת הצפת מערכת הביוב בזמן גשמים כבדים (דבר בלתי נסבל לעומת הצפה זמנית של מי גשמים בלבד).
עם זאת, ברוב המקומות אין הקפדה על כך וניקוז מי הגשמים מגיע לבסוף למערכת הביוב, בין אם בתוך הבניין עצמו ובין אם למערכת העירונית.
מערכת המים של בניין כוללת חיבור לצנרת המים המתוקים העירונית והזרמתם בלחץ אל נקודות הקצה שהם ברזים וסוללות מים קרים וחמים ומערכת כיבוי האש .
לחץ המים מתקבל בשתי דרכים:
מקור המים הוא במגדל מים הנמצא בנקודה הגבוהה ביותר ביישוב והמים זורמים משם אל נקודות הקצה על פי חוק כלים שלובים.
הבניין כולל משאבת מים המעלה את המים אל מכל מים גדול על גג הבניין אשר ממנו מוזרמים בלחץ המים אל שאר המבנה בדומה לפעולת מגדל המים.
בשום מבנה, אין המשאבה לוחצת את המים ישירות אל הברזים משום שנדרשת לשם כך אנרגיה רבה המתבזבזת לשווא ואין יכולת לשלוט על לחץ המים היוצא מן הברז.
המים המגיעים אל הבניין הם מים בטמפרטורת החדר ולכן ברוב הבניינים מתחלקת מערכת המים למערכת צינורות מקבילה של מים חמים.
צינורות המים הקרים מופיעים בבניין בצבע כחול ואילו צינורות המים החמים בצבע אדום.
חימום המים נעשה על ידי העברת צינורותיהם דרך דודי חימום שעשויים להיות דודי שמש המנצלים את אנרגיית השמש או דודים הפועלים על חשמל, גז או מקורות אנרגיה נוספים.
בגישות עכשוויות של בנייה ירוקה מתוכננת מערכת המים לשמש גם באופן עקיף לחימום או קירור הבית.
לדוגמה, צנרת מים חמים העוברת מתחת לריצוף הבית, עשויה לשמש כתחליף או בנוסף למערכת ההסקה ולחסוך בכך כמות משמעותית של אנרגיה.
תפקיד מערכת החשמל בבניין הוא להעביר את האנרגיה החשמלית ממקור ההזנה של המבנה ועד לצרכנים, תוך הגנה מרבית מפני התקלות האופייניות לשימוש באנרגיה חשמלית - התחשמלות וקצר חשמלי.
בבסיסה, מורכבת מערכת החשמל בבניין משלושה סוגי רכיבים:
מוליכים: בדרך כלל חוטי נחושת או אלומיניום שתפקידם להוליך את הזרם החשמלי.
מערכות הגנה: אלו הם לוח החשמל ומערכת ההארקה.
אביזרי קצה: אלו הם האביזרים המהווים את הממשק בין מערכת החשמל לבין המשתמשים בה.
מערכת החשמל מאפשרת חיבור של מגוון מכשירי חשמל על ידי שקעי מתח או על ידי חיבור ישיר לכבלי המערכת.
חיבור ישיר, שלא באמצעות שקעים, מתבצע עבור מערכת התאורה ומיזוג האוויר, מערכות חשמליות משניות נוספות ומכשירי חשמל נייחים כגון מנועים חשמליים לפתיחה של תריסים ודלתות, קולטי אדים, דודי חימום חשמליים וכדומה.
רוב מערכות החשמל פועלות בזרם חילופין, בתדר 50 הרץ ובמתח פאזי 220 וולט (60 הרץ ו-110 וולט בארצות הברית).
צריכת החשמל משתנה בין מכשירים שונים הצורכים כמות שונה של זרם חשמלי.
מערכת ההזנה הראשית של ספקי החשמל היא תלת פאזית אולם החיבור לבניינים או לחלקים מהם יכול להיות חד-פאזי, דו-פאזי (בארצות הברית, לדוגמה) או תלת-פאזי.
עם זאת, רוב מכשירי החשמל הביתיים הם חד-פאזיים.
כאשר מערכת החשמל הביתית היא תלת-פאזית מתבצעת חלוקת מכשירים בין הפאזות בצורה מאוזנת על מנת שמכשירים הצורכים כמות גדולה של זרם לא יפילו את כל המערכת במצב של עומס יתר.
מוליכי החשמל עוברים מנקודות הקצה בשקעים או במכשירים המיוחדים, דרך הקירות והרצפות, עד לארון החשמל הביתי ובו לוח חשמל.
כל ארונות החשמל מחוברים אל ארון החשמל הראשי של הבניין דרך מוני צריכה וממנו אל שנאיים ואל מערכת החשמל העירונית.
בארון החשמל המקומי קיימת החלוקה לפאזות ועבור כל קבוצת שקעים השייכים לפאזה מסוימת, מערכת כבלי חשמל נפרדת.
מכשירי חשמל תלת-פאזיים מחוברים לשקעים תלת-פאזיים המספקים כמות גדולה יותר של זרם.
חיווט מוליכי החשמל בקירות חייב להקפיד על מספר כללים שמטרתם הקלה על הבנייה, הקלה על תחזוקתה השוטפת של המערכת, ומניעת אסונות.
ככלל, כל מוליכי החשמל בבניין חייבים לעבור במספר המקומות המצומצם ביותר האפשרי.
כיוונם בתוך הקירות חייב להיות אנכי, מהרצפה או התקרה ועד לשקעים או נקודות הביקורת.
בין נקודות ביקורת הנמצאות בקיר (ומכוסות על ידי מכסה עגול לרוב, צבוע בצבע הקיר) יכולים לעבור חוטים נוספים.
חיווט תקין מקל על מציאת מסלולי הכבלים בקירות כאשר יש צורך בשיפוץ, תיקון כלשהו או צורך בהשחלה של כבלים נוספים.
כמו כן, הוא מאפשר לדעת באילו מקומות בקיר ניתן לקדוח בבטחה ללא חשש שהמקדח יפגע בכבל חשמלי כלשהו.
עקרונות אלה נכונים גם לגבי מערכות חשמליות נוספות כגון התאורה, התקשורת ועוד.
בכל מבנה חייבת להימצא גם אלקטרודה תת-קרקעית שתפקידה לאפשר הארקה למערכת חשמל.
מכל שקע קיים חיבור לכבל הארקה מרכזי העובר בבניין ומגיע עד האדמה.
אל כבל ההארקה מתחברת גם מערכת קליטת ברקים, אם קיימת, על גג הבניין.
מערכת התאורה מהווה חלק ממערכת החשמל המקומית, וכמוה מחולקת גם היא לפאזות.
המערכת כוללת גופי תאורה מסוגים שונים ומפסקים מסוגים שונים המפעילים אותם.
בדרך כלל כל חדר במבנה כולל לפחות גוף תאורה אחד ועבור כל אחד מאלה לפחות מפסק אחד.
בין סוגי המפסקים ניתן למנות:
מפסק רגיל בודד - קובע אם מנורה תדלוק או תכבה.
מפסק כפול - בהם שני לחצנים או יותר המתוכננים להדליק שתי מנורות באותו החלל ולעיתים גם מאוורר תקרה, מפוחי שאיבה של חדרי שירותים (קרויים בישראל "ונטה" על שם המותג הישראלי) או אמצעי חשמל אחרים.
מפסק מחליף - זוג (או יותר) מפסקים המחוברים לאותו גוף תאורה אשר ניתן לשלוט בו משני מקומות שונים.
בחדרי שינה לדוגמה, מותקנים מפסקים מתחלפים בכניסה לחדר וליד המיטה המאפשרים כיבוי האור מהמיטה.
עמעם (דימר) - מפסק השולט גם על עוצמת האור של גוף תאורה ומאפשר גם אור מעומעם מאותו הגוף.
לחצן תאורה - מפסק המפעיל מנגנון אוטומטי המדליק אור למשך פרק זמן מוגדר.
נפוץ בעיקר בתאורת חדרי מדרגות בו האור נכבה אוטומטית אחרי זמן קצר שבו לא נלחץ שוב המפסק.
כאשר חלל מסוים במבנה כולל מספר גופי תאורה שונים, אשר יש צורך באפשרות להפעלה פרטנית של כל אחד מהם, מסודרים המפסקים בשורה או שתיים על פי סידורם של גופי התאורה בחלל עצמו.
היגיון זהה לסידור המפסקים וסידור גופי התאורה מקל מאוד על תפעולם על ידי המשתמשים.
גופי התאורה מתחלקים לכמה סוגים בסיסיים:
מנורות תקרה - כמנורות בודדות הבולטות מן התקרה, תלויות, או כמספר מנורות על גבי פס צבירה.
ספוטים (spotlight), שהם מנורות שקועות בתוך תקרה מונמכת.
לרוב, תקרות גבס המשרתות את מערכת מיזוג האוויר או כחלק מנישה.
גופי תאורה מוגני מים, המשמשים כתאורת חוץ או בחדרי אמבטיות.
גז בישול הוא חומר שימושי מאוד בבתי מגורים המשמש לצורך בישול וחימום הבית.
מערכת הגז היא פשוטה באופן יחסי אך מצריכה טיפול זהיר שכן היא המסוכנת ביותר במקרה של תקלה.
ייעוד מערכות גז בבניינים הוא להעביר את הגז (בישראל משתמשים בגז גפ"מ - גז פחממני מעובה) ממאגר גז לצרכני קצה כמו כיריים, תנורי בישול, תנורי הסקה וכו'.
המערכת מורכבת משלושה חלקים: מאגר, מערכת איוד גז, מערכת צינורות ווסתים.
מאגר גז יכול להיות צובר או תחנות בלונים של 12 או 48 ק"ג.
גז נמצא במאגר במצב צבירה נוזלי תחת לחץ הטבעי שלו (שזה בערך 5 אטמוספירות בטמפרטורה של 15 מעלות).
כאשר צריכת הגז נמוכה משתמשים באידוי טבעי של הגז ללא שימוש במאייד.
גז תחת לחץ עובר דרך צנרת גז בבניין ומערכת ויסות ומגיע לצרכני קצה.
כאשר צריכה גבוהה מתקינים מאייד שתפקידו לחמם את הגז ולאייד אותו.
כאשר משתמשים במאייד קודם גז בפאזה נוזלית זורם למאייד, מתאדה בו ורק אז מוזרם לבניין.
עקב כך שגז הוא חומר דליק מאוד מערכות גז צריכות לעמוד בסטנדרטים גבוהים מאוד.
בישראל רק טכנאי גז מוסמך מורשה לבצע שינויים במערכות הגז.
כל תקלה צריכה להיות מטופלת באופן מיידי על ידי גורם מוסמך ומקצועי.
במבנים רבים קיימות מערכות המיועדות לשינוע אנשים ומטלטלין בתוך המבנה.
הנפוצה במערכות הללו היא המעלית, בנוסף לה אפשר למצוא דרגנועים, מסועים, מערכות דואר פנאומטי ועוד.
גילוי וכיבוי אש, פינוי עשן
מערכות גילוי וכיבוי אש נועדו בראש ובראשונה לאפשר מילוט של אנשים מהמבנה במקרה של שרפה, על ידי מתן התרעה מוקדמת בדבר השרפה ויצירת תנאים המאפשרים מילוט.
יתרון נוסף של מערכות אלו הוא צמצום ואף מניעה של נזקים משרפה.
המערכות מטפלות במספר שלבים של שרפה: מערכת גילוי אש ועשן שנועדה לאתר שריפות עם היווצרותן, מערכות כיבוי אש שיעודן טיפול בשריפות, ומערכות טיפול באוויר שנועדו לאפשר מילוט אנשים בעת שרפה.
אין זה מן ההכרח שכל המערכות יהיו קיימות במבנה.
מערכות גילוי עשן הן הנפוצות ביותר, אחריהן מערכות הכיבוי ולבסוף מערכות הטיפול באוויר.
מערכות לגילוי וכיבוי אש קיימת במבנים רבים ובישראל מחויבות על פי חוק בכל סוג של מבנה ציבור, מסחר ומשרדים.
כיום, נפוצה הקמתן של מערכות אלו גם בבנייני מגורים.
בבנייני מגורים גבוהים יש חובה להתקין מפוחי דיחוס מדרגות.
מפוחים אלה יוצרים על-לחץ בחדרי מדרגות ומונעים חדירת עשן, כך מתאפשר לאנשים להימלט בבטחה דרכם.
כאשר החניון מאוורר היטב, ניתן להסתפק בפינוי עשן טבעי דרך פתחים בקירות החניון או בתקרתו, אך ברוב המקרים נדרשת מערכת פינוי עשן מאולצת (מכנית).
מערכת זו כוללת מפוחי פינוי עשן, שהם מפוחים מיוחדים העמידים בטמפרטורות גבוהות, וכן לוח חשמל למפוחים אלה ולעיתים אף תעלות פח ומשתיקי קול למפוחים.
מערכת זו משמשת בעיתות שגרה גם לפינוי גז CO מהחניון בפרקי זמן קצובים.
בחניונים עמוקים מותקנים גם מפוחי הכנסת אוויר.
מספר המפוחים, גודלם, מיקומם ותוואי התעלות - כל אלה מתוכננים על ידי יועץ מיזוג האוויר של הפרויקט בשיתוף פעולה עם יועץ הבטיחות והאדריכל.
אלמנטים נוספים בבניין הדורשים פינוי עשן הם חדרי משאבות, מחסנים, חדרי ארכיון וחדרי UPS.
בעשורים האחרונים, עם מהפכת המידע, הפכו מערכות התקשורת בכל בניין לחשובות ביותר.
בבנייה המודרנית כיום, שום בית, עסק או מוסד אינו מסוגל לתפקד ללא קווי טלפון ובמרבית המקרים גם מערכות תקשורת נוספות בהן טלוויזיה בכבלים, אינטרנט דרך כבלים או קווי טלפון ורשת מחשבים פנימית.
גישות עכשיוויות, בעיקר בתכנון של מבני משרדים, שואפות לצמצם ככל האפשר את כמות כבלי התקשורת בבניין ולבסס את הרשתות הפנימיות על תקשורת אלחוטית.
אזעקה - כוללת גלאי נפח או תנועה הפזורים בחלל המבנה ומחוברים אל קופסאות בקרה וצפצפות אזעקה.
רמקולים למערכת כריזה או מערכת קולנוע ביתי, דבר אשר הפך היום כמעט לסטנדרט בדירות יוקרה.
סגירה אוטומטית של תריסים ווילונות ומתגים למאווררי תקרה.
מערכת ייחודית ידועה ויוצאת דופן היא מערכת העברת קפסולות בצינורות פנאומטיים על ידי לחץ אוויר.
מערכת זו הומצאה כבר במאה ה-19 לצורך העברה של עצמים קטנים, מסמכים ואף כסף מזומן בתוך קפסולות קטנות הניתנות לשליחה מנקודה ונקודה בבניין או בעיר על ידי לחץ אוויר וואקום.
מערכות כאלו היו בשימוש עד שנות ה-70 לערך ורבים ראו בהן פוטנציאל רב עד אותה עת, בה החל שימוש מפותח של אמצעי תקשורת חדשים שהפכו את המערכת לבעלת תועלת נמוכה מאוד.
בתי חולים מסוימים, משתמשים בטכנולוגיה זו עד היום לפינוי אשפה מזהמת.
מערכת נוספת הפועלת באמצעות צינורות לחץ אוויר שנעשה בו שימוש כיום היא מערכת שאיבת אבק מרכזית.
מערכת זו אינה מערכת שבלעדיה הבניין אינו מתפקד והיא בגדר מותרות.
היא מותקנת לרוב בבתי מלון ובבתי ודירות יוקרה ומקלה על פעולת שאיבת האבק במבנה.
המערכת כוללת משאבה מרכזית הממוקמת באזור ארון החשמל או בתוך מחסן וממנה יוצאים צינורות אוויר בקוטר 5 ס"מ אל החדרים.
נקודות הקצה של הצינורות הן פיות עם סגר אליהן ניתן לחבר צינור שואב אבק הפועל כשואב אבק לכל דבר.
באופן זה נמנע הצורך לסחוב את שואב האבק ברחבי הבית או הבניין ודי בנשיאת הצינור.
השימוש במערכת מונע פגיעות של שואב האבק בקירות או בריהוט כאשר הוא נגרר אך מאידך, צורכת המשאבה המרכזית כמות גדולה יותר של חשמל בשל נפח האוויר הגדול יותר הנמצא במערכת המצריך הפעלת לחץ גדול יותר.
בית חולים הוא גם דוגמה למבנה מיוחד אשר קיימות בו מערכות בניין ייחודיות נוספות הנותנות מענה לצרכים המיוחדים של אותו בניין.
דוגמה לכזו היא מערכת להעברת חמצן המתחברת לצד כל מיטה בבית החולים.
במבני תעשייה שונים ניתן למצוא אינספור סוגי מערכות ייחודיות להעברת חומרים נוזליים או גזים דרך צינורות בהתאם לתחום העיסוק של המפעל.
עוד מערכות, בסדרי גודל אחרים, קיימות בשדות תעופה, נמלי ים ומסופי תחבורה גדולים מאוד לשינוע של כבודה או סחורות.
מערכות אלה לעיתים פועלות כמערכת חיצונית ולעיתים, כפי שנהוג כמעט בכל שדה תעופה מודרני, כחלק מהמבנה עצמו.
כמות המערכות הקיימות כיום בכל בניין ממוצע, וקל וחומר בבניינים מורכבים, דורשת תכנון מפורט וקפדני על ידי צוות מתכנני הבניין.
ככלל, אחראי האדריכל המתכנן על כלל המערכות אלא שבכל מבנה כמעט, ולו גם בתים וחנויות קטנים, נדרש תכנון של מהנדסים יועצים הפועלים כצוות תחת ניצוחו של האדריכל, וזאת בשל כמות הידע הגדולה הנדרשת בה לא ניתן לשלוט באופן מלא.
כל פרויקט בנייה כולל לפחות מספר יועצים בתחום החשמל והתאורה, האינסטלציה (מים וביוב) ומיזוג האוויר ובמרביתם אף יועצים נוספים.
צורת העבודה הנפוצה היא תכנון מקביל של כל אחת מן המערכות בהתאם לתכנון האדריכלי, שינויים מתמידים בכל אחת מהתוכניות בהתאם לאילוצים המתגלים במהלך התכנון ופתרונות יצירתיים למניעת תקלות, התנגשויות ופגיעה בחזות המבנה.
לרוב, מוטלת על האדריכל האחריות לתיאום בין תוכניות המערכות השונות בצורה של תוכנית סופרפוזיציה אולם בפרויקטים גדולים ממונה גם יועץ סופרפוזיציה במיוחד למשימה זו.
בתוכנית זו מתוכננים הממשקים בין המערכות ומיקומם המדויק של כל חלקיהן.
התנגשויות שיש להימנע מהן כוללות לדוגמה חפיפה בין חללים הנדרשים על ידי מערכת מיזוג האוויר והתאורה, צנרות ביוב עבות המתנגשות עם מערכות תת-רצפתיות אחרות או כבלי חשמל הצמודים לצינורות גז.
כל זאת חייב להסתדר עם הממשק החיצוני המשרת את משתמשי הבניין תוך כדי אפשרות נגישות מקסימלית עבור טכנאים ומראה חיצוני אסתטי.
פתרונות למיקום כל המערכות חייבים בדרך כלל להימצא עוד לפני תכנון המערכות בשלב התכנון האדריכלי הכללי, בו מושארים חללים קטנים לטובת בנייה נוחה ומסודרת של מערכות הבניין.
חללים אלה קיימים בדרך כלל בצורה אנכית לאורך חדרי מדרגות בגרעין הבניין או בצורה אופקית בתוך תקרות מונמכות בכל קומה וקומה.
תקרות מונמכות יכולות להיות תקרות גבס עם פתחים מקומיים, המקובלים מאוד בבנייני מגורים, או תקרות אקוסטיות מתפרקות המקובלות מאוד בבנייני משרדים ומוסדות ציבור.
למעט ביוב ומים, רוב המערכות יכולות להיות מותקנות בקלות בתקרות מונמכות ובהן התאורה וכיבוי האש שבהכרח חייבים להימצא בהן, חשמל, תקשורת, מיזוג אוויר ומערכות אחרות.
במבנים בהם לא מותקנות תקרות מונמכות נהוג להעביר גם את תשתיות החשמל והתאורה בתוך נפח התקרה/רצפה עצמה.
על מנת להגיע לאיכויות אדריכליות במבנה, רוב מערכות הבניין מוחבאות בדרך כלל בתוך הקירות, הרצפות, התקרות ושלד הבניין ומושארות רק נקודות בודדות מחוץ להן כדי לאפשר את הממשק עם המשתמשים.
מסיבה זו, חלק מתשתיות המערכות נבנות עוד בשלב השלד או בשלבים שמיד אחריו.
צינורות ביוב מ-PVC לדוגמה, מונחים במרכז חלל הטפסות של עמודים טרם יציקת הבטון ובכך מוגנים על ידי הבטון וגם חוסכים מכמותו במקומות בהם הוא חשוב פחות לטובת יציבות המבנה (מרכזי עמודים הם כאלה, לדוגמה).
עבור מערכות תקשורת, חשמל ותאורה מוטמנים צינורות פלסטיק חלולים בתוך הקירות או תחת הריצוף בהם מושחלים בשלב מאוחר יותר הכבלים הרלוונטיים.
ההשחלה נעשית על ידי השחלה ראשונית של חבל בעזרת "סטאלבנד" ובשלב השני נמשך החבל החוצה לאחר שבצידו האחד נקשר אליו כבל החשמל או התקשורת הרצוי.
במבנים רבים מונחים צינורות פלסטיק חלולים ריקים, כהכנה עתידית למערכת פוטנציאלית נוספת.
מערכות אחרות, מונחות בתקרות אקוסטיות או תקרות גבס מונמכות אשר מאפשרות גישה קלה אליהן לצורכי תחזוקה.
מערכות אלו, מותקנות בשלב הגימור של הבניין ולא בשלב בניית השלד.
בבניינים רבי קומות, קיים צורך לבנות קומה המוקדשת רובה ככולה למערכות.
בבניינים בעלי מספר קומות קומה זו היא חלק מקומת הגג וברבי קומות וגורדי שחקים מוקדשת למערכות קומה שלמה ולעיתים מספר קומות הקרויות "קומות טכניות".
בקומה זו מרוכזות מכונות גדולות ומרכזיות הדרושות לתפעול הבניין כגון מזגן מרכזי, שנאי חשמל, משאבות ומכלי מים וכדומה.
לרוב מערכות הבניין מוסתרות בתוך קירות ורצפות המבנה ורק נקודות הקצה שלהן נשארות חשופות לטובת המשתמש.
התכנון האדריכלי המסורתי, ולמעשה ברוב מוחלט של המקרים גם היום, שואף להסתיר ולהצניע את המערכות כמה שאפשר ומתייחס אליהן כאל מפגע חזותי שפתרונו הוא בהסתרה.
לעומת זאת, קיימת גישה אשר מיושמת כיום במבנים רבים, של שימוש במערכות הבניין כאלמנטים אסתטיים ואף הדגשתם במקום הסתרתם.
על אף שמדובר בעניין של טעם אישי, קיימות דוגמאות רבות הנחשבות על ידי מבקרי אדריכלות כמוצלחות מאוד בניסיונות להתפאר במערכות הבניין ולנצלן כאלמנטים אדריכליים קישוטיים.
שימוש בסיסי במערכות בניין פשוטות כאלמנטים אדריכליים נעשה בסגנונות בנייה מסורתיים בהם טופלו באופן אדריכלי-פיסולי מערכות המחויבות מטבען להיות חשופות.
בין אלה ניתן למנות ארובות במרכזי מבנים, שהן מערכות הסקה פשוטות ועתיקות, אשר זכו תמיד לסגנון כחלק בלתי נפרד מהחזית האדריכלית של המבנה.
כמו כן, ניתן לציין את הגרגויל הגותי, אשר שימש כמרזב שניקז את מי הגג.
ניצני הרקע למחשבה מתקדמת של שימוש במערכות מודרניות כאלמנט אסתטי החל כבר בתחילת המאה ה-20 עם רעיונות בדבר "האסתטיקה של המכונה" של תנועת הפוטוריזם.
אמני התנועה התייחסו למכונות כגון הקטר, מכונות ירייה ומכונות במפעלי תעשייה כעצמים בעלי ערך אסתטי מיוחד ובלתי שגרתי.
הגישה הפוטוריסטית נשארה ברמה התאורטית וכמעט ולא צמחה ממנה אדריכלות של ממש, וכמו כן היא לא התייחסה באופן ספציפי למערכות הבניין דווקא, אלא ל"מכונתיות" של הבניין בכלל.
עם זאת, השפיעו חלק מרעיונותיהם על אדריכלים בתקופה מאוחרת יותר, בהם ריצ'רד רוג'רס, רנצו פיאנו ופיטר קוק מקבוצת האדריכלים ארכיגראם.
ארכיגראם עסקו בעיקר באדריכלות תאורטית אך בשנות ה-70, נבנה בפריז מרכז פומפידו שנחשב בקרב אדריכלים רבים ליישום מוצלח של כמה רעיונות דומים לאלו של ארכיגראם בדבר אדריכלות בעלת מראה שונה לחלוטין מכל מה שהיה מקובל עד אז.
הבניין, שתוכנן על ידי רוג'רס ופיאנו התאפיין בין השאר בהדגשה קיצונית של מערכות הבניין באופן מאוד לא מקובל.
מערכות הבניין, כמו גם שלד הבניין החשוף לחלוטין, הודגשו בצבעים שונים ועוצבו כאלמנטים קישוטיים מרובי פרטים אך בעלי שימוש, בניגוד לקישוטים אדריכליים המקובלים בסגנונות הבנייה העתיקים.
מרכז פומפידו, שזכה בשל כך לכינוי הגנאי "בית הזיקוק של פריז", גרם דווקא לשינוי דפוס המחשבה בנוגע ליופיים של מערכות הבניין וגרר אחריו עוד מבנים רבים אשר השתמשו בכלי אדריכלי זה.
כ-3,000 מערכות אפלאג' להשקיה (ערבית أفلاج) מתוך כ-4,000 ידועות עדיין פועלות ברחבי עומאן, ואלה שואבות מי תהום ומעיינות ואוגרות מי נגר עילי, ומוליכות אותם בכוח הכבידה, לעיתים מרחק קילומטרים רבים, אל מקומות היישוב והשדות החקלאיים השוכנים באזורי מדבר צחיחים.
מערכות השקיה מסורתיות אלה מתבססות על טכנולוגיה עתיקה ומנוהלות על ידי הקהילות שהקימו סביבן מבני שמירה, מבני חלוקה, מסגדים ומבנים אחרים.
חמש מהמערכות השוכנות בהרי חאג'ר בצפונה של עומאן – אל-ג'ילה, אל-מלכי, אל-חתמיין, דאריס ואל-מויאסור – הוכרזו בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית מייצג לטכניקה זו.
פירוש המילה "אפלאג'" בערבית ספרותית (יחיד "פאלאג'") הוא "חלוקה", אך בהקשרן של מערכות ההשקיה המשמעות היא המבנה החברתי של חלוקת מים בין אלה הזכאים לכך, ובמובן הפיזי הוא מתייחס למערך המים מרגע שאיבתם, עבור ב"שריעה", הנקודה בה מתחילה החלוקה, ועד הגיעם אל הצרכן.
תולדותיהן של מערכות האפלאג' אינן ידועות בשל חוסר במידע כתוב, והמערכות המוכרזות נבחרו בהתאם להיקפן ולחשיבות היישובים שהן משרתות, דבר העשוי להעיד על גילן.
שלב הבנייה הראשון של המערכות הקיימות כיום מתוארך לשנת 500 לערך או אף קודם לכן.
מחקרים העלו את הסברה כי מערכות השקיה היו קיימות בעומאן כבר בשנת 2500 לפנה"ס לערך, אך לא ידוע מתי נחפרו התעלות רחבות ההיקף.
האפלאג' אפשרו אספקת מים סדירה לכל אורך השנה, ועל כן תמכו בהיווצרותם של יישובי קבע במדבר.
קיימים שלושה סוגי אפלאג' בעומאן:
ר'יילי - איסוף המים באמצעות סכר בוואדי והובלתם בתעלות פתוחות או מקורות אל היישוב ואל השדות.
אם אספקת המים אינה סדירה או עונתית, נעשה שימוש במאגרים לאחסון מים.
48% מכל המערכות בעומאן הן מסוג זה.
עייני - מקורם של המים למערכות אלה, שחלקן בכלל המערכות עומד על 28%, הוא במעיינות.
מערכות אלה דומות בצורתן לר'יילי, אם כי שפיעת המים המזינים אותן יציבה יותר.
דאודי - שאיבת מי תהום מהאקוויפר שלרגלי ההרים, והובלתם בתעלות תת-קרקעיות אל הצרכנים.
24% מהמערכות הן מסוג זה והן מסובכות בהרבה משתי האחרות, הן במבנה ההנדסי שלהן, והן בהיקף כוח האדם הנדרש להקמתן.
תחילה נחפרה באר ראשית (או "באר אם") שעומקה מגיע לעיתים כדי 60 מטר, וקירותיה כוסו בלבנים ובמלט בלתי חדיר למים.
מהבאר נחפרה תעלה תת-קרקעית אל נקודת החלוקה בשריעה, ואורכה עשוי להגיע עד כ-15 ק"מ.
מאפיין נוסף של התעלה הוא השיפוע המזערי שלה שעשוי לעמוד על 1:2500, ולאורכה נחפרו פירי ביקורת במרווחים קבועים.
המים מגיעים אל ה"שריעה" במרכזו של היישוב, הממוקם לעיתים קרובות סמוך למבנה שמירה או למבצר.
התעלה ליד השריעה נגישה לשאיבת מים לשתייה ולבישול.
הקטע הבא בתעלה ממוקם ליד המסגד והמים משמשים לטהרה.
לאחר מכן משמשים מי התעלה לכביסה, ורק לבסוף הם ממשיכים בדרכם אל השדות ואל המטעים.
פיסות אבן או סלעים משמשים כסכרים המנתבים את המים אל הצרכנים לפי לוחות הזמנים שנקבעו.
החלוקה מבוססת על מחזור של שבוע או עשרה ימים, וחלון השימוש של הצרכנים עשוי לנוע מדקה עד 12 שעות.
מדידת הזמן נעשתה באופן מסורתי באמצעות שעון שמש ביום ועל פי תנועת הכוכבים בלילה, ובחלק מהיישובים עדיין ניצב שעון השמש.
שיטת חלוקה זו אינה מונצחת בחוק או בתקנות, והיא עוברת מדור לדור.
מנהל המערכת ממונה על ידי השייח' המקומי בהתייעצות עם הצרכנים, והוא מלווה על ידי מומחה טכני, או מספר מומחים כאשר מדובר בפאלאג' רחב היקף.
מנהל המערכת אחראי לתחזוקתה, לחלוקת המים לצרכנים ולניהול הפיננסי של המפעל.
הצרכנים מצידם מחויבים לנהוג בהתאם לשיטה, לזמני החלוקה ולכמויות המים המוקצים להם.
אל-ח'טמיין - פאלאג' דאודי שאורך התעלה שלו מהבאר עד השריעה עומד על 2.4 ק"מ, ורובה תת-קרקעי.
בכניסה ליישוב התעלה מתפצלת לשלוש תעלות משנה, אחת מהן מובילה לבתים ושתי האחרות אל השדות.
הפאלאג' מזין שטח השקיה של 733,124 מ"ר, ולצידו שני מגדלי שמירה.
אל-מלכי - פאלאג' דאודי גדול שאורך התעלה המרכזית שלו, מהבאר אל השריעה, כולל 17 תעלות המשנה המתפצלות ממנה, הוא 14.8 ק"מ.
התעלה מתפצלת בהמשכה לשני עורקים עיקריים המובילים לשני יישובים שונים, והיקף השטח המושקה הוא 1,570,730 מ"ר.
דאריס - פאלאג' דאודי הנחשב לעתיק במדינה.
שלוש תעלותיו מגיעות לאורך כולל של 7,990 מטר, והן מספקות מים לשטח של 1,715,502 מ"ר.
אל-מויאסור - פאלאג' דאודי שמקורו בבאר בעומק של 50 מטר ואורך תעלותיו הוא 5.8 ק"מ.
שתי תעלותיו העיקריות משקות שטח של 1,133,698 מ"ר.
אל-ג'ילה - פאלאג' עייני המוביל מים בתעלה פתוחה ועל גבי אמת מים באורך כולל של 1.6 ק"מ.
המים נאגרים במכל ביישוב שבקצה התעלה, ומזינים שטח של 14,000 מ"ר.
פאלאג' זה מצטיין במקור מים בעל זרימה קבועה לאורך כל השנה.
מערכות המסתור של בר כוכבא הן חללים תת-קרקעיים חצובים בסלע, המקושרים זה לזה במעברים נמוכים וצרים, שמצויים בשפלת יהודה ובגליל.
בסך הכול ידועות היום למעלה מ-300 מערכות מסתור, שהתגלו בקרבת כמאה יישובים ואתרים בשפלת יהודה, ובכשלושים וחמישה יישובים בגליל.
במחקר מסכם שפורסם בשנת 2019 סיכם ינון שבטיאל את מחקר הגליל והצביע על מאות מערות מפלט, המכונות בפיו "מקלטי מצוקים", ומעל ל-74 מערכות מסתור ברחבי הגליל הדומות לחלוטין לאלו שבארץ יהודה.
לדעת המחבר, רוב מכלולי מערות אלו היו בשימוש או הוכשרו על ידי יהודים לזמני מצוקה, והן תואמות לזמני המצוקה בתקופת המרידות ברומאים בתקופה הרומית.
כשישים שנה לאחר המרד הגדול שהביא לחורבן ירושלים בשנות 70 לספירה, הנהיג שמעון בר כוכבא מרד חדש, במטרה לגרש את הרומאים מארץ ישראל ולבנות מחדש את בית המקדש.
המרד התחולל במשך שלוש שנים, ובתחילה נחלו המורדים הצלחה רבה, ואף זכו לתמיכת חכמי הדור, ובראשם רבי עקיבא.
בחלוף הזמן דוכא המרד ביד ברזל.
מאות אלפי יהודים נהרגו, והיישוב היהודי בארץ ישראל חרב.
תקופת שלוש שנות המרד, שבהן שלט בר כוכבא בממלכת יהודה, הייתה לתקופת העצמאות האחרונה של עם ישראל בארצו, עד להקמת מדינת ישראל בשנת 1948.
המורדים פעלו בעיקר בשפלת יהודה ומעט בגליל, ובשנים שלפני המרד עסקו בתכנון מקיף ורציני.
הם אגרו כלי נשק וחצבו מערכות מסתור, שבהן יחיו ומתוכן ייצאו להתקפה במהלך המרד, כפי שתיאר ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס:
מערכות המסתור שימשו כבסיס יציאה להתקפות פתע על מחנות של חיילים רומיים, וכן למסתור במקרה של מצור רומאי על היישוב.
המורדים היו מגיחים ביום ובשעה מוסכמים, תוקפים את מחנות הלגיון הסמוכים, ונסים אל נקודות המוצא.
ההנחה היא ש"המקומות הנוחים של הארץ" בתיאורו של דיו קסיוס, הם בסיסי המסתור שמהם הגיחו המורדים במהירות לתפיסת עמדות מפתח חשובות, שאפשרו להם עדיפות משמעותית להמשך הלחימה.
רק שני מקורות היסטוריים מתארים הסתתרות ממוסדת בארץ ישראל: ההיסטוריון היהודי-רומי, יוסף בן מתתיהו, תיאר את הסתתרות היהודים במהלך המרד הגדול מפני הרומאים במאה הראשונה לספירה, ודיו קסיוס תיאר את הסתתרותם בימי מרד בר כוכבא במאה השנייה לספירה.
סקירה מדוקדקת של מערכות המסתור מלמדת כי הן זהות כמעט לגמרי בצורתן, גודלן, ובטכנולוגיה בה השתמשו החוצבים הן בשפלת יהודה והן בגליל, דבר המלמד על יד אחת מכוונת שבנתה אותן.
תיארוכן למרד בר כוכבא הסתמך על העדויות ההיסטוריות, ובעיקר על מיקומן ועל הממצאים שנתגלו בהן.
כל מערכות המסתור בשפלת יהודה, ורוב המערכות בגליל, נחצבו בתוך מתקנים תת-קרקעיים קדומים שתוארכו כולם לתקופה ההלניסטית והרומית הקדומה, והיו בני כ-100–200 שנה לפחות, בעת ששולבו במערכות המסתור.
המאוחרים שבהם נחצבו במאה הראשונה לספירה, כלומר, גם הם נחצבו לפני מרד בר כוכבא, אך אולי מימי המרד הגדול.
בשפלת יהודה משתרעות מערכות המסתור מאגן הניקוז של נחל מודיעים ונחל איילון בצפון, עד לדרום שפלת יהודה ומורדות הר חברון באזור חבל יתיר, ברצועה שאורכה כשבעים קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבה הממוצע הוא כ-15 קילומטר.
בגליל משתרע מרחב מערכות המסתור על שטח קטן יותר, ומתרכז בגליל המזרחי, מהכנרת במזרח ועד למורדות הצפוניים של הרי הגלבוע בדרום.
הממצא הקרָמי (קדרות) והנומיסמטי (ממצא המטבעות) במערכות המסתור דל ונטול סדר, בשל פעולה ענפה של שוד עתיקות.
עם זאת, ממצא שברי קנקנים וכלים בחדרים ובאולמות (לא במחילות) תוארכו באופן טיפולוגי למחצית השנייה של המאה הראשונה, ולמחצית הראשונה של המאה השנייה לספירה (בין 50 ל-150 לספירה), וזאת מתוך השוואה לממצא כלי חרס ואבן דומים מירושלים, מצדה ומערות המפלט במדבר יהודה.
עשרות מטבעות נתגלו במערכות המסתור, ורובם המוחלט הוא מהשנים השונות של מרד בר כוכבא (שנת המרד מופיעה על כל מטבע).
גם ביישובים שתחתיהם הותקנו מערכות המסתור נתגלו מטבעות מרד רבים, וכן מטבעות הלניסטיים, חשמונאיים ורומיים, כולם קודמים למרד בר כוכבא.
בחלק מהאתרים נתגלה גם ממצא דל של מטבעות מהמרד הגדול.
רבים מהמטבעות הבר כוכבאיים שנתגלו במערכות המסתור הם למעשה "מטבעות רומיים ממוחזרים": המורדים הטביעו מחדש מטבעות כסף רומיים, ובכך הוציאו אותם מכלל שימוש.
שימוש משני שכזה נתגלה על מטבעות של נירון קיסר ועד אדריאנוס, וכן על מטבעות מקומיים של אשקלון ועזה.
החוקרים עמוס קלונר ויגאל טפר גורסים כי מוצא רוב מטבעות בר כוכבא שהגיעו לשווקים בעקבות שוד עתיקות הוא ממערכות המסתור, אך הדבר אינו ניתן להוכחה מדעית.
התקופה הקצרה יחסית שחלפה בין המרד הגדול למרד בר כוכבא מקשה על תיארוך מדויק של התקנת מערכות המסתור, אולם הממצאים מלמדים כי נעשה בהן שימוש ודאי במרד השני.
בשל כך, ובשל השוני בתיאורים ההיסטוריים בין יוסף בן מתתיהו ודיו קסיוס, סוברים רוב החוקרים כי מערכות המסתור הותקנו בידי אנשי בר כוכבא, בעוד שמיעוטם (גדעון פרסטר למשל) טוען כי לא ניתן להוכיח שהם לא עשו שימוש חוזר במערכות מסתור מימי המרד הגדול.
כך או כך, הכל מסכימים כי מערכות המסתור שימשו יהודים במרידותיהם נגד הרומאים בתקופה הרומית.
מאחר שמערכות המסתור נתגלו, כאמור, רק מתחת לשרידי יישובים ולא ביניהם, ניתן להסיק כי יישובים אלה היו יהודיים באותה עת, ולכן גם לא פלא שחלק מהם פרחו ושגשגו עד המאה השנייה לספירה, ולאחריה, כנראה בעקבות דיכוי המרד, סבלו מפגיעה קשה.
במחקר ידוע על שימוש במשקולות שהיו בשימוש בזמן מרד בר כוכבא, קיום משקולות אלו מצביע על שלטון מרכזי מסודר בעל מערכת מנהלתית סדורה.
מתוך שבע משקולות שנמצאו, שש משקולות מקורן בשוק העתיקות, ורק אחת מהן נתגלתה בסקר ארכאולוגי ופורסמה על ידי עמוס קלונר.
משקולת עשויה עופרת נמצאה בשנת 1987 במערכת מסתור תת-קרקעית בחורבת אלים שליד בית גוברין.
משקלה 803 גרם, מעוטרת בורדה מסוגננת ומוקפת בכתובת באלפבית עברי מרובע: .
קלונר הזכיר במאמרו משקולת נוספת שנקנתה בשנת 1967 עבור מוזיאון ארץ ישראל ונגנבה ממנו בשנת 1976. המשקולת שקלה כ-400 גרם.
עד למציאת המשקולת על ידי קלונר ב-1987, לא היה ידוע כי משקולת זו הייתה שייכת לתקופת בר כוכבא.
גם על משקולת זו ניתן לקרוא באלפבית עברי מרובע: , ובמרכזה צוירה רוזטה.
המסלע הבונה את רוב שפלת יהודה הוא סלע קירטון רך, המכוסה בקרום קשה בשם נארי, שעוביו מגיע עד שני מטרים.
הקירטון היה שימושי ביותר עבור תושבי שפלת יהודה בכל התקופות, ובעיקר בתקופה ההלניסטית, מסלע הקירטון הרך התאפשר להם לחצוב את אבני בתיהם בצד אתר הבנייה ולא במחצבה מרוחקת, דבר שהוזיל את עלות הבנייה.
כדי להימנע ממאמץ מיותר בחציבת שכבת הנארי, פערו בה המקומיים פתחים צרים, והרחיבו את חציבתם עד אשר הגיעו אל הקירטון הרך.
המבנה המיוחד, של חללים רחבים בעלי פתחים צרים ויציבים בתקרתם, אפשר שמירה על לחותו של הקירטון, ובכך מנע את התפוררותו.
חללים אלה, המצויים עדיין בשפע בשפלת יהודה, נקראים בשם מערות פעמון.
מערות מלאכותיות אלו נוצלו על ידי התושבים כמחסנים וכמתקנים תת-קרקעיים בעלי מגוון רחב של שימושים כמו בורות מים, מחסנים, בתי בד, אורוות, מתקני קולומבריום ועוד.
השימוש הרב במתקנים תת-קרקעיים מסוג זה הוביל לקיומן של אלפי מערות ובורות באזור שפלת יהודה, עד הפיכתן של גבעות רבות להראות למעין "גבינה שווייצרית" מחוררת.
מורדי בר כוכבא, שרבים מהם התגוררו ביישובים בשפלת יהודה, ניצלו את המתקנים התת-קרקעיים, כדי ליצור בהם מערכות מסתור, כעין "שימוש משני".
הם סתמו את פתחי המוצא של המתקנים התת-קרקעיים, וחיברו אותם במחילות ובמעברים צרים, עד יצירת מערכות ארוכות, המבוססות על המתקנים המקוריים.
ביסוס מערכות המסתור על המתקנים התת-קרקעיים חסך עבודת חציבה מיותרת וזמן רב.
כן אפשר הדבר את הסתרתן של מערכות המסתור תחת יישובים קיימים, באופן שהקשה על הרומאים להתחקות אחר עקבותיהן.
חלק מן המתקנים הקדומים נוצל בעת המסתור בתפקיד המקורי, כבורות מים, מחסנים וכדומה.
מתקנים אחרים עברו שינוי ייעוד, ושימשו את המסתתרים למטרות שונות, כמו אולמות התכנסות, חדרי מגורים וכדומה.
הפקעת מתקנים קדומים לטובת מערכות המסתור שיבשה בוודאי את אורח החיים התקין של היישוב, ומכאן ניתן להסיק כי אנשי היישוב שיתפו פעולה עם המורדים, וכי המורדים היו נחושים במלחמתם, גם על חשבון האפשרות לשקם בעתיד את חיי היישוב התקינים.
סקירת מערכות המסתור מעלה כי קיימים הרבה מכנים משותפים רבים, ואפילו זהים, לכל מערכות המסתור שהותקנו לקראת מרד בר כוכבא.
עמוס קלונר ויגאל טפר, שחקרו מערכות מסתור רבות, סיכמו באופן ממצה את מרכיבי מערכות המסתור לסוגיהם:
ברוב מערכות המסתור הייתה הגישה דרך פיר כניסה אנכי, אליו ניתן היה להיכנס רק בעזרת סולם או חבל.
פיר הכניסה היה למעשה מחילה מפותלת, שכללה פיר אנכי, מחילה אופקית קצרה ופיר אנכי נוסף, כך שגם אם פתח הכניסה למערכת המסתור נתגלה על ידי האויב, לא התאפשרה לו כניסה מידית פנימה.
מעניין כי במערכות המסתור בגליל נחצב פיר הכניסה באופן זהה, אף על פי ששם היה המסלע שונה לגמרי.
יעילותו של פיר הכניסה הייתה בניטרולו של האויב המסתנן, שכן צורת הפיר חייבה את הנכנס להשתלשל פעמיים, כשידיו ורגליו נאחזות בקירות, והוא אינו יכול להשתמש בנשק או להתגונן.
עומק הפיר העליון היה בדרך כלל כעומק שכבת הנארי הקשה, והמחילה האופקית והפיר השני נחצבו בשכבות הקירטון.
מתחת לפיר הכניסה הייתה לרוב נקודת הסתעפות של מחילות לכיוונים שונים.
במקרה שבו חוברו שני מתקנים קדומים גדולים למערכת מסתור אחת, הותקן פיר הכניסה בדרך כלל בתווך.
במערכות מסתור גדולות נבנה ממש חדר מתחת לפיר הכניסה, וממנו התפצלו המחילות לכיוונים שונים.
חדר כזה נקרא בפי החוקרים בשם 'חדר מבוא', והוא נדיר במערכות הקטנות.
פירי הכניסה נועדו להיסתם במהירות המרבית במקרי חירום.
כל פתחי המוצא של הפירים סתומים היום, ברובם על ידי בנייה מכוונת, או בשל מפולות.
הכניסה למערכות אפשרית, אם כן, דרך פרצות מאוחרות.
המחילות נועדו לקשר בין אגפי מערכת המסתור, והן מרכיבות את רובה.
המחילות נמוכות וצרות, ולכן מחייבות זחילה על ארבע.
רק במקרים חריגים ניתן להלך במחילות בהליכה שפופה.
צורתן ומידותיהן של המחילות דומות ברוב המערכות: מהלכן בדרך כלל אופקי ומידותיהן הן 60X70 ס"מ בקירוב.