tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסקר אקראי שנערך בקרב 6,300 נורווגים, 3.5% מהגברים ו-3% מהנשים דיווחו כי הייתה להם חוויה הומוסקסואלית בזמן כלשהו בחייהם.
בסקר אנונימי שנערך בקרב 1,971 תלמידי תיכון גברים שבוצעו בשנת 2003, 1% דיווחו על עצמם כי היה להם חבר (בהקשר של זוגיות) ו-2% התאהבו בגבר.
בסקר אנונימי בקרב 8,000 תלמידי בתי ספר תיכוניים בניו זילנד שערכה אוניברסיטת אוקלנד, 0.9% מהנסקרים דיווחו על משיכה בלעדית לאותו מין, 3.3% לשני המינים ו-1.8% לאף אחד מהם.
לעומת זאת, בקרב גברים המשיכה הטרוסקסואלית הבלעדית לדיווח העצמי נותרה יציבה ברובה בקרב גיל 21 (94.9%) ו-32 (94.2%), עם ירידה קטנה בגיל 38 (92.9%).
זהות מינית הוערכה רק בגילאים 32 ו-38. בגיל 32, 0.9% מהנשים ו-1.3% מהגברים הזדהו כהומוסקסואלים, ו-2.9% מהנשים ו-1.7% מהגברים כביסקסואלים.
בגיל 38, 1.1% מהנשים ו-1.7% מהגברים הזדהו כהומוסקסואלים, ו-2.6% מהנשים ו-3% מהגברים כביסקסואלים, כאשר 1.1% מהנשים ו-0.2% מהגברים הזדהו כ"אחרים".
בעוד שהמשיכה המינית השתנתה יותר בקרב נשים מאשר אצל גברים, השינויים בקרב גברים היו באופן עקבי יותר להומוסקסואליות רבה יותר, ואילו השינויים בקרב נשים בנות גיל 26 התרחשו באופן שווה בשני הכיוונים (כלומר, למשיכה יותר הטרוסקסואלית ופחות הטרוסקסואלית).
החוקרים דנו בכמה גורמים העומדים מאחורי השינויים, החל מהשפעות גיל להשפעות תרבותיות, כאשר ההומוסקסואליות, ובמיוחד הומוסקסואליות נשית, הפכו מקובלים יותר מבחינה חברתית במערב בשנות ה-90 וה-2000.
על פי תוצאות הגל החמישי של מחקר עמדות וערכים של ניו זילנד, שבו רואיינו יותר מ-14,000 אנשים על נטייתם המינית, 94.2% מהניו זילנדים הזדהו כהטרוסקסואלים, 2.6% כהומואים או לסביות, 1.8% כביסקסואלים, 0.6% כ"בי-קיוריוס" (bi-curious, "סקרנים לגבי ביסקסואליות"), 0.5% כפסאנקסואלים ו-0.3% כא-מיניים.
לא נמצאו הבדלים מגדריים בחלקם של הניו זילנדים המזוהים כהטרוסקסואלים (94.1% מהגברים ו-94.4% מהנשים) או פסאנוסקסואלים (0.5% אצל גברים ונשים כל אחד), אך גברים נטו יותר להזדהות כהומוסקסואלים (3.5%) בהשוואה לנשים (1.8%), ונשים נטו יותר מגברים להזדהות כביסקסואליות (2.1% לעומת 1.5%), "בי-קיוריוס" (0.7% לעומת 0.4%) וא-מיניות (0.4% לעומת 0.1%).
נשים בכל הקטגוריות הלא-הטרוסקסואליות היו צעירות משמעותית ביחס לנשים בקטגוריה ההטרוסקסואלית.
גברים בקטגוריות ההומוסקסואלים, הביסקסואלים וה"בי-קיוריוס" היו גם צעירים משמעותית ביחס לגברים הטרוסקסואלים.
סקר לנשים בלבד מצא כי 9% מהנשים הספרדיות מזדהות כלסביות או כביסקסואליות.
המהדורה השישית של סקר ההתנהגות המינית של Barómetro Control, שהתקיימה בשנת 2017, ומייצגת את האוכלוסייה הספרדית בגילאי 18 עד 35, מצאה כי 89% מהצעירים הספרדים הצעירים מזדהים כהטרוסקסואלים, 6% כהומוסקסואלים גברים, 3% כנשים לסביות, ו-2% כביסקסואלים (גברים ונשים).
מחקר מבוסס-מתנדבים בקרב פולנים בוגרים הראה כי דרכי סקר שונות מייצרות הבדלים משמעותיים בשיעור האנשים שמודים במשיכה הומוסקסואלית.
בסקרים על נייר, 6% מהנשאלים דיווחו על משיכה שלהם לאותו המין, בהשוואה ל-12% בסקרים מקוונים.
לא היו הבדלים משמעותיים אחרים בהיבטים אחרים של חיי המין, ושתי קבוצות המתנדבים היו דומות בגיל, בחינוך ובמיקום הגאוגרפי.
מחקר אחר הראה כי 4.9% מהפולנים הזדהו כלהט"בים (5.5% בקרב גברים ו-4.3% בקרב נשים).
סקר לאומי מ-2005 של Eurosondagem עבור העיתון הלאומי השבועי Expresso, גילה כי כ-9.9% (1 מיליון) מתוך הפורטוגזים הם הומוסקסואלים.
במחקר זה נעשה שימוש בסקרים אנונימיים וחסויים.
בקרב אנשים מעל גיל 15, 7% ציינו שהם הומוסקסואלים, 2.9% שהם ביסקסואלים ו-90.1% הם הטרוסקסואלים.
בקרב אלה המצביעים על היותם הומוסקסואלים או ביסקסואלים, לא היה הבדל מהותי בין גברים (7.3% ו-2.8%) לבין נשים (6.8% ו-3%) בהתאמה.
רק כ-50% מאנשי הלה"ב בפורטוגל פתוחים מבחינה חברתית בנוגע לנטייתם המינית.
סקר אחר משנת 2012 עבור אותו עיתון שבועי, ובו 1,220 נשאלים בני יותר מ-18, השתמש בסקר של 100 שאלות בנושא מיניות.
הם גילו כי 77.5% הם הטרוסקסואלים באופן בלעדי, 2.1% הם הטרוסקסואלים ברובם, 0.6% הם ביסקסואלים, 0.4% הם בעיקר הומוסקסואלים ו-1.6% הם הומוסקסואלים בלעדיים.
17.8% העדיפו לא למסור את נטייתם המינית.
מבין אלה שהזדהו כהטרוסקסואלים, 5.7% טענו שכבר התנשקו, 1.3% טענו כי הם חשים משיכה, ו-1% טענו שכבר קיימו יחסי מין עם מישהו מאותו המין.
מחקר שנערך בקרב 20,055 אנשים מצא כי ל-4.1% מהגברים ול-2.6% מהנשים היה לפחות קשר מיני אחד עם אדם מאותו המין במהלך חייהם.
בסקר מקוון מייצג ארצי שנערך בקרב 7,841 מבוגרים צרפתים שנערך על ידי IFOP בתחילת 2011, 6.6% מהנשאלים הזדהו כהומוסקסואלים (3.6%) או ביסקסואלים (3%), ו-90.8% כהטרוסקסואלים.
בהשוואה לאוכלוסייה ההטרוסקסואלית, רוב האוכלוסייה ההומוסקסואלית הייתה מורכבת מגברים, רווקים, צעירים מגיל 65, ומאנשים שגרים לבד.
הומוסקסואלים נטו יותר להיות פעילים כלכלית ועובדים ב"מקצועות אינטלקטואליים נעלים", אך בממוצע היו להם הכנסות קטנות יותר למשק הבית.
הם גם נטו יותר להתגורר בערים גדולות, במיוחד באזור פריז.
לאוכלוסייה הביסקסואלית, סטטיסטית, היו פחות חריגות מובהקות ביחס לאוכלוסייה ההטרוסקסואלית, והם דומים להטרוסקסואלים במדדים מסוימים, ובאחרים הם דומים להומוסקסואלים, או עדיין בנקודת אמצע במדדים אחרים.
עם זאת, נטו להיות בקבוצת הגיל 18–24 מאשר בשתי קבוצות הגיל האחרות.
כמו הומוסקסואלים, הם נטו יותר להיות רווקים.
בסקר אחר של IFOP שנערך בקרב 9,515 מבוגרים צרפתים שנערך בהמשך אותה שנה, 6.5% מהמדגם הזדהו כהומוסקסואלים (3%) או כביסקסואלים (3.5%).
בקרב הלסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים (לה"ב), הגברים הם במיעוט מספרי ביחס לנשים, מעל פי 2 פחות.
בהתבסס על סקר שנערך בקרב כ-10,000 משיבים, IFOP העריך כי 90% מהצרפתים הם הטרוסקסואלים, 3% מזדהים כביסקסואלים ו-4% מחשיבים את עצמם כהומוסקסואלים.
2% אומרים כי הם לא אימצו הגדרה למיניותם, ו-1% סירבו להגיב.
יותר נשים מגברים הן הטרוסקסואליות (93% לעומת 86%), ואילו יותר גברים מאשר נשים מזדהים כהומוסקסואלים (7% לעומת 1%), ובשיעור נמוך יותר ביסקסואלים (4% לעומת 2%).
זהות הומוסקסואלית או ביסקסואלית הייתה נפוצה יותר בקרב בני 18–49 (9%) מאשר בקרב בני 50–64 (6%) או מעל גיל 65 (4%).
יותר רווקים מאשר אנשים במערכות יחסים הזדהו כהומואים או ביסקסואלים (11% לעומת 6%).
זהות לה"בית נפוצה יותר גם בקרב אנשים שאמרו שהיו להם יותר מעשרה פרטנרים למין או בכלל לא בהשוואה לאלה שהיו להם שיעורי ביניים בחוויה מינית.
קתולים נוטים יותר להזדהות כהטרוסקסואלים (91%) מאשר אנשים שאמרו שיש להם דת אחרת או שללא דת כלשהי (88% כל אחד).
סקר לנשים בלבד מצא כי 4% מהנשים הצרפתיות מזדהות כלסביות או ביסקסואליות.
בקטגוריה של נשים שגילן פחות מ-25, 9% מזדהות כביסקסואליות ו-1% כלסביות.
בסקר אחר של IFOP שנערך בקרב תושבי פריז, 79% מהגברים ו-90% מהנשים הזדהו כהטרוסקסואלים, 13% מהגברים ו-1% מהנשים כהומוסקסואלים, ו-6% מהגברים ו-4% מהנשים כביסקסואלים.
מחקר שנערך בקרב 5,514 סטודנטים במכללות ובאוניברסיטאות מתחת לגיל 25 מצא כי 1% מהם היו הומוסקסואלים ו-1% מהם היו ביסקסואלים.
בסקר טלפון אינטראקטיבי במענה קולי של כ-2,700 קנדים, 5.3% הזדהו כהומואים, לסביות, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים (להט"ב).
סקר לנשים בלבד מצא כי 8% מהנשים הקנדיות מזדהות כלסביות או כביסקסואלות.
בסקר אנונימי שנערך בקרב 1,978 תלמידי תיכון גברים בשנת 2003, ענו הנשאלים על שאלה הנוגעת למשיכה מאותו המין על ידי בחירת מספר בסולם ליקרט בן 5 נקודות (1 = לא, 5 = חזקה).
אלה שסימנו את המספר 5 היוו 4% מהמדגם ואלה שסימנו את המספרים 3 או 4, שהוצגו על ידי החוקרים כמדווחים אצלם על "קצת" משיכה כלפי אותו המין היוו 7%.
לפי הערכות של ארגון LGBT Capital משנת 2018, ישנם כ-4.2 מיליון להט"בים שחיים בתאילנד, שמהווים כ-2.8% מאוכלוסייתה באותה שנה.
מכון ויליאמס בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), מכון צוות חשיבה בנושא חוקי נטייה מינית, פרסם מחקר באפריל 2011 והעריך על סמך מחקריו כי 1.7 אחוזים מהמבוגרים האמריקאים מזדהים כהומוסקסואלים או לסביות, ואילו 1.8% נוספים מזהים כביסקסואלים.
על פי מידע מארבעה סקרים לאומיים ומשני סקרים מבוססי אוכלוסייה ברמה הארצית שנערכו לאחרונה, עולה כי הניתוחים מצביעים על כך שיותר מ-8 מיליון מבוגרים בארצות הברית הם לסביות, הומוסקסואלים או ביסקסואלים, ומהווים 3.5% מהאוכלוסייה הבוגרת.
מבין הגברים, 2.2% מזדהים כהומוסקסואלים, ואילו 1.4% נוספים הם ביסקסואלים.
מבין הנשים, 1.1% מזדהות כלסביות ו-2.2% נוספים כביסקסואליות.
תרשימים אלה מציגים רשימות של הערים והמטרופולינים עם אוכלוסיית הלהט"בים הגבוהה ביותר מבחינת המספר הכולל של תושבים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים, על פי הערכות שפורסמו בשנת 2006 על ידי מכון ויליאמס בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
בשנת 2009, בסקר שנערך על ידי אוניברסיטת סאו פאולו בעשר ערי בירה בברזיל, מבין הגברים, 7.8% היו הומוסקסואלים ו-2.6% היו ביסקסואלים, ובסך הכול 10.4%, ואילו מבין הנשים, 4.9% היו לסביות ו-1.4% היו ביסקסואליות, ובסך הכול 6.3%.
מבין הגברים בעיר ריו דה ז'ניירו, 19.3% היו הומוסקסואלים או ביסקסואלים.
מבין נשות העיר מנאוס, 10.2% היו לסביות וביסקסואליות.
ניתן להבחין משמעותית בין מה שסטטיסטים רפואיים מכנים כמות ושכיחות.
לדוגמה, גם אם שני מחקרים מסכימים על קריטריון משותף להגדרת נטייה מינית, מחקר אחד עשוי לראות בכך שהוא חל על כל מי שאי פעם עמד בקריטריון זה, ואילו אחר עשוי להתייחס לאדם ככזה אם היו עושים זאת במהלך שנת הסקר.
על פי מקורות רבים, מחוקרים אקדמיים ועד גופי משאל לקבוצות מחקרי שוק, האוכלוסייה שמזדהה כלהט"בית או קיימה יחסי מין עם אותו מין עשויה להיות מזולזלת בסקרים המעסיקים מראיינים חיים כדי לאסוף נתונים.
טענתם היא ששיטות שחזקות יותר באנונימיות או בסודיות, כמו שאלונים מקוונים וראיונות מענה קולי, טובות יותר מצורות סקר מסורתיות יותר כדי לאמוד את גודל האוכלוסייה הלא-הטרוסקסואלית.
חוקרים בריטים של הגל השלישי של הסקר הלאומי של עמדות וסגנון חיים מיני (NATSAL) התייחסו לעניין זה באחד המחקרים שלהם.
המראיינים אספו נתונים על התנהגות מינית ממדגם של מעל 15,000 נבדקים בביתם.
עם זאת, חלק מהנשאלים הסכימו למלא שאלון מקוון ששאל רבות מאותן שאלות שנשאלו לפני כן.
השאלון היה אמור להיעשות חודש עד חודשיים לאחר הראיון המקורי.
הנתונים שלהלן הוצאו מאותה קבוצה של 202 גברים ו-325 נשים אשר חילקו מידע על חוויות מאותו המין בשידור חי ואז מילאו בהצלחה את השאלון המקוון בהמשך.
המספרים מראים עד כמה התשובות שונות בין מצבי הסקר והמידע הניתן אם ההבדל בין השיטות היה משמעותי או לא.
נתונים חלקיים מתוך סקר NATSAL-3 חוויה מינית כלשהי עם בן/בת אותו המין קיום יחסי מין חד-מיניים (חוויה מינית הכוללת מגע של איברי המין) פנים אל פנים באינטרנט הבדל מובהק סטטיסטית בין השיטות?
פנים אל פנים באינטרנט הבדל מובהק סטטיסטית בין השיטות?
חוקרים ממדינות אחרות הראו ממצאים דומים.
בפולין, למשל, נמצא בניסוי כי דיווח עצמי על משיכה חד-מינית היה נפוץ פי שניים בשאלון מקוון מאשר בשאלון נייר, למרות העובדה שהקבוצה שענתה על השאלות המקוונות וזאת שמילאה את טופס הנייר היו דומות בכל המשתנים הדמוגרפיים ובכל ההיבטים האחרים במיניותם.
בשנות ה-90 נערך ניסוי בארצות הברית, שם נמצא כי גברים בני נוער היו בעלי סיכוי גבוה פי כמה להודות בחוויות מאותו המין באמצעות מתודולוגיית מחשב בהשוואה לשאלונים מנייר.
בנוסף, שינויים יכולים להתרחש בדיווחים על שכיחות ההומוסקסואליות.
לדוגמה, מכון המבורג למחקר מיני ערך סקר על התנהגותם המינית של צעירים בשנת 1970 וחזר עליו ב-1990. בעוד שבשנת 1970 18% מהנערים בגילאי 16 ו-17 דיווחו על חוויה מינית אחת לפחות מאותו המין, המספר צנח ל-2% עד 1990.
מנתוני הסקר החברתי הכללי עולה כי אחוז האמריקנים המדווחים בעיקר על בני זוג מאותו מין נותר יציב בין 1989 ל-2014. לעומת זאת, האחוז שדיווח שאי פעם היה בזוגיות עם בן/בת זוג מאותו המין עלה.
לעומת זאת, הסקר הלאומי לגידול משפחות מצא עלייה בשיעור הגברים והנשים המדווחים על משיכה ביסקסואלית במחקרם בשנים 2011–2013 בהשוואה לסקרים קודמים.
באופן דומה, במחקר האוסטרלי השני לבריאות ומערכות יחסים, אשר נתוניהם נאספו בשנים 2012 ו-2013, החוקרים הבחינו בצמיחה משמעותית בחלקם של הנשים המדווחות על משיכה ביסקסואלית, ובחלקם של הגברים המדווחים על משיכה הומוסקסואלית באופן בלעדי, בהשוואה לתוצאות המחקר האוסטרלי הראשון לבריאות ומערכות יחסים, שנערך בשנת 2001.
האוכלוסייה שמוגדרת "גאה" (Gay) במערב אינה מונח תיאורי שמוכר על ידי כל הגברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) כידוע בשאר העולם.
בעוד שהתרבות הגאה נפתחת ונידונה יותר ויותר, עולם ה-MSM מורכב מאוכלוסייה מגוונת שלעיתים קרובות עשויה להגיב אחרת, תלוי באופן שבו תקשורות במסגרות קליניות בנויות.
במונח הומו (Gay) משתמשים בדרך כלל לתיאור נטייה מינית הומוסקסואלית, בעוד המונח MSM מתאר התנהגות מינית בין גברים.
יש גברים המקיימים יחסי מין עם גברים אחרים שלא יתייחסו למונח גיי או הומוסקסואל ואינם רואים בפעילות מינית עם גברים אחרים פעילות מינית ממש.
במקום זאת, הם רואים ביחסי מין עם נשים כתקינים.
זה נכון במיוחד בקרב אנשים מתרבויות לא מערביות, אך זה נפוץ גם בארצות הברית.
לעיתים קרובות משתמשים במונחים כמו MSM או Same gender loving במקום המילה הומו.
גברים באפריקה ובאמריקה הלטינית מנהלים מערכות יחסים מיניות עם גברים אחרים, ובכל זאת מתייחסים לעצמם כהטרוסקסואלים, הידועים כמי שנמצאים ב"Down-low" (תת תרבות של אנשים שחורים שלרוב מזדהים כהטרוסקסואלים, אבל מקיימים יחסי מין עם גברים).
קיים חוסר במידע על התנהגות מינית ברוב המדינות המתפתחות, ביחס למדינות המפותחות.
המקורות המוגבלים הקיימים מצביעים על כך שאף על פי שהזדהות עצמית הומוסקסואלית עשויה להתרחש לעיתים רחוקות יחסית, שכיחות ההתנהגות ההומוסקסואלית גבוהה יותר.
גברים אלה אינם נלקחים בחשבון בסקרי זהות מינית מסוימים העלולים להוביל לחוסר בדיווח ואי דיוקים.
החשיבות של קיום דמוגרפיה אמינה
נתונים אמינים על גודל האוכלוסייה ההומוסקסואלית והלסביות יהיו בעלי ערך לצורך עדכון המדיניות הציבורית.
לדוגמה, דמוגרפיה תסייע בחישוב העלויות והיתרונות של הטבות שותפות פנים, מההשפעה של לגליזציה לאימוץ בקרב הקהילה הגאה.
יתר על כן, הידע לגבי "האוכלוסייה ההומוסקסואלית והלסביות" עשוי לסייע למדענים חברתיים להבין מגוון רחב של שאלות חשובות – שאלות הנוגעות לאופי הכללי של בחירות בשוק העבודה, הצטברות הון אנושי, התמחות במשקי בית, אפליה והחלטות על מיקום גאוגרפי."
שניים מהמחקרים המפורסמים ביותר בדמוגרפיה של נטייה מינית אנושית היו "התנהגות מינית בזכר האנושי" (1948) של ד"ר אלפרד קינסי ו"התנהגות מינית בנקבה האנושית" (1953).
מחקרים אלה השתמשו בספקטרום של שבע נקודות כדי להגדיר התנהגות מינית, מ-0 עבור הטרוסקסואל לחלוטין עד 6 עבור הומוסקסואל לחלוטין.
קינסי הגיע למסקנה כי אחוז קטן מהאוכלוסייה היה ביסקסואל ברמה זו או אחרת (נמצא בסולם מ-1 עד 5).
הוא גם דיווח כי 37% מהגברים בארצות הברית השיגו אורגזמה דרך מגע עם גבר אחר לאחר גיל ההתבגרות ו-13% מהנשים השיגו אורגזמה דרך מגע עם אישה אחרת.
עם זאת, תוצאותיו שנויות במחלוקת, במיוחד לאחר שבשנת 1954 צוות המורכב מג'ון טוקי, פרדריק מוסטלר וויליאם קוקריין הצהירו כי חלק גדול מעבודותו של קינסי התבסס על דגימות נוחות ולא על דגימות אקראיות, ולכן היא הייתה חשופה להטיה.
פול גבהרד, עמיתו לשעבר של קינסי וממשיך דרכו כמנהל מכון קינסי לחקר מין, סקר את נתוני קינסי והסיר את מה שלדעתו היו, כביכול, המזהמים שלהם.
הוא גילה כי כמעט 37% מהגברים היו מעורבים בפעילות הומוסקסואלית.
עם זאת, הוא ציין כי קינסי הסיק בהמשך כי מדובר בטעות בניסיון להכליל לכלל האוכלוסייה.
חוקרים אחרונים מאמינים שקינסי העריך יתר על המידה את שיעור המשיכה מאותו המין בגלל פגמים בשיטות הדגימה שלו.
דמודקס פוליקולרום (שם מדעי: Demodex folliculorum) הוא טפיל מיקרוסקופי, רב-תאי, אנימלי, מתת-מחלקת האקריות.
הוא מסוגל לשרוד אך ורק על עורו של האדם.
שם הוא חי, בבסיס שערות הפנים וניזון מתאי אפיתל.
שמו המדעי ניתן לו בשנת 1843 על ידי המדען הבריטי ריצ'רד אוון
מרבית בני האדם נגועים בטפיל זה.
ברוב המקרים, הנזק של טפיל זה זניח.
לכן הוא ספק טפיל וספק שותף לקומנסליזם הנהנה מהמאחסן, אך אינו מזיק לו.
יש מקרים הנדירים שבהם הוא גורם למחלת עור הנקראת מחלת הדמודיקוזיס .
מבנה גופו המוארך ורגליו הקצרות של הדמודקס פוליקולרום מאפשרים לו לשהות בנקבוביות העור, מהן צומחות השערות.
אורך גופו של הפרט הבוגר הוא בין 0.3 ל-0.4 מילימטר.
לבוגר יש ארבעה זוגות רגליים, לזחל ולנימפה יש רק שלושה זוגות רגליים.
לדמודקס פוליקולרום יש מעי בעל התפתחות לא שלמה, וחסר לו את פי הטבעת.
מחזור חייו של הדמודקס פוליקולרום נע בין 14 לבין 16 יום.
גודל האוכלוסיית בירושלים והרכבה , השתנו פעמים רבות במהלך 5,000 שנות ההיסטוריה שלה.
רוב נתוני האוכלוסייה לפני 1905 מבוססים על אומדנים, לרוב של נוסעים זרים שסיירו בארץ ישראל או ארגונים כגון ארגוני צדקה.
נתוני מפקד האוכלוסין הקדומים כיסו בדרך כלל אזורים רחבים יותר מאשר העיר עצמה כמו מחוז ירושלים.
התושבים הירושלמים הם בני עדות לאומיות, אתניות ודתיות מגוונות שכוללות יהודים אירופאים, אסיתים ואפריקאים, ערבים מוסלמים, שיאים וסונים, נוצרים מההפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, קתולים מהכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית, קתולים לטינים ופרוטסטנטי נצרות פרוטסטנטית, ארמנים מההפטריארכיה הארמנית והארמנים קתוליים אשורים בעיקר מההכנסייה האורתודוקסית הסורית והכנסייה הקתולית הסורית, המארונים והקופטים.
רבות מהקבוצות הללו היו בעבר מהגרים או עולי רגל שהפכו עם הזמן לאוכלוסיות כמעט ילידיות הטוענות לחשיבותה של ירושלים לאמונתן כסיבה למעבר לעיר ולחיות בה.
ההיסטוריה הארוכה של ירושלים של כיבושים על ידי כוחות צבא עוינים ומעצמות שונות הביאה לכך שקבוצות שונות המתגוררות בעיר מעולם לא הזדהו או נטמעו במלואן עם כוח צבאי מסוים, למרות משך שלטונו.
אף על פי שייתכן שהם היו אזרחים של הממלכה והאימפריה המסוימת ומעורבים בפעילויות וחובות אזרחיות, קבוצות אלה ראו את עצמן לעיתים קרובות כקבוצות לאומיות מובחנות (ארמנים, לדוגמה).
שיטת המילת העות'מאנית, לפיה ניתן למיעוטים באימפריה העות'מאנית סמכות לשלוט בעצמם, אפשרה לקבוצות אלו לשמור על אוטונומיה עצמית ולהישאר נפרדים מקבוצות דתיות ולאומיות אחרות.
חלק מתושבי העיר הפלסטינים מעדיפים להשתמש במונח מקדיסי או קודסי (ירושלמי) כשם פלסטיני.
הטבלאות להלן מספקות נתונים על השינויים הדמוגרפים לאורך השנים בירושלים, בדגש על האוכלוסייה היהודית.
יש להעיר, שגבולות ירושלים השתנו פעמים רבות במהלך השנים וכי ההתייחסות לשם ירושלים עשוי להתייחס לא רק לעיר עצמה אלא גם למחוז ירושלים או אפילו נפה במינהל עות'מאני, בריטי או ישראלי, למשל מחוז ירושלים במנהל הישראלי.
לפיכך, השוואות בין שנה לשנה עשויות שלא להיות תקפות בשל האזורים הגאוגרפיים המשתנים המכוסים על ידי מפקדי האוכלוסין.
אוכלוסיית ירושלים בתקופת השלטון הפרסי ביהודה (מחוז יהוד מדינתא) מוערכת בין 1,500 ל-2,750 תושבים.
במהלך המרד הגדול (66–73 לספירה המלחמה הרומית-יהודית הראשונה), אוכלוסיית ירושלים הוערכה ב-600,000 נפשות על ידי ההיסטוריון הרומי טקיטוס, בעוד שיוסף בן מתתיהו -יוספוס העריך כי היו בירושלים עד 1,100,000 שנהרגו במלחמה - אם כי מספר זה כלל אנשים שלא התגוררו בעיר עצמה.
יוספוס כתב גם ש-97,000 יהודים נמכרו כעבדים.
לדבריו, לאחר הניצחון הרומי על היהודים, הוצאו משער אחד עד 115,880 גופות בין החודשים ניסן ותמוז.
הערכות המודרניות לגבי אוכלוסיית ירושלים במהלך המצור הרומי האחרון על ירושלים בשנת 70 (לספירה) הן שונות.
וילקינסון העריך ב-1974 שמספר התושבים בירושלים היה 70,398, ברושי בשנת 1978 העריך שמספר התושבים עמד על 80,000 ולוין בשנת 2002 העריך שמספר התושבים עמד בין 60,000–70,000. לפי יוספוס, התפלגות האוכלוסיות לפי כתות, מלומדים גברים בוגרים היו כדלקמן: למעלה מ-6,000 פרושים, יותר מ-4,000 איסיים ומעט צדוקים.
חוקר הברית החדשה קוסלנד מציין כי "ההערכות האחרונות של אוכלוסיית ירושלים מצביעות שמספר התושבים עמד סביב מאה אלף".
דעה מינימליסטית הנקוטה על ידי הלל גבע, אשר העריך מתוך ראיות ארכאולוגיות שאוכלוסיית ירושלים לפני החורבן בשנת 70 לספירה הייתה לכל היותר 20,000 נפש.
אל-מוקדסי, (כנראה 945–1000) יליד ירושלים וגאוגרף מוסלמי, מהמאה העשירית כתב עוד לפני מסעי הצלב (שהתקיימו בין המאה ה-11 למאה ה-13), "בכל מקום ידם של הנוצרים והיהודים על העליונה והמסגד ריק מקהילה".
שנה יהודים מוסלמים נוצרים סה"כ מקור מקורי כפי שצוטט ב ג.
ואן אגמונט והיימן, מטיילים נוצרים
הנרי לייט , קצין תותחנים וממשל בריטי, שביקר בירושלים ב-1814, דיווח שהמוסלמים מהווים את החלק הגדול ביותר של אוכלוסיית ירושלים כ-12,000 הנפשות, אבל היהודים הם בני הדת הגדולה ביותר.
בשנת 1818, רוברט ריצ'רדסון, רופא המשפחה של הרוזן מבלמור, העריך את מספר היהודים ב-10,000, פי שניים ממספר המוסלמים.
"רוב יחסי" מוסלמי או יהודי
בהתייחס לתקופה שבין השנים 1838 ל-1876, קיימות הערכות סותרות לגבי השאלה, האם מוסלמים או יהודים היוו את "הרוב היחסי" בעיר.
ב-1841, חוקר המקרא אדוארד רובינסון הציג את ההערכות הדמוגרפיות הסותרות שהיו קיימות באותה תקופה לגבי ירושלים וקבע בהתייחס לאומדן משנת 1839 המיוחס למשה מונטיפיורי: "באשר ליהודים, הספירה הנדונה נעשתה מעצמם, בציפייה לקבל כמות מסוימת של נדבה על כל שם שהוזכר.
ברור אם כן שהיה להם כאן מניע חזק להגזים את מספרם, כפי שלעיתים קרובות יש להם בנסיבות אחרות להמעיט בערכו.
חוץ מזה, המספר הזה של 7000 נשאר רק לצורך הדיווח; סר מוזס עצמו לא פרסם דבר בנושא; גם סוכנו בלונדון לא יכול היה להרשות לי מידע כלשהו כל כך מאוחר מנובמבר 1840." בשנת 1843 דיווח הכומר FC Ewald, שהיה נוסע נוצרי שביקר בירושלים, על נהירה של 150 יהודים מאלג'יר.
הוא כתב "שכעת יש מספר רב של יהודים מחופי אפריקה שהקימו קהילה נפרדת".
בעקבות מלחמת קרים, מאמצע שנות ה-50, החלה התרחבותה של ירושלים מחוץ לחומות העיר העתיקה, כאשר המוסדות, מגרש הרוסים, כרם אברהם, בית היתומים שנלר, בית הספר על שם הבישוף גובאט ומשכנות שאננים ציינו את תחילת ההתיישבות הקבועה של היהודים, מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים.
בין השנים 1856–1880 עליית היהודים לארץ ישראל יותר משהכפילה את עצמה, רוב העולים התיישבו בירושלים.
רובם של עולים אלו היו יהודים אשכנזים ממזרח אירופה, שהתקיימו על החלוקה.
יהודים כרוב מוחלט או יחסי בירושלים
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, שפורסמה ב-1883, תארה את האזור וציינה כי " בתקופת פרסומה של המפה מספר היהודים גדל בשיעור של 1,000 עד 1,500 בשנה.
מאז 1875 גדלה אוכלוסיית ירושלים במהירות.
מספר היהודים הוערך בין 15,000 עד 20,000 והאוכלוסייה, כולל תושבי הפרברים החדשים, מגיעה בסך הכל לכ-40,000 נפשות".
בין השנים 1881–82 הגיעה קבוצת יהודים מתימן לירושלים, כתוצאה מ"כיסופים לציון ולהט דתי", בתקופת העלייה הראשונה.
לאחר שהתגוררו מספר שנים בעיר העתיקה, עברו לגבעות מול עיר דוד, שם התגוררו במערות.
בשנת 1884 עברה הקהילה, שמנתה 200 איש, לבתי אבן חדשים שנבנו עבורם על ידי ארגון צדקה יהודי.
בין השנים 1919–1923, בעקבות הצהרת בלפור האוכלוסייה היהודית בירושלים, גדלה עוד יותר במהלך העלייה השלישית.
לפני כן, סקר בריטי מ-1919 ציין כי רוב היהודים בירושלים היו ברובם אורתודוקסים וכי מיעוטם ציונים.
לאחר חקיקת החוק לאיחוד ירושלים
הסטטיסטיקה הישראלית הרשמית, המבוצעת על ידי הלמ"ס, מתייחסת לעיריית ירושלים המורחבת.
כולל שטחי הרשויות הישראליות והירדניות שלפני 1967, כגון כפרים ושכונות פלסטיניות המרוחקים ממזרח העיר, שלא היו חלק ממזרח ירושלים הירדנית לפני 1967. הנתונים הדמוגרפיים מ-1967 עד 2012 הראו את הגידול המתמשך של האוכלוסייה הערבית, הן במספרים יחסיים והן במספרים מוחלטים, ואת הירידה בנתח האוכלוסייה היהודית בכלל האוכלוסייה בעיר.
ב-1967 היוו היהודים 73.4% מאוכלוסיית העיר, בעוד שבשנת 2010 הצטמצמה האוכלוסייה היהודית ל-64%.
באותה תקופה גדלה האוכלוסייה הערבית מ-26.5% ב-1967 ל-36% ב-2010 ב-1999 שיעור הפריון הכולל במגזר היהודי עמד על 3.8 ילדים לאישה, בעוד ששיעור הפריון באוכלוסייה הפלסטינית עמד על 4.4 ילדים לאישה.
הדבר הוביל לחששות בקרב האוכלוסייה היהודית, שבסופו של דבר יהפכו הערבים לרוב באוכלוסיית העיר.
בין 1999 ל-2010, המגמות הדמוגרפיות התהפכו, כאשר שיעור הפריון היהודי עלה ושיעור הפריון הערבי ירד.
כמו כן, מספר העולים החדשים היהודים שבחרו להתיישב בירושלים גדל בהתמדה.
עד 2010 היה שיעור הגידול היהודי גבוה מאשר הערבי.
באותה שנה עמד שיעור הילודה בעיר על 4.2 ילדים לאמהות יהודיות, לעומת 3.9 ילדים לאמהות ערביות.
בנוסף, התיישבו בירושלים 2,250 עולים חדשים יהודים.
על פי ההערכות, נכון לינואר 2024 שיעור הילודה במגזר היהודי עדיין בעלייה, בעוד ששיעור הילודה במגזר הערבי ממשיך בירידה.
אוכלוסיית מדינת ירדן מונה מעל 11.5 מיליון תושבים, נכון לשנת 2024. הדמוגרפיה של ירדן מורכבת ברובה הגדול מערבים, המונים כ-94%, בעוד ש-6% הנותרים שייכים למיעוטים אתניים, כולל צ'רקסים, צ'צ'נים, ארמנים וכורדים.
בתחילת 2016 כ-30% מהאוכלוסייה לא היו אזרחים, נתון הכולל פליטים, מהגרים חוקיים ומהגרים בלתי חוקיים.
שיעור גידול האוכלוסייה השנתי של ירדן עומד על 3.05% נכון לשנת 2023, עם שיעור ילודה ממוצע של 2.8. בשנת 2015 היו 1,977,534 משקי בית בירדן, עם ממוצע של 4.8 נפשות למשק בית.
השפה הרשמית בירדן היא ערבית, בעוד שאנגלית היא השפה השנייה המדוברת ביותר על ידי הירדנים.
שפה זו נמצאת בשימוש נרחב גם במסחר ובממשל.
בשנת 2016, כ-84% מאוכלוסיית ירדן התגוררו בעיירות ובערים עירוניות.
ירדנים רבים ואנשים ממוצא ירדני חיים ברחבי העולם, בעיקר במדינות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, ארצות הברית, קנדה וטורקיה.
בשנת 2016 ירדן הוגדרה כמדינה מארחת-הפליטים הגדולה ביותר לנפש בעולם, ואחריה טורקיה, פקיסטן ולבנון.
ירדן מארחת פליטים בעיקר מהרשות הפלסטינית, סוריה ועיראק, וכן קהילות קטנות יותר ממדינות אחרות.
ישנם גם מאות אלפי עובדים ממצרים, אינדונזיה ודרום אסיה, שעובדים כעובדי בית ובנייה.
ניתן להגדיר את שטחה של ירדן על ידי ההיסטוריה של יצירתה בעקבות אירועים לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, חבר הלאומים ושרטוט מחדש של גבולות החוף המזרחי של הים התיכון, וכן ההחלטות שלאחר מכן - בעיקר הסכם סייקס-פיקו שיצר את ארץ ישראל המנדטורית.
בספטמבר 1922 זוהה אזור עבר הירדן רשמית כחלק משנה של ארץ ישראל, לאחר שחבר הלאומים אישר את 'תזכיר עבר הירדן הבריטי' שקבע כי המנדט ממזרח לנהר הירדן לא ייכלל בכל ההוראות העוסקות בהתיישבות יהודית ממערב לנהר הירדן.
המאפיינים הדמוגרפיים של אוכלוסיית תימן כוללים: צפיפות אוכלוסייה, אתניות, רמת השכלה, מצב הבריאות של האוכלוסייה, מצב כלכלי, שיוך דתי והיבטים נוספים של האוכלוסייה.
על פי הערכות, בשנת 2021 מנתה אוכלוסיית תימן כ-33 מיליון, 46% מהם היו מתחת לגיל 15 ורק 2.7% מעל גיל 65. בשנת 1950 האוכלוסייה מנתה 4.3 מיליון.
עד שנת 2050, האוכלוסייה צפויה לגדול לכ-60 מיליון נפש.
רוב התימנים הם ממוצא ערבי.
תימן היא עדיין חברה שבטית ברובה.
בחלקים הצפוניים וההרריים של המדינה ישנם כ-400 שבטים, זיידים.
אומדני אוכלוסייה לשנת 2013 לפי מין וקבוצת גיל (הנתונים מתייחסים לתחזיות לאומיות):
אומדני אוכלוסייה לשנת 2017 לפי מין וקבוצת גיל (הנתונים מתייחסים לתחזיות לאומיות):
ערבית היא השפה הרשמית ואנגלית משמשת בחוגים רשמיים ועסקיים.
בקרב קבוצות המיעוט ישנם לפחות 5 דיאלקטים מקומיים של ערבית תימנית.
בתימן ישנן שתי קבוצות דתיות אסלאמיות עיקריות: לפי מקורות שונים, 65-53% מהם סונים ו-44.5-30% שיעים.
רוב הסונים הם מהאסכולה השאפעית, ומיעוטם מהאסכולות המאליכית והחנבלית.
השיעים הם בעיקר זיידים ויש מיעוטים תרייסריים ואיסמאעילים.
הפזורה התימנית מרוכזת ברובה בבריטניה, בה חיים 80,000-70,000 תימנים.
למעלה מ-20,000 תימנים מתגוררים בארצות הברית, וכ-2,800 נוספים חיים באיטליה.
יש תימנים בסעודיה, איחוד האמירויות הערביות, קטר ובחריין, וכן גם באינדונזיה, מלזיה, ברוניי וארצות ברית המועצות לשעבר.
מספר קטן של פקיסטנים הם ממוצא תימני.
אבותיהם המקוריים עזבו את תימן אל תת היבשת ההודית ודרום מזרח אסיה לפני למעלה מארבע מאות שנים.
350,000 יהודי תימן חיים בישראל.
דמויות שחקן (ד"ש) הן הדמויות אותן משחקים המשתתפים במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים ונגזרותיו.
בחירת סוג הדמות היא בדרך כלל הפעולה הראשונה של שחקן היוצר דמות חדשה למשחק.
דמות השחקן מייצג את השחקן במשחק.
שתי הבחירות המשמעותיות של כל דמות הם: גזע ומקצוע.
חלק מהשחקנים אוהבים לבצע אופטימיזציה לדמויות שלהם, ואף נעזרים לשם כך בפורומים שמתמחים בכך.
רוב עולמות המערכה בהם נהוג לשחק מבוכים ודרקונים מבוססים בעקיפין על העולם שיצר ג'.
טולקין עבור סדרת ספריו שר הטבעות, לכן הגזעים הסטנדרטים המופיעים בעולמות מערכה אלו מבוססים באופן גס על אלו המופיעים בספריו.
עולם המערכה השכיח של מבוכים ודרקונים הוא קרין בו מתרחשת עלילת רומח הדרקון, אך ישנם גם עולמות מערכה אחרים עם גזעים ומפלצות האופיינים להם.
יש מספר רב של גזעים במשחק מבוכים ודרקונים, כאשר נפוץ ליצור גזעים ייחודיים לעולמות מערכה שונים או לשנות את המאפיינים של גזע קיים.
ניתן גם ליצור גזעים ביתיים ואף יש מדריכים לכך.
הגזעים הבסיסיים במבוכים ודרקונים, שקיימים בכמעט כל עולם ומהדורה הם:
בני אנוש: הגזע הנפוץ במרבית עולמות המערכה.
אין להם יכולות קסומות או מיוחדות אבל הם מפצים על כך בגמישות, סתגלנות ושאפתנות בלתי-מוגבלת.
אלפים: גזע של דמויי אדם עדינים, בעלי אוזניים מחודדות ונטייה לקסם.
בחלק מהמהדורות קיימים אלפי-יער ואלפים גבוהים, ובמהדורה 4 הופיעו האלדרינים, כסוג של אלפים קסומים יותר.
האלפים הגבוהים מבוססים על בני הלילית של טולקין.
גמדים: גזע של דמויי אדם נמוכי קומה, אך חסונים, קשוחים וחזקים.
גרים לרוב בבטן ההר או מתחת לאדמה, עוסקים בכרייה ובחישול מתכות ואוהבים מינרלים, אבני חן וזהב.
מבוססים על הגמדים מספריו של טולקין.
בני מחצית: קרויים לעיתים זוטונים, גובהם כמחצית מזה של בני-האנוש.
שואבים השראה מההוביט מספרי הארץ התיכונה של טולקין.
ננסים: גזע קטן קומה, אך קשוח.
ננסים הם יצירתיים ואוהבים מעשי טכנולוגיה וקסם.
לעיתים מופיעים כטכנומאגים, כגון בעולם איי הסערה.
חצאי-אלפים: צאצאים מזיווגים של בני אנוש ואלפים.
הם מנהיגים מטבעם, כריזמטיים, דיפלומטים ונבונים מאוד.
יש עוד מספר רב של גזעים נוספים, המשתנים בהתאם למהדורה ולעולם המערכה.
דמי-דרקון: גזע שמוצאו מהדרקונים, ובהתאם הם בעלי קשקשים בצבעים שונים ובעלי יכולת נשיפת דרקון.
הופיעו לראשונה במהדורה 3.5, ושואבים השראה מהדרגונים של רומח הדרקון.
זדים: צאצאים של בני-אנוש שאבותיהם יצרו עסקה עם השאול וקיבלו כוחות מיוחדים.
לטאים: גזע של יצורים שמוצאם מאנשי הלטא, בעלי חוש כבוד וצדק מפותחים.
שואבים השראה מעולם המערכה איי הסערה.
אאסימרים בני אדם עם מהות שמימית כנראה מאחר שאחד מאבותיהם הקדומים היה ישות מלאכית כלשהי.
דרו: אלפים אשר הדרדרו לרשע וסוגדים לכוחות הרע.
הדרו כהים יותר מהאלפים וחיים במערות ובמחילות תת-קרקעיות.
חצאי-אורקים: צאצאי בני אנוש ואורקים.
גבוהים ועבים יותר מבני אנוש ובעלי עור ירוק-אפור.
חכמים יותר מאורקים ומגוונים יותר, אך לרוב סובלים מאפליה גזעית.
אנשי-חתול: קרואים גם טבאקסי, חתול בעל גזרה אנושית, תבונתי ביותר.
גובלינים: יצורים נמוכים, ירוקים, חמדנים וחובבי פיצוצים שחיים בשבטים.
דמפירים: צאצא בני אנוש וערפדים.
לכל דמות שחקן יש מקצוע, הקובע במידה רבה את יכולותיה של הדמות.
אף על פי שכל המקצועות אמורים להיות מאוזנים במשחק של מבוכים ודרקונים, כל דמות מתמחה בדברים אחרים, ובחלק מהמהדורות אף קיימת חלוקה מפורשת של המקצועות לתפקידים בשדה הקרב - כגון במהדורה 4.
המקצועות הזמינים בכל מהדורה אינם קבועים, המקצועות המקובלים במרבית המהדורות של מבוכים ודרקונים (ושל פאת'פיינדר) הם:
לוחם (Warrior): הלוחם הוא איש המיומן במלחמה ובמסעות, ועיקר יכולותיו בלחימה, כוח גופני וחוסן.
הלוחם הוא חזק, קשוח, מיומן בהישרדות וכן בתפעול סוגים רבים של כלי נשק.
הוא בדרך כלל עוטה שריון גוף כבד ומשתמש גם בקסדה ומגן.
כלי הנשק הנפוצים בקרב לוחמים הם חרב ארוכה, גרזן קרב וחץ וקשת שגורמים לנזק גבוה בעת פגיעתם - אך הם שולטים במגוון רב של כלי נשק נוספים שכולל גם חניתות, רמחים ופגיון וחלקם מתמחים בכלי נשק אקזוטיים או כבדים במיוחד.
זהו אחד המקצועות הבסיסיים והנפוצים ביותר.
פלאדין/אביר קודש/אלוף (Paladin): לוחם קדוש הנשבע לשרת את אחד מאלי הטוב, או כבל את עצמו בשבועה ובקוד שנותנים לו את כוחותיו.
ככזה הוא בעל משמעת עצמית גבוהה וקוד מוסר נוקשה.
לפלאדין יש יכולות הטלת לחשים בדומה לכוהן אך בעוצמה פחותה, בד בבד עם יכולת הטלת הלחשים אביר הקודש הוא בעל מיומנות קרבית והגנתית גבוהה.
סייר (Ranger): הסיירים הם אנשי מלחמה וגששים המתגוררים ביערות, מומחים בשדאות וקשורים לטבע.
בחלק מהמהדורות הוא מקבל חיה מלווה או יכולת הטלת לחשים.
מקצוע הסייר זוכה לעיתים לביקורת על כך שאינו שונה מספיק מהלוחם.
ברברי (Barbarian): לוחם בעל עוצמה וכוח גופני רב, המסוגל להיכנס להתקפי זעם מעוררי אימה.
הברברי מבוסס על דמות הברברי בסיפורת הפנטזיה, כגון קונאן הברברי.
היכולת המרכזית של הברברי היא הזעם (Rage), מצב שהוא יכול להיכנס אליו בקרב ולזכות במגוון יתרונות ומספר חסרונות.
כוהן (Cleric): איש דת המתמקד בהרפתקאות ומשרת את אחד מהאלים במערכה.
כהנים משתמשים בלחשי קודש ומקבלים את כוחם מן האלים.
הם בעלי יכולת ריפוי וחיזוק לדמויות אחרות בחבורה.
עם זאת, הכהנים הם גם בעלי כישורי לחימה (אך לא ברמה של הלוחם) ומשתמשים לרוב בכלי נשק קהים כגון אלה, פטיש קרב או מוט לחימה, מאחר שהם מצווים להימנע משפיכות דמים.
דרואיד (Druid): מעין כוהן של כוחות הטבע, שמו לקוח משמם של הכהנים הקלטים שכונו דרואידים.
הדרואיד הוא באופן מסורתי מטיל לחשים, ויכולות המקצוע שלו מבוססות במהדורות השונות על שינויי צורה למגוון חיות ושימוש והגנה על כוחות שנובעים מעולם הטבע.
נזיר (Monk): נזיר המאומן באמנות לחימה.
מקצוע זה מבוסס על הנזירים הבודהיסטים הלוחמים במנזר השאולין שבסין.
הייחוד של הנזיר הוא בכך שהוא נלחם בידיו וללא כלי-נשק.
בחלק מהמהדורות הוא גם מקבל כוחות צ'י המאפשרים לו לבצע מהלכים מיוחדים.
נוכל (Rogue): נוכלים הם הרפתקנים המסתמכים על ערמומיות, קלות-תנועה, זריזות והתגנבות, לכן יכולותיהם המרכזיות הן פריצת מנעולים, התקנת ופירוק מלכודות, מתקפות פתע וכיוס.
לנוכלים מגוון רחב של מיומנויות פיזיות ומנטליות שמאפשרות לחבורה לפתור בעיות ששאר המקצועות לא מותאמים להם.
הנוכלים משתמשים בנשק קל כגון חרב קצרה ופגיון ולרוב לא לובשים שריון גוף, שפוגע בזריזותם.
במהדורות קודמות מקצוע הנוכל נקרא "גנב" (Thief).
טרובדור/פייטן (Bard): זמר נודד בעל ידע רב ומיומניות נרחבות.
התפקיד והמהות של מקצוע הטרובדור משתנה מהותית בין מהדורה למהדורה.
עם זאת, בכל המהדורות הוא היווה בעיקר תפקיד של תומך לחימה בקבוצה.
ושמר על יכולת "הופעת הפייטן", הייחודית לו.
ברוב המהדורות, הוא מסוגל להטיל לחשים, בדומה לקוסם, אם כי הטרובדור יודע מספר הרבה יותר נמוך של לחשים מרוב משתמשי הקסם במשחק.
אשף (Wizard): דמות המסוגלת להטיל לחשי מאגיה שהוא לומד מספר הלחשים שלו.
הקוסם הוא דמות חלשה בקרב פנים אל פנים אך בעלת גמישות רבה מאוד בבחירת הלחשים המשמשים אותו.
כושף (Sorcerer): כישרונו של הכושף לכישוף הוא מולד וביכולתו לפתח אותו.
הכושפים מסוגלים להטיל יותר לחשים ביום מאשר קוסמים, והם לא נשענים על שינון מספרי לחשים או מגילות כמוהם, אך הם מכירים רק מספר מצומצם של לחשים.
מכשף (Warlock): מטיל לחשי מאגיה שגם יודע להילחם פנים אל-פנים, המכשף מקבל את כוחותיו מפטרון עמו הוא כרת ברית - שד ממישור אחר, יצור חוצני מהמעמקים או פיה עוצמתית.
בנוסף למקצועות אלו, בחלק מהמהדורות ועולמות המערכה יש מקצועות נוספים, כגון הממציא, מעין מדען מומחה המשתמש בקסמים ובגאדג'טים וממציא חפצי קסם שמסייעים לחבריו, שנוסף כמקצוע ראשי במהדורה החמישית של מבוכים ודרקונים, האלכימאי בפאת'פיינדר, הטכנומג באיי הסערה, המצביא במהדורה הרביעית של מבוכים ודרקונים, האורקל, המזמן, השופט ועוד.
מיומנויות (skills): כישורים בסיסיים שיש לכל דמות במשחק.
המיוחד במיומנויות הוא שניתן לשפר אותם בכל עליית דרגה.
לדוגמה: טיפוס, דיפלומטיה, זריזות ידיים, מלאכה, שימוש בחפצים קסומים וכולי.
כישרונות (feats): אלו כישורים מיוחדים שיש לדמות בזכות אימונים או מורשת.
כישרונות חזקים מהמיומנויות והם מהווים חלק חשוב מדמות השחקן.
רקע: במהדורה החמישית, נוסף רכיב נוסף ביצירת הדמות - הרקע (יש להבדיל בין סיפור הרקע של הדמות לבין ה'רקע' במשמעות המכנית של חוקי המשחק).
רקע מייצג את העבר של הדמות (מה היא עשתה בעבר, לפני שהצטרפה לחבורת הרפתקנים).
ריבוי מקצועות: במהדורות מסוימות, דמות שהתחילה במקצוע מסוים יכולה להחליט לעלות רמה במקצוע שונה, למשל בן אנוש נוכל ברמה 2 יכול להיות במקום זאת נוכל ברמה 1 ומכשף ברמה 1.
מקצועות יוקרה: מקצועות אשר נועדו לשפר את מיומנויות הדמות מעבר למה שהייתה מקבלת רק ממקצועות רגילים.
ניתן לקחת מקצוע יוקרה (או אפילו מספר מקצועות יוקרה) בנוסף למקצוע/ות הבסיס (כלומר, מקצועות שאינם מקצועות יוקרה).
מקצועות יוקרה הופיעו במהדורה 3 של מבוכים ודרקונים.
במהדורה 5 מקצועות היוקרה הפכו לתתי-מקצוע (sub-classes) שהם מעין שדרוג למקצוע שצריך לבחור מביניהם בין דרגה 1 ל-3 תלוי במקצוע.
הנטייה היא אפיון כללי להתנהגות המוסרית של הדמות: טובה או רעה, שומרת סדר או פורעת חוק.
במשחק המקורי היו רק 3 נטיות: סדר, תוהו ונייטרליות, כאשר נטיות אלה היו קשורות לאלמנטים של טוב ורע (כלומר, שומרי סדר נוטים להיות טובים).
במבוכים ודרקונים מורחב נוצרו שני סוגי נטיות ובכל אחת 3 אפשרויות, וכך מתאפשרים 9 צירופים שונים של נטיות.
במהדורה חמש הנטייה הפכה לדבר זניח ולמעשה בוטלה עבור רוב-רובן של הדמויות בשינויים האחרונים במשחק.
סדר – אנשים שמאמינים בחוק וסדר.
תוהו – בעלי נטייה זו נוטים לזלזל בחוק ולפעול כראות עיניהם.
למרות הנטייה של רוב האנשים לחשוב שתוהו משמעו רוע, זה אינו בהכרח נכון.
נייטרלי – אנשים שנמצאים בין סדר לתוהו.
טוב – אנשים המחויבים לטובת הכלל, בעלי סטנדרט מוסרי גבוה.
הם ישרים, נדיבים, אלטרואיסטים ובעלי לב טוב.
רוע – אלו אנשים שאכפת להם רק מעצמם, ואין להם שום ערך למוסר.
הם אנוכיים, לא בוחלים באלימות, בשקר או בבגידה ולעיתים קרובות הם גם אכזריים ונהנים לגרום סבל לאחרים.
הם פוגעים באחרים בשביל לשרת את האינטרסים או הרצונות שלהם ולעיתים קרובות הם תאבי כוח ותאבי בצע.
דמות שחקן בעלת הנטייה רוע היא דבר לא מקובל במרבית המשחקים.
נייטרלי – אלה אנשים ממוצעים, שאכפת להם גם מהחבורה וגם מעצמם.
כאמור, אפשר ליצור מ-2 סוגי נטיות אלה 9 שילובים.
במבוכים ודרקונים לרוב כל הנתונים של הדמות מסודרים בדף הדמות.
רוב הגרסאות הוציאו דפי דמות רשמיים משלהם.
לכל מהדורה יש דף דמות שונה.
בדף הדמות גם רשום המקצוע, הגזע, שם השחקן, שם הדמות ועוד.
המאפיינים העיקריים של הדמויות הם:
נקודות פגיעה (נק"פ, hp) – מד חיים שמייצג את כמות החיים שיש לדמות, וכמה נזק היא יכולה לקבל לפני שהיא תתעלף או תמות.
בדרך כלל, כאשר כמות הנק"פ יורדת מתחת ל-0 הדמות מתה, אך המוות אינו בלתי הפיך ויש שה"מים מוסיפים מצב של גסיסה שבו הדמות מנוטרלת וחסרת הכרה, אך ניתן לרפאה.
דירוג שריון (דרג"ש) – ערך מספרי שמייצג את רמת הקושי של פגיעה בדמות, ומורכב מדרג"ש בסיס (שריון או שריון טבעי אצל מפלצות), זריזות (מייצג את היכולת של הדמות להתחמק מהתקפות) ותוספים (תוספים לדרג"ש כגון מגן, קסמים וחפצים קסומים).
תכונות – מייצגות את התכונות הפיזיות והמנטליות הבסיסיות של הדמות.
במהדורה 5 התכונות מורכבות מהתכונות הבאות:
כוח (Strength): כוח פיזי המשפיע על לחימה, סחיבת משקל, ריצה ועוד.
חוסן (Constitution): העמידות הפיזית של הדמות לדברים כגון נזק גופני, פציעות מחלות, רעב, קור וכו'.
קלות-תנועה/זריזות/זמישות (Dexterity): מייצגת את האינסטינקטים של הדמות ואת היכולת שלה לפגוע במטרה או לבצע פעילויות פיזיות אחרות שדורשות דיוק רב וקואורדינציה.
תבונה (Intelligence): מייצגת את הידע הכללי של הדמות ואת יכולת ההבנה שלה, כמו גם הבחנה בפרטים.
חוכמה (Wisdom): מייצגת את היכולת של הדמות להבין סיטואציות מורכבות, לאלתר ולהתנגד לפחד ולהקסמה.
כריזמה (Charisma): מייצגת את היכולת של הדמות להופיע מול קהל, לשכנע, להפחיד ולשקר בצורה אמינה.
יכולות – מייצג את היכולות שהדמות מקבלת מהמקצועות ומהגזע שלה.
לדוגמה יכולות שמאפשרות להילחם יותר טוב באמצעות שני כלי נשק, או יכולות שמאפשרות לדמות לדבר עם חיות.
מיומנויות – מייצג את המיומנויות והידע של הדמות בתחומים מסוימים, כגון טבע, אקרובטיקה ושכנוע.
ציוד – מייצג את הציוד ואת הכסף של הדמות.
התקפות – מייצג את ההתקפות שהדמות יכולה לבצע (לא כולל קסמים).
קסמים – מייצג את היכולות של הדמות להטיל קסמים.
יש שחקנים שמפתחים לדמותם גם אישיות ייחודית וסיפור רקע שמסביר מדוע הפכה להרפתקנית ונותן עומק רגשי למניעיה והתנהגותה.
לדידם, הדמות היא לא רק "מכונת לחימה" או כלי לנצח את המשחק על ידי התגברות על האתגרים והמכשולים שבהרפתקאה.
לדמות יש אישיות ורגשות, והם מכוונים את מעשיה.
לעיתים ההרפתקאות של שחקנים כאלו מתמקדות גם בקונפליקטים רגשיים ובדילמות מוסריות.
שחקנים רבים נוהגים להוסיף לדף הדמות שלהם איור של הדמות.
דמויי איגואנה (שם מדעי: Iguania) היא אינפרא-סדרה של לטאות בסדרת הקשקשאים, אשר כוללת זיקיות, חרדונים, איגואנות ולטאות העולם החדש כדוגמת האנוליסיים.
המינים הם שוכני עצים ולהם לשון פרימיטיבית שאינה יוצאת מהלוע, שלא כמו הנחשים.
אם מסתכלים על תכונות מורפולוגיות, דמויי איגואנה היא קבוצה-אחות של שאר המינים בסדרת הקשקשאים.
אולם מבחינה מולקולרית הם קבוצה-אחות של דמויי קמטנים וקרובים מאוד לנחשים.
מיון מדעי של דמויי איגואנה
משפחה לטאות דרווין (Leiosauridae) - בעבר נכללה במשפחת הטרופידוריים
משפחה לטאות מסולסלות זנב (Leiocephalidae) - בעבר נכללה במשפחת הטרופידוריים
משפחה ליולמיים (Liolaemidae) - בעבר נכללה במשפחת הטרופידוריים
דמויי-זעמן (שם מדעי: Colubroidea) היא קבוצה גדולה של נחשים מסדרת הקשקשאים.
בני קבוצה זו שהיא הגדולה בעל-משפחות הנחשים, והם כל מיני הנחשים הארסיים, ב-4 משפחות: פתניים, צפעיים, שרפיים וכמה מיני זעמניים.
מינים אלה הם מינים בינוניים ובעלי ראייה מפותחת, לסת גדולה וקשקשי גדולים.
הם חיים בכל היבשות וחלקם אפילו בים ומסתגלים לכל בית גידול כמעט, כולל לאזור הארקטי.
הנחש הגדול ביותר בקבוצה הוא רב פתן מלכותי (Ophiophagus hannah), שאורכו יכול להגיע ל-5.7 מ'.
דמויי-דקר (שם מדעי: Percoidei; בלטינית הסוג Perca + סיומת של דגים לתת סדרה oidei-) היא תת-סדרה של דגי גרם והגדולה שב-18 תת-הסדרות של סדרת הדקראים.
היא מכילה מעל 50 משפחות ומעל 100 סוגים.
הקבוצה מכילה 3 על-משפחות: Cirrhitoidea ,Percoidea ו-Cepoloidea, בתוכה משפחה אחת - הארכניים (Cepolidae).
בני קבוצה זו בעלי גוף בטווח גדלים משתנה ממילימטרים ספורים לכמה מטרים.
רבים מהם טורפים גדולים כמו הדקריים והלוטיניים ואחרים אוכלי כל או צמחוניים.
דגים רבים מתת-סדרה זו חיים בשוניות אלמוגים ובימים רדודים, אך חלקם גם במצולות הים או אף במים מתוקים.
דגים רבים מבני הקבוצה הם דגי מאכל חשובים.
דמויי-מקרל (שם מדעי: Scombroidei) היא אחת מ-18 התת-סדרות של דקראים המקורבים למשפחת הקולייסיים ולמיני הטונה המקרל למיניהם.
הם בעלי גוף מוארך כסוף, זנבות גדולים, ראשים מוארכים מעט ולסתות גדולות וכמעט כולם ניזונים מבשר או מפלנקטון.
משפחה דגי חרב (Xiphiidae) - בה סוג ומין יחיד: דג-חרב כלל-ימי
דמויי-בתרן (שם מדעי: Acanthuroidei) הם אחת מ-18 תת-הסדרות של סדרת הדקראים, הגדולה שבסדרות הדגים, ובתת-סדרה זו נמצאת משפחת הבתרניים.
מינים אלה חיים בימים רדודים טרופיים באזור האינדו-פסיפי בשוניות אלמוגים ובקרבת החוף.
הם דגים מקושטים ויפים וחלקם משמשים כדגי נוי באקווריום.
דגים אלה בעלי גוף מעוגל או מוגבה עם סנפירי גב עגלגלים גדולים, לסתות מוארכות אבל קטנות והם אוכלים בעיקר מינים של חסרי חוליות ימיים, ספוגים או אצות ופלנקטון.
חלק מהדגים מתקבצים בלהקות גדולות כמו חלק מהבתרניים.
אחרים חיים ביחידות או בזוגות בודדים.
דמויי-שפתן (שם מדעי: Labroidei) היא אחת מ-18 התת-סדרות של סדרת הדקראים הגדולה.
בקבוצה זו מינים צבעוניים ומרשימים וחלקם משמשים לדגי נוי באקווריומים.
הם כוללים דגים בינוניים או קטנים בעלי גוף מעוגל, סנפיר גב מוגבה או מעוגל, זנבות גדולים ופה קצר או נוקשה כמו מקור.
מינים הבוצה חיים הן במים מלוחים והן במים מתוקים בכל היבשות, בעיקר באזור הטרופי.
חלק מהמינים מצויים בחופים ליד ישראל או במקווי המים המתוקים שלה וחלקם כמו מיני האמנון הם דגי מאכל מבוקשים.
דגי הים חיים בעיר בשוניות אלמוגים וביניהם בולטים דג הנקאי המנקים דגים גדולים יותר מפסולת וחיידקים.
דמויי-אנאבס (שם מדעי: Anabantoidei) היא אחת מ-18 התת-סדרות של סדרת הדקראים הגדולה.
בתוך קבוצה זו מצויות שלוש משפחות של דגים היכולים לנשום אוויר וחלקם אף לצאת ממים ואפילו לטפס על עצים.
הם חיים רק באזור של אפריקה ושל דרום-מזרח אסיה בביצות ונהרות טרופיים.
לדגים אלה סנפירים בשרניים או סנפירים ראוותניים כמו לדג הקרב האסייתי המשתמש בזנבו כדי להתחרות בדגים יריבים.
הם יכולים לנשום אוויר באיבר מיוחד דמוי ריאה הכולא אוויר בזימיהם.
ואולם רק משפחת האנאבסיים יכולה לצאת מן המים.
דגים אלה מוחזקים בהרבה מקרים כדגי נוי באקווריומים.
דמויי-קרנון (שם מדעי: Lutjanidae) היא תת-סדרה אחת מתוך 18 תת-סדרות של סדרת הדקראים הגדולה, בתוכה מצויים מיני הקרנוניים.
זוהי קבוצה גדולה הכוללת מעל 880 מינים ב-139 סוגים.
למיני הקרנון עיניים גבעוליות, פה נוקשה וגוף חלק ומוארך.
דגים אלה קטנים ברובם ומתחבאים בין הסלעים מטורפים.
רוב המינים חיים בים אך חלק מהמינים כמו קרנון הנהרות (Salaria fluviatilis) מגיעים גם למים מתוקים.
דגים אלה חיים במים טרופיים, בשוניות, חופים סלעיים ובחולות.
הם ניזונים בעיקר מחסרי חוליות שונים שהם חוטפים או מגרדים מהסלעים ולסתותיהם חזקות מספיק לפצח שריונות.
דמויי-קברנון (שם מדעי: Gobioidei) היא אחת מ-18 תת-הסדרות של סדרת הדקראים הגדולה, בתוכה משפחת הקברנוניים.
תת-סדרה זו היא הגדולה ביותר בסדרה וכוללת מעל 2,210 מינים שונים.
בנוסף היא כוללת את המינים הקטנים ביותר של חולייתנים כשהקטנים ביותר מגיעים למ"מ אחד בלבד.
קבוצה זו בעלת מספר מינים החיים בים, במים מתוקים וחלקם כמו היבשתנים יכולים לעלות לזמן קצר ליבשה.
הם נפוצים בכל האזורים החמימים והטרופיים.
לקברנוניים ולקרוביהם ישנו גוף מוארך ובעל קוצים מעטים, עיניים גדולות ולסתות גדולות וחזקות.
הם חיים באזורים הטרופיים, בעיקר בין סלעים ואלמוגים וגם בחולות.
חלקם חיים גם בביצות וביצות מנגרובים.
משפחה Milyeringidae – נפרדה מהאלאוטריים
משפחה Butidae – נפרדה מהאלאוטריים
משפחה גדלסתיים (Kraemeriidae) – ייתכן ששייכת לקברנוניים
משפחה תולענוניים (Microdesmidae) – ייתכן ששייכת לקברנוניים
משפחה אוקסודרסיים (Oxudercidae) – נפרדה מהקברנוניים
משפחה Thalasseleotrididae – נפרדה מהקברנוניים
משפחה פְּתַלְתּוּלִיִּים (Xenisthmidae) – ייתכן ששייכים לאלאוטריים
דמויי-אצטגנון (שם מדעי: Trachinoidei) היא אחת מ-18 תת-סדרות הסדרה הגדולה דקראים, בתוכה כ-251 מינים.
בני קבוצה זו הם יצורים ימיים החיים על קרקעית הים באזורים חוליים ולעיתים אף בחוף.
דגים אלו חיים בקרבת הקרקעית החולית ורבים מהם בעלי צבעי הסוואה ויכולים כך לארוב לטרף לא זהיר השוחה מעליהם.
הם חיים בבדידות או בקבוצות.
הם חיים בכל הימים, הטרופיים והארקטיים וחלקם, כמו הצלופחוליים מכלכלים חיות ים שונות ונידוגים גם על ידי אנשים למאכל.
אך מינים אחרים הם קוצניים ואף ארסיים.
דמויי-כפחן (שם מדעי: Stromateoidei) היא אחת מ-18 תת-הסדרות של סדרת הדקראים.
לדגים אלה קשקשים כסופים, סנפירי חזה גדולים ומעוגלים ופיות קטנים.
הם ניזונים מחסרי חוליות שונים כולל ממדוזות, אף שמספר מינים במשפחה בלוריתניים (Centrolophidae), מתגוננים מטורפים על ידי שחייה ליד מדוזות והם גם ניזונים משאריות ארוחתם.
דמויי־פרס (שם מדעי: Gypaetinae) היא תת־משפחה של עופות דורסים במשפחת הנציים שבסדרה דורסי יום המכונים "נשרים" ושייכים לקבוצת נשרי העולם הישן.
כל אחד מהם הוא יחיד בסוגו הטקסונומי.
מינים אלה בעלי ציצת נוצות לראשם, מקורם חד ומוארך והם מעופפים חזקים המחפשים נבלות או במקרה של הפרס עצמות וניזונים לצד נשרים אחרים.
לעיתים נדירות הם גם יטרפו חיות קטנות או חלשות ונשר הדקלים ייחודי בין הדורסים בתזונתו מפירות דקליים שונים.
נשרים אלה חיים בסוואנות, ביערות ובאזורים יבשים באפריקה ובאסיה.
הפרס מצוי גם בהרים בדרום אירופה.
סוג ומין יחיד נשר הדקלים (Gypohierax angolensis)
בעבר שייכו לקבוצה גם את המין עיט נחשים מדגסקרי.
דמויי-טירן (שם מדעי: Tyranni) היא תת-סדרה של ציפורי שיר הנחשבים לפרימיטיביות מתת הסדרה הנוספת לה דמויי-דרור (Passeri), אך יותר מפותחים מבני משפחת גדרוני ניו זילנד (Acanthisittidae) ששייכים לתת-סדרה פרימיטיבית עוד יותר - Acanthisitti.
תת-סדרה זו כוללת למעלה מ-1,000 מינים ומכילה בעיקר את משפחת הטירניים הענקית, הנחשבת לגדולה במשפחות העופות.
דמויי-טירן הם בעלי מקורים קצרים אך רחבים, יחסית, ורוב המשפחות מתאפיינות בנוצות צבעוניות.
רוב המינים חיים ביבשת אמריקה אך כמה מהם חיים באפריקה, אסיה ואוסטרליה.
חלקם מתמחים בתנועה על הקרקע ואחרים אינם יורדים מהעצים.
רבים מבני הקבוצה הם ציידי חרקים מומחים הדומים לחטפיות של העולם הישן וחוטפים חרקים העפים מולם במהירות.
במינים רבים הזכרים בעלי נוצות מפוארות והם מבצעים ריקודים מרשימים בתקופת החיזור.
כאלה הם, למשל, כרבולתן הסלעים ומיני המנקיניים.
דמויי-דרור (שם מדעי: Passeri; לפי האקדמיה ללשון הם מכונים רננים) הם תת-הסדרה הגדולה של ציפורי שיר, שהיא גם תת-הסדרה הגדולה ביותר במחלקת העופות, והיא כוללת כ-4,000 מינים.
הם נחשבים למפותחים ביותר מבין ציפורי השיר, בהשוואה לדמויי-הטירן וגדרוני ניו זילנד.
אלו הם המינים הגדולים, המרשימים והנפוצים שבין ציפורי השיר.
הגדול בתת-הסדרה הוא עורב עב-מקור שאורכו עד 64 ס"מ ומשקלו 1.5 ק"ג.
הארוך ביותר הוא נבלי הדור שאורך גופו עד זנבו עד 98 ס"מ.
דמויי-הדרור בולטים בשירתם החזקה המסתייעת באיבר מגביר קול בגרונם.
חלקם יודעים לחקות קולות אחרים.
למינים רבים של דמויי-הדרור נוצות מקושטות ובולטות, בייחוד אלה החיים באזורים הטרופיים.
הם ניזונים מחרקים וזרעים ברובם, אך גם מפירות, צוף פרחים והמינים הגדולים אוכלים גם נבלות או חולייתנים קטנים.
הם חיים בלהקות או בזוגות ומצויים ברחבי העולם כולו.
חלקם מותאמים אפילו לאזורים מדבריים או לאזורי הקטבים וכמה מינים יודעים אפילו לצלול.
בני הקבוצה נחלקים ל-2 קבוצות: דרוראים - בתוכה משפחת הדרוריים ועורבאים - בתוכה משפחת העורביים.
משפחה תפריות ניו זילנד (Notiomystidae)
משפחה מוהואיים (Mohoidae) - נכחדה
משפחה סבכי העולם החדש (Parulidae)
דמויי-קנגורו (שם מדעי: Macropodiformes) היא תת-סדרה מסדרת הקנגוראים ובה הגדולים שבכיסאים.
המין הגדול בסדרה הוא קנגורו אדום שגובהו עד 2 מטר ומשקלו יכול להגיע ל-150 ק"ג.
בעבר היו מינים גדולים עוד יותר כמו הפרוקופטודון שהגיע למשקל 230 ק"ג, אך רוב המינים בתת-הסדרה קטנים בהרבה.
יצורים אלה חיים רק באוסטרליה והאיים הקרובים אליה וניזונים בעיקר מעשב וצמחייה דומה או מעלים.
הם חיים הן ביערות גשם טרופיים והן בין ערבות פתוחות ובין סלעים ואפילו במדבריות הקשים של מרכז היבשת.
הרגלם לקפץ עוזר להם להינצל מסכנות וכן לנוע במהירות על האדמה.
לנקבות ישנו כיס בתוכו גורם מוצא מחסה וגם יונק ממנו עד לבגרות.
משפחה קנגוריים (Macropodidae) - בה 11 סוגים
משפחה קנגוריים חולדתיים (Potoroidae) - בה 4 סוגים
סוג ומין יחיד קנגוריל המושק (Hypsiprymnodon moschatus)
דמויי-וומבט (שם מדעי: Vombatiformes) היא תת-סדרה מסדרת הקנגוראים החיים ביבשת אוסטרליה.
רוב המשפחות בסדרה נכחדו ונותרו ממנה רק 4 מינים בשתי משפחות: קואליים - בה המין קואלה ווומבטיים - בהם המינים וומבט מצוי, וומבט שעיר-אף דרומי ווומבט שעיר-אף צפוני.
מינים אלה צמחוניים לחלוטין ומראם מגושם מעט.
רבים מהם כמו הקואלות ישנים הרבה מזמנם, מה שעוזר להם לעכל את העלים הדלים בקלוריות.
בעבר היו משפחות גדולות מאוד מהקבוצה ובהם הגדול שבכל הכיסאים - הדיפרוטודון שהגיע למשקל 2,700 ק"ג - כמו קרנף.
היו ביניהם גם טורפים גדולים כמו אריה הכיס הנכחד.
משפחה וומבטיים (Vombatidae) - בה 2 סוגים
משפחה מוקפירניים (Mukupirnidae) - נכחדה
משפחה אריות כיס (Thylacoleonidae) - נכחדה
משפחה דיפרוטודוניים (Diprotodontidae) - נכחדה
דמויי-שפריר (שם מדעי: Callionymoidei) הם תת-סדרה של דגי גרם ימיים מסדרת הדקראים בתוכה שתי משפחות.
על פי כמה חוקרים מדובר בסדרה עצמאית (Callionymiformes) הקרובה לאבובנאים.
בני הקבוצה מזכירים במראם קברנוניים בעלי לסתות מוארכות ועיניים בולטות כמו של יבשתנים.
אורכם מגיע עד 30 סנטימטרים, אבל הם כוללים גם מינים קטנים מאוד.
הסנפירים שלהם רחבים ונפרשים לאורך כל גופם.
הם גם מקושטים מאוד ובעלי דו-צורתיות זוויגית בין זכרים לנקבות, בצבעיהם וגובה סנפיריהם כשכמה מינים לקחו את זה לקיצוניות כמו המין Synchiropus rameus.
תפוצתם היא לחופים טרופיים וממוזגים, וכמה מינים חיים גם בים סוף.
הם ניזונים מדגים אחרים וחסרי חוליות המצויים על הקרקעית ובעיקר על שטצדאים, שטרגליים, תולעים, רכיכות כמו צדפות וחלזונות וכמה קווצי עור.
חלק מהמינים מכילים רעל בסנפירים.
משפחה שפריריים (Callionymidae) - בה 18 סוגים
משפחה דרקונטיים (Draconettidae) - בה 2 סוגים
דמויי-אורניתומימיים (שם מדעי: Ornithomimosauria) היא קבוצה של דינוזאורים תרופודים שנעו על 2 והיו בעלי מבנה גוף קליל הבנוי לריצה שדמו בצורתם ליענים.
לחלקם היו זרועות ארוכות ועבות שעזרו לבעליהם להתגונן מציידים.
כמה חוקרים רואים בהם קרובים של משפחת האלברזאוריים שלעיתים משויכת לפה.
בני קבוצה זו חיו באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית ואולי גם אפריקה ואוסטרליה.
הם חיו רק בתור הקרטיקון לאורך ערבות גדולות או גדות נהרות.
ככל הנראה הם היו אוכלי כל או צמחונים ולא בהכרח טורפים מאחר שפיהם היה חסר שיניים ברוב המקרים ולא היה יעיל בציד.
לכמה מינים פרימיטיביים יחסית כמו הפליקנימימוס וההרפימימוס היו שיניים מחטיות במקורם.
ייתכן שמינים אלה היו מכוסים בנוצות כפי שנראה ממאובני האורניתומימוס או הדרומיסיומימוס.
מינים אלו יכלו להגיע לגודל מרשים כמו הדיינוכירוס שהגיע לאורך 11 מטר, למשקל 6 טון ואורך זרועותיו הגיע ל-2.4 מטר.
דמויי איכתיוזאורים (שם מדעי: Ichthyosauromorpha) היא קבוצה טקסונומית גדולה של זוחלים ימיים דיאפסידים שחיו בעידן המזוזואיקון בין הטריאס התחתון לקרטיקון העליון לפני 251.3–90 מיליון שנה.
בעבר סברו שבני הקבוצה היו חלק מסדרת האיכתיוזאורים, אך רבים מהם הופרדו ב-2014 עקב הבדלים קטנים בעצמות.
יצורים אלה היו הקרובים ביותר במחלקת הזוחלים לחיים בים והיו הזוחלים המקבילים ללווייתנים ולדולפינים של ימינו ממחלקת היונקים.
חלק מהם היו גדולים ביותר כמו השסטזאורוס והשוניזאורוס שהגיעו לאורך של מעל 20 מטר.
המינים המוקדמים בקבוצה היו בעלי מאפיינים של זוחלים יבשתיים, בעיקר במבנה הירכיים ועצמות הרגל, אשר התנוונו במינים המפותחים יותר שהיו בעלי סנפירים ארוכים וזנב דמוי-דג.
סדרה גריפידיה (Grippidia) – בה הצ'אוחוזאורוס
דמויי-מנירפטורים (שם מדעי: Maniraptoriformes) הוא ענף של דינוזאורים תרופודים מקבוצת הקלורוזאורים שהתקיימו בין היורה התיכון לפני 167 מיליון שנה עד להכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה, למעט העופות.
הקבוצה הוגדרה בידי תומאס ר.
הולץ הבן והיא כוללת את מיני הדינוזאורים עוטי הנוצות הדומות לנוצות תעופה.
המאובנים שלהם התגלו לאורך כל היבשות, כולל באנטארקטיקה.
בתוך הקבוצה נכללים 2 קבוצות גדולות: דמויי-אורניתומימיים שהיו מהירים ודמויי יען והמנירפטורים שהתפתחו למספר צורות, ביניהם לאובירפטוריים, תריזינוזאוריים, טרודוניים, דרומאוזאוריים וגם לארכאופטריקס וראשוני העופות.
אצל רבים מהם היו עדויות לנוצות והם היו בעלי התאמות להפחתה במשקל כמו היעדר שיניים ופחות חוליות בצוואר ובזנב.
היו לרובם זרועות ארוכות בעלות טפרים ששימשו אצל חלק כמו הדיינוניכוס להרג וגם להגנה וייתכן שאף כוסו בנוצות כמו כנפיים.
בעבר קבוצה זו נקראה Bullatosauria, בה נכללו המינים דמויי-האורניתומימיים והטרודוניים, בעוד הדרומזאורים נכללו בקבוצה אחרת לצד העופות.
כיום חלוקה זו נראית שגויה.
קבוצה מנירפטורים (Maniraptora) - בה כלולים העופות
דמויי-קוסקוס (שם מדעי: Phalangeriformes), היא תת-סדרה של כיסאים אוסטרליים בסדרת הקנגוראים, המצויים ביבשת אוקיאניה ובמידה פחותה גם בדרום-מזרח אסיה.
בתת-סדרה זאת קיימים כיום 6 משפחות, ובכך היא גדולה יותר מתת-הסדרות האחרות: דמויי-קנגורו (3 משפחות) ודמויי-וומבט (2 משפחות).
בניגוד לתת-הסדרות האחרות שמצויות בעיקר באוסטרליה, תת-סדרת דמויי הקוסקוס מצויה באופן נרחב גם בגינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק ואיי מאלוקו, ואף במספר איים מקבוצת איי סונדה בדרום-מזרח אסיה.