tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באתר ה"מייל" הבריטי נכתב כי ואף הוסיפו לביקורת הערה עוקצנית המבטאת את דעת הכותב כלפי סנדלר.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו בארצות הברית, הוצג הסרט ב-3,462 אולמות קולנוע והכניס סכום של 38,531,374 דולר.
באותו השבוע הגיע הסרט למקום השני בהכנסות סוף השבוע, כשהוא שני רק לקומדיה המצוירת "קונג פו פנדה" שיצאה אף היא לאקרנים באותו השבוע.
הסרט לא הצליח לחזור על נתונים אלו בשבועות שלאחר מכן, אך במשך חמישה סופי שבוע שהה בין עשרת הסרטים הרווחיים ביותר.
לאחר כתשעה שבועות להקרנתו, התקרבו הכנסות הסרט למאה מיליוני דולרים ממכירת כרטיסים בלבד.
בישראל התקבל הסרט באהדה, ומרבית הכתבות שעסקו בו עסקו בנקודה הישראלית שעולה מן הסרט, ובהצלחתו של עידו מוסרי במקום בו נכשלו רבים אחרים, הופעה בתפקיד חשוב בסרט הוליוודי מוביל.
אורון שמיר מ"עכבר העיר" טען כי זהו "סרט הבורקס הטוב ביותר שנראה כאן כבר שנים", נחום מוכיח מאתר "קולנוע" כתב כי הסרט הוא קומדיה פרועה, שמביאה לצחוקים רועמים.
במעריב כתבה אודטה שוורץ טענה כי הסרט עושה עבודת הסברה פרו ישראלית ואנטי מלחמתית יותר טובה משירות ההסברה של משרד החוץ.
איתי שלמקוביץ מאתר הקולנוע הישראלי "עין הדג" כתב כי מדובר בסרט מצחיק למרות איכותו הנמוכה.
למסקנה דומה הגיע יהודה סתיו שכתב בידיעות אחרונות כי הסרט הוא "סרט מצחיק, כשהוא לא מגוחך", וכי "זוהן הוא מסוג הסרטים שהם מעבר לטוב ולרע.
זה סרט שצופים בו דרך משקפיים סלחניים, מתמכרים אליו לשבועיים כאילו היה סרט פולחן נצחי, ושוכחים ממנו לתמיד".
דרור עמיר, באתר ynet, מצא כי הסרט הוא "מביך" ו"רדוד".
זווית ראייה מהכיוון הפוליטי הציג שמואל חרל"פ, יושב ראש חברת "כלמוביל" (מגדולות יבואניות הרכב בישראל).
במאמר בגלובס משתמש חרל"פ בסרט ובעלילתו כמבוא להצגת פתרונו של תומאס פרידמן לסכסוך, פתרון המדבר על "פרגמטיזם רדיקלי", וקובע כי "הסרט עוסק אמנם בסכסוך הישראלי-ערבי מזווית הומוריסטית, אך עולה ממנו מסר נורמטיבי: יישוב הסכסוך אפשרי אם שני הצדדים ישילו את שריונם הלאומני והלוחמני, וישתפו פעולה נוכח מצוקה משותפת".
"אל תפיל את המיליון" (במקור באנגלית: The Million Pound Drop) הוא שעשועון טלוויזיה בריטי שפותח על ידי חברת אנדמול ושודר לראשונה בערוץ 4 הבריטי ביוני 2010, בהנחייתה של דווינה מקול.
במסגרת השעשועון זוגות מתמודדים מקבלים בתחילת המשחק מיליון לירה שטרלינג, ומטרתם היא לענות בשידור חי על 8 שאלות ולהמר על המיליון.
אם נשאר על השולחן כסף אחרי 8 השאלות, הם זוכים בסכום.
בתחילת המשחק מקבלים זוג המתמודדים מיליון ליש"ט במזומן, המחולקים לחבילות של 25,000 ליש"ט לכל חבילה (40 חבילות כסף בסך הכל).
לאורך המשחק יש 8 שאלות המחולקות ל-3 קבוצות שונות:
שאלות 1 - 4 הכוללות 4 תשובות אפשריות
שאלות 5 - 7 הכוללות 3 תשובות אפשריות
שאלה 8 ואחרונה הכוללת 2 תשובות אפשריות
בתחילת כל שאלה ניתנת למתמודדים דקה שלמה בה הם מחלקים את הכסף על שולחן מיוחד הנבנה לצורך התוכנית, המפוצל ל-4 דלתות שונות, כאשר מעל כל דלת יש מסך וכל תשובה מופיעה בכל אחד מן המסכים.
במהלך הדקה המתמודדים יכולים לפצל את הכסף ולהמר על מספר תשובות אפשריות, אך לא ניתנת להם האפשרות לפצל את הכסף על כל התשובות האפשריות.
לדוגמה: בשאלה הראשונה הכוללת ארבע תשובות אפשריות ניתן לפצל את הכסף עד שלוש תשובות אפשריות.
בתום הדקה, כאשר הכסף מפוזר על השולחן, מוצגת התשובה הנכונה, ובמהלך זה כל דלת של תשובה לא נכונה נצבעת בצבע אדום, נפתחת והכסף שהמתמודדים הימרו על התשובות של דלתות אלו נופלים מתחת לרגליהם, אל צוות מאבטחים מיוחד האוסף את הכסף במהלך המשחק.
אם אחרי 8 שאלות נשאר כסף על השולחן, המתמודדים זוכים בסכום הנמצא על השולחן.
אם באחת השאלות כל הכסף שעל השולחן נופל מתחת לרגליהם של המתמודדים, המשחק נגמר והמתמודדים יוצאים מהאולפן ללא כסף.
צוות מיוחד של מאבטחים שומר כל הזמן על הכסף המזומן, הן במקום בו נשמר הכסף והן באולפן במהלך החזרות והשידור החי.
בשל מורכבות השעשועון, נבנה אולפן מיוחד.
האולפן בנוי משלושה חלקים מרכזיים:
זירת המשחק - החלק המרכזי של האולפן.
הזירה העגולה עומדת במרכז האולפן בגובה של 3 - 4 מטרים מעל פני הקרקע.
על זירה זו נבנה שולחן מיוחד שבו יש 4 דלתות, מהן הכסף נופל מתחת לזירה.
תחתית הזירה - החלק התחתון של הזירה, ממנו אוספים את הכסף שנופל במהלך המשחק.
מרפסות הקהל - 2 מרפסות גבוהות יותר מהזירה, שנמצאות במרחק שווה ממנה, עליהן הקהל עומד וצופה במה שקורה בזירה.
זיכיון לשידור התכנית בישראל הוענק לראשונה ל"קשת", אז זכיינית ערוץ 2, ששידרה את התכנית בין השנים 2010–2011. השם שנבחר באותה תקופה היה "אל תפיל את המיליון".
התכנית שודרה בימי שישי, והוגשה על ידי ארז טל.
התוכנית זכתה להצלחה רבה, וחולקה לתוכנית עצמה, שהוקלטה מראש, ולמשדר בשידור חי שהונחה על ידי טל ואלירז שדה, במהלכו יכלו הצופים להשתתף ולזכות בפרס כספי.
ב-2021, כעשור לאחר מכן, פורסם כי התכנית תשוב לשידור, והזיכיון הועבר לידי רשת מדיה, המפעילה את ערוץ 13. שם התכנית שונה ל"אל תפילו את המיליון", ואת הגרסה החדשה מנחה אברי גלעד.
בדומה לגרסת קשת, גם הגרסה החדשה שובצה לשידור בערבי שישי.
מספר פרקים לאחר הפעלת המשחק בשידור חי, נאמר כי המשתתפים במשחק יזכו בפרס, אך לא צוין עד כה מהו הפרס.
אל תשלח ידך אל הנער הוא ספר אוטוביוגרפי מאת הרב ישראל מאיר לאו, רבה של תל אביב-יפו לשעבר ולפנים הרב הראשי לישראל.
הספר נכתב לקראת מלאת 60 שנה לשחרור מחנה הריכוז בוכנוואלד.
הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים באפריל 2005 בכריכה רכה.
באוגוסט 2006 יצא לאור במהדורת זהב, בכריכה קשה, לאחר הדפסת מאה אלף עותקים מהספר.
בחנוכה תשע"ב קיבל את ספר היהלום על מכירת 100 אלף עותקים.
ותורגם לאנגלית (שם הספר: "Out of the Depths"), וכן גם לצרפתית, ליפנית, לרוסית ולסינית (בשפות אלה הספר נקרא "לולק", כינויו של הרב לאו בילדותו).
שם הספר, "אל תשלח ידך אל הנער", נלקח מסיפור עקדת יצחק, שבו אמר מלאך אלוהים לאברהם משפט זה, ועצר אותו מלשחוט את יצחק בנו.
הספר אינו מקיף את כל חייו של הרב לאו עד למועד כתיבתו.
חלקו הראשון עוסק בילדותו ובנעוריו של הרב לאו, עד לנישואיו בגיל 21. בחלקו השני מובאים סיפורים אחדים מבגרותו של הרב לאו, ובו הוא ממחיש כיצד עיצבו זכרונות ילדותו את דרכו כרב וכאיש ציבור.
במהדורה החדשה נוספו הקדמות מאת שמעון פרס ואלי ויזל ונאומיו של הרב לאו באו"ם ובביקור ברק אובמה ב"יד ושם".
אל תקנה לי ורד הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת יעל לוי.
התכנון המקורי לאלבום השלישי היה ב-1989, כשלוי הקליטה בעיבוד והפקה מוזיקלית של עובד אפרת את השיר "גבעול".
השיר יצא לאור לרדיו, אך לא זכה להצלחה והאלבום נגנז.
ב-1991 חזרה לוי ועבדה על אלבום חדש, שנלקח לקו רוקיסטי מעודן, תוך כדי שמירה על איכותו.
לצורך האלבום התגייסו מוזיקאים ידועים, בהם מישל עמר, דורון פיקר, רביב גזית, קובי אייזנמן וורד קלפטר, חברתה הקרובה של לוי, שהלחינה לה את "ניחושים של ים" לאלבומה הראשון.
את האלבום הפיק צוף פילוסוף.
האלבום יצא על גבי תקליט, דיסק וקלטת אודיו.
לרדיו נשלחו מספר שירים, שמהם זכו להצלחה "לך לאן שתלך", "סוף המשחק", "אימפריה של בושה" ושיר הנושא.
"אל תקנה לי ורד" הגיע למקום ה-37 במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ב.
לשיר "לך לאן שתלך" הופק וידאו קליפ מצליח שביימה דליה מבורך.
השיר "גבעול" זכה להצלחה שלא זכה לה בגרסתו הקודמת.
האלבום עורר עניין תקשורתי כשיצא, ועל אף שלא נמכר הרבה הוא השאיר להיטים רבים.
כל השירים עובדו על ידי צוף פילוסוף.
"גבעול" עובד על ידי עובד אפרת.
השיר הגיע למקום ה-37 במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ב.
גבעול (מאיר גולדברג - ורד קלפטר) (4:26)
השיר הוקלט ב-1989 בעיבוד והפקה מוזיקלית של עובד אפרת לתכנון המקורי של האלבום.
השיר יצא לאור לרדיו אבל לא זכה להצלחה, מה שגרם לגניזת האלבום.
למעשה, "גבעול" הוא השריד היחיד מהתכנון המקורי.
מצב זה השתנה כאשר פורסם שלוי עובדת על אלבום חדש, למעשה האלבום הזה.
סוף המשחק (צוף פילוסוף) (3:45)
אתה יוצא מהמחזור (יצחק קלפטר - ורד קלפטר) (3:59)
לך לאן שתלך (מאיר גולדברג - קובי אייזנמן) (4:07)
לשיר הופק קליפ מצליח שביימה דליה מבורך.
אימפריה של בושה (מאיר גולדברג - עובד אפרת) (3:56)
השיר חודש על ידי דנה ברגר בשם "יש בזה טעם" והופיע באלבומה המצליח "עד הקצה", שיצא בשנת 2000.
אהבתי אותך בבוקר (לאונרד כהן - ורד קלפטר) (1:39)
גרסה עברית מקוצרת של ורד קלפטר לשיר "Hey, That's No Way To Say Goodbye" של לאונרד כהן.
הגרסה המתורגמת הולחנה על ידי קלפטר.
זהו הקטע המסיים את האלבום.
אַל תִּרְחַק הוא כותר קובץ שיריה של המשוררת הישראלית זלדה.
ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב (כשאר קובצי שירתה) בשנת תשל"ד (1974).
נושאי הקובץ הם געגועים עמוקים לבן הזוג שהלך לעולמו, מבעים של אמונה ודבקות באלוהים, וחוויית הקיום האנושי, המעורבת, שחושך ואור משמשים בה בערבוביה, מלאת סבל ותלאות יחד עם תחושת יופי נשגב.
הלשון השירית עורכת שימושים ומטפורות משברי פסוקים מהתנ"ך ואמרות חז"ל, ובסגנון הפיוט העברי וסידור התפילה היהודי.
אל תשליכני מלפניך החול הדק החול הנורא
צער הגוף צִפור אחוזת קסם
הד רפה אורחי נפשי בעִדן הבדידות
משפחת הקלפן לכל איש יש שם
כל הלילה בכיתי בכי משונה
נושאי השיר הם הדבקות באלוהים באמצעות היופי הנשגב שקים בעולם-עולמו, ולמולה תודעת המוות, השתיים העומדות כביכול בסתירה מכאיבה הן נושא הרהוריה ותפילתה של המשוררת בליל נדודים.
יש בשיר בקשה למוות, שכאשר יבוא, יהיה ללא סבל, וגם לשוכני "עפר" תהיה מנוחה מהותית; בקשתה זו - "הפלתי את תחנוני" - היא כלל אנושית ואישית בכפיפה אחת.
אולם, עם הקשה באשר לתקופת המוות, בין לבין השורות, ממאנת המשוררת לקבל את מותה, ככל בני אנוש, שיבוא, כרוך בפרידה - "להפרד מיֹפים" - של הדברים בעולם החיים, כאשר תילקח ממנה האפשרות לחוות את אהבת ה' באמצעותם, ונשמתה תשכון בעולם אחר.
השיר מתחיל במילים: "כל הלילה בכיתי / ריבונו של עולם / אולי יש מוות שאין בו אלימות / מוות שדומה לפרח".
אל תקרא לי שחור הוא מחזמר שנכתב והופק בישראל בשנת 1972. המחזמר הופק ב"התיאטרון הצעיר" על ידי מנחם נוביק.
השירים וקטעי הקישור נכתבו על ידי דן אלמגור והולחנו על ידי בני נגרי.
המחזמר בוים על ידי דני ליטאי.
המחזמר ייבא לישראל את סגנון הגוספל ואת ערכי התנועה האמריקאית לזכויות האזרח שעלתה בשנות השישים, על שאיפתם לשוויון ושלום בין בני האדם.
האלגוריה החבויה במחזמר היא למצבם של המזרחים במדינת ישראל.
המחזמר זכה להצלחה מסחרית וביקורתית, וזכה בפרס כינור דוד.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, מבחינה אמנותית היו המוזיקה והשירים הצרפתיים בעלי השפעה רבה יותר על הזמר העברי מאשר המוזיקה האמריקאית בכלל, וסגנון המוזיקה השחורה בפרט.
אלמגור עשה את הדוקטורט שלו בארצות הברית של שנות ה-60, והוא התרשם מהתנועה האמריקאית לזכויות האזרח, מנאומו של מרטין לותר קינג, והושפע מהסגנונות המוזיקליים שרווחו באותה עת בארצות הברית.
שנה קודם לכן כתב את העיבוד הבימתי לסיפורי דיימון ראניון, שנקרא "עיר הגברים" (שנודע בשיר "פנקס הקטן").
הצלחת העיבוד הניעה אותו לחפש תרגומים נוספים.
במקביל, נגרי, שהיה מעבד מוזיקלי מצליח וזכה בהצלחה בין השאר בניהול להקות צבאיות, הלחין עבור להקת חיל הים את השיר "מי יישא את נשמתי", בו ניכרו השפעות המוזיקה השחורה מארצות הברית, סגנון אשר משך את נגרי מאז ומתמיד.
אלמגור, שעבד עם נגרי באותה תקופה, העלה את הרעיון למחזמר.
את המחזמר ביצע אנסמבל של שבעה שחקנים וזמרים: אברהם פררה, עוזי פוקס, רותי נבון, יעל שטרן, דודו זר/גידי זר, אראלה בר-לב ורפי גינאי.
במחזמר יש 13 שירים, שביניהם קטעי קישור מחברים.
השירים נעים בין תיאור סצנות תנ"כיות עם גיבורים שחורים, ובין שירי מאבק וגוספל, הקוראים לשוויון ואחווה, וסוף לאפליה.
במחזמר הופיע גם השיר "רק לא אצלנו בשכונה" אשר לא נכלל באלבום.
המחזמר זכה להצלחה מסחרית ולהערכת המבקרים וזכה בפרס כינור דוד.
בלטו בו הלהיטים "יום יבוא" ו"קליפסו בשחור לבן", שהצליחו במצעדים השנתיים.
"יום יבוא" הגיע למקום ה-16 במצעד של 1972, ו"קליפסו בשחור לבן" הגיע גם הוא למקום ה-16, במצעד של 1973.
(אוקראינית: "") או החרימו תוצרת רוסית!
(אוקראינית: "") הוא קמפיין התנגדות בלתי אלימה אשר מקדם חרם צרכנים על תוצרת רוסיה באוקראינה.
המחאה החלה ב-14 באוגוסט 2013 כתגובה לאמברגו שהטילה הפדרציה הרוסית על אוקראינה.
את המחאה ארגנה קבוצת "וידסיץ'" (אוקראינית: "") באמצעות מדיה חברתית.
מסע הפרסום התרחב וכלל גם הפצת עלונים, כרזות ומדבקות בכחמישים ערים.
לאחר שדעך לפני תחילת הפגנות יברומאידאן בנובמבר 2013, הוא חודש ב-2 במרץ 2014 במהלך המשבר בחצי האי קרים וההתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה.
Бойкот російського кіноתאריכי המאבק14 באוגוסט 2013 - הווה (12 שנים)מקוםאוקראינה
לדברי הפעילים, הקמפיין ניזום בתגובה לסדרה של מהלכי לוחמה כלכלית רוסית כלפי אוקראינה, ובהם "מלחמת הבשר", "מלחמת הגבינה", ו"מלחמת השוקולד".
ב-14 באוגוסט 2013 הגדיר שירות המכס הרוסי את כל היצואנים האוקראיניים כ"חברות בסיכון", מה שאיפשר אמברגו על מוצרים אוקראיניים ברוסיה.
זה גרם לפקק בן מאות משאיות שהובילו סחורה אוקראינית במעברי המכס אל רוסיה.
ב-22 באוגוסט 2013, ערכו פעילים מחאה ליד משכן הנשיא האוקראיני.
הקמפיין נמשך באמצעות חלוקה המונית של עלונים, כרזות ומדבקות בכ-45 ערים באוקראינה.
קריקטורות של בובות מטריושקה רוסיות היו מוטיב בולט בקמפיין.
הקמפיין החל לדעוך עם התחלת אירועי יברומאידאן.
ב-2 במרץ 2014, הודיעו פעילי הקמפיין באמצעות מדיה חברתית על חידוש החרם על מוצרים ושירותים המעשירים חברות רוסיות.
הכוונה הייתה למנוע כסף אוקראיני מלהגיע לרוסיה ולתרום למימון הצבא הרוסי.
החרם חודש בתגובה למשבר בחצי האי קרים ולהתערבות הצבאית הרוסית באוקראינה.
באותו חודש, החלו להתארגן מצגי פלאש מוב במרכולים במטרה לעודד לקוחות שלא לרכוש תוצרת רוסית.
ולהחרים תחנות דלק רוסיות, בנקים בשליטה רוסית, וקונצרטים.
באפריל 2014, החלו בתי קולנוע מסוימים בקייב, לביב, ואודסה להימנע מהקרנת סרטים רוסיים.
באותו חודש החלו יצרנים רוסיים לשנות את סימון המוצרים שלהם מסימון רוסי לסימון אוקראיני.
בתגובה, פותח יישום אנדרואיד בשם "החרימו את הפולשים", כדי לזהות (על פי ברקוד) מוצרים מרוסיה, לרבות כאלו המסתירים את מדינת היצרן.
בקיץ 2014, פעילים בקייב החלו לארגן מצגי פלאש מוב ופעילויות מחאה במסעדות ובתי קפה רוסיים.
החל מאוגוסט 2014 השיקו הפעילים קמפיין משנה "חרם על הקולנוע הרוסי" (אוקראינית: "Бойкот російського кіно"), אשר עם הזמן הפך לקמפיין עצמאי.
המקרה הבולט הראשון של החרם החל ב-11 אפריל 2014, כאשר מספר בתי קולנוע בקייב, לביב ואודסה הודיעו שיפסיקו הקרנת סרטים רוסים.
החל מחודש מרץ 2014, התפשט החרם למדינות אחרות, ובמיוחד ללטביה, ליטא, אסטוניה, פולין, מולדובה, גאורגיה, ארצות הברית, וצ'כיה.
מכירות תוצרת רוסית באוקראינה ירדו בשיעור של בין 35 ל-50 אחוזים במחצית הראשונה של שנת 2014. במאי 2014, החלו מרכולים אוקראיניים לבטל הזמנות של תוצרת רוסית.
משלוחי סחורה מרוסיה פחתו בכשליש.
לפי דירוג סטנדרד אנד פורס, איבדו בנקים אוקראיניים בשליטה רוסית כמחצית מההון המופקד בהם.
אל תתעסקו עם חתולים: המצוד אחר הרוצח מהאינטרנט היא מיני-סדרה אמריקאית מסוגת פשע אמיתי דוקומנטרי של נטפליקס, שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-18 בדצמבר 2019 המתעדת את לכידתו של הרוצח הקנדי לוקה מגנוטה.
הסדרה עוקבת אחר קבוצת חוקרי-אינטרנט חובבים שנתקלו בסרטון ובו נצפה אדם הורג באכזריות שני גורי חתולים ופתחו קבוצת פייסבוק ייעודית כדי ללוכדו.
לאחר מכן הם מגלים שאותו אדם פרסם עוד מספר סרטונים בהם הוא הורג חתולים.
על פי המידע שנאסף, עולה חשד כי יוצר הסרטון הוא צעיר קנדי בשם לוקה מגנוטה אך הקבוצה לא מצליחה בניסיונה לערב את המשטרה.
לבסוף מתפרסם סרטון בו מתועדת הריגת אדם: הסטודנט ג'ון לין.
בהמשך הסדרה מתוארת חקירת הרצח בידי משטרת מונטריאול, המרדף אחר הרוצח, תפיסתו ומשפטו בסיועה של קבוצת החוקרים החובבים.
ב-2010 פורסם באינטרנט סרטון בשם "1 ילד 2 חתולים" (רפרנס לסרט הפורנוגרפי שתי בנות כוס אחת) בסרטון נצפה אדם משחק עם שני גורי חתולים, ולאחר מכן מכניס אותם לתוך אריזת ואקום ושואב ממנה את האוויר ובכך חונק אותם למוות.
דיאנה תומפסון, מנתחת נתונים בלאס וגאס וג'ון גרין מלוס אנג'לס הקימו קבוצת פייסבוק, בה הם מנסים לחשוף ראיות ולמצוא את העבריין.
הקבוצה פעלה יחד לבחינת פרטי הסרטון, כולל החפצים בחדר, כדי לסייע בפתרון התעלומה.
באתר Rotten Tomatoes דורגה הסדרה ב-67%, עם ממוצע של 8/10, בהתבסס על 12 ביקורות.
אל תשאלי הוא סינגל בביצוע הזמר בניה ברבי, מתוך אלבום הבכורה של המפיק המוזיקלי גיל ויין, "צבעים", אשר יצא לאור ב-11 ביולי 2017, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר נכתב, הולחן והופק מוזיקלית על ידי ויין עצמו.
השיר הוא הסינגל הראשון שהוציא גיל וינגרטן תחת שם הבמה "גיל ויין", לאחר פעילות תחת שם הבמה "די ג'יי אונלי", אשר במהלכה יצר, בין היתר, את הלהיטים "מסיבה בחיפה" של האולטראס ואיתי לוי ו"עד המדבר" של טליסמאן ועומרי סבח.
על שינוי שם הבמה אמר ויין בראיון למאקו: .
על השיר סיפר ויין בראיון לשבועון 7 לילות בידיעות אחרונות כי נכתב בעקבות פרידה מבת זוגו.
מספר חודשים לאחר צאתו, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקומות הראשונים במצעדים השבועיים של חברת מדיה פורסט ותחנת הרדיו גלגלצ, ולמקום השני במצעד השבועי של אקו"ם און אייר, וכן צבר מיליוני צפיות באתר יוטיוב.
גם במצעדי הפזמונים השנתיים זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום השני במצעד ההשמעות ברדיו השנתי של מדיה פורסט, ה-11 במצעדים השנתיים של גלגלצ וכאן גימל, וה-13 במצעד השנתי של מאקו ותחנות הרדיו האזוריות.
כמו כן, היה השיר לשיר ה-17 המושמע ביותר, לפי נתוני אקו"ם.
נכון לספטמבר 2020, השיר עומד על כ-33 מיליון צפיות באתר יוטיוב, וכ-2 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
לשיר יצאה גרסת כיסוי על־ידי הזמר גל אדם
יוסי חרסונסקי ביקר את השיר באתרו "יוסמיוסיק" באופן מעורב: .
גם מבקר המוזיקה בן שלו מהארץ העניק לשיר ביקורת מעורבת: .
אל תשלח לי פרחים הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1964, בבימויו של נורמן ג'ואיסון, עם רוק הדסון, דוריס דיי וטוני רנדל בתפקידים הראשיים.
התסריט של ג'וליוס אפשטיין מבוסס על המחזה "אל תשלח לי פרחים" מאת נורמן ברש וקרול מור (1960).
זאת הקומדיה הרומנטית השלישית והאחרונה בה הופיעו ביחד הדסון, דיי ורנדל, לאחר דו-שיח בחדר המיטות (1959) ואהובי חזור אלי (1961).
שיר הנושא "אל תשלח לי פרחים" נכתב על ידי האל דייוויד וברט בכרך ומושר בפי דוריס דיי.
ג'ורג' קימבל (רוק הדסון) נשוי שמונה שנים לג'ודי (דוריס דיי).
הוא היפוכנדר כבד ובביתו יש עשרות בקבוקי תרופות.
הוא חש בלחץ בבטנו ופונה לרופא המשפחה שלו, ראלף מוריסי (אדוארד אנדרוז), שמתקשה לשכנע אותו שהוא בריא.
כשהוא ניגש לחדר סמוך לבלוע תרופה שרשם לו, הוא שומע שיחה של הרופא עם רופא אחר על חולה אחר שימיו ספורים וחושב שמדובר עליו וכי הוא עומד למות.
הוא מספר זאת לחברו ארנולד נאש (טוני רנדל) וממנה אותו למלא את צוואתו ולהקריא בהלוויה את ההספד שאותו כתב והקליט.
הוא נפגש עם וינסטון בר (האל מארץ') רווק רודף נשים שאומר לו ששמע מהחלבן שידידתם לינדה בולארד (פטרישה בולארד) עומדת להתגרש וזה הזמן שלו להתחיל אתה.
ג'ורג' הולך למנהל חברת קבורה, מר אקין (פול לינד) ורוכש מקום לשלו קברים - לו, וג'ודי ולבעלה השני (לעתיד).
הוא דואג למצוא בעל שני לג'ודי ובוחר בברט (קלינט ווקר) שמכיר אותה מימי הקולג'.
במסיבה הוא נפגש עם לינדה ומזהיר אותה מפני וינסטון והיא מודה לו ומנשקת אותו.
ג'ודי רואה זאת ובטוחה שהוא בוגד בה.
כדי להצטדק הוא מגלה לה שימיו ספורים והיא מרחמת עליו, מטפלת בו ומסיעה אותו בכיסא גלגלים.
לבסוף מגלה הרופא לג'ודי כי ג'ורג' בריא והיא משוכנעת שג'ורג' המציא זאת כדי שתסלח לו על בגידתו.
היא בורחת וג'ורג' וארנולד אחריה.
בעצת ארנולד "מודה" ג'ורג' כי בגד בה עם אישה בשם דולורס (שם פיקטיבי) והוא דורש שתמחל לו, אך היא מתנהגת להפך.
ג'ודי חוזרת לארוז אך לפתע מופיע הקברן ומגלה לה על רכישת הקברים וג'ודי מבינה שג'ורג' אכן חשב שהוא הולך למות.
הם מתחבקים ופתאום מגיע וינסטון עם פרחים - הוא שמע מהחלבן שהם מתגרשים והגיע להתחיל עם ג'ודי.
ג'ורג' תוקע לו אגרוף בפנים, לוקח ממנו את זר הפרחים ומגיש אותו לג'ודי.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדוריס דייג'ודי קימבלרוק הדסוןג'ורג' קימבלטוני רנדלארנולד נאששכן של ג'ורג'אדוארד אנדרוזד"ר מוריסירופאקלינט ווקרברטידיד של ג'ודיפטרישה בארילינדה בולארדהאל מארץ'וינסטון בררודף נשיםפול לינדמר אקיןקברןדייב ווילוקחלבן
אל תשתעשעי איתי, נאגאטורו (ביפנית: イジらないで、長瀞さん, בתעתיק לעברית: איג'יראנאיידה, נאגאטורו סאן) היא מאנגת קומדיה ורומנטיקה, שנכתבה ואוירה על ידי נאנאשי (Nanashi).
המאנגה האינטרנטית החלה לרוץ במגזין Pocket (מגזין מאנגה אינטרנטי) בנובמבר 2017. בעקבות הצלחת המאנגה, בשנת 2021 עובדה לסדרת אנימה בעלת 12 פרקים והקרנתה החלה באפריל 2021 ברשת Tokyo MX.
עונה שנייה החלה בסתיו 2021 ובינואר 2022 הוכרז על הוספת דיבוב לאנגלית.
נאוטו האצ'יוג'י, תלמיד שנה ב' מופנם בתיכון קאזהאיה, מעדיף להימנע מאינטראקציות חברתיות ולצייר מאנגה בזמנו הפנוי.
עם זאת, נערת השנה הראשונה, האייסה נאגאטורו, מגלה במקרה יחד עם חברותיה את המאנגה, קוראת לו "סנפאי", ומקניטה אותו עד כדי בכי.
היא מבקרת בחדר מועדון האמנות שבו הוא מסתובב, וממשיכה להציק לו בגלל אישיותו הביישנית ותחומי העניין שלו כאוטאקו, לפעמים בצורה בעלת רמיזות מיניות, ומכנה אותו דוחה.
כשהיא ממשיכה לדחוף אותו להיות אסרטיבי יותר, הסנפאי מפתח אהבה כלפיה, ובהדרגה יוצא מהקונכייה שלו ומערב את עצמו בחייה.
הסנפאי פוגש את חברותיה של נאגאטורו, גאמו יושי וסאקורה, שנראות בתחילה כבנות תיכון אכזריות ורדודות שרק מבקשות לייסר אותו, אך עם הזמן הן הופכות לחברות תומכות שמתכננות לקרב בין השניים בדרכים מוזרות.
בהמשך הסדרה הנשיאה למחצה של מועדון האמנות מופיעה ומבקשת לסגור את המועדון, אך לאחר שהפסידה באתגר תחרותי לסנפאי ולחבורתו במהלך פסטיבל התרבות, היא מאפשרת לו להמשיך לתחזק את המועדון.
סדרת האנימה נגמרת בסצנה בה נאגאטורו מנשקת את הסנפאי בלחיו.
בשנת הלימודים הבאה, בן דודו הצעיר של הנשיא נרשם לתיכון ומצטרף למועדון האמנות.
נאוטו האצ'יוג'י - נער מופנם וביישן שמנסה להימנע מאינטראקציה חברתית ואוהב לצייר.
לאחר שפגש את נאגאטורו והחל לבלות איתה ועם חברותיה, הוא צובר בהדרגה ביטחון עצמי.
כמה מחבריו הבנים קוראים לו נאו-קון.
האייסה נאגאטורו - תלמידת תיכון שנה ראשונה שנהנית להקניט את סנפאי.
אף על פי שנראה שהיא רק רוצה לענות אותו, היא מחבבת אותו בסתר, והופכת עוינת מאוד כלפי כל מי שמנסה להציק לו.
חברותיה קוראות לה האייאצ'י ושמה הפרטי לא נחשף עד פרק 62. היא חברה תומכת במועדון השחייה, ותומכת לעיתים במועדוני ספורט אחרים בבתי הספר.
היא נהנית לבצע מהלכי אמנויות לחימה מעורבות, ומצטרפת למועדון הג'ודו בשנה השנייה.
מאקי גאמו - אחת מחברותיה של נאגאטורו.
יש לה שיער כתום בסדרת האנימה.
היא הבוגרת ביותר מבין בנות גילה, ולמרות המראה הקשוח שלה, לעיתים קרובות מתנהגת כאחות גדולה כלפיהם.
היא אוהבת לקרוא לסנפאי "פייסן" אבל כשהיא מתגרה בו, נאגאטורו מקנאה בה וקוראת לה להפסיק.
משפחתה מנהלת חדר כושר לאמנויות לחימה מעורבות.
יושי - אחת מחברותיה של נאגאטורו.
בעלת שיער בהיר מעוצב בזנבות תאומים.
היא בדרך כלל עוקבת אחרי גאמו ונגררת אחרי כל המזימות שיש לה בראש.
היא מתוארת כ"ראש מלא באוויר".
חלק גדול מהנאומים שלה הוא פשוט חזרה על מה שגאמו אומרת.
סאקורה - עוד אחת מחברותיה של נאגאטורו עם עור שזוף ושיער בלונדיני קצר, מופיעה לזמנים קצרים במהלך הסדרה.
האישיות שלה על פני השטח מתוקה ודי נינוחה, אבל היא נהנית לזרוע קנאה בקבוצות של בנים להתחרות על תשומת ליבה, ולעיתים קרובות מדברת עם כמה בחורים בו-זמנית לשם השעשוע.
סאנה סונומיה - סטודנטית שנה ג' העומדת בראש מועדון האמנות.
יש לה שיער ארוך שממסגר את פניה בעיניים ארגמן, וחזה נפוח בצורה מוגזמת.
יש לה אישיות חמורת סבר ורצינית, אבל גם אין לה כל בושה בכל הנוגע לחשיפת הגוף שלה למען האמנות שהיא יוצרת שזכתה בפרסים.
היא לא אוהבת שהמועדון הפך למקום בילוי עבור נאגאטורו וחברותיה, ומאיימת לסגור אותו עם אתגר בפסטיבל בית הספר.
עם זאת, כאשר הציור שלה נפסל, היא מפסידה באתגר, מושכת את בקשתה ומתחפשת לנערת ארנבת כעונש על ידי חברותיה של נאגאטורו.
מאוחר יותר היא תומכת בסנפאי כדי להסתדר עם נאגאטורו.
אחותה של נאגאטורו - אחותה הגדולה של נאגאטורו היא סטודנטית באוניברסיטה שמאוד דואגת ואוהבת לפנק את אחותה הקטנה, אבל גם אוהבת להקניט אותה, ולעיתים קרובות מביכה אותה ברבים.
ככל הנראה היא סוג של מודל לחיקוי עבור נאגאטורו ביחסה אל הסנפאי.
אוריהארה - ג'ודוקא ברמה אולימפית שמתחרה בבית הספר עם החברים של נאגאטורו וסנפאי.
כשהשניים היו ילדים, היא ונאגאטורו תרגלו ג'ודו אחת עם השנייה, כשהיכולת הטבעית של נאגאטורו נתנה לה לנצח בכל פעם מחדש, אבל כשאוריהארה השקיעה עבודה קשה והתחזקה הרבה עם הזמן, נאגאטרו החלה לאבד את התשוקה שלה, ובסופו של דבר עזבה את האימונים.
היא נראית לא מודעת למערכת היחסים המתוחה שלה עם נאגאטורו והיא מתייחסת אליה בצורה ידידותית ונלהבת, ומאז שנאגאטורו חזרה להתאמן בג'ודו, הייתה ידידותית ותמכה/הקניטה אותה לגבי מערכת היחסים שלה עם הסנפאי, יחד עם גאמו.
האנה סונומיה - תלמידת שנה א' המצטרפת למועדון האמנות בהמשך הסדרה.
היא בת הדודה הצעירה של נשיאת המועדון והייתה בעבר באותו מועדון אמנות כמו הסנפאי בחטיבת הביניים.
היא תומכת במערכת היחסים של הסנפאי עם נאגאטורו, אם כי נאגאטורו חושדת בה ודואגת שסנפאי יתעניין אך ורק בה.
שמה הפרטי לא מוזכר עד כרך 11.
אל תשאלי אם אני אוהב הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1979, אשר מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת עמוס קולק, שגם כתב את התסריט, לקח חלק בהפקה וגילם את הדמות הראשית לצד שלבי לברינגטון.
הסרט בוים על ידי ברברה נבל.
העלילה היא על צעיר ישראלי שמתאהב בבחורה אמריקאית על רקע הסכסוך הישראלי-פלסטיני, עם סוף טראגי.
את המוזיקה כתבה נורית הירש, מתוכה התפרסמו השירים "אל תשאלי אם אני אוהב" בביצוע דייוויד ברוזה, "ורציתי רק לומר" בביצוע ג'וזי כץ ו"פגישה ראשונה" בביצוע של אילנה אביטל שהפך לאחד מלהיטיה הבולטים.
את המילים לשירים אלה כתב עמוס קולק.
אסף (עמוס קולק) הוא צעיר ישראלי שעוסק בכתיבת ספרים ללא הצלחה.
הוריו (יוסי ידין וליא קניג) מצפים ממנו ליותר.
בין זמני הכתיבה הוא משרת במילואים במדבר יהודה עם חבריו רם (ג'ו קורטז), מיקי (גידי גוב) רוטמן (יוסי פולק) ועוד.
בחופשה מהמילואים בירושלים הוא נפגש בבחורה אמריקאית נאה, רווקה בת 29 בשם לי (שלבי לברינגטון) ומתחיל לחזר אחריה.
לי הגיעה ארצה לעבוד כמתנדבת בחפירות ליד הכותל.
עמוס מבקר אצלה ומגלה שיש לה שני ידידים ערבים: מוחמד (אבי לוזיה) ומוסטפא (שרגא הרפז), והיא לא מודעת לצד הישראלי בסכסוך.
בחזרה למילואים הם נתקלים במחבלים ומחסלים חלק מהם אבל המפקד שלהם שהוא מוסטפא, מצליח לברוח.
בתקרית נוספת נפצע אסף וכמעט נהרג.
חברו רם מבקר אותו בבית חולים ועוזר לו לברוח משם.
הם מגיעים לביתה של לי שם נערכת מסיבה פרועה בה נמצאים גם מוחמד ומוסטפא.
ביציאה לסמטאות העיר העתיקה רם נתקל במוסטפא ששולף ראשון ופוצע אותו אנושות.
לפני מותו הוא מוסר לאסף את פרטי הרוצח אותו זיהה כמפקד החוליה שתקפה אותם במדבר יהודה.
לרם נערכת הלוויה צבאית ואסף נשבע לנקום.
מוסטפא נעצר במעצר מנהלי ולי מבקשת מאסף לשחרר אותו על מנת שיעבור לירדן.
אסף מצליח לשחרר אותו בעזרת קשריו של אביו, מצטייד ברובה ומתכונן לחסל אותו אך נמנע לבסוף.
גם למוסטפא יש אקדח לעת הצורך אך אינו מפעילו.
מוסטפא עובר לירדן ואסף חוזר ללי שאשרת השהייה שלה בישראל עומדת לפוג.
הם מבלים את הימים שנותרו להם וביום האחרון הם מסתובבים בשוק מחנה יהודה ולי נהרגת מפיצוץ טרוריסטי.
אסף גוהר עליה אך מסתבר לו שהיא מתה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותעמוס קולקאסףשלבי לברינגטוןלייוסי ידיןאבא של אסףליא קניגאמא של אסףשרגא הרפזמוסטפאיוסי פולקרוטמןחיילג'ו קורטזרםחבר של אסףגידי גובמיקיחיילאבי לוזיהמוחמדשמעון כהןששוןחיילאסתר זבקונעמי
"אל תשמעי לקול ליבך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1976 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה התשיעית באלבומה ה-12 של הזמרת, תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים.
"אל תשמעי לקול ליבך" נכתב והולחן על ידי משה בן שאול ונתן כהן, שגם הפיק אותו.
ב-16 באוגוסט 1976 נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-19. ב-18 באוקטובר עלה למקום השלישי, שיאו במצעד השבועי.
לבסוף, ב-8 בנובמבר, יצא מהדירוג לאחר שנים-עשר שבועות צעידה רצופה.
גם בגלי צה"ל הגיע השיר למקום השמיני, ובסך הכל בילה עשרה שבועות בו.
אל תשתו מהמים הוא סרט טלוויזיה קומי משנת 1994 בכתיבה ובימוי של וודי אלן, שמככב גם בתפקיד הראשי לצד ג'ולי קאוונר, מייקל ג'.
התסריט של וודי אלן מבוסס על מחזה שלו שהועלה בברודוויי ב־1966 ובעקבותיו הופק סרט .
העלילה מתרחשת בשיא המלחמה הקרה המתוארת בתחילה בסרטונים דוקומנטריים מאותה תקופה ובסיפור קומי על משפחה אמריקאית שנלכדת בשגרירות ארצות הברית בתוך אחת המדינות מעבר למסך הברזל.
שמה של המדינה אינו מוזכר אבל צילומי הרקע הם מפראג.
שנת 1961, שיא במלחמה הקרה, מר מגי (ג'וזף סומר) הוא שגריר ארצות הברית באחת המדינות באירופה מאחורי מסך הברזל.
ראש הצוות שלו הוא מר קילרוי (אדוארד הרמן) וסגנו מר ברנס (רוברט סטנטון).
מגי נאלץ לחזור זמנית לארצות הברית כדי לקדם את הקריירה הפוליטית שלו.
פוקס), הוא בוגר הרווארד ובעל ניסיון לא מוצלח בכמה מדינות.
למרות זאת מחליט מגי למנות אותו כמחליפו בעת היעדרותו למורת רוחם של קילרוי וברנס.
השגרירות התנהלה בסדר כמו טייס אוטומטי עד שביום הרביעי התפרצו אליה שלושה בני משפחת הולנדר מניו ג'רזי, האב וולטר (וודי אלן) האם מריון (ג'ולי קאוונר) והבת סוזן (מים ביאליק).
הם ברחו מאנשי משטרה שרדפו אחריהם לאחר שוולטר צילם בתים בעיר ונחשד מיד כמרגל.
אקסל מחליט לתת להם מקלט מדיני לזמן בלתי מוגבל ומיד מתחילות הצרות.
וולטר הוא בעל עסק קייטרינג בניו ג'רזי והוא מודאג כל הזמן מחיפקודו הכושל של שותפו.
וולטר ואשתו רבים כל הזמן.
הוא מתלונן אליה על שהביאה אותו למדינה ההיא והיא מבלה את רוב הזמן בשיחות עם ארצות הברית למורת רוחם של אנשי השגרירות.
וולטר לא אוהב את מאכלי פירות הים והגורמה של השף (אוסטין פנדלטון) ומעדיף "עוף מכובס"...
בינתיים מבדר אותם הכומר דרובני (דום דה-לואיז) בפעלולי קסמים שרובם אינם מצליחים.
בשגרירות מבקר אמיר מוסלמי עם נשות ההרמון שלו וולטר מעליב אותו וגורם לתקרית דיפלומטית.
מתבשלת עסקת "חילופי מרגלים" עם מרגל בארצות הברית אך היא מתבטלת לאחר שהמרגל התאבד.
בין סוזן ואקסל מתפתח רומן אהבה והיא מבטלת את חתונתה המיועדת עם ארוסה דונלד למורת רוחו של וולטר.
לבסוף וולטר ומריון מתחפשים לאחת מנשות ההרמון ומצליחים לצאת מהשגרירות ולטוס לארצות הברית.
בשגרירות מחתן הכומר את אקסל וסוזן.
שניהם טסים לארצות הברית וכעת אקסל הוא הקונדיטור הראשי בעסק של וולטר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותוודי אלןוולטר הולנדרג'ולי קאוונרמריון הולנדרמייקל ג'.
פוקסאקסל מגימים ביאליקסוזן הולנדרג'וסף סומרהשגריר מגיאדוארד הרמןמר קילרויראש צוות השגרירותרוברט סטנטוןמר ברנססגן ראש הצוותדום דה-לואיזהכומר דרובניאוסטין פנדלטוןשף השגרירות
"אל תקנה לי ורד" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית יעל לוי.
הוא יצא לאור בפברואר 1992, בהוצאת חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, אל תקנה לי ורד (1992).
את השיר כתבה תרצה אתר הלחינה ורד קלפטר והפיק מוזיקלית של צוף פילוסוף.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
השיר נכתב על ידי תרצה אתר, הולחן על ידי ורד קלפטר (בלחן אשר קיים דמיון בינו לבין זה של השיר "A Horse With No Name" של אמריקה) והופק על ידי צוף פילוסוף.
באוקטובר 2020 פורסמה כתבה ב-Xnet בה נכתב: .
ב-23 במאי 2019 אירחה לוי את קלפטר בהופעה חיה במסגרתה בוצע "אל תקנה לי ורד".
ל"אל תקנה לי ורד" לא יצא וידאו קליפ רשמי, אך הופעה של לוי בביצועו פורסמה ב-5 ביולי 2011 ביוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםפברואר 1992תקליט 12 אינץ'הד ארצי
"אלא בי" הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, שיצא ב-20 בדצמבר 2022. השיר נכתב והולחן בידי בן ארי, ועובד והופק בידי תומר בירן.
השיר תוכנן לצאת ב-28 במרץ 2022, אך יום לפני כן התרחש פיגוע הירי בחדרה, בו נרצחו שני שוטרים, ובעקבותיו החליט בן ארי לדחות את הוצאת השיר, והוציא במקומו את "בסוף זה הלחן" השקט יותר.
בפוסט שפרסם ברשת החברתית פייסבוק כתב:
וידאו קליפ לשיר עלה לערוץ היוטיוב של בן ארי ב-20 בדצמבר 2022, יחד עם פרסום השיר.
בקליפ נראים אנשים רוקדים לצלילי השיר.
מכיוון שבין הרוקדים נראו גם נשים, עורר הקליפ סערה בקרב הציבור הדתי.
בן ארי הגיב לטענות על חוסר צניעות בקליפ ואמר: "אלוהים לא שייך לאף אחד, ולכל אחד ואחת יש את הריקוד המיוחד שלו איתו".
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-1.6 מיליון צפיות ביוטיוב.
"אל תרקוד" הוא המיני-אלבום היחידי של להקת הרוק הישראלית החברים של נטאשה, אשר יצא לאור בשנת 1994 על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
מיני-אלבום זה היה זמין רק לשדרני רדיו ותקליטנים, ונועד לקדם את אלבום האולפן השלישי והאחרון שלה, "רדיו בלה בלה".
המיני-אלבום מכיל שישה שירים מתוך חלקו השני של "רדיו בלה בלה", העוסק בהפי, אחד מפיצולי האישיות של הדמות הבדיונית אבינועם וקסמן, חולה נפש המנהל תחנת רדיו פיראטית.
כל המילים לשירים נכתבו על ידי מיכה שטרית והולחנו על ידי ארקדי דוכין, למעט היכן שצוין אחרת.
רשימת המשתתפים נלקחה מתוך חוברת האלבום "רדיו בלה בלה".
ארקדי דוכין - זמרה, קלידים, גיטרה, תופים, גיטרה בס
ז'אן פול זימבריס - זמרה, תופים
שלמה אמקיס - גיטרה בס
לאה שבת - קולות רקע (2)
אברי גלעד - ספוקן וורד (3)
מנחם גרנית - ספוקן וורד (3)
דידי הררי - ספוקן וורד (3)
אורלי יניב - ספוקן וורד (3)
רבקה מיכאלי - ספוקן וורד (3)
אהוד מנור - ספוקן וורד (3)
יואב קוטנר - ספוקן וורד (3)
רפי רשף - ספוקן וורד (3)
רותי תפוח - ספוקן וורד (4)
אוהד דקל - קלידים (5)
אלון אולארצ'יק - זמרה (6)
"אל תציע לי" הוא שיר מאת הזמרת-יוצרת הישראלית נונו, אשר יצא לאור ב-31 בדצמבר 2025. השיר נכתב והולחן על ידי נעמי אהרוני-גל (נונו), והופק מוזיקלית על ידי יונתן דרוקר, בן זוגה.
"אל תציע לי" הוצג כשיר תגובה לשיר "" של הזמרת הבריטית ריי, והוצב כעמדה מנוגדת לשיח הפופולרי סביב ציפייה לנישואים ולמחויבות זוגית.
עם פרסומו הוצג השיר כביטוי לקולן של נשים צעירות שטרם גיבשו תפיסה סגורה ביחס לחייהן האישיים והזוגיים.
נונו הציגה את היצירה כהתייחסות ישירה לפער שבין לחצים חברתיים לקבל החלטות גורליות לבין תחושת בלבול, חוסר מוכנות וחוויה של התחלה מתמשכת.
בצהרתה של הזמרת, היא מסגרה את "אל תציע לי" כמענה תרבותי לשיח הגלובלי שיצר השיר של ריי.
הרקע לכתיבת "אל תציע לי" נעוץ בתחושת ההפתעה שחוותה נונו לנוכח אנשים בסביבתה שבחרו בנישואים ובהקמת משפחה, בזמן שהיא עצמה, לדבריה, התקשתה בקבלת החלטות יומיומיות ופשוטות.
תחושה זו שימשה נקודת מוצא לכתיבת שיר שמבקש לערער על הנחת היסוד שלפיה בגרות אישית נמדדת בהכרח דרך מחויבות זוגית פורמלית.
נונו תיארה את השיר כשיר תגובה ישיר ללהיט הבין-לאומי "" של ריי, אשר עוסק בציפייה לזוגיות ממוסדת.
לדבריה, "אל תציע לי" נכתב עבור מי שעדיין חשה בהלם מול השלב שבו מצופה ממנה לקבל החלטות מכריעות לגבי עתידה.
מבחינה טקסטואלית, "אל תציע לי" מציג דוברת שמסרבת להצעת נישואים לא מתוך שלילה של אהבה, אלא מתוך תחושת חוסר מוכנות והיעדר בהירות פנימית.
השיר עוסק בפער שבין הציפייה החברתית להתמסדות לבין חוויה אישית של בלבול, דחייה והשהיה.
הדוברת מדגישה כי היא אינה "סגורה על כלום", ביטוי החוזר לאורך השיר ומעצב את עמדתו הרעיונית.
הטקסט עושה שימוש בהומור, בהגזמה ובאזכורים תרבותיים מגוונים כדי להמחיש את החרדה מפני בחירה סופית.
דרישות בלתי אפשריות מבן הזוג, אזכורים של מבחנים ודימויים מעולם הצרכנות והפנאי משמשים כמנגנון הגנה מפני קבלת החלטה מחייבת.
באמצעותם מצטיירת זוגיות כהליך בירוקרטי או כמשימה שיש לעבור בהצלחה, ולא כחוויה רגשית פשוטה.
השיר מתאר תחושת זמן מעורערת, שבה הילדות נדמית כמשהו שזה עתה הסתיים, בעוד הבגרות טרם הושלמה.
דימויים כמו הקושי לבחור קוקטייל משמשים אלגוריה לפחד מהכרעה זוגית, ומבליטים את התחושה שאיש לא סיפק כלים ברורים להתמודדות עם שלב זה בחיים.
מן הבחינה המוזיקלית הוגדר השיר כיצירה קצבית הנשענת על פופ ודאנס, עם מעטפת צבעונית ותיאטרלית.
ההפקה עושה שימוש בקצב יציב, סאונד נוצץ והגשה קולית מודגשת, היוצרים תחושה של קלילות חיצונית.
על פי יוסי חרסונסקי, הבחירה הזו אינה מקרית, אלא נועדה לשקף תנועה מתמדת והימנעות מהתכנסות, בדומה למצב הנפשי של הדוברת.
הטון הגבוה וההגשה המוגזמת תוארו כבחירה מודעת המאפשרת לדמות הבימתית של נונו להסתתר מאחורי פרסונה צבעונית.
העדר רגעים של שקט או ריכוך מוזיקלי מדגיש את חוסר היכולת להגיע להכרעה, כאשר גם ברגעים המייצגים הצעת נישואים, המוזיקה שומרת על אופייה הקופצני ואינה משתנה.
יוסי חרסונסקי תיאר את "אל תציע לי" כשיר פופ קצבי, אשר מתחת למעטפת קלילה והומוריסטית מציג אמירה חדה על זוגיות, בגרות ולחץ חברתי.
חרסונסקי הדגיש את הדיסוננס בין צליל המסיבה לבין הטקסט, העוסק בחרדה קיומית ובפחד מהתחייבות.
לדבריו, השיר אינו דוחה אהבה, אלא את הציפייה שהדוברת כבר אמורה לדעת מי היא ומה היא רוצה.
עוד ציין חרסונסקי כי הדרישות המוגזמות המוצגות בשיר אינן משקפות חיפוש ריאלי אחר בן זוג אידיאלי, אלא מנגנון הגנה המאפשר לדחות בחירה ממשית.
הוא תיאר את הצגת הזוגיות כוועדה או מבחן כאלגוריה ללחץ חברתי מתמשך, וציין כי ההפקה הדאנסית משמשת לב ליבה של האמירה ולא רק כעטיפה מוזיקלית.
בביקורת נוספת שפרסם דודי פטימר מ"מעריב אונליין" תואר השיר כצעד מודע של נונו ליציאה מאזור נוחות אמנותי.
פטימר עמד על המעבר לסגנון פופ רוק בועט בעל נוכחות סול ובלוז, והציג אותו כבחירה המשדרת שחרור וחידוש ולא כמהלך גימיקי.
לדבריו, השיר מאפשר לקולה של נונו מרחב הבעה רחב יותר ומדגיש חיכוך, חספוס וכריזמה.
פטימר ציין כי הטקסט משלב הומור עצמי ומודעות לדור החי בחרדת בחירה מתמדת, תוך משחק בין רפרנסים תרבותיים שונים.
הוא תיאר את הדמות הנשית שבשיר ככזו המסרבת להיסגר על הגדרה רגשית או זהותית אחת, וציין כי השילוב בין שנינות לפגיעות מונע מהשיר להפוך לפרודי או מטיף.
אל־חוסיימה היא עיר בצפון מרוקו, השוכנת על חוף הים התיכון ובקצה הצפוני של הרי הריף.
העיר היא בירת פרובינציית אל־חוסיימה ונחשבת ליעד תיירותי למרות גודלה הקטן יחסית.
אל־חוסיימה נמצאת בין הרי הריף לים התיכון ומתאפיינת בנוף הררי וסלעי לצד חופים חוליים נקיים כגון קמאדו, באדס, קאלה איריס וטאלה יוסף.
הנוף הטבעי סביבה מגוון ואטרקטיבי לתיירות.
לפי חוקרים אחדים, השם אל־חוסיימה הוא ערביזציה של השם הספרדי Alhucemas, שמקורו במונח הערבי־אנדלוסי אל־חוזאמא שפירושו לבנדר.
לאחר עצמאות מרוקו נקבע השם הרשמי אל־חוסיימה בהתאם לאיות הצרפתי המקובל.
שבט איית־אוריאגל שלט באזור סביב העיר.
במהלך מלחמת הריף הנהיג עבד אל־כרים מאבק נגד השלטון הספרדי והקים את רפובליקת הריף בשנת 1921. בשנת 1925 נחתו כוחות ספרדיים באזור והעיר פותחה תחת השם וילה סאנחורחו.
לאחר עצמאות מרוקו בשנת 1956 שונה שם העיר לאל־חוסיימה והיא החלה להתפתח במהירות.
האזור חווה מתיחויות פוליטיות בשנות החמישים המאוחרות וכן רעידות אדמה משמעותיות בשנים 1994 ו־2004, כאשר רעידת האדמה של 2004 גבתה מאות קורבנות.
במאה ה־21 הפכה העיר למוקד מחאות פוליטיות, במיוחד במסגרת תנועת חיראק הריף בשנת 2016.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על דיג ותיירות.
רבים מתושבי העיר היגרו לאירופה במחצית השנייה של המאה ה־20, ורבים מהם חוזרים לביקורים בקיץ.
חוף קמאדו הוא אחד החופים המרכזיים ומוקד פעילות תיירותית.
העיר משרתת על ידי נמל התעופה שריף אל־אדריסי המחבר אותה לערים מרכזיות במרוקו וליעדים בינלאומיים.
בעיר פועל בית ספר ספרדי בינלאומי וכן קמפוס של אוניברסיטת עבד אל־מאלק א־סעדי הכולל מוסדות אקדמיים שונים.
אלאוטריוס או אלאוטרוס כיהן כאפיפיור בין השנים 174 ו-189 (לפי תיארוך הוותיקן, בין 171 או 177 עד 185 או 193).
לפי ספר האפיפיורים ה"ליבר פונטיפיקליס" הוא כיהן במקביל למלך הבריטי לוקיוס מבריטניה שרצה להמיר דתו לנצרות.
ספק אם סיפור זה מבוסס על מאורע ממשי, שכן אין עדויות התומכות בכך.
לאלאוטריוס מיוחסת הנפקה מחודשת של הצו המבטל הגבלות על מאכלים שונים, בטענה שכל שניתן לאכילה ראוי שיאכל, משום שהאל ברא זאת.
אלאדין הוא סרט אנימציה שהופק על ידי חברת וולט דיסני, בוים על ידי ג'ון מסקר ורון קלמנטס והוא מבוסס על האגדה המזרח-תיכונית "אלאדין ומנורת הקסמים" מתוך "סיפורי אלף לילה ולילה".
זהו הסרט ה-31 שהופק על ידי החברה.
"אלאדין" יצא לאקרנים ב-25 בנובמבר 1992 וזכה בעיקר לביקורות חיוביות, פרט לביקורות בחברה הערבית בהן נטען שהסרט גזעני.
"אלאדין" היה הסרט המכניס ביותר ב-1992, כשגרף הכנסות של 217 מיליון דולר בארצות הברית ו-504 מיליון דולר בעולם.
הסרט זכה בפרסים רבים, רובם עבור הפסקול.
בשנת 2019 יצאה לסרט גרסת לייב אקשן בבימויו של גאי ריצ'י בעלת אותו השם.
הסרט עלה בדיסני+ לכבוד השקתה בישראל ב-16 ביוני 2022.
ג'אפר, יועצו של הסולטאן בעיר אגרבה (עיר דמיונית), מנסה להשיג ממערת הקסמים מנורת שמן קסומה המכילה ג'יני המסוגל להגשים את משאלותיו.
לאחר שראה את ניסיונו של גנב קטן להיכנס למערה, ג'אפר והתוכי שלו, יאגו, מגלים שרק אדם מיוחד המכונה על ידי שומר המערה "יהלום בלתי מלוטש" יכול להיכנס למערה.
יסמין, בתו של הסולטאן, מתוסכלת מחייה בארמון ובורחת לשוק של אגרבה.
שם היא פוגשת בנער אשפתות בשם אלאדין והקוף שלו, אבו.
השניים מגלים שיש להם הרבה מן המשותף.
כאשר אלאדין נעצר על גניבה, יסמין מצווה לשחררו, אבל ג'אפר משקר לה שאלאדין הוצא להורג.
במסווה של איש זקן, ג'אפר משחרר את אלאדין מהכלא ומוביל אותו ואת אבו למערת הקסמים.
ראש המערה הדומה לטיגריס אומר שאסור לגעת בכלום חוץ מהמנורה.
אלאדין ואבו הקוף נכנסים למערה, שם מרבד קסמים מנחה אותם למנורה.
ניסיונו של אבו לגנוב אבן אֹדֶם גורם למערה להתחיל לקרוס, אולם המרבד מעיף אותם לכניסה.
כשאלאדין מוסר לו את המנורה, ג'אפר מנסה להרוג אותו, אבל אבו הקוף נושך את ג'אפר בידו ומקבל את המנורה בחזרה כשהוא, המרבד ואלאדין נופלים חזרה לתוך המערה כשהיא נסגרת.
במערה שקרסה אלאדין משפשף את המנורה, ומשחרר באופן בלתי צפוי ג'יני שמגלה לאלדין שהוא יעניק לו שלוש משאלות, חוץ מאשר לרצוח, לגרום למישהו להתאהב או להחיות את המתים.
אלדין מערים על ג'יני וגורם לו לשחרר אותם מן המערה ללא שימוש במשאלה.
בעוד אלאדין שוקל את משאלותיו, ג'יני מודה שהוא היה רוצה להיות חופשי, שכן הוא אסיר במנורה שלו.
אלאדין מבטיח לשחרר את השד במשאלה האחרונה שלו.
לאחר שמדבר על יסמין עם ג'יני, אלאדין מחליט להשתמש במשאלה הראשונה שלו על מנת להפוך לנסיך כדי שיוכל לחזר אחרי יסמין.
אלאדין חוזר לאגרבה בדיוק כשג'אפר מנסה להערים על סולטאן לסדר נישואים בינו לבין יסמין.
כשאלאדין עושה תהלוכה בארמונו של הסולטאן כ"הנסיך עלי", יסמין דוחה את עלי כמחזר.
למרות הצעתו של ג'יני שאלאדין יספר לנסיכה מי הוא באמת, אלאדין נשאר נסיך נעים ההליכות, ולוקח את יסמין ברחבי העולם על מרבד הקסמים.
במהלך הנסיעה, יסמין חושפת את עלי כאלאדין, ודורשת ממנו את האמת.
אלאדין במקום זה בודה סיפור שלפעמים הוא מתלבש כהמוני כדי לברוח מהחיים בארמון.
בני הזוג מתנשקים כשאלאדין מחזיר אותה הביתה.
לאחר מכן אלאדין נתפס על ידי ג'אפר ומושלך לים, אבל ג'יני מציל אותו כמשאלה השנייה שלו.
אלאדין חוזר לארמון וחושף את המזימה של ג'אפר; וג'אפר בורח ותוך כדי הבריחה הוא מבחין שהמנורה ברשותו של הנסיך עלי, ומבין שהוא אלאדין.
כשאלאדין ספקני לגבי חשיפת זהותו האמיתית בפני יסמין, יאגו גונב את המנורה של ג'יני ומביא אותו לג'אפר, אשר הופך לאדון החדש של ג'יני.
ג'אפר משתמש בשתי המשאלות הראשונות שלו על מנת להפוך לסולטאן ולקוסם החזק ביותר בעולם.
באמצעות הכוחות החדשים שלו, ג'אפר חושף את אלאדין כנער אשפתות ומגלה אותו ואת אבו אל שממה קפואה.
אלאדין משתמש במרבד הקסמים כדי לחזור לאגרבה, שם ג'אפר כלא את יסמין והסולטאן כעבדים שלו.
יסמין מסיחה את דעתו של ג'אפר כשהיא מעמידה פנים שהיא התאהבה בו בגלל בקשתו של ג'אפר מהג'יני, כאשר אלאדין מנסה לגנוב בחזרה את המנורה, אבל ג'אפר מעמת אותו.
הוא כולא את יסמין בשעון חול גדול והופך את עצמו לקוברה ענק.
כשג'אפר לוכד את אלאדין בזנב שלו, הוא מתגאה בהיותו "החזק ביותר עלי אדמות", מה שגורם לאלאדין לצעוק כי ג'יני חזק יותר.
לנוכח ההבנה הזאת, ג'אפר משתמש במשאלתו האחרונה להיות הג'יני החזק ביותר בעולם, מבלי לדעת שהג'יני הוא עבד למנורה שלו.
ג'אפר הופך לג'יני כל יכול אך חסר רצון חופשי, נשאב לתוך מנורה שחורה, וגורר את יאגו איתו.
ג'יני מעיף את המנורה אל מערת הקסמים.
לאחרי שאלאדין מבין שהוא לא יכול להתיימר להיות מישהו שהוא לא, הוא מחליט לקיים את הבטחתו ומבקש במשאלתו האחרונה שג'יני יהיה חופשי.
הסולטאן רואה את אהבתה של יסמין לאלאדין, ומשנה את החוק על מנת לאפשר לה להתחתן עם מי שהיא מוצאת ראוי.
ג'יני עוזב על מנת לחקור את העולם ואלאדין ויסמין חוגגים את אירוסיהם.
דמות תיאור הדמות מדבבים בגרסה האנגלית מדבבים בגרסה העברית אלאדין גנב עני אבל טוב לב.
נאלץ לגנוב מזון כדי להישאר בחיים.
ויינגר שלח קלטת אודישן מהבית עם אימו משחק בתור הג'יני, ואחרי כמה שיחות חוזרות הוא גילה אחרי שישה חודשים שהוא קיבל את התפקיד.
סקוט ויינגר (שירה: בראד קיין) אלון אופיר ג'יני ג'יני מצחיק עם כוח כל יכול שיכול להיות מופעל רק כאשר אדונו רוצה בזאת.
לבסוף הוא שוחרר מהמנורה שלו בידי אלאדין.
קלמנטס ומוסקר כתבו את החלק של הג'יני עבור ויליאמס.
רובין ויליאמס טוביה צפיר יסמין נסיכת אגרבה, שעייפה מהחיים בארמון המלכותי.
לרקין נבחרה תשעה חודשים לאחר האודישן שלה, והייתה צריכה להתאים את גובה הצליל שלה כדי להגיע לקול שיוצרי הסרט חיפשו לדמות.
לינדה לרקין (שירה: ליאה סלונגה) רמה מסינגר ג'אפר יועצו הצמא לכוח של הסולטאן.
הרוצה להיות הסולטאן של אגרבה.
ג'אפר היה אמור להיות במקור דמות חמת מזג, אבל הבמאים החליטו כי נבל רגוע יהיה מפחיד יותר.
פרימן היה השחקן הראשון שלוהק, ובילה שנה ותשעה חודשים בהקלטת הדיאלוג שלו.
הוא דיבב מחדש את קולו לאחר שויינגר ולרקין לוהקו כי הרגיש ש"ג'אפר צריך להיראות כאיום ממשי לאלאדין ויסמין".
אנימטור אנדרס דג'ה ניסה לשלב את הבעות פניו ותנועותיו של פרימן לדמות.
ג'ונתן פרימן אלי גורנשטיין אבו קופיף המחמד של אלאדין הלוקה בקלפטומניה.
הציל את אלאדין מג'אפר שעמד להורגו.
האנימטורים צילמו קופים בגן חיות בסן פרנסיסקו כדי ללמוד את התנועות שאבו היה עושה.
בשלוש השנים שנדרשו כדי להקליט את הסרט, ולקר לא נפגש עם ויינגר או עם ויליאמס.
ולקר דיבב גם את ראג'ה (הטיגריס של יסמין), ואת מערת הקסמים- גם בסרט לייב-אקשן.
פרנק ולקר פרנק ולקר מרבד שטיח בעל יכולת חישה המסוגל לעוף.
הציל את אלאדין ואת אבו מן ההרס העצום שנוצר במערה.
האנימטור רנדי קרטרייט תיאר את העבודה על השטיח כמאתגרת, שכן הוא רק צורת ריבוע, אשר מבטא את עצמו דרך פנטומימה - "זה כמו לשחק עם אוריגמי".
קרטרייט קימט פיסת בד תוך כדי שאייר כדי לראות איך לעשות את התנוחות של השטיח.
ללא קול ללא קול יאגו עוזרו התוכי הסרקסטי של ג'אפר.
האנימטור של יאגו ויל פין ניסה לשלב היבטים מסוימים מהופעתו של גוטפריד לתוך העיצוב של יאגו, במיוחד עיניו העצומות למחצה ושיניו הבולטות.
גילברט גוטפריד אוהד שחר הסולטאן השליט הנפוח אך טוב הלב של אגרבה, אשר מנסה נואשות למצוא מחזר לבתו יסמין.
היבטים מסוימים של הדמות היו בהשראת הקוסם מארץ עוץ, כדי ליצור דמות סמכותית מגמגמת.
המספר (רובין ויליאמס/ששי קשת): סוחר מסתורי שמספר את סיפורו של אלאדין.
גאזים (צ'ארלי אדלר/יהויכין פרידלנדר): גנב שמשתף פעולה עם ג'אפר.
הוא נהרג על ידי ראש הטיגריס.
ראש הטיגריס (פרנק ולקר/שמעון כהן): ראש טיגריס ענק עשוי מחול המשמש כשומר לכניסה של מערת הקסמים.
הכניסה למערה היא דרך לועו.
ראזול (ג'ים קאמינגס/שמעון כהן): המפקד של המשמר המלכותי באגרבה, לא מחבב את אלאדין ומנסה להוציאו להורג בפקודת ג'אפר.
פאזאל, חכים, נחבי וזגולין (פרנק ולקר, קורי ברטון וג'ף בנט/גיל זמק, יעקוב בוך): שלושה משומרי אגרבה.
בסרט של 2019 חכים הוא ראש המשמר במקום ראזול.
אחמד (קורי ברטון/יהויכין פרידלנדר): נסיך שמגיע לאגרבה כדי לחזר אחרי יסמין, באחד הקטעים רב עם אלאדין.
ראג'ה (פרנק ולקר): טיגריס וחיית המחמד של יסמין.
פארוק (ג'ים קאמינגס/יעקב בוך): מוכר פירות בשוק של אגרבה.
עומאר (גיל זמק): מוכר אבטיחים שאלדין גונב ממנו.
שמם של השומרים ושני המוכרים מוזכר בסדרה.
בעקבות ההצלחה של הסרט הופק סרט המשך ישר לווידאו הנקרא "שובו של ג'אפר" בשנת 1994. סרט ההמשך מתאר דמות חדשה, אביס מאל, המדובב על ידי ג'ייסון אלכסנדר, וכל צוות השחקנים של הסרט המקורי חזרו, חוץ מוויליאמס שהוחלף על ידי דן קסטלנטה, ודאגלס סיל שהוחלף על ידי ואל בטין.
העלילה מתמקדת בעיקר בג'אפר הרוצה לנקום באלאדין.
עם זאת, הפעם כשיאגו לצד אלאדין, אביס מאל הופך לעוזרו החדש של ג'אפר.
זמן קצר לאחר "שובו של ג'אפר", סדרת טלוויזיה על אלאדין שודרה בטלוויזיה.
הפרקים התמקדו בהרפתקאותיו של אלאדין לאחר אירועי הסרט השני.
בשנת 1996, סרט ההמשך האחרון, "אלאדין ומלך הגנבים", יצא בווידאו.
הסיפור מסתיים כשאלאדין ויסמין עומדים להינשא ואלאדין מגלה שאביו עדיין חי, אבל הוא מלך הגנבים באגרבה.
בסרט זה ויליאמס חזר לדבב את הג'יני.
הדמויות באלאדין לאחר מכן מופיעות בסדרה "הרקולס" בשנת 1999, כמו כן הופיעו בסרט "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים" משנת 2007.
בשנת 2013 יצאה מחזמר "מעוות- סיפורו הלא נודע של הוואזיר המלכותי" שהוא פרודיה על הסרט.
יחד עם יציאת הסרט יצאו שלושה משחקי וידאו שונים המבוססים עליו.
המצליח ביותר מביניהם הוא קופרודוקציה בין וירג'ין ואולפני ההנפשה של וולט דיסני לסגה מגה דרייב בשם Disney's Aladdin שיצאה בשנת 1993, ואחר כך עברה המרה למחשב האישי, לגיים בוי ולGame Boy Color.
במשחק זה עשרה שלבים - השוק, המדבר, גגות אגרבה (עם גאזים וראזול בתור בוסים), הצינוק, שלושה שלבים במערה, עולם הג'יני ושני שלבים בארמון עם קרב נגד יאגו ביניהם ולבסוף ג'אפר.
באותה שנה הוציאה קאפקום משחק "אלאדין" משלה לקונסולת סופר נינטנדו שהומר לגיים בוי אדוונס בשנת 2002. בגרסה זו ה"בוס" הראשון הוא פארוק והאחרון הוא ג'אפר בשתי צורותיו.
בשנת 1994 יצא משחק "אלאדין" לקונסולות גיים גיר ומאסטר סיסטם, שעקב אחר רצף העלילה באופן מדויק יותר.
סדרת הטלוויזיה הביאה השראה למשחק נוסף מבית Argonaut Games בשם "אלאדין ונקמתה של נאסירה" שיצא בשנת 2000 לפלייסטיישן ולמחשב האישי.
בשנת 2014 הועלה בברודוויי מחזמר על פי הסרט, שבו ג'ונתן פרימן שדיבב את ג'אפר בסרט גילם אותו על הבמה במחזמר.
כמו כן הוסרה דמותו של הקוף אבו, ובמקומו נוספו דמויות אנושיות בשמות בבקק, עומר וקאסים, שהיו אמורות להופיע בסרט.
אלאוטריו סאנצ'ס רודריגס (Eleuterio Sánchez Rodríguez; נולד ב-15 באפריל 1942, מוכר גם בכינויו "El Lute" - אל לוּטֵה), פושע עבר מפורסם ביותר בספרד וסופר בהווה.
אלאוטריו סאנצ'ס נולד בסלמנקה שבמערב ספרד למשפחה ענייה קשת-יום, בזמן שאביו היה בכלא.
סאנצ'ס נידון ל-6 חודשי מאסר בעוון גנבתן של שתי תרנגולות.
זמן קצר לאחר מכן, לאחר שסיים לרצות את עונשו ובגלל עברו הפלילי, נגזר עליו ב-1965 עונש מוות בגין שוד חנות תכשיטים במדריד שבמהלכה נרצח המאבטח.
סאנצ'ס טען כי אינו אשם ברצח אלא היה "שעיר לעזאזל" שנוח להאשימו בהתחשב בעברו הפלילי וברקע הסוציו-אקונומי הנמוך שלו.
עונשו הומתק לתקופת מאסר של שלושים שנה בכלא צבאי.
כל אותה עת המשיך סאנצ'ס לטעון לחפותו ונלחם בכול מאודו נגד הרשעתו זו.
נמלט מספר פעמים מהכלא ונודע ברחבי ספרד כ"פושע המבוקש ביותר".
למרות שנכנס לכלא כאיכר אנאלפבית, הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב, התקדם ורכש תואר במשפטים, כתב מספר ספרים והמשיך במאבקו חסר הפשרות כדי לטהר את שמו.
ספרו פורסם בזמן שהותו בכלא תחת השם הספרדי "Camina o revienta" ובתרגום לעברית: "דלג הלאה או תמות".
סאנצ'ס חי בעבר בטומארס, עיירה במחוז סביליה שבדרום ספרד, עם אשתו השנייה ושני ילדיה, חיים רגילים למדי אשר העידו כי ביקש להשאיר מאחוריו את התדמית העבריינית שדבקה בו.
ב-2006 התלוננה אשתו למשטרה בגין "יחסו הלא תקין" כלפיה והביאה למעצרו.
לאחר זמן מה, הוא שוחרר.
סיפורו של סאנצ'ס בתרבות הפופולרית
ב-1979 סיפורו של אלאוטריו סאנצ'ס היווה השראה ונושא אחד השירים, שהפך ללהיט, של להקת בוני אם.
סיפורו היווה מקור השראה גם לשני סרטים בבימויו של ויסנטה ארנדה: הראשון, סדרה שמנתה שלושה פרקים תחת השם "El Lute: Camina o revienta" שנעשתה ב-1987 והשני, "El Lute II: Mañana seré libre" שנעשה ב-1988. אימנול אריאס גילם את דמותו של סאנצ'ס.
אלאדין ומנורת הקסמים הוא שמה של מעשייה שמקורה במזרח התיכון.
מעשייה זו נכללה ב"סיפורי אלף לילה ולילה" והיא אחת הידועות שבהן, אם כי אינה חלק מן הטקסט המקורי בערבית.
המעשייה נוספה אל קובץ "סיפורי אלף לילה ולילה" במאה ה-18 על ידי המזרחן אנטואן גלן, שליקט אותה מפי מספרי סיפורים מסוריה.
הסיפור מתרחש בסין (בגרסה אחרת בהודו או באגרבה) ומספר על חייט עני שיש לו בן חסר תועלת ויכולת בשם אלאדין .
כאשר אביו של אלאדין נפטר, מכשף רשע מצפון אפריקה מאתר אותו, מתחזה לדודו ומוליך אותו בדרכי מרמה לתוככי מערה מסוכנת כדי שיוציא מתוכה מנורת שמן ישנה.
אלאדין לא ידע שאין זו מנורה רגילה וכי יש לה תכונות קסם ובתוכה מצוי שד שבכוחו להגשים כל משאלה.
למרות שהמכשף אוסר על אלאדין להוציא מהמערה דברים נוספים, מעדיף אלאדין לקחת עמו חלק מן האוצרות הרבים שבמערה במקום להסתפק במנורה.
כאשר אלאדין מנסה לצאת מהמערה, המכשף מבקש ממנו לתת לו את המנורה קודם שייצא.
אלאדין לא מצליח למסור לו אותה הואיל וכיסיו מלאים (בגרסה אחרת אלאדין חושד ומסרב למסור את המנורה בטרם ייצא מהמערה).
המכשף מתרגז וסוגר עליו את פי המערה.
בתוך המערה, משפשף אלאדין את המנורה בעדינות מן הצד כדי לנקותה, וכתוצאה מכך יצא ממנה השד באורח פלא ואמר: "מה תצווה עליי, אדוני?
עומד אני לפקודתך כי עבדך אני!".
הכוחות הנסתרים של השד הופכים את אלאדין במהרה לאיש עשיר מאוד.
הוא נישא לבת המלך, והשד מקים עבורם ארמון מפואר.
מקץ שנים אחדות עולה המכשף על עקבותיו של אלאדין.
כשהוא מחופש לרוכל נודד, מכריז על נכונותו להחליף מנורות ישנות בחדשות.
אשתו של אלאדין, שאינה יודעת מה רב ערכה של המנורה החלודה שנמצאת בביתה, מחליפה אותה באחת חדשה אצל הסוחר המוזר.
המכשף מצווה מיד על השד להגלות את הנסיכה ואת ארמונה לאפריקה.
אולם אלאדין רודף אחרי המכשף, ובעזרת אשתו משיג לעצמו את המנורה, ומחזיר את הארמון ואת רעייתו למקומם.
סיפורו של אלאדין מוצג בסרט האנימציה הגרמני מ-1927, עלילות הנסיך אחמד, המבוסס בעיקרו על הסיפור 'הנסיך אחמד והפיה פארי באנו', גם הוא מתוך סיפורי אלף לילה ולילה.
עלילות הנסיך אחמד הוא אחד מסרטי האנימציה הראשונים באורך מלא שנוצרו, והראשון שעותק מלא שלו שרד.
בשנת 1992 יצא סרט ההנפשה "אלאדין" של חברת וולט דיסני וזכה להצלחה רבה.
בעקבות הצלחת הסרט יצאו שני סרטי המשך ישירות לווידאו: "שובו של ג'אפר" (1994) ו"אלאדין ומלך הגנבים" (1996).
כמו כן יצאה סדרת טלוויזיה בשנת 1994 שהתרחשה בין הסרט השני והשלישי ושודרה בישראל ברצועת זמן דיסני (ערוץ 2).
בשנת 2019 יצאה לסרט זה גרסת לייב אקשן בבימויו של גאי ריצ'י בעלת אותו השם בכיכובו של מנה מסעוד בתפקיד אלאדין.
בישראל עובד סיפורו של אלאדין לתיאטרון מספר פעמים.
ב-1998 עלתה ההצגה "אלאדין", בה שיחקו ליאור כלפון בתפקיד אלאדין, חנה לסלאו בתפקיד ג'יני, אברהם מור בתור הקיסר, רובי דואניאס בתפקיד דימון הרשע, יניב פולישוק בתור עוזרו בובוש, נועה דורי בתפקיד יסמין, ניקי גולדשטיין ועוד.
ב-2004 עלה המחזמר אלאדין בו שיחקו תום אבני (אלאדין), אלי יצפאן (הג'יני), הדס מורנו (יסמין), צביקה הדר (ג'אפר), שירלי לילו, בני אבני, גיל קפטן ועוד.
בשנת 2007 שיחק רודריגו גונזלס את דמותו של אלאדין, אילנית לוי שיחקה את הנסיכה וחנה לסלאו שבה לתפקיד הג'יני לסירוגין עם הילה מערבי.
בשנת 2011 במחזמר "שובו של הג'יני" גילם את הדמות אלדין ציון ברוך, לצד חבריו בשלישיית מה קשור: אסי ישראלוף בתפקיד ג'אפר, שלום מיכאלשווילי בתפקיד אימו של אלדין.
לצדם שיחקו אגם רודברג בתור יסמין, יניב פולישוק בתפקיד אביה הסולטאן וקובי פרג' בתפקיד הג'יני שזכה לביקורות משבחות על תפקידו.
בשנת 2013 כיכב הזמר הראל סקעת במחזמר "אלאדין ויסמין", את יסמין גילמה שירי מימון ואלי יצפאן שב לתפקיד הג'יני, יחד עם מרטין אומנסקי כג'אפר ואריה מוסקונה בתור הסולטאן.
בשנת 2017 היה זה אסף הרץ ב"אלאדין והנסיכה יסמין", את הנסיכה גילמה שם עדי הימלבלוי, את הג'יני גילם טוביה צפיר ואת המכשף גילם חובי סטאר.
בנוסף, השתתף מייקל לואיס בתור הנסיך קאסים.
בשנת 2010 עלתה ההצגה אלאדין ומנורת הקסמים תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בעיבוד ובימוי של רענן פררה ומשה בן שושן.
את הג'יני גילמו לסירוגין עדי אייזנמן ודודי גזית ואת אלאדין רועי קקון ושחר ישי.
בשנת 2019 תיאטרון הילדים הישראלי בהפקתה של קארין סתיו העלה את המחזמר אלאדין ישראל בכיכובם של שי ורועי כג'אפר ויאגו, יחד עם כוכב הילדים טוביה טוויג הידוע בשם טוויגי גיבור בריאות - בתפקיד הג'יני.