tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העמוד המרכזי של האולם הפתוח בקומת הקרקע סימל את עץ הטיליה או עץ האלון שתחתיו התקיימו הדיונים בבית המשפט הציבורי.
על תבליט האבן סביב העמוד, חזירים מסמלים גרגרנות וניאוף, העיטים בצע כסף, הקופים חמדנות והסירנות מסמלות שנאה וכעס.
גוף הציפור עם ראש אנושי על עמוד פינת חזית הוא לעג מימי הביניים, עמוד הקלון, סמל להתעללות ובושה.
בית המלח (Matrosenhaus) הממוקם בין חוף ההאבל למגדל פלאטו תוכנן על ידי יוהאן היינריך שטרק בסגנון הגותי הגרמני שתוכנן ב-1842 ונחנך באותה שנה.
המבנה שימש כביתו של המלח, שתפקידו היה לשמור על הגונדולות וספינות המפרש.
הגמלון המדורג לא נבנה עד שהבניין הקודם הוקם מחדש בשנת 1868. בית העירייה מימי הביניים בשטנדאל שימש מודל לגמלון זה.
בית טירה הוצמד לצד הבלוודרה הנאו-גותית.
גשר מתרומם שכבר לא קיים גישר על פני החפיר בצורת כוכב שהשתרע סביב המגדל.
גם תותחים ממבצר ופסלי שכירי חרב הסמוכים לכניסה וטבעת של פרחים העניקו למגדל אופי הגנתי.
רהיטים ואביזרי ריהוט אבדו כתוצאה מוונדליזם וביזה לאחר 1945.
המונומנטים בפארק בבלסברג קשורים כמעט באותה תקופה רק להצלחות צבאיות של צבא פרוסיה בתקופת שלטונו של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה.
מאחורי ארמון בבלסברג, מעל מה שמכונה מרפסת וולטר (Voltaire-Terrasse), הוצב העתק של אנדרטה להנצחת החיילים הפרוסים שנפלו במרד באדן בשנת 1848. המקור, פסל המלאך מיכאל מכניע את הדרקון עשוי אבן חול אדומה בסגנון גותי, נמצא בבית קברות בקרלסרוהה.
פסלו של המלאך בחלון הקשת המחודדת הגיע מבית המלאכה של הפסל אוגוסט קיס, תלמידו של כריסטיאן דניאל ראוך.
המלך פרידריך וילהלם הרביעי העניק מבנה זה לאחיו וילהלם הראשון לאחר הדיכוי המוצלח של ההתקוממויות על הריין העליון, שם היו הכוחות הפרוסים בפיקודו הצבאי של הנסיך וילהלם.
האנשים העניקו לו את הכינוי "נסיך קלע קופסה" ("Kartätschenprinz"), משום שהוא פעל ללא רחם נגד המורדים בברלין ובמקומות אחרים.
עמוד תפילה מוקף עצי טיליה וספסלים ניצב מתחת למגרש התענוגות על גדות ההאבל.
זו מתנה של הדוכס הגדול לאופולד פון באדן לנסיך וילהלם, גם כן כזיכרון לניצחונו במערכה בבאדן.
וילהלם הראשון, קיסר גרמניה שהיה אז השליט הקים עמוד ניצחון לזכר הניצחון במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866.
הוא מורכב משרידי סלע שממנו יוצרה קערת הגרניט הגדולה שהוצבה מול המוזיאון הישן בברלין בשנת 1826. אלת הניצחון מברונזה והכותרת מיוצרות על פי מודל של הפסל כריסטיאן דניאל ראוך.
המדליות המוצמדות לאזור הבסיס הן העתקים מוגדלים של הפרסים שניתנו במלחמות פרוסיה.
פארק בבלסברג ממומן ומנוהל על ידי , המנהלת את האתרים שבאתר המורשת העולמית "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין".
אוכלוסיית בבלסברג מתחה ביקורת קשה על ההנהלה.
תושבים רבים מרגישים שרשות הפארק כופה כללים מגבילים מדי.
זה נובע בעיקר מהאיסור הקפדני להשתמש בשטח הפארק למשחקים.
ישנן מספר יוזמות המנסות לשכנע את הרשויות להיענות לרצונן של התושבים המקומיים.
הפגנות נגד רשות הפארק הביאו לכך שכמה שבילים עיקריים בפארק בבלסברג נפתחו רשמית לרוכבי אופניים בינואר 2008, כולל דרך חומת ברלין העוברת בפארק.
פארק אקולוגי גלילות (המכונה גם אקו-פארק גלילות וכן חורשת דרזנר) הוא מרחב טבע עירוני, הממוקם צפונה לרמת אביב ג', ממערב לנתיבי איילון ודרומית-מזרחית למסוף חברת פי גלילות.
עצי אקליפטוס גדלים בו, לצד פריחת נרקיסים.
שוכן בו אתר ארכאולוגי של מערות קבורה שומרוניות - מערות אפקה.
על רכס הכורכר יש שפע צמחים - צבעונים, סחלבים, שפתניים ואירוס ארץ-ישראלי.
חיים בפארק בעלי חיים - תנים, נמיות, ארנבות שדה, קרפדות, חרדונים וצבים.
פארק איזמאילובסקי הוא הפארק העירוני הגדול ביותר באירופה.
זהו שטח הכפוף למוסד הסביבתי הממלכתי "מוספרירודה", שבתורו, כפוף למחלקת ניהול טבע והגנת הסביבה של העיר מוסקבה.
הפארק כולל: פארק-יער איזמאילובסקי וטרלצקי , בריכת סרבריאנו-וינוגרדני עם אי, ופארק התרבות והמנוחה איזמאילובו .
עבור פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי בשנת 1957, על פי הוראה אישית של ניקיטה חרושצ'וב, הוקם גלגל ענק בפארק - השני בגובהו במוסקבה (אז ראשון) בגובה 60 מטר.
פארק ארץ הצבי הוא גן חיות ומרכז שיקום לחיות בר שהוקם בשנת 2016 על ידי צבי אדיב ובניו.
הוא מתנהל יחד עם עמותת למען חיות הבר, ועובד בשיתוף פעולה יחד עם רשות הטבע והגנים ובית החולים לחיות בר.
מטרתו של הפארק הוא להוות מרכז שיקום עבור בעלי חיים, ולאחר מכן לשחרר אותם בחזרה לטבע.
כשבעל החיים אינו מסוגל לחזור לטבע, הוא משתקע בפארק.
בין בעלי החיים הקבועים בפארק ניתן למצוא:
תן זהוב - ישנו זוג
גמל חד-דבשתי - ישנה נאקה.
פוני - ניתן לרכוב על סוסי הפוני בתשלום
פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד הוא מרחב טבע עירוני ברצועת החוף של העיר אשדוד, המשתרע ממצודת אשדוד ים לחוף באר שבע ברובע ט"ו.
הפארק הוקם בתמיכת הקרן לשטחים פתוחים של רשות מקרקעי ישראל, החברה לתיירות של אשדוד ועיריית אשדוד, בתכנון אדריכל הנוף ליאב שלם.
הוא נפתח בקיץ 2020, ומתוחזק על ידי העירייה והחברה לתיירות אשדוד.
הפארק, המשתרע על שטח של כ-300 דונם, מחולק ל-3 שבילי הליכה:
תוואי השבילים הוא מעגלי, ואינו כבוש.
הם מסומנים על ידי עמודי עץ ושלטי ניווט לאורכם.
מצודת אשדוד ים – נקודת ההתחלה הרשמית של הפארק מצפון.
מבצר נמל ערבי באשדוד ים (אשדוד העתיקה) שהוקם תחת שלטון בית אומיה בתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל (במאה ה-7).
היא שימשה כחלק ממערכת איתות לצד מצדית אשדוד ים (ברובע ט"ו) לבירה רמלה מפלישת אוניות ביזנטיות.
אחוזות הקבר – שתי אחוזות קבר מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית בארץ.
הקברים השתייכו לבית הקברות של אשדוד ים.
מצפה יוחאי – מצפה שהוקם ב-2022 ליד מצודת אשדוד ים להנצחת יוחאי אלקיים, תושב העיר שהציל אישה מטביעה בחוף ב-2018. המצפה ממוקם מעל נקז חוף המצודה.
פארק גריניץ' הוא אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון, והוא האזור הירוק הגדול ביותר בדרום מזרח לונדון.
בחלקו הצפוני של הפארק נמצאים המוזיאון הימי הלאומי של בריטניה ובית המלכה, ובמרכז הפארק, בראשה של גבעה תלולה, נמצא מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ'.
מצפונו של הפארק זורם נהר התמזה.
עד שנת 1427 היה שטח הפארק (כ-800,000 מ"ר) בבעלות מנזר פטרוס הקדוש שבגנט (St.
בשנה זו, עבר השטח לידי הכתר, וניתן על ידי המלך הנרי השישי לדודו המפרי, דוכס גלוסטר.
המפרי בנה במקום בית אחוזה בסמוך לנהר התמזה, ומגדל שמירה בראש הגבעה.
לימים גדל המבנה בסמוך לנהר והפך לארמון פלסנטיה במסגרתו נבנו בית המלכה.
לאחר הרס הארמון נבנה במקומו בית החולים גריניץ'.
במקום בו ניצב מגדל השמירה נבנה על ידי המלך צ'ארלס השני מצפה הכוכבים המלכותי בשנת 1675.
במהלך המאה ה-15 היה הפארק יער פראי ושימש את בית המלוכה לציד באמצעות בזים.
במהלך המאה ה-16 גדלו בפארק איילים בשל חיבתו של המלך הנרי השמיני לציד איילים.
המלך ג'יימס הראשון הקיף את הפארק בחומת אבן שגובה כ-3.5 מטרים ואורכה כ-3 ק"מ בעלות של 2,000 ליש"ט.
במהלך המאה ה-17 שונה מבנה הפארק, ככל הנראה בתכנונו של אדריכל הנוף אנדרה לה נוטרה (אשר הכין תוכניות עיצוב עבור הפארק).
במהלך המאה ה-18 הותרה כניסת הציבור אל הפארק.
תוכנית להקמת מסילת רכבת לאורכו של הפארק בשנות ה-30 של המאה ה-19 בוטלה בלחץ ציבורי - ובמקומה נבנה קו רכבת תת-קרקעי מתחת הפארק בשיטה של חפירה וכיסוי.
קו רכבת זה, המקשר בין תחנת גריניץ' לבין תחנת גבעת מייז, החל לפעול בשנת 1878.
בשנת 1888 הוקמה בסמוך לפארק תחנת הרכבת פארק גריניץ' אולם היא לא זכתה לפופולריות ונסגרה בשנת 1917.
בשטחו הדרומי של הפארק אזור של גבעות המהווה רמה גבוהה ביחס לסביבתו, ואילו שטחו הצפוני של הפארק (בסמוך למוזיאון הימי הלאומי ובית המלכה) הוא אזור מישורי נמוך יותר המשתפל לעבר נהר התמזה שמצפון לפארק.
במרכז הפארק נמצאת גבעה שעליה נמצא מצפה הכוכבים המלכותי.
בפארק ממוקם פסלו של הנרי מור - "דמות קצה סכין ניצבת".
בפארק נמצאים גן פרחים גדול, בריכת ברווזים, גן ורדים, מגרש קריקט, מגרשי טניס, שרידים ארכאולוגיים מהתקופה הרומית, וכן עץ אלון מתקופתה של המלכה אליזבת הראשונה הנקרא "עץ האלון של המלכה".
בפארק נערכו תחרויות הרכיבה על סוסים במסגרת המשחקים האולימפיים של שנת 2012, וכן תחרויות מרוץ שדה במסגרת קרב חמש מודרני.
פארק גורן הוא פארק בשטח של כ-2000 דונם בגליל העליון בקרבת מושב גורן וקיבוץ אילון.
הפארק צופה בערוץ התלול של נחל כזיב ומבצר המונפור, בו ניתן לצפות ממצפור המונפורט.
בשטח הפארק שבילי הליכה רבים בדרגות קושי שונות, ומגוון מסלולי טיול משולטים.
הפארק משמש גם כיציאת נקודה נוחה לטיולים בנחל כזיב ובסביבתו.
הפארק פופולרי במיוחד לבילוי בחיק הטבע בשל פינות החמד הרבות שבו, שולחנות הפיקניק ומתקני השתייה הפזורים בשטחו.
כמו כן נמצא בפארק חניון לילה המאפשר לינת שטח.
בשטח הפארק ליד חניון "עין זיתים" נמצא מצד עין טמיר, שרידי מצודה מתקופת הברונזה התיכונה.
הפארק נמצא בלבו של חורש טבעי, המשתרע על פני יותר מ–30 אלף דונם.
העץ השולט כחורש הוא אלון מצוי, ומצויים בו עצים רבים אחרים כגון ער אציל, אלון התולע, קטלב מצוי, אשחר ארצישראלי ואלה ארצישראלית.
בחורף ובאביב פורחים בחורש שלל פרחים כגון כלנית, רקפת, איריס וסחלב מצויר הנדיר בארץ.
הפארק הוכשר ומתוחזק על ידי קק"ל.
תחזוקתו כוללת את גיזום הצמחייה, תחזוקת מתקני שתייה, שירותים ושולחנות פיקניק, שילוט והסדרת מסלולי הטיולים.
ניתן להגיע אל הפארק מכביש הצפון (כביש מס' 899) בפניה דרומה סמוך למושב גורן.
גישה נוספת לפארק אפשרית גם מכביש הנוף הצר היוצא ממוצב עבדון ונכנס לפארק ליד מצפור מונפורט.
הכניסה לפארק חופשית כל השנה.
ניתן להגיע מן הפארק לערוץ נחל שרך הסמוך, חורבת דנעילה ולחורבת גליל.
במרחק קילומטרים ספורים מן הפארק נמצאים מערת קשת, יער חניתה, מבצר יחיעם, וחניון השיירה.
פארק גוספורד הוא סרט משנת 2001, אשר ביים רוברט אלטמן, וכתב ג'וליאן פלוז לפי רעיון של אלטמן ובוב בלבן.
אנסמבל רב-משתתפים של שחקנים מהשורה הראשונה לוהקו לתפקידים בסרט, שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר.
הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור הבימוי.
בנוסף היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריות "הסרט הטוב ביותר", "הבמאי הטוב ביותר" והתלבושות.
מגי סמית' והלן מירן היו מועמדות בקטגוריית שחקנית המשנה.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1932 באנגליה, קבוצה של אנשי אצולה בריטים ואורחים אמריקאים מתאספת לסוף שבוע של ציד באחוזה כפרית בשם "פארק גוספורד" (הסרט צולם בוורת'הם פארק).
במהלך סוף השבוע נרצח בעל האחוזה, סר ויליאם מקורדל, והבלש משטרה המקומי מנסה לגלות מי הרוצח.
הסרט מנווט בין עולמם של האדונים, בעלי האחוזה ואורחיהם, ובין המשרתים.
הסרט עוקב אחרי מספר רב של דמויות וקוי עלילה, שחלקם עוסק ביחסים המורכבים בין הדמויות השייכות למעמדות השונים בחברה הבריטית.
משולב בו סיפור בלשי בנוסח אגאתה כריסטי, וסיפורי דרמה בנוסח סדרת הטלוויזיה "אדונים ומשרתים".
סיפור הסרט הוא בדיוני לחלוטין אך אחת הדמויות, אייבור נובלו, מבוססת על זמר ידוע מאותה תקופה, ומגלם אותו ג'רמי נורתהם.
מגי סמית' - קונסטנס טרנתהם
מייקל גמבון - ויליאם מק'קורדל
קריסטין סקוט-תומאס - סילביה מק'קורדל
צ'ארלס דאנס - לורד ריימונד סטוקברידג'
ג'רלדין סמרוויל - לואיזה סטוקברידג'
טום הולנדר - אנתוני מרדית
ג'רמי נורת'הם - אייבור נובלו
בוב בלבן - מוריס וייסמן
ג'יימס וילבי - פרדי נסביט
קלאודי בלקלי - מייבל נסביט
לורנס פוקס - רופרט סטנדיש
ראיין פיליפה - הנרי דנטון
סטיבן פריי - המפקח תומפסון
קלי מקדונלד - מרי מקיכרן
קלייב אוון - רוברט פארקס
הלן מירן - גברת וילסון
איילין אטקינס - גברת קרופט
מג ויין אוון - לואיס
פרנק ת'ורנטון - מר בורקט
פארק ברונקס הוא פארק ציבורי ברובע הברונקס בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הפארק, ששטחו 2.91 קמ"ר, הוא השמיני בגודלו בעיר ניו יורק, מנוהל על ידי מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק.
הפארק נמצא על גדות נהר ברונקס ונמצאים בשטחו הגנים הבוטניים של ניו יורק וגן החיות ברונקס.
בפארק נמצאים מסלולי רכיבה לאופניים, ומגרשי ספורט שונים (טניס, כדורגל וכדורסל).
פארק ג'י-סונג (בקוריאנית: 박지성; ) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני.
פארק הוא הכדורגלן האסיאתי המעוטר ביותר בהיסטוריה, עם 19 תארים באמתחתו.
פארק החל את הקריירה שלו בקבוצה היפנית קיוטו פרפאל סאנגה.
בשנת 2000 השתתף עם נבחרת קוריאה הדרומית במונדיאל 2002, איתה הגיע עד לחצי הגמר.
איינדהובן ב-21 בדצמבר 2002. שנתיים אחר כך היה שותף לזכיית הקבוצה בדאבל.
באותה עונה היה לאיינדהובן הפסד ליגה בודד, והיא זכתה באליפות עם 87 נקודות, 10 נקודות מעל המקום השני.
ב-8 ביולי 2005, הצטרף פארק לשורות מנצ'סטר יונייטד תמורת 4 מיליון פאונד.
את הופעת הבכורה שלו ערך נגד דברצן במוקדמות ליגת האלופות באולד טראפורד.
ב-9 ביולי 2012, הודיעה קווינס פארק ריינג'רס כי רכשה את פארק תמורת 5 מיליון ליש"ט.
לאחר מכן, ב-13 במאי 2014, הודיע פארק על פרישה ממשחק פעיל.
בסואוון, עיר מגוריו של פארק, ישנו רחוב על שמו.
ב-27 ביוני 2005, נערך טקס הסרת הלוט והרחוב נקרא דרך פארק ג'י סונג.
פארק זכה לכבוד זה בשל תרומתו הרבה לנבחרת קוריאה הדרומית במונדיאל 2002.
ה-11 הטובים ביותר בליגת האלופות: 2005
ה-11 הטובים ביותר בליגה ההולנדית: 2004/05
פארק בנט הוא פארק ציבורי הממוקם בשכונת וושינגטון הייטס ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק.
הפארק ממוקם בנקודה הגבוהה ביותר באי מנהטן (80.8 מטרים מעל פני הים).
נקודה זו מצוינת בציון אבן המצויה בפארק.
במקום בו עומד הפארק עמדה בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית מצודת וושינגטון, בו הצליחו כוחות המתיישבים למנוע את התקדמות הכוחות הבריטיים במשך זמן רב בשנת 1776.
פארק גבעת אינווד הוא פארק ציבורי בחלקו הצפוני ("העליון") של האי מנהטן בעיר ניו יורק.
הפארק מנוהל על ידי מחלקת הפארקים של עיריית ניו יורק.
הפארק ממוקם לאורך גדת נהר ההדסון בין רחוב דייקמן וקצה הצפוני של האי מנהטן.
הפארק הוא פארק סלעי, ותצורותיו נוצרו על ידי קרחונים בעידן הקרח האחרון.
הפארק הוא הפארק היחיד באי מנהטן שלא עוצב על ידי מתכננים.
גבעות מכסות את מרבית פני שטח הפארק, ורובן מיוערות ביותר.
בפארק מסלולי הליכה ואופניים רבים, וכן שלושה גני משחקים לילדים, מגרשי כדורסל, כדור בסיס, טניס וכדורגל.
בשטח הפארק מצויה ביצת מלח קטנה בה מקננים עופות מים רבים, כגון אווזים קנדיים, קורמורנים ושחפים.
ביערות מצויים הן ציפורי שיר והן עופות טרף כגון ינשופים וניצים.
בשנת 2002 נערך ניסיון להביא לקינון של עיטם לבן-ראש בפארק, ושלושה זוגות עיטמים החלו לקנן בקינים מיוחדים שנבנו עבורם.
שטח הפארק 793,000 מ"ר ולאורכו עובר הכביש המהיר הנרי הדסון, ומסילת רכבת של חברת אמטרק.
פארק ברג'ס ממוקם ברובע סאת'ק בעיר לונדון.
הפארק ממוקם בין קמברוול, וולוורת' ופקהאם.
הפארק הוא אחד הפארקים הגדולים ביותר בדרום לונדון, ושטחו 0.45 קמ"ר.
בניגוד לפארקים אחרים בלונדון שהוקמו בשטחים פתוחים, פארק זה הוקם באזור בנוי של הפארק.
כמעט כל שטחי הפארק היו בעבר אזורי מגורים ותעשייה.
בשנת 1943 החלה היוזמה להקמת הפארק והקמתו נמשכה עד אמצע שנות ה-80 על ידי מועצת העיר לונדון ובהמשך עיריית רובע סאות'ארק.
האזור בו נבנה הפארק ספג נזק רב במהלך הבליץ, ומרבית בתי האזור הפכו להריסות, אולם לצורך הקמת הפארק נהרסו גם מספר רב של מבנים ששרדו את ההפצצות - פעולה שגרמה עוינות רבה מצד תושבי האזור.
שם הפארק ניתן לו בשנת 1973 והוא קרוי על שם ג'סי ברג'ס - ראש העיר הראשונה של הרובע שהייתה אישה.
פארק ברוקוול ממוקם בשכונת גבעת הרן (בסמוך לשכונת גבעת טלס) ברובע למבת' שבעיר לונדון.
שטחו של הפארק כ-0.5 קמ"ר.
בפארק נמצאת לידו ברוקוול – בריכה ציבורית פתוחה, וכן מספר אגמים, מועדנים, מגרשי טניס וכדורגל, בריכה לפעוטות ורכבת קטנה לילדים.
בפארק נערך מדי שנה היריד הכפרי של למבת'.
בפארק התרחשו חלק מהצילומים של הסרט שם קוד מ.ל.א.ך משנת 2015 שבוים על ידי גאי ריצ'י.
פארק גואל (בקטלאנית: Parc Güell) הוא מתחם גנים שתוכנן על ידי האדריכל הקטלאני אנטוני גאודי.
המתחם, הממוקם באזור גרסיה על גבעת אל כרמל בברצלונה שבספרד, נבנה בין השנים 1914-1900, והוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2005.
פארק גואל הוקם כמיזם נדל"ני של הרוזן ופטרונו של גאודי אזוביו דה גואל אשר התרשם ממיזמי דיור דומים שראה באנגליה (ולכן שמו ה"אנגלי" - "פארק").
תוכניתו של גואל הייתה להקים שיכון וילות באזור מרוחק מהעיר הצופה על העיר.
לצורך העניין שכר גואל את האדריכל גאודי, וביקש ממנו להכין את השטח עבור המיזם.
גאודי בנה את שער הכניסה למתחם, שתי וילות לדוגמה, וכן הכין את הטרסות עליהן היו אמורות להיבנות הווילות השונות.
בשל כישלון המיזם, שהיה מרוחק מהעיר ועל כן לא קרץ לעשירי התקופה, לא נבנו וילות נוספות והאזור נותר עזוב במשך שנים רבות עד שנרכש על ידי עיריית ברצלונה והפך לפארק ציבורי.
רחבת הכניסה למתחם נועדה להפריד בין המולת העיר לשקט של המתחם האקסקלוסיבי.
מבעד לשני ביתני שער ניתן להיכנס לשטח אשר נועד לאפשר לתושבי השכונה להתכנס בימות גשם.
לשטח ציבורי זה, המצוי מתחת לשטח הציבורי העליון, תיקרה מעוטרת ועמודים הבנויים בסגנון דורי.
למזרקה בכניסה למתחם צורת לטאה או דרקון - אותו ניצח גאורגיוס הקדוש - הקדוש המגן של קטלוניה.
השטח הציבורי של הפארק הוא אי רגולרי בצורתו.
גאודי בנה את השטח הציבורי בצורה שאותה ראה על החול בשפת הים.
צורת הספסל נועדה לאפשר לקבוצות שונות לשבת יחד ולשוחח בפרטיות.
על אף היות הספסל ספסל אבן, מדובר בספסל אורתופדי המותאם לצורת הגב ומאפשר ישיבה נוחה ביותר.
משטח הישיבה המוטה מאפשר למי הגשם לזרום מהספסל דרך מרזבים המצויים במקום.
הטיה זו מאפשרת מחד את התייבשות הספסל במהירות אחרי גשם, ומאידך מונעת מאנשים להתיישב על חלקים רטובים של הספסל (שורה של גבשושיות מונעת ישיבה בחלקי הספסל הרטובים ויוצרת אזורי ישיבה יבשים זמן קצר אחרי גשם).
בהתאם לסגנונו של גאודי שהאמין בשילוב בין אדריכלות לאלמנטים הטבעיים המקומיים, נבנו הטרסות מאבנים מקומיות בלבד.
המעברים מטרסה לטרסה נבנו בצורה טבעית (מעין זקיפים) בהם הוכנו אתרי קינון לציפורים.
הטרסות נועדו להיראות כמו עצים, והצמחייה בראש כל עמוד נועדה להיראות כצמרת העץ.
הווילות בשכונה נועדו להשתלב בשטחים הטבעיים ולכן אינן בולטות בשטח.
הייחוד של המבנים הוא ארובותיהם.
בשטח הפארק שתי וילות בולטות: לאחת גג חרוטי כחול-ולבן שבקצהו צלב ולשנייה גג לבן בעל כיפה מעל הבסיס החום, דבר הגורם לגג המבנה להיראות כפטריות ענקיות.
אלו הבתים היחידים מתוך ארבעה בפארק בסך הכול שמנהל הפרויקט אישר לגאודי לתכנן כרצונו.
הוא לא היה מעוניין לאפשר לגאודי חופש יצירה מוחלט, מאחר שאותה עת סגנון הבניה המודרני של גאודי עדיין הרתיע חלק מהאנשים והיה יכול להפריע לשיווקם של הבתים לקראת המכירה.
הבתים המעוצבים נועדו לשמש חדר המתנה לאורחים, ומבנה עבור צוות התחזוקה (הבית החום), ושני אלה לא היו אמורים להמכר בלאו הכי.
המבנה ההיסטורי קאסה לארארד (Casa Larrard) ממוקם בתוך הפארק.
מקורו כבית חווה ישן (מאסיה) בשם Can Muntaner de Dalt, שהפך לבית האחוזה המרכזי של הנחלה.
פטרונו של אנטוני גאודי, התעשיין אוסבי גואל, שעל שמו נקרא הפארק, שיפץ את המבנה והפך אותו למעונו הפרטי, בו חי עד מותו.
המבנה, שנבנה במאה ה-18, מתאפיין כיום כבית אדום בולט, וכאשר מועצת העיר רכשה את השטח לצורך הקמת פארק ציבורי, נמסר הבית לרשות העירייה.
משנת 1931 משמש המקום כבית ספר ציבורי בשם "Baldiri Reixac".
זהו לא הבית שבו גר גאודי עצמו בפארק, שלימים נקרא "בית המוזיאון של גאודי" (Casa Museu Gaudí), אלא ביתו של פטרונו, גואל.
פארק בריטניה הוא יער ואתר נופש שפותח על ידי הקרן הקיימת לישראל.
הפארק נמצא באזור שפלת יהודה.
הקמת הפארק החלה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כאשר הקרן הקיימת החלה לנטוע את יער משואה ששטחו כ-15,000 דונמים.
בהמשך הורחב הפארק, בסיוע ובמימון של קהילת יהודי בריטניה, אשר על שמם קרוי הפארק, וכיום שטחו כ-40,000 דונמים.
הפארק המיוער והישובים בקרבתו הוקמו על אדמותיהם של שלושה כפרים פלסטינים אשר תושביהם גורשו או נמלטו ב-1948: דיר דבאן , עג'ור וקודנא.
הפארק נמצא בשפלת יהודה - מישור קמור שגובהו בין 450 מטרים (בסמוך להרי יהודה במזרח) ומשתפל לעבר מישור החוף, שם גובה הגבעות 150 מטרים.
הפארק מצוי מערבית ליישובים נחושה, צפרירים, גבעת ישעיהו, לי-און שריגים, דרומית לזכריה, מזרחית ליישובים עגור, לוזית ובית ניר, וצפונית לבית גוברין.
אזור הפארק הוא אגן קערי אשר נוצר בתקופת הסנון והמתאפיין בסלעי גיר מסוג קירטון וחוואר.
עומק שכבת הגיר הוא כשני מטרים - דבר המאפשר לחפור במקום מערכות מסתור.
בתקופת המיוקן עבר קו החוף במרכז אזור הפארק.
אזור האקלים בו נמצא הפארק הוא אזור אקלים לח למחצה.
הטמפרטורות בשפלה חמות מאלה שבהרי יהודה.
הטמפרטורה הממוצעת בקיץ עומדת על כ-30 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-490 מילימטר גשם.
מספר ימי הגשם הוא כ-50 בשנה.
באזור הפארק מצוי חורש ארץ-ישראלי נמוך הכולל עצי חרוב ושיחי אלת המסטיק.
באזור רמת אבישור שבדרום מזרח הפארק גדלים עצי אלון מצוי, קטלב, ושיחי אלת המסטיק, אלה ארץ ישראלית, בר זית בינוני, לבנה רפואי, אשחר ארץ ישראלי, לוטם שעיר, לוטם מרווני.
באזור נפוצים פרחי הכלנית והרקפת המצויות, צבעוני ההרים, וכן מצויים ברמה שרידי בוסתנים בהם גדלים עצי שקד, תאנה, רימון, זית ושיחי צבר.
בצפון הפארק גדלים עצי חרוב ובדרומו עצי אשל.
עצי החרוב ניטעו באזור עזקה בשנות ה-50 על ידי הקרן הקיימת, ובשנות ה-60 ניטעו בפארק יערות אקליפטוס ועצי אורן ירושלים.
בפארק ניתן למצוא את בעלי החיים הבאים: קרקל, תן, צבוע, שועל מצוי, צבי מצוי, חזיר בר, דרבן, ארנבות, וכן ציפורים רבות ובהן תנשמת, קאק, בז מצוי, חיוויאי, יונת הסלע, קוקייה, עורבני ושרקרק מצוי.
פארק דה בוט שומון הוא גן ציבורי פריזאי שנמצא ברובע התשעה-עשר של העיר.
זהו הפארק השלישי בגודלו מבין 426 הגנים שמצויים בעיר (הגדול ביותר הוא פארק דה לה וילט ואחריו גני טווילרי), ושטחו קרוב ל-250,000 מטר רבוע.
הגן נבנה על גבי מרבית שטחה של מחצבת גבס ישנה שפעלה באזור עד אמצע המאה ה-19, ושמשה לחציבת אבני הבנייה של בתי מרכז העיר.
הפארק נבנה בשנת 1867 בהוראת נפוליון השלישי במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, בכוונה להעניק לפריזאים שטחים ירוקים בכל אחת מארבע נקודות היסוד: יער בולון במערב, יער ונסן במזרח, פארק מונסורי בדרום, ופארק בוט-שומון בצפון.
על תכנון הפארק הופקד המהנדס ז'אן-שארל אלפן (Jean-Charles Alphand).
את המחצבה כיסה אלפן באדמה, בנה בה מצוקים, מפלסים מדורגים, גשרים מעל לנקיקים עמוקים, מפלי מים, שבילים נסתרים, מערות ואגם שמקבל את מימיו מתעלת סן-מרטן.
במרכז האגם מזדקר "אי הבלוודרה" (Île du Belvédère ) המלאכותי שעליו נבנה מבנה דמוי מקדש איטלקי פרי תכנונו של האדריכל גבריאל דוויו (Gabriel Davioud), ממנו ניתן לצפות על הסביבה העירונית הפרולטארית הצפופה.
אל האי מובילים שני גשרים: "גשר ההתאבדות" ו"הגשר התלוי".
הפארק שוכן כקילומטר דרומית לפארק לה וילט, וכמה מאות מטרים מזרחית לתעלת סן מרטן.
ממערב לגן שוכן בית החולים רוטשילד.
ניתן להגיע אל הפארק בקו המטרו 7b, דרך התחנות "בוט שומון" ו"בוטזרי" (Botzaris).
בקרבת הפארק נמצא פארק בלוויל.
פארק דה לה וילט (צרפתית: Parc de la Villette) הוא פארק עירוני הנמצא ברובע התשעה-עשר של פריז (צפון-מזרח העיר).
הפארק הוא השלישי בגודלו בתחומי העיר ומשתרע על שטח כולל של 250,000 מ"ר.
הפארק הוקם בהדרגה מ-1983 עד 1998 במקומו של שוק בשר ובתי מטבחיים ישנים.
בתחומי הפארק נמצאים גם מוזיאון המדע והתעשייה (Cité des Sciences et de l'Industrie) שהוא מוזיאון המדע הגדול באירופה ו"הזֶ'אוֹד" ("la Géode") - כדור כסוף ומבריק שבתוכו קולנוע IMAX.
הפארק, פרי תכנונו של האדריכל השווייצרי ברנרד טשומי, כולל פונקציות ציבוריות ומתקנים מסוגים שונים בנושא מדע ומוזיקה, וכן מתקנים ואטרקציות לילדים.
תכנונו של הפארק הוא דוגמה לגישת הדה-קונסטרוקטיביזם בתחום אדריכלות הנוף ואבן דרך חשובה בזרם אדריכלי זה.
טשומי זכה בתחרות על תכנון הפארק ובתכנונו הושפע באופן ישיר ממשנתו של הפילוסוף ז'אק דרידה אשר עמו אף התייעץ.
תכנונו הדה-קונסטרוקטיביסטי של הפארק בא לידי ביטוי בכמה מערכות גאומטריות המכתיבות אותו.
הן מולבשות זו על גבי זו ב"סופרפוזיציה".
מערכות אלה מתוות את שלד הפארק על שביליו, המבנים הפזורים בו ואופן החיבור של מתחם הפארק אל המרקם העירוני שסביבו.
הרצפים קוראים תיגר על ערכי השימוש הצפויים בדרך כלל בפארק עירוני גדול.
בולטים במיוחד בנוף הפארק 35 מבני "פֿולי" (Folly) אדומים הפזורים ברחבי הפארק בהתאם למתווה שאינו בהכרח תואם את התוכנית הכללית.
דוגמה זו למערכת סופרפוזיציונית יוצרת יחד עם שאר המערכות, על פי תכנונו של טשומי, מספר אופנים שבהם ניתן לקרוא ולפרש את המרחב הפיזי.
מבני הפֿולי אינם דומים זה לזה, כשכל מבנה הוא מעין "תרגיל אדריכלי" בפני עצמו, אך לכולם אותו סדר גודל וכולם צבועים באדום.
בפועל הם מסייעים להתמצאות של המבקרים בפארק.
חלקם משמשים כמרכז מידע, כחנות קטנה או כמתקני שעשועים לילדים, לחלקם ניתן לטפס לצורך תצפית וחלקם הם כפסלים לכל דבר.
תכנון הנוף בפארק משתלב עם גוף המים "אגן לה וילט" , אגם מלאכותי המחובר למערכת תעלות מים, בהם תעלת סן מרטן.
נוסף על אלה הפארק מכיל מספר רב של אלמנטים נופיים ואדריכליים שונים המשתלבים זה בזה.
פארק גראמרסי הוא גן ציבורי פרטי ומגודר ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הפארק הוא אחד משני הפארקים הפרטיים האחרונים שנותרו בעיר ניו יורק (השני מביניהם הם גני סאניסייד שברובע קווינס).
הפארק ממוקם בין רחוב 20 מזרח לרחוב 21 מזרח, ובין השדרה השלישית לשדרה הרביעית.
הפארק מהווה את קצה הדרומי של שדרת לקסינגטון.
בטרם נבנה הפארק, הייתה באתר בו הוא נמצא ביצה.
אזור הביצה והחוות, שהיו בסמוך לו, נרכשו על ידי סמיואל ב.
ראגלס מג'יימס דוויין במטרה להקים במקום שכונה יוקרתית.
ראגלס תכנן במרכז השכונה פארק פרטי לתושביה, והקים שדרות גישה לשכונה מצפון (שדרת לקסינגטון) ומדרום (רחוב אירווינג).
מקור שמה של השכונה מהולנדית: krom mesje – "הסכין הקטנה העקומה" על שם פלג שעבר בסמוך (באתר בו עובר כיום רחוב 21 מזרח).
ראגלס ייבש את הביצות, ותכנן שכונה בסגנון אירופאי, ובה 66 בתי דירות יוקרתיים, שרק לדייריהם הותרה גישה לפארק.
השכונה הפכה לשכונה אריסטוקרטית יוקרתית, והתגוררו בה אומנים רבים בהם הרמן מלוויל, אוסקר ויילד, מרי מקארתי והמפרי בוגרט.
במרכז הפארק ניצב פסלו של אדווין בות' – שחקן תיאטרון ידוע באותה עת אשר אף הוא התגורר בשכונה (אחיו של ג'ון וילקס בות', רוצחו של נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן).
בות' התגורר בבית מספר 16 בכיכר.
בצדו הצפוני של הפארק נבנה לימים מלון פארק גראמרסי.
בשנת 1966, הוכרז הפארק כאתר שימור היסטורי.
הפארק עדיין מהווה פארק פרטי, תושבי השכונה צריכים לשלם "דמי מפתח" על מנת לקבל מפתחות לפארק.
הפארק נפתח לציבור רק בערב חג המולד.
הפארק מוזכר בסרט "נוטינג היל" בהשתתפות ג'וליה רוברטס ויו גרנט, בו רוברטס מגלמת שחקנית המשתתפת בסרט שנקרא "גראמרסי פארק".
להקת הרוק הגותי "Deadsy" הוציאה בשנת 2002 שיר המתייחס לפארק.
בעונה השנייה של הסדרה "פשוט ככה" (2022) קארי עברה לגור בפארק גראמרסי.
פּארק דה פְּרַאנְס הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן והוא ממוקם ברובע ה-16 על הגדה הימנית של הסיין בדרום-מערב פריז.
כמו כן, עד הקמת אצטדיון סטאד דה פראנס לפני מונדיאל 1998 שנערך בצרפת, האצטדיון היה גם אצטדיון הבית של נבחרת צרפת בכדורגל ונבחרת צרפת ברוגבי.
האצטדיון אירח שלוש פעמים את גמר גביע אירופה לאלופות (1956, 1975 ו-1981), פעמיים את גמר גביע אירופה למחזיקות גביע (1978 ו-1995) ופעם אחת את גמר גביע אופ"א (1998).
לאחר שיפוץ האצטדיון ב-2015, התארחו בו מספר משחקי כדורגל במסגרת תחרויות יורו 2016. האצטדיון צפוי לארח משחקים, ביניהם הגמר, במסגרת טורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
גביע העולם בליגת הרוגבי 1954
גביע אירופה לאומות בכדורגל 1960
גביע העולם בליגת הרוגבי 1972
תאריך נבחרת תוצאה נבחרת סיבוב צופים 1 בנובמבר 1972 9–5 סיבוב ראשון 8,000
תאריך נבחרת תוצאה נבחרת סיבוב צופים 19 באוקטובר 1991 10–19 סיבוב ראשון 48,500
פארק ברסי הוא פארק בשכונת ברסי ברובע השנים-עשר שבמזרח פריז, על גדת נהר הסן.
שטח הפארק הוא 140 דונם והוא כולל שלוש גינות הנמצאות בין מגרשי הספורט (Paris-Bercy (POPB, אזורי הקניות והאזור המשחזר את כפר ברסי (Bercy-village), על-שמו נקרא הפארק.
חלק משטח הפארק נקרא על שם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.
פארק גב ים נגב הוא מתחם משרדים המיועד לענף ההיי-טק בבאר שבע, סמוך לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולקריית התקשוב של צה"ל.
בהקמת הפארק היו שותפות חברת גב ים - 56%; אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - 11%; עיריית באר שבע - 11%; חברת ההשקעות "KUD international" ומשקיעי חוץ - 22%.
הבניין הראשון בפארק, בשטח 17,500 מ"ר, אוכלס לראשונה ב-30 ביוני 2013, על ידי חברת EMC, אוניברסיטת בן-גוריון, דויטשה טלקום, נס טכנולוגיות, חברת JVP ו-INCUBIT - חממה טכנולוגית של חברת אלביט מערכות.
הבניין השני אוכלס בסוף שנת 2014 וחברת רד תקשורת מחשבים, הקימה בו מרכז פיתוח בהשקעה של 110 מיליון שקל.
חברת WeWork שכרה בו שטח בסוף 2015, והשכירה את חלקו לחברת טבולה.
בשנת 2018 נחנך ואוכלס הבניין השלישי בפארק על ידי החברות: WIX, יבמ ישראל ורפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
בספטמבר 2020 פתחה חברת ראדא תעשיות אלקטרוניות מרכז פיתוח בפארק, ובמאי 2021 פתחה גם חברת סייברארק מרכז פיתוח בפארק.
המבנה הרביעי בפארק מאכלס את בית הספר למקצועות המחשב, שעבר אליו ב-2022.
בפארק יש ארבעה בניינים אשר עומדים בתקן של Leed Silver של בנייה ירוקה, המשתמשים במערכות חכמות לניהול אנרגיה ובנוסף יש מערכות חכמות למחזור מים אפורים.
פארק ג'ו הו (בהנגול: 박주호; ) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדת הקשר ולסירוגין גם כמגן שמאלי.
לאחר שהרשים בליגת האוניברסיטאות בקבוצתו, חתם פארק על החוזה המקצועי הראשון שלו במוטו הוליהוק היפנית אשר שיחקה בליגה השנייה.
לאחר מכן עבר לקאשימה אנטלרס עמה זכה באליפות בשנת .
שנה לאחר מכן חתם בג'ובילו איוואטה איתה זכה בגביע הליגה היפנית.
ביוני , פארק חתם ל-4 שנים בפ.צ.
ביולי זכה עם המועדון בטורניר קדם-עונתי "יורנקאפ".
ב-20 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בניצחון 1:3 נגד לוצרן.
בסיום עונתו הראשונה במועדון הוא זכה עם המועדון באליפות, גביע והעפיל עם המועדון לשמינית גמר ליגת האלופות.
בעקבות עומס המשחקים שנוצר עונה לאחר מכן, פארק איבד את מקומו בהרכב אבל הצליח לסיים את העונה עם 21 משחקים בליגה ועוד 14 באירופה.
ב-21 באפריל 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בתיקו 2:2 נגד ת'ון.
ב-17 ביולי 2013 חתם פארק במיינץ 05 לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות במועדון תמורת מיליון אירו.
ב-28 באוגוסט 2015 חתם פארק בבורוסיה דורטמונד תמורת שלושה וחצי מיליון יורו.
ב-18 בדצמבר 2017 חזר לקוריאה הדרומית וחתם באולסן יונדאי.
ב-7 ביוני 2023 הודיע על פרישה מכדורגל.
בשנת פארק השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. ב-18 בינואר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
פארק נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, אך לא לקח חלק במשחקים.
במונדיאל 2018 נכלל שוב בסגל ושותף במשחק ההפסד לנבחרת שוודיה.
פארק גולדה הוא פארק שהוקם על ידי קק"ל כאתר נופש על גבי שרידי מחצבה שפעלה במקום.
הקמת הפארק הובילה לשיקום הנוף הפגוע שהותירה אחריה פעילות החציבה.
במרכז הפארק עובר נחל רביבים שאורכו כ-170 מטר ורוחבו כ-50 מטר.
באזור הייתה בעבר נקודת התיישבות בדואית בשם "ביר עסלוג'" אשר התפתחה סביב בארות המים העתיקות.
השם העברי שניתן למקום אחרי מלחמת העצמאות הוא באר משאבים בפארק קיים אגם מלאכותי ורוב המים באגם מגיעים מאתר המרחצאות הסמוך נווה מדבר, לאחר שעברו סינון.
כמו כן, בפארק מדשאות, מתקני שעשועים לילדים ושולחנות פיקניק.
בקרבת השער לפארק נמצא בית הבאר המשוקם (באר נאפ"י-"NAAFI Navy, Army and Air Force Institutes"), שבו שוכנת תצוגת קבע.
תצוגה זו היא חלק מפעילות קק"ל להנצחת מורשת חיילי אנזא"ק, שלחמו בנגב במלחמת העולם הראשונה.
נכון למרץ 2017, האגם המלאכותי יבש עקב הפסקת פעילות אתר המרחצאות.
מצפור טלי קרוי על שמה של טלי קסטנבוים, שעבדה ברשות לפיתוח הנגב.
המצפור מגיע לגובה של 338 מטר בראש הגבעה שמצפון לאגם, וניתן לקיים ממנו תצפית על אזור צפון הנגב וקמר מחמל, וכן על האגם שנמצא בלב פארק גולדה.
אל המצפור ניתן לטפס בעזרת 170 מדרגות הבנויות מאדני רכבת או להגיע בשביל העפר.
הבאר קיבלה את כינויה מראשי התיבות נאפ"י "NAAFI Navy, Army and Air Force Institutes" מאחר ששימשה בתקופת המנדט כחנות מצרכים לחיילי הצבא הבריטי ששירתו בביר עסלוג'.
בית הבאר ממוקם בסמוך לשער הפארק.
לאחר מלחמת העצמאות, קיבוץ משאבי שדה עשה שימוש במי הבאר להשקיית השטחים החקלאים שעיבדו.
קרן קיימת לישראל ביצעה עבודות לשיקום האתר וייסדה בבית הבאר תצוגה המספרת על חשיבותה של ביר עסלוג' בדרכם של חיילי אנזא"ק לכיבוש באר שבע בשנת 1917.
הבאר נמצאת 100 מטרים ממזרח לאגם.
השם ניתן לבאר בגלל עץ פלפלון הצומח סמוך לה.
בתוך בית הבאר ישנה מגלשה לילדים, אך היא אינה פועלת מסיבות בטיחות.
בריכת הכיפה היא מבנה בטון קטן דמוי איגלו שגובהו כמטר.
זה מתקן השקיה שבנו שלטונות המנדט הבריטי למען עדרי הצאן והגמלים של הבדואים בסביבה.
הבריטים נהגו לחפור בארות כדי למשוך אליהם את הבדואים, ובכך לחזק את השליטה על תושבי הנגב.
פארק האגם הוא פארק בנתיבות.
הפארק ממוקם ברחוב בדולח בעיר, ושטחו הוא 64 דונם.
בנתיבות התקיים פרויקט פינוי אתר גדול לפסולת בניין, על מנת לנצל את הפסולת כחומר גלם לפיתוח תשתיות עבור שכונות חדשות.
בסופו של התהליך הפך האתר שהיה מפגע סביבתי, לפארק להנאת התושבים.
אל האתר הועברה פסולת בניין מנתיבות ומיישובים סמוכים במשך שנים רבות, עד שנסגר בשנת 2012.
חלק מפסולת הבניין נגרס והועבר לאתר אחר, שבו שימש להקמת סוללה שתהיה בסיס גשר חדש.
הגשר מסייע לחבר את השכונות החדשות בעיר לשכונות הוותיקות יותר, ומאפשר חיבור מהיר גם לתחנת הרכבת של נתיבות.
בשנת 2020 נפתח הפארק לשימוש התושבים.
הפארק ממוקם בעיר נתיבות, ברחוב בדולח בעיר (מאחורי תיכון בנים "דרכא" בעיר), הפארק נבנה קרוב לגשר "שדרות ירושלים".
הפארק מכיל אגם אקולוגי, מתקני ספורט, נקודת תצפית, אזורי שהייה, פיקניק ומשחק, פארק לכלבים, סקייט פארק, ועוד.
פארק גורקי הוא גן במוסקבה, אחד הגנים המפורסמים בעיר בפרט וברוסיה בכלל.
הוא נפתח לציבור בשנת 1928 ובשנת 1932 קיבל את השם הנוכחי.
הפארק על שם גורקי הוקם בשנות ה-30. כמו כל פרויקט מונומנטלי שנבנה בתקופתו של סטלין, גם להקמת גן זה הייתה משמעות סימבולית כפרויקט קומוניסטי מובהק המבטא את אידיאל היופי של השלטון הסובייטי.
הפארק נחשב מוצלח מאוד ובמהרה הפך לפופולרי ביותר בין תושבי ואורחי מוסקבה.
לא בכדי נכתבו על שמו של הפארק ספרים, הולחנו שירים ובשנות ה-80–90 התפרסמה אפילו להקת רוק ידועה בשם "גורקי פארק".
בשטחו של הפארק מצויים גם ביתני אומנים וגם מוזיאון המוסך לאומנות עכשווית.
לאחר נפילת מסך הברזל נוספו בשטחו גם פארק שעשועים וגם פארק מים.
במהלך שנת 2011 עבר הפארק שיפוצים.
האגם במרכז הפארק נוקה, בעלי דוכנים ומתקני שעשועים זולים אשר הסתירו את הנוף בשנים שלפני השיפוץ פונו והוא הפך שוב לפופולרי ביותר.
לאחר השיפוץ בוטל התשלום על הכניסה לפארק, הותקנה רשת אלחוטית חינמית של אינטרנט וליד הספסלים החדשים הותקנו שקעי חשמל לרווחת הציבור.
במקום מתקיימות פעילויות מגוונות לציבור המבקרים, הכוללות ריקודים, פעילויות ספורט למבוגרים וילדים, הקרנת סרטים תחת כיפת השמיים ועוד, ונפתחה גלריה לאמנות עכשווית בשם "גאראז'".
בתקופת החורף הופך כמעט כל הפארק למשטח החלקה על הקרח ענק עם גשרים ומעברים להולכי רגל, מה שהכניס אותו לספר השיאים של גינס.
פארק גילוול הוא אתר מחנאות ומרכז פעילות לקבוצות צופים וצופות, כמו גם בתי ספר וארגוני נוער אחרים.
האתר כולל גם מרכז הכשרות וכנסים, ומארח אירועים חברתיים כמו חתונות ומסיבות יום הולדת.
המקום, שכולל 44 דונם, נמצא בסוארדסטונברי, יער אפינג, קרוב לצ'ינגפורד, לונדון.
בשלהי ימי הביניים האזור היה חווה, שגדלה והפכה לאחוזה עשירה שהתפרקה לקראת 1900. השטח נקנה בשנת 1919 על ידי נציב הצופים ויליאם דה בויס מקלארן והוענק לארגון הצופים של בריטניה כדי לספק מקום מחנאי לצופי לונדון, ומרכז הכשרות לצופים.
מכיוון שמנהיגי צופים מכל מדינות העולם הגיעו לפארק גילוול להכשרת קורס תג היער שלהם, המקום הפך לאחד ממוקדי העניין המרכזיים של תנועת הצופים העולמית.
האתר מכיל מספר שדות קמפינג, חדרי אירוח, אתרים היסטוריים, אנדרטאות צופיות, ופעילויות רבות בחוץ.
האתר יכול להכיל אירועים של עד 10,000 איש, ובאופן קבוע הוא עושה זאת באירועי צופים לאורך כל השנה.
פארק גילוול משמש גם בתור המטה של חברת Scout Adventures והוא אחד מתשעה מרכזי הפעילות של צופי בריטניה, לצד קרופורדבורן, דאון, פרני קרוטס, Great Tower, וודהאוס פארק, Yr Hafod ויולברי.
החווה המקורית בשלהי ימי הביניים
את ההיסטוריה של פארק גילוול ניתן לייחס לשנת 1407, כאשר ג'ון קרו היה הבעלים של ג'ילדיפורדס, השטח שבסופו של דבר יהפוך לפארק גילוול.
בין 1407 ל־1422 מכר קרו את האדמה לריצ'רד רולפה, והאזור נודע בשם גילרולפס, כאשר "גיל" באנגלית עתיקה היא גיא.
לאחר מותו של רולפה בשנת 1422, חלקים שונים של הנכס נקראו "גילוול הגדול" ו"גילוול הקטן".
שני האזורים נקראו על שם "wella" (אנגלית עתיקה), או מעיין.
בית חווה קטן עומד בחוות גילוול מאז ועד היום.
בערך בתקופה זו רכש ריצ'רד אוסבורן נכס סמוך למקום.
בשנת 1442 הוא בנה בית מגורים גדול בשם אוסבורן הול, שעמד במשך 300 שנה.
האגדה מספרת כי בראשית המאה ה־16, המלך הנרי השמיני היה הבעלים של האדמה ובנה אכסניה לציד עבור בנו אדוארד.
בסביבות שנת 1736 החל שודד הדרכים דיק טורפין להשתמש ביערות של גילוול כדי להסתיר את עצמו ולארוב למטיילים העוברים בכבישים המובילים אל לונדון.
בשנת 1754 רכש ויליאם סקרימשייר את גילוויל הגדול, גילוול הקטן ומחצית מהאחוזה של אוסבורן, כולל אולם אוסבורן.
סקרימשייר הרס את אולם אוסבורן ובנה בית מגורים חדש, אותו כינה גם אולם אוסבורן.
הבניין הזה נקרא כיום הבית הלבן.
ניתן לתארך את בניית הבית הלבן לתקופה זו, אך לא לעידן קודם.
לאונרד טרסיליאן קנה את האחוזה בשנת 1771 והרחיב את אחזקות האדמות ואת גודל המגורים.
אשתו הראשונה של טרסיליאן, מרגרט הולנד, נפטרה צעירה לאחר שילדה שלוש בנות.
לאחר מכן התחתן טרסיליאן עם אליזבת פוסון.
ברצונו שגילוול יעבור לבתו הבכורה, ששמה גם מרגרט, ערך טרסיליאן הסכם טרום-נישואים עם אביה של פוסון.
עד למותו של טרסיליאן בשנת 1792, התחתנה מרגרט הצעירה עם ויליאם באסט צ'ינרי (1766–1834), אחיו הגדול של הצייר ג'ורג צ'ינרי.
ויליאם צ'ינרי הרחיב את אחזקות האדמות של גילוול באמצעות רכישות משמעותיות במשך 15 שנה, ועם אשתו הפך אותה לאחוזה כפרית עם גנים, שבילים ופסלים.
חלקים מהגן, השבילים ושינויי הדירות קיימים עד המאה ה־21. ויליאם צ'ינרי נחשף כמלבין הון קטן מהאוצר הבריטי בו עבד והודח מכל תפקידיו ב־12 במרץ 1812. מרגרט צ'ינרי נאלצה להעביר Gilwell Estate אל האוצר המלכותי ב־2 ביולי 1812.
משפחת צ'ינרי בלטה מספיק כך שבני האצולה האנגלית ביקרו אותם לעיתים קרובות בשנות ה־90 ובתחילת המאה ה־19. המלך ג'ורג 'השלישי ביקר מדי פעם, והנסיך, לימים ג'ורג' הרביעי, היה מבקר קבוע.
בנו השביעי של ג'ורג' השלישי, הנסיך אדולפוס, הפך לחבר משפחה, התגורר בגילוול תקופה מסוימת ולימד את בנם הבכור ג'ורג'.
גילפין גורסט קנה את האחוזה בשנת 1815 במכירה פומבית ציבורית, ובנו מכר אותה לתומס אוסבורן בשנת 1824. כאשר גשר לונדון הוחלף ב־1826, אוסבורן קנה חתיכות של אבן המעקות, אשר מתוארכים לשנת 1209, והקים מאחורי הבית הלבן מתחם דשא לבאפלו.
האחוזה שינתה בעלות פעמים רבות יותר, אולם משפחות אלו לא החזיקו בנכס והיא עמדה למכירה שוב משנת 1900. הכומר קרנשו, תושב המקום, קנה את האחוזה בשנת 1911 והיה הבעלים האחרון לפני ארגון הצופים הבריטי.
מצבה של האחוזה ירד בשנות העשרה של המאה העשרים.
ויליאם דה בויס מקלארן היה מו"ל ומנהל מחוז הצופים מרוז'נה, דומברטונשייר, סקוטלנד.
במהלך נסיעת עסקים בלונדון, מקלארן היה עצוב לראות שלצופים באיסט אנד אין אזור מחנאות מתאים לנהל את פעילותם.
הוא יצר קשר עם לורד רוברט באדן-פאוול, שמינה את פ.ב.
נוויל היה נציב הצופים של איסט אנד.
ב־20 בנובמבר 1918 בארוחת הערב בבית רולנד, הוסטל של תנועת הצופים בסטפני, הסכים מקלארן לתרום לפרויקט 7,000 ליש"ט.
חלק מההסכם כלל צמצום השטחים לחיפוש קרקעות מתאימות ליער Hainault ויער אפינג.
חניכי צופים מהשכבה הבוגרת חיפשו גם הם מקום מתאים ללא הצלחה, אך אז הציע ג'ון גייפר, מדריך צעיר בצופים, את גילוול הול, מקום בו הוא היה נוהג לצפות בציפורים.
נוויל ביקר באחוזה והתרשם, אם כי הבניינים היו במצב ירוד.
האחוזה הייתה למכירה ב־7,000 ליש"ט, המחיר שתרם מקלארן.
האחוזה הסתכמה אז בשטח של 21 דונם.
האחוזה נרכשה בתחילת 1919 על ידי מקלארן לארגון הצופים הבריטי.
נוויל לקח לראשונה את צופי השכבה הבוגרת שלו כדי לתקן את האחוזה ביום חמישי הקדוש, 17 באפריל 1919. בביקור זה, החניכים ישנו במחסן הגנן בפרדס מכיוון שהאדמה הייתה כל כך רטובה עד שלא הצליחו להקים אוהלים.
הם קראו לסככה זו "דיר החזירים" ולאחר ששוחזרה לאחרונה, היא עדיין עומדת, מכיוון שהיא אתר מחנה הצופים הראשון בפארק גילוול.
מקלארן היה מבקר תדיר בפארק גילוול וסייע בתיקון המבנים.
המסירות שלו הייתה כה גדולה עד שהוא תרם עוד 3,000 ליש"ט.
מטרתו של מקלארן הייתה להקים שטח קמפינג, אך באדן-פאוול חזה שהמקום יהפוך למרכז הכשרות לצופים.
פתיחה רשמית תוכננה ל -19 ביולי 1919 אך היא התעכבה עד יום שבת, 26 ביולי 1919, כך שצופים יוכלו להשתתף בפסטיבל השלום הרשמי לזכר סיום מלחמת העולם הראשונה.
ההזמנות שונו ביד כדי לחסוך כסף.
שיפוץ ובנייה משמעותיים נעשו בשנות העשרים.
בגלל הכספים המוגבלים, מעט שיפורים בוצעו במהלך השפל הגדול של שנות השלושים.
באדן-פאוול מעולם לא התגורר בפארק גילוול אך לעיתים קרובות הוא בילה שם במחנה, העביר הרצאות, לימד קורסים והשתתף בישיבות.
הוא הדגיש את החשיבות של הכשרות הצופים בגילוול ואף בחר להשתמש במקום בשם האצולה שקיבל: "הברון הראשון באדן-פאוול של גילוול" ב־1929 כאשר הוענק לו תואר ברון על ידי המלך.
מקור סמל הגרזן ובול העץ
את סמל הגרזן ובול העץ הגה ראש המחנה הראשון, פרנסיס גדני, בראשית שנות העשרים כדי להבדיל בין פארק גילוול לבין מפקדת הצופים.
גידני רצה לחבר את פארק גילוול עם הטבע והעמלנות הצופית ולהתרחק ממשרדי המטה העסקי או המנהלי.
צופים שנכחו בקורסי תג היער המקוריים ראו באופן קבוע להבי גרזן המסווים לבטיחות כשהם קבורים בבול עץ.
גידני, כשראה זאת, בחר בגרזן ובול העץ כטוטם של פארק גילוול.
הלוגו הזה היה קשור מאוד להכשרות קורס תג היער והוא עדיין משמש בכל העולם בתעודות, דגלים ופריטים אחרים הקשורים לתוכנית.
סמל הגרזן ובול העץ קשור לפיאודליזם לאחר הפלישה והכיבוש של אנגליה על ידי ויליאם הכובש.
באותה תקופה, רכוש, כולל יערות, היו בבעלותם של הברונים והאבירים.
נאסר על צמיתים, שנקשרים לארץ בצורה של עבדות, לחתוך עצים ביער, ורק התירו לאסוף עצים כרותים.
צמית שנשא גרזן ביער אצולה הדגים כי הרוויח את הזכות בשירות.
באופן סמלי, יש להגדיר את גרגר ידית הגרזן "להיות מרובע בעין הראש." ראש הפלדה חייב להיות בעל חיסום תקין ולהישאר חד.
כדי להיות מועיל בידי פועל מיומן, גרזן צריך גם להיות מאוזן היטב, אחרת הידית עלולה להישבר ותסכן את המשתמש בה.
הגרזן ייצג עובדים מיומנים שהוכיחו את עצמם באמצעות שירות.
לבסוף, הגרזן בעץ מזכיר לאלה שהשלימו את קורס תג היער שהם התחייבו להיות דוגמה לשירות ועבודה קשה.
האחוזה הופקעה על ידי משרד המלחמה בין השנים 1940 - 1945 כמרכז פיקוד, הכשרה וחימוש מקומי.
מעט נותר באחוזה ממלחמת העולם השנייה, למעט הבור שנוצר על ידי פצצה שהוטלה על ידי הלופטוואפה.
הוא הורחב ומשמש כיום לשחייה וקאנו.
לאחר רכישת האתר המקורי בשנת 1919, רכישת גילוולברי והקרקעות הסמוכות אליו בשנת 1945 הייתה ככל הנראה החשובה הבאה בתולדות הצופים של גילוול, מכיוון שהיא אפשרה לאיגוד הצופים לסגור את הכביש המקורי ולנצל באופן מלא את שדה Branchet.
הוא שימש במקור לאירועים קטנים וכנסים, אך משמש כיום ללינה של הצוות.
משרד החינוך הבריטי סייע ברכישה.
חוות גילוול מתוארכת, ככל הנראה, לתקופת ראשית המאה ה -18, ועובדה זו הופכת אותה לבניין המקורי העתיק ביותר בפארק גילוול.
החווה מורכבת משני מבנים שחוברו זה לזה.
יש בחווה ראש באר לבנה המכונה Gil Well .
שדה הסמוך לגבולות פארק גילוול, המכונה Bill Oddie Field, מאפשר לראות נוף מרהיב של קו הרקיע של לונדון מעל פול היל, צ'ינגפורד.
השדה נקרא כך לאחר שעובדי עמותת הצופים זיהו את האורניתולוג ביל אדי מקליט תוכנית טלוויזיה בנושא מעגלי עופות דורסים על השדה בשנת 2006.
לאחר המלחמה קנה ארגון הצופים קרקעות סמוכות כדי להגדיל את האחוזה ולהגן עליה מפני התקרבות מהירה להתפתחויות חדשות.
אזורים אלה נקראים השדה המהיר, השדה החדש ושדה הילי.
רכישה נוספת ותרומה מדרום אפריקה בראשית שנות החמישים הביאו את האחוזה לגודלה הנוכחי.
אז החל עידן של הרחבת מתקני קמפינג לצופים שנמשך עד תחילת שנות השישים.
מתקני הכשרה ושינה נוספו בראשית שנות השבעים.
במהלך שנות השבעים הוקמו שני מתקנים מרכזיים ופופולריים: Dorothy Hughes Pack Holiday Centre לצופים הצעירים והמרכז הבינלאומי Colquhoun להכשרת צופים, שנקרא במקור היכל הידידות הבינלאומי.
בשנות השמונים נעשה שיפוץ נרחב של הבית הלבן.
באפריל 2001, עמותת הצופים העבירה את מחלקת ההדרכה שלה מלונדון לפארק גילוול, שם שכנו כבר אנשי ההדרכה.
שיפוצים נרחבים בוצעו בבית הלבן ובבניינים אחרים.
עם תקציב של 20 מיליון ליש"ט ותרומות אינדיבידואליות עד 500,000 ליש"ט, שופרו מאז שיפורים לתוכניות ולמתקנים לקראת ג'מבורי הצופים העולמי ה-21 ב־2007, שהיה חגיגות מאה שנה לתנועת הצופים, אשר התארחו בפארק Hylands הסמוך, צ'למספורד, אסקס עם פעילויות קשורות שהתקיימו גם בפארק גילוול.
פארק גילוול מספק לאיגוד הצופים למעלה מ -1,000,000 ליש"ט בשנה באמצעות הכנסות מכנסים, אירוח ומכירת חומרים.
בעוד שמתקיימים קורסים שונים להכשרת מדריכים בפארק גילוול, הבולט שבהם הוא תג היער.
פרנסיס גידני, ראש המחנה הראשון, ערך את מסלול תג היער הראשון בפארק גילוול 8–19 בספטמבר 1919. פארק גילוול הפך לבית הכשרה של מדריכים בתנועת הצופים .
מדריכים מכל רחבי העולם מקבלים חברות אוטומטית בקבוצת הצופים הראשונה של פארק גילוול (Gilwell Troop 1) לאחר סיום קורס תג היער.
מדריכים אלה נקראים Wood Badgers או גילוויליאנים.
כל מקום בו נפגשים בוגרי תג היער נקרא שדה גילוול.
קבוצת הצופים הראשונה של פארק גילוול נפגשת בכל סוף שבוע ראשון של ספטמבר בפארק גילוול למפגש מחזור של בוגרי תג היער.
מגרש ההכשרות, בסמוך לבית הלבן, הוא המתחם הקדוש של פארק גילוול, מכיוון שזהו ביתו העולמי של תג היער, קורס ההדרכה הבכיר של תנועת הצופים.
עץ אלון גדול, אלון גילוול, מפריד את מגרש ההכשרות מהפרדס.
סרן פרנסיס "סקיפר" גידני הפך לראש המחנה הראשון במאי 1919 ושירת עד 1923. הוא ארגן את ההכשרות הראשונות של תג היער ותרם להקמת פארק גילוול כמרכז האימונים של הצופים.
בקתת גידני נבנתה ונקראה לכבודו בשנת 1929 לשמש כמרכז הכשרות.
ראש המחנה השני היה ג'ון סקינר וילסון, ששירת משנת 1923 עד 1939. וילסון היה אלוף-משנה במשטרת הודו הבריטית כאשר הפך למדריך בצופים בשנת 1917. בשנת 1921 הוא נסע לפארק גילוול ללמוד הכשרת מנהיגות, מה שהביא לפרישתו מהמשטרה ההודית בשנת 1922 כדי לעבוד בתנועת הצופים במשרה מלאה.
הוא זכה באות זאב הארד בשנת 1937, האות היחיד של ארגון הצופים העולמי.
"ג'ון" תורמן היה מדריך צופים בריטי שכיהן כראש המחנה משנת 1943 עד 1969 וזכה באות זאב הארד בשנת 1959. הוא היה תומך נלהב של הכשרות הצופים וכתב ספרים בנושא שתורגמו לשפות אחרות.
אנדרטת תורמן עומדת בסמוך לדיר החזירים.
תורמן הוחלף על ידי ג'ון חוסקין "כמנהל הכשרות המדריכים".
דון פוטר (1902–2004) היה פסל ומגלף בעץ אנגלי, שהיה איש צוות לכל החיים בפארק גילוול, כיהן כבעל המלאכה של גילוול.
פוטר יצר גילופי עץ בפארק גילוול, כולל השער של ג'ים גרין, בקתת גידני, שערי הנמר, וטוטמים שגילף בג'מבורי העולמי בשנת 1929.
מאז 2016 מרכז הפעילות בפארק גילוול מנוהל על ידי Scout Adventures Gilwell Park, לאחר מיתוג מחדש של מרכזי הצופים בפריסה ארצית.
המרכז מציע מגוון גדול של פעילויות הרפתקאות חיצוניות ופנימיות, כמו גם אירוח וקמפינג, לקבוצות צופים ומדריכים, בתי ספר וארגוני נוער אחרים.
הפעילויות שמספק ארגון Scout Adventures Gilwell Park כוללות פעילויות שונות של פארק חבלים, טיפוס מצוקים, נדנדת 3G, חץ וקשת, ירי רובה, קיאקים ובניית רפסודות .
כל פעילות באתר נמשכת 90 דקות, כאשר לרוב הפעילויות מגבלת המשתתפים היא 12. פעילויות אלה מנוהלות בעיקר על ידי צוות מתנדבים בינלאומי.
פארק גילוול מספק הזדמנויות לקמפינג החל מקבוצות קטנות, עד קבוצות העולות על 2,500 איש.
זה כולל כל סוגי המחנאות מרמת היחידה ועד אירוח אירועים בינלאומיים.
Essex Chase הוא שדה גדול ופתוח הממוקם מול כיכר המחנה.
זהו תחום פופולרי, בשל קרבתו לגוש השירותים של ריקי, מעגלי המדורה הראשיים, כיכר המחנה ודלפק הקבלה של Scout Adventures Gilwell Park.
Woodlands Field הוא שדה גדול שיכול להכיל עד 200 חניכים בקצה הצפוני של הפארק.
Branchet Field הוא האתר הגדול ביותר ויכול להכיל עד 1,200 חניכים.
השדה הוא שטוח ופתוח, ובמרכזו גוש השירותים של מקלארן.
בקצה הצפוני של השדה יש גם חיבורי חשמל לטנדרים וקראוונים.
Mallinson Field הוא אזור קטן, מיוער ומבודד המותאם לקבוצות קטנות.
The Paddock הוא שדה קמפינג קטן יותר, המחובר ישירות למרכז הנופש של דורותי יוז (Dorothy Hughes Pack Holiday Centre).
השדה מאכלס את גוש השירותים של מינסון ומכיל עד 30 חניכים.
Ferryman Field הוא שדה מפוצל הממוקם מצפון לאתר, מתאים לקמפינג 'חזרה לבסיס' בגלל אופיו המיוער והמרחק מהמתקנים.
מרכז נופש של דורותי יוז
The Dorothy Hughes Pack Holiday Centre נבנה בשנת 1970 על ידי התאמת בולי עץ שלובים זה מזה מנורווגיה, ללא מסמרים המשמשים לבניית המסגרת המקורית.
דורותי יוז הייתה מנהיגת צופי ה- Cubs (הצופים הצעירים) ממזרח לונדון שביקשה לראות מתקן המיועד לאירוח חניכים צעירים במיוחד.
המרכז יכול להכיל 40 אנשים, בעיקר בחדרים בסגנון מעונות עם חדרים קטנים יותר המיועדים לשימוש על ידי מדריכי הקבוצות.
ישנם שני חדרי שירותים ומקלחת בתוך הבניין.
הבניין מחומם באופן מרכזי וכולל אינטרנט אלחוטי.
הבניין מחומם באופן מרכזי עם אולם ראשי ומטבח גדול.
Branchet Lodge, על שם השדה עליו הוא ממוקם, נפתח ב־23 במאי 2003 כדי להחליף בקתות ניידות ישנות.
Branchet Lodge הוא מבנה בן קומה אחת עם הסקה מרכזית ומכיל עד 56 אנשים בשני אגפים נפרדים עם מטבח משותף ואולם ראשי.
לכל אגף מתקני שירותים ומקלחת משלו.
ישנם ארבעה חדרים יחידים למדריכים, שני חדרים נגישים המיועדים לשני אנשים כל אחד, ושישה חדרים המיועדים לשמונה אנשים כל אחד.
הוא בנוי מאבן, עץ, נחושת וגג דשא.
הבניין מחומם במרכז, כולל מתקני כביסה וכולל אינטרנט אלחוטי.
ישנם חמישה חדרי יחיד למדריכים, עשרה חדרים לארבעה אנשים כל אחד ושני חדרים מונגשים לשני אנשים כל אחד.
כל החדרים צמודים עם שירותים משותפים באולם הראשי.
הבניין מחומם באופן מרכזי, וכולל תצוגה חופשית ואינטרנט אלחוטי.
יש מטבח משותף גדול כמו גם מתקני כביסה.
Peter Harrison Lodge נבנה בשנת 2009 והוא בניין האירוח החדש ביותר בפארק גילוול.
בבניין יכולים ללון 50 אנשים.
בקתות עץ בקצה שדה וודלנד, בכל בקתה יכולים ללון שמונה אנשים במיטות קומתיים.
הבישול מתקיים במקלט נפרד או ניתן להשתמש באש פתוחה.
בכל שנה פארק גילוול מקיים מספר אירועים מיוחדים קבועים והם חלק מאירועי הצופים השנתיים הגדולים ביותר בבריטניה.
Wintercamp - מתקיים בתחילת ינואר ופתוח לצופים בגילאי 11–18.
Fundays - מתקיימים ביוני ומיועדים לחניכי צופים צעירים יותר.
Gilwell 24 - מתקיים ביולי ופתוח לטווח הגילאים 14–18.
Reunion - אירוע המיועד לכל בוגרי תנועת הצופים בתחילת ספטמבר.
Scarefest - אירוע המיועד לצופים מעל גיל 11. נערך בסוף אוקטובר
בכל שנה מגייסים ל Scout Adventures עד 120 מתנדבים ממעל 30 מדינות שיסייעו בהפעלת הפעילויות.
לפעילויות בפארק גילוול יש בין 20 - 50 מתנדבים, תלוי בעונה.
מתנדבים אלה שוהים בפארק למשך זמן מקסימלי של שנה, והם מקבלים לינה בתמורה לעבודתם.
מתנדבים אלה מקבלים הכשרות על מנת לבצע הפעלות פעילות לאורחים, לבצע עבודות תחזוקה ושיפור באתר ומתן שירות לקוחות.
בניין מגורים חדש נפתח בשנת 2016 על מנת לאכלס מספר הולך וגדל של מתנדבים.
בניית האכסניה הבינלאומית להתנדבות עלתה 1.2 מיליון ליש"ט, כשהמימון שלה נבע בעיקר מקרן Jack Petchey Foundation, אך גם מכמה תורמים פרטיים בודדים עם עניין רב בצופים.
הבניין הוא בעיקר עץ ממוסגר עם חלל חברתי גדול שנבנה באמצעות קורות עץ וכולל אזור שינה בן שתי קומות.
המבנה מספק 26 חדרי שינה זוגיים וחדר שינה מונגש, כולם עם מתקנים צמודים.
המרחבים החברתיים בקומה אחת כוללים חדר ייבוש וחדר מגפיים, חדר כביסה, מטבח פתוח, פינת אוכל וטרקלין, חדר שקט וחדר קולנוע.
המבקרים מורשים להיכנס למבנה בגלל התנאים שנקבעו על ידי התורמים.
פארק גילוול יכול לארח כנסים בפנים ובחוץ, הכשרות ואירועים מיוחדים לעסקים ולפרטיים.
במהלך חודשי הקיץ, פארק גילוול הוא מקום פופולרי לחתונות.
מרכז ההכשרות והאירועים מפעיל גם את המלון בפארק גילוול שנמצא בתוך הבית הלבן.
מרכז הכשרות והאירועים משתמש בעיקר בבית הלבן ובמרכז הבינלאומי Colquhoun, בשניהם מגוון חללים גמישים עם ציוד טכני וטכנולוגיות ועידה אחרות.
חתונות, מסיבות ופונקציות אחרות נערכות גם במרכז הברבורים, אולם בסגנון בקתת עץ שנבנה בשנת 1966 כדי להחליף בניין קדום יותר, ובקתת גידני שנבנתה בשנת 1929.
הבית הלבן וקודמיו מייצגים למעלה מ־500 שנה מההיסטוריה של גילוול.
זה הפך למטה איגוד הצופים ב־27 באפריל 2001, אם כי בית באדן-פאוול (המטה לשעבר) עדיין פעיל עבור כמה מחלקות של ארגון הצופים.
הבית הלבן משמש כיום כמלון ויש בו מספר חדרי ישיבות בקומת הקרקע, לאחר שיפוצים נרחבים בשנות התשעים.
המלון כולל 41 חדרי שינה (35 שירותים צמודים) ברחבי הבית הלבן והרחבה המודרנית שלו.
הבית הלבן מאכלס גם בר בחדר הקבוצות, ומסעדה בסגנון קנטינה.
המרכז הבינלאומי קולקון (CIC) הוקם בשנת 1971 כמרכז הכשרה למדריכי הצופים, ושופץ בהרחבה בשנת 1995. בבניין אולם ראשי (היכל הידידות הבינלאומי) שיכול להכיל עד 250 איש, 2 סוויטות הדרכה קטנות יותר וחמישה חדרי סמינר.
האולם הראשי משמש באופן קבוע לחתונות גדולות יותר, ארוחות ערב ומסיבות; עם חדרי הסמינרים וסוויטות ההדרכה המשמשות לכנסים ומפגשים.
ה- CIC מכיל גם בר שני המשמש במהלך חלק מהאירועים.
בפארק גילוול יש הרבה אטרקציות, בעיקר צופיות בטבע, שהמבקרים יכולים לראות.
זה כולל חנות מזכרות, הפרובידורה, שצורתה והמלאי שלה השתנו במידה ניכרת במהלך עשרות שנות פעילותה.
מוזיאון פארק גילוול נסגר בשנת 2015 בגלל תנאיו הבלתי ראויים להכיל יצירות היסטוריות.
הבית הלבן קשור ל־The Barn (במקור: האורוות), בניין לבנים אדומות שנבנה בשנת 1926. הקשת במרכז הבניין הייתה במקור מעבר פתוח.
כיום הוא ממוקם באזור קבלת הפנים של מרכז ההכשרות והאירועים.
הקומה הראשונה בבניין שימשה כחדרי הדרכה למדריכי הצופים הצעירים.
השעון בחזית הבניין היה מתנה של ראש צופי יפן לשעבר, הרוזן סנו, שנכח בקורס הכשרה מוקדם בפארק גילוול.
שבשבת מזג האוויר שעל הגג מתארת את דיק טרפין, שלפי השמועות היה גר במקום.
בסמוך לכניסה לאחוזה, בית הלודג' נבנה בשנת 1934 כביתו של ראש המחנה (בהמשך הוחלף על ידי מנהל התוכניות והפיתוח).
הבניין משמש כיום לאירוח צוות ארגון הצופים ומארח ישיבות פנימיות.
חוות גילוול היא הבניין העתיק ביותר באתר שעדיין עומד בשנות האלפיים.
הבניין התחיל כשני קוטג'ים נפרדים.
בשטח הבניין נמצאת הבאר האחרונה שנותרה באתר, המכונה Gil Well.
החווה שופצה מהאתר המוזנח שלה, ונפתחה בשנת 2015 כמשרדיה וקבלת הפנים של Scout Adventures Gilwell Park.
בסמוך, שער הנמר מסמן את הכניסה המקורית לפארק גילוול, ונחצבו על ידי האומן דון פוטר בשנת 1928.
The Lid, שמקורו במקור מגג ללא קירות, היה מקלט מזג אוויר רטוב שנבנה בשנת 1967. בשנת 2009 שופץ הבניין והוא מורכב כעת מאולם פעילויות גדול, שתי כיתות, שטח צוותים וחדר מחסן גדול נוסף אולם הפעילות מאכלס את כל הפעילויות המקורות באתר, כולל מטווח חץ וקשת וקירות טיפוס.
מול ה- Lid נמצא פסל טאיט מקנזי, שהוענק במתנה על ידי תנועת הצופים בארצות הברית בשנת 1966.
ה- Barnacle הוקם בשנת 1950 כמרכז עזרה ראשונה, שהפך במהרה לבית חולים קטן המנוהל בהתנדבות למבקרים ולקהילה המקומית.
יש בו מחלקה בת שש מיטות, חדר בידוד, ניתוחי שיניים, חדר רנטגן ותיאטרון ניתוח.
בסוף שנות השמונים הבניין הפך למקום לינה למתנדבים, עד שהוא הופעל בשנת 2016 עם פתיחת האכסניה הבינלאומית להתנדבות.
הבניין עומד כעת ריק ומחכה לעתיד לא ברור.
דיר החזירים, סככת גננים קטנה הממוקם על הבוסתן, השתמר כאתר הקמפינג הראשון בפארק גילוול.
הקבוצה הראשונה של צופי השכבה הבוגרת שהגיעה להכין את האתר כשנרכש בשנת 1919 ישנה כאן כשמזג האוויר התברר כבלתי מתאים לאוהליהם.
באתר קיימים חמישה בתי פולחן לצופים ולמבקרים אחרים, כולל סלה בודהיסטית, בית כנסת יהודי ומסגד אסלאמי.