tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אוסף אומנות נרחב שהוריש לקיבוץ הזורע היווה את הבסיס להקמת מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח.
וילפריד ישראל נולד בלונדון, היה בן למשפחת ישראל, משפחת סוחרים ידועה מברלין, וצאצא לרב הראשי האורתודוקסי לאימפריה הבריטית, ר' נתן מרקוס אדלר.
אביו, ברתולד ישראל (1868–1935), היה הבעלים של בית כלבו גדול ומבוסס בברלין, ונודע כנדבן הנוהג לסייע למפעלים יהודיים.
בגיל 22 נכנס ישראל לעסק המשפחתי, "בית המסחר נתן ישראל" (Kaufhaus Nathan Israel) שברחוב שפנדאואר 28 בברלין-מִיטֶה.
בזמנו היה זה בית הכלבו הגדול והוותיק בעיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החל לטייל בעולם והתעניין באמנות המזרח הרחוק (הודו, סין, קמבודיה ותאילנד) והמזרח הקרוב (מצרים, יוון, חבש ופיניקיה).
הוא החל להקדיש מזמנו ומכספו לאיסוף חפצי אמנות עתיקים מהמזרח.
בשנות ה-30 עם פרוץ המשבר הכלכלי העולמי הוא סייע בהעלאת תיאטרון הבימה לארץ-ישראל.
בשנות ה-30 היה ישראל פעיל מרכזי בחברת העזרה של היהודים הגרמנים (Hilfsverein der Deutschen Juden), שארגנה הגירת יהודים לארצות-חוץ, פרט לארץ ישראל.
עם עליית הנאצים לשלטון קשר ישראל קשרים חזקים עם חברי תנועת ה"ורקלויטה" (Werkleute, "אנשי העבודה"), אשר ייסדו בהמשך את קיבוץ הזורע שבו ביקר ב-1936 ושוב ב-1940.
בספטמבר 1931 ישראל יזם את יצירת הקשר בין אלברט איינשטיין ומהטמה גנדי, באמצעות אורחו ווי.
בהמשך הקים וילפריד ישראל מנגנון סודי שהתמחה בהצלת יהודים שכבר נעצרו במחנות הריכוז הראשונים.
המנגנון המשולש כלל אותו ואת פרנק פולי והוברט פולק.
פולי היה באופן רשמי קצין הדרכונים בקונסוליה הבריטית בברלין, אך שימש באופן חשאי גם כנציג ה-MI6. פולק היה סטטיסטיקאי במקצועו, אך לפי עדותו שלו, תמיד נשא אקדח מאוזר בכיס מעילו.
השלושה פעלו בסודיות מוחלטת ותחת סכנה מוחשית.
וילפריד קיבל את הפניות מהיהודים, ריכז את השמות, גייס את הכסף הדרוש והעביר אותו לפולק.
פולק יצר קשרים עם קצינים בגסטאפו והעביר אליהם בחשאי את השמות שקיבל מווילפריד, יחד עם כספי השוחד.
פרנק פולי סיפק את אשרות היציאה, תוך שהוא שם דגש מיוחד על יהודים שנמצאים כבר ברשימות השחורות של הגסטאפו.
במקביל פעל ישראל להשגת אשרות ורישיונות לשכירת אוניות, ניהל משא ומתן עם משרדי הממשלה הגרמנית ועם פקידי הגירה וכספים במדינות היעד, ועם ארגונים יהודיים.
עד פרוץ המלחמה הביאו פעולותיהם של וילפריד, פולק ופולי להצלתם של עשרת אלפים יהודים.
הוא פעל לשחרור אסירים ממחנות הריכוז וחילוץ ילדים מאירופה הנאצית והעלאת הניצולים לארץ ישראל.
בנוסף, היה מראשוני התומכים של רחה פראייר עת ייסדה את "עליית הנוער", והיה מעורב באופן אישי בשליחת קבוצות נוער לכפר הנוער בן שמן ולקיבוצים בארץ ישראל.
הוא שכנע את אביו עוד בשנת 1926 לתמוך בהקמת "בן-שמן", וכיהן כנשיא המוסד מאז הקמת הכפר ועד מותו שלו.
ב-1935, לאחר מות אביו, נאלץ וילפריד לקחת על עצמו את ניהול בית המסחר.
הוא המשיך ביתר שאת לנצל את כספו והמשאבים שעמדו לרשותו, לצורך הצלת עובדיו היהודים ורבים אחרים.
ערב מלחמת העולם השנייה ולאחר לחצים רבים מצד הנאצים, אולץ לבסוף למכור את בית המסחר.
בקיץ 1939 היגר לאנגליה שם קיבל משרת חוקר באוניברסיטת אוקספורד.
האח הרברט והאם אמי היגרו עוד לפני כן לארצות הברית ואחותו ויווה נפטרה עוד בשנת 1920, 3 ימים לאחר לידת בנה מנישואיה למר פרינס.
גם באנגליה המשיך וילפריד את פעילותו להצלת יהודים ואת מעורבותו בהחדרת תודעת הטרגדיה המתרחשת באירופה, תוך ניצול קשריו המסועפים בגרמניה.
הוא היה הראשון שהשתמש במושג "השמדה", כ-7 חודשים לפני שעשה זאת הקונגרס היהודי.
ישראל נספה בעת טיסה ב-1 ביוני 1943, עת חזר משליחות הצלה מטעם הסוכנות היהודית בפורטוגל וספרד, כאשר טס במטוס DC-3 דקוטה בטיסה 777 של BOAC מליסבון לבריסטול.
המטוס הופל על ידי שמונה מטוסי קרב גרמנים מעל מפרץ ביסקיה.
יחד עמו נספו גם השחקן הבריטי לסלי הווארד, 11 נוסעים נוספים וארבעה אנשי צוות.
בהקשר לכך רווחו שמועות רבות, שלא הוכחו עד היום.
העיקרית שבהן אמרה שאחד הנספים, אלפרד צ'נהלס, רואה החשבון וידידו של השחקן לסלי האווארד, שהיה בעל חזות דומה לראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל ואף נהג לעשן סיגרים, שימש למעשה ככפילו וכי בשל כך הופל המטוס.
גרסה אחרת טענה שווילפריד עצמו, שהיה מוכר לנאצים ונחשד על ידם כאיש מודיעין בריטי, היה הסיבה.
גרסה שלישית ראתה בחיסולו של לסלי הווארד, שהוכרז על ידי גבלס כ"אויב הרייך" את הסיבה האמיתית להפלת המטוס.
לפי גרסה אחרת, המטוס היה פיתיון וחיפה למעשה על מטוסו של צ'רציל, שטס במקביל.
וילפריד ישראל הוכר כחלל במערכות ישראל.
ומונצח בטקסי הזיכרון של קיבוץ הזורע והמועצה אזורית מגידו.
בצוואתו הוריש את אוספי האמנות שלו לקיבוץ הזורע, והם שוכנים במוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח אשר נוסד ב-1951 בקיבוץ.
באוגוסט 2020, נפרץ המוזיאון לראשונה מאז הקמתו, וכ-30 פרטי אומנות נדירים נשדדו ממנו.
למרות קשריו הקרובים ביותר עם גדולי התקופה, חיים ויצמן, מרטין בובר, אלברט איינשטיין, מהטמה גנדי ועוד רבים אחרים, גם שאינם יהודים, שמו אינו מוכר בזיכרון הקולקטיבי ופועלו ידוע אך למעטים.
עם זאת, ב-1 ביוני 2016, ביום השנה למותו, הוענק לו "אות המציל היהודי" מטעם המרכז העולמי של בני ברית-ירושלים והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה.
וילפריד ישראל היה הומוסקסואל אך נטייתו זו הייתה מודחקת ונסתרת, וככזו גם זכתה להתייחסות בשני ספרים של כריסטופר אישרווד - "הפרידה מברלין" (1939) ו-"Christopher and his Kind" שפורסם ב-1976.
"בית המסחר נתן ישראל" נוסד על ידי נתן ישראל בשנת 1815 בברלין ב-Molkenmarkt, כחנות קטנה לבגדים משומשים, בשם Kaufhaus Nathan Israel.
עם השנים התפתח בית המסחר לחנות כלבו הידועה בגרמניה באיכות מוצריה.
בנו של נתן, יעקב, ירש את אביו ולאחר מכן הנכד - ברתהולד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלו את החנות הנינים וילפריד והרברט.
ב-1 באפריל 1933 החרימו הנאצים את הכל-בו ויתר חנויות היהודים.
בשנת 1938 נאלצו בני המשפחה למכור את בית-המסחר לחברת Emil Köster AG ובשנת 1939 נפתח הכלבו מחדש בשם "Das Haus im Zentrum" ("הבית שבמרכז").
לאחר מלחמת העולם השנייה, נותר אתר בית המסחר בשטחה של מזרח-גרמניה, אך בית המסחר עצמו נהרס כליל בהפצצות בנות הברית על מרכז ברלין.
ב-20 בינואר 2012 הושק בקיבוץ הזורע בנוכחות ניצולי הקינדר-טרנספורט ובני משפחותיהם, הסרט "וילפריד ישראל - המציל מברלין – סיפורו של גיבור שנשכח".
סרט תיעודי קצר באורך 30 דקות על חייו ופועלו של וילפריד ישראל בבימויו של יונתן ניר ובהפקת נעם שלו והאחים אילן ואופיר בר, המבוסס על ספרה של נעמי שפהרד.
הסרט מתרכז בעשר השנים האחרונות לחייו של וילפריד, ומתמקד במאמצי והישגי הצלת היהודים, וגם במהות הקשר של וילפריד עם חבורת המייסדים של קיבוץ הזורע.
סרט זה שמראש יועד להקרנה בפני קהל המבקרים של מוזיאון וילפריד ישראל, לא הוצג מעולם בהקרנה מסחרית כלשהי וגם לא בערוץ טלוויזיה כלשהו.
בשנת 2016 הושלם מקץ ארבע שנות עבודה סרט תיעודי באורך מלא בשם "האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל".
הסרט, בבימויו של יונתן ניר ובהפקתו של נעם שלו, מתרכז בעשר השנים האחרונות לחייו של וילפריד.
הסרט מנסה להתמודד עם השאלה, כיצד ייתכן שסיפורו לא סופר ושדמותו הציבורית נשכחה.
מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח
בכניסה למושבת יקנעם, מוצב פסל מנורה גדול אותו תרם נשיא האגודה היסודית אמריקאית לשימור היסטורי, ג'רי קלינגר לזכרו של וילפריד ישראל.
פסל המנורה עוצב על ידי הפסל סם פיליפ.
וילפריד מלרס היה מוזיקולוג, מבקר מוזיקה ומלחין בריטי.
נודע כמי שניתח לראשונה באופן רציני מוזיקת רוק כמוזיקה אמנותית מודרנית ובפרט את המוזיקה של הביטלס ושל בוב דילן.
את לנון-מקרטני כינה "כותבי השירים הטובים ביותר מאז שוברט".
מלרס נולד בווריקשייר ולמד אנגלית ומוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
החל מ-1936 כתב ביקורות מוזיקה לרבעון Scrutiny אותו ערך ידידו פרנק ריימונד ליוויס.
בין 1942 ל-1948 היה מלרס חבר בצוות העריכה של כתב העת.
ב-1964 היה מלרס הדיקן המייסד של המחלקה למוזיקה באוניברסיטת יורק.
אף שפרש ב-1981 נותר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה עד מותו.
המחלקה החדשה אפשרה לו חופש פעולה ליצירת תוכנית לימודים וגישה מוזיקולוגית חדשה לחלוטין.
בתוכניות הקורסים באוניברסיטה שילב לימוד וניתוח של מוזיקת רוק ופולק יחד עם מוזיקה קלאסית "רצינית".
גישתו זו זכתה לכותרת "From Bach to the Beatles and Back" (מבאך לביטלס וחזרה) וספגה גינויים הן מצד הממסד הקלאסי השמרני והן מצד חובבי מוזיקת הרוק.
מלרס ביקש להראות כיצד מבנים, הרמוניות, מסורת מלודית ותזמור של שירי הביטלס בפרט ושירי רוק ופופ בכלל מוצאים את מקומם כחלק מהמסורת של מוזיקה אירופאית תזמורתית וקאמרית וטען שלא ניתן "לבודד" את מוזיקת הרוק והפופ מהמסורת המוזיקלית הכללית.
מתוך אותה גישה חקר את המוזיקה של פרנסואה קופרן והקשריה למסורת הצרפתית, של ראלף ווהן ויליאמס והקשריה למסורת האנגלית ושל בוב דילן והקשריה למסורת האמריקאית.
מלרס שילב הוראה אקדמית והרצאות פומביות (למשל סדרת הרצאות פומביות אודות Sgt.
עבודה חשובה נוספת שפרסם הייתה Caliban Reborn: Renewal in Twentieth-Century Music משנת 1968. כותרת הספר מרמזת על קאליבן דמות הפרא במחזה הסערה של ויליאם שייקספיר בהקשר של חשיפתה של המוזיקה היצרית במאה ה-20 את "החיה שבאדם".
מלרס מנתח בספר את המוזיקה של הייטור וילה לובוס הברזילאי, של דריוס מיו הצרפתי ששהה וכתב אף הוא בברזיל, של הארי פארץ' (Harry Partch), איש קליפורניה, של קולון ננקרו (Conlon Nancarrow) ממקסיקו, של דיוק אלינגטון ושל ג'ורג' גרשווין (בעיקר פורגי ובס).
בשנת 1982 קיבל תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
באוקטובר 2004 התקיים ביורק פסטיבל מוזיקה מודרנית לכבוד יום הולדתו ה-90.
מלרס היה נשוי שלוש פעמים ולו שתי בנות מנישואיו השניים ובת נוספת מחוץ לנישואין.
וילקובישק (בליטאית: Vilkaviškio rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא.
מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה וילקובישק משתרע על פני 1,259 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-40,000 תושבים.
העיר וילקובישק היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
מחוז וילקובישק במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש בשנת 1950 כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים.
השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז מריאמפולה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.
במחוז המשנה שלוש ערים: עיר המחוז וילקובישק, וירבאליס (וירבאלן, ורז'בלובה), וקיבארטאי (קיבארט); חמש עיירות: פילווישוק (פילווישקי), וישטיטיס (וישטיניץ), גרזישקיאי, בארטנינקי וקטורוולקיאי; ו-384 כפרים קטנים וחוות.
וילקי (בליטאית: , וילקיה; בפולנית: Wilki) היא עיירה במחוז קובנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וילקי נזכרת לראשונה בשנת 1364, ובהמשך הוענקו לה זכויות עיר.
בין מלחמות העולם נמנו בווילקי כ-500 יהודים, כרבע מתושביה.
בשנות השלושים פחת מספר היהודים בעיירה, בשל חרם ליטאי על עסקי היהודים בה.
עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940, נסגרו המוסדות היהודיים והציוניים ביישוב.
עם נסיגת הצבא האדום מהעיירה בפרוץ מבצע ברברוסה, ערכו הליטאים פוגרום בתושביה היהודים, תוך רצח של 23 אנשים.
עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, והם רוכזו במספר מבנים ששימשו כגטו, תוך הפרדה בין נשים וגברים.
מעת לעת נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה.
ב-28 באוגוסט 1941 נלקחו יהודי העיירה וסביבתה ליער פקרקלה, ושם נרצחו כולם, 402 איש, ונקברו בבורות.
וילפריד מרטנס ׁ היה פוליטיקאי בלגי ממוצא פלמי אשר כיהן כראש ממשלת בלגיה בשנים 1979-1992 (למעט הפסקה למשך מספר חודשים בשנת 1981).
מרטנס היה חבר במסדרים רבים וזכה במספר גבוה של עיטורים ובהם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, לגיון הכבוד ומסדר לאופולד.
מרטנס נולד ב-19 באפריל 1936 בצפון מערב בלגיה.
בשנים 1971-1974 כיהן בבית הנבחרים ובשנים 1991-1994 כיהן כחבר הסנאט הבלגי.
ממשלותיו השונות התאפיינו בניהול משברים כלכליים שפקדו את המדינה בתקופה זו.
בשנת 1976 היה מרטנס ממיסדי מפלגת הימין מפלגת העם האירופית.
בשנת 1979 הוא החליף את פול ואנדן בוינאנץ בתפקיד ראש ממשלת בלגיה וכיהן בתפקיד במשך שנתיים.
בדצמבר 1981 הוא התחיל את הכהונה השנייה שנמשכה כ-10 שנים.
הוא ניהל את סיעה זו בפרלמנט האירופי בשנים 1994-1998.
מרטנס היה דוקטור למשפטים ובעל תואר ראשון בפילוסופיה ולמד מדעי המדינה באוניברסיטת הרווארד.
הוא היה נשוי פעמיים ונולדו לו חמישה ילדים.
נפטר ב-19 באוקטובר 2013 בצפון בלגיה מסרטן.
ראש ממשלת בלגיה אליו די רופו הספיד אותו ואמר כי מרטנס הוא "מדינאי אמיתי ואחד מאבות בלגיה הפדרלית".
דאזט וילפריד ארמל זאהה הוא כדורגלן איבוארי-אנגלי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ בשארלוט FC ובנבחרת חוף השנהב.
זאהה נולד באביג'אן, בירת חוף השנהב.
בגיל 4 היגר יחד עם משפחתו, כולל כל שמונת אחיו, לבריטניה, והשתכן בקרוידון, לונדון.
בגיל 12 הצטרף לאקדמיית הנוער של קבוצת קריסטל פאלאס המקומית.
ב-27 במרץ 2010, בגיל 17, הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של קריסטל פאלאס, כאשר נכנס כמחליף בהפסד הצ'מפיונשיפ 2-1 לקארדיף סיטי.
חודש לאחר מכן חתם על חוזהו הראשון ככדורגלן מקצועני, לשנתיים.
במשחקי קדם עונת 2010/2011 הפך זאהה לחלק מרכזי בהרכב פאלאס.
ב-7 באוגוסט 2010 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון הליגה הביתי 2–3 על לסטר סיטי.
בהמשך העונה רשם זאהה שני בישולים, במשחקים מול קווינס פארק ריינג'רס ומול ווטפורד.
בסיום עונת 2010/2011 נבחר זאהה לשחקן הצעיר של העונה בקריסטל פאלאס.
את עונת 2011/2012 פתח זאהה עם צמד, בניצחון 0–2 על קראולי טאון במסגרת גביע הליגה.
ב-30 בנובמבר, במשחק גביע הליגה, הרשים זאהה בניצחון המפתיע של קבוצתו על מנצ'סטר יונייטד, דבר שגרר התעניינות בו מצד קבוצות צמרת באנגליה, בחלון ההעברות של ינואר 2012. במרץ 2012 נבחר זאהה לשחקן הצעיר של השנה בפוטבול ליג.
בשלב מאוחר יותר של העונה החל זאהה לתפקד כחלוץ, במקום תפקידו כקיצוני עד אז.
ב-21 באפריל כבש בתיקו 2-2 מול רדינג, במשחק בו חגגה רדינג זכייה בצ'מפיונשיפ.
בתום העונה נבחר זאהה לשחקן הצעיר של העונה בקריסטל פאלאס בפעם השנייה ברציפות.
את עונת 2012/2013 פתח זאהה בצורה מרשימה, כאשר בישל שער בניצחון גביע הליגה על אקסטר סיטי, וספג עבירה שהביאה לבעיטת עונשין לזכות קבוצתו, במשחק הליגה מול ווטפורד.
ב-2 באוקטובר 2012 כבש צמד בניצחון הליגה 1–2 על וולבס.
ארבעה ימים מאוחר יותר כבש צמד נוסף, בניצחון 3–4 על ברנלי.
ב-26 בינואר 2013 חתם זאהה במנצ'סטר יונייטד, ששילמה עבורו כ-10 מיליון פאונד, כאשר לפי החוזה יושאל באופן מיידי לפאלאס עד לסיום העונה.
רכישתו הייתה רכישת השחקן האחרונה של אלכס פרגוסון טרם פרישתו.
את שערו הראשון בפאלאס, מאז החתימה ביונייטד, כבש זאהה ב-5 במרץ 2013, בניצחון 2–4 על האל סיטי.
ב-13 במאי, במשחק השני של חצי גמר פלייאוף ההעפלה לפרמייר ליג, כבש צמד מול ברייטון, והביא לעלייתה של פאלאס לגמר, בו ניצחה את ווטפורד ועלתה ליגה.
בעונה זו נבחר זאהה לנבחרת העונה בצ'מפיונשיפ.
ב-11 באוגוסט 2013 ערך זאהה את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד, בניצחון על ויגאן את'לטיק במשחק מגן הקהילה.
במשך כשלושה חודשים לא שיחק, עד שפתח בהרכב יונייטד ב-29 באוקטובר, בניצחון גביע הליגה 0–4 על נוריץ' סיטי.
הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג הגיעה ב-7 בדצמבר, בהפסד הביתי 0–1 לניוקאסל יונייטד, כאשר נכנס כמחליף במקום נאני, זמן קצר לאחר שקבוצתו ספגה.
ביום האחרון של חלון ההעברות של ינואר 2014, עבר זאהה בהשאלה לקארדיף סיטי, עד לתום עונת 2013/2014. בסיום העונה, עם פיטוריו של מאמן יונייטד דייוויד מויס, טען זאהה כי לא קיבל הזדמנות תחת המאמן.
הוא השווה עצמו לראהים סטרלינג, כדורגלן צעיר ששיחק בליברפול.
בנוסף אמר כי שמועות כזב זדוניות שהופצו נגדו באינטרנט הדאיגו אותו.
כגון זו ששכב עם בתו של מויס
ב-28 באוגוסט 2014 חתם זאהה על חוזה השאלה לעונה אחת, בקבוצתו הקודמת, קריסטל פאלאס.
יומיים מאוחר יותר, במשחקו הראשון מאז חזרתו, כבש זאהה בדקות הסיום את השער המצמק, בשוויון 3-3 מול ניוקאסל יונייטד.
ב-2 בפברואר 2015, ביום האחרון של חלון ההעברות, עבר זאהה בחזרה לקריסטל פאלאס, והפך לשחקן קבע בקבוצה.
בסך הכל, כבש 4 שערים ובישל שניים בעונת 2014/2015, כאשר קבוצתו מסיימת במקום ה-10 בליגה.
בעונת 2015/2016 הופיע זאהה במרבית משחקי קבוצתו, כבש 5 שערים בכל המסגרות, כאשר פאלאס סיימה במקום ה-15 בפרמייר ליג.
הוא סייע לקבוצתו להגיע עד לגמר גביע ה-FA, שם שיחק 120 דקות, בהפסד למנצ'סטר יונייטד 1–2. בתום העונה נבחר זאהה לשחקן העונה של קריסטל פאלאס.
בעונה העוקבת, ב-26 בדצמבר 2016, גלש זאהה ברחבת השער, במשחק מול ווטפורד, ודרש פנדל.
השופט התרשם מכך כ'צלילה' ואף שלף לו כרטיס צהוב בטענה של הצגה מצדו של זאהה.
הוא זכה בתואר שחקן העונה של קריסטל פאלאס בפעם השנייה ברציפות.
באוגוסט 2017 נפצע זאהה בברכו, והושבת לחודשיים.
לאחר פתיחת עונה רעה של קריסטל פאלאס, ב-14 באוקטובר 2017 ערך זאהה את הופעתו הראשונה בעונת 2017/2018, וכבש את שער הניצחון במשחק הביתי מול צ'לסי, שהסתיים בתוצאה 1–2. ניצחון זה היה לצבירת הנקודות הראשונה של פאלאס בעונה זו.
בחודש אפריל 2018 נבחר זאהה לשחקן החודש בפרמייר ליג, לאחר שהבקיע 4 שערים ובישל שניים בחודש זה.
ב-14 באפריל כבש צמד בניצחון 2–3 על ברייטון.
למרות פתיחת העונה הנוראית של פאלאס, כאשר לא צברה נקודות במשך כחודשיים מפתיחת העונה, חזרה פאלאס לנצח, ואף סיימה במקום ה-11 בליגה, תחת המאמן החדש רוי הודג'סון, כאשר זאהה והקיצוני אנדרוס טאונסנד תפקדו כשחקני מפתח בהתקפת הקבוצה.
זאהה נבחר בפעם השלישית ברציפות לשחקן העונה של קריסטל פאלאס.
במשחק הראשון של פאלאס בפרמייר ליג בעונת 2018/2019, כבש זאהה בניצחון 0–2 על פולהאם.
כשבועיים מאוחר יותר כבש שער מצמק בהפסד 1–2 לווטפורד.
לאחר שכבש שער ניצחון מול האדרספילד טאון בספטמבר 2018, התלונן זאהה על מחסור בהגנה על החלוצים מצד השופטים, וטען כי נעשו עליו עבירות חמורות.
הוא אף הכביר במילים ואמר כי הוא ישבור את רגלו לפני שישרקו לעבירה לזכותו.
המידע הוכח כנכון, לאחר שהתברר כי ב-5 השנים האחרונות, זאהה הוא השחקן שנעשו עליו מספר העבירות השני הרב ביותר בפרמייר ליג, כאשר הראשון הוא אדן הזאר.
ב-23 ביולי 2023 חתם בגלאטסראיי בהעברה חופשית .
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל לאולימפיק ליון לעונה אחת.
ב-22 בינואר 2025 הושאל לקבוצת שארלוט FC מליגת ה-MLS האמריקאית עד ינואר 2026.
זאהה היה רשאי לייצג את נבחרת חוף השנהב מתוקף היותו יליד המדינה.
כמו כן, היה רשאי לייצג את נבחרת אנגליה, מכיוון שגדל באנגליה ומחזיק באזרחות בריטית.
הצלחתו של זאהה בקריסטל פאלאס גררה זימון לנבחרת אנגליה עד גיל 19, בפברואר 2011, למשחק מול גרמניה.
בפברואר 2012 זומן לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, והופיע לראשונה בניצחון 0–4 על בלגיה, כאשר אף בישל שער במשחק זה.
בנובמבר 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת, תחת המאמן רוי הודג'סון, למשחק ידידות מול .
ב-14 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק זה, כאשר נכנס כמחליף לראהים סטרלינג בדקה ה-83.
ב-27 בנובמבר 2016 הודיעה פדרציית הכדורגל של חוף השנהב כי אושר לזאהה חילוף רישומו בנבחרת לאומית על ידי פיפ"א, וזאהה נרשם כשחקן נבחרת חוף השנהב.
דבר זה התאפשר עקב העדר הופעה של זאהה במסגרת תחרותית במדי נבחרת אנגליה.
בתגובה להצהרה, אמר המאמן גארת' סאות'גייט כי ינסה לשכנע את זאהה לבטל רישום זה, ואף ישקול לזמנו לנבחרת אנגליה, עקב יכולתו הטובה במדי קריסטל פאלאס.
בינואר 2017 זומן זאהה לסגל נבחרת חוף השנהב לגביע אפריקה לאומות 2017. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זו ב-8 בינואר, במשחק ידידות מול שוודיה, כאשר נכנס כמחליף במחצית, ובישל שער.
שלושה ימים מאוחר יותר, במשחק ידידות מול , פתח לראשונה בהרכב וכבש בניצחון 0–3. בטורניר עצמו, שנערך בגבון, שיחק זאהה בכל המשחקים של נבחרתו, שהודחה בשלב הבתים.
שחקן החודש בפרמייר ליג (1): אפריל 2018
קבוצת העונה בצ'מפיונשיפ (מטעם התאחדות שחקני הכדורגל) (1): 2012/2013
השחקן הצעיר של העונה בפוטבול ליג (1): 2013
השחקן הצעיר של החודש בפוטבול ליג (1): אוקטובר 2012
וילקר פרינייס אריי (בספרדית: Wuilker Faríñez Aray) הוא כדורגלן ונצואליאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת אגילס דוראדס ובנבחרת ונצואלה.
זומן לטורניר הקופה אמריקה 2015 ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בטורניר.
הפך לשוער הצעיר ביותר של שפותח בהרכב במשחק רשמי, הצעיר ביותר ששומר על שער ללא ספיגות והצעיר ביותר להדוף פנדל.
פרינייס החל את דרכו תחילה כחלוץ בקבוצת הילדים, אך מהר מאוד שהוא מעדיף למנוע את השערים מאשר לכבוש ועבר לעמדת השוער.
החל לשחק בקבוצת קראקס ואת הבכורה עשה כבר בגיל 16 במשחק גביע.
כעבור מספר חודשים כבר הפך לשוער הראשון של הקבוצה הבוגרת לאחר שירש את מקומו של רני וגה, שהודיע על פרישה.
פרינייס הפך במהרה לשוער הטוב במדינה למרות גילו הצעיר ולאחד השחקנים הבולטים.
לאור הצטיינותו, החליט מאמן הנבחרת, נואל סאביסנטה, לזמנו לטורניר הקופה אמריקה 2015 כשוער שלישי ובכך הפך פרינייס לכדורגלן הצעיר בטורניר, אם כי לא שיחק.
הוא המשיך להצטיין בליגה ונבחר לשוער הטוב ביותר בוונצואלה ב-2016, מה שהביא לזימונו פעם נוספת לקופה אמריקה 2016, הפעם על ידי המאמן ושוער העבר, רפאל דודאמל.
למרות זאת, גם לטורניר זה הגיע כשוער שלישי ולא שיחק.
ב-2017 המשיך להפגין יכולת טובה במדי קראקס, שבעקבותיה נבחר שוב לשוער הטוב בליגה, אם כי לא הצליח לזכות באליפות.
ב-12 בספטמבר 2017 הודיעה מיונאריוס כי הגיעה להסכם עם פרינייס שיעבור אליה בינואר 2018 ורכשה 75% מכרטיס השחקן שלו.
זה קרה ימים ספורים לאחר יכולת מצוינת שלו בתיקו 0-0 בין נבחרות ו המסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ערך את הבכורה שלו במשחק הראשון של הסופרליגה מול אתלטיקו נאסיונל בתיקו 0-0 ובגומלין באצטדיון אטנאסיו חירארדוט הפתיעה מיונאריוס עם ניצחון 1–2 כשפרינייס עוצר כמה כדורים מסוכנים.
השנה הראשונה שלו הייתה טובה מעל המצופה באופן אישי והוא ביסס עצמו כאחד מהשוערים הטובים בקולומביה, אם לא הטוב שבהם, אף על פי שלא הצליח להעפיל עם מיונאריוס לפלייאוף.
טורניר האפרטורה של 2019 היה המשך ישיר לשנה הקודמת ופרינייס ממשחק למשחק היה משחקניה המצטיינים של הקבוצה.
הוא הגדיל לעשות במשחק מול אתלטיקו נסיונל ב-9 במרץ כאשר במהלך אחד הצליח להדוף שלוש פעמים והיה הסיבה העיקרית לכך שמיונאריוס לא הפסידה.
לראשונה בקריירה שלו בקולומביה, מיונאריוס עלתה לפלייאוף ועוד כמובילת הליגה.
ב-24 ביוני 2020 הושאל ללאנס הצרפתית.
פרינייס שיחק בכל נבחרות הנועד של ונצואלה, הנבחרות עד גיל 15, 17 ו-20, שם הוא בעצם ביסס את שמו כפוטנציאל להיות אחד השוערים הטובים באמריקה הדרומית.
ונצואלה העפילה לגביע העולם 2017 בפעם השנייה בתולדותיה בסך הכל, כאשר סיימה במקום השלישי באליפות אמריקה הדרומית ופרינייס ספג שבעה שערים בסך הכל בתשעה משחקים.
בגביע העולם היא רשמה הישג היסטורי והגיעה עד למשחק הגמר, שם הפסידה לנבחרת אנגליה 0–1 וסיימה כסגנית.
פרינייס היה מצוין בטורניר וספג בסך הכל שלושה שערים (אחד מהם בפנדל) בשבעה משחקים.
הוא גם היה לשוער הראשון בהיסטוריה של המונדיאליטו שכובש שער, כאשר כבש בפנדל מול נבחרת ונואטו.
לאור הצטיינותו, קיבל פרינייס את ההזדמנות ללבוש את מדי הנבחרת הבוגרת כבר בטורנירי הקופה אמריקה ב-2015 ו-2016. הוא הגיע כשוער שלישי ואומנם לא שיחק, אבל החוויה תרמה לו רבות והעידה על כך שהוא סומן כשוער העתיד של הוינוטינטו.
את הופעת הבכורה רשם במאי 2015 במשחק ידידות מול נבחרת מחוז גליסיה ומספר ימים מאוחר יותר שיחק אף מול .
בישורת האחרונה של מוקדמות מונדיאל 2018 באמריקה הדרומית, כאשר ונצואלה כבר איבדה את סיכוייה להעפיל, פרינייס קיבל את הצ'אנס לשחק במשחק רשמי.
השוער המצטיין בוונצואלה ב-2016 ו-2017
השוער הצעיר ביותר שפתח בשערה של הנבחרת (גיל 16)
השוער הצעיר ביותר ששמר על שער ללא ספיגה בנבחרת
השוער הצעיר ביותר שהדף פנדל בנבחרת
השוער היחיד שהבקיע בהיסטוריה של גביע העולם עד גיל 20
השוער עם רצף אי הספיגות הארוך בגביע העולם עד גיל 20 (552 דקות)
השוער עם רצף אי הספיגות הארוך בקראקס פוטבול קלוב (689 דקות)
וילקר חוסה אנחל רומרו (בספרדית: Wilker José Ángel Romero; נולד ב-18 במרץ 1993) הוא כדורגלן ונצואלני, שמשחק כקשר מרכזי בגזטפה מליגת העל הטורקית.
לפני שמלאו לו 18 זכה אנחל בפרמיירה דיוויסיון של ונצואלה עם מועדון טרוחיאנוס (Trujillanos) בעונת 2010–2011.
אנחל עבר לדפורטיבו טצ'ירה בשנת 2011 וכבש את שערו הראשון מול קרוני במשחק בו קבוצתו הפסידה 1–2 ב-5 במרץ 2011, השני שלו הגיע 11 יום לאחר מכן נגד אסטודיאנטס דה מרידה שניצחה את המשחק 1–3, השער השלישי שלו הגיע נגד זוליה ב-20 במאי 2012, כשקבוצתו ניצחה 0–5.
ב-1 באוגוסט 2016 חתם בקבוצת הפרמייר ליג הרוסי, טרק גרוזני הצ'צ'נית.
ב-8 בספטמבר 2021 הוא חתם על חוזה לשנה במועדון הטורקי גוזטפה.
אנחל נקרא לסגל ונצואלה למוקדמות מונדיאל 2014, אך לא נכלל בפועל בהרכב.
ב-18 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול בוליביה, שם כבש את השער הראשון של המשחק.
עם זאת, ונצואלה הפסידה 2–3.
וילר ברייסון לייפס היה מלח וטכנאי רפואי בצי ארצות הברית.
הוא התפרסם לאחר שב-1942 ביצע ניתוח הסרת תוספתן במלח אחר במהלך שיט מבצעי בצוללת באוקיינוס השקט ללא הכשרה וציוד מתאימים והציל את חייו.
לייפס נולד בעיירה ניו קאסל שבוירג'יניה.
בגיל 16 התגייס לצי מבלי שהשלים את לימודיו בבית הספר התיכון.
הוא עבד כטכנאי בבית חולים.
בשנת 1940 הוצב בפיליפינים, נפצע קל במהלך התקפת אוויר יפנית ב-1941 ועוטר בעיטור לב הארגמן.
לאחר הניתוח שפרסם את שמו הוסיף לייפס לשרת בצי.
בשנת 1951 הוסמך לקצונה ושירת בתפקידי מטה.
הוא סיים את שירותו בצי בדרגת לוטננט קומנדר.
לייפס התאלמן בגיל 77 ונישא בשנית.
הוא מת בצפון קרוליינה בשנת 2005, בגיל 84. לייפס נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בספטמבר 1942 היה לייפס מוצב בצוללת סי-דרגון, שיצאה מבסיסה בחוף מערב אוסטרליה לפטרול בזירת המלחמה באוקיינוס השקט.
צוות הצוללת היה קטן ולכן לא צורף אליו רופא או חובש.
בעיצומו של השיט נתקף המלח דארל רקטור (Darrell Rector), בן 19, בכאב בטן והפגין סימפטומים ברורים של דלקת התוספתן.
לייפס ציווה על לנוח בדרגשו ולצרוך נוזלים בלבד, אך מצבו הלך והחמיר.
ללייפס היה ברור שאם לא ינותח רקטור הוא ימות.
הצוללת נמצאה בשטח אויב ובמרחק של מספר ימי שיט מבסיסה והיה ברור שהיא לא תוכל להגיע לשם במועד כדי להציל את חיי המלח.
לייפס הסביר את המצב למפקד הצוללת, לוטננט קומנדר ויליאם פארל (William E.
פארל שאל את לייפס, שהיה בן 22, אם הוא סבור שיוכל לבצע את הניתוח.
לייפס השיב בחיוב, אך הוסיף שסיכויי ההצלחה הם נמוכים.
לאחר שהמלח רקטור הסכים לניתוח על ידי לייפס הורה פארל ללייפס לבצעו.
ההכשרה הרפואית של לייפס הסתכמה בעזרה לרופא במספר ניתוחי תוספתן ובקריאה אודות הניתוח הדרוש בספר רפואי.
הציוד בתיבה הרפואית של הצוללת היה דל: להבי אזמל ניתוח, חוטים לתפירה, תריסר זוגות מלחציים (Hemostat), טבליות סולפה, כמות מוגבלת של אתר.
לא היו בצוללת אמצעים למדידת לחץ דם, לעריכת בדיקות דם ולמתן עירוי נוזלים.
לייפס נדרש לאלתר את יתרת הציוד הדרוש לו מהמצוי על סיפון הצוללת.
כך, כפות אוכל שכופפו שימשו כמפשקים לפתיחת פצע הניתוח, אלכוהול ממנועי טורפדות ומים רותחים שימשו לחיטוי ומכשיר לחליטת עלי תה שכוסה בגאזה שימש כמסיכת הרדמה באתר.
הניתוח נערך בבוקר ה-11 בספטמבר (יום הולדתו של רקטור).
פארל הוביל את הצוללת למים בטוחים יחסית וצלל לעומק של 36 מטר כדי לייצב אותה.
לייפס השכיב את רקטור על שולחן אוכל.
הוא ניתח בעזרתם של אנשי צוות אחרים.
הוא חתך בבטנו של רקטור חתך באורך של 7.5 סנטימטר.
לאחר קשיים הוא איתר בתוך הבטן את התוספתן, שהיה נפוח, נימקי בחלקו ודבוק לרקמות שסביבו.
לייפס הפריד את ההידבקויות, קשר את התוספתן בבסיסו והוציאו ושימר את האיבר הכרות לבדיקה בתוך צנצנת שמילא באלכוהול.
הוא פיזר בחלל הצפק אבקה של טבליות סולפה שריסק וקלה בתנור המטבח של הצוללת כדי להשמיד מזהמים חיצוניים ולאחר מכן תפר את הבטן בשכבות.
הניתוח נמשך בסך הכל כשעתיים וחצי.
הצוללת שבה לבסיסה כששה שבועות לאחר הניתוח.
רקטור החלים היטב ואף שב למלא את תפקידו בצוללת לפני שחזרה לבסיסה.
בחוף בדק רופא שייטת הצוללות את רקטור ומצא כי הוא בריא.
הרופא בחן את התוספתן שנכרת ואישר את אבחנתו של לייפס.
בדצמבר 1942 פרסם העיתון Chicago Daily News את סיפור הניתוח (כתבה זו זכתה בפרס פוליצר לחדשות לשנת 1943).
לאחר שהידיעה התפרסמה היה לייפס לגיבור לאומי בארצות הברית.
לעומת זאת בממסד הרפואי של הצי זעמו רבים על הניתוח ואף דובר על העמדת לייפס למשפט צבאי.
סיפור הניתוח שולב כסצנה בסרט המלחמה Destination Tokyo שהופק ב-1943 בכיכובו של קרי גרנט.
המלח רקטור הוסיף לשרת בצי ונספה באוקטובר 1944, כשהיה מוצב בצוללת טאנג.
צוללת זו טבעה במצר פורמוזה לאחר שטורפדו ששיגרה שב על עקבותיו ופגע בה.
בשנת 2005, למעלה מ-60 שנה לאחר הניתוח ומעט לפני מותו, עוטר לייפס בציון לשבח של הצי (Navy Commendation Medal) על מעשהו.
וילפריד שטראוב היה מנהל כדורגל גרמני אשר כיהן כסגן נשיא ומזכיר כללי בפדרציית הכדורגל הגרמנית ומנכ"ל ליגת הכדורגל הגרמנית, וזוכה פרס נשיא אופ"א.
שטראוב החל לעבוד התאחדות הכדורגל הגרמנית ב-1968 כראש מחלקה, וב-1969 מונה כמזכיר הכללי של פדרציית הכדורגל הגרמנית, תפקיד בו כיהן 21 שנים עד 1991 כאשר עבר לתפקיד מנהל אגף השיווק, הכלכלה והפיננסים.
ב-2001 מונה שטראוב כסגן נשיא הפדרציה וניהל את הקשר בין פדרציית הכדורגל וליגת הכדורגל הגרמנית.
כחלק מתפקידו היה אחראי על הגביע הגרמני.
כעבור מספר שנים מונה לתפקיד מנכ"ל ליגת הכדורגל.
הוא היה חבר בוועדה המארגנת של מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, ובשנה זו הוענק לו פרס נשיא אופ"א.
וילפריד זייפרט היה שחקן גרמני.
וילפריד זייפרט נולד בדרמשטט למשפחת רופא.
הוא למד בגימנסיה בעיר הולדתו.
לאחר סיום בית הספר הוא למד רפואה במשך שלושה סמסטרים אך עזב את הלימודים.
וילפריד זייפרט קיבל הכשרה אמנותית בבית הספר לדרמה של התיאטרון הגרמני בברלין.
שם ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1929 ואז נסע לפרנקפורט.
בשנת 1936 שב לברלין ושיחק שוב בתיאטרון.
במקביל לעבודתו בתיאטרון וילפרס זייפרט השתתף בסרטים רבים.
חלקם נאסרו להקרנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בגלל שהיו חלק של תעמולת הנאציזם וגרמניה הנאצית.
בשנת 1946 נסע לשלוש שנים לציריך.
הוא ביצע הופעות אורח בפסטיבל זלצבורג, פסטיבל טירת היידלברג ופסטיבל רוהר.
זייפרת שיחק בעיקר בקלאסיקות מאת שייקספיר, לסינג, צקכוב, גוגול וכו'.
בשנות ה-50 הוא שיחק נאצים בשתי ההפקות בארצות הברית.
זייפת נפטר כתוצאה מתאונת דרכים.
הוא היה נשוי מספר פעמים, אשתו אחרונה הייתה אווה אינגבורג שולץ.
בנו מנישואיו לטטג'אנה איוואנוב, אנדראס זייפרת שחקן תיאטרון גרמני.
וילפריד זייפרת נקבר בבית העלמין הישן בדרמשטט.
וילפריד סטפן סינגו הוא כדורגלן מחוף השנהב, המשחק בעמדת המגן בקבוצת גלאטסראיי ובנבחרת חוף השנהב.
סינגו הגיע למחלקת הנוער של טורינו מהסרייה א' בשנת 2018. ב-1 באוגוסט 2019 ערך סינגו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1-4 על דברצן ו.ס.ק.
במסגרת משחק הגומלין בשלב המוקדמות השני של עונת 2019/2020 בליגה האירופית.
ב-27 ביוני 2020 ערך סינגו את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בהפסד 2–4 לקליארי במסגרת המחזור ה-28 לעונת 2019/2020. ב-29 ביולי 2020 הבקיע סינגו את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לרומא במסגרת המחזור ה-37 בליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך סינגו ארבע הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה הוסיף 28 הופעות ליגה ושער אחד.
ב-28 באוגוסט 2025 חתם בגלאטסראיי תמורת 30 מיליון אירו.
ב-5 ביוני 2021 ערך סינגו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בניצחון 1–2 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות.
וילק טכנולוגיות בע"מ (עד נובמבר 2021 נקראה ביומילק בע"מ), היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בפיתוח מדעי וטכנולוגי של ייצור מרכיבי חלב מתורבת מתאי שד ועטין.
מנכ"ל החברה הוא ד"ר עזרא אלה והמדענית הראשית היא פרופ' נורית ארגוב-ארגמן.
עד לשנת 2020 עסקה החברה, שנקראה פנטזי נטוורק בע"מ, בהשקעות בתחומים שונים.
באוקטובר 2020 התקשרה החברה בהסכם מיזוג עם חברת ביומילק טכנולוגיות בע"מ העוסקת בפיתוח חלב מתורבת, ותחום זה הפך לתחום פעילותה העיקרי, תוך שהיא נפרדת מתחומי פעילותה הקודמים.
ב-2 במרץ 2021 שינתה החברה את שמה ל"ביומילק בע"מ", וב-11 בנובמבר 2021 שינתה החברה את שמה לשמה הנוכחי, "וילק טכנולוגיות בע"מ".
החברה עוסקת במחקר ופיתוח מדעי של טכנולוגיות לייצור חלב מתורבת, על בסיס קניין רוחני שהוא תולדה של מסחור מחקר שנערך בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית על ידי ד"ר נורית ארגוב-ארגמן וקניין רוחני שפותח בחברה.
לצורך הפיכת המחקר למסחרי התקשרה החברה בהסכם עם יישום - החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בטבע, השומן המופרש מחלב אם עטוף במעטפת ייחודית הנוצרת בתוך תאי האפיתל של בלוטת החלב.
כך נשמרת יעילותו הביולוגית החשובה לבריאות התינוק המוזן, החל משמירה על שלמות דופן המעי, דרך מניעת דלקות ועד התפתחות מערכות נוירו-עצביות במוח.
צוות הפיתוח של החברה שוקד על פיתוח שיטות ייחודיות ואנליזות המהווים קו ראשון בחזית טכנולוגיית המזון בייצור מרכיבי חלב מתורבת בכלל ומרכיבי חלב אם בפרט.
הצוות הגיע לפריצת דרך מדעית משמעותית בגידול תאי אפיתל אימורטליים הומניים שמקורם ברקמת שד, ותפקידם לשמש כתאים יצרניים המפרישים רכיבי חלב, בהם שומן אם.
פריצת הדרך המדעית של החברה נחלקת לשניים:
פיתוח מרכיבי חלב מתאי חלב אם או בקר ע"י טכנולוגיה שמייצרת חלוקת תאים והתרבותם - פיתוח שנועד לייצור מזונות בעלי ערכים תזונתיים חשובים, לרבות מזון לתינוקות.
פיתוח תאים אימורטליים (בעלי חיי נצח) אשר אינם מוגבלים בכמות חלוקת התאים כמו תאים רגילים, ולכן הם בעלי פוטנציאל ייצור מאסה שתאפשר נפח ייצור בהיקפים תעשייתיים, ללא תלות במעבדה.
החל מאמצע ינואר 2025 נכנס לתפקיד המנכ"ל ד"ר עזרא אלה, מי שכיהן בעבר בתפקיד ראש החדשנות בחברה.
ד"ר אלה הוביל מהלך של מסחור בחברה שכלל קידום הכנסה מהירה לשוק של מוצרים מבוססי הידע שנצבר בוילק ושיתופי פעולה עם חברות נוספות.
מאז תחילת המהלך הציגה החברה שיתופי פעולה בתחום הקוסמטיקה, המזון והאם והילד.
כמו כן הודיעה החברה ב-30 ביולי 2025 על הצלחה בייצור המוצר הקוסמטי הראשון מבוסס ידע וילק, וקבלת פורמולציה לסרום במפעלי ציליון הודעת הבורסה
וילפריד ג'ורה קאפטום הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הקשר בז'ימנסטיק טרגונה.
קאפטום התחיל את לשחק כדורגל באקדמיה לכדורגל של סמואל אטו ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה.
כעבור שנה עבר בהשאלה לסנט אנדרו ובסיום השנה חזר לברצלונה.
ב-23 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון בהפסד 2-0 לאוססונה.
ב-19 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-4 נגד אלקורקון, בו גם בישל שער נוסף.
ב-28 באוקטובר 2015, קאפטום ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד וילאנוונסה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-10 בפברואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ולנסיה.
בקיץ נפצע בברכו ונעדר מפעילות כחצי שנה.
ב-31 בינואר 2018, קאפטום חתם בריאל בטיס והצטרף תחילה לקבוצת המילואים.
ב-13 בדצמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בתיקו 0-0 נגד F91 דודלאנג' במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-3 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית בניצחון 0-1 נגד אתלטיקו מדריד.
ב-10 בינואר 2020 הושאל לאלמריה.
ב-5 באוקטובר 2020 שוחרר מהמועדון.
ב-23 בדצמבר 2020 קאפטום חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS.
ב-16 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד שיקגו פייר.
ב-13 בינואר 2023 חתם בלאס פאלמאס.
ב-27 ביולי 2024 חתם בפאנסראיקוס מליגת העל היוונית.
ב-24 ביולי 2025 חזר לספרד וחתם בז'ימנסטיק טרגונה.
בצעירותו, קאפטום שיחק בנבחרת הנוער ורשם בה 8 הופעות וכבש 2 שערים.
קאפטום נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019, אך עדיין לא רשם דקות משחק בה.
וילקבמבה (בספרדית: Vilcabamba, בקצ'ואה ובאיימרה: Willkapampa) היא אתר ארכאולוגי הקרוי לעיתים קרובות "העיר האבודה של האינקה".
פירוש השם וילקבמבה בקצ'ואה הוא "מישור קדוש".
השם המודרני של חורבות האינקה של וילקבמבה הוא "אספיריטו פמפה" (Espiritu Pampa) (בספרדית "מישור הרוחות").
וילקבמבה שוכנת בנפת אצ'אראטה (Echarate) של הפרובינציה במחוז קוסקו שבפרו.
וילקבמבה הייתה בירת מדינת נאו-אינקה בשנים 1539 עד 1572. מדינת נאו-אינקה הייתה המפלט האחרון של אימפריית האינקה עד שנפלה לידי הספרדים ובני בריתם הילידים ב-1572, מה שסימן את סופה של התנגדות האינקה לשלטון הספרדי.
לאחר מכן, וילקבמבה ננטשה ומיקומה נשכח.
בשנת 1911 פגש החוקר היירם בינגהאם השלישי פרואנים מקומיים שידעו היכן ההריסות, שאותן כינו אספיריטו פמפה.
בשנת 1964 זיהה את חורבותיה של אספיריטו פמפה כווילקבמבה האגדית, זיהוי המקובל כיום על הארכאולוגים וההיסטוריונים.
וילקבמבה, או אספיריטו פמפה, שוכנת ליד נהר צ'ונטבמבה (Chontabamba), יובל של הנהר אורובמבה.
בירת האינקה כונתה לעיתים קרובות בשם "וילקבמבה העתיקה" כדי להבדיל בינה לבין העיירה "וילקבמבה החדשה", שנוסדה על ידי הספרדים ושוכנת במרחק של 35 קילומטרים בקו אווירי מדרום-מערב לווילקבמבה העתיקה.
בשנת 2010 נמצאו באספיריטו פמפה פריטים השייכים לתרבות וארי ושתוארכו בפחמן-14 לשנת 700 לערך.
תגלית זו הצביעה על כך שהאתר יושב הרבה לפני שהפך לבירת האינקה בשנת 1539. נכון לשנת 2013, החקירות הארכאולוגיות של האתר לא הושלמו, וחורבות אספיריטו פמפה אינן נגישות לכלי רכב.
אזור הפרובינציה לה קונבנסיון בה שוכנת וילקבמבה מבותר ביותר, הוא משתרע על המורדות הצפון-מזרחיים של הרי האנדים ומשתפל עד לאגן האמזונאס.
הספרדים לא ניסו לשלוח עוד משלחת צבאית גדולה לווילקבמבה עד 1572. כפי שהראו שתי הפשיטות הספרדיות, ויטקוס הייתה נגישה לספרדים ומאנקו פיתח את וילקבמבה כמקלט מרוחק יותר.
בשנים שלאחר הפשיטות הספרדיות, שמרו בני האינקה והספרדים על יחסים דיפלומטיים מעורערים שכללו ביקורים הלוך ושוב בין וילקבמבה לקוסקו, הבירה הספרדית של פרו.
רצח שליח ספרדי על ידי בני האינקה שכנע את המשנה למלך של פרו פרנסיסקו דה טולדו לכבוש את אזור וילקבמבה ולסיים את שלטון האינקה.
ב-24 ביוני 1572, יצא צבא ספרדי, בראשות הקונקיסטאדור הוותיק מרטין אורטאדו דה ארבייטו (Martin Hurtado de Arbieto), לפשיטה האחרונה על בירת הג'ונגל הנידחת של האינקה.
"בשעה 10", כתב אורטאדו בתיאור המערכה שלו, "הם צעדו לתוך העיר וילקבמבה, כולם ברגל, כי זו הארץ הפראית והמבותרת ביותר, בשום אופן לא מתאימה לסוסים".
מה שהם גילו היא עיר שנבנתה "בעבור כאלף אינדיאנים לוחמים, מלבד נשים רבות אחרות, ילדים וזקנים" מלאה ב"ארבע מאות בתים".
לאחר נפילת וילקבמבה, הספרדים רדפו ולכדו את טופאק אמארו, קיסר האינקה האחרון, וערפו את ראשו בקוסקו ב-24 בספטמבר 1572.
בשנת 1572, ייסד הכובש והמושל של וילקבמבה, מרטין אורטאדו דה ארבייטו, את סן פרנסיסקו דה לה ויקטוריה דה וילקבמבה (San Francisco de la Victoria de Vilcabamba), הידועה גם בשם "וילקבמבה לה נואבה" (Vilcabamba la Nueva – "וילקבמבה החדשה"), 5 קילומטרים מערבית לוויטקוס.
היא שוכנת על הנהר פמפקונאס (Pampaconas), יובל של הנהר וילקבמבה, שהוא יובל של הנהר אורובמבה.
אורטאדו שהיה מנהל אכזרי, הציע אנקומיינדות לחיילים הספרדים והפך את האינדיאנים המקומיים לעבדים בפועל.
רבים מהם מתו, או נטשו את בתיהם ונמלטו למקום אחר.
מרבצי כסף התגלו בקרבת מקום והעיירה נהנתה משגשוג קצר, אף על פי שהתפוקה של המכרות הייתה דלה.
בתחילת המאה ה-17 וילקבמבה החדשה ואזור וילקבמה כבר לא עניינו יותר את הספרדים.
היירם בינגהאם ביקר בעיירה בשנת 1911, וציין כי, "במקום חומות אינקה או חורבות, יש בווילקבמבה שלוש עשרות בתים ספרדיים בנויים בצורה מוצקה...
בשל שגשוגם של כורי הזהב, שהגיעו לעבוד במכרות הקוורץ שנעשו נגישים לאחר מותו של טופאק אמארו".
אנשי דת קתולים בנו בעיירה כנסייה ומנזר.
מיקומה של וילקבמבה של האינקה נשכח במהלך המאה ה-17 על ידי מעט התושבים שנותרו באזור.
בשנת 1710, מגלה ארצות, חואן אריאס דיאס (Juan Arias Diaz), גילה את צ'וקקיראו, 70 קילומטרים דרומית-מערבית לווילקבמבה, וזיהה אותה כבירת האינקה.
היסטוריונים ומגלי ארצות מאוחרים יותר זיהו את צ'וקקיראו כווילקבמבה.
בשנת 1909, ההיסטוריון הפרואני, קרלוס א.
Romero), דחה את הטענה שצ'וקקיראו היא וילקבמבה של האינקה בהתבסס על מחקריו על כתבי הכרוניקנים הספרדים מהמאה ה-16. רומרו זיהה את הכפר פוקיאורה (Puquiura) כאתר של וילקבמבה של האינקה.
בשנת 1911, היה היירם בינגהאם במשלחת שהביאה לתשומת לב עולמית רחבה יותר את חורבות האינקה של מאצ'ו פיצ'ו.
רומרו הפנה אותו לעבר פוקיאורה כאתר של וילקבמבה, ובינגהאם גילה שם את חורבות רוסאספטה (Rosaspata).
הוא זיהה נכונה את רוסאספטה כוויטקוס של האינקה ולא וילקבמבה של האינקה.
לאחר ששמע שמועות על עוד חורבות אינקה אבודות ביער השפלה, התעלם בינגהאם מסיפורים על בעל מטע עוין ואינדיאנים מסוכנים והמשיך הלאה בדרכו.
לאחר שלושה ימים קשים של מסע רגלי, הוא מצא את המטע.
הבעלים שלו והאינדיאנים מבני הקבוצה האתנית של ה שעבדו שם היו ידידותיים.
הם סייעו לו לפרוץ שביל דרך הג'ונגל, ויומיים לאחר מכן הוא מצא חורבות אינקה במקום שנקרא אספיריטו פמפה.
הוא מצא טרסות מלאכותיות, בתי אבן, כולל בניין מלבני באורך 59 מטרים, מעיין, כלי חרס של האינקה וגשר אבן.
אבל לבינגהאם נגמרה האספקה והוא בילה רק זמן קצר באספיריטו פמפה.
בהתבסס על התצפיות הקצרות שלו, הגיע בינגהאם למסקנה שדווקא מאצ'ו פיצ'ו היא וילקבמבה של האינקה.
השערה זו הייתה מקובלת ללא עוררין במשך 50 שנה.
בשנת 1964 הגיע החוקר האמריקני יחד עם חוקר הארצות הפרואני אנטוניו סנטנדר קאסיי (Antonio Santander Caselli) לאספיריטו פמפה.
הם גילו שבינגהאם ראה רק חלק קטן מהחורבות בארמבוני פמפה (Eremboni Pampa) ושהחורבות הראשיות של אספיריטו פמפה נמצאות במרחק של 700 יארד (640 מטר) משם.
סאבוי מצא מאות בתים באספיריטו פמפה.
בניגוד לבינגהאם, סאבוי הגיע למסקנה שאספיריטו פמפה היא וילקבמבה.
ספרו של סאבוי משנת 1970, "אנטיסויו: החיפוש אחר הערים האבודות של האמזונאס" (Antisuyo: The Search for the Lost Cities of the Amazon) זכה לפרסום נרחב והאתר עורר את סקרנותם של חוקרים אחרים.
גם החוקר והסופר ג'ון המינג (John Hemming) הגיע למסקנה שאספיריטו פמפה היא וילקבמבה של האינקה בספרו משנת 1970 "כיבוש האינקה" (The Conquest of the Incas).
כראיה הוא ציטט דיווחים של ספרדים ושל אינקה מהמאה ה-16. טיטו קוסי יופאנקי אמר שלווילקמבמבה יש "אקלים חם", בניגוד לוויטקוס שהייתה ב"מחוז קר".
דיווח זה תואם לגובה של שני המקומות: 1,450 מטר עבור אספיריטו פמפה ו-2,980 מטר עבור ויטקוס.
יתרה מכך, הן הכובש של וילקבמבה, אורטאדו דה אביירטו והן הכרוניקן מרטין דה מורואה (Martín de Murúa) ציטטו את הגידולים הטרופיים – קוקה, כותנה וקנה סוכר - שגדלו ליד וילקבמבה, וכי העיר שוכנת ב"ארץ חמה" שלא כמו רוב ערי האינקה.
בני האינקה העדיפו לחיות באקלים הגבוה והקריר של הרי האנדים.
אורטאדו גם תיאר את וילקבמבה כמי שנמצאת בעמק עם "שטחי מרעה לבקר", בניגוד למאצ'ו פיצ'ו השוכנת על רכס תלול.
לבסוף, המינג ציטט מקורות ספרדיים המצביעים על כך שווילקבמבה הייתה צפונית-מזרחית לוויטקוס - בניגוד למאצ'ו פיצ'ו שנמצאת מערבית לוויטקוס.
לפיכך נדחתה טענתו של בינגהאם כי מאצ'ו פיצ'ו היא וילקבמבה של האינקה ונדחו טענות אחרות כי ויטקוס היא וילקבמבה.
בשנת 1976 המשיכו פרופסור אדמונדו גיין (Edmundo Guillén) והחוקרים הפולנים טוני האליק (Tony Halik) ואלז'בייטה דז'יקובסקה (Elżbieta Dzikowska) לחקור את ההריסות באספיריטו פמפה.
לפני הגעת המשלחת לאתר ביקר גיין במוזיאון בסביליה, שם גילה מכתבים מספרדים, שבהם תיארו את התקדמות הפלישה ואת מה שמצאו בווילקבמבה.
השוואה בין תוכן המכתבים לבין ההריסות סיפקה הוכחה נוספת לאספיריטו פמפה כמיקומה של וילקבמבה.
בשנת 1981 הגיעה לאתר המשלחת של החוקר האמריקאי גרגורי דיירמנג'יאן (Gregory Deyermenjian) הגיעה וצילמה חלקים מהאתר, זמן קצר לאחר מכן יצרה מאמר פופולרי הנוגע לאתר ולתולדותיו.
עבודה ארכאולוגית נרחבת מאוחרת יותר של וינסנט לי (Vincent Lee), ובמיוחד המחקר הממצה שלו, ספרו: "וילקבמבה הנשכחת: המבצר האחרון של האינקה" (Forgotten Vilcabamba: Final Stronghold of the Incas) משנת 2000, נתנו אישור נוסף ומדויק אף יותר שהפך את אספיריטו פמפה לאתר המקובל באופן סופי של וילקבמבה ההיסטורית.
העיר האבודה וילקבמבה מופיעה בסדרת משחקי המחשב החינוכיים "נתיב האמזונאס" (The Amazon Trail), משחק הווידאו טומב ריידר והגרסה המחודשת שלו "Tomb Raider: Anniversary", ובספרים Evil Star ו-Necropolis בסדרת הספרים The Power of Five מאת סופר המתח הבריטי אנתוני הורוביץ.
וילקבמבה הוא גם מקום שאפשר לשחק במשחק התפקידים "Shadow Hearts: From the New World" בפלטפורמה של פלייסטיישן 2.
הפרק השני בסדרה הדוקומנטרית של מייקל ווד משנת 2000 "Conquistadors" מבקר באתר וילקבמבה תוך שהוא מספר את סיפור נפילת האינקה ונסיגה של מנקו ותומכיו לאזור המרוחק כשריד האחרון של האימפריה.
העיר הייתה המיקום של הרומן של הסופר הבריטי משנת 2002, "לעיר האחרונה" (To the Last City), שנכלל ברשימה הקצרה לפרס מאן בוקר, ומספר את סיפורה של קבוצת אנשים שיצאה לחקור את הריסות עיר האינקה.
במה שתואר כ"סיפור לב המאפליה" המסופר על רקע של "תפאורה מארקסית".
סיפור המדע הבדיוני "וילקבמבה" (2010) מאת הוא אלגוריה של וילקבמבה כרקע לפלישת חייזרים המתרחשת במאה ה-22.
פרק של סדרת הטלוויזיה "בחיפוש אחר..." (...In Search of) (1976–1982) שכותרתו "אוצרות אינקה", מזכיר את המשלחת של פרופסור אדמונדו גיין שחקרה את חורבות וילקבמבה.
דניאנד וילפריד ניונטו (באיטלקית: Degnand Wilfried Gnonto; נולד ב-5 בנובמבר 2003 בוורבניה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לידס יונייטד ובנבחרת איטליה.
ניונטו גדל במחלקת הנוער של אינטר מילאנו.
ב-24 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על ואדוץ במסגרת הליגה לעונת .
ב-21 במאי 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על ואדוץ, גם כן במסגרת הליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 26 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
בעונתו השנייה, בה זכתה פ.צ.
ציריך באליפות שווייץ, ערך 33 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
ב-2 בספטמבר 2022 חתם לחמש שנים בלידס יונייטד מהפרמייר ליג, תמורת סכום שפרטיו לא פורסמו.
לאחר נשירתה של לידס לצ'מפיונשיפ בסיום עונת 2022/2023, פתח במשחק הראשון לעונת 2023/2024 מול קארדיף סיטי, שהסתיים בתוצאה 2-2. ב-26 באוגוסט הבקיע שער בכורה לעונה במשחק הליגה מול איפסוויץ' טאון, שהסתיים בניצחון בתוצאה 3–4. ב-13 בפברואר 2024 כבש צמד ובישל שער אחד בניצחון 0–4 על סוונסי סיטי.
ב-17 בפברואר, בניצחון 0–2 על פלימות' ארגייל, כבש את שערו החמישי בחמישה משחקים בכל המסגרות (ארבעה בליגה ואחד בגביע).
הוא פתח בהרכב במשחק הראשון לעונת 2024/2025 ב-10 באוגוסט, בו גם כבש את שערו הראשון לעונה, בתיקו 3-3 מול פורטסמות'.
ב-4 ביוני 2022 ערך ניונטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה, בתיקו 1-1 מול נבחרת גרמניה במסגרת ליגת האומות 2022/2023, בו גם בישל את שער נבחרתו.
וילקט יוסף הוא כתב עת שיצא לאור במונקטש שבהונגריה במשך עשרים שנה, בין השנים התרנ"ט-התרע"ח (1899-1918), בעריכתו של הרב יוסף הכהן שוורץ.
כתב העת מלקט חידושי תורה בתחומי המקרא, המשנה, התלמוד וההלכה מרבנים שונים מהונגריה והסביבה.
מייסד כתב העת ועורכו הוא הרב יוסף הכהן שוורץ, חתנו של הרב אליעזר חיים דייטש ומי ששימש אחריו כדיין בעיר בוניהד שבהונגריה, ובהמשך שימש כרבה של העיר גרוסוורדין עד הירצחו בשואה.
כתב העת יצא לראשונה במונקאטש בשנת התרנ"ט (1899) ופעל עשרים שנה עד שנת התרע"ח (1918).
פול גרובר הידוע יותר בשם הבמה שלו, וילר יוטה הוא מתאבק יפני-אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) כחלק מקבוצת Blackpool Combat Club.
בנוסף, הוא מופיע בארגון האחות של AEW, ה-Ring of Honor (ROH), שבו הוא אלוף פיור לשעבר של ROH.
קרב הבכורה של וילר יוטה התקיים בשנת 2014, כשבשלהי השנה הבאה, הוא הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling (CZW) ואף הופיע בארגון זה עד לסוף שנת 2016. ב-5 באוקטובר 2017, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Major League Wrestling (MLW) ובו הוא הפסיד ל-MJF.
הקרב האחרון שלו בארגון זה היה בשנת 2019 בהפסד ללואו-קי.
יוטה ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Ring of Honor (ROH) ב-12 בספטמבר 2020, כשלקח חלק בטורניר הפיור של ROH, שבו הוא הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי ג'ונתן גרשהאם.
לאחר שטוני חאן רכש את ROH, נודע שיוטה יתמוד מול ג'וש וודס באירוע Supercard of Honor XV, כשהקרב ביניהם יהיה על אליפות הפיור של ROH.
באירוע עצמו, יוטה ניצח את וודס וזכה בתואר.
ב-24 במאי 2022 בפרק של התוכנית Dark, ששודר כחודשיים לאחר הקרב בינו לבין וודס, יוטה הגן בהצלחה על חגורת האליפות שלו מול אותו וודס בקרב חוזר.
ב-29 ביוני בפרק של התוכנית Dark, יוטה רשם הגנה מוצלחת נוספת על תוארו, הפעם מול טוני ניס.
לאחר הקרב, הוא הותקף על ידי הצמד 2point0 ודניאל גרסיה.
תקיפה זו הובילה לקיום קרב בין יוטה לגרסיה על התואר באירוע Death Before Dishonor, שנערך ב-23 ביולי ובו יוטה הגן בהצלחה על התואר.
לעומת זאת, יוטה איבד את תואר זה לאחר שהפסיד לאותו גרסיה ב-7 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, הפסד שקטע תקופת כהונה של 159 ימים מצידו של יוטה.
ב-29 ביוני 2021 במסגרת פרק של התוכנית Dark: Elevation, יוטה רשם את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות AEW כאשר הוא התמודד מול קארל אנדרסון; במהלך החודשים שבאו לאחר מכן, הוא הופיע באופן תדיר בתוכניות היוטיוב של ארגון זה.
דמותו של יוטה קיבלה לראשונה עלילה, כשהוא הצטרף לקבוצת בסט פרנדס, שבמסגרתה הוא שימש כממלא המקום של טרנט בארטה בקרבות השלשות שלהם.
ב-10 בנובמבר בפרק של התוכנית Dynamite, רוקי רומרו הודיע שבסט פרנדס יהיו תת-קבוצה בתוך קבוצת "כאוס" של ארגון ההיאבקות היפני, NJPW.
ב-30 במרץ 2022 בפרק של התוכנית Dynamite, לאחר שיוטה נוצח על ידי בריאן דניאלסון, המעבר שלו לקבוצת Blackpool Combat Club היה קרוב מתמיד.
ב-8 באפריל בפרק של התוכנית Rampage, יוטה הפסיד בקרב יחידים לג'ון מוקסלי, הפסד שהוביל לצירופו של יוטה לקבוצת BCC לאחר שמעברו בורך על ידי מנהיג הקבוצה, ויליאם ריגל.
ב-5 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, יוטה הפסיד ל-MJF.
ב-30 בדצמבר בפרק של התוכנית Rampage, יוטה הפסיד לסוורב סטריקלנד.
ב-27 בינואר 2023 בפרק של התוכנית Rampage, יוטה נחל הפסד לאדם פייג'.
באפריל 2021, יוטה הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW).
ב-1 במאי 2022, יוטה הוכרז כאחד המשתתפים בטורניר הסופר ג'וניורס הטובים ביותר כחלק מגוש ב'.
הוא סיים עם מאזן של חמישה ניצחונות לצד ארבעה הפסדים, מאזן שזיכה אותו בניקוד של עשר נקודות, שלא הספיק לו כדי להעפיל לשלב הבא.
ביום האחרון של הטורניר, יוטה ביחד עם אייס אוסטין, אלכס זיין ואל לינדמן ניצחו את רובי איגלס, יואה, קלארק קונורס וטיטאן.
בינואר 2022, יוטה רשם את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Guerrilla (PWG), כשלקח חלק בטורניר "הקרב של לוס אנג'לס" המסורתי, שנערך מדי שנה.
הוא גבר על בלייק כריסטיאן בסיבוב הראשון, אך הודח בסיבוב הבא על ידי מייק ביילי.
גביע האריות הצעירים (פעם אחת)
אליפות החגורה הלבנה של Dojo Pro (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות NOVA Pro Wrestling
גביע איחוד המדינות הגברי (2018)
PWI דירג אותו במקום ה-43 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2022
אליפות העולם העצמאית בהיאבקות של IWTV (פעם אחת)
אליפות פיור של ROH (פעם אחת)
וילפריד איימריק ג'וסלין זירי זאהיבו הוא כדורגלן מהרפובליקה המרכז-אפריקאית המשחק בעמדת הקשר האחורי.
בשנת הצטרף למחלקת הנוער של סטה הצרפתית וכעבור שנתיים הצטרף לזו של אז'אקסיו.
בעונת הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון של המועדון ששיחק בליגה החמישית.
ב-5 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון נגד רואן במסגרת הקופה דה פראנס ואף הבקיע את שער השוויון בדקה ה-88.
באוגוסט חתם בפונפראדינה מהליגה הספרדית השנייה והושאל מיידית לפואנלברדה מהליגה השלישית.
ב-25 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ברקלדו.
ב-23 בינואר 2014 חתם בוולנסיה והצטרף לקבוצת המילואים.
יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 לאולימפיק דה צ'טיבה.
ב-16 בדצמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד ברקלדו במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-14 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד גרנדה.
ב-8 ביולי 2016 זאהיבו חזר לליגה השנייה בספרד כאשר חתם בז'ימנסטיק טרגונה.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לוגו.
ב-5 בינואר 2018 שוחרר מהמועדון.
ב-11 בינואר 2018 חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS.
ב-3 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לפילדלפיה יוניון.
ב-6 באפריל כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד מונטריאול אימפקט.
בסוף השנה נכלל בנבחרת האולסטאר לקראת המשחק נגד יובנטוס.
ב-17 באוגוסט 2020 הצטרף ליוסטון דינמו.
ב-2 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד מינסוטה יונייטד.
ב-17 באפריל 2021 זאהיבו חתם בדאנדוק מליגת העל האירית.
3 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד דרי סיטי.
בזירה הבינלאומית היו לזאהיבו 4 אפשרויות לייצוג בין לאומי: צרפת מולדתו, גוואדלופ בה גדל, חוף השנהב מולדת אימו והרפובליקה המרכז-אפריקאית מולדת אביו.
באוקטובר זומן לראשונה לסגל נבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית וכעבור חודש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
מארק וילקינסון , הידוע בשם הבמה שלו וילקינסון (Wilkinson), הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן ורמיקסר בריטי.
ב-2 בדצמבר 2012, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אימאן, את הסינגל "Need to Know".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-27 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-195 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-28 באוקטובר 2013, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Lazers Not Included.
האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-46 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום השני במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים.
כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג זהב מ-BPI.
ב-24 במרץ 2013, הוא הוציא את הסינגל "Take You Higher".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-35 במצעד הדאנס הבריטי.
ב-26 ביולי 2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם P מאני וארליסה , את הסינגל "Heartbeat".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-36 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-169 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-13 באוקטובר 2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם בקי היל, את הסינגל "Afterglow".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי ולמקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-23 בפברואר 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם דיטור סיטי , את הסינגל "Too Close".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-14 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-55 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1 ביוני 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טום הוואלוק (תחת השם טום קיין), את הסינגל "Half Light".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-12 באוקטובר 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טליי ריילי , את הסינגל "Dirty Love".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-20 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-17 במאי 2015, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טאבו, את הסינגל "Hopelessly Coping".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-11 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-49 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-9 בספטמבר 2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קרן הארדינג, את הסינגל "Sweet Lies".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-34 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-98 במצעד הסינגלים הסקוטי.
כמו כן, זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-21 באפריל 2017, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Hypnotic.
האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-41 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום הראשון במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים.
ב-9 באוקטובר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סאב פוקוס, את אלבום האלופן השלישי שלו, Portals.
האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-68 במצעד האלבומים הבריטי, למקום הראשון במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים, ולמקום ה-26 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
ב-11 בפברואר 2022, הוא הוציא את אלבום האולפן הרביעי שלו, Cognition.
האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-78 במצעד האלבומים הבריטי, למקום הראשון במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים, ולמקום השלישי במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
2020: Portals (בשיתוף פעולה עם סאב פוקוס)
וילפריד סטאלקר סלרס היה פילוסוף אמריקאי, שפעל ולימד בעיקר באוניברסיטת פיטסבורג.
סלרס תרם תרומה לפילוסופיה של הנפש, לאפיסטמולוגיה ולמטאפיזיקה, שאב השראה ממסורות פילוסופיות שונות, וניסח מחדש נטורליזם פילוסופי במונחי "ריאליזם ביקורתי" ומתוך התנגדות לעמדות מסדתניות.