tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקור השם "רומניה" (ברומנית: România) בשפה הלטינית, והוא נגזר משם התואר הלטיני Romanus שפירושו רומאי.
זאת – שכן הרומאים כבשו את דאקיה ב-106 לספירה, ובמשך 165 שנה היא הייתה פרובינקיה רומית.
הרומאים הושיבו במקום וטרנים מבין הלגיונרים הרומאים, עם פרישתם מהשרות בצבא.
מסמך ראשון הכתוב בשפה הרומנית שנמצא הוא מכתב שהופנה לראש העיר בראשוב ומזהיר אותו מהתקפה קרובה של חיילים טורקים, מ-1521. המכתב זוכה לכבוד נוסף, בהיותו המסמך הראשון המספר על מאורע ברומניה, ו-ולאכיה מוזכרת בו בשם "צארה רומניאסקה" (Ţeara Rumânească, "הארץ הרומנית").
במאות הבאות, מסמכים ברומנית נחתמו רשמית בשם "רומניה" בשתי גרסאות: משם המקור Român, ומשם המקור Rumân.
רק ב, עם התעוררות הלאומיות בכל רחבי אירופה, צורת ההגייה של הלאום (ומתוך זה שם הארץ והשפה) נקבעה באופן אחיד כ-Român, כהוקרה כביכול למורשת האימפריה הרומית.
ב ישבו בשטח רומניה דהיום בני שבט גטו-תראקי בשם דאקים, וארצם נקראה לפיכך דאקיה.
במאה הראשונה לפנה"ס התגבשו המתיישבים לישות מאוחדת ומוגדרת וכוננו ממלכה רבת עוצמה שאיימה על האינטרסים של רומא באזור.
ההתנגשות בין הצדדים ארעה בראשית המאה ה-2 וכתוצאה מכך דאקיה נכבשה על ידי הרומאים.
פרובינקיה רומית בשם "דאקיה פליקס" נוסדה במקום הממלכה הדאקית העתיקה.
בשלהי ימי הביניים התקיימו בחלקה המזרחי והדרומי של רומניה שתי נסיכויות: במזרח נסיכות מולדובה (Moldova) ובדרום מונטניה (Muntenia), שכונתה גם בשמות "הארץ הרומנית" (Ţara Românească) וכן וולאכיה (Vlahia או Valachia).
האזור המרכזי-מערבי טרנסילבניה Transilvania, שכונה גם ארדאל (ברומנית: Ardeal, בהונגרית: Erdely) נשלט במשך כאלף שנים על ידי ההונגרים.
תחילה כחלק ממלכות הונגריה, ועם כיבושה בידי הטורקים, זכה החבל לאוטונומיה ונקרא נסיכות טרנסילבניה, שהייתה במהלך המאה ה-18 לחלק מהאימפריה האוסטרית ההבסבורגית (לימים האימפריה האוסטרו-הונגרית).
ב-1812 בתום המלחמה העות'מאנית-רוסית, סופחו אל האימפריה הרוסית מזרח מולדובה ואזורים סמוכים.
ב-1859 חל איחוד הנסיכויות הרומניות מולדובה (Moldova) ומונטניה (Muntenia) לישות אחת בשם "הנסיכויות הרומניות המאוחדות", והחל מ-1866: "ממלכת רומניה".
ב-1878 הוכרה עצמאות רומניה על ידי רוב מעצמות אירופה בקונגרס ברלין.
ב-1883 רומניה הצטרפה ל"ברית-הארבע", אך לא פרסמה זאת באופן רשמי.
במלחמת העולם הראשונה הצטרפה רומניה לצד מדינות ההסכמה ב-1916, ובתום הקרבות שנערכו בשטחה בין 1917–1918 היא נכבשה על ידי מעצמות המרכז.
לאחר המלחמה, בזכות היותה בת בריתן של מדינות ההסכמה המנצחות, רומניה קיבלה את דרום דוברוג'ה מבולגריה, את בסרביה מרוסיה ואת בוקובינה וטרנסילבניה מאוסטרו-הונגריה.
כך הגשימה רומניה את חלום איחוד כל השטחים שהיו מאוכלסים היסטורית ברומנים, ונוצרה "רומניה הגדולה".
במלחמת העולם השנייה חברה רומניה שבשליטת הדיקטטור - המרשל אנטונסקו, למעצמות הציר, וצבאה לחם לצד הוורמאכט הנאצי, החל ממבצע ברברוסה (הפלישה לרוסיה) ב-1941. באוגוסט 1944, רומניה נכבשה על ידי כוחות הצבא האדום תוך התקדמותם לדחיקת הנאצים מערבה.
בלחץ כוחות הכיבוש הסובייטים רומניה "החליפה צד" בשלהי המלחמה ועברה ממחנה מדינות הציר לצד בעלות הברית.
בהמשך, אף שאולצה לוותר על בסרביה ועל צפון בוקובינה לטובת ברית המועצות, היא קיבלה חזרה את טרנסילבניה, שסופחה ב-1940 להונגריה.
בתום המלחמה נשארו על אדמת רומניה כוחות הצבא האדום, שעזבו את שטחה רק לקראת סוף שנות ה-50'.
שלטון בית המלוכה הרומני התקיים במשך 66 שנה, עד להפיכת המדינה לרפובליקה ב-1947, כשאולץ המלך מיכאי הראשון בלחץ הממשלה הפרו-קומוניסטית לוותר על כסאו ולגלות מן הארץ.
החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ניהלו שליטיה, גאורגה גאורגיו-דז' תחילה ואחריו יורשו ניקולאה צ'אושסקו, מדיניות חוץ עצמאית מול ברית המועצות, תוך שמירה אדוקה על משטר טרור קומוניסטי כלפי פנים.
בניגוד לשאר מדינות הגוש הקומונסטי, רומניה לא ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל במלחמת ששת הימים, וב-1969 אף הועלתה רמת הקשר הדיפלומטי עם ישראל לדרג של שגרירים.
פגישת ראש הממשלה מנחם בגין עם הנשיא צ'אושסקו בשנות ה-70 קדמה להכנות לקראת ביקור אנואר סאדאת בישראל.
ב-22 בדצמבר 1989, לאחר מהפכה אנטי-קומוניסטית עקובה מדם, ומהומות קשות שהחלו בטימישוארה והתפשטו לעיר הבירה ולמקומות נוספים, הודח צ'אושסקו.
בתום משפט בזק שנערך בבסיס צבאי הוא הוצא להורג ביחד עם אשתו, שלושה ימים לאחר שנתפס.
המשפט בפני בית דין צבאי מאולתר ארך כשעה בלבד, ללא הצגת עדויות ובלא שניתן לנאשמים ייצוג משפטי, כך בא לקיצו המשטר הקומוניסטי ברומניה.
ב-2004 הצטרפה רומניה לברית נאט"ו, וב-2007 התקבלה גם ל; בתחילת 2014 פקעו מגבלות שהטילו 9 מדינות במערב אירופה על מהגרים מרומניה, ואזרחי רומניה יכולים מאז לעבוד ולגור בכל מדינה באיחוד האירופי.
רומניה היא רפובליקה דמוקרטית עם משטר נשיאותי-למחצה.
הפרלמנט של רומניה הוא הרשות המחוקקת של הממשל הרומני ומורכב משני בתים: הסנאט, בו יש 136 חברים (נכון לשנת 2020), ו"קאמרה דפוטצילור" ("בית הנבחרים") שבו 330 חברים (נכון לשנת 2020).
מדי ארבע שנים נערכות בחירות לשני בתי הפרלמנט.
חוקת הרפובליקה מבוססת על החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (חוקת צרפת הנוכחית).
הנשיא, ראש הרשות המבצעת, נבחר כל חמש שנים ורשאי להיבחר ל-2 כהונות רצופות.
הוא ממנה ראש ממשלה, שממנה מצידו את חברי ממשלתו, התלויה באישור הפרלמנט.
בין מדינת ישראל ורומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל מ-1948. חרף התקררות היחסים במהלך המלחמה הקרה, רומניה הייתה המדינה הקומוניסטית היחידה שלא ניתקה כלל את יחסיה הדיפלומטיים עם מדינת ישראל אחרי מלחמת ששת הימים.
בעקבות סופה של המלחמה הקרה, התחממו היחסים בין שתי המדינות, בד בבד עם עלייה משמעותית בהיקף הסחר ההדדי ותיירות החוץ.
ממשלת רומניה הבהירה, כי היא מגדירה עצמה כאחת מידידותיה הקרובות של מדינת ישראל, ותומכת בעקביות בשדרוג מעמדה של ישראל במגעיה עם האיחוד האירופי.
כן הכריזה ממשלת רומניה כי היא מכירה באחריותה לשואת יהודי רומניה, ופועלת בהתמדה להנצחת זיכרון השואה בקרב אזרחיה.
ב, רומניה היא יעד תיירותי מרכזי עבור ישראלים.
צבא רומניה הוא הארגון המרכזי לשמירת ביטחונה של מדינת רומניה.
התחום המוניצפאלי של בוקורשט מהווה יחידה נפרדת.
בארץ יש כמה חבלי ארץ היסטוריים:
טרנסילבניה (ארדאל) Transilvania, Ardeal (כיום כלולים בה חבלי ארץ שהיו בעבר נפרדים: באנאט Banat, מרמורש Maramureş, וקרישאנה)
עד מלחמת העולם השנייה התבססה הכלכלה הרומנית בעיקר על חקלאות ותעשיית עץ, שהניבו כמחצית מהכנסות המדינה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי נעשו מאמצים להפוך את רומניה למדינה תעשייתית מודרנית.
בהיותה מדינה המשופעת באוצרות טבע, עלתה רומניה לשורה הראשונה של המדינות המתועשות במזרח אירופה, כשהדגש על תעשיית יצור פלדה ותעשיית הנפט.
גם התעשייה הכימית התפתחה, לצד תעשיית מכרות הפחם.
ב-1976 פקד משבר את הכלכלה הרומנית, והיא הידרדרה במהירות.
המשבר גרר ירידה קשה ברמת החיים במדינה, והחמרת משטר הטירור כלפי פנים - ובסופו היה בין גורמי המהפכה האנטי קומוניסטית בסוף שנות ה-80. מ-1999 רוב החברות הופרטו ונמצאות מאז בידיים פרטיות.
בשנות ה-2000 חוותה המדינה שנים של צמיחה כלכלית מואצת והשקעות חוץ רבות, אך המשבר הכלכלי העולמי פגע קשות בכלכלת המדינה ועצר את הצמיחה המהירה.
רומניה צורפה ל ב-1 בינואר 2007.
ב-2014 הייתה צפויה רומניה לאמץ את מטבע האירו, אך לא עשתה כן לבסוף.
ענף התיירות הוא מגזר השירותים השני במדינה אחרי המסחר והענף הגדל בקצב הגבוה ביותר.
טרנסילבניה מהווה יעד תיירותי מוביל, עם הערים בראשוב, סיביו, סיגישוארה, קלוז' נאפוקה, סינאיה ועוד, כביש הטראנספגרשן, ואתר הסקי הגדול ברומניה פויאנה בראשוב.
התיירות מבוססת במידה רבה על הפולקלור והמסורת המקומיים.
ברומניה 7 אתרים שהוכרו אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
רומניה נמצאת באירופה והיא גובלת בדרום עם בולגריה וסרביה, במערב עם הונגריה, בצפון (ובדרום-מזרח) עם אוקראינה ובמזרח עם רפובליקת מולדובה.
שטחה של רומניה כ-237,500 קמ"ר ואורך גבולותיה כ-3,200 קילומטר.
מבחינה טופוגרפית קיימים הבדלי גובה גדולים בין האזורים ההרריים בצפון המדינה - שם נמצאים הרי הקרפטים, המקיפים את רמת טרנסילבניה - למישורים המאפיינים את הדרום.
רכסי הקרפטים משתרעים לאורך של כ-900 קילומטר בצורת חצי סהר וגובהם מגיע עד 2,500 מטר, במקומות מסוימים.
מדרום וממזרח לרכסי הרים אלה משתרעים שטחי גבעות וסמוך להן המישור הרחב של הדנובה.
כשליש משטח המדינה מהווים המישורים ושני שלישים הם אזורי גבעות או אזורים הרריים.
שלושה-רבעים משטחה של רומניה מיוערים.
מהרי הקרפטים נובעים פלגים ונחלים שופעי מים שמרביתם זורמים לכיוון הדנובה ודרכה ל.
תוחלת החיים במדינה היא 76 שנים.
ממוצע הילודה היא 1.8 צאצאים לאישה.
54% מתושבי רומניה גרים בערים .
על פי דו"ח האושר העולמי השנתי שפורסם בסוף מרץ 2024, רומניה ממוקמת במקום ה-32 במדד האושר בקרב האוכלוסייה הכללית, ובמקום השמיני בקרב צעירים מתחת לגיל 30.
הרומנים מהווים 89 אחוז מאוכלוסיית המדינה.
הם צאצאיהם של תושבי דאקיה הקדומה בחבלי ולאכיה/מונטניה, מולדובה וטרנסילבניה של היום.
המיעוט הגדול ביותר הוא המיעוט ההונגרי, המהווה בין 3 ל־5 אחוז מאוכלוסיית המדינה.
מיעוט זה יושב בעיקר באזור טרנסילבניה ובעיקר באזור הארגיטה וקובסנה.
מיעוטים בולטים אחרים הם המיעוט הצועני והמיעוט הגרמני.
על פי מפקד משנת 2011, הרכבה האתני של האוכלוסייה ברומניה הוא:
על פי מפקד משנת 2011, הכריזו על עצמם:
18,806,428 נוצרים אורתודוקסים, המהווים 81% מהאוכלוסייה.
1,028,401 נוצרים קתולים, המהווים 4.3% מהאוכלוסייה.
698,550 נוצרים רפורמים, המהווים 3.7% מהאוכלוסייה.
330,486 נוצרים פנטיקוסטלים, המהווים 1.5% מהאוכלוסייה.
195,481 נוצרים יוונים־קתוליים, המהווים 0.8% מהאוכלוסייה.
97,041 נוצרים אדוונטיסטים של יום השביעי המהווים 0.4%
66,846 נוצרים יוניטרייאנים המהווים 0.3%
46,029 נוצרים לפי האוונגליון ("האחים מפלימות'") המהווים 0.2%
39,485 נוצרים לפי הפולחן הישן המהווים 0.2%
26,194 נוצרים אוונגלים לותרנים סינודו-פרסביטריאנים המהווים 0.1%
11,204 נוצרים אוונגלים אוגוסטינים המהווים 0.1%
השפה הרשמית של רומניה היא רומנית, שהיא שפה לטינית.
רומנית מדוברת כשפת אם על ידי 91% מהאוכלוסייה.
הונגרית ורומאני (שפת הצוענים) הן שפות המיעוט החשובות ביותר, המדוברות על ידי 6.7% ו-1.1% מכלל האוכלוסייה, בהתאמה.
ברומניה יש כ-32,000 דוברי טורקית.
אנגלית וצרפתית הן השפות הזרות העיקריות הנלמדות בבתי הספר.
השפה האנגלית שגורה בפי 5 מיליון רומנים, צרפתית מדוברת על ידי 4–5 מיליון, גרמנית, איטלקית וספרדית מדוברות על ידי 1–2 מיליון כל אחת.
אף על פי ש-54.0% מהאוכלוסייה התגוררה באזורים עירוניים בשנת 2011, אחוז זה נמצא בירידה מאז 1996. מחוזות עם יותר מ-2⁄3 אוכלוסייה עירונית הם חונדוארה, בראשוב וקונסטנצה, בעוד אלו עם פחות משליש הם דמבוביצה (30.06%), גורז' וטלאורמן.
בוקרשט היא הבירה והעיר הגדולה ברומניה, עם אוכלוסייה של למעלה מ-1.8 מיליון תושבים בשנת 2021. באזור העירוני הגדול יותר שלה יש אוכלוסייה של כמעט 2.2 מיליון תושבים אשר מתוכננים להיכלל בשטח מטרופולין בוקרשט שהוא עד פי 20 משטחה של העיר עצמה.
ל-17 ערים נוספות יש אוכלוסייה של למעלה מ-100,000 תושבים, עם קלוז'-נאפוקה, טימישוארה ויאשי עם קצת יותר מ-300,000 תושבים, קונסטנצה, קראיובה ובראשוב עם למעלה מ-240,000 תושבים, וגאלאץ ופלוישט עם כ-200,000 תושבים.
אזורי מטרופולין הוקמו עבור רוב הערים הללו.
רומנית (Română; ) היא שפה רומאנית מזרחית מתוך קבוצת השפות הרומאניות ("לטיניות") של משפחת השפות ההודו־אירופיות.
בדומה לשאר השפות ממשפחה זו, הדקדוק הרומני מושפע במידה רבה מהשפה הלטינית.
ההשפעה הלשונית של הלטינית על השפה הרומנית מקורה בתקופה בה כבשו כוחותיו של הקיסר טראיאנוס את ארץ דאקיה.
הרומאים הרגו רבים מהתושבים, מכרו רבים לעבדות, ויישבו אוכלוסייה זרה וחיילים משוחררים במקומם.
השפה המשותפת של המתיישבים החדשים הייתה לטינית.
ריכוזי האוכלוסייה הגדולים הדוברים רומנית כיום נמצאים ברומניה ובמולדובה: 17 מיליון בני אדם ברומניה הם דוברי רומנית ושלושה מיליון במולדובה.
בסיסו של האלפבית הרומני המודרני הוא האלפבית הלטיני בתוספת כמה סימנים דיאקריטיים אופייניים לשפה הרומנית.
בעבר כתבו דוברי הרומנית באלפבית הקירילי.
הטקסט הרומני העתיק ביותר, מאמצע המאה ה-16, הוא פנייה לעזרה עקב תקיפה צפויה מצד הטורקים.
הוא נכתב באלפבית הקירילי הכנסייתי (סלאבוני) , כמו רוב הכתבים הרומניים המוקדמים.
הטקסט הקדום ביותר בכתב לטיני הוא טקסט טרנסילבני מסוף המאה ה-16 אשר נכתב עם מוסכמות האלפבית ההונגרי.
במאה ה-18, מלומדים טרנסילבניים התאימו את האלפבית הלטיני לשפה הרומנית, תוך שימוש בכללי כתיב מאיטלקית, הקרובה לה מאוד.
האלפבית הקירילי נשאר בשימוש (באופן הולך ופוחת) עד 1860, כאשר הכתיבה הרומנית הוסדרה לראשונה באופן רשמי.
במולדובה, תחת השלטון הסובייטי, נשארה הכתיבה באלפבית הקירילי.
אוצר המילים הרומני מכיל מילים רבות השאולות מן השפות הסלאביות, הלטיניות, הטרום־רומניות כמו דאקית, מיוונית מודרנית, הונגרית, צרפתית, גרמנית ותראקית.
השפה הקרובה ביותר לרומנית היא איטלקית, וכן שאר השפות הרומאניות (בעיקר פורטוגזית).
שמות ממוצא זר נכתבים ונקראים, בדרך כלל, לפי כללי שפת המקור ממנה הושאלו.
התהליך האיטי של מיסוד השפה הרומנית החל בסוף המאה ה-15 והושלם בעשורים הראשונים של המאה ה-18, כאשר השימוש בה לא עוד נחלת הכנסייה בלבד אלא הפך לרווח במרחב הציבורי, בספרות ובחיי היום יום.
סדקי וילוני בתר־מכתשי שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיnm סותםgkdtbp מחוכךʤʧ ʦ חוכך h [x]ʒʃzsvf מקורבl מקיש[ɾ] רוטטr
אחורית מרכזית קדמית סגורהuɨi אמצעיתo̞əe̞ פתוחהä
ישנן עוד תנועות מספר המופיעות בעיקר במילים זרות, ואף דיפתונגים.
בסוף המאה ה־19, כחלק מההשפעות הלאומיות שעברו על העם הרומני, החל השימוש באלפבית לטיני לכתיבת השפה הרומנית; קודם לכן היה שימוש באלפבית הקירילי הרומני.
חלק מהאותיות מבוטאות ברומנית בצורה שונה מהמקובל בשפות אחרות.
אופן הגייתה של אות מסוימת תלוי לפעמים במיקום האות במילה.
בהתחשב בכללים הקבועים, הכתיבה היא בדרך כלל פונֶטית, דהיינו בהינתן רצף אותיות קל לדעת כיצד לבטא את המילה.
עברית רומנית כיתוב פונטי רומני Român /ro'mɨn/ שלום!
Salut /sa'lut/ איך קוראים לך?
במהלך המעבר מלטינית וולגרית לרומנית היו כמה שינויים פונטיים:
הסיומת "-s" נעלמה (תהליך שקרה בכל השפות הלטיניות).
הסיומת "-u" נעלמה (שינוי רגיל, אם כי ברומנית העתיקה הסיומת עדיין הייתה קיימת).
"a" -> "â" (שינוי רגיל בתנועות שבאות לפני עיצורים אפיים).
"o" -> "u" (שינוי רגיל, אם כי במרבית האזורים ברומניה, הגרסה עם "o" נשמרה).
"ct" -> "pt" (גם כן שינוי רגיל שקרה במילים רבות שעברו מלטינית לרומנית, לדוגמה: noapte (לילה), lapte (חלב)).
"ng" -> "mb" (למשל במילה "שפה": בלטינית ואיטלקית lingua, ברומנית limbă).
השפה הרומנית העממית מתפלגת לניבים שונים לפי אזורים גאוגרפיים.
הניב הבאנאטי מדובר באזור באנאט שבדרום מערב רומניה ומחוז וויבודינה הנמצא בסרביה ובמונטנגרו.
הניב הקרישני המדובר באזור הנחל קרישו.
הניב המרמורשי המדובר במחוז מרמורש.
הניב הטימוצ'ני המדובר במזרח סרביה וצפון מערב בולגריה, בעיקר באזור העיר ויולין (Violin) ששמה הקדום דיו (Diu) הוא שם רומני.
הניב המולדובני המערבי המדובר בחבל מולדובה.
כ־20% מהמילים בניב זה מקורן סלבי.
הניב המולדובני המזרחי המדובר ברפובליקת מולדובה.
כ־25% מהמילים בניב זה הן ממקור סלבי.
הבדל חשוב בין שני הניבים המולדובניים הוא בסיומת המילים.
מילים שבמערב מסתיימות בתנועת סגול, במזרח מסתיימות בתנועת חיריק.
הניב הוולאכי/מונטני, המדובר בחבל ההיסטורי ולאכיה/מונטניה, הוא הניב הקרוב ביותר לרומנית התקנית.
השפה הרומנית חולקת את אותו דקדוק וחלק גדול מהפונולוגיה, עם השפות האיסטרו-רומאניות האחרות: ארומנית, איסטרו-רומנית, ומגלנו-רומנית.
לכן השפה הרומנית שייכת לשפות השפות הרומאניות, ויש לה הרבה במשותף עם השפה האיטלקית, הצרפתית והספרדית – כדי שהיא תיחשב שפה רומאנית.
השפה הרומנית שאלה הרבה מרכיבים דקדוקיים מהשפה הלטינית, שנכחדו משפות רומאניות אחרות (למשל 3 מינים לשמות העצם במקום 2 בשפות רומאניות אחרות).
כמו כן נוצרו ברומנית מספר רכיבים דקדוקיים, שזרים לגמרי לדוברי שפות רומאניות אחרות.
(למשל 3 צורות פנייה, במקום 2 בשפות רומאניות אחרות)
ברומנית שמות העצם מוטים במשפט לפי המין הדקדוקי (זכר, נקבה או סתמי) כמו כן גם לפי הכמות (יחיד או רבים) ולפי תווית היידוע (מיידעת או לא מיידעת).
להלן טבלת הטיית שמות העצם ברומנית:
+הטיית שם העצם terasă מרפסת (מין נקבה)יחסה/כמותיחידרביםנושא, מושא ישיר (נומינטיב, אקוזטיב)terasăteraseתווית יידוע (המרפסת, המרפסות)terasateraseleמושא עקיף, שייכות (גניטיב דאטיב)teraseiteraselorיחסת קריאה, "ווקטיב"terasăteraselor
+הטיית שם העצם băiat ילד (מין זכר)יחסה/כמותיחידרביםנושא, מושא ישירbăiatbăiețiתווית יידועbăiatulbăiețiiמושא עקיףbăiatuluibăiețilorיחסת קריאהbăiatulebăieților
הטיית שם העצם במין סתמי (נייטרלי)
+oraș עיריחסה/כמותיחידרביםנושא, מושא ישירorașorașeתווית יידועorașulorașeleמושא עקיף, שייכותorașuluiorașelorיחסת קריאהאין במין סתמיאין במין סתמי
להלן טבלת ההטייה של שמות העצם ברומנית, לפי התווית הלא-מיידעת:
יחסהזכר יחידזכר רביםנקבה יחידנקבה רביםנושא, מושא ישירunnișteonișteמושא עקיף, שייכותunuiunoruneiunor
un copil "ילד" (מילולית: ילד אחד) ליודעי האנגלית זה כמו a, an
unui copil "של ילד" (ילד כלשהו, לא ספציפי) או "לילד" (ילד כלשהו, לא ספציפי)
unor copii "של ילדים" (של כמה ילדים) או "לילדים" (לכמה ילדים) מדובר בילדים כלשהם, לא ילדים ספציפיים
unui loc "של מקום", "למקום"
unor locuri "של כמה מקומות", "לכמה מקומות"
unei mese "של שולחן" "לשולחן"
unor mese "של כמה שולחנות" "לכמה שולחנות"
היות שהתווית הלא-מיידעת אינה קיימת בעברית, ניתן לתרגם אותה בדרכים נוספות.
למשל "מספר שולחנות" "מעט שולחנות" וכדומה.
ברומנית יש מצבים שבהם משתמשים בכינויי שייכות (של).
למשל, אם רוצים לדבר על "מפת סין" אומרים hartă a chinei (מילולית) "מפה של סין".
במשפט הזה תווית השייכות היא "a".
הטבלה להלן מראה את כינויי השייכות ברומנית:
בדומה לעברית, שמות התואר ברומנית באים אחרי שם העצם.
שמות התואר תואמים לשם העצם שאותו הם מתארים, במין הדקדוקי ובכמות.
עדיף לשים לב לכלל הברזל הבא: בכמות היחיד מין הזכר תואם לסתמי, ובכמות הרבים, מין הנקבה תואם לסתמי.
+הטיית שם התואר bun – טובמין דקדוקייחידרביםזכרbunbuniנקבהbunăbuneסתמיbunbune
בדרך כלל מבדילים בין 4 צורות הטיה, אבל יש גם כמה שמות תואר שיש להם 2 צורות הטיה ביחיד, ורק אחת ברבים, ויש גם שמות תואר שיש להם רק צורת הטיה אחת לכל הכמויות והמיניים הדקדוקיים.
+הטיית שם התואר mic (קטן)יחידרביםזכרmicmiciנקבהmicămiciסתמיmicmici
+הטיית שם התואר mare (גדול) oranj (כתום)יחיד (זכר נקבה וסתמי)רבים (זכר נקבה וסתמי)maremarioranjoranj
השוואת שם התואר ברומנית אינה קשה במיוחד.
כדי להגיד "יותר" שמים את המילה mai לפני שם התואר, וכדי להגיד "הכי" שמים את המילה cel, ואחריה את המילה mai לפני שם התואר.
mai bun יותר טוב (מין זכר וסתמי)
mai bună יותר טובה (מין נקבה)
cel mai buni הכי טובים (מין רבים-זכר)
cele mai bune הכי טובים (מין רבים-נקבה או רבים-סתמי)
כלל ברזל ברומנית הוא שכינויי הגוף (אני אתה את וכדומה) אמורים להישמט מהמשפט, וצריך להשתמש בהם, רק אם רוצים לקרוא למישהו.
כלל נוסף שטיפוסי לשפה הרומנית הוא החלפת העיצורים.
בשל הוספת הסיומת i לשמות תואר ברבים, שמות עצם, ופעלים, עיצורים מסוימים משתנים (d, s, t) איפה שמוסיפים את הסיומת i.
האות s הופכת ל-ș כשבינה לבין הסיומת i יש את האות t.
כיוון שהתופעה הזו קורית לעיתים קרובות, צריך לשלוט בה היטב.
+טבלת החלפת העיצורים ברומניתהעיצורים המתחלפיםלפני ההחלפהאחרי ההחלפהd הופכת ל-zcad (אני נופל.ת)cazi (אתה נופל.ת)s הופכת לșfrumos (יפה)frumoși (יפים)sc הופך לștcitesc (אני קורא)citești (את.ה קורא.ת.)st הופך לștturist (תייר)turiști (תיירים)t הופך לțbărbat (גבר)bărbați (גברים)
כלל נוסף חשוב הוא השמטת התנועות.
אם ברומנית יש מילה שמסתיימת בתנועה ואחריה מילה אחרת שמתחילה בתנועה, המילה הראשונה מתקצרת ו"נבלעת" במילה השנייה.
כלל זה נפוץ בעיקר בשלילת פעלים, והוספת מילות יחס (לי, אותך) וכדומה.
שתי המילים מתחברות במקף, כדלקמן:
am mașină יש לי מכונית
nu, n-am mașină אין לי מכונית (מילולית - לא, אין לי מכונית)
אם רוצים לענות על תשובה בשלילה, בדרך כלל אומרים פעמיים "לא", גם בדוגמה הבאה:
שימו לב שאם השלילה נמצאת לבד במשפט, היא לא מתקצרת ונבלעת במילה השנייה, אבל אם היא נמצאת לפני הפועל a avea (שייכות - יש ל...) היא כן מתקצרת ונבלעת בתנועה הבאה:
n-am țigări אין לי סיגריות
קיצורים של הפועל a fi (להיות) מקוצרים בשפה המדוברת בגוף הראשון יחיד (אני) ובגוף השלישי יחיד (הוא היא)
nu-s במקום nu sunt אני לא...
(כמו באנגלית i'm not במקום İ am not)
nu-i במקום nu-este הוא לא...היא לא...
שלילות כמו "אף אחד" "כלום" או "אף פעם" או ביטויים אחרים כאלה מקבלים צורה מיוחדת ברומנית.
הפועל ששוללים אותו נמצא בין המילה nu לבין למילה nimeni (אף אחד):
nu știi nimic אתה לא יודע כלום (מילולית - לא-אתה-יודע-כלום)
acesta nu fac niciodată אני לא עושה את זה אף פעם (מילולית - זה-לא-אני-עושה-אף פעם)
לא היית אף פעם בבוקרשט?
nu-l găsesc nicăieri אני לא מוצא אותו בשום מקום (מילולית - לא-אותו-אני-מוצא-בשום-מקום)
הוא לא נמצא בשום מקום?
nimeni nu este aici אף אחד לא פה (כתוב בדיוק כמו בעברית - אף-אחד-לא-פה)
עוד חוק הוא שכדי לחבר בין פועל ובין שם פועל, לדוגמה כדי להגיד "אני רוצה ללכת" או "אתה יכול לעשן" וכדומה, משתמשים במילת הקישור să (מילולית - ש...- באנגלית ...-to) בונים את המשפט בכך ששמים את המילה să בין הפועל ושם הפועל שרוצים לחבר.
בניגוד לעברית שני הפעלים מקבלים הטיה:
vreau să vin אני רוצה לבוא (מילולית אני-רוצה-שאני-בא)
vrei să vii את.ה רוצה לבוא (מילולית - את.ה רוצה שאת.ה בא.ה)
פעלים בנויים משורש ומסיומת, שמציינים את הזמן (הווה, עתיד, עבר) ואת האדם שעליו מדברים (אני, אתה, את...)
הסיומת של שם הפועל מחולקת ל-3 קבוצות.
לצורת המקור שייכת (כמעט) תמיד מילת הבסיס a (כמו ל - בעברית במילה "לבוא" למשל) ליודעי האנגלית זה כמו במילה to-
+שם הפועל ברומניתהסיומתשם הפועלבעבריתaa ascultaלשמועe/eaa mergeללכתi /ăa fugi a coborăלרוץ, לרדת
בפעלים שנגמרים ב-a הגוף השלישי יחיד (הוא היא) תואמים לגוף השלישי רבים (הם הן).
+הטיית הפועל a asculta (לשמוע) – קבוצה ראשונה תת-קבוצה ראשונהגוףפועלאני שומע.תascultאתה שומע, את שומעתasculțiהוא שומע, היא שומעתascultăאנחנו שומעיםascultămאתם שומעים (או את.ה שומע.ת בפנייה מנומסת ורשמית)ascultațiהם שומעים, הן שומעותascultă
+הטיית הפועל a fuma לעשן קבוצה ראשונה תת-קבוצה שנייהגוףפועלאני מעשן.תfumezאתה מעשן את מעשנתfumeziהוא מעשן, היא מעשנתfumeazăאנחנו מעשניםfumămאתם מעשנים (או את.ה מעשן.ת בצורה רשמית ומנומסת)fumațiהם מעשנים, הן מעשנות)fumează
פעלים שמסתיימים ב-i או ב-ă
פה יש שלוש תת-קבוצות:- 2 תת-קבוצות לפעלים שמסתיימים ב-i ותת קבוצה אחת לפעלים שמסתיימים ב-ă.
+הטיית הפועל a fugi לרוץ קבוצה שנייה תת-קבוצה ראשונהגוףפועלאני רץ.הfugאתה רץ, את רצהfugiהוא רץ, היא רצהfugeאנחנו רציםfugimאתם רצים (או את.ה רץ.ה בפנייה מנומסת ורשמית)fugițiהם רצים, הן רצותfug
+הטיית הפועל a citi (לקרוא) קבוצה שנייה תת-קבוצה שנייהגוףפועלאני קורא.תcitescאתה קורא, את קוראתciteștiהוא קורא, היא קוראתcitimאתם קוראים (או את.ה קורא.ת בפנייה מנומסת ורשמית)citițiהם קוראים, הן קוראותcitesc
+הטיית הפועל a coborâ (לרדת) קבוצה שנייה תת-קבוצה שלישיתגוףפועלאני יורד.תcoborאתה יורד, את יורדתcoboriהוא יורד, היא יורדתcoboarăאנחנו יורדיםcoborămאתם יורדים (או את.ה יורד.ת בפנייה מנומסת ורשמית)coborațiהם יורדים, הן יורדותcoborăt
להלן טבלת הפעלים היוצאי דופן החשובים ביותר:
לפועל "a fi" יש צורת קיצור בשפת הסלנג לגוף הראשון יחיד (אני) ולגוף השלישי יחיד (הוא היא)
(כמו he's באנגלית) el e
(כמו she's באנגלית) ea e
ברומנית, צורת הבינוני נבנית באמצעות הוספת t לשם הפועל (לא כולל a) לדוגמה:
ברומנית יש ארבע צורות שונות לזמן העבר.
הצורה הנפוצה ביותר (פרפקט) נבנית באמצעות פועל העזר a avea (פועל שייכות - יש ל...)
ולאחר מכן הוספת צורת הבינוני שהוזכרה למעלה:
+הטיית הפועל a asculta (לשמוע) בזמן עברעבריתפועל עזרצורת הבינונישמעתי (מילולית - יש-לי-נשמע)amascultatשמעתaiascultatהוא שמע, היא שמעהaascultatשמענוamascultatשמעתם, שמעתן (או שמעת בצורה רשמית ומנומסת)ațiascultatהם שמעו, הן שמעוauascultat
דוגמה יוצאת דופן היא פעלים שמסתיימים ב-e
a merge (ללכת) יהיה בעבר am mers (הלכתי) ולא am merget
את זמן העתיד אפשר לבטא בשלוש דרכים שונות:
קיצור של הפועל a vrea (לרצות) בהווה, והוספת הפועל בצורת המקור (בלי a)
הוספת המילים ο+să ולאחר מכן הפועל בצורה ההיפותטית (פוטנציאלית, אפשרית)
הוספת פועל העזר avea (יש ל...) בהווה ולאחר מכן הפועל בצורה ההיפותטית
+הטיית הפועל pleca (לעזוב) צורת עתיד ראשונהעבריתפועל העזרהפועל בצורת המקוראני אעזוב (מילולית: אני ארצה לעזוב)voiplecaאתה תעזוב, את תעזביveiplecaהוא יעזוב, היא תעזובvaplecaאנחנו נעזובvomplecaאתם.ן תעזבו (או את.ה תעזוב.י בצורה רשמית ומנומסת)vețiplecaהם יעזבו, הן יעזבוvorpleca
+הטיית הפועל a fuma (לעשן) צורת עתיד שנייהעבריתמילות עזרהפועל בצורה ההיפותטיתאני אעשן (מילולית: שאני מעשן)o săfumezאתה תעשן, את תעשניo săfumeziהוא יעשן, היא תעשןo săfumezeאנחנו נעשןo săfumămאתם תעשנו (או את.ה תעשן בצורה מנומסת ורשמית)o săfumațiהם יעשנו, הן יעשנוo săfumeze
הגוף השלישי ביחיד (הוא היא) והגוף השלישי ברבים (הם הן) משתנה מהטייתו בהווה.
צורת העתיד הראשונה היא רשמית יותר, אבל הפשוטה ביותר ללימוד.
צורת העתיד השנייה היא הנפוצה ביותר, והשלישית היא המסובכת ביותר, כי יש בה שני פעלים.
כדי לצוות משהו על מישהו, לא צריך לשנן צורה חדשה של פועל, זו כבר צורת פועל שקיימת ברומנית.
משתמשים בצורת הפועל בגוף השלישי ביחיד.
אם מצווים משהו לאדם זר, מבוגר, או מכובד, או ליותר מאדם אחד, משתמשים בצורת גוף שני רבים:
תנו (תן תני) לי לחם!
(מילולית: תנו לי לחם אחת – ברומנית "לחם" זה ממין נקבה)
הצורה המותנית של הפעלים ברומנית היא למעשה צורת הבקשה.
ברומנית יש הבדל בפועל בין "הייתי עושה את זה" לבין "הייתי עושה את זה בשמחה" המשפט האחרון הוא נפוץ מאוד, כי ככה הרומנים מציינים נדיבות.
בניית הפעלים האלה מאוד פשוטה – צריך בשביל זה את צורת הפועל השלישית של פועל העזר avea (שייכות - יש ל...) ואת הפועל בצורת המקור (בלי a) יש 2 שינויים מהצורה השנייה של פועל זה בעבר:
(גוף ראשון יחיד-אני) אומרים aș
במקום a (גוף שלישי יחיד-הוא היא זה) אומרים ar
במקום au (גוף שלישי רבים - הם הן) אומרים ar
+a avea+פועל בצורת המקור= צורת בקשה, משאלהעבריתפועל עזרשם פועל בצורת המקורהייתי בא (בשמחה)așveniהיית עוזר.ת (בשמחה)aiajataהוא היה קורא, היא הייתה קוראת (בשמחה)arcitiהיינו עובדים (בשמחה)amlucraהייתם הולכים (בשמחה) היית הולך.ת (רשמי)ațimergeהם היו יכולים (בשמחה)arputea
הרומנסה (מספרדית: Romance) היא צורה עממית של שיר זמר שמקורה בספרד.
ראשית תקופת היווצרותה של הרומנסה בין המאות ה-10 וה-12. הרומנסה הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלאדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך.
הרומנסה היא "אחותה" של הבלדה, ולה נקודות דמיון ושוני לבלדה.
הרומנסה היא שיר עלילתי סנטימנטלי, הנמסר ממספר לירי.
חוקר הספרות שלמה הראל תיארה כ"גרסה פיוטית מוגבהת ומסוגננת של הניסיון האנושי, אודות ענייני גבורה, אהבה וכשפים".
רוב עלילות הרומנסות קשורות בהווי ימי הביניים בספרד, סיפורי אבירים, פרשיות חצר, רעיות נאמנות או בוגדניות, מלחמות בין ממלכות, ועלילות השבויים במהלך מלחמת הנוצרים במורים המוסלמים.
בין נושאיהן של רוב הרומנסות ששרדו בקרב צאצאי מגורשי ספרד שלקוחים מן ההווי הלא יהודי בולטות הרומנסות על נושאים תנ"כיים כמו משה על הר חורב, קינת דוד על אבשלום או רומנסה על אמנון ותמר.
הרומנסה המקורית-מסורתית היא בעלת ארבעה בתים שווים באורכם ומחורזים (נפוצה ביותר חריזה של א'-ב'-א'-ב', צורת חריזה שנחשבת מאוד עממית וקלה לאוזן), אך לאורך השנים הסתעפו מצורה מסורתית זו צורות נוספות.
בקורפוס הספרותי ניתן למצוא רומנסות מולחנות ושאינן מולחנות, ללא חריזה או עם חריזה משוכללת, קצרות או ארוכות ועוד גרסאות רבות.
גם סיפור קצר יכול לענות על הקריטריונים הבסיסיים של רומנסה (4 בתים, אווירה פסטורלית, קול דובר לירי, תימה סנטימנטלית-רומנטית) ובמקרה כזה יימצאו חוקרי ספרות שיכניסו אותו לקטגוריה זו.
ההבדלים העיקריים של הרומנסה ביחס לבלדה הם הקלילות היחסית של התימות הרומנסיות, צורה יותר מוקפדת, ואופטימיות - הגיבור הרומנסי הוא "הגיבור הטוב" ולרב תסתיים הרומנסה בסוף טוב.
בין כותבי הרומנסות העבריים - שאול טשרניחובסקי, לאה גולדברג, יעקב אורלנד, נתן אלתרמן, נעמי שמר ורבים אחרים.
הרומנים הם קבוצה אתנית החיה כיום בתחום המדינות רומניה ומולדובה.
רומנים חיים במדינות נוספות, בהן אוקראינה, ארצות הברית וסרביה.
מוצא הרומנים שנוי במחלוקת, אך מרבית החוקרים גורסים שהעם הרומני נוצר כתוצאה ממיזוג של השבטים הדאקים והלגיונרים הרומאים שהושבו בשטחי דאקיה על ידי האימפריה הרומית שאליהם נבלעו בני עמים נודדים שהגיעו לשטחי הארץ מאוחר יותר, בעיקר סלאבים, כמו כן שבטי קומנים ופצ'נגים.
הרומנים מתאפיינים על ידי שפתם, ההיסטוריה שלהם, מנהגיהם, תרבותם והמיתולוגיה הייחודית להם.
מנקודת מבט רומנית, מי שנולד ברומניה ומדבר את שפתה הוא רומני במובן הרחב של המילה - גם אלו שעזבו לצמיתות את רומניה.
ביטוי לכך ניתן למצוא בחוק האזרחות הרומנית משנת 1991, המעניק אזרחות רומנית לכל אדם שנולד על אדמת רומניה ולצאצאיו עד דור שלישי בתנאי שהם דוברי רומנית ובקיאים בהיסטוריה ובתרבות של העם הרומני.
הרומנים רואים גם את המולדובנים כרומנים, אלא שמחוזותיהם נמצאים באופן זמני מחוץ לגבולות המדינה הרומנית.
יש ציבור המדבר בניב הקרוב מאוד לרומנית, בעיקר בחצי האי הבלקני, הם נקראים ארומנים ומנקודת מבט רומנית הם חלק מהעם הרומני.
למעשה בני המיעוטים האתניים החיים ברומניה - הונגרים, צוענים, גרמנים, אוקראינים, רוסים, סרבים, יהודים וכו' אינם נחשבים על ידי העם הרומני, וגם על ידי עצמם, כ "רומנים אתניים", אף על פי שהם דוברי רומנית כשפת אם או כשפה שנייה (למשל היהודים).
ולכן, להבדיל מצרפת למשל, נעשים ברומניה מפקדים לפי מוצא אתני.
לדת הנוצרית -במיוחד השייכוּת לכנסיות האורתודוקסית הרומנית והיוונית קתולית הרומנית, הקרויה "אוניטה" unită - יש עדיין חלק חשוב בזהות הלאומית של הרומנים.
כנסיות אלה קשורות קשר הדוק לתולדות העם הרומני ולמאבקו לעצמאות מדינית ותרבותית.
עם זאת קיים גם מיעוט חשוב של רומנים נאו-פרוטסטנטים - בפטיסטים, אדבנטיסטים, פנטיקוסטליים, וכן מיעוט של רומיים-קתוליים או לותרנים.
לפי נתוני המפקד של שנת 2002 18,806,428 מאזרחי רומניה (86.8%) הצהירו על היותם נוצרים אורתודוקסים, 1,028,401 (רובם רומנים, מיעוטם צוענים, אוקראינים, רוסים, בולגרים וסרבים) הצהירו שהם רומנו-קתוליים (רובם שייכים למיעוטים הגרמני, ההונגרי, הסלובקי, הבולגרי והצועני) 698,550 פרוטסטנטים,
(רובם שייכים למיעוט ההונגרי והגרמני),330,486 פנטיקוסטלי ו-195,481 יוונים-קתולים (כמעט כולם רומנים אתניים).
בחבל דוברוג'ה יש מיעוט מוסלמי ממוצא טורקי וטטרי.
במדינה קיימת גם קהילה ותיקה אך קטנה של ארמנים.
על פי נתוני הותיקן לכנסייה הקתולית יש ברומניה 1,193,806 מאמינים (165,405 יותר מנתוני המפקד).
ברומניה נותרו כששת אלפים יהודים.
ישנה כמות קטנה יחסית של אזרחים שלא הצהירו על שייכות לדת כלשהי.
בפועל רבים מהאנשים החילונים, כולל אתאיסטים או אגנוסטיים, מרגישים שייכים לקהילות הדתיות של אבותיהם.
לפי הערכות, חיים בארצות הברית כמיליון מהגרים ממוצא רומני.
ברוב המקרים היגרו אבותיהם לשם מטרנסילבניה.
רק מיעוט מהם שמר עדיין על השפה ועל התרבות הרומנית ורובם נטמעו בחברה הכללית האמריקנית.
הקהילות הגדולות ביותר נמצאות באוהיו, באינדיאנה, במישיגן, באילינוי, בפנסילבניה ובניו יורק.
בקנדה יש מעל למאה אלף יוצאי רומניה.
גם בגרמניה יש כמאה אלף רומנים ועוד כחצי מיליון יוצאי רומניה, גרמנים אתניים (שוואבים וסקסונים).
רומנים בצרפת מהווים קבוצה משמעותית, מהם כ-120 אלף הם ילידי רומניה.
בהתאם לנתונים לשנת 2020 מספר הרומנים המתגוררים בגרמניה הגיע ל-800 אלף.
בהיות רוב הרומנים נוצרים, ובעיקר נוצרים-אורתודוקסים, ארץ ישראל היא המקום בו נמצאים המקומות הקדושים להם.
רומנים בעלי אמצעים נהגו לעלות לרגל לירושלים, נצרת, בית לחם, לטבול בכנרת ולחזור לארצם עם שבבי עץ שנמכרו להם ביוקר רב, בטענה שמדובר בשבבים מהצלב עליו נצלב ישו.
בישראל קיימת נציגות הפטריארכיה האורתודוקסית הרומנית וכנסייה רומנית בירושלים.
כמו כן קיימת כנסייה אורתודוקסית רומנית ביפו.
יש עוד מספר מנזרים נוצרים אורתודוקסים ובין הנזירים השוהים בהם יש לפעמים רומנים בודדים (למשל במנזר עין כרם בירושלים).
שליט ביזנטיני הושיב את מאה חיילים רומנים עם משפחותיהם במדבר סיני, במטרה לשרת את דרי מנזר סנטה קתרינה.
במהלך הזמן התבוללו רומנים אלה בבדואי הסביבה, התאסלמו והיו לשבט הג'בליה.
רומניזציה היא המדיניות של הממשל הרומני עם איחוד הרגאט ("רומניה הישנה") והפרובינציה.
עם סיפוח השטחים הנ"ל בין שתי מלחמות העולם, נוצרה בעיית מיעוטים.
אמנם בעקבות לחץ בין-לאומי המיעוטים קבלו שוויון אזרחי ודתי, אך בכל זאת הייתה התנכרות כלפיהם, במיוחד כלפי היהודים.
ריבוי המיעוטים חיזק ברומניה את הרגשות הלאומניים, ואלה לא פסחו גם על קובעי המדיניות ברומניה, אשר יישמו חוקים כנגד הזרים והמיעוטים מתוך ניסיון ליצור אחידות.
אחרי מלחמת העולם הראשונה קיבלה פולין עצמאות, והתחילה להצר את צעדי האוכלוסייה היהודית.
כתוצאה מכך החל גל הגירה גדול של יהודים: חלקם יצאו אל אמריקה; חלקם אל ארץ ישראל; וחלקם פנו אל המדינות השכנות, ובמיוחד אל רומניה - שאת גבולה היה קל לעבור, והבירוקרטיה שלה הייתה נוחה לשיחוד.
היהודים שהגיעו לרומניה מפולין לא ידעו רומנית, דיברו יידיש, התלבשו בצורה שונה מהאוכלוסייה המקומית, ומנהגיהם היו שונים ממנהגיה.
חריגותם הבולטת יצרה תחושה מדומה, כאילו מדובר בגל הגירה גדול בהרבה, המהווה איום על הרומנים.
העמקת חינוך ותרבות הרומנית: טיפוח גיבורים לאומיים וכו'.
שלילת אזרחות רומנית מרבבות יהודים ורצון לטיהור המדינה מיהודיה.
דחיקת יהודים מעמדות כלכליות ושלילת רישיונות עבודה מבעלי מקצועות חופשיים.
בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית הפעילו הלגיונרים לחצים אלימים מאוד על בעלי רכוש יהודים, כדי להעביר את רכושם לתנועה הלגיונרית או ליד אישים שנבחרו על ידם.
בתקופה זו נהגו הלגיונרים להחתים יהודים על חוזים בלבן, שתוכנם נכתב לאחר החתימה.
משרד ההגנה הלאומית של רומניה סילק מהצבא הרומני את כל הקצינים, הנגדים והמומחים היהודים ששירתו בו בצבא קבע.
אותו משרד הגנה החרים 126 אוניות וכלי שיט שונים שהיו רכוש של יהודים או של חברות יהודיות.
כל המורים והתלמידים היהודים סולקו מבתי הספר הרומניים.
התיאטראות הולאמו כדי לעלות בהם רק תרבות רומנית.
הרופאים היהודים סולקו מאגודת הרופאים והותר להם לטפל רק בחולים יהודים וגם נאסר על יהודים לחכור בתי מרקחת.
נכסי דלא ניידי של היהודים בכפרים ובערי השדה הועברו לבעלות המדינה.
כל המפעלים המסחריים והתעשייתיים של היהודים הועמדו תחת פיקוח המדינה.
נאסר על היהודים להקים מפעלים חדשים או להרחיב מפעלים קיימים.
סולקו העיתונאים היהודים מהעיתונות הרומנית ונסגרו העיתונים היהודים.
נאסרה השתתפותם של אנשי רוח יהודים בחיי התרבות הרומניים כולל ספרות, חינוך, הוצאה לאור, קולנוע, עריכה, תיאטרון וספורט.
לפי הוראה של שר התעמולה, מיכאי אנטונסקו, הושמדו כל תבניות היציקה של התקליטים בהם מוקלטות יצירות של מלחינים ו/או נגנים יהודים.
רומניוטים (Romaniotes או Romagnotes) הם בני קהילות יהודיות, מן העתיקות ביותר שקיימות באירופה שחיו באזור ההלניסטי והביזנטי – בעיקר ביוון, אסיה הקטנה ובבלקן.
מקורם של הרומניוטים הוא ביהודים שהגיעו מארץ ישראל החל מהמאה ה-3 לפני הספירה וסיגלו לעצמם את השפה היוונית בניב יהודי (יווניטיקה Yevanic) וכן נוסח תפילה ומנהגים ייחודיים להם.
הקהילות הרומניוטיות גדלו והתעצמו אחרי חורבן בית שני, כשיהודים רבים גורשו, הובאו או היגרו לאותם אזורים.
תפוצתם כללה את אזור אסיה הקטנה, יוון, איי יוון, קפריסין, אלבניה, ובולגריה.
הקהילות הגדולות ביותר היו בבולגריה - בסופיה, פלובדיב, וידין ווליקו טרנובו, וביוון - בסלוניקי, קורפו ויואנינה.
כמו כן היו קהילות ביוון ובאיים - בכרתים, זקינתוס, לסבוס, כיוס, סאמוס, רודוס, ארטה, תבאי, קורינטוס ופטרס.
קהילה קדומה הייתה קיימת גם ברומניה, כשיהודים רומניוטים הגיעו לחבל הדנובה לאחר הכיבוש הרומאי, וכן בדרום איטליה בעיקר בקלבריה, פוליה וסיציליה.
יהדות אירופה נחלקת בין שלושה קהלים גדולים - אשכנזים, ספרדים (יהדות ספרד) ורומניוטים.
ההבדל הסמנטי ביניהם הוא שהמונחים "אשכנזים" ו"ספרדים" הם מונחים גיאוגרפיים המציינים יהודים שמוצאם במרכז אירופה או בספרד, המונח "רומניוטי" הוא מונח היסטורי, המציין יהודים שמקורם באימפריה הרומית.
השם 'רומניוטים' ניתן לאותן קהילות יהודיות החל מהתקופה הרומית ובעיקר הביזנטית, ופירושו היה - 'היהודים של העולם הרומאי-ביזנטי'.
הקהילה הרומניוטית, כקהילה דומיננטית, התקיימה עד סוף המאה ה-15, עם גירוש ספרד.
מרגע שהגיעו גלי הגירה גדולים של יהודי ספרד ופורטוגל ומספרם עלה על מספר הרומניוטים בארצותיהם, נטמעו רוב הקהילות המקומיות בתרבות והמנהגים הספרדיים.
קהילות בודדות נותרו בייחודן הרומניוטי ואחרות קיימו אורח חיים מעורב בין ספרדים לרומניוטים.
השואה חיסלה את שאריות הרומניוטים שנותרו ורק מעטים מהם שרדו.
רובם היגרו לישראל או ארצות הברית.
נכון לתחילת המאה ה-21 מתגוררים חברי העדה בעיקר ביוון, במדינת ישראל, ובעיר ניו יורק.
מקור השם במילה 'רומני' (Ῥωμανιῶτες) - כך כינו תושבי האימפריה הביזנטית את עצמם.
האימפריה כונתה בדרך כלל רומאניה (Ῥωμανία), אזרחיה הנוצרים כונו - "רומאים" (Ῥωμαῖοι) ויהודיה דוברי היוונית נקראו רומניוטים (Ῥωμανιῶτες), שמשמעותם למעשה תושבי רומאניה.
לפיכך, יהודי רומניוטים הם יהודים של 'רומא המזרחית', היא האימפריה הרומית המזרחית.
השם ניתן במאה ה-4, כאשר בירת הקיסרות הרומית עברה לקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית.
שטחי האימפריה הביזנטית כללו גם את שטחה של יוון המודרנית והבלקן והשם רומניוטה מתייחס לקבוצה יהודית שחיה באזור במשך מאות שנים.
יווניטיקה Yevanic , היא שפתם של הרומניוטים, הידועה גם כרומניוטית או יוונית-יהודית וזו התפתחה מיוונית קוֹינֵה (ἡ κοινὴ διάλεκτος), שפה יוונית עתיקה שדוברה בתקופה ההלניסטית ואחריה (בערך 300 לפנה"ס – 300 לספירה).
ביווניטיקה משולבים אלמנטים עבריים וגם מילים ארמיות וטורקיות.
השפה הייתה דומה ליוונית ששימשה את התושבים הנוצריים ביוון.
בעת המודרנית מדברים הרומניטים בשפות של הארצות בהם הם חיים - יוונית מודרנית, בולגרית וכו'.
יהודים היו ביוון ובאסיה הקטנה כבר מהתקופה ההלניסטית - תקופה שנמשכה בין השנים 323 לפנה"ס ועד 30 לפנה"ס.
קיימות מספר עדויות היסטוריים וארכיאולוגיים שמעידות על כך:
הממצא הארכאולוגי הקדום ביותר הוא כתובת המתוארכת לסביבות 250-300 לפנה"ס ונמצאה בעיירת החוף אורופוס שמצפון לאתונה.
הכתובת מתייחסת ל"מוכוס בן מושיון היהודי", שהיה כנראה עבד והובא מארץ ישראל ליוון.
בתקופת גזירות אנטיוכוס (168 לפנה"ס) ומרד החשמונאים, גדל מספר היהודים שהובאו ליוון כעבדים, לאחר שחרורם התיישבו רבים מהם במקומות שאליהם הובלו.
באי דלוס שבין דרום יוון לטורקיה נמצאו שרידים של בית כנסת מהמאה השנייה לפנה"ס, ובהם כס מלכות המכונה 'כס משה' ובור שנראה שהיה מקווה.
במאה הראשונה לספירה מוזכר שפאולוס השליח, (הוא שאול התרסי), נשא את דרשותיו בבתי כנסת יהודיים אליהם הגיע ביוון - באתונה, קורינתוס, וריה וקוואלה (פיליפוס).
עדויות אלו מוכיחות על קיומן של קהילות יהודיות רבות בארץ זו.
עם הקמתה של האימפריה הביזנטית (סוף המאה השלישית לספירה), החלו להתגבש ביוון, אסיה הקטנה והבלקן קהילות יהודיות דוברות יווניטיקה שבנו לעצמם, לאורך השנים, מנהגים יחודיים, תרבות עשירה ותפילה ייחודית הקרובה לנוסח הארץ ישראלי הקדום, וכך עוצבה זהות שכונתה מאוחר יותר - רומניוטית.
למן אותה תקופה ביזנטית אפשר לזהות את הקהילות היהודיות באזור כרומניוטיות.
עדויות לקיומן אפשר למצוא במספר בתי כנסת עתיקים התגלו ביוון.
בשנת 1829 התגלה ליד הנמל הצבאי העתיק באי אגינה רצפת פסיפס של בית כנסת שנבנה בשנת 300 לספירה.
בשנת 1977 התגלה בית כנסת באגורה שבאתונה.
יתכן שזהו בית הכנסת בו דרש פאולוס השליח.
בבית הכנסת נמצא שיש עליו תמונות של מנורת שבעת הקנים ולולב.
בסלוניקי נמצאו כתובות באלפבית שומרוני ויווני, שכנראה הגיעו מבתי כנסת שומרוניים.
העדויות הכתובות הראשונות על הקהילות היהודיות מופיעות בספרו של בנימין מטודלה, "מסעות בנימין" מהמאה ה-12. במהלך מסעו (1165–1173) תיעד הנוסע היהודי ספרדי, קהילות רומניוטיות משגשגות בערים כמו תבאי, סלוניקי, קורפו, ארטה, אפילון, פטרס, חלקיס וקורינתוס, ותיאר את אורח חייהם, עיסוקיהם והנהגתם:.
בשנת 1173 ביקר בנימין מטודלה בקהילה היהודית בארטה.
הוא מציין בספרו שהקהילה מנתה אז כ-100 משפחות.
ההערכה היא שהתיישבות יהודית ליד חוף אפירוס והעיר ניקופוליס מתוארכת למאה השלישית לספירה.
לכן, היא נחשבת לקהילה היהודית העתיקה ביותר במערב יוון.
מכאן, ככל הנראה, עברו יהודים צפונה ליואנינה ולמקומות אחרים כדי להקים קהילות רומטיוטיות חדשות.
בסביבות המאה ה-13 נפתח בית הכנסת "גריקה" והוקם בית קברות יהודי.
בתבאי, העיר היוונית העתיקה, פגש בנימין מטודלה קהילה יהודית גדולה ותוססת.
הקהילה שהייתה למרכז הבלתי מעורער של המסורת הרומניוטית ונותרה כזו עד ימינו היא הקהילה היהודית ביואנינה.
מאוקטובר 1430 השתייכה יואנינה לאימפריה העות'ומאנית והיהודים קיבלו אוטונומיה מנהלית בכל ענייני הקהילה וזכו לחופש דת, זכויות יתר מסחריות ותעסוקתיות.
בית הכנסת ביואנינה, ששירת את הקהילה הרומניוטית, היה - "בית הכנסת קהל קדוש ישן" שהיה ממוקם בין חומות העיר העתיקה של יואנינה.
המבנה מתוארך לתקופה הביזנטית אבל לא ברור אם הוא נבנה על שטח של בית כנסת קדום יותר או נבנה באותה תקופה.
קהילות יהודיות עתיקות נוספות, שהזדהו מאוחר יותר כרומניוטיות, אפשר למצוא גם בבולגריה, שם התגלו ראיות ארכיאולוגיות המאשרות את קיומה של התיישבות יהודית כבר במאה השנייה עד הרביעית לספירה.
ב-1912 גילתה משלחת ארכיאולוגית בראשותו של פרופסור גבריל קצרוב, מצבה עליה כתובת יהודית הכתובה ביוונית, מן העיר אוֹאסקוּס העתיקה, כיום הכפר גיגן, בסמוך לעיר ניקופול.
על המצבה היה כתוב: "ארכי-סינאגוגוס יוספוס" שפירושו - "יוסף ראש בית הכנסת ומנהל ראשי, בנו של מקסימיני מפנוניה." הכתובת מעידה על קיומה של קהילה יהודית מאורגנת ובעלת מוסדות מסודרים כבר במאה ה-2 - 4 לספירה.
מאותה תקופה התגלו גם כמה בתי כנסת ברחבי הארץ שהידועים בהם הם - בית הכנסת בעיר פלובדיב, היא פיליפופוליס הקדומה.
יסודותיו של בית הכנסת נתגלו בחפירות שנערכו בראשית שנות ה-80 של המאה ה–20, באתר מן התקופה הרומית.
החלק הקדום מאותו בית-כנסת, מיוחס למאה ה-2 לספירה ואילו המאוחר יותר, לאמצע המאה ה-4. נמצאו שם כתובות יווניות ומנורת שבעת הקנים, המעידות על היותו אתר יהודי.
בית הכנסת השני נחשף בקיוסטנדיל, בגבולה המערבי של בולגריה: שם חשף הארכיאולוג אנדרי מלמד יסודות של שני בתי-כנסת האחד מהמאה ה-2 או ה-3 והשני מהמאה ה-6 - 7.
במאה ה-11, מוזכרים יהודים בבולגריה, בזכות הכתובים שכמה מהם הותירו אחריהם.
המשורר טוביה בן–אליעזר, בן המאה ה-12, מחבר "לקח טוב", חי בעיר קאסטוֹריה שהייתה אז בממלכת בולגריה,היה מנהיגם הרוחני של קהילת יהודי מקדוניה וכיהן כרב בקהילת סלוניקי בתקופת מסע הצלב הראשון.
במאה ה-12 חי ופעל בבּרוֹיה, היא סטרה-זגוֹרה בבולגריה של ימינו, החכם ר' אבישי מארץ זגור"ה - תלמיד-חכם שעסק בפירוש לתורה ונדד ברחבי אירופה בחיפושיו אחר כתבי-יד עבריים..
פעילות זו של תלמידי חכמים רומניוטים ברחבי בולגריה, בתקופת האימפריה הביזנטית, רומזת על המשכיות בחיי הקהילות ועל הפעילות התרבותית שלהן.
אותם יהודים מצאו את מקומם בערים המרכזיות, שהיוו גם צמתי מסחר.
קהילות יהודיות רומניטיות היו גם בדרום איטליה בקהילות כמו פוליה, קלבריה וסיציליה.
כמו כל היהודים המקוריים של אזור דרום איטליה, שהיו בתקופה מסוימת חלק מהאימפריה הביזנטית, היו להם קשרים הדוקים עם קהילות דוברות היוונית של יוון היבשתית ושל קונסטנטינופול ומאוחר יותר לאימפריה העות'ומאנית.
יהודים אלה דיברו בעיקר יווניטיקה, יוונית-יהודית.
במקרה זה היהודים השתלבו היטב בקהילה הנוצרית הרחבה, דוברת היוונית שבדרום איטליה.
בקהילות יהודיות אחרות של איטליה דיברו גם איטלקית-יהודית והשמות שניתנו לחברי הקהילה היו, לעתים קרובות, שמות עבריים או איטלקיים.
באנטוליה, היא אסיה הקטנה, חצי האי שבמערב טורקיה, היו קהילות יהודיות מאז תחילת הספירה.
רוב הקהילות היו רומניטיות, דוברות יווניטיקה ולצידן קומץ קהילות קראיות מפוזרות.
בית הכנסת הרומניוטי הראשון הידוע, תחת השלטון העות'מאני, היה בית הכנסת 'עץ חיים' שבעיר בורסה, שנבנה ב-1324 בהיתר שנתן הסולטאן אורהאן.
במאות ה-14 וה-15 כבשו העות'ומאנים את יוון והבלקן ושלטו באזור כמעט 400 שנה.
באותו הזמן התחזק הקשר בין הקהילות הרומניטיות שהיו ברחבי האימפריה העות'מאנית.
ב-1453 כבש הסולטן מהמט השני את העיר קוסטנטינופול (היא קושטא, איסטנבול).
נפילת העיר הונצחה בקינה עברית שכתב הפייטן בן הקהילה הרומניוטית, מיכאל בן שבתאי כהן בלבו, שחי בכרתים.
הסולטן מהמט השני רצה להפוך את קונסטנטינופול לבירתו החדשה וציווה לבנותה מחדש.
אלא שהוא נתקל בעיר הרוסה כמעט לגמרי.
כדי להחיות את העיר הוא החליט ליישב בה מוסלמים, נוצרים ויהודים מכל רחבי האימפריה שלו.
תוך כמה חודשים רוכזו בקונסטנטינופול רוב היהודים הרומניוטים של האימפריה, מהבלקן ומאנטוליה, עד שהיוו כ-10% מאוכלוסיית העיר.
אף על פי שהמעבר לעיר היה כמעט כפוי ולא מבחירה הפכה הקהילה הרומניוטית לקהילה המשפיעה ביותר באימפריה במשך כמה עשורים, עד הגעתם של מגורשי ספרד אחרי 1492.
מספר הרומניוטים באימפריה העות'מאנית התחזק על ידי קבוצות קטנות של יהודים אשכנזים שהיגרו בין השנים 1421 ו-1453, מעט לפני גירוש ספרד.
בין המהגרים האלו היה הרב יצחק צרפתי, יהודי יליד גרמניה ממוצא צרפתי, מצאצאי רש"י.
הרב צרפתי הפך לרב הראשי של העיר הטורקית אדירנה.
הרב צרפתי כתב מכתב שנשלח בסביבות 1454 לרבנים ולקהילות יהודיות באירופה בו הוא קורא להם להגר לאימפריה העות'מאנית תחת שלטון סולטאן מהמט השני.במכתבו הוא מתאר את טורקיה כ"ארץ שלא חסר בה דבר", "מקום של שפע וביטחון" שבו היהודים חיים בטוב ואינם סובלים מרדיפות ואפליה כמו שבארצות אשכנז.
מכתבו של הרב צרפתי הוביל לגל הגירה גדול של יהודים מגרמניה וממקומות אחרים לאזורים הטורקיים.
גירוש ספרד והשפעתו על הקהילה הרומניוטים
חלק מהיהודים התנצרו (אלו 'האנוסים'), חלקם מתו בדרך ואלפים אחרים נדדו לכל רחבי ארצות הים התיכון ואירופה..
הערכות אומרות שבין 90,000 - 150,000 יהודים הגיעו לארצות האימפריה העות'מאנית.
הסולטאן העות'מאני באיזיט השני (1481 - 1512) קיבל את היהודים בברכה, מתוך אינטרס כלכלי ומדיני ואף שלח את ספינתו כדי לזרז את מבצע הצלתם.
באייזיט עודד את הגירתם והתיישבותם ברחבי האימפריה, והוציא צו המורה על יחס טוב כלפיהם בשטחו.
כיון שספרד הייתה במשך מאות שנים, המרכז המתקדם ביותר של החיים היהודיים, הביאו איתם הגולים כישורים, ידע, יכולת ארגון ועושר מסוים, שכן..
כיון שמספרם של בני הקהילה הרומניוטית באימפריה העות'מאנית לא היה רב ויהודי ספרד ופורטוגל הגיעו בגלים גדולים של אלפי אנשים, הפכו במהרה המהגרים החדשים לרוב בקהילות היהודיות, כמו שקרה בסלוניקי.
תוך כמה שנים איבדו הרומניוטים את מעמדתם המספרי והציבורי.
יהודי ספרד הביאו איתם רבנים מפורסמים, מסורות ופסיקות מגובשות (כמו של הרשב"א, ריב"ש, ר"ן) וניסיון רב בארגון קהילתי.
עד מהרה השתלטה התרבות והמסורות הספרדיות על אלו של הרומניוטים, ברוב הקהילות.
תוך מעט דורות ובתהליך הדרגתי ממושך, דחק נוסח התפילה הספרדית את התפילה הרומניוטית.
בתי הדין וההנהגה עברו ליד יהודי ספרד והפסיקה הרומניוטית נדחקה הצידה.
בוטלו פיוטים מקומיים ואומצו מנהגים ספרדיים.
גם שפתם של יהודי ספרד, הלאדינו, הפכה לשפת היהודים בעיקר בערים הגדולות.
היווניטיקה נותרה בעיקר בכפרים ובקהילות מבודדות.
בבולגריה כמעט לא נותר זכר לקהילה הרומניוטית, שנטמעה רובה בקהילה היהודית הספרדית.
ובכל זאת, נותרו מספר קהילות רומניוטיות.
חלקן לצד הקהילות הספרדיות החדשות וחלקן יחידות בקהילתן.
קהילה כזו היתה ביואנינה שהייתה מרכז התרבות הרומניוטית.
ביואנינה התקיימה קהילה רומניוטית חזקה ששרדה עד למאה ה-20. יהודי ספרד שהתיישבו בקרב הקהילה במאה ה-16, נטמעו ברובם בתוך הקהילה המקומית, העתיקה.
הקהילה היהודית שם חיה בבידוד יחסי מהזרם המרכזי של החיים היהודיים על אדמת יוון ולא נסחפה לעולם היהודי דובר הספרדית גם עם הגעת הגולים מספרד.
כמוהם נותרו קהילות רומניוטיות, עד מלחמת העולם השנייה, במקומות קטנים, אליהם כמעט לא הגיעו יהודי ספרד, חלקן חבויות בהרים, כמו פרבזה, פטראס, טריקלה, וולוס, וחאניה שבכרתים.
בעיר הנמל פרבזה שבמערב יוון, נוסדה קהילה יהודית רק במאה ה-19, על ידי יהודים שעברו אליה מערים אחרות ובעיקר מסלוניקי.
בשנת 1900 התגוררו בעיירה 300 יהודים, רובם רומניוטים ומיעוטם מהגרים מאיטליה.
בית הכנסת הראשון שלהם נבנה ב-1903 והוקדש לרב משה כהן מיואנינה שתרם כסף לרכישת לחלקה עליה נבנה בית הכנסת.
ובוולוס, עיר נמל השוכנת לחוף הים האגאי במרכז יוון, התקיימה קהילה רומניוטית קטנה כבר במאה ה-14 ואז כנראה גם הוקם בית הקברות היהודי.
בתחילת המאה ה-19 נוספו אליה 35 משפחות יהודיות והפלופונס.
הקהילה הרומניוטית באתונה נוסדה רק במאה ה-20. בית הכנסת הרומניוטי הראשון שם נבנה ב-1904, כשיהודים רומניוטים הגיעו מיואנינה בחיפוש אחר הזדמנויות כלכליות שעירם הקטנה בצפון יוון לא הציעה.
בית הכנס 'עץ חיים' נחנך ב-1906, אך היה ידוע יותר כ'בית הכנסת יואנוטיקי'.
בית כנס נוסף 'בית שלום' נבנה בשנות ה-30.
לפי נתוני מפקד עות'מאני מ-1490, חיו באיסטנבול כ-12,000 יהודים, רובם ככולם רומניוטים.
במאות ה-16 וה-17 כבר היה איזון בין הקהילות השונות באיסטנבול, עד אחרי השריפה הגדולה של 1660. בתקופה זו היו היהודים מחולקים בעיר לשלוש קבוצות עיקריות, רומניוטים, ספרדים וקראים.
מהמפקדים העות'מאניים עולה כי לאורך מרבית תקופה זו היוו הרומניוטים בין 53% ל-60% מהיהודים בעיר, והספרדים היו כ-35%, כשהיתר היו אשכנזים.
היהודים היו מסודרים סביב בתי הכנסת בקהלים לפי המוצא שלהם.
באיסטנבול ובאיזמיר היה לכל קהל אוטונומיה מסוימת, וגופים יהודים כלל עירוניים קיבלו החלטות בנושאים שנגעו לכלל הקהילה.
עד המאה ה-19, הקפידו חלק מאותם יהודים לנהוג במנהגיהם העתיקים, כפי שקבע ר' שמואל חיים בימי שלטון מהמט השני בנושאים כמו נישואין ונדוניות.
הרומניוטים גם נקברו בנפרד משאר הקהלים של מגורשי ספרד והאשכנזים.
עד שנת 1640 היו בסופיה בירת בולגריה שלוש קהילות נפרדות, שהעתיקה שבהן הייתה של הרומניוטים.
מלבדה היתה קהילה אשכנזית של יהודים שגורשו ממלכת הונגריה ומאזור גרמניה במאה ה-14 וספרדים שהגיעו אחרי גירוש ספרד.
רבה של העיר איחד את שלוש הקהילות באותה שנה.
לפי האמדן היו ביוון, ערב מלחמת העולם השנייה, כ-80,000 יהודים.
כ-85% מהם נרצחו בשואה, במחנות ובדרכים אחרות.
שיעור הנרצחים הזה הוא מהגבוהים שהיו בין יהודי אירופה ויחד איתם הושמדה רוב הקהילה הרומניוטית שנותרה ביוון ובבלקן.
בתחילת המאה ה-20, חיו ביואנינה כ-4,000 יהודים רומניוטים.
בשל הקשיים הכלכליים והסערה שליוו את התפרקות האימפריה העות'מאנית, היגרו רבים לארצות הברית, ארץ ישראל וארצות אחרות.
ב-25 במרץ 1944, אמצע מלחמת העולם השנייה, ריכזו הכובשים הנאצים את יהודי יואנינה, בשלג כבד והעלו אותם למשאיות פתוחות, משם הועברו לרכבות.
אחרי נסיעה של 9 ימים הם הגיעו לאושוויץ.
1,832 מיהודי העיר נרצחו שם.
שמותיהם חרוטים על לוחות שיש הקבועים בקירות בית הכנסת.
בין ההרוגים היו יותר מ-500 ילדים מתחת לגיל 13. רק 112 מיהודי יואנינה שרדו את מחנות ההשמדה.
69 יהודים נמלטו מהמעצר, הסתתרו אצל משפחות נוצריות או נמלטו להרים.
חלקם מהיהודים לקחו חלק במחתרת היוונית.
לאחר השואה חזרו ליואנינה רק כ-160 יהודים וגילו שרכושם נשדד ובתיהם מאוכלסים במקומיים.
בית הכנסת הישן של יואנינה "בית הכנסת קהל קדוש ישן" שמר על צורתו המקורית, אף ששוחזר בשנת 1881 ובשנת 1987. בית הכנסת שרד את הכיבוש הגרמני בזכות מאמציו של ראש העיר דאז, דמטריוס ולאכידס, ששכנע את הגרמנים שהבניין ישמש כספרייה וכי חומרי הקודש יועברו למוזיאון העירוני.
לוחית בתוך בית הכנסת מכבדת את ראש העיר ולאכידס.
ניצולי שואה מיואנינה שלחו ספרי תורה ותיקים לקהילה הקדושה ינינה בניו יורק.
פריטים אחרים מיואנינה מאוחסנים כיום במוזיאון היהודי באתונה.
בארטה חיו ערב מלחמת העולם השנייה כ-400 יהודים.
העיר הייתה תחת כיבוש איטלקי והיחס ליהודים היה סביר.
בספטמבר 1943 נכנסו הנאצים לעיר ומיד דרשו את שמות כל יהודי המקום.
352 מיהודי העיר נעצרו, ויחד עם יהודי העיירה פרבזה הם רוכזו בבית קולנוע סמוך וב-2 באפריל 1944 הועברו למחנה מעבר ומשם ברכבות למחנה ההשמדה באושוויץ.
צעירים בודדים הצליחו להסתתר ולהינצל.
בחלקיס, חלקידה, היו 325 יהודים לפני השואה.
עם פלישת הגרמנים, נמלטו רבים להרים או לטורקיה, בעזרתם של שהמקומיים ולוחמי ההתנגדות הלאומית.
כך נתפסו רק 22 מיהודי העיר ונשלחו לאושוויץ, ב-1944. את חפצי בית הכנסת המקומי הציל הבישוף המטרופוליטן גריגוריוס, שהסתירם בכניסייתו.
אחרי השואה נותרה בעיר רק קהילה יהודית קטנה.
חלקיס העניקה ליוון את אחד מגיבורי המלחמה היוונים-יהודים המפורסמים ביותר, קולונל מרדכי פרזיס, אחד הקצינים היוונים הבכירים הראשונים שנפלו בקרב בחזית האלבנית ב-11 בדצמבר 1940.
אחרי מאות שנות היסטוריה עשירה וייחודית נראה שהקהילה הרומניוטית הולכת ונעלמת.
גלים של מהגרים שהטמיעו את הרומניוטים בתוכם, בעיקר המגורשים מספרד, הגירה גדולה של בני הקהילה והשמדה שיטתית בשואה - הותירו רק קהילות רומניוטיות בודדות, וגם בהם מספר היהודים הולך ופוחת.
נותרו מאחרי השואה רק מעט מאוד מצאצאי הרומניוטים וכקהילה הם קיימים רק במקומות בודדים.
ביוון נותרו בין 4,500 ל-6,000 יהודים, מתוכם רק מספר קטן הם רומניוטים.
מעט הרומניוטים שנותרו מתגוררים בעיקר ביואנינה, חלקיס , וולוס ואתונה.
ביואנינה שהייתה מרכז קהילתי רומניוטי בן אלפי שנים, נותרו פחות מ-50 חברים, רובם מבוגרים מאוד.
חגיגת בר המצווה האחרונה שנחגגה שם הייתה בשנת 2000. ב-2014 נערך טקס זיכרון גדול בבית הכנסת בנוכחותם של בני הקהילה, דיפלומטים זרים ואישים מקומיים לציון 70 שנה לגירוש יהודי יואנינה על ידי הנאצים.
רוב יהודי יואנינה עברו לארצות הברית ולארץ ישראל, והקימו בתי כנסת רומניוטיים בניו יורק ובירושלים.
כיום מחזיקה הקהילה היהודית בית כנסת אחד, "קהל קדוש חדש" , שנבנה מחוץ לחומות ושופץ בתרומת יוצאי יואנינה בארץ ובארצות הברית.
בבית הכנסת טבלות שיש גדולות - ובהן חקוקים שמות הנספים מהקהילה בשנות השואה.
באתונה נבנה בשנת 1904 בית הכנסת עץ חיים, ששומר על נוהגי הקהילה הרומניוטית ופועל בעיקר בחגים.
בית הכנסת נבנה מול בית הכנסת הספרדי הגדול והחדש יותר, בית שלום.
המבנה נבנה על ידי יהודים רומניוטים שהגיעו מיואנינה, ולכן הוא נקרא על ידי בני הקהילה הוותיקים ביותר - בית הכנסת "רומני" או "ינוני".
בחלקיס או חלקידה, שבאי אֶוויה הייתה קיימת אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר ביוון ובאירופה אבל מאחרי השואה נותרה בה כ-65 חברים בלבד, רובם מבוגרים.
אך עדיין הקהילה מציגה את מורשתה הרומיוטית.
גם בוולוס הייתה קהילה יהודית רומניוטית עם שורשים עתיקים, קהילה זו שגשגה במאה ה-19 וה-20. לאחר השואה ולאחר הגירתם של אנשיה לישראל וארצות הברית נותר בוולוס גוף קהילתי קטן המונה כמאה יהודים.
בית הכנסת שלהם פועל בעיקר בחגים ובטקסים יהודיים.
הקהילה מנוהלת על ידי מועצת מנהלים בת חמישה חברים, הנבחרת על ידי אספת הקהילה בת ארבעה עשר חברים כל שלוש שנים.
המועצה מתמקדת בטיפול בנזקקים, בחינוך ילדים ובסבסוד תוכניות נוער.
היא שמה דגש מיוחד על תפקוד בית הכנסת ועל חיזוק היחסים בין חברי הקהילה, האזרחים האחרים והרשויות המקומיות - יחסים שנותרו מצוינים עד היום.
בשנת 1988, הקימה עיריית וולוס אנדרטה לקורבנות השואה בכיכר המרכזית של ריגאס, מתוך הערכה לתרומת היהודים לעיר ולזכר קורבנות רדיפות הנאצים.
בארטה, אחרי השואה, נותרו רק 60 יהודים ובשנת 1959 פורקה הקהילה רשמית.
רוב הניצולים עברו לאתונה או היגרו לארצות הברית או לישראל.
מאוחר יותר, בית הקברות היהודי הוחרם והאתר בו עמד בית הכנסת הוקצה לעירייה.
מלבד שרידי כמה בתים יהודיים לשעבר ולוח חדש המציין את אובדן הקהילה, לא נותר דבר מהקהילה היהודית לשעבר של ארטה.
במאה ה-21 אין בישראל קהילות רומניוטיות מובהקות, אבל יש בתי כנסת ששומרים על המסורת והתפילה הרומניוטית.