tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתוצאה מכך קווי השדה נשברים, והאנרגיה שמוקרנת היא למעשה האנרגיה שדרושה כדי לאחות אותם ולשמור על רציפותם.
בעבור חלקיק שנע במהירות קבועה, השדות (חשמלי ומגנטי) שהוא יוצר בנקודה כלשהי במרחב אמנם משתנים בזמן, אך מרגע שהגל האלקטרומגנטי שנוצר בהאצתו הראשונית של החלקיק חולף על פני הנקודה, השינוי בשדות האלה לא נושא עמו אנרגיה.
היסטורית, מדע האלקטרודינמיקה נוצר כאשר קרל פרידריך גאוס הכליל את חוק קולון למקרה של מטענים נעים, וניסח במכתב מ-1835 ביטוי מתמטי מפורש לאינטראקציה האלקטרומגנטית בין מטענים הנמצאים בתנועה אחידה (ללא תאוצות).
קדמו לניסוח המתמטי הזה שתי תובנות מפתח עליהן גאוס כתב:
אבן היסוד של האלקטרודינמיקה תהיה להבין כיצד אפקטים חשמליים מתקדמים במרחב בזמן, באופן הדומה למשל לתנועת אור.
שני אלמנטים של חשמל במצב של תנועה יחסית מושכים או דוחים אחד את השני, אבל לא באותו אופן אילו היו במצב של מנוחה יחסית.
גאוס לאחר מכן הציע את הביטוי המתמטי הבא לכוח האלקטרומגנטי השלם בין שני חלקיקים עם מטענים ו- במצבי תנועה שרירותיים:
כש-r הוא המרחק הסקלרי, הוא וקטור המרחק, ו-c היא מהירות האור.
ביטוי זה נותן את התוצאות הנכונות עבור תנועות אינרציאלית.
אולם, כפי שגאוס עצמו הבחין, הביטוי הזה מפר את חוק שימור האנרגיה עבור תנועות כלליות, ולכן העיר כי הנוסחה צריכה לכלול גם את האפקט של איבוד אנרגיה (retardation).
מספר שנים מאוחר יותר (ב-1845), עמיתו של גאוס וילהלם ובר הציע חוק כוח דומה לחוק של גאוס:
נוסחה זו נותנת את התוצאות הנכונות לאינטראקציה האלקטרומגנטית בין שני מטענים, ונותנת תיאור שלם של האלקטרודינמיקה הקלאסית (להבדיל מאלקטרודינמיקה קוונטית).
למעשה, גישת גאוס-ובר שימשה כבסיס למחקרים תאורטיים של אלקטרומגנטיות עד אשר הוחלפה על ידי התאוריה האלקטרומגנטית של מקסוול בשנות ה-70 של המאה ה-19.
כיום יש עניין מחודש רב בגישת גאוס - ובר, משום ש-"שרדה" את כל המבחנים היחסותיים שנעשו בעשורים האחרונים, ומשום שחוקרים רבים חשים כי גישת גאוס - ובר עוד לא מוצתה, ונוצר הצורך בהחייאה מחדש של צורת המחשבה של החוקרים הראשונים בתחום המחקר של אלקטרודינמיקה.
קרינולינה היא חצאית תפוחה אשר החל מ-1850 לערך הפכה לחצאית תחתית פופולרית באירופה.
על מנת ליצור את מבנה החצאית התחתית הקשיח נעשה שימוש בבד קשה או בשלד עשוי פלדה.
מקור שמה של השמלה בשם הבד הקשיח.
שמו של הבד מבוסס על המילה הלטינית crinis שמשמעה "שיער" והמילה lin שמשמעה פשתן.
ישנה פרשנות לפיה מקור השם במילה הצרפתית: crin שמשמעה שיער סוס ו-lin שפירושו בד לינן.
השתמשו בשם לשמלת תחתית, דהיינו שמלה מתחת לשמלה החיצונית שמוחזקת בברזל.
חצאיות רחבות היו פופולריות בספרד החל מהמאה ה-15. הן הפכו לפופולריות ונלבשו על ידי נשות האצולה והחברה הגבוהה.
חצאיות אלו הוכנסו לאנגליה על ידי קתרין מארגון כשנישאה לארתור הנסיך מוולש.
בעקבות המהפיכה הצרפתית ירדה השמלה המנופחת מגדולתה, ורק בשנות ה-50 של המאה ה-19 שבו נשות האצולה והחברה הגבוהה ללבוש חצאיות מנופחות כאשר הראשונות בסגנון זה היו מבד קשיח.
בהמשך עם גדילת היקף השמלות וגודלן לא יכל הבד הקשיח לשאת את משקלן ונדרש שלד מתכת על מנת לשמור על צורתה של השמלה.
שלדים אלה היו בתחילת הדרך עשויים חישוק עץ או עצמות לוויתן גמישות.
חצאית החישוק הראשונה נרשמה כפטנט בארצות הברית בשנת 1846. בשנת 1858 נרשם פטנט על שמלה ששלדה היה עשוי רשת של קפיצים וחישוקים.
שלד הפלדה הראשון הומצא עם ידי ו.ס.
תומסון ונרשם כפטנט בשנת 1858; תומסון רשם פטנט גם בצרפת ובבריטניה.
תפוצת העיתונים והמגזינים ומדורי האופנה הביאו לכך שקרינולינות הפכו פופולריות לא רק בקרב החברה הגדולה, אלא גם בקרב מעמדות הביניים, ובעקבות ייצור תעשייתי, גם בקרב מעמדות נמוכים.
גודלן של הקרינוליות הגיע לשיאו בשנות ה-60 של המאה ה-19, וצורתן התפתחה בשנים שלאחר מכן כאשר במקום חישוק עגול נוצרה שמלת הקרינולט לה חלק מנופח רק בחלקה האחורי של השמלה.
כיום קרינולינות נלבשות לעיתים נדירות ביותר, לפעמים כחלק משמלת כלה.
שמלת הקרינולינה ספגה ביקורת כבר בשנות ה-50 של המאה ה-19. הקושי ללבוש את השמלה והקושי להתנייד עימה (לעבור מבעד לדלתות או להיכנס ולצאת מכירכרות) והקושי לשבת עימה היוו מקור לביקורת ולעג.
הפוריטנים באנגליה מתחו ביקורת על השמלה הכולאת את האישה מחד, והבלתי צנועה מאידך (כאשר האישה ישבה או נפלה השמלה המנופחת הראתה את תחתוניותיה).
נאמר על המלכה ויקטוריה שהיא תיעבה קרינולינות.
עשרות נשים מתו כתוצאה משריפה בחצאית התחתית שלהן
קרינה ליליאנה סמפיני (בספרדית: Carina Liliana Zampini; 12 בספטמבר 1975) היא שחקנית טלוויזיה ארגנטינאית.
על פי רוב היא מגלמת את דמות הנבל.
בין דמויות אלה בולטת אנה גריקו בטלנובלה "לב אמיץ", שעליה זכתה בפרס מרטין פיירו ב-2004 וכן תפקידה של קרלה לוסרו אותה ביצעה ב"לנצח נשים קטנות" ו־"עשירים ומפורסמים".
על תפקיד זה זכתה בפרס ויוה 2000 בישראל.
סמפיני, ילידת בואנוס איירס, החלה את קריירת המשחק שלה בגיל צעיר, אך את הפריצה הראשונה עשתה לראשונה כששיחקה ב"לנצח נשים קטנות".
כילדה היא החלה להשתתף בתיאטרונים שונים.
היא למדה משחק מגיל 9.
בשנת 1998 גילמה את ורה ואסקז בטלנובלה "Gasoleros", סדרה בערוץ 13 ארגנטינה.
בשנת 2000 גילמה את הדמות מצ'ה בטלנובלה "Calientes", גם היא בערוץ 13.
בשנים 2000–2001 גילמה את מריה מנדס, דמות ראשית של הטלנובלה "ירח פראי" בערוץ טלפה.
ב"ירח פראי" (Luna Salvaje) זאת הייתה הפעם הראשונה שלה במפגש כזוג בטלנובלה עם השחקן גבריאל קוראדו אותו הכירה כבר בישראל במסגרת טקס ויוה 2000.
בשנת 2002 גילמה את לוסיה לדסמה (Lucía Ledesma) בסדרה "המורה פרנקו" (Franco Buenaventura, el profe).בשל אי הסכמתה עם קווי העלילה של דמותה, קרינה בחרה לעזוב את הסדרה באמצע.
בשנת 2004 גילמה בטלנובלה "לב אמיץ" Padre Coraje את אנה גריקו (Ana Guerrico).
תפקיד זה זיכה אותה בפרס מרטין פיירו בקטגוריית הכוכבת הראשית של הטלנובלה.
בשנת 2005 חזרה קרינה לשחק עם גבריאל קוראדו כדמות בשם אווה הופמן (Eva Hoffman) בסדרה "גברים עם כבוד" (Hombres de Honor).
בשנת 2006 גילמה את רומינה פרנצ'יני (Romina Franccini) יחד עם השחקן אוסבלדו לפורט Osvaldo Laport בסדרה "מחרוזת האזמררלדים" (Collar de Esmeraldas).
בשנת 2008 נכנסה קרינה לטלנובלה "נשים של אף אחד" (Mujeres de nadie) בעונה השנייה כדמות בשם דוקטור פרננדה אלמירון (Dra.
Fernanda Almirón) רופאת ילדים שסובלת מהפרעה דו-קוטבית.
בשנת 2010 חזרה קרינה לשחק בטלוויזיה בסדרה "Malparida" כדמות מרטינה פיגרואה (Martina Figueroa).
בשנים 2012–2013 כיכבה עם סבסטיאן אסטבנס בטלנובלה "אהבה מתוקה" (Dulce Amor), בדמותה של ויקטוריה בנדי (Victoria Bandi) כאשת עסקים בעלת חברה של שוקולדים.
בשנת 2014 היא כיכבה בסדרה "דרך לאהבה" (camino al amor) עם השותף שלה מ־dulce amor סבסטיאן אסטבנס, את דמותה של מלנה מננדס מזכירה בחברת ההובלות "קולוצ'י (colucci)"
בשנת 2015 התחילה להנחות תוכנית בישול עם חרארדו רוזין (Gerardo Rozin).
שנה טלנובלה ערוץ דמות 1999 Por el nombre de Dios טלפה אריאנה 2002 Infieles טלפה לטיסיה 2005 Botines ערוץ 13 קלרה 2011 Decisiones de vida ערוץ 9 בלנקה
קרינקי (בפולנית Krynki) היא עיירה בפרובינציית ביאליסטוק בפולין, על גבול בלארוס, ובה כ-2,700 תושבים, רובם פולנים ומיעוטם בלארוסים.
העיירה קיבלה זכויות עיר בשנת 1569, איבדה אותן ב-1950 אך שבה וקיבלה אותן ב-2009.
בעיירה קיים אחד מבתי הקברות היהודיים העתיקים ביותר במזרח אירופה.
בעיר כיהנו מספר רבנים ליטאים בולטים, הרב ברוך לאווסקי ה"מנחת ברוך", הרב זלמן סנדר כהנא שפירא והרב חזקיהו יוסף מישקובסקי.
בשנת 1905 קמה בעיר תנועת פועלים יהודיים שביטאה שאיפות מהפכניות אך לא הגיעה לכדי מרד באימפריה הרוסית.
בין מלחמות העולם חיו בקרינקי כ-9,000 יהודים, שהיוו כ-90% מתושבי העיירה, אך רבים מהם היגרו לארצות הברית וליעדים אחרים באירופה ובעולם.
ערב מלחמת העולם השנייה היו בקרינקי כ-3,500 יהודים מתוך כ-5,000 תושבי היישוב, שרובם היו פולנים ומיעוטם בלארוסים.
עם פלישת הגרמנים לפולין בספטמבר 1939 נכבשה קרינקי על ידי הגרמנים אך הם העבירו את השליטה בעיירה לסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
יהודים רבים מהעיירה הוגלו לסיביר אך במקומם הגיעו פליטים יהודיים מאזורי פולין שנותרו בידי הגרמנים, ומספר היהודים בעיירה עלה בכמה מאות.
במבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים שוב את קרינקי.
עשרות יהודים נהרגו בקרב שבמהלכו נכבשה העיירה.
עם הכיבוש חויבו היהודים לענוד טלאי צהוב.
בדצמבר 1941 הוקם בעיירה גטו מגודר.
באפריל 1942 נרצחו בגטו עשרות יהודים ולאחר מספר שבועות הובאו לגטו כ-1,200 יהודים מבז'וסטוביצה ויילקה.
בנובמבר נשלחו רוב יהודי הגטו, כ-5,000 נפש, למחנה קלבסין (Kielbasin) ומשם גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
עשרות צעירים יהודים נמלטו בעת האקציה וכ-350 יהודים הושארו בחיים לשם עבודה.
בינואר 1943 נשלחו יהודים אלה לגטו סוקולקה ומשם גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
באקציה זו נמלטו מספר יהודים וחלקם הצליחו להצטרף לפרטיזנים.
קריניצה זדרוי (בפולנית: Krynica-Zdrój; ביידיש: קרעניץ) היא עיירת נופש ומרחצאות במחוז נובי סונץ' שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בסמוך לגבול סלובקיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קריניצה זדרוי נזכרת לראשונה בשנת 1547, ובשנת 1889 הוענקו לה זכויות עיר.
בשל מיקומה הגאוגרפי, ובשל סמיכותה למספר מסילות ברזל, הפכה העיירה מראשית המאה ה-20 ליעד קיט והבראה, וכן למרכז ספורט חורף.
בשנת 1921 נמנו בעיירה 1,023 יהודים, כמחצית תושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסו רבים מיהודי העיירה להימלט להונגריה ולרומניה, אולם רובם נאלצו לשוב לעיירה בשל חסימת הדרכים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה, הגבלות תנועה ותשלומי כופר.
בנובמבר 1940 נצטוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר המרכזית בה.
לאחר סריקת בתי היהודים ביישוב, גורשו כל יהודי העיירה לנובי סונץ' ולגריבוב, ושם נספו בהמשך ברובם המוחלט עם יתר היהודים ביישובים אלו.
קְרִינִית או נצרן אוקייני (שם מדעי: Canthidermis) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הנצרניים המצוי באוקיינוס.
רוב הנצרנים חיים בימים רדודים יחסית אך נצרן זה נודד לרוחב האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים, אך אינו מצוי כלל בים התיכון.
אורכו 50-65 ס"מ והם צבועים בשחור עד בהיר ירקרק ויש להם 2 סנפירים מגודלים מעל ומתחת לגופם בצורת משולש.
הנצרן סמוך לצמחייה צפה או פריטים צפים נוספים כולל אשפה, חבלים גדולים וכל רכיב צף דומה.
הם מצויים הרחק מהחוף ולא ידוע עליהם הרבה.
קרינה שטוטלנד (נולדה ב-24 בפברואר 1977) היא עיתונאית ועורכת המגזין "לאשה".
זוכת פרס סוקולוב לתקשורת כתובה 2021.
קרינה שטוטלנד נולדה בקייב שבאוקראינה.
בגיל שנתיים וחצי עלתה לישראל עם משפחתה למרכז הקליטה בעתלית.
לאחר כחצי שנה עברה עם משפחתה וגדלה בבאר שבע.
כבר בגיל 12, החלה לכתוב בעיתונים, ובנעוריה הייתה כתבת של המקומון הבאר-שבעי "שבע".
שירתה בצה"ל ככתבת של השבועון "במחנה".
קרינה בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
התמחתה ברשות לאיסור הלבנת הון והוסמכה כעורכת דין.
כתבה במגזין "פירמה" של העיתון "גלובס".
בשנת 2005, הצטרפה לעיתון "ידיעות אחרונות", כעורכת במוסף היומי "24 שעות", ובהמשך כסגנית עורך המוסף השבועי "7 לילות".
בשנת 2008, מונתה לעורכת המוסף "זמנים מודרניים".
בנובמבר 2014 מונתה לעורכת המגזין "לאשה".
בינואר 2016 נתבעו שטוטלנד וידיעות אחרונות, על ידי העיתונאית גפי אמיר בטענה, שפוטרה בניגוד לנהלים ולהסכמים הקיבוציים, תוך אפליה על רקע גיל.
בית המשפט דחה את התביעה של אמיר.
אחד הפרויקטים הבולטים בעבודתה היה ב-2016, בחשיפתן של נשים שעברו אונס או תקיפה מינית, והבאתן לתודעה הציבורית, יחד עם העיתונאית שרון רופא אופיר, שתיעדה את וידויי הנשים ודרכי התמודדותן.
על תרומתה העיתונאית קיבלה ב-2021 את פרס סוקולוב, בפעם הראשונה שהפרס ניתן לעיתונאית או עורכת ממגזין נשים, מאז הקמת הפרס בשנת 1956.
בנימוקי ועדת הפרס נאמר: "קרינה הרחיבה את תחומי עיסוקו של השבועון לאשה לדיון בחסמים המקשים על נשים בהשתלבות ובהתקדמות בחברה הישראלית ובביתן.
שילוב תכנים אלה בשבועון הפונה לנשים מכל שכבות האוכלוסייה הוא אמירה צלולה ופורצת דרך בסוגה המגזינית בעברית."
בשנת 2000, יצא לאור בהוצאת כתר הספר "החיים בירוק: המדריך המחתרתי למתגייסת ולחיילת", אותו כתבה יחד עם אילת ברעם.
בשנת 2002, ערכו שתיהן את ספרם של אמציה אבני, גדי אמיר ואור-לי להט "גיוס מוצלח: מדריך לארץ הצבא".
שטוטלנד עמיתת מכון גשר למנהיגות.
2021, פרס סוקולוב לתקשורת כתובה
קָרינה קָנֶלָקיס , היא מנצחת וכנרת אמריקאית.
קנלקיס נולדה בעיר ניו יורק, למשפחה של מוזיקאים ממוצא יווני ורוסי, מרטין, שהיה מנצח ושריל, שהייתה פסנתרנית, שניהם בוגרי בית הספר ג'וליארד.
בגיל צעיר החלה קנלקיס ללמוד נגינה בכינור, ואחיה הצעיר, ניקולס, למד נגינה בצ'לו.
קנלקיס המשיכה את לימודי המוזיקה במכון קרטיס למוזיקה.
בין מוריה שם הייתה אידה קאוואפיאן.
היא סיימה את לימודיה בקרטיס בשנת 2004. ככנרת, ניגנה כמחליפה בתזמורת הסימפונית של שיקגו, וכמנצחת אורחת ניצחה על הפילהרמונית של ברגן.
מ-2005 עד 2007, קרינה הייתה כנרת בפילהרמונית של ברלין.
בעת שהותה בברלין, עודד סיימון ראטל עודד את העניין הגובר שלה בניצוח.
היא למדה ניצוח בבית הספר ג'וליארד בין השנים 2011 -2013, ובין מוריה שם היה אלן גילברט.
היא גם למדה ניצוח עם פאביו לואיזי.
ב-2013 זכתה במלגת הניצוח ע"ש טאקי קונקורדיה.
מ-2014 עד 2016, הייתה עוזרת המנצח של התזמורת הסימפונית של דאלאס.
בתחילת הקריירה שלה בתפקיד בדאלאס, באוקטובר 2014, היא התייצבה כמנצחת מחליפה של יאפ ואן זביידן בעת ביצוע הסימפוניה השביעית של שוסטקוביץ'.
עבודתה במוזיקה עכשווית כללה הופעה וניצוח על האנסמבל הבינלאומי העכשווי, וניצוח על הבכורה של האופרה הקאמרית "המפסיד" של דייוויד לאנג בספטמבר 2016.
קנלקיס עשתה את הופעת הבכורה שלה בניצוח באירופה בשנת 2015 עם התזמורת הקאמרית של אירופה, כמחליפה עבור ניקולאוס הרנונקור.
בשנת 2016, היא זכתה בפרס הניצוח ע"ש גאורג שולטי.
קיינלאקיס עשתה את הופעת הבכורה שלה בניצוח בקונצרט של הפרומס בספטמבר 2017, זאת הייתה גם הופעת הבכורה שלה עם תזמורת רשות השידור הבריטית כמו כן, בספטמבר 2017, הופיעה קנלקיס לראשונה כמנצחת אורחת עם תזמורת רדיו ברלין.
במרץ 2018, קנלקיס ניצחה לראשונה על תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, עם קונצרטים באוטרכט ובאמסטרדם.
על בסיס סדרת קונצרטים זו, במאי 2018, הודיעה התזמורת על מינויה של קנלקיס למנצחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2019–2020, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים.
המינוי הזה מציין את תפקידה התזמורתי הראשון של קנלקיס.
היא המנצחת הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, והמנצחת הראשונה שזכתה לתואר מנצחת ראשית של כל תזמורת הולנדית.
בספטמבר 2021 הכריזה התזמורת על הארכת החוזה של קנלקיס כמנצחת הראשית שלה עד יולי 2027. עם התזמורת ביצעה הקלטות מסחריות עבור דויטשה גרמופון ועבור PENTATONE.
בדצמבר 2018 ניצחה קנלקיס על הקונצרט השנתי להענקת פרסי נובל עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, היא הייתה המנצחת הראשונה שעשתה זאת.
באפריל 2019, תזמורת רדיו ברלין הודיעה על מינויה של קנלקיס למנצחת האורחת הראשית הבאה שלה, המנצחת הראשונה שהוגדרה לתפקיד, החל מעונת 2019–2020. ב-19 ביולי 2019, קיינלאקיס הפכה למנצחת הראשונה שניצחה על הלילה הראשון של הפרומס, ברויאל אלברט הול בלונדון.
באפריל 2020, התזמורת הפילהרמונית של לונדון הודיעה על מינויה של קנלקיס למנצחת האורחת הראשית החדשה שלה, המנצחת הראשונה שנכנסה לתפקיד, החל מספטמבר 2020, לאחר הופעתה הראשונה כמנצחת אורחת עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון באוקטובר 2018.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2024פרס גראמיהביצוע התזמורתי הטוב ביותרBartók: Concerto for Orchestra; Four Pieces
קריניצה הייתה יישוב שיתופי בנפת נובורוסיסק שליד הים השחור, שהוקם בשנת 1886. הקומונה שמה דגש רב על חשיבותה של עבודה גופנית, עצמית ופרודוקטיבית.
בשנת 1879 התקבצה קבוצת צעירים משכילים סביב דרוצקיה-סוקולינסקי, אשר הושפעה מרעיונות תנועת הנרודניה ווליה, ואשר החליטה להקים קומונה שיתופית, תחילה במתכונת עירונית.
הם שכרו דירה, הגברים בקבוצה למדו נגרות ואילו הנשים סנדלרות.
במקביל לעבודה הגופנית עסקו גם בעבודה עיונית - הקימו מעבדה כימית וערכו הרצאות.
לבסוף נתפרקה החבורה, בין היתר על רקע חשש מפני הלשנה ורדיפה מצד השלטון.
לאחר פירוק הקומונה העירונית, הכירה כרומובה את אירופקין, שניסה להקים בית מלאכה קואופרטיבי לייצור מכשירי לימוד.
במונחים כלכליים הניסיון עלה יפה ובית המלאכה הצליח לשלם לפועלים שכר גבוהה מהמקובל, אולם מבחינה חברתית חש אירופקין כי הניסיון נכשל שכן הדבר לא הביא לכך שהפועלים ישקיעו את הכנסתם הנוספת בהקניית חינוך טוב יותר לילדיהם.
ב-1880 יצאה כרומובה עם קבוצה מחבריה בניסיון להתיישב באזור כפרי, אולם בכל מקום שניסו להתיישב, נרדפו וסבלו התנכלויות מצד סוכני המשטר הצארי.
בעקבות כך, ביקשו למצוא חלקת אדמה להתיישבות באחד מאזורי הספר הדרומיים והמבודדים של האימפריה הרוסית.
חיפושיהם נמשכו כשנתיים ובסתיו 1886 רכשו מכספו של אירופקין אחוזה בת כ-250 הקטאר בנפת נובורוסיסק שליד הים השחור, באזור הקווקז, ועליה בקתה בודדת ששימשה בעבר אריסים ממוצע יווני.
בעת הקמת היישוב מנתה הקבוצה חמישה גברים, ארבע נשים ומספר ילדים.
השטח היה מאתגר מבחינה חקלאית, וכלל אזורים מיוערים וביצתיים שדרשו עיבוד משמעותי, והכשרתם החקלאית של המתיישבים לא הייתה הולמת לאדמה המקומית.
בשנתיים הראשונות הצליחו לעבד 200 דונם בלבד, ובשנים הראשונות ספגו נזקים כבדים מצד מזיקים ומחלות.
מייסדי הקומונה שמו דגש רב על חשיבותה של עבודה גופנית, עצמית ופרודוקטיבית וראו באורח החיים הקומונלי ככזה המאפשר להם התפתחות אישית שאינה מותנית בניצול אחרים.
הם שמו דגש רב על חינוך משותף של הילדים והן על פיתוח תרבותי של האינדיבידואל - וערכו שיעורים קבועים, הרצאות, לימודי אמנות, נגינה וכו'.
על אף שבשנותיה הראשונות לא ביקשה הקבוצה לקלוט חברים נוספים, עם הזמן החלו להגיע לקריניצה מאות אנשים מרחבי רוסיה שביקשו להצטרף אליה - שרבים מהם לא היו מוכשרים לעבודה, ולאו דווקא חלקו עם המייסדים את תפיסת עולמם.
המועמדים לקחו חלק פעיל בחיי הקומונה, אך היו משוללי זכות הצבעה.
כלל החברים והמועמדים נדרשו לקחת חלק בסידור העבודה - 12 עד 14 שעות ביום בתחילה, ובהמשך עם התפתחות הקומונה - 7–10 שעות בהתאם לעונה.
העבודה הממושכת הקשתה על קיום פעילות תרבותית ודיון ערכי, דבר שהרחיב את הפערים בין הקבוצה המייסדת, המצטרפים לקומונה והמועמדים.
הקומונה פעלה בסביבתה בין היתר באמצעות סיוע לכפרי הסביבה בהקמת אגודות שיתופיות ובפיתוח חקלאי, באמצעות קרן שהקימה ושהוסוותה כקרן פילנתרופית-דתית.
כמו כן, קלטה מערכת החינוך בקומונה גם ילדי עניים ויתומים מהסביבה ובשיאה כללה כ-30 ילדים.
מערכת החינוך כללה התנסות בעבודה חמישה חודשים בשנה לצד לימודים מדעיים והעשרה רוחנית ואמנותית במשך שבעה חודשים בשנה.
החינוך בקומונה שם דגש גם על ניהול עצמי של חברת הילדים, אשר קיבלה את תקציביה כ'הלוואה' מצד הקומונה, אותה החזירה בעבודה -
חילוקי הדעות בין הגרעין המייסד והמצטרפים לקומונה
בין הגרעין המייסד, אשר היו כבני 40 עם הקמת הקומונה (ומנוסים כבר במספר ניסיונות חברתיים קודמים) לבין המצטרפים החדשים שרובם היו צעירים, היו הבדלים סוציולוגיים ואידאולוגיים.
על אף שאנשי הגרעין המייסד לא היו קרובים לכנסייה הרוסית-אורתודוקסית, האמינו בהכנסת תכנים אמוניים ודתיים יותר (לרבות כתבי טולסטוי, טקסטים על בודהיזם ורעיונות שמקורם בבונים החופשיים) בחינוך מאשר המצטרפים הצעירים מקרב האינטליגנציה הרוסית, שחלקם הושפעו מרעיונות שמאליים-חילוניים יותר.
גם השאיפה של הגרעין המייסד לשינוי חברתי באמצעות הקמת יישובים קומונליים שיהוו גרעין לחברה חדשה - התנגשה עם רעיונות מהפכניים יותר בקרב הצעירים.
הצמיחה המהירה של הקומונה, אילצה אותה לפתח את ענף הגפנים, שהיה מכניס יותר, על מנת שיוכל לכלכל את החברים והמועמדים - אולם ענף זה דרש עובדים מקצועיים יותר ואילץ אותה לבסוף להכניס עובדים שכירים, בניגוד לעקרונותיה.
על מנת לממן את העבודה השכירה יצא יארופקין, ממייסדי הקומונה, לעבוד מחוצה לה בניהול מכרות בצפון כשאת משכורתו, העביר לקופת הקומונה.
שטח הקומונה, היה רשום על שמו של יארופקין - דבר שיצר מתחים נוספים וחוסר אמון מצד מצטרפים לקומונה (אולם רישום 'שיתופי' של השטח, לא היה אפשרי לאור מגבלות השלטון).
הצעירים אף דרשו הסדרת אופני ההתנהלות של הקומונה בדרך תקנונית, שלא הייתה קיימת קודם לכן.
על אף המתחים הפנימיים, החזיקה הקומונה מעמד על ראשית המאה ה-20. סביב 1905, נקלעו עסקיו של רטניב-יארופקין למשבר, לאחר שרומה ושוכנע להשקיע בעסק נפסד של חברת מניות להפקת זהב במכרות בסיביר.
יארופקין הפסיד אף את שטחה של קרניצה שהייתה רשומה על שמו, ובהמשך אף לקה בבריאותו והפך משותק.
במשך שלוש שנים נאבקה הקומונה על מנת למנוע את הפקעת רכושה באמצעות הלוואות.
רק בראשית 1908 הצליחו להסיר את האיום, אך נאלצו למכור מחצית מאדמותיהם.
המשבר הקרקעי והמשפטי העמיק את המתחים החברתיים בקבוצה.
לצד זאת, היו צעירי הקומונה פעילים ביותר מבחינה פוליטית בקרב הכוחות המהפכניים של מהפכת 1905, ואחדים מהם אף נאסרו לאחר כישלון המהפכה.
המשק נתן מחסה לפעילים נמלטים ואף ארח וועידה משותפת לשלוש המפלגות המהפכניות - הסוציאל-דמוקרטית, הסוציאל רבולוציונרית ואגודת האיכרים.
לאחר המשבר הכלכלי ביקשה הקומונה להסדיר את פעילותה ואת הבעלות על הרכוש בתקנון שיאושר על ידי המדינה, אולם הצעירים תבעו כי התקנון החדש יבטל את השיתוף בצריכה וישמור רק על השיתוף במשק, בעבודה ומנגנונים של עזרה הדדית - והקומונה הלכה והפכה למעשה לקואופרטיב.
בהמשך, נתבטל גם החינוך הטיפול המשותף בילדים.
בשנת 1909 הוסדר מעמדה של קריניצה כקבוצה חקלאית קואופרטיבית מול הממשלה (מודל הדומה יותר לזה של המושב בישראל).
בשנת 1911 מנה הקואופרטיב בקריניצה 16 חברים מבוגרים ולהם כ-20 ילדים ונערים.
בתחילת שנות ה-20 עלה מספר החברים לכ-50, כשהמשפחות גרו בבית פרטי והרווקים בבית משותף, שכלל גם אולם גדול, ספרייה וחדר מוזיקה.
הקואופרטיב הצליח להסתמך בעיקר על עבודה עצמית בתקופה זו, עם כ-5% שכירים אשר היו זכאים לאחר שנת עבודה לחלק מההכנסות השנתיות.
עבור כל שעת עבודה היו זכאים החברים לתו אחד, כשמשכרם נוכו שלושה תווים ליום בגין מזונות ותו נוסף בגין דיור - את יתר התווים היו רשאים לפדות ככסף מזומן או כסחורות.
ילדים עד גיל 4 היו פטורים מתשלום, ומשפחות שנקלעו למצוקה יכלו לבקש סיוע מהאסיפה הכללית - אולם בתנאי שהכספים שהושקעו במשפחתו ינוכו מהכספים להם יהא זכאי אם יעזוב את הקואופרטיב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נקלעה הקהילה למצוקה קשה - בין היתר נשרף המחסן המשותף של הקואופרטיב וציוד רב אבד, וכן התמודד המשק עם בצורת קשה ומחלות.
ב-1918 התאחדה הקבוצה עם המושבה הטולסטויאנית "מיכאילובסקי פרבל", וקבוצה גדולה של תושבים מסמרה שנמלטו מרעב הצטרפה ליישוב - אולם היחסים ביניהם לבין החברים הוותיקים בקאופרטיב לא עלו יפה וביניהם התגלעו סכסוכים משפטיים.
באמצע שנות ה-20 חיו בקריניצה כ-45 אנשים, וכי היא התקשתה לעבד את כל אדמותיה ואיבדה את כוח משיכתה למצטרפים חדשים.
בסופו של דבר, יושבה קריניצה מחדש על ידי חיילי הצבא האדום מהדיוויזיה הקווקזית ה-22, ובשנת 1929 הפחה לקואופרטיב החקלאי 'דגל המרקסיזם' (Знамя марксизма).
כיום, בשטח הכפר ישנה עיירת נופש אולם רבים מהמבנים ההיסטוריים של הקהילה עודם עומדים.
יוסף טרומפלדור, הוגה רעיון גדוד העבודה התגורר תקופה בקריניצה והכשיר עצמו בה לעבודה חקלאית.
במכתביו לצבי שץ הציג אותה כדוגמה לניסיון שיתופי שיש ללמוד ממנו, כחלק מהשאיפה להקמת יישובים שיתופיים בארץ ישראל.
אחת המסקנות שהסיק טרומפלדור מהניסיון בקריניצה היה חשיבות הסדרתו של תקנון ברור הקובע זכויות וחובות של חבר הקומונה.
גם ראשוני דגניה, הכירו את קריניצה ושאבו ממנה השראה.
בראשית שנות ה-20 אף התקיימה חלופת מכתבים קצרה בין שתי הקהילות, ונציג מדגניה שביקר בקומונה.
ברל כצנלסון בנאומו במועצת חבר הקבוצות דגניה, הדגיש כי בניגוד לקריניצה שהייתה ניסיון קומונלי בודד, חבר הקבוצות היא תנועה שבה הקבוצות מחויבות זו לזו.
הספר 'חצי יובל שנים של קריניצה', קובץ קטעי יומן של מתיישבי הקומונה שנתנה הקהילה ליוסף ברץ שהגיע מדגניה לבקר בה, תורגם לעברית על ידי מנחם פוזננסקי ויצא לאור על ידי ועדת התרבות של ההסתדרות בשנת 1925. ספר זה השפיע אף על ראשוני מושב נהלל.
קרינתיה היא אחת מתשע מדינות אוסטריה הממוקמת בדרום המדינה, וגובלת עם סלובניה ואיטליה.
שטח המדינה הוא 9,536 קמ"ר, רובו משתרע על הרי האלפים והוא משופע בכ-200 אגמים שהגדול שבהם הוא אגם ורתר.
אוכלוסיית קרינתיה מונה כ-560,000 תושבים נכון לשנת 2009. בירתה היא קלגנפורט והעיר השנייה בחשיבותה היא פילאך (או וילאך).
שתי הערים האלו קשורות בקשר כלכלי חזק.
תושבי המדינה הם דוברי גרמנית בניב ייחודי, מלבד המיעוט הסלובני שמונה כ-14,000 נפש ומרוכז בדרום המדינה.
עד שנהרג ב-11 באוקטובר 2008, שימש ירג היידר, כמושל קרינתיה.
דמותו של היידר הייתה שנויה במחלוקת בעקבות כמה גילויי דעת קסנופוביים שהיו לו והשתייכותו לימין הקיצוני.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה קרינתיה באזור הכיבוש הבריטי.
מקור שמה של קרינתיה בקרנים, עם קלטי שישב באזור החל במאה ה-5 לפנה"ס.
דוכסות העבר של קרינתיה הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה עד 1806, כשהתפרקה וקרינתיה הפכה למדינת כתר באימפריה האוסטרו-הונגרית.
הגבול הנוכחי של אוסטריה עם סלובניה נקבע במשאל עם ב-10 באוקטובר, 1920.
התעשיות העיקריות בקרינתיה הן תיירות, אלקטרוניקה, הנדסה, ייעור וחקלאות.
לתאגידים הרב-לאומיים פיליפס וסימנס AG פעילות רבה במדינה.
קרינתיה מחולקת לשמונָה מחוזות ושתי ערי-מחוז:
קרינת השמש היא הקרינה המגיעה מהשמש אל כדור הארץ ואל יתר מערכת השמש.
קרינת השמש היא המקור העיקרי לאור ולחום על פני כדור הארץ.
קרינת השמש היא גם מקור האנרגיה לכל תהליכי הפוטוסינתזה בעולם הצומח וכן לכל התהליכים האטמוספיריים והזרמים האוקיאניים – תהליכים חיוניים לחיים על כדור הארץ.
קרינת השמש היא יציבה מאוד וכמעט אינה משתנה, על אף שבשמש, כמו בכוכבים אחרים בעלי גיל, הרכב וגודל דומה, ישנם תהליכים ושינויים רבים.
השינוי הבולט והמוכר ביותר הוא כתמי השמש שעוצמתם הממוצעת ומספרם הכולל משתנים במחזוריות של 11 שנים, אך הם עדיין בלתי צפויים.
יציבות זו הביאה בעבר להגדרה של הקבוע הסולרי שהוא הספק ממוצע של קרינת השמש כשכדור הארץ נמצא במרחקו הממוצע מהשמש.
קבוע זה הוגדר כ-1.3 קילו-ואט למטר מרובע.
כיום, כשמתאפשרות מדידות הספק מדויקות (שמבוצעות בלוויינים), ידוע שקרינת השמש משתנה ללא הפסקה, אך במידה מעטה – כמה עשיריות אחוז.
אף על פי שיש מתאם ברור בין מחזוריות כתמי השמש לשינויים קלים בקרינת השמש, אין הבנה ברורה של הדרך שבה תופעות אלו משפיעות על האקלים.
למרות שהפליטה מהשמש היא כמעט קבועה, השינויים בקרינה המגיעה אלינו עשויים להיות גדולים יותר, עקב שינויים אטמוספיריים.
החור באוזון ואפקט החממה הם שני מקרים שבהם שינויים באטמוספירה משנים את הקרינה שמגיעה אל כדור הארץ.
טמפרטורת פני השטח של השמש היא כ-6,000 מעלות קלווין.
בהתאם, ספקטרום הקרינה מתפלג דומה לקרינת גוף שחור באותה טמפרטורה, וכחצי מהקרינה נפלטת בתחום הנראה.
עקומת הרגישות של העין זהה לעקומת ההתפלגות הספקטרלית של קרינת השמש, ושיא הרגישות שלה הוא באור ירוק, שהוא גם שיא הפליטה של קרינת השמש.
מקובל להניח שהתאמה זו היא תוצאה של תהליכים אבולוציוניים רבי שנים.
מלבד הקרינה הנראית מכילה קרינת השמש גם מרכיבים בתחום האינפרה אדום והאולטרה סגול.
בנוסף כוללת הקרינה גם קרני רנטגן, קרני גמא וגלי רדיו, אך מרכיבים אלו הם פחות מעשירית אחוז של ההספק הכולל.
על אף שקרינת השמש היא הכרחית לקיום חיים על כדור הארץ, היא מהווה גם סכנה לאדם.
המרכיבים המסוכנים העיקריים בה הם קרינת גמא וקרינה אולטרה-סגולה, שתיהן סוגים של קרינה מייננת שגורמת לפירוק מולקולות בגוף האדם ולסכנה של סרטן.
קרינת גמא היא המסוכנת יותר כי היא חודרת לעומק (ואין כל דרך מעשית להתגונן מפניה) אך כמותה קטנה בהרבה.
הקרינה האולטרה סגולה מהווה את המרכיב המזיק יותר כי כמותה גדולה, במיוחד בשעות הצהריים שבהן הבליעה האטמוספירית מעטה.
עם זאת, יכולת החדירה של הקרינה נמוכה והיא בעיקר פוגעת בשכבות החיצוניות של העור ובעיניים.
הסכנה העיקרית היא סרטן העור וקטרקט.
תכשירי הגנה ומשקפי שמש מספקים הגנה נאותה.
הצמחים רגישים לאור: העלים משתמשים באנרגיית השמש ליצירת חומרים חיוניים להם בדרך הפוטוסינתזה, וביניהם גם הצבען הירוק – כלורופיל.
אם נצמיד פיסת נייר שחור לעלה חי ירוק למשך שבועות מספר היא תשאיר סימן ירוק-חיוור.
הדפסה באור השמש: חומרי צבע וצבענים מסוימים, הנחשפים לאור-שמש ישיר, נוטים לדהות, וסוגי נייר מסוימים – מצהיבים.
תוכלו לראות זאת אם תניחו עצם מסוים, עלה למשל, על פיסת עיתון בשמש.
הנייר יצהיב, חוץ מאשר באותו אזור שהעצם הגן עליו מפני פעולת קרני השמש.
שיזוף: עור האדם רגיש לקרני השמש.
גם הקרינה הנראית לעין וגם קרינה על-סגולה ממריצות את הפקתו של צבען כהה בעור, שהוא השיזוף.
אזורים בעור המוסתרים מקרני השמש, למשל על ידי שעון יד ורצועתו, נראים כאזורים בהירים יותר.
קריסט אנתוני נובוסליץ' (Krist Anthony Novoselic; נולד ב־16 במאי 1965 בקומפטון, קליפורניה) הוא מוזיקאי רוק אמריקאי ממוצא קרואטי, אשר נודע ביותר כבסיסט של להקת נירוונה.
נובוסליץ' נולד בקומפטון שבקליפורניה להורים שהיגרו מקרואטיה.
כשהיה תינוק עברה משפחתו ללוס אנג'לס והתגוררה שם בשכונה שמרבית תושביה קרואטים.
ב־1971 עברה המשפחה לאברדין שבמדינת וושינגטון, ושם הוא בילה את מרבית שנות נעוריו.
בשנת 1980 למד נובוסליץ' בתיכון בזאדאר, יוגוסלביה דאז.
שם הוא נחשף למוזיקת פאנק והאזין ללהקות כסקס פיסטולז והראמונס וללהקות מקומיות.
כשחזר לארצות הברית הוא המשיך להתעניין במוזיקה.
נובוסליץ' סיים את תיכון אברדין ב־1983.
יום אחד הביא הביתה אחיו הצעיר רוברט את ידידו קורט קוביין.
קוביין שמע מוזיקה רועשת מחדרו של קריסט והתעניין לְמה הוא מאזין.
קוביין ונובוסליץ' הפכו לידידים וחלקו את הערכתם ללהקה המקומית המלווינס.
קוביין נתן לנובוסליץ' קלטת דמו של שיריו שקרא לה "Fecal Matter".
נובוסליץ' האזין לה, ולאחר כמה חודשי התלבטות החליט להקים להקה עם קוביין.
להקתם הראשונה של קוביין ונובוסליץ' שרדה אך שבועות מספר עד שהתפרקה.
אבל משגילה הצמד כי המלווינס מרוויחים שמונים דולר לערב הופעה, הוא החליט לשוב לבמה כלהקת כיסוי לשירים של קרידנס קלירווטר רבייבל שבה תופף קוביין ונובוסליץ' שר וניגן בגיטרה.
גם להקה זו הייתה קצרת ימים, שכן לאחר חודשים אחדים הצטרף אליהם ארון בקהארד למה שהיה גלגולה הראשון של נירוונה.
בקהארד עזב לאחר תקופה קצרה ומתופף המלווינס, דייל קרובר, החליף את מקומו עד אשר הצמד פגש את צ'אד צ'אנינג.
שלישייה זו הקליטה את אלבום הבכורה של נירוונה, "Bleach", ב־1989.
צ'אנינג עזב גם הוא לאחר שנה ושוב קרובר מילא את מקומו, לצד מתופף מאדהאני, דן פיטרס.
בשנת 1990 המליץ באז אוסבורן מהמלווינס שקוביין ונובוסליץ' יאזינו למתופף להקת הפאנק סקְרים, דייב גרוהל.
הם התרשמו ממנו מאוד, ולאחר שסקרים התפרקה יצר גרוהל קשר באמצעות אוסבורן עם נובוסליץ', וזה הזמין אותו לסיאטל להצטרף אליו ואל קוביין.
כמה חודשים לאחר מכן, ב־1991, הם הקליטו את אלבומם השני "Nevermind", שהקנה להם פרסום עולמי.
ברוב חייו העדיף נובוסליץ' את הכתיב המערבי של שמו הפרטי, Chris (כריס).
בעקבות טיול לקרואטיה ב־1993 הוא החליט לכבד את מורשתו ולחזור לכתיב המקורי Krist (קריסט).
לאחר שקוביין התאבד, באפריל 1994, נסוג נובוסליץ' מאור הזרקורים.
הוא הופיע רק בטקס פרסי MTV, שבו קיבלו הוא וגרוהל את פרס "הקליפ האלטרנטיבי הטוב ביותר" על הקליפ לשיר Heart Shaped Box.
נובוסליץ' פעיל בסיאטל כנגד יוזמות של הממשל הפדרלי להגביל אלבומים ולסווגם כ"ארוטיים" או "מזיקים לקטינים".
הוא ייסד ארגון בשם JAMPAC (Joint Artists and Musicians Political Action Committee) שבמשך השנים הבאות נלחם כנגד חוקים והגבלות שונים, בין היתר הצעות להגבלת השתתפות קטינים באירועי מוזיקה המוניים.
נובוסליץ' גם המשיך בפעילותו המוזיקלית: בשנת 1995 הוציא אלבום אחד של להקתו Sweet 75, ובהמשך שיתף פעולה עם מוזיקאים שונים והיה חבר בלהקת Eyes Adrift.
הוא גם ממשיך בפעילות פוליטית ואף שקל להתמודד למשרת סגן מושל מדינת וושינגטון ב־2004. ספרו הראשון "Of Grunge and Government: Let's Fix This Broken Democracy", ראה אור באוקטובר 2004.
קרינת צ'רנקוב היא הקרינה הנפלטת כאשר חלקיק נע מהר יותר ממהירות הפאזה של אור בתווך כלשהו.
לפי תורת היחסות אף גוף בעל מסה אינו יכול לעבור את מהירות האור בריק, אולם ייתכן תווך בו האור מואט, בעוד שחלקיקים אחרים שומרים על מהירותם הרגילה ובכך עוברים את מהירות האור באותו תווך.
למעשה, קרינת צ'רנקוב היא המקבילה של האור לבום על קולי ומהווה מעין "בום על אורי".
ספקטרום הקרינה אמנם רציף, אבל רובה נמצא בתחום העל-סגול, כאשר עוצמתה ליחידת תדירות נמצאת ביחס ישר לתדירות.
מכאן שבתחום הנראה, הקרינה הנפלטת אמורה להיראות בעיקר סגולה, אבל למעשה, היא נראית כחולה בהירה, בשל רגישות פחותה לסגול של העין האנושית.
ניתן לצפות בקרינה בין היתר בכורים גרעיניים.
קרינה זו נוצרת במים השומרים על טמפרטורת מוטות הדלק.
הנייטרונים הנפלטים ממוטות הדלק נעים במהירות גבוהה יותר ממהירות הפאזה של האור במים.
קיומה של הקרינה שוער לראשונה על ידי אוליבר הביסייד באנגליה במאמרים שפרסם ב-1888 וב-1889. היא נצפתה לראשונה בניסוי של פאבל צ'רנקוב מרוסיה בשנת 1934. עבודה זו של צ'רנקוב גם זיכתה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1958, יחד עם איגור תם ואיליה פרנק, אשר חישבו את נוסחת תם-פרנק המתארת אותה.
כיום הקרינה משמשת לגילוי עקיף של חלקיקים מסוימים באמצעות גלאי צ'רנקוב, למשל לגילוי נויטרינו כמו במצפה Sudbury Neutrino Observatory .
בתרבות הפופולרית, הבוהק האופייני לקרינת צ'רנקוב משמש לאפיון רדיואקטיביות, כגון בקומיקס וסרט השומרים, משפחת סימפסון, ועוד.
קריסה היא כשל במבנה של הגוף כתוצאה מכוח לחיצה הפועל עליו.
בעת תכן הנדסי בדיקה של תופעת הקריסה חשובה מכיוון שבחלק מהמקרים קריסה מתרחשת לפני תופעת הכניעה, שבה החומר עובר מהשלב האלסטי לשלב הפלסטי שלו (Pcr < σyp).
הכוח הגורם לקריסה קטן משמעותית מכוח הלחיצה שהיה גורם כשל לאלמנט של מבנה שאיננו גבוה.
התופעה נקראת לפעמים גם אי יציבות אלסטית.
כוח הקריסה, הכוח הקריטי הגורם לקריסת העמוד נתון על ידי הנוסחה שפותחה על ידי לאונרד אוילר במאה ה-18. הנוסחה מתאימה לעמוד אידיאלי: ישר, הומוגני, ללא מאמץ התחלתי.
= הכוח הקריטי הוא כוח הלחיצה הצירי הגורם לקריסת העמוד
= מומנט ההתמד של השטח
= אורך העמוד בין התמיכות
= מקדם המגדיר את אורך הקריסה והוא תלוי בצורת התמיכות של העמוד
1/4 - צד אחד רתום, צד שני חופשי לגמרי
1 - פרקים החופשיים להסתובב בשני צידי העמוד
4 - שני הקצוות רתומים
= מקדם אורך הקריסה, אורך המוט הקורס כתלות בתמיכות
2 - צד אחד רתום, צד שני חופשי לגמרי
0.67 - צד אחד רתום, צד שני פרק חופשי להסתובב
1/2 - שני הקצוות רתומים
הקריסה מושפעת מהגמישות של העמוד ולא מהחוזק של חומר העמוד.
הכוח הקריטי מושפע ישירות ממומנט האינרציה של השטח של העמוד.
תנאי הגבול - התמיכות משפיעות על אורך הקריסה וכך על כוח הקריסה.
- מאמץ הקריסה: כוח הקריסה מחולק בשטח החתך של העמוד.
- הגבהות של העמוד, מסומנת בדרך כלל על ידי האות: lambda - λ
- רדיוס האינרציה של חתך העמוד
- אורך הקריסה התלוי בצורת התמיכות
קריסה של מעטפת החומר כמו קריסה של מכל כתוצאה מתת לחץ.
קריסה מקומית של חלק מבנה כמו קריסה של דופן קורה.
קריסה תוך כדי פעולת פיתול.
קריס קריסטופרסון היה זמר, כותב שירים ושחקן קולנוע אמריקאי שנחשב לאחד מאמני מוזיקת הקאנטרי המשפיעים ביותר בשנות ה-70. קריסטופרסון זכה בתחילה להצלחה רבה ככותב שירים.
השפעתו הגדולה הייתה בתחום תמלילי הלהיטים מסוגת מוזיקת הקאנטרי, בכך שהשירים שכתב נתנו ביטוי אישי ונחשבו כמעמיקים יותר.
בין השירים המצליחים ביותר אותם כתב היו השירים "Me and Bobby McGee", "For the Good Times", "Sunday Mornin' Comin' Down" ו-"Help Me Make It Through the Night", אשר כולם הפכו ללהיטים, על אף שהם בוצעו על ידי אמנים אחרים.
בין השנים 1985 ו-1995 קריסטופרסון היה גם חבר בהרכב הסופרגרופ The Highwaymen .
לאורך השנים קריסטופרסון זכה בשלושה פרסי גראמי, והיו לו בסך הכל 13 מועמדויות לפרסי גראמי.
בשנת 2004 קריסטופרסון נכלל בהיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי, ובשנת 2014 הוא קיבל פרס גראמי למפעל חיים.
בשנת 1984 קריסטופרסון היה גם מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
נולד בבראונסוויל שבטקסס ובילה בה את רוב שנות ילדותו.
עבר בנעוריו, יחד עם משפחתו, לקליפורניה ושם השלים את לימודיו.
למרות הצטיינותו בענפי ספורט שונים, המשיך ללימודי קולג' בתחום הספרות האנגלית והשלים תואר ראשון.
הוא זכה למלגת רודז היוקרתית ללימודים באוניברסיטת אוקספורד והשלים תואר שני בספרות אנגלית ב-1960. קריסטופרסון התגייס לשירות בצבא ארצות הברית ושירת כטייס מסוק בתחילת שנות השישים, כשאת רוב שירותו עשה בגרמניה.
אף על פי שהוצעה לו משרת הוראה במכללת וסט פוינט, העדיף לנטוש את הקריירות הצבאית והאקדמאית ולהתמסר למוזיקה.
הוא פרש מהצבא ועבר ב-1965 למרכז מוזיקת הקאנטרי - נשוויל בטנסי.
בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים כתב להיטים רבים לזמרים שונים, ביניהם גם ג'רי לי לואיס וג'וני קאש.
ב-1970 אף הוציא אלבום סולו ראשון שלא זכה להצלחה רבה.
שיר אחד מתוך האלבום, Me and Bobby McGee, זכה ב-1971 להצלחה גדולה בביצועה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין.
ב-1972 זכה בפרס גראמי על להיט הקאנטרי שכתב לזמרת סמי סמית.
ב-1985 חבר לויילון ג'נינגס, ג'וני קאש ווילי נלסון ויחד יצרו סופרגרופ שהתמקד במוזיקת הקאנטרי בשם The Highwaymen .
ב-2004 צורף להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי .
במשך כל השנים המשיך להופיע עד שבינואר 2021 הודיע על פרישתו מהופעות.
במקביל לקריירה המוזיקלית שלו פיתח גם קריירת משחק משגשגת.
בשנת 1976 כיכב בסרט הקולנוע "כוכב נולד" יחד עם ברברה סטרייסנד.
בשנת 1997 קריין בסדרת הטלוויזיה מסוג מערבון "אקדח של איש מת" שהפיק הנרי וינקלר לרשת שואוטיים, וב-1998 בעונתה השנייה.
בשנת 1999 שיחק בסרט "כוח הרשת" שמבוסס על סדרת הספרים של טום קלנסי.
בשנת 2002 שיחק בסרט המתח "טיהור מוחלט".
בשנת 2005 שיחק בסרט האימה "החליפה" לצד קירה נייטלי.
בשנת 2006 שיחק בקומדיית הדרמה "אומת המזון המהיר" שבוים על ידי ריצ'רד לינקלייטר ונכתב על ידי אריק שלוסר.
באותה שנה שיחק בסרט הקצר "חדר 10" (Room 10) שבוים על ידי ג'ניפר אניסטון ואנדריאה בחנן.
הסרט נוצר כחלק מפרויקט לקידום יצירות של נשים, ובו נשים פיתחו את הסרטים.
הסרט זכה בפרס בפסטיבל לאס וגאס כסרט הקצר הטוב ביותר.
בשנת 2009 חזר לשתף פעולה עם אניסטון כאשר שיחק בסרט "הוא פשוט לא בקטע שלך" שם גילם את דמותו של רוד מרפי - אביה של בת' (ג'ניפר אניסטון).
בשנת 2012 שיחק בסרט "המלכודת" לצד סיסי ספייסק.
בשנת 2014 שיחק בסרט הפשע "7 דקות" לצד ג'ייסון ריטר.
ב-1961 קריסטופרסון התחתן עם חברתו משכבר הימים פרנסס "פראן" מאוויה באר.
הזוג התגרש לבסוף בשנת 1969. קריסטופרסון יצא במשך תקופה קצרה עם ג'ניס ג'ופלין לפני שהיא נפטרה באוקטובר 1970. בשנת 1973 הוא התחתן עם הזמרת ריטה קולידג'.
הזוג התגרש לבסוף בשנת 1980. בשנת 1983 קריסטופרסון התחתן עם ליסה מאיירס.
קריסטופסון ומאיירס החזיקו בבעלותם בית במאליבו שבקליפורניה, וכמו גם בית באי מאווי שבהוואי.
לקריסטופרסון היו שמונה ילדים משלושת נישואיו - שני ילדים מנישואיו הראשונים, ילד אחד מנישואיו השניים, וחמישה ילדים מנישואיו לאשתו השלישית.
קריסטופרסון נפטר בביתו שבמאווי ב-28 בספטמבר 2024 בהיותו בן 88.
1973 - Full Moon (יחד עם ריטה קולידג')
1974 - Breakaway (יחד עם ריטה קולידג')
1978 - Natural Act (יחד עם ריטה קולידג')
קריסטופר ניל אלן הוא זמר-יוצר וגיטריסט אמריקאי, הזוכה בעונה השמינית של תוכנית המציאות "אמריקן איידול".
אלן נולד בג'קסנוויל וגדל בקונוויי, שתיהן ערים בארקנסו.
בנעוריו ניגן בוויולה בתזמורת בית ספרו, וב-2003 החל לנגן גם בתזמורת של מדינת ארקנסו.
כמו כן, למד אלן בעצמו לנגן בגיטרה בגיל 13. בשנת 2007 הוציא אלבום בשם "Brand New Shoes", עם חבריו מאוניברסיטת מרכז ארקנסו, שבה למד מנהל עסקים.
אלן נשוי מאז 2008 לקייטי אוקונל.
ב-2009 התקבל אלן לתוכנית המציאות "אמריקן איידול".
הופעותיו לאורך שלבי התוכנית התאפיינו בשילוב של פולק ופופ.
הביצוע "Heartless" נחשב לביצוע הנמכר ביותר מהעונה, עם מכירות של כ-286,000 עותקים דיגיטליים.
לכל אורך הדרך היה אלן בצלו של אדם למברט, שנחשב למועמד המוביל לניצחון.
השניים העפילו לשלב הגמר, ויש הטוענים שהתחרות ביניהם, מעבר להיבט המוזיקלי, הפכה למאבק בין זהויות: אלן הנוצרי האדוק, הנשוי, מול למברט היהודי בעל המיניות המעורפלת, שלימים יצא מהארון.
הימין הנוצרי אימץ את אלן, וקריאות לתמוך בו נשמעו בדרשות יום ראשון, בעוד העיתונות הליברלית תמכה בלמברט.
למרות המאבק בין שני הצדדים, היחסים בין השניים היו טובים.
בשלב הגמר ביצע אלן את השירים "Ain't No Sunshine" של ביל וית'רס ו-"What's Going On" של מרווין גיי.
בשלב הגמר השופטים אמרו שקריס "מוכן לדבר האמיתי", "מצליח ליצור תחושה מיוחדת אצל הקהל" ו"הגיע לו להגיע למעמד זה".
זכייתו בתוכנית התקבלה בהפתעה - מנחה התוכנית, ראיין סיקרסט, הכריז כי "האנדרדוג ניצח", ואף אלן עצמו נראה המום מזכייתו.
המשפט הראשון של אלן, אחרי הזכייה, היה: "זה הגיע לאדם, אני מצטער.
אני לא יודע מה להרגיש עכשיו".
לאחר הזכייה הוציא אלן את "No Boundaries", סינגל הניצחון, אותו כתבה השופטת קארה דיאגוורדי.
בהמשך השנה הוציא אלבום הנושא את שמו.
האלבום הגיע למקום ה-11 במצעד בילבורד 200 עם מכירות של מעל 80,000 עותקים.
בספטמבר 2009 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Live Like We're Dying" שנכתב על ידי להקת "The Script".
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הבילבורד, ולמעמד פלטינה לאחר שמכר יותר מ-1,000,000 עותקים דיגיטליים.
לאחר מכן הוציא את הסינגל השני מהאלבום, "The Truth".
הגרסה שהופצה לרדיו אינה הגרסה המקורית מהאלבום, אלא דואט עם אחד מכותבי השיר, פאט מונטן מלהקת Train.
אלן הופיע עם השיר לבדו בגמר אמריקן איידול 2010. הסינגל השלישי שהוציא מהאלבום היה Alright With Me.
בסוף שנת 2010 ערך אלן מסע הופעות עם הלהקה שלו.
בזמן מסע ההופעות הופיע קריס עם להקות וזמרים כמו מארון 5,קית' אורבן, לייפהאוס ו-Green River Ordinance.
אלבומו השני, "Thank You Camellia", יצא ב-22 במאי 2012.
בתחום הנדסת מבנים, קריסה הדרגתית היא סוג של כשל מבני ראשוני, אשר גורם לכשל או כשלים מבניים משניים, ולשרשרת של כשלים מבניים נוספים.
הכשלים הנוספים מתרחשים עקב העמסת הרכיבים שהתמוטטו על הרכיבים שטרם התמוטטו, ובכך גורמת לעומס נוסף שלא נלקח בחשבון בעת התכנון המקורי.
הדוגמה הבולטת ביותר של התמוטטות פרוגרסיבית היא התמוטטותם של שני המגדלים במרכז הסחר העולמי ושל בניין מספר שבע בעקבות מתקפת הטרור בניו יורק ב-11 בספטמבר 2001. אלו הם המקרים המתועדים היחידים של התמוטטות פרוגרסיבית אשר תוצאתה היא הרס מוחלט של המבנה כולו, במבנים שבהם קיים שלד פנימי העשוי מסגרות פלדה.
מקרים נוספים של התמוטטות בניינים התרחשו בבניין בן 26 קומות (Sky Line Tower) בצפון וירג'יניה בארצות הברית, ב-2 במרץ 1973, והתמוטטות אגף בבניין Ronan Point כתוצאה מפיצוץ עקב דליפת גז ב-16 במאי 1968.
בעקבות התמוטטות מגדלי התאומים, ניהל מכון התקנים הלאומי האמריקאי (National Institute of Standards and Technology – WTC), מחקר שעסק בנושאים דחופים כמו מניעת התמוטטות פרוגרסיבית, עמידות מבנים מפני אש, חיזוק מבנים וציפויים עמידים באש לרכיבי פלדה נושאי עומס.
בעקבות מחקר זה ומחקרים נוספים שנוהלו על ידי גורמי תקינה נוספים אושרו שינויים בתקני בנייה שונים.
השינויים הם בעיקר בנושאים של הגנה פסיבית מאש על שלדי פלדה של מבנים, מערכות כיבוי אש אוטומטיות הכוללות מערכות מתזים, וכן דרכי גישה ללוחמי האש ופינוי המבנים מאנשים ומחומרים מסוכנים כגון שמנים ודלקים.
קריסטן מרי "קריס" ג'נר היא אשת עסקים, אשת חברה וידוענית אמריקאית.
היא אימם של רוברט (רוב), קורטני, קים וקלואי מנישואיה לעורך הדין רוברט קרדשיאן, ושל קנדל וקיילי מנישואיה לאלוף העבר האולימפי ברוס ג'נר (כיום קייטלין ג'נר).
ג'נר התפרסמה בשנת 2007 בעקבות תוכנית המציאות "משפחת קרדשיאן" שהיא נמנית עם מפיקיה ומשתתפת בה עם משפחתה.
היא המנהלת האישית של בנותיה.
נולדה בשם קריסטן מרי הוטון (Kristen Mary Houghton) בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, ב-5 בנובמבר 1955, למרי ג'ו (לבית קמפבל) ורוברט הוטון.
אביה מהנדס, כשהייתה בת שבע התגרשו הוריה, והיא גדלה עם אחותה אצל אימה.
משפחתם מרקע נוצרי ממוצא הולנדי, אנגלי, אירי, גרמני וסקוטי.
בשנות השבעים עבדה כדיילת אוויר באמריקן איירליינס.
ג'נר השיגה חוזה עם המפיק ראיין סיקרסט להשקת סדרת ריאליטי על משפחתה, ששודרה בערוץ E!.
ג'נר הייתה המפיקה בפועל והמנהלת של סדרת הריאליטי משפחת קרדשיאן, ששודרה לראשונה ב-14 באוקטובר 2007 והפכה לאחת מתוכניות הריאליטי הוותיקות ביותר.
הסדרה מתארת את הדינמיקה היומיומית של המשפחה, כולל מריבות בין האחים ושיחות על מות אביהם.
תפקידה של קריס מרכזי בנרטיב הסדרה ובעיצוב דמותה והצלחתה של המשפחה.
קריס מתוארת כאם מקצועית שמנווטת ומנצלת הזדמנויות בתעשיית הבידור עבור בני משפחתה.
ניסיונות שלה להיות חלק מאחוות בנותיה מוצגים בסדרה כהומריסטיים, דבר שהופך אותה כמושא ללעג מצידן.
בסדרה מוצגת מערכת היחסים בין קייטלין ג'נר (לשעבר ברוס) לקריס ובנותיה ככזו בה הן מנוגדות לה והיא חסרת השפעה מולן.
דבר שמראה על היפוך נורמות פטריארכליות בתוך המשפחה, שכן קייטלין הייתה אלופה אולימפית וסמל לגבריות.
הסדרה זכתה להצלחה ברשת E!
דבר שהביא ליצירת ספין-אופים רבים.
תוכניות אלו מהוות פלטפורמה עבור המשפחה לקידום ושימור מעמדם הסלבריטאי.
ג'נר הנחתה תוכנית אירוח יומית בשם "קריס" המבוססת על תרבות הפופ.
הסדרה החלה תקופת ניסיון בת ששת השבועות ב-15 ביולי 2013. תקופת הניסיון של התוכנית לא הוארכה.
בשנת 2015, ג'נר הופיעה בשישה פרקים של סדרת הריאליטי אני קייט.
הסדרה עקבה אחר המסע של בעלה לשעבר קייטלין ג'נר לשינוי מגדרי.
גם לאחר שהתגרשו בשנת 2015, המשיכו לככב יחד עם ילדיהם בתוכנית משפחת קרדשיאן.
בשנת 2021 הודיעו ג'נר ומשפחתה כי תוכנית הריאליטי שלהם תסתיים לאחר עשרים עונות וכמעט 15 שנים באוויר.
העונה האחרונה (העשרים) עלתה לשידור ב-18 במרץ 2021.
באפריל 2022, לאחר שעזבו את E!, ג'נר ומשפחתה חזרו למסכי הטלוויזיה עם תוכנית הריאליטי החדשה שלהם, בשם הקרדשיאנס, שעלתה להולו.
הסדרה מציגה את ג'נר, לצד בנותיה קורטני, קים, קלואי, קנדל וקיילי, ומשתתפים בה גם אקסים ובני זוג בהווה.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-14 באפריל 2022, ופרקיה ניתנים לצפייה בדיסני+
ג'נר מנהלת חברת הפקות משלה, Jenner Communications, הממוקמת בלוס אנג'לס.
עוד מלפני שידורי הריאליטי משפחת קרדשיאן, היא ניהלה את הקריירה של ילדיה ועל כל עסקה שלהם גבתה מהם עמלה 10%.
קריס מעורבת בהשקת המותגים המשפחתיים ומנהלת אותם מקצועית.
ב-2004 ג'נר פתחה בוטיק לילדים עם ביתה הבכורה, קורטני.
הבוטיק נקרא "סמוץ'" והיה פתוח כמעט שש שנים עד שנסגר בשנת 2009. בשנת 2014, ג'נר וביתה הצעירה קיילי הקימו חברה בשם Kylie Lip Kits (כיום קיילי קוסמטיקס) .
המוצר הראשון של החברה, שפתון נוזלי ותוחם שפתיים, הושק לראשונה ב-30 בנובמבר 2015 .
שם החברה שונה לקיילי קוסמטיקס בפברואר 2016, בסוף 2016 סך הכנסות החברה עמד על יותר מ-300 מיליון דולר.
תואר שג'נר לקחה על עצמה וניסתה לרשום כסימן מסחרי נקרא "Momager", המתאר אם המנהלת את קריירת ילדיה לרוב בתעשיית הבידור, במטרה להשיג תהילה והצלחה.
קריס החלה לבנות את פרסום ילדיה על ידי בניית קשרים עם מפורסמים בתעשייה.
בהמשך תוכנית הריאליטי משפחת קרדשיאן הפכה האמצעי המרכזי לפרסום ולקידום מיזמי המשפחה.
ההצלחה של הריאליטי אפשרה להרחיב את המותג המשפחתי באמצעות חסויות על מוצרים, קווי קוסמטיקה, אופנה ועוד.
ג'נר התגלתה כאשת עסקים והכוח החזק מאחורי המותג קרדשיאן.
תפקידה קריטי בעסקי המשפחה שכן היא אחראית על יצירה ותחזוקה של המותג, מהווה כמנהלת אסטרטגית ומקדמת מיזמים של ילדיה.
באחד מפרקי הסדרה אף אמרה ששקלה לשנות את שם משפחתה בחזרה לקרדשיאן כדי לחזק עוד יותר את המותג.
ג'נר ממלאת תפקיד של אם ומנהלת, וממזגת תפקידים אלה לביסוס מודל אורח חיים נאו-ליברלי שבו העבודה והמשפחה שלובות זו בזו לחלוטין ותלויות זו בזו.
האוטוביוגרפיה של ג'נר, Kris Jenner...
דימיטרי ארליך ממגזין Interview כינה את ג'נר "המטריארכית של משפחת קרדשיאן-ג'נר" ו"בונה המותג הנשי המוביל של תרבות הפופ במאה ה-21".
ג'נר הסבירה את פעילותה כאשת עסקים בספר זיכרונותיה Kris Jenner...And All Things Kardashian: "התחלתי להסתכל על הקריירה שלנו כמו שחקנים על לוח שחמט...
כל יום התעוררתי ונכנסתי למשרד שלי ושאלתי את עצמי, 'איזה מהלך אני צריכה לעשות היום?' זה היה מאוד מחושב.
ההחלטות והאסטרטגיות העסקיות שלי היו מאוד מכוונות, מוגדרות ומתוכננות במדויק" ".
ההתנהלות של ג'נר מאתגרת את הציפיות החברתיות לגבי מה אם צריכה להיות וכיצד עליה לתעדף את תפקידה כהורה.
ישנן מחלוקות על כך שקריס פועלת באופן פעיל כדי להפוך את ילדיה למפורסמים.
יש כאלו שטענו שהיא מפגינה נרקיסיזם לא בריא ונתפסת כמי שמרוויחה מילדיה ושהתמקדותה בהפקת תועלת מילדיה נתפסת כסימן לאימהות רעה ונשיות טרנסגרסיבית.
ג'נר נתפסת כמי שהובילה את בנותיה לגלם את אידיאל היופי ולהנציח סטריאוטיפים נשיים באמצעות הדימוי החיצוני וההתנהגותי שלהן.
דוגמה לכך היא שעודדה את ביתה קלואי לרדת במשקל כדי לשמור על התדמית של המשפחה.
ג'נר ומשפחתה זכו לביקורת מצד פמיניסטיות הטוענות שמערכת היופי מורכבת יותר מכפי שהיא נראית.
באשר לסיקור התקשורתי של מערכת היחסים של קריס וקייטלין, בעוד קריס נתפסת כמייצגת שטחיות והפרזה, ברוס זוהה עם צורה מבוססת ולגיטימית של תהילה.
ג'נר הופיעה על שערי מגזיני לייף סטייל ואופנה רבים.
בשנת 2023 הופיעה ג'נר בקליפ לשיר החדש של הזמרת האמריקאית מייגן טריינור "Mother", כאשר טריינור תיארה אותה כ"אמא של כל האימהות".
נישואיה הראשונים של ג'נר היו לעורך דין רוברט קרדשיאן (שלימים נודע בשל ייצוגו המשפטי המוקדם של או.ג'יי סימפסון) ב-8 ביולי 1978. לזוג ארבעה ילדים: קורטני (נולדה ב-1979), קים (נולדה ב-1980), קלואי (נולד ב-1984), ורוב (נולד ב-1987).
הם התגרשו במרץ 1991 אך נשארו חברים קרובים עד מותו מסרטן הוושט בשנת 2003.
באפריל 1991, חודש לאחר גירושיה מקרדשיאן, נישאה ג'נר לבן זוגה השני, המתאמן האולימפי ברוס ג'נר, שיצא מהארון בפומבי כאישה טרנסג'נדרית בשנת 2015, ואימץ לעצמו את השם קייטלין.
המעבר של קייטלין ג'נר והופעתה כאישה התקבלו תחילה בתמיכה מצד קריס (אזכור מאמר 4).
לקריס וקייטלין שתי בנות משותפות: קנדל (נולדה ב-1995) וקיילי (נולדה ב-1997); באוטוביוגרפיה שלה, ג'נר הסבירה שהיא קראה לביתה קנדל ניקול על שם ניקול בראון סימפסון המנוחה.
בני הזוג ג'נר הודיעו על פרידתם באוקטובר 2013, וב-22 בספטמבר 2014, קריס הגישה בקשה לגירושין, תוך שהיא מדברת על חילוקי דעות בלתי ניתנים לגישור .
ג'נר תיארה את הפרידה מקייטלין כ"דבר הפסיבי-אגרסיבי ביותר", ואמרה כי למרות שידעה על השימוש של קייטלין בהורמונים בשנות השמונים, "לא היה עניין מגדרי.
אף אחד לא הזכיר עניין מגדרי".
ג'נר נמצאת במערכת יחסים עם קורי גמבל מאז 2014.
קריסה גדולת-פרי (שם מדעי: Carissa macrocarpa) או בשמה השני קריסה גדולת-פרחים היא צמח נפוץ בגינון הציבורי בישראל.
הקריסה הוא שיח ירוק עד, קוצני, העלים דמוי ביצה בצבע ירוק כהה, גלדניים, צפופים ומבריקים.
חלקי הצמח - העלים והענפים - מכילים מוהל חלבי צורב.
מתאפיין בצימוח מהיר, מסועף וגבוה.
מגיב היטב לגיזום ומפתח צורה צפופה ומפוסלת לאחר גיזום.
הפריחה לבנה וריחנית, בריח המזכיר את פריחת היסמין.
הצמח פורח כתשעה חודשים בשנה.
הפרי האכיל הוא ענבה כדורית או אליפטית, בצבע אדום, טעמו דומה לטעם הפסיפלורה.
הפרי משמש להכנת ריבות או נאכל שלם וטרי (אין להסיק בשום פנים שמותר לאכול גם פירות ממינים אחרים בסוג, כמו חד-מאבק אתיופי, שהוא רעיל ביותר למרות מראה פריו המצודד).
בשנים האחרונות התרבה מאוד השימוש בזן Green Carpet - (גרין קרפט=שטיח ירוק).
זן זה מתאפיין בצימוח איטי, צפוף ונמוך.
ובעל עמידות טובה לתנאי קיצון בתאורה, השקיה, ואקלים.
במיתולוגיה היוונית, קריסאור הוא בנם של פוסידון אל הימים והסוסים והגורגונה מדוזה, ואחיו של הסוס המכונף פגסוס.
שניהם נולדו לאחר שפרסאוס כרת את ראשה של מדוזה.
על פי הגרסה הנודעת ביותר של המיתוס, מדוזה הייתה נערה יפהפייה עם תלתלים ועיניים נוצצות, ושפוסידון, אל הים, אנס באכזריות במקדשה של אתנה, אלת החכמה ותכסיסי המלחמה.
בין פוסידון לאתנה שררה יריבות רבת שנים, עוד מהזמן שבו העדיפו האתונאים את אתנה כאלה הפטרונית של עירם, על פני פוסידון; וכשהאלה גילתה שמקדשה חולל בגלל שמדוזה הייתה בתולה והיא דיממה בשל האונס, היא קיללה רק את מדוזה, והפכה אותה למפלצת המוכרת, ששיערה נחשים ושהמביט בה מתאבן.
לאחר מכן, מדוזה גורשה אל מעבר לאדמות ההיפרבוראניות, שבהן שרר אור שמש נצחי.
כשהמלך פולידקטס הטיל על פרסאוס להביא לו את ראשה של מדוזה, נחלצו לעזרתו אתנה והרמס, שליח האלים, שהעניקו לו, בין היתר, סנדלים מכונפים, מגל ומגן עם מראה בצידו הפנימי.
על ידי הסתכלות בהשתקפותה של מדוזה במגן שלו יכול היה פרסאוס להתקרב אליה בבטחה, וכך הוא ערף את ראשה.
מצווארה הכרות של מדוזה (ועל פי גרסה אחרת: מן האדמה שהתערבבה בדמה של מדוזה) בקעו צאצאיה מפוסידון: הסוס המכונף פגסוס והענק קריסאור.
על פי התאוגוניה של הסיודוס, קריסאור נישא לנימפה קלירואה (Kallirroe), בתו של הטיטאן אוקיינוס, והיה למלך איבריה.
לזוג נולדו המפלצת אכידנה, "אם כל המפלצות", ויצור הכלאיים גריאון, ענק בעל שלשה גופים שהיו דבוקים זה לזה במותניהם, שנהרג במטלה העשירית של הרקולס.
דמותו של קריסאור כמעט ואינה מוזכרת כשלעצמה, אלא רק בהקשר מות אמו או בנו.
בכתביו של דיודורוס סיקולוס, קריסאור איננו אביו של גריאון בעל שלשת הראשים, אלא אב לשלשה בנים שלכל אחד מהם צבא.
לפי גרסה זו, הרקולס ניצח את כל אחד משלושת הבנים עם צבאם.
בספר "אות אתנה", השלישי בסדרת גיבורי האולימפוס של ריק ריירדן, מנסה קריסאור לשדוד את ספינתם של גיבורי הסדרה, אבל צוותו מוטעה לחשוב שהאל דיוניסוס (בכחוס) המפחיד אותם יותר מכל נמצא בספינה, ונס על נפשו.
קריסה כבידתית (אנגלית Gravitational collapse) הוא תהליך בו גרם שמיים מסיבי מתכווץ תחת השפעת הכבידה של עצמו.
לתהליך זה חשיבות רבה בהיווצרותם ומותם של כוכבים.
הלחץ הפועל בכיוון המנוגד לכבידה, הפועלת לכיוון מרכז המסה של הגוף.
כך נוצר מצב של שיווי משקל בו הכוחות השואפים לכווץ את הגוף שווים בגודלם ומנוגדים בכיוונים לכוחות הפנימיים.
אם כוחות הכבידה אל תוך מרכז הגוף גדולים מסך כל הכוחות הפנימיים הפועלים החוצה מהגוף, הגוף אינו בשיווי משקל והוא ילך ויתכווץ עד להשגת שיווי משקל.
מכיוון שכוח הכבידה הוא הכוח החלש מבין כוחות היסוד, קריסה כבידתית יכולה להתרחש אך ורק בגופים מאוד מאסיבים, כדוגמת כוכבים או בגרמי שמיים בעלי צפיפות מאוד נמוכה, כדוגמת ענן מולקולרי ובקבוצות גדולות של כוכבים (כדוגמת צביר כדורי).
לתהליך של קריסה כבידתית יש חשיבות גבוהה ביצירת גרמי השמיים.
לדוגמה קדם-כוכב נולד מקריסה כבידתית של ענן מולקולרי וכוכב בזמנו נולד מקריסת המשך של קדם-כוכב.
הדחיסה הנוצרת כתוצאה מהקריסה מעלה את הטמפרטורה עד לרגע בו התגובות היתוך גרעיני מתחילות בליבת הכוכב ובכך יוצרות לחץ הבולם את הקריסה.
ככל שכוכב חי יותר זמן, יותר הליום מצטבר בליבתו מכיוון שהתהליך העיקרי של הפקת אנרגיה גרעינית הוא מיזוג של אטומי מימן להליום.
כאשר רוב המימן נשרף, כלומר הופך להליום, ליבת ההליום מתחילה להתכווץ תחת הכבידה העצמית שלה ולכן מתחממת.
תהליך ההיתוך מתקדם החוצה מן המרכז לקליפה המקיפה את הליבה בה יש אזור עשיר במימן.
במהלך שלב זה הכוכב מגדיל את רדיוסו פי עשרות מגודלו המקורי.
פני השטח שלו מתרחקים מן המרכז ולכן הכוכב מתקרר.
שלב זה נקרא ענק אדום.
בסופו של חייו נגמר הדלק הגרעיני של הכוכב, כלומר רוב המימן וההליום כבר הפכו ליסודות כבדים יותר ואין כוח שיכול לאזן את כבידה של הכוכב.
עקב כך, הכוכב מאבד את היציבות ומתחיל להתכווץ במהירות כלפי מרכזו.
תוצאת התהליך מכונה "כוכב דחוס" .
תיתכנה 3 אפשרויות לכוכב דחוס:
ננס לבן - כוכב קטן וצפוף מאוד בו כוח הכבידה מאוזן על ידי לחץ ניוון של אלקטרונים, כלומר לחץ הנובע מעקרון האיסור של פאולי.
כוכב נייטרונים -במהלך הקריסה הכבידתית אלקטרונים ופרוטונים מתמזגים לנייטרונים.
הקריסה נבלמת על ידי לחץ ניוון של הנייטרונים הנוצרים.
חור שחור כוכבי -גרם שמים בו מהירות המילוט גבוהה ממהירות האור.
אם מסת הכוכב מעל גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף הוא יקרוס לחור שחור.
חייו של כוכב מסיבי מספיק יכולים להסתיים בסופרנובה שתשאיר אחריה את אחד הכוכבים הדחוסים הנ"ל.
הקריסה לננס לבן יכולה לקחת עשרות אלפי שנים, כשכוכב הקורס זורק החוצה את המעטפת שלו, שיוצרת בזמנה ערפילית פלנטרית.