tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסנדקית שלה הייתה השחקנית ויוויאן לי והסנדק היה המחזאי נואל קאוורד.
היא למדה בבית הספר "Elmhurst School for Dance" בקמברלי שבסארי.
כבר כתינוקת וכילדה קטנה הופיעה כניצבת בסרטים שונים, למשל, הופיעה כתינוקת בת 11 חודשים בסרט "In Which We Serve" בכיכובו של אביה.
כאשר אחותה היילי החלה לזכות בהצלחה בסרטי דיסני כגון פוליאנה או אבא מתארס, החליטה גם היא לנסות את מזלה בעיסוק המשפחתי.
התפקיד החשוב הראשון שלה היה בגיל 16 במחזה של פיטר שאפר "תרגיל בחמש אצבעות" בתפקיד פמלה הרינגטון.
ההצגה רצה במשך שנה בלונדון ואחר כך ב"מיוזיק בוקס תיאטר" בברודוויי.
ב-1960 הייתה מילס מועמדת לפרס טוני.
היא שיחקה בסרטים כמו "The Rare Breed" עם ג'יימס סטיוארט.
לדבריה גולת הכותרת של הקריירה שלה הייתה הסרט "אוואנטי!" בבימויו של בילי ויילדר שכיכבה בו לצדו של ג'ק למון.
היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה זה.
התפקיד הידוע ביותר שלה היה כשכיכבה בסדרה הקומית האמריקאית "נני והפרופסור" ב-1970. היא גילמה דמות של אומנת חביבה בעלת כוחות מאגיים, מעין מרי פופינס אמריקאית.
ב-1971 הייתה מועמדת שוב לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה.
אף על פי שזכתה באחוזי צפייה גבוהים הסדרה שודרה זמן קצר יחסית בשנים 1970 ו-1971. הצלחת התוכנית פחתה כאשר הועברה מרצועת שידור מוצלחת יחד עם תוכניות כגון "משפחת פרטרידג'" ו"חבורת בריידי" ליום שידורים אחר.
המעבר השפיע לרעה על הרייטינג שהוביל בסופו של דבר לביטול הסדרה.
ב-1974 זכתה מילס בפרס אמי בקטגוריית "הופעה מיוחדת של שחקנית משנה בקומדיה או דרמה" על הופעתה במיני-סדרה "QB VII".
עוד בשנים 1974–1975 הופיעה כד"ר קלייר הנלי בסדרה "לחופש נולדה" של רשת NBC.
ב-1980 חזרה להופיע בתיאטרון במחזה "איש הפיל" עם מקסוול קולפילד.
קולדפילד שהיה צעיר ממנה הציע לה נישואים, והפך לבעלה השלישי.
אחרי נישואיהם הפסיקה מילס לשחק זמן מה.
בשנת 1999 קיבלה מילס תפקיד באופרת הסבון של רשת NBC "תשוקות" בה היא מגלמת את טאביתה לנוקס, המכשפה המקומית המנסה להביא הרס וחורבן על תושבי העיירה הרמוני.
בפרק ששודר ביוני 2007 הוכרזה הדמות כ"מכשפה טובה", זמן קצר לפני שהסדרה ירדה מהמסכים באוגוסט 2008. על תפקידה זה הייתה מילס מועמדת לפרס אמי בקטגוריית השחקנית הראשית.
ב-2009 הצטרפה מילס לצוות השחקנים בסדרת הדרמה "לב פראי" של ITV.
היא גילמה את דמותה של ג'ורג'ינה בלק, אחותה של קרוליין (בלק) דופלסי שהופיעה בעונות קודמות של הסדרה בגילומה של היילי מילס אחותה בחיים של ג'ולייט מילס.
עוד בטלוויזיה השתתפה מילס בתפקיד אורח בסיטקום האמריקאי "Hot in Cleveland".
מ- 1961 ועד 1964 הייתה מילס נשואה לראסל אלקויסט הבן (Russell Alquist, Jr) ולהם בן משותף, שון.
ב-1975 התחתנה עם מייקל מיקלנדה ונולדה להם בת, מליסה.
הם התגרשו ב-1980, באותה שנה נישאה מילס למקסוול קולפילד שהיה צעיר ממנה ב-18 שנה.
קולפילד אימץ את בתה של מילס והשניים מתגוררים בדרום קליפורניה.
ג'ונתן ליווינגסטון השחף (1973) Jonathan Livingston Seagull - דיבוב
לוהטות בקליבלנד (2009 - 2013) Hot in Cleveland
ג'ולין קינג בללוק היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל דמותה של הוולקנית ט'פול שגילמה בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
בללוק נולדה וגדלה בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית, ולה שלושה אחים.
היא בילתה את ילדותה בפיתוח כישורים אמנותיים ובגלישת גלים.
בהיותה דוגמנית פופולרית, בללוק עזבה את הבית בגיל 17 על מנת לדגמן באירופה ובאסיה.
היא הופיעה על השערים של מגזיני סגנון חיים לגברים, פעמיים הופיעה בגלריה "בנות של מקסים" של המגזין מקסים, ונבחרה לאחת מ־10 הנשים הסקסיות ביותר בעולם לשנת 2005 על ידי FHM.
היא הצטלמה לבושה לצילומי אופנה עבור פלייבוי באפריל 2002. מאוחר יותר היא רואיינה על ידי המגזין למדור "20Q" (גיליון פברואר 2005).
במשך שנים בללוק עשתה דיאטה, בשל עיסוקה כדוגמנית, והוקל לה כשעברה למשחק; היא אמרה: "אני תשושה מהחוויות שלי בתעשיית הדוגמנות.
את אף פעם לא מספיק רזה או מושלמת וזה היה קשה מבחינה נפשית לבצע את המעבר למשחק".
הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסיטקום "הארון של ורוניקה", ולאחריו הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "ספינת האהבה: הגל הבא", "CSI" ו־"ג'אג".
היא גילמה את מדיאה באדפטציה לטלוויזיה משנת 2000 של "Jason and the Argonauts".
כמו כן, היא הופיעה ב־"On the Edge" ובמיני־סדרה "The Diamond Hunters", בטרם לוהקה ל־"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
ליהוקה לסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" היה פריצת הדרך הגדולה ביותר של בללוק והיא תארה זאת כחלום שהתגשם.
היא הודתה שהיא הייתה נרגשת להצטרף לצוות הסדרה החדשה:
בללוק אמרה על הסדרה המקורית: "ספוק היה סמל המין האמיתי של מסע בין כוכבים.
אנשים תמיד מניחים שזה היה קירק, אבל הם טועים".
בשנת 2005 היא הופיעה לראשונה בכנס של מעריצי הסדרה, שהתקיים בפסדינה, קליפורניה, ארצות הברית.
הופעתה השנייה הייתה במילטון קינס, אנגליה, שם חילקה חתימות.
זמן קצר לאחר מכן הופיעה בכנס בבון, גרמניה.
בללוק הופיעה עם אל אל קול ג'יי ועם ריי ליוטה בסרט "Slow Burn" שצולם בשנת 2003, בין העונות של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
הסרט נחשף לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2005 ובסופו של דבר הוקרן בבתי קולנוע נבחרים במהלך שנת 2007.
היא הופיעה ככובת אורחת בשני פרקים של סטארגייט SG-1 כאישתה, מנהיגת קבוצת הנשים ג'אפה.
היא הייתה אמורה להופיע בפרק של "אבודים" בעונת 2005–2006 כאהובתו לשעבר של סוייר (ג'וש הולווי).
למרות שהיא צולמה עבור מספר סצנות, סצנות הפלאשבק בפרק הועברו מסוייר למייקל (הארולד פרינו) ובסופו של דבר לא נעשה שימוש בסצנות בהן היא השתתפה, אפילו לא בתוספות הבונוס "סצנות שנמחקו" במארז ה־DVD.
תמונות שלה מסט הצילומים של הסצנה צצו בשנת 2008.
היא שיחקה את קפטן לולה בק בסרט "Starship Troopers 3: Marauder", שיצא ישירות ל־DVD בארצות הברית, ב־5 באוגוסט 2008.
היא הופיעה בסדרה "האוס", בפרק בשם "Teamwork", כלקסה, אשתו של כוכב פורנו המטופל בפרק הזה.
הפרק שודר לראשונה ב־16 בנובמבר 2009.
היא שיחקה את האחות ניסי, אחותה של האופל, בעונה השנייה של "Legend of the Seeker", בפרק 9 – "Dark", ששודר ב־23 בינואר 2010, ובפרק 10 – "Perdition", ששודר ב־30 בינואר 2010 .
בללוק השתתפה בתפקיד משנה במותחן האקשן של ויליאם קאופמן "Sinners And Saints" בו גילמה דמות בשם סטייסי.
עלילת הסרט מתרחשת בניו אורלינס שלאחר סופת קתרינה, והוא הוקרן לראשונה בלוס אנג'לס, ב־30 ביוני 2010.
כרגע, בללוק מתגוררת בלוס אנג'לס.
היא נשואה למיכאל רפינו, מנכ"ל לייב ניישן אנטרטיינמנט.
השניים נפגשו כאשר הוא הזמין אותה להשתתף בפרסומת לבירה בלוס אנג'לס.
רפינו גר באנגליה כאשר היא גרה בארצות הברית לצורך צילומי "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" במהלכם היא גילתה שניהול מערכת יחסים "בשלט רחוק" היא קשה וכי חשבון הטלפון שלה "אסטרונומי".
בללוק הציעה לרפינו נישואין והשניים התחתנו בנגריל, ג'מייקה, ב־22 באפריל 2003.
בללוק היא חובבת כלבים נלהבת והופיעה על השער של המגזין הבריטי הפופולרי K9 Magazine.
שנה סרט/סדרה תפקיד הערות 1998 הארון של ורוניקה אישה #3 הפרק "Veronica's Breast Efforts" 1999 ספינת האהבה: הגל הבא אישה הפרק "Prom Queen" 2000 Queen for a Day אישה בצהוב 2000 G vs E ליבי הפרק "Cougar Pines" 2000 D.C.
ג'ולייט היא עיר הנמצאת במחוזות ויל וקנדל במדינת אילינוי שבארצות הברית.
היא מושב המחוז של מחוז ויל.
העיר נמצאת כ-60 ק"מ דרומית-מערבית לעיר שיקגו.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, ג'ולייט היא העיר הרביעית בגודלה במדינת אילינוי מבחינת אוכלוסייה, עם 147,433 תושבים.
העיר הייתה וממשיכה להיות העיר עם גידול האוכלוסייה הגדול ביותר באילינוי.
כאשר העיר עוד תוכננה בתחילת שנות השלושים של המאה ה-19, היא עדיין הייתה שייכת למחוז קוק.
בשנת 1836, העיר הפכה לבירת מחוז ויל החדש.
בשנת 1833, בעקבות מלחמת בלאק הוק (Black Hawk), צ'ארלס ריד בנה בקתה לאורך הצד המערבי של נהר דס פליינס.
קמפבל תכנן את כפר ג'ולייט, שם שמתיישבים מקומיים נתנו לכפר לפני הגעתו של קמפבל.
מקור השם, אשר לאחר מכן נקרא בצורה שונה בשפת המקומיים היה כנראה שינוי בהגיית השם של החוקר הקנדי-צרפתי לואי ז'ולייה, אשר חתר ביחד עם ז'אק מארקט בשנת 1673 בנהר דס פליינס והתמקם בגבעה הנמצאת מספר קילומטרים מהעיר ג'ולייט של היום.
קצת לפני 1837 ג'ולייט נוסדה והוכרה ככפר.
בשנת 1845, תושבים מקומיים שינו את שם הכפר מג'וֹלייט (Joliet) אל גֻ'לייט (Juliet).
בשנת 1852 הכפר הפך לעיר.
על פי לשכת האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, השטח הכולל של העיר הוא 162.6 קמ"ר אשר מתוכם 160.9 קמ"ר הם יבשה ו-1.7 קמ"ר מים.
נכון ל-1 ביולי 2011, ג'ולייט הייתה העיר ה-162 בגודלה מבחינת אוכלוסייה בארצות הברית.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,077.6 נפש לקמ"ר.
בעיר היו 3,312 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 387.3 דירות לקמ"ר.
מ-1 באפריל 2010 עד 1 ביולי 2011, ג'ולייט הייתה העיר עם גידול האוכלוסייה המהיר ביותר במערב התיכון.
כמו הרבה ערים במערב התיכון שתלויות בתעשיות הייצור, ג'ולייט חוותה בעבר צרות כלכליות, עם שיעור אבטלה שהגיע אל 85% בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20. אולם, שיעור האבטלה הנוכחי בג'ולייט הוא בסביבות 8.6%.
על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2009, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר הם:
מעסיק מועסקים 1 המרכז הרפואי פרובנה סנט.
ג'ולס קוברניק היה טייס יהודי בחיל האוויר של ארצות הברית.
טס במשימות הפצצה מעל אירופה במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה התנדב למח"ל ושירת כטייס במלחמת העצמאות.
נולד ב-1918 בפיטסבורג שבארצות הברית למרים (מרי) וג'וזף קוברניק, יהודים שמוצאם מכפר סמוך לקייב שבאוקראינה.
ההורים הגרו לארצות הברית בשנת 1906 עם בנם סם.
ג'ולס סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1936 ואת לימודיו לתואר ראשון בחינוך באוניברסיטת פיטסבורג בשנת 1941.
קוברניק גויס לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית בשנת 1941 (Medical Regiment of the 29th Infantry Division in Fort Meade) שבפורט מיד במרילנד.
שירת ביחידה זו עד לינואר 1942. ג'ולס ביקש לעבור לחיל האוויר, עבר קורס צוערים בסיסי בקליפורניה ולאחריו הגיע לבית ספר פרטי לטיסה שהוחרם על ידי ממשלת ארצות הברית לצרכים צבאיים.
ג'ולס לא סיים את הכשרתו והועבר לאריזונה להכשרה כמפציץ במטוסים.
בסיום הקורס הועלה לדרגת לוטננט שני.
בשל צורך בנווטים-מפציצים במטוסי B-29 המשיך לקורס נווטים (גם הוא באריזונה) והוכשר כנווט קרב.
קוברניק עבר הסבה למטוס B-17 מבצר מעופף והמשיך את הכשרתו בטנסי.
בסיום הקורס נשלח לקנדה ומאוחר יותר הוצב בברבדוס, בסקוטלנד ולבסוף הוצב בבסיס Bury St.
ג'ולס הגיע לאירופה במהלך מלחמת העולם השנייה בחודש אפריל 1943. הטייסת של קוברניק ביצעה 25 משימות הפצצה בגרמניה עד ל-31 בינואר 1944.
עם חזרתו לאנגליה, החליט להישאר ונשא את הייזל לאשה בחודש ספטמבר 1944. הוא המשיך את שירותו הצבאי וקודם לדרגת לוטננט ראשון.
בשלהי מלחמת העולם השנייה, הגיש קוברניק בקשה לשוב עם רעייתו לארצות הברית.
ב-1945 שב לטקסס, אריזונה, קודם לדרגת קפטן וזכה להולדת בתו קרן.
ב-1945 עקר עם משפחתו לשיקגו.
זמן קצר לאחר מכן נפרד מאשתו אך המשיך להתגורר בשיקגו עד לעלייתו לישראל בשנת 1965.
עם תום מלחמת העולם השנייה, חזר קוברניק לארצות הברית והיה פעיל בארגון "בני ברית".
בשנת 1947 ראה מודעה בעיתון על כך שחברת תובלה מחפשת אנשי צוות אוויר יהודיים.
הוא ענה למודעה והתבקש להגיע לניו יורק לראיון.
בניו יורק פגש קוברניק את פעילי ההגנה, בראשות הימן שמיר, שנשלחו לגייס מתנדבים לחיל האוויר הישראלי.
קוברניק התנדב כאיש מח"ל והתגייס לשורות ההגנה, בה החל בהטסת מטוסי תובלה והפצצה שנקנו מסוחרי נשק לארץ ישראל.
קוברניק היה ממקימי טייסת 69, שכללה שלושה מטוסי B-17 והוצבה בכנף 1 (בסיס רמת דוד).
בין המשימות שבהן השתתף קוברניק במלחמת העצמאות:
הפצצת שדה התעופה באל עריש ב-16 ביולי 1948
הפצצת משמר הירדן ובית המכס ב-17 ביולי 1948
עם תום מלחמת העצמאות חזר קוברניק לשיקגו והצטרף לאחיו, לואיס, שהיה בעל חנויות דרגסטור.
בשנים שלאחר מכן, חזר מעת לעת לישראל לפגישות מחזור של לוחמי חיל האוויר.
בביקורו האחרון בשנת 1964 פגש את רות סניור (פוריה) שהייתה גרושתו של בוריס סניור, גם הוא טייס מתנדב מדרום אפריקה שהשתקע בארץ.
בשנת 1965 חזר קוברניק לארץ, התחתן עם רות והשתקע בכפר שמריהו, יחד עם בתו מנישואיו הראשונים.
לזוג נולד בן משותף שהצטרף לשתי בנותיה של רות.
אחיו ורעייתו עלו אף הם לישראל בשנת 1970.
לפרנסתו לימד קוברניק אנגלית בבית הספר "אורט יד ליבוביץ" בנתניה ובמשך שנים רבות שיחק גולף להנאתו במועדון הגולף קיסריה, שם שימש כקפטן המועדון בהתנדבות עד שפרש בגיל 88.
נפטר בכפר שמריהו ב-2014, בגיל 96, ונקבר בבית הקברות שם.
ג'ולס וייט היה מפיק סרטים ובמאי יהודי-אמריקאי.
נולד בהונגריה בשם יוליוס וייס, ובילדותו היגרה משפחתו לארצות הברית, והשתקעה בהוליווד.
החל לעבוד כבמאי קומדיות בחברת הסרטים "Educational Pictures", תחת ניהולו של אחיו הבכור ג'ק וייט.
בשנת 1930 עבר עם חברו ציון מאירס לחברת מטרו גולדווין מאייר, בה הפיק בעיקר קומדיות.
בשנת 1933 מונה לראש חטיבת הסרטים הקצרים בחברת סרטי קולומביה, ובמסגרת זו הפיק וביים סרטים קצרים רבים, בין היתר, בכיכוב הרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים" (the Three Stooges), שכלל את לארי פיין, מו הווארד, שמפ הווארד וקורלי הווארד.
ג'ולייט אוברי היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
היא קיבלה שבחים על הופעותיה בתפקיד דורות'יאה בסדרת הטלוויזיה "מידלמארץ'" ובתפקיד הלן קאטר בסדרת המדע בדיוני הבריטית "בראשית".
אוברי נולדה בעיר פליט שבמחוז המפשייר, בתם של ד"ר רולנד וסילביה אוברי.
ב-1984 התחילה ללמוד לימודים קלאסיים וארכאולוגיה בקינגס קולג' לונדון.
באותה עת גברה אהבתה למשחק, ובמהלך שנה ששהתה במסגרת הלימודים באיטליה הצטרפה ללהקת תיאטרון נודדת, והחליטה להרשם לבית ספר למשחק כשתחזור לאנגליה.
עבודתה הראשונה כשחקנית הייתה בתפקיד מירנדה במחזה "הסערה" עם "אוקספורד סטייג' קומפני".
תפקיד ראשון בקולנוע קיבלה בסרטו של הבמאי האיטלקי רוברטו פאנצה בסרט "Look to the Sky" לצדו של ז'אן-יוגו אנגלד .
הסרט הופק על ידי אלדה פרי, והעלילה מתרחשת בתקופת השואה.
על תפקידה כהאנה זכתה אוברי בפרס דויד דונטלי לשחקנית הטובה ביותר.
אחר כך לוהקה אוברי לתפקיד הראשי, דורותיאה ברוק, בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC עיבוד לרומן "מידלמארץ'" מאת ג'ורג' אליוט, לצדו של רופוס סוול.
על תפקיד זה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר, וכן זכתה פרס "Broadcasting Press Guild" לשחקנית הטובה ביותר.
היא הצטרפה ללהקת התיאטרון סרייבו של האריס פסוביץ' , והופיעה בהצגות אחדות עם הלהקה.
בהמשך הקריירה שלה המשיכה להופיע בתיאטרון במחזה "Summerfolk" של טרוור נאן ובמחזה "איבנוב" של קאתי מיטשל בתיאטרון הלאומי.
היא השתתפה במחזה "An Oak Tree" בתיאטרון סוהו, וכן במחזות "שלוש אחיות", "הלילה השנים עשר" ו-"The Collection" עבור כריס וייט.
אחר כך ליהק אותה הבמאי מייקל וינטרבוטום לסרטו "לא אוהב אותך" (Go Now) לצדם של רוברט קרלייל וג'יימס נסביט.
בטלוויזיה הופיעה בסדרת הדרמה "המלכה הלבנה", בסדרה "צדק פלילי", בסדרה הבלשית "ורה", בסדרת הדרמה "ניצודה" ובמיני-סדרה שזכתה לשבחים "חמש בנות".
ב-2014 גילמה אוברי את ג'וי דנג'רפילד בעונה השנייה של הסדרה " The Village".
בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בריאן קראנסטון, ג'ייסון אייזקס, בנג'מין בראט, ודיאן קרוגר.
ב-2001 התחתנה אוברי עם סטיב ריצ'י, אותו פגשה במהלך צילומי סרט בניוקאסל.
לבני הזוג יש שתי בנות בליית' ולולה-בלו.
אוברי היא שגרירה של ארגון "Women for Women International", העוזר לשקם את חייהן של נשים ניצולות מלחמה.
כמו כן היא פועלת להעלאת המודעות בנושא אלימות נגד נשים.
כריסטינה ברנד 15 פרקים 2024 Unsinkable ג'וי הוקינס 8 פרקים
ג'ולייט אנה וירג'יניה סטיבנסון, CBE היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
היא ידועה בעיקר מתפקדיה בסרט "אוהב אותך בטירוף" משנת 1991, עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
סטיבנסון כיכבה במספר רב של הפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית ושל התיאטרון המלכותי הלאומי, בהם תפקידים שהייתה מועמדת עליהם לפרס אוליבייה כמו "מידה כנגד מידה" (1984), "יחסים מסוכנים" (1986) ו"ירמה" (1987).
ב-1992 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כפאולינה במחזה "העלמה והמוות".
ב-2009 הייתה מועמדת בפעם החמישית לפרס אוליבייה על תפקידה בהפקה המחודשת של "Duet for One".
בנוסף הייתה סטיבנסון מועמדת שלוש פעמים לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה ב"בית בובות" (1992), "אשת הפוליטיקאי" (1995) וסדרת הטלוויזיה "Accused" מ-2010. עוד שיחקה ב-2011 במחזה "The Heretic" וב-2014 במחזה "Happy Days".
סטיבנסון נולדה בקלוודון שבמחוז אסקס באנגליה.
היא בתם של וירג'יניה רות' (שם נעורים מרשל), מורה במקצועה, ושל מייקל גאי סטיבנסון, קצין בצבא.
אביה של סטיבנסון הוצב כל שנתיים וחצי במקום אחר.
בגיל 9 למדה בבית הספר "הרסט לודג' סקול" בברקשייר, בהמשך למדה בבית הספר העצמאי "סנט קתרין סקול" בבראמלי, קרוב לגילדפורד שבמחוז סארי.
את הכשרתה המקצועית רכשה ב-RADA - האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
סטיבנסון הייתה חלק מ'גל חדש' של שחקנים שיצאו מ-RADA בהם ג'ונתן פרייס, ברוס פיין, אלן ריקמן, אנטון לסר, קנת בראנה, אימלדה סטונטון ופיונה שו.
הלימודים הובילו לקריירה בתיאטרון שהחלה בשנת 1978 עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
סטיבנסון זכתה להכרה גם מהופעותיה בטלוויזיה ובקולנוע וכמו כן בתפקידים ברדיו של ה-BBC, אבל היא ידועה בעיקר כשחקנית תיאטרון.
תפקידים חשובים שלה על הבמה היו איזבלה במחזה "מידה כנגד מידה", מאדאם דה טורוול במחזה "יחסים מסוכנים", בתפקיד אנה בהצגת הבכורה בבריטניה של המחזה "Burn This" ב-1990, וכן בתפקיד פאולינה במחזה "העלמה והמוות" בתיאטרון רויאל קורט ובווסט אנד (1991-1992).
על תפקידה כפאולינה זכתה בשנת 1992 בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1987 גילמה סטיבנסון את דמותה של המדענית רוזלינד פרנקלין בסרט הטלוויזיה "Life Story" ועליו זכתה בפרס Cable Ace.
היא שיחקה בתפקיד הראשי בסרט של אנתוני מינגלה "אוהב אותך בטירוף" (1991) והשתתפה בסרטי הקולנוע "The Secret Rapture", "אמה" (1996), "שחקי אותה כמו בקהאם" (2002) וב"חיוך של מונה ליזה" (2003).
עוד שיחקה בסרט "פיירפוינט" (2006) וב"ידוע לשמצה" (2006) בתפקיד דיאנה פרילנד ובסרט "הסגת גבול" (2006) בתפקיד התרפיסטית רוזמרי.
בשנת 2003 גילמה דמות של אם לילד אוטיסט בסרט הטלוויזיה "Hear the Silence", הסרט מבוסס על הטענה של אנדרו וייקפילד שחיסון ה-MMR הוא הגורם לאוטיזם.
ב-2009 כיכבה סטיבנסון בעיבוד של ITV לרומן "A Place of Execution".
על תפקיד זה זכתה בפרס "פגיון השחקנית הטובה ביותר" בפרסי "Crime Thriller".
היא מרבה להקליט ספרי שמע, והקליטה את כל הרומנים של ג'יין אוסטן בשלמותם, כמו גם יצירות אחרות כגון "מניפתה של ליידי וינדרמיר", "הדה גאבלר", סיפורים מאת שייקספיר ואת "אל המגדלור".
בן זוגה של סטיבנסון הוא האנתרופולוג יו ברודי שאתו היא חיה מ-1993. בני הזוג גרים בהייגייט שבצפון לונדון.
יש להם שני ילדים: רוזלינד האנה ברודי (נולדה ב-1994) וגבריאל ג'ונתן ברודי (נולד ב-2001).
ביום ההולדת של המלכה בשנת 1999 הוענק לסטיבנסון תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
הרוח במחזה "הסערה" עם אלן ריקמן, הפקה של רויאל שייקספיר קומפני (1978)
איראס / אוקטביה ב"אנטוניוס וקלאופטרה" עם ג'ונתן פרייס ופטריק סטיוארט
פרוצה / נזירה ב"מידה כנגד מידה", רויאל שייקספיר קומפני (1978)
קרוליין תומפסון במחזה "The Churchill Play" מאת הווארד ברנטון
אפרודיטה / ארטמיס במחזה "היפוליטוס" (1978)
אלמנה / קרטיס ב"אילוף הסוררת" (1978)
מיס צ'יזן במחזה "פעם בחיים" מאת מוס הארט וג'ורג' קאופמן (1978)
ליידי פרסי במחזה "הנרי הרביעי" חלק ראשון וחלק שני, בסיור הופעות, רויאל שייקספיר קומפני (1980)
היפוליטה / טטניה ב"חלום ליל קיץ" (1981)
קלרה דאגלס ב-"Money" עם מיילס אנדרסון (1981)
אמה ובטסי במחזה "Other Worlds", תיאטרון רויאל קורט (1983)
איזבלה במחזה "מידה כנגד מידה", רויאל שייקספיר קומפני, תיאטרון סטרטפורד (1984)
פוליה במחזה "Breaking the Silence", הרויאל שייקספיר קומפני, תיאטרון The Pit, לונדון (1984)
קרסידה במחזה "טרוילוס וקרסידה", רויאל שייקספיר קומפני, תיאטרון סטרטפורד (1985)
רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם", רויאל שייקספיר קומפני, תיאטרון סטרטפורד (1985)
מאדאם דה טורבל במחזה "Les Liaisons Dangereuses" (על פי הרומן "יחסים מסוכנים"), רויאל שייקספיר קומפני תיאטרון הפיט (1986)
ירמה במחזה "ירמה", התיאטרון הלאומי, ובתיאטרון קוטסלו, שניהם בלונדון (1987)
הדה במחזה "הדה גאבלר" בתיאטרון הלאומי ובתיאטרון אוליבייה בלונדון (1989)
פאני במחזה "On the Verge" מאת המחזאי האמריקאי אריק אוברמאייר בתיאטרון סאדלר'ס ולס שבלונדון (1989)
אנה במחזה "Burn This" מאת המחזאי לנפורד וילסון בתיאטרון המפסטד ובתיאטרון וסט אנד, שניהם בלונדון (1990)
פאולינה במחזה "העלמה והמוות" מאת אריאל דורפמן בתיאטרון אפסטיירס ובתיאטרון רויאל קורט בלונדון (1991) תיאטרון הדוכס מיורק בווסט אנד (1992) - זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר (1992)
גלקתיה במחזה "תמונות מהוצאה להורג (אנה גלקתיה)", מארק טאפר פורום, לוס אנג'לס (1993)
"הדוכסית ממאלפי", תיאטרון גריניץ' ותיאטרון וינדהם בלונדון (1995)
"מעגל הגיר הקווקזי", התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון (1997)
אמנדה במחזה "Private Lives" מאת נואל קאוורד יחד עם אנטון לסר בתיאטרון הלאומי (1999)
"The Country", תיאטרון רויאל קורט (2000)
"We Happy Few" מחזה מאת אימוג'ן סטאבס בתיאטרון גילגוד בלונדון (2004)
"The Alice Trilogy", תיאטרון רויאל קורט (2005
"Duet for One" מחזה מאת טום קמפינסקי, לונדון, הפקה מחודשת עם הנרי גודמן (2009)
"The Heretic", תיאטרון רויאל קורט (2011)
ויני, "ימים שמחים" מאת סמואל בקט, יאנג ויק (2014)
ויני, "ימים שמחים" מאת סמואל בקט, יאנג ויק (2015)
ד"ר הלנה גולדברג 15 פרקים 2023 Wolf מטילדה אנקור 6 פרקים 2024 Reawakening מארי 2025 הקרב על הכתר (אנ') King & Conqueror אמה מנורמנדיה 4 פרקים TBA A Cruel Love: The Ruth Ellis Story מיני-סדרה עתידית של ITVX
רשימה חלקית של ההקלטות של סטיבנסון:
"Man and Superman" מאת ג'ורג' ברנרד שו, הוצאת BBC Audiobooks, השתתפו ג'ולייט סטיבנסון, רייף פיינס וג'ודי דנץ'.
ההקלטה כוללת גם ריאיון עם הבמאי סר פיטר הול
"ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים", בהוצאת Penguin Audiobooks, שנת 1977
"המלט" מאת ויליאם שייקספיר, BBC Radio Collection, שנת 1999, עם מייקל שין
"When Love Speaks" הקלטת הסונטות של שייקספיר (2002, EMI Classics), סונטה 128.
"מנזר נורת'אנגר" מאת ג'יין אוסטן, Naxos audiobook, שנת 2006
"הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן, Naxos audiobook, שנת 2007
"מנספילד פארק" מאת ג'יין אוסטן, Naxos audiobook, שנת 2007
"אמה" מאת ג'יין אוסטן, Naxos audiobook, שנת 2007
"תבונה ורגישות" מאת ג'יין אוסטן, Naxos audiobook, שנת 2007
"הדיירת מאחוזת ויילדפל" מאת אן ברונטה
"I, Coriander" מאת סאלי גרדנר
"The King's General" מאת דפנה דה מוריאה
"From Shakespeare with Love" מאת ויליאם שייקספיר, בהשתתפות דייוויד טננט, אנטון לסר ואלכס ג'נינגס
האוסף של דפנה דה מוריאה: "רבקה", "Frenchman's Creek", "דודנית רחל" בהשתתפות דניאל מאסי ומייקל מלוני
"חדר עם נוף" מאת א.מ.
"The London Tapes" מאת ג'ולייט סטיבנסון
"Alentejo Blue" מאצ מוניקה אלי (:"2006)
"מידלמארץ'" מאת ג'ורג' אליוט, Naxos Audiobooks שנת 2011
"Goldfish Girl" מאת פיטר סאוטר (2011)
סטיבנסון הייתה מועמדת לפרסי באפט"א על הופעותיה על המסך (שלוש פעמים לטלוויזיה ובפעם אחת לסרט קולנוע).
על הופעותיה על הבמה הייתה סטיבנסון מועמדת לפרס אוליבייה חמש פעמים וזכתה בפרס פעם אחת.
ג'ולייט דה ברקלי לוי הייתה וטרינרית והרבליסטית יהודיה בריטית.
דה ברקלי לוי נולדה בעיר מנצ'סטר, להורים יהודים.
לאחר סיום בית-הספר, החלה בלימודי וטרינריה באוניברסיטאות מנצ'סטר וליברפול.
דה ברקלי לוי התנגדה מאוד לניסויים בבעלי חיים אשר נערכו בשם המדע, ולכן עזבה את האוניברסיטה לאחר שתי שנות לימוד.
בשנות ה-30 המאוחרות, הקימה מרפאה הוליסטית (צמחי מרפא) לטיפול בכלבים אשר מתו בהמוניהם ממגפת הכלבת.
היא טיפלה והבריאה מאות כלבים בעזרת צמחי מרפא ושיטות טבעיות.
היא פתחה מוצרים טבעיים לבעלי חיים הידועים כ-Natural Rearing Products אשר קיימים בשוק העולמי עד היום, והם היחידים מסוגם.
בזמן מלחמת העולם השנייה עבדה דה ברקלי לוי בחיל הנשים היבשתי.
היא הייתה אוספת אזוב (טחב) אשר שימש לטיפול בפציעות של החיילים.
לאחר המלחמה עברה ליורקשייר, שם השתוללה באותם ימים מגפה שהמיתה אלפי כבשים.
מגפה זו הוכרזה על ידי הווטרינרים כבלתי ניתנת לטיפול.
דה ברקלי לוי בשיטותיה הטבעיות החלה להבריא עדרים שלמים.
עקב עבודתה זו היא עוררה את תשומת לבו של סר אלברט האוורד - מייסד המוסד ל"חקלאות האורגנית המודרנית".
הוא עודד ודחף אותה ללמוד טיפול הוליסטי לבעלי חיים.
בשנות ה-40 לאחר מסעות באמריקה, אירופה וצפון אפריקה בהם אספה שיטות ותרופות של צמחי מרפא, הוציאה ספר טיפול הוליסטי וטרינרי לטיפול בחיות המשק - Herbal Handbook For Farm and Stable.
מספר ספרים שלה אוירו על ידי אולגה להמן.
דה ברקלי לוי הייתה חלוצה בטיפול המכונה היום "טיפול הוליסטי בבעלי חיים".
היא המשיכה בכתיבת ספרים לטיפול בבעלי חיים, ובמיוחד לכלבים.
היא התמחתה בריבוי וגידול של כלבים אפגניים, ומבית הגידול שלה נרכשו גורים ברחבי העולם.
היא פיתחה תרופות מצמחי מרפא גם לבני אדם.
לפי שיטותיה הוקמו חוות במקומות שונים בעולם.
היא כתבה מספר ספרי מסעות, שני רומאנים ושלושה ספרי שירה.
בשנים האחרונות לחייה הייתה מעבירה כל קיץ סדנאות באמריקה ברפואה הוליסטית וכן קבלה פרס על מפעל חיים.
בשנות החמישים הגיעה דה ברקלי לוי לישראל עם שני ילדיה, והם התגוררו בראש פינה.
הם גידלו בעלי-חיים שונים, וכוורות דבורים אשר הצליחה להציל מהפגזות מלחמת ששת הימים.
ג'ומאן ג'ובראן (נולדה ב-2 בפברואר 1993), היא אתלטית ערבייה ישראלית, 3 פעמים אלופת ישראל בקרב שבע (2016, 2018 ו-2019), פעמיים ברציפות אלופת ישראל בריצת 400 מטר (2019 ו-2020) ובעלת שתי מדליות ארד מהמכביה התשע-עשרה בריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק (2013).
אמה, סאמיה, היא מורה לחינוך מיוחד ואביה, שובוב, הוא מורה לחינוך גופני בבית הספר סנט ג'וזף.
כילדה היא התאמנה בכדורסל ובשחייה.
בהמשך היא התאמנה בקבוצת עירוני אחי נצרת בהדרכתו של מארק בלכמן.
משנת 2014 היא מתאמנת בקבוצת "כיוונים" באר שבע בהדרכתו של עידן שפירא.
למדה מדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון במגמת ביו-אינפורמטיקה.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 זכתה ג'ובראן במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.34 מטר, אחרי רותם בטאט-גולן (6.24 מטר) וניבה זיו (5.52 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2012 זכתה ג'ובראן במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.63 מטר, ס"מ אחד ממדליית זהב, אחרי יפעת זליקוביץ' ממכבי השגים ראשון לציון וטל בן ארצי ממכבי חיפה כרמל (5.64 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2013 זכתה ג'ובראן במדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.60 מטר, אחרי יוליה פושקריוב (5.68 מטר) ויפעת זליקוביץ' (5.62 מטר), שתיהן ממכבי השגים ראשון לציון.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.61 שניות, אחרי אולגה לנסקי (24.22 שניות) ודקלה גולדנטל (26.03 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.42 מטר, אחרי יפעת זליקוביץ' (5.61 מטר) ויוליה פושקריוב (5.51 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2015 זכתה ג'ובראן במדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.46 מטר, אחרי יפעת זליקוביץ' 5.89 מטר ולפני אמינה מסעוד מעירוני אחי נצרת (5.16 מטר).
באליפות ישראל בקרב שבע שנערכה באצטדיון הדר יוסף באפריל 2016 זכתה ג'ובראן במדליית זהב בתוצאה של 4,766 נקודות (9 בכל הזמנים), לפני אולה ברונשטיין-דור 3,957 נקודות ונועה לוי 3,787 נקודות, שתיהן ממכבי ראשון לציון.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה העשרים זכתה ג'ובראן במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 1:00.24 דקות, אחרי מאי שטרן מארצות הברית (57.53 שניות) ודריה לוקשין מישראל (58.66 שניות).
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-16 בינואר 2018 קבעה ג'ובראן שיא אישי בריצת 100 מטר של 12.24 שניות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות קרב שבע שנערכה בצרפת, קבעה ג'ובראן שיא אישי חדש של 4857 נקודות, תוך כדי שבירת שיאים אישיים בריצת 200 מטר (25.03 שניות), בריצת 100 מטר משוכות (15.36 שניות), בריצת 800 מטר (2:17.94 דקות), בקפיצה לגובה (1.51 מטר), בהדיפת כדור ברזל (9.66 מטר) ובהטלת כידון (28.37 מטר).
בקפיצה לרוחק היא קבעה תוצאה של 5.64 מטר.
באליפות ישראל היא זכתה במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 4834 נקודות.
באליפות ישראל בקרב שבע שנערכה באפריל 2019 זכתה ג'ובראן במדליית זהב בתוצאה של 4696 נקודות, לפני נועה לוי (4557 נקודות) ואמינה מסעוד.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.49 שניות, לפני דריה לוקשין (58.16 שניות) וסיוון אוירבך (58.78 שניות).
מדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.75 מטר, אחרי חנה קנייזבה מיננקו (6.28 מטר) ומרינה רייבר ממכבי תל אביב (6.04 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי 2020 זכתה ג'ובראן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 56.76 שניות, לפני רחל פרז מרטינז מהפועל חולון (57.29 שניות) וחברתה לקבוצה גל קדמון (57.39 שניות).
מדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.67 מטר, אחרי מרינה רייבר (6.02 מטר) ולפני רומי טמיר ממכבי תל אביב (5.65 מטר).
ג'ולייט ריילנס היא שחקנית ומפיקה אנגלייה, הידועה מהופעתה בסרט הדרמה "יום וליל".
ריילנס נולדה בשם ג'ולייט ואן קמפן בהמרסמית' שבלונדון, למלחינה קלייר ואן קמפן והאדריכל כריס ואן קמפן.
אחותה הצעירה נטשה הייתה יוצרת קולנוע.
הוריה התגרשו כשהייתה בת שבע, ואמה התחתנה אחר כך עם השחקן מארק ריילנס.
תפקידה הגדול הראשון של ריילנס אחרי שסיימה את הלימודים ב-RADA היה בדמות מדיאה במחזה "אמבטיה.
פארק" מאת ניל לביוט בתיאטרון יוניון בלונדון.
בהמשך שיחקה בתפקיד פרדיטה במחזה "אגדת חורף", ובתפקיד קרסידה ב"טרוילוס וקרסידה" בתיאטרון שייקספיר גלוב.
היא גילמה את הסופרת מרי סידני במחזה "I Am Shakespeare" שכתב אביה החורג מארק ריילנס וביים מתיו וורקוס בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר ובסיור הופעות.
באותה שנה יחד עם דייוויד סטורזקר ותמרה הארווי הקימה חברת הפקה משלה בשם "Theater of Memory".
היא כיכבה בהפקות של החברה במחזות "רומיאו ויוליה" ו"אמבטיה.
פארק" בתפקיד יוליה ומדיאה בהתאמה.
ב-2009 גילמה ריילנס את דזדמונה במחזה "אותלו" בתיאטרון בעיר ניו יורק.
על הופעתה הייתה מועמדת לפרס לוסיל לורטל.
אחר כך הופיעה בפרויקט של סם מנדס, מיזם משותף של האקדמיה למוזיקה בברוקלין ותיאטרון אולד ויק בלונדון.
היא שיחקה בתפקידי רוזלינד ומירנדה לצדו של בעלה שגילם את אולנדו ואריאל בהתאמה.
ב-2010 זכתה ריילנס בפרס אובי על הופעתה בתפקיד רוזלינד.
ב-2012 כיכבה ריילנד בסרט האימה "רוח זדונית".
ב-2013 שיחקה והפיקה את הסרט "Days and Nights" המבוסס על המחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב.
בעלה כתב וביים את הסרט.
מ-2014 עד 2015 שיחקה ריילנס בדרמה הרפואית "הניק" של רשת סינמקס.
ב-2017 הופיעה ריילנס בסדרה "מקמאפיה בתפקיד רבקה, ארוסתו של אלכס גודמן (ג'יימס נורטון).
ב-2008 התחתנה ריילנד עם השחקן כריסטיאן קמרגו בבניין העירייה של ניו יורק.
השניים הכירו כשעבדו עם אביה החורג מארק ריילנס בתיאטרון שייקספיר גלוב.
שנה סרט תפקיד הערות 2012רוח זדונית טרייסי אוזוולטפרנסיס האג'אנל 2013יום וליל אווה גם מפיקה 2017 נשמה של כלב אליזבת' 2017Love After Love רבקה 2020The Artist's Wife אנג'לה סמיתסון2024המרוץ לניצחון של ארתור (אנ')הלנה לייט
שנה סדרה תפקיד הערות 2014–2015 הניק קורנליה רוברטסון תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים2015The Mystery of Matterמארי קיריפרק: "Unruly Elements" 2016אמריקן גותיק אליסון תפקיד ראשי; 13 פרקים 2018 מקמאפיה רבקה הרפר תפקיד ראשי; 8 פרקים 2020–2023 פרי מייסון דלה סמית' תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים
שם שם באנגלית תפקיד הערות אגדת חורף The Winter's Tale פרדיטה תיאטרון שייקספיר גלוב טרוילוס וקרסידה Troilus and Cressida קרסידה תיאטרון שייקספיר גלוב אמבטיה.
ג'ולייט (ג'ולי) פופר שייפר (נולדה ב-1932) היא פסיכולוגית וסטטיסטיקאית אמריקנית, הידועה בעיקר בזכות מחקריה בתחום ההשערות המרובות.
בבית הספר התיכון למדה במגמת המתמטיקה במשך ארבע שנים, אף על פי שמגמה זו יועדה לבנים בלבד.
כמו כן הייתה חברה במועדון המתמטיקה, שגם הוא נועד לבנים בלבד.
עם סיום לימודיה בתיכון למדה במכללת סווארת'מור פסיכולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה.
את לימודי הדוקטורט עשתה באוניברסיטת סטנפורד, וקיבלה תואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1957.
לאחר פוסטדוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה הצטרפה כחברת סגל למחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קנזס, שם לימדה קורסים בפסיכולוגיה מתמטית ובסטטיסטיקה.
במהלך השנים קודמה והגיעה לדרגת פרופסור.
היא הייתה מעורבת בפעילות נגד אפליה גזעית, והייתה יושבת הראש הראשונה של הוועדה למניעת הפליה באוניברסיטת קנזס.
בשנת 1973 יצאה לשנת שבתון במחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי, שם עבדה בשיתוף פעולה עם אריק לאו להמן, לו נישאה כעבור ארבע שנים.
ב-1977 עברה להתגורר בברקלי, קליפורניה, וקיבלה משרת מרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
ב-1978 קיבלה משרת מרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת ברקלי, וניהלה שם את שירותי הייעוץ הסטטיסטי.
גם שם הגיעה לדרגת פרופסור.
היא פרשה ב-1994, אך המשיכה לעבוד במשך מספר שנים במרכז להערכה חינוכית בפרינסטון.
בתקופת עבודתה בקנזס מחקריה של שייפר בתחום הפסיכולוגיה עסקו בתאוריה של הלמידה, בחקר האישיות ובתפישה חושית.
מאוחר יותר החלה להתעניין בבעיית ההשערות המרובות, תחום אשר יהפוך מאוחר יותר לנושא המחקר העיקרי שלה.
להמן כותב בספרו כי בתקופת עבודתה בברקלי שייפר הייתה לאחד החוקרים המובילים בתחום ההשערות המרובות.
שייפר הראתה כי הבדלים מובהקים סטטיסטית אינם טרנזיטיביים, וטבעה את המושג "טעות מסוג שלישי".
כן עסקה בחקר מודלים ליניאריים ובניתוח רב משתני.
היא פרסמה למעלה מעשרים מאמרים מדעיים בתחום.
בסך הכל פרסמה 79 מאמרים מחקריים לאורך הקריירה שלה.
ב-1988 שייפר נבחרה לעמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ובאיגוד האמריקני לפסיכולוגיה.
כן הייתה עמיתה באיגוד האמריקני לקידום המדע וחברה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה.
בשנת 2003 זכתה בפרס על שם פ.נ.
דייוויד בזכות תרומתה החלוצית לשיטות סטטיסטיות בחינוך ופסיכומטריה ותפקידה יוצא הדופן בטיפוח ההזדמנויות לקידום נשים במדעים.
ג'וליסה ריינוסו פנטלאון היא עורכת דין ודיפלומטית אמריקאית-דומינקנית המכהנת כשגרירת ארצות הברית בספרד ובאנדורה.
קודם לכן כיהנה בין היתר כראש הסגל של הגברת הראשונה של ארצות הברית, ג'יל ביידן, וכשגרירת ארצות הברית באורוגוואי.
ריינוסו פנטלאון היא ילידת הרפובליקה הדומיניקנית והיא החליטה להגר לארצות הברית ב-1982. היא התקבלה לאוניברסיטת הרווארד, שם הקימה יחד עם אנשים נוספים קבוצות סטודנטים ובהמשך גם הייתה פעילה במכון לפוליטיקה של בית הספר לממשל ע"ש קנדי .
ב-2008 הייתה ריינוסו פעילה בקמפיין הבחירות של הילרי קלינטון בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2008 אך בשלב מסוים היא הצטרפה לקמפיין של היריב המרכזי של קלינטון בבחירות המקדימות, ברק אובמה שלבסוף ניצח בבחירות עצמן את המועמד הרפובליקני ג'ון מקיין.
לפני שקיבלה תפקיד בממשלו של הנשיא הנבחר אובמה, הייתה רינוסו פנטלאון עורכת דין והיא התגוררה בשכונת וושינגטון הייטס שבמנהטן.
ב-2017 היא ועמיתתה ניקול סילבר הוכרו בדירוג Latinvex שכלל את רשימת "100 עורכות הדין הלטיניות המובילות".
ב-2009 הצטרפה ריינוסו לצוות של מזכירת המדינה הנכנסת, הילרי קלינטון, במהלך כהונתה הייתה ריינוסו פנטלאון סגנית העוזרת של קלינטון בלשכה ענייני חצי הכדור המערבי , מלבד זאת היא גם הייתה האחראית על פיתוח ויישום אסטרטגיה שעסקה בביצור שלטון החוק במרכז אמריקה והקרייבים, בנוסף לכך היא הייתה חברה בפורום הכלכלי עולמי.
באוקטובר 2011 הכריז הנשיא אובמה על כוונתו למנות את ריינוסו פנטלאון לתפקיד שגרירת ארצות הברית באורוגוואי, מינוי אושר על ידי הסנאט במרץ 2012. כשגרירה התמקדה בעיקר בפיתוח הסחר חקלאי בין המדינות וכן בשיתוף פעולה בנושאי מדע, חינוך וטכנולוגיה בין המדינות.
בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי החליט למנות אותה לראש הסגל של אשתו, הגברת הראשונה הנכנסת של ארצות הברית, ג'יל ביידן.
ב-27 ביולי 2021 ביידן הכריז כי הוא מתכוון למנותה לשגרירת ארצות הברית בספרד ובאנדורה, מינויה אושר על ידי הסנאט בדצמבר באותה שנה.
היא החלה את כהונתה באופן רשמי לאחר שהגישה את כתב האמנתה לפליפה השישי, מלך ספרד, ב-2 בפברואר 2022.
ג'ומאנה אל-חוסייני (2 באפריל 1932 – 11 באפריל 2018) הייתה ציירת ופסלת ממוצא פלסטיני.
זכתה בפרסים רבים והציגה בתערוכות רבות במרחבי העולם.
ג'ומאנה אל חוסייני נולדה בירושלים וחיה ועבדה בפריז.
היא ידועה בעיקר בציוריה על ירושלים, בתיה ואנשיה.
ג'ומאנה אל-חוסייני נולדה בירושלים בשנת 1932. הוריה, ג'מאל אל-חוסייני ונימאטי אל-עלמי, באו ממשפחות פלסטיניות בעלות שם.
כילדה למדה ברמאללה בבית ספר לבנות.
היא גדלה בבית סבה, בבית הראשון שנבנה מחוץ לחומות ירושלים.
בשנת 1948 ביקרה המשפחה בבירות ואז פרצה מלחמת השחרור והיא נשארה שם עד לאחר נישואיה.
משפחת אביה של אל-חוסייני חיה בירושלים מאז המאה ה-13 ורבים במשפחה היו אנשי דת ופוליטיקה מקומיים.
אביה היה מזכיר הוועד הפועל של הקונגרס הערבי-פלסטיני ומזכיר המועצה המוסלמית העליונה, ומאוחר יותר גם יושב ראש המפלגה הערבית הפלסטינית, ובשנת 1936 עמד בראש המשלחת הפלסטינית ללונדון.
אמה של אל-חוסייני באה גם היא ממשפחה ירושלמית וממנה ירשה את הכשרון האומנותי שלה.
בין השנים 56–1953 למדה אל-חוסייני לימודי תעודה במדעי המדינה בקולג' לנשים בבירות.
בתקופת לימודיה עודדו אותה המורים לעסוק באומנות והיא החלה ללמוד ציור, קרמיקה ופיסול.
לאחר מכן המשיכה את לימודיה בפריז ובשנת 1965 הציגה שם לראשונה.
מאוחר יותר, היציגה את עבודותיה בתערוכות יחיד בארצות ערב, במיוחד בירדן, ביפן ובאיטליה וגם בירושלים מקום הולדתה.
בשנת 1950 נישאה לאורפן באיאזיד ונולדו להם שלושה בנים.
בפריז, מספר קורסים באומנות פתחו בפני אל-חוסייני עולם חדש והיא החלה לצייר תמונות מימי ילדותה בירושלים – ציפורים, פרחים, פרפרים, צמחיית האזור, את ים המלח, בתים, חלונות, דלתות ושמיים.
תחילה ציירה לעצמה, אבל כבר בבירות החלה להציג בתערוכות.
התערוכה הבינלאומית הראשונה שלה נערכה בשנת 1965 בלונדון.
בשנת 1973 הציגה בתערוכת יחיד בגלריה ברומא ובירושלים.
בשנת 1979 השתתפה בביאנלה בוונציה, בשנת 1988 בטוקיו ובשנת 1994 במוזיאון לנשים בוושינגטון DC.
כמו כן היא הציגה ברחבי העולם הערבי.
בפריז השתתפה אל-חוסיינו, בשנת 1966, בתערוכה של ציירים פלסטינים צרפתיים, ובשנת 1998 בתערוכה של אומנות פלסטינית בסטוקהולם שם קיבלה את הפרס הפלסטיני Badran לאמנות חזותית.
הציורים הראשונים של אל-חוסייני היו ממוסגרים במסגרות גדולות ומרובעות והיא קראה להם "מסגרות זיכרון".
בשנת 1967 היא חזרה לביקור בירושלים והחלה ברישום ישיר מהביקור ולא רק מזיכרונה – היא רשמה את הארכיטקטורה, המנהגים והמסורת המשתנים של העיר כאילו לשמר דרך חיים מאותגרת.
מתוך רישומים אלו צמחו ציורים של ירושלים, יריחו, יפו, חיפה, מכה ומדינה.
בציורים יש סמלים רבים המתייחסים לדרך החיים של הפלסטינים.
לדוגמה, סוסים מסמלים חזרה למקום המגורים וריח האדמה, נמר בתוך קקטוס מסמל את הרוח הפלסטינית הממולכדת, רימונים מסמלים נשואים, מזל ופריון.
אל-חוסייני הייתה ערה למצב הפוליטי במזרח התיכון ובציוריה מבטא הצבע את רגשותיה.
לעיתים סגנונה השתנה בהתאם לנסיבות.
כאשר פרצה מלחמת האזרחים בבירות, בשנת 1975, במקום לצייר היא רקמה את ההיסטוריה המשפחתית וגם סמלים שונים בתוך צעיפים ותלבושות פלסטיניות מסורתיות.
העיסוק ברקמה היה עיסוק מסורתי של נשות הכפר הפלסטיניות והוא קשור להיסטוריה ולתרבות הפלסטינית.
הצבעים, הדגמים והעיצוב של הרקמה הצביעו על מעמדה של האישה בחברה, למי היא נשואה והעושר בו היא מחזיקה.
לכל כפר היו דוגמאות רקמה ייחודיות לו והם הועברו מאם לביתה במשך דורות.
אל-חוסייני למדה את מלאכת הרקמה מאימה.
החל משנת 1987, החל הציור של אל-חוסייני להשתנות ולהיות מופשט וכהה יותר.
אנשים וערים פינו מקום לדימויים המחפשים לידה מחודשת ( rebirth).
בציורים ניתן לראות צורות גאומטריות השטות בחלל מוגדר - שדות מרחב שבהם עומדים סימני כתב ייחודיים, המבוססים על הקליגרפיה המסורתית של הכתב והאומנות הערבים, ומשרים הרגשה של ריחוף על פני אור פיזי ורוחני.
המשחק בין המשטחים השונים תלוי בסימני הכתב שבהם השתמשה.
דרך סימני הכתב השונים נראה שהמרחב המופשט בין זמננו מתערבב עם המופשט הערבי של ימי הביניים.
הציורים מזכירים ערים מזרח תיכוניות בשעות הלילה.
הם זוהרים והופכים לסמל של תקווה
בשנת 1991 למדה אל-חוסייני לעבוד גם בויטראז'ים.
ג'ולייט תומפסון הייתה ציירת אמריקאית, ותלמידה של מנהיג האמונה הבהאית עבד אל-בהאא.
היא ידועה בזכות ספרה "יומנה של ג'ולייט תומפסון" וציור דיוקן בגודל טבעי של עבד אל-בהאא.
תומפסון נולדה בוושינגטון הבירה, או בסמוך לה, ב-23 בספטמבר 1873. הוריה, ג'יימס וסלסט תומפסון, שלחו אותה לבית הספר לאמנות קורקורן.
אביה נפטר כשהייתה בת 12 והשאיר מעט כסף למשפחה, אך תומפסון כבר הצליחה למכור ציורים.
תומפסון הייתה חברה פעילה בקהילת האמנים בוושינגטון הבירה וציירת מרכזית במופע השנתי של מועדון קוסמוס משנת 1897.
לאחר שנחשפה לאמונה הבהאית בוושינגטון הבירה בסביבות שנת 1898, נסעה לפריז בהזמנת אמה של לורה קליפורד ברני.
מאוחר יותר בשנת 1901 בפריז היא פגשה את תומאס ברייקוול המאמין הבריטי הראשון.
כמו כן פגשה שם את צ'ארלס מייסון רמי, מראשי הדת הבהאית ומפיציה, שפגש לראשונה את תומפסון כשקיבלה שיעורים בנושא הדת הבהאית.
במסגרת ההרצאות והשיחות הרבות שנשא עבד אל-בהאא בארצות הברית, הוא ערך שיחה אחת בביתה ב-15 בנובמבר 1912 בניו יורק.
בפגישה זו הוא תיאר תכונות ייחודיות של הדת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה תומפסון נשאה הרצאות שעסקו במאמינים הבהאים כנושאי השלום החשובים ביותר בעולם.
בשנות הארבעים נסעה תומפסון מספר פעמים למקסיקו כדי להפיץ שם את הדת.
במסעו הראשון של עבד אל-בהאא במערב בסתיו 1911 היא פגשה אותו בצרפת.
במהלך הנסיעה השנייה הוא הגיע לניו יורק - שם היה במשך מספר ימים וישב מולה לציור דיוקן בגודל טבעי.
על הדיוקן אמר עבד אל-בהאא "אני רוצה שתציירי אותי עבור אלוהים." המקור של הדיוקן בגודל טבעי אבד, אך ישנם צילומים שלו.
רפרודוקציה של הציור הוצגה בקונגרס העולמי השני של הבהאיים, ואחת מהן ממוקמת במושב בית הצדק האוניברסלי בחיפה, ממש מחוץ לחדר הישיבות.
במהלך חייה עלתה ג'ולייט לרגל לאתרים הבהאיים בארץ ישראל - חיפה ועכו.
הראשון היה ביולי 1909, כשהחלה לכתוב את יומנה שהתפרסם לבסוף כספר.
עבודתה מהווה מקור מרכזי בתיאור מסעותיו של עבד אל-בהאא למערב כשהיה באירופה בשנת 1911 וכן כמה ממסעותיו בארצות הברית בשנת 1912. העלייה לרגל השנייה של תומפסון הייתה בשנת 1926.
התערוכה הראשונה של תומפסון כציירת דיוקנאות הייתה בגלריות של קנודלר.
תומפסון עבדה כציירת דיוקנאות במשך שנים בוושינגטון ומאוחר יותר בניו יורק אם כי היו לה התנסויות באמנויות אחרות.
בסביבות 1898 עד 1900 למדה בצרפת והציגה את עבודתה שם.
עם שובה לארצות הברית, עברה תומפסון לניו יורק בסביבות 1902. היא הייתה במועצת המנהלים של אגודת ציירי הפסטל שהוקמה בשנת 1910, שכללה גם את ג'רום מאיירס, ואברט שין, והנשיא היה ליאון דאבו.
היא גם תרמה את אמנותה לצדקה: טיפול רפואי חינם לנזקקים, זכות בחירה לנשים, פרויקט להוצאת ילדים מהרחובות, ותמיכה בנשים וילדים בזמן מלחמת העולם הראשונה.
ג'ולייט תומפסון מתה ב-4 בדצמבר 1956 בביתה בניו רושל, ניו יורק.
טקס הזיכרון נערך עבורה בבית הפולחן הבהאי בווילמט.
ג'ולייט שטרן הייתה לוחמת ציונית, פמיניסטית ומובילת ארגון ויצו (WIZO – ראשי תיבות באנגלית של ארגון נשים ציוני בינלאומי, Women's International Zionist Organization) בצרפת, שהציל בזמן מלחמת העולם השנייה יותר מ־1,000 ילדים יהודים.
ג'ולייט נולדה בשנת 1893, בשם ג'ולייט קרוליין הנרייט סנג'ארד, ללואי-ג'ייקוב סנג'ארד וסופי כהן, יהודים הולנדים שהתחתנו ועברו לפריז וחיו בסביבה מתבוללת.
היא התחתנה עם וולדמר סילבן האואר, יהודי טוראי בצבא צרפת ונולדה להם בת בשם סימון.
ג'ולייט התאלמנה לאחר שבעלה נהרג בקרב בין חיילים צרפתים לחיילים בולגרים.
לאחר כמה שנים היא התחתנה בשנית עם רוברט שטרן, מהנדס כימי במקור מצ'כוסלובקיה ואחיו לנשק של בעלה הראשון.
נשים יהודיות בצרפת לפני המלחמה
כ-40% מתוך חברי המחתרות היהודיות בצרפת היו נשים וזאת על אף העובדה שמעמדן של הנשים בחברה הצרפתית לפני מלחמת העולם השנייה היה נמוך מאשר בשאר המדינות.
כמות הנשים שסיימו את לימודי התיכון ולימודים אקדמאיים לפני תחילת המלחמה הייתה נמוכה בהרבה מזו של הגברים, ועובדה זו לא הייתה שונה בנוגע ליהודים, היוצאות מן הכלל בנושא זה היו יהודיות ילידות מהגרים ממדינות מרכז ומזרח אירופה.
בכל הקהילות היהודיות, הנשים היו האחראיות לקרנות צדקה שונות ולא היו המובילות או האחראיות לארגונים אחרים, מלבד ארגון ויצו בפריז, שבראשו עמדה ג'ולייט שטרן.
על אף שגדלה בסביבה מתבוללת, ג'ולייט הייתה ציונית וראתה בציונית צורה מודרנית של היהדות.
בתחילת שנות ה-30 ג'ולייט ביקרה בפלשתינה ועם חזרתה לצרפת ביססה את מועדון הנשים "קדימה" ("Kadimah") שמטרתו הייתה ללמוד על התנועה הציונית.
בשנת 1935 המועדון התמזג עם קבוצה קטנה של נשים יהודיות וכך נוצר ויצו (WIZO – ראשי תיבות באנגלית של ארגון נשים ציוני בינלאומי, Women's International Zionist Organization) בצרפת כאשר בראש הארגון עמדה ג'ולייט.
בשנת 1941, לבקשת הנאצים הוקם ארגון אוז'י"ף .
מטרת הארגון הרשמית הייתה להבטיח את ייצוגם של היהודים לפני הרשויות הציבוריות, בענייני סעד, רווחה ומעמד חברתי אך מטרתו העיקרית הייתה לרכז את כל הארגונים היהודיים תחת קורת גג אחת ולפקח על פעילות היהודים ועל ענייניהם הקהילתיים.
שטרן מונתה להיות אחת החברות בארגון ולקחה על עצמה את ניהול מוקד מספר 5 שלו.
צפונית לפריז בעיר דראנסי, הוקם מחנה ריכוז וחלק מהילדים שהגיעו למחנה נמסרו לאוז'י"ף שבו הייתה ג'ולייט, שם שיכנו אותם באחד מהמעונות שהיה ברשותם.
את הילדים היה אסור להעביר למיקומים אחרים, מכיוון שהם יועדו לחזור למחנה הריכוז ולהיות מגורשים.
במקום להגדיל את כמות הילדים שהמעונות יכלו להכיל, ג'ולייט החליטה להעביר את הילדים למשפחות לא יהודיות ולמוסדות שונים.
בעזרת ארגון ויצו, נמצאו מקומות מסתור שהבטיחו את ביטחונם של הילדים.
פעולות אלו נעשו בסודיות ושטרן השתמשה בכספי הארגון בחשאי כדי לעמוד בהוצאות.
אחד הבכירים במשרד לענייני יהודים חשד בפעולותיה של ג'ולייט שטרן ובשנת 1943 פנה לגסטפו בבקשה שיחקרו את המקרה.
במקום לעשות זאת, הגסטפו עצרו את העובדים במוקד 5 של האוז'י"ף, הובילו לגירושם והם נרצחו.
בזמן המעצר ג'ולייט נכחה בהלוויה ולאחר מכן היא שיתפה פעולה עם חברי המחתרת היהודית, ויחד הם תכננו את "החטיפה" של הילדים שנשארו במעונות האוז'י"ף.
ארגון ויצו היה אחראי להצלתם של יותר מאלף ילדים, וגם אלו שנותרו במעונות ניצלו על ידי המחתרת היהודית.
ג'ולייט דניאל ורדן היא שחקנית אמריקאית המוכרת בזכות גילום דמותה של ליסה, מושא אהבתו של ג'וני בסרט "החדר".
דניאל הייתה השחקנית הראשית, יחד עם טומי ויזו בסרט הפולחן "החדר", בו היא גילמה את דמותה של ליסה, ארוסתו של ג'וני (ויזו).
במקור, היא נבחנה לדמותה של מישל.
הסרט היווה כישלון ביציאתו: הוא נקטל בביקורות ונחשב לכישלון מסחרי.
זמן מה לאחר צילומי "החדר", דניאל פרשה ממשחק במטרה להתמקד בקריירה אחרת.
למרות זאת, במהלך השנים הסרט זכה למעמד של סרט פולחן לאור הקרנתו החוזרת והנשנית בהקרנות ליליות.
בדומה לשחקנים אחרים ששיחקו בסרט, כגון טומי ויזו וגרג ססטרו, דניאל אימצה את ההצלחה שהסרט צבר ולעיתים הגיעה לאותן הקרנות.
דניאל פתחה חשבון פייסבוק בו היא מתקשרת עם מעריציה.
השורה האהובה עליה מהסרט היא "תשאיר את התגובות הטיפשיות שלך בכיס שלך" ("Leave your stupid comments in your pocket").
בשנת 2012 דניאל חזרה לעסוק במשחק.
היא שיחקה בסרטים "", "" ו-"Till Morning".
מרבית ילדותה, דניאל גדלה ב, פרוור של יוסטון.
בהמשך היא עברה יחד עם אמה ואחותה ללוס אנג'לס בתחילת שנות ה-2000 ושם החליטה להתמקד בקריירת משחק.
בשנת 2017, דניאל עברה לסן אנטוניו כדי להיות קרובה למשפחתה.
ב-7 ביולי 2017, דניאל התחתנה עם ג'ו קלארק.
הסרט "חי בסרט" משנת 2017 בכיכובו של ג'יימס פרנקו, מתאר את יצירת הסרט "החדר" ומבוסס על ספרו של השחקן גרג ססטרו.
את דמותה של דניאל גילמה השחקנית , למרות שבריטני ספירס נשקלה לגילום התפקיד.
+שנהשם הסרטדמות2002Tempus Fugit (סרט קצר)סטודנטית2003החדרליסה2013רבקהTill Morning (סרט קצר)איבי2015אלסי גריי2018Texas Cottonעובדת
ג'ולייט קאת'ברט הוא אתלטית ג'מייקנית בעבר ופוליטיקאית ג'מייקנית בהווה.
סגנית אלופה אולימפית (ברצלונה 1992) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ואלופת העולם (טוקיו 1991) ופעמיים סגנית אלופת העולם (גטבורג 1995 ואתונה 1997) בריצת שליחות 4x100 מטר.
שרת הבריאות והרווחה משנת 2002 בקבינט של ראש הממשלה אנדרו הולנס וחברת הפרלמנט משנת 2016 מטעם מפלגת הלייבור של ג'מייקה.
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1983 זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.73 שניות, אחרי גרמניה המזרחית (41.76 שניות) ובריטניה (42.71 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום 25 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.67 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס היא סיימה במקום 15 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.80 שניות.
בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 11.71 שניות.
באולימפיאדת סיאול היא סיימה במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.26 שניות עם בעזרת רוח גבית של 3.0 מטר/שנייה.
בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 11.03 שניות ובשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 11.10 שניות.
הרביעייה מג'מייקה עלתה לגמר ריצת שליחות 4x100 מטר אך לא התייצבה לריצה.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן ב-1 בספטמבר 1991 זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם דליה דהני, בוורלי מקדונלד ומרלין אוטי בשיא לאומי חדש של 41.94 שניות, לפני ברית המועצות (42.20 שניות) וגרמניה (42.33 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.33 שניות.
בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 11.12 שניות ובשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 11.13 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.83 שניות, אחרי גייל דיברס מארצות הברית (10.82 שניות) ולפני אירינה פריבלובה מהמשלחת המאוחדת (10.84 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 10.98 שניות ועלתה ראשונה לריצת הגמר.
בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.02 שניות, אחרי גוון טורנס מארצות הברית (21.81 שניות) ולפני חברתה לנבחרת מרלין אוטי (22.09 שניות).
בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 22.01 שניות ובשלב חצי הגמר היא סיימה שנייה בשיא אישי חדש של 21.75 שניות, אחרי גוון טורנס שקבעה שיא אישי חדש של 21.72 שניות.
בריצת שליחות 4x100 מטר הרביעייה מג'מייקה פסלה בריצת הגמר.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 42.28 שניות ועלתה ראשונה לריצת הגמר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה באוגוסט 1995 זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.25 שניות, אחרי ארצות הברית (42.12 שניות) ולפני גרמניה (43.01 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.44 שניות, בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 11.09 שניות ועלתה מהמקום השני לשלב חצי הגמר שבו קבעה תוצאה של 11.13 שניות.
באולימפיאדת אטלנטה היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.24 שניות, אחרי ארצות הברית (41.95 שניות) ואיי בהאמה (42.14 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שיבעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.60 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 22.24 שניות ועלתה רביעית לריצת הגמר ובמקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.07 שניות ובכך לא הצליחה להגן על הישגיה.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.10 שניות, אחרי ארצות הברית (41.47 שניות) ולפני צרפת (42.21 שניות).
בשנת 2014 נכנסה קת'ברט-פליין לפוליטיקה כאשר מפלגת הלייבור של ג'מייקה הציגה אותה במסיבת עיתונאים לחגיגת יום השנה ה-71 של מפלגת הלייבור של ג'מייקה.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-25 בפברואר 2016 היא הצליחה להכינס לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה הכפרי שלה סנט אנדרו ווסט ובכך הפכה לספורטאית האולימפית הראשונה שנבחרה לפרלמנט של ג'מייקה.
כמחוקקת, פעלה למען הפלות מאלכותיות בג'מייקה ותמכה בזכויות נשים במדינה.
היא נבחרה מחדש לקדנציה שנייה בבחירות הכלליות שנערכו ב-3 בספטמבר 2020. שבוע לאחר מכן, היא מונתה לשרת המדינה במשרד הבריאות והרווחה, לצדו של ד"ר כריסטופר טופטון, בקבינט של ראש הממשלה אנדרו הולנס.
בתפקידה היא אחראית בעיקר לבריאות האישה, מניעת HIV והפחתת השימוש בסמים.
ג'ולייט רסטרפו (בלועזית: Julieth Restrepo, נולדה ב-19 בדצמבר 1986) היא דוגמנית ושחקנית קולומביאנית.
רסטרפו החלה את קריירת המשחק שלה עם סרט האימה הקולומביאני מ-2006 "בקצה הספקטרה".
במקביל שיחקה על במות התיאטרון.
היא הייתה מועמדת עבור פרס Premios India Catalina בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
מאחר שתפקידיה השתנו מדתייה לעובדת מין, העיתון הקולומביאני La Opinión תיאר אותה כשחקנית רב-תכליתית.
היא גילמה את לורה מסנט קתרין מסיינה על המסך בתוכנית הקולומביאנית "Laura, una vida extraordinaria".
בשנת 2022, שיחקה בתור הסופרג'יסטית הקולומביאנית והסנאטורית אסמרלדה ארבולדה קדוויד בסרט "Estimados Señores".
בשנת 2024, שיחקה במיני-סדרה של נטפליקס,"גריסלדה" בכיכובה של סופיה ורגרה, בתפקיד מרתה אוצ'ואה.
בת דודתם של האחים אוצ'ואה, חברים רמי דרג בקרטל מדיין.
בשנת 2025 שיחקה בסדרת הקומדיה והמסתורין "המעון" בהפקת נטפליקס.
עיר הולדתה היא מדיין בקולומביה.
היא עברה ללוס אנג'לס כדי לצלם את סרטה הקצר האנגלי הראשון "Do Not Lose".
ג'ולייטה סימיונטו (באיטלקית: Giulietta Simionato; 12 במאי 1910 – 5 במאי 2010) הייתה זמרת מצו סופרן איטלקייה.
זכתה בתואר אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה (OMRI) ב-1 באוקטובר 1992.
נולדה בפורלי, ב-12 במאי 1910 ונפטרה ברומא ב-5 במאי 2010. כנערה למדה בקולג' של נזירות שזיהו את כשרונה והמליצו לה ללמוד שירה.
אך היא נתקלה בהתנגדות מצד משפחתה, בעיקר אמה.
לאחר מותה, היא למדה שירה תחילה ברוביגו, ולאחר מכן בפדובה.
הופעת הבכורה שלה הייתה ב-1927 עם הקומדיה המוזיקלית "'נינה, אל תהיי טיפשה".
בשנה שלאחר מכן ערכה את הופעת הבכורה שלה באופרה במונטניאנה.
בשנת 1933 זכתה בתחרות "בל קאנטו" הראשונה בפירנצה מתוך 385 מתחרים והשיגה אודישן בתיאטרון אלה סקאלה.
ההתרשמות ממנה הייתה חיובית, אבל המנהל האמנותי פברוני מצא שקולה עדיין לא בשל ומזמין אותה לחזור כמה שנים לאחר מכן.
שנתיים לאחר מכן היא הוחתמה על חוזה, אך נועדה לתפקידים קלים בלבד, ככל הנראה כיוון שלא נתמכה על ידי המשטר הפשיסטי, מה שגרם לכך שהקריירה שלה התקשתה להמריא.
רק ב-1947 היא קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה ב"מיניון", תחילה בתיאטרון קרלו פליצ'ה בג'נובה ולאחר מכן בלה סקאלה, מה שזיכה אותה במאמר משבח מאת Eugenio Gara Laurea a Giulietta.
בשנת 1948 היא נקראה שוב ללה סקאלה על ידי ארטורו טוסקניני לקונצרט לזכר אריגו בויטו.
מאותו רגע עברה הקריירה שלה נקודת מפנה וסימיונטו החלה להופיע על במות בכל העולם; הופעת הבכורה במטרופוליטן אופרה הייתה מאוחרת למדי ב-1959.
קול רחב מאוד ואיכויות דרמטיות בולטות הפכו אותה למתאימה למספר רב של תפקידים; בין העיקריות שבהן כרמן, ליאונורה, איזבלה, סינדרלה, רוזינה, אזוצ'נה, אבולי, אמנריס, אדלגיסה, סנטוסזה, נסיכת בויון.
חשובה גם השתתפותה בהעלאה מחדש של יצירות שנשתכחו: ההוראטים והקוריאטים (Gli Orazi ei Curiazi) של דומניקו צ'ימרוזה, "הרוזן אורי", "טנקרדי" של רוסיני, אנה בולנה של דוניצטי, "ההוגנוטים" של מאיירבר.
היא נפרדה מהבמה ב-1966 מהחלק הקטן של סרוויליה ב"חסדו של טיטוס" בפיקולה סקאלה, ופרשה לחיים הפרטיים.
בראיון ב-2004 היא טענה שגילמה 107 תפקידים אופראיים בקריירה בת 39 שנים.
לאחר פרישתה מהבמה היא פעילה כמורה ומחפשת כישרונות.
הייתה נשואה לכנר האיטלקי-שווייצרי רנאטו קרנציו והתגרשה, ב-1965 היא נישאה לקלינאי הידוע צ'זארה פרוגוני, אלמן.
התאלמנה ב-1978, ב-1979 חתמה את נישואיה השלישיים עם תעשיין התרופות פלוריו דה אנג'לי.
ב-1980 היא הפכה לגיסתה של השחקנית ולנטינה קורטזה, שנישאה לאחיו של דה אנג'לי.
התאלמנה שוב בשנת 1996, היא נפטרה בביתה ברומא שבעה ימים לפני יום הולדתה המאה.
היא קבורה בבית הקברות לורנטינו בפאתי רומא.