tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקורפוס הוקם ב-20 במאי 1940, והועמד תחת פיקוד הנס פון אובסטפלדר.
במהלך המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודת הOKH, ולאחר מכן הוצב הקורפוס ככוח כיבוש תחת פיקוד הארמייה התשיעית בצרפת.
במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942 לחם פון הקורפוס כחלק מהארמייה האיטלקית השמינית במסגרת קבוצת ארמיות B, ובינואר 1943 הועבר תחת פיקוד פלגת הארמייה הולידט במסגרת קבוצת ארמיות דון.
באפריל 1943 לחם הקורפוס בקרבות הקשים על המיוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ובסתיו אותה שנה לחם בקרבות הקשים על הדנייפר.
בשנת 1944 השתתף הקורפוס בקרבות הקשים באוקראינה וברומניה, ובקיץ אותה שנה לחם במבצע יאשי-קישינב.
באוקטובר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית בהונגריה, ובאפריל 1945 הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה במוראביה, עמה לחם עד סוף המלחמה.
אנטון ריכרד פון מאוכנהיים גנאנט בכטולסהיים (2 ביולי 1941 - 1 בספטמבר 1944)
הקורפוס ה-26 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בזירה הצפונית, וביולי 1944 הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עמה בליטא ובפרוסיה המזרחית.
בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולאחר מכן תחת פיקוד ארמיית מזרח פרוסיה, ולחם בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
במהלך הפלישה לפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית האס אס "דר פיהרר"
הקורפוס ה-27 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-26 באוגוסט 1939, ולמפקדו מונה קרל פון פראגר.
במהלך המערכה בפולין שהה הקורפוס בחזית המערבית, כחלק מפלגת הארמייה A.
במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ובשלב השני כחלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C, ולאחר מכן נשאר כחלק מהארמייה הראשונה כחיל כיבוש בצרפת.
במהלך הקרב על מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בזירה המרכזית, ובכלל זה בקרב רז'ב השני, ובמהלך מבצע בגרטיון הושמד הקורפוס, ומפקדו נפל בשבי.
ב-27 ביולי 1944 הוקם הקורפוס מחדש על בסיס שרידי הקורפוס ה-12, והוצב תחת פיקוד הארמייה הרביעית בפרוסיה המזרחית.
בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עמה בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
הקורפוס ה-28 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-20 במאי 1940, ולמפקדו מונה ולטר פון ברוקדורף-אהלפלדט.
במהלך מבצע אדום לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות A, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובאוקטובר 1944 הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עמה בליטא ובפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
הקורפוס ה-31 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-27 במרץ 1945 באמס שבהולנד, וכמפקדו מונה זיגפריד רספ.
הקורפוס השתתף בקרבות בהולנד, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות הצבא הבריטי.
הקורפוס ה-32 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-26 במרץ 1945 בשטטין על בסיס המחוז הצבאי ה-2, וכמפקדו מונה פרידריך-אוגוסט שק.
הקורפוס השתתף בקרבות בפומרניה כחלק מארמיית הפאנצר השלישית, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות הצבא הרוסי.
הקורפוס ה-33 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-23 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-33 (Höheres Kommando z.b.V.
XXXIII), וכמפקדו מונה ארווין אנגלברכט.
הקורפוס השתתף בקרבות בנורווגיה כחלק מארמיית נורווגיה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ההררית ה-20, וב-8 במאי 1945 נכנע לבעלות הברית.
הקורפוס ה-21 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-2 בדצמבר 1943 הוקם הקורפוס ה-21, והועמד תחת פיקודו של פרנק מילבורן.
הקורפוס שנכלל במסגרת הארמייה השביעית של אלכסנדר פאץ' שהייתה חלק מקבוצת הארמיות השישית של ג'ייקוב דיוורס השתתף במבצע דרגון, אשר במסגרתו נחתו בעלות הברית בדרום צרפת, ולאחר מכן התקדם עם הארמייה עד אלזס.
ב-19 בינואר 1945, הפקיע דיוורס את הקורפוס מידיו של פאץ', והעביר אותו תחת הארמייה הראשונה הצרפתית בפיקודו של ז'אן דה לאטר דה טסיני.
לאטר היה, לפיכך, הגנרל הלא אמריקני היחיד שפיקד על כוחות אמריקניים גדולים במלחמת העולם השנייה, אך בד בבד הארמייה שלו הייתה כפופה לקבוצת הארמיות של הגנרל דיוורס, ובכך הייתה הכוח הצרפתי הגדול ביותר בהיסטוריה שלחם תחת פיקוד זר.
בינואר 1945 השתתף הקורפוס בבלימת המתקפה הגרמנית באלזס, ובפברואר היה לקורפוס חלק מכריע בחיסולו של כיס קולמר.
ב-15 במרץ 1945 פתח הקורפוס במתקפה גדולה לעבר גרמניה, יחד עם הקורפוס ה-6 והקורפוס ה-15. ב-20 במרץ פרץ הקורפוס דרך קו זיגפריד, וכבש את זארבריקן, וב-26 במרץ חצה את נהר הריין.
ב-5 באפריל כבש הקורפוס את וירצבורג, וב-12 באפריל כבש את שוויינפורט.
ב-18 באפריל כבש הקורפוס את אנסבך וב-22 באפריל הקים גשר על הדנובה באזור דילינגן על הדנובה.
ב-28 באפריל כבש הקורפוס את אאוגסבורג, וב-1 במאי כבש את באד טלץ ושבה את גנרל-פלדמרשל גרד פון רונדשטט.
ב-3 במאי נכנס הקורפוס לאוסטריה, ולמחרת נפגשו כוחות הקורפוס עם רגימנט הרגלים ה-409 מהדיוויזיה ה-103 מצפון-מזרח לאינסברוק.
ב-6 במאי נכנעו כל הכוחות הגרמניים באזור, וב-8 במאי נכנסו כוחות הדיוויזיה המוטסת ה-101 שהשתייכו לקורפוס לברכטסגאדן.
לאחר המלחמה שהה הקורפוס בגרמניה, וב-30 בספטמבר פורק הקורפוס.
בספטמבר 1957 הוקם הקורפוס מחדש, וביוני 1970 פורק הקורפוס באופן סופי.
הקורפוס ה-23 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-15 בינואר 1944 בפורט בואי, טקסס.
הקורפוס נשלח לחזית המערבית, והשתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה כחלק מהארמייה ה-15 של לאונרד ג'רואו.
ב-6 בפברואר 1945 מונה ג'יימס ואן פליט כמפקד הקורפוס, ובאפריל הוא הוצב ככוח כיבוש במערב גרמניה, באזור סביב טריר וקובלנץ, ובסיסו היה באוברשטיין.
ביולי העביר הקורפוס את העמדות לידי צרפת.
הקורפוס פורק ב-10 בפברואר 1946.
הקורפוס ה-22 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת וייטנאם.
הקורפוס הוקם ב-9 בינואר 1944 וכמפקדו מונה הנרי טרל הבן.
הקורפוס הוצב בפורט קמפבל, קנטקי.
תחת פיקודו של ארנסט הרמון, נשלח הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה.
ב-10 בינואר 1966 הוקם הקורפוס מדש בפורט הוד, טקסס, ונשלח לווייטנאם.
הקורפוס השתתף במלחמת וייטנאם כחלק מכוח השדה השני (II Field Force), ופורק ב-3 במאי 1971.
הקורפוס ה-52 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919.
הקורפוס הוקם ב-28 באוגוסט 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס לחם במערכה על רומניה, ובכלל זה בקרב טרנסילבניה, ולאחר מכן כונה בשם ארמיית הדנובה, אף שמעולם לא היה בסדר גודל של ארמייה.
לאחר פירוק ארמיית הדנובה במרץ 1918, השתתף קוש בכיבוש אוקראינה ובלחימה עם הצבא האדום.
לאחר מכן שהה הקורפוס בחצי האי קרים, ולאחר המלחמה השתתף במלחמת האזרחים בליטא, ולאחר מכן פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-21 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1912 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה פריץ פון בלו.
מטה הקורפוס היה בזארבריקן, וחייליו גויסו מאזור קובלנץ, טריר וחלק מאלזס-לורן.
בתחילה היה הקורפוס בפיקודו של פריץ פון בלו תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עמה בחזית המערבית, תוך שהוא נוטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן.
באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עימה במרוץ אל הים.
בתחילת 1915 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים.
הקורפוס נשאר בחזית המזרחית עד לאחר נובמבר 1917, ולאחר מכן חזר לחזית המערבית, שם לחם בתחילה כחלק מפלגת הארמייה A, ולאחר מכן כחלק מהארמייה החמישית.
הקורפוס השתתף בניסיון לבלום את מתקפת מז-ארגון האמריקנית, אך ללא הצלחה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס באפריל 1919.
גנרל חיל הרגלים אוסקר פון הוטייה (4 באפריל 1915 - 2 בינואר 1917)
הקורפוס ה-20 () היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית שלחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1912 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה פרידריך פון שולץ.
מטה הקורפוס היה באלנשטיין, וחייליו גויסו מהאזור הדרומי של פרוסיה המזרחית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המזרחית כחלק מהארמייה השמינית, ולחם עמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית והשתתף בקרב גומבינן, ולאחר מכן לחם בקרב טננברג, הקרב הראשון על האגמים המזוריים וקרב לודז'.
ב-26 במאי 1915 התמנה פון שולץ גם למפקד הארמייה השמינית וכוחותיו נשלחו לאבטח את קווי הביצורים ליד גרודנו.
ב-29 בספטמבר 1915 פורקה הארמייה השמינית, ופון שולץ נשאר בתפקידו כמפקד הקורפוס ה-20. ב-28 באוקטובר 1915 הפך הקורפוס ה-20 לפלגת הארמייה שולץ.
פלגת הארמייה לחמה בגזרה הצפונית של החזית המזרחית, וב-2 באוקטובר 1918 פורקה, ועל בסיסה הוקם מחדש הקורפוס ה-20, שפורק ב-29 בנובמבר 1918, זמן קצר לאחר תום המלחמה.
גנרל חיל התותחנים פרידריך פון שולץ (1 באוקטובר 1912 - 18 בספטמבר 1915)
גנרל לוטננט ויקטור אלברכט (2 באוקטובר 1918 - 29 בנובמבר 1918)
הקורפוס ה-30 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם השנייה לחם במערכה במדבר המערבי במערכה בתוניסיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה ובצפון מערב אירופה.
באוגוסט 1941 הוקם הקורפוס ה-30 לקראת מבצע צלבן, כחלק מהארמייה השמינית, והועמד תחת פיקודו של ויויאן פופ, אולם הוא נהרג בתאונת מטוס והוחלף על ידי וילוובי נורי.
נורי פיקד על הקורפוס במהלך מבצע צלבן במידה מסוימת של הצלחה, אך הטנקים שלו נחלו תבוסה כבדה בקרב גזאלה ביוני 1942. הוא ספג ביקורת על הגישה ה"פרשית" שלו ללוחמת שריון וגנרל קלוד אוקינלק, מפקד הארמייה השמינית, החליפו ביולי בויליאם ראמסדן.
בספטמבר 1942 מונה אוליבר ליס למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו בקרב אל-עלמיין השני ובקרבות בתוניסיה, בסיציליה ואיטליה.
בינואר 1944 מונה ג'רארד באקנל למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו במהלך מבצע אוברלורד ובמהלך המערכה בנורמנדי, אולם לאחר כישלון מבצע פרץ' הוא הודח מתפקידו והוחלף בבריאן הורוקס.
הורוקס נטל את הפיקוד על הקורפוס, שהיה חלק מן הארמייה הבריטית השנייה בעיצומו של קרב פאלז.
בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס במבצע מרקט גארדן והוטל עליו להבקיע נתיב קרקעי מבלגיה אל שלוש הדיוויזיות המוטסות שהוצנחו במסגרת המבצע בדרומה ובמרכזה של הולנד.
בסתיו 1944 ובחדשים הראשונים של 1945 השתתף הקורפוס בדחיקת הגרמנים בצפון גרמניה לעבר נהר הריין ובהכנעתה הסופית של גרמניה.
בדצמבר 1945 מונה אלכסנדר גאלווי למפקד הקורפוס, ופיקד עליו עד לפירוקו בספטמבר 1946.
הקורפוס ה-54 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא הוקם בספטמבר 1916, ועדיין היה קיים בסוף המלחמה.
הקורפוס ה-54 הוקם בספטמבר 1916. עם תחילתה של מלחמת החפירות הכיר הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לתחזק את יחידת הקורפוס המסורתית, שהייתה מורכבת משתי דיוויזיות, בעוד שבזמנים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס בן שתי דיוויזיות, בפעמים אחרות היו נחוצות 5 או 6 דיוויזיות.
לפיכך, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916) נוצרו מטות קורפוס ללא דיוויזיות אורגניות.
הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד .
בתחילה לחם הקורפוס בקרב ורדן, אולם עד מהרה הועבר לטרנסילבניה, שם השתתף במערכה נגד רומניה.
באביב 1917 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם נטל חלק ב ובבלימת מתקפת ניוול.
בשנת 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית ובבלימת מתקפת מאה הימים, ובסוף המלחמה פורק הקורפוס.
בסוף המלחמה שירת הקורפוס בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה, קבוצת הארמיות רופרכט עם ההרכב הבא:
גנרל-לויטננט ויקטור קיהנה (4 בספטמבר 1916 - 2 בפברואר 1917)
גנרל-לויטננט ריכרד פון קראוול (2 בפברואר 1917 - 25 בפברואר 1917)
הקורפוס ה-24 הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הופעל ב-8 באפריל 1944 בהוואי, והועמד תחת פיקודו של ג'ון הודג'.
הקורפוס לחם בקרב לייטה במסגרת המערכה בפיליפינים ובהמשך בקרב אוקינאווה, שם היו תחת פיקודו הדיוויזיות ה-7, ה-96, ומאוחר יותר אף הדיוויזיה ה-77.
בספטמבר 1945, לאחר כניעת יפן, עבר הקורפוס לקוריאה, שם נותר בתפקיד חיל כיבוש עד לפירוקו ב-25 בינואר 1949. בשנת 1968 הופעל הקורפוס מחדש בפורט הוד, טקסס, אשר החליף את הקורפוס הזמני וייטנאם, אשר הוקם במהלך מתקפת טט.
מאוחר יותר נשלח הקורפוס לדרום וייטנאם, שם פעל עד לשנת 1970, ובשנת 1972 פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-20 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
בתקופה שלאחר אישור התוכנית לתקיפת באר שבע פעל צ'טווד להכין את הקורפוס ה-20 שבפיקודו לקרב.
ב-30 באוקטובר יצאו הכוחות הבריטים לקרב באר שבע כשהדיוויזיות של הקורפוס ה-20, בפיקודו של צ'טווד, תקפו את באר שבע מדרום וממזרח.
לאחר כיבוש באר שבע המשיכו כוחות הקורפוס ה-20 צפון מערבה ובין ה-2 בנובמבר ל-7 בנובמבר ערכו הכוחות קרבות קשים לכיבוש שורה של תילים בהם התבצרו הטורקים וביניהם תל חווילפה (ביער להב), תל א-שריעה ותל אבו הוריירה.
לאחר נסיגת הטורקים מעזה המשיכה הדיוויזיה ה-60 לרדוף, צפון מערבה, אחרי היחידות הטורקיות כשב-11 בנובמבר הגיעה הדיוויזיה להוג'.
שאר יחידות הקורפוס נפרסו סביב באר שבע.
לאחר הכישלון של הניסיון הראשון לכיבוש ירושלים שבוצע על ידי הקורפוס ה-21, בין ה-18 בנובמבר וה-24 בנובמבר, החליף הקורפוס ה-20 את הכוחות התשושים של הקורפוס ה-21. החל מה-8 בדצמבר הוביל צ'טווד את הקורפוס לכיבוש ירושלים מהלך שהסתיים ב-10 בדצמבר.
לאחר כיבוש ירושלים נערך הקורפוס ה-20 (בראשות צ'טווד) להגן על ירושלים, מצפון, כנגד מתקפות נגד של הטורקים, שניסו לכבוש מחדש את ירושלים.
התקפות אלו, שנמשכו עד ה-28 בדצמבר נהדפו ללא הישגים ועד ה-30 בדצמבר התקדמו הבריטים עד ביתוניה ועין עריק.
עד פתיחת המערכה על מגידו בספטמבר 1918 המשיך הקורפוס ה-20 של צ'טווד לפעול לשיפור העמדות הבריטיות בגב ההר והעביר את הדיוויזיה "הלונדונית" ה-60 לטובת פעילות "כוח צייטור" (בפיקוד מייג'ור גנרל אדוארד צ'ייטור) בקרבות בקעת הירדן.
במהלך תקופה זו עזבה הדיוויזיה ה-74 "יומנרי" את הקורפוס ונשלחה להילחם בחזית המערבית באירופה.
עם פתיחת המערכה על מגידו ב-19 בספטמבר 1918 עמדו לרשות הקורפוס ה-20 רק 2 דיוויזיות (ה-53 וה-10).
הקורפוס פעל ב-2 שדרות כשהדיוויזיה ה-53 פעלה במורדות המזרחיים של הרי יהודה כדי לחסום נסיגת כוחות טורקים מזרחה בעוד שהדיוויזיה ה-10 תקפה את שכם.
במהלך המערכה על באר שבע ומרדף פלשת ועד להתייצבות לאורך קו שתי העוג'ות היה הרכב הקורפוס כדלקמן:
הדיוויזיה ה-10 (האירית) בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון לונגלי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-29, ה-30 וה-31).
הדיוויזיה ה-53 הוולשית בפיקוד מייג'ור גנרל סטנלי מוט (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-158, ה-159 וה-160).
הדיוויזיה ה-60 הלונדונית בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון שיי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-179, ה-180 וה-181).
הדיוויזיה ה-74 ("יומנרי") בפיקוד מייג'ור גנרל אריק גירדווד (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-229, ה-230 וה-231).
רגימנט הפרשים של הקורפוס "יומנרי"
במערכת מגידו וצפון ארץ ישראל
במהלך המערכה על מגידו וכיבוש צפון הארץ היה הרכב הקורפוס כדלקמן:
הדיוויזיה ה-53 בפיקוד מייג'ור גנרל סטנלי מוט (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-158, ה-159 וה-160).
הדיוויזיה ה-10 בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון לונגלי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-29, ה-30 וה-31).
חיל ווטסון (הכולל את רגימנט הפרשים הקורפוסי ה"יומנרי" ובטליוני חפרים).
הקורפוס ה-21 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
כיבוש חלב (25 באוקטובר 1918) שם סייעו כוחות הקורפוס למאמץ העיקרי של קורפוס המדבר הרכוב.
הדיוויזיה ה-52 של שפלת סקוטלנד בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון היל John Hill (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-155, ה-156 וה-157).
הדיוויזיה ה-54 של מזרח אנגליה בפיקוד מייג'ור גנרל סר סטיוארט האר (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-161, ה-162 וה-163).
הדיוויזיה ה-75 בפיקוד מייג'ור גנרל סר פיליפ פיילין (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-232, ה-233 וה-234).
רגימנט הפרשים של הקורפוס "יומנרי".
הדיוויזיה השלישית "לאהור" בפיקוד מייג'ור גנרל סר ארתור רג'ינלד הוסקינס (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-7, ה-8 וה-9).
הדיוויזיה השביעית "מירוט" בפיקוד מייג'ור גנרל פיין Sir V.
הדיוויזיה ה-60 הלונדונית בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון שיי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-179, ה-180, ה-181, בריגדת פ.ק.א ה-5 ורגימנט הפרשים של הקורפוס ה"יומנרי").
הקורפוס ה-22 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם בצרפת בדצמבר 1917, ממה שנשאר מקורפוס אנזא"ק ה-2, לאחר שעזבו הדיוויזיות האוסטרליות להקים את הקורפוס האוסטרלי.
ביולי 1918 תוגבר הקורפוס באופן משמעותי על ידי תוספת של ארבע דיוויזיות מהצבא הבריטי מהשורה הראשונה, הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית), הדיוויזיה ה-34, הדיוויזיה ה-51 (היילנד) והדיוויזיה ה-62 (ווסט ריידינג).
הקורפוס הועמד תחת פיקוד צרפתי ביולי 1918 במהלך הקרב השני על המארן, כאשר שתי דיוויזיות (15, 34) נכנסו לפעולה עם הארמייה העשירית הצרפתית (מנז'ן) באזור סואסון, ושתי דיוויזיות (51, 62) פעלו בעמק ארדרה עם הארמייה החמישית הצרפתית (ברטלו) נגד ריימס.
הקורפוס הוחזר לפיקודו של הייג בתחילת אוגוסט 1918 לצורך קרב אמיין, ופורק לאחר המלחמה.
הקורפוס ה-23 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר פעל בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם בבריטניה בפברואר 1918, וכלל יחידות אימונים לפני שנשלחו להילחם בצרפת.
הקורפוס היה תחת פיקודו של אדוארד פאנשווה, ופורק עם תום המלחמה.
הקורפוס ה-51 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס הוקם ב-27 באוגוסט 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס לחם בחזית המזרחית, ולחם במתקפת קרנסקי ובקרב ריגה.
בספטמבר 1917 הועבר הקורפוס לחזית האיטלקית, שם השתתף בקרב קפורטו כחלק מהארמייה ה-14. בתחילת 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, ובמרץ לחם הקורפוס במבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-53 היה די בקורפוס בן שתי דיוויזיות, בפעמים אחרות היו נחוצות 5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס לחם בגזרות שונות של החזית המזרחית, ובסתיו 1918 הועבר לבלקן, שם לחם כחלק מהארמייה ה-11 עד סוף המלחמה.
לאו לימבורג (18 בינואר 1918 - סוף המלחמה)
הקורפוס ה-55 ב-6 ביוני 1916 ופורק בסוף המלחמה.
הקורפוס ה-55 הוקם כקורפוס ברנהרדי זמני ב-6 ביוני 1916, על שם מפקדו גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי.
ב-1 באוקטובר 1916, שונה שם הקורפוס לקורפוס ה-55.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות.
בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות.
לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות.
קורפוס ברנהרדי הוקם בחיפזון בקיץ 1916 בחזית האוסטרו-הונגרית באזור ווהלין ככוח רב-לאומי להגנה מפני מתקפת ברוסילוב.
כוחות גרמנים ואוסטרים הצליחו להדוף את הרוסים באזור הנהרות סטיר וסטוכיד.
לאחר שנתיים בחזית המזרחית, הקורפוס הועבר לחזית המערבית בפברואר 1918, שם פעל באזור ארמנטייר.
עד סוף המלחמה, הקורפוס לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית, בקבוצת הארמיות רופרכט בהרכב הבא:
שני שלישים מדיוויזיית התחלופה ה-4
על הקורפוס ה-55 פיקד גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי לאורך כל קיומו.
הקורפוס ה-30 היה קורפוס של הצבא הצרפתי שלחם במלחמת העולם הראשונה והתפרסם בשל פועלו בקרב ורדן.
ב-10 באוגוסט 1915 הוקמה מפקדת "האזור המבוצר של ורדן", וב-21 בינואר 1916 שונה שמה ל"הקורפוס ה-30".
הקורפוס תחת פיקודו של פול כריטיין ספג את המתקפה הגרמנית הראשונית בקרב ורדן וספג אבדות כבדות, אולם המשיך להילחם באזור במהלך המערכה.
בשנת 1918 לחם הקורפוס במהלך הקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתף במתקפת מאה הימים, ובכלל זה בקרב איפר החמישי, ובשנת 1919 פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-33 היה 'יחידת רפאים' שהוקמה ב-1944 כחלק מ-Fortitude South II.
הקורפוס דווח לראשונה לגרמנים כשהגיע ביוני 1944, נחת בליברפול והקים את המפקדה שלו במארברי, צ'שייר, עם דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-11, דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-48 ודיוויזיית השריון ה-25 בפיקודו.
ביולי דווח כי הקורפוס והיחידות שבפיקודו עוברים לתפוס עמדות שהתפנו על ידי הקורפוס ה-20 האמריקאי ביציאתו לנורמנדי.
עם המפקדה שלו בבורי סנט אדמונדס, סאפוק, לקורפוס היה תפקיד לעקוב אחר הנחיתות של הקורפוס האמריקאי ה-37 והקורפוס הבריטי השני בפה-דה-קאלה.
לאחר סיומו של Fortitude South II דווח כי הוא עבר לרומזי באוגוסט 1944. במהלך ספטמבר השליטה בדוויזיית השריון ה-25 עברה לקורפוס ה-37 ודיוויזיית הרגלים ה-17 הפכה לחלק מהקורפוס ה-33. באוקטובר 1944 פורסם לגרמנים כי הקורפוס פורק כדי לספק מחליפים ליחידות אחרות.
הקורפוס ה-37 היה 'יחידת רפאים' שנוצרה ב-1944 כחלק מ-Fortitude South II, הונאה צבאית של בעלות הברית במהלך ההצטברות לנחיתה בנורמנדי ב-1944.
הקורפוס דווח לראשונה לגרמנים כשהגיע במהלך מאי ויוני 1944 לליברפול והקים את המפקדה שלו ב-Great Baddow ליד צ'למספורד באסקס עם דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-17 ודיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-59 בפיקודו.
בתחילה תחת פיקודה של הארמייה האמריקאית השלישית, הקורפוס הפך לחלק מהארמייה האמריקאית ה-14 באמצע יולי 1944, שם היה אמור להיווצר, כאשר הקורפוס הבריטי השני היה הגל הראשון של נחיתות פה-דה-קאלה.
לאחר סיומו של Fortitude South II דווח כי עבר לאזור וורת'ינג בסאסקס והקים את המטה שלו בגורינג במהלך אוגוסט.
במהלך סוף ספטמבר, תחילת אוקטובר 1944, דיוויזיית הרגלים ה-17 הועברה לפיקוד של הקורפוס ה-33 בתמורה לדיוויזיית השריון האמריקאית ה-25, שבעקבותיה הוכרז שהקורפוס והיחידות בפיקודו עזבו את אנגליה דרך סאות'המפטון.
הקורפוס האלפיני של הצבא האיטלקי, או הגיס האלפיני של הארמייה השמינית (באיטלקית: Corpo d'Armata Alpino), היה גיס איטלקי שלחם בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר במסגרת הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי והשתתף בקרב סטלינגרד.
במהלך מבצע סטורן קטן לחם הקורפוס בקרב הקרבה לחילוץ חיילי הארמייה האיטלקית שכותרה והצליח לפרוץ את המצור תוך אובדן מרבית חייליו.
רקע - היחידות האלפיניות בצבא איטליה
היחידות האלפניות בצבא האיטלקי הן יחידות עילית של חיל הרגלים, המאומנות בלוחמה הררית בתנאי מזג אוויר קיצוניים.
היחידה הראשונה הוקמה ב-1872 ומטרתה הייתה להגן גבולה הצפוני של ממלכת איטליה שגבל עם צרפת והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
מ-1888 נותבו הכוחות האלפינים גם למשימות מחוץ לגבולות איטליה.
במהלך מלחמת העולם השנייה מנה הכוח האלפיני שש אוגדות שלחמו במלחמת איטליה–יוון, במערכה בבלקנים, במערכה בצפון אפריקה ובחזית המזרחית.
ב-1 באפריל 1942 הוקמה הארמייה השמינית של הצבא האיטלקי לאחר החלטתו של בניטו מוסוליני להעמיק את המעורבות באיטלקית בחזית המזרחית.
ביולי הגיעו כוחות החלוץ לחזית נהר דון והגנרל איטלו גריבולדי החליף את ג'ובאני מסה בפיקוד על הכוחות האיטלקים.
הארמייה חולקה לשלושה גייסות שאחד מהם היה הקורפוס האלפיני אשר נחשב לכוח עילית.
הגנרל גבריאלה נאשי מונה למפקד הקורפוס.
הגייס הורכב משלוש אוגדות שמנו 17,460 חיילים כל אחת.
האוגדה האלפינית השנייה - טרידנטינה, והאוגדה האלפינית השלישית - ג'וליה, שכללו 2 רגימנטים של חיל רגלים קל, רגימנט ארטילרייה וכן כוחות עזר כל אחת.
האוגדה האלפינית הרביעית – קונאו, שכללה 2 רגימנטים של חיל רגלים קל וכוחות עזר ובמהלך לחימתה בחזית המזרחית, לא כללה רגימנט ארטילריה.
בנוסף כלל הגייס 11 סוללות ארטילריה שהוכפפו למפקד הקורפוס וצוידו ב-32 תותחים בקוטר 105 מילימטרים, ו-13 תותחים בקוטר 149 מילימטרים.
במהלך קרב סטלינגרד הוצב הקורפוס כ-270 קילומטרים מהעיר סטלינגרד בקו הגנה שכלל גם כוחות הונגרים ורומנים.
במהלך "מבצע סטורן קטן" תקפו שתי ארמיות סובייטיות את כוחות הארמייה השמינית האיטלקית.
ארמיית המשמר הראשונה של הצבא האדום תקפה את מרכז ההגנה האיטלקית ובינואר 1943 תקפה הארמייה השישית הסובייטית את קווי ההגנה של הקורפוס האלפיני, אשר בשל נחיתותו המספרית, ולמרות לחימתו העזה, לא עמד במתקפה.
בסך הכל כותרו בידי כוחות הצבא האדום כ-130,000 חיילים איטלקים, מביניהם רק הקורפוס האלפיני היה ברמת חיילות בת התמודדות עם הכוחות הסובייטים העדיפים.
הקורפוס האלפיני ניהל קרב הקרבה עקוב מדם מול הכוחות הסובייטים העדיפים, הצליח לפרוץ את הכיתור וליצור נתיב מילוט לחיילי הארמייה האיטלקית.
מחיר הנפגעים ומניין הנשבים מקרב חיילי הקורפוס היה גבוה מאוד, ובסיום הקרב הוא חדל מלתפקד כיחידה לוחמת אורגאנית.
האוגדה הרביעית נמחקה לחלוטין, רק 4,250 מחיילי האוגדה השנייה ו-1,200 מחיילי האוגדה השלישית שרדו את המתקפה והצליחו לסגת מאזור הקרבות.
בסך הכל הצליחו להיחלץ מהכיתור כ-45,000 מחיילי הארמייה השמינית.
באפריל 1943 הוחזרו החיילים האיטלקים למולדתם ולא שבו להילחם עוד במסגרת הארמייה השמינית.
הקורפוס ההררי ה-15 היה קורפוס הררי של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1943 על בסיס מפקדת הכוחות הגרמניים בקרואטיה, בשם "הקורפוס ההררי ה-15", והועמד תחת פיקוד רודולף ליטרס.
הקורפוס פעל ברחבי המדינה העצמאית של קרואטיה נגד הפרטיזנים בפיקודו של טיטו, כחלק ארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F.
ב-1 בנובמבר 1943 מונה ארנסט פון לייזר למפקד הקורפוס, וב-20 ביולי 1944 החליפו גוסטב פהן, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
בספטמבר 1943 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הקוזקים של האס אס ה-1
ב-20 ביולי 1944 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
רגימנטים 1 ו-4 מדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ברנדנבורג
הקורפוס ה-84 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-27 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-60, כחלק מהארמייה השביעית, וכמפקדו מונה הנס בהלנדורף.
ב-1 באפריל 1943 מונה גוסטב-אדולף פון צנגן למפקד הקורפוס, וב-1 באוגוסט 1943 החליפו אריך מרקס.
ב-6 ביוני 1944 עם פלישת בעלות הברית, פיקד מרקס על הקורפוס בלחימה בחצי האי קוטנטן.
ב-12 ביוני נפגע מרקס מתקיפה אווירית במהלך סיור שעשה בקו הקדמי באזור סן-לו, וכעבור זמן קצר מת, ובמקומו מונה וילהלם פהרמבאכר.
ב-16 ביוני 1944 מונה דיטריך פון קולטיץ למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות הקשים סביב סן-לו ובמהלך מבצע קוברה.
ב-1 באוגוסט 1944 מונה אוטו אלפלדט למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב פאלז שבמהלכו הושמד הקורפוס.
בפלישה לנורמנדי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
בקרב פאלז כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-88 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-8 ביוני 1942 בהולנד, וכמפקדו מונה הנס-וולפגנג ריינהרד.
הקורפוס לחם במהלך מבצע מרקט גארדן כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה.
לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-15 במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות H.
ב-22 בדצמבר 1944 הוחלף ריינהרד על ידי פליקס שוואלבה, שהוביל את הקורפוס בקרבות בהולנד, כחלק מהארמייה ה-25 במסגרת קבוצת ארמיות H עד סוף המלחמה.
במבצע מרקט גארדן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-66 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-21 בספטמבר 1942 בשם "קורפוס המילואים ה-66", והועמד תחת פיקוד אריך מרקס.
בנובמבר 1942 לאחר כיבוש צרפת של וישי, נשלח הקורפוס בפיקודו של בפטיסט קנייס לצרפת כחיל כיבוש.
ב-7 בספטמבר 1943 מונה וילהלם וצל למפקד הקורפוס, וב-20 בדצמבר 1943 הוחלף על ידי ולטר לוכט.
ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-66, ובספטמבר הוכפף לארמייה ה-19. באוקטובר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות B, ובדצמבר לחם עימה במהלך הקרב על הבליטה.
במרץ 1945 מונה הרמן פלרקה למפקד הקורפוס, ופיקד עליו כחלק מארמייה ה-11 עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
הקורפוס ה-67 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-24 בספטמבר 1942 בשם "קורפוס המילואים ה-67", והועמד תחת פיקוד ולטר פישר פון וייקרשטהאל.
ב-20 בינואר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-66, ובפברואר הוכפף לארמייה ה-15. ב-25 ביולי 1944 מונה אוטו שפונהיימר למפקד הקורפוס, וב-28 באוקטובר 1944 הוחלף על ידי קרל פליכר.
ב-1 בדצמבר 1944 מונה פליקס שוואלבה למפקד הקורפוס, וב-17 בדצמבר 1944 הוחלף על ידי אוטו היצפלד, שלחם עם הקורפוס במהלך הקרב על הבליטה כחלק מארמיית הפאנצר השישית.
היצפלד לחם עם הקורפוס בקרבות בגרמניה, ובאפריל פיקד עליו כחלק מארמייה ה-11 שמונה למפקדה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
הקורפוס ה-80 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-27 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-31, כחלק מהארמייה הראשונה, וכמפקדו מונה קורט באלנקאמפ.
ב-7 באוגוסט 1944 מונה פרנץ בייר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מהארמייה השביעית.
באפריל 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-19, עימה לחם עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
הקורפוס ה-85 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם באוקטובר 1943 בדרום צרפת, כחלק מהארמייה ה-19, וכמפקדו מונה בפטיסט קנייס.
הקורפוס לחם במהלך מבצע דרגון, ובדצמבר 1944 לחם במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מהארמייה השביעית.
ב-29 במרץ 1945 מונה שמילו פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, וב-5 במאי נכנע עם כוחותיו בפלזן שבצ'כיה לכוחות האמריקניים.
הקורפוס הוקם ב-19 בנובמבר 1942 בדרום מערב צרפת, כחלק מהארמייה הראשונה, וכמפקדו מונה ברונו בילר, וב-28 באוגוסט 1943 החליפו הנס פון אובסטפלדר.
לאחר הפלישה לנורמנדי הועבר הקורפוס תחת פיקוד קבוצת הפאנצר מערב, ולחם עימה בקרב על קן, ולאחר מכן בקרב פאלז.
בספטמבר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15, ולחם עימה במהלך מבצע מרקט גארדן.
ב-30 בנובמבר 1944 מונה קרל פליכר למפקד הקורפוס, וב-17 בדצמבר 1944 החליפו אריך שטראובה, שהיה חלק מארמיית הצנחנים הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות H.
בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות G, וב-28 באפריל 1945 פורק הקורפוס.
בקרב על קן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במהלך מבצע מרקט גארדן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-90 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-17 בנובמבר 1942 ברומא בפיקודו של ולטר נהרינג, והוטל עליו להחזיק את ראש הגשר הגרמני בתוניסיה.
לאחר שנחל כמה הצלחות הפך הקורפוס ב-9 בדצמבר 1942 לארמיית הפאנצר החמישית.
ב-19 בנובמבר 1944 הוקם הקורפוס מחדש כחלק מהארמייה ה-19 על בסיס קורפוס הלופטוואפה ה-4, וכמפקדו מונה אריך פטרסן.
הקורפוס לחם במהלך מבצע נורדווינד כחלק מהארמייה הראשונה.
באפריל הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות G, ובסוף המלחמה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
שם כהונה הערה ולטר נהרינג 17 בנובמבר 1942 - 8 בדצמבר 1942 הקמה ראשונה אריך פטרסן 19 בנובמבר 1944 - 8 במאי 1945 הקמה שנייה
במבצע נורדווינד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-59 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-20 בינואר 1942 על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-59 (Höheres Kommando z.b.V.
LIX), שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות D, וכמפקדו מונה קורט פון דר שבאלרי.
בפברואר 1942 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, והועמד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
באוקטובר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עמה בקרבות באוקראינה.
בהמשך לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17, והשתתף במבצע ויסלה-אודר.
בפברואר 1945 הועבר הקורפוס שוב תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמה עד סוף המלחמה.
גאורג פון הנגל (פברואר 1945)
במבצע ויסלה-אודר כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-82 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-37, כחלק מהארמייה ה-15, וכמפקדו מונה אלפרד בהם-טטלבאך.
כשהחלה הפלישה לנורמנדי הוחזק הקורפוס במקומו סביב מצר קאלה, ולא נשלח לנורמנדי, עקב מחשבתו של הפיקוד העליון הגרמני שהפלישה היא הסחה לקראת הפלישה האמיתית באזור קאלה.
באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הראשונה, ולחם עמה בקרבות בשמפאן ובחבל הסאר.
באפריל 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, ולחם עמה בקרבות בהסן ובבוואריה, ובסוף המלחמה נכנע לכוחות האמריקניים באוסטריה.
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-18
ב-30 באפריל 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-81 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-28 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-32, כחלק מהארמייה ה-15, וכמפקדו מונה אדולף-פרידריך קונצן.
באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולחם עמה בקרבות בצרפת.
בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, ולחם עמה בקרב על אאכן.
בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15, ולחם עמה בקרבות בגרמניה, וב-16 באפריל 1945 הושמד הקורפוס בכיס הרוהר.
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-17
בקרב על אאכן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
צוות קרב מדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-10
הקורפוס ה-83 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-45, כחלק מהארמייה הראשונה, וכמפקדו מונה הנס פלבר.
ב-14 באוגוסט 1943 מונה גאורג פון זודנשטרן למפקד הקורפוס, וב-26 באוגוסט 1943 הפך הקורפוס לארמייה ה-19.
הקורפוס ה-87 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-5 בנובמבר 1942, כחלק מהארמייה השביעית, וכמפקדו מונה אריך מרקס.
ב-1 באוגוסט 1943 מונה גוסטב-אדולף פון צנגן למפקד הקורפוס, ובדצמבר 1943 הועבר הקורפוס לאיטליה, שם לחם כחלק מהארמייה ה-14. ב-8 ביולי 1944 מונה קורט יאהן למפקד הקורפוס, וב-17 במרץ 1944 הפך הקורפוס לפלגת הארמייה פון צנגן.
הקורפוס ה-89 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1942, כחלק מהארמייה ה-15, וכמפקדו מונה אלפרד פון הוביקי.
ב-9 באוגוסט ניתן לקורפוס השם קבוצת הקרב סכלדה, והוא הוצב באנטוורפן.
בנובמבר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הראשונה, עמה לחם במבצע נורדווינד ובקרבות בגרמניה, ובאפריל 1945 הושמד הקורפוס.
הקורפוס ה-63 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-14 בנובמבר 1944 בשם "הקורפוס ה-63", והועמד תחת פיקוד ארנסט דהנר.
ב-17 בנובמבר 1944 החליפו גוסטב ההנה, וב-24 בנובמבר החליפו פרידריך אוגוסט שק.
הקורפוס לחם תחת פיקוד הארמייה ה-19 באלזס, ובפברואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בגרמניה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
הקורפוס ה-64 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-11 בספטמבר 1942 בשם "קורפוס המילואים ה-64", והועמד תחת פיקוד קרל זקס.
ביולי 1944 נאלץ הקורפוס לסגת בתנאים קשים, על מנת שלא יכותר על ידי הכוחות האמריקנים שנחתו בדרום צרפת במבצע דרגון, ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-64, ובספטמבר הוכפף לארמייה ה-19. בנובמבר 1944 לחם הקורפוס בכיס קולמר, ולאחר התמוטטות הכיס נסוג הקורפוס לבאדן.
לאחר מכן לחם הקורפוס לחם בקרבות השונים בדרום גרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני.
הקורפוס ה-62 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-2 בספטמבר 1942 בברלין בשם "קורפוס המילואים ה-62", והועמד תחת פיקוד פרדיננד נוילינג.
הקורפוס הוצב בדובנו שבאוקראינה, ובתחילת שנת 1944 הועבר לצרפת, שם פעל תחת פיקוד הארמייה ה-19 במרסיי.
ב-5 באוגוסט 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-62, והשתתף בלחימה במבצע דרגון, וב-18 באוגוסט 1944 הושמד הקורפוס על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-36.
במבצע דרגון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-65 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-28 בנובמבר 1943 בשם "הקורפוס ה-65", והועמד תחת פיקוד אריך היינמן.
משימת הקורפוס העיקרית הייתה לשגר את רקטות הV1 והV2, ומפקד הקורפוס היה איש ארטילריה מעולה.
ב-20 באוקטובר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-30 החדש, וב-15 בנובמבר 1944 בוטלה משימת שיגור הרקטות, ויחידות הקורפוס פוצלו בין דיוויזיית הנ"מ ה-5 לבין כוח מיוחד של הואפן אס אס.
הקורפוס ה-68 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-23 בספטמבר 1942, וכמפקדו מונה הלמוט פלמי.
בתחילה פעל הקורפוס בקווקז כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות A ולאחר מכן פעל כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות דון, ובהמשך כחלק מפלגת הארמייה הולידט במסגרת קבוצת ארמיות דרום.
בהמשך לחם הקורפוס בהונגריה ובאוסטריה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
הקורפוס ה-69 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-8 ביולי 1943 בשם "קורפוס המילואים ה-69", וכמפקדו מונה ארנסט דהנר.
הקורפוס פעל בקרואטיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F, וב-20 בינואר 1944 הפך הקורפוס לקורפוס ה-69. הקורפוס לחם בקרבות השונים בקרואטיה כנגד הפרטיזנים היוגוסלבים, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
רגימנט המילואים של הסקי-יגר ה-1
הקורפוס ה-70 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-70 (Höheres Kommando z.b.V.
LXX), וכמפקדו מונה ולנטין פויירשטיין.
הקורפוס לחם בקרבות השונים בנורווגיה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
הקורפוס ה-91 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-10 באוגוסט 1944 בידי האוברבפסלהאבר זידאוסט.
הקורפוס הוכפף לקבוצת ארמיות E שפעלה בבלקן והייתה בתורה כפופה לקבוצת ארמיות F.
הקורפוס הוצב ביוון ובסרביה, ועם הנסיגה של הכוחות הגרמניים מהבלקן באביב 1945, השתתף הקורפוס בקרבות ההגנה בקרואטיה, שהותקפה בו זמנית בידי הצבא הבריטי והצ'טניקים בפיקודו של טיטו.
הקורפוס נכנע לבעלות הברית ב-8 במאי 1945.
גנרלוטננט אולריך קלימן (18 בספטמבר 1944 - 9 באוקטובר 1944)
גנרל חיל הרגלים ורנר פון אדמנסדורף (9 באוקטובר 1944 - 8 במאי 1945)
עם פירוקו, כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-71 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-26 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-71 (Höheres Kommando z.b.V.
LXXI), וכמפקדו מונה וילי מוזר.
הקורפוס לחם בקרבות השונים בצפון נורווגיה כחלק מארמיית נורווגיה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ההררית ה-20, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
אנטון ריכרד פון מאוכנהיים גנאנט בכטולסהיים (15 בדצמבר 1944 - 8 במאי 1945)
הקורפוס ה-72 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-13 בפברואר 1944, וכמפקדו מונה זיגיסמונד פון פרסטר.
הקורפוס לחם בקרבות השונים ברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בהונגריה ובאוסטריה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
הקורפוס ה-73 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 בנובמבר 1944, וכמפקדו מונה אנטון דוסטלר.
הקורפוס לחם בקרבות השונים בצפון איטליה, וב-2 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
הקורפוס ה-74 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-27 ביולי 1943 בברטאן, וכמפקדו מונה אריך שטראובה.
הקורפוס לחם במערכה בנורמנדי כחלק מהארמייה השביעית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר החמישית.
בהמשך לחם הקורפוס בקרבות השונים בגרמניה כחלק מהארמייה ה-15, וב-16 באפריל 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית בכיס הרוהר.
הקורפוס ה-75 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-15 בינואר 1944 באיטליה, וכמפקדו מונה אנטון דוסטלר.
הקורפוס לחם בקרבות השונים באיטליה כחלק מפלגת הארמייה פון צנגן, ולאחר מכן כחלק מארמיית ליגוריה, וב-2 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
הקורפוס ה-78 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-6 במרץ 1944, וכמפקדו מונה אוסווין גרוליג.
הקורפוס לחם ברומניה כחלק מהארמייה הרומנית הרביעית, וב-25 במאי 1944 הפך לקורפוס הפרשים ה-1.
הקורפוס ה-97 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-28 בספטמבר 1944 על בסיס האזור המבצעי החוף האדריאטי, וכמפקדו מונה לודוויג קיבלר.
הקורפוס לחם באזור טריאסטה כחלק מקבוצת ארמיות C, ובהמשך כחלק מקבוצת ארמיות E, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
הקורפוס האמפיבי החמישי היה עוצבה של חיל הנחתים של ארצות הברית, אשר לחמה בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בקליפורניה ב-25 באוגוסט 1943. בחודש שלאחר מכן עבר לפרל הארבור שבהוואי.
מפקדו הראשון היה גנרל הולנד סמית' (Holland Smith).
ב-12 ביולי 1944 החליפו גנרל הארי שמידט (Harry Schmidt), אשר פיקד על הקורפוס עד פירוקו.
הקורפוס שימש ככוח הנחיתה האמפיבי של הצי החמישי של ארצות הברית בזירת האוקיינוס השקט.
הוא השתתף בקרבות בולטים בזירה זו:
הקורפוס יועד להשתתף בפלישת בעלות הברית לאיי הבית של יפן, אך כניעתה ייתרה את הצורך בפלישה זו.
הוא פורק ב-15 בפברואר 1946, לאחר תום המלחמה בזירת אוקיינוס השקט.
לקורפוס הוענקו ציון לשבח יחידתי נשיאותי וציון לשבח יחידתי של הצי, שניהם על לחימתו באיוו ג'ימה.
מרכיביו העיקריים של הקורפוס היו:
אגד ארטילרי ובו שישה גדודי תותחי 155 מילימטר ושלושה גדודים של תותחים נגד מטוסים
אגד טרקטורים אמפיביים לתובלת כוחות, ובו ארבעה גדודי טרקטורים אמפיביים וגדוד אחד של טרקטורים אמפיביים משוריינים
גיסות הקורפוס - מפקדת הקורפוס, גדוד שירותים, גדוד קשר, גדוד רפואה, גדוד תובלה, גדוד הנדסה, גדוד סיור וגדוד משטרה צבאית.
היחידות המרכזיות שנכללו בקורפוס במהלך קיומו היו דיוויזיות הנחתים השלישית, הרביעית והחמישית.
בנוסף להן שירתו תחת פיקודו יחידות אלו:
דיוויזיית הנחתים השנייה ורגימנט הנחתים ה-22
דיוויזיות הרגלים ה-7, ה-27 וה-32 וכן ארטילריית הקורפוס ה-24.
הקורפוס ה-64 (וירטמברג) ; תרגום מילולי: "הפיקוד הכללי מס' 64") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס הוקם בינואר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובניגוד למבנה הקורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, שכלל 2 דיוויזיות אורגניות בכל קורפוס, החליט המטה הכללי הגרמני בשל מלחמת החפירות שהתנהלה בחזיתות השונות, להקים מפקדת קורפוס ללא יחידות אורגניות תחתיה, ואשר תאגד לעיתים אף 5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס הוצב בגזרה הדרומית בחזית המערבית, והיה חלק מפלגת הארמייה B, כחלק מקבוצת הארמיות אלברכט.
הקורפוס נלחם באזור הרי הווז' עד סוף המלחמה, ולאחר מכן פורק הקורפוס.
בסוף המלחמה, כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס דיוויזיה הקורפוס ה-64 דיוויזיית הלאנדווהר הבווארית ה-6 דיוויזיית הפרשים ה-4 דיוויזיית הפרשים ה-7
גנרל חיל הפרשים וילהלם קרל, דוכס אוראך (ינואר 1917–1919)
הקורפוס האוסטרלי היה קורפוס במלחמת העולם הראשונה שהכיל את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות שפעלו בחזית המערבית.
זה היה הקורפוס הגדול ביותר של האימפריה הבריטית בצרפת.
בשיאו כלל הקורפוס האוסטרלי 109,881 חיילים.
הקורפוס הוקם ב-1 בנובמבר 1917 והחליף את קורפוס אנזא"ק ה-1, ואילו קורפוס אנזאק ה-2, שהכיל את הדיוויזיה הניו זילנדית, הפך לקורפוס ה-22 הבריטי.
בעקבות הלחימה הקשה ב-1917, שבה סבלו הדיוויזיות האוסטרליות קשות בבולקור, מסין וקרב איפר השלישי, עמד הכוח האימפריאלי האוסטרלי (AIF) בפני משבר כוח אדם.
הגיוס מרצון היה בירידה, ואילו משאל העם על גיוס חובה נכשל.
תוכניות להקים את הדיוויזיה האוסטרלית ה-6 בוטלו, ועל מנת לספק את כוח האדם הדרוש, הוצע לפרק את הדיוויזיה האוסטרלית ה-4, החלשה ביותר, אולם חברי ה-AIF התנגדו לכך מאוד.
הגנרל ויליאם בירדווד, מפקד AIF, הציע כי בהקמת הקורפוס האוסטרלי, הדיוויזיה החלשה ביותר יכולה לשמש כעתודה, ולספק עתודות לחטיבות הלוחמות.
פילדמרשל דאגלס הייג, מפקד חיל המשלוח הבריטי, קיבל את ההצעה הזו.
במקור הוא התנגד לשלב בין חמש הדיוויזיות האוסטרליות לקורפוס יחיד מכיוון שהוא החשיב את זה כלא יעיל.
אופיו האוסטרלי של הקורפוס שופר באמצעות תוספת של טייסת AFC ה-3 וסוללות ארטילריית מצור אוסטרליות.
כמו כן, נחשב לנכון למנות קצינים אוסטרלים לכל תפקידים פיקודיים בכירים.
עם זאת, בירדווד נשאר בפיקוד על הקורפוס.
הגנרל יוברט גוף פוטר מפיקוד על הארמייה החמישית הבריטית בעקבות כישלונו במתקפת האביב הגרמנית בשנת 1918. כשהחליט הייג על רפורמה בארמייה החמישית, הוא הציע את הפיקוד לבירדווד.
זה סלל את הדרך לאוסטרלי לקבל את הפיקוד על הקורפוס, פיקוד השדה הגבוה ביותר שהחזיק אוסטרלי במלחמה.
שני המועמדים היו סיריל ברודנל וייט (ראש המטה של בירדווד) וג'ון מונש (מפקד הדיוויזיה האוסטרלית ה-3).
מונאש, שהיה מבוגר, התנסה בפיקוד על כוחות בקרב והועדף על ידי הייג ופירווד, קיבל את התפקיד במאי 1918 והועלה לדרגת לוטננט גנרל.
הקורפוס האוסטרלי ביצע פעולות רבות במהלך מתקפת מאה הימים וזכה להצלחה רבה.
הדיוויזיה הרביעית ראתה מנוחה מועטה בתפקידה כ"עתודה".
בדצמבר 1917 היא הועברה לעתודה ליד פרונה בעקבות מתקפת הנגד הגרמנית בקרב קמברה.
בינואר 1918 הוחזרה האוגדה לקו החזית דרומית לאיפר כאשר הייג נעתר לדרישות הצרפתיות להשתלט על יותר חלקים מהחזית.
מרגע זה עד שנסוגו האוסטרלים מהלחימה בראשית אוקטובר, כל דיוויזיות הקורפוס ראו פעולה מתמשכת כמעט.
במקום לפרק דיוויזיות שלמות, כל איחוד כוח נעשה תחת המערכת הבריטית של צמצום חטיבות מארבעה גדודים לשלושה.
הקורפוס ה-60 היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות.
לקורפוס ה-60 היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
הקורפוס ה-61 היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס ה-61 נפרס בבלקן והיה חלק מהארמייה ה-11 הגרמנית, אם כי כלל בעיקר כוחות בולגריים, ולחם בחזית המקדונית עד סוף המלחמה.
על הקורפוס ה-61 פיקד לאורך כל קיומו הגנרל קרל זורן.
הקורפוס ה-62 היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס ה-62 נפרס בבלקן והיה חלק מהארמייה ה-11 הגרמנית, אם כי כלל בעיקר כוחות בולגריים, ולחם בחזית המקדונית עד לפירוקו באוקטובר 1918.
לקורפוס ה-62 היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
הקורפוס ה-66 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם ב-9 במאי 1917 ופורק בתום המלחמה.
הקורפוס ה-66 הוקם ב-9 במאי 1917. הוא היה ידוע קודם לכן כ-Grupe "Nowogrodek", על שם העיר נבהרדק.
עד סוף המלחמה, הקורפוס שירת בחזית המערבית כחלק מהארמייה ה-19, קבוצת הארמיות אלברכט עם הרכב הבא:
לקורפוס ה-66 היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
ולטר פון ברגמן (22 בספטמבר 1918–סוף המלחמה)
הקורפוס ה-63 (הבווארי) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות.
הקורפוס ה-63 לחם בקרבות השונים ברומניה ופורק בתום המלחמה.
על הקורפוס ה-63 פיקד לאורך כל קיומו הגנרל הבווארי אלברט פון שוך.
הקורפוס ה-67 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם ב-17 בספטמבר 1917 ופורק בתום המלחמה.
הקורפוס ה-67 לחם בקרבות השונים בחזית המזרחית ופורק בתום המלחמה.
על הקורפוס ה-67 פיקד גנרל חיל הרגלים ריינהרד פון שפר-בויאדל לאורך כל קיומו.
הקורפוס ה-68 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
הוא הוקם במרץ 1918 ופורק בתום המלחמה.
הקורפוס ה-68 הוקם במרץ 1918, על ידי שינוי שמו של קורפוס הצפון.
הקורפוס הוכפף לארמייה השמינית במהלך כיבוש המדינות הבלטיות, והחזיק בנארווה עם הדיוויזיה ה-205 עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס וחייליו שוחררו לביתם.
על הקורפוס ה-68 פיקד גנרל-לויטננט אדולף פון שקנדורף לאורך כל קיומו.
הקורפוס האלפיני היה יחידה הררית בעוצמה של דיוויזיה שהוקמה על ידי הצבא הגרמני הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא נחשבה על ידי מדינות ההסכמה לאחת הטובות בצבא הגרמני.
לאחר שחווה קשיים ניכרים בלחימה בשאסר אלפן הצרפתי בהרי הווז' במהלך המערכה על הגבולות, הצבא הגרמני היה נחוש להקים יחידות הרריות מיוחדות משלו.
גדודי נעלי שלג המלכותיים של בוואריה 1 ו-2 (Kgl.
Bayerisches Schneeschuhbataillon I & II) הוקמו במינכן, בוואריה ב-21 בנובמבר 1914. גדוד שלישי הוקם באפריל 1915 מפלוגות 4, 5 ו-6 של הגדוד השני.
במאי 1915 חוברו שלושת הגדודים יחד עם גדוד רביעי (הוקם מכוחות של הגדודים האחרים ומחיילי לנדווהר בוואריים) כדי להקים את רגימנט היגר השלישי (Jäger Regiment Nr.
כמו כן, במאי 1915, הצטרפו גדודי היגר מילואים הבווארים 1, 2 והמילואים ה-2 הנפרדים בעבר כדי להקים את רגימנט היגר המלכותי הבווארי הראשון (Kgl.
הצטרפו גם גדודי היגר ה-10, המילואים ה-10 והמילואים ה-14, והקימו את רגימנט היגר השני (Jäger Regiment מס' 2).
יחידות אלו, יחד עם רגימנט משמר החיים המלכותי הבווארי המובחר (Infanterie-Lib-Regiment), גדוד שומרי הראש של צבא בוואריה, הפכו לליבה של הקורפוס האלפיני, והושלמו עם ארטילריה, מקלעים ויחידות תמיכה נוספות.
הקורפוס האלפיני נוסד רשמית ב-18 במאי 1915 עם גנרל-לויטננט קונרד קראפט פון דלמנזינגן הבווארי כמפקדו, והגנרל-מיור הבווארי לודוויג ריטר פון טוצ'ק והגנרל-מיור הפרוסי מייג'ור ארנסט פון בלו כמפקדי החטיבות שלו.
קרבות ראשונים בהרי הדולומיטים ובצרפת
למרות שגרמניה ואיטליה לא היו במלחמה עד 1916, הקורפוס האלפיני נשלח מיד לתגבר את קו החזית הכבוש הדליל בהרי הדולומיטים.
הוא לא ערך פעולות התקפיות, אלא הגנה על החזית מפני התקפות חוזרות ונשנות של האלפיני האיטלקי עד שהאימפריה האוסטרו-הונגרית הצליחה לחלץ מספיק כוחות מהחזית המזרחית ולהעבירם לחזית החדשה.
ליחידה הייתה זרוע אווירית, שהייתה FFA 9, שהטיסה מטוסי Pfalz Parasol .
לאחר ארבעה חודשים, הקורפוס האלפיני חזר לזמן קצר לחזית המערבית, שכן כעת המגינים האוסטרו-הונגרים התבסו בכוחות מספיקים כדי להחזיק את החזית בכוחות עצמם.
הקייזרשיצן האוסטרו-הונגרי כיבד את אנשי הקורפוס האלפיני בכך שהעניק להם את סמל היחידה שלהם: אדלווייס.
לאחר שבוע בלבד בצרפת ובהרי הדולומיטים, נשלח הקורפוס האלפיני להילחם במערכה הסרבית.
הקורפוס האלפיני חזר לצרפת במרץ 1916. לאחר הפוגה קצרה, הוא נכנס לקרב ורדן ביוני 1916. הגדודים של האלפנקורפס איבדו למעלה מ-70% מכוחם בלחימה סביב פורט וו ופלרי.
לאחר עזיבת הקו, הוקמו הגדודים מחדש, ובאמצע יולי 1916 הועבר רגימנט היגר ה-3 מהדיוויזיה.
מפקדת חטיבה 2 פורקה והקורפוס האלפיני הפך לדיוויזיה משולשת כאשר חטיבה 1 שולטת בשני רגימנטים היגר האחרים וברגימנט משמר החיים.
רומניה נכנסה למלחמה בצד מדינות ההסכמה ב-27 באוגוסט 1916. בספטמבר נשלח הקורפוס האלפיני להילחם במערכה הרומנית.
רגימנט משמר החיים ספג מספר אבדות בלחימה ההררית ברומניה, כולל אחד מחבריו הבולטים, היינריך, נסיך בוואריה, מיור ומפקד גדוד.
הקורפוס האלפיני נשאר ברומניה עד אפריל 1917 ולאחר מכן חזר שוב לחזית המערבית.
באוגוסט 1917 חזר הקורפוס האלפיני לרומניה והשתתף בקרבות האחרונים שם בעקבות מתקפת קרנסקי.
בספטמבר 1917 נשלח הקורפוס האלפיני פעם נוספת לחזית האיטלקית כדי לתגבר את הצבא האוסטרו-הונגרי לקראת הקרב ה-12 הקרוב על האיזונצו.
בשלב זה, הגדוד ההררי המלכותי של וירטמברג ("Königlich Württembergisches Gebirgsbataillon") צורף לדיוויזיה, ואחד מחבריו, גנרל-פלדמרשל לעתיד ארווין רומל, יוכיח את עצמו בקפורטו בנובמבר.
מפקד פלוגה אחר שהצטיין בקפורטו, פרדיננד שרנר של רגימנט משמר החיים, יעלה גם הוא לדרגת גנרל-פלדמרשל במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס האלפיני חזר לחזית המערבית ב-1918. הוא השתתף בקרב על הליס באפריל ונלחם בקרב פיקרדי במתקפת מאה הימים.
באוקטובר הוא חזר לבלקן, שם היה בזמן שביתת הנשק.
הקורפוס האלפיני פורק לאחר סיום הלחימה, אך מסורות היחידות הסדירות המרכיבות אותו נמשכו ברייכסווהר ולאחר מכן בוורמאכט.
האדלווייס הפך לסמלו של ה-Gebirgsjäger הגרמני.
למרות שהבונדסוור אינו נושא באופן רשמי את המסורות של יחידות מלפני 1945, ה-Gebirgsjäger המשיך לענוד את תג כובע אדלווייס ולשמור באופן לא רשמי על מסורות הקורפוס האלפיני.
הגַיִס הקנדי (או הקורפוס הקנדי, באנגלית: Canadian Corps) היה מסגרת הפיקוד של כוחות החי"ר של קנדה במלחמת העולם הראשונה, אשר לחמו בחזית המערבית במסגרת צבא האימפריה הבריטית.
בשיאו, עם תום המלחמה, הגיע הגיס להיקף של חמש דיוויזיות (אוגדות), כאשר ארבע מהן שירתו כיחידות אורגניות בעוד החמישית שימשה להשלמתן של הארבע.
כל חיילי הגיס היו קנדים, אשר רובם המכריע היה בעל זיקה לבריטניה כדור ראשון או שני למהגרים לקנדה.
רוב תקופת המלחמה פיקד על הגיס מפקד בריטי (רוב התקופה הגנרל ג'וליאן בינג) וממחצית 1917 פיקד עליה הגנרל הקנדי ארתור קורי, ששימש קודם לכן כמפקד הדיוויזיה הקנדית הראשונה.
תחת פיקודו של קורי הפכו ארבע הדיוויזיות לכוח לוחם של חיילי סער שהצליחו תמיד להשיג את מטרותיהם, לעיתים תוך מחיר דמים כבד.
הוא השכיל לפתח טקטיקות לוחמת סער של "נשוך והחזק", במסגרת מלחמת החפירות הסטטית בעיקרה ולפיכך הצליח להציג הישגים שבלטו על רקע כישלונות עמיתיו הבריטים וצרפתים, דבר שגרם להגדרת הגיס כיחידת עילית.
רוב החיילים היו מתנדבים, משום שגיוס חובה הוחל בקנדה רק ב-1 בינואר 1918. כ-500,000 קנדים השתתפו בלחימה, 67,000 חיילים נהרגו ו-173,000 נפצעו.
השתתפותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה החלה ב-5 באוגוסט 1914, כאשר המושל הכללי של קנדה הכריז מלחמה על גרמניה, וזאת בעקבות הכרזתה של בריטניה יום קודם לכן.
לקנדה כמעט שלא היה כוח צבאי לפני מלחמת העולם הראשונה.
מיד לאחר הכרזת המלחמה נפתחו תחנות גיוס ותוך חודשיים התייצבו והתחיילו 32,000 חיילים.
לאחר אימון קצר בקוויבק נשלחו ראשוני החיילים של "חיל המשלוח הקנדי" (Canadian Expeditionary Force - C.E.F.) לבריטניה, להמשך אימונים ולהצבה בחזית.
חיל משלוח זה הפך לדיוויזיה הקנדית הראשונה.
בספטמבר 1915, עם הגיעה של הדיוויזיה הקנדית השנייה לחזית בצרפת, נוצר "הגיס הקנדי" (Canadian Corps).
חיל המשלוח הקנדי כלל, בנוסף לגיס החי"ר, כוחות נוספים שכללו כוחות מנהלה, רפואה וסיעוד (ובהם כ-3,000 נשים), תובלה, אספקה וחימוש, ארטילריה, פרשים קלים (חלק ניכר מהם לא הגיע לחזית) וחפרים.
גדודי החי"ר התבססו על גיוס מקומי ונשאו את שם מקום מגוריהם של החיילים.
לכן התאפיינו בהומוגניות ובהיכרות מוקדמת בין חיילים שגדלו יחד.
חלק ניכר מהגדודים התבסס על גדודי מיליציה מקומית וגדודים אלה נשאו עמם מסורת שהשתרעה כחצי מאה לאחור.
שפת הפיקוד בכל הגדודים הייתה אנגלית פרט לגדוד ה-22 שיועד לדוברי הצרפתית מקוויבק.
בנוסף לגדודי החי"ר היו בכל דיוויזיה 1-2 גדודי חיל הנדסה וסיור.
בקיץ 1918 נוסף לכל דיוויזיה גדוד מקלעים כבדים ממונע, גדודים אלה נקראו (Canadian Machine Gun Corps (CMGC.
מספר הדיוויזיה תאריך הקמה הרכב קרבות עיקריים הדיוויזיה הראשונה אוגוסט 1914 חטיבה 1
גדוד 1 (אונטריו), גדוד 2 (מזרח אונטריו), גדוד 3 (טורונטו), גדוד 4 (מרכז אונטריו)
גדוד 5 (פרשי המרכז), גדוד 6, גדוד 7, גדוד 8 (רובאי ויניפג, "השדים השחורים הקטנים"), גדוד 10 ( של קלגרי ורובאי ויניפג)
גדוד 13 (Royal Highlanders of Canada, ההיילנדרים המלכותיים), גדוד 14 (מונטריאול), גדוד 15 (היילנדרים), גדוד 16 ("הקנדים הסקוטים")
גדודים 9 עד 12 - בסיס האימונים
גדודי תובלה/חימוש וגדוד ההנדסה והסיור הראשון קרב איפר השני, קרב הר סורל, הקרב על הסום, קרב רכס וימי, הקרב על גבעה 70, קרב פשנדל, קרב קאנאל דו נור הדיוויזיה השנייה מאי 1915 חטיבה 4
גדוד 18 (מערב אונטריו), גדוד 19 (מרכז אונטריו), גדוד 20 (מרכז אונטריו), גדוד 21 (מזרח אונטריו)
גדוד 22 (גדוד דוברי צרפתית), גדוד 24 ("רובאי ויקטוריה"), גדוד 25 (נובה סקוטיה), גדוד 26 (ניו ברנזוויק)