tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שְׁמֹנָה שְׁרָצִים (ארבע משניות) – דיני החובל, הכנת ואכילת מאכלים שונים בשבת, דיני רפואה בשבת.
אֵלּוּ קְשָׁרִין (שלוש משניות) – דיני הקושר והמתיר, וקיפול הבגדים.
כָּל כִּתְבֵי (שמונה משניות) – דיני שרפה בשבת, שבות ואמירה לנכרי.
כָּל הַכֵּלִים (שמונה משניות) – דיני טלטול כלים בשבת.
מְפַנִּין (שלוש משניות) – דיני טלטול חומרים, הנעת בעלי חיים וילדים, ילוד בהמות ונשים.
רַבִּי אֱלִיעֶזֶר דְּמִילָה (שש משניות) – דיני מילה בשבת ובכלל.
תּוֹלִין (חמש משניות) – דיני סינון, השריה, טיפול בקש ושימוש במכבש.
נוֹטֵל (שלוש משניות) – דיני טלטול שונים ופינוי פסולת.
חָבִית (שש משניות) – דיני מלאכת דש, מלאכת בונה, מלאכת מלבן ועוד דינים נוספים.
שׁוֹאֵל (חמש משניות) – דיני מסחר והעסקה בשבת, דיני טיפול במת בשבת.
מִי שֶׁהֶחְשִׁיךְ (חמש משניות) – דינים שונים.
יואל קרצ'מר-רזיאל, מבנה מסכת שבת – הררים תלויים בשערה, משלב מא, ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, ניסן תשס"ח, עמודים 7–35.
מַסֶּכֶת עֵרוּבִין היא המסכת השנייה בסדר מועד, שהוא הסדר השני בשישה סדרי משנה.
המסכת כוללת עשרה פרקים העוסקים בעיקר בדיני עירובין ואיסורי שבת שונים.
בתלמוד הבבלי כוללת המסכת 104 דפים בעוד שבתלמוד הירושלמי כוללת המסכת 65 דפים.
פירושה העברי של המילה הוא כלאיים (תרגומה הארמי של המילה כלאים בתורה הוא עירובין) היינו עירוב שני תחומים שיש להבדילם.
לפיכך נושא המסכת הוא איסורי רשויות השבת, בעיקר איסורי דרבנן של טלטול (כלומר נשיאת חפצים) בין רשויות יחיד שונות, ותקנות חכמים עירוב חצירות ושיתוף מבואות שהם מעשים סמליים המשתפים ומערבים את כל היחידים המתגוררים באזור המגורים, והופכים אותם לבני רשות אחת, שלהם מותר לטלטל.
המסכת מבארת מהם העקרונות האדריכליים לפיהם מסווגות הרשויות השונות:
המסכת מפרטת את ההלכות הנוגעות להיבטים הטכניים בביצוע עירוב חצרות ושיתוף מבוי.
כמו כן עוסקת המסכת באיסור תחומין: הליכה למרחק של יותר מאלפיים אמה ממקום שביתתו של אדם בשבת, ואת הלכות עירובי תחומין המאפשרים ללכת עד ארבעת אלפים אמה בשבת.
מסכת זו לפי סברת הרב זאב וולף איינהורן (מהרז"ו; ממפרשי מדרש רבה) הייתה בתחילה מסכת אחת יחד עם מסכת שבת.
מסכת עירובין נחשבת לאחת משלוש המסכתות הקשות שבתלמוד בבלי הידועות בראשי התיבות ענ"י (עירובין נידה יבמות).
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, המסכת נקבעה בסדר מועד לאחר מסכת שבת משום שכל עיסוקיה נוגעים לדיני שבת.
מָבוֹי (עשר משניות)- עוסק בדיני הכשר מבוי ובדיני שיירה.
עוֹשִׂין פַּסִּין (שש משניות)- מדבר על עירוב בורות מים וחצרות ללא שימוש (קרפיפות).
בַּכֹּל מְעָרְבִין (תשע משניות)- מדבר על עירוב תחומין- במה מערבים, היכן מניחים ואפשרויות שונות.
מִי שֶׁהוֹצִיאוּהוּ (אחת עשרה משניות)- עוסק באופנים שונים שבהם אדם מפסיד את תחום השבת שלו.
כֵּיצַד מְעַבְּרִין (תשע משניות)- עוסק בחישובים ומדידות של תחום שבת מהעיר וחוצה לה.
הַדָּר (עשר משניות)- עוסק בעירוב חצרות בשטח המשותף לשכנים בצורות שונות.
חָלוֹן (אחת עשרה משניות)- עוסק בצירוף חצרות ובעלויות שונות לעירוב אחד.
כֵּיצַד מִשְׁתַּתְּפִין (אחת עשרה משניות)- ממשיך לעסוק בדיני עירוב חצרות ובשימושים שונים במים בחצר משותפת.
כָּל גָּגּוֹת (ארבע משניות)- עוסק במעמדם של גגות ושטחים נוספים ביחס לעירוב.
הַמּוֹצֵא תְּפִילִּין (חמש עשרה משניות)- מכנס בתוכו לקט של דינים שמהווים השלמה למסכתות שבת ועירובין.
בסך הכל במסכת 96 משניות.
מַסֶּכֶת תַּעֲנִית (נקראת גם מַסֶּכֶת תַּעֲנִיּוֹת) היא חלק מסדר "מועד" שבשישה סדרי משנה.
מסכת זו קצרה יחסית, ועוסקת בדיני תעניות בכלל, ובפרט בתעניות שבית דין היו גוזרים על כלל הציבור בזמן "עצירת גשמים" ובשנת בצורת.
אגב כך מובאים במסכת גם דיניהם של הקטעים בתפילת שמונה עשרה הקשורים לירידת הגשמים – הזכרת "מוריד הגשם" ובקשת "ותן טל ומטר לברכה".
בנוסף לתעניות על הגשמים, המסכת עוסקת גם בתענית י"ז בתמוז ותשעה באב ובדיני השבוע שחל בו תשעה באב וכן בסדר המעמדות.
במסכת זו בתלמוד הבבלי פרקי אגדה רבים, יחסית למסכתות אחרות.
במסכת זו נמצאות האגדות הידועות על חוני המעגל, נחום איש גמזו ונקדימון בן גוריון.
בתלמוד הבבלי יש במסכת זו כ-30 דפים.
בגלל אורכה הקצר, והסיפורים הרבים שתופסים חלק גדול מן המסכת, נחשבת מסכת תענית לאחת המסכתות ה"קלות" ללימוד והיא משמשת הרבה אנשים הרוצים לסיים מסכת אך אינם נמצאים ברמה גבוהה של לימוד גמרא.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון במועדים שמקורם בתורה, הגיע תור הדיון בתעניות השונות שתקנו הנביאים ונזכרים בספרי נבואה.
מֵאֵימָתַי (שבע משניות) – הזכרה ושאלה של גשמים בתפילה ותעניות שגוזרים אם לא ירדו גשמים.
סֵדֶר תַּעֲנִיּוֹת כֵּיצַד (עשר משניות) – דיני התענית: מה עושים ביום התענית?
באילו ימים לא גוזרים תענית?
סֵדֶר תַּעֲנִיּוֹת אֵלּוּ (תשע משניות) – על אילו צרות מתענים?
בִּשְׁלֹשָׁה פְּרָקִים (שמונה משניות) – דיני מעמדות, תאריכים שאירעו בהם אסונות לעם ישראל ונושאים נוספים.
מתוך השוואה עם פירוש רש"י במקומות רבים אחרים ומסגנון דברי התוספות למסכת הסיקו כמה ממפרשי הש"ס שפירוש רש"י למסכת לא חובר על ידו אלא על ידי אחד התלמידים.
מסכת עֲרָכִין (בקרב חוגים מסוימים מקובלת ההגייה: עֶ֫רְכִין) היא המסכת החמישית בסדר קדשים שבמשנה.
המסכת עוסקת בדיני נדרים והקדשות לבדק הבית.
דיני נדרים נדונים גם במסכתות נוספות בסדר קדשים, אלא שמסכת ערכין מתמקדת בשני סוגים מיוחדים של נדרי הקדש - נדר לתרום להקדש ממון בשווי ערכו של אדם, והקדש "שדה אחוזה" (קרקע בארץ ישראל שהגיעה לאדם בירושה מהחלוקה המקורית של הארץ בימי יהושע בן נון).
בנוסף, עוסקת המסכת ב"נדרי חרמין", ובנדרים נוספים.
בתלמוד בבלי יש למסכת זו 33 דפים.
תחילת המסכת עוסקת בגדרים שונים בהלכה של "כללים" דהיינו מקומות במשניות וברייתות בהם מוזכרת המילה הכול (הכל חייבין בסוכה, הכול שוחטין וכו').
לאחר מכן עוברת המסכת לעסוק בפרטי הדינים השונים של ערכין.
בפרק השני נידונה בדרך אגב עבודת הלויים ובפרק השלישי מובאים בירורים שונים בהלכות לשון הרע.
השם "ערכין" ניתן למסכת על-שם הנדר שבו אדם מעוניין להקדיש לבית המקדש סכום בשווי "ערך" אדם:
תעריפים לערך האדם נקבעו בתורה:
עד גיל 5: לתינוק זכר 5 שקלים, ולנקבה 3 שקלים.
מגיל 60 והלאה: לזכר 15 שקלים, ולנקבה 10 שקלים.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בקדושות (קרבנות ובכורות), הגיע עת לדבר על ענייני הערכים שהם כמו קודש.
דבר זה אף תואם את המובא בכתוב שכן פרשת הערכין מובאת בסופו של ספר ויקרא, לאחר שנשנו כבר ענייני הקודשים השונים.
הכל מעריכין (ארבע משניות) - הגדרת המעריכים והנערכים.
אין נערכין (שש משניות) - ענייני ערכין וענייני שירה בבית המקדש.
יש בערכין (חמש משניות) - דיון בדברים שונים שיש בהם דינים שונים לחומרא וקולא (כמו שור מועד, אונס ומפתה ומוציא שם רע).
השג יד (ארבע משניות) - עוסק בענייני השג יד.
האומר משקלי עלי (שש משניות) - עוסק בדרכי האומדן והשומה של נדרי הקדש ובאופני גבייתם.
שום היתומים (חמש משניות) - עוסק בדרכי השומה והגבייה של קרקעות שהוקדשו.
אין מקדישין (חמש משניות) - עוסק במקדיש "שדה אחוזה".
המקדיש שדהו (שבע משניות) - דן בפדיון שדה מיד ההקדש שלא בשנת היובל, וכן בדיני חרמים.
המוכר שדהו (שמונה משניות) - דן במכירת "שדה אחוזה", בית עיר חומה ובתי החצרים.
בסך הכל במסכת 50 משניות.
מַסֶּכֶת שְׁבוּעוֹת היא המסכת השישית בסדר נזיקין שבמשנה, ומוקדשת בעיקרה לדיני שבועה.
אולם בשני פרקיה הראשונים היא דנה בטומאת מקדש וקודשיו - דיני הנכנס לבית המקדש או אוכל בשר קורבן ('קודש') בהיותו טמא, בשוגג - ששכח שנטמא או ששכח שהוא אוכל קודש או נכנס למקדש, ובמזיד, ורק אחר-כך היא מבארת ומפרטת את דיני השבועות השונים.
זאת כנראה משום הקשר שבין דין טומאת מקדש וקודשיו לחלק מדיני השבועות (שבועת העדות ושבועת ביטוי) שמופיעים יחד בפרשה אחת בספר ויקרא, ומביאים עליהם קורבן עולה ויורד.
מסכת זו בתלמוד הבבלי כוללת 48 דפים (בדפוס וילנא והדומים לו), ויש שמוצאים רמז, שכיוון שבספירת העומר יש 49 יום, יש להתחיל ללמוד מסכת זו בהספק של דף ליום על מנת לסיימה לפני חג שבועות.
בתלמוד הירושלמי (בדפוס הנפוץ) יש במסכת 44 דפים.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הטעם הראשון לסידור מסכת זו אחר מסכת מכות הוא שיש דמיון בדיניהם ומשפטיהם כמו שנזכר בתלמוד.
טעם אחר הוא שכל עניין השבועות ואכיפתן הוא בסמכות השופטים.
ולכן על מסכת זו להימצא אחר מסכת סנהדרין בה התבארו דיני השופטים.
שבועות שתים שהן ארבע (שבע משניות) עוסק ביחס בין הקורבנות השונים המכפרים על טומאת מקדש וקודשיו.
ידיעות הטומאה שתים שהן ארבע (חמש משניות) עוסק בחיובו של החוטא בטומאת וקודשיו וקודשיו בקורבן עולה ויורד.
שבועות שתים שהן ארבע (אחת עשרה משניות) עוסק בעיקר בשבועת ביטוי - הנשבע לשקר או שאינו עומד בשבועתו.
הפרק עוסק גם בשבועת שוא - הנשבע על דבר שאינו אפשרי.
שבועת העדות (שלוש עשרה משניות) עוסק בשבועת העדות - מי שהיה עד להתרחשות כלשהי ונשבע לשקר כדי להתחמק מלהעיד על כך בבית דין.
שבועת הפקדון (חמש משניות) עוסק בשבועת הפיקדון - נתבע בבית דין שכפר בתביעה ונשבע לשקר.
שבועת הדיינין (שבע משניות) עוסק בשבועת מודה במקצת - נתבע בבית דין שמודה במקצת מן התביעה, חייב להישבע על החלק מן התביעה שבה הוא כופר.
כל הנשבעין שבתורה (שמונה משניות) עוסק בשבועת המשנה - שבועות שתיקנו חכמים לחייב בהן את התובע בבית דין במקרים מסוימים.
ארבעה שומרין הן (שש משניות) עוסק בשבועת השומרים - אדם שקיבל אחריות לשמור על חפצים של אחר, וטוען שהחפצים אבדו שלא באשמתו, חייב להישבע כדי לגבות את דבריו.
בסך הכול, יש במסכת 62 משניות.
מַסֶּכֶת קִדּוּשִׁין היא המסכת האחרונה בסדר נשים, במשנה ובתלמוד.
עוסקת בדיני פעולת הקידושין – שלב קודם לנישואין, שבו בני הזוג עדיין לא נשואים ואסורים אחד לשני, אבל הם כבר קשורים אחד לשני וצריכים גט כדי להיפרד.
על-פי התורה, הקידושין נעשים באמצעות פעולת קניין של הבעל באשתו, והמילים הראשונות בהן פותחת המסכת הן: "האשה נקנית בשלוש דרכים...".
בתורה, קידושין נקראים אירוסין, בשונה מהמונח אירוסים בלשון ימינו.
בימינו הקידושין נעשים תחת החופה בסמוך לנישואין.
בתלמוד בבלי יש למסכת זו פ"ב דפים (כולל השער, 81 דפי תוכן).
מדוע אם כך ממוקמת המסכת בסוף סדר נשים?
את תהיה זו הוא מתרץ בכך שרצה עורך המשנה ללכת על פי סדר העניינים כמו שהוא מופיע בתורה שבה מופיע מעשה הגירושים לפני מעשה הנישואים, כמו שנאמר: .
ומתוך סוף הפסוק שבו נאמר: "וְהָיְתָה לְאִישׁ-אַחֵר", למדנו את מעשה הקידושין, כמו שנתבאר בתלמוד: "מקיש הויה ליציאה".
ישנם הסברים נוספים, כגון "סור מרע ועשה טוב", הגירושין מייצגים את הסרת המניעה (סור מרע), והקידושין מייצגים את בניין הבית החיובי (עשה טוב), או כדי לסיים בדבר חיובי.
האשה נקנית בשלוש דרכים (עשר משניות) – פירוט דרכי מעשה הקניין באישה, עבד עברי, עבד כנעני, בהמות, מיטלטלין, קרקעות והחיוב במצוות.
האיש מקדש בו ובשלוחו (עשר משניות) – דיני שליחות בקידושין, קידושי טעות.
האומר לחברו צא וקדש לי (שלוש עשרה משניות) – המשך דיני קידושין, קידושין על תנאי, קידושי קטנה, יחוסו של הוולד ודרכי טיהורו של ממזר.
עשרה יוחסין עלו מבבל (ארבע עשרה משניות) – ענייני היחוסין ונישואיהם, נאמנות אדם לפסול את בנו ודיני יחוד.
בסך הכל יש במסכת 47 משניות.
אגב הדיון בפרק הראשון במסכת קידושין עוסקת המסכת גם בקנין הנגדי, שהוא ביטול הקידושין, על ידיו אשה קונה את עצמה מרשות הבעל – גירושין, ומיתת הבעל.
ביבמה דיני הקניין שונים במקצת, וכוללים את דיני יבום וחליצה.
המסכת עוסקת גם בשאר הקניינים עם מימד איסורי - קנייני עבד עברי, אמה עבריה ועבד כנעני.
כמו כן עוסקת המסכת בקניינים ממוניים, קנייני קרקעות וקנייני נכסים ניידים ("מטלטלין").
בפרק השני ישנה התמקדות בקידושי שליחות ובשאר דיני שליחות.
בפרק השלישי ההתמקדות היא בסוגי קידושין.
בפרק הרביעי הבירורים נוגעים לדיני יוחסין.
דיני שליח (ובכלל זה סוגיית אין שליח לדבר עבירה)
למסכת קידושין ישנה התייחסות מיוחדת בין הלומדים וכמה מפרשים (ראשונים ואחרונים) חשובים כתבו חידושי תורה ועיון על מסכת זו בפירוט רב, מה שלא עשו על מסכתות אחרות.
מפרשים חשובים נוספים על מסכת קידושין
מַסֶּכֶת תְּרוּמוֹת היא המסכת השישית בסדר זרעים.
כמרבית המסכתות בסדר זה, המסכת מופיעה במשנה בלבד ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד.
במסכת זו אחד עשר פרקים אשר ברובם עוסקים בדיני תרומה גדולה, תרומת מעשר, מקרים שבהם התערבה התרומה בחולין ועוד.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, סודרה מסכת תרומה (או בלשונו של הרמב"ם: "תרומה גדולה") מיד אחר מסכת שביעית, משום שהיא "מתנה הראשונה שמוציאין מן הזרע".
הָאוֹכֵל (תרומה שוגג) (שש משניות).
הָאוֹכֵל (תרומה מזיד) (שבע משניות).
הָאִשָּׁה נקרא גם פרק האשה שהייתה אוכלת בתרומה (שתים עשרה משניות).
מסכת עָרְלָה היא המסכת העשירית בסדר זרעים.
במסכת שלושה פרקים העוסקים בפרטי ההלכות של ערלה.
אגב הלכות ערלה יש במסכת דיון בהלכות תערובות וביטול איסורים.
כמרבית המסכתות בסדר זה היא מופיעה במשנה בלבד ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד.
במשנה יש למסכת שלושה פרקים אך בתוספתא רק פרק אחד.
הטעם להופכת מסכת ערלה לפני מסכת ביכורים הוא לפי סדר הופעתם במקרא: הערלה בספר ויקרא, והביכורים בפרשת כי תבוא.
הַנּוֹטֵעָ (תשע משניות) - עוסק בעיקר באלו עצים חל עליהם איסור ערלה ועל אלו מגידולי העץ יש שם של פרי ועל כן חייבים בערלה
הַתְּרוּמָה (שבע עשרה משניות) - עוסק בדיני תערובת
בֶּגֶד (תשע משניות) - עוסק באיסור הנאה של ערלה ובמשנה האחרונה בתחולת ערלה, כלאי הכרם ואיסור חדש בארץ ישראל ומחוצה לה.
מַסֶּכֶת פְּסָחִים היא המסכת השלישית שבסדר מועד – במשנה ובתלמוד.
מסכת זו מורכבת מעשרה פרקים העוסקים בפרטי ההלכות וסוגיות הסובבות לחג הפסח.
בתלמוד בבלי מסכת פסחים כלולה מ־120 דפים בדפוס וילנה.
שלושת הפרקים הפותחים את המסכת עוסקים בפרטי הדינים של איסור החמץ בפסח.
הפרק הרביעי מתעסק באיסור מלאכה בערב פסח.
הפרקים ה' עד ט' עוסקים בענייני קרבן הפסח.
הפרק העשירי מתרכז בפרטי הדינים והעניינים הקשורים בליל הסדר.
השם שנקבע על ידי חז"ל למסכת הזו הוא 'פסחים'- ברבים ולא פסח ביחיד.
המסכת עוסקת בדיני שני חגי פסח – פסח ראשון ופסח שני.
המסכת נוצרה מחיבור שתי מסכתות.
המסכת הראשונה כללה את הדינים הנוגעים לקורבן פסח (פרקים ה'–ט') הרלוונטיים לזמן שבית המקדש היה קיים, ואילו המסכת השנייה עסקה בדיני חמץ וליל הסדר הרלוונטיים גם לאחר החורבן (שאר הפרקים).
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, ישנן שתי סיבות להבאת המסכת לאחר מסכתות שבת ועירובין.
הראשונה היא שמצוות הפסח היא מהמצוות הראשונות הנתונות על ידי משה.
הסיבה השנייה היא שמצוות הפסח היא המצווה שמופיעה מיד לאחר מצוות השבת ("שנייה לשבת") בפרשת המועדות.
אוֹר לְאַרְבָּעָה עָשָׂר ובו שבע משניות - עוסק בדיני בדיקת חמץ וביעור חמץ.
כָּל שָׁעָה ובו שמונה משניות - ממשיך את דיני השבתת חמץ, ועובר לעסוק בהגדרות חמץ ומצה.
אֵלּוּ עוֹבְרִין ובו שמונה משניות - עוסק בדינים שונים הקשורים להשבתת חמץ במקרים מיוחדים.
מְקוֹם שֶׁנָּהֲגוּ ובו תשע משניות - עוסק במנהג עשיית מלאכה בערב פסח, ומתוך כך גם בנושאים אחרים הקשורים למנהג.
תָּמִיד נִשְׁחָט ובו עשר משניות - עוסק בהלכות הקרבת קרבן פסח.
אֵלּוּ דְּבָרִים ובו שש משניות - עוסק בדיני הקרבת הפסח כאשר ערב פסח חל בשבת.
כֵּיצַד צוֹלִין ובו שלוש עשרה משניות - עוסק בדיני צליית הפסח ואכילתו.
הָאִשָּׁה ובו שמונה משניות - עוסק בדיני מינוי על קרבן פסח.
מִי שֶׁהָיָה ובו אחת עשרה משניות - עוסק בדיני פסח שני ובדינים שונים של תקלות בהקרבת הפסח.
עַרְבֵי פְסָחִים (נקרא גם "ערב פסחים") ובו תשע משניות - עוסק בדיני ליל הסדר.
חשש לספיקות (דף ט' עמוד א' – דף י' עמוד ב')
העברת טומאה (סוגיית רבי חנינא סגן הכהנים) (דף י"ד עמוד א' – דף כ"א עמוד א')
הנאה ממאכלות אסורות (דף כ"א עמוד ב'– דף כ"ה עמוד ב')
הנאה הבאה לו לאדם בעל כרחו (דף כ"ה עמוד ב' – דף כ"ו עמוד ב')
מנהג המקום (דף נ' עמוד א' – דף נ"ב עמוד א')
הלכות ליל הסדר (פרק עשירי) וכן סוגיות שינוי מקום בסעודה, קידוש במקום סעודה, הבדלה, יקנה"ז ועוד
פירושם של שניים מחכמי ספרד על המסכת, הריטב"א - שמובא פירוש מקוצר של תלמידו בשמו - והרשב"א אבדו.
בנוסף לכך, פירושו של הרמב"ן, גם הוא מחכמי ספרד, מונה רק שלושה עשר דיבורי המתחיל על כל המסכת.
אמנם, ישנם בידינו שני פרשנים ספרדים ייחודיים על המסכת - מהר"ם חלאווה וחידושי רבינו דוד.
פרקים ה-ט במסכת ("מסכת פסח שני") עוסקים בדיני קדשים, והרבה ממפרשי המסכת לא כתבו פירושים על פרקים אלו
בפרק ערבי פסחים ניתוסף הפירוש של נכד רש"י, רשב"ם.
מַסֶּכֶת שְׁקָלִים היא המסכת הרביעית בסדר מועד, במסכת זו שמונה פרקים, אשר עוסקים בפרטי ההלכות של השקלים (במצוות מחצית השקל) ובדינים הקשורים לגזברי בית המקדש.
מסכת זו היא היחידה בסדר מועד שיש עליה תלמוד ירושלמי ואין עליה תלמוד בבלי.
אף-על-פי כן, ברוב דפוסי התלמוד הבבלי, הדפיסו את הירושלמי על שקלים אחרי מסכת פסחים.
מסיבה זו, המסכת נלמדת במסגרת הדף היומי.
בש"ס וילנה, התלמוד הירושלמי על המסכת מונה 21 דפים (בדפוסים אחרים המספר שונה), וכן יש כמה שינויים בין מסכת שקלים שנדפסה בתלמוד בבלי ובין מסכת שקלים שנדפסה בתלמוד ירושלמי .
המפרשים העיקריים על מסכת שקלים הם ריבב"ן (רבי יהודה בן בנימין ענו הרופא), ופירושו של רבי דוד פרנקל הנקרא "קרבן העדה", אשר מופיעים בצורת הדף לפי דפוס וילנה.
אליהם נלווה הפירוש תקלין חדתין שחיבר רבי ישראל משקלוב.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה שהמסכת סודרה לאחר מסכת פסחים היא שזהו גם סדר הופעות מצוות מחצית השקל והפסח בתורה.
ומכיוון שמצוות מחצית השקל מופיעה בסוף ספר שמות בפרשת כי תשא - אחרי הפרקים העוסקים בפסח ויציאת מצרים - סודרה המסכת אחר מסכת פסחים.
סיבה אפשרית אחרת היא שאיסוף השקלים נערך בימי האביב שלפני ימי הפסח (החל מא באדר) ולכן נקשרו ענייני הפסח ומחצית השקל יחדיו.
המסכת מחולקת לשני חלקים; הראשון המכונס בעיקר בפרקים א-ד, מצוות מחצית השקל וייעודיו של הכסף.
השני המכונס בעיקר בפרקים ה-ח, ניהול ותפעולו השוטף של בית המקדש.
בְּאֶחָד בַּאֲדָר (שבע משניות) - דברים הנעשים בחודש אדר (א-ב) מי מביא מחצית השקל ומי חייב בקלבון (ג-ז)
מְצָרְפִין שְׁקָלִים (חמש משניות) - השליחים שמביאים מחצית השקל למקדש (א-ב) ומותרי הקדש (ג-ה)
הַתְּרוּמָה (תשע משניות) - התרומה, שייריה, מותריהן ומותר הקטורת (א-ה), המקדיש נכסים וחלקם ראויים למזבח (ו-ח), שיעור הלשכה וספקיה (ט)
מָעוֹת שֶׁנִּמְצְאוּ (שבע משניות) - חזקתן של מעות, בהמות ובשר שנמצאו (א-ד), 7 תקנות בית דין (ה-ז)
כָּל הָרֻקִּין (שמונה משניות) - רוקים, כלים וסכינים שנמצאו בירושלים (א-ג), פרוכת ובשר קדשי קדשים שנטמאו (ד-ז), מקום האיברים בכבש ודברים הנוהגים רק בזמן בית המקדש (ח)
מַסֶּכֶת רֹאשׁ הַשָּׁנָה היא המסכת השמינית בסדר מועד לפי סדר המשניות, במסכת זו ארבעה פרקים ובתלמוד הבבלי על מסכת זו יש 34 דפים.
המסכת עוסקת בפרטי ההלכות של לוח השנה העברי, קידוש החודש, הלכות תקיעת שופר, והלכות ברכות התפילה התלויות בהם.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בשבת וכל המועדים (פסח, יום הכיפורים, שבועות וסוכות) ועניינם, המועד האחרון המוזכר בכתוב הוא ראש השנה ולכן סודרה מסכת ראש השנה אחר מסכת ביצה העוסקת בדיני יום טוב.
כאמור, בסדר מסכתות המשנה וכן בסדר המסכתות בתלמוד בבלי העוקב אחר אותו הסדר, מסכת ראש השנה היא המסכת השמינית בסדר מועד ובאה לאחר מסכת ביצה.
אך במהדורות המודפסות של התלמוד שוּנה הסדר, וראש השנה היא המסכת החמישית ממסכתות התלמוד והיא מופיעה בין מסכת שקלים למסכת יומא.
אַרְבָּעָה רָאשֵׁי שָׁנִים (תשע משניות, בתלמוד בבלי דפים ב'-כב') - עוסק בימים שנחשבים ל"תחילת השנה" בלוח העברי לעניינים שונים ובהלכות קידוש החודש.
אִם אֵינָן מַכִּירִין (תשע משניות, בתלמוד בבלי דפים כב'-כה') - ממשיך בהלכות קידוש החודש ובדרכים שבהן הודיעו לכל העולם היהודי לגבי הקביעה של ראש חודש.
רָאוּהוּ בֵּית דִּין (שמונה משניות, בתלמוד בבלי דפים כה'-כט') - בתחילתו ממשיך לעסוק בקידוש החודש ולאחר מכן ממשיך לדיני השופר, מאיזה חיה צריך לקחת את הקרן ומה פוסל את הקרן מלהיות שופר.
יוֹם טוֹב (תשע משניות, בתלמוד בבלי דפים כט'-לה') - עוסק בסדר התקיעה בשופר ודיני התקיעה בשבת.
לקראת סופו הוא עוסק בהלכות ראש השנה ובסדר תפילות היום (תוך שילוב התקיעות).
ראשונים על תלמוד בבלי (ראש השנה)
אחרונים על תלמוד בבלי (ראש השנה)
יום תרועה לרבי משה בן חביב.
טורי אבן לרבי אריה לייב גינצבורג.
מַסֶּכֶת עֵדֻיּוֹת (נקראת גם 'בחירתא' או 'מסכת בחירתא') היא המסכת השביעית בסדר נזיקין במשנה.
מסכת זו שונה מכל המסכתות האחרות במשנה מכיוון שהיא אינה עוסקת בנושא מרכזי אחד, אלא מובאות בה הלכות בעניינים שונים.
מסכת עדויות נערכה וסודרה על ידי החכמים ב'כרם ביבנה' – בזמן שהסנהדרין שכנה ביבנה לאחר חורבן בית המקדש השני.
גם סידור המשניות בתוך המסכת אינו לפי עניין או תוכן, אלא לפי שמות התנאים ששנו אותן או העידו עליהן.
במסכת זו נמצאות כמה הלכות יסודיות וחשובות שנמסרו על ידי תלמידים מפי רבותיהם.
לפי הגמרא כל המסכת נשנתה ביום שהדיחו את רבן גמליאל דיבנה ומינו את רבי אלעזר בן עזריה לנשיא במקומו.
למעשה, כל מקום שנאמר במשנה "בו ביום", פירושו: ביום שמינו את רבי אלעזר בן עזריה לנשיא בישיבה ביבנה.
כל זמן שרבן גמליאל היה הנשיא, הוא היה מכריז ואומר: , וכשנתמנה רבי אלעזר בן עזריה לנשיא, ניתנה רשות לכל התלמידים להיכנס לבית המדרש, ומתוך שרבו התלמידים, רב החידוד והפלפול, ולא הייתה הלכה תלויה בספק בבית המדרש.
למסכת עדויות יש תוספתא, אך אין לה תלמוד ירושלמי או בבלי.
רבי שלמה סיריליו ערך מעין גמרא על מסכת עדויות, שלוקטה מסוגיות שונות בבבלי ובירושלמי הנוגעות למסכת זו.
ה"גמרא" בשלמותה יצאה לאור לראשונה בשנת תשע"ד על ידי מכון אהבת שלום בעריכת הרב בצלאל דבליצקי.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה לאחר שהסתיים הדיון על הדינים (במסכת נזיקין), הדיינים (במסכת סנהדרין) וכל מה שבסמכות הדיינים (גזירת מלקות ואכיפת שבועות) הגיע העת לעסוק בעדויות.
וזאת מכיוון שרוב המסכת עוסקת בעדויות על הלכות, שהעידו עליהן אנשים ברורים נאמנים, ושעדותם ראוי לסמוך עליה.
ושלב העדויות הוא אחד משלבי הדין.
והטעם שמסכת זו נשנתה אחר מסכת שבועות הוא שבמסכת שבועות יש צורך בכל משפט (על מנת לאמת את העדויות), ו"ועדויות הם הודעת הדברים שהעידו בם לפני השופטים בעתים ידועים, וקיבלו אותם מהם".
שמאי אומר (ארבע עשרה משניות) בפרק זה מובאים כללי פסיקה יסודיים.
רבי חנינא סגן הכהנים (עשר משניות).
כל המטמאין באוהל (שתים עשרה משניות).
אלו דברים (שתים עשרה משניות) רשימת הלכות שבהן בית שמאי מקלים ובית הלל מחמירים, בניגוד לרגיל.
רבי יהודה אומר (שבע משניות) המשך נושא הפרק הקודם והמחלוקות בין החכמים לעקביא בן מהללאל.
רבי יהודה בן בבא (שלוש משניות).
העיד רבי יהושע (תשע משניות).
העיד רבי יהושע בן בתירא (שבע משניות).
בסה"כ יש במסכת כ-74 משניות.
בין הפרשנים שכתבו פירוש למסכת זו נמנים הרמב"ם, הראב"ד, תוספות ר"ש משאנץ ר' עובדיה מברטנורא, ר' פנחס קהתי ועוד.
מַסֶּכֶת עֲבוֹדָה זָרָה (ידועה גם בשמות: עבודת גילולים, עכו"ם) היא המסכת השמינית בסדר נזיקין, שהוא הסדר הרביעי במשנה.
במסכת זו חמישה פרקים אשר עוסקים בהלכות הרחקה מגויים ובאיסור עבודה זרה (בפועל).
כמו כן עוסקת המסכת ביסודות איסור והיתר על כן היא נקראת בפי האחרונים "כלל גדול" (ברכי יוסף יורה דעה סימן רמו).
בתלמוד בבלי יש למסכת זו 75 דפים.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, בנוסף על הדינים והעונשים, על השופט להתמצא היטב אף בענייני עכו"ם.
וטעם זה הוא על מנת שיהיה פתח לדיין לזכות את העובד עכו"ם בשוגג ממיתה "כי כל מי שיעבוד לכוכב שבתאי בעבודת כוכב נוגה, או יתפלל לכוכב צדק בתפילת מאדים, אינו חייב מיתה, כמו שבאה הקבלה הברורה" (המפורשת בתלמוד).
והטעם שמסכת זו היא בין האחרונות בסדר הוא שעניין עכו"ם הוא עניין נדיר - "באחד מני אלף, לימים רחוקים".
לעומת זאת, התוספות מסבירים, שמשום שסוף מסכת סנהדרין עוסק בדיני עיר הנידחת, כתבו את מסכת עבודה זרה לאחר סנהדרין.
אולם, בגלל שהמסכתות מכות ושבועות עוסקות בעיקר מסכת סנהדרין, הן נכתבו לפניה.
בעקבות כך התלמוד מרחיב בדין "לפני עיוור אל תיתן מכשול".
בפרק ישנם דברי אגדתא על העולם הבא ועל שבע מצוות בני נח.
וכן על חטא העגל וקישורו לחיי נצח.
כמו כן מסופר בו על ההיסטוריה של עם ישראל בזמן המצור על ירושלים (70).
וכן קצת פירושים על מזמור א בתהילים.
אין מעמידין בהמה (שבע משניות) - עוסק באמצעי זהירות כנגד האלימות וחוסר המוסריות של עובדי עבודה זרה ובפריטים שאסור / מותר לקנות מעובדי עבודה זרה.
פריטים אלה כוללים קטגוריות של חפצים שעשויים לשמש במישרין את העבודה הזרה ומזונות שלא ברורה כשרותם.
כל הצלמים אסורים (עשר משניות) - עוסק בדינים שונים בנוגע לעבודה זרה ודן בסוגים של אשרה (אלילי עץ).
כמו כן בפרק זה נדונים דרכי שימוש אסורות ומותרות בפריטי עבודה זרה שונים.
רבי ישמעאל אומר (שתים עשרה משניות) - עוסק בהנאה ממרכיבי עבודה זרה, דרך עבודה זרה רומית בשם "מרקוליס".
כמו כן הפרק עוסק באופני ביטול עבודה זרה ותחילת דיון באיסור והיתר של יין נסך.
השוכר את הפועל (שתים עשרה משניות) - ממשיך בדיון בנושא יין נסך, איסור ההנאה הממונית ממנו וכן דן במעמדם ההלכתי של כלים המשמשים את עובדי אלילים.
בסה"כ יש במסכת 50 משניות.
מַסֶּכֶת תְּמוּרָה היא המסכת השישית בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה.
מסכת זו עוסקת בדין מיוחד בדיני קורבנות הנקרא "המרה".
כמו במסכתות רבות בסדר קדשים גם במסכת זו יש שינויי נוסח וחילופי גרסאות רבים.
מסכת זו מאופיינת בחזרות רבות על סוגיות ומהלכים בגמרא שמופיעים תחת המונח לישנא אחרינא.
המסכת היא הלכתית ברובה המוחלט והיא כמעט שאיננה עוסקת בענייני אגדה.
"המרה" פירושה "השבת" הקדושה החלה על גבי קורבן והעברתה לבהמת חולין.
הרמב"ם (משנה תורה, ספר הקורבנות, הלכות תמורה) כותב בטעם מצווה זו כי:
"אך על פי שכל חוקי התורה, גזירות הם כמו שביארנו בסוף מעילה, ראוי להתבונן בהן; וכל שאתה יכול ליתן לו טעם, תן לו טעם: הרי אמרו חכמים הראשונים, שהמלך שלמה הבין רוב הטעמים של כל חוקי התורה.
ירדה תורה לסוף מחשבת האדם, וקצת יצרו הרע--שטבעו של אדם נוטה להרבות קניינו, ולחוס על ממונו, ואף על פי שנדר והקדיש, אפשר שחזר בו וניחם וייפדה בפחות משווייו; אמרה תורה אם פדה לעצמו, יוסיף חומש.
וכן אם הקדיש בהמה קדושת הגוף, שמא יחזור בו; וכיון שאינו יכול לפדותה, יחליפנה בפחותה ממנה, ואם תיתן לו רשות להחליף הרע ביפה, יחליף היפה ברע ויאמר טוב הוא.
לפיכך סתם הכתוב בפניו, שלא יחליף, וקנסו אם החליף, ואמר "וְהָיָה-הוּא וּתְמוּרָתוֹ יִהְיֶה-קֹּדֶשׁ".
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון בענייני הקדושות (זבחים, מנחות ובכורות) ונשנו הדינים של מסכת ערכין, הגיע תור דיני תמורה שהם מדיני הקרבנות.
בנוסף, הפסוק עליו מבוססת המסכת ("לֹא יְבַקֵּר בֵּין-טוֹב לָרַע") מופיע בסוף הפרשיה העוסקת בדיני הערכין ולכן נשנתה המסכת אחר מסכת ערכין.
הַכֹּל מְמִירִים (שש משניות) - עוסק ברוב דיני התמורה: מי ממיר, מה ממירים, הגדרת איבר שהנשמה תלויה בו וכמו כן כולל דיון עקרוני הנוגע לתוקף ההלכתי של מעשה הנעשה באיסור ("איסורא מהני או לא מהני?")
יֵשׁ בְּקָרְבְּנוֹת (שלוש משניות) - עוסק בשני דברים בעיקר: ההבדל שבין קרבנות היחיד וקרבנות הציבור, ובהבדל שבין דיני תמורה לדיני שאר הקדשים.
אֵלּוּ קָדָשִׁים (חמש משניות) - פרק זה עוסק בדינים של ולדות הקדשים.
וְלַד חַטָּאת (ארבע משניות) - עוסק בסוגי קרבנות החטאת שאינם ראויים להקרבה ("חמש חטאות המתות").
כֵּיצַד מַעֲרִימִים (שש משניות) - עוסק באופני הקדשה של עובר בהמה ובפרטי לשונות ההקדשה והתמורה.
כֹּל הָאֲסוּרִין (חמש משניות) - פרק זה דן בהלכות קרבנות שאסורים ליקרב על גבי המזבח מסיבות מיוחד ובפרט באתנן זונה ומחיר כלב, כמו כן, בפרק עוסק גם בדיני ולדותיהם של הבהמות הללו.
יֵשׁ בְּקָדְשֵׁי הַמִּזְבֵּחַ (שש משניות) - דן בהבדלים שבין קדשי מזבח לקדשי בדק הבית, וכן דן גם בדיני של איסורים שונים.
מַסֶּכֶת תָּמִיד היא המסכת התשיעית בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה ובתלמוד.
במסכת יש שבעה פרקים, שעוסקים בתיאור הקרבת קורבן התמיד של שחר, ושאר עבודות הבוקר במקדש והנהגת הכהנים מזמן עלות השחר ועד סוף הקרבת קורבן התמיד.
לפי התלמוד הבבלי התנא שלימד את מסכת תמיד הוא רבי שמעון איש המצפה שחי בימי בית המקדש השני.
רב יעקב בר אחא טוען בירושלמי שלא כל המסכת נשנתה על ידי רבי שמעון איש המצפה.
חנוך אלבק טוען בפירושו שמסכת תמיד היא מהמשניות המוקדמות ביותר שסודרו במשנה.
יצחק אייזיק הלוי טוען שהמסכת נסדרה לאחר החורבן משעלה צורך לשמר את תיאור העבודה במקדש שכבר לא ידועה ומוכרת לרבים.
לשיטתו, מסכת מידות היא מהמסכתות האחרונות שנוספו למשנה.
במשניות מסכת תמיד כמעט ואין מחלוקות.
לגבי קיומה או אי קיומה של הגרלה רביעית לחלוקת תפקידי העלאת הקורבנות מהכבש למזבח, ב.
לגבי האם הכהן הגדול מרים ידיו מעל הציץ בברכת כהנים, ב.
במסכת תמיד יש מקבילות לתאורים במסכת מידות ובמסכת יומא.
המשנה האחרונה במסכת מונה את פרקי התהילים שהלויים היו שרים במקדש בכל יום מימי השבוע ונאמרים היום בשיר של יום.
יש נוהגים לומר משנה זאת בסוף התפילה בשבת בבוקר.
מסכת זו היא הקצרה ביותר מהמסכתות שיש עליהן תלמוד בבלי (דפי תלמוד ומשנה יחד עולים לסך 8 דפים), ומסיבה זו צורפה בדפוסים למסכת מעילה.
בשל כך המסכת אינה פותחת בדף ב' אלא בדף כ"ה (עמוד ב') ומסתיימת בדף ל"ב, מדף ל"ב עד דף ל"ג צורפו שלושת הפרקים האחרונים של המסכת הכוללים רק משנה.
הפירוש על מסכת תמיד אינו פירוש רש"י אלא פירוש מאוחר יותר.
ר' בצלאל אשכנזי כתב שהוא בעיקר ליקוט מפירוש רש"י למסכת יומא.
ר' נתן בורג'יל ייחס את הפירוש לר' יצחק בן ברוך מבעלי התוספות.
אמנם גם זיהוי זה לכאורה אינו נכון.
על הדף נדפסו גם פירוש הרא"ש, ופירושים המיוחסים לרבנו גרשום וראב"ד.
המיוחס לרבנו גרשום הוא למעשה קונטרס מגנצא.
ולגבי המיוחס לראב"ד, הוא נכתב על ידי חכם אשכנזי.
יש שייחסוהו לר' ברוך בן יצחק, בעל ספר התרומה אבל א"א אורבך דחה זיהוי זה.
לידינו לא הגיעו תוספות למסכת, אבל השתמרו שרידים מהם בפסקי תוספות.
בנוסף לפירושים אלה נדפסו פירוש רבי שמעיה, ופירוש אשכנזי אנונימי, וכן פירוש נוסף שיוחס לרבי שמואל בר יצחק, אמנם גם זיהוי זה אינו ודאי.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הטעם שמסכת זו סודרה אחר מסכת מעילה הוא "שאין בה דיבור לא על דרך חכמה, ולא על איסור ועל היתר, אלא סיפור, שהוא אומר היאך היו מקריבין התמיד, כדי לעשות כן תמיד".
בִּשְׁלֹשָׁה מְקוֹמוֹת (ארבע משניות) - על השמירה במקדש במהלך הלילה, ותרומת המזבח לפנות בוקר.
רָאוּהוּ אֶחָיו (חמש משניות) - על דישון המזבח, סידור העצים לשתי המערכות על המזבח והדלקתן.
אָמַר לָהֶם הַמְּמֻנֶּה (אָמַר לָהֶם הַמְּמֻנֶּה בּוֹאוּ) (תשע משניות) - על ההגרלה השנייה, דישון המנורה ומזבח הזהב.
לֹא הָיוּ כוֹפְתִין (שלוש משניות) - על הקרבת קורבן התמיד עד העלאת חלקיו לכבש.
אָמַר לָהֶם הַמְּמֻנֶּה (אָמַר לָהֶם הַמְּמֻנֶּה בָּרְכוּ) (שש משניות) - על התפילה במקדש, ההגרלות השלישית והרביעית וההכנות להקרבת הקטורת.
הֵחֵלוּ עוֹלִים (שלוש משניות) - על הקטרת הקטורת והחלק האחרון של דישון המנורה.
בִּזְמַן שֶׁכֹּהֵן גָּדוֹל (ארבע משניות) - על עבודות כשנעשות על ידי כהן גדול ועל השיר של יום שבמקדש.
בסה"כ יש במסכת 34 משניות.
מַסֶּכֶת קִנִּים היא המסכת האחת-עשרה והאחרונה בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה.
יש בה שלושה פרקים, העוסקים בקינים - זוגות של עופות המיועדים לקרבן - שנתערבו זה בזה.
למסכת זו אין תוספתא, תלמוד בבלי או תלמוד ירושלמי, אך היא מודפסת ברוב המהדורות של התלמוד הבבלי עם מסכתות מעילה, תמיד ומידות.
המסכת נחשבת קשה, אך בעל ידע מתמטי עשוי לעשות שימוש בידע זה כדי להקל על עצמו את לימוד המסכת.
שיטות הספירה שבמסכת מזכירות במידת מה טכניקות מתחום המתמטיקה הדיסקרטית ואת עיקרון שובך היונים.
ישנם שני סוגי קורבנות הבאים מן העוף: חטאת ועולה.
קיימים מספר הבדלים בתהליך ההקרבה בין החטאת לעולה, וההבדלים העיקריים הם: דם חטאת העוף ניתן בחצי התחתון של המזבח (מתחת 'חוט הסיקרא', הקו המפריד בין חציו העליון של המזבח לבין חציו התחתון), ואילו דם עולת העוף ניתן בחצי העליון של המזבח.
לאחר מתן הדם, חטאת העוף נאכלת על ידי הכהנים במקדש, ואילו עולת העוף מוקטרת על גבי מערכת העצים שבראש המזבח.
קרבן שדמו לא ניתן במקום המיועד לו - פסול.
לפיכך, אין להביא עוף לקורבן כאשר יש ספק אם הוא הוקדש לעולה או לחטאת, שכן אי אפשר להקריבו באופן שתהיה ודאות שהוא הוקרב כהלכה.
התורה ציוותה על כמה אנשים (כגון זב וזבה, או יולדת ומצורע עניים) להביא צמד קורבנות של עולה וחטאת מן העוף.
צמד כזה, נקרא במשנה קן (בלשון המשנה קן היא נקבה).
קן יכולה להיות מפורשת - בעליו של הקרבן כבר קבע איזה מן העופות מוקדש לחטאת ואיזה לעולה - או סתומה - הקן הגיע לידי הכהן בטרם נקבע איזה לחטאת ואיזה לעולה, והכהן המקריב צריך להחליט על כך.
ברגע שעוף אחד מקן סתומה מוקרב לעולה, בן-זוגו נקבע להיות חטאת, ולהפך.
המקרים המובאים במסכת באים להדגים איך למצוא את המספר המקסימלי של העופות שניתן להקריב לכתחילה (או של העופות שהוקרבו כראוי, בדיעבד), לאחר שהתערבבו.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים בדיון בקורבנות הבהמה וכל מה שנלווה להם, ותם אף הדיון בתוכניות המקדש, הגיע תורה של מסכת קינים.
כאמור מסכת זו עוסקת בעופות שנתערבו זה בזה, ומקרה זה לא רק שמקרי ביותר (שכן ייתכן והעופות לא יתערבו), אלא גם שהדיבור עליו מועט יחסית (מספר המשניות בו - חמישה עשר - הוא הקטן ביותר בסדר ואף במשנה כולה).
ולכן סודרה המסכת בסוף הסדר.
חַטַּאת הָעוֹף (ארבע משניות) - יסודות דיני קרבן העוף וקינים שהתערבו זה בזה.
קֵן סְתוּמָה (חמש משניות) - דיני גוזלים 'פורחים' ועפים מקן אחד למשנהו.
בַּמֶּה דְּבָרִים אֲמוּרִים (שש משניות) - דיני קינים מעורבים שהוקרבו.
מסכת זו נחשבת קשה ולכן, בנוסף על מפרשי המשניות הרגילים (רמב"ם, ר' עובדיה מברטנורא, תוספות יום טוב, וכו'), רבים פירשו את המסכת - כאשר חלק מהפירושים שונים בתכלית זה מזה בהבנת המסכת.
המפרשים על הדף (בדפוס וילנה)
קן מפורשת – פירוש על המסכת מר' צבי בן ר' אליהו גוטמכר
קן מפורשת – פירוש רב טוביה שלמה רפאל וולף, משגיח בישיבת חסידות סטריקוב בני ברק
קן שלמה – באור מקיף בלווי תרשימים המבוסס על פרוש הרב גוטמכר, מאת ר' גרשון מאיר אינגבר
יעיר קנו – כולל שני פירושים שונים הנקראים "שיח השדה" ו"לקח טוב" - מנחם אליעזר מווילנא, תרכ"ב
מסכת פרה היא המסכת הרביעית בסדר טהרות ואורכה שנים עשר פרקים.
על מסכת זו יש משנה ותוספתא ואין עליה תלמוד בבלי או ירושלמי.
מסכת זו עוסקת בדיני פרה אדומה, עיקר עיסוקה הוא באופן הכנת האפר ודרכי הטהרה.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, המסכת מופיעה אחרי כל המסכתות שעוסקות בדיני טומאת מת, שכן היא עוסקת בדיני הטהרה המטהרת מן הטומאה - פרה אדומה.
רבי אליעזר - עגלה בת שנתה (ארבע משניות) - גיל הפרה ומתוך כך פירוט שנותיהם של שאר סוגי הקורבנות.
רבי אליעזר - פרת חטאת המעוברת (חמש משניות) - מומים הפוסלים את הפרה.
שבעת ימים (אחת עשרה משניות) - מעשה שריפת הפרה, חומרות יתירות בהזאה על הכהן השורף את הפרה, אפר פרות מימי בית ראשון שנמצא.
פרת חטאת (ארבע משניות) - פסילות שונות במעשה שריפת הפרה.
המביא כלי חרס לחטאת (תשע משניות) - כלים הטהורים למעשה מילוי המים והקידוש.
המקדש ונפל הקידוש על ידיו (חמש משניות) - המשך פסילות שונות במי הפרה.
חמשה שמלאו חמש חביות (שתים עשרה משניות) - פרטים שונים במלאכה הפוסלת במים משעה שממלאים אותם עד שמטילים בהם אפר.
שנים שהיו שומרים את השוקת (אחת עשרה משניות) - המשך של הפרק השישי.
צלוחית שנפל לתוכה מים (תשע משניות) - המשך פסולים הנהוגים במי הפרה.
כל הראוי ליטמא מדרס (שש משניות) - דיני טומאה וטהרה שונים.
צלוחית שהניחה מגולה (תשע משניות) - מי פרה מגולים, ספק טומאה במי החטאת, המשך פסילות במי החטאת, ממשנה ז' עוסקות המשניות בדיני האזוב להזאה.
האזוב הקצר (אחת עשרה משניות) - משניות א'-ג' דנות בטבילת האזוב במי החטאת וההזאה בו.
בהמשך חוזר הפרק לדיני הזאה שונים.
בסך הכל יש במסכת 96 משניות.
מסכת עוקצים או מסכת עוקצין (עֳקָצִים וגם עֻקְצִין) היא המסכת האחרונה בסדר טהרות ובששה סדרי משנה.
מסכת זו עוסקת בהגדרת המזון הראוי ושאינו ראוי להיטמא, כגון עוקצי הפירות, ומכאן שמה 'עוקצים'.
בין הנושאים השנויים במסכת: דיני חלקים הטפלים למזון כמו כאלה המשמשים כקליפה השומרת עליו או כידית אחיזה; דברים שמקובל לאוכלם רק בעיר ולא בכפר ועוד.
בגמרא מסופר שרבי מאיר ורבי נתן רצו להקניט את הנשיא, רבן שמעון בן גמליאל, ורצו לבקש ממנו שילמד הלכות ממסכת "עוקצים", שמסכת זו לא הייתה ידועה לו.
סוגיות מהמסכת נידונות בתלמוד הבבלי בפרק תשיעי ("העור והרוטב") ממסכת חולין.
במסכת עוקצין יש שלושה פרקים.
על מסכת עוקצין, כמו על כל מסכתות סדר טהרות מלבד מסכת נדה, לא קיים לא תלמוד בבלי ולא תלמוד ירושלמי.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, מסכת זו האחרונה בסדר טהרות מכיוון שכולה הוקשה על ידי סברות חכמים ואין לה מקור בכתוב.
כל שהוא יד ולא שומר (שש משניות) - דיני חלקי המזון המשמשים "יד" (ידית) לאוכל, או "שומר" לאוכל.
זיתים שכבשן בטרפיהן (עשר משניות) - חלקי אוכל הסמוכים זה לזה - מתי הם נחשבים כגוף אחד ומתי הם יחשבו כגופים נפרדים.
רב יהודה, האמורא המפורסם, כאשר היה מגיע לפרק זה, התקשה בו מאוד ואמר: - משפט הבא לבטא את עומק החכמה הטמונה בפרק.
יש צריכין הכשר (שתים עשרה משניות) - פירוט הדברים שלא מקובל לאוכלם ורק "מחשבה" והחלטה מפורשת של האדם לאוכלם מגדירה אותם כמזון הראוי לאכילה - ובכך להכשירם לקבלת טומאה.
בסוף פרק זה, האחרון בששת סדרי המשנה, נקבעה משנה מעולם האגדה - מעין סיום "חגיגי", על גודל השכר לעולם הבא ועל ערכו של השלום: "לא מצא הקדוש ברוך הוא כלי מחזיק ברכה לישראל אלא השלום, שנאמר: ה' עֹז לְעַמּוֹ יִתֵּן ה' יְבָרֵךְ אֶת עַמּוֹ בַשָּׁלוֹם".
במשנה זו מופיעים באופן חריג שמותיהם של רבי יהושע בן לוי ורבי שמעון בן חלפתא, תלמידיו של רבי יהודה הנשיא, עורך המשנה.
בסך הכל במסכת 28 משניות.
מסכתות קטנות הן קבוצת חיבורים הערוכים בסגנון המשנה.
הן נחשבות בדרך כלל כברייתות (כלומר, ספרות ששייכת לתקופת התנאים), אולם חלקן נכתבו בתקופות מאוחרות יותר.
המסכתות הקטנות נבדלות מן המשנה והתוספתא בכך שחלק מהן מאוחרות - מאות שישית עד שמינית, ובכך שבניגוד לתוספתא - רובן אינן ערוכות לפי סדר המסכתות במשנה.
המסכתות הקטנות נדפסות בדרך כלל בסוף סדר נזיקין במהדורות של התלמוד הבבלי.
בשמונה הראשונות יש חומר מקורי רב שאיננו מופיע במקומות אחרים בספרות חז"ל, ובשבע האחרונות ישנו בעיקר ליקוט ממקומות אחרים.
על המסכתות הקטנות לא נכתבו הרבה פירושים.
הרב חיים קניבסקי כתב ביאור על כמחצית מהן.
אבות דרבי נתן - מסכת זו ערוכה ברובה לפי הסדר של מסכת אבות (ומעין התוספתא, הערוכה כאמור לפי סדר המשנה).
במהדורת שכטר יש שתי גרסאות על פי כתבי יד: בנוסח א (המקובל בדפוסים) יש 41 פרקים, ובנוסח ב יש 48 פרקים.
מסכת סופרים - יש שתי נוסחאות מקבילות אבל שונות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי.
אבל רבתי - הלכות קבורה, הספד ואבלות (נקראת גם מסכת שמחות בלשון סגי נהור).
מסכת כלה - אירוסין, נישואין, יחסי אישות.
מסכת זו נחשבה בין המסכתות הפחות נלמדות עד כדי כך שמהווה מדד לתלמיד חכם בעל ידע מקיף ש"שולט אפילו במסכת כלה".
כלה רבתי - הרחבה למסכת הקודמת, ערוכה בצורת משנה וגמרא.
דרך ארץ רבה - נימוסין, בין אדם לחברו.
דרך ארץ זוטא - הדרכות מוסר לתלמידי חכמים: עצות לביקורת עצמית וצניעות.
פרק השלום - נקרא על שם תחילתו "גדול השלום" על דרכי השלום בין אדם לחברו.
פרק השלום הוא הפרק האחרון של "דרך ארץ זוטא", אבל יש שמתייחסים אליו כמאמר בפני עצמו.
מסכת עבדים - פירוט דיני עבדים.
מסכת גרים - דרכי קבלת גרים.
מסכת כותים - היחס בהלכה לכותים (שומרונים).
המסכתות הבאות הן מעין ליקוט של הלכות לפי נושאים, הנידונים גם במסכת מנחות פרק רביעי ובהלכות קטנות ברי"ף וברא"ש:
- מן המסכתות הקטנות המורכבת מפרק אחד העוסק בדיני התפילין.
מסכת ארץ ישראל - יש שהזכירו גם מסכת "ארץ ישראל", אך זו אינה מצויה לפנינו.
מסכת חנוכה - מסכת זו הוזכרה בשם הגאון מווילנה, אך אינה קיימת לפנינו.
עמותת מסל"ן - מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ואלימות בנגב, פועל מאז שנת 1988, במטרה לסייע, ללוות ולהוות מקור ובסיס לתמיכה מעשית ורגשית לנפגעות, לנפגעים ולבני משפחותיהם.
לצד הסיוע לנפגעים, העמותה פועלת להתמודדות עם שורש הבעיה - לשינוי חברתי, להעלאת המודעות ולצמצום משמעותי של תופעות האלימות והאלימות המינית הנפוצות בכל רובדי החברה, וזאת על ידי פעילויות חינוך, מניעה והסברה.
מרכז הסיוע מפעיל מרכז טיפול לנפגעי תקיפה מינית ומעניק את שירותיו לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ואלימות, מבוגרים כמו גם בני נוער וילדים, ללא הבדל דת, גזע, מין או לאום.
כלל שירותי הסיוע במסל"ן ניתנים ללא תשלום.
את העמותה מנהלת מאז שנת 2002 ליזה ניקולאיצ'וק.
מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית הראשון מסוגו בארץ הוקם בתל אביב בשנת 1978 על ידי התנועה הפמיניסטית, בעקבות התאבדותה של סטודנטית באוניברסיטת תל אביב, אם לילד, אשר חזרה לביתה מיום לימודים ונאנסה באזור השדות המקיפים את האוניברסיטה.
ב-1988 הוקם מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות בנגב.
צוות מסל"ן, יחד עם המתנדבות, פועלים כדי לסייע, ללוות ולהוות מקור ובסיס לתמיכה מעשית ורגשית לנפגעות, לנפגעים ולבני משפחותיהם.
כיום יש תשעה מרכזי סיוע ברחבי הארץ המאוגדים תחת איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל.
המרכזים השיגו הישגים רבים בתחומי החקיקה, שיפור השירותים הניתנים לנפגעות ולנפגעים ובהגברת המודעות לגורמים ולמניעה של תקיפה מינית.
המוקד הטלפוני של מרכזי הסיוע פועל 24 שעות ביממה ומספרו 1202. במקביל, מפעילים המרכזים גם קו סיוע ייעודי לגברים נפגעי תקיפה מינית, שמספרו 1203.
קו הסיוע והחירום 1202 - מאויש על ידי מתנדבות שעברו הכשרה מעמיקה וממושכת של שמונה חודשים.
מחלקת הסיוע מספקת סיוע ראשוני ואף חרומי, תמיכה נפשית ומעשית, ליווי וייעוץ המותאמים באופן אישי לצרכים האינדיבידואליים של כל פונה.
הסיוע מוענק לנפגעות ולנפגעי אונס, תקיפות מיניות, מעשים מגונים, הטרדות מיניות ואלימות במשפחה ולבני משפחותיהם.
מחלקת הסיוע מלווה גם נשים יוצאות ממקלט לנשים מוכות ונותנת גם מענים מקוונים באמצעות הפורום האינטרנטי "שוברות שתיקה".
היחידה הטיפולית - מספקת מענה טיפולי תהליכי ומתמשך לנשים אשר נפגעו מתקיפה מינית וזקוקות לטיפול המותאם לצורכיהן הייחודיים.
הטיפול ניתן על ידי נשות טיפול בעלות מומחיות וניסיון בטיפול בפגיעות מיניות.
במסגרת היחידה מתקיימות גם קבוצות לתמיכה וסיוע לנפגעות תקיפה מינית וכן להורים לילדים נפגעים.
כמו כן, ניתן ייעוץ להורים אשר ילדיהם חוו פגיעה מינית או שיש חשש לכך.
פרויקט הסיוע והליווי בהליך המשפטי - מאפשר קבלת ייעוץ וליווי משפטי לנפגעות ונפגעים – החל מההתלבטות האם להגיש תלונה, ודרך כל שלבי ההליך המשפטי – פלילי או אזרחי.
ליווי אישי המוענק לנפגעות במהלך החקירות במשטרה והטיפול בעניינן אצל הגורמים הממסדיים השונים; הפרקליטות, הביטוח הלאומי, הרבנות, בתי החולים ועוד.
מחלקת הסיוע מקיימת קשרי עבודה ושתופי פעולה עם כל הגורמים הללו במטרה לשפר את המענים הניתנים לנפגעות ולנפגעים.
המחלקה פועלת במטרה ליצור שינוי חברתי אמיתי ולהתמודד עם שורשיה העמוקים של תופעת האלימות והאלימות המינית הנפוצה בכל שכבות החברה.
המחלקה עוסקת בהעלאת המודעות לבעיה ולמאפייניה האמתיים, כמו גם למציאות הקשה בתחום.
לצד זאת, המחלקה מפתחת ומנגישה לקהלים השונים כלים ומיומנויות להתמודדות, למניעה, לזיהוי ולאיתור של ביטויי אלימות ותקיפות מיניות.
פעילויות מחלקת החינוך, המניעה וההסברה:
הדרכת אנשי מקצוע - אנשי מקצוע ובעלי תפקידים, מחנכים, מורים, יועצים, רופאים, עובדים סוציאליים, מדריכים ואחרים, נמצאים פעמים רבות בקו הראשון אל מול אוכלוסיות החשופות לאלימות ולתקיפות מיניות - נשים, ילדים ובעלי צרכים מיוחדים.
על מנת שיוכלו להתמודד עם התופעה ואף לעסוק במניעה, בזיהוי ובאיתור של נפגעים, יש לסייע להם ברכישת ידע ומודעות כמו גם כלים ומיומנויות שימושיות.
העמותה עושה זאת באמצעות הדרכות תהליכיות, סדנאות, הדרכות והשתלמויות לצוותים ולאנשי מקצוע.
סדנאות ופעילויות לילדים ולבני נוער- בבתי הספר ומסגרות בלתי פורמליות: קטינים מתחת לגיל 18 מהווים כ-80% מכלל הנפגעים של תקיפות מיניות.
מסל"ן מחנכת ילדים ובני נוער באמצעות סדנאות והפעלות חווייתיות בתכנים של מניעת אלימות, שמירה על גבולות העצמי והאחר, שיתוף ברגשות ובסודות, גלישה בטוחה ברשת, זוגיות בריאה ועוד.
פרויקט "מרחב בטוח לנוער" - פרויקט זה תוכנן במטרה לתת מענה ייחודי ומותאם לצרכים המורכבים של בני ובנות נוער בסיכון.
מדובר בנערים ונערות, אשר החל מראשית חייהם נחשפו לחוויות חיים מורכבות, לדמויות הוריות או מבוגרות שאינן בהכרח מיטיבות, ולעיתים קרובות חוו או היו עדים לאלימות פיזית, מינית או פסיכולוגית בסביבתם הקרובה.
במסגרת הפרויקט העמותה מפעילה קבוצות תהליכיות הן לנערים והן לנערות, אשר נותנות מענה מותאם, עקבי ומתמשך לכל אותם צרכים ומאפיינים שתוארו לעיל, מתוך הבנה שגיל ההתבגרות טומן בחובו לצד הסיכון והפגיעות, גם פתח אמיתי לשינוי ולגיבוש זהות עצמית וחברתית שלמה, מתפקדת וחיובית יותר.
פרויקטים בחינוך המיוחד- אוכלוסיית בעלי הצרכים המיוחדים חשופים לפגיעות מיניות ברמה גבוהה, אך היכולת שלהם להתלונן ולהעיד נמוכה.
מסל"ן מעבירה סדנאות לילדים ונערים בעלי צרכים מיוחדים במסגרות שונות למען מודעות לגבולות הגוף, מגע, פנייה לעזרה ועוד.
בנוסף, מועברות סדנאות לצוותים החינוכיים והטיפוליים במסגרות השונות ולהורים, במטרה להגביר את המודעות ולהקנות כלים להתמודדות.
1 מתוך 3 נשים נפגעת מתקיפה מינית.
1 מתוך 6 גברים יעבור תקיפה מינית במהלך חייו.
67% מתוך נפגעי ונפגעות תקיפה מינית הם קטינים.
ב-87% ממקרי התקיפות המיניות, התוקף מוכר לקורבן מקרב סביבתו הקרובה.
כ-30% מהתקיפות המיניות של קטינים מבוצעות על ידי קטינים אחרים (Bolen, 2006).
16% מהפניות שהתקבלו על תקיפות מיניות בקטינים מתחת לגיל 12, במהלך השנה שלאחר הפגיעה, התקבלו בעקבות סדנאות חינוך והסברה (מתוך דו"ח איגוד מרכזי הסיוע לשנת 2012).
18% מהפניות על תקיפות מיניות של קטינים בגילאי 13-18 היו על תקיפות שהתרחשו בתוך כותלי המסגרת החינוכית (דו"ח איגוד מרכזי הסיוע לשנת 2012).
35% מהבנות ו-28% מהבנים בבתי הספר בישראל, דיווחו כי חוו לפחות מקרה אחד של אלימות מינית במהלך שנת הלימודים הנבדקת.
פחות מ-20% מהנשים הנפגעות מינית בישראל, תדווחנה על כך במהלך חייהן.
אצל גברים אחוזי הדיווח נמוכים אף יותר.
מסכת על טבע האדם הוא ספר מאת הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום, הנחשב בעיני רבים לעבודתו הפילוסופית החשובה ביותר, ולאחד החיבורים הפילוסופיים המשפיעים ביותר.
המסכת נחשבת לחיבור קלאסי, בכל הקשור לאמפיריציזם, ספקנות, ונטורליזם.
במבוא, יום מציג את הרעיון של הצבת כל המדע והפילוסופיה על יסוד חדש: כלומר, חקירה אמפירית של הטבע האנושי.
יום, שהושפע מן ההישגים המדעיים של אייזק ניוטון בפיזיקה, ביקש להציג שיטה ניסיונית של חשיבה בחקר הפסיכולוגיה האנושית, במטרה לגלות את "היקף וכוח ההבנה האנושית".
בניגוד לפילוסופים הרציונליסטים, יום טוען כי ה"רשמים" (תחושות, רגשות, ריגושים) קודמים ל"אידאות".
מנגד, בספר הוא גם מציג את הבעיתיות העולה מאמפיריציזם ואת בעיית האינדוקציה והביקורת שלו על מושג הסיבתיות.
לטענתו, לסיבתיות אין תוקף רציונלי אלא, האמונה שלנו כי ניתן להסיקה מתוך אינדוקציה היא תוצאה של הרגל מנטלי.
בספר יום דן גם במוסר, וטוען כי אתיקה מבוססת על רגש ותשוקה ולא על סיבה.
בספר עולה ספקנות גם לגבי קיום של מושגים חשובים בתולדות הפילוסופיה כמו "עצם" ו"זהות עצמית".
בעקבות הסוגיות העולות מספר זה, התבטא עמנואל קאנט כך: "רמזו של דוד יום הוא שעוררני [...] מהתרדמת הדוגמטית, ונתן כיוון חדש לגמרי למחקרי בשדה הפילוסופיה".
מסכת טבע האדם, חלק ראשון, מאנגלית: יוסף אור, חברה להוצאת ספרים על יד האוניברסיטה העברית, תש"ב.
מסכת עבדים היא חיבור הנמנה עם המסכתות הקטנות.
המסכת מכילה שלושה פרקים העוסקים ברובם בדיני עבד עברי ועבד נרצע, ובסופה מעט מדיני עבד כנעני.
מסכת עבדים לא נזכרה כלל בתלמוד ובראשונים.
יש שכתבו שמסכת זו נרמזה כבר במדרש רבה על הפסוק בקהלת :
מסכת עבדים מונה שלושה פרקים העוסקים בעניינים שונים בנושאי עבדים ועבדות:
פרק ראשון - אופני שחרור עבד עברי
פרק שני - דיני עבד עברי שנמכר בגנבתו
פרק שלישי - דיני נרצע, ודיני עבד כנעני
מסכת עבדים נדפסה במספר נוסחאות שונות.
לראשונה הודפסה על ידי החיד"א בספרו "מראית עין" בשנת תקס"ה בליוורנו, על פי כתב יד שהיה בידו.
לאחר מכן מצא החיד"א כתב יד מתוקן יותר והדפיסו בשם 'נוסחא חדתא' (בארמית: נוסח חדש).
הדפסה זו נעשתה כמעט ללא שינויים מהמהדורה הקודמת.
לאחר מכן, בשנת תר"מ, נדפסה המסכת בדפוס וילנא בתוספת מראה מקומות והערות נוספות.
מסכת תּוּת עַנְחְ' אָמוֹן היא מסכת קבורה מזהב של תות ענח' אמון, המלך בעל הקבר העשיר ביותר בממצאי מצרים העתיקה, והיא בין פריטי המלך המבוקשים ביותר לתערוכות בשלל מדינות ומתוכננת להיות מוצגת בראש תערוכת הדגל של המוזיאון המצרי הגדול כאחת היצירות הנודעות בהיסטוריה.
המסכה כיסתה את הפנים והכתפיים של גופת תות ענח' אמון ונוצרה בדיוקנו וכדימוי לאל המוות.
היא מפוסלת כפנים העוטים כיסוי ראש הקרוי "נמס" ועליו דמויות של חיות, עיניים מאופרות, הזקן המלאכותי המסורתי שהוצמד לסנטר המלך, ומכילה כתב הירוגליפים מספר המתים ותוסף דמוי שרשראות על הצוואר.
היא שוקלת כמה קילוגרמים של שתי תערובות זהב ואבנים יקרות למחצה המשובצות בהקפדה בצורות לקישוט.
המסכה נוצרה למלך שכשאר הפרעונים נחשב אל במותו בתקופת הממלכה החדשה שבמחצית השנייה לאלף השני לפני הספירה, בתקופה של שיא מדיני ותרבותי על מיטב הפאר, תוך שימוש בחומרים יקרים ואמנות מוקפדת.
זאת כפי שמשתקף במסכה ובשלל פריטי ומנהגי הקבורה במצרים העתיקה "לחיי שפע שלאחר המוות" בשטח הנרחב של קבורת השליטים בעמק המלכים שבצד העיר תבאי בדרום מצרים כמרכז שלטון התקופה.
המסכה נמצאה לאחר מאמצים כבירים בתוך מספר ארונות אבן במחצית הראשונה של המאה העשרים והוצגה עם רבים מפריטי הקבר במוזיאון המצרי הוותיק.
היא הוצגה עם פריטים נוספים מהקבר במוסדות החשובים בעולם בתערוכות נודדות שזכו למספרים חסרי תקדים של מיליוני מבקרים, זאת, עד שיכונם במוזיאון המצרי הגדול, שם תהווה את המוצג הראשי בתצוגה המרכזית שתחשוף את אלפי פריטי המלך.
המסכה עשויה שתי סגסוגות זהב באיכות טוהר גבוהה, שבעובי המשתנה על פני המסכה בין 1.5 עד 3 מילימטרים.
חומרי האבנים היקרות והיקרות למחצה המשולבים בזהב וזה בזה כוללים קרנליאן, טורקיז, פצלת השדה, אמאזוניט, פיאנס מצרי, לפיס לזולי וזכוכית צבועה.
רוחב המסכה כקצות כיסוי הראש הקרוי "נמס" והכתפיים הוא 39.3 סנטימטרים.
גובהה עד עיטור החיות בראש הנמס 54 סנטימטרים.
עומקה המרבי, מקצה הפנים והחזה אחורנית לקצה העורף והשכמות, 49 סנטימטרים.
משקלה עשרה קילוגרמים ו-230 גרם.
המסכה מפוסלת כבסיס הפנים, הגרון וגב המלך במקשת זהב רציפה, לעומת פסיפס של חומרים מאבנים ומזכוכית במראה הגבות, באיפור העיניים וצידיהן מעל עצמות הלחיים, ובזקן המלאכותי הקלוע שעטו הפרעונים.
החלק הקדמי של פיסול ה"מנס", המתרחב מטה ונמשך כשני שבלים לכתפיים, עשוי פסים מאוזנים של זהב ופסים כחולים של חומר האבן לפיס לזולי.
עורף המנס מעוגל ועשוי פסים אנכיים-אלכסוניים של שילוב אותם חומרים כבקדמת המסכה, ונמשך מטה כזנב קליעה מאחור בפסים מאוזנים של זהב ושאריות שנותרו ממילוי הלפיס לזולי שהיה במקור בחלק זה.
בכיסוי המצח במנס שתי דמויות, של נחש קוברה ושל נשר, משילוב זהב ואבנים בגווני אדום וכחול.
דימוי השרשראות המקשט את הכתפיים, הצוואר והחזה עשוי אבני חן ואבנים נוספות בגווני לבן, שחור, כחול ואדום, בפסיפס מוקפד של צורות הנדסיות שונות.
הכיסוי מהכתפיים אחורה על השכמות עשוי מזהב עם חריטות ציורי כתב החרטומים המצרי העתיק, המציג לחש עתיק מספר המתים אשר כתוב בעשרה טורים ושתי שורות.
המסכה נמצאה בקבר בעל המספר הסידורי 62 בגילוי קברי עמק המלכים ועמק המלכות ממערב לנילוס ולעיר הקדומה תבאי שממזרח לנילוס, כיום לוקסור, בדרום מצרים.
מתחם הקבר נתגלה בשנת 1922 ונפתח ב-1923, בעוד שעבודות חפירה נוספות נדרשו בו במשך שנתיים, כשחשפו לבסוף ב-28 באוקטובר 1925 חלל מלא עד אפס מקום בארונות קבורה מאבן במשקל ובגדלים שונים.
הארון הגדול הכיל בתוכו את הארון השני וזה הכיל את הקטן ביותר שבו הונחה המומיה, עם המסכה.
כך נראתה המסכה לראשונה מזה לערך 3,250 שנים מאז הטמנתה במות המלך.
ראש צוות החפירות הווארד קרטר תיאר את התרשמותו מהמסכה.
הוא התייחס למציאתה בתור "התרחיש האחד לפני אחרון" בכוונתו לסדרת הגילויים שמחשיפת הכניסות למבנה הקבר, דרך פתיחת ארונות הקבורה ועד ההגעה לתכריכים שלשם חניטת הגופה והמסכה כמפרידים מחשיפת עצמות המלך.
הוא תיארה בתור "מסכה מוזהבת של הבעת עצבות אך גם של שלווה", כמסמלת ונושאת את מאפייני אל המוות אוסיריס וסייג "אבל הדמות היא זו של תות ענח' אמון – שלווה ויפה", כי למסכה אותם תווי פנים "שאנו מוצאים" על פסלי וארונות הקבורה של המלך.
הוא הוסיף כי גילה את המסכה כשהיא נפולה מעט מעלה מהגולגולת החנוטה, כך שעיניה "מביטות היישר לרקיעים".
המסכה היא מגולות הכותרת של אלפי פריטים שנמצאו בקבר המלך, שהיו ועודם מהעתיקות המבוקשות באהדה חסרת תקדים לקיום תערוכות אודות תות ענח' אמון ברחבי העולם, כמו גם בין הפריטים העתיקים הנודדים ביותר בין מדינות שונות במהלך ההיסטוריה.
המסכה שכנה במוזיאון המצרי בקהיר במשך קרוב למאה שנה שם הוצגה בצורה בולטת והוצאה מתחום מצרים פעמים נדירות לעומת פריטים אחרים שהושאלו.
היא הועברה למוזיאון המצרי הגדול שם תמוקם בראש תצוגת חיי המלך ומשפחתו כתערוכה הראשית של המוזיאון, שבו מתוכנן למצב לעשרות שנים את המסכה ושאר פריטי הקבר.
המסכה נצרכה לשיקום כשדימוי הזקן המלאכותי, השוקל שני קילוגרמים וחצי, נותק מהפנים בשנת 2014 והוחזר בצורה חפוזה כתוצאה מעבודה רשלנית של מספר עובדים במוזיאון המצרי הוותיק.
מסכת שוער היא מסכה שלובשים שוערים במגוון ענפי ספורט כדי להגן על הראש והפנים מפני פציעה מהכדור או הדסקית, שכן הם מתמודדים כל הזמן מול חבטות שנכנסות לשער.
ענפי ספורט הדורשים שימוש בהם כוללים הוקי קרח, לקרוס, הוקי רולר, הוקי שדה, הוקי גלגיליות, רינגט, בנדי, רינקבול, ברומבול ופלורבול.
מאמר זה עוסק בעיקר במסכות שוערים המשמשות בהוקי קרח.
במקרים מסוימים, קסדת השוער חייבת לעמוד במפרטי בטיחות המיועדים לשימוש בספורט ספציפי כגון רינגט.
מספר שינוים לאחרונה התרחשו גם בבנדי אם כי לא בלי מחלוקת.
מאמר זה עוסק בעיקר במסכות המיועדות לשוער הוקי קרח.
ז'אק פלאנט היה שוער ההוקי קרח הראשון שיצר והשתמש במסכה מעשית ב-1959. המסכה של פלאנט הייתה חתיכת פיברגלס שהייתה מתואמת לפניו.
מסכה זו התפתחה מאוחר יותר לשילוב של קסדה-כלוב, ומסיכת פיברגלס מלאה בחתיכה אחת.
כיום, מסכת הפיברגלס המלאה עם מגן הפנים של כלוב הציפורים (המכונה "מסכת משולבת") היא האפשרות הפופולרית יותר, מכיוון שהיא בטוחה יותר ומציעה נראות טובה יותר.
מאז המצאת מסכת ההוקי קרח מפיברגלס, שוערים מקצועיים כבר לא משחקים ללא מסכה, בהתחשב בעובדה שכיום מדובר בציוד חובה.
השוער האחרון ששיחק ללא מסכה היה אנדי בראון, ששיחק את משחקו האחרון ב-NHL ב-1974. מאוחר יותר הוא עבר לאינדיאנפוליס רייסרס מאיגוד ההוקי העולמי ושיחק ללא מסכה עד פרישתו ב-1977.
המקרה הראשון המתועד של שוער הוקי קרח משתמש במסכה היה בפברואר 1927, שם חבשה אליזבת גרהאם מסכת גידור ממתכת, שומרת השער של אוניברסיטת קווינס, בעיקר כדי להגן על שיניה.
בשנת 1930, דגם העור הגולמי הראשון של המסכה (למעשה "שומר האף" של הפוטבול) נלבש על ידי קלינט בנדיקט כדי להגן על אפו השבור.
לאחר שהחלים מהפציעה, הוא נטש את המסכה, ומעולם לא לבש אחת כזו שוב בקריירה שלו.
באולימפיאדת החורף ב-1936, שוער ההוקי קרח היפני טג'י הונמה לבש מסכה גסה, דומה לזו שלבשו תופסי בייסבול.
המסכה הייתה עשויה מעור, והיה לה כלוב תיל שהגן על הפנים, וכן המשקפיים העגולים הגדולים של הונמה.
רק בשנת 1959, שוער חבש מסיכה במשרה מלאה.
ב-1 בנובמבר 1959, בתקופה הראשונה של משחק בין מונטריאול קנדיאנס לניו יורק ריינג'רס מליגת ההוקי הלאומית במדיסון סקוור גארדן, השוער הקנדי ז'אק פלאנט נפגע בפניו מחבטה של אנדי באת'גייט.
פלאנט חבש את המסכה שלו בעבר באימון, אך המאמן הראשי טו בלייק סירב לאפשר לו ללבוש אותה במשחק, מחשש שזה יטשטש את ראייתו.
לאחר שנתפר, פלאנט נתן לבלייק אולטימטום, וסירב לחזור אל הקרח ללא המסכה, ובלייק נאלץ להסכים לכך, ולא רצה לוותר על המשחק ולהפסיד, מכיוון שלקבוצות ה-NHL לא היו שוערי גיבוי באותה עת.
מונטריאול ניצחה את המשחק 3–1 והמשיכה ברצף של 18 משחקים ללא הפסד, שעבר עד נובמבר.
כהכנה לפלייאוף, פלאנט התבקש על ידי בלייק להסיר אותו למשחק ב-8 במרץ, בהפסד 3-0. פלאנט חבש את המסכה למחרת בלילה, ולמשך שארית הקריירה שלו.
כשהכניס את המסכה ל-NHL, רבים הטילו ספק במסירות ובגבורה שלו; בתגובה, פלאנט עשה אנלוגיה לאדם, שאותה תיאר כצניחה חופשית ללא מצנח, מה שנראה בעיניו כמחווה של טיפשות ולא של אומץ.
למרות שפלאנט התמודד עם קצת צחוק על חשבונו, מסכת השוער מגינת הפנים מהפיברגלס הפכה במהרה לתקינה ונפוצה; ובסוף 1969, רק מספר שוערי NHL בודדים שיחקו ללא מסיכה.