tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ציונו דווח גם בטלוויזיה הלאומית, ערוץ טלוויזיה ממשלתי.
במזרח טימור קיימת לכנסייה הרומית-קתולית יש השפעה חזקה במדינה והיא הייתה המתנגדת העיקרית לסעיף החוקתי להגנה על אנשים להט"ב מהאפליה.
בשנת 2002, כשהסעיף נדון בפרלמנט, פוליטיקאי נוצרי בולט טען כי "אין הומואים במזרח טימור" וכינה הומוסקסואליות כ-"מחלה".
אפליה ואלימות מצד בני משפחה והחברה הרחבה ממשיכים להשפיע על אנשי להט"ב.
סקר שנערך בקרב 57 נשים לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות ב-2017 מצא כי 86% מהנשאלות חוו אלימות פיזית ופסיכולוגית כאחד, כולל אלימות במשפחה, נישואים בכפייה וניסיונות של בני משפחה לשנות את נטייתן המינית או זהותן המגדרית.
ב-29 ביוני 2017 התקיים מצעד הגאווה הראשון במדינה בעיר הבירה דילי עם דיווחים של 500 משתתפים.
באותו שבוע הכריז ראש הממשלה רואי מריה דה אראוג'ו כי "אפליה, חוסר כבוד והתעללות כלפי אנשים בגלל הנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם אינם מספקים שום תועלת לאומה שלנו" והוסיף כי, "לכל אדם יש פוטנציאל לתרום להתפתחות האומה שלנו, כולל קהילת הלהט"ב".
באפריל 2019, שר הרפורמה החקיקתית והפרלמנטרית של מזרח טימור, קרא להפסיק את האפליה כלפי אנשי להט"ב באומרו, "חוקים ברבריים והתייחסות מפלה לקבוצות שוליים חייבים להסתיים".
יתר על כן, בתגובה לטענות שהועלו בפרלמנט הלאומי על ידי שני חברי פרלמנט, הוא הודיע כי יבקש בירור רשמי בנוגע לטענות על התנהגות לא כחוק לחולים נכים וללהט"בים בבית החולים הלאומי בדילי.
הומוסקסואלית היא פלילית במיאנמר משנת 1861 גם אם מעשיה נעשו בהסכמה או באופן פרטי לתקופת מאסר של 10 שנים.
המוסר החברתי של המדינה בנוגע למיניות האנושית תואר כ-"שמרני ביותר" וגברים הומואים מתוארים בסטיגמות, בייחוד החולים ב-HIV/איידס.
במסורת הבודהיסטית המקומית, אלה הנולדים כלהט"בים נתפסים כעומדים בפני עונש על חטאים שביצעו בחייהם הקודמים.
מבחינה היסטורית, השילוב של הומופוביה רשמית, מודעות ציבורית מוגבלת וחוסר מודלים לחיקוי בקהילה במדינה, הפכו את אנשי הלהט"ב לבלתי נראים בחברה הבורמזית.
אונג מיו מין הוא הומוסקסואל גלוי אשר היה מעורב בחזית הדמוקרטית של כל הסטודנטים בבורמה (ABSDF).
בשנת 2005, דיבר על תהליך יציאתו מהארון ועל ההומופוביה הקיימת במדינה.
מיאנמר ציינה את אירועי הגאווה הראשונים בשטחה במספר ערים ברחבי המדינה בשנת 2012, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
בשנת 2016, "התאומים" שוחרר והפך לסרט הלהט"ב הראשון בקולנוע של מיאנמר אשר התנגד בגלוי נגד חוקי הפליליות כלפי הומוסקסואליות במדינה.
בסוף יוני 2019, צעיר הומו, קיאו זין ווין, שעבד כספרן באוניברסיטה הקיסרית במיאנמר ביאנגון, ביצע התאבדות לאחר הטרדות והתנכלויות מתמשכות מצד עמיתים על רקע נטייתו המינית.
לפני התאבדותו, שיתף מסר בחשבונו בפייסבוק אשר כלל את המשפט "ניסיתי, אבל כבר לא יכולתי לסבול את הבריונות".
יותר מ-600 איש השתתפו בהלווייתו, ודגל הגאווה שלו היה עטוף סביב ארון קבורתו.
האוניברסיטה פתחה בחקירת הנושא והשעתה שלושה אנשי צוות.
הוועדה הלאומית לזכויות אדם במיאנמר פתחה בחקירה נפרדת וקראה לחוקק הוראות נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב.
עיתון הלהט"ב האינטרנטי, PinkNews, דיווח כי הנושא "עורר שיחה לאומית" בנושא זכויות להט"ב במיאנמר.
הומוסקסואליות היא פלילית במלזיה ונענשת ב-20 שנות מאסר, קנסות, הצלפת מלקות וגירוש.
לעיתים דווח כי הוצאות להורג, עינויים ומכות הם עונשים "נסבלים".
נכון לשנת 2021, אין הגנה משפטית לאנשי להט"ב במדינה.
עם זאת, מספר חברי פרלמנט ממפלגת קואליציית השלטון הקודמת, "Pakatan Harapan", הביעו תמיכה בזכויות להט"ב במלזיה, וכך גם מרינה מהאתיר בתו של ראש הממשלה מאהאטיר מוחמד שקראה להפסיק את האפליה על רקע נטיות מיניות בשנים 1998-1999. "Pakatan Harapan" היא המפלגה הפוליטית היחידה שתומכת בפומבי בזכויות להט"ב לצד זכויות מיעוט אחרות.
כוח פוליטי מנוגד הוא "התנועה ההתנדבותית האנטי-הומוסקסואלית של העם", שנוצרה בשנת 1998 כדי לפעול למען חוקים פליליים מחמירים יותר נגד הומוסקסואליות.
בשנת 1994, הממשלה אסרה על כל מי שהוא הומוסקסואל, ביסקסואל או טרנסג'נדר להופיע בתקשורת בשליטת המדינה.
בשנת 1995, שר הדתות במדינת סלנגור שיבח את קבוצות האיגרים של באדר האסלאמי, שהתארגנו בשנת 1994, כדי לסייע במעצרם של 7,000 אזרחים על שעסקו בפעילויות "לא איסלאמיות" הכוללות הומוסקסואליות.
בשנת 1998, 45 מוסלמים אשר הציגו קרוס-דרסינג הואשמו והורשעו בבית המשפט בגין "לבוש נשי", ו-23 טרנסג'נדרים נוספים עמדו בפני קנסות דומים ומאסר בשנת 1999. באותה שנה, הואשם הפוליטיקאי אנואר איברהים ב-"שחיתות וסדום".
בשנת 2000, נידון ל-9 שנות מאסר על שעסק ביחסים הומוסקסואלים עם נהגו בן ה-19 ועם כותב הנאומים שלו לשעבר.
למרות ההפגנות הלאומיות והבינלאומיות עבור חירותו, לא שוחרר עד שריצה 4 שנים מעונשו בשנת 2004 לאחר שבית המשפט הפדרלי במלזיה זיכה אותו מכל האישומים.
בשנת 2007, ראש הממשלה לשעבר מאהאטיר מוחמד הגיב לתביעה אזרחית שהגיש אנואר וקבע כי "הומוסקסואל אינו אמור לכהן בתפקיד ציבורי במלזיה".
בשנת 2005, ראש הצי המלזי המלכותי (RMN), מוהד אנואר מוהד נור, הצהיר כי חיל הים "לעולם לא יקבל הומוסקסואלים לשירותו".
בשנת 2010, הודיעה מועצת הצנזורה של מלזיה כי היא תאפשר רק תיאור של דמויות הומוסקסואליות כל עוד הדמויות "חוזרות בתשובה" או מתות.
בספטמבר 2018 הורשעו שתי נשים בגין ניסיון לקיים יחסי הומוסקסואלים ונקנסו ב-3,300 רינגיט מלזי בעודן נושאות בעונש של 6 מלקות בפני קהל בית המשפט.
ראש הממשלה מאהאטיר מוחמד גינה את העונש ואמר כי "לא שיקף צדק או את חמלת האסלאם".
במאי 2019, פשטו שוטרים ואנשי אכיפה דתיים על גיי בר בבירה קואלה לומפור בעוד שאישה טרנסג'נדרית הוכתה על ידי קבוצת תוקפים בסרמבן, ליד העיר.
באותה תקופה, השר הממונה על ענייני האסלאם הורה להסיר דיוקנאות של שני פעילי להט"ב מתערוכת אמנות.
בפברואר 2021 הכריז בית משפט כי כל חוקי המדינות במלזיה אינם יכולים להתנגש או לעקוף חוקים פדרליים ברורים האוסרים הומוסקסואליות.
הומוסקסואליות גברית היא פלילית בסינגפור ונענשת בשתי שנות מאסר.
היועץ המשפטי לממשלה הצהיר כי תביעות לפי סעיף 377 א עדיין מתרחשות מדי פעם, אף על פי שמקורות קובעים כי אינו נאכף היטב.
לא קיימים חוקים המגינים על אנשי להט"ב במדינה מפני אפליה במקום העבודה, הדיור וכדומה.
ניסיונות קודמים אשר תבעו פיצויים בגין התנהגות מפלה בתחומים הללו נדחו בבתי המשפט בסינגפור.
הרשות לפיתוח המדיה בסינגפור אוסרת "קידום אורח חיים הומוסקסואלי" בטלוויזיה וברדיו.
בין היתר, המשמעות היא שאסור לשדר פרסומות הממוקדות לקהילת הלהט"ב, כגון אלה בנושא מאבק במחלות ה-HIV/איידס.
לפני 2003 נאסר על הומוסקסואלים להיות מועסקים בתפקידים רגישים בשירות המדינה בסינגפור.
ימים לאחר מכן, פרש משיחת רדיו של "TEDx" במחאה לאחר שצונזר בטענה כי התבקש שלא להעיר הערות "רגישות" בנושא.
דיווחים הצביעו על כך שפעיל זכויות להט"ב בסינגפור נאסר לדבר בשנת 2018 בשיחת הרדיו גם כן.
סקר שנערך על ידי האוניברסיטה הטכנולוגית נאניאנג בשנת 2005 מצא כי 69% מהסינגפורים ראו הומוסקסואליות כשלילית, בעוד 23% כחיובית.
סקר דעת קהל שנערך בשנת 2018 מצא כי 55% מהסינגפורים האמינו שלגברים הומואים אין זכות לפרטיות.
ביוני 2019, סקר מקוון שערכה יאהו סינגפור שאל 887 סינגפורים כיצד הם יגיבו למספר מצבים הקשורים ללהט"ב.
כשנשאלו על בן משפחה הלהט"ב אשר יצא מהארון, 53% מהנשאלים אמרו שהם יגיבו בצורה שלילית, 14% הביעו תגובה "שלילית מאוד" בעוד 39% דיווחו על תגובה "שלילית במקצת".
במהלכו, 80% מהסינגפורים הסכימו שאנשי להט"ב נתקלים באפליה.
למרות שקמבודיה נחשבת סובלנית כלפי קהילת הלהט"ב יחסית לאסיה, יש דיווחים רבים שעדיין קיימת אפליה הומופובית.
ב-2007, ראש ממשלת קמבודיה הון סן הצהיר בפומבי כי ינתק קשר מבתו המאומצת הלסבית שהתחתנה עם אישה.
עם זאת, הצהיר כי לא רוצה שהורים אחרים יתעללו בילדיהם השייכים ללהט"ב.
ב-2015, משרד המידע שלח מכתב בו דחק בכלי תקשורת פופולריים בקמבודיה להפסיק ללעוג לקהילת הלהט"ב.
המכתב ציטט את חוקת המדינה כי גיחוך לקהילת הלהט"ב שולל "את כבודם וזכויותיהם של אנשי להט"ב המוגנים בחוק המדינה כמו גם אזרחים אחרים".
עם זאת, חוקת המדינה אינה מגנה במפורש על אנשי להט"ב מפני אפליה, אך מבטיחה שוויון זכויות לכל האזרחים, ללא קשר למין או "מעמד אחר".
באופן דומה, בעוד שאפליה מינית אסורה בחוקי זכויות האזרח, אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית אינה אסורה במפורש בתחומים כגון תעסוקה, חינוך, בריאות, דיור, בנקאות או התאמות ציבוריות.
דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 הצהיר כי ארגון זכויות להט"ב מקומי דיווח על יותר מ-100 מקרים של אלימות או התעללות כלפי אנשי להט"ב קמבודים, כולל "אלימות מצד בני משפחה.
סטיגמה או הפחדה אשר עשויה לעכב דיווחים נוספים על אירועים".
בינואר 2019 קיבלה קמבודיה המלצות מאיסלנד, מקסיקו, שוודיה ואורוגוואי להוציא מחוץ לחוק אפליה על רקע נטייה מינית ולהקים תוכניות חינוכיות וקמפיינים להעלאת המודעות לאנשי להט"ב ואפליה.
המדינה אמנם לא אישרה ישירות אם תחוקק חקיקה כזו, אך הצהירה כי "הממשלה מעריכה ומכבדת זכויות להט"ב בקמבודיה".
תאילנד אינה מכירה בשום סוג של נישואים חד מיניים, רשמיים ושלא.
לשכת הנציבות העליונה לזכויות אדם של האו"ם זיהתה רצח, מכות, חטיפות, אונס ותקיפה מינית נגד אנשי להט"ב במדדינה כדוגמאות לאלימות הומופובית בשנת 2016.
ב-31 בדצמבר 2015 פרסם איגוד תעשיית הפקות הדרמה בטלוויזיה של סין קווים מנחים חדשים אשר כללו איסור הצגת מערכות יחסים חד מיניות בטלוויזיה.
התקנון קבע כי "אף דרמה בטלוויזיה לא תציג מערכות יחסים מיניות חריגות והתנהגויות כגון גילוי עריות, יחסים חד מיניים וסטייה מינית, תקיפה מינית, התעללות מינית, אלימות מינית וכן הלאה" אשר החל להשפיע בנוסף על הצגת אנשי להט"ב בדרמות אינטרנטיות.
ביוני 2016 בית משפט במחוז הנאן פסק כי בית חולים לחולי נפש בעיר ז'ומאדיאן חייב להיתנצל ולפצות גבר הומוסקסואל בשם יו הו ב-5000 יואן (735 דולר) בגין העברתו בניגוד לרצונו בשנת 2015 "טיפול המרה".
עובדי בית החולים אילצו את וו לקחת תרופות וזריקות במשך 19 ימים לאחר שאבחנו אותו לדבריהם עם "הפרעת העדפה מינית".
בפברואר 2016 נאסר על שידור סדרת הטלוויזיה הסינית, Addicted, לשידור מקוון של 12 פרקים לעונה בת 15 פרקים בשל הצגתה מערכות יחסים הומוסקסואליות.
יוצרי הסדרה העלו בתגובה את שאר הפרקים לאתר יוטיוב.
בשנת 2017, אמור היה להתקיים אירוע להט"ב בשיאן.
עם זאת, המארגנים טענו כי לאחר מעצרם וקבלת איומים מצד המשטרה, האירוע בוטל.
באפריל 2018 החליטה "Sina Weibo", אחת מפלטפורמות המדיה החברתית הפופולרית ביותר במדינה, לאסור על הצגת כל הנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב.
הדבר עורר במהירות ביקורת חריפה מצד הציבור ויומון העם, העיתון הרשמי של מפלגת השלטון, המפלגה הקומוניסטית הסינית.
הביקורות כללו שימוש בהאשטאג "#IamGay" (אני הומוסקסואל) להפגנת סולידריות עם קהילת הלהט"ב הסינית אשר נצפה יותר מ-240 מיליון פעמים בפלטפורמה.
מספר ימים לאחר מכן "Sina Weibo" ביטלה את האיסור.
סינים רבים פירשו את תגובת יומון העם כאות לכך שהממשלה עשויה לרכך את יחסה לזכויות להט"ב.
עם זאת, קמפיין לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה בקמפוסים בבתי הספר נאסר על ידי פקידים ממשלתיים כעבור חודש בלבד.
במאי 2018, איגוד השידור האירופי חסם את "Mango TV", אחד הערוצים הנצפים ביותר בסין, כתוצאה מחששות שלילים של השלטון מלשדר את גמר אירוויזיון 2018 לאחר שכלל את הופעתו של הזמר האירי ראיין או'שונסי, שתיאר שני רקדנים גברים ורקע של דגלי גאווה במהלך הופעתו במסגרת ייצוגה של שווייץ.
מספר ימים לפני ציונו של היום הבינלאומי נגד הומופוביה בשנת 2018, שתי נשים אשר ענדו תג עם סמל דגל הגאווה הוכו על ידי שלושה מאבטחים בבייג'ינג.
חברת האבטחה פיטרה את המאבטחים המעורבים זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 2018, סופרת אשר כתבה רומן בנושא מערכת יחסים חד מינית בין זוג גברים, נידונה ל-10 שנים ו-6 חודשי מאסר בפועל על "הפרת חוקי גסויות".
באותה שנה, גנן הומוסקסואל מצ'ינגדאו תבע את גנו לשעבר לאחר שפוטר מעבודתו, בעקבות פוסט ברשתות החברתיות שפרסם על השתתפותו באירוע להט"ב.
על גן הילדים גזר בית המשפט לפצותו על שישה חודשי שכר.
הגן הגיש ערעור בדצמבר של אותה שנה על הפסיקה.
על רקע הביקורת ההולכת וגוברת על החמרת הדרתה של זכויות להט"ב בסין בתקשורת תחת שלטונו של הנשיא שי ג'ינפינג, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בבייג'ינג עורר מחלוקת כאשר ב-2018 אסרה הממשלה על הפסטיבל להציג את קריאת זכיית פרס האוסקר של סרט ההתבגרות, קרא לי בשמך, אשר מציג מערכת יחסים הומוסקסואלית בין הדמויות.
נכון ל-2022, נטייה מינית וזהות מגדרית אינן מוגנות על ידי חוקי זכויות האזרח הלאומיים, מה שאומר שבפני להט"בים יפנים ישנם מקרים משפטיים איתם הם מתמודדים עם אפליה בתחומים כמו תעסוקה, חינוך, דיור, בריאות ובנקאות.
על פי סקר מעבדת הגיוון של "Dentsu" בשנת 2018, יותר מ-65% מהלהט"בים ביפן שנשאלו הצהירו כי לא יצאו לאף עבודה בציבור או בבית בשל ההומופוביה.
בנוסף, בני זוג מאותו המין אינם נכללים בחוק למניעת אלימות בני זוג והגנה על קורבנות במדינה.
יפן מוגדרת כמדינה היחידה ב-"G7" שעדיין לא הכירה בזוגות חד מיניים בחוק.
בשנת 1990, האגודה היפנית לתנועה לסבית גאה (OCCUR) זכתה בתיק בית משפט נגד מדיניות ממשלתית בטוקיו שמנעה מבני נוער הומוסקסואליים ולסביות להשתמש ב-"בית המטרופוליטן לנוער" בשל נטייתם המינית.
בשנת 2017 הוסיף משרד החינוך נטייה מינית וזהות מגדרית למדיניות הבריונות הלאומית שלו.
המדיניות מחייבת כי על בתי הספר למנוע בריונות הומופובית וטרנסופובית של תלמידים על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית על ידי "קידום הבנה נכונה של מורים בנושא...
נטייה מינית או זהות מגדרית וכן על ידי הקפדה ליידע את הצעדים הנדרשים של ביתי הספר בעניין זה".
בינואר 2018, לאחר תקרית בולטת בשנת 2015, שבה סטודנט הומוסקסואל באוניברסיטת היטוצובאשי התאבד לאחר שהוצא מהארון בניגוד לרצונו, העבירה העיר קוניטאצ'י פקודה "נגד אאוטינג" לקידום הבנת הקשיים של אנשי להט"ב להיות גלויים בנוגע לנטייתם המינית.
מחוז מיה העביר גם חוק נגד הסוגיה ביוני 2020.
באוקטובר 2020 דיווח עיתון התקשורת הבריטי הגרדיאן כי מלונות לשהייה קצרה ביפן עדיין מפלים גברים הומוסקסואליים עם שותפיהם אף על פי שאפליה זו איננה חוקית על פי חוקי הלינה היפניים.
במאי 2021 הואשמה מפלגון השלטון השמרנית של יפן, המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בהפרת האמנה האולימפית לאחר שלא העבירה הצעת חוק להגנה על זכויות אנשי להט"ב, במהלך דיונים שכללו התפרצויות הומופוביות מצד חברי פרלמנט שמרניים.
פגישות סגורות שהתקיימו במאי לדיון בהצעת חוק שהוצעה על ידי מפלגות אופוזיציה, הסתיימו ללא הסכמה לאחר שחלק מחברי המפלגה אמרו כי זכויות המיעוטים "הלכו רחוק מדי".
כישלון הגיבוי לחוק המוצע נידון לאחר מכן על ידי ארגוני זכויות אדם שאמרו כי הגיעה למפלגה "מדליית זהב להומופוביה".
להיות לא נשואים וללא ילדים מתחת לגיל 20)גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביותאיסור טיפולי המרה בחוקפונדקאות אלטרואיסטית לזוגות גברים הומוסקסואלים (אסור ללא קשר לנטייה מינית)גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאיים לתרום דם (לאחר תקופת דחייה של 6 חודשים)
במונגוליה, לא קיימים חסמים דתיים בנוגע להומוסקסואליות, שכן הדת הדומיננטית, הבודהיזם הטיבטי, שותקת על הומוסקסואליות והומופוביה נחשבת לסוג של לאומנות.
עד לאחרונה, אלימות ואפליה כלפי אנשי להט"ב במדינה היו נפוצות למדי ולעיתים קרובות לא דווחו למשטרה.
בשנת 2001, דווח כי אישה לסבית מונגולית נאנסה, נחטפה ונדקרה על ידי שני גברים.
בפברואר 2014, גבר הומוסקסואל הותקף מינית על ידי קבוצה נאו-נאצית.
בעקבות סערה ציבורית מצד קהילת הלהט"ב וארגוני החברה האזרחית כלפי האירוע, ממשלת מונגוליה הודיעה במאי 2014 כי תשקול חקיקה נגד אפליית אנשי להט"ב עבור הגנה.
ב-3 בדצמבר 2015, הפרלמנט המונגולי אימץ חוק חדש המכסה פשעי שנאה, כשהסיבות המוגנות כוללות נטייה מינית, זהות מגדרית ומצב בריאותי, מה שהופך את מונגוליה לאחת ממדינות אסיה הראשונות המחוקקות רמת הגנה כזו עבור אנשי להט"ב בשטחן.
כניסתו של החוק תוכננה ל-1 בספטמבר 2016. עם זאת, הקבינט החדש שנבחר דחה את התאריך ל-1 ביולי 2017. החל מאוגוסט 2018, מרכז הלהט"ב הכשיר יותר מ-300 שוטרים, תובעים ושופטים להכשרת במה עוסקים פשעי השנאה וכיצד להתמודד איתם כראוי.
למרות זאת, דיווחים מקומיים ופעילי זכויות להט"ב מצהירים כי המשטרה ממשיכה להתעלם ואינה מתייחסת ברצינות לתלונות על אירועים הומופובים, וכי פעמים רבות תוקפים אלו אינם נושאים עונש כלשהו.
בשנת 2016, המדינה תמכה במינויו של מומחה עצמאי שיזהה מה גורם לאלימות והומופוביה כלפי אנשי להט"ב במונגוליה, וימצא דרכים להגנת הקהילה.
בדצמבר 2018 ערך מרכז הלהט"ב במדינה ניסוי חברתי באולן בטור, והציב שלושה אנשי להט"ב (הומו, לסבית וטרנסג'נדר) בצד הכביש וצפה בתגובות העוברים.
התגובות היו מעורבות, החל מאיומי מוות והערות שליליות לתגובות חיוביות אשר מצאו כי הציבור מסביר פנים יותר כלפי לסביות וטרנסג'נדרים מאשר עבור הומוסקסואלים.
ב-9 ביוני 2015 פרסם העיתון המקומי "אסמו" במקאו, כתבה בעמוד הראשון על תלמיד תיכון שהטריד לכאורה ילד בן 9. התוקף נקרא "השד ההומוסקסואלי" בכותרת הכתבה אשר הובילה לביקורות שליליות.
ב-16 באוגוסט 2018, סגנית מנהל לשכת לענייני חינוך ונוער לאונג ואי קיי אמרה כי סטודנטים עם "סימנים להומוסקסואליות" יופנו לבדיקה רפואית אצל רופאים או פסיכולוגים.
מאוחר יותר טענה לאונג שהתקשורת ציטטה אותה לא נכון והתנצלה על התרגום השגוי.
הומוסקסואליות נשארת טאבו למדי בחברה של קוריאה הדרומית.
התנגדות למערכות יחסים חד מיניות מגיעה בעיקר מזרמים נוצריים.
בשנים האחרונות, בין היתר בשל התמיכה ההולכת וגוברת בזכויות להט"ב, קבוצות שמרניות ארגנו אירועים ציבוריים וצעדות אשר כללו שלטים הקוראים לאנשי הקהילה, "לחזור בתשובה מחטאיהם".
במהלכם, השתתפו אלפים ופוליטיקאים שמרנים שונים.
ב-17 במאי 2018, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, לבשו שמונה סטודנטים בגדים בצבעי הגאווה באוניברסיטה הפרסביטריאנית ובסמינר התאולוגי.
ביולי 2018 העניקה האוניברסיטה לארבעה סטודנטים עונשי השעיה משיעורים בשל המעשה.
ביולי 2019 זכו הסטודנטים בתיק כשבית המשפט המחוזי במזרח סיאול קבע כי על האוניברסיטה לבטל את העונשים ולשלם את שכר הטרחה של הסטודנטים.
השחקן הפופולרי קים ג'יו-הו, אשר היה הומוסקסואל בגלוי, התאבד בתלייה ב-8 באוקטובר 2008. המשטרה ייחסה את התאבדותו לדעות קדומות הומופוביות של הציבור.
"בנותיה של ביליטיס", ספיישל דרמה של "KBS" על חייהן של נשים לסביות, שודר ב-7 באוגוסט 2011. מיד לאחר עלייתו לאוויר החלו לוחות הודעות באינטרנט להיכלל במפגינים זועמים שאיימו להחרים את הרשת בשל הצגת מערכת יחסים הומוסקסואלית.
צוות ההפקה סגר את שירות ההפעלה המקוונת מחדש ארבעה ימים לאחר השידור.
בשנת 2016 אושרה חברת שידור נוצרית על ידי ועדת תקני התקשורת בקוריאה לשידור ראיון נגד להט"ב בתוכנית רדיו, בה טען המרואיין כי אם יחוקק נגד אפליה לאנשי להט"ב, "פדופיליה, בהמתיות וכו' ינורמלו" ודרום קוריאה, "תפגע ממחלות בלתי ניתנות לתיאור כגון איידס".
במאי 2020, מספר כלי תקשורת קישרו מקבץ מקרי התפשטות של מחלת הקורונה לקיומו של גיי בר בסיאול.
פסטיבל הלהט"ב בסיאול, הוא אירוע הלהט"ב הגדול ביותר במדינה אשר התקיים לראשונה בשנת 2000 כאשר רק כ-50 איש השתתפו במהלכו.
בשנת 2015, בעקבות הפגנות קבוצות נוצריות שמרניות, אסרה סוכנות המשטרה המטרופולינית בסיאול את קיום האירוע תוך ציון חשש לביטחון הציבור ממפגינים הומופובים ושיבוש התנועה כסיבות.
ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים בעיר, מה שאפשר את קיומו בו השתתפו כ-20,000 איש.
בשנת 2018, במהלך מצעד הגאווה השני בפוסאן, נפרסו כ-2,000 שוטרים כדי לשמור על האירוע ללא אלימות ולהגן על 15,000 המשתתפים ממפגינים הומופובים.
ערים נוספות בהן אינצ'ון וג'ונג'ו, קיימו את אירועי הגאווה הראשונים שלהן באותה שנה.
פקידי עיריית אינצ'ון הכחישו בתחילה את אישור קיום אירוע הלהט"ב, בהתייחסות לחוסר חניה אם כי התקיים לאחר מכן והסתיים בעימותים אלימים לאחר שכ-1,000 מפגינים נוצרים תקפו את המשתתפים.
באפריל 2019 הגישו מארגני האירוע בעיר כתב אישום נגד מספר כמרים נוצרים ששיבשו את האירוע והתלוננו לגוף זכויות האדם הלאומי בעודם מאשימים את המשטרה בחוסר מעש בנושא.
מפלגת העתיד המאוחדת מתנגדת לזכויות להט"ב, הגנה נגד אפליה ונישואים חד מיניים.
מספר חבריה הצהירו הצהרות הומופוביות רבות לאורך השנים.
במהלך הבחירות לנשיאות 2017, בהן ניצח מון ג'יאה-אין, הצהיר כי הוא מתנגד להומוסקסואליות, והוסיף כי חיילים הומואים "מערערים את קיומו של הצבא הקוריאני".
ממשלת דרום קוריאה נהגה בצנזורה של אתרי תוכן הומוסקסואלים משנת 2001 עד 2003, באמצעות ועדת האתיקה של המידע והתקשורת, גוף רשמי של משרד המידע והתקשורת.
על פי סקר במאי 2021, 81% מהנשאלים ענו לא לשאלה "האם זה הוגן לפטר עובדת על סמך המיניות שלהם?" ו-12% ענו שכן.
שירות צבאי הוא חובה לכל האזרחים הגברים בדרום קוריאה.
המתגייסים מתגייסים באמצעות מינהל כוח האדם הצבאי המנהל "מבחן פסיכולוגיה" בזמן הגיוס הכולל מספר שאלות בנוגע להעדפות המיניות של המתגייס.
אנשי צבא הומוסקסואליים בתפקיד פעיל מסווגים כבעלי "הפרעת אישיות" או "לקות התנהגותית" ויכולים להיות ממוסדים או להיות מודחים באופן לא מכובד.
חוק העונשין הצבאי אינו מבדיל בין פשעים בהסכמה ובין שאינם בהסכמה ומגדיר יחסי מין בהסכמה בין מבוגרים הומוסקסואלים כ-"אונס הדדי".
בית משפט צבאי קבע בשנת 2010 כי חוק זה אינו חוקתי, ואמר כי הומוסקסואליות היא נושא אישי בהחלט.
עם זאת, על פסק דין זה הוגש ערעור לבית המשפט החוקתי של דרום קוריאה, אשר בשנת 2011 אישר את חוקתיות החוק.
הומוסקסואליות היא חוקית דה יורה בקוריאה הצפונית, אך פלילית דה פקטו על רקע "הגינות חוקי גסות" שלא תואמים את "אורח החיים הסוציאליסטי".
לפי אתר "Smart Traveler" של ממשלת אוסטרליה, "יחסים הומוסקסואלים חוקיים במדינה, אך הרשויות לא מוצאות אותם כמקובלים בפועל".
השירות הקוריאני של רשת השידור קול אמריקה הצהיר שכל דיון ציבורי בנושא הומוסקסואליות הוא טאבו ביותר, ואף לא חוקי במדינה.
מאמר התגובה של סוכנות הידיעות המשיך וקבע כי נישואים חד מיניים, "לעולם לא יכולים להיות במדינה הצפון-מזרחית המתפארת במנטליות נכונה ומוסר טוב".
והוסיף כי, "למעשה, זה מגוחך עבור הומו כזה לתת חסות להתמודדות עם סוגיות של זכויות האדם של אחרים".
הומוסקסואליות באפגניסטן היא פלילית ונענשת בהוצאה להורג לפי השריעה האסאלמי.
להט"בים אפגנים נאלצים לשמור על נטייתם החד-מינית בסוד מהציבור מחשש להטרדות, הפחדות, רדיפות ומוות בשל הומופוביה רחבה.
אופי האומה הדתי והיעדר השכלה ציבורית בנושא מגבילים כל הזדמנות לדיונו הציבורי, כאשר כל אזכור הומוסקסואליות ומונחים קשורים נחשב לטאבו או קשורים לעיתים קרובות לזנות ופדופיליה.
דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 דיווח כי להט"בים אפגנים הצהירו כי מתמודדים עם אפליה, תקיפה, אונס ומעצר מצד כוחות הביטחון והחברה בכלל.
בשנת 2009 פרסם גבר אפגני בשם חמיד זאהר את ספרו המדבר על חייו כהומוסקסואל במדינה, וכיצד נאלץ לעזוב אותה כדי להימנע מהתקפות הומופוביות.
מכיוון שספרו עוסק בהומוסקסואליות וביקורת על הומופוביה, לא ניתן היה להפיצו באפגניסטן עצמה.
לאחר מכן משפחתו של זאהר ניתקה עמו כל קשר.
בשנת 2011, כתבי חדשות אפגניים ראיינו גברים עם סמלי להט"ב על רכביהם.
המרואינים לא היו מודעים למשמעותם של דגלי הגאווה והמדבקות וחשבו "שזו רק עוד אופנה מערבית".
לאחר מכן החלו להסירם במהירות עבור "הימנעות מתפיסתם כעם התומך בזכויות להט"ב".
בערות לגבי הומוסקסואליות נפוצה בשל סטריאוטיפים על להט"בים בתרבות הפופולרית בבהוטן.
על פי סקר משולב למעקב ביולוגי והתנהגותי משנת 2016, למעלה מ-42% מהנשים הטרנסג'נדריות ו-23% מהגברים ההומואים והביסקסואליים במדינה ניסו להתאבד מספר פעמים בשל דחייה מהסביבה.
הסקר גם מצא כי נשים טרנסג'נדריות וגברים הומואים וביסקסואליים היו לעיתים קרובות קורבנות "אלימות פיזית ומינית קיצונית".
דו"ח משרד החוץ האמריקאני ב-2017 הצהיר כי להט"בים בבהוטן דיווחו על אפליה וסטיגמה חברתית הומופובית.
מחקר מ-2019 כדי לראות כיצד סעיף 213 אשר עסק בהפללה של הומוסקסואליות במדינה השפיע על הקהילה הראה כי 69% מהנשאלים הרגישו השפעה לרעה בחיי היום יום.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין לראשונה בבהוטן בשנת 2016 אשר במהלכו, משרדי האו"ם במדינה פתחו בקמפיין מקוון להגנה על זכויות אזרחי להט"ב בהוטנים והניפו לראשונה את דגל הגאווה במטהם.
ציון האירוע נצפה בכל שנה מאז.
בבנגלדש נפוצה התנגדות חריפה להומוסקסואליות.
גישה עוינת זו בשל תרבות שמרנית במדינה, כש-90% מהמדינה מוסלמים אשר רואים הומוסקסואליות כ"לא מוסרית ונורמלית", "פשע חברתי" ו-"שונאי מוסר".
הומוסקסואליות אינה חוקית במדינה, על פי חוק אשר עבר בירושה מסעיף 377 של הראג' הבריטי משנת 1860 לפיו הומוסקסואלים נענשים עד מאסר עולם.
דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 מצא כי, "קבוצות להט"ב בנגליות דיווחו שהמשטרה השתמשה בחוק כעילה להציק לאנשי להט"ב, כמו גם לאלה שנחשבים לנשיים ללא קשר לנטייתם המינית".ב-23 ביולי 2013 נעצרו זוג לסביות על נישואים בחשאי ואוימו בעונש מאסר עולם.
באופן דומה, זוג לסביות נוסף נעצר באוקטובר אותה שנה בגין קיום מערכת היחסים שלהן אשר הוגדרה לפי סעיף 209, "עיסוק בפעילויות לא חברתיות".
באפריל 2016 נהרג פעיל הלהט"ב, מייסד והמוציא לאור של "Roopbaan", מגזין הלהט"ב היחיד במדינה, יחד עם מהוב הרב טנוי, פעיל להט"ב בנגלי נוסף.
אנסאר-אל-אסלאם, קבוצה טרור הקשורה לאל-קאעדה, לקחה אחריות על מעשי הרצח והודתה כי פעילי הלהט"ב אישרו את נטייתם ההומוסקסואלית ולכן היו "צריכים להיהרג על פי חוקי השריעה".
במאי 2019 הואשמו שמונה איסלאמיסטים קיצונים על ידי משטרת בנגלדש בגין הרציחות.
ארבעה מתוך השמונה נמצאים במעצר והמשטרה עודנה בחיפושים אחר הנאשמים הנוספים.
הומוסקסואליות היא פלילית באיים המלדיביים על רקע חוקי השריעה האיסלאמיים ונענשת עד 8 שנות מאסר עם אפשרות להצלפות, קנסות, מעצר בית או גירוש.
עם זאת, הומוסקסואלים אינם מועמדים לדין לעיתים קרובות אך אפליה על רקע נטייה מינית מתרחשת לעיתים קרובות ואנשי להט"ב נתונים לפשעי שנאה והפרות של זכויות אדם.
בשנת 2013, דווח כי בלוגר מלדיבי בשם הילת רשיד היה קורבן פיגוע אלים מחוץ לביתו בשל היותו הומוסקסואל גלוי.
מאמר שנערך בניו זילנד ב-2014 דיבר על אברהם נעים שקיבל מקלט במדינה בשל רדיפתו שעמדה בפניו בהיותו הומוסקסואל במלדיביים.
במהלכו, נאמר כי משרד העסקים, החדשנות והתעסוקה העניק לנעים מעמד של פליט מכיוון שהוגדר כמי שנמצא "בסיכון לפגיעה חמורה מצד סוכני מדינה וסביר להניח שיעמוד לרדיפות נוספות על היותו הומו בגלוי בחזרתו למלדיביים".
כך אישר איבראהים מועז, דובר משרד הנשיא, שהעיר כי מבקשי מקלט מחוץ למדינה מסיבות של אפליה נטייה מינית יעמדו לדין עם חזרתם.
אף שהומופוביה ניכרת באיים המלדיביים, המדינה מוגדרת כיעד פופולרי לחופשות בקרב זוגות חד מיניים אשר ממעטים לחוות את המציאות של החוק האיסלאמי במדינה בשל ענף התיירות הרב ממדינות מערביות.
פעילי ארגון הלהט"ב, "Rainbow Warriors" הצהירו כי תנועת הלהט"ב המקומית במלדיביים מוגבלת ברובה לעולם הווירטואלי הפועלת באינטרנט בשל חוסר ודאות ועוצמת ההומופוביה במדינה.
בשנת 2015 נעצרו שני גברים מקומיים בביתם הפרטי באחד האיים באשמת הומוסקסואליות בעקבות תלונה של תושב.
מועצת זכויות האדם, בשנת 2015, המליצה למלדיבים להאיץ את פעולתה לקראת חקיקת חקיקה נגד אפליה בה יובטח שתכלול "איסור אפליה על רקע נטייה מינית, ומאבק בסטיגמציה ושוליות של הומוסקסואלים בחברה".
המלצות אלו צוינו על ידי הממשלה אך לא התקבלו.
למרות מגמה חזקה לטובת זכויות להט"ב בהודו מאז 2018, קיימת כמות ניכרת של הומופוביה בקרב האוכלוסייה ההודית, כאשר בערך אחד מכל ארבעה נסקרים מתנגד למערכות יחסים הומוסקסואלית על פי סקר דעת קהל.
ניסיונות התאבדות בקרב אנשי להט"ב במדינה שכיחים עקב הומופוביה.
בתחילת 2018 התאבדו זוג לסביות והשאירו פתק התאבדות בו נכתב: "עזבנו את העולם הזה כדי לחיות אחת עם השנייה.
העולם לא איפשר לנו להישאר ביחד".
עדויות שנמסרו לבג"ץ בשנת 2007 תיעדו כיצד הומוסקסואל שנחטף על ידי המשטרה בדלהי נאנס על ידי שוטרים במשך מספר ימים ונאלץ לחתום על הודאה בהיותו הומוסקסואל באומרו "אני גנדו" (מונח גנאי להומוסקסואלים).
בשנת 2011 נרצחו זוג לסביות על ידי אחייניהם בשל היותן במערכת יחסים "לא מוסרית".
על פי דיווחים של הארגון הפעיל קאוויס חומסאפר נאמנות, שני חמישים מההומוסקסואלים במדינה התמודדו עם סחיטה לאחר פסיקת בית המשפט העליון בשנת 2013.
בשנת 2018, הודו הפכה פעילות הומוסקסואלית במדינה לחוקית על ידי פסיקת בית המשפט העליון.
שופטי העליון קבעו בין היתר כי, "ההיסטוריה חייבת התנצלות לאנשי הלהט"ב ולמשפחותיהם.
הומוסקסואליות היא חלק מהמיניות האנושית.
יש להם את הזכות לחיות בכבוד וללא אפליה" ו-"על פי ההיסטוריה קשה לתקן עוול.
אבל אנחנו יכולים לקבוע את המסלול לעתיד.
מקרה זה כרוך בהרבה מעבר להפיכת הומוסקסואליות לחוקית.
מדובר באנשים שרוצים לחיות בכבוד".
בנוסף, קבעו השופטים שכל אפליה על רקע נטייה מינית מהווה הפרה של החוקה ההודית באומרם: "נטייה מינית היא אחת התופעות הביולוגיות הרבות שהן טבעיות וטבועות באדם ונשלטות על ידי גורמים נוירולוגיים וביולוגיים.
מדע המיניות העלה תיאוריה שאדם אינו שולט במידה מועטה על מי שהוא נמשך.
כל אפליה על רקע הנטייה המינית של האדם תגרור פגיעה בזכות היסוד של חופש הביטוי".
ב-17 במאי 2018, היום הבינלאומי נגד הומופוביה, צוין בפעילויות ברחבי המדינה בהם: בבופאל, דלהי, מומבאי, קולהאפור, טריוונדרום ולאקנאו בתמיכת כ-33 שגרירויות זרות.
מועצת החינוך של נפאל יישמה תוכנית לימודים על מגוון מיני ומגדרי בתוכנית הלימודים של כיתות ז'-ט למיגור הומופוביה בבתי ספר, מה שהפך את נפאל למדינה האסייתית השנייה, אחרי מונגוליה, ליישם זאת.
עם זאת, דיווחים קבעו כי תלמידי להט"ב רבים עדיין נתקלים באפליה על רקע הומופובי ואינם מסוגלים להשלים את לימודיהם בשל "איומים, בריונות והזנחה מצד סטודנטים ועמיתים כאחד".
המפלגה הקומוניסטית של נפאל מסרה בעבר הצהרות הומופוביות במהלך מלחמת האזרחים בין נפאל לממלכה המאוחדת.
עד שנת 2007, חברי המפלגה הגדירו את ההומוסקסואליות כ-"ייצור של קפיטליזם" "שאיננו "קיים תחת הסוציאליזם" ואת אנשי קהילת הלהט"ב כ-"מזהמים חברתיים".
הומוסקסואליות היא פלילית בסרי לנקה ונענשת ב-10 שנות מאסר על פי סעיף 365 בחוק העונשין אם כי דווח כלא נאכף.
עם זאת, ארגוני זכויות אדם דיווחו כי עובדי משטרה וממשלה איימו במעצר כדי לתקוף, להטריד ולסחוט מינית וכספית להט"בים במדינה.
בית המשפט העליון של סרי לנקה קבע כי החוק לא ניתן לאכיפה.
ממשלתו הסוציאליסטית של ראג'פסקה והממשלה השמרנית של סיריסנה במשך השנים הצהירו כי "אפליה של אנשי להט"ב אינה חוקתית וכי יישום הסעיף 365 באופן המפלה את אנשי הלהט"ב אינו חוקתי".
נכון ל-2019 רשת הטלוויזיה "Global News" טוענת כי לא ידוע על כך שהמדינה הרשיעה מישהו על פי הוראות אלה מאז כניסת החוק ב-1948.
הומוסקסואליות היא פלילית בפקיסטן ונענשת ב-10 שנות מאסר וקנס מאז 1860, על ידי חוק שפותח במקור תחת הראג' הבריטי ובהוראות נוספות המשפיעות על זכויות האדם של הומוסקסואליים פקיסטנים, במסווה של "הגנה על המוסר והסדר הציבורי".
אם כי תואר לעיתים כלא נאכף.
בשנת 2003, שלושה גברים פקיסטנים נעצרו בעיר לאהור כשאחד מקרובי משפחתם התלונן למשטרה בגין קיום מעשים הומוסקסואלים במסיבה פרטית.
בשנת 2005, זוג גברים מאזור חיבר הגובל באפגניסטן התחתנו בחתונה שבטית.
לאחר ששמעו על בגידתו הדתית של אחד מבני הזוג בשבטו, מועצת השבטים אמרה לזוג לעזוב את האזור או שיוציאו אותם להורג.
ב-4 ביולי 2011 קיימה שגרירות ארצות הברית באסלאמאבאד אירוע להט"ב לתמיכה בזכויות הקהילה הפקיסטנית.
ג'מאת-אי-אסלאמי וקבוצות אחרות של שמרנים דתיים בפקיסטן גינו את האירוע ויצאו להפגנה נגד קיומו.
פקיסטנים דתיים כינו את האירוע הזה כפעולה של "טרור חברתי ותרבותי נגד המדינה".
בהשערות חדשות, נאמר על ידי מנהיגים דתיים כי הומוסקסואלים אינם יכולים להיות "פקיסטנים" או "מוסלמים".
אלימות על רקע הומופובי נגד קהילת הלהט"ב עלתה רבות לאחר התקרית השנויה במחלוקת.
ביוני 2013 הצהיר מרכז המחקר פיו כי 87% מהנשאלים בסקר כלפי להט"ב בפקיסטן הצהירו כי "הומוסקסואליות אינה צריכה להתקבל על ידי החברה".
בשנת 2017, בראיון ל-"Manchester Evening News" אישה בת 40 דיברה על חייה כמוסלמית לסבית בפקיסטן לפני שעברה לממלכה המאוחדת.
בראיונה הצהירה על כך שהייתה צריכה להתמודד עם אלימות פיזית רבה והומופוביה בעוד כי נאמר לה שהיא לא יכולה להיות לסבית אם היא מוסלמית והייתה מחויבת לעזוב את האוניברסיטה בה למדה ואת מקום עבודתה בשל נטייתה המינית.
להט"בים מתמודדים עם אפליה רבה, הטרדות ואלימות הומופובית ממסדית וציבורית בטג'יקיסטן.
למנהיגים דתיים אסלאמיים ישנה השפעה משמעותית על עמדת החברה הטג'קית בנושא להט"ב.
המופתי העליון של טג'יקיסטן סיידמוקארם עבדולקודירזודה גינה בפומבי מערכות יחסים חד מיניות, וכינה אותן "אסון".
בנוסף, גינה מדינות שהותירו נישואים חד מיניים, והתבטא נגד פעילי זכויות להט"ב.
מספר פסיכולוגים ורופאים טג'יקיים רואים בהומוסקסואליות סוג של התמכרות הדומה לסמים ואלכוהוליזם ומספקים "שיטות ריפוי" להומוסקסואלים.
בשנת 2017 ערכו הרשויות "רשימה רשמית" של אזרחי להט"ב בעקבות שתי פעולות מדינה בשם "מוסר" ו-"טיהור".
הומוסקסואליות היא פלילית בטורקמניסטן ועונשה 5 שנות מאסר לכל היותר.
חקירותיהן של הנאשמים משפילות בצורה גסה וכוללות עינויים מצד גורמים מהמדינה ושאינם ממשלתיים, תביעות חוזרות ונשנות עלולות לגרום לשיקום חובה למרפאות פסיכיאטריות.
המדינה דחתה בעקביות ליישם חקיקה נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב, אף על פי שהתבקשה על ידי מספר מדינות בעת שלוש סקירות תקופתיות אוניברסליות.
בדיאלוג עם אגפים שונים של האו"ם, טורקמניסטן הצדיקה את המסגרות המפלות בטענה כי "כל סטיה היא איום פוטנציאלי למרקם המסורות והחברה הטורקמניות".
באוקטובר 2019, רופא הומוסקסואל מוצהר עונה על ידי מנגנון המדינה במשך תקופה ארוכה, לפני שנעלם זמנית.
במאי 2020 נעצרו מספר אישים ידועים מתעשיית הדוגמנות הטורקמנית באשמת הומוסקסואליות.
לסביות טורקניות קיבלו מקלט בארצות הברית, והומואים טורקנים חיפשו מקלט באיחוד האירופי.
בפברואר 2021 ציינה ממשלת טורקמן בפני לשכת הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם בנוגע לכוונות "לשקול מחדש את הנימוק של המאמר המפליל יחסים הומוסקסואלים בהסכמה" ו-"ללמוד את האפשרות להכניס חקיקה נגד אפליה כלפי להט"ב".
פעילות הומוסקסואלית חוקית עבור גברים: עד שנתיים מאסר
חוקי עבור נשיםגיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים עבור גברים
אנשי להט"ב בקזחסטן מתמודדים עם אפליה מינית ומגדרית ודעות קדומות במהלך חיי היומיום.
גילוי עמדות שליליות כלפי אנשי להט"ב, כגון הדרה חברתית, התעללות ואלימות, גורמים לעיתים קרובות לקורבנות נזק פיזי, פסיכולוגי ורגשי.
על מנת להימנע מהסכנות הנובעות מאנשים שאינם מאשרים נטיות מיניות לא הטרוסקסואליות, אנשי להט"ב רבים נאלצים לשמור על הנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם בסוד.
ניסיונות לדווח למשטרה על אלימות הומופובית נתקלים לעיתים קרובות בהתנגדות ואף בעוינות מצד השוטרים.
מחקר בין-לאומי שנערך על ידי אוניברסיטת שיקגו בשנת 2011 הוכיח כי מגמה הולכת וגדלה של הומופוביה גדלה ברוסיה ובמספר רפובליקות לשעבר של ברית המועצות, בניגוד למגמות בכל מדינות העולם.
אנשי להט"ב נוטים להתמודד עם אפליה והטרדות תכופות בקירגיזסטן בעוד כי הומופוביה נפוצה ולעיתים קרובות מלווה באלימות פיזית כתוצאה מתרבות שמרנית אסלאמית ונוצרית אורתודוקסית.
החברה הקירגיזית נוטה לראות הומוסקסואליות כלא מוסרית או הפרעה בעוד סקר שנערך על ידי אינדיגו הקירגיזית, קבוצת להט"ב מקומית, מצא כי 84% מאנשי להט"ב קירגים חוו אלימות פיזית ו-35% אלימות מינית.
בשנת 2014 השיקה הממשלה שורה של רפורמות משפטיות הכוללות "חוק תעמולה נגד הומואים" אשר הוביל לעלייה של כמעט 300% בהתקפות הומופוביות.
על פי דיווחי 2018, גורמי המשטרה סחטו אנשי להט"ב ברשתות חברתיות ובאתרי היכרויות, ודרשו בין 5000 ל-30,000 סומים (70 עד 500 דולר אמריקאי) קנס לנאשמים.
ב-8 במרץ 2019 אירעה צעדת שלום של כ-400 בני אדם בבירה בישקק.
אף שהצעדה נועדה להנציח את יום האישה הבינלאומי, היא ראתה נטייה כבדה לזכויות להט"ב בקירגיסטן, שהתקשורת כינתה אז את "מצעד הגאווה הראשון של קירגיסטן".
אולם, האירוע עורר מחלוקת בולטת, במיוחד מצד חברי פרלמנט שהביעו איומים רצחניים על המשתתפים.
חבר הפרלמנט ג'ילדיז מוסאבקובה כתב בחשבונו בפייסבוק כי "יש להכות את המשתתפים".
אף על פי שמעשים הומוסקסואלים בין מבוגרים בהסכמה הם חוקיים רשמית באזרבייג'ן, עדיין קיימת התעללות משטרתית כנגד להט"ב.
תוך כדי התלוננות על אלימות הומופובית כנגדם, הקורבנות מעדיפים להישאר בעילום שם מחשש לנקמה מצד המשטרה.
בינואר 2014 מת איסה שחמארלי, הומוסקסואל מוצהר מייסד ארגון הלהט"ב "AZAD LGBT" בהתאבדות בתלייה עם דגל הגאווה.
בזמן מותו, דווח כי שחמארלי היה מנוכר ממשפחתו שראתה בו כאדם "חולה".
שחמארלי השאיר מכתב התאבדות בחשבונו בפייסבוק בו האשים את יחס החברה השלילי להומוסקסואליות במותו.
זמן קצר אחר כך הוא נמצא על ידי חבריו.
התאבדותו של שחמרלי עוררה עלייה בפעילות זכויות להט"ב באזרבייג'ן, ויום מותו סומן כיום הגאווה במדינה וזכה לכבוד בשנת 2015 עם פרסום מקוון.
בשנת 2019, בית הדין האירופי לזכויות אדם גינה את המדינה כתוצאה מפשיטותיה בשנת 2017 בהן עצרה למעלה מ-80 אנשי להט"ב, אשר רבים מתוכם עונו על ידי המשטרה.
דוח זכויות אדם ממשרד החוץ של ארצות הברית בשנת 2017 ציין כי הנעצרים ציינו כי המשטרה איימה עליהם באונס, ובמקרים מסוימים אנסה אותם באמצעות אלות.
הדוח הצהיר כי באוקטובר דיווחו ערוצי תקשורת ועורכי דין לזכויות אדם שמאז אמצע ספטמבר המשטרה עצרה ועינתה 83 גברים הנחשבים הומואים או ביסקסואלים.
לאחר שהוחזקו במעצר, המשטרה הכתה את העצורים במכות חשמל עבור השגת שוחד ומידע על מציאתם של גברים הומואים נוספים במדינה.
עד 3 באוקטובר שוחררו רבים מהעצורים לאחר שנגזרו עליהם 20–45 ימי מאסר, קנס של עד 200 מאנט או שניהם.
באפריל 2019, ניסתה אלינה חג'יבה, ילדה לסבית בת 14 מבאקו, פעם נוספת להתאבד בגלל בריונות הומופובית בבית ספרה.
אף על פי שאמה דיווחה על כך למנהלת בית הספר, לא היא ולא מורים אחרים נקטו כל פעולה בנושא.
לאחר ניסיון התאבדותה, החזיקה המנהלת את חג'יבה במשרדה במשך שעה שבמהלכה ניסתה לשכנעה להטיל את האשמה בקשיים המשפחתיים ולא בנושאי בריונות הומופובית בבית הספר בעוד כי לא הזעיקה אמבולנס או אפשרה לאחרים לעשות זאת עבור סיוע.
חג'יבה נפטרה בבית חולים יומיים לאחר מכן.
מנהלת בית הספר, המשנה למנהל ופסיכולוג בית הספר פוטרו מתפקידם בעוד שהמנהלת הועמדה לדין בגין רשלנות שגרמה למוות והשארת מישהו בסכנה ביודיעין.
ב-24 באוקטובר 2019 נידונה על ידי בית המשפט המחוזי בבאקו לשלם 18,500 מאנט פיצוי כספי להורים ולשנתיים ו-2.5 חודשי הגבלת חירות, אשר חייבו אותה לשהות בביתה בשעה 21:00. המקרה עורר קמפיין מדיה חברתית בפריסה ארצית נגד בריונות.
זוכת האירוויזיון 2011 האזרבייג'נית ניגר ג'מאל פרסמה סרטון בחשבונה באינסטגרם המופנה לנשיא אילהם אלייב וביקש מגורמי הממשלה לפעול בנושא.
משרד החינוך השיק תוכנית פעולה נגד בריונות ב-13 במאי, שעניינה מספר משימות להבטחת "סביבה בריאה במוסדות החינוך הכללי", לשיפור יחסי בית הספר והמשפחה והגנה על התלמידים מפני התעללות.
כמו כן הוקם מוקד לסיוע בנושא.
בספטמבר 2019, נער הומוסקסואל אזרבייג'ני הוכה, נאנס וגורש מכפרו יולצ'ובלי בשל נטייתו המינית.
לאחר מכן דיווח למשטרה על האלימות.
תוך זמן קצר תמונות של האונס שלו עלו ברשת.
הומוסקסואליות היא עבירה פלילית באיחוד האמירויות הערביות ונענשת במאסר, הוצאה להורג, גירוש, מלקות, קנסות, סירוס כימי, טיפולי המרה, מכות, זריקת הורמונים בכפייה ועינויים לפי חוק השריעה האסלאמי.
הממשלה הגבילה את הגישה לאתרים שונים ומפקחת על שיחות צ'אט.
דיווחים מצביעים על כך שכל אתר עם המילה הומו נחסם.
בשנת 2001 סגרו הרשויות בדובאי מועדון לילה בשם "מועדון היהלומים" לאחר שכלל לילה מיוחד עבור להט"בים.
בשנת 2005 נעצרו 26 צעירים במלון באבו דאבי לאחר שהמשטרה מצאה את הגברים עוסקים בפעילות הומוסקוסאלית.
בדיון לגבי הפשיטה אמר מוחמד בן נוקאירה אל דהחירי, שר המשפטים, "לא יהיה מקום לפעולות הומוסקסואליות באיחוד האמירויות.
החברה שלנו לא מקבלת התנהגות קווירית, לא במילה או בפעולה".
דיווחים ראשוניים הצביעו על כך שחלק מהצעירים הורו לקבל טיפולים הורמונאליים ניסיוניים, אם כי הממשלה הכחישה את ההצהרות ועל הנאשמים נגזר עונש מאסר 5 שנים.
בשנת 2008 ניתנו לשתי תיירות לסביות עונש מאסר של כחודש ימים וגירוש בגין "עיסוק בפומבי של חיבה" בעת ביקורן בחוף.
המשפט, על פי הדיווחים הראשון מסוגו, גרם למשטרה להקים כוח משימה מיוחד "למאבק בהומוסקסואליות" ו-"מעשים מגונים" בחופים.
ב-21 במרץ 2012 פשטה משטרת דובאי על מסיבת להט"ב אשר הורכבה מ-30 גברים.
ב-7 ביוני 2012 הודה אזרח אמירתי במשטרה כי היה במערכת יחסים הומוסקסואלית.
כתוצאה מכך נעצר ונכלא לשנה ולאחר מכן גורש מהמדינה.
הומוסקסואליות היא פלילית באיראן מאז 1930 ונענשת במאסר, ענישה גופנית (99 מלקות), הוצאות פומביות להורג וקנסות עד 1,500,000 עד 6,000,000 ריאל.
התקשורת הממלכתית באיראן הפגינה בזלזול כלפי הומוסקסואלים בהזדמנויות רבות לאורך השנים.
חדשות משרג', אתר חדשות המקורב לארגוני הביטחון והמודיעין, תיאר במאמר הומוסקסואלים כ-"אנשים שהסתבכו נפשית בנטיות אנושיות טבעיות, איבדו את שיווי המשקל ודורשים טיפול פסיכולוגי".
ב-19 ביולי 2005 הורשעו מחמוד עסגרי ועיאז מרהוני, שני נערים ממחוז ח'וראסאן, על ידי בית המשפט בכך שאנסו ילד בן 13 לכאורה ונתלו בפומבי למוות.
המקרה משך תשומת לב תקשורתית בינלאומית, וקבוצת הלהט"ב הבריטית "!OutRage" טענה כי בני הנוער הוצאו להורג בגין מעשים הומוסקסואליים בהסכמה ולא ממעשה אונס.
בתקשורת היה מחלוקת האם ההוצאות להורג של שני בני הנוער, או של שלושה גברים נוספים שהוצאו להורג בשנת 2011 במחוז חוזהסטן, הן עונש על פשעים אחרים או שבוצעו במיוחד בשל פעילותם ההומוסקסואלית.
ב-15 במרץ 2005 דיווח העיתון היומי אטמאד כי בית המשפט הפלילי בטהראן גזר עונש מוות על שני גברים בעקבות גילוי סרטון המציג אותם מעורבים במעשים הומוסקסואלים המוגדרים כ-"סדום" עליהם הודו.
על פי החשד, שני גברים נוספים נתלו בפומבי בעיר גורגן שבצפון המדינה בשל האשמת סדום בנובמבר 2005. ביולי 2006 נתלו שני צעירים בצפון מזרח איראן בגלל "פשעי מין", אשר דווח כמעשים הומוסקסואליים בהסכמה.
ב-16 בנובמבר 2006 דיווחה סוכנות הידיעות המנוהלת על ידי המדינה על הוצאתו להורג בפומבי של אדם בעבירת סדום בעיר כרמאנשאה.
בשנת 2005 דחתה ממשלת יפן בקשת מקלט של פליט הומוסקסואל איראני.
באותה שנה דחתה ממשלת שוודיה גם טענה דומה בערעורו של פליט נוסף.
הולנד הצהירה כי היא עוברת גם כן בדיקה של מדיניות המקלט שלה ביחס לאיראנים אשר טוענים שהם קורבנות של המדיניות ההומופובית במדינה ובשנת 2006, הפסיקה לגרש פליטים הומוסקסואלים בחזרה לאיראן באופן זמני.
במרץ 2006 הודיעה שרת ההגירה ההולנדית ריטה ורדונק כי "כעת ברור כי אין הוצאה להורג או גזר דין מוות המבוססים אך ורק על כך שנאשם הוא הומוסקסואל באיראן", והוסיפה כי "הומוסקסואליות מעולם לא הייתה האישום העיקרי נגד אזרחים".
אולם, באוקטובר 2006, לאחר ביקורות גינוי מצד הולנד ומחוצה לה, שינתה ורדונק את עמדתה והודיעה כי פליטים להט"בים איראנים לא יגורשו.
הממלכה המאוחדת נתונה גם כן לביקורות חריפות על המשך מדיניות גירושה, במיוחד בשל דיווחי חדשות המתעדים איראנים הומוסקסואלים אשר מתאבדים כתוצאה מגירושם חזרה לאיראן.
חלק מהמקרים עוררו קמפיינים ממושכים מטעם מגורשים פוטנציאליים, ולעיתים הביאו לכך שפליטים איראנים הומוסקסואלים קיבלו מקלט במדינה, בהם במקרים של קיאנה פירוז ומהדי קזמי.ב-23 בינואר 2008 נעצרו חמזה צ'אווי (18) ולוגמן המזהפור (19) בסרדשט, מערב אזרבייג'ן, בשל פעילות הומוסקסואלית.
עתירה מקוונת בינלאומית לשחרורם הופצה ברחבי האינטרנט.
ב-10 במאי 2007 עצרה משטרת עוספיה בעיר אספהאן 87 איש במסיבת יום הולדת, בהם 80 אשר היו חשודים כהומואים בעוד כי הוכו ועונו על ידי השוטרים.
על פי משמר זכויות האדם, בפברואר 2008 פשטה המשטרה בעוספהאן על מסיבה בבית פרטי בה 30 גברים הוחזקו ללא הגבלת זמן בחשד לפעילות הומוסקסואלית.
בשנת 2007, נשיא איראן לשעבר, מחמוד אחמדינז'אד, נאום באוניברסיטת קולומביה והצהיר כי "באיראן אין לנו הומוסקסואלים", אם כי דובר הקשור לאחמדינז'אד הצהיר מאוחר יותר כי "הערותיו לא הובנו כהלכה".
בשנת 2013 כינה מזכיר המועצה העליונה לזכויות אדם מוחמד-ג'וואד לריג'אני בראיון בטלוויזיה הממלכתית הומוסקסואליות כ-"מחלה" תוך הכחשת הרדיפה של הומואים באיראן, וקבע כי "קידום הומוסקסואליות אינו חוקי ויש לנו חוקים נוקשים נגד זה.
אנו רואים הומוסקסואליות כמחלה שצריך לרפא.
איננו רואים בכך מקובל להכות או להתעלל בהומוסקסואלים".
בשנת 2014 הכחיש השופט הראשי של איראן סאדק לאריג'אני בכנס שנערך בטהראן את הוצאתם להורג של הומואים במדינה וקבע כי "הם אומרים שאנחנו מוציאים להורג הומוסקסואלים זה לא יותר משקר.
אנחנו לא מספקים לאנשים האלה הזדמנות, אבל מה שהם אומרים שאנחנו תולים אותם הוא שקר שהם המציאו עבור הרפובליקה האיסלאמית".
באפריל 2017 נעצרו 30 גברים בפשיטה במחוז אספהאן באשמת "סדום, שתיית אלכוהול ושימוש בסמים פסיכדליים".
ביוני 2019, במסיבת עיתונאים שנערכה בטהראן בין שר החוץ האיראני מוחמד ג'וואד זריף לבין שר החוץ הגרמני הייקו מאס, שאל העיתונאי הגרמני הומו פול רונזהיימר מהצהובון בילד את זריף "מדוע הומוסקסואלים מוצאים להורג באיראן בגלל נטייתם המינית?".
זריף הגן בתגובה על הוצאתם להורגעל רקע "עקרונות מוסריים" באומרו, "לחברה שלי יש עקרונות.
ואנחנו חיים על פי עקרונות אלה.
אלה עקרונות מוסריים הנוגעים להתנהגות של אנשים באופן כללי, וזה אומר שהחוק מכובד ואנחנו מצייתים לו".
במאי 2021 נרצח עלי פאזלי מונפרד, צעיר איראני בן 19, על ידי שלושה גברים קרובי משפחתו, אחיו החורג ושני בני דודיו בעריפת ראשו ימים על רקע חילול כבוד המשפחה לאחר שצבא המדינה שלח לו בדואר מסמך הפוטר אותו משירות צבאי בגלל היותו הומוסקסואל.
על פי הדיווחים, פאזלי מונפרד תכנן לעבור לטורקיה עם בן זוגו ולבקש מקלט לאחר קבלת הפטור.
ארגוני זכויות אדם, פעילים, פוליטיקאים וסלבריטאים, בהם הזמרת האמריקאית דמי לובאטו, גינו את הרצח והצהירו על קיומו ברשתות החברתיות עבור העלת המודעות להומופוביה באיראן.
פעילת הלהט"ב האיראנית, מאשיח אלינג'אד, המתגוררת בארצות הברית, הודיעה באומרו למגזין Insider כי "הלכתי להסתכל בעמוד שלו וראיתי שהוא היה כל כך מלא חיים.
מיד פרסמתי על מותו ברשתות החברתיות שלי וזה הפך לוויראלי.
הלוואי שהוא היה זוכה לתשומת לב כזאת כשהיה בחיים".
אמנסטי אינטרנשיונל גינה בחריפות את רציחתו וקרא לחקירה מלאה של הרצח וביטול חוקי הפללת ההומוסקסואליות של איראן.
פעילות הומוסקסואלית חוקית/ (פלילי תחת חוק השריעה האסלאמי, עונש: מאסר, ענישה גופנית, הוצאה להורג, מלקות או קנסות.
על פי סקר משנת 2011, 42% מאזרחי בחריין האמינו כי "הומוסקסואליות לעולם אינה מוצדקת".
אותו סקר מצא ש-18% מתושבי המדינה "לא היו רוצים שהומוסקסואלים כשכנים".
עם זאת, אחוז זה היה בין הנמוכים בעולם.
הצעות חוק אשר עומדון כתלויות לאורך השנים במדינה יאסרו במפורש לאנשי להט"ב זרים להיכנס לממלכה או לקבל אישורי שהייה, כמו גם כוללות תוכניות להדרכת מורים בסימני אזהרה לכאורה של הומוסקסואליות כך שניתן יהיה להענישם.
בשנת 2008, חברי הגוש הפרלמנטרי הקומוניסטי "al-Minbar" קראו למאבק חריף יותר במעשים הומוסקסואלים.
תגובתה הראשונית של הממשלה הייתה כאשר שר הפנים הצהיר כי על "חשודים" בהומוסקסואליות להיאסר להיכנס לבחריין באמצעות בדיקות בשדה התעופה.
השר הודיע כי הומוסקסואלים רבים בוחרים במקצוע במספרות ובספא יופי ועיסוי, שלדבריו "נבדקים לעיתים קרובות".
בשנת 2011 פשטה המשטרה על מסיבה שתוארה בעיתונות כטקס חתונה הומוסקסואלית.
על פי מחקרים, אנשי להט"ב בטורקיה מתמודדים עם אפליה, הטרדה ואלימות מצד קרוביהם, שכניהם, עמיתים לעבודה, בוסים, עובדים, מורים ואנשי משטרת טורקיה.
הומוסקסואליות היא טאבו ברחבי טורקיה, וניתן לראות את תרבות "רצח על חילול כבוד המשפחה" במשפחות החברה הטורקית שרוצחות את חבריהם (בדרך כלל נשים) העוסקות בהתנהגויות חד מיניות "לא מוסריות" הנחשבות כבלתי הולמות.
רצח אחמט ילדיז, הומו כורדי-טורקי בן 26 מסאנליורפה, עשוי להיות הדוגמה הראשונה הידועה במדינה לרצח על חילול כבוד המשפחה של קורבן הומוסקסואל.
מחקרים שנעשו בשנים 2007–2009 על ידי פורום טורקיה הדמוקרטית הגרמנית מראים כ-13 נרצחים בשנת 2007, 5 בשנת 2008 ולפחות 4 בשנת 2009 הקשורים לנטייתם המינית של הקורבנות.
ב-21 במאי 2008 הארגון "Human Rights Watch" פרסם בניו יורק דו"ח שכותרתו "אנחנו צריכים חוק לשחרור".
הדו"ח תיעד כיצד גברים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים טורקים מתמודדים עם מכות, שוד, הטרדות שוטרים ואיום ברצח.
הארגון מצא כי ברוב המקרים, תגובת הרשויות אינה מספקת אם בכלל קיימת.
במקרה של רציחת שנאה נגד הומוסקסואלים, בתי משפט בטורקיה מטילים לעיתים תנאי של "פרובוקציה כבדה" מצד הקורבנות ועונשים קלים בעבור הרוצחים.
דעות קדומות כלפי הומוסקסואלים נפוצות באזורים רבים במדינה.
מאז תחילת שנות האלפיים, ביצעו מוסדות מינהליים נהלים מפלים רבים כגון פשיטות משטרה על ברים הומוסקסואליים, סגירת עמותות להט"ב, פשיטות על הומוסקסואליים בבתיהם וצנזורה על מגזינים ואתרים.
באופן דומה, בשנות העשרים של המאה ה-20 נעשו איסורים על כל אירוע להט"ב על רקע "אי מוסריות".
בשנת 2013, הואשם ספק טורקי במכירת תקליטורי די וי די "לא מוסריים" בהם נכללו תכנים הומוסקסואליים מפורשים.
השופט מחמוט ארדמלי מבית המשפט באיסטנבול ביטל את האישומים הפליליים וקבע כי יש לכבד את נטייתו המינית של הפרט.
הומוסקסואליות נותרה עילה לגירוש של קצינים ממונים, קציני משנה וסטודנטים צבאיים במסגרת חוק המשמעת של כוחות הצבא הטורקיים.
במחקר שנערך בשנת 2015 ושאל 1,300 קצינים "האם יש לאפשר להומוסקסואלים לשרת בצבא", 96.3% השיבו בשלילה.
אף על פי שזכויות להט"ב בירדן נחשבות למתקדמות יחסית בהשוואה לרוב המדינות האחרות במזרח התיכון, ניתן להעמיד לדין אנשי להט"ב המפגינים חיבה בציבור בגין "הפרעה למוסר הציבורי".
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין במדינה בשנים 2014 ו-2015. באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי הארגון בני ברית להט"ב בירדן.
האירוע השני בשנת 2015 פורסם בכל כלי התקשורת המקומיים אשר במהלכו שגרירת אמריקה אליס וולס הייתה אחת הדוברות.
גם אישי ציבור ובהם חברי כנסת וממשלה הואשמו בהומופוביה.
בשנת 1997 אמר נשיאה ה-7 של מדינת ישראל, עזר ויצמן כי הומוסקסואליות היא "תופעה לא נורמלית".
הדבר עורר מחלוקת גדולה, והנשיא קיבל מספר רב של גינויים ותלונות מפעילי זכויות אדם וחברי כנסת ליברלים.
זמן קצר לאחר מכן הפגינו כ-300 איש מחוץ למעונו של ויצמן בדרישה שיתפטר.
בהמשך התנצל ויצמן על אמירותיו.
ב-20 בפברואר 2008, קשר שלמה בניזרי, חבר כנסת ממפלגת ש"ס בין איסור משכב זכר לרעידות אדמה.
בניזרי אמר במליאת הכנסת "מדוע מתרחשות רעידות אדמה?
אחת הסיבות היא הדברים שהכנסת נותנת לגיטימציה אליהם, למעשי סדום".
הוא המליץ על "חקיקה כדי להוציא מחוץ לחוק סטיות כמו אימוץ בין בני זוג הומוסקסואליים".
בניזרי הצהיר כי, "דרך חסכונית למנוע נזקי רעידות אדמה תהיה הפסקת העברת חקיקה כיצד לעודד פעילות הומוסקסואלית במדינת ישראל, הגורמת לרעידות אדמה".
ניסיון של ראש עיריית ירושלים, אורי לופוליאנסקי, לבטל את מצעד הגאווה בירושלים ביוני 2005, הגיעו לדיונים בבתי המשפט.
העירייה הפסידה וחויב לתרום כספים לאירועים.
המצעד זכה לסיקור בינלאומי כאשר שלושה מהצועדים בו נדקרו.
הדוקר נידון לעשר שנות מאסר.
הפסטיבל העולמי, "WorldPride" תוכנן להתקיים בירושלים באוגוסט 2005, למרות הפגנות והתנגדות מצד חברי שלוש הדתות הגדולות בירושלים.
עם זאת, הוא נדחה עקב תוכנית ההתנתקות של ישראל מרצועת עזה, מה שדרש נוכחות של מרבית כוחות המשטרה הישראלית ובכך היה משאיר את המצעד ללא אבטחה.
המצעד הוטרף באיומי אלימות, כמו גם בהגנה גדולה בעקביות מצד מספר מנהיגים יהודים, מוסלמים ונוצרים וחברי כנסת.
בנובמבר 2006, יותר מ-2,000 מבני העדה החרדית הפגינו בדרישה לבטל את מצעד הגאווה הבא שייערך בירושלים.
דווח כי כתריסר בני אדם נפצעו.
ב-1 באוגוסט 2009, אלמוני פתח באש במרכז הצעירים הלהט"בי הראשי בתל אביב, ברנוער, והרג שניים ופצע חמישה עשר נוספים.
ההתקפה עוררה גלי זעזועים ברחבי הקהילה הגאה העולמית וברחבי ישראל, ועוררה תגובה עצומה בכל רחבי הארץ.
לפני תקיפה זו היו רק פוליטיקאים שמאלניים שתמכו בקהילת הלהט"ב בישראל.
סוגיית זכויות הלהט"ב והקבלה החלה לעבור לעבר מרכז המיינסטרים בקשת הפוליטית בישראל.
שינוי זה החל במגמת עלייה לאחר ששרת החוץ של ישראל ציפי לבני הופיעה באירועי גאווה בחודשים שקדמו לירי.
בעקבות הטבח, פוליטיקאים ימניים החלו להפגין בפומבי את תמיכתם בקהילה הגאה והחלו להשתתף במצעדי גאווה כגון מירי רגב ואופיר אקוניס.
במהלך מצעד הגאווה באילת של שנת 2009 אשר משך כ-3,500 צועדים, הותקף גבר גאה כבן 34 על ידי קבוצת נערים מקומיים ופונה למרכז הרפואי יוספטל עם שבר באפו.
האגודה למען הלהט"ב הגישה תלונה במשטרה לאחר המקרה.
שנה לאחר מכן מסלול המצעד שונה ובמהלכו, הותקפו כ-3 גברים הומוסקסואלים.
במהלך מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים בשנת 2015, שישה בני אדם נדקרו בפיגוע על ידי המחבל ישי שליסל.
אחת הקורבנות, שירה בנקי בת ה-16, נפטרה מפצעיה במרכז הרפואי הדסה שלושה ימים לאחר מכן, ב-2 באוגוסט 2015. מספר משתתפי הגאווה הירושלמים לאחר מתקפת 2015 היה קטן יותר מאשר בשנים עברו.
בשנת 2016 השתתפו מספר המפגינים הגדול ביותר במצעד בעיר, כ-25,000, רבים מהזדהות עם קהילת הלהט"ב בעקבות פיגוע הדקירה הקטלני.
בשנת 2015, בצלאל סמוטריץ', שלימים התמנה לתפקיד שר האוצר, אמר שהומוסקסואלים חשים חוסר נחת מהיותם לא נורמליים, ואמר כי, "בבית כולם יכולים להיות חריגים, ואנשים יכולים ליצור כל תא משפחתי שהם רוצים.
אבל הם לא יכולה להעלות ממני דרישות כמדינה".
באותו דיון הוא השיב למישהו שצעק עליו מהקהל, "אתה הומופוב"!
בהמשך הסביר שהגיב בחיוב בחוסר תשומת לב.
ביולי 2015, לאחר עצרת שנערכה בעקבות הרצח במצעד הגאווה בירושלים, כתב סמוטריץ' כי "בצד שמתנגד לקהילה הלהט"בית יש מטורף אחד שזוכה לגינוי מקיר לקיר, בצד הלהט"בי יש קהילה שלמה שתוקפת, מקללת, מכפישה, מנאצת ומאיימת על כל מי שחושב אחרת וזוכה לתמיכה ולגיבוי מקיר לקיר".
באוגוסט 2015 האשים סמוטריץ' את ארגוני הלהט"ב בשליטה בתקשורת, וטען כי הם משתמשים בשליטתם כדי להשיג אהדה ציבורית ולהשתיק את אלה שחולקים את דעותיו השמרניות-דתיות.
ארגון לא ממשלתי ישראלי, אומץ, הגיש תלונה לוועדת האתיקה של הכנסת על מנת שתתערב ותחקור את הערותיו של סמוטריץ'.
ביוני 2017 נערך מצעד הגאווה בבאר שבע לראשונה, בהשתתפותם של מעל 5,000 איש, אשר במהלכו עצרה המשטרה חרדי חמוש בסכין ואדם נוסף, אשר ניסה לחדור בכוח למתחם החגיגות בכדי לשבשן.
ביולי 2019, שר החינוך רפי פרץ, עורר ביקורת שלילית נרחבת מאמירותיו בעד טיפולי המרה.
ראש הממשלה בנימין נתניהו דחה את דבריו של פרץ כבלתי מקובלים, באומרו כי הם "אינם מייצגים את עמדת ממשלתו" וכי "הוא הבהיר לו כי מערכת החינוך בישראל תמשיך לקבל את כל הילדים היהודים באשר הם בלי שום הבדל על בסיס נטייה מינית".
אלפי מורים ישראלים חתמו על עצומה בדרישה שיתפטר, ומעל אלפי איש מחו על הערותיו בתל אביב ובעיר הולדתו של פרץ וקראו לפיטוריו.
במהלך ראיון ל-"7 ימים", פרץ חזר בו מהערותיו, וכינה טיפולי המרה כ-"לא הולמים" אך הוסיף כי "לאנשים בעלי נטייה הומוסקסואלית יש את הזכות לקבל עזרה מקצועית".
פרץ כתב בנוסף למנהלי בתי ספר כי טיפולי המרה הם פסולים וחמורים, וכי כוונתו בריאיון הייתה שזכותם של בעלי נטייה חד-מינית לפנות לגורמים המקצועיים בדרך מכבדת ואוהבת.
בראיון שהעניק פרץ לידיעות אחרונות שפורסם בינואר 2020, נשאל כיצד היה מגיב אם אחד מילדיו היה מגלה נטייה מינית שונה, והשיב: "ברוך השם הילדים שלי גדלו בצורה טבעית ובריאה.
הם בונים את הבתים שלהם מתוך ערכים יהודיים.
אני לא מעסיק את הראש שלי במה היה אם".
לאחר מכן אמר כי "לא צריך להתבייש בזה שאנחנו חיים בדרך הטבעית הזאת".
דבריו עוררו סערה ציבורית ולהפגנת מחאה של אלפי תלמידים נגדו.
ביולי 2019 נער בן 16, המתגורר במרכז בית המחסה הזמני עבור קהילת הלהט"ב בית דרור בתל אביב, נדקר מספר פעמים ונפצע קשה על ידי שני אחיו, על סירובו לאמץ "אורח חיים דתי".
איגי - ארגון נוער גאה (IGY) כינה את הדקירה כפשע שנאה.
מצבו של הקורבן התייצב לאחר שעבר ניתוח במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי.
כלי תקשורת דיווחו כי הקורבן ושני החשודים הם אחים מוסלמים מהעיירה הערבית טמרה בצפון ישראל, וכי הקורבן הוצא מביתו על ידי שירותי הרווחה עקב הטרדות ממשפחתו.
קרוב ל-1,000 אנשי להט"ב ותומכים נוספים צעדו בתל אביב תחת הכותרת "נלחמים על חיינו", כדי להוקיע אלימות נגד להט"ב בעקבות הפיגוע.