tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחרי כן הצטרפה ללהקת התיאטרון לייב בניוקאסל, שם השתתפה בהפקות רבות בהן "יש נערה במרק שלי", וברביעיית מחזות מאת אלן אייקבורן כולל המחזה "פארסה בחדר המיטות".
ב-1984 גילמה את סנדי במחזמר הפופולרי "גריז" בתיאטרון היימרקט בלסטר.
ב-1981 הופיעה ולץ' לראשונה בטלוויזיה בתוכנית לילדים "Barriers" בהפקת טיין טיז טלוויז'ן.
בשנים 1990 ו-1991 שיחקה בסדרה לילדים " Byker Grove", ב-1988 בפרק בסדרה "A Kind of Living", ב-1995 השתתפה בעיבוד לרומן "The Glass Virgin" מאת קתרין קוקסון, והופיעה לצידו של ג'ימי נייל בסדרה "ספנדר" של ה-BBC בין השנים 1991 עד 1993.
ב-1993 הפך שמה של ולץ' למוכר בכל בית כשגילמה את מרשה סטאבס בסדרת הדרמה "Soldier Soldier" של ITV.
בשל הצלחתה בסדרה הוציאה ולץ' סינגל בשנת 1995 עם השירים "You Don't Have to Say You Love Me" ו-"Cry Me a River" שהגיע למקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי ושהה בו שלושה שבועות.
ולץ' זכתה להכרה רחבה יותר ב-1997 כשלוהקה לתפקיד נטלי הורוקס באופרת הסבון הוותיקה של ITV "קורוניישן סטריט".
נטלי הוצגה בסדרה כגרושה, שעד מהרה הייתה למאהבת של קווין ובסטר (בגילומו של מייקל לה ול).
במקור הייתה נטלי דמות של פאם פאטאל ובהמשך הייתה בעלת הפאב של הסדרה The Rovers Return.
בשנת 2000 הייתה ולץ' בהריון והיא החליטה לעזוב את הסדרה כדי ללדת ולגדל את הילד.
ב-2002 שיחקה ולץ' בתפקיד אורח בסדרה "מקום בו נמצא הלב" של ITV, ובסדרה הרפואית "הולבי סיטי" של ה-BBC בתפקיד מנהלת סיכונים פאם מקגארת'.
היא הופיעה פעמיים בסדרה המשטרתית "The Bill" ב-1997 וב-2006, ובסדרה "רופאים" ב-2004. בשנים 2004 עד 2005 השתתפה בסדרה "עם הרגלים על הקרקע" וב-2002 ו-2003 שיחקה בסדרה "Born and Bred".
ב-2005 כיכבה בסרט הקולנוע הבריטי "The Jealous God".
בין 2006 ל-2010 גילמה את דמותה של סטף היידוק, מורה לצרפתית, בסדרת הדרמה המצליחה של ה-BBC "דרך ווטרלו".
ב-2011 שיחקה בתפקיד ג'נט גולד (גולדי) בפרק "Rogue" בסדרה "חדר מיון".
ולץ' לוהקה לתפקיד פרנסס מיירס בסדרת הדרמה "Bad Girls", אבל היא דחתה את ההצעה בשל היותה חולה באותו זמן, אווה פופ, ששיחקה גם בסדרה "דרך ווטרלו", קיבלה את התפקיד במקומה.
ולץ' עזבה את הסדרה "דרך ווטרלו" ללא כוונה לחזור, אבל בסופו של דבר השתתפה גם בשני הפרקים האחרונים של העונה השישית.
בציוצים של BenidormTweets בטוויטר פורסם שולץ' תשתתף בעונה הרביעית של הסדרה "בנידורם".
היא שיחקה בתפקיד "מרי המפחידה" לצידו של בעלה טים הילי.
ב-2012 שיחקה ולץ' בתפקיד טרובי בסיור הופעות של המחזה "מגנוליות מפלדה".
ב-2013 שיחקה בתפקיד קתרין רובינסון במחזה "Smack Family Robinson" מאת ריצ'רד בין בתיאטרון רוז בקינגסטון.
ב-25 במרץ 2016 פורסם שולץ' תופיעה בתפקיד אורח באופרת הסבון "איסטאנדרס" בדמות אליסון סלייטר, האם המתנכרת של קייל סלייטר (ריילי קרטר מילינגטון), וסבתה של סטייסי סלייטר (לייסי טרנר).
הפרק בהשתתפות ולץ' שודר ב-3 במאי 2016, והמעריצים שיבחו את הופעתה ודרשו שהיא תקבל תפקיד קבוע בסדרה.
ב-2017 הופיעה ולץ' בתפקיד ואלרי בקומדיה הרומנטית "Finding Fatimah".
ולץ' הנחתה תוכניות טלוויזיה רבות והופיעה בסדרת פרסומות לקידום רהיטים.
בשנת 2009 הגישה תוכנית עשה זאת בעצמך בשם "The Real DIY Show" ואת התוכנית "Soap Fever" עבור ITV2. ב-2001 הופיעה ולץ' בשעשועון "Lily Savage's Blankety Blank".
מאז 2005 היא חברת פאנל קבועה בתוכנית האירוח "Loose Women" של ITV.
ב-1999 הופיעה בדמות הזמרת פטולה קלארק בתחרות השירה "Stars in Their Eyes".
ב-2008 השתתפה ולץ' בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" לידוענים יחד עם סיימון וסטון, גיבור מלחמת פוקלנד.
ב-2009 הייתה ולץ' המספרת בסדרה המשופרת "10 Years Younger" של ערוץ 4. עוד השתתפה בתוכנית הדוקומנטרית "Playing the Part" בערוץ BBC One ששודרה ב-21 במאי 2009, בה חזרה לבית הספר הישן שלה ולימדה שם במשך שבוע.
ולץ' מוכיחה את תמיכתה בארגון הצדקה לילדים " Children North East" בהשתתפות באירועים ובפרויקטים קהילתיים.
באפריל 2010 הופיעה ולץ' עם בעלה טים בתוכנית "All Star Mr & Mrs" ותרמה את זכייתה בפרס של 5,000 £ ל-Children North East.
היא גם מופיעה בקונצרט הצדקה "Sunday for Sammy".
בנובמבר 2010 הייתה ולץ' מנחה אורחת של תוכנית הבוקר של ITV "לוריין".
החל מ-9 בינואר 2011 השתתפה בעונה השישית של התוכנית "Dancing on Ice" שלצידה המחליק האמנותי האמריקאי מאט אוורס.
הם הודחו מהתחרות בשבוע השמיני של התוכנית ששודר ב-6 במרץ 2011.
בינואר 2012 השתתפה ולץ' בתוכנית "האח הגדול לידוענים" בערוץ 5 הבריטי.
היא זכתה בתחרות וניצחה בגמר את הזמר פרנקי קוקוזה.
ב-2013 השתתפה ולץ' בתוכנית הריקודים "Stepping Out" של ITV יחד עם בעלה לינקולן טאונלי.
ב-2014 הופיעה ולץ' בתוכנית הספיישל לחג המולד "Through the Keyhole" בהנחיית קית' למון.
בעלה הראשון היה השחקן דייוויד איסטר איתו התחתנה ב-1983. בני הזוג התגרשו ב-1988. היא פגשה את טים הילי כשעבדו יחד בלהקת תיאטרון לייב בניוקאסל.
הם התחתנו בהארינגיי שבלונדון ב-1988, ונולדו להם שני ילדים: מתיו טימותי (נולד ב-8 באפריל 1989) ולואיס וינסנט (נולד ב-2001).
ב-6 בפברואר 2012 הודיעה ולץ' בתוכנית "Loose Women" שהיא נפרדה מטים.
זמן קצר אחר כך החלה לצאת עם מנהל יחסי ציבור לינקולן טאונלי.
ב-13 ביולי 2013 בני הזוג התחתנו בטקס בפורטוגל.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2005 The Jealous God מורין בבימויו של סטיבן וודקוק 2009 לשחק אותה טום ג'ונס A Bit of Tom Jones?
דלילה 2017 Finding Fatimah ואלרי קומדיה רומנטית
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1999 Celebrity Stars in Their Eyes2000 The Real DIY show מנחה Soap Fever סדרה דוקומנטרית 2002, 2005–2013, 2017– Loose Women חברת צוות 2008 מי רוצה להיות מיליונר?
דנילו, נסיך הכתר של מונטנגרו (במונטנגרית: Данило Петровић Његош; 29 ביוני 1871 - 24 בספטמבר 1939), היה בנו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ונסיך הכתר של מונטנגרו בתקופת שלטון אביו.
דנילו נולד ב-29 ביוני 1871 בצטיניה, לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'.
ב-27 ביולי 1899 התחתן דנילו עם יוטה, דוכסית מקלנבורג, בתם של אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ואליזבת, נסיכת אנהלט, אך לזוג לא היו ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד דנילו על צבא מונטנגרו, יחד עם אביו וינקו ווקוטיץ'.
לאחר המלחמה סופחה ממלכת מונטנגרו לממלכת סרביה, והוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שהפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
ב-1 במרץ 1921 מת אביו ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו, ודנילו ירש את תאריו ואת טענתו לכתר מונטנגרו.
ב-5 במרץ ויתר דנילו על טענתו לכתר לטובת אחיינו מיכאילו, נסיך מונטנגרו, אולם למחרת חזר בו מכך, וב-7 במרץ שוב ויתר על זכויותיו.
לאחר מכן התגורר דנילו בעיקר בניס, צרפת, וב-24 בספטמבר 1939 מת דנילו בווינה.
דניל ליסנקו הוא אתלט רוסי המתחרה בקפיצה לגובה, סגן אלוף העולם (לונדון 2017), אלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018) וזוכה מדליית זהב באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
לינסקו סיים במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכה בשוודיה ב-2015, בתוצאה של 2.17 מטר.
באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.20 מטר.
באליפות העולם עד גיל 19 באותה שנה סיים במקום השישי בתוצאה של 2.22 מטר.
ב-2016 זכה במדליית כסף באליפות רוסיה באתלטיקה ובמדליית ארד באליפות רוסיה באתלטיקה באולם.
ביוני 2017 קבע שיא אישי של 2.34 מטר במהלך תחרות בסרנסק.
ביולי זכה במדליית זהב באליפות רוסיה בתוצאה של 2.32 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרה כעצמאי לאחר השעיית רוסיה מתחרויות בינלאומיות.
הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.32 מטר לאחר המנצח מועתז עיסא בראשים.
באוגוסט 2017 קבע שיא אישי של 2.38 מטר בתחרות בגרמניה.
בינואר 2018 קבע שיא אישי באולם של 2.37 מטר בנהלך תחרות בהוסטופצ'ה שבצ'כיה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר.
בולי 2018 זכה בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא אישי של 2.40 מטר.
באוגוסט 2018 הודיעה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כי היא לא תאפשר לו יותר להתחרות כספורטאי עצמאי, מאחר שלא סיפק מידע הנדרש על פי תקנות האנטי-סימום.
ביולי 2021 הושעה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לתקופה של שש שנים.
דנילה טקצ'נקו (יליד 1989) הוא אמן חזותי רוסי הפועל בתחום הצילום התיעודי.
טקצ'נקו זכה בפרס הראשון מטעם -World Press Photo על סדרת עבודות המכונה 'בריחה'.
סדרה נוספת, "אזורים מוגבלים", זכתה בפרס המפרסמים האירופאים לצילום.
עבודותיו הוצגו ברוסיה, באירופה ובצפון אמריקה.
טקצ'נקו נולד במוסקבה בשנת 1989. בשנת 2014 קיבל תואר בתחום הצילום התיעודי מבית הספר לצילום ומולטימדיה רודצ'נקו.
ב-2014 זכה בפרס הראשון World Press Photo בקטגוריית 'סיפורי דיוקנאות' על עבודתו "לברוח", המתארת אנשים שפרשו מהחברה כדי לחיות כמו נזירים בטבע.
עבודתו "אזורים מוגבלים", המתעדת ערי צבא נטושות ברוסיה, זכתה ב-2015 בתחרות האירופית למפרסמים עבור צילום.
עבודותיו של טקצ'נקו נכללות באוסף הקבוע של מוזיאון Salsali.
לברוח, במסגרת חודש הצילום האירופאי.
2015 "אזורים מוגבלים", Benaki Museum, אתונה, יוון.
2017 Ritual, Galeria del Cembalo רומא (ביחד עם דויד מונטלאונה)
2015 IX קרסנויארסק הספר תרבות הוגן.
2015 תני לי מחסה - מבצרים, דמיונות בשפלה.
2015 העקומה, מרכז לאמנות עכשווית, סנטה פה, ארצות הברית.
2015 הכוחות להיות, תחנת עצמאי פרויקטים, ניו-יורק, ארצות הברית.
2012 מצלמת הכסף, מוסקבה, פרס מיוחד בקטגוריה "פנים".
2014 עולם צילום עיתונות, הולנד, 1 בקטגוריה דיוקנאות.
2015 LensCulture חשיפה, 1 בקטגוריה סדרה.
2015 קולות מחוץ לפסטיבל, ארל.
2015 קצף Fotografiemuseum אמסטרדם, קצף כישרון.
2015 פרס הצילום המפרסמים האירופאיים.
Stockport: דאווי לואיס, 2015. .
דניֶיפר סְמוֹלֶנְסְק הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר סמולנסק שהתקיים בשנים 2004–2019.
המועדון נוסד לראשונה בשנת 2004 בשם מועדון הכדורגל סמולנסק במקום מועדון קריסטל סמולנסק שפורק והתמודד בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה בשנים 2005 - 2007 ובעונת 2011. בשנת 2008 נקרא דנייפר ובשנים 2016—2018 פעל כמרכז לפיתוח הכדורגל במחוז סמולנסק, שבבעלות ממשלת המחוז והתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
ב-2018 שונה שמו חזרה לדנייפר, אך שנה לאחר מכן פורק סופית.
ב-5 בפברואר 2019, ממשלת מחוז סמולנסק הודיעה על כוונתה להקים מועדון כדורגל חדש במקום דנייפר תחת השם "סמולנסק", שנועד להתמודד בליגה השנייה, אך לא עבר את הליכי הרישוי והועבר לליגה השלישית לעונת 2019/2020.
הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון ספרטק בעיר שנבנה בשנת 1959 ומכיל 12,500 מושבים.
אצטדיון משני נוסף בו הקבוצה התאמנה הוא אצטדיון האקדמיה הממשלתית לספורט של סמולנסק, המכיל 2,000 מושבים.
אצטדיון נוסף, המשמש בעיקר את קבוצות הנוער בעיר הוא אצטדיון סאפה, המכיל 3,500 מושבים.
דנייפר מוהילב הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מוהילב, שהתקיים בשנים 1960–2019.
המועדון הוקם בשנת 1960 ונקרא "חימיק".
בתקופה הסובייטית המועדון התמודד בליגה השנייה של ברית המועצות, ההישג הגבוה ביותר היה ההעפלה לליגה הראשונה.
המועדון זכה באליפות בלארוס בשנת 1998, סיים במקום, השני בעונת 1992 ובמקום השלישי בעונת 2009. בעונת 2011 המועדון ירד לליגה הראשונה.
בעונת 2012 הוא חזר לליגה הבכירה, אך בעונת 2014 הוא ירד שוב לליגה הראשונה.
מאז עונת 2016 ועד מיזוגו בשנת 2019 המועדון התמודד בליגה הבכירה.
בגביע אלופות חבר המדינות בשנת 1999, הוא הגיע עד למקום השלישי בשלב הבתים, אחרי הפסד ל"ספרטק" מוסקבה 0:3 ול"קובנה" 1: 2, וניצחון בודד על דינמו טביליסי 5:3.
בסוף עונת 2018/19 ירד שוב לליגה הראשונה.
במרץ 2019 מוזג עם קבוצת לוץ' מינסק ליצירת מועדון דניאפרו מוהילב.
דניל ולדיסלבוביץ' קרוגובוי הוא כדורגלן רוסי, שמשחק כקשר בקבוצת צסק"א מוסקבה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים בליגה הלאומית במדי זניט-2 ב-9 בנובמבר 2016 במשחק נגד טיומן.
הוא זומן לנבחרת לנבחרת רוסיה עד גיל 17 לאליפות אירופה עד גיל 17 והופיע בארבעה משחקים במדי הנבחרת בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2015.
דניז סקוט בראון היא אדריכלית ומתכננת אמריקאית, כותבת ומחברת, מחנכת ומנהלת משרד "ונטורי, סקוט בראון ושות'" בפילדלפיה בת להורים יהודים.
סקוט בראון ובעלה ושותפה, רוברט ונטורי, נחשבים בין האדריכלים המשפיעים ביותר של המאה העשרים, הן בשל הארכיטקטורה והתכנון שלהם והן בשל הכתיבה התאורטית שלהם וההוראה.
דניז שנולדה בצפון רודזיה להורים יהודיים - סימון ופיליס (הפקר) לקופסקי חלמה להיות אדריכלית כבר מגיל חמש.
בדרכה להגשים את יעדה זה, היא הקדישה את חופשות הקיץ שלה לעבודה עם אדריכלים, ובין השנים 1948 עד 1952, לאחר שלמדה במכללת קינגסמד, בדרום אפריקה באוניברסיטת ויטווטרסראנד.
היא נכנסה לזמן קצר לפוליטיקה הליברלית, אך חשה מתוסכלת מהיעדר קבלת הנשים בתחום.
לקופסקי נסעה ללונדון בשנת 1952 ועבדה אצל האדריכל המודרניסטי פרדריק גיבברד.
היא המשיכה שם בלימודיה, והתקבלה לבית הספר לארכיטקטורה של איגוד הארכיטקטים בלונדון כדי ללמוד "כישורים שימושיים לבניית דרום אפריקה הצודקת", בסביבה עשירה מבחינה אינטלקטואלית שקלטה אל חיקה נשים.
רוברט סקוט בראון, אותו הכירה בוויטווטרסנד בשנת 1954, הצטרף אליה, והיא סיימה את לימודיה עם תואר באדריכלות בשנת 1955.
דניז לקופסקי ורוברט סקוט בראון נישאו ב־21 ביולי 1955. בני הזוג בילו את שלוש השנים הבאות בעבודה ובנסיעות ברחבי אירופה, ובשנת 1958 הם עברו לפילדלפיה, פנסילבניה, שבארצות הברית, ללמוד במחלקת התכנון אוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1959 נהרג רוברט בתאונת דרכים.
דניז סקוט בראון סיימה תואר מאסטר בתכנון ערים בשנת 1960 ועם סיום לימודיה התקבלה כחברת סגל באוניברסיטה.
תוך כדי לימודיה סיימה תואר מאסטר באדריכלות.
בישיבת הפקולטה ב-1960 היא טענה כנגד הריסת מבנה הספרייה של האוניברסיטה (כיום ספריית הרהיטים של פישר), שתוכנן על ידי האדריכל מפילדלפיה פרנק פורנס.
בפגישה זו היא הכירה את רוברט ונטורי, אדריכל צעיר ופרופסור עמית.
השניים החלו לשתף פעולה ולימדו יחדיו קורסים בין השנים 1962 עד 1964. סקוט בראון עזבה את אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1965. לאחר שנודעה כמומחית בתכנון עירוני, היא לימדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ואז נבחרה כיו"ר-שותף של התוכנית לעיצוב עירוני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
במהלך שנותיה בדרום-מערב ארצות הברית היא החלה להתעניין בערים החדשות של לוס אנג'לס ולאס וגאס.
היא הזמינה את ונטורי לקחת חלק בשיעוריה ב-UCLA ובשנת 1966 ביקשה ממנו לבקר איתה בלאס וגאס.
בשנת 2003 היא שימשה מרצה אורחת יחד עם ונטורי בבית הספר לתארים מתקדמים לעיצוב, באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1972, בשיתוף עם ונטורי וסטיבן איזנור, כתבה סקוט בראון את הספר "ללמוד מלאס וגאס: הסמליות הנשכחת של הצורה האדריכלית".
הספר כלל מחקרים על "רצועת" לאס וגאס, שנערכו בשיתוף עם סטודנטים בקורס סדנת מחקר לאדריכלות אותה לימדה סקוט בראון עם ונטורי בשנת 1970 בבית הספר לאדריכלות ותכנון של ייל.
הספר טבע את המונחים "התחמקות" ו-"סככה מעוטרת" כפי שהם באים לידי ביטוי בסגנונות אדריכליים מנוגדים.
סקוט בראון נותרה כותבת פורה בתחום האדריכלות והתכנון העירוני.
הספר הצטרף לספרו הקודם של ונטורי "מורכבות וסתירה באדריכלות" (מוזיאון לאמנות מודרנית, 1966) כתוכחה נגד המודרניזם האורתודוקסי וטעמים אדריכליים אליטיסטים, וקבלה של התפשטות האמריקאיות העממית.
סקוט בראון וונטורי שאפו להבנת העיר בממדיה החברתיים, כלכליים ותרבותיים, וראו בה אוסף של מערכות תכנוניות מורכבות.
כחלק מתהליך העיצוב שלהם, בחן משרד ונטורי, סקוט בראון ושות' את המגמות של אזור נתון וסימנו בו הרחבות עתידיות או גודש.
מחקרים אלו השפיעו על תוכניות לפיתוח ושיפור עירוני.
בגישה זו הם השתמשו במסגרת תחרות "ברלין מחר", בה נלקחה בחשבון תנועת האוכלוסייה ודפוסיה היומיומיים.
באופן דומה, תוכנית מכללת בריין מאור לקחה בחשבון את סימן הנוף של הקמפוס המוקדם ואת שימושי השטח שהתקיימו בו טרם התכנון.
סקוט בראון החזיקה בגישה שיטתית לתכנון שהוגדרה במושג "סטודיו צ.כ.ת." - צורה, כוחות, תפקוד (FFF studios) על פי גישה זו, שלושת הממדים הללו מסייעים להגדיר את הסביבה העירונית.
כך לדוגמה, משרד התכנון ונטורי, סקוט בראון ושות', בחן בו זמנית את הרחבת קמפוס דארטמות' קולג' בשילוב עם המרחב הפתוח המקיף אותו סביב.
בתכנון פרויקט רשת מלונות ניקו נעשה שילוב בין רעיונות המזרח והמערב.
הדבר בא לידי ביטוי במיזוג הרעיון המערבי של הנוחות (סטניסלאוס פון מוס 62) עם תבניות קימונו היסטוריות על הסדר הנסתר שבהם.
האדריכלות בפרויקט זה מיישמת תחושה מודרנית פוסט - לאס וגאס בשילוב עם רחוב הקניות היפני המסורתי.
חדרי האירוח מעוצבים בדרך כלל בטעם מערבי, עם בדים, טפטים ושטיח שעוצבו במשרדם של ונטורי, סקוט בראון ושות' ומשקפים את הנוף שבחוץ.
לעומת זאת, מתחם "הרחוב" החיצוני משקף את החיים העירוניים והמסורתיים היפניים.
במשרד ששינה שמו לוונטורי, ראוך וסקוט בראון בשנת 1980, ונקרא לבסוף ונטורי, סקוט בראון ושות' בשנת 1989, הובילה סקוט בראון פרויקטים תכנוניים ומחקרים אזרחיים גדולים, ובהמשך אף הובילה פרויקטים רבים של תכנון קמפוסים אוניברסיטאיים.
בתחילת שנות השמונים, זכו הרעיונות והתפיסות של ונטורי ובראון להצלחה אדירה.
המבקרים הגדירו אותם כאדריכלים ובעלי החזון המשפיעים ביותר לאותה תקופה, והם המשיכו את דרכם בגישה ברורה, עם תאוריות העיצוב הרדיקליות שלהם.
סקוט בראון גם שימשה מתכננת ראשית יחד עם רוברט ונטורי על הפרויקטים האדריכליים הגדולים ביותר של המשרד, כולל אגף סיינסבורי של הגלריה הלאומית בלונדון, בניין הקפיטול בטולוז ואתר הנופש והספא של מלונות ניקו ביפן.
כאשר הוכרז רוברט ונטורי כזוכה בפרס פריצקר לאדריכלות לשנת 1991, סקוט בראון החרימה את הטקס במחאה.
מארגני הפרס, קרן הייאט, טענו כי בשנת 1991 הם העניקו את הפרס רק לאדריכלים יחידים, נוהל שהשתנה בשנת 2001 עם בחירתם של ז'אק הרצוג ופייר דה מאורון.
עם זאת, הפרס בשנת 1988 הוענק לשני זוכים.
בשנת 2013, ארגון הסטודנטים - נשים בעיצוב - של בית הספר ללימודי עיצוב מתקדמים של אוניברסיטת הארוורד, בראשו עמדו קרוליין אמורי ג'יימס ואריאל אסולין-ליכטן.
הופצה עצומה שקראה להכרה משותפת בפרס פריצקר לסקוט בראון יחד עם בן זוגה רוברט ונטורי.
כאשר הוענק לה פרס ג'יין דרו בשנת 2017, התייחסה סקוט בראון למחלוקת פרס פריצקר ולעצומה שפורסמה לאחר מכן באומרה "מאוד התרגשתי מעצומת פריצקר - וזה הפרס שלי בסופו של דבר.
20,000 אנשים כתבו אלי מכל העולם וכל אחד מהם קרא לי דניז."
בשנת 1989 פרסמה סקוט בראון את המאמר המפורסם שלה, "חדר בפסגה?
אף על פי שסקוט בראון כתבה את המאמר בשנת 1975, היא החליטה לא לפרסם אותו בזמנו, מחשש לפגיעה בקריירה שלה.
המאמר מתאר את מאבקה להכרה כשותפה שווה במשרד, ובעולם האדריכלות שהיה בעיקר גברי.
מאז הפכה לתומכת הגדולה של נשים בארכיטקטורה ודוברת מובילה כנגד האפליה במקצוע במספר הבטים.
בנין מדעים לתואר ראשון, המכון למדעי החיים ומתחם פאלמר קומונס אוניברסיטת מישיגן; אן ארבור (2005)
קמפוס תכנון חיים אוניברסיטת בראון; פרובידנס רוד איילנד (2004)
הצעות לתוכנית קמפוס באוניברסיטת צינגואה; בייג'ינג, סין (2004)
ספריית בייקר-ברי, דארטמות' קולג'; הנובר, ניו המפשייר (2002)
מכון רדקליף ללימודים מתקדמים בתוכנית הקמפוס של אוניברסיטת הרווארד; בוסטון, מסצ'וסטס (2002)
תוכנית קמפוס וויליאמס קולג'; ויליאמסטאון, מסצ'וסטס (2001)
מרכז קמפוס פריסט, אוניברסיטת פרינסטון; ניו ג'רזי (2000)
ספריית האוספים המיוחדים של ראונר, דארטמות' קולג'; הנובר, ניו המפשייר (2000)
חצר פרלמן, אוניברסיטת פנסילבניה; פילדלפיה (2000)
בניין הקפיטול המחוזי; טולוז, צרפת (1999)
מרכז המחקר למדעי המוח והגנטיקה של גונדה (גולדשמיד), אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1998)
תוכנית הקמפוס של אוניברסיטת מישיגן ; אן ארבור, מישיגן (2005–1997)
תוכנית קמפוס מכללת ברין מאר; פילדלפיה רבתי, פנסילבניה (1997)
אתר הנופש ניקו קירפורי, הפארק הלאומי ניקו, יפן (1997)
המוזיאון לאמנות עכשווית, סן דייגו; לה חויה, קליפורניה (1996)
תוכנית המרכז האזרחי של דנוור; דנוור, קולורדו (1995)
הספרייה על שם צ'ארלס פ.
סטיבנסון ג'וניור, מכללת בארד; אננדלה און הדסון, ניו יורק (1994)
מוזיאון הילדים; יוסטון, טקסס (1992)
אגף סיינסברי, הגלריה הלאומית, לונדון; בריטניה (1991)
מוזיאון האמנות בסיאטל; סיאטל, וושינגטון (1991)
שחזור ספריית האמנות היפה על שם פישר, אוניברסיטת פנסילבניה; פילדלפיה (1991)
תכנון קמפוס אוניברסיטת פנסילבניה; פילדלפיה (1988–2000)
תוכנית פיתוח מרכז העיר; ממפיס, טנסי (1987)
מעבדת לואיס תומאס; אוניברסיטת פרינסטון, ניו ג'רזי (1986)
אולם גורדון וו; אוניברסיטת פרינסטון, ניו ג'רזי (1983)
מעבר שדרות הנפין /חקר בילויים; מיניאפוליס, מינסוטה (1981)
מחקר היסטורי תכנוני של מחוז ג'ים ת'ורפ; ג'ים ת'ורפה, פנסילבניה (1979)
תוכנית ההתחדשות של שדרת וושינגטון; מיאמי ביץ', פלורידה (1978)
קטלוג אולם התצוגה של חברת בסט פרודקטס (Best Products); לנגהורן, פנסילבניה, (1978)
מוזיאון האמנות יד הזיכרון על שם אלן, מכללת אוברלין; אוברלין, אוהיו (1976)
אולם התצוגה של באסקו; פילדלפיה (1976)
תכנון "קהילת קרוסטאון" סאות' סטריט; פילדלפיה (1970)
רבי הקומות המשרדיים של שאנגחאי; שנחאי, סין (2003)
תחרות לתכנון שגרירות ארצות הברית בברלין; ברלין (1995)
מדליית הזהב של AIA (עם רוברט ונטורי) 2016
בייקון, מרכז פילדלפיה לאדריכלות; 2010
פרס התודעה העיצובית, פרסי העיצוב הלאומי של קופר-יואיט; 2007 (עם רוברט ונטורי)
פרס אתנה, הקונגרס לעירוניות החדשה; 2007
פרס וילצ'ק לאדריכלות, קרן וילצ'ק; 2007
מדליית מכון רדקליף, הרווארד; 2005
פרס אשת החזון , מכללת מור לאמנות ועיצוב; 2003
פרס וינסנט סקאלי, מוזיאון הבנייה הלאומית; 2002 (עם רוברט ונטורי)
תליון טופז, המכון האמריקני לאדריכלים; 1996
המדליה הלאומית לאמנויות, פרס נשיאות ארצות הברית; 1992 (עם רוברט ונטורי)
פרס האדריכלות של שיקגו, 1987
פרס הפרופסור המכובד מטעם ACSA (איגוד בתי הספר למכללות לארכיטקטורה); 1986-87
פרס AIA למשרד תכנון, לוונטורי, ראוך וסקוט בראון; 1985
לצד פיליס למברט, בלנש למקו ואן גינקל וקורנליה אוברלנדר, סקוט בראון היא אחת מארבע אדריכלות בולטות בהן עוסק הסרט הדוקומנטרי של חולמי העיר 2018.
דניל אלכסנדרוביץ' גלבוב הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הקשר בדינמו מוסקבה ובנבחרת רוסיה.
לאחר שעבר במחלקות הנוער של טום טומסק ולוקומוטיב מוסקבה, הוא חתם במועדון הכדורגל אנז'י מחצ'קלה.
ב-19 בנובמבר 2017, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה במדי קבוצת המילואים של המועדון במשחק מול ארמאוויר.
ב-20 במאי 2018, הוא רשם את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון מול יניסיי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-70 במסגרת משחק הגומלין של פלייאוף הירידה מליגת העל הרוסית.
ב-13 בינואר 2019, הוא חתם על חוזה ברוסטוב.
דנייפר-מוהילב הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מוהילב, שזכתה באליפות הליגה השנייה בבלארוס ומתמודדת בליגה הבלארוסית הראשונה מעונת 2021.
ב-14 בינואר 2020 הוכרז כי מועדון הכדורגל "דניאפרו" לא ישתתף עוד באליפות בלארוס ורשויות העיר החליטו ליצור מועדון כדורגל חדש בשם "דנייפר-מוהילב".
המועדון יונק את שורשו ממועדון דנייפר מוהילב.
הקבוצה משחקת באצטדיון ספרטק בעל קיבולת מרבית של 7,350 איש.
האצטדיון נפתח בשנת 1956 ובשנת 1960 הוא הפך לביתה של קבוצת חימיק המקומית.
לאחר בנייתו מחדש, בשנת 2009, האצטדיון הפך למתחם ספורט מודרני.
דנילה דמיטרייביץ' חוטולב הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת המגן באורנבורג.
הוא שיחק בבית הספר של מועדון הכדורגל גזוביק אורנבורג, בה שיחק אביו דמיטרי אנטולייביץ'.
בהמשך המשפחה עברה לטוליאטי שבמחוז סמרה ושיחק באקדמיית קונופליוב.
בקיץ 2018 עבר לזניט-2 סנקט פטרבורג: תחילה שיחק בקבוצת הנוער של זניט במסגרת ליגת הכדורגל לנוער ולאחר מכן בזניט-2 בליגה המקצוענית.
בינואר 2021 זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת.
ב-10 בפברואר 2022 הצטרף לאורנבורג.
הוא משחק בנבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 19, כשאת הופעת הבכורה שלו בה ערך ב-18 באוגוסט 2017 והוא שיחק 12 משחקים.
דנילו מורנו אספרייה (בספרדית: Danilo Moreno Asprilla; נולד ב-12 בינואר 1989) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הקיצוני באל-צפא מהליגה הסעודית השנייה.
אספרייה החל את קריירת המשחק שלו בז'ובנטודה הברזילאית, בה שיחק עונה אחת.
בינואר 2009 עבר לשחק באל-שחנייה מליגת העל הקטרית, ובמדיה כבש שבעה שערים ב-26 הופעות.
ב-10 בפברואר 2010 חתם בדפורטיבו פריירה וכבש תשעה שערים ב-29 משחקים.
ב-10 באפריל 2011 חתם ברמפלה ג'וניורס מאורוגוואי, במדיה שיחק שנה וחצי וכבש שישה שערים ב-27 משחקים.
ב-12 בספטמבר 2012 חתם אספרייה באינדפנדיינטה סנטה פה, עמה זכה בסופרליגה 2013. ב-1 ביולי 2013 חתם בפטריוטאס בויאקה, בה כבש ארבעה שערים ב-15 משחקים.
ב-20 בדצמבר 2013 חתם בליטקס לובץ' מליגת העל הבולגרית.
בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, ב-23 בפברואר 2014, הוא כבש צמד, ובמהלך השנתיים בהן שיחק בקבוצה כבש 25 שערים ב-73 משחקים, ובישל 16 נוספים.
בהופעת הבכורה שלו, ב-8 בינואר, הוא כבש שער ניצחון בדקה ה-93. ב-28 ביולי 2017 הושאל לאל פייחה מליגת העל הסעודית, במדיה הצטיין וכבש 25 שערים ב-57 משחקים, כשהוא מבשל שישה נוספים.
ב-1 ביולי 2019 עבר לא-שבאב מהבירה ריאד וכבש שבעה שערים ב-30 הופעות.
ב-4 באוקטובר 2020 עבר לאל-קאדסיה, גם היא מליגת העל הסעודית, במדיה כבש שבעה שערים ב-18 הופעות.
ב-2 באוגוסט 2021 חתם לשתי עונות בהפועל באר שבע.
ב-15 ביולי 2022 חתם בבית"ר ירושלים לעונה באותה עונה כבש אספריה כ-17 שערים בליגת העל וכבש עוד שניים בגביע המדינה.
ביולי 2023 חתם בצסק"א סופיה.
בספטמבר 2024 חתם באל-צפא מהליגה הסעודית השנייה.
דניזלי (בטורקית: Denizli; ביוונית: Ντενιζλί) היא עיר תעשייה בדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים האגאי.
לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir – "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה כ-1.059 מיליון בני אדם.
העיר שוכנת בקצה המזרחי של עמק הסחף שנוצר על ידי הנהר בויוק מנדרס כ-400 ק"מ דרום-מערבית לאנקרה בירת טורקיה.
דניזלי ראתה התפתחות כלכלית בעשורים האחרונים, בעיקר בשל ייצור טקסטיל ויצוא.
בעת העתיקה, היא הייתה עיר יוונית חשובה, שנקראה אטודה (Αττούδα), שהתקיימה בתקופות היוונית והרומית העתיקות; היא הייתה ליד הערים (הייראפוליס ו) ושגשגה בתקופה הביזנטית.
העיר נכבשה בידי הטורקים הסלג'וקים.
תושביה של לאודיקיאה התיישבו בה מחדש גם בתקופה הסלג'וקית.
אבן בטוטה ביקר בעיר וציין כי "יש בה שבעה מסגדים לקיום תפילות יום שישי, ויש בה גנים מרהיבים, נחלים רב שנתיים ומעיינות שוצפים.
רוב בעלי המלאכה שם הן נשים יווניות, שכן יש בה יווניות רבות הכפופות למוסלמים ומשלמות דמי חוב לסולטאן, כולל הג'יזיה ומיסים אחרים".
העיר חיה בשלום במשך מאות שנים מבלי להיות מעורבת במלחמות באופן ישיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה, הכוחות היווניים הצליחו להתקרב עד ל, עיירה קטנה המרוחקת כ-20 ק"מ צפון-מערבית למרכז דניזלי, אך לא נכנסו לדניזלי.
במלחמת העולם הראשונה, דניזלי כרתה כרום.
ממוקם 45 דקות נסיעה ממרכז העיר.
הארכת הכביש המהיר איזמיר-איידן לדניזלי הוכרזה כבר כמה שנים.
תשתית ראשונית הונחה באיידן, אבל השאר עדיין צפויים להגיע.
לכביש איידן-דניזלי הנוכחי יש רמת תנועה גבוהה מאוד, במיוחד משאיות, כאשר לכל עיירה לאורך הכביש יש אזור תעשייה משלה.
לאודיקיאה על הליקוס – 6 ק"מ צפונית למרכז דניזלי בקרבת הכפר .
העיר הוקמה על ידי המלך הסלאוקי, אנטיוכוס השני, לכבוד אשתו, לאודיקה.
עיר מסחר זו הייתה מפורסמת בצמר ובבדי הכותנה שלה.
מכתב שנכתב על ידי לאודיקי אמר: "אני שמח.
יש לי מזל ואני לא זקוק לכלום." בעקבות רעידת אדמה גדולה שהרסה את העיר, מה שנותר מהעיר העתיקה היא אחת משבע הכנסיות של אסיה הקטנה, האצטדיון, האמפיתיאטרון וה, בור המים ואמת המים .
אתרי המורשת העולמית הייראפוליס ופמוקלה – 20 ק"מ צפונית למרכז דניזלי.
העיר הייראפוליס נוסדה על ידי המלך הפרגמוני בשנת 190 לפנה"ס.
קרבתה ללאודיקיאה הובילה ליריבות מסחרית וצבאית.
למרות רעידת אדמה עזה בשנת 17 לספירה, היא הגיעה לשיאה בתקופות הרומית והביזנטית.
היא שוחזרה במהלך המאות ה-2 וה-3 באבן ממחצבות באזור, בסגנון רומי.
שנותיה המפוארות ביותר של העיר היו בתקופת שלטונם של הקיסרים הרומיים ספטימיוס סוורוס וקרקלה והיא הפכה למושב אפיסקופלי במהלך התרחבות הנצרות.
אולם, כתוצאה מכמה רעידות אדמה, שהאלימה שבהן הייתה בשנת 1354, חלק גדול מהעיירה נהרס, ואנשיה היגרו.
החאן – הסלג'וקי אחאן, המרוחק 6 ק"מ ממרכז העיר על כביש אנקרה, וחלק גדול ממנו עדיין נותר, נבנה על ידי קרסונגור בן עבדאללה בשנים 1253–1254 כאשר שימש כמפקד לאדיק.
הוא שוחזר לאחרונה יחד עם הים העות'מאניים הסמוכים והוא עתיד להפוך לאטרקציה של מבקרים בזכות עצמו.
– הממוקם 17 ק"מ מזרחית למרכז העיר דניזלי בגובה 2,571 מטרים מעל פני הים הוא אתר פיקניק פופולרי בקרב תושבי דניזלי בקיץ ומהווה גם כנקודה הגבוהה ביותר במחוז הים האגאי.
הכפר הסמוך גונג'אלי, הנמצא על קו הרכבת, הוא אתר תיירות נוסף.
אנשים באים לאכול את הגבס החתוך דק בגריל פחמים הנקרא צ'פ שיש, עדיף עם לבנה וכוס ראקי.
יש פסל של אטאטורק בכיכר השקמה (Çınar Meydanı) במרכז העיר.
הערים התאומות של דניזלי הן:
דניפרובסקי ראיון (באוקראינית: Днепровский район) הוא רובע או "ראיון" של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
דניפרובסקי הוא אחד משלושה ראיונים של קייב, הנמצא על הגדה השמאלית של נהר דנייפר.
בדניפרובסקי ראיון ממוקמים אי טרוחנוב , הידרופארק, וגדת רוסנובסקאיה .
מחירי הנדל"ן בדניפרובסקי הכי גבוהים מכל הראיונים שנמצאים על הגדה השמאלית של דנייפר.
שישה גשרים ממוקמים בדניפרובסקי ראיון, המחברים בין הגדה הימנית והשמאלית של קייב.
דניז אוּנְדַף הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שטוטגרט מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה.
אונדף החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-TSV הבלסה, בקבוצת המילואים של איינטרכט בראונשווייג וב-SV מפן מהליגות הנמוכות בגרמניה.
בחודש אפריל 2020 פורסם כי אונדף יעזוב את SV מפן בתום עונת .
לאחר סיום חוזהו ב-SV מפן, חתם אונדף על חוזה לשלוש עונות ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מהליגה הבלגית השנייה.
ב-13 במרץ 2021, בעונתו הראשונה במועדון, סיימה רויאל אוניון סן-ז'ילואז במקום הראשון בליגה, והבטיחה את העפלתה לליגת העל הבלגית, כשאונדף מבקיע 17 שערים ב-26 הופעות ליגה.
ב-25 ביולי 2021 ערך אונדף את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית, בניצחון 1–3 על אנדרלכט, במסגרת המחזור הראשון לעונת .
ב-21 בנובמבר הבקיע לראשונה בקריירה רביעייה, בניצחון 1–7 על אוסטנדה במסגרת המחזור ה-15 בליגה.
בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך 25 הופעות ליגה, בהן הבקיע 18 שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם אונדף על חוזה לארבע עונות וחצי בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
הוא הושאל בחזרה לרויאל אוניון סן-ז'ילואז עד לתום עונת .
לקראת עונת 2022/2023 חזר לברייטון אנד הוב אלביון, וערך הופעת בכורה ב-7 באוגוסט בניצחון 1–2 על מנצ'סטר יונייטד.
אונדף הושאל מברייטון לשטוטגרט בחלון ההעברות של קיץ 2023, וב-9 באוגוסט 2024, חתם אונדף בשטוטגרט באופן קבוע, תמורת כ-30 מיליון אירו.
דנייפר הוא משגר לוויינים וחלליות רב־שלבי בעל מנוע דלק נוזלי, אשר פותח במשותף על ידי רוסיה ואוקראינה לשיגור לוויינים.
המשגר מבוסס על טיל בליסטי R-36М שפותח במפעל "יוז'מאש" באוקראינה הסובייטית בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בעקבות חתימה על האמנה לצמצום הנשק האסטרטגי היה צורך בפירוק כ-50% מטילי R-36M.
בהחלטת רוסקוסמוס וסוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה הוקמה חברה "קוסמוטראס" במטרה לבצע שינוי יעוד של טילים תוך התאמתם למשגר לוויינים וחלליות.
לידי החברה החדשה הועברו כ-160 טילים.
השלב הראשון והשני של הטיל נותרו ללא שינוי.
לשלב שלישי התווספה מערכת בקרה חדשה.
לשיגור המשגר הותאם כן שיגור 109 בקוסמודרום בייקונור.
כמו כן בוצעו כמה שיגורים מאתר שיגורים יאסני במחוז אורנבורג.
השיגור הראשון בוצע ב-21 באפריל 1999 הוא בוצע על ידי צוות של חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה.
בסך הכול בוצעו 22 שיגורים בהם היו 140 לוויינים מ-20 מדינות.
בשנת 2014 השיגור כלל לוויין ישראלי דוכיפת 1
בסוף 2014 כל השותפים האוקראינים עזבו את המיזם והוא הועבר לידי רוסיה כאשר כ-10% מהמניות היו בבעלות חברה מקזחסטן.
החברה הודיע שתכבד את החוזים שנחתמו לשנת 2015, אך מ-3 שיגורים מתוכננים בוצע שיגור בודד.
מאז לא היו שיגורים נוספים ולקוחות החברה עברו לספקים אחרים.
דנילו אלבים (בפורטוגזית: Danilo Alvim; 3 בדצמבר 1920 – 16 במאי 1996), היה כדורגלן ומאמן ברזילאי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אלבים בשיאו היה לאחד הקשרים האחוריים הטובים ביותר בעולם, שנודע כשחקן מתוחכם ואלגנטי מאוד, בעל שליטה טובה בכדור ומסירה מדויקת למרחקים גדולים.
הוא היה חלק מנבחרת ברזיל שסיימה כסגנית במונדיאל 1950 הביתי.
דניל דניאל קסטיו פרסיאדו (בספרדית: Denil Deniel Castillo Preciado; נולד ב-24 במרץ 2004 באקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מיטיולן מליגת העל הדנית ובנבחרת אקוודור.
קסטיו גדל במחלקת הנוער של ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו.
הוא הושאל במשך תקופה קצרה לאתלטיקו קין.
ב-24 באפריל 2023 חתם בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
ב-29 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על מטאליסט חרקוב במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
קסטיו היה חלק מסגל נבחרת אקוודור עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך הופעה אחת בטורניר.
ב-21 במרץ 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בשורות הנבחרת הבוגר של אקוודור - משחק מול נבחרת וונצואלה.
דנילו טורק (בסלובנית: Danilo Türk; נולד ב-19 בפברואר 1952) הוא דיפלומט סלובני, פרופסור למשפט בינלאומי, מומחה לזכויות אדם ופוליטיקאי סלובני, שכיהן כנשיא סלובניה בשנים 2007–2012. הוא היה שגריר סלובניה הראשון באו"ם, מ-1992 עד 2000, והיה עוזר מזכ"ל האו"ם לעניינים מדיניים מ-2000 עד 2005.אשתו היא ברברה מיקליץ' טיורק.
טורק הוא פרופסור אורח למשפט בינלאומי באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ליובליאנה, ועמית בכיר שאינו תושב במכון צ'ונגיאנג ללימודים פיננסיים באוניברסיטת רנמין בסין בבייג'ינג.
הוא מייסד קרן דנילו טורק, המוקדשת בעיקר לשיקום ילדים קורבנות סכסוכים.
טורק הוא גם יו"ר הפאנל העולמי הגבוה למים ושלום ויו"ר מועצת המנהלים של יוזמת ההגינות העולמית, וושינגטון הבירה-ארגון לא ממשלתי המוקדש לפיתוח כלכלי וחברתי במדינות מתפתחות.
טורק נולד במשפחה מהמעמד הבינוני נמוך במריבור, סלובניה (אז חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה).
הוא למד בבית הספר היסודי של מאריבור.
בשנת 1971 נרשם לאוניברסיטת ליובליאנה, שם למד משפטים.
לאחר סיום לימודיו ב-1975 שימש כמזכיר הוועדה לענייני מיעוטים וגולים בברית הסוציאליסטית של אנשים עובדים (SZDL), ארגון בחסות המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
בדצמבר 1979 התמנה ליו"ר הוועדה ולחבר הוועד הפועל של ה-SZDL.
הוא קיבל תואר שני עם תזה על זכויות מיעוטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בלגרד.
בשנת 1978 הפך לעוזר הוראה בפקולטה למשפטים בליובליאנה.
בשנת 1982 קיבל את הדוקטורט שלו עם עבודת דוקטורט על עקרון אי ההתערבות במשפט הבינלאומי באוניברסיטת ליובליאנה וקיבל עבודה במשרה מלאה כפרופסור עוזר באוניברסיטה בפקולטה למשפטים של ליובליאנה.
בשנת 1983 התמנה למנהל המכון למשפט בינלאומי באוניברסיטת ליובליאנה.
בשנים הבאות עסק בזכויות אדם ומיעוטים.
באמצע שנות ה-80 הוא שיתף פעולה עם אמנסטי אינטרנשיונל כדי לדווח על סוגיות של זכויות אדם ביוגוסלביה.
משנת 1992 עד שנת 2000 היה טורק הנציג הסלובני הקבוע הראשון באו"ם.
במהלך תקופה זו הוא הבטיח את בחירתה של סלובניה למועצת הביטחון של האומות המאוחדות בשנים 1998–1999 והיה נשיאה מאוגוסט 1998 עד בנובמבר 1999. בין השנים 1996–1998 היה חבר בוועדת האו"ם לזכויות אדם.
בשנים 2000–2005 כיהן כעוזר מזכ"ל האו"ם לעניינים מדיניים תחת המזכ"ל קופי אנאן.
בשנת 2005 חזר לסלובניה והתמנה לפרופסור למשפט בינלאומי.
ממאי 2006 עד דצמבר 2007 כיהן כסגן דיקן לענייני סטודנטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ליובליאנה.
טורק פרסם למעלה מ-100 מאמרים בכתבי עת משפטיים שונים ושלושה ספרים.
הוא חיבר את הספר הסלובני הראשון על המשפט הבינלאומי.
ביוני 2007 התמודד טורק בבחירות לנשיאות סלובניה.
כמועמד עצמאי, הוא נתמך על ידי קואליציה רחבה של מפלגות שמאל, שהורכבה ממפלגת האופוזיציה זארס והסוציאל-דמוקרטים (סלובניה)
, המפלגה הדמוקרטית של הגמלאים של סלובניה, המפלגה הנוצרית-סוציאליסטית החוץ-פרלמנטרית והמפלגה הדמוקרטית של סלובניה.
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות, שנערך באוקטובר 2007, הוא הגיע למקום השני עם 24.54% מהקולות, מה שהביא אותו להתמודד מול מועמד המרכז-ימין לוז'ה פטרלה (שקיבל 28.50% מהקולות).
הוא ניצח בבחירות בנובמבר 2007 עם 68.2% מהקולות והפך לנשיא השלישי של סלובניה בדצמבר 2007. טורק התמודד בבחירות חוזרות ב-2012, אך הפסיד בבחירות לבורוט פאחור.
דניז אקדניז הוא שחקן אוסטרלי.
ב-2014 הוא כיכב בסרט הפנטזיה "אני, פרנקנשטיין" ובסרט הדרמה "עקבות במים".
ב-2016 גילם את אלאדין בסדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה".
מאז הופיע אקדניז בסדרות הטלוויזיה "הדיילת" (2020 2022) ו"פוטנציאל גבוה" (2024 הווה), והסרטים העצמאיים מ-2023 "שקרים קטנים" ו"כסף טיפש" .
משפחתו היגרה לאוסטרליה, הם רשמו את אחיו (שמבוגר ממנו בשבע שנים) לשיעורי דרמה כדי לעזור לו להשתלב חברתית.
אקדניז הלך בעקבות אחיו והחל להופיע בגיל שמונה.
הוא חידד את כישורי הביצוע שלו באקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה, ובסטודיו למשחק של מלבורן.
לפני שפנה למשחק אקדניז התאמן והתחרה באופן מקצועי באמנויות לחימה משולבות.
הוא אלוף ג'ו ג'יטסו ויקטוריאני.
התפקיד הראשון של אקדניז היה בסרט האוסטרלי "Puppy" ב-2005. לאחריו קיבל תפקיד קבוע כראף בסדרת הטלוויזיה של דיסני "אחרי הצלצול" בה שיחק מ-2007 עד 2009.
הוא היה מועמד לשחקן הטוב ביותר ב-2010 בפרס אינסייד לקולנוע, על תפקידו כהומר בשובר הקופות האוסטרלי "מחר, בפרוץ המלחמה" .
ב-2014 הופיע אקדניז בסרטים "אני, פרנקנשטיין" יחד עם ארון אקהרט, ביל ניי ומירנדה אוטו ו"עקבות במים" בכיכובו של ראסל קרואו.
הוא שיחק בתפקיד חוזר בתור אלאדין בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" מ-2016 עד 2017, וכרוב ולנס בעונה השלישית של "סירנה" ב-2020.
אקדניז שיחק את מקס בעונות הראשונה והשנייה של המותחן הקומי "הדיילת" (לצד קיילי קווקו וזושה מאמט).
ב-2023 הוא הופיע בסרטים "שקרים קטנים" עם ג'וליה לואיס-דרייפוס ו"כסף טיפש" .
החל מ-2024 הוא מגלם את לב "אוז" אוזדיל בסדרת הטלוויזיה "פוטנציאל גבוה" .
אקדניז מתגורר כיום בלוס אנג'לס, הוא מאורס לשחקנית האמריקאית ריילי דנדי.
שנה סרט תפקיד הערות 2005 Puppy עומר סרט עלילתי 2010 מחר, בפרוץ המלחמה הומר יאנוס 2013 גשמי אפריל טאריק 2014 אני, פרנקנשטיין ברכל סרט עלילתי עקבות במים אימאם 2020 Sightless האח עומר 2023 שקרים קטנים וינס כסף טיפש בריגסי
שנה משחק תפקיד הערות 2016 Call of Duty: Infinite Warfare PO1 דן "וולף" ליאל משימת הקמפיין: "איום עולה" Battlefield 1 מתאו קוצ'יולה
שנה יצירה פרס קטגוריה תוצאה 2010 מחר, בפרוץ המלחמה פרס אינסייד לקולנוע השחקן הטוב ביותר
דנילסון פריירה נבס (בפורטוגזית: Denílson Pereira Neves; נולד ב-16 בפברואר 1988 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי.
דנילסון שימש גם בתפקיד הקפטן של נבחרת ברזיל עד גיל 20.
דנילסון הוא בנם של לוסיאנה פריירה וז'וזה נבס.
אביו היה קשר בבוטאפוגו שבמדינת פאראיבה.
אמו של דנילסון נפטרה כשהיה בן 10. משפחתו של דנילסון הייתה ענייה מאוד ונאבקה על קיומה בפאבלות המסוכנות של סאו פאולו.
דנילסון החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל סאו פאולו, והיה חלק מהסגל שזכה בגביע הליברטדורס ובאליפות העולם לקבוצות כדורגל בשנת 2005. דנילסון היה שחקן מחליף בסאו פאולו, והשתתף רק ב-12 משחקים במדי המועדון, מתוכם שמונה כמחליף העולה מן הספסל.
ב-31 באוגוסט 2006 הצטרף דנילסון למועדון הכדורגל ארסנל תמורת סכום של 3.4 מיליון לירות שטרלינג, וקיבל את חולצה מס' 15. העברה זו נחשבה למפתיעה כיוון שלדנילסון לא היה ניסיון רב במועדון כדורגל בכיר.
ארסן ונגר, מאמן ארסנל, אמר על דנילסון כי הוא "קצת בין תומאס רוזיצקי לז'ילברטו".
דנילסון נכלל בסגל השחקנים של ארסנל לקראת המשחק ב-17 באוקטובר 2006 נגד צסק"א מוסקבה בליגת האלופות, אך לא עלה כמחליף.
הופעת הבכורה שלו בארסנל הייתה ב-24 באוקטובר 2006, במשחק הסיבוב השלישי של גביע הליגה נגד וסט ברומיץ' אלביון.
דנילסון שיחק גם בשאר משחקי ארסנל בטורניר הגביע של 2006. משחקו הראשון בפרמייר ליג היה כמחליף בהפסד החוץ 0 - 1 לשפילד יונייטד ב-30 בדצמבר 2006.
דנילסון שיחק בכל נבחרות ברזיל החל מגיל 15. בנובמבר 2006 הוא זומן לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק הידידות נגד נבחרת שווייץ, אך לא שותף במשחק וישב לכל אורכו על ספסל המחליפים.
דנילסון הבקיע את שערו הראשון במדי ארסנל במשחק הניצחון 2 - 0 נגד ניוקאסל יונייטד במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה שנערך ב-25 בספטמבר 2007. ב-18 באוקטובר הוכרז כי דנילסון וארסנל חתמו על חוזה חדש לטווח ארוך.
דנילסון הבקיע שער גם במשחק גביע הליגה הבא, נגד שפילד יונייטד ב-31 באוקטובר 2007. הפעם הראשונה שדנילסון פתח במשחק ליגה הייתה בניצחון 2 - 0 על ויגאן אתלטיק.
במשחק רבע גמר גביע הליגה נגד בלקברן רוברס ספג דנילסון כרטיס אדום מספר רגעים לפני תוספת הזמן, והורחק לראשונה בקריירה שלו בארסנל.
דנילסון היה בהרכב הפותח של ארסנל בחמשת המשחקים שנערכו באוגוסט 2008, והבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בניצחון הבית 3 - 0 על ניוקאסל יונייטד.
הוא המשיך לפתוח בהרכב גם בחודש שלאחר מכן, והבקיע את שער הליגה השני שלו בניצחון החוץ 3 - 1 על בולטון וונדררס.
בעקבות היעדרותו של ססק פברגאס מהמגרשים בחודשים האחרונים של 2008 הוא זכה ליותר דקות משחק.
ב-11 במרץ 2009 הוא הבקיע את הפנדל השביעי והמכריע בניצחון על א.ס.
רומא, שבזכותו העפיל המועדון לרבע גמר ליגת האלופות.
את עונת 2009/2010 הוא פתח עם שער מ-25 מטרים מול שוער אברטון טים הווארד, שסייע לארסנל לנצח במשחק החוץ בתוצאה 6 - 1. חודש אחד לאחר מכן חתם על חוזה חדש עם הנהלת ארסנל, הפעם לחמש שנים.
אולם, זמן קצר לאחר מכן נפצע בגבו, ונאלץ להיעדר מהמגרשים למשך כחודשיים.
הופעתו הראשונה לאחר מכן הייתה במשחק הביתי בליגת האלופות מול סטנדרד ליאז' ב-23 בנובמבר, שבו הבקיע את השער השני בניצחון 2 - 0. היה זה משחקו ה-100 של דנילסון במדי ארסנל.
דנילסון המשיך לשחק ולהבקיע שערים במדי ארסנל בכל המסגרות, כולם בבעיטות מחוץ לרחבת העונשין.
עם עליית קרנו של השחקן הצעיר ג'ק וילשר וההתמודדות עם השפעות פציעתו חל פיחות במעמדו של דנילסון בקבוצה, ובעונת פתח בהרכב הראשון בשישה משחקי פרמייר ליג בלבד ועלה כמחליף בעשרה נוספים.
במסגרות האחרות פתח ב-14 משחקים ועלה כמחליף בשני משחקים נוספים.
ב-19 במאי 2011 הודיע דנילסון כי יעזוב את ארסנל במהלך הקיץ, ובסופו של דבר הושאל לסאו פאולו מברזיל, שממנה הגיע לארסנל.
דנילסון טען מספר פעמים כי הצלחתו בארסנל נובעת מהחסות שפרש עליו הברזילאי ז'ילברטו סילבה, ששימש כ"אביו" לאחר שעבר מברזיל ללונדון.
ב-15 ביוני 2013 עזב השחקן סופית את ארסנל וחתם לארבע שנים בסאו פאולו, אליה היה מושאל מארסנל.
בעונת עבר לאל-ווחדה מאיחוד האמירויות.
דניס ג'וזף אוונס היה כדורגלן אנגלי.
אוונס נולד באלסמר פורט שבצ'שייר, והחל את קריירת הנוער שלו במועדון המקומי.
הוא נבחן בלא הצלחה בוולבס, ובינואר 1951 חתם בארסנל.
לאחר שנתיים בקבוצת המילואים ובקבוצת הנוער של המועדון ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול האדרספילד טאון ב-22 באוגוסט 1953. בעונתו הראשונה הוא שיחק רק בחלק מהמשחקים, אך בעונתו השנייה בארסנל הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב בעמדת המגן השמאלי, במקום וולי ברנס.
אוונס היה שחקן הרכב קבוע עד סוף העשור.
בתקופה זו הוא הבקיע את אחד מהשערים הידועים ביותר בהיסטוריה של ארסנל; לקראת סוף המשחק מול בלקפול ב-17 בדצמבר 1955 התוצאה הייתה 4 - 0, כאשר לפתע נשמעה שריקה מכיוון הקהל.
אוונס חשב ששופט המשחק שרק לכיוונו, ובעט בכדור בשמחת ניצחון.
כתוצאה מהבעיטה הכדור חלף על פני שוער ארסנל קון סאליבן, וחדר לרשת.
המשחק הסתיים בתוצאה 4 - 1.
הוא היה המגן השמאלי הבכיר של ארסנל עד המשחק מול וולבס ב-29 באוגוסט 1959, שבו שבר את קרסולו.
אף על פי שהתאושש הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו הקודמת.
לאחר שבילי מק'קולו הובא על מנת למלא את מקומו הוא השתתף בשישה משחקים נוספים (האחרון מול טוטנהאם הוטספר ב-16 בינואר 1960), ולאחר מכן עבר לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
הוא היה שחקן ארסנל עד 1963, וסייע לאמן את קבוצות המילואים והנוער.
לאחר מכן הוא עבד בלוטון טאון באותם תפקידים.
לאחר מכן הוא פרש מתחום הכדורגל.
דנילו אגוסטין "ג'יי.אר." פינוק הוא כדורסלן אמריקאי-פנמי המשחק בעמדת הקלע ששיחק בישראל בקבוצות ברק נתניה ומועדון כדורסל הבקעה ובנבחרת פנמה.
בצעירותו שיחק פינוק באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אותה הוביל פעמיים לטורניר אליפות המכללות (2005, 2006).
לאחר שסיים את המכללה בשנת 2006, נבחר במקום ה-58 בדראפט ה-NBA על ידי דאלאס מאבריקס ולאחר מספר ימים הועבר ללוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק במשחקי קדם העונה אך נחתך מהסגל בטרם שיחק משחק רשמי.
לאחר שלא הצליח לחתום באף קבוצת NBA, יצא לאירופה וחתם בגיסן הגרמנית, בה העמיד ממוצעים של 15 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים.
באמצע העונה עבר לארקנסו רימרוקטס מליגת ה-NBDL.
בסיום העונה עבר לקולוסוס רודוס היוונית, בה קלע 15 נקודות והוריד 5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
את עונת החל פינוק ברוזנטו מהסרייה ב' ובמרץ 2009 עבר לליברטד (סונצ'לס) הארגנטינאית, אך כבר לאחר חודשיים עבר לקפיטאנס דה ארצ'יבו הפואטרו ריקנית, אותה עזב לאחר 24 משחקים בהם קלע 15.7 נקודות, הוריד 7 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים בממוצע למשחק וחתם באליצור מכבי נתניה מליגת העל הישראלית.
לקראת עונת חתם בקבוצת מועדון כדורסל הבקעה.
במהלך חודש נובמבר 2011 שוחרר פינוק מהקבוצה בשל מציאת מריחואנה בביתו במהלך חיפוש משטרתי.
פינוק שיחק גם בנבחרת פנמה אותה הוביל למקום השלישי באליפות מרכז אמריקה 2009 עם ממוצעים מצוינים של 27 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
דניס ג'וזף ארווין (באירית: Denis Joseph Irwin; נולד ב-31 באוקטובר 1965 בקורק) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדות ההגנה.
ידוע בעיקר בשל היותו מהשחקנים החשובים של מנצ'סטר יונייטד שזכתה בתארים רבים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ובראשית שנות האלפיים, ומדורג שמיני בדירוג ההופעות של המועדון בכל הזמנים.
לאורך הקריירה שלו ערך גם 56 הופעות במדי נבחרת אירלנד.
ארווין נולד וגדל בקורק שבאירלנד ולמד בבית הספר סקול קריוסט רי שבעיר.
כתלמיד בבית הספר הוא הצטיין הן בכדורגל גאלי והן בהרלינג, לפני שהחליט לעבור למשחק הכדורגל.
במהלך משחקי ההרלינג הוא שיחק מספר פעמים בקרוק פארק, האצטדיון הגדול באירלנד, ושיחק גם נגד ניאל קווין, חברו לעתיד בנבחרת הכדורגל האירית.
ארווין החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1983 בקבוצת לידס יונייטד, ששיחקה באותו זמן בליגה השנייה.
לאחר שלוש שנים בקבוצה במהלכן השתתף ב-72 משחקים, הפך לשחקן חופשי ועבר לאולדהאם אתלטיק ב-1986. במדי אולדהאם הוא שיחק ארבע שנים ובעונתו האחרונה בקבוצה, , סייע לה להגיע לחצי גמר גביע ה-FA ולמשחק הגמר של גביע הפוטבול ליג.
לאחר אותה עונה נרכש כרטיס שחקנו של ארווין על ידי הקבוצה הבכירה מנצ'סטר יונייטד, ששילמה תמורתו 650,000 לירות שטרלינג.
במדי מנצ'סטר יונייטד שיחק ארווין 12 שנים והיה אחד מהשחקנים החשובים בהגנת הקבוצה.
הוא היה שותף לזכייתה בשבע אליפויות הפרמייר ליג, בשלושה גביעים אנגליים בשנים 1994, 1996 ו-1999, בגביע הפוטבול ליג ב-1992 ובגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1991. לשיא הגיע עם הקבוצה בעונת , עת סייע לה לזכות בטרבל - ליגת האלופות, אליפות הפרמייר ליג וגביע ה-FA.
ארווין שיחק לרוב בעמדות הבלם וליכולתו היציבה בהגנה בשילוב ההשפעה שהייתה לו על משחק ההתקפה היו חלק גדול בהצלחה של מנצ'סטר.
הוא התמחה גם בלקיחת בעיטות חופשיות ובעיטות עונשין, ולקראת סיום הקריירה שלו שיחק גם כמגן שמאלי כשהועדף על פני פיל נוויל שהיה צעיר ממנו.
במהלך תקופתו במנצ'סטר יונייטד נבחר ארווין פעמיים לנבחרת העונה בליגה האנגלית, בשנים 1994 ו-1999.
במקביל למשחקו במנצ'סטר יונייטד שיחק ארווין בין השנים 1990 ו-1999 בנבחרת אירלנד, במדיה שיחק 56 פעמים וכבש ארבעה שערים.
הוא היה שותף להעפלת הנבחרת האירית לשלב שמינית הגמר במונדיאל 1994. את הופעתו האחרונה במדי מנצ'סטר יונייטד ערך ארווין במשחק מול צ'רלטון אתלטיק באולד טראפורד ב-12 במאי 2002, וכהוקרה על תרומתו הרבה לקבוצה קיבל מהמאמן אלכס פרגוסון את סרט הקפטן במשחק זה.
ארווין הצטרף לקבוצת וולברהמפטון וונדררס כשחקן חופשי ביולי 2002, באותו זמן שבו הגיע לקבוצה גם חברו לשעבר במנצ'סטר יונייטד, פול אינס.
בעונתו הראשונה בוולבס, , הוא הבקיע שני שערים וסייע לקבוצה לעלות לפרמייר ליג.
כאשר שיחקה הקבוצה נגד מנצ'סטר יונייטד בעונה שלאחר מכן זכה ארווין לתשואות ביציעי האולד טראפורד.
בסיום עונת ירדה וולבס בחזרה לליגת המשנה וארווין הודיע על פרישה מכדורגל, בגיל 38. לאחר פרישתו, החל ארווין ב-2004 לעבוד כמגיש בערוץ הטלוויזיה של מנצ'סטר יונייטד והוא משמש בתפקיד זה עד היום.
דניס אאוגו הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא ניגרי ששיחק בעמדת המגן.
לזכותו של אאוגו 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה.
אאוגו נולד באוברויט, פרבר של קרלסרוהה שבגרמניה המערבית, לאב ניגרי ולאם גרמניה, והתאמן כילד במועדון קרלסרוהה.
הוריו נפרדו בשנת 2000, ואאוגו עבר עם אביו לעיר ברוכסל, ולכן נאלץ לעזוב את קרלסרוהה ולעבור לוולדהוף מנהיים, שם שיחק שנתיים כנער.
בגיל 15 עבר אאוגו לפרייבורג, שם הצטיין במחלקת הנוער של המועדון ונצפה ככישרון גדול לעתיד.
דניס אאוגו ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בשנת 2004 במדי פרייבורג במשחק נגד המבורג, כאשר היה בן 17 בלבד.
אאוגו נשר עם פרייבורג אל הבונדסליגה השנייה בעונת הבכורה שלו במועדון, 2004/05. לאחר מכן, שיחק אאוגו שלוש עונות נוספות בפרייבורג, ושיתף פעולה בקישור עם סומאילה קוליבאלי, סאשה ריטר, רודה ענתר וג'ונתן פיטרויפה, כאשר בעונת 2005/06 הבקיע שישה שערי ליגה, וסיים עם פרייבורג במקום הרביעי, מרחק שתי נקודות מעליית ליגה.
בעונת 2006/07 אאוגו לא הבקיע שערים, אך סיים עם הקבוצה שוב במקום הרביעי, ופרייבורג לא עלתה רק בגין הפרש שערים נחות משל דיסבורג שעלתה.
בעונת 2007/08 רשם אאוגו עונת שיא, בה הבקיע ארבעה שערים ובישל תשעה, אך שוב כשלה קבוצתו להעפיל לבונדסליגה, כאשר סיימה חמישית, מרחק חמש נקודות מעליית ליגה.
בתום עונה זו, עזב אאוגו את הקבוצה, לאחר שערך בסך הכל 94 הופעות, בהן כבש 11 שערים.
בקיץ 2008 חתם אאוגו על חוזה לארבע שנים בהמבורג, ביחד עם חברו מפרייבורג ג'ונתן פיטרויפה.
אאוגו תופקד בהמבורג בתפקיד הגנתי יותר משהיה לו בפרייבורג, ושיתף פעולה בעונות הראשונות בקישור עם פיטרויפה, פיוטר טרוכובסקי, דוד יארולים וגי דמל.
בעונתו הראשונה בהמבורג, 2008/09, סיימו אאוגו והמבורג במקום החמישי בבונדסליגה.
בעונת 2009/10 סיימה המבורג שביעית, אך אאוגו תפס מקום חשוב במיוחד בקישור של הקבוצה, וערך 31 הופעות ליגה.
לאחר עונה נוספת במרכז הטבלה, סיימו אאוגו והמבורג בעונת 2011/12 במקום ה-15. בעונת 2012/13 אאוגו והמבורג סיימו במקום השביעי, אך זכורה מעונה זו תבוסה בתוצאה 2–9 לבאיירן מינכן, לה אאוגו היה שותף.
בעונה זו הבקיע אאוגו את שני שערי הליגה הראשונים שלו בהמבורג.
את עונת 2013/14 החל אאוגו בהמבורג, אך הושאל באוגוסט 2013 לשאלקה 04 עד לתום העונה.
בעונת ההשאלה של אאוגו לשאלקה 04, הוא ערך תשע הופעות ליגה בלבד, לאחר שהחמיץ את החלק השני של העונה בגין פציעה.
את העונה הזו סיימה שאלקה במקום השלישי בבונדסליגה, והבטיחה את השתתפותה בליגת האלופות בעונת 2015/16. ביוני 2014 חתם אאוגו בשאלקה על חוזה קבוע לשלוש שנים.
בעונת 2014/15 סיים אאוגו עם שאלקה במקום השישי בבונדסליגה, והגיע עם שאלקה לשמינית גמר ליגת האלופות, שם הודחה הקבוצה על ידי ריאל מדריד.
בעונת 2015/16 סיימו אאוגו ושאלקה במקום החמישי בבונדסליגה.
בתום עונת 2016/17 שוחרר אאוגו מהקבוצה כשהסתיים חוזהו.
ב-9 באוגוסט 2017 חתם אאוגו בשטוטגרט, העולה החדשה לבונדסליגה.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2017/18, הציג אאוגו יכולת טובה מאוד בהגנה שכללה גם את הולגר באדשטובר, בנז'מן פבאר ואנדראס בק, והקבוצה סיימה במקום השמיני.
בעונת 2018/19 נשר אאוגו עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה, לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-16 בבונדסליגה והפסידה במשחקי המבחן לאוניון ברלין בשערי חוץ.
לאחר ירידת הליגה, עזב אאוגו את שטוטגרט לאחר שתם חוזהו במועדון.
בספטמבר 2019 חתם אאוגו בהנובר 96 מהבונדסליגה השנייה, אליה עבר בהעברה חופשית.
אאוגו ערך ארבע הופעות ליגה במדי הנובר, ובינואר 2020 סיכמו אאוגו והקבוצה על התרת החוזה באופן הדדי.
באוגוסט 2020 הודיע אאוגו על פרישה ממשחק פעיל.
ב-23 במרץ 2007 ערך אאוגו את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של גרמניה במשחק נגד הנבחרת הצעירה של אוסטריה.
בשנת 2009 אאוגו היה שותף בזכייתה הנבחרת הצעירה של גרמניה באליפות אירופה עד גיל 21 ואף נכנס כמחליף בדקה ה-83 במשחק הגמר בו גרמניה ניצחה 0–4 את הנבחרת הצעירה של אנגליה.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבוגרת ערך אאוגו ב-6 במאי 2010 במשחק ידידות נגד נבחרת מלטה, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 0–3. בהמשך זומן גם לסגל של נבחרת גרמניה למונדיאל 2010, אך שותף רק במשחק על המקום השלישי, בו שיחק 90 דקות בניצחון של גרמניה 2–3 על נבחרת אורוגוואי.
לאחר מכן ערך אאוגו מספר הופעות במוקדמות יורו 2012 ובמספר משחקי ידידות, אך לא זומן לטורנירים גדולים נוספים.
דניס אוברבי הוא סופר ועיתונאי אמריקאי בתחום המדע הפופולרי, משמש ככתב לענייני מדע של הניו יורק טיימס.
אוברבי קיבל תואר ראשון בפיזיקה מ-MIT ובשנת 1970 החל ללמוד לתואר שני באסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנת 1976 הוא מונה לעוזר עורך במגזין האסטרונומיה Sky & Telescope.
משנת 1976 עד ל-1980 היה עורך בכיר במגזין המדע Discover.
אחר כך החל בקריירה של פרילנסר, כשהוא כותב למגוון עיתונים ומגזינים בהם הלוס אנג'לס טיימס, Science והטיימס.
בשנת 1998 הצטרף כסגן עורך מדעי לעיתון הניו יורק טיימס ואחר כך מונה לכתב המדעי.
בספרו "איינשטיין מאוהב", מתאר אוברבי את חייו של איינשטיין מילדותו ועד מותו, על ההיבטים השונים: איינשטיין כאיש משפחה, חבריו, הפופולריות שלו אצל הסטודנטים, התמודדותו מול הממסד המדעי, וכמובן קשייו בניסוח התיאוריה שלו.
הספר גם עוסק בשאלה כמה הייתה שותפה מילבה מאריץ', אשתו הראשונה של איינשטיין, בפיתוח תורת היחסות.
הקריאה בספר מהנה, אך דורשת מאמץ מקוראים שאינם בעלי ידע מספק בפיזיקה.
הלבבות הבודדים של הקוסמוס : סיפור החתירה המדעית אל סודות היקום, זמורה-ביתן, 1999
איינשטיין מאוהב : רומן מדעי, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 2005.
דניס - דני שובבני הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1993, בבימויו של ניק קאסל ובהפקתו של ג'ון יוז, אשר מבוסס על רצועת הקומיקס "דני שובבני" מאת האנק קטצ'אם.
בסרט זה, דניס נאלץ לגור באופן זמני אצל מר וילסון בעקבות נסיעתם של הוריו לעבוד בערים אחרות, אף על פי שמר וילסון שונא את דניס בגלל תעלוליו.
באותו זמן מגיע גנב בשם סם המאיים להפר את שלוות העיירה, אולם בסוף דניס תופס אותו וסם נכלא.
וולטר מתאו - מר וילסון
מייסון גמבל - דניס מיצ'ל
ג'ואן פלורייט - מרתה וילסון
ליאה תומפסון - אליס מיצ'ל
רוברט סטנטון - הנרי מיצ'ל
כריסטופר לויד - סאם הגנב
דנים (בדנית: Danskere) הם עם סקנדינבי הדובר דנית.
רוב העם הדני, כ-6 מיליון אנשים, חי בדנמרק.
בנוסף הדנים נמצאים כמיעוט גדול בגרינלנד (11% מהתושבים) ואיי פארו (6% מהתושבים) שהיו שטחים בשליטתם עד המאה ה-20. בנוסף חי מיעוט דני של כ-50,000 איש במחוז שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
במחוז זה משמשת הדנית כשפה הרשמית ויש בו בתי ספר ואגודות שונות המתנהלים בדנית.
בנוסף מתגוררים דנים רבים גם בארצות הברית, קנדה, ברזיל ומדינות נוספות.
לפי ה-"Chronicon Lethrense" שנכתב במאה ה-12, התחלקו האומות הנורדיות לשלוש ממלכות.
המלך נור קיבל את נורווגיה, המלך דן את דנמרק והמלך אוסטן (Østen) את שוודיה.
שם העם והארץ נגזרו משמו של המלך דן.
הדנים היו שבט גרמאני צפוני ומוצאם אינו ברור.
הם מוזכרים לראשונה במאה ה-6 בכתביהם של יורדנס, פרוקופיוס וגרגוריוס מטור.
שפתם הייתה נורדית עתיקה, שפה אשר הייתה משותפת לדנים ולשבטים נוספים אשר ישבו בנורווגיה, בשוודיה ומאוחר יותר איסלנד.
בתארו את סקנדזה (אזור צפון אירופה) בספרו גטיקה, מציין יורדנס כי הדאני, אשר היו מאותו גזע כמו ה"סואדיטי" (השוודים), גרשו את ההרולים ולקחו את אדמתם.
בתחילת המאה ה-8 הקימו הדנים עיירות מסחר בתחומי שליטתם, ובכלל זה הדבי, ריבה, ויבורג ואורהוס, והרחיבו יישובים קיימים כגון אודנסה ואלבורג.
הדבי גדלה והפכה במהירות ליישוב הגדול ביותר בסקנדינביה ושמרה על מעמד זה עד חורבנה בשנת 1066.
מסביבות שנת 800 החלו הדנים בעידן של פשיטות מאורגנות היטב על אירופה דרך החופים והנהרות.