tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נתוני תוצאות אלה הושגו במרכז אקדמי לאפילפסיה ואובדן מעקב ההמשך היה גדול.
מחברי המחקר מצביעים על זה כגורם שיכול להטות את נתוני התוצאות שלהם.
אפילפסיה היסטרית הוא מונח היסטורי המתייחס למצב כפי שתואר על הנוירולוג הצרפתי ז'אן-מרטן שארקו לפיו אנשים שיש להם נוירוזה "השיגו" סימפטומים הדומים לפרכוסים כתוצאה מכך שטופלו באותה מחלקה כמו חולים שיש להם אפילפסיה אמיתית.
פרכים היא בירת מחוז לודוויגשלוסט-פרכים שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה.
העיר היא מקום הולדתו של הפילדמרשל הלמוט פון מולטקה הזקן, שלזכרו הוקמה אנדרטה בעיר ב-1876. העיר נוסדה בשנת 1210 לערך.
אחד מענפי משפחתו של הדוכס ממקלנבורג התגורר בפרכים במהלך חלק מהמאה ה-14. פרכים נעשתה לעיר תעשייתית במהלך המאה ה-16, אך פריחתה נגדעה עם פרוץ מלחמת שלושים השנים.
פרל וית'רינגטון תפקדה כמרגלת במנהלת המבצעים המיוחדים שהפעילה בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ססיל פרל ותרינגטון נולדה וגדלה בצרפת להורים אשר גלו מבריטניה, והייתה אזרחית בריטית.
אביה נולד לכסף, אך בזבז את רובו, ופרל נאלצה לעיתים קרובות לנהל משא ומתן עם בעלי החובות, על מנת להציל אותם, שלא יישארו חסרי כל.
היא הועסקה בשגרירות בריטניה בפריז והתארסה להנרי קורניולי (1910–1999), כאשר הגרמנים פלשו לצרפת, במאי 1940.
היא ברחה מצרפת הכבושה עם אמה ושלוש אחיותיה בדצמבר 1940. היא הגיעה לבסוף ללונדון, שם מצאה עבודה במשרד תעופה, בחיל העזר האווירי לנשים.
נחושה להיאבק נגד הכיבוש הגרמני של צרפת, ומתוך רצון לתפקיד פעיל יותר במאבק, היא הצטרפה למנהלת המבצעים המיוחדים של בריטניה, ב-8 ביוני 1943.
בהינתן שם קוד "מארי", ותרינגטון צנחה בצרפת הכבושה.
ב-22 בספטמבר 1943. שם היא הצטרפה למוריס סאות'גייט, מנהיג מערכת המבצעים המיוחדים של בריטניה, ובמשך 8 חודשים היא התחזתה לאשת מכירות קוסמטיקה, היא עבדה בתור שליחה של סאות'גייט.
לאחר שהגסטפו עצר את סאות'גייט במאי 1944 וגירש אותו למחנה הריכוז בוכנוואלד, ותרינגטון הפכה למנהיגה של המערכת החדשה של המבצעים המיוחדים, תחת שם הקוד החדש "פאולין", במשולש ולנקאי-איסודון-שאטאוראוקס.
היא ארגנה מחדש את המערכת בעזרתו של ארוסה, אנרי קורניולי, והגישו מועמדות יותר מ-1,500 חברים בקבוצת המאקי.
הם מילאו תפקיד חשוב בלחימה בצבא הגרמני בימי הפלישה לנורמנדי.
הם היו כה יעילים, שהמשטר הנאצי הניח על ראשה של ותרינגטון בנדיבות סכום של 1,000,000 דולר.
הגרמנים אף ציוו על 2,000 איש לתקוף את כוחה בארטילריה בקרב של 14 שעות.
קורניולי דיווח, "הותקפנו על ידי 2,000 גרמנים ב -11 ביוני 1944 בשעה 8 בבוקר, והמאקיס הקטנים, המהווים כ -40 גברים, חמושים היטב ולא מאומנים, ניהלו מאבק נהדר, יחד עם השכנים הקומוניסטים מאקי, שמנו כ־100 גברים".
ותרינגטון דיווחה שהקרב נמשך 14 שעות ושהגרמנים איבדו 86 איש, בעוד שהמאקיס איבדו 24 "כולל אזרחים שנורו ונפצעו".
ותרינגטון נמלטה לשדה תירס עד שהגרמנים עזבו את המקום.
אף על פי שהגרמנים פרקו את יחידתה של ותרינגטון, היא ערכה אותה מחדש במהירות והשיקה בקנה מידה גדול התקפות גרילה, שגרמו להרס בין טורים גרמניים שנסעו אל שדה הקרב דרך אזור הפעילות שלה.
הכוח שהיא פיקדה עליו הרג 1,000 חיילים גרמנים, תוך כדי מספר נפגעים מצידה.
ויתרינגטון שיבשה יותר מ-800 פעמים קו רכבת חשוב המחבר את דרום צרפת עם נורמנדי.
בסופו של דבר היא הובילה לכניעתם של 18,000 חיילים גרמנים.
ותרינגטון הייתה אחת הנשים היחידות שהנהיגה מאקיס במהלך המלחמה.
אחרי המלחמה, ותרינגטון הומלצה לקבלת אות צלב הצבא, אבל כיוון שהיא הייתה אישה, היא לא הייתה זכאית לקבלו, ובמקומו הוצע לתת לה אות אזרחי של מסדר האימפריה הבריטית.
ותרינגטון דחתה את ההצעה במכתב בו כתבה "לא היה שום דבר אזרחי במה שעשיתי.
לא ישבתי מאחורי שולחן כל היום".
ותרינגטון צורפה לבסוף כחברה במסדר האימפריה הבריטית ובשנים האחרונות זכתה לפקד עליו.
בנוסף, היא קיבלה את אות לגיון הכבוד הצרפתי.
באפריל 2006, לאחר המתנה של שישה עשורים, הוענקו לותרינגטון כנפי צניחה, אשר נחשבו לכבוד גדול.
ותרינגטון ביצעה שלוש קפיצות אימון כאשר הקפיצה הרביעית שלה כבר הייתה מבצעית.
"אבל הבחורים עשו ארבע קפיצות אימון, והחמישית הייתה מבצעית - ואתם קיבלתם את הכנפיים רק אחרי חמש קפיצות", אמרה ותרינגטון.
"אז לא הייתי זכאית - ובמשך 63 שנה התלוננתי לכל מי שהקשיב לי כי חשבתי שנעשה לי עוול".
בספטמבר 1944 חזרה ותרינגטון לאנגליה, שם נישאה להנרי קורניולי במשרד הרישום של קנסינגטון ב-26 באוקטובר 1944; נולדה להם בת, קלייר.
בעזרתו של העיתונאי הרווה לרוק, האוטוביוגרפיה של ותרינגטון, פאולין, פורסמה בשנת 1997. הראיונות שכללו את פאולין נערכו על ידי קתרין ג'.
אטווד לתוך נרטיב ישר בשנת 2013 ופורסם בשם הקוד שלה פאולין: זיכרונות של סוכן מיוחד במלחמת העולם השנייה.
רוב שירות המלחמה שלה נכלל גם בספר מאחורי קווי האויב עם יחידת הקומנדו הבריטית (SAS).
הסיפור שלה צוטט כמקור השראה לרומן של סבסטיאן פולקס - "שרלוט גריי", שהפך לסרט באותו שם בכיכובה של קייט בלאנשט ב -2001, אם כי פוקס הכחיש זאת בריאיון ל"גרדיאן".
קן פולט מתייחס באופן מפורש לותרינגטון בסוף הרומן הבדיוני שלו, עורבות (Jackdaws).
ססיל פרל ותרינגטון נפטרה בגיל 93, בבית אבות באזור עמק הלואר בצרפת.
פרל מקי היא שחקנית, רקדנית וזמרת בריטית.
היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד ביל פוטס בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
ב-2010 סיימה מקי את לימודיה בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
תפקידה החשוב הראשון בטלוויזיה היה בשנת 2014, בו גילמה את אן-מארי פרייזר באופרת הסבון "רופאים" של ערוץ BBC One.
מקי גדלה בבריקסטון שבדרום לונדון.
היא ממוצא הודו מערבי מצד אביה ואנגלייה מצד אמה.
סבא שלה הוא פיליפ מקי, מי שכתב את התסריט לסרט "עובד המדינה העירום" על חייו של קוונטין קריספ.
מקי קיבלה תואר בדרמה מאוניברסיטת בריסטול, והיא מדברת אנגלית, צרפתית וספרדית.
בתקופת הלימודים השתתפה בסדנאות רבות ושיחקה במחזות מעבר לתוכנית הלימודים.
ב-2010 סיימה את הלימודים בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
באותה שנה הייתה מקי מועמדת יחד עם רודי פיטרס לפרס קרלטון הובס של ה-BBC על הופעה מצטיינת במחזה "Noughts & Crosses".
ב-2013 הופיעה מקי יחד עם מרטין פרימן, מקסין פיק, מורוונה בנקס ומאט ברי בקומדיה המוזיקלית "סוונגלי".
ב-2014 גילמה מקי את אן-מארי פרייזר בסדרה "רופאים", ואת מיה במחזה "Crystal Springs" בתיאטרון פארק בלונדון.
עוד שיחקה בסאטירה הפוליטית "Obama-ology" בתיאטרון פינבורו במערב לונדון, בתפקידי צ'צ'ה וקטיס.
ב-2015 שיחקה מקי בהפקה בווסט אנד של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" עיבוד לרומן באותו שם.
באותה שנה הופיעה בסרט הקצר "Date Aid" של ארגון בונד בתשדיר שירות סאטירי.
מקי גם עבדה כמדריכה למשחק ב-Troupers, חברה ללימוד משחק לילדים ולצעירים.
ב-23 באפריל 2013 פורסם שמקי תשחק בתפקיד ביל פוטס, המלווה של הדוקטור בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו".
במרץ 2017 הוכרז שביל תהיה המלווה הראשונה בתולדות הסדרה שהיא לסבית מוצהרת.
שנה סרט תפקיד הערות 2013 סוונגלי F.O.H.
girl 2019 Greed קאת'י2020קו האופקפסקל
שנה סדרה תפקיד הערות 2014 רופאים אן-מארי פרייזר בפרק "Love Is Blind" 2017 דוקטור הו ביל פוטס עונה עשירית (13 פרקים)2021שני נהרותג'ן רפרטימיני-סדרה2022Lloyd of the Fliesג'ינהדיבוב; 17 פרקים2023Tom Jonesהונור ניוטון4 פרקיםTBAהדיפלומטיתאליססדרת טלוויזיה עתידית של נטפליקס
שנה אמן שם תפקיד 2014 Years & Years "Real" קלאבר
פרל מיי ביילי הייתה שחקנית וזמרת אפריקאית-אמריקאית.
לאחר הופעות בוודוויל, היא הופיעה לראשונה בברודוויי במחזמר St.
Louis Woman בשנת 1946. היא זכתה בפרס הטוני על תפקיד הכותרת בהפקה הכולה-שחורה של Hello, Dolly!
ב-1968. ב-1986, היא זכתה בפרס אמי על תפקידה בתור הפיה הסנדקית, בספיישל ABC Cindy Eller: A Modern Fairy Tale.
הביצוע שלה לשיר "Takes Two to Tango" היה להיט בעשירייה הפותחת במצעדים בשנת 1952. היא קיבלה את פרס מפעל החיים של גילדת שחקני המסך ב-1976, ואת מדליית החירות הנשיאותית ב-17 באוקטובר 1988.
ביילי נולדה בניופורט ניוז שבווירג'יניה, לאיש הדת ג'וזף ג'יימס ואלה מיי ריקס ביילי.
היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר על שם בוקר טי וושינגטון בנורפוק, וירג'יניה, העיר הראשונה באזור להציע חינוך גבוה עבור תלמידים שחורים.
היא שרה לראשונה על במה כשהייתה בת 15. אחיה ביל ביילי היה בתחילת הקריירה שלו בתור רקדן סטפס, והציע לה להשתתף בתחרות חובבנית בתיאטרון פרל בפילדלפיה.
ביילי זכתה בתחרות, ונחתמה להופיע בתיאטרון בשכר של 35$ לשבוע, למשך שבועיים.
עם זאת, התיאטרון נסגר במהלך השבועיים, ולא שילמו לה את שכרה.
מאוחר יותר היא זכתה בתחרות דומה בתיאטרון אפולו שבהארלם, והחליטה להמשיך לפתח קריירה בתחום הבידור.
ביילי התחילה את הקריירה שלה בשירה וריקודים במועדונים השחורים של פילדלפיה בשנות ה-1930, ועד מהרה החלה להופיע גם באזורים אחרים של החוף המזרחי.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, ביילי תיירה ברחבי ארצות הברית עם מופע של האגודה למען החייל.
לאחר סיבוב ההופעות, היא התיישבה בניו יורק.
ההצלחות שלה כמופע סולו במועדונים הובילו לשיתופי פעולה עם גדולי הבדרנים של התקופה, כגון קאב קלוואיי ודיוק אלינגטון.
בשנת 1946, ביילי הופיעה בבכורתה בברודוויי במחזמר St.
עבור הופעתה זו, היא זכתה בפרס דונלדסון לכוכבת ברודוויי החדשה.
בין הופעותיה על הבמה והמסך הגדול, ביילי המשיכה להקליט תקליטים ולצאת לסיבובי הופעות.
בימים המוקדמים של הטלוויזיה, ביילי התארחה בתוכנית של רשת CBS, Faye Emerson's Wonderful Town.
מאוחר יותר, היא ארחה מופע בידור משלה ברשת ABC, The Pearl Bailey Show (ינואר–מאי 1971).
ב-1967, ביילי וקאב קאלוויי כיכבו בהפקה הכולה-שחורה של "הלו, דולי!".
סיבוב ההופעות של ההפקה היה כל כך מוצלח, שהמפיק דייוויד מריק העלה את המופע בברודוויי, שם הוא היה ללהיט ענק.
ביילי זכתה בפרס טוני מיוחד על תפקידה ו-RCA ויקטור הוציאה אלבום פסקול של המופע.
בעקבות סדרת הבידור שלה בטלוויזיה בשנת 1971, היא סיפקה קולות עבור אנימציות כגון Tubby the Tuba (1976) ו"השועל והכלבלב" של דיסני (1981).
היא חזרה על תפקידה בתור "דולי" בברודוויי בשנת 1975. הלו, דולי!
בשנת 1985, בגיל 67, היא השלימה את התואר שלה בתאולוגיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון הבירה.
בשנת 1975 היא מונתה כשגרירה מיוחדת לאו"ם על ידי הנשיא ג'רלד פורד.
הספר האחרון שלה, Between You and Me (1989), מספר על חוויותיה במסגרת ההשכלה הגבוהה.
ב-19 בינואר 1985, היא הופיעה בשידור טלוויזיוני בינלאומי של חגיגות הגאלה ה-50 להשבעת נשיא ארצות הברית, לכבוד מינויו השני של רונלד רייגן.
ב-1988 העניק רייגן לביילי את מדליית החירות הנשיאותית.
ב-19 בנובמבר 1952, נישאה ביילי למתופף הג'אז לואי בלסון בלונדון.
מאוחר יותר, באמצע שנות ה-1950, הם אימצו בן, טוני.
באפריל 1960 נולדה בתם, די די ג'יי בלסון.
טוני בלסון נפטר בשנת 2004. דידי בלסון נפטרה ב-4 ביולי 2009, בגיל 49, חמישה חודשים לאחר שנפטר אביה.
ביילי, שהייתה רפובליקנית, מונתה על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון כ"שגרירת האהבה" של ארצות הברית ב-1970. מאוחר יותר, היא הופיעה בקמפיין הבחירות של הנשיא ג'רלד פורד ב-1976 הבחירות.
היא קיבלה את מדליית הארד ב-1968, אות הכבוד הגבוה ביותר המוענק לאזרחים על ידי העיר ניו יורק.
ביילי הייתה חברה טוב של השחקנית ג'ואן קרופורד.
ב-1969, קרופורד וביילי הצטרפו לעמיתתן ג'יפסי רוז לי בקבלת פרס מטעם USO (ארגון התמיכה בחיילים).
באותה השנה, ביילי הוכרה בתור "אשת השנה" של ה-USO.
כשנפטרה קרופורד במאי 1977, ביילי הספידה אותה ושרה בלוויה שלה.
פרל ביילי נפטרה בבית החולים האוניברסיטאי על שם תומאס ג'פרסון בפילדלפיה ב-17 באוגוסט 1990, בעקבות סתימת עורקים.
ביילי נקברה בפארק הזיכרון רולינג גרין בווסט צ'סטר, פנסילבניה.
שנה מופע הערות 1946 St.
ברודוויי וסיבוב הופעות ארצי 1975 הלו, דולי!
פרל הוא סרט אנימציה ממוחשבת קצר שנכתב על ידי מייקל דיילי, בראדלי פורניש, ג 'יימס רוברטסון וקריסטן לסטר שגם ביימה אותו, והופק על ידי אולפני האנימציה של פיקסאר.
הסרט יצא במסגרת תוכנית ספארקשורטס של פיקסאר ב-4 בפברואר 2019.
פרל היא כדור צמר ורודה שמתחילה לעבוד בחברת השקעות מאוד גברית וסטיגמטית בשם B.R.O (א.ח.י - בתרגום חופשי).
פרל צריכה לשאול את עצמה כמה רחוק היא מוכנה ללכת כדי לקבל את תחושת השייכות שהיא כמהה לה והאם בסוף זה ישתלם?
עובדי פיקסאר: מייקל דיילי, מיכאל פרדריקסון, אריק לנגלי, ג'ימי לילארד, אוסטין מדיסון, קלסי מאן, קייל מקדניאל, ויקטור נבון ו מיכאל ייטס דובבו את הקולותיהם של עובדי החברה.
בעוד שאפטון קורבין, מיטרה שהידי, ובמאית פיקסאר דומי שי מדובבות את העובדות.
פרל הוא הסרט הקצר הראשון של התוכנית "ספארקשורטס" של פיקסאר, שבה עובדים בפיקסאר מקבלים שישה חודשים ותקציבים מוגבלים לייצור סרטי אנימציה קצרים.
המפיקה ג'יליאן ליברט-דאנקן תיארה את הסרט כ-"סרט על שייכות".
הסופרת והבמאית קריסטן לסטר מספרת שקיבלה את ההשראה לסרט מחוויותיה הראשונות כאשר התחילה לעבוד בחברת אנימציה, שבה היא הייתה העובדת האישה היחידה, וכדי להתאים את עצמה, היא "הפכה לאחת מהחבר'ה".
כאשר היא עברה לעבוד בפיקסאר היא כבר לא הייתה האישה היחידה והיא מספרת שהעבודה בפיקסאר עזרה לה לגלות מחדש את ההיבטים הנשיים של עצמה.
לסטר מסבירה את הניגודיות שיש בסרט בין המשרד ה"ריאלי, מודרני ומבריק" ולבין פרל כדור צמר "רכה ומטושטשת" כדי ליצור תחושה שפרל היא אאוטסיידר.
במקומות ואתרים רבים ברחבי העולם משבחים את הסרט בגלל קריאתו לרגישות כלפי השונה.
ועל כך שהסרט מפנה לבעיות הקיימות כלפי נשים בעולם העסקים ה"גברי".
פרכלורט או על-כלורט היא תרכובת כימית המכילה את היון העל-כלורי שנוסחתו -ClO4 .
רוב הפרכלורטים הם מלחים כדוגמת נתרן פרכלורט, אשלגן פרכלורט או אמוניום פרכלורט, כלומר תוצרי הסתירה של חומצה על-כלורית.
כך למשל מגיב יון פרכלורט עם יוני טיטניום 3+
בחימום יון הפרכלורט מתפרק ומשתחרר חמצן
פרכלורטים משמשים כמחמצנים בדלק טילים (פרופלנטים).
זהום סביבתי בפרכלורט מהווה סכנה בריאותית, הרדיוס היוני של פרכלורט קרוב לזה של יון היוד -I ולכן פרכלורט מקטין את ספיגת היוד בבלוטת התריס ומדכא את פעילותה.
מרבצים טבעיים של מלחי פרכלורט נמצאו, מעורבים בנתרן חנקתי במדבר אטקמה בצ'ילה.
פרכלורט מיוצר מכלור המופק בתהליך כלור-אלקלי.
במקום להפריד את תוצרי התהליך: הכלור וההידרוקסיד מגיבים אותם לתת יון כלורט
יון הכלורט מחומצן בתגובה אלקטרוכימית נוספת לקבלת פרכלורט
יוצאי דופן הם יוני אשלגן, רובידיום וצזיום היוצרים משקע לבן בנוכחות פרכלורט
סידן פרכלורט Ca(ClO4)2 ומגנזיום פרכלורט Mg(ClO4)2 נמצאו באדמת מאדים בריכוז משקלי של 0.6%
אמוניום פרכלורט מנוצל כדלק לשיגור חלליות.
פרל קר & טדי ג'ונסון () היו צמד מוזיקלי בריטי, שפעל בעיקר בשלהי שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. הם ייצגו את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 1959, עם השיר "Sing, Little Birdie" ("שירי, ציפור קטנה").
קר נולדה ב-2 בנובמבר 1921 בעיר אקסמות', וג'ונסון נולד ב-4 בספטמבר 1919 בסורביסטון.
לפני שנישאו זה לזה, הם עבדו בתחום הזמר המקומי; קאר הייתה סולנית של להקת "Keynotes".
בשנת 1955 הוציאה לאור עם דייב קינג את השירים "Memories Are Made of This" ו-"You Can't Be True To Two", שהגיעו למקום החמישי וה-11 במצעד הסינגלים הבריטי בהתאמה.
ג'ונסון היה זמר וקומיקאי, שהופיע בקביעות בתוכנית הרדיו של ברנדר בריידן Bedtime With Braden.
בתחילת שנות ה-50 הקים להקה משלו.
בנוסף, הוא הנחה את תוכנית הרדיו של BBC, "All Time Greats".
קאר וג'ונסון נישאו בשנת 1955, למשך 63 שנים.
בנוסף, הם הופיעו בקביעות בתוכנית הטלוויזיה לילדים עם איימון אנדרוז ורוני קורבט.
לאחר התחרות הגיע שירם לתחרות למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 1960 ניסה הצמד לייצג את הממלכה המאוחדת שוב באירוויזיון 1960, ושלחו שני שירים לקדם, "Pickin' Petals" ו-"When The Tide Turns".
הם הגיעו לגמר הקדם עם השיר "When The Tide Turns", שם התחרו מול אחיו של ג'ונסון, בריאן.
על-אף שסוכניות ההימורים קבעו כי הצמד יזכה בקדם שוב, בריאן הגיע למקום הראשון, וזכה לייצג את המדינה באירוויזיון.
באותה מהדורה, הגיע למקום השני עם השיר "Looking High, High, High" ("תסתכל גבוה, גבוה, גבוה").
קאר וג'ונסון הוציאו לאור סינגל נוסף בשנת 1961 בשם "How Wonderful to Know", שהגיע למקום ה-23 במצעד הסינגלים המקומי.
הצמד המשיך להופיע בעונות הקיץ ברחבי הממלכה.
בשנת 1990 החליטו ג'ונסון וקאר לפרוש מהקריירה המוזיקלית.
זמן קצר לאחר מכן חברת התקליטים EMI הוציאה לאור אלבום אוסף בשם The Magic of Pearl Carr and Teddy Johnson.
באותה השנה הם קיבלו פרס מפעל חיים מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
לאחר פרישתם עבר הזוג לברינסוורת'.
בשנת 2018 ג'ונסון הופיע בקטע קצר ב-"Morecambe and Wise".
הוא נפטר ב-6 ביוני אותה השנה, בגיל 98. קאר נפטרה ב-16 בפברואר 2020 בגיל 98 גם כן.
פרל הוא סרט אימה פסיכולוגי אמריקאי שבוים ונכתב בידי טיי וסט על פי סיפור מקורי שכתב וסט יחד עם מיה גות'.
הסרט משמש כפריקוול לסרט "X", ומככבים בו מיה גות', ששבה לגלם את דמותה של פרל, ולצדה דייוויד קורנסווט, טנדי רייט, מתיו סנדרלנד ואמה ג'נקינס-פורו.
הצגת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-3 בספטמבר 2022, והוא יצא לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-16 בספטמבר 2022, בהפצתה של "A24".
הסרט זכה לביקורות חיוביות לרוב, ששיבחו את הופעתה של גות' ואת המחוות שלו לסרטי תור הזהב של הוליווד, ובמיוחד "הקוסם מארץ עוץ".
הסרט השלישי והאחרון בסדרת "X", בשם "מקסין", יצא לבתי הקולנוע ב-5 ביולי 2024.
בשנת 1918, פרל הצעירה מתגוררת בטקסס עם הוריה, מהגרים מגרמניה, בזמן שבעלה הווארד משרת כחייל בשדות הקרב של מלחמת העולם הראשונה, ובעוד השפעת הספרדית בעיצומה ואביה של פרל חולה ומשותק.
אמה השתלטנית, רות, מתעקשת לקבל את עזרתה בטיפול באביה ובחווה, אך פרל כמהה לעזוב את החווה.
היא נשבית בקסמי הסרטים המוצגים בבית הקולנוע המקומי ושואפת להפוך לכוכבת כנערת מקהלה, למורת רוחה של רות.
בבית הקולנוע, פרל פוגשת מקרין צעיר שמתחבב עליה, ומציע לה לבוא לצפות בסרטים כל אימת שיתחשק לה.
בעודה רוכבת על אופניה הביתה, פרל עוצרת לצד שדה תירס מתחילה לרקוד עם דחליל, מאוננת עליו תוך שהיא מפנטזת שהדחליל הוא המקרין.
בשעת לילה מאוחרת, פרל מתגנבת מביתה אל הקולנוע.
המקרין מראה לה את "", סרט פורנוגרפי לא חוקי שרכש באירופה, ומעודד אותה להגשים את חלומותיה.
פרל מעירה שהיא אינה יכולה לנטוש את משפחתה, ומייחלת למותם.
גיסתה האמידה של פרל, מיצי, אחותו של הווארד, מספרת לה על מבחן במה שנערך לליהוק רקדנים חדשים עבור להקה נודדת, ופרל נחושה בדעתה להתקבל ללהקה.
כאשר רות מוצאת חוברת שלקחה פרל מבית הקולנוע, פורצת בין השתיים תגרה שבמהלכה פרל דוחפת את אמה לתוך הקמין, מציתה את שמלתה, ורות נכווית אנושות.
פרל גוררת את רות למרתף, משאירה את אביה ישוב במטבח, ובורחת בגשם לבית קולנוע, שם היא מקיימת יחסי מין עם המקרין.
בבוקר, המקרין מסיע את פרל בחזרה לחווה על מנת שתוכל להתכונן למבחן הבמה, מביע את סלידתו מחזיר צלוי שורץ רימות שאמה של מיצי השאירה לרות יום קודם לכן, ומוטרד מחוסר העקביות בסיפורה של פרל ומהתנהגותה הקיצונית.
כשהוא מנסה לעזוב, פרל נתקפת זעם בשל כוונתו לנטוש אותה, דוקרת אותו למוות בקלשון ודוחפת את מכוניתו, כשגופתו בתוכה, לתוך הביצה הסמוכה, שם אוכלת את שרידיו תנינה שפרל מכנה אותה בשם ת'ידה.
פרל לובשת אחת משמלותיה המפוארות של רות, מלבישה את אביה וחונקת אותו למוות.
פרל מגיעה למבחן ומבצעת ריקוד שלדעתה יזכה אותה בתפקיד, אך היא נדחית בטענה שדמותה איננה ייחודית דיה.
מיצי מלווה את פרל לביתה ומנסה לנחם אותה.
פרל מתוודה בפני מיצי על טינתה כלפי הווארד, שהגיע מרקע מיוחס אך התעקש שבני הזוג יישארו בחווה של משפחתה.
היא מבטאת תחושות הניכור וחוסר הביטחון שלה, ולבסוף מתוודה שהרגה את הוריה ואת המקרין.
מיצי המפוחדת מנסה לעזוב ומבטיחה לפרל לא לחשוף את תוכן השיחה.
פרל טוענת שמיצי קבלה את התפקיד ומסתירה זאת ממנה, למרות הכחשה נמרצת.
מיצי יוצאת מהבית, פרל רודפת אחריה והורגת אותה במכות גרזן.
פרל מבתרת את גופתה של מיצי ומשליכה את חלקי הגופה מאכל ל"ת'ידה".
היא נכנסת למרתף ומתגפפת עם גופתה של רות המתה.
לאחר שהגיעה למסקנה שאמה צדקה ושעליה "להפיק את המיטב ממה שיש לה", פרל מחליטה לתקן את מעשיה באמצעות יצירת בית נוח להווארד לכשישוב מהמלחמה.
בהיכנסו למטבח, הווארד נחרד למצוא את גופות הוריה של פרל יישובים ליד שולחן האוכל סביב החזיר הנרקב, ופרל מקבלת את פניו בהבעת שמחה מאולצת בעליל.
דייוויד קורנסווט – המקרין, אהובה של פרל.
טנדי רייט – רות, אמה של פרל
מתיו סנדרלנד – אביה של פרל
אמה ג'נקינס-פורו – מיצי, גיסתה של פרל.
אמיליה ריד-מרדית' - מרגרט, חמותה של פרל
אליסטר סוול – הווארד, בעלה של פרל.
את התסריט לסרט הפריקוול טיי וסט החל לכתוב במהלך הפקת הסרט "X".
התסריט פותח על פי סיפור מקורי שכתב יחד עם מיה גות', ווסט הצהיר כי התסריט נועד עבור סרט פוטנציאלי, שעשוי לשמש כסיפור רקע עבור דמותה של פרל.
בהשראת תנאי העבודה בעקבות מגפת הקורונה והשפעתה על תעשיית הקולנוע, הצהיר סט כי בכוונתו להתחיל בהפקה מיד לאחר סיום צילומי הסרט הקודם.
וסט חשף שהוא העלה את הרעיון שלו לגבי זיכיון חדש לחברת "A24", והופתע כשבכירי החברה אישרו את רעיונו.
בנוסף, וסט הצהיר כי לכל סרט יהיה סגנון ותת-סוגת אימה ייחודיים משלו.
וסט אף הצהיר כי בכוונתו להמשיך במגמה זו בהפקת סרטים עתידיים.
הסרט הופק בשיתוף פעולה בין "A24" ו-"Little Lamb Productions".
עם פרסום כרזת וקדימון הסרט הראשונים, נמסר כי וסט ישוב לשמש כעורך הסרט, שעל צילומי הסרט יהיה אמון אליוט רוקט, ועל הלחנת המוזיקה יופקדו המלחינים טיילר בייטס וטים ויליאמס.
יחד עם ההכרזה על הפקת הסרט, נמסר כי מיה גות' תשוב לגלם את גרסתה הצעירה של פרל, הקשישה האנטגוניסטית מהסרט הראשון.
ביולי 2022, נמסר על ליהוקם של דייוויד קורנסווט, טנדי רייט, מתיו סנדרלנד ואמה ג'נקינס-פורו לצוות השחקנים המשני.
צילומי הסרט החלו בסתר מיד לאחר צילומי הסרט "X".
הצילומים התקיימו בניו זילנד, וצולמו בשיטת גב-אל-גב עם הסרט הראשון.
וסט עבד עם צוות ההפקה של "אווטאר: דרכם של המים", שלקחו הפסקה מהפקת סרטם באותו הזמן.
וסט הצהיר כי מכיוון שצוות ההפקה כבר השלים את תקופת הבידוד הנדרשת, יחד הם עבדו בבטחה וביעילות במהלך המגפה, ואמר:
לאחר השלמת צילומי הסרט, חשף וסט במרץ 2022 שהוא עובד כעת על תהליך העריכה של הסרט.
בנוסף, וסט נסע לנאשוויל, טנסי, לאחר פסטיבל הסרטים "SXSW", על מנת להקליט את המוזיקה עבור הפסקול יחד עם טיילר בייטס וטים ויליאמס.
וסט אף הצהיר כי העבודה על הפקת הסרט תסתיים במאי 2022.
קדימון ראשון לסרט הוקרן במהלך פסטיבל הסרטים "SXSW", לאחר הקרנת הסרט "X".
ביולי 2022, הופץ הקדימון הראשון, תחת הכותרת השיווקית "סיפור מקור X-טראורדינרי", המתייחס לסרט הקודם.
הסרט עלה לאקרנים בבכורה עולמית במהלך פסטיבל הסרטים של ונציה ב-3 בספטמבר 2022, ולאקרנים בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-16 בספטמבר 2022, בהפצתה של "A24".
ב-16 בנובמבר 2024, הסרט יצא לנטפליקס.
פרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהפרס סאטורןכתיבת הסרט הטוב ביותרטי ווסט ומיה גות'השחקנית הטובה ביותר בסרטמיה גות'הסרט העצמאי הטוב ביותר
במרץ 2022, וסט הכריז כי הוא עובד כעת על התסריט לסרט שלישי בסדרת הסרטים, שיתקיים כרונולוגית לאחר אירועי "X", ועתיד לחקור תת-סוגה נוספת של בסוגת האימה ולהמשיך לחקור את השפעת הקולנוע, ובפרט סרטים שצולמו במצלמות וידאו ביתיות, על החברה.
וסט ציין כי בעוד שהצופה יוכל לצפות בכל סרט באופן עצמאי מבלי לראות את הסרט הקודם, הסרטים "ישלימו זה את זה".
בתיאור תהליכי היצירה שלו במהלך פיתוח הסרטים הללו, הצהיר ווסט: "אני מנסה לבנות עולם מכל אלו, כמו שאנשים עושים בימינו".
וסט הביע בנוסף כי: "אי אפשר לעשות סרט סלאשר בלי מקבץ של סרטי המשך".
בספטמבר 2022, במהלך בכורת חצות של הסרט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו 2022, הוכרז רשמית על פיתוחו של סרט שלישי עם טיזר קצר שנוגן לאחר כתוביות הסיום.
הטיזר הופץ מאוחר יותר ברשת.
את הסרט עתיד לשוב לכתוב, להפיק ולביים וסט, בעוד שגות' תשוב לגלם את דמותה של מקסין מהסרט "X".
הסרט, שנמסר כי שמו יהיה "מקסין", ישמש כסרט המשך ל-"X", יתרחש בשנת 1985 ועלילתו תתמקד בניסיונותיה של מקסין להצליח בהוליווד לאחר אירועי הסרט.
פרל הארבור: התרעה והחלטה הוא ספר מאת רוברטה וולסטטר, שנכתב במסגרת עבודתה במכון ראנד, יצא לאור ב-1962, ודן בסיבות לכישלונות המודיעיניים של ארצות הברית שהובילו למתקפת הפתע של האימפריה היפנית על פרל הארבור ב-1941.
המחקר עבור הספר התבסס על השימועים שנערכו בקונגרס של ארצות הברית בעקבות ההתקפה היפנית בפרל הארבור ופורסמו בשנת 1946. עוד התבסס מחקרה על זיכרונות שהתפרסמו של מדינאים ומפקדי צבא יפנים ואמריקנים, ועל ראיונות של אנשים שהשתתפו בפלישה מהצי ומהצבא האמריקאי.
בשנים שקדמו למתקפה, מפצחי צפנים אמריקאים קראו באופן שגרתי חלק גדול מהתקשורת הצבאית והדיפלומטית היפנית.
עם זאת, ההתקפה היפנית הייתה הפתעה הן ברמה האסטרטגית והן ברמה הטקטית.
ברמה האסטרטגית, אנליסטים של המודיעין האמריקני החזיקו בעמדה שלא סביר שיפן תתקוף מכיוון שהיפנים לא יכולים לצפות לנצח במלחמה שתפרוץ לאחר תקיפה כזאת.
יתר על כן, במספר הזדמנויות במהלך השנים 1940–1941 הועמדו כוחות ארצות הברית בכוננות גבוהה, אך לאחר ששום מתקפה לא התרחשה, הדבר הוביל בסופו של דבר להורדת הערנות, בבחינת "זאב זאב".
לבסוף, האמריקאים האמינו שהמקום המתבקש למתקפה יפנית יהיה בפיליפינים.
ברמה הטקטית, התקיפה הפתיעה משום שקצינים בכירים היו בטוחים שמנגנוני ההתרעה השונים - תחנות מכ"ם ומטוסי סיור - פועלים, ושניתן לסמוך עליהם בעת הצורך, אלא שאמצעים אלה כלל לא הופעלו.
בספר טוענת וולסטטר כי יש להבחין בין "איתותים" לבין "רעשים".
"איתותים" הם קטעי מידע רלוונטיים שאמורים להנחות את מנתחי המודיעין לכיוון הנכון.
"רעשים", לעומתם, הם פרטי מידע מוטעים, מטעים או לא רלוונטיים להבנת התמונה הכוללת.
לפי הניתוח של וולסטטר, יש לצפות שה"איתותים" וה"רעשים" יהיו שלובים זה בזה, כאשר אחת הסיבות היא מאמציו של היריב להחדיר מידע מטעה בכוונה.
בנוסף, היא מדברת על נטיית המוח האנושי לעבד מידע בהתאם לקונספציות וציפיות.
הספר זכה לשבחים על רמתו האקדמית הגבוהה.
סופר ההיסטוריה הצבאית יוג'ין רייזור כתב ב-1998 כי הספר הוא "המחקר הטוב והמקיף ביותר על הכשל המודיעיני שהוביל למתקפת הפתע".
הספר הועלה שוב במהלך דיונים על כשלים מודיעיניים שהובילו למתקפה של אל-קאעדה על מרכז הסחר העולמי והפנטגון ב-11 בספטמבר 2001. מזכיר ההגנה באותה עת, דונלד רמספלד, הושפע רבות מהספר וחייב את עוזריו לקרוא אותו עוד לפני האירועים הללו.
ממצאי הספר והשלכותיו על אנליסטים מודרניים עודכנו בשנת 2013 בכרך נוסף בהוצאת אוניברסיטת סטנפורד, שנקרא "בניית קסנדרה, מסגור מחדש של כשל מודיעיני ב-CIA 1947–2001".
כרך זה מתאר כיצד ההשערות שוולסטטר מזהה כמנגנון שבאמצעותו ממיינים "אותות" מודיעין מ"רעשי רקע" אינן אחידות, רציונליות, או אקראיות לחלוטין, אלא הן פונקציות של התרבות והזהות של יחידת המודיעין שמפענחת אותם.
פרל פיין הייתה ציירת אקספרסיוניזם מופשט אמריקאית.
עבודתה של פיין הייתה ידועה בעיקר בזכות השימוש בצורות ביומורפיות עטופות ושזורות בצורות גאומטריות לא סדירות.
פיין נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, בשנת 1905, להורים שהיגרו מרוסיה.
היא הייתה אחת מששת ילדיהם, והחלה להתעניין באמנות בגיל צעיר.
"התחלתי בתיכון בזמן מלחמת העולם הראשונה...
ציירתי פוסטרים והתחלתי לזכות בפרסים.
עד שסיימתי את התיכון ידעתי טוב מאוד שאני רוצה להיות אמן." פיין הלכה לזמן קצר לבית הספר לאמנות מעשית בבוסטון, שם למדה שיעורים באיור ועיצוב גרפי ולמדה לעצב פרסומות.
היא שילמה עבור לימודיה בעבודה במשרד הבורר של בית הספר.
לאחר מכן, היא עברה לניו יורק כדי להמשיך בהכשרה באמנות והחלה ללמוד בבית הספר לאמנות גראנד סנטרל.
שם פגשה פיין את מוריס ברזוב, לו נישאה ב-1930.
בזמן שהותה בניו יורק, היא גם למדה בליגת הסטודנטים לאמנות עם קימון ניקולדס.
בסוף שנות ה-30 היא החלה ללמוד אצל הנס הופמן בעיר ניו יורק ובפרובינסטאון.
ב-1943 היא קיבלה מענק מקרן גוגנהיים והייתה מסוגלת להשתתף בתערוכות בגלריה של פגי גוגנהיים ובמוזיאון לציור לא אובייקטיבי.
ב-1945, פיין הצטרפה לאמנים מודרניים אמריקאים, שם מצאה קהילה ותמיכה ברעיונותיה האמנותיים.
"באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, פיין הייתה מיוצגת באוספים של פרנק לויד רייט ופרנק קראונינשילד, וכן באוספים של אלפרד בר, מנהל המוזיאון לאמנות מודרנית, ואספני אמנות מודרנית נוספים."
פיין ניהלה את גלריית איסט ריבר ברחוב איסט 57 בין השנים 1936 ל-1938, ופתחה גלריה משלה ב-1940. ב-1945, הייתה לה תערוכת יחיד ראשונה בגלריה ווילארד ברחוב מזרח 57. ב-1946 נענתה פיין להצעה לעבוד עבור קארל נינרנדורף, שהגלריה שלו הייתה מול גלריית וילארד.
בגלריה זו קיבלה פיין סבסוד שאפשר לה לצייר במשרה מלאה.
בשנת 1947, פיין הוצגה בגיליון של The New Iconograph שהציג אמנות ותיאוריה לא אובייקטיביים.
נכתב אף שהייתה חברה באגודת אמנים מופשטים אמריקאים, עבודתה הייתה שונה ברוחה מזו של חברים אחרים.
בשנת 1950 היא התקבלה ל"מועדון האמנים" ברחוב 8, לאחר המלצת וילם דה קונינג.
"החל מאמצע שנות ה-50, הסגנון האקספרסיוניסטי של פיין החל להתבלט.
היא הפיקה הפשטות מצוירות בכבדות באמצעות משיכות קשות ומשוננות עם מכחול מלא.
המיקוד שלה היה המישור הדו-ממדי: משטח, מרקם ומדיום.
הפלטה של פיין ביצירות האלה היו לעיתים קרובות, בגוונים קודרים הרבה יותר."
פיין נבחרה על ידי חבריה האמנים, להשתתף בתערוכה ברחוב התשיעי שהתקיים בין ה-21 במאי - 10 ביוני 1951. האמנים שמחו לא רק בהופעת הסוחרים, האספנים ואנשי המוזיאונים לתערוכה ברחוב ה-9, אלא גם לחשיפת יצירתם כתוצאה מכך.
החל מתערוכת הרחוב התשיעית, פיין השתתפה בכל אחת מהתערוכות השנתיות לציור ופיסול בניו יורק בין השנים 1951 ל-1957. היא הייתה אחת מ-24 אמנים מתוך סך 256 אמני בית הספר של ניו יורק שנכללו בכל התערוכות.
נשים נוספות שהשתתפו בכל המופעים היו איליין דה קונינג, גרייס הרטיגן וג'ואן מיטשל.
בשנות ה-50, פיין עברה לאזור ספרינגס, באיסט המפטון בקצה המזרחי של לונג איילנד, שם מצאו מגורים האמנים ג'קסון פולוק, לי קרסנר, וילם דה קונינג, קונרד מרקה-רלי, ג'ון פרן וחברים אחרים מבית הספר בניו יורק .
שנות ה-60 סימנו את כניסתה המחודשת לעולם האמנות הניו יורקית שהשתנתה עמוקות, והיא נחשפה לגלריות וסגנונות אמנות חדשים.
פיין הודיעה על כוונתה להעביר...
" פיין החלה ללמד בשנת 1961, כמבקר אורח ומרצה באוניברסיטת קורנל.
זמן קצר לאחר מכן פנתה אליה אוניברסיטת הופסטרה עם הצעת עבודה והיא לימדה שם באופן פרטי מ-1962 עד 1973.
מעולם לא חשבתי על עצמי כתלמידה או מורה, אלא כציירת.
כשאני מציירת משהו, אני מאוד מודעת לעתיד.
אם אני מרגישה שמשהו לא יעמוד בעוד 40 שנה מהיום, אני לא מעוניינת לעשות דברים כאלה.
בשנת 1965 היא פיתחה מקרה חמור של מונונוקלאוזיס.
בערך בזמן הזה, היא החלה ליצור קולאז'ים מעץ, תוך שימוש בצורות עקומות.
פיין המשיכה וזכתה בפרסים בתערוכת אמני הגילדה השנתית ב-1978.
לאחר מאבק של מספר שנים במחלת אלצהיימר, פיין מתה מדלקת ריאות ב-31 במאי 1988, בגיל 83 באיסט המפטון, ניו יורק.
במהלך קריירה בציור מופשט שנמשכה יותר מ-50 שנה, פיין המשיכה לחדש וסירבה לשאול שיטות מאמנים אחרים שיכולות היו לאפשר למבקרים לסווג את עבודתה.
עבור פיין, "אקספרסיוניזם מופשט מעולם לא היה סוג של מרד גלוי נגד סגנונות קודמים, אלא ארץ יפהפייה שלא נחקרה."
עבודתה זכתה לתשומת לב מחודשת, כולל התערוכה - "נשים בביטוי מופשט" ב-2016 במוזיאון האמנות של דנבר;[20] "נשות האקספרסיוניזם מופשט" במוזיאון קטונה לאמנות; ו"רישיון אמנותי", באוסף גוגנהיים.
בשנת 2023 נכללה עבודתה בתערוכה של מופשט עולמי 70–1940 בגלריה Whitechapel בלונדון.
עבודתה של פיין נמצאת באוספים של מוזיאון ברוקלין, מוזיאון סולומון ר.
גוגנהיים, הגלריה הלאומית לאמנות, מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית ומוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.
פרל פרקינס-נייטנגל הייתה מתעמלת יהודייה-אמריקאית.
פרקינס בתם של סיידי ובנג'מין, יהודים מהגרים מרוסיה.
עד גיל 12 היא התאמנה באתלטיקה ובשחייה וזכתה בתארים רבים.
לאחר מכן, היא בחרה ענף ספורט אחר, התעמלות והתאמנה במועדון האתלטיקה "טרנרס" של צפון פילדלפיה.
בשנת 1936 זכתה באליפות האוקיינוס האתלטי בקרב רב אישי.
לבקשת הוריה היא החרימה את אולימפיאדת ברלין (1936) שאורגנה על ידי הנאצים למרות שנכללה בין שמונה מתעמלות נבחרת ארצות הברית למשחקים האולימפיים.
בשל מלחמת העולם השנייה לא נערכו שתי אוליפיאדות (1940 ו-1944) שגם אותן היא החמיצה.
בשנת 1937 זכתה באליפות ארצות הברית בקרב רב אישי ובתרגיל מקבילים.
בשנת 1941 זכתה באליפות ארצות הברית בקרב רב אישי, בתרגיל קפיצות ובתרגיל על מקבילים.
בשנת 1943 זכתה באליפות ארצות הברית בקרב רב אישי, בתרגיל קפיצות ובתרגיל על מקבילים.
בשנת 1989 זכתה להיכנס להיכל התהילה של ההתעמלות בארצות הברית
פרל כהן צדק לצר ברץ הוא משרד עורכי דין ועורכי פטנטים בין-לאומי, עם חמישה משרדים בין-לאומיים הפרושים בלב מרכזי העסקים הגדולים בעולם: בישראל (תל אביב), ארצות הברית (בוסטון, ניו יורק וסן פרנסיסקו) ובריטניה (לונדון) ושמונה דסקים זרים; יפן, צרפת, סין, אמריקה הלטינית וספרד, אוסטרליה, הודו, גרמניה והולנד.
נכון לשנת 2025, במשרד מועסקים 266 עובדים, כולל 150 עורכי דין, מתוכם 90 שותפים ו-13 מתמחים.
שם המשרד נובע מצירוף שמות המשפחה של השותפים המייסדים: עו"ד זאב פרל, עו"ד מרק כהן, עו"ד דור כהן צדק, עו"ד דורון לצר ועו"ד בנימין ברץ.
בשנת 2013, פרל כהן צירף את משרד ברץ ושות' (שנוסד בשנת 1982 על ידי עו"ד בנימין ברץ).
מיזוג שהפך את המשרד לשחקן משמעותי בתחום המשפט המסחרי.
הפירמה הבין-לאומית פרל כהן צדק לצר ברץ (פרל כהן), מתמחה ב-46 תחומי עיסוק ו-31 סקטורים.
לרבים מעורכי הפטנטים והיועצים תארים מדעיים מתקדמים ממוסדות אקדמאיים מובילים בעולם במגוון רחב של תחומים.
הפירמה מוסמכת לפעול מול משרדי פטנטים ברחבי תבל: משרד הפטנטים וסימני המסחר של ארצות הברית (USPTO), (EPO), בבריטניה (UK IP) ורשות הפטנטים הישראלית (ILPTO).
מדריכים משפטיים בין-לאומיים ומקומיים מדרגים את פירמת פרל כהן כאחד המשרדים המובילים.
בשנים 2014–2023, המשרד דורג במקום ה-12, בין משרדי עורכי הדין המובילים בישראל של Duns100.
פרלמנט (נגזר מהמילה הצרפתית: parler, קרי: פַּארְלֶה, "לדבר") או בית נבחרים, הוא מוסד פוליטי המורכב מנציגיהם של אזרחי המדינה, ומשמש כרשות המחוקקת במדינות שהן דמוקרטיות יצוגיות.
בדמוקרטיה, השלטון על המדינה וקביעת חוקיה נתונים בידי העם.
בדמוקרטיה ישירה, "אספת עם" המורכבת מכלל האזרחים בעלי זכות הבחירה, היא הגוף באמצעותו מתקבלות ההחלטות, וזאת באמצעות דיונים, הצבעה וקבלת דעת הרוב.
בדמוקרטיה ייצוגית לעומת זאת, כלל האזרחים בעלי זכות הבחירה בוחרים במספר מצומצם של נציגים לפרלמנט, אשר מתפקד במקום אספת העם ובאותו האופן.
בחירת הנציגים על ידי העם היא שאמורה ליצור פרלמנט המשקף את רצון העם, כך שההחלטות המתקבלות בו יתאמו עד כמה שניתן את ההחלטות שהיו מתקבלות באספת עם.
יסודותיהם ההיסטוריים המוקדמים של מוסדות הייצוג הפרלמנטריים מן העת העתיקה ועד ימי הביניים.
הפרלמנט המודרני אשר מהווה את הגוף המחוקק שעומד בבסיס הדמוקרטיה הייצוגית חב את התפתחותו למגוון מסורות מתרבויות שונות.
ההיסטוריונית סופיה מנשה טוענת כי על מנת להתחקות אחר שורשיהם של המשטרים התחוקתיים אשר צמחו במערב יש להיצמד לשני צירים מרכזיים בתהליך התפתחותם:
שלטון המושתת על חוקה כתובה (constitution).
מערכת משפטית אשר מבוססת על הסכמה רחבה (consensus), ומבטאת הסכמה זו.
בעולם העתיק היו קיימות מספר דוגמאות אשר עונות על הגדרות אלה במידה מסוימת, אשר מגיעות עד לשלבים הקדומים ביותר של ההיסטוריה האנושית במסופוטמיה העתיקה.
עם זאת, לא לכולן יש קשר ברור להתפתחותם של מוסדות הייצוג המערביים.
לעומת זאת, המשטרים אשר מורשתם מהדהדת במובהק עד לימינו, הם מן העת הקלאסית.
אתונה לא הייתה עיר המדינה (פוליס) בעלת המשטר הדמוקרטי היחידה ביוון העתיקה, אך עם זאת מעמדה הדומיננטי והמידע הרב והמפורט יחסית ששרד לגביה שמים אותה בעמדה מועדפת למחקר.
את צעדיה הראשונים לעבר הדמוקרטיה עשתה אתונה עם המעבר ההדרגתי ממונרכיה לשלטון האצולה (אריסטוקרטיה) שהחל בערך במאה ה-8 לפנה"ס.
אמנם ישנן עדויות חצי היסטוריות (כגון יצירותיו האפיות של הומרוס – ה"איליאדה" וה"אודיסאה") ועדויות ארכאולוגיות על קיומן של אספות עם שנקראו אגורה (agora), אך לא היה להן שום כוח פוליטי ממשי, והנוהג המקובל אף קבע שאין זה מכובד שאדם ממעמד נמוך יביע דעה בעת הדיון.
בשנת 594 לפנה"ס לערך, הוציא לפועל המחוקק והארכון האתונאי סולון שורה של רפורמות במשטר האתונאי האריסטוקרטי, וכונן מועצה בת 400 נציגי שבטים בשם "בולה", שתפקידה היה להכין את סדר היום של אספת העם, בה כל האזרחים החופשיים, גברים שמעל גיל 20, היו רשאים להשתתף בצורה מלאה.
עם זאת, נקבע רף של הכנסה שנתית שרק מי שהכנסתו השנתית עמדה בו היה רשאי לכהן במשרה בכירה בפוליס.
מאוחר יותר, בשנת 462 לפנה"ס, הועברו חלק מן הסמכויות החשובות במסגרת השיפוט והחקיקה ממועצת הארכונטים, שהורכבה מנושאי המשרות הבכירים בני המעמדות העליונים, אל אספת העם ואל הבולה שבינתיים הורחבה ל-500 נציגים.
חמש שנים לאחר מכן נפתחו משרות הארכנוטים בפני כל האזרחים למעט השכבה הענייה ביותר שכללה ברובה שכירי-יום.
החידושים של המשטר האתונאי היו מרחיקי לכת.
כוחו של העם, באמצעות האספה, גבר בהתמדה עד למצב שכל ההחלטות המכריעות של המדינה היו באחריותו, והחלטותיו בנוגע לחקיקה היו מחייבות.
באספה היה נהוג עקרון ה"איסגוניה", זכות הדיבור השווה לכל, לפיה כל אזרח היה רשאי להביע את דעתו על העניינים שעל סדר היום ולהציע הצעות.
כמו אתונה, גם רומא בתחילת דרכה הייתה מונארכיה.
הדעות חלוקות בין החוקרים בנוגע לשאלת המעבר לשיטת הרפובליקה: המסורת הרומאית, אשר נתמכת על ידי היסטוריונים מסוימים, מספרת שבשנת 509 הודח על ידי הרומאים אחרון המלכים האטרוסקיים ששלטו ברומא.
מאידך, חלק מהחוקרים טוענים שהמעבר נעשה בצורה הדרגתית כאשר משרות רמות כגון הקונסולים אוישו במקביל לשלטונו של מלך שהלך ונחלש עד לשינוי החוקה.
תחילה החזיק המעמד האציל (הפטריקים) בזכויות יתר על פני ה"פלבאים" הנחותים מהם במעמד, אך לאחר מכן התמרדו האחרונים וכתוצאה מכך במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-5 לפנה"ס הוקמה "אספת הפלבאים" (concilium plebis) לצד אספת העם של הקנטוריות (comitia centuriata), שבה היה רוב לפטריקים.
דומה היה שהאקט בתחילתו היה רק חותמת גומי לשלטון הפטריקים, שכן סמכויות החקיקה העליונות עדיין נותרו אצל הסנאט ורק האצילים הורשו להיבחר למשרות הרמות.
אך כפי שעליית האריסטוקרטיה באתונה בישרה על שוויון מעמדי מורחב בטווח הארוך, כך הוא גם הדבר אצל הרומאים.
מפנה זה משקף את אחד מהערכים התאורטיים החשובים ביותר שהורישו הרומאים לתרבות המערב – עיקרון המכונה בקיצור "מה שנוגע לכלל" (quod omnes tangit), ומשמעותו המלאה היא – "מה שנוגע לכלל כפי [שהוא נוגע] ליחיד, חייב לקבל את הסכמת הכלל".
סופיה מנשה מציינת כי "ברבות הימים היה העיקרון של quod omnes tangit למקור ההצדקה העיקרי למוסדותיה הייצוגיים של אירופה, כפי שצמחו והתפתחו במהלך ימי הביניים." אותו צורך עתיק בקבלת ההסכמה, עבר בירושה אל מרכזי הכוח של ימי הביניים דרך החוק הרומי (corpus iuris civilis) וקיבל מעמד קאנוני במשפט הימי-ביניימי.
בנוסף, גם השפעתו של המבנה הפרלמנטרי הרומאי אשר הורכב מבית תחתון ובית עליון ניכרת גם היום כאשר הרשויות המחוקקות ברבות ממדינות המערב פועלות בשיטה דומה.
ההיסטוריון הרומאי בן המאה הראשונה לספירה, קורניליוס טאקיטוס, מספק לנו מסמך היסטורי-אתנוגרפי נדיר אשר מתאר את תרבותם ומנהיגיהם של השבטים הגרמאנים בני התקופה:
בדברים הקלים מחליטים נגידיהם, בכבדים – הכול; אך אף הדברים הנדונים להכרעת העם, נידונים תחילה לפני נגידיו...
כשטוב הדבר בעיני ההמון יושבים הם במקומותיהם חגורי נשקם.
אז קם המלך, או הנגיד, וכפי שנות ייחוסו, כפי תהילתו במלחמה, כפי כושר דיבורו, נשמעים דבריו...
אם אין דעתו ישרה בעיניהם, דוחים הם אותה בקול המולה; אם ישרה היא בעיניהם משיקים הם בכידוניהם, ואין צורת הסכמה נכבדת מזה השבח ביד הנשק.
לפני אספה זו מותר להביא גם דיני האשמה וגם תביעה בדיני נפשות.
צורה זו של אספה משקפת תקופה שבטית בעיקרה של העמים הגרמאנים יושבי אירופה, שבה יחידת הכוח הפוליטית הייתה הקלאן וההחלטות התקבלו באספות עם בדומה לתיאורו של טאקיטוס או לעיתים באספות של זקני השבט.
אך במרוצת הזמן, ככל שהשבטים החלו לעבור להתיישבויות קבע ברחבי שטחי אירופה שהיו תחת שליטה רומית, נוצרו פערים סוציו-אקונומיים משמעותיים בין המלך לבין לוחמיו, וסגנונן העממי של ההתכנסויות הפך לרשמי יותר וכלל יותר אצילים ומקורבים למלך שביניהם שררה היררכיה ברורה יותר.
אך עם זאת, האספה עדיין סימלה מסורת שוויונית ביחסים שבין המלך לנתיניו.
ביטוי לכך אפשר לקבל מסיפור אשר מופיע בכרוניקה של גרגוריוס בישוף טור.
הוא מתאר כיצד במהלך מלחמתו של כלוביס מלך הפרנקים בשלטון רומי בגאליה התבקש על ידי ארכיבישוף ריימס להשיב לו אגרטל בעל ערך שהיה שייך לו ונלקח כביזה במהלך אחד הקרבות.
כלוביס רצה להיעתר לבקשתו אך כאשר הגיע לאספת הלוחמים שהתכנסה לשם חלוקת השלל חייל אחד מאנשיו התנגד לבקשתו ואף ניפץ את האגרטל.
כלוביס לא פגע בו באותו רגע מפאת הכבוד למעמד, אלא הרג אותו שנה לאחר מכן בעוון עבירה פעוטה.
סיפור זה ממחיש את מידת המחויבות של המלך הפרנקי למסורת אבותיו.
אף על פי שוויון זה ולמרות מערכת השיפוט על ידי האספה, החוק היה מורכב בעיקר ממסורת אבות ולכן היה גמיש.
ראוי לציון הוא האלת'ינגי [איסלנדית: Alþingi] האיסלנדי, שאף שצמח בניתוק מסוים משאר אירופה ולכן השפעתו נתונה בספק, מקימיו חלקו מוצא אתני משותף עם הגרמאנים מיבשת האם של אירופה.
אספה זו פעלה משנת 930 לערך ועד למאה ה-13 בצורה עצמאית כגוף ייצוגי אשר הפיק חוקים ופרוצדורות מנהליות, והיה בעל סמכות שיפוט וענישה.
האלת'ינגי התכנס אחת לכל קיץ באותו מקום תחת הנהגתו של דובר-חוק נבחר, שתפקידו היה לשנן ולדקלם את החוקים באוזני האספה מתחילתם ועד סופם.
בין היתר האלת'ינגי חילק את הארץ המיושבת למחוזות ומינה להם שופטים אזוריים.
תרומתו של הפיאודליזם הימי-ביניימי להתפתחות המשטר התחוקתי
החוקרת שולמית שחר מעלה השערה בספרה "מורשת ימי הביניים", בדבר קשר ישיר בין מבנה השיטה הפיאודלית ויחסי הגומלין שבה לבין התפתחות מוסדות השלטון הפרלמנטריים.
לטענתה, המשפחתיות השבטית שהייתה טבועה בתרבותם של בני העמים הגרמאנים ויחסי התלות ההדדית של הווסלים כחוליות בשרשרת; כאשר מעליהם הסניור, ומתחתיהם האיכר או לחלופין ווסל כפוף, אשר אושרו בטקס רשמי ועברו (בתקופות מסוימות) מדור לדור, יצרו שותפות גורל אשר הצריכה שותפות בנטל ההחלטות.
במישור החובות הפיאודליות, הווסל היה מחויב מתוקף שבועתו לעקרון הקונסיליום – העצה והאספה.
משמעות הדבר הוא שבעת שהוא חפץ בכך יכול הסניור לזמן את הווסל שלו לטקס לו עצה או לחלופין לכנס אספה לצורך חריצת דין.
משמעות המנהג הוא הכרה מושכלת בכך שעל מנהיג טוב לבקש את עצת נאמניו מתוך אינטרס משותף.
בבחינת "ראשון בין שווים"(primus inter pares).
יש מדינות, כמו ישראל בהן הפרלמנט (במקרה של ישראל זו הכנסת) מורכב מבית מחוקקים חד-ביתי בלבד.
במדינות אחרות הפרלמנט מורכב משני "בתים", המכונים בית תחתון ובית עליון, המתחלקים ביניהם בסמכויות הפרלמנט.
הבית התחתון נבחר לרוב בבחירות כלליות על ידי העם, וכשהוא נבחר במחוזות הוא נותן ייצוג פרופורציונלי למספר התושבים בכל מחוז.
הבית העליון מתמנה בדרכים שונות בהתאם לאופי המדינה ולאו דווקא מייצג באופן ישיר את האזרחים.
בארצות הברית, הבית העליון, הסנאט, מייצג את מדינות ארצות הברית, כאשר לכל מדינה יש שני נציגים בסנאט ללא קשר למספר האזרחים הגרים בה.
חברי הבית העליון בממלכה המאוחדת, בית הלורדים, אינם נבחרים, אלא מתמנים.
בהולנד, חברי הבית העליון של הפרלמנט, הנקרא הבית הראשון (בניגוד לבית השני = הבית התחתון), נבחרים על ידי בתי הנבחרים המקומיים של שנים עשר המחוזות של הולנד.
לרוב, כאשר הנציגים בבית העליון נבחרים, הם נבחרים לתקופות ארוכות יותר מאשר חברי הבית התחתון.
למשל, בהודו, יפן וארצות הברית חברי הבית העליון נבחרים לשש שנים, בניגוד לחברי הבית התחתון הנבחרים לחמש שנים, ארבע שנים ולשנתיים, בהתאמה.
במדינות רבות, הנציגים בבית העליון אינם מתחלפים בעת ובעונה אחת, אלא בכל פעם מתחלפים רק חלק מהנציגים, דבר שמעניק יותר יציבות למערכת הפוליטית.
מספר חברי הבית התחתון של הפרלמנט נע לרוב בין 100–700 נציגים בהתאם לגודל המדינה ולמאפיינים אחרים.
בישראל יש 120 נציגים בכנסת, בהולנד יש 150 חברים בבית התחתון, בגרמניה יש מעל 600 נציגים (המספר אינו קבוע), ובשוודיה יש מעל 300 נציגים.
בארצות הברית יש בבית הנבחרים 435 חברים ובדומה הרוסית יש 450 חברים.
ביפן, יש 480 חברים בבית התחתון ובהודו 545 חברים.
בבית העליון יש לרוב פחות נציגים מאשר בבית התחתון.
בחירת חברי הפרלמנט (הבית התחתון)
קיימות שיטות רבות לבחירת הנציגים לפרלמנט.
השיטות נועדו להבטיח עד כמה שניתן שהפרלמנט ייצג את רצון העם שהוא הריבון על המדינה.
אולם יש גם שיקולים אחרים בהחלטה על שיטת הבחירות לפרלמנט, למשל רצון ליציבות שלטונית ומניעת כניסת גורמים קיצוניים לפרלמנט.
נציגות אזורית, בה נבחרים הנציגים לפי אזורים גאוגרפיים, לכל אזור יש נציג אחד בלבד המייצג את אותו אזור.
שיטה זו נהוגה בממלכה המאוחדת ובארצות הברית, למשל.
שיטה יחסית, בה מתמודדות רשימות כלל-ארציות, הנקראות מפלגות, על הכוח היחסי בפרלמנט.
שיטה זו נהוגה בישראל ובהולנד, למשל.
שיטה מחוזית, בה המדינה מחולקת למחוזות, כשלכל מחוז יש מספר נציגים, לרוב בהתאם לגודל המחוז.
שיטה זאת נהוגה בין השאר בפורטוגל (20 מחוזות), פינלנד (16 מחוזות) ושוודיה (29 מחוזות, ומספר מועט של נציגים ארציים).
שיטה מעורבת בה חלק מהנציגים נבחרים בשיטה אזורית או מחוזית וחלק אחר נבחרים בשיטה ארצית.
שיטה מעין זאת נהוגה בגרמניה, ניו זילנד וטאיוואן.
שיטה מעורבת בה חלק מהנציגים נבחרים באזורים וחלק אחר במחוזות.
במקרים מעטים שיטת הבחירות סבוכה יותר, בלבנון למשל שיטת הבחירות היא עדתית-אזורית, כלומר חברי הפרלמנט נבחרים על פי עדתם ועל פי אזור המגורים שלהם.
במדינות בהן הפרלמנט חזק, הוא מתפקד כרשות המחוקקת של המדינה.
כמו כן עוסק הפרלמנט בפיקוח על פעולותיה של הממשלה (הרשות המבצעת).
חלוקה זו היא בהתאם לתורת "הפרדת הרשויות" של מונטסקיה.
הקונגרס של ארצות הברית – בית המחוקקים האמריקאי
הפרלמנט האירופי – הגוף הפרלמנטרי של האיחוד האירופי
הפרלמנט של בריטניה – הרשות המחוקקת של בריטניה
הפרלמנט של דרום אפריקה – הפרלמנט של דרום אפריקה
הפרלמנט האוסטרלי – הפרלמנט האוסטרלי
אלת'ינגי – הפרלמנט האיסלנדי (נחשב לפרלמנט הוותיק ביותר בעולם))
הפרלמנט ההודי – הפרלמנט ההודי
הפרלמנט הפיני – הפרלמנט הפיני
הפרלמנט הפדרלי של בלגיה – הרשות המחוקקת של בלגיה
הפרלמנט האוסטרי – הרשות המחוקקת של אוסטריה
הפרלמנט של אתיופיה – הרשות המחוקקת של אתיופיה
הפרלמנט של גאורגיה – הרשות המחוקקת של גאורגיה
הפרלמנט הלבנוני – הרשות המחוקקת של לבנון
הפרלמנט הסקוטי – הרשות המחוקקת של סקוטלנד
הפרלמנט הקנדי – הרשות המחוקקת של קנדה
הפרלמנט הפלסטיני – הרשות המחוקקת של הרשות הפלסטינית
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה – הפרלמנט של טורקיה
פְּרֶלוּד, או אַקְדָּמָה, הוא חיבור מוזיקלי קצר המשמש בדרך כלל כמבוא ליצירה אחרת.
באופרה משתמשים בו לפני מערכה חדשה, לשקף את הלך רוחה.
ז'אנר הפרלוד התפתח מאימפרוביזציות (אלתורים) של נגני כלי מקלדת לפני ההופעה, מעין בדיקת כוון של הכלי.
בספרות הפסנתר הפרלוד הוא כבר יצירה בפני עצמה.
הפרלוד מתאר בדרך כלל רגש חולף כלשהו, החל מהיגון העמוק ביותר ועד לשמחה מתפרצת, הכול בהתאם לתמונה אותה הוא מתאר.
באך כתב יצירה אחת בת 48 פרלודים ופוגות (שניים לכל סולם) הנקראת "הפסנתר המושווה", כאשר כל פרלוד מהווה הקדמה לפוגה שאחריו.
בתקופה הרומנטית כתבו שופן, דביסי, רחמנינוב וסקריאבין פרלודים.
הפרלוד בדרך כלל לא נותן תחושת סיפוק, ותורם לציפייה לקטע הבא אחריו.
פֶּרליט הוא סלע געשי – סוג של זכוכית געשית בעל תכולה גבוהה של מים.
בתהליך של חימום מהיר בטמפרטורה גבוהה מאוד הופכים המים במבנה הפרליט לקיטור.
לחץ הקיטור גורם לתפיחת גרגירי הפרליט עד 20 מנפחם המקורי.
המוצר המתקבל בהיר, קל משקל ועמיד בחום – ומתאים לשימושים הרבים הנעשים בו.
מקור השם Perlite במילה הצרפתית perle (פנינה) בגלל צורתם, גודלם וצבעם של הגרגרים הנובעים מהיווצרותו.
זכוכית געשית כלשהי, פרליט וכל סוג אחר, נוצרת כאשר לבה צמיגה מתקררת במהירות רבה מכדי לאפשר צמיחה של גבישי מינרלים או בריחת מים.
הלבה נקרשת לזכוכית המכילה 2%–5% מים וכמות גדולה של סיליקה.
פרליט נוצר באמצעות מִיּוּם של זכוכית געשית בהרכב ריוליטי – בעיקר אובסידיאן, שתכולת המים בו נמוכה מאוד ואינה עולה על 0.1%–0.3%.
המיום מהווה המרה משנית של הסלע, המתרחשת באמצעות הוספת מים להרכבו המקורי והעלאת תכולתם ל-2%–5%.
המיום מתרחש לאורך סדקים קונכייתיים קונצנטריים – האופייניים לשבירה של אובסידיאן ומצטלבים במבנהו כשתי וערב.
סדקים אלה נוצרים כתוצאה מהתקררות הלבה והתכווצותה, והם אחראים לשבירה הנוחה של פרליט וליצירת גרגרים קטנים.
תהליך המיום והיווצרות הפרליט הוא הדרגתי, ותואם לחלחול מים מטאוריים אל שולי המסלע הזכוכיתי ושילובם במבנה המולקולרי שלו.
המיום מואץ עם עלייה בתכולת הסיליקה ומאט עם ירידת הטמפרטורה ועלייה בתכולת הסידן והמגנזיום.
פרליט זכוכיתי אמורפי עשוי להתפתח לסלע גבישי או לוויטרופיר – סלע המכיל פנוקריסטים במסת אם המורכבת מזכוכית געשית.
הגבישים עשויים להיות קוורץ, אורתוקלז ופלגיוקלז, ובמקרים אחדים ביוטיט או הורנבלנדה.
התגבשות הזכוכית – או המרתה לצברים של גבישים מיקרוסקופיים – מתרחשת באופן ספונטני לאורך הסדקים, או על פני השטח של פנוקריסטים וספרוליטים.
במעט מאוד סלעים גבישיים קיימים מבנים פרליטיים מפותחים, המייצגים התגבשות כזו של זכוכית פרליטית.
בסלעים אלה ממוקמים הספרוליטים לאורך רצועות קונצנטריות.
מיקום זה מצביע על התגבשות של הזכוכית הפרליטית בתוך הסדקים, בד בבד עם צמיחת הספרוליטים.
פרליט מוגבל לרצועות ריוליטיות שגילן משלישון עד אמצע הרביעון – לעיתים אף מאוחרות יותר.
בפרליט מוקדם לשלישון כבר חלה התגבשות, ובסלעים ריוליטים צעירים טרם חל מיום.
רצועות ריוליטיות אלה נמתחות בכיוון צפון-דרום בכמה מקומות בעולם.
מרבצים גדולים נמצאים ככיפות געשיות שגובהן עשרות עד מאות מטרים.
סביבות ההיווצרות האופייניות לפרליט הן קשתות איים והעתקים שמקורם באורוגנזה.
עם זאת, פרליטים עשויים להיווצר גם במערכות געשיות פלוטוניות, למשל בשולי מחדרים דוגמת דייקים וסילים.
הרכבו הכימי ותכונותיו הכלליות של פרליט דומים לאלה של אובסידיאן, להוציא תכולת המים והברק הפניני-שעוותי.
מחקר שנערך ב-1982 בחתך רוחב בפסגות נו אגואה (No Agua Peaks) בניו מקסיקו, מצפון לסנטה פה, הוכיח מודל של חיגוּר (zonation) ליתולוגי, שנמצא מתאים לרצועות פרליטיות נוספות.
המודל מורכב משלושה אזורי מרקם:
קרוב לפני השטח מצוי פרליט קל ונקבובי, במרקם הדומה ל"קצף הלבה" של פומיס.
הנקבוביוּת ברצועה זו כמעט ואינה מוגבלת על ידי לחצים ליתוסטטיים והידרוסטטיים.
מידת הנקבוביוּת ועיוות החללים נובעת מלחצים אלה ומדרגת קירור-העל של הנוזל המצוי בה.
החללים הופכים מוארכים ושטוחים יותר ככל שמעמיקים.
צבעו של פרליט במרקם פומיסי הוא לרוב אפור בהיר, אך עשוי גם להיות צהבהב.
מרקם זה מצוי בשכבת ביניים, מתחת לפרליט בעל מרקם פומיסי.
פרליט זה דחוס יותר ובעל מרקם של גרגרי סוכר.
צבעו של פרליט במרקם גרגרי הוא לרוב צהבהב, אך עשוי לנוע בין אפור לחום.
בשכבת ביניים זו נראים לעיתים פסי זרימה.
בשכבה התחתונה נמצא פרליט אפור פניני אופייני, בעל היפרדות שכבתית קונצנטרית הדומה לזו של קליפות בצל.
אם קיימת במרבץ נוכחות של אובסידיאן, הוא יימצא בשכבה זו – הימצאות שיש בה לאשר את אופן ההיווצרות של פרליט.
הטבעות הקונצנטריות המקיפות את האובסידיאן נובעות כנראה כתוצאה מעלייה בנפח בעקבות המיום.
נוכחות האובסידיאן בשכבה זו גדלה ככל שמתקרבים למרכז הזרם.
בנוסף לאובסידיאן ניתן למצוא בשכבה זו גם תכלילים של טרידימיט, קוורץ, פצלת השדה, ביוטיט, מגנטיט ומינרלים נוספים, שהימצאותם נובעת מתהליך ההתגבשות של הזכוכית הפרליטית.
צבעו של פרליט במרקם הקלאסי הוא אפור כהה עד שחור.
פרליט מתרחב והופך נקבובי כאשר הוא מחומם, ונפחו עשוי לגדול עד פי 20 מן הנפח המקורי.
ההתרחבות נובעת מהתחממות המים: כאשר הפרליט הזכוכיתי מחומם ל-850–900 מעלות צלזיוס, מולקולות המים הלכודות בו מתאדות וגורמות להתרחבות הסלע.
תפיחה זו דומה לתהליך בו נוצר פופקורן.
צבעו של הפרליט בטרם חימומו אפור בדרך כלל, אך יכול להיות גם ירוק, חום, כחול או אדום.
לאחר חימום והתרחבות הוא מתבהר, וצבעו בדרך כלל אפור בהיר עד לבן.
שימושים ראשונים בפרליט נעשו בארצות הברית בסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, בעיקר כתחליף לוורמיקוליט.
החל בשנת 1950 התפתחו לו שימושים רבים בבנייה, בתעשייה, בחקלאות ובגינון – הנובעים מתכונות שונות שלו.
פרליט אינו מכיל יסודות רדיואקטיביים או מתכות כבדות, ולכן אין סכנה בריאותית בשימוש בו.
מאחר שפרליט קל משקל ומבודד איכותי, נעשה בו שימוש נרחב בבנייה.
גרגרי פרליט מוחדרים לחללים בלבני בטון על מנת למלא אותם.
הם מספקים בידוד תרמי, הפחתת רעשים, מניעת התלקחות ודחיית מזיקים ורקבון.
פרליט מהווה חומר מרקם לצבעים ותחליף לחול בבניית קירות גבס.
פרליט משמש כמסנן למים ולנפט ומשמש בתעשיית התרופות, הכימיקלים והמזון.
בדטרגנטים ובסבונים הוא משמש כחומר שוחק.
בתעשיית הקרמיקה מוסף פרליט לחומרים קרמיים – גם בשל משקלו הקל וגם בשל היותו מבודד איכותי.
שטח הפנים הגדול של פרליט מנוצל בחקלאות, בהידרופוניקה ובהורטיקולטורה, בגלל יכולתו הגבוהה לספח גם מים וגם אוויר.
תכונה זו מאפשרת לשלוט בכמות המים המגיעה לשורשים.
כמויות משתנות של פרליט – מ-25% ועד 75% – מוספות לכבול, המשמש כמצע לגידול צמחים מסוגים שונים.
מחקרים הצביעו על יתרונות השימוש בפרליט במערכות הידרופוניות.
תכונה נוספת שלו מתבטאת בחומציות נייטרלית – עובדה התורמת לשימוש בגידול צמחים הנזקקים לסביבה כזו.
משקלו של פרליט רטוב כרבע ממשקלו של חול רטוב, ולכן הוא נוח וזול להובלה.
מאז התרחב השימוש בפרליט, התרחבה גם כרייתו ברחבי העולם.
המקורות העיקריים לפרליט הם יוון, טורקיה, רוסיה, סין ויפן.
ארצות הברית מהווה מקור גדול נוסף, ומכרות הפרליט שלה מצויים במדינות רבות: קליפורניה, נבדה, אריזונה, ניו מקסיקו, איידהו, אורגון ויוטה.
מכרות פרליט נוספים מצויים בקולומביה הבריטית.
מרבית כריית הפרליט נעשית בשיטת בור פתוח – בעיקר משיקולים כלכליים.
לאחר שבירה וגריסה מועבר הסלע מן המכרה להמשך תהליך העיבוד.
הפרלמנט () היה מוסד פוליטי בעל סמכויות שיפוטיות בעיקר, שפעל בצרפת לפני המהפכה הצרפתית.
הפרלמנט הראשון היה הפרלמנט של פריז שהתפתח ממועצת המלך בשנת 1307. הוא נמצא בתוך ארמון המלך מימי הביניים באיל דה לה סיטה שבפריז.
ב-1443, בעקבות מלחמת מאה השנים, העניק שארל השביעי, מלך צרפת פרלמנט לחבל לנגדוק.
בהמשך, ועד למהפכה הצרפתית הוקמו בצרפת פרלמנטים רבים בערים אראס, מץ, נאנסי, קולמאר, דיז'ון, בזאנסון, גרנובל, אקס-אן-פרובאנס, פרפיניאן, טולוז, פאו, בורדו, רן ורואן.
חברי הפרלמנט השתייכו ברובם לאצולת הגלימה, והחברות בפרלמנט עברה בירושה.
ישבו בצמרת המדרג השיפוט, ששימשו בית משפט עליון וערכאה סופית לערעורים באזוריהם.
לפרלמנטים היו גם סמכויות מנהליות נרחבות, שהציבו אותם בעמדת עימות קבוע עם המושלים והנציבים המקומיים.
מעל לכל, היה להם תפקידי מכריע בתהלי החקיקה.
על מנת לקבל תוקף משפטי היה כל מחוק חייב להירשם ברשומות הפרלמנט, ולפרלמנט הייתה הזכות לשלוח למלך מכתבי מחאה המצביעים על כל הפגמים שמצאו בחקיקה החדשה.
באמצעות הליך זה של דחיית חובת רישום החוק ברשומות, הפרלמנט בעת ההמתנה לתשובת המלך, יכלו הפרלמנטים לעכב ולהכשיל את מדיניות הממשלה.ומאז מותו של לואי הארבעה עשר הם שכללו את הטכניקה והפכו אותה למנגנון התנגדות מרכזי.
מכתבי המחאה מנוסחים בקפידה היו חילופי תקשורת חשאית בין המלך לבין מערכת בתי המשפט שלו, אבל באותה תקופה נהגו הפרלמנטים לרתום לצדם את דעת הקהל באמצעות הדפסת המכתבים ומכירתם.
במקרים רבים נהגו גם לכתבו את המכתב מחדש לאחר שהתקבלה תשובת המלך, ומאוחר יותר באותה מאה אף הרחיבו את אמצעי ההתנגדות ונקטו גם שביתו ולעיתים היו אפילו התפטרויות המוניות.
עם זאת, כולם ידעו כי בסופו של דבר המלך הוא הפוסק האחרון.
שופטי הפרלמנטים מנו כ-1,200 איש.
יחד עם כ-1,000 בעלי תפקידים בערכאות ריבוניות אחרות בממלכה, שעסקו בעיקר בשיפוט מיוחד בתחומי מימון וכספים.
כל הכהונות בבתי המשפט הריבוניים הקנו למחזיקיהן תואר אצולה, אבל באותה עת רק קומץ מחברי הפרלמנטים עדיין חבו את מעמדם כאצילים למשרותיהם.
לרוב כבר עמצדו לזכותם במשפחתם כמה דורות של אצילים, ובתקופה זו החליטו פרלמנטים אחדים שלא לקבל לשורותיהם אף אדם שלא היה לו ייוחס כזה.
האצילים המיוחסים האלה שלטו בפרובינציות שלהם בכל העניינים המקומיים, ומשום כך התפתחו לעיתים תכופות עימותים בינם לבין הנציבים והמושלים.
בפריז הם שלטו בעניינים הנוגעים לכלל המדינה.