tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית מת'יו מילר אמר כי "ארצות הברית מוטרדת מאוד מההאשמות על כך שייתכן כי 12 עובדי אונר"א היו מעורבים במתקפת הטרור של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר".
בנוסף לכך הוא הצהיר שמחלקת המדינה של ארצות הברית הפסיקה באופן זמני את המימון של אונר"א בעת שהיא חוקרת את ההאשמות ושוקלת את הפעולות שהאו"ם נוקט בשלב הנוכחי.
מזכיר המדינה האמריקני אנתוני בלינקן הצהיר שהראיות אשר מפלילות חלק מעובדי אונר"א במתקפת 7 באוקטובר נגד ישראל הן "אמינות".
הוא הדגיש כי לארגון יש תפקיד "חיוני" משום שהארגון המרכזי שמספק שירותים הומניטריים באזור, והוסיף כי "אונר"א חייבת לחקור את המקרה באופן מיידי, כפי שהסוכנות הצהירה שהיא תעשה; שהיא תוודא שהאנשים המעורבים יישאו באחריות על כך; ושהיא תבדוק את הנהלים שלה".
שר הפיתוח הבינלאומי של קנדה אחמד חוסן ציין שממשלת קנדה הפסיקה באופן זמני את המימון של אונר"א עד שההאשמות יחקרו.
חוסן הביע את דאגתה העמוקה של קנדה בשיחה עם הנציב הכללי של אונר"א לזאריני, והוסיף כי "קנדה לוקחת את הדיווחים הללו ברצינות רבה".
אוסטרליה הכריזה על השעיה זמנית של המימון לאונר"א.
שרת החוץ האוסטרלית פני וונג הצהירה כי אוסטרליה תיישר קו עם פעולות דומות שנוקטות ארצות הברית וקנדה וכי גם היא השעתה את המימון.
הן איטליה והן גרמניה השעו לאלתר את המימון לאונר"א.
משרד החוץ של הממלכה המאוחדת פרסם הצהרה לפיה הממלכה המאוחדת "מזועזעת" מההאשמות.
פינלנד הודיעה שתפסיק לממן את אונר"א לאלתר לאור ההאשמות.
שר הסחר ופיתוח החוץ של פינלנד וילה טאביו ציין כי "עלינו לוודא שאף יורו מכספה של פינלנד לא יעבור לחמאס או לטרוריסטים אחרים.
החשד שעובדי ארגון המקבל סיוע הומניטרי מעורבים במתקפת טרור הוא הסיבה להשעיית התשלומים.
ז'וזפ בורל, הנציג העליון של האיחוד האירופי לענייני חוץ ומדיניות ביטחון ציין שהנציבות האירופית "תעריך צעדים נוספים ותפיק לקחים בהתבסס על תוצאות החקירה המלאה והמקיפה", ודחק באונר"א "לספק שקיפות מלאה בנושא ההאשמות ולנקוט בצעדים מיידיים נגד העובדים המעורבים".
הולנד הודיעה שתפסיק לממן את אונר"א לאלתר, וציינה "אנחנו מזועזעים ביותר.
ההאשמה היא שהמתקפה בוצעה ב-7 באוקטובר מכספי האו"ם, מכספנו".
נורווגיה ואירלנד ציינו שלא ישעו את המימון לאונר"א.
גורמים רשמיים בשווייץ ציינו שלא תתקבל החלטה עד ש"ההאשמות החמורות" יובהרו.
ב-28 בינואר 2024 משרד החוץ של צרפת הכריז על השעיית המימון לאונר"א, וציין שההאשמות "חמורות במיוחד".
שר החוץ הישראלי ישראל כ"ץ הצהיר כי אונר"א מנציחה את בעיית הפליטים, מרחיקה את השלום ומשמשת כזרוע אזרחית של חמאס בעזה.
והוסיף כי "רבים מעובדיה הם אנשי חמאס שמזוהים עם השקפותיו הרצחניות ומסייעים לו במתן מחסה לפעילות טרור ובשמירת שלטונו".
שגריר ישראל באו"ם, גלעד ארדן, קרא להשעות את המימון של אונר"א.
ב-28 באוקטובר 2024 עבר החוק להפסקת פעילות אונר"א בשטח מדינת ישראל, האוסר על אונר"א לפעול בשטחה הריבוני של מדינת ישראל.
מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף, חוסיין א-שייח', דחק במדינות המתכננות להשעות את המימון של אונר"א, לשקול מחדש את החלטתן בשל חששות מההשלכות הפוליטיות וההומניטריות למהלך זה.
לשכת העיתונות של ארגון החמאס ציינה באמצעות טלגרם שהארגון הפציר באו"ם ובארגונים הבינלאומיים "לא להיכנע לאיומים ולסחיטה" מישראל, והאשימה את "הישות הציונית" בקמפיין הסתה נגד סוכנויות האו"ם המספקות סיוע לרצועת עזה.
במלחמת אוקראינה–רוסיה, איראן סיפקה לרוסיה תחמושת וכטב"מים, הקימה מפעל ביטחוני בשטחה, וחיזקה את יחסיה עימה בהיבטים צבאיים, כלכליים ואסטרטגיים שהיו להם השפעות גאו־פוליטיות נוספות שחצו את גבולות המלחמה.
שיתוף פעולה צבאי־אסטרטגי עם רוסיה
ביוני 2022 איראן הציגה לרוסיה את מל"טי השאהד 191 וה-129. עובר לספטמבר 2022 נעשה שימוש במל"ט המוהג'ר 6, ועובר לאוקטובר, בכטב"ם שאהד 131. באותו החודש דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב השיב לשאלה בדבר השימוש בכטב"מים איראניים באומרו שרוסיה משתמשת באמצעי לחימה שיוצרו מקומית, וציין כי יש לפנות בנושא למשרד ההגנה.
בנובמבר קצינים וטכנאים רוסים הגיעו לטהראן, ו־18 מל"טים הועברו לרוסיה, שישה מוהאג'ר-6 ותריסר מל"טי שאהד 191 ו-129.
בפברואר 2023, פותח שאהד 136 משופר, והחלה הקמת מפעל מל"טים איראנים ברוסיה שהגדיל את היקף הייצור.
המפעל נבנה ביילבוגה במחוז טטרסטן סמוך לקאזאן, בתמורה להעברת נשק שלל מהחזית מול אוקראינה אל איראן.
תוך חודשים מספר, מפעל נוסף הוקם בסוריה.אוקראינה הציעה לבעלות בריתה שיספקו לה אמצעים על מנת שתתקוף את המפעלים שבאיראן, בסוריה, וייתכן שגם ברוסיה.
באפריל 2023, איראן הודיעה כי תרכוש מרוסיה מטוסי סוחוי-35. עד שלהי אותו החודש, איראן העבירה לרוסיה 300,000 פגזים ומיליון קליעים.
מאוגוסט 2022 ועד מאי 2023, איראן העבירה לרוסיה יותר מ־400 כטב"מים.
רובם הועברו דרך נמל אמירבאד, הים הכספי ונמל מחצ'קלה.
ביוני 2023, ההגנה האווירית באוקראינה יירטה סביב קייב 28 מתוך קבוצה של 30 כטב"מים איראניים בשימוש רוסיה.
בסוף ספטמבר, יורטו 34 מתוך קבוצה של 44 כטב"מים.
בדצמבר, יורטו 41 מנחיל של 42 כטב"מים מדגם השאהד 136. אוקראינה אף השמידה בנמל פאודוסיה את הנחתת הרוסית "נובוצ'רקסק", שנשאה אמצעי לחימה מתוצרת איראן, ייתכן מל"טי שאהד.
לפני ינואר 2024, איראן השלימה את פיתוחו של שאהד 107, שמסוגל לשדר למפעיליו תיעוד חזותי בזמן אמת, ומכרה ממנו לרוסיה בעסקה בשווי יותר משני מיליון דולר.
השתלבות ביחסי איראן–רוסיה ובגאו־פוליטיקה של המזרח התיכון
עסקאות הנשק שהתממשו ותוכננו משפיעות על יחסיהן הצבאיים של איראן ורוסיה, ומדינות נוספות.
ארצות הברית גרסה כי שאיפת איראן להשיג מרוסיה מטוסי סוחוי-35, מסוקי מי-28, מכ"מים, ומטוסי אימון מדגם יאק-130, מאיימת על יציבות המזרח התיכון.
עוד בדצמבר 2022, הצי החמישי האמריקאי החרים במפרץ עומאן משלוח נשק איראני למורדים החות'ים בתימן.
הנשק חולט, מיליון קליעים ממנו הועברו לצבא ארצות הברית, ונשקים, משגרי רקטות וטילי נ"ט הועברו לאוקראינה.
לצד זאת, לפי רז צימט מהמכון למחקרי ביטחון לאומי, ציפיות איראן מיחסיה המדיניים עם רוסיה לא התקיימו במלואן, למשל כאשר רוסיה תמכה ביולי 2023 בעמדת איחוד האמירויות כלפי איראן ומזכר ההבנות עליו חתמה ב־1971 בעניין האיים אבו מוסא, טונב הגדול וטונב הקטן – איים במפרץ הפרסי עליהם השתלטה מאז.
הדיוק הנמוך מהצפוי של הטילים המשמשים את רוסיה, התגלה בחודשי הלחימה הראשונים שלה באוקראינה, ועודדו אותה לפנות אל איראן גם כספקית שלהם.
באוקטובר 2023, פקעו עיצומי האומות המאוחדות על תוכנית הטילים הבליסטיים של איראן.
העיצומים נקבעו בהחלטה 2231 של מועצת הביטחון משנת 2015, שאשררה את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
אך, בעקבות פרישת ארצות הברית מההסכם ב־2018 הוא התפרק, ועם פקיעת העיצומים רוסיה הודיעה שהיא אינה מחויבת עוד להימנע מלסייע לפיתוח איראני של טילים בליסטיים, אף שארצות הברית והאיחוד האירופי ימשיכו לאכוף אותן.
פיתוחם של טילים מדויקים דרש חודשים רבים, ובינואר 2024, רוסיה ערכה תרגילים בבסיסי חיל האוויר באיראן, לקראת אפשרות שתקבל ממנה טילי קרקע–קרקע בליסטיים מדויקים.
זאת, כשבוע לאחר חתימת איראן על הסכם סחר חופשי עם האיחוד הכלכלי האירואסייתי (הכולל את רוסיה).
ההשפעה האיראנית על יחסי ישראל–רוסיה
מלחמת אוקראינה–רוסיה הפכה את יחסי ישראל עם רוסיה ואוקראינה לרגישים.
ישראל התאמצה לנקוט גישה נייטרלית, תוך ניסיון לתווך ביניהן והבעת סולידריות מועטה עם אוקראינה בשל אהדתה.
קבלת האספקה הצבאית האיראנית בידי רוסיה גרמה למדינות אחרות להפעיל לחץ על ישראל לשנות את עמדתה כלפי רוסיה ולסייע לאוקראינה, גם בציוד צבאי.
ביוני 2023 הביעה ישראל את מחאתה בפני רוסיה על שיתוף הפעולה הצבאי שלה עם איראן, ובמיוחד על מסירה רוסית של מערכות נשק מתקדמות בתמורה לסיוע ולאספקה האיראניים.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, נשיאת הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין, ונשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, הציגו את פעולותיהם של רוסיה וחמאס כתוקפנות אנטי־דמוקרטית נגד מדינות דמוקרטיות שכנות.
במקור, גישתה הנייטרלית של ישראל, נבעה מתוך רצון לשמור על חופש הפעולה במערכתה שבין המלחמות נגד המטרות האיראניות בסוריה.
עם זאת, לפי גאורגי פורוסקון וירון גמבורג, המשך הגישה הזו, למרות דברי הנשיאים ולעומת רוסיה שנקטה גישה פרו־חמאסית (שאולי רואה במלחמת חרבות ברזל חלק ממאבק גאו־פוליטי בינה לארצות הברית), עשוי להעביר לרוסיה את המסר שניתן להמשיך ולהתעלם מהאינטרסים הישראלים, ובכללם אלו הנוגעים לאיראן.
בינואר 2024, לאחר שרוסיה אישרה סופית מכירת מטוסי ומסוקי קרב לחיל האוויר האיראני, שגריר ישראל באו"ם גלעד ארדן אמר בישיבת מועצת הביטחון בה נכח שר החוץ של רוסיה, סרגיי לברוב: .
מעושר לאושר 2 הוא סרט קומדיה רוסי בבימויו של קלים שיפנקו בכיכובם של מילוש ביקוביץ', איוואן אוחלוביסטין ואגליה טראסובה.
לאחר שהתפכח, גרישה מחליט ללמד את קטיה, בתה החצופה של פקידת ממשלה ובמסגרת ניסוי חברתי הם זורקים אותה לתקופת האימפריה הרוסית על רקע מלחמת רוסיה–צרפת בשנת 1812.
בעקבות ההצלחה המסחרית, האולפנים הזמינו סרט שלישי בסדרה, שמתוכנן לצאת לאקרנים ב-23 בינואר 2025.
הנערה המפונקת קטיה רגילה לחיות בשגשוג מוחלט.
בהיותה בתה של הפקידה החשובה בעיר סנקט פטרבורג, טטיאנה וסילייבנה, היא מרגישה שעולם לא יענישו אותה.
כך במהלך מסיבת יום ההולדת שלה, בעודה שיכורה היא גונבת סירת משטרה.
אבל בעוד בית המשפט גוזר עליה שנתיים מאסר, בפועל, האם בעלת ההשפעה פשוט שולחת את בתה לאיחוד האמירויות הערביות.
פרשת גניבת הסירה המשטרתית בסנקט פטרבורג לא נעלמת מעיניו של גרישה, שמחליט לחנך את הנערה מחדש בזכות הצבתה בכפר רוסי מהמאה ה-19. במסגרת פרויקט של הפסיכולוג האקסצנטרי לב ארנולדוביץ'.
גרישה מגייס את תמיכתם של מכרים ותיקים והשחקנים שביצעו בעבר תפקידים למחזה במסגרת החינוך מחדש שהוא עבר, אך איש מהם לא אהב את הרעיון הזה, שכן כולם חששו מזעמו של פאבל, אביו של גרישה, איש רב השפעה בעצמו.
הצעיר הבטוח בעצמו לקח את כל הסיכונים ומבקש מהם לסמוך עליו.
כך מתחילה ההצגה החדשה, הפעם בשביל קטיה החצופה.
לאחר שחיכו לרגע הנכון, הקושרים חוטפים אותה.
היא מתעשתת בעודה ברפת, מטבע הדברים לא מבינה מה קורה בכלל.
היוזמה של גרישה מתחילה להתפרק, שכן הוא תסריטאי לא מוצלח ולא נהנה מסמכות בקרב קבוצת השחקנים.
כך, ללא הנהגתו של לב ארנולדוביץ' התוכנית נכשלת.
בעוד שגרישה כמעט שורף את קטיה בחיים, הצוות יוצר קשר עם מנהיגם לשעבר.
פאבל, אביו של גרישה נחרד מהמתיחה של בנו ומנסה לסיים במהירות את האירוע.
עם זאת, לב, שמתגעגע לעבודה המעניינת, תומך בפרויקט החדש ושוב הופך לבמאי.
קודם כל, קטיה ההמומה מוצגת בפני אמה החורגת והרודנית, בגילומה של אשתו של פאבל, כמו גם אחותה למחצה אגליה והמשרתת ליובה.
עם זאת, למרות ההשפלה שחוותה, "הילדה הגדולה" לא ממהרת להסיק מסקנות.
בנוסף, טטיאנה ואסילבנה, מלווה במעגל אבטחה, כבר עוקבת אחר עקבות בתה.
המעצבים נאלצים לנטוש בדחיפות את הכפר שלהם, ולפי הצעתו של לב, הם מעבירים את ההצגה לארמון מפואר, שפאבל קנה לאחרונה.
בעוד פאבל מסיח את תשומת ליבה של הפקידה, האחרים מכינים את הכל בחיפזון לנשף שמארגן "הנסיך" לכבוד האורחת.
גרישה צריך לגלם את תפקיד הנסיך.
היא תופרת את השמלה שלה ולומדת צרפתית.
אמה טטיאנה וסילייבנה הזועמת מאיימת לטפל בכולם, אך הצוות מציג לה את הרעיון שלהם והאישה מתחילה בהדרגה לשנות את דעתה לגבי הרעיון של גרישה.
על פי התוכנית של לב, לצורך השלמת החינוך מחדש של קטיה יש צורך לבצע הישג מסוים.
הקבוצה מביימת מתקפה של חיילי נפוליאון.
מול הילדה, "הנסיך מת" והיא עצמה נלקחת אל הקיסר הצרפתי.
המפיקים חוששים שקטיה תערוק לצד הצרפתי, אבל במקום זאת היא מנסה לירות ב"נפוליאון".
קטיה נחרדת, אבל עכשיו היא מבינה כמה טעתה.
היא מחבקת את אמה בחום, מודה לגרישה והם הופכים לזוג.
איוואן אוחלוביסטין - הפסיכולוג לב ארנולדוביץ'
אלכסנדר סאמויילנקו - פאבל האוליגרך, אביו של גרישה
צילומי הסרט נערכו במחוז פסקוב ובאתרים שונים בעיר סנקט פטרבורג, כמו ארמון השיש, תעלת גריבוידוב ובית המדענים בעיר.
מעורבות חזבאללה במלחמת האזרחים בסוריה באה לידי ביטוי בתמיכה אקטיבית במשטרו של בשאר אל-אסד, בפריסת כוחות חזבאללה ברחבי סוריה ולחימה בכוחות הצבא הסורי החופשי.
חזבאללה שיחק תפקיד מכריע גם במאמצים למנוע את חדירתם של ג'בהת אל-נוסרה והמדינה האיסלאמית אל תוך שטח לבנון, מה שהפך אותו לאחד מהכוחות המרכזיים בהתמודדות עם התפשטות המלחמה הסורית לשטח לבנון.
חזבאללה פועל כזרוע אסטרטגית של משמרות המהפכה באזור ומשחק תפקיד מרכזי בסכסוכים כצבא פרוקסי בין איראן לישראל ואיראן לסעודיה.
שיירות נשק של חזבאללה בסוריה ובאזורי הגבול סוריה-לבנון הותקפו מספר פעמים על ידי הצבא הישראלי.
בנוסף, שיירות ומחנות אימונים של חזבאללה הותקפו על ידי קבוצות מורדים שונות בסוריה.
תדמית חזבאללה בעולם הערבי, ובמיוחד בסוריה ולבנון, נפגעה באופן משמעותי עקב פעולותיו העדתיות במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
מנהיגים ופעילים דתיים בכירים, גם סונים וגם שיעים, הביעו ביקורת חריפה על חזבאללה, כשרבים מבין תומכיו לשעבר הפכו מבקרים תקיפים בעקבות מדיניותו בסוריה.
סובחי אל-טופיילי מזכ"ל חזבאללה הראשון גינה בחומרה את חזבאללה על נטישת עקרונותיו המקוריים והאשים אותו בכך שהוא משרת את השאיפות ההגמוניות של איראן ורוסיה.
מטרת ההתערבות של חזבאללה במלחמת האזרחים בסוריה מונעת ממניעים אסטרטגיים, דתיים-עדתיים ופוליטיים.
המעורבות האקטיבית של חזבאללה במלחמה, למרות העלות הפוליטית והאנושית, מדגימה את החשיבות הרבה שהארגון ואיראן מייחסים ליציבותו של משטר אסד ולאפשרות לשמור על השפעתם בסוריה ובמזרח התיכון כולו.
איראן וחזבאללה רואים בשימור משטרו של בשאר אל אסד חשיבות אסטרטגית רמה, משום שסוריה מהווה בעלת ברית מרכזית לאיראן במזרח התיכון, ותומכת בהגברת השפעתה ונוכחותה הפוליטית והצבאית באזור.
סוריה גם תומכת בחזבאללה בהתחזקותו הצבאית ובבניית יכולת ההרתעה שלו מול ישראל.
במקביל, חזבאללה מנסה לשפר את יכולותיו הצבאיות דרך רכישת נשק מתקדם מהמשטר הסורי ולחזק את מעמדו ברמת הגולן.
מעבר לאינטרסים האסטרטגיים, חזבאללה ואיראן מתוגרים בסולידריות עדתית ודתית בין השיעים והעלווים בסוריה, תוך תמיכה בהגנה על קהילות אלו ועל אתרים שיעיים קדושים מפני המורדים.
האסטרטגיה הכוללת של איראן וחזבאללה כוללת גם תמיכה צבאית וכלכלית במשטר הסורי ופיתוח כוח עממי שיעי ועלווי כחלק מהמאבק לשמירה על השפעתם בסוריה.
ניהול המדיניות האיראנית במלחמת האזרחים בסוריה התבצע תחת ההנהגה של כוח קדס, בראשותו של קאסם סולימאני, כאשר חזבאללה שימש כ"קבלן ביצוע" מרכזי לאיראן בשטח.
חזבאללה, בהתאם לכך, פועל במגוון תחומים: הפעלת אלפי לוחמים באזורים בהם דומיננטיית שיעית ברורה, סיוע למשטר הסורי באימונים צבאיים, פעולות מודיעין ואבטחת הגבול הסורי-לבנוני, ותמיכה תעמולתית.
לוחמי חזבאללה ממוקמים בעיקר בשני אזורים העשויים להוות מוקדי עניין עדתי-דתי: האחד הוא קוסייר שבו מתמקדת המאמץ לשליטה על העיר החשובה הממוקמת סמוך לבקעת הלבנון ובה אוכלוסייה שיעית, והשני הוא קבר אלסת זינב ליד דמשק, אתר עלייה לרגל חשוב לשיעים.
אנליסטים מערביים ציינו את תפקידו של חזבאללה בשינוי הכוחות מלחמת האזרחים בסוריה לטובת הממשלה.
לאחר תפקידו של הארגון בקוסייר, חומס וחאלב, צברה הזרוע החמושה של המפלגה הלבנונית ניסיון פוליטי וצבאי בלחימה בסביבות עירוניות, והגדילה את הברית עם סוריה ואיראן.
תפקידו של חזבאללה היה קריטי בהבסת המורדים הסורים מטעם ממשלת סוריה והתחזק באזור.
הפעולות הצבאיות של חזבאללה בסוריה נתקלו בביקורת נרחבת בכל העולם הערבי.
התמיכה בארגון בלבנון עצמה חוותה ירידה דרסטית, והאופוזיציה התגברה גם מתוך הבסיס השיעי של הארגון בלבנון ומחוצה לה.
התאולוג והמנהיג הפוליטי מוקתדא א-סדר, ביקר את המדיניות של חסן נסראללה שפועל על פי אג'נדה איראנית שמושרשת בכתות שיעיות על מדינה בעלת רוב סוני.
תומכי הזרם הסדריסטי, המזוהה עם אקטיביזם בעיקר במדינות בהן שיעים הם הרוב, גינו את חזבאללה.
מנהיג סדריסטי בכיר אף האשים את חזבאללה ב"הרג יותר סורים מאשר ישראלים", מה שמדגיש את התסכול והאופוזיציה העמוקים כלפי התערבותו של הארגון בסוריה.
איש הדת המשפיע יוסוף אל-קרדאווי, נשיא האיגוד הבינלאומי של חוקרים מוסלמים, גינה את חזבאללה ואיראן כאויבי הערבים באוקטובר 2012, וקבע:
לאחר התקפת קוסייר של חזבאללה ב-2013, מעבר לגבול לבנון-סוריה, הביע אל-קרדאווי ביקורת חריפה על חזבאללה כשכינה אותה "מפלגת השטן" שמטרתה להשמיד מוסלמים סונים תחת הוראות איראן החומייניסטית.
אל-קרדאווי הוציא פתווה שקראה לכל הגברים המוסלמים הכשירים להגן על אדמות סוריה מהתוקפנות של משטר הבעת', איראן וחזבאללה.
שינוי עמדתו של יוסף קרדאווי, שכינה את חזבאללה "מפלגת השטן", התקבל בברכה על ידי חוקרים ואינטלקטואלים רבים בערב הסעודית.
המופתי הגדול של ערב הסעודית, עבד אל-עזז עאל א-שייח', שחזר על גינויו של חזבאללה ככיתת חמושים שפועלת בניגוד ל"קשרי הקרבה או הברית עם המאמינים" על ידי שיתוף פעולה עם אויבי האסלאם.
עאל א-שייח' קרא לכל המנהיגים הפוליטיים, הפעילים והחוקרים של העולם המוסלמי להגביר את המודעות לנזק שפעילות חזבאללה בסוריה גורמת ולהיאבק בה בתוקף.
מזכ"ל חזבאללה הראשון סובחי אל-טופיילי, תקף את חזבאללה על תפקידה במלחמת האזרחים בסוריה .
אל-טופיילי גינה בחריפות את הארגון כחלק מפרויקט איראני ש"מציק לאומה" והאשים אותו בניהול מלחמה עדתית עולמית נגד האחים הסונים בהוראתו של עלי ח'אמנאי.
כשתיאר אותם כסוכנים של המונופול הפוליטי-חברתי של איראן על השיעים הלבנונים, גינה אל-טופיילי את הארגון על כך שנטש את עקרונותיו המקוריים על ידי שירות מעצמות אימפריאליסטיות וסיוע לפשעים הרוסיים נגד העם הסורי:
עוד הצהיר אל-טופיילי כי פעולות חזבאללה ייזכרו כ"אחת התקופות המבישות בהיסטוריה השיעית" וכי הדורות הבאים יקללו אותם על זוועותיהם.
הוא דחה את טענות חזבאללה שנלחם במדינה האיסלאמית, והצביע על כך שהיא התערבה בסוריה הרבה לפני הופעת ג'בהת א-נוסרה ודאעש.
עוד ציטט זיכרונות מהכיבוש האכזרי של הבעת' בלבנון שנמשך כשלושה עשורים, והדגיש כי השיעים בלבנון מתנגדים באופן גורף למשפחת אל-אסד.
ציר זמן של פריסת חזבאללה בסוריה
חזבאללה, שנחשב מזה שנים לבעל ברית קרוב של ממשלת הבעת' הסורית, המונהגת על ידי משפחת אל-אסד, העניק סיוע לממשל הסורי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה במאבקו נגד האופוזיציה הסורית.
חזבאללה הגדיר את האופוזיציה כ"ניסיון להפיל את האיחוד שלו עם אל-אסד במאבק נגד ישראל".
חוקרת המזרח התיכון והעולם המוסלמי ג'נייב עבדו טוענת כי תמיכת חזבאללה באל-אסד במהלך המלחמה בסוריה "שינתה" את הארגון מגורם שנתמך על ידי הסונים לאחר המלחמה בישראל ב-2006, ל"כוח חצי-צבאי שיעי למהדרין".
באוגוסט 2012 ארצות הברית הכריזה על סנקציות נגד חזבאללה בשל השתתפותו במלחמה.
נסראללה, ניסה להפריך את הטענות כי חזבאללה פעל לטובת ממשלת הבעת' הסורית, וב-12 באוקטובר 2012 הוא הכחיש דיווחים על שליחת 3,000 לוחמים לסוריה, דבר שהארגון הכחיש בעקביות.
למרות זאת, על פי דיווח בעיתון הלבנוני הדיילי סטאר, באותו נאום עצמו נסראללה ציין כי לוחמי חזבאללה סייעו לממשלת הבעת' בשמירה על כ-23 כפרים אסטרטגיים בסוריה, המאוכלסים על ידי שיעים בעלי אזרחות לבנונית.
נסראללה הודה כי לוחמי חזבאללה נפלו בסוריה במהלך "משימתם הג'יהאדיסטית".
בשנת 2012, לוחמי חזבאללה חצו את הגבול מלבנון והשתלטו על שמונה כפרים במחוז אל-קוסייר שבסוריה.
ב-16 ו-17 בפברואר 2013, קבוצות אופוזיציה בסוריה טענו כי חזבאללה והצבא הסורי תקפו שלושה כפרים סונים אשר היו תחת שליטת הצבא הסורי החופשי (FSA).
דובר FSA טען, "הפלישה של חזבאללה היא הראשונה מסוגה מבחינה ארגונית, תכנון ותיאום עם חיל האוויר הסורי".
חזבאללה טען כי שלושה שיעים לבנונים, שפעלו "מתוך הגנה עצמית", נהרגו במהלך העימותים עם ה-FSA, ומקורות ביטחוניים לבנוניים דיווחו כי הם היו אנשי חזבאללה.
בתגובה, ה-FSA לכאורה תקף שתי עמדות של חזבאללה ב-21 בפברואר; אחת בסוריה והשנייה בלבנון.
חמישה ימים לאחר מכן, ה-FSA הודיע על השמדת שיירה שהובילה לוחמי חזבאללה וקצינים סורים אל לבנון, והרגה את כל הנוסעים בה.
מנהיגי מחנה 14 במרץ ודמויות לבנוניות נוספות ביקשו מחזבאללה לחדול ממעורבותו בסוריה, טוענים כי פעולותיו מסכנות את לבנון.
סובחי אל-טופיילי אמר כי "חזבאללה לא אמור להגן על משטר פלילי הרוצח את אזרחיו ולא יירה מעולם להגנת הפלסטינים".
הוא הוסיף בקשה כי "לוחמי חזבאללה, שהורגים ילדים וגורמים לאימה בקרב אזרחים והרס בתים בסוריה, ילכו לגהנום".
גם ההתכנסות המייעצת, קבוצה של מנהיגים שיעים וסונים מנפת בעלבכ, קראה לחזבאללה שלא להתערב בסוריה, לדבריהם "פתיחת חזית נגד העם הסורי וגרירת לבנון למלחמה עם העם הסורי תהיה קטלנית ותשפיע לרעה על היחסים בין המדינות".
וליד ג'ונבלאט, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית, קרא גם כן לחזבאללה לסיים את מעורבותו ואמר כי "חזבאללה נלחם בסוריה בפקודה מאיראן".
על פי כתב העת The Jewish Journal of Greater Los Angeles, התמיכה בחזבאללה בקרב הציבור הסורי נחלשה מאז התערבותו ותמיכתו של איראן במשטר אסד במהלך מלחמת האזרחים.
לטענת ארצות הברית, המיליציה הנאמנית של אסד הידועה בשם אל-ג'יש אל-שעבי נוצרה ומתוחזקת על ידי חזבאללה וחיל משמרות המהפכה האיסלאמיים של איראן - כוח קדס, שניהם מספקים לה כסף, נשק, אימונים וייעוץ.
ב-4 באפריל 2013 פתח חזבאללה עם צבא סוריה במתקפה כדי להשתלט מחדש על חלק מקוסייר.
כוחות צבא סוריה בסיוע חזבאללה וכוחות ההגנה הלאומיים כבשו את קוסייר תוך כיבוי התנגדות המורדים הסופית לאחר חודשיים של לחימה.
ב-25 במאי 2013, חסן נסראללה הכריז כי חזבאללה משתתף במלחמת האזרחים בסוריה נגד קיצוניים איסלאמיים, והבטיח שארגונו לא יאפשר לחמושים סוריים להשתלט על אזורים הגובלים עם לבנון.
הוא אישר שחזבאללה נלחם לצד כוחות של בשאר אל-אסד בעיירה האסטרטגית קוסייר בסוריה.
בנאום ששודר בטלוויזיה, נסראללה אמר: "אם סוריה תיפול בידי אמריקה, ישראל והתכפירים, תושבי האזור שלנו ייכנסו לתקופה חשוכה".
בתגובה לכך, הקואליציה המהפכנית הלאומית של האופוזיציה הסורית נסוגה משיחות השלום שהיו מתוכננות להתקיים בז'נבה ביוני, במחאה על "הפלישה של חזבאללה והמיליציות האיראנית לסוריה".
ב-26 במאי 2013, שתי רקטות נורו ופגעו באזור הנשלט על ידי חזבאללה בביירות, פצעו חמישה אנשים, ושתי רקטות נוספות גרמו נזק למבנים במחוז אל-הרמל בעיר.
המורדים הסורים הואשמו בביצוע התקיפה, לאחר שהם הכריזו על כוונתם לתקוף מטרות של חזבאללה בלבנון כתגובה על התמיכה שלו בצבא הסורי, במיוחד בקרבות בעיירת הגבול קוסייר.
קודם לכן, מורדים סורים תקפו את אל-הרמל באמצעות פגזים.
ב-28 במאי 2013, הגנרל של צבא סוריה החופשי, סלים אידריס, נתן לחזבאללה "24 שעות לסגת מסוריה", או שהוא עשוי להורות ליחידות הצבא הסורי החופשי לתקוף מטרות של חזבאללה בלבנון.
בתחילת יוני 2013, חזבאללה שלח כ-2,000 לוחמים לקרב בחאלב.
חזבאללה שינה את מדיניות הרוטציה של לוחמיו מ-7 ימי לחימה ולאחר מכן 7 ימי חופשה, ל-20 ימי לחימה ולאחר מכן 7 ימי חופשה.
ביוני 2013, נשיא מצרים מוחמד מורסי דרש רשמית לאכוף אזור אסור לטיסה בסוריה וגינה את חזבאללה באומרו:
בשנת 2014, מעורבותו של חזבאללה הייתה יציבה ואחידה בתמיכה בכוחות הבעת' ברחבי סוריה.
בינואר 2015, קבוצות של צבא סוריה החופשית וחזית אל-נוסרה של אל-קאעידה פתחו במתקפה נגד מעוזי חזבאללה באזור ג'ירוד במערב הרי קלמון, סמוך לגבול לבנון.
מקורות תקשורת המזוהים עם האופוזיציה הסורית מדווחים כי הכוחות המשותפים תקפו שורה של מחסומים צבאיים שהחזיק חזבאללה באזור המקיף את הכפר פלאיטה בקלמון.
אבדות כבדות דווחו בשורות כוחות הביטחון התומכים באסד והחמושים של חזבאללה, כאשר המורדים של הצבא הסורי החופשי תפסו במהלך המבצע מספר כלי נשק כבדים וקלים וכן קופסאות תחמושת.
לפחות שלושה לוחמי הצבא הסורי החופשי נהרגו.
גורם צבאי של אל-נוסרה דיווח כי נוכחות דאעש באזור עלתה על 700 איש, על רקע חשש להסלמה באלימות בין שתי הקבוצות.
במאי 2015, כוחות חזבאללה פותחים במתקפה חדשה באזור קלמון בנפת ריף דימאשק, בתמיכת הצבא הסורי במטרה לטהר את ג'בהת א-נוסרה וכוחות אופוזיציה סוריים אחרים שהתבצרו בשטח הרים של אזור קלמון.
חזבאללה החל את השתתפותו במצור על דיר א-זור בשנת 2016.
בחודש מאי נהרג המפקד הצבאי הבכיר של חזבאללה בסוריה, מוסטפא בדר א-דין ליד נמל התעופה הבינלאומי של דמשק.
חזבאללה השתתף במתקפת מזרח חאלב (ינואר–אפריל 2017) ובקרב אל-באב נגד דאעש בפברואר 2017.
חזבאללה מילא תפקיד משמעותי במתקפת דרעא (פברואר-יוני 2017), עם מספר נפגעים.
באפריל דיווחו המורדים כי סגן אלוף ב-SAA הוצא להורג על ידי מיליציית חזבאללה הלבנונית באשמת 'בגידה' באל-מנשיה.
במרץ 2017 ישראל ביצעה תקיפה אווירית בסוריה כלפי אתר צבאי ליד תדמור שבו פעל חזבאללה.
על פי הדיווחים, צבא סוריה הגיב על התקיפה בשיגור טילי S-200 כלפי המטוסים הישראליים.
בתגובה, ישראל יירטה אחד מהטילים הסוריים באמצעות טיל חץ 2.
ב-26 באפריל 2017 פורסם כי קצין בכיר בצה"ל אמר שיעד התקיפה בסוריה היה משלוח של 100 טילים (לא פורט מאיזה סוג) שהועברו לחזבאללה, ושחלקם הושמדו וחלקם הגיעו לחזבאללה.
באפריל 2017, ישראל תקפה את אחד המוצבים הצבאיים בדרום-מערב נמל התעופה של דמשק, כשהיעד היה מחסן נשק של חזבאללה בו היו כמויות נשק משמעותיות שהגיעו ברכבת אווירית מאיראן למיליציות הפרו-איראניות בסוריה.
ב-27 באפריל, סוכנות הידיעות הסורית SANA דיווחה על פיצוץ בנמל התעופה הבינלאומי של דמשק בשעה 3:42 לפנות בוקר, בלי לדווח על נפגעים.
הפיצוץ נמדד במרחק של כ-15 קילומטרים מהמקום.
כלי תקשורת בישראל דיווחו כי תושבים בצפת ראו שני טילים משוגרים ופיצוצים שאירעו לאחר מכן.
עדי ראייה ציינו כי התרחשו חמישה פיצוצים ליד כביש שדה התעופה, והם היו כל כך חזקים שההד נשמע במרחק של מספר קילומטרים באזורים הכפריים של דמשק.
על פי דיווחים בערוץ אל-מנאר, חיל האוויר הישראלי תקף מחסן נשק איראני בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי של דמשק בשעות הבוקר המוקדמות של יום חמישי.
מקורות שונים ציינו כי התקיפה התרחשה בסביבות השעה 03:20.
ברשת אל מיאדין המזוהה עם חזבאללה, דווח כי הטילים נורו משטח ישראל מהמרחב האווירי של רמת הגולן.
דובר צה"ל סירב להתייחס לתקיפה, אך שר המודיעין ישראל כץ רמז לאחריות ישראלית על הפיצוץ, ואמר כי האירוע בסוריה מתאים למדיניות ישראל למנוע הברחת נשק מתקדם מאיראן דרך סוריה לחזבאללה.
הקרמלין ומשרד החוץ הרוסי קראו לכיבוד ריבונות סוריה וגינו את התקיפות כאקט של תוקפנות נגד סוריה.
ב-21 ביולי 2017, חזבאללה והצבא הסורי התחילו במתקפה נגד תחריר א-שאם (HTS) באזור ג'רוד ערסאל, הגובל בעיירה הלבנונית ערסאל.
המטרה הייתה להרחיק את לוחמי HTS מהנקודה האחרונה שבשליטתם לאורך הגבול הסורי-לבנוני.
במהלך הקיץ והסתיו של 2017, חזבאללה היה גורם מרכזי במערכה לטובת הממשלה הסורית במרכז סוריה.
באוקטובר של אותה שנה, דווח כי עלי אל-עאשיק, מפקד כוחות אל-רדוואן של חזבאללה, נהרג על ידי ארגון דאעש יחד עם לוחמים נוספים של חזבאללה, במהלך המערכה הזו.
בספטמבר 2017 אמר אחד ממפקדי חזבאללה כי לקבוצה יש 10,000 לוחמים בדרום סוריה המוכנים להתעמת עם ישראל.
בחודשים נובמבר-דצמבר 2017 מילא חזבאללה תפקיד מוביל במתקפה של בית ג'ין נגד כוחות המורדים הקרובים לגולן.
ביוני 2018 דיווחו כלי תקשורת ישראלים וסוריים באופוזיציה כי קצין שטח בכיר בחזבאללה הוציא להורג 23 חיילים סורים מדיוויזיית השריון ה-9 לאחר שסירבו לחצות גשר שהיה חשוף לאש המורדים, וזכה לכינוי "גשר המוות", בסמוך לאזור.
העיירה חירבת גזאלה, מצפון לעיר דרעא.
בתחילת יולי החל חזבאללה לסגת מפרברי דמשק ומדרום סוריה בחזרה ללבנון.
חברת מעוררי ישנים היא הוצאת ספרים שהוקמה בידי צבי פיליפובסקי במטרה להוציא לאור כתבי יד עבריים (ובערבית-יהודית) עתיקים במהדורות מדעיות.
היא הראשונה שהוקמה למטרה זו, אך נסגרה לאחר שהודפסו ספרים בודדים.
בהשראתה הוקמה חברת מקיצי נרדמים בעלת המטרות הזהות, שקיימת עד היום.
בעקבות צמיחת תנועת ההשכלה במחצית הראשונה של המאה ה-19, הלך וגבר העניין בהוצאה לאור של כתבי יד נדירים, ומהדורות חדשות ומדעיות של ספרים ישנים.
אנשים שונים ביקשו להדפיס כתבי יד עתיקים, אך בהיעדר מקורות מימון, נאלצו להחתים מנויים מראש לקראת כל ספר.
במקרים רבים הודפסו ספרים ללא רמה מדעית ראויה ואף עם טעויות, בגלל העלויות הכרוכות בכך.
חברת "מעוררי ישנים" ביקשה לפתור בעיות אלו על ידי הקמת ארגון מרכזי שידפיס באופן קבוע ומסודר.
כבר בשנת 1847 החל פיליפובסקי להוציא את כתב העת "האסיף", שכלל לוח שנה, לצד מאמרים, שירים וגם "העתקות שנות מלשון אל לשון ומכתבי יד ישנים".
כתב העת הפסיק לצאת אחרי הכרך השני, שבסופו מכריז פיליפובסקי על כוונתו להוציא את ספר העיבור לר' אברהם בר חייא, שיהפוך לספר הראשון בהוצאת מעוררי ישנים.
ב-8 במאי 1851 הכריז בעיתון היהודי-לונדוני "ג'ואיש כרוניקל" על הקמת חברת "מעוררי ישנים".
הוא צירף להנהלת החברה את הרב הראשי לבריטניה, נתן אדלר, ונסע לגרמניה, שם פגש את הדמויות המרכזיות של אנשי חכמת ישראל, והשיג את תמיכתם במפעל.
באותה שנה הוציא בשם החברה חוברת המסבירה את מטרת החברה ועקרונותיה, לצד מכתבי ברכה וקריאה להצטרפות.
בחוברת מתוארת חשיבות כתבי היד העתיקים, והקשיים העומדים בפני מי שמנסים להדפיסם.
מוסבר כי כדי לאפשר תמיכה קבועה בהוצאת ספרים, תתבסס החברה על תומכים קבועים שיתחייבו לקנות מספר גליונות דפוס מינימלי מראש, במחיר מוזל לעומת מי שאיננו חבר.
בחוברת הופיעה רשימה ובה עשרות שמות של חברים שהצטרפו לחברה.
רשימות נוספות הופיעו בכל אחד מהספרים שיצאו לאור, ובשיא הגיעו לכמאה איש, רבים מהם נוצרים.
עורך ה"ג'ואיש כרוניקל" לעתיד, אברהם בניש, צורף להנהלת החברה, והוקם ועד ספרותי באירופה בו היו רשומים גם גדולי אנשי חכמת ישראל: שי"ר, י"ל צונץ, שד"ל, אברהם גייגר, זכריה פרנקל ועוד.
בחוברת הראשונה הופיעה רשימה של 20 ספרים שאותם החברה עתידה להוציא לאור, אך בסופו של דבר פורסמו רק ארבעה ספרים לאורך 6 השנים הבאות.
נראה כי לא זכה לסיוע או למספר חותמים מספיקים (אולי בגלל ריחוקו ממרכזי ההשכלה היהודית) והחברה חדלה מלפעול.
לפי דוב (בר) גולדברג, במאמר שכתב לזכרו של פיליפובסקי "החברה הזאת לא הייתה ולא נבראה, אולם למשל בפיו היתה", ואת הכל עשה פיליפובסקי לבדו.
עם זאת, ברור שפיליפובסקי פעל ברצינות להקמת החברה וגייס אליה אנשים רבים, אך נותר היוזם הבלעדי בתוכה.
הוא גם משבח את איכות הספרים, יותר מכל מה שקדם להם:
ומי שלא ראה הספרים האלה לא ראה כבוד לספרי חכמי ישראל כי לא נדפסו ספרי ישראל מדפוס בומברגי עד דפוס פרופס בהדר ויופי כמוהם כי כמעט לא היה כמוהו אומן יד וסדר אותיות בדפוס ובחירת נייר לבן וחזק מניר בריטניא.
חברת "מקיצי נרדמים" שהוקמה שנים ספורות אחר כך הושפעה ממפעלו של פיליפובסקי, ובמובנים רבים מהווה המשך שלו.
הדמיון ניכר כבר בשם הדומה של החברה, ואף כתב העת "קובץ על יד" שהוציאה החברה בהמשך, נקרא בגליונו הראשון (תרמ"ה, 1885) "הוא ספר האסיף", כשם כתב העת של פיליפובסקי.
אף קשר אישי יש בין החברות - הרב נתן אדלר היה גם אחד משלושת חברי ההנהלה הראשונה של מקיצי נרדמים.
מאת רבי אברהם בר חייא הנשיא, על הלוח העברי.
הוכן לדפוס על ידי פיליפובסקי עוד לפני הקמת החברה, אך הופץ כספר ראשון בהוצאתה.
מחברת מנחם - מאת מנחם בן סרוק, מילון ללשון העברית על פי שורשי המילים.
יצא לאור רק ב-1854, ופיליפובסקי מונה בהקדמה רשימה ארוכה של קשיים שעיכבו את הדפסתו, בניגוד להבטחות החברה.
ספר מצרף לכסף - מאת עזריה מן האדומים, תשובות לביקורת על ספרו מאור עיניים.
יצא לאור גם הוא ב-1854, באדינבורו.
תשובות דונש בן לברט - כנגד מחברת מנחם.
ספר יוחסין השלם - מאת רבי אברהם זכות, היסטוריה יהודית ממשה רבנו ועד לימי המחבר.
יצא לאור בשנת 1857. במהדורה זו נוספו הגהות רבי יעקב עמדן (היעב"ץ) מכתב יד, וכן הבירור שכתב רבי יצחק דמן עכו על מחברו האמיתי של ספר הזוהר, שהופיע במהדורה הראשונה (קושטאנדינא [איסטנבול], שכ"ו), אך הושמטו מן המהדורה השנייה ואילך.
מעזוז אל-מסרי היה ראש עיריית שכם בשנים 1969–1976.
אל-מסרי נולד בשכם לאחת המשפחות העשירות בעיר.
בין השאר היה בבעלותו מפעל לייצור ואריזה של שמן זית.
בבחירות שנערכו בתקופת השלטון הירדני ב־1963, זכה אל־מסרי בכהונת ראש העיר, אך הוא ויתר עליה לטובת חמדי כנען וכיהן כחבר מועצת העיר.
במרץ 1969 התפטר כנען מתפקידו, לאחר שנטען כי הוא משתף פעולה עם ישראל; ואל־מסרי מונה במקומו כראש העייריה בפועל.
ב-67 ביוני 1969 מונה רשמית לתפקיד על ידי המושל הצבאי.
כראש העירייה פעל לשיפור התשתיות בעיר באמצעות הטלת מיסים חדשים.
אל-מסרי שמר על יחסים טובים עם השלטונות הישראלים והיה נפגש בקביעות עם המושל הצבאי שאול גבעולי ושר הביטחון משה דיין.
אל-מסרי תמך בפתרון הסכסוך בדרכי שלום, על ידי יישום פתרון שתי המדינות בשילוב עם תוכנית הקונפדרציה, תוך שמירה על מעמדה של ירדן בגדה.
ב-1971 היה שותף למאבק ב, שהכליל גם מוצרים מ.
לאחר שהוכרז על קיים בחירות לרשויות המקומיות בשטחים, במרץ 1972, תחת פיקוחו של הממשל הצבאי הישראלי בשטחים, הודיע כי לא ישתף פעולה ולא יציג את מועמדותו.
אך בעקבות לחצים שהופעלו עליו הסכים להשתתף ונבחר לתפקיד ראש העירייה.
הוא זכה ב-3,000 קולות מתוך 5,000 איש שהשתתפו בבחירות.
יחסיו עם השלטונות הישראלים הורעו בעקבות ניסיונות התנחלות ראשונים באזור שכם והפקעת אדמות לצורך כך.
באפריל 1976 התפטר לבסוף מתפקידו, לאחר שהממשל הצבאי החל בהקמת גדרות ושערים סביב הקסבה של שכם.
עם זאת שמר על קשרים עם הממשל הישראלי וביולי 1977 אף נענה שר הביטחון עזר ויצמן לבקשתו לשחרר עשרה אסירים ביטחוניים, בעת ביקור בשכם.
מַעְיַן-בָּרוּךְ הוא קיבוץ השוכן בצפון עמק החוּלה, בין קריית שמונה לדפנה, ליד נחל שניר (חצבני), ברום 200 מטר.
הקיבוץ שייך למועצה אזורית הגליל העליון.
במקום נמצאים בין היתר מוזיאון האדם הקדמון וכן בקיבוץ פועלת שלוחה של מכינת גליל עליון.
הקיבוץ הוקם סמוך למפגש הגבולות ישראל־סוריה־לבנון, על אדמת המושב חַמַרָה שנִנטש במאורעות תל־חי.
המייסדים היו בני שלוש קבוצות שנפגשו בהכשרה בכפר גלעדי:
הכשרת פלמ"ח יוצאי תנועת הנוער התנועה המאוחדת.
הכשרת "הבונים" מארצות־הברית, מהם פעילים בהעפלה.
גרעין "חיילים־חלוצים", שהתארגן בצבא הבריטי מחיילים יהודים מדרום אפריקה במלחמת העולם השנייה.
בהמשך נוספו השלמות מן "התנועה המאוחדת" ולימים מן "הנוער העובד והלומד", וכן משפחות ובודדים מהארץ ומחו"ל.
היישוב נוסד ב־11 במרץ 1947, כחצי שנה לפני מלחמת העצמאות, ונקרא על שם ברוך (ברנארד) גורדון, ציוני מדרום אפריקה שציווה את כל רכושו לקרן הקיימת.
השתייך תחילה לקיבוץ המאוחד, אחר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים ("האיחוד"), עתה לתנועה הקיבוצית המאוחדת.
במשך כל תולדותיו, למרות ניסיונות לגדול, נותרה אוכלוסייתו בסביבות 150 חברים.
היקף קטן זה של האוכלוסייה השפיע רבות על אופיו של היישוב – מצד אחד במגבלות שחלו על האפשרויות התרבותיות, ומצד שני בטיפוח אינטימיות ולכידוּת חברתית.
גם מצוקה כספית מתמדת הטילה צל על תולדותיו של הקיבוץ והגבילה את רווחת חבריו.
בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 עבר הקיבוץ מגמות צנטריפוגליות ("הפרטה") בכלכלה, בחברה ובתרבות, יציבות חברתית ביחס לשנים קודמות, ויחד עם זה גם הזדקנות האוכלוסייה במקום.
בשנת 2005 החלה תוכנית להרחבה קהילתית של היישוב, דהיינו הקמת שכונה של תושבים שאינם חברים בקיבוץ.
בשנים האחרונות הקיבוץ החל לשקם את עצמו תוך הגדלת מספר החברים ובניית מערכת חינוך מחודשת בתוך הקיבוץ.
בני ובנות הקיבוץ החלו לחזור אליו ונוספו גם חברים חדשים.
בקיבוץ היום פועלים להגברת שיתוף הפעולה בין ההרחבה לקיבוץ.
ענפי הפרנסה העיקריים: מפעל מתכת - גל־גליל (גלגלי־תעשייה וכבישה קרה של מתכת), עבודות־חוץ, חקלאות, רפת (אוחדה עם זו של לוחמי הגטאות והועתקה לשם), לול תרנגולות, השכרת דירות (בעיקר לסטודנטים אשר לומדים במכללת תל-חי הסמוכה), תעשייה, תיירות ולאחרונה אף חברת תוכנה - קימאיה (שמספקת פתרונות תוכנה לטלפונים חכמים).
מלבד אלו קיימים בקיבוץ גם ענפים המספקים שירותים לתושבי המקום, כגון מכבסה, מוסך, מסגריה, ושרברבייה.
כל אלו פועלים כמֶרכזי־רווח, ומשמשים גם את תושבי האזור.
רוב השטחים של גידולי השדה מפוזרים ומרוחקים מהקיבוץ.
בעבר היו במקום מאפייה, גן ירק, דיר צאן, ושותפויות מוגבלות עם מפעלי התעשייה ביישובים הסמוכים דפנה והגושרים.
אמנים חברי הקיבוץ התפרסמו בעיקר בפיסול ובספרות.
הסופר אמנון שמוש, שהיה ממייסדי הקיבוץ והתגורר בו עד יום מותו ב-1 במרץ 2022, עסק בחיי הקיבוץ בחלק מיצירותיו.
המעיים הם איבר המשתייך למערכת העיכול.
המעיים בנויים כצינור המתמשך משוער הקיבה ועד פי הטבעת.
דופן המעי מורכבת משריר עטוף מבחוץ בקרום נסיובי (סרוזה) ובפנים – בקרום רירי (מוקוזה ותת-מוקוזה).
המעיים נחלקים לכמה חלקים עיקריים:
המעי הגס (המשכו של המעי הדק)
החלחולת (רקטום, המעי הישר הסופי)
המעי הדק משתתף בעיכול המזון וספיגתו, ועיקר תפקידו של המעי הגס בספיגת המים והמלחים ויצירת הצואה.
בשל תפקידם, שטח הפנים של המעיים גדול ביותר, והם מורכבים מרקמה דמוית ספוג המאפשרת קליטה של חומרים מתוך המעי אל פנים הגוף ומחזור הדם – ומשם אל איברי הגוף והרקמות השונים באמצעות זרם הדם.
במעיים שוכנים יותר חיידקים מאשר בכל מקום אחר בגוף האדם.
רבים מהם חיים בסימביוזה עם האדם, וב"תמורה" למקום גידול נוח מסייעים רבות בתהליך העיכול.
ויטמין K, למשל, מסוגל להתעכל רק בזכות החיידקים, שכן לאדם אין אנזימים משלו שיפרקו ויטמין זה.
חיידקים רבים נפלטים מהמעיים דרך הצואה – כשליש ממשקלה היבש של הצואה הוא חיידקים.
החיידקים, ברובם אנארוביים, פולטים בתהליך המטבוליזם שלהם גזים בעלי ריח רע .
קיימת אגדה אורבנית, בשם צליל חום, שכאשר משמיעים תדר בין 5 ל-9 הרץ, נגרמת תהודה במעי וכתוצאה מכך נגרם אובדן שליטה בסוגרי המעי.
חלק מחיידקי המעיים אופורטוניסטיים: הם אינם מעוררים מחלות בשגרה, אך כשהגוף ומערכת החיסון חלשים (עקב זיהום במקום אחר, למשל), הם עלולים לתקוף ולעורר מחלות.
צינור העיכול מהווה את אחד האזורים בגוף אשר פתוחים וחשופים לסביבה החיצונית (דרך הפה ופי הטבעת); לפיכך חשופה מערכת העיכול, ובראשה המעיים (המהווים את רוב אורכו של צינור העיכול), להתקפות של פתוגנים, זאת בשיעור רב יותר מאזורים אחרים בגוף.
מחלות אין ספור קשורות לתפקוד המעיים, כרוניות וחולפות.
התסמין השכיח ביותר של מחלות מעיים הוא כאבי בטן וקשיים ביציאות (עצירות או שלשול).
מחלה הפוגעת בעיקר בפגים נקראת דלקת מעי נמקית, אשר בה חלק מהמעי עובר נמק ומת.
5%–10% מהפגים מתחת למשקל 1,500 גרם מאובחנים כנושאי דלקת מעי נמקית.
קרצינואיד הוא אחד הגידולים הנפוצים במעיים.
מעטפת נפץ היא מעטפת דואר שבתוכה נמצא חומר נפץ, המתפוצץ עם פתיחתה ופוגע במקבל המעטפה.
במשלוח מעטפת נפץ כמעט ואין סיכון לשולח, העושה זאת באנונימיות, אך היא עלולה שלא לפגוע במטרתה, במקרה שלא הנמען פותח את המעטפה, אלא מישהו אחר עושה זאת למענו.
וריאציה של מעטפת נפץ היא חבילת הנפץ, המאפשרת משלוח כמות גדולה יותר של חומר נפץ, אך מעוררת חשד רב יותר.
לשם הכנת מעטפת נפץ מרדדים חומר נפץ, מחברים אותו בעזרת חוטים אל מרעום עם סוללה זעירה ומסליקים את כל המנגנון במעטפה, עם פתיחת המעטפה משתחרר קפיץ שסוגר את מעגל הזרם וגורם להתפוצצות.
את השיטה הפעיל לראשונה בתחילת המאה ה-20 מרטין אקנברג, כימאי שוודי אשר שלח את מעטפות הנפץ לאנשי עסקים שוודים.
מקרים נוספים של שימוש במעטפת נפץ:
בשנת 1947 שלח הלח"י מעטפת נפץ לאישים בכירים בלונדון, וב-1948 שלח חבילת נפץ (ספר מחזותיו של שייקספיר שבו הוטמן חומר נפץ) לרוי פאראן, רוצחו של הנער אלכסנדר רובוביץ, אך זו התפוצצה בידיו של אחיו והרגה אותו.
מדינת ישראל השתמשה בפעולה מעין זו ב-1956, בפעולה לחיסול מוסטפא חאפז, מפקד יחידת הפדאיון בעזה, וצאלח מוסטפא אשר הפעיל יחידת פדאיון מירדן.
בשנת 1963 נהרגו 4 טכנאים שעסקו בפיתוח טילים במצרים, ממעטפות נפץ שנשלחו על ידי "המוסד", כחלק ממאבקו בפרויקט הטילים המצרי, על-פי מידע שסיפק סוכן המוסד וולפגנג לוץ.
בספטמבר 1972, דוקטור עמי שחורי, נספח החקלאות בשגרירות ישראל בלונדון, נהרג כשפתח מעטפת נפץ שמוענה אליו.
את המעטפה שלח ארגון הטרור ספטמבר השחור.
בינואר 1973 נשלחו 14 מעטפות נפץ לאזרחים ישראלים אשר נבחרו ככל הנראה באקראי.
פעולה זו זרעה חרדה גדולה בישראל.
בפברואר 2010 נתגלו מעטפות נפץ בסניף דואר במגדל העמק.
לפרסום רב זכה טד קזינסקי, הידוע יותר בכינויו היונבומר, שבמשך 18 שנה שלח מעטפות נפץ בארצות הברית, הרג שלושה אנשים ופצע 29.
פברואר 2022 - מספר מעטפות נפץ התקבלו בספרד.
שיטה דומה היא שליחת מעטפות המכילות נשק כימי או ביולוגי.
כך לדוגמה נעשה במתקפת האנתרקס על ארצות הברית בשנת 2001.
בישראל השב"כ ודואר ישראל בודקים את המעטפות לפני הגיען ליעדן.
מעטפת כדור הארץ היא השכבה האמצעית בגאוספירה של כדור הארץ.
מעל המעטפת משתרע הקרום, כשביניהם מפריד תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' (בקיצור: תחום אי הרציפות מוהו).
מתחת למעטפת נמצא הגלעין שבמרכז כדור הארץ, כשביניהם מפריד תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג.
למעטפת כדור הארץ תפקיד חשוב במגוון של תהליכים גאולוגיים שטרם הובררו דיים, והיא מספקת לחוקרים תובנות חשובות הנוגעות להתפתחות כדור הארץ.
היווצרות כדור הארץ קשורה לקריסה כבידתית של גז וחלקיקי אבק שנותרו מענן מולקולרי בין כוכבי שיצר את מערכת השמש.
מסביב לשמש ובמרחקים שונים ממנה יצרו חלקיקים אלה כוכבי לכת עובריים, בהם כדור הארץ, שהלכו וגדלו ככל שמשכו אליהם חלקיקים נוספים.
לחלקיקים אלה הצטרפו בשלב מאוחר יותר מטאוריטים, שהגדילו את המסה של כדור הארץ והעשירו את הרכבו.
לצמיחה נוספת ולהיווצרותו של הירח תרמה "המכה הגדולה" – התנגשות תאורטית של תיאה, כוכב לכת בגודלו של מאדים, בכדור הארץ, תאוריה שהתפתחה בין היתר על יסוד רעיון שהוצג בשנת 1946 על ידי הגאולוג האמריקאי רג'ינלד דיילי (Reginald Aldworth Daly, 1871–1957).
מודל ההיווצרות של כדור הארץ הראשוני מהצטברות של חלקיקים קטנים מוסכם על מדענים, כמו גם מבנהו הפנימי של כדור הארץ המודרני המורכב משכבות: גלעין, קרום וביניהם המעטפת המורכבת בעיקר מסלע מוצק ומכילה 84 אחוזים מנפחו.
הענן המולקולרי הראשוני היה הומוגני ביסודו, ולכן מצביע הרכבם הכימי המגוון של כוכבי הלכת הפנימיים של מערכת השמש על התבדלות שהתרחשה במהלך ההצטברות או מיד לאחריה.
אף שקיימת הסכמה על טבעו השכבתי של כדור הארץ, זו נעדרת כאשר מדובר בסיבות ובתהליכים שיצרו את השכבות:
השערה אחת גורסת כי כדור הארץ במבנה השכבתי החל את דרכו מגלעין מתכתי, שסביבו הצטברו חלקיקים סלעיים ליצירת המעטפת.
השערה חלופית גורסת כי החומר הסלעי והחומר המתכתי הצטברו סימולטנית ויצרו כוכב לכת הומוגני ולא משוכב, וכי החום הרב – שנבע מהתנגשות החלקיקים זה בזה ומדעיכה רדיואקטיבית – התיכה אותו וגרמה לשקיעת יסודות כבדים דוגמת ברזל וניקל בהרכב ניפה לגלעין, וציפה של יסודות קלים דוגמת חמצן, צורן, מגנזיום ואלומיניום למעטפת.
בשתי ההשערות קיימת הסכמה כי היווצרותו של הקרום בהרכב סיאל וסימה מאוחרת להיווצרות הגלעין והמעטפת, ונובעת ברובה מגעשיות.
מחקרים שנערכו במטאוריטים מודרניים ובסלעים מן הירח תומכים בהשערה השנייה, וגורסים כי הגלעין נוצר לפחות 62 מיליון שנים לאחר התמזגות החלקיקים לכדי כוכב לכת.
עם זאת, אירועים אלה התרחשו לפני זמן רב ולא הותירו עדויות רבות, ולכן עשויים מחקרים עתידיים לשפוך עליהם אור נוסף.
לא ניתן לדגום את המעטפת ישירות, אך באמצעים עקיפים ניתן לקבל מידע חלקי המותיר אי-ודאות באשר להרכב המדויק שלה.
גלים סייסמיים הנוצרים ברעידות אדמה וגלים דומים הנוצרים באמצעות פיצוץ מלאכותי מספקים את מרבית העדויות על מבנה והרכב המעטפת.
מהירותם של הגלים תלויה במאפיינים הפיזיקליים של החומרים דרכם הם עוברים.
ניסויים מעבדתיים מגדירים את התנהגותם של הגלים בעוברם דרך טווח של חומרים מוצקים שמאפייניהם ידועים, וניתן להשוות מהירויות המתקבלות במעבדה לאלה המתקבלות בשטח.
עם זאת, להשוואה זו יש מגבלות מפני שלתמיסות אין מאפיינים ייחודיים.
בנוסף, קיים קושי לשכפל באמצעים מעבדתיים את הלחץ הרב המתקיים במעטפת, כך ששיטות אלה אינן מספקות מידע מדויק על התנאים בעומק הולך וגדל בתוך המעטפת.
ניסויים הנערכים בתנאי לחץ וטמפרטורה גבוהים משמשים לבחינת תגובות החליפין בין מינרלים שונים ובין מינרלים למאגמה, וכן את שדות היציבות של מינרלים בלחצים ובטמפרטורות שונים המייצגים התנאים ברבדים שונים של המעטפת.
מניסויים כאלה ניתן להסיק בסבירות גבוהה את ההרכב הכימי והמינרלי של המעטפת, אך לא בוודאות.
טומוגרפיה מדמה בשלושה ממדים אזורים של גלים סייסמיים מהירים ואיטיים בתוך כדור הארץ.
גלים אלה עשויים לייצג חומר קר שוקע או חומר חם מתרומם, ולחלופין – שינויים בהרכב בשכבות מעטפת ראשוניות, ההופכים מורכבים ומסובכים בגלל המערבָּל הקיים במעטפת.
אי סדירויות טומוגרפיות מיוחסות לכמה מצבים אפשריים:
שקיעת לוחות טקטוניים לתחתית המעטפת
עלייה של תמרות מעטפת מתחום אי הרציפות בגבול בין המעטפת העליונה לתחתונה
לעומת אפשרויות אלה ניצבת גישת המחזוריות הסגורה במעטפת במסגרת טקטוניקת הלוחות של הגאופיזיקאי האמריקאי וורן המילטון (Warren B.
חסידי גישת המחזוריות הסגורה סבורים כי התמרות אינן יכולות לחדור מבעד לתחום אי רציפות זה בעומק של כ-670 ק"מ, וכי תאי הערבול מוגבלים למעטפת העליונה ואינם נובעים מהמעטפת התחתונה – שהתנועה בה זוחלת ביחס לזו שבמעטפת העליונה.
קירוב לניתוח ישיר של סלעי המעטפת ניתן לקבל באמצעות ניתוח סלעים הנובעים ממנה, שעברו מבעד לקרום אל פני השטח.
החומרים הנפלטים ממרכזי ההתפשטות האוקייניים, דוגמת בזלת ופרידוטיט, נחשבים לבלתי-מזוהמים כמעט מפני שהם מתפרצים מרבדיה השונים של המעטפת במהירות גבוהה.
מסלעים אלה ניתן להסיק מידע חשוב, ודגימתם נחשבת שיטה אמינה לקבלת מידע על הרכב המעטפת עד לעומק של 300 ק"מ.
פרידוטיט עשוי להתקיים בעומקים גבוהים יותר של המעטפת, ויש אף חוקרים הסבורים כי המעטפת כולה פרידוטיטית בהרכבה.
סלעי קימברליט הם פרידוטיטים המכילים נציץ ומינרלים קרבונטיים, ובניגוד לפרידוטיט שמוצאו אוקייני – הם עשירים בחומרים נדיפים דוגמת מים ופחמן דו-חמצני.
סלעים אלה מתפרצים במהירות ובהתפרצויות מתפוצצות מבעד לקרום יבשתי באמצעות דיאטרם או צינור הזנה, והם מאפשרים לדגום את הרכב המעטפת בשני אופנים:
קסנוליתים וקסנוקריסטים – סלעי קימברליט מכילים קסנוקריסטים וקסנוליתים במגוון גדלים וסוגים, המהווים חלקיקים אקראיים של מינרלים וסלעים הניתקים מסלעי הסביבה ונישאים על ידי הסלע המארח במהלך עלייתו אל פני השטח.
יהלומים נישאים באמצעות קימברליט מעומק רב במעטפת וייתכן שאף מתחתיתה, והם מכילים נתך סלעי או תכלילים מינרליים.
ניתוח איזוטופי של היהלומים מראה כי גילם עולה על גילו של הקימברליט המארח.
עומק – קימברליטים נוצרים בליתוספירה יבשתית מתחת לקרום, ולכן מספקים מידע הנוגע להרכבה של מעטפת תת-יבשתית בלבד.
נראה שהתכלילים האקראיים הנישאים על ידי הקימברליט דוגמים את המעטפת בעומק של לפחות 150 ק"מ.
בניסיון ללמוד את הרכבה של המעטפת נוצרו מודלים גאוכימיים תוך התבססות אנלוגית על הרכבם של מטאוריטים כונדריטיים, שלא חלו בהם התכה או גיבוש מפריט המשנים את הרכבם ותכונותיהם.
התבססות אנלוגית זו נערכה מכמה סיבות:
מטאוריטים הם הגופים החוץ-ארציים הנפוצים ביותר בכדור הארץ לפי שיעורי נפילתם
המטאוריטים הכונדריטיים דומים במהותם לסלעים ארציים אולטרה-מאפיים (פירוליט) המורכבים מאוליבין ופירוקסן והם בעלי יחס ברזל:מגנזיום דומה
נתוני איזוטופים יציבים עולים בקנה אחד עם מודל כזה
קבלת מודל ארץ כונדריטי כזה נתקלת בקשיים.
הקושי הגדול ביותר נובע מהבדל בתכולת היסודות האלקליים בין המטאוריטים לבין סלעי כדור הארץ.
קושי נוסף נובע מהיחס הנמוך בין האיזוטופים 12C:13C במטאוריטים כונדריטיים נפוצים ובבזלות ארציות לבין היחס הגבוה ביניהם בסלעים קרבונטיים ארציים וביהלומים.
קושי אחר, הנובע מנדירות נפילתם לכדור הארץ של חומרים כונדריטיים קרבונטיים ביחס לחומרים הכונדריטיים הנפוצים, מוסבר באמצעות שבריריותם הרבה של הכונדריטים הקרבונטיים והתמרה ההופכת אותם לכונדריטים נפוצים.
קשיים אלה הובילו להשערה כי המעטפת נובעת מהצטברות של כונדריטים קרבונטיים, ולא מהצטברות של הכונדריטים המרכיבים את המטאוריטים הנפוצים.
השערה זו נתמכת בקיומם של מים וחומרים נדיפים אחרים בתוך המעטפת, כפי שעולה ממחקריו של הגאולוג האמריקאי ויליאם רובי (William Walden Rubey, 1898–1974) שנערכו בניסיון להתחקות אחר מקורם של חומרים אלה.
במחקר כזה, שעסק במקורם של מי ים וגזי האטמוספירה ופורסם בשנת 1951, טען רובי:
עם זאת, נותרות שתי שאלות פתוחות:
האם חומרים כונדריטיים שהצטברו בחגורת האסטרואידים בחלל שבין מאדים לצדק לפני כ-4.5 מיליארד שנים אכן מייצגים את החומר ממנו הצטברה מעטפת כדור הארץ באותה עת?
האם הצטברות חומרי המעטפת מהענן המולקולרי הייתה הומוגנית או שכבתית?
המעטפת היא האמצעית משלוש השכבות הקונצנטריות הראשוניות המרכיבות את כדור הארץ, וביחד עם הגלעין מרכיבה יותר מ-99% מנפחו.
המעטפת משתרעת מתחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' – המצוי בתחתית הקרום בעומק של 25–35 ק"מ מתחת לקרום יבשתי ו-6–11 ק"מ מתחת לקרום אוקייני, ועד לתחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג בעומק של 2,890 ק"מ – בגבול עם הגלעין החיצוני.
בעומק שבין 100 ו-350 ק"מ במעטפת שוררת טמפרטורה גבוהה, בעטיה מותכים כ-2 אחוזים מסלעיה ומתאפשרת תנועה איטית מאוד של חומרים.
בעומק העולה על 350 ק"מ הטמפרטורה גבוהה יותר ומגיעה עד 4,000 מעלות צלזיוס, אך הלחץ הרב מונע את התכתו של המסלע.
המעטפת מצויה בתחום שבין שני תחומי אי רציפות: תחום אי הרציפות מוהו בגבולה העליון ותחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג בגבולה התחתון, והיא נחלקת לשתי שכבות עיקריות:
השכבה העליונה של המעטפת משתרעת מתחום אי הרציפות מוהו ועד לעומק של כ-670 ק"מ.
מהירות הגלים הסייסמיים משתנה תוך כדי מעברם במעטפת העליונה, עובדה המעידה על שינויים בצפיפות החומר לפיהם נהוג לחלק את המעטפת העליונה לשתי רצועות:
רצועה עליונה קשיחה שעומקה המרבי כ-100 ק"מ, המרכיבה ביחד עם הקרום את הליתוספירה.
נהוג לחשב את עובי הליתוספירה כמשתנה הנע בין עובי מרבי מתחת ליבשות ועד לעובי אפסי ברכסים מרכז אוקייניים – גבול בין-לוחי המהווה מרכז להתפשטות קרקעית הים.
רצועה תחתונה גמישה המרכיבה את חלקה העליון של האסתנוספירה.
בבסיסה של רצועה זו מוגדר אזור מעבר המשתרע מעומק של כ-400 ק"מ ועד לעומק של כ-670 ק"מ.
המעבר בין אזור מעבר זה לבין המעטפת התחתונה הדרגתי ולא חד.
השכבה התחתונה של המעטפת עבה יותר ומשתרעת מתחתית המעטפת העליונה ועד לתחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג בעומק 2,900 ק"מ לערך.
מעלייה במהירותם של גלים סייסמיים עולה כי חלק זה של המעטפת מתאפיין בעלייה חדה של כ-20% בצפיפות לעומת המעטפת העליונה.
המעטפת מורכבת מהיסודות הבאים: חמצן, מגנזיום, סילקון, ברזל, אלומיניום וקלציום.
המעטפת מורכבת בעיקר מסלעי סיליקט עשירים במגנזיום וברזל.
חום רב גורם לסלעים לעלות אל עבר הקרום שם הם מתקררים ויורדים בחזרה אל הליבה.
הסברה היא כי תנועה זו (הדומה לתנועת הנוזלים במנורת לבה) היא הגורמת לתנועת הלוחות הטקטוניים.
מאז קבלתה של פרדיגמת טקטוניקת הלוחות השתנו התפיסות הנוגעות להרכבה של מעטפת כדור הארץ.
את האמונה הרווחת באותה עת ואת הקשר בין הרכבה של המעטפת העליונה לזה של מטאוריטים תיארו הגאוכימאי והמינרלוג הניו זילנדי בריאן מייסון (Brian Mason, 1917–2009), שהיה בין חלוצי המחקר המטאוריטי, והגאולוג הבריטי ארתור הולמס (Arthur Holmes, 1890–1965).
בשנת 1965 יצאה מהדורה שנייה לספרו של הולמס "Principles of physical geology" משנת 1944, בה ציין כי:
אף שסלעי אקלוגיט עשויים לייצג את המעטפת הראשונית או קרום אוקייני מופחת, קיימת בעיה בהשערת המעטפת העליונה האקלוגיטית: קסנוליתים של אקלוגיט נדירים בקימברליט, ואילו תפוצתם של קסנוליתים פרידוטיטיים בו גבוהה.
גם מייסון, במהדורה השלישית של ספרו "Principles of Geochemistry" שיצאה בשנת 1966, מתייחס לקשר בין הרכבה המשוער של המעטפת העליונה – פרידוטיט וכמויות קטנות של פלגיוקלז, להרכבם של מטאוריטים כונדריטיים.
עם זאת, הוא הצביע על מחלוקת הנוגעת לתחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ': בעוד חלק מהחוקרים ראו בו גבול פיזיקלי הנובע משינוי במהירות מעבר גלים סייסמיים, ראו בו אחרים גבול כימי בדמות הבדל בהרכב הסלעים המתבטא במודל לפיו למעטפת העליונה הרכב אולטרה-מאפי – שלושה רבעים דוניט או פרידוטיט ורבע בזלת תולאיטית.
מעיין הוא מבוע של מי תהום מתוך האדמה.
לרוב מדובר במי גשמים שחלחלו מפני הקרקע עד לשכבת קרקע אטומה (שכבת האקוויקלוד) המונעת את המשך החלחול.
מים אלה זורמים על פני השכבה האטומה עד למוצא כלשהו אל פני השטח.
מעיינות נבדלים זה מזה על פי מנגנון הנביעה.
מעיין שכבה – שבו האקווה והאקוויקלוד שמתחתיה נחשפים על פני השטח, למשל בצלע הר, ומי האקווה פורצים החוצה.
מעיין עין גדי הוא מהסוג הזה.
מעיין קרסטי – נובע מתוך מחילות קרסטיות תת-קרקעיות המתפתחות בסלעי גיר ודולומיט.
מעיין קארסטי מתאפיין בדרך כלל בשפיעת מים גדולה היכולה ליצור נחל איתן.
נחלי הבניאס, הדן והחצבני נובעים ממעיינות קארסטים.
לעיתים המעיין הקרסטי הוא מעיין פועם, שלו צורת אגירת מים כמו סיפון של כיור.
כמות המים במעיינות כאלה תלויה בכמות הגשמים העונתית.
הם מכילים אחוז גבוה מאוד של סידן, ומלחים שונים.
מעיינות מהסוג הזה הם מעיין הגיחון ששמו קשור לכך שהוא "מגיח" מן האדמה, ועין פואר בוואדי קלט (בעברית: עין מבוע בנחל פרת).
מעיין העתק – נובע לאורך העתק (סדק בסלע) שדרכו עולים המים מהאקווה אל פני השטח.
מעיינות הגלבוע הם מעיינות מהסוג הזה.
בישראל ישנו שילוב בין מעיינות קארסטיים ומעיינות העתק, דבר המתבטא במעיין חרוד ובמעיינות עמק בית שאן.
מעיין ארטזי – הפורץ בשל לחץ מים שנוצר בשכבות התת-קרקעיות.
מעיין איתן – הזורם כל ימות השנה, לדוגמה: מעיינות הירקון.
מעיין אכזב – מעיין שלא זורם כל השנה.
מעיין מלאכותי – בחלק מהמעיינות ישנה התערבות מעשי ידי אדם, בחציבת נקבה מלאכותית לתוך המעיין, על מנת להגדיל את שטח הספיקה שלו ולהגביר את זרימתו.
מעיינות כאלו מצויים בסטף וליפתא בקרבת ירושלים.
מעיין חתום בו ישנה סתימה של המעיין החיצוני, שנמצא לרוב מחוץ לעיר בוואדי, וחציבת נקבה פנימית שמטה את זרימת המים ומוליכה אותם לתחומי החומות של העיר כמו במעיין הגיחון.
בשיטה זו מי המעיין אינם יכולים להישלט בידי אויב הצר על העיר.
בזמן הקדום חלק מהחקלאות בארץ ישראל התבססה על מעיינות.
בריכת אגירה הייתה אוספת את המים שנבעו מהמעיין, ומשם היו תעלות השקיה שהזרימו את המים לשטח החקלאי באמצעות כוח הכבידה כאשר פתחו את הסכר של בריכת האגירה.
שיטה זו מכונה בתנ"ך מעיין גנים.
מי המעיינות נחשבים למים איכותיים וצלולים ונוהגים להפיק מחלקם מים מינרליים בבקבוקים.
בספרות המעיין מסמל מקור נקי וטהור שלא מתלכלך ולא מתרפש.
מעיין מים מתוקים בים מלוח
מעיין מיוחד במינו בחוף הים התיכון מצוי בחוף דור.
המעיין נמצא במרחק מן החוף.
עליו נבנה מבנה קדום, המונע את ערבוב מימיו עם מי הים.
מתוך כך למדו חכמים שמי מעיין כשרים לטבילה גם בעת שהם זורמים, בניגוד למי מקווה שכשרים רק כשהם עומדים במקומם, משום שהמים כשרים כדרך שהם מתקיימים במצבם הטבעי.
מי גשמים יורדים מהשמיים, וכל עוד הם זורמים מצבם ארעי ולא קבוע, ורק כאשר ייקוו למקום אחד, הם מתקיימים ואפשר להשתמש בהם.
לעומת זאת, מעיין הוא תמיד נובע וזורם, ובגלל שזה טבעו ודרך שימושו, גם כשמימיו זורמים הוא כשר לטבילה (משנה מסכת מקוואות פרק א, משניות ז-ח; שו"ע רא, ב).
מעיין שנפל לתוכו משקה בצבע, כמו יין אדום, למרות ששינה את מראה המים, בגלל שמי המעיין נחשבים "מים חיים" המעיין כשר לטבילה (בניגוד למקרה דומה במקווה).
בכדי שמעיין יחשב כשר הוא צריך שיעור ארבעים סאה לטבילת אדם, אלא שאם מי המעיין זורמים, מצרפים את כל מי המעיין ממקום נביעתו ועד סוף זרימתו לחישוב ארבעים סאה.
מעיין אלישע הוא מעיין איתן גדול הנובע מזרחית ובסמוך לתל יריחו.
שמו הערבי של המעיין נגזר מתל א-סולטאן (שם נוסף לתל יריחו) ואילו שמו העברי מבוסס על המסורת שבמקום זה נעשה נס ריפוי מי יריחו על ידי אלישע הנביא.
מעיין אלישע נובע מזרחית לתל יריחו, אולם לדעת החוקרים נבע בעברו בתחתית התל.
המעיין נובע ברום של 215 מטר מתחת לגובה פני הים.
הספיקה המקסימלית של המעיין, שנמדדה בחורף, היא 236 ליטר בשנייה ואילו הספיקה המינימלית, שנמדדה בקיץ, היא 105 ליטר לשנייה כך שהספיקה הממוצעת היא 170 ליטר בשנייה.
נפח הזרימה השנתי הוא כ-4.5 מיליון מ"ק ותכולת הכלוריד היא נמוכה, כ-30 מ"ג לליטר.
המסורת היהודית מזהה את המעיין עם המעיין בסביבות יריחו שבו ביצע אלישע הנביא, על פי התיאור המקראי, את נס המתקת המים:
בספר מלחמת היהודים מזכיר יוסף בן מתתיהו את המעיין ואת נס המתקת המים על ידי אלישע (ספר ד', פרק ח', סעיף ג'):
יוסף בן מתתיהו אף מדגיש את חשיבות המעיין לתושבי האזור על פני מעיינות אחרים (ספר ד', פרק ח', סעיף ג'):
בהמשך אותו הפרק חושף יוסף בן מתתיהו פרט מעניין נוסף אודות המעיין (ספר ד', פרק ח', סעיף ג'):
בתיאור מסעו של הנוסע מבורדו מוזכר מעיין אלישע כמקום שלפנים אישה ששתתה ממנו לא יכלה עוד ללדת, אך לאחר שריפא אלישע את מי המעיין נהגו הנשים לשתות ממימיו על מנת להרפא מעקרותן.
במפת מידבא מופיע המעיין כשמעליו בנוי מבנה אבן.
מעל המבנה מופיעה כתובת ביוונית: "לאלישע הקדוש".
בינואר 1546 התרחשה בארץ ישראל רעידת אדמה חזקה שמקורה היה באזור גשר אדם.