tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיתונאי קלמן ליבסקינד כתב כי אנשי אקדמיה הפעילו לחצים על לבל להסיר את תמיכתו בדו"ח.
פרופ' ערן ויגודה-גדות, ראש בית הספר למדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, ערער על תקפותו המדעית של הדו"ח ותיאר את הכתוב בו כ"דברים חסרי שחר, שכל קשר ביניהם לבין העובדות מקרי בהחלט, שלא לומר מגמתי ומטעה".
מנגד פרופ' ארנון סופר מאוניברסיטת חיפה אמר בעקבות הפרסומים נגד הדו"ח כי הוא עייף "מהצביעות הרבה...
בידי הצטבר חומר רב על פעילות זדונית המתבצעת בידי קבוצה קנאית, עוינת את ישראל היהודית-ציונית וחותרת ללא לאות להפיכתה ל'מדינת כל אזרחיה'...
לא 'אם תרצו' או ה'מכון לאסטרטגיה ציונית' פשעו, ההתעלמות ממוקד סרטני זה וגרורותיו בתוככי האקדמיה הוא הפשע...".
פרופ' אברהם דיסקין, לשעבר ראש החוג למדע המדינה באוניברסיטה העברית, אמר כי "אכן יש בעיה להגיד על מישהו דיכוטומית שהוא ציוני או פוסט-ציוני".
עם זאת, "המגמה שהם מראים היא סופר מדויקת...
אז אתה שואל אם הדו"ח של 'אם תרצו' נכון?
מנגד, פרופ' אורי הדר הגדיר את הדו"ח כ"חלק ממאמץ מקארתיסטי לפסול אנשים.
המגמה זהה - להוציא מהשיח הישראלי אוסף מסוים של דעות.
ביולי 2010 פנו אנשי "אם תרצו" לנשיאת אוניברסיטת בן-גוריון, רבקה כרמי, בדרישה להפסיק את מה שהגדירו "הטיה אנטי-ציונית במחלקה לפוליטיקה וממשל".
פנייה זאת נעשתה על בסיס בדיקה שביצעו אנשי הארגון שהראתה, לדבריהם, כי רוב סגל המחלקה מורכב ממרצים המעורבים בפעילות פוליטית המציגה עמדות של השמאל הקיצוני בישראל וכן הטיה של הסילבוסים.
אנשי התנועה איימו כי אם בקשתם לא תיענה, הם ימליצו לסטודנטים לא ללמוד במחלקה ולתורמי האוניברסיטה מחוץ לישראל להתנות את תרומותיהם בכך שתתוקן ההטיה האמורה.
ראשי האוניברסיטה הגיבו כי אינם נוהגים לבדוק את דעותיהם של אנשי הסגל וכי הדרישה "נודפת ריח חזק של מקרתיזם ועומדת בניגוד חריף לעקרונות הדמוקרטיים שעליהם מושתתת מדינת ישראל".
ועד ראשי האוניברסיטאות פרסם תגובה בה נכתב כי "אף אוניברסיטה בישראל אינה צריכה להוכיח את אהבת המולדת של הסגל שלה לשום גוף, ובוודאי שלא לגוף פוליטי, שמנסה להציג מסמך מגמתי ומניפולטיבי כ'מחקר'".
בנובמבר 2011 פרסמה "אם תרצו" דו"ח אודות הפוליטיזציה במחלקה האמורה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנובמבר 2011 אישרה המל"ג דו"ח של ועדה בינלאומית שמינתה כדי לבדוק את איכות המחלקות למדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטאות.
לגבי המחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון קבע הדו"ח בין היתר שבקורסים של המחלקה ניכרת הטיה פוליטית.
בהקשר זה המליצה הוועדה שהמרצים במחלקה יוודאו שדעותיהם האישיות יוצגו ככאלה, שיוצגו בפני הסטודנטים מגוון דעות ושהמחלקה תדאג שתוכנית הלימודים תיתפס כמאוזנת.
בהמשך הוחלט לסגור את המחלקה, אולם בעקבות ערעור הושעתה החלטה זו.
בכלי התקשורת פורש הדבר כאישוש של טענות "אם תרצו".
ביוני 2013 השיקה התנועה את תחרות המקרים המבישים באקדמיה לשנת תשע"ג.
במרץ 2015 הפריעו אנשי "אם תרצו" לשיעור של פרופ' עמירם גולדבלום באוניברסיטה העברית, במחאה על התבטאויות פומביות שבהן תיאר את התנועה "התנועה הפשיסטית והמציירת פוסטרים בסגנון נאצי" והשווה את פעילותה לזו של נערי היטלר ושל הגסטאפו.
בעקבות כך השעתה האוניברסיטה את פעילות תא הסטודנטים של "אם תרצו" למשך חודש.
בשנת 2019 פרסם גולדבלום טוקבקים שבהם כתב כי לא ירשה לסטודנטים לשבת בכיתה שבה הוא מלמד אם יישאו את סמליה של "אם תרצו", ושהוא יפעל במטרה למנוע מהם להתקבל לתארים מתקדמים.
התנועה עתרה לבג"ץ בדרישה שיורה לאוניברסיטה העברית להעמיד את גולדבלום לדין משמעתי ושיורה לשר החינוך ולמועצה להשכלה גבוהה להטיל עיצומים על האוניברסיטה העברית כל עוד איננה נוקטת בהליך משמעתי זה.
בנובמבר 2020 נדחתה העתירה על הסף בשל היעדר עילה להתערבות בית המשפט.
פעולות נגד הקרן החדשה לישראל
בפברואר 2010 פרסמה התנועה דו"ח, לפיו ארגונים הנתמכים על ידי הקרן החדשה לישראל, השפיעו באופן ניכר על דו"ח גולדסטון, שקבע שישראל ביצעה פשעי מלחמה במבצע עופרת יצוקה.
לפי דו"ח התנועה חלק ניכר מהמובאות ואסמכתאות בדו"ח גולדסטון מקורן בפרסומי 16 גופים, המקבלים תמיכה כלכלית ואחרת מהקרן החדשה לישראל, ושפרסומים אלו היו הבסיס להאשמות בדבר פשעי מלחמה בדו"ח גולדסטון.
הדו"ח היה חלק מקמפיין אותו ניהל משה קלוגהפט ושכלל מודעות שבהן הוצגה נעמי חזן, נשיאת הקרן החדשה לישראל, כשלה קרן במצחה, והפגנה מול ביתה בלבוש ערבי ושלטים שבהם נכתב "אוהבים את נעמי, שונאים את צה"ל".
הדו"ח זכה לסיקור נרחב בתקשורת, ובייחוד ב"מעריב" בו פרסם בן כספית כתבת שער, אחרי שהועברו אליו מראש באופן בלעדי ממצאים מהדו"ח.
עמותת קשב - מרכז להגנת הדמוקרטיה בישראל פרסמה תגובה לפיה כשל הדו"ח של "אם תרצו" בהתעלמו מכך שמסקנות דו"ח גולדסטון התבססו לא רק ואף לא בעיקר על דיווחי הארגונים הקשורים בקרן החדשה לישראל, והגדירה את דו"ח 'אם תרצו' "מגמתי, מוטה ורצוף כשלים".
הקרן החדשה לישראל הגיבה ואמרה כי הדו"ח עסק ב"ספירת הערות שוליים" והתעלם מטיבן, ושהארגונים שהדו"ח הזכיר לא עסקו ישירות בפעילות ברצועת עזה ובמבצע עופרת יצוקה, ושאמינות הדו"ח מוטלת בספק.
אם תרצו מסרה בתגובה, כי אם מסירים את הטענות הלא רלוונטיות, כביכול, עדיין נותר שיעור זהה של "הפניות למידע שלילי נגד צה"ל" מטעם ארגונים נתמכי הקרן החדשה לישראל בדו"ח גולדסטון.
בחודש אפריל 2010 פרסמה התנועה דו"ח על תביעות מחוץ לישראל כנגד קציני צה"ל ובכירי ממשל ישראלי.
לפי הדו"ח, חלק מהארגונים הקשורים בקרן החדשה מעורבים במערכה משפטית של "המרכז הפלסטיני לזכויות אדם" (PCHR) בבתי משפט מחוץ לישראל להאשים אנשי צבא ובכירים ישראלים בפשעי מלחמה.
המעורבות כוללת קריאה להעמדה לדין והוצאת צווי מעצר כנגד ישראלים על ידי בתי משפט מחוץ לישראל, מעורבות בהליכי משפט אלו והעברת דוחות מידע וחומרי עזר לתביעה.
עוד נאמר בדו"ח כי הקרן עומדת ב"שיתוף פעולה אסטרטגי וממושך" עם ארגון "המרכז הפלסטיני לזכויות אדם", העומד מאחורי רוב התביעות.
בחודש דצמבר 2012 פרסמה התנועה מכתב גלוי לנשיא הקרן החדשה לישראל-שתיל בריאן לורי.
המכתב פורסם באנגלית ב-25 עיתונים יהודיים בארצות הברית על רקע מבצע "עמוד ענן" והאשמות של ארגונים הממומנים על ידי הקרן החדשה לישראל כלפי צה"ל ומדינת ישראל.
בסוף חודש אפריל 2013 פרסמה התנועה דו"ח תחת הכותרת: "פעילות ארגונים חוץ ממשלתיים נגד חיילי צה"ל, נגד עקרון השוויון בנטל ובעד בדלנות המיעוט הערבי בחברה הישראלית".
הדו"ח סוקר את פעילותם של ארגונים הממומנים על ידי "הקרן החדשה לישראל" ומדינות זרות, שסיכלו ניסיונות לעודד את כלל אזרחי המדינה לשירות צבאי או אזרחי, פגעו ביוזמות להעניק זכויות לחיילי המילואים, סיכלו ניסיונות השתלבות של ערביי ישראל או סייעו לגורמים באוכלוסייה הערבית המבקשים להנציח את הבדלנות במגזר.
במאי 2011, הוציאה התנועה לאור את "נכבה - חרטא", ספרון בן כ-70 עמודים, שנכתב על ידי ארז תדמור והעיתונאי אראל סג"ל.
במרץ 2013 פרסמה התנועה את ספרה "שקר הפליטים הפלסטינים".
על פי הספר, "בעיית הפליטים" היא הונאה שמוביל האו"ם, אשר לוקח חלק בהנצחת הבעיה ככלי לחיסול מדינת ישראל.
עוד נטען בו שהגדרת הפליטים הפלסטינים שונה מהגדרה של כל פליט אחר באו"ם וכן מועלות טענות כלפי אונר"א.
"אם תרצו" פעלה בדרכים אחדות לתמיכה בחיילי צה"ל:
בתחילת חודש מרץ 2010 נכנס חייל צה"ל למסעדת "אזאד" שבשכונת הדר בחיפה.
המסעדה סירבה לשרת את החייל וטענה כי "אין המדים הולמים את אווירת המקום ואין הם משרתים לובשי מדים".
בעקבות כך הפגינו פעילי "אם תרצו" מול המסעדה ואף הגישו ביחד עם חייל מילואים תביעה נגד המסעדה, שבעקבותיה פסק בית המשפט ב-1 בפברואר 2011 שבפעולת המסעדה הייתה אפליה חמורה נגד חייל צה"ל במקום ציבורי.
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תש"ע, הפיצה התנועה בבתי כנסת אלפי עותקים של תפילת "יזכור", שבה נוספה הפסקה: "יזכור עם ישראל את אלו מתוכו, בשר מבשרו, אשר השתתפו בתביעות נגד קציניו וחייליו.
את אלו אשר בשעת הקרב להגנת עם ישראל עמדו בהפגנות וקראו לחייליו פושעי מלחמה.
יזכור את אלה אשר במחשכים חברו לגרועים שבאויבי ישראל כדי לפגוע בקדושים אשר מסרו את נפשם למען העם".
במהלך מבצע צוק איתן סייעה התנועה בשליחת חבילות סיוע לחיילים.
התנועה מבצעת פעילות לתמיכה בחיילי המילואים, הן בסיוע פרטני והן בקריאה להענקת העדפה מתקנת עבורם.
התנועה מקיימת אירועי תמיכה בסטודנטים המשרתים במילואים בקמפוסים השונים.
בין היתר התקיים ערב תמיכה במכללת אורט בראודה בכרמיאל בהשתתפות ח"כ איתן כבל, ראש העיר עדי אלדר והסטנדאפיסט רועי לוי.
במכללת עמק יזרעאל יזמה התנועה יריד למען סטודנטים המשרתים במילואים בהשתתפות קצין מילואים ראשי.
התנועה פועלת בדרכים נוספות למען חיילי המילואים.
במהלך השיחות להקמת הממשלה ה-33 פנתה "אם תרצו" ביחד עם פורום "צו-8" לצוותי המשא ומתן הקואליציוני במפלגות השונות בהצעה מפורטת לקדם את הנושא ולפעול להכרה במילואימניקים כזכאים להעדפה מתקנת.
בהסכם בין הבית היהודי לליכוד הוכנס סעיף המתייחס לזכויות המילואימניקים.
ביום ההוקרה למערך המילואים בל"ג בעומר תשע"ג פרסמה התנועה דו"ח העוסק בין השאר בהעדפה מתקנת למילואימניקים.
התנועה קיימה הפגנה בתמיכה בחיילים החרדים ונגד מסע ההסתה כנגדם בתוך המגזר החרדי.
"אם תרצו" מקיימת פעילויות משותפות עם מגזרי מיעוטים אשר בניהם משרתים בצה"ל.
בין השאר קיימה התנועה חלוקת בגדים וצעצועים לגני ילדים בדואים.
פורום גיוס העדה הנוצרית הוקם באוגוסט 2012 על ידי אנשי קבע וכוחות הביטחון לטובת עידוד צעירי העדה הנוצרית דוברי הערבית להתגייס לצה"ל ולשירות לאומי ולהשתלב בחברה הישראלית.
"אם תרצו" קיימה הרצאות עם אנט חאסכייה, ערביה מוסלמית ציונית שילדיה שירתו בצה"ל ושפועלת לשוויון בנטל ולשילוב הערבים בחברה.
בדצמבר 2015 פרסמה התנועה את "דוח השתולים" שבו מתוארת פעילות של 20 ארגונים ישראליים הממומנים על ידי מדינות זרות ופועלים נגד מדינת ישראל וחייליה, בין היתר בייצוג משפטי של מחבלים ופרסום האשמות נגד צה"ל וחייליו בפשעי מלחמה.
לפי הדו"ח, העבירו ישויות מדיניות זרות לארגונים כ-120 מיליון ש"ח מאז 2012, והקרן הפלסטינית "מנהלת זכויות האדם והמשפט הבינלאומי" העבירה להם כ-14 מיליון ש"ח משנת 2014. בנוסף, הארגונים קיבלו מאז 2008 כ-80 מיליון ש"ח מהקרן החדשה לישראל, שמספקת להם מעטפת תדמיתית ותקציבית.
27 אלף אנשים חתמו על עצומה נגד "השתולים" במסגרת הקמפיין שכלל שלטי חוצות, חברי כנסת חתמו על הצעת חוק הנושאת את שם הקמפיין.
בתגובה לקמפיין זה יצאה הקרן החדשה לישראל בינואר 2016 בקמפיין שכותרתו "בשתול הזה הם כבר טיפלו" לצד תמונתו של יצחק רבין.
במקביל הוצגה רשימה של עשרות אמנים ואנשי תרבות החברים במועצות הציבוריות של ארגונים אלו, ושל אחרים שלקחו חלק באירועי תמיכה של שוברים שתיקה.
הפרסום ספג גינויים רבים, משמאל ומימין.
לאחר יומיים התנצלה "אם תרצו" על פרסום הפוסט, ומנכ"ל העמותה, מתן פלג, השעה עצמו מהתפקיד לשלושה חודשים.
בינואר 2016 הקמפיין הביא להרחבת הדרישה של חוק חובת הגילוי.
תליית דגלי פלסטין בירושלים כמחאה נגד שלום עכשיו: ביום ירושלים 2012, פעילי אם תרצו התחזו לפעילי שלום עכשיו, נופפו בדגלי פלסטין במהלך הצעדה ותלו כרזות על כמה גשרים עליהן נכתב: "יום אל קודס שמח" ולצדן נתלו דגלי פלסטין ושלטים של "שלום עכשיו".
לטענת אם תרצו, הפעולה נעשתה כחלק מקמפיין מחאה נגד "שלום עכשיו".
קריאה להתפטרותו של ראש הממשלה, אהוד אולמרט: התנועה שיתפה פעולה עם התארגנויות של מילואימניקים ומשפחות שכולות, עם פורום יישובי קו העימות, עם אגודות סטודנטים, ועם תנועות אומ"ץ, התנועה לאיכות השלטון, "תפנית", "אמונה" ואחרות, במאבק המחאה הציבורי שקרא להתפטרות ראש הממשלה אהוד אולמרט, בעקבות מלחמת לבנון השנייה.
במסגרת פעילות זו ארגנה התנועה צעדת מחאה של פעילים מירושלים לתל אביב.
בתחקיר של תוכנית "המקור" בערוץ 10, נאמר כי בתקופה זו הייתה "אם תרצו" קשורה למי ששימש אז ראש לשכתו של בנימין נתניהו, נפתלי בנט, ולעוזי דיין, שהיו שניהם מעורבים בהעברת מסרים מנתניהו וכספים שנתרמו על ידי תומכי נתניהו, למימון המאבק.
לפי מסמך שהציג רביב דרוקר, התנועה הציעה לבנימין נתניהו, יו"ר האופוזיציה, תוכנית מחאה שאמורה להוביל להתפטרות אולמרט על רקע מלחמת לבנון.
שם גם עבדו לראשונה עם משה קלוגהפט שהיה היועץ האסטרטגי של מטה המאבק.
אסון השריפה בכרמל: במהלך אסון השרפה בכרמל סייעו חברי "אם תרצו" בדרכים שונות: הקימו חמ"ל, סייעו בפינוי משפחות, אספו ציוד לכוחות הכיבוי והביטחון, הפעילו ילדים שפונו מבתיהם וסייעו בשמירה מפני בוזזים בעין הוד.
ביקורת על בג"ץ: בנובמבר 2014 פרסמה "אם תרצו" נייר עמדה שכותרתו "מדינה בשלטון הבג"ץ - כתב אישום: בג"ץ נגד הדמוקרטיה הישראלית".
לדברי התנועה, "נייר העמדה מתאר את הכלים שבג"ץ פיתח, בניגוד לדוקטרינות השיפוטיות המקובלות בעולם, כדי ליטול לעצמו סמכויות לא לו, וכן מתווה דרכים להחזרת ישראל לדמוקרטיה פרלמנטארית, כפי שהייתה לפני עידן '"האקטיביזם השיפוטי'".
עמדתה זכתה לתמיכתו של פרופ' ישראל אומן.
המשט הציוני ביוון: אל מול משט לעזה, שביקש לצאת מיוון, ארגנה התנועה משט נגדי שאותו כינתה "משט הסברה ציוני".
המשט נערך ב־4–5 ביולי 2011 בנמל פיראוס, וכלל יאכטה שכורה ובה חמישה פעילי התנועה שהניפו כרזות הקוראות לשחרור גלעד שליט, לשחרור עזה משלטון החמאס וקריאה לפעילי זכויות האדם לסייע לאזרחי סוריה ולוב.
מחאה כנגד מוחמד בכרי: בינואר 2012 מחתה תנועת "אם תרצו" על השתתפותו של השחקן מוחמד בכרי בהצגה "בית ברנרדה אלבה" על במת "צוותא" בתל אביב, עקב הסרט "ג'נין ג'נין" שביים, שיש בו משום לשון הרע על חיילי צה"ל.
שרת התרבות והספורט, לימור לבנת, נענתה לקריאה זו, וקראה לסילוקו של בכרי מההצגה.
תיאטרון "צוותא" דחה קריאות אלה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 השיקה העמותה קמפיין לעידוד התנדבות לתפקידי פיקוח ובקרה ביום הבחירות במטרה למנוע זיופים.
היא עודדה הצטרפות לקמפיין בעזרת הזיהוי של יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט עוזי פוגלמן, כבוגר קרן וקסנר.
התנועה הפיצה כתובת לרישום עוד לפני שהרישום נפתח, וועדת הבחירות המרכזית הודיעה כי מי שנרשם באותו שלב לא יוכל לעבוד מטעמה.
פעולה נגד התקשרות המדינה עם קרן וקסנר - ב-16 ביולי 2020 התנועה עתרה לבג"ץ בדרישה לאסור על המדינה לשלוח את עובדיה להכשרה של קרן וקסנר באוניברסיטת הרווארד.
ב-2 ביוני 2021 הרכב של בג"ץ בראשות השופט דוד מינץ דחה את העתירה וחייב את התנועה בתשלום הוצאות בגובה 15 אלף ש"ח.
השופטים דחו את הטענות של התנועה, וקבע ש"טענת העותרת לפיה השתתפות בתוכניות הקרן משפיעה על קידומם של המשתתפים בשירות המדינה נטענה בעלמא וללא כל ביסוס".
בג"ץ גם קיבל את עמדת המדינה ולפיה השתתפות בתוכניות של קרן וקסנר והמלגות המוענקות בתוך כך אינן בגדר מתנה.
תמיכה בארגון "בוחרים בחיים - פורום המשפחות השכולות": התנועה תומכת בארגון "בוחרים בחיים - פורום המשפחות השכולות" מיסודה של דבורה גונן, ששכלה את בנה בפיגוע ליד דולב.
הארגון מייצג כמאה משפחות שכולות ומטרתו ליישם צעדים מרתיעים כנגד טרור.
פעילות הארגון כללה מחאה כנגד הענקת פרס מטעם מפעל הפיס לסרט "לאה צמל, עורכת דין", למען יישום חוק קיזוז שכר מחבלים ונגד הטבות המוענקות על ידי מדינת ישראל לאסירים בתחומה הקשורים לטרור.
הארגון יצא במחאה כנגד המלצת הרשימה המשותפת על בני גנץ, כנגד הבטחת הבחירות של כחול לבן לא להסתמך על קולותיהם להקמת ממשלה.
נגד בית המשפט העליון: בדצמבר 2024 יצאה "אם תרצו" בקמפיין "בזמן שהחטופים בעזה, שופטי העליון דואגים למחבלים.
כיבוש רצועת עזה: ביום ירושלים 2025 הניפו פעילי התנועה שלטים שבהם נאמר: "67 - ירושלים בידינו, 2025- עזה בידינו" ו"בלי נכבה אין ניצחון!".
התנועה מקיימת מבצע שנתי של חלוקת מנות פלאפל בקמפוסים ברחבי הארץ, בהשראת סיפורו האישי של שורד השואה דוד "דוגו" לייטנר, ששרד את צעדות המוות, עלה לישראל, ומציין מדי שנה את ניצחונו האישי ואת ניצחון העם על ידי אכילה מרובה של פלאפל.
אנשי התנועה הגדירו את הפעילות כ"נקמה טעימה ויצירתית" והסבירו כי "אמנם זה לא חג דתי אבל הוא בעל משמעות רבה ולעם ולארץ ישראל".
להפצת עמדותיה משתמשת התנועה בכלים אחדים:
אם תרצו - מניפסט לציונות מתחדשת: ספרו של יו"ר התנועה, רונן שובל, שיצא לאור בשנת 2010. הספר מציג את רעיונות התנועה והמחבר עומד בו על ההבדל בין תודעה ציונית שלילית לתודעה ציונית חיובית ומבקש להציע פתרון לפוסט-ציונות הימנית והשמאלנית באמצעות פיתוח שיטה אידאולוגית אותה הוא מכנה "נאו-ציונות".
בתי מדרש לציונות: הופעלו בקמפוסים בשיתוף גורמים נוספים.
התוכנית למחשבה ציונית: הועברה בקמפוס האוניברסיטה העברית בשנת תשע"ג על ידי מרצים מהאקדמיה בישראל, בצרפת ובארצות הברית במאמץ להכשרת "אליטה אינטלקטואלית ותרבותית בחברה הישראלית".
המדריך למהפכן הציוני: ספרון שמניע לאקטיביזם ציוני.
חולק באלפי עותקים לתלמידי תיכון ולסטודנטים.
הגדת יום העצמאות: נועדה להקנות לחג משמעות היסטורית, לאומית ורוחנית ולעורר שמחה, באמצעות יצירת מסגרת משפחתית או קהילתית – סדר יום העצמאות.
מדינת היהודים להאזנה: פרויקט להנגשת כתבים ציוניים.
הקרב על הרעיון הציוני: חוברת מאת יו"ר התנועה, שיצא בשנת 2016.
פעולות נגד המחאות נגד הממשלה ה-37 והרפורמה המשפטית
אם תרצו הצטרפה לארגונים שונים כתנועת נגד למחאה נגד הרפורמה המשפטית.
כחלק מהפעילות אורגנו צעדות והפגנות בעד הרפורמה בתל אביב, נתניה, כפר סבא, חיפה, ירושלים, באר שבע ועוד, כולל ההפגנה בירושלים ב-27 באפריל 2023. כמו כן התקיימו פעילויות חיזוק למובילי הרפורמה, שמחה רוטמן ויריב לוין.
במקביל אורגנו מחאות נגד משפטנים ואנשי ציבור לשעבר שיצאו נגד, או פועלים נגד הרפורמה, בהם היועמ"שית גלי בהרב-מיארה, אהרון ברק ורוני אלשיך.
אף על פי שהתנועה מגדירה את עצמה כתנועת מרכז, היא מתוארת בכתבות רבות כתנועת ימין.
בעיתון "הארץ" היא תוארה אף בתור תנועת ימין רדיקלי.
לפי "וואלה", התנועה "מוגדרת על ידי רבים כתנועת ימין קיצוני".
באתר הרשמי של "אם תרצו", מצוין כי בתנועה "דוחים את החלוקה הדיכוטומית ההיסטורית לימין ולשמאל".
תנועת "אם תרצו" עצמה מחתה נגד הגדרתה כתנועת ימין באתר ויקיפדיה, ואף הודיעה כי המשך תיוגה כימנית יאלץ אותה לבחון הליכים משפטיים.
על פי הצהרתה, התנועה אינה מעורבת בפעילות מפלגתית.
בוועידותיה התארחו בעיקר פוליטיקאים ממפלגות הליכוד וישראל ביתנו.
המתנגדים לתנועה מתארים אותה לעיתים כ"פשיסטית".
לדברי זאב שטרנהל, מומחה בחקר הפשיזם, "תנועת אם תרצו היא לא יותר גרועה מהפשיזם, היא רק זה, פחות או יותר".
תומר פרסיקו טען כי רונן שובל, בזמנו יושב ראש התנועה, הודה בפניו כי הושפע מאנשי הרומנטיקה הגרמנית, הנחשבים למבשרי הפשיזם האירופי.
בשנת 2016, בני בגין, בזמנו חבר הכנסת מטעם הליכוד, מתח ביקורת על קמפיין של התנועה, וטען כי יש בו "סממן פשיסטי".
בעיתון "סידני מורנינג הראלד", נכתב כי התנועה היא "אולטרה-לאומית" ו"ציונית רדיקלית".
בשנת 2011 נמנתה "אם תרצו" עם העמותות שהשתתפו במבצע "שני מיליון סיבות טובות", במסגרתו הבטיח "בנק לאומי" להעניק שני מיליון ש"ח לעמותות שיזכו ללייקים הרבים ביותר.
בעקבות מחאה של פעילי שמאל על הכללת "אם תרצו" במבצע, אף על פי שהתקנון אסר על השתתפות עמותות פוליטיות, ביטל הבנק את המבצע.
באוגוסט 2020 פרסמה "אם תרצו" פוסט בפייסבוק הקורא להקמת "ממשלת ימין של המחנה הלאומי".
נגד "אם תרצו תנועה פשיסטית (אז יש)"
בעקבות הקמתה של קבוצת פייסבוק בשם "אם תרצו תנועה פשיסטית (אז יש)" דרשה תנועת "אם תרצו" את סגירת הקבוצה, ומשלא נענתה בחיוב הגישה בבית המשפט המחוזי בירושלים תביעת דיבה בסך 2.6 מיליון ש"ח נגד מייסדי הקבוצה, בטענה ששם הקבוצה מהווה לשון הרע.
בתצהיר שהגיש לבית המשפט כתב רונן שובל: "אנו נאלצים פעם אחר פעם להתמודד מול מתקפות אלימות וחסרות רסן של סטודנטים, אנשי אקדמיה, אנשי תקשורת ואליטה מוסתים.
לא פעם סטודנטים באוניברסיטאות מצדיעים לעבר פעילינו במועל יד ואף יורקים לעברם."
"אם תרצו" הוסיפה לתביעה שני פרסומים נוספים שנערכו בקבוצה, כך שהתביעה נסבה על שלושה פרסומים:
שם הקבוצה: "אם תרצו תנועה פשיסטית (אז יש)".
פרסום סטטוס שבו הועלתה השאלה האם מי שסבו של אביו אינו יהודי טהור יוכל לצעוד עם 'אם תרצו' במצעד זכויות אדם בו השתתפה.
פרסום המשווה קריקטורות שפרסמה התנועה נגד נעמי חזן לפרסומים ב"דר שטירמר", ושלפיו הקמפיין נגדה ונגד הקרן החדשה לישראל היה מורכב משקרים.
ב־2 בספטמבר 2013 נתן השופט רפאל יעקובי פסק דין חלקי בתביעה.
הוא דחה את התביעה לגבי הפרסומים הראשון והשלישי, אך קיבל את התביעה לגבי הפרסום השני (כלפי הנתבע שפרסם אותו).
בית המשפט קבע שהפרסום הראשון והפרסום השלישי חוסים תחת ההגנות של הבעת דעה וביקורת בתום לב, וכן תחת ההגנה של "אמת בפרסום", שכן יש לראות אותם רק כמצביעים על קווי דמיון מסוימים לפשיזם.
עם זאת, נקבע בפסק הדין שהפרסום השני מייחס לאם תרצו דגילה בתורת הגזע הנאצית, וכן שאינו בתום לב והוא שקרי, ולכן אינו חוסה תחת ההגנות האלה.
שני הצדדים ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון.
בהמלצת בית המשפט הגיעו שני הצדדים להסכמה כי "בית המשפט אינו הזירה המתאימה להתגוששות אידאולוגית-פוליטית", ופסק הדין של בית המשפט המחוזי יבוטל.
כמו כן, "אם תרצו" תתרום 30 אלף ש"ח לאגודת "תנו לחיות לחיות".
ההסכמה קיבלה תוקף של פסק דין ביולי 2015. בית המשפט העיר כי ראוי שתביעת "אם תרצו" לא הייתה מוגשת מלכתחילה.
ב-2017 הגישה "אם תרצו" תביעת דיבה נגד העיתון "ידיעות אחרונות" והעיתונאית סימה קדמון, לאחר שבידיעה בעיתון ובטור של קדמון נכתב כי "אם תרצו" ודוברה, אהוד טנא, המציאו מכתב שנכתב כביכול בשם משפחות שכולות.
ביוני 2020 חויבו "ידיעות אחרונות" וקדמון לפצות את "אם תרצו" ב-30 אלף ש"ח ואת טנא ב-70 אלף ש"ח, וכן לשלם לתובעים הוצאות משפט בסך 20 אלף ש"ח.
ערעור של "ידיעות אחרונות" וקדמון לבית המשפט המחוזי בתל אביב נדחה והמערערים חויבו בהוצאות משפט בסך 10,000 ש"ח.
נגד ועדת הבחירות המרכזית לכנסת
ב-2021 הגישה "אם תרצו" תביעת דיבה נגד ועדת הבחירות המרכזית לכנסת, על שזו ייחסה ל"אם תרצו" הפצת "פייק ניוז".
בתביעה נדרש פיצוי בסך בסך 432 אלף ש"ח, אך במאי 2023 הסתיימה התביעה בפשרה לפיה ועדת הבחירות המרכזית תפרסם הבהרה לפיה היא "מצרה על חוסר הדיוק בפרסומים והאמור בהם".
קמפיין "השתולים" של "אם תרצו", בדצמבר 2015, הוביל גורמים שונים, בהם "שלום עכשיו", והליגה נגד השמצה, לטענה שקמפיין זה הוא בגדר הסתה.
דוברי "אם תרצו" שללו טענות אלה.
פרקליטות המדינה, שנדרשה לעניין, הודיעה כי "אכן מדובר בסרטון בוטה ובעייתי מאד, וטוב היה לולא פורסם.
עם זאת אנו סבורים כי אין מקום לפתוח בחקירה פלילית בגין פרסום הסרטון האמור".
טענות דומות נטענו כלפי קמפיין נוסף של "אם תרצו" נגד "הקרן החדשה לישראל", באפריל 2018 בין היתר בידי מנכ"ל "הקרן החדשה לישראל", מיקי גיצין.
בהמשך אותה שנה טען אהוד ברק כי "אם תרצו" הוא "זרוע הסתה של משפחת נתניהו במימון ארגוני קש של שלדון אדלסון".
אם עץ נופל ביער ואף אחד לא שומע, האם הוא השמיע צליל?
היא שאלה או חידה פילוסופית מתחום האפיסטמולוגיה, המעלה שאלות רבות על הקשר בין ידע, התבוננות ומציאות.
החידה הועלתה בצורה מעט שונה כבר במאה ה-18 על ידי הפילוסוף ג'ורג' ברקלי, אולם היא הועלתה בצורה הנוכחית רק בשנת 1910 בכתב עת בשם "physics".
האם משהו יכול להתקיים בלי שמבחינים בו?
השאלה הבסיסית ביותר שעולה מהחידה היא שאלת אפשרות הקיום של עצמים או קולות שאיש אינו מבחין בהם (האם ייתכן שהצליל שהעץ השמיע קיים, אף שאיש לא מבחין בו?) .
במאה ה-18 פיתח ברקלי את האידיאליזם הסובייקטיבי - גישה פילוסופית הגורסת שעצמים קיימים רק כאשר תופסים אותם.
על פי גישה זאת, הצליל אינו קיים, כי אין לקיומו שום משמעות מחוץ לתודעה של בעלי חיים.
רעיון זה הוא אבן פינה בפילוסופיה של ברקלי, והוא מיוצג על ידי משפטו:
שאלות כגון זו עומדות בבסיס המחלוקת בין שני הזרמים הראשיים באפיסטמולוגיה המודרנית- אמפיריציזם ורציונליזם, כאשר ברקלי מייצג (יחד עם דייוויד יום, ג'ון לוק ואחרים) את הגישה האמפיריציסטית.
האם העולם פועל באותה צורה כשלא מתבוננים בו?
שאלה זו קשורה לתחומים פילוסופיים נוספים מלבד האפיסטמולוגיה, כגון המטאפיזיקה והפילוסופיה של המדע.
פילוסופים ספקנים רבים טענו במהלך ההיסטוריה שלא ניתן להניח הנחות על דברים שאינם נמצאים בתחום הידע שלנו.
דייוויד יום הראה שכל הנחות היסוד שלנו למעשה מבוססות על הניסיון, ושלל כך את תקפותן של הנחות אלו.
כלומר: על פי יום, אנו מניחים שהעץ משמיע צליל רק בגלל שכל העצים שנפלו בקרבתנו השמיעו צליל, בדיוק כמו אדם שראה רק עורבים שחורים יניח שכל העורבים שחורים (פרדוקס העורב).
יום כינה את בעיה זו בשם בעיית האינדוקציה.
לדבריו של יום, ושל פילוסופים אמפריציסטים אחרים, השפעה מכרעת גם על הפילוסופיה של המדע.
פרנסיס בייקון, פילוסוף ומגן של המהפכה המדעית, ביסס במאה ה-17 את המתודולוגיה האינדוקטיבית ככלי העיקרי למחקר מדעי והסקת מסקנות.
המדע שהתפתח לאחר מכן אכן התבסס בעיקרו על אינדוקציה, ועל קביעה וניסוח של חוקים כלליים.
הגישה האמפריציסטית שומטת את הקרקע מתחת לרגליה של השיטה האינדוקטיבית, ושל כל המסקנות המדעיות הנובעות ממנה.
במאה ה-20, עם התפתחות תורת הקוואנטים, נוסף לשאלה זו מימד נוסף, מכיוון שתורת הקוואנטים משרישה באופן מדעי את האפשרות שהתבוננות בתהליך משפיעה עליו.
דוגמה מפורסמת לכך הוא פרדוקס החתול של שרדינגר, שבו חתול נמצא במצב ביניים - לא מת ולא חי, מכיוון שאיש אינו מתבונן בו.
מה ההבדל בין דברים כפי שהם לדברים כפי שאנו רואים אותם?
שאלה זו נוגעת בקיומם של עצמים מחוץ לתודעה שלנו.
צליל, למשל, יכול להיות מוגדר כ"אות חשמלי הנתפס על ידי המוח".
כלומר, מתוארת חוויית הצליל, ולא התופעה הפיזיקלית.
על פי הגדרה זו, נפילת העץ אומנם יצרה תנודות באוויר, אך אלו לא נקלטו על ידי אוזנו של איש, ולכן הן אינן מוגדרות כ-"צליל".
הפילוסוף האמריקאי קלארנס אירווינג לואיס טבע במאה ה-20 את המונח קווליה, על מנת לתאר את חוויית התחושה של עצמים או תופעות.
על פיו, אנו מסוגלים לתאר את המונח הפיזיקאלי "צליל", אך לא את הקוואליה שלו.
ייתכן שהעץ יצר את התופעה הפיזיקלית, אך הוא לא יצר את הקוואליה "צליל".
בגרסה הראשונית של השאלה, כפי שהועלתה על ידי ברקלי, היא לא עסקה כלל בעץ שנופל, אלא פשוט בעצים שעומדים בפארק, ואיש אינו מסתכל עליהם.
ביוני 1883 הועלתה השאלה בגרסה כמעט זהה לזו הנוכחית, בכתב עת בשם "The Chautauquan"- "אם עץ נופל באי בודד ללא בני אדם, האם הוא משמיע צליל?" המגזין ענה על השאלה בסגנון מדעי: "לא.
צליל הוא התחושה שנוצרת באוזן כאשר יש תנודות באוויר." גם המגזין "סיינטיפיק אמריקן" הציג את השאלה בגרסה דומה, תוך התעלמות מהזווית הפילוסופית.
אמ"י, ראשי תיבות של איגוד אמני ישראל, הוא איגוד ישראלי שנוסד בשנת 1979 במטרה לייצג את כלל האמנים המבצעים בישראל, בהם שחקני במה ומסך, זמרים ובדרנים, רקדנים, קוסמים ומדבבים.
שבעת המייסדים היו יפה ירקוני, ששי קשת, אילי גורליצקי, שלמה ארצי, בני אמדורסקי, רותי הולצמן ובעלה ד"ר שמעון ברק.
הארגון נאבק על תנאי עבודתם ושכרם של האמנים במדיות התיאטרון הקולנוע הרדיו והטלוויזיה וכן בבימות הבידור.
חותם על הסכמי שכר עם גופים שונים בעולם הבידור, מעניק ייעוץ משפטי חינם והלוואות ללא ריבית והצמדה לחבריו.
יוזם סדנאות העשרה וימי עיון לאמנים ומנתבם למפעלי גיוס כספים עבור האגודה למלחמה בסרטן, וראייטי ישראל, צה"ל וארגונים הומניטריים אחרים.
עבור פעילותו זו הוענק לו בשנת 1988 "פרס התנדבות" על ידי יו"ר הכנסת.
מדי שנה מעניק האיגוד פרסים מטעמו, ובהם פרסי הוקרה ופרס מפעל חיים עבור תרומתו של אמן לאורך שנות יצירותיו.
לאחר פטירתו של אהוד מנור בשנת 2005, החלה אמ"י להעניק מלגות בסך 4,000 ש"ח, כל אחת, תחת השם "פרס אהוד מנור לעידוד היצירה" עבור חבריה בחמישה תחומים: זֶמֶר, משחק, מחול, אמנים ותיקים מכל התחומים, קוסמות, לוליינות ומופעי ילדים.
ביולי 2022 לאחר פרישתו של יעקב מנדל מתפקידו כיו"ר, נבחרה לתפקיד היו"ר, השחקנית יונה אליאן קשת.
ובנובמבר 2024, נכנס לתפקידו כמנכ"ל האגוד, המפיק יוסי זינגר.
במאי 2024 חתם הארגון על הסכם שיתוף פעולה עם פורום העצמאים מבית ההסתדרות הכללית החדשה.
"אִם צַו הַגּוֹרָל..." הוא שיר מאת המשוררת רחל, אשר נכתב בתרפ"ח ופורסם בינואר 1928 בעיתון "דבר".
המשוררת תיארה בו את געגועיה אל הכנרת ואל המתיישבים בקבוצת כנרת ודגניה א', ובקשה במפורש כי לאחר מותה, תטמן בבית קברות ליד הכנרת.
השיר הולחן על ידי נחום היימן, והושר על ידי הזמרת חוה אלברשטיין.
בתקופת העלייה השנייה עלתה רחל לארץ ישראל, ולאחר שהתגוררה במושבה רחובות, בחרה לעבוד בחקלאות בחוות העלמות ליד קבוצת כנרת, בניהולה של חנה מייזל.
באותן שנים הכירה את חברי כנרת וחברי הקבוצה השכנה, דגניה א', בהם הוגי הדעת והמנהיגים: אהרן דוד גורדון, ברל כצנלסון וזלמן רובשוב (שזר), עמהם עמדה בקשרי הערכה ורעות, וכן הכירה את חברי הקבוצות, בהם: בנציון ישראלי, נח נפתולסקי ומאיר רוטברג, צבי יהודה, יוסף בוסל, שרה מלכין, ויוסף ברץ.
חברי הקבוצות ראו את יישוביהן כחיל חלוץ לתנועת התיישבות חקלאית גדולה בארץ ישראל, ברוח רעיונות הציונות והסוציאליזם, והעלו על נס את ערכי העבודה, ההקרבה ליעדי האומה, והקמת קהילות שוחרות יצירה ושלום.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהתה רחל באירופה וחלתה בשחפת.
בשנת 1920, לאחר חזרתה לארץ ישראל, הצטרפה לקבוצת דגניה א' ועבדה בחינוך ותרבות.
אולם מחלתה שהייתה מדבקת ומוגבלותה הגופנית, גרמה להוצאתה מהקבוצה.
בעקבות זאת נאלצה רחל לעבור להתגורר בתל אביב.
היא נפטרה ממחלתה בשנת 1931. בעשור האחרון לחייה, שבו הלך והתדרדר מצבה הגופני, יצרה שירים רבים ותרגומים ליצירות משוררים רוסים.
רחל ביטאה בשיר את געגועיה לכנרת המקום, עם געגועיה לאישים הנערצים והאהובים שהכירה, עם געגועיה אל תקופה שחיה ועבדה בחוות העלמות, ועמם את כאבה הרב על שנבצר ממנה לשוב ולחזור אליהם.
השיר המחורז כולל ארבעה בתים).
בבית הראשון פונה הדוברת, המייצגת את רצונה של המשוררת במציאות, כביכול אל הכנרת אהובת לבה, בבקשה שתסייע או שתאפשר לה – וזאת במילים: "תִּתְּנִינִי, כִּנֶּרֶת", להיטמן בסמוך אליה, לאחר מותה; הגם שעתה בעודה בחיים, קבע "הגורל" את הימצאותה רחוק מהכנרת.
הפניה אל הכנרת, היא מטפורית, ומייצגת פנייה אל הטבע והאל, או אל בני האדם, חבריה של רחל החיים בסמוך לכנרת.
בבית השני והשלישי מזכירה הדוברת בלשון שירית תמציתית ומקודדת, חוויות, מושגים וזיכרונות המקום, התקופה ובני האדם האהובים, בסביבות קבוצת כנרת ודגניה א', באזור שפך הכנרת אל הירדן בתקופת העלייה השנייה, בהם: "שיר-עֲבוֹדָה", ו" עֵץ מַצֵּבָה".
מלבד היותו שיר געגועים אישי ולאומי, גלומה בו צוואתה של רחל להיטמן בבית קברות בסמוך לכנרת.
חבריה של רחל דאגו כי צוואתה זו תתמלא לאחר פטירתה, כשלוש שנים לאחר שהשיר נכתב.
רחל בלובשטיין, "אם צו הגורל...", שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' עה.
אֵם סִיסְרָא היא דמות מקראית המופיעה פעם יחידה בתנ"ך, בשירת דבורה ().
אמו של סיסרא, שר צבא יבין מלך חצור, אשר הוכרע ביד אישה, יעל אשת חבר הקיני, במלחמת סיסרא ().
אם סיסרא היא דמות אנונימית.
בעל קדמוניות המקרא (לא' ח-ט) מזהה אותה בשם "תמך".
הסצנה המקדימה את תיאור אם סיסרא בשירה, מסתיימת בכך, שסיסרא נופל שדוד בין רגליה של יעל (פס' כז) ומיד אחר כך בפסוק כ"ח מתוארת האם, שמבין רגליה הגיח סיסרא לחיים.
דבורה הנביאה שרה ומהללת את האל על הניצחון במלחמה נגד הכנענים.
דבורה מכונה "אם בישראל" בשירה ודמותה מעומתת עם דמותה של אם סיסרא, אמו של האויב המנוצח.
תיאור הריגת סיסרא בידי יעל אשת חבר הקיני, שמתרחש באוהל, מקביל לתיאור האם המצפה.
לאחר תיאור הריגתו של סיסרא בידי יעל אשת חבר הקיני בפרק ד', עוברת ההתרחשות לארמונה של אם סיסרא, הממתינה בקוצר רוח לבוא בנה.
במילה "בֹשֵׁשׁ" מהדהד הפסוק בסיפור מעמד הר סיני, בספר שמות פרק לב: משה כמו סיסרא מאחר לרדת מההר.
השימוש בפועל זה יוצר ציפייה.
אם סיסרא עומדת ומביטה מהחלון, מחכה לבוא בנה ומייבבת ().
השורש י-ב-ב הוא שורש יחידאי במקרא.
בתרגום השבעים מופיע הנוסח, "ותבט אם סיסרא".
קבלת נוסח המסורה מבליטה את סערת רגשותיה.
עמידתה של אם סיסרא מאחורי החלון המלכותי, המפואר, מהווה ניגוד לאוהל הפשוט של יעל שבו שכב בנה עם המארחת ואחר כך הומת על ידה.
לפי תרגום אונקלוס, משמעה של "ותיבב" הוא השמעת קול זעקה, אולם על פי הנרדפות עם המילה 'נשקפה', לא מן הנמנע כי המילה 'ותיבב' נגזרה מ'בבת עינו' (ספר זכריה ב' יב) במשמע 'הביטה' (דעת רש"י).
אם סיסרא היא טיפוס מוכר של המלכה-האם, המזוהה בספרות המקרא, אינה נזכרת בפרק ד' אך ממלאת תפקיד מרכזי בפרק ה', כ"ח - ל'.
יוסף בן מתתיהו מחבר קדמוניות המקרא עושה שימוש בדברי אם סיסרא: "הלא ימצאו יחלקו שלל רחם רחמתים לראש גבר"...(ה' ל), וזאת כדי למנוע בעיה מקוראי פרק ד'.
בפרק זה מותו של סיסרא עלול להתפרש כעונש לברק בן אבינועם אשר העמיד תנאים לדבורה ליציאתו למלחמה:
בפסוק ט', עונה דבורה: ,
בכך משלב בעל ספר קדמוניות המקרא, את הרעיון המובא בפרק ה' - ציפיית אם סיסרא לשלל נשים שבויות חרב - כדברי סיסרא עצמו, קודם שהוא תוקף את ישראל.
כך הופכת גאוותו לטעם המר בנפילתו בידי יעל: אלך וארד בזרוע גבורתי להילחם בבני ישראל ואת שללם אחלק לנערי ואת הנשים היפות אקח לפילגשים.
ולכן אמר עליו ה' כי זרוע חלשה תלחם בו ואת שללו תקחנה נערות והוא יפול ביד אישה (לא' א).
חיים גורי כתב על אם סיסרא את השיר "אמו".
הנשים החכמות שבשרותיה, בנות לווייתה מרגיעות אותה ואם סיסרא מקבלת את דיבריהן בשוויון נפש.
הן מחכות לסיסרא שיגיע עם השלל.
כפי הנראה נערותיה היו נשות שרים.
השימוש במונח 'שרות' מרמז כי הכתוב דימה את סיסרא למלך.
דברי האם מחדדים את האירוניה הטראגית, האם מתארת את הניצחון של בנה במלחמה ואילו הקוראים כבר מודעים להפסדו.
האם ממשיכה בתיאור תמונת הניצחון ולפיה עסוק בנה באיסוף שבויות - רַחַם רַחֲמָתַיִם.
משמעות הוראת המילה 'רחם' היא אישה צעירה והוראת המילה 'רחמתים' משמשת כאן כהכפלה.
באוגריתית נרדפות המילים 'בתולה' ו'רחם'.
יש המפרשים 'רחם רחמתים' כמובחרת בנשים.
הסיומת "תים" משמשת במקרא לא רק לציון הזוגי אלא גם לצורת הכפל "פי".
השימוש במילה רחם על ידי השרות, נועד ליצור הבחנה בין הנשים, השרות ככל שתהיינה חשובות והנשים השבויות.
אם סיסרא ותקיעת שופר בראש השנה
בראש השנה נהוג לתקוע בשופר, כמאה תקיעות.
מנהג זה מכוון לסיפר בספר שופטים ה, שירת דבורה, בו אם סיסרא מייבבת על בנה שבושש לבוא משדה הקרב.
על משמעות ה"תרועה" שבתקיעות השופר מספרת הגמרא במסכת ראש השנה מאם סיסרא:
מוטיב האישה הנשקפת בעד החלון
מוטיב האישה הנשקפת בעד החלון, הוא סצנת דפוס מוכרת במקרא.
אם סיסרא ניצבת ליד החלון ומביטה בעדו, עד שמגיעה הבשורה המרה על מותו של בנה, שלא נזכרת בפירוש בשירה.
מוטיב זה מופיע גם במקומות נוספים במקרא על נשים נוספות: מיכל בת שאול משקיפה מן החלון בתיאור העלאת ארון הברית לירושלים (); ואיזבל משקיפה מן החלון כשיהוא בא לרצחה בעת מרד יהוא ().
מוטיב זה מופיע גם בממצאים באתרים ארכאולוגיים, למשל בארמון השן של אחאב בעיר שומרון, בארסלאן טאש שבסוריה, ובכלח שהייתה בירת ממלכת אשור בימי אשורנצירפל השני.
המוטיב מיוחס לכהנות האלה עשתרת.
פול נתניאל ברמן , הידוע גם תחת שם הבמה אם סי פול ברמן (MC Paul Barman), הוא ראפר יהודי-אמריקאי מרידג'ווד, ניו ג'רזי, שסיים ללמוד באוניברסיטת בראון.
בשנת 2000 פול הוציא לאור את המיני אלבום "It's Very Stimulating", תחת חברת התקליטים וורדסאונד (WordSound).
במיני אלבום התארח רק הראפר היהודי פרינסס סופרסטאר והוא הופק על ידי פרינס פול.
ב-15 באוקטובר 2002 פול הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, שנקרא "!Paullelujah", שהופק על ידי פרינס פול ועל ידי אם אף דום.
ב-25 בנובמבר 2009 פול הוציא לאור את אלבומו השני, "Thought Balloon Mushroom Cloud", בחברת התקליטים Househusband.
באלבום התארחו האומנים: מאסטה אייס, דל דה פאנקי הומוספיין, סי-רייז-וואלז, אם אף דום ועוד.
"אם תלך" הוא שיר שנכתב, הולחן ועובד על ידי עידן רייכל ובוצע על ידי דין דין אביב.
הוא נכלל באלבום הבכורה של הפרויקט של עידן רייכל, שיצא לאור ב-2003.
השיר נכלל באלבום שכלל השתתפות של זמרים בתחילת הקריירה שלהם.
זהו שיר אהבה, ובו הדוברת מביעה את חששותיה, מה יהיה אם אהובה לא יהיה יותר לצדה.
אף שהשיר לא נכתב כשיר זיכרון, הוא הפך במרוצת הזמן לחלק מן השירים המושמעים בתחנות הרדיו ובטקסי זיכרון ביום הזיכרון לחללי צה"ל.
בשנת 2023, הזמר הישראלי סטפן לגר דגם את השיר בשירו, "רק אני יודע".
ב-2 בינואר 2024 הוציא הזמר אדיר גץ גרסת כיסוי לשיר.
אם רק תסכימי הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי הישראלי עידן רייכל בשיתוף הזמר הישראלי יהורם גאון.
השיר יצא לאור ב-27 בדצמבר 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, דרך חברת התקליטים הליקון.
השיר נכתב על ידי עדית פאנק והולחן והופק על ידי עידן רייכל.
פאנק העבירה את השיר לרייכל למעלה מעשר שנים לפני פרסומו, ורייכל חיפש במשך זמן רב את הזמר המתאים לביצוע השיר.
השיר התפרסם ביום הולדתו השמונים של גאון.
עוד לפני פרסום השיר בלחנו של רייכל הלחינה את השיר הזמרת רוני גינוסר עבור אלבומה "כחוט השני" משנת 2012.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב והעניק לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר, בוים על ידי אלעד וייסמן והועלה לערוץ היוטיוב של רייכל ב-27 בדצמבר 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
בקליפ משתתפת נכדתו של יהורם גאון, אלונה.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-860 אלף צפיות ביוטיוב.
אם תרצי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי.
השיר יצא לאור כסינגל ב-26 בפברואר 2020 על ידי חברת התקליטים יוניסל.
השיר זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של כאן גימל לשנת ה'תש"ף.
השיר נכתב והולחן על ידי חנן בן ארי והופק על ידי תומר בירן.
השיר נכתב לאשתו הדסה, ועוסק בפחד שמא תעזוב אותו.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי אשר ציין את השיר בחיוב והעניק לו ציון של ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי יעקב אסרף והועלה לערוץ היוטיוב של חנן בן ארי ב-26 בפברואר 2020, בסמוך לצאת הסינגל .
הקליפ צולם ברובו במעלית בבית החולים איכילוב בהשתתפות עובדים ואורחים בבית החולים.
נכון לאוגוסט 2025, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-37 מיליון צפיות.
לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות, בהן של הזמר החסידי-אמריקאי יעקב שוואקי יחד עם נפתלי שניצלר.
השיר הוקלט ברוסית בידי מקסים לאונידוב.
אם תלך במסע אל אס די הוא שיר מאת יונה וולך הנכלל בספר אוסף שיריה "מופע".
השיר נכתב על ידי וולך כשהייתה בת 21, לאחר אשפוז בבית חולים פסיכיאטרי שבמהלכו טופלה ב-LSD.
בשנת 2014 הלחין המוזיקאי אבנר גייגר את השיר וביצע אותו לראשונה.
השיר אינו פסיכדלי במהותו, אך הוא מעיד על הנזקים שבשימוש לא מיטיב בחומרים פסיכדליים.
השיר עוסק בחרדת המוות של המשוררת:
אם תיתקע במסע אל אס די הוא שיר מאת יונה וולך.
השיר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1985 כחלק מספר אוסף שיריה "מופע".
בשנת 1965 אשפזה עצמה וולך בבית חולים פסיכיאטרי בטלביה, ונטלה חלק מטיפול ניסיוני מצוי של שנות ה-60 של המאה ה-20. באשפוזה טופלה ב-LSD, שהיה לכלי טיפול פסיכואקטיבי מקובל.
ככלל, בקרב פסיכיאטרים ברחבי העולם המערבי.
גם לאחר שחרורה, המשיכה וולך להתנסות בסמים פסיכואקטיביים, כגון מסקלין.
התנסויות אלו השפיעו באופן ישיר על כתיבתה, בין אם בשיריה שעסקו בהתנסות הסמים, כשירה "אם תלך במסע אל אס די", ובין אם בשיריה שתיארו חוויה פסיכדלית.
את השיר "אם תיתקע במסע אל אס די" כתבה בערוב ימיה, ואת ספר אוסף שיריה - "מופע", בו נכלל השיר, פרסמה ערב פטירתה.
השיר עוסק בתיאור הנזקים שנגרמו למשוררת עצמה בעקבות מסעותיה והתנסויותיה בסמים פסיכואקטיביים.
בעוד בשיר אם תלך למסע אל אס די מזהירה וולך את הקורא מפני מסע אל השימוש בסמים, ומה צפוי לו שם, בשיר ההמשך זה וולך מזהירה את הקורא מכך שמסע האל אס די תמיד יישאר בתוכו.
כפי שהיא מעולם לא הצליחה לחזור ממסע זה.
אם תעזבני יום, יומים אעזבך הוא פתגם שפירושו הוא שאם האדם ישכח מעט דברי תורה בסוף הוא יישכח את כולם.
מקור הפתגם הוא בספרי בשם "מגילת חסידים" מתקופת התנאים.
בעולם מקובל שזהו פסוק במשלי אף על פי שהוא לא מופיע לא שם ולא בשאר התנ"ך, כך למשל ספר הזוהר מציין לפתגם ואומר "כדכתיב" שמשמעותו בדרך כלל הוא כמו שכתוב בתורה, על אף שלא נכתב בתנ"ך.
הפתגם מוזכר לראשונה בספרי בשם מגילת חסידים יחד עם מימרות ואזהרות נוספות בנושאי שכחת תורה: .
כמו כן בתלמוד הירושלמי ריש לקיש מביא נוסח קצת שונה בשם מגילת חסידים, והפתגם מצוטט בהקשר של יגיעה בתלמוד תורה.
רבי אברהם בר נתן הירחי בספר המנהיג ורבי יוסף נחמיאש מביאים מימרא זו בשם מגילת סתרים ולא בשם מגילת חסידים, במדרש תנאים נכתב "מגילת חריסים".
הפתגם הובא בשם מגילת חסידים גם במדרשים נוספים, במדרש שמואל.
מכיוון שבירושלמי בספרי ובמדרשים אלו מובא הפתגם בשם מגילת חסידים שיער הרב שמואל מנחם שניאורסון שבאומרם מגילת חסידים התכוונו לספר הזוהר, שניאורסון אמר את דבריו בהתאם לתפיסה המסורתית שספר הזוהר הוא ספר קדום, בניגוד לתפיסה המחקרית הסוברת שספר הזוהר התחבר בתקופה מאוחרת יותר.
במספר ספרים צוין כמקור ספר בן סירא.
אך הרב דוד צבי הופמן והרב שמואל אשכנזי הוכיחו שזוהי הוספת המתרגם יהודה ליב בן-זאב ובמקורות הקדומים לספר לא מובאת מימרא זו.
יש לציין שהרב חיים הכהן, הרב דוד פארדו והרב צבי הירש מווידיסלאב ציינו כמקור את ספר בן סירא על אף שקדמו למהדורת בן זאב.
בעולם מקובל לייחסו לפסוק מהתנ"ך, כך בספר מוסר לאחד מראשוני צרפת נאמר כך גם רבי שמשון משאנץ מביא מימרא זו תוך אמירת "כדכתיב", כך גם בספר קושיות לאחד מראשוני אשכנז מכנה את הפתגם "פסוק", בתקופת האחרונים רבי עמנואל חי ריקי בספרו הון עשיר מביא את הפתגם תוך אמירת כדכתיב.
הפייטן הקדמון רבי יהודה (חי בתקופת הגאונים) בקדושתא לפרשת כי המצוה הזאת גורס "אם תעזביה ימים תעזבך שנים".
הפירוש הפשוט לפתגם הוא שאדם שוכח קצת מהתורה - סופו שיישכח כולה, בהקשר זה הובאה הפתגם במדרשים, יש שפירשו שאם אדם מתרחק מלימוד התורה קצת - התורה תתרחק ממנו יותר.
חז"ל הביאו משל על מימרא זו, משל לשנים שיצאו אחד מטבריא ואחד מציפורי, ופגעו זה בזה ב והסיחו זה עם זה, ופרשו זה מזה, זה הלך מיל וזה הלך מיל נמצא זה רחוק מחבירו שני מיל, וזה רחוק מחבירו שני מיל.
בספר קושיות לאחד מראשוני אשכנז פירש את המימרא שם אדם יעזוב לכיוון מזרח יום אחד התורה תתרחק ממנו יומיים לצד מערב כך שיצטרך שלושה ימים כדי לחזור לתורה, דבריו הם בניגוד לדברי המדרשים שפרשו שני ימים.
הרב יחזקאל סגל לנדא פירש בדרך דרש שאם אדם יעזוב את ה' יום אחד כלומר ערב ראש השנה, ה' יעזוב אותו יומים כלומר שני ימי ראש השנה.
החיד"א הסתפק האם אדם מתחייב עונש על היום השני שהתבטל מכיוון שהתורה התרחקה ממנו ולא הוא ממנה, החיד"א טען שהתחייב גם על היום השני בהתאם לכלל התלמודי "תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב".
הפתגם (בווריאציות שונות) מהווה פזמון חוזר בשירו של מאיר אריאל, "נשל הנחש" באלבום ירוקות.
אם עונינו רבו להגדיל הוא פיוט סליחה שנכתב על ידי שלמה הבבלי.
הפיוט נאמר בסליחות כמנהג אשכנז.
ברוב המנהגים הוא נאמר ביום השני של הסליחות בחודש אלול, ובחלקם גם בתענית חמישי של בה"ב.
הפיוט בנוי משבע מחרוזות, בנות ארבעה טורים כל אחת.
כל טור פותח באות אחת על סדר הא-ב, ולאחר האות ת' מגיע טור המתחילה במילה "שלומו", הטור הבא מתחיל באות "ה", הטור הבא מתחיל במילה "קטן" ושני הטורים הבאים פותחים באותיות "יח".
בכל מחרוזת, ארבעת הטורים חורזים.
הפיוט שקול במשקל התיבות, ובכל טור בדיוק ארבע מילים.
הפיוט פונה אל הקב"ה, ומבקש ממנו שאף אם עוונות עם ישראל גרמו לריחוק בינו ובין הקב"ה, דבר שגרם לישראל לרדת ממצבו הטוב, ולצאת לגלות, הקב"ה ירחם על עם ישראל.
הפיוט מתאר את מצבו הקשה של ישראל בגלות, ומתפלל שהקב"ה יזכור את בריתו לאבות ובזכותם יגאל את עם ישראל.
"אם תחזור" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה אברהם.
את השיר הוציאה ב-22 ביוני 2015 לאור חברת התקליטים הפיל, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האולפן השני של הזמרת, ליום הזה חיכיתי.
"אם תחזור" נכתב, הולחן והופק על ידי רפי קריספין בלבד.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מארבעים אלף השמעות.
לא הופק עבורו וידאו קליפ רשמי, אך קטע אודיו שלו הופץ בערוץ היוטיוב של אברהם ביום צאת השיר.
הוא לווה לתצלום מצויר קבוע של שכונה ישנה, ספסל ואופניים.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם22 ביוני 2015הפיל
אמ"ן - אגודה למיאלומה נפוצה היא עמותה ישראלית ללא כוונת רווח הפועלת לטובת כל מי שמחלת המיאלומה הנפוצה נגעה בחייו בישראל.
העמותה הוקמה בשנת 2005 ופועלת באמצעות מתנדבים מקרב חולי המיאלומה ובני משפחותיהם.
האגודה חברה ב-IMF - ארגון המיאלומה הבינלאומי וב-MPE - ארגון הגג של עמותות המיאלומה באירופה ופועלת בשיתוף פעולה עם האיגוד הישראלי להמטולוגיה ולרפואת עירויים ועם הקבוצה הישראלית למיאלומה (IMSG).
משנת 2017 משמשת שלומית נורמן, מתמודדת ותיקה עם מחלת המיאלומה, כיושבת ראש האגודה.
נשיאת העמותה מאז היווסדה היא פרופסור עדה יונת, כלת פרס נובל לכימיה לשנת 2009.
עמותת אמ"ן הוקמה בשנת 2005 על ידי קבוצה של חולי מיאלומה שהתוודעו זה לזה בחדרי הטיפולים ובמסדרונות בתי החולים בעת שהמיאלומה הייתה מחלה יתומה שלא נחקרה, לא אובחנה בזמן ולא הייתה ניתנת לטיפול.
מייסדת העמותה ויושבת הראש הראשונה שלה הייתה פאולה אזולאי ואליה הצטרפו מתי רביב, ציפי פרבר ויגאל שטרית, שהיוו את הגרעין הראשון של המייסדים ואף כהנו כחברי ועד העמותה.
כבר מהשלבים הראשונים זכתה העמותה לתמיכה של רופאים ואנשי צוות רפואי, בראשם ד"ר יזהר הרדן.
ד"ר הרדן היה חבר עמותה למן היווסדה ושימש כיועץ הרפואי של העמותה לאורך שנים ארוכות.
לאחר הקמת העמותה בשנת 2005 נוסדה גם הקבוצה הישראלית למיאלומה, על מנת לעודד קשרים והחלפת מידע בין הרופאים ולקדם מחקר במיאלומה.
אמ"ן מעניקה תמיכה, מידע, גישה לתרופות חדשניות ומיצוי זכויות לכל מי שהמיאלומה נגעה בחייו, מטופלים ובני משפחה, בפריסה ארצית ובתפיסה שוויונית.
העמותה רואה חשיבות עליונה בהעלאת המודעות למחלת המיאלומה כדי לקדם גילוי מוקדם וכן במאבק להכנסת תרופות וטיפולים חדשניים לסל הבריאות.
תמיכה במתמודדים ובני המשפחה - העמותה מפעילה קו חם טלפוני המופעל על ידי מתנדבים מקרב חולי המיאלומה, ומקיימת מפגשי חברים לדרך בהם ניתן ללמוד מניסיונם של אחרים ולהחליף מידע.
כן נערכות סדנאות העצמה ופעילויות ייעודיות למטופלים צעירים.
הנגשת מידע עדכני ומהימן - אתר האינטרנט של אמ"ן מספק מידע מקיף ומעודכן על מחלת המיאלומה, דרכי הטיפול בה, מחקרים עדכניים ומגמות בטיפול ובמחקר.
האתר כולל מדריך מפורט למטופל המתייחס לכל היבטי החיים עם מיאלומה החל משלב הגילוי, דרך האבחון טיפול ושגרת היומיום.
האתר מכיל מידע על זכויות והטבות וכן על פעילויות העמותה.
כנסים מקצועיים - העמותה מקיימת כנסים שנתיים בהשתתפותם של ההמטולוגים הבכירים בישראל וכנסי רופאים ומטופלים, בשיתוף עם מחלקות המטואונקולוגיות של המרכזים הרפואיים.
מאבקים ציבוריים להכנסת תרופות לסל הבריאות - העמותה מקיימת מאבקים ציבוריים להכנסתן של התרופות החדישות ביותר לסל הבריאות הציבורי בישראל.
העלאת המודעות למיאלומה ועידוד גילוי מוקדם
סיוע באיתור מחקרים קליניים בהתאמה אישית - לחולים שלא נמצא עבורם טיפול מתאים במסגרת סל הבריאות
2018: אות מגן שר הבריאות למתנדבים מצטיינים
2020: תו מידות לאפקטיביות מטעם עמותת "מידות"
"אם תביט בי (עד עמקי נשמתי)" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שלומית אהרון.
את השיר הוציאה ביוני 1989 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הפותחת של אלבום הבכורה של הזמרת, אישי ואהובי.
"אם תביט בי" נכתב והולחן על ידי מאיה בז'רנו וירון בכר.
את הפקתו המוזיקלית ביצע לואי להב, שהפיק את רוב שירי האלבום.
ב-4 ביולי 1989 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב"פינה לשיפוטכם".
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-30. ב-8 באוגוסט עלה לשיאו במקום השישי.
לבסוף, ב-17 בספטמבר יצא מהדירוג לאחר עשרה שבועות צעידה רצופה.
"אם תעזבי אותי" הוא סינגל שהקליט הזמר הישראלי קובי אוז.
את השיר הוציאה לאור באפריל 2004 חברת התקליטים הליקון כסינגל השני מאלבום האולפן השני שלו, דמעות וים, והוא נכלל באלבום כרצועה השלישית.
את "אם תעזבי אותי" כתב והלחין אוז לבדו.
לא הופק לו וידאו קליפ רשמי, אולם ב־15 בנובמבר 2012 הועלה אודיו שלו לערוץ היוטיוב של MUSIC 972. נכון לאוקטובר 2023 עמד מונה הצפיות של הסרטון על 3,500.
ב־2 במאי הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה־17. ב־30 במאי עלה לשיאו במקום העשירי, שם שהה שבוע אחד.
לבסוף, ב־4 ביולי יצא מטבלת הדירוג לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה.
אם תבוא לכדור הארץ הוא ספר ילדים מאת הסופרת והמאיירת סופי בלקאול.
המהדורה הרשמית באנגלית יצאה ב-15 בספטמבר 2020. המהדורה העברית של הספר יצאה בספטמבר 2022 בהוצאת כנפיים (הוצאה שותפה של כתר ספרים).
הספר בנוי כמכתב של ילד, המציג את כדור הארץ לאורח מן החלל בעזרת ציורים ומילים.
הילד מתחיל לדבר על העובדות הגדולות וממשיך עד לקטנות ביותר
מה ההבדל בין ימים ומקווי מים ושל יבשות ופיזור תושבי כדור הארץ בסוגים שונים של מקומות יישוב, מהו מיקומו של כדור הארץ במערכת השמש.
המדריך הצעיר חוזר לממדיו הילדיים בסוף הספר ומזמין את האורח החללי "לְהִתְאָרֵחַ בַּחֶדֶר שֶׁלִּי", וחותם בברכה: "בְּאַהֲבָה, קְווִין".
הספר "אם תבוא לכדור הארץ" מותאם גם לילדים בגילאים 3–5, וגם למבוגרים, מפני שניכר שהכותבת הספר זוכרת איך זה מרגיש להיות ילדה ומה זה אומר.
הספר נוצר בהשראת אלפי ילדים שפגשה בלקאול במסעותיה סביב העולם בשליחות יוניצ"ף וארגון "הצילו את הילדים", והדבר בא לידי ביטוי כמעט בכל אחד מדפי הספר.
באחד ממסעותיה של הסופרת בבית ספר קטנטן באחת מפסגות ההימלאיה עברה סופי נבט לסופי הרעיון ליצירת הספר שעבר דרך ארצות שונות שבהן ביקרה ודרך ילדים רבים שאותם פגשה.
אבל במיוחד ילד ספציפי אחד וכיתה אחת שפגשה וליוותה לאורך זמן.
הסופרת סופי בלקאול כותבת : "יש כ־8 מיליארד בני אדם על כדור הארץ, יכולתי לשלב רק מעט מהם בספר הזה".
הסופרת מציינת כי חבר שלה קווין היה ההשראה לילד שכתב את המכתב למבקר מכוכב אחר.
סופי בלקאול, סופרת הספר, השתדלה להראות בספר שוויון מלא בין כולם.
בספר ניתן לראות אנשים בעלי מוגבלויות (כמו עוורון, כיסא גלגלים וחרשות), גוני עור שונים והצגה של דתות שונות כמו היהדות והאסלאם.
כשמדברים על מקצועות בכפולת העמודים ניתן לראות רקדן וספר ולצידם רופאה שופטת.
כדור הארץ הוא הבית היחיד שיש לנו, לכן אנו צריכים לטפל בו.
על פי דברי סופי בלקאול, סופרת הספר, הספר נועד כדאי להזכיר לכולנו שאנחנו משפחה אחת ויש לנו בית אחד, אך בדרך אנו לומדים על הצבעים שאתה צריך כדאי לצייר כל דבר, מכוניות, שפת הסימנים, ברייל, מזג אוויר, בגדים, מים, רגשות וציפורים.
מסרי הספר עוברים בין זכויות אדם קיימות סובלנות ועוד מסרים שכדאי לזכור, לחיים טובים יותר על הכדור.
באמצעו הספרים לומדים הילדים על הטבע, הרגשות ועל יחסים בין-אישיים.
זהו לא ספר קלאסי על איכות הסביבה לילדים.
לא מציינים את ההתחממות הגלובלית, את הגישה המטיפנית לפיה אנו מחויבים למחזור או את זיהום האוויר.
הספר עוסק במובן העמוק של איכות הסביבה מתוך מתן אהבה וכבוד לכדור שאנו חיים עליו, כמו שנכתב בכפולה לקראת סוף הספר: "הרבה דברים אנחנו לא יודעים.
אנחנו לא יודעים איפה היינו לפני שנולדנו ולאן נלך כשנמות.
אבל ברגע זה - אנחנו כאן, יחד, על כוכב הלכת היפהפה הזה".
בספר קיימים איורים מוקפדים ועשירים השמים דגש על מגוון ויצוג ומזמנים את הקורא לעיון נוסף בהם וגורמים לו לחקור את הפרטים הגדולים והקטנים שבהם.
בספר ניתן מלהבחין בכפולות עמודים המציגות בעלי חיים ימיים, יבשתיים ומעופפים, את מחזור המים בטבע, ומערכת השמש.
חלקים נרחבים יותר של האיורים מוקדשים למין האנושי, תוך הקפדה של הסופרת על שיויון, על העושר ועל המגוון הקיימים בקרבתנו.
קיים גיוון עשיר של סוגי משפחות, דתות (הסופרת מייצגת באופן שווה ומכבד את המשפחות יהודיות, חרדיות ומשפחות מוסלמיות מסורתיות, אף שהספר אינו ישראלי), גילים, סוגי עור, עיסוקים ורגשות - הכל קיים ונוכח, הכל מתקבל על הדעת.
כפולת העמודים עוצמתית במיוחד מתייחסת ללחימה, אבל בצורה עדינה המיודעת לנפשם של ילדים קטנים.
נוסף על כך, באחד מחלקי הספר ניתן לראות בחלק העליון איור של ריב פיזי בין שני ילדים, ובחלקו התחתון מצוירים שני צבאות גנריים שנלחמים זה בזה.
באמצע, על רקע שחור, מופיע הכיתוב המאופק: "לפעמים אנחנו פוגעים זה בזה".
חלק גדול מההסברים של הסיפור בעצם קורים בציורים עצמם.
לדוגמה, באחד מעמודי הספר נכתב: "מבושים כל מיני דברים כדי שהעולם ימשיך לעבוד", אבל ברוב החלל של העמוד נוכל לראות את האיור עצמו שמורכב מתמונות רבות של מבוגרים במקצועות שונים.
העולם שסופי, הסופרת, בוחרת להציג בפנינו הוא לא רק קשה ואכזרי.
בספר מוקצה גם אזור שמתייחס לפליטים במנימליזם וכנות רבה - דמויות אנשים מבוגרים וילדים, שהולכים חלקם עם תיקים או עם צרורות.
סופי בלקאול משתמשת בתכסיס אפקטיבי מוכר, היא בונה את הספר בצורת מכתב שילד כותב לחייזר דמיוני.
מפני שהנמען הוא חייזר, הוא לא יודע כלום על העולם וצריך להסביר לו על הכול, לפרטי ־ פרטים.
בצורה זו, קוראי הספר, הילדים, זוכים ללמוד הרבה על ידי כך שהם בעצם נמענים עקיפים אבל, הם בהכרח נמצאים גם בעמדת המומחים.
חלקים רבים בספר מיוחסים לטבע בצורה עשירה ומדויקת, תוך כדי שילוב של טקסט מינימלי ואיורים שהסופרת הקפידה עליהם מאוד מבחינת הדיוק המדעי.
על הספר קיימות ביקורות רבות מאתרי אינטרנט נחשבים ומשפיענים לא רק ישראליים אלא גם עולמיים.
ב-Publishers Weekly נכתב על האיורים המדהימים הקיימים בכל עמוד, שבהם טמונה ההנאה האמיתית של הספר.
בכול עמוד ניתן לראות שפע של פרטים מדויקים המסודרים בדרכים בלתי צפויות - מצחיק, מתוק, מרגש, ובזמן.
בניו יורק טיימס נכתב שהספר הוא העבודה הטובה ביותר של סופי - לא חומק מתשומת ליבה אף פרט; כאשר נתעמק בספר נוכל לראות שפע רחב של הפרטים תוך כדי שמירה על אינטמיות.
ב-BookPage נאמר כי בלקאל כותבת בצורה כפשוטה וכנה, היא מציגה לקוראים כמעט כל חלק של הקיום...
האיורים המושקעים והצבעוניים גורמים לקוראים להסתכל על היקום לפרטי פרטים אתה יכול להשקיע שעות בהסתכלות על הפרטים הקטנים בכל עמוד.
הספר נותן נקודת מבט שונה - שאפתנית על כמה מהשאלות הגדולות ביותר של החיים.
אם סיסרא נשקפה מן החלון הוא ציור שמן על בד מאת האמן הבריטי אלברט ג'וזף מור, שנוצר בשנת 1861 בממלכה המאוחדת.
היצירה משתייכת לזרם האקדמיזם ומוצגת כיום במוזיאון ובגלריית האמנות טולי האוס בקרלייל, אנגליה.
הציור מתאר את דמותה של אם סיסרא ברגע של ציפייה וחרדה לשובו של בנה מהקרב, כפי שמתואר בשירת דבורה בספר שופטים.
הציור משקף את הניגוד הדרמטי בין תקוותה של האם לבין גורלו המר של בנה סיסרא, שנהרג על ידי יעל, ובכך מחזק את המתח הרגשי והסיפורי שבשירה המקראית.
הציור מציג דמות נשית אלגנטית המתבוננת החוצה דרך חלון בהבעה מהורהרת בציפייה לבנה ש-"בֹּשֵׁשׁ רִכְבּוֹ לָבוֹא".
הדמות נשענת על המשקוף, ואצבעותיה מונחות עליו בעדינות.
תשומת לב רבה מוקדשת לפרטים האדריכליים של החלון, לרבות גילופים עדינים המזכירים תחרה, וכן לתיאור הריאליסטי של לבושה ותכשיטיה של הדמות.
היצירה מגלמת את המתח שבציפייה ואת הרגש המאופק של רגע מקפיא בזמן, בהתאם למסורת הסיפורית של הזרם האקדמי.
סיסרא היה שר צבאו של יבין מלך כנען, אשר דיכא את בני ישראל, אך הובס בקרב מול ברק בן אבינועם.
לאחר תבוסתו, מצא מקלט באוהלה של יעל אשת חבר הקיני, אשר הרגה אותו בשנתו.
הציור מציג את אמו של סיסרא ברגע של דאגה וציפייה לשובו, שאינה יודעת עדיין את גורלו המר.
דמות האם בציור מבוססת ככל הנראה על פאני איטון, דוגמנית ממוצא ג'מייקני, אשר שימשה השראה לאמנים רבים הקשורים לתנועת הפרה-רפאליטית.
מור אינו מתעניין בשאלה האם מותו של סיסרא היה מעשה בגידה או גבורה.
במקום זאת, הוא מתמקד ברגשותיה של אמו כאשר היעדרותו מתארכת.
בשירת דבורה, המתארת את הישועה מסיסרא, האם מדומיינת כשהיא מציצה מבעד לחלון, רגע המדגיש את תחושת הגאולה של בני ישראל.
אך נראה כי מור מפרש זאת אחרת – בעיניו, סבלה של האם הוא העיקר.
פאני איטון, בעלת מראה כהה ואקזוטי, הייתה הדוגמנית האידיאלית לציור זה, כפי שהייתה עבור חברים נוספים באחווה הפרה-רפאליטית בציורים בעלי אופי תנ"כי.
דוגמה טובה לכך היא היצירה אם משה מאת סיימון סולומון.
אם ענייה מתה מחזיקה את ילדה הישן בחורף הוא ציור מאת הצייר הצרפתי אוקטב טאסרט בסביבות שנת 1850. טאסרט, שפעל בצרפת במאה ה־19, נודע ביצירותיו העוסקות בעוני, מצוקה ונושאים של אי־צדק חברתי.
היצירה נוצרה בתקופה של שינויים מהותיים באמנות האירופית, כאשר נפתחו בפני אמנים דרכים חדשות להביע מצבים חברתיים ונפשיים, תהליכים שהמשיכו לעצב את התפתחות האמנות במאה ה־20.
בציור מתוארת אם ענייה נזנחה מתה בשלג יחד עם תינוקה הישן.
היא נשענת על ערימת מקלות, פעולה נפוצה בקרב עניים באותה תקופה, שנהגו לאסוף ולמכור עץ קטן לצורכי הסקה בקמינים ובתנורים.
היצירה מצטרפת לשורת ציורים של טסאר המתמקדים בפועלים עניים, אימהות חסרות כול, מתאבדים וילדים עזובים.
הקהל הגיב בחיוב להתמקדותו של האמן בנושאים של אי־צדק חברתי.
אמא'לה היא סדרת דרמה בכיכובה של אורנה בנאי אשר שודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת החל מ-21 בדצמבר 2005. הפרק הראשון זכה למדרוג (רייטינג) של 28.2%.
העונה הראשונה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרה הקומית דרמטית הטובה ביותר.
העונה השנייה עלתה לשידור בערוץ 2 ב-14 במרץ 2007.