tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Outer Critics Circle Awards, פרס מבקרי התיאטרון של לוס אנג'לס, פרס הלן הייס ופרס לורנס אוליבייה באנגליה, על המחזמר הטוב ביותר.
מחזות אחרים שלו שזכו להצלחה בברודוויי היו (Moon Over Buffalo 1995) עם קרול ברנט ולין רדגרייב (בברודוויי), עם פרנק לנגלה וג'ואן קולינס באולד ויק בלונדון, התסריט לעיבוד מוזיקלי של הרפתקאותיו של תום סויר לפי מארק טוויין,
(2001), ועיבוד חדש למחזה הקלאסי של בן הכט וצ'ארלס מקארתור, "המאה העשרים" (2004) בכיכובם של אלק בולדווין ואן הייש.
בשנת 2010 הוצג שוב בברודוויי "שגעון האופרה" עם טוני שלהוב וג'סטין ברטה בתפקידים ראשיים.
המחזה של לודוויג, "שייקספיר בהוליווד" שהוצג על במת ארנה בוושינגטון די.
ב-2003 זכה בפרס הלן הייס למחזה הטוב ביותר של השנה.
לודוויג כתב גם "Leading Ladies" בשנת 2004, Be My Baby ב-2005, עם האל הולברוק ודיקסי קרטר, והשלים של העיבוד של תורנטון ויילדר של הקומדיה של ג'ורג' פארקר מתקופת הרסטורציה The Beaux' Stratagem, וכן עיבוד לפי שלושת המוסקטרים -ב-2006 שהוצג לראשונה באולד ויק בבריסטול.
לודוויג עיבד את "אי המטמון" מאת רוברט לואיס סטיבנסון שהצגת הבכורה שלו התקיימה באלי תיאטר באפריל 2007, הוצג גם בתיאטר רויאל בהיי מארקט בווסט אנד ב-2008 ושזכה לפרס AATE לעיבוד הטוב יותר של השנה.
הוא עיבד גם את הסרט "אמריקאי בפריז" לפי האחים ג'ורג' ואיירה גרשווין שהופצג לראשונה באלי תיאטר ביוסטון ב-2008.
מחזה אחר The Fox on the fairway, קומדיה מוקדשת לעולם הגולף הוצגה בסתיו 2010 בתיאטרון סיגנצ'ר בארלינגטון.
The Game's Afoot הוא קומדיית מסתורין על השחקן הגדול ויליאם ז'ילט ששיחק במקור את תפקידו של שרלוק הולמס.
בכורתה התקיימה בקליבלנד פליי האוס בנובמבר 2011 וזכתה בפרס אדגר אלן פו על המחזה הטוב ביותר.
קן לודוויג מתגורר בוושינגטון די.
2013 - שגעון באופרה (Lend me a tenor) הוצגה בתרגומו של דורי פרנס ובבימויו של משה נאור
בתיאטרון הקאמרי, בכיכובם של דביר בנדק, מוטי כץ, עירית קפלן, גילת אנקורי, עידו רוזנברג, יעל טל ואחרים.
קן תומפסון הוא חלוץ אמריקאי בתחום מדעי המחשב ואבי מערכת ההפעלה יוניקס.
הוא עבד במעבדות בל, שם תכנן ופיתח את יוניקס, את שפת התכנות B, ואת מערכת ההפעלה Plan 9. מאז שנת 2006 עובד תומפסון בחברת גוגל, שם היה שותף לפיתוח שפת התכנות Go.
בין תרומותיו של תומפסון להתהוותו של תחום המחשבים ניתן למנות גם את עבודתו בנושא הביטויים הרגולריים בעורכי הטקסט הראשונים QED ו-ed, את הגדרת קידוד UTF-8, ואת עבודותיו בתחום ניתוח המצבים במשחק השחמט.
תומפסון נולד בניו אורלינס, במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1965 ותואר שני ב-1966, בהנדסת מחשבים.
המנחה שלו בכתיבת התזה היה המתמטיקאי אלווין ראלף ברלקמפ.
בשנות ה-60 עבד תומפסון יחד עם דניס ריצ'י על מערכת ההפעלה מולטיקס.
בזמן הפיתוח, תומפסון יצר שפת תכנות בשם "Bon".
השניים זנחו את הפרויקט כאשר מעבדות בל הפסיקה את הפיתוח, אך הם השתמשו בניסיונם מהפרויקט, ובשנת 1969, הפכו תומפסון וריצ'י ליוצרי מערכת ההפעלה יוניקס.
תומפסון חשב שיוניקס זקוקה לשפת תכנות ויצר את שפת התכנות B, אשר לוותה בהמשך בפיתוחו של ריצ'י את שפת C.
תומפסון פיתח את גרסת ה-CTSS של עורך הטקסט QED, וכלל בו את השימוש בביטויים רגולריים לחיפוש טקסט.
QED ועורך הטקסט ed שפיתח תומפסון תרמו רבות לפיתוח ולפופולריות של ביטויים רגולריים בתחום המחשבים.
ביטויים רגולריים הפכו נפוצים בתוכניות יוניקס לעיבוד טקסט (כגון grep) ובשפות תכנות מודרניות כגון Perl, ורוב הביטויים הרגולרים כיום משתמשים בתחביר שתומפסון יצר.
הוא גם פיתח את "אלגוריתם הבנייה של תומפסון", המשמש להמרת ביטוי רגולרי לאוטומט סופי לא דטרמיניסטי על מנת להפוך את ההתאמה למהירה יותר.
בשנת 1992 פיתח תומפסון יחד עם רוב פייק את הקידוד הפופולרי UTF-8.
בשנת 2000, עזב תומפסון את מעבדות בל.
הוא עבד בחברת "Entrisphere" עד שנת 2006, וכיום הוא עובד בגוגל, כמהנדס בכיר.
בין עבודותיו האחרונות בולט הפיתוח של שפת התכנות Go.
בשנת 1983 זכו קן תומפסון ודניס ריצ'י בפרס טיורינג "על פיתוחה של תורת מערכות ההפעלה, ובאופן ספציפי ליישום של מערכת ההפעלה יוניקס."
בשנת 1990 זכו קן תומפסון ודניס ריצ'י במדליית ריצ'רד המינג מאגודת ה-IEEE (Institute of Electrical and Electronics Engineers) "על פיתוח מערכת ההפעלה יוניקס ושפת התכנות C".
בשנת 1997, תומפסון וריצ'י הוכתרו כעמיתי מוזיאון היסטוריית המחשב עבור "היצירה המשותפת של מערכת הפעלת יוניקס, ועל פיתוח של שפת התכנות C".
ב-27 באפריל 1999 תומפסון וריצ'י זכו במשותף במדליה הלאומית לטכנולוגיה מנשיא ארצות הברית ביל קלינטון, על המצאת מערכת ההפעלה יוניקס ושפת התכנות C, אשר יחדיו הובילו להתקדמות עצומה בתחומי החומרה, התוכנה, ומערכות תקשורת וגרמו לצמיחה של תעשייה שלמה, אשר שיפרה את ההובלה האמריקאית בעידן המידע.
בשנת 2011 זכו תומפסון וריצ'י בפרס יפן על עבודה חלוצית בפיתוח מערכת ההפעלה יוניקס.
קן וול הוא שחקן אמריקאי שפעל בעיקר בשנות השמונים והתשעים.
זוכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 1989 על תפקידו בסדרה "סוכן סמוי".
וול נולד בשיקגו בשם אנתוני "קני" קלצרטה.
בגיל 17 החליט לנשור מלימודיו ועזב לקליפורניה במטרה להצליח כשחקן.
החליט לשנות את שם הבמה שלו ל"וול" על שם האדם שהציל את חיי אביו במלחמת קוריאה.
וול החל את דרכו כשחקן בסרטי הפשע "התוהים" של פיליפ קאופמן בתפקיד מנהיג הכנופיה ריצ'י ג'ינרו ו"רובע ברונקס" בתפקיד השוטר קורלי לצידם של פול ניומן ואד אסנר.
בשנת 1985 הופיע וול בסרט הטלוויזיה "12 הנועזים: המשימה הבאה" סרט ההמשך לסרט המלחמה המפורסם "12 הנועזים".
משחקו בסרט בתפקיד המוזיקאי לואיס ולנטיין צד את עיניו של המפיק והתסריטאי סטיבן ג'יי קאנל שהחליט לתת לו את התפקיד הראשי בסדרת דרמת הפשע "סוכן סמוי".
בסדרה שיחק וול בתפקיד הסוכן הסמוי הפדרלי וינסנט "ויני" טרנובה וזכה בשנת 1989 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
וול המשיך לשחק בסרטים "השוד של בברלי הילס" ו"הטובה" עד לפרישה בשנת 1995.
וול התחתן עם אשתו הראשונה הדוגמנית והשחקנית קורני אלפן בשנת 1984 והתגרש בשנת 1991. לוול ולאלפן נולד ילד אחד.
אשתו השנייה הייתה לורי וידאל לה היה נשוי במשך כ-4 שנים והביא עמה שלושה ילדים.
משנת 1997 וול נשוי בפעם השלישית בחייו לדוגמנית שיין ברבי.
וול עבר בחייו האישים שתי תאונות אופנוע.
וול נעצר פעמיים בעוון נהיגה בשכרות ואיום בסכין על מלצרית שסירבה להגיש לו אלכוהול.
בשל התמכרותו לאלכוהול הורה בית המשפט לוול להיכנס מיידית לתהליך גמילה.
השוד של בברלי הילס (1991)
קנת' רוברט "קן" רוזוול Rosewall; 2 בנובמבר 1934) הוא טניסאי עבר אוסטרלי.
אחד הטניסאים הבולטים בעולם במשחקי זוגות בשנות ה-40 שחזר להשתתף בתחרויות לא מקצוענים בשנות ה-60 וה-70, כשלזכותו 18 זכיות בטורנירי גראנד סלאם מהן 8 זכיות יחיד.
קן רוזוול נולד בפרבר של סידני, אביו היה סוחר.
הוא החל לשחק טניס בגיל 3. בגיל תשע הוא זכה בתחרות לילדים עד גיל 14. בגיל 14 זכה באליפות אוסטרליה לנוער.
בגיל 15 החל לשחק בתחרויות בוגרים ובשנת 1952 הגיע לרבע הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בגיל 18 הוא זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה.
לצד הצלחה בתחרויות יחידים הצליח גם בתחרויות זוגות ביחד עם לו הוד.
במשחקי גביע דייוויס קן רוזוול היה שחקן חשוב בנבחרת ארצו.
במהלך הקריירה הוא זכה בגביע 3 פעמים ופעם אחת זכה במקום השני.
בשנת 1956 קן רוזוול הסכים לעבור לטניס מקצועי.
גם פה הוא זכה להצלחות רבות כאשר התמודד נגד פרנק סג'מן, לו הוד, רוד לייבר, טוני טרברט וכוכבים נוספים.
בשנת 1968 רוזוול, כמו שחקני טניס מקצוענים אחרים היה יכול לחזור להשתתף בתחרויות גראנד סלאם.
בשנים 1968–1971 רוזוול זכה במספר תחרויות.
בשנת 1974 הוא הגיע למשחק הגמר באליפות וימבלדון והייתה לו תמיכה גדולה מהקהל שציפה שהוא יצליח לזכות בתואר.
אך הוא הפסיד לג'ימי קונורס שהיה בן 18 בלבד.
במהלך השנים 1963 -1976 הוא שיחק נגד רוד לייבר במספר תחרויות.
הסיכום של המפגשים היה 64–80 לטובת לייבר.
יריב נוסף של רוזוול במהלך שנים רבות היה פנצ'ו גונסאלס.
הסיכום של המפגשים היה 75–107 לטובת גונסאלס.
בשנת 1980 הוא נכלל באולם התהילה של הטניס.
בשנת 1979 הוא התקבל למסדר אוסטרליה.
תוצאה שנה טורניר שותף יריבים בגמר תוצאהגמר 1954 אליפות וימבלדון מרגרט אוסבורן דופונט דוריס הארט ויק סייסס 7–5, 4–6, 3–6גמר 1954 אליפות וימבלדון מרגרט אוסבורן דופונט דוריס הארט ויק סייסס 6–4, 1–6, 1–6זכייה 1956 אליפות ארצות הברית הפתוחה מרגרט אוסבורן דופונט דרלין הארד לו הוד 9–7, 6–1
קנת' "קן" קרסון הוא יועץ פוליטי, עיתונאי, וסופר אמריקאי.
כיום (מתחילת 2017) משמש כעורך הראשי של "הניו יורק אובזרוור".
הוא שימש בעבר כסגן נשיא בכיר בג'יימסטאון ושות, חברת ייעוץ פוליטי המבוססת בוושינגטון הבירה ופרינסטון, ניו ג'רזי.
PolitickerNJ דירגו אותו כ 71 בדירוג המשפיעים ביותר בניו ג'רזי, ברשימת האנשים החזקים של 2009.
קרסון חיבר בשיתוף עם ראש העיר לשעבר של ניו-יורק רודי ג'וליאני את הספר "מנהיגות".
הספר, שפורסם באוקטובר 2002, הפך מיידית לרב-מכר, ושהה עשרים וחמישה שבועות ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס, כולל חמישה שבועות כמספר אחד.
עם מעל מיליון עותקים מודפסים, "מנהיגות" זכה לשבחים מהמבקרים, כולל ביקורות מעולות בניו-יורק טיימס ("בטוח, פריימר דינמי על בסיס אתיקה עסקית, והתנהלות אצילית תחת לחץ"), ה"ביקורת הספרים של הניו-יורק טיימס" ("חסון, עם הבזקים של שנינות ייחודית"), ביזנס וויק ("סוער, לא אפולוגטי, וניחן בתשוקה עזה").
קנת הווארד "קן" נורטון , המכונה "הרקולס השחור", היה מתאגרף אמריקאי במשקל כבד.
קריירת האגרוף שלו נמשכה משנת 1967 עד שנת 1981. הוא החזיק בתואר אלוף העולם של מועצת האגרוף העולמית לשנת 1978. נורטון התפרסם בעיקר בשל סדרת הקרבות שניהל נגד מוחמד עלי.
את הקרב הראשון ניצח נורטון בהכרעת רוב השופטים, ובשני הקרבות הבאים ניצח עלי.
מאזנו כמקצוען עומד על 42 ניצחונות, שבעה הפסדים וקרב אחד שהסתיים ללא הכרעה.
נורטון הפסיד בקרב מסעיר על אליפות העולם נגד לארי הולמס ב-1978, בהחלטת רוב השופטים ובהפרש נקודות זעיר.
לאחר פרישתו מאגרוף ב-1981, ניתן לנורטון מקום בהיכל התהילה של האגרוף ב-1992.
נורטון החל להתאגרף כחובבן בעת שירותו בחיל הנחתים של צבא ארצות הברית, ומאזנו בין 1963-1967 עמד על 24 ניצחונות ושני הפסדים; הוא הוכתר כאלוף המשקל הכבד של חיל הנחתים, ולאחר מכן זכה בכפפות הזהב של צפון קרוליינה.
נורטון החל את דרכו בסדרה של ניצחונות, תחילה על מתאגרפים שוליים ומאוחר יותר על מתמודדים רציניים יותר.
הוא למד והשתפר, ומגזין האגרוף '"הזירה", הכריז עליו ב-1970 כעל כוכב עולה.
אולם דווקא אז נחל תבוסה מפתיעה על ידי חוזה לואי גארסיה, מתאגרף מוונצואלה.
זה היה שיא הקריירה של גארסיה; בקרב הגומלין שלהם, חמש שנים מאוחר יותר, כששניהם כבר מדורגים כטוענים לכתר, ניצח נורטון בנוקאאוט בסיבוב החמישי.
בתחילת הקריירה שלו לא גבר נורטון על יריבים בעלי שם; אולם לאחר שניצח ב-1972 את הטוען לכתר הנרי קלארק, זכה להכרה עולמית, ונקבע קרב בינו לבין אלוף העולם לשעבר מוחמד עלי.
ג'ו פרייז'ר, ששימש כיריב אימונים לנורטון, אמר כי לעלי נכון "קרב לא קל".
אף ששניהם היו מתאגרפים מן הצמרת העולמית בשנות השבעים המוקדמות, פרייזר ונורטון מעולם לא התמודדו זה מול זה, הן בשל חברותם והן כיוון שחלקו את אותו מאמן, אדי פוץ'.
לקרב הראשון, שנערך ב-31 במרס 1973, נכנס עלי כפייבוריט ביחס של 5:1 על נורטון, שהיה מדורג אז שישי בעולם.
נורטון זכה בהחלטת רוב השופטים לאחר שנים-עשר סיבובים, במהלכם שבר את לסתו של עלי (לדבריו, בסיבוב ה-11; מאמנו של עלי, אנג'לו דנדי, סבור כי הדבר קרה מוקדם יותר במהלך הקרב).
שישה חודשים מאוחר יותר גבר עלי על נורטון בקרב הגומלין, גם הוא בהחלטת רוב השופטים.
נורטון הופיע לקרב במשקל נמוך במיוחד (93 ק"ג), ורבים סברו כי הוא התאמן יתר על המידה ולא הגיע לקרב בכושר אידיאלי.
במהלך הקרב החליפו השניים מהלומות רבות; סגנון ההגנה יוצא הדופן של נורטון הקשה על עלי, ונורטון היה התוקפן במהלך רוב הקרב.
הפסד בקרב זה עלול היה לערער מאוד את מעמדו של עלי כ"גדול מכולם" (תואר שהעניק לעצמו).
הקרב שודר על ידי רשת ABC בצמוד לדברי פרשן האגרוף הווארד קוסל, חברו הקרוב של עלי, שטען לאורך הקרב כולו באוזני הצופים כי עלי שולט בקרב, דבר שעמד בסתירה להחלטת השופטים, הצמודה מאוד והשנויה במחלוקת.
ב-1974 התמודד נורטון על אליפות העולם מול אלוף העולם הבלתי מעורער ג'ורג' פורמן, בקרב שנערך בקראקס, ונצואלה.
לאחר סיבוב ראשון שקול, שלח פורמן את נורטון אל החבלים במכה תחתית בסיבוב השני.
נורטון לא נפל לקרשים, אך איבד את יציבותו, ולאחר שהופל פעמיים נוספות במהלך אותו סיבוב, הפסיק השופט את הקרב.
ב-1975 גבר נורטון על ג'רי קווארי בנוקאאוט טכני בסיבוב החמישי, וזכה שוב בתואר הפחות בחשיבותו של ה-NABF, קרן האגרוף הצפון אמריקנית, אותו הפסיד לעלי שנתיים קודם לכן.
ב-28 בספטמבר 1976 נפגשו נורטון ועלי, שהיה כעת אלוף העולם הבלתי מעורער לאחר שגבר על פורמן ב-1974, בפעם השלישית והאחרונה.
קרב זה סימל, בעיני רבים, את ראשית דעיכתו של עלי כאלוף; גם בקרב זה הייתה החלטת השופטים, שהתקבלה פה-אחד לטובת עלי, שנויה במחלוקת; צופים ופרשנים רבים סברו כי נורטון ניצח בקרב.
גם עלי, נורטון ואנשי צוותם סברו כך; בסוף הסיבוב החמישה-עשר הניף נורטון את ידיו לאות ניצחון, בעוד עלי השתרך חפוי ראש לפינתו.
אנשי שני המחנות נראו מופתעים מהחלטת השופטים.
נורטון טען כי קרב זה היה האחרון שבו השקיע את כל-כולו, שכן חש אכזבה נוכח החלטת השופטים כי הפסיד בקרב בו ברור לו שניצח.
עלי אמר לאחר הקרב כי "חשתי שאני מובס.
אולם השופטים העניקו לי את הניצחון, ואני אסיר תודה להם על כך."
הקרב מול יאנג ואליפות העולם
1977 הייתה שנה מוצלחת עבור נורטון.
הוא גבר על דוויין בוביק, כישרון עולה שהיה בלתי מנוצח עד אז, בנוקאאוט בסיבוב הראשון; מאוחר יותר באותה שנה ניצח את אלוף אירופה, לורנצו זנון.
בדרכו להתמודדות נוספת על אליפות העולם מול עלי עמד ג'ימי יאנג, שהיה מדורג שני בעולם לאחר ניצחונותיו על רון לייל ועל אלוף העולם לשעבר ג'ורג' פורמן.
נורטון גבר על יאנג בהחלטת רוב השופטים לאחר קרב בן חמישה-עשר סיבובים; המנצח הוועד על ידי מועצת האגרוף העולמית להתמודד מול מוחמד עלי, אלוף העולם, אם כי מחנהו של עלי הודיעו למועצה כי הם אינם מעוניינים בקרב רביעי מול נורטון.
כך או כך, התוכניות השתנו בעקבות ההפסד של עלי לליאון ספינקס ב-15 בפברואר 1978. כעת היה על ספינקס להתמודד מול נורטון, שדורג על ידי המועצה ראשון בעולם, אולם הוא העדיף להגן על תוארו בקרב גומלין מול עלי.
המועצה הגיבה בהחלת מעמד של קרב אליפות בדיעבד על הקרב בין נורטון ליאנג בשנה הקודמת, כשהיא מכריזה על נורטון כאלוף העולם מטעמה.
בקרב הראשון להגנת התואר התייצב נורטון לקרב בן חמישה-עשר סיבובים מול הטוען החדש לכתר, המדורג ראשון בעולם, לארי הולמס.
הקרב נערך ב-9 ביוני 1978, ובסופו הוענק התואר להולמס בהחלטת שופטים צמודה במיוחד (שני שופטים ניקדו 143-142 לטובת הולמס, ושופט אחד 143-142 לטובת נורטון).
הקרב, ובמיוחד הסיבוב האחרון בו, נחשב לאחד מקרבות המשקל הכבד הטובים ביותר בכל הזמנים.
הולמס החזיק בתואר במשך שנים רבות, אך דירג את הקרב מול נורטון כקשה ביותר מבין 75 הקרבות שהשתתף בהם.
לאחר ההפסד להולמס, ניצח נורטון את רנדי סטפנס, שהיה מדורג שישי בעולם, בנוקאאוט, לפני שפגש בארני שייוורס בקרב שהמנצח בו עתיד היה להתמודד על התואר מול הולמס.
נורטון הוכרע על ידי שייוורס בסיבוב הראשון, ונראה היה שהקריירה שלו בדעיכה; אחרים גרסו שנורטון לוקה בחוסר ביטחון עצמי נגד מתאגרפים בעלי עצמת אגרוף גדולה, כפורמן, ארני שייוורס וכן, מאוחר יותר, גרי קוני.
נורטון עצמו כפר בטענה זו, מה גם שהיה מעבר לשיאו כשפגש בשייוורס ובקוני.
בקרבותיו הבאים השיג נורטון תיקו מול סקוט לדוקס וניצחון דחוק על רנדל קוב, שניהם רחוקים מצמרת המשקל הכבד באותה תקופה.
אף על פי כן העניק הניצחון על קוב לנורטון הזדמנות אחרונה לחזור לצמרת, וב-11 במאי 1981 הוא פגש בזירה בגרי קוני, טוען לכתר מהשורה הראשונה (שהיה עתיד להתמודד מול הולמס).
בשלב מוקדם מאוד בקרב התברר כי נורטון אינו עוד המתאגרף שהיה; אגרוף לכליה ששלח קוני הצמיד את נורטון לחבלים, שם המשיך לספוג חבטות במשך כדקה בטרם החליט שופט הזירה, טוני פרז, להפסיק את הקרב.
לאחר ההפסד לקוני פרש נורטון מאגרוף.
נורטון היה נשוי שלוש פעמים, והוא אב לבן מאשתו הראשונה ולשלושה ילדים נוספים מאשתו השנייה.
בשנותיו המאוחרות סבל נורטון ממספר התקפי לב, והוא נפטר בלאס וגאס ב-18 בספטמבר 2013. בין הסופדים לו היו ג'ורג' פורמן, שאמר עליו שהיה "ההגון שבכולם", ולארי הולמס, שאמר כי נורטון "יחסר לרבים בעולם האגרוף ומחוצה לו."
קן פארק הוא סרט דרמה משנת 2002 שכתב הרמוני קורין, שביסס אותו על כתביו של לארי קלארק.
את הסרט ביימו קלארק אדוארד לכמן.
הסרט הוא קופרודוקציה בינלאומית של ארצות הברית, הולנד וצרפת.
הסרט סובב סביב חייהם של מספר בני נוער הגדלים במשפחות לא מתפקדות או מתעללות בעיר וייסייליה, קליפורניה.
פתיחתו של הסרט מציגה את הנער המתבגר קן פארק (אדם צ'ובוק) כשהוא רוכב על סקייטבורד ברחבי וייסייליה, קליפורניה.
הוא מגיע לסקייטפארק, מתיישב ומוציא מתיקו מצלמת וידאו ביתית אותה הוא מעמיד ומצלם את עצמו.
הוא מוציא מתיקו אקדח, מצמיד אותו ל, מחייך ויורה בעצמו.
מותו משמש רקע לסרט, העוקב אחר חייהם של ארבעה בני נוער שהכירו אותו בשבועות שקדמו להתאבדותו - שון, קלוד, פיצ'ס וטייט.
שון (ג'יימס בולארד) הוא נער יציב, מנומס ואכפתי.
לאורך הסרט, יש לו יחסים מיניים מתמשכים עם אמו של חברתו, רונדה.
הוא מתרועע עם משפחתה, שלא כולם מודעים כלל לפרשה, כולל בעלה וחברתו האנה.
קלוד (סטיפן ג'אסו) סובל מהתעללות פיזית ורגשית מאביו האלכוהוליסט, בעודו מנסה לטפל באמו ההרה והמוזנחת, שמעולם לא עושה דבר כדי להגן עליו.
אביו של קלוד מתעב אותו על היותו לא מספיק גברי.
לילה אחד, הוא חוזר הביתה שיכור ומנסה לבצע מין אוראלי בקלוד, מה שגרם לנער לברוח מהבית.
פיצ'ס (טיפני לימוס) היא נערה המתגוררת לבדה עם אביה האובססיבי והדתי, שבשל פיקסציה רואה בה כהתגלמותה של אמה המנוחה.
כאשר אביה תופס אותה ואת החבר שלה קרטיס על המיטה שלה, על מנת לקיים יחסי מין, הוא מכה את הילד ומעניש אותה באכזריות, ולבסוף אף מאלץ אותה להשתתף בטקס חתונה המרמז על גילוי עריות בין השניים.
טייט (ג'יימס רנסון) הוא נער מתבגר לא יציב וסדיסט החי עם סבו וסבתו, תוך אלימות מילולית לעיתים קרובות.
טייט מבצע בעצמו חנק ארוטי במהלך אוננות.
בסופו של דבר, הוא הורג את סבו וסבתו במיטתם, כנקמה בסבו שמרמה במשחק שבץ נא ובסבתו על "פלישה לפרטיותו".
טייט מגלה כי המעשה גורם לו לעוררות מינית.
הוא מניח בפיו את השיניים התותבות של סבו, שוכב עירום במיטתו, ונרדם.
בעוד טייט נעצר על רצח סבו וסבתו, שון, קלוד ופיצ'ס נפגשים לקיים יחסי מין בשלישייה.
בסוף הסרט מתגלה המניע להתאבדותו של קן פארק: הוא הכניס להיריון את חברתו, ובתגובה לשאלתו אם היא רוצה לעבור הפלה, היא שואלת אותו אם הוא היה רוצה שאמו הייתה עוברת הפלה כאשר הייתה בהיריון איתו.
קן מבין שהוא היה מעדיף אילו מעולם לא היה נולד, יוצא אל הסקייטפארק ויורה בעצמו.
לארי קלארק ניסה לכתוב את התסריט הראשון של הסרט, כשהוא מבסס אותו על חוויות אישיות שלו ועל אנשים שאיתם גדל.
הוא לא היה מרוצה מהטיוטה שלו, ושכר את הרמוני קורין לכתוב את התסריט.
קלארק השתמש בסופו של דבר ברוב התסריט של קורין, אבל שיכתב את הסוף.
הסרט קיבל תקציב של 1.3 מיליון דולר.
בתחילה הסרט היה אמור להיות מצולם באמצעות וידאו דיגיטלי, אבל במקום זאת קלארק ולכמן השתמשו בסרט צילום 35 מ"מ.
אף על פי שהסרט נמכר להפצה בכ-30 מדינות, הוא לא הוצג בבריטניה לאחר שהבמאי לארי קלארק תקף את האמש מקאלפיין, ראש חברת ההפצה הבריטית, Metro Tartan.
קלארק, כביכול, כעס על דבריו של מקאלפיין על פיגועי 11 בספטמבר.
קלארק נעצר ובילה כמה שעות במעצר, ומקאלפיין נשאר עם אף שבור.
הסרט לא יצא לאור בארצות הברית מאז הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל הקולנוע של טליורייד בשנת 2002. על פי קלארק, הסיבה לכך נעוצה בכישלונו של המפיק לרכוש זכויות יוצרים עבור השירים בהם נעשה שימוש בסרט.
הסרט הוחרם באוסטרליה בשל התוכן המיני הגרפי שלו והצגת פעילות מינית בקטינים.
הקרנת מחאה שנערכה בסידני, בהנחיית מבקרת הקולנוע הנכבדת מרגרט פומרנץ, בוטלה על ידי המשטרה.
הסרט נאסר באוסטרליה עד עצם היום הזה, וניסיונות הערעור על כך לא צלחו מאז.
קנת' לויד "קן" סיילורס היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-BAA וה-NBA בין השנים 1946–1951. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 12.6 נקודות, 2.0 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
נודע כשחקן אשר המציא את ה"ג'אמפ שוט" – זריקת הכדור לסל תוך קפיצה באוויר, ושחרור הכדור מאזור המצח עם יד אחת.
סיילורס נולד בכפר בושנל שבנברסקה, וגדל בחווה בדרום-מזרח מדינת ויומינג.
בין השנים 1940–1943 למד באוניברסיטת ויומינג, ולאחר שירות קצר בצבא ארצות הברית חזר להשלים את לימודיו בוויומינג בשנים 1945–1946. בעונת 1942/1943 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לזכייתה היחידה אי פעם בטורניר אליפות המכללות, לאחר שקלע 16 נקודות במשחק הגמר מול אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בסיום העונה זכה סיילורס בפרסי השחקן המצטיין של הטורניר והשחקן המצטיין של ליגת המכללות.
בעונתו האחרונה בוויומינג, 1945/1946, זכה בשנית בפרס שחקן העונה בליגת המכללות.
בשנת 1946 הצטרף לקבוצת קליבלנד רבלס, לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (לימים ליגת ה-NBA).
בעונת שיחק עבור שיקגו סטאגס, פילדלפיה ווריורס ופרובידנס סטימרולרס, ובעונה העוקבת נבחר לחמישייה השנייה של העונה כשקלע 15.8 נקודות בממוצע למשחק כשחקן פרובידנס.
בעונת קלע שיא קריירה של 17.3 נקודות למשחק כשחקן דנוור נאגטס, ובעונת שיחק בבוסטון סלטיקס ובבולטימור בולטס, בטרם פרש ממשחק בגיל 30. ב-5 עונותיו בליגה השתתף בסדרת פלייאוף אחת בלבד, בעונתו הראשונה, בה הפסידה קבוצתו בסיבוב הראשון.
בעת פרישתו ניצב במקום השישי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 3,480 נקודות, ובמקום החמישי ברשימת האסיסטים, עם 781. בשנת 2012 הוצג כחבר בהיכל התהילה של כדורסל המכללות.
ב-30 בינואר 2016 נפטר סיילורס כתוצאה מהתקף לב, כשבועיים לאחר יום הולדתו ה-95.
בשנת 2018 הוצב פסל בדמותו של סיילורס בפארק וושינגטון אשר בלאראמי, ויומינג, העיר בה עלה לגדולה כשחקן מכללות.
קנת הנרי מיילס היה מהנדס ונהג מכוניות מרוץ בריטי הידוע בעיקר בזכות קריירת הספורט שלו בארצות הברית ועם קבוצות אמריקאיות בזירה הבינלאומית.
הוא מונצח בהיכל התהילה של מוטורספורט אמריקה.
מיילס נולד ב-1 בנובמבר 1918 בסאטון קולדפילד, מרחק קצר מהעיר ברמינגהאם.
בנם של אריק מיילס וקלריס ג'רוויס.
לאחר ניסיון כושל לברוח לארצות הברית, מייל עזב את בית הספר בגיל 15 כדי לעבוד כשוליה אצל ווסלי מוטורס, ששלח אותו לבית ספר טכני כדי להרחיב את הידע שלו בבניית כלי רכב.
הוא התחרה על אופנועים לפני ששירת בצבא הטריטוריאלי הבריטי במלחמת העולם השנייה.
מיילס בילה את שבע השנים הבאות בשירות הצבאי והועלה לדרגת סמל צוות בשנת 1942. הוא הוצב ביחידת שריון שהשתתפה בפלישה לנורמנדי בשנת 1944.
לאחר המלחמה, מיילס התחרה תחת מועדון רכב ספורט וינטג עם רכבים מתוצרת בוגאטי, אלפא רומיאו, ואלוויס.
לאחר מכן הוא פנה לפורד V8 פרייזר-נאש.
בשנת 1952 עבר מיילס מאנגליה לארצות הברית והתיישב בלוס אנג'לס בקליפורניה כמנהל שירות של מפיץ MG דרום קליפורניה.
בשנת 1953 זכה ב-14 ניצחונות רצופים במרוצי SCCA ברכב מבוסס MG בעיצוב ובנייה משלו.
לעונת המרוצים של 1955 הוא עיצב ובנה רכב מיוחד שני מבוסס על רכיבי MG שהיה ידוע בכינוי "Flying Shingle".
מיילס התחרה עם רכבו בפאלם ספרינגס בסוף מרץ, וסיים במקום הראשון נגד הנהג הוותיק סיי ידור, גם הוא בגרסה מיוחדת של MG, והנהג המתחיל, השחקן ג'יימס דין בפורשה 356 ספידסטר.
מאוחר יותר נפסל מיילס בגלל עבירה טכנית מכיוון שהפגושים שלו היו רחבים מדי, ובכך "אפשרו" לידור ודין לעבור למקום הראשון והשני.
במהלך שנת 1956 מיילס התחרה בפורשה 550 ספיידר של ג'ון פון נוימן ברוב אירועי Cal Club ו-SCCA.
לעונת 1957 (בשיתוף עם אוטו ציפר), הרכיב מיילס מנוע ותמסורת פורשה 550S במרכב וגוף קופר משנת 1956. זו הייתה מכונית המירוץ השנייה והמצליחה שנודעה בחוף המערבי כ"הפופר".
הראשונה הייתה שלדת קופר שנות החמישים המוקדמות, המונעת על ידי מנוע פורשה 356 שנבנתה על ידי פיט לאבלי מטקומה, וושינגטון.
המכונית שהתקבלה שלטה במעמד ה-F Modified של SCCA בחוף המערבי בעונות 1957 ו-1958 תחת ידייו של מיילס.
בשל מיומנותו הרבה וכישרונו, הן כנהג ומהנדס מכונות, היה מיילס חבר משמעותי בצוות המירוץ שלבי - קוברה בראשית שנות ה-60. מיילס תיאר את עצמו כך:
במבטא בולט (מעיר ילדותו בירמינגהאם, הידועה בייצור מכוניות) בשילוב חוש הומור מעורפל וציני, הוא נקרא בחיבה על ידי צוות המרוצים האמריקאי שלו כ"טדי תה" (על שום שתיית התה שלו) או "Sidebite" (כשהוא דיבר מהצד של פיו).
הוא מילא תפקיד מפתח בפיתוח והצלחת גרסאות המירוץ של ה-Shelby Cobra 289 ב-SCCA, USRRC ו-FIA מרוצי מכוניות הספורט בין השנים 1962 ל־1965 וכן את דייטונה קופה ו-427 גרסאות הקוברה והפורד GT40.
הוא הפך לנהג המבחן הראשי של שלבי אמריקה בשנת 1963.
למיילס היה "מוניטין של אדיבות על המסלול", וכונה לעיתים ה"סטירלינג מוס של החוף המערבי".
בשנת 1965 הוא חלק את פורד GT Mk.II עם ברוס מקלארן במרוץ 24 השעות של לה מאן אך פרש עקב בעיות בתיבת ההילוכים.
מוקדם יותר באותה השנה, גם עם מקלארן, הוא סיים במקום השני במרוץ 12 השעות של סברינג.
בשנה שלאחר מכן הוא זכה במרוץ 24 השעות של דייטונה, כשהוא חולק את פורד GT Mk.II עם לויד רובי, וזכה במרוץ 12 השעות של סברינג.
כמה חודשים לאחר מכן, כשהוא חולק את הנהיגה עם דני הולם, הוביל מיילס את מרוץ 24 השעות של לה מאן ב-1966, אך מנהל פורד, ליאו ביבי, שחפץ בתצלום פרסום של שלוש מכוניותיהם שחצו יחד את קו הסיום, הורה לקרול שלבי להורות לו להאט, שלבי הסכים לו.
בהתאם לכך, המכונית הבאה של פורד שהונעה על ידי ברוס מקלארן וכריס אמון והמכונית במקום השלישי מפורד נסעה, והם שייטו יחד לקו הסיום.
פקידי המירוץ הצרפתי, לאחר שהסכימו בתחילה ל"צילום הגמר" של פורד, התייחדו בשעה האחרונה של המירוץ.
לאחר שהכריז לראשונה על קן מיילס ודני הולם כמנצחים, ההחלטה בוטלה.
מאחר שהפורד של מקלארן ואמון שסיים את המירוץ כמספר 2 החל כ-20 מטר מאחורי מכונית של מיילס והולם, הם נסעו מרחק רב יותר, וברוס מקלארן וכריס אמון הוכרזו כזוכים.
מיילס נשלל מההישג הייחודי של הזכייה בסברינג, דייטונה ולה מאן באותה השנה.
מכונית פורד J נועדה להיות הממשיכה של פורד GT40 Mk.II ולמרות בעיות אמינות, הראתה פוטנציאל במבחני לה מאן באביב.
לאחר מותו של וולט הנסן במכונית ג'י-פורד בזמן הבדיקה בלה-מאן באפריל, התקבלה ההחלטה לגנוז את מכונית ה-J ולהתמקד ב-Mk II המוכחות, רק פיתוח מועט נעשה ב-1966 לשאר עולם מכוניות הספורט.
לבסוף, באוגוסט 1966, שלבי אמריקה חידש את עבודות הבדיקה והפיתוח עם מיילס המשמש כנהג המבחן העיקרי.
במכונית ה-J הודגמה התיאוריות האווירודינמיות של קמבק, כמו גם עיצוב פנל חלת דבש מהפכני שהיה אמור להקל ולהקשיח את המכונית, אך העיצוב נותר ללא הוכחה בעולם מכוניות המירוץ.
אחרי יום שלם של בדיקות במסלול המירוץ הבינלאומי ריברסייד במזג האוויר הקיצי המדברי בדרום קליפורניה, התקרב מיילס לקצה מסלול , היורד חזרה מיילס נסע בשיא המהירות (מעל 200 קמ"ש) כשהמכונית פתאום התהפכה, התרסקה והחלה לבעור.
המכונית נשברה לרסיסים והעיפה את מיילס והרגה אותו מייד.
המכונית ספגה בדיוק את נזק ההתרסקות שבניית "חלת הדבש" נועדה למנוע.
כתוצאה מכך, האווירודינמיקה של מכונית ה-J שונתה רבות.
בכירי פורד, לאחר השנייה מבין שתי התאונות הקטלניות בתוך חמישה חודשים, הורו להתקין כלוב התהפכות בעזרת צינור פלדה בסגנון NASCAR בגרסאות עתידיות של המכונית.
מותו של מיילס בן ה-47, שבא לאחר מותו של הנסן בן ה-46, הוביל פורד להעדיף נהגים צעירים יותר במרוצים הבאים.
מכונית ה-J המשופרת, ששמה שונה לפורד Mk IV, זכתה בשני המרוצים היחידים שבהם הוחלפה בה: סברינג 1967 במירוץ 12 השעות, ו-24 השעות של לה מאן.
כלוב ההתהפכות ב"Mk IV"(שהתבקש כתוצאה ישירה למותו של מיילס) הציל ככל הנראה את חייו של מריו אנדרטי, שהתרסק באלימות במהלך מרוץ 24 השעות של לה מאן ב-1967 אך הצליח לשרוד את התאונה.
מיילס נקבר בבית הקברות הוליווד פוראבר בהוליווד, קליפורניה.
מיילס הונצח לאחר מותו בהיכל הספורט המוטורי של אמריקה ב-2001.
תוצאות אליפות מרוצי הכבישים של USAC
עונה סדרה עמדה צוות רכב 1961 אליפות מרוצי כביש USAC 1 התאגדות תעשיות קרנדל פורשה 718 RS 61
תוצאות מרוץ 24 השעות של לה מאן
תוצאות מרוץ 24 השעות של דייטונה
צמיגים רכב צוות נהגים שותפים הקפות מיקום מעמד
תוצאות מרוץ 12 השעות של סברינג
קן מיילס היה נשוי למולי ולהם בן בשם פיטר מיילס.
כאשר קן נהרג בשנת 1966, פיטר, שהיה עד למותו של אביו, היה כמעט בן 15. חודשים ספורים לאחר מותו של קן, פיטר הלך לעבוד אצל חברו של קן דיק טרוטמן בסדנת המכוניות של טרוטמן וברנס בקולבר סיטי, קליפורניה.
פיטר שהה בסדנה במשך ארבע שנים.
(PPI), התחיל כמכונאי והפך לראש הצוות.
פיטר היה ראש צוות הצוות של איוון סטיוארט כשסטוארט זכה בניסאן 400 ב-1991 בנוואדה.
בריאיון ללה-מאן לשנת 2019 חשף פיטר כי הפעם האחרונה בה נסע ללה-מאן הייתה בשנת 1965 עם אביו קן, ולא חזר מאז.
פיטר משמש כיום כמנהל בכיר של אוסף מכוניות וינטאג 'השייך לוויליאם א.
הוא שיער כי הוא מוערך ביותר מ-80 מיליון דולר, שכולל פרארי 250 GTO, הנחשב על ידי היסטוריון פרארי מרסל מאסיני כדגם הטוב ביותר מבין כל 36 הקיימים.
דמותו של מיילס מבוצעת על ידי השחקן כריסטיאן בייל בסרט פורד נגד פרארי משנת 2019 (שיצא תחת הכותרת "Le Mans '66" באזורים מסוימים באירופה).
את אשתו של מיילס מולי ובנו פיטר משחקים קטרינה באלף ונוח יופה, בהתאמה.
קנת' דרנל "קן" נורמן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1987–1997. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 13.5 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
נורמן נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי, ובין השנים 1984–1987 למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
לאורך עונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיתף פעולה עם קנדל גיל, העמיד ממוצעים של 20.7 נקודות, 9.8 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בדראפט ה-NBA 1987 נבחר נורמן על ידי לוס אנג'לס קליפרס, בבחירה ה-19. בעונתו השנייה ב-NBA הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 18.1 נקודות למשחק, וב-4 העונות הבאות נותר אחד השחקנים המובילים של הקליפרס, לצדם של דני מאנינג, רון הרפר וצ'ארלס סמית'.
בעונות ו- סייע לקבוצה להעפיל לפלייאוף ה-NBA פעמיים ברציפות, לאחר היעדרות של 16 שנים; בשני המקרים הודחו הקליפרס כבר בסיבוב הראשון.
ביולי 1993, לאחר 6 עונות עם הקליפרס, חתם על חוזה ל-6 שנים במילווקי באקס.
בעונתו היחידה בקבוצה קלע 11.9 נקודות ואסף 6.1 בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס, במדיה שיחק ב-3 עונותיו האחרונות בקריירה.
בעונות ו- העפילו ההוקס לחצי גמר האזור המזרחי, אולם נורמן עצמו לא שותף כלל בפלייאוף בשל פציעות בגבו.
קן שימורה (ביפנית: 志 村 け ん; 20 בפברואר 1950 – 29 במרץ 2020) היה קומיקאי ושחקן יפני שהקריירה שלו נמשכה קרוב לחמישה עשורים.
שימורה נחשב לאחד הקומיקאים הבולטים והנודעים ביותר ביפן, והשתתף בתפקידי אורח בתוכניות קומיות שונות ביפן לאורך השנים.
שימורה נפטר ב-29 במרץ 2020, בגיל 70, כתוצאה מסיבוכים בריאותיים שנבעו מהידבקות במחלת הקורונה.
קן מקנוט הוא כדורגלן עבר סקוטי, ששיחק בעמדת הבלם.
מקנוט נולד בקירקלדי שבסקוטלנד בשנת 1955. אביו, ווילי מקנוט (במקור מדמפריס), שירת במהלך מלחמת העולם השנייה והיה כדורגלן במועדון רייט רוברס מהעיר קירקלדי בו הוא שיאן ההופעות בכל הזמנים.
קבוצתו הראשונה בקריירה של קן מקנוט הייתה אברטון.
הוא ערך בה את שתי ההופעות הראשונות שלו ב-1971 במשחקי גביע נגד אלטרינצ'אם.
מקנוט היה בלם מוכשר שידע להשתמש בגודל ובחוסן שלו בצורה מושכלת, ועשה את פריצתו מאוחר יותר בסוף פברואר 1976. הוא היחיד בקבוצה ששיחק בכל 58 משחקי עונת 1976/77 והגיעה עימה לגמר הגביע נגד אסטון וילה, בו לצערו הפסידו.
הוא עבר לאסטון וילה בעונת 1977/78 ותפס את מקומו בהרכב הקבוע במהרה, אך לא מצא את הפרטנר המתאים לצידו בהגנה כשגם ג'ון גרגורי היה עדיף במעט על לייטון פיליפס.
בסופו של דבר המליץ למאמנו, רון סאונדרס, על אלן אוואנס הסקוטי שהתאפיין במהירות וידע לשחק כבלם ימני.
עבור מקנוט זה התאים שכן הוא העדיף את העמדה השמאלית.
בעונת 1980/81 הוא זכה עימה במפתיע באליפות כשצמד ההגנה סופג מעט שערים.
גם בעונה זו מקנוט שיחק בכל 42 משחקי הליגה.
כתוצאה מכך היה צריך לעבור ניתוח בברך ופקקת ורידים שממנו ממנו לשחק לזמן ממושך בעונת 1981/82. בכל זאת, הוא חזר לשלבים המכריעים בגביע אירופה לאלופות וכבש בניצחון 0–2 על דינמו קייב ברבע הגמר.
אסטון וילה זכתה בתואר עם ניצחון 0–1 בגמר נגד באיירן מינכן וברוטרדם זכה להכרה רבה על "קרב ההגנה" שהציג.
בתחילת 1983 מקנוט ואסטון וילה זכו בסופר קאפ האירופי עם ניצחון 0–3 על ברצלונה במשחק השני אחרי שהפסידו להם 1–0 בראשון.
מקנוט כבש את השער השלישי בהארכה מנגיחה.
בעקבות השלכות הפציעות הפסיק לשחק ברמה הגבוהה ביותר ועבר באוגוסט 1983 לוסט ברומיץ' אלביון.
בעונת 1983/84 ערך שוב פעם 42 הופעות ליגה אך הבעיות הפיזיות המשיכו להתדרדר.
מכאן ואילך לא שיחק בהגנה שוב ובעונתו השנייה קבוצתו הייתה בליגה השנייה והמשך היה בהשאלה במנצ'סטר סיטי.
בעונת 1985/86 מקנוט עבר לשפילד יונייטד שהייתה לקבוצתו האחרונה בקריירה לפני שפרש בקיץ 1986. אם והיה ממשיך בכדורגל מצבו הבריאותי היה עומד בסכנה ואף קטיעת רגליים עמדה על הפרק לאחר התייעצות עם רופאים.
לאחר סיום הקריירה התקשה למצוא עבודה ונאלץ למכור את ביתו בסוליהל מכיוון שלא הצליח לשלם את המשכנתא.
הוא חזר למולדתו בסקוטלנד ושלוש שנים לאחר מכן מצא עבודה בתחום הגולף והפך למנהל הנכסים במלון קריף הידרו, הממוקם בפרטהשיר.
חברו לשעבר באסטון וילה, ג'ימי רימר, עזר לו לחזור לעולם הכדורגל בכך שהמליץ לו להיות מנהל האקדמיה של המועדון הסיני דליאן שיד.
מקנוט נשאר שם חודשיים בלבד לאחר ולא קיבל תשלום וחזר פעם נוספת לסקוטלנד.
מקנוט היגר עם אשתו לאוסטרליה ב-2002 והתגורר בפרת', בצירוף מקרים ליד חברו לשעבר וזוכה גביע אירופה פיטר ווית'.
הוא פתח שם עסק קייטרינג והיה פעיל בתעשיית הכרייה.
בסוף אותו עשור אסטון וילה הציעה לו לעבוד במועדון ולהוביל את התאחדות שחקני העבר, דבר לו הסכים וחזר לברמינגהאם.
קן קנדי הוא מדען מחשבים אמריקאי, המתמחה באלגוריתמי מהדרים ועיבוד מקבילי.
קן קנדי נולד בוושינגטון די.
ולמד באוניברסיטת רייס אותה סיים בשנת 1967 עם תואר בהצטיינות במתמטיקה.
הוא המשיך לאוניברסיטת ניו יורק בה סיים תואר שני בשנת 1969 ותואר שלישי בשנת 1971.
לאחר הלימודים הוא חזר לאוניברסיטת רייס והחל ללמד בפקולטה למדעי המחשב בה התמנה לפרופסור בשנת 1980. בשנת 1987 הוא הקים מרכז מחשבים שמשנת 2007 נקרא על שמו.
במהלך עבודתו הוא פרסם כ-200 מאמרים.
הוא כתב מספר מערכות תוכנה לעיבוד מקבילי, מעבדים שעובדים בשפת תכנות פורטרן ומערכות מבוססות MATLAB.
בשנת 1990 קן קנדי נבחר לאקדמיה לאומית להנדסה.
הוא היה חבר במספר אגודות מקצועיות.
בשנת 1995 הוענק לו פרס מקדוואל, הפרס הגבוה ביותר של אגודת המחשבים של IEEE.
בשנת 2005 הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
קנת' "קן" ג'וזף מת'יוז, חבר היה אתלט אנגלי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964) ואלוף אירופה (בלגרד 1962) בהליכה ל-20 ק"מ.
ב-1957, לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד כחשמלאי בתחנת כוח האמס-הול בקרבת סוטון-קולדפילד .
במקביל לעבודתו החל להתאמן בהליכה תחרותית.
ב-1960 עבר עם משפחתו לגור ברקסהאם, ויילס ולאחר פרישתו מספורט תחרותי עבד כמנהל חנות בעיר.
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1958 זכה במדליית כסף בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:45.2 דקות, אחרי סטן ויקרס (13:33.4 דקות) ולפני בוב גודאל (14:09.2 דקות).
באולימפיאדת רומא השתתף מת'יוז בתחרות ההליכה ל-20 ק"מ אולם פרש באמצע התחרות.
באליפות אנגליה שנערכה באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:42.6 דקות, לפני זיגפריד לפנציק (51:01.2 דקות) ומקס וובר (51:01.5 דקות), שניהם גרמניה המזרחית ומדליית כסף בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:09.6 דקות, אחרי סטן ויקרס (13:02.4 דקות) ולפני דיטר לינדנר מגרמניה המזרחית (13:44.4 דקות).
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1961 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:24.6 דקות, לפני ג'וספה דורדוני מאיטליה (13:46.2 דקות) וקולין וויליאמס (14:12.8 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:43.6 דקות, לפני קולין וויליאמס (53:08.4 דקות) וג'ון גודביר (53:20.0 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1962 זכה במדליית זהב בההליכה ל-20 ק"מ (בתוצאה של 1:35:54.8 שעות, לפני הנס-ג'ורג' ריימן מגרמניה המזרחית (1:36:14.2 שעות) וולדימיר גולובניצ'י מברית המועצות (1:36:37.6 שעות).
באליפות אנגליה שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:59.0 דקות, לפני קולין וויליאמס (14:26.2 דקות) וג'ון נורת'קוט (14:32.0 דקות).
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1963 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:18.2 דקות, לפני אבדון פמיק מאיטליה (13:41.4 דקות) ופול נייהיל (14:03.8 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:52.8 דקות, לפני ווהאן תומאס (53:42 דקות) וג'ון גודביר (53:50 דקות).
באליפות אנגליה שנערכה ב-1964 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:22.4 דקות, לפני קולין וויליאמס (14:44.8 דקות) ומלקולם טוליי (14:49.2 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בשיא לאומי חדש של 48:23 דקות, לפני פול נייהיל (51:20 דקות) ורוי הארט (53:56 דקות).
באולימפיאדת טוקיו זכה מת'יוס במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה הטובה ביותר שנקבעה במשחקים האולימפיים של 1:29:34.0 שעות, לפני דיטר לינדנר (1:31:13.2 שעות) וולדימיר גולובניצ'י (1:31:59.4 שעות).
מת'יוז נישא לשילה ולזוג נולדו 2 ילדים.
מתיוז, שסבל בשנותיו האחרונות מדמנציה ובעיות לב, חי במוסד סיעודי בעיר מגוריו רקסהאם.
נפטר ב-2019 עקב התקף אלרגיה.
ב-1977 התקבל כחבר (MBE) במסדר האימפריה הבריטית.
ב-2011 התקבל להיכל התהילה של אתלטי בריטניה
קלוורט נולד בקורונה שבקליפורניה, בנם של מרסלין המבלן ואיירה די.
קלוורט הבן, ועודנו מתגורר בעיר הולדתו.
בשנת 1970, זמן קצר לאחר תום לימודיו התיכוניים, הצטרף למסע הבחירות של חבר האספה המדינתית של קליפורניה לשעבר ויקטור וייסי , שהתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית.
קלוורט עבד במשרד של וייסי בוושינגטון הבירה, ולאחר ניצחונו הנוסף של וייסי ב-1972 היה למתמחה בגבעת הקפיטול.
בשנת 1973 השלים קלוורט לימודי תעודה במכללה הקהילתית צ'אפי, וב-1975 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת סן דייגו סטייט.
בסיום לימודיו הגבוהים ניהל את המסעדה של משפחתו בקורונה וכעבור חמש שנים התמקצע בתחום הנדל"ן עד שנבחר לקונגרס.
בשנת 1982, קלוורט בן ה-29 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית כדי לייצג מחוז בחירה שזה עתה נוסד לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1980. הוא הפסיד בהפרש זעום בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למפקח מחוז ריברסייד אל מקנדלס , שהיה יקיר הממסד הרפובליקני.
קלוורט נבחר לראשונה לקונגרס האמריקאי בבחירות 1992, כאשר מקנדלס נבחר מחדש במחוז אחר.
קלוורט ניצח בבחירות הכלליות עם 47% מקולות הבוחרים, וגבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית מארק טאקאנו ב-519 קולות בלבד.
בראשית ינואר 1993 קלוורט הושבע לתפקידו כחבר הקונגרס.
באותה השנה נמצא קלוורט בידי שני שוטרי סיור בקורונה מתרועע עם יצאנית ששהתה במכוניתו.
הוא טען בפני השוטרים שהוא והאישה "סתם מדברים".
מאוחר יותר פנתה מערכת העיתון "The Press-Enterprise" לבית המשפט בבקשה לאלץ את משטרת עיריית קורונה לפרסם את הדו"ח המשטרתי על המקרה.
לאחר פרסום הדיווח, הודה קלוורט שקיים יחסי מין עם האישה במכוניתו; למשטרה לא היו די ראיות כדי לעצור אותו, שכן לא היו עדויות לחילופי כספים בין השניים.
ב-1994 נבחר מחדש לכהונתו השנייה אחרי שגבר פעם נוספת על טאקאנו.
לקראת בחירות אמצע הכהונה ב-2022 הודיע קלוורט כי יתמודד במחוז הקונגרס ה-41 של קליפורניה בעקבות שינוי במחוזות הבחירה במדינתו.
רוברט גרסיה נבחר במקומו כנציג מחוז הקונגרס ה-42.
קן שמרוק (Ken Shamrock, נולד ב-11 בפברואר 1964 בוורנר רובינס, ג'ורג'יה) הוא מתאבק מקצועי ואמן לחימה משולבת אמריקאי בדימוס, שידוע בעקבות לחימה באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) ובענפי ספורט לחימה אחרים.
נחשב לאחד מחלוצי ענף הלחימה ונחנך להיכל התהילה של ה-UFC.
השתתף במעל ל-15 תחרויות UFC ואליפויות הלחימה פרייד, כולל שיאים רבים בתחרויות MMA שלם וצפה.
בתחילת הקריירה שלו, שמרוק נודע בכינוי "האדם המסוכן ביותר בעולם" - כינוי שדבק בו לאורך השנים, ובזכות היריבות המוקדמת שלו עם רויס גרייסי.
בנוסף לקריירת אמנויות הלחימה המשולבות, לשמרוק הצלחה ניכרת בהיאבקות מקצועית, בעיקר בפדרציית ההיאבקות העולמית (WWF, כיום WWE).
Shamrock 3: The Final Chapter26-12-28 ביולי 2006טיטו אורטיז11:18נוקאאוט טכני (מרפקים)UFC 61: Bitter Rivals26-11-223 באוקטובר 2005קזושי סקוראבה12:27נוקאאוט טכני (אגרופים)Pride 30: Fully Loaded26-10-29 באפריל 2005ריץ' פרנקלין12:42נוקאאוט טכני (אגרופים)The Ultimate Fighter: Team Couture vs.
36-219 בינואר 1994מינורו סוזוקי17:37הכנעה (בעיטת ברך)Pancrase: Pancrash!
פייג' יצר את הדמות של "קן" בהפקה המקורית של המחזמר "Ain't Misbehavin'" בברודוויי, וגילם את דמותו של "אולד דויטרונומי" גם בהפקה המקורית של המחזמר "קאטס" בברודוויי וגם בגרסתו המצולמת.
פייג' היה מוכר גם כקולו של אוגי בוגי בזיכיון הסרטים "הסיוט שלפני חג המולד".
בנוסף, הוא השתתף בהפקה המקורית של המחזמר "הקוסם" בברודוויי בתפקיד האריה, וכן בהפקה הראשונה של המחזמר "ברנשים וחתיכות" בברודוויי בתפקיד ניקלי-ניקלי ג'ונסון.
פייג' נולד ב-20 בינואר 1954 בסנט לואיס, מיזורי.
הוא גודל כקתולי על ידי אמו גלוריה ועל ידי אביו החורג גארווין גילסטרפ.
הוא למד בבתי הספר היסודיים של ברידג'ט של ארין וסנט ניקולס.
בזמן שלמד בסנט ניקולס, קיבל השראה ממורה ומבן דודו לפנות לתיאטרון.
לאחר מכן הוא סיים את לימודיו בתיכון בישופ דובורג בשנת 1972. משם הוא המשיך לקולג' פונטבון בקלייטון, מיזורי, עם מלגה מלאה, שם התמחה בתיאטרון.
פייג' החל את הקריירה שלו במקהלת תיאטרון החוצות "מוני" בסנט לואיס.
לאחר הופעת הבכורה שלו בברודוויי במחזמר "הקוסם", גילם פייג' את דמותו של ניקלי-ניקלי ג'ונסון בהפקה של המחזמר "ברנשים וחתיכות" (במסגרתו זכה בפרס תיאטרון וורלד).
פייג' הופיע לעיתים קרובות בתיאטרון "מוני", הופעותיו כללו את "ישו כוכב עליון", "אאידה", "הקוסם מארץ עוץ", "עלובי החיים", "מיי וואן אנד אונלי" ו"חנות קטנה ומטריפה".
הסרטים העיקריים בהם השתתף פייג' הם "סיפור אהבה בשלושה פרקים" ו"נערות החלומות".
בטלוויזיה שיחק תפקידי אורח בתוכניות כמו "מכושפות" ו"מגע של מלאכים", וכן בסרטים ובספיישלים שונים.
בנוסף, פייג' היה מדבב מבוקש בשל קול הבריטון החזק שלו, ובין היתר דיבב את המלך גייטור בסרט "גן עדן לכלבים" ואת אוגי בוגי בסרט "הסיוט שלפני חג המולד".
הוא חזר לדבב את אוגי בוגי במספר הזדמנויות, כולל במשחקי וידאו ובמופעים, כמו קונצרט לציון 30 שנה לסרט שנערך ב-2023 בהוליווד בול.
קן מקגרגור היה טניסאי אוסטרלי.
הוא זכה להצלחה גדולה בתחרויות זוגות גברים בשנת 1951 לצד פרנק סג'מן הוא זכה בכול תחרויות גראנד סלאם.
בשנים 1951/1952 הם זכו ב-7 תחרויות גראנד סלאם ברציפות, נכון לתחילת 2025 שיא זה טרם נשבר.
קן מקגרגור נולד באדלייד בשנת 1929. הוא התאמן במספר ענפי ספורט והיה בולט בפוטבול אוסטרלי בנוסף לטניס.
הוא הוזמן למלבורן כדי להמשיך בטניס וזכה באליפות אוסטרליה לצעירים.
בשנת 1950 מקגרגור הגיע לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בה הפסיד לפרנק סג'מן.
בשנת 1951 הוא הפסיד בגמר באליפות אוסטרליה ואליפות וימבלדון.
החל משנת 1951 הוא שיחק בתחרויות זוגות גברים לצד פרנק סג'מן.
בשנת 1951 הם זכו בכול תחרויות גראנד סלאם.
מקגרגור היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של אוסטרליה וזכה איתה בגביע.
בינואר 1953 זוג מקגרגור/סג'מן חתמו על חוזה עם ג'ק קרמר ועברו לטניס מקצועי.
בגיל 25 מקגרגור עזב את טניס והחל לשחק בקבוצות פוטבול אוסטרלי.
קן פלטצ'ר היה טניסאי אוסטרלי.
הוא זכה 12 פעמים בתחרויות גראנד סלאם (2 בזוגות גברים, 12 זוגות מעורבים).
קן פלטצ'ר הוא היחיד שזכה ב-4 תחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות המעורבים במהלך שנה קלנדרית.
קן פלטצ'ר נולד בעיר בריסביין בשנת 1940. במהלך הלימודים הוא הצטיין בטניס.
השנה המוצלחת ביותר של פלטצ'ר הייתה 1963 בה הוא זכה ב-4 תחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות המעורבים במהלך שנה (כולם לצד מרגרט סמית.
באותה שנה הוא הגיע לגמר תחרות הגברים באליפות אוסטרליה הפתוחה בה הפסיד לרוי אמרסון.
בשנת 1964 פלטצ'ר ניצח באליפות צרפת הפתוחה ביחד עם רוי אמרסון.
באותה שנה הם הפסידו בגמר של אליפות וימבלדון.
בשנת 1966 פלטצ'ר ניצח באליפות וימבלדון ביחד עם ג'ון ניוקומב.
פלטצ'ר הפסיד 7 פעמים בגמרים של תחרויות זוגות הגברים בתחרויות גראנד סלאם.
בתחרויות זוגות המעורבים הוא זכה ב-10 תארים ופעם בודדת הפסיד בגמר.
קו פלטצ'ר סיים להשתתף בתחרויות בשנת 1973. לאחר סיום הקריירה פלטצ'ר עבד כמאמן במועדון בווימבלדון ואחר כך בהונג קונג.
קן פלטצ'ר נפטר בשנת 2006 מסרטן.
קן יוז היה במאי קולנוע ותסריטאי אנגלי.
הוא עבד על למעלה מ-30 סרטים עלילתיים בין 1952 ל-1981, כולל סרט הפנטזיה המוזיקלי מ-1968, "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", המבוסס על הרומן של איאן פלמינג בעל אותו השם.
יצירות בולטות אחרות שלו כוללות את "משפטי אוסקר ויילד", "קזינו רויאל".
זוכה פרס אמי ומועמד שלוש פעמים לפרס באפט"א לקולנוע.
לאחר מותו נכתב על יוז: "יוצר סרטים שהתפוקה שלו הייתה מעניינת ומשעשעת בעקביות, והייתה ראויה לתשומת לב ביקורתית יותר ממה שהיא קיבלה."
סר קנת' דאגלס מקאלום הוא קצין מודיעין בריטי המכהן בתור ראש MI5 מאז 2020.
מקאלום נולד בגלאזגו, סקוטלנד, ב-1974. הוא למד בבית ספר ממשלתי ולאחר מכן למד מתמטיקה באוניברסיטת גלאזגו, וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1996.
מקאלום שירת כקצין מודיעין ב-MI5 במשך למעלה מעשרים שנה, בהם עסק גם בסיכול טרור במהלך הסכסוך בצפון אירלנד, והוביל חקירות מלחמה בטרור במהלך אולימפיאדת לונדון (2012).
באפריל 2017 מונה לסגן ראש MI5.
הוא אמר על תחילת דרכו: "ביליתי את שנות העשרים שלי בעיקר בניסיון לגייס טרוריסטים מתוך ארגוני טרור לפעול כסוכנים סמויים [כדי להגן] על שאר התושבים."
ב-2018 היה אחראי על תגובת MI5 לניסיון ההתנקשות בסרגיי סקריפאל.
באפריל 2020, מקאלום החליף את סר אנדרו פארקר כראש MI5.
ב-2021 מסר עדכון שנתי בנושא איומים על בריטניה, ואמר כי פעילויותיהן של סין, רוסיה ומדינות אויב נוספות עלולות להוביל לפעולות טרור בבריטניה, ובהתאם לכך שונו סדרי העדיפויות של הסוכנות.
מקאלום ציין כי הציבור יצטרך להתמודד מול איומים אלה כפי שהתמודד בעבר עם פיגועי טרור בממלכה המאוחדת.
במסיבת עיתונאים משותפת עם ראש FBI כריסטופר ריי ביולי 2022 אמר מקאלום כי MI5 הכפיל פי שניים את מאמציו מול פעילותה של סין, כתוצאה מאזהרת ה-FBI מפעילויות של קיצונים בשורות המפלגה הקומוניסטית של סין.
בנובמבר 2022 דיווח מקאלום על לפחות 10 איומים אפשריים מצד איראן לחטיפה או רצח אזרחים בריטים, וכן הזהיר מאיום רוסי מתמשך.
בשנת 2023 ציין סיכונים מוגברים למדינה בעקבות מלחמת חרבות ברזל, והביע חשש לעלייה ברדיקליזציה בעקבות האירועים במזרח התיכון.
באוקטובר 2023 הצהיר כי מרגלים סיניים פנו למעל ל-20,000 איש במדינה באמצעות האינטרנט, והזהיר עסקים בריטיים מפני סיכון לגניבת מידע עסקי חדשני.
בנאום בשנת 2024 הצהיר כי קהילת המודיעין הרוסית פועלת ליצירת "כאוס ברחובות בריטניה ואירופה" והזהיר מפני האיום המורכב והמשולב ביותר שראתה המדינה.
בראיון בפודקאסט בדצמבר 2024 עם סיימון קייס, הצהיר מקאלום כי MI5 נאלץ "לצמצם" את המיקוד שלו בלוחמה בטרור עקב האיום הגובר מצד רוסיה ומדינות עוינות נוספות.
הוא הדגיש את המשאבים המוגבלים וקבע כי "הייתה לנו חופשה של 20 עד 30 שנה משחקנים גדולים כאלה, מדינות מתוחכמות הנמצאות בסכסוך רציני זו עם זו.
מקאלום מונה לאביר מסדר האמבט (KCB) בשנת 2025.
ב-15 באוקטובר 2025, לאחר קריסת תיק משפטי בו הואשמו מספר חשודים בריגול סיני, אמר מקאלום כי MI5 פעלה בעקיפין לשבש פעילויות סיניות בנושאי ביטחון לאומי, והביע תסכול מכישלון המשפט.
קן רלסטון הוא אמן אפקטים מיוחדים.
ידוע בעיקר בזכות עבודתו בסרטיו של רוברט זמקיס, בהם "בחזרה לעתיד".
רלסטון החל את הקריירה שלו בתחילת שנות ה-70. בשנת 1976 נשכר עבור חברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק כדי לעזור ביצירת האפקטים עבור "מלחמת הכוכבים – פרק 4: תקווה חדשה".
הוא נשאר בחברה במשך 20 שנה.
רלסטון זכה בחמישה פרסי אוסקר לאפקטים הטובים ביותר, כולל פרס אוסקר להישגים מיוחדים עבור הסרט "מלחמת הכוכבים – פרק 6: שובו של הג'דיי".
כן זכה בפרסים על עבודתו בסרטים "קוקון", "מי הפליל את רוג'ר ראביט", "המוות נאה לה" ו"פורסט גאמפ".
קן קנת' לוקסטון ויקס הוא אוסטרלי מעל גיל 110, הגבר החי המבוגר השלישי בעולם אחרי ז'ואאו מרינו נטו ואיליה צ'וקאן, והגבר המבוגר ביותר בתולדות אוסטרליה שגילו אומת.
קן ויקס נולד ב-5 באוקטובר 1913 בבית סבו וסבתו בגרפטון שבאוסטרליה.
הוא היה הבכור מחמשת אחיו.
בשנת 1941 נישא קן ויקס לז'אן מקפי (נולדה בשנת 1911 נפטרה בשנת 1986) ונולדו להם שני בנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קן ויקס הגיש מועמדות להצטרף לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, אך דחה זאת מסיבות רפואיות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא הקים עסק למכירה שכולל תיקון רדיו וחשמל, אותו ניהל במשך מספר שנים.
עיסוקו של קן ויקס כללו גם בניית שדות תעופה, נהג משאית, מפעיל תחנת דלק ועובד בבית חרות לייצור גפרורים.
מאז מותה של אשתו בשנת 1986 לאחר 45 שנות נישואין הוא חי באופן עצמאי עד גיל 104. זמן קצר לפני שמלאו לו 105, הוא עבר לבית אבות בגרפטון שבאוסטרליה.
מתגורר כיום בעמק קלרנס , ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
קן צ'ייס הוא מאפר אמריקאי שנודע בעיקר בזכות עבודותיו בקולנוע ובטלוויזיה.
בטקס פרסי אוסקר ה-58 היה מועמד לקבל את פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר עבור עבודתו בסרט "הצבע ארגמן".
צ'ייס נולד בלוס אנג'לס בשם קנת צ'ייס.
בין השנים 1968 ל-2001 עבד על כ-80 סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
בין היתר, השתתף בהפקת הסרטים "כוכב הקופים", "הבריחה מניו יורק", "היצור", "בחזרה לעתיד", "צרות גדולות בצ'יינה טאון", "מי הפליל את רוג'ר רביט", "בחזרה לעתיד 2", "כשהארי פגש את סאלי", "שוטר בגן ילדים", "תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת!", "סימפוניית החיים", "הפרופסור המטורף 2" ו"אבולוציה".
קנאביס או קנבוס הוא סם פסיכואקטיבי, המופק מחלקים שונים של צמח הקנאביס.
הקנאביס מכונה גם גראס, ירוק, ויד (מאנגלית: grass, weed – דשא, עשב), מריחואנה (מספרדית מקסיקנית: Marijuana), או גנג'ה (מהינדית: Ganja, गांजा) כאשר הכוונה היא בדרך כלל לפרחי הצמח.
סם הקנאביס קיים בצורות עיבוד שונות, וצריכתו מתבצעת בדרך של עישון ושאיפה, אידוי או אכילה (לאחר עיבוד).
השפעתו נמשכת לרוב מספר שעות, והיא מתוארת לעיתים קרובות כמעצימת תחושות (לטוב ולרע) ומעוררת דמיון.
תחת השפעת קנאביס מצטמצם תחום התודעה – המושפע עשוי להתרכז בדבר מה ולשכוח לחלוטין מן העולם שסביבו.
מנגד רבים טוענים שמה שמצוי במוקד התודעה – בין אם מדובר בתחושה פיזית ובין אם מדובר בחוויה רגשית – מועצם במידה רבה.
החומרים הפעילים בסם הם חומרים ממשפחת הקנבינואידים, ובעיקר THC ו-CBD.
לחומרים אלו השפעות פסיכואקטיביות ופיזיולוגיות שונות.
השימוש בקנאביס ידוע עוד מהעת העתיקה, אך בתחילת המאה ה-20 חלה עלייה משמעותית בשימוש בו למטרות הנאה ולמטרות רפואיות.
כיום, הקנאביס נצרך כסם למטרות הנאה וכתרופה למספר מחלות ותסמינים.
הקנאביס הוא הסם הבלתי-חוקי הנפוץ בעולם (נפוצים ממנו רק הסמים החוקיים – קפאין, ניקוטין ואתנול).
הוא מוגדר ברוב מדינות העולם כסם שייצורו, מכירתו וצריכתו בלתי חוקיים; באמנות בין-לאומיות המקובלות על רוב מדינות העולם נקבע שאספקת קנאביס איננה חוקית, אך בתחילת המאה ה-21 כ-40 מדינות החלו במדיניות רשמית של אי-הפללה או לגליזציה חלקית של צריכתו, בדרך כלל תחת הגבלות על הכמות המותרת.
בישראל, השימוש בסם למטרות רפואיות מוסדר באמצעות נוהל 106 של משרד הבריאות, והגוף המפקח על כך הוא היחידה לקנאביס רפואי (היק"ר)
שימוש קבוע בסם כרוך בהגברת הסיכון לבעיות בריאותיות שונות, כמו דלקת סימפונות כרונית או ירידה ביכולות קוגניטיביות, וכן סכנת התמכרות פסיכולוגית, אף על פי שמחקרים שונים מראים שהתמכרות זו נמוכה ופחותה משמעותית מזו הנגרמת בעקבות שימוש בסיגריות ובאלכוהול, בין היתר, מפני שאלו האחרונים ממכרים גם פיזית.
הנטייה של מרבית צרכני הקנאביס להשתמש במקביל בסמים אחרים (כגון אלכוהול וטבק) מסבכת את עריכת המחקרים, הנדרשים לבודד את הקנאביס מגורמי נזק אפשריים אחרים.
במדינות שבהן השימוש בקנאביס אסור, יש גם קשיים פוליטיים וחוקיים לערוך מחקרים מסודרים.
על זאת יש להוסיף את האינטרסים של המעורבים בסוגיה, מצד התנועות הקוראות ללגליזציה של השימוש בסם, ומצד חברות התרופות הפועלות לצמצום צריכתו וגורמי אכיפת החוק, המקשים על שקלול הנתונים.
טבען וחוזקן של ההשפעות המיידיות של צריכת קנאביס משתנות בהתאם לכמות, הזן, ההרכבה ומקור הצמח, שיטת הצריכה, תכונותיו הנפשיות והפיזיות של המשתמש (כמו סבילות אפשרית), וסביבת המשתמש בזמן הצריכה וההשפעה.
בהתאם לכך, אדם הצורך כמות סטנדרטית של קנאביס עשוי לחוות חלק מההשפעות הבאות (אך ייתכן שלא יחווה אותן):
שינויים פיזיולוגיים: יובש בפה, דופק מוגבר, אדמומיות בעיניים (כתוצאה מהרחבת כלי הדם), אישונים מורחבים ותיאבון מוגבר.
פגיעה בריכוז: ירידה ביכולת הקואורדינציה ובריכוז, שהופכת פעולות כמו נהיגה או הפעלת מכונות כבדות למסוכנות באופן יחסי.
נמנום: תחושת עייפות והירדמות, אך מאידך פגיעה במנגנון שנת חלום.
אנשים שצורכים כמות גדולה של קנאביס עלולים לחוות חוסר התמצאות ודליריום, ועלולים לא לדעת היכן הם נמצאים, או באיזו שעה.
בנוסף, מינונים גבוהים של קנאביס עשויים לגרום גם לתנודות חדות במצב הרוח, מחשבות מקוטעות, פרנויה, התקפי פאניקה, ורגשות של חוסר מציאות.
לאחר עשרות שנים של מחקר בנושא, המחקר המקיף והעדכני ביותר שנעשה בנושא זה הוא דו"ח האקדמיה הלאומית למדעים, הנדסה ורפואה משנת 2017, שבחן את כל הספרות המחקרית שבוצעה במשך 20 שנה (כ-10,000 מחקרים), במטרה לסכם את כל מה שידוע למדע על הסכנות הבריאותיות של הקנאביס.
דו"ח האקדמיה הלאומית הניב 100 מסקנות, שסווגו על פי רמת מהימנות, בין המסקנות שיש לגביהן ראיות חד-משמעיות, דרך אלו שנתמכות בראיות מתונות בלבד, ועד להצגת השערות שלא נמצאו שום ראיות רציניות שתומכות בהן.
כך למשל, נכון לשנת 2017, ישנן ראיות חד-משמעיות שעישון קנאביס מגביר תדירות ותכיפות של סימפטומים של דלקת סימפונות.
מחקרים מצאו ראיות מתונות שעשויות להצביע על כך שקנאביס מגביר תסמינים של מאניה והיפומאניה בקרב אנשים הלוקים בהפרעה דו־קוטבית, מגביר את הסיכוי להיווצרות הפרעת חרדה חברתית, מעלה במעט את הסיכוי לפתח דיכאון קליני, לצד סיכוי מוגבר למחשבות אובדניות, ניסיונות אובדניים וכן עלייה בסיכויי ההצלחה בעת ניסיון התאבדות.
כמה מתופעות אלו ניכרות יותר בקרב משתמשים כבדים.
תופעות אובדניות יכולות להיווצר באופן טבעי כתוצאה מתחושת ה"היי" או אופוריה שהקנאביס יכול לפעמים להשרות לצד תחושות חרדה שהוא יכול להשרות, לאחר שתחושת האופוריה פגה מבחינה פסיכולוגית קשה לאדם הסביר להרגיל עצמו לתחושות הרגילות שביום יום ולכן יכולה להיווצר מצוקה נפשית של דיכאון וחרדה.
לאנשים צעירים או אנשים שלא מספיק מודעים לשברירות הנפשית שיש להם
או לאנשים שמתקשים לווסת את עצמם מבחינה רגשית יכולה להיווצר תחושת מצוקה גדולה מאוד כתוצאה מכך שתחושת האופוריה פגה.
זאת אומרת שלא בהכרח שהקנאביס יצר באופן ישיר את המצב האובדני או את המצוקה הנפשית אבל הוא יכול ליצור מצב שלאנשים שיש להם בעיה בוויסות רגשי עלולים לחוות תחושת מצוקה כאשר השפעות האופוריה או החרדה שהקנאביס משרה פגות.
מצד שני, דו"ח האקדמיה הלאומית הראה שלא נמצאו שום ראיות רציניות המצביעות על עישון קנאביס כמעלה סיכון לסרטן, כל עוד הקנאביס לא מעורב בטבק.
מחקרים משלימים מצביעים על כך שקנאביס מגביר את הסיכוי לירידה בתפקוד קוגניטיבי למשך מספר חודשים לאחר תום השימוש, אך העדויות באשר להשפעה ארוכת טווח שאינה חולפת אינן מספקות מסקנה ברורה.
קנאביס ברוב המקרים אצל אנשים בעלי קושי נפשי לוויסות רגשות דווקא יכול להשרות תחושת ביטחון.
תיאבון יצירתיות ותחושות חיוביות בסך הכל.
התחושות השליליות יכולות להיווצר כאשר צריכת הקנאביס מסתיימת והאדם צריך לווסת את רגשותיו בצורה טבעית ללא השפעות הקנאביס.
מצב שיכול להיות מאתגר לאנשים עם ובלי צריכת קנאביס וללא קנאביס בכלל התחושות יכולות אולי לאנשים מסוימים להיות עוצמתיות אפילו יותר.