tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היקף התכנון המשמעותי בו היה מעורב בחדרה הפך אותו לאחד האדרכילים הבולטים שהטביעו את חותמם בהתפתחות העיר.
בנוסף לפעילותו האדריכלית היה רוטמן פעיל פוליטי בעל השקפה רוויזיניסטית.
בימי המנדט הבריטי הוא סייע לאצ"ל בהסתרת נשק בביתו.
כמו כן השתתף רוטמן במועצה המקומית של חדרה, במסגרת התנועה הלאומית במועצה.
לאחר קום המדינה היה רוטמן יושב ראש סניף תנועת החרות בחדרה.
בשנות השישים הורשע רוטמן בהלבנת הון בהיקף 150 אלף לירות במסגרת פעילותו כמנהל חברת הקבלנות "פאר חדרה", ונקנס על כך ב-82.5 אלף לירות, כאשר החברה נקנסה ב 125 אלף.
רוטמן הפסיק את פעילותו האדריכלית בשנת 1973. הותיר אחריו ארבעה ילדים, חיים, לאומי, בתיה ואהוד.
עזרא דניאל שבט (Ezra Chwat) (נולד ב-9 בפברואר 1960) הוא חוקר ספרות רבנית, ביבליוגרף ומרצה, בעל הבלוג "גילוי מילתא בעלמא".
בשנים אלו לימד בישיבת הר עציון.
בין השנים תשמ"ז–תשמ"ח למד לתואר ראשון באנתרופולוגיה באוניברסיטת ניו-יורק, והתחיל לעסוק בחקר כתבי יד רבניים.
בין השנים תשמ"ט–תש"ן השלים תואר שני בהצטיינות במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים תשנ"א–תשנ"ה כתב את עבודת הדוקטורט שלו בהדרכת פרופסור שלמה זלמן הבלין, על מפרשי הרי"ף, כולל ההדרת הפירוש להלכות נשים לתלמיד הרא"ש.
בתשנ"ה שימש כמרצה בקורס "תלמוד למתחילים" באוניברסיטת בן-גוריון, בין השנים תשנ"ז–תשנ"ט שימש כמרצה בשני קורסים לתואר שני במכללת טורו קולג', בתשס"ב ערך את אוסף הגניזה עבור אוניברסיטת פנסילבניה בין השנים תשס"ג תשס"ה עסק באיסוף וסידור קטעי רי"ף שבגניזה עבור פרויקט פרידברג לחקר הגניזה.
עיסוקו העיקרי של שבט הוא החל מתשנ"ח במכון לתצלומי כתבי יד עבריים, שבספרייה הלאומית.
שבט שולט בעברית, אנגלית וערבית יהודית, לשבט בלוג בשם "גילוי מילתא בעלמא", המפרסם גילויים ראשוניים ותגליות של קהילת המחקר התורני.
, מהדורה שנייה ירושלים תשנ"ג.
הלכות הרי"ף, מהדורה מכתבי יד וקטעי גניזה.
הוצאת המאו"ר, וב גרסה דיגיטלית בפלטפורמה האינטרנטית "על התורה".
כמו כן סייע בהכנת מפתח לספר הקבלה לרבי מנחם המאירי מהדורת ש.ז.
הבלין, ובספרים: דקדוקי סופרים השלם יבמות ג וגיטין, מהדורת המכון התלמוד הישראלי השלם, מבוא לפירוש תלמיד הרא"ש להלכות נשים רבתי, ופירוש תלמיד הרא"ש להלכות קידושין, מהדורת מכון אופק, פירוש רש"י למסכת נזיר, גם עבור מכון אופק, ומשנה תורה להרמב"ם מכתבי-היד המוסמכים עבור המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון העברית.
שבט פרסם עשרות מאמרים במאספים תורניים, מאמריו הגם שהם ביקורתיים ומדעיים, מרבים להופיע בכתבי-עת רבניים, ובכך נהיה לכתובת מרכזית המגשרת בין העולם המחקר האקדמי לעולם המחקר התורני-רבני.
שבט נשוי למנוחה לבית קווינט ולהם שנים עשר ילדים ומעל שלושים נכדים, מאז תשל"ח מתגורר שבט בגוש עציון ונמנה עם מייסדי היישוב כרמי צור, אחיו הוא הרב ארי יצחק שבט החוקר את כתבי הרב קוק.
הרב עזרא עבאדי שעיו (ה'תר"ל, 1870 - ד' בשבט ה'תרצ"ט, 24 בינואר 1939) היה רב, פוסק הלכה ואב בית הדין הגדול בארם צובא.
נולד בחלב בשנת ה'תר"ל - 1870, לחכם יוסף שעיו ולאמו מזל.
למד אצל רבי יעקב אלפייה ואצל רבי אברהם ענתיבי, ובהמשך אצל הרב ישעיה דיין והרב ניסים לופס.
בשנת ה'תרנ"ה נישא לפרידה, בתו של מורו ורבו רבי ישעיה דיין, ומכך נבע כינוי 'שעיו', דהיינו 'חתנו של ישעיה'.
בחלוף השנים גאונותו התפרסמה ברחבי ארם צובא לצד בקיאותו בנגלה ובנסתר, ובשנת ה'תרנ"ח התמנה לאב בית הדין הגדול בחלב, לצד רבי משה עזרא מזרחי ורבי עזרא חמוי חבאז, שהיו מבוגרים ממנו.
זכה להעמיד תלמידים רבים שלמדו ממנו את שיטת "העיון החלבי" - שיטת לימוד תלמוד בעיון עמוק בפשט הסוגיה, ודיוק בטקסט התלמודי עם התמקדות ברש"י ובתוספות ופחות בפלפול.
הרב עזרא עבאדי-שעיו נקרא בארם-צובה "רב רבנן".
זהו כינוי לרב של חכמים, היות שכמעט כל חכמי ארם-צובה באותו הדור למדו תורה מפיו.
בשנת ה'תרס"ט - 1908 נפטרה אשתו, והוא נישא בשנית ללאה חוסני.
בשנת ה'תרצ"ה - 1935 עלה לארץ ישראל עם כמה עשרות משפחות נוספות מחלב, וקבע את מקומו בשכונת הבוכרים בירושלים.
נפטר בד' בשבט ה'תרצ"ט - 24 בינואר 1939, ונטמן בהר הזיתים.
שנה לאחר מכן, בכ"ו באדר א' ת"ש - שנת 1940 נפטר בנו משה שעיו, ונטמן אף הוא בהר הזיתים בסמוך לאביו.
בנו האחר הוא רבי יוסף שעיו ממקובלי ישיבת פורת יוסף, ונכדו הוא רבי עזרא שעיו - מראשי ישיבת פורת יוסף.
בשנת תשכ"ב 1972 יצאו לאור כתביו על ידי בנו הרב יוסף, בספר "שערי עזרא", ויצא לאור שוב בשנת תשס"ב על ידי נינו רחמים שעיו.
רבי סלים זעפראני - ראש ישיבת דגל תורה וממצילי כתר ארם צובא
רבי משה טוויל - רב הקהילה היהודית בחלב
רבי שאול מטלוב עבאדי - ראש רבני הקהילה החלבית בברוקלין
עזרא קדם ("כריש"; 15 בדצמבר 1927 – 29 במרץ 1985) היה מפקד יחידות בחיל הים, מוותיקי שייטת הטרפדות וראשוני שייטת ספינות הטילים.
המשפחה חיה בעיר ורוצלב בפולין.
האב יהושע קרושינסקי היה מנהל חשבונות והאם מרים לבית ברלוי הייתה עקרת בית.
בבעלות המשפחה היה בית חרושת לכלי אוכל.
המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1935 והתגוררה בתל אביב.
בישראל יהושע נעשה מנהל חשבונות.
קדם למד בתל אביב, שם היה מגיע הרבה לחוף הים, לכן זכה לכינוי "כריש".
קדם שירת בשייטת הטרפדות כמפקד טרפדת בין השנים 1952 ל-1957. בשנת 1962 נעשה מפקד פלגת הטרפדות 914, תפקיד בו שירת עד שנת 1964.
בשנת 1968, כאשר היה בדרגת סגן-אלוף, נעשה מפקד פלגה בשייטת ספינות הטילים וקיבל לפיקודו בשרבור את אח"י מזנק ובחודש מאי 1968 הפליג איתה לישראל.
בתקופה שבין אפריל 1970 ליוני 1972 שימש קדם כמפקד זירת ים סוף ומפקדתו בשארם א-שייח'.
בשנת 1971 קיבל דרגת אלוף-משנה.
קדם סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
לאחר יציאתו לגמלאות נעשה מנהל החברה לפיתוח חוף אילת.
בשירותו בחיל הים פגש את אילנה לבית ברנשטיין ברנע שהייתה קצינת ניהול במחלקת ציוד.
כאשר הגיע לחופשה קצרה מהטרפדות, נשאו השניים בחתונה שנערכה על ידי רב חיל הים, הרב ישראל הייטנר.
כמנהג התקופה שינה הזוג את שם המשפחה המשותף ל-"קדם".
לאילנה ועזרא קדם נולדו 3 ילדים.
בשנת 1957 נולד הבכור שנקרא אופיר, כשמה של אחת מהטרפדות באילת.
אופיר קדם נעשה טבח מומחה.
בשנת 1960 נולדה הבת ענת קדם הרולד שנעשתה פסיכולוגית קלינית בכירה המתגוררת באילת.
בשנת 1971 נולד בן שנקרא טל יהושע קדם.
כיום הוא עצמאי מפיק אירועים קולינריים.
במרץ 1985 חלה קדם ועבר ניתוח בבית החולים קפלן ברחובות.
בעקבות סיבוך הוא נפטר ב-29 במרץ 1985.
עזרא נחמד (נולד ב-1945) הוא סוחר ואספן אמנות, מיליארדר.
נכון לאפריל 2023, הונו הנקי מוערך ב-1.8 מיליארד דולר.
עזרא נולד בביירות שבלבנון למשפחה יהודית ספרדית.
שורשיה של משפחת נחמד נמצאים בחלב, סוריה.
שם התגורר אביו, הבנקאי הלל נחמד עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
בעקבות האלימות האנטי-יהודית בסוריה ב-1949, עבר אביו לביירות, שם עזרא ואחיו עסקו במכירת רומנים באנגלית למלחים אמריקאים שהוצבו שם.
בתחילת שנות ה-60, כשגברה העוינות בין ישראל לבין לבנון, אביו של עזרא העביר את בני משפחתו כולל את האחים, עזרא, ג'וזף (ג'וזפה) ודוד, למילאנו, איטליה.
כבני נוער, השלושה החלו לעסוק באמנות, עזבו את בית הספר התיכון כדי לסחור בבורסה האיטלקית.
אבן הדרך הראשונה בקריירה של עזרא הייתה ככל הנראה בתערוכת חואן גריס ברומא, שאורגנה על ידי הסוחר הקוביסטי דניאל-הנרי קאהנוויילר .
עזרא ואחיו קנו שתי יצירות – היצירות היחידות שנמכרו.
קאהנוויילר התיידד איתם, ומכר להם יצירות של פיקאסו, בראק וגריס.
עם הופעתה של קבוצת הטרור של הבריגדות האדומות בשנות ה-70, מילאנו נתפסה כמסוכנת מדי, והמשפחה עברה שוב.
עזרא ואחיו יוסף פנו למונקו, ודייוויד לניו יורק.
נכון לשנת 2013, עזרא ואחיו דייוויד נחשבו ל"מגה-דילרים" משפיעים על האמנות המודרנית והאימפרסיוניסטית עם השמות הידועים ביותר, ממונה ומאטיס ועד רנואר ורוטקו.
בבעלותם מלאי של בין 4,000 ל-4,500 עבודות, המאוחסנות במחסן פריפורט ז'נבה ליד שדה התעופה של ז'נבה, שווייץ.
האחים קונים ומוכרים את רוב יצירותיהם במכירות פומביות.
בשנת 2007, פורבס העריך שעזרא, יחד עם אחיו דייוויד, בנה אוסף אמנות בשווי של 7 עד 8 מיליארד דולר.
נחמד נשוי למארי נחמד, מתגורר במונקו, ואב לארבעה ילדים.
בנו הלי נחמד סוחר אמנות בלונדון.
בשנת 2007, בתו מיכאלה נחמד נשואה למשקיע נתנאל מיוחס .
בן דודו הוא הבנקאי הברזילאי אדמונד ד' ספרא.
עזרא נוה (נבעה) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי לשעבר.
נוה היה חבר איל"ן פתח תקווה והתאמן במרכז הספורט לנכים.
ב התחרה בסיף בתחרות רומח ובתחרות חרב.
במקצוע הרומח העפיל לשלב הגמר ודורג במקום השביעי ובמקצוע החרב העפיל לשלב הגמר ודורג במקום הרביעי.
באליפות ישראל בסיף לנכים בשנת 1975 זכה במדליית כסף במקצוע רומח.
במשחקי סטוק מנדוויל בשנת 1977 זכה במדליית ארד בסיף.
באליפות ישראל בסיף לנכים לשנת 1980 זכה במדליית כסף במקצוע הרומח.
רבי עזרא מרדכי חכם דוד (תשכ"ד (1864/1863) – כ"ד באב ה'תרצ"ו, 1936) המכונה "חכם עזרא סופר", היה חכם יהודי מיהדות בבל נכד הרב דוד באבא האב בית דין בגדד תלמיד הרב משה חיים מבגדאד.
כיהן כשוחט וסופר גיטין, ובשנותיו האחרונות כיהן כחבר הוועד הרוחני בעיר.
כמו כן עסק במסחר ספרי קודש וכתבי יד, וברשותו נמצאו כמה כתבי יד של הרב צדקה חוצין.
בשנת תרע"ב ניתנה לו זכות הדפסה לספר "בן איש חי" (בגדד תרע"ב).
בשנת תרצ"ו נדפסה בבגדד "הגדה של פסח" אשר חכם עזרא ערכה וסידרה.
ביום פטירתו דרש בערב כהרגלו, וחזר לביתו.
באמצע הלילה לא חש בטוב, וכשקם נפל ונפטר ביום כ"ד אב התרצ"ו.
עזרא הסברוק פיץ' היה איש עסקים אמריקאי וחובב טבע.
הוא רכש את החברה שהפכה לאברקרומבי אנד פיץ' מיוחס לו הרבה מהצמיחה המוצלחת של החברה בשנותיה הראשונות.
פיץ' היה אדם אמיד בעיר ניו יורק, והקשר שלו עם החברה החל כאחד מלקוחות ה-VIP של דייוויד אברקרומבי.
עזרא הסברוק פיץ' נולד ב-27 בספטמבר 1865 בקוקססקי, מחוז גרין, ניו יורק, להוריו רוזוול ריד פיץ' ומרגרטה וויאנה הסברוק.
הוא גדל כילד יחיד במשפחה נוצרית.
זמן קצר לאחר לידתו, אמו נפטרה.
עזרא בילה את שנותיו הראשונות באחוזת רוזוול ריד, שנבנתה על ידי סבו בסביבות 1850 על גדות ההדסון בקוקססקי.
האחוזה כללה מבנה גדול בסגנון התחייה הגותית, מבנים נוספים ומזח על הנהר, ששימש לניהול עסקי ההובלה המשפחתיים שהניבו להם כסף רב.
בהמשך, עבר עזרא לברוקלין ועבד כסוכן של חברת אספלט.
על פי חברת A&F, פיץ' היה "חסר מנוחה ומשועמם מהמקצוע שלו".
הוא נהנה לשהות בחוץ, ובילה את שעות הפנאי שלו ביאכטות, טיפוס על הרי האדירונדאק ודייג בנחלי הרי קטסקיל.
כשדייוויד אברקרומבי פתח את חנות הטיולים שלו Abercrombie Co.
בשנת 1892, פיץ' הפך ללקוח המסור ביותר של החנות.
בשנת 1900 פיץ' רכש חלק משמעותי בחברה והפך לשותפו של אברקרומבי.
עד שנת 1904, שולב שם משפחתו של פיץ' בשם החברה, והחברה נקראה "Abercrombie & Fitch Co".
אברקרומבי כינה את פיץ' חדשן ואמר ש"אין אפשרות לעשות את זה" לא היה חלק מהלקסיקון שלו.
בשנת 1909, פיץ' יצר את הקטלוג הראשון להזמנה בדואר, שכלל בגדים לגברים ולנשים.
למרות הצלחת החברה, היחסים בין פיץ' לאברקרומבי הפכו למטרד, כפי שמקובל בשותפויות עסקיות, כאשר התגלו מחלוקות בנוגע לניהול החברה.
פיץ' רצה להרחיב את החברה לקהל הרחב, בעוד שאברקרומבי העדיף לשמור על החברה כחנות לאליטה.
בסופו של דבר, אברקרומבי מכר את חלקו לפיץ' בשנת 1907.
במהלך ניהולו של פיץ', החברה זכתה להצלחה גדולה והפכה לפופולרית מאוד.
ייחסו לפיץ' את הבאת משחק המה-ג'ונג לארצות הברית, לאחר שהחל למכור את המשחק בחנות Abercrombie & Fitch בשנת 1920.
פיץ' פרש מהחברה בשנת 1928 והותיר את הניהול בידי צוות חדש.
הוא נפטר ב-16 ביוני 1930 על יאכטה שלו ונקבר בוושינגטון, קונטיקט, שם התגורר.
אשתו, שהייתה ציירת, חיה עד שנת 1960.
לפיץ' ולאשתו שרה נולדה בת אחת, אדית סטורג' פיץ' (6 במרץ 1901 - 24 בדצמבר 1991); היא נישאה לפול פסנדן קרויקשנק (1 באוקטובר 1898 - 4 בדצמבר 1985) ב-26 ביוני 1923 בוושינגטון, קונטיקט, ונולדו לה שלוש בנות ובן.
סבו של פיץ', עזרא פיץ' (על שמו הוא נקרא), היה איש עסקים שהפעיל סלופים על נהר ההדסון בחלק וילבר בקינגסטון, ניו יורק, עם גיסו, רוזוול ריד ג'וניור.
הם רכשו את העסק מגיס אחר של פיץ', ת'רון סקיל.
פיץ' גם בנה מלון ברחוב Abeel בקינגסטון כדי להכיל אורחים על סירותיו.
מאוחר יותר מכר פיץ' את תחומי הסירה שלו ונכנס לעסקי הבלוסטון עם אחיו סימאון ובן דודו וויליאם ב.
בשל פעילותו של פיץ' בקינגסטון נקרא רחוב פיץ' על שמו (ועל שמו של עזרא ה.
דודתו מצד אביו של פיץ', הארייט פיץ' (1840–1932), נישאה לדודו מצד אמו, ג'ון קורנליוס הסברוק (1840–1901), מה שהפך את ילדיהם לבני דודו הראשונים של עזרא.
סבו וסבתו מצד אביו, עזרא ומרגרט פיץ', היו בני דודים שניים.
סבו וסבתו מצד אמו, בנג'מין ומרגרט הסברוק, היו בני דודים רביעיים דרך משפחת הסברוק .
עזרא פיינשטיין (כ' בכסלו ה'תשי"א, 29 בנובמבר 1950 – כ"ו בתשרי ה'תשל"ד, 22 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.
פיינשטיין נולד בקיבוץ להבות הבשן לחנה ולבן-ציון.
הוא התחנך בקיבוץ עמיר והיה מדריך בתנועת "השומר הצעיר" בנהריה.
בנובמבר 1970 גויס לצה"ל והוצב בחיל הרגלים.
הוא עבר קורס מ"כים וקורס חובשים צבאיים.
כחייל צה"ל לחם במלחמת יום הכיפורים בהר חרמון.
ב-22 באוקטובר 1973, במהלך מבצע קינוח, יומיים בלבד לפני סיום המלחמה, נפגע מירי צלף ונהרג.
לאחר נפילתו קיבל את צל"ש הרמטכ"ל על מעשה גבורה שגילה בקרב ב-12 באוקטובר:
הוא נקבר בלהבות הבשן ולאחר נפילתו הועלה לדרגת רב-סמל.
שמו מונצח באנדרטת חללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים וכן באנדרטה הנוספת במקום לזכר הנופלים במבצע קינוח.
רבי עזרא מפאנו היה ממנהיגי יהדות איטליה רבו של הרמ"ע מפאנו.
נולד לרבי יצחק – תלמיד חכם ונציאני, שנת לידתו היא בערך בשנת ר"ץ זאת מפני שבשנת ש"ס הוא מתואר כזקן וישיש.
בשנת ש"י העתיק את ספר "תודוסיוס בחכמת התשבורת" בשביל המדפיס ישראל קורניליאו (אדיל קינד).
בכתב ידו מצויות העתקות רבות נוספות בעיקר של כתבים יהודיים.
בשנת ש"כ בערך עבר למנטובה, בתקופה זו כונה "השר" וכנראה עסק כמשפחתו בבנקאות.
במנטובה היה מראשי הקהילה ובפנקסי הקהילה נזכר לעיתים קרובות.
בז' באייר שכ"ג החל בהדפסת מדרש תנחומא וסיים להדפיסו בחודש אב, לצורך ההדפסה הוא איתר כתבי יד דווקניים, עסק בשיבושי גרסאות והצביע על קטעים חדשים ומאוחרים.
עם השנים התפרסם כמקובל, מקובלי דורו מצטטים תשובות ממנו בנושאים קבליים שונים.
התכתב עם רבי יהוסף חזק ורבי מרדכי דאטו, האחרון משבח אותו בצורה חריגה, הוא מכנה אותו "נשיא אלקים" וכלול ב"כל חכמות עבריות".
בכתב יד מצוי ספר "פרדס רימונים" מאת הרמ"ק בהעתקת דאטו ובהגהת ר"ע פאנו, ההוספות וההגהות נכתבו בשכ"ז.
לצד הגהותיהם קיים בכתב יד גם הגהות של הרמ"ע מפאנו, האחרון מספר בראש ספרו פלח הרימון שר' עזרא הכניסו ללימוד הקבלה.
גם רבי יוסף חמיץ היה תלמידו.
מאיר בניהו שיער שר' עזרא היה במשך תקופה בצפת בה למד אצל מקובליה, ובעיקר אצל רבי ישראל סרוק ורבי משה גלאנטי.
הסתובב גם בשאר ערי איטליה, באסטי, גורציה ועוד.
ר' עזרא התגורר במנטובה עד שנ"ט אז עזב לוונציה, בשנת ש"ס הגיה את כתבי הרמ"ע מפאנו, ועד שנת שס"ז הוא חתום על פסקים והסכמות של רבני ונציה.
בין השאר הסכים על ספר תורת משה לרבי משה אלשיך, על ספר ערוגת הבשם לרבי שמואל ארקוולטי ועוד.
חתום על פסקו של יהודה אריה ממודינא בעניין שירה בבית כנסת ועל פסק המתיר את המקווה ברוויגו אשר ממנו חזר בו לאיסור.
נפטר בוונציה בשנת שס"ח בערך.
בכתב ידו, הגהות לספרים בעל הטורים, שערי אורה, פרדס רימונים ועוד.
פסק ממנו על המקווה ברוויגו נדפס בקונטרס משבית מלחמות.
חלקים מכתבי הקבלה הלוריאנית המוקדמת התפרסמו מעריכתו.
עזריאל אוכמני (18 בפברואר 1907 – כ"ב בחשון תשל"ט, 22 בנובמבר 1978) היה מתרגם ועורך עברי, בעל המונחון "תכנים וצורות" לספרות כללית וספרות עברית, וכן משורר עברי, שפרסם את שיריו תחת שם העט רן עדי.
נולד בשם עזריאל שוורץ בסאנוק שבגליציה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
השלים לימודי רבנות בבית המדרש לרבנים בוורשה.
הצטרף לתנועת הנוער החלוצית השומר הצעיר, ויצא ללמוד חקלאות מטעמה באוניברסיטת טולוז שבדרום צרפת.
בשנת 1932 עלה לארץ ישראל, והיה בין מייסדי קיבוץ עין שמר, שבו היה חבר כל חייו, ובו גם עברת את שמו.
בכל שנותיו בארץ לא עסק בחקלאות אלא בהוצאת עיתוני השומר הצעיר, בעריכת ספרים בהוצאת ספרית פועלים מראשיתה, בתרגום ספרות ריאליסטית מספרויות אירופה ובפובליציסטיקה בעיתונות תנועת העבודה.
היה מעורכי כתב העת מאזנים של אגודת הסופרים, והדפים לספרות של השבועון "השומר הצעיר" שהפך לימים ליומון משמר, ואחר כך לביטאון מפלגת הפועלים המאוחדת, על המשמר.
בשנותיו האחרונות כתב במפתיע כמה ספרי שירה, שעליהם חתם בשם העט "רן עדי" – צירוף של שמות נכדיו.
תרגומו ל"מות וירגיל" העיד על יכולתו בתחום התרגום.
אבל גולת הכותרת של מפעלו הספרותי היה המונחון לספרות עברית וכללית: "תכנים וצורות".
במונחון נתן ביטוי למגוון כישוריו הספרותיים.
היה בעלה של הסופרת רבקה גורפיין.
אבל לילה לילה אני: שירים (בשם העט רן עדי), מרחביה, 1968
אמור פלאים: ספר איך כמו סער שמיימי, שירים בשם העט רן עדי, מרחביה: ספרית פועלים, 1973
אתר קדום : שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976
תכנים וצורות, א-ב, לקסיקון מונחים ספרותיים, תל אביב: ספרית פועלים, 1978 (יצא בכמה מהדורות)
שוליים ושיר: כתבים, תל אביב, 1979
קולות אדם: מסות, אגודת הסופרים, 1967
אנשים ושורשים : סיפורו של קיבוץ, הוצאת חמו"ל 1967
משעה לשעה, מנס לנס: שירים (בשם העט רן עדי), עקד, 1970
לעבר האדם: דברים בשולי הספרים והזמן: מסות, ספרית פועלים, 1953
דור בארץ : אנתולוגיה של ספרות ישראלית, הוצאת ספרית הפועלים, 1958
הזעם והלב - מסיפורי הזמן הסוער, תרגמו מפולנית : צבי ארד, בנימין טנא, מרחביה, 1959
נעורי המלך הנרי הרביעי, תרגמה מגרמנית : לאה גולדברג, הוצאת ספריית הפועלים, 1960, ובהוצאה נוספת של הוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר
עַזְרִיאֵל הוא מושב בתחומי מועצה אזורית לב השרון.
המושב שוכן בגוש תל מונד, בין רעננה לנתניה ממערב לכביש חוצה ישראל.
המושב הוא ציוני דתי ומשתייך למושבי "הפועל המזרחי".
המושב הוקם בשנת 1951 והוא קרוי על שמו של הרב עזריאל הילדסהיימר.
המתיישבים הראשונים היו עולים מתימן שעלו לישראל בשנת 1949, הגיעו למחנה עין-שמר ולאחר כשנתיים נענו להצעה להקים את המושב החדש בקרבת כפר יעבץ שבשרון.
תחילה התגוררו במחנה של פחונים ואוהלים בדרום כפר יעבץ כשלרשותם עמד ברז מים אחד ומקלחת אחת והם עבדו כפועלים חקלאיים במושבי הסביבה ובמקביל החלו לבנות את המושב החדש.
בינואר 1952 תיארו התושבים את מצבם:
"בתינו הם צריפי פחונים שאינם עומדים בפני הרוחות והגשמים ויום יום הם צריכים תיקונים.
קר בהם בחורף וחום לוהט שורר בהם בקיץ.
כולנו איש ואשה יחד מחוסרי עבודה.
אין לנו פרוטה לפורטה ...
אין לנו שום רופא במקום ושום מטפל או אפילו מייעץ."
בשנת 1953 עברו המשפחות לבתי הקבע, כל משפחה קיבלה חלקה בת חצי דונם, לגידול ירקות וכל שתי משפחות קיבלו פרדה.
בהמשך הורחבו החלקות ל-10 דונם ליד הבית ובנוסף חלקות נוספות מחוץ למושב ובכלל זה כ-300 דונם לגידול משותף של טבק.
בשנים הראשונות המתיישבים סבלו מהתנכלויות מצד ערביי הסביבה.
ערבים תושבי הסביבה וכן חוצי גבול מירדן נהגו לרעות את עדריהם על שדות המושב וכן פגעו בתושבים.
ב-4 ו ב-5 מאי 1953 נרצחו 3 מתושבי הכפר, על ידי מסתננים מירדן.
פרנסת רוב התושבים היא מעיסוקים אחרים, ובהם מקצועות חופשיים, כ-90% משטחי המושב מעובדים על ידי חברי מושב השוכרים מחברים שאינם מעבדים, יתרת השדות מעובדים במרוכז באמצעות מזכירות המושב.
ירקות, ירקות עלים, ענפי קישוט ופרחים.
בשנים האחרונות הורחב המושב (בעקבות "הפשרת" קרקעות חקלאיות לבנייה) ונוספו לו כ-40 משפחות מהזרם הדתי לאומי, מכל קצוות הארץ, אשר בנו את ביתן במושב.
המושב מוגדר כמושב דתי ולכן סגור לכלי רכב בשבתות ובחגים.
במושב פועלים שלושה בתי כנסת, מקווה טהרה, מקווה כלים, מועדון נוער, גני ילדים, מכולת ותחנת דלק.
כמו כן פועל סניף של תנועת "בני עקיבא", בו עשרות חניכים המופעל בעיקר על ידי מדריכים מהמושב.
עזרה ראשונה היא מתן הטיפול הרפואי הראשוני במקרה של מחלה או פציעה.
לרוב העזרה הראשונה ניתנת על ידי הדיוט עד שניתן לתת טיפול רפואי הולם.
במקרים מסוימים, אין צורך בטיפול רפואי נוסף על זה המוענק במסגרת העזרה הראשונה.
העזרה הראשונה כוללת לרוב מספר פעולות פשוטות העשויות אף להציל חיים המבוצעות עם ציוד מינימלי ודורשות הכשרה מועטה.
ניתן לבצע עזרה ראשונה בבעלי חיים, אך המונח מתייחס לרוב לבני אדם.
כעיקרון, מצב הדורש עזרה ראשונה הוא כל מצב שבו אחת משלוש מערכות "משולש החיים" מאוימת.
"משולש החיים" כולל את שלושת האיברים הבאים: המוח (המערכת העצבית), הלב (המערכת ההמודינמית) והריאות (מערכת הנשימה).
האיום יכול לנבוע כתוצאה מהחמרתה של מחלה קיימת (לדוגמה: התקף פרכוסים, תת-סוכר בדם / היפוגליקמיה, שבץ מוחי, עילפון וכדומה) ו/או כתוצאה מפגיעה חיצונית קשה (לדוגמה: התחשמלות, טביעה, תאונת דרכים וכדומה).
אוטם שריר הלב הוא אירוע בו נחסם עורק כלילי בעקבות שבר ברובד הטרשתי.
מצב זה מסכן חיים באופן מיידי, מאחר שהוא עלול לגרום לנמק בשריר הלב, ואף לפרפור חדרים ולמוות.
הטיפול בשטח כולל טיפול תרופתי המפחית את העומס מהלב על ידי מתן ניטרטים המרחיבים את כלי הדם וכן תרופות המעכבות את המשך קרישת הדם וחסימת העורק.
בצקת ריאות היא תת-סעיף של אי ספיקת לב שמאל בה צד שמאל של הלב אינו מצליח לשאוב את הדם המחומצן מהריאות, והדם שבריאות מצטבר במרווחים בין נאדיות הריאה ובכך משבש את הפעילות הסדירה שלהן.
מצב זה מסכן חיים באופן מיידי, כיוון שהריאות למעשה אינן יכולות לתפקד.
הטיפול המיידי בשטח הוא תמיכה וסיוע נשימתי, מתן חמצן, ומתן תרופות ניטרטים המפחיתות עומס מפעולת הלב, וכן תרופות המסייעות לנקז נוזלים מהגוף (פוסיד).
אסתמה היא תגובה אלרגית חריפה הגורמת להצרות בדרכי הנשימה.
מצב זה מסכן חיים באופן מיידי שכן הוא מאיים באופן ישיר על הנשימה.
זיהוי האסתמה הוא צפצופים הנשמעים מהחולה בזמן נשיפה.
הטיפול בשטח הוא העשרה בחמצן, ומתן אנהלציה של חמצן עם חומרים מרחיבי סימפונות כמו ונטולין ואף אדרנלין.
הלם אנפילקטי הוא מצב חירום רפואי המאופיין בתגובה אלרגית קשה שמשפיעה על שתי מערכות ומעלה בגוף האדם.
מצב זה חמור בשל המהירות שבה נחסמות דרכי הנשימה - דקות מתחילת ההלם.
במצב זה יש להזעיק עזרה במהירות האפשרית.
חולה שאובחן אצלו אנפילקסיס בעבר עשוי לשאת מזרק אפיפן שיאפשר הזרקה מיידית של אפינפרין (אדרנלין).
השימוש באפיפן עשוי לשפר את מצבו של המטופל ולהקל על התסמינים עד לקבלת טיפול מצוות רפואי מתקדם.
על אף העלייה בקצב הלב, אם הזרקת אפינפרין מונעת את חסימת קנה הנשימה היא עשויה להציל חיים.
במצב חירום שכזה אין התוויות נגד לשימוש באפיפן.
היפותרמיה היא ירידה בטמפרטורת הגוף כתוצאה ממחלה, חשיפה לטמפרטורות נמוכות וגורמים אחרים.
הטיפול הראשוני בהיפותרמיה כולל את השכבת הנפגע במנוחה מוחלטת, הסרת בגדיו הרטובים ובידודו מן הסביבה הקרה בעזרת שמיכות.
היפוגליקמיה היא ירידה חדה ברמת הסוכר בדם בעיקר כתוצאה מסוכרת.
הטיפול הראשוני בהיפוגליקמיה כולל תמיכה ב-ABC, הזלפת גלוקוג'ל לחלל הפה או מריחה על החניכיים (אם החולה בהכרה יש לתת לו להזליף בעצמו) והעשרה בחמצן.
עזרובעל ברקה (בפיניקית: 𐤏𐤆𐤓𐤁𐤏𐤋 𐤁𐤓𐤒, "עזרבעל ברק"; 245 – 207 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי שנלחם במלחמה הפונית השנייה.
עזרובעל היה בנו של חמלקרת ברקה ואחיו של חניבעל.
הוא הנהיג את המערכה בחצי האי האיברי, ונהרג באיטליה כשנחלץ לעזרת אחיו.
כאשר יצא חניבעל למסע ההתקפה על איטליה, הוא מינה את עזרובעל למפקד על שטחי ספרד שמדרום לאברו, והשאיר לו 12,000 חיילים רגלים, 3000 פרשים, 21 פילים ו-57 אוניות.
בשנת 217 לפנה"ס פלש הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו לספרד יחד עם אחיו גנאיוס, אך עזרובעל שהיה עסוק בדיכוי מרידת הטורדטאנים, לא יצא להילחם כנגדו, והרומאים התקדמו עד סגונטו.
שנתיים לאחר מכן נערכו הכוחות לקרב מכריע ליד דרטוסה, השוכנת על הגדה הצפונית של האברו.
הקרב הסתיים בתבוסתו של עזרובעל.
הניצחון הרומי בדרטוסה מנע שליחת תגבורות מחצי האי האיברי לאיטליה כפי שתכנן חניבעל, ובנוסף לכך נאלצה קרתגו לשלוח לחצי האי האיברי את אחיו הצעיר של חניבעל, מאגו, עם צבא נוסף שנועד מלכתחילה לתגבר את חניבעל באיטליה.
בשנת 214 לפנה"ס התמרד סיפאקס מלך נומידיה, ועזרובעל נקרא לאפריקה לדכא את המרידה.
האחים הרומים ניצלו את ההזדמנות, הרחיבו את התפשטותם דרומה ואף כבשו את סגונטו ב-212 לפנה"ס, תוך גיוס של חיילים קֶלטיבֶּרים לשורותיהם.
בשנת 212 לפנה"ס שב עזרובעל לחצי האי האיברי כשלצידו צבא קרתגי שלישי בפיקודו של עזרובעל גיסקו, וכוח פרשים נומידי בהנהגת הנסיך מסיניסה.
בשנת 211 לפנה"ס חבר עזרובעל לצבאותיהם של אחיו מאגו ועזרובעל גיסקו, ובקרב באיטיס הביס את הצבא הרומי שפוצל בין פובליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס.
הקרב הסתיים במותם של האחים, במה שנחשב לניצחון הגדול היחיד של מצביא קרתגי שאינו חניבעל, במהלך המלחמה.
שרידי הצבא הרומי נסוגו צפונה לאברו, אולם הצבאות הקרתגים לא השכילו לשתף פעולה כנגדם, וכך אפשרו לכוחות הרומים להתבסס מחדש ולשמור על עמדותיהם מצפון לאברו.
בשנת 210 לפנה"ס קיבל פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, בנו של פובליוס סקיפיו, את הפיקוד הרומי על הכוחות הרומים שנותרו בספרד.
בסוף אותה שנה נחת סקיפיו הבן באמפוריום, מדרום להרי הפירנאים, ונערך לחידוש המערכה על חצי האי האיברי.
באביב שנת 209 לפנה"ס חצה סקיפיו את האברו ולאחר מסע מזורז לעומק חצי האי הפתיע את הקרתגים בכיבושה המהיר של קרתגו החדשה, ששימשה אחד מהבסיסים החשובים של קרתגו בספרד.
באביב שנת 208 לפנה"ס יצא סקיפיו לקראת עזרובעל, שהופתע ולא היה מוכן לעימות.
עזרובעל נדחק במעלה נהר הבאיטיס, שם הקים מחנה והמתין לבואו של צבא קרתגי נוסף.
על פי ההיסטוריון פוליביוס, המתין סקיפיו יומיים, אך מחשש לכיתורו בידי הצבאות הקרתגיים הנוספים (מה שהוביל בעבר למותם של אביו ודודו בקרב באיטיס, לא רחוק משם) החליט לבסוף לעלות על מחנהו של עזרובעל.
עזרובעל ראה שלא יוכל לעמוד בפני הצבא הרומי, והחליט לסגת.
הוא הוציא לקראת הרומאים את כוחותיו הקלים, ואלה ספגו את המתקפה הרומית.
סקיפיו פיצל את עיקר צבאו בינו ובין גאיוס ליליוס, ובמקביל למתקפה החזיתית של כוחותיו הקלים הובילו השניים מתקפה כפולה על האגפים.
הכוחות הקרתגים נשברו והובסו, אך לחימתם אפשרה לעזרובעל לחצות את הנהר עם שני שלישים מצבאו, פיליו ומטעני האספקה.
סקיפיו נמנע מלרדוף אחרי צבאו, ככל הנראה מחשש שצבאו יכותר בידי המצביאים הקרתגים הנוספים.
אז נענה לקריאת אחיו חניבעל ויצא אל עבר איטליה.
עזרובעל המתין עד לבוא האביב של 207 לפנה"ס על מנת לנצל את מזג האוויר הנוח יחסית ולחצות את האלפים.
חצייתו הייתה מהירה בהרבה מזו של אחיו, בשל העדרו האיום מצד שבטי הגאלים, שעתה חששו מהקרתגים וכיבדו אותם.
רבים מאנשי השבטים הצטרפו לעזרובעל ומילאו את שורותיו של הצבא הקרתגי.
רומא עדיין ליקקה את פצעיה משורות התבוסות שהנחיל לה חניבעל 10 שנים קודם לכן, והרומאים היו מבועתים מהמחשבה שייאלצו להילחם בו ובאחיו בבת אחת על אדמת איטליה.
הקונסולים גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור נבחרו בחופזה ונשלחו להתעמת עם חניבעל ועזרובעל בהתאמה.
בתחילה אף אחד מהם לא יצר מגע עם צבאות הקרתגים.
בשלב זה של המלחמה היו צבאו של חניבעל מדולדל, והוא נמנע מלהיכנס לקרב חזיתי עם כוחותיו של נרו שמנו כ-45,000 איש.
בינתיים נסוג סלינטור בזהירות בפני עזרובעל, כשהוא מאפשר לו לחצות דרומה מעבר לנהר המטאורוס עד העיר סנה.
עזרובעל שלח שליחים לחניבעל על מנת להודיע כי הוא מתכנן לפגשו בדרום אומבריה, אך השליחים נתפסו בידי הרומאים ותוכניותיו נפלו לידי נרו.
נרו לקח איתו לגיון אחד, ובלא ידיעת חניבעל יצא במסע מזורז צפונה.
בדרכו תגברו את כוחו מתנדבים רבים.
נרו הגיע במהירות למחנהו של סלינטור, שעמד כ-800 מטרים מדרום למחנהו של עזרובעל.
הגעתו בחסות החשכה הסתירה מהקרתגים את נוכחות צבאו במחנה.
עזרובעל החל בהכנות לקרב, אך התצפיות שלו גילו כי הצבא הרומאי גדל משמעותית.
הוא נזכר כי שמע תרועת חצוצרות במשך הלילה, והסיק כי הוא עומד עתה בפני שני צבאות רומיים ולא אחד.
כתוצאה מכך, החליט עזרובעל על נסיגה.
בחסות הלילה ניסה עזרובעל לסגת צפונה, ולחצות את נהר המטאורוס כדי להימנע מקרב נגד הכוח הרומי העדיף, ולנסות לחבור לחניבעל בתנאים נוחים יותר.
אולם בשל הצפת הנהר עקב גשמי האביב והמסת השלגים, לא נמצא מקום בטוח לחציה.
הרומאים דלקו אחרי צבאו ולבסוף נאלץ עזרובעל להיערך לקרב.
עזרובעל ערך את צבאו, שכלל חיילים איברים, ליגורים, גאלים ואפריקאים, ואיתם עשרה פילי מלחמה.
הקרב החל במתקפת פרשים רומית שהביסה את פרשי עזרובעל באגפו הימני.
יתר הצבא הקרתגי עמד במתקפה הרומית, ופילי המלחמה אף הצליחו לפרוץ את קווי הרומאים ולזרוע בהלה, אך כיתור האגף הימני של עזרובעל הוביל לבסוף לקריסת המערך כולו.
עזרובעל עצמו נהרג במהלך הלחימה, וצבאו הובס.
ההיסטוריון הרומי ליוויוס מספר שכאשר ראה חניבעל את ראשו של אחיו, הוא הכריז שקרתגו הפסידה כעת במלחמה.
לניצחון הרומי בקרב מטאורוס מיוחסת חשיבות היסטורית מרחיקת לכת, כיוון שאילו הצליח עזרובעל לחבור אל כוחותיו של אחיו ייתכן שצבאם המאוחד היה מצליח להתגבר על הצבאות הרומים ולכבוש את רומא, או שהיה מאלץ אותה לחתום על הסכם שלום בתנאים נוחים לקרתגו.
עזרה ובצרון חברה לשכון בע"מ היא חברה עירונית של עיריית תל אביב-יפו לענייני שיכון ובינוי.
החברה הוקמה בשנת 1937 על מנת לתת פתרון למצוקת הדיור של פליטי מאורעות תרצ"ו וכזרוע הביצועית של עיריית תל אביב.
לאורך השנים ביצעה החברה עבודות שיקום ובנייה רבות בכל רחבי העיר.
בין היתר ניתן למנות את הקמת שכונת יד אליהו במזרח תל אביב, שיקום שכונת כרם התימנים, שיפוץ בניין עיריית תל אביב, שימור בתים ברחוב ביאליק, שיקום מתחם התחנה במנשייה, הריסת אולם אוסישקין, הריסת מבנה הסינרמה, בניית בתי ספר רבים ועוד.
החברה מחולקת לשני אגפים: אגף הנדסה ואגף התחדשות עירונית.
האגף להתחדשות עירונית, בין היתר, מציע תהליך של ארגון דיירים ופינוי-בינוי, ללא עלות מצד בעלי הדירות.
החברה אחראית על תכנון, ניהול וביצוע עבודות ציבוריות בעיר תל אביב-יפו.
במסגרת פעילות זו עוסקת החברה במגוון נושאים:
שיפוץ והקמת מוסדות ציבור וחינוך בעיר
אחזקת מוסדות חינוך וציבור - במסגרת זו מוענקים שירותי אחזקת שבר למאות מוסדות בעיר
כמו כן החברה מחזיקה במספר עיסוקים נוספים:
ניהול הנכסים שבבעלותה, רובם באזור שכונת יד אליהו בתל אביב.
משמשת כחברת כוח אדם, בעיקר לעיריית תל אביב-יפו.
חברת עזרה ובצרון משתפת פעולה עם האגודה לתרבות הדיור הפועלת למען החדרת מודעות ודרכי פעולה לשמירה על הרכוש המשותף וטיפוח איכות החיים בבית המשותף.
כמו כן האגודה מספקת שירותי ייעוץ והדרכה לענייני הבית המשותף כגון ייעוץ משפטי, ייעוץ הנדסי, ייעוץ אדריכלי, ייעוץ גינון, ייעוץ למקלוט.
מיכל פרנק (נובמבר 2025 - הווה)
עזרובעל, המכונה "הקירח" (Hasdrubal Calvus), היה מצביא קרתגי שנשלח בראש צבא אל סרדיניה, במהלך המלחמה הפונית השנייה, כדי לסייע ליושבי האי למרוד ברומא.
המרד שהצית ראש השבט הסרדיני המפסיקורה בשנת 215 לפנה"ס עורר תקווה בקרב מנהיגי הקרתגים כי יוכלו להשיב לעצמם את השליטה באי, שניטלה מהם בעקבות מפלתם במלחמה הפונית הראשונה.
על כן, כשפנה אליהם המפסיקורה בבקשת סיוע, לא היססו, והעמידו את עזרובעל בראש צי וצבא השווים בגודלם לאלו אשר נשלחו אל מאגו הנלחם בהיספניה (ספרד).
סערה עזה הסיטה את צי המשלוח מנתיבו, האוניות נטרדו אל חופי האיים הבלאריים, ושם התעכבו זמן רב לצורך תיקון הנזקים החמורים שנגרמו להן.
בינתיים קיבלו האירועים בסרדיניה מפנה לרעה מבחינת עזרובעל, אך חרף כך הוא הנחית את כוחותיו באי וצירפם לאנשיו של המפסיקורה.
השניים פשטו על אדמות השבטים האוהדים את הרומאים וכבר היו לוכדים את קאראליס (Caralis), בירת הפרובינקיה, אלמלא נתקלו בצבאו של מאנליוס.
הקרב בין הצדדים הסתיים במפלה מוחצת של הקרתגים ובעלי בריתם.
עזרובעל עצמו נפל בשבי והובל בתהלוכת ניצחון שערך מאנליוס ברומא.
ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהחיבור: Smith, W.
עזרובעל בן גיסקו או עזרובעל גיסקו (לטינית: Hasdrubal Gisco; מת ב-202 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי, שנלחם נגד הרומאים בהיספניה (ספרד) ובצפון אפריקה במלחמה הפונית השנייה.
ייתכן שהיה בנו של גיסקו.
לאחר תבוסת עזרובעל ברקה בקרב דרטוסה, אביב 215 לפנה"ס, נשלח עזרובעל בן גיסקו עם צבא מקרתגו להיספניה.
עם בואו נסתיימה התקופה בה הפיקוד בספרד היה בידי בני משפחת ברקה בלבד.
ב-212 לפנה"ס החליטו שני המצביאים הרומיים בהיספניה, פובליוס קורנליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס, ליטול את יוזמת הלחימה לידיהם.
פובליוס סקיפיו יצא להתנגשות עם צבא הקרתגים בפיקודם של עזרובעל ומאגו ברקה, אשר תוגבר על ידי פרשים נומידים בהנהגת מסיניסה.
בקרב ליד קאסטולו הובסו הכוחות הרומיים ופובליוס סקיפיו נהרג.
מיד לאחר הניצחון מיהר עזרובעל גיסקו לצרף את חייליו לצבא עזרובעל ברקה, ובכוחות משותפים הצליחו השניים לגבור על גנאיוס סקיפיו ליד אילורקה ולזכות בניצחון נוסף.
גנאיוס עצמו נהרג בקרב, פחות מחודש לאחר נפילת אחיו פובליוס.
ב-207 לפנה"ס שהה עזרובעל גיסקו ליד גאדס (קדיס) בדרומו של חצי האי האיברי, שם הצטרף אליו מאגו ברקה.
ב-206 לפנה"ס גייס עזרובעל כוחות רעננים והגדיל את צבאו ל-70,000 רגלים ו-4000 פרשים.
ברם, היתרון המספרי לא הועיל לשני המצביאים הקרתגים, אשר הוכו מכה קשה על ידי סקיפיו אפריקנוס, בנו של פובליוס סקיפיו, בקרב איליפה.
בעקבות הקרב איבדה קרתגו סופית את אחיזתה בספרד.
עזרובעל שב לצפון אפריקה ושכנע את סיפאקס, ראש שבט ברברי במערב נומידיה, לכרות ברית עם קרתגו נגד רומא.
בתמורה העניק לו את בתו סופוניסבה לאישה.
כשנחת סקיפיו בצפון אפריקה ב-204 לפנה"ס, התייצבו מולו עזרובעל וסיפאקס בחילות מאוחדים המונים 80,000 רגלים ו-13,000 פרשים.
בעוד המשא ומתן לסיום המלחמה נמשך, הגיע סקיפיו בהחבא יחד עם בעל בריתו החדש, ראש השבט הנומידי מסיניסה, אל מחנה הקרתגים וסיפאקס והעלה אותו באש.
פוליביוס מספר, כי מספר החללים בקרב הקרתגים והנומידים בעלי בריתם הגיע ל-40,000.
סיפאקס שוכנע, כפי הנראה על ידי אשתו סופוניסבה, שלא לנטוש את הקרתגים.
לאחר שתוגברו על ידי 4,000 חיילים היספניים, יצאו שוב עזרובעל וסיפאקס לקרב.
השניים הוכו מכה ניצחת, זו הפעם השנייה, על ידי סקיפיו ומאסיניסה בקרב המישורים הגדולים (203 לפנה"ס).
עזרובעל שב לקרתגו ושם שלח יד בנפשו, כדי לא לעמוד למשפט העם.
כישרונו הצבאי של עזרובעל נפל מזה של האחים למשפחת ברקה, אם כי ליוויוס מתארו כטוב והמוכשר במצביאים שהעמידה המלחמה לאחר שלושת בניו של חמילקרת.
במקום אחר בספרו מצטט ליוויוס דברים פחות מחמיאים שהשמיע פאביוס מאקסימוס, אשר תיאר את עזרובעל כמי "שאין כמוהו במצביאים מהיר לנוס".
הוא ניחן בכישרון דיפלומטי מופלא, ושלוש פעמים הצליח לגייס צבאות גדולים, בהיספניה ובאפריקה, לאחר מפלות צורבות.
פוליביוס מספר כי ניסה להוציא סכום כסף גדול מידיו של ראש השבט ההיספני אנדובאלס, אותו תיאר כידידם הנאמן ביותר של הקרתגים בהיספניה.
כשסירב אנדובאלס לבקשתו, טפל עליו עזרובעל אשמת שווא ואילצו למסור את בנותיו כבנות-ערובה.
עזרי טרזי (נולד ב-12 במרץ 1962 בירושלים) הוא מעצב ישראלי בעל שם בינלאומי, יוצר, אוצר, תאורטיקן ויזם.
פרופסור מן המניין, ועומד בראש התוכנית ללימודים מתקדמים בעיצוב תעשייתי, וראש מרכז היזמות והחדשנות t-hub בטכניון.
בעבר שימש כפרופסור מן המניין, וכיהן כראש המחלקה לעיצוב תעשייתי וכמייסד התוכנית לתואר שני בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
נולד בשכונת בית הכרם בירושלים, ולמד בבית הספר יפה נוף, ובתיכון ליד האוניברסיטה.
בוגר קורס חובלים שיט, ושירת כקצין משמרת וקצין מחלקת גנ"ק בסטי"ל בחיל הים.
שירת כמדריך בקורס חובלים בסדיר ובמילואים.
בוגר בצלאל (1990) במחלקה לעיצוב תעשייתי.
עבד בחברת בצלאל מחקר ופיתוח, ולאחר מכן הקים את סטודיו טרזי (1996).
היה בין מקימי סניף IDEO בישראל, וב-2001 חזר לנהל את סטודיו טרזי.
החל ללמד בבצלאל בשנת 1992 בקורסי סטודיו לעיצוב, וב-1994 התקבל כחבר סגל בחצי משרה.
ב-1996 התמנה להיות ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, וכיהן בתפקיד שתי קדנציות מלאות עד שנת 2004. ייסד את תוכנית התואר השני בעיצוב תעשייתי בבצלאל בשנת 2003 (תוכנית החלוץ של בצלאל לתואר שני), וסיים לעמוד בראשה בשנת 2012.
הקים את תוכנית ההתמחות הפוסט-אקדמית d-Vision עבור קבוצת כתר, במתחם חדשנות של הקבוצה על חוף הים בהרצליה ועמד בראש התוכנית בשבע שנות קיומה החל מ-2005 ועד ל-2012. המרכז יצר עבור קבוצת כתר עשרות מוצרים חדשים ומצליחים, עד למכירתה.
סטודיו טרזי בניהולו העניק שירותי ייעוץ בתחומי עיצוב ואסטרטגיה, ניהול עיצוב, עיצוב תעשייתי ועיצוב ממשקים לחברות הגדולות במשק הישראלי כמו אלקטרה, תדיראן, אמקור, בזק, וטבע.
הסטודיו היה שותף להקמתן של חברות הזנק רבות כמו זנית-סולאר, ספראקאפ, מג'ינק, זוטאקור, וכו'.
עבודותיו כיוצר בעיצוב הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובחו"ל, כולל המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (2005), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006).
הציג תערוכת יחיד במסגרת אירועי ארט-בזל 2008, ועבודתו נבחרה להשתתף בטריאנלה של מוזיאון קופר יואיט לעיצוב לשנת 2010. חלק מעבודותיו הפכו לאובייקטים של חברות העיצוב המובילות בעולם כמו חברת EDRA האיטלקית.
עבודותיו פורסמו במאות כתבות במגזינים ברחבי העולם וצטטו בעשרות ספרי עיצוב.
ב-2013 פרסם את ספרו: Dז - חדשנות דרך חשיבה עיצובית.
הספר מפרק את התהליך לשבעה שלבים הלקוחים ממטפורה חקלאית מחריש לקציר ועוסק בחשיבות של חשיבה עיצובית ליצירת מוצרים, שירותים ומערכות חדשים.
זכה בפרס משרד המדע, התרבות והספורט לשנת 2002, ופרס ראשון של משרד המסחר והתעשייה 2010. תוצרי הסטודיו זכו במספר פרסים בינלאומיים, ותוצרי עבודות רבים עם d-Vision זכו לסדרת פרסים יוקרתיים כמו חמישה פרסי Red Dot, ופרס שנתי של המגזין ID.
ב-2022 השתתף בכנס בהובלת פרופסור נועה שנקר באיי גלאפגוס, בו הציע דרכים לשקם את האלמוגים שנהרסו באזור עוד בשנות ה-90 באמצעות הדפסת תלת מימד.
לשעבר חבר הפורום לקידום העיצוב במשרד התמ"ת החל משנת 2001 - 2010
לשעבר חבר גוונים (מחזור ב') בין מייסדי בית תפילה ישראלי החל מ-2005
לשעבר חבר המועצה להשכלה גבוהה החל משנת 2007 ועד ל-2017.
לשעבר, חבר ועד מנהל בית מדרש חילוני אלול, ירושלים.
טרזי נשוי למיכל רונן ולהם בת ובן.
הרב עזריאל זליג אוירבך (נולד בשנת ה'תרצ"ח, 1938) הוא רב קהילת "חניכי הישיבות" בשכונת בית וגן בירושלים, מנהיג הזרם המרכזי בפלג הירושלמי, נשיא ועד הרבנים של ארגון איחוד הצלה, ויו"ר ועד הרבנים לענייני צדקה.
בעבר היה חבר בד"ץ שארית ישראל.
נולד בשכונת שערי חסד בירושלים, לרב שלמה זלמן אוירבך.
בילדותו למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק.
נישא ללאה (ה'תרצ"ח - ח' בסיוון ה'תש"ע), בתו של הרב יוסף שלום אלישיב.
במשך השנים היה נוהג חמיו הרב אלישיב לשהות בביתו בשכונת בית וגן בזמנים מיוחדים, בסעודת פורים ובחופשות.
בשאלות הלכתיות שונות היה מפנה אליו חמיו את השאלות, ובפרט בזמנים בהם היה שרוי בחולשה או בחופשה בביתו.
כן היה הרב אלישיב שולח אותו בשליחויות שונות בענייני הלכה וכשרות.
שימש לאורך השנים כראש ישיבה במספר ישיבות בירושלים, בהן ישיבת אמשינוב וישיבת טורדא.
משמש כרבה של קהילת חניכי הישיבות בשכונת בית וגן בירושלים, נשיא ישיבה קטנה משכן שלמה בירושלים ונשיא ישיבת תורת משה - הרב לייזרוק, והיה חבר "בד"ץ שארית ישראל".
מעורב בתחומי העסקנות הציבורית החרדית.
מכהן כיושב-ראש ועד הרבנים לענייני צדקה, נשיא ועדת הרבנים של ארגון איחוד הצלה, חבר בוועד הרבנים של הגמ"ח המרכזי, חבר הנהלת ישיבת קול תורה וחבר ועד הרבנים המייעץ לארגון "עזר מציון".
עומד בראש בד"ץ "משמרת חומותינו" העוסק בענייני טכנולוגיה.
לאחר פטירת אחיו הרב שמואל אוירבך, החל לכהן כחבר במועצת גדולי עולם התורה של תנועת בני תורה.
לאחר פטירת הרב אשר דויטש בדצמבר 2024, מונה הרב אוירבך מונה לממלא מקומו.
היה נשוי ללאה (לבית אלישיב) ולבני הזוג לא היו ילדים.
כשנתיים לאחר פטירת רעייתו ולאחר פטירת חמיו, נישא בחשוון תשע"ג לאחייניתה של אשתו הראשונה, מינה, אלמנת הרב אברהם (בן הרב שלמה) אלישיב.
אחיו היה הרב שמואל אוירבך.
לפי פרסום בעיתון "הפלס" הרב אוירבך פסק כי מותר לחלל שבת בכדי לפטור בחורי ישיבות משירות צבאי, עם זאת הרב אוירבך רואה בחללי צה"ל כקדושים.
לבושי עוז - סדרת ספרים ובהם שיעוריו בהלכות תפילה, חול המועד, בשר בחלב, תערובות, נדה, ומזוזה ומעקה.
מנשים באוהל - ספר זיכרון לע"נ מרת לאה אויערבאך ע"ה וחידושי הלכה מהרב עזריאל אויערבאך.
עזרובעל בן חנו (בפיניקית: 𐤏𐤆𐤓𐤁𐤏𐤋, "עזרבעל", ביוונית: Ἀσδρούβαν, בלטינית: Hasdrubal) היה מצביא קרתגי שנלחם נגד הרומאים במלחמה הפונית הראשונה (241-264 לפנה"ס).
הוא נזכר לראשונה כאחד משלושת המצביאים שנבחרו על ידי הקרתגים להדוף את הצבא הרומי שפלש לאפריקה ב-256 לפנה"ס.
בקרב שניטש בין הצדדים ליד אדיס נחלו הקרתגים מפלה מוחצת, אשר לדעת ההיסטוריון היווני פוליביוס נגרמה "לא בשל מורך לבם של החיילים, אלא בגלל סכלותם של מפקדיהם" וחוסר ניסיונם.
בעקבות התבוסה מסרו הקרתגים את הפיקוד על הצבא לידי קסאנתיפוס "הספרטני", שהצליח להכות את חילות הרומאים בקרב בגרדס (255 לפנה"ס).
פוליביוס כותב, כי לאחר חילוץ שרידי הצבא הרומי מאפריקה ואובדנו בסערה בים ליד קמארינה (קיץ 255 לפנה"ס), נשלח עזרובעל אל ליליבאיום עם תגבורת של חיילים ומאה וארבעים פילים, כדי לנצל את מפלת הרומאים ביבשה ובים להשבת שליטת קרתגו באי.
ברם, כפי הנראה אירע הדבר שנתיים אחר כך, ב-253 לפנה"ס, לאחר האובדן השני של הצי הרומי, בשובו מן הפלישה השנייה העקרה לאפריקה.
עזרובעל, מכל מקום, לא נחל השגים צבאיים משמעותיים כלשהם, בין בשל מצביאותו בין בשל חששם של הרומאים מפני פילי המלחמה הקרתגים, כפי שכותב פוליביוס.
בקיץ 250, לאחר שנודע לו כי אחד הקונסולים חזר לאיטליה עם מחצית הצבא והקונסול השני, לוקיוס קאיקיליוס מטלוס, נמצא עם שני לגיונות בפנורמוס, יצא עזרובעל מליליבאיום כדי למשוך אותו ללחימה ולהכריעו.
קאיקיליוס פיתה את עזרובעל לקרב את כוחותיו אל חומות העיר לעמדה נחותה, והכה את חייליו ואת פיליו מכה ניצחת.
הניצחון בקרב פנורמוס עודד את רוחם של הרומאים, והם נערכו שוב – זו הפעם השלישית – לפלוש לאפריקה.
לדברי ההיסטוריון הביזנטי זונאראס הצליח עזרובעל להינצל מן הקרב, אך נקרא לשוב אל קרתגו והוצא להורג בצליבה.
עֲזריאל הוא, לפי מסורות יהודיות, נוצריות ואסלאמיות, מלאך הממונה ברקיעים העליונים.
פירוש השם עזר-אל הוא "האחד לו עוזר האל", והוא נובע ככל הנראה ממעמדו של עזראל כבעל הדרגה העליונה מבין המלאכים, כמו גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל.
במקרא לא מוזכר מלאך בשם זה, אך הוא מופיע כשם אדם בספרי המקרא המאוחרים: עזרא י, מא, נחמיה יא, יג ודברי הימים א, כה, יח;
עזראל מופיע בספר הזוהר פרשת ויקהל דף רמ"ט, ובספר זוהר חדש פרשת בלק.
גם בספר הרזים מוזכר המלאך עזריאל.
באסלאם, המלאך עזראל ("עזראיל") הוא מלאך המוות, אחד מארבעת המלאכים הראשיים לצד מיכאיל (מיכאל), ג'יבריל (גבריאל), ואיסרפיל.
עזראל שוכן ב"רקיע השלישי" ומתואר כמלאך עצום מידות, בעל ארבעה פרצופים וארבעת אלפים כנפיים, שכל גופו מורכב מאין-ספור עיניים ולשונות המייצגים את בני האדם המאכלסים את כדור הארץ.
הוא יהיה האחרון למות, תוך שהוא רושם בספרו ומוחק את שמות האנשים שחיו ומתו עלי אדמות.
בקוראן הוא אינו נזכר בשמו המפורש אלא מכונה בשם "מלאךּ אל-מות" (מלאך המוות).
על אף מעמדו הרם במסורות האסלאמיות הוא מתואר כמלאך שהוא כפוף לחלוטין לרצון האל ומביע כלפיו "הערצה עמוקה".
דמותו של עזראל מופיעה בסרט דוגמה מ-1999 לצד המלאך מטטרון, שם הוא מוצג כממונה על שני מלאכי חבלה המנסים להכחיד את היקום.
קיים גיבור על בשם "עזראל".
בסדרה לוציפר מופיעה דמותו של עזראל בדמות אישה בתור מלאך המוות.
עזרה זֹהר (ספטמבר 1922 – 3 בפברואר 2014) היה רופא ישראלי, ממקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ופעיל פוליטי.
מחקרו הוביל לביטול "משמעת המים" בחילות השדה בצה"ל.
זהר נולד בווינה בירת אוסטריה, בנו של המחנך איש "השומר הצעיר" ד"ר צבי זהר.
בילדותו עברה המשפחה ללודז' בפולין, האב שימש מורה ומדריך נוער ועזרה "למד לפטפט בפולנית".
כשהיה עזרה בן 6 עלתה המשפחה לארץ ישראל.
עזרה גדל בתל אביב ולמד זמן מה בבן שמן, לאחר מכן למד בבית הספר "תל נורדאו" עם משה שמיר ובנימין גלאין.
לאחר מספר שנים חזרה המשפחה לוינה, והוריו של עזרה נפרדו.
אביו של עזרה חזר לפולין ועזרה נשאר עם אמו בווינה.
ב-1934 חזר אביו של עזרה לישראל ועזרה הצטרף אליו.
לאחר החזרה לישראל התגוררו עזרה ואביו בקיבוץ משמר העמק, ועזרה השתלב בקבוצת ילדים דוברי גרמנית.
בנעוריו למד עזרה בשומריה, המוסד החינוכי של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר בקיבוץ.
לדבריו, בשנים אלה ספג את האמונה בשחרור העם מהגלות ויישובו בארץ ישראל ויצירת משטר כלכלי שבו יהיו לכל אדם אפשרויות וזכויות שוות ובו תגן החברה על החלשים ואת ההזדהות עם הרעיונות שלימים עמדו בבסיס גוש אמונים.
באותן שנים היה מקורב לחוגי הכנענים והיה חבר בתנועת "העברים הצעירים" ובקבוצה שהוציאה לאור את כתב העת "אלף".
עזרה שירת בפלמ"ח בין 1942–1944. ב-1947 הוא יצא ללמוד רפואה באוניברסיטת ז'נבה יחד עם חברו דניאל הרמן.
עם פרוץ מלחמת השחרור מונה להעביר קורס מ"כים במחנות העקורים בנמי שבאיטליה.
בעת ההפוגה הראשונה חזר ארצה והתגייס לחיל הרפואה.
עם תום מלחמת העצמאות חזר לשווייץ לסיים את לימודיו וב-1950 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
סמוך לפני כן, בדצמבר 1949 נישא לללה פינקלשטיין ובהמשך נולדו לזוג שתי בנות.
הם התגוררו במשמר העמק ולאחר מכן בירושלים.
זהר התמחה ברפואה פנימית בבית החולים תל השומר.
עם שובו משווייץ לישראל התגייס זהר לחיל הרפואה.
החוקרים הגיעו עוד למסקנה שאין צורך בלקיחת תוספי מלח.
ב-1963 פרסם מחקר שטען שהנגב הצפוני הוא המתאים ביותר להתיישבות בישראל מבחינה אקלימית.
זהר פיקד על בית החולים הפיקודי ברפידים במלחמת יום הכיפורים, ולאחריה השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף.
זהר היה חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב-יפו לשנת 1964/1965, ביחד עם פרופ' הרי הלר וד"ר יוסף גפני.
בין 1967–1985 ניהל את המחלקה הפנימית בבית החולים שיבא.
ב-1967 הקים ועמד בראש המרכז לפיזיולוגיה רפואית בבית החולים שיבא (שלימים נקרא "מכון הלר למחקר רפואי").
במקביל לימד באוניברסיטת תל אביב.
ב-1966 הועלה לדרגת פרופסור חבר.
ב-1970 מונה למועצה הלאומית למחקר ופיתוח.
הוא שימש גם כיועץ תזונתי לחברת "שומרי משקל" בישראל והיה מהרופאים שנתנו חוות דעת ליהושע בן-ציון, שהביאה לשחרורו המוקדם מהכלא.
החל מ-1982 שימש כמרצה במכללת אריאל (לימים אוניברסיטת אריאל בשומרון).
זהר נפטר ב-3 בפברואר 2014 ונקבר למחרת בהר הזיתים, בירושלים.
הוא מונצח בטיילת על שמו בשכונת גבעת המבתר בירושלים.
בסוף שנות ה-60 יצא למאבק ציבורי בעד חימום הכיתות בבתי הספר.
בתחילת שנות ה-70 היה פעיל למען איכות הסביבה וקרא להקמת רשות לאקולוגיה.
הוא הקים ועמד בראש האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
זהר היה חבר במזכירות גוש אמונים.
הוא חבר לאריק שרון להקמת מפלגת שלומציון ועמד בראש ועדת המצע של המפלגה.
לקראת הבחירות לכנסת העשירית פרש ממנה, הקים מפלגה משלו בשם "עצמאות", ועמד בראשה במשך שתי מערכות בחירות, אך זו לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.
מפלגה זו הוקמה על בסיס המסר שניתן להגיע לעצמאות כלכלית (ובמפורש לוותר על עזרתה הכלכלית של ארצות הברית), בין היתר בעזרת ביטול מס ההכנסה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים החליט זהר להקדיש את זמנו הפנוי להוצאת ספר שיציג את עוולות המשטר הריכוזי במדינת ישראל במטרה לאפשר יותר חופש כלכלי.
לטענתו, המשאב העיקרי של מדינת ישראל הוא היכולת לפתח תעשיית מדע, אך ניצול המשאב נמנע על ידי הריכוזיות של השלטון, שגרמה לכוחות מדעיים רבים לרדת מישראל.
בשנת 1994 פרסם את הספר "פילגש במזרח התיכון", בהוצאת דביר, שאף תורגם לאנגלית.
בספרו זה טען כי התמיכה האמריקאית רבת השנים בישראל גורמת לפגיעה באינטרסים ישראלים, מחלישה את היכולת הצבאית של ישראל וגורמת לדה-לגיטימציה של ישראל בעולם.
זהר אף עמד בראש ועדת ההיגוי של מרכז אריאל למחקרי מדיניות וכתב בירחונו "נתיב".
הוא פרסם ניירות מחקר על הדמוגרפיה הפלסטינית.
הצטרף לפורום נהלל, התומך ברעיון ארץ ישראל השלמה.
יוסי ברנע הגדיר את הייחודיות בעמדותיו של זהר: .
עזרה זהר ומרדכי ניר, הגוף ותפקודו: ספר לימוד לפיזיולוגיה, אנטומיה ותזונה, תל אביב: אשמון, 1967.
האדם ומזונו, חיפה: הוצאת שקמונה, 1971.
בצבת המשטר: או, מדוע אף אחד לא קם, ירושלים: שקמונה, 1974. (ראה אור במהדורות נוספות)
עזרה זהר, בהשתתפות יאיר שפירא ובעזרת צוות היחידה לפיזיולוגיה סביבתית במכון הלר, אדם ואקלים; איורים: חיה בכר, ירושלים: כתר, 1980.
איך יוצאים מזה?, תל אביב: הוצאת אדם חופשי – עצמאות, תשמ"ה 1985. (ביקורת על השיטה הכלכלית)
בריאות ללא אמונות תפלות, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ז 1987.
פילגש במזרח התיכון, תל אביב: דביר, תשנ"ד 1994. (ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1999)
ע' זהר (עורך), אקולוגיה: החברה המודרנית והסביבה, תל השומר: האגודה הישראלית לאקולוגיה, 1971. ("על פי הרצאות בימי עיון של רשות שמורות הטבע והאגודה הישראלית לאקולוגיה")
עזרה זהר (עורך), המדבר: עבר הוה עתיד, תל אביב: רשפים, תשל"ז.
("בעקבות סימפוזיון שנערך באוניברסיטת תל אביב")
עזרה זהר (עורך), מה קורה פה?: מדינת ישראל – עובדות יסוד, שערי תקוה: מרכז אריאל למחקרי מדיניות, תשס"ב 2002.
עזרה בדרך הוא אלבומו השני של נעם רותם שיצא בשנת 2007. האלבום זכה לביקורות חיוביות ונבחר על ידי גלי צה"ל לאחד מחמשת אלבומי העשור.
עזרה בדרך הוא אלבום קונספט הנוגע בנושא של מוות, שכול וחולי.
השירים נוצרו בעקבות מחלת הסרטן של אשתו.
כל השירים בתקליט, למעט השיר חרב דמוקלס (תרגום של שירו של לו ריד) והשיר עולה ויורד שנכתב בהשראת השירים I Hung My Head ו-Hurt של ג'וני קאש (במקור של סטינג וניין אינץ' ניילז, בהתאמה), נכתבו והולחנו על ידי רותם עצמו.
לני בן בשט: תופים, כלי הקשה, פסנתר, המונד, קלידים, גיטרות, קולות
בשנת 2012 ביצעה הזמרת מור פולנוהר את השיר במסגרת הסדרה גאליס.
"מופע הסיוע לשף" הוא הפרק ה-27 בקומדיית המצבים המונפשת "סאות' פארק".
הוא שודר לראשונה ב-7 באוקטובר 1998, במסגרת עונתה השנייה של הסדרה.
הפרק מציג פרודיה על המשפט שבו זוּכּה או.
סימפסון מאשמת רצח, ובפרט על עורך הדין ג'וני קוקרן שייצג את סימפסון במשפט, תוך הצגתה של אסטרטגיה משפטית פרודית בשם "הגנת צ'ובאקה".
בעקבות הפרק, בו התארחו מספר מוזיקאים בעלי שם, יצא לאור אלבום ראשון המבוסס על המוזיקה ב"סאות' פארק", בשם "Chef Aid: The South Park Album".
האלבום כולל גרסאות מורחבות של הקטעים המוזיקליים המופיעים בפרק שהוקלטו במיוחד עבור האלבום.
שף מגלה כי להיטה החדש של אלאניס מוריסט הוא שיר שהוא עצמו חיבר 20 שנה קודם לכן, לפני שנטש את שאיפותיו המוזיקליות.
הוא יוצר קשר עם מנהל בחברת התקליטים ומבקש ששמו יוצג כמלחין השיר, תוך הצגת הקלטה בת 20 שנה של עצמו שר את השיר.
חברת התקליטים מסרבת ובנוסף שוכרת את שירותיו של עורך הדין ג'וני קוקרן ותובעת את שף על הטרדה.
קוקרן משתמש בנאומו בטיעונים בלתי הגיוניים תוך הצגת תמונתו של "צ'ובאקה", דמות מתוך סדרת סרטי "מלחמת הכוכבים":
עורך הדין המייצג את שף, קייל ברופלובסקי, מכנה את הדברים "הגנת צ'ובאקה".
קוקרן מביא לניצחונה של חברת התקליטים ולקביעת עונשו של שף, בחירה בין תשלום קנס גבוה תוך 24 שעות לבין ארבע שנות מאסר.
שף מחליט שלא לוותר על כל רכושו לטובת מנהלה החמדן של חברת התקליטים, ובמקום זאת מחליט לשכב עם כל נשות העיר עבור כסף, במטרה לגייס סכום כסף מספיק לשם שכירתו של קוקרן כך שיוכל הוא עצמו לתבוע את חברת התקליטים.
בינתיים, מר גריסון מבחין בניסיונות להתנקש בחייו של מר מקל - הוא מוצא אותו בתוך סיר מים רותחים ומאוחר יותר שבור לחצי.
גריסון תולה את האשם במר כובע, יוצא מביתו באמוק כשהוא לבוש בתחתונים בלבד, ונלקח לבית הכלא.
שף, שנכלא אף הוא לאחר שכשל בגיוס סכום הפיצויים, מנסה להסביר לגריסון כי "בני זוגו" אינם דמויות מציאותיות, אך מר כובע פורץ את קיר בית הכלא במכונית ומחלץ את השניים.
הבנים מנסים לסייע לשף באספת מוזיקאים שונים שעצותיו של שף סייעו להם בתחילת דרכם, לשם הפקתו של מופע צדקה שמטרתו גיוס שכרו של קוקרן.
מנהל חברת התקליטים מחבל בהופעה אך ניסיונם של הבנים נוגע ללבו של קוקרן, שנאות לייצג את שף בחינם בתביעה הנגדית.
קוקרן משתמש שוב בהגנת צ'ובאקה (תוך שהוא מציג בפני המושבעים בובה של קוף, דבר שגורם לראשו של אחד מהם להתפוצץ) ומביא לניצחונו של שף, בעוד שמר גריסון ומר כובע משלימים וחוזרים להיות בני זוג.
טיעונו האחרון של קוקרן, "אם צ'ובאקה חי על אנדור, עליכם לזַכּות את הנאשם!
ההגנה סיימה" מהווה פרודיה על פנייתו של קוקרן לחבר המושבעים במשפטו של או.
סימפסון: "אם הכפפה איננה מתאימה, עליכם לזכות!" - בהתייחסות לנקודה מוקדמת יותר במשפט בה התבקש סימפסון לנסות לעטות על ידו כפפה מכוסה בדם שנמצאה בזירת הרצח, אך הכפפה לא התאימה.
בעקבות שידור הפרק, החל המושג "הגנת צ'ובאקה" להופיע בשיח הציבורי בארצות הברית, לשם תיאור אירוני של נאומי הגנה שנועדו לבלבל ואף להתיש את חבר המושבעים.
הגנת צ'ובאקה תוארה כ"מצב שבו אדם מאשש את טענותיו בדברים כה מקוריים בחוסר ההיגיון שבהם עד שמוחו של המאזין נכבה כליל".
בשפה העברית השימוש במושג "הגנת צ'ובאקה" נדיר.
דוגמה לכך הופיעה במאמר ב"הארץ" העוסק בעבירות מחשב.
בסצנה המציגה את מופע הסיוע לשף התארחו הזמרים ג'ו סטראמר (הקלאש), אוזי אוסבורן, אלטון ג'ון, מיט לוף, ריק ג'יימס ו-DMX, והלהקות רנסיד, Ween ופריימוס.
בהמשך 1998 יצא לאור אלבום קומי הנושא את שם הפרק וכולל 21 שירים, בהם הרחבות של קטעי השירים המופיעים בפרק זה ובפרקים קודמים בסדרה, לכדי שירים מלאים.
האלבום כלל שירים מסוגות שונות והגיע למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים האוסטרלי ולמקום ה-16 במצעד האמריקאי.
עזראל הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס "באטמן" ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman: Sword of Azrael #1 אוקטובר 1992 והיא נוצרה על ידי הכותב דניס אוניל והמאייר ג'ו קסאדה.
שמו מבוסס על מלאך המוות עזראל.
עד כה נטלו את זהותו של עזראל שתי דמויות - ז'אן-פול ואלי ומייקל וושינגטון ליין, מתנקשים שנוצרו במסדר סנט דיומא כדי "להשליט את רצונו של האל".
דמותו של ואלי כיכבה בסיפור "באטמן: נפילתו של אביר" משנות ה-90 של המאה ה-20, כמחליפו של באטמן, לאחר שזה האחרון הושבת כליל מפעילות בידי נבל-העל ביין, וכן בסדרה משלו שרצה בין השנים 2003-1995. דמותו נכללה בהרפתקאות משפחת העטלף, שכללה את באטמן, רובין ובאטגירל.
דמותו של מייקל ליין הוצגה בקשת הסיפור "באטמן: הקרב על הגלימה" משנת 2009, והוא לובש גרסה לבנה של תלבושת עזראל.
בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה גותהאם, דמותו של תיאו גאלאבן מגולמת בידי השחקן ג'יימס פריין, והוא צאצא של משפחת דיומא וחבר במסדר של סנט דיומא, אשר מתמרן גורמים שונים בגות'אם סיטי במטרה להפוך לראש העיר.
הוא מצליח במזימתו, אך נהרג בידי ג'ים גורדון ואוסוולד קובלפוט.
גופתו מובאת למתקן המחקר "הגבעה האינדיאנית", שם הוא מוקם לתחייה בידי פרופסור הוגו סטריינג' ללא זיכרונותיו.
סטריינג' גורם לו להאמין כי הוא מלאך המוות עזראל, מחמש אותו בחרב ובחליפת שריון ושולח אותו להתנקש בחיי ג'ים גורדון.
הוא נהרג בידי בוץ' גילזין.
אגודת "עזרה למרפא" היא עמותה ישראלית העוסקת בסיוע לחולים ולמוגבלים, בייעוץ רפואי, בהשאלת ציוד רפואי, בהטסת חולים לטיפול רפואי מחוץ לישראל, ועוד.
העמותה מפעילה מעון לאנשים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית.
העמותה הוקמה ומנוהלת על ידי אלימלך פירר, שבעקבות פעילותו בה זכה בפרס ישראל.
עזרה למרפא הוקמה ב-1979 כבדרך אגב.
אחד מחבריו של פירר נזקק למכשיר רפואי כדי לסעוד את בתו, פירר דאג לייבא את המכשיר באופן אישי, כדי לחסוך בעלויות.
מאז התפשטה השמועה, וצורך במכשירים נוספים גרמו לכך שפירר וחבריו לבית המדרש של חסידות בעלז החלו לעסוק בהשאלה וייבוא של מכשירים רפואיים.
הם הוצרכו לשכור דירה קטנה כדי לאחסן בה את המכשירים הרפואיים שהשאילו לכל דורש.
כך גם החלו לעסוק בייעוץ רפואי, אחד מבני משפחתו עבר אירוע לבבי, במהלך ההיוועצות עם הרופאים עלה הצורך בייעוץ ובהכוונה לדעות נוספות.
במהלך השנים התפתחה האגודה, וכיום ברשותה מספר מבנים בבני ברק, הכוללים את המטה המרכזי, מעון "בית לחיים" ללוקים במוגבלות שכלית התפתחותית, מרכז יום שיקומי, השאלת ציוד רפואי, מרפאת שיניים במחירים מוזלים ומערך אמבולנסים להסעת חולים.
בנוסף נבנה מרכז יום שיקומי בשדרות.
דובר העמותה הוא היועץ האסטרטגי מנחם גשייד.
רוב פעילי העמותה עושים את עבודתם בהתנדבות.
לעזרה למרפא ישנו "חוג ידידים" נרחב, שבראשו יגאל אהובי.
בערבי הצדעה והתרמות הנערכים לארגון משתתפים בכירי התעשיינים בישראל, אמנים ופוליטיקאים בכירים.
בספטמבר 2018 נערך ערב הוקרה במלאת 40 שנה לעזרה למרפא בהיכל התרבות בתל אביב.
יו"ר האירוע היה התעשיין עמי שגיא, נשאו בו דברים פירר והאלוף אמיר אשל.
הופיעו באירוע בין היתר יהורם גאון, צביקה הדר, איל קיציס ואלי יצפאן.
השחקן יובל סמו צילם סרטון מקדים לאירוע בדמותו של "אשר בן חורין" נהג המונית, דמות אותה הוא משחק ב"ארץ נהדרת".
ב-2019, תכננה העמותה לקיים מופע התרמה של העמותה בהיכל התרבות בתל אביב.