tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למד בבית הספר היסודי שז"ר ובחטיבת הביניים על שם דה-שליט ברחובות וסיים את לימודיו התיכוניים בקריית החינוך בן-גוריון בנס ציונה.
במהלך לימודיו בחטיבת הביניים, בשנת 1991, החל לימודי תואר ראשון במדעי החברה והרוח באוניברסיטה הפתוחה, עם התמקדות בתחום מדע המדינה והיחסים הבינלאומיים.
שירת בצה"ל במערך השליטה והבקרה בחיל הים על ספינות הטילים.
לאחר שנפצע במהלך השירות, השלים את שירותו בתחנת החוף "תל רידאן" שבנפת ח'אן יונס, רצועת עזה.
לאחר שחרורו מצה"ל למד משפטים ומנהל עסקים בשלוחה הישראלית של אוניברסיטת מנצ'סטר.
שם, גם השלים לימודי מנהל עסקים בהתמחות במימון ושוק ההון.
למד לתואר שני במשפט מסחרי בתוכנית המשותפת לאוניברסיטת ברקלי ולפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בהמשך השלים כתיבת תזה שעסקה בזכות הייצוג הפוליטי של תאגידים והמשיך ללימודי דוקטורט במשפטים בתחום ניגודי עניינים.
במקביל ללימודיו האקדמיים, בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, היה כתב ב"רשת שוקן" מקבוצת "הארץ", בתחומי הספורט, ביקורת תרבות, מגזין וחדשות.
היה בעל טור בעיתון הכדורגל "ראשון" שפרסמה הרשת בתחילת שנות ה-2000.
מן התמחה במשרדם של עורכי הדין פביאן סלמן ויצחק אבירם, בתחום התובענות הייצוגיות.
בשנת 2002 הוסמך לעריכת דין ובשנת 2003 החל לעבוד כעורך דין עצמאי.
בשנת 2004 חבר לעורכי הדין יעל דולב ויאיר אולמרט.
בשנת 2005 הוסמך כעורך דין (Solicitor) גם באנגליה וּויילס, וכחבר האגודה "".
בשנת 2006 הקים, יחד עם עורך הדין צביקה ברק, את משרד "מן-ברק עורכי דין ונוטריון".
נוסף על פעילותו כעורך דין, מרצה מן לדיני תקשורת ואתיקה עיתונאית באוניברסיטה הפתוחה, לימד בבית הספר לתקשורת של המכללה למינהל את הקורס "עיתונות משנה מציאות" לצד שוקי טאוסיג, עורך העין השביעית.
בשנים 2012–2013 היה ראש "הקליניקה לאכיפה אזרחית ורגולציה" בקריה האקדמית אונו.
לאחר שעזב את תחום העיתונות, המשיך לפרסם מאמרי פרשנות וביקורת בתחומים מקצועיים ובהמשך החל לכתוב כפרשן משפטי באתר "העין השביעית".
מן היה אחד המייסדים בתחילת 2008 של עמותת הצלחה, ומשמש כיועצה המשפטי.
במרץ 2015 התמנה לתפקיד יו"ר עמותת העין השביעית.
זאת, לאחר שהאתר נפרד מהמכון הישראלי לדמוקרטיה.
מן משמש גם כפרשן המשפטי של האתר ואף מייצג אותו בהליכים משפטיים בהם הוא מעורב.
בשנת 2018 הצלחה עתרה יחד עם חדשות 10, לחשיפת "מבצע דרייפוס" בו צוללת "גל" ישראלית הטביעה אנייה אזרחית לבנונית במלחמת לבנון הראשונה.
האירוע, שנחשף לראשונה על ידי אלוף-משנה מייק אלדר, היה אסור בפרסום במשך כ-35 שנה ופורסם רק לאחר עתירות לבג"ץ ולצנזורה.
הפרסום זכה להדים רבים בתקשורת הערבית והבינלאומית.
בשנת 2018 הופיע ברשימת 100 המשפיעים של דה מרקר בעקבות היותו בין המובילים בבקשות חופש מידע שחשפו נתונים חשובים עם ערך לציבור.
בין אלה יומנים של שרים, טיסות של בכירים, נתוני תפיסות וחילוטים אצל חשודים וניגודי העניינים של שופטים, לרבות שופטי העליון.
בנוסף הירבה להגיש בשם עמותת הצלחה תביעות צרכניות ועתירות לבג"ץ.
כך למשל עתירה לקביעת קריטריונים להעמדת שוטרים לדין משמעתי או פלילי במח"ש שהסתיימה בהודעת הפרקליטות על ניסוח הנחיות.
בין השנים 2015–2018 שימש מן כנציג ציבור במועצת העיתונות בישראל והיה חבר בנשיאותה.
במסגרת פעילותו, דרש להפסיק את חברות ישראל היום במועצה.
ב-2018 מן לא נבחר לכהונה נוספת.
מתגורר בהוד השרון עם אשתו רות ושלושת ילדיהם.
אלעד זֶרֶט (נולד ב-27 בנובמבר 1983) הוא סופר, משורר, עיתונאי, עורך, מבקר תרבות וחוקר ספרות ישראלי.
עורך מוסף "ספרות ותרבות" של ידיעות אחרונות ומרצה בחוג לתקשורת במכללת ספיר.
זרט ערך את סדרת השירה של הוצאת עם עובד, והוא זוכה פרס שר התרבות לסופרים בראשית דרכם (2024) על ספרו "המשלוח".
אלעד זרט נולד ב-1983 בקריית אתא.
למד בבית הספר לקציני ים עכו, סיים לימודי עתודה ושירת כצוללן בשייטת הצוללות (שייטת 7).
הוא בעל תואר ראשון בספרות ופילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני בספרות עברית עם התמקצעות בספרות יידיש.
מחקרו עוסק במוטיבים פילוסופיים ביצירתו של הסופר יצחק בשביס-זינגר.
זרט ובת-זוגו, האומנית מייקה אלרוולד, מתגוררים בתל אביב עם שתי בנותיהם.
זרט החל לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות" בשנת 2009. הוא שימש עורך בדסק החוץ, עורך המוסף היומי "24 שעות" ועורך מוסף "ספרות ותרבות" ב-"7 לילות".
במקביל לכך סיקר את תחום הספרות וערך מוספים ספרותיים שקובצו לאנתולוגיות.
זרט כתב תחקירים ומאמרי דעה בנושאים שונים, ובהם תרבות, משבר האקלים, צער בעלי חיים, טבעונות, ממצאים ארכיוניים (כגון המכתבים האבודים של משפחת דיין והשירים הגנוזים של לאה גולדברג).
הוא כותב טור שבועי על משבר האקלים במוסף "ממון שישי" של "ידיעות אחרונות".
ראיין את גדולי הסופרים בישראל ומחוצה לה, ובהם דויד גרוסמן, אברהם ב.
יהושע, אורלי קסטל-בלום, צרויה שלו, מאיר שלו, יהושע קנז, מרגרט אטווד, מייקל שייבון, ג'ונתן פרנזן, יו נסבו, ארי דה לוקה ופול אוסטר, נתן זך וחיים גורי.
בשנת 2011 ייסד את מדור השירה של "ידיעות אחרונות", "שיר ביום", שבו הוא מפרסם מדי שבוע שירים שנכתבו בעברית לצד שירים מתורגמים.
בשנת 2017 מונה לעורך סדרת השירה של הוצאת עם עובד והוציא בין היתר את ספריהם של יותם ראובני, מיטל נסים, שחר מריו מרדכי ואהרן שבתאי.
זרט ערך גם מבחר מקיף ראשון של שירת שבתאי.
בספר זה, שראה אור ב-2021, מובאים הספרים 'קיבוץ' ו'פריז' בשלמותם, קטעים נרחבים מ'חדר המורים', מ'שבע פואמות', מ'ארצנו', מ'שמש שמש' ומ'טניה', וכן קטעים מספרו האחרון של שבתאי בעריכתו של זרט, 'פתחתי דלת, ועמדת שם'.
כן כונסו בספר כתשעים שירים חדשים שנכתבו בשנת הקורונה.
בשנת 2018 שימש זרט חבר בוועדת השופטים לפרס ברנר.
מאז 2018 ובמשך שנתיים פרסם זרט מדי שבוע ביקורות על ספרי פרוזה ושירה במוסף "מסלול" של "ידיעות אחרונות".
עם כניסתו לתפקיד עורך הספרות בידיעות אחרונות, בשנת 2021, ייסד זרט את מוסף "ספרות ותרבות", שגדל והפך למוסף עצמאי, מהבולטים בארץ.
בשנת 2022 היה חבר בוועדת השופטים לפרס ביאליק.
בשנת 2024 נבחר "המשלוח" כאחד מבין שלושת המועמדים הסופיים לפרס ברנשטיין בסוגת רומן עברי מקורי.
2024, פרס שר התרבות לסופרים בראשית דרכם על ספרו "המשלוח".
בנימוקי השופטים נכתב: "תיאורי המשלוחים החיים בספר והרהורי המספר מפורטים, חיים ומצמיתים, אינם נותנים מנוח ומעוררים מחשבה באשר לנפש האדם בכלל ובמצבי קיצון בפרט.
הספר כתוב בכישרון רב הן מבחינת הדמויות המורכבות והן מבחינת מקוריותן של השפה ונקודת המבט, והוא מעלה ומחזק מודעות באשר לסבלם של בעלי החיים, לשאלת המוסריות ביחס אדם-חיה ולשאלות מוסריות אחרות הרלוונטיות לימינו, ומתכתב באופן מעמיק ומשמעותי עם קלסיקות מרכזיות בתרבות".
בשנת 2020 יצא ספר השירים הראשון שלו "שומדבר לא ישתווה" בהוצאת אפיק, וזכה לשבחי הביקורת.
הספר זכה למענק קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
בביקורת שפורסמה במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ", כתב אילן ברקוביץ': "אלעד זרט מצליח לשלב בשירתו בין מסורת וחידוש באופן פורץ דרך.
שירתו הניאו־רומנטית ביסודה, האינטלקטואלית והחכמה במהותה, לא הופכת את בשר השפה על פניו אלא מטפלת בבשר השיר ובמציאות והדמיון, במבדה ובריאליה, בדרך חדשנית ויפה [...] זהו ספר שירים אמיץ ופתיחת דרך מרשימה ביותר למשורר הצעיר".
בשנת 2023 הוציא לאור שני ספרים נוספים — רומן ביכורים "המשלוח", וספר שירה שני "העגל ושירים אחרים" בהוצאת ידיעות ספרים.
"המשלוח", רומן עלילתי בדיוני, המתרחש בשנת 2061, ושבמרכזו עומד אדם בן קולמן, ימאי לשעבר, למשפט על שירותו כקצין מכונות בארגו — אוניית משא שהובילה עגלים וטלאים לשחיטה מאירופה ומאוסטרליה.
בביקורת שפורסמה במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ", כתבה אגי משעול: "'המשלוח' הוא ספר הפרוזה הראשון של אלעד זרט, המתגלה כאן כמספר רב־כישרון.
אי־אפשר להפסיק לקרוא את הרומן טורד המנוחה הזה...
'המשלוח' ו'העגל' מעמידים את אלעד זרט בשורה ראשונה של כותבים שיצירתם מדבבת את האילמים והשקופים שבתחתית הסולם, אלה שקולם לא נשמע.
בין הכותבים דרור בורשטיין, מאיה ויינברג, איל מגד, רון דהן, סבינה מסג, חן ישראל קלינמן והעיתונאית ארנה רינת שלא מניחה לנו להעלים עין מהעוולות.
אבל הכוונה, כך נדמה לי, היא שאנשים יקראו את הספר כיצירה המדברת לא רק על בעלי החיים אלא על הקלות שבה אפשר להסתתר מכוסי עיניים מאחורי וילון".
נורית גרץ על "המשלוח":"אלעד זרט מצליח לתאר סוגיות גדולות ומורכבות הנוגעות לטבע האדם, דרך החוויה של גיבור הספר אדם בן קולמן.
ברומן יש תערובת פרדוקסלית של הזדהות, הבנת הכאב ואכזריות ביחד, וזה הכוח של הספר הזה.
ספר שמכה בבטן ובלב".בביקורת שפורסמה בכתב העת עתון 77, כתבה לאה ענבל:"....
שני ספרים אלה הם כתב האשמה הנורא ביותר שקראתי מעודי נגד התעללות בבעלי חיים.
'המשלוח' הוא מסע רדוף גוויות, נהרות דם, אכזריות, צחנת מוות וצואה.
פירוט מדוקדק שמקיא מתוכו העד שהוא לא סדיסט, לא מפלצתי, לא שונא חיות, לא תומך בהרג מסיבות פרקטיות ואסתטיות; הוא פשוט אחד מני רבים שעושים את "זה" אפשרי.
"אני מצלמה" מעיד כריסטופר אישרווד ב'פרידה מברלין'.
בן קולמן אינו מצלמה, הוא עין ופה ונקודת מבט רחבה על התופעה, עין של שותף למעשי-רצח שרואה את כל שדה הקטל ואת הפיכת המוות לתעשייה.
הוא עד שלעיתים אף מגלה קור רוח למעשים נתעבים, במסע מעורר חלחלה, גועל ותיעוב ואי יכולת הבנה של המוח האנושי איך דברים כאלה יכולים להתרחש.
זרט לא נופל למלכודת קיטש ומוות צפויה, ואינו יוצר משיכה זולה לזוועות, לגופות, לדם, לסחי ולטינופת או רצון להתפלש בהם.
אלא הוא מעלה נושאים למחשבה, רבים ועמוקים – תוך התכתבות מרתקת עם האפוס ההרואי של המיתולוגיה היוונית, עם קלסיקה כמו מובי דיק, עם כתבי לואי פרדיננד סלין והמרקיז דה סאד, עם "הארורים" של ויסקונטי ועם 'סאלו או 120 הימים של סדום' של פאוזוליני.
"אלה לצד אמנות של הכתיבה, ומבנה מדויק מעלים תוצאה שלא דומה לשום דבר מוכר; וכול זאת עם חשיפה של נפש 'בנאלית' של התליין – אדם חושב, בעל רגשות, בעל יצרים, שעלולים לחוש כלפיו אמפתיה, אך זה הדבר שהקורא מסרב לו, ושהגיבור מעודד את הקורא לסרב לו.
התיאורים הם מפורטים ומזוויעים אך אין בהם הלהטת יצרים.
אין בהם גם בקשת סליחה ואין מתן מחילה או פטור מאחריות.
חנה ארנדט כתבה 'הצרה עם אייכמן הייתה בדיוק שרבים כל כך היו כמותו, ושרבים מהם לא היו סוטים ולא סדיסטיים אלא נורמליים עד אימה.
וזוהי נורמליות מבעיתה כי משתמע ממנה כי הפושע מבצע את פשעיו בנסיבות המונעות ממנו כמעט כל אפשרות לדעת או להרגיש שהוא עושה עוול'.
הסופר אהרן אפלפלד כתב לעומת זאת כי הרוע אינו בנאלי, להפך, הוא צבעוני, מלא חיות וכושר המצאה, והוא מרתק במיוחד.
זרט מפנה לספר 'נוטות החסד' – סיפורו של קצין נאצי בדיוני שהיה מעורב ברצח המונים.
הצגת הנאציזם בספר זה היא עירוב בין עולם בירוקרטי, הפועל למען מטרות ברורות באופן רציונלי, אם גם בלי מעצורים מוסריים, לבין עולם ספוג במיתוסים, שנאות פתולוגיות ויצרים אפלים.
מצד אחד הדייקנות, ההסתמכות על המדע, מילוי הוראות בקפידה, ומצד אחר שורשים אפלים, מיתולוגיות, דמונים ושאלות העוסקות בנפש האנושית.
כל זאת מתוך תודעת הרוצח.
ריאליזם חריף, כאוס ורצחנות מצויים גם בספריו של זרט המעניק לרוצח כלי ספרותי רב עוצמה של מספר בגוף ראשון, והמנסה להמחיש איך נראה העולם של הרוצחים מבפנים.
האתגר כמובן, הוא עצום: להראות כיצד אדם רגיל (כלומר אנחנו) הופך מאזרח סביר לרוצח-בשירות.
שני הספרים של זרט אינם קלים לקריאה בשל הדחיסות, כמויות המידע והעוצמה, אבל הם סוחפים, מרתקים, מזוויעים, דוחים, מפעימים ומהממים – הכול בעת ובעונה אחת".
שיריו וסיפוריו התפרסמו בכתבי עת שונים, ובהם "מאזנים", "עתון 77" ו"המוסך".
בעיר ההגירה / יותם ראובני (2019).
פתחתי דלת ועמדת שם / אהרן שבתאי (2019).
לא אבודה בקריון / מיטל נסים (2020).
אהרן שבתאי — מבחר ושירים חדשים 2021-1966 / אהרן שבתאי (מבחר ראשון ומקיף של שירת אהרן שבתאי).
אבא מחזיק תינוק / תום הדני נוה (2022).
עבור את הלילה בלוע האש / שחר־מריו מרדכי (2022).
רקוויאם / אהרן שבתאי, הוצאת הבה לאור ודחק, 2024
שומדבר לא ישתווה (שירה) / הוצאת אפיק (2020)
העגל ושירים אחרים (שירה) / ידיעות ספרים (2023)
המשלוח (רומן) / ידיעות ספרים (2023)
אלעד צורי (נולד ב-20 במאי 1982) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה אשר פיקד על חטיבה 7 במלחמת חרבות ברזל.
צורי נולד במושב בוסתן הגליל.
לאחר שהתגייס לצה"ל באוגוסט 2000, עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון.
היה גנן קק"ש (מפק"צ בהשלמת קציני שריון).
שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה.
פיקד על פלוגה א' בגדוד 82 במהלך מלחמת לבנון השנייה, על לחימתו עוטר בצל"ש אלוף.
בשנת 2019 מונה לראש ענף תכנון אופרטיבי באגף המבצעים.
ב-2021 מונה למפקד חטיבת הראל והועלה לדרגת אלוף-משנה.
בספטמבר 2022 הוחלט על מינויו למפקד חטיבה 7, תפקיד אליו נכנס ב-13 ביולי 2023. פיקד על חטיבה 7 במלחמת חרבות ברזל ובמבצע חיצי צפון.
ב 12 באוגוסט 2025 סוכם לכהן כמפקד עוצבת הבזק בדרגת תא"ל.
ערב פרוץ מלחמת לבנון השנייה שימש צורי מפקד פלוגה א' בגדוד 82. לאחר חטיפת החיילים בגזרת הלבנון, צוות טנק מפלוגתו של צורי קיבל פקודה לתקוף את נתיב הבריחה של המחבלים.
תוך כדי תנועתו עלה הטנק על מטען, וכל חברי הצוות נהרגו.
טנק נוסף בפיקודו של צורי נכנס ללבנון - הטנק נע תחת אש, נפגע פעמים מספר מירי נ"ט, אך המשיך לעלות לעמדות ולבצע ירי מדויק ואינטנסיבי לעבר מקורות הירי.
בהמשך הלחימה הפלוגה הוכפפה לגדס"ר צנחנים וקיבלה משימה להוביל את הגדוד לכיבוש הכפר מארון א-ראס.
בפאתי הכפר נתקל הגדוד במארב נ"ט.
מהירי נפגע צורי בפניו ובידו ואיבד את יכולת הראייה שלו לזמן מה.
למרות זאת, הוא המשיך לפקד על הטנק ולירות לעבר מקורות האש, ולחלץ אנשי צוות פגועים של טנק הסמוך לו.
אלעד צורי התפנה לקבל טיפול רפואי רק לאחר יומיים.
על לחימתו הוענק לו צל"ש אלוף מטעם מפקד פיקוד הצפון גדי איזנקוט.
ב-2023, עם פרוץ טבח שבעה באוקטובר, גדודי החטיבה היו פרוסים בגבול לבנון סוריה ובדרום הר חברון.
גדוד 77 היה גדוד השריון של אוגדת עזה.
צורי קפץ מביתו ולחם בקרבות ה-7 באוקטובר בבארי.
במהלך היתקלות עם מחבלים נהרג קצין האג"ם שלו שהיה סמוך אליו.
במהלך קרבות הבלימה נהרגו 14 מלוחמי גדוד 77.
לקראת שלב התמרון הקרקעי, הוקם צוות קרב חטיבתי בפיקודו של צורי.
הצק"ח בפיקודו היה היחיד שלחם ברציפות במשך למעלה משנה ברצועת עזה, תחילה תחת אוגדה 36 בעזה ובהמשך תחת אוגדה 98 בקרבות רבים.
לקראת מבצע חיצי הצפון יצא הצק"ח להתארגנות ורענון, ושבה להילחם בתמרון הקרקעי בלבנון.
הצק"ח בפיקוד צורי הוביל את הפריצה לעיר עזה.
בהמשך הוביל את כיבוש בית החולים שיפא והריסת המנהרות במתחם בית החולים.
במהלך המבצע חולצו גופותיהן של החטופות נועה מרציאנו ויהודית וייס.
בנובמבר 2023 צק"ח 7 עבר תחת פיקוד אוגדה 98, ולחם במשך ארבעה וחצי חודשים בח'אן יונס, בהם פשטה על מפקדות חמאס, לרבות חמ"ל המודיעין הצבאי של הארגון.
הצק"ח השתתף בקרבות ומבצעים רבים בהם מבצע יד זהב לשחרור 2 חטופים, במבצע כתר המערב, בקרב ג'באליה השני בו פגעו במאות מחבלים והחזירו 3 גופות חטופים, מבצע ארנון לשחרור 4 חטופים, קרב שג'אעייה השלישי, ומבצע בחאן יונס לפגיעה במחבלי חמאס וחילוץ 5 גופות חטופים.
באמצע ספטמבר 2024 לאחר כ-10 חודשים של לחימה ממושכת ברצועת עזה, עלה צק"ח 7 תחת אוגדה 98 לצפון ישראל והשתתף בתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
הצק"ח הוביל את התמרון יחד עם חטיבת הקומנדו וחטיבת הצנחנים, הצק"ח נלחם תפס אמל"ח רב, והשמיד יעדים של ארגון הטרור חזבאללה במרחבי הכפרים כפר כילא, מרכבא ואל-ח'יאם.
לאחר כניסת הפסקת האש המשיך הצק"ח בסריקה והשמדת מטרות אויב במרחב.
ב-8 במאי 2025 סיים את תפקידו כמפקד חטיבה 7.
צורי בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ומוסמך מאוניברסיטת חיפה בביטחון לאומי.
הוא מתגורר בבוסתן הגליל, נשוי לשני, פיזיותרפיסטית שיקומית, ואב לשלושה בנים.
אלעד טנא (נולד ב-12 באוקטובר 1972) הוא עיתונאי, איש תקשורת ישראלי, והחל מאוגוסט 2025 הוא העורך הראשי של עיתון "ידיעות אחרונות" ואתר ynet.
לשעבר ראש מערך ההסברה הלאומי, ועורך העיתון "מקור ראשון".
טנא נולד בישראל ב-1972, ושירת ביחידת מודיעין שדה (869).
במילואים שירת ביחידת דובר צה"ל, ממנה שוחרר בדרגת סרן.
בעל תואר ראשון ושני בתקשורת ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.
בוגר תוכנית העמיתים של רשת "מעוז" ואוניברסיטת הרווארד.
הוא התחיל את הקריירה שלו ב"הצופה", ומשם עבר ל-ynet.
בשנת 2000 היה שותף בהקמת אתר ynet, עסק בתפקידי עריכה שונים באתר ובמשך חמש שנים שימש כראש דסק החדשות.
הקים באתר את "ערוץ ynet יהדות" ועמד בראשו כארבע שנים.
ב-2010 ייסד וערך את המגזין מוצש בעיתון "מקור ראשון".
בשנת 2013 מונה לעורך האתר nrg, וב-2014 מונה במקביל גם לסגן העורך הראשי של "מקור ראשון".
שימש גם כסגן עורך "מעריב".
בשנת 2015 הקים את חטיבת הדיגיטל בתאגיד השידור הישראלי, וניהל אותה במשך שש שנים.
בשנת 2016 מונה למנהל חטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי באופן זמני, עם עזיבתה של שלומית אברהם גלוברזון.
באוקטובר 2021 טנא נכנס לתפקידו כראש מערך ההסברה הלאומי, לאחר שהתפקיד לא אויש במשך שש שנים.
ב-3 ביולי 2022, לאחר מינויו של יאיר לפיד לראש ממשלת ישראל, סוכם שטנא יסיים את תפקידו.
במאי 2023 מונה לעורך הראשי של העיתון "מקור ראשון", במקומו של חגי סגל.
ביולי 2025 מונה לעורך הראשי של העיתון "ידיעות אחרונות" ואתר ynet, במקום אבי משולם.
אלעד אטרקצ'י (נולד ב-14 בנובמבר 1988) הוא שחקן ישראלי.
אטרקצ'י נולד וגדל בפתח תקווה.
בוגר במגמת תיאטרון של תיכון אחד העם בפתח תקווה והסטודיו למשחק יורם לוינשטיין.
אטרקצ'י שיחק בסדרות נוער שונות.
שיחק בהצגות שונות של תיאטרון בית ליסין, תיאטרון תמונע, תיאטרון אורנה פורת, תיאטרון הנפש, תיאטרון המדיטק ובתיאטרון הארצי לילדים ולנוער.
מאז 2018 משחק בהצגות של התיאטרון הקאמרי כשההצגה הראשונה בה שיחק היא רומיאו ואמא.
ב-2018 זכה בפרס הבמה לילדים ונוער בקטגוריית שחקן המשנה על משחקו בהצגה פרצוף חמוץ של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
ילדי בית העץ (2016) - ווי פיי בוסקילה.
שי ורועי בצוללת (2017) - שודר בהוט
קופיקו במשטרה (2018)- ערוץ ג'וניור
המצעד (2012) - תיאטרון הקאמרי, פסטיבל ישראל
עד ראייה (2014) - תיאטרון תמונע בבימויה של חגית רחבי
According to Law (2014) - תיאטרון תמונע בימוים של ענת כץ וארז מעיין
פרח נתתי לנורית (2014) - תיאטרון הקיבוץ, גושן
מלך היהודים (2014) - תיאטרון המדיטק
אדיסון (2014) - תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בבימויו של רועי שגב
הכבש השישה עשר (2015) - תיאטרון המדיטק בשיתוף עם פסטיבל ישראל בבימויו של משה קפטן
ג'ירפה עפה (2015) - זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הצגות ילדים בחיפה.
מתוייגת (2015)- תיאטרון הנפש בבימויו של נועם שמואל
מאת טוני קושנר בבימויו של גלעד קמחי
היי אוון הנסן - ג'רי.
הנפש הטובה מסצ'ואן- מוכר המים.
אלסקצפל (שם מדעי: Alaskacephale) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הפכיצפלוזאוריים שהתקיים באמריקה הצפונית לפני 80 עד 69 מיליון שנה מזמננו במשך הקמפן עד המאסטריכט.
הסוג התגלה בחפירות באלסקה ותואר בידי החוקר רוברט סאליבן ב-2006. משמעות שמו: "הפכיצפלוזאור של אלסקה".
הסוג כולל מין יחיד Alaskacephale gangloffi, שבעבר נחשב למין של פכיצפלוזאורוס.
שם המין מכבד את הפלאונטולוג רולנד גנגלוף, שחקר את הדגימה הראשונה.
דינוזאור זה ידוע רק ממצא של עצם קשקש בתוך עצם המצח, אשר כיסתה בדומה לקסדה את הגולגולת וגוננה עליה מזעזועים והייתה בעלת תפרים ייחודיים, אשר גרמו להפריד את הסוג מהפכיצפלוזאורוס.
ככל הנראה היה דו-רגלי מהיר שהיה קטן מהפכיצפלוזאורוס, כנראה רק שליש מגודלו ודומה יותר לפרנוצפל ממונגוליה.
דינוזאור זה התקיים לאורך אלסקה הקרטיקונית ונעלם מעט לפני הכחדת הקרטיקון הגדולה.
לצידו חיו דינוזאורים גדולים כמו אדמונטוזאורוס ופכיצפלוזאורוס וטורפים גדולים כמו הנאנוקזאורוס והאלברטוזאורוס.
אלעד אדרי (נולד ב-17 בנובמבר 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש מטה פיקוד העורף.
שימש כמפקד חטיבת החילוץ וההדרכה.
קודם לכן שימש כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף.
אדרי נולד בשנת 1980 לאילנה וסימון אדרי, הבכור מבין 3 אחים.
גדל בראשון לציון ובהמשך בבית דגן.
בשנת 1999 התגייס לצה"ל לחטיבת הצנחנים ועבר הכשרה כלוחם בגדוד 101. בהמשך עשה שורה של תפקידי פיקוד והדרכה בחטיבת הצנחנים ובבית הספר למ"כים של חיל הרגלים.
המרכזיים בהם היו מפקד פלוגה בקורס מ"כים, מפקד פלוגת החוד של גדוד 890 וסמג"ד בקורס מ"כים.
בשנת 2013 יצא ללימודים במסגרת המכללה לפיקוד ומטה של צה"ל ועם סיום ההכשרה עבר לפיקוד העורף.
בפיקוד העורף התמנה בשנת 2014 לקצין האג"ם של הנפה הסדירה לבניין הכוח.
בתפקידו זה השתתף במשלחת צה"ל לרעידת האדמה לנפאל.
בין השנים 2015–2017 שירת כמפקד גדוד קדם בחטיבת החילוץ וההדרכה.
בתקופתו כמג"ד הוביל את גדוד קדם באירועי 'גודל השעה' ביהודה ושומרון.
בין השנים 2017–2020 שירת כמפקד בית הספר לפיקוד ולמקצועות העורף.
בתפקידו זה השתתף במשלחת צה"ל לרעידת האדמה במקסיקו כסגן המפקד.
בין השנים 2020–2022 שירת כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף.
תקופה זו אופיינה בעיקר במאבק בנגיף הקורונה אותו הוביל פיקוד העורף.
במאי 2022 נכנס לתפקידו כמפקד חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף.
בחודש פברואר 2023 פיקד על משלחת צה"ל לרעידת האדמה בטורקיה במסגרת מבצע ענפי זית.
הוא פיקד על חטיבת החילוץ וההדרכה במלחמת חרבות ברזל עד לאוגוסט 2024 ועתיד לעבור תקופת לימודים, אך בנובמבר 2024 הוכרז כי ימונה לראש המטה בפיקוד העורף ויועלה לדרגת תת-אלוף .
ביולי 2025 הועלה לדרגת תת-אלוף.
באוגוסט 2025 נכנס לתפקידו כראש מטה פיקוד העורף.
אדרי בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית במסגרת המכללה לפיקוד טקטי של זרוע היבשה ותואר שני במנהל ציבורי וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
במרץ 2022 הוציא אדרי ספר בשם "חיים מבין ההריסות" אשר במרכזו עדויות ממשלחות חילוץ מהעבר, מטרת הספר היא שילוב בין הנצחת מורשתם ופועלם של המחלצים לצד לימוד ושיתוף הניסיון הרב עם גופים שונים בפיקוד העורף ומחוץ לו שעוברים הכשרת חילוץ.
ביולי 2022 הוציא אדרי יחד עם שותפתו טל לוי דיאמנשטיין את הספר "אחרי ששקע האבק".
בספר זה הביאו השניים את סיפורם מתוך מבצע 'יד לאחים' - משלחת צה"ל לאסון קריסת הבניין במיאמי ביוני 2021. הספר מתאר את פעילותם של השניים במהלך המבצע, את חוויותיהם ואת פועלם במוקדים השונים בעיר מיאמי שבארצות הברית.
אדרי כתב ופרסם בכתב העת מערכות שישה מאמרים בנושאים שונים.
אדרי גרוש ואב לילד מתגורר בכפר יונה.
אלע אלע (בעברית: כולם כולם) הוא אלבום הבכורה של הזמר החסידי מנדי וייס.
באלבום לחנים של הרשי ויינברגר, פינקי ובר, מאיר אדלר, נפתלי משה שניצלר, הרשי רוטנברג, שרולי ליפשיץ ווייס עצמו.
באלבום מתארחים לדואט המלחינים הרשי ויינברגר ופינקי ובר.
כשעל העיבודים נפתלי שניצלר, משה לאופר, יואלי דיקמן ומאיר אדלר.
את עטיפת האלבום צייר הצייר החסידי מענדי ירוסלבסקי.
מקהלת ידידים - סיני ברמץ, גיל ישראלוב, יוסי ויינברגר, מיכאל ויינברגר, יעקב רוטבלט, שמוליק גולדשטיין, ישראל גולדפריינד
מקהלת נרננה - יענקי רוזמרין, רובי טאוב, שמחה ויצמן, יחיאל זילברברג
מקהלת שירה - יואלי הורביץ, יומי האס, ישראל מרדכי דרוממער, יואל גאנדל
מקהלת חברים - יוסי ויינברגר, מיכאל וינברגר, אברהם יהודה עקשטיין, סיני ברמץ, יעקב רוטבלט, שמוליק גולדשטיין, ישראל גולדפריינד
מקהלת שבח - יוסי גליק, מקהלת הילדים שיר ושבח - חיים מאיר פליגמאן
אלעד אפרתי (נולד ב-5 במרץ 1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר בין היתר שימש כמפקד עוצבת יפתח (חטיבה 679).
אפרתי התגייס בשנת 2001 לגדוד 46 של חטיבה 401 בחיל השריון.
בהמשך יצא לקורס קצינים והחל לפקד בגדוד 52. בשנת 2006 התחיל לפקד על פלוגת הכשרות בחטיבה 460 ובשנת 2007 עבר לפקד על גדוד 52. בהמשך שימש כסמג"ד 46 וקצין הדרכה של עוצבת הפלדה (אוגדה 162).
בשנת 2015 מונה לרל"ש סגן הרמטכ"ל יאיר גולן, ובשנת 2017 מונה למפקד גדוד 9 בחטיבה 401, בהמשך שימש כמג"ד הכשרות 196 וכסמח"ט גבעתי.
באוגוסט 2022 התחיל לשמש כמפקד חטיבה 679 ובמקביל שימש כמפק"צ בקורס מ"פים.
לאחר שהוביל את החטיבה במלחמת חרבות ברזל, סיים את כהונתו ביוני 2024 ויצא ללימודים בחו"ל.
בשנת 2025 מונה לראש מחלקת תורת לחימה בזרוע היבשה.
אפרתי נשוי לצפנת ואב לשתי בנות.
למד תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול במכללה אקדמית להנדסה סמי שמעון.
אלעד וינגרד (נולד ב-9 בספטמבר 1974) הוא סופר ישראלי, עיתונאי ומנהל תוכן.
וינגרד נולד בנהלל וגדל במושב בית חרות.
בשנת 2001 השלים תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב.
החל את דרכו העיתונאית בשנת 2000 בעיתון "העיר", שם כתב על נושאי חינוך, איכות הסביבה, ספורט, תרבות ומהגרי עבודה.
לצד זאת כתב את הטור "עכבר בר" במגזין "עכבר העיר", על סצנת הברים בתל אביב.
בשנים 2004–2006 עבד במעריב, שם היה עורך התרבות היומי ב"המגזין" ועורך בדסק החדשות.
בשנים 2006–2008 שימש העורך הראשי של "עכבר העיר" תל אביב.
לאחר מכן שימש עורך אתר שנת המאה לתל אביב יפו (2010-2009), וכן מנהל התוכן של אתרי האינטרנט של "הופ!" בשנים 2009–2012. נכון לשנת 2023 וינגרד הוא בעלים של חברת תוכן.
וינגרד הוציא בינואר 2025 את רומן הביכורים שלו, "המחסום", בהוצאת "עם עובד", סדרת "ספרייה לעם".
הספר זכה בפרס ברנשטיין לשנת 2025 בקטגוריית רומן עברי מקורי, ונבחר לאחד משלושת הספרים שהתמודדו על פרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2025. לפני כן כתב במהלך השנים ספרים ושירים לפעוטות, בהם גם כאלה שיצאו לאור מחוץ לישראל.
פרסם את הספר "בטח יש ילד", שיצא לאור בישראל בהוצאת אגם בשנת 2009, ובסין ב-Juvenile & Children's Publishing House.
בעקבות פרסום הספר היה אורח של שגרירות ישראל בסין שלוש פעמים, שבהן הקריא את הספר לילדים ברחבי המדינה.
הספר נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך בשנת תשע"ו.
וינגרד אף עיבד אותו למחזמר "בטח יש ילד", אשר עלה בהפקת תזמורת הבמה הישראלית.
וינגרד הוציא לאור בהוצאת אגם גם את הספרים "דברים שגורמים לי לחשוב", "בדיוק בשנייה הזאת" ו"במקום הכי יפה בחוף", אשר נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך בשנת תשפ"ה.
כמו כן פרסם כותרים רבים בהוצאת קלסיקלטת, ובהם את רב המכר "איפה המפלצת", שתורגם לערבית ולספרדית, ויצא לאור גם בספרד.
לצד זאת כתב שירים לרחוב סומסום הישראלי ולמיכל צפיר ("סוד הקצב של מיכל").
אלעד וינגרד נשוי ואב לשלושה ילדים.
פרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי, 2025, על הספר "המחסום".
המחסום, הוצאת עם עובד, 2025
בטח יש ילד, הוצאת אגם 2009
דברים שגורמים לי לחשוב, הוצאת אגם, 2012
בדיוק בשנייה הזאת, הוצאת אגם, 2018
במקום הכי יפה בחוף, הוצאת אגם, 2021
אלעד בר-נוי (נולד ב-23 באוקטובר 1988) הוא עיתונאי, כתב תרבות ושדרן רדיו.
הוא עורך ומגיש בתחנת הרדיו כאן תרבות של תאגיד השידור הישראלי "כאן".
אלעד בר-נוי נולד במנצ'סטר שבבריטניה, במסגרת שליחות של הוריו, מורים מטעם משרד החינוך.
אביו, יוסף בר-נוי בוכריץ, נולד בג'רבה, ואמו, ירדנה בר-נוי, בת להורים אשר עלו מאפגניסטן.
הוא גדל בכוכב יאיר צור יגאל בבית דתי-לאומי.
למד בבית הספר המדעי-ישיבתי כפר בתיה.
הוא בוגר תואר ראשון בתוכנית למצטיינים במדעי הרוח והאמנויות מטעם אוניברסיטת תל אביב.
הוא החל לפרסם בשנת 2016, בתור כתב ומראיין באתר בית אבי חי.
שנה לאחר מכן החל לכתוב במדור הספרות של ידיעות אחרונות, ובמוסף שבעה לילות.
בשנים 2017–2020 הוא חי בלונדון, וראיין שם עבור ידיעות אחרונות סופרים, שחקנים ובמאים בהם מריל סטריפ, טום הנקס, איאן מקיואן, סטיבן ספילברג, לין-מנואל מירנדה ואוליביה קולמן.
מאז שחזר ארצה ממשיך לכתוב כתבות ולראיין עבור מדורי הספרות והתרבות של ידיעות אחרונות, וכותב גם ביקורות וטורי דעה.
הוא פרסם גם במוסף "הארץ".
החל משנת 2020 הוא עובד כעורך ומגיש בתחנת הרדיו כאן תרבות של תאגיד השידור הישראלי.
הוא מגיש את ההסכת "פופ אפ" העוסק בתרבות פופולרית, ואת מגזין הערב היומי של כאן תרבות "יום יום", לצד צליל אברהם, בעריכת טל ניסן.
בעבר הגיש את "סוף סוף" לצד מיה סלע.
כמו כן, הוא עורך את הסכת הארכיון של התאגיד "זינוק לאתמול", ומגיש את ההסכת "מרחב מוגן", שעלה בעקבות מלחמת חרבות ברזל, שבו הוא מארח אנשי תרבות לשיחה על שגרת המלחמה שלהם.
בר-נוי היה שופט בוועדת פרס ספיר לשנת 2020 ו-2022.
בשנת 2004 אמו ירדנה בר-נוי נהרגה בתאונת דרכים בעת שטיפלה בנפגעי תאונת דרכים בכביש 6, בתור מתנדבת במד"א.
אביו יוסף בר-נוי בוכריץ נפטר בשנת 2023 לאחר שחלה בדמנציה.
בר-נוי הוא הומוסקסואל מוצהר, הנמצא בזוגיות ומתגורר בתל אביב-יפו.
אלעד ארזי (נולד ב-12 ביולי 1982) הוא ראש המועצה המקומית להבים.
למד בית ספר יסודי להבים ותיכון אשל הנשיא.
היה חניך ומדריך בשבט הצופים "נופר" ביישוב.
בשנת 2001 התגייס לצה"ל שירת כלוחם וכקצין ביחידה ללוחמה בטרור והשתחרר לאחר מלחמת לבנון השנייה.
למד הנדסת הבניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כיהן כמהנדס מועצת להבים, ובדצמבר 2022 מונה לסמנכ"ל בחברת שיכון ובינוי.
הכריז על מועמדותו ב-9 ביולי 2023 לקראת בחירות למועצת להבים שנועדו להתקיים באוקטובר 2023. בסוף אוגוסט הכריזו חמישה מתוך תשעת חברי המועצה על תמיכה בו.
בשל מלחמת חרבות ברזל נדחו הבחירות לפברואר 2024, וארזי ניצח עם כ-51.9% מהקולות, כשהוא גובר על ראש המועצה הקודם יוסי ניסן שקיבל 48.1% מהקולות.
אלעד מדמון (נולד ב-10 בפברואר 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל.
התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של בית"ר טוברוק המקומית.
כאשר היה בן 13 הצטרף לקבוצת הנערים מכבי נתניה וכעבור שנה עבר להפועל חדרה.
ב-11 במרץ 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 1-3 נגד סקציה נס ציונה.
ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד מ.ס.
ב-2 בדצמבר הבקיע שלושער בניצחון 0-3 על מכבי פתח תקווה.
עד לסוף דצמבר כבש בסך הכל 6 שערים ב-4 משחקים ובזכות מאזן זה זכה באותו החודש בתואר כדורגלן החודש בליגת העל.
ב-2 בפברואר 2024 חתם במכבי תל אביב לארבע שנים עם אופציה לשנה נוספת.
כחלק מההסכם עם הפועל חדרה, מדמון המשיך לשחק בקבוצה עד סוף העונה והצטרף למכבי בתחילת עונת 2024/2025.
במהלך עונת 2022/23, מדמון זומן גם לנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19, על ידי המאמן אופיר חיים.
הוא ערך את הופעת הבכורה בהפסד לאיי פארו עד גיל 19, כאשר עלה מהספסל ב-11 בנובמבר 2022, ופתח לראשונה בהרכב במשחק ידידות מול הונגריה ב-31 בינואר 2023
הוא שותף בשלושת המשחקים ששיחקה ישראל בשלב הבתים.
ב-14 באוקטובר 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בהפסד 4-1 ל בליגת האומות.
אלעד גורן הוא קצין בדרגת תת-אלוף בצבא הגנה לישראל, ששימש כראש המחלקה האזרחית ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, ומונה לשמש כראש המאמץ ההומניטרי-אזרחי ברצועת עזה, תפקיד שהוקם באוגוסט 2024 בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
במשך רוב הקריירה הצבאית היו לגורן מספר תפקידים במתאם פעולות הממשלה בשטחים: נציג מתפ"ש בזירת מרכז, סגן רמת"ק רמאללה, רע"ן אג"מ תפ"ש ורמ"ח אזרחית.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, היה חלק מרכזי בהכנסת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה.
במסגרת תפקידו היה מעורב במנגנון תיאום בין ישראל, מצרים, ארצות הברית והאו"ם, והשתתף בפגישות דו-יומיות עם שליחי מדינות וארגונים בינלאומיים לעניינים הומניטריים.
ב-27 באוגוסט 2024 מונה לראש המאמץ ההומניטרי-אזרחי בעזה, תפקיד חדש שנוצר בעקבות המלחמה והצורך בהיערכות לשהות ממושכת של צה"ל ברצועת עזה, והועלה לדרגת תת-אלוף.
מטרת התפקיד היא תיאום המאמץ ההומניטרי ברצועה עם הקהילה הבינלאומית תוך שמירה על האינטרסים הביטחוניים של ישראל.
מינויו עורר ביקורת בפיקוד הדרום בצה"ל, שטענו כי יש למקם אותו במטה הפיקוד תחת האלוף ירון פינקלמן, כדי לסנכרן בין המאמץ המבצעי למאמץ האזרחי הכולל שיקום התשתיות האזרחיות בעזה.
אלעד טהורי הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, המכהן כמפקד חטיבת יזרעאלי.
שימש כמפקד גדוד 932 וכמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
טהורי נולד וגדל בפדואל, ומתגורר כיום בתל תאומים.
בשנת 2002 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל.
לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה, ויצא לקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס מונה למפקד צוות בפלנ"ט נח"ל ופיקד עליו במלחמת לבנון השנייה.
לאחר מכן שימש כסגן מפקד פלוגה, כמפקד פלוגת מסלול בנח"ל וכמפקד פלוגת החוד בגדוד 932. בשנים 2010–2011 פיקד על פלנ"ט נח"ל.
במהלך מבצע צוק איתן שימש כסמג"ד גדוד 50. לאחר מכן שימש כראש ענף במל"י וכמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
בהמשך שימש כקצין אג"ם עוצבת המפץ.
בשנת 2024 מונה למפקד חטיבת יזרעאלי.
אלעד זאבי (27 בספטמבר 1982 – 26 בדצמבר 2024) היה עיתונאי ספורט ישראלי, אשר שימש ככתב ה-NBA וכפרשן כדורסל בעיתון "הארץ".
זאבי נולד ב-1982 ברעננה ולמד בישיבת בני עקיבא רעננה.
למד לתואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2008 החל לעבוד בעיתון "הארץ" כמפיק במדור הספורט.
בהמשך החל לעסוק בעריכה ובכתיבה במדור.
במקביל כתב באתר "כדורסלע" של ערן סלע.
זאבי סיקר אירועי ספורט רבים, בהם פיינל פור היורוליג בשנת 2014, אליפות וימבלדון בשנת 2015 וגמר ה-NBA.
ב-2017 פרסם יחד עם שרון דוידוביץ' את הספר "נבחרת החלומות" העוסק בדירוג 50 הכדורסלנים הגדולים ביותר בדור האחרון.
ב-2021 פרסמו השניים את הספר "סיפור אולימפי" העוסק ב-50 הרגעים הגדולים בתולדות המשחקים האולימפיים.
זאבי היה נשוי לאילנית ואב לשניים.
ב-26 בדצמבר 2024 נפטר ממחלת הסרטן והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא.
אלעד עדיקה (נולד ב-7 בנובמבר 2004) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל (2024) בקפיצה לרוחק.
עדיקה מתאמן בקפיצה לרוחק באגודת לידר ירושלים.
באליפות ישראל שנערכה ביוני סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.01 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.37 מטר, אחרי ישי איפראימוב (7.76 מטר) ואבירם שורצברד (7.41 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי סיים במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.12 מטר.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בירושלים שבישראל סיים במקום שמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.52 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.64 מטר, לפני עדן סלע (7.50 מטר) וישי איפראימוב (7.50 מטר).
אלעד אהרונסון (נולד ב-11 ביולי 1973) הוא מנהל ישראלי, המכהן כנשיא ומנכ"ל ICL Group.
קודם לכן שימש כנשיא חטיבת Growing Solutions בחברה.
בעבר שימש בתפקידי ניהול בכירים בחברת אלביט מערכות והיה ממקימי מערך המל"טים המרכזי של צה"ל.
אהרונסון נולד וגדל בקיבוץ נען שבשפלה.
את שירותו הצבאי החל בחיל התותחנים כקצין.
בהמשך היה ממקימי מערך המל"טים המרכזי של צה"ל.
בתפקידו האחרון במילואים שימש כסגן מפקד אגד 214, בדרגת סגן-אלוף.
אהרונסון הוא בעל תואר ראשון במשפטים (LL.B.) בהצטיינות ותואר ראשון במנהל עסקים (BBA) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2004 הצטרף אהרונסון לחברת אלביט מערכות, שם מילא שורת תפקידים ניהוליים בכירים.
בין השנים 2009–2011 שימש כסמנכ"ל יחידת המערכות למל"טים.
בין 2011–2015, כיהן כסמנכ"ל בכיר ומנהל חטיבת המל"טים של החברה.
בשנים 2015–2021 ניהל את חטיבת ISTAR של אלביט מערכות ושימש כסמנכ"ל בכיר.
במסגרת תפקידיו בחברה, היה אחראי על פיתוח והובלת פרויקטים בתחום כלי הטיס הבלתי מאוישים ומערכות איסוף מודיעין מתקדמות.
בשנת 2021 הצטרף אהרונסון ל-ICL Group, בה מונה לנשיא חטיבת Growing Solutions.
במרץ 2025 החליף את רביב צולר בתפקיד נשיא ומנכ"ל ICL Group.
אהרונסון נשוי למיקי אהרונסון, מומחית ליחסים בינלאומיים, שכיהנה כראש חטיבת מדיניות החוץ ב.
לזוג שלוש בנות והם מתגוררים ברמת השרון.
אלעד מקדסי (נולד ב־19 באפריל 1980) הוא מנהל ישראלי, המכהן כמנכ"ל משרד התקשורת.
נולד בטירת כרמל ליצחק ורות מקדסי.
בגיל תשע עברה משפחתו להתגורר בחיפה, שם למד בבית הספר הריאלי.
בשנת 1998 התגייס לצה"ל במסלול לקצונה ייעודית, ושירת בחטיבת הצנחנים, בה"ד 1 ובחיל ההנדסה הקרבית, שם שימש כקצין קשר גדודי.
השתחרר מצה"ל בדרגת סרן בשנת 2004, לאחר תפקיד מפקד פלוגת קשר.
בשנים 2005–2009 למד לתואר ראשון בתוכנית המשולבת למשפטים וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בהצטיינות.
במקביל ללימודיו עבד ככלכלן במינהל הכנסות המדינה שבמשרד האוצר.
בשנת 2009 החל את דרכו ברשות התחרות כמתמחה במחלקה המשפטית.
לאחר מכן שימש כעורך דין בצוות האזרחי וכראש תחום מיזוגים.
בשנים 2015–2018 שימש ראש צוות פיננסים במחלקה המשפטית, ובשנים 2018–2023 שימש כסגן מנהל מחלקת שווקים, במסגרת תפקידו עסק בבחינת ההשפעה התחרותית של עסקאות, ייעוץ תחרותי למשרדי ממשלה וקידום תחרות בשווקים.
במאי 2023 מונה לסמנכ"ל בכיר ומנהל מינהל כלכלה במשרד התקשורת.
ב-18 בנובמבר 2024 מונה למנכ"ל בפועל של משרד התקשורת, וב־30 במרץ 2025 מונה למנכ"ל קבוע, בידי השר שלמה קרעי.
מקדסי נשוי ואב לשלושה, מתגורר בירושלים.
אלעד מערכות תוכנה בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת באספקת שירותי מחשוב ושירותי טכנולוגיית מידע ללקוחות עסקיים בישראל.
מניותיה של החברה נסחרות ב.
החברה נוסדה בשנת 1982 על ידי שלמה טירן ודני דיין, והייתה החברה הראשונה בישראל שעסקה בהשמת כוח אדם בתחום המחשבים במיקור חוץ.
ב-1986 החברה החלה לעסוק גם בתפעול מערכות מידע וב-1988 החלה לעסוק גם בפיתוח תוכנה.
בשנת 1998 עברו מטה החברה מנחלת יצחק לפארק עתידים בתל אביב.
באותה תקופה גם הקימה משרד בירושלים.
בשנת 2004 מכר דני דיין את חלקו בחברה.
במאי 2010 רכשה החברה את פעילות ניהול קשרי לקוחות (CRM) של חברת Eyron.
בדצמבר 2020 ביצעה רכישה שנייה בתחום ה-CRM, שרכשה את חברת "סרוויס ווייז" שהתמחתה בייעוץ, פיתוח ויישום מערכות CRM של חברת סיילספורס.
במאי 2021 ביצעה רכישה נוספת בתחום, פעילות ה-CRM של חברת EVO-IT, שמאז 2018 הייתה משווקת רשמית של חברת התוכנה Pegasystems בישראל.
במרץ 2017 רכשה מידי חברת "יוזר טרנד", תמורת 4.5 מיליון ש"ח, את פעילותה של חברת "נטקראפט", שעסקה במתן שירותי אפיון, עיצוב ופיתוח לאתרי אינטרנט.
החברה החלה לפעול אחר כך בשם "אלעד-סטודיו".
בספטמבר 2018 ביצעה רכישה נוספת בתחום הדיגיטל, חברת הסטארט-אפ "פישה" שעסקה בפיתוח מערכות מסחר אלקטרוני.
בינואר 2022 רכשה את חברת "פרופייל" שעסקה בעיצוב ופיתוח ממשקי משתמש.
בפברואר 2025 השלימה החברה הנפקה ראשונה לציבור של מניות בבורסה לניירות ערך בתל אביב וגייסה 70 מיליון ש"ח לפי שווי שוק של 370 מיליון ש"ח.
אלעד מערכות, ביחד עם החברות הבת שלה, עוסקת במספר תחומי פעילות:
ביצוע פרויקטים של טכנולוגיית מידע כולל ייעוץ, פיתוח, יישום, הדרכה והטמעה, עבור לקוחות הכוללים משרדי ממשלה, המגזר הציבורי ומגזר הבנקאות והפיננסים.
שיווק ויישום תוכנה, בעיקר יישום, הטמעה ותחזוקה של מערכות ניהול קשרי לקוחות (CRM).
פיתוח ושיווק תוכנת "קמיליון תיק רפואי" - מערכת רשומה קלינית ממוחשבת (EMR) Electronic Medical Record עבור בתי חולים ומרפאות.
אלעד אדר (נולד ב-16 בינואר 1979) הוא מלחין, פסנתרן ומפיק מוזיקלי ישראלי, ראש המסלול לביצוע והפקה מוזיקלית ברימון בית ספר למוסיקה וראש התוכנית לתואר שני בהלחנה למדיה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
אלעד אדר גדל ברחובות, בוגר מגמת המוזיקה בקרית החינוך "קציר" שבעיר.
כילד, למד פסנתר והלחנה אצל אבי אדריאן ובהמשך אצל יצחק שטיינר, רמי לוין ודני גוטפריד.
בצה"ל שירת כפסנתרן וכמעבד בלהקות הצבאיות.
אדר בוגר תואר ראשון במסלול ביצוע ג'אז באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובוגר תואר שני במוזיקה, מדיה וטכנולוגיה במחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן במהלך לימודיו לתואר השני, חיבר את התו המוזיקלי של אוניברסיטת בר-אילן, המלווה את פרסומיה ואת הסלוגן של האוניברסיטה "משפיעים על המחר".
משנת 2016 חבר סגל ברימון בית ספר למוסיקה ומשנת 2020 עומד בראש המסלול לביצוע והפקה מוזיקלית ונמנה עם מקימיו.
משנת 2017 חבר סגל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ומשנת 2023 עומד בראש התוכנית לתואר שני בהלחנה למדיה.
החל מראשית שנות האלפיים, פעיל כמלחין, מעבד, מפיק מוזיקלי ופסנתרן בעשרות אלבומים והפקות במה, הלחין והפיק את המוזיקה לעשרות הצגות תיאטרון ותוכניות טלוויזיה.
במרוצת השנים עבד עם יהודית רביץ, יהודה פוליקר, רמי קליינשטיין, ריטה, יהורם גאון, שלמה יידוב, שם טוב לוי, אפרים שמיר, אמיר דדון, יגאל בשן, דני רובס, עילי בוטנר, שרית חדד, ירמי קפלן, דנה ברגר, אברהם פריד, מוני מושונוב, ועוד.
כפסנתרן אורח ניגן עם התזמורות התזמורת האנדלוסית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית חיפה.
בין השנים 2007-2024 השתתף בכל סיבובי ההופעות של אלון אולארצ'יק וכן הופיע עימו בפסטיבל הג'אז הבינלאומי בטשקנט, בפסטיבל למוזיקה יהודית בקרקוב ובסיבוב ההופעות בארצות הברית ב-2018.
ב-2011 עיבד והפיק את "אולארצ'יק סטייל", אלבומו של אלון אולארצ'יק (התו השמיני).
ב-2014 הוציא אדר יחד עם אולארצ'יק את האלבום "יום אחד" (היי פידליטי) בו התארחה יהודית רביץ.
אדר הפיק ועיבד את האלבום והלחין עם אולארצ'יק שישה משיריו ושניים מהשירים הלחין אדר בעצמו.
השיר "מסטיק" מתוך "יום אחד" הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ומוקם במקום ה-24 במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשע"ד.
בין השנים 2009-2007 עיבד והפיק את אלבומו של דוד ד'אור "Voice of Love" שנוצר עבור הקהל הטיוואני וזכה בטיוואן באלבום פלטינה על מכירת 50,000 עותקים.
בנוסף, הפיק מוזיקלית את סיבוב ההופעות שליווה את צאת האלבום בארצות הברית, קנדה, הונגריה, פולין, טורקיה, טייוואן, יפן, הונג קונג ודרום קוריאה.
אדר ליווה את ד'אור בפסטיבלי WOMAD באנגליה, ספרד, האיים הקנריים, אוסטרליה, ניו זילנד וסינגפור.
משנת 2014 מלווה את גידי גוב בכל הופעותיו, לקח חלק בהפקות הבמה "לילה גוב", "יהודה פוליקר וגידי גוב – המופע המשותף" ו"גידי גוב שר ג'אז".
משנת 2019 מלווה את דויד ברוזה בהופעותיו, כחלק מסיבוב ההופעות המחודש ל"האישה שאיתי".
בשנת 2023 ניגן גם בהופעת ה-40 שנה לאלבום שנערכה בסביליה, ספרד.
אדר הפיק מוזיקלית את הסינגלים של יוני רכטר "לא תמיד" (הליקון, 2022), ו"במקום אחר" (הליקון, 2024) ואת יצירתו הקאמרית "עשרת הדיברות" (2023).
בשנת 2025 הפיק מוזיקלית יחד עם יוני רכטר את מופע האיחוד של "הכבש השישה עשר", עיבד למופע את שיריהם של גידי גוב, יהודית רביץ ודויד ברוזה וניגן בסיבוב ההופעות של האיחוד ברחבי ישראל.
עוד בשנת 2025 הפיק יחד עם יוני רכטר את שירו של אריק איינשטיין "כמו מדונה מצוירת" (מילים: יהונתן גפן, לחן: גיא מרוז).
השיר הוקלט באופן חלקי בשנת 1976 באולפני טריטון והושלם באולפנו של אדר בשנת 2025.
ב-2012 ניהל מוזיקלית את "איפגיניה" מאת אוריפידס בבימוי גדי רול שעלתה בתיאטרון באר שבע.
מאז ועד היום פעל כמלחין וחיבר את המוזיקה לעשרות הצגות תיאטרון:
ב-2014 אדר היה המנהל המוזיקלי של ההצגה "אלקטרה" מאת סופוקלס בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2015 הלחין את המוזיקה להצגות "על האש" מאת ובבימויו של דרור קרן, ו"כבוד אבוד" מאת איאד אקטאר בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2015 הלחין את המוזיקה להצגה "פרק ב'" מאת ניל סיימון בבימוי רפי ניב.
ב-2016 להצגה "חתונת הדמים" מאת פדריקו גארסיה לורקה בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2017 להצגה "בוא תכיר את אבא" מאת אלן אייקבורן בבימוי מולי שולמן.
ב-2018 להצגה "האפקט" מאת לוסי פרבל בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2018 להצגות "פרפרים הם חופשיים" מאת לאונרד גרש ו"מחיר החיים" מאת מרטינה מאיוק, שתיהן בבימוי אלדר גוהר גרויסמן.
ב-2018 להצגה "כלוב העליזים" מאת ז'אן פוארה בבימוי רפי ניב.
ב-2021 להצגה "אחד משלנו" מאת בני ברבש בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2022 להצגה "ארוחה עם אידיוט" מאת פרנסיס ובר בבימוי מולי שולמן.
ב-2017 הלחין את המוזיקה להצגה "הסודות" מאת הדר גלרון בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2019 להצגה "עבדאללה שוורץ" מאת רמי ורד בבימוי רוני פינקוביץ'.
ב-2021 להצגה "הנאהבים והנעימים", עיבוד לסיפור מאת יצחק בשביס-זינגר מאת מוטי לרנר וישראל זמיר בבימוי עידו רוזנברג.
ב-2022 להצגות "תפוחים מן המדבר" מאת סביון ליברכט בבימוי אמיר וולף ו"ברוכים הבאים לגיהנום" מאת רמי ורד בבימוי דפנה זילברג.
ב-2023 להצגה "בבצ'יק" מאת יהונתן אינדורסקי בבימוי נועם שמואל.
ב-2024 להצגה "דתילונים" מאת טל אידיסיס וטל צ'רנובסקי בבימוי עידו רוזנברג.
ב-2025 להצגות "מלכת היופי של ירושלים מאת ליאת פישמן לני ושלומית ארנון בר-לב, על פי הספר מאת שרית ישי לוי ו"אף מילה לאמא" מאת נועם גיל.
ב-2025 הלחין את המוזיקה להצגה "משכנתא" מאת אבי נוסבאום בבימוי עידו רוזנברג.
בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין:
ב-2015 הלחין את המוזיקה להצגה "מלחמה" מאת לארס נורן בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2019 להצגות "צ'כוב ביאלטה" מאת ג'ון דרייבר וג'פרי האדון בבימוי רפי ניב ו"רוחות" מאת איבסן בבימוי כפיר אזולאי.
ב-2015 הלחין את המוזיקה להצגה "שלום, צפירה, סוריה" מאת עדו סתר ובבימויו.
ניגן בהצגות התיאטרון "סוביניר" ו"שחק אותה סם" בתיאטרון באר שבע ובמחזמר "לילה לא שקט" בתיאטרון הקאמרי.
הלחנה והפקת מוזיקה לתוכניות טלוויזיה ולקולנוע
אדר הלחין ביחד עם ארז קוסקס את המוזיקה לסיטקום לילדים ונוער "הקרמבויז", ששודר בניקלודיאון ישראל בשנים 2010-2009, לקומדיית המצבים "השועלים" ששודרה ב-yes ב-2010 ולתוכניות המציאות "הבלוק", ששודרה בערוץ 10 בשנת 2009 ו"קרב סכינים", ששודרה בערוץ 10 בשנים 2009-2007.
כמו כן הלחין והפיק את המוזיקה לתוכניות "אוכל רחוב מסביב לעולם", "אליפות המסעדות", "לילה לבן", "מעצר בית", "ברוך ושרוך", "פפראצי", "בסלון של האווירון", "צחוק מעבודה", "בצפר", ""פוקר כוכבים", "המשמר האזרחי", "פיני הגדול", "ברוך ושרוך", ""מופע הקולנוע של זאב רווח", "קואצ'ינג אקספרס" ו"מנת השף".
היה שותף ביצירת פסקול לסרטי קולנוע כמעבד ופסנתרן, ביניהם: "תרגישי בבית", "בית", "אמצע החיים", "אוהב אותך צ'ארלי", "אהבה בשלייקס", "התאבדות" ו"סיפור גדול".
בשנת 2025 עיבד והפיק יחד עם יהודית רביץ ביצוע חדש לשיר "אהבה יומיומית" (לחן: יהודית רביץ, מילים: תרצה אתר) לסרטה התיעודי של טליה וקשטיין "תרגישי בבית".
2009 - דוד ד'אור "Voice Of Love" - לחנים, נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2011 - אלון אולארצ'יק - "אולארצ'יק סטייל" - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2013 - אלון אולארצ'יק ואלעד אדר "יום אחד" - לחנים, נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2015 - "קולו של הלב - חידושים לשירי לאה גולדברג בהשתתפות ירמי קפלן, דין דין אביב, אבי גרייניק, דוד לביא, רבקה זוהר ולירון לב, הגרובטרון, שרית וינו אלעד, מאי ישראלי לשמן ואורי לשמן (המנהל האומנותי של האלבום), אלון אולארצ'יק, דרור קרן ואסנת הראל - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2016 - לולה (ירדן בר כוכבא, אבי גרייניק, עידן אלתרמן ויסמין קידר) "כל פעימה שלב מחסיר" - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2016 - דנה ברגר "האוסף Live" - נגינה ועיבודים.
2017 - עומר נצר "Sweet Mistake" - נגינה.
2017 - אברהם פריד "כמה טוב שנפגשנו" - נגינה.
2018 - אבי גרייניק "גרייניק" - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2018 - רן דנקר "משהו אחר" - לחנים, נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2021 - אלון אולארצ'יק "הלהקה ואני" - עיבודים ונגינה.
2022 - סיון טלמור "חלק א'" - לחנים, נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2022 - יוני רכטר "לא תמיד" - נגינה והפקה מוזיקלית.
2023 - דורון מזרחי "Before 40" - נגינה וניהול אומנותי.
2023 - יוני רכטר "עשרת הדיברות" - הפקה מוזיקלית.
2024 - יוני רכטר "במקום אחר" - נגינה והפקה מוזיקלית.
2025 - אריק איינשטיין "כמו מדונה מצוירת" - נגינה והפקה מוזיקלית.
2009 - פסטיבל הפסנתר, אלון אולארצ'יק - נגינה ועיבודים.
2011 - פסטיבל הפסנתר, דנה ברגר - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2012 - פסטיבל צלילי ילדות, "הרפתקה בטלוויזיה" בהשתתפות דרור קרן, אבי גרייניק, דפנה דקל, רוני דלומי ועודד פז - עיבודים והפקה מוזיקלית.
2013-2011 - "הרביעייה": שם טוב לוי, שלמה יידוב, אפרים שמיר, אלון אולארצ'יק - נגינה ועיבודים.
2013 - פסטיבל הפסנתר, אבי גרייניק מארח את דרור קרן - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2013 - פסטיבל הפסנתר, אלון אולארצ'יק - לחנים עיבודים והפקה מוזיקלית.
2013 - פסטיבל ג'אז בים האדום, שלמה יידוב ואלון אולארצ'יק - עיבודים ונגינה.
2015 - פסטיבל אישה "נשים שרות מקרטני" עם ריקי גל, דנה ברגר, סיון טלמור, דנה עדיני, מיקה קרני, יעל דקלבאום, דניאלה ספקטור ואיילה אינגדשט - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2018 - פסטיבל הפסנתר, אבי גרייניק מארח את חן אמסלם - הפקה מוזיקלית.
2018 - פסטיבל צלילי ילדות, "שירים וחברים" עם אבי גרייניק, ירדן בר כוכבא, יסמין קידר ועידן אלתרמן - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2020 - פסטיבל צלילי ילדות, "ילדותי השניה" עם סיון טלמור - נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2021 - פסטיבל הפסנתר, סיון טלמור מארחת את איה זהבי פייגלין - לחנים, נגינה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
2022 - פסטיבל הפסנתר, רמי קלינשטיין מארח את ריטה, שירי מימון ושלומי שבן - נגינה.
2022 - פסטיבל העוד, שם טוב לוי "שיר השירים" עם מיכה שטרית ומעיין ליניק - נגינה.
אלעאי אלון (נולד ב-17 בינואר 1941) פרופסור בגמלאות מהחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת רייכמן.
נולד בירושלים למינה וגדליה אלון, מרצה לתלמוד והיסטוריה של בית שני ב, וחתן פרס ישראל לשנת תשי"ג 1953. נשוי לזהבה לבית וינר ואב לשלושה ילדים.
את חינוכו היסודי רכש ב"בית הילד" (1946–1952), והתיכוני בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית, במגמה המזרחנית (1953–1958).
לימודיו האקדמיים החלו באוניברסיטה העברית בשנת 1959 במסגרת העתודה האקדמית, בחוגים לשפה וספרות ערבית ופילוסופיה כללית.
סיים תואר שני בהצטיינות 1968. נושא התזה בהנחייתו של פרופ' שלמה פינס היה ההדרה ושחזור משוער של המקור הערבי של פרק תורת הנפש מתוך "האמונה הרמה של הראב"ד הראשון, ר' אברהם בן דוד הלוי" (מת בשנת 1180).
בשנת 1973 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, בהנחייתם של הפרופסורים שלמה פינס ו.
במסגרת לימודי תואר דוקטור זכה במלגת לימודים לאוניברסיטת אוקספורד (1968–1970).
נושא עבודת המחקר היה ההדרה של התרגום הערבי של ספרו של תאופרסטוס (מת ב-287 לפנה"ס) על המטפיזיקה.
את הקריירה האקדמית התחיל בחוג לתרבות האסלאם באוניברסיטה העברית כעוזר מחקר והוראה של פרופ' מרטין פלסנר בפרויקט תרגום ספרו של (מת ב-1270), "עיון אלאנבא פי טבקאת אלאטבא" שעוסק בתולדות הרפואה הערבית.
עיקר הפעילות האקדמית של אלון היה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1975–2010) בתחום הפילוסופיה הערבית, ובמקביל מונה למופקד על הקתדרה להיסטוריה ופילוסופיה של הרפואה ע"ש ד"ר יוסף מישן, ובבית הספר לרפואה של האוניברסיטה.
יותר מאוחר היה חבר בוועדה האקדמית של מרכז תמי שטיינמץ למחקרי שלום באוניברסיטה והוביל פעילות סביב מושג האמון באסלאם דובר הערבית.
זו כללה עריכת כנס בינלאומי ופרסום ספר על הנושא.
ב-2007 נמנה עם ועדה מייעצת ללמודים מתקדמים במכללת אלקאסמי בבאקה אל-גרבייה, ועל ועדה בינלאומית להערכת לימודי המזרח התיכון במוסדות האקדמיים בישראל.
עם פרישתו לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב (2012–2024), עבר ללמד בבית הספר לממשל באוניברסיטת רייכמן נושאים שסובבים סביב מוסד הסכסוך הישראלי-פלסטיני וניהול משא ומתן באסלאם דובר הערבית.
אלון שימש כפרופסור וחוקר אורח במוסדות מחוץ לישראל: אוניברסיטת סטנפורד (1976–1977), אוניברסיטת פרינסטון (1985–1987), אוניברסיטת הרווארד (1992–1993), אוניברסיטת קרלטון, אוטווה (1997); אוניברסיטת ליהיי (פנסילבניה) (1996–1997); אוניברסיטת שיקגו (2003–2006); והאוניברסיטה הבין-לאומית בוונציה (2016).
עבודתו המחקרית של אלון עסקה בנושא המגעים הבין תרבותיים החל בימי הביניים, בין התרבויות היוונית, האסלאם, והתרבות היהודית, וכלה במרכיבים התרבותיים של סכסוכים בני ימינו.
לדעתו מגעים אינטנסיביים אלה, ככל שהתקיימו, תרמו רבות לתרבות האסלאם, ומשנחלשו, מסיבות פוליטיות, דתיות ומסחריות, ירדה זו משיאה.
תחום מחקרו הנוכחי הוא האמון בתרבות האסלאם דובר הערבית בהשוואה לתפיסות תרבותיות אחרות.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 הקים קבוצת מרצים מתנדבים מהחוג לפילוסופיה להרצות על תחומיהם באוזני תלמידי תיכון בתל אביב
בשנים 1999–2000 שמש אלון חבר במשלחת ישראל לשיחות עם סוריה
בתחילת שנות האלפיים יסד יחד עם אשתו זהבה, עמותה להשכלה למבוגרים בגבעת שמואל
בין השנים 2008–2011 היה חבר הנהלת המועצה לשלום וביטחון
בשנת 2008 הקים קבוצת אנשי רוח מהאקדמיה והספרות למתן הרצאות העשרה לצוערי בית הספר לקצינים של צה"ל (בה"ד 1), יוזמה שפעלה כשלוש שנים.
בין השנים 2007–2022 שימש כמתנדב ביחידת המשא ומתן של משטרת ישראל.
מ-2016 חבר בעמותה הדנה בבחינת האפשרות להשיג הודנה (הפסקת אש ארוכת טווח) עם הפלסטינים.
(1986) מאמר ההכרעה של אבן רשד.
תרגום עברי של פצל אל-מקאל.
תל אביב: הוצאת מפעלים אוניברסיטאיים
אני ואחי נגד בן-דודי: קוים לתפיסת האמון באסלאם דובר הערבית, מרכז תמי שטיינמץ ללימודי שלום, ומרכז ולטר לייבך באוניברסיטת תל אביב.
אלעזר בן חנניה, מנהיג יהודי בימי המרד הגדול ובנו של חנניה בן נדבאי, הכהן הגדול.
אלעזר היה פקיד בבית המקדש, ככל הנראה בתפקיד הסגן, בימי נציבותו של גסיוס פלורוס, בשנת 66. לאחר שניסה פלורוס לגנוב את אוצרות בית המקדש, ונתקל בהתקוממות עממית בירושלים, היה עדיין סיכוי להשקיט את המרידה.
אגריפס השני ועמו הכהנים ניסו להרגיע את הרוחות.
את המצב החמירה פעולתו של מנחם בן יהודה, ראש הסיקריקיים, אשר כבש מידי הרומאים את המבצר מצדה והרג את חיל המצב שם.
בד בבד, שכנע אלעזר בן חנניה את הכוהנים, כי יסרבו לקבל מידי הנוכרים זבח לשלום הקיסר בבית המקדש, כפי שהיה מקובל הדבר מזה שנים.
פעולה זו הייתה סמלית בעיקרה, וסימלה כי עול משמעתה של רומא הוסר, וכי המדובר במרד גלוי.
מעתה ואילך, נשמעו הכוהנים, ועמם העם החפץ במרד בירושלים, לפקודתו של אלעזר, המתואר על ידי יוסף בן מתתיהו כ"צעיר נועז ביותר".
המלך אגריפס השני, שלח מממלכתו שבצפון, תגבורת בת שלושת אלפים איש.
חיילים אלו מצאו כי הר הבית והעיר התחתונה מצויים בידי המורדים בהנהגת אלעזר בן חנניה, והתבצרו במצודת אנטוניה ובעיר העליונה, מקום בו היה מצוי עדיין חיל משמר רומי.
העם הסתער על החיילים, כבש את העיר העליונה, שרף את ארמונות המלך אגריפס, וכן בתי כוהנים ועשירים, ואת הארכיון בו היו שטרי החוב.
אנשיו של אגריפס ואנשי צבא רומי התבצרו במצודת אנטוניה.
לאחר מצור, קיבלו היהודים וחיילי אגריפס רשות לעזוב את המצודה, אך הרומאים נותרו נצורים.
בימים אלו הגיע לירושלים מנחם, מנהיג הסיקריים, ולקח את הפיקוד על המרידה.
הוא נהג בגינוני מלכות, ואף הרג את חנניה, הכהן הגדול, אביו של אלעזר.
שלטונו היה קצר ימים ואכזרי.
לאחר שהמאיס עצמו על ההמון הירושלמי, התנפלו ההמונים על אנשיו של מנחם ורצחו אותו.
אלו מאנשיו של מנחם שנותרו בחיים, ובהם אלעזר בן יאיר נמלטו אל מצדה והתבצרו בה.
לאחר שביצר את מעמדו מבחינה פנימית, המשיך אלעזר במרידה כנגד הרומאים.
הוא שלח אל הרומאים המתבצרים שליחים, אשר פיתו אותם להיכנע.
משנכנעו הרומאים והניחו את נשקם, הרגו אותם אנשי אלעזר.
יוסף בן מתתיהו, מתעדה החשוב ביותר של תקופה זו, כותב כי רצח הרומאים לאחר שנכנעו היה שגיאה, שהפכה את המאבק למאבק דמים אלים, בו לא תתקבל כניעתו של צד כלשהו, אלא עליו להמשך עד המוות.
עד מהרה הפכה המרידה, אשר מרכזה בירושלים, למרידה בכל רחבי הארץ.
תנועת הקנאים, אשר בתחילה היה אלעזר למנהיגה, הפכה לתנועה עממית, ורבים, כשמעון בר גיורא הצטרפו אל המרידה.
לאחר שסולקו הרומאים מן הארץ, בעקבות תבוסת קסטיוס גאלוס החלה מושלת אספה עממית.
אספה זו מינתה את אלעזר בן חנניה למפקד הכוחות באדום.
לעומת יוסף בן מתתיהו, הגמרא מייחסת בשני מקומות שונים את הפסקת קורבן הקיסר למנהיג אחר של המורדים: רבי זכריה בן אבקילוס.
אלעזר בן יאיר (המאה ה-1 לספירה) היה ממנהיגי הסיקריים בתקופת המרד הגדול של היהודים ברומא, ומנהיג המעוז האחרון של המרד מצדה.
אלעזר בן יאיר היה צאצא לחזקיה הגלילי - ממנהיגי המרד במלך הורדוס ובנו יהודה הגלילי ממייסדי הפילוסופיה הרביעית שראתה באל כשליט היחיד ושלטון זר ביהודה אינו בא בחשבון.
מבין משפחה זו ניתן למנות רבים שהנהיגו מרידות ברומאים ועושי דבריהם ביהודה ובניהם גם מנחם בן יהודה (דוד או דודנו של אלעזר) שנרצח בירושלים זמן קצר טרם חורבנה.
לאחר מספר ימים של מהומות קשות בירושלים, השתלטו הסיקריים, בראשות מנחם בן יהודה הגלילי, על מבצר מצדה, הרגו את חיל המצב הרומאי שהחזיק במבצר, והפכו אותו למעוזם.
לאחר שרוחות המרד השתלטו על העיר ירושלים, עזב הנציב הרומי גסיוס פלורוס את העיר, והותיר בה גדוד (קוהורטה) של חיילים.
כן הגיעו לעיר כאלפיים אנשי צבא מצבאו של אגריפס השני, אשר מלך בצפון הארץ, והיה שליט בובה של הרומאים, על מנת לדכא את המרידה.
תושבי ירושלים הונהגו בידי אלעזר בן חנניה ממשפחת הכהן הגדול חנניה, ששכנע את הכהנים שלא להקריב קורבנות לשלום הקיסר, ובכך הביא למעשה הסמלי שסימל את תחילת המרידה, כאשר הלחימה כנגד פלורוס ואנשיו כבר החלה מזה מספר ימים.
היהודים בהנהגתו של אלעזר לחמו כנגד חיל המצב הרומי וכנגד אנשיו של אגריפס, אשר התבצרו במצודת אנטוניה, והצליחו להביסם.
אנשיו של אגריפס גורשו מהעיר, ואילו הרומאים נהרגו.
לפעולות אלו הצטרפו הסיקריים בהנהגת מנחם.
הם נתנו לפעולות נופך קיצוני, ובין היתר הביאו לשריפת בית הכהן הגדול, ארמונות אגריפס השני וברניקי, והארכיון בו נשמרו שטרי החוב, וכל זאת בהתרסה כנגד השלטון היהודי הקיים.
בימים שלאחר מכן הייתה ירושלים תחת שלטון הסיקריים ושלטונו של מנחם.