tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר הכלל הידוע ביותר שלו הוא "תשקיע רק במה שאתה מבין".
כלל אשר יצר תהודה בקרב משקיעים לא מקצועיים רבים אשר אין באפשרותם ללמוד יותר לגבי שיטות כמויות מסובכות להערכת מניות או לקריאת דוחות כספיים ארוכים וקשים.
מכיוון ורוב האנשים נוטים להתמקצע בתחום אחד מסוים יישום הכלל "להשקיע רק במה שאתה מבין" עוזר למשקיעים פרטיים לאתר מניות טובות ולא מוערכות.
לינץ' משתמש בעיקרון הזה כנקודת התחלה למשקיעים.
הוא גם לעיתים קרובות אמר שהמשקיע הפרטי מסוגל להרוויח יותר כסף ממניות מאשר מנהל קרן, מפני שהוא מסוגל לאתר השקעות טובות בחיי היומיום שלו לפני אנשי וול סטריט.
באמצעות שני ספרי ההשקעה הקלאסיים שלו, הוא תיאר רבות מההשקעות אותן מצא כאשר לא היה במשרדו, והתגלו לו דווקא כאשר היה עם משפחתו או כאשר היה בנהיגה או בקניות.
לינץ' מאמין שגם המשקיע הפרטי מסוגל לעשות כך.
הוא גם טבע את המונח "ten bagger" בהקשר כספי.
כלל זה מתייחס להשקעות ששוות פי עשרה ממחיר הקנייה המקורי שלהן ובאה מתחום הבייסבול.
על אף ולינץ' ממשיך לעבוד במשרה חלקית כסגן היו"ר של חברת פידליטי ניהול ומחקר, זרוע ייעוץ ההשקעות של חברת פידליטי השקעות, ומשקיע את מרבית זמנו בהדרכה ותמיכה ביועצים חדשים.
לינץ' ממוקד מאוד בתחום הנדבנות.
הוא אמר שהוא רואה בפילנתרופיה כצורה של השקעה.
הוא אמר שהוא מעדיף לתת כסף לתמוך ברעיונות שלדעתי יכולים להתפשט, כמו First Night, פסטיבל ערב השנה החדשה שהחל בבוסטון ב-1976 והתפשט לאירועים דומים ביותר מ-200 קהילות שונות ברחבי ארצות הברית, וכן City Year - תוכנית שירות ציבורית שהוקמה בבוסטון בשנת 1988 ופועלת כיום ב-14 אתרים שונים.
לינץ' ואשתו תורמים כסף בחמש דרכים עיקריות: כאנשים פרטיים, דרך קרן לינץ', דרך קרן התרומות של חברת פידליטי וכן דרך שני ארגוני צדקה.
קרן לינץ', ששוויה בשנת 2003 היה $74 מיליון דולרים, תומכת בחינוך, ארגונים דתיים, ארגונים היסטוריים תרבותיים, בתי חולים ומחקר רפואי.
לינץ' היה מעורב בקבלה הלא מתאימה של כרטיסים מחברות ברוקראז' שהיו מעוניינים להיות החברה דרכה יבוצעו פעולות ההשקעה עבור לקוחות הייעוץ של חברת פידליטי.
חברות אלו קיבלו מיליוני דולרים בהכנסות מעמלות עבור הפעולות של הלקוחות בפידליטי.
במשך התקופה מינואר 2002 ועד אוקטובר 2004, קיבלו שני מנהלים בכירים בחברת ועשרה סוחרי מניות של החברה במצטבר $1.6 מיליון של טובות הנאה שונות כגון נסיעות רבות לחו"ל, כרטיסים להופעות ואירועי ספורט מהשורה הראשונה ומתנות מחברות הברוקראז' שהיו מעוניינות בהעדפתן.
בנוסף, לינץ' עצמו ביקש וקיבל כרטיסים משני סוחרים אשר קיבלו בעצמם את הכרטיסים מברוקרים חיצוניים.
לינץ' הגיב לדברים הללו באומרו שכל מעשהו היה לבקש עזרה אקראית בהשגת כרטיסים ממחלקת המסחר בניירות ערך ולא עלה על דעתו לעשות מעשה שאינו ראוי, ושהוא מצטער על אותה בקשה.
וברצונו שהציבור ידע כי מעולם לא עבד במחלקת מסחר ומאז פרש מניהול השקעות לפני 17 שנים הוא לא ביצע השקעות כלשהן של חברת פידליטי באמצעות שום חברת ברוקראז', וכמו שהציבור ברובו יודע במהלך 17 השנים האחרונות הוא בילה את מרבית זמנו בשירות הציבור.
פיטר בנג'מין מנדלסון, הברון מנדלסון הוא פוליטיקאי בריטי ממוצא יהודי, שגריר בריטניה בארצות הברית עד ספטמבר 2025.
מנדלסון, מבכירי מפלגת הלייבור, כיהן כשר בממשלות טוני בלייר וגורדון בראון, וכארבע שנים כנציב האיחוד האירופי למסחר.
קודם לכן היה חבר פרלמנט במשך 12 שנה כנציג הרטלפול.
בתקשורת הבריטית מכונה לעיתים "מנדי".
מנדלסון נולד בלונדון ב-1953. אביו, ג'ורג' מנדלסון (1920–1988), היה מנהל הפרסום של הג'ואיש כרוניקל, ואימו מרי ג'ויס הייתה בתו של מדינאי הלייבור הרברט מוריסון, שכיהן כשר הפנים במהלך מלחמת העולם השנייה והיה סגנו של קלמנט אטלי.
כנער, מנדלסון התנגד לתמיכת משפחתו במפלגת הלייבור, לאחר שהמפלגה עמדה לצד ארצות הברית בתקופת מלחמת וייטנאם.
ב-1971 הצטרף מנדלסון ל"ליגת הקומוניסטים הצעירים", תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית הבריטית.
בשנים 1973–1976 למד פילוסופיה, מדעי המדינה וכלכלה בקולג' סנט קתרין באוקספורד.
בשלהי שנות ה-70 שב מנדלסון ללייבור, והתמנה לראש מועצת הנוער הבריטית.
במסגרת תפקידו השתתף ב-1978 בפסטיבל הנוער והסטודנטים העולמי בהוואנה, לצד כמה ממנהיגיה העתידיים של מפלגת הלייבור.
בספטמבר 1979 נבחר למועצת רובע למבת', אך פרש מהתפקיד ב-1982 על רקע חוסר שביעות רצון ממדיניות מפלגת הלייבור.
לאחר פרישתו עבד כמפיק בתחנת הטלוויזיה London Weekend Television עד 1985, אז מונה לאחראי התקשורת של הלייבור.
מנדלסון זכה לשלל כינויים בתקשורת האנגלית, בין היתר "מלך הספינים" ו"נסיך האופל".
ב-1986 ניהל מנדלסון בהצלחה את מסע הבחירות של נציג הלייבור במחוז הבחירה פולהאם, וב-1987 ניהל את מסע הבחירות הכלליות של המפלגה.
ב-1990 החליט מנדלסון להתמודד לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה הרטלפול, ובבחירות הכלליות בשנת 1992 נבחר לראשונה לפרלמנט.
הוא נודע בתמיכתו באיחוד האירופי, והיה מקורב לטוני בלייר וגורדון בראון שהיו חברים בממשלת הצללים באותה תקופה.
ב-1994, לאחר מותו הפתאומי של מנהיג מפלגת הלייבור, ג'ון סמית', תמך מנדלסון במועמדותו של בלייר לראשות המפלגה, ומילא תפקיד מרכזי מאחורי הקלעים בקידום מועמדותו, דבר שיצר איבה ארוכת שנים בינו ובין בראון.
בזכות קרבתו לבלייר התמנה למנהל קמפיין הבחירות של הלייבור בבחירות הכלליות בשנת 1997, ונחשב לאחד מאדריכלי הניצחון שהביא את הלייבור בחזרה לשלטון.
לאחר ניצחון הלייבור מינה אותו בלייר לתפקיד השר המתאם בין משרדי הממשלה, ולאחר כמה חודשים קיבל לאחריותו את פרויקט כיפת המילניום, וזכה לכינוי "שר הכיפה".
ביולי 1998 מונה לשר המסחר והתעשייה, והיה אחראי להכנות של בריטניה לבאג 2000. בדצמבר אותה שנה נאלץ מנדלסון להתפטר מהממשלה, לאחר שנחשף כי קיבל הלוואה ללא ריבית בסך 373,000 ליש"ט מג'פרי רובינסון, מיליונר חבר מפלגת הלייבור, ולא דיווח על כך.
מנדלסון הצטרף מחדש לממשלה לאחר 10 חודשים כשר לענייני צפון אירלנד.
הוא התפטר שוב בינואר 2001 לאחר שנטען כי ניסה לקדם שלא כדין בקשת אזרחות של איש עסקים הודי בתמורה לכספים למימון "כיפת המילניום".
ועדת חקירה עצמאית לא מצאה פגם בהתנהלותו, ובבחירות הכלליות באותה שנה נבחר מנדלסון מחדש לפרלמנט.
בקיץ 2004 התפטר מנדלסון מכהונתו כחבר פרלמנט, וב-22 בנובמבר 2004 התמנה לנציג בריטניה בנציבות האירופית הממונה על המסחר.
ב-2008 האשים נשיא צרפת, ניקולה סרקוזי, את מנדלסון בכישלון אישורה של אמנת ליסבון במשאל העם באירלנד.
מנדלסון, מנגד, טען כי הביקורת של הנשיא הצרפתי פגעה במשא ומתן שניהל עם ארגון הסחר העולמי.
ב-2008, במסגרת סבב תיקים בממשלתו של גורדון בראון, מונה מנדלסון לתפקיד שר לענייני עסקים, יזמות ורפורמה פיקוחית.
מכיוון שלא היה חבר פרלמנט הוענק לו תואר האצולה "הברון מנדלסון" ומושב בבית הלורדים, כדי שיוכל לכהן בממשלה.
בדצמבר 2024 מינה קיר סטארמר את מנדלסון לשגריר בריטניה בארצות הברית במקומה של קארן פירס, שמונתה לשליחה מיוחדת בבלקן.
סטארמר טען כי מנדלסון הוא האדם האידיאלי לנווט את היחסים עם וושינגטון בעידן דונלד טרמאפ, בזכות ניסיונו הממשלתי וכהונתו כנציב הסחר של האיחוד האירופי.
מנדלסון נכנס לתפקידו מייד לאחר השבעתו של דונלד טראמפ לנשיאות ב-10 בפברואר 2025, על אף שהתבטא לא פעם קודם לכן כנגד הנשיא האמריקאי וטען כי הוא בריון, פזיז, ומסוכן לעולם.
עם זאת, כשגריר בריטניה הביע בפומבי את הערכתו לטראמפ, ובמהלך פגישתם בחדר הסגלגל במאי 2025, זכה לשבחים מצידו של טראמפ.
במהלך כהונתו מילא מנדלסון תפקיד משמעותי בגיבוש הסכם הסחר בין בריטניה לארצות הברית, ושמר על "היחסים המיוחדים" בין המדינות.
מנדלסון פוטר מתפקידו בספטמבר 2025, ובהמשך פורסם כי קיבל חבילת פיצויים בסך 55 אלף ליש"ט.
בשנת 2004, בזמן שכיהן בנציבות האירופית, פרסם הטיימס כי מנדלסון חגג את ערב השנה החדשה על סיפון היאכטה של פול אלן, ממייסדי מיקרוסופט, שהיה במוקד חקירה של האיחוד האירופי.
בשנת 2008, בעקבות פרשת החלב הסיני, הצטלם מנדלסון כשהוא שותה חלב מתוצרת סין.
תשעה ימים לאחר מכן הוא אושפז בשל אבן בכליות.
במאי 2013 טען מנדלסון כי ממשלות הלייבור בהן כיהן פעלו במטרה למשוך מהגרים לבריטניה.
בספטמבר 2025 נחשף כי מנדלסון היה בקשרי ידידות ג'פרי אפשטיין וגיליין מקסוול החל מ-2002, שנמשכו גם לאחר הרשעתו הראשונה של אפשטיין ב-2008. בעקבות לחץ ציבורי פיטר קיר סטארמר את מנדלסון מתפקיד השגריר בארצות הברית.
ב-5 בפברואר הוקיע סטארמר את מנדלסון, התנצל בפני קורבנותיו, והודה כי מינויו של מנדלסון לשגריר נעשה על אף שמידע על קשריו עם אפשטיין הובאו לידיעתו ולידיעת יועציו כבר בתהליך הסינון שבו נבחנה מועמדותו.
ב-7 בפברואר הביע גם ראש הממשלה לשעבר גורדון בראון חרטה על מינויו של מנדלסון כשר בממשלתו ב-2008. ב-8 בפברואר הודיע מורגן מקסוויני, ראש לשכתו של סטרמר על התפטרותו, בצל האשמות כי הוא זה שדחף למינויו של מנדלסון לשגריר.
בעוד שנטייתו המינית של מנדלסון הייתה ידועה לסביבתו הקרובה, בשנת 1987 נעשה לו ניסיון אאוטינג מצד ה"ניוז אוף דה וורלד", והוא בחר שלא להגיב על הפרסום.
ב-1998, בעת שכיהן כשר ללא תיק הוא הוצא מהארון כהומוסקסואל בראיון עם מת'יו פריס, חבר פרלמנט לשעבר מטעם הלייבור, בתוכנית Newsnight של ה-BBC.
מנדלסון הגיש תלונה ל-BBC בעקבות הפרסום, שהביאה לשליחת תזכיר פנימי ב-BBC בו נאסר להתייחס לראיון או לפרסם קטעים ממנו.
עם זאת, בעקבות הראיון פרסם ה"דיילי אקספרס" תמונות של בן זוגו הברזילאי, ריינאלדו אבילה דה סילבה, וחשף את מערכת היחסים בין השניים, שהחלה ב-1998. השניים נישאו באוקטובר 2023, ודה סילבה התלווה למנדלסון לארצות הברית במהלך כהונתו כשגריר.
בבעלותו של מנדלסון שני נכסים – ביתו בשכונת קמדן בצפון לונדון ואחוזה נוספת במחוז וילטשייר.
פיטר מנדלסון אינו יהודי לפי ההלכה, מכיוון שרק אביו היה יהודי.
הוא גדל בבית חילוני, ואביו היה אתאיסט עד למלחמת ששת הימים ויום הכיפורים, בעקבותן גילה זיקה מחודשת ליהדות.
מנדלסון הביע צער שלא העמיק בלימוד הדת ולא שמר על קשר תרבותי-חברתי ליהדות.
הוא נחשב לתומך בישראל, ביקר בה והדגיש את חשיבות היחסים בין המדינות, וכן מצדד בתהליך שלום בין ישראל לפלסטינים בדומה להסכם יום שישי הטוב בצפון אירלנד.
בנוסף, הביע תמיכה מסויגת במדיניות הסיכולים הממוקדים נגד פעילי טרור פלסטינים.
בדצמבר 1998 הופיע מנדלסון בארוחה חגיגית של לשכת המסחר ישראל-בריטניה והכריז במפתיע על הקמת קרן מחקר משותפת ישראלית-בריטית, בסך 3.1 מיליון ליש"ט, לתמיכה בחברות ישראליות ובריטיות המעוניינות לשתף פעולה במחקר ובפיתוח בתחום הטכנולוגיה העילית.
במאי 2003 אמר חבר הפרלמנט מטעם הלייבור טאם דיאל, כי ראש הממשלה בלייר "מושפע בצורה מופרזת מקנוניית יועצים יהודים", תוך שהוא מציין במפורש את פיטר מנדלסון, לצד כמה יועצים אחרים.
מנדלסון הגיב כי על אף שאינו יהודי על פי ההלכה הוא "נושא את הורותו של אביו בגאווה".
פיטר לוגר היא מסעדת סטייקים הממוקמת בשכונת ויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק, שנוסדה בשנת 1887 ולה סניף נוסף בגרייט נק (Great Neck), ניו יורק, בלונג איילנד.
סקר זאגאט בחר בפיטר לוגר למסעדת הסטייקים הטובה ביותר בעיר ניו יורק זה 26 שנים ברציפות.
למסעדה בברוקלין יש בר עץ ארוך, וחדר האוכל בסגנון טווטוני.
ב-2002 הכניס אותה ארגון ג'יימס בירד לרשימת ה"קלאסיקות של אמריקה".
המסעדה בברוקלין זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום.
המסעדה בברוקלין נוסדה ב-1887 בשם "Carl Luger's Café, Billiards and Bowling Alley" בשכונה הגרמנית שבסמוך לה נבנה תשע שנים אחרי כן גשר ויליאמסבורג.
ב-1950 העמידו צאצאיו של הבעלים המקורים את המסעדה למכירה פומבית וסול פורמן רכש אותה בשל היות "המכרז נמוך באופן שערורייתי".
נכדתו, ג'ודי סטורץ', ממונה כיום על קניית הבשר עבור המסעדה.
ב-1984 נסגר הסניף בגרייט נק אחרי שרפה קשה שהרסה את המסעדה.
היא נפתחה מחדש שנה וחצי אחרי כן ב-1986. כיום, אחת מבעלי המסעדה היא איימי רובינשטיין, אשתו של הווארד רובינשטיין, איש יחסי הציבור הידוע שלקוחותיו כוללים את ג'ורג' שטיינברנר, רופרט מרדוק ודונלד טראמפ.
האומצות המוגשות בפיטר לוגר עוברות תחילה תהליך ממושך של יישון יבש, המקנה לבשר טעם אופייני.
התפריט מצומצם, ומתמקד בעיקר באומצות פורטרהאוס המיועדות לאחד עד ארבעה סועדים.
מנות עיקריות יכולות לכלול גם אומצות אנטרקוט, כבש, דגים טריים בעונתם, ומבחר משתנה של מנות בצהרים.
מנות נוספות כוללות קוקטייל חסילונים, עגבניות ביפסטייק, סלט בצל (מוגש עם רוטב סטייק), תפוחי אדמה, טוגנים, תרד מוקרם, ברוקולי, טבעות בצל, קותל חזיר שמן, ומגוון קינוחים.
המסעדה מגישה גם המבורגרים, בארוחת הצהרים בלבד.
הסטייקים מוגשים כשהם פרוסים על צלחת משופעת כך שהמיצים ניגרים.
המסעדה גם מגישה רוטב סטייק משלה שמורכב מתמהיל רוטב קוקטייל עם רוטב סטייק מסורתי.
פיטר לוגר גם משווקת את רוטב הסטייק שלה בהזמנת דרך הדואר ובאמצעות קמעונאים ברחבי המדינה.
מספר מלצרים עזבו את פיטר לוגר ופתחו בתי סטייק משלהם עם תפריטים ומנות שעוצבו על פי הדגם התפריט והמנות המוגשים בפיטר לוגר:
יובל סאקס פתח מסעדה כמה מטרים מהאזור
וולפגנג צוויזנר (Wolfgang Zwiener) ייסד את "וולפגנג'ס סטייקהאוס" (Wolfgang's Steakhouse) בשני סניפים במנהטן; וכן בבוורלי הילס, קליפורניה; ואיקיקי, הוואי; סאות' ביץ', פלורידה ומקסיקו סיטי.
בן וג'ק סינג'ג' (Sinanaj) ייסדו את בן וג'ק ויובל סאקס סטייקהאוס, ולהם שני סניפים במנהטן.
רוברט דיקרט (Dickert), נינו של קרל לוגר, ייסד את Great Uncle Peter's steakhouse ליד סקרנטון שבפנסילבניה.
מארקג'וזף סטייקהאוס, נוסד ב-2000 וממוקם במנהטן תחתית.
צ'ארלי בלייר וג'ו פרון ייסדו את בלייר פרון סטייקהאוס (Blair Perrone Steakhouse) במנהטן שנסגר בינתיים.
ג'וזף קוסטרה (Kustra) פתח את ג'וזפס' סטייקהאוס (Joseph's Steakhouse) בברידג'פורט, קונטיקט בשנת 2000. קוסטרה עבד בפיטר לוגר כשף מבצע במשך 15 שנים.
פיטר לי לורנס (Peter Lee Lawrence), במקור קארל אוטו הירנבך (Karl Otto Hirenbach; 21 בפברואר 1945 – 19 באפריל 1974) היה שחקן קולנוע גרמני שהספיק לצבור מוניטין בתחום מערבוני הספגטי עד למותו בגיל 29.
לורנס שיחק בסרטו של סרג'ו לאונה "הצלפים" ב-1965, כחברה של אחותו של קולונל מורטימר (בגילומו של לי ואן-קליף) שנרצח על ידי אינדיו.
לורנס מת ב-19 באפריל 1974 כנראה מגידול במוח.
פיטר (פנחס) מדינג (נולד ב-1938) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה וליהדות בת זמננו באוניברסיטה העברית.
סיים את הדוקטורט שלו בשנת 1970 באוניברסיטת הרווארד בהנחייתו של פרופ' נדב ספרן.
בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית, בשנת 1991 מונה לפרופסור מן המניין ובשנת 1999 מונה לעמוד בראש הקתדרה על שם ד"ר ישראל גולדשטיין לחקר הציונות.
בהמשך כיהן ראש המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית.
הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ברנדייס, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בצרפת, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת וושינגטון.
פיטר לוי הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, העוסק בהיסטוריה של ארצות הברית במחצית השנייה של המאה העשרים, פרופסור וראש המחלקה להיסטוריה ולמדעי המדינה בקולג' יורק.
לוי נולד בעיר ברלינגיים שבקליפורניה.
בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת ברקלי משנת 1978, תואר שני (1980) ודוקטורט (1986) מאוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1984 נישא לדיאן והוא אב לבן ובת.
פיטר לוונברג הוא היסטוריון ופסיכואנליטיקאי יהודי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לוונברג נולד בגרמניה למשפחה יהודית.
אביו היה פסיכיאטר ואמו הייתה אחות ופעילה סוציאליסטית ברפובליקת ויימאר.
אביו של פיטר, שחשש מהשלטון הנאצי, נדד באירופה עם משפחתו ולבסוף התיישב בשאנגחאי שבסין, שם בילה פיטר את ילדותו.
לאחר מכן עברה המשפחה לבייקרפילד שבקליפורניה.
לוונברג למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטה החופשית של ברלין.
בין השנים 2001 ל-2006 שימש כדיקן המכון הפסיכואנליטי של דרום-קליפורניה, והיה מעורב באיחודו והקמת New Center for Psychoanalysis in Los Angeles.
לוונברג משמש כיושב ראש האיגוד הבינלאומי לפסיכואנליזה.
זכה במלגת פולברייט, מלגת גוגנהיים ומענק מהקרן הלאומית למדעי הרוח.
פיטר מולאן הוא שחקן ובמאי קולנוע סקוטי.
התפרסם בתור שחקן בסרטים "טריינספוטינג", "בוי A" ו"קוראים לי ג'ו".
קיבל הערכה רבה על סרטו השני כבמאי "האחיות מגדלנה".
מולאן נולד בעיירה פיטרהאד שבצפון סקוטלנד.
בנם של פטרישיה וצ'ארלס מולאן.
אביו של מולאן נפטר ממחלת סרטן הריאה ביום הראשון בו החל ללמוד ב"אוניברסיטת גלאזגו".
למולאן שלושה ילדים מאשתו אן סוון.
מולאן הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל הסקוטית סלטיק.
מולאן החל את דרכו בקולנוע הבריטי בסרטים "לב אמיץ" ובשני סרטיו של דני בויל "חברים לרצח" בתור הגנגסטר הרצחני ו"טריינספוטינג" בתור סוחר הסמים סוונסי שמספק הרואין ל"רנט בוי" (יואן מקגרגור) "ספאד" (יואן ברמנר) ו"סיק בוי" (ג'וני לי מילר).
ב-1998 זכה מולאן בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן על תפקידו בדרמת הספורט של קן לואץ' "קוראים לי ג'ו" בה גילם את ג'ו הקשיש והבודד שמאמן קבוצת כדורגל כושלת בגלאזגו.
בשנת 2000 שיחק את המהגר האירי דניאל דילון בסרט "התמורה", שהוא עיבוד חופשי לרומן "ראש העיר קסטרברידג'", והופיע בקומדיית הפשע האירית "פושע הגון".
ב-2001 שיחק בתפקיד ראשי במותחן האימה "אזור 9".
ב-2002 קיבל מולאן ביקורות מצוינות על סרט השני שלו בתור במאי "האחיות מגדלנה" אודות בתי המחסה מגדלנה שבאירלנד בתקופה השמרנית.
לתפקידים הראשיים ליהק מולאן את השחקניות אן-מארי דף ונורה ג'יין-נון.
מולאן שגם שיחק בתפקיד קטן היה מועמד לפרס באפט"א על התסריט שכתב לסרט.
הסרט עצמו קטף את פרס אריה הזהב היוקרתי של פסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2003 הופיע מולאן בדרמה הסקוטית "הזר" ו-2004 בעיבוד האמריקאי בהפקתם של ג'ורג' קלוני וסטיבן סודרברג לסרט הפשע הארגנטינאי המצליח "תשע מלכות".
ב-2006 התפרסם במותחן הפוסט אפוקליפטי של אלפונסו קוארון "הילדים של מחר" בתור סיד שומר מחנה הפליטים המודרני שעוזר לדמות הראשית ת'יו (קלייב אוון) להבריח את התינוק היחיד בעולם.
ב-2007 הופיע בדרמות "בוי A" בתור טרי קצין המבחן של ג'ק ברידג' (אנדרו גארפילד) ו"הלגיון האחרון" בתפקיד אודואקר מנהיג השבט הגרמאני.
ב-2010 שיחק מולאן את אוכל המוות יאקסלי בשני חלקי הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
משנת 2017 משחק באחד התפקידים הראשיים בסדרה "אוזרק" (Ozark) המשודרת בנטפליקס.
פיטר יארו היה זמר-מלחין ונגן גיטרה יהודי-אמריקאי, שהיה חבר בלהקת הפולק "פיטר, פול ומרי" שהתפרסמה בשנות ה-60. יחד עם לאונדר ליפטון הלחין יארו את אחד מלהיטיה הגדולים של השלישייה: "Puff, the Magic Dragon" (1962).
שיר נוסף שיארו כתב ומזוהה עמו הוא "Day is Done".
מאוחר יותר התגייס כפעיל פוליטי למאבק נגד מלחמת וייטנאם, היה פעיל שלום וייסד קמפיין נגד בריונות בבתי-ספר.
הוריו של פיטר יארו היו מהגרים יהודים מאוקראינה שקיצרו בארצות הברית את שם משפחתם מ"יארושביץ'" ל"יארו".
יארו נולד בניו יורק, בה סיים את התיכון למוזיקה ואמנויות (מאוחר יותר התיכון "לה גארדיה").
לאחר מכן הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת קורנל.
יארו החל את הקריירה שלו כזמר בשנת 1959, בגריניץ' וילג', שהייתה באותה העת מוקד של תחיית מוזיקת הפולק האמריקאית.
הוא הופיע בפסטיבל הפולק של ניופורט הראשון שנערך, שם פגש באמרגן אלברט גרוסמן.
ביוזמת גרוסמן יארו פגש ב-1961 את נואל (פול) סטוקי ואת מרי טרוורס והם הקימו את שלישיית "פיטר, פול ומרי" שהחלה להופיע במועדונים ולבצע שירי פולק, וגרוסמן שימש כמנהל הלהקה.
ב-1962 הוציאה לאור חברת ההקלטות האחים וורנר את האלבום הראשון של השלישייה.
האלבום נשאר עשרה חודשים בעשרת המקומות הראשונים במצעד האלבומים האמריקאי ובמשך שנתיים בעשרים המקומות הראשונים ונמכר במעל לשני מיליון עותקים.
השלישייה יצאה לסיורים מרובים והקליטה אלבומים רבים של הקלטות חיות ובאולפן.
ביוני 1963, "פיטר, פול ומרי" הוציאו סינגל של השיר "Blowin' in the Wind" מאת בוב דילן, שהיה אז לא ידוע יחסית, ונוהל גם הוא על ידי גרוסמן.
"Blowin' in the Wind" נמכר ב-300,000 עותקים בשבוע הראשון לאחר צאתו לאור, וב-17 באוגוסט, היה במקום השני במצעד השנתי של ה"בילבורד", עם מכירות של יותר ממיליון עותקים.
ב-28 באוגוסט 1963, "פיטר, פול ומרי" הופיעו על הבמה עם הכומר מרטין לותר קינג ב ההיסטורי שארגן לותר קינג, שם שרו את "Blowin' in the Wind" שמאז הפך להמנון זכויות האזרח.
ב-1964 הצטרף יארו בן ה-26 לדירקטוריון פסטיבל הפולק של ניופורט, שם הופיע כאלמוני רק ארבע שנים קודם לכן.
הם הקליטו את השיר לאלבום "Album 1700" משנת 1967, אך הוציאו אותו כצד ב' לאלבום כשיר חדש, והשיר היה ללהיט.
"פיטר, פול ומרי" התפרקו בשנת 1970 ובשנות ה-70 יארו הקליט והוציא לאור מספר אלבומי סולו.
"פיטר, פול ומרי" התאחדו בשנת 1978 והמשיכו להופיע ולהקליט עוד מספר אלבומים, עד מותה של מרי טרוורס בשנת 2009. "פיטר, פול ומרי" הופיעו בישראל פעם אחת, בקיץ 1983, בבריכת הסולטן בירושלים.
יארו היה פעיל למען מטרות חברתיות ופוליטיות מאז שנות ה-60 ועד למותו, וסבל מאיומים בשל כך במשך השנים, לפי "הניו יורק טיימס":
בשנות ה-80 היה פעיל בקמפיין לשחרור אסירי ציון בברית המועצות בפרט ובמאבק של יהודי ברית המועצות לאפשר להם לצאת מהמדינה.
למען המאבק כתב יארו שיר, "הדליקו נר אחד".
על השיר כתבה הרבנית אליסון ברגמן וואן:
החל משנות ה-80 היה פעיל בחוג ידידי ארגון שלום עכשיו בארצות הברית.
ביוני 1989 ביקר בישראל ובשטחים במסגרת משלחות של פעילי זכויות אדם.
בשנת 2000, במאמץ להילחם בבריונות בבתי הספר, סייע יארו להקים את ארגון "מבצע כבוד" (Operation Respect), ארגון ללא מטרות רווח המביא לילדים, בבתי ספר ובקייטנות, תוכנית לימודים של סובלנות וכבוד.
הפרויקט החל כתוצאה מכך שיארו, בתו בת'אני ובנו כריסטופר שמעו את השיר "Don't Laugh at Me" (שנכתב על ידי סטיב ססקין ואלן שמבלין) בפסטיבל הפולק של קרוויל.
במסגרת פעילותו בארגון ביקר בישראל מספר פעמים, במטרה לקדם פעילות נגד בריונות.
במרץ 2008, אמר יארו ל"רויטרס":
בשנת 2001 היה פעיל במחאה נגד יציאת ארצות הברית למלחמת אפגניסטן ואחר כך למלחמת עיראק, בטענה שהמלחמות לא תביאנה פתרון לטרור, אלא תביאנה להגברתו ותפגענה באזרחים חפים מפשע.
במהלך קמפיין למען מי שניסה להיות מועמד לנשיאות ארצות הברית ב-1968, יוג'ין מקארתי, פגש יארו את אחייניתו של מקארתי, מרי בת' מקארתי, בוויסקונסין.
הם נישאו באוקטובר 1969, בווילמאר, מינסוטה.
פול סטוקי כתב את "שיר חתונה (יש אהבה)" ("") כמתנה שלו לחתונתם וביצע אותו לראשונה בכנסיית סנט מרי בווילמר.
נולדו להם שני ילדים, אך מאוחר יותר התגרשו.
פיטר מייל היה סופר בריטי שנודע בזכות ספריו המתארים חיים בפרובאנס.
הוא עבד חמש עשרה שנה בתעשיית הפרסום קודם שנטש את העולם העסקי ועבר לכתוב ספרי חינוך, בכללם סדרות על חינוך מיני לילדים ומתבגרים.
ספרו "שנה בפרובאנס" (1989) נהפך לרב-מכר בינלאומי ומתעד שנה בחייו כבריטי השוהה במנרב, כפר בדרום המחוז ווקלוז בצרפת.
ספריו תורגמו ללמעלה מעשרים שפות.
הוא כתב בכתבי עת ועיתונים.
הספר "שנה בפרובאנס" עובד לסדרת טלוויזיה בכיכובו של ג'ון ת'או שהוקרנה ב-1993. הרומן "שנה מופלאה" היה הבסיס לסרט הקולנוע בעל אותו שם בכיכובם של ראסל קרואו ומריון קוטיאר.
פיטר מייל נולד בברייטון והתגורר בלורמארן, ששוכנת בלוברון, פרובאנס.
פרס הספר הבריטי (British Book Awards) בחר ב"שנה בפרובאנס" כספר הטיולים הטוב ביותר של השנה (1989).
הממשלה הצרפתית בחרה בו לאביר לגיון הכבוד ב-2002 על ספרו coopération et francophonie.
שנה מופלאה, מאנגלית - נעה בן-פורת, הוצאת סטימצקי, 2004.
הרפתקה צרפתית :עם סכין, מזלג וחולץ פקקים, 2001.
ועוד פעם פרובאנס, מאנגלית - נעה בן-פורת, 2000.
המרדף אחר סזאן, מאנגלית - יואב לויטס הלוי, 1997.
כל דבר בא בחשבון, מאנגלית - יואב לויטס הלוי, 1997.
חיי כלב, איורים - אדוארד קורן ; מאנגלית - דבורה נגבי, 1996.
פרובאנס לנצח, מאנגלית - צילה אלעזר, 1996.
מלון פאסטיס, מאנגלית: נטע גל, זמורה ביתן, 1995.
שנה בפרובאנס, מאנגלית - נטע גל, זמורה ביתן, 1994.
ידידו הטוב ביותר של האדם :עם ווילי המבולבל בתפקיד הראשי, /קריקטורות - גריי ג'וליפי ; טקסט - פיטר מייל, 1987.
אילוף הסוררים, מתורגם מאנגלית על ידי אליעזר כרמי, 1984.
הרפתקאותיו המקפיאות של אורי קורי, איורים מאת ארתור רובינס.
בהוצאת דליה פלד מוציאים לאור.
איך תהיה הפעם הראשונה :התנסותך המינית הראשונה, צילומים - ג'ון תורנטון ; תרגום - שלומית ומנחם בן, 1979.
מאין באתי :איך נולדים ילדים בלי שטויות ועם איורים, כתב פיטר מייל ; אייר ארתור רובינס ; עיצב פול וולטר ; תרגם יעקב שרת, 1979, 1994.
מה קורה לי :התשובות לכמה מן השאלות המביכות ביותר בעולם, כתב פיטר מייל ; אייר ארתור רובינס ; עיצב פול וולטר ; תרגם יעקב שרת, 1979, 1994.
פיטר מדאוור היה ביולוג בריטי, שעבד על נושא דחיית איבר וגילה תגליות על הכרה חיסונית נרכשת, שהיו חשובות בתחום השתלת האיברים.
על עבודתו זכה ב-1960 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה במשותף עם סר פרנק מקפרלן ברנט.
מדאוור ניהל את המכון הלאומי הבריטי למחקר ברפואה (National Institute for Medical Research, NIMR) שבבארנט, עד שלקה באוטם חלקי של הצרבלום.
מדאוור נולד בשנת 1915 בפטרופוליס שבברזיל לאמא בריטית ולאבא לבנוני נוצרי מרוני, ומעמדו כאזרח בריטי הוכר כבר בלידתו.
ב-1918 עזבה משפחתו את ברזיל והיגרה לאנגליה, שם בילה את שארית חייו.
הוא למד בקולג' מרלבורו ובמודלין קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד.
במהלך חייו התעניין לא רק במדע וברפואה, אלא גם בתחומים שונים, בהם אופרה ופילוסופיה.
ב-1959 הוזמן על ידי ה-BBC להגיש הרצאות שישודרו ברשת במשך שנה.
במשך שש תוכניות, בחן את הסוגיה כיצד המין האנושי עשוי להמשיך להתפתח.
בעת שנכח בפגישה במסגרת זו וקרא את אחת ההרצאות, לקה מדאוור בשבץ.
לפני ההתקף, היה לאחד המדענים המשפיעים ביותר בבריטניה, בעיקר בתחום הביולוגיה הרפואית, ולכן למצב בריאותו הייתה תהודה רבה.
בעקבות השבץ, נפגעו יכולות הדיבור והתנועה שלו.
בעזרת אשתו הוא ארגן מחדש את חייו, והמשיך לכתוב ולחקור באופן מואץ הרבה יותר.
אולם ב-1987 היה לו דימום נוסף, והוא נפטר.
מדאוור היה פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטה של ברמינגהאם (1947–1951) ובקולג' האוניברסיטאי של לונדון (1951–1962).
ב-1962 קודם מדאוור לראש המכון הלאומי הבריטי למחקר ברפואה (National Institute for Medical Research, NIMR) שבבארנט.
מ-1977 עד 1983 כיהן כפרופסור לרפואה ניסיונית ומ-1981 עד 1987 כיהן כנשיא המכון המלכותי של בריטניה הגדולה.
ב-1965 קיבל תואר אביר וב-1981 היה לחלק ממסדר ההצטיינות.
ב-1960 קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה במשותף עם סר פרנק מקפרלן ברנט.
התעניינותו במחקר בתחום השתלת האיברים החלה במהלך מלחמת העולם השנייה, באותה עת חקר התפתחויות בנושא השתלת עור.
הדיון על הסוגיה בה עסק גבר ב-1949, כאשר פרנק מקפרלן ברנט הציע את ההיפותזה שבעת התפתחות עובר האדם, וכן מיד לאחר הלידה, תאים מזהים את תאי הגוף מצד אחד, ואת החומרים הזרים, מהצד השני.
כמו כן, יחד עם רופרט בילינגהם פרסם מדאוור מאמר שזכה להדים רבים.
בשנת 1960 זכה מדאוור בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם סר פרנק מקפרלן ברנט, על עבודתם בנושא השתלת תאים, שהוא נושא ליבה בתחום השתלת איברים ועל תגליותיהם בנושא הכרה חיסונית נרכשת.
תגליות אלה משמשות את הטיפול בהשתלת עור בכלל ובכוויות בפרט.
בעקבות עבודותיו השתנה הדגש שהושם בעבר באימונולוגיה בניסיון להבין את המנגנונים העומדים מאחורי התפתחות מערכת החיסון לדגש על שינוי המנגנון במטרה להקטין את דחיית איברים של הגוף.
בשנת 1951, הרצה מדאוור על השאלה למה מבחינה אבולוציונית גופם של בעלי החיים מזדקן ונהיה פגיע הרבה יותר ממחלות, על אף שההזדקנות גורמת לבעל החיים להסתגלות טובה פחות לסביבה ושאין צורך מובהק בה.
במהלך ההרצאה, התובנה החשובה ביותר שלו הייתה שההשפעה של הברירה הטבעית קטנה מאוחר יותר בחיים, משום שהפוריות משפיעה יותר על צעירים, וכך מועברים לדורות הבאים הגנים שמשפיעים גם על גילים גבוהים יותר.
מדאוור אף הצביע כי טבלת חיים היא מדד לא ישיר למדידת כשירות.
טבלת חיים בבני אדם, למשל, מצביעה כי הגיל בו יש את הסבירות הנמוכה ביותר לנשים למות הוא גיל 14, גיל בו בחברות פרימיטיביות יש את שיעור הילודה הגבוה ביותר.
מסקנותיו אלה עומדות בבסיס שלוש התאוריות המודרניות בנושא האבולוציה של הגיל.
מדאוור הוכר ככותב מחונן; ריצ'רד דוקינס אמר עליו שהוא "השנון בכותבים המדעיים".
הוא אף זכה בפרס על שם מייקל פאראדיי.
ייחודיות האדם (The Uniqueness of Man), שכולל חיבורים על מערכת החיסון, על דחיית שתלים ועל הכרה חיסונית נרכשת
מבוא ואינטואיציה בחשיבה מדעית, האומנות של מציאת הפתרונות (Induction and Intuition in Scientific Thought; The Art of the Soluble), שכולל מאמרים שונים
אחד ממאמריו המפורסמים ביותר הוא מאמר ביקורת על הספר התופעה האנושית, מאמר שפורסם ב-1961
פיטר יעקב מלץ (נולד ב-26 ביוני 1973) הוא אמן ישראלי יליד אנגליה.
ביצירותיו משלב מלץ בין הפשטה לנרטיביות.
עבודותיו עוסקות בתיעוד הממדים ההומניים, התאולוגיים והפוליטיים בחיי היום-היום.
פיטר יעקב מלץ נולד בשנת 1973 בלונדון, כבנם השני של סטיבן וסוזן מלץ.
כילד, בשנת 1977 עלה ארצה.
גדל ברמת השרון במשפחה דוברת אנגלית ושומרת מסורת.
מילדותו החל לשאול שאלות הנוגעות בזהות, דת ואמונה.
שאלות שמצאו את דרכן גם לעשייתו האמנותית.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון במגמת אמנות פלסטית.
בצבא שרת מלץ כקצין בחיל ההנדסה, חוויותיו משירותו בעזה וכן מות אחיו הצעיר באותן שנים השפיעו על דרכו האמנותית.
לפני תחילת לימודיו למד גילוף אבן בדרום הודו, שם התקרב לבודהיזם.
בשנת 1997 החל לימודי תואר ראשון באמנות בבצלאל, במהלכן הושפע ממורים כגון נחום טבת, לארי אברמסון ופסח סלבוסקי.
במהלך לימודיו במקביל לחיפושי שפה חזותית העמיק בלימודי חינוך לאמנות, דן בהשלכות העידן הפוסטמודרני על קיום האדם, חקר את נושא התיעוד והזיכרון הקולקטיבי וכן עבד כמפיק תערוכות במוזיאון ישראל.
בשנת 2002 הציג מלץ לראשונה מעבודותיו בתערוכת יחיד בסדנאות האמנים בתל אביב.
את שורשי אופיו האמנותי של מלץ ניתן לזהות בתערוכה זו.
שימוש קולאז'יסטי בסגנונות אמנותיים שונים, יצירת גשר בין האישי לציבורי, יצירת אמנות ככלי לתיעוד, עיסוק בדתיות שימוש בספרות ובאיור ושימוש באירוניה והומור ככלי להעברת מסרים כואבים.
בשנת 2005 סיים לימודי תואר שני בפיסול ב-College of Art Royal, לונדון.
בתערוכת הסיום הציג תבליט גדול ממדים וסדרת רישומים.
תערוכה זו היוותה בסיס לעיסוק מתמשך בתבליטים השואפים ליצור גשר בין מקום פיזי לתחושות מטאפיזיות וביצירת סדרות רישום המספרות סיפור עם בסיס אלגורי.
החל משנה זו מלץ רואה בפעילותו היצירתית פרויקט אמנותי – תיעודי אחד.
רצף של רגעים היוצרים כרוניקה אחת.
בשנת 2006 החל את פעילותו האמנותית חברתית עם בסיס חינוכי-אמנותי.
יצר עם ילדים ביפו ובאופקים פרויקטים אמנותיים.
בשנת 2011 הוציא לאור את הספר "שורש", בו הופיעו לצד הטקסט גם רישומי דיו.
עלילת הספר עוסקת בדמותו של דוד היורדת מירושלים לכיוון תל אביב אחרי יום עבודתו כמרצה בבצלאל, מכוניתו מתקלקלת ליד היישוב שורש.
בזמן שהוא מחכה לגרר הוא מחליט לטפס על הר שורש, שם הוא פוגש בדמותו של יעקב, מסתגף שגדל בבית של איסיים חדשים.
יעקב מטיף את דעותיו לגבי אמונה וקיום.
דוד עובר שינוי בעקבות המפגש ושב לחייו.
סגנון הרישומים הושפע מיצירותיו של אפרים משה ליליאן ושילב דימויים אותם צילם מלץ בירושלים ובאזור שער הגיא.
ספר זה היווה מעין סיכום ביניים ושיא של עיסוקו בנושא המסע האלגורי, ובו שזר יחדיו רעיונות המתייחסים לחייו האישיים, פונדמנטליזם דתי, אמונה ואמנות, ניו אייג', ירושלים וניאו ציונות.
בינואר 2012 יצר את הפרויקט "מתחת לפני השטח", במסגרתו יצר מלץ רישום יומי ומועלה אותו לדף פייסבוק.
הרישומים מגיבים לחייו האישיים, לשדה האמנות הישראלי ולמציאות הישראלית.
את הרישומים הציג בגלריה הקיבוץ בשנת 2013.
בשנת 2015 יצר מלץ את התבליט גדול הממדים, "יום הולך ויום בא" אשר מוצג במוזיאון ישראל.
עבור הכנת התבליט יצא מלץ למסע בן עשרה ימים מביתו ביישוב קדימה עד לקיר התצוגה המתוכנן במוזיאון ישראל.
בדרכו, יצר הטבעות מרובות של טקסטורות ואובייקטים באמצעות חימר מהם הכין יציקות.
לאחר המסע חיבר את כל היציקות לשש עשרה מסגרות אשר לבסוף נתלו על קיר ליצירת עבודה אחת, מעין מפת דרך וסיפור הדרך.
ריכוז המסע שהתפרס על מרחב וזמן למקום וזמן אחד – הקיר במוזיאון.
1997-2001 בוגר תואר ראשון בהצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ואומנות, ירושלים
1999-2001 תעודת הוראה, מכון כרם, ירושלים
2003-2005 בוגר תואר שני בפיסול, Royal College of Art, לונדון
2011 תעודת מדריך מדיטציה, מכון וינגייט
מ-2005 מלמד במחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ואומנות, ירושלים
2006-2008 הפקולטה לאדריכלות, טכניון, חיפה
מ-2007–2012 לימד במכללה לאמנות, מנשר, תל אביב
מ־2019 מכהן כראש מגמת אמנות פלסטית-חזותית בתיכון תלמה ילין, גבעתיים
2001 פרס הצטיינות לבוגר, המחלקה לאמנות, בצלאל, ירושלים.
2001 פרס הצטיינות לסטודנט, קרן וולף.
2002 קרן שרת, קרן התרבות אמריקה - ישראל.
2003 מלגת מצוינות ללימודים בחו"ל, קרן התרבות אמריקה - ישראל.
2004 מלגת מצוינות לתלמידי חוץ, רויאל קולג' לאמנות, לונדון.
2005 פרס אמן צעיר, משרד החינוך התרבות והספורט.
2006 מלגת אמן מורה, משרד החינוך התרבות והספורט.
2010 מלגת אמן בקהילה, משרד החינוך התרבות והספורט.
2015 מלגת תמיכה בתערוכה, מועצת הפיס לתרבות ואמנות, מפעל הפיס.
2017 הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה, בית האמנים ירושלים ועמותת מירון סימה.
2019 פרס שרת התרבות והספורט לאמנות חזותית, משרד התרבות והספורט.
2025 פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס.
אומפלוס, בטון, מוסררה ירושלים, 2015
יום בא ויום הולך, מוזיאון ישראל, 2015
פיטר לרנג'יס הוא סופר אמריקני, שנוהג לעיתים להיות סופר צללים.
הוא כתב 43 ספרים בסדרת Baby-Sitters Club וספרי הספין אוף שלה.
לרנג'יס היה גם כותב צללים של חלקים מן הסדרות שלושת הבלשים, בני הרדי ו-Sweet Valley Twin.
הוא גם כתב מספר ספרים המבוססים על סרטים - סליפי הולו, החוש השישי וכן כתב גרסה של היפה והחיה.
הוא כתב גם שלושה ספרים ועוד גרסה אחת לילדים, מתוך סדרת Worlds of Power (הכוללת 8 ספרים ושתי גרסאות לילדים), המבוססת על משחק הווידאו בעל אותו שם.
את שלושת הספרים הללו כתב תחת שם עט - A.
ב-2003 הוזמן לרנג'יס על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית דאז, לורה בוש, להתלווה אליה לפסטיבל הספר הרוסי הראשון שאורח על ידי הגברת הראשונה של רוסיה, לודמילה פוטינה, אשתו של ולדימיר פוטין, במוסקבה.
עוד ב-2003 הוזמן לרנג'יס על ידי חברה בריטית להוצאה לאור, Scholastic Corporation שמה, לכתוב את הספר X-Isle, שיצטרף לסדרת Point Horror, שבה היו כבר שני ספרים של לרנג'יס שיצאו ב-1994 - Driver's Dead ו-The Yearbook.
ב-2004 הוזמן לכתוב את ספר ההמשך לX-Isle, שנקרא Return to X-Isle.
לרנג'יס כתב גם את הספרים גנב החרבות ומאורת הנחש, שניהם מסדרת 39 רמזים.
הוא היה גם אחד מכותבי הספר-בעל-ארבעת-הכותבים הווספרים באים שחתם את הסדרה המדוברת.
הוא גם כתב את הספר השלישי בסדרת ההמשך הקרויה קהילים נגד ווספרים (במקור: Cahills vs.
ב-2014 הוציא את הספר הראשון בסדרת "שבעת הפלאים" - "הקולוסוס מתעורר", ובשנים שלאחר מכן הוציא את ארבעת הספרים הבאים בסדרה - אבודים בבבל, קבר הצללים, קללת המלך וב-2016 את הספר האחרון בסדרה, סדק בזמן.
לרנג'יס הוא בנו של עובד חברת הטלפון של ניו יורק (New York Telephone) ומזכירה בדימוס של בית ספר יסודי.
בילדותו הוא גר בפריפורט שבניו יורק, ארצות הברית.
הוא בעל תואר בביוכימיה מטעם אוניברסיטת הרווארד.
נכון ל-2021 לרנג'יס גר בניו יורק, יחד עם אשתו המוזיקאית טינה דברון, ועם שני ילדיהם ניק וג'ו.
פיטר דניס מיטשל היה ביוכימאי בריטי, שזכה בפרס נובל לכימיה ב-1978 על גילוי המנגנון הכימואוסמוטי (chemiosmosis) של סינתזת ATP.
מיטשל נולד בסארי שבאנגליה, לכריסטופר גיבס מיטשל ולקייט ביטריס דורותי טפלין.
את התואר במדעי הטבע קיבל מאוניברסיטת קיימברידג', ובו התמחה בביוכימיה.
ב-1942 החל לחקור במחלקה לביוכימיה של אוניברסיטת קיימברידג', וב-1951 קיבל דוקטורט על מנגנון הפעולה של פניצילין.
ב-1955 הוזמן על ידי פרופסור מיכאל סוואן לסייע בהקמה של מחלקת מחקר חדשה, המחלקה לכימיה ביולוגית, באוניברסיטת אדינבורו, שם עבד עד 1963, אז פרש עקב בעיות בריאותיות.
בשנות ה-60, נמצא שה-ATP הוא מטבע האנרגיה של התא, אולם התאוריה הרווחת הייתה שה-ATP נוצר במיטוכונדריה באמצעות זרחון ישיר של PO3 במצע עשיר בזרחן.
למיטשל הייתה תאוריה אחרת, שגרסה שה-ATP נוצר באמצעות אנרגיה פוטנציאלית הנובעת מריכוז שונה של מצע בשניי צדי הממברנה ובמעבר של הגרדיאנט האלקטרוכימי, תאוריה אותה פרסם ב-1961. המאמר שפרסם כלל תכנון לניסוי ראשון שיכול היה לבחון את ההשערה.
בשנת 1965 אימץ חלק מבניין משוקם בקורנוול כמעבדת מחקר.
הוא ועמיתתו למחקר, ג'ניפר מויל (Jennifer Moyle), הקימו ארגון למימון מחקריהם, Glynn Research Foundation, והם החלו לחקור תגובות של גרדיאנטים אלקטרוכימיים.
התאוריה כוללת צידוקים ניסויים לה, ובהם ממצאים של מעבדות שונות על משאבות פרוטונים שזירזו את יצירת ה-ATP ועל מפרי צימוד המעכבים את יצירת ה-ATP, פורסמה ב-1965 ומאוחר יותר פורסמה שנית ב-1966 וב-1968.
התאוריה של מיטשל הייתה הבסיס להבנת השלב האחרון של תהליך הזרחון החמצוני ובהבנת המנגנון של ATP סינתאז.
מיטשל הבין שתנועה של יונים באמצעות הפוטנציאל האלקטרוכימי יכול לספק אנרגיה לצורך יצירה של ATP, השערה שנתמכה על ידי מידע שהיה ידוע בשנות ה-60 על הבדלי פוטנציאלים בין צידי הממברנה.
הפוטנציאל האלקטרוכימי מושפע הן ממטען היונים, היוצר כוח חשמלי, והן מההפרש בריכוזם בשני צדי הממברנה וכוחות תרמודינמיים, היוצרים גרדיאנט כימי להשוואת הריכוז.
הוא אף הראה שה-ATP סינתאז מצומד לתהליכי העברת האלקטרונים במיטוכונדריה.
התאוריה שלו הוכחה כאשר התגלה המבנה של ה-ATP סינתאז.
בהמשך, חקר מיטשל תהליכים הקשורים בתהליך הזרחון החמצוני, כגון העברת האלקטרונים בשרשרת מעבר האלקטרונים על ידי חמצון קווינול.
חבר חוץ באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1975)
חבר חוץ באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) (1977)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו (1978)
מדליית קופלי של החברה המלכותית (1981)
פיטר מונק (בהונגרית: Munk Péter; באנגלית: Peter Munk; 8 בנובמבר 1927 – 28 במרץ 2018) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-הונגרי-קנדי.
שימש כחבר מסדר קנדה ודוקטור לשם כבוד של הטכניון.
מונק נולד בבודפשט, במשפחה יהודית מסורתית ממעמד הביניים.
אביו היה לאיוש מונק (אחיין של ברנט מונקצ'י), איש עסקים, ואמו קטו לבית אדלר.
מונק הוא מניצולי רכבת קסטנר שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ.
אמו גורשה לאושוויץ והצליחה לשרוד.
בשנת 1948 היגר משווייץ לקנדה, שהייתה למולדתו המאומצת.
ב-1952 סיים לימודי הנדסת חשמל באוניברסיטת טורונטו.
מונק נפטר בטורונטו ב-28 במרץ 2018. הותיר אחריו אישה, מלאני לבית בוסנקט, שלוש בנות ושני בנים.
ב-1958 הקים את "קליירטון", מפעל למערכות מוזיקה ביתיות שייחודן היה בעיצובן המודרני.
אחד מדגמיו הוצג בסרט "הבוגר".
בהמשך הפך ליזם נדל"ן בינלאומי.
את פעילותו זו התחיל בתחום התיירות כשהקים רשת מלונות באיי פיג'י.
בהמשך התרחב לאוסטרליה שם רכש את השליטה ברשת מוטלים, אותה שידרג לרשת מלונות ואתרי נופש .Southern Pacific Hotel Corp.
כשמכר אותה ב-1981 היו לחברה 80 מלונות ואתרי נופש.
בשנת 1994 רכש את "טריזק", חברת נדל"ן קנדית כושלת, השביח אותה והפך לקרן ריט.
ב-2006 החברה, שהייתה אז השלישית בגודלה בארצות הברית, נמכרה ב-4.8 מיליארד דולר.
אזור פעילות נדלנ"ית נוספת של מונק היה במדינות הקומוניסטיות לשעבר: הונגריה, סלובקיה, פולין, צ'כיה ורומניה.
ב-2013 פיתח אתר תיירות בעיירה טיווט שבמונטנגרו.
ב-1985 נכנס מונק לתחום כריית הזהב, בהקימו את חברת באריק גולד שהיה יושב הראש שלה עד מותו.
פעילותה החלה ברכישת מכרה זהב פתוח בנבדה.
נכון ל-2021 "באריק גולד" היא החברה השנייה בגודלה בעולם לכריית זהב, היא מפעילה 16 מכרות פעילים ומחזיקה במרבצי הזהב הגדולים בעולם.
ב-2010 היא הפיקה 7.8 מיליון אונקיות זהב.
יושב ראש של קרן קראון של אוניברסיטת טורונטו (University of Toronto Crown Foundation).
חבר בחבר הנאמנים של בית החולים האוניברסיטאי של טורונטו (Toronto General Hospital Hospital).
חבר במועצת הזהב העולמית (World Gold Council).
חבר כבוד של נשיאות הקרן הקיימת, טורונטו.
1992 - הקמת "קרן התרומות של פטר מונק" (Peter Munk Charitable Foundation) שב-2008 "הייתה שוה" 159 מיליון דולר.
1997 – תרומה של 6 מיליון דולר קנדי להקמת המרכז הקרדיולוגי ע"ש פטר מונק ב לבית החולים האוניברסיטאי של טורונטו.
תרומה להקמת ארמון האמנויות (Művészetek Palotája) שנפתח ב-2005 בבודפשט.
2006 – תרומה של 37 מיליון דולר קנדי לבית החולים האוניברסיטאי של טורונטו.
תרומה של 50 מיליון דולר קנדי לאוניברסיטת טורונטו, להקמת "בית ספר מונק לעניינים גלובליים".
תרומה של 45 מיליון דולר לטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
2008 - תרומה למוזיאון למורשת היהדות הדוברת הונגרית, צפת.
דוקטור לשם כבוד של קולג' אופסלה, ניו ג'רזי.
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בישופ'ס, קוויבק.
1993 - חבר (Companion) במסדר קנדה.
1995 - דוקטור לשם כבוד של טריניטי קולג', אוניברסיטת טורונטו.
1999 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת קונקורדיה, מונטריאול.
2001 - דוקטור לשם כבוד של הטכניון –מכון טכנולוגי לישראל.
2002 – פרס המרכז הבינלאומי ע"ש וודרו וילסון לאזרחות תאגידית.
2005 - דוקטור לשם כבוד של ה-Sacred Letters מטריניטי קולג', אוניברסיטת טורונטו, יחד עם רעיתו מלני.
2008 - שותף (Companion) במסדר קנדה.
פיטר מארק ריצ'מן ידוע גם כמארק ריצ'מן היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי, תסריטאי, מפיק סרטי קולנוע וטלוויזיה, מחזאי וסופר.
פרט ללימודי משחק, הוא היה רוקח בהכשרתו.
ריצ'מן נולד בשם מרווין ג'ק ריצ'מן כאחד מבין ארבעה ילדים במשפחה יהודית בדרומה של פילדלפיה, פנסילבניה.
אביו היה בנג'מין ריצ'מן, קבלן צבעות וטפטים, ואמו הייתה יטה דורה לבית פק.
מילדותו הצטיין ריצ'מן בספורט ובאמנויות.
למד ציור החל מגיל 9. אחרי לימודי התיכון ב- South Philadelphia High School (עד שנת 1945) שרת בצי הצבאי.
בהמשך הוא שיחק פוטבול אמריקאי כמגן וכקפטן בנבחרת העיר פילדלפיה (בבית המזרחי Eastern Pro Conference).
כעבור שנתיים נאלץ להפסיק לשחק עקב פציעה מגבילה בברך.
בתום לימודי רוקחות ב"מכללת פילדלפיה לרוקחות ולמדעים" (הקרויה בימינו "האוניברסיטה למדעים" University of Sciences), החל משנת 1951 עבד זמן קצר כרוקח ברוזמונט, פנסילבניה, ובמדינת ניו יורק.
בסופו של דבר החליט להיות שחקן תיאטרון וקולנוע ולמד בשנים 1954-1952 בסטודיו למשחק Acting Studio של לי סטרסברג בניו יורק.
בשנת 1947 הופיע לראשונה על במת התיאטרון Plays and Players Theatre בעירו, במחזה
בהמשך הופיע בכמה תיאטראות בניו יורק ובגותוויל, פנסילבניה, וכשעבר לגור בלוס אנג'לס ב-1961 שיחק בכמה מחזות בתיאטראות בקליפורניה.
מאוחר יותר בשנות ה-1970-1980-1990 חזר לתיאטרון, לרבות בכמה מופעי יחיד, ביניהם "Faces 4" בבימוי אשתו הלן, ועל מוזיקת במה מאת בנו, לוקס, שזכה לשבחים ופרסים.
התחלתו כשחקן קולנוע הייתה בתפקיד גרדנר ג'ורדן בסרט Friendly Persuasion בשנת 1956, לצידו של גרי קופר.
נודע במיוחד בתפקיד ניקולס "ניק" קיין בסרטי המתח The Murder Men ו-The Crimebusters.
מאוחר יותר הופיע כניקולס קיין בסדרת הטלוויזיה Cain's Hundred ברשת NBC.
הקומדיה The Smell of Fear: Naked Gun 2 1/2 (האקדח מת מצחוק ½2: מהפח אל הפחד) (1991, עם טים או'קונור וג'ון פלק), הקומדיה Dempsey (1983, עם סאלי קלרמן, אסתי צ'נדלר, רוברט הארפר, ג'ון מקלייאם, מאק ל.
כיכב יחד עם ברברה בושה בסרט הבילוש המדעי-בדיוני Agent for H.A.R.M (1966) בבימויו של ג'רד אוזוולד, וב-1980 יחד עם קן לינץ' בספין אוף Galactica
של הסדרה Battlestar Galactica (בטלסטאר גלקטיקה) (1980).
שיחק כשחקן אורח במעל 500 סרטים ותוכניות טלוויזיה.
בין היתר יצר את התפקיד
בסדרת Longstreet הופיע בתפקיד דיוק פייג', בסדרת
"שושלת" שיחק בשנים 1984-1981 את התפקיד אנדרו לרד, ואת תפקיד הכומר לותר סנו, האב של כריסי, בסדרת
הופיע גם בסרט האימה "יום שישי ה-13" בחלק ה-8, (Jason Takes Manhattan), וב-Vic בשנת 2005.
נראה תכופות גם ב Mission: Impossible and Combat!(משימה בלתי אפשרית) ומופעי טלוויזיה אחרים של התקופה.
שיחק את רלף אופנהאוס בעונה הראשונה של Star Trek: The Next Generation (מסע בין כוכבים: הדור הבא)(הפרק The Neutral Zone) וכן בפרק שלפני האחרון של The Twilight Zone (אזור הדמדומים): The Fear.
בשנת 1986 קולו הידוע הופיע בדיבוב ה-Phantom ב-Defenders of the Earth, כשחתנו, לורן לסטר שיחק את קולו של ריקי גורדון.
החל משנת 1959 הצטרף לתנועה הדתית סובוד ובשנת 1971 העניק לו המנהיג הרוחני של התנועה, באפאק סובוח, את השם הרוחני "פיטר".
כצייר הציג כמה תערוכות יחיד, בין היתר עם דיוקנאות של עמיתים שחקנים.
בשנת 1953 נשא לאשה את הלן תאודורה לבית לנדס, שהייתה ידועה בהמשך כהלן ריצ'מן.
לזוג נולדו 5 ילדים: הווארד בנט (מוזיקאי), קלי אלין, לוקס דיון (מלחין ומנצח), אוריאן (שחקן) ורוג'ר לויד.
1995 – הפרס Drama-logue למשחק בשביל המופע היחיד שלו "Faces 4".
1997 – פרס Golden Halo של מועצת הסרטים של דרום קליפורניה.
2004 – פרס למפעל חיים של מועצת הסרטים של דרום קליפורניה.
2009 – פרס של מועצת הסרטים של דרום קליפורניה עבור משחקו ב-The Desperate ובשביל תרומה יוצאת מן הכלל לעולם הבידור.
1990 – מדליון כסף של קרן הסרטים והטלוויזיה עבור פעילות הומניטרית.
1990 – פרס סיביל ברנד של קרן ג'פרי לפעילות הומניטרית.
1960 - "סיפור גן החיות" באוף ברודוויי (החליף את השחקן ג'ורג' מאהריס לאחר שזה פרש לטובת צילומי "אקסודוס").
A Medal for Murray -"מדליה להארי" - תורגם לעברית על ידי שלמה מושקוביץ, הוצג בתיאטרון בית לסין בשנים 2013–2014 בתל אביב, בבימויו של אלון אופיר
פיטר לדיסלאו האמר (ברומנית ואנגלית: Peter Ladislau Hammer או Peter Ladislaw Hammer, נודע לתקופת מה בשם Petru Ivănescu, 23 בדצמבר 1936 – 27 בדצמבר 2006) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, יליד רומניה, שפעל גם ברומניה, ישראל וקנדה.
האמר תרם לתחום חקר הביצועים ושל המתמטיקה הבדידה היישומית על ידי חקר הפונקציות הפסאודו-בוליאניות וקשריהן אל תורת הגרפים ושל כריית המידע.
האמר נמנה עם מייסדיהם ועורכיהם של כמה כתבי עת מדעיים:
כמו כן היה המייסד והמנהל של מכון RUTCOR, מכון אוניברסיטת רוטג'רס לחקר הביצועים.
נולד ב-1936 במשפחה יהודית דוברת הונגרית בעיר טימישוארה בחבל באנאט, המשתייך החל משנת 1918 לרומניה.
אביו היה ג'רג' האמר (1911–1985) ואמו, אליזבת לבית שוורץ, נפטרה כשהיה בן 7. האב התחתן שוב עם אישה בשם אנה לבית קינץ' ממנה נולדה לו גם בת, אווה.
בילדותו, נדבק האמר בנגיף הפוליומייליטיס ונשאר עקב כך עם שיתוק שאילץ אותו להתהלך בעזרת קביים.
אחרי לימודים בעיר הולדתו למד האמר באוניברסיטת בוקרשט, בפקולטה למתמטיקה.
בשנת 1965 סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, "תכנון פסאודו-בוליאני ויישומיו" תחת הדרכתו של גריגורה מויסיל.
בשנת 1961 התחתן עם אנה איוונסקו והשתמש בהמשך בשם המשפחה שלה - פטרה איוונסקו, עד לשנת 1967, כשהזוג נמלט לישראל.
אחרי עלייתו לישראל, למשך שנתיים לימד האמר בטכניון בחיפה.
בשנת 1969 היגר לקנדה, שם התקבל לעבודה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול (1972-1969) ובאוניברסיטת וטרלו (1983-1972).
כשהוא בעל אזרחות קנדית, בשנת 1983 עבר לגור בארצות הברית, בה התמנה פרופסור באוניברסיטת ראטגרס במדינת ניו ג'רזי.
בהמשך קיבל גם אזרחות אמריקאית.
האמר המציא, בין השאר, שיטה חדשנית ויעילה לפענוח נתונים, הקרויה LAD - Logical Analysis of Data (ניתוח לוגי של הנתונים), שיושמה בתחומים מרובים.
האמר נפטר ב-27 בדצמבר 2006, בגיל 70, כשנפצע אנושות בתאונת דרכים על יד פרינסטון, ניו ג'רזי.
השאיר אישה, שני ילדים - אלכסנדר ומקסים, וארבעה נכדים.
1967 - פרס גאורגה ציצייקה של האקדמיה הרומנית
דוקטור לשם כבוד של בית הספר הפוליטכני של לוזאן (1986), אוניברסיטת סאפיינצה ברומא (1998), אוניברסיטת לייז' בבלגיה (1999)
מדליית אוילר מטעם המכון לקומינטוריקה ויישומיה
1974 - חבר האיגוד האמריקאי לקידום המדע
חבר מייסד של המכון לקומבינטוריקה ויישומיה
כמה כנסים וקונגרסים הוקדשו למחקריו - הקולוקוויום על אפטימיזציה פסאודו-בוליאנית בשקסבר, שווייץ (1987), הסדנה והסימפוזיונים לכבוד פיטר האמר במכון רוטשילד בקיסריה, אוניברסיטת חיפה (2003), הכנס הבינלאומי לגרפים ואופטימיזציה בלויקרבאד, שווייץ (2006)
האמר פרסם 19 ספרים ומעל 240 מאמרים:
סר פיטר מנספילד היה פיזיקאי אנגלי, פרופסור באוניברסיטת נוטינגהאם שבאנגליה, עמית החברה המלכותית (FRS) וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2003 על גילויו ופיתוחיו בנוגע למכונת ה-MRI (דימות תהודה מגנטית).
הוא גדל בקאמברוול והיה הצעיר מבין שלושה בנים.
אמו, רוז ליליאן, הייתה עקרת בית שטיפלה בילדים.
אביו, סידני ג'ורג' מנספילד, עבד כממלא גז.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היה בן 6, ובמהלכה פונה שלוש פעמים מלונדון לאזורים בטוחים.
מנספילד עזב את לימודיו בגיל 15 לאחר שמורה טען בפניו שאין לו עתיד במדעים, והחל לעבוד כעוזר דפס.
בגיל 18 הוא החל להתעניין בטילים וחיפש עבודה בתחום.
מנספילד התקבל במשרד לאספקה (Ministry of Supply) של ממשלת בריטניה במחלקה לאספקת ציוד טילים.
הוא עבד שם במשך שנה וחצי ולאחר מכן גויס לצבא למשך שנתיים, שם עסק באותו התחום.
ב-1956 החל ללמוד פיזיקה בקולג' קווין מרי של אוניברסיטת לונדון.
בשנת הלימודים השלישית ערך פרויקט בו בנה ספרקטרומטר NMR (תהודה מגנטית גרעינית) נייד, למדידת השדה המגנטי של כדור הארץ.
הוא המשיך בלימודי הפיזיקה ובמהלך עבודת הדוקטורט שלו קיבל הצעה לעבודת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין שבארצות הברית.
לאחר קבלת התואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטה בלונדון בשנת 1962 מנספילד עבר לאילינוי יחד עם אשתו, ג'ין מרגרט קיבל, איתה התחתן בספטמבר של אותה השנה.
ב-1964 חזר לאנגליה והצטרף לסגל של אוניברסיטת נוטינגהאם, שם התמנה לפרופסור בשנת 1979.
במהלך מחקרו על מכונת ה-NMR הרצה לקבוצת אנשים, ואחד מהם שאל אותו האם הוא מודע לעובדה שאדם נוסף, פול לוטרבור, חוקר את אותו התחום בדיוק.
מנספילד לא ידע וכשחזר לאנגליה נפגש עם לוטרבור.
השניים החליטו לשתף פעולה ולעבוד יחדיו.
מכונת NMR היא מכונה המהווה כלי מרכזי בניתוח כימי של מבנים מולקולרים ואטומיים שונים.
לעומתה, MRI היא מכונה בה משתמשים בעיקר לסריקה של גוף האדם, לצרכים רפואיים.
לוטרבור הבין שאפשר לתכנן את השדה המגנטי ב-NMR כך שיהיה ניתן ליצור תמונות דו-ממדיות של מבנים פנימיים של גופים.
מנספילד, בעזרת שיטות וחישובים מתמטיים, שיפר את רעיונותיו של לוטרבור והפך את ה-NMR לטכנולוגיה מעשית ברפואה - MRI.
הוא גם קיצר את הזמן של ההליך והצליח לגרום שפיתוח התמונות ייארך דקות במקום שעות, ובנוסף הפך את התמונה לברורה יותר.
מכונת ה-MRI כיום מתבססת על כך שחלק גדול מהמולקולות בגופינו מכילות מימן.
למימן יש מגנט פנימי חזק.
המכונה עצמה היא בעצם מגנט ענקי היוצר שדה מגנטי מסביב למטופל.
ה-MRI מפענח היכן נמצאים המימנים בגוף, כך שהוא יכול למפות את האיברים הפנימיים, במרחקים מדויקים למדי, ולתת הדמיות ברורות ותלת-ממדיות של האיברים כך שיהיה ניתן לטפל בחולים ביעילות המרבית.
מכונת ה-MRI מהווה כלי חשוב ברפואה מפני שהיא לא פולשנית והיא לא משתמשת בקרינה מזיקה, כמו קרני רנטגן או מכונת ה-CT (טומוגרפיה ממוחשבת).
בעזרתה ניתן לראות את המבנים הפנימיים בגוף האדם ולאבחן בעיות פתולוגיות.
כ-60 מיליון בדיקות MRI מתבצעות ברחבי העולם מדי שנה.
מנספילד זכה בפרסים ותארים רבים, ביניהם מדליית זהב של האגודה של תהודה מגנטית ברפואה (1983), עמית החברה המלכותית (1987), מדליית סילבנוס תומפסון מהמכון הבריטי לרדיולוגיה (1988), תואר אבירות (1993), ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2003), יחד עם פול לוטרבור, על פיתוח ה-MRI.
ארתור פיטר מותריקה הוא פוליטיקאי מלאוי, מחנך ועורך דין, היה נשיא מלאווי בין במאי 2014 ליוני 2020. הוא מומחה במשפט כלכלי בינלאומי, משפט בינלאומי ובמשפט חוקתי השוואתי שכיהן למשך 39 שנה כפרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי, בארצות הברית.
הוא כיהן בעבר כשר המשפטים, שר החינוך ובשנים 2011–2012 כשר החוץ של מלאווי.
פיטר מותריקה סייע בעבר לאחיו, הנשיא המנוח בינגו וה מותריקה, כיועץ בלתי פורמלי בענייני מדיניות חוץ ופנים עד למותו של זה ב-5 באפריל 2012.
פיטר מותריקה נבחר לנשיא מלאווי בשנת 2014 מטעם המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית והחליף בתפקיד הרם את ג'ויס באנדה.
ארתור פיטר מותריקה נולד בשנת 1940 ביישוב צ'יסוקה במחוז תיולו באזור הדרומי של המושבה הבריטית ניאסאלנד, בימינו מלאווי.
יישוב הולדתו נמצא באזור הקהילה המסורתית צ'ימלירו.
הוריו רייסון תום מותריקה ואלן תום מותריקה, היו חברים בעדת המיסיון של הכנסייה של סקוטלנד באזור, לימים הכנסייה הפרסביטריאנית של מרכז אפריקה.
האב, רייסון, עבד למשך 37 שנה כמורה בבית ספר יסודי, והיה צאצא של משפחת מלכי לומווה ממוזמביק.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 סבו הגיע עם כמה מבני משפחתו לניאסאלנד והתיישב במחוז תיולו.
אמו, אלן תום, עסקה גם היא בחינוך בקרב נשות מוואנו.
אחיו של פיטר, בינגו וה מותריקה, שנהיה כלכלן ופוליטיקאי ונבחר ב-2004 לנשיא מלאווי, היה ב-6 שנים מבוגר ממנו.
מותריקה למד בבית ספר יסודי פרסביטריאני במולנג'ה, אחר כך בבית הספר ליקולזי בפלומבה, בית הספר צ'ינגולי במולנג'ה, ובית הספר נטבניאמה בתיאולו.
לאחר מכן נסע מותריקה לאנגליה ולמד משפטים באוניברסיטת לונדון.
ב-1966 סיים תואר שני ובשנת 1969 דוקטורט באוניברסיטת ייל.
קריירה מוקדמת בחו"ל בתחום ההוראה והמשפטים
מותריקה לימד באוניברסיטת דאר א-סלאם בטנזניה, באוניברסיטת היילה סלאסי באדיס אבבה (אתיופיה), באוניברסיטת ראטגרס בארצות הברית, אחר כך במסגרת תוכנית האו"ם ללימודים והמחקר לקציני שירותי החוץ באוניברסיטת מקררי בקמפלה באוגנדה.
למשך 39 שנה לימד כפרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס בארצות הברית.
כמו כן היה מצרה אורח בלונדון סקול אוף אקונומיקס
היה יועץ של איגוד המשפטנים האמריקאי בנושא שלטון החוק באפריקה.
כיהן כיושב ראש המכון לדמוקרטיה ולמדעי המדינה של מלאווי.
בשובו למלאווי נבחר מותריקה במאי 2009 כחבר בפרלמנט מטעם מפלגת השלטון של אחיו הנשיא - המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית.
מותריקה שימש בשנת 2009 ליועץ במערכת הבחירות של אחיו בינגו וה מותריקה לצורך בחירתו מחדש כנשיא מלאווי.
בהמשך כיהן כשר המשפטים והעניינים החוקתיים, אחר כך כשר החינוך, המדע והטכנולוגיה.
למשך חצי שנה בספטמבר 2011 - אפריל 2012 כיהן כשר החוץ של מלאווי.
בשנת 2010 תכנן הנשיא בינגו וה מותריקה למנות את אחיו פיטר כסן נשיא במקום ג'ויס באנדה.
במפלגה פרצו מתחים עקב תקיפה בפומבי של חברת הפרלמנט אניטה קלינדה על ידי תומכי הנשיא בגלל תמיכתה בג'ויס באנדה.
בסופו של דבר סולקה ג'ויס באנדה מהמפלגה והקימה מפלגה משלה, מפלגת בעם.
היא נשארה פורמלית סגנית הנשיא בהתאם לחוקי מלאווי.
באוגוסט 2011 החליטה המועצה הלאומית המושלת של המפלגה DPP על מועמדות פיטר מותריקה בבחירות העתידיות לנשיאות מלאווי בשנת 2014.
הועלו ספקות לגבי זכותו להיבחר בגלל שהותו הארוכה בארצות הברית.
שגרירות ארצות הברית במלאווי אישרה שהוא אינו מחזיק באזרחות אמריקאית אלא בתושבות קבע אמריקאית בלבד עם גרין קארד בלחץ דעת הקהל ויתר מותריקה בשנת 2014 על מעמדו כתושב בארצות הברית ועל הגרין קראד.
פיטר מותריקה נבחר כנשיא בבחירות בשנת 2014 עם 36.4% מקולות הבוחרים, מול לזרוס צ'אקוורה - שזכה ב-27.8%, הנשיאה ג'ויס באנדה - 20.2%.
באנדה הכירה לבסוף את תוצאות הבחירות והעבירה את השלטון לפיטר מותריקה.
לפני כן התלוננה על "זיופים" אולם בית המשפט הגבוה דחה טענות אלה.
פיטר מותריקה הושבע כנשיא ב-31 במאי 2014. ביוני הוא הרכיב ממשלה, שבה מחזיק גם את תיק הביטחון.
כשר האוצר הוא מינה את הכלכלן הוותיק גודול גונדווה וכשר משאבי הטבע את אטופלה מולוזי, שהיה אחד מועמדים היריבים לנשיאות.
ביוני 2014 החליט הנשיא החדש לתמוך בגיוון ענף החקלאות במלאווי לגידולים נוספים מעבר לתעשיית גידול הטבק.
באוגוסט 2021, בית המשפט החוקתי בוחן ערעור שהגישה המפלגה הדמוקרטית המתקדמת של פיטר מוטריקה.
הוא קורא לבטל את הבחירות לנשיאות 2020 כיוון שנאסר על ארבעה מנציגיו לשבת בוועדת הבחירות.
מותריקה היה נשוי לראשונה בעבר לאישה קתולית מקריבים ונולדו להם 3 ילדים - 2 בנות - מויינדה מותריקה קנאפ ומוניק מותריקה, ובן, מהופלה מותריקה.
היא נפטרה בשנת 1990 מסרטן.
מותקריקה נשוי כעת לחברה בפרלמנט לשעבר מבאלאקה, גרטרוד הנדרינה.
2008 - פרס בינלאומי למשפטנים מטעם המועצה הבינלאומית של המשפטנים שמושבה בבריטניה
2016 - פרס המנהיגות האפריקאית ומדליית כבוד מטעם קבוצת המנהיגות האפריקאית בלונדון - מנהיגות מצטיינת ואימפקט חיובי על החיים
2016 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אדיס אבבה
הספר מתאר מאמציהן של 48 מדינות אפריקאיות מדרום לסהרה ליצור תנאים שיביאו למשיכת השקעות ישירות באזור.
החלק הראשון נוגע למסגרות המדיניות הנחוצות והחלק השני בהופעת מסגרות חוקיות חדשות למשיכת השקעות זרות.