tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"זירקה" קרופיבניצקי (באוקראינית: Зі́рка Кропивницький, מילולית: "הכוכב" קרופיבניצקי) הוא שמו של מועדון כדורגל מהעיר קרופיבניצקי, המתמודד בליגה אוקראינית לקבוצות חובבים ונחשב למועדון הכדורגל הוותיק ביותר באוקראינה.
זירוקוין (ZeroCoin או Zcoin) הוא פרוטוקול קריפטוגרפי שפותח ב-2013 בידי צוות חוקרים מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס כהרחבה של פרוטוקול הביטקוין במטרה להגביר את ההצפנה ואת האנונימיות לעסקאות במטבע.
ב-2016 הפך הפרוטוקול למטבע מבוזר ומתפקד וקיבל את הכינוי Zcoin.
המטבע זירוקוין מספק אנונימיות באמצעות "שירות ערבוב" נפרד המכונה Zerocoin ומאוחסן בבלוקצ'יין.
במקור אמנם השירות יועד לשימוש ברשת הביטקוין אבל בפועל, Zerocoin יכול להשתלב בכל מטבע מבוזר.
זֵרְעוֹן הוא סוג של פרי יבש פשוט המיוצר על ידי מינים רבים של בעלי פרחים.
זירעונים הם חד-שחלתיים (נוצרים מעלה שחלה אחד) ולא נפתחים (הם אינם נפתחים בבגרותם).
זירעונים מכילים זרע אחד שממלא את הפרי כמעט עד לדופן הפרי, אך אינו צמוד אליה.
במינים רבים, מה שקרוי "זרע" בשפת היום-יום הוא למעשה זירעון.
המראה דמוי-הזרע של הזירעון נובע מנוקשות דופן הפרי שעוטף את הזרע הבודד בקרבה כזו עד שנראה כמעטה הזרע.
הפרי של צמחים ממשפחת המורכבים דומה מאוד לזירעון, ולעיתים גם מכונה זירעון, אף על פי שהוא נוצר משחלה תחתית מורכבת (עם תא שחלה אחד).
הפירות של הנורית, הכוסמת, הכרוויה, הקינואה, הירבוז, והקנאביס הם זירעונים.
הזירעונים של תות השדה לפעמים נחשבים בטעות לזרעים.
תות השדה הוא פרי מורכב, שמקבץ זירעונים בצידו החיצוני, והחלק הנאכל הוא המצעית ולא רק הזירעונים (הפירות האמתיים).
ורד מניב מקבץ של זירעונים העטופים בגביע הפרח.
זירעון מכונף כמו זה של האדר נקרא כנפית (samara).
לכמה זירעונים יש מבני-עזר דמויי-שיער הגורמים להם להינשא ברוח.
הטיפוס הזה מכונה יחידת הפצה (diaspore ).
הוא סוג של פרי הקרוב לזירעון אך שונה בכך שדופן הפרי מאוחה למעטה הזרע הדק.
נֹאדוֹן (utricle) דומה לזירעון, אך הפרי הוא כעין שלפוחית או מנופח.
זירץ (בהונגרית: Zirc) היא עיר קטנה במחוז וספרם שבהונגריה.
זו העיר הגבוהה ביותר בהונגריה.
זירץ הייתה קיימת שנים רבות כעיירה עד שבשנת 1984 קיבלה הכרה כעיר עצמאית.
מנזר זירץ שנוסד בשנת 1182, הפך בשנת 1776 למוסד לימודי.
במקום קיימת ספריה המכילה למעלה מ-65,000 כותרים החל משנת 1700. כמו כן פועלת במנזר מבשלת בירה.
ארבורטום זירץ - הארבורטום הגבוה ביותר בהונגריה קיים מאז המחצית השנייה של המאה ה -18. הוקם בצמוד למנזר הסיסטרסיאני ומעוצב בסגנון גן אנגלי.
זהו אזור טבעי מוגן בעל חשיבות לאומית מאז שנת 1951.
מוזיאון הטבע של זירץ נוסד בשנת 1972 והוא מוזיאון הטבע ההיסטורי היחיד בהונגריה.
במוזיאון תערוכות מתחלפות ותצוגות קבועות של הטבע והצומח באזור ובהונגריה כולה.
בעיר וסביבה קיימים מסלולי הליכה רבים.
בזירץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
בסמוך לעיר היה קיים מחנה עבודה.
זירו זירו זירו היא סדרת טלוויזיה איטלקית מסוגת דרמת פשע, שעלתה לשידור ב-14 בפברואר 2020. הסדרה נוצרה על ידי סטפנו סולימה, לאונרדו פאסולי ומאוריציו כץ' עבור רשתות השידור סקי אטלנטיק, Canal+ ופריים וידאו.
הסדרה מבוססת על הספר "זירו זירו זירו" מאת רוברטו סביאנו, הספר עוקב אחר מחקר העוסק סביב הקוקאין, המציג את הסחר בו סביב לעולם.
כוכבי הסדרה הם אנדראה רייסבורו, דיין דיהן וגבריאל ביירן כמשפחת לינווד האמריקאית, השולטת בחברת ספינות בינלאומית הפועלת כמתווכת קוקאין בין מקסיקו לאיטליה.
הבכורה העולמית של הסדרה הוקרנה ב-5 בספטמבר 2019 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-76 של ונציה, שם הוקרנו רק 2 הפרקים הראשונים.
הסדרה הוקרנה לראשונה בטלוויזיה ב-14 בפברואר 2020 ב-Sky Atlantic באיטליה.
הסדרה עוקבת אחרי מסע של משלוח קוקאין גדול המגיע ממונטריי, מקסיקו לג'ויה טאורו, איטליה.
מוכרי הסמים הם האחים הנרקומנים אנריקה וז'סינטו ליירה, המשתמשים בכוחותם של מנואל קונטרראס וקבוצת החיילים המושחתים שלו, הקונה הוא מינו לה פיאנה, הבוס של נדראנגטה, שמעמדו נכנס לסכנה בעקבות נכדו סטפנו ומשפחת קורטיג'ה.
המתווכים בין המקסיקנים לאיטלקים הם משפחת לינווד, משפחה אמריקאית מניו אורלינס, ארצות הברית, שברשותם חברת ספנות יוקרתית.
בעקבות סכסוכים פנימיים לגבי המשלוח, המשלוח עוכב ליבשת אפריקה, ולעיכוב זה נוצרו השלכות קיצוניות, לכל המעורבים בעסקה.
זירקוניום דו-חמצני הנקרא גם זירקוניה הוא תחמוצת של היסוד זירקוניום בעל הנוסחה ZrO2 החומר נמצא כגביש מונוקליני.
מסממים דוגמת תחמוצות מגנזיום, סידן, איטריום או צריום מייצבים צורה קובית של הגביש המשמשת כאבן חן ובפרט כתחליף ליהלום.
זירקוניום דו-חמצני נמצא במבנה מונוקליני עד 1170°C טטרגונלי בין 1170°C ל 2370°C ומבנה קובי בטמפרטורה שמעל 2370°C כלומר מגמה של עלייה בסימטריה עם הטמפרטורה.
בניגוד לטיטניום דו-חמצני TiO2 בו יון הטיטניום תמיד בקואורדינציה 6 בזירקוניה מונוקלינית יון המתכת נמצא בקואורדינציה 7 - ההבדל מיוחס לרדיוס הגדול יותר של יון הזירקוניום בהשוואה ליון הטיטניום.
זירקוניה אינה פעילה כימית, מגיבה באיטיות עם חומצה פלואורית וחומצה גופרתית.
בחימום עם פחמן מתקבל קרביד.
בחימום עם פחמן וגז כלור מתקבל זירקוניום ארבע כלורי
השימוש העיקרי בזירקוניום דו-חמצני הוא בחומרים קרמיים למשל ברפואת שיניים וכן כציפוי על טיטניום דו-חמצני וכחומר קרמי לטמפטורות גבוהות (רפרקטורי).
מועדון הכדורגל זירה (באזרית: Zirə Futbol Klubu), הידוע בקיצור כזירה, הוא מועדון כדורגל אזרי מהעיר באקו, המשתתף בליגת העל האזרית.
המועדון הוקם בשנת 2014, והצטרף ישירות לליגה האזרית השנייה.
בתום עונתה הראשונה בליגה העפילה הקבוצה לליגת העל האזרית.
בעונתה הראשונה בליגת העל האזרית סיימה הקבוצה במקום השני, אך לא הורשתה להשתתף בליגה האירופית בעונת 2016/2017.
זירת הכדורעף דינמו הוא מתחם ספורט רב תכליתי במוסקבה, רוסיה.
בניית הזירה החלה בסתיו 2015.עד ספטמבר 2017 הסתיימו יותר מ-90% מהעבודות המונוליטיות בשטח הזירה, הושלם מילוי הקומות של אולמות ההדרכה הקטנים והגדולים.
באוקטובר 2019 הסתיימה בניית הארנה ל-3,500 צופים.
השטח הכולל של מתחם הספורט הוא 23 אלף מ"ר.
האולם המרכזי בגובה 22 מטר ימתאים לענפי ספורט שונים (כדורסל, אתלטיקה, התעמלות אומנותית, אמנויות לחימה).
זירקוניום מונופוספיד היא תרכובת אי-אורגנית בינארית המורכבת מזירקוניום ומזרחן, שהנוסחה הכימית שלה היא ZrP.
ניתן להכין זירקוניום מונופוספיד על ידי תגובה ישירה של אבקות זירקוניום עם זרחן אדום:
לצורת α של זירקוניום מונופוספיד יש מבנה גבישי של NaCl.
המבנה בצורת β הוא הקסאגונלי.
צורת ה-α היא מוליך-על אם מקורר מתחת ל-5K.
זירות מלחמת חרבות ברזל החלו להתעצב עם פרוץ המערכה ברצועת עזה, אולם הלחימה התרחבה במהרה לשבע זירות פעילות ברחבי המזרח התיכון.
המלחמה כוללת התמודדות מתמשכת עם טרור פלסטיני ביהודה ושומרון, תקיפות של ארגון "חזבאללה" מלבנון, ופעילות של מיליציות פרו-איראניות בסוריה ובעיראק.
בנוסף, המערכה כוללת חילופי מהלומות ישירים מול איראן ותקיפות מצד החות'ים בתימן.
כל אחת מזירות אלו התפתחה באופן ובקצב ייחודי, ובעוד שעזה נותרה הזירה המרכזית לאורך רוב תקופת המלחמה, המוקד המבצעי נדד לעיתים בין הגזרות השונות בהתאם להסלמה ולאינטרסים האסטרטגיים.
בספטמבר 2024 נפתח בלבנון מבצע "חיצי הצפון", שכלל תמרון קרקעי בדרום המדינה והפך את הזירה הצפונית למוקד הלחימה העיקרי.
בדצמבר 2024, הובילה קריסת משטר אסד בסוריה ליציאה למבצע "חץ הבשן", שבמסגרתו ביצע צה"ל תמרון בהיקף מצומצם ברמת הגולן הסורית ובדרום-מערב סוריה.
התפתחות משמעותית נוספת נרשמה ביוני 2025, עם פתיחת מבצע "עם כלביא" באיראן, שהעביר את מרכז הכובד למערכה ישירה מול המעגל השלישי.
בעקבות מתקפת הטרור הכריזה ישראל על יציאה למלחמת חרבות ברזל למיטוט שלטון החמאס ברצועת עזה ולהשבת החטופים.
בהמשך התרחבה המלחמה והשפעותיה גם לזירות נוספות ברחבי המזרח התיכון.
זירת לבנון במלחמת חרבות ברזל נפתחה ב-8 באוקטובר 2023, כאשר ארגון הטרור "חזבאללה" שיגר רקטות מונחות ופגזי ארטילריה לעבר עמדות צה"ל בהר דב וחוות שבעא.
מתקפה זו, שהגיעה כביטוי לתמיכת הארגון במתקפת הפתע על ישראל, נענתה בתקיפות מל"טים וירי ארטילרי ישראלי לעבר עמדות חזבאללה סמוך לגבול ישראל–לבנון.
חילופי האש, שכללו שימוש נרחב בטילי נ"ט ובתקיפות אוויריות, ליוו את המערכה לאורך שלביה השונים והפכו את הגבול הצפוני לחזית פעילה ומתמשכת.
עם פרוץ הלחימה, פינתה ישראל עשרות יישובים הסמוכים לגבול, בהם מטולה, חניתה, מנרה וראש הנקרה.
היישובים פונו מתושביהם ונותרו מאוישים על ידי כוחות צה"ל וכיתות כוננות בלבד.
בשלביה הראשונים של המערכה, התמקד חזבאללה בירי יומיומי של נשק מדויק נגד טנקים לעבר המבנים ביישובים אלו, דבר שהוביל להרס שיטתי של תשתיות ובתי מגורים.
ככל שהתמשכה הלחימה, הרחיב הארגון את טווח הירי באמצעות טילים וכטב"מים חמושים לעומק רב יותר, מה שהוביל לפינוי חלקי של העיר קריית שמונה ולפגיעות בבסיסי צה"ל ובנפש.
בתגובה למתקפות, נקט צה"ל במדיניות של סיכולים ממוקדים נגד פעילי טרור, בעיקר בדרום לבנון ובביירות, לצד השמדת בסיסי מחבלים ותשתיות צבאיות.
פעילות הצבא כללה גם תקיפות אוויריות יזומות נגד חוליות משגרי נ"ט בטרם ביצוע הירי.
המערכה בזירה זו גבתה מחיר כבד של אבדות בנפש ונזק רב לרכוש משני עברי הגבול, כאשר ישראל פועלת לשיבוש יכולותיו המבצעיות של חזבאללה ולהרחקת איומיו מהיישובים הסמוכים לגדר.
ב-2 בינואר 2024 ביצעה ישראל את ההתנקשות בסאלח אל-עארורי, תקיפה אווירית בדאחיה של ביירות, שהביאה להתנקשות בחייו של סאלח אל-עארורי, סגן יו"ר הלשכה המדינית של חמאס, ולמותם של שישה נוספים.
ההתנקשות התרחשה יום לפני שחזבאללה ציין את יום השנה ה-4 לחיסולו של מפקד כוח אל-קודס האיראני קאסם סולימאני ב-6 בינואר שיגר חזבאללה כ-40 רקטות לעבר צפון ישראל כ"תגובה ראשונית" להריגתו של אל-עארורי.
הרקטות כוונו ליב"א 506, וגרמו לו נזק.
ב-8 בינואר 2024 התנקשה ישראל בוויסאם א-טוויל, סגן מפקד כוח רדוואן של חזבאללה, אותו האשימה בביצוע התקיפה בבסיס אווירי מירון יומיים קודם לכן.
בתגובה להריגתו של א-טוויל, חזבאללה פתח במתקפה של מזל"ט על מפקדת פיקוד הצפון של ישראל בצפת למחרת, הממוקמת כ-20 ק"מ (12 מייל) מהגבול.
עלי חוסיין ברג'י, מפקד הכוחות האוויריים של חזבאללה בדרום לבנון שעל פי הדיווחים היה אחראי לפיגוע, נהרג בתקיפה אווירית, על פי ישראל, לצד שלושה חברי חזבאללה נוספים, בח'רבת סלם זמן קצר לפני שהחלה הלווייתו של א-טוויל.
עם זאת, חזבאללה הכחיש כי ברג'י נהרג.
ב־30 ביולי 2024, ביצע חיל האוויר הישראלי את ההתנקשות בפואד שוכר בביירות, בה התנקש בחייו של פואד שוכר, מפקד בכיר בארגון חזבאללה.
ההתנקשות בפואד שוכר, שכונה "רמטכ"ל חזבאללה" הובילה לעליית מדרגה בלחימה בחזית הצפונית.
בספטמבר 2024 התחיל השלב השני בלחימה בצפון, השלב התחיל ב-17 בספטמבר כאשר הקבינט עדכן את מטרות המלחמה והוסיף את החזרת תושבי הצפון לבתיהם כיעד נוסף.
בשעות אחר הצהריים, אירע פיצוץ מתואם של אלפי מכשירי זימונית (בִּיפֶּרים) מרשת הקשר של פעילי חזבאללה.
פעילי חזבאללה שנשאו את הזימוניות על גופם, נפצעו בדאחייה בביירות בירת לבנון, ובאזורים נוספים ובהם הר הלבנון, וגבולה הדרומי עם ישראל.
אחד מהפצועים היה שגריר איראן בלבנון.
חזבאללה תיאר את ההתפוצצות כמתקפת סייבר שאותה ייחס לישראל, כחלק מלחימתה בחזית הצפון במלחמת חרבות ברזל.
לפחות 39 אנשים נהרגו ועוד כ-4,000 נפצעו, מהם לפחות 400 באופן קשה, כתוצאה מפיצוץ מכשירי הקשר.
לפי דיווחים בסוריה 18 מפקדים בחזבאללה נפצעו מהתפוצצות המכשירים, 6 מהם במצב קשה ו-7 נהרגו, בנוסף לפי אותם דיווחים לפחות 19 חיילים של משמרות המהפכה נהרגו.
ב-18 בספטמבר החל מהשעה 17:00 התחיל גל שני של פיצוצים, התפוצצו מכשירי קשר רבים בדאחייה בביירות ובדרום לבנון, מדגם שונה מהזימוניות שהתפוצצו יום לפני כן.
בסך הכול ביום זה נהרגו לפחות 25 אנשים ונפצעו כ-608. לאחר המתקפה מחבלי חזבאללה נצפו תוקפים ומגרשים את כוח האו"ם מלבנון.
לאחר תקיפות אלו צה"ל התחיל ברצף סיכולים ממוקדים, ב-20 בספטמבר הרג חיל האוויר את אברהים עקיל, מפקד מערך המבצעים בחזבאללה, ברובע הדאחייה בביירות ביחד עם שרשרת הפיקוד של כוח רדואן שאחד מיעדיה המרכזיים הוא כיבוש הגליל ביום פקודה.
ב-23 בספטמבר צה"ל התחיל את מבצע חיצי הצפון, ביום זה הוא השתלט על שידורי תחנות רדיו ודרש מאזרחי דרום לבנון שנמצאים בכפרים בהם חזבאללה שומר נשק להתפנות, בנוסף נשלחו מסרים בווצאפ ודרך אתרים נוספים.
מספר שעות לאחר מכן יותר מ-150 מטוסי קרב של חיל האוויר תקפו 800 מטרות בכל מרחב בדרום לבנון, בלבנון דווחו על פיצוצים ענקיים.
דווח על שני בכירים שנהרגו, השייח' עלי אבוריא ומוחמד סאלח.
לפי הערכות של צה"ל עשרות אלפי רקטות וכטב"מים הושמדו, לאחר סיום התקיפות צה"ל תקף בהרים מצפון לביירות.
ב-24 בספטמבר בשעות אחר הצהריים, הרג צה"ל את אבראהים קובייסי, ראש מערך הטילים של חזבאללה ואת שאר צמרת יחידת הטילים של חזבאללה, בדאחייה של ביירות.
וב-26 בספטמבר הרג צה"ל את מפקד היחידה האווירית של חזבאללה וחלקים גדולים מצמרת היחידה.
ב-27 בספטמבר 2024 צה"ל תקף את המפקדה המרכזית של חזבאללה בלבנון שנמצאת ברובע הדאחייה בביירות, התקיפה הייתה התקיפה הכי עוצמתית של צה"ל אי פעם בביירות.
לפי צה"ל התקיפה נועדה לפגוע בנסראללה, בנוסף דווח כי בכירים אחרים בחזבאללה נהרגו, בהם האשם ספי א-דין ונעים קאסם אך הדבר התברר כלא נכון.
ב-28 בספטמבר צה"ל אישר שמזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה ומפקד חזית הדרום ומספר 3 בחזבאללה עלי כרכי נהרגו.
בין ה-12 ל-22 באוקטובר 2023, ישראל פתחה בשלוש התקפות על שדות תעופה בסוריה, במיוחד אלו של דמשק וחלב.
ב-24 באוקטובר תקפה ישראל בנפת דרעא בדרום סוריה, תקיפה שגרמה למותם של שמונה חיילים סורים ולפציעות של שבעה אחרים, לפי סוכנות הידיעות הממשלתית של סוריה SANA.
ב-20 בינואר 2024, דווח כי בתקיפה ישראלית בסוריה נהרג סאדג' אומידזאדה, קצין מודיעין בכוח אל-קודס של משמרות המהפכה בסוריה, יחד עם ארבעה קצינים נוספים של משמרות המהפכה.
תקיפה נוספת המיוחסת לישראל היא התקיפה הישראלית ליד שדה התעופה הבין-לאומי חלב.
כחלק מלקחי מתקפת הפתע החלה ישראל בבניית מכשול באזור קו החביות (קו הגבול הבינלאומי שבין ישראל לסוריה) לאחר הגדר החוצצת בינה לבין הגולן הסורי.
המכשול, שזכה לכינוי "מזרח חדש", כולל תעלה עמוקה וסוללת עפר לצד שדה מוקשים.
לאחר הפסקת האש בדרום לבנון, החלו המורדים בצפון סוריה לנצל את העיתוי, בו צבא סוריה מותש ובעלות בריתו של נשיא סוריה עסוקות במלחמות משלהן (איראן נגד ישראל ורוסיה נגד אוקראינה) ופתחו בהתקפה שהביאה לאחר פחות משבועיים להפלת שלטונו של אסד בסוריה.
בתגובה לכך, ובניסיון למנוע זליגה השל האירועים, צה"ל יצא לפעולה רחבה בשטחי הפרדת הכוחות של 1974 ומעבר להם.
בנוסף צה"ל פתח בגל תקיפות להשמדת אמצעי לחימה שעתיד להיות איום על ישראל לאור המתרחש.
בנובמבר 2023 הכריזו החות'ים מלחמה על ישראל בעקבות מלחמת חרבות ברזל, והחלו לשגר טילים לעבר מטרות בישראל כפעולת תמיכה בארגוני הטרור ברצועת עזה ובחזבאללה.
הם תקפו וחטפו אוניות בים סוף שיש להן קשר לישראל.
ארצות הברית ביקשה מישראל לא לתקוף את החות'ים כדי למנוע את התרחבות העימות לאזורים נוספים, והחזירה את החות'ים לרשימת ארגוני הטרור.
ב-22 בפברואר הודיע עבד אל-מאלכ אל-חות'י, מנהיג החות'ים, כי מאז מתקפת חמאס ב-7 באוקטובר 2023 שיגרו הכוחות החות'יים 183 טילים וכלי טיס בלתי מאוישים לעבר יעדים ישראליים ב"פלסטין הכבושה".
תקיפות אוויריות בהובלה אמריקאית בתימן
ב-3 בינואר 2024 קואליציית מדינות בהובלת ארצות הברית הציבו אולטימטום לחות'ים להפסיק את פעילותם.
מאז 12 בינואר 2024 ארצות הברית ובריטניה, בתמיכת אוסטרליה, בחריין, קנדה והולנד, שיגרו סדרה של טילי שיוט מסוג טומהוק ותקיפות אוויריות נגד החות'ים בתימן בתגובה להתקפות החות'ים על ספינות בים האדום.
התקיפות נועדו לפגוע ביכולות החות'ים לתקוף ספינות משא בים האדום.
החות'ים אמרו שלפחות חמישה בני אדם נהרגו ושישה נפצעו.
בשבוע שלאחר מכן, בוצעו שבע תקיפות נוספות של טילי טומהוק על מטרות בתימן על ידי הצי האמריקני.
ב-22 בינואר, פתחו צבאות ארצות הברית ובריטניה במתקפה משולבת מהאוויר ומהים במספר מחוזות בתימן, בעיקר בבירה צנעא ואל-חודיידה.
התקיפה בוצעה באמצעות שיגור טילי טומהוק לעבר מחסני נשק ומשגרים של החות'ים.
תקיפה זו נחשבת לתקיפה העוצמתית ביותר מתחילת המבצע עד אותה העת.
התקפות מעיראק על בסיסי צבא אמריקאים
החל מ-17 באוקטובר 2023, יזמו מיליציות פרו-איראניות בעיראק סדרה של יותר מ-130 התקפות על בסיסים ונכסים של צבא ארצות הברית בסוריה ובעיראק, בתגובה לתמיכת ארצות הברית בישראל מלחמת חרבות ברזל.
התקפות אלו הביאו לפציעות של עשרות אנשי צבא אמריקאיים וב-28 בינואר 2024 אף נהרגו שלושה.
בתגובה ארצות הברית פתחה במתקפות נגד מרובות, שהביאו למותם של למעלה מ-30 חמושים, כולל מפקד בכיר של תנועת נוג'בה, מושטק טאלב א-סעידי.
בחודש ספטמבר העלו העיראקים את מעורבותם בתקיפות נגד ישראל על ידי טילים וכטב"מים, וב-3 באוקטובר 2024 לראשונה נגרם נזק בנפש כאשר שני חיילי גולני נהרגו מפגיעת כטב"מ בצפון רמת הגולן.
בנובמבר 2024, פנה שר החוץ גדעון סער למזכירות מועצת הביטחון בנוגע למתקפות הכטב"מים מעיראק.
למחרת עיראק הודיעה כי היא נוקטת צעדים כדי למנוע תקיפות המבוצעות משטחה.
ב-15 בינואר 2024, איראן ביצעה שורה של תקיפות אוויריות ומזל"טים בתוך עיראק וסוריה, בטענה כי תקפו את המפקדה האזורית של המוסד וכמה מעוזים של "ארגוני טרור" דוגמת ג'יש אל-עדל, בתגובה לפיגוע בכרמאן ב-3 בינואר, שעליו נטלה אחריות המדינה האיסלאמית (דאעש).
העיר ארביל, בירת חבל כורדיסטן העיראקית, הייתה היעד של 11 מתוך 15 הטילים הכוללים שנורו.
ארבעת הטילים הנותרים כוונו לעבר נפת אידליב בסוריה, לאזורים שבשליטת האופוזיציה הסורית.
בהתקפה האיראנית בארביל עצמה, נהרגו ארבעה אזרחים ונפצעו 17 אחרים.
ממשלת עיראק וכורדיסטן העיראקית גינו את התקיפות ודחו את טענות איראן כי כוונתה הייתה לפגוע בנוכחות הישראלית ובארגוני הטרור שם.
ב-1 באפריל 2024 תקפו מטוסי קרב, תקיפה המיוחסת לישראל, את מבנה הקונסוליה האיראנית בדמשק, הצמוד למבנה השגרירות האיראנית בעיר, שכתוצאה ממנה נהרג מוחמד רזא דאהדי, מפקד כוח אל-קודס בלבנון ובסוריה, סגנו, ואישים נוספים במשמרות המהפכה.
בתגובה, ב-13 באפריל תקפה איראן את ישראל במעל 100 כטב"מים ומעל 100 טילי שיוט שהיו לתקיפה הראשונה על ישראל משטח איראן מאז המהפכה האיסלאית ב-1979. רובם המוחלט של הטילים והכטב"מים יורטו.
נגרם נזק קל לבסיס נבטים, וילדה בת 7 מהפזורה הבדואית נפצעה קשה.
ב-13 ביוני, במסגרת מבצע עם כלביא, תקפה ישראל במתקפת פתע מטרות צבאיות, אתרי גרעין ויעדי ממשל באיראן.
בתגובה, שיגרה איראן מאות טילים בליסטיים וכטב"מים לעורף הישראלי, שגרמו ל-29 הרוגים, אלפי פצועים והסבו נזק רב לרכוש.
ארצות הברית תקפה מתקני גרעין באיראן ב-22 ביוני.
ב-24 ביוני, בתיווך ארצות הברית, הסכימו שני הצדדים להפסקת אש.
לצד הלחימה ברצועת עזה היוותה גזרת יהודה ושומרון את אחת מזירות הלחימה העיקריות.
ארגוני הטרור הפלסטינים ביהודה ושומרון, בעיקר חמאס, הגבירו מאמצים להוציא פיגועים, ולגרום לתסיסה ציבורית על רקע אירועי המלחמה.
במקביל לתקיפות חיל הים וחיל האוויר הישראלי ברצועת עזה וכניסת כוחות היבשה לתוכה, פעלו כוחות צה"ל למיגור וסיכול תשתיות הטרור ברחבי יהודה ושומרון.
ב-28 באוגוסט 2024, פתח צה"ל במבצע מחנות קיץ במטרה להשמיד תשתיות טרור פלסטיני.
ב-21 בינואר 2025, החלו כוחות צה"ל, שב"כ ומג"ב את מבצע חומת ברזל שנועד למגר את הטרור בצפון השומרון, בדגש על מחנה הפליטים ג'נין.
במהלך המבצע נהרסו בתים רבים, ונהרגו עשרות מחבלים פלסטינים.
בפעילות בחזית יהודה ושומרון נהרגו לוחמי צה"ל ומג"ב.
זירת איראן במלחמת חרבות ברזל מתארת את הלחימה הישירה והעקיפה שבין ישראל לאיראן במסגרת מלחמת חרבות ברזל ומהווה גם חלק מהסכסוך האיראני-ישראלי.
בתחילת המלחמה, החל מאוקטובר 2023, איראן לא הייתה מעורבת באופן ישיר במלחמה נגד ישראל.
כוחות שנתמכים על ידה כמו ארגון חזבאללה בלבנון והחות'ים בתימן השתתפו בלחימה.
באפריל 2024, התנקשה ישראל בקצין איראני בכיר בשגרירות המדינה בסוריה, והאיראנים השיבו בתקיפה ישירה את ישראל, במתקפה בה שיגרו מאות טילים וכטב"מים.
לאחר התנקשויות ישראליות – באיסמאעיל הנייה על אדמת איראן ובחסן נסראללה בביירות, תקפו האיראנים שנית באופן דומה באוקטובר 2024. בחודש יוני 2025 תקפה ישראל באמצעות מטוסים ואמצעים אחרים מתקנים ואישים באיראן, והאיראנים הגיבו במתקפות נגד.
במלחמה באה לידי ביטוי אסטרטגיית טבעת האש האיראנית במשמעת האידאולוגית של ציר ההתנגדות בהובלת איראן, וישראל התמודדה, נוסף על הזירה העזתית, גם עם איומים מכיוון לבנון, וסוריה, ולראשונה אף נאלצה להתמודד גם עם איומים מכיוון תימן, על ידי החות'ים.
איראן היא התומכת הכלכלית העיקרית של חמאס והג'יהאד האסלאמי.
נשיא איראן אבראהים ראיסי נשא ב"יום ירושלים" באפריל 2023 נאום שהופנה לתושבי עזה, ובעיקר לחמאס ולג'יהאד האסלאמי.
בנאום קרא לפלסטינים להאיץ את מאבקם נגד ישראל, ואמר: "יוזמת ההגדרה העצמית נמצאת כיום בידי הפלסטינים".
לפי דיווח של וול סטריט ג'ורנל שראיין בכירים של חמאס וחזבאללה, מחודש אוגוסט קצינים במשמרות המהפכה סייעו לחמאס לתכנן את המתקפה המשולבת נגד ישראל.
דיווח נוסף של וול סטריט ג'ורנל טען כי בספטמבר 2023 כ־500 מחבלים פלסטינים מחמאס וגא"פ עברו הדרכות ואימונים במתקנים צבאיים באיראן כהכנה למתקפה.
האימונים נערכו בהובלת קצינים של כוח קודס, הכוחות המיוחדים של משמרות המהפכה האיראניים, האחראים בין השאר לכל המבצעים החשאיים מחוץ לגבולות איראן.
מפקד כוח קודס, אסמאעיל קאאני, נכח גם הוא באימונים.
בכירים בארצות הברית אמרו כי איראן מאמנת לעיתים קרובות חמושים אסלאמיים, אבל אין להם מידע על אימון המוני כזה לפני המתקפה.
בשבועות שלפני המתקפה הם גיבשו את פרטיה בפגישות בביירות עם נציגי חמאס, חזבאללה וארגונים פרו־איראניים נוספים.
לפי העיתון, איראן גם נתנה את האישור הסופי למתקפה.
איראן מצידה הכחישה מעורבות במתקפה, וארצות הברית טענה כי אין לה מידע על מעורבות כזאת.
ב־3 באוקטובר 2023, ארבעה ימים לפני המתקפה, הזהיר עלי ח'אמנאי את סעודיה מנורמליזציה עם ישראל ושיבח את הצעירים הפלסטינים.
על פי ד"ר ירון פרידמן, ולפי הערכות של עיתונאים סעודים וקטרים, עיתוי המתקפה קשור לרצונה של איראן לחבל בניסיונות ההתקרבות בין סעודיה לבין ישראל.
דברים ברוח דומה אמר הנשיא האמריקאי ג'ו ביידן.
העימות הישיר עד יוני 2025
חיסול קציני משמרות המהפכה האסלאמית
מאז שלהי 2023, גברה המתיחות בין ישראל לאיראן, במיוחד בזירה הסורית, על רקע פעילות איראנית גוברת בקרבת הגבול והגברת מעורבותה של טהראן בנעשה בלבנון ובסוריה.
במסגרת מאמץ לבלימת התבססות איראנית צבאית בגבול הצפוני, ביצעה ישראל שורת תקיפות ממוקדות נגד גורמים בכירים במשמרות המהפכה האסלאמית.
ב-25 בדצמבר 2023 חיסל חיל האוויר הישראלי את רזי מוסאווי בתקיפת ביתו.
בהמשך, ב-20 בינואר 2024, דווח כי סאדק אומידזאדה, קצין מודיעין בכוח קודס של משמרות המהפכה, נהרג יחד עם ארבעה קצינים נוספים בתקיפה ישראלית בסוריה.
ב-1 באפריל 2024 הופצצה הקונסוליה האיראנית בדמשק בתקיפה שיוחסה לישראל, בה נהרג מוחמד רזא זאהדי – מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון.
המתקפה האיראנית הראשונה על ישראל והמתקפה הישראלית באיראן
איראן בתגובה השתלטה ב-13 באפריל 2024 על אוניית המכולות MCS Aries, הנמצאת בבעלותה של חברת גורטל ספנות, ואשר הושכרה לחברת MSC.
ולאחר מכן תקפה לראשונה את ישראל ישירות משטחה ב-185 כלי טיס בלתי מאוישים, 110 טילי קרקע-קרקע ו-36 טילי שיוט.
רובם המכריע של כלי הטיס והטילים יורטו מחוץ לגבולות מדינת ישראל על ידי מערכות ההגנה האוויריות ועל ידי מטוסי חיל האוויר והשותפות האסטרטגיות של ישראל, בהם ארצות הברית, בריטניה וצרפת.
פגיעות בודדות זוהו בבסיס נבטים עם נזק קל לתשתית, וילדה אחת נפצעה באורח קשה בפזורה הבדואית בנגב כתוצאה משברי יירוט.
ב-19 באפריל 2024 אירעה תקיפת ישראל באיראן, והותקף בה בסיס של חיל האוויר האיראני שנמצא ליד העיר אספהאן.
לפי דיווחי איראן, הייתה פגיעה בבסיס, ללא נפגעים.
ישראל לא קיבלה אחריות רשמית על התקיפה אך בתקשורת הבין-לאומית התקיפה יוחסה לישראל, כפעולת תגמול לתקיפה האיראנית על ישראל.
עימותים בין משמרות המהפכה לישראל
ב-28 באפריל 2024, גורמים במשמרות המהפכה מצאו קצין שנהרג באמצעות ירי של "מספר כדורים", על פי דיווח של "איראן אינטרנשיונל" הקצין שנהרג היה מעורב בניסיון פיגוע נגד יהודים בגרמניה.
ב-30 ביולי 2024 חיל האוויר הישראלי הרג בסיכול ממוקד בביירות את מילאד בדי שפעל כיועץ צבאי במשמרות המהפכה.
בליל היום הבא נהרג ראש הזרוע המדינית של חמאס, אסמאעיל הנייה, בסיכול ממוקד בטהראן.
הנייה הגיע לטהראן לטקס השבעת הנשיא החדש של איראן ושם גם נועד עם המנהיג העליון עלי ח'אמנאי ובכירים נוספים בציר האיראני.
אף שישראל לא קיבלה אחריות על החיסול, חמאס ואיראן האשימו את ישראל ואיימו בנקמה.
ב-21 באוגוסט 2024, הרג צה"ל את ח'ליל אל-מַ֫קְדַח, פעיל של משמרות המהפכה האסלאמית לצד היותו פעיל פת"ח.
ב-9 בספטמבר 2024, חיל האוויר תקף במערב סוריה ב-4 מרחבים שונים מבנים של משמרות המהפכה ובמרחב חמאת מרכז מחקר האחראי על פיתוח אמצעי לחימה של משמרות המהפכה, בתקיפות נהרגו 25 אנשים, 12 מהם איראנים ונפצעו עוד עשרות.
לאחר סיום התקיפות יחידת שלדג התחילה את מבצע רבות הדרכים.
ב-18 בספטמבר 2024 איראן ניסתה להתנקש בדונלד טראמפ, הנשיא לשעבר של ארצות הברית באמצעות רחפן, אך הרחפן יורט.
בפברואר 2025 נחשף כי איראן הציבה מתנקשים בעלי טילי קרקע-אוויר באזורים שונים בארצות הברית במהלך אותו החודש עם המטרה להפיל את המטוס הפרטי של דונלד טראמפ.
בתקיפה נהרגו חסן נסראללה ובכירים נוספים בחזבאללה, ונהרג גם האלוף עבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון.
המתקפה האיראנית השנייה על ישראל
ב-1 באוקטובר 2024 שיגרה איראן 181 טילים בליסטיים אל עבר מדינת ישראל.
רוב הטילים יורטו אך נצפו פגיעות בכמה מבסיסי חיל האוויר, בהם בסיס נבטים.
באיראן כתוצאה משיגור טיל בליסטי שכשל נהרגו 5 אזרחים, ובישראל בהוד השרון נפגעו 100 בתים מהדף.
לאחר המתקפה הפעילה איראן לחצים דיפלומטיים על מנת לצמצם את התגובה הישראלית.
כחלק מהמאמצים האלו איראן איימה על מדינות המפרץ שאם ישראל תתקוף את איראן איראן תתקוף מתקני נפט בהן.
ארצות הברית הודיעה בתגובה כי תגן על מדינות המפרץ מאיראן ותתקוף את איראן לאחר תקיפה כזאת.
בוועידת BRICS ב-24 באוקטובר 2024 פנה נשיא איראן מסעוד פזשכיאן למדינות בארגון שיפעלו נגד ישראל.
פעולות ישראליות נוספות נגד איראן
ב-8 באוקטובר 2024 תקף צה"ל בדמשק מבנה של משמרות המהפכה באזור ליד שגרירות איראן.
בין 8 ל-9 באוקטובר 2024 תקף צה"ל דירה בדמשק, בזמן שהתקיימה בדירה פגישה בין בכירים איראנים לבכירי חזבאללה.
ב-21 באוקטובר 2024 נעצרו 7 ישראלים שביצעו לפי מקורות ישראלים בין 600 ל-700 משימות ריגול עבור איראן.
ב-23 באוקטובר 2024, עלי חיידרי, קצין במשמרות המהפכה ורופא איראני ששימש כיועץ בלבנון, נהרג בתקיפה ישראלית בדרום לבנון.
ב-26 באוקטובר 2024 תקף צה"ל 20 מטרות באיראן, עיראק, סוריה ולבנון במבצע ימי תשובה.
המבצע התנהל בשלושה גלים עיקריים, החל מהשעה 02:00 לפנות בוקר.
בגל הראשון הותקפו מתקני הגנה אווירית, ובגל השני הופצצו מתקני טילים וכטב"מים.
בתקיפה השתתפו מטוסי קרב, מטוסי תדלוק, מטוסי איסוף מודיעין ואלקטרוניקה, ומטוסי פיקוד ושליטה.
בנוסף גם הותקף מתקן גרעיני ששימש למחקר של ראשי טילים גרעינים.
לפי הערכות איראן עדיין לא סיימה את המחקר שערכה בבסיס.
ב-4 בנובמבר 2024 דיווח האיראן אינטרנשיונל כי חוליית מרגלים איראנית ניסתה להתנקש במפקד בסיס נבטים.
ב-8 בנובמבר 2024 הוגש אישום לבית המשפט הפדרלי במנהטן בו נטען כי ה-FBI סיכל תוכנית של משמרות המהפכה ו"יחידת המבצעים השחורים" של חזבאללה להתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ה-FBI עצר חוליה שלפי אחד מהגורמים בה ב-7 באוקטובר 2024 הם קיבלו את המשימה לעקוב אחרי הנשיא ולהוציא תוכנית להתנקש בו, אחד המחבלים בחוליה ברח לאיראן ו-2 אחרים נעצרו.
לאחר מכן נחשף כי איראן ניסתה לחסל בעזרת אותה חוליה את העיתונאית האמריקאית-איראנית .
החוליה תצפתה על ביתה ותכננה לחסל אותה, אך המחבלים נעצרו לפני שהתוכנית יצאה לדרך.
ב-14 בנובמבר 2024 איראן הודיעה כי היא תימנע מלתקוף את ישראל ושהם "מוכנים לנהל משא ומתן על הגרעין".
עימותים נוספים בין ישראל לאיראן והסלמה עם ארצות הברית
לאחר מכן נפגש יועצו של ח'אמנאי עלי לאריג'אני עם בשאר אל-אסד.
לאחר הפגישה, בעודו בדמשק, ישראל ביצעה גל תקיפות, שכּלל גם תקיפה באזור שכונת הווילות באל-מאזה ליד שגרירות איראן, שבה שהה לאריג'אני.
בתקיפה נהרגו 15 אנשים, כמה מהם בכירים איראנים שנפגשו עם בכירים בג'יהאד האסלאמי.
ב-18 בינואר 2025 שני שופטים מבית המשפט העליון של איראן אשר עסקו בתיקים על ישראל נורו למוות.
ב-4 בפברואר 2025 נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ הורה למשרד האוצר להטיל "לחץ כלכלי מקסימלי" על איראן, זה הגיע בזמן שהכלכלה האיראנית הייתה במשבר הכי גדול בהיסטוריית איראן והלחץ הכלכלי היה צפוי להקריס את כלכלת איראן.
בעקבות זאת המטבע האיראני הגיע לשפל הכי גבוה שהיה למטבע אי פעם (850,000 ריאלים לדולר אחד).
בפברואר 2025 התחיל גל הפגנות נגד איראן, כחלק מגל ההפגנות רכבים של המשטר נשרפו ומפגינים פצעו איראנים שתמכו במשטר.
ארצות הברית המשיכה בניסיונות לבצע משא ומתן עם איראן וגורם בממשלה האמריקאית איים כי אם המשא ומתן עם איראן יכשל ועד אפריל לא יהיו תוצאות אז ארצות הברית תעזור לישראל לתקוף ולהשמיד את מתקני הגרעין.
בנוסף סין הודיעה היא אסרה על כניסת מכליות נפט הנתונות תחת סנקציות אמריקניות, בנוסף סין הטילה סנקציות בעצמה על איראן ואסרה על ייצוא חומרים שיעזרו לאיראן לשקם את תוכנית הטילים.
ב-24 בפברואר ארצות הברית הודיעה על הטלת שרשרת סנקציות על גורמים במזרח התיכון.
מטרת הסנקציות הן שיתוק הצי הימי של איראן.
בנוסף עקב עוד סנקציות שהוטלו על ידי ארצות הברית וגורמים אחרים, יצוא הנפט ירד ב-40% בינואר-פברואר והמשיך לרדת לאחר מכן.
בלילה בין 17 ל-18 במרץ במהלך גל תקיפות שבוצע על ידי ארצות הברית נגד מטרות של החות'ים ושל משמרות המהפכה, נהרגו מספר מומחים של כוח קודס ולפי הערכות בכירים נפצעו.
התקיפות כוונו נגד מתקנים צבאיים של החות'ים בצנעא ובאזורים נוספים, בהם מחסני נשק ואתרים אסטרטגיים, שעל פי החשד שימשו את הכוחות האיראניים לפעילות צבאית באזור.
עקב ההסלמה הריאל האיראני קרס למצב בו מיליון ריאל שווים דולר אחד בלבד.
ב-20 במרץ צרפת רשמית קראה לכל אזרחיה לעזוב את איראן, בנוסף התגלה כי טראמפ איים כי אם עד סוף מאי לא יהיה עסקה אז ארצות הברית תתקוף את תוכנית הגרעין.
מספר ימים לאחר עלי ח'אמנאי דחה משא ומתן, בישראל נעצר תושב נתיבות בחשד לריגול עבור איראן ועזרה לחזבאללה לתקוף בחיפה.
ב-31 במרץ בפעילות משותפת של המוסד, צה"ל והשב"כ, חיל האוויר הישראלי תקף בביירות והרג את המחבל חסן עלי מחמוד בדיר שהיה סגן מפקד הדיוויזיה הפלסטינית והיה אחראי בכוח קודס על הכוונת פיגועים של שלוחת חמאס בלבנון.
ביחד איתו נהרגו 3 פעילים נוספים מכוח קודס.
הפיצוצים באיראן והמשא ומתן בין ארצות הברית לאיראן
ב-12 באפריל נפתח במסקט, בירת עומאן, תהליך .
הנשיא טראמפ הפציר במשטר האיראני להגיע להסכם בהקדם והודיע כי הוא מקציב למהלך הדיפלומטי 60 יום.
לאחר מספר סבבי שיחות, הודיע טראמפ במאי כי הוגשה לאיראן טיוטת הסכם.
ב-29 באפריל התפוצץ ונשרף לחלוטין מפעל ייצור זיקוקים ואבק שריפה שלפי הערכות גם פעל על מנת ליצור כטבמ"ים בשביל משמרות המהפכה.
הפיצוצים המשיכו בימים הבאים כאשר התפוצצו מפעלים בכרג', טהראן, במרכז שוכת-פור, במשהד וכום ובהרים בקאזרון.
ב-12 ביוני, לראשונה מזה 20 שנה, דיווחה הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית כי איראן מפרה את התחייבויותיה בתחום הפיקוח הגרעיני.
ב-13 ביוני 2025 בשעה 3 לפנות בוקר פתח צה"ל במבצע עם כלביא.
במבצע זה יזמה ישראל מתקפת פתע נרחבת בביצוע חיל האוויר הישראלי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים על בכירים בצבא האיראני, תשתיות ליצור רכיבים לנשק גרעיני ואתרי טילים בליסטיים באיראן.
המתקפה הראשונית לוותה בהפעלת אזעקות חירום ברחבי ישראל, לשם היערכות למתקפת נגד איראנית, ובהכרזת מצב מיוחד בעורף.
מטרתה המוצהרת של המתקפה היא סיכול תוכנית הגרעין האיראנית.
בשלב הראשון של המבצע נהרגו ראשי מערכות ההגנה האיראנים, בהם מפקד משמרות המהפכה חוסיין סלאמי, רמטכ"ל צבא איראן מוחמד באקרי ומדעני גרעין בכירים.
בשלב השני תקפה ישראל מטרות גרעין מרכזיות בשטח איראן, ובכלל זה מתקני העשרה, אתרי מחקר, תשתיות תומכות ומתקני פיקוד.
בין המטרות שזוהו בדיווחים זרים נכללו האתרים בנתנז, פרצ'ין ופורדו.
במקביל, הותקפו מחסני טילים בליסטיים, מתקני פיתוח ושיגור, לרבות אתרים הקשורים לחזבאללה ולמיליציות שיעיות פרו-איראניות הפועלות בשטחי סוריה ועיראק.
התקיפות כללו גם בסיסים קדמיים ששימשו לשיגור טילים לעבר ישראל במהלך עימותים קודמים.
על פי מקורות ביטחוניים זרים, פעולות אלה לוו במתקפות סייבר מדויקות, אשר שיבשו את מערכות הפיקוד, השליטה וההתרעה של איראן, הביאו להשבתה זמנית של מערכות ההגנה האווירית וגרמו לחסימות תקשורת בקרב ראשי המשטר.
למחרת צה"ל הודיע כי בעקבות המבצע החזית האיראנית הפכה לחזית העיקרית למלחמה.
בעקבות התקיפה הישראלית, פתחה איראן במתקפת נגד שהחלה בליל 13–14 ביוני ונמשכה בימים שלאחר מכן.
במתקפות, איראן שיגרה מאות טילים בליסטיים ואלפי כלי טיס בלתי מאוישים לעבר מטרות צבאיות ואזרחיות בישראל.
בתקיפות של איראן, נהרגו 31 אזרחים ישראלים וזרים, נפצעו מאות ונגרם נזק רב לרכוש.
ב-22 ביוני הצבא האמריקאי הפציץ מתקני גרעין איראניים בפורדו, נתנז ואספהאן.
למחרת פתחה איראן במבצע בשורת הניצחון שכלל את בסיס חיל האוויר האמריקאי אל עודייד בקטר.
ב-23 ביוני לאחר סדרת התקיפות בין איראן לישראל וארצות הברית, הודיע דונלד טראמפ כי ישראל ואיראן הסכימו להפסקת אש שתכנס לתוקף החל מיום שלישי, ה–24 ביוני, בשעה 7:00 בבוקר.
העימות הישיר לאחר מבצע עם כלביא
ב-3 ביולי חיל האוויר הישראלי תקף ליד ביירות והרג בסיכול ממוקד את קאסם סלאח אל-חוסייני מיחידה 190 של כוח קודס שהיה במחלקת הברחת הנשק לחזבאללה של היחידה.
ב-11 ביולי חיל האוויר הישראלי תקף במרחב א-נמיריה שבדרום לבנון והרג את סגנו של קאסם, מוחמד שעייב.
ב-16 ביולי, בריטניה, גרמניה וצרפת הודיעו כי אם לא ייחתם הסכם גרעין עם איראן עד סוף אוגוסט 2025 אז יופעל המנגנון "סנאפבק" שיטיל מחדש את כל הסנקציות שבוטלו בעקבות הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
בעקבות זאת ב-20 ביולי, איראן רשמית הודיעה על חידוש המשא ומתן על תוכנית הגרעין עם בריטניה, גרמניה וצרפת.
ב-17 ביולי נעצרה מורה בדואית באשמה שהיא צלמה את המראות מטוסי הקרב מבסיס חיל האוויר בנבטים במהלך מבצע עם כלביא עבור איראן.
ב-27 בספטמבר, האו"ם הכריז על החזרת מנגנון הסנאפבק והטלתן מחדש של כל הסנקציות שבוטלו בעקבות הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
מספר ימים לאחר מכן טורקיה ומדינות נוספות הטילו סנקציות חדשות על איראן.
ב-10 באוקטובר לאחר שהתחילה הפסקת אש בין ישראל לחמאס, ארצות הברית הטילה סדרת סנקציות על כוח קודס ודווח כי ארצות הברית וישראל יתחילו להתמקד בלחימה נגד הקורפוסים של כוח קודס.
בתחילת נובמבר, כוח קומנדו אמריקני השתלט על ספינה צבאית שהייתה בדרך מסין לאיראן עם ציוד צבאי עבור תוכנית הטילים האיראנית, הכוחות לקחו את כל הציוד לפני שנתנו לספינה להמשיך בדרכה.
ב-14 בנובמבר, כלי שיט הנושא את דגל איי מרשל, שעשה את דרכו מאיחוד האמירויות לסינגפור, נחטף בידי חיל הים האיראני.
לאחר כשבוע שוחררה הספינה, אך כל הדלק שהיה עליה נלקח בידי איראן.
ב-30 בנובמבר, כלי שיט הנושא את דגל אסוואטיני, שעשה את דרכו לסינגפור, נחטף בידי חיל הים האיראני.
ב-11 בדצמבר, כוחות קומנדו אמריקנים נחתו על ספינה מול חופי ונצואלה ששומשה להבריח נפט לאיראן והשתלטו עליה.
למחרת אוקראינה עם עזרה מארצות הברית פגעה ב-2 ספינות צבאיות שעשו את דרכם מאיראן לרוסיה.
זירת הוקי קרח היא משטח קרח שתוכנן במיוחד עבור הוקי קרח, ספורט קבוצתי תחרותי.
לחלופין, היא משמשת לענפי ספורט אחרים כגון ברומבול, רינגט, רינקבול ובנדי.
זהו מלבן עם פינות מעוגלות ומוקף בקירות בגובה 1.22 מטר הנקראים לוחות.
רינק (Rink), מילה סקוטית שמשמעותה 'קורס', שימשה כשם של מקום בו שיחקו משחק אחר, קרלינג.
בתחילת ההיסטוריה, הוקי קרח שיחקו בעיקר במשטחים שנבנו לקרלינג.
השם נשמר לאחר שנבנו מתקנים ספציפיים להוקי.
ישנם שני גדלים סטנדרטיים עבור משטחי הוקי: האחד משמש בעיקר באמריקה הצפונית ואף מכונה מידת NHL; השני נמצא בשימוש באירופה ובתחרויות בינלאומיות, ומכונה גם מידת IIHF, או מידה אולימפית.
זירות הוקי בשאר העולם עוקבות אחרי סדרי פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית (IIHF) וגודלם 60 על 30 מטר עם רדיוס פינה של 8.5 מטר.
כיום מותרות בחוקי ההוקי קרח הבינלאומי גם זירות צרות יותר, עד 25 מטר ובכך מתאפשר חוקית לשחק טורנירים בינלאומיים גם בזירות במידות NHL.
שני קווי השערים נמצאים במרחק של 4 מטר מלוחות הקצה והקווים הכחולים נמצאים במרחק של 23 מטר (75 רגל) מהקצה.
רוב הזירות בצפון אמריקה עוקבות אחר סדרי ליגת ההוקי הלאומית (NHL), 200 על 85 רגל (61.0 על 25.9 מטר) עם רדיוס פינה של 28 רגל (8.5 מטר).
כל קו שער נמצא במרחק של 11 רגל (3.4 מטר) מלוחות הקצה.
קווים כחולים של ה-NHL נמצאים במרחק של 75 רגל (22.9 מטר) מהלוחות ובמרחק של 50 רגל (15.2 מטר) זה מזה.
ההבדל ברוחב של 13.4 רגל (4.09 מ') מהתקן הבינלאומי מייצג הבדל משמעותי ביחס הרוחב לאורך על הקרח.
מספר המושבים המקיף את זירות ההוקי הסטנדרטיות משתנה בהתאם למספר גורמים.
ראשית כל, הגורם העיקרי הוא הקהל שממלא את האולם, בהתאם לפופולריות ולהצלחת הקבוצה הביתית.
שנית, ישנו גורם כספי מכריע בקשר לכמות המושבים ולתכנון גודל הזירה מראש.
מטבע הדברים, במדינות בהן ההוקי קרח הוא ענף פופולרי ובולט, הקיבולת בזירה תהיה גדולה יותר וכן להפך.
יוטה מאמות' - קבוצה חדשה שהצטרפה לליגה עוד ב-2025, תופסת את המקום האחרון בגודל קיבולת זירתה דלתא סנטר בליגה, עם 16,200 מושבים.
לעומתה, ביונייטד סנטר מספר המושבים הוא הגדול ביותר ועומד על כ-19,700 מושבים בסך הכול.
גודל משטח ההחלקה מקורו במשטח ההחלקה ויקטוריה במונטריאול שנבנה ב-1862, שם נערך המשחק המקורה הראשון ב-1875. משטח הקרח שלו נמדד בגודל 204 על 80 רגל (62.2 על 24.4 מטר).
הפינות המעוקלות מקורן בעיצוב מונטריאול ארנה, שנבנתה ב-1898.
קו האמצע מחלק את הזירה לשניים ומשמש כדי לשפוט על אייסינג.
זהו קו עבה וב-NHL הוא חייב "להכיל סימוני מרווחים קבועים בעלי עיצוב ייחודי אחיד, שיבדיל אותו בקלות משני הקווים הכחולים".
ישנם שני קווים כחולים עבים המחלקים את המגרש לשלושה חלקים, הנקראים אזורים.
שני קווים אלו משמשים כדי לשפוט אם שחקן נמצא נבדל.
אם שחקן התקפה חוצה את הקו לאזור של הקבוצה השנייה לפני הדסקית, הוא נמצא במצב נבדל.
ליד כל קצה של משטח ההחלקה, יש קו אדום דק המשתרע על רוחב הקרח.
הוא משמש לשיפוט שערים וקריאות אייסינג.
יש 9 נקודות עימות בזירה.
כל עימות (faceoff) מתרחש באחת הנקודות האלה, בהתאם לנסיבות עצירת המשחק.
ישנם שתי נקודות באזור ההגנה של כל קבוצה, שתיים בכל קצה של האזור הנייטרלי ואחת במרכז הזירה.
ישנם עיגולי עימות סביב מרכז הזירה ונקודות עימות באזור הקצה.
ישנם קווים קצרים מקבילים ליד נקודות העימות באזור הקצה.
העיגולים והקווים הקצרים מראים היכן שחקנים יכולים להתמקם באופן חוקי במהלך עימות.
גם נקודת העימות המרכזית וגם עיגול העימות המרכזי בצבע כחול.
קוטר העיגול הוא 30 רגל (9 מטר), עם קו מתאר בעובי של 2 אינץ' (5.1 ס"מ), ונקודת העימות היא עיגול כחול אחיד בקוטר 12 אינץ' (30 ס"מ).
כל שאר נקודות ועיגולי העימות נצבעים באדום.
כל נקודה מורכבת מעיגול בקוטר של 2 רגל (61 ס"מ) (כפי שנמדד מהקצוות החיצוניים ביותר) עם קו מתאר בעובי של 2 אינץ' (5.1 ס"מ).
בתוך הנקודה, שני קווים אנכיים אדומים נמשכים לאורך 3 אינץ' (7.6 ס"מ) מהקצוות הפנימיים - השמאלי והימני, והשטח בין הקווים הללו נצבע באדום בעוד שאר העיגול צבוע בלבן.
בכל קצה של הקרח, יש שער המורכב ממסגרת שער ממתכת ורשת בד שבה כל קבוצה זקוקה לחבוט את הדסקית כדי להבקיע.
על פי חוקי ה-NHL וה-IIHF, הדסקית כולה חייבת לחצות את כל קו השער כדי להיחשב כשער.
רחבת השער היא אזור מיוחד על הקרח מול כל שער שנועדה לאפשר לשוער לבצע את פעילותו ללא הפרעות.
רחבת השער מורכבת מקווים ישרים הנמשכים באורך 1.37 מטר בניצב מקו השער 30 ס"מ מחוץ לכל קורת שער, המחוברים בקשת עם רדיוס של 1.83 מטר; סימנים אדומים בעובי 13 ס"מ מתווספים ממש בתוך הקווים הישרים, 122 ס"מ מקו השער ונמשכים 13 ס"מ לתוך הקפל משני הצדדים.
כל האזור הרחבה בדרך כלל בצבע כחול לנראות קלה יותר.
טרפז השוער (חוק "מרטן ברודר")
במהלך עונת 2004/05 ב-AHL, יושם חוק ניסיוני בשבעת השבועות הראשונים של העונה, שקבע אזור מלכודת השוער, הנקרא בדרך כלל טרפז בהתייחס לצורתו.
על פי הכלל, חל איסור על השוער לטפל בדסקית בכל מקום מאחורי קו השער שאינו בשטח הטרפז.
אם העבירה בוצעה, השוער יקבל עונש קל על איחור במשחק.
המוטיבציה להכנסת הטרפז הייתה לקדם את זרימת המשחק והתקפות התקפיות ממושכות על ידי כך שהאזור הקטן מקשה על השוער להחזיק ולהרחיק את הדסקית בנינוחות.
הכלל נועד לצמצם את יעילות השוערים עם יכולות טובות בשליטת הדסקית, כמו מרטן ברודר שעל שמו נקרא החוק בשמו הבלתי רשמי.
השטח מורכב מטרפז ממורכז וסימטרי.
הבסיסים של הטרפז נוצרים על ידי קו השער וקורות הקצה.
הבסיס על קו השער באורך 6.7 מטר - התרחב מ-5.5 מטר מעונת 2014/15 ב-NHL ואילך - והבסיס לאורך קורות הקצה באורך 8.5 מטר, עם עומק מאחורי מרחק קו השער לקורה שאורכו 3.4 מטרים.
הניסוי שנמשך שבעה שבועות הוכיח את עצמו ככל כך מוצלח, שה-AHL עברה לאכוף את החוק למשך שאר העונה ואז החוק אושר על ידי ה-NHL כאשר המשחק חודש בעונת 2005/06 בעקבות העונה הקודמת שבוטלה.
ה-ECHL, הליגה ההתפתחותית היחידה הנוספת באיגוד שחקני ההוקי המקצועי יחד עם ה-AHL, אישרה אף היא את החוק בעונת 2005/06.
הטרפז אומץ מאוחר יותר על ידי ה-KHL בעונת 2019/20, ועל ידי ה-IIHF ב-2021.
אזור השופט הוא חצי עיגול ברדיוס של 3 מטר.
על פי חוק בהוקי ארצות הברית, כל שחקן שנכנס או נשאר באזור השופט בזמן שהשופט מדווח או מתייעץ עם כל גורם רשמי במשחק, עשוי לקבל עונש על התנהגות בלתי הולמת.
ספר התיקים של הוקי בארצות הברית מציין במפורש שהטלת עונש כזה תהיה יוצאת דופן ובדרך כלל השחקן יתבקש תחילה לעזוב את אזור השופט לפני קבלת העונש.
ל-NHL יש חוק דומה, הקורא גם לעונש על התנהגות בלתי הולמת.
באופן מסורתי, קפטנים וקפטנים חלופיים הם השחקנים היחידים המורשים להתקרב לאזור השופט.
הקווים הכחולים מחלקים את הזירה לשלושה אזורים.
האזור המרכזי נקרא האזור הנייטרלי או פשוט מרכז הקרח.
המונח הגנרי לאזורים החיצוניים הוא אזורי קצה, אך לרוב מתייחסים אליהם במונחים ביחס לכל קבוצה.
אזור הקצה שבו קבוצה מנסה להבקיע נקרא אזור ההתקפה או אזור המתקפה; אזור הקצה שבו נמצאת רשת השער של הקבוצה עצמה נקרא אזור ההגנה או אזור המגננה.
הקו הכחול מחלק את האזור בו נמצא הדסקית.
לכן, אם הדסקית נמצאת באזור הנייטרלי, הקו הכחול הוא חלק מהאזור הנייטרלי.
ברגע שהדסקית נמצאת באזור הקצה, הקו הכחול הופך לחלק מאזור הקצה הזה.
הדסקית חייבת כעת לחצות לחלוטין את הקו הכחול בכיוון השני כדי להיחשב שוב באזור הנייטרלי.
בזירת הוקי, הלוחות הם הקיר הנמוך היוצרים את גבולות המשטח.
"לוחות הצד" הם הלוחות לאורך שני הצדדים הארוכים של משטח ההחלקה.
חצאי הלוחות הם הלוחות באמצע הדרך בין קו השער לקו הכחול.
קטעי המשטח הממוקמים מאחורי כל שער נקראים "לוחות הקצה".
הלוחות המעוקלים (בסמוך לקצוות המשטח) נקראים "לוחות פינתיים".
זירת דרום סוריה במלחמת האזרחים הייתה זירה במלחמת האזרחים הסורית על השליטה בדרום סוריה – מחוזות דרעא, א-סווידא וקוניטרה – בין הכוחות המזוינים הסוריים של שלטון אסד לאופוזיציה הסורית ובה , שהסתיימה בכיבוש מחודש של החבל על ידי שלטונו של אסד.
קודם לתחילת הלחימה בזירה זו התקיים גל הפגנות נגד משטרו הרודני של בשאר אל-אסד כחלק מהאביב הערבי.
גל ההפגנות התחיל בעיר דרעא, העיר המרכזית באזור, ובהתאם נכון לומר שמלחמת האזרחים הסורית החלה באזור זה.
ההפגנות החלו ב-18 במרץ 2011 ונמשכו כחמישה חודשים עד תחילת הלחימה בזירה זו, ב-14 בנובמבר 2011, כהמשך להפגנות.
במהלך המלחמה נתמך אסד על ידי משמרות המהפכה האסלאמית של איראן, ומיליציות פרו-איראניות שבראשן חזבאללה.
כמו כן זכה לגיבוי רוסיה וסין, ובשלב מסוים רוסיה אף התערבה צבאית לטובתו.
מורדי האופוזיציה נתמכו בידי מדינות סוניות כמו ערב הסעודית וקטר, וקיבלו גיבוי ממדינות המערב.
מלחמת האזרחים הביאה להופעת ארגוני טרור אסלאמי כמו ג'בהת א-נוסרה והמדינה האסלאמית (דאעש), שהכריז על ח'ליפות אסלאמית בשטחים נרחבים בסוריה ובעיראק ב-2014, וכבש שטחים גם בזירה זו.
הפילוגים בין ארגוני הג'יהאד למורדים המתונים, כמו הצבא הסורי החופשי, הובילו לקרעים בתוך האופוזיציה.
הלחימה נפסקה לאחר שש שנים, ביולי 2018, לאחר שכוחות משטר אסד יצאו ב וכבשו מחדש את כל אזור דרום סוריה, פרט לרוב רמת הגולן, שנותרה בידי ישראל.
כוחות המורדים נכנעו, וחלקם שולבו בכוחות המזוינים של סוריה, כאשר רובם גורשו למובלעת אידליב בצפון המדינה.
במובלעת הם הצטרפו ל ולצבאה , משם יצאו בסופו של דבר ב-2024 למתקפת המורדים שהפילה את משטר אסד.
המורדים שנשארו באזור, הנהיגו בתחילת שנות ה-2020 את מרד דרעא, ניסיון מרד נוסף שנכשל נגד אסד, ובזמן מתקפת המורדים שהפילה את השלטון הם הקימו את חדר המבצעים הדרומי, שניהל את .
מאז שנת 1962 התנהלה סוריה תחת חוקי חירום, אשר מנטרלים בפועל את רוב ההגנות החוקתיות של האזרחים.
למרות השינוי השלטוני שהתרחש ב-1966 ו-1970, ובהתאם לחוקת סוריה, מפלגת הבעת' השלטת נשארה המפלגה היחידה, והאזרחים מאשרים את שלטון הנשיא במשאל עם שבו משתתף מועמד יחיד.
חאפז אל-אסד היה נשיא סוריה במשך 30 שנים עד מותו בשנת 2000, אז עבר השלטון בירושה לבנו בשאר אל-אסד.
עם עלייתו לשלטון, הבטיח אל-בשאר אסד לבצע רפורמות, אך לא עשה שום דבר משמעותי בכיוון זה.
בנוסף, הידק בשאר אסד את חוקי הצנזורה על האינטרנט.
כל הגורמים הללו, כמו גם העובדה שמדובר בשלטון מיעוט עלווי המהווה כ-10% בלבד מהאוכלוסייה, בעיות כלכליות, ושחיתות, תרמו כולם יחד לתסיסה, בנוסף לגל המחאות בארצות ערב שהיה הזרז המרכזי לפרוץ הפגנות אלו.
בתחילת מרץ 2011 הרגו אנשי הביטחון הסורי שלושה ילדים אשר ציירו גרפיטי כנגד השלטון בעיר הענייה דרעא.
כשהוריהם של הילדים הגיעו לדרוש בשלומם נאמר להם "תשכחו מהילדים.
ואם יש לכם בעיות, נשלח אליכם חיילים שיעשו לכם ילדים".
בעקבות המקרה והמתח החריף בכל מקרה בין כוחות הביטחון ותושבי העיר, התקיימו בה ב-18 וב-19 במרץ ההפגנות הגדולות ביותר בסוריה מאז ניסיון ההפיכה של האחים המוסלמים.
על פי ההשערות, גרעין התסיסה צמח מעשרות אלפי פלאחים מובטלים שעזבו את שדותיהם וכפריהם בחבל ונדדו לדרעא בעקבות שנות הבצורת.
השלטון הסורי הגיב באלימות, וב-21 במרץ כוחות רבים של צבא סוריה נשלחו לעיר ולסביבותיה, אך ההפגנות נמשכו, ומספר הקורבנות הגיע במהרה למאות.
כמו כן, המהומות שהחלו בדרעא גלשו במהרה לערים אחרות בחורן שבבשן, ובמהרה יצאו מגבולות חבל הארץ והתרחבו לכלל ערי סוריה.
אסד ניסה להתמודד עם המשבר ופיזר את ממשלתו ב-27 במרץ.
שלושה ימים לאחר מכן נאם אסד בפני הפרלמנט הסורי.
הוא טען ל"מזימה ישראלית-אמריקאית" שגרמה להפגנות.
אך לאחר התגברות ההפגנות והגעתן גם לערים הגדולות, כוחות הביטחון החלו לירות אש חיה לעבר המפגינים והרגו רבים מהם.
ההפגנות המשיכו להתגבר, וכמה מאות חברי פרלמנט וחברי מפלגת הבעת' מהאזורים שבהם התלקחו המהומות הקשות ביותר התפטרו כמחאה על האלימות הממשלתית.
ב-1 במאי 2011 הצטלם חייל מהצבא הסורי לסרטון וידאו, שבו הודיע כי ערק לשורות המפגינים יחד עם חמישה מחבריו, לאחר שפקדו עליו לירות במפגינים.
הייתה זו סנונית שבישרה על גל עריקות נרחב שכלל אלפי חיילים וכן קצינים רמי דרג.
השלטון הגיב למחרת באולטימטום למורדים ולמתקוממים, לפיו עליהם להיכנע ולמסור את נשקם עד 15 במאי, אך ללא הועיל.
בבשן, נעצר חמזה עלי אל-ח'טיב, ילד סורי בן 13, על ידי כוחות צבא במהלך הפגנה בדרעא, ובהמשך הוחזרה גופתו למשפחתו ועליה סימני התעללות ניכרים.
סרטון וידאו המתעד את גופתו פורסם ברשת אל-ג'זירה, והוביל להתלהטות נוספת של הרוחות, ולזליגת המהומות לאזורים נוספים ברחבי סוריה.
אירוע נוסף בבשן התרחש ב-15 במאי 2011, "יום הנכבה", בו הגיעו כמה מאות פלסטינים תושבי סוריה לגבעת הצעקות ברמת הגולן, סמוך לגבול עם ישראל, ופרצו את גדר הגבול עם ישראל.
ישנן הערכות שהם הובאו לשם על ידי השלטון הסורי בניסיון לטשטש את ההרג ולהפנות את הזעם נגד ישראל.
אירוע דומה קרה חודש לאחר מכן, ביום הנכסה.
בינתיים, החלו החיילים העריקים בחומס הרחוקה להתארגן להקמת הצבא הסורי החופשי.
אסד הטיל מצור על העיר, שהפך ל, שפתח את מלחמת האזרחים בסוריה.
המלחמה התגברה וזלגה לאזורים נוספים בסוריה, וב-14 בנובמבר 2011 החלו קרבות המלחמה גם בבשן.
ב-14 בנובמבר 2011, כהמשך להפגנות הענק בדרום סוריה, פתחה האופוזיציה הסורית את שבבשן.
צבאה של האופוזיציה, הצבא הסורי החופשי, נלחם על השליטה בחבל נגד הדיוויזיה החמישית של הצבא הסורי הערבי, ששלטה באזור.
מטעם שני הצבאות פעלו באזור כוחות בסדר גודל של חטיבה, כאשר צבא האופוזיציה הפעיל בחבל 2,500 לוחמים, וצבא אסד הפעיל 3,000 לוחמים.
הקרבות נפתחו במארב שביצעו כוחות האופוזיציה לכוחות המשטר, בסמוך לגבול ירדן.
במסגרת הקרבות שנמשכו לאחר מכן, השתלטה האופוזיציה לאיטה על חלקים מהעיר דרעא ועלמספר עיירות וכפרים במחוז, הרכיבה עמדות ירי על גגות ובצירי תחבורה מרכזיים וארבה לשיירות צבאיות.
המשטר השיב בניסיונות חטיפה, הפצצות ארטילריות ושימוש בכוח.
מתקפת נגד מסודרת של הממשל החלה בחודש פברואר 2012, עת פתח הצבא הסורי בהתקפה על האזורים שנכבשו.
תמונות שצולמו על ידי תושבי דרעא מעידות כי הצבא השתמש בטנקים בהתקפתו.
העימותים הרשמיים הופסקו בהפסקת אש שהושגה על ידי האומות המאוחדות ב-14 באפריל 2012, כשרובה של העיר דרעא עודנו תחת שלטון אסד.
עימותים מקומיים המשיכו לקרות, כאשר כוחות האופוזיציה המשיכו לשלוט בחלקים הדרומיים של העיר ובמספר עיירות וכפרים סביבה.
לעימותים הייתה מכרעת להתפתחות מלחמת האזרחים בסוריה: הצלחת צבא האופוזיציה בבשן שימשה דוגמה למתנגדי אסד מאזורים אחרים בסוריה, וחשפה את מגבלות כוחו של המשטר עוד בשלביה הראשוניים של המלחמה.
תוצאותיהם של הקרבות היו ניצחון למורדים, שהצליחו להשתלט על שטחים נרחבים במחוז, כולל שטחים נרחבים מהעיר דרעא עצמה ומספר עיירות וכפרים במחוז.
מבחינת מספר ההרוגים, נהרגו בקרבות בכל המחוז כ-470 לוחמי אופוזיציה ו-526 לוחמי צבא אסד.
לפחות 470 אזרחים ובהם מפגינים נהרגו בקרבות.
: הושקה על ידי האופוזיציה במטרה להשתלט על אזורי הגבול במחוז.
: המורדים השתלטו על שטחים נוספים הנמצאים בשליטת צבא סוריה.
: המורדים כובשים חלק מידי הצבא הערבי הסורי.
: המורדים כבשו את כל שייח' מסכין.
: צבא סוריה כובש חזרה את והאזורים הסובבים אותו.
: המורדים כבשו את בוסרה .
: המורדים כבשו את והשתלטו על הגבול הסורי-ירדן.
: המורדים כובשים את חטיבה 52, אל-רחם, אל-מלחה אל-גרביה, מחסום אל-קום וסקאקה.
: צבא סוריה עמד בפני מתקפת מורדים ברחבי העיר דרעא.
: כוחות הממשלה הסורית כבשו מחדש שייח' מסכין משליטת המורדים.
: המורדים כבשו שטחים בשליטת דאעש .
: מתקפה משותפת של תחריר א-שאם, ג'יש אל-אסלאם, אחראר א-שאם ו כבשה את רוב מחוז אל-מנישיה בעיר דרעא.
: דאעש כבש שטחים בשליטת המורדים.
: צבא סוריה כבש לפחות 50% ממחנה הפליטים דרעא.
: צבא סוריה כבש את רוב מחוז דרעא.
ההתקוממות בדרעא (, ): מרד שניהלו שרידי המורדים בדרעא דוכא ברובו, רק אלימות ברמה נמוכה נמשכת.
עימותים בקנה מידה גדול התרחשו בשנים 2020 ו-2021.
במתקפת המורדים הסורים: קבוצות האופוזיציה הסורית כובשות את מחוזות דרעא ואת מחוז א-סווידא בדרום סוריה, שתי פרובינציות דרומיות לאורך גבול המדינה עם ירדן.
זַיִת אֵירוֹפִּי (שם מדעי: Olea europaea), או בשמו הרווח: עץ הזית, הוא עץ או שיח ירוק-עד תרבותי שממלא תפקיד כלכלי ניכר בכל אגן הים התיכון.
המין זית אירופי נפוץ במיוחד בכרמים ביוון, איטליה וספרד, שנחשבות למגדלות הזיתים הגדולות בעולם.
את עץ הזית מגדלים בכרמים והוא בעל חשיבות כלכלית רבה לאזור זה.
המין זית אירופי הוא היחיד מ-12 המינים בסוג זית שגדל באגן הים התיכון, ובישראל בכללו.
לזית האירופי יש ארבעה תת-מינים, אבל העיקרי שבהם הוא בלי ספק תת-המין האירופי (O.
europaea), שמקורו באגן הים התיכון, ותורבת על ידי האדם לפני כ-7,000 שנים.
תת-המינים האחרים גדלים בר, והם נדירים בהרבה: הזית האפריקאי (O.
cuspidata), שתפוצתו משתרעת מאפריקה הדרומית ועד לסין ואינו נבדל מהזית המתורבת אלא בענפיו הקוצניים ובעליו הקטנים, וכן זית לאפרין (O.
laperrinei) הצומח בהרים בסהרה, והזית המרוקאי (O.
maroccana) האנדמי להרי האטלס הגבוה במרוקו.
הכתוב בערך זה מתייחס לתת-המין האירופי, המתורבת.
פעולת קטיף הזיתים נקראת מסיק.
פרי הזית משמש למאכל, לרוב לאחר תהליך של כבישה, וכמו כן מופק ממנו שמן זית, המשמש אף הוא למאכל (לתיבול, טיגון ובישול), וכן למאור ולסיכת הגוף.
לזית ובעיקר לשמן הזית מיוחסות מעלות תזונתיות ורפואיות.
מרבית העצים המצויים בישראל הם עצי תרבות.
לכרמי זיתים נטושים הפזורים בישראל אין ערך כלכלי, אך ערכם רב מבחינת הנוף.
הזית הוא אחד משבעת המינים שנשתבחה בהם ארץ ישראל, המכונה בתנ"ך "ארץ זית שמן ודבש", ועל כן הוא בעל חשיבות גדולה בדת ובתרבות היהודית.
זית אירופי הוא עץ גדול, מאריך ימים, בעל מערכת שורשים מסתעפת לצדדים, במשופע וכלפי מטה.
העלים נגדיים ומוארכים, צידם העליון קירח ומבריק, ואילו התחתון מכוסה שערות דמויות קשקשים וגונו אפור מכסיף.
פרחיו קטנטנים וערוכים באשכול (בחלקו מורכב).
לפרחים ארבעה עלי גביע מאוחים, ארבעה עלי כותרת מאוחים לבנים, שני אבקנים, עלי בעל שתי צלקות ושחלה עילית ובה שתי מגורות שבכל אחת מהן שתי ביציות, שרק ביצית אחת מתוכן מתפתחת לזרע.
הפרי בית גלעין ובטבע מפיצות אותו הציפורים.
עם ההבשלה מתכהה צבע הפרי כמעט עד לשחור.
ציפת הפרי עשירה בשמן (עד 45%) ובחלבון.
הפריחה באפריל או במאי, והפירות מבשילים בסתיו.
עץ הזית מסוגל להגיע לגיל מבוגר מאוד: למעלה מ-1,000 שנים, לעיתים אפילו לכ-2,000 שנים.
בארץ ישראל מצויים כמה עשרות עצי זית עתיקים מאוד.
שניים בכפר עראבה וחמישה בכפר דיר חנא מוערכים לגיל של יותר מאלף שנים - כולם עדיין מניבים פרי.
כמה עצי זית גן בגת שמנים שבירושלים מתוארכים לא בוודאות לתקופתו של ישו.
ככלל אין אפשרות להעריך במדויק את גילם של עצי הזית העתיקים.
עץ הזית נוטה להצמיח חוטרים ונצרים.
חוטר הוא ענף היוצא מתחתית גזע הזית, ונצר הוא ענף היוצא מבית השורשים.
החקלאים נוהגים לגזום ולנסר את הנצרים והחוטרים, ולהשאיר גזע מרכזי אחד.
ההצטלקות של החתכים יוצרת בליטות ושקערוריות, ותורמת למראה האופייני של גזע הזית.
מראה שכיח הוא של גזעי עצים עבים וחלולים.
החלל בתוך הגזע נוצר כתוצאה מהתפרקות של רקמת העצה הפנימית לאורך השנים.
העובי הרב נוצר כתוצאה מצמיחה היקפית של הגזע לאורך דורות.
ההבדלים הבולטים בין הזנים לשמן לבין הזנים לכבישה למאכל:
היחס בין הציפה (החלק שנאכל) לגלעין – בזנים לכבישה שואפים לקבל ציפה גדולה יותר ולאלה המשמשים לשמן גלעין גדול יותר.
משקלם הכללי – בזנים לכבישה שואפים לקבל משקל כללי גדול יותר ולאלה המשמשים לשמן משקל כללי קטן יותר.
למשל, המשקל הממוצע של פירות הזן סבילאנו הוא עשרה גרם, ואילו בזנים לשמן מסתפקים בפירות שמשקלם קטן משני גרמים.
הזן "סורי" הנפוץ בישראל מתאים הן לכבישה והן להכנת שמן.
להלן רשימה חלקית של זני זיתים פופולריים:
מנזנילו/מנזנילה (במקור מנזנייה – Manzanilla - "תפוח קטן") – זן ספרדי במקורו אשר מגודל גם בארצות הברית, באמריקה הדרומית ובאוסטרליה.
הזיתים גדולים יחסית וניתן להוציא את גלעיניהם בקלות, ולכן זן זה נפוץ עבור זיתים לכבישה למאכל, אך הוא משמש גם להפקת שמן זית.
הפקת שמן מזיתים שנבצרו מוקדם מניבה שמן חריף וחזק, בעוד שמזיתים בשלים יותר מופק שמן בעל טעם עדין.
ארבקינה (Arbequina) – זן ספרדי שמקורו בארץ ישראל והובא לאנדלוסיה במאה ה-17 על ידי הדוכס דה מדינצ'לי (Ducado de Medinaceli).
כיום זהו הזן הבולט ביותר בקטלוניה.
הזן מגודל גם באראגון ובאנדלוסיה שבספרד וכן בארגנטינה, צ'ילה, אוסטרליה וקליפורניה.
אף על פי שפרי הזית קטן הוא משמש גם למאכל.
מיסיון – זן אמריקני, הובא לקליפורניה על ידי מיסיונרים ממקסיקו במאה ה-18, וכיום מגודל בארצות הברית ובדרום אפריקה.
לא נמצא קשר בינו לבין זנים ספרדיים, ומשערים שמקורו בזן הגדל במרוקו.
משמש לזיתים למאכל וגם לייצור שמן.
קלמטה – זן יווני מוגן.
גידול העץ בארצות הים התיכון
בעבר, שימש צפונה של תוניסיה של היום, לגידול נרחב של הזית לשם ייצור שמן הזית לצד שדות חיטה נרחבים - מה שהפך את חבל ארץ זה למאגר המזון העיקרי של האימפריה הרומית.
כיום, מופק רובו המוחלט של שמן הזית בעולם בארצות אגן הים התיכון, ובראשן ספרד, איטליה ויוון.
מדינות מובילות נוספות בתחום הן טורקיה, תוניסיה וסוריה.
גידול העץ בארץ ישראל ובמדינת ישראל
בשנת 1942 שטח גידול עצי הזית הכולל בארץ ישראל היה כ-600,000 דונם והיו בה 600 בתי בד, רובם ככולם במגזר הערבי.