tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 2012, תחקיר על נותני האשראי הגדולים במשק, רקפת רוסק עמינח וציון קינן.
בספטמבר 2012, תחקיר על רשת הקשרים של משפחת דנקנר, נוחי דנקנר ודני דנקנר.
בינואר 2014, תחקירים על רני רהב, ה"יחצ"ן של המדינה".
שפורר פרסמה קלטת שיחה ביניהם שגררה תגובה בוטה ופומבית מכיוונו בהקשר לתחקיר זה.
בעקבות פרסום ההקלטה התנצל רני רהב בפני שפורר.
בינואר 2014, פרשת הרבנים - הרב יאשיהו פינטו והרב יעקב איפרגן ועושרם המופלג.
התחקיר מתאר שנים שעושרם מעורר תהיות ושאלות בציבור, אך הרשויות אינן חוקרות למקור עושרם.
במרץ 2015, תחקיר על המחיר הנמוך ממחיר השוק בו רכש ציון קינן, מנכ"ל בנק הפועלים שתי דירות מקבוצת חג'ג, לקוח הבנק ולווה אשראי גדול בו.
באפריל 2015, חשפה שפורר כי שמעון פרס, נשיא המדינה לשעבר באותה עת, קיבל מבנק הפועלים 30 אלף דולר בחודש.
בעקבות הפרסום, ביטל פרס את ההסכם.
בדצמבר 2022 חשפה שפורר פרשת שחיתות לכאורה מצד אורי זכי, שלדבריה קיבל כספים רבים מהקרן החדשה לישראל עבור עמותה שהקים ועיקר פעילותה הייתה תמיכה בתמר זנדברג, בת זוגו של זכי.
בעבודתה במחלקת התחקירים של העיתון "הארץ" ובעיתונים TheMarker ו"המקום הכי חם בגיהנום", חשפה שפורר מספר פרשות, בהן:
החל משנת 2011 – פרשת יו"ר ועד העובדים של נמל אשדוד, אלון חסן והפעילות העסקית של החברות בשליטתו מול נמל אשדוד.
שפורר חשפה את אופן התנהלותו של חסן בנמל ואת המחיר שהציבור משלם על כך.
(בדצמבר 2019 הורשע חסן בעבירות של מרמה והפרת אמונים של עובד ציבור () ומרמה והפרת אמונים בתאגיד ().).
במהלך שנת 2012 - פרשת השחיתות של שוטה חובל, מנהל מחלקת הפיקוח והרישוי על הבנייה בעיריית תל אביב-יפו ואת מערכת קשריו עם סוחר הנשים דודו דגמי, שהפך לעד מדינה, ששינה את שמו ומנהל כיום עסקי נדל"ן ענפים.
שפורר חשפה את רשת הקשרים שטווה שוטה חובל ואת דרך פעולתו לצבירת הון אישי בנדל"ן השווה עשרות מיליוני שקלים.
במהלך שנת 2013, הייתה שפורר מהראשונות שחשפו את פרשת ההטרדות המיניות של הפרשן והמגיש הבכיר, עמנואל רוזן.
שפורר חשפה עדויות של נשים, אשר רוזן חיזר אחריהן באובססיביות תוך שהוא מבטיח להן סיוע בקריירה שלהן.
התיק שנפתח במשטרה נגד עמנואל רוזן נסגר לבסוף.
בספטמבר 2020 חשפה, באתר "המקום הכי חם בגהנום", את פרשות ההטרדות המיניות של רועי צ'יקי ארד.
בעקבות התחקיר הודיע ארד על יציאה להפסקה בלתי מוגבלת מעבודתו ב"הארץ" ובכתב העת מעין.
בפברואר 2021 חשפה שפורר גם את פרשת ההטרדות המיניות של חיים דעואל לוסקי אשר נמשכו, לטענתה, במשך 40 שנים.
2012 - פרס העיתונאי הצעיר על שם דב יודקובסקי, המוענק מטעם בית הספר לעיתונאות כחלק מ"פרס כותרת" באוניברסיטת תל אביב.
הפרס הוענק לה על כתבותיה ש"בלטו בעבודת התחקיר המפורטת והמושקעת שלהן בתחומי ההון-שלטון".
2014 - הוכרז שזכתה בפרס אומ"ץ.
שפורר הודיעה כי היא מסרבת לקבל את האות, זאת עקב הבקשה שהגישה התנועה מספר שבועות קודם לכן ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין לפתוח בחקירה פלילית נגד עיתונאי העיתון "הארץ" גדעון לוי בחשד להסתה בעקבות מאמרו "הרעים לטיס".
2014 - אות אביר איכות השלטון בתחום התקשורת.
בשנת 2016 שפורר פרסמה מספר מאמרים ופוסטים בפייסבוק בהם קראה לציבור להימנע מעסקאות עם חברת "אורבן נדל"ן י.ד.", העוסקת במיזמי תמ"א 38 והוקמה על ידי סוחר הנשים דודו דגמי, בעניינו פרסמה מספר כתבות תחקיר בשנים 2012–2013 ב"הארץ".
שפורר כינתה את חברת אורבן "מפוקפקת".
בתגובה, חברת אורבן הגישה נגד שפורר תביעת דיבה בסך 1.68 מיליון שקלים.
ארגון העיתונאים בישראל וד"ר ענת באלינט יזמו פרויקט מימון המונים אליו הצטרפו אלפי אזרחים שהתחייבו לסייע לשפורר לשלם את סכום התביעה, אם תידרש לכך.
בין החותמים היו חברי כנסת, אנשי אקדמיה, פעילים חברתיים ועיתונאים רבים.
ביוני 2020 דחה בית המשפט את התביעה בקובעו כי לשפורר קיימות הגנות "אמת דיברתי" ותום הלב והטיל על התובעים הוצאות משפט ושכר טרחת עורכי דין בסך מאה אלף ש"ח.
בינואר 2017 הגיש אפי נוה, יו"ר לשכת עורכי הדין בישראל תביעת דיבה נגד שפורר בעקבות סדרת כתבות שפרסמה כנגד התנהלותו.
ביולי 2019 החליטה לשכת עורכי הדין למשוך את תביעתה, אך פניית הלשכה לבית המשפט למחיקת התביעה ללא חיוב בהוצאות נתקלה בהתנגדות של שפורר, שדרשה שבית המשפט יחייב את הלשכה לשלם לה הוצאות בסכום זהה לסכום התביעה.
שפורר הגישה ערעור על גובה הוצאות המשפט הנמוכות לשיטתה, שכן לטענתה מדובר היה בתביעת השתקה שנועדה להלך אימים על כל מי שמבקש לפרסם ביקורת לגיטימית על נוה או על לשכת עורכי הדין, אך ערעורה נדחה.
שרון פרי (נולדה ב-30 באפריל 1972) היא עיתונאית, שדרנית ספורט ואשת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
פרי החלה את דרכה בתקשורת הספורט לאחר שנקלטה לעבודה בתוכנית הרדיו "שירים ושערים" כשדרנית קווים במשחקי הליגה הלאומית בכדורגל, אז הליגה הבכירה, בתום קורס קריינות.
לצדה עבדו בשנים אלו אופירה אסייג ואורלי אלקלעי.
בין השנים 2003–2010 עבדה פרי בערוץ הספורט, שם הגישה בין היתר את התוכניות "רואים תוצאות", את תוכנית הסיכום "הרגעים הגדולים" עם נדב יעקבי ושימי ריגר ואת מהדורת החדשות של הערוץ, "חדשות הספורט", לרוב במהדורה המוקדמת, אך גם את מהדורת הלילה בהיעדרה של המגישה הקבועה מירי נבו.
כשנה לאחר עזיבת הערוץ, בעונת המשחקים הנחתה בערוץ ONE את הגרסה הטלוויזיונית ל"שירים ושערים" שנקראה "שבת של כדורגל".
בשנת 2012 הנחתה תוכנית יומית במסגרת אולימפיאדת לונדון בערוץ הראשון כפרילנסרית, ובהמשך החלה לעבוד ברשות השידור תחת חוזה.
במסגרת עבודתה בערוץ, הגישה פרי את תוכנית הסיכום לאחר שידור המשחק המרכזי בפורמטים שונים וכן את התוכנית "היום בספורט" לסירוגין.
כיום היא מגישה את תוכנית האולפן המשודרת לפני המשחק המרכזי, במחציתו ובסיומו.
במונדיאל 2014 הנחתה את אולפן המונדיאל בערוץ.
בשנת 2013 מונתה למגישת התוכנית "שירים ושערים" שבה החלה את דרכה בתקשורת.
מינוי זה נתקל בהתנגדות עובדי קול ישראל שמחו על כך שלא מונה עובד רדיו לתפקיד וכמחאה, קטעו את התוכנית למשך שעה לטובת שידור שירים.
עד לשנת 2016 אז הפסיקה רשת ב' לשדר את התוכנית "שירים ושערים".
כחברת מחלקת הספורט, מגישה פרי תוכניות ופינות ספורט נוספות בתחנת הרדיו של רשת ב'.
בינואר 2017 הצטרפה פרי לתאגיד השידור הישראלי שבו היא הנחתה את תוכנית הספורט היומית בתחנת הרדיו כאן ב' לצד השדרן ליאן וילדאו.
במרץ 2018 עזבה את התאגיד לאחר סגירת התוכנית, בעקבות שימוע בו לא נמצא לה תפקיד בלוח השידורים או במשחקי המונדיאל הקרבים.
ב-2017 השתתפה פרי בתוכנית הדוקו-ריאליטי "להיות זמרת" בערוץ 24, שעקבה אחר חמש נשים המנסות להשתלב בתעשיית המוזיקה כזמרות, ובמסגרת התוכנית הוציאו סינגל.
החל מ-2018 היא מגישה בערוץ הספורט, היא בין המגישות של מהדורת הערב של "חדשות הספורט", והחל מעונת 2021/2022 בליגת העל בכדורגל, היא מגישה את תוכנית סיכום המחזור "שער השבת".
והנחתה בערוץ הספורט גם תוכנית כושר יומית לצד אחותה רויטל פרי ב-2020.
ב-2016 נגנב מכשיר הטלפון הנייד ופריטים אישיים אחרים מרכבה של פרי בזמן שהיא שהתה בחוף הים, כשבמכשיר הנייד היו גם תמונות אישיות שלה שהופצו ללא ידיעתה על-ידי הגנב ברשתות החברתיות שלה.
לאחר שגילתה על המקרה דרך הטלפון של בנה ששימש לה כתחליף זמני באותה עת, הגישה פרי תלונה במשטרה.
השר לביטחון פנים גלעד ארדן הורה למשטרה לתת עדיפות לחקירת המקרה, בספטמבר 2016 הוגש כתב אישום נגד חשוד במעשה במגוון עבירות.
במאי 2018, הורשע סאבר אבו אצע, צעיר בדואי בן 29 מהפזורה בדרום שמתגורר בתל שבע, בכך שהפיץ את תמונות העירום של פרי בכוונת זדון, אך הוא נמלט מהמשטרה אל שטחי הרשות הפלסטינית.
באפריל 2020, אבו אצע נעצר שוב, והובא לבית המשפט המחוזי בבאר שבע לקבלת דינו, כשכחודש לאחר מכן, נגזרו על סאבר אבו עצא כמעט 4 שנות מאסר בכלא.
שרון רבין-מרגליות (נולדה ב-1967) היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת רייכמן, כיהנה כדיקנית בית הספר למשפטים כאשר האוניברסיטה נקראה המרכז הבינתחומי הרצליה.
שרון רבין נולדה בשנת 1967 בניו יורק, בעת שהוריה, רות ומיכאל רבין, שהו שם בשבתון.
גדלה בשכונת רחביה בירושלים ולמדה בגימנסיה העברית רחביה.
התגייסה לצה"ל בשנת 1985, ושירתה בחיל המשטרה הצבאית ואחר כך בלשכת אלוף פיקוד המרכז.
בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון במשפטים ובשנת 1994 קיבלה תואר שני במשפטים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1991 התמחתה בבית המשפט העליון אצל השופט גבריאל בך.
חברה בלשכת עורכי הדין בישראל מאז 1992. בשנים 1993–1994 הייתה יועצת משפטית במשרד העבודה והרווחה.
בשנת 1997 קיבלה תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1997 הצטרפה בדרגת מרצה לסגל המרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2004 קודמה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2011 מונתה לפרופסור.
בשנים 2012–2016 כיהנה כדיקנית בית הספר למשפטים.
מחקרה מתמקד בשוק העבודה, אפליה תעסוקתית, זכויות נשים בעבודה והגנה על זכויות עובדים.
בשנים 2001–2003 הייתה חוקרת אורחת בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ושל אוניברסיטת ניו יורק.
בשנים 2008–2009 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק, שם לימדה דיני עבודה וזכויות נשים.
בשנים 2004–2005 הייתה עורכת (עם גיא מונדלק) של כתב העת עבודה, חברה ומשפט.
שרון הייתה חברה במועצה המינהלית של בנק ישראל.
דודתה, פרופ' מרים בן-פרץ, הייתה חוקרת חינוך והוראה, כלת פרס ישראל, ודודהּ, פרופ' חיים רבין, היה בלשן וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות.
אחותה, פרופסור טל רבין, היא חוקרת בתחום ההצפנה.
במהלך לימודיה לתואר ראשון נישאה ליורם מרגליות, כיום פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בני הזוג מתגוררים ברעננה ולהם שלושה בנים.
בנה הצעיר, רועי, הוא חבר נבחרת ישראל בטריאתלון.
שרון צופין (נולד ב-22 ביוני 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני והבלם, וכיום נהג אוטובוס בדן תחבורה ציבורית בע"מ.
במשך מרבית הקריירה שיחק צופין בקבוצת מכבי פתח תקווה, יחד עם אחיו מיכה, ובמדי הקבוצה ערך 258 הופעות וכבש 36 שערים.
לזכותו שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
בשלהי הקריירה שיחק צופין במספר קבוצות בליגה ג', ובמקביל החל בשנת 2003 לאמן את קבוצת נערים ג' של מכבי פתח תקווה.
לאחר שנתיים עבר למחלקת הנוער של הפועל כפר סבא ובהמשך אימן גם במחלקות הנוער של מ.ס.
בשנת 2017 מונה לעוזר מאמן קבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה.
בשנת 2019 מונה לעוזר מאמן מועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית.
שרון פרנס (נולד ב-31 ביולי 1973) הוא שחקן, דוגמן ואיש עסקים ישראלי.
שרון פרנס נולד בעיר הרצליה.
התייתם מאביו כשהיה בן 4. לפרנס אח בשם רביד ואחות חורגת מאביו המאמץ יחיאל, עמו התחתנה אמו דליה כ-4 שנים לאחר פטירתו של אביו הביולוגי.
הוא סיים שלוש שנות לימוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 1997 התחיל בקריירת משחק ושיחק בסדרות שונות.
בשנת 2004 הופיע במופע משותף עם שרי ועוזי פוקס.
בעבר פרנס השתתף בקטלוג של "עמינח" לצידה של איה קרמרמן,והצטלם גם בקטלוג לחליפות צלילה.
פרנס למד מינהל עסקים במכללת המרכז הבינתחומי הרצליה.
החל משנת 2005 הוא מכהן כמנכ"ל בעסק המשפחתי של הוריו, "אלנפר - סחר ייבוא ושיווק".
פרנס הוא אחיינה של השחקנית והזמרת דליה לביא.
דייוויד מרגוליס: "אהבה מעבר לפינה", 2005
שרון צוהר (נולדה ב-23 במאי 1973) היא סופרת ישראלית ועורכת לשון.
בצה"ל שירתה בחיל הקשר, למדה תקשורת ומנהל עסקים במכללה למנהל, שלוחת תל אביב.
בעברה עסקה צוהר בהפקות של פסטיבלים ובהפקות טלוויזיה, הפיקה תצוגות אופנה בישראל ושאר בעולם, ובהמשך ניהלה חברת כוח אדם באילת במשך שתים־עשרה שנים.
לאחר צאת ספרה השני לאור עברה לעסוק אך ורק בכתיבה ובעריכה.
כיום היא העורכת הראשית של הוצאות 'יהלומים', 'אדל' ו'מטאור'.
בנוסף לעיסוקיה אלה, שרון מעבירה הרצאות ברחבי הארץ וכן סדנאות כתיבה.
צוהר נשואה ואם לחמישה ילדים, מתגוררת בפרדס חנה.
תחילה פרסמה סיפורים קצרים ברשת האינטרנט.
בינואר 2016 יצא לאור ספרה הראשון, 'אהבה בין הגלים', בהוצאת 'ביבוקס'.
באפריל 2016 יצא לאור ספרה השני, 'חסר מנוחה', שנכנס לרשימת רבי המכר של עיתון "הארץ" בקטגוריית ספרים דיגיטליים-פרוזה.
ביוני 2016 יצא לאור ספרה השלישי, 'מהלך מסוכן'.
באוגוסט 2016 יצא לאור ספרה הרביעי, 'דד-ליין', שנכנס לרשימת רבי המכר של עיתון "הארץ" בקטגוריית ספרים דיגיטליים־פרוזה והופיע בה במשך חמישה שבועות רצופים.
בנובמבר 2016 יצא לאור ספרה החמישי, 'על המסלול', המתבסס ברובו על חוויותיה מימיה כמפיקת תצוגות אופנה.
בפברואר 2017 יצא לאור בהוצאת 'יהלומים' ספרה השישי, 'כשהגלים מתחזקים'.
הספר הגיע למעמד של 'ספר זהב' בשנת 2020 והודפס במהדורה מיוחדת שכוללת פרק בונוס.
באוגוסט 2017 יצא לאור ספרה השביעי, 'מלאכים מעל העיר'.
בינואר 2018 יצא לאור ספרה השמיני, 'האמת שבפנים', ובמאי אותה שנה יצא לאור ספרה התשיעי, 'אדר'.
בינואר 2019 יצא לאור דואט הספרים 'רבות הדרכים' ו'אם אלה החיים' שנכנס לעשירייה הפותחת של 'צומת ספרים'.
שני הספרים הגיעו למעמד של רב־מכרי בחודש פברואר 2019.
בינואר 2020 יצא לאור ספרה השנים־עשר, 'חולות נודדים'.
הספר נכנס לעשירייה הפותחת של צומת ספרים.
הספר הגיע למעמד של רב־מכר תוך שבוע מיום צאתו לאור וכבש את המקום השני ברשימות רבי המכר של אותו החודש.
בדצמבר 2020 יצא לאור ספרה השלושה־עשר, 'עד שהאבק ישקע'.
הספר נכנס לעשירייה הפותחת של צומת ספרים, וכבר בשבוע הראשון לצאתו לאור כבש את המקום הראשון ברשימת רבי המכר של רשת סטימצקי ואתר 'גטבוקס' בקטגוריית ספרים דיגיטליים־פרוזה.
במרץ 2022 יצא לאור צמד הספרים 'חמש אצבעות על היעד'.
שני הספרים נכנסו לעשירייה הפותחת של צומת ספרים וזכו למעמד של רבי מכר עוד לפני שממש הגיעו לחנויות לאחר שנמכרו באלפי עותקים כבר במכירה המוקדמת.
במרץ 2023 יצא לאור הספר 'להתאהב ולהישאר בחיים', הרביעי בסדרת 'כשהגלים מתחזקים'.
הספר נכנס לעשירייה הפותחת של צומת ספרים וכבש את המקום הראשון ברשימות רבי המכר של הרשת כבר בשבוע הראשון לצאתו.
בשנת 2023 פרסמה את הספר 'השיבה לחיים'.
בשנת 2024 פסמה את הספר 'מקום לגור בו'.
בשנת 2025 פרסמה את דואט הספרים 'השעה האפלה ביותר' ו'הנעלם האחרון'.
שני הספרים נכנסו לרשימת הספרים הנמכרים ביותר לשנת תשפ"ה של אתר 'עברית' ושל 'צומת ספרים'.
צוהר פרסמה גם סיפור קצר באנתולוגיה 'יותר מסתם אגדות', שראתה אור בהוצאת יהלומים ביוני 2018, לקראת שבוע הספר.
במאי 2021 פורסם בעיתון 'הארץ' שזכויות ההפקה של ספרה 'כשהגלים מתחזקים' נרכשו ושהספר עתיד להיות מעובד לסרט או לסדרה.
בינואר 2026 פורסם באתר 'מאקו' שסטודיו ענני ו-V1 משיקים יחד את 'כשהגלים מתחזקים', סדרת המיקרו-דרמה הראשונה בעברית.
מי שנבחרו לגלם את הדמויות הראשיות הם השחקן ידין גלמן וכוכבת הרשת מישל פרו.
שרון קנטור (נולדה ב-28 ביולי 1971) היא מוזיקאית, סופרת, אשת תקשורת, במאית, תסריטאית, שחקנית, עיתונאית ויוצרת ישראלית.
כשהייתה בת שמונה עברה עם משפחתה לתל אביב.
עם שחרורה מצה"ל החלה לעבוד כמפיקה וכמגישה בערוץ הילדים בראשית דרכו.
דרך חבר משותף הכירה את אברי גלעד, שצירף אותה לצוות המנחים של הערוץ השני, עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ.
בהמשך ערכה והגישה תוכניות מוזיקה בטלוויזיה, ולקחה חלק במגוון תוכניות ששודרו בכבלים ובערוצי הטלוויזיה השונים בתפקידים שונים.
לתקופה מסוימת עזבה את ישראל ועברה לגור בניו יורק.
קנטור ביימה קליפים רבים לאמנים כמו אביב גפן, רמי פורטיס, מופע הארנבות של ד"ר קספר, המגפה, קרם ברולה ועוד.
בשנת 1995 ביימה את הסרט התיעודי "בדרך לשומקום" על תהליך הקלטת האלבום "שומקום" של אביב גפן בלונדון.
בסרט השתתף גם המוזיקאי ניק קייב.
כשהתגוררה בניו יורק הייתה חברה קנטור בהרכב רוק בשם The Betty Plague.
משנת 2004 קנטור חברה בהרכב הרוק "The Girls" עם אדם שפלן, גיא שמי, רם אוריון, עידו בלאושטיין וחגי פרשטמן.
הראשון בשם "Talk to the Pervert" יצא בשנת 2005. האלבום השני "Sick of Seeking" יצא לרשת בשנת 2011. בשנת 2007 הלהקה חיממה את איגי פופ והסטוג'ס בהופעתם בפארק הירקון.
קנטור חברה גם בהרכב "Spinster Sister" עם אחותה אלינור שפועל בתל אביב ובברלין ומתמחה בקאנטרי גותי והוציא אלבום ואיפי.
בנוסף ניגנה בעוד הרכבים כמו ממלושן, אלקטרו-חנן ו-fRed.
בשנת 2004 יצא האלבום "The Black & Whites Pop-Ups" של קנטור, הפועלת בשם "דה בלאק אנד וייטס".
קנטור: "אמנים רבים, גם אם הם עובדים לבד, נוהגים להוציא את המוזיקה שלהם תחת שם של הרכב.
במקרה זה, נתתי גם לסינתסייזר מקום של כבוד, והוא נחשב לחבר ב'בלאק אנד וייטס'".
האלבום, שיצא בחברת אן-אם-סי, הוקלט כולו בטייפ ארבעה ערוצים ביתי במשך כמה שנים, וקנטור מנגנת בו בכל הכלים: מקלדות, גיטרה, בס ותופים.
רוב האלבום מורכב מקטעים אינסטרומנטליים.
שני קליפים בוימו עבורו על ידי עמית איצקר לטראקים Play It Safe ול-I'm In The Kitchen.
בשנת 2020 יצרה את הפסקול לסדרת הטלוויזיה התעודית "ערות" של תמר מור סלע ועדי ארבל שעליו קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי.
בשנת 2022 השתתפה בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
בתחילת שנות התשעים הייתה מגישת טלוויזיה, בין היתר הנחתה בערוץ 2 לצד אברי גלעד את התוכנית "מהקליפיה באהבה" ואת התוכנית "יציאת חירום" לצד דן תורן, איילת זורר ואחרים.
אחר כך הנחתה את התוכניות "הוגו" ו"לילות יפו" בערוץ הראשון.
כתסריטאית הייתה קנטור חלק מצוות התוכניות "רד בנד", "ארץ נהדרת" "דאבל דייט" ועוד.
בין השנים 1997–1998 שיחקה שדרנית בסדרה "צה"ל 1" שהתרחשה באחורי הקלעים של תחנת רדיו צבאית וששודרה במשך 3 עונות בשידורי "רשת" בערוץ 2.
בתחילת שנות ה-2000 הייתה חלק מצוות תוכנית המוזיקה "הקופסה" בערוץ 3.
ב-2001 ייצרה עם רונן אידלמן את "ביפ שואו עם שרון קנטור", חלק מרצועה בערוץ ביפ שנערכה על ידי מולי שגב בערוץ "ביפ" בכבלים.
התוכנית עסקה באקטואליה אלטרנטיבית ובתרבות־נגד בדרכים מקוריות שלא היו מקובלות עד אז.
ב-2003 שיחקה את הדמות ימית הפנמית בסדרת הילדים גור ואוח בערוץ ג'טיקס.
ב-2012 הגישה בערוץ הראשון את התוכנית היומית "בסביבה טובה" יחד עם אלון נוימן, תוכנית שהתמקדה בתחומי האקולוגיה ואיכות הסביבה.
החל מ-2015 קנטור היא חלק מצוות המגישים של התוכנית "משפחה גרעינית" בגלי צה"ל.
ב-2019 שיחקה את דמותה של פנינה בסדרה "שלטון הצללים".
החל מ-2022 קנטור מנחה את הפודקאסט "גב הספר" העוסק באחורי הקלעים של העבודה הספרותית, מהשלבים הראשונים של הכתיבה והעריכה, ועד הדפסת הספר ופרסומו.
וכן, מחודש מאי 2022, החלה בהגשת הפודקאסט "שלושה שיודעים" ב"כאן תרבות" ברדיו.
בשנת 2025 החלה בהגשת הפודקאסט "סקרנית" ב"כאן תרבות".
כשהייתה בת 22 במקביל לשאר עיסוקיה החלה לכתוב בעיתונות, תחילה בעיתון "חדשות".
בין השאר כתבה טור בעיתון "זמן תל אביב" בשם "בלי חזייה" על חוויותיה בעיר הגדולה.
בתחילת שנות האלפיים כתבה בוואלה!
טורים שעסקו בנושאים כגון מסחור הסביבה, גזילת המרחב הציבורי, שימור ומלאכותיות.
הטורים זיכו אותה בשנת 2004 ב"פרס פראט לכתיבה עיתונאית על נושאי סביבה" מטעם מרכז השל.
במהלך הקריירה כתבה קנטור לעיתונים שונים ובפורמטים שונים, ובשנת 2014 הוציאה לאור את ספרה לילדים: "זהירות!
הספר מתאר את מסעה של שוש השובבה במעמקי הפופיק של הענק העצלן צוציק.
בקרקעית הפופיק היא מגלה יקום פעלתני בדמות צ'יטה שברחה מהספארי, פיל, אוהל סיירים ועטלף.
בשנת 2019 יצא ספרה הראשון למבוגרים, "זנב" בהוצאת לוקוס.
את הסיפור על אלון אמיר, קופירייטר תל אביבי אשר יום אחד מגלה כי צמח זנב באחוריו, כתבה כבר בשנת 2001. הספר זכה בפרס שרת התרבות והספורט לסופרים בראשית דרכם, וגם הוצאת "לוקוס" זכתה בפרס השרה על הוצאת הספר.
בשנת 2020 פורסמו 5 שירים שלה בגיליון השלישי של "הסוס המעופף" מבית הליקון המוקדש לשירים לילדים.
אחד מהשירים הללו, "הסנדלר הולך יחף", זכה לעיבוד מוזיקלי על ידי הצמד "חולצות של להקות" של יעל בירנבאום ועמית איצקר.
באותה שנה יצא גם ספר ילדים חדש שכתבה בשם "שיבויה ושיקויה עפות למדבר" בהוצאת "דפוס בית".
חיה בזוגיות עם התסריטאי אילן שפלר ואם לשתי בנות.
שרון קדמי (נולד ב-3 ביוני 1972) הוא מנהל ישראלי, המכהן כמנכ"ל רשות שדות התעופה.
כיהן בעבר כמנכ"ל משרד התמ"ת (משרד הכלכלה).
שרון קדמי נולד בחיפה להוריו יעקב שעמד בראש ארגון נתיב, ואדית, מהנדסת מזון במשרד הביטחון.
בילדותו בילה מספר שנים בחו"ל לרגל עבודתו של אביו, ולאחר שובם לישראל התגוררה המשפחה בחולון.
קדמי השלים תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במנהל עסקים בהמכללה למינהל, וכן לימודי המשך במימון וחשבונאות בבית הספר למינהל עסקים "רקנאטי" של אוניברסיטת תל אביב.
את דרכו המקצועית החל קדמי כעיתונאי כלכלי.
הוא שימש כתב בעיתונים גלובס ודה מרקר, ותפקידו האחרון בעיתונות היה כתב תחבורה ותשתיות של העיתון דה מרקר.
בשנת 2006 הצטרף קדמי למגזר הציבורי ושימש במשך שלוש שנים כיועץ כלכלי ועוזר בכיר לשר התשתיות בנימין בן-אליעזר.
בספטמבר 2009 מונה למנכ"ל משרד התמ"ת
תחת השר בן אליעזר, ובהמשך השר שלום שמחון.
במהלך כהונתו עמד בראש ועדת קדמי לבחינת התחרותיות בענף המזון שהוקמה על ידי הממשלה בעקבות מחאת קיץ 2011.
בשנת 2013 עזב קדמי את השירות הממשלתי ופנה קדמי לעסקים ויזמות.
הוא הקים בהשותפות עם שר החקלאות לשעבר שלום שמחון חברה להשקעות המתמקדת בתחומי החקלאות וביטחון המזון.
בשנת 2016 מונה למנכ"ל אלסטום ישראל החטיבה המקומית של התאגיד הצרפתי לייצור מערכות רכבת ותחבורה ציבורית חכמה.
בתפקיד זה הוא מוביל את פעילות החברה במכרזים לפרויקטים תשתיתיים בישראל, בהם הרכבת הקלה בירושלים, הרכבת הקלה בתל אביב ופרויקטים של רכבת ישראל.
תחת ניהולו יזמה אלסטום פרויקטים חדשניים, למשל שיתוף פעולה עם חברת מובילאיי והרכבת הקלה בירושלים להתקנת מצלמות חיישן ברכבות ולהזרמת נתונים חכמים.
במהלך כהונתו, אלסטום השקיעה 10 מיליון דולר בחברת הסייבר הישראלית סיילוס, במסגרת שיתוף פעולה אסטרטגי בתחום אבטחת הסייבר לרכבות.
בשנת 2022 סיים קדמי את תפקידו באלסטום ומונה למנהל המזרח התיכון, הודו ואפריקה בתאגיד הרכבות סקודה.
באוקטובר 2024 חזר קדמי למגזר הציבורי ומונה למנכ"ל רשות שדות התעופה.
קדמי נשוי ואב לשלושה לילדים, מתגורר בכוכב יאיר צור יגאל.
שרון קנת (נולדה ב-1986) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
קנת נולדה וגדלה בכוכב יאיר לאם הידרותרפיסטית ודוגמנית לשעבר ואב טייס באל על, היא האמצעית משלושה ילדים, בתיכון היא למדה במגמת היסטוריה וצרפתית,
לאחר שירותה הצבאי החלה לדגמן והתמודדה בתחרות מלכת היופי של ישראל, שם זכתה בתואר נערת ישראל, המקום השני.
היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל שנערכה במקסיקו סיטי.
במסגרת עבודות הדוגמנות שלה היא עסקה בצילומי קטלוגים, תצוגות והפקות אופנה שונות.
היא גם למדה לתואר בתקשורת מהמרכז הבינתחומי בהרצליה, בתקופת לימודיה שימשה כמפיק ועורכת ברדיו סטודנטים וגם כתבה כתבות אופנה ל-Nrg.
היא עבדה תקופה כמגישה בערוץ הקניות וב-2011 מהדורת חדשות HOT מקומית באזור המרכז, ב-2015 החלה לשמש ככתבת בתוכנית "הכול אישי" עם חיים אתגר.
קנת שיחקה בסרט חתולים על סירת פדלים, ובפרקים של סדרות הטלוויזיה חברות, שאטו עין כרם ובסדרת הרשת הלסביון העליון.
שרון קם (נולדה ב-11 באוגוסט 1971) היא נגנית קלרינט ישראלית בעלת קריירה בינלאומית.
קם נולדה בחיפה למשפחה מוזיקלית וגדלה בסן דייגו, רחובות ותל אביב, שם למדה בתיכון תלמה ילין.
אמה, רחל קם, היא ויולנית בתזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחיה, אורי קם, אף הוא נגן ויולה בעל קריירה בינלאומית וחבר הרביעייה הירושלמית.
אביה, צבי קם, הוא פרופסור לביופיזיקה במכון ויצמן למדע.
לאחר שניגנה בכינור ובפסנתר בילדותה, העדיפה קם בגיל 12 לאמץ את הקלרינט.
בגיל 16 כבר הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בקונצ'רטו לקלרינט מאת מוצרט תחת שרביטו של זובין מהטה, שהזמין אותה לצאת עם התזמורת לסיבוב הופעות בקנדה.
בשנת 1990 (בגיל 18) הייתה סולנית בקונצרט היסטורי משותף של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ושל הפילהרמונית של ברלין בחגיגות לציון נפילת חומת ברלין.
קם למדה שלוש שנים בבית הספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק עם מלגה מלאה.
בשנת 1992 זכתה בפרס ראשון בתחרות ARD לסולנים צעירים במינכן.
הזכייה חייבה אותה בקיום סדרת קונצרטים באירופה, שם הכירה את בעלה, המנצח הגרמני גרגור בוהל.
בין היתר ניגנה כסולנית עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית של ברלין, תזמורת הגוונדהאוס, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, התזמורת הסימפונית NHK, התזמורת הסימפונית של טורונטו והתזמורת הסימפונית של לונדון.
כמו כן שיתפה פעולה בהרכבים קאמריים עם רביעיית גוארנרי, עם הויולנית טביאה צימרמן, הכנר כריסטיאן טצלאף, הפסנתרנים יפים ברונפמן, מתן פורת ואיתמר גולן, זמרת הסופרן ברברה בוני ואחיה, אורי קם.
בשנת 1998 זכתה בפרס ההקלטה הגרמני ECHO Klassik למבצע הטוב ביותר של השנה עבור הקלטת הקונצ'רטי לקלרינט של קרל מריה פון ובר.
בשנת 2006 זכתה שנית בפרס עבור הקלטותיה יחד עם תזמורת הגוונדהאוס ליצירות מאת שפור, ובר, רוסיני ומנדלסון.
שרון שטיימן (נולדה ב-16 בנובמבר 2005) היא אלופת ישראל בשחייה (2018) במשחה ל-200 מטר פרפר.
שטיימן התאמנה בקבוצת הפועל פליפר חדרה בהדרכתה של לודמילה טקצ'ב ומשנת 2020 מתאמנת בפנימיית מכון וינגייט.
באליפות הים התיכון -"גביע קומן" (נערות עד גיל 14) שנערך בלימסול, קפריסין ביוני 2018 זכתה שטיימן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:19.47 דקות.
נוסף לכך היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.73 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:17.99 דקות, לפני מאי לווי (2:19.08 דקות) וקטרין שפיר (2:19.30 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.23 דקות.
באליפות הים התיכון -"גביע קומן" (נערות עד גיל 14) (נערות עד גיל 14) שנערכה בבורגס, בולגריה ביוני 2019 סיימה שטיימן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:17.45 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.56 דקות.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער (נערות עד גיל 15) שנערך בבאקו, אזרבייג'ן בסוף יולי היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 14–16 של 2:14.45 דקות.
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה, תוצאה של 2:15.43 דקות ועלתה מהמקום הרביעי.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 15 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.99 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת נובמבר 2021 סיימה במקום 16 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.94 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 2:13.72 דקות ועלתה מהמקום 15 לשלב חצי הגמר.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 22 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:01.45 דקות.
הרב ד"ר שרון (זאודה) שלום הוא ד"ר לפילוסופיה, רב קהילת "קדושי ישראל" בקריית גת, ראש הקתדרה ללימודי יהדות אתיופיה בקריה האקדמית אונו, מרצה סגל פנים בקריה האקדמית אונו, ומרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן ובמכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן.
שלום נולד בשם זאודה (כתר) טספאי, בכפר קטן בצפון אתיופיה, למשפחה חקלאית בעלת שדות חיטה ותירס, הבכור מבין חמישה ילדים.
את המסע לישראל החל בשנת 1981, אז באישון ליל העירו אותו ואת משפחתו והחלה התארגנות מהירה, שקטה וסודית לעלייה ארצה.
במסע השתתפו נשים, גברים, זקנים וילדים שצעדו במשך כחודשיים עד אשר הגיעו למחנה הפליטים בסודן.
בגלל צפיפות האוכלוסייה והתנאים הקשים בהם שהו בהמתנה לעלייה, אנשים רבים מתו ממחלות ורעב.
במחנה הפליטים הם נאלצו לשהות במשך כשנה, ובמהלכה עבד שלום במכירת שקיות בשוק ובכך סייע לפרנסת משפחתו.
יום אחד הגיעה אל דודו ההוראה להמתין באמצע הלילה למשאית שתאסוף את משפחתו, אז החליטו הוריו של שלום לשלוח אותו יחד עם דודו והם נפרדו ממנו לשלום ונשארו מאחור.
את דרכו לארץ עשה דרך הים בספינת חיל הים, כחלק מ"מבצע אחים" בפיקוד דני לימור, שנמשך בין השנים 1977–1991.
בהגיעו לארץ התגורר בגבעת המורה ואחר כך הועבר אל פנימיית בית הילד בעפולה, שבה הודיעו לו כי הוריו נספו בסודן.
מידע זה התברר כשגוי, משום שלאחר שנה הוריו הגיעו לארץ, תחילה אמו אחיותיו ואחיו ולאחר מכן אביו וסבתו.
בעקבות האיחוד המשפחתי עבר שלום לגור עם משפחתו באור עקיבא.
בהמשך נדדו וקבעו את מקומם בקריית גת, שבה הוא מתגורר עד היום יחד עם אשתו אביטל ילידת שווייץ, וחמשת ילדיהם.
אשתו היא בעלת תואר שני בעבודה סוציאלית, הייתה מנהלת המדור לעבודה קהילתית באגף לשירותים חברתיים בקריית גת וכיום מנהלת האגף לשירותי רווחה קהילה וחברה במועצה האזורית חוף אשקלון.
שלום למד בכולל ישיבת "הר עציון" באלון שבות והיה תלמידם של הרב אהרן ליכטנשטיין, הרב יהודה עמיטל וראש הכולל הרב שלמה לוי.
הוסמך לרבנות "יורה, יורה" על ידי הרבנות הראשית לישראל וקיבל אישור הסמכה לכהן כרב שכונה מהרב ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל.
ביקש לשמש רב של קהילה אתיופית בקריית גת, אך סורב.
לאחר מכן, "עזבתי הכול והלכתי ללמוד תואר ראשון בייעוץ חינוכי ותואר שני בתלמוד ופילוסופיה יהודית ומשם המשכתי לדוקטורט, בעזרת מלגות מכובדות.
בסופו של דבר קיבלתי הסמכה מאיגוד רבני צוהר ואני עומד היום בראש קהילה של ניצולי שואה."
כיום שלום עומד בראש הקתדרה לחקר יהדות אתיופיה בקריה האקדמית אונו, ומשמש רב קהילת "קדושי ישראל" בקריית גת, מרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמכון הגבוה לתורה באוניברסיטה וחבר בוועדת היגוי להרחבת הנגישות ליוצאי אתיופיה של מל"ג/ות"ת.
ספרו "מסיני לאתיופיה: עולמה ההלכתי והרעיוני של יהדות אתיופיה" ביקש לשלב ולגשר בין המסורת ההלכתית של קהילת ביתא ישראל ובין ההלכה הרבנית המקובלת.
הספר קיבל הסכמות מהרב נחום אליעזר רבינוביץ', הרב יוסף הדנה, ורבנים נוספים, אך עם פרסומו עורר ביקורת רבה בעולם ההלכתי, בשל פסיקות המבוססות על מסורת בני העדה אך חורגות מן ההלכה האורתודוקסית.
למשל, התר לנשק נשים כצורה של אמירת שלום, או היתר לטלטל בשבת כסף מזומן, שנחשב בהלכה מוקצה, כדי לתרום צדקה בבית הכנסת.
הרב שלמה משה עמאר, הרב הראשי לישראל, פרסם מכתב האוסר לנהוג על פי פסקי הספר, משום שהוא "מחרף ומגדף ומרים יד בתורת משה ומפלג את כל בני העדה בפילוג שאין כמותו".
גם רבנים יוצאי אתיופיה הביעו התנגדות לספר, שמנציח, לדעתם, את הניתוק שהתקיים בין יהדות אתיופיה ליתר חלקי העם היהודי.
שרון שלום, גניזה חיה: התגבשות התורה שבעל פה בקרב יהדות אתיופיה, רעננה: למדא - האוניברסיטה הפתוחה, תשפ"ג (2022).
שרון אסתר רופא אופיר (נולדה בי"ח בכסלו תשל"א, 16 בדצמבר 1970) היא עיתונאית ואשת ציבור ישראלית.
הייתה חברת הכנסת מטעם "ישראל ביתנו" ויו"ר מטה הנשים במפלגה, עיתונאית קבוצת ידיעות אחרונות, מרצה לתקשורת וסגנית ראש מועצת קריית טבעון.
שרון נולדה ב־1970 ליוסף ולתמר רופא, שעסקו בחינוך.
מצד אביה היא דור עשרים בארץ ישראל, ואילו משפחת אִמה עלתה מאיראן הקאג'ארית בשנות העלייה השלישית.
שרון גדלה והתחנכה בקריית טבעון, בנעוריה למדה בתיכון אורט המקומי, ובהמשך שירתה בחדר המבצעים של פיקוד הדרום.
השלימה תואר ראשון במשפטים, בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה ותואר שני בתקשורת, שניהם מאוניברסיטת חיפה.
בנוסף השלימה תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר־אילן ולימודי פרסום באיגוד המפרסמים בישראל – שניהם בהצטיינות.
בשנת 1998 החלה את דרכה ככתבת המשפט והפלילים של "כל העמק והגליל" בידיעות תקשורת, תפקיד בו שימשה עד שנת 2001. בשנים 2000–2005 היא הרצתה בחוג לתקשורת של מכללות עמק יזרעאל וכנרת, ובמקביל החלה להעביר מבזקים לאתר ynet שהקימה אז קבוצת ידיעות.
ב־2001 היא קודמה לתפקיד כתבת ynet בצפון, בהמשך סיקרה גם את החברה הערבית בישראל, ובשנת 2010 עברה לכתוב במגזין לאשה של הקבוצה.
על פעילותה ב־ynet זכתה בפרס "עיתונאית העשור" מאגודת העיתונאים בחיפה ובצפון.
בהמשך לסיקורה את פרשיית רצח תאיר ראדה מ־2006 והלאה היא הוציאה ב־2018 את הספר "תאיר: המסע של אילנה ראדה בעקבות האמת".
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2018 התאחדה תחתיה סיעת יש עתיד ביישוב מגוריה קריית טבעון, והיא התמודדה לראשות המועצה.
למעשה, זכתה למושב בודד במועצה, ירידה מ־2 המושבים של יש עתיד, ול־7% בלבד לראשות העיר.
לאחר בחירת עידו גרינבלום לראשות העיר בסיבוב השני, היא מונתה לסגניתו ולאחראית קשרי ממשל ושוויון מגדרי, ובנוסף הקימה את ועדת הוותיקים בעיר ועמדה בראשה.
במהלך הקדנציה הייתה ממייסדות פורום "טבעונא – תושוות למען שוויון" והעבירה במליאת המועצה את האמנה לרשות שווה, הכוללת הכנסת תוכנית לשוויון מגדרי מגיל הגן ועד יב ועוד.
בנוסף, היא חברת המטה האסטרטגי של מנל"א – מועצת נשים לביטחון אזרחי, המקדמת הבאת קול נשי בפני מקבלי ההחלטות.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש התמודדה במקום השני ברשימת "קול הנשים", שלא נכנסה לכנסת.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה-11 ברשימת "ישראל ביתנו" ובראש מטה הנשים של המפלגה, במסגרתו יזמה הכנסת פרק על נשים לחזון המפלגה.
המפלגה זכתה לשבעה מנדטים וכך לא נכנסה רופא אופיר לכנסת.
עם הרחבת החוק הנורווגי ביולי 2021, מונו ארבעה חברי מפלגה לשרים והפסיקו את כהונתם בכנסת במסגרת החוק הנורווגי, וב־5 באוגוסט היא החלה לכהן כחברת כנסת.
ב־22 בפברואר 2022 הודיע אלי אבידר שבכוונתו להתפטר מן הממשלה ולחזור לכהן בכנסת, וכך הסתיימה כהונתה של רופא אופיר בכנסת לאחר כחצי שנה.
ב־15 באוגוסט 2022 הודיע אבידר על התפטרותו מהכנסת וכך שבה רופא אופיר ומילאה את מקומו.
בפועלה בכנסת רופא אופיר הייתה חברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, הוועדה לקרן העושר, הוועדה לעובדים זרים וועדת הכלכלה.
היא הקימה את השדולה לקידום הפריפריה, ולקידום יוצאים ויוצאות בשאלה, הייתה יו"ר שותפה בשדולה לקידום נשים בפריפריה.
כמו כן הייתה חברת שדולה בשדולה למען הבדואים בצפון, השדולה לקידום ושוויון החברה הדרוזית בישראל וראש קבוצת הידידות קרואטיה ישראל.בנוסף הייתה חברת משלחת IPU (Inter parliamentary union) ייצגה את הכנסת באו"ם בכנס בנושא קידום שוויון מגדרי כבסיס ליציבות שלטונית.
היא קידמה את נושא ההתנדבות בחקלאות ותקצוב החקלאות הצעירה ביחד עם שר החקלאות עודד פורר.
לקראת הבחירות לכנסת ה־25 הוצבה ברשימה שנית, הפעם במקום ה־12, ולא נבחרה לכנסת.
שרון נשואה לתת־ניצב רן אופיר, מפקד מרחב העמקים במשטרה וקודם לכן מפקד תחנות משטרה שונות באזור.
השניים מתגוררים בקריית טבעון ולהם שלושה ילדים.
שרון שואן (נולד ב-8 במרץ 1969) הוא קצין בדימוס בשירות בתי הסוהר, בדרגת גונדר, שכיהן כמפקד מחוז צפון.
קודם לכן שימש כראש אגף הביטחון והמבצעים, סגן מפקד וקצין אג"ם של מחוז צפון, ראש חטיבת הביטחון והמבצעים, מפקד יחידת נחשון, סגן מפקד כלא נפחא, ומפקד בתי הסוהר צלמון, גלבוע, ומגידו.
שואן הוא השני מבין חמשת ילדיהם של נעמי ומרדכי שואן.
נולד וגדל באשקלון למד בבית הספר היסודי "רותם" ובתיכון "אורט ישראל".
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1987 שירת בחיל המשטרה הצבאית.
החל כמ"כ טירונים בבסיס ההדרכה בקדומים.
לאחר קורס הקצינים שובץ לתפקיד קצין שיטור במשטרה צבאית עזה, ולאחר מכן כסגן מפקד מתחם בבית הסוהר קציעות.
בהמשך מונה כחונך צד"ל ביחידת הקישור ללבנון (יק"ל), והיה אמון על כלא אל-ח'יאם ועל המשטרה הצבאית של דרום לבנון.
בתפקיד נבחר כמצטיין הרמטכ"ל ביום העצמאות.
בשנת 1990, טרם מלאו לו 22, מונה לפקד על כלא טול כרם.
בשנת 1994–1996 שימש כמפקד תחנת משטרה צבאית ירושלים בתקופה משמעותית של פיגועים רבים.
בתפקידו אף היה אחראי על משימת השיטור בהלווייתו של ראש הממשלה יצחק רבין.
בסיום התפקיד בשנת 1996 יצא ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון וסיים את לימודיו במדעי ההתנהגות בחטיבה למנהל עסקים וניהול משאבי אנוש.
במהלך לימודיו הועלה לדרגת רב-סרן.
בשנת 1998 מונה למפקד תחנת המשטרה הצבאית בבאר שבע.
בשנת 1999 מונה לסגן מפקד משטרה צבאית פיקוד דרום.
בשנת 2001 מונה לסגן מפקד כלא 4, ונבחר כמצטיין חיילי על ידי קצין המשטרה הצבאית הראשי.
בשנת 2002 קודם לדרגת סגן אלוף והתמנה למפקד בית הסוהר עופר.
בסוף שנת 2003, לבקשת נציב שב"ס, רב-גונדר יעקב גנות, עבר לשירות בתי הסוהר.
שואן החל את שירותו בשב"ס בשנת 2003 כסגן מפקד "כלא נפחא" שבדרום, ובמהלך תקופה זו סיים קורס פיקוד בכיר בשב"ס.
בשנת 2004 מונה לפקד על בית סוהר גלבוע, שנקרא תחילה שטה ב', כחלק מבית הסוהר שטה, טרם הופרד לבית סוהר עצמאי.
זמן קצר לאחר שהחל את תפקידו הועלה לדרגת גונדר משנה והועבר לפקד על בית הסוהר מגידו, בית סוהר ביטחוני מורכב המכיל יותר מאלף אסירים ביטחוניים, והוא בית הסוהר הראשון שהועבר מידי צה"ל לאחריות שירות בתי הסוהר, תוך קליטת חיילי החובה ששירתו בו לשורות שירות בתי הסוהר.
בשנת 2006 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2007 מונה למפקד בית הסוהר גלבוע.
בשנת 2008 מונה למפקד בית הסוהר צלמון.
בית סוהר גדול ומורכב, המכיל בתוכו עצורים ואסירים פליליים.
בשנת 2011 הועלה לדרגת תת-גונדר ומונה למפקד "יחידת נחשון", יחידת הליוויים המיוחדת של שב"ס.
בתקופתו ביצע רוויזיה משמעותית בדגש על משימות הפלגות ביחידה בכל הקשור בליווי ואבטחה בבתי המשפט.
בשנת 2013 מונה לראש חטיבת הביטחון והמבצעים.
בזמן כהונתו החטיבה זכתה לתעודת הצטיינות מטעם השר לביטחון פנים.
בשנת 2016 מונה לסגן מפקד מחוז צפון וקצין אג"ם.
בשנת 2017 הועלה לדרגת גונדר ומונה לראש אגף הביטחון והמבצעים.
בתקופת כהונתו שב"ס התמודד עם אירועים משמעותיים אל מול אוכלוסיית הביטחוניים: שביתות רעב ותקיפת אנשי סגל ואל מול האוכלוסייה הפלילית בדגש על ארגוני הפשיעה: ניסיונות פגיעה באנשי שב"ס וירי על מתקני הכליאה.
בשנת 2019 מונה למפקד מחוז צפון.
מחוז המונה שמונה מתקני כליאה מתוכם בתי סוהר ביטחוניים ופליליים ובתי מעצר.
שוהים בו אוכלוסיות העצורים ושפוטים ביטחוניים ופליליים מכל סוגי העבירות וכן אוכלוסיות מיוחדות הכוללות: נוער, שב"ח, נשים ביטחוניות, טעוני הגנה ופיקוח ובנוסף אסירים המרצים את עונשם באגפי הפרדה ושמור.
שרון שואן התמודד לתפקיד נציב בתי הסוהר והיה בין המועמדים המובילים לתפקיד.
במרץ 2021, לאחר שלא נבחר לתפקיד נציב בתי הסוהר, סיים את תפקידו ופרש משירות בתי הסוהר לאחר 35 שנות שירות המדינה.
אשתו הראשונה הייתה כוכי מרדכי (לפני נישואיה לאיציק מרדכי).
בשנת 1997 שואן נישא בשנית למירב דוידוביץ, מנהלת חשבונות ומדריכת קבוצות ריצה, ולהם ארבעה ילדים, והתגורר ביישוב אלי סיני שבגוש קטיף.
בעקבות תוכנית ההתנתקות בשנת 2005 הם עברו להתגורר ביישוב אחוזת ברק שבעמק יזרעאל.
בתו השנייה טליה נפטרה ב-7 במרץ 2017 שבועיים לפני יום הולדתה ה-17 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
לאחר מכן שואן ודוידוביץ התגרשו.
בשנת 2025 השתתף שואן בתוכנית הריאליטי "חתונה ממבט שני" במהלכה זוגות שעברו פרק ראשון בחיי הנישואין מנסים להתחיל פרק ב'.
שואן בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בעל תואר ראשון במדעי ההתנהגות מאוניברסיטת בן-גוריון, תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה.
שרון תמם (נולדה ב-4 בספטמבר 1973) היא מנהלת ישראלית.
שימשה כמנכ"לית מועדון מכבי תל אביב בכדורגל.
תמם, ילידת איטליה, עלתה לישראל ב-1992. היא בוגרת תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבדה בלוריאל ובהמשך בברקיט בנקיזר כמנהלת מוצר.
ב-2006 הצטרפה למשה נמדר ושות' כמנהלת שיווק.
ב-2009 הצטרפה ל-Flow Beyond כמנהלת פיתוח עסקי.
בפברואר 2011 החלה לעבוד במכבי תל אביב כמנהלת השיווק של המועדון.
ב-2015 עברה לתפקיד סמנכ"ל שיווק וסחר.
בנובמבר 2017 מונתה כסמנכ"ל התפעול והמשנה למנכ"ל, והייתה האחראית על הצד המסחרי והאופרטיבי של המועדון.
החל מנובמבר 2019 תפקדה כמנכ"לית בפועל של המועדון, עד שביוני 2021 הודיע בעלי הקבוצה מיטשל גולדהאר על מינויה כמנכ"לית המועדון.
במרץ 2023 הודיעה תמם על עזיבת התפקיד בסיום העונה.
תמם כיהנה בדירקטוריון ארגון המועדונים האירופיים מטעם מכבי תל אביב מ-2020 עד 2022.
שרון קנטור (נולדה ב-28 בינואר 2003) היא גולשת רוח ישראלית, סגנית האלופה האולימפית (פריז 2024), אלופת העולם (2024) וסגנית אלופת אירופה (2023) בדגם iQFOiL.
קנטור גדלה במושב אביחיל שבמועצה האזורית עמק חפר.
אביה סטיבן, שעלה לישראל מדרום אפריקה, היה שחקן סקווש וכיהן כיושב ראש איגוד הסקווש בישראל, ואמה נורית היא וטרינרית.
קנטור היא האמצעית מבין חמישה אחים ואחיות.
בילדותה התאמנה במספר ענפי ספורט שונים.
בגיל 9 החלה להתאמן בגלישה במועדון השיט מכמורת עמק חפר, ובנערותה התמקדה בענף גלישת הרוח והחלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות.
היא למדה בבית הספר התיכון רמות ים במכמורת, ושירתה בצה"ל בבסיס חיפה במעמד של ספורטאי מצטיין.
קנטור החלה להתאמן בענף השיט בגיל 9 וכבר בגילאי נוער החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות בתחום גלישת הרוח.
כשהייתה בת 13 התחרתה באליפות אירופה הראשונה שלה, אליפות עד גיל 15, וסיימה במקום השלישי עם מדליית הארד.
בשנת 2018 היא זכתה באליפות אירופה עד גילאי 17.
בשנת 2021 השתתפה קנטור לראשונה באליפות העולם לבוגרים, וסיימה במקום התשיעי באליפות הראשונה תחת דגם ה-IQFOiL החדש.
שנת 2023 היוותה את שנת הפריצה שלה כאשר בינואר היא זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרויות בוגרים כאשר זכתה במדליית ארד בתחרות מהסבב העולמי שנערכה באי לנסרוטה שבספרד.
בחודש מאי היא זכתה במדליית הכסף באליפות אירופה לאחר שהובילה ברוב שלבי התחרות.
היא סיימה את שלבי המוקדמות במקום הראשון והעפילה אוטומטית לגמר שבו סיימה במקום השני אחרי מינה מובק הנורווגית ולפני אמה וילסון הבריטית.
בחודש יולי היא זכתה במדליית הזהב בתחרות הקדם אולימפית שנערכה באתר השייט שבו תיערך התחרות באולימפיאדת פריז ודימתה את תנאי התחרות האולימפית.
עוד באותה השנה היא זכתה במדליית זהב נוספת בתחרות מהסבב העולמי שנערכה בדצמבר, בתחרות האחרונה לשנה זו, כאשר הקדימה את חברותיה לנבחרת הישראלית תמר שטיינברג וקטי ספיצ'קוב שזכו בכסף ובארד.
את אותה השנה היא סיימה כמדורגת ראשונה בדירוג העולמי.
באליפות העולם 2024 שנערכה בלנסרוטה, האיים הקנריים, היא זכתה במדליית הזהב כשסיימה לפני אמה וילסון מבריטניה (כסף) וקטי ספיצ'קוב מישראל (ארד), והפכה לישראלית הרביעית שזוכה בתואר העולמי בגלישת רוח אחרי גל פרידמן, לי קורזיץ ושחר טיבי.
בתום 20 שיוטי מוקדמות היא סיימה במקום הרביעי הכללי שהעלה אותה לשלב רבע הגמר.
ברבע הגמר היא סיימה במקום הראשון ועלתה לשלב חצי הגמר שגם אותו סיימה ראשונה, ובתוך כך עלתה לגמר והבטיחה מדליה.
בגמר, לאחר שהגולשת הבריטית פסלה ונאלצה לזנק בעיכוב של כמה שניות, קנטור הובילה כבר מהזינוק ועברה ראשונה את המצוף הראשון.
את המצוף השני היא עברה שנייה אך מיד לאחר מכן עקפה את קטי ספיצ'קוב וחזרה להוביל.
קנטור עקפה ראשונה את המצוף השלישי והרביעי ושמרה על ההובלה עד הסיום.
בעקבות זכייתה, היא נבחרה לייצג את ישראל במשחקים האולימפיים בפריז.
בתחרויות השיט באולימפיאדת פריז 2024, היא זכתה במדליית הכסף והייתה לראשונה שזוכה במדליה אולימפית עבור ישראל בתחרויות הנשים בענף השיט לאחר שלוש מדליות בתחרויות הגברים בענף.
בשקלול 14 שיוטי מוקדמות (מתוכם ניצחה 3), היא סיימה במקום השני הכללי אשר העלה אותה ישירות לשלב חצי הגמר.
בחצי הגמר היא עברה את כל ארבעת המצופים במקום הראשון וסיימה במקום הראשון, עלתה לגמר והבטיחה מדליה.
בשיוט הגמר היא עברה את שני המצופים הראשונים במקום השני אחרי הבריטית הפייבוריטית.
אחרי המצוף השני האיטלקייה שהייתה שלישית עשתה מהלך שהביא אותה בנקודה טובה יותר אל המצוף השלישי וקנטור הגיבה מיד ושמרה על המקום השני.
סדר הגולשות נשמר עד הסיום וקנטור חצתה את קו הסיום שנייה אחרי מרתה מאגטי (איטליה) ולפני אמה וילסון (בריטניה).
בדצמבר של אותה השנה נבחרה על ידי הוועד האולימפי בישראל לספורטאית השנה עבור הישגיה.
שרון רשב"ם פרופ (נולדה ב-25 בפברואר 1967) היא אמנית ישראלית, זוכת פרס הצטיינות מכון אבני לשנת 1993.
שרון רשב"ם פרופ נולדה וגדלה בקיבוץ גבעת חיים איחוד.
כשהייתה בת 12 נסעה עם הוריה לשליחות בפורט אליזבת, דרום אפריקה.
שם נחשפה לראשונה לאפרטהייד, מה שהשפיע על מוטיבים ביצירה האמנותית שלה.
בגיל 18 עזבה את הקיבוץ.
לאחר סיום שירותה הצבאי בחיל המודיעין ביחידה המסונפת ל-8200. למדה עיצוב גרפי ואמנות במכון אבני וסיימה את לימודיה בהצטיינות.
בשנת 1999 החלה בלימודי ציור בשמן בסדנה לאומני הקיבוצים בתל אביב ולאחר מכן בסדנא לאומנות ברחובות.
בשנת 2005 החלה להתמחות אצל האמן ידיד רובין.
לטענתה העבודה לצידו נתנה לה את המרחב הנחוץ לחיפוש והרהור פנימי ולגיבוש טביעת האצבע הייחודית לה בתחום.
בשנת 2018 הוציאה את ספרה הראשון, "הזמן שכח", ספר אמנות ושירה המוקדש לחוויית אנושיות בתחומי האהבה, יחסים בין אנשים, בין הורים לילדים, זיכרונות ילדות, החשש להתבגר ועוד.
הספר מכיל שירים ועבודות אמנות של רשב"ם פרופ מעשרות שנות היצירה שלה וכולל עבודות של הצלמים יגאל פרדו ואבי אמסלם.
בשנת 2022 ראה אור ספרה השני, "אישה ותיקה".
הספר במתכונת של אלבום אמנותי מוקדש לסבים שלה, דב ודבורה רשב"ם, ממייסדי גבעת חיים.
בספר חושפת דבורה, במונולוגים הכתובים בגוף ראשון, את חייה לאחר שהתאלמנה מבעלה דב.
שרון מתגוררת במושב גאליה עם משפחתה, שם גם נמצא הסטודיו שלה.
שרון רשב"ם פרופ היא מצאצאי פרשן המקרא בן המאה ה-11, רשב"ם - רבי שמואל בן מאיר, נכדו של הרב והפרשן רש"י.
רשב"ם פרופ מציירת מילדות והרישום מהווה עבורה שפה שנייה.
במהלך שנות התמחותה אצל הצייר ידיד רובין מצאה את השפה הציורית שלה המתמקדת בחיפוש אחר מבט פנימי הבוחן לעומק את חוויית הילדות.
חווית הגדילה בקיבוץ גבעת חיים היא נושא שהעסיק אותה רבות בעבודותיה, וחוויות הילדות ההתבגרות והזקנה משתקפות ברבות מיצירותיה.
"זיכרונות מתורגמים בעזרת קו מהוסס ורישום עדין לתמונה הבונה מחדש את פסיפס ילדותה..
זיכרונות שנאגרו לאורך הילדות הם חלק מהפלטה שלה ומשמשים כחומר גלם לטקסטים המילוליים הנלווים לעבודות האמנות.
זיכרון העבר נרקם לכעין תפאורה אינטימית של סיפור חיים".
(חנוש מורג, יולי 2019, גלריית קיבוץ גבעת חיים איחוד).
דוד נאמן, אוצר תערוכת היחיד "ילדות אחרת" של רשב"ם פרופ בגדרה (2021) כותב: "כתיבתה של שרון זורמת ללא מאמץ מורגש למרות תוכנה המורכב והטעון.
דרך הכתיבה הזאת הבנתי את פשר הכפילות בין תום ועצב בציור שלה...
כישרונה הכפול בציור ובכתיבה היווה אמצעי מילוט דרכו היא הופכת את הפצע שגרמו הכפייה האידאית והמצוקה הילדית לנושא אמנותי אוניברסלי המעורר הזדהות...
אישיותה האינטלקטואלית היא החומר המתווסף ליצירתה והם אלה שנותנים לה את ייחודה ויופייה".
2024 - שש בבוקר, אוצרת: טל קובו, מועצה אזורית גן רווה.
2024 - מים שחור מים לבן, גלריה עירונית רחובות
2023 - לבדות, גלריית קיבוץ גן שמואל
2023 - מטא מתה, הגלריה העירונית לאמנות רחובות.
התערוכה מציגה עבודות העוסקות במערכת היחסים בין סבתא לנכדה, כולל מערכת היחסים בין השתיים לאחר מות הסבתא.
דמות הסבתא הייתה משמעותית מאוד עבור רשב"ם פרופ בשנות ילדותה בקיבוץ.
הסבתא סיפקה לה מסגרת ותחושה של בית במרחב.
היא מוצגת בתערוכה דרך פעולה של היזכרות והנכחה: באמצעות הפעולה האמנותית - בווידאו ארט וביצירה פלסטית וכתובה משחזרת רשב"ם פרופ רגעים מחיי הסבתא.
2020 - חיק האם הנעדר, גלריה מרווח, הרדוף.
2019 - טופוגרפיה של ילדות, גלריה גבעת חיים איחוד.
2018 - מסמנת גבולות, בית האמנים תל אביב.
אוצרים: ורה פלפול ואריה ברקוביץ.
בתערוכה שילוב של תקופות חיים שונות: ציורי נוף לצד סצנות ילדות שנלקחו מגלויות משפחתיות ישנות, וביניהן, לראשונה היא חשפה סדרת דיוקנאות של ילדים אפריקאים.
2017 - לסובב את הראש לקיר, בית האמנים תל אביב.
2016 - לגעגוע אין שפה, בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב.
2016 - When I am little again, אקדמיית ינוש קורצ'אק, מינכן, גרמניה.
2014 - אהבה כחולה, בית יד לבנים רחובות.
2013 - אנטיטבע, משכן אמני הרצליה.
2012 - סימני דרך, גלריה שטרן תל אביב.
2011 - מה שאת לא מספרת, בית האומנים ראשון לציון.
2011 - לסובב את הראש לקיר, גלריה ציאורים קיבוץ אורים.
2010 - ילדה כללית, הגלריה בקיבוץ נען.
2010 - תכף אשוב, תיאטרון ירושלים.
2007 - נופים צרובים, בית העיתונאים על שם סוקולוב.
2022 - דור לדור ישבח מעשיך, הסדנה לאמנות יבנה.
2019 - ילדות בלתי נשכחת, טורינו איטליה, אוצר: ארמנו טדסקי.
2018 - נקודת זכות, מוזיאון ארץ ישראל.
2017 - יריד האמנות צבע טרי, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט.
2011 - Time point set, גלריה צ'לסי, לונדון.
שרון קרטר היא דמות בדיונית המגולמת על ידי אמילי ואן קאמפ בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
קרטר הלכה בעקבות דודתה הרבתא, פגי קרטר, והייתה לסוכנת .S.H.I.E.L.D.
בסופו של דבר היא עובדת תחת שם הקוד סוכנת 13 (Agent 13).
קרטר מתחזה לאחות, מטעם ניק פיורי, כדי להשגיח על סטיב רוג'רס, ומסייעת לו בפירוק סוכנות .S.H.I.E.L.D – אשר הידרה חדרה אליה.
מאוחר יותר קרטר מצטרפת ל-CIA, אך יצאה למנוסה לאחר שבגדה כשסייעה לרוג'רס פעם נוספת במהלך הסכסוך הפנימי בנוקמים.
קרטר שרדה את ההתפוררות, וביססה את עצמה במדריפור כסוחרת הכוח (Power Broker) – השולטת בעולם התחתון של העיר.
נכון לשנת 2023, הדמות הופיעה בשני סרטים: "קפטן אמריקה: חייל החורף"ו"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים".
הדמות מופיעה במיני-סדרה "הפלקון וחייל החורף".
כמו כן, הדמות הופיעה בסדרה "מה אם...?" בדיבובה של ואן קאמפ.
שרון קרטר היא הנכדנית של פגי קרטר.
כשהתבגרה, קרטר העריצה את פגי שעזרה לייסד את סוכנות הביון .S.H.I.E.L.D.
פגי קנתה לקרטר את נרתיק הירך הראשון שלה ולמרות מחאות אמה, קרטר הצטרפה לסוכנות.
בזמן שעבדה ב-.S.H.I.E.L.D, קרטר לא סיפרה לאף אחד על הקשר המשפחתי שלה לפגי בגלל התחושה שהיא לא יכולה לעמוד במורשת של דודתה הרבתא.
בשלב מסוים בשנת 2014, ניק פיורי, מנהל סוכנות .S.H.I.E.L.D, מטיל על קרטר לעקוב אחרי סטיב רוג'רס בדירתו ולהגן עליו.
קרטר משתמשת בשם הבדוי "קייט" כדי לצפות ברוג'רס, לדווח בחזרה לפיורי ולהבטיח שרוג'רס במצב יציב לאחר שנמצא בקרח מספר שנים קודם לכן.
כשאלכסנדר פירס, בכיר בסוכנות .S.H.I.E.L.D, מכריז על רוג'רס כעל עבריין נמלט, קרטר מגיעה לעבוד בטריסקליון, מסכימה באי-רצון לעזור לערוך מצוד אחר רוג'רס.
כשרוג'רס חושף את המזימה של הידרה ב"פרויקט: תובנה", קרטר צופה בברוק רומלאו מאיים על סוכן אחר להפעיל את הפרויקט.
קרטר מגיבה ושולפת לעברו אקדח, מאשרת עצמה בפני קפטן אמריקה, ומנסה להתגבר על רומלאו.
לאחר שסוכנות .S.H.I.E.L.D מתפרקת, קרטר מצטרפת ל-CIA ועובדת בכוח משימה המשותף ללוחמה בטרור, לצד אוורט ק.
בשנת 2016, קרטר משתתפת בהלווייתה של פגי ונושאת הספד בו היא חושפת את המורשת המשפחתית שלה לראשונה.
רוג'רס וקרטר מתאחדים לאחר ההלוויה כאשר מתפרסמות החדשות על ההפצצה שאירעה בחתימת הסכמי סוקוביה.
באקי בארנס, חברו הטוב של רוג'רס, מואשם בביצוע ההפצצה.
קרטר מעדכנת את רוג'רס לגבי החיפוש אחר בארנס ומציינת שיש פקודה לירות בו כשרואים אותו.
רוג'רס, בארנס, סם וילסון וטצ'אלה נעצרים ומובאים למרכז המשותף ללוחמה בטרור, וקרטר ורוס מקבלים את פניהם.
בארנס שטוף המוח פורץ מתאו בעזרת הלמוט זמו, המתחזה לפסיכיאטר.
קרטר חוברת לנטשה רומנוף ולטוני סטארק, כדי להילחם בבארנס, אשר מתגבר על שלושתם ובורח בעזרתם של רוג'רס ווילסון.
קרטר מחזירה להם את הציוד שלהם, ולאחר מכן יוצאת במנוסה.
בשנת 2018, קרטר שורדת את ההתפוררות, למרות שבהתחלה האמינו שהיא מתה.
במהלך שמונה השנים הבאות, קרטר עוברת למדריפור, רוכשת מעמד רב עוצמה ונודעת בתור סוחרת הכוח, שליטת העולם התחתון של מדריפור, דרך עסקיה כסוחרת אמנות בשוק השחור.
קרטר לומדת על עבודתו של וילפרד נייגל ליצור מחדש את סרום חייל-העל ומספקת לו את המשאבים שנדרשים על מנת לסנתז בהצלחה את הסרום.
בנוסף, קרטר לוקחת תחת חסותה את קרלי מורגנטאו המתבגרת, אשר אחר-כך בוגדת בה וגונבת עשרים בקבוקונים של הסרום – משתמשת בסרום אחד על עצמה ובשאר הבקבוקונים על קבוצת הטרור שלה "מרסקי הדגלים".
קרטר מבטיחה לאתר ולהרוג אותה.
בשנת 2024, וילסון, בארנס וזמו מגיעים למדריפור בחיפוש אחר קצה חוט על מרסקי הדגלים אך מופללים בשגגה במותה של פושעת בכירה שנגרם על ידי ציידי ראשים שרדפו אחריהם.
קרטר מסייעת להם להימלט מהציידים, לוקחת אותם לגלריית האומנות שלה.
היא משתמשת בקשריה כדי לעזור לשלושה למצוא את נייגל שנהרג על ידי זמו.
לאחר שמתפתח קרב בין הארבעה לבין ציידי הראשים, קרטר מחליטה להישאר מאחור במדריפור אבל וילסון מציע להשיג עבורה חנינה כך שהיא תוכל לחזור לארצות הברית.
מאוחר יותר, קרטר משתמשת במקורות שלה כדי לעזור לווילסון ולבארנס לאתר את ג'ון ווקר.
קרטר משחררת את ג'ורג'ס באטרוק מכלא אלג'יראי על מנת שיאתר את מורגנטאו ויעקוב אחריה.
קרטר מגיעה בחשאי לעיר ניו יורק על מנת לעזור לווילסון ולבארנס להציל את מועצת השיבה העולמית (GRC) ממתקפה של מרסקי הדגלים.
בהמולת המתקפה, קרטר מפרידה את מורגנטאו מהשאר ומתעמתת איתה על הבגידה שלה.
באטרוק שומע אותן ומנסה לסחוט את קרטר, אך נהרג על ידיה.
וילסון – קפטן אמריקה החדש – מגיע כדי לדבר בהגיון עם מורגנטאו שזה עתה ירתה בקרטר.
קרטר הפצועה יורה במורגנטאו לפני שזו תוכל להרוג את וילסון, לא רוצה להשאיר קצוות רופפים במעמדה כסוחרת הכוח.
לאחר המתקפה על מועצת השיבה העולמית, קרטר מקבלת חנינה מלאה מידי ממשלת ארצות הברית ומוחזרת לתפקידה הקודם ב-CIA.
היא מתקשרת לאדם אלמוני בטלפון כדי לארגן קונים עבור סודות הממשלה.
שנהפרויקטפרסקטגוריהתוצאההערות שוליים2016קפטן אמריקה: מלחמת האזרחיםפרסי בחירת הנוערהנשיקה הטובה ביותר (עם כריס אוונס)
שרון שקרג'י (נולדה ב-1982) היא משפטנית ישראלית, פרופסור חבר בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, שם היא מחזיקה בקתדרה למשפט בינלאומי פרטי ובינדתי ומנהלת מכון סאקר למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי.
נולדה ב-1982. ב-2006 סיימה לימודי תואר במשפטים ותוכנית "אמירים" למצטיינים באוניברסיטה העברית, ב-2007 השלימה שם תואר שני במשפטים.
כחלק מלימודי הדוקטורט, ב-2010-2009 הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת אוקספורד.
ב-2013 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, על עבודת הדוקטורט שלה, תחת הנחיית סיליה וסרשטיין פסברג, שכותרתה: כללי ברירת הדין בענייני נישואין וגירושין לאור השינויים שחלו בדין המהותי.
ב־2014-2013 במסגרת לימודי פוסט דוקטורט ומלגת פולברייט, למדה באוניברסיטת מישיגן וב-2015-2014 באוניברסיטת אוקספורד.
ב-2015 החלה ללמד באוניברסיטה העברית, וב-2021 קודמה לדרגת מרצה בכיר.
משנת 2023 היא פרופסור חבר בפקולטה ומחזיקה בקתדרה ע"ש הרי מ' פישר במשפט בינלאומי פרטי ובינדתי.
במסגרת משרות פרופסור אורח, לימדה באוניברסיטת וירג'יניה (חורף 2022/3), ב-2025 לימדה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
משנת 2020 היא חברה-שותפה במכון למשפט פרטי בינלאומי באוניברסיטת אברדין.
ב-2025 הייתה חברה בתוכנית מלגת המחקר הומבולדט לחוקרים מנוסים של .
שימשה בתפקיד חוקרת אורחת במספר מוסדות, ביניהם אוניברסיטת מינכן, ו.
מ-2023 היא חברה במכון החוק האירופאי ובצוות הפרויקט לאסדרת מערכות יחסים פרטיות בינלאומיות מטעמו.
שקרג'י היא מייסדת שותפה ויושבת ראש של הפורום לדיני משפחה בישראל.
שקרג'י היא אחותה של המשוררת נועה שקרג'י ונכדתו של המהנדס אברהם שם טוב, ממקימי המוביל הארצי.
שקרג'י מתמחה בחקר המשפט הפרטי, בייחוד באספקטיים הבינדתיים והבינלאומיים שלו, כגון מערכות זוגיות אלטרנטיביות, גירושין ונישואין בינדתיים ודיני מעמד אישי וכשרות משפטית.
שרון קרישק היא פרופסור לפילוסופיה, ראשת החוג לפילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח, האוניברסיטה העברית בירושלים.
תחומי מחקרה כוללים: קירקגור, אקזיסטנציאליזם, פילוסופיה של הדת, פילוסופיה של אהבה, פילוסופיה וספרות.
קרישק מחזיקה בתואר שלישי לפילוסופיה מאוניברסיטת אסקס שבבריטניה.
קרישק פרסמה מספר ספרים ומאמרים אקדמיים, ביניהם:
ואהבת לרעך כמוך, הוצאת שהם קראוס, 2025.
אהבה רומנטית, הוצאת שהם קראוס, 2025.
אהבה ומשמעות החיים, הוצאת שהם קראוס, 2025.
פילוסופיית האהבה של קירקגור, הוצאת דביר, 2011.
יאוש ואמונה אצל קירקגור, בתוך: קירקגור בין אמונה אותנטית להונאה עצמית / בעריכת תמי יגורי, יעקב גולומב ופיני איפרגן, הוצאת מאגנס, 2018.
לאהוב כל יום ביומו כאילו היה יומנו האחרון, וגם הראשון (
הקיפוד והשועל: שרון קרישק, את אוהבת אותי?
כאן 11: קירקגור: איך לאהוב את האויב?
אגודת הפילוסופיה הישראלית: מחשבות בזמן מלחמה על נחמה ומשמעות
המעגל עם חמוטל: תקווה רדיקלית: איך ניתן לאהוב את האויב?
שרזה או שראזה (Shareaza) היא תוכנה לשיתוף קבצים באינטרנט הכתובה בשפת C++ ורצה תחת חלונות.
עד 1 ביוני 2004, התוכניתן היחיד האחראי על שרזה היה מייקל סטוקס, שבנה את התוכנה וגם את רשת גנוטלה 2, אחת מהרשתות (פרוטוקולים) שאליה מתחברת שרזה.
בתאריך הנ"ל, תרם סטוקס את קוד התוכנה לציבור וכעת כל תוכניתן יכול להמליץ על הוספת קוד כלשהו לתוכנה.
שרזה תומכת גם בפרוטוקולים ומסוגלת להתחבר לרשתות הבאות: גנוטלה 2 (ברירת המחדל), גנוטלה 1, אי-דונקי, ביטורנט, FTP ו-HTTP.
העיקרון שלפיו עובדת שרזה היא שיתוף קבצים דרך מספר רב של רשתות ועל ידי כך, השגת תוצאות רבות יותר, מהירות הורדה גבוהה יותר, ושיתוף קבצים עשיר יותר.
ב-19 בדצמבר 2007 השתלטו גורמים עוינים על הדומיין shareaza[dot]com בו הם מתחזים לאתר הרשמי ומפיצים רוגלה בשם "ShareazaV4".
ב-1 בינואר 2008 המחזיקים החדשים של הדומיין השתמשו במנגנון העדכונים האוטומטיים של שרזה כדי להציע למשתמשים להוריד את "ShareazaV4".
בעיית אבטחה זאת תוקנה החל מגרסה 2.3.1.0. ב-10 בינואר 2008 המחזיקים החדשים של הדומיין מלאו בקשה לרישום סימן מסחרי של השם Shareaza בטענה שהפעם הראשונה בו היה בשימוש היא ב-17 בדצמבר 2007. שרזה ניסתה לאסוף כספים למאבק משפטי במתחזים.
אך נאלצה לותר על הדומיין, תוך שעולות טענות של חבלה מטעם הטוענים לדומיין באמצעות איש פנים, ומעילה שלו בכספים.