tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מתבקש להיות מורה של הדלאי לאמה הצעיר ונענה לכך.
הוא מלמד אותו מתמטיקה, אנגלית, גאוגרפיה ותרבות העולם המערבי, וממנו הוא לומד על בודהיזם.
בינתיים מורעים היחסים עם הסינים.
גנרל סיני מגיע לארמון פוטאלה ומתייחס בזלזול לדלאי לאמה.
פורצת מלחמה והסינים מנצחים בקרב הראשון.
נאוונג מקבל את הצעת הכניעה שלהם ובתגובה מחזיר לו הארר את הבגד שתפר לו.
הוא מבקש מהדלאי לאמה לברוח מטיבט, אך זה מסרב לנטוש את נתיניו.
לאחר הכתרתו הרשמית של הדלאי לאמה (ג'מיאנג ג'אמצשו ואנצ'וג) הוא נפרד ממנו וחוזר לאוסטריה.
בנו רולף מסרב לראותו, אך מתרכך לאחר שהארר נותן לו תיבת נגינה מתנת הדלאי לאמה.
הסרט מסתיים כאשר הארר מתפייס עם בנו ושניהם יוצאים למסע טיפוס הרים.
שבעזים (שם מדעי: Heptranchias perlo) הוא מין כריש מסדרת השש זימאים, המין יחיד בסוגו.
ייחודו שהעניק לו את שמו הוא שיש לו 7 מכסי זימים לצד ראשו, בניגוד ל-6 כמו שאר הכרישים.
התאמה זו עוזרת לו לצלול במים עמוקים יותר ודלים בחמצן.
כריש זה מצוי לאורך כל האוקיינוסים הטרופיים וגם הממוזגים למעט בצפון-מערב האוקיינוס השקט (לחופי אמריקה).
הכריש חי בעומק 300–600 מטר רוב זמנו ובלילה עולה אל פני המים אך יכול גם לצלול לעומק 1,000 מטר.
הוא מצוי לצד מדפי יבשות או שולי יבשות ולעיתים יימצא סביב הרי מצולה.
אורכו של כריש זה מגיע ל-1.4 מטר והוא בעל גוף צר עם חוטם מחודד, עיניים גדולות מאוד בצבע ירוק זוהר ולסת קטנה בעלת שיניים חדות.
הסנפירים קטנים ומעוגלים והוא בעל סנפיר גב נמוך בקצהו התחתון של גוף.
צבעו אפור-חום עד ירקרק ולעיתים מכוסה בכתמים כהים לאורך הסנפירים.
כריש זה משריץ 9–20 צאצאים חיים.
כריש זה הוא טורף אכזרי המצוי בטורף העליון בסביבתו, למרות גודלו.
טרפו כולל בעיקר מקריני סנפיר כמו חוטמניים, רצועניים וגמפיליים וסילוניות ומגוון גם בסרטנים.
הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים ומדי פעם נידוג ברשתות ומכמורות, אף על פי שאכילה מרובה מהכריש רעילה מאוד.
לכריש לא נשקפת סכנה גדולה מהדיג.
שבעה עולמות, כוכב אחד היא סדרת-טבע תיעודית בת 7 פרקים, אשר הופקה על ידי ה-BBC החל מ-27 באוקטובר 2019 והיא מקוריינת בידי השדרן הבריטי דייוויד אטנבורו.
סדרה זו דומה לסדרות: "עולם מופלא", "הכוכב הכחול" או "עולם קפוא", והיא מציגה את חיות הבר על פני שבע היבשות של העולם, החל מהקרחונים הקפואים האנטארקטיים עד ליערות הטרופיים ומציגה את השינויים שרבים מהם עוברים כיום ומדוע הם בסכנת הכחדה.
היא צולמה במשך 1,794 ימים בלמעלה מ-41 מדינות בעולם, כשאת חלק מהתקריות קיבלו בעזרת זיהוי ממל"טים.
שיר הנושא של הסדרה - "Out There", הופק בידי הנס צימר והזמרת האוסטרלית סיה.
החל משנת 2020, הסדרה משודרת בישראל בערוץ כאן 11 בידי קובי מידן.
אנטארקטיקה: אנטארקטיקה היא הקרה והמבודדת שביבשות ורק חיות קשוחות יכולות לשרוד בה.
אסיה: אסיה היא הגדולה ביבשות ובעלת מגוון של אזורי מחיה מקו המשווה עד לאזור הארקטי.
שניהם מצויים בסכנה גדולה עקב כריתת יערות מסיבית שמפנה מקום לתעשיית דקל השמן.
ואולם במימי אינדונזיה דייגים מגוננים על כרישי לווייתן המגיעים בהמוניהם להיזון מדגים שמושלכים אליהם מספינות.
אמריקה הדרומית: באמריקה הדרומית ישנו אולי את מגוון המינים הגדול בעולם.
אוסטרליה: אוסטרליה היא יבשת מבודדת, כבר מתקופת הדינוזאורים והיא מכילה מינים משונים וייחודיים.
ועל פטרוגליף באבן מצויר קרובו של טורף-העל הקדום, אשר נכחד עקב הגעת האירופאים - זאב טסמני.
אירופה: אירופה היא תת-יבשת שהאנושות שינתה את פניה, ועדיין יש בה אזורי טבע בראשיתי מסוימים וחיות מפתיעות גרות בהם.
הדבר הוביל מינים כמו השונר האיברי לסף הכחדה, אך האוכלוסייה שלו גדלה בשמורות טבע כמו בסיירה דה אנדוחאר בדרום ספרד.
אמריקה הצפונית: באמריקה הצפונית חלים השינויים העונתיים הגדולים ביותר בעולם.
אפריקה: אפריקה מכילה יותר שטחים פראיים שופעי חיות בר מכל יבשת אחרת.
עם זאת ביערות הקונגו גדלה אוכלוסיית גורילת הרים נדירה.
מאחורי הקלעים: פרק נוסף של מאחורי הקלעים, המציג את יצירת וצילומי הסדרה ואת הדרכים של החיות לשרוד לצד האדם.
שִׁ֫בְּעַא היא עיירה בנפת חאצביא במחוז א-נבטיה בלבנון.
העיירה סמוכה למשולש הגבולות ישראל–לבנון–סוריה ונמצאת באזור המכונה ערקוב.
הכפר התפרסם בעיקר הודות לחוות שבעא – שטחים חקלאיים של העיירה שנמצאים כ-10 קילומטרים דרומית-מערבית לעיירה שהבעלות עליהם היא סלע מחלוקת בין ישראל, לבנון וסוריה.
רוב האוכלוסייה בעיירה היא מוסלמית סונית.
העיירה נמצאת בעמק חבוי, שעל מורדותיו הדרומיים של החרמון הלבנוני.
בין העיירה ובין הגבול הישראלי, הנמצא כ-2–3 קילומטרים מדרום לעיירה, מצוי ג'בל חוורתא, הנמצא מצפון להר דב ולפסגת החרמון הישראלי.
העמק בו הוא נמצא הוא חלק מאגן הניקוז של נחל שניר הזורם באזור זה מערבה.
הכפר מחובר בכביש לעיירה חאצביא הנמצאת כ-7 קילומטרים מצפון מזרח לשבעא ובכביש נוסף לכפר הברייה הנמצא כ-5 קילומטרים מערבית לשבעא.
דרך נוספת עוברת ממזרח לכפר בוואדי שבעא ומחברת את הכפר עם הבקאע שחלקה הדרומי נמצא כ-10 קילומטרים מצפון לעיירה.
אזור ערקוב עמד החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 במוקד של עימותים ביטחוניים בין ישראל ובין ארגוני טרור פלסטיניים ושיעיים.
עימותים אלו, עימותים פנימיים ותהליכים דמוגרפיים אופייניים לשטחים הכפריים בלבנון, הביאו לקיטון באוכלוסיית העיירה.
נכון לאוקטובר 2013 התגוררו בכפר 5,534 לבנונים ו-2,489 פליטים.
בשנים שקדמו להקמת מדינת ישראל נהגו מטיילים מארץ ישראל שביקשו להעפיל לחרמון ללון בכפר שבעא.
במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון ב-1958, הייתה שבעא המרכז האזורי של האופוזיציה מהמחנה הפן-נאצריסטי שנקראה "החזית הלאומית".
אזור ערקוב המצוי בין סוריה ולבנון היה אזור שלא נשלט בצורה הדוקה על ידי שלטונות המדינות הללו ושימש גם כנתיב הברחות.
בסוף 1968 ובתחילת 1969 החלו להגיע לאזור כמה מאות מחבלים פלסטינים.
רוב המחבלים הגיעו מסוריה, והשתייכו לארגונים פת"ח, א-סאעקה, כוחות השחרור העממיים והחזית לשחרור פלסטין.
העיתונות הלבנונית דיווחה כעבור מספר חודשים כי "הפידאין" כבר הצליחו להתבסס באזור, למורת רוחה של האוכלוסייה המקומית, וכי הם מונים כ-1,800 איש.
התבססות המחבלים הפלסטיניים באזור, שהביאה לחילופי אש תכופים בין המחבלים וצה"ל הביאה בתחילת 1970 לבריחה המונית של תושבים מאזור ערקוב (שכונה בישראל הפתחלנד).
העיתון הביירותי "א-נדאא" העריך כי מתוך 12,000 התושבים בשבעא נמלטו כ-6,000 תושבים.
בספטמבר 1970 העריכו עיתוני לבנון כי שבעא והכפר השכן, כפר שובא, ריקים לחלוטין.
במלחמת לבנון הראשונה ב ביום ראשון, 6 ביוני, קיבלה אוגדה 252 הוראה להשתלט על הפתחלנד עד לקו חצביא–שבעא–כאוכבא.
חטיבה 401 התקדמה בציר ואדי שבעא עד למבואות העיירה.
הכניסה לעיירה לא התאפשרה בגלל הרחובות הצרים בה ועקב התמוטטות הכביש.
עקב כך נאלצו הטנקים לחזור על עקבותיהם.
רק חמישה נגמ"שים, שהורידו את הזיווד שבצידי הנגמ"שים, הצליחו לחצות את הכפר ונעו דרך שְׁוַויַּא ועין קניה לחאצביא, שם חברו לשאר כוחות החטיבה שנעו ממטולה.
לאחר נסיגת ארגוני הטרור הפלסטיניים מדרום לבנון בעקבות השלב הראשון במלחמת לבנון הראשונה חזר אזור הכפר לשקט יחסי.
עם התחזקות נוכחות חזבאללה בדרום לבנון במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20 אירעו מדי פעם עימותים גם באזור שבעא, כמו מבצע חוק וסדר במאי 1988 ואירועים נוספים.
האירוע הבולט ביותר בגזרת העיירה התרחש באוקטובר 2000, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון; חטיפת חיילי צה"ל בהר דב, שהתרחשה על גדר המערכת בקרבת העיירה.
שבע שניות היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, המבוססת על הסרט הרוסי המייג'ור, שנכתב ובוים על ידי יורי ביקוב.
הסדרה נוצרה על ידי וינה סוד (יוצרת סדרת דרמת הפשע, ההריגה) ועלתה לשידור לראשונה ב-23 בפברואר 2018 בנטפליקס.
בעקבות כיכובה בסדרה, רג'ינה קינג זכתה בפרס אמי בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט.
פיטר ג'בלונסקי, שוטר מהגזע הלבן, פוגע לא במכוון ופוצע את ברנטון בטלר, נער אפרו-אמריקאי בן 15 מג'רזי סיטי.
ג'בלונסקי קורא לזירת התאונה לחבריו השוטרים.
הם מניחים שברנטון מת וכתוצאה מכך מפקד הצוות וחבריו מטייחים את התאונה.
בלש ותובעת מנסים לפענח את המקרה כאשר ברקע פורצת מתיחות בין הגזעים של העיר.
קלייר-הופ אשיטי בתור קיי-ג'יי הרפר
בו נאפ בתור פיטר ג'בלונסקי
מייקל מוסלי בתור ג'ו "פיש" רינלדי
דייוויד ליונס בתור מייק דיאנג'לו
ראסל הורנסבי בתור אייזיאה בטלר
ראול קסטיו בתור פליקס אוסוריו
פטריק מורני בתור מני וילקוקס
זאקרי מומו בתור סת' בטלר
מישל וינטימילה בתור מארי ג'בלונסקי
רג'ינה קינג בתור לטריס בטלר
קורי שמפיין בתור קדוס פורטר
נדיה אלכסנדר בתור נדין מקאליסטר
קולי מוסטפא ספיקס בתור מסיאה
ג'רמי דוידסון בתור ג'יימס קונלי
גרטשן מול בתור סם הנסי
סוייר ניהאוס בתור מאגי רינלדי
מספר פרק כותרת אורך פרק תאריך שידור מקורי1פיילוט54 דקות23 בפברואר 2018נער אפרו-אמריקאי נשאר לגסוס לבדו בקור לאחר תאונת פגע וברח, שבה היה מעורב השוטר פיט.
משפחתו של הנער מחפשת את האמת מאחורי המקרה, שכלל טיוח משטרתי, בנוסף לתובעת קיי-ג'יי הרפר, הממונה על התיק.2נשימתו של ברנטון58 דקות23 בפברואר 2018התובעת ובלש הידוע בכינויו פיש משלבים כוחות למרות האישיות המנוגדת שלהם ומתחילים לחקור ביחד את התאונה.
דיאנג'לו, הממונה על פיט, מחפש שעיר לעזאזל שאותו יהיה ניתן להפליל.
מנגד, פיט חושב מהו הדבר הנכון לעשות.3עניינים של חיים ומוות58 דקות23 בפברואר 2018פיט ודיאנג'לו נקלעים למחלוקת ביניהם בנוגע לטיפול במקרה, בזמן שפיש חוקר רמזים.4זה שיבוא62 דקות23 בפברואר 2018פיש מתייחס באופן אגרסיבי לעדה שראתה חלק מן המקרה.
פיט שוקל את עתידו וחושב על ערכיו.5על אלים ואנשים61 דקות23 בפברואר 2018סת' חוזר לעברו המפוקפק ופונה לעזרה מחבר כדי לעזור במצב המשפחתי של אייזיאה ולטריס.
נקודת מפנה חלה במצב של השוטרים, כאשר האשמות מוטחות בפניהם.6עד שזה קורה60 דקות23 בפברואר 2018האופי המנוגד של קיי-ג'יי ופיש מוביל לחוסר שיתוף פעולה ביניהם.
הביקור של פיט במכולת לא מסתיים בשקט, כשלטריס עוקבת אחריו ובוחרת להתעמת איתו.7שטן בקופסה61 דקות23 בפברואר 2018מותו של ברנטון מוביל למתיחות רבה בקהילה, ולטריס מפנה את הכאב אותו חשה למקומות אפלים ותמוהים.
במקביל, קיי-ג'יי אומרת את אשר על ליבה ומתוודה בפני פיש על עברה הבעייתי.8משוחררים בערבות65 דקות23 בפברואר 2018קיי-ג'יי נקלעת לעימות משפטי עם יריבה בעלת ניסיון רב ממנה.
אביו של הנער, אייזיאה, מגלה פרט חדש לגבי בנו ולא יודע איך להתמודד עימו.9עדי התביעה64 דקות23 בפברואר 2018האופי של ברנטון וגידולו בסביבת קשת יום עולים לדיון מטעם ההגנה על מנת להתנער מאחריות.
אייזיאה מפתיע ומספק עדות של הפרט אותו גילה לא מכבר.10ילד עם אופניים80 דקות23 בפברואר 2018ההכרעה וגזר הדין קרובים מתמיד, וקיי-ג'יי ופיש מחפשים בנרות דרך להפיל את ההגנה.
שבעה ירחים הוא אלבום הבכורה של הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי.
האלבום יצא לאור ב-6 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים גאגא בוקינג ו-Mobile1 Music.
האלבום כולל הופעות אורח של ליאור נרקיס, נטע ברזילי, רן דנקר, רמי קלינשטיין, אגם בוחבוט ורון נשר.
על האלבום הכריז סטטיק ב-26 ביוני 2021 באינסטגרם, יחד עם רמזים לשמות שבעת השירים באלבום.
מ-28 ביוני 2021, בכל יום בשבוע בשעה 20:00, מלבד שישי, יצא סינגל מתוך האלבום.
הסינגל הראשון, הנושא את שם האלבום, הוא היחיד אותו מבצעים סטטיק ותבורי בלבד, כשהשאר הם שיתופי פעולה.
אמיר שוורץ מ-ynet העניק לאלבום ביקורת שלילית, ואמר כי הוא "נטול הברקות אמיתיות ומציע פופ נוסחתי שאיננו אלא עוד זרוע עסקית אחת במותג המתרחב" וכי "הפופ הנוסחתי של סטטיק ובן אל מתנהג כמו אפליקציה, אבל לא לכל שימוש מושקע בטכנולוגיה אפשר להצמיד את תג המחיר של ווייז".
גם בן שלו העניק לאלבום ביקורת שלילית, ואמר כי "הרעיון עצמו מוצלח, אבל המימוש המוזיקלי שלו חיוור למדי, רחוק מלהלהיב, ובעיקר לא מצדיק את הקונספט.
התגעגעתם לעונג המתמשך, ההדרגתי, הרב־ממדי, שמעניקים אלבומי פופ טובים?
לא תמצאו אותו ב'שבעה ירחים'".
דודי פטימר ממעריב אונליין כתב כי "זהו לא אלבום מושלם.
יש בו דברים מיותרים, יש בו גם כמה רגעים משעממים, אבל יש בו כמה הברקות ששוות את הסבלנות וההמתנה, מציגות לראווה את הפופ הישראלי בשיא תפארתו וקדמתו המוזיקלית (וגם ההפקתית) ובהקשר זה, השלם עולה על סך חלקיו".
שבעה ימים לנהר הריין היה תרגיל צבאי סודי ביותר שנערך ב-1979 על ידי ברית ורשה בו תרגלו כוחות הגוש המזרחי מתאר לפיו הן, ובפרט חברות ברית ורשה, ינהלו מלחמה גרעינית בת שבעה ימים נגד כוחות הגוש המערבי, ובפרט חברות ברית נאט"ו.
המטרה הסופית הייתה להגיע לחוף האוקיינוס האטלנטי תוך שבועיים מפרוץ המלחמה, למנוע מארצות הברית וקנדה לספק תגבורת ולנצח במלחמה על כיבוש מערב אירופה.
תרחיש אפשרי של מבצע צבאי בסגנון תרגיל "שבעה ימים עד הריין" היה אחד מהתרחישים למלחמת עולם שלישית במהלך המלחמה הקרה.
המסמכים ומרבית המידע על המבצע שוחרר על ידי שר ההגנה הפולני רדוסלב סיקורסקי בעקבות ניצחונה של מפלגת הימין האנטי-רוסית "חוק וצדק" בבחירות שנערכו במדינה ב-2005 יחד עם אלפי מסמכי בנוגע לברית ורשה.
סיקורסקי אמר כי בשחרור המסמכים הוא וממשלתו מנסים למתוח קו מעל העבר הקומוניסטי של פולין ובניסיון ללמד את הציבור הפולני אודות המשטר הישן.
התיקים שפורסמו כללו מסמכים אודות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה שבוצעה בתגובה לאביב של פראג.
המסמכים כללו גם מידע על ההפגנות הפולניות במהלך חורף 1970.
אחד התרחישים היו שכוחות נאט"ו ייאלצו לצאת במתקפה גרעינית על ערי פולין וצ'כוסלובקיה באזור נהר ויסלה וזאת כחלק ממתקפת מנע גרעינית שמטרתה היא למנוע ממפקדי ברית ורשה לשלוח תגבורת לגרמניה המזרחית כדי למנוע פלישה אפשרית של נאט"ו למזרח גרמניה.
ההערכות של הסובייטים היו שכשני מיליון אזרחים פולנים ימותו במלחמה שכזו והכוח הצבאי הפולני יהרס כליל.
כמו כן, תוכננה "מכה שנייה" מצד הסובייטים, כאשר במכה זו הסובייטים יפציצו בעזרת נשק גרעיני את ערי גרמניה המערבית, בלגיה, הולנד, דנמרק וצפון מזרח איטליה.
מפות הקשורות לתוכנית פרסמו תקיפות גרעיניות רבות במדינות ברית נאט"ו, אך אף אחת מהן אינה כוללת תקיפה בצרפת או בממלכה המאוחדת.
ישנן מספר סיבות אפשריות להיעדרותן של תקיפות שכאלה, הסבירה ביותר מהם היא מאחר שצרפת והממלכה המאוחדת הן מדינות שמחזיקות בנשק גרעיני, ושומרות לעצמן את האפשרות להשתמש בנשק שלהם כנקמה בגין התקיפות הגרעיניות שבוצעו נגד מדינותיהן.
סיבה מרכזית נוספת היא שהסובייטים לא רצו שהכוחות שלהם יתפזרו יותר מדי, ולכן העדיפו לעצור בנהר הריין.
הסובייטים תכננו להשתמש בכ-7.5 מגה-טון של נשק גרעיני במהלך העימות הזה.
בסך הכל, הגוש המזרחי תכנן להשתמש ב-189 פצצות אטום, מתוכן 177 שהיו מורכבות על טיל ו-12 פצצות "מסורתיות".
העוצמה נעה מ-5 קילוטון (פצצה חלשה פי 4 מהפצצה שהופלה על הירושימה) ועד 500 קילוטון.
וינה הייתה אמורה להיפגע משתי פצצות במשקל של 500 קילוטון ואילו ויצ'נצה, ורונה, פדובה היו אמורות להיפגע מפצצות בודדות של 500 קילוטון.
שטוטגרט, מינכן ונירנברג במערב גרמניה היו אמורים להיהרס על ידי נשק גרעיני ולאחר מכן להיכבש על ידי הצ'כוסלובקים וההונגרים.
בריסל, בה שכנה מפקדת נאט"ו היא אמורה להימחק לחלוטין, גם אמסטרדם, פרנקפורט, המבורג, שרלרואה ורוטרדם היו אף הן חלק מהרשימה של המטרות הסובייטיות.
בדנמרק המטרות היו רוסקילדה ואסביירג.
על אף שאין לרוסקילדה משמעות צבאית, היא העירה השנייה בגודלה באי שלן והיא העיר הקרובה ביותר לבירה הדנית, קופנהגן (המרחק בין מרכז קופנהגן לבין רוסקילדה הוא 35 קילומטרים), העיר הייתה מטרה בעקבות החשיבות ההיסטורית שלה לדנים והפצצת הייתה אמורה לשבור את המורל של התושבים והצבא הדני.
אסייברג, היא העיר החמישית בגודלה במדינה והיא הייתה מטרה בגלל הנמל הגדול שלה, שהיה יכול לשמש את נאט"ו על מנת לקבל אספקת תגבורת גדולה.
אם הייתה התנגדות דנית לאחר שתי התקיפות הראשוניות, מטרות אחרות היו מופגזות.
מלבד התכנונים לחזית הצפונית, הייתה תוכנית בחזית הדרומית לפיה הסובייטים יגיעו עד הים האדריאטי אשר מפריד בין איטליה למדינות הבלקן.
הממלכה האחרונה: שבעה מלכים צריכים למות הוא סרט דרמה היסטורי בריטי בבימויו של אדוארד בזלגט, שנכתב על ידי מרתה הילייר, ומבוסס על הסיפורים הסקסונים מאת ברנרד קורנוול.
בסרט מככב אלכסנדר דריימון שמשחזר את תפקידו בתור אוטרד מבבנבורג.
הסרט הוקרן לראשונת בשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-14 באפריל 2023. הוא נועד לשמש כסיום לסדרה ולסיפור.
לאחר מותו של המלך אדוארד, פולשים ויורשים יריבים נלחמים על הכתר ואוטרד יוצא עם חבריו למלחמה שוב בזמן שהם מנסים לאחד את אנגליה.
אלכסנדר דריימון - אוטרד מבבנבורג
רוד האלט - קונסטנטין הראשון, מלך סקוטלנד
הארי גילבי - אתלסטאן, מלך אנגליה
קאבן קלרקין - האב פירליג
יואן הורוקס - אלפוורד מווסקס
כותרת הסרט "שבעה מלכים צריכים למות" ויעסוק באירועים לאחר אירועי הסדרה שהתרחשו במשך תקופה של כ-45 שנים בהיסטוריה משנת 866 ואילך, תוך התמקדות בממלכת ווסקס ובפלישות הוויקינגיות המתמשכות לאנגליה.
התסריט של נכתב על ידי מרתה הילייר עם בימוי של אד בזלגט והפקה על ידי מרצ'נט, גארת נים ומאט צ'פלין הסרט הופק על ידי Carnival Films והופץ ברחבי העולם על ידי NBCUniversal International Distribution .
הצילומים העיקריים החלו בבודפשט בתחילת 2022, והסתיימו בסוף מרץ 2022.
הסרט הוקרן לראשונה ב-14 באפריל 2023 על ידי נטפליקס.
"שִׁבְעָה באוקטובר" הוא סינגל של הראפר הישראלי איזי.
השיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 2023. השיר נכתב ויצא בצל ביטויי מלחמת חרבות ברזל במוזיקה.
השיר נכתב והולחן על ידי איזי והופק על ידי יוסי "ג'וזף" כהן.
על כתיבת השיר סיפר איזי:
השיר מספר על מה שקרה בישראל במהלך הימים הראשונים של המלחמה, ועל הדברים שהעם שלנו עבר, ועל כך שנעבור גם את זה.
הוא אומר בשיר שאסור להרים ידיים, אלא להילחם בכל הכוח.
העיצוב הגרפי של הקליפ והעטיפה עוצבו על ידי avoxvision, חברת עיצוב גרפי, שכבר עיצבה לאיזי בעבר כמה קליפים.
על העטיפה ניתן לראות מגן דוד, ששתי צלעות של אחד מהמשולשים שלו הן בצבע אדום, בכדי לדמות את הדם של האזרחים ואנשי כוחות הביטחון.
הצלעות האדומות מרכיבות את המספר 7, המציין את יום ה-7 באוקטובר.
שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק (בהולנדית: Laatste Zeven Maanden van Anne Frank) הוא סרט טלוויזיה תיעודי הולנדי משנת 1988 בבימויו של ווילי לינדוור על שבעת החודשים האחרונים בחייה של אנה פרנק.
לסרט התראיינו שבע נשים שהיו אסירות במקביל לפרנק במחנה המעבר וסטרבורק, ובמחנות הריכוז אושוויץ וברגן-בלזן.
בין המרואיינות ניתן למנות את חנה גוסלר, חברת ילדותה של אן ואסירה עמיתתה בברגן-בלזן, ויני ברנדס-ברילסלייפר, שהייתה אסירה ביחד עם אנה פרנק בכל שלושת המחנות.
לפי ההערכות, שתי הנשים היו מהאחרונים שראו את אנה פרנק בחיים.
גם בלומה אייפרס-עמדין התראיינה לסרט.
הסרט התיעודי זכה בפרס אמי הבינלאומי.
הראיונות הופיעו כספר ב-1992 תחת אותו השם, מאת ווילי לינדוור יוצר הסרט.
ווילי לינדוור רצה לצלם את הסרט בבית אנה פרנק, אך סורב על ידי ההנהלה.
"שבעה שירים באוקטובר" הוא אלבום ופרויקט מוזיקלי, שנוצר בשיתוף פעולה בין תחנות הרדיו גלי צה"ל וגלגלצ, ובתמיכת מפעל הפיס, וכולל שירים וטקסטים שנכתבו על ידי חיילים ואנשי כוחות המילואים שנפלו במלחמת חרבות ברזל.
האלבום יצא לאור ב-7 באוקטובר 2024, במלאת שנה לטבח שבעה באוקטובר, בהוצאת גלי צה"ל, גלגלצ ומשרד הביטחון.
השירים "מה היינו בחיינו", "אולי תִּפָּתַח הדלת", "חיים ששווה לחיות" ו"נגה" יצאו כסינגלים שיווקיים לתחנות הרדיו והשניים האחרונים אף נכנסו לפלייליסט גלגלצ ב-30 באוקטובר.
"אולי תִּפָּתַח הדלת" – ודניאלה גלבוע הכירו בקורס התצפיתניות בשנת 2022. אביב ניגנה בכינור, פסנתר וגיטרה מגיל צעיר; דניאלה שאפה להיות זמרת מפורסמת ולמדה מוזיקה בתיכון.
הקשר ביניהן התחזק בזכות האהבה המשותפת למוזיקה, והן הפכו לחברות קרובות.
עקב שגרת המשמרות הקשוחה, הן היו מתנדבות להישאר ערות לאחר המשמרות ולשיר ולנגן לשאר התצפיתניות.
הן תועדו מבצעות קאברים לשירים של אמנים ישראליים כמו טונה ויסמין מועלם במיגונית במוצב נחל עוז, שם האקוסטיקה הייתה טובה.
אחת המפקדות שלהן, סמ"ר , תמכה במוזיקה, וביחד עם יעל, מפקדת נוספת, ניסו לכתוב יחד שיר.
ים תרמה לשיר את השורה "עוד שיר נכתב על הפסנתר".
השיר המקורי נכתב, הולחן ובוצע על ידי אביב, דניאלה וים, ותועד במיגונית בנחל עוז, בה מאוחר יותר נהרגה אביב באירועי ה-7 באוקטובר וממנה נחטפה דניאלה גלבוע על ידי חמאס.
גלבוע שוחררה ב-25 בינואר 2025 כחלק מעסקת החטופים בין ישראל וחמאס.
השיר "אולי תיפתח הדלת" בוצע על ידי עדן בן זקן, ששמרה על המילים והלחן המקוריים של אביב, ים ודניאלה.
המוזיקה עובדה והופקה על ידי משה בן אברהם ואופק יקותיאל.
"חיים ששווה לחיות" – כתב את המילים: כחמש שנים לפני שנפל בקרב ברצועת עזה.
ב-7 באוקטובר 2023 היה בטיול בתאילנד, וחזר לארץ כדי להתנדב לשירות מילואים, למרות שלא קיבל צו 8, ושירת כחייל פשוט למרות דרגתו כקצין.
ב-1 בנובמבר 2023 נפל בקרב על מוצב פלסטין בצפון רצועת עזה, שכיום נקרא "מוצב יובל" על שמו.
הטקסטים שכתב יובל בהערצה לגיבורים שנפלו במלחמות ישראל קיבלו משמעות מחודשת לאחר נפילתו.
במסגרת הפרויקט, ג'ימבו ג'יי הלחין את מילותיו של יובל בשיתוף פעולה עם אביו, איתי זילבר, שהוא בסיסט מוערך שניגן באלבום "אפר ואבק" של יהודה פוליקר.
איתי זילבר ניגן בשיר והיה שותף מלא לתהליך ההלחנה וההפקה של השיר לזכרו של בנו.
"מה היינו בחיינו" – החזיקה מחברת מלאה בשירים מקוריים שכתבה מגיל קטן, שכללו תובנות על העתיד שלה ושירי לב שבור.
היא נהגה להקליט חלק מהטקסטים בקולה באמצעות הטלפון הנייד.
היא שירתה כמשקית ת"ש ונהרגה ב-7 באוקטובר במוצב יפתח הסמוך לזיקים בעת ששמרה בש"ג.
רגעיה האחרונים הוקדשו לתפעול המצב בשטח עם לוחמים נוספים ולהזהרת הנוכחים בבסיס מפני הגעת מחבלים, ובכך הצילה את חייהם.
במסגרת הפרויקט חברו עדן גולן ועילי בוטנר כדי להנציח את נעמה דרך מילותיה בשיר "מה היינו בחיינו".
"נגה" – , בן 21 מירושלים, שירת בגדוד 101 של צנחנים בתור קמב"צ.
הייתה לו "שריטה" של כתיבת טקסטים מקוריים.
דיבר ערבית שוטפת מגיל 16, מתוך רצון לקריירה ביטחונית, ואף ניהל שיחות עם ערבים מקומיים.
היה בזוגיות של שלוש שנים עם בת זוגו, נגה.
שחר נהרג ב-18 בנובמבר 2023 לאחר שנכנס לטהר מבנה בעזה, תוך ידיעה שייתכן ויש בו מחבלים חיים.
שחר הקליט שירים וכתב מסרים אישיים, אותם שלח לחבריו ולמשפחתו לפני מותו.
השיר "נגה" כולל קטעים מקוריים שכתב ושירים שהוקלטו על ידו.
"חלומות שנמחקים" – ב-7 באוקטובר הבטיח רב-סרן לארוסו עומר אוחנה לכתוב את נדרי החתונה.
שגיא היה קצין ביחידת הלוט"ר שיצא לפקד על צוות בלחימה במחבלים ולהציל אזרחים בקיבוץ בארי.
במהלך הקרב בקיבוץ בארי, ב-8 באוקטובר 2023, נהרג שגיא בזמן שחילץ את גופתו של סגן אלוף אלי גינסברג, מפקד יחידת הלוט"ר.
באמצע הקרב, שגיא מצא רגע לכתוב את נדרי החתונה.
נדרי החתונה ששגיא כתב התגלו לאחר מותו, והפכו לשיר על ידי עברי לידר, שגם שר בלווית שגיא את השיר "זכיתי לאהוב" שהיה אמור להיות שיר החופה של הזוג.
"בין העננים" – הייתה תושבת קריית נטפים, צלמת בנפשה, ובנוסף לצילום ולציור, כתבה גם שירים, אמרות ומילים.
עדי שאפה להיות צלמת צבאית אך לא התקבלה לתפקיד.
עם זאת, היא הצטיינה בתפקיד אחר בצבא - סמלת מבצעים.
בבוקר 7 באוקטובר, אביה של עדי נקרא למילואים והיא לא.
עדי התעקשה להשיג צו 8 והצליחה.
ב-9 באוקטובר אביה הסיע אותה לטרמפ למילואים במודיעין, ומשם המשיכה לשדרות.
במהלך הנסיעה רקטה פגעה ליד הרכב ורסיס פגע בראשה של עדי, והרג אותה.
עדי השאירה אחריה מחברות ותיקיות סודיות במחשב עם שירים וכתבים רבים, שנמצאו לאחר מותה.
השיר "בין העננים", שהפך לשיר לזכרה כחלק מהפרויקט בוצע על ידי שרית חדד.
השיר מבטא את רצונה של עדי שאם תלך לעולמה לפני הזמן, משפחתה וחבריה יחגגו את החיים, יקומו עם חיוך בכל בוקר ויעריכו כל רגע קטן.
"עד בלי די" – אהב מוזיקה, עסק בה, וכתב שירים.
הוא נהרג ב-31 באוקטובר 2023, שלושה ימים אחרי כניסת הכוחות הקרקעיים לעזה, ושבועות ספורים אחרי יום הולדתו ה-21. בזמן הלחימה בעזה, מטען מגנטי שהוצמד לטנק בו היה פגע בטנק והרג את אסיף יחד עם חבריו.
אסיף השאיר מאחוריו מחברות רבות עם שירים וטקסטים שנמצאו בטלפון וביומניו לאחר מותו.
"פתאום הגיע סתיו" – מהיישוב רקפת שבמשגב היה סמ"פ בשריון.
כינויו של יהל היה "יהלי", כפי שקראו לו חבריו.
היה אוהב מוזיקה, כתב, הלחין, ניגן ושר.
יחד עם עמרי וים, חבריו מהתיכון, הקים את להקת "רעש לבן".
הלהקה הקליטה אלבום עם שירים, כולל השיר "נפילתי" שהושמע ברדיו.
"פתאום הגיע סתיו" הוא השיר הראשון של הלהקה שיוצא לאחר נפילתו של יהל.
אהוד בנאי הצטרף לשיר וללהקה, והשמיע את שיריהם בתוכנית הרדיו "זה המקום" בגל"צ.
יהל נפל בקרב ברצועת עזה ב-4 בדצמבר 2023, בגיל 24.
בבודהיזם, שבעת גורמי ההתעוררות או שבעת גורמי ההארה (פאלי: satta bojjhaṅgā או satta sambojjhaṅgā; סנסקריט: sapta bodhyanga) הם:
מיידפולנס ("סאטי", פאלי "sati", סנסקריט "smṛti").
לשמור על מודעות למציאות, בפרט לתורות הדהרמה.
חקר טבע המציאות ("דהמה-ויקאיה", פאלי "dhamma vicaya", סנסקריט "dharmapravicaya").
אנרגיה ("ויריה", פאלי "vīrya", סנסקריט "vīrya") גם נחישות, מאמץ.
התלהבות, חיוּת, מלאות ההוויה והנאה ("פיטי", פאלי "pīti", סנסקריט "prīti").
הרפיה או שלווה ("פסאדהי", פאלי "passaddhi", סנסקריט "prashrabdhi") של הגוף והנפש כאחד.
ריכוז ("סמאדהי") מצב נפשי רגוע וממוקד, או הכולל את הבאת הנטיות הקבורות והתהוות המנטליות (סנקהארות) למודעות.
יישוב הדעת או שלוות נפש ("אופקהה", פאלי "upekkhā", סנסקריט "upekshā").
לקבל את המציאות כפי שהיא (yathā-bhuta) ללא חמדנות או סלידה.
הערכה זו של שבעת גורמי ההתעוררות היא אחת מ"שבע הקבוצות" של "מצבים הקשורים להתעוררות" (bodhipakkhiyādhammā).
המילה הפאלית "bojjhanga" היא מילה מורכבת מ-"bodhi" ("התעוררות", "הארה") ו-anga ("גורם").
שבעת המינים, או "פירות שנשתבחה בהם ארץ ישראל", הם שבעה מיני גידולים המוזכרים בפסוק בספר דברים המתאר את פוריותה של ארץ ישראל: .
מתוך פסוק זה נתקבעה קבוצה טקסית של שבעה צמחי מאכל: חיטה, שעורה, גפן, תאנה, רימון, זית, ותמר, שהתפרש ככוונת המילה "דבש" כיוון שמפרי התמר הפיקו דבש תמרים.
המסורת היהודית מייחסת חשיבות מיוחדת לשבעת המינים, וההלכה מחייבת יחס מיוחד כלפיהם.
חז"ל קבעו כי מצוות הביכורים מתקיימת בשבעת המינים בלבד, וכיום נאמרת על אכילתם ברכת נהנין מיוחדת.
בנוסף, הם משמשים למנהגים שונים כמו נוי סוכה ואכילת פירות הארץ בסדר ט"ו בשבט.
חוקר המקרא אביתר כהן שיער שכל אחד משבעת המינים קשור בעונת השנה החקלאית המתאימה לעונות הרשומות בלוח גזר.
לארבעה מתוך שבעת המינים שמות ייחודיים לתיאור איסוף היבול שלהם: בציר לקטיף ענבים; ארייה לקטיף תאנים; מסיק לקטיף זיתים; גדיד לקטיף תמרים.
חיטה - ממשפחת הדגניים ואחד ממיני המזון החשובים בעולם.
בארץ ישראל נתגלתה אם החיטה על ידי החוקר אהרון אהרונסון, וכך הוכח שמאז ימי קדם הייתה החיטה מין מרכזי בכלכלת הארץ.
שעורה - אף היא ממשפחת הדגניים.
נחשבת אחות לחיטה מבחינה תזונתית, אך השימוש בה היה יותר עבור בעלי חיים מאשר עבור האדם.
אולם בשנות בצורת הייתה למקור מזון עיקרי במקום החיטה.
גפן - אחד הפירות המפורסמים בעולם.
לפירותיו שימוש כפול - לאכילה ולהפקת יין - המשקה האלכוהולי מבין העתיקים בעולם.
על היין נתקנה ברכה מיוחדת - בורא פרי הגפן.
כמו כן, הפיקו מהגפן דבש ענבים.
תאנה - פרי עסיסי הגדל בר.
עדויות ארכאולוגיות מאשרות כי התאנה פרחה בארץ ישראל כבר לפני כ-5,000 שנה.
התאנה הייתה נאכלת טרייה ומשומרת, כתאנים בודדות מיובשות ("גרוגרת") או כעיגול ענק של תאנים דחוסות ומיובשות ("דבלות").
רימון - פרי מזין ובעל חשיבות במסורת היהודית.
אף הרימון ידוע כפרי נפוץ במזרח התיכון מזה אלפי שנים.
נעשה בו שימוש אף כפרי יבש.
זית - פרי חשוב ביותר.
עיקר חשיבותו הייתה ועודנה בהפקת שמן הזית העשיר בתכונותיו הבריאות והמזינות.
הזית היה המקור הכמעט יחיד לשמן בעת העתיקה, ואף לגביו קיימות עדויות על נוכחותו בלבנט במשך אלפי שנים.
הזית מאריך ימים ביותר, ועד היום קיימים בארץ עצי זית בני מאות רבות של שנים.
תמר - עץ התמר ופריו סיפקו פירות טעימים, הניתנים לשימור ארוך ("כותבת"), וחומרי גלם לבנייה שהופקו מגזע התמר ומענפיו.
סיבי התמר החזקים שימשו לשזירת חבלים, ועליו שימשו לקליעת נצרים, סלים, מחצלות וכלים שימושיים נוספים.
התמר אינו מוזכר בשמו המפורש, אולם על פי הפרשנות במילה "דבש" מכוון המקרא לתמר, ממנו עשו את הסילאן, הוא סוג הדבש, שהיה בשימוש בעת ההיא.
המשותף למינים אלו הוא היותם ניתנים לשמירה לפרקי זמן ארוכים.
משום כך ניתן להסתמך עליהם כמקור קבוע של מזון בחודשים שאין בהם תוצרת חקלאית טרייה.
מינים אלו מבשילים לאורך השנה, החל מהבשלת החיטה באביב ועד הבשלת הזית והתמר בראשית הסתיו.
סדר הופעתם בפסוק הוא הפוך מסדר הבשלתם.
התנ"ך ממשיל במקומות שונים את עם ישראל לרבים מהמינים הללו:
חיטה - עם ישראל נמשל לחיטה .
והסבירו חז"ל: "והלא ערימות של אצטרובלין ושל פלפלין יפות מהן, ולמה נמשלו לחיטין.
אלא יכול אדם לחיות בלא פלפלין ובלא אצטרובלין, ואי אפשר לעולם לחיות בלא חטים.
וכשם שאי אפשר לעולם בלא חטין, כך אי אפשר לעולם בלא ישראל".
שעורה- השעורה הייתה צמח מרכזי במגילת רות וזאת משום שהייתה זאת שנת בצורת וקצרו בה רק שעורים.
וכן לכרם, במשל הכרם הידוע בישעיהו - .
והסבירו חז"ל: "התאנה חנטה פגיה אלו הצדיקים והישרים".
שלמה המלך אף המשיל את התורה לתאנה - .
חז"ל שואלים מדוע נמשלה התורה לתאנה ומבארים זאת באופנים שונים ביניהם: "מה עץ התאנה כל זמן שאדם מחפש בו מוצא בו תאנים, אף דברי תורה כל זמן שאדם הוגה בהם מוצא בהם טעם".
"שרוב האילנות; הזית, הגפן, התמרה נלקטים כאחת והתאנה נלקטת מעט מעט.
כך התורה, היום לומד מעט ולמחר הרבה, לפי שאינה מתלמדת לא בשנה ולא בשנתים".
"כל הפירות יש בהם פסולת, תמרים יש בהם גרעינים, ענבים יש בהם חרצנים, רמונים יש בהם קליפין, אבל תאנה כולה יפה לאכול.
כך דברי תורה אין בהם פסולת".
חז"ל פירשו את הפסוק על הריקנים שבעם ישראל, כלומר על האנשים הפשוטים ביותר, שאפילו הם מלאים מצוות כגרגרי הרימון.
- אלא כל המשקין מתערבים זה בזה והשמן אינו מתערב אלא עומד, כך ישראל אינם מתערבים עם אומות העולם".
שבעת המינים שימשו גם סמלים לפריון ולשפע: "אשתך כגפן פוריה", "בניך כשתילי זיתים", "צדיק כתמר יפרח" ועוד.
אין ספק שאזכורם השכיח של 'שבעת המינים' במקרא כגידולים חקלאיים מעיד על מרכזיותם כגידולי יסוד בכלכלת הארץ ומשקף את חשיבותם בסל המזונות המקראי.
דומה שסדרם בפסוקים אינו מקרי: הם נזכרו על פי סדר חשיבותם וסדר הבשלתם.
מבין הדגניים: ה'חיטה' היא הראשונה בחשיבותה ואחריה ה'שעורה'.
מבין עצי הפרי הבכורה הייתה ל'גפן' ולמוצריה, לאחר מכן ה'זית', ה'תאנה' וה'רימון'.
אלו הם גם הגידולים שבויתו לראשונה על ידי האדם.
גידולים אלה מתאפיינים בתוצרי מזון בעלי חיי מדף ארוכים.
ההלכה קובעת כי את מצוות הביכורים אין לקיים אלא בפירות שבעת המינים.
חז"ל למדו זאת מהפסוק: ולקחת מראשית כל פרי האדמה.
מ"ם זו באה למעט, שרק חלקם של הפירות ראויים למצוות הביכורים, ולא כולם.
הפירות הראויים הם איפוא שבעת המינים בלבד.
שימוש רב נעשה בעץ התמר בחג הסוכות; ענפי התמר הסגורים - הלולבים משמשים למצוות נטילת ארבעת המינים.
הענפים הפתוחים והרחבים משמשים לסיכוך הסוכה.
כאשר שבו ישראל מגלות בבל, קרא להם נחמיה לקיים את מצוות הסוכה: .
נהגו רבים לתלות את פירות שבעת המינים בסוכה.
ובשל"ה כתוב "ראוי ליפות הסוכה בקרמינין וסדינין ולתלות בה פירות חשובים, וכל המרבה הרי זה משובח".
מתקופת האר"י, השתרש כמעט בכל תפוצות ישראל המנהג לאכול בט"ו בשבט מפירות שבעת המינים שנתברכה בהם ארץ ישראל, זאת כסמל ליום הנקרא בלשון חז"ל "ראש השנה לאילן".
בבתי ספר וגני הילדים במגזרים השונים, מהווה הוראת נושא שבעת המינים, חלק מהמערך הלימודי העוסק בענייני ט"ו בשבט.
ברכות הנהנין על שבעת המינים
פירות שבעת המינים נחשבים לחשובים יותר מפירות אחרים.
מכיוון שכך, חלק ניכר מברכות הנהנין על המזון כפופות לחשיבותם וקדימותם של פירות שבעת המינים.
סימן לברכות וסדר קדימותן ניתן באמצעות ראשי התיבות המג"ע א"ש.
- המוציא ומזונות - ברכות המוציא לחם מן הארץ ובורא מיני מזונות, הנאמרות על מיני מאפה העשויים מחמשת מיני הדגן - חיטה ובני משפחתה הכוסמין והשיפון, ושעורה ובת משפחתה שיבולת השועל.
כאשר מונחים על השולחן מיני מאפה, יש לברך על מין המאפה ורק לאחר מכן על הפירות האחרים.
אם מין המאפה הוא לחם, חלה, לחמנייה או פיתה, יש לברך ברכת המוציא ורק לאחר מכן על הפירות.
כאשר הפירות הם חלק מהסעודה, אין צורך לברך עליהם כלל, שכן ברכת המוציא מתייחסת לכל הסעודה ולא לפת בלבד ופוטרת את כל שאר המאכלים והמשקאות מחובת הברכה.
אך אם הפירות אינם חלק מן הסעודה, יש לברך עליהם לאחר ברכת המוציא.
יוצא דופן הוא היין, שברכת המוציא אינה פוטרת מלברך עליו את ברכת בורא פרי הגפן, עקב היותו המובחר שבמשקאות.
אם מין המאפה הוא עוגה, עוגייה, כעכים, מציות, חטיפים מלוחים ודומיהם, יש לברך עליהם ברכת בורא מיני מזונות לפני שמברכים על הפירות את ברכתם הראויה.
זאת משום שהם המובחרים ביותר מבין שבעת המינים.
גפן - ברכת בורא פרי הגפן - היא הברכה השלישית בחשיבותה, לאחר ברכות המוציא ומזונות.
היא נתייחדה ליין, עקב היותו משקה מובחר ומשבעת המינים.
כאשר על השולחן משקאות שונים, יש לברך תחילה בורא פרי הגפן, וברכה זו פוטרת את הברכה על שאר המשקים.
אולם, כאמור, ברכת בורא מיני מזונות קודמת לברכת בורא פרי הגפן.
לכללים המפורטים לעיל ישנו יוצא דופן מפורסם: כאשר עורכים קידוש בשבת, מברכים קודם על היין את ברכתו ורק לאחר מכן על הלחם או החלה.
מטעם זה, בין השאר, נהוג לכסות את החלה בשעת הקידוש, שלא תתבייש, כביכול, מהשינוי שנעשה בסדר הברכות הרגיל בו איחרו את ברכתה לברכה על היין.
עץ - ברכת בורא פרי העץ - הנאמרת על פירות האילן.
גם לגביה קיימים דיני קדימה מיוחדים: כאשר פירות שבעת המינים מונחים על השולחן ביחד עם פירות אחרים במטרה לאוכלם, יש לברך את ברכת בורא פרי העץ עליהם ובכך לפטור את הפירות האחרים.
כאשר מונחים כמה פירות מהשבעה, יש לברך על המין הראשון ברשימה הבאה (ובכך לפטור את האחרים מחובת הברכה): זית, תמר, גפן, תאנה, רימון.
סדר זה נקבע לפי קרבתם של שמות הפירות למילה "ארץ" בפסוק "ארץ חיטה ושעורה וגפן ותאנה ורימון, ארץ זית שמן ודבש".
רק לאחר מכן מגיעות הברכות על מאכלים שאינם משבעת המינים:
אדמה - ברכת בורא פרי האדמה, הנאמרת על ירקות ופירות חד-שנתיים כבננה.
ושהכל - ברכת שהכל נהיה בדברו, הנאמרת על מוצרי מזון שאינם מן הצומח או שצורתם הטבעית כצומח שונתה ללא הכר.
גם לגבי ברכה אחרונה יש התייחסות מיוחדת לשבעת המינים.
כאשר על לחם מברכים 4 ברכות של ברכת המזון, על שבעת המינים מברכים ברכה אחת מעין שלוש שמזכירה את עיקר ענייני ברכת המזון, על כל שאר הפירות מברכים את הברכה הפשוטה יותר בורא נפשות.
ההלכה מבדילה בין שבעת המינים שגדלו בארץ ישראל לבין אלו שגדלו מחוצה לה.
כאשר הפירות הם משבעת המינים תוצרת הארץ נוסח הברכה הוא "על הארץ ועל פירותיה".
כאשר הם מחוץ לארץ ישראל הנוסח הוא "על הארץ ועל הפירות".
על יין תוצרת הארץ הניסוח הוא "על הארץ ועל פרי גפנה", ואילו על יין חו"ל "על הארץ ועל פרי הגפן".
שבעת המינים מיוצגים כמוטיב קישוטי במקומות שונים.
פסיפסים של בתי כנסת רבים שנחשפו, כוללים ציור של שבעת המינים או חלקם.
בבית הכנסת הקדום בבית אלפא כלל הפסיפס את שבעת המינים, ובבית הכנסת בכפר נחום הם נחקקו על אפריזים קישוטיים.
מאז ועד היום משמשים שבעת המינים מרכיב בולט בוויטראז'ים וביצירות אמנות אחרות.
לעיתים כלל השימוש במינים כמוטיב קישוטי מין אחד בלבד.
על מטבעות ישראליים רבים מתקופות שונות הוטבעו שיבולי חיטה, ענפי זית וגפן, רימונים, ענבים ותמרים, עצי דקל וקרני שפע עם שבעת המינים.
סמל מדינת ישראל כולל ענפי זית לצד המנורה.
יהודים רבים משתמשים בכרזות מאוירות או מצולמות של שבעת המינים לקישוט סוכתם בחג הסוכות, אחרים נוהגים לתלות פרי משבעת המינים בסוכתם.
בשנות האלפיים, מיוצרים פירות נוי סינתטיים דמויי שבעת המינים לקישוט הסוכות.
בשנת 1926 נקבע סמל מכון וולקני לפי ציורו של אהרון הלוי (1887 - 1957) שבו מצוירים שבעת המינים.
בנצרות, שבעת החטאים הם החטאים החמורים ביותר שאדם יכול לעשות, ושהעונש עליהם הוא מות הנפש.
צורתם המודרנית נקבעה על ידי תומאס אקווינס במאה ה-13.
על מנת שיהיה קל לזכור את החטאים, הכנסייה הקתולית איגדה את האות הראשונה של כל אחד מהחטאים שדינם מיתה למילה SALIGIA.
רשימה זו גובשה לאחר הסרת יהירות ויאוש.
שבעת החטאים התפתחו במהלך ההגות הנוצרית.
היו תקופות שציינו בהן שמונה חטאים, אולם ברוב התקופות היו רק שבעה.
אווגריוס פונטיקוס , בספרו "Praktikos", מנה שמונה חטאים.
בנוסף על שבעת החטאים המקובלים היום, הוא דיבר על
ייאוש, ביוונית: Λύπη, ליפ, בלטינית: Tristitia
יהירות, ביוונית Κενοδοξία, קנודוקסיה, בלטינית: Vanagloria
היו כאלו שהוסיפו גם את החטא פזרנות.
ישנה סברה כי מקור שבעת החטאים הוא מתוך .
אך מכיוון שאין עוד אזכורים לשבעת החטאים בתנ"ך, התפתחו התיאורים וההגדרות לכל אחד משבעת החטאים במהלך ההיסטוריה.
האפוס "הקומדיה האלוהית", מאת דנטה אליגיירי, נחשבת למקור הטוב ביותר לתיאור והגדרת שבעת החטאים מאז הרנסאנס.
בשנת 1589, "חוקר השדים" פיטר בינספלד קישר את כל אחד מהחטאים עם שד, שלדעתו מפתה אנשים לבצע את החטא הזה.
בנצרות הקתולית יש שבע מעלות טובות, כל אחת מהן מקבילה לכל אחד משבעת החטאים:
טהרה (ובתוליות), מול חטא תאוות הבשרים.
איפוק (וסגפנות), מול חטא הגרגרנות.
צדקה (ונתינה), מול חטא החמדנות.
חריצות (ושקידה), מול חטא העצלות.
סלחנות (ושלווה), מול חטא הקנאה.
אדיבות (והערצה), מול חטא הכעס.
ענווה (וכניעות), מול חטא הגאווה.
יש הטוענים כי ה שבספר משלי הם המקור לשבעת החטאים.
בפסוקים אלה מופיע רק חטא הגאווה ("עיניים רמות") במפורש.
"ידים, שפכות דם-נקי" עשוי להתקשר לחטא הזעם, אך קיימת אפשרות כי רצח של אדם חף מפשע הוא אחד מ"שבע תועבות" מעצם היותו ולא בהכרח דוגמה לחטא הזעם.
הגר"א בביאוריו מתייחס ל'שבעה ראשי עבירות': "התאוה, והקנאה, והגאוה שהוא הכבוד, והכילות שהוא עין הרע, והזנות שהוא יצר הרע, ושנאת הבריות, והבטלה".
באופן בולט הגר"א לא מתייחס לחטא הכעס, ולעומת זאת, 'שנאת הבריות' איננה נספרת ברשימה הנוצרית.
בסרט "שאזאם" הגיבור נלחם כנגד נבל שמביא לכדור הארץ שבע מפלצות, כנגד שבעת החטאים, ההורגות כל מי שחטא בחטא.
בסרט "שבעה חטאים", חוקרים בלשי משטרה סדרה של מעשי רצח של אנשים שחטאו באותם חטאים.
בסדרת האנימה "שבעת חטאי המוות", שבעת חטאי המוות הם קבוצה, הבנויה ממפלצות, שדים ובני אדם.
שבעת חטאי המוות הם הדמויות הראשיות בסדרה אשר מצילות את בריטניה מאיומים חדשים בכל פעם.
בסדרת האנימה "אלכימאי המתכת" שבעת חטאי המוות הם קבוצה של מפלצות עם אישיות וכוחות המתאימים לכל אחד מהחטאים.
בסדרת האנימה Re:Zero יש שבע מכשפות שכל אחת מהן מייצגות חטא אחר.
לאחר מות המכשפות יש אנשים שיכולים להשתמש בכוח שלהן.
בסדרה "מכושפות" מוזכרים החטאים באחד הפרקים, כחטאים קטלניים הנמצאים בתוך קופסה, שברגע שפוגעים בך הם הורגים אותך לאט.
ואף אדם אינו חסין מפניהם.
בסדרות "הלווה בוס" ו"מלון הזבין" מופיעים שבעת החטאים כטבעות הגיהנום בהן שולטים השדים התואמים לכל טבעת.
השדים והחטא שמקושר להם קובעים את אופי הטבעות.
שבעת הכפרים הוא כינוי לשבעה כפרים מתואליים (שיעיים) בגליל העליון המרכזי והמזרחי שננטשו ונכבשו במהלך מלחמת העצמאות ויושביהם ברחו ללבנון.
שבעת הכפרים הם (ממזרח למערב) אבל אל-קמח, הונין, נבי יושע, אל-מאלכיה, קדס, צאלחה, ותרביח'א.
רובם חרבו, ובמקומם הוקמו יישובים ישראליים.
למרות שהכפרים נמצאים מדרום לגבול הבינלאומי בין ישראל ללבנון דורשים גורמים שונים, ובראשם חזבאללה, להחיל עליהם ריבונות לבנונית על סמך הסכמות אנגלו-צרפתיות לפני המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה וכן על סמך הגבול הלא-רשמי בין שטחי המנדט הבריטי לשטחי המנדט הצרפתי, עד שנת 1923.
הנוכחות המתואליית־שיעית באזור ג'בל עאמל שבדרום הלבנון קיימת מהמאה ה־12.
בהסכם סייקס–פיקו ב־1916 הסכימו ביניהן האימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית על חלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בהסכם שורטטו קווי גבול כלליים בין אזורי שליטה והשפעה בריטיים וצרפתיים עתידיים, כאשר צרפת זוכה באזור הלבנון בו הייתה מעורבת מאמצע המאה התשע־עשרה והשטח שמדרום ניתן לבריטניה.
בדצמבר 1920 הגיעו בריטניה וצרפת להסכמה על קו הגבול בין המנדט הבריטי למנדט הצרפתי בסוריה ולבנון.
על פי הקו ששורטט נכללו שבעת הכפרים השיעיים, כמו גם כפרים נוצריים וסוניים נוספים, בשטח המנדט הצרפתי בלבנון ותושביו נחשבו לבנונים.
במפקד האוכלוסין שהתקיים בלבנון ב-1921, נמנו תושבי שבעת הכפרים, לצד תושבי יישובים אחרים באזור, ואף קיבלו אזרחות לבנונית.
עם סיום פרויקט סימון הגבולות ב־1926 הוכללו הכפרים בשטח המנדט ותושביהם איבדו את אזרחותם הלבנונית וקיבלו אזרחות מנדטורית.
ההסכם קיבל את אישורו של חבר הלאומים ב-1934.
במסגרת מפקד האוכלוסין של המנדט ב־1931 נמנו בכפרים 4,100 שיעים.
במהלך מלחמת העצמאות נעשה ניסיון להגיע להסכם בין השיעים המקומיים ליישוב היהודי במסגרתו יישארו הכפרים במקומם, אך לאחר התנגשות בין כוח ישראלי ללבנוני בספטמבר 1948 ליד כפר הונין פוצצו מספר מבנים בכפר ומרבית תושביו ברחו.
בתום המלחמה וקביעת הסכם שביתת הנשק בין ישראל ללבנון נותרו הכפרים בשטח ישראל בעוד תושביהם היו לחלק מהפליטים הפלסטינים.
ב־1984 העלה אמל לראשונה את הדרישה כי תוענק אזרחות לבנונית באופן גורף לפלסטינים־שיעים.
בשנה זו הקימו תושבי הכפרים את ועד שבעת הכפרים (לג'נת אל־קרא אל־סבע).
חזבאללה, כארגון טרור שיעי, אימץ את תושבי שבעת הכפרים השיעיים וזיכה אותם במעמד מיוחד.
כחלק ממהלך זה הועבר בפרלמנט הלבנוני בשנת 1994 חוק המעניק אזרחות לבנונית מלאה לתושבי שבעת הכפרים, בניגוד לאחרים – המוגדרים פליטים פלסטינים שברובם לא זכו לאזרחות לבנונית ועל כן מוטלות עליהם הגבלות במסחר בנדל"ן ובתחומי עיסוק.
סוגיית שבעת הכפרים הוזכרה בנאומי מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ובתדירות גבוהה יותר מאז נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 כעילה להמשך המאבק המזוין כנגד ישראל.
החל משנת 2023 גם סוגיית הקפת חלקו הצפוני, הלבנוני על פי 'הקו הכחול', של הכפר ע'ג'ר בגדר על ידי ישראל הצטרפה לסוגיית הכפרים והחוות, לאחר שהוסר המחסום שהיה במרכז הכפר, ובכך למעשה סופח לישראל באופן מלא.
שבעת המופלאים הוא מערבון משנת 1960 בבימויו של ג'ון סטורגס ובכיכובו של יול ברינר.
הסרט הוא למעשה גרסה אמריקאית לשבעת הסמוראים בבימויו של אקירה קורוסאווה (1954).
בתקופה שבה נוצר הסרט המערבונים האמריקאים שעסקו בכיבוש הדרום מיצו את עצמם, ובמערבון זה, שעלילתו פשוטה מאוד, בחר הבמאי להתמקד בדמויות, בניגודי האופי ובתלכיד הניגודים לגיבוש כללי כשהם משלימים האחד את מגרעות השני.
רכושם ויבולם של תושבי כפר חקלאים במקסיקו נבזז שוב ושוב על ידי חבורת פורעי חוק בהנהגתו של קלוורה (אלי וולך).
תושבי הכפר פונים לאקדוחן אמריקאי - כריס אדמס (יול ברינר) - שנרתם לעזרתם ומגייס לצידו שישה אקדוחנים נוספים: וין טאנר (סטיב מקווין), צ'יקו (הורסט בוכהולץ), ברנרדו או'ריילי (צ'ארלס ברונסון), לי (רוברט ווהן), הארי לאק () ובריט (ג'יימס קובורן).
שם השחקן/ית אודות הדמות יול ברינר כריס אדמס אקדוחן מוצא קייג'וני.
סטיב מקווין וין טאנר נווד.
הורסט בוכהולץ צ'יקו אקדוחן צעיר וחמום-מוח.
צ'ארלס ברונסון ברנרדו או'ריילי רוברט ווהן לי הארי לאק ג'יימס קובורן בריט אשף סכינים.
הבמאי אנטואן פוקואה אחראי על הפקת רימייק באותו השם בכיכובם של דנזל וושינגטון, כריס פראט, אית'ן הוק, וינסנט ד'אונופריו, לי ביונג-הון, לוק גריימס, וגנר מורה, היילי בנט, מאט בומר ופיטר סארסגארד.
צילומי הסרט החלו ב-18 במאי 2015 בצפון באטון רוז' שבלואיזיאנה, כאשר אתרי צילום נוספים כוללים גם את סנט פרנציסוויל וזכארי שבמדינת לואיזיאנה.
הסרט ייצא לאקרנים ב-23 בספטמבר 2016 בהפצת סרטי קולומביה ובהפקת מטרו גולדווין מאייר.
פיתוח הסרט החל עוד בשנת 2012 כאשר היילי בנט לוהקה לתפקיד אישה שהתאלמנה לאחר שבעלה נרצח והיא שוכרת שבעה ציידי ראשים כדי לנקום את מות בעלה.
שבעת הימים הוא ביטוי שקיים מימי קדם, ומהווה שם כללי לציון הימים והאוקיינוסים בעולם.
כאשר נאמר על אדם כי "הפליג על שבעת הימים" מתכוונים לומר כי הוא הפליג בכל העולם.
לביטוי יש גם משמעות של יכולת ניווט ימי מעולה.
פליניוס הזקן, סופר ומפקד בכיר בצי הרומי, קרא בספרו "תולדות הטבע" ללגונות באזור ונציה של היום בכינוי "שבעת הימים" .
השימוש במספר שבע נובע כנראה מהיותו מספר טיפולוגי.
בתקופות שונות, השתמשו במושג "שבעת הימים" על מנת לתאר את הימים הגדולים בעולם, אך לא הייתה הסכמה לגבי זהותם.
עם זאת, נהוג היה לבחור אותם מתוך רשימת גופי המים הבאה:
בתקופה המודרנית החלו להשתמש בביטוי "שבעת הימים" על מנת לתאר את האוקיינוסים על פני כדור הארץ.
לדוגמה, חיים נחמן ביאליק השתמש בביטוי בפתח שיר העלילה שלו "אלוף בצלות ואלוף שום" במובן של "כל הימים":
שבעת הסמוראים (Shichinin no samurai) הוא סרט דרמת פעולה הרפתקאות סמוראים יפני משנת 1954 בבימוי ועריכתו של אקירה קורוסאווה, שהיה גם שותף לכתיבת התסריט.
הוא מספר את סיפורו של כפר שאיכריו שוכרים שבעה סמוראים חסרי אדון (רונין) על מנת להילחם בשודדים שישובו לאחר הקציר לגזול מהם את תנובת השדה.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר בשחור-לבן ולעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
שבעת הסמוראים יצא לאקרנים ב-26 באפריל ,1954 וגרף אחריו רף הכנסות של כיותר מ-2 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של רק 1 מיליון דולר.
ביפן, הסרט הרוויח 268 מיליון ין לעומת תקציב הפקה של 125 מיליון ין.
הסרט נחשב עד היום לאחד הסרטים הטובים שנעשו אי פעם, והוא אחד הסרטים היפניים שקנו את פרסומם במערב למשך תקופה ארוכה.
הסרט מדורג דרך קבע ברשימת 250 הסרטים הטובים ביותר של ה-IMDb.
הוא נבחר בשנים 1982 ו-1992 ברשימת כתב העת Sight & Sound's כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים ונשאר בחירתם של הבמאים במשאל ברשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר של המגזין בשנת 2002, בנוסף, הסרט נחשב לסרט האקשן המודרני הראשון מסוגו.
בתחילת הסרט, מוצג כפר של איכרים יפנים הנתון תחת התקפה של כנופיה בת ארבעים שודדים.
נואשים לשחרר עצמם מעול האיום, הם מקיימים ביניהם פגישה על מנת להיוועץ ולהגיע לפתרון.
כפרי צעיר בשם ריקיצ'י מציע שהם ישיבו מלחמה שערה.
בהמולה שהשתררה הם הולכים לזקן הכפר לטקס עיצה, הלה אומר להם להילחם ולתור אחר סמוראים שיאותו להגן על הכפר, אולם כמה מהם מסופקים, ביודעם שסמוראים הם יקרים מכפי שידם משגת והם אך ידועים בתשוקתם לנשות כפר צעירות.
הקשיש מייעץ להם למצוא סמוראים "רעבים", שיהיו מוכנים להילחם בתמורה למזון.
האנשים עושים את דרכם לעיר, אך בתחילה הם נוחלים כישלון חרוץ, נענים בשלילה מכל מי שמבקשים את עזרתו, לפעמים מאוד בגסות, מכיוון שאין ביכולתם להציע כל תשלום פרט לשלוש ארוחות ביום.
לבסוף עולה בידם לשכנע את קאמביי, לוחם מזדקן וחכם, על מנת שיסייע בידם.
קאמביי מסתובב בעיר ומוצא לאחר חיפושים חמישה סמוראים אחרים חסרי אדון (רונין) להילחם עמו, אליהם מצטרף שישי, קיקוצ'יו, שהוא פסבדו-סמוראי, הנוהה אחר ריגושים.
בעודם מתכוננים למצור, מגיעים הכפריים ולוחמיהם השכירים לכלל אמון אלו באלו.
על מנת לשכנע את הסמוראים לסייע בעדם מבלי לדרוש יותר מדי מעמידים הכפריים לעיתים קרובות פנים שהם שוקלים מתחת למשקלם.
לכשהסמוראים מגלים שבעבר הכפריים רצחו ושדדו סמוראים נסים, הם מוכי הלם וזועמים.
הסמוראי שמוחזק כמוקיון עד כה נחלץ בבינתו להציל את המצב מהידרדרות ומספר על שורשיו כאיכר.
הוא מסביר ברגשנות על התלאות שעמדו בפני תושבי הכפר בעודם מוטרדים דרך קבע על ידי מעמד הלוחמים.
כעסם של הסמוראים מזוכך לחמלה.
במהרה, כשנוכחים הסמוראים לדעת כי הם קיבלו את האוכל הטוב ביותר, בעוד האיכרים התקיימו על מזון נחות יותר, הם חולקים את סעודתם עם הנזקקים ביותר מבין מעבידיהם.
אמצע הסרט מתחקה אחר ההכנות להגנת הכפר.
ביצורים נבנים ומתבצעת פשיטה על אחד ממבצרי השודדים, במהלכה נהרג הייהאצ'י מאש רובים.
תושבי הכפר מתאמנים במיומנויות הקרב הבסיסיות וקצושירו, הסמוראי הצעיר, מתחיל לפתח פרשיית אהבים עם בתו של אחד הכפריים, שאולצה להתחפש לנער.
ישנה הפסקה בסרט בנקודה זו.
חציו השני של הסרט מספר את קורות הקרב בין הכפר אותו מוביל הצבא העממי של הסמוראים לבין השודדים.
השודדים נדהמים מהביצורים שהכינו הסמוראים, ואחדים מהם נהרגים בניסיונם להעפיל על הביצורים ולחצות את התעלות.
בנוסף לעובדה שהם ניחנו בעדיפות מספרית של לוחמים מיומנים, עומדים לרשות התוקפים שלושה מוסקטים ולכן יש בידם להחזיק מעמד.
כל ארבעת הסמוראים שנפלו בקרב נהרגים מאש הרובים.
הרבה מעלילות המשנה של הקרב נסובות על חטיפתם או שיתוקם של הרובים.
במהלכו של ליל המצור נחשפת הפרשה של קצושירו ולאחר שאון ומהומה, מספקת פרשיית האהבים רווחה קומית למיליציה המכותרת.
מלבד הגנה, מתירה האסטרטגיה הראשונית לשודדים להיכנס לפער בביצורים בכל פעם באמצעות שימוש "בקיר" מתקרב של חניתות, ואז להרוג בכל פעם את האויב הבודד.
הדבר נשנה פעמים אחדות ומוכתר בהצלחה, על אף שיותר משודד אחד מצליח להיכנס לכפר פעמים אחדות.
בסופו של דבר מחליטים הסמוראים שבמהרה ייתש כוחם של הכפריים מכדי ללחום ומורים להם להתיר לשלושה עשר השודדים הנותרים להיכנס לכפר בבת אחת, בעוד המגנים כשירים עדיין לקרב.
בעימות שבא לאחר מכן, נהרג קיוזו מאש רובה שיורה לעבר מנהיג השודדים.
נרגז, קיקוצ'יו רודף והורג את ראש השודדים, מוכיח לבסוף את ערכו כסמוראי ומת בכבוד.
הקרב מסתיים בניצחונם של תושבי הכפר.
שלושת הסמוראים ששרדו: קאמביי, קצושירו ושיצ'ירוג'י, נותרים להתבונן בשמחתם של הכפריים השותלים את יבול האורז הבא.
הם מערערים על מערכת היחסים בין מעמד הלוחמים למעמד החקלאים: על אף שהם זכו בקרב עבור החקלאים, הם איבדו את חבריהם.
ההתבוננות המלנכולית שלהם מאירה באור חדש את הצהרתו של קאמביי בתחילת הסרט שהוא "מעולם לא ניצח בקרב".
הדבר עומד בניגוד לעליצותם של תושבי הכפר שבאופן סמלי עבודתם משמרת החיים מתגברת על המלחמה, בעודה משאירה את הלוחמים כקבוצה מובסת.
קאמביי שימאדה (טקאשי שימורה) - המנהיג, סמוראי זקן וחכם
קצושירו אוקאמוטו (איסאו קימורה) - סמוראי צעיר שרוצה להיות תלמידו של קאמביי
גורוביי קטיאמה (יושיו אינאבה) - סמוראי מיומן שאותו מאמץ קאמביי כסגנו
שיצ'ירוג'י (דאיסוקה קאטו) - חבר ותיק של קאמביי שמסייע ליצור את תוכנית האב להגנת הכפר
קיוזו (סייג'י מיאגוצ'י) - סמוראי רציני, בעל פני אבן ולוחם חרב מופלא
הייהאצ'י הייאשידה (מינורו צ'יאקי) - סמוראי חביב אף שאינו כה מיומן, שקסמו וחוכמתו שומרים על הלך רוחם החיובי של חבריו אל מול האויב הקם עליהם להורגם
קיקוצ'יו (טושירו מיפונה) - שואף להיות סמוראי, שלבסוף מוכיח את ערכו ומגשר בין הכפריים לבין הסמוראים
גיסאקו (קונינורי טקאדו) - ראש הכפר, האומר לכפריים לשכור סמוראים שיגנו עליהם
יוהיי (בוקוזן הידארי) - כפרי זקן ומגושם החולק עם קיקוצ'יו בסצנות קומיות
מנזו (קמאטרי פוג'יווארה) - חרד לביטחון בתו כשמסביב כל הסמוראים המושכים
שינו (קייקי צושימה) - בתו של מנזו, המתאהבת בקצושירו
ריקיצ'י (יושיו צושיה) - חמום-מוח וצעיר יחסית, הצופן סוד כואב בנוגע לאשתו
אשתו של ריקיצ'י (יוקיקו שימזאקי) - לא נראית בחלקו המוקדם של הסרט, סוד הימצאה יהפוך לטרגדיה
מוסוקה (יושיו אוסוגי) - הבית הנידח שלו הוא אחד מארבעת הבתים שיאלצו לעוזבם על מנת להציל את העשרים שבתוך הכפר
שינפיי טאקאגי - מנהיגם של ארבעים השודדים
אייג'ירו טונו - גנב בעיר המאיים להרוג ילד, שקאמביי הורג אותו
טאטסויה נאקאדאי (ללא קרדיט) - סמוראי משוטט בעיר
בסצנה טיפוסית של הסרט, בתפאורה המעוצבת למופת, מתקבצים הסמוראים והדמויות מתיידדות זו עם זו.
בסוף הסצנה הם דוממים ומוצג מעגל חברתי חדש.
כל זה מוצג בתצלום בודד בו כל אחד מהפנים נראים כאילו הם היו בתקריב בד בבד - זוהי מחוות הוקרה למיומנותם של הבמאי, השחקנים, הצלם, וכל יתר הצוות הטכני.
לפי פרשנות ה-DVD של מיכאל ג'ק, היה שבעת הסמוראים בין הסרטים הראשונים שהשתמשו במה שהוא היום מרכיב שכיח בהפקת סרטים: איסוף וגיוס גיבורים לצוות על מנת להשיג מטרה מסוימת.
המצאה בה השתמשו בסרטים מאוחרים יותר כמו אושן 11 ובאג לייף (תכסיס הנפוץ גם במשחקי וידאו ומחשב).
מבקר הסרטים רוג'ר איברט הזכיר בביקורתו את חלק העלילה שבו קאמביי המנהיג מגלח את תסרוקתו הסמלית, על מנת להתחפש לכהן דת ולהציל ילד מחוטפיו כפרקטיקה מקורית הנפוצה היום בסרטי פעולה, שהציגו את הגיבור הראשי כלוקח על עצמו משימה שאינה קשורה לעלילה הראשית.
הרומן המתפתח בין הגיבור הצעיר ביותר לצעירה מקומית לרוגזם של האזרחים, אירעה בסרטים אחרים, אולם הורכבה למיקשה אחת בסרט זה.
השימוש בפעלולי צילום של תנועה איטית ויריות קרב המשתרעות בצורה פנורמית, עשו סרט זה למשפיע בכל העולם.
שבעת הסמוראים היה ההפקה הקולנועית היפנית הגדולה ביותר בזמן בה הופקה.
היא הייתה קו פרשת מים טכנית ויצירתית שנעשתה שובר קופות והראשונה להשתמש באופן בולט בצילום איטי, כפי שקיוזו טובח את אויבו שנופל (בהילוך איטי) לקרקע ומת.
ניתן לראות את השפעתו באופן בולט ביותר במערבון שבעת המופלאים, סרט שלקח את "שבעת הסמוראים" כמודל לחיקוי.
הבמאי ג'ון סטרג'ס לקח את שבעת הסמוראים והתאים אותו למערב הפרוע, כשהסמוראים הוחלפו על ידי קאובויים.
הרבה מהסצנות ב"שבעת המופלאים" משקפות את אלו שב"שבעת הסמוראים".
רוב הפרטים, כמו גם בשורת הדו-שיח האחרונה היא זהה: "האיש הזקן צדק.
אנו הפסדנו, אנחנו תמיד מפסידים".
הייתה גם סדרת טלוויזיה ב-1998, שלא האריכה ימים, שהתבססה על סרטו של סטרג'ס.
ג'ורג' לוקאס הכריז בפרשנות ה-DVD למלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' שיודה המניף את ידו מעל לראשו (כמו קאמביי) הוא מחווה לקורוסאווה ולסרט הזה .
על אף שהשורה על כך שמטרת האיכרים בחיים היא לסבול, מצוטטת במלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה, אך כוונתה לדרואידים.
השפעת "שבעת הסמוראים" ניכרת היטב בסרטים מלחמת הכוכבים ובסרט פיקסאר באג לייף.
במשחק המחשב Star Wars Jedi Knight: Dark Forces II, היו שבעת הג'די השחורים הומאז' לסרט והם מאמצים במידה רבה את מודל הסמוראים בשבעת הסמוראים.
ב-2004 אישרה חברתו של קורוסאווה הפקת סדרת אנימה לפי הסרט, שנקראה Samurai 7 והופקה בידי גונזו, אשר סיפק נושא חלופי של סטימפאנק (ז'אנר שהיה רווח בשנות השמונים והתשעים של העתקת אלמנטים מהמדע הבדיוני למאה התשע עשרה, כגון בסיפוריו של ה.ג.
וולס), המספר מחדש את הסיפור הקלאסי.
בסרט מסע בין כוכבים 9: מרד מכניס אלמנט חדש בעלילת "שבעת הסמוראים", עם שבעה אנשי צוות המגינים על הכפר של "הבאקו" נגד ה"סונה" הרשעים.
האפיזודה מן העונה השישית של מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 המכונה "הפרנגים המופלאים", אף הוא פרודיה על הסרט.
אפילו הקומדיה משנת 1986 שלושה אמיגוס, שואלת מספר נושאים מסרטו של קורוסאווה.
המשחק Throne of Darkness, מעניק למשחק שליטה על שבעה סמוראים (ארבעה בבת אחת) שכולם דומים מאוד לדמויותיו של קורוסאווה: בתפקיד, בסגנון הקרב ובהופעה.
בעוד שהגרסה המקורית של הסרט הייתה בת 207 דקות, נראו גרסאות ערוכות בשוק הבינלאומי.
גרסה ערוכה בת 160 דקות נראתה בארצות רבות פרט לבריטניה וארצות הברית, שבמקור נראו בהן גרסאות בנות 150 ו-141 דקות בהתאמה.
השחקנים המשחקים את שלושת הסמוראים ששרדו בסוף הסרט, היו הראשונים למות בחיים האמיתיים: דאיסאקו קאטו (שיצ'ירוג'י) מת ב-1975, איסאו קימורה (קצושיקו) נפטר ב-1981 וטקאשי שימורה (קאמביי) הלך לעולמו ב-1982.
מינורי צ'אקי (הייאצ'י הייאשידה) שדמות הסמוראי שלו הייתה הראשונה להיהרג בסרט, היה השחקן האחרון ששרד (1999).
בסצנה אחת בסרט קיקוצ'יו (טושירו מיפונה) צועק על יתר הסמוראים בגלל תגובתו של קיוזו, המבטא רצון להעניש את כל האיכרים בשל רצחנותם מן העבר את הסמוראים.
חלק זה של הסרט הוא התנצלות אישית של אקירה קורוסאווה, המדבר כאחד משושלת הסמוראים, לצאצאיהם של האיכרים והאזרחים של יפן, עבור מאות השנים שבהן סבלו מידי מעמד הסמוראים.
דמותו של טושירו מיפונה היוותה השראה לסרט דני שנקרא השיר האחרון של מיפונה, הנסוב על איש עסקים מצליח ואופנתי, המנסה להסוות את הרקע האיכרי שלו מחבריו.
לטאטסויה נאקאדאי, שכיכב בחמישה מסרטיו המאוחרים יותר של קורוסאווה, הייתה הופעה קצרה, עליה לא זכה לקרדיט כאחד הסמוראים המשוטטים בעיר כשאנשי הכפר מגיעים אליה.
סייג'י מיאגושי, שדמותו הייתה של רב-אומן בחרב, מעולם לא אחז בחרב לפני סרט זה.
טושירו מיפונה אמר שתפקידו כקיקוצ'יו היה האהוב עליו ביותר וכי זכר כל אחת משורותיה של הדמות.
הסרט צולם ביחס ישן של 1:31. אקירה קורוסאווה לא שינה זאת לפורמט של מסך רחב עד לשנות החמישים המאוחרות.
מועמד: עיצוב אומנותי הטוב ביותר-עיצוב תפאורה, סרט שחור-לבן - סו מצויאמה.
מועמד: עיצוב התלבושות הטוב ביותר, סרט שחור-לבן - קוהיי הזאקי.
שבעת הספרים של דיאנה (בספרדית: Los siete libros de la Diana) היא יצירתו העיקרית של הסופר הספרדי חורחה דה מונטמיור שנתפרסמה בשנת 1559.
זהו רומן רועים שעלילתו הפסטורלית קטועה על ידי הרהורים ממושכים, והשתלשלות המאורעות בו איטית היא, אבל תוכן הרומן טפל לעומת הנאומים הנמלצים וזמירות האהובים שנשזרו לתוכו.
חשיבותו רבה מבחינת תיאורי הנוף היפים שבו – ההרים, היערות, האחו, המעיינות והבארות, ומבחינת הניתוח הרגשי של הדמויות, קלילות החרוזים וסגנון הפרוזה הרך.