tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תיאודורה תיעבה את יוחנן ואת מידת השפעתו הרבה על הקיסר יוסטיניאנוס, וביקשה להיפטר ממנו לצמיתות.
אנטונינה, שהייתה משרתת קרובה של תיאודורה, זימנה את יוחנן לפגישה פרטית ליד העיר כלקדון.
לכאורה היא הציעה לו לקשור מזימה נגד יוסטיניאנוס על מנת לתפוס את השלטון, ויוחנן נפל בפח בשל שאיפותיו.
תיאודורה ואנטונינה הציבו שני עדים סמויים לשיחה, מרסלוס, ראש משמר הארמון, ונרסס, גנרל וסריס ששירת את יוסטיניאנוס ותיאודורה.
מרסלוס ונרסס נצטוו על ידי תיאודורה להרוג את יוחנן אם הוא ידבר בעד בגידה.
עם זאת, במהלך ההתכתשות, נמלט יוחנן לכנסייה, ומרסלוס נפצע על ידי אחד משומריו של יוחנן.
יוחנן הודח מתפקידו וגורש לעיר קיזיקוס, הוסמך לכומר בניגוד לרצונו כדי למנוע ממנו לשוב לכוח פוליטי, ועושרו הוחרם ממנו.
יוסטיניאנוס השיב לקפדוקי חלק מרכושו מאוחר יותר עקב הקרבה ביניהם, מספיק כדי שיוחנן יוכל לבלות את שארית חייו בנוחות.
לרוע מזלו של יוחנן, הבישוף של סיזיקוס, שהיה מאוד מסוכסך עם הקפדוקי, נרצח על ידי התושבים.
יוחנן נתפס כחשוד כשותף לרצח עקב יריבותו עם הבישוף, ולמרות שלא הצליחו להוכיח את אשמתו הוא נכלא והוכה.
יוחנן נשלח לכלא בעיר אנטינופוליס שבמצרים, שם הוא חי בעוני ובושה עד מותה של הקיסרית תיאודורה בשנת 548. אז הוא שוחרר על ידי יוסטיניאנוס והורשה לחזור לקונסטנטינופוליס כאזרח חופשי, אך לא הוחזרה לו משרת הנציב והוא לא הורשה להתפטר מכמורתו.
ההיסטוריון יואנס מלאלס מציין כי יוחנן מת בביתו בשלווה זמן מה לאחר מכן.
יוחנן (יאנוש) פֶּלְץ (18 באוגוסט 1917 – 4 באפריל 2014) היה לוחם הבריגדה היהודית, מראשי קבוצת הנוקמים, אשר בתום מלחמת העולם השנייה עסקה בחיסול נאצים.
לחם במלחמת העולם השנייה בחזית איטליה ובמלחמת העצמאות כסגן מפקד גדוד הקומנדו 89. לאחר שחרורו היה תעשיין ומנהל.
נולד בשם יאנוש פלץ (בפולנית: Janusz Pelc) בעיר ראדום שבפולין וגדל בקיילצה.
אביו, ד"ר משה פלץ, היה רופא ששירת בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה.
בבעלותו הייתה קליניקה בעיר וכן כיהן כיהודי היחיד במועצת העיר.
אמו פולה (לבית וורמן) הייתה בת למשפחת חקלאים.
בעקבות תקרית אנטישמית, בה זרק קסת דיו על מורה שדיבר על "גירוש היהודים המזוהמים לפלשתינה", סולק מבית הספר (זאת על אף תמיכת חבריו לכיתה).
כשהבין שלא יוכל להתקבל לאוניברסיטה בפולין בשל יהדותו, נרשם פלץ ללימודי הנדסה בטכניון בחיפה.
כך, ב-1935, בהיותו בן 18, הפליג לארץ ישראל בגפו.
במקביל ללימודיו, עבד כפועל בנמל חיפה.
שנה אחר כך, עם פרוץ המרד הערבי הגדול, התגייס למשטרת המנדט כשוטר רכוב מטעם "ההגנה".
בגיל 20 מונה למפקד משטרת סדום, שהגנה על מפעל האשלג, בדרגת סרג'נט.
לצד שירותו במשטרה, השלים את לימודיו כמהנדס.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה פלץ ממתנדבי היישוב לצבא הבריטי ושירת בפלוגת הרובאים 2 שעברה אימונים במדבר המערבי.
בקרבות שנערכו סביב נהר סניו בצפון איטליה, היה מ"פ ב' בגדוד 3 של הבריגדה היהודית (בדרגת מייג'ור) והוביל את הקרב לכיבוש הכפר לה ז'ורז'טה שהוחזק על ידי יחידה גרמנית.
היה מראשוני חיילי הבריגדה שהגיעו למחנה גונסקירכן שליד מאוטהאוזן, ויצרו קשר עם היהודים שניצלו.
כמו כן, היה המושל הצבאי של העיר ניימכן בהולנד לאחר שחרורה מידי הנאצים בספטמבר 1944.
עם תום המלחמה היה בין מובילי קבוצת הנוקמים, שחיסלה עשרות ואף מאות נאצים.
היחידה הוקמה בבסיס הבריגדה בטרוויזיו ובין ראשיה, לצדו של פלץ, היו מאיר זורע (מפקדן של רוב הפעולות), מרדכי גיחון, ישראל כרמי, חיים לסקוב ויהודה קלאוז.
פעולות אלה נותרו עלומות במשך עשרות שנים אך לימים ניאות פלץ לספר עליהן בסדרה הדוקומנטרית "הנוקמים" בבימויו של ירין קימור.
במהלך שנות המלחמה והשואה, נרצחו שני הוריו במחנות ההשמדה אושוויץ וטרבלינקה, ואחיו הצעיר יורק (יז'י) מת מרעב בקרבת טשקנט.
עם שובו לארץ ישראל החל לעבוד כנהג אוטובוס והמשיך בפעילותו ב"הגנה".
במסגרת כך, הבריח נשק מתחת לרצפת האוטובוס בו עבד.
כשקמה מדינת ישראל, היה זה שקיבל מהבריטים את המושבה שרונה עם עזיבתם.
שירת בתחילה כקצין בחטיבה 7 אך בשל חילוקי דעות עם מפקדה, שלמה שמיר עבר לחטיבה 8 שזה מקרוב הוקמה.
במלחמת העצמאות היה סגנו של משה דיין, מפקד גדוד 89, והשתתף במבצע דני בכיבוש הכפרים קולה וטירה, וכן בפשיטה על לוד, בה נפצע.
בדרך לכיבוש הכפר הערבי יהודייה מצא מנוחה תחת עץ שקמה ענק, שם הקים לימים את ביתו.
כיהן כמפקד קורס מג"דים וכמפקדו בפועל של קורס הקצינים הראשון בצה"ל שנערך במחנה דורה, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
בשירות המילואים עלה לדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו הקים את מפעל "פוספטים בנגב" וניהל את מפעל האשלג בסדום.
הקים מפעלי מלח באוסטרליה, וכן הוביל את הקמתו של את המסוע המעלה את האשלג מים המלח לתחנת הרכבת התפעולית "צפע" באזור ערד.
בשנות ה-60 היה לסגנו של חיים לסקוב בכהונתו כמנהל רשות הנמלים וכן כיהן כיו"ר איגוד החיילים המשוחררים במשך שנים ארוכות וכיו"ר עמותת חטיבה 7. במסגרת כך, היה הרוח החיה בהקמת אתר החטיבה בקצביה.
נמנה עם מייסדי מושב העובדים גני יהודה ובשנת היובל להקמתו אף זכה יחד עם רעייתו באות יקיר היישוב.
בבחירות לכנסת התשיעית התמודד ברשימת התנועה הדמוקרטית לשינוי במקום ה-52.
פלץ נישא בראשונה לאסתר ונולדו להם הבת גיורית והבן אביגדור משה.
לאחר גירושיו מאסתר נישא בשנית לרותי לבית רייזר, בת מושב אביחיל, ונולדה להם הבת תמי, לימים רעייתו של ראש מועצת סביון, מוטי לנדאו.
פלץ הותיר אחריו שמונה נכדים ועשרה נינים.
התגורר עשרות שנים בגני יהודה שלימים אוחדה עם היישוב סביון למועצה אחת.
יוחנן דוד סילמן (כ"ד בסיוון תרצ"ב, 28 ביוני 1932 – כ' בשבט תשע"ב, 13 בפברואר 2012) היה פילוסוף ישראלי, וחוקר מחשבת ישראל, פרופסור מן המניין (ולאחר מכן אמריטוס) במחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר‑אילן.
מחקריו על ספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי נחשבים לפורצי דרך, והוא ממכונני תחום הפילוסופיה של ההלכה באקדמיה הדתית‑ישראלית.
נולד בלודז' שבפולין לטוביה נתן יצחק וללאה, חסידי גור.
סבו, הרב יוחנן סילמן, היה חתנו של הרב מנחם דוד טמקין רבה של פיוטרקוב ומחותנו של הרב נחמיה אלתר.
בשנת 1937 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והם השתקעו בירושלים.
התחנך בתלמוד תורה "שילה" ובישיבת תפארת צבי, ולאחר מכן למד בישיבת חברון ובישיבת פוניבז'.
1954 – 1958: תואר ראשון ושני בפילוסופיה והיסטוריה של עם ישראל בהאוניברסיטה העברית בירושלים.
1958 – 1968: מורה להיסטוריה בישיבת נתיב מאיר ובתי‑ספר תיכוניים בבאר‑שבע וברמלה.
1968 – 1970: שליחות חינוכית בקהילה היהודית באנטוורפן, בלגיה.
1971: הצטרף לסגל המחלקה למחשבת ישראל (פילוסופיה יהודית) בהפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן, ובשנים 1981–1982 שימש כראש המחלקה.
סילמן פיתח חלוקה דיאכרונית לשתי שכבות ביצירת רבי יהודה הלוי, המדגישה את הפער בין התוכן הפילוסופי לעטיפה הספרותית – גישה שהפכה בסיס למחקר מודרני של החיבור.
במאמריו – ובמיוחד "היקבעויות הלכתיות בין נומינליזם לריאליזם" – הציג תשתית לניתוח מטא‑הלכתי והבליט את המתח בין "שלמות" ל"השתלמות" בתורה ובמצוות.
בין פילוסוף לנביא: התפתחות הגותו של ר' יהודה הלוי בספר הכוזרי.
קול גדול ולא יסף: תורת ישראל בין שלמות להשתלמות.
בין "ללכת בדרכיו" ו"לשמֹע בקֹלו": הוראות הלכתיות – כהנחיות או כציוויים.
נישא ב‑1959 ליהודית (חייזון) ליפשטט; התגוררו בירושלים ולהם שני ילדים.
אחיו הצעיר הוא הרב יהודה סילמן, ראב"ד בבני ברק.
כרך ל' של "דיני ישראל" (תשע"ה) הוקדש לזכרו.
דיוקן שמור בארכיון הספרייה הלאומית.
יוחנן מפטמוס (ביוונית עתיקה: Ἰωάννης ὁ Θεολόγος) הוא השם שניתן באופן מסורתי למחבר חזון יוחנן, המוכר גם כספר ההתגלות.
ב מצוין כי יוחנן היה בפטמוס, אי בים האגאי מול חופי אסיה הרומית, לשם הוא הוגלה כתוצאה מרדיפת של הקהילות הנוצריות תחת שלטונו של הקיסר הרומי דומיטיאנוס.
המסורת הנוצרית זיהתה את כותב חזון יוחנן כיוחנן השליח, אם כי מאז ימי הביניים היו מספר חוקרים שהבדילו בין יוחנן השליח לבין כותב חזון יוחנן.
מיעוט של אנשי דת וחוקרים קדומים, כמו אוסביוס, מכירים לפחות ביוחנן נוסף כבן לוויה של ישו.
מקובל במסורת וכן במחקר כי הגליתו של יוחנן לפטמוס התרחשה במהלך תקופת הרדיפות תחת שלטונו של הקיסר הרומי דומיטיאנוס בשלהי המאה הראשונה לספירה (שנות ה-90).
ספר חזון יוחנן עצמו מספק עדות פנימית לגלות: המחבר מציין מפורשות בתחילת החיבור את מיקומו ואת נסיבות הגלות:
כפי שעולה מן הפסוק, יוחנן מעיד כי היה באי "בגלל דבר אלוהים ובגלל עדות ישוע המשיח", דבר המרמז על כך שהגלייתו הייתה עונש מטעם הרשויות הרומיות על רקע פעילותו הדתית.
חוקרת המקרא אדלה יארברו קולינס כותבת:המסורת הנוצרית הקדומה גורסת כי יוחנן הוגלה לאי פטמוס על ידי השלטונות הרומיים.
מסורת זו נתמכת על ידי העובדה שגירוש (Deportatio) היה עונש נפוץ בתקופת הקיסרות הרומית על עבירות שונות, כולל עיסוקים בקסמים ובאסטרולוגיה.
הרומאים נהגו לסווג נבואה, בין אם ממקור פגאני, יהודי או נוצרי, תחת אותה קטגוריה של פעילות אסורה.
נבואה בעלת השלכות פוליטיות, כדוגמת זו המובעת בחזון יוחנן, נתפסה כאיום על הכוח והסדר הפוליטי הרומי.
האיים הספוראדיים, ופטמוס בתוכם, שימשו כמקומות אליהם גורשו עבריינים פוליטיים ואישי ציבור מוגלים.
על פי המסורת הנוצרית, כפי שמדווח התאולוג טרטוליאנוס בחיבורו "המרשם לכופרים" (De praescriptione haereticorum), השליח יוחנן נלקח לרומא בתקופת הקיסרות.
המסורת מספרת כי ברומא הוא עבר ניסיון הוצאה להורג באמצעות טבילה בשמן רותח, אך יצא מן האירוע ללא פגע.
על פי טרטוליאנוס, בעקבות אירוע זה יוחנן לא הוצא להורג אלא הוגלה לאי פטמוס.
מחבר חזון יוחנן מזדהה בגוף הטקסט בשם "יוחנן" בלבד.
המסורת הנוצרית הקדומה זיהתה באופן מסורתי את המחבר עם יוחנן השליח (יוחנן בן זבדי), אחד משנים עשר השליחי של ישו, שלו מיוחסות גם הבשורה על פי יוחנן ושלוש איגרות יוחנן.
יוסטינוס מרטיר, סופר נוצרי בתחילת המאה השנייה, היה הראשון שהשווה בכתב בין מחבר חזון יוחנן לבין יוחנן כותב הבשורה.
סופרים נוצרים קדומים אחרים, כמו דיוניסיוס מאלכסנדריה (המאה ה-3) ואוסביוס מקיסריה (המאה ה-4) ציינו כי קיימים הבדלים בין חזון יוחנן לבין הבשורה על פי יוחנן הן בשפה והן בתפיסה התאולוגית המוצגת.
הבדלים אלה הובילו אותם לפסול את האפשרות ששתי היצירות נכתבו על ידי אדם אחד, וחלקם המליצו להשמיט את חזון יוחנן מהקאנון של הברית החדשה.
הסופר הנוצרי המוקדם פאפיאס הבחין בכתביו בין יוחנן כותב הבשורה לבין יוחנן הזקן.
הדעה הרווחת במחקר המודרני של הברית החדשה גורסת כי מחבר חזון יוחנן אינו יוחנן השליח או יוחנן כותב הבשורה.
רוב החוקרים כיום מזהים את המחבר כאדם אחר ששמו יוחנן, שכונה לעיתים "יוחנן מפטמוס" בשל המקום אליו גורש וכתב את החיבור, או "יוחנן הזקן" (Presbyter John).
ההשערה המקובלת היא שמחבר הספר היה מנהיג ידוע שהתגורר באסיה הקטנה בשלהי המאה ה-1 לספירה, ושהיה לו מעמד סמכותי בקרב הקהילות הנוצריות באזור.
יוטה היא מדינה בארצות הברית.
בירתה, והעיר הגדולה ביותר בה היא סולט לייק סיטי.
המדינה ידועה באוכלוסייה המורמונית הגדולה המתגוררת בה וביופי נופיה הטבעיים.
ביוטה יש חמישה פארקים לאומיים, בהם הפארק הלאומי ציון ובו עולם חי וצומח מגוונים ביותר.
ביוטה נמצא גם הפארק לאומי ברייס קניון, קניון עתיר עמודי חול וגיר.
למדינה יש כלכלה מגוונת מאוד, עם מגזרים מרכזיים הכוללים תחבורה, חינוך, טכנולוגיות מידע ומחקר, שירותי ממשלה וכרייה ויעדים תיירותיים חשובים לבילוי בחוץ.
בשנת 2013 העריכה לשכת מפקד האוכלוסין האמריקאית כי יוטה מונה את האוכלוסייה השנייה בעלת הצמיחה השנייה ביותר בכל מדינה.
סנט ג'ורג' הייתה המטרופולין הצומחת ביותר בארצות הברית משנת 2000 עד 2005. יוטה היא גם בעלת ההכנסה החציונית הממוצעת ה-14 בגובהה ובעלת אי השוויון הנמוך ביותר בהכנסה של מדינת ארצות הברית.
סקר לאומי ב-2012 מצא כי יוטה הייתה "המדינה הטובה ביותר לחיות בה בעתיד" הסקר התבסס על 13 מדידות צופות פני עתיד הכוללות מדדי השקפה כלכליים, אורח חיים וקשרי בריאות.
השם "יוטה" נגזור משמו של השבט האינדיאני "יוט", כלומר "אנשי ההרים" בשפתו של שבט זה.
במשך אלפי השנים שלפני בואם של חוקרים אירופים, חיו בסביבת יוטה שבטים ותרבויות כגון אנסאזי ותרבות פרימונט.
האירופי הראשון שהגיע ליוטה היה החוקר הספרדי פרנסיסקו וסקס דה קורונדו בראשית שנת 1540, כאשר חיפש אחרי שבע ערי הזהב.
קבוצה נוספת הייתה משלחת דומינגס-אסקלנטה בהנהגתם של שני כמרים.
המשלחת עזבה את סנטה פה שבניו מקסיקו לכיוון קליפורניה בשנת 1776. המשלחת חיפשה דרך להגיע אל החוף בקליפורניה, ואף נפגשה עם הילידים.
בתחילה, הספרדים לא רצו ליישב את האזור, בגלל אופיו המדברי.
חלוצים מורמונים באו לעמק סולט לייק לראשונה ב-24 ביולי 1847. באותה עת יוטה הייתה שטח מקסיקני.
בעקבות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו והסכם גואדלופה אידלגו, ב-2 בפברואר 1848, הפכה יוטה לשטח אמריקני (אך עדיין לא מדינה).
התפתחו סכסוכים בין תושבי יוטה המורמונים לבין ממשלת ארצות הברית על רקע מנהג המורמונים לשאת יותר מאישה אחת ומורמונים נחשבו כמרדנים ואנטי-אמריקאים.
ב-1857, בעקבות דיווחים כוזבים על מרד, נשלחו חיילים לדכא את ה"מרד" ולהחליף את בריגהם יאנג כמושל הטריטוריה באלפרד קמינג.
במאי 1869 נפתח קו רכבת, דבר שפיתח מאוד את האזור מבחינה כלכלית.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 חוקקו חוקים ביוטה נגד ריבוי נישואין וב-4 בינואר 1896 יוטה התקבלה למדינה ה-45 של ארצות הברית.
בתחילת המאה ה-20 הוכרזו שמורות טבע רבות ביוטה, כגון הפארק הלאומי ברייס קניון והפארק הלאומי ציון.
יוטה נודעה בשל היופי הטבעי שבה, ודרום המדינה הפך למקום צילומים נרחב של סרטים, במיוחד מערבונים.
כיום יש ביוטה כ-43 פארקים עם שטח כולל של 4,000 קמ"ר.
בשנות ה-70 החלה צמיחה גדולה בכמות התושבים.
יוטה ממוקמת במערב ארצות הברית וגובלת באיידהו בצפון, בוויומינג בצפון מזרח, בקולורדו במזרח, באריזונה בדרום ובנבדה במערב.
במזרח המדינה, לא הרחק מהגבול עם קולורדו, נמצאים הרי יואינטה, ובמחוז סן חואן, בדרום מזרח המדינה, נמצא אזור ארבע הפינות.
גם ישנם ביוטה פארקים לאומים ובהם הפארק הלאומי ציון והפארק הלאומי ארצ'ס.
בצפון מדינת יוטה כשבירת יוטה סולט לייק סיטי, שוכנת בקרבת חופו המזרחי, נמצא אגם המלח הגדול ביותר בחצי הכדור המערבי, הנמנה עם אחד מהאגמים מהמלוחים ביותר בעולם.
כינויו "ים המוות האמריקני" בגלל שרמת מליחותו פי 5 מאשר באוקיינוס, ולא מתאפשרת בו דגה.
בצפון מרכז המדינה נמצא אגם יוטה על מימיו המתוקים.
הטמפרטורות של יוטה קיצוניות, עם טמפרטורות קרות בחורף בגלל גובהה, וקיצים חמים מאוד ברחבי המדינה (למעט אזורי הרים ועמקי הרים גבוהים).טמפרטורות גבוהות בממוצע בינואר נעות בין כ-C° 1 בכמה מהעמקים הצפוניים עד כמעט C° 13 בסנט ג'ורג '.
אפשרי שיהיו טמפרטורות מתחת ל-C° 18 מדי פעם ברוב אזורי המדינה ברוב השנים, אם כי באזורים מסוימים רואים זאת לעיתים קרובות (לדוגמה, העיר רנדולף ממוצעת כחמישים יום בשנה עם טמפרטורות נמוכות).
ביולי, האקלים חמים, עם זאת, הלחות הנמוכה והגובה הגבוה מובילים בדרך כלל לשונות טמפרטורות גדולות, מה שמוביל ללילות קרירים ברוב ימי הקיץ גם בימים חמים.
הטמפרטורה הגבוהה לשיא ביוטה הייתה C° 48, היא נרשמה דרומית לסנט ג'ורג' ב־4 ביולי 2007, עם זאת, שי של טמפרטורה במיקום מיושב הוא – C° 45 בוודרוף ב-12 בדצמבר 1932.
ביוטה, כמו ברוב מערב ארצות הברית, יש כמה ימי סופות רעמים.
בממוצע יש פחות מ-40 יום של סופות רעמים במהלך השנה, אם כי סערות אלה יכולות להיות קצרות בזמן שהן אכן מתרחשות.
סביר להניח כי הם מתרחשים מאמצע יולי עד אמצע ספטמבר, במיוחד בדרום ומזרח יוטה.
תופעות ברק יבש ומזג האוויר היבש הכללי לעיתים קרובות מצית שריפות בר בקיץ, ואילו סופות רעמים עזות עלולות להוביל להצפות בזק במיוחד בשטח המחוספס של דרום יוטה.
למרות שהאביב הוא העונה הרטובה ביותר בצפון יוטה, בסוף הקיץ הוא התקופה הרטובה ביותר בחלקה הדרומי והמזרחי של המדינה.
טורנדו אינו נדיר ביוטה, כאשר בממוצע שניים מכים את המדינה בשנה, לעיתים רחוקות גבוה מעוצמת ה-EF1.
עם זאת, יוצא מן הכלל היה בסולט לייק סיטי טורנדו חסר תקדים שחלף על פני מרכז העיר ב-11 באוגוסט 1999, והרג אדם אחד, פצע שישים נוספים וגרם נזק של כ-170 מיליון דולר.
הפעם הנוספת שדווח על מקרה מוות בטורנדו בהיסטוריה של יוטה הייתה ילדה בת 7 שנהרגה במהלך קמפינג במחוז הפסגה ב-6 ביולי 1884. הטורנדו האחרון בעוצמת F0 מעל (E) התרחש ב-8 בספטמבר 2002, כאשר טורנדו F2 פגע במאנטי .
ב-11 באוגוסט 1993, טורנדו F3 פגע בהרי אונטה שמצפון לדוכסנה בגובה של 3,200 רגל, וגרם נזק מסוים לצופים שהיו בקמפינג.
זהו הטורנדו החזק ביותר שאי פעם נרשם ביוטה.
עם ירידת גובה המים הנובעת בשנים האחרונות משינויי האקלים, נכון ל-2022 התכווץ האגם כמחצית משטח פניו, הוא הופך למלוח יותר, ויש חשש שלא תהיה התפתחות מספקת של זבובים וארטמיה מהם ניזונים מיליוני ציפורים.
בשל היובש, יש גם השפעה שלילית על איכות האוויר הצפויה לרדת, עקב הימצאות מרובה יותר של חלקיקי אבק וחומרי תעשייה מזהמים באויר.
הבחירות למושל מתקיימות יחד עם הבחירות לנשיאות ארצות הברית.
אין הגבלה על מספר הפעמים שמושל יכול לכהן.
מאז 1975 קיים גם סגן מושל שנבחר עם המושל באותה הצבעה.
האספה המחוקקת של יוטה מורכבת משני בתים - בית הנבחרים בו יש 75 חברים הנבחרים לקדנציה של שנתיים, וסנאט בו יש 29 חברים הנבחרים לקדנציה של 4 שנים, כאשר כל שנתיים מתקיימות בחירות בכחצי מהמחוזות.
אין הגבלה על מספר הפעמים שחברי שני הבתים יכולים להיבחר.
האספה המחוקקת מתכנסת למושב שנתי של 45 יום בלבד.
בבית המשפט העליון של יוטה מכהנים חמישה שופטים שממונים על ידי המושל באישור הסנאט.
השופטים בוחרים מתוכם את נשיא בית המשפט.
יוטה הרבה יותר שמרנית מארצות הברית כולה, במיוחד בנושאים חברתיים.
בהשוואה למדינות אחרות שנשלטות על ידי הרפובליקנים במערב ההרים כמו וויומינג, לפוליטיקה של יוטה יש אופי יותר מוסרי ופחות ליברטריאני, לפי דייוויד מגלבי.
כ -80% מחקיקת המחוקקים ביוטה הם חברים בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים, ואילו החברים מהווים 61 אחוז מהאוכלוסייה.
מאז שהפכה למדינה בשנת 1896, היו ביוטה רק שני מושלים שאינם מורמונים.
בין השנים 1917 עד 1921 כיהן מושל יהודי שהיה מושל המדינה הראשון שאינו מן המורמונים.
האזורים הרפובליקנים ביותר במדינה נוטים להיות ממחוז יוטה, המהווה את ביתה של אוניברסיטת בריגהם יאנג בעיר פרובו, וכמעט כל המחוזות הכפריים.
באזורים אלה ישנן בדרך כלל השקפות שמרניות חברתית בקנה אחד עם זו של הימין הדתי הלאומי.
האזורים הדמוקרטיים ביותר במדינה שוכנים כיום בסולט לייק סיטי הבירה וסביבתה.
האוכלוסייה המורמונית נוטה יותר להצביע עבור המועמד הרפובליקני מאשר לא-מורמונים.
המדינה לא הצביעה למועמד דמוקרטי לנשיאות מאז שנת 1964. מבחינה היסטורית, מועמדי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות משיגים כאן את אחד ממרווחי הניצחון הגדולים ביותר שלהם.
יוטה הייתה המדינה הטובה ביותר עבור הרפובליקנים בבחירות של 1976, 1980, 1984, 1988, 1996, 2000, 2004 ו־2012. בשנת 1992, יוטה הייתה המדינה היחידה בארצות הברית שבה המועמד הדמוקרטי ביל קלינטון סיים אחרי שני מועמדים אחרים – הרפובליקני ג'ורג' ה.
בשנת 2004, הרפובליקני ג'ורג' וו.
בוש ניצח בכל מחוזות המדינה, ויוטה העניקה לו את מרווח הניצחון הגדול ביותר שלו מכל מדינה אחרת.
הוא זכה בחמשת קולות האלקטורים של המדינה בהפרש של 46 נקודות אחוז, עם 71.5% מהקולות.
בבחירות לנשיאות בשנת 1996 קיבל המועמד הרפובליקני שיעור נמוך יותר – 54% מהקולות, בעוד שהדמוקרטי קיבל 34%.
בין השנים 1976 ל־2004 הייתה יוטה המדינה הרפובליקנית ביותר בכל מערכת בחירות לנשיאות, כאשר הדבר נמדד על פי פער האחוזים בין המועמד הרפובליקני למועמד הדמוקרטי.
בשנת 2008 דורגה יוטה רק במקום השלישי במדד זה (אחרי ויומינג ואוקלהומה), אך בבחירות של 2012, עם המועמד המורמוני מיט רומני בראש הרשימה הרפובליקנית, חזרה יוטה למעמדה כמדינה הרפובליקנית ביותר.
עם זאת, תוצאות הבחירות לנשיאות ב־2016 הראו כי הרפובליקני דונלד טראמפ ניצח במדינה – ניצחון שלושה־עשר ברציפות של מועמד רפובליקני לנשיאות – אך הפעם בהפרש של רוב יחסי בלבד, ולא של רוב מוחלט, לראשונה מאז 1992.
למדינה 6 קולות בחבר האלקטורים.
הסנאטורים המייצגים את המדינה הם ג'ון קרטיס ומייק לי הרפובליקנים.
יוטה העניקה זכות הצבעה מלאה לנשים בשנת 1870, 26 שנה לפני שהפכה למדינה.
מבין כל מדינות ארצות הברית, רק וויומינג העניקה זכות בחירה לנשים קודם לכן.
עם זאת, בשנת 1887 חוקק הקונגרס חוק אדמונדס-טאקר הראשון במאמץ לצמצם את השפעתו של מורמון בממשלה הטריטוריאלית.
אחד מהוראות החוק היה ביטול זכות הבחירה של הנשים; זכות הבחירה המלאה לא הוחזרה עד שיוטה אושרה לאיחוד בשנת 1896.
יוטה היא אחת מ-15 המדינות שלא אישרו את תיקון שוויון הזכויות בארצות הברית .
החוקים של יוטה ביחס לאלכוהול, טבק והימורים הם קפדניים ושמרניים.
ליוטה מחלקת בקרת משקאות אלכוהוליים המסדירה את מכירת האלכוהול; ניתן לרכוש יין ומשקאות חריפים רק בחנויות המשקאות הממלכתיות, והחוקים המקומיים רשאים לאסור מכירת בירה ומשקאות אלכוהוליים אחרים בימי ראשון.
המדינה אוסרת על מכירת משקאות אלכוהוליים פירותיים בחנויות מכולת ובחנויות נוחות.
החוק קובע כי משקאות כאלה חייבים כעת להכין תוויות חדשות שאושרו על ידי המדינה בחזית המוצרים המכילים אותיות גדולות בסגנון מודגש ובולט לעין הצרכן, המודיעים לצרכנים שהמשקאות מכילים אלכוהול ובאיזו אחוז.
חוק אוויר נקי מקורה ביוטה הוא איסור עישון ברחבי המדינה האוסר זאת במקומות ציבוריים רבים.
יוטה והוואי הן שתי המדינות היחידות בארצות הברית שחוקקות לאסור את כל סוגי ההימורים.
נישואים חד מיניים הפכו לחוקיים ביוטה ב-20 בדצמבר 2013 כאשר השופט רוברט ג'יי שלבי מבית המשפט המחוזי בארצות הברית למחוז יוטה פסק פסק דין בקיצ'ן נ 'הרברט .
נכון ל-26 בדצמבר, הונפקו יותר מ-1,225 רישיונות נישואין, עם לפחות 74 אחוז, שהם 905 רישיונות, לזוגות הומואים ולסביות.
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריך כי אוכלוסיית יוטה היה 3,205,958 נכון ל-1 ביולי 2019, גידול של כ־16.00% מאז מפקד 2010. חלק ניכר מהאוכלוסייה מתגוררת בערים ובעיירות לאורך חזית Wasatch, אזור מטרופוליני שעובר צפון – דרום כאשר הרי Wasatch מתנשאים בצד המזרחי.
גם הצמיחה מחוץ לחזית Wasatch גוברת.
מטרופולין סנט ג'ורג' 'הוא כיום השני בצמיחה המהירה ביותר במדינה לאחר מטרופולין לאס וגאס בעוד שהמיקרופולין Heber הוא גם השני בצמיחה המהירה ביותר במדינה (מאחורי פאלם קוסט, פלורידה).
תוחלת החיים היא 79.3 שנים.
ביוטה יש את שיעור הילודה הכולל הגבוה ביותר, הנמוך ביותר באחוז הלידות מחוץ לנישואין, הנמוך ביותר במספר ההפלות לנפש, והנמוך ביותר באחוז ההריונות בגיל העשרה שהופסקו בהפלה.
עם זאת, נתונים סטטיסטיים הנוגעים להריונות והפלות עשויים להיות נמוכים באופן מלאכותי גם בקרב בני נוער היוצאים ממצב ההפלות בגלל דרישות ליידוע ההורים.
ביוטה יש את שיעור העוני הנמוך ביותר במדינה, למרות הדמוגרפיה הצעירה שלה.
על פי מדד הרווחה הגלובאלי של Gallup-Healthways החל משנת 2012, יוטה דורגה במקום הרביעי ברווחה הכללית בארצות הברית.
מחקר מרשם לאומי משנת 2002 קבע כי תרופות נוגדות דיכאון "נקבעו ביוטה לעיתים קרובות יותר מאשר בכל מדינה אחרת, בשיעור כמעט פי שניים מהממוצע הארצי".
הנתונים מראים כי שיעורי הדיכאון ביוטה אינם גבוהים מהממוצע הארצי.
למדינה יש כלכלה מגוונת מאוד, עם מגזרים מרכזיים הכוללים תחבורה, חינוך, טכנולוגיות מידע ומחקר, שירותי ממשלה וכרייה ויעדים תירותיים חשובים לבילוי בחוץ.
על פי מדד הכלכלה החדשה של שנת 2007, יוטה מדורגת כמדינה הבכירה במדינה בנושא דינמיות כלכלית, והיא נקבעת על ידי "המידה בה כלכלות המדינה מבוססות ידע, גלובליזציה, יזמית, טכנולוגיה, מידע ומבוססות חדשנות".
בשנת 2014 דורגה יוטה במקום הראשון ברשימת "המדינות הטובות ביותר לעסקים" של פורבס.
מאמר בנובמבר 2010 במגזין " ניוזוויק " הדגיש את יוטה ובמיוחד את השקפותיה הכלכליות של אזור סולט לייק סיטי, וכינה אותה "ציון הכלכלי החדש" ובחן כיצד הצליח האזור להכניס משרות בעלות שכר גבוה ולמשוך גבוה- תאגידי היי- טק לאזור במהלך מיתון.
נכון לספטמבר 2014 שיעור האבטלה של המדינה היה 3. מבחינת "ידידותיות לעסקים קטנים", בשנת 2014 יוטה הופיעה כמספר 1, על סמך מחקר שנסמך על נתונים של יותר מ-12,000 בעלי עסקים קטנים.
קבוצת הכדורסל יוטה ג'אז ממוקמת בעיר סולט לייק סיטי, הג'אז נוסדה ב-1974 ומעולם לא זכתה באליפות ה-NBA, אך הייתה סגנית האלופה בשנים 1997 ו-1998.
קבוצת הכדורגל ריאל סולט לייק משחקת בליגת ה-MLS.
ב-2002 התקיימה אולימפיאדת החורף בסולט לייק סיטי.
סמלי מדינת יוטה דגל סמל מוטו כינוי דגל יוטהFlag of Utah סמל יוטהSeal of MMM "התמדה""Industry" "מדינת הכוורת""Beehive State" עץ פרח ציפור חיה צפצפה רעדניתQuaking Aspen שושנת סגוSego lily שחף קליפורניהCalifornia gull אייל קנדי מהרי הרוקיRocky Mountain elk
היוטים היו שבט גרמאני (ברברי) שמקובל לחשוב כי פלש או ברח מילנד (יוטלנד) בדנמרק המודרנית ומחלקים בחוף הפריזי לאנגליה.
היוטים, יחד עם האנגלים, הסקסונים והפריזים, היו מקרב העמים הגרמאניים שחצו את הים הצפוני כדי לפשוט ולבסוף לפלוש לאנגליה, מהמאה ה-4 ואילך.
בהתאם לכתבי בדה ונרביליס התיישבו היוטים בסביבת קנט, המפשייר והאי וייט.
מספר שמות מקום הנגזרים משם השבט מעידים על האמת שבדעה זאת.
כך, לדוגמה, כותב פלורנס מורססטר כי השם "יֵטֶן" הוא שם נוסף לאזור ניו פורסט (הנמצא בהמפשייר).
בעוד שהשפעת היוטים מקנט היא עניין ברור (לדוגמה נוהלי הירושה המיוחדים לאזור, וידועים כ"גבלקינד"), נעלמו היוטים מהמפשייר והאי וייט והשאירו אחריהם עדויות מעטות ביותר.
לדעת רובין בוש היוטים היו קורבנות לטיהור אתני בידי הסקסונים המזרחיים, אולם העניין מהווה נושא לוויכוח בין האקדמאים.
כמו כן, מקובל לומר שיתר היוטים נשארו ביוטלנד ומהווים בימינו חלק מאוכלוסיית חצי האי.
יש הטוענים שהיוטים זהים לגטים ("ההיפותזה היוטית"), עם שחי בעבר בדרום שוודיה.
כך, למשל, מגדיר מילון אוקספורד את הגטים דרך השפה השוודית כ-"Eotas Iótas Iútan Geátas", ולפי הדנית כ"יוטים".
אולם בווידסיט ובביאוולף, שני שירים באנגלית עתיקה, השבטים מוצגים כשונים אחד מהשני.
ייתכן שבולבלו שמות השבטים בתיעוד מות המלך השוודי אוסטן.
יוטה ג'אז היא קבוצת כדורסל מהעיר סולט לייק סיטי שביוטה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית הצפון-מערבי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם ויוינט סמארט הום ארנה.
מאז שנת 2011 הג'אז הם מועדון הספורט היחיד ממדינת יוטה המשתתף באחת מארבע ליגות הספורט המקצועניות בארצות הברית (NBANFL, MLB ו-NHL).
המועדון הוקם בשנת 1974 תחת השם ניו אורלינס ג'אז (לכבוד סגנון המוזיקה שיצא מניו אורלינס) בעיר ניו אורלינס, לואיזיאנה, אך עבר ליוטה בשנת 1979. במהלך סוף שנות ה-80, ג'ון סטוקטון וקארל מלון הפכו לכוכבים כשחקני המועדון, ויצרו את אחד מצמדי השחקנים המוצלחים בהיסטוריה של ה-NBA.
בהנהגתו של המאמן הראשי ג'רי סלואן הקבוצה הפכה לאחת הדומיננטיות במהלך שנות ה-90, כשהעפילה לשתי סדרות גמר ה-NBA בעונות ו-, ובשתיהן הפסידה לשיקגו בולס של מייקל ג'ורדן וסקוטי פיפן.
1974–1979: תקופת פיט מרוויץ' והשנים הראשונות בניו אורלינס
ב-1974 נוסדה קבוצת הג'אז כמועדון בעיר ניו אורלינס כקבוצה השמונה-עשרה בליגת ה-NBA.
המהלך הגדול הראשון שלה היה עסקה (טרייד) שהביאה לקבוצה את פיט מרוויץ' ששיחק באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה מאטלנטה הוקס תמורת שתי בחירת סיבוב ראשון, שלוש בחירות סיבוב שני, ובחירת סיבוב שלישי אחת בדראפט בשלוש שנים הבאות.
מרוויץ' נחשב לאחד השחקנים הטובים בליגה ואף זכה בתואר "מלך הסלים" של הליגה לעונת 1976/1977 עם 31.1 נקודות בממוצע למשחק.
למרות זאת, המשחקים בעונות הראשונות של הקבוצה היו גרועות מאד, ומאזן התוצאות שלהם בעונת 1977/1978 ב-NBA היה 39 ניצחונות ו-43 הפסדים בעונת 1977/1978 ב-NBA.
כוכב הקבוצה מרוויץ' היה פצוע בברכיים.
בעיות תחזוקה של האולם הביתי באולם ליולה יוניברסטי פילדהאוס, בו הרצפה מורמת מהקרקע עד כדי כך שאיגוד שחקני ה-NBA דרשו מההנהלה להציב רשת מסביב לתחומי המגרש כדי שלא יפלו אל היציעים.
לאחר מכן עברו לאולם אחר לואיזיאנה סופרדום בתנאי שכר גבוהים ומכבידים לתקציב הקבוצה.
ובתקופת פסטיבל המרדי גרא.נאלצו לשחק במקום אחר.
1979–1984: המעבר ליוטה והגעתו של המאמן פרנק ליידן
בשנת 1979 המועדון נקלע למשבר כלכלי.
בארי מנדלסון, סגן הנשיא של המועדון, טען כי אחת הבעיות הכלכליות העיקריות של המועדון היה מס-שעשועים בשיעור 11%, הגבוה ביותר בארצות הברית באותו הזמן.
המועדון גם לא הצליח למשוך את תמיכת התאגידים המקומיים, נתון חשוב אפילו באותם הימים, ואף לא משקיעים מקומיים.
הנהלת המועדון החליטה לעבור לסולט לייק סיטי, וזאת אף על פי שהייתה שוק קטן בהשוואה לניו אורלינס באותו הזמן.
אך, סולט לייק סיטי הוכיחה שהיא יכולה לתמוך בקבוצת כדורסל מקצוענית כאשר היא שימשה ביתם של יוטה סטארס מליגת ה-ABA משנת 1970 ועד שנת 1976. הסטארס זכו לפופולריות רבה בעיר, אך מצבם הכלכלי התמוטט והם התפרקו במהלך חודש דצמבר 1975 לאחר ששיחקו רק 16 משחקים בעונת ה-ABA האחרונה.
אף על פי שסולט לייק סיטי לא נודעה בשל תרבות הג'אז שלה, החליטה הנהלת המועדון להשאיר את השם, כמו גם את צבעי המועדון המקורי, ירוק, סגול וזהב (צבעי פסטיבל המרדי גרא).
כמות הצופים של הג'אז ירדה במעט לאחר מעברם מניו אורלינס ליוטה, וזאת עקב קבלת אישור המעבר מאוחר מידי ושיווק גרוע של הקבוצה בעיר סולט לייק סיטי וסביבתה.
הצעד הראשון, מני רבים, אותו ביצעה הנהלת הג'אז היה עסקה שהביאה לקבוצה את הקלע אדריאן דאנטלי תמורת ספנסר הייווד.
במהלך עונת 1979/1980 קלע דאנטלי 28 נקודות בממוצע למשחק, ונתן לקבוצה את האפשרות להוציא את מרוויץ' מהקבוצה.
הקבוצה הסיימה את העונה הסדירה במאזן גרוע של 24–58, אך כתוצאה ממיקום נמוך בליגה זכתה בבחירה השנייה בדראפט 1980, אותה ניצלו כדי לבחור את דארל גריפית' מאוניברסיטת לואיוויל, כחלק נוסף מהפאזל הנבנה במועדון.
במהלך עונת 1980/1981, נאבק המועדון במגרש אך גום בבעיות כלכליות.
תחילה, תקופת אימונו של ליידן לא הראתה כל שיפור, כאשר הג'אז המשיכו את העונה במאזן גרוע של 17–45 וסיימו את העונה הסדירה במאזן 25–57.
בדראפט 1982, בחרו הג'אז בבחירה הראשונה את דומיניק וילקינס, אך שילוב בין בעיות תזרים מזומנים של המועדון, ובין סירובו של וילקינס לשחק ביוטה, הביא את המועדון לבצע טרייד עליו, חודשים ספורים לאחר הדראפט.
בתמורה לזכויות על וילקינס העבירה אטלנטה הוקס את הגארדים ג'ון דרו ופרימן ויליאמס, ועוד מיליון דולר במזומן.
בעונת 1982/1983 החמיץ דאנטלי 60 מתוך 82 המשחקים עקב פציעה, שולל מהג'אז את הקלע המוביל שלהם למשך רובה של העונה.
גם הרכש החדש, ג'ון דרו, החמיץ חלק מהעונה, כשהוא משחק רק 44 משחקים במהלכה.
בסופו של דבר הובילו את הג'אז דארל גריפית' עם 22.2 נקודות, ריקי גרים עם 14.3 נקודות ודני שייס 12.4 נקודות בממוצע למשחק.
מארק איטון, המתנשא לגובה 2.24 מטר, בעונת הרוקי שלו, החל לאייש את עמדת הסנטר של הג'אז.
הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן 30–52, עדיין מחוץ לפלייאוף, אך היווה שיפור לעומת המאזן בסיום העונה הקודמת.
במהלך דראפט 1983, בחרו הג'אז את ת'רל ביילי כבחירה השביעית מאלופת ה-NCAA לשנת 1983, אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, ובשלב מאוחר יותר לקחו את בובי האנסן מאוניברסיטת איווה כבחירה ה-54.
המועדון הפסיד כסף, כאשר ההנהלה מתמרנת במיומנות, כמו לשחק את חלק ממשחקי הבית בלאס וגאס, כדי לעזור למועדון להפוך לריווחי יותר.
נפוצו שמועות כי המועדון יעזוב את יוטה, בעקבות השוק הקטן ומאבקים כלכליים בין בעלי המועדון.
אך, מזלה של הקבוצה על המגרש המשיך להשתפר, עם אדריאן דאנטלי הכשיר, ג'ף וילקינס, והרוקי ת'רל ביילי בעמדת הפורוורד, מארק איטון וריץ' קיילי התחלקו ביניהם באיוש עמדת הסנטר, וריקי גרין יחד עם דארל גריפית' בעמדת הגארד, וג'ון דרו שסיפק 17 נקודות לערב מהספסל.
הג'אז השיגו 37–45 בסיומה של העונה הסדירה וזכו באליפות הבית המרכז-מערבי, תואר אליפות הבית הראשון בהיסטוריה של הג'אז.
לאחר שהתקדמו למשחקי הפלייאוף, גברו הג'אז על דנוור נאגטס 3-2 בסיבוב הראשון של הפלייאוף, והתקדמו לשחק מול פיניקס סאנס בחצי גמר המערב.
אף על פי שנהנו מיתרון ביתיות בסדה של הטוב משבעה משחקים, הפסידו הג'אז לסאנס המנוסים בשישה משחקים 2–4. לאחר מכן, כאשר הקבוצה בחרה רכז אלמוני בסיבוב הראשון של דראפט 1984, ג'ון סטוקטון מאוניברסיטת גונזגה.
אוהדי הג'אז שהגיעו למסיבת הדראפט הביעו את מורת רוחם בקריאות בוז לבחירה.
1984–1988: תחילת עידן סטוקטון ומלון
עונת 1984/1985 חזתה בעלייתו של מארק איטון ככוח הגנתי.
כשהשיג 5.56 חסימות בממוצע למשחק, יחד עם 9.3 נקודות ו-11.3 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, וזכה בתואר שחקן ההגנה של העונה.
מהצד השלילי, ג'ון דרו שיחק רק 19 משחקים במהלך העונה, ובכך חסר היה בקבוצה קלעי בתפקיד השחקן השישי.
למרות זאת, הג'אז הצליחו להעפיל שוב למשחקי הפלייאוף, כשפגשו בסיבוב הראשון את יוסטון רוקטס וכוכביהם האקים אולאג'ואן ורלף סמפסון.
הג'אז הצליחו לגבור על הרוקטס בסדרה 3-2, והתקדמו לחצי גמר המערב, שם פגשו את דנוור נאגטס.
הג'אז נוצחו בסדרה בחמישה משחקים, 4-1.
חוסר היציבות הכלכלית של המועדון השתנתה באופן חלקי במהלך חודש אפריל 1985, כאשר לארי מילר רכש 50% מהמועדון תמורת 8 מיליון דולר, והפך לשותף לסאם באטיסטון, שחיפש להעביר את המועדון מיוטה.
בדראפט 1985 צרפו הג'אז את קארל מלון מאוניברסיטת לואיזיאנה טק, פאוור פורוורד המתנשא לגובה 2.06 מטר, כבחירה ה-13.
למלון הייתה השפעה מידית על הקבוצה בעונת 1986/1985, כשקלע בממוצע 14.9 נקודות וקלט 8.9 כדורים חוזרים בממוצע למשחק.
אך, הגארד הפותח דארל גריפית' החמיץ את העונה כולה עקב שברי מאמץ, והקבוצה הייתה בסביבות 50% הצלחה ברובה של העונה.
במשחקי הפלייאוף הודחו הג'אז בסיבוב הראשון לאחר שנוצחו בידי דאלאס מאבריקס 3-1.
במהלך פגרת שנת 1986 קיבל סאם באטיסטון פנייה למכור את חלקו במועדון למארב וולפסון והארווי ראת'ר, שהיו מעוניינים להעביר את המועדון למיניאפוליס, מינסוטה.
לארי מילר לא היה מעוניין למכור את חלקו במועדון, אך בעקבות סעיפים שונים בחוזה שלו עם באטיסטון הייתה למשקיעים החדשים אפשרות לרכוש גם את חלקו במועדון גם אם הוא יסרב למכור.
במהלך תהליך ההתדיינות עלה מחיר המועדון עד ל-28 מיליון דולר (שוויים של הג'אז הוערך ב-16 מיליון דולר, כאשר רק שנה קודם לכן רכש מילר מחצית מהמועדון ב-8 מיליון דולר).
ברגע האחרון נכנס גם מילר למשא ומתן ורכש את המחצית השנייה של המועדון תמורת 14 מיליון דולר, כשהוא קונה למעשה את החוזה המקורי עם באטיסטון, והשאיר את המועדון ביוטה.
מאוחר יותר הפכו וולפנסון וראת'ר למייסדים של מינסוטה טימברוולבס, קבוצת הרחבה של הליגה, שכמעט נמכרה והועברה לניו אורלינס בשנת 1994. עונת 1986/1987 הייתה עונה של שינוי.
כוכב הקבוצה, אדריאן דאנטלי, שנשא את הקבוצה על כתפיו בשנים הראשונות ביוטה, הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס תמורת קלי טריפיוקה, שחלק את העמדה עם ת'רל ביילי.
ג'רלד גריפית', שחזר מסדרת פציעות שגרמה לו להפסיד את עונת 1985/1986, איבד את מקומו בחמישייה הפותחת לבובי האנסן.
ג'ון סטוקטון בילה יותר זמן על הספסל מאשר ריקי גרין בעמדת הרכז הפותח.
את העונה הסדירה סיימה הקבוצה במאזן 38–44, והפסידה לגולדן סטייט ווריורס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 1987/1988, תפס ג'ון סטוקטון את תפקיד הרכז הפותח לפני ריקי גרין, וקארל מלון התחיל לבסס את עצמו כאחד הפאוור פורוורדים הטובים בליגה.
באותה שנה, סיימו הג'אז את העונה הסדירה במאזן 35–47 וגברו על פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב הראשון של הפלייאוף בתוצאה 1–3, ונפגשו בחצי גמר המערב מול האלופה היוצאת לוס אנג'לס לייקרס.
לאחר שהלייקרס ניצחו במשחק הראשון בלוס אנג'לס, הפתיעו הג'אז כשגברו על הלייקרס במשחק השני, 101-97, בלוס אנג'לס, ואף עלו ליתרון בסדרה, 2-1, לאחר ניצחון במשחק השלישי בסולט לייק סיטי.
הג'אז הפסידו בשני המשחקים הבאים, 4 ו-5, אך במשחק השישי הביסו את הלייקרס 108-80 והשוו את המאזן ביניהן ל-3-3. במשחק השביעי והמכריע הצליחו הלייקרס לגבור על הג'אז 98–109, אך סדרה זו הוכיחה כי הג'אז הם כוח שיש להתחשב בו במאבקי הפלייאוף, שלא כמו בשנים הקודמות.
במהלך עונת 1988/1989 פרש פרנק ליידן מתפקיד המאמן הראשי של יוטה ג'אז לאחר 17 משחקים מתחילת העונה, והוחלף בידי ג'רי סלואן.
הג'אז ניצחו ב-51 משחקים באותה עונה וזכו באליפות הבית המערבי-תיכוני.
מלון וסטוקטון, כמו גם מארק איטון, נבחרו למשחק האולסטאר.
איטון זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה בפעם השנייה, ונראה היה כי הג'אז מוכנים לקחת את הצעד הבא במשחקי הפלייאוף, לאחר שדחקו את לוס אנג'לס לייקרס לשבעה משחקים מתישים בעונה הקודמת.
אך, אופן מפתיע הם נוצחו בידי המדורגת שביעית (הג'אז היו מדורגים במקום השני) גולדן סטייט ווריורס, 0-3, בסיבוב הראשון, וסיימו באופן מפתיע את העונה.
עונה לאחר מכן, עונת 1989/1990, הג'אז שיחקו עם בובי האנסן, שדחק את רגליו של דארל גריפית' כגארד הפותח לצידו של סטוקטון.
גם ת'רל ביילי שהפך למניה בטוחה עם 19 נקודות בממוצע למשחק בעונה הקודמת, סבל מהפחתה במעמדו, כאשר הגארד הרוקי בלו אדוארדס שיחק תפקיד מרכזי בקו הקדמי.
מייק בראון, הפורוורד-סנטר המחליף, החליף את מארק איטון בצורה תכופה יותר.
התוצאה הייתה מאזן ההפסדים-ניצחונות הטוב בהיסטוריה של הג'אז, כאשר הג'אז השיגו מאזן 27–55 בסיומה של העונה הסדירה, וסיימו במקום השני לאחר סן אנטוניו ספרס שסיימה את העונה הסדירה במאזן 26–56. קארל מלון השיג את העונה הסטיסטית הטובה ביותר שלו, כשקלע 31 נקודות וקלט 11.1 כדורים חוזרים בממוצע למשחק.
ג'ון סטוקטון השיג 17.2 נקודות ו-14.5 אסיסטים בממוצע למשחק, שהיו גם שיאי קריירה, כאשר גם סך כל האסיסטים שלהם היה הגבוה בליגה.
בפלייאוף נקבע כי הג'אז יפגשו עם פיניקס סאנס, בהובלתם של שחקני האולסטאר, טום צ'יימברס וקווין ג'ונסון.
הסאנס הפתיעו את הג'אז כאשר גברו עליהם בחמישה משחקים, 2-3, בסיבוב הראשון.
שוב, התברר כי הג'אז מצליחים מאד במהלך העונה הרגילה, אך נכשלים במשחקי הפלייאוף.
הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן 28–54, וסיימו במקום השני באזור המערב, ניצחון אחד פחות מסן אנטוניו ספרס, בדומה למיקומם שתי הקבוצות בסיומה של העונה הקודמת.
בפלייאוף, הם פגשו בפעם השנייה ברציפות את פיניקס סאנס בסיבוב הראשון, אך הפעם הג'אז היו מוכנים יותר.
במשחק הראשון התפוצצו הג'אז על הסאנס, בפיניקס, אריזונה, 129-90, ונתנו את הטון בסדרה כולה, כאשר גברו על הסאנס 1–3 לאחר ארבעה משחקים, וזכו לעלות לסיבוב השני של הפלייאוף למפגש מול פורטלנד טרייל בלייזרס, אלופת המערב בניסיונה להגן על כתרה.
הג'אז שיחקו היטב, אך בסופו של דבר נכנעו והפסידו בסדרה 1–4 לבלייזרס, בעלי הסגל העמוק והמנוסה יותר.
עונת 1991/1992 התבררה כמוצלחת ביותר בהיסטוריה של המועדון, עד אותו הזמן.
הג'אז עברו לאולם חדש הדלתא סנטר, אולם חדיש המכיל 19,911 מקומות ישיבה.
אולם זה היווה שיפור משמעותי לעומת הסולט פאלאס המיושן, שאליו יכלו להיכנס מעט יותר מ-12,000 צופים וחסרו בו יציעי כבוד וחלל להשכרה (שניהם מניבים תוספת הכנסה מהותית).
מוקדם באותה עונה, טרייד הביא לקבוצה את טיירון קורבין, פורוורד הגנתי וקשוח, ממינסוטה טימברוולבס בתמורה לחביב האוהדים, ת'רל ביילי.
הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן 27–55, זכו בתואר אליפות הבית המערב-תיכוני לראשונה משנת 1989, וציפו להתקדם שלב נוסף במשחקי הפלייאוף.
בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף, גברו הג'אז על לוס אנג'לס קליפרס, 3-2. בסיבוב השני גברו על סיאטל סופרסוניקס 4-1, והגיעו לראשונה לסדרת גמר המערב, שם פגשו את פורטלנד טרייל בלייזרס.
שוב, הוכיחו הבלייזרס כי הם טובים יותר, כאשר גברו על הג'אז בשישה משחקים, 4-2, ומנעו מהג'אז עלייה ראשונה לגמר ה-NBA.
עונת 1992/1993 התבררה כאכזבה בהשוואה לשנים הקודמות, כאשר הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן 35–47, במקום השלישי במערב.
עמדת הסנטר, שאוישה ברובה על ידי מארק איטון במהלך העשור האחרון, הפכה לבעייתית, בשעה שאיטון התמודד עם פציעות ועם גילו המתקדם.
נקודת האור של העונה הייתה אירוחו של משחק האולסטאר והאירועים הסובבים אותו במהלך סוף שבוע האולסטאר.
הג'אז אכזבו בפלייאוף, כאשר הפסידו בסיבוב הראשון לסיאטל סופרסוניקס 2-3. במהלך הפגרה טיפל המועדון בבעיית הסנטר כאשר פלטון ספנסר נרכש ממינסוטה, בתמורה לסנטר המחליף מייק בראון.
במהלך עונת 1993/1994, העבירו הג'אז בטרייד את ג'ף מלון לפילדלפיה 76' ובתמורה קיבלו את ג'ף הורנסק.
הורנסק היה מתואם היטב עם ג'ון סטוקטון, והג'אז הגיעו למאזן 29–53 בסיומה של העונה הסדירה, ודורגו במקום החמישי במערב.
בפלייאוף הם פגשו את סן אנטוניו ספרס, המדורגת רביעית, בסיבוב הראשון.
בתצוגת הגנה מרשימה הצליחו הג'אז לעצור את כוכבם של הספרס, דייוויד רובינסון, שסיים כמלך הסלים של העונה הסדירה עם 29.8 נקודות בממוצע למשחק ב-50% הצלחה מהשדה, והורידו אותו ל-20 נקודות בממוצע למשחק ב-41% הצלחה מהשדה במהלך סדרת הפלייאוף.
הג'אז גברו על הספרס בארבעה משחקים, 3-1, כאשר מחקו את יתרון הביתיות של סן אנטוניו ספרס.
בסיבוב השני, חצי גמר המערב, פגשו הג'אז את דנוור נאגטס הנחושים, שדורגו במקום השמיני במערב בסיומה של העונה הסדירה.
בעונת 1994/1995 היה לסגל הג'אז עומק וניסיון הנחוצים, לדעת הפרשנים, להוות מתמודדת משמעותית על אליפות ה-NBA.
אך, הג'אז איבדו את הסנטר הפותח פלטון ספנסר לאחר 34 משחקים כאשר קרע את גיד אכילס.
סגל השחקנים של הג'אז היה עמוק מספיק כדי להצליח ולסיים את העונה במאזן 22–60, אך, למרות זאת הפסידו הג'אז בסיבוב הראשון של הפלייאוף ליוסטון רוקטס, 3-2.
האיש הגדול גרג אוסטרטאג, צורף לקבוצה לקראת עונת 1995/1996. הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן 27–55, במקום השלישי במערב.
בפלייאוף הם גברו על פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב הראשון, 3-2, בסיבוב השני, חצי גמר המערב, גברו על סן אנטוניו ספרס, 4-2, והעפילו לגמר המערב שנה שנייה ברציפות.
בסדרת גמר המערב פגשו הג'אז את המדורגת הראשונה במערב, סיאטל סופרסוניקס.
הסוניקס עלו ליתרון 0–2 בסדרה לאחר שני המשחקים הראשונים בסיאטל.
במשחק השלישי שנערך בסולט לייק סיטי הצליחו הג'אז להתאושש ולזכות בניצחון ראשון בסדרה- 96-76. אך במשחק הרביעי, שנערך גם הוא בסולט לייק סיטי, גברו הסוניקס על הג'אז 86-88 ועצרו את מומנטום מהמשחק השלישי בסדרה.
עתה, כאשר הסוניקס ביתרון 3-1 בסדרה, חזרה הסדרה למשחק החמישי בסיאטל.
הג'אז התאוששו וגברו על הסוניקס 98-95 והחזירו את הסדרה לסולט לייק סיטי, למשחק השישי.
במשחק זה התפוצצו הג'אז באולמם הביתי, הביסו את הסוניקס 83–118 והשוו את הסדרה ל-3-3. אך, במשחק השביעי והמכריע, בסיאטל.
הסוניקס התאוששו, והצליחו לזכות בסדרה ההפכפכה 4-3, לאחר שניצחו 86–90.
1996–2003: גמר ה-NBA והשנים האחרונות של מלון וסטוקטון
בעונת 1996/1997 השיגו הג'אז את המאזן הטוב ביותר בהיסטוריה של המועדון, 64-18, כשהם זוכים בתואר אליפות הבית המערב-תיכוני ובמאזן הטוב ביותר באזור המערב.
הצלחת הקבוצה הושגה בעיקר על ידי ג'ון סטוקטון, קארל מלון, וג'ף הורנסק, כמו גם על ידי ביירון ראסל, אנטואן קאר, הווארד איזלי, ושנדון אנדרסון.
קארל מלון זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה לעונת 1996/1997, כשההשיג 27.4 נקודות, 9.9 כדורים חוזרים, ו-4.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
עתה, העפילו הג'אז לסדרת גמר ה-NBA הראשונה בתולדותיהם, ובה פגשו את האלופה היוצאת שיקגו בולס בהובלתו של מייקל ג'ורדן.
לאחר שנוצחו בשני המשחקים הראשונים בשיקגו, במשחק הראשון על ידי סל ניצחון של ג'ורדן, הצליחו הג'אז להתאושש ולנצח בשני המשחקים הבאים שהתקיימו בסולט לייק סיטי.
הבולס הצליחו לגבור על הג'אז במשחק החמישי בסדרה, שהתקיים אף הוא בסולט לייק סיטי, 88-90. עתה חזרה הסדרה לשיקגו, והג'אז לא הצליחו לעצור את הבולס ונוצחו שוב במשחק צמוד, 86-90, ניצחון שהעניק לשיקגו בולס את האליפות השנייה ברציפות.
במהלך הפגרה, ערכו הג'אז שינויים משמעותיים בסגל השחקנים.
לפיכך, כאשר עונת 1997/1998 קרבה, התעוררה הציפייה כי הג'אז יהפכו למועמדים לתואר האליפות שוב.
אך, סטוקטון סבל מפציעת ברכיים קשה לפני שהחלה העונה, והחמיץ את 18 המשחקים הראשונים, בהן הג'אז השיגו מאזן של 7–11. לאחר חזרתו של סטוקטון השיגו הג'אז מאזן של 13–51. הם סיימו את העונה הסדירה במאזן 20–62 וזכו באליפות הבית המערב-תיכוני.
אף על פי שסיימו את העונה הסדירה עם מאזן זהה לאלופה, שיקגו בולס, החזיקו הג'אז ביתרון ביתיות לאורך הפלייאוף, מאחר שמאזן המפגשים בין הג'אז לבולס במהלך העונה הסדירה היה לטובת הג'אז שניצחו את שני המפגשים ביניהן.
בפלייאוף, גברו הג'אז על יוסטון רוקטס בסיבוב הראשון, 3-2, ובחצי גמר המערב על סן אנטוניו ספרס, 4-1, והתקדמו לסדרת גמר המערב עונה שלישית ברציפות.
הג'אז פגשו בסדרה זו את לוס אנג'לס לייקרס בהנהגתו של שאקיל אוניל, הגארדים אדי ג'ונס, ניק ואן אקסל וקובי בראיינט הצעיר.
הג'אז קבעו את הטון בסדרה, כאשר כבר במשחק הראשון הביסו את הלייקרס 77–112. המשחק השני בסדרה היה צמוד והסתיים בניצחון הג'אז, 99-95. שני המשחקים הבאים בסדרה התקיימו בלוס אנג'לס, והוכרעו בהפרש של 7.5 נקודות בממוצע לטובת הג'אז.
שניצחו בסדרה 0–4, מנחילים ללייקרס את ה"סוויפ" הראשון שלהם בסדרת פלייאוף מאז סדרת גמר ה-NBA של שנת 1989, ובכך עלו בפעם השנייה ברציפות לסדרת גמר ה-NBA.
בסדרת הגמר של ליגת ה-NBA לעונת 1997/1998, פגשו הג'אז שוב, כמו בעונה הקודמת, את האלופה שיקגו בולס בהנהגתו של מייקל ג'ורדן.
הג'אז שנהנו מיתרון ביתיות על פני הבולס, ניצחו במשחק הראשון בסדרה, 88-85 לאחר הארכה, לאחר שסקוטי פיפן מהבולס החמיץ זריקת 3-נקודות בשניות האחרונות.
במשחק השני בסדרה, שנערך גם הוא בסולט לייק סיטי, הצליחו הבולס במהלך הרבע הרביעי לעלות ליתרון, שהשתיק את הדלתא סנטר הגועש, וניצחו 88–93, ובכך ביטלו לג'אז את יתרון הביתיות.
במשחק השלישי בסדרה הביסו הבולס את הג'אז ב-42 נקודות יתרון, 96-54. הג'אז קבעו במשחק זה שיא שלילי עם כמות הנקודות הנמוכה ביותר בהיסטוריה של סדרות גמר ה-NBA מאז הכנסתו של שעון ה-24 שניות.
המשחק הרביעי בסדרה היה צמוד לרוב אורכו, אך הג'אז נוצחו 82–86. דניס רודמן, שהחסיר אימונים בין המשחקים כדי להשתתף באירוע היאבקות מקצוענית, היה לגיבור הבלתי צפוי של המשחק, כשקלע זריקות עונשין מכריעות וחסם זריקה של קארל מלון בשניות הסיום של המשחק.
הג'אז התאוששו במשחק החמישי וניצחו 81–83. מלון הציג את משחקו הטוב בסדרה עם 39 נקודות.
במשחק השישי הצליחו הג'אז להחזיק ביתרון במשך רוב שלבי המשחק, אך הבולס הצליחו להתעלות ובשניות האחרונות של המשחק לעלות ליתרון מקליעה של ג'ורדן (שסיים את המשחק עם 45 נקודות) שנודעה לימים בשם "The last shot", שהבטיחה אליפות שלישית ברציפות לשיקגו בולס עם ניצחון, 87-86, ובסדרה כולה ניצחו הבולס 4-2.
בעונת 1998/1999, שקוצרה ל-50 משחקים עקב שביתת השחקנים, סיימו הג'אז במאזן 13–37 בתום העונה הסדירה, כשהם בשוויון עם סיאטל סופרסוניקס במאזן הטוב בליגה.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף גברו הג'אז על סקרמנטו קינגס בחמישה משחקים.
אך, בסיבוב השני נוצחו בידי פורטלנד טרייל בלייזרס 4-2. קארל מלון זכה בפרס ה-MVP של העונה הסדירה.
את עונת 1999/2000 סיימו הג'אז במאזן 27–55 וזכו באליפות הבית המערב-תיכוני.
אך, בפלייאוף הפסידו, שוב בסיבוב השני, לפורטלנד טרייל בלייזרס.
במהלך הפגרה פרש ג'ף הורנסק והווארד איזלי הועבר בטרייד שכלל ארבע קבוצות והביא לג'אז את דונייל מרשל.
בדראפט 2000 בחרו הג'אז בסיבוב הראשון כבחירה ה-23 את בוגר התיכונים ד'שון סטיבנסון.
בעונת 2000/2001 הגיעו הג'אז למאזן 29–53 בתום העונה הסדירה, אך נכשלו בשלב הראשון של הפלייאוף מול דאלאס מאבריקס, לאחר שכבר עלו ליתרון 0–2 בתום שני המשחקים הראשונים בסדרה, אך הפסידו הג'אז בשלושת המשחקים הבאים ונכנעו בסדרה 2-3. הייתה זו ההדחה המוקדמת ביותר של הג'אז ממשחקי הפלייאוף מאז עונת1994/1995.
בעונת 2001/2002 בחרו הג'אז בדראפט 2001 את אנדריי קירילנקו בסיבוב הראשון כבחירה ה-24. בעונת הרוקי שלו השיג קירילנקו 10.7 נקודות, 4.9 כדורים חוזרים ו-2.91 חסימות בממוצע למשחק.
הג'אז לא החלו טוב את העונה, והשיגו מאזן של 15–16 במהלך החודשיים הראשונים, וסיימו במאזן 38–44 בתום העונה הסדירה.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף נוצחו הג'אז בידי סקרמנטו קינגס 3-1.
קודם לעונת 2002/2003 הועברו מרשל וראסל לקבוצות אחרות.
הפורוורד מאט הארפרינג נרכש מפילדלפיה 76'.
הוא הוצב בעמדת הפורוורד הפותח ליד מלון והשיג 17.6 נקודות ו-6.6 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, המספרים הטובים בקריירה שלו.
הג'אז השיגו מאזן 35–47 בתום העונה הסדירה והתקדמו אל הפלייאוף, שם פגשו שוב את סקרמנטו קינגס, והפסידו לאחר חמישה משחקים, 4-1.
לאחר העונה הגיע עידן לסיומו כאשר ג'ון סטוקטון פרש, וקארל מלון עזב כשחקן חופשי ללוס אנג'לס לייקרס.
עם עזיבתם של שתי אבני היסוד של המועדון, מצאו את עצמם הג'אז חסרי בסיס איתן עם כניסתם לעונת 2003/2004. התחזית של כמה מהעיתונים במסקרים את ה-NBA, כולל המגזין ספורטס אילוסטרייטד הייתה כי יסיימו קרוב לתחתית הליגה.
באופן מפתיע, הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן 40–42. הקבוצה הציגה כמה שחקנים לא ידועים שהפתיעו ונתנו תרומה משמעותית, כולל קירילנקו, ראג'ה בל, וקרלוס ארויו.
במיוחד, היה זה אנדריי קירילנקו שהפגין את רב-גוניותו גם בהגנה וגם בהתקפה וזכה להיבחר למשחק האולסטאר.
הג'אז החמיצו את הפלייאוף במשחק אחד לדנוור נאגטס, ובכך סיימו רצף של 20 עונות בפלייאוף.
ג'רי סלואן המאמן הראשי סיים במקום השני לתואר מאמן השנה, כשהפסיד ליובי בראון מממפיס גריזליס.
במהלך הפגרה, עשו הג'אז מהלכים שנועדו לשפר את הסגל המבוגר, כשרכשו את קרלוס בוזר ומהמט אוקור כשחקנים חופשיים והחתימו מחדש את קרלוס ארויו וגורדן גיריצ'ק על הארכת חוזה.
עונת 2004/2005 סומנה בעיקר על ידי סדרה של פציעות, תחילה ארויו וראול לופס, ומאוחר יותר בוזר וקירילנקו, שמילאו תפקיד מרכזי בנפילתם של הג'אז לתחתית הבית המערב-תיכוני.
כאשר היה בריא מילא בוזר בכישרון את תפקיד הפאוור פורוורד, כשהוא משיג 17.8 נקודות ו-9.0 כדורים חוזרים בממוצע למשחק ב-51 משחקים.
הג'אז סיימו את העונה הסדירה במאזן 26–56, הגרוע ביותר מאז עונת 1981/1982.
בקיץ שנת 2005, המשיכו הג'אז לעצב את סגל השחקנים כאשר ביצעו טרייד על בחירות דראפט עתידיות כדי לקבל את הבחירה השלישית בדראפט 2005, אותה ניצלו כדי לבחור את דרן ויליאמס מאוניברסיטת אילינוי.
עסקאות אחרות כללו את העברתו של ראג'ה בל לפיניקס סאנס.
הג'אז החתימו מחדש את הסנטר גרג אוסטרטאג מסקרמנטו קינגס, והגארד הפצוע תדיר ראול לופס הועבר לממפיס גריזליס.
עונת 2005/2006 הייתה מוכת פציעות עוד לפני שהחלה; בוזר החמיץ 49 משחקים וגורדן גיריצ'ק ואנדריי קירילנקו החמיצו גם הם מספר משמעותי של משחקים עקב פציעות.
אוקור וקירילנקו, לעומת זאת, הראו משחק יעיל ועקבי.
אך, בעלי הקבוצה, לארי מילר, הביע באופן עקבי את חוסר שביעות רצונו מהתוצאות באותה העונה.
הג'אז נשארו במירוץ לפלייאוף עד שלושה משחקים לסיומה של העונה הסדירה, כאשר הפסידו לדאלאס מאבריקס.
הג'אז סיימו את העונה במאזן 41-41, שלושה משחקים ממקום המוביל לפלייאוף.
אוסטרטאג פרש בסיומה של העונה, לאחר ששיחק 10 מ-11 שנותיו ב-NBA במדי יוטה ג'אז.
בדראפט 2006, בחרו הג'אז כבחירה ה-14 את הקלע המבטיח רוני ברואר מאוניברסיטת ארקנסו.
בסיבוב השני של הדראפט בחרו הג'אז את די בראון כבחירה ה-46 ואת פול מילסאפ כבחירה ה-47. כמה שחקנים צעירים הועברו לגולדן סטייט ווריורס תמורת דרק פישר, טרייד שנתן לג'אז רכז ותיק.
כמה עיתוני ספורט גדולים היללו את הג'אז על בחירות דראפט טובות וביצוע מהלכים טובים במהלך הפגרה.
במהלך עונת 2006/2007 השתפרו הג'אז באופן משמעותי בהשוואה לעונות קודמות, כשהם מסיימים את העונה הסדירה במאזן 31–51. קרלוס בוזר נבחר לראשונה למשחק האולסטאר (אך הפסיד את המשחק עקב פציעה קלה).
גם מהמט אוקור נבחר לראשונה למשחק האולסטאר.
דרן ויליאמס פרץ בעונתו השנייה בליגה, כשהוא מסיים שלישי בליגה במספר האסיסטים בממוצע למשחק עם 9.3 (אחרי סטיב נאש וכריס פול).
הג'אז פיתחו גם ספסל עמוק; בעשרת המשחקים שבוזר ואוקור (שני הקלעים המובילים) החמיצו, הצליחה הקבוצה להשיג מאזן 2–8. פול מילסאפ היווה הפתעה נעימה בעונת הרוקי שלו, כשהפך לגיבוי תחרותי לבוזר.
למרות משחקם המשתפר של כוכבי הג'אז, קירילנקו חווה ירידה משמעותית בממוצעיו ונראה כמתקשה להתאים עצמו לירידת מעמדו בסגל הקבוצה.
דבר שהוביל להתפרקות, שזכתה לפרסום רב, בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בפלייאוף פגשו הג'אז את יוסטון רוקטס בסיבוב הראשון, כמפגש של המדורגות רביעית וחמישית בבית המערבי (כיוון שזכתה באליפות הבית הצפון-מערבי דורגה יוטה גבוה יותר, אך יוסטון סיימה את העונה במאזן טוב יותר, 52-30, כאשר מאזנה של יוטה היה 51-31, כך שיתרון הביתיות היה של יוסטון.
הסדרה התאפיינה במשחק פיזי והייתה צמודה ברוב שלביה, כאשר שתי הקבוצות מצליחות לשמור על משחקי הבית שלהן בששת המפגשים הראשונים.
הג'אז הצליחו לשבור מגמה זו במשחק השביעי בסדרה שהתקיים ביוסטון, כאשר גברו על הרוקטס 99–103. הג'אז המשיכו לסיבוב השני של פלייאוף המערב, בו פגשו את המדורגת שמינית גולדן סטייט ווריורס, שבסיבוב הראשון הצליחה להדהים את המדורגת ראשונה דאלאס מאבריקס (שסיימה את העונה הסדירה במאזן 15–67, אחד הטובים בהיסטוריה של ה-NBA).
אך, למרות החששות מפני הפתעה, הצליחו הג'אז להביס בסדרה את הווריורס ולהדיחם לאחר חמישה משחקים, 4-1. בגמר המערב פגשו הג'אז את סן אנטוניו ספרס, אך לא הצליחו להתמודד עם שחקניה המנוסים, והפסידו בחמישה משחקים, 4-1, למי שבסופה של העונה הפכה לאלופת ה-NBA.
במהלך הפגרה צורפה למועדון קבוצת ליגת הפיתוח של ה-NBA, יוטה פלאש, כקבוצת בת של המועדון.
הפלאש ששיחקו בעיר אורם, יוטה, ואת הבעלות עליה חלקו עם בוסטון סלטיקס.
בסיבוב הראשון של דראפט 2007 כבחירה ה-25 בחרו הג'אז את מוריס אלמונד מאוניברסיטת רייס שבטקסס.
הג'אז ביצעו רק שינויים מינוריים בסגל השחקנים לקראת העונה הקרבה, כשהחשוב ביניהם היה שחרורו של דרק פישר.
פישר הפך לחביב האוהדים עקב משחקו החזק, וסימפתיה אותה קיבל בעקבות מלחמתה המתוקשרת של ביתו בסרטן העין.
פישר עבר ללוס אנג'לס כדי להתגורר קרוב יותר לביתו, ומאוחר יותר חתם בלוס אנג'לס לייקרס, איתה זכה בשלוש אליפויות בין השנים 2000–2002. מחלוקת התעוררה לאחר שאנדריי קירילנקו הוביל את נבחרת רוסיה בכדורסל לזכייה באליפות אירופה בכדורסל 2007, שבו אף זכה בפרס ה-MVP.
לאחר הטורניר פרסם קירילנקו בלוג בו הביע את רצונו לעבור בטרייד מיוטה ג'אז, וכי הוא יהיה מוכן לוותר על חוזהו במועדון לשם כך.
מאוחר יותר, אישר קירילנקו את הכתוב בבלוג בראיון, אך, מבוקשו לא נענה והוא נשאר במועדון.
במהלך עונת 2007/2008, לאחר טרייד ששלח את הגארד גורדן גיריצ'ק לפילדלפיה 76' בתמורה לגארד קייל קורבר, הג'אז ניצחו 19 משחקי בית רצופים ובכך השוו את שיא המועדון, והשתפרו במשחקי החוץ לאחר שנתקלו בקשיים במהלך חודש דצמבר.
למרות דבריו מעוררי המחלוקת במהלך הפגרה ודיבורים על רצונו לעזוב, שיפר קירילנקו את משחקו, ושיפר את כל ממוצעיו בהשוואה לעונה הקודמת, ונראה מרוצה מתפקידו ההגנתי החדש וכשחקן מסייע בניגוד לתפקיד הקלע שמילא קודם לכן.
קרלוס בוזר נבחר שוב למשחק האולסטאר, בעוד דרן ויליאמס המשיך לשפר את משחקו, כשהוא משיג 13.3 אסיסטים בממוצע למשחק במהלך חודש מרץ (גבוה בהרבה מהממוצע השנתי שלו - 10.5 אסיסטים למשחק).
הג'אז סיימו במקום החמישי במערב במאזן של 28–54 בתום העונה הסדירה.
לראשונה מאז עונת 1997/1978, מילאו הג'אז את אולמם הבייתי לאורך כל העונה, והשיגו מאזן בייתי מצוין של 37-4; אך, מאזן מצוין זה קוזז על ידי מאזן חוץ בינוני בלבד, 17-24.
הג'אז שוב פגשו בסיבוב הראשון של הפלייאוף את יוסטון רוקטס, הפעם כמדורגים במקום הרביעי (אף על פי שהרוקטס החזיקו ביתרון ביתיות עקב מאזן טוב יותר בסיומה של העונה הסדירה).
הג'אז עלו ליתרון מהיר של 0–2 לאחר שני המשחקים הראשונים בסדרה, אך הפסידו במשחק הראשון בסולט לייק סיטי.
הג'אז נוצחו שוב בלוס אנג'לס במשחק החמישי בסדרה וגם במשחק השישי ווהפסידו את סדרה ללייקרס העדיפים.
בפגרה שלאחר הפלייאוף לא ביצעו הג'אז שינויים משמעותיים בסגל, ואילו דרן ויליאמס השתתף בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת בייג'ינג, סין.
עונת 2008/2009 הייתה קשה עבור הג'אז כאשר הם נאבקו בפציעות שחקנים תכופות שהפריעו לכימיה בקבוצה, ולמרות ששוב היו כמעט בלתי עצירים במשחקי הבית, היה להם מאזן חוץ עלוב.
שלושת השחקנים המובילים של הג'אז החמיצו כמות נכבדה של משחקים עקב פציעות ומחלות: דרן ויליאמס החמיץ 13 מתוך 15 המשחקים הראשונים של העונה, קרלוס בוזר החמיץ יותר ממחצית העונה, ומהמט אוקור החמיץ משחקים שונים במשך העונה עקב פציעות ומחלתו של אביו שאילצה אותו לנסוע למולדתו, טורקיה, בשלב מוקדם של העונה.
ב-20 בפברואר 2009 נפטר הבעלים של יוטה ג'אז, לארי מילר, מסיבוכים של מחלת הסוכרת.
בנו, גרג מילר, הפך לבעלים החדש של המועדון.
הג'אז סיימו את במאזן 34–48 את העונה הסדירה, מה שמיקם אותם במקום השמיני באזור המערב.
בסיבוב הראשון של הפלליאוף הודחו הג'אז בידי המדורגת ראשונה לוס אנג'לס לייקרס בפעם השנייה ברציפות, 4-1.
העונה שהסתיימה הייתה גם האחרונה בקריירה המפוארת של קריין הרדיו והטלוויזיה רוד "הוט רוד" האונדלי, שהודיע על פרישתו לאחר שהיה אוהד של הג'אז לכל אורך ההיסטוריה של המועדון (35 שנים).
למרות האכזבה, דרן ויליאמס הוכיח את עצמו כאחד הרכזים הטובים בליגה, כשהוא קולע 19.4 נקודות, ומוסר 10.8 אסיסטים בממוצע למשחק, השני בליגה, וזאת אף על פי ששיחק את העונה כולה עם פציעת קרסול טורדנית.