tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פָּרָדַייְס – מזרח ודרום אסיה, המזרח התיכון, ארץ ישראל, צפון ומזרח אפריקה, ומערב אירופה לשעבר; במדינה זו מתנהלים החיים כמעט ללא אמצעים טכנולוגיים, שקיימים רק בבתי הרפואה ואצל שירותי הביטחון.
תושבי פרדייס סולדים מטכנולוגיה מתקדמת כבפיוצ'ר, שלטענתם הורסת את חיי בני האדם ומשתלטת עליהם.
ילידי פרדייס מורגלים בגיל צעיר לעבודות פיזיות קשות, כחטיבת עצים, קצירת חיטים ומלאכות נוספות שמבצעים בני אדם בהיעדר אמצעים טכנולוגיים.
המשפט שחרתה על דגלה הוא החירות לחיות בשלווה.
בנוסף קיים גם עמק השדים (אנטארקטיקה לשעבר), שהוא בית הכלא של כל האסירים בעולם.
כאשר אסיר מגיע לעמק השדים מושתל בגופו שבב פיוצ'רי שמונע ממנו לברוח כל עוד לא מסתיימת תקופת המאסר שנגזרה עליו.
גיבור העלילה הוא בחור פרדייסי בשם דֶנִי (דֶניאל) הארט, שגילה לאחר קרב מול זאב שיש לו כוח הקפאת עצמים בידיו.
מאז התרחש הקרב, הוא שוכח מדי לילה את כל קורותיו אחרי הקרב, אך הוא זוכר שני דברים גם אחרי נשיכת הזאב: שביכולתו להקפיא בעלי חיים, ולקחת תרופה שלדברי אימו בלעדיה הוא לא יוכל לחיות.
בשנת 1908, התרחש ביערות רוסיה פיצוץ עצום (בהשראת אירוע טונגוסקה) אשר הוביל להיווצרות "מסדר הדוּפְּלִיקֶטִים".
המאסטר ומייסד המסדר, מיכאיל אנדורוב קאלי, הוא מנהל בית יתומים באזור הפיצוץ.
הוא נגע בכדור הטונגו, מקור כוחות העל הדופליקטיים, ונעשה לדופליקט הראשון בעולם.
לקראת מותו הוא מעביר את התפקיד לשרת בית היתומים, אברשה, וכל הילדים בבית היתומים הופכים לדופליקטים.
כוחות העל הדופליקטיים עוברים בירושה.
דני משתתף בתוכנית "שנת ההתגלות", שכוללת משימות אתגריות לבחורים בגיל 20 בכל רחבי העולם.
הוא משובץ בקבוצה של יהודים אורתודוקסים – דייוויד ממדינת פיוצ'ר, סנדי ממדינת סיים, נתן ממדינת אוטוקרט, וישי ממדינת אינדיבידואל.
בתחילת התוכנית מגלה לו פרופסור אנגלר, מנהל התוכנית, כי הוא דופליקט וכוח העל שלו הוא הקפאת עצמים.
לדופליקטים קם אויב המכונה "זירו" שרוצה לשלוט במסדר ובכל העולם, והוא טובח בדופליקטים בשיטתיות.
במהלך משימתו במסגרת שנת ההתגלות, דני נתקל בזירו הנבל, ולאחר שהוא ניצל ממנו הוא מקבל את המשימה הדופליקטית הראשונה שלו – לחשוף את מניעיו של זירו.
דני מציל את חבריו לתוכנית מזירו ואנשיו, ולאחר ביצוע משימתו הדופליקטית, מקבל כוח על חדש – כוח הזמן.
הוא מבקש מהמועצה העליונה להחליף את כוח הזמן בכוח האש ונענה.
בסיום הספר זירו מחסל את המאסטר של מסדר הדופליקטים, טהולא.
קייזר יורש אותו ומתחילה מלחמת הדופליקטים.
זירו משיג את תליון ההקסגונום ואת כדור הטונגו ומקבל את כוחות הדופליקטים.
יצא באפריל 2025. בספר זה דני ממשיך במסע "שנת ההתגלות" לאוטוקרט.
במהלך המשימה, הוא שוב נלכד בידי זירו, ולבסוף מצליח לחמוק מידיו בעזרת ה"דואוסיינס".
במקביל, בביתו שבפרדייס, אחותו לאי חולה ומצבה מחריף מיום ליום.
דני מנסה למצוא מזור למחלתה באמצעות הוראות שקיבל מקייזר.
במהלך הספר מתוודע דני לכוח ה"ריקורדום", שהוא הכוח החזק ביותר במסדר הדופליקטים.
הוא אף מקבל ספר בשם זה מפרופסור קאלי, מייסד המסדר.
בסוף הספר, דני מסר את חירותו למען אחותו לאי, ונכלא בקרצ'ר שעליו שולט זירו.
במקביל ה"בייס" שלו (גופו האנושי) הופך להיות משותק.
מתוכנן לצאת לאור בפסח ה'תשפ"ו.
בייס - גופו האנושי של הדופליקט.
לבייס אין כוחות על כלל, וההבדלים בינו לבין בן אנוש רגיל הם כוחו לזמן סקנדר, לבצע נקסום וזהרורי הסגול בעיניו (פרט למאסטר, שכל עיניו סגולות).
באם הבייס מת, מתים גם הסקנדרים שלו.
סֶקֶנְדֶר - הבבואה הדופליקטית של הדופליקט המחזיק בכוח העל.
לכל דופליקט יש שני סוגי סקנדרים: סקנדר ארצי וסקנדר בועת האוצרים.
בכל כוח-על שניתן לדופליקט ניתן לו גם סקנדר ארצי נוסף שיכול להיכנס ולצאת מבועת האוצרים, להידפלקט (על משקל 'להתעתק' - טלפורטציה) ממקום למקום ולהשתמש בכוח העל.
הבייס מזמן וממוסס את הסקנדר הארצי שלו על ידי הצמדה של אצבעות וכפות הידיים אלו לאלו והפרדתם.
סקנדר בועת האוצרים נוצר עם לידתו של הדופליקט ולא עוזב את הבועה פרט למצב של סכנה ממשית לחיי בעליו.
אם סקנדר בועת האוצרים מת, מת גם גוף הבייס ושאר הסקנדרים; אם סקנדר ארצי נהרג (במידה ויש עוד סקנדרים ארציים), גוף הבייס יאבד חלק בגוף לרבות ראייה או שמיעה.
נקסום - היכולת של הבייס להתחבר למוחות הסקנדרים שלו על ידי התרכזות בהם.
רֶבֶלַר - (מלטינית: חושף) בן אנוש המודע לקיומם של הדופליקטים בעולם.
בועת האוצרים - מקום מושבם ומבטחם של כלל הדופליקטים בעולם.
הבועה נמצאת 11 קילומטרים בעומק האוקיינוס וכתוצאה מכך בני אנוש שאינם דופליקטים אינם יכולים להיכנס לבועה.
את הבועה הקים מייסד המסדר ד"ר קאלי.
כל מוסדות החוק הדופליקטיים נמצאים בבועת האוצרים בהם הקרצ'ר, מגרשי האשליות, אולם המועצה העליונה ועוד.
בבועת האוצרים אין מוות למעט נשיכת זאבי הקרצ'ר הגורמת למוות מיידי.
בסוף הספר השני המצב משתנה כאשר גוליבר של זירו הורג דוקילר.
אוֹצֵר - דופליקט שמחזיק בכח על מסוים וביכולתו להאציל על אחרים את כח העל הזה.
לכל כח על יש אוצר מסוים שתפקידו להעניק את הכח הזה לאחרים, אם הם זכאים לכך.
רִיקוֹרְדוּם - כח על שהאפשרות להשתמש בו מוגבלת רק לאוצרים.
לריקורדום עוצמה חזקה ביותר שמסוגלת להגן על משהו או להשמיד אותו במהירות.
לאחר שהאוצר משתמש בריקורדום נשאבת ממנו אנרגיית חייו ולאחר תקופה הוא מת.
האפשרות היחידה של האוצר להמשיך לחיות היא לחבר בינו לבין דופליקט אחר ולשאוב ממנו אנרגיה ובכך לגרום למותו של הקרבן ולא של האוצר, מעשה זה אינו חוקי והאוצר שעשה אותו מכונה אוצר קֵייבֶּלְס.
חוקי וסודות הריקורדום נכתבו על ידי דוקטור קאלי בספר הריקורדום.
פַאוּטוֹר - דופליקט שמשמש מקור חיות ואנרגיה לאוצר הקֵייבֶּלְס, בדרך כלל בעל כרחו.
כאשר תישאב ממנו די אנרגיה, ימות הפַאוּטוֹר.
הקרצ'ר הוא המקום המוגן ביותר בעולם, אף יותר מבועת האוצרים שבה המוות כמעט אינו שולט אך אפשרי בדרכים מסוימות.
בקרצ'ר המוות מתאפשר רק על ידי זאבי הקרצ'ר שמשסעים כל אסיר נמלט, עובדה המשתנית בסוף הספר השני כאשר גוליבר של זירו הורג דוקילר.
כַּבְלֵי הַפֶּרְלִיזִיס - שיתוק כללי של גוף הבייס פרט יכולת הדיבור הניתן בבית המשפט הדופליקטי כעונש חמור על מעשיו של דופליקט שעבר על היורהמנטום.
השיתוק נלווה על פי רוב לכליאת סקנדר בועת האוצרים בקרצ'ר.
כוללת ארבעה דברים: דומיה, גבורה, הגנה, נאמנות.
קוֹסְטָדוֹס סִילֶנְטִי - דופליקטים שתפקידם הוא לעקוב אחרי רבלרים, להרוג אותם במידת הצורך, ולהגן על דופליקטים.
אנשי הקוסטדוס סילנטי מכונים דּוּקִילֶרִים.
כדור הַטּוּנְגּוּ - הכדור שנפל ביער טונגוסקה לאחר ההרס הגדול שנעשה שם, ושאליו נסע ד"ר קאלי, נגע בו והפך לדופליקט הראשון ולמאסטר, ועימו גם הפך את כל יושבי בית היתומים לדופליקטים.
כאשר בן אנוש נוגע בכדור הטונגו, הוא הופך לדופליקט.
כאשר בייס נוגע בכדור הטונגו הוא הופך לבן אנוש רגיל.
כאשר סקנדר נוגע בכדור הטונגו הוא יכול להחזיק ולהזיז אותו לזמן קצר, אך כשינסה סקנדר להעביר את הכדור לסקנדר אחר של אותו הבייס - הסקנדר המקבל את הכדור יתמוסס, רק לבייס יכול הסקנדר להעביר את הכדור בשלום.
היכולת להעביר את כדור הטונגו בין סקנדרים של אותו הבייס שמורה רק למאסטר.
במרתפי אולם המועצה העליונה מוחזקים בכספות נפרדות שלושה עשר כדורים המהווים את כוחות העל הדופליקטיים; ד"ר קאלי הפריד לפני מותו את כל כוחות העל מכדור הטונגו ושמר אותם בנפרד.
הגישה לכדור מסוים שמורה לאוצר אותו כוח בלבד.
ארבעה כדורים נלקחו בידי קאזנס (אחד, כוח המים, נלקח מתוקף היותו אוצר המים ושלושה נוספים נלקחו באמצעות הריקורדום), ואחד בידי ריינג' - אוצר הזהות אשר השמיד את כוח הזהות באמצעות הריקורדום והפך את מרבית הסקנדרים בבועה זהים, במטרה למנוע מזירו לזהות את הסקנדרים בבועת האוצרים.
תליון הַהֶקְסַגּוֹנוּם - תליון שנתן ד"ר קאלי ליורי, אחד מילדי בית היתומים ולימים סבו של זירו.
התליון מבטל כל השפעה דופליקטית והנושא אותו מוגן מפני הדופליקטים לנצח.
חרב המוֹרְטֶם - חרב המתיזה ניצוצות סגולים ובעלת עוצמה רבה פי כמה וכמה מחרב רגילה.
בעלי חיים שנוצרו לאחר המהפכה הגדולה
דואוסיינס - מוטציה של האלבטרוס ששהה בסמוך לכור הגרעיני שהתפוצץ וגרם למהפיכה הגדולה, ובעקבות הקרינה שספג גדל לעוף דורס עצום בעל שני ראשים ושני לבבות, שמוטת כנפיו באורך של 9 מטרים.
הדואוסיינס אינו ישן לעולם, ובדרך כלל מושבות דואוסייניסים נמצאות על הרים גבוהים, כהרי האולטרא שבסיים.
ישנם אנשים שנקראים רוכבי ברקים, שבמקצועם מאלפים דואוסיינסים ורוכבים עליהם.
כאשר בן אדם מצליח לעלות על דואוסיינס פעם אחת, קולט העוף את ריחו ובפעמים הבאות יכנע ויתן לו לעלות עליו ללא מאבק.
רוכב הברקים מזמן את הדואוסיינס שלו בשריקה.
גוליבר - מוטציה של כלב האמסטף ששהה בסמוך לכור הגרעיני שהתפוצץ וגרם למהפיכה הגדולה, ובעקבות הקרינה שספג גדל לטורף עצום בגובה של שלושה מטרים והוא הטורף היבשתי הגדול ביותר בעולם.
זאבי הקרצ'ר - זאבי טונדרה שנגעו בכדור הטונגו והפכו לדופליקטים.
שומרים על הקרצ'ר ובלשונו של מנהיגם - רופיו - מוכנסת טיפת דם מדמו של כל אסיר חדש, על מנת שיוכלו לשסע אותו לגזרים אם יברח.
כאשר אסיר משוחרר מן הקרצ'ר, מוצא דמו מן הזאבים, כדי שיוכל לצאת בשלום.
מייקל - אביו של דני.
נולד בעמק השדים, שם הכיר את מקסימיליאן, ונשאר שם עד מות אביו (שבגלל פשע שביצע נשאר מייקל שם איתו).
בהווה מתגורר בפרדייס ובעל חווה.
הלן - אימו של דני, דופליקטית שהסתירה ממנו את עובדת היותו דופליקט.
דֶניאל (דֶנִי) - גיבור הסדרה.
בכור ילדי משפחת הארט, שנפצע בגיל 15 מהיאבקות עם זאב, ובמשך 5 השנים שמהפציעה עד גיל 20 שכב גוף הבייס שלו בבית החולים כשהוא מחוסר הכרה, בעוד מי שחשב דני שהוא הוא-עצמו, היה הסקנדר הארצי שלו שלא ידע דבר על המסדר.
בגיל 20 נסע לשנת ההתגלות וגילה את היותו דופליקט, נחטף בידי זירו והתיידד עם מקסימיליאן שגילה לו את עובדת היותו של אביו בעמק השדים בצעירותו.
אלישבע - בתם השנייה של מייקל והלן, פיקחית וחרוצה, צעירה מדני בשנה.
אלחנן - בנם השלישי של מייקל והלן, ישן בחדר עם דני ונוהג להתקוטט איתו לעיתים קרובות, בעל כח פיזי מועט מאוד.
לאי - בת הזקונים של מייקל והלן, שרואה עצמה כאחראית המרכזית ליוני הדואר של משפחת הארט.
בגיל שבע הפכה לדופליקטית ואז חיברה מיאנמה, אוצרת הרפואה, בינה לבין דני אחיה וגרמה להפיכתה לפאוטור שלו, בפקודתו של זירו.
דני ניתק את הקשר ביניהם והציל את חייה, אך שילם על כך בחירותו.
בן - אחיה של הלן.
טהולא - מאסטר הדופליקטים, נהרג על ידי זירו.
טהולאר - בנו של טהולא, שופט.
קייזר - סגנו של טהולא.
מועמד לתפקיד המאסטר לאחר מותו של טהולא.
אונטריו - מזכיר המועצה העליונה של מסדר הדופליקטים.
מקסימיליאן - אוצר האשליות, שהעניק לדני את כוח העל שלו ובעבר היה עם אביו של דני בעמק השדים.
פרופסור ראול אנגלר - דופליקט, מנהל תוכנית שנת ההתגלות; גילה לדני שהוא (דני) דופליקט.
סְטוֹלי - אוצר המים מאז בגידתו של קאזנס.
אבישי קימל - הבייס של ישי.
חודש לאחר שזימן את הסקנדר שלו נפצע בתאונת דרכים ובעקבות כך לא יכל למוסס אותו.
מכיוון ששניהם חולקים מוח אחד וחיים משותפים יקשו עליהם מאוד, מחליט ישי להשתתף בשנת ההתגלות ולאחריה לבנות לעצמו חיים הרחק מאבישי.
התעוור לאחר התמוססות הסקנדר שלו.
זירו - אויבם המושבע של הדופליקטים שרוצה לשלוט בעולם כולו דרך המסדר.
אאודו - סגנו של זירו, שונא אישית את דני כיוון שדני דופליקט והוא לא.
הנמבר'ס - חייליו של זירו, מקצתם דופליקטים.
טיורו - אחד מעוזריו של זירו.
בנדו - דופליקט, סגנו של זירו.
קָאזְנֶס (מהדי) - אוצר המים לשעבר.
עבר על היורהמנטום ורצח מאות בני אנוש, מעשה שבעקבותיו נשפט למאסר עולם בקרצ'ר (כסקנדר) ולכבילה בכבלי הפרליזיס (כבייס).
שוחרר על ידי זירו ששיעבד את כוחותיו הדופליקטים לצרכיו.
חיבר בינו לבין הגוליבר שבאחוזתו של זירו, והפך אותו לפאוטור של הגוליבר, דבר שהוביל לצמיחת ניבים, גדילת כפות ידיים, פה ועוד איברים באופן חייתי, בדומה לגוליבר.
כשראה זירו את השפעות החיבור על קאזנס, שכללו גם את איבוד תבונת האנוש שבו, ירה בו.
ד"ר מיכאיל אנדורוב קאלי - מנהל בית יתומים בטונגוסקה שבסיביר, מייסד מסדר הדופליקטים והמאסטר הראשון.
אברשה - שרת בית היתומים שירש את ד"ר קאלי אך העביר מיד את התפקיד לאדם אחר.
אבנר - יהודי, אחד מילדי בית היתומים שקיבל את הספר שמסביר על הריקורדום מידי ד"ר קאלי.
יורי - אחד מילדי בית היתומים שלא הסכים להפוך לדופליקט אך ניאות לקבל מידי ד"ר קאלי את תליון ההקסגונום בהבטחה שיישאר מוגן בבית היתומים.
לאחר זמן התליון החל להיסדק ובהוראת ד"ר קאלי החזיר יורי אליו את התליון, אך בבשרו נחקקה צורת התליון.
לאחר שראה ד"ר קאלי שחקיקתו של התליון - בדומה לו עצמו - מבטלת כל כח דופליקטי, כולל את השפעת הבועה שבה הקיף את בית ד"ר קאלי היתומים, רצה לגרש את יורי, שנפגע עד עמקי נשמתו וברח מבית היתומים כשהוא זועם ותאב נקמה.
לאחר כמה שנים, כשבגר, אסף סביבו את יורקה, יוזף ופאול שאיתם החל לנסות להקים מסדר חדש, שכוחו יהיה רב יותר מזה שהקים ד"ר קאלי, בהסתמך על כך שכאשר דופליקט מת ניתן לרשת את כוח־העל שלו, ובעקבות כך ירה באברשה, שרת בית היתומים, שנפגע אך לא מת.
יורקה, יוזף ופאול - מילדי בית היתומים, דופליקטים שחברו ליורי בהקמת מסדר חדש שכוחו יהיה רב יותר מזה שהקים ד"ר קאלי.
פרופסור רולן - מנהל כוח אדם בשנת ההתגלות.
קותי (יקותיאל) אדלר - צעיר אוטוקרטי ששימש כמדריך בסיים בשנת ההתגלות, רוכב ברקים שנפצע על ידי זירו ומאבד את רגלו.
דייוויד ברוק - בחור חרדי מפיוצ'ר שהגיע לשנת ההתגלות.
מפונק וקנטרן אך שנון וידידותי, בעל קשר קרוב עם דני.
לקראת סיום התחרות בסיים הופך לרבלר.
סנדי הלר - בחור חרדי מסיים שהגיע לשנת ההתגלות על מנת להשיג משרת מפתח או אזרחות פיוצ'רית – התנאים שיאפשרו לאימו, שהזדקנה מוקדם, לקבל טיפול רפואי הולם.
חברותי למדי ובעל קשר קרוב עם דני.
פטריוט גדול של ארצו ומרצה בלהט לכל עובר ושב מדוע שוויון זו השיטה הבטוחה ביותר.
ישי קימל - הסקנדר של אבישי שלא יכול היה להתמוסס בעקבות פציעה בידו של האחרון.
בשנת ההתגלות הוא מתנהג בדומה לבייס שלו ומגן בפטריוטיות על שיטתה המלוכנית של ארצו, אוטוקרט.
לקראת סיום התחרות בסיים הופך כביכול לרבלר.
נתן מדר - בחור חרדי מאינדיבידואל שהגיע לשנת ההתגלות.
ביישן, עדין, בעל חוש מוזיקלי מפותח וקול ערב במיוחד, דבר שהציב אותו בראש רשימת המועמדים להיות שליח ציבור של הקבוצה האורתודוקסית בשנת ההתגלות.
חזקי, יוסי, רפי, יחיאל ואהרון - חברי הקבוצה החרדית המקבילה לקבוצתו של דני וחבריו.
במהלך התחרות בסיים הם התחרו בנפרד, אך בתחרות באוטוקרט התאחדו כל שתי קבוצות לקבוצה אחת - דבר שהיקל מאוד עליהם שכן יכלו להישאר תמיד מניין.
דיואו רואל - בחור פיוצ'רי שחצן ואנטישמי.
היה מחברי הקבוצה הזוכה בסיים, ובאוטוקרט יצא יחד עם דני למסע אל האגליס.
הקמפיין נקט בטקטיקות שונות, כולל יצירה והפצה של ידיעות מזויפות, שימוש בבוטים במדיה החברתית והתחזות לאתרי חדשות לגיטימיים.
מבצע ההשפעה נועד להפיץ נרטיב פרו-רוסי במדינות מערביות, בעיקר כדי להחליש את התמיכה המערבית באוקראינה.
הנרטיב מתבסס על 4 נקודות עיקריות:
הסנקציות נגד רוסיה אינן יעילות.
הצבא האוקראיני הוא ברברי ומורכב מנאו-נאצים.
פליטים אוקראינים הם נטל על מדינות אירופה.
המטרה השנייה של מבצע ההשפעה היא להדהד מסרים פרו-ממשלתיים בתקשורת הרוסית כדי ליצור ולתחזק מציאות אלטרנטיבית בנוגע למלחמה באוקראינה.
מבצע דופלגנגר פעיל מאז מאי 2022. הקמפיין נחשף על ידי ארגון DisinfoLab של האיחוד האירופי בספטמבר של אותה שנה.
דופלגנגר מסתמך על אתרי אינטרנט מזויפים המחקים את המראה של אתרי חדשות קיימים ומוכרים, כמו דר שפיגל, לה פריסיאן , פוקס ניוז והוושינגטון פוסט.
בגרסתו הישראלית הוקמו אתרים מזויפים המחקים את וואלה, מאקו וכתב העת ליברל, והופץ דיפ-פייק של דובר צה"ל, בו הוא מזמין לכאורה אוקראינים להצטרף ללחימה למען ישראל תמורת אזרחות ושכר.
אתרי האינטרנט המזויפים של דופלגנגר מפיצים ידיעות כזב המבקרות את נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ומדיניות הבית הלבן ביחס לאוקראינה.
ביוני 2023 חשפו רשויות בצרפת פעילות מקומית של רשת דופלגנר, במסגרתה הוקמו אתרים המחקים, בין השאר, את לה פיגארו, לה פריזיאן ולה מונד, כמו גם את משרד החוץ הצרפתי.
אתרים מזויפים אלו שימשו לקידום תוכן פרו-רוסי, כדוגמת מאמר מזויף של לה מונד שכותרתו "השר הצרפתי תומך ברצח חיילים רוסים באוקראינה".
באתר המזויף של משרד החוץ פורסמה הודעה שקרית על מס של 1.5% על כל תמיכה כספית בצבא אוקראינה.
למרות חשיפתו בצרפת, מבצע דופלגנגר המשיך בפעילותו.
באוגוסט 2023 קבע דו"ח של Meta כי הקמפיין החל בפעילות בארצות הברית.
ואכן, בקיץ 2023 העתיקו סוכנים רוסים את אתרי האינטרנט של פוקס ניוז, הוושינגטון פוסט ואתר נאט"ו.
בנובמבר 2023 זיהו חוקרים קמפיין דיסאינפורמציה המקושר לדופלגנגר בפייסבוק.
הקמפיין פרסם מודעות בתשלום עם תמונות של הידוענים טיילור סוויפט, ביונסה, ג'סטין ביבר ואחרים, לצד ציטוטים מזויפים עם מסרים פרו-רוסים ואנטי-אוקראינים.
קמפיין דופלגנגר הפיץ מידע כוזב אודות מלחמת חרבות ברזל באמצעות אתרי אינטרנט מזויפים המחקים את המראה של פוקס ניוז, לה פריזיאן ודר שפיגל.
מאמרים שפורסמו באתרים המזויפים קידמו טענה שקרית לפיה התמיכה המערבית הכלכלית והצבאית באוקראינה הוסטה לטובת ישראל.
הכתבות המזויפות פורסמו ברוסית, אוקראינית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ועברית, ושותפו על ידי בוטים בטוויטר.
דו"ח גרמני מזויף ניסה לקשור בין משבר האנרגיה באירופה למלחמת חרבות ברזל, וסרטון דיפ-פייק הראה את דובר צה"ל מזמין אוקראינים להצטרף לצבא הישראלי בתמורה לתשלום ולאזרחות.
בנובמבר 2023 האשימה צרפת את קמפיין דופלגנגר ואתר ידיעות הכזב Recent Reliable News (RRN) בהתערבות בענייניה הפנימיים על ידי שיתוף תמונות של גרפיטי מגני דוד על בניינים ברחבי פריז.
בסוף אוקטובר 2023 רוססו מגני דוד כחולים על קירות רחובות בפריז ובפרבריה.
המעשה, שהוצג מיד כאנטישמי, הוקע ציבורית לאור הדמיון למגני דוד שציירו הנאצים על עסקים בבעלות יהודית.
לאחר מספר ימים נעצרו זוג אזרחים מולדובים בחשד שריססו את מגני הדוד לבקשתו של אנטולי פריזנקו, איש עסקים מולדובי פרו-רוסי.
עיתון לה מונד דיווח כי פריזנקו הוא שעומד ככל הנראה מאחורי אירוע הגרפיטי.
ב-9 בנובמבר 2023 פרסמה צרפת הודעה רשמית המגנה את מעורבותה של רשת דופלגנגר בתקרית.
חשבונות רבים, שיוחסו "ברמת ודאות גבוהה" לרשת דופלגנגר, היו הראשונים לפרסם תצלומים מקוונים של הגרפיטי וגרמו להגברה מלאכותית של תפוצתם ברשתות החברתיות.
על פי משרד החוץ הצרפתי, תקרית זו מדגימה כיצד רוסיה מנצלת "משברים בינלאומיים" כדי ליצור בלבול ולהגביר מתחים ושסעים חברתיים.
בכתבות הובלטו מסרים של פיוס בין רוסיה לאוקראינה, ארצות הברית והמערב.
רשת דופלגנגר הופעלה כנגד מארגני ומשתתפי אולימפיאדת פריז, לאור החרמתה של רוסיה מהמשחקים האולימפיים על־ידי הוועד האולימפי הבין לאומי.
בין היתר פעלה רשת הבוטים, המונה כ-30,000 משתמשים פיקטיביים, כדי להעצים את ידיעת הכזב לפיה המתאגרפת האלג'יראית אימאן חליף איננה אישה, אלא טרנסג'נדרית בלתי מוצהרת.
מקור הטענה בהחלטה משנת 2023 של איגוד האגרוף הבין-לאומי, גוף המקושר לממשל הרוסי ושנתמך על ידי תאגיד גזפרום, לפסול את השתתפותה של חליף מטעמי "אי עמידה בקריטריונים", שלושה ימים לאחר שניצחה את המתאגרפת הרוסיה אזליה אמינבה.
דופלמאייר-גאראוונטה היא יצרנית בין-לאומית של רכבלים עבור אזורי סקי, תחבורה עירונית, פארקי שעשועים ומערכות שינוע חומרים.
קבוצת דופלמאייר-גאראוונטה הוקמה בשנת 2002 כאשר דופלמאייר מוולפורט, אוסטריה התמזגה עם גאראוונטה משווייץ במטרה להיות יצרנית מסלולי הכבלים הגדולה בעולם.
נכון לשנת 2023, הקבוצה ייצרה למעלה מ-15,400 מתקנים ב-96 מדינות והכנסותיה השנתיות ב-2022/2023 עמדו על 946 מיליון יורו.
מוצרי הליבה של הקבוצה כוללים רכבלים מסוגי שונים; מסילה אווירית, מעליות גונדולה, רכבלי כיסאות, ומעליות סקי.
דופלמאייר נוסדה בוולפורט, אוסטריה בשנת 1893 (במקור בשם Konrad Doppelmayr & Sohn), והחלה בייצור מסלולי כבלים בשנת 1937. בשנת 1976 תחת ניהולו של נכד המייסד, ארתור דופלמאייר הפכה החברה למובילה עולמית.
גאראוונטה נוסדה בשנת 1928 כחברה לשינוע עצים וחומרים על גבי כבלים.
ב-1964 החלה לייצר גם רכבלים להסעת המונים.
ב-1992 ייצרה גאראוונטה לראשונה רכבל שבו התאים מסתובבים על צירם.
ב-1995 פיתחה גאראוונטה את הרכבל הדו-קומתי.
בשנת 1996, דופלמאייר רכשה את חברת פון רול (Von Roll Seilbahnen AG), יצרנית שווייצרית של מעליות גונדולה, רכבלי כיסאות ועוד.
בשנת 2002 רכשה דופלמאייר את CWA, יצרנית שווייצרית של תאי גונדולה ורכבלים.
CWA נוסדה ב-1939 כחברה להרכבת אמבולנסים וכבאיות ובהמשך עברה לייצר רכבלים וב - 1965 ייצרה לראשונה מונורייל.
ב-2001 הוכרז המיזוג של דופלמאייר וגאראוונטה והמהלך הושלם ב-2002.
כיום קבוצת דופלמאייר-גאראוונטה מפעילה חברות בת ב-50 מדינות המייצרות מסלולי כבלים.
חלקן כחברות מקומיות המשווקות ומעניקות שירות למוצרי החברה וחלקן מייצרות רכיבים עבור שאר החברה.
לחברות הקבוצה היסטוריה ארוכה של פעילות בישראל כבר מהמאה הקודמת.
בשנות ה-70 סיפקה חברת פון רול (שבהמשך נרכשה על ידי דופלמאייר) רכבל בעל 24 קרונות קטנים ללונה פארק תל אביב, בשנות ה-90 הרכבל פורק והועבר לסופרלנד.
בשנת 2021 הושבת והוצא משימוש.
בשנת 1986 נפתח הרכבל בחיפה המקשר בין שכונת בת גלים לסטלה מאריס.
המערכת כוללת 6 קרונות מסוג מעלית גונדולה מתוצרת דופלמאייר ו-CWA.
אורכו של הרכבל הוא 355 מטרים והפרש הגבהים בין שתי תחנותיו, 130 מטרים.
רכבל תיירותי הפועל בשמורת ראש הנקרה.
הוא נבנה בשנת 1987 על ידי דופלמאייר בשיתוף הטכניון.
המערכת מסוג מסילה אווירית מורכבת משתי קרונות בעלי קיבולת של כ-15 איש.
הרכבל בעל שיפוע לא סטנדרטי של 60 מעלות.
בשנת 1988 זכתה חברת פון רול במכרז של עיריית חיפה להחליף את קרונות הכרמלית הישנים והמסוכנים.
בשנת 1992 לאחר שיקום התשתיות ושיפוץ התחנות נחנכו הקרונות החדשים.
הכרמלית היא פוניקולר בעלת 2 מערכי קרונות.
בשנת 2017 פרצה שריפה בכרמלית ואחת הקרונות נשרפה כליל.
קרונות חדשים הוזמנו מדופלמאייר וכן הוזמן כבל חדש.
המערכת החדשה נחנכה בסוף 2018. המערך החדש של הכרמלית כולל שתי רכבות, כשבכל אחת קרון בעל 48 מקומות ישיבה, נוסף על מקומות עמידה.
בשנת 1998 כחלק משיפוץ אתר המצדה הוחלפו הקרונות והמערכת המכנית של הרכבל באתר.
המערכת החדשה מסוג מסילה אווירית סופקה על ידי פון רול (בשלב זה כבר נרכשה על ידי דופלמאייר).
המערכת כוללת 2 קרונות כל אחת בעלת קיבולת של כ-80 איש.
התחנה התחתונה ממוקמת בגובה של 257 מטרים מתחת לגובה פני הים והעליונה שוכנת בגובה של 33 מטרים מעל לפני הים, כך שרכבל זה הוא הנמוך ביותר בעולם.
הרכבלית היא מערך רכבלים מסוג מעלית גונדולה המקשרים את מרכזית המפרץ ואת הצ'ק פוסט עם הטכניון ועם אוניברסיטת חיפה.
הרכבלית היא הרכבל הארוך בישראל ורכבל תחבורה ציבורית הראשון בישראל להסעת המונים.
המערך שיוצר על ידי דופלמאייר-גאראוונטה כולל 148 קרונות היכולות להסיע כ-10 אנשים כל אחת.
הפתיחה הייתה אמורה להיות באוקטובר 2021 אך נדחתה במעט בגלל סכסוך משפטי בין החברה לעירייה ומשרד התחבורה.
דוקטור (בקיצור, ד"ר; PhD), או תואר שלישי, הוא התואר האקדמי העליון, המוענק לאחר השלמת עבודת מחקר בהיקף משמעותי, או הגעה לרמה מקצועית המאפשרת פעילות עצמאית ברמה גבוהה.
המילה דוקטור מקורה בשפה הלטינית והיא לקוחה מיוונית: 'דוקסה' פירושה 'סברה' ובהשאלה 'דוקטור' הוא 'מי שמורשה לשאת סברה', ומכאן שבלטינית הקלאסית פירוש המילה 'דוקטור' הוא 'מורה', ובלטינית של ימי הביניים מלומד ויועץ דתי.
המשמעות הנוכחית, של המחזיק בתואר גבוה באוניברסיטה, התקבעה בסוף המאה ה-14.
השימוש בתואר החל באוניברסיטת בולוניה, שבסוף המאה ה-12 התחילה להעניק את תואר דוקטור למשפטים.
באותה התקופה המונחים "דוקטור" (Doctor) ו"מוסמך" (Master) היו בעלי משמעות זהה.
במשך השנים התפתח הנוהג ברוב אוניברסיטאות אירופה להשתמש במונח "מוסמך" לבוגרי הפקולטות לאמנות ולדקדוק, ובמונח "דוקטור" לבוגרי הפקולטות לפילוסופיה, משפטים ורפואה.
מכיוון שכדי ללמוד פילוסופיה, משפטים או רפואה יש ללמוד קודם כל דקדוק, התואר "דוקטור" החל לציין דרגה אקדמית גבוהה יותר מזו של התואר "מוסמך".
תואר דוקטור מחקרי מוענק לאחר השלמת תזה (קרויה גם דוקטורט או דיסרטציה), שהיא עבודת מחקר מקיפה שיש בה משום תרומה לקידום הידע האנושי בתחום מן התחומים המדעיים.
עבודת הדוקטורט מוגשת לאוניברסיטה, ופעמים רבות תוכנה מתפרסם גם כספר, בגרסה שנועדה לעשותה נגישה לקהל רחב יותר של קוראים, או שתקציר שלה מתפרסם כמאמר בכתב עת מדעי.
במרבית התחומים (כולל במדעים) קרוי תואר זה "דוקטור לפילוסופיה" (PhD).
במספר תחומים, שהבולט ביניהם הוא משפטים, מקובל מסיבות היסטוריות תואר אחר (כגון "דוקטור למשפטים", JSD או LLD).
התואר דוקטור מוענק גם בגין השלמת הכשרה מקצועית ברמה גבוהה, למשל בתחום הרפואה והרפואה הווטרינרית: בוגרי לימודי רפואה מקבלים את התואר M.D (דוקטור לרפואה או Doctor of Medicine).
בוגרי רפואה וטרינרית מקבלים את התואר D.V.M (דוקטור לרפואה וטרינרית או Doctor of Veterinary Medicine) תואר זה הוא בדרך כלל התואר האקדמי הראשון או השני.
דוקטורים לרפואה יכולים בנוסף גם ללמוד לתואר שלישי (לא-רפואי), "דוקטור לפילוסופיה", ובפרט דרך המסלול המשולב MD-PhD.
בישראל שמורה הזכות להעניק תואר דוקטור לתשע האוניברסיטאות הציבוריות, ולאוניברסיטה פרטית אחת – אוניברסיטת רייכמן.
אלו מעניקות את התואר Ph.D.) Doctor of Philosophy) – "דוקטור לפילוסופיה" – בכל התחומים למעט משפטים בו מעניקים תואר זהה אך בשם שונה: J.S.D.) Doctor of Juridical Science) או LL.D.) Legum Doctor).
בשנת 2014 בחנו ות"ת ומל"ג אפשרות להתיר הענקת תואר דוקטור למוסדות נוספים, ובשנת 2018 אישרה המל"ג לאוניברסיטת רייכמן ("המרכז הבינתחומי הרצליה" באותה תקופה) עקרונית להגיש בקשה לפתיחת תוכנית לדוקטורט.
עם זאת במקומות מסוימים בעולם, כמו בבריטניה ובהודו, לאחר לימודי רפואה מתקבל התואר MBBS (קיצור של Bachelor of Medicine, Bachelor of Surgery).
לאחר מכן ההתמחות נחשבת לתואר שני, וכותבי מחקר עם תזה מקבלים את התואר Ph.D.
בתחומי המחקר ניתן לגשת ללימודי הדוקטורט לאחר השלמת לימודי תואר שני (ולכן לעיתים מתייחסים אליו כתואר שלישי), או במקרים מיוחדים, גם לאחר השלמת לימודי תואר ראשון.
תלמיד בלימודי דוקטורט קרוי דוקטורנט.
במקרים רבים מועסקים הדוקטורנטים כעוזרי הוראה, מתרגלים ואף כמרצים באוניברסיטה במהלך לימודי הדוקטורט שלהם.
על פי הלמ"ס ב-2019 עסקו בישראל 3,045 בעלי תואר שלישי במחקר במסגרת בתר-דוקטורט, יותר ממחציתם היו זרים.
במערכת האקדמית הצרפתית מתקיים מאז 1984 תואר דוקטור יחיד.
אולם, לפני כן הוענקו שלושה תוארי דוקטור, שדרשו רמות השקעה והיקפי מחקר שונים לשם השגתם:
דוקטורט ד'אטה (doctorat d'État) – "דוקטור ממלכתי של המדינה", התואר היחיד בין 1808 ל-1923. איפשר לנושאו ללמד בכל אוניברסיטה צרפתית ולקבל מיידית משרת פרופסור.
לאחר 1954 הוענק כמעט אך ורק לאזרחי צרפת (יוצא מן הכלל בולט הוא פרופסור מיכאל הרסגור).
החל משנת 1975 התואר מוענק לכל אדם, ללא הבדל כלשהו, בין המועמדים.
דיפלומת דוקטור-מהנדס (diplôme de docteur-ingénieur) – תואר שנוצר ב-1923 עבור מחקר טכנולוגי או הנדסי.
דוקטורט של המעגל השלישי (doctorat de troisième cycle) – תואר שנוצר בעקבות הרפורמה במערכת האקדמית הצרפתית ב-1954 ודרש דרישות מופחתות מבחינת היקף המחקר הנדרש להשגתו מאשר בדוקטורט ד'אטה.
בארצות שונות תוארי דוקטור שונים.
בארצות הברית ובקנדה, לדוגמה, ניתנים תוארי ד"ר בכירופרקטיקה (DC), ד"ר באוסטאופתיה (DO) וד"ר בפודיאטריה ניתוחית (DPM).
הדוקט (Ducat) היה מטבע זהב ששימש בעבר כאמצעי תשלום באירופה.
הדוקט הוטבע לראשונה ברפובליקת ונציה בשנת 1248 תחת שלטונו של הדוג'ה ג'ובאני דאנדולו.
על פני הדוקט הוונציאני הופיעה דמותו של הדוג'ה כשהוא כורע ברך בפני מרקוס המבשר ובצידו השני של המטבע הופיעה דמותו של ישו.
הדוקט היה ההילך החוקי ברוב חלקי איטליה והיה בעל ערך זהה לזה של הפלורין של פירנצה שהחליף אותו במהלך המאה ה-16 כהילך החוקי המקובל באיטליה.
בוונציה נמשך השימוש בדוקט עד לנפילת הרפובליקה בשנת 1797.
הדוקט הוטבע מאז על ידי מדינות וישויות מדיניות רבות, בהן אוסטריה ומדינות גרמניות רבות והיה זמין כמטבע עובר לסוחר עד תחילת המאה ה-20. דוקטים יוצרו גם לאחר מלחמת העולם הראשונה כמטבעות סחר.
גם כיום ישנן מטבעות המייצרות דוקטי זהב, שאותם מוכרים בנקים למשקיעים.
על פי מילון בן יהודה - שם המטבע בעברית "אָדוּם".
דוקו-אקטיביזם הוא ז'אנר בקולנוע התיעודי שיחודו הוא מעורבותו של העיתונאי החוקר בנשוא התחקיר.
היוצר לא רק מתעד את המציאות אלא מנסה לשנות אותה במהלך הסרט.
לעיתים העיתונאי יוזם פעילות פרובוקטיבית כדי לנסות להתעמת עם מי שיכול להוביל לשינוי המיוחל.
היוצרים הדוקו אקטיביסטים מנסים לשנות את התופעה בצורה אגרסיבית, בוטה ולעיתים צינית.
דוקו אקטיביסט בין המוכרים בעולם הוא הבמאי מייקל מור.
יצירותיו הדוקומנטריות – אקטיביסטיות של מור גרפו הצלחה רבה כך שהיוו בין היצירות הדוקומנטריות הפוליטיות המובילות בהכנסתן הכספית בכל הזמנים.
בנוסף לכך, מור זכה בטקס פרסי האקדמיה (האוסקר) ב'סרט הדוקומנטרי הטוב ביותר', לשנת 2002. בסרטיו מור מביע את עמדותיו הפוליטיות והחברתיות, המתמקדות בביקורת עקבית של הקפיטליזם וגלובליזציה.
הנרטיבים הדומיננטיים בסרטיו הם בעיקר אלו המביעים את ערכי השמאל הפוליטי, ומור מרבה להציב עצמו כדמות מרכזית בהנעת נרטיבים אלו.
סרטו הראשון 'רוג'ר ואני' התרכז באירועים שקרו בעיר פלינט במדינת מישיגן לאחר סגירת מפעלי 'ג'נרל מוטורס' בעיר עקב רצון החברה למקסם רווחיה תוך העברת חלק מפעילות הייצור של החברה למדינות זרות.
לאורך הסרט מור מראיין עובדים שונים הקשורים לחברה המביעים את הסתייגותם ממנהליה, ומתעד את העוני והקשיים המנטליים שחוו בעקבות החלטת החברה.
הוא עצמו מצולם מנסה לקבל תגובה מצד מנהלי החברה אך ללא הצלחה.
בסרטו 'באולינג לקולומביין' הוא מתמקד בסיבות האפשריות לרצח ההמוני שהתרחש בבית הספר התיכון בעיר קולומביין בארצות הברית בשנת 1999. בסרט מור סוקר את מערכת היחסים האמריקנית עם נשקים דרך דיון עם מספר ידוענים בנושא, ומתעד עצמו מקבל נשק בחינם כשניגש לבנק.
בנוסף, הוא מגיע עם שני קורבנות אירוע הירי לחנות מרשת 'קיי-מרט' לקבל החזר כספי על הכדורים שעדיין תקועים בגופם.
יצירת דוקו-אקטיביזם בישראל רוויית אתגרים.
על היוצרים ליצור תכנים שיהיו רלוונטיים לקהל הישראלי המורכב ממגוון תרבויות ומגזרים.
יוצרי דוקו-אקטיביזם שמבקשים שיצירותיהם ישודרו בערוצים מסחריים בישראל ויגיעו לקהל רחב במיוחד נדרשים למלא את הוראות חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו וליצור תכנים חינוכיים ואיכותיים.
תוכנית הדוקו-אקטיביזם הישראלית הפופולרית "מה אתם הייתם עושים?" בהנחיית העיתונאי חיים הכט היא דוגמה לדוקו-אקטיביזם ששודר בערוץ מסחרי ישראלי.
התוכנית הציגה סיטואציות מבוימות בהן אנשים נקלעים למקרי חירום לא שגרתיים וכמו כן את תגובת הציבור לכך, במטרה למצוא מיהו הישראלי הערכי ומיהו לא.
התוכנית פנתה לקהל עם מכנה משותף רחב, שהרי כל אחד יכול היה לדמיין את עצמו באחת מהסיטואציות הרבות המוצגות בה.
באופן כזה יש הטוענים שהתוכנית הגדירה את המוסריות האזרחית הישראלית מחדש.
בישראל ישנן תוכניות טלוויזיה דוקו-אקטיביסטיות נוספות, כמו "בולדוג", "בולדוזר", "יצאת צדיק", "אבודים", "כלבוטק", ו"המשמר האזרחי".
ישנם גם סרטים ישראליים דוקו-אקטיביסטיים, כמו: "שיטת השקשוקה", "דו"ח רולניק", "המדריך למהפכה", "מוסר השילומים" (סדרה בת ארבעה פרקים), ההרוג ה-17 ו"סודות הכספים האבודים".
דוקאביב הוא פסטיבל סרטים בין-לאומי, המתקיים פעם בשנה באביב ומוקדש כולו לסרטים דוקומנטריים.
זהו פסטיבל הקולנוע היחיד בישראל המוקדש כולו לקולנוע תיעודי, והוא מן המוערכים בתחומו בעולם.
מדי שנה מוצגים בפסטיבל למעלה ממאה סרטים חדשים מהארץ ומהעולם, במסגרת מבחר תוכניות מגוונות: תחרות הסרטים הישראלים, התחרות הבינלאומית, תחרות עומק השדה – המציגה קולנוע חדשני ואחר – ותחרות של סרטי סטודנטים.
בנוסף, פסטיבל דוקאביב מציג תוכניות מחווה המוקדשות ליוצרים, סרטי מוזיקה, סרטים העוסקים בסוגיות חברתיות וכן יצירות המשתמשות בטכנולוגיות חדישות (דוגמת VR, סרטים המייצרים אשליה של מציאות וירטואלית).
פסטיבל דוקאביב נמשך עשרה ימים, שבמהלכם הקרנות הסרטים חורגות מביתו הראשי של דוקאביב – סינמטק תל אביב – ומגיעות למקומות שונים ברחבי העיר.
בשנת 2016 התקיימו הקרנות הפסטיבל ב־12 מתחמי הקרנה שונים, שאליהם הגיע קהל ללא תשלום.
בין המתחמים: נמל תל אביב, נמל יפו, כיכר תיאטרון הבימה, גינות ציבוריות וגגות נבחרים בעיר.
מנהלת הפסטיבל היא גליה בדור.
המנהלת האומנותית היא קרין ריבקינד-סגל שמסיימת שמונה שנים בתפקיד והודיעה על פרישה ממנו.
הבמאית והמפיקה מיכל ויץ מונתה למנהלת האמנותית החדשה של הפסטיבל.
הפסטיבל נוסד בשנת 1999 על ידי עמותת דוקאביב - העמותה לקידום הסרט הדוקומנטרי בישראל.
את העמותה ואת הפסטיבל יסדה אילנה צור, שגם ניהלה אותו ב-12 השנים הראשונות לקיומו.
כיוצרת קולנוע ("אלטלנה", "שנים טרופות", היא הגתה את הרעיון כשיצאה להציג את סרטיה בפסטיבלים בעולם.
פסטיבל דוקאביב הראשון, בשנת 1999, ארך ארבעה ימים וחצי בלבד, הוקרנו בו 46 סרטים ומספר הצופים עמד על 5,000 איש בלבד.
עם השנים היה לפסטיבל הקולנוע הגדול בתל אביב, ומספר הצופים בסרטי הפסטיבל, הוא כ-60 אלף.
כחלק מהפעולות שנועדו לעודד יצירה קולנועית בארץ, דוקאביב מארח סדנאות ומפגשים עם יוצרים חשובים.
בין האורחים שהגיעו לפסטיבל בשנים האחרונות: מישל גונדרי, אלן ברלינר, אונדי טימונר, ברט מורגן, ניקולאוס גיירהאלטר, ז'ואאו מוריירה סלאס ואחרים.
בנוסף מתקיימים אירועים המוקדשים לתעשיית הקולנוע: מעבדת הראף-קאט DOC LAB TLV ופגישות אישיות בין יוצרים ישראלים לאורחים משפיעים.
במסגרת פסטיבל דוקאביב מוענק מדי שנה הפרס הגדול ביותר בארץ ליצירה תיעודית ישראלית מקורית.
לצד פרס זה מוענקים פרסים לסרטי סטודנטים מצטיינים ופרס בתחרות "עומק השדה", לסרטים חדשניים ומעוררי השראה מהעולם.
פרסים מוענקים גם בתחרות פיצ'ינג סטודנטים השנתית ובדוקצעיר - תחרות יצירה תיעודית צעירה לבתי הספר התיכונים.
ביוני 2018 נבחר פסטיבל דוקאביב על ידי האקדמיה האמריקנית לקולנוע לאחד מ-28 הפסטיבלים המובילים בעולם (ביניהם פסטיבל קאן, אידפא וברלין) ומעתה הסרטים הזוכים בהם יהיו זכאים להגיש מועמדותם לאוסקר בקטגוריה הדוקומנטרית.
בפסטיבל דוקאביב 2016 זכו הסרטים הבאים: בפרס הסרט הטוב ביותר זכה הסרט "מוות בבאר שבע", סרטם של טלי שמש ואסף סודרי, שאף זכה בפרס הבימוי מטעם פדאורה (Feodora), פדרציית מבקרי הקולנוע מאירופה ומדינות הים התיכון ולאחר מכן גם בפרס אופיר.
בתואר הסרט הזר הטוב ביותר זכה הסרט "קרא לי מריאנה" של קרולינה ביאלבסקה Karolina Bielawska.
בפרס החזון היצירתי בתחרות "עומק השדה" זכה הסרט "ארצם של הנאורים", שביים פייטר ז'אן דה פיו Pieter-jan De Pue.
"בית האילמת", של תמר קיי מבית הספר לקולנוע סם שפיגל, זכה במקום הראשון בתחרות סרטי הסטודנטים.
בפרס ראש עיריית תל אביב-יפו לסרט ביכורים זכה הסרט "החולמים מבבילון" של רומן שומונוב.
בפסטיבל דוקאביב 2017 זכו הסרטים הבאים: בפרס הסרט הטוב ביותר זכה הסרט הקיר של מורן איפרגן, בפרס ראש עיריית תל אביב-יפו לסרט ביכורים זכה "מוחי" סרטם של רינה קסטלנובו-הולנדר ותמיר אלתרמן, ובפרס הבימוי מטעם פיפרסקי זכה "סאלח, פה זה ארץ ישראל" של דוד דרעי, רות יובל ודורון גלעזר.
בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות הבינלאומית זכה "פלסטיק צ'יינה" של הבמאי Jiu-liang Wang, בפרס החזון האמנותי בתחרות עומק שדה זכה "תרמית" של Dean Fleischer-camp, ובתחרות הסטודנטים זכה "להפוך את האבנים" של ניר דבורצ'ין ממכללת ספיר.
בפרס הקהל זכה הסרט "איך מסמנים אהבה" של אל-עד כהן ואיריס בן משה.
בפסטיבל דוקאביב 2018 זכו הסרטים הבאים: בפרס הסרט הטוב ביותר זכה הסרט "משפחה בטרנס" של אופיר טריינין.
בפרס חבר השופטים זכה "אישה של בית" של ג'יין ביבי.
את פרס סרט הביכורים לקח "פרא" של אוריאל סיני ודנאל אל-פלג.
"במדבר - דיפטיך תיעודי" של אבנר פיינגלרט קטף שני פרסים: פרס הבימוי ופרס הצילום.
פרס הסרט הישראלי הקצר ביותר הוענק ל"בעקבות אדאי" של אסתר נימייר, ובפרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר זכה "אב ובנו" של בית הספר למעלה.
בצד ההכרזה הזו, הוכרזו גם הזוכים בתחרות הבינלאומית: בפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר זכה "כלבים נובחים בירוק" של סימון לרנג-וילמונט.
"ואלס לוולדהיים" זכה בציון לשבח.
בפסטיבל דוקאביב 2019 זכו הסרטים הבאים: בפרס הסרט הטוב ביותר זכה הסרט "לאה צמל, עורכת דין" של רחל לאה ג'ונס ופיליפ בלאיש.
בפרס חבר השופטים זכה "היה היה ילד", סרטו של אורי לוי.
את פרס סרט הביכורים לקח "האחות של מוסליני" שביימה ג'ונה סולימאן.
"פגות תוקף", סרטן של שוש שלם והילה מדליה, זכה בפרסי הבימוי והעריכה.
בצד ההכרזה הזו, הוכרזו גם הזוכים בתחרות הבינלאומית: בפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר זכה "ארץ הדבש" שביימו תמרה קוטבסקה וליובומיר סטפנוב.
הסרט "נוסעי חצות" של חסאן פאזילי, המתעד את מנוסתה של משפחה אפגנית מארצה בעקבות אימת הטאליבאן, קיבל ציון לשבח.
זכייתו של הסרט "לאה צמל, עורכת דין" בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל עוררה סערה ציבורית, עקב פעילותה של צמל כעורכת דין המייצגת אסירים ביטחוניים וטרוריסטים פלסטינים.
עיקר המחאה כוון נגד מפעל הפיס, שהעביר מענק בסך 150,000 ש"ח ליוצרי הסרט במסגרת תמיכתו במפעלי תרבות ישראליים.
בעקבות המחאה הודיע מפעל הפיס כי החליט להפסיק לממן את הפרס הזוכה בדוקאביב, החלטה אשר עוררה מחאה נגדית.
מספר חודשים לאחר מכן הודיע מפעל הפיס כי חזר בו מהחלטתו.
בעקבות מגפת הקורונה והגבלת ההתקהלות הפסטיבל נערך לראשונה במתכונת אחרת: במקום הקרנה פומבית של הסרטים באולמות קולנוע הסרטים הוצגו בשירות סטרימינג אינטרנטי שדרכו הצופים צפו בסרטים בביתם.
בפסטיבל דוקאביב 2020 זכו הסרטים הבאים: בפרס הסרט הטוב ביותר זכה הסרט "אהבה זאת לא היתה", סרטה של מיה צרפתי והמפיקים ניר סער וקורט לנגבין.
בפרס חבר השופטים זכה "אין סנטימנטים", סרטו של ארתור אברמוב.
הזוכים בתחרות הישראלית הם הסרט "שלושה יוסי" זכה בפרס העריכה ו"הלובי" שזכה בפרס התחקיר.
בתחרות "עומק שדה", המיועדת לסרטים ניסיוניים שמבקשים לפרוץ את גבולות הז'אנר התעודי, זכו אילה בקה ולואיז למואן על סרטם "סיבוב בטוקיו".
"גשם בעיניים" סרטו של רון עומר אודות אמו, דבורה עומר, זכה בפרס ראש העיר תל אביב-יפו לסרט הביכורים בתחרות הישראלית.
בתחרות הבינלאומית זכה הסרט "קולקטיב" של הבמאי.
בפסטיבל דוקאביב 2021 זכו הסרטים הבאים: בפרס הסרט הטוב ביותר בזכה הסרט "לילות קיץ" של אוהד מילשטיין.
בפרס חבר השופטים זכה "הטיפול" של צבי לנזמן.
פרס סרט הביכורים הוענק לסרט "איך אומרות שתיקה" של שיר ניומן.
פרס הבימוי הלך לתומר הימן ופרס הצילום לאורן לוי ואיתי רזיאל עבור הסרט "על העצים נושבים ברוח".
שגיא בורנשטיין ואודי ניר זכו בפרס העריכה לסרט "ויראלי".
בפרס התחקיר זכו לילי יודנסקי ומיכל ויץ על הסרט "קופסה כחולה".
בתחרות הבינלאומית זכה הסרט "סבאייה" של הבמאי הכורדי-שוודי הוגיר הירורי בפרס הסרט הטוב ביותר.
פרס "מעבר למסך" ניתן לסרט "לרחובות" של נלסון נוורטה ומקס קאייסדו.
"בגרון" של אפי וייס ואמיר בורנשטיין זכה בתחרות "עומק שדה".
בתחרות הסרט הקצר הטוב ביותר זכה "הקשיבו לפעימת הדימויים שלנו" של מקסים ז'אן בפטיסט ואודרי ז'אן בפטיסט.
בתחרות סרטי הסטודנטים זכה "עדר" של עומר דאידה.
בפסטיבל דוקאביב 2022 זכו הסרטים הבאים: "המצלמה של דוקטור מוריס" של מיטל צביאלי ואיתמר אלקלעי זכה בפרס פרנס לאוי לסרט הישראלי הטוב ביותר.
"ילדי הערפל" של הבמאית הווייטנאמית דיאם הא לה זכה בתחרות הבינלאומית.
פרס חבר השופטים הלך לסרט "שבע השנים של אבשלום" של דוד אופק ועמית הזז.
הסרט "בת האמן" של מרגריטה לינטון ויניב לינטון זה בפרס סרט הביכורים.
רן טל זכה בפרס הבימוי עבור הסרט "1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם".
בפרס הצילום זכה רן אביעד עבור הסרט "לוס אנג'לס דרום".
פרס התחקיר הלך לאלון שורץ, תדי כץ, אלון סהר וסמי אל-עלי על הסרט "טנטורה".
בפסטיבל דוקאביב 2023 זכו הסרטים הבאים: בפרס פרנק לאוי לסרט הישראלי הטוב ביותר זכה "ענבל פרלמוטר - אם זה נגמר" של שרון לוזון ואביגיל בפרבר.
"האסירה X" של לימור פנחסוב זכה בפרס חבר השופטים.
בתחרות הבינלאומית פרס הסרט הטוב ביותר ניתן לסרט "קוקומו סיטי" בביומי ד' סמית.
בנוסף בתחרות הבינלאומית ניתן ציון לשבח לסרט "20 ימים במריופול" בבימוי מסטיסלב צ'רנוב.
פרס יוסי קאופמן לבימוי הוענק לסרט "שקרים שסיפרתי לעצמי" של יפים גרבוי, שזכה עבור הסרט גם בפרס העריכה יחד עם יוסף גרינפלד.
לילי יודינסקי, גל רונזבלוט וז'נאן בסול זכו בפרס התחקיר עבור הסרט "1948 – לזכור ולשכוח".
הסרט "נורה" של מתן בן מורה זכה בפרס ראש עיריית תל אביב-יפו לסרט ביכורים.
פרס הצילום הלך לאיתי מרום עבור הסרט "יומן תצפית".
פרס ליצירת פסקול ניתן למשה דעבול עבור הסרט "התזמורת".
בפסטביל דוקאביב 2024 זכו הסרטים הבאים: פרס דב יודקובסקי לסרט הישראלי הטוב ביותר הוענק לסרט "האחו הקטן" של אבנר פיינגלרנט.
פרס הבימוי ניתן לאלעד אורנשטיין וירמי שיק בלום עבור סרטם "הדונם של סבתא".
פירס חבר השופטים ניתן לסרט "דגל שחור" בבימויה של אילת הלר.
פרס סרט הביכורים הוענק למיכל כהן עבור סרטה "תמיכה מלאה".
הסרט "תאי-לנד" זיכה את אור אזולאי מרום בפרס הצילום.
פרס התחקיר ניתן לנועה בורשטיין חדד, דורון גרסי ולילי יודינסקי על הסרט "מוות באום אל חיראן".
בתחרות הבינלאומית זכה "צועדות בחשכה" של קינשוק סורג'ן בפרס הסרט הטוב ביותר.
הסרט "KIX" קיבל בתחרות הבינלאומית לציון לשבח.
"בוץ" של איליה פובולצקי קטן זכה בתחרות עומק שדה.
פרס הסרט הקצר הוענק למריה ויעד על הסרט "קיץ מאוחר".
בתחרות סרטי הסטודנטים זכה "סימביוזה" של לירון רחל.
בפסטיבל דוקאביב 2025 זכו הסרטים הבאים: "KNOW HOPE" של עומר שמיר זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות הישראלית.
בפרס חבר השופטים זכה "שוטינג" של נטעלי בראון.
פרס ראש עיריית תל אביב-יפו לסרט הביכורים הוענק ל"מפרץ השמש" של עידן ויסמן.
פרס הבימוי ניתן לאלה ארמוני ופרס העריכה לנואית גבע עבור הסרט "ספק ילדה ספק אישה: אלה ודפנה ארמוני".
עודד אשכנזי זכה בפרס הצילום עבור הסרט "עיר המתים".
שי פוגלמן זכה בפרס התחקיר עבור "הסתגלות לאפלה".
בתחרות הבינלאוית זכה "2000 מטר עד אנדריבקה" של מסטיסלב צ'רנוב.
בנוסף בתחרות הבינלאומית "לאחוז בליאת" של ברנדון קריימר זכה לציון לשבח.
בנוסף לפסטיבל הסרטים התיעודי בתל אביב, עמותת "דוקאביב" מקיימת שני פסטיבלים נוספים, אזוריים, מדי שנה – שנועדו לחשוף את היצירה התיעודית לקהל רחב ככל האפשר.
פסטיבלים אלה הם "דוקאביב גליל" המתקיים במעלות תרשיחא, ו"דוקאביב נגב", המתקיים בירוחם.
בשתי המסגרות האלה מוקרנות גם יצירות תיעודיות של יוצרים מקומיים, העוסקות בנושאים הקשורים למקום ולאנשיו.
בנובמבר 2016 החלה העמותה להפעיל פסטיבל תיעודי גם ב"בית דני" בשכונת התקווה בתל אביב, במסגרתו מתקיימים אירועים בשיתוף התושבים בשכונה, מוקרנים סרטים זוכי פרסים ונערכים מפגשים עם יוצרי קולנוע.
הכניסה לכל האירועים הללו חופשית.
בנוסף מקיימת העמותה עשרות הקרנות של סרטי תעודה במרכזי תרבות ברחבי הארץ ומסגרת של סרטי תעודה בסינמטק תל אביב, תחת הכותרת "קולנוע דוקאביב".
לצד הפסטיבל מתקיימים פרויקטים שנתיים כמו "דוקו יאנג", סדנאות תיעודיות מעשיות לנוער שתוצריהן מוקרנים בפסטיבל, פרויקטים שתכליתן המוצהרת היא קידום היצירה הדוקומנטרית בארץ.
בחלק מהסרטים ניתן לצפות גם באופן מקוון מישראל או בטלוויזיה הרב-ערוצית של חברת יס.
רשימת הזוכים בתחרות הישראלית בפסטיבל
2006 - "סובינירים", בימוי: שחר כהן וחליל אפרת
2007 - "שלוש פעמים מגורשת", בימוי: איבתיסאם מרעאנה
2010 - "גם כשעיני פקוחות", בימוי: אופיר טריינין
2012 - "הום מובי", בימוי: ראובן ברודסקי
2013 - "רקדנית, עמוד וסרט", בימוי: ישרי הלפרן
2014 - "תקופת מבחן", בימוי: אביגיל שפרבר
2015 - "עד קצה הזריחה", בימוי: סילבן ביגלאייזן
2016 - "מוות בבאר שבע", בימוי: טלי שמש, אסף סודרי
2018 - "משפחה בטרנס", בימוי: אופיר טריינין
2019 - "לאה צמל, עורכת דין", בימוי: רחל לאה ג'ונס ופיליפ בלאיש
2020 - "אהבה זאת לא היתה", בימוי: מיה צרפתי, מפיקים ניר סער וקורט לנגבין
2021 - "לילות קיץ", בימוי: אוהד מילשטיין
2022 - "המצלמה של דוקטור מוריס", בימוי: איתמר אלקלעי ומיטל צביאלי
2023 - "ענבל פרלמוטר: אם זה נגמר", סרט תיעודי על חייה של ענבל פרלמוטר.
יוצרות: שרון לוזון ואביגיל שפרבר
2024 - "האחו הקטן", ביומי: אבנר פיינגלרנט
2025 - "Know Hope", ביומי עומר שמיר
בספטמבר 2025, יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה חתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות, בפרט דוקואביב, שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
הארגון טען כי רוב מוסדות וחברות הקולנוע בישראל מעולם לא תמכו בזכויות המלאות של הפלסטינים.
דוּקְּהַה (בפאלי: dukkha, בסנסקריט: दुःख) הוא מושג מרכזי בבודהיזם, בג'יינזם ובהינדואיזם, וניתן לתרגם אותו למספר מונחים כמו "סבל", "כאב", "אי-נוחות", "חוסר סיפוק", "אי שביעות רצון", "חרדה", "אומללות" ו"תסכול".
המשמעות תלויה בהקשר, ויכולה להתייחס באופן ספציפי יותר ל"חוסר שביעות רצון" או "אי-נוחות" הנובעים מהשתוקקות והיאחזות ב'דברים' חולפים (אובייקטים חושיים, כולל מחשבות), תוך ציפייה להנאה או עונג מהם ובורות לגבי חולפיותם.
בבודהיזם, אמת הדוקהה היא האמת הראשונה מתוך ארבע האמיתות הנאצלות, שהן הבסיס לתפישת העולם הבודהיסטי.
זו האמת בדבר קיומו של הסבל: החיים בעולם מכילים גם חוסר סיפוק, וכוללים סבל, הסבל הוא אוניברסלי ונגרם על ידי השתוקקות (טנהא, שהיא האמת השנייה מתוך ארבע האמיתות האצילות).
בבודהיזם הדוקהה מהווה אחד משלושת סימני הקיום.
המונח מופיע גם בכתבי הקודש של ההינדואיזם, כמו באופנישדות, בדיונים על מוֹקְשָׁה (הגאולה הרוחנית).
המטרה העיקרית בבודהיזם היא הגעה לנירוואנה אשר מהווה את השחרור המוחלט מדוקהה.
לפני הגעה להארה דוקהה שרויה בכל ומהווה חוק טבע, בדומה לחוק המשיכה.
ישנה הבחנה ברורה בין תחושה פיזית של כאב לבין דוקהה בתפישה הבודהיסטית.
למשל כשאדם חווה מיגרנה, הוא לרוב משתוקק שהתחושה הכואבת תיעלם וסולד ממנה, דבר המוביל לדוקהה.
עם זאת, כתוצאה מתרגול בודהיסטי, אם הוא מסוגל לחוות אותה מבלי סלידה ממנה או השתוקקות שהיא תיעלם, הוא אינו חווה דוקהה.
השהות של אדם בעולם היא זמנית (ומסתיימת במוות) וגם במהלך החיים אי-אפשר לצפות לכך שהאדם יהיה תמיד מסופק ושבע רצון.
הסיבות לכך יכולות להיות מחלה או בעיות בריאות, מוות במשפחה, בצורת, שיטפון, מלחמה, אי-סדר אזרחי, אהבה נכזבת, דיכאון, אי סיפוק מקצועי, בעיות ביחסים עם בני משפחה או אנשים אחרים, חוסר יכולת לספק צרכים ורצונות, ההבנה שהחיים לא עומדים בציפיות שהיו לאדם, והידיעה שתענוג לא יכול להימשך לנצח.
בתפישה הבודהיסטית, לאחר המוות אנו מתגלגלים לצורות חיים אחרות תחת אותם חוקים ומגבלות של השתוקקות וסלידה בסמסרה.
הגעה לנירוואנה משחררת סופית את האדם מגלגל הקיום כאשר הוא מחליט סופית לצאת ממנו.
'דוקהה' הוא אחד משלושת סימני הקיום, כלומר אניתיא (ארעיות, "חולף, נעלם במהרה, בלתי קבוע"), דוקהה ("לא מספק"), "אנטא" (ללא מהות מתמשכת).
סוטרות שונות מסכמות איך תהליכים קוגניטיביים מביאים לסלידה מדברים וחוויות לא נעימות (דוקהה), ויוצרים תהליך פגום יחד עם התהליך המשלים של אחיזה והשתוקקות לדברים וחוויות נעימות (סוקהה).
זה מתבטא כסמסרה, תהליך מתמשך של מוות ולידה מחדש, אבל גם באופן ישיר ולא מטפיזי יותר במבנה-תהליך של חמש הסקנדות:
לידה היא דוקהה, התבגרות היא דוקהה, הזדקנות היא דוקהה, מחלה היא דוקהה, מוות הוא דוקהה.
עצב, קינה, כאב, אבל וייאוש הם דוקהה.
התקשרות עם מי ומה שלא אוהבים היא דוקהה; פרידה ממי ומה שאוהבים היא דוקהה.
לא לקבל את מה שרוצים היא דוקהה.
לסיכום, חמש קטגוריות ההיאחזות (סקנדות) הן דוקהה.
הדגש הקדום הוא על החשיבות של פיתוח תובנה לגבי טבעה של דוקהה, התהליך הפגום של היאחזות והשתוקקות שמתחיל במגע חושי, כפי שמתואר בסקנדות, ואיך אפשר להתגבר על תהליך פגום זה, על ידי אימון המיינד (citta) שמגיע לשיאו בתהליך הדהינות (dhyanas).
זה מסוכם בתורת ארבע האמיתות הנאצלות ובביטויים נוסחתיים אחרים של הדרך הבודהיסטית להתעוררות.
חלק מהפילוסופים המודרניים הדגישו שהפסקת דוקהה אינה רק אמצעי למטרה אחרת אלא היא עצמה הטוב העליון באתיקה הבודהיסטית הקדומה.
דניאל ברייר מפרש את הקאנון הפאלי כמציג את הפסקת הסבל – ולא מצב חיובי או של אושר – כמטרה הסופית.
לפי השקפה זו, "זה לא המצב החיובי של נירוונה שנחשב לטוב האולטימטיבי על פי המסורת הבודהיסטית הפאלית, אלא הצד השלילי שלו – הפסקה ומיגור הסבל".
בתוך הסוטרות הבודהיסטיות, לדוקהה יש משמעות רחבה, והוא גם פורט לשלוש קטגוריות:
דוקהה-דוקהה (dukkha-dukkha), סלידה מסבל פיזי – זה כולל את הסבלים הפיזיים והנפשיים של לידה, הזדקנות, מחלה, מוות; מצוקה בגלל מה שלא רצוי.
ויפרינמה-דוקהה (viparinama-dukkha), התסכול של היעלמות אושר או תענוג – זהו הדוקהה של חוויות נעימות או מאושרות שמשתנות ללא נעימות כאשר הסיבות והתנאים שיצרו את החוויות הנעימות חדלים.
סקנדה-דוקהה (sankhara-dukkha), חוסר השביעות רצון מ"דברים" משתנים וחולפים – חוסר היכולת של דברים מותנים לתת לנו אושר מתמשך.
חלק מרכזי מכך היא חוסר האפשרות לאחוז בעצמי קבוע ונפרד, לצד הנטייה לנסות ולהיאחז ב"עצמי", אשר מביאה לחוויה מעודנת ותמידית של אי-נחת.
המסורת הבודהיסטית הסינית הושפעה מהטאואיזם ומהתאוריית הקונפוציאניזם הטוענת שדוקהה קשור לתיאוריה של שבע רגשות של מחלה פנימית דרך היווצרות רוח הפו, מונח שמתייחס למושג הפסיכולוגי המערבי של אגו או ההתייחסות התאולוגית לנשמה האנושית.
תיאוריה זו מפורטת ביישום הרפואה הסינית המסורתית לטיפול ומניעה של כאב וסבל ממחלות ובורות.
התעוררות, כלומר התעוררות למיינד האמיתי של ריקות וחמלה, אינה בהכרח מסיימת סבל פיזי.
במסורת הבודהיסטית, סבל לאחר התעוררות מוסבר לעיתים קרובות כפעולה או התרת הקארמה של החיים הנוכחיים הקודמים של האדם.
דוקוסלב היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית ששודרה ב־HOT בידור ישראלי במסגרת פרויקט סטודנטים.
שהציגה סקירה ביוגרפית על ידוענים שונים.
במהלך התוכנית מדברים אנשים על ידוען מסוים ומראים את התחנות בהן עבר הידוען עד שהגיע לצמרת הבידור, כפי שקורה בכל חומר דוקומנטרי הדבר נעשה דרך קטעי ארכיון, וראיונות עם קרובי הידוען.
בסוף 2005 החלה העונה הראשונה של התוכנית.
ב-9 בנובמבר 2006 החלה העונה השנייה.
בין המפורסמים שבהם עסקה עונה זו: שושנה דמארי, אלי ומריאנו, ריטה, שירי מימון, צביקה הדר, אייל גולן, אביב גפן, עופר לוי, טובה חסין, שלישיית מה קשור, בר רפאלי, הראל סקעת, קיציס ופרידמן, עפר שכטר, מיה דגן, דידי הררי והיהודים.
ב-1 בינואר 2007 החלה העונה השלישית, שבה הופיעו: מורן אטיאס, צופית גרנט, גלית גוטמן, שרית חדד, יגאל שילון, עפרה חזה, שלמה ארצי, הדג נחש, ארז טל, עוזי חיטמן, ענבל פרלמוטר, שרון חזיז, היי פייב, אילנית לוי, קורין אלאל, אסי כהן, רותם אבוהב, שלומי שבת, אורנה בנאי וירדנה ארזי.
בתחילת פברואר 2008 שבה התוכנית לעונה רביעית, בה סוקרו בין היתר: בעז שרעבי, יוני בלוך, אדיר מילר, אורי גוטליב, דן שילון, אתניקס, משינה, שוש עטרי, יפה ירקוני, עודד מנשה.
ב-21 ביולי 2008 החלה העונה החמישית, שבה הופקו דוקוסלב לאמנים הבאים :
מירי בוהדנה, דודו דותן, ארקדי דוכין, אילנית, כנסיית השכל, מירי מסיקה, רן דנקר ,אושרי כהן, מוש בן ארי, קובי פרץ, עדי הימלבלוי, מייקל לואיס, קרן פלס ותום אבני.
ב-4 בינואר 2009 החלה העונה השישית, ובה שודרו הדוקוסלבים לאנחל בונני, אברי גלעד, ישי לוי, מיקי בוגנים, דנה אינטרנשיונל, אניה בוקשטיין, גורי אלפי ויעל בר זוהר.
העונה השביעית עלתה לשידור ב-4 בפברואר 2013 (כ-4 שנים לאחר העונה השישית), ובה הוקדשו פרקים לבר רפאלי, דודו אהרון, אסי עזר, שני כהן, שרית חדד, משה פרץ, גל גדות, שלומי קוריאט, דנה פרידר, טל מוסרי, אליקו, דודו טסה, מירי מסיקה ועומר אדם.
לרגל יום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל בשנת 2009, הופקו מספר פרקים מיוחדים של התוכנית תחת השם "דוקוסלב קלאסיקה", אשר הוקדשו לידוענים ותיקים ומשפיעים בעלי קריירה של כמה עשרות שנים.
בהם: יהורם גאון, גילה אלמגור, ספי ריבלין (לפרק זה נוספו מספר דקות לאחר מותו של ריבלין בסוף 2013), ציפי שביט, ירון לונדון, יהונתן גפן, אריק לביא, דני סנדרסון ולהקת תיסלם.
במהלך שנות קיום התוכנית, הופקו פרקים נוספים למספר מפורסמים להם כבר הוקדש פרק בעונות קודמות.
בשנת 2009 הוציאה חברת האופנה TNT בשיתוף עם עמותת עלם חולצה (בצבעים שחור ולבן) הנושאת את הכתובית "גם אני שווה דוקוסלב".
החולצה נמכרה במחיר סמלי של 30 שקלים וכל הכספים ממכירת החולצות נתרמו במטרה לסייע לנוער בסיכון.
דוקאטי (Ducati Motor Holding) היא יצרנית אופנועים איטלקית.
דוקאטי מתמחה בעיקר בתכנון וייצור אופנועי ספורט ומשקיעה חלק ניכר מהונה בתחום הספורט המוטורי.
החברה הוקמה ב-1926 ומשרדיה הראשיים והמפעל נמצאים בעיר בולוניה.
החל מ-2012 היא נמצאת בבעלותה של קבוצת פולקסווגן.
דוקאטי הוקמה על ידי שלושה אחים - אדריאנו, מרצ'לו וברונו דוקאטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה איטליה מרוסקת מבחינה כלכלית והציבור האיטלקי היה נואש לכלי תחבורה זול ופשוט ועל כן בשנת 1946 הציגו דוקאטי את מנוע הקוצ'לו (גור באיטלקית) שהורכב על שלדת אופניים פשוטה.
מנוע זה היה בנפח 46 סמ"ק והיו לו שני הילוכים שהפיקו כוח סוס אחד בלבד.
על אף פשטותו נמכר הקוצ'לו בהצלחה רבה.
בשנת 1955 הצטרף לדוקאטי פאביו טליאוני, מהנדס איטלקי בעל ניסיון רב.
במסגרת עבודתו במפעל הוא שקד על פיתוח מערכת שסתומי מנוע שכונתה דזמודרומיקס (ובקיצור דזמו).
במערכת זו גל הזיזים אחראי באופן ישיר על פתיחה וסגירת השסתומים ללא שימוש בקפיצים המקובלים בשסתומי מנועים דומים.
השימוש בשסתומי הדזמו אפשר עבודת מנוע במהירויות סיבוב (סל"ד) גבוהות שהביאו להשגת הספקים טובים יותר.
מערכת זו הוכנסה לשימוש לראשונה ב-1956 באופנוע מרוץ 125 סמ"ק.
לאופנועי הכביש של דוקאטי היא הוכנסה רק ב-1968 אך תוך מספר שנים כל הדגמים עשו בה שימוש עד לדגמי דוקאטי של ימינו.
שיטה זו הומצאה ויושמה עוד לפני עידן דוקאטי במספר דגמי מכוניות (כדוגמת מרצדס) אך דוקאטי רשמה מספר פטנטים ששיפרו השימוש במערכת הדזמו.
הדגם המרכזי של החברה בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה דוקאטי אפולו.
הוא הוצג לראשונה בשנת 1963 והיה לאופנוע בעל נפח המנוע הגדול ביותר עד אז - 1,257 סמ"ק.
אופנוע זה הותאם במיוחד לשוק האמריקאי והוצע בשתי גרסאות, גרסת תיור בעלת 80 כ"ס וגרסת ספורט בעלת 100 כ"ס.
כך היה האפולו לאופנוע הראשון ששבר את מחסום ה-'100 כ"ס'.
על אף היותו ייחודי ורב עצמה, האפולו נכשל במבחן האמינות והתאמת הצמיגים ועל כן מכירותיו היו נמוכות ביחס לציפיות.
הופעת האופנועים היפנים המודרניים (סופרבייקס) בסוף שנות ה-60 הפתיעה את דוקאטי, ושוב היה זה טליאוני שבתוך שנה אחת בלבד העמיד אופנוע בעל מנוע טווין חדש, אולם עקב בעיות כלכליות ועלויות ייצור גבוהות הוחלט בסופו של דבר שלא לייצר את הטווין באופן סדרתי.
כעשרה חודשים מאוחר יותר הציגה דוקאטי דגם שהתחרה בקטגוריית הסופרבייקס.
ביוני 1971 הציגה דוקאטי את ה-750GT שלא צויד בשסתומי הדזמו ונחל כישלון חרוץ עקב הספק נמוך של 55 כ"ס בהשוואה למתחרים מיפן, הונדה ו-קוואסקי שהציעו מנועים של כ-80 כ"ס.
בשנת 1975 לאחר פיתוח שארך זמן רב הציגה דוקאטי אופנועים שהקדימו את זמנם בעיצובם ובתנוחת הרכיבה, ה-750SS וה-900SS.
גרסאות ה-SS הציעו אלטרנטיבה לאופנועים היפניים שהלכו וכבשו את השוק.
קהל רוכבים מצומצם אך נאמן נשבה בקסמם של דגמים אלו והמשיך ללוות את דוקאטי עוד שנים רבות.
אופנועים אלו החלו בשרשרת ארוכה של דגמי דוקאטי שצוידו במנוע V2 בזווית של 90 מעלות.
למעשה, דוקאטי כמעט ולא ייצרה מאז אופנועים עם מנוע בתצורה אחרת.
ב-1979 הציגה דוקאטי את ה-900MHR שהיה רפליקת מרוץ לכבוד הרוכב הבריטי מייק היילווד שזכה עבורה במרוץ האי מאן שנה קודם לכן.
האופנוע היה מאובזר ברמת מוכנות גבוהה למרוץ, כולל פיירינג מלא.
שנות ה-80 החלו עם הצגת דגם הפּאנטה שהיה בעל מנוע 500 סמ"ק.
הוא זכה להצלחה יחסית בעיקר עקב עיצובו המושך.
מבחינה טכנולוגית המשיכו מנועי דוקאטי להשתרך מאחורי האלטרנטיבה היפנית וגם רמת האמינות של אופנועי דוקאטי סבלה באותה עת, כך שבקרב ציבור הרוכבים התקבעה המחשבה שהיתרון היחידי של דגמי דוקאטי היה התנהגות הכביש הטובה.
ייתכן כי נתונים אלו הפריעו להצלחתה של דוקאטי והובילו למכירתה בשנת 1983 לידי קבוצת קג'יבה שהייתה יצרן איטלקי צעיר אך מצליח בתחום האופנועים הקטנים.
כוונתה המקורית של קג'יבה הייתה למתג את אופנועי דוקאטי מחדש תחת השם קג'יבה ואכן דגמי פּאנטה עם הסמל של קג'יבה החלו להימכר.
לשמחתם של חובבי דוקאטי ואולי בזכותם, בוטלה תוכנית זו ובשנת 1986 הוצג האופנוע הראשון שפותח כולו בעידן קג'יבה.
היה זה דגם הפּאזו בעל מנוע ה-750 שעוצב על ידי מאסימו טמבוריני.
ייחודו של העיצוב היה בפיירינג שכיסה את מנוע האופנוע והשילדה באופן מוחלט.
שנתיים לאחר מכן הוצג גם דגם ה-906 עם מנוע מוגדל.
האופנוע החשוב ביותר של דוקאטי בעשור זה היה ה-851 שהוצג ב-1987. ה-851 עשה לראשונה שימוש במנוע 4 שסתומים לצילינדר, שאפשר לו להציג הספק בר תחרות לדגמים היפניים.
מחירו של האופנוע היה גבוה יחסית והוא נמכר כמוצר יוקרתי.