tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סולומון מדריכה רכזי מורים ומורים לחליליות של תוכנית קרב בפריסה ארצית זה למעלה מעשור.
היא לימדה סטודנטים לתואר שני בבית הספר הגבוה לאמנויות "מוסררה", הדריכה בכנסי החליליות הארציים (עמותת איל"ה לשעבר), ולימדה בקונסרבטוריון גבעתיים חלילית, תורת המוזיקה והאזנה.
סולומון עובדת עם מלחינים מישראל, ארה"ב, יפן, אנגליה וארגנטינה, ובעשור האחרון ביצעה קונצרטים והקלטות בכורה ללמעלה משלושים יצירות שהוקדשו לה, לחלילית סולו ולחלילית בהרכבים שונים.
בין המלחינים עמם עבדה: דאי פוג'יקורה, אווה לופצ'יק, ג'וליאן דוז, ראובן סרוסי, חנה אג'ישווילי, דגנית אליקים, זהר שרון ואחרים.
יצירות חדשות בביצועה זכו בפרסים כגון פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים ופרס אקו"ם, וקבלו את תמיכת קרן רבינוביץ' לתרבות.
סולומון הקליטה אופרה של ציפי פליישר והשתתפה באלבומי אוסף של המלחינים דאי פוג'יקורה, הגר קדימה ודינה סמורגונסקיה.
בשנים 2015–2016 שימשה כיו"ר פורום המלחינות והמבצעות בישראל.
במסגרת התפקיד היא הזמינה יצירות ישראליות חדשות, ניהלה אמנותית והפיקה את פסטיבל "ווקס פמינה" 2 וסדרת קונצרטים קאמריים, וכן ערכה מספר תוכניות רדיו שהוקדשו לחברות הפורום.
2018: "שורשים מודרניים" – מוזיקה ישראלית לחלילית (כולל יצירות שהוקדשו לה)
2019: "מיוהאן להאנס" – המוקדש לעיבודי הכוראלים של באך לרביעיית חליליות שבוצעו בידי המלחין היהודי-פרואני האנס לויטוס.
2019: "צליל קאמרי 2" – קטעי האזנה ולימוד עבור כלל מורי ותלמידי "תוכנית קרב".
2020: "פוליה עתיקה-חדשה" – אלבום כפול הכולל חמש יצירות עתיקות וחמש יצירות חדשות (מהן 4 הוקדשו לה), כולן מבוססות על נושא ה"פוליה".
האלבום יצא בלייבל האמריקאי "סנטאור רקורדס".
2022: "A tune for the afternoon"- אלבום לזכר אביה של ענבר, הכולל שירים ויצירות שאהב.
2023: "Musical delights"- אלבום עם זמרת האופרה סיון רותם והגיטריסט עודד שוב- מוזיקה ספרדית, דרום אמריקאית ולדינו בעיבודיו של שוב.
2023: "27 Hebrew melodies"- שירים חסידיים, יידיש, שירי חגים ושירי "ארץ ישראל" בעיבוד לשתי חליליות מאת האנס לויטוס.
2001: "קין והבל" – אורטוריה מאת ציפי פליישר
2013: "שתיקה עתיקה מאד" – מיצירות הגר קדימה
2014: "אמפר" – מיצירות דאי פוג'יקורה
2017: "Sing, my lyre" – מיצירות דינה סמורגונסקיה
2017: פסקול מאת אלעד שניידרמן לסרטה של לילך מרקמן, "אבן נייר ומספריים"
2021: "Lucid dreams"- אלבום מיצירותיה של אלונה אפשטיין
1995: מלגת הצטיינות מארגון "בני ברית"
2006–2009: מלגות לימודים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
2009: מקום שני בתחרות לביצוע מוזיקה בת זמננו, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה
2013: מלגת קרן קוהלר-קאסט, גרמניה
2014–2016: תמיכת מנהל התרבות עבור ההרכב "In Camera XV" אותו ניהלה
2015: תמיכת מנהל התרבות עבור הפרויקט "שירתה של סאפפו" של פורום המלחינות בישראל אותו ניהלה
2017: תמיכת מנהל התרבות עבור הקלטת האלבום "שורשים מודרניים"
2020: מענק מועצת הפיס לתרבות ואמנות עבור צילום סדנא בפרויקט "מאחורי הקלעים – סדנאות אמן מצולמות"
2020: תמיכת קרן רבינוביץ' לתרבות עבור הקלטת האלבום "פוליה ישנה-חדשה"
2021: מענק מועצת הפיס לתרבות עבור קידום האלבום "פוליה ישנה-חדשה"
2021: פרס שר התרבות ע"ש עדן פרטוש למפעל חיים עבור ביצוע מצטיין של מוזיקה ישראלית
2023: פרס "פרסי המוזיקה הקלאסית העולמית" לקליפ בארוק, עבור הסרטון "ענבר סולומון מבצעת את פסקוויני: לה פוליה"
ענבר לניר (נולדה ב-3 באפריל 2000) היא ג'ודוקא ישראלית, אלופת העולם (2023) וזוכת מדליית כסף באולימפיאדת פריז 2024 במשקל עד 78 ק"ג.
כמו כן היא מחזיקה במדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות כחלק מנבחרת ישראל.
נכון ל-2025 היא הג'ודוקא הישראלית (גברים ונשים) המעוטרת ביותר בכל הזמנים.
לניר ידועה בסגנון הג'ודו ההתקפי שלה ורוב הקרבות שמסתיימים בניצחונה נגמרים בניקוד איפון מהיר.
ענבר, בתם של מיכל ורונן לניר ונכדתו של אל"ם (מיל') אמנון תדהר, גדלה והתחנכה ביהוד.
בילדותה התאמנה בחוגים במגוון ענפי ספורט ובהם התעמלות קרקע ובלט.
היא החלה להתאמן בג'ודו בגיל 6 במועדון "הפועל ג'ודו יהוד" בניהולו של רן ידגר, והלכה בעקבות אמה שהתאמנה בילדותה בג'ודו גם היא.
בגיל 15 התחילה להתאמן בנבחרת הקדטים במסגרת פרויקט אתנה.
בגיל 17 עברה להתאמן במועדון מיט"ב נתניה בניהולו של שני הרשקו שהוא מאמנה האישי.
לניר בוגרת בית הספר "תיכון מקיף יהוד", ושירתה בצה"ל במעמד ספורטאי מצטיין כמש"קית שלישות באט"ל.
לומדת מנהל עסקים עם התמחות במשאבי אנוש ב.
תחילה התחרתה לניר בקטגוריית משקל של עד 70 ק"ג, במסגרת נבחרת הקדטיות תחת המאמנת עינת ירון.
במהלך השנים 2015–2017 השתתפה לניר בטורנירים בינלאומיים בקטגוריות גיל של עד 17 ועד 21. בשנת 2017 נפגעה במהלך אימון וספגה פציעה ברצועה צולבת קדמית בברך.
לאחר הניתוח החל תהליך החלמה ושיקום שארך כעשרה חודשים, בסיומו חזרה להתאמן בג'ודו ולהתחרות.
במקביל לתהליך השיקום, הוחלט להעבירה לקטגוריית המשקל של עד 78 ק"ג.
הופעתה הראשונה של לניר בתחרות בוגרים בינלאומית התרחשה בגיל 18 במסגרת טורניר גראנד פרי תל אביב 2019. לניר הפסידה להונגרייה אנט מיסארוש בקרב הראשון והודחה מהתחרות.
בנובמבר 2019 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 23, שנערכה ברוסיה, לאחר שגברה על האיטלקייה אריאנה קונטי בקרב על מדליית הארד.
בנובמבר 2020 השתתפה לניר באליפות אירופה עד גיל 21 וזכתה במדליית ארד, לאחר שניצחה בקרב על מדליית הארד את ההולנדית רנה ואן הארסלר שדורגה ראשונה בתחרות.
באותו חודש התחרתה גם באליפות אירופה עד גיל 23, וזכתה במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על קרלה פרודן הקרואטית.
במהלך שנת 2021, שהיוותה את שנת הפריצה שלה, זכתה לניר בחמש מדליות בתחרויות גראנד סלאם, מתוכן אחת כסף וארבע ארד.
במרץ 2021 זכתה לניר במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי לבוגרים, כשזכתה במדליית ארד בגראנד סלאם טשקנט לאחר ניצחון באיפון על יון היון-ג'י הדרום קוריאנית 30 שניות לפני סיום הקרב.
בהמשך החודש זכתה במדליית ארד נוספת, הפעם בגראנד סלאם טביליסי, לאחר ניצחון בתוך 9 שניות בלבד על ברנדט גרף מאוסטריה בקרב על המדליה.
באוקטובר זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז לאחר שניצחה בקרב על המדליה את קארן סטיבנסון ההולנדית בתוך 22 שניות, כאשר יריבתה נכנעה בעקבות תרגיל חניקה.
בנובמבר זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם באקו כאשר ניצחה בחצי הגמר את קרלה פרודן הקרואטית, והפסידה בגמר ללואיז מלצאן הגרמנייה.
בגראנד סלאם אבו דאבי זכתה לניר במדליית ארד כשניצחה בקרב על המדליה את פטרישיה ברולי הסלובנית תוך 37 שניות בעזרת ריתוק.
באותה שנה התחרתה לראשונה באליפות העולם שנערכה בבודפשט וסיימה במקום השביעי, שיחד עם שאר התוצאות במהלך השנה הספיק לה על מנת להבטיח את הקריטריון עבור אולימפיאדת טוקיו 2020
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה לניר במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות, אף שהייתה אחת מבין שלושת הג'ודוקא הישראליים היחידים (ביחד עם שירה ראשוני וברוך שמאילוב) שהיו רשומים אך לא שותפו בקרבות הקבוצתיים.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 78 ק"ג, הודחה לניר בשלב שמינית הגמר.
היא הגיעה לתחרות האולימפית מדורגת במקום ה-18 מבין המתחרות והחלה את דרכה בסיבוב הראשון מול מונחצצג אוטגון המונגולית, אותה ניצחה באיפון תוך 18 שניות מפתיחת הקרב.
בשמינית הגמר הפסידה באיפון למדורגת חמישית, מיירה אגיאר הברזילאית.
באליפות העולם 2022 זכתה במדליית ארד יחד עם נבחרת ישראל בג'ודו בתחרות הנבחרות המעורבות.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג, היא הודחה בקרב הראשון לאחר הפסד בוואזארי ללוריאנה קוקהה מקוסובו.
במהלך אותה שנה זכתה לניר בארבע מדליות בתחרויות מהסבב העולמי, מהן שתיים בתחרויות גראנד פרי ושתיים בתחרויות גראנד סלאם.
בינואר זכתה במדליית ארד בגראנד פרי פורטוגל כשניצחה בקרב על המדליה את הפולנייה ביאטה פאצוט-קווצ'קו בתוך 22 שניות בעזרת ריתוק.
ביוני זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם אולן-בטור כשהגיעה עד הגמר, בו הפסידה ליפנית מאמי אומקי.
ביולי זכתה במדליית כסף נוספת, הפעם בגראנד סלאם בודפשט, כאשר בחצי הגמר ניצחה באיפון את אייריימה סילבסטרה מהרפובליקה הדומיניקנית, ובגמר הפסידה לאיטלקייה אליצ'ה בלאנדי.
באותו חודש זכתה לניר במדליית כסף נוספת כשלאחר שלושה ניצחונות הגיעה לגמר גראנד פרי זאגרב, ובו הפסידה לבריטית נטלי פאוול.
באליפות העולם 2023 שנערכה בקטר, זכתה לניר במדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג, והפכה לג'ודוקא הישראלית השלישית שזוכה בתואר העולמי.
לניר ניצחה בניקוד איפון בכל חמשת קרבותיה בתחרות, כאשר בשלושה מהם ניצחה בריתוק.
היא הגיעה לאליפות מדורגת במקום השביעי בעולם והחלה את דרכה בסיבוב השני נגד הפולנייה ביאטה פאצוט-קווצ'קו, אותה ניצחה באיפון לאחר שתחילה הטילה אותה בוואזארי ומשם המשיכה לריתוק מוצלח.
בשמינית הגמר התמודדה מול פטרישיה ברולי הסלובנית וניצחה שוב באיפון לאחר ריתוק מוצלח.
ברבע הגמר ניצחה באיפון את הסינית מא ג'נג'או בתוך 58 שניות באותו אופן, כאשר תחילה הפילה אותה על צידה בוואזארי ומשם המשיכה לריתוק.
בשלב חצי הגמר פגשה לניר את המדורגת ראשונה בעולם, אליצ'ה בלאנדי האיטלקייה, שהובילה בניקוד ואזארי לאחר תרגיל מוצלח 45 שניות מהפתיחה, אך כדקה לאחר מכן הצליחה לניר להטיל את יריבתה על גבה בתרגיל בשם היקיקומי-גאשי וניצחה באיפון.
בגמר התמודדה מול אודרי צ'ומאו הצרפתייה וניצחה באיפון כשתיים וחצי דקות מהפתיחה, לאחר שהטילה את יריבתה בעוצמה על גבה בעזרת תרגיל בשם אוקי-אוטושי.
באליפות אירופה באותה שנה, שנערכה במונפלייה שבצרפת, זכתה במדליית ארד על אף שהפסידה בשלב רבע הגמר, כאשר גברה בקרב על המדליה על אנה-מריה ואגנר מגרמניה בזכות ריתוק בקרקע.
בתחרויות מהסבב העולמי באותה שנה זכתה בארבע מדליות, מתוכן שתיים מזהב.
במרץ 2023 זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם טביליסי כשניצחה בקרב על המדליה את נטשה אווסמה ההולנדית בזכות איפון מהיר בתוך פחות מדקה מפתיחת הקרב.
ביוני זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם אולן בטור כשניצחה בגמר את מאמי אומקי היפנית לאחר שהטילה אותה בתרגיל אורה-נגה שהעניק לה ניקוד ואזארי שני וניצחון באיפון.
באוגוסט זכתה לניר במדליית זהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בבודפשט שבהונגריה, לאחר שגברה בגמר על מדלן מלונגה הצרפתייה בתוך 59 שניות לאחר שהטילה אותה בתרגיל אורה-נגה מוצלח.
בעקבות הזכייה בטורניר המאסטרס עלתה לניר לראשונה בקריירה למקום הראשון בדירוג העולמי.
בדצמבר זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו, כשאחרי שלושה ניצחונות הפסידה בגמר למיירה אגיאר מברזיל.
באולימפיאדת פריז 2024 זכתה לניר במדליית הכסף בתחרות הג'ודו במשקל של עד 78 ק"ג לאחר שניצחה 3 מתוך 4 קרבותיה.
היא הגיעה לתחרות מדורגת שלישית בעולם בקטגוריית המשקל שלה, והתחילה בסיבוב השני, בו ניצחה באיפון את חוסלן אוטגונבאייר ממונגוליה לאחר ריתוק מוצלח.
ברבע הגמר ניצחה באיפון את חושה סטיינהאוס ההולנדית תוך 24 שניות בזכות תרגיל בריח שגרם ליריבתה להיכנע.
בחצי הגמר היא ניצחה באיפון את אנה מריה-ואגנר מגרמניה בזכות תרגיל אורה-נגה, ובגמר הפסידה לניר למדורגת ראשונה בעולם אליצ'ה בלאנדי האיטלקייה בניקוד ואזארי.
עוד באותה השנה, באליפות אירופה 2024 שנערכה באפריל בזאגרב, זכתה לניר שנה שנייה ברציפות במדליית הארד בתחרות היבשתית, כאשר למרות הפסד בחצי הגמר לאודרי צ'ומאו הצרפתייה, היא נשרה לקרב על מדליית הארד, בו ניצחה באיפון תוך 18 שניות את פטריסיה סמפאיו מפורטוגל.
בפברואר 2025 זכתה לניר במדליית כסף בטורניר גראנד סלאם פריז, לאחר הפסד בגמר לפטריסיה סמפאיו הפורטוגלית
במרץ 2025 זכתה לניר במדליית ארד בטורניר גראנד סלאם טשקנט לאחר שניצחה את יריבתה הברזילאית, קרול חימנז והכניעה אותה עם תרגיל בריח תוך 36 שניות.
לניר נבחרה באפריל 2024 על ידי איגוד הג'ודו האירופאי לספורטאית השנה באירופה לשנת 2023.
באפריל 2024 נבחרה לפורבס 30Under30.
מדליות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)
עניאת-אללה ח'אן (בפשטו: عنايت الله خان; 20 באוקטובר 1888 – 12 באוגוסט 1946) היה השני מבין חמשת מלכי ממלכת אפגניסטן והשני מתוך ארבעת המלכים המוכרים מבחינה חוקתית בהיסטוריה של אפגניסטן.
עניאת-אללה היה בנו הבכור של חביבאללה ח'אן, אמיר אפגניסטן, אך לא היה בן לאשתו המלכותית, ועל כן לא היה היורש המיועד לכתר האמיר האפגני.
הכתר על כן עבר לאחיו למחצה, שהוכתר בשנת 1919 בתור אמאנואלה ח'אן, אמיר אפגניסטן ומאוחר יותר היה המלך הראשון של המדינה.
עניאת-אללה חיי את רוב חייו בעושר שסופק לו מירושת משפחתו בחצר המלוכה האפגנית ולא התעסק או בכלל חונך למנהל ונושאי הממשל.
בשנת 1929, עקב הרפורמות של אחיו המונרך, החל מרד של טג'יקים אסלאמיסטים קיצוניים אשר התפתח לכדי מלחמת האזרחים האפגנית הראשונה.
לנוכח חולשת הצבא הבין אמאנואלה ח'אן כי אין הוא יכול לשמור על הכס ועל כן יצא לגלות.
לפי צוואתו של אמאנואלה ח'אן הוכתר אחיו, עניאת-אללה, בתור מלך במקומו.
עניאת-אללה חסר הניסיון מלך למשך שלושה ימים עד אשר כבשו המורדים את קאבול הבירה והכתירו את מנהיגם, חביבאללה קלקאני, בתור הריבון החדש של הממלכה האפגנית.
עניאת-אללה ברח מהבירה קאבול במטוס של חיל האוויר המלכותי מטעם האימפריה הבריטית, שתמכה בטענתו לכתר האפגני מחשש שממשלה אפגנית רדיקלית עלולה להביא למרידות ברחבי מערב הראג' הבריטי.
המרד הטג'יקי הופל תשעה חודשים אחר כך בידי אחיינו של עניאת-אללה, מוחמד נאדיר שאה, מלך אפגניסטן החדש שלקח את הכתר לידיו.
בזמן זה ברח עניאת-אללה מאפגניסטן ולאחר מלחמת האזרחים נותר בגלות בשושלת פהלווי (איראן כיום).
עניאת-אללה נפטר בטהראן ונקבר ביחד עם אביו, חביבאללה, בקבר האמירים באפגניסטן.
ענזה הוא כפר פלסטיני, הממוקם כ־18 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר ג'נין בצפון השומרון.
שטח הכפר הוא 4,740 דונם מתוכם כמעט 1/4 מכוסה במטעי זיתים.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,006 תושבים בשנת 2006.
חרסים מהתקופות הביזנטית, המוסלמית וימי הביניים נמצאו בענזה.
בשנת 1870 תיאר ויקטור גרן את הכפר כ"ממוקם על גבעה ומונה כיום כמעט מאה תושבים.
חגורת עצי זית מקיפה אותו." במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882, הכפר תואר כ"כפר בעל מראה עתיק על גבעה הניצב מעל המישור.
הבתים יורדים במדרון בדרום מזרח.
יש בו שתי בארות במורד הגבעה ומטע זיתים טוב ליד הכביש בדרום.
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, התגוררו בכפר 537 מוסלמים.
מתוך, שטח זה, 958 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 2,110 דונם לגידול דגנים, ואילו 16 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 1961 אוכלוסיית ענזה מנתה 1,011 תושבים.
על פי מפקד ישראלי מ-1967, אוכלוסיית ענזה מנתה 807 איש, שמתוכם 13 הגיעו מישראל.
כיום, בכפר יש שש משפחות עיקריות: עובייד, סדאקה, ברהמה, עטאיה, חאדר ועומור.
עני ועשיר ורשע באין לדין הוא סיפור מסגרת בדבר מצוות תלמוד תורה המובא ב, ובו משולבות שלוש אגדות עצמאיות עם מוסר השכל משותף: הכל חייבים בתלמוד תורה, גם כאשר קשיי החיים מפריעים לכך.
להלן מסגרת האגדה בלשון הברייתא המובאת בתלמוד:
תנו רבנן: עני ועשיר ורשע באין לדין.
לעני אומרים לו: מפני מה לא עסקת בתורה?
אם אומר: עני הייתי וטרוד במזונותי, אומרים לו: כלום עני היית יותר מהלל?
עשיר אומרים לו: מפני מה לא עסקת בתורה?
אם אומר עשיר הייתי וטרוד הייתי בנכסי, אומרים לו: כלום עשיר היית יותר מרבי אלעזר?
רשע אומרים לו: מפני מה לא עסקת בתורה?
אם אמר: נאה הייתי וטרוד ביצרי הייתי, אומרים לו: כלום נאה היית מיוסף?
נמצא, הלל מחייב את העניים, רבי אלעזר בן חרסום מחייב את העשירים, יוסף מחייב את הרשעים.
הרב ד"ר שרגא בר־און אמר על מסגרת זו כי "מבלי לפרט את הסיפורים על אודות גיבורי התרבות מעבירה מסר ברור וחד משמעי שביום הדין לא יוכל אדם לפטור את עצמו מן הדין על כך שלא למד תורה".
סיפורי המופת הופכים לסיפורי מחאה המורים מתי יש לחדול מן העיסוק בתורה ולהפנות לטיפול באתגרי החיים הממשיים שמחוץ לבית המדרש."
הרשע בעל היצר וניסיונותיו, לעומתם, שייכים לציר אחר, ובמידה מסוימת מהווים בהקשר הנוכחי 'מין בשאינו מינו'."
באבות דרבי נתן חיוב העניים בדין על שלא עסקו בלימוד תורה מיוחס לרבי עקיבא.
זיקת הברייתא לפרק התלמוד שבו היא משולבת
הרב פיינטוך דן בשאלת הקשר בין ברייתא זו ובין הפרק השלישי של מסכת יומא, העוסק בעבודת הכהנים בבית המקדש, שבו היא משולבת.
תחילה הוא מציג קשר אסוציאטיבי: לפני הברייתא, שאחד מגיבוריה הוא רבי אלעזר בן חרסום, מוזכר בגד הכהונה היקר שהכינה לו אמו.
הוא מציע (ושולל) זיקה מהותית: "אמנם נושא האגדה, דינם של יהודים מסוגים שונים, יכול להתקשר באופן כללי ליום הכיפורים, שהוא אחד מימי הדין אשר בהם אדם נידון על מעשיו ומנסה לכפר עליהם.
ברם, אם אכן זהו ההקשר, היינו מצפים לפגוש אגדה זו דווקא בפרק השמיני במסכת, סמוך למשניות העוסקות בתשובה ובכפרה, ולא בלב הפרק השלישי, שעוסק בתחילתו של סדר העבודה."
הרב פיינטוך מוצא זיקה בין סיפור יוסף (שכאמור לעיל, נראה כחריג יחסית לכל יתר הברייתא) ובין הפרק במסכת יומא.
הוא מציין, למשל, על האזכור הכפול של רבי אלעזר בן חרסום: "האגדה מעמידה מול ר' אלעזר בן חרסום 'הכהן' הגדול' את ר' אלעזר בן חרסום 'העוסק בתורה'.
העובדה שמדובר באותו אדם מבליטה את הניגוד בין הדמויות."
ענבר לבנוני הוא השם שניתן לענבר שנמצא בשטחי לבנון ודרום מערב סוריה וצפון ישראל.
הענבר הלבנוני נוצר במחצית הראשונה של הקרטיקון ונחשב לענבר העתיק ביותר, בן 125 עד 130 מיליוני שנים.
בענבר הלבנוני נמצאו דוגמאות רבות של יצורים כלואים בו, שעזרו למדע בלמידת התקופה.
דוגמאות של ענבר דומה נמצאו גם בירדן.
ענבר לבנוני נוטה להישבר ואינו מתאים ליצירת תכשיטים וחפצי נוי.
ענבר טויזר (נולדה ב-28 בספטמבר 1997) היא עיתונאית ישראלית.
ענבר טויזר נולדה ב-28 בספטמבר 1997 בירושלים, שם גם גדלה.
ב-2015, התגייסה לצה"ל ושירתה ככתבת בביטאון הצבאי "במחנה".
עם סגירת מערכת העיתון ב-2016, סופחה טויזר להמשך שירותה בגלי צה"ל כמפיקה וכעורכת.
ב-2018 השתחררה מצה"ל, ומיד לאחר מכן החלה לעבוד באתר האינטרנט "ynet" ככתבת לענייני ירושלים.
בתפקיד זה סיקרה באופן נרחב את הבחירות לרשויות המקומיות ואת מחאת הלהט"ב.
לאחר כשנה, ב-2019, מונתה לתפקיד הכתבת לענייני בריאות של האתר ושל העיתון "ידיעות אחרונות".
בתפקיד זה סיקרה את התפרצות החצבת והתפרצות מגפת הקורונה בישראל, וכן פרסמה תחקירים בולטים.
ב-2020, עם השקת אתר האינטרנט ואפליקציית החדשות "N12", גויסה טויזר לחברת החדשות ככתבת לענייני ירושלים ולענייני בריאות.
בחודש אפריל חשפה טויזר כי השר יעקב ליצמן, הממונה על משרד הבריאות, נדבק בנגיף הקורונה בעת שהפר את החוק בזמן הסגר כשנכח בתפילות בבית כנסת ובבית מגורים סגורים ולא בשטח פתוח.
על פרסום זה נתבעה טויזר בבית המשפט בכמיליון שקלים, בטענה כי פעלה בניגוד לכללי האתיקה כשהשיגה את פרטי הפרשה בשקר ובהתחזות.
חברת החדשות טענה בשמה של טויזר בכתב ההגנה כי לא היה פסול במעשיה, ולבסוף הוחלט בפסק הדין כי תתווסף לכתבת החשיפה הבהרה, וכי טויזר לא תשלם פיצויים.
עוד בתפקידה, סיקרה טויזר את המחאה נגד בנימין נתניהו, מבצע החיסונים והשרפה בהרי ירושלים.
ביוני 2024, במהלך הדיון על חוק הגיוס בכנסת, שאלה טויזר את ראש הממשלה בנימין נתניהו האם ראוי להצביע על פטור משירות בצבא בזמן שחיילים נופלים במלחמה.
בעקבות השאלה, מאבטחי הכנסת גירשו אותה מהמשכן.
באוקטובר 2025, במהלך סיקור עצרת חרדית נגד חוק הגיוס בירושלים, הותקפו טויזר וצוות הצילום שלה על ידי מפגינים חרדים.
מספר ימים לאחר מכן הגישה טויזר תלונה במשטרת ישראל על תקיפה ואיומים.
טויזר לומדת מדע המדינה בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
ענולה שמיר (נולדה ב-1949) היא יוצרת קולנוע ותיאטרון ומחלוצות הקהילה הלהט"בית בישראל.
נולדה לסופר (ולימים חבר הכנסת) משה שמיר ולצביה שמיר, בתו של השל פרומקין, חבר הכנסת הראשונה וממייסדי ההסתדרות.
דודה הוא הכלכלן פרופסור דן מרום.
לימים הכו על חטא על השם יוצא הדופן, ולאחותה הצעירה של ענולה קראו יעל.
ענולה גדלה בשכונת תל ברוך בתל אביב, ובילדותה תיארה אותה אימה כ"קיבוצניקית" שהסכימה ללבוש רק מכנסיים, בניגוד לאחותה.
דמותה שימשה השראה לדמותה של הילדה במחזה של אביה "בית במצב טוב".
בתחילת שנות ה-70 זכתה בתחרות לסרטים קצרים וקיבלה פרס בסך 5000 ל"י, שבו השתמשה כדי להירשם לבית הספר לקולנוע בלונדון ועברה לגור בלונדון למשך שנתיים.
במסגרת הלימודים חברה למיכאל לב-טוב, נפתלי אלטר, אלן רוזנברג ושלמה בן בסט, והקבוצה הפיקה במהלך לימודיהם שישה סרטים.
לאחר שובה לארץ נישאה ב-1974 לג'יימסון גולדנר, במאי דוקומנטרי ומרצה לקולנוע מקליפורניה, אותו הכירה במהלך שנת שבתון שלו בישראל ב-1970. לשניים נולדה בת אחת, נעמי.
ב-1990 עברה עם ביתה לסן פרנסיסקו להתגורר בסמוך לבעלה לשעבר, ומאז חילקה את זמנה בין ישראל ובין ארצות הברית.
שמיר יצאה מהארון כלסבית לאחר גירושיה בשנות ה-80. בעקבות יציאתה מהארון עלו יחסיה עם אביה על שרטון.
רק לאחר יציאתה מהארון גילתה כי דודתה של אמה, לאה ברלין, הייתה בקשר עם אישה, ג'סי־ישע סמפטר, ומערכת היחסים ביניהן הייתה בסיס למחקר של פרופסור יפה ברלוביץ וכן לספרו של משה שמיר "יונה בחצר זרה".
שמיר החלה לכתוב מחזות שעסקו במערכות יחסים לסביות, והייתה הראשונה בישראל שהעזה לעסוק בנושא זה במסגרת התיאטרון הממוסד.
ב-1993 השתתפה בישיבה הראשונה בכנסת שעסקה בקהילה הגאה בישראל, במסגרת ועדת משנה למניעת אפליה בשל העדפה מינית בוועדה לקידום מעמד האשה שבראשה עמדה יעל דיין, וב-1995 הפיקה וערכה את פסטיבל הסרטים ההומו-לסבי הראשון בישראל "זן נדיר".
חזרה לתל ברוך – סרט תיעודי על שכונת ילדותה של שמיר.
עור – מחזה הבכורה של שמיר, שזיכה בפרס השחקנית המצטיינת את רובי פורת-שובל.
המחזה הציג באור קשה את מערכת היחסים של ענולה עם אביה, שבתגובה כתב את המחזה "קרנבל בוונציה".
מה אתה זוכר, יונתן יונתן – בכיכובה של אורנה כץ שזכתה בצל"ש השחקנית המצטיינת על תפקידה.
זושי בר – בימוי משותף עם עדה בורקו לקטעים שנכתבו על ידי חברות קבוצת "זו שואו", אנסמבל התיאטרון של ארגון קל"ף.
הקטעים הוצגו בישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה לרגל יום הגאווה 1998
עניבה לבנה או לבוש ערב מלא הוא קוד הלבוש הרשמי ביותר בין קודי הלבוש המערביים המסורתיים לגברים אחרי שש בערב, לפני שעה זו נהוג ללבוש חליפת בוקר.
הוא מורכב ממעיל זנבות שחור חתוך מלפנים.
הנלבש על חולצת כפתורים לבנה מבד פיקה, ווסט לבן מאותו בד ועניבת פרפר (פפיון) לבנה, שממנה בא השם לקוד.
עם צווארון כנפיים, מכנסיים שחורים מאותו בד עם גלאון: פס של עיטור המורכב משני פסי משי להסתרת התפרים החיצוניים של המכנסיים (להבדיל מעניבה שחורה שבה יש פס אחד של גלאון), יחד עם נעלי אופרה או נעלי אוקספורד שחורות מצופות בלכה.
אביזרים מקובלים כוללים כובע צילינדר, כפפות לבנות, צעיף לבן, שעון כיס, ממחטה לבנה ובוטניריה (פרח אמיתי אמיתי או מזויף בדש).
נשים לובשות שמלות ערב באורך מלא עם כפפות, תכשיטים וגם ניתן לשאת תיק יד קטן.
ניתן לייחס את מקורותיו של קוד הלבוש לסוף המאה ה-18 סגנונות חדשים של מעילי יוסטאוקורפס התחילו להופיע באזור המהפכה צרפתית, שאומצו במיוחד על ידי האצילים של אותה תקופה.
בעקבות המהפכה הצרפתית יותר ויותר גברים עזבו את מעילי היוסטאוקורפס המקושטים בכבדות לטובת מעילי זנבות כהים וסולידיים, עם גזרה שבאה כנראה ממעילי הרכיבה של ג'נטלמנים כפריים.
בהדרגה אחרי מעיל היוסטאוקורפס הוחלפו גם מכנסי האברקיים, הקישוטים והתחרה בחולצות מכופתרות, לבנות פשוטות, וסטים קצרים יותר עניבות קרוואט לבנות ומכנסיים רגילים (מכונים גם כ"מכנסי בני ברק"), זה נודע כסגנון דיירקטוירי.
במהלך תקופת העוצרות מעילי זנבות כהים עם מכנסיים בהירים הפכו ללבוש בוקר מקובל (לפני שש בערב) ושחור ולבן שויכו ללבוש ערב.
אף על פי שסגנון הדיירקטוירי הוחלף בשעות היום למעילי זנבות ועניבות פרפר עד אמצע המאה ה-19 מעילי זנבות חתוכים מלפנים עם פפיון לבן בלבד נשארו כלבוש ערב רשמי מאז.
למרות הופעתו של הטוקסידו (או מקטורן ארוחת הערב) בשנות השמונים של המאה התשע עשרה כחלופה פחות רשמית אבל נוחה יותר עניבה לבנה נותרה פופולרית יותר.
לקראת סוף התקופה הוויקטוראנית עניבת פרפר לבנה על רקע חולצה לבנה הפכו לסטנדרט בעניבה לבנה.
בעוד שעניבה שחורה, חולצה לבנה וחליפת טוקסידו השתייכו לעניבה שחורה.
במהלך השינויים החברתיים אחרי מלחמת העולם הראשונה ובשנות השישים של המאה העשרים עניבה שחורה עלתה בפופולריות שלה על גבי עניבה לבנה כקוד הלבוש לאירועים רשמיים.
מאז סוף המאה העשרים עניבה לבנה משמשת במיוחד לאירועים הרשמיים ביותר כמו: נשף האופרה של וינה, טקס חלוקת פרסי נובל, חגיגות מרדי גרא בדרום ארצות הברית וסעודת הזיכרון של אל סמית' בניו יורק (כינוס לצורכי צדקה).
עניבה לבנה משמשת גם בטקסים נוצריים מסורתיים, איגודים שונים, חתונות בחוץ לארץ ואוניברסיטאות אירופאיות.
בתחילת התקופה המודרנית, אצילים ועשירים ממערב אירופה לבשו בגדים מפוארים בטקסים וחגיגות, מעילים מעוטרים בכבדות, חולצות ומכנסיים מלאי תחרה היו החלק המרכזי של הלבוש הרשמי באותה תקופה.
לקראת סוף המאה השמונה עשרה החברה הגבוהה התחילה ללבוש בגדים בעלי חזית חמורה יותר בהשראת הג'נטלמנים הכפריים.
עד סוף המאה השמונה עשרה, שני סוגים שונים של מעילי זנבות היו נפוצים באירופה: מעלי זנבות לערב החתוך מלפנים ומעיל הזנבות לבוקר המתעקל אחורה לכיוון הזנבות.
והמצב המשיך גם לתקופה הוויקטוראנית, בו ברומל הדנדי התלבש בבגדי ערב מינימליסטים לאותה תקופה: ווסט לבן, מעיל כחול, מכנסיים שחורים וגרבי ברך שחורים.
אף על פי שברומל חשב ששחור הוא צבע מכוער למעילי זנבות, גברים אחרים לבשו מעילי זנבות שחורים כמו שארל בודלר, ולאחר מכן בשנות ה-40 של המאה ה-19 שחור ולבן הפכו לצבעים המקובלים ללבוש ערב.
במהלך המאה ה-19 שחור ולבן הפכו לתקן הרשמי לאירועים אחרי 18:00. בשנות ה-70 בחברה הגבוהה הקוד התפתח, ועניבה לבנה כללה מעיל זנבות לערב עם מכנסיים מאותו סוג בד וסט לבן שחור ופפיון לבן.
לאחר מכן, בשנות השמונים הופיעה העניבה השחורה.
בתחילת המאה העשרים עניבה לבנה כללה וסט לבן, פפיון לבן, מעיל זנבות שחור ומכנסיים מאותו סוג בד, והפכה לקוד לבוש שונה מעניבה שחורה.
למרות הפופולריות הגוברת שלה בסוף התקופה הוויקטוראנית, עניבה שחורה שימשה רק בארוחות ערב משפחתיות ומועדוני ג'נטלמנים.
עד תחילתה של המאה ה-20 עניבה לבנה הייתה מורכבת ממעיל זנבות כבד במשקל של 500 - 560 גרם למטר רבוע, עם דשים מחודדים ברוחב בינוני, מכנסיים תואמות, וסט לבן ולחולצה הלבנה שנלבשה תחת הווסט חזית נוקשה ומעומלנת מהודקת בניטים לחולצה וצווארון כנפיים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה במיוחד בארצות הברית עניבה שחורה הפכה לפופולרית יותר, והפיעו גרסאות ניחוחות יותר של חלק מפריטיה כמו מקטורן בעל חזית כפולה (עם שני טורים של כפתורים), והחולצה בעלת הצווארון המוכר לנו כיום, עם צווארון תפור לחולצה.
הנורמות החברתיות בעידן הג'אז בארצות הברית הובילו לכך שעניבה שחורה הפכה לברירת המחדל לגברים צעירים, במיוחד במועדוני לילה.
לפי העיתון "The Delineator" העניבה הלבנה כמעט ננטשה אחרי מלחמת העולם הראשונה, אבל עדיין היו לה שימושים באותה תקופה.
מומחית הנימוס אמילי פוסט אמרה באופרה בשנת 1922 שכל ג'נטלמן צריך להחזיק עניבה לבנה, אבל אמרה בכל שטוקסידו הוא "חיוני" לכל ג'נטלמן "שנלבש כמעט בכל ערב ובכל מקום" בעוד שעניבה לבנה נצרכת רק בנשפים, ארוחות ערב רשמיות ואופרה.
בתחילת שנות העשרים עניבה לבנה נלבשה עם מכנסיים צרים, וגם דשים רחבים ווסטים בעלי חזית כפולה היו באופנה המלך אדוארד השמיני (כשהיה יורש העצר) לבש מעיל ומכנסיים בצבע כחול חצות כדי לרכך את הניגודיות שבין שחור ללבן.
בשנות ה-20 וה-30 עלתה הפופולריות של קוד הלבוש.אבל כבר בשנת 1953 אמר מומחה נימוס שהמגמה היא ללבוש עניבה לבנה רק בארוחות ערב רשמיות, נשפים, חתונות רשמיות ונשפי אופרה.
אבל זה נשאר כקוד הלבוש לארוחת הערב באחוזתו של ראש עיריית לונדון עד 1996.
הנשיא האמריקאי האחרון שלבש עניבה לבנה בטקס ההשבעה שלו היה ג'ון קנדי ב-1961 שלבש חליפת בוקר בבוקר שלפני ההשבעה ועניבה לבנה בהשבעה.
עניבה לבנה היא מראה נדיר במאה ה-21 אבל היא משמשת בחוץ לארץ לטקסים מלכותיים, חתונות בסגנון מיושן, נשפים ואירועים חברתיים שונים.
אירועים בולטים שבהם לובשים עניבה לבנה כוללים את נשף האופרה בווינה, וטקס הענקת פרסי נובל.
בסקנדינביה ובהולנד נהוג ללבוש עניבה לבנה בטקס מתן הדוקטורט.
וגם בכמה אוניברסיטאות סקנדינביות אבל עם כובע הנקרא "כובע דוקטורט".
בשוודיה ובפינלנד עניבה לבנה עם וסט שחור לטקסים אקדמיים בשעות היום.בהולנד המלווים של הסטודנט בטקס קבלת התואר השני גם לובשים עניבה לבנה.
וגם איגודים שונים בניהם הבונים החופשיים לובשים עניבה לבנה לפגישות שלהם.
בישראל עניבה לבנה נלבשת לרוב על ידי מנצחים, ולעיתים רחוקות על ידי חתנים.
בחוברת "זכויות שרים" בהוצאת ממשלת ישראל מופיע כי שר זכאי לביגוד רשמי (עניבה לבנה, חליפת בוקר, עניבה שחורה וחליפת טרקלין שחורה (שטריזמן).
עניבה לבנה נלבשת בממלכה המאוחדת בטקסים רשמיים, נשפים ממלכתיים, ארוחות ערב מלכותיות כמו ה-State Banquet או ארוחות ערב של עיריית לונדון, כן בנשף מסוים באוניברסיטאות אוקספורד, קיימברידג', דורהאם וסנט אנדרוז.
ואפילו כחלק ממדים של בתי ספר ציבוריים, כמו בית הספר הארו שבו נותנים לתלמיד שמנחה את הטקס ללבוש עניבה לבנה.
מקובל גם ללבוש עניבה לבנה בחתונות בעלות אופי וויקטוריאני.
בחלק מארוחות הערב הממלכתיות בבית הלבן נהוג ללבוש עניבה לבנה, כמו זו שנערכה לכבוד המלכה אליזבת' ב-2007. מקרים נוספים הם: ארוחת הערב של מועדון גרידירון בוושינגטון הבירה, ארוחת הערב של קרן הזיכרון של אלפרד אי.
סמית' בניו יורק, וגם כמה נשפי בכורה כמו נשף הבכורה הבינלאומי בניו יורק, ונשף הנביא המצועף בסנט לואיס.
בדרום ארצות הברית עניבה לבנה מכונית לעיתים קרובות "תלבושת דה ריגואר", בגלל "צרפת החדשה" (אזורי שלטונה של צרפת ביבשת אמריקה הצפונית).
לפעמים לובשים אותה בנשפי מסכות וחגיגות מרדי גרא.
כשמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק הכריז על עניבה לבנה כקוד הלבוש בנשף המט גאלה ב-2014. התקשורת הצביעה על כך שקשה להשיג עניבה לבנה במחיר הגון, גם לידוענים.
מעיל זנבות לערב (חתוך מלפנים) בעל דשים מחודדים מבד סאטן, גרוסגריין או משי.
מכנסיים שחורות תואמים למעיל הזנבות, עם שני פסי גלאון שחורים, קפלים כפולים בחזית (pleats), וללא מכפלת חיצונית.
וסט מבד פיקה ייעודי (לבן לאורחים, שחור למשרתים)
חולצה מכופתרת לבנה בעלת צווארון כנפיים (עם עדיפות לצווארון כנפים נפרד) וחזית קשיחה מבד פיקה עם עדיפות לחפתים בודדים (הבד לא מקופל)
כתפיות בצבע לבן (שלייקעס) (ולא חגורה)
נעלי עור שחורות (עם עדיפות לדגם אוקספורד) עם שרוכי סאטן או כותנה שחורים או נעלי אופרה שחורות, מצופות בלכה.
עניבת פרפר מבד פיקה לבנה קשורה ידנית
גרבי ברך שחורים ממשי טהור
בוטונייר או סיכת דש (לא חובה)
כפתורי חפתים בגווני לבן בהירים כמו מתכות בהירות יקרות, כמו כסף, זהב לבן, פלטינה, אם הפנינה, וכדומה (למשפחות מלוכה ניתן גם חפתי זהב או חפתים מיוחדים אחרים) (עדיף בעלי שרשרת)
כמו כן ניתן לענוד מדליות, סרטים ועיטורים, צעיפים בצבע לבן, כפפות לבנות, מעיל שחור ארוך, גלימות שחורות להגנה מגשם, מקל הליכה, שעוני כיס, ומונוקל.
קיימים "חוקים" באשר להתאמה של עניבה לבנה, אך אין חובה אמיתית להקפיד עליהם.
צווארון המעיל צריך להיות צמוד לצווארון החולצה, וכמו כן בין הצוואר לצווארון החולצה.
כתף המעיל צריכה לבלוט מעל העצם כדי לאפשר טווח תנועה, וכתף החולצה צריכה להסתיים עם העצם.
החור לשרוול המעיל צריך להסתיים מתחת לבית השחי כדי לאפשר טווח תנועה ולשמור על מראה חלק.
השרוול אמור להיות רחב יותר בחלקו העליון כדי לאפשר טווח תנועה, והוא אמור להסתיים באורך שרואים בין סנטימטר ממנו עד לשלושה סנטימטרים.
קצה מעיל הזנבות צריך שלא לעבור את גומץ הברכיים (השקע שמאחורי הברך).
קצוות המעיל האופקיות צריכות להיות ארוכות יותר מהוסט כך שלא יציץ מלמטה, מה שמצריך קו מותן גבוה (מרחק גדול בין חלקם העליון של המכנסיים לזה שמתחת למפשעה.)
עניבת אסקוט או אסקוט היא עניבה קצרה בעלת שני קצוות רחבים (שלא כמו עניבה רגילה שמתרחבת רק בקצה אחד).
לרוב עשויה ממשי בצבע אפור בהיר, ומהודקת בסיכה.
לרוב היא נענבת עם חליפת בוקר בחתונות ועם חליפת טרקלין שחורה, אך ניתן גם לענוב אותה עם חליפה בעלת מראה רשמי ופראק.
עניבה דומה ופחות רשמית היא הקראבט, שעשוי ממשי ארוג ודק יותר כדי שישב בנוחות על העור, ולרוב הוא בא בדוגמאות רבות וצבעוניות.
האסקוט התפתח מתוך הקראבט שהיה נפוץ בתחילת המאה ה-19, בעיקר בזמנו של הדנדי בו ברומל.
הוא היה עשוי מפשתן מעומלן היטב וקשור בחוזקה מסביב לצוואר.
לאחר מכן בשנות ה-80 בני המעמד הבינוני והגבוה התחילו ללבוש גרסה רפויה יותר באירועים רשמיים עם מעילי בוקר, ועם פראקים.
שעד היום נלבשים לפעמים עם אסקוטים.
(במיוחד חליפות בוקר) המפגשים במסלול המרוצים אסקוט העניקו לו את שמו, למרות שהם כבר לא נלבשו שם בתקופה האדוארדית.
אבל עניבת האסקוט עדיין הייתה נפוצה בעולם העסקים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
תלמידים בבית ספר לקצינים מועמדים בארצות הברית עונבים עניבות אסקוט, לבן ברמה הנמוכה יותר, כחול באמצעית ושחור בגבוהה.
צנחנים בארצות הברית מקבלים עניבת אסקוט כחולה בסיום ההכשרה שלהם.
בחיל הים האמריקאי הוא נלבש בטקסים.
בצבא הולנד האסקוט הוא חלק מהמדים.
ובצבא הדני הוא נלבש בטקסים.
בסקובי דו, סדרת אנימציה אמריקאי, דמותו של פרד ג'ונס עונבת אסקוט כתום מיוחד.
אסקוטים כאלו נלבשו על ידי מתבגרים וצעירים בסוף שנות ה-60, בזמן ש"סקובי דו" נוצר.
השמירה האנכרוניסטית על האסקוט בחלק מהעיבודים המודרניים של הסדרה הפכה למקור לבדיחות.
"הרופא השמיני" שגמולם על ידי פול מקגאן, ענב עניבת אסקוט כחולה, בספיישל דוקטור הו "ליל הדוקטור".
עניבת קראבאט (cravat) היא עניבה הנכרכת סביב הצוואר, צורתה המוקדמת של העניבה הרגילה ועניבת הפרפר, מקורה הוא בלבוש של יחידה צבאית של מלוכת הבסבורג בשם "הקראבאטים" (Kroatische Reiterei) מאז סוף המאה ה-16 בארצות הברית העניבה נקראת אסקוט (אין לבלבלו עם האסקוט הבריטי).
לרוב נענב כחלק מחליפת בוקר.
מאז סוף המאה השש עשרה המונח "רצועה" (band) התייחס לכל צווארון שאינו "צווארון אקורדיון", שצורתו האופיינית נוצרת על ידי עמלון של רצועת פשתן וקיפולה בגלים.
ושימש לתפיסת הלכלוך בזמן האכילה, בדומה לסינר או למפית.
ולעומת זאת "רצועה" יכולה לנוע בין צווארון רגיל אך ניתן להסרה עד לצווארון גדול ומעוטר בכבדות בתחרה.
ייתכן שקראבאטים נועדו להסתיר לכלוך על בגדים, שצווארון האקורדיון לא הצליח לתפוס.
באנציקלופדיית "אומנות עניבת הקראבאט בשישה עשר חלקים" משנת 1828 נכתב שהרומאים היו נוהגים ללכת עם פיסת בד קשורה מסביב לצווארם.
אבל הקראבאט עצמו נוצר בשנות השישים של המאה השבע עשרה.
קצוותיהן של אלה עוטרו ברוזטות או בגדילים שהגיעו עד החזה בהתחלה סוג העניבה הזה נקרא קְרוֹאַטְּ (croat) אך במרוצת השנים הוא השתנה ל"קראבאט".
הקראבאטים של אנשי הקצונה והאצילים היו מעוטרים ברקמות או בתחרה, אבל הקראבאטים של בני המעמדות הנמוכים היו לרוב עשוים מבדים זולים כמו כותנה או טפטה (סוג של אריג נוקשה) קלועה, ונקשרו מסביב לצוואר בעזרת שני חוטים קטנים.
לרוב מייחסים את המצאת הקראבאט למשורר הקרואטי איבן גונדוליץ' מדוברובניק.
בגלל ציור שלו שתלוי בארמון הרקטור בדוברובניק שמאוד דומה לכריכה של מהדורה של אוסמן (מיצירותיו של איבן) מ־1844. אבל בגלל התסרוקת שונה ככל הנראה מדובר בציור מתקופה מאוחרת יותר של שמו דז'יבו (איבן) שיקוב גונדוליץ', גם הוא משורר מדוברובניק.
קרואטיה חוגגת לכבודם את יום הקראבאט ב־18 באוקטובר.
ב-1660 כשצ'ארלס השני חזר לאנגליה מהגלות הוא הביא את השימוש במילה לאנגליה: " קראבאט המקורי הוא קישוט לצוואר שנראה כמין מגבת ארוכה הנענבת מסביב לצווארון החולצה שנקשרת בקשר פרפר, אבל עכשיו היא התפתחה ויש הרבה דרכים לקושרה ולתופרה.
תהיה זו משימה כדי לתת לכולם שמות ולתאר אותם."
במהלך מלחמותיו של לואי הארבעה עשר מ־1689 עד 1697 מחוץ לבתי המשפט הקראבאט הרגיל הוחלף בקראבאט "סטינקרק" העדכני יותר ששמו בא מקרב הנושא את אותו השם שהתרחש ב-1692. הסטינקרק הוא סוג מאורך וצר יותר של קראבאט שמכסה את כל אזור חזית החולצה שבין דשי המעיל.
האופנה המקובלת באותו הזמן הייתה לענוד אותו ברישול, היא ככל הנראה באה בגלל שהחיילים בקרב מיהרו להילחם ולא הקדישו יותר מידי זמן לעניבה.
הוא היה פופולרי בקרב גברים ונשים עד שנות ה-20 של המאה ה-18. במחזה בשם "הבעל האדיש" מ־1705 שנכתב על ידי קולי קיבר הייתה סצנת סטינקרק מפורסמת.
ענה הוא שם המופיע בשושלות האדומיות שבספר בראשית ודברי הימים, כשמם של כמה אבות קדמונים.
בספר בראשית מוזכר ענה רק ב, בכמה צורות: בפעמיים הראשונות (פסוקים ו) מוזכר השם ענה, לפי נוסח המסורה, בשמה של "אָהֳלִיבָמָה בַת עֲנָה בַּת צִבְעוֹן הַחִוִּי" אשת עשו; בתרגום השבעים מוזכרת כ־"Ελιβεμας θυγατρὸς Ανα τοῦ υἱοῦ Σεβεγων" – "אהליבמה בת ענה בן צבעון", וכך גם בפשיטתא.
נראה שהצורה "חוי" היא טעות סופר, ובמקור היה כתוב "חורי", שכן צבעון היה חורי.
בהמשך אותו פרק, ב, מוזכר ענה כבנו של שעיר ואחיו של צבעון.
ארבעה פסוקים לאחר מכן מוזכר ענה בנו של צבעון, ומסופר עליו .
ההערה על ענה בן צבעון מסייעת להבחין בין ענה בן צבעון לבין ענה בן שעיר שבו עוסק הפסוק הבא.
ב מוזכרים ילדיו של ענה (בן שעיר): דישֹן ואהליבמה בת ענה.
ב מוזכר "אלוף ענה" כאחד מאלופי החורי, הקרואים על שם דמויות שונות המוזכרות באותו פרק.
בדברי הימים מוזכר ענה ב המשכתב שושלות בספר בראשית – פעם אחת כאחד מבני שעיר החורי ואחיו של צבעון () ופעם אחת כאחד מבני צבעון (); בפרק זה, בפסוק מ"א, מוזכר רק בנו דישון.
החזרה על השם ענה לכמה דמויות ברשימה, כמו גם החזרה על השם דישון הן כבנו של שעיר והן כבנו של ענה, מעלה את האפשרות שחלו שיבושים ברשימה.
ה"ימִם" שאותם מצא ענה מופיעים בנוסח שומרון כ"אימים" (בדומה לאחד מכינוייהם של הרפאים), ותרגום אונקלוס מתרגם "גִּבָּרַיָּא" (גיבורים), ככל הנראה על בסיס אותה מסורת שמדובר בגיבורים כדוגמת הרפאים.
פרשנות אחרת למילה "ימִם" היא פרדים, כלומר, ענה היה הראשון לזווג חמור עם סוס כדי להוליד פרדים.
אפשרות נוספת היא ש"ימִם" הם מעיינות מים.
עמק הפרת מהעיר מרי ועד מישור הסחף התחתון, ובייחוד הגדה הדרום-מערבית בקרבת העיר ענת, נקרא באכדית "ארץ חֿנה", וייתכן שהשם האמורי היה "ארץ ענה".
עדיה חורון קישר, לאור סוחרי־המדבר שהגיעו לארץ זאת בתיווך בין כנען לשומר על חמורים (כפי שהיה נהוג לפני ביות הגמל), בין ארץ זאת והסחר בה לאזכור המקראי ב של ענה שמצא "ימִם" (מים מתוקים, בדומה למילה הברברית imim) במדבר בזמן שרעה חמורים.
ענבר חצרוני (נולדה ב-10 בפברואר 1989) היא מוזיקאית, זמרת, יוצרת ופעילה חברתית ישראלית.
חצרוני נולדה וגדלה בשכונת אחוזת שמואל בחיפה.
למדה לנגן על כלי נגינה שונים בילדותה, לרבות פסנתר וגיטרה.
בצבא שירתה כמש"קית קישור בחיל הרפואה.
לאחר סיום שירותה הצבאי, החלה בשנת 2011 את לימודיה בבית הספר למוזיקה, רימון.
במסגרת הלימודים השתתפה בפרויקטים רבים וביניהם מופע "לשיר שירה" בהפקתו והנחייתו של ערן צור ואירית סלע.
בשנת 2014 הוציאה את אלבומה הראשון "רוח אנושית" דרך פרויקט הדסטארט.
בשנת 2020 הוציאה חצרוני את אלבומה השני, "Home Inside".
בשנת 2021 יצרה מיזם חברתי הדואג לרווחתם של חסרי בית, בשם "העץ הנדיב", הפועל על בסיס התנדבות, ודואג לחלוקת מזון, ביגוד, שמיכות ועוד עבור דרי הרחוב.
בשנת 2022 הוציאה חצרוני את אלבומה השלישי, "הטבע שלך", אלבום קונספטואלי המוקדש להעצמה נשית.
באלבום בין היתר ביצעה עיבוד מחדש מקורי ויוצא דופן ללהיט של קרן אן (I'm not going anywhere) אותו תרגמה ענבר לשפה העברית באופן חופשי, ועיבוד חדש לשירה של קורין אלאל- 'שיר לשירה' שכתב יהונתן גפן והלחינה קורין אלאל.
את האלבום ביצעה חצרוני בתוכנית של יואב קוטנר בגלגלצ.
בשנת 2024 עובדת חצרוני על אלבום חדש בשם "כוכבים בלתי נראים" עם המפיק צח דרורי.
שיר בשם "כוכב קטן" מתוך האלבום נכנס לפלייליסט של גלגלצ, ולרשימת 50 השירים הישראלים המובילים בספוטיפיי.
לאחר אירועי ה-7 באוקטובר הפיקה סרט דוקומנטרי עצמאי בשם "נשות הברזל", העוסק בנשות המילואימניקים במלחמה.
באוגוסט 2024, הוציאה חצרוני שיר ביחד ובשיתוף משפחות החטופים, בשם "הגיע הזמן לחזור הביתה".
ענבר הימן (15 בינואר 1996 – 7 באוקטובר 2023) הייתה אומנית רב-תחומית ישראלית שנרצחה וגופתה נחטפה במהלך הטבח בפסטיבל נובה לרצועת עזה.
גופתה הוחזרה לישראל במסגרת הסכם חמאס–ישראל ב-15 באוקטובר 2025.
הימן הייתה מוכרת בכינויים Pink ו-Raven כאומנית גרפיטי, וציוריה הוצגו בתערוכות בישראל ומחוצה לה.
לאחר חטיפתה של הימן, הסלוגן Free Pink נעשה הסמל המרכזי למאבק הציבורי לשחרורה, והופיע על קירות, חולצות ודגלים ברחבי ישראל ושאר העולם.
הימן נולדה ליפעת וחיים הימן וגדלה בפתח תקווה.
למדה בתיכון אחד העם בפתח תקווה.
בנערותה הייתה הימן חניכה ומדריכה בבית היוצרים בפתח תקווה, בתנועת תרבות.
במסגרת חברותה בגרעין בתנועת תרבות, יצאה לשנת שירות בירושלים, בה הדריכה בני ובנות נוער יוצרים בבית הספר "קשת" וברחבי העיר.
שירתה בצה"ל כלוחמת ומפקדת בגדוד קרקל.
הימן למדה אומנות חזותית בבית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה – ויצו, והייתה בשנה הרביעית והאחרונה ללימודיה.
עם הידיעה על חטיפתה, נועם אלון, בן-זוגה אותו הכירה בעת לימודיה באוניברסיטת חיפה, הצטרף למאבק להחזרתה.
בבוקר 7 באוקטובר 2023 השתתפה הימן בפסטיבל נובה, שהתקיים ליד קיבוץ רעים.
היא הגיעה לפסטיבל על מנת לשמש כמטפלת רגשית ולעזור לאנשים שעלולים היו לחוות מצוקה במהלך המסיבה.
בשעה 6:29 בבוקר פתח חמאס במתקפת פתע שכללה טבח, אונס וחטיפות של משתתפי הפסטיבל.
הימן הסתתרה מתחת לבמת המסיבה.
כאשר נודע לה כי יש מחבלים ליד הבמה, החלה לחפש מחסה במשך כשלוש שעות.
לבסוף, כאשר הגיעה למטעים של קיבוץ בארי, נתפסה ונחטפה על ידי מחבלי החמאס.
ב-16 בדצמבר 2023, כ-71 ימים לאחר החטיפה, הותר לפרסום שהימן נרצחה וגופתה מוחזקת על ידי החמאס.
באפריל 2025 פרסם דובר צה"ל כי המחבל ג'לאל אל-קוראן, שלקח חלק ברצח של הימן (ונוסף על כך, פשט למתחם מסיבת הנובה ולבסיסים צבאיים, רצח שני אזרחים ישראלים תוך שהוא מתעד ומפיץ את הסרטונים ברשת) נהרג.
אומני גרפיטי רבים בישראל ומחוצה לה יצרו גרפיטי הקורא לשחרורה של הימן תחת הכותרת "Free Pink".
במסגרת זו, כ-180 השתתפו בציור כתובת גרפיטי ענקית מעל כביש 471. לאחר הפרסום על מותה, קבוצה גדולה של אומני גרפיטי הקימה תערוכת גרפיטי לזכרה ברחוב בית עובד 11 בתל אביב.
כשבועיים לאחר הטבח, כ-80 אומני גרפיטי יצרו גרפיטי ענק על כביש 471 הקורא לשחרורה של הימן, תחת הכותרת "מחזירים את ענבר!
ב-19 באוקטובר 2023 המפיק פטריק סבג הוציא את השיר "קשה לי" עם קולה של הימן כחלק מהמאמץ לשחרורה.
יחד עם משפחות חטופים אחרות, אימהּ של הימן, יפעת, הצטרפה לנסיעת ראש הממשלה בנימין נתניהו לעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק בספטמבר 2024.
דודתה של הימן, חנה כהן, השתתפה באופן תדיר בישיבות ועדות הכנסת במטרה לקדם את השבת גופתה של אחייניתה.
ב-15 באוקטובר 2025, שנתיים ושמונה ימים לאחר רציחתה וחטיפת גופתה, הוחזרה גופתה של הימן משבי חמאס במסגרת עסקת החטופים השלישית.
הלווייתה נערכה יומיים לאחר מכן, ב-17 באוקטובר.
מסע ההלוויה יצא מראשון לציון והסתיים בבית העלמין ירקון בפתח תקווה, בו נטמנה גופתה.
אלפי אנשים הגיעו להלווייתה של הימן, לבושים בוורוד לבקשת המשפחה.
בין המשתתפים היו גם רבים מאוהדי מכבי חיפה, הקבוצה שאיתה הייתה מזוהה, אשר הגיעו כשהם לבושים בחולצות הקבוצה.
בין הסופדים להימן היה הנשיא, יצחק הרצוג.
גופתה של היימן הייתה האחרונה מבין הנשים ואחרונה גם מהחטופים מפסטיבל נובה שנותרו בשבי חמאס.
לאחר החזרת גופתה פורסם כי בשירותה הצבאי הימן הייתה מפקדת בגדוד קרקל וכי היא נלחמה במחבלים שניסו לחטוף אותה בטרם רצחו אותה.
ב־14 בנובמבר 2025, כחודש לאחר חזרתה של ענבר הימן מהשבי, נערך טקס גילוי המצבה שלה.
לטקס הגיעו בני משפחתה וחבריה הקרובים.
חבריה ללימודים של הימן במכללת ויצו הקדישו לה את עבודות הגמר שלהם.
לאחר ההודעה על הירצחה, ערכו במועדון הכדורגל שאהדה, מכבי חיפה, טקס לזכרה, ואף הנציחו את זכרה באתר המועדון.
ב-19 בדצמבר 2023 הניפו אוהדי ורדר ברמן הגרמנית את תמונתה של הימן בתחילת המשחק נגד ר.ב.
תלמידים במגמת הקולנוע בבית הספר "אחד העם" בפתח תקווה, בו למדה, יצרו לזכרה סרט בשם "אחרי המלחמה".
על הסרט הם קיבלו ציון לשבח בפסטיבל סולידריות שהתקיים בסינמטק תל אביב.
ביוזמתה של בר יפה, חברתה של הימן, במסגרת קמפיין ברשתות החברתיות, נענתה חברת טמבור לבקשה, והוסיפה למניפת הגוונים שלה את הצבע "ורוד ענבר", כמחווה לזכרה של הימן.
ב-18 באוקטובר 2025, כיממה לאחר הלווייתה של הימן, הניפו אוהדי ורדר ברמן הגרמנית את תמונתה של הימן ושורדי שבי אחרים המזוהים עם הקבוצה בתחילת המשחק נגד היידנהיים כאות הזדהות ותמיכה.
ב-11 בפברואר 2024 הוציא הזמר גיא בן שמעון את השיר "למרות הכל".
ב-7 ביולי 2024 הוציא האומן נאור לובין שיר המוקדש להימן בשם "ורוד (שיר לענבר)".
ב-7 בינואר 2025 הוציא הראפר והכותב ג'ו פאסיב את השיר "מחכים לך פינק (ענבר הימן)".
ב-27 באפריל 2025 הוציאה עדי סומך, חברת ילדות של הימן, את השיר "ענבר".
עָנָן (נקרא גם עב, נָשִׂיא) הוא ריכוז טיפות מים או גבישי קרח מיקרוסקופיים, אשר התהוו כתוצאה מתהליך התעבותם של אדי מים הנמצאים במצב רוויתי בנוכחות גרעיני התעבות.
השמש מחממת את האוקיינוסים וריכוזי מים אחרים ובכך גורמת להתאדות של מים וליצירת לחות.
אדים אלו מטפסים גבוה באטמוספירה.
הקור באטמוספירה בהיעדר גרעיני התעבות אינו מספיק לגרום להתעבותם של האדים.
אירוסולים כמו גרגרי אבק וחלקיקים נוספים באטמוספירה בטמפרטורה נמוכה באים במגע עם האדים וגורמים להתעבותם וליצירת טיפות מים וחלקיקי קרח מיקרוסקופיים אשר הם העננים.
תהליך זה לבדו אינו גורם להיווצרות עננים מורידי גשם אשר רק בתוספת אילוץ מכני שיגרום לעלייה מאסיבית של אוויר כלפי מעלה, יכולים להיווצר.
עלייה כזאת יכולה לקרות עקב מערכת מזג אוויר שנקראת שקע ברומטרי, אשר מופיעה מעל הים התיכון בחודשי החורף (הסיבה לירידת גשם בחורף).
כדי שטיפונות הענן יגיעו לגודל מספיק גדול על מנת שהן יהיו מספיק כבדות כדי לרדת כגשם, מתרחש תהליך של התנגשויות, טיפונות הענן מתנגשות זו בזו ובחלקיקי קרח אחרים וכך הן מתלכדות וגדלות.
יעילות ההתנגשות תלויה ביחס גודלי הטיפות, בריכוז הטיפות ובטרבולנציה השוררת בענן.
מרכז הענן מאופיין בדרך כלל בזרמים אנכיים עולים ואילו צידי הענן מאופיינים בדרך כלל בזרמים אנכיים יורדים.
כאשר טיפה עולה במעלה הענן היא יכולה לקפוא בדרך ולהפוך לגראופל או ברד.
וכאשר החלקיקים הקפואים ירדו, יכולה להתרחש המסה והם יהפכו לטיפת מים.
סיום חיי הענן יתרחש כאשר כל הטיפות וחלקיקי הקרח ירדו בצורת גשם ו/או התאדו משום שהענן יגיע לאזור עם לחות נמוכה.
היווצרות ענן על ידי הרים
ענן כמעט ולא יכול להיווצר על ידי אוויר קר בלבד, אלא נדרש גורם מעבה אחר.
הר יכול להוות גורם כזה בתהליך המכונה עננות אורוגרפית, ולכן פעמים רבות רואים עננים מעל ההרים.
אוויר לח המצוי באוויר מתחיל לטפס כלפי מעלה, כאשר יש הר באזור, האוויר הלח והחם בא במגע עם ההר הקר וגורם להתעבות הלחות וליצירת ענן.
בגובה פני הקרקע, מים קופאים בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס.
עם זאת, עננים גבוהים יכולים להכיל מים לא קפואים אף בטמפרטורה של מינוס 38 מעלות.
תופעה זו מתרחשת מכמה סיבות: הראשונה היא שבגובה רב, הלחץ באוויר נמוך יותר ודרושה טמפרטורה נמוכה יותר כדי לגרום למים לקפוא.
בנוסף, התכונות הפיזיקליות של מסות מים קטנות, שונות מאשר תכונות של מסות מים גדולות בגלל המתח פנים.
כאשר הטמפרטורה יורדת מתחת לבערך מינוס 10 באזור הגבוה של עננים ערימתיים טיפות המים מתחילות לקפוא.
על מנת שטיפות מים תקפאנה הן זקוקות לגרעין קיפאון כשם שאדי מים צריכים גרעיני התעבות בשביל להפוך לטיפות מים.
גרעיני הקיפאון מזרזים את התהליך אצל טיפות המים ומגבשים אותן לקרח.
הקרח דומה בגודלו לטיפות המים, הזעירות אך שונות בגודלן.
בהימצאות גרעיני קרח בענן, בטווח טמפרטורות מסוים, יש להיווצרות גבישי קרח יתרון על יצירת טיפות מים בחינת מהירות הגידול, עקב ההבדל בלחץ האדים הדרוש להחזקת גביש קרח לעומת טיפת מים, מצב זה מתואר על ידי תהליך ברגרון.
עננים עם פאזה מעורבת, כלומר שיש בהם גם טיפות מים וגם חלקיקי קרח, יכילו מטען חשמלי בעקבות התנגשויות בין החלקיקים השונים.
זהו מטען חשמל סטטי, וכאשר עוצמתו תעבור ערך סף מסוים תהיה התפרקות חשמלית אשר קרויה ברק.
ישנם מספר סוגי ברקים, ברקים בין העננים לקרקע, ברקים בין שני עננים שונים וברקים בין אזורים שונים באותו הענן.
הברקים יכולים להיות חיוביים או שליליים לפי המטען הגורם להתפרקות.
ישנם גם ברקים שעולים מהענן לשכבות העליונות של האטמוספירה והם נקראים שדוני ברקים.
באופן קלאסי נהוג למיין את העננים לשלוש רמות סיווג עיקריות.
גובה הענן ובסיס ההשתרעות האנכית אם קיימת יוצר הבחנה בין שלוש קבוצות עננים -
עננים נמוכים עד 2,500 מטר לערך.
עננים בינוניים המכונים גם "אלטו" וממוקמים בגובה של בין 2,500 ל-5,000 מטר בקירוב.
עננים גבוהים המכונים גם "צירוס" וממוקמים בגובה של מעל ל-5,000 מטר.
אופי ההתהוות וההשתרעות האנכית של הענן יוצר הבחנה בין שתי קבוצות עננים שונות -
עננים ערמתיים המכונים גם ענני "קומולוס" ומאופיינים בהתפתחות אנכית מובהקת, ומאפיינים את מצבי אי יציבות אטמוספירית המלווים בהתכנסות חריפה.
עננים שכבתיים המכונים גם ענני "סטרטוס" ומאופיינים בשטיחות ובהיעדר התפתחות ממשית, שבמקרים רבים מעידים על יציבות יחסית וקיומה של שכבת אינוורסיה.
יכולות הענן להוריד משקעים, ענן שמוריד משקעים מכונה "נימבוס".
כל ענן מוגדר על פי סוגו בכל אחת מקבוצות הסיווג, לרוב, שילוב של שלוש רמות סיווג אלו מהווה את שמו המקובל של הענן.
כך למשל, "אלטוקומולוס" הוא ענן בינוני ערמתי, "אלטוסטרטוס" הוא ענן בינוני שכבתי, "צירוקומולוס" הוא ענן גבוה ערמתי ו"צירוסטרטוס" הוא ענן גבוה שכבתי.
כל העננים הנמוכים הם ערמתיים, לכן בכל שמותיהם מופיע "קומולוס" אך לא מוזכר בהם מאפיין הגובה.
כך, למשל, "קומולונימבוס" הוא ענן נמוך ערמתי שמוריד משקעים, "סטרטוקומולוס" הוא ענן נמוך ערמתי שנבלם באינוורסיה ו"קומולוס" הוא ענן נמוך ערמתי, גובהם של כל עננים אלה לא מוזכר בשמותיהם.
יש עננים שלא כל רמות הסיווג שלהם מוזכרים בשמם.
כך, למשל, "נימבוסטרטוס" הוא ענן שכבתי בינוני שמוריד משקעים וגובהו לא מוזכר בשמו, לעומת זאת "צירוס" הוא ענן גבוה ערמתי שנבלם באינוורסיה וסיווג זה לא מוזכר בשמו.
קומולוס - ענן ערמתי נמוך הידוע בכינוייו "ענני כבשה", "ענני כרובית", "ענני צמר" ועוד.
קומולונימבוס - ענן סופת רעמים המוריד בדרך כלל גשמים עזים או ברד.
סטרטוקומולוס - ענן בעל מבנה ערמתי שנראה שכבתי כאשר הוא נבלם באינוורסיה נמוכה וצורתו היא של גושים או גלילים משוננים.
אלטוקומולוס - ענן ערמתי בינוני שמורכב משורות רבות של גושי קרח ומים קטנים.
צירוקומולוס - ענן ערמתי גבוה המורכב מכדוריות או אדוות קרח רבות מאוד.
צירוס - ענן בעל מבנה ערמתי שנראה שכבתי כאשר הוא נבלם באינוורסיה גבוהה והוא מופיע בצורת חוטי קרח דקים ולבנים שלעיתים קרובות דמויי שיער או חוטי משי (נקרא לעיתים ענן נוצה).
אלטוסטרטוס - ענן שכבתי בגובה בינוני שלעיתים (בעיקר באירופה) מוריד גשם.
סטרטונימבוס - ענן שכבתי בינוני המוריד בדרך כלל גשם חקלאי (גשם דק) או שלג.
צירוסטרטוס - ענן שכבתי גבוה היוצר לעיתים קרובות הילה סביב השמש.
שבר ענן - מצב של ממטרים עזים, אבני ברד גדולות.
במקרים קיצוניים יכולה להיווצר סופת טורנדו מלווה ברעמים מחרישי אוזניים.
שומרית: בהגיית 'עֲבְּאֻנוּ' abbununnu בהוראת יום-אפלולי.
הענן מופיע במקרא כשם כולל לתופעות הקשורות בהתעבות האוויר במילים כגון: עב, ערפל, נד-מים ('עַמּוּד-עָנָן'), עשן פולחני ('עֲנַן-הַקְּטֹרֶת'), ועוד.
המילה ענן מופיעה במקרא 90 פעמים כתופעת טבע שאינה בהכרח קשורה לגשם, מתוכן שלוש פעמים בזיקה עקיפה לגשם, ורק בפעם אחת בזיקה ישירה לגשם.
לפיכך אין הענן המקראי זהה לחלוטין לתפיסת הענן בתקופה המודרנית, שכן ברובם המכריע של המקרים, אין מדובר בתופעה הקשורה בהכרח בירידת ממטרים.
ענן בן דוד בן ר' חנינאי הנשיא (המאה ה־8) היה מנהיג פוליטי־דתי, הנחשב למי שגיבש את התנועה הקראית, לאחר שחכמי ישיבות סורא ופומבדיתא מנעו את מינויו לראש הגולה.
יש הסבורים שהתנועה הקראית התקיימה בנפרד עוד מימי בית שני כהמשך לתנועת הצדוקים והבייתוסיים, ושהתנועה ענניים על שם ענן נטמעה לתוך היהדות הקראית.
במסורת היהדות הקראית הם מתוארים כלהלן:
ענן בן־דוד המכונה בקרב הקראים "הנשיא", נולד בפרס בשנת 715. היה חכם מבית ראש הגולה של יהדות בבל, שמשפחתו מיוחסת לדוד המלך.
מסופר עליו שהיה בקיא גם בתורה שבכתב וגם בתורה שבעל־פה.
בשנת 765 נפטר בבבל ראש הגולה ממשפחת בוסתנאי ולא השאיר אחריו יורש.
מאחר שענן בן־דוד היה בן אחיו של בוסתנאי, הוא נקרא מפרס על ידי ראשי הישיבות בבבל כדי להתמנות לתפקיד ראש הגולה.
באותה תקופה עם העברת מרכז השלטון העבאסי מדמשק לבגדאד שבבבל, שהייתה לב היישוב היהודי הרבני, עלה באופן משמעותי כוחם וסמכותם של המוסדות הרבניים וגבר הכוח שבידי ראש הגולה והגאונים.
ראשי הישיבות בבבל הבינו שהם החוליה האחרונה בשרשרת הפוסקים במסורת שבעל־פה, ושמרו לעצמם את הזכות הבלעדית לפרש את התורה, מתוך החלטה נחושה שחייבים להיאבק על האמת.
כתוצאה מכך הורחבה השפעת התלמוד הבבלי ופירושי הגאונים.
מצב זה עורר התנגדות בקרב קהילות שבהן השתמרו מסורות שנוגדות את התלמוד ושררה הדעה שהתורה שבעל־פה אינה דבר אלוהים.
לאחר שענן בן־דוד התמנה לאב בית דין הגדול ולראש הגולה ואושר על ידי הח'ליף (ככל הנראה אלמנצור (754-775)), הוא החל לטעון נגד התורה שבעל־פה ודגל בתורה שבכתב בלבד, ככל הנראה מפני שהגיע מפרס, שם השתמרו המסורות האנטי־רבניות.
כאשר ראו זאת הרבניים, הם נאלצו להיאבק בענן – הם שיקרו והלשינו עליו כי מרד במלכות, פשע שהעונש עליו הוא מוות.
בעת שהותו בכלא הוא נפגש עם האימאם המפורסם אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה, מייסד האסכולה החנפית, שהיא אחת מארבע האסכולות ההלכתיות של האסלאם הסוני.
אבו חניפה הושלך לכלא על לא עוול בכפו, שם התחבר לענן ויעץ לו כיצד לבטל את גזר־הדין.
לאחר שענן הופיע שנית בפני הח'ליף והוכיח את צדקתו הוא יצא זכאי, ובשנת 767 הוא שוחרר מן הכלא.
לפי המקורות הרבניים, נבע הפילוג שבין הקראים לרבניים מעלבונו של ענן לאחר שלא מונה לנשיא.
לפי ספר הקבלה של הראב"ד מהמאה ה־12, שנכתב 400 שנה לערך לאחר ימי ענן, היה ענן בתחילה תלמיד חכם, אך החכמים העדיפו למנות את אחיו הקטן, חנניה, על פניו של ענן.
זאת, משום שהם מצאו בו שמץ פסול, פריצות וחוסר יראת שמיים.
עקב זעמו על כך, ליכד ענן סביבו אנשים משרידי 14 כתות צדוקיות שהיו בזמנו בפרס ובבבל והקים עמם את כת ה"ענניים".
מעשה זה הביא את השלטונות לאסור אותו כמורד במלכות, אך הוא ניצל מעונש המוות לאחר טען באוזני הסולטן כי הקים דת מונותאיסטית חדשה, השונה מהיהדות.
חוקרים רבים ראו בשתי הגרסאות - הן הרבנית והן הקראית, תיאורים מוטים שאינם מדייקים באמת ההיסטורית.
מוסכם על הכול כי ענן בן־דוד פרסם בשנת 770 בערך את ספרו העיקרי – ספר המצוות.
את ספרו הוא כתב על פי דעות של יהודים לא־רבניים שכבר היו קיימות עוד לפניו.
עם זאת בספרו הוא השתמש לעיתים בשיטות הדומות לשיטות הרבניים, ולעיתים פירש את התורה פירוש בלתי רציונלי.
למעשה השיטה המוצגת בספרו רחוקה למדי מהקראות שיוחסה לו, אך עקרונות היסוד שקבע – קריאה לאבלות מתמדת על החורבן, סגפנות והחמרה בדיני גילוי עריות – היוו בסיס לקראים בדורות הבאים.
ענן בן־דוד התנגד לסמכותם של הרבנים וטען שהתורה מסבירה את עצמה ושביכולתו של האדם להגיע לאמת לבדו, והדבר בא לידי ביטוי באמרתו: "חפישו באורייתא שפיר ואל תשענו על דעתי", כלומר "חפשו בתורה היטב, ואל תשענו על דעתי".
לפי המסורת הקראית, כאשר ענן בן־דוד ראה כי אותם חוגים התומכים בתורה שבעל־פה לא שמעו לדבריו ולא שבו לתורה שבכתב, הוא ביקש מהח'ליף רשות לעלות לארץ ישראל, להשתקע בירושלים, ולבנות בה בית כנסת.
הח'ליף נעתר לבקשתו, וענן עזב את כל רכושו בבבל ועלה לירושלים יחד עם משפחתו תלמידיו וחבריו.
בית הכנסת שייסד ענן נקרא על שמו ועל פי המסורת הקראית הוא עומד עד היום על מכונו ונחשב לבית הכנסת העתיק בעולם שעדיין מתפללים בו.בירושלים הפנה ענן בן־דוד את כל מרצו, התלהבותו ולמדנותו לגיבוש תנועתו שרוכזה סביב בית הכנסת שאותו בנה.
הוא הנהיג מנהגי אבלות כמו איסור אכילת בשר ושתיית יין, קבע דפוסי מצוות וטהרה חמורים יחד עם הסתגפות גופנית ורוחנית, זאת על מנת להיבדל מן הפרושים – הרבניים.
מירושלים ירד ענן בן־דוד למצרים והפיץ שם את הדת בין כל הקהילות, במצרים הצליח ענן לייסד קהילה גדולה שהשפעתה גדלה בתוך הקהילות.ענן בן־דוד נפטר בגיל 96 בשנת 811, ונקבר בירושלים בשיפולי הר הזיתים מול קבר זכריה הנביא.
חוקרים וחכמים, קראים ורבניים כאחד, חלוקים בסוגיה אם ועד כמה היה הנשיא ענן מייסדה של היהדות הקראית.
הטענה המסורתית היא, שענן בן־דוד היה מנהיג פוליטי־דתי שארגן את מתנגדי התושב"ע שתמיד היו בעם ישראל, והוא זה שהקים את היהדות הקראית כתנועה וטיהר אותה מיסודות שמקורם בתושב"ע.
רוב החוקרים המודרניים אינם מקבלים את הטענה המסורתית שענן בן־דוד יסד את הקראות, אלא מבדילים בין הקראים לבין הענניים, אלו שהלכו אחריו ונקראו על שמו.
קיומה של קבוצת העננים כקבוצה נפרדת לצד קבוצות יהודיות אחרות, מוזכרת גם במקורות קראיים קדומים וגם במקורות מוסלמיים.