tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תל איקרית שראשית היישוב בו הייתה בתקופה הכלקוליתית, שיא היישוב היה בתקופת הברונזה הקדומה והוא נמשך עד גירוש התושבים בשנת 1948.
חורבת כרכרה וחורבת עירב ובהן שרידים החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה הממלוכית.
חרבת אום טומא ובה שרידים מתקופת הברונזה התיכונה.
בולטים במיוחד אתרים מהתקופה הרומית והביזנטית כדוגמת: חורבת צונם, חורבת מער, חורבת שרך, חורבת דנעילה חורבת עירב, חרבת כרכרה, חורבת עובש, חרבת פי מצובה וחורבת משרף.
באתרים אלה בולטים שרידי בתי בד שמעידים על התמחות בייצור שמן זית וכנסיות שמעידות על השתלטות הנצרות בתקופה הביזנטית.
חפירות ארכאולוגיות חשפו בתי בד מעניינים ארכאולוגית בחרבת דנעילה ובחרבת כרכרה.
במצוקים שמעל מעיינות כרכרה ובנחל נמר מצויות מערות ששמשו להתבודדות נזירים ביזנטיים.
באזור שכנו מספר כפרים ערבים שחרבו במלחמת העצמאות, הגדול בהם היה הכפר הנוצרי אל-באסה.
בחלק השמורה שנמצא מתחת לקיבוץ אילון נמצא בנין המשאבה ששימשה להעלאת מימיו לקיבוץ.
צורת הבניה של בנין המשאבה מבוצרת והוא מוקף בגדרות רבות, כנגד הניסיונות לניתוק אספקת המים לקיבוץ בתחילת שנותיו.
בבנין המשאבה קומת מגורים ששימשה את חברי הקיבוץ בשמירה על מערכת השאיבה.
בשנת 1964 התקיים מבצע סימון שבילים בנחל בצת.
חלקה העליון של השמורה סגור למטילים ובחלקה התחתון מספר מסלולי טיול שביניהם המסלול המפורסם היורד מחורבת דנעילה לנחל שרך ודרך מערת שרך גולש אל נחל בצת ומסתיים על יד תחנת השאיבה של קיבוץ אילון.
חלקו של הנחל שבין תחנת השאיבה וצומת אדמית גם הוא מסומן וכך גם שביל העלייה למערת הקשת מבריכת האיגום שבחלקו הזורם של הנחל והעלייה מחיבור הנחלים שרך בצת לחורבת עירב ש על-יד הכפר עראמשה.
החל משנת 2001, לאחר 3 שנים שחונות, נחל בצת מתייבש בסוף האביב, החל ממאי ועד לגשמי נובמבר-דצמבר, ובמשך מעל לחצי שנה אין נביעה ממעיינותיו.
עולם החי והצומח העשיר שלאורכו, נתון בסכנת כליה.
עקב לחץ של רשות הטבע והגנים וקבוצת אזרחים מעוניינים הניחה רשות הטבע והגנים בשנת 2001 צינור, המזרים מי שתייה בקילוח דק אל המעיינות החרבים, ומאפשר הרטבה של חלק מהאפיק במהלך הקיץ.
אף על פי כן, אין בהזרמת מים זו כדי להבטיח קיום לחיים העשירים של הנחל.
על פי דו"ח של ד"ר אלון רימר, הנחל מתייבש עקב שאיבה מוגברת של מקורות, ממי התהום באזור הנחל, ממזרח וממערב למעיינות בצת.
עקב שאיבת יתר מבארות אלו יורד בקיץ מפלס מי התהום המזין את מעיינות הבצת אל מתחת למפלס הנביעה שלהם, והם מתנהגים כמעיינות אכזב טיפוסיים.
מסקנה זאת נובעת מכך שהירידה בנביעת המעיינות באה במקביל לגידול בשאיבה בקידוחי שדה שומרה הסמוכה לנחל והורדת מפלס השאיבה בקידוחים אלו אל מתחת למפלס המעיינות.
חברת מקורות הגישה חוות דעת נגדית הטוענת שהירידה בשפיעה בנחל אינה בגלל הקידוחים שלה.
במאי 2002, לאחר שרשות המים הכירה באחריותה לייבוש המעין, היא החלה להזרים מים מהרשת לאפיק הנחל.
אף על פי שכמות המים שמוזרמת לנחל הלכה וגדלה עם השנים, היא מספיקה כיום להרטיב רק כמה מאות מטרים מאפיקו החרב של הנחל.
בשנים האחרונות מנהלת קבוצת תושבים מהגליל המערבי, אשר נתמכת על ידי החברה להגנת הטבע, מאבק להפחתת השאיבה מהאקוויפר, כדי להשיב את השפיעה הטבעית של הנחל ולהחזירה לרמה שבה הייתה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
נַחַל בּוֹקֵק הוא נחל במדבר יהודה אורכו כ-15 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ-21 קמ"ר.
הנחל יורד מהר בן נשר ונשפך לחוף ים המלח.
מצפון לנחל נמצא נחל זוהר ומדרום לו נחל יעלים.
על מניפת הסחף הגדולה שלו, הוקמו מלונות ים המלח ומרחצאות עין בוקק.
מצפון לערוץ הנחל, סמוך למקום שפכו אל ים המלח, שוכן מצד בוקק הביזנטי.
רוב מהלכו של הנחל ברמת המדבר, הוא מתחפר בסלע רך (קירטון ותצורת חתרורים) ולכן העמק שלו רדוד.
בתחום מצוק ההעתקים, מתחבר הנחל לשני מפלים, הראשון גובהו כ-100 מטרים והשני כ-60. אחרי המפל הראשון הנחל ממשיך בזרימה בתוך קניון קצר (כ-1.5 ק"מ) ועמוק.
לאחר עוד כקילומטר אחד, נשפך הנחל אל ים המלח.
שם הנחל ניתן לו על ידי ועדת השמות הממשלתית בשנת 1950 בשל דמיונו לשם הערבי - ואדי באע'ק.
חלקו העליון של הנחל, נקרא בערבית ואדי פשחת א-דרוויש - נחל מצוק הדרווישים.
אחת ממשמעויות המילה "בוקק" היא "שופע".
עֵין בּוֹקֵק הנובע ביובל קטן של נחל בוקק, היורד אליו בתלילות מצד מערב.
למעשה אלו מספר מעיינות, הנובעים מעל אקוויקלוד חרסיתי.
בעבר היו מי המעיינות נשפכים אל ערוצו של הנחל, אך כיום הם נשאבים ומספקים את תצרוכת המים של מלונות ים המלח.
במספר נקודות יוצאות כמויות קטנות של מים מהצינורות, ומזינות את הפלג הנשפך בערוץ.
הערוץ מתחת למעיינות עשיר במאובנים של שורשי וגבעולי קנה.
בערוץ ישנה צמחיית מעיינות עשירה: קנה, עבקנה, מלוח, סמר, אוכם, צלף ואשל.
פלג המים רצוף ואיתן, זורם עד לשער הקניון.
עֵין נוֹאִית נובע במצוק הצפוני של הנחל, סמוך למוצאו אל ים המלח.
מי המעיין מלוחים, והם נתפשים ומספקים את תצרוכת המים של מרחצאות עין בוקק.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה לעלות מליחות המים שנובעים מעין בוקק, בעקבות זיהום מי התהום על ידי המפעלים במישור רותם.
בשנת 2015, בעקבות הזיהום, החלה הזרמה יזומה של מים מתוקים בנחל במטרה להפחית את מליחותו.
למרות זאת, הנחל עדיין מזוהם ומכיל חומרים רעילים בריכוז גבוה המסכנים את חיות הבר והמטיילים באזור.
בשנת 2023 קבע בית המשפט העליון שלא חלה התיישנות על זיהום שגרמו מפעלים לייצור פוספטים של חברת כימיקלים לישראל לשמורת הטבע עין בוקק ליד ים המלח ולמי התהום באזור.
לכן יש לאשר הגשת תובענה ייצוגית נגד המפעלים - תובענה של קבוצת תושבי הסביבה.
לפי מגישי התובענה, זיהום מי התהום אף הסב פגיעה חמורה לשמורת הטבע עין בוקק.
נחל בית זיתא הוא עמק בעיר העתיקה בירושלים, שהיה גלוי לעין בתקופה קדומה.
הנחל נמשך מאזור המושבה האמריקאית של היום, המשיך דרומה לאזור בו שוכן מוזיאון רוקפלר, חצה את חומת העיר העתיקה ונשפך לנחל קדרון בסמוך לשער האריות.
בתקופת בית המקדש הראשון שימש הנחל כגבולו הצפוני של הר הבית, ובמקום נבנתה בריכת אגירה.
בריכה נוספת נבנתה בו בתקופת בית המקדש השני.
שתי בריכות אלה הן בריכות הצאן או "ברכת בית חסדא".
כיום נתיב הנחל סתום, ומכוסה על ידי מבנים רבים.
הנחל נקרא על שם שכונת בית זיתא (העיר החדשה) מימי סוף בית שני, שבתוכה זרם.
נַחַל אוֹנוֹ הוא נחל אכזב החוצה את יישובי בקעת אונו.
מקורו של נחל אונו במרכז היישוב סביון, ולאחר שחוצה את היישובים גני יהודה ויהוד-מונוסון בנוה מונוסון, הוא מתחבר אל נחל יהוד (המהווה את אחד מיובליו של נחל אילון וחלק מתוכנית פארק אריאל שרון) סמוך לנמל התעופה בן-גוריון.
במהלך השנים מאז הקמת המדינה, זרמו אל ערוץ הנחל מי שופכין רבים, בעיקר של העיר יהוד, ובכך נגרמה פגיעה חמורה באיכות המים בנחל ובאיכות הסביבה באזור.
כיום הנחל ברובו יבש, אך יחד עם זאת, מהווה סביבת הנחל (במיוחד בקטע שממערב ליישוב יהוד) בית גידול ייחודי באזור לצמחייה ולבעלי חיים.
נחל אשכול הוא נחל המוזכר בתורה, בספר במדבר ובספר דברים, בסיפור שנים עשר המרגלים ששלח משה לתור את ארץ כנען:
זיהויו של נחל אשכול שנוי במחלוקת.
למרות זאת, במפה ששירטט מצוי נחל אשכול צפונית לחברון במיקום של נחל תלם.
רבי אשתורי הפרחי, בספרו "כפתור ופרח", כותב: "ונחל אשכול לצפון ההר, ששם היה חברון ומערת האבות הקדושים" בהערה לפסקה זו נאמר: "נחל קרוב לחברון.
יש כמה ואדיות סביב חברון, ואין הסכמה איזה מהן נקרא בפי המרגלים נחל אשכול".
אברהם משה לונץ, בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה", סבור כי "נחל אשכול הוא הנחל אשר העיר חברון עומדת בו".
אבל הוא מוסיף: "אך התרים (התיירים) האחרונים הראו בראיית נכוחות כי יותר נכון לקבוע את מקומו אצל מקום הנקרא: תֻלֵילַתְּ אלענב (תלי הענבים) הסמוך לבאר שבע."
לפי הפסוקים, שמו של הנחל נקרא על שם אשכול הענבים שלקחו ממנו המרגלים:
לפי מדרש במדבר רבה כבר בתקופת אברהם נקרא המקום "נחל אשכול" כשמו אשכול רע אברהם על שם המאורע שעתיד להתרחש בו:
לפי הגר"א, בתחילה הנחל נקרא "נחל אֶשְׁכֹּל" בכתיב חסר (כפי ששמו מופיע בפסוק כג) על שם אשכל רע אברהם, ורק אחרי סיפור המרגלים נקרא "נחל אֶשְׁכּוֹל" בכתיב מלא (כפי ששמו נכתב בפסוק כד) על שם אשכול הענבים.
נַחַל בֵּית עָרִיף הוא נחל אכזב במרכזה של ישראל.
תחילתו בגובה של 300 מטר מעל פני הים, סמוך לעופרים בשומרון, שם הוא מוכר גם בשם "ואדי אל-חרוב".
הנחל זורם מערבה, חוצה את גדר ההפרדה בסמוך ליישוב רנתיס נכנס לתוך היישוב שוהם מדרום-מזרח, ולאחר מכן הוא חוצה את אזור מסלולי הטיסה בנמל התעופה בן-גוריון, ונשפך אל נחל יהוד מדרום לאור יהודה, בגובה של כ-30 מטר מעל פני הים.
הנחל כיום הוא נחל אכזב וקיימת בו זרימת מים רק למשך זמן קצר אחרי ירידת גשמים משמעותיים בסביבתו.
בחלק שבתחומי היישוב שוהם הוקמה טיילת לאורכו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נסללה על ידי הצבא הבריטי לאורך הנחל מסילת ברזל צרה מתחנת הרכבת כפר ג'יניס עד אזור הכפר א-לובאן, ששימשה כקו אספקה לחזית.
כיום נשארו לאורך הנחל שרידי גשרים המציינים את תוואי המסילה.
במקום שבו חוצה המסילה המזרחית את הנחל, הוקם סכר לאגירת מי הנחל לשימוש קטרי הקיטור שנעו על המסילה.
הסכר נהרס עם השנים ולאחר שיקום הגשר בשנים 2002–2003 לא נותר ממנו זכר.
בחלקו המערבי של נחל בית עריף, סמוך ליישוב שוהם, נחפרו שרידי בית קברות מהתקופה הכלקוליתית (שנמשכה למן האלף ה-5 לפנה"ס ועד 3300 לפני הספירה בקירוב) ותקופת הברונזה הקדומה ושרידי יישוב מתקופת אלו.
בין השאר שרידי ממגורה שרצפתה עשויה מאבני גוויל קטנות, שהונחו ישירות על האדמה.
חלקה העליון של הממגורה נבנה באבני גוויל בינוניות, וביניהן חומר מליטה שנעשה כנראה מלבנים.
הממגורה הכילה כמות גדולה של עצמות בעלי חיים וחרסים מהתקופה הכלקוליתית המאוחרת (התרבות הע'סולית), ובהם קערות, ופערורים.
מחוץ לממגורה התגלתה אבן קלע סגלגלה, המתוארכת לתקופה הכלקוליתית הקדומה; היא מאפיינת את תרבות ואדי רבה, ומוכרת עין אל-ג'רבה, מתל כברי ומיריחו.
בנוסף נחשף מצבור חרסים מהתקופה הכלקוליתית המאוחרת.
נַחַל אָצַל הוא אחד מיובליו של נחל קדרון בדרום מזרח ירושלים, בין הר אצל (רכס ארמון הנציב) לגבעת אבו תור, בתוך יער השלום.
מקור שמו בנבואת אחרית הימים של הנביא זכריה: .
השם המקראי דומה לכינוי הערבי של הנחל: וָאדִי יָאצוּל.
את זיהוי ואדי יאצול כאצל המקראית הציע הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו ב-1874, לאחר חפירות שערך במקום.
ב-1955 אימצה ועדת השמות הממשלתית את זיהויו של קלרמון-גנו, והעניקה רשמית לוואדי את השם העברי נחל אצל.
מאוחר יותר, ב-1990, העניקה ועדת השמות את השם הר אצל לרכס ארמון הנציב התוחם את הנחל מדרום.
בשנים שאחרי מלחמת העצמאות, האזור כולו היה בשטח ההפקר בין ישראל לירדן.
לאחר מלחמת ששת הימים, קק"ל נטעה בראש העמק של נחל אצל את יער השלום.
כיום, שכונת ג'בל מוכבר הערבית בנויה בחלקה בתוואי הנחל.
הנחל הוא אתר ארכאולוגי גדול בשולי המרקם האורבני של ירושלים.
במעלה הנחל התגלו שרידים של אמת המים התחתונה מימי בית שני, שהובילה מים ממעיינות גוש עציון לירושלים.
האמה מגיעה מבית לחם, חוצה במנהרה את הר אצל (רכס ארמון הנציב-ג'בל מוכבר) ויוצאת למעלה נחל אצל.
בחלקים בה האמה חשופה, ניתן לראות גם צינור חרס עות'מאני, שהונח בתוואי האמה.
האמה הייתה בשימוש עד תקופת המנדט הבריטי בה החלו להוביל מים לירושלים מאזור ראש העין.
ריכוז המערות יוצר מתחם קבורה מוגדר והן מהוות מדגם מיצג של תרבות וטכנולוגית קבורה של התקופה ההרודינית.
נַחַל אֲשָׁלִים הוא נחל קניוני בנגב.
מוצאו של הנחל ביובלים רדודים שמתחתרים במישור רותם הממוקם בפינה הצפון מזרחית של הנגב, בקצהו הצפוני של קמר חצרה, בגובה 484 מטר מעל פני הים.
יובלים אלו מתאחדים לערוץ ראשי, אשר מתחתר בסלעים מתקופת טורון וקנומן עליון.
בהמשך נופל הערוץ במפל בגובה של 100 מטר ואחריו, מפתח מעוק באורך כשני קילומטר, בסלעי הדולומיט.
בתוך המעוק מכתשות וגבים המתמלאים לאחר שיטפון.
בסוף המעוק, מפלס הנחל את דרכו בתוך סלעי חוואר הלשון של דרום מישור עמיעז.
הנחל נשפך בעבר לים המלח, סמוך לשער של מפעלי ים המלח, אך כיום מופנה לתעלה שמנקזת אותו דרומה לאזור נחל אדמון ומלחת סדום.
שטח אגן הניקוז של הנחל הוא כ-80 קילומטר רבוע.
יובליו העיקריים, מקבילים לו מצפון, והם נחל עמיעז, יחד עם יובלו הגדול נחל חמרמר, ונחל עזגד.
ב-30 ביוני 2017 זוהם הנחל על ידי זרימת שפכי גבס חומציים ממפעל רותם אמפרט כתוצאה מקריסת קיר בגובה 60 מטרים במאגר שפכים במפעל.
בעקבות הדליפה נחסם לסירוגין במשך 24 שעות קטע בכביש 90 שבין מפעלי ים המלח לצומת כיכר סדום.
על פי אומדנים שפורסמו על ידי רותם אמפרט זרמו כ-100 אלף קוב של שפכים לאורך 20 קילומטרים בנחל אשלים.
הדליפה גרמה למותם של בעלי חיים, בכללם כשליש מהיעלים בנחל אשלים.
המשרד להגנת הסביבה פתח בחקירה פלילית
המים המזוהמים זרמו לברכות אגירה בתחומי מפעלי ים המלח ומפעל המגנזיום, בשטח נוצר אגם חדש מדרום למפעל המגנזיום.
בשטח קיים חשש כי מי הזיהום יפגעו במי מלחת סדום.
באותה עת נערכו מספר הפגנות נגד חברת כימיקלים לישראל, האחראית העיקרית לזיהום נחל אשלים.
ביוני 2020 נפתח הנחל מחדש למבקרים לאחר סדרת בדיקות שהראתה שלמבקרים בנחל לא נשקפת סכנה ממזהמים ובפרט לא מפלואוריד.
ארבע שנים לאחר הזיהום בנחל אשלים, מחקר מראה שסביבתו עדיין נגועה בחומרים רעילים.
הזיהום פוגע בין השאר ביכולת נביטת זרעים של צמחים, וגורם נזק לקרומים ביולוגיים על הקרקע החיוניים להתפתחות הצומח והחי בסביבה מדברית.
הזיהום בנחל עצמו נותר משמעותי והוא יוסיף להשפיע לרעה על הצומח והחי עוד עשרות שנים לפחות.
הנחל הוא חלק מסלול הליכה מעגלי פופולרי למיטבי לכת.
חלקו של נחל עזגד, כ-5 קילומטר, מסומן בסימון שבילים ירוק, והוא מתחבר לנחל אשלים לעוד כ-5 קילומטר המסומן בסימון שבילים כחול.
המסלול כולל שימוש ביתדות וכניסה לגבים מלאי מים.
בתחילת המסלול, במפגש עם נחל עזגד, אזור מגודר החשוד בסחף מוקשים.
נַחַל בַּזֶּלֶת הוא יובל של נחל דליות.
הנחל קצר יחסית אך מוביל כמות נכבדה של מים בתקופות הגשמים.
ראשיתו למרגלות גבעת אורחה והוא זורם מערבה דרומית ליונתן.
מרבית מימיו נאגרים במאגר דבש (המכונה גם "מאגר בזלת"), בסמוך לכביש 808, ומקצתם ממשיכים לנחל דליות, ומשם לכנרת.
מעט לפני המפגש עם נחל דליות מפל קטן, מפל בזלת.
קטע הנחל שממערב לכביש 808 מצוי בתחום שמורת יהודיה.
נַחַל אורן הוא נחל הזורם בהר הכרמל.
תחילתו ברום 420 מטרים מעל פני הים, ליד קו פרשת המים המרכזי של הכרמל באזור "חורבת מעצרה", כשני קילומטר מדרום-דרום-מזרח לעספיא.
אורכו כ-14 ק"מ, והוא נשפך לים התיכון צפונית לעתלית.
נחל אורן הוא הגדול באגני הניקוז המערבי של הכרמל.
שטח אגן הניקוז מגיע לכ-35 קמ"ר.
לאורך חלקו המערבי התחתון של אפיק הנחל עובר כביש 721 המוביל מכביש 4 עד כביש 672.
אגן הניקוז של הנחל בנוי בעיקר מסלעים מתקופת קנומן טורון כגון אבן גיר, דולומיט וקירטון וכן מספר מחשופי טוף.
מרבית חלקי הנחל מאופיינים בערוץ צר ועמוק.
ערוץ הנחל עובר באזורים של צמחייה טבעית, אזורים מעובדים, ואזורים המושפעים מהתערבות האדם.
הצמחייה לאורך גדות הנחל מורכבת מעצי אורן ירושלים, אלון מצוי אשחר רחב עלים, שיחים ובני-שיחים כגון הרדוף הנחלים, סירה קוצנית וטיון דביק וכן מגוון עשבוניים.
בנחל גדלים מספר מיני צמחים נדירים, ביניהם שושן צחור, דבשה איטלקית ודבשה הדורה.
בזרימתו של הנחל מערבית לעספיא נשפך אליו יובלו נחל חיק.
במקום זה מתרחב ערוץ הנחל כתוצאה מהתחתרותו בטוף הגעשי.
אזור זה נקרא בקעת אלון.
לאורך אפיק הנחל נובעים שני מעיינות שכבה "עין אלון" ו"עין אורן".
מעיינות אלה סגורים בחלקם על ידי מתקני שאיבה.
עיקר המים הזורמים בנחל הם מי שיטפונות החורף.
עין אלון היא קבוצת נביעות בבקעת אלון בקרבת "שמורת הר אלון".
ליד אחת הנביעות נמצא בית משאבה נטוש שהוקם בתקופת המנדט הבריטי על ידי משפחת קרמאן מחיפה, לצורך מפעל הטבק שפעל ב"דמון".
המערכת סיפקה מים גם לבית הכלא עד להשבתתה.
עין אורן נובע בחלק הנחל שליד חוות משמר הכרמל (במפה שם המקום הוא "יערות הכרמל").
הנביעה יוצרת פלג באורך 300–400 מטר שלגדותיו צומחים צמחי הרדוף הנחלים, שיחי פטל וקיסוסית.
בסמוך לנביעה נמצאים שרידי טחנת קמח שפעלה עד תחילת המאה ה-20. קטע האפיק שבין שני המעיינות נקרא ואדי שלאלה שפירושו "נחל השלוליות".
לאורך אפיקו של הנחל מספר ריכוזי צנירים.
ריכוז גדול של צנירים נמצא באזור פיתול חד של הנחל דרומית-מערבית לקיבוץ בית אורן.
אורך קו הצנירים הוא כ-200 מטרים והוא נמצא כ-70 מטר מעל ערוץ הנחל.
קו הצנירים כולל צניר ענק באורך 45 מטר המגיע עד גובה 7 מטר ועומק 5 מטר.
לצד הכביש באזור הפיתול החד נמצאות מחצבות קדומים.
אלה שרידי מחצבה קדומה של אבן גיר מהתקופות הרומית והביזנטית.
וכן חוות משמר הכרמל על גבעה המתנשאת מעל נחל אורן.
במצוק הדולומיט שמעל הנחל פזורות מספר מערות.
הגדולה בהן היא "מערת ישח" הנמצאת בגדה הדרומית של הנחל.
למערה פתח קשתי בגובה ארבעה מטרים ורוחב שבעה מטרים, ועומקה 13 מטרים.
מהחלל המרכזי של המערה יוצאים כוכים נוספים, ובסמוך למערה שרידי מבנה.
מערה גדולה נוספת היא "מערת אורן" הנמצאת בגדה הצפונית של הנחל.
פתח המערה מקומר בגובה שמונה מטרים ורוחבו בבסיסו הוא עשרה מטרים.
במערה זו נערכו חפירות ארכאולוגיות על ידי הארכאולוג משה שטקליס, ונמצאו בה שרידים מתקופת התרבות הכבארית, שכללו כלי צור ונתזים, וכן שרידים מתקופת התרבות הנטופית והתקופה הנאוליתית שכללו שלדים, שרידי מבנים וחפצי אמנות.
באזור פתח הנחל בסמוך לכביש 4, בגדה הצפונית מתנשא מצוק באורך 400 מטר וגובהו בין 25–30 מטר.
לאורך המצוק נמצאות מספר מערות.
בגדה הדרומית באזור "רכס אצבע" במצוק גיר קשה, נמצאת מערה קרסטית הנקראת "מערת אצבע".
פתח המערה בגובה 4.5 מטרים וברוחב שלושה מטרים.
חלל המערה מחולק לשלושה אולמות הניצבים בטור ומחוברים זה לזה במעברים מעוגלים.
באולם הראשון התגלו ממצאים מהתקופה הפלאוליתית העליונה ומהתקופה הנאוליתית.
באולם הפנימי, הגדול ביותר יש פתח עגול וצר בתקרת המערה המחדיר מעט אור לחלל המערה.
בחדר זה שורות יפות של נטיפים פעילים ובקצותיהם זוהרות טיפות מים לאור הפנסים.
המערה קיבלה את שמה 'אצבע', מפני שצורתה האורכית ומבנה שלושת החללים מזכירים את שלושת הפרקים של האצבעות.
חלקו התחתון של נחל אורן משמש דוגמה טובה לניגוד בין בתי גידול שיוצר המפנה.
הצלע הצפונית של הנחל, היא המפנה הדרומי, חשופה לשמש יותר מאשר הצלע הדרומית, היא המפנה הצפוני.
הבדלי הקרינה יוצרים מיקרו-אקלים שונה בכל אחת מהצלעות, וזה יוצר הבדלים מרחיקי לכת בהרכב ובצפיפות הצמחייה, וכן בפאונה המאכלסת כל צלע.
אזור זה של הנחל ידוע בקרב הביולוגים כ"קניון האבולוציה", בשל מחקרים רבים שנעשו במכון לאבולוציה באוניברסיטת חיפה, אודות התאמתם של האורגניזמים בכל צלע של הנחל, לתנאי המיקרו-אקלים הייחודיים של אותה צלע.
לאחר שהנחל חוצה את כביש 4, הוא עובר במישור חוף הכרמל, ובדרכו לים התיכון עובר בתוך פרצה ברכס הכורכר שאורכה כ-200 מטרים ורוחבה 50 מטרים שמקורה אינו ידוע.
הסברות הן שהפרצה היא טבעית או שנעשתה בידי אדם בתקופה הרומית או בתקופה הביזנטית.
הפרצה עוברת בתוך שטח שמורת טבע חורבת קרתא מצפון למבצר דטרוא.
מדרום לשפך הנחל במרחק כ-200 מטרים מהחוף נמצאת "מלחת נחל אורן".
המלחה נוצרה מערבוב מי התהום המתוקים ומי הים שיצרו בית גידול לצמחייה כגון טיון בשרני, סמר ימי פרקן עשבוני וצמחים נוספים.
בשרפה בכרמל שהתרחשה בדצמבר 2010 נפגעה צמחיית הנחל.
נַחַל בּּוּסְתָּן הוא נחל אכזב בהר הכרמל באזור הכרמל התיכון.
תחילתו בשני יובלים היוצאים משכונותיה המערביות של דלית אל-כרמל (אזור "בית אוליפנט") המתחברים יחדיו ויוצרים ממערב לדלית אל-כרמל את נחל בוסתן.
הנחל זורם מערבה, בדרכו מול ימין אורד נשפך אליו מצפון נחל דוכן שתחילתו בהר שוקף.
ובסופו נשפך נחל בוסתן לנחל אורן מצפון ל"רכס אצבע", כחצי ק"מ ממזרח לצומת בית אורן.
הנחל בהיותו חלק מאגן הניקוז המערבי של הכרמל הוא ארוך, בעל שיפוע מתון, ובעלי עמק רחב ומפולס.
יש שביל כניסה לנחל מול עין הוד עם שלט ומפה: "מסלול אופניים נחל בוסתן מבואות עין הוד".
בתחילתו עובר הנחל באזור של סלע קירטון רך ויוצר נוף של גבעות מעוגלות מתונות מיוערות, לאחר שנשפך אליו נחל דוכן, משתנה נוף הנחל.
הנחל מתחתר בסלע גיר קשה .
באפיק הנחל ניתן למצוא חלוקי גיר עשירים במאובנים.
בסופו לקראת חיבורו לנחל אורן הופך הנוף לעמק רחב נטוע עצי זית.
במקום מותקנים שולחנות וספסלים לרווחת המטיילים ומיתקני שירותים.
לאורך הגדה הדרומית של הנחל נמצאת דרך המובילה מדליית אל כרמל לניר עציון.
חלקה הראשון סלול ובהמשכו דרך עפר כבושה העבירה לכלי רכב.
הדרך עוברת בדרכה בשני אתרים שהיו פעם יישובים דרוזים שחרבו.
המזרחי שבהם הוא "חורבת שוקף" שנקרא על ידי הדרוזים "חרבת אום א-שוקף" מדרום להר שוקף.
היישוב התקיים עד שנת 1840. במקום מטעי עצי זית ושטחים המעובדים על ידי תושבי דלית אל-כרמל.
בסקר ארכאולוגי שנעשה במקום נמצאו כלי צור מהתקופה הנאוליתית והכלקוליתית, וחרסים מהתקופות ההלניסטית, רומית, ביזנטית וערבית וכן בית בד.
המערבי הקרוב לניר עציון הוא "חורבת בוסתן".
במקום שכן כפר דרוזי בשם "חירבת אלבוסתאן".
באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגים מהתקופה הפלאוליתית, הנאוליתית, הביזנטית והערבית הקדומה.
הממצאים כוללים בית בד, מערות קבורה, שרידי קירות, יסודות ועוד.
הכפר הדרוזי נהרס על ידי אנשי הכפר הערבי עין חוד שסיפחו את אדמתם.
לאורך אפיק הנחל נמצאים מספר מעיינות, המזרחי שבהם הוא "עין שמאלייה" הנמצא בקרבת דלית אל-כרמל על הצפוני שמבין שני היובלים שבראש נחל בוסתן.
במקום באר חפורה בעומק 5 מטר.
מערבית ליד חורבת שוקף נמצא מעיין "עין שוקף" שחרב.
מעל הנביעה נבנה מבנה מבטון.
מי המעיין זורמים בצינור מתחת לפני הקרקע אל בריכת בטון.
מערבה נמצא מעיין "עין עציון" בעל נביעה דלה.
מערבית במורד הנחל נמצא "עין א-זרקא".
המעיין נובע לתוך בור עגול בעומק כ-1.2 מטר.
נַחַל אַרְדּוֹן הוא נחל אכזב קצר העובר בחלק הדרומי של בקעת ארדון שבמזרח מכתש רמון, ומנקז חלק מבקעת ארדון אל נחל נקרות שמחוץ למכתש רמון.
לאורך הנחל ניתן לראות תופעות גאולוגיות מרשימות, ונופים מגוונים שנוצרו עקב חשיפה של שכבות סלע מתקופות קדומות שונות.
הנחל מתחיל סמוך לפסגתו של הר ארדון, משם הוא יורד במצוק המערבי של הר ארדון, על פי מתווה תלול שנוצר על ידי שבר גאולוגי אל קרקעית בקעת ארדון.
משם הוא ממשיך דרומה ומתחתר באבני חול צבעוניות ולבנות.
לאורכו מצויים חלקים מגזעי עצים מבורזלים.
בהמשך עובר הנחל למרגלות גבעת חרוט ומתחתר בין שכבות דולומיט ואבן חול צבעונית.
בקיר הצפוני של הנחל נחשפות שכבות אופקיות של אבן צבעוניות, הכוללות סלעי דולומיט, אבני חול וחרסיות ירוקות-אדמדמות.
לתוך השכבות הללו חדרו שבעה דייקים מאגמתיים.
בגדה הצפונית של הנחל נובע עין ארדון, אשר מימיו מעט מלוחים והוא אינו פעיל באופן תדיר.
בהמשך התחתרותו נפגש נחל ארדון עם נחל חררים, וממשיך עוד כ-500 מטר עד שיוצא מתחומו של מכתש רמון אל תחום נחל נקרות.
מסלול בדרגת קושי נמוכה עובר לאורך חלק מהנחל ובו אפשר לצפות בשכבות הסלע הצבעוניות ובדייקים.
נַחַל בֵּית הָעֵמֶק הוא נחל אכזב בגליל המערבי.
הוא נקרא על שם היישוב בית העמק בו הוא עובר.
תחילתו של הנחל בין היישובים הר חלוץ וכיסרא-סומיע, חוצה את הכפר מזרעה ונשפך לים תיכון בין היישוב שבי ציון לעיר נהריה.
תוואי הנחל הוא מפותל והוא עובר דרך חורשים ים תיכוניים רבים.
הנחל קרוי על שם היישוב הקדום בית העמק, המוזכר כנקודת ציון בגבול נחלת שבט אשר.
בערבית נקרא הנחל ואדי מג'נונה על שם המעיין שבערוצו.
בשנים 1959–1961 בוצעו עבודות לניקוז הנחל, על ידי המועצה האזורית געתון בשיתוף הקרן הקיימת לישראל, כדי למנוע הצפות של השדות שסביבו.
בשנת 1964 סומנו שבילי טיולים לאורך הנחל.
נחל חשק, נחל כישור, נחל גיתה, נחל ינוח, נחל זיתון ונחל יחיעם
אורכו של נחל בית העמק כ־27 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו כ־71 קמ"ר.
מוצאו באזור כסרא, למרגלות הר פלך.
מערבה, מתחתר הנחל במסלע גירני ויוצר תוואי תלול באזור מצוקי גיתה לרגלי מצודת תפן.
שפך הנחל לים התיכון נמצא מצפון למושב שבי ציון.
יובלי הנחל העיקריים: נחל כישור, נחל גיתה, נחל ינוח ונחל יחיעם – מתנקזים אליו מצפון .
המעיין היחידי הנובע בנחל הוא עין בית־העמק (עין אל־מג́נונה) בבסיסם של מצוקי גיתה.
זהו מעיין אכזב קרסטי פועם, הנובע רק כאשר אוגריו מתמלאים מים.
קצב יציאת המים במעיין משתנה, ותלוי בכמות המשקעים בחורף.
בסמוך למעיין נמצאים שרידי טחנת קמח אשר הופעלה בכוח מי המעיין.
יובלי הנחל הרדודים משמשים לחקלאות מדרגות, לגידולים עונתיים ולמטעי זיתים.
לאורך הנחל קיימות חורבות עתיקות ומתקנים חקלאיים מהמאה הרביעית והחמישית לספירה, ששימשו ככל הנראה כחוות חקלאיות.
על אגן ההיקוות של נחל בית העמק יורד כ־700 מ"מ גשם בממוצע לשנה, ונפח המים השנתי של הנחל הוא 2.2 מיליון מ"ק (שנים 1944–2024).
הספיקה השנתית המקסימלית בנחל נמדדה בסוףחורף 1968–1968 – 13.9 מיליון מ"ק.
הספיקה המקסימלית (השיטפונית) הרב שנתית הממוצעת בנחל היא 10.8 מ"ק/שנייה (1944–2024).
הספיקה המקסימלית הגבוהה ביותר של 58.49 מ"ק/שנייה נמדדה בעת שיטפון חזק בנחל ב־8 בינואר 2020. בימים 5–8 בינואר 2020 ירד גשם כבד באזור אגן ההיקוות של הנחל: 162 מ"מ בפקיעין (מתוכם 95 מ"מ ב־8 בחודש), 187 מ"מ ביחיעם (מתוכם 99 מ"מ ב־8 בחודש) ו־144 מ"מ בנהריה.
כ־2.5 ק"מ מאפיק נחל בית העמק באזור בו הנחל חולף בין מדרונות תלולים המתנשאים לגובה 200 מ' מעל לערוץ נכללים בשמורת נחל בית העמק.
כרמי זיתים, עצי בוסתן, חורש טבעי: אלון מצוי ואלה ארצישראלית.
מורן החורש, אדר סורי, חרוב, כליל החורש, איריס נצרתי, צמחיית נחלים: סוף, קנה ואשל.
שפן הסלעים, שועל מצוי בז מצוי, עקב עיטי, לילית מצויה, חזירי בר, תנים ודלקים.
הצומח הטבעי לאורך אפיק הנחל וגדותיו נפגע במשך דורות רבים בשל רעייה בלתי מבוקרת ופעילות אדם, ושרדו בו נופים טבעיים מצומצמים יחסית, בעיקר במעלה הנחל.
נחל אורן הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי במערב הכרמל, על המדרון הצפוני של נחל אורן במוצאו אל מישור חוף הכרמל.
האתר כולל מערה (מערת אורן) ומשתרע בעיקר על המדרון שמשתפל ממנה.
סלילת כביש 721 פגעה בחלקו התחתון.
חשיבותו של האתר נובעת משני גורמים: זהו אחד המקומות היחידים בלבנט בו מתועד המעבר בין התקופה האפיפלאוליתית לתקופה הנאוליתית, דהיינו מאורח חיים של ציד ולקט לאורח חיים חקלאי; וזהו אחד מהאתרים העשירים ביותר של השלבים המאוחרים של התרבות הנאטופית, תרבות המעבר המגשרת בין התקופות האלה.
האתר ממוקם בשיפולי המצוק המערבי של הר הכרמל, במקום שבו הנחל יוצא למישור החוף, כ-12 ק"מ דרומית לחיפה, חמישה ק"מ צפונית לאתרים הפרהיסטוריים בנחל מערות וישירות מול האתר הפרהיסטורי מערת אצבע, ברום של כ-46–51 מטרים מעל פני הים.
מיקומו של האתר דומה למחנות אפיפלאוליתיים גדולים אחרים, כמערת הנחל בנחל מערות - בממשק שבין המישור, ההר והנחל, מה שמבטיח גישה נוחה למגוון רב של משאבים.
תחילת היישוב באתר קרובה לשיא תקופת הקרח האחרונה (כ-19,000 שנה לפני זמננו).
בתקופה זאת מפלס הים העולמי היה נמוך במיוחד וכך חוף הים התיכון התרחק יחסית להווה ומישור החוף היה רחב במיוחד.
מפלס הים היה עדיין נמוך משמעותית מההווה, ובמגמת עלייה, בזמן קיומה של התרבות הנאטופית.
שרידי בעלי חיים וצמחים שהורבדו בשכבה הנאטופית המקבילה במערת הנחל הסמוכה מעידים שסביבתו הייתה מורכבת מפסיפס ים-תיכוני אופייני של חורש ושטחים פתוחים, בדומה להיום.
האתר נחקר לראשונה בהיקף מצומצם על ידי משה שטקליס בשנות הארבעים של המאה העשרים.
שתי משלחות חפרו באתר בהיקף נרחב: משלחת האוניברסיטה העברית בירושלים בראשות שטקליס ותמר נוי בשנים 1954 - 1960, ומשלחת בראשות נוי, אריק היגס ואנתוני לג מטעם האוניברסיטה העברית, מוזיאון ישראל ואוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1971-1969. שתי המשלחות האחרונות חשפו רצף של תרבויות פרהיסטוריות, כדלהלן:
סוף התקופה הפלאוליתית העליונה - התרבות העתליתית - שרידים דלים, בעיקר כלי צור אופייניים.
התקופה האפיפלאוליתית הקדומה - התרבות הכבארית - שרידים של כלי צור ועצמות בעלי חיים (בעיקר צבי ארצישראלי ויחמור פרסי).
התקופה האפיפלאוליתית המאוחרת - התרבות הנאטופית (שלב מאוחר) - יישוב גדול ועשיר.
התקופה הנאוליתית הקדם-קראמית א' וב' - יישוב גדול ועשיר.
פרק הזמן שבו האתר היה מיושב (באופן לא רציף) מוערך בין יותר מ-20,000 שנים לפני זמננו עד כ־9,000 שנים לפני זמננו.
פרק זמן זה משמעותי במיוחד בתולדות האדם בארץ-ישראל, שכן בו חל המעבר ההדרגתי מצייד ולקט לחקלאות.
שכבות התרבות הנאטופית באתר עמוקות, משתרעות על שטח נרחב ועשירות מאוד בממצאים.
הן משויכות לכל השלבים המאוחרים של התרבות הנאטופית (בערך 13 עד 11.5 אלפי שנים לפני זמננו), לפי כלי הצור האופייניים.
השלב הקדום של התרבות הנאטופית (15 עד 13 אלפי שנים לפני זמננו), במהלכו התקיים במערת הנחל הסמוכה יישוב גדול יחסית, נעדר לחלוטין מהאתר.
היישוב הנאטופי אורגן ככל הנראה במדרגות מפולסות; התגלו קירות אבן בנויים לרוחב המדרון, ואליהם ניגשות רצפות עפר כבוש ומתקנים שונים.
על הרצפות התגלו מכתשים, כלים מאבן צור ומעצם ועצמות בעלי חיים (בעיקר צבי ארצישראלי).
אנתוני לג טען כי השיעור הגבוה של עצמות צבאים צעירים באתר מצביע על ביות.
לאור היעדרן של ראיות נוספות, טענה זאת אינה מקובלת כיום ונראה שתושבי האתר העדיפו לצוד פרטים צעירים - תופעה מוכרת מאתרים נאטופיים אחרים.
בתחתית המדרון נמצא מתחם קבורה מתוכנן, שכלל שלדים רבים מאורגנים מסביב לשרידי כירה גדולה.
הגוויות נקברו במגוון תנוחות ובחלק מהקברים שולבו מכתשי אבן בצורת צינורות מוארכים.
נמצאו מספר חפצי אמנות: כראשי בעלי חיים ואברי מין אנושיים מגולפים באבן, עצם וקרן, וכן מספר רב של חרוזים מאבן ומעצם.
נחל אורן הוא מהאתרים הגדולים והעשירים ביותר מהשלב המאוחר של התרבות הנאטופית, מבחינת שטחו, עובי השכבות, שרידי הבנייה ועושר הממצאים וחפצי האמנות.
בשל כך הוצע שהאתר תפקד כמחנה הבסיס החשוב ביותר בתקופה זאת באזור הכרמל, וכנראה נטל את הבכורה ממערת הנחל.
השכבה מראשית התקופה הנאוליתית, הנאולית הקדם-קרמי א', נחפרה בהיקף נרחב ובשל כך ניתן לעמוד על תוכניתו של אחד מהכפרים החקלאיים הראשונים באזור (מלפני כ-11 אלפי שנים).
נחשפו כעשרים מבנים עגולים, בנויים אבן עם רצפות עפר וגיר כתוש, שהוקמו בצפיפות בכמה טרסות על גבי המדרון.
בתוך המבנים נמצאו כירות, מכתשים, ושפע כלי צור ועצמות בעלי חיים.
כלי הצור האופייניים הם גרזנים, להבי מגל, ראשי חץ מטיפוס "חוד אל-חיאם" וסכיני "בית תעמיר".
להבים אחדים באתר עשויים מאובסידיאן שיובא ככל הנראה מאנטוליה.
שלוש קבורות אדם נמצאו בשלב זה, מתחת לרצפות הבתים.
נחל אורן הוא מאתרי הנאולית הקדם-קרמי א' הבינוניים בגודלם, והבולט ביותר באזור הכרמל.
התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב' השתמרה פחות טוב מקודמותיה.
נתגלו שישה מבני אבן גדולים שצורתם מלבנית ורצפתם עשויה עפר כבוש, גיר כתוש וחלוקים.
בחלק מהבתים מוקמו אבני ריחיים על הרצפה.
כלי הצור האופייניים כוללים גרזנים, ראשי חץ מטיפוס "חלואן" ו"יריחו" ולהבי מגל.
באחד הבתים נמצאו שלוש קבורות.
ניתוח ראשוני של עצמות בעלי החיים מצביע על עלייה הדרגתית בשכיחות עצמות העז בשכבות הנאוליתיות.
ייתכן שתופעה זאת מצביע על ביותן הראשוני של העזים בראשית התקופה הנאוליתית והמעבר ההדרגתי מציד צבאים לגידול עדרי עזים.
נַחַל אֵזוֹב הוא נחל אכזב היורד בחיפה מהמורדות המערביים של רכס הכרמל.
גיא הנחל מפריד בין שכונת כרמליה מצפון, ושכונת אחוזה מדרום.
מצפון לו זורם נחל שיח.
מוצא הנחל מצפונו ובצמוד לפתח הכניסה המערבי של מנהרות הכרמל ולשרידי חורבת קסטרא.
בנחל מסלול טיול מוסדר שתחילתו ברחוב אופקים וסופו במוצא הנחל.
הצמחייה בנחל היא של חורש ים תיכוני הכולל עצי אלון מצוי חלקם טבעיים וחלקם נטועים, עצי ער אציל ועצי חרוב מלווים בשיחים שונים כגון רתמה קוצנית, מרווה משולשת ואלת המסטיק.
בנוסף צומח במוצא הנחל חלבלוב השיח שהוא צמח נדיר בארץ וצומח רק בנחל אזוב ונחל שיח.
במוצא הנחל צומחים פרחי חצב מצוי, נרקיסים, חבצלת קטנת פרחים ועוד.
בסקר ארכאולוגי שנערך בנחל נמצאה על המדרון המשתפל אל יובל הנחל מחצבה קדומה שסביבה חרסים מהתקופה הביזנטית וכן כבשן סיד בקוטר 4.5 מטר.
ביובלו הדרומי של הנחל נבנה בעבר מכון טיהור שפכים שאינו פעיל.
במוצא הנחל על הצלע בצידו הצפוני של הואדי הרחב נבנו בעבר מבנים עגולים של אכסניית נוער, המבנים נטושים.
לאורך הגדה הדרומית של הנחל עובר שביל אופניים שהוקם לכבוד אליפות אירופה באופני הרים שנערכה באזור בחודש יולי 2010. מתחת לוואדי עוברת מנהרת הכרמל בקטע שבין הכניסה הדרומית לכניסה בנווה שאנן.
תוכניות בנייה בוואדי של שכונה וכביש הביאו למאבק ציבורי על שמירת השטחים הירוקים בכרמל.
המאבק החל באוקטובר 2011 ונכון לאמצע 2012 עדיין לא הסתיים.
במסגרת המאבק שוקם ביחד עם החברה להגנת הטבע שביל הטיול בנחל.
נַחַל אֶשְׁתְּמֹעַ הוא נחל אכזב שראשיתו בדרום הר חברון, ברום של כ-800 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל יתיר, מיובלי נחל באר שבע, בסמוך לחורה.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר המקראית והתלמודית אֶשְׁתְּמֹעַ, אשר מזוהה עם הכפר סמוע, בו מתחיל הנחל.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום מערב, והוא עובר בתחילתו למרגלות היישוב שמעה, ובהמשך למרגלות הר חירן ובצמוד ליישוב מיתר ולתוואי שביל ישראל, וכולל מספר גבים, בנוסף, בנחל עובר שביל ישראל.
נַחַל בית חורון הוא נחל אכזב בשפלה ואחד מיובלי נחל איילון.
ראשיתו של נחל בית חורון מדרום לכפר הערבי בית עור א-תחתא ומצפון לנתיב כביש 443, משם זורם לכיוון צפון ממזרח לכפר בית סירא ומתפתל דרומה עד אשר מתמזג עם נחל איילון מדרום מזרח למכבים-רעות, בשטח ההפקר שמובלעת לטרון.
נחל אחיה הוא נחל אכזב המהווה את יובלו המערבי ביותר של נחל הירקון, אגן הניקוז של הנחל הוא חלקו הדרומי של עמק גלילות.
הנחל עובר במנהרה מתחת לרמת אביב ג' ונשפך לירקון ממערב לדרך נמיר.
על פי מפת הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF), ניקז הנחל בעבר גם את האזור שמדרום מערב למחלף גלילות (אזור אזורי חן – שכונת למד), Birket Leil, אולם כיום האזור מנוקז לחוף תל ברוך.
בשטח אגן הניקוז של הנחל נמצא פארק אקולוגי גלילות ובו עמק הנרקיסים ומערות הקבורה השומרוניות של תל ברוך, מערות אפקה.
הנחל קרוי ככל הנראה על שם הנביא אחיה השילוני אך לא ברור מדוע הוחלט דווקא לקרוא לנחל זה על שמו.
בערבית נקרא חלקו התחתון של הנחל ואדי נימר ואילו חלקו העליון בתחום עמק גלילות נקרא ואדי אל מרג' (נחל העמק).
תחילתו של הנחל בחלקו הדרומי של עמק גלילות השוכן במרזבה שבין רכס הכורכר השני (שעליו בנויים פי גלילות ורמת אביב ג') לרכס הכורכר השלישי (שעליו בנויים קריית שאול, הכפר הירוק ורמת השרון).
כאשר מגיע הנחל לרמת אביב ג' (באזור גן רוזין) הוא עובר שער ברזל נעול ונכנס למובל תת-קרקעי מתחת לבתי רמת אביב ג'.
הנחל זורם במובל מתחת לרמת אביב ג', חוצה את רכס הכורכר שעליו בנויה השכונה, ממשיך במקביל לדרך נמיר ומגיח ממנו רק בשפכו לירקון.
עמק גלילות הוא עמק סגור למחצה.
מי הגשמים ומי התהום הגבוהים יוצרים בו בית גידול לח שבו אלפי נרקיסים, סייפני תבואה ונוריות וכן בריכות חורף.
המרכזיות שבהן כיום הן בריכת החורף ליד תחנת השאיבה של נווה גן (ממזרח ובצמוד לנתיבי איילון) ובריכת החורף של הכפר הירוק.
מדרום לערוץ הנחל נמצאות מערות קבורה שומרוניות (מערות אפקה).
בתי הגידול הלחים אשר אפיינו בעבר את מישור החוף הולכים ונעלמים תחת לחצי הפיתוח, תשעים אחוז מברכות החורף במישור החוף על החי והצומח הייחודי שלהם הוכחדו, באגן הניקוז של הנחל נמצאות כמה מאחרונות ברכות החורף באזור תל אביב וכן אחד מריכוזי הנרקיסים הגדולים בארץ.
מרבית ערוץ הנחל נהרס והוכנס למובל תת-קרקעי, רק אגן עמק גלילות שרד כשטח טבעי למחצה וגם הוא מאוים על ידי תוכניות פיתוח עתידיות של רמת השרון אשר אינן מתייחסות לאופיו הייחודי של בית הגידול.
ניתן להגיע לנחל מכיוון הכפר הירוק, נוה גן ברמת השרון, רמת אביב ג' ופי גלילות, בכל שנה בסוף חודש ינואר מקיים הכפר הירוק את צעדת הנרקיסים שמטרתה להביא למודעות הציבור את ערכי הטבע הייחודיים בעמק גלילות.
נחל בית לחם הוא נחל איתן קצר הזורם במערב עמק יזרעאל בבקעה שבין גבעות אלונים.
מוצא הנחל במעיינות אלוני אבא, נשפך לנחל הקישון.
מקור הנחל בשלושה יובלים הזורמים דרומה מגבעות אלוני אבא ונפגשים בשדות צפונית לרמת ישי, דרומית לכביש 77. משלב זה הנחל זורם בתעלות תת-קרקעיות מתחת לרמת ישי, ויוצא לפני השטח שוב דרומית ליישוב בסמוך לתל ריסים.
הנחל זורם דרומה ונפגש עם נחל טבעון בין היישובים שדה יעקב וכפר יהושע, במקטע זה של הנחל נבנה שביל הולכי רגל ואופניים באורך 4.7 קילומטר שנקרא על שמו של סג"ם בר רהב.
לצידי הנחל יש מעיינות רבים, מאגרי מים.
הנחל נשפך לנחל הקישון כחצי קילומטר דרומית לתחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע.
ב-2018 החל פרויקט משותף למועצה המקומית ברמת ישי, רשות ניקוז ונחלים קישון, משרד התחבורה וקרן קיימת לישראל, בו הוחלט לשקם את הנחל ולפתחו לטובת מטיילים במסגרת פרויקט "שביל סובב רמת ישי".
תוואי הנחל נוקה, עצים נשתלו על גדותיו כדי ליצבו ונבנה בסמוך אליו שביל בטון באורך 4.7 קילומטר המקשר בין רמת ישי ותחנת הרכבת ליד כפר יהושע.
לאורך השביל, שכולל מסלול אופניים ושביל להולכי רגל, נבנו פינות ישיבה.
עלות הפרויקט כ-3 מיליון שקלים.
מסלול הנחל החדש נחנך במסגרת פסטיבל "טעמים ועמקים" בט"ו בשבט תש"ף, ינואר 2019, שהיה בסימן "קיום וקיימות", ובמסגרתו הועברו סיורים מודרכים לאורך הנחל.
נחל אמציהו הוא נחל בצפון הערבה.
אורכו כ־20 קילומטר ושטח אגן ניקוזו כ־190 קמ"ר.
מוצאו בגבעות יועדן, כ־5 קילומטר מדרום לפתחו של המכתש הקטן, והוא נשפך למלחת סדום ליד מושב עין תמר שמדרום לים המלח.
הנחל מתאפיין בפיתולים שתוחמים אותם מצוקים גבוהים של תצורת חוואר הלשון.
שמו הערבי הקודם של הנחל הוא ואדי קוצייב.
הוועדה לשמות עבריים בנגב, שהקים בן-גוריון לאחר "מבצע עובדה", העניקה לו במאי 1950 את שמו של אמציה מלך יהודה – שלפי ההשערה עבר כאן מסעו הצבאי לכיבוש ארץ אדום.
בזכות אמציהו הוענקו לנחלים הסמוכים, והמתנקזים אליו, שמות בני משפחתו – נחל יואש, על שם אביו (שזכה בעוד נחל יואש, גם בהרי אילת), נחל יכליה, על שם אשתו, ונחל ירושא, על שם כלתו – אשת בנו עוזיהו.
נחל אמציה מנקז שטח גדול בצפון הערבה שממערב למושב עידן עד בואכה כיכר סדום ודרום ים המלח, כאשר הוא נשפך כאמור לתוך אגן הניקוז של נחל צין במלחת סדום.
הוא מותווה לאורך קו העתק הבנוי מסלעי חוואר הלשון הנמשך ממערב לנאות הכיכר ועד למרגלות הרי אדום הצפוניים.
מתלול זה מתרומם כ־30 מטר מעל ערבת סדום , כיוונו צפון מזרח והוא ידוע גם בכינוי "מדרגת ההעתק של נאות הכיכר".
לאורך אפיקו נמשכת דרך עפר עבירה לרכב 4X2 גבוה.
נחל אמציהו מתחתר לכל אורכו במשקע האגמי של סדרת הלשון, ויוצר קניון עמוק בין קירות לבנים זקופים.
בקירותיו נראה חתך גאולוגי של הסלעים המרכיבים את סדרת הלשון: שכבות אופקיות דקות של חרסית, ארגוניט, גבס וקונגלומרט נחלים.
שכבות אלה נקראות בשפה הגאולגית למינות בעקבות הזרימה הלמינרית בנחלים שהשקיעה אותם.
לפני הכניסה לנחל ישנו פארק אמציהו פארק אמציהו שפתוח לקהל הרחב בכל ימות השבוע והכניסה היא בחינם, הפארק כולל בתוכו פינות ישיבה שירותים מוזיאון פתוח על תולדות התמר בארץ ישראל, ובסוף השבוע ימים חמישי שישי ושבת פתוחה גם שכשוכית שהיא תעלת מים נמוכה שניתן להתרענן בתוכה.
לאורך הנחל, בעיקר בחלקו העליון, צומחים עצי שיזף גדולים, ולעיתים גם עצי שיטה סלילנית ושיחי אשלים המעידים על מי תהום עליונים.
לאורך חלקו הדרומי של ערוץ נחל אמציהו גדלים שיחי רותם ועצי שיטה היוצרים יחדיו נוף סוואנה מדברי.
הצל שמטילים ענפי השיטה מגן על היצורים החיים המתקיימים בסביבתה מפני קרינת השמש החזקה.
העץ מהווה מחסה ומזון עבור בעלי חיים מדבריים כגון צבאים, ציפורים, לטאות ומכרסמים ומכאן חשיבותו האקולוגית הגבוהה.
בנובמבר 1948, במסגרת "מבצע לוט", לאחר שהשתלט על תחנת המשטרה בעין אל חוצוב (עין חצבה) עבר בנחל אמציהו כוח של צה"ל בדרכו לסדום שהייתה נצורה באותה עת ושחרר אותה.
במרץ 1949 ירד כח של חטיבת גולני ממעלה עקרבים ועבר לא רחוק מהנחל בדרכו לכיבוש אילת, תוך חניית לילה במחנה הבריטי הנטוש בעין חצבה.
נחל אלונה הוא נחל אכזב ברמות מנשה, מיובליו של נחל תנינים.
ראשיתו של אפיק הנחל דרומית למושב גבעת ניל"י, והוא נמשך מערבה עד לשפכו צפונית למושב אביאל.
מעל תוואי הנחל, סמוך לגבעת ניל"י, עובר מקטע 18 של כביש 6. בדומה לשאר הנחלים הגדולים המתנקזים מרמות מנשה מערבה.
מעל הנחל בנוי גשר, שהוא למעשה סכר המטה את המים לתעלה מאספת המוליכה את המים אל מאגרי נחלי מנשה ממזרח לפרדס חנה.
נחל באר חיל הוא נחל אכזב ואחד מיובליו של נחל הבשור.
מקורות הנחל הם ברכס רמת בוקר ורכס רחמה.
ערוצי הנחל הרבים מתכנסים במורדותיו.
שני ערוצי הנחל העיקריים מתכנסים צפונית-מזרחית לכביש 211 מתכנסים לנחל אחד, נחל באר חיל ושפכו זורם לנחל בשור בביר תמ'ילה.
לפי ממצאים היסטוריים שנמצאו בקרבת הנחל התקיים במקום יישוב מהתקופה הפלאוליתית.
במלחמת העצמאות המצרים נכחו במקום.
צבאם נערך מחדש לאחר כיבושה של העיר באר שבע.
באוקטובר 1948 האזור בוצר והוגן.
כיבושם של המשלטים היה בידי חטיבת הנגב במה שידוע כמבצע חורב.
חטיבת הנגב התקיפה בלילה שבין 25 ל-26 בדצמבר ולאחר לילה של לחימה קשה נכבשו המשלטים בידי חטיבת הנגב.
באזור הנחל צומחת צמחייה מדברית אופיינית.
באזור ניתן לראות עצי שיטה ולחזות בחלמוניות הפורחות בחורף.
הבאר ממוקמת כ־3 קילומטר מצפון לנקודה הצפונית של מושב אשלים, בתוך ערוץ נחל הבשור ובסמוך להתנקזות נחל באר חיל אליו.
ישוב פרהיסטורי של התרבות האשלית העליונה, מן התקופה הפלאוליתית הקדומה.
במקום נחשפו ממצאים מבנה עגול, כלים ובגדים אופיינים לתקופה וטרסות חקלאיות שנבנו בעזרת אבני הנחל.
נחל ארבל הוא נחל בגליל התחתון הנשפך לכנרת.
אורכו כ־12 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו הוא 24 קמ"ר.
בעבר היה הנחל איתן וניזון ממי מעיינותיו לאורך כל השנה.
כיום נשאבים מי המעיינות לשימוש יישובי הסביבה וכמות המים הזורמים לאפיק הנחל נמוכה.
הנחל נקרא ארבל על שם הר ארבל והיישוב העתיק ארבל הסמוכים לנחל.
בערבית הוא נקרא "ואדי אל-חמאם" שפירושו "נחל היונים", על שם יוני הסלע המקננות בקטע התחתי של הנחל.
מוצא הנחל סמוך לחורבת עמודים בבקעת בית נטופה.
משם ממשיך הנחל בכיוון צפון מזרח בערוץ פתוח ורדוד, בקרקעיתו של עמק קירטון רך מתקופת הסנון, ועובר בין הר נמרה (מדרום) להר קוץ (מצפון).
לאחר כ־3 ק"מ, ליד חורבת אסעד, פונה הנחל לדרום-מזרח ונובע בו מעיין קטן – עין אסעד.
אחרי 1.5 ק"מ הוא אוסף אליו את נחל אזנית.
כעבור 1.5 ק"מ נוספים מתנקזים אליו נחל מזגה ונחל נמרים סמוך לחורבת מזגה – שרידי יישוב מן התקופה הרומית-ביזנטית ולעין מזגה, שמימיו נקווים לבור אגירה (באר מזגה).
בור זה משמש להשקיית מקנה וחלקות חקלאיות קטנות.
כקילומטר מזרחה משם פונה הנחל בחדות דרומה.
בנקודת תפנית זו נובע עין ניתאי, בעבר - מקור המים החשוב של הנחל.
כיום מימיו נתפסים על ידי מתקן שאיבה ורק מעט עודפים ניגרים אל ערוץ הנחל.
משם מתחתר הנחל בתוך סלעי גיר קשים מתקופת האאוקן, נתיבו נהיה צר ומשני עבריו מצוקי גיר זקופים: מצוקי הר ניתאי (מצפון) ומצוקי הר ארבל (מדרום).
הנחל עובר מצפון לשרידי היישוב היהודי ארבל, נוטה צפונה אל עבר עין ארבל וח'רבת ואדי חמאם ונפגש עם יובלו נחל סביונה מדרום לכפר ואדי אל-חמאם.
אז יוצא הנחל מבין המצוקים אל דרום בקעת גינוסר, יורד אל הכנרת ונשפך אליה בין חוף מגדל לבין חוף רסטל.
בעבר היו בנחל ארבל מינים רבים של בעלי חיים, כפי שתיאר החוקר האנגלי הנרי בייקר טריסטראם את ביקורו בנחל בשנת 1864 בספרו החי והצומח של ארץ ישראל: .
כיום, מגוון בעלי החיים בנחל הצטמצם, וחלקם ונכחדו משם.
היום נמצאים שם יונקים כגון שועל, תן ודלק, עדרים של שפני סלעים, צבאים וחזירי בר.
בצוקים מקננים עופות דורסים כגון בז מצוי, בז אדום ועקב עיטי.
מקננים בנחל גם סיס הגליל וכמובן, יונת הסלע, על שמה נקרא הנחל בערבית "נחל היונים".
בחורף מגיעות לנחל ציפורי השיר כותלי וסתרי צוקים.
עד לא מזמן קיננו באזור נשרים ורחמים.
לאורך הקטעים הלחים שבערוץ הנחל גדלים צמחי מים כגון הרדוף הנחלים, פטל קדוש ועצי ערבה מחודדת ובגדות צומחים שיזף מצוי ולבנה רפואי.
במדרונות נחל ארבל הצמחייה דלילה בשל סלעי הגיר האאוקניים הבונים את העמק והקרקע העשירה בחרסית שעליהם, וגדלה שם חברת צומח ערבתית שבולטים בה שיחי שיזף השיח וביניהם צמחייה עשבונית מפותחת.
בחורף ובאביב פורחים באזור עץ השקד, יקינתון מזרחי, רקפת מצויה, עירית גדולה, חלבלוב מגובשש, נרקיסים, כרכומים, כלניות, תורמוסים, צבעונים וגאופיטים נוספים.
נחל ביריה הוא נחל בגליל העליון, ליד היישוב ביריה הסמוך לעיר צפת מצפון־מערב.
מוצא הנחל ממוקם ליד הר ביריה, צפונית לצפת.
משם הוא ממשיך לכיוון דרום־מערב ונשפך לנחל שכוי, הנשפך בסופו אל נחל עמוד.
נחל אופקים הוא נחל אכזב בצפון־מערב הנגב.
מוצא נחל אופקים ממוקם ממערב לבסיס חיל האוויר חצרים בגובה של כ-230 מטר מעל פני הים.
הוא ממשיך לכיוון צפון־צפון־מערב וחולף תחת גשר הרכבת הבריטי, בסמיכות לפארק סיירת שקד.
משם ממשיך הנחל צפונה לאורך הגבול המזרחי של העיר אופקים וחורבת פטיש.
מייד לאחר מכן חולף הנחל תחת מסילת הרכבת אשקלון–באר שבע ובסמיכות לתחנת הרכבת אופקים ואז נשפך אל נחל פטיש בגובה של כ-130 מטר מעל פני הים.
אפיק הנחל ממערב לקיבוץ חצרים ועד שפכו לנחל פטיש, באורך של 12 ק"מ, מוגדר כשמורת טבע.
בחלקו העילי והדרומי הקרקע באזור אפיק הנחל היא לס ובתצורה של בתרונות.
בחלק הצפוני מצויים גם משקעי אבן חול גירית מתצורת צקלג ששימשו בעבר לחציבת אבני בנין.
באותו אזור קיימים מחשופי אלמוגים מתקופת הפליוקן שעברו תהליך דולומיטציה.
הצמחייה לאורך אפיק הנחל כוללת: קנה מצוי, אשל היאור, אטד אירופי ומלוח קיפח.
באזורים המרוחקים יותר מאפיק הזרימה מצויים מלחית אשונה וינבוט השדה.
במעלה הנחל יש עצי ינבוט המסקיטו שהוא מין פולש.
באביב יש בנחל פריחה של כלנית מצויה ושל סביון הערבות.
ביתרונות הלס בחלקו העילי של הנחל מהווים אתר קינון לשרקרקים וכחלים.
היונקים הנמצאים באזור כוללים דרבנים, ארנבות, קיפודי חולות ומינים נוספים.
בשטח הנחל הוכשר שביל לאופני הרים המהווה חלק ממסלול "נחל שמריה סובב אופקים".
נחל בריח הוא נחל אכזב בין דרום הר חברון למדבר הנגב.
מוצא הנחל ממוקם ברום של כ־500 מטרים מעל פני הים בין כפרי הפזורה הבדואית, כ־3 קילומטרים מצפון־מערב לבסיס חיל האוויר נבטים.
הוא זורם מערבה דרך היישוב הבדואי סעווה ונשפך לנחל ענים.
נחל ארנב הוא נחל אכזב במדבר יהודה.
מוצא הנחל ממוקם בגובה 410 מטרים מעל פני הים במרחק של כקילומטר וחצי מדרום־מזרח לתוואי הקו הירוק וכ־2.5 קילומטרים מדרום־מזרח לכפר הפלסטיני־בדואי דקייקה.
הנחל זורם לכיוון דרום־מזרח ונשפך, בגובה של כ־285 מטרים מעל פני הים, לנחל שפן.
נחל שפן נשפך בהמשך לנחל צאלים הנשפך לים המלח.
נחל אחדיר הוא נחל אכזב בהר הנגב הצפוני.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־650 מטרים מעל פני הים בהר חתירה, בקצה הדרום־מערבי של המכתש הגדול.
כיוון הזרימה הכללי שלו הוא מערבה.
הוא עובר דרך בסיס חתירה ולאחר מכן נשפך לנחל הרועה (נשפך לנחל בוקר, יובל של נחל הבשור), בקרבת כביש 204, כארבעה קילומטרים מצפון־מזרח ליישוב הקהילתי מרחב עם.
נחל אמונים הוא נחל אכזב במדבר יהודה.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־350 מטרים מעל פני הים, במורדותיו המזרחיים של הר קנאים, כקילומטר דרומית לתוואי כביש 3199 (כביש ערד–מצדה).
הנחל זורם מזרחה ונשפך אל נחל רחף (הנשפך לים המלח), בגובה 135 מטרים מתחת לפני הים.
נחל אילן הוא נחל אכזב בפרוזדור ירושלים.
ראשיתו של הנחל בסביבת אנדרטת פורצי הדרך לירושלים.
הנחל זורם אל נחל נחשון בעמק איילון בקרבת שער הגיא.
הוא מתחתר במדרון המערבי של הרי ירושלים.
סביבת הנחל עשירה בצומח טבעי.
בעקבות השרפה בשער הגיא בשנת 1995 באזור העליון של הנחל נשרף יער האורנים בסביבה.
מעל אפיקו של הנחל בגדתו הצפונית עברה דרך הלניסטית-רומית.
מאבני המיל שנמצאו בסביבה ועד חורבת מצד עוברת הדרך הקדומה.
מצד מהתקופה הרומית ששמר על הדרך העתיקה בין ירושלים לאמאוס ניקופוליס.
המצד בנוי על יסודות הלניסטיים, וכנראה שבמקור נבנה על ידי החשמונאים אחרי ששמעון התרסי כבש את גזר ועלה על ירושלים.
החורבה נמצאת כ-5 מיל מאמאוס, על גבעה שמתנשאת לגובה 530 מ' מעל פני הים.
במקום נמצא מטבע עם טביעת רכב של הלגיון העשירי פרטנסיס.
המקום ננטש בסוף המאה הראשונה.
בסמוך למצד בריכה לאגירת מים וכן מקבץ של אבני מיל רומיות.
על גדתו הדרומית של הנחל במדרון נמצאו שרידיה של חורבת עלקת, בית אבן שבסביבתו בורות מים והמעיין "עין עלקת".
ייתכן ושרידיו הם מהתקופה הביזנטית.
עד קום המדינה התקיים יישוב בסביבה שתושביו ברחו עם פרוץ מלחמת העצמאות.
נחל בן זמרה הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון, צפונית למושב כרם בן זמרה.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־750 מטרים מעל פני הים, סמוך מצפון לבתי המושב כרם בן זמרה.
הוא זורם צפונה, ומעט לאחר שעובר מתחת לכביש 899, בגובה של כ־490 מטרים מעל פני הים, הוא נשפך לנחל דישון (הנשפך לנהר הירדן).
נחל אחוזה הוא נחל בחיפה היורד ממרכז חורב מערבה לים התיכון.
עובר מתחת לדרך משה פלימן בדרכו לחוף הים
אורכו של הנחל הוא שלושה וחצי ק"מ.
הנחל קרוי של שמה של שכונת אחוזה בחיפה.
בנחל נמצאים שני מעיינות, עין תאנה ועין אחוזה, עין אחוזה נובע בקרקעית מבנה ליד הנחל וזורם כל השנה.
במדרון הנחל נמצאים בית משאבות ובריכה שוממת.
עין תאנה נובע מבאר קטנה שניתן לטבול בה במעלה הנחל.
בית המשאבות הוקם טרם הקמת המדינה ומטרתו הייתה שאיבת המים של עין אחוזה למען שימושם על ידי תושבי אחוזה.
במהלך גל השרפות בישראל ב-2016 נשרף הנחל כמעט לגמרי והשריפה אף שרפה כמה מבתי שכונת רמת אשכול.
בראשית 2017 הוקצה לעיריית חיפה תקציב של 4 מיליון ש"ח למען שיקום הנחל.
נחל אורנית הוא נחל אכזב בהר הכרמל.
בדצמבר 2010, החלק העליון של הנחל נפגע עקב השרפה בכרמל.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־240 מטרים מעל פני הים בתחומי פארק הכרמל, כקילומטר דרומית למערת קדם ועין קדם וכ־1.5 קילומטרים מדרום־מזרח לשכונת דניה בחיפה.
במרכז התוואי שלו נמצאות מערות אורנית.
לקראת סופו הוא נכנס לתחום העיר טירת כרמל.
הוא נשפך בסופו אל נחל גלים.
השפך ממוקם בגובה של כ־65 מטרים מעל פני הים.
נחל בירנית הוא נחל השוכן במערב הגליל העליון, בין נטועה לפסוטה.
השם בירנית המופיע במקרא פירושו "מצודה".
נחל בירנית נקרא על שם הר בירנית הסמוך אליו.
כמו כן נמצא בסמוך אליו הבסיס בירנית.
ובערבית ואדי אל-חמאם ("נחל היונים") הנחל מתחיל כקילומטר מצפון מערב ליישוב מתת ובהמשך יורד מערבה לכיוון עמק עקרב ומתחבר לנחל שורך.
הטבע בנחל בירנית הוא מסוג חורש ים תיכוני הכולל: אלה ארצישראלית, אלון מצוי, וחרוב מצוי.
האקלים המאפיין את הנחל: בחורף גשום וקריר וקיץ חם ויבש.
הכניסה לנחל מכביש 899 ומעמק עקרב.
מסלול הנחל בדרגת קושי בינונית, רוב המסלול מוצל.
בימי מלחמת "חרבות ברזל" ייתכנו הגבלות, בשל הקרבה לגבול לבנון.
נחל אלון הוא נחל הזורם בהר הכרמל.
תחילתו ברום 515 מטרים מעל פני הים בהר אלון שהוא הפסגה השלישית בגובהה ברכס הכרמל, ליד קו פרשת המים המרכזי של הכרמל ליד צומת דמון, כחצי קילומטר מצפון-מערב לעספיא.
אורכו כ-1.5 ק"מ, והוא נשפך לנחל אורן בבקעת אלון.
הצמחייה לאורך גדות הנחל מורכבת מעצי אורן ירושלים, אלון מצוי, אשחר, שיחים כמו הרדוף הנחלים, סירה קוצנית וטיון דביק וכן מגוון עשבוניים.
הנחל הוא יובלו המשמעותי והגדול ביותר של נחל אורן, וממנו מגיעים מי עין אלון שבהמשך נחל אורן, סביבת הנחל נפגעה קשות באסון הכרמל.
נחל בחן הוא יובל של נחל אלכסנדר.
מוצאו של הנחל בכפר בלעא שמצפון מזרח לטולכרם בצפון מערב השומרון, והוא זורם במגמת צפון-מערב מדרום לדיר אל-ע'וסון ומצפון לשוויכה.
בהמשך הנחל עובר דרומית לישוב בחן שעל שמו נקרא הנחל.
הנחל אוסף אליו את ערוץ נחל יכון באזור מושב גן יאשיה ובהמשך מתאחד עם נחל אמץ.
נחל בחן מתמזג עם נחל אלכסנדר בפארק זיגן בסמיכות לאי אקולוגי שהוא החיבור המקורי בין הנחלים, מצפון לשפך של נחל שכם לנחל אלכסנדר.
נַחַל דָּן הוא הגדול במקורות הירדן.
הנחל זורם מעין דן בשמורת טבע תל דן ובהמשך מתאחד עם נחל חרמון ונחל שניר היוצרים ביחד את נהר הירדן.
עֵין דָּן, מקורו העיקרי של נחל דן, הוא מעיין ענק בתחום שמורת טבע תל דן, הנובע במאות נקודות על פני שטח של 30X40 מ' לערך, ברום של כ-190 מ' מעל פני הים.
עין דן שופע 8 מ"ק מים לשנייה, וזאת ברמה גבוהה מאוד של קביעוּת ועקביוּת.
בכך הוא מספק בממוצע שנתי כחצי מכל מימי הירדן המאוחד.
עין דן הוא המעיין בעל השפיעה הגדולה ביותר במזרח התיכון.
התנודות בכמות-המים של הדן בין חודש השיא לחודש השפל, ובין שנה גשומה לשנה שחונה – קטנות מאוד.
מכאן שבקיץ ובסתיו, ובמיוחד אחרי שנת בצורת, כאשר פוחתים מאוד מימיהם של שאר מקורות הירדן, תורם הדן את רוב מימיו של הירדן.
ואילו בימי שיטפון בחורף, אחרי שבוע של גשם חזק, גואה החצבני מאוד, וחלקם היחסי של מי הדן בירדן קטן.
נוסף לכך, נובעים מימיו של נחל דן גם ממעיינות נוספים בסמוך למעיין העיקרי שזכו לשם נפרד: עין לֶשֶׁם או "מעיינות התל" .
מעיינות אלה בוקעים במרחק של כ-150 מ' מעין דן, וברום של כ-10 מ' גבוה יותר.
העובדה שמקור שני מעיינות אלה באותו אוגר מוכחת לא רק מהדמיון בהרכב המים ובטמפרטורה שלהם, אלא גם באירוע חריג: ב-20 באפריל 1995 נעכרו פתאום מי עין-דן, ככל הנראה בעקבות התמוטטות של אדמה שארעה בחללים התת-קרקעיים שהמים זורמים בהם מהחרמון לעבר המעיין.
באותו זמן נעכרו גם מי עין לשם באותה מידה בדיוק.
עין לשם מספק פחות מעשירית ממי הדן, והשינויים בשפיעתו גדולים יותר, אולם אין מדידות מפורטות שלו.
מעיינות דן, יחד עם עין בניאס, מהווים בית גידול לתולעת השטוחה והאנדמית Dugesia golanica.
נחל דן הוא מיוחד במינו וחריג ביותר מבחינה הידרוגרפית: הוא חסר אגן ניקוז כלשהו.
הוא יוצא מנקודה אחת, עין דן, ובהמשכו איננו מצרף אליו יובלים, כדרכו של נחל רגיל, אלא להפך: מתפצל לפלגים אחדים.
חלק מפלגים אלה זורמים אל החצבני, אחרים אל הבניאס, ואחרים שבים ומתאחדים וחוזרים להיות נחל דן.
קשה לבדוק כיום, אחרי אלפי שנות חקלאות אינטנסיבית ושימוש במי הדן, מהלכו של איזה מן הפלגים האלה הוא טבעי, ואיזה פלגים אינם אלא תעלות השקיה מעשה ידי אדם.
הפלגים העיקריים, ממערב למזרח, הם: שניר ("פלדי") צפוני ודרומי, קורן, הגושרים, טל, דן, ליש ("הברווזים") ולֶשֶׁם.
מלבד פלגים אלה נלקחים מים רבים מן הדן בצינורות המובילים אל מפעל "הדן המערבי" (או "חצבני-דן"), "הדן המזרחי", והיישובים דן, דפנה ושאר ישוב.
עד לשנת 1970 היה לנחל דן אגן ניקוז זעיר בן 24 קמ"ר.
מאז הוטה אגן-ניקוז זה לעבר החצבני, ועתה אין לדן אגן-ניקוז כלל.
הטיה זו נועדה לשמור על ניקיון מי הדן בפני זיהום משטח אגן-הניקוז.
בכך נמנע זיהום משני סוגים: זיהום במי-שיטפונות בעקבות גשם חזק, שהיה גורם בעבר מדי-פעם להעכרה קשה של מי-השתייה שנשאבו מהדן ליישובים הסמוכים, וזיהום אפשרי מדליפה בצינור הנפט הטרנס-ערבי (T.A.P.
line) העובר בשטח הניקוז המקורי של הנחל.
השטח מנוקז כעת לחצבני, באמצעות "תעלת נוחיילה", ובמהלכה הוקמו מִתְקָנִים שונים לעצירת דליפה אפשרית של נפט.
נחל דן הוא מקור המים הגדול והחשוב של יובלי הירדן והוא מזרים כ־198 מיליון מ"ק מים בממוצע לשנה (2002–2024), המהווים, כאמור, כמחצית מכמות המים הזורמים במשך שנה בירדן.
הספיקה השנתית הגבוהה ביותר בנחל נמדדה בחורף 1968–1969 בו זרמו 284 מיליון מ"ק מים.
ביום ה־21 בינואר 1969 נרשמה בנחל ספיקת שיא מקסימלית של 17 מ"ק בשנייה.
נַחַל גּוּבְתָה הוא נחל היורד מן החרמון בין שלוחת שׂריון לבין כתף חרמון, מקבל בהמשכו את מימיו של נחל חזורי, ונשפך אל נחל חרמון כ-300 מ' ממערב לעין בניאס.
ראשיתו סמוך לתחנה העליונה של הרכבל באתר החרמון, והוא נמשך לדרום-מערב ומנצל למסלולו קו ברור במבנה החרמון, כנראה קו-שבר עם העתק אופקי לאורכו.
הנחל עובר מצפון לנווה אטי"ב (הבנויה על חורבותיו של הכפר הסורי ג'ובתא א-זית, אשר נתן לנחל את שמו הערבי).
תשתיתו של הנחל מחלחלת ואין בו כל זרימת מים עד למפגש עם נחל חזורי, שם מתחיל נחל גובתה תחתון.
בדרכו מצטרף אליו נחל חזור שראשיתו במג'דל שמס, והוא מעמיק ויוצר קניון מרשים סמוך לנבי חזורי (חניון נחמן אלכסנדרון, אתר ההנצחה לחללי סיירת אגוז).
נחל חזור, אף ששטח אגן הניקוז שלו קטן בהרבה מזה של נחל גובתה, תורם את מרבית המים הזורמים בנחל גובתה התחתון, כי תשתיתו מחלחלת פחות.
הנחל ממשיך מערבה מצפון למבצר נמרוד עד למפגש עם נחל חרמון סמוך לבניאס.
הצומח של נחל גובתה ויובליו אופייני לחורש של מרגלות החרמון.
זאת ביסודה חברת הצומח של אלון מצוי ואלה ארצישראלית, עם הרבה ער אציל.
בקטע שמתחת למצודת נמרוד גדל גם מעט אדר סורי, ונמוך יותר – גם חרוב מצוי ודולב מזרחי.
לאורך ערוץ הנחל שולט הרדוף הנחלים, ואילו פטל קדוש דליל יותר, ושיח אברהם חסר כליל.
צמחים מיוחדים בנחל הם שרכיה אשונה במדרון תלול במפנה צפוני, בקעצור בקירות-סלע במפנה צפוני, ובשולי האפיק – מישויה פעמונית ואורנין ההרים.
נַחַל גִּילְבּוֹן הוא נחל ושמורת טבע במרכז רמת הגולן, הידוע גם כ"נחל דבורה" ולאורכו שני מפלי מים גדולים: מפל דבורה, המזרחי יותר, ומפל גילבון הנופל מגובה של כ-40 מטרים וממוקם כמה מאות מטרים במורד הנחל.
השמורה נמצאת כ-4 ק"מ מצפון-מזרח לקיבוץ גדות.
שמו העברי ניתן לו לפני מלחמת ששת הימים ב-1958 כאשר רק חלקו התחתון של הנחל היה בתחום ישראל.
הוא נבחר בשל הדמיון לשם גֶ'לַבִּינָה – שמו של כפר בדואי זעיר במוצא הנחל, בין המוצבים הסוריים.
על פי זאב וילנאי מקור השם באחד ממיני קטניות הנזכרות בתלמוד ירושלמי – גילבונא.
הנחל מתחיל כנחל אכזב ליד קיבוץ אורטל, וממשיך דרום-מערבה דרך הכפרים הסורים הנטושים נפח ועליקה.