tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 120 לספירה היו באסיה הקטנה שש פרובינקיות - אסיה, קפדוקיה, גלטיה, ביתיניה ופונטוס, ליקיה ופמפיליה וקיליקיה.
לאלה נוספו ארמניה וסוריה אשר כללו חלקים מאסיה הקטנה ותראקיה באירופה.
בשלבים מוקדמים יותר היה מספר הפרובינקיות גדול בהרבה וכלל גם את קאריה, לידיה, ליאקוניה, פיסידיה, שתי פרובינקיות נפרדות בפריגיה, פפלגוניה, הלספונטוס, הונוריאס, קומגנה ואיסאוריה.
ליקיה ופמפיליה היו פרובינקיות נפרדות, וקפדוקיה, ארמניה וגלטיה נחלקו כל אחת לשתי פרובינקיות נפרדות.
הפרובינקיות היו מאוגדות בשתי דיוקסיות - זו של אסיה במערב שנהנתה משגשוג, וזו של פונטוס במרכז ובמזרח אשר הושפעה מהמאבקים הבלתי פוסקים בין הרומאים לפרתים.
המאבקים עם הפרתים במזרח אסיה הקטנה
בעוד שפונטוס נחשבה למטרד שחוסל תוך 30 שנה, הייתה האימפריה הפרתית יריב מר ושווה ערך לרומאים.
הפרתים התבססו ככוח משמעותי במזרח לאחר שקיעתה של הממלכה הסלאוקית, ובמאה ה-1 לפנה"ס החלו שתי האימפריות להתעמת זו עם זו.
מחד ראו הרומאים בפרתים בני תרבות שניתן לבוא עימם במגעים דיפלומטים, ומאידך עושרם ושטחם של הפרתים קרצו להם.
כבר בשנת 96 לפנה"ס סיכם סולה עם נציג הפרתים אורובזוס, על קו גבול מוסכם לאורך נהר הפרת.
בעת המלחמה הראשונה נגד מיתרידטס, הניחו הפרתים לצבאות הרומים לעשות כרצונם בחזית המזרח, דבר שנטע בקרבם של האחרונים את התחושה כי ניתן להגיע עם הפרתים להבנות, וכי האחרונים מכירים ברומא כיורשת הטבעית של ממלכת סלאוקוס.
אולם לקראת אמצע המאה ה-1 לפנה"ס התגלע עימות צבאי מזוין בין שתי האימפריות.
מרקוס ליקיניוס קראסוס, אציל ופוליטיקאי רומי רודף בצע, והצלע השלישית בטריומווירט הראשון, לצד פומפיוס ויוליוס קיסר, פלש בשנת 53 לפנה"ס למסופוטמיה.
צבאו שמנה 43,000 לוחמים הובס קשות בקרב חרן ליד חרן בדרום טורקיה של היום, על ידי חיל פרשים וקשתים רכובים פרתים קטן פי ארבעה מצבאו.
קראסוס ומחצית מחייליו מצאו את מותם במערכה, ורוב האחרים נשבו או נפצעו.
הקרב נחרת כמפלה מבישה בזכרונם של הרומאים, בין היתר בשל כך שהפרתים "שבו" את "נשר הזהב", נס הלגיון הרומי.
עשור שנים לאחר מכן גלש המאבק בין הפרתים לרומאים דרומה כאשר האחרונים פלשו לסוריה ולממלכת יהודה, אך הרומאים הצליחו להודפם ולהשיב לעצמם את השטח הכבוש, והפרת שב והוכר כקו הגבול בין שני הצדדים הניצים.
הקיסר טיבריוס זכה בפרסום ותהילה בשנת 20 לפנה"ס כשהחזיר את ניסי הלגיונות הרומאים לאחר משא ומתן ממושך על אי בלב נהר הפרת.
נראה כי לאחר מכן שרר שקט בספר שבין שתי האימפריות עד שנת 55 לספירה, עת הארמנים הדיחו את שליטם הפרו-רומי והפרתים סיפחו את ארמניה והציבו בראשה את הנסיך הפרתי טירידטס.
הקיסר נרון שלח כוח צבאי לארמניה שהשיב את המצב לקדמותו באופן זמני, אך בשנת 58 התחדשה המלחמה במלוא עוזה והסתיימה בתוך זמן קצר בניצחון רומי.
שוב נכרת הסכם שלום בין הפרתים לרומאים, וטיגראנס, אציל קפדוקי, מונה כשליט ארמניה מטעם רומא.
עם זאת גם טיגארנס סיבך את הרומאים במאבק מזוין נוסף עם הפרתים בשנת 62, כשפלש לתחומי פרתיה, אך נרון שב וביסס הסכם שלום עם הפרתים שנה לאחר מכן, ובמרכזו הסכמה כי שתי האימפריות יחלקו את השפעתן בארמניה, וכי המלך הארמני יהיה אציל פרתי, אך יידרש להסכמת הרומאים למינויו.
הפעם נותר ההסכם על כנו משך 70 שנים עד שטראיאנוס פלש לפרתיה בשנת 113.
העילה המיידית לפלישת טראיאנוס לפרתיה הייתה מחלוקת בין שתי האימפריות בעניין זהותו של שליט ארמניה הבא.
טראיאנוס פלש לארמניה וסיפחה לאימפריה הרומית, ולאחר מכן פנה לפרתיה עצמה ובשנת 116 כבש את בירתה קטסיפון, 30 ק"מ מדרום לבגדאד בירת עיראק בימינו, ואת שושן בפרס.
בכך הביא טראיאנוס את האימפריה הרומית לשיא גודלה בכל הזמנים והקים את הפרובינקיה מסופוטמיה.
עם זאת טראיאנוס מת שנה לאחר מכן בקיליקיה שבדרום אסיה הקטנה, הפרתים שבו ומרדו ברומאים, ויורשו של טראיאנוס, אדריאנוס, החליט להניח למסופוטמיה.
במשך המאה ה-2 התנגחו הרומאים והפרתים אלה באלה פעמיים נוספות, ובשתי הפעמים, בשנת 165 ובשנת 198, הסתיימו המלחמות במפלה מוחצת של הפרתים ובכיבוש בירתה קטסיפון.
אוצרותיה של האימפריה הפרתית נבזזו על ידי הרומאים ובשנת 224 היא הובסה על ידי אחת מהמדינות הווסאליות שלה, ופינתה את מקומה לאימפריה הסאסאנית.
חלוקת האימפריה הרומית - המאה ה-4
בשנת 298 עברה האימפריה הרומית מהפך קיצוני שעתיד היה להפוך את אסיה הקטנה ואת תראקיה למוקד הכוח החשוב בעולם.
הקיסר דיוקלטיאנוס ביסס את שלטונו וחילק את האימפריה לשתיים.
לאחר שפרש בשנת 305 מתפקידו שלטו במזרח גלריוס ומקסימינוס דאיה מ-305 עד 311. בשנת 311 הוחלף גלריוס בליקינוס אשר המשיך ושלט במזרח יחד עם מקסימינוס דאיה, אך בשנת 313 התגלעה מחלוקת בין השניים וצבאותיהם נפגשו ב-20 באפריל 313 בקרב טזירלום סמוך לחופי הים השחור (ליד זונגולדק בצפון טורקיה של ימינו).
מקסימינוס נחל מפלה ונמלט לטרסוס שבקיליקיה, שם מת.
ליקינוס המשיך ושלט באימפריה המזרחית בגפו משך 11 שנים, אולם ב-324 הכריז קיסר המערב קונסטנטינוס, מלחמה על ליקינוס.
השניים נפגשו במספר קרבות ושלושת האחרונים שבהם נערכו על אדמת טורקיה של ימינו.
קרב אדריאנופול התרחש ב-3 ביולי 324 באדירנה שבתראקיה וליקינוס נחל בו מפלה והסתגר בביזנטיון הסמוכה.
במקביל לו התרחש קרב הלספונטוס הימי סמוך לבוספורוס וגם בו נחל ליקינוס מפלה.
הקרב השלישי והמכריע, קרב כירוספוליס, התחולל ב-18 בספטמבר 324, הפעם בצידו האסייתי של הבוספורוס, סמוך לאיסקידר של ימינו, ובקרב זה ביסס קונסטנטינוס את ניצחונו.
קונסטנטינוס, הקיסר הנוצרי הראשון (אף שיש הסוברים כי הוטבל לנצרות רק על ערש דווי), איחד את האימפריה הרומית בשנית, הוציא את עבודת האלילים אל מחוץ לחוק והפך את הנצרות לדת המועדפת באימפריה.
בשנת 325 כינס קונסטנטינוס את הוועידה האקומנית הראשונה של הכנסייה, היא ועידת ניקיאה הראשונה (כיום איזניק שמדרום לאיסטנבול).
קונסטנטינוס זימן את מנהיגי כל הקהילות הנוצריות, על מנת לדון במדיניות הכנסייה וקביעת הדוקטרינה הנוצרית.
בסופה של ועידה זו הוכרז כי האריאנים שהתנגדו לשילוש הקדוש, הם כופרים, ופורסם ה"אני מאמין" או בשמו האחר ה"קרדו של ניקיאה".
עתה הקים קונסטנטינוס את בירתה החדשה של האימפריה בביזנטיון וכינה אותה "רומא החדשה" (Nova Roma) וטבע מטבעות מיוחדים לציון האירוע בשנת 330.
לאחר מותו של קונסטנטינוס בשנת 337 נקראה העיר על שמו - קונסטנטינופול, והאימפריה שהתמודדה עם פלישת השבטים הגרמאניים שבה והתפצלה.
הבלקן במזרח ספג גלים של גותים והונים, והקיסר ואלנס הניח להם להתיישב בגדה הדרומית של הדנובה בשנת 376. אולם עד מהרה הם קמו נגדו, ושנתיים לאחר מכן, ב-9 באוגוסט 378, נערך קרב אדריאנופול סמוך לאדירנה שבתראקיה.
הקרב הסתיים בתבוסה מוחצת לרומאים וולאנס מצא את מותו בקרב יחד עם שני שלישים מצבאו.
את מקומו של ואלנס כקיסר המזרח תפס תאודוסיוס הראשון, ששב ואיחד את האימפריה הרומית בשלישית בשנת 392. היה זה תיאודוסיוס שהנהיג את הנצרות כדתה הרשמית של האימפריה.
ואולם, עם מותו, בשנת 395 נחלק השלטון באימפריה בין שני בניו, והפעם לעד.
האימפריה המערבית פרפרה ובאה אל קיצה בשנת 476. במזרח, לעומת זאת, קמה האימפריה הביזנטית שעתידה להתקיים כמעט ללא הפסקה עד שנת 1453.
אסיד ג'אז הוא סגנון מוזיקלי שהתפתח בשנות ה-80 וה-90 של המאה העשרים בדרום אנגליה ומשלב אלמנטים של מוזיקת נשמה, פאנק, דיסקו, ביטים חוזרים והרמוניה מודאלית.
באסיד ג'אז קיימת קשת רחבה של הרכבי ביצוע, החל מסמפלר ותקליטן ועד לנגנים שמנגנים חי על כלים לא אלקטרוניים ומציגים לראווה אינטרפרטציה ג'אזית.
יש הרואים בסגנון זה תחייה מחודשת של סגנונות כגון: ג'אז פאנק, מוזיקת נשמה וג'אז פיוז'ן על ידי תקליטנים מובילים כמו נורמן ג'יי, גילס פיטרסון ופטריק פורג'.
את שמו של הז'אנר טבע ג'יל פיטרסון, והמותג הוקם על ידי באנגס, אדי פילר וג'יל.
השם מתייחס לז'אנר acid house, שהיה פופולרי במועדונים בבריטניה בשנות השמונים.
אסיה רודשטיין היא כנרת, מורה לכינור ובונת כינורות ישראלית.
רודשטיין נולדה בברית המועצות בשנת 1955, שם למדה נגינה בכינור והחלה לעבוד בהוראת נגינה.
ליקויים בכינורות של תלמידיה עוררו בה עניין בבניית כינורות, והיא פנתה אל דניס ולדימירוביץ' יארובוי , בונה הכינורות הרוסי היחיד שזכה בתחרות בקרמונה, ולמדה אצלו את המקצוע באופן אינטנסיבי.
רודשטיין עלתה לישראל בשנת 1989, ניגנה זמן קצר בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ונכון ל-2011 היא מנגנת בשני הרכבים קאמריים, מלמדת נגינה ומרכזת פרויקט בבית ספר לאמנויות באשקלון.
רודשטיין מתקנת ובונה כינורות בעץ אשוח ומייפל, שהביאה עמה ממוסקבה.
נוסף לעיסוקיה אלה, רודשטיין עוסקת בביקורת מוזיקה וכותבת שירה בעברית, שלמדה אחרי עלייתה לארץ.
אסיה (ביוונית עתיקה: Ἀσία) ולעיתים קלימנה-אסיה (Κλυμηνη Ἀσία) היא אוקיינידית מהמיתולוגיה היוונית.
כלומר, בתם של הטיטאנים אוקיינוס וטתיס.
היא נחשבה הנימפה הפטרונית של אזור לידיה שכונה לעיתים גם אסיה, על שמה.
אפולודורוס מתאר את אסיה כאשתו של הטיטאן יאפטוס ואימם של הטיטאנים הידועים: אטלס, אפימתאוס, פרומתאוס ומנויטיוס.
לעומת זאת, הסיודוס ביצירתו "תאוגוניה" מייחס את אשתו של יאפטוס לאוקיינידית נפרדת בשם קלימנה.
שני השמות כנראה התמזגו לאורך הדורות, קלימנה-אסיה מוזכרת כאשתו של יאפטוס גם אצל היגינוס וליקופרון.
הרודוטוס תיעד מסורת שהכיר בתקופתו, לפיה היבשת אסיה נקראה על שם האוקיינידית אסיה.
הרודוטוס מכנה אותה "אשתו" של פרומתאוס במקום "אמו".
אולם, ייתכן ומדובר רק בכינוי שדבק לאשתו של פרומתאוס, הסיונה.
שכן, בדומה לקלימנה-אסיה, נחשב פרומתאוס פטרון של אזור לידיה שכונה "אסיה".
האסטרואיד שהתגלה ב-1861 על ידי נורמן רוברט פוגסון נקרא על שמה ועל שם יבשת אסיה, כיוון שהיה האסטרואיד הראשון שהתגלה ביבשת זו.
אסיה וובנובוי-אנטוב (נולדה ב-1956) היא עיתונאית, פעילה חברתית, ומרכזת פרויקטים במכון ז'בוטינסקי.
אנטוב נולדה בברית המועצות להורים משכילים.
בשנות ה-70 וה-80 עסקה במחתרת בקריאה והפצה של חומרים בעלי אופי יהודי ואנטי קומוניסטי, ופעלה ביחד עם מסורבי עלייה ממוסקבה למען פתיחת שערי ברית המועצות.
עלתה לישראל עם בעלה וילדיה בשנת 1991.
אנטוב היא בעלת תואר שני במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת מוסקבה ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.
אנטוב עובדת כעיתונאית בתקשורת בשפה הרוסית בארץ, וכמרכזת הפורטל הרוסי "rjews".
מפרסמת ידיעות ומאמרים באמצעי תקשורת בשפה הרוסית (כדוגמת ווסטי ונובוסטי נידילי, ערוץ 7 וערוץ 9), ומופיעה כפרשנית פוליטית בתוכניות אקטואליה בערוץ הטלוויזיה הרוסי RTVi ובערוץ הווירטואלי "iland.tv" ידועה כבעלת דעות ימניות נאו-קונסרבטיביות, שהתנגדה להסכמי אוסלו ולתוכנית ההתנתקות.
שימשה כמרצה בקורסים בשפה הרוסית במדעי המדינה באוניברסיטת אריאל.
ריכזה ביחד עם מכון ז'בוטינסקי את פרויקט "מורשת ז'בוטינסקי בשנת ה-60 למדינת ישראל".
בשנת 1994 הצטרפה לליכוד, ומשנת 1995 הייתה חברת ליכוד במסגרת חטיבת מנהיגות יהודית.
הייתה בין מקימי אתר האינטרנט של הליכוד ברוסית, ואחראית התקשורת בשפה הרוסית במטה הבחירות של הליכוד בין השנים 2003–2006. ניהלה את מטה העולים של הליכוד ביש"ע, ושימשה כעורכת בכירה בביטאון הליכוד בשפה הרוסית גולוס.
כיהנה כחברת מרכז ליכוד וכחברת מזכירות הליכוד.
התמודדה על המקום המשוריין לעולים חדשים בבחירות המקדימות בליכוד, לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה והבחירות לכנסת השמונה עשרה, אך לא נבחרה במקומות ריאליים.
אנטוב התמודדה בבחירות לרשויות המקומיות של 2013 במקום ה-5 ברשימת "בונים את המחר" של הרצל בן ארי למועצת קרני שומרון.
הרשימה קיבלה 3 מנדטים והיא לא נבחרה למועצה.
לאחר בחירות 2015 היא פרשה מהליכוד והצטרפה למפלגת זהות שהוקמה באותה עת.
התמודדה בבחירות המקדימות לרשימת מפלגת זהות בבחירות לכנסת העשרים ואחת שהתקיימו באפריל 2019 והגיעה למקום ה-10, הוצבה במקום ה-16 ברשימת המפלגה הסופית, אך המפלגה לא נבחרה לכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים שהתקיימו בספטמבר של אותה שנה הוצבה אנטוב במקום ה-8 ברשימת המפלגה אך פרשה יחד עם שאר הרשימה מהתמודדות בעקבות הסכם עם הליכוד.
אסיה ג'באר הוא שם עט של הסופרת האלג'יראית-צרפתית פטימה זוהרה עימאליינה שכתבה בשפה הצרפתית.
ג'באר היא גם במאית קולנוע ומתרגמת; היא ביימה שני סרטי קולנוע וכיהנה כפרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטת ניו יורק.
כתיבתה של ג'באר התמקדה בנשים, בהגירה ובהיסטוריה של אזור המגרב.
ג'באר נולדה בעיר החוף הקטנה שרשל שבאלג'יריה, לאב מוסלמי שהיה מורה לצרפתית בבית הספר היסודי בו למדה ואם ממוצא ברברי.
בגיל 10 נשלחה לפנימייה יוקרתית בעיר בלידה.
ב-1954 עברה לצרפת ולמדה היסטוריה בקולג' (Première supérieure) Lycée Fénelon בפריז, ב-1955 הייתה לאישה האלג'יראית הראשונה שנכנסה למוסד ההשכלה היוקרתי, אקול נורמל סופרייר בסבר.
בשל שביתות הסטודנטים על רקע מלחמת העצמאות של אלג'יריה לא סיימה את בחינותיה ואת התואר הראשון, בהיסטוריה של הקולוניאליזם, השלימה בסורבון.
ב-1958 נישאה לסופר האלג'יראי הגולה, וליד גארן (שם העט של אחמד אולד-רואיס), נדדה עמו לשווייץ ולתוניסיה בה עבדה כעיתונאית חוקרת, היא תיעדה את השלכות ההפצצה הצרפתית במחוז קף בתוניסיה.
ב-1959 קיבלה משרת הוראה במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת רבאט שבמרוקו, לאחר קבלת העצמאות של אלג'יריה, חזרה למדינה ובשנים 1962 עד 1966 לימדה באוניברסיטת אלג'יר.
כשהממשלה החליטה שההוראה צריכה להיות בשפה הערבית בלבד, עזבה את המוסד ועברה לפריז, בשנים אלו כתבה 4 ספרים, ואימצה את בתה.
היא חזרה לאוניברסיטת אלג'יר ב-1974 כמרצה במחלקה ללימודי צרפת.
ב-1975 התגרשה מג'באר וב-1980 נישאה בשנית, הפעם למשורר האלג'יראי אלולה מאלק.
את הדוקטורט שלה בספרות צרפתית סיימה ב-1999 באוניברסיטת פול ואלרי (Université Paul-Valéry Montpellier 3).
מאז 2001 ועד מותה, כיהנה כפרופסור באוניברסיטת ניו יורק.
ב-2005 נבחרה לחברה באקדמיה הצרפתית והייתה בכך לסופר הראשון מהמגרב הזוכה בכבוד זה.
כמו כן היא נבחרה למסדר האמנויות והספרות בדרגת מפקד.
ג'באר נפטרה ב-2015 בפריז ונקברה בעיירת הולדתה שרשל באלג'יריה.
לאחר מותה החליטה ממשלת אלג'יריה להעניק פרס ספרותי על שמה (GRAND PRIX DU ROMAN ASSIA DJEBAR).
הפרס בסך מיליון דינר אלג'ירי לכל זוכה מוענק מדי שנה בחסות משרד התקשורת האלג'יראי לשלושה סופרים שכתבו בשפות צרפתית, ערבית ובתמאזיגת.
את ספרה הראשון La Soif ("הצמא") פרסמה ב-1957, גיבורתו היא אשה ממוצא אלג'ירי-צרפתי השואפת לאמנציפציה מגדרית, מהגרת למערב ומסגלת אורח חיים חדש.
את הרומן פרסמה תחת שם העט, שמאז אימצה באופן קבוע.
ספרה הרביעי Les Alouettes naïves, שפורסם ב-1967, מבוסס על חוויותיה מאירועי ההפצצה הצרפתית בתוניסיה והטיפול בפליטים.
סך הכל כתבה 12 רומנים, שני קובצי סיפורים קצרים, ספר שירה וספר זיכרונות, ספרים אלו תורגמו למעל 18 שפות.
ספרה היחיד שתורגם עד עתה לעברית הוא "לילות שטרסבורג" (Les nuits de Strasbourg) מ-1997, שיצא לאור בישראל ב-2007 בהוצאת שוקן ותורגם על ידי חגית בת-עדה.
את ספריה כותבת ג'באר בצרפתית.
החל מספרה הראשון, מתאפיינת יצירתה בעיסוק בנושאים של נשים, היסטוריה של אלג'יריה וסוגיות הקשורות בהגירה ובחופש.
בשנת 1996 זכתה בפרס נוישטדט (Neustadt) הבינלאומי לספרות.
בשנת 2000 זכתה בפרס השלום המוענק ביריד הספרים הבינלאומי הנערך בפרנקפורט.
בנוסף ליצירתה הכתובה ביימה ג'באר שני סרטי קולנוע.
השני La Zerda ou les chants de l'oubli, המשלב יומני קולנוע מתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה בקטעי שירה מסורתיים של נשים אלג'יראיות, יצא ב-1982 וזכה בפרס מיוחד לסרט ההיסטורי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
אסיוט היא עיר במצרים התיכונה ובירת המחוז הקרוי על שמה.
היא אחת האוניברסיטאות החשובות במצרים.
בעיר קיימת תשתית אסלאמית קיצונית שהייתה מעורבת מאז סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בעימותים קשים נגד הקופטים ונגד השלטון המצרי.
בסמוך לעיר המודרנית נמצאת העיר העתיקה של אסיוט.
אסיוט הייתה בירתה של נום בערך בסוף האלף ה-4 לפנה"ס, כאשר הוקמה על הגדה המערבית של הנילוס.
לקראת סוף האלף ה-3 לפנה"ס ירד קרנה של העיר.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 562,061 בני אדם.
אסיוט מדורגת במקום העשירי ברשימת הערים הגדולות במצרים.
אסיוט היא העיר המצרית עם הריכוז הגבוה ביותר של נוצרים קופטים ביחס לאוכלוסייה (למעלה מ-50%).
אסיה נייפלד (נולדה ב-10 בדצמבר 1982) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.
אסיה נייפלד נולדה וגדלה בסלוביאנסק שבמזרח אוקראינה.
בגיל ארבע עשרה, בשנת 1996, עלתה עם אמה לישראל וסבתה הצטרפה אליהן.
הן התיישבו בנווה דוד בחיפה, שם למדה במגמת תיאטרון בבית ספר עירוני א'.
בצבא שירתה כמפעילת מחשב בפיקוד צפון.
באותה עת למדה משחק בסטודיו לתיאטרון בשפה הרוסית, בניהולו של הבמאי אלכסיי פרנקל.
בשנת 2003 פרנקל העלה בתיאטרון חיפה את ההצגה "בלאז", והזמין את נייפלד לשחק בה בתפקיד הראשי.
נייפלד גילמה את מארי, משרתת שמתאהבת בבעל הבית, העניינים מסתבכים והיא מצילה את המצב.
ההצגה המשיכה והציגה בערים נוספות.
אסיה נייפלד למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב בשנים 2004–2007. בזמן לימודיה זכתה במלגת הצטיינות מקרן שרת אמריקה ישראל.
בכיתתה למדו בין השאר ויטלי פרידלנד, שמרית לוסטיג ונילי רוגל.
אחרי לימודיה בניסן נתיב שיחקה נייפלד בהצגה "הדיבוק" באנסמבל עיתים של רנה ירושלמי (2007/8).
נייפלד שיחקה בסדרת הטלוויזיה "בין השורות" בבימויו של יבגני רומן, בערוץ יס ראדוגה, בתפקיד לובה, אשתו של העיתונאי סטאס גורליק (הנרי דוד).
בשנת 2009 היא שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "וריאציות לפסנתר בשש ידיים", בבימויו של איתן מלמד.
הסרט מספר על אמא (נייפלד) ובן (אנדריי סברדלו), שאביו (מייקל לרנר) עזב לרוסיה כי לא הסתדר בארץ.
כעבור חמש שנים, אחרי שהאישה ובנה מתחילים להסתדר בישראל, האבא שב והסרט מתאר מה מתרחש בחמשת הימים אחרי שהוא חוזר.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים ומשודר ביס ראדוגה.
מאז 2010 אסיה נייפלד חברה בקבוצה "החיפאית", להקת הצעירים של תיאטרון חיפה, שהקימו משה נאור, המנהל האומנותי של תיאטרון חיפה וארי רמז.
במסגרת "החיפאית" שיחקה בהצגות המקור "תש"ח" על פי ספרו של יורם קניוק, בבימויה של נויה לנצט ו"תופעות לוואי" פרי עטו של ארי רמז ובבימויו.
ההצגות נוצרו בעבודת אנסמבל משותפת של הבמאי והשחקנים.
ב"תופעת לוואי" שיחקה נייפלד את נינה, זמרת שלא מצליחה למצוא אהבה.
בהצגה "תש"ח" כל אחד מהשחקנים מספר בגוף ראשון קטע מתוך זכרונותיו של יורם קניוק.
ב-2011 נייפלד ביימה וכתבה את ההצגה "אני עץ אחר", שהציגה בתיאטרון חיפה בשפה הרוסית ועוסקת בחווייתם של העולים מברית המועצות, על ניסיונם להשתלב בחברה, ובריחתם לזכרונות העבר.
נייפלד יצרה את ההצגה יחד עם השחקנים על פי סיפורים אישיים שלהם.
זהו חלק מעבודה קהילתית אליה מחויבים כל חברי הקבוצה החיפאית.
עם קבוצה זו ביימה אסיה שלוש הצגות: "סיפור פשוט מאוד", "שטרודל" ו"שערי גן עדן", הלחין וכתב לה את המוזיקה: מינדיה חיטארישוילי.
מ-2011 נייפלד מנחה חוג תיאטרון לילדים מגיל 4 עד 12 בשפה הרוסית מטעם תיאטרון הילדים של שאול טיקטינר, במסגרתו שיחקה בעבר בהצגות הילדים "דג הזהב" ו"חלומות יוסף".
נייפלד דיבבה את סרט ההנפשה "ברבי" בתפקיד חברה של ברבי.
אסיה נייפלד משחקת בתפקיד הראשי בסרטו העלילתי של שרון בר-זיו "חדר 514" בתפקיד אנה, חיילת החוקרת מקרה של התעללות של קצין בשטחים.
הסרט השתתף בפסטיבל רוטרדם 2012, השתתף בפסטיבל טרייבקה 2012 וקיבל בו ציון לשבח.
היה בפסטיבל קאן במסגרת ACID.
וקיבל פרס מיוחד בפסטיבל הסרטים על שם טרקובסקי ברוסיה.
פרס להישג אמנותי בסרט ישראלי לשחקנית, פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה מטעם איגוד המבקרים האירופי.
בשנת 2012 זכה במאי הסרט שרון בר זיו בפרס הבמאי הטוב ביותר, לדברי השופטים: "על עוצמת המתח הסיפורי של הסרט ועל הדרכת השחקנים".
נייפלד הייתה מועמדת על תפקידה לפרס אופיר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2012.
נייפלד כיכבה בסרט הקצר "חנוכת בית" וקיבלה על משחקה בו את פרס השחקנית מפסטיבל SUNSCREEN.
החל משנת הלימודים תשע"ח,2017, נייפלד מלמדת דרמה בחטה"ב בבית הספר הריאלי, סניף הדר.
היא נשואה למרק גויכמן, איש הייטק, הם מתגוררים בחיפה והורים לשני ילדים.
הצגה תיאטרון מחזאי במאי שנה תש"ח תיאטרון חיפה יורם קניוק נויה לנצט 2011 תופעת לוואי תיאטרון חיפה ארי רמז והשחקנים ארי רמז 2010 הדיבוק אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי רנה ירושלמי רנה ירושלמי 2007/8 בלאז, בתפקיד מארי תיאטרון חיפה קלוד מאניה אלכסיי פרנקל 2003
סרט במאי תפקיד שנה מידע נוסף בוקר טוב ילד שרון בר-זיו 2018 סרט עם קתרין דנב עמרי יבין תפקיד נשי ראשי, נטלי 2015 חדר 514 שרון בר-זיו אנה 2012 פסטיבל רוטרדם 2012, פסטיבל טרייבקה 2012 וקיבל בו ציון לשבח.
פרס להישג אמנותי בסרט ישראלי לשחקנית, פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה אליס דנה גולדברג אירה 2012 זכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2012 בשלושה פרסים: פרס קרן גוטליב לתסריט עלילתי באורך מלא, ציון לשבח לסרט עלילתי ופרס השחקנית לאילנית בן-יעקב.
ציון לשבח לסרט עלילתי באורך מלא בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
חנוכת בית (סרט קצר) לינה גרצמן ריטה 2010 פסטיבל קולנוע דרום, הפסטיבל הבינ"ל ה-7 לסרטי נשים ברחובות, פרס השחקנית מפסטיבל SUNSCREEN
סדרה/סרט ערוץ במאי תפקיד שנה מידע נוסף בלו נטלי עונה שנייה Yes Drama HD עודד לוטן 2013 בין השורות סדרה בyes Raduga!
יבגני רומן לובה 2009/10 וריאציות לפסנתר בשש ידיים סרט בyes Raduga!
איתן יבגני מלמד אנה 2009 פסטיבל הקולנוע ירושלים 2009
אסייר אייארמנדי אנדונגי (בספרדית: Asier Illarramendi Andonegi; נולד ב-8 במרץ 1990) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר.
הוא גדל במחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד ובעונת הוקפץ לקבוצה הבוגרת.
ב-23 בינואר 2011 ערך אייארמנדי את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה בהפסד 1–2 לוויאריאל.
בעונת היה אייארמנדי חלק מרכזי בקבוצה שסיימה במקום הרביעי בלה ליגה שהוביל אותה למוקדמות ליגת האלופות בפעם הראשונה מזה עשר שנים.
ב-12 ביולי 2013 עבר אייארמנדי לריאל מדריד תמורת 38.8 מיליון אירו מה שהפך אותו לשחקן הספרדי היקר ביותר בתולדות הקבוצה, וחתם למשך שש שנים.
איירמנדי קיבל את חולצה מספר 24.
ב-26 באוגוסט 2015 חזר אייארמנדי לריאל סוסיאדד, וחתם לשש שנים עבור 16 מיליון אירו.
בז-3 באוגוסט 2023 חתם אייארמנדי בדאלאס מה-MLS.
אייארמנדי זומן לסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 שהתקיימה בישראל.
אייארמנדי היה ממצטייני הטורניר ועזר לנבחרתו לזכות בטורניר.
ב-7 ביוני 2017 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד .
ב-9 באוקטובר 2017 פתח במדי נבחרת ספרד במשחק האחרון של קמפיין מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת ישראל בכדורגל שהתקיים באצטדיון טדי, וכבש את השער היחיד בדקה ה-75 בבעיטה חזקה מחוץ לרחבה.
אסיטז' (ASSITEJ, ראשי תיבות בצרפתית: "Association Internationale du Theatre de l'Enfance et la Jeunesse", בעברית: האיגוד הבינלאומי של תיאטרון לילדים ולצעירים) הוקם בשנת 1965 כהתקשרות בינלאומית של אנשי מקצוע העוסקים בתיאטרון לילדים ולצעירים.
אסיטז' מאפשר להם גישה וחילופי רעיונות ומסורות תרבותיות מכל העולם.
ישנם 83 מרכזים לאומיים ברחבי העולם.
בכל שנה מקיים הארגון מפגש אמנותי באתר כלשהו בעולם.
אחת ל-3 שנים מקיים הארגון קונגרס עולמי ופסטיבל.
אסיטז' מקושר למספר רשתות של עוסקים במקצוע, ובהן רשת כלל האמנויות הבינלאומית (IIAN) ורשת מחקר התיאטרון הבינלאומי לקהלים צעירים (ITYARN).
בישראל ישנו מרכז לאומי של אסיטז' שייסדה אורנה פורת שהייתה גם ממקימי הארגון העולמי.
יושבת ראש של אסיטז' ישראל משנת 2022 היא נאוה אדלר-ביק.
מנהל העמותה הוא איתי בלייברג.
רזי אמיתי מונה כנשיא כבוד של הארגון.
בסניף הישראלי חברים כ-70 יוצרים, אמנים, מנהלי תיאטראות, מפיקים ואנשי אקדמיה.
היעד המרכזי של הארגון הוא קידום מעמדם של תיאטרוני הילדים והנוער ויוצרים בתיאטרון לצופים צעירים בישראל תוך חתירה מתמדת להכרה של הממסד התרבותי בחשיבות תחום התיאטרון וחתירה להשגת תמיכה ציבורית ומשאבים לשם כך ומקדם שיתופי פעולה בין יוצרים ותיאטראות והנהלתו משתתפת בקונגרסים בין-לאומיים.
אסיטז' פועל כל השנה לקידום תיאטרון לצופים צעירים.
המרכז מקדם את תחום התיאטרון לילדים באמצעות השגת תמיכה ציבורית ותקציבים,
החל משנת 2006, מחלקת עמותת אסיטז' ישראל (המרכז הישראלי לעידוד הצגות תיאטרון לילדים ונוער) את פרס הבמה לילדים ונוער.
נשיאות כבוד של אסיטז' ישראל בעבר היו אורנה פורת וגילה אלמגור.
אסיה קייט דילון הוא/היא אישיות אמריקאית, שעוסקת במשחק וידועה בעיקר בזכות התפקידים "ברנדי אפס" בסדרה "כתום זה השחור החדש" ובתור טיילור מייסון בסדרה "מיליארדים".
דילון מזדהה כג'נדרקוויר ובכינוי הגוף "they".
הדמות של דילון בסדרה "מיליארדים" היא הדמות הא-בינארית הראשונה בטלוויזיה.
מקום הלידה של דילון הוא אית'קה, ניו יורק.
אמא של דילון הייתה אמנית ובחרה את השם בהשפעת להקת הסופרגרופ הבריטית אסיה .
דילון למד/ה בתיכון אלטרנטיבי שם אפשרו לו/לה לשחק בכל תפקיד שהתאימה לו.
קוויר היא הזהות המינית שנבחרה בגיל התיכון.
הלימודים של דילון הושלמו באקדמיה האמריקאית למוזיקה ולדרמה.
למד/ה בתוכנית ההכשרה של מייזנר במרכז לאמנויות הבמה באית'קה החל מגיל 16 - הגיל הצעיר ביותר בו מישהו התקבל לתוכנית.
דמויות בולטות שגולמו על ידי דילון:
ברנדי אפס, דמות גזענית גלוחת ראש שהופיעה בשמונה פרקים בסדרה "כתום זה השחור החדש" (2016).
טיילור מייסון, מתמחה בקרן גידור והדמות הא-בינארית הראשונה בטלוויזיה, בסדרה מיליארדים של שואוטיים משנת 2017. בהגשת המועמדות לפרס אמי לשחקן או השחקנית הטובים ביותר, אושר לדילון להגיש את המועמדות לכל אחד מהמגדרים.
לפי בחירת דילון המועמדות הוגשה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, משום שהמילה "Actor" באנגלית היא מילה נייטרלית מבחינה מגדרית.
אסיה (בטורקית: Asya; בשמה בלידה: טילאי קֶצִ'יאלאן, Tülay Keçialan; נולדה ב-1 במרץ 1965) היא זמרת-יוצרת טורקית של מוזיקת פופ.
הופיעה לראשונה כזמרת גיבוי של הזמרת ניליפר (Nilüfer) בשנים 1994-1990. האלבום הראשון שלה "אסיה" יצא לאור בשנת 1994. הלחינו עבורה מלחינים כמו אונו טונץ', גארו מפיאן, מוסטפא סנדל, גקחאן קרדאר, דנב פיניו, אסכנדר פיידאש ואזגיר בולדום.
טילאי קצ'יאלאן נולדה באסקישהיר לזוג אהמט קצ'יאלאן ושנג'אן קצ'יאלאן.
היא גילתה כישרון בזמרה עוד מימי בית הספר העממי.
היא קיבלה השכלה מוזיקלית במסגרת התיכון האנטולי ע"ש אהמבט קנטלי באסקישהיר.
בעת תחרות בין בתי ספר תיכון היא הצטיינה כסולנית במוזיקה עממית טורקית.
קריירה המוזיקלית שלה פרצה בבודרום ומאוחר יותר באנקרה.
שם הבמה הראשון שלה היה טילאי סייגן.
הזמרת נשואה ויש לה בת.
Aşk İz Bırakır 2014 (האהבה משאירה עקבות)
אסיד רוק הוא תת-ז'אנר במוזיקת רוק, שהתפתח מגראז' רוק ותרם להתפתחות תת-התרבות הפסיכדלית.
בז'אנר משתמשים לרוב בדיסטורשן, מילים המתייחסות לסמים, וג'אמים ארוכים.
ההבחנה בין אסיד רוק לבין ז'אנרים אחרים כמו גראז' רוק, פרוטו-מטאל ורוק כבד המבוסס על בלוז אינה תמיד חדה וברורה.
לעיתים משתמשים במונח "אסיד רוק" (ששמו מגיע מהכינוי "אסיד" לסם אל אס די) כמילה נרדפת לרוק פסיכדלי, אך המונח גם יכול להתייחס לתת-ז'אנר עם מוזיקה עוצמתית יותר מאשר הרוק הפסיכדלי.
אסיד רוק שונה מסגנונות פסיכדליים אחרים בכך שהוא יותר כבד ורועש מהם.
אסיד רוק התפתח בעיקר באזור החוף המערבי בארצות הברית, והיה שונה מהפסיכדליה הבריטית בכך שהיה פחות אקסטרווגנטי ומשונה.
בניגוד לפסיכדליה הבריטית, האמנים האמריקאים התמקדו יותר בקיצונים החיוביים והשליליים בחוויה הפסיכדלית.
כשהתנועה התקדמה אל שנות השישים המאוחרות ושנות השבעים, אלמנטים של אסיד רוק התפתחו והתפצלו לשני כיוונים, חלק אחד לרוק הכבד ולהבי מטאל והחלק השני אל הרוק המתקדם.
בשנות התשעים, תת-הז'אנר סטונר מטאל שילב אסיד רוק עם סגנונות כבדים אחרים כמו גראנג', וחידש את הריפים והג'מים הארוכים של האסיד רוק ושל המטאל המושפע מהרוק הפסיכדלי.
אסיוט הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם במרכז מצרים, על גדות הנילוס.
נכון לשנת 2015, מתגוררים במחוז כ-4.2 מיליון תושבים ושטחו הוא כ-25,926 קמ"ר.
עיר מרכזית נוספת במחוז היא מנפלוט.
רוב תושבי המחוז הם כפריים, כאשר אחוז העירוניים עומד על כ-26% בלבד.
האוכלוסייה הקופטית במחוז היא משמעותית במיוחד.
לאורך ההיסטוריה התקיימו מתיחויות בין הנוצרים למוסלמים הסונים באזור, ושתי האוכלוסיות נחשבות לשמרניות ביותר.
בשנת 2016 הייתה אמור להתקיים במחוז תחרות היופי הראשונה בתולדות מצרים, אך היא נעצרה כתוצאה מחשש ביטחוני וממתיחות חברתית.
אישים ידועים אשר התגוררו במחוז הם גמאל עבד אל נאצר ושנודה השלישי.
אסיה ח'אנום (פרסית : آسيه خانم 1820 - 1886) הייתה אשתו הראשונה של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית.
בהאאללה ואסיה ח'אנום נתפסו כ"אב העניים" ו"אם הנחמה" הודות לנדיבותם יוצאת הדופן והיחס שלהם כלפי העניים.
בהאא אללה, יחד עם אסיה ח'אנום וילדיהם, נחשבים למשפחה הבהאית הקדושה.
רקע – לידתה והמשפחה שלה
נולדה אסיה יאלרודי בכפר יאל רוד במזנדיראן, שבפרס למשפחת אצילים עשירה.
אביה, מירזא אסמאעיל יאלרודי, היה שר בחצרו של מלך פרס, הוא היה עשיר ובעל השפעה ניכרת בקרב המלך.
מעט ידוע על ילדותה של אסיה ח'אנום, אבל אפשר לומר שהיא בהחלט הייתה משכילה, ולמדה לקרוא ולכתוב בפרסית ובערבית.
בשנת 1832 התחתן אחיה הבכור, מירזא מחמוד, עם אחותו הבכורה של בהאא אללה, שרה.
שרה ח'אנום ובעלה תכננו לשדך בין אחיה לאסיה ח'אנום, וכך קרה.
באוקטובר 1835, התחתנה אסיה בת ה-15 עם בהאאללה שאז היה בן 18, הטקס היה מפואר ועצום.
השנים הראשונות לנישואין היו מאושרות.
לשניים נולדו שבעה ילדים: כאט'ם (אנ'), צאדיק, עבאס, עלי מוחמד, בהייה (אנ'), מהדי (אנ') ועלי מוחמד.
רק שלושה מהם - עבאס, בהיה ומירזא מהדי - שרדו לבגרות, והם היו נאמנים מאוד לאמם.
אסיה ח'אנום הייתה קרובה מאוד לילדיה, ולקחה חלק עצום בחינוך שלהם במיוחד בנה עבאס שקיבל אחר כך את הכינויי עבדאלבהאא.
בשנת 1852, בעלה נעצר בשל היותו באבי, ביתה נבזז והמשפחה נותרה בעוני.
אסיה חיה בפחד ממקרה שבעלה יוצא להורג, היא ראתה באבים נלקחים מ"סיאה-צ'אל" ונהרגים מדי יום.
היא מכרה חלקים מהנדוניה שלה והשתמשה בהם לשחד לפעמים את השומרים כדי שיתנו מזון לבעלה.
אבל בסוף צו ההגליה הגיע והמשפחה גורשה לבגדאד.
כשבעלה הוגלה בינואר 1853, היא ליוותה אותו.
היא התכוננה לקראת המסע שלה כי היא ידעה שהגלות קשה.
אז היא הייתה בהריון וזה הקשה עליה מאוד.
בהאא אללה החליט לסגת לכורדיסטן והשאיר את שני אחיו מירזא מוסא ומירזא יחיא כדי לטפל במשפחה.
מנקודת מבט בהאית, סובח-י אזל היה לעיתים קרובות אכזרי למשפחה וכאשר התינוק של אסיה היה צריך רופא הוא אסר על אסיה להשיג אחד.
הילד, שאותו כינתה 'עלי-מוחמד' על-שם הבאב, מת בסביבות 1855 כשהיה בן שנתיים בערך, וזה השפיע עליה מאוד.
התקופה בבגדאד הייתה קשה מאוד עבור אסיה ח'אנום; ההגליה, הפרידה מבנה מהדי שהשאירה אותו בפרס אצל סבתו ודודה שלו בגלל בעיות רפואיות, אובדן של הילד שלה והפרידה מבעלה, כל זה השאיר אותו במצב נפשי ופיזי קשה מאוד.
המשפחה גורשה שוב לאסטנבול בשנת 1863. בתקופה זו התנחמה אסיה בזה שבעלה היה איתה למרות החשש מפרידה על הזמן.
זמן קצר לאחר הגעתם לקונסטנטינופול הוגלו לאדירנה.
המסע היה מסעיר ומייגע בחורף המר.
בשנת 1868 הוטל צו מלכותי על הבאבים/הבהאים למאסר ולבידוד תמידיים במאחזים מרוחקים של האימפריה העות'מאנית - פמגוסטה, קפריסין למירזא יחיא ואנשיו, ועכו, בארץ ישראל העות'מאנית, עבור בהאא אללה ואנשיו.
שוב ובפעם האחרונה הוגלתה המשפחה לעיר הכלא עכו.
זה היה ללא ספק המקום ההרסני ביותר שהמשפחה הייתה בו.
יחד עם אסיה ח'אנום היו בנה, בתה, בנה מירזא מהדי, בעלה ועוד בהאים.
לתושבי עכו נאמר כי השבויים החדשים הם אויבי המדינה, של אלוהים ושל דתו, וכי כל שיתוף פעולה איתם אסור בהחלט.
הציבור היה תוקפני ודבר זה הטריד אותה מאוד.
תקופת עכו הייתה מצערת עבור אסיה ח'אנום, כפי שהיה עבור רבים של הבהאים, בשל מותם של שלושה בהאים והתנהגות עוינת של האוכלוסייה המקומית.
הבהאים היו כלואים בתנאים מזוויעים בתוך תאים המכוסים עפר וביוב ולא קיבלו מזון מספיק במשך שנתיים.
לא רק זאת אלא שעבור אסיה היה עוד אסון וזה מותו של הבן הצעיר והאהוב עליה; מהדי.
מותו גרם לה כאב רב - עד כדי כך שמשפחתה חששה לחייה.
על פי הבהאים, בהאאללה היה היחיד שהצליח לעזור לאשתו בזה שהבטיח לה שילדם נמצא בגן עדן.
ב -1870 הוקלו התנאים על המשפחה, והם הועברו מבית הכלא.
אנשי עכו התחילו לכבד את הבהאים ובמיוחד את עבדול בהאא (הבן הבכור של אסיה ח'אנום – עבאס).
עבדול בהאא היה מסוגל לארגן בתים למשפחה, והמשפחה עברה בסוף אל אחוזת בהג'י בסביבות 1879. אסיה סייעה באופן אישי לנשים ולילדים בעכו כדי שיחלימו, אף על פי שהייתה חסרת כוח.
אסיה בילתה את רוב זמנה באדיקות ולמשפחתה.
בהאאללה קרא לה "נוואב", זה כינוי מכובד שאצילים פרסיים נותנים לנשותיהם.
היא הייתה ידועה גם ב"בויוכ ח'אנום" (הגברת הגדולה) והוא גם קרא לה וורקייה-עוליה (עלת הקודש הגדולה).
אסיה נפטרה בשנת 1886, בגיל 66, עם בהאאללה לצדה.
אוכלוסיית עכו התאבלה על מותה ; בהלווייתה השתתפו מוסלמים, נוצרים ודרוזים.
בהאאללה ציין כי לאחר מות אשתו, אורו הופנה אל החושך, שמחתו לעצב והרוגע לתסיסה.לאחר מותה היו עוד כמה מקרי מוות שפגעו במשפחה: שנה לאחר מכן נפטר מירזה מוסא, אחיה של בהאאללה, ואחריו נפטר בנו של עבדולבהא ונכדו של בהאאללה (חוסיין בן החמש).
בהאאללה, שנפגע קשות ממוות אשתו, כתב מספר כתבים לכבודה של אסיה.
באחד שנחשף זמן קצר לאחר מותה, הוא מתאר אותה כ"מלווה", שהיא הייתה נאמנה בכל עת, ששתתה מ"גביע" המצוקה ושיבחה את עמידותה ומסירותה.
הוא תיאר את מותה כאירוע העצוב השני ביותר עבור הבהאים - הראשון הוא מותו של חדיג'ה-בגום (אשתו של הבאב).
אסיה נקברה במקור בבית קברות מוסלמי עם בנה, מירזא מהדי, אך בדצמבר 1939 הוצאה גופתה ונקברה מחדש בגנים מתחת לקשת על הר הכרמל בחיפה, באזור הקרוי כיום הגנים המונומנטליים.
לאחר מות אסיה בשנת 1886, היא נקברה בבית קברות מוסלמי בעכו.
עולי רגל מערביים ומזרחיים נסעו לבית הקברות כדי לבקר את קברה ואת קברו של מירזא מהדי.
ב-1932 נפטרה בתה (בהייה ח'אנום) ורצונה היה להיקבר ליד אמה ואחיה.
שוגי אפנדי (הנכד של עבדולבהאא) החליט אחרי חמישים ושלוש שנים מאז מותה של אסיה להעביר את שרידי גופתה ואת בנה, להיקבר ליד בתה בכרמל.
הם הוסרו ממקומם הקודם, והגופות הושארו במקדש הבאב עד סיום סידורי הקבורה.
לאחר שהעביר את השרידים בהצלחה, שוגי אפנדי קבר את השניים זה ליד זה בטקס בדצמבר 1939.
אסיה רוקסטה הוא רכב שטח קטן, המוגדר כ-SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית Asia Motors (שם מלא: Asia Motors Industries Co., Ltd) אשר יוצר בין השנים 1985–1997.
משנת 1993 יוצאו דגמי "אסיה רוקסטה" לאוסטרליה.
מנוע בנזין - 1.8 ליטר
מנוע דיזל - 2.2 ליטר
אסיה ארג'נטו (באיטלקית: Asia Argento; נולדה כאריה מריה ויטוריה רוסה ארג'נטו; 20 בספטמבר 1975) היא שחקנית, במאית, זמרת ודוגמנית איטלקייה.
אסיה ארג'נטו נולדה ב-20 בספטמבר 1975 ברומא, איטליה, בתם של במאי הקולנוע דאריו ארג'נטו והשחקנית דריה ניקולודי (2020-1950).
בשנת 1996 כיכבה בסרט הדרמה "Compagna di viaggio" בתור קורה.
עבור תפקידה, זכתה ארג'נטו בפרס דוד דה דונטלו, המקבילה האיטלקית לפרס אוסקר.
בשנת 2007 כיכבה בסרט הדרמה הצרפתי "מאהבת זקנה".
בשנת 2008 שיחקה בסרט צרפתי אחר, "On War" בבימויו של ברטראן בונלו.
בשנת 2022 גילמה את ריטה בסרט שביים אביה, "משקפיים כהים".
בשנת 2000 ביימה וכתבה את סרטה הראשון "Scarlet Diva", בו גם כיכבה בתפקיד ראשי.
בשנת 2004 ביימה וכתבה את סרט הדרמה הארוטי "דפיקות לב" (The Heart Is Deceitful Above All Things), גם שיחקה בו בתפקיד ראשי לצד שחקנים הוליוודים אחרים כמו ג'ימי בנט, ג'רמי רנר ובן פוסטר.
בשנת 2014 ביימה וכתבה את סרטה השלישי "בלתי מובנת" (Misunderstood), בכיכובה של שארלוט גינסבורג.
טענות של ארג'נטו לפגיעות מיניות בה
ב-2017, לאחר שנחשפה פרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינסטין, היא הפכה למזוהה עם תנועת Me Too.
ארג'נטו טענה באוקטובר 2017 במאמר של רונאן פארו שהתפרסם בניו יורקר כי חוותה אלימות מינית בידי הארווי ויינשטיין בשנות ה-90. היא אישרה שסצנה ב-Scarlet Diva שבה דמותה פוגשת בכיר מפוקפק בתעשיית הקולנוע מתייחסות לווינשטיין.
מאוחר יותר, ארג'נטו הצהיר כי "המאמר עשה לי ולאמת שלי שירות עצום בכך שפישט את כל זה", והאשים את פארו ב"מצג שווא" של מה שקרה לה.
ארג'נטו נשאה נאום ב-20 במאי 2018, בעקבות פסטיבל קאן 2018, וכינתה את הפסטיבל "שטח הציד" של ויינשטיין, בטענה כי נאנסה על ידי ויינשטיין בקאן כשהייתה בת 21, והוסיפה, "ואפילו הלילה, יושבים ביניכם, ישנם מי שעדיין צריכים לתת דין וחשבון על התנהגותם נגד נשים."
ב-24 בינואר 2021, ארגנטו טענה שהבמאי רוב כהן סימם אותה בחומצת GHB ואנס אותה במהלך הצילומי הסרט xXx.
נציג של כהן הכחיש את טענת התקיפה של ארג'נטו כ"שקרית לחלוטין".
טענות על תקיפה מינית של קטין על ידי ארג'נטו
באוגוסט 2018 פרסם "הניו יורק טיימס" את טענותיו של השחקן ג'ימי בנט על הטרדה מינית שחווה מצידה ב-2013, כאשר היה בן 17, והיא בת 37. ארג'נטו הכחישה את הטענות.
לדברי בנט, במפגש שלהם בשנת 2013, ארג'נטו נתנה לו אלכוהול, ביצעה בו מין אוראלי, וקיימה עימו יחסי מין.
מאוחר יותר היא שילמה לו 380,000 דולר כפיצוי.
ארג'נטו הכחישה את הטענה של תקיפה מינית.
היא אמרה שמעולם לא קיימה מפגש מיני עם בנט, וכשהוא ביקש ממנה כסף, בן זוגה לשעבר, אנתוני בורדיין, שילם לו כדי למנוע פרסום שלילי.
בעקבות ההכחשות של ארג'נטו התפרסם תצלום בו שדיה חשופים בזמן שהיא במיטה עם בנט, וכן הודאתה לכאורה על סקס איתו במסרונים לחברתה.
בעקבות הטענות, ארג'נטו פוטרה מתפקידה כשופטת ב-X-Factor איטליה.
אסיה יוחנני (נולדה ב-13 במרץ 1987) היא דוגמנית חירשת ישראלית שזכתה בתואר "מיס עולם החירשת 2018" בתחרות מיס ומר עולם החירשים 2018 שהתקיימה ב-29 בספטמבר 2018 בפראג, צ'כיה.
יוחנני היא הישראלית הראשונה שזכתה בתואר מיס עולם החירשת.
נולדה בטשקנט, אוזבקיסטן, ועלתה לישראל עם משפחתה בגיל ארבע.
בישראל למדה את שפת הסימנים הישראלית שפתחה בפניה עולם ויזואלי.
ילדים הציקו לה עקב חירשותה, ובבית ספר יסודי באשדוד למדה בשילוב פרטני.
בתיכון המקיף ביהוד למדה בשילוב כיתתי, וההישגים שלה עלו.
התנדבה לצה"ל, ושירתה כמורה חיילת במשך שנה וחצי.
אחרי השירות בצה"ל לא מצאה עבודה מועדפת באזור מגוריה, לא בתחנות דלק ולא במסעדות.
עברה לגור בתל אביב, ושם עבדה כמלצרית במגדלי עזריאלי.
ב-2009 החלה לעבוד בנא לגעת כמלצרית, ברמנית, אחראית משמרת ואחראית אירועים.
ב-2013 החלה להדריך ב"הזמנה לשקט" במוזיאון הילדים חולון.
חמש פעמים לא התקבלה לתחרויות יופי בישראל.
לתחרות היופי לחירשים וכבדי שמיעה בפראג הגיעה בעקבות חברתה מגיל 14, נסיה אליהו, שנולדה בטשקנט גם כן, ולמדה ביהוד שכבה מעל יוחנני.
כשהוכרזה יוחנני כזוכה בתחרות, לא האמינה שזכתה.
כתרה נמכר במכירה פומבית, לפי תקנון התחרות.
כשנה לאחר מכן, ביולי 2019, היא הוזמנה כאורחת לתחרות היופי לחירשים שנערכה בנלספרייט, דרום אפריקה ביולי 2019, והכתירה את מיס עולם החירשת 2019, וידישה באליאן מהודו.
בסוף מאי 2021 מונתה כמנהלת לקבוצת הכדורסל של החירשים "קינגס יהוד".
אנה "אסיה" לאציס (Anna "Asja" Lacis, נולדה בשם אנה ליפינה; 19 באוקטובר 1891 - 21 בנובמבר 1979) הייתה שחקנית ובמאית תיאטרון לטבית.
לאציס הבולשביקית, התפרסמה בשנות העשרים בזכות קבוצת התיאטרון הפרולטרי הפרופגנדי לילדים שהקימה ברוסיה ולטביה הסובייטיות.
היא האמינה כי תיאטרון לילדים יכול לשמש כאבן פינה לחינוך כללי של הילדים, שהיה חשוב במיוחד אצל ילדים עניים, ממעמד הפרולטריון, שלרוב היו להם הזדמנויות חינוך אחרות מועטות עד כדי לא קיימות.
בשנת 1922 עברה לאציס לגרמניה ושם הכירה את ברטולט ברכט ואת ארווין פיסקטור, בפניהם הציגה את רעיונותיהם של וסבולוד מאיירולד ולדימיר מאיאקובסקי.
בשנת 1924 היא פגשה את הפילוסוף והמבקר הגרמני וולטר בנימין בקאפרי.
מאז החלו השניים לנהל רומן שנמשך לסירוגין במשך מספר השנים הבאות כשבנימין ביקר את לאציס במוסקבה וריגה.
היא נחשבת לאחד הגורמים לאימוץ המרקסיזם על ידי בנימין.
בשנת 1928 הקדיש לה בנימין אסופת מאמרים.
בשנת 1938, במהלך הטיהור הגדול של סטלין היא גורשה לסיביר.
לאציס חזרה ללטביה הסובייטית בשנת 1948 ובילתה את שנותיה המאוחרות יחד עם בעלה, מבקר התיאטרון הגרמני ברנהרד רייך.
בשנים 1948–1957 פעלה לאציס כמנהלת הראשית של תיאטרון הדרמה ואלמיירה בעיר ואלמיירה בלטביה.
לאציס ידועה בעבודה בטכניקות אוונגרד בהפקות הבמה שלה.
בתה, דגמרא קימלה (Kimele) תיארה את אסיה בספר זכרונותיה בשנת 1996 כאם אנוכית וחסרת אהבה.
נכדתה של לאציס היא מנהלת התיאטרון הלאומי הלטבי עטורת השבחים מרה קימלה .
"אסיה" הוא סרט דרמה ישראלי, שנכתב ובוים על ידי רותי פרי-בר ומספר את סיפורה של אסיה בת ה-35, עולה ותיקה ואם חד הורית לוויקה בת ה-17.
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים טרייבקה כחלק מהתחרות הרשמית, והוא זכה בה בשלושה פרסים מרכזיים: פרס נורה אפרון לבמאית פורצת דרך ניתן לרותי פרי-בר, פרס שחקנית ראשית לשירה האס ופרס הצילום לדניאלה נוביץ.
בטקס פרסי אופיר לשנת 2020 הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אופיר, והיה לזוכה הגדול של הטקס לאחר שזכה ב-9 פרסים, לרבות עבור הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בעקבות הזכייה בפרס אופיר, הסרט נשלח לייצג את ישראל בפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר, אולם לא העפיל למועמדות בקטגוריה.
אסיה (35) וויקה (17) הן אם ובת החיות את חייהן זו לצד זו, קרובות אך רחוקות.
אסיה, שהפכה לאם בגיל צעיר מדי, מתקשה להבין ולקבל את ויקה המתבגרת.
אסיה מעדיפה להתמקד בעבודתה כאחות בעוד ויקה מבלה את רוב זמנה בסקייטפארק עם חבריה.
כאשר מצבה הבריאותי של ויקה הולך ומתדרדר, אסיה מבינה כי עליה לנסות ולהיות האמא שוויקה כה זקוקה לה.
מצבה של ויקה הופך להזדמנות עבור השתיים לגלות זו את זו מחדש.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות אלונה איב אסיה שירה האס ויקה תמיר מולא גבי גרא סנדלר סטאס עדן חלילי נטלי אור ברק רוי ערן איוניר ד"ר קירסקי
לאחר הקרנת הבכורה בפסטיבל טרייבקה 2020, הסרט קיבל ביקורות אוהדות בישראל ומחוצה לה.
אסיה רולס (נולדה ב-1974) היא פסיכונוירואימונולוגית ישראלית, פרופסור חבר במחלקה לנוירוביולוגיה, ביוכימיה וביופיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
רולס עומדת בראש מעבדה הבודקת כיצד משפיעה מערכת העצבים על תגובות מערכת החיסון ובכך על הבריאות הגופנית.
היא נבחרה לאחת מ-40 חוקרים בינלאומיים של מכון הווארד יוז למחקר רפואי וקרן Wellcome Trust.
מחקריה הובילו להבנת מנגנונים העומדים בבסיס שאלת הגוף נפש כפי שמתבטאים בפלסבו או התפרצות של מחלות פסיכוסומטיות.
סיימה את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1993. למדה תואר ראשון במדעי החיים בטכניון המכון הטכנולוגי הישראלי ונשארה במחלקה לביולוגיה בטכניון לתואר שני.
לאחר התואר השני, המשיכה את לימודי הדוקטורט שלה במכון ויצמן למדע.
היא המשיכה במחקר בתחום הנוירואימונולוגיה בהדרכתה של פרופסור מיכל שוורץ במסגרת המחלקהלמדעי המוח ופרופסור עופר לידר במחלקה לאימונולוגיה.
עבודת הדוקטורט שלה התמקדה בחקר האופן שבו מערכת החיסון משפיעה על נוירוגנזה ותיקון מוח.
רולס בחנה את התפקיד של קולטנים, שהם סוג של חלבונים השייכים למערכת החיסון המולד, בנוירוגנזה.
היא מצאה כי קולטנים מסוג TLR2 ו-TLR4 אשר אחראים על בקרה על תהליכים במערכת החיסון קובעים את הגורל ההתפתחותי של תאי עצב חדשים בהיפוקמפוס.
לשני קולטנים אלה תפקידים הפוכים, כך ש - TLR2 מקדם נוירוגנזה ו-TLR4 מעכב את תהליך הנוירוגנזה.
התהליכים הללו בתאי הגזע מתווכים באמצעות איתות MyD88 Myeloid) differentiation primary response 88) - חלבון שבאדם מקודד על ידי הגן MYD88. לאחר מכן, רולס בחנה את הנוירוגנזה במהלך הריון, כדי להבין, אם ליקויי זיכרון השכיחים אצל נשים בהריון מתווכים דרך שינויים במערכת החיסון.
רולס סיימה את הדוקטורט בשנת 2007.
בשנת 2008 קיבלה את מלגת פולברייט ומלגת רוטשילד מקרן "יד הנדיב", שאפשרה לה להמשיך את הכשרתה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בפאלו אלטו, קליפורניה.
היא עבדה במחלקה לפסיכיאטריה בהדרכתם של לואיס דה לסאה וקרייג הלר, לחקור את השפעת השינה על הומאוסטאזיס וחיזוק הזכרונות.
רולס השתמשה לראשונה באופטוגנטיקה כדי לנתח את תפקיד השינה בחיזוק וייצוב הזיכרון.
על ידי הפעלת נוירונים של אורקסין (orexin) בצורה אופוגנטית, רולס הצליחה לפרק את השינה לאחר הלמידה וגילתה שהדבר השפיע על הזיכרון למחרת.
הפגיעה בזיכרון התרחשה רק אם היחידה המזערית של שינה ללא הפרעה הייתה מתחת ל-62% מהנורמה.
מאוחר יותר רולס בחנה את חשיבות השינה בהתגבשות זיכרון הפחד.
היא מצאה, שמניעה ספציפית של סינתזת חלבונים במהלך השינה בשילוב עם ריח המזכיר חוויה טראומטית גרמה לירידות ביצירת זיכרון פחד המדגישה את תפקיד השינה בהתגבשות הזיכרון והפוטנציאל של השינה לשנות זכרונות ומחיקת טראומות מתוך שינה.
זווית אחרת בה עסקה רולס בקשר עם שינה ובריאות הייתה בחינת ההשפעה של שינה והשתלות מח עצם.
רולס, בעבודה משותפת עם פרופסור אירב ויצמן, בדקו את תפקיד השינה באיסוף והשתלת תאי גזע המטופויאטיים (HSC) בעכברים.
הם מצאו שמחסור בשינה הפחית משמעותית את הביטוי של גן הקשור בנדידה ובהנחיה של HSC (Hematopoietic stem cells) למח העצם לאחר השתל.
ממצאיהם הדגישו את חשיבות השינה בהצלחה של השתלת מח עצם.
בשנת 2012 מונתה רולס להוביל קבוצת מחקר בטכניון והייתה חברת סגל בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בחיפה עד שנת 2024, והיא החוקרת הראשית של מעבדת רולס ("Rolls Lab").
המעבדה של רולס בוחנת את הקשר בין המוח למערכת החיסון.
היא מתמקדת באופן ספציפי באיתור המנגנונים הביולוגיים בהם רגשות ומחשבות משפיעים על תפקוד המערכת החיסונית ועל הבריאות הגופנית.
אחד החידושים שמעבדת רולס הייתה חלוצה בה הוא מיזוג טכנולוגיית DREADDs (קולט המופעל אך ורק על ידי מולקולה סינתטית) למפות את הקשרים בין פעילות מוחית לשינויים במערכת החיסון.
בשנת 2024 נבחרה כחברה חדשה בארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית EMBO, בו חברים מדענים מ-30 מדינות, ומטרותיו לתמוך בחוקרים מוכשרים בכל שלבי הקריירה שלהם, קידום של שיתוף ידע מדעי וסיוע בבניית סביבת מחקר עשירה המאפשרת לחוקרים למצות את כישוריהם.
רולס הייתה בין הראשונים שביססו את הקשר בין מערכת התגמול של המוח למערכת החיסון.
העניין שלה בקשר זה נבע מאפקט הפלצבו.
אפקט הפלצבו פועל מהתהליכים הקוגניטיביים שיוצרים ציפיות חיוביות, אך לא ידוע כיצד תהליכים אלה מובילים לריפוי או הרגשה טובה יותר.
רולס גילתה כי הפעלת מעגלי תגמול במוח, מובילה לעלייה בתגובות מערכת החיסון והתמודדות טובה יותר אצל העכברים לאחר חשיפה למחלות חיידקיות.
בהמשך למחקר זה, רולס הייתה מעוניינת לבחון את תפקידם של תהליכים מוחיים בהתמודדות עם גידולים סרטניים.
מכיוון שוויסות תפקוד החיסון חשוב בגישה לטיפולים פוטנציאליים בסרטן, רולס בחנה כיצד מעגל התגמול של המוח מסוגל לווסת את התמודדות מערכת החיסון מול הגידול.
התגלה כי הפעלת תגמול המוח (על ידי שימוש בטכנולוגיית DREADD) מובילה לירידות בנפח הגידול וכי תאים מדכאים שמקורם בתאים מיאלואידים הם חיוניים לאפשר למערכת התגמול להשפיע על צמיחת הגידול.
בשנת 2024 היא הראתה שפעילות מערכת התגמול יכולה גם לשפר התמודדות במודל של התקפי לב.
רולס הייתה חלוצה בשימוש בציטומטרייה (מדידת מאפייני התאים) של מסה של CyTOF באפיון אוכלוסיות תאים חיסוניות במוח.
היא וצוותה אפיינו אוכלוסיות T, B, Dendritic, ותאי NK במוח בשיטה זו וגילו כי CD44 הוא סמן נפוץ לחדירת תאי חיסון.
באמצעות שיטת אפיון של תאי מערכת החיסון CyTOF, רולס וצוותה מצאו כי לאחר מחסור בשינה, תאי B מתחילים לחדור לתוך המוח, ומדגישים את ההשפעות של מחסור בשינה על הסביבה החיסונית במוח.
במחקר שפרסמה רולס בשנת 2021 דווח כי קבוצתה הצליחה לזהות קבוצות תאי עצב באונה האינסולרית של המוח, המעצבבים את מערכת העצבים האוטונומית ומעורבים בהפעלת תגובה דלקתית ברחבי הגוף.
המאמר הראה שיש קידוד של מצבים אימוניים דמויי זיכרון - אנגרם אימונולוגי.
ממצא זה חורג מהתפיסה הקלאסית לפיה זיכרון חיסוני אצור במערכת החיסון של הגוף וקבעה את המושג אימונוספציה שהיא הביטוי של מצב מערכת החיסון במוח.
2008 - חברה באקדמיה הצעירה
2023 - פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים.
אסיילום רקורדס היא חברת תקליטים אמריקאית, שנוסדה בשנת 1971 על ידי דייוויד גפן ושותפו אליוט רוברטס.
היא נרכשה על ידי וורנר תקשורת (כיום וורנר מיוזיק גרופ) בשנת 1972, ומאוחר יותר התמזגה עם אלקטרה רקורדס והפכה לאלקטרה/אסילום רקורדס.
כיום, מוציאה החברה בעיקר מוזיקת היפ הופ, יחד עם רוק ומטאל אלטרנטיבי.
היא בבעלות, ומופצת על ידי קבוצת וורנר מיוזיק.
אסיילום נוסדה בשנת 1971 על ידי דייוויד גפן, ושותפו אליוט רוברטס.
שניהם עבדו בעבר כסוכנים בסוכנות ויליאם מוריס, והפעילו לייבל פולק/רוק.
בעבר, הם הקימו חברת ניהול משלהם.
בזמן שהגישו חוזה הקלטות עבור הלקוח שלהם, ג'קסון בראון, לנשיא אטלנטיק רקורדס, אהמט ארטגון, אמר גפן, "אתה תרוויח הרבה כסף".
ארטגון השיב: "למה שלא תפתח חברת תקליטים ואז יהיה לך הרבה כסף?".
לאחר מכן, נחתמה עסקה שבה ארטגון יממן את התקציב הראשוני, אטלנטיק רקורדס תפיץ את אסיילום רקורדס, והרווחים יחולקו 50/50.
על אף שידעו שהם יחתימו את בראון, הראשונה שגפן הציע לה להצטרף לחברה הייתה חברתו הקרובה, לורה נירו, שאת הקריירה שלה הוא ניהל באותה תקופה.
ניירו הסכימה בתחילה, אך ללא ידיעתו של גפן היא שינתה את דעתה וחתמה מחדש בקולומביה רקורדס.
גפן אמר כי זו הייתה הבגידה הכי גדולה בחייו עד לאותו שלב, ושהוא "בכה ימים שלמים".
ההוצאות המוקדמות של אסיילום הופצו על ידי אטלנטיק רקורדס.
באותה שנה, החתימה אסילום את ג'ו ג'ו גאן, לינדה רונסטאדט, ג'ון דייוויד סאות'ר, ג'ודי סיל, ג'וני מיטשל וגלן פריי.
דילן הקליט שני אלבומים, Planet Waves ואלבום הלייב Before the Flood, שיצאו דרך אסיילום, ולאחר מכן חזר לקולומביה רקורדס, שהוציאה מחדש את שני האלבומים ב-1981.
אסיילום נרכשה על ידי וורנר תקשורת ב-1973, התמזגה עם אלקטרה רקורדס, והפכה לאלקטרה/אסיילום רקורדס.
כל אחד משני המייסדים קיבל 2 מיליון דולר במזומן, ו-5 מיליון דולר במניות וורנר תקשורת, ובכך הפכו לשניים מבעלי המניות הגדולים של החברה.
גפן כיהן כנשיא ויו"ר אלקטרה/אסיילום רקורדס עד 1975, אז עבר לקולנוע ומונה לסגן יו"ר האחים וורנר.
אחת ההחתמות הבולטות של אסיילום לאחר עזיבתו של גפן הייתה וורן זיבון, שהוציא סדרה מצליחה ועטורת שבחים של תקליטים עבור החברה.
בתחילת שנות ה-80, על אף שבשורות זכויות היוצרים באלבומים עדיין נכתב "Elektra/Asylum Records" או "Elektra/Asylum/Nonesuch Records", אלקטרה נעשתה לבולטת יותר מבין שתי החברות, כאשר אסיילום הפכה לחותם משני.
באמצע העשור, קראה החברה לעצמה באופן לא רשמי "אלקטרה רקורדס", ובשנת 1989 שונה שמה לאלקטרה אנטרטיינמט.
בשלב זה, שאר הפעולות של אסיילום הועברו לרשימת אלקטרה, אם כי הוצאות מחודשות המשיכו להימכר עם החותם של אסיילום עליהן.
בשנת 1992, עוצבה אסיילום מחדש כחברת תקליטים למוזיקת קאנטרי, שעדיין פועלת תחת אלקטרה.
תחת הפורמט החדש, הוציאה אסיילום תקליטים מצליחים של אמנים כדוגמת אמילו האריס, Brother Phelps, ת'ראשר שיבר, קווין שארפ, בריאן וייט ולילה מקאן.
עם זאת, עד סוף העשור, הודות לניהול כושל ומחסור בכספי שיווק, פורק פורמט הקאנטרי של החברה.
לאחר שהייתה רדומה במשך מספר שנים, קמה אסיילום רקורדס לתחייה ב-2004, כחברת תקליטים מבוססת מוזיקה אורבנית, כאשר חלק מההוצאות שלה הופצו בשיתוף עם וורנר רקורדס, ואחרות דרך אטלנטיק רקורדס.
בשנת 2006, העבירה וורנר את אסיילום לפעול תחת קבוצת חברות התקליטים העצמאיות שלהם, שנוצרה, הכוללת גם את איסט ווסט רקורדס וקורדלס רקורדס.
בדצמבר 2006, הודיעה אסיילום על החתמתה של להקת ההבי מטאל Sevendust, מאטלנטה, ג'ורג'יה.
הלהקה הייתה האמן הראשון שלא מז'אנר ההיפ הופ שהוחתמה בחברה לאחר ההגדרה מחדש.
ב-30 במרץ 2009, נשיא ומנכ"ל אסיילום, טוד מוסקוביץ', קודם לנשיא משותף של וורנר רקורדס.
לאחר מכן, נותקה אסיילום מקבוצת חברות התקליטים העצמאיות, ופעלה תחת וורנר בין השנים 2009 ל-2013, בטרם הועברה לאטלנטיק.
בהמשך, הוחתמו אמנים גדולים נוספים בחברה, כדוגמת סי-לו גרין, ניו בויז ואד שירן.
במאי 2012, השיגה חברת התקליטים את הלהיט הראשון שהגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי, הודות ל-"Feel the Love" של להקת רודימנטאל.
החברה הושקה מחדש בארצות הברית בשנת 2017, ופועלת בנפרד מהחברה הבריטית.
אסיד האוס , המכונה גם פשוט "אסיד", הוא תת-ז'אנר של מוזיקת האוס שהתפתח בסביבות אמצע שנות ה-80 על ידי תקליטנים משיקגו.
הסגנון מוגדר בעיקר על ידי הצלילים והבסים ה"מצפצפים" של הסינתיסייזר-סיקוונסר האלקטרוני של Roland TB-303, חידוש המיוחס למפיקי המוזיקה משיקגו דיג'יי פייר מההרכב Phuture, ו-Sleezy D .
עד מהרה הפך אסיד האוס לפופולרי בבריטניה וביבשת אירופה, שם ניגנו אותו תקליטנים במסיבות האסיד ומאוחר יותר סצנת הרייב.
עד סוף שנות ה-80 האסיד האוס עבר למיינסטרים הבריטי, שם הייתה לו השפעה מסוימת על סגנונות פופ ודאנס.
אסיד האוס הביא את מוזיקת ההאוס לקהל עולמי.
ניתן לשמוע את ההשפעה של אסיד האוס על סגנונות מאוחרים יותר של מוזיקת דאנס כולל טראנס, ברייקביט הארדקור, דראם נ' בייס, ביג ביט, טכנו וטריפ הופ.
אסתטיקת ההפקה המינימליסטית של האסיד האוס שילבה את מקצב ה-4/4 "Four-on-the-floor" המתוכנת הנפוץ במוזיקת הדיסקו וההאוס, עם הצליל האלקטרוני המופק על ידי הסינתיסייזר האלקטרוני Roland TB-303 כשנעשית בו מודולציה של התדר והתהודה כדי ליצור הסאונד ה"מצפצף" האופייני.
הסגנון מאופיין גם בדפוסי בס פשוטים, והעדפה של טקסטורת הסאונד על פני המלודיה.
אלמנטים אחרים, כגון מיתרים או כלי נשיפה סינתטיים היו בדרך כלל מינימליים.
לפעמים שירים היו אינסטרומנטליים כמו "Acid Tracks" של Phuture, לעיתים כללו חזרה על מילה אחת או יותר, בעוד אחרים הכילו ביצועים ווקאליים מלאים כמו "Fantasy Girl" של דיג'יי פייר (תחת השם Pierre's Pfantasy Club).
לפני שהמונח "אסיד האוס" הופיע, המושג "Hi-NRG" היה נפוץ לסוג של מוזיקה אלקטרונית עם בייסליין בולט, שהתחילה במוזיקת דיסקו שזנחה את אלמנט הפאנק (Funk) שלה, החל מההפקות של ג'ורג'יו מורודר עבור דונה סאמר.
עם זאת, אין הסכמה לגבי הדוגמאות המתועדות המוקדמות ביותר של אסיד האוס.
מקובל לראות את "Acid Trax" של Phuture כדוגמה המוקדמת ביותר של הז'אנר; לדברי דיג'יי פייר ייתכן שהוא הולחן כבר ב-1985, אבל הוא לא יצא לאור עד 1987. אחרים מציינים את "I've Lost Control" של Sleezy D משנת 1986 כשיר הראשון שיצא על ויניל, אבל אי אפשר לדעת איזה נוצר ראשון.
במאה ה-21 התברר כי אלבומו של צ'רנג'יט סינג, טכנאי בתעשיית הפסקולים של בוליווד, "Synthesizing: Ten Ragas to a Disco Beat" משנת 1982, המשלב ראגות הודיות עם דיסקו כבר כלל שימוש ב-TB-303 בצורה בולטת, וסינג היה אחד המוזיקאים המוקדמים ביותר שהשתמשו בו בצורה מסחרית.
התקליט היה בתחילה כישלון מסחרי בהודו ולבסוף נשכח.
לאחר הגילוי המחודש של האלבום והוצאתו מחדש בתחילת 2010, הוצע שזו עשויה להיות הדוגמה הראשונה של אסיד האוס.
תקליטי האסיד האוס הראשונים הופקו בשיקגו, אילינוי .
Phuture – הרכב שהוקם על ידי דיג'יי פייר, ארל "ספאנקי" סמית' ג'וניור, והרברט "הרב ג'יי" ג'קסון – היו הראשונים להשתמש ב-TB-303 במוזיקת האוס (מלבד השימוש המוקדם יותר בתקליטי דיסקו וב-hi-nrg.
"Acid Tracks" שיר באורך 12 דקות הוקלט לקלטת והושמע במועדון ה-Music Box (לשעבר ה-Warehouse, מקום לידתו של סגנון ההאוס) על ידי דיג'יי הבית רון הארדי.
הארדי ניגן את השיר ארבע פעמים במהלך הערב עד שהקהל הגיב בחיוב.
סצנת מוזיקת ההאוס של שיקגו סבלה מהמשטרה שפעלה נגד מסיבות ואירועים.
המכירות של תקליטי האוס הצטמצמו, ובשנת 1988 הז'אנר מכר פחות מעשירית ממספר התקליטים בשיא הפופולריות של הסגנון.
עם זאת, האוס ובמיוחד האסיד האוס החלו לעלות בפופולריות בבריטניה.
סצנת ההאוס בבריטניה (סוף שנות ה-80)
מועדון ה-Shoom בלונדון נפתח בנובמבר 1987 על ידי דני רמפלינג ואשתו ג'ני והיה אחד המועדונים הראשונים שניגנו אסיד האוס לקהל המועדונים בבריטניה.
בתקופה זו החל מה שכונה "הקיץ השני של האהבה", תקופה בה הייתה הפחתה של החוליגניות בכדורגל – במקום ריבים, אוהדי כדורגל האזינו למוזיקה, לקחו אקסטזי והצטרפו לבאי המועדון בתנועה שלווה שהושוותה לקיץ האהבה בסן פרנסיסקו בשנת 1967.
מועדון נוסף בשם Trip נפתח ביוני 1988 על ידי ניקי הולוויי בווסט אנד של לונדון.
טריפ היה מכוון ישירות לסצנת מוזיקת האסיד האוס.
הוא היה נשאר פתוח עד 3 לפנות בוקר ומשתתפי המסיבות היו יוצאים לרחובות ומרעישים, דבר שהביא את המשטרה לעיתים קבועות.
זה לא מנע מבאי המועדון להמשיך בריקודים לאחר שעות הפעילות.
בעקבות מקרים כאלה, ויחד עם החוקים הקשוחים בבריטניה לגבי שעות הפתיחה של מועדונים, נהיה יותר ויותר קשה לקיים אירועים.
המשטרה פשטה על המסיבות שהמשיכו לאחר שעות הפעילות, ולכן החלו הקבוצות להתאסף בסתר במחסנים מסחריים ומקומות לא בולטים אחרים, ובמקומות אלה התפתחו הרייבים הראשונים.
רייבים היו פופולריים מאוד בתקופה זו, בין אם אירועים בודדים או סדרות של מסיבות שנערכו על ידי חברות הפקה או מועדונים ללא רישיון.
קבוצת סאנרייז ערכה מספר רייבים גדולים של אסיד האוס בבריטניה, שזכו לתשומת לב עיתונאית, וכללו מערכות סאונד ענקיות, מתקני שעשועים, תקליטנים זרים ואטרקציות אחרות.