tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'קסון עצר את חוסה מריה קלבה, המושל הספרדי לשעבר של מערב פלורידה, באשמת ניסיון להימלט לקובה עם מסמכים ספרדיים חשובים.
פרומנטין הוציא צו הביאס קורפוס לשחרור קלבה, אך ג'קסון סירב להכיר בו — אירוע שהפך לעימות ציבורי מתוקשר.
ביוני 1822 התפטר פרומנטין מתפקידו כשופט וחזר לניו אורלינס לעסוק בעריכת דין.
באותה שנה התפרצה מגפת קדחת צהובה בעיר, ופרומנטין חלה ונפטר ב־6 באוקטובר 1822. הוא היה נשוי לאליזבת פולק ממרילנד, אך לא נולדו להם ילדים.
אשתו מתה מהקדחת הצהובה יום אחד לפניו.
השניים נקברו יחד בבית הקברות סן לואיס מס' 1 בניו אורלינס.
הוא עצמו החזיק עבדים, ובפעילותו הפוליטית התנגד להצעה לאחד את טריטוריית לואיזיאנה עם טריטוריית אינדיאנה — בטענה שבאינדיאנה נאסרה העבדות, ולכן איחוד כזה עלול להביא לאיסור העבדות גם בטריטוריית לואיזיאנה.
אליגיוס יאנקאוסקאס (בליטאית: Eligijus Jankauskas; נולד ב-22 ביוני 1998) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל ראשון לציון.
יאנקאוסקאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של שיאוליאי מליגת העל הליטאית, בה לא הרבה לשחק.
בעונת חתם באוטניס אוטנה ובמהלך העונה חתם בסודובה מריאמפולה.
ב-27 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד ספורט פודברזווה.
בהמשך שיחק גם בזמפלין מיחאלובצה, אופבה, סודובה מריאמפולה ופוניבז'.
בעונתו הראשונה רשם 4 שערים ב-36 משחקים, אולם עונה לאחר מכן הבקיע 14 שערים.
בעונת היה מלך שערי הליגה עם 18 שערי ליגה.
ב-21 בינואר 2026 חתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-2 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא בהפסד 4-1 ל.
מלך שערי ליגת העל הליטאית: (19 שערים)
אליאס קאר היה חוואי, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה-48 בשנים 1893–1897.
אליאס קאר נולד במחוז אדג'קומב שבקרוליינה הצפונית, כבנם של ג'ונאס ג'ונסטון קאר ושל אליזבת ג'יין הילארד.
הוא היה דודנו של התעשיין ג'וליאן קאר , ודודה של האנטי-סופרג'יסטית מרי הילארד הינטון .
סבא-רבא של קאר, קולונל ג'ונאס ג'ונסטון, לחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
קאר גדל באחוזה המשפחתית, ברייסברידג' הול .
ב-1859 סיים קאר ארבע שנות לימודים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ולאחר מכן קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה, ושב לאחוזתו.
ב-1860 הוא נשא לאישה את אלינור קירני , בתם הצעירה של ויליאם קינצ'ן קירני ושל מריה (לבית אלסטון) קירני, ולשניים נולדו שישה ילדים.
במלחמת האזרחים האמריקאית הוא שירת בחיל הפרשים של צבא הקונפדרציה.
קאר היה חבר במועצת המנהלים של מפעל רוקי מאונט, חבר בחבר הנאמנים של הקולג' לחקלאות ואמנות מכנית של קרוליינה הצפונית (כיום אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית), נציב הסקר הגאולוגי של קרוליינה הצפונית, חקלאי ואיש עסקים.
הוא היה חבר פעיל בסניף קרוליינה הצפונית של בני המהפכה האמריקאית.
בשנים 1889–1892 החל קאר להיות פעיל כראש ברית החוואים ושל איגוד התעשיינים של קרוליינה הצפונית.
הוא היה חלק מהסיעה המתונה או השמרנית יותר של הברית שהתנגדה להתנתקות מהמפלגה הדמוקרטית כמפלגה שלישית.
ב-1892 הוא הביס את המושל המכהן תומאס מייקל הולט בבחירות המקדימות של הדמוקרטים למועמדות לתפקיד מושל קרוליינה הצפונית.
בחירות הכלליות התמודדו שלושה מועמדים: קאר מטעם טעם המפלגה הדמוקרטית, השופט דייוויד מ.
פורצ'יס כמועמד המפלגה הרפובליקנית, וד"ר ואייט אקסום כמועמד המפלגה הפופוליסטית.
בהצבעה לא זכה קאר בניצחון מובהק, מה שהיה ככל הנראה רמז לבאות בבחירות של 1894 שבהן איבדו הדמוקרטים את השליטה באספה הכללית של קרוליינה הצפונית לטובת המיזוג האלקטורלי של הרפובליקנים והפופוליסטים, והבחירות של 1896 בו הפסידו הדמוקרטים במרוץ למשרת המושל בפעם הראשונה מאז 1872.
במהלך תקופת כהונתו של קאר כמושל, הוא קידם הקמת מבנים טובים יותר עבור בתי הספר ואת הפיקוח על ענף הרכבות.
הוא הגדיל את הסיוע המדינתי לאוניברסיטאות, קידם שיפורים במערכת הכבישים של המדינה, תמך בהעלאת המיסים על נכסים בלתי מוחשיים ומקרקעין, ובאופן אישי פיקח על מגוון מוסדות של המדינה, במיוחד בתי הכלא.
ב-1895 הוא אישר את החכירה ארוכת הטווח של חברת הרכבות של קרוליינה הצפונית לחברת הרכבות הדרומית, צעד שזכה להתנגדות נחרצת של ברית החקלאים ושל יורשו בתפקיד, דניאל לינדזי ראסל.
לאחר תום כהונתו הוא שב לאחוזתו, וגילה עניין בחקלאות מדעית.
אליאס קאר נפטר באחוזת ברייסברידג' הול ב-22 ביולי 1900. הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית.
האחוזה הוכנסה ב-1971 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
אֶלְיָה אֶוּדוֹקִיָה הייתה אשתו של קיסר ביזנטיון תאודוסיוס השני.
אליה אודוקיה נולדה באתונה, בת לסופיסט בשם לאונטיוס, ממנו קיבלה הכשרה בספרות וברטוריקה.
לפי הסיפור המסורתי שמספרים ההיסטוריון יואנס מלאלס (המאה ה-6) ואחרים, נגזלה ממנה ירושתה הקטנה על-ידי אחיה החמדנים והיא חיפשה מפלט בחצר בקונסטנטינופול.
הישגיה משכו את תשומת לבה של אחות תאודוסיוס, פולכריה, שהפכה אותה לאחת ממלוותיה והכינה אותה לתפקיד אשת הקיסר.
אחרי שנטבלה והמירה את שמה המקורי אתנאיס באליה ליקיניה אודוקיה נישאה ב-7 ביוני 421 לתאודוסיוס.
שנתיים מאוחר יותר, אחרי שילדה את בתה ליקיניה אודוקסיה, היא זכתה לתואר אוגוסטה.
הקיסרית החדשה לא נטרה טינה לאחיה ומינתה את אחד מהם ולריוס לקונסול ולאחר מכן מושל תראקיה ואח אחר, גסיוס , לפרפקט של איליריה.
היסטוריונים בני הזמן כמו סוקרטס סכולסטיקוס מאשרים רבים מפרטים אלו, אך אינם מזכירים את השתתפותה של פולכריה בנישואיה של אאודוקיה לאחיה.
תיאור עניינים זה הופך את פעולותיה של אאודוקיה למובנות יותר, כמו למשל ביחס להשפעתה הרבה בחצר להגנת הפגניזם והיהדות.
אחרי שבתה ליקיניה אודוקסיה נישאה לקיסר ולנטיניאנוס השלישי בשנת 437 חשה אאודוקיה ככל הנראה בדידות ובין השנים 438–439 ערכה מסע עלייה לרגל לירושלים והביאה עמה חזרה מספר שרידים קדושים אותם קיבלה מיובנאליס, בישוף ירושלים, בהם שלשלאות שלפי האמונה הנוצרית היו השלשלאות בהן נכבל פטרוס.
את השלשלאות האלו נתנה במתנה לבתה, אודוקסיה וזו בנתה לכבודם בזיליקה שכיום נקראת סן פייטרו אין וינקולי.
במהלך המסע עברה אליה אודוקיה באנטיוכיה, שם דיברה בפני הסנט כשהיא מכריזה בלשונו של הומרוס "גאה אני שאני מדמכם ובשרכם", הצהרה שעוררה אהדה רבה לה ולפעולותיה.
במהלך הביקור בירושלים הסירה אודוקיה את האיסור על היהודים להתפלל בהר הבית ובעקבות כך ראשי הקהילה היהודית בגליל הפיצו הודעה לעם היהודי כי סוף הגלות הגיעה.
עם שובה לקונסטנטינופול, נפגע מעמדה שם, ככל הנראה בגלל שילוב של העוינות כלפי האהדה שהפגינה לאמונות ההלניות הפגאניות שעוררו עוינות מצד פולכריה, תמיכתה בפרפקט האהוד סירוס מפנופוליס , מזימותיו של הסריס השאפתן כריסאפיוס וככל הנראה גם פרשת אהבים שלה עם פאולינוס, צעיר יפה תואר ששימש שר המשרות.
כריסאפיוס הצליח להסית תחילה את אאודוקיה כנגד פולכריה, ולאחר מכן את הקיסר חלש האופי כנגד רעייתו.
פאולינוס סולק ממשרתו והוצא להורג (כנראה בשנת 444) ואאודוקיה, שמצבה היה רעוע במיוחד בחצר, ביקשה לפרוש לירושלים בשנת 443. פעילותה הנמרצת שם הובילה את הקיסר לשלוח את סטורנינוס, מפקד המשמר שלו, להתחקות אחר פעולותיה שם.
סטורנינוס רצח שניים ממלוויה, פעולה שבעקבותיה נרצח בעצמו, ככל הנראה בהוראת אאודוקיה.
בעקבות זאת צומצם מאוד היקף הפמליה שעמדה לרשותה בירושלים.
למרות זאת, היא המשיכה ליהנות מהשפעה רבה.
היא טרחה להפחית את רדיפת היהודים בירושלים, צעד שנקטה למרות היותו בלתי פופולרי בקרב הנוצרים בעיר.
אף על פי שהייתה מעורבת במרידה של המונופיזיטים בסוריה בשנת 453 היא התפייסה בסופו של דבר עם פולכריה והושבה לחיק הכנסייה האורתודוקסית.
פועלה החשוב ביותר של אאודוקיה בירושלים היה בניית חומה לעיר, לאחר שעמדה פרוזה במשך מאות שנים, מאז חורבן ירושלים בשנת 70 לספירה.
מקובל כי המוטיבציה של אאודוקיה לבניית החומה נבעה מהפסוק: (), שכן משמעות שמה היווני, אאודוקיה, הוא "המיטיבה".
חומה זו החזיקה מעמד במשך מאות שנים, וחרבה רק ברעידת אדמה בשנת 1033.
בניית החומה בדרום העיר הרחיבה מאד את שטחה של ירושלים כלפי דרום, והיא כללה עתה את הר ציון והשילוח.
עולה הרגל ארקולפוס (המאה ה-7) מנה בחומה 84 מגדלים ושישה שערים.
מלבד זאת, נזקפת לזכותה בניית האפיסקופאון (בית האפיסקופוס, ראש הכנסייה) בעיר, והיא השקיעה משאבים רבים בבניית כנסיות, מוסדות ציבור וצדקה, בתי חולים ובתי מחסה.
אאודוקיה הייתה גם הפטרונית של נזורת מדבר יהודה הצפונית.
מסופר כי עמדה באזור מבשרת אדומים של היום וצפתה דרומה לעבר מישור אדומים ומנזר אבטימיוס וקראה את הפסוק "מה טובו אהליך יעקב".
אאודוקיה נפטרה בירושלים ב-20 באוקטובר 460, אחרי שהקדישה את שנותיה האחרונות לכתיבה ספרותית.
היא נקברה בכנסיית סטפנוס הקדוש, ליד שער שכם.
בין עבודותיה היו גרסה מחודשת של שמונת הספרים הראשונים בתנ"ך במשקל הומרי, גרסה מחודשת של ספרי דניאל וזכריה, פואמה של קיפריאנוס וסיפור ניצחונות בעלה בפרס.
בין היתר, מיוחס לה גם שיר הלל ביוונית למרחצאות חמת גדר, חקוק על לוח שיש שנחשף בחפירות ארכאולוגיות באתר.
אליה דנה הוטון , הידועה כאליה, הייתה זמרת, רקדנית, שחקנית ודוגמנית אמריקאית, אשר אלבומיה נמכרו ב-32 מיליון עותקים ברחבי העולם.
אליה הייתה אחת מהזמרים הצעירים המוכרים בשנות ה-90. סגנונה המוזיקלי מתמצת במידה רבה את סוגת הרית'ם אנד בלוז בשנות ה-90.
אליה הוטון נולדה ב-16 בינואר 1979 בברוקלין, ניו יורק.
מגיל 10 השתתפה במבחני בד שונים, בין השאר הופיעה בתוכנית הכישרונות "Star Search".
שמה תואר כגרסה נשית של השם הערבי "עליה" ומשמעותו "הגבוהה ביותר, הנעלה ביותר, הטובה ביותר".
ללא קשר למוצאה, הזמרת מאוד חיבבה את שמה השמי, הביעה בו תמיכה בכך שקראה לו "יפה" וטענה כי היא מאוד גאה בו.
בגיל 14, הפגיש דודה של אליה בינה לבין זמר הרית'ם אנד בלוז אר קלי, שהבחין בכישרונה והפיק את אלבומה הראשון.
אלבומה הראשון של אליה, Age Ain't Nothing but a Number יצא בשנת 1994 דרך חברת התקליטים ג'ייב רקורדס והופק כולו על ידי אר קלי ואליה עצמה.
הסינגל הראשון "Back & Forth" הגיע למקום ה-5 במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 ולאחר מכן הגיעו עוד 2 להיטים לרשימת עשרת המובילים במצעד.
האלבום זכה גם להצלחה מסחרית וכ-8 מיליון מעותקיו נמכרו לציבור.
שנתיים לאחר הצלחת האלבום הראשון חזרה אליה להקלטת האלבום השני והפעם על רוב השירים עבדה עם המפיקים מיסי אליוט וטימבלנד.
האלבום השני, One in a Million, יצא דרך חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס והסינגל הראשון "If Your Girl Only Knew" הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד.
האלבום הגיע למקום ה-18 בשבוע הראשון לצאתו והוא מכר מעל ל-11 מיליון עותקים.
לאחר מכן, הקליטה אליה שירים למספר פסקולים מצליחים כמו "Journey to the Past" לסרט "אנסטסיה" וחמישה שירים לפסקול של הסרט "ד"ר דוליטל", בהם הסינגל "?Are You That Somebody" שזכה להצלחה.
בתחילת שנות ה-2000 הופיעה לראשונה בסרט קולנוע בשם "רומיאו חייב למות" לצדו של ג'ט לי.
אליה הקליטה לפסקול הסרט מספר שירים, בהם "I Don't Wanna" שיצא כסינגל פרומו.
ההצלחה הגדולה הגיעה כאשר יצא הסינגל "Try Again" שהופק על ידי טימבלנד.
בפעם הראשונה הגיע שיר של אליה למקום הראשון במצעד הבילבורד והוא נשאר שם במשך חמישה שבועות.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדים דומים במדינות נוספות.
שנה לאחר השתתפותה בסרט, הוציאה אליה את אלבומה השלישי שנושא את שמה.
הסינגל הראשון נכשל, אך כישלונו לא העיב על האלבום, שהגיע למקום הראשון במכירות בארצות הברית.
רוב האלבום הופק על ידי Static Major ו-3 שירים הופקו על ידי טימבלנד.
"More than a Woman" יצא באירופה ובאסיה כסינגל שני, ו-"Rock the Boat" יצא כסינגל בארצות הברית ובריטניה.
הקליפ לשיר "Rock the Boat" צולם באיי הבהאמה.
לאחר צילומי הקליפ עלתה אליה ופמליתה לטיסת חזרה לפלורידה.
המטוס התרסק זמן קצר אחרי שהמריא.
אליה, שאר הנוסעים והטייס מתו.
"Rock the Boat" הגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד האורבני ולמקום ה-14 במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הרביעי שיצא מהאלבום היה "I Care 4 U".
השיר הגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד המרכזי ולמקום ה-3 במצעד הבילבורד האורבני.
האלבום Aaliyah נמכר בכ-12 מיליון עותקים.
באוגוסט 2001, חשו אנשי חברות התקליטים וירג'ין ובלאקראונד כי קצב המכירות אינו משביע רצון ובקשו מהזמרת להוציא במהירות סינגל וקליפ חדשים.
אליה וצוותה טסו לבהאמה לצילומי הקליפ "Rock The Boat".
בדרכם חזרה לארצות הברית, זמן קצר לאחר ההמראה, התרסק מטוס הססנה 402B שלהם, ואליה ושמונת אנשי הצוות נספו.
חקירת ההתרסקות העלתה כי בדמו של הטייס היו שאריות קוקאין ואלכוהול והמטוס כנראה נשא משקל יתר של ציוד.
אליה השתתפה בסרט מלכת הארורים שיצא בשנת 2002, אך מכיוון שנהרגה בתאונת מטוס בדרכה חזרה מהקלטות באיי בהאמה שאירעו במהלך צילומי הסרט, נאלצו מפיקי הסרט להשתמש בהנפשה והולוגרמה לצורך המשך צילומי הסצנות בהשתתפותה.
סינגלים אשר הגיעו לראשי המצעדים
אליהו מנחם "אליה" ליבוביץ (נולד ב-21 במרץ 1941) הוא אסטרופיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה של אוניברסיטת תל אביב.
אליה ליבוביץ הוא אחד מששת ילדיהם של גרטה וישעיהו ליבוביץ.
ליבוביץ גדל בירושלים והתחנך בחינוך דתי, לרבות שנה אחת בישיבה.
בינואר 1965 קיבל תואר ראשון בפיזיקה.
ליבוביץ היה פרופסור מן המניין בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה של אוניברסיטת תל אביב.
ליבוביץ עוסק גם במדע פופולרי, בין השאר בהרצאות במסגרת אוניברסיטה משודרת.
כן הוא עוסק בביקורת ספרים.
ליבוביץ נשוי לדניאלה (בתו של פרופ' שמעון גיטר), פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה הפתוחה, ולהם ארבעה ילדים.
בני הזוג מתגוררים ברמת גן.
בנוסף לפעילותו המדעית, ליבוביץ מפרסם מאמרי פובליציסטיקה.
הוא קרא לחיזוק עצמאותן של האוניברסיטאות.
בין השאר הציע: "על שלוש הרשויות הקלאסיות שעליהן נשען כיום המנגנון הניהולי של המדינה - המבצעת, המחוקקת והשופטת - יש להוסיף איפוא רשות רביעית - רשות 'חושבת' או 'יודעת'.
רשות כזאת יכולה להתבסס, למשל, על אוניברסיטאות המחקר של המדינה, ואולי לכלול בתוכה גם מרכיבים של עיתונות.
עצמאותה צריכה להתבטא הן בהגנות מטעם החוק מפני התנכלויות פוליטיות ואחרות, והן באי תלות כלכלית בכל גורם שאיננו המדינה עצמה."
נושאי ביטחון, ובפרט יחסי ישראל והפלסטינים.
בין השאר ציין: "השד האמיתי, זה שהטמפרטורה של נשיפתו בעורפנו עולה משנה לשנה, הוא שד הכיבוש" "למדינה היהודית יש סיכוי הישרדות רק בגבולות הקו הירוק.
לכן, חזרה לגבולות אלה הוא צורך קיומי של המדינה, ועליה לבצעו בלא תלות במעשי הפלסטינים או בדבריהם".
הביע תמיכה בסרבנות לשירות בשטחים.
שלילת רעיון התכנון התבוני בנוגע לאופן בו התפתחה האבולוציה.
מקצה השמים: מבוא לאסטרונומיה (יחד עם עודד רגב), האוניברסיטה הפתוחה, 1999
לקרוא מחדש את התנ"ך, ידיעות ספרים, 2016
אַלְיָה היא השומן הרך שבזנבו של הכבש.
ייתכן שנקרא כך על שם האַיִל, זכר הכבש הבוגר (בשיכול עיצורים), כיוון שאצלו שומן האליה גדול ובולט משל הכבשה.
משקל האליה אצל הכבשה מגיע עד 6 ק"ג ואצל האיל עד 10 ק"ג.
תפקיד האליה לשמש כמאגר מזון לכבשה בעונה של מחסור, בדומה לדבשת אצל הגמל.
כמוצר צריכה, נקרא שומן האליה בישראל לִיָה.
ביהדות, האליה נחשבת לאחד מן ה"אימורים"- חלקי קורבן אשר קרבים על גבי המזבח ואינם נאכלים.
האוכל שיעור "כזית" מהאליה המיועדת להקרבה - לוקה.
בתלמוד מסופר על נכרי שאכל מקורבן פסח תוך התחזות ליהודי, חרף האיסור "וכל בן נכר לא יאכל בו".
כאשר אותו נכרי התרברב על מעשה הרמייה באוזניו של רבי יהודה בן בתירא, שאלו רבי יהודה "וכי נתנו לך לאכול מהאליה שהיא החלק המשובח ביותר?" ענה הגוי כי אמנם הפעם לא נתנו לו מהאליה, אך בפעם הבאה שיעלה לירושלים ידרוש לקבל חלק משובח זה.
ואכן כשעלה לירושלים בשנה הבאה ביקש הגוי לקבל את האליה של הכבש כמו שאמר רבי יהודה בן בתירא.
תמהו הכהנים בבית המקדש על בקשתו, שהרי כאמור אין האליה נאכלת, ושאלו את הגוי, מי אמר לו לבקש את האליה?
ולאחר שהשיב להם שרבי יהודה בן בתירא אמר לו זאת, הם בדקו אחריו, ומצאו שהוא גוי והרגוהו.
שלחו לו לרבי יהודה בן בתירא "שלום לך רבי יהודה בן בתירא.
שאתה בנציבין ומצודתך פרוסה בירושלים."
בניגוד לשאר חלבי ה"אימורים" הקרבים על המזבח, האליה לא נאסרה באכילה בכבש של חולין (שאינו קורבן), ואין בה איסור אכילת חלב לפי מסורת חז"ל.
אמנם, ביהדות הקראית האליה אסורה באכילה כדין חֵלֶב.
במקרא מוזכרת 'עליה' לפי רבי יוחנן היא אליה.
רגילים להניח כי אליה יש רק לכבשים ולא לעיזים כפי שנראה במציאות וכן מן המקראות אך יש דעות כי גם לעז יש לעיתים חלק שומני בזנב המוגדר אליה, אלא שאינה קריבה על המזבח
האליה נחשבת כבשר משובח ועל כן נוצר הביטוי בתלמוד הבבלי אליה וקוץ בה – ופירושו: דבר הנראה על פניו כטוב ומועיל, אך יש בו גם חיסרון.
זנב הכבש טעים למאכל, אבל פעמים רבות נתקעים בו קוצים.
אליה סולימאן הוא במאי קולנוע ערבי-ישראלי-פלסטיני.
סולימאן נשוי לזמרת הלבנונית יסמין חמדאן.
סולימאן נולד בנצרת, ישראל, לאב חרט ולאם מורה.
בשלהי נעוריו, עזב ללונדון ולצרפת, אך מאוחר יותר שב לעיר הולדתו.
עם שובו התחיל להתעניין בקולנוע, לקרוא ספרים ולצלם במצלמה ביתית.
בין השנים 1982 ל-1993 התגורר סולימאן בניו יורק בה פיתח התעניינות באופן בו מוצגים הערבים בתקשורת המערבית והישראלית.
בניו יורק ביים שני סרטים קצרים "הקדמה לסוף הוויכוח", שזכה בפרס הסרט הניסיוני הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של אטלנטה באותה שנה, ו"מחווה על ידי התנקשות" בו מופיע גיבור בשם .E.S (ראשי התיבות של שמו באנגלית, אליה סלימאן) והוא מתבונן בשקט בהתרחשות.
דמות זו חוזרת גם בסרטיו המלאים.
בשנת 1994 עבר להתגורר במזרח ירושלים, על מנת ללמד קולנוע ותקשורת באוניברסיטת ביר זית שברשות הפלסטינית.
בשנת 1996 ביים את סרטו הארוך הראשון, "כרוניקה של העלמות", שזכה בפרס סרט הביכורים בפסטיבל הסרטים של ונציה - אך התקבל בתגובות נסערות והוחרם בעולם הערבי כולו.
הביקורת האשימה את הבמאי בבגידה, בעמדה ציונית ובשיתוף פעולה עם האויב.
בשנת 2002 ביים את הסרט "התערבות אלוהית", אשר זכה בפרס חבר השופטים ובפרס פיפרסקי בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס הסרט הזר בטקס פרסי הקולנוע האירופאי.
בשנת 2009 ביים את הסרט "הזמן שנותר".
זהו סרט אוטוביוגרפי למחצה, בהשראת יומני אביו ואמו, שפרוסים על פני ארבע תקופות משנת 1948 ועד לימינו.
הסרט השתתף בתחרות הרשמית על פרס דקל הזהב, אך לא-זכה.
ב-2019 סרטו "It Must Be Heaven" ("כנראה שזה גן עדן") התחרה על פרס דקל הזה, אך זכה רק בציון לשבח מיוחד.
מלחמה ושלום בווזול (תיעודי, במשותף עם עמוס גיתאי, 1997)
אֶליָה אֶוּדוִקסִיָה המלכה רעיה של ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
אביה, פלאוויוס באוטו, היה מגיסטר מיליטום ממוצא פרנקי בצבא רומא המערבית, ואין כל פרטים על אמה, אם כי משערים כי הייתה ממוצא ברברי.
אביה מת בין השנים 385–388, ואליה אודוקסיה עברה להתגורר בביתו של מגיסטר מיליטום של צבא רומא המזרחי, דבר המרמז על קשרי ידידות בין המשפחות או ברית פוליטית.
ב-27 באפריל 395, נישאה לארקדיוס.
סטיליקו, מי שהיה באותה עת מגיסטר מיליטום במערב, לא ראה בעין יפה את התחזקותו של ארקדיוס אחרי נישואים אלו.
לאליה אאודוקסיה הייתה השפעה גדולה על בעלה, ועד למותה הייתה אחת הדמויות החזקות והמשפיעות בממלכה.
לבני הזוג נולדו: תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ומי שמילא את מקום אביו, אחותו הגדולה פולכריה ומי ששימשה דה פקטו כקיסרית עד להגיעו לבגרות וילדים נוספים שרובם לא הגיעו לבגרות.
אליה אודוקסיה מיוצגת ב"ארוחת הערב" של ג'ודי שיקגו, כאחת מ-999 השמות המופיעים במיצג.
אליה (אליהו) רפאל קרמונה (Elia Rafael Carmona; 21 באוקטובר 1869–1931) היה מגדולי הסופרים והעיתונאים בלאדינו בעת החדשה.
אליה קרמונה נולד באיסטנבול, בן לענף ממשפחת קרמונה, משפחה יהודית-עות'מאנית ספרדית מיוחסת.
למרות מעמד המשפחה, סבלו הוריו מקשיים כלכליים לאורך ילדותו.
בנעוריו קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולאחר מכן למד לזמן קצר בבית הספר אליאנס עד שהוריו נאלצו להוציא אותו מבית הספר עקב בעיותיהם הכלכליות.
לאורך השנים הבאות עבד במקצועות שונים, החל ממחנך לצרפתית לבני עשירים ועד רוכל של סיגריות וגפרורים.
בשנת 1893 התארס לרחל, בת שכניו, אך על פי ספר זכרונותיו, אילולא היו הוריו משכנעים אותו להמשיך באירוסין, היה מבטל אותם כדי להתחתן עם צעירה אחרת בשם רוזה, בתו של סוחר עשיר.
בשנת 1895 נסע קרמונה לסלוניקי בתקווה למצוא שם פרנסה ולחסוך כסף לקראת נסיעה לפריז.
הוא נאלץ לבטל את תוכניותיו ולחזור לאיסטנבול לאחר שקיבל ידיעה על כך שאביו לקה במחלה קשה.
בתקופה זו כנראה החל, בעידודה של אמו, בכתיבה ספרותית.
כתביו הראשונים הם סיפורי עם (consejas) שהוא העלה על כתב, אך עד מהרה עבר לחבר רומנסות ונובלות מקוריות.
הצנזורה העות'מאנית באיסטנבול הטילה מגבלות על פרסום כמה מספריו, ובמטרה לחמוק ממגבלותיה נסע לערים כגון רודוס ואדירנה בתקווה שיוכל להוציא אותם לאור, אך לבסוף שב לאיסטנבול לאחר שנודע לו על מות אביו.
בשנת 1901 התחתן עם רחל ארוסתו, לאחר תקופת אירוסין של כמעט עשור.
כשנה לאחר מכן, בעקבות החלטת הצנזורה העות'מאנית למנוע כליל את פרסומם של ספרים העוסקים בנושאים כגון אהבה, רומנטיקה ופשיעה, החליט קרמונה לנסוע למצרים, שם התקיים דפוס משגשג וחופשי באותה עת.
הוא הגיע לאלכסנדריה ב-23 במרץ 1902, ובחודשים הבאים ניסה להוציא לאור מספר מספריו.
כמו כן נפגש עם סופרים ואנשי רוח יהודים-עות'מאנים אחרים ששהו גם הם במצרים באותה תקופה, כגון פרופ' אברהם גלנטי.
בחודשים שבהם שהה במצרים הוא חי בעוני רב, עד לרמה של מקבץ נדבות וחסר בית.
הוא השתמש בקשריו המשפחתיים כדי לנסות להרוויח כסף, ויותר מפעם אחת ביקש כספים מקרוביו באמתלא שבכוונתו לנסוע חזרה לאיסטנבול, אך השתמש בכסף כדי לממן את המשך שהייתו במצרים.
לבסוף חזר לאיסטנבול והחל לעבוד כקלדן עבור העיתונאי וסופר הלאדינו דוד פרסקו ועיתונו החשוב "איל טיימפו" ("הזמן").
במקביל לעבודתו כקלדן (1903-1908) הוא המשיך לחבר יצירות ספרותיות, ושלח אותן להוצאה לאור בבתי דפוס בירושלים (בהוצאת שלמה ישראל שירזלי) ובמצרים כדי להתגבר על הצנזורה.
לאחר מהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908 הוסרו מרבית מגבלות הצנזורה וניתן חופש רב יותר לפרסומי ספרות ועיתונאות באימפריה העות'מאנית.
באותה שנה ייסד קרמונה כתב עת סאטירי בשם "איל ג'וגיטון" ("המשחק"), שצבר פופולריות ויצא לאור במשך למעלה מעשרים שנה (1908-1931), ובכך היה אחד מכתבי העת בלאדינו שיצאו לפרק הזמן הממושך ביותר.
קרמונה פרסם רומנסות וסיפורים רבים מעל דפי כתב העת שלו, ועודד מעל דפיו חינוך מודרני וידיעה של עברית ושפות זרות.
בשנת 1926 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "קומו נאסייו אליה קארמונה: קומו סי אינגראנדיסייו אי קומו סי איזו דיריקטור דיל "ג'וגיטון"", הסוקרת את חייו עד שנת 1908 וייסוד כתב העת "איל-ג'וגיטון".
בספר הוא כותב בפתיחות רבה על הרפתקאותיו כצעיר, ורואה אותן כמשובת נעורים.
בשונה מסופרים ועיתונאים אחרים בזמנו, קרמונה נמנע על פי רוב מפעילות פוליטית.
לפני 1908 הממשלה העות'מאנית חקרה אותו בחשד לקשרים עם הטורקים הצעירים אך מצאה אותו חף מפשע.
אחד הצעדים הפוליטיים הפומביים היחידים שנקט הייתה הביקורת הסאטירית שלו על הרב חיים נחום, שהתמודד באותה עת לתפקיד החכם באשי של יהודי האימפריה העות'מאנית.
לימים כתב קרמונה כי ניסיונו של הרב חיים נחום להשתיק אותו הביא לכתב העת שלו יותר קוראים באותם חודשים אחדים של התמודדות מאשר היו לו בכל שאר שנות יציאתו לאור.
לאורך הקריירה הספרותית שלו חיבר קרמונה עשרות נובלות.
ספריו זכו לפופולריות בקרב הקהילות היהודיות דוברות הלאדינו, ויצירתו נחשבת לאחד הציונים החשובים לתור הזהב של ספרות הלאדינו בעת החדשה.
אליה קרמונה נפטר בשנת 1931 חסר ילדים, ונקבר בבית הקברות היהודי באיסטנבול.
מספר פרטים בביוגרפיה שלו נותרו שנויים במחלוקת בין החוקרים עד היום, כגון השנה שבה פרסם את יצירתו הראשונה (בין 1893 ל-1901) ומספר הספרים המיוחסים לו.
לאורך השנים תורגמו כמה מספריו לשפות זרות ולאנגלית.
לה פאסייון פור לה מונידה, קונסטאנטינופלה: ארדיטי אי קאסטרו, 1901.
לה איז'ה די לה לאבאנדירה : אוג'ין רומאנסו, ירושלים : דפוס עזריאל, 1905. (גרסה דיגיטלית מלאה וזמינה של הספר באתר הספרייה הלאומית של ספרד)
איל אקוזאד'ו סין קולפה : אונזין רומאנסו, איסטאמבול : דפוס ארדיטי, 1906.
לה דיזגראסייאדה פ'לורין, קאיירו : דפוס א"ג, תרס"ח.
לה נוב'ייה עגונה : רומאנסו נאסייונאל ז'ודייו, קונסטאנטינופלה : דפוס איל ג'וגיטון, 1922.
איל סילוזו מארידו, קונסטאנטינופלה : דפוס איל ג'וגיטון, 1923. (גרסה דיגיטלית מלאה וזמינה של הספר באתר הספרייה הלאומית של ספרד)
איל איז'ו ריפינטידו, סטאמבול : אנרי שאלתיאל, 1923. (גרסה דיגיטלית מלאה וזמינה של הספר באתר הספרייה הלאומית של ספרד)
קומו נאסייו אליה קארמונה : קומו סי אינגראנדיסייו אי קומו סי איזו דיריקטור דיל "ג'וגיטון", איסטאמבול : דפוס איל ג'וגיטון, 1926.
אלִידַע גֵּרָא (1931 - 10 במאי 2017) הייתה במאית קולנוע וכוריאוגרפית ישראלית.
סרטה "לפני מחר" (1969) הוא הסרט העלילתי הארוך הראשון שבוים בידי אישה בישראל.
גרא נולדה בארצות הברית במשפחה יהודית, גדלה בניו יורק ולמדה מחול בבית הספר ג'וליארד.
היא הייתה מתלמידותיה של מרתה גרהם, הופיעה בתיאטרוני אוף ברודוויי, עסקה בכוריאוגרפיה, הקימה להקת מחול משלה ועסקה גם בהדרכת תנועה בתיאטרון.
בשלב מסוים החלה לצלם מופעים שהעלתה להקתה.
בעקבות פנייה של במאי קנדי שהציע לצלם את עבודתה באולפן, נסעה לקנדה ולמדה צילום ובימוי.
היא הכירה את הצייר ומעצב התפאורה הישראלי צבי גרא, נישאה לו ובשנת 1964 עלו לישראל יחד עם שלושת ילדיהם.
בנם, יואב גרא, הוא מומחה להנדסת קול.
בני הזוג התגרשו כעבור עשרים שנה.
בישראל לימדה שיעורי תנועה לשחקנים בתיאטרון הקאמרי, הקימה סטודיו למחול בביתה ויצרה סרטים.
כמו כן עיצבה תנועה בסרטים, בהם "שני קוני למל", וכן בתיאטרונים, בין השאר בהצגות "אלקטרה" (1964) ו"תעלולי נאסר א-דין" (1965).
ב-1969 ביימה גרא את "לפני מחר", הסרט הארוך היחיד שלה.
ב-1970 ביימה את הדיבוב העברי לסרט "ניקי כלב הפרא", כאשר זהו הסרט הראשון שדובב במלואו לשפה העברית.
לאחר פרויקט זה, ביימה סרטי תעודה מוזמנים בשביל גופים שונים ובשלב מסוים חזרה להתמקד בתחום המחול.
בין היתר ניהלה את מדור המחול באמנות לעם, הייתה המנהלת האמנותית של להקת המחול "גוונים" ונמנתה עם מייסדי הפסטיבל "גוונים במחול".
ב-2013 הוקרן סרטה של גרא "לפני מחר" במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, בנוכחותה של הבמאית.
אלידע גרא נפטרה ב-10 במאי 2017 בביתה במגדים, והובאה למנוחות בבית העלמין ביישוב סביון.
"לפני מחר" הוא הסרט העלילתי הראשון בישראל שנוצר על ידי אישה.
הוא בנוי משני פרקים הדנים במהותה של האהבה: האחד הוא "אביב", שבו צעיר וצעירה מתאהבים ונפרדים.
בשני, "סתיו", עובדיה, קשיש בעל דוכן פלאפל, מצית את סקרנותה של גברת אלטמן הייקית והם מתקרבים בהדרגה.
גרא כתבה את התסריט עם יורם קניוק.
שחזור והקרנת הסרט נערכו ביוזמתה של ישראלה שאער מעודד החוקרת את ראשית קולנוע הנשים בישראל
בסרט שיחקו ישראל (פולי) פוליאקוב מהגשש החיוור, רינה גנור שהייתה אז אחת הכוכבות המבטיחות של הקולנוע הישראלי, אריה אליאס והרקדנית רות האריס.
גרא הייתה מחלוצות הקולנוע הישראלי ומנציגיה הבולטים של תנועת "הרגישות החדשה" בו, שחבריה היו ברובם המכריע גברים.
אליה אנג'לו דלה קוסטה (באיטלקית: Elia Angelo Dalla Costa; 14 במאי 1872 – 22 בדצמבר 1961) היה קרדינל בכנסייה הקתולית באיטליה, הארכיבישוף של פירנצה משנת 1931 ועד מותו, וחסיד אומות העולם.
דלה קוסטה נולד בווילה-ורלה שבמחוז ונטו באיטליה, הצעיר מבין חמישה ילדים להוריו.
הוא השתתף בסמינרים לכמרים בוויצ'נצה ובפדואה לפני שהוסמך לכמורה בשנת 1895. הוא סיים את לימודיו ב-1897 ועבד כרועה רוחני בקהילה בוויצ'נצה, במקביל להוראה.
בשנת 1923 מונה דלה קוסטה לבישוף של פדואה על ידי פיוס התשיעי.
בשנת 1931 מונה דלה קוסטה לתפקיד הארכיבישוף של פירנצה.
דלה קוסטה שיתף פעולה עם אישים יהודיים בפירנצה במסגרת רשת ההצלה בפירנצה, בהם נתן קאסוטו, לשם הצלת יהודים מגירוש למחנות השמדה.
הרשת החלה את פעולתה בספטמבר 1943, עם הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה וכיבוש צפון איטליה בידי גרמניה, שנבע מכך.
הרשת הצילה מאות יהודים על ידי הברחתם והסתרתם.
חלק מפגישותיהם של חברי הרשת התקיימו במשרדו של דלה קוסטה.
דלה קוסטה יזם פעולות הצלה ועודד את הכמורה המקומית ליטול חלק בהן.
הוא כתב לראשי מנזרים ומסדרים נוצריים וביקש מהם להעניק מחסה ליהודים.
דלה קוסטה אף נתן בעצמו מחסה ליהודים נמלטים לתקופות קצרות, לפני שאלה הועברו למקומות מחסה אחרים.
דלה קוסטה אף סייע בגיוס כספים לשם סיוע ליהודים בפירנצה.
בדצמבר 1943 נעצרו פעילים יהודיים רבים במחתרת, עקב הלשנה.
מעת זו ואילך הייתה זו הכנסייה שאנשיה היו אחראים על רוב פעילות ההסתרה וההצלה.
במספר מקרים נעצרו אנשי כנסייה.
חלקם עונו וחלקם נשלחו לאושוויץ.
חלק מהפעילים האיטלקיים ברשת ההצלה, בעיקר נזירות ואמהות מנזר, הוכרו לימים כחסידות אומות העולם.
בנוסף לפעילותו זו, סייע דלה קוסטה להצלת איטלקים מהוצאה להורג תחת השלטון הפשיסטי.
בשנת 1958 השתתף דלה קוסטה בבחירת האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה.
בשנת 1961 נפטר דלה קוסטה בפירנצה, ונקבר בכנסיית סנטה מריה דל פיורה.
בשנת 1981 החלה הכנסייה הקתולית בתהליך הכרה בדלה קוסטה כקדוש.
ב-2012 הכיר יד ושם בדלה קוסטה כחסיד אומות העולם.
אליה שייני אטקינסון היא שחיינית ג'מייקנית, המתמחה בסגנון חזה.
היא מחזיקה ב-18 שיאים ג'מייקנים בשחייה (8 בבריכה אולימפית ו-10 בבריכת 25 מטר).
אטקינסון נולדה במחוז סנט אדרו.
היא למדה והתאמנה בשחייה באוניברסיטת טקסס A&M.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אטקינסון במקום 32 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.53 דקות ובמקום 44 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.21 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה אטקינסון במקום 25 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.53 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה אטקינסון במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.93 דקות.
בשלב חצי הגמר היא סיימה במקום 8 עם עוד שחיינית ונאלצה לשחות נגדה שוב (Swim-Off) על מנת לקבוע את העולה לשלב הגמר, היא ניצחה בתוצאה של 1:06.79 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 27 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:28.77 דקות ובמקום 37 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.98 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 סיימה אטקינסון במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.63 דקות, במקום 12 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.27 שניות ובמקום 22 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:31.49 דקות.
אלופת עולם ושיאנית עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, קטר בדצמבר 2014 זכתה אטקינסון בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בהשוואת שיא העולם של רותה מיילוטיטה (1:02.36 דקות), לפני מיילוטיטה (1:02.46 דקות) ומוניק ניהאוס מהולנד (1:04.03 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.91 שניות, אחרי רותה מיילוטיטה (28.84 שניות) ולפני מוניק ניהאוס (29.64 שניות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכה בטורונטו, קנדה בתחילת יולי 2015 זכתה אטקינסון במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.59 דקות, אחרי קייטי מיילי מארצות הברית (1:06.26 דקות).
שבועיים אלחר מכן, באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בסוף יולי אוהת שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.11 שניות, אחרי יני יוהנסון משוודיה (30.05 שניות) ולפני יוליה יפימובה מרוסיה (30.13 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.42 דקות, אחרי יוליה יפימובה (1:05.66 דקות) ורותה מיילוטיטה מליטא (1:06.36 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה אטקינסון במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.10 דקות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה 1:06.52 דקות ועלתה מהמקום החמישי.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת 25 מטר בשארטר, צרפת היא השוותה את שיאה העולמי במשחה ל-100 מטר חזה (1:02.36 דקות).
במסגרת סבב הגביע העולמי בתחרות שנערכה בטוקיו, יפן ב-26 באוקטובר אותה שנה היא קבעה במשחה ל-50 מטר חזה שיא עולם חדש של 28.64 שניות, שיפור לשיר בן ה-7 שנים של ג'סיקה הארדי מארצות הברית (28.80 שניות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכתה אטקינסון ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 זכתה אטקינסון במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.05 שניות, לפני רותה מיילוטיטה (29.38 שניות) ומרטינה קררו מאיטליה (29.59 שניות).
אליה סבור (נולדה ב-22 בפברואר 1989) היא מהנדסת חומרים אמריקאית.
מחזיקה בשיא העולם על היותה הפרופסורית הצעירה ביותר בעולם.
אימה, ג'ולי סבור (שם נעוריה קסלר), עבדה כעיתונאית במשך 12 שנים.
היא נישאה למוחמד סבור, מהגר מפקיסטן, בשנת 1980. מגיל צעיר הראתה סבור סימנים של מחוננות.
במבחן אינטליגנציה שעברה בכיתה הרביעית נקבע שמדד ה-IQ שלה הוא "מעבר לסקאלה".
באותה השנה היא החלה את לימודיה באוניברסיטה בגיל 10 בלבד, ובגיל 14 זכתה בהצטיינות יתרה.
בגיל 9 קיבלה חגורה שחורה בטאקוונדו.
בשנת 2003, בהיותה בת 14, השלימה את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת סטוני ברוק במדינת ניו יורק.
בשנת 2006 סיימה את לימודי התואר השני שלה באוניברסיטת דרקסל.
בשנת 2007 החלה להרצות בפני תלמידים באוניברסיטה בניו אורלינס בעקבות הוריקן קתרינה שעשה שמות באזור.
ב-19 בפברואר 2008, שלושה ימים בלבד לפני יום הולדתה ה-19, מונתה למשרת פרופסור באוניברסיטת קונקוק שבדרום קוריאה.
החוזה שהוצע לה היה חוזה זמני לשנה, אך היא בחרה שלא לחדשו בתומו.
ספר השיאים של גינס הכריז על סבור כפרופסורית הצעירה ביותר בעולם.
אליה קהואג'יאן היה צלם ירושלמי ממוצא ארמני, מאמני הצילום המוכרים ביותר בארץ ישראל במאה העשרים, ניצול רצח העם הארמני.
בעל חנות הסטודיו Elia Photo Service בירושלים.
נולד באורפה שבטורקיה למשפחה ארמנית.
בשנת 1915, בהיותו בן חמש, חווה את מרד התושבים הארמניים של אורפה נגד הצבא הטורקי לאור הידיעות על טבח הארמנים באזורים שונים של המדינה.
אחרי דיכוי המרד שבו נפלו אביו של אליה ואחד מאחיו כל הזקנים, הנשים והילדים הארמניים של אורפה הוגלו מהעיר ונשלחו ל"צעדת המוות" במדבר הסורי.
רק אליה ואחת מאחיותיו ניצלו מהשואה הארמנית – יותר ממאה קרובי משפחתו נספו.
אליה אומץ על ידי זוג כורדי, אחר כך נמכר למשפחה נוצרית סורית, ולבסוף נזרק לרחוב.
כילד יתום נאסף על ידי ארגון סיוע אמריקני, והועבר בין בתי יתומים בחלב, ביירות, נצרת וירושלים.
בנצרת נתגלה כישרונו לציור, ובהמלצת המורה אליה התחיל ללמוד את מקצוע הצילום (כמקצוע פרקטי יותר מציור) עם הצלם הארמני קריקור בוגוסיאן.
בשנת 1924 הגיע לירושלים, שם המשיך ללמוד והתחיל לעבוד כעוזר של הצלם הארמני ג'וזף טומאיאן, ממנו גם למד את רזי המקצוע.
החל משנת 1933 עבד בסטודיו הצילום של משפחת חנניה הערבית-נוצרית.
החנות הייתה ממוקמת בבנין של מלון פאסט.
בשנת 1942 אליה רכש את החנות וקרא לה Elia Photo Service.
הסטודיו היה מאוד פופולרי בירושלים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה המודיעין הבריטי וחיל האוויר המלכותי השתמשו רבות בשירותיו כצלם ביטחון שדה.
ב-1948 הסתתר אליה עם משפחתו ברובע הארמני כי שכונת מוסררה שבה נמצא ביתם הפכה לשדה קרב בין יהודים וערבים.
הוא הצליח להעביר את רוב הציוד ואת הנגטיבים מהחנות למקום המקלט.
ב-1949 פתח סטודיו לצילום ברובע הנוצרי של העיר העתיקה, שם הוא קיים עד היום.
כתוצאה מהמעבר לירושלים המזרחית איבד אליה את ביתו במוסררה, והמשיך להתגורר ברובע הארמני גם אחרי מלחמת ששת הימים.
אליה קהואג'יאן מת בשנת 1999 ונקבר בבית הקברות הארמני שבהר ציון בירושלים.
לאחר מותו ממשיכים בנו קוורק ונכדו אליה להחזיק בחנות הצילום ברחוב אל ח'נקה בעיר העתיקה בירושלים.
צילומיו של קהואג'יאן הוצגו בתערוכות בישראל ומחוצה לה.
אליה קהואג'יאן עשה אלפי צילומים של ירושלים.
לדברי בנו הארוט, הוא צילם את ירושלים יותר מכל צלם אחר בן תקופתו.
בשנות ה-90 יצא לאור בירוואן ספר זכרונותיו של הצלם.
בנו הארוט קהואג'יאן ערך את הספר בשנת 2014, תרגם אותו לאנגלית והוציא אותו לאור בטורונטו תחת השם "מהמדבר האדום לירושלים".
בירושלים יצא לאור אלבום צילומיו של קהואג'יאן "Jerusalem Through My Father's Eyes".
אליה קהואג'יאן היה צייר חובב.
אחת התמונות, שבה צייר את הקתדרלה באצ'מיאדזין, נמצאת היום בבית הספר של הרובע הארמני.
אליה גרינפלד (נולד ב-28 במאי 1986) הוא תסריטאי ואיש קריאייטיב ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה כחלק מצוות "גלילאו" וכתב בחטיבת הדיגיטל של כאן, תאגיד השידור הישראלי.
גרינפלד נולד וגדל בעיר וולגוגרד בברית המועצות לשעבר (כיום חלק מרוסיה), ועלה ב-1990 עם משפחתו לישראל.
בשנת 2004 התנדב לשנת שירות (ש"ש) בתנועת השומר הצעיר.
בוגר תואר ראשון במדע המדינה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
גרינפלד הגיש את תוכנית הטלוויזיה "הכוורת" בערוץ המקומי של אשדוד וכן השתתף במופע "עיר ערוץ הילדים" כראש עיר ערוץ הילדים בשנת 2003.
במהלך שירותו הצבאי ערך והגיש תוכניות ופינות, ובהן שישי חם וארץ עיר מא' ועד ת'.
בשנת 2008 קיבל ציון לשבח בפרס מפקד גלי צה"ל על עריכת התוכנית "מכתבים מהתנ"ך".
עם שחרורו החל לכתוב עבור כלי תקשורת מובילים, ובהם הארץ, מאקו ועוד.
בשנת 2011 החל לעבוד בתוכנית המדע הפופולרי גלילאו, תחילה כתחקירן ובהמשך כתסריטאי ועורך.
בשנים 2016 ו-2017 זכתה "גלילאו" בפרס התוכנית הטובה ביותר בקטגוריית מגזין ילדים ונוער על ידי האקדמיה לטלוויזיה.
החל משנת 2016 גרינפלד כותב ומשחק בסרטונים של חטיבת הדיגיטל בתאגיד השידור הישראלי.
בין השאר, עוסקים הסרטונים בסוגיות חברתיות ובזהותו כיוצא ברית המועצות ועולה חדש.
בשנת 2020 בזמן מגפת הקורונה העולמית, החל אליה לכתוב ולככב בסרטונים העוסקים במגפה וכך זכה לכינוי 'הפנים היפות של הקורונה בישראל' או 'נחמן שי של העידן הדיגיטלי'.
בשנת 2015, לפני נאומו של בנימין נתניהו באו"ם, פרסם גרינפלד משחק בינגו (ביביבינגו), שמטרתו הייתה לקלוע לקלישאות של ראש ממשלת ישראל.
בשנת 2016 אליה יצר את מפת סיפורי האהבה בירושלים, מיזם שהתרחב לאחר מכן לכל הארץ במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
בשנת 2017 הקים את חברת התוכן והדיגיטל לייקה.
גרינפלד היה ממייסדי הארגון הבריגדה התרבותית, שהוקם בשנת 2015 לאחר הצלחת קמפיין "נובי גוד ישראלי".
יוזמות אלה הוקמו במטרה לספר מחדש את סיפורם של יהודי ברית המועצות.
בשנת 2021 הצטרף גרינפלד כחבר לוועד המנהל של עמותת מגמה ירוקה.
אליה מדר (נולדה ב-25 באפריל 1979) היא לוחמת טאקוונדו ישראלית בעבר, מחזיקה במדליית ארד מאליפות אירופה (1998).
מדר נולדה בצרפת ונישאה ללואיק ללום לוחם טאקוונדו, ועלתה לישראל בצעירותה.
בשנת 1997 היא זכתה במדליית ארד בטורניר 'Dutch Open' בעיר ניימכן שבהולנד.
באותה השנה היא זכתה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער שנערכה בפטרס שביוון לאחר שלושה ניצחונות והפסד אחד.
מדר השתתפה באליפות אירופה בשנת 1998 שנערכה באיינדהובן שבהולנד וזכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 59 ק"ג.
בשמינית גמר היא ניצחה את אלה פופובה האוסטרית, ברבע הגמר היא ניצחה את ליסה דודו הבריטית ובשלב חצי הגמר הפסידה לאולגה מיחלבה הרוסייה.
באותה השנה היא זכתה גם במדליית ארד בטורניר 'Dutch Open'.
אליה ויוויאני (באיטלקית: Elia Viviani; נולד ב-7 בפברואר 1989) הוא רוכב אופניים איטלקי באופני מסלול ואופני כביש לשעבר.
בתחום אופני הכביש הוא אלוף אירופה (אלקמאר 2019).
ויוויאני ניצח ב-5 קטעים בג'ירו ד'איטליה (2015, 2018) כשבמהדורה של 2018 גם ניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ.
נוסף על כך, ניצח ב-3 קטעים בוואלטה אספנייה (2018) וקטע בטור דה פראנס (2019).
לוויוויאני אח בשם אטיליו, שצעיר ממנו ב-8 שנים, וגם הוא רוכב אופני כביש שרכב איתו בחלק מהקבוצות.
בשנת 2006 הגיע במקום ה-3 באליפות העולם במדיסון לג'וניור.
שנה לאחר מכן הגיע שוב שלישי, הפעם באליפות אירופה לג'וניור.
באליפות אירופה עד גיל 23 ב-2008, במדליית ארד במקצה הרדיפה הקבוצתית ובמקצה האומניום.
ב-2009 זכה באליפות איטליה באומניום.
ב-2011 זכה במדליית ארד ביחד עם דוידה צ'ימולאי, באליפות אירופה עד גיל 23. בנוסף לכך זכה במדליית ארד באומניום באליפות אירופה.
ב-2012 זכה באליפות אירופה במקצה הניקוד, וב-2013 שחזר את ההישג.
ב-2014 זכה במקצה האומניום באליפות אירופה.
באליפות העולם ב-2015, הגיע במקום ה-2 ביחד עם מרקו קולדאן.
ב-2016 השיג את ההישג הגדול ביותר שלו בקריירה שלו בתור רוכב אופני מסלול, כאשר ניצח במקצה האומניום באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ב-2018 זכה עם נבחרתו ברדיפה קבוצתית באליפות אירופה.
ויוויאני הצטרף לקבוצת ליקוויגאס מדרג הוורלד טור בשנת 2010, הוא ניצח את הקטע השמיני בוואלטה של קובה, ואת המרוצים לזכרם של מרקו פנטאני ושל פרנק ואנדנברוק.
את עונה זו ויוויאני פתח בטור דאון אנדר, מה שהפך למרוץ וורלד טור הראשון שהשתתף בו.
הישגו הבכיר היה מקומו ה-5 בקטע הראשון.
ויוויאני ניצח מרוץ בדובאי, ואת הקטע השני בטור של סלובניה.
הוא ניצח עוד שני קטעים באתר הפרו אמריקאי, את הקטע השני בג'ירו די פאדניה, ואת הקטע הרביעי בטור של בייג'ינג.
ויויאני ניצח את הקטע ה-6 והאחרון במרוץ הארגנטינאי, טור דה סאן לואיס.
בג'ירו דלה פרובינציה, ניצח את שני הקטעים היחידים במרוץ ועקב כך גם את הדירוג הכללי ואת דירוג הצעירים.
הוא השתתף בפריז - ניס, אך לא הרשים ומלבד המקום ה-4 שלו בקטע ה-6 לא השיג הרבה.
בעונה זו ויויאני גם השתתף בקלאסיקה, כאשר נבחר למילאנו - סן רמו, וסיים במקום ה-108. בסטמיניה אינטרנאזיונל קופי אה בארטלי, ניצח את הקטע ה-2. באוגוסט נבחר לראשונה לוואלטה אספנייה, הגראנד טור הראשון בקריירתו, הוא הגיע פעמיים במקום ה-2 (בקטעים 7, 21) וסיים 8 בקטגוריית המאיצים.
הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של בייג'ינג.
ויוויאני נבחר לטור דה רומאנדי, אך פרש במהלך הקטע ה-4. הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, והגיע פעמיים במקום השני (קטעים 1, 6) ופעם אחת במקום השלישי, בקטע ה-21. לבסוף סיים במקום ה-7 בקטגוריית המאיצים.
ביוני, רשם את ההישג הגדול בקריירת הכביש שלו עד אז, כשניצח את הקטע ה-2 בדופינה ליברה, לאחר שהקדים את ג'יאני מירסמן וטוני גאלופן בספרינט.
בנוסף לכך, ניצח שני קטעים בטור של אלק גרוב, ואץ המרוץ החד יומי, דאץ' פוד ואלי קלאסיק.
בנוסף לכך ניצח את הקטע הראשון של טור בריטניה.
בעונה זו ניצח ויוויאני את הקטע ה-3 של בסטמיניה אינטרנאזיונל קופי אה בארטלי.
בטור של טורקיה, ניצח את הקטע ה-5 וה-7 ובקטע ה-8 סיים שני.
הוא השתתף שוב בג'ירו ד'איטליה, לא בלט אך סיים במקום ה-4 בקטגוריית המאיצים.
הוא ניצח את הקטע ה-4 בסלובניה.
הוא השתתף לראשונה בטור דה פראנס, כדומסטיק ולא בלט.
ויויאני ניצח את הקטע השני של טור דובאי, וסיים שלישי בקורן בריסל קורן.
בטור דה רומאנדי, היה חלק מהסגל של סקיי שניצח את נגד השעון הקבוצתי.
בג'ירו ד'איטליה, השיג את הניצחון הראשון שלו בקטע בגראנד טור כאשר ניצח את הקטע השני.
וסיים שוב במקום ה-4 בקטגוריית המאיצים.
הוא ניצח את הקטע הראשון של אנקו טור, ושלושה קטעים בטור בריטניה.
ויוויאני הוסיף שני ניצחונות בטור דובאי וזכה בקטגוריית המאיצים.
ויוויאני ניצח את הקטע ה-2 בטור דובאי, ואת מרוץ החד יומי, דרידסה דה פאנה.
הוא השתתף בג'ירו ד'איטליה, אך נאלץ לפרוש בסוף הקטע ה-8 לאחר שלא עמד במגבלת הזמן.
מעבר לכך, לא רשם הישגים בולטים בעונה זו.
ויוויאני ניצח את הקטע השלישי בטור דה רומאנדי.
ועוד שני קטעים בטור אוסטריה, בנוסף לכך זכה גם בקטגוריית המאיצים.
הוא סיים שני באליפות אירופה לאחר שרק אלכסנדר קריסטוף הקדים אותו.
הוא ניצח את המרוץ החד יומי, קלאסיקת יורו - אייס.
הוא ניצח שני קטעים בטור דו פויו שארן, וסיים חמישי כללי.
בנוסף לכך ניצח את קלאסיקת ברטאן.
ועוד קטע בטור של בריטניה.
ב-2018 עבר לקבוצת דקונינק קוויק-סטפ הבלגית לאחר חמש שנים בסקיי.
עונת 2018 נחשבת לאחת הטובות בקריירה של ויוויאני, הוא פתח אותה עם ניצחון בקטע השלישי בטור דאון אנדר.
לאחר מכן נסע לאיחוד האמירויות הערביות, במטרה להתחרות בטור דובאי ובטור אבו דאבי.
במרוץ הראשון ויוויאני ניצח את הקטע השני והחמישי, מה שהספיק לו לניצחון כללי במרוץ ולניצחון בקטגוריית הנקודות.
בטור אבו דאבי גם בלט, כשניצח את הקטע השני לאחר שהקדים את דני ואן פופל ופסקל אקרמן בספרינט רב משתתפים, גם במרוץ הזה ניצח בקטגוריית הנקודות.
לאחר מכן עבר ויוויאני לבלגיה וניצח בפעם השנייה ברצף את שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, מקדים את פסקל אקרמן ויספר פיליפסן בספרינט הסיום, לאחר המרוץ הזה, התחרה ויוויאני בגנט-וולחם, מרוץ נחשב ויוקרתי ביותר, אך לא הצליח לשחזר את ניצחונו וסיים שני לפטר סאגאן בספרינט רב משתתפים.
התוצאה הטובה ביותר שלו בקלאסיקת אביב בבלגיה, לאחר שנכנע לפטר סאגאן בספרינט רב משתתפים.
הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה שהחל בישראל, בקטע 2 גבר על יאקוב מרצקו וסם בנט בספרינט רב משתתפים בתל אביב וניצח את הקטע, גם בקטע ה-3, בספרינט רב משתתפים שהסתיים באילת, ניצח ויוויאני, הפעם הקדים את סשה מודולו במקום השני וסם בנט.
בהמשך גם ניצח את הקטע ה-13 וה-17 באיטליה, אך בקטע ה-21 ברומא, שנחשב לקטע הכי יוקרתי עבור מאיצים כמו ויוויאני, נכנע לבנט וסיים שני, כמו גם בקטע ה-7. למרות זאת ניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ.
לאחר מכן התחרה בבלגיה, במרוץ דוואר דור הט האחלנד, וסיים שני, אחרי קריסטס ניילנדס המנצח.
בטור אדריאטיקה איוניקה שבאיטליה שלטה קבוצתו, כשניצח איתם את קטע נגד השעון לקבוצות ושלושה קטעים אישיים בספרינט, ואת קטגוריית הנקודות.
ויוויאני המשיך את העונה המעולה שלו גם באליפות איטליה, לאחר שהקדים את ג'ובאני ויסקונטי ודומניקו פוצוביבו וניצח את המרוץ.
לאחר מכן המשיך להצטיין במרוצים חד יומיים, כשניצח את קלאסיקת יורו - אייס בפעם השנייה ברצף.
הוא השתתף בוואלטה אספנייה בפעם השנייה בחייו, וניצח שלושה קטעים (קטעים 3, 10, 21), אך סיים 3 בדירוג המאיצים, כשאלחנדרו ולוורדה, ופטר סאגאן, מקדימים אותו.
את עונת 2019 ניצח את הקטע הראשון בטור דאון אנדר, את מרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה, ואת הקטע ה-5 ואת קטגוריית הנקודות ב.
בנוסף לכך ניצח את הקטע ה-3 בטירנו אדריאטיקו.
בג'ירו ד'איטליה, אכזב ולא ניצח אף קטע במדי אלוף איטליה.
בטור דה סוויס, ניצח 2 קטעים וסיים 2 בדירוג המאיצים.
הוא לא הגן על תוארו כאלוף איטליה ולא סיים את המירוץ, בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-4 וסיים 3 בדירוג המאיצים.
הוא ניצח את המרוץ החד יומי בבריטניה קלאסיקת לונדון - סארי.
הוא ניצח בפעם השלישית ברצף את קלאסיקת יורו - אייס לאחר שהקדים את קיילב יואן ובכך הפך לרוכב עם מספר הניצחונות הגבוה ביותר במרוץ.
באוגוסט 2019 קבוצת קופידיס הצרפתית הודיעה שהוא חתם בשורותיה, וירכב עבורה בשנת 2020. עונת 2020, בהשוואה לשתי העונות האחרונות של ויוויאני, הייתה מאכזבת עבורו והסתיימה בלי ניצחונות.
הוא החל אותה עם מקום תשיעי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה ושלישי בקלאסיקה די אלמריה.
לדברי ויוויאני, הניתוח עבר בהצלחה והוא מצפה לחזרה מהירה למרוצים.
הקיסרית אליה סופיה הייתה אשתו של הקיסר יוסטינוס השני ושלטה עמו באימפריה הרומית המזרחית, היא ביזנטיון.
סופיה מתוארת כאישה חזקה, שאפתנית ורבת השפעה.
בשל אופייה ומשום מחלתו הנפשית של הקיסר יוסטינוס השני, סופיה השפיעה רבות על מהלכים רבים באימפריה, כולל מינויו של יורשו של יוסטינוס, טיבריוס השני קונסטנטינוס, ומינוי מאוריקיוס אחריו.
במיוחד התעניינה בכלכלה והייתה לקיסרית הראשונה שדיוקנה ושמה הוטבעו על מטבע לצידו של הקיסר המכהן, יוסטינוס השני.
נראה כי לאחר מותו של בן זוגה קיוותה להינשא ליורשו ולשמר את כוחה, אך זה שמר אמונים לאשתו הקודמת והיא נותרה במעמד אלמנה קיסרית עד סוף ימיה.
ככל הנראה, הייתה סופיה אחייניתה של הקיסרית תיאודורה מצד אמה.
לתאודורה היו שתי אחיות, קמינו ואנסטסיה, אך לא רבות ידוע אודותן ואין בידינו הוכחה מוצקה לגבי מי מהן הייתה זו שהביאה לעולם את סופיה.
לה וליוסטינוס השני נולדו בת ובן: ארביה ויוסטוס.
יוסטוס נפטר עוד לפני 565, לפי תיאופנס.
ככל הנראה, ארביה נישאה לבדוריוס שירש את משרתו של יוסטינוס כאחראי על הארמון.
לפי עדותו של יוחנן מאפסוס , סופיה הייתה מונופוזיטית עוד מילדותה (בדומה לקיסרית תיאודורה).
עם זאת, כשלוש שנים טרם עליית בן זוגה לשלטון, הכריזה על עצמה ככלקדונית כדי לסייע לביסוס מעמדו של יוסטינוס השני כיורש הקיסרי.
בהמשך לקחה חלק ברדיפות המונופיזיטים באימפריה.
היא ובן זוגה הקפידו להראות אדיקות דתית.
יוסטינוס השני הכתיר את סופיה לאוגוסטה, קיסרית, כנראה יום לאחר שהוכתר בעצמו.
הם כונו "שני אורות העולם" לפי המשורר קוריפוס .
על פי עדויות מתקופה זו ניכר כי סופיה הייתה דומיננטית ושיחקה תפקיד חשוב עוד בטרם הוכתר יוסטינוס לקיסר.
המשורר קוריפוס הלל אותה בכתביו מהתקופה במידה דומה לכבוד שחלק לקיסר עצמו (בטקסט משנת 7–566).
ניתן לה מקום שווה בהיכל התפילה.
מייחסים לסופיה גם את יוזמת ההתנקשות בחייו של היריב המשמעותי היחיד שהתחרה עם יוסטינוס השני על הקיסרות, בן דודו, שגם שמו היה יוסטינוס.
בן דוד זה הוגלה לאלכסנדריה ושם נרצח.
לא רק המשורר קורפיוס העריך את סופיה.
המשורר ונאנטיוס פורטונאטוס הקדיש שיר שהלל את יוסטינוס ואותה במידה שווה ואפילו השווה אותה להלנה, אמו של קונסטנטינוס הגדול.
שיר זה נכתב לאחר שיוסטינוס השני וסופיה שלחו במתנה צלב ברדגונד הקדושה בגאליה וצלב נוסף (צלב הוותיקן) לרומא, ככל הנראה בניסיון לשפר את היחסים בין האפיפיור לקונסטנטינופול.
נאמר כי צלב זה כלל שרידים מהצלב האמיתי ועל זרועותיו ניתן למצוא את דמותם של יוסטינוס וסופיה עד היום, שכן זה שרד ונשמר באוצר הוותיקן עד היום.
סופיה הייתה מעורבת בכלכלת האימפריה והשפיעה על צעדים כגון החזרת חובות האימפריה, ביטול פיגורים בתשלומי מס והחזרת הלוואות כפויות שלקח יוסטיניאנוס הראשון, דודו של יוסטינוס השני וקודמו בתפקיד.
ההיסטוריון-הנזיר תיאופנס מייחס לסופיה את החזרת ההלוואות לאותם עשירים שהוכרחו להלוות ליוטיניאנוס הראשון כספים וטוען כי זכתה לפופולריות גדולה עקב צעד זה.
התערבות כלכלית בסדר גודל כזה הייתה צעד יוצא דופן מצד הקיסרית.
למרות הפגנת נדיבות זו, יוסטינוס השני וסופיה נחשבו בעיני רבים לשליטים חסכנים (או קמצנים, מצד מבקריהם).
תיאופנס כלל סיפור יוצא דופן נוסף, המדגים את השפעתה של סופיה בתחומים נוספים.
תיאופנס טען כי בשנת 572 לערך פרץ שגעונו של יוסטינוס השני שהביאו לריב עם חתנו (או אחיו, לפי מקורות אחרים) בדוריוס, שהיה אחראי על הארמון.
עקב התערבותה של סופיה הלך הקיסר לאורוות על מנת להשלים עם בדוריוס.
כאמור, הייתה סופיה לקיסרית הראשונה שדיוקנה יחד עם שמה הוטבע על מטבעות האימפריה לצד בן זוגה, בסגנון דומה לפסיפס המציד את יוסטיניאנוס הראשון לצד תיאודורה, אשתו.
יוסטינוס אף שיפץ את נמל יוליאנוס וקרא לו על שמה.
התקפי השיגעון החמורים של יוסטינוס השני החלו בין השנים 572–574 בערך, לאחר נפילת דארה שבסוריה בידי הפרסים בשנת 572. השפעתה של סופיה התעצמה והיא לקחה חלק משמעותי בהחלטות רבות.
בין השאר דחקה ביוסטינוס השני לפרוש מן השלטון ולמנות ליורשו ולמשנה לקיסר את טיבריוס, גנרל צבאי מוערך.
יוסטינוס השני עשה כן ומינה את טיבריוס לקיסר תחתיו, בעוד סופיה ממשיכה לכהן כשליטה.
היא אף פנתה לשליט פרס, ח'וסרו הראשון, בטענה כי אין זה ראוי לתקוף אישה חסרת הגנה שבעלה חולה, וכך השיגה כ-4 שנות שקט לאימפריה בחזית זו.
היא דאגה לשימור מעמדה לקראת מותו המתקרב של בן זוגה וחייבה את טיבריוס להבטיח כי מעמדה כאוגוסטה הקיסרית יישמר.
עדויות מן התקופה מספרות כי סופיה אמרה שיוסטינוס השני לקה בשיגעון כעונש על כך שלא הקדיש לה תשומת לב מספקת, כיוון שממלכתו הגיעה דרכה וכעת חוזרת אליה.
יוחנן מאפסוס סבר כי "עונשו" הגיע מידי שמיים מכיוון שרדף את המונופיזיטים.
יוסטינוס השני הלך לעולמו בשנת 578 לספירה.
כאמור, סופיה לקחה חלק בהחלטה למנות את טיבריוס השני ליורשו.
עם זאת, היא סירבה להרשות לאשתו ושלושת ילדיו של טיבריוס להתגורר בארמון.
ייתכן כי לאחר מותו של יוסטינוס השני קיוותה להנשא לטיבריוס, המתואר כגבר נאה ונדיב, על אף שכבר היה בעל משפחה, בין השאר כדי להמשיך להחזיק בכוחה.
סופיה ידעה כי אישה לבדה לא תקבל לגיטימציה למשול לבדה באימפריה וככל הנראה סברה בעצמה שאין זה ראוי, בהתאם לרוח התקופה.
טיבריוס קרא לה "אמא" ונותר נשוי לאינו (שקיבלה את השם אנסטסיה כקיסרית).
משנכזבה תקוותה של סופיה להנשא לטיבריוס, נקטה סופיה בצעדים על מנת לסלקו מהכס וקשרה קשר כנגדו יחד עם יוסטיניאנוס, אחיין רחוק של יוסטינוס השני.
טיבריוס הוזהר מבעוד מועד וניצל מניסיון זה להכתיר את יוסטיניאנוס תחתיו.
הוא האשים את סופיה, הגביל את צעדיה ואפשר לה לקבל הכנסה מצומצמת בלבד מדי חודש.
ליוסטיניאנוס עצמו סלח הקיסר ואף הראה לו כבוד.
היא המשיכה להתגורר בארמון גם לאחר מאורעות אלו ואפילו לאחר שהתגלה שהעבירה זהב מאוצר הממלכה לביתה.
טיבריוס נאלץ לשפץ את מגורי משפחתו כדי למנוע חיכוכים עם סופיה.
לפי תיאופנס, בסוף הצליח טיבריוס להעבירה מהארמון המלכותי לארמון אחר שנשא את שמה, בו גרה עם יוסטינוס בעבר.
סופיה העבירה ביקורת על התנהלותו הפזרנית של טיבריוס, שעמדה בניגוד לחסכנותה שלה.
בימי חייו של יוסטינוס השני אף לקחה ממנו את מפתחות האוצר, והמשיכה להתנגד למדיניותו הכלכלית גם אחר כך.
היא סברה כי הוא מרושש את אוצר המדינה שהיא הצליחה לאסוף בעמל רב.
הוא מצידו סבר כי המיסים שיוסטינוס והיא הטילו היו כבדים מדי וצמצם אותם, למורת רוחה.
בשנת 582 נפל טיבריוס למשכב.
השפעתה של סופיה עדיין הייתה חשובה על אף הירידה במעמדה והוא התייעץ עמה מי ראוי להתמנות ליורשו.
זו הציעה את הגנרל המצליח מאוריקיוס שהיה רווק.
בין אם תכננה להינשא למאוריקיוס ובין אם לאו, זה התחתן עם בתו של טיבריוס, קונסטנטינה לאחר הכתרתו.
קונסטנטינה הביאה למאוריקיוס בן תוך זמן קצר וסופיה אמורה הייתה להיעלם.
עם זאת, התיעוד האחרון של סופיה הוא מתקופת סוף שלטונו של מאוריקיוס.
מסופר בו כי העניקה מתנת פסחא ("Stemma", מעין כתר) למאוריקיוס יחד עם הקיסרית קונסטנטינה.
הקיסר תלה אותה מעל למזבח בכנסיית סופיה הקדושה, מעשה שהעליב את שתי הקיסריות.
היא עדיין נשאה בתואר אוגוסטה אז.
השפעתה הפוליטית, אם כן, לא נעלמה לחלוטין.
לא ידועה השנה המדויקת בה הלכה לעולמה, אך היא לא נזכרת במקורות מאוחרים יותר מתקופה זו.
אליה סוריאנו (באיטלקית: Elia Soriano; נולד ב-26 ביוני 1989) הוא כדורגלן עבר איטלקי-גרמני ששיחק בעמדת החלוץ.
סוריאנו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של "1846 דראמשטאדט", ובהמשך עבר לדרמשטאדט 98. בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הרביעית.
בשנת עלה עם הקבוצה לליגה השלישית.
במדי דראמשטאדט, סוריאנו כבש 32 שערים ב-83 משחקים.
ב-24 ביולי 2010, סוריאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–3 להאנזה רוסטוק.
בקיץ , סוריאנו הצטרף לאיינטרכט פרנקפורט ב'.
בקיץ , סוריאנו חתם בקרלסרוהה.
בקיץ חתם לשנתיים בשטוטגרט קיקרס.
בינואר , סוריאנו חתם וירצבורג קיקרס.
ב-24 במאי 2016, סוריאנו הבקיע בהפסד 1–2 לדיסבורג, בו נקבע כי וירצבורג תישאר בליגה השלישית ולא תעלה לבונדסליגה השנייה.
ביולי , הצטרף לקורונה קיילצה מליגת העל הפולנית.
בקיץ , סוריאנו חתם בפנלו מליגת העל ההולנדית.
ב-27 בינואר 2020, סוריאנו חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-5 באוקטובר 2020, סוריאנו חתם בקיקרז אופנבך.
אליה רוסיליו (נולד ב-11 באוקטובר 1993) הוא פזמונאי, מלחין וזמר-יוצר ישראלי.
בגיל 5 עזב את בית הוריו וניתק איתם קשר בשל משבר משפחתי, ועבר לגור אצל דודתו בראשון לציון.
בשנת 2019 החל את דרכו גם כזמר, והוציא את סינגל הבכורה שלו, "לאן שהלב שלי ייקח".
עוד באותה השנה, הוציא את הסינגל הראשון מתוך הפרויקט המוזיקלי שלו, "המחברת של אליה", "מישהו שבר לי את הלב".
באפריל של אותה השנה, הוציא יחד עם ליאור נרקיס את הדואט "איפה החיים שלי", שכתב רוסיליו ללחן של שי בן לוי.
באפריל 2020 הוציא את השיר השני מתוך הפרויקט, "השתגע העולם", בביצוע הזמר עומר אדם, איתו שיתף פעולה קודם לכן בשיר "שני משוגעים".
ביוני, הוציא את השיר השלישי מתוך הפרויקט, "מלאכית", בביצוע רן דנקר.
בספטמבר הוציא את השיר הרביעי, "ככה זה", בביצוע השחקנית חן אמסלם.
ב-2018 החל רוסיליו זוגיות עם הפזמונאית הישראלית סתיו שמש, איתה שיתף פעולה במספר שירים.
הרב אליהו ברודני הוא רב חרדי אמריקאי המשמש כאחד מראשי ישיבת מיר ברוקלין.
חבר במועצת גדולי התורה בארצות הברית.
נולד לרחל לאה ולשמואל ברודני.
משמש כאחד מראשי ישיבת מיר ברוקלין.
הוא נחשב מגדולי ראשי הישיבות.
בנוסף, הוא חבר במועצת גדולי התורה בארצות הברית.
אחיו, הרב אבא ברודני, היה מנהל בית הספר הרב יעקב יוסף באדיסון שבניו ג'רזי.
מאוחר יותר כיהן כראש כולל של כולל קהילת אדיסון, לפני שקיבל את תפקידו הנוכחי כמשגיח רוחני בישיבת לייקווד.
אליה זהריה (באלבנית: Elia Zaharia; נולדה ב-8 בפברואר 1983) היא שחקנית אלבנית.
אשתו של לקה השני, נסיך הכתר של אלבניה.
אליה נולדה בטירנה ב-8 בפברואר 1983. היא בתם של גרג'יי פוליקרון זהריה וילקה מוג'ו.
יש לה אח צעיר בשם עמוס מוג'י זהריה.
גם אמה וגם אחיה הם שחקנים ידועים באלבניה.
ב-2002 היא החלה ללמוד בבית הספר לאמנות בטירנה ולאחר מכן עברה ללמוד בסורבון שם הכירה את הנסיך לקה.
ב-2005 סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון הלאומי של בורדו בדרמה אמנותית.
לאחר מכן למדה בבית ספר פרטי לדרמה בפריז.