tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האפקט מחקה את השימוש בעדשת בקרת פרספקטיבה, המשיגה תיקון דומה במצלמה ללא אובדן דיוק.
לתוכנות לעריכת תמונה ישנן פונקציות לתיקון תמונות עבור עיוותים שונים של העדשה, כולל עיוותי כרית (pincushion), עין דג וחבית (barrel).
התיקונים הם ברוב המקרים עדינים, אך יכולים לשפר את מראה חלק מהתמונות.
שיפור התמונה הוא תהליך של שיפור איכות התמונה דיגיטלית על ידי מגוון שינויים בתמונה באמצעות תוכנה.
לדוגמה, פשוט למדי להגביר את בהירות או כהות התמונה, או להגדיל או להקטין את הניגודיות.
תוכנה מתקדמת לשיפור תמונות תומכת גם במסננים רבים לשינוי תמונות בדרכים שונות.
תוכנות גרפיות משמשות הן לחידוד והן לריכוך של תמונות, ועושות זאת במספר דרכים, כגון מיסוך או דה קונבולוציה.
ניתן להשיג זאת במצלמה על ידי שימוש בצמצם גדול, או בעורך התמונה על ידי בחירה ולאחר מכן ריכוך.
שיפור קצוות הוא טכניקה נפוצה ביותר הגורמת לתמונות להיראות חדות יותר, אם כי ישנם אלה שהתוצאה נראית להם לא טבעית.
צורה נוספת של חידוד תמונה כוללת סוג של ניגודיות.
התהליך יוצר אפקט הגורם לתמונה להיראות ברורה יותר, ולכאורה מוסיף פרטים.
דוגמה להשפעה זו ניתן לראות משמאל.
התהליך נמצא בשימוש נרחב בתעשיות הדפוס והצילום להגברת הניגודים המקומיים וחידוד התמונות.
יישומי גרפיקה רבים יכולים למזג תמונות לקובץ בודד.
הכיוון והמיקום של כל תמונה הוא נשלט.
בעת בחירת תמונת מפת סיביות שאינה מלבנית, נדרשת הפרדת הקצוות מהרקע, הידועה גם כיצירת צללית.
זוהי המקבילה הדיגיטלית של חיתוך פיזי של חלק מתמונה.
ניתן להשתמש בנתיבי גזירה כדי להוסיף תמונות בצללית לגרפיקה וקטורית או לקובצי פריסת עמודים (page layout) השומרים על נתונים וקטוריים.
קומפוזיציית אלפא, מאפשרת קצוות שקופים רכים בעת בחירת תמונות.
ישנן מספר דרכים ליצור תמונת צללית עם קצוות רכים, כולל בחירת התמונה או הרקע שלה על ידי דגימת צבעים דומים, בחירת הקצוות על ידי מעקב במפת סיביות או המרת נתיב גזירה לבחירה במפת סיביות.
לאחר בחירת התמונה, ניתן להעתיק אותה ולהדביק אותה בחלק אחר של אותו קובץ, או בקובץ נפרד.
את הבחירה אפשר לשמור גם במה שמכונה ערוץ אלפא.
שיטה פופולרית ליצירת תמונה מורכבת היא שימוש בשכבות שקופות.
תמונת הרקע משמשת כשכבה התחתונה, והתמונה עם חלקים שיש להוסיף ממוקמת בשכבה מעליה.
באמצעות מסיכת שכבות תמונה, כל החלקים פרט לחלקים שיש למזג מוסתרים מהשכבה, כך שנוצר הרושם שחלקים אלו נוספו לשכבת הרקע.
ביצוע מיזוג באופן זה שומר על כל נתוני הפיקסלים בשתי השכבות כדי להקל על שינויים עתידיים בתמונה הממוזגת החדשה.
לעורכי תמונה יש לרוב רשימה של אפקטים מיוחדים שיכולים להפיק תוצאות יוצאות מן הכלל.
האפקטים כוללים דרכים שונות להטיה ועיוות.
ניתן להחיל עשרות אפקטים מיוחדים על תמונה הכוללים צורות שונות של עיוות, אפקטים אמנותיים, התמרות גאומטריות ואפקטים של מרקם, או שילובים שלהם.
באמצעות הגדרות Curves מותאמות בעורכי תמונות כגון Photoshop, ניתן לדמות את אפקט הסולריזציה, הידוע יותר בחוגי צילום כאפקט Sabattier.
כלי חותמת שכפול (Clone Stamp)
הכלי חותמת שכפול בוחר ודוגם אזור בתמונה שלך ולאחר מכן משתמש בפיקסלים אלה כדי לצייר מעל כל אזור נבחר.
הכלי פועל כמו מברשת כך שתוכל לשנות את גודלו, ומאפשר שכפול מרוחב של פיקסל בודד לרוחב של מאות פיקסלים.
אתה יכול לשנות את מידת האטימות כדי לייצר אפקט שכפול עדין.
כמו כן, ישנה בחירה בין שכפול עם או בלי יישור של אזור הדגימה.
בפוטושופ הכלי נקרא Clone Stamp, אך הוא עשוי להיקרא גם כלי Rubber Stamp.
ניתן, באמצעות תוכנה, לשנות את עומק הצבע של תמונות.
הפורמטים JPEG ו-PNG מסוגלים לאחסן 16.7 מיליון צבעים (שווה ל-256 דרגות בהירות לכל ערוץ צבע).
בנוסף, ניתן ליצור תמונות בגווני אפור של 8 סיביות או פחות, לרוב באמצעות המרה ותת דגימה מתמונה בצבע מלא.
המרת גוני אפור שימושית להקטנת גודל הקובץ באופן דרמטי כאשר הצילום המקורי היה מונוכרומטי, אך גוון צבע חדר אליו.
עורכי תמונה יכולים לשנות במקביל את הניגודיות והבהירות של תמונות.
בעזרת תכונה זו, לעיתים קרובות ניתן לשפר תמונות עם תת-חשיפה.
חידושים מהעת האחרונה אפשרו תיקון חשיפה מושכל יותר, כך שרק פיקסלים מתחת לסף בהירות מסוים מובהרים, ובכך מבהירים אזורי צל עם תת-חשיפה מבלי להשפיע על שאר התמונה.
השינוי המדויק המוחל על כל ערוץ צבע יכול להשתנות מתוכנה לתוכנה.
בנוסף לאפשרות לשינוי לא ליניארי בבהירות או הניגודיות של תמונות, רוב עורכי התמונה הנוכחיים מאפשרים את שינוי ערך הגמא.
ישנם פרטים שקשה לראות ברוב מסכי המחשב.
תיקון גמא שימושי במיוחד להוצאת פרטים אלה מחושך לאור.
במספר תוכנות לעריכת תמונות, תכונה זו נקראת "עקומות", לרוב, כלי שנמצא בתפריט הצבעים, וזאת ללא התייחסות ל"גמא" הן בתוכנה והן בתיעוד.
ליתר דיוק, כלי העקומות עושה לרוב יותר מאשר תיקון גמא פשוט, מכיוון שניתן לבנות עקומות מורכבות עם נקודות פיתול מרובות, אך כאשר אין בנמצא כלי ייעודי לתיקון גמא, כלי זה יכול להשיג את אותו אפקט.
צבע התמונה ניתן לשינוי במגוון דרכים.
צבעים יכולים לדהות ולדעוך, וגוונים אפשר לשנות באמצעות עקומות או כלים אחרים.
ניתן לשפר את איזון הצבע, והדבר חשוב אם התמונה צולמה בתוך בית עם פילם אור יום, או צולמה במצלמה עם איזון הלבן מוגדר באופן שגוי.
אפשר להוסיף לתמונה אפקטים מיוחדים, כמו גוון ספיה וגווני אפור.
בנוסף, פעולות מורכבות יותר כמו עירוב ערוצי צבע מתאפשרים על ידי עורכי גרפיקה מתקדמים יותר.
אפשר גם לבטל את אפקט העיניים האדומות, המתרחש כאשר מצלמים עם פלאש כאשר האישון פתוח מדי (כך שאור מהפלאש שנכנס לעין דרך האישון משתקף מהקרקעית בחלק האחורי של גלגל העין).
מיזוג דינמי מתקדם הוא מושג שחידש הצלם אליה לוקרדי בבלוג שלו Blame The Monkey כדי לתאר תהליך צילום של לכידת כמה חשיפות משתנות, של נוף עירוני או פתוח, על פני פרק זמן מסוים, בסביבת תאורה טבעית או מלאכותית, אך משתנה.
לאחר הצילום, החשיפות השונות, ממוזגות ידנית לתמונה אחת של טווח דינמי גבוה, באמצעות תוכנה לעיבוד שאחרי.
תמונות מיזוג דינמיות משמשות להצגת רגע מגובש.
המשמעות היא שאף על פי שהתמונה הסופית עשויה להיות תערובת של נקודות זמן, חזותית נראה שהיא מייצגת רגע יחיד.
שליטה בגודל ההדפסה ובאיכות התמונות הדיגיטליות מחייבת הבנה של המשתנה צפיפות פיקסלים לאינץ' (ppi) המאוחסן בקובץ התמונה ולעיתים משמש לשליטה בגודל התמונה המודפסת.
בתיבת הדו-שיח 'גודל תמונה' של Adobe Photoshop, עורך התמונה מאפשר למשתמש לשנות הן את מידות הפיקסלים והן את גודל התמונה במסמך המודפס.
פרמטרים אלו משמשים יחדיו ליצירת תמונה מודפסת בגודל ובאיכות הרצויים.
פיקסלים לאינץ' של התמונה, פיקסל לאינץ' של צג המחשב ונקודות לאינץ' במסמך המודפס קשורים זה לזה, אך שונים לחלוטין בשימוש.
ניתן להשתמש בתיבת הדו-שיח 'גודל תמונה' כסוג של מחשבון תמונה.
לדוגמה, תמונה של 1600 × 1200 ברזולוציה של 200 ppi תפיק תמונה מודפסת של 8×6 אינץ.
אותה תמונה עם 400 ppi תפיק תמונה מודפסת של 4×3 אינץ.
עם שינוי הרזולוציה ל-800 ppi, אותה תמונה מודפסת ב-2×1.5 אינץ.
כל שלוש התמונות המודפסות מכילות את אותם נתונים (1600 × 1200 פיקסלים), אך הפיקסלים קרובים יותר בהדפסים הקטנים יותר, כך שייתכן שהתמונות הקטנות יותר, אך לא הגדולות יותר, ייראו חדות.
איכות התמונה תלויה גם ביכולת המדפסת.
עריכת RNA הוא תהליך תוך תאי שגורם לשינוי ברצפי ה-RNA מהתבנית המקורית של ה-DNA (או ה-RNA).
הריאקציה של עריכת ה-RNA משנה רק נוקלאוטיד אחד או שניים, ויכולה לגרום למחיקה או החדרה של בסיס; כתוצאה מכך יכולים להשתנות קודונים ב-mRNA, עשויים להיווצר אתרים חדשים של שחבור, קודוני פסק, ואף שינויים מבניים של ה-RNA.
התהליך של עריכת RNA מתרחש בכל מערכות החיים - בחולייתנים, חסרי חוליות, צמחים, חיידקים ווירוסים ומשפיע על סוגים שונים של מולקולות RNA כולל mRNA, rRNA, tRNA, miRNA.
תהליכי עריכת RNA נראים מגוונים מאוד מבחינת המנגנון המולקולרי שלהם, ונראה שהתפתחו מספר פעמים באופן בלתי תלוי במהלך האבולוציה.
ישנם מספר סוגים של תהליכי עריכה של RNA שגורמים למגוון הזה, כולל חילופי נוקלאוטידים, כגון Cytidine (C) ל-Uridine (U) ו-Adenosine (A) ל-Inosine (I), וכן תוספות ומחיקות של נוקלאוטידים שאינם מצויים בתבנית ה-DNA הגנומית.
עריכת RNA מתבצעת בעיקר בתוך גרעין התא ולא על ידי אברון נפרד, למשל מיטוכונדריון או ריבוזום.
התהליך מתרחש כחלק ממנגנוני עיבוד ה-RNA לאחר השעתוק.
המרכיבים העיקריים שמעורבים בעריכת RNA הם אנזימים ספציפיים ובהם ADAR (Adenosine Deaminase Acting on RNA) שמבצע שינוי של אדנוזין לאינוזין, ומבנים (קומפלקסים) חלבוניים הקשורים לשחבור (splicing) ולעיבוד RNA.
במקרים מסוימים, עריכת RNA יכולה להתרחש גם במיטוכונדריה ובכלורופלסטים, בעיקר ביצורים חד-תאיים או בצמחים.
עריכת RNA זוהתה לראשונה בשנות ה-80 ב-mRNA המקודד על ידי המיטוכונדריה של יצורים חד תאיים – טריפנוזומה, כאשר התרחשה מחיקת נוקלאוטיד, או הוספה של הנוקלאוטיד U.
חוקרים זיהו, שב-mRNA של תת-יחידה 2 של cytochrome c oxidase (cox2) במיטוכונדריה של טריפנוזומה יש ארבעה נוקלאוטידים U שאינם מקודדים בגנום המיטוכונדריה.
לאחר גילוי זה נתגלתה עריכת RNA ב-mRNA המקודד לחלבון אפוליפופרוטאין באדם, ובמספר מולקולות המקודדות לחלבונים ב-DNA המיטוכונדרי של צמחים.המרחק האבולוציוני בין האורגניזמים השונים שבהם נצפתה העריכה, וההשפעה על הפנוטיפ ופעילות התא והאורגניזם מרמזים על החיוניות של מנגנוני העריכה השונים.
במסגרת תהליך זה של עריכת RNA נוצרים שני סוגים של RNA - ה-mRNA הערוך מראש (pre-edited mRNA) ומולקולת gRNA (guide RNA).
עריכת ה-RNA מתרחשת באמצעות מחיקה או החדרה של הנוקלאוטיד Uridine (U), שתוארה לראשונה בקינטופלסט-מיטוכונדריה של T.brucei; יש לציין, כי היקף העריכה משתנה בין מספר בסיסי Uracil שנמצאים בכמה אתרים סמוכים למאות אתרי Uracil שנמצאים ברחבי הגנום כולו - "עריכה פנורמית" (pan-editing).
כדי שתתרחש החדרה או מחיקה של בסיסים יש צורך בזיווג בסיסים בין gRNAs ותבניות RNA שנערכו מראש.
בעריכת החלפה, כתוצאה משינויים בתכונות זיווג הבסיסים של הריבונוקלאוזידים ששונו מתרחשת החלפה של בסיסים שגורמים או לשינוי בקוד לחומצה אמינית אחת (או יותר), או החלפה שתשפיע על התכונות המבניות של RNAs.
השינויים הנפוצים ביותר הם: החלפה של C ל-U, ושל-A ל-I (אינוזין נקרא כמו גואנין לאחר מכן).
בנוסף, תוארו שינויים נוספים של U ל-C, G ל-A וגם החלפה מ-U ל-A, אם כי במידה מועטה.
עריכת ההחלפה מתרחשת ב- pre-mRNAs וגם ב- tRNAs.
החלפה מ-A ל-I: עריכה מ-A ל-I (איור 1) מתייחסת להידרוליזה האנזימטית של אדנוזין לאינוזין, על ידי האנזימים ממשפחת ה-ADAR (Adenosine deaminase Acting on RNA).
ההחלפה הזאת גורמת להחלפת נוקלאוטיד מכיוון ש-I מזוהה כ-G במקום A הן על ידי ריבוזומים והן על ידי RNA פולימראז.
חלבוני ADAR אופיינו באורגניזמים שונים כמו חולייתנים, חרקים, ותולעים.
ביונקים ידועים שלושה גנים של ADAR (ADAR1, ADAR2 ו-ADAR3), מהם שניים (ADAR1 ו-ADAR2) ידועים כפעילים מבחינה אנזימטית כדה-אמינאזות, ואילו פעילותו הקטליטית של השלישי (ADAR3) כ-deaminase טרם נצפתה.
באאוקריוטים יש שני אזורים שמתרחשת בהם החלפה מ-A ל-I במולקולת tRNA.
בשמרים האזור הראשון הוא נוקלאוטיד האנטיקודון הראשון I34. והאזור השני הוא הנוקלאוטיד שאחרי האנטיקודון A37. הקטליזה של שני האזורים מתבצעת על ידי שני אנזימים שונים.
ADAT1 אחראי על האזור של 37, ו-ADAT2/ADAT3 על האזור של 34. בפרוקריוטים המקרים שמתרחשת בהם ההחלפה מ-A ל-I במולקולת tRNA לא נפוצים.
יש מקרה אחד שמתרחשת בו ההחלפה באזור נוקלאוטיד האנטיקודון 34,וזה מתרחש באאובקטריה (eubacteria).
מחקר שנעשה על חיידק E.
יש גם כמה מקרים בארכאה בהם מתרחשת החלפת נוקלאוטיד ב-tRNA: טרם ההחלפה נראיית מתילציה בעמדה 57A באמצע ה-T-loop ורק אז מתרחשת הדה-אמינציה.
החלפה מ-C ל-U: העריכה מ-C ל-U (איור 2) מתרחשת על ידי האנזים ציטידין דמינאז (cytidine deaminase).
הסוג הזה של ההחלפה נפוץ יותר במיטוכונדריה של צמחים וההחלפה מסוג הזה שמתרחשת ב-tRNAs באברונים של אאוקריוטים נוספים.
ידוע רק על מקרה אחד שבו ההחלפה הזאת לא מתרחשת - tRNA באברונים שבציטופלזמה של Trypanosoma brucei.
סוג זה של עריכת RNA, אשר מחליף ציטידינים לאורידינים, התפתח בצמחי קרקע, וככל הנראה אבד בכמה צמחים מסוג "liverworts marchantiid".
המספר של הנוקלאוטידים משתנה בין שושלות הצמחים, לדוגמה: רק 8 אירועים מתרחשים במיטוכונדריה של הטחב Funaria hygrometrica ו-11 ב-Physcomitrella patens.
בחולייתנים, סוג עריכה זה זוהה לראשונה ב-mRNA המקודד apolipoprotein B (apoB) שבו קודון גלוטמין (CAA) משתנה לקודון עצירה (UAA).
העריכה זאת של ה-RNA מתרחשת בעזרת חלבוני PPR שמעורבים במיקוד העריכה לנוקלאוטידים ספציפיים.
החלפות אחרות: החלפות האחרות כגון U ל-C, G ל-A או החלפות אחרות הם אירועים נדירים.
המנגנונים המולקולריים והאנזימים המעורבים בשינויים מסוג זה עדיין לא זוהו.
בצמחים עריכת ה-RNA זוהתה במיטוכונדריה ובכלורופלסט כאשר יש החלפה מ-C ל-U בנוסף להחלפה פחות נפוצה מ-U ל-C.
עריכת RNA בצמחים זוהתה לראשונה במיטוכונדריה של צמחים פורחים בשנת 1989 על ידי השוואה בין רצפי DNA ו-RNA.
מאוחר יותר, זוהו השינויים הללו גם בכל הצמחים היבשתיים.
מחקרים מראים, שעריכת ה-RNA היא חיונית לתפקוד תקין של פעילות התרגום והנשימה של הצמח.
מספר סוגים של עריכת RNA תוארו בבני אדם, כאשר הנפוץ ביותר הוא החלפה מ-Adenine ל-Inosine (A to I); נפוצה פחות היא ההחלפה מ-Cytosine ל-Uridine.
תוארו עוד החלפות נדירות יותר שזוהו ברקמות כמו, G ל-A, U ל-A ועוד, אם כי המנגנון העומד בבסיסן אינו ידוע.
כאמור למעלה, ההחלפה מ-A ל-I מתבצעת באמצעות האנזים ADAR (מתוך שלושת הגנים המקודדים ל-ADAR (ADAR1, ADAR2 ו-ADAR3); שהשניים הראשונים (ADAR1,ADAR2) אשר פעילים כדהאמינאזות מתבטאות בכל הרקמות ויש להם איזופורמים שונים, השלישי (ADAR3) שכאמור עדיין לא הוכח כאנזים deaminase קטליטי פעיל, מתבטא באדם ברמה נמוכה במוח.
נתגלה ש-ADAR1 ו-ADAR2 אינם מצויים רק בחולייתנים, אלא גם יש להם גנים אורטולוגיים (אותו גן ביצורים שונים) בחסרי חוליות, מה שמצביע ששניהם הופיעו מוקדם במהלך האבולוציה של יצורים רבי תאים (מטזואה).
לעומתם דמיון ברצף החלבונים של-50% בין ADAR3 ל-ADAR2 מרמז, כי ככל הנראה ADAR3 התפתח מאוחר יותר כתוצאה מדופליקאציה (הכפלה) של ADAR2 בחולייתנים.
מרבית אירועי עריכת ה-RNA בחולייתנים הם החלפה מ-A ל-I במיוחד באלמנטים חוזרים בגנום כגון ALU.
מחקרים שנעשו בדרוזופילה ובסילוניות (דיונונים, תמנונים) מראים שחלק ניכר מאירועי העריכה הידועים מתרחשים באזורים המקודדים לחלבונים בעלי תפקיד חשוב בחיי האורגניזם.
נתונים ממספר קטן של מינים מצביעים על כך שבניגוד ליונקים, בהם עריכת mRNA הגורמת לשינוי בקידוד ה-RNA (recoding) נדירה יחסית, בדרוזופילה אותרו כ־1300 אתרי recoding, וחלק מהאתרים האלה שינו את תפקוד החלבון, במיוחד בתאים המשתייכים למערכת העצבים.
מספר יוצא דופן של אתרי עריכת RNA נתגלה במח התמנון: נראה, כי עריכה מ-A ל-I משחקת תפקיד בהתמודדות התמנון עם שינויי טמפרטורה קיצוניים: כ-33% מהאתרים מושפעים מהשינוי בטמפרטורה, ויותר מ-20,000 אתרים ברחבי הגנום עברו עריכת RNA מוגברת יותר בקור.
ידוע שווירוסים מסתמכים על מארחים לצורך שכפולם.
ונראה, שלפחות חלק מהמנגנונים המעורבים ביכולת הווירוס לנצל את המארח לצורך שכפול נעזרים בעריכת RNA.
הגילוי הראשון של עריכת RNA בתיווך מארח דווח בשנת 1992: עריכה זו מווסתת את האריזה של וירוס הפטיטיס D ומעכבת את שכפולו.
ניתן לסווג את האינטראקציה בין אנזימי עריכת RNA לבין ה-RNA הויראלי לשתי קטגוריות: deamination-dependent (ויסות ציס) ו-deamination-independent (ויסות טרנס).
עריכת RNA בתיווך המארח יכולה להשפיע משמעותית על מחזור החיים הוויראלי, הסתגלות המארח לקיומו של הווירוס בסביבות שונות ועוד.
עריכת RNA בתיווך מארח יכולה להוביל להשפעה פרו-ויראלית (proviral) או אנטי-ויראלית (antiviral) על וירוסים: השפעה פרו-ויראלית מסייעה לנגיפים להתחמק מתגובה של המערכת החיסונית של המארח באמצעות קידום שכפול וירוסים וסינתזת חלבונים.
דוגמה לווירוס פרו-ויראלי זה ווירוס VSV כאשר ADAR1 מעלה את הרגישות של המארח לווירוס.
השפעה אנטי-ויראלית פועלת כנגד מגוון רחב של וירוסים באמצעות עיכוב של שכפול וירוסים או תיעתוק הפוך (reverse transcription).
דוגמה לווירוס אנטי-ויראלי זה ווירוס LCMV כאשר ADAR1 מחליף את נוקלאוטיד A ל-I.
בחיידקים היה ידוע רק על מקרה אחד של עריכת RNA שמתרחשת במולקולת tRNA שבה יש שינוי מ-A ל-I והשינוי הזה תווך על ידי האנזים TadA.
לאחרונה, התגלה שעריכת RNA גם מתרחשת ב-mRNA של החיידקים.
התגלו 15 מקרים שבהם A משתנה ל-I כאשר 12 מהם מתרחשים באזורים מקודדים לחלבונים.
כמו שתואר למעלה, עריכת RNA משפיעה על כל סוגי RNA, כאשר רב אירועי העריכה מתרחשים ב-tRNA וב- rRNA.
עריכת mRNA משנה את הרצף של mRNA מה שמוביל ליצירת חלבונים ערוכים.
עריכת tRNA יוצרת אלמנטים מבניים חיוניים במבנה ראשוני, שניוני ושלישוני, הכוללות נוקלאוטידים של לולאה וגבעולים שמצומדים לבסיס.
והשינויים בעריכת rRNA מרוכזים בעיקר באזורים פונקציונליים של הריבוזום, כגון מרכז פפטידיל טרנספראז (peptidyl transferase center).
השינויים ככל הנראה משחקים תפקיד בכוונון של המבנה של הריבוזום ומשחקים תפקיד בעיבוד של rRNA.
RNA לא-מקודד ורגולציה בתהליכי עריכת RNA
לצד עריכת RNA של מולקולות mRNA, מחקרים מהעשורים האחרונים מצביעים על כך שמולקולות RNA שאינן מקודדות לחלבון (ncRNA) – ובהן microRNA (miRNA), RNA ארוך לא-מקודד (lncRNA) ו-circular RNA (circRNA) – מהוות שכבת בקרה מרכזית על ביטוי גנים.
לפי מרכז דנגור לרפואה מותאמת אישית, משפחות ncRNA אלו אינן פועלות רק כמתווכות ביטוי גנטי, אלא יוצרות "רשת רגולטורית" המשפיעה על תרגום, על יציבות מולקולות RNA אחרות ועל פעילות אפיגנטית.
עריכת RNA מסוג A-to-I (תיווך ADAR) ו-C-to-U משפיעה על ncRNA במספר רמות: שינוי אתר קישור של miRNA למולקולות מטרה, עריכת אזורי קישור של lncRNA לחלבונים או ל-DNA, וליצירת איזופורמים שונים של circRNA בעלי תפקידים רגולטוריים שונים.
עריכה זו עשויה לשנות את יציבות מולקולות ה-ncRNA, את פעילותן ואת רשת הבקרה שעליהן הן אחראיות.
מחקרים עדכניים מצביעים על כך שעריכת ncRNA עשויה להשפיע על תהליכי התמיינות, תגובה תאית לעקה, ויסות מערכת החיסון ואף התפתחות מחלות שונות, כולל הפרעות נוירולוגיות וסרטן.
סידור השולחן היא מערכת נורמות וכללים תרבותיים חברתיים אשר מורות כיצד יש לסדר את הכלים על שולחן האוכל (לדוגמה: איזה סכו"ם מניחים מימין הצלחת ואיזה שמאלה לצלחת, איפה שמים את הכוס וכו') .
יש סדר בסיסי ופשוט שבו משתמשים באופן יומיומי וישנו סדר מורכב יותר עם יותר פרטים שמיועד לטקסים רשמיים ואירועים מכובדים:
הסדר הפשוט: את הצלחת מניחים במרכז, מימין לצלחת נמצא הסכין, (החלק החד של הסכין מופנה לכיוון הצלחת) אחריו הכף, מעל חוד הסכין נמצאת הכוס על הצלחת ממוקמת המפית ומשמאלה מזלג ומזלג קטן, (במקרה ואין כף המזלג נמצא יחד אם הסכין מימין לצלחת כשהסכין הוא הקרוב ביותר לצלחת).
כף המרק והסכינים ימוקמו מימין לצלחת המרכזית, כאשר הלהבים של הסכינים פונים לכיוון הצלחת, בעוד שהמזלגות יונחו משמאל לצלחת המרכזית, יחד עם מפית אישית.
הכוסות מונחות בהתאם לסדר השימוש כסנטימטר מעל לסכינים, כוסות השתייה הנהוגות: יין לבן, יין אדום, יין קינוח וכוס מים.
מצד שמאל לצלחת המרכזית (מעל למזלגות) נהוג לספק צלוחית קטנה ללחמנייה וסכין חמאה.
הכלים למנת הקינוח, מונחים מול הסועד מאחורי הצלחת המרכזית.
סידורי פרחים לקישוט השולחן הם המקובלים ביותר, לא נהוג להניח זרים גבהים מפני שהם עלולים להפריע לסועדים לראות אחד/ת את השני/ה, עדיף סידורי שולחן מרכזיים-נמוכים כדי לאפשר לסועדים לנהל שיח נעים בגובה העיניים
קשוטי שולחן נוספים הם פיזור עלי תבלין ריחניים, מקלות קינמון, פרחים ופירות מיובשים, ואפילו פולי קפה.
לעיצוב רוחני-רומנטי אפשר להציב במרכז השולחן נר צבעוני גדול, פמוט מרשים, או להרעיף נרות קטנים ליד הצלחות.
אורות מעומעמים מבליטים את אור הנרות ומשרים אווירת חג.
הערים ברצועת עזה, כלולות בחמש נפות הרשות הפלסטינית, שנוהלו על ידי ממשל חמאס ברצועת עזה מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה ב-2007 ועד מלחמת חרבות ברזל.
להלן רשימה של כל הערים ברצועת עזה, שנוהלו על ידי ארגון הטרור חמאס, נפותיהן, תחומי השיפוט שלהן, ואוכלוסייתן המוערכת בידי גורמים שאינם בהכרח אמינים, כמו משרד הפנים של הרשות, בשנים 2006 ולאחר מכן ב-2017.
רשימת ערים בירדן מספקת סקירה כללית של האוכלוסייה בערים הגדולות בירדן.
המטרופולין הגדולה ביותר בירדן היא מטרופולין הבירה רבת עמון, עם אוכלוסייה של יותר מארבעה מיליון תושבים בשנת 2021. על פי נתון זה ניתן לקבוע כי יותר מ-40% מאוכלוסיית ירדן מתגוררים באזור הבירה.
הטבלה הבאה מפרטת את רשימת הערים בירדן שאוכלוסייתן עולה על 20,000 תושבים, כששמן בעברית ובערבית.
מפורטים גם שלושה מפקדי אוכלוסין, מהתאריכים ב-10 בדצמבר 1994, אוקטובר 2004, ו-2015. בנוסף מפורטים מחוזות הערים.
שימו לב ששלושת העמודות הראשונות (1994, 2004 ו-2015) מבוססות על מפקדים, בעוד שהעמודה האחרונה (2021) מבוססת אומדן.
זוהי רשימה של ערים ועיירות ברוסיה ובחלקים מהשטחים הכבושים על ידי רוסיה באוקראינה עם אוכלוסייה של למעלה מ-50,000 איש נכון למפקד האוכלוסין של 2021. הנתונים מתייחסים לאוכלוסייה בגבולות העיר/עיירה עצמה, לא לאזור העירוני או למטרופולין.
הרשימה כוללת את סבסטופול ויישובים בתוך הרפובליקה של קרים המוכרים בינלאומית כחלק מאוקראינה ולא היו במפקד האוכלוסין של 2010. בנוסף, יישובים בתוך הרפובליקה העממית של דונייצק, מחוז חרסון, הרפובליקה העממית של לוגנסק, מחוז זפורוז'יה, מוכרים בינלאומית כחלק מאוקראינה ולא היו במפקד.
העיר זלנוגרד (חלק מהעיר הפדרלית מוסקבה) והרשויות המקומיות העירוניות המרכיבות את העיר הפדרלית סנקט פטרבורג אינן נכללות גם הן, מכיוון שהן אינן נספרות במפקד האוכלוסין של 2021 כיישובים עצמאיים.
אוכלוסיית שש עשרה הערים הגדולות מונה 35,509,177 בני אדם, או כ-24.1% מכלל אוכלוסיית המדינה.
ערים מודגשות מסמלות את עיר הבירה של הסובייקט הפדרלי שלה.
שלוש ערי בירה קטנות מכדי להיכנס לרשימה: נריין-מאר (אוכלוסייה: 25,795), מגאס (אוכלוסייה: 15,279) ואנאדיר (אוכלוסייה: 15,079).
פיאטיגורסק היא המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הפדרלי של צפון הקווקז, אך לא של שום סובייקט פדרלי.
להלן רשימה של ערים איטלקיות (למעשה רשויות מקומיות במעמד קומונה) עם אוכלוסייה של למעלה מ-50,000 תושבים.
הטבלה מכילה את אוכלוסיית הערים נכון ל-1 בינואר 2025, כפי שהוערכה על ידי המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה ואת אוכלוסיית הערים ממפקד האוכלוסין האיטלקי לשנת 2021. ערים מודגשות הן בירות אזוריות.
הערים בסוריה מחולקות מבחינה מנהלית ל-14 מחוזות, אשר מחולקות ל-65 נפות, ובתוכן מחולקות ל־284 נפות משנה.
לכל אחת מהנפות והמחוזות יש מרכז מנהלי (עיר בירה), למעט נפת ריף דמשק ומחוז מרכז ריף דמשק.
גם לכל אחת מנפות המשנה יש מרכז משלה.
בדרך כלל, שמו של המחוז זהה לשם המרכז המנהלי שלו, למעט מחוז הר סימאון שמרכזו הוא העיר חלב.
כלל זה חל גם על נפות המשנה (נאחיות), למעט נאחיית הר סימאון, שגם היא מנוהלת מהעיר חלב.
ערי בירה של מחוזות ונפות בסוריה
ב-64 מתוך 65 הנפות של סוריה קיימת עיר המשמשת כמרכז אזורי (מרכז מנהלי).
החריגה היחידה היא נפת ריף דמשק שאין לה מרכז אזורי רשמי.
עיר הבירה דמשק משמשת הן כמחוז, הן כנפה והן כתת-נפה.
מחוז ריף דמשק אינו כולל מרכז רשמי, ומוסדות הממשל המחוזיים שלו ממוקמים בעיר דמשק.
13 הערים הראשונות ברשימה הן גם מרכזי המחוזות שלהן, וגם מרכזי הנפות שבהן הן נמצאות.
נתוני האוכלוסייה מבוססים על מפקד האוכלוסין הרשמי שנערך בשנת 2004.
עריכת תוכן היא תהליך של תיקון חומר כתוב כדי לשפר את האיכות והקריאות, וכמו גם להבטיח שהטקסט נקי משגיאות כתיב, טעויות בדקדוק, הקפדה על סגנון ודיוק בעובדות ובפרטים.
מדריך הסגנון של שיקגו קובע כי עריכת תוכן כוללת "תיקונים מכניים פשוטים (עריכה מכנית) באמצעות התערבויות ברמת המשפט (עריכה ליניארית).
עבודה מתקנת משמעותית על סגנון ובהירות ספרותית, קטעים לא מאורגנים...
טבלאות ואיורים מבולבלים, וכדומה (עריכה מהותית)".
לקראת פרסום בדפוס, עריכת התוכן נעשית בדרך כלל פעמיים - בשלב הכתיבה ושוב בהגהה לדפוס.
עם זאת, המונח עריכת תוכן משמש גם מחוץ להוצאה לאור מסורתית של ספרים וכתבי עת, בעריכת תכנים למטרות שונות, כמו דפי תוכן באינטרנט, טפסים וכדומה.
למרות שבדרך כלל מצופה מעורכי תוכן לבצע תיקונים, אין להם סמכות לשכתב את הטקסט לחלוטין, והם גם לא כותבים חומר חדש או נוסף בשם המחבר (מה שמכונה סופר צללים), אלא מתמקדים בעריכה בלבד.
עורך תוכן אמור גם להציף בפני המחבר בעיות מבניות בטקסט או הערות עקרוניות.
עם זאת, הם לא עוסקים במה שמכונה 'עריכה התפתחותית', כלומר סיוע לפתח את הרעיונות, זיהוי פערים וחסרים בתוכן, בניית אסטרטגיה לתוכן וכדומה.
בארצות הברית ובקנדה, עורך כזה נקרא עורך קופי.
עורך הקופי הבכיר ביותר בארגון, או העורך המפקח על קבוצה של עורכים, עשוי להיות ידוע כ"ראש דסק קופי" או "עורך חדשות".
בבריטניה בהוצאה לאור של עיתונים ומגזינים, המונח הוא עורך משנה ומקוצר בדרך כלל ל"משנה".
באינטרנט, עותק מקוון מתייחס לתוכן הטקסטואלי של דפי אינטרנט.
בדומה לדפוס, עריכת עותק מקוון היא תהליך של תיקון והכנת הטקסט הגולמי או הטיוטה של דפי אינטרנט לפרסום.
לעריכת תוכן יש שלוש רמות: קל, בינוני וכבד.
רף העריכה נקבע בהתאם לתקציב ולתזמון הפרסום, המוציא לאור מודיע לעורך באיזו רמת עריכה לעסוק.
סוג העריכה הנבחר יעזור לעורך להתמקד במטלות שהוא נדרש לבצע.
עריכה מכנית היא תהליך של קריאה מדוקדקת של קטע כתוב, כדי לבחון את העקביות של התוכן.
עורכים נדרשים בין השאר לטפל בקיצורים וראשי תיבות, תרשימים, טבלאות וגרפים, אותיות רישיות בשפות מסוימות, הערות שוליים והערות סיום, מיקוף, טקסט נטוי או מודגש, בחירה מתאימה של קטגוריית גופן - במיוחד בטקסטים מתמטיים או מדעיים, מספרים וספרות, פיסוק וכתיב, כותרות ולעיתים גם מספרי עמודים.
איות ופיסוק נכונים הם סובייקטיביים במקרים מסוימים, ונתונים לשיקול דעתו של העורך או המוציא לאור.
רוב חברות ההוצאה לאור משתמשות במדריך כתיבה מוכר כגון מדריך הסגנון של שיקגו, מדריך הכתיבה של MLA, מדריך הסגנון של AP וכדומה.
חברות המפיקות מסמכים ודו"חות אך אינן מחשיבות את עצמן כמוציאות לאור במובן הרגיל, נוטות להסתמך על מדריכי כתיבה פנימיים או על שיקול דעתו של העורך.
מטרת העורך היא לאכוף כללים דקדוקיים תוך כיבוד של ההעדפות הסגנוניות האישיות של הכותב.
לרוב, עורכים ישתדלו לכבד את העדפת המחבר אם היא מקובלת, גם אם אינה בסגנון לשוני רגיל.
עריכת תוכן כוללת ארגון מחדש או בנייה מחדש של מסמך.
זה נובע ממצב בו חלקים מהתוכן בנויים באופן לא עקבי או מסודר בצורה לא נכונה.
עורכי תוכן יכולים לתקן את התוכן על ידי שכתוב או עריכה מלאה שלו.
לפעמים, העורך יחזיר קטעים מסוימים לעיון המחבר ויצביע על התיקונים הנדרשים.
למרות שעורכי תוכן אינם אחראים לנכונות העובדתית של המסמך, הם יכולים להעיר למחבר על כל מידע שגוי שנתקלו בו.
בדיקת עובדות כזו מקובלת על עורכים שמכירים את נושא הטקסט, ולעיתים הם נבחרים לעבודה דווקא בשל היכרותם זו.
העורך גם צריך להפנות את תשומת לב המחבר לחומרים בעייתיים, התבטאויות שעשויות להוות בסיס לתביעת דיבה, חדירה לפרטיות ועבירות שונות.
עם זאת, לא מתפקידו של העורך לשנות את כוונת המחבר, גם אם הוא אינו מסכים עם הטקסט או עם השפה.
כתבי יד מסוימים עשויים לדרוש עבודת עומק.
לדוגמה, בטקסט הדרכה המצורף למוצר, עורך עשוי להידרש לוודא שרשימת הציוד או החלקים תואמת את ההוראות המופיעות בטקסט.
עורך גם נדרש לבצע קידוד דפוס שיכין את הטקסט לעימוד בהבלטת החלקים שאינם טקסט רץ רגיל.
בין השאר, מדובר על מספרי חלקים ופרקים, כותרות וכתוביות, כותרות ביניים וכותרות משנה, רשימות, תמציות, משוואות, טבלאות, ציטוטים, הערות שוליים ומספרי איורים.
העורך נדרש לקודד (או להפנות לתשומת לב המעצב) את כל הרכיבים האלו.
בדרך כלל, עורך ישתמש בקידוד קבוע לכל חריגה, באמצעות סימנים שאינם יכולים להיות חלק מהטקסט (למשל, סוגריים כפולים לכותרות), והוא מסמן את הקודים בהם השתמש בשולי הטקסט.
לבסוף, אם כתב היד מכיל ציטוטים ארוכים מיצירה שפורסמה שעדיין מוגנת בזכויות יוצרים, על העורך להזכיר למחבר לקבל רשות להדפיס מחדש את הציטוטים הללו.
כך גם לגבי הדפסה מחודשת של טבלאות, תרשימים, גרפים ואיורים שהופיעו בדפוס במקום אחר.
הכללים משתנים לגבי העתקה של חומרים שלא פורסמו (מכתבים, יומנים וכו').
ישנם נהלים בסיסיים שכל עורך תוכן חייב לבצע: עורכים זקוקים למערכת לסימון שינויים בטקסט של המחבר, תהליך לשאילתות של המחבר ושל מתאם העריכה, שיטה למעקב אחר החלטות עריכה, ונהלים לשילוב סקירת העריכה של המחבר במסמך סופי.
המערכות המקובלות המקוריות פותחו במקור בעידן שלפני המחשב, אך עם הזמן הותאמו גם לעריכה דיגיטלית.
לכל מדיום (דפוס ומסך) יש את האפשרויות שלו, ולמרות שעורך עשוי להעדיף תהליך עריכה אחד על פני השני, עורכי תוכן נדרשים למעשה להשתמש בשתי הטכניקות.
עריכה מסורתית של סימון, או עריכה מודפסת, עדיין חשובה, מכיוון שמבחני מיון לתעסוקה בתחום זה עשויים להיערך בעותק מודפס.
כמו כן, המחבר עשוי להעדיף סימון מודפס, ועורכים צריכים להכיר את שיטות הסימון המסורתי, למקרה שלא ניתן להחליף את הטקסט שלהם באופן אלקטרוני.
בעת עריכה בעותק מודפס, כל הצדדים המשתתפים (העורך, המחבר, הקלדנית והמגיה) חייבים להבין את הסימנים שהעורך עושה, ולכן קיימת מערכת סימון אוניברסלית.
זו גם הסיבה שהעורך צריך לכתוב בצורה קריאה ומסודרת.
עורכים שעובדים על עותק מודפס כותבים את התיקונים שלהם ישירות בטקסט, ומשאירים את השוליים לשאילתות והערות רחבות יותר.
בדרך כלל, העורך מתבקש לכתוב בצבע בהיר כדי שהמחבר וגורמים אחרים יוכלו לזהות בקלות את השינויים שעשה.
אם יש גרסה דיגיטלית של טקסט, העורך יכול לחפש מילים ביתר קלות, להפעיל בודקי איות וליצור עותקים נקיים לדפים מבולגנים.
הדבר הראשון שעורכים חייבים לעשות בעת עריכה על המסך הוא להעתיק את הקבצים של המחבר, מכיוון שיש לשמור על עותק של המסמך המקורי.
כל תוכנת עיבוד תמלילים מספקת אפשרויות שונות לאופן שבו סימוני העורך מוצגים על המסך ועל גבי התדפיס.
עריכה על המסך שונה מעריכה מודפסת בעיקר בעובדה שהעורך צריך לערוך בצורה נקייה יותר על המסך, להימנע משמירת חלקי מילים, ולהקפיד לשמור על מרווח שורות.
עורכים צריכים לעיתים קרובות לשאול את מחבר הטקסט במגוון נושאים, כדי לענות על שאלות, הערות או הסברים: את רובם ניתן לעשות בשולי הטקסט, או בקטע ההערות כאשר העריכה נעשית על המסך.
על העורך לשקול מתי לשאול ואת אורך השאילתות והסגנון שלהן.
המטרות של העורך עשויות להשתנות, בהתאם לפרסום שבו הוא עובד.
עם זאת, הוא נדרש תמיד לעבוד עבור כמה קהלי יעד - המחבר (האדם שכתב או חיבר את כתב היד), המוציא לאור (האדם או החברה שמשלמים עבור ההפקה) והקוראים (הקהל שעבורו החומר מופק).
גורמים אלה (יחד עם העורך) פועלים להשגת אותה מטרה, כלומר, לייצר פרסום נטול שגיאות ולשפר את חווית הקורא על ידי הפחתת עומס קוגניטיבי זר.
העורך שואף לשפר את הבהירות, הקוהרנטיות, העקביות והנכונות של התוכן והטקסט.
לאחר הגלובליזציה של הספר בין השנים 1800 ל-1970 החל השגשוג של סופרים ועורכים אמריקאים.
עורך אחד במיוחד, מקסוול פרקינס, היה מבוקש על ידי סופרים כמו פיצג'רלד, המינגוויי ווולף מכיוון שהוא שיפר מאוד את עבודתם של הסופרים.
פרקינס היה ידוע בעריכה, הדרכה והתיידדות עם כותביו.
בסוף המאה ה-19, תפקידו של העורך היה להחליט אם כתב היד טוב מספיק כדי להתפרסם.
ככל שחלף הזמן, תפקיד העורך והמו"ל הלך והתרחק.
הסמלים המשמשים את עורכי התוכן כיום מבוססים על אלה ששימשו מגיהים מאז תחילת ההוצאה לאור, אם כי הם עברו כמה שינויים עם הזמן.
עם זאת, ההתחלה המדויקת של שפת העריכה הנהוגה כיום אינה ברורה.
במהלך העידן הדיגיטלי, התפקידים והאחריות של עורך השתנו.
לדוגמה, החל מ-1990, עורכים למדו להשתמש בעימוד אלקטרוני.
הם יכלו להסתכל על עמודים מרובים של טקסט במספר מסכים ולבצע בקלות את העריכות באופן כזה, בניגוד להדבקת מגזרות נייר פיזיות על לוח ביד.
התקדמות טכנולוגית זו דרשה גם מעורכים ללמוד תוכנות חדשות כגון אדובי אינדיזיין, , או סקריבוס.
עורכים מודרניים נדרשים לעיתים קרובות לערוך גרסאות דיגיטליות של הטקסט.
עריכה דיגיטלית דורשת מעורכי עותקים להבין עדכוני RSS, מדיה חברתית ו-HTML.
הם צריכים לקחת בחשבון שבעידן הדיגיטלי, מידע מתפרסם כל הזמן, מה שמוביל לירידה בעריכת הגרסאות המקוונות.
בעוד שעורכים עדיין מבצעים משימות מסורתיות כמו בדיקת עובדות, דקדוק, סגנון וכתיבת כותרות, חלק מתפקידיהם נדחקו הצידה כדי לפנות מקום לטכנולוגיה.
חלקם צריכים כעת לעצב פריסות עמודים וחלקם אפילו לערוך תוכן וידאו.
האימוץ הכמעט אוניברסלי של מערכות ממוחשבות לעריכה ועימוד בעיתונים ובמגזינים הוביל את עורכי התוכן להיות מעורבים יותר בעיצוב ובטכניקה של ההפקה.
לכן ידע טכני נחשב לפעמים חשוב כמו יכולת הכתיבה, אם כי זה נכון יותר בעיתונות מאשר בהוצאה לאור של ספרים.
האנק גלמן, מייסד שותף של , הסביר כי כיום, גם כאשר אפשר להתפשר על חלק מכישוריו של עורך, הכרת התפעול הממוחשב נותרה קריטית.
עידן הבינה המלאכותית מאיים על קיומו של מקצוע העריכה.
תוכנות שונות מסוגלות כבר לבצע פעולות כמו תיקון שגיאות או עריכה בסיסית, אם כי הן עדיין לא יכולות להחליף את מקומם של עורכים כבודקי עובדות או בבניית התוכן באופן שימשוך את הקורא.
עם זאת, התפתחויות עתידיות עשויות לייתר לחלוטין את המקצוע.
לעורכים רבים יש תואר אקדמי, לעיתים קרובות בעיתונות, תקשורת או שפת הכתיבה שהם עורכים בה.
בנוסף, חלק מהם מתמקצעים בנושאים שיעזרו לקריירה שלהם.
לדוגמה, עורכים מסוימים עשויים לחפש ידע ורקע בסטטיסטיקה כדי לסייע לאתר טעויות הקשורות לנתונים בתוך מאמר.
בארצות הברית, עריכה נלמדת לעיתים קרובות כקורס עיתונאות במכללה, כאשר הקורסים כוללים לעיתים קרובות עיצוב חדשות ועימוד.
רוב העיתונים והמו"לים בארצות הברית נותנים למועמדים לעבודה בעריכה לעבור מבחן עריכה, מבחן כזה יכול לכלול נושאים כלליים כמו שליטה בראשי תיבות, הכרת אירועים אקטואליים, מתמטיקה ופיסוק, ומיומנויות כגון כתיבת כותרות, עריכת אינפוגרפיקה ושאלות של אתיקה עיתונאית.
עם זאת, הן ההכשרה לתפקיד והן תנאי הקבלה עשויים להשתנות במקביל להתפתחויות טכנולוגיות, בפרט בתחום הבינה המלאכותית.
עריסת חתול הוא ספר מדע בדיוני סאטירי שנכתב על ידי קורט וונגוט בשנת 1963 ועוסק בקשרים בין מדע וטכנולוגיה, דת ומצוות, נשק להשמדה המונית וסוף העולם.
שם הספר הוא שמו האנגלי של המשחק המכונה בעברית "סבתא סורגת".
אוניברסיטת שיקגו, שדחתה את התזה הראשונה של וונגוט בתחום האנתרופולוגיה, קיבלה לאחר מכן את ספרו "עריסת חתול" כתזה, והעניקה לו את התואר.
היצירה נפתחת בתקופה שבה המספר, שהוא עצמו סופר, מתכנן לכתוב ספר העוסק בדברים שאמריקאים חשובים עשו ביום שבו הוטלה פצצת האטום על הירושימה.
בעודו חוקר נושא זה, המספר מתוודע לילדיו של פיזיקאי בדיוני מפורסם, פליקס הויניקר, שעזר בבניית פצצת האטום.
בשנים שלאחר המלחמה פיתח אותו הויניקר חומר המכונה קרח תשע - מערכת גבישית חלופית למים מוצקים שנקודת ההתכה שלה 45.8 מעלות צלזיוס, גבוהה מטמפרטורת החדר.
החומר נועד בתחילה לסייע לנחתים האמריקאים לחצות ביצות מבלי להירטב, אך מעולם לא נעשה בו שימוש למטרה זו.
הספר עוקב אחר ההיסטוריה של החומר המחולק בין ילדיו של הויניקר, שהמידע על הימצאותו גורם למדינות להילחם עליו בשיטות יוצאות דופן.
בסופו של דבר משתחרר קרח תשע בחוף הים של האי הקריבי הבדיוני "סאן לורנצו", והשחרור מוביל לקטל רוב החיים עלי אדמות, שכן כל המים בעולם הופכים ממים נוזליים למצב הצבירה המוצק של קרח תשע.
(המונח "קרח תשע" לא קשור לקרח IX , תופעה פיזיקלית אמיתית, המהווה את הפאזה התשיעית של הקרח).
הספר מתאר דת דמיונית - בוקונוניזם, ובנוסף כמה מהעקרונות המרכזיים שבה.
קאראס - קבוצה של אנשים שמבלי ידיעתם שותפים לגורל אחד; קבוצה שפועלת בלא יודעין להגשים מטרה כל-שהיא של האלוהים.
גראנפאלון - קאראס מזויף; קבוצה של אנשים שמאמינים בשגגה שהם שותפים לגורל, גורל שאיננו קיים.
וואמפטר - הנקודה סביבה סובב הקאראס.
במילותיו של וונגוט (מתוך וואמפטרים, פומה וגראנפאלונים):
מספר אנשים שמאסו במה שיש לדתות הקיימות להציע, החליטו להמיר את דתם לבוקונוניזם.
הספר היה ספרו הראשון של וונגוט שתורגם לעברית, ב-1978. התרגום נעשה בידי אמציה פורת ויצא בהוצאת עם עובד.
בשנת 2001 יצא תרגום נוסף של יענק'לה רוטבליט, בהוצאת זמורה-ביתן.
הספר הוא אתגר קשה למתרגמים, בשל שפע משחקי המילים שבו, והעובדה שחלקים ממנו כתובים (במקור) בעגה בדיונית המכונה בספר "סן-לורנצית".
משטר עריצות או דֶּסְפּוֹטִיזְם (מיוונית עתיקה: Δεσποτισμός) הוא שלטון שבו ישות יחידה אוחזת בכל סמכויות הכוח.
לרוב, מדובר בשלטון של עריץ, אדם יחיד העומד בראש קבוצה מצומצמת יחסית שכופה את עצמה על השלטון ועולה בדרך כלל מתוך מצב של חוסר סדר במדינה.
אולם, קיימת גם אפשרות של עריצות הרוב.
העריצות יוצרת סביבה מנגנוני הגנה שנאמנים לשלטון ותלויים בו, והשליט משתמש בהם כדי לזרוע פחד וטרור וכך להביא לצייתנות העם.
לעריצות אין אידאולוגיה מגובשת, אך היא מתקיימת על ידי הפעלת מנגנונים פסיכולוגים רבי עצמה כשהעריצים מציגים את עצמם כמגנים על העם מפני סכנה קיומית שאורבת למדינה אותה השליט הודף.
בניגוד למשטר טוטליטרי לעריצות יש תמיכה נמוכה מאוד בעם והעריץ משליט את עצמו בכוח ובעזרת תלות נפשית קשה מאוד: מצד אחד פחד וטרור, מצד שני העריץ לכאורה מגן על העם מפני סכנה גדולה בהרבה אותה הוא יכול לעצור בשל כוחו הבלתי מוגבל.
לעריצות יש לעיתים קרובות אופי של משטר צבאי, והיא עולה מתוך מצבים של כאוס וחוסר סדר כדי להחזיק את המדינה ומבטלת את זכויות הפרט ואת זכויות האדם "באופן זמני" כדי להשיב את הסדר על כנו.
הבדלים בין משטר טוטליטרי לעריצות ושיטות שליטה
משטר טוטליטרי – דמות סמכות עליונה שפועלת בתוך מסגרת מפלגתית רחבה ששולטת ומשתפת פעולה עם המנהיג, המנהיג פועל מתוך אידאולוגיה שאותה הוא שואף להגשים, וכך זוכה לתמיכה רחבה ונאמנות מהעם שמאמין כי האידאולוגיה היא דרך החיים הטובה ביותר עבורו.
במקרים רבים, הדיקטטור פועל במידה רבה לרווחת העם (דואג לאוכל, חינוך ושירותים כלליים אחרים), אבל שולל באופן מוחלט את זכויותיו, רודף מתנגדים והאידאולוגיה מונחלת לציבור תוך שימוש באלימות פיזית ונפשית קשה מאוד.
דוגמאות: משטרים סטליניסטיים למיניהם (תחת הכותרת של "קומוניזם"), המשטר התאוקרטי באיראן, הטליבאן, היטלר והנאציזם, והפשיזם של מוסוליני ופרנסיסקו פרנקו בספרד.
פולחן אישיות – במשטר טוטליטרי הדיקטטור הוא מנהיג בעל סמכות עליונה בכל ענייני המדינה והוא מפאר את שמו בשם האידאולוגיה ובנוסף אליה, אך הוא תמיד מציב את האמונה כעליונה ביותר.
פולחן האישיות נועד לגייס את תמיכת ההמונים ולהבטיח את צייתנותם, בעוד שהמנהיג מבטיח שהשליטה הבלעדית שלו היא חלק מהתורה והיא תביא להגשמת האידאולוגיה ותעניק לבני עמו התעלות, אוטופיה וגאולה.
כך למשל היטלר היה הפיהרר, אך התורה הנאצית היא העליונה והנשגבת ביותר.
גם סטלין טיפח פולחן אישיות, אך פעל לכאורה בשם אידאולוגיה "קומוניסטית" .
בעריצות, השליט הוא חזות הכול והוא המדינה כשהוא פועל ללא אידאולוגיה נשגבת ובוהקת סביבו.
העריץ מפאר את עצמו כדי לטשטש את השנאה אליו ולהבליט את היותו הדמות שמחזיקה את המדינה ובלעדיו היא תחדל להתקיים או שיקרה בה אסון כבד.
הוא מצייר את עצמו כדמות הרואית שמצילה את המדינה מפני חידלון ולמעשה שולט בה מתוך חובה ומתוך מצב של חוסר ברירה, וכך הוא יוצר בהמונים תלות נפשית שמדכאת את יצר השנאה אליו (למשל ללא קדאפי לוב תתפורר ותחזור למצב של מלחמות שבטים עקובות מדם).
אידאולוגיה מול השליט כמגן – זהו ערך מרכזי בשני סוגי המשטר: בדיקטטורה טיעון זה מובא כאחד מתוך מכלול צידוקים לקיום האידאולוגיה, בעוד שבשלטון עריצות אלמנט ההגנה הוא הצידוק המרכזי ביותר.
דוגמה: האידאולוגיה הנאצית מיועדת להשיב את הכבוד והטוהר לעם הגרמני, ולהביא למצב של אוטופיה והתעלות הגזע הארי.
על בסיס תורת הגזע, שדוגלת בסולם גזעים היררכי של המין האנושי, הגזע הארי צריך להשמיד את היהודים, שאין להם זכות קיום והם גזע נחות באופן "מדעי".
בנוסף המפלגה הנאצית הבטיחה להגן על העם הגרמני ולמנוע את השתלטות היהודים על העולם.
גם בסוריה ועיראק תפסו השליטים את השלטון מתוך חובה להגן מפני השתלטות המערב, ישראל והאסלאם הקיצוני על המזרח התיכון, וגרסו כי ללא שליטה שלהם המדינה לא תוכל לעצור את הכוחות האלה.
חלק מהשליטים העריצים נוהגים להוציא ספרים כגון הספר הירוק של קדאפי ורוחנמה של ספרמורט ניאזוב, ספרים אלה מפרסמים את המשנה הפוליטית של העריץ ומציירים את העריצים כדמויות אב.
ספרים אלה אינם אידאולוגיה של ממש, אך הם נועדו להאדיר את פולחן האישיות ולשבח את מנגנוני השליטה של השליט.
לעיתים ישנם משטרים שאין הבדל ברור בין משטר טוטאליטארי למשטר עריצות וקיימים מאפיינים של שניהם כמו ולדימיר פוטין ברוסיה, פרנסיסקו פרנקו בספרד, והמשטר הסיני אחרי נטישת האידאולוגיה הקומוניסטית בשנות התשעים.
מקור השם "טיראן" נעוץ ביוון העתיקה של המאה ה-6 לפנה"ס.
בתקופה זו בערים יווניות רבות ארגנו אנשים שונים הפיכות נגד המשטר האריסטוקרטי בתמיכת ההמונים והכתירו עצמם ל"טיראנים" (המילה היוונית ל"שליט יחיד", אשר נכנסה לשפות האירופיות במשמעות של עריץ).
השושלות הטיראניות לא החזיקו מעמד זמן רב, ומהמאה ה-5 לפנה"ס כמעט ולא נותרו טיראנים ביוון – הם הודחו בהפיכות דמוקרטיות, שכן העם מאס בשלטונם האכזרי.
אולם, התופעה קיבלה התפתחות משמעותית בפזורה היוונית בתקופה ההלניסטית.
ברוב הערים היווניות שלטה טיראניה ולא דמוקרטיה במשך תקופות ארוכות עד לכיבוש הרומי.
בעת החדשה, לאור רעיונות תקופת ההשכלה, הפך המושג "עריץ" מילה נרדפת לכל אוטוקרט, ובכך הפך את כל שליטי-היחיד למגונים, שהרי המילה "עריץ" נושאת עמה קונוטציה שלילית.
מדינות שזכו בעצמאות זמן קצר לפני עליית העריצות, ושקיים בהם אי הסכמה עמוקה על עיצוב האופי והזהות של המדינה מבחינה חברתית, פוליטית, דתית, כלכלית ואתנית.
אי יציבות פוליטית, קושי של הממשלה המרכזית לנהל את המדינה באופן תקין ולהשליט את מרותה.
מדינה בה קיימים מיעוטים אתניים, שנמצאים במצב של מתיחות וסכסוכים.
היעדר מסורת דמוקרטית: מדינות בהם אין דמוקרטיה כלל או שהדמוקרטיה צעירה ואין בה חינוך ותרבות דמוקרטית מושרשת.
רצון להשליט סדר אחרי מלחמת אזרחים שזרעה הרס במדינה, או אחרי השלכות ארוכות טווח של אסונות טבע או אסונות ההומניטריים.
קיטוב פוליטי קיצוני וחריף והעדר כוח פוליטי משמעותי שיפשר וימתן את עמדותיהם של הצדדים (למשל בין הימין השמרני לשמאל הקומוניסטי כפי שהיה בדרום אמריקה).
ליקויים חמורים במערכת האיזונים והבלמים של השלטון, שחיתות שלטונית נפוצה וגופי משפט ואכיפה מוטים ולא עצמאיים.
איום ביטחוני כבד, וחשש ממשי מפלישה של אויב מבחוץ.
מלחמות גרילה בתוך המדינה, מיעוט בדלני הנאבק לעצמאות.
העדר מנגנון פיקוח יעיל על הצבא שלא מוגבל כראוי, ומגיע למצב של צבירת כוח, השפעה פוליטית וזכויות-יתר שמפרים את איזון הכוחות בין גופי הצבא והאכיפה לבין גופי הממשל האזרחיים.
אחוזים גבוהים באוכלוסייה של עוני, רעב ובערות.
עליית משטר במענה לכאוס שנוצר אחרי הפיכה אלימה כנגד מונרכיה אבסולוטית
אחת הדרכים כדי למנוע עריצות שלטון, במדינות בהם הליך המשפט נקבע גם על ידי חבר מושבעים, היא על ידי ביסוס הליך משפטי בשם איון על ידי מושבעים.
משנת 2008 החל מעמדם של משטרי עריצות רבים ברחבי העולם להתערער בעקבות גלי מחאה גדולים שהתרחשו במינמאר ובעוד ארצות נוספות ודוכאו ביד קשה.
שיאן של המחאות התרחש בשנים 2010–2011 במהלך האביב הערבי, בהן העולם הערבי התקומם כנגד העריצים מועמר קדאפי, בן עלי בתוניסיה, חוסני מובארכ במצרים ונפתחה מלחמת אזרחים בסוריה כנגד משטרו של בשאר אל-אסד.
המחאות עוררו גלים רבים בעולם כולו ועריצים בכל עולם חוו התערערות במעמדם גם במדינות כמו סודאן, חוף השנהב, סעודיה, בחריין, אלג'יריה, מרוקו, ירדן, בורמה, צ'אד, ג'יבוטי ועוד.
רבים טוענים שרשתות חברתיות מקוונות כמו טוויטר ופייסבוק הן אלה שגרמו לקריסתם והחלשתם של משטרי העריצות ברחבי העולם.
בעבר, אמצעי התקשורת היו נתונים תחת השלטון באופן בלעדי, לשלטון וניתן היה לשלוט במידע שמגיע לציבור ולהגביל את הקשר עם העולם שבחוץ, מה שסייע למנוע התקוממות של האזרחים.
במהלך שנות האלפים עריצים נתנו פתח לכניסת מחשבים וטכנולוגיה ואפשרו לאינטרנט לחדור למדינה, בשל הפוטנציאל הכספי, יחד עם חוסר ההבנה של השלכות האינטרנט, מה שהביא לאובדן המונופול שלהם על התקשורת והמידע.
הציבור במדינות הנתונות תחת משטרי העריצות קיבל גישה לרשתות החברתיות ומקורות מידע שאינם בסמכות השלטון, אשר בניגוד לחיים האמיתיים אפשרו לו להיכנס ולקחת חלק פעיל בספרה ציבורית חופשית, שסיפקה לו מרחב לביטוי עצמי, חשיפה למגוון דעות חדשות ולתרבות המערב, כמו גם פלטפורמה ליוזמות והתארגנויות מקומיות.
כל אלה יחד עם המיאוס מהשחיתות השלטונית, החלו לקעקע את הלגיטימציה של המשטר והמשך שלטון העריצות, ובשיתוף פעולה עם כוחות נוספים במדינה, הביאו לקריסתם.
גם מדינות בהן אין אינטרנט בשימוש נרחב יכלו להעביר את המסר שלהם במהירות רבה יותר ברחבי העולם בזכות התקשורת המידית מה שגורם ללחץ בין-לאומי גבוה יותר וקושי של השליטים להסתיר את הדיכוי והפשעים שהם מבצעים בתוך ארצם.
עריקה היא נטישה או נסיגה של אדם מגוף או מדינה כלשהי שיש לו חוב אמונים או אחריות אליהם.
ביחידות צבא, זוהי הפעולה של עזיבת היחידה מתוך כוונה שלא לחזור.
בצבא ארצות הברית, אדם מוגדר עריק כאשר הוא נעדר מעמדתו ללא אישור מתאים.
אותו אדם ייגרע מרשימת השמות של אותה יחידה לאחר 30 יום ויירשם כעריק.
אולם לפי חוק הצבא האמריקאי, עריקה אינה נמדדת לפי הזמן שהעריק נמצא מחוץ ליחידתו אלא לפי הקריטריונים הבאים:
עזיבת היחידה או העמדה מתוך כוונה שלא לחזור לעולם.
הימנעות מביצוע משימה מסוכנת או השתמטות מחובה חשובה.
התגייסות או קבלת מינוי באותו חיל או בחיל אחר מבלי לגלות שלא עזב את יחידתו הקודמת בצורה מסודרת.
הצטרפות לכוח לוחם זר שלא ברשות המדינה.
אדם שנעדר מיחידתו למשך יותר מ-30 יום אך חוזר מרצונו או מביע כוונה כנה לחזור עלול עדיין להחשב לעריק, בזמן שאדם שנעדר פחות מ-30 יום, שניתן להראות באופן אמין שאין בכוונתו לחזור (למשל, אם הצטרף לכוחות המזוינים של מדינה אחרת), עלול גם הוא להישפט על עריקות.
ערים תאומות היא התקשרות במסגרתה ערים ממקומות מרוחקים זה מזה, הן גאוגרפית והן פוליטית, מזווגות זו לזו, תוך מתן דגש על אימוץ קשרים תרבותיים ואנושיים אחרים.
ערים תאומות בדרך כלל (אם כי לא תמיד) חולקות מאפיינים דמוגרפיים דומים.
לעיתים גם אזורים שלמים מחליטים על ברית "תאומוּת", למשל מחוז האינאן בסין ומחוז צ'ג'ו בקוריאה הדרומית.
בפועל, הסכמי ערים תאומות בדרך כלל מוצאים ביטוי בחילופי סטודנטים כמו גם בשיתופי פעולה תרבותיים וכלכליים.
הנוהג של הסכמי ברית ערים תאומות התפתח באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה, כאמצעי לחבר בין תושבי אירופה ולהביא להבנה טובה יותר בין העמים כמו גם לתמוך בפרויקטים חוצי-גבולות, מהם מרוויחים כל הצדדים.
הרעיון, שהתפתח באירופה, אומץ מאז בכל העולם אם כי הוא עדיין בשיאו באירופה.
האיחוד האירופי תומך בהסכמי ערים תאומות.
תוכנית לתמיכה כלכלית הונהגה בשנת 1989. בשנת 2003 הקציב האיחוד האירופי סכום של 12 מיליון אירו לכ-1,300 פרויקטים שכאלו.
תוכנית "ערים אחיות" ("Sister Cities") החלה בארצות הברית בשנת 1956 על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר.
בארצות הברית המונח המילולי "ערים תאומות" - "twin cities" - בדרך כלל מקובל בשימוש שונה: הכוונה לשתי ערים סמוכות גאוגרפית היוצרות גוש אורבני וגרעין למטרופולין משותף, לדוגמה: מיניאפוליס-סיינט פול, בלטימור-וושינגטון, דאלאס-פורט וורת'.
בישראל, תופעת הערים התאומות נרחבת.
ערים רבות, כמו גם מועצות מקומיות ואזוריות, משקיעות מאמצים במציאת וטיפוח קשרים תרבותיים ואף מסחריים עם כמה שיותר ערים ומחוזות בעולם.
ערימת פסולת (או מִידֶן – Midden, מסקנדינבית דרך אנגלית ביניים), היא הגדרה כללית המשמשת בתחום הארכאולוגיה לתיאור אתרים המכילים פסולת שקשורה בחיי היומיום של האדם.
הערימות יכולות להיות חד־פעמיות שנוצרו על ידי קבוצות נוודים, או רב־פעמיות שהיו בשימוש מספר דורות של התיישבות קבע.
במקרה האחרון, הסטרטיגרפיה של הערימה יכולה להפוך חשובה.
עצמות בעלי חיים, צואה, קונכיות, מזון רקוב, שרצים, קדרות שבורה ושאר עצמים בעלי חשיבות ארכאולוגית יכולים למצוא את דרכם לתוך ערימת פסולת.
בכך הם מספקים לארכאולוגים מידע חיוני בחקר התזונה ומנהגי עמי־קדם.
ערימות בעלות תנאי לחות אנארובית יכולות לשמר שרידים סביבתיים עדינים, היכולים לשמש באנליזה לאקלים ושימוש עונתי.
ערימת הפסולת במזרח צ'ינסברי היא דוגמה מפורסמת לערימה גדולה.
הערימה מתוארכת לאלף הראשון לפנה"ס ונמצאת במישור סולסברי בבריטניה.
הערימה מורכבת משכבות על גבי שכבות של חלמיש, פחם, עצמות, קדרות וצואה.
גובההּ עומד על שני מטרים וחצי, ורוחבה על מאה ארבעים מטרים, למרות 2,500 שנות חשיפה לפגעי מזג האוויר.
מספר ארכאולוגים סבורים שלמצבור הזה היה בסיס טקסי, ושההסבר לגודלו ולמשך חייו נעוץ בהשלכה טקסית של תוצרת ושל פסולת.
ערימות צדפים נמצאות באזורים חופיים כצפון אמריקה, דרום אמריקה, אוסטרלואסיה ואחרים.
הן מורכבות בעיקר מקונכיות של רכיכות, ומתפרשות כשאריות ממזונן של קבוצות נוודים או ציידים.
חלק מהדוגמאות מייצגות ארוחות קטנות של יחידים, בעוד אחרות באורך ורוחב מטרים רבים מייצגות מאות שנים של השלכת צדפות.
ערימות אלו נוצרו לאורך תקופה ארוכה בין האלף ה-6 לפנה"ס עד להתיישבות האירופאית.
ערימה היא עץ מכוון, שבו הצמתים מסודרים לפי חוקיות קבועה המכונה "תכונת הערימה".
חוקיות זו יכולה להיות אחת משתיים: בערימת מקסימום, הערך של כל צומת יהיה תמיד גדול או שווה לערכים של ילדיו, מה שמבטיח שהאיבר הגדול ביותר בקבוצה יימצא תמיד בראש העץ (בשורש).
לעומת זאת, בערימת מינימום, הערך של כל צומת יהיה קטן או שווה לערכים של ילדיו, כך שהאיבר הקטן ביותר הוא זה שנמצא בשורש.
הודות למבנה זה, ניתן לגשת לאיבר המקסימום או המינימום (בהתאם לסוג הערימה) במהירות מרבית ובזמן קבוע , ללא תלות בכמות הנתונים השמורים במבנה.
עם זאת, פעולות אחרות כמו הכנסת איבר חדש או מחיקת השורש דורשות עדכון של סדר הצמתים כדי לשמור על תכונת הערימה.
לרוב, ערימה ממומשת כעץ בינארי כמעט מלא, מה שמאפשר לייצג אותה ביעילות בזיכרון המחשב באמצעות מערך פשוט, ללא צורך במצביעים מורכבים בין הצמתים.
מעבר לתכונת הערימה, ישנם סוגים של ערימות שלהן דרישות נוספות.
הערימות השונות הן המימושים היעילים ביותר של מבנה הנתונים המופשט תור עדיפויות.
דוגמה לשימוש של ערימה: כאשר יש בחדר מיון מטופלים בעלי רמת דחיפות שונה (לדוגמה: 100, 95, 90, 85 ו-80), נרצה להעניק את הטיפול הראשון למטופל הדחוף ביותר.
ניתן להציג את כל הממתינים לטיפול בערימת מקסימום, כך שהמפתח של כל קודקוד יהיה רמת הדחיפות שלו.
בצורה זו כאשר המטופל הדחוף ביותר ייקרא לטיפול ויוסר מחדר המיון, נסיר את שורש הערימה באמצעות אלגוריתם הסרת שורש מערימה, והשורש החדש שייווצר יהיה הדחוף ביותר מבין הנותרים.
ערימה בינארית היא ערימה שמיוצגת באמצעות עץ בינארי, כלומר לכל צומת יש לכל היותר שני בנים.
בנוסף לתכונת הערימה, היא מקיימת תכונה נוספת הנוגעת לצורתה:
הערימה היא עץ כמעט שלם, כלומר היא מלאה לחלוטין בכל רמותיה פרט אולי לאחרונה המלאה מצד שמאל עד לנקודה מסוימת.
בזכות תכונה זו, דרך נוחה לייצג ערימה בינארית היא בתוך מערך, ובצורה קומפקטית בה אין צורך לשמור מצביעים מכל תא במערך לתאים המייצגים את בניו.
בנו השמאלי של קודקוד יימצא באינדקס ובנו הימני באינדקס .
באופן דומה אביו של קודקוד יימצא באינדקס .
גישה זו מאפשרת את מימוש מיון ערימה, שממיין איברים תוך שימוש במקום קבוע (במקום להקצות כמות זיכרון נוספת התלויה בגודל הקלט) - כל המיון יתבצע בתוך המערך שבו נתונים האיברים.
ערימה מסוג זה ניתנת לבניה ממערך לא ממוין בסיבוכיות .
ערימה בינומית מיוצגת בתור אוסף של עצים בינומיים.
ההגדרה המיוחדת של עצים בינומיים מבטיחה שהערימה תקיים, פרט לתכונת הערימה, תכונה נוספת:
לכל דרגה נתונה זהה, קיים בערימה הבינומית לכל היותר עץ אחד שזוהי דרגת שורשו (כלומר, כל העצים בערימה הם מאורך שונה).
בשל תכונות אלו ערימה בינומית מסוגלת לאפשר מיזוג עם ערימה נוספת מסוגה בזמן מהיר.
ערימות פיבונאצ'י ממומשות גם הן בתור אוסף של עצים, בדומה לערימות בינומיות, אך העצים אינם חייבים להיות עצים בינומיים.
בשל כך ערימת פיבונאצ'י היא גמישה יותר, ומהירה יותר כאשר מתייחסים לסיבוכיות משוערכת של זמן הריצה של הפעולות שבה (כלומר, לא בודקים את הזמן שלוקחת פעולה בודדת, אלא את הזמן שלוקחת סדרה של פעולות).
ערימת פיבונאצ'י משמשת לשיפור זמן הריצה של אלגוריתמים דוגמת אלגוריתם דייקסטרה והאלגוריתם של פרים.
מקובל לייצג ערימה על ידי מערך סטטי (משתי סיבות עיקריות: טבעי וקל למימוש, יעיל בזיכרון וזמן ריצה).כאמור בערימה (מקסימום) הנתון בכל קודקוד גדול שווה משני ילדיו.
ערימה היא עץ שלם, פרט אולי לרמה האחרונה שבה העלים מתחילים משמאל לימין.
גודלו הלוגי של מערך יהיה n כמספר הקודקודים וישמר במשתנה נפרד heapSize.
מערך בו השורש במקום 0.
הילדים של קודקוד i באינדקסים 2i+1 (בן שמאלי), 2i+2 (בן ימני).
האבא של קודקוד i באינדקס [i-1)/2)].
מערך בו השורש במקום 1 (מתעלמים ממקום 0, שיטה זו מקלה על החישובים).
הילדים של קודקוד i באינדקסים 2i (בן שמאלי), 2i+1 (בן ימני).
האבא של קודקוד i באינדקס [i/2].
מתכונות המערך יש אפשרות להתייחס למסלול בעץ המתאים לערימה בתור תת-מערך, זאת לצורך חישובים שונים על ידי כך שנעבור מהעלה לאביו וכך הלאה עד לשורש העץ, תת-המערך יהיה ממוין.
לדוגמה: מצא את מיקומו של האיבר העומד להיכנס מבלי להכניסו.ניתן גם לממש ערימה מדרגה K במערך סטטי באופן דומה.
עריפת ראש, או בקיצור עריפה, היא פעולת הכריתה של ראשו של יצור חי, המסתיימת באופן בלתי נמנע במוות.
עריפה מתייחסת לרוב לצורת הוצאה להורג או רצח.
היא יכולה להתבצע, לדוגמה, על ידי גרזן, חרב או סכין, כמו גם על ידי גיליוטינה.
תאונת עריפה יכולה להתרחש כתוצאה מפיצוץ או מהתנגשות במהירות גבוהה.
התאבדות על ידי עריפת ראש נדירה אך קיימת.
ב-2003 התאבד אדם בריטי בהשתמשו בגיליוטינה תוצרת בית שהוכנה במשך מספר שבועות.
המונח "עריפה" מתייחס גם להסרת הראש מאדם שכבר מת, כלומר מגופה.
ההיגיון הנובע מפעולה כזו עשוי להיות רצון להראות בפומבי את הראש הערוף כהוכחה למותו של אדם מסוים או כדי להחדיר פחד באוכלוסייה מפני עונשו של האויב מידי הרשויות.
תופעת עריפת הראש ידועה גם אצל בעלי חיים.
מלכת הנמלים ממין עורפנית סורית נוהגת לערוף את הראש של מלכת הבנאית הארץ-ישראלית על מנת להשתלט על הקן שלה.
במשך אלף שנים שימשה עריפת ראשים כצורה של הוצאה להורג.
ראשיהם של אסירים פוליטיים (שתויגו כבוגדים) ופושעים כבדים נערפו לעיתים והוצגו למשך תקופה מסוימת במקומות ציבוריים.
לשם דוגמה, באנגליה הביניימית, הוצבו הראשים על יתדות לאורך חומותיה של מצודת לונדון.
עם זאת, עריפת הראש על ידי חרב יכולה הייתה להחשב כדרך "מכובדת" למות עבור אריסטוקרטים, אשר אם פעלו בעבר כלוחמים, ציפו למצוא את מותם בידי החרב בכל מקום שהוא.
ניתן להבחין אם כן בין כך לבין הוצאה "בלתי מכובדת" להורג בגיליוטינה או בשריפה על מוקד.
אם הייתה חרבו של המוציא להורג חדה דיה, הייתה העריפה צורת הריגה פחות כואבת יחסית.
אם הכלי היה קהה או שהעריפה בוצעה ברשלנות, היה לעיתים צורך לביצועים חוזרים של העריפה, דבר שהתבטא בכאב רב יותר.
אי לכך היו מייעצים לנידון למוות לתת למוציאו להורג מטבע זהב כדי שיעשה את מלאכתו נאמנה.
מהידועות שבהן - עריפתה של מרי, מלכת הסקוטים אשר טוענים כי הוכתה שלוש פעמים עקב גרזן קהה או החטאתו.
עריפת ראש בגיליוטינה הייתה צורה נפוצה יחסית של הוצאה להורג, שהומצאה זמן קצר לפני המהפכה הצרפתית (אם כי הייתה קיימת גרסה מוקדמת שלה בבריטניה עד המאה ה-17).
מטרתה הייתה להוות דרך אחת אחידה של הוצאה להורג, אשר אינה כוללת עינויים.
היא הייתה בשימוש בצרפת עד 1977.
בסין העתיקה נחשבה עריפת הראש כשיטה חמורה להריגה, יותר מאשר חניקה, גם אם החניקה כללה סבל ממושך יותר.
הדבר נובע מאמונת הסינים כי גופם הוא מתנה שקיבלו מהוריהם, וכי מדובר בחוסר כבוד משווע לאבותיהם הקדמונים שאדם יחזיר את גופו לאדמה כשהוא מבותר.
ביפן הייתה עריפה מבוצעת כשלב שני בספוקו ("חרקירי", התאבדות טקסית על ידי הוצאת מעיים).
לאחר שהמתאבד היה מפלח את בטנו ופותחה, לוחם אחר היה עורף את ראשו מאחור עם חרב קטאנה כדי להחיש את המוות ולהקל על הסבל.
בשל הצורך במיומנות, רק אלו אשר סמכו עליהם קיבלו את הכבוד לקחת חלק בטקס.
בתקופת סנגוקו המאוחרת, הייתה העריפה בחרקירי מתבצעת ברגע שהמתאבד גרם לפצע, ואף הקל ביותר, לבטנו.
עריפה הייתה גם השיטה בדרגה הגבוהה ביותר של ענישה.
אחת הדרכים הברוטליות ביותר לעריפה הייתה שיטת הסמוראים, כפי שנהגו במקרהו של אישידה מיטסונרי אשר בגד בטוקוגאווה איאיאסו.
הקורבן נקבר באדמה וראשו היה מנוסר במסור עץ קהה.
עונש זה בוטל בתקופת מייג'י המוקדמת.
בספר חזון יוחנן בברית החדשה עריפה הייתה שיטת הריגה של קדושים נוצריים בזמן הרדיפה הגדולה (חזון יוחנן 20:4).