tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ככל הנראה הוא היה חסר יכולת תעופה, אך ייתכן שבדומה לקאקאפו יכל לדאות מטה במדרונות או מענפים למשך כמה מטרים.
דורס זה השתמש בטפריו הגדולים כדי לפגוע בטרפו בעוצמה.
הוא טרף מיני מכרסמים מקומיים כמו מיני הוטיים וחולדות קוצניות גדולים או עצלני קרקע גמדיים כמו מגלוקנוס, מיוקונוס (Miocnus) ואוכלי חרקים כמו הסולנודון.
הוא זינק עליהם בהחבא ממארב או תקף פרטים צעירים או חולים.
אורניתודסמוס (שם מדעי: Ornithodesmus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הדרומאוזאוריים, אשר חי באירופה בקרטיקון התחתון שלפני 125 מיליון שנה.
המאובנים התגלו על האי וייט, בריטניה ותוארו ב-1887 בידי הפלאונטולוג הבריטי הארי סיילי.
משמעות שמו היא: "קשור לעוף" ("ornis" - עוף, "desmos" - קשור).
הוא היה מבין הדרומזאורים הבודדים שחיו בקרטיקון התחתון של אירופה.
התגלו ממנו ממצאי חוליות גב בודדות שיצרו שלדה באורך 9.6 ס"מ.
הדינוזאור הגיע לאורך של 1.8 מטר והיה טורף זריז כמו הולוצירפטור.
היו לו שיניים חדות ששימשו לשיסוע טרף.
מאובני שיניים התגלו באותו אזור בו נמצא, אך הם השתייכו למין לא ידוע שהיה גדול כמו היוטרפטור.
סיילי הגדיר את הממצאים כמאובנים של עוף קדום, עקב העצמות הקלות הדומות לאלה של עופות.
בהמשך הוא סווג מחדש למין של פטרוזאור גדול שהיה בעל מאפיינים הקרובים לעופות.
דבר זה חיזק את הטענה שהעופות והפטרוזאורים התפתחו מאותו אב קדמון משותף.
ואולם למרות דמיונו לעוף הוא סווג למשפחה עצמאית - Ornithodesmidae.
רק ב-1993 התברר שמאובנים אלה השתייכו לתרופוד קדום קל ממדים.
תחילה סברו שמדובר במין טרודון, אך בהמשך שייכו אותו למשפחת הדרומזאוריים.
ממצאי הפטרוזאורים ששויכו לסוג זה הועברו לסוג איסטיודקטילוס.
אורניתוכירואידה (שם מדעי: Ornithocheiroidea) הוא ענף של פטרוזאורים מתת-סדרת הפטרודקטיליים, הכולל את מרבית מיני הפטרודקטיליים.
הקבוצה הוגדרה ב-1870 בידי החוקר הארי סיילי, אך בוטלה.
בשנת 1994 הוחזרה בידי החוקר כריסטופר בנט והוגדרה מחדש ב-2003 בידי אלכסנדר קלנר.
זוהי קבוצה גדולה של בעלי חיים מעופפים ענקיים הכוללים סוגים מרשימים וגדולים מאוד כמו הקוואצלקואטלוס הענקי, הפטרנודון, האורניתוכיירוס והאיסטיודקטילוס.
הם היו בעלי מקור רחבים, מוארכים וחסרי שיניים ובעלי צווארים ארוכים.
המינים בקבוצה זו מחולקים לשני ענפים: הפטרנודונטיה, שהיו בעלי כרבולות גבוהות כמו אצל הפטרנודון, ואצל חלקם גם שיניים ארוכות וחדות, ואצל הניקטוזאוריים, והאז'דרכואידה שהיו גבוהים, בעלי צווארים ארוכים ועדינים ומקור ארוך ועבה כמו אצל המרבו, אף שלחלקם היו שיניים בלסתם.
מינים אלה עופפו לאורך מרבית היבשות, בעיקר סביבות אמריקה הדרומית ומזרח אסיה החל מהקרטיקון התחתון שלפני 130 מיליון שנה עד לסוף תקופת הדינוזאורים לפני 66 מיליון שנה.
אורניתומימואידס (שם מדעי: Ornithomimoides; מילולית: "מחקה אורניתומימוס") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בהודו של סוף הקרטיקון בגיל המאסטריכט לפני 70 עד 66 מיליון שנה.
הוא סווג ב-1933 בידי החוקר הגרמני פרידריך פון הינה .
כיום רואים בסוג טקסון מוטל בספק.
את שמו קיבל עקב הדמיון לדינוזאור אורניתומימי.
דינוזאור זה היה בעל ממצאים בודדים והוא הכיל שני מינים: O.
barasimlensis, אשר ידוע מחמש חוליות גב ו-O.
mobilis, אשר ידוע מארבע חוליות קטנות יותר, שניהם התגלו באותו אזור ליד ג'אבלפור, מאדהיה פרדש שבצפון הודו.
אם היה זה דינוזאור תקף הוא היה קרוב לקרנוטאורוס ולאבליזאורוס, ולפי השוואה של החוליות הגיע לאורך של 6.2 עד 9 מטרים והיה טורף-על מרשים באזור חיותו שניזון כנראה מדינוזאורים אחרים, שאר זוחלים או מנבלות.
עם זאת הוא נכחד לפני 66 מיליון שנה בהכחדת הקרטיקון הגדולה לצד שאר הדינוזאורים.
אוֹרַנְיָה (באפריקאנס: Orania) היא עיירה אפריקאנרית חצי אוטונומית בדרום אפריקה.
העיירה נמצאת לגדות נהר האורנג', באזור הקארו בפרובינציית הכף הצפוני.
העיירה חצויה לשניים על ידי כביש R369, והיא נמצאת 871 ק"מ מקייפטאון ו-680 ק"מ מפרטוריה.
העיירה הוקמה כדי לשמר את הלאום, השפה והזהות של האפריקאנרים, עקב כך רק חברי הלאום האפריאקנרי יכולים לרכוש בתים ולגור בעיירה.
אף על פי שממשלת דרום אפריקה מתנגדת לשאיפות הקהילה לעצמאות, היא מכירה בהן כלגיטימיות, ויחסי העיירה עם הממשל הם תקינים.
אורניה מנתה כ־892 תושבים במהלך מפקד האוכלוסין בשנת 2011, אך מאז גדלה ל-1,400 תושבים בשנת 2017 ו-1,700 בשנת 2019. יותר מ-120 עסקים הוקמו באורניה בשנת 2015, כולל אחד ממטעי הפקאן הגדולים ביותר בדרום אפריקה והבנק השיתופי הגדול ביותר במדינה.
לעיירה יש מטבע משלה, "אור", והמִנהל העירוני שלה הוא המועצה, המייצגת את תושבי אורניה.
בשל אופייה יוצא הדופן, לעיתים קרובות מבקרים בעיירה עיתונאים ויוצרים דוקומנטריים.
לדברי מייסדיה, מטרתה של הקמת אורניה היא לייסד יישוב שבו ניתן לשמר את המורשת התרבותית של האפריקאנרים, ושבו העסקה עצמית של אפריקאנרים היא פרקטיקה של ממש ולא רק רעיון.
כל העבודה, מהניהול ועד עבודת כפיים, מבוצעת על ידי אפריקאנרים; עובדים שאינם אפריקאנרים אינם מורשים לעבוד בעיירה, אלא אם כן יש להם כישורים שאין לתושבים.
תושבי אורניה אינם רוצים להיות מנוהלים על ידי אנשים שאינם אפריקאנרים.
לדברי תושבי אורניה, התרבות שלהם בשאר חלקי דרום אפריקה מדוכאת וילדיהם נכפים לדבר אנגלית.
לטענת רבים שעברו לאורניה, הסיבה העיקרית למעברם היא הרצון לחיות חיים נורמליים, ללא הפשע האלים שרווח בשאר המדינה; רבים מהם היו בעבר קורבנות לפשעים.
תושבי אורניה טוענים כי העיר היא סביבה בטוחה ואין להם צורך אפילו לנעול את הדלתות.
הרעיון כי דרום אפריקאים לבנים צריכים להתרכז בחלק קטן מדרום אפריקה פותח כבר בשנת 1966 על ידי הלשכה לענייני גזע בדרום אפריקה (SABRA).
בשנות השבעים החזיקה הלשכה לענייני גזע בסברה כי יש להפוך את דרום אפריקה לחבר עמים, שבו קבוצות אוכלוסייה יכולות להתפתח בו זמנית.
באופן זה, הקבוצות האתניות השונות יוכלו לשלוט על עצמן באוטונומיה מרבית, מבלי לעשות זאת על חשבון קבוצות אתניות אחרות.
לטענת הלשכה לענייני גזע, העובדה כי האוכלוסיות השחורות השונות התנגדו לחלוקה פדרלית אינה מובילה לביטול זכותם של האפריקאנרים לשלטון עצמי.
בשנים לאחר מכן פיתחה הלשכה לענייני גזע מודל שבו השבטים השחורים זוכים להגדרה עצמית מלאה, ללא תלות בדרום אפריקה.
יו"ר הלשכה לענייני גזע, קרל בושוף, צפה כישלון לתוכניותיה של ממשלת המיעוט הלבנה לשמור על כוחם באמצעות רפורמות קטנות.
בושוף האמין כי שלטון הרוב השחור הוא בלתי נמנע ולכן הוא תמך ביצירת מדינה חדשה וקטנה יותר עבור האומה האפריקאנרית.
בשנת 1988 הקים בושוף את הקרן האפריקאנרית החופשית (Afrikanervryheidstigting), המכונה גם אבסטיג (Avstig).
העקרונות הבסיסיים של אבסטיג מבוססים על הרעיון שעלייתו של שלטון ממשלת רוב שחור היא בלתי נמנעת, ושממשלת המיעוט הלבנה אינה מוצדקת מוסרית.
לכן על האפריקאנרים להקים אומה משלהם, או מדינת לאום, בחלק קטן יותר של דרום אפריקה.
כדי להפוך את האפריקאנרים לרוב באזור מסוים, הלשכה לענייני גזע המליצה על עקרון העסקה עצמית, המחייב שכל העבודה במדינת הלאום תיעשה על ידי אזרחיה, כולל חקלאות, פינוי אשפה וגינון, עבודות שבשאר דרום אפריקה בדרך כלל לא נעשו על ידי אפריקאנרים.
על פי הלשכה לענייני גזע, האפריקאנרים יכולים להיות הרוב באזור רק אם הם יעשו את העבודה שלהם בעצמם, ובכך יסתיים הניצול של דרום אפריקאים שחורים כעובדים זולים.
כך יהיה להם רוב, והאפריקאנרים יוכלו להיות בעלי שליטה דמוקרטית במוסדות שלהם, ולקבל בפועל מידה מסוימת של ממשל עצמי.
אורניה כנקודת צמיחה של מדינת לאום
הכוונה הייתה שאורניה תהיה נקודת המוצא של מדינת הלאום, שתוכל לקום רק אם קבוצה גדולה של אפריקאנרים תעבור לאורניה וייוסדו "נקודות צמיחה" (עיירות).
מדינת לאום זו תצטרך בסופו של דבר לכלול עיירות כמו פריסקה, בריטסטאון, קרנארבון, וויליסטון וקלוויניה ובכך להאריך את המדינה אל עבר החוף המערבי.
תוכניתו של בושוף לא כללה את כל השטחים של הרפובליקות הבוריות המקוריות, הרפובליקה הדרום אפריקאנית ומדינת אורנג' החופשית.
אזורים אלו הם ליבה הכלכלי הנוכחי של דרום אפריקה, שם נמצאים רוב משאבי טבע של דרום אפריקה.
במקום זאת, בושוף התמקד באזור לא מפותח כלכלית בכף צפון מערב עם אקלים מדברי למחצה.
מדינת מדבר זו, המכונה אורנדיי, לא הייתה רצויה או מעוררת חשש בממשלת דרום אפריקה בשל חוסר הכדאות הכלכלית שלה.
אפילו תומכי הרעיון הכירו בכך שמודל זה ידרוש קורבנות כלכליים משמעותיים מהאפריקאנרים שירצו לעבור למדינת הלאום.
החל משנת 2014 אורניה התמקדה פחות בפיתוח מדינת לאום.
בעשרים השנים שלאחר הקמת העיירה לא הוקמו יישובים אפריקאנריים אחרים בסביבת אורניה או באזור מדינת הלאום המוצעת.
כמו כן, אפריקאנרים עירוניים רבים אינם רוצים לחיות באזור כפרי עם פחות שירותים והזדמנויות.
עם זאת, באמצעות המשך טרנספורמציה ושינוי דמוגרפי, אפריקנים בשאר דרום אפריקה מאבדים יותר ויותר שליטה במוסדות תרבותיים, חברתיים ואזרחיים.
נסיבות אלה אילצו את אורניה לזנוח את חלום מדינת לאום ולהתמקד בפיתוח אורניה עצמה.
המטרה כעת של ראשי אורניה, על פי כנס אורניה משנת 2016, היא להפוך את אורניה לעיר.
אורניה תצטרך להיות עיר חופשית, שבמהלך צמיחתה בפועל ודה יורה קיבלה יותר ויותר שליטה בענייניה שלה.
סיבה נוספת לכך שאורניה מתמקדת פחות בפיתוח מדינת לאום היא מכיוון שהמונח עצמו (Volkstaat) מזוהה עם קבוצות ימין קיצוני.
כדי להתמקד בפיתוח האזור סביב אורניה, הוקמה קרן הרטלנד בשנת 2014.
האזור של אורניה היה מיושב לפני כ־30,000 שנה על ידי ציידים-לקטים מתקופת האבן שהיו להם אורח חיים נוודי.
מספר תחריטים מאוחרים מתקופת האבן מצביעים על נוכחותם של הסן, שנותרה הקבוצה התרבותית החשובה ביותר עד המחצית השנייה של המאה השמונה עשרה, עם הגעתם של חקלאים לבנים.
הסימן המוקדם ביותר לנוכחותם של אנשים לבנים באורניה היא משנת 1762. בתחילת המאה התשע עשרה חקלאים רבים עברו הלוך ושוב על פני נהר האורנג' בחיפוש אחר שטחי מרעה טובים יותר לבעלי החיים שלהם.
מפת Rawstone משנת 1842 מציגה את החווה Vluytjeskraal, שעליה תוקם מאוחר יותר אורניה.
התושב הידוע הראשון במה שהיום אורניה היה סטפנוס אוקרט ורמולן, שקנה את חוות Vluytjeskraal בשנת 1882.
העיירה הוקמה בשנת 1963 בשם Vluytjeskraal על ידי משרד ענייני המים כדי לאכלס את העובדים שחיברו בין תעלות השקיה של פרויקט נהר אורנג' לסכר וונדרקלוף.
פרויקט נהר האורנג' היה תוכנית לאספקת מים לאזורים המדבריים בחלקים המרכזיים של דרום אפריקה.
כמו כן הוקמו עיירות בנייה דומות אחרות כמו וונדרקלוף ואוויסטון.
לאחר תחרות שונה שם העיירה לאורניה, שהיא וריאציה של המילה האפריקאנרית "oranje" ומתייחס לנהר הסמוך.
בשנת 1965 התגוררה באורניה 56 משפחות.
עובדים צבעוניים שהשתתפו בפרויקט הבנייה התגוררו באזור נפרד בשם Grootgewaagd.
השלב הראשון של הפרויקט הושלם בשנת 1976. לאחר השלמת הסכר עברו רוב העובדים והעיירה ננטשה.
משרד ענייני המים עזב את אורניה לחלוטין בשנת 1989. לאחר עזיבת העובדים הלבנים נותרה במקום רק קבוצת של צבעונים.
בדצמבר 1990 קנו כ־40 משפחות אפריקאנריות, בראשות קרל בושוף, חתנו של ראש ממשלת דרום אפריקה לשעבר, הנדריק פרוורד, את העיירה הרעועה תמורת 1,5 מיליון ראנד (שווי של 13,6 מיליון דולר בשנת 2017) מטעם שירותי הניהול של אורניה (OBD).
13 התושבים הראשונים עברו לאורניה באפריל 1991. באותו חודש קיבלו המחלקה לענייני מים את האנשים שעדיין התגוררו בגרוטגוואגד.
לאחר מכן שונה שם גרוטגווארד לקליינגלוק.
באותה תקופה כללה העיירה 90 בתים באורניה ו-60 בקליינגלוק, כולם במצב של ריקבון מקומם.
באוגוסט 1991 נקנתה החווה Vluytjeskraal על ידי אורניה.
בפברואר 1992 הוקמה חברת המניות והמועצה המבצעת של העיר, המכונה גם מועצת העיר.
אורניה בחרה במועצת מעבר נציג משלה, צורה זמנית של שלטון מקומי לאחר תום האפרטהייד, בשנת 1995. בניית תוכנית השקיה של 400 דונם החלה בשנת 1995 והושלמה באוקטובר 1996.
במחווה מפויסת ביקר הנשיא נלסון מנדלה בעיירה בשנת 1995. הוא הלך לשתות תה עם בטי ורוורד, אלמנתו של ראש הממשלה לשעבר, הנדריק ורוורד.
אורניה הגיעה לאבן דרך של 200 תושבי קבע בשנת 1996, במפקד האוכלוסין 2001 גדלה אוכלוסיית אורניה ל־519 תושבים.
עד שנת 1998 הושקעו בעיר 15 מיליון ראנד, כולל שדרוג מים, חשמל, כבישים ועסקים.
ב־5 ביוני 1998, ואלי מוסה, אז שר הפיתוח החוקתי בממשלת הקונגרס הלאומי, הצהיר בדיון על התקציב הפרלמנטרי כי "האידיאל של חלק מהאפריקאנרים לפתח את הכף הצפוני-מערבי כבית לתרבות האפריקנית השפה במסגרת החוקה ואמנת זכויות האדם נתפסות על ידי הממשלה כאידיאל לגיטימי ".
בדצמבר 2000 הורתה ממשלת המחוז על פירוק מועצת המעבר של אורניה ועל שילוב העיירה בעיר ת'מבליה יחד עם העיירות השכנות הופטאון וסטרידנבורג.
לאחר מכן תבעו תושבי אורניה את ממשלת המחוז בפני בית המשפט העליון בצפון הכף, שקבע כי צריך להתקיים משא ומתן בין תושבי אורניה לממשלה על מעמדה המוניציפלי של העיירה; עד שניתן יהיה להגיע להסכם כזה, שמרה אורניה על מעמדה העצמאי.
בשנת 2003 פותח אתר נופש על נהר האורנג', וכן אתר נופש לגמלאות, שני בתי ספר, מרפאה ומגזר חקלאי הולך וגדל.
במאי 2005 התגלע סכסוך כאשר חלק מהתושבים טענו כי העיירה מנוהלת כ"מדינת מאפיה", כאשר מספר תיקים נפתחו בבית משפט במסגרת הסכסוך.
סגירת תחנת הרדיו בעיירה על ידי הרשויות בדרום אפריקה בנובמבר 2005 נקשרה למאבקים הפנימיים הללו.
לבסוף עזבו חלק מן התושבים את הקהילה.
בנובמבר 2005, כ־60 משפחות צבעוניות, שהתגוררו בקליינגלוק לפני 1991, הגישו תביעה מקרקעי לממשלה בגין כ־483 דונם אדמה באורניה.
תביעת המקרקעין הוסדרה בדצמבר 2006 כאשר ממשלת דרום אפריקה שילמה פיצויים של 2,9 מיליון ראנד לתובעים.
בשנת 2006 נחנך מרכז הקניות Saamstaan בסך 5 מיליון ראנד.
בשנת 2011 החווה Vluytjeskraal-Noord נקנתה על ידי תושבי אורניה.
החווה היא ישות משפטית נפרדת ומיועדת לפיתוח מגורים, ולא לחקלאות.
אורניה הופרדה מחווה זו בשנות השישים.
מספר פיתוחים מסחריים הושלמו מאז 2012 ובשנת 2014 נפתח פארק ההרפתקאות Stokkiesdraai ומרכז קניות.
בשנת 2015, מרכז הקניות Die Ou Karooplaas נפתח בין היתר עם בית קולנוע.
ב־14 בספטמבר 2010 ביקר נשיא דרום אפריקה, יעקוב זומה באורניה.
לדבריו, הוא "התקבל בברכה" וציין כי לאורניה יש "רעיונות מעניינים", ו"האורנים היו מוכנים לחיות בדרום אפריקה, אך הם רוצים מקום לממש את תרבותם".
בשנת 2016, מועצת העיר אורניה הכריזה על תוכנית פיתוח בסך 183 מיליון דולר.
תוכנית זו אמורה לעורר הקמת שירותים עירוניים, כמו השכלה גבוהה, בעוד חמש שנים.
הפרויקטים מבוצעים בעזרת מימון חיצוני.
האזור סביב העיירה הוא אזור ערבות יבשות או אזור מדברי למחצה.
אורניה היא חלק מהביומה של נאמה קארו ומקבלת 200–250 מ"מ גשם בשנה.
מאז 1991 ננטעו יותר מ־30,000 עצים באורניה ובשדות הסובבים.
תושבים פוטנציאליים מוזהרים מפני תנאי מזג אוויר לא יציבים ובלתי נסבלים עם הפרשי טמפרטורה קיצוניים בין קיץ לחורף.
מפקד אוכלוסין מקומי שנערך בשנת 2014 מצא כי אורניה מונה 1,085 תושבים, המפוזרים על פני 386 משקי בית.
המשמעות היא שהיו 2.8 אנשים בממוצע למשק בית.
ילדים היוו רבע מהאוכלוסייה בשנת 2007. לטענת רשויות העיירה, האוכלוסייה גדלה ב-10% בשנה בין 2012 ל-2015. בשנת 2011 התגוררו בעיר יותר גברים מאשר נשים, עם יחס של 60% גברים ל-40% נשים.
דרום אפריקאים לבנים היו קבוצת האוכלוסייה הגדולה ביותר באורניה במהלך מפקד האוכלוסין הלאומי בשנת 2011: 97.2% מכלל האוכלוסייה.
אפריקאנס היא השפה היחידה בה משתמשים בכל תחומי החיים המקומיים באורניה.
על פי מפקד אוכלוסין רשמי שערכו רשויות העיירה בשנת 2014, אפריקאנס היא שפת האם של 95% מהתושבים, ואחריה אנגלית עם 2%.
שלושה אחוזים מהתושבים דוברים אפריקאנס וגם אנגלית כשפות אם.
אורניה היא קהילה דתית, עם כמה כנסיות מקומיות, ביניהן הכנסייה הרפורמית ההולנדית, שליחות האמונה האפוסטולית, הכנסייה הפרוטסטנטית האפריקנית, הכנסייה הרפורמית האוונגליסטית, הכנסייה הרפורמית, Nederduitsch Hervormde Kerk, חזון ישראל (Israel Visie) וכנסיית Maranata.
כל הכנסיות הן כנסיות פרוטסטנטיות, למעט כנסיית Maranata שהיא חלק מהתנועה הכריזמטית.
מקורם של תושבי אורניה מאזורים שונים בדרום אפריקה, וכך נוצר מגוון גדול יחסית של עדות בעיירה.
בימי החג החשובים ביותר כמו יום הנדרים מתקיימים שירותים בין-כנסיים.
בימי ראשון בתי העסק סגורים ולא מתקיימת עבודה למעט שירותים הנחשבים נחוצים.
על פי המפקד המקומי לשנת 2014, הכנסייה הפרוטסטנטית האפריקנית היא העדה הפופולרית ביותר עם 21.9% ממשקי הבית שביקרו בכנסייה.
הכנסייה הרפורמית ההולנדית וכנסיית Maranata (שניהם 14.8%) והכנסייה הרפורמית (7.4%).
בסך הכל 84.4% ממשקי הבית קשורים לכנסייה.
הכנסייה הפרוטסטנטית האפריקנית הוקמה ככנסייה הראשונה באורניה בשנת 1991. הכנסייה היא מבנה טרומי והכנסייה היחידה באורניה עם מגדל כנסייה.
הכנסייה ההולנדית הרפורמית באורניה הוקמה בשנת 1999, כאשר התנתקה מקהילת NG Hopetown.
הכנסייה היא חלק מבית המדרש של הופטאון ומסינוד הכף הצפוני.
במארס 2015 הצביעה הכנסייה ההולנדית הרפורמית באורניה נגד שינוי צו הכנסייה לקבל את וידוי בלהר, וכך גם רוב הכנסיות בסינוד הכף הצפוני.
באורניה שלוש שכונות מגורים: קליינגלוק, אורניה מזרח ואורניה מערב.
קליינגלוק ממוקם כ-1.5 ק"מ דרומית למזרח אורניה והוא מעט עני יותר משאר העיירה, אם כי הפער הכלכלי מצמצם.
בין אורניה מזרח לקליינגלוק נמצא קמפוס בית הספר CVO ואזור התעשייה.
בשנת 2015 החלה בנייתה של שכונת קארוסיג, הממוקמת בין אורניה מזרח לקליינגלוק.
בשנת 2016 התחילה גם עם הרחבת קליינגלוק, שבה בעוד חמש שנים ייבנו כ-250 בתים חדשים, מתוכם כ-200 יחידות תת-כלכליות.
רבים מהבתים החדשים נבנו בסגנון קייפ הולנדי.
רבים מהבתים המקוריים מתקופת המחלקה לענייני מים הם בתים טרומיים.
אף על פי שחלק מהבתים הללו שופצו, אחרים מראים עקבות של ריקבון, שכן בתים טרומיים אלה נבנו לפני יותר מ־20 שנים.
לעיירה יש גם שדה תעופה קטן עם שני מסלולי מסלול, אחד של 1,200 מטר עם כיוון של 03/21 ואחד של 1,500 מטר עם כיוון של 30/12.
המועצה הייצוגית של אורניה (Orania Verteenwoordigende Raad) היא הגוף המנהל הנבחר של אורניה, קרל בושוף (הרביעי) הוא יו"ר ההמועצה.
ה-OVR היא המועצה העירונית היחידה שלא פורקה במהלך הארגון מחדש של המערכת העירונית בשנת 2000.
התושבים בוחרים דירקטוריון מדי שנה המורכב מחמישה חברים ויו"ר, הדריקטוריון משמש כמועצת העיירה.
המועצה אינה מקבלת תקציב כספיות מהממשלה הארצית או של הפרובינציה.
ה-Helpsaamfonds, מוסד ללא כוונת רווח, מגייס כסף לפרויקטים כמו דיור מסובסד, כדי שתושבים עניים יוכלו להשיג דיור בעיירה.
המועצה עוזרת לצעירים רווקים שמגיעים לאורניה בחיפוש אחר עבודה, וגם למשפחות.
בעיירה אין תחנת משטרה של משטרת דרום אפריקה או בית כלא.
באוקטובר 2014 הוקמה שירות הביטחון של אורניה (OVD) המורכבת משתי חטיבות: ביטחון וצדק.
מחלקת הביטחון אחראית על שירותי חירום, כיבוי אש, תעבורה, חקירות תלונות ואירועים וניטור אזעקות.
האגף אחראי גם על סיורי משמרות השכונה של AfriForum, המבוצעים על ידי מתנדבים.
חשודים בפשעים מובלים לתחנת משטרת בעיירה הסמוכה הופטאון.
מחלקת השיפוט אחראית על התיווך הפנימי של סכסוכים.
התושבים מוזמנים להשתמש בהליכי גישור ובוררות אלה, במקום לפנות למערכת המשפט.
לאורניה מרפאה קטנה ואחות מבקרת בעיירה פעמיים בשבוע.
באורניה פועלים כ-30 ארגונים חברתיים וחצי-ציבוריים.
אף על פי שאורניה שוכנת בתחומי העירייה המקומית תמבליה, היא אינה חלק ממנה מבחינה מנהלתית.
לאורניה יש מבנה מוניציפלי משלה בדמות המועצה הייצוגית של אורניה, המבוססת על חוק המעבר לשלטון מקומי משנת 1993, בעוד שכל שאר העיריות בדרום אפריקה מבוססות על חוק המבנים העירוניים משנת 1998. בשל כך אורניה, אינה מקובלת שירותים (כגון ביוב, כבישים וסילוק אשפה) מעיריית תמבליה ומספקת אותם בעצמה.
כמו כן, עיריית תמבליה לא גובה מיסים באורניה.
מסגרת משפטית זו הונחה בשנת 2000 כאשר הושג הסכם בין הקבינט של דרום אפריקה, ממשלת כף צפון והוועד המייצג של אורניה בדבר המעמד הארעי של אורניה.
הסכם זה אושר כפסק דין של בית המשפט העליון בצפון הכף.
היישוב עצמו נמצא בבעלות של חברה פרטית, בלוק המניות של Vluytjieskraal, אשר אחראית על ניהול השוטף של היישוב.
הבעלות על מגרשים ובתים היא בצורת מניות בחברה, על פי מסגרת המכונה 'גוש מניות' על פי החוק הדרום אפריקאי.
לא ניתנים כתבי בעלות, למעט שטחים חקלאיים.
בעל המניות רוכש את הזכות להשתמש בנכס המקושר למניות שבידם.
בלוק המניות של Vluytjeskraal מתפקד כמינהל עירוני, הממומן על ידי היטלים לאספקת שירותים כגון מים, חשמל וסילוק אשפה.
חברות כמו Eskom ו-Telkom מספקים שירותים לעיירה, אשר מחלקת את העלויות בין המשתמשים וגובה את הכסף.
מכיוון שהעיירה בבעלות פרטית, חובה לקבל אישור לגור בעיירה (למגורים זמניים ולמגורים ארוכי טווח).
תושבים פוטנציאליים מתקבלים רק לאחר ראיון עם ועדת קבלה, אשר יכולה לשלול את זכות המגורים למועמדים עם עבר פלילי, למשל.
לאחר שהתקבלו התושבים החדשים הופכים לחברים בקהילה, כבעלי מניות ברכישת נכס או כשוכרים.
הקריטריון החשוב ביותר לקבלה הוא האם המועמד אפריקאנר.
למרות העובדה שמרבית מקורות התקשורת מדווחים כי אסור לאנשים שחורים או צבעוניים לחיות באורניה, גזע אינו קריטריון אשר לפיו שופטים תושבים פוטנציאליים.
בשנת 1990, מייסדי אורניה הגדירו את האפריקנריות במונחים תרבותיים ולא לפי גזע.
אין כללים שאוסרים על דוברי אפריקאנס חומים או שחורים לחיות באורניה.
יש אנשים אשר עזבו את אורניה בגלל תעסוקה מוגבלת או חוסר התאמה לנורמות החברתיות המקומיות.
חיי הכפר והשוני באורח החיים בהשוואה לסביבה עירונית הם גם גורמים המקשים על ההסתגלות לחיים באורניה.
המועצה שמה דגש רב על אוטרקיות, כולל מיחזור פסולת ושימור האזור.
הפרדת אשפה ומיחזור הם חובה לכל משקי הבית והתושבים אוספים את האשפה שלהם בחמישה פחי אשפה שונים.
דודי שמש הם דרישה לכל הבתים החדשים שנבנים באורניה.
ניתן לראות דוגמאות לאדריכלות בת קיימא ברחבי העיר, כולל בתים שנבנו מחומרים כמו אבן, עץ וחציר.
בשנת 2014 הציגה אורניה את מערכת שיתוף האופניים שלה.
פרויקט האופניים הציבוריים של אורניה הוא ככל הנראה הראשון מסוגו באפריקה.
קיומה של אורניה כעיירה תרבותית הוענק על ידי החוקה של דרום אפריקה, המכירה בזכות להגדרה עצמית לפי סעיף 235. אורניה אימצה גישה לא לוחמנית כלפי ממשלת דרום אפריקה, אשר אימצה גם מדיניות של התרחקות כלפי אורניה.
ממשלת הקונגרס הלאומי מתחמקת מדיון בנושא אורניה ומעמדה.
הקונגרס הלאומי רואה את אורניה כנושא פחות חשוב מנושאים פוליטיים רבים אחרים במדינה.
ב-5 ביוני 1998, ואלי מוסה, אז השר לפיתוח חוקתי בממשלת הקונגרס הלאומי, הצהיר בדיון על תקציב הפרלמנט כי:
"השאיפה של חזית החירות ושל אפריקאנרים אחרים לפתח אזור מסוים במדינה (פרוזדור הכף הצפוני-מערבי) כבית לשפתו ותרבותו של האפריקאנר - במסגרת החוקה ומגילת הזכויות נראית על ידי הממשלה כדבר לגיטימי."
ביולי 2004 ביקר בעיירה דיפו פיטרס, אז ראש הכף הצפוני.
פיטרס אמרה שהיא התרשמה מהדרך בה הקהילה באורניה מתפתחת.
ב־4 ביולי 2007, אורניה וממשלת הכף הצפוני הסכימו כי נושא השלטון העצמי של אורניה יידון בכל רמות השלטון.
ביוני 2007 נפגשו בפרטוריה נציגים מאורניה עם נציגים מן הקהילה הצבעונית מארסטרוסט.
הנציגים נפגשו כבדי לדון בפיתוח קהילתי ובשיטות של ממשל עצמי.
לדברי המבקרים, קבלת הפנים הייתה טובה והם בהחלט למדו דברים ולא חוו שום מתח גזעי במהלך הביקור.
בשנת 2009 ביקרה משלחת מליגת הנוער של הקונגרס הלאומי בעיירה.
המנהיג יוליוס מלמה היה מלא שבחים על שיתוף הפעולה בין התושבים: "הם עובדים יחד במקום זה נגד זה".
באותה שנה ביקרה משלחת מאורניה את הנשיא ג'ייקוב זומה והזמינה אותו לבקר באורניה.
הוועדה לקידום והגנה על זכויות קהילות תרבות, דתות ולשנות ביקרה גם באורניה.
ב־14 בספטמבר 2010 ערך הנשיא זומה את הביקור המובטח באורניה וקיים פגישה עם המייסד קרל בושוף, בנו, ראש עיריית אורניה, קרל בושוף הרביעי ומנהיגי קהילה אחרים.
לאחר הפגישה ביקר זומה בפרויקטי דיור ופרויקטים חקלאיים שונים באורניה.
ב־11 בדצמבר 2012 חתמו אורניה וקהילת הקוזה של Mnyameni על הסכם שיתוף פעולה.
מטרת ההסכם לסייע זה לזה בפיתוח מוסדות משלהם.
שתי הקהילות מבקשות גם להעביר ידע בין הקהילות במטרה להפחית את תלותן ביוזמות ממשלתיות להתפתחותן.
בשנת 2013 נפגשו חברי תנועת אורניה, בהם הנשיא קרל בושוף הרביעי, בסיור באירופה עם חברי פרלמנט מהמפלגה למען החירות, האינטרס הפלמי בבלגיה ומפלגת העם הדרום טירולית במחוז דרום טירול באיטליה.
במהלך ביקור נוסף באירופה ב־2014, חברי תנועת אורניה נפגשו גם עם חברי פרלמנט ממפלגת הרפורמה ומפלגת הפנייה הנוצרית-דמוקרטי בהולנד והנוצרית-דמוקרטית הפלמית בבלגיה.
בשנת 2015, מושל דרום טירול לשעבר, לואי דורנוואלדר, ביקר באורניה.
לפני הבחירות העירוניות בדרום אפריקה בשנת 2016, סניף מפלגת לוחמי החירות הכלכלית במועצה האזורית תמלייה (שבה נמצאת אורניה) פתח במערכה נגד קיומה של אורניה, כולל ההבטחה לסיים את מעמדה האוטונומי של אורניה אם המפלגה יזכה בבחירות בעירייה.
לאחר ביקור באורניה, ראש עיריית תימבליה ובמקביל מועמד המפלגה, דני ג'ונאס, אמר שהוא רוצה לשמור על הסטטוס קוו, ושהוא רוצה לעבוד עם אורניה לטובת תמלייה.
המפלגה זכתה בסופו של דבר ב-11.6% מהקולות במועצה האזורית תמבליה.
בשנת 2017 ביקר המחלקה לאמנות ותרבות באורניה.
האיגוד המקצועי COSATU פתח גם כן במערכה נגד קיומה של אורניה, לטענתו מפני שאורניה "מערערת את הסדר הדמוקרטי בדרום אפריקה".
בהזמנת אורניה, מאוחר יותר ביקרו נציגים של COSATU בעיירה.
יחסים עם ארגונים אפריקאנרים אחרים
האופוזיציה מימין למפלגה הלאומית בתקופת האפרטהייד, המפלגה השמרנית, מעולם לא תמכה במושג מדינת הלאום עד 1993. רק כשהתחילו לשתף פעולה עם ארגוני ימין אחרים במסגרת חזית העם האפריקאנרי, המפלגה השמרנית תמכה במושג מדינת הלאום.
עם זאת, תוכניתם לא כללה את אורניה, אלא נועדה להפריד בין חלקי טרנסוואל, כולל פרטוריה, ולהקים מדינת לאום שבה לתושבים השחורים הרבים תהיה זכות הצבעה מוגבלת בלבד.
משא ומתן על תוכנית זו נוהל עם הקונגרס הלאומי האפריקני, אך המפלגה השמרנית סירבה לחתום על ההסכם.
ממשלת המיעוט הלבנה האחרונה, בראשות דה קלרק התנגדה גם להקמת מדינה אפריקאנרית ולקיומה של אורניה, אך לא נקט כל פעולה נגד אורניה.
ממשלת דה קלרק חשבה שהפרויקט של אורניה ייכשל בגלל ליקויים בתוכנית.
בינואר 2010 פרסם היומון האפריקני Beeld מאמר מאת פרנס דה קלרק, מנכ"ל מועצת הכפר אורניה, ובו תיאר את הצלחותיה של אורניה.
דה קלרק התרחק גם מטעם הקהילה כולה מארגוני ימין אפריקאנרים שלטענתו "מנצלים את הצלחות של אורניה למטרותיהם ".הוויכוח על מדינת לאום חזר לתקשורת המרכזית באפריל 2010 לאחר ההתנקשות ביוג'ין טר'בלאנש, המנהיג של חזית ההתנגדות האפירקאנרית.
קרל בושוף אמר כי הרצח הוא סמל להתקפות החווה שאין דרך לתאר אותו "מלבד כמצב מלחמה ".
עם זאת, בושוף דחה את ההזמנה להשתתף בהלווייתו של טר'בלאנש: "אני לא אוהב אותו.
הוא העדיף דרך של עימות וסכסוך.
רצינו לעשות זאת אחרת." בושוף הרביעי ציין גם כי תפישת אורניה (של העבודה העצמית) היא בסתירה למערכת השליטה של עידן האפרטהייד.
לטענתו אורניה אינה פופולרית במיוחד בקרב ארגוני הימין הקיצוני האפריקאנרים.
חברי ארגון זכויות האזרח AfriForum ביקרו באורניה בשנת 2015 והגישו דוח חיובי על העיר לתנועת הסולידריות.
חברי תנועת הסולידריות החליטו אז במהלך פסגת המשבר לתמוך רשמית באורניה.
+חלוקת הקולות בבחירות הכלליות של 2019 באורניהמפלגהקולותאחוזיםמפלגת החירות פלוס44779.40הברית הדמוקרטית6211.01לוחמי חירות כלכלית213.73החזית הלאומית122.13קונגרס העם81.41סך הכל550
תושבי אורניה מצביעים למועצה המייצגת שלהם באותו יום עם הבחירות המקומיות הארציות.
בשנת 1995 נערכו הבחירות הראשונות למועצה לנציגות המעבר של אורניה.
בשנים 2000, 2006, 2011 ו-2016, תושבי אורניה הצביעו למועצה הייצוגית של אורניה וכן למועצה של עיריית מחוז פיקסלי קא סמה, אך לא למועצת העירייה המקומית ת'מבליה.
חקלאות חשובה מאוד לכלכלת אורניה ובמקום נמצא אחד ממטעי הפקאן הגדולים ביותר בדרום אפריקה.
מטעי הפקאן העניקו לאורניה דחיפה כלכלית משמעותית.
מאז רכישת העיירה בת 430 הדונם, הקהילה הוסיפה עוד 8,000 דונם של אדמות חקלאיות.
תחנת שאיבה על גדת נהר אורנג', שממונה ונבנתה על ידי תושבי העיירה, משמשת לאספקת מים לחקלאות.
התחנה מחוברת למערכת המשתרעת על פני 9 ק"מ.
בשנת 2014 הוקמו באורניה למעלה מ-120 עסקים.
השירותים הכלכליים בעיר כוללים מוקד טלפוני, סוכני מניות ומשרד אדריכלים.
בשנת 2011 עמד המחזור השנתי של הקהילה על כ־48 מיליון ראנד.
מחירי הנכסים בשנת 2010 נעו בין לפחות 250,000 ל־900,000 ראנד עבור נכסים חדשים על שפת הנהר.
מחירי הבתים באורניה צמחו בממוצע ב-13.9% בשנה בין השנים 1992–2006.
תעשיית התיירות של אורניה זכתה להתפתחות מהירה מאז שהושלמו בנייתם של ספא ומלון בוטיק יוקרתי בשנת 2009. אורניה טורס (Orania Toere), מפעילת התיירים הרשומה הראשונה של אורניה הושקה גם בשנת 2009. בשנת 2010 היו בעיר שלוש עשרה ספקים עצמאיים של לינה.
אלה כוללים שני פארקי קרוואנים, דירות בשירות עצמי, חדרים, בית מלון ובתי הארחה.
בין אוקטובר 2012 לפברואר 2013, יותר מ-2,000 נופשים ביקרו בעיירה.
בשונה משאר דרום אפריקה כל כוח העבודה באורניה הוא מהאוכלוסייה הלבנה, גם עבודות לא מיומנות כמו גינון ופינוי אשפה מבוצעים על ידי כוח עבודה לבן.
הצמיחה המהירה בין השנים 2010 ל-2014 הביאה להקמת פיתוחים מסחריים חדשים ולמספר הולך וגדל של תושבים חדשים בוגרים צעירים.
עם זאת, זה גם גרם לגידול בפערי ההכנסה בין התושבים.
השכר הממוצע באורניה בשנת 2007 היה כ־4,000 ראנד לחודש, וזה נמוך יחסית לשכר הממוצע של לבנים בדרום אפריקה.
היעדר כוח עבודה שחור זול גורם לכך שיוקר המחיה באורניה גבוה כפליים משאר דרום אפריקה; ויש חוסר בכוח עבודה לא מיומן.
בשנת 2009, 14% מהאוכלוסייה היו בעלי עסקים משלהם.
באפריל 2004 השיקה אורניה מערכת מוניטרית משלה, שנקראת אור (Ora).
המערכת מבוססת על הרעיון של שוברי מתנה.
הבנק המקומי של אורניה, הבנק השיתופי אורניה חיסכון ואשראי (Orania Spaar en Krediet) אחראי על יוזמה זו.
הבנק הקואופרטיבי של אורניה הוא הבנק הקהילתי הגדול ביותר בדרום אפריקה.
השימוש באור כאמצעי תשלום נועד גם כדי להרתיע גניבה שכן ניתן להשתמש באור רק באורניה.
בשנת 2017 הוא היה בשוי 3 מיליון ראנד.
שטרות חדשות מודפסות אחת לשלוש שנים כדי להחליף את התווים הישנים בגלל בלאי.
סדרת F הושקה באפריל 2017. בשנת 2017, יצאה גרסה הדיגיטלית של אור, ה-e-Ora, כמטבע מבוזר.
בין השנים 1998–2002, היה אורניה משק חלב גדול.
אף על פי שהמחלבה נתפסה כאחת המחלבות המודרניות בדרום אפריקה, העלויות הגבוהות של מכונות מיובאות, שנגרמו כתוצאה מירידה בערך הראנד, בשילוב עם עליית מחיר החיטה ששימשה להאכלה בקר, הוביל לחיסולו.
פרויקט שאפתני נוסף, טחנה לעיבוד מוצרי חיטה שונים, הסתיים בשנת 2005, אך לא הצליח ונסגר באותה מידה.
רשויות אורניה נמנעו מאז מפרויקטים רחבי היקף ובמקום זאת מתמקדות בפיתוח ארגונים קטנים כדי להמשיך לפתח את הכלכלה המקומית.
סמל אורניה הוא הענק הקטן (Klein Reus), דמות ילד קטן שמפשיל שרוולים, אשר משמש גם כקמע של העיירה.
הסמל מתאר את השאיפות של תושבי אורניה והנכונות שלהם לעבוד קשה כדי להשיג אותם.
הענק הקטן מופיע גם על דגל העיירה, על מטבע האור, על תגים ועל סחורה שמיוצרת באורניה.
דגל העיירה כולל את דמותו של הענק הקטן על רקע כחול וכתום שהם הצבעים הלאומיים של האפריקאנרים.
מוסדות תרבות באורניה כוללים את מועצת האמנות של אורניה (Orania Kunsteraad) והמוזיאון של אורניה להיסטוריה של התרבות (Orania Kultuurhistoriese museum).
בתערוכות במוזיאון מוצגות, בין היתר, אוסף הרובים של פליקס לאטגן ודגל הוורקלור של יאפי פורי.
אוסף של פסלי חזה של מנהיגי דרום אפריקה, ממוסדות שכבר לא רצו את פסליהם לאחר תום האפרטהייד, נמצא בגבעת המונומנט בעיר.
כמו כן בעיירה נמצא גם מוזיאון ורוורד, בו מוצגים פריטים ותצלומים של הנדריק ורוורד ראש ממשלת דרום לשעבר.
מוזיאון זה שוכן בביתה של בטסי ורוורד בה התגוררה משנת 1992 ועד מותה בגיל 98 בשנת 2000.
אנדרטת קוקסיסטר, שהוקמה בשנת 2003, מכבדת את הנשים שאפו ומכרו קוקיסיסטרים (מאפה אפריקאנרי מסורתי) לגיוס כסף למטרות צדקה.
אנדרטת קוקסיסטר היא אחת האטרקציות התיירותיות בעיירה.
באורניה שוכנת גם באנדרטת המתנדבים האירית.
אנדרטת המתנדבים האירית מוקדשת לחיילים האירים שלחמו בצד הבורים במהלך מלחמת הבורים השנייה.
אנדרטת המתנדבים האירית הועברה לאורניה מבריקסטון (יוהנסבורג) בשנת 2002 על ידי קבוצה של אפריקאנרים, לאחר שהיה חשש שהאנדרטה תהרס.
פעילויות תרבות מסורתיות כמו ריקודי עם ומשחקים כמו Jukskei מקודמים בקהילה, אוכל אפריקאנרי מסורתי הוא חלק מהמורשת הקולינרית המקומית.
בעיירה יש גם נבחרת רוגבי, המורדים של אורניה, שמשחקים באיחוד הרוגבי מערב גריווקלנד.
קרנבל אורניה (Orania Karnaval), בעבר נקרא מופע מדינת הלאום (Volkstaatskou), הוא האירוע התרבותי החשוב ביותר בעיר.
הוא נערך מדי שנה באפריל מאז שנת 2000 והקרנבל כולל תערוכות, תחרויות, דוכני אוכל וקונצרטים של אמני אפריקאנרים מקומיים ולאומיים.
תושבים צעירים באורניה מתלוננים לעיתים על היעדר פעילויות פנאי.
אורניה מציעה בילויים מוגבלים לבני נוער ומבוגרים צעירים.
מרוץ מרובע הוא בילוי פופולרי, אך מועצת העיר אסרה אותו מטעמי בטיחות.
הביסטרו היה מקום מפגש פופולרי לבני הנוער של אורניה, אך נסגר לאחר שהבעלים נפטר בשנת 2009. שני עסקים בולטים הם חנות משקאות בשם בית היין (Die Wynhuis) ובר בשם Die Vaatjie.
את בית היין מבקרים לא רק המקומיים אלא גם אנשים צבעוניים מחוות שכנות.
הבר היה מקום שנוי במחלוקת בקרב חברי הקהילה, מכיוון שהוא נתפס כמקום של מוסר רופף, בו פרצו לעיתים קרבות בין לקוחות.
המקום נשרף בשנת 2009 ונפתח מחדש בשנת 2011, אך כרגע סגור.
הדברים השתפרו משמעותית בשנת 2014 עם פתיחתו של Die Ou Karooplaas Winkelsentrum, בו נמצאים גם בית קולנוע וחנויות פיצה ופתיחת פארק ההרפתקאות Stokkiesdraai, בו נמצאים גם בר ובית קפה.
החג החשוב ביותר בעיירה הוא יום הנדרים שנחגג מדי שנה ב-16 בדצמבר.
בחג זוכרים את הניצחון של 470 חלוצים על צבא של 15,000 לוחמי זולו בשנת 1838.
+רשימת חגי תרבות באורניה:תאריךחג27 לפברואריום מג'ובה6 באפריליום המייסדים31 למאייום לוחמי עד הסוף המר14 לאוגוסטיום השפה10 באוקטובריום קרוגר16 בדצמבריום הנדרים
באורניה ישנם מספר מוסדות חינוך.
ישנם שני בתי ספר משולבים לחינוך יסודי ותיכון.
כל הפעילויות החינוכיות באורניה מתקיימות בפיקוח מועצת החינוך המתאמת באורניה.
ישנם שני בתי ספר באורניה, בית הספר אורניה חינוך נוצרי עממי (Christelik-Volkseie Onderwys) בית הספר העממי אורניה (Volkskool Orania).
שני בתי הספר מלמדים באפריקאנס, כאשר אנגלית נלמדת רק כשפה שנייה.
שני בתי הספר עוקבים אחר תוכנית הלימודים של IEB, המשמשת את רוב בתי הספר הפרטיים בדרום אפריקה.
בתי הספר אינם מקבלים כל מימון ממלכתי ומדגישים את ההיסטוריה האפריקאנית ואת האתוס הנוצרי.
עם זאת, בית הספר CVO וה-Volkskool משתמשים בשיטות לימוד שונות.
בית הספר CVO, שהוקם בינואר 1993, משתמש בשיטות לימוד קונבנציונליות.
בשנת 2014 נרשמו 225 תלמידים, חלקם מעיירות שכנות.
מאז שנת 2014 נבנה מרכז טכני משותף לבית הספר CVO ולמרכז ההדרכה החדש של קארו עליון.
מרכז ההדרכה של קארו עליון עלה כ־8 מיליון ראנד ומומן על ידי סולידריות.
המרכז הטכני נפתח בשנת 2016. בית הספר העממי משתמש בשיטות לימוד לא שגרתיות בצורת מערכת הוראה מונעת עצמית, בה התלמידים יכולים לקבוע את לוח הזמנים השבועי שלהם וגם מציע גם למידה מרחוק.
הוא הוקם ביוני 1991, עם ג'וליאן ויסר כמנהל הראשון.
יש יריבות מסוימת בין שני בתי הספר, שהיא בדרך כלל ידידותית.
לא כל הילדים המקומיים הולכים לביתי הספר ספר באורניה: יש הורים שבוחרים בחינוך ביתי או שולחים את ילדיהם לפנימיות בערים כמו בלומפונטיין.
בתי הספר של אורניה השיגו באופן עקבי שיעור של 100% בבגרות מאז שנת 1991.
מרכז ההדרכה של קארו עליון נפתח בשנת 2016. המרכז להכשרת קארו עליון הוא מכללה להכשרה טכנית, המשתמשת במערכת של "עבודה ולמידה".
בשל הביקוש הרב לבנאים באורניה, הקורסים מתמקדים בעיקר בשיטות בנייה.
מוסדות חינוך על-תיכוניים אחרים הם אקדמיה טכנית (Technik Akademie) ואקסלנסיה הארקדמיה (Exellencia Haarakademie).
בימים אלה מתנהל משא ומתן עם האוניברסיטה הפרטית האפריקאית Akademia בנוגע להקמת מרכז לימודים באורניה.
באורניה נפתח גם קמפוס עם מגורים.
תחנת הרדיו הקהילתית המקומית הראשונה, רדיו קלאב 100, הושבתה על ידי רשות התקשורת בדרום אפריקה בנובמבר 2005, מכיוון שהתחנה שידרה ללא רישיון ולטענת רשות התקשורת שידרה גם "תוכן גזעני".
הנהלת תחנת הרדיו טענה כי הם הגישו בקשה שוב ושוב לקבל רישיון וכי הם רק עורכים שידורי מבחן.
השידורים היו בעיקר חדשות מקומיות כמו ימי הולדת ואירועים חברתיים.
בדצמבר 2007, ICASA העניק רישיון לרדיו אורניה החדש, והתחנה החלה לשדר ב-95.5 מגהרץ ב-13 באפריל 2008. תחנת הרדיו הקהילתית מנוהלת על ידי מתנדבים ויש לה יותר מ-50 תורמים.
כתב העת העירוני אורניה (Orania Stadskoerant), לשעבר חדשות העיירה (Dorpsnuus) מפורסם על ידי מועצת העיר אורניה מאז נובמבר 2005 ומדווח על אירועים מקומיים וישיבות מועצת העיר.
Foreground הוא מגזין דו-חודשי של תנועת אורניה, המיועד בעיקר לתושבים שאינם תומכים בתנועה.
החדשות האלה (Ditsem Nuus) הוא עיתון מקומי וחודשי עצמאי המופץ ללא תשלום באזור אורניה, כולל חלקים מקימברלי ובלומפונטיין.
פנס (Flitslig) הוא דף פרסומת חודשי בו עסקים מציעים את שירותיהם או הנחותיהם.
אורניום-236 הוא איזוטופ רדיואקטיבי, לא בקיע, של אורניום המצוי בטבע בכמות מזערית.
הוא מכיל מכיל 236 נוקלאונים (92 פרוטונים ו-144 נייטרונים).
236U יכול להיווצר כתוצר לוואי של תגובת שרשרת גרעינית כאשר גרעין של אורניום 235 בולע נייטרון יחיד הפוגע בו.
ב-85% מהמקרים של בליעת נייטרון, הבליעה תוביל לביקוע גרעיני ובשאר המקרים ייווצר אטום של אורניום-236.
קיימים מספר אופני ביקוע אפשריים, הנפוץ מביניהם מתואר בנוסחה הבאה:
אורניום-236 יכול להיווצר גם כתוצאה של דעיכה רדיואקטיבית של האיזוטופים הרדיואקטיביים פלוטוניום-240, נפטוניום-236 ופרוטקטיניום-236.
236U משמש כיסוד הראשון הגורם לתגובה כימית עליה מתבססים דלק גרעיני, פצצת אטום וכור גרעיני.
אורנית נימים היא פטריה ממשפחת ה־Suillaceae.
זוהי פטריית מאכל הגדלה ביערות אורנים באירופה.
היא מופיעה בחודשים דצמבר - ינואר בחורשות אורנים וברושים.
הכובע כ-5–10 ס"מ, ולפעמים גדול יותר, בתחילה כיפתי, ההולך והופך לקמור, קמור-שטוח, לפעמים שטוח לחלוטין או שקוע במרכזו ושוליו מורמים במקצת.
פני הכובע חלקים, די דביקיים, במיוחד בתנאים לחים.
צבעו חום-חלודי, חום-אדמדם או חום-ערמוני, בהיר או כהה יותר, בעל סיבים חומים וכהים יותר מצבע הרקע, צמודים לעור הכובע ומסודרים בצורה רדיאלית.
שכבת העור מתקלפת מבשר הכובע בקלות יחסית.
הנקבים קטנים, מעוגלים או מצולעים, צבעם בתחילה צהוב-חיוור או צהוב ההופך עם הזמן לכהה יותר, צהוב-זיתי.
הצינורות יושבים או לפעמים גולשים מעט לרגל, אורכם מגיע ל-1 ס"מ, צבעם צהוב-חיוור עד צהוב-זיתי.
הרגל גלילית, ישרה, לעיתים הולכת צרה יותר או עבה יותר בבסיסה, חסרת טבעת.
פני הרגל צהבהבים, בגיל צעיר מכוסים בגרגירים באותו הצבע ההופכים עם הזמן לחומים או חומים-אדומים.
בסיס הרגל והתפטיר המחובר אליו לעיתים בצבע ורוד, במיוחד בתנאים לחים.
שמתי לב, שבתנאיי יובש הצבע לעיתים דוהה והופך ללבנבן.
בשר הפטריה לבנבן או צהוב-חיוור, לפעמים ורוד בבסיס הרגל, מרקמו בתחילה מוצק ההופך לספוגי ופריך.
ללא ריח מיוחד, בעל טעם עדין ומתקתק.
הנבגים חלקים, דמויי כישור, צבעם אוקר וגודלם 8-10*3,5-4 מיקרון.
במסגרת כנס פטריות הבר השני של עמותת פטריות הבר בישראל בשיתוף עם הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה.
סמית שנערך ב-26 בדצמבר 2024 נבחרה אורנית הנימים לפטריה הישראלית.
אורניה לבנת שוליים, היא פטריה נקבובית מהסוג Suillus במשפחת ה־Suillaceae .
היא גדלה ביערות אורן על חוף הים התיכון בדרום אירופה.
יוצרת חיי שותפות עם אורן ירושלמי או אורן הצנובר.
גדלה בודדת או בקבוצות בחודשי החורף.
קוטר הכובע 5–12 ס"מ, בתחילה כיפתי, עם הזמן הופך לקמור או קמור-שטוח, לפעמים שקוע במקצת במרכזו.
שכבת העור עבה, קרומית, חלקה, מתקלפת בקלות מבשר הכובע, צבעה בתחילה לבנבן או שנהב, עם הזמן מכוסה בכתמים בצבע אוקר, חום-בהיר או חום, לפעמים צבעה הופך לחום, אך השוליים בדרך כלל בהירים יותר.
הצינורות קצרים, מוצקים, בקושי מתנתקים מבשר הכובע, צבעם צהוב-חיוור, לאחר מכן צהוב-אוקר או צהוב-זיתי.
הנקבים די קטנים, מעוגלים או מצולעים, בתחילה כמעט לבנים או צהובים-חיוורים, לאחר מכן צהובים, צהובים-זיתיים או בצבע צהוב-אוקר.
בגיל צעיר הנקבים מפרישים טיפות נוזל חלבי.
הרגל גלילית, קצרה יחסית, גובהה 3–7 ס"מ, עוביה 1–2 ס"מ, בתחילה עבה יותר, עם הזמן הולכת צרה וארוכה יותר, הולכת צרה לעבר הבסיס, חסרת טבעת, צבעה לבנבן, בז' או שנהב, מכוסה בכתמים גרגיריים קטנים ורבים בצבע חום או חום-אדמדם.
בשר הפטרייה לבן ומוצק בגיל צעיר, צהבהב מתחת לצינורות, בעת ההבשלה הופך לרך ופריך יותר, צבעו כהה יותר, חום-בהיר.
ביקורו של מונה באנטיב היה השלישי בדרום צרפת.
לראשונה נסע לאזור בדצמבר 1883 יחד עם פייר-אוגוסט רנואר, והשניים סיירו באזור מונקו.
בשנת 1884 שב לבדו, והתארח בעיירה האיטלקית בורדיגרה למשך שלושה חודשים.
בביקורו השלישי בחר להשתכן באנטיב, תיאר אותה במכתבו לבת זוגו, אליס הושדה, כ"עיר קטנה מבוצרת, אפויה לשכבה זהובה בשמש, ניצבת מול הרים כחולים וורודים, ושרשרת הרי האלפים עטורת שלג נצחי".
חוקר האמנות פול טאקר הסביר את משיכתו של מונה לריביירה:
"כצייר של אור שמש, אזורים אלו התאימו לו להפליא...
הם איפשרו לו להדגים את גמישות סגנונו ולהביע את השפעת הנוף הגאוגרפי של צרפת כולה על יצירתו".
מונה הגיע לאנטיב באמצע ינואר 1888, וכבר בשבוע הראשון זיהה "חמישה או שישה מוטיבים נהדרים", כהגדרתו.
הוא כתב: "מזג האוויר כל כך מופלא, שזה יהיה פשע לא להתחיל מיד בעבודה".
מאוחר יותר תיאר את השמש הדרומית כ"נפלאה ונצחית", והוסיף: "מה שאביא מכאן יהיה מתוק וטהור: קצת לבן, קצת ורוד, קצת כחול – וכל זה באוויר של אגדה".
עם זאת, במכתב אחר לרנואר, השווה את עבודתו למאבק: "זה כמו סיוף היאבקות עם השמש".
למבקר גוסטב ז'פרואה כתב: "אני מודאג מאוד ממה שאני עושה.
כל כך יפה כאן, כל כך צלול ומואר!
הכול עטוף באוויר כחול – זה מפחיד".
למרות הקשיים, עבודתו באנטיב הייתה פוריה מאוד.
מונה צייר 39 יצירות שונות, שכללו תיאורים של 18 אתרים.
גם כאשר האור גרם לו למאמץ עיניים, המשיך לעבוד בקצב אינטנסיבי עד סוף אפריל, אז שב לז'יברני.
הציור הוא חלק מקבוצת שבעה ציורים שצייר קלוד מונה במהלך שהותו באנטיב, המתמקדים כולם בעצי אורן על רקע נוף ים תיכוני.
הציורים נוצרו בשלוש נקודות תצפית שונות לאורך קו החוף, בין קאפ ד'אנטיב לעיירה גולף ז'ואן.
חלקם מתארים חורשה שהשתרעה באותם ימים לאורך הרצועה שבין קאפ ד'אנטיב לגולף ז'ואן, אחרים מציגים את חוף ז'ואן-לה-פן, לא הרחק מהמלון שבו התגורר מונה, "שאטו דה לה פינה", ואילו השאר צוירו באותו אזור, כשהם כוללים ברקע את רכס הרי האלפים, המזוהה לפי קו הרכס הייחודי שלו.
למרות השוני הגאוגרפי בין המקומות, הציורים מאורגנים במבנה שיטתי יוצא דופן.
חמישה מהציורים מתארים קבוצות של עצים ונעשו על בדים בגודל אחיד (73x92 ס"מ), ואילו שניים אחרים מתמקדים בעץ יחיד וציירם על בדים קטנים יותר (65x92 ס"מ).
בכל אחד מהזוגות ניתן לראות קומפוזיציה כמעט זהה, אך בתנאי תאורה שונים, בהתאם לשעות היום שבהן צוירו.
לדוגמה, Pins, cap d'Antibes מציג את עצי האורן באור צהריים בהיר, כפי שניתן להסיק מהאור החזק על העלים ומהיעדר הצללים, בעוד שציורו המקביל מציג את אותם עצים בשעת ערב, עם צללים ארוכים ועלווה בגוונים כהים יותר של ירוק-כחלחל.
החוקר ז'ואקים פיסארו ציין שהמבנה של הקבוצה דומה לזה של שיר סונטה: שלושה זוגות של ציורים הדומים זה לזה, ולצדם ציור בודד, בתבנית שאפשר לתאר כ־a-a b-b c d-d.
הוא אף הציע שהמבנה הפואטי הזה עשוי לשקף את זיקתו של מונה למשורר הסימבוליסט סטפאן מלארמה, שהשפעתו ניכרת ביצירות רבות של מונה מתקופה זו.
הקשרים אמנותיים והמשך דרכו של מונה
ציורי האורנים באנטיב מהווים נדבך משמעותי בהתפתחות טכניקת ה"סדרות" של מונה – ציור אותו נושא בתנאי אור שונים.
הם מבשרים סדרות איקוניות שבאו לאחר מכן, ובהן קתדרלת רואן, גשר צ'רינג קרוס בלונדון, ובריכת חבצלות המים בגניו בז'יברני.
"באנטיב, באחת ההצגות הסדרתיות השיטתיות הראשונות של אור...
גוני העלים, הענפים והאדמה מפנים מקומם לחדירתו המנצנצת של אור ים-תיכוני בבוקר, בצהריים ובאחר הצהריים".
לציורי אנטיב יש זיקה מיוחדת גם לסדרת הפופולרים שעל נהר האפט (1891), שם המשיך מונה לחקור קומפוזיציות של עצים מול מים.
חשיבותם בעיניו הייתה כה רבה, עד ששילם כדי למנוע כריתת עצים שאותם צייר.
בנוסף לסדרת האורנים, יצר מונה סדרה נוספת קטנה באנטיב – ארבעה ציורים של העיר אנטיב המזדקרת לים, כשהיא ממוסגרת בקדמת התמונה בעצים.
ב-4 ביוני 1888, כחודש לאחר שובו מצרפת, מסר מונה עשרה מציורי אנטיב, בהם יצירה זו, לגלריה "בוסו וולאדון" בפריז, שם עבד תאו ואן גוך.
התערוכה נפתחה מיד ונמשכה עד יולי.
להבדיל מציוריו מ־1884 בבורדיגרה, שהתקבלו באדישות יחסית, ציורי אנטיב עוררו שבח מיידי.
גוסטב ז'פרואה כינה את מונה "המשורר וההיסטוריון של דרום צרפת" בכתבת ביקורת לעיתון La Justice.
גם וינסנט ואן גוך כתב בהתפעלות לאמן ג'ון ראסל:
"אחי מציג תערוכה של עשרה ציורים חדשים של קלוד מונה...
למשל נוף עם שקיעה אדומה וקבוצת עצי אורן על שפת הים.
השמש האדומה מטילה השתקפות כתומה או אדומה-דם על העצים הכחולים והאדמה.
האורניה (גרמנית: Urania) הוא מרכז לחינוך מבוגרים הכולל מצפה כוכבים הממוקם ברובע הראשון של וינה ברחוב אורניה.
הבניין בסגנון נאו-בארוק נחנך בשנת 1910. כיום האורניה בווינה היא חלק מ-"Wiener Volkshochschulen GmbH" (מרכזי חינוך מבוגרים בווינה בע"מ).
בשנת 1883 הגיע האסטרונום הגרמני מקס וילהלם מאייר לווינה כדי לחשב ליקויי חמה היסטוריים ועתידיים כעוזר באוניברסיטת וינה.
לצד זאת הוא הרצה על פולקלור ופיתח את הרעיון של מוסד חינוך ציבורי.
הוא עבר לברלין בשנת 1885, ושם פיתח את רעיונותיו ובשנת 1888 ייסד את אורניה בברלין יחד עם וילהלם פורסטר במטרה להנגיש ידע מדעי לקהל הרחב.
המוסד נקרא על שם אורניה, המוזה במיתולוגיה היוונית פטרונית האסטרונומיה.
בעקבות אורניה בברלין, נוסד ב-1897 בווינה סינדיקט אורניה וינה כ"מיזם כלכלי ללא מטרות רווח".
בתחילה, בשנת 1898, הוקם בניין אורניה זמני בפראטר וינה כאב טיפוס למרכז חינוך מבוגרים עתידי.
האורניה נפתחה במאי 1898 והייתה חלק מתערוכת היובל שנערכה לציון 50 שנה לשלטונו של הקיסר פרנץ יוזף הראשון.
הבניין שכן צפונית-מערבית לרוטונדה, בערך באזור רחוב התערוכה של ימינו.
האורניה הזמנית נבנתה על ידי האדריכל לודוויג באומן תוך שימוש בבניית עץ ובשילוב של סגנונות נאו-קלאסיים ואר-נובו.
היא הציעה מקומות ישיבה ל-800 איש וכללה אולם הרצאות ל-200 איש, חדרים להדגמות מדעיות ומצפה כוכבים עם טלסקופ בגודל 8 אינץ' וטלסקופים קטנים יותר.
למרות ההצלחה הציבורית הרבה, האורניה הייתה כישלון כלכלי עבור האגודה ונסגרה בדצמבר 1898. מאחר שלא היה כסף זמין להריסה ראויה של הבניין, הוא נמכר לסוחרי עצים ונהרס על ידם בשנת 1899.
למרות הגירעון הכספי הגדול המשיכה החברה בפעילות.
בשנים שלאחר מכן, הרצאות המדע הפופולרי נערכו במקומות שכורים שונים, כולל בית הקפה הראשון בפראטר וחצר הזכוכית בוולצייל 34. במהלך חודשי הקיץ של 1900 ו-1901, העבירה אגודת אורניה את פעילותה לטירגארטן אם שוטטל, שהיה שייך לויוואריום הסמוך.
לצופים הוצע מופע שנועד להדגים את החיים בדרום אפריקה.
בהופעות השתתפו כ-300 שחקנים, ביניהם 30 בורים, 50 אפריקאים שחורים ("ילידים"), 20 מוזיקאים בתלבושות בורים ו-50 חיות בר ומאולפות.
האירועים הופסקו בשנת 1901 מכיוון שהטיירגארטן והויוואריום פשטו את הרגל.
בשנים שלאחר מכן, שבו ההרצאות להוות את המוקד העיקרי, כאשר מצגות שקופיות באמצעות פנסי קסם היו פופולריות במיוחד.
עד 1903, האורניה כבר כללה יותר מ-100 "הרצאות הקרנה" כאלה בתוכניתה, בנוסף ל"הרצאות אישיות" של חוקרים וחוקרים ידועי שם.
האורניה עוררה סנסציה מיוחדת בשנת 1905 עם מצגת השקופיות שלה "דרך רובעי הסבל והפשע הווינאיים", שתיארה את העוני בחלקים מסוימים של וינה.
תיאור מחריד זה זעזע הן את כל העיתונות והן את מועצת העיר וינה, שדרשה את הפסקתה המיידית.
למרות המחאות, המצגת נמשכה והוקרנה 300 פעמים עד 1908.
ב-1904, ביקרו אורניה 65,640 מבקרים; עד 1906, מספר זה עלה ל-129,010. מאחר שקשה היה להתמודד עם זרם המבקרים הגדול במבנה הזמני הקיים, פנתה האורניה לראש העיר לואגר בשנת 1904 בנוגע לבניית בניין חדש משלה.
ב-24 ביוני 1904, החליטה מועצת העירייה להעניק לאורניה מגרש בנייה בכיכר אספרן (שלא פותח עד כה, מאז 1976: כיכר יוליוס-ראב) תמורת דמי שכירות שנתיים סמליים של 10 כתרים.
לאחר מספר שנות משא ומתן, הושג המימון הדרוש לבניין החדש.
אדריכל האר-נובו מקס פביאני, תלמידו של אוטו וגנר, הוזמן לתכננו.
למרות שפביאני עבד בעבר בווינה – למשל, על בית ארטריה בקוהלמרקט, שכבר הופיע כנציג המודרניזם הרדיקלי, בחר בצורה היסטוריציסטית לאורניה.
בשל האוריינטציה הנאו-בארוקית הייחודית של חיצוניותה, היא כונתה בהומור "ברוקוס פביינסיס".
ב-6 באפריל 1909, קיבלה אורניה אישור בנייה רשמי, ב-4 במאי הונחה אבן הפינה הטקסית על ידי הארכידוכס פרידריך.
לאחר תקופת בנייה קצרה יחסית של אחד עשר חודשים, נחנך האורניה ב-6 ביוני 1910 על ידי הארכידוכס פרדיננד קרל.
צורתו ובנייתו הלא שגרתיים גרמו לשערורייה.
עם זאת, הווינאים אהבו את הבניין, והאורניה ביסס את עצמו במהרה כאחד מציוני הדרך של וינה.
עלויות הבנייה הסתכמו ב-712,859 קרונות עבור הבניין וב-119,689 קרונות עבור הריהוט.
בנוסף, חברות רבות תרמו ריהוט לאורניה בשווי כולל של 70,000 קרונות.
האורניה הפכה מ"סינדיקט" לעמותה ללא מטרות רווח.
עם פתיחתה, הבניין הפך לרכוש העיר וינה, ויחד עם הקרקע עליה עמד, הוחכר על ידי אגודת אורניה.
עד 1913, חלק ניכר מעלויות הבנייה כבר שולמו; החוב היחיד שנותר היה הלוואה של 400,000 כתרים, שתפרע תוך 17 שנים.
כמעט בכל שנה שלאחר מכן, סיימה האורניה ברווח.
הרחוב מול החומה הדרומית של אורניה נקרא במקור גאורג-קוך-שטראסה; בשנת 1913 שונה שמו של הרחוב לאורניה-שטראסה.
כדי לשמר את הכבוד שהוענק לגאורג קוך, מייסד בנק החיסכון הדואר האוסטרי, שונה שם הכיכר מול הבניין הראשי של בנק החיסכון הדואר של וינה במקביל לגאורג-קוך-פלאץ בשנת 1913.
בבניין החדש הורחבה ההיצע החינוכי.
יותר מ-300 הרצאות שקופיות נערכו מדי שנה; ארכיון האורניה כלל 38,808 שקופיות ותשלילים בשנת 1916. בשנת הלימודים 1911/12, משכה האורניה 361,985 מבקרים ב-1,719 אירועים, מספר כפול של מבקרים בהשוואה לאורניה בברלין.
בנוסף לתוכנית הלימודים הרגילה, אורגנו גם קריאות שירה רבות, בהשתתפות סופרים צעירים כמו תומאס מאן, הרמן הסה, ארתור שניצלר, הוגו פון הופמנסתאל, אלפונס פצולד, אגון פרידל ורבים אחרים.
מתחילת מלחמת העולם הראשונה, הוצעו הרצאות בנושאים "פטריוטיזם", "מלחמת העמים 1914", "במאבק נגד אויבינו", "ציי בעלות הברית במלחמה הימית", "נגד איטליה" וכדומה.
הרצאות גאוגרפיות הוקדשו לזירות המלחמה, בעוד שהרצאות על טכנולוגיית נשק התמקדו בלוחמה.
עם זאת, ככל שהמלחמה התמשכה, העניין הציבורי בנושאים אלה ירד בחדות, ומשנת 1915 ואילך הוצעה שוב תוכנית תרבותית סדירה ברובה.
האורניה תיארה את עצמה כעת כמרכז לחינוך מבוגרים.
בסמסטר 1915/16 הוצע לראשונה קורס ללימוד שפה, בולגרית.
מסמסטר 1916/17 ואילך הוצעו קורסי שפה גם עבור "שפות אחרות של המלוכה ובעלות בריתה": הונגרית, קרואטית, איטלקית וטורקית.
בשנים שלאחר מכן הורחב מגוון השפות ללימוד.
במקביל נערכו אירועים מוזיקליים רבים.
מקהלת הנשים של אורניה נוסדה בשנת 1920, התזמורת הסימפונית של אורניה בשנת 1921, ומקהלת אורניה המעורבת בשנת 1922, אשר הצליחה לבצע יצירות תובעניות כמו "הבריאה" של היידן ואורטוריית חג המולד של באך.
תזמורת אורניה גם ביצעה אופרות רבות בקונצרט.
האורניה הזמינה לעיתים קרובות מדענים להרצאות אישיות, בהם הכלכלן הפוליטי אוטו נויראט, האדריכל קלמנס הולצמייסטר, עורך הדין החוקתי הנס קלזן, הפסיכיאטר יוליוס וגנר-יאורג, הפיזיקאי ליזה מייטנר, הגיאופיזיקאי אלפרד וגנר ורבים אחרים.
ההרצאה של הפיזיקאי אלברט איינשטיין על תורת היחסות, שהתקיימה ב-13 בינואר 1921, עוררה סנסציה מיוחדת.
עקב הביקוש הגדול, שכרה האורניה את האולם הגדול של אולם הקונצרטים לאירוע זה, כך ש-1,900 מבקרים יוכלו להשתתף.
בשנת הלימודים 1921/22, קיים האורניה 9,558 הרצאות עם ממוצע של 4,021 משתתפים ביום.
מאפיין חדש היה הכנסת "הרצאות סטודנטים", בהן כיתות בית ספר הובאו לאורניה כתוספת לשיעורים הרגילים בבית הספר.
הרצאות סטודנטים אלו היו חסרות תקדים ברחבי העולם והשתתפו בהן כ-70,000 סטודנטים מדי שנה.
בעקבות השפל הגדול, הציע האורניה הקרנות סרטים והרצאות למובטלים במחירים מוזלים.
אף על פי כן, הנוכחות נפגעה, והאורניה נקלעה לקשיים כלכליים.
קהל היעד הקבוע שלו כלל בעיקר את המעמד הבינוני, שנפגע קשות במיוחד מהמשבר.
כאמצעי נגד, אורגנו קורסי הכשרה והשתלמויות למובטלים.
בשנת 1935, בתקופת המדינה הקורפורטיסטית, שופץ המבנה.
מכיוון שאזור הכניסה היה קטן מדי, האדריכלים אוטו שוטנברגר ואדולף קאוצקי הוסיפו הרחבה נמוכה ("פרוזדור") מול הכניסה הקודמת.
באותה תקופה, אורניה הקימה סניפים רבים.
אירועי אחר צהריים וערב התקיימו בדרך כלל בבתי ספר.
בשנת 1935, דיווחה אורניה על הכנסות של 588,000 שילינג.
מקורם של אלה בשנת 55% מכרטיסי קולנוע, ב-12% מהכנסות מקורסי חינוך מבוגרים, ב-1.7% מקורסי אבטלה, ועד 4.4% מתרומות וסובסידיות.
הרצאותיהם של מדענים בולטים שודרו בהרחבה; בין היתר, דיברו הרופא אדולף לורנץ, מייסד האורתופדיה המודרנית, ובנו, חתן פרס נובל לימים קונראד לורנץ.
באותו יום התפטר נשיא אורניה, פרופסור האוניברסיטה ארנולד דוריג, מתפקידו; בשבועות שלאחר מכן פוטרו כל עובדי אורניה שלא גילו אהדה לנאציזם.
אורניה איבדה את עצמאותה ושולבה בארגון "חינוך מבוגרים אוסטמרק", כאשר אורניה הפכה למטה שלה.
מבחינה חוקית, אורניה הפכה לחלק מאגודת החינוך העממי הגרמנית של הארגון הנאצי "כוח באמצעות שמחה ", שהיה בתורו ארגון משנה של חזית העבודה הגרמנית.
תוכנית הלימודים שונתה לחלוטין לקראת סמסטר החורף של 1938/39. המוקד העיקרי של התוכנית היה: "גורל גרמני בעבר ובהווה, אומה בריאה, התרבות והחיים האינטלקטואליים הגרמניים, עולם העבודה ועולם הטבע".
בנוסף, נערכו קורסים בשפות זרות, הרצאות על עבודה חובבנית וקורסים לנשים.
עקב המלחמה פחת מספר ההרצאות משנה לשנה; בשנת 1941 הפסיק המצפה את פעילותו.
בעוד שבתחילה התקיימו הרצאות פטריוטיות כמו "חיל האוויר הגרמני – ערב להצלחה" או "מוסוליני מציל את איטליה", ההתמקדות התוכנית הפכה בצבא פחתה לקראת סוף המלחמה ודיווחי מלחמה עוררו פחות עניין.
בסופו של דבר, נערכו רק 70 עד 80 קורסים מדי שנה.
ב-5 בנובמבר 1944, נפגע בניין אורניה בתקיפה אווירית.
הכיפה נהרסה, יחד עם כל המכשירים האסטרונומיים ומנגנון השעון.
לאחר סיום קרב וינה, שימשו החורבות כאורווה לכוחות הצבא האדום.
פעולות הניקוי והחילוץ החלו בסוף אפריל 1945. ב-26 ביוני 1945 הוקרן לראשונה סרט באולם האמצעי המשוחזר.
האוכלוסייה הייתה אסירת תודה על התחושה הסובייקטיבית של היכולת לחזור לשגרה, והסרט הראשון ("טומיי, ילד הפיל") משך 6,500 מבקרים במהלך שלושת השבועות שלו.
מאוקטובר ואילך נערכו שוב מצגות שקופיות, ואורגנו הקראות אגדות לילדים.
במהלך תקופת השיקום, הוקמו מרכזי חינוך מבוגרים עצמאיים רבים במקום סניפי אורניה, מצבה המשפטי של אורניה לא היה ברור, שכן נותרה בבעלות דה יורה של חזית העבודה הגרמנית, שכבר לא הייתה קיימת דה פקטו.
כאמצעי זהירות, היא פורקה וב-30 בספטמבר 1947 הוקמה מחדש כאגודת Volksbildungshaus Wiener Urania.
מחצית מחברי הדירקטוריון מונו על ידי מפלגת העם האוסטרית (ÖVP) ומחציתם על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה (SPÖ).
לאחר שחזורו, חזרה פעילותו של האורניה לשגרה.
בשנת הלימודים 1965/66 נערכו 1,045 אירועים שמשכו 38,592 מבקרים ובשנת 1969/70 73,914. הרצאות של מדענים ופוליטיקאים בולטים, כמו קונראד לורנץ, אוטו קניג, יוזף קלאוס, לאופולד פיגל, ברונו פיטרמן, הלמוט זילק והוגו פורטיש, נותרו פופולריות.
בשנת 1962, סיפר יורי גגארין על טיסת החלל שלו.
כמו כן נערכו ערבי דיון, כמו זה שכותרתו "האם דורנו אובססיבי לפנסיות?".
עבור הרצאות בעלות עניין ציבורי גבוה מאוד, שכר האורניה את האודיטוריום הראשי של אוניברסיטת וינה כאולם הרצאות.
עם זאת, בשל המושבים הלא נוחים, האוורור הלקוי ומצבו המלוכלך של האולם, האודיטוריום כמעט ולא שימש לאחר 1987.
עם זאת, מסוף שנות ה-60 ואילך, העניין בהרצאות ירד באופן ניכר.
כמו כן, כמעט ולא הופיעו עוד סופרים ושחקנים בולטים, שכן הם פנו למדיום החדש של הטלוויזיה, שהיה משתלם בהרבה.
ביום חג המולד 25 בדצמבר 1950, נערכה הופעת הבכורה של תיאטרון הבובות אורניה.
התיאטרון, שנוסד על ידי מורי בית ספר יסודי הנס קראוס (1923–1995) ומריאן קראוס (נפטרה ב-1999), עדיין פעיל.
מצבה הפיננסי של אורניה היה קשה.