tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט כולל קטעי וידאו שצילם טרדוול בפארק וראיונות עם מקורביו.
המוזיקה בסרט נכתבה על ידי המוזיקאי הבריטי ריצ'רד תומפסון.
טימות'י טרדוול בילה 13 קייצים בפארק הלאומי "קטמאי" שבאלסקה.
הוא האמין שעם הזמן הדובים ילמדו לסמוך עליו ולאפשר לו להתקרב אליהם.
פקחי הפארק הזהירו את טרדווול והסבירו לו שהשהות שלו במחיצת החיות מסוכנת לו ולהם.
דֶבּ ליגט, פקחית בפארק "קטמאי", אמרה בראיון חדשותי שטרדוול מדגים התנהגות מסוכנת, שבמקרה הרע תעודד מבקרים בפארק להתנהגות דומה, ותסכן את הדובים והמבקרים.
למרות האזהרות, טרדוול המשיך לחיות בפארק תוך שהוא מייצר תיעוד מצולם ומוסרט, והשתמש בתיעוד זה להגברת מודעות הציבור לבעיות הדובים בצפון אמריקה.
הוא מצא את מותו בקיץ ה-13 שבילה בפארק - הוא שהה בפארק עם בת זוגו איימי הוגנרד ושניהם נטרפו על ידי דוב גריזלי.
טרדוול הקים ארגון שנועד לשפר את הטיפול בדובים יחד עם ידידתו (ובת זוגו לשעבר) ג'ול פאלובק.
לאחר מותו היא ניהלה את הארגון וקיבלה את 100 שעות הצילום שצילם טרדוול בפארק "קטמאי".
פאבלוק הכירה את טרדוול משנת 1985, הרגישה קרבה אליו וחשה רגשות אשם על מותו.
היא סיפרה שטרדוול היה אדם דרמטי ובקשתו ממנה הייתה שאם ימות, היא תיצור סרט מהצילומים.
לאחר מותו היא פנתה להרצוג בבקשה שיביים את הסרט.
הרצוג השתמש בקטעים מתוך 85 שעות של צילומים שצילם טרדוול במהלך חמש שנותיו האחרונות, ושילב ראיונות עם משפחתו, חבריו ואנשי מקצוע שמתמחים בדובי גריזלי.
בנוסף מספר הרצוג את הסיפור ומציע את הפרשנויות שלו על האירועים.
הוא מתאר את טרדוול כאדם חולה שאולי הייתה לו משאלת מוות לקראת סוף חייו.
במהלך הסרט מצולם הרצוג כשהוא מאזין באוזניות לקלטת אודיו מתוך צילומיו של טרדוול, המתעדת את הרגע בו מצא את מותו.
הרצוג נראה מזועזע ממשמע אוזניו והוא מפציר בידידתו של טרדוול ג'ול פאלובק לא להאזין לקלטת ואף להרוס אותה מיד.
בהמשך הסרט פאלובק מקבלת את השעון של טרדוול מהמשטרה.
הם מצאו אותו על היד של טרדוול, אחד מהשרידים היחידים שנותרו.
כשהשעון נמסר לידיה הוא עדיין עבד והיא בחרה לענוד אותו.
מוקדם יותר במהלך הסרט מוזכר אותו שעון על ידי וילי פולטון, הטייס שמצא את גופותיהם של טרדוול והווגנארד; הוא סיפר שהוא לא יכול להוציא מראשו את הזיכרון הנורא של היד הארוכה עם השעון.
ב-DVD שיצא בפברואר 2006, הסירו ריאיון של דייוויד לטרמן עם טרדוול.
בריאיון לטרמן מתלוצץ על כך שטרדוול בסופו של דבר ייאכל על ידי דוב.
מועמד כסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר של ה-Gotham Awards
זכה כסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר של פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
זכה כסרט הלא הבדיוני הטוב ביותר של פרסי חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק
זכה כסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר של ה-San Francisco Film Critics Circle
זכה כסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר של ה-Toronto Film Critics Association
גְרִיזַיי - אפור) הוא ציור בצבעים מונוכרומטיים, בעיקר בצבע יחיד בסולם גוונים של דרגות בהירות נראית וכהות שונות, לרוב בגווני אפור או חום.
שיטת הציור היא חלק מטכניקת אור וצל באמנות והיא נועדה לייצר אשליה של תבליט או פסל (דמוי אבן או ברונזה) לציור.
גריזיי גם משמש ככלי המאפשר ציורי הכנה לציורים גדולי ממדים.
כך בציור הגריזיי האמן יוצר ציור מקדים המסייע לו להמחיש את פיזור התאורה בציורו, דבר המאפשר להעשיר את הציור הסופי בצבעים מדויקים וביצירת נפח והצללה המעניקים תחושת תלת־ממדיות.
למרות שהשימוש בגריזיי מאפשר לאמנים, שצביעה מלאה של הציור דורשת זמן והשקעה רבים יותר, אפשרות ליצירה מהירה וזולה יותר, לעיתים האפקט המיוחד נבחר בכוונה מסיבות אסתטיות.
בימי הביניים הגריזיי צוירו בדרך כלל על הלוחות החיצוניים של המזבח, זאת על מנת שיידמו לפסלי אבן.
ג'וטו די בונדונה השתמש בגריזיי ברישומיו המוקדמים לפרסקו בקפלת סקרובני.
גריזיי מופיעים גם בפרסקו שבתקרת הקפלה הסיסטינית שצוירה על ידי מיכלאנג'לו.
ויאן ואן אייק ויורשיו נהגו לצייר גריזיי על גבי טריפטיכונים.
בסביבות 1700 הגריזיי הפך לפופולרי במיוחד באירופה והופיע בבתי אחוזה רבים לאורך התעלות באמסטרדם.
במאה ה-20 הרבה מאומנים התחילו להשתמש בגישה ישירה בציור (אלה פרימה) והשימוש בגריזיי הפך לנדיר יותר.
המונח גריזיי משמש גם עבור תמונות מונוכרומטיות בטכניקות השונות, לדוגמה: אמייל המשמש כדמוי כסף.
וויטראז'ים, בהם הוא משמש אמצעי להפחתה משמעותית בצורך להשתמש בחלקים בצבעים שונים, דבר המזרז ומקל על הכנת היצירה.
זכוכית בחלון יכולה להעשות בגריזיי, בטכניקה בה החלון נעשה בשיטת ויטראז' ומעליו מוסיפים זיגוג או צביעה המעניקים עומק וחידוד של הפרטים.
גריזלדה באטורי או קריסטינה באטורי (בהונגרית: Báthory Griseldis, נולדה כ-Báthory Krisztina, בפולנית Gryzelda Batory, 1569 – 14 במרץ 1590 זמושץ) הייתה אצילה ואשת רוח הונגריה.
נולדה לקרישטוף באטורי, שליט (ואידה) טרנסילבניה ושל הברונית ארז'בט (אליזבטה) בוצ'קאי (הבת של גיי'רג' בוצ'קאי ואחות השליט אישטוואן בוצ'קאי).
בגיל 14, ב-12 ביוני 1583 נישאה ליאן זמויסקי, הקנצלר של פולין, יד ימינו של דודה, המלך סטפאן באטורי.
למרות חינוכה הישועי נשארה עד סוף ימיה נאמנה לדת הלותרנית בדומה לסבתה ולאמה
נודעה בהשכלתה ההומניסטית הרחבה ובשליטתה המצוינת בשפה הלטינית.
התכתבה התכתבות עשירה בשפה זו עם בעלה, עם אחיה, אנדראש באטורי, ועם האציל הטרנסילבני יאנוש גאלפי.
גריזלדה באטורי נולדה בשם קריסטינה באטורי כילדה השלישית של המגנאט ההונגרי קרישטוף באטורי שומיוי, מנישואיו השניים לארז'בט בוצ'קאי.
קיבלה גם את השם קריסטינה לכבוד סבתה, קריסטינה שויוק.
אחיה הגדולים היו בלתזר באטורי (נפטר ב-1577), ומיקלוש באטורי.
ב-1572 נולד לה אח, ז'יגמונט באטורי, לימים שליט טרנסילבניה.
למדה מילדות לרכב במיומנות על סוסים.
בילדותה התאמנה ברכיבה על סוס פוני שהובא במיוחד מטורקיה.
התחנכה אצל מורים פרטיים, כולל ישועים.
נישואיה ליאן זמויסקי תוכננו על ידי הדוד שלה, מלך פוליו, סטפאן באטורי, עוד בשנת 1580, אך נדחו עד שנת 1582 כשמלאו לה 14. למרות נסיונותיו של המלך ושל הישועים, אחרי מות אמה בעיר קולוז'וואר בשנת 1581, התנגדה הנערה בתוקף להמיר את הדת הלותרנית בדת הרומית-קתולית.
זמן קצר לפני חתונתה לזמויסקי בשנת 1583, שינתה הצעירה את שמה מקריסטינה לגריזלדה, יש אומרים שבהשפעת הרופא האנטי-טריניטריסטי, ג'ורג'ו ביאנדראטה, שנודע בפעילותו בטרנסילבניה ופולין.
טקס הנישואים התקיים בקתדרלת וואוול בקרקוב והחתונה נמשכה עשרה ימים.
גריזלדה הגיעה עם פמליה של אלף מאה אנשים.
בשנת 1589 בחודש השביעי להריון, ילדה גריזלדה ילדה מתה.
במרץ 1590 ילדה שוב תינוקת שנראתה בריאה.
אך כעבור יום אובחנה האם עם אבעבועות שחורות ונפטרה שלושה ימים אחרי הלידה.
כעבור ימים אחדים נפטרה גם התינוקת
הלווייתה התקיימה ביוני 1589. אחרי מותה, בשם משפחתה, דרש אחיה הצעיר, ז'יגמונט באטורי, את דמי הנדוניה - 90 פורינט - בחזרה.
גריטה היא דרך למחזור מתכת מכלי תחבורה, כגון אוניות, מכוניות ורכבות.
העיר אלאנג בהודו מובילה בעולם בתחום פירוק אוניות ומיחזור מתכת.
מדינות רבות באירופה הציגו תוכניות גריטה בקנה מידה גדול עם תמריץ כלכלי, במטרה להגדיל את הביקוש בשוק במגזר התעשייתי, בתקופת המיתון העולמי שהחל בשנת 2008.
בישראל יצאה לדרך באפריל 2010 תוכנית גריטה ממשלתית במטרה להמרצת תעשיית הרכב והסרת כלי רכב ישנים מהכביש.
התוכנית עודדה החלפה של כלי רכב מיושנים בכלי רכב חדישים תמורת סכום של 3,000 ש"ח.
כלי רכב מיושנים מהווים מפגע סביבתי בהיותם בעלי פליטה גבוהה של גזים מזהמים ורעילים, ומפגע בטיחותי בשל התיישנות מכלוליהם וחוסר במערכות בטיחות מודרניות.
בתחילת 2013 הופסקה תוכנית הגריטה בישראל מפאת היעדר תקציב.
גריט היא מערכת לסקר קוד של שינויים שמועמדים להיכנס לתוך מאגר גיט.
מערכת גריט מסתמכת על היותה של גיט מערכת מבוזרת: כל עותק מקומי יכול לשמש כמאגר עצמאי.
שינוי שמועמד להיכנס למאגר הגיט הראשי נדחף על ידי המפתח למאגר שבשרת גריט ושם הוא מוצב כענף נפרד.
מפתחים שונים יכולים להעיר הערות עליהם.
השינוי יתקבל רק אם הוא קיבל מספיק ביקורות חיוביות.
הכלי נקרא על שמו של האדריכל והמעצב חריט ריטפלד: חברת גוגל השתמשה במקור בכלי שנקרא מונדריאן לאותה המטרה.
הכלי הזה נועד לשימוש עם מערכת בקרת הגרסאות הקניינית פרפורס שבה השתמשו בגוגל באותה תקופה.
גווידו ואן רוסום החל לעבוד בגוגל והיה צריך כלי דומה שיעבוד עם מערכת Subversion.
במאי 2008 הוא פרסם כלי בשם "ריטפלד" שהיה מבוסס על מונדריאן.
התוכנה ריטפלד נכתבה, כצפוי מוואן רוסום, בשפת פייתון ונועדה לרוץ בסביבת Google App Engine.
עם חשיפת הקוד של אנדרואיד לציבור נדרשה שם מערכת דומה לסקר קוד שתעבוד עם גיט.
ריטפלד שוכתבה כדי להתאים לכך ומכיוון שהשינוי היה גדול, שונה שם התוכנה לגריט.
בהמשך (גרסה 2) שוכתבה המערכת בג'אווה כדי להיפטר מהתלות ב־App Engine.
גריזרס הוא כינוי לחבורות או כנופיות של צעירים שהחלו להתפתח בשנות ה-50 של המאה ה-20 בארצות הברית.
הסגנון של תת-תרבות זו הפך לפופולרי בקרב אנשים רבים כביטוי למרד נעורים.
בשנות ה-50, ה-60 וה-70, צעירים אלה היו ידועים בתור "בריונים" וכיום הם מכונים לעיתים קרובות "רוקבילי".
רבים ראו בהם כבני אדם עילגים ואלימים עם רצון מאצ'ואיסטי לזעזע, שסיגלו לעצמם מנטליות של אנשי כנופיה עם קודים של כבוד גברי.
השם "גריזרס" נבע מהתספורת המשומנת שלהם, שהייתה כרוכה בסירוק השיער לאחור בשמנים שונים שנדמו לגריז (לגריזרס מגזעים שונים היו תסרוקות שונות, להרבה מקסיקנים ואפרו-אמריקאים למשל, היה שיער מתולתל).
המונח שב והופיע בעשורים מאוחרים יותר, כחלק מהתחייה של התרבות הפופולרית של שנות ה-50. אחד מביטוייה הראשונים הייתה פרסומת טלוויזיונית למשקה מ-1971.
למרות שתת-תרבות זו הייתה רווחת בעיקר בקרב בני הנוער בצפון אמריקה, היו תופעות דומות בבריטניה, אוסטרליה, איטליה, יפן ושוודיה.
הגריזרס הבריטים נקראו "Ton-up boy" בשנות ה-50, ו"רוקרים" בשנות ה-60, והם עצמם, גלוחי ראש ואחרים, מכנים את הגריזרס בפשטות בשם "גריז".
הגריזרס בצפון אמריקה היו ידועים בשנות ה-50 באהבתם למכוניות "הוט רוד" (מכוניות אמריקאיות שקל היה לשנותן ואפשר היה לקנותן במחיר נמוך), לאופנועים ולמוזיקת רוק אנד רול ורוקבילי.
הם לבשו לרוב חולצות טי שרט צבעוניות (לעיתים קרובות עם השרוולים מופשלים), חולצות איטלקיות סרוגות, חולצות בייסבול וחולצות באולינג, מעילי עור וג'ינס ליוויס שחורים או כחולים עם שרשראות מגולגלות בכל מקום.
נעליהם היו מגפי-אופנוע שחורים או נעלי שפיץ וכמן כן הרבו לענוד בנדנות, כובעים שטוחים וארנקי-שרשרת.
תסרוקתם הייתה מסורקת לאחור במקום בעזרת משחה, שעווה או קרמים לשיער כגון שמן שיער.
ה"גריזרס" מצטיירים לעיתים קרובות כבני מעמד פועלים עירוני אתני, אמריקאים-איטלקים או היספנים.
למעשה, המונח "גריזרס" או "גריז" שימש גם להשמצות על רקע אתני כלפי אמריקאים-איטלקים או אמריקאים ממוצא היספני, בשל סטריאוטיפים שונים.
ייצוגם של הגריזרס במדיה לא תמיד תאם את הסטריאוטיפ או את ההשתייכות האתנית שייחסו להם, והם הוצגו לפעמים באור אוהד.
כך למשל סרטי קולנוע כמו "הפרא" (1953) ו"מרד הנעורים" (1955) הציגו גרסה של גריזרס אמריקאים לבנים (מרלון ברנדו וג'יימס דין) שהוו מודל למתבגרים ה"בועטים", המורדים בהורים ובממסד כאות למצוקה פנימית.
ייצוגים אחרים שהתייחסו לגריזרס כללו סרטים כגון "אמריקן גרפיטי" (1973), "שבילי הזעם" (1973), "אני והחבר'ה" (1986), הסרט "נערי הכרך" המבוסס על הספר "נערי הכרך", המחזמר "גריז" (1971) והסרט באותו שם (1978), דמותו של "פונזי" בסדרת הטלוויזיה "ימים מאושרים" (1974-1984), דמותם של "לני" ו"סקוויגי" בסדרת הטלוויזיה "לוורן ושירלי" (1983-1976) ועוד.
גריטוויקן (משוודית: Grytviken, "מפרץ הסיר") הוא יישוב באי ג'ורג'יה הדרומית אשר בטריטוריה הבריטית איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
היישוב נקרא כך בשנת 1902 על ידי החוקר השוודי יוהאן גונאר אנדרסון (Johan Gunnar Andersson) שמצא במקום סירים אנגלים ישנים ששימשו להגשת שומן טורפים ימיים.
זהו הנמל הטוב ביותר באי המבוסס על מפרץ טבעי.
האתר מוגן היטב ובמקום נמצאת קרקע שטוחה המתאימה לבנייה וכן יש שם אספקת מים טריים.
היישוב גריטוויקן הוקם ב-16 בנובמבר 1904 על ידי רב החובל הנורווגי קארל אנטון לארסן (Carl Anton Larsen) כתחנה לציד לווייתנים עבור חברת הדיג הארגנטינאית שהייתה בבעלותו.
בעונה הראשונה קצר לארסן הצלחה כאשר ניצודו 195 לווייתנים והציידים ניצלו את כל חלקי גופם של הלווייתנים.
פילי ים ניצודו אף הם בשל השומן שלהם.
כ-300 איש עבדו בתחנה בשיא עונת הציד בחודשים אוקטובר עד מרץ.
כמה מהם נשארו במקום לעונת החורף כדי לתחזק את הסירות ואת המפעל.
פעם בכמה חודשים ספינת אספקה הייתה מביאה מצרכים חיוניים לתחנה ולקחה עמה את השומן ואת שאר התוצרים.
בשנה שלאחר מכן הקימה ממשלת ארגנטינה במקום תחנה מטאורולוגית.
לארסן, שקיבל אזרחות בריטית, נולד בנורווגיה.
הוא התגורר במקום עם אשתו, שלוש בנותיו ושני בניו.
כמנהל חברת הדיג ניהל לארסן את בנייתו של היישוב גריטוויקן.
הייתה זו משימה שהושלמה תוך חמישה שבועות בחודשים נובמבר-דצמבר 1904. לארסן בחר באתר להקמת תחנת הציד בביקורו במקום ב-1902 בעת שפיקד על ספינה במסגרת המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בניהולו של אוטו נורדנשלד.
באותו ביקור ניתן השם גריטוויקן למקום על ידי הארכאולוג והגאולוג יוהאן גונאר אנדרסון שביצע סקר בחלק מחצי האי ת'אטצ'ר (Thatcher) ומצא בו מספר רב של ממצאים שהותירו אחריהם ציידי לווייתנים בריטים.
מנהלים של תחנות הציד גרו לעיתים קרובות במקום עם משפחותיהם.
ביניהם היה פרידהוף יקובסן (Fridthjof Jacobsen) שהתגורר במקום עם אשתו שאף ילדה במקום שניים מילדיהם ובתם הייתה האדם הראשון שנולד מדרום לרכס האנטארקטי.
אוכלוסיית היונקים הימיים מסביב לאיים פחתה בשישים השנים הבאות עד שהתחנה נסגרה בדצמבר 1966. גם כיום מפוזרים בחוף מסביב לגריטוויקן עצמות ליווייתנים יחד עם שרידיהם החלודים של מפעלי העיבוד והספינות הנטושות.
תולדותיה של גריטוויקן קשורים לחוקר האירי ארנסט שקלטון.
המשלחת המפורסמת ביותר בהנהגתו של שקלטון הפליגה מלונדון ב-1 באוגוסט 1914 והגיעה לים ודל ב-10 בינואר 1915, שם מחסום קרח מנע מספינתם אנדיורנס להמשיך בדרכה.
הספינה התרסקה על הקרח ב-27 באוקטובר 1915 ו-28 חברי הצוות הצליחו להימלט לאי הפיל ולהביא איתם שלוש סירות קטנות.
כולם שרדו כאשר שקלטון וחמישה אנשים נוספים הצליחו להגיע לחוף הדרומי של ג'ורג'יה הדרומית על סיפונה של הסירה ג'יימס קירד (James Caird).הם הגיעו למערת המפרץ ומשם חצו את האי לחלקו הצפון-מזרחי.
בהגיעו לגריטוויקן ארגן שקלטון מבצע הצלה להשיב הביתה את שארית אנשיו.
שקלטון שב לגריטוויקן בפעם האחרונה לאחר מותו.
הוא מת באופן פתאומי ב-1922 מהתקף לב במהלך משלחת נוספת לאנטארקטיקה.
אלמנתו בחרה בג'ורג'יה הדרומית כמקום קבורתו והוא קבור שם לצדם של ציידי הלווייתנים שמתו באי.
ב-27 בנובמבר 2011 נקבר אפרו של פרנק ויילד שהיה יד ימינו של שקלטון לצד קברו של זה האחרון.
במהלך מלחמת פוקלנד גריטוויקן נכבשה על ידי הכוחות המזוינים של ארגנטינה בראשית אפריל 1982 לאחר קרב קצר עם חיל הנחתים המלכותי הבריטי.
יחידות הקומנדו הבריטיות SAS והSBS כבשו מחדש את היישוב שלושה שבועות מאוחר יותר בלא שנורתה אפילו ירייה אחת.
בסיועה של קורבטה של הצי הארגנטינאי נחת כוח של הנחתים הארגנטינאים ותקף מחלקה של הנחתים המלכותיים שהוצבה בגריטוויקן.
בסיומו של הקרב בן השעתיים ניזוקה נחתת ארגנטינאית ומסוק ארגנטינאי הופל.
לארגנטינאים היו 3 הרוגים ו-3 פצועים ולבריטים פצוע אחד.
אבדותיהם של הארגנטינאים מנעו מהם להמשיך ולכבוש את שאר חלקי האי ורק גריטוויקן נותרה תחת שליטתם.
ב-25 באפריל גרם הצי המלכותי נזק ושבה צוללת ארגנטינאית בג'ורג'יה הדרומית.
חיל המצב הארגנטינאי בגריטוויקן נכנע מבלי לירות ירייה אחת.
יחד עם סביבתה, גריטוויקן הוכרזה כאזור תיירותי מיוחד (ASTI).
היישוב הוא תחנת עצירה פופולרית לספינות תיירים המבקרים את אנטארקטיקה והתיירים עוצרים בדרך כלל במקום כדי לפקוד את קברו של שקלטון.
המוזיאון המקומי שוכן בביתו של מנהל תחנת צייד והוא פתוח בתקופת הקיץ הדרומי.
הכנסייה המקומית היא המבנה היחידי במקום שעדין משמש לייעודו המקורי ולעיתים מתקיימות בו תפילות.
בכנסייה נערכו כמה טקסי חתונה במשך השנים.
גרייבו (בפולנית: Grajewo; ביידיש: גראיעווע) היא עיר קטנה בפרובינציית פודלסיה בפולין, בירת מחוז גרייבו.
בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון לגרייבו הוא משנת 1426, ובשנת 1540 קיבל היישוב זכויות עיר.
בשנת 1815 נכללה העיר בתחום פולין הקונגרסאית, ובמהלך המאה ה-19 הואצה התפתחותה.
העיירה מהווה מרכז של מועצה מקומית שכוללת כמה עשרות כפרים לרבות ליפניק.
במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בגרייבו, והגיעה בשנת 1857 לכדי כ-76% מכלל האוכלוסייה בעיר.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, פחת מספר יהודי העיר לכדי 2,834, כמחצית מתושביה.
בין מלחמות העולם פעלו בעיר חוגים ציוניים, לצד אגודת ישראל והבונד, וכן תנועות נוער וארגוני תרבות יהודיים.
במהלך שנות השלושים סבלו יהודי העיר מחרם כלכלי פולני, וממספר מקרים של התנכלויות אנטישמיות אלימות.
בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובשלושת השבועות בהם שהו בה עד שהועברה לידי הסובייטים במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נרצחו בה יהודים, ובית הכנסת ומספר בתי יהודים בה הועלו באש.
בתקופה הסובייטית הולאמו עסקי יהודים בעיר, וכמה משפחות יהודיות עשירות בה גורשו לסיביר.
ב-22 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיר בשנית, והטילו מיד גזירות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב.
ב-29 ביוני ערכו פולנים מקומיים פוגרום ביהודי העיר, בו רצחו עשרה יהודים, ופצעו כ-30. בימים הבאים ריכזו הגרמנים מדי כמה ימים מאות יהודים בכיכר העיר, ושם התעללו בהם תושבים פולנים.
במקרה אחד כ-300 יהודים נלקחו לבניין התיאטרון בעיר, ובו הוחזקו תחת עינויים משך ארבעה שבועות, כאשר עשרות מהם נרצחו.
במקרה אחר הוצאו להורג 50 יהודים לאחר עינויים קשים, באשמת קומוניזם.
ב-7 באוגוסט 1941 נרצחו כ-120 יהודים, ובהם ילדים, בבית העלמין היהודי בעיר.
בהמשך הוקם בעיר גטו סגור, אליו הוכנסו קרוב ל-2,000 יהודים.
בגטו פעל יודנרט, בראשות זלמן סוטקר, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה, בין היתר במחנות עבודה באזור ביאליסטוק.
באוקטובר 1942 הועברו לגטו כ-600 יהודים מראיגרוד.
ב-2 בנובמבר 1942 נלקחו כ-2,500 יהודי הגטו למחנה בוגושה, וממנו שולחו כעבור כחודש וחצי למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אחרוני היהודים שנותרו במחנה שולחו בתחילת ינואר 1943 לאושוויץ.
גרייביס חוסווה ואסקס רודריגס (בספרדית: Greivis Josué Vásquez Rodríguez; נולד ב-16 בינואר 1987) הוא כדורסלן עבר ונצואלי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2010–2016. ב-7 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 6 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 9.0 נקודות, 4.8 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים למשחק.
כמו כן שיחק עבור נבחרת ונצואלה בכדורסל בין השנים 2007–2014.
ואסקס נולד וגדל בקראקס, בירת ונצואלה, ולקראת לימודיו התיכוניים עבר להתגורר ברוקוויל שבמרילנד, ארצות הברית.
בקבוצת הכדורסל של "תיכון מונטרוז" המקומי שיתף פעולה עם כוכב ה-NBA לעתיד קווין דוראנט.
בין השנים 2006–2010 למד באוניברסיטת מרילנד, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל גארי ויליאמס.
בכל שלוש עונותיו האחרונות בקבוצה הוביל את שחקניה בממוצעי נקודות (18.0), אסיסטים (6.0) וחטיפות (1.5) למשחק, אך באף אחת מהעונות לא עברה מרילנד את הסיבוב השני בטורניר אליפות המכללות.
במשחק מול ג'ורג'יה טק ב-20 בפברואר 2010 קלע ואסקס את הנקודה ה-2,000 שלו במרילנד, ובך הפך לשחקן הראשון בתולדות מחוז ה-ACC אשר קולע לפחות 2,000 נקודות, מוסר לפחות 700 אסיסטים ואוסף לפחות 600 ריבאונדים.
בסיום עונתו האחרונה, 2009/2010, זכה בתואר שחקן העונה במחוז ה-ACC, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות ("Second-team All-American").
בדראפט ה-NBA 2010 נלקח ואסקס על ידי ממפיס גריזליס בבחירה ה-28. בעונת הרוקי שלו שותף ב-12.3 דקות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של מייק קונלי, ותרם 3.6 נקודות למשחק.
בפלייאוף 2011 סייע לגריזליס להעפיל לסיבוב השני, לראשונה בתולדות המועדון, לאחר שגברו על סן אנטוניו ספרס בתוצאה 4–2. בסדרת חצי גמר המערב הפסידה ממפיס מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, אותה הוביל חברו של ואסקס קווין דוראנט, בתוצאה 3–4.
לאחר עונה אחת בלבד בממפיס הועבר בטרייד לניו אורלינס הורנטס בתמורה לקווינסי פונדקסטר, אשר נלקח שתי בחירות לפניו בדראפט 2010. בעונתו השנייה בניו אורלינס, , קבע שיאי קריירה בממוצעי נקודות (13.9), אסיסטים (9.0, שלישי ב-NBA) וריבאונדים (4.3) למשחק, כרכז הפותח של הקבוצה.
ב-8 בפברואר 2013 קלע 21 נקודות, מסר 12 אסיסטים ואסף 11 ריבאונדים במשחק מול אטלנטה הוקס, ובכך השיג את הטריפל דאבל היחיד בקריירה.
בהצבעות לפרס השחקן המשתפר של העונה סיים במקום השני, אחרי הזוכה פול ג'ורג'.
בקיץ 2013 הועבר לסקרמנטו קינגס, כחלק מטרייד משולש במסגרתו קיבלו הפליקנס את טייריק אוונס, בעוד רובין לופז הועבר לפורטלנד טרייל בלייזרס.
לאחר 18 משחקים בלבד בסקרמנטו הועבר יחד עם פטריק פטרסון, ג'ון סלמונס וצ'אק הייז לטורונטו ראפטורס, בתמורה לרודי גיי, קווינסי אייסי וארון גריי.
עד לסיום עונת קלע 9.5 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של קייל לאורי, וביולי 2014 חתם על הארכת חוזה בטורונטו לשנתיים נוספות, עבור כ-13 מיליון דולר.
בפלייאוף 2015 הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון של הפלייאוף, כפי שקרה גם בעונה הקודמת.
ביוני 2015 נשלח ואסקס בטרייד למילווקי באקס, בתמורה לנורמן פאוול ובחירת דראפט עתידית.
לאורך עונתו היחידה במילווקי שיחק ב-23 משחקים בלבד, בשל פציעה קשה בקרסול רגלו הימנית.
לקראת עונת חתם על חוזה בברוקלין נטס, אך כבר לאחר 3 משחקים נאלץ לעבור ניתוח נוסף בקרסולו, שוחרר מהקבוצה, ופרש ממשחק בגיל 29 בלבד.
בין השנים 2007–2014 שיחק ואסקס עבור נבחרת ונצואלה, והשתתף עמה בטורנירי אליפות האמריקות בכדורסל ב-2007, ב-2009 וב-2011. בטורניר של שנת 2011 רשם ממוצעים של 19.2 נקודות, 5.8 אסיסטים ו-4.2 ריבאונדים למשחק, וסייע לנבחרתו לסיים במקום החמישי.
גרייהאונד הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 2020 בבימויו של אהרון שניידר ובכיכובו של טום הנקס, המשמש גם כתסריטאי ומפיק.
הסרט מבוסס על הרומן משנת 1955 "השומרוני הטוב" מאת ק.ס.
כמו כן מככבים בסרט סטיבן גרהאם, רוב מורגן ואליזבת שו.
הסרט עוקב אחר מפקד בחיל הים האמריקני במשימתו הראשונה בנקודת האמצע של מלחמת העולם השנייה במהלך המערכה האטלנטית, כשהוא מוביל את קבוצת הליווי הרב-לאומית שלו כשהם מגנים על שיירת אוניות סוחר כשצוללות גרמניות תוקפות אותם.
חלק מהצילומים לסרט נערכו על סיפון ה-USS Kidd, ספינת מוזיאון של המשחתת "Fletcher" מימי מלחמת העולם השנייה בבאטון רוז', לואיזיאנה.
הספינה מהווה אנדרטה מקומית חשובה ואטרקציה תיירותית.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-12 ביוני 2020, על ידי Sony Pictures Releasing, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית הסרט נמכר לאפל TV פלוס ויצא לאור דיגיטלית ב-10 ביולי 2020.
בימיה הראשונים של מעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, שיירה בינלאומית של 37 אוניות בעלות הברית, בראשות המפקד ארנסט קראוזה, חוצה את צפון האוקיינוס האטלנטי הבוגדני תוך שהם נרדפים על ידי צוללות U גרמניות.
הסרט מתמקד בקראוזה, קצין קרייריסט שקיבל סוף סוף פיקוד על המשחתת USS KEELING (קוד רדיו 'גרייהאונד').
שלא כמו הגיבור האבטיפוסי, עליו להילחם בספקותיו ובשדים האישיים שלו כדי להיות מנהיג אפקטיבי לכפופים לו.
טום הנקס כמפקד ארנסט קראוזה
טום בריטני - סגן ווטסון
גרייסון ראסל כמלח מספר 1
העבודה על הסרט הוכרזה בספטמבר 2016 עם טום הנקס ככותב התסריט על משחתת הצי האמריקאי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הוכרז גם כי הנקס יככב בסרט.
בפברואר 2017 הובא אהרון שניידר לתפקיד הבמאי כאשר סרטי סוני רכשה את זכויות ההפצה.
ההכנות לצילומים יצאו לדרך בינואר 2018 בלב ים על סיפונה של "HMCS מונטריאול", פריגטה של הצי המלכותי הקנדי.
במרץ 2018 לוהקו סטיבן גרהאם, אליזבת שו, רוב מורגן, קארל גלוסמן ומנואל גרסיה-רולפו והצילומים החלו בלואיזיאנה, כולל על סיפון המשחתת USS Kidd בבאטון רוז'.
הסרט היה מתוכנן לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-22 במרץ 2020. הקרנת הבכורה נדחתה ל-8 במאי 2020 , ואז ל-12 ביוני 2020. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית הסרט נמכר לאפל TV פלוס.
גריי דיימון הוא שחקן אמריקאי, הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "אורות ליל שישי" ברשת NBC, "חוצה כוכבים" ברשת The CW, "אקווריוס" ברשת NBC ובשל תפקידו בתור ג'ק גיבסון בסדרה "תחנה 19" ברשת ABC.
דיימון נולד בבלומינגטון, אינדיאנה והוא גדל בבולדר, קולורדו.
דיימון נולד לאם חירשת, ובעקבות כך הוא דובר את שפת הסימנים האמריקאית.
הוא גילה את התשוקה שלו למשחק במרכז לאמנויות הבמה בדנבר כאשר קיבל את העבודה המקצועית הראשונה שלו בהפקה מקומית של המחזה "מזמור חג המולד".
בשנת 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה, בפרק השלישי של סדרת הטלוויזיה "90210" בהפקה של רשת הטלוויזיה The CW, לפני שקיבל תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה אחרות כמו "גריק", "10 דברים שאני שונאת אצלך" ותפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "דם אמיתי".
בשנת 2010 הוא קיבל תפקיד קבוע בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה "אורות ליל שישי".
בשנה שלאחר מכן הוא שיחק בתפקיד בריאן בסדרה "The Nine Lives of Chloe King" שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2012 הופיע בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "המעגל הסודי".
לדיימון היה תפקיד חוזר כארצ'י בסדרה "מסובך" בהפקה של רשת Freeform.
דיימון גילם את מושא האהבה של הצמד המוזיקלי "Destinee & Paris" בקליפ שלהן משנת 2011 לשיר "אהבה אמיתית".
ב־25 בפברואר 2013 הוא לוהק לתפקיד גרייסון בסדרת המדע-בדיוני "חוצה כוכבים".
בתחילת אוגוסט 2013 דווח כי דיימון יצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "אימה אמריקאית: הכישוף".
בשנת 2016 פורסם כי דיימון לוהק לתפקיד "מאסטר המראות" בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הפלאש".
בשנת 2018 החל לגלם את דמותו של ג'ק גיבסון, אחת הדמויות הראשיות בסדרה "תחנה 19" מבית היוצר של שונדה ריימס עבור רשת ABC, המהווה סדרת ספין-אוף לסדרת הטלוויזיה הרפואית "האנטומיה של גריי".
שנה סרט תפקיד הערות 2010 The Devil Within ג'ון 2013 פרסי ג'קסון וים המפלצות כריס רודריגס שבעה צעדים ג'ו דאקט הצעיר 2017 Sex Guaranteed קווין 2018 הדיבוק של האנה גרייס אנדרו קורץ
גריזלדה היא דמות בפולקלור האירופי, הנודעת בסבלנותה ובצייתנותה.
הגרסה המפורסמת ביותר של סיפור גריזלדה נכתבה על ידי ג'ובאני בוקאצ'ו בשנת 1353, בסיפור האחרון של היום העשירי בדקאמרון.
גואלטיירי, המרקיז של סלוצו, רוצה להתחתן עם הנערה גריזלדה, הידועה במעלותיה הטובות.
עוד טרם החתונה, המרקיז דורש מגריזלדה להבטיח לו ציות מוחלט, וגריזלדה מסכימה.
החתונה נערכת ברוב פאר וגריזלדה עונה על ציפיותיו של המרקיז בכל תחום.
לאחר לידת בתם, המרקיז רוצה לבחון שוב את צייתנותה של גריזלדה: הוא אומר לה כי הבת אינה ראויה ולכן דינה מוות.
המרקיז לוקח את הבת אך לא הורג אותה אלא שולח אותה לגדול בחצר אצולה מרוחקת.
לאחר מספר שנים, נולד לזוג בן.
שוב נלקח הילד וגריזלדה שוב לא מתנגדת.
במבחן אחרון, גואלטיירי מוותר בפומבי על גריזלדה וטוען כי ניתן לו אישור רשמי מהאפיפיור להתגרש ממנה ולהינשא לאישה טובה יותר; גריזלדה חוזרת לגור אצל אביה.
כעבור כמה שנים, גואלטיירי מודיע שהוא מתחתן מחדש ומזמן את גריזלדה לשרת אותו בהכנות לחתונה.
הוא מציג אותה בפני ילדה בת שתים עשרה שלטענתו היא כלתו; למעשה זאת בתם.
גריזלדה מאחלת להם בהצלחה ומבקשת מהמרקיז שלא יבחן את כלתו הצעירה כפי שבחן אותה עצמה, שכן הילדה צעירה ותמה מדי מכדי לעמוד בניסיונות קשים כאלה.
אז משתכנע המרקיז בנאמנותה של גריזלדה; הוא מציג בפניה את ילדיהם הבוגרים וגריזלדה חוזרת למקומה כאישה וכאם.
כעשרים שנה אחרי הופעת הסיפור בדקאמרון, תרגם פרנצ'סקו פטרארקה את הסיפור מאיטלקית ללטינית כדי לאפשר לקהל רחב יותר לקרוא בו.
עיבוד מפורסם של הסיפור מופיע אצל ג'פרי צ'וסר בסיפורי קנטרברי, בסיפורו של פרח הכמורה.
שם מתווספים לסיפור אלמנטים דתיים רבים, בייחוד כאלה המשווים את גריזלדה למרים הבתולה.
גריזלדה מוזכרת גם בספרה של קריסטין דה פיזאן ספר עיר הגבירות (1405), בחלק השני העוסק במידות הטובות של הנשים.
"גריזלדה הסבלנית" הוא סיפור אגדה מאת שארל פרו (1691).
מחזהו של ג'ון פיליפ הקומדיה של גריסיל הסבלנית והענווה (The Commodye of Pacient and Meeke Grissill; ידוע גם בשם המחזה של גריסיל) הוא משנת 1565.
הנרי צ'טל, תומאס דקר וויליאם הוטון שיתפו פעולה בגרסה דרמטית אחרת, גריסל הסבלנית (Patient Grissel), שהוצגה לראשונה בשנת 1599.
המחזה אגדת חורף מאת ויליאם שייקספיר (1623) מציג אלמנטים רבים מסיפור גריזלדה.
גריסלדה המודרנית (The Modern Griselda) הוא רומן מאת מריה אדג'וורת' משנת 1805. ברומן נאספים אורחי מסיבה כדי לקרוא ולהציג את סיפורו של פרח הכמורה מסיפורי קנטרברי, כלומר, את סיפורה של גריזלדה.
גריזלדה הסבלנית היא אחת האורחות בארוחת הערב במחזה "נשים בצמרת" מאת קריל צ'רצ'יל משנת 1982.
מרגרט אטווד סיפרה מחדש את סיפורה של גריזלדה בסיפור הקצר "גריסלדה חסרת הסבלנות", שהתפרסם במגזין ניו יורק טיימס ב-12 ביולי 2020 כחלק מפרויקט הדקאמרון של המגזין.
סיפורה של גריזלדה לפי בוקאצ'ו מתואר בשלושה ציורי פאנל איטלקיים המתוארכים לסביבות שנת 1490 התלויים בגלריה הלאומית בלונדון.
הם מעשה ידיו של אמן איטלקי בלתי ידוע, המכונה "אמן הסיפור של גריסלדה".
עדות לתפוצתו הרחבה של הסיפור אפשר למצוא בפריטי אופנה ואביזרים שונים, כגון ארנק רקום מן המאה ה-14 המעוטר תמונות מתוך הסיפור.
הצייר פרדריק ג'ורג' סטיבנס צייר את תמונת הצעת הנשואים של המרקיז לגריזלדה (1850).
אלסנדרו סקרלטי, לה גריסלדה, 1721
ז'יל מאסנה, גריסלידיס (Grisélidis) (1901)
גרייגיט הוא מינרל ברזל סולפידי נדיר, שנוסחתו הכימית היא Fe+2Fe+3S4 ולכן הוא צורה מיוחדת של , ליתר דיוק "סולפיד הברזל (II, III)", המכיל ברזל עם שני מספרי חמצון.
גרייגיט הוא המינרל הגופריתי המקביל לתחמוצת הברזל, המינרל מגנטיט (Fe3O4).
גרייגיט מתגבש במערכת הגבישית הקובייתית ומפתח אגרגטים מינרליים כדוריים מתמניונים הצומחים יחד עם משטחים מעוגלים בגודל של עד 0.5 מילימטרים.
לעיתים רחוקות הוא מופיע גם כגבישים קובייתיים, גרגרים ואבקות של גרגירים קטנים.
המינרל אטום בכל צורה וצבעו כשהוא טרי (מיד שכורים אותו) צהוב ברונזה או ורוד בהיר.
אולם באור משתקף, משטחים מלוטשים נראים לבנים בגוון שמנת ובאוויר הפתוח הופך המינרל לכחול מתכתי לאחר זמן מה.
לעומת זאת, בצורת אבקה מרוכזת, גוון הגרייגיט הוא שחור-פיח, המקביל לקו השרטוט שלו.
Katsurai) ב-1960, ניבאו את קיומם של סולפידים של ברזל דמויי ספינל מגנטיים עם הרכב בתחום שבין Fe+3S3 לבין Fe+2S4 וסולפידים כאלו סונתזו באופן מלאכותי במעבדה, למשל על ידי א.מ.
כמינרל שנוצר בטבע, התגלה ספינל ברזל מגנטי לראשונה באזור צומת קרמר (Kramer Junction) המכונה גם "ארבע הפינות" (Four Corners) (וגם בארות מספר 3, 4 ו-5 של ארבע הפינות) באזור הכרייה מזרחית ליישוב הקטנטן קרמר שבמחוז סן ברנרדינו במדינת קליפורניה בארצות הברית.
המינרל תואר לראשונה בשנת 1964 על ידי בריאן ג'.
Grimaldi), שקראו למינרל על שם המינרלוג האמריקאי והכימאי הפיזיקלי ג'וזף וילסון גרייג (Joseph Wilson Greig; 1895–1977).
המינרל מהמיקום המייצג נמצא באוסף המינרלוגי של המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בוושינגטון הבירה, ונשמר תחת האוספים מספר 117502 ו-136415.
הסיווג הנוכחי של הגרייגיט על פי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה הוא בקבוצת העל של הספינל.
יחד עם המינרלים קדמוינדיט (Cadmoindite), קופרורודסיט (Cuprorhodsite), דוברליט (Daubréelite), אינדיט (Indite), ג'וגולדסטיניט (Joegoldsteinite), קליניניט (Kalininite), לינאיט (Linnaeite), פולידיימיט (Polydymite), זיגניט (Siegenite), ויולריט (Violarite) ושינגג'ונגיט (Xingzhongite) הוא שייך ל"תת-קבוצת הלינאיט" בתוך קבוצת ה"תיוספינל" (Thiospinel group).
בהרכב האידיאלי (תאורטי), כלומר בהרכב הטהור של גרייגיט עם הנוסחה האמפירית Fe+3S4, המינרל מורכב מברזל (Fe) וגופרית (S) ביחס מולרי של 3:4, המקביל ל (אחוז ממשקל המינרל) של 56.64% ברזל ו-43.36% גופרית.
הניתוח המיקרוכימי של תרכיזי המינרלים מהמיקום המייצג אזור "קרמר-ארבע הפינות" (קליפורניה), אשר עם זאת כלל 75% גרייגיט, 10% מרכזיט ו-15% חומר אורגני, וכלל, בנוסף לברזל כמרכיב העיקרי, אטומים של אלומיניום, נחושת, קובלט, מגנזיום, מנגן, נתרן, אשלגן, ניקל, צורן, טיטניום ופלואור בין 0.1 לפחות מ-0.001%.
דגימה מקורנוול באנגליה (בריטניה) גילתה בנוסף ל-55.9% ברזל ו-42.2% גופרית 1.3% אנטימון, 0.2% נחושת ו 0.1% מנגן (כל הנתונים אחוז במשקל).
גרייגיט יוצר תמיסה מוצקה עם ויולריט (Fe+2Ni+3S4).
הברזל בערכיות 3 מוחלף על ידי ניקל.
הגרייגיט מתגבש במערכת הגבישית הקוביתית בחבורת סימטריות מרחבית Fd m (חבורת סימטריות מרחבית מספר 227) עם פרמטר סריג a = 9.88Å ושמונה יחידות לכל תא יחידה.
המבנה תואם למבנה ספינל בו מוחלף החמצן בגופרית (קבוצת התיוספינל).
כמו מגנטיט, גם גרייגיט הוא מאוד מגנטי.
מגנטיות זו גורמת גם להצטברות של גרגרי גרייגיט קטנים יותר תוך יצירת אגרגטים גדולים יותר.
המינרל יציב מבחינה תרמית עד 282 מעלות צלזיוס.
כאשר המינרל מחומם לטמפרטורות מעל 282 מעלות צלזיוס באמפולה סגורה, הוא הופך לפירוטיט (Fe0.85-1S), ובטמפרטורות גבוהות יותר גם לפיריט (FeS2).
גרייגיט מתמוסס לאט בחומצה הידרופלואורית וחומצת מלח.
מצד אחד, חיידקים מחזרים סולפטים כמו , המחזרים סולפט לסולפיד בתנאים אנאירוביים ונייטרליים עד בסיסיים, אחראים להיווצרות.
מצד שני עשוי גביש גרייגיט להיות בתאים של חיידקים (התופעה שבה יצורים פועלים בהתאם לשדה מגנטי) שמתיישרים בשורה בעזרת גבישי גרייגיט על פי השדה המגנטי של כדור הארץ.
במיקום המייצג התגלה הגרייגיט יחד עם קלציט, מינרלים מקבוצת הכלוריט, קולמניט (Colemanite) וויאטצ'יט (Veatchite), או יחד עם קלציט, דולומיט, גלנה, מרכזיט, פיריט וספלריט בסקטקס במקסיקו.
כסוג נדיר של מינרל ניתן היה להוכיח את קיומו של הגרייגיט רק במעט מקומות.
כ-60 אתרים תועדו ברחבי העולם (נכון לשנת 2020).
בנוסף למיקום המייצג באזור קרמרס-ארבעת הפינות במחוז סן ברנרדינו בקליפורניה התגלה המינרל במקומות נוספים בקליפורניה: בכמה אתרי כרייה של בוראטים בבורון (Boron) שבמחוז קרן, כמו גם לפסגת קויוט במחוז המבולדט ומכרה לווייתן (Leviathan Mine) במחוז אלפיין.
מקומות נוספים בארצות הברית כוללים אתרים במחוז אלגר במישיגן, מחוז מדיסון במיזורי, מחוז צ'רצ'יל בנבאדה ומחוז אדי בניו מקסיקו.
מקומות נוספים שבהם התגלה הגרייגיט כוללים את תצורת חתרורים בישראל, אלבניה, איטליה, צרפת ואף ברכס המרכז-אטלנטי, ובמטאוריט (Yamato 691 meteorite (Y-691)) שהתגלה ב-1969 באנטארקטיקה.
גריזלדה רקורדס הוא קולקטיב היפ הופ אמריקאי וחברת תקליטים עצמאית, שבסיסה בבאפלו, ניו יורק.
הלייבל הוקם על ידי הראפר וסטסייד גאן בשנת 2012. אחיו קונוויי דה משין, בן דודו בני דה בוצ'ר והמפיק דארינגר מהווים את הליבה של סגל גריזלדה רקורדס.
נכון ל-2021, יצאו שני פרויקטים של הלייבל: המיני-אלבום Don't Get Scared Now משנת 2016 ואלבום הבכורה WWCD משנת 2019. מקור שמה הוא בסוחרת הסמים הקולומביאני גריסלדה בלנקו.
בימים הראשונים להקמת הלייבל, עותקים פיזיים של האלבומים שהוציא הופצו במהדורות מוגבלות על ידי הלייבל "דאופ!" שבסיסו בלונדון, ולעיתים קרובות נמכרו תוך דקות ספורות.
ב-2017, גריזלדה הוחתמה על הסכם הפצה עם שיידי רקורדס עבור האמנים וסטסייד גאן וקונוויי דה משין.
ב-2019, וסטסייד גאן ובני דה בוצ'ר הוחתמו על הסכם ניהול עם רוק ניישן.
34 באפריל 2019וסטסייד גאןFlygod is an Awesome God(יצא בשיתוף עם אמפייר)5 ביולי 2019וסטסייד גאןHitler Wears Hermes VII(יצא בשיתוף עם אמפייר)1 בנובמבר 2019בולדי ג'יימסThe Versace Tape(יצא בשיתוף עם אמפייר)14 באוגוסט 2020
+אמןאלבוםתאריך יציאהוסטסייד גאן והפיוריסטRoses are Red..
+אמןאלבוםתאריך יציאהגריזלדה ו-BSFConflicted (Original Motion Picture Soundtrack)(יצא בשיתוף עם בלאק סופרנו פאמילי)8 בינואר 2021
שנה ארגון פרסעבודה מועמדת תוצאה2020 פרסי ה-BET ההרכב הטוב ביותרעצמם2023פרסי גראמיאלבום השנהGood Morning Gorgeous (כאמנים אורחים)
גריי הוא צמד מוזיקלי אלקטרוני אמריקאי, המורכב מהאחים קייל ומייקל טרוארטה.
הם ידועים בשל הסינגל "Starving", שבו שיתפו פעולה עם היילי סטיינפלד וזד, ובשל הסינגל "The Middle", שבו שיתפו פעולה עם זד ומארן מוריס.
האחים קייל ומייקל טרוארטה גדלו בפאונטיין ואלי , קליפורניה, ארצות הברית.
לפי שקייל החל להוציא שירים מקוריים ורמיקסים תחת שם הבמה סינגולריטי (Singularity) ותחת שם הבמה קייל טרי (Kyle Tree), הוא ניגן בגיטרה בלהקת מטאל.
ב-2013, מייקל החל ללמוד הפקת מוזיקה.
ב-2015, האחים הקימו את הצמד.
בהמשך השנה, הם הוציאו גרסת רמיקס לסינגל "Where Are Ü Now" של Jack Ü בהשתתפות ג'סטין ביבר, גרסת רמיקס לסינגל "Beautiful Now" של זד בהשתתפות ג'ון בליון, גרסת רמיקס לסינגל "Papercut" של זד בהשתתפות טרוי סיון, וגרת רמיקס לסינגל "Same Old Love" של סלינה גומז.
ב-2016, הצמד הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Wild" של טרוי סיון וגרסת רמיקס לסינגל "True Colors" של זד בהשתתפות טים ג'יימס .
ב-22 ביולי 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם היילי סטיינפלד וזד, את הסינגל "Starving".
ב-15 בפברואר 2017, הצמד הוציא גרסת רמיקס לסינגל "You're Not There" של לוקאס גרהאם.
ב-3 במרץ 2017, הצמד הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Do You Remember" של ג'רריד ג'יימס .
ב-17 במרץ 2017, הצמד הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Fresh Eyes" של אנדי גרמר.
בהמשך השנה, הצמד הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Into You" של אריאנה גרנדה.
ב-29 בספטמבר 2017, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלהם, Chameleon.
ב-23 בינואר 2018, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם זד ומארן מוריס, את הסינגל "The Middle".
לאחר מכן, הם הוחתמו אצל איילנד רקורדס.
ב-10 בינואר 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ליאון, את הסינגל "Want You Back".
ב-23 באוקטובר 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלהם, Light.
גריזלדה פולוק היא היסטוריונית בריטית לתולדות האמנות באוניברסיטת לידס שבאנגליה, וזוכת פרס הולברג לשנת 2020.
פולוק מהווה דמות מרכזית בקידום הטענה כי גישות פמיניסטיות לחקר האמנות אינן רק נספח, אלא קריטיות לפרויקט של חשיבה מחדש על תפקיד האמנות בחברה, עד כה כיוון שהחברה מבוססת על אי שוויון בין המינים.
פולוק נולדה ב -11 במרץ 1949 לאלן וינסטון סטן פולוק וקתלין אלכסנדרה סינקלייר פולוק בדרום אפריקה.
בשנת 1956 היא עברה יחד עם משפחתה לקנדה.
בשנת 1962, היא היגרה בשנית עם משפחתה לבריטניה.
בשנת 1980 היא התחתנה עם אנטוני בראיינט.
בשנת 1970 סיימה פולוק בהצטיינות תואר בהיסטוריה מודרנית באוניברסיטת אוקספורד.
היא סיימה תואר שני בהצטיינות בתולדות האמנות, במכון קורטולד, אוניברסיטת לונדון ב-1972 .
לאחר סיום התואר השני היא לימדה באוניברסיטת קנטרברי לאמנות, אוניברסיטת רדינג ואוניברסיטת מנצ'סטר.
ב-1977 היא עברה לאוניברסיטת לידס בתור מרצה לתולדות האמנות והקולנוע.
בשנת 1980 היא קיבלה את תואר הדוקטורט שלה.
היא כתבה את עבודת הדוקטורט שלה על גישות המודרניזם באמנותו של וינסנט ואן גוך.
פולוק עלתה לדרגת מרצה בכירה בשנת 1987. בשנת 1990 היא קיבלה כיסא אישי בהיסטוריה חברתית וביקורתית של האמנות.
בשנת 2001 היא מונתה לתפקיד מנהלת המרכז לניתוח תרבות, תיאוריה והיסטוריה כפרופסור להיסטוריה חברתית וביקורתית לאמנות.
בשנת 2014 ו-2015 היא יעצה לביאנלה של איסטנבול (תערוכת אמנות עכשווית בינלאומית) ה-14: "תיאוריה של צורות מחשבה", יחד עם עוד שני אמנים, ביניהם ברכה אטינגר.
ב-2019 הוענק לפולוק, יחד עם דניאלה לוקסמבורג, מענק כבוד ממכון קורטולד לאמנות, בהוקרה על תרומתן היוצאת מן הכלל לאמנות החזותית.
בשנת 2020 היא זכתה בפרס הולברג על התרומות פורצות הדרך שלה לתולדות האמנות הפמיניסטית ולימודי התרבות.
פולוק מתמחה ב: לימודים פמיניסטיים באמנות החזותית; לימודים קריטים [GK1] של אמנות עכשווית (תוכנית בינלאומית ללימודי תואר שני); התרבות הפמיניסטית; ניתוח תרבותי, תיאוריה והיסטוריה; היסטוריות חברתיות של האמנות; טראומה ואסתטיקה; אוֹפֵּרָה.
גריידי ריד דיק הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בטורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA.
דיק נולד וגדל בוויצ'יטה, קנזס, ושיחק בתיכונים מקומיים.
לאחר שסיים תיכון, נבחר לשחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט, וזכה בפרסים נוספים.
הוא קיבל הצעות מאוניברסיטאות רבות, ובחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס.
בהופעת הבכורה שלו בקבוצה קלע 23 נקודות והוסיף 2 ריבאונדים, 2 חטיפות ואסיסט אחד בניצחון 89–64 על אומהה.
גְּרִיָּה עצבית - היא אפנון תכליתי של פעילות מערכת העצבים תוך שימוש באמצעים פולשניים (למשל מיקרואלקטרודות) או לא פולשניים (למשל גירוי מגנטי טרנסגולגולתי, גירוי חשמלי טרנסגולגולתי, או גירוי מגנטי טרנסגולגולתי).
גרייה עצבית מתייחסת בדרך כלל לגישות האלקטרומגנטיות לנוירומודולציה.
טכנולוגיית הגרייה העצבית יכולה לשפר את איכות החיים של אנשים משותקים או שיש להם אובדן תפקוד של איברי חישה שונים ובנוסף היא עשויה לתרום להפחתה קבועה של כאב חמור וכרוני (כגון כאב נוירופתי ופגיעה בחוט השדרה), שאחרת מצריכים שימוש קבוע במשככי כאבים.
גרייה העצבית משמשת כחלק המרכזי בתותבים עצביים כגון מכשירי שמיעה, ראייה מלאכותית, גפיים מלאכותיות וממשקי מוח-מכונה.
גירוי מגנטי טרנסגולגולתי וגירוי חשמלי טרנסגולגולתי הוצעו כשיטות לא פולשניות שבהן שדה מגנטי או זרמים חשמליים אשר מופעלים על פני הגולגולת גורמים לגירוי עצבי.
לגריה מוחית יש פוטנציאל כטיפול להפרעות שונות כגון אפילפסיה.
בשיטה זו מופעל גירוי מתוזמן לאזורים מסוימים בקליפת המח או בתת-קליפת המח.
ישנם מכשירים מסחריים שיכולים למדוד פעימות.
ההשערה היא שגירוי מתוזמן ישנה את התכונות הנוירופיזיולוגיות המהותיות של רשתות אפילפטיות.
היעדים הנחקרים ביותר לגירוי מתוזמן הם הגרעין הקדמי של התלמוס וההיפוקמפוס.
מחקר אודות הגרעין הקדמי של התלמוס הראה הפחתה משמעותית בהתקפים אפילפטיים כאשר הממריץ פעל לעומת מקרים שבהם היה כבוי במהלך מספר חודשים לאחר השתלת הממריץ.
זאת ועוד, נמצא שניתן לטפל בכאב הראש המצרפי באמצעות אלקטרודת גרייה בגנגליון.
דווחה הקלה בכאב תוך מספר דקות כתוצאה מגירוי בשיטה זו.
כדי להימנע משימוש באלקטרודות מושתלות, חוקרים פיתחו "חלון" שקוף עשוי זירקוניה שהושתל בגולגולות של עכברים, כדי לאפשר לגלים אופטיים לחדור עמוק יותר, כמו באופטוגנטיקה, כדי לעורר או לעכב נוירונים בודדים.
גירוי מוחי עמוק כולל יתרונות עבור הפרעות תנועה כגון מחלת פרקינסון, רעד ודיסטוניה והפרעות נוירופסיכיאטריות אחרות כגון דיכאון, הפרעה טורדנית-כפייתית, תסמונת טורט, כאב כרוני וכאב ראש מקבצי.
גירוי מוחי עמוק יכול לשנות ישירות את פעילות המוח בצורה מבוקרת ועל כן משמש למיפוי מנגנונים בסיסיים של תפקודי מוח יחד עם שיטות הדמיה עצבית.
מערכת גירוי מוחי עמוק מורכבת משלושה מרכיבים: מחולל הפעימה המושתל, המוליך והארכה.
מחולל הפעימה המושתל מייצר פולסי גירוי, אשר נשלחים ללידים תוך-גולגולתיים במטרה באמצעות שלוחה.
פעימות הסימולציה מפריעות לפעילות העצבית באתר המטרה.
היישום וההשפעות של גירוי מוחי עמוק, הן על מוח נורמלי והן על מוח חולה, כרוכים בפרמטרים רבים.
אלה כוללים את התכונות הפיזיולוגיות של רקמת המוח, שעשויות להשתנות עם מצב המחלה.
חשובים גם פרמטרי הגירוי, כגון משרעת ומאפיינים זמניים, כמו גם התצורה הגאומטרית של האלקטרודה והרקמה המקיפה אותה.
למרות מספר עצום של מחקרים על גירוי מוחי עמוק, מנגנון הפעולה שלו עדיין לא מובן היטב.
הפיתוח של מיקרו-אלקטרודות עבור גירוי מוחי עמוק עדיין מאתגר.
בהשוואה לגירוי חשמלי שמשתמש בהלם חשמלי קצר במתח גבוה כדי להפעיל נוירונים, אשר עלולים לעורר סיבי כאב, גירוי מגנטי טרנסגולגולתי פותח על ידי בייקר בשנת 1985. TMS משתמש בחוט מגנטי מעל הקרקפת, הנושא חוט חד ופעימת זרם גבוה.
שדה מגנטי של וריאנט זמן מושרה בניצב לסליל עקב הפולס המופעל אשר יוצר כתוצאה מכך שדה חשמלי המבוסס על חוק מקסוול.
השדה החשמלי מספק את הזרם הדרוש לגירוי לא פולשני והרבה פחות כואב.
ישנם שני התקני TMS הנקראים TMS עם פעימה יחידה ו-TMS עם פעימה חוזרת (rTMS) בעוד שלאחרון יש השפעה גדולה יותר אך פוטנציאל לגרום להתקפים.
TMS יכול לשמש לטיפול במיוחד בפסיכיאטריה, ככלי למדידת הולכה מוטורית מרכזית וכלי מחקר לחקר היבטים שונים של הפיזיולוגיה של המוח האנושי כגון תפקוד מוטורי, ראייה ושפה.
שיטת rTMS שימשה לטיפול באפילפסיה בקצבים של 8–25 הרץ למשך 10 שניות.
השימושים הטיפוליים האחרים של rTMS כוללים מחלות פרקינסון, דיסטוניה ומחלות מצב רוח.
כמו כן, TMS יכול לשמש כדי לקבוע את התרומה של רשתות קליפת המוח לתפקודים קוגניטיביים ספציפיים על ידי שיבוש הפעילות באזור המוח המוקד.
תוצאות מוקדמות, לא חד משמעיות, הושגו בהחלמה מתרדמת (מצב וגטטיבי מתמשך) על ידי Pape ועמיתיו.
גירוי זרם ישר טרנסגולגולתי (אנ') (tDCS)
אלקטרותרפיה באמצעות גירוי גולגולתי (tACS)
גירוי רעש אקראי טרנסגולגולתי (אנ') (tRNS)
גירוי חוט השדרה הוא טיפול יעיל לטיפול בכאב כרוני ובלתי פתיר כולל נוירופתיה סוכרתית (אנ'), תסמונת ניתוחי גב כושל (אנ'), תסמונת כאב אזורי מורכב, כאבי איבר פנטום, כאבי איבר איסכמיים (אנ'), תסמונת כאבי גפיים חד-צדדיים עקשניים, עצביות פוסט-תרפטית וחריפה (אנ'), כמו גם שלבקת חוגרת.
מצב כאב נוסף שהוא מועמד פוטנציאלי לטיפול בגירוי חוט השדרה הוא מחלת שארקו-מארי-טות, אשר קשורה לכאבי גפיים כרוניים בינוניים עד קשים.
טיפול בגירוי חוט השדרה מורכב מגירוי חשמלי של חוט השדרה על מנת "למסך" כאב.
תאוריית השער שהוצעה בשנת 1965 על ידי רונלד מלזאק ופטריק דויד וול סיפקה מבנה תאורטי לניסיון להשתמש בגירוי חוט השדרה כטיפול קליני לכאב כרוני.
תיאוריה זו מניחה שהפעלה של סיבים אפרנטיים ראשוניים (אנ') בעלי קוטר גדול עם מיאלינציה מדכאת את התגובה של נוירוני קרן גב (אנ') לקלט מהאפרנטים ראשוניים קטנים ובלתי מיאליניים.
מערכת גירוי חוט שדרה פשוטה מורכבת משלושה חלקים שונים.
ראשית, מיקרואלקטרודות מושתלות בחלל האפידורלי כדי להעביר פולסי גירוי לרקמה.
שנית, מחולל פעימה חשמלית המושתל באזור הבטן התחתונה או באזור הגלוטאלי (אנ') תוך שהוא מחובר לאלקטרודות באמצעות חוטים, ושלישית שלט רחוק להתאמת פרמטרי הגירוי כגון רוחב הפעימה וקצב הפעימה.
בוצעו שיפורים הן בהיבטים הקליניים של גירוי חוט השדרה כגון מעבר ממיקום תת-דוראלי של מגע למיקום אפידורלי, אשר מפחית את הסיכון והתחלואה של השתלת אלקטרודת גירוי חוט השדרה, וגם בהיבטים טכניים של גירוי חוט השדרה כגון שיפור מובילים מלעוריים.
עם זאת, ישנם פרמטרים רבים שיש לבצע אופטימיזציה, כולל מספר המגעים המושתלים, גודל המגע והמרווח, ומקורות חשמליים לגירוי.
רוחב פעימת הגירוי וקצב הפעימות הם פרמטרים חשובים שיש להתאים בגירוי חוט השדרה, שהם בדרך כלל 400 us ו-8–200 הרץ בהתאמה.
גירוי חוט השדרה כטיפול בהפרעות תנועה
גירוי חוט השדרה הראה תוצאות מבטיחות בטיפול בפגיעה בחוט השדרה ובהפרעות תנועה אחרות, כגון טרשת נפוצה.
הגירוי, המופעל על חוט השדרה המותני, פועל על ידי הפעלת סיבים אפרנטיים בקוטר גדול הנכנסים לחוט השדרה, אשר לאחר מכן מפעילים באופן טרנס-סינפטי ומערבים רשתות נוירונים בעמוד השדרה.
ניתן להפעיל את אותם מבני מטרה גם על ידי אלקטרודות טרנס-עוריות הממוקמות מעל עמוד השדרה החזה התחתון והבטן.
גירוי חוט שדרה דרך העור אינו פולשני כלל וכיוון שהוא משתמש באלקטרודות וממריצים מסוג TENS, ניתן ליישם אותו בעלות נמוכה.
עם זאת, בהשוואה לגרסה האפידורלית המושתלת, היעילות של גירוי חוט שדרה דרך העור תלויה במיקום הגוף וביישור עמוד השדרה, מה שעלול להוביל לתוצאה לא עקבית אם מיקום הגוף ותנוחתו אינם נשלטים במהלך ביצוע ההליך.
גירוי עצבי על-אורביטלי דרך העור
ישנן ראיות מסוימות אשר תומכות ביעילות השימוש בגירוי עצבי על-אורביטלי דרך עור תוך גילוי תופעות לוואי מועטות.
שתלי שַבּלוּל (שתל קוֹכְלִיאַרִי בלעז) סיפקו שמיעה חלקית ליותר מ-120,000 אנשים ברחבי העולם נכון לשנת 2008. הגירוי החשמלי משמש בשתל שבלול כדי לספק שמיעה פונקציונלית לאנשים חרשים לחלוטין.
שתלי שבלול כוללים מספר מרכיבי תת-מערכת: מעבד דיבור חיצוני, מקשר שידור תדר רדיו (RF) למקלט הפנימי, ממריץ ומערכי אלקטרודות.
מחקר השתלות השבלול המודרני החל בשנות ה-60 וה-70. בשנת 1961 הושתל מכשיר שכלל אלקטרודה בודדת בשני חולים חירשים ודווח על שמיעה שימושית בעזרת הגירוי החשמלי.
המכשיר הראשון עם ערוץ יחיד שאושר על ידי ה-FDA שוחרר בשנת 1984.
בשתלי שבלול, הצליל נקלט על ידי מיקרופון ומועבר למעבד החיצוני שממוקם מאחורי האוזן כדי להמיר את הנתונים הדיגיטליים.
לאחר מכן, הנתונים הדיגיטליים עוברים אפנון על אות תדר רדיו ומשודרים לאנטנה אשר ממוקמת בתוך הגולגולת.
הנתונים והמתח מועברים דרך זוג סלילים מצומדים ליחידה הפנימית הסגורה הרמטית.
אחרי חילוץ המתח והנתונים, פקודות זרם חשמלי נשלחות אל השבלול כדי לעורר את עצב השמיעה באמצעות מיקרואלקטרודות.
ליחידה הפנימית אין סוללה אך עם זאת היא אמורה להיות מסוגלת להפיק את האנרגיה הנדרשת.
כדי להפחית את הסיכון לזיהום, נתונים מועברים באופן אלחוטי יחד עם חשמל.
סלילים בשילוב אינדוקטיבי הם מועמדים טובים לטלמטריית הספק ונתונים, אם כי שידור בתדר רדיו יכול לספק יעילות וקצבי נתונים טובים יותר.
הפרמטרים הדרושים ליחידה הפנימית כוללים את משרעת הפעימה, משך הפעימה, פער הפעימה, אלקטרודה אקטיבית ואלקטרודת החזרה המשמשים להגדרת פעימה דו-פאזית ומצב הגירוי.
דוגמה למכשירים המסחריים כוללים מכשיר Nucleus 22 שמשתמש בתדר נשא של 2.5 מגה-הרץ ומאוחר יותר בגרסה החדשה יותר שנקראת Nucleus 24, תדר הנשא הוגדל ל-5 מגה-הרץ.
היחידה הפנימית בשתלי השבלול היא שבב ASIC (מעגל משולב ספציפי ליישום), אשר אחראי להבטיח גירוי חשמלי בטוח ואמין.
בתוך שבב ה-ASIC יש מסלול קדימה, מסלול אחורה ויחידות בקרה.
המסלול קדימה משחזר מידע דיגיטלי מאותות רדיו שכולל פרמטרים של גירוי ומספר סיביות "לחיצת יד" שנועדו להפחית את שגיאת התקשורת.
המסלול לאחור כולל בדרך כלל דגימת מתח טלמטריה אחורית שקוראת את המתח על פני פרק זמן מסוים על אלקטרודת ההקלטה.
יחידת הממריץ אחראית לספק זרם קבוע מראש על ידי יחידה חיצונית למיקרואלקטרודות.
יחידה זו כוללת זרם ייחוס וממיר של אות דיגיטלי לאנלוגי להמרת פקודות דיגיטליות לזרם אנלוגי.
עדויות קליניות תאורטיות וניסיוניות מצביעות על כך שגירוי חשמלי ישיר של הרשתית עשוי לספק ראייה מסוימת לנבדקים שאיבדו את האלמנטים קולטי האור של רשתית העין שלהם.
לכן, תותבי ראייה מפותחים על מנת להחזיר את הראייה לעיוורים באמצעות גירוי חשמלי.
בהתאם למיקום מסלול חזותי ממוקד לגירוי עצבי, נבחנו גישות שונות.
מסלול הראייה מורכב בעיקר מהעין, עצב הראייה, גרעין הברך הצדי (LGN) וקורטקס הראייה.
לכן, גירוי הרשתית, עצב הראייה וקליפת הראייה הן שלוש השיטות השונות המשמשות בתותבי ראייה.
מחלות ניווניות של הרשתית, כגון רטיניטיס פיגמנטוזה וניוון מקולרי הקשור לגיל (AMD), הן שתי מחלות סבירות שגירוי ברשתית עשוי להועיל בהן.
שלוש גישות הנקראות גירוי אפירטינלי תוך-עיני, תת-רשתית וחוץ-עיניי ננקטות במכשירי רשתית המגרים את התאים העצביים הנותרים ברשתית לעקוף קולטני פוטו שאבדו ולאפשר לאות החזותי להגיע למוח דרך מסלול הראייה הרגיל.
בגישה אפירטינלית, אלקטרודות ממוקמות בצד העליון של הרשתית ליד תאי גנגליון, ואילו האלקטרודות ממוקמות מתחת לרשתית בגישות תת-רשתית.
לבסוף, המשטח הסקלרלי האחורי של העין הוא המקום בו ממוקמות אלקטרודות לגישה חוץ-עינית.
Second Sight וקבוצת Humayun באוניברסיטת דרום קליפורניה הן הקבוצות הפעילות ביותר בתכנון של תותבות רשתית תוך עיניות.
שתל הרשתית ArgusTM 16 הוא תותב רשתית תוך עיני המשתמש בטכנולוגיות עיבוד וידאו.
בנוגע לגירוי הקורטקס החזותי, ברינדלי ודובל היו הראשונים שעשו את הניסויים והדגימו שעל ידי גירוי הצד העליון של קליפת הראייה רוב האלקטרודות יכולות לייצר תפיסה חזותית.
לאחרונה בנה סואן שתל שלם לגירוי תוך קורטיקלי ואישר את הפעולה בחולדות.
גרעין הברך הצדי, אשר ממוקם במוח האמצעי ומשמש להעברת אותות מהרשתית לקליפת הראייה, הוא אזור פוטנציאלי נוסף שניתן להשתמש בו לגירוי.
עם זאת, הגישה לאזור זה מוגבלת עקב קושי ניתוחי.
ההצלחה האחרונה של טכניקות גירוי מוחי עמוק המכוונות למוח התיכון עודדה מחקר להמשיך בגישה של גירוי גרעין הברך הצדי עבור תותב חזותי.
קוצבי לב מושתלים הופיעו לראשונה בשנת 1959 והשתכללו מאז.
היישום הטיפולי של קוצבי לב מקיף מספר רב של הפרעות קצב, כולל צורות מסוימות של טכיקרדיה (פעימות לב מהירות מדי), אי ספיקת לב ואפילו שבץ מוחי.
קוצבי לב מוקדמים הניתנים להשתלה פעלו רק זמן קצר והצריכו טעינה תקופתית על ידי קישור אינדוקטיבי.
קוצבי לב מושתלים אלו נזקקו למחולל דופק כדי לעורר את שרירי הלב בקצב מסוים בנוסף לאלקטרודות.
כיום, מחוללי פעימות מודרניים מתוכנתים באופן לא פולשני על ידי מכונות ממוחשבות מתוחכמות המשתמשות בתדרי רדיו ומשיגים מידע על מצב המטופל והמכשיר באמצעות תקשורת נתונים.
כמו כן הם משתמשים בתא ליתיום יודיד (LiI) יחיד אטום הרמטית כסוללה.
מעגל הקוצב כולל מגברי חישה לזיהוי האותות החשמליים הפנימיים של הלב, אשר משמשים למעקב אחר פעילות הלב, מעגלים מותאמים לקצב, שקובעים את הצורך בקצב מוגבר או מופחת, מיקרו-מעבד, זיכרון לאחסון הפרמטרים, בקרת טלמטריה לפרוטוקול תקשורת וספקי כוח שנועדו לספק מתח מוסדר.
מיקרואלקטרודות הן אחד ממרכיבי המפתח של הגירוי העצבי, המעבירים את הזרם לנוירונים.
למיקרואלקטרודות אופייניות יש שלושה מרכיבים עיקריים: מצע (הנשא), שכבת מתכת מוליכה וחומר בידוד.
בשתלי שבלול, מיקרואלקטרודות נוצרות מסגסוגת פלטינה-אירידיום.
אלקטרודות חדישות כוללות החדרה עמוקה יותר כדי להתאים טוב יותר את מקום הגירוי הטונוטופי (אנ') לפס התדרים המוקצה לכל ערוץ אלקטרודה, שיפור יעילות הגירוי והפחתת טראומה הקשורה להחדרה.
אלקטרודות שתל שבלול הן ישרות או ספירליות כגון מיקרואלקטרודות Med-El Combi 40+ ו-Advanced Bionics Helix בהתאמה.
בשתלים חזותיים, ישנם שני סוגים של מערכי אלקטרודות הנקראים סוג מישור או סוג מחט או עמוד תלת־ממדי, כאשר מערך סוג מחט כגון מערך יוטה משמש בעיקר לגירוי עצבי קליפת המוח ועצב הראייה, ולעיתים רחוקות נעשה בו שימוש בשתלים ברשתית עקב הנזק האפשרי.
עם זאת, נעשה שימוש במערך אלקטרודות זהב בצורת עמוד על פוליאמיד (אנ') סרט דק בשתל חוץ עיני.
מצד שני, מערכי אלקטרודות מישוריים נוצרים מפולימרים גמישים, כגון סיליקון, פוליאמיד ופארילן כמועמדים להשתלת רשתית.
לגבי מיקרו-אלקטרודות לגירוי מוחי עמוק, מערך, שניתן לשלוט בו באופן עצמאי, המופץ בכל גרעין היעד יאפשר שליטה מדויקת בחלוקה המרחבית של הגירוי, ובכך יאפשר גירוי מוחי עמוק מותאם אישית טוב יותר.
מיקרו-חוטי טונגסטן, מיקרו-חוטי אירידיום, ומיקרו-אלקטרודות מקוטעות או מושקעות מיקרו-אלקטרודות מסגסוגת פלטינה-אירידיום הן הדוגמאות למיקרו-אלקטרודות המשמשות בגירוי מוחי עמוק.
סיליקון קרביד הוא חומר מעניין פוטנציאלי למימוש התקני מוליכים למחצה מותאמי גוף.
הממצאים העיקריים לגבי גירוי עצבי מקורו ברעיון לעורר עצבים למטרות טיפוליות.
השימוש הראשון המתועד בגירוי חשמלי לשיכוך כאבים מופיע בשנת 46 לספירה, כאשר סקריבוניוס לארגוס השתמש בדגי חַשְׁמַלָּן להקלה על כאבי ראש.
בסוף המאה ה-18 גילה לואיג'י גלוואני ששרירי רגלי צפרדע מתות מתעוותים כאשר מופעל זרם ישר על מערכת העצבים שלהם.
בשנת 1870 נמצא שאפנון הפעילות המוחית על ידי גירוי חשמלי של הקורטקס המוטורי בכלבים הביא לתנועת גפיים.
מסוף המאה ה-18 ועד היום פותחו אבני דרך רבות.
כיום, מכשירים תותבים תחושתיים, כגון שתלי ראייה, שתלי שבלול, שתלי מוח אמצע שמיעתיים, וממריצים לחוט השדרה וגם מכשירים תותבים מוטוריים, כגון ממריצים מוחיים עמוקים, מיקרוסטימולטורים של ביון, ממשק השליטה והחישה במוח, ומכשירי גירוי אלקטרו לבבי.
בשנת 2013 חברת התרופות הבריטית GlaxoSmithKline (GSK) טבעה את המונח "אלקטרוציוטי" כדי להקיף באופן נרחב מכשירים רפואיים המשתמשים בגירוי חשמלי, מכני או אור כדי להשפיע על איתות חשמלי בסוגי רקמות רלוונטיים.
שתלים עצביים קליניים כגון שתלי שבלול להחזרת השמיעה, שתלי רשתית להחזרת הראייה, ממריצים של חוט שדרה לשיכוך כאבים או קוצבי לב ודפיברילטורים מושתלים הם דוגמאות מוצעות לתכשירים חשמליים.
חברת GSK הקימה קרן סיכון והצהירה שהיא תארח כנס ב-2013 כדי לגבש אג'נדה מחקרית לתחום.
סקירה משנת 2016 של מחקרים על אינטראקציות בין מערכת העצבים למערכת החיסון בהפרעות אוטואימוניות הזכירה "אלקטרוציוטיקה" במעבר ובמרכאות, בהתייחסה למכשירי גירוי עצבי בפיתוח למצבים כמו דלקת פרקים.
בנוסף לשימוש העצום בנוירוסטימולציה ליישומים קליניים, טכנולוגיה זו נמצאת בשימוש נרחב גם במעבדות שהוקמו עוד בשנות ה-20 של המאה הקודמת על ידי אנשים כמו דלגאדו, שהשתמשו בגירוי כמניפולציה ניסיונית כדי ללמוד את היסודות של אופן פעולת המוח.
העבודות העיקריות היו על מרכז התגמול של המוח שבו גירוי של אותם מבנים הוביל לעונג שביקש יותר גירוי.
דוגמה עדכנית נוספת היא הגירוי החשמלי של אזור ה-MT של קליפת המוח החזותית הראשית כדי להטות תפיסה.
בפרט, כיווניות התנועה מיוצגת באופן קבוע באזור ה-MT.