tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אך לעומת זאת, במועצות בהן התקיימו בחירות בפועל זכו המועמדים העצמאיים ל-65% מן הקולות, מועמדי הקואליציה הלאומית הדמוקרטית ל-13%, בעוד שמועמדי הפת"ח זכו ל-28% מן המושבים בלבד.
בס"ה זכו במרבית המושבים מועמדי הפת"ח (52%) ואחריהם המועמדים העצמאיים (37%).
לראשות עיריית חברון נבחר נציג פת"ח, תיאסיר אבו סנינה, שהיה חבר בחוליית המחבלים שביצעה את הפיגוע בבית הדסה בשנת 1980, בחירה שעוררה תרעומת בקרב גורמי ימין בישראל.
המפלגהמספר המושבים בהן זכתהשיעור המושבים בהן זכתההפת"ח1,68952.2%מועמדים עצמאיים1,20437.2%הקואליציה הלאומית הדמוקרטית2608.0%הברית הדמוקרטית541.7%אחרים280.9%
הבט אחורה בזעם הוא סרט דרמה בריטי משנת 1959 המבוסס על מחזה בשם זה מאת ג'ון אוסבורן משנת 1956 בבימויו של טוני ריצ'רדסון עם ריצ'רד ברטון, מרי יור וקלייר בלום בתפקידים הראשיים.
המחזה והסרט מהווים דוגמה לסגנון ריאליזם "כיור המטבח" שהתפתח בתרבות הממלכה המאוחדת בשנות ה-50 וה-60 בתיאטרון, בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה.
הגיבורים היו צעירים זועמים, חלקם בעלי השכלה, שהתפכחו מתקוותיהם בחברה המודרנית.
הם חיו בדירות מרופטות, ברבעים מוזנחים ובילו את זמנם החופשי בשתייה בפאבים.
את תסכולם וזעמם הם פרקו על חבריהם ובני זוגם.
התופעה הזאת צמחה אחרי מלחמת העולם השנייה כשבריטניה הייתה שקועה במשבר כלכלי עמוק.
הצעירים שקיוו מהחברה שתשפר את מצבם התאכזבו.
באותן השנים גדל גם אי השוויון החברתי אך עד מחזהו של אוסבורן לא הייתה לכך התייחסות.
אוסבורן לא גילה עניין בכתיבת התסריט והסתפק בהוספת מספר דיאלוגים.
הוא מכר את זכויותיו בסכום פעוט של 2,000 לירה שטרלינג.
מרי יור השתתפה גם בהפקה הבימתית של המחזה ובמהלך ההצגות התפתח רומן בינה ובין אוסבורן.
ביקורת נמתחה על בחירתו של ריצ'רד ברטון שהיה אז בן 34 וגילם תפקיד של בן 25.
הסרט זכה בארבע מועמדויות בפרס באפט"א לקולנוע: הסרט הטוב ביותר, הסרט הבריטי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר (ריצ'רד ברטון).
ברטון היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
ב-1980 הופק סרט בריטי נוסף "הבט אחורה בזעם" עם מלקולם מקדואל וב-1989 הופק סרט טלוויזיה בשם זה בבימויה של ג'ודי דנץ', עם קנת בראנה ואמה תומפסון בתפקידים הראשיים.
ג'ימי פורטר (ריצ'רד ברטון) גר עם אשתו אליסון ("אליס") (מרי יור) בדירה קטנה בפרבר מוזנח בעיר דרבי.
הוא בוגר אוניברסיטה מתוסכל שמוצא את פרנסתו הדלה בדוכן ממתקים בשוק אותו רכש בעזרת ידידתו הקשישה גברת טרנר (אדית אוונס) אליה הוא מתייחס כאמו.
את הדוכן הוא מנהל עם ידידו קליף לואיס (גרי ריימונד) המתגורר בחדר בדירתם.
המפקח בשוק, הרסט, (דונלד פלזנס) ממרר את חייו של ג'ימי בשוק ומסלק את המוכר ההודי קאפור מהשוק בגלל גזענותם של שאר הסוחרים.
בלילות הוא מופיע להנאתו כחצוצרן בתזמורת ג'אז במועדון לילה.
הם מתקיימים כלכלית בקושי, אליסון עובדת בגיהוץ בדירתם.
הם נשואים שנתיים אך ג'ים פורק את כל תסכולו על אליסון.
הוא יודע שהוריה משכבה כלכלית גבוהה, מתעבים אותו והתנגדו לנישואיהם.
קליף מנסה לפשר ביניהם אבל באחד הוויכוחים דוחף אותה ג'ימי והיא נופלת ונכווית מהמגהץ.
הרופא שבודק אותה מבשר לה שהיא בהיריון, ומזהיר אותה שלא תעבור הפלה מלאכותית (שהייתה אז אסורה באנגליה).
אליסון מזמינה את חברתה הלנה צ'ארלס (קלייר בלום) לגור בדירתם.
הלנה היא שחקנית תיאטרון המופיעה בעיר.
ג'ימי בהתחלה מתעב אותה בגלל "התנשאותה".
היא עדה למריבות הקשות בין ג'ימי לאליסון ומציעה לאליסון לחזור לתקופת זמן להוריה.
אליסון משאירה לג'ימי מכתב ובו היא מבשרת לו על ההריון.
כשג'ימי מקבל את הידיעה על ההריון הוא מתייחס לכך בשוויון נפש ואומר שזה לא אכפת לו.
הלנה נשארת בינתיים בביתם ומתפתח רומן בינה לג'ימי אך הוא מסתיים בריב קשה והלנה מחליטה לעזוב.
ג'ימי מלווה אותה לרכבת שם הם פוגשים בבר את אליסון.
ג'ימי מתרחק והלנה נגשת לאליסון ושומעת ממנה כי אבדה את ולדה.
הלנה עוזבת ברכבת וג'ימי נשאר מול אליסון.
הם מתפייסים ומקווים לפתוח דף חדש בחייהם המשותפים.
הבטחה מנהלית היא הבטחה הניתנת על ידי רשות מנהלית (רשות מקומית, משרד ממשלתי, תאגיד שהוקם על פי דין וכדומה).
במשפט מנהלי יש דיון נרחב בשאלה האם הבטחה מנהלית מחייבת, ומה הם התנאים לכך שהבטחה כזאת היא מחייבת.
הבטחות של אדם פרטי אינן מחייבות, גם אם יש פגם מוסרי בהפרת הבטחה, שכן רק חוזה מחייב.
עד שנת 1974 היה מקובל בבתי המשפט שגם הבטחה מנהלית אינה מחייבת, ואפילו יותר מאשר הבטחה פרטית, על מנת לאפשר לרשויות להתאים את המדיניות שלהן למצבים משתנים.
בבג"ץ סאי-טקס ניתן לראשונה תוקף משפטי להבטחה מנהלית:"הבטחה שניתנה על-ידי בעל שררה בגדר סמכותו החוקית בכוונה שיהיה לה תוקף משפטי והצד השני מקבל אותה בצורה זו, ההגינות הציבורית דורשת שההבטחה תקויים הלכה למעשה, כאשר בכוחו של המבטיח למלא אחריה, אפילו לא שינה האזרח את מצבו לרעה בעקבות ההבטחה.
אמינות הממשל בעיני הציבור חשובה לאין ערוך מן האפשרות שיינתן לו לחזור בו או לסגת.
במקרה זה או אחר, מהבטחה שנתן או מהתחייבות שקיבל על עצמו כלפי האזרח, בגדר סמכותו החוקית ואפשרות הביצוע המעשית".
אזרח שפעל בהתאם לדברים שמסר לו פקיד הפועל בשם רשות כלשהי, רשאי להניח שהדברים שנמסרים לו הם מדויקים.
רק בדרך כזו ניתן יהיה להפעיל מערכת שלטונית תקינה.
אם האזרח יפקפק תדיר בדברים שנמסרים לו, הדבר יוביל לריבוי התדיינויות, להארכת משך הטיפול בפנייה ולביורוקרטיית יתר.
בעיקרו של דבר, החוק קובע שסמכות הנתונה לרשות מנהלית כוללת גם את הסמכות לשנות או לתקן החלטות שניתנו בעבר.
אולם סמכות זו מצומצמת יותר אם מדובר בהחלטות העוסקות באופן ספציפי בעניינו של אדם מסוים או קבוצת אנשים מסוימת.
כפי שציין השופט אליהו מצא: "סמכות הנתונה לרשות שלטונית בתחום העשייה המינהלית כוללת גם את הכוח לתקן, לשנות, להתלות ולבטל מעשה מינהלי שעשתה מכוח סמכותה (סעיף 15 לחוק הפרשנות, תשמ"א-1981).
השימוש בסמכות האמורה איננו מעורר כל קושי כשהשינוי מתייחס למדיניות כללית הצופה פני העתיד, שהלוא לשום אדם או ציבור אין זכות קנויה לתבוע, שמדיניות קיימת תישאר בתוקפה גם לעתיד לבוא.
האזרח פועל בהסתמך על הדברים שנמסרים לו על ידי הרשות, ולא ראוי שאם טעתה הרשות, מי שיישא בנזק שנגרם מהטעות הוא האזרח.
תנאים להכרה בתוקפה של הבטחה מנהלית
לפני שמתחילים לבחון האם מתקיימים התנאים למתן תוקף משפטי להבטחה המנהלית (כלומר - האם ניתן להכריח ולחייב את הרשות לקיים את הדברים שאמרה בעבר) - צריך לוודא שאכן נאמרה אמירה ברורה וחד-משמעית.
על הטוען לקיומה של הבטחה מנהלית להוכיח "שהבטחה כזו אכן ניתנה, וכי היא מפורשת, ברורה ולא מוטלת בספק, כנדרש מהתחייבות משפטית שאינה בגדר הצהרת כוונות גרידא".
כן נקבע, שמי שמבקש לתת תוקף משפטי הבטחה מנהלית, צריך להוכיח 4 תנאים.
נותן ההבטחה היה בעל סמכות לתתה
לנותן ההבטחה הייתה כוונה להקנות לה תוקף משפטי
נותן ההבטחה הוא בעל יכולת למלא את ההבטחה
אין צידוק חוקי לשנות את ההבטחה או לבטלה
בשולחן ערוך נכתב: "יש מי שאומר, שאם רבים אמרו לאדם אחד ליתן לו מתנה, אינם יכולים לחזור בהם, אפילו אם היא מתנה מרובה." מיכאל ויגודה כותב שמקור הדברים בדברי המרדכי: "וששאלת, רבים שהשכירו מלמד, אם יכולין לחזור קודם שהתחיל במלאכתו או לא?
הדין פשוט… כל דבר הנעשה בפני שבעה טובי העיר, ואפילו בפני ג', אין יכול לחזור, דאין דומה מעשה רבים למעשה היחיד… ולכן נהגו שכל דבר שנעשה ברבים אין צריך קניין במקום שיחיד צריך קניין."
השופט משה דרורי טען שעל פי המשפט העברי יש חובה על השלטון לקיים את התחייבויותיו.
יש הטוענים שחיוב זה הוא מוסרי בלבד ולא משפטי.
כן יש הטוענים שהחיוב הוא רק במקום שיש מנהג קבוע שהבטחה של הציבור מחייבת.
בנוסף, יש הסוברים שהציבור מחויב לקיים הבטחה רק במקום שגם הצד השני מחויב.
יש גם הטוענים שהבטחה מנהלית אינה מחייבת כשהיא נוגעת למקרקעין.
כמו כן נטען שבמשפט העברי הבטחה מנהלית שניתנה בחוסר סמכות אינה מחייבת.
בחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון התקיימו ב-12 באפריל 1976. הבחירות התקיימו תחת פיקוחו של הממשל הצבאי הישראלי בשטחים ובכפוף לחוק הבחירות המקומיות הירדני שחוקק בשנת 1955. הבחירות היוו את אחד ההליכים הדמוקרטיים הראשונים שהתקיימו ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים.
כ-63,000 מצביעים השתתפו בבחירות והם היוו כ-72.3% מכלל בעלי זכות הבחירה.
בבחירות זכו נציגי הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) במרבית הקולות.
לאחר קיום הבחירות בשנת 1972, רעיון קיום הבחירות הנוספות נהגה על ידי שמעון פרס, שהיה שר הביטחון באותה התקופה.
פרס קיווה כי תקום בעקבותיהן הנהגה מקומית פלסטינית מתונה ביהודה ושומרון שתקבל את רעיון האוטונומיה וחלוקת הסמכויות השלטוניות בין ישראל לפלסטינים שהגה, במקום רעיון המדינה העצמאית.
הוא הרחיב את זכות הבחירה מעבר לנדרש על פי החוק הירדני המקורי, והתיר זכות בחירה לכל מי שמעל לגיל 21, גם למי שאינו בעל רכוש, וגם לנשים, אך הייתה הפרדה בקלפיות.
הירדנים הביעו התנגדות לשינוי בחוק וציינו את אמנת ז'נבה הרביעית, בה נקבע כי כוח כיבוש יתחזק את הסטטוס קוו המקורי בשטחים שכבש, מנגד, הארגון לשחרור פלסטין תמך בשינויים.
אש"ף חשש כי בבחירות אכן תיבחרנה הנהגה מקומית מתונה ולגיטימית, שתהיה עלולה לערער בעתיד על שלטונו ותתנגד יחד למדיניותו ואולי אף תנהל משא ומתן רציני כלשהו מול ישראל.
לכן, בשבועות האחרונים שטרם הבחירות, החל אש"ף להתערב בהן לעומקן, לאיים על חיי מועמדים שלא היה ברור אם יישמעו להוראותיו ודרש מהם הודאה מסוימת בנושא.
ירדן לא הייתה תומכת גדולה בקיום הבחירות, מאחר שראשי הערים המכהנים השתייכו למחנה הפרו-ירדני ביהודה ושומרון, ואש"ף החל לנהל כנגדם מאבק קשה, מה שגרם למנהיגות המסורתית להידחק לשוליים.
חלק מההמנהגה המקומית לרבות איוב מוסאלם שהיה בעבר ראש עיריית בית לחם תמכו בקיום הבחירות.
על מנת לבחון את היתכנות ובטיחות קיום הבחירות, קיימה ישראל בסוף שנת 1975 בחירות למועצות הכפריות ביהודה ושומרון.
הבחירות עברו בשקט וכמעט ללא הפרעות.
בינואר 1976 הוציא הממשל הצבאי צו שקבע כי הבחירות יערכו ב־12 באפריל 1976, והמועצות הנבחרות יכנסו לכהונה 14 יום לאחר מכן.
הרשמת מועמדים לבחירות נקבעה מ־29 ל־31 במרץ, ולאחר מכן הוארכה ל־1 באפריל.
בסכך הכל התמודדו 491 מועמדים על 205 המומשבים שהועמדו לבחירה.
הבחירות לא התקיימו בעיירה דיר דיבוואן שבנפת רמאללה ואל-בירה.
בבחירות ניצחו המתמודדים הקיצוניים יותר, והודחו ראשי ערים וחברי מועצה ותיקים מתפקידם - 40% מהנבחרים החדשים למועצות ו-33% מראשי הערים החדשים היו מזוהים עם אש"ף.
כמו כן, אחוז ראשי הערים עובדי הצווארון הלבן עלה מ-20% ל-40%.
14 מתוך 24 ראשי הערים הנבחרים היו חדשים בתפקידם.
בסילוואד ובני זייד אל-ע'רביה לא התקיימו בחירות עקב התמודדותה של רשימה אחת בלבד.
רשות מקומית ראש העיר הנבחר בית ג'אלא בשארה דאוד בית סאחור חנא אטרש בית לחם אליאס פריג' אל-בירה איברהים טאוויל חלחול מוחמד מילחים חברון פאהד קוואסמה ג'נין אחמד כאמל א-סאדי יריחו עבדול עזיז סוואיטי שכם בסאם א-שכעה קלקיליה אמין נאסר רמאללה קארים ח'לאף טולכרם חילמי חאנוןהרשימה אינה מלאה
עליית כוחו של אש"ף בשטחים כתוצאה ממערכת בחירות זו נחשבה לאחד מכישלונותיה הגדולים של ישראל בשטחי יהודה ושומרון.
היה מובן לכל שאש"ף ניצל את הפתיחות הישראלית בנושא המוניציפלי על מנת לקדם את מטרותיו.
כלקח, לא נערכו בחירות ללשכות המסחר הערביות ביהודה ושומרון כפי שתוכנן.
התקווה שיכהנו בשטחים ראשי ערים "נוחים" לישראל נגוזה והחלו להישמע האשמות כלפי שר הביטחון, שמעון פרס והיועץ לענייני ערבים של ראש הממשלה, אלוף-משנה דוד פרחי, מקדמי הבחירות בישראל.
הדאגות התממשו כשראשי הערים הנבחרים החדשים החלו לקיים בתחומי השיפוט שלהם משטר פוליטי לכל דבר - התנגדות למימוש סיפוח השטחים או לשליטה ישראלית כלשהי באזור ואף סירוב לקבל מישראל כספים.
מוחמד מילחים, ראש עיריית חלחול ופאהד קוואסמה, ראש עיריית חברון, גורשו על ידי ישראל בשנת 1980 ללבנון בשל היותם חברים בוועד הפועל של אש"ף, יחד עם הקאדי של חברון, השייח' רג'ב אל-תמימי.
בשנת 1982, הודחו מתפקידם על ידי ישראל שמונה ראשי ערים אחרים.
הבטחת בחירות היא הבטחה או ערבות לציבור מסוים על ידי מועמד או מפלגה פוליטית המנסים לזכות בבחירות.
ברחבי העולם המערבי, סביר שמפלגות ימלאו את הבטחות הבחירות שלהן.
דוגמה לכך היא ארצות הברית שבה פוליטיקאים מבטיחים הבטחות שנחשבות הבטחות חשובות באשר למדיניות שתקבע את הבחירות בארצות הברית.
בעקבות זאת על פי מחקר שמצא שבמהלך ה-30 השנים האחרונות, חברי קונגרס הן דמוקרטים והן רפובליקנים הצביעו בקנה אחד עם פלטפורמות המפלגה שלהם בהתאמה, 74% ו-89% מהזמן, בהתאמה.
מחקר שנערך בשנת 2017 בכתב העת האמריקאי American Journal of Political Science מצא כי לפחות ב-12 מדינות (אוסטריה, בולגריה, קנדה, גרמניה, אירלנד, איטליה, הולנד, פורטוגל, ספרד, שוודיה, בריטניה וארצות הברית) מפלגות פוליטיות לעיתים קרובות ממלאות את הבטחותיהן לבוחרים.
הבטח לי, אבא: שנה של תקווה, קשיים ותכלית הוא ספר זיכרונות מאת נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן.
הספר פורסם לראשונה ב־14 בנובמבר 2017 ויצא לאור בעזרת הוצאת Flatiron Books.
בדצמבר 2018 ערך ביידן אירוע שמטרתו הייתה קידום מכירות של הספר.
מקור שמו של הספר הוא משיחה שניהל ג'ו ביידן עם בנו, בו ביידן לאחר שהחלה החמרה במצבו של בו ומותו כבר נראה באופק.
בשיחה התוודה בו בפני אביו כי הוא משלים עם כך שעומד למות והבטיח לאביו שלא משנה מה יקרה, הוא יהיה בסדר.
לאחר מכן ביקש מאביו להבטיח לו הבטחה דומה.
לאחר השיחה ובעקבות מות בנו, המילים שאמר בו לאביו באותו לילה הפכו עבור ביידן לסוג של מוטו לתקווה, ובשל כך החליט לתת את השם "הבטח לי, אבא" לספר הזיכרונות שכתב.
בספר ביידן כותב על אירועים וזיכרונות בחייו, החל מיחסיו עם נשיא ארצות הברית לשעבר והבוס שלו, ברק אובמה, דעתו על קמפיין הבחירות של הילרי קלינטון בבחירות לנשיאות שנערכו ב-2016, ורצח של שוטר שנרצח בעקבות הריגתו של אריק גארנר.
ביידן מזכיר בספר בספר את בחירתו הראשונה לסנאט, לאחר ניצחנו בבחירות לסנאט בדלאוור שנערכו ב-1972. פחות משישה שבועות לאחר מכן אשתו ובתו נהרגו ושני בניו נפצעו בתאונת דרכים.
ביידן מסקר את מותו של בנו הבכור, בו ביידן שנפטר מסרטן המוח ואת השפעת מותו על משפחת ביידן.
בנוסף לכך ביידן מדבר גם על ההשלכות הפוליטיות של מותו של בו, אחת מהבולטות שבהן הייתה ההחלטה שלא להתמודד בבחירות לנשיאות בשנת 2016.
מלבד התייחסות למשפחתו כלל ביידן בספר גם זיכרונות מעבודותו כפוליטיקאי.
כך למשל התייחס ביידן לנשיא הראשון של הרפובליקה של סרביה (שהייתה אז חלק ממסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה), סלובודן מילושביץ' ולפגישה בין השניים לאחר נסיעה של ביידן לאזור הבלקן.
בספר כתב ביידן כי מילושביץ' שאל אותו מה הוא חושב עליו וביידן ענה לו "אני חושב שאתה חתיכת פושע מלחמה ושצריך לשפוט אותך ככזה".
בנוסף לכך ביידן כתב כי הדבר שהוא הכי גאה בו בחייו המקצועיים הוא פעילותו בתחום הדיפלומטיה ויחסי חוץ.
ביידן נותן לעצמו קרדיט על קבלת פסק הדין אוברגפל נגד הודג'ס בשנת 2015 וזאת לאחר הצהרתו של ביידן חרף חוסר התיאום עם הבית הלבן, כי הוא תומך בנישואים חד-מיניים.
דבר זה בא לאחר התנגדותו של ביידן למינוי רוברט בורק לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית כאשר ביידן היה יו"ר ועדת המשפטים בסנאט.
המגזין האמריקאי, ואניטי פייר תיאר את הספר כ"תוצר של עליזות וכנות של כותב הספר".
הבטחות שצריך לקיים: על החיים והפוליטיקה הוא ספר זיכרונות מאת נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן.
הספר פורסם לראשונה בהוצאת רנדום האוס ויצא לאור ב-31 ביולי 2007.
כותרת הספר נכתבה בהשראת משפט משיר שכתב המשורר האמריקאי רוברט פרוסט, וזאת מתוך שורה משירו של פרוסט "עצירה ליד חורש בערב מושלג".
הניו יורק טיימס תיאר את הספר כ"סיפור אישי מרתק".
בספר ביידן מספר על חייו, כילד שגדל במשפחה קתולית בסקרנטון שבפנסילבניה ולאחר כך גם בווילמינגטון שבדלאוור.
בספר הוא מפרט על תאונת הדרכים שקרתה ב-1972, בה נהרגו את אשתו ניליה האנטר ובתם נעמי בת השנה, ואת המאבקים שניהל בעקבות התאונה.
בנוסף לכך הוא כותב על הניסיון השני שניתן לו בעקבות דייט שערך עם ג'יל ג'ייקובס בשנת 1975, בכך שהחל בקריירה של ייצוג דלאוור בסנאט.
בספר ביידן סוקר קמפיין הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות שנערכו ב-1988.
מלבד זאת כתב כיצד גבר על הגמגום שבו לקה וזאת לאחר שבילה שעות רבות בציטוט שירה מול מראה.
הבטאמו יוסף (נולד ב-21 בינואר 1985), משמש כממונה על העלייה והקליטה של העולים מאתיופיה ביחידה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, זוכה פרס מוסקוביץ' לציונות – רוח ציון לשנת 2014, ופרס בוגר משפיע במגזר הציבורי ממשלתי לשנת תשע"ח–2018, מטעם מועצת המכינות הקדם צבאיות.
שימש כיועץ מקצועי לשרת העלייה והקליטה, פנינה תמנו-שטה.
משמש כדירקטור בהנהלת מרכז תרבות באופקים ע"ש סמואל רובין בע"מ, וגם כדירקטור במרכז הקהילתי באור יהודה ע"ש פירסט ופרלמן בע"מ (חל"צ).
יוסף משמש גם חבר ועד מנהל בעמותה "צידה לדרך" – פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער בעיר אופקים, עמותה שהקים משה אוחיון, אשר נרצח ב-7 באוקטובר 2023. כמו כן משמש כחבר בוועדת המעקב לשילוב יוצאי אתיופיה בשירות המדינה מתוקף החלטת הממשלה 1107.
בגיל 5 עלה לישראל עם הוריו, והם התגוררו באופקים.
למד בישיבה תיכונית "אפיקי ארץ" והוא בוגר המכינה הקדם צבאית "עוז שלמה", בעל תואר בוגר במנהל מדיניות ציבורית מהמכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2005 התגייס לחטיבת הצנחנים, ושירת בגדוד 101. במהלך שירותו מילא מגוון תפקידים החל ממפקד קורס רכב יירוט בביסלמ"ח, סגן ראש מדור אכזריות, סגן ראש ענף הכְשָרוֹת חיל הרגלים.
בתפקידו האחרון שימש כראש מדור שליטה ובקרה במפקדת חיל הרגלים.
במסגרת תפקידו כתב מגוון הוראות לחימה והוראות מקצועיות.
באפריל 2013 השתחרר מצה"ל בדרגת סרן, ומשרת במילואים בחטיבת הצנחנים.
בדצמבר 2013 הקים את תוכנית "צידה לדרך לשירות משמעותי" בעמותת "צידה לדרך" - פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער בעיר אופקים.
הבטאמו היה חניך במחזור הראשון של קורס מנהיגות בני נוער של עמותת צידה לדרך, אותה הקים משה אוחיון, אשר נהרג יחד עם בנו אליעד אוחיון ב-7 באוקטובר ערב פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
בין השנים 2014–2016 שימש כנציג ציבור בתוכנית הממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.
במסגרת תפקידו שימש כסגן יו"ר שולחן עגול ביטחון, האמון על המדיניות ממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה במערכת הביטחון.
בשנת 2016 החל את דרכו כרכז ביחידה להכנה לצה"ל באגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון.
באגף הוביל ליישום מדיניות התוכנית הממשלתית "דרך חדשה" במערכת הביטחון ככלל, ובצה"ל בפרט.
בשנת 2020 מונה יוסף לשמש יועץ מקצועי בכיר של שרת העלייה והקליטה, ח"כ פנינה תמנו שטה, הוביל פרויקטים רבים, בין היתר הקמת חדרי הנצחה לנספים בסודן ברשויות המקומיות, את החלטת הממשלה 429 שהובילה מבצע צור ישראל 1 שבסופו עלו 2,000 עולים חדשים מאתיופיה.
בספטמבר 2021 מונה למנהל פרויקט אתיופיה ביחידה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, במסגרת תפקידו אמון מטעם הסוכנות היהודית לעלייתם וקליטתם של העולים מאתיופיה יישום המשך מבצע צור ישראל מתוקף החלטת הממשלה מס' 713 להמשך הבאת הממתינים מאדיס אבבה וגונדר לישראל, וכן אחראי על כלל מרכיבי הקליטה של העולים החדשים מאתיופיה.
יוסף הוביל יחד עם משרד העלייה וקליטה, עמיגור ופדרציית ניורק (UJA Federation NY) תוכנית לקליטה ישירה, עולים חדשים מאתיופיה יקלטו בדירות חדשות שנשכרו על ידי חברת עמיגור, יקבלו מעטפת תמיכה הוליסטית לאורך כל תהליך הקליטה.
במסגרתו תפקידו יוסף יזם לראשונה קורס הכשרה להייטק לעולים חדשים במרכזי הקליטה, הקורס התבצע בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, פדרציות מחו"ל, ועמותת טק קריירה הפועלת בתחום למעלה מ-20 שנה.
הקורס נקרא ALIYA-TECH, העולים הוכשרו כבודקי תוכנה QA, במרץ 2023 24 בוגרים סיימו את הכשרה בהצלחה.
באפריל 2022 מונה יוסף לחבר ועדה בין-משרדית לגיבוש תוכניות סיוע והכרה בגבורתם של העולים מאתיופיה דרך סודן והנחלת מורשתם בקרב אזרחי ישראל מתוקף החלטת ממשלה 1338.
ביולי 2024 מונה לדירקטור בהנהלת מרכז תרבות באופקים ע"ש סמואל רובין בע"מ.
בדצמבר 2024 מונה לחבר וועדת המעקב לשילוב יוצאי אתיופיה בשירות המדינה מתוקף החלטת הממשלה 1107.
בפברואר 2025 מונה כדירקטור במרכז הקהילתי באור יהודה ע"ש פירסט ופרלמן בע"מ.
פרס מוסקוביץ' לציונות - רוח ציון ליזמות צעירה לשנת 2014
יוסף הקים את תוכנית "צידה לדרך לשירות משמעותי" במטרה ללוות ולהכווין בני ובנות נוער מהפריפריה לשירות משמעותי, תוך הסרת חסמים וכדי למצות את הפוטנציאל הגלום בהם.
התוכנית משרישה את ההבנה כי מרכיבים אלו מהווים מפתח להשתלבות מיטבית בחברה הישראלית.
תוכנית צידה לדרך לשירות משמעותי מקנה שיטות, ידע ומיומנויות לשיפור מיצוי השירות בקרב אוכלוסיית היעד.
התוכנית שואפת לשיבוץ בתפקידי איכות, הגדלת היקף המשתלבים בתפקידי פיקוד וקצונה.
התוכנית גם מחזקת מעגלי תמיכה בקהילה ובמעגל המשפחתי הקרוב.
לצד זה היא מעלה את אחוזי השרידות ומצמצמת את תופעת הנשירה וההסתבכות במהלך השירות.
ולבסוף – תורמת להשתלבות באזרחות לאחר השירות.
התוכנית הוקמה בעמותת "צידה לדרך" – פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער, עמותה בה התחנך יוסף בצעירותו.
פרס בוגר משפיע מטעם מועצת המכינות הקדם צבאיות
על פועלו למען נוער פריפריה והכוונתם לשירות משמעותי תוך הסרת חסמים ומיצוי הפוטנציאל הגלום בהם, בדגש על פועלו באגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון ושם סייע בקידום וגיוס אוכלוסיות ייחודיות, נבחר יוסף על ידי מועצת המכינות הקדם צבאיות בשיתוף עם קק"ל כמשפיע לשנת תשע"ח בקטגוריית מגזר ציבורי ממשלתי.
יוסף נשוי ואב לשלוש בנות.
הבחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון התקיימו ב-28 במרץ וב-2 במאי 1972. הבחירות התקיימו תחת פיקוחו של הממשל הצבאי הישראלי בשטחים ובכפוף לחוק המועצות המקומיות הירדני שחוקק בשנת 1955.
בתום מלחמת ששת הימים, בה כבשה ישראל מידי ירדן את שטחי יהודה ושומרון, ניהול המדיניות השוטפת של ישראל ביהודה ושומרון הופקד בידי שר הביטחון משה דיין.
מועד כהונתן של המועצות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון שנבחרו בשלטון ירדן בשנת 1963 עמד לפוג ב־1 בספטמבר 1967. בחודש אוגוסט הנחה דיין את צה"ל להגיש לו חוות דעת והמלצות באשר להמשך פעולתן של העיריות.
ההמלצה שנתקבלה הייתה לדחות ככל האפשר את מועד קיומן של הבחירות.
לדברי שלמה גזית, ראש מחלקת הממשל הצבאי במטכ"ל, המניעים המרכזיים להחלטה היו ההערכה כי קיומן של בחירות יעורר תסיסה וחוסר יציבות באזור, והחשש מכך שבעקבותיהן ייבחרו ראשי ערים חדשים, שיהיו פחות נוטים לשתף פעולה עם ישראל.
צו שפרסם הממשל הצבאי הישראלי בתחילת אוגוסט האריך את תוקף פעולתן של המועצות המקומיות המכהנות עד למתן צו אחר.
בתחילת שנת 1969 החל דיין לבטא תמיכה בקיום בחירות לעיריות הערביות ביהודה ושומרון.
בהרצאה לפני פורום אקדמאים הוא טען כי כל עוד ישראל משמרת בתפקידיהם את כל בעלי המשרות הציבוריות שנתמנו בתקופת ירדן, לרבות ראשי הערים, ואינה פועלת לערוך כל שינוי בהרכב המוסדות הציבוריים באזור, היא נוטעת בתושבים רושם שנוכחותה שם זמנית ומעודדת את שימור זיקתם לירדן.
בהמשך נכתב במצע של מפלגת העבודה לקראת בחירות 1969 תחת הפרק "המדיניות בשטחים" כי יש לפעול לקיומו של "מינהל מוניציפלי עצמאי".
ב-12 בספטמבר 1971 הביא דיין את ההצעה לעריכת הבחירות לדיון בממשלה, וזו הסמיכה את ועדת השרים לענייני ביטחון לדון בכך.
הוועדה אישרה את ההצעה ב־17 באוקטובר 1971. הצו הצבאי על עריכת הבחירות פורסם רק ב־25 בנובמבר 1971, מתוך רצון להפחית את עוצמת ההתנגדויות למהלך.
מועדי הבחירות ומיקומן המדויק הוכרזו רק ב־19 בדצמבר 1971. בהמלצת גורמי הממשל, הוחלט כי הבחירות יתקיימו לפי החוק הירדני, כדי להפחית מעוצמת ההתנגדות להן, וכי הן ייערכו בשני שלבים: הראשון - בשומרון וביריחו ב-28 במרץ 1972; והשני ביהודה ב-2 במאי 1972.
תגובות להכרזה על קיום הבחירות
ההחלטה על עריכת בחירות מקומיות ביהודה ושומרון התקבלה בישראל ככלל בחיוב רב, הן כמהלך שמבטא את צביונו ה"ליברלי" של הממשל הצבאי הן כמהלך שעשוי לפתוח אפשרויות מדיניות חדשות.
הגורם האופוזיציוני העיקרי שהתנגד למהלך היה רק"ח, אשר טענה כי מהלך זה נועד להקים באזור "שלטון בובות, שלטון קוויזלינגים [...] שיבטיח את המשך הכיבוש והנצחתו".
לעומת זאת, גח"ל תמכה בקיום הבחירות, שהוכיחו לשיטתה כי ערביי יהודה ושומרון "רוצים בנורמליזציה של החיים [...] תחת שלטון ישראלי", אף שמתחה ביקורת על ההחלטה לקיימן לפי החוק הירדני.
ההכרזה הרשמית על קיום הבחירות עוררה תגובות גינוי מצד אש"ף ומצד ירדן, ואלה לוו בקריאות לתושבים להחרימן, באיומים לפגוע במי שיצביע, ובייחוד במי שיתמודד בהן.
כן התרחשו מספר מקרים של פגיעה בפועל ברכושם של מועמדים ובזימון אישי ציבור באזור לשיחות אזהרה במדינות ערב.
עם זאת, ככל שהתקרב מועד הבחירות, פחתה מעט ההתנגדות של ירדן למהלך.
הבחירות התקיימו בשני שלבים: ב־28 במרץ התקיימו בחירות ב־9 עיריות בשומרון: שכם, ג'נין, טולכרם, טובאס, יעבד, עראבה, סלפית, ענבתא, קלקיליה וכן ביריחו.
ברשויות אלו יחדיו עמד מספר בעלי זכות הבחירה על כ־17,000. ב־2 במאי התקיימו בחירות ב־15 עיריות ביהודה, בהן חברון, דורא, חלחול, בית לחם, בית ג'אלה, בית סאחור, רמאללה, אל-בירה, ביר זית, ביתוניה, בני זייד אל-ע'רביה, סילוואד ודיר דיבוואן.
בסלפית וחברון לא התקיימו בחירות מאחר שהוגשה בהן רשימה אחת.
בבחירות הצביעו יותר מ־24 אלף איש, המהווים כ־85% מבעלי זכות הבחירה ב־21 היישובים אשר התקיימו בהם הבחירות.
בסופן הוחלפו 14 ראשי רשויות מקומיות (להבדיל ממה שאפשר החוק הירדני) וכן כ־55% מחברי המועצות העירוניות.
עם זאת, בעיקרו של דבר, רוב חברי המועצות נותרו חלק מהמשפחות הגדולות ששלטו ברשויות המקומיות באופן מסורתי, ושיקולים פוליטיים שחרגו מההקשר המקומי מילאו במערכת הבחירות תפקיד שולי.
עירייהתאריך בחירותבוחריםחברי העירייהראש העירייהאל-בירה2 במאי18538ביר זית2 במאי3849בית ג'אלה2 במאי8148בית לחם2 במאי2,6138בית סאחור2 במאי1,2208ביתוניה2 במאי3167בני זייד2 במאי2508ג'נין28 במרץ7אחמד כמאל סעדי (חדש)דורא2 במאי5379דיר דיבוואן2 במאי3337חברון2 במאי2,54710חלחול2 במאי34710טובאס28 במרץהאשם סולימאן דרג'מהטולכרם28 במרץ8חילמי חנוןיעבד28 במרץיריחו28 במרץסילוואד2 במאי1849סלפית28 במרץענבתא28 במרץעראבה28 במרץקלקיליה28 במרץ8מוסטפא נזאל (חדש)רמאללה2 במאי1,6409שכם28 במרץ9מעזוז אל-מסרי
בשנים לאחר הבחירות התחזק כוחו של אש"ף באזור, וכן חוזקה התשתית הארגונית שלו בתוכה, שהיעדרה נתפס בעיני הארגון כאחד מלקחי כישלונו למנוע את קיום הבחירות המקומיות.
על רקע זה הוכרז באוגוסט 1973 על הקמתו בחסות אש"ף של גוף הנהגה פוליטי כלל־גדתי - החזית הלאומית הפלסטינית (חל"ף), שהדמויות הבכירות בו היו ראשי הערים הנבחרים של רמאללה ואל־בירה - כרים ח'לף ועבד אל־ג'ואד צאלח.
באפריל 1976 נערכו בפעם השנייה תחת שלטון ישראל בחירות לרשויות המקומיות הערביות ביהודה ושומרון, ובהן זכו במרבית הערים אישים שהזדהו עם אש"ף.
בחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית נערכו בשני סבבים ב־11 בדצמבר 2022 וב־26 במרץ 2022.
בסבב הראשון בדצמבר 2021 נערכו בחירות ב־154 כפרים.
בסבב השני במרץ 2022 נערכו בחירות ב־50 רשויות נוספות.
ביולי 2021 הודיעה הרשות הפלסטינית על פיזור המועצות ברשיות המקומיות, עקב תום כהונתן כתום ארבע שנים מהבחירות הקודמות במאי 2017.
ב־6 בספטמבר 2021 החליטה הממשלה הפלסטינית על קיום בחירות בכלל הרשויות הפלסטיניות.
על פי ההודעה, בחירות יערכו בדצמבר 2021 ב־387 רשויות ביהודה ושומרון ורצועת עזה, וב־90 רשויות נוספות יערכו בחירות במועד מאוחר יותר.
עם זאת, על פי הוועדה הודיעה כי הבחירות ברצועה יערכו רק אם יאושרו בידי חמאס.
החלוקה למועמדים נקבעה על פי סיווג הרשויות ברשות הפלסטינית: במועד הראשון נערכו בחירות למועצות C ומועצות כפרים, בעוד שלמועצות A ו־B, בעלות אוכלוסייה מעל 15,000 איש, נערכו במועד השני.
המועד לבחירות ברשויות אלו נקבע בהחלטה ב־27 בספטמבר.
חמאס החרימה את הבחירות, בדרישה לקיום בחירות גם למועצה המחוקקת ולראשות הרשות הפלסטינית, שבוטלו על ידי אבו מאזן מוקדם יותר באותה שנה.
גם החזית העממית לשחרור פלסטין החרימה את הבחירות.
עם זאת, התמודדו בבחירות נציגים המזוהים עם תנועות אלו ברשימות עצמאיות.
מטעם הפת"ח הוגשו בבחירות לעיתים יותר מרשימה רשמית אחת במועצה.
הבחירות בסבב הראשון התקיימו בפועל ב־154 רשויות בלבד בהן הוגשה יותר מרשימה אחת.
ב־162 רשויות הוגשה רשימה אחת בלבד, ב־50 לא הוגשו רשימות בכלל, וב־10 התמודדו פחות מועמדים ממספר המושבים.
ועדת הבחירות הפלסטינית קיבלה בסבב זה 774 רשימות מהן אישרה 765, בהם 6,299 מתמודדים שכרבע מהן נשים.
שתי רשימות נוספות נפסלו מאוחר יותר בעקבות עררים שהוגשו נגדן.
אחוז הצבעה עמד על כ־66%.
ועדת הבחירות החליטה לכלול בסבב השני 61 רשויות נוספות בהן נמנע קיום בחירות בסבב הראשון, כך שמספר הרשויות בהן נועדו להתקיים בחירות בסבב השני עמד על 127. בפועל התקיימו בחירות ב־50 רשויות בלבד, כאשר ב־23 רשויות הוגשה רשימה אחת בלבד וב־28 לא הוגשו רשימות כלל.
ברשות אחת היו מספר המועמדים נמוך ממספר המושבים.
בסבב השני הוגשו 267 רשימות ו־259 אושרו, בהן התמודדו 2,539 מועמדים.
אחוז ההצבעה עמד על 53%.
בחירות לרשויות המקומיות בלבנון נערכו במאי 2025. אלו היו הבחירות לרשויות המקומיות, הראשונות שנערכו במדינה מזה כ-10 שנים.
הבחירות לרשויות המקומיות תוכננו במקור לשנת 2022, אך נדחו, ככל הנראה, על מנת לתת עדיפות ל.
באפריל 2023 דחה הפרלמנט את הבחירות, בנימוק של מחסור בתקציבים.
באפריל 2024 נדחו הבחירות בפעם השלישית עקב הלחימה בין ישראל לחזבאללה במלחמת חרבות ברזל.
במרץ 2025 אישר משרד הפנים הלבנוני והרשויות המקומיות את מועדי הבחירות והם התקיימו בארבעה סופי שבוע בחודש מאי.
על פי חברת הייעוץ Information International מצב הרשויות המקומיות בלבנון היה בכי רע.
חלק מהמועצות פורקו, אחרות לא קיימו בחירות מעולם, ורבות נוספות משותקות בפועל בשל סכסוכים פוליטיים או מחסור בתקציב.
מועצות אלו מנוהלות זמנית על ידי מושלים או סגניהם.
הבחירות נערכו ב-4 במאי בהר הלבנון ובקסרואן-ג'ביל, ב-11 במאי בצפון לבנון ובעכר, ב-18 במאי בביירות, בקאע ובבעלבק-הרמל, וב-24 במאי בדרום לבנון ובנבטיה.
הבחירות בדרום תוכננו בתחילה ל-25 במאי, יום ראשון כמו ימי הבחירות האחרים, אך נדחו לשבת זו כדי לפנות מקום לחג "יום ההתנגדות והשחרור" ביום ראשון.
הבחירות למועצות המקומיות בלבנון נערכו בארבעה מועדים: ב-4 במאי בהר הלבנון ובכסרואן-ג'בייל, ב-11 במאי בצפון לבנון ובעכאר, ב-18 במאי בביירות, באל-בקאע ובבעלבכ-אלהרמל, וב-24 במאי בדרום לבנון ובא-נבטיה.
רשויות מקומיות בלבנון מנוהלות בידי מועצה מוניציפלית.
מספר החברים במועצה משתנה בין 9 ל-21, בהתאם לגודל היישוב, כאשר בערים הגדולות – ביירות וטריפולי – מכהנים 24 חברים.
הבחירות מתקיימות עם רשימות ובהכרעת רוב: כל בוחר רשאי להצביע למספר מועמדים השווה למספר המושבים, והמועמדים שקיבלו את מספר הקולות הגבוה ביותר נבחרים.
שיטה זו מעודדת שיתוף פעולה חוצה עדות בין מועמדים ברשימות, במטרה לגייס את מרב הקולות.
יש ומספר הקולות מלמד על ניצחון גורף.
הבוחרים חייבים להצביע במקום הולדתם הרשום במשרד הפנים ולא במקום מגוריהם והדבר מוביל למספר גדול של אזרחים הנוסעים בימי הבחירות וסביבם כדי להצביע.
מנגד, זה גורם שלבנונים רבים נשארים ללא ייצוג פוליטי, במקום מגוריהם.
היו חברי פרלמנט שהציעו לדחות את הבחירות כדי לאפשר יישום רפורמות במערכת הבחירות, כמו: מעבר לשיטת רשימות סגורות, קביעת מכסות ייצוג לנשים, והקמת קלפיות מיוחדות בכל אזור שיאפשרו למצביעים להצביע במקום מגוריהם, גם אם הוא רחוק מאזור הבחירה שלהם.
כמה מהמפלגות הגדולות הביעו תמיכה בחלק מהרפורמות, אך התנגדו לדחיית הבחירות.
תוצאות הבחירות בטריפולי התעכבו והדבר גרם למחאות וספקות לגבי תוקף התוצאות.
בצפון לבנון התקבלו תלונות רבות ודיווחים על למעלה מ-140 אירועי אלימות.
בעקבות האירועים הודח מתפקידו (14 במאי), מושל מחוז צפון לבנון, על ידי הקבינט.
שיעור ההצבעה בצפון לבנון עמד על 35.9% ובעכאר על 47.3%.
הביגבגים היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים ששודרה בשנים 1998–2000 בערוץ הילדים.
התוכנית עסקה בחמש בובות של חרקים, אשר משדרים מתחנת טלוויזיה שהקימו, הנקראת "ביגבוגיה".
בכל אחד מ-26 הפרקים של התוכנית עסקה החבורה בנושאים שונים ומגוונים כגון צבעים, דמיון, התבגרות, ידידות, אחריות ועוד, כאשר כל אלו מלווים בשירים מקוריים.
התוכנית החלה את דרכה כרצועת שידורי רצף של סדרות מצוירות.
בהמשך כל פרקי התכנית סווגו תחת נושאים.
היום הפרקים המסווגים זמינים בBIGI.
שמותיהן של הדמויות נבחרו על פי שמות של מוזיקאים מפורסמים מתחום הג'אז והסול: דיזי על שם דיזי גילספי (חצוצרה), לואי על שם לואי ארמסטרונג (חצוצרה ושירה), אלה על שם אלה פיצג'רלד (שירה), בילי על שם בילי הולידיי (שירה) וצ'יק על שם צ'יק קוריאה (פסנתר).
הבובות עוצבו על ידי שי צ'רקה ואיתי דורון.
ייצורן התבצע בבריטניה, בשל העלויות הזולות יותר מאשר בישראל.
לואי הזחל עצמו היה כוכב אורח ב"שש באביב", יחד עם טל מוסרי וליאת אחירון הוא הנחה מועדון מעריצים בו דיבר עם ילדים, עשה דברים מצחיקים ודמיין דברים משונים.
כמו כן הוא כיכב במספר תוכניות אחרות בערוץ בתפקיד אורח.
בילי (שרון בר עזר, בדיבוב לאנגלית: רות גונזלס): נמלה.
נולדה להיות כוכבת, בילי היא המלכה של התוכנית.
ההתלהבות שלה מכל מה שהיא עושה מידבקת, והיא תמיד יכולה לצרף את דיזי למסעות החדשים שלה.
בילי אוהבת להופיע על הבמה, בין אם בשירה, משחק או הנחיית התוכנית.
צ'יק (אבי יקיר, בדיבוב לאנגלית: גיורא קנת): חרגול.
מגיש חדשות במהדורת חדשות החרקים, מחושיו מזדקפים כאשר סיפור חדשותי מתבשל.
כשזה קורה, הוא נוטש את מעשיו ומקפץ אל האולפן על מנת לחלוק את החדשות עם צופיו.
בן 6 בעל קסם שובבי מיוחד.
אחד משני הכוכבים של התוכנית.
סקרן, טוב לב ורגיש במיוחד.
אלה (איקי גלעד): חיפושית זבל.
המעבדה של אלה היא מקום ידידותי בו כל החרקים יכולים לשוחח, לאכול ולעזור.
היא מדענית מוכשרת ומומחית במיחזור, אך עמוק בתוך לבה היא רוצה להיות כוכבת ותמיד מזמזמת לצלילי הפטיפון שלה.
לואי הקטן, החרק התינוק, היה רוצה לעשות את כל הדברים שחבריו עושים.
יש לו עוד הרבה מה ללמוד ואלמלא גיחוכו המתוק וכוונותיו הטובות, חלק מהחרקים היו כבר כועסים עליו.
מבזק צ'יק: פינת חדשות בהנחיית צ'יק החרגול.
לעיתים הוא עונה על שאלות מהצופים.
ביגבגלופדיה: פינה שבה כל ביגבג מציג עובדות על העולם.
מוסר ההשכל: הביגבגים היו מתאספים סביב המדורה וכל אחד מהם מספר סיפור עם מוסר השכל, כשבסופו מתפתח ויכוח בין כל הביגבגים ששומעים אותו לגבי איזה מוסר השכל הוא יותר מתאים.
מה ההבדל?: דיזי הפרפר מסביר הבדלים בין שני דברים ולפעמים לואי הזחל מפריע לו.
דיזי הבלש המחושחש: דיזי הופך לבלש ופותר את התעלומות של הביגבגים האחרים.
בילי המנהיגה: בילי מנסה לאמן את הביגבגים ללא הצלחה.
מה בריבוע?: שעשועון טלוויזיה בהנחיית צ'יק, בכל פעם דיזי ובילי היו צריכים לנחש מה נמצא מאחורי הריבוע והזוכה היה מקבל פרס שבסוף נאכל על ידי לואי.
תשאלו את אלה: אלה מציגה פתרונות משלה לכל מיני בעיות.
סיפוריו של לואי: לואי מציג המשכים משלו או פרשנות משלו לכל מיני אגדות ילדים שצ'יק מספר לו.
לואי האחראי: הביגבגים ממנים את לואי להיות אחראי על דבר מה, רק שהוא לא עושה זאת בצורה הטובה ביותר.
חידות הביגבגים: מספר מערכוני חידות שודרו במהלך קיץ 1998 כשהפתרון שלהם הוקרן בתוכנית המקדימה של "כדור פורח" של אותה שנה "כדור ההפתעות".
בהמשך החידות ופתרונן הוקרנו יחד.
פינת הבריאות: צ'יק מלמד את הצופים על בריאות ועל גוף האדם בעזרתו של לואי, שמתפלא לגבי דבריו של צ'יק בנושא מסוים.
מסביב לעולם עם צ'יק: צ'יק מסייר במדינה מסוימת ומראיין כמה מתושביה.
אחת הפינות הייתה חלק מהפינה "מה ההבדל" שבה הופיע דיזי באמצע הפינה של צ'יק שעסקה במצולות הים.
לביגבגים יצאו מעדני חלב ושקיות שוקו בחסות "טרה", פוסטרים, קלטת וידאו בהפצת MCI, יומן תלמיד (לשנת הלימודים תש"ס 1999–2000), ספרי צביעה והפעלה הכוללים קומיקסים והצגה לילדים בשם "הביגבגים על הבמה".
בנוסף, בעקבות הצלחתה בישראל נמכרה התוכנית ל-5 תחנות שידור בחו"ל, בהן: בריטניה, ברזיל, מקסיקו, פורטוגל וסינגפור.
הבי מטאל הוא ז'אנר של מוזיקת רוק, שהתפתח בשלהי שנות השישים באנגליה ובארצות הברית מתוך סגנונות ההארד רוק, בלוז רוק, אסיד רוק ורוק פסיכדלי.
המטאל מתאפיין לעיתים קרובות במקצבים אגרסיביים, נגינה רועשת, שימוש מרובה בדיסטורשן ובעיוותי צליל, סולואים טכניים וארוכים של גיטרה חשמלית ולעיתים קרובות שירים בנושאים אפלים.
ארבע להקות הרוק האנגליות בלאק סבאת' (Black Sabbath), לד זפלין (Led Zeppelin), אוריה היפ (Uriah Heep) ודיפ פרפל (Deep Purple) נחשבות ללהקות הארד רוק משמעותיות שהשפיעו על ההבי מטאל.
ארבעתן פרצו לתודעה בסוף שנות ה-60 ותחילת השבעים וביססו את מעמדן וסגנונן בין 1969 ל-1976.
במהלך שנות השבעים והשמונים התפתח המטאל במקביל באנגליה, בארצות הברית ובגרמניה, והיה לאחד הזרמים המרכזיים ברוק ואף התפתחה סביבו תרבות מעריצים.
בשנות התשעים המטאל נדחק לשוליים אך החל לפרוח כמוזיקה מחתרתית בארצות אחדות באירופה, ובמיוחד בצפון היבשת.
בסקנדינביה קמו להקות חדשות שהתמקדו בסגנונות הדת' מטאל והבלאק מטאל שהיו ז'אנרים קיצוניים יותר מהסגנונות המסורתיים שמהם נולדו והתפתחו.
כסצנה תרבותית מוזיקת המטאל היא למעשה חלק מתרבות הדארק.
מקור השם הבי מטאל כהגדרה לז'אנר מוזיקלי שלם אינו ידוע בבירור.
המונח נטבע על ידי הסופר ויליאם ס.
בספרו "The Soft Machine" משנת 1962, מתוארת הדמות "וילי מאורנוס, ילד הבי מטאל".
בספרו הבא, Nova Express (1964), בורוז המשיך לפתח את מוטיב ההבי מטאל והשתמש בו כדימוי לסמים ממכרים.
מוטיב נוסף בספרים אלו היה השימוש בצלילי מוזיקה מוקלטים לשחרור האישיות מהחיים הממוכנים והמנוכרים שתוארו בספרים אלו.
המפיק, המנהל וכותב השירים הראשון של בלו אויסטר קאלט (Blue Öyster Cult), טוען כי הוא היה הראשון לטבוע את המונח "הבי מטאל" ביחס למוזיקת רוק.
בשנות השישים המאוחרות, ברמינגהאם עדיין הייתה מרכז משמעותי של תעשיית המתכת, ויש הטוענים כי עובדה זו בשילוב עם מספר הלהקות הרב שהגיע מברמינגהאם, כגון מודי בלוז, בלאק סבאת', ג'ודאס פריסט, טראפיק, תזמורת אור החשמל ואחרות, היא זו שקיבעה את המונח "הבי מטאל".
סברות אחרות מצביעות על ציטוט של מבקר על הופעה של ג'ימי הנדריקס או הקצפת: "זה היה כמו מתכת כבדה שנופלת מהשמיים".
המונח מופיע גם במילות השיר "Born To Be Wild" של Steppenwolf משנת 1968:
המילה "כבד" כמציינת "רציני" או "משמעותי" נכנסה לעגה של תרבות הנגד והביטניקים עוד מוקדם יותר בשנות השישים: אלבום הבכורה של איירון באטרפליי נקרא "Heavy" (1968), ולד זפלין התגאו בהיותם "כבדים", כפי שמעיד השם אותו בחרו לעצמם.
כיום המונח "מטאל" מתאר את הסגנונות המאוחרים יותר של הז'אנר.
ההיסטוריה של מוזיקת ההבי מטאל היא מקור לא אכזב לוויכוחים בקרב חובבי המוזיקה ומבקריה.
הגל הראשון של להקות מטאל היה בשנים 1967–1974. להקות המטאל, אשר כאמור באו מהרוק, אימצו שיער ארוך- מנהג שהפך למסורת בקרב יוצרי הסגנון, אשר נשמרה לאורך כמעט מעל ל-40 שנות קיומו עד היום.
נקודה מעניינת בהיסטוריה של המטאל היא שמדובר בז'אנר זכרי ולבן.
הרוב המוחלט והמכריע של "דור המייסדים" (אך גם בהמשך) הוא גברים לבנים.
נשים החלו להשתלב (במידה מסוימת) בסצנת המטאל רק בשנות התשעים ואילך.
גם קהל המטאל מתאפיין בהיותו גברי, אם כי ביחס פחות קיצוני.
כמו כן, ישנה העובדה כי רבים מיוצרי המטאל המובילים בעולם הם אמריקאים וכמעט כולם לבנים, בניגוד לרוק הקלאסי, שצמח מהבלוז האפרו-אמריקני.
שנות השישים - הרקע המוזיקלי להיווצרות ההבי מטאל
ההארד רוק וההבי מטאל התפתחו מתוך סגנונות הבלוז רוק והרוק הפסיכדלי.
שנות השבעים - דור המייסדים
ארבע להקות בריטיות בשנים 1969–1970 ניסחו את הקודים הבסיסיים של הז'אנר בראשיתו.
לד זפלין (שהוציאה שני אלבומים ב-1969), אוריה היפ (שכונתה בהומור "הביץ' בויז של המטאל"), דיפ פרפל (שפיטרה את הסולן רוד אוונס ושינתה לחלוטין את סגנונה ב-1970) ובלאק סבאת' (Black Sabbath) שהצליחה מאוד.
אחת היצירות הנחשבות למהפכניות ולפורצות דרך בהבי מטאל הייתה "Dazed and Confused" של לד זפלין משנת 1969 - אשר מתחילה בפתיחת בס אפלולית, ממשיכה בריפים כבדים של גיטרה חשמלית ובהמשך פורט הגיטריסט, ג'ימי פייג', על המיתרים באמצעות קשת של כינור.
באותה שנה ביצעה לד זפלין יצירה זו בהופעה בדנמרק מול קהל של כמה אנשים בודדים - זו הייתה אחת מהופעות המטאל הראשונות בעולם.
שירים מפורסמים נוספים אשר היוו את פריצת הדרך המשמעותית של המטאל הם Child in Time של דיפ פרפל משנת 1970 ו-Iron Man של בלאק סבאת' מאותה שנה ו- July Morning של אוריה היפ מ-1971.
בעוד אמנים אלה הביאו את הבשורה החדשה, להקות אחרות בשנות ה-70, אשר לקחו אף הן את הרוק לכיוון הכבד והרועש, סחפו את הקהל באמצעות הופעה חיצונית בלתי שגרתית, כגון תלבושת בית ספר אצל AC/DC האוסטרלים ואיפור כבד אצל קיס ואליס קופר, התפרעות על הבמה ושימוש במוטיבים "שטניים" בשירים ובהופעות.
יש המצביעים על תקופה זו כתקופת "התמסחרות" שבה להקות כבלו אויסטר קאלט זכו להצלחה מתונה בקרב קהל "אמצע הדרך" וסצנת ה"גלאם מטאל" של לוס אנג'לס החלה לפרוח ולהגיע לקהלי הפופ, במיוחד בשנות השמונים המאוחרות.
להקות חשובות נוספות משנות השבעים הן אקספט וסקורפיונז הגרמניות, שתיים מחלוצות הרוק הכבד והבלדות רוק ולהקת ג'ודס פריסט האנגלית, אשר חבריה אף זכו לכינוי "אלי מטאל".
הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי
הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי הקיף מאות להקות שקמו בשנים 1980–1984 (רובן לא שרדו), כשהמפורסמות שבהן הן איירון מיידן, דף לפרד ודיאמונד הד, אשר שילבו אלמנטים מהמטאל והרוק המתקדם הבריטי של שנות ה-70, ומהפאנק הבריטי והייתה פופולרית מאוד בזמנה, גם בשוק האמריקאי.
לצד הדגש החזק שניתן לכלי הנגינה, ובמיוחד לגיטרה חשמלית, בולטים במטאל הקלאסי הזמרים בעלי הקול הגבוה.
המפורסמים שבזמרי המטאל הקלאסי בשנות השמונים שזכו לתהילה על קולם ועל שירתם רבת העוצמה הם רוב הלפורד (ג'ודס פריסט), ברוס דיקינסון (איירון מיידן), קינג דאיימונד (מרסיפול פייט) ואחרים.
בנוסף, התפתחה סצנת רוק ענפה גם בקצה השני של העולם, ביפן.
היפנים משכבר הימים היו לחובבי רוק מושבעים ומצרכני התרבות הגדולים ביותר של עולם הרוק.
בתחילת שנות השמונים התפתחה תנועת רוק ומטאל עצומה וחובקת, להקות כמו Vow Wow, Loudness, Anthem, Ezo, Magnum .44 ו־X Japan קבעו את היסודות לתרבות הרוק היפנית.
במחצית שנות השמונים גברה הפופולריות והביקוש לרוק יפני גם אל מחוץ לגבולות יפן, ולהקות כמו Vow Wow העתיקו את ביתם לבריטניה, Loudness ו-Ezo לארצות הברית.
הפריצה הגדולה הייתה בשנת 1984 כאשר Loudness החלה בסיבוב הופעות אירופאי והתקבלה בפסטיבל רוק בגרמניה באהדה עצומה.
זה המשיך עם Vow Wow ששרו את שיר הפתיחה של תוכנית הרוק השבועית באם טי וי, Anthem שיצאו לסיבוב הופעות מחוף לחוף בארצות הברית ו־X Japan שהגיעו לשיא ההצלחה וההכרה ועד היום נחשבת ללהקת הרוק היפנית המצליחה ביותר והמוכרת ביותר ברחבי העולם.
בסצנת הרוק והמטאל ביפן השירה היא ברובה ביפנית אך תמיד עם שילוב של משפטים באנגלית, ובכך היא נבדלת מכל סצנה אחרת ומזוהה רק עם יפן.
במזרח אסיה ודרום מזרח אסיה, להקות כמו Anthem הם למעשה אלי רוק בפני עצמם.
הם התפתחו מאותם אלמנטים כמו בארצות המערב, באותן השנים ואם לא לפני, הנגנים מוכשרים לפחות כמו בלהקות מערביות ויותר מכך, רבות מלהקות ענק מהמערב הכריזו שלא מכבר כי הושפעו רבות מלהקות יפניות.
אדי ואן הלן למשל שלמד מקיוג'י יאמאמוטו, הגיטריסט של Vow Wow, את טכניקת הטייפינג על הגיטרה החשמלית.
חברי להקת מטאליקה שכבר 23 שנים בכל פעם שהם נוחתים ביפן הם ממהרים להיפגש עם קיוג'י לחזרות וחימום, ג'יימס האטפילד הוא מעריץ מושבע של Vow Wow הקלאסית.
רוב הלפורד וגלן טיפטון מ-Judas Priest שהצהירו לא פעם שהם לוקחים השראה רבה מסצנת המטאל היפנית ובעיקר מ-Anthem שנחשבת ללהקת ההבי מטאל הטובה ביפן, שבאופן רב מזכירה את Judas Priest.
X Japan מיוחדת במינה בסגנון המוזיקה שהיא מנגנת ובאווירה שהיא משרה.
באותן שנים בדיוק, בארצות הברית חלה התפתחות מעט נפרדת, עם התפתחות ז'אנר הגלאם מטאל.
הז'אנר גם פיתח מאוד את תחום בלדות הרוק.
מרבית הלהקות בסגנון היו ידועות גם בסגנון החיים המלוכלך והמסוכן שלהם.
הלהקות בסגנון זה גם נתנו דגש למראה החיצוני בהשפעת מוזיקת הגלאם רוק הבריטית משנות ה-70, בייחוד הניו יורק דולס, אליס קופר, ודייוויד בואי, שמאופיין בשיער מנופח, תלבושות צעקניות ולעיתים גם איפור.
הז'אנר מכונה לעיתים "הייר מטאל" (Hair Metal) כפארודיה על השיער הארוך והנפוח שאפיין רבים מחברי הלהקות.
הגל הראשון של להקות הגלאם כלל להקות כמו מוטלי קרו, טוויסטד סיסטר, Ratt שהתאפיינו בריפים יותר כבדים ונושאים יותר מלוכלכים (שנוגעים יותר בסמים ופשע).
להקות אלה התפתחו מתוך המועדונים בשדרת סנסט בלוס אנג'לס בשנים 1981–1984.
הגל השני - בשנים 1985-1990- היה יותר פופי, והוא כלל להקות כמו פויזן, בון ג'ובי והלהקה השוודית יורופ שהצליחו להרחיב את קהל היעד של הז'אנר מעבר לקהל המסורתי של בני נוער זכרים אלא גם לגברים, ילדים, ונשים, שעד אותה תקופה התעלם מהם לחלוטין ז'אנר המטאל.
השירים שהם כתבו היו ברובם המנונים עם פזמונים קליטים שהותאמו לשירה של הקהל באצטדיונים, ועם סולואים ארוכים.
הם כתבו גם בלדות רוק, שירי אהבה מרגשים שנעשים לאט לאט יותר רעשים ומסתיימים בסיום דרמטי.
בלדות הרוק היו נפוצות מאוד ברדיו באותה תקופה.
בנוסף פעלו גם מספר להקות הייר מטאל נשיות, כגון הזמרת דורו פאש או להקת ויקסן.
במקביל גם קמו כמה להקות גלאם מטאל שהסאונד שלהם היה מעט יותר גולמי ומלוכלך, כדוגמת Skid Row וGuns N' Roses, וגם הם הצליחו מאוד במיינסטרים.
עם עליית מוזיקת הגראנג' בתחילת שנות ה-90 מוזיקת הגלאם מטאל איבדה את הפופולריות שלה, והפסיקו לשדר שירים מהסגנון הזה ב־MTV וברדיו.
להקות הגראנג' כינו את הלהקות האלו "להקות השיער" (Hair Metal) ככינוי המביע זלזול בשל התסרוקות שלהם, אולם עם השנים הפך מונח זה למונח נייטרלי נרדף לגלאם מטאל.
מאז סוף שנות התשעים הסגנון חווה מעיין תחייה, בעיקר בשוודיה שם מתקיימים כל שנה פסטיבלים גדולים של להקות צעירות שמנגנות את הסגנון, וגם בארצות הברית לדוגמה להקת סטיל פנתר שכותבת לשירים שלה מילים הומוריסטיות.
במקביל ללהקות הגלאם מטאל, ובניגוד מוחלט אליהן, פעלו במהלך שנות ה-80 להקות הת'ראש מטאל, אשר לקחו את ההבי מטאל לכיוון טכני, מהיר, כבד, מלוכלך, חסר מלודיה ואנטי-ממוסחר.
התאפיינו בתיפוף מהיר וכבד וסולואי גיטרה ארוכים יחסית.
בארצות הברית פעלו ארבע להקות עיקריות, הנחשבות ללהקות האם של הת'ראש האמריקאי: מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנתרקס.
שירים כגון "Master of Puppets" של מטאליקה משנת 1986 ו-"Holy Wars" של מגאדת' משנת 1990 הפכו להמנונים בקרב קהל המטאל, אשר זוכים לכבוד רב עד היום, אף בקרב צעירים שעוד לא נולדו כששירים אלו נכתבו.
האלבום Kill 'Em All של מטאליקה משנת 1983 נחשב לאלבום הת'ראש הראשון, אם כי להקות ת'ראש שלא זכו לחשיפה רבה פעלו שנים בודדות לפני כן.
במקביל, החלה לפרוח סצנת ת'ראש מטאל גם בגרמניה.
הלהקות דסטרקשן, קריאייטור וסודום, נחשבות ללהקות האם של הת'ראש הגרמני.
באמצע שנות השמונים קמו בארצות הברית להקות אשר ניגנו מטאל כבד, טכני ובלתי מלודי, אך את השירה הצעקנית המאפיינת את הת'ראש מטאל הן החליפו בנהמות ושאגות, הנקראות גראולינג.
אלו היו להקות הדת' מטאל.
תחילה ואמצע שנות ה-90 - נפילת ההאבי מטאל הקלאסי
בשנות ה-90 ירדה הפופולריות של המטאל בצורה משמעותית ביותר.
להקות המטאל של שנות ה-80, מלבד בודדות (למשל איירון מיידן וג'ודס פריסט), נדחקו לשוליים.
אחרות שינו את סגנונן כדי לשמור על הפופולריות, דבר מה שחלק מאוהדי המטאל לא ראו בעין יפה כצעד המבכר את המניעים המסחריים.
התפתחות מוזיקת הגראנג' ובנוסף לכך סטיגמות רבות שיוחסו לז'אנר, גרמו לירידתו של המטאל למחתרת.
הפופולריות של המטאל ירדה ורבים כבר החלו לחזות את סופו.
אחד הגורמים המשמעותיים לירידת הפופולריות של הז'אנר היה זיהויו עם כת השטן.
ב-1991 יצא הסרט "Dance With The Devil" אשר תיעד את סצנת המטאל העולמית והציג אותה באור שלילי בו המטאליסטים הוצגו כאנשים סוגדים לשטן.
הסרט אף הוצג בישראל ובהקדמה לשידור סיפר חיים יבין על סצנת המטאל העולמית והציג אותה כסצנה אנרכיסטית, קיצונית ושטנית.
בנוסף לכך בסקנדינביה קמה תנועת הבלאק מטאל אשר בתחילת דרכה חברו אליה אנשים בעלי דעות קיצוניות.
התנועה, שנהגה לשרוף כנסיות ולקיים טקסים פולחניים לשטן, אמנם הייתה מיעוט בקרב המטאליסטים בעולם ולא הייתה פעילה כלל בקרב המטאליסטים באמריקה ובמערב אירופה (רוב הקהילה העולמית), אך היא החלה לצבור יותר ויותר פופולריות בקרב בני נוער מטאליסטים ובכך גדלה ההתנגדות הציבורית כלפי המטאל.
למרות זאת המשיך הז'אנר להתקיים במחתרת ושינה את סגנונו לברוטאלי, אפל וקיצוני יותר.
להקות כמו פנטרה וספולטורה זכו לפופולריות גדולה בארצות הברית ולסיקור תקשורתי רחב למרות קריסת הז'אנר.
אותן להקות המשיכו לקיים את סצנת המטאל באמריקה.
באותו זמן באירופה החלו להקות של דת' מטאל ובלאק מטאל סקנדינביות לצבור פופולריות.
סוף שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 - החזרה לשיא
בסוף שנות ה-90 המטאל שב ונהייה פופולרי.
לתופעה זו היו כמה גורמים.
הגורם הראשון הוא החלשות מוזיקת הגראנג' אשר שלטה על הרוק בתחילת שנות ה-90, לאחר ירידת הז'אנר חיפשו צעירים רבים תחליף.
גורם נוסף הוא התחזקות המטאל הסקנדינבי בשאר ארצות אירופה.
הגורם השלישי הוא המטאל האמריקאי החדש אשר צבר פופולריות עולמית החל מהגרוב מטאל של פנטרה וספולטורה ועד הנו מטאל אשר הגיע לשיאו בסוף שנות ה-90 ומשך אליו קהל מגוון עקב שילוב המטאל בסגנונות האלטרנטיבים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להתרבות להקות המטאל בארצות אירופה, ובמיוחד בפינלנד ובארצות סקנדינביה.
כמו כן, מצליחות גם להקות אשר משלבות מספר סגנונות מטאל בו זמנית, כגון אופת' השוודית ו-Children of Bodom הפינית.
למרות "השתלטות" ארצות צפון אירופה על סצנת המטאל העולמית, רוב להקות המטאל שרות באנגלית ולא בשפת האם שלהן.
עם התפתחות המטאל הסימפוני והגותי במחצית השנייה של שנות התשעים, החלו בנות רבות להשתלב בסצנת המטאל בתור זמרות (לעיתים זמרות אופרה או זמרות מצו-סופרן או סופרן בעלות הכשרה קלאסית).
הלהקות הנורווגיות Theatre of Tragedy ו-Tristania היו הראשונות לשלב זמרת אופראית על בסיס קבוע לצד גרואלינג במה שידוע כ"שירת היפה והחיה".
חמש הסולניות הבולטות בסצנת המטאל הן טאריה טורונן (לשעבר ב-Nightwish), ויבקה סטנה (לשעבר בטריסטניה), שרון דן אדל (Within Temptation), סימונה סימונס (אפיקה) ופלור יאנסן (Nightwish, ReVamp, לשעבר ב-After Forever).
המטאל האירופאי הגיע לשיאו עם הקמת פסטיבל ואקן בגרמניה, זהו פסטיבל המטאל הגדול בעולם אשר הכיל בעיקר להקות מאירופה.
בפסטיבל זה הלהקות הסקנדינביות זכו לבמה ולפופולריות רבה ובכך הפכו מלהקות מחתרתיות ללהקות עולמיות וזכו לפופולריות אפילו בקרב המטאליסטים הצעירים יותר.
המטאליסטים האירופאים לועגים למטאליסטים האמריקאים שלטענתם מבזים את הז'אנר על ידי התמסחרות ורואים בעצמם בתור הממשיכים האמיתיים של ההבי מטאל.
עם החלשות הנו מטאל והחשיפה שהוא הביא למטאל בתקשורת חיפשו מטאליסטים צעירים רבים חומר בוגר יותר לשמוע ובכך גדלה הפופולריות של המטאל האירופאי.
עם הזמן החלו גם להקות המטאל האירופאי להופיע ב-MTV וברשתות הגדולות אך בניגוד למטאל האמריקאי זכו להופעה צנועה יותר בשעות הלילה.
בתחילת שנות ה-90 התפתח מטאל ברוטאלי ועוצמתי יותר במחתרת באמריקה, הגרוב מטאל.
להקות אלו הושפעו מסצנת ההארדקור פאנק ומהת'ראש מטאל של שנות ה-80. להקות אלו זנחו את המלודיה המטאלית שבגיטרות ויותר התמקדו בריפים עוצמתיים וברוטאלים מהשפעת ההארדקור והקרוס אובר ט'ראש.
השירה התאפיינה בצעקות ברוטאליות שמשלבות בין ההארדקור לדת' מטאל, הלהקות מהתחום כמו פנטרה, ספולטורה ומשין הד אשר החלו כלהקות מחתרתיות זכו לזכות בפופולריות רבה ולסיקור תקשורתי רב.
באמצע שנות ה-90 החל לפעול בארצות הברית פסטיבל אוזפסט אשר אורגן על ידי סולן בלאק סבאת' אוזי אוסבורן ואשתו שרון.
הפסטיבל נתן במה ללהקות מטאל רבות כמו ספולטורה, פנטרה, סיסטם אוף אה דאון, סליפנוט, קורן, Lamb of God, ואפילו להקות כמו מטאליקה שפסטיבלים האירופאים כמו פסטיבל ואקן סירבו לקבלן בטענה שהן להקות ממוסחרות ולא מספיק "אמיתיות".
הפסטיבל זכה להצלחה ענקית והלהקות זכו לפופולריות רבה שקראה תיגר על השליטה האירופאית על המטאל באותה תקופה ועד היום.
בשלהי שנות התשעים החלו לקום בארצות הברית להקות רבות אשר הושפעו ממוזיקה המטאל, אך פישטו אותה, התרחקו ממנה והתקרבו לזרם המרכזי והפופולרי יותר של הרוק האמריקאי.
אלה היו להקות הנו מטאל, המכונה גם "מטאל אלטרנטיבי".
חלקן לקחו את המטאל לכיוון גס וצעקני בעיקר מהשפעת הגרוב מטאל (סליפנוט, דיסטרבד, קורן, דפטונס), בעוד אחרות לקחו אותו לכיוון מלודי ואף פופי מעט (לימפ ביזקיט, לינקין פארק, פאפא רוץ'), אך המשותף לכולן הוא הפשטות הטכנית והמלודית, העומדת בניגוד למטאל הקלאסי.
מאפיין נוסף של הנו מטאל הוא "כלי נגינה" אשר מתווסף אל הכלים המסורתיים של הרוק - עמדת די ג'יי - המשמשת בראפ.
לרבות מלהקות הנו מטאל יש די ג'יי נוסף על הזמר והנגנים, אך לא לכולן.
שני סגנונות הקשורים לנו מטאל הם האינדסטריאל מטאל והראפ מטאל (הסיגנונות ממנו התפתח ונשען עליהם).
האינדסטריאל מטאל ("מטאל תעשייתי") מתאפיין בצליל אלקטרוני, מלוכלך ובלתי מלודי, המזכיר קולות של מכונות, על חשבון הדומיננטיות של הגיטרות.
בין להקות האינדסטריאל המצליחות נמנות קורן, סליפנוט, סטטיק-אקס, רמשטיין הגרמנית, מיניסטרי, רוב זומבי, Nine Inch Nails ומרילין מנסון.
הראפ מטאל מהווה שילוב של דקלומי ראפ קצביים עם ליווי מטאלי של גיטרות חשמליות ותופים (ולרוב גם די ג'יי).
חלוצת הסגנון היא רייג' אגיינסט דה מאשין, אשר החלה דרכה עוד בתחילת שנות התשעים.
להיטה "Killing in the Name" הוא אחד מהשירים המפורסמים הראשונים בסגנון זה.
להקות ראפ מטאל נוספות התפרסמו רק בשלהי העשור ובתחילת שנות האלפיים: לימפ ביזקיט, לינקין פארק, בודי קאונט, פאפא רוץ',קלופינגר השוודית שידועה במסריה הפוליטיים, סנוט, ו-P.O.D..
לעומת זאת היו גם להקות "מסורתיות" יותר כמו סליפנוט, מאדוויין, סיסטם אוף אה דאון, ודיסטרבד אשר שימרו את ערכי הגרוב מטאל והדת' מטאל של תחילת שנות ה-90 אך הוסיפו להן את השפעת המוזיקה המודרנית המאפיינת את הנו מטאל.
בהגדרה הרחבה, הנו מטאל כולל בתוכו גם את האינדסטריאל והראפ מטאל.
המשותף לשלושת הסגנונות הללו, הוא הפשטות היחסית והקריצה המופגנת לקהל המיינסטרים, אשר דחקה להקות אלו מסצנת המטאל; ולרוב הן נכללות תחת ההגדרה של רוק אלטרנטיבי ולא של הבי מטאל.
באופן סמלי, ויתרו להקות הנו מטאל על מראה המטאל המסורתי, ובפרט על השיער הארוך, ואימצו הופעה חיצונית "שגרתית" יותר.
בהתאם לכך, קליפים של להקות אלו מוקרנים לעיתים קרובות יחסית בערוץ המוזיקה הפופולרית MTV (הנמנע לרוב מלהשמיע מטאל); ולהקות הנו מטאל מצליחות בקרב קהל הרוק ה"מתון" יחסית.
למרות היחס הביקורתי של רבים בקהילת המטאל לז'אנר, הנו מטאל תרם רבות למטאל בכך שהחזיר את סיקור המטאל לתקשורת העולמית ובכך להקות מחתרתיות של דת' מטאל ובלאק מטאל קיבלו גם הן סיקור בתקשורת מאחר שחלק גדול מקהל הנו מטאל החל לחפש מוזיקה "בוגרת" יותר.
בנוסף להקות מטאל קלאסיות משנות ה-80 חזרו להיות פופולריות.
כבר בסוף שנות ה-90 קראו רבים בקהילת המטאל למתן את הביקורות כלפי הסגנון מאחר שהוא ממשיך את ההווי מטאל בדרך מסוימת ולהקות נו מטאל רבות הופיעו בפסטיבלי מטאל גדולים כמו אוזפסט וגראספופ.
באמצע שנות ה-2000 ירדה פופולריות הז'אנר ורוב להקות הנו מטאל ירדו מגדולתן, חלקן התרחקו מן המטאל ושינו את סגנונם לרוק אלטרנטיבי ואף אחרות התקרבו לשורשי ההבי מטאל וזכו לאהדה בקרב מטאליסטים מסורתיים יותר.
בשנות ה-2000 הופיע ז'אנר חדש, המטאלקור.
ז'אנר זה החליף את הנו מטאל בתור מטאל מיינסטרימי יחסית, וזכה לאהדה בקרב קהילת המטאל מאחר שהתקרב יותר אל השורשים ועירב בין דת' מטאל, ט'ראש מטאל, וגרוב מטאל ושילב אותם עם הארדקור פאנק ולעיתים גם אימו.
אף על פי שהמטאלקור היה קרוב יותר לשורשים מהנו מטאל, ההשפעה מהפאנק ובמיוחד מהאימו הרתיע רבים מהז'אנר.
הז'אנר הושפע מעט מהנו מטאל מבחינה מוזיקלית אך הושפע רבות מהבחינה השיווקית והתקשורתית בכך שתפס את מקומו בתור המטאל המיינסטרימי וזכה לסיקור רב ב-MTV.
להקות המטאלקור ראו את עצמן בתור "הגל החדש של הרוק הכבד האמריקאי" ובתור אלו שיחזירו את המטאל לימיו הגדולים של שנות ה-80. הקהילה המסורתית יותר התנגדה בתוקף לתפיסה זו וסירבה להכיר בה.
להקות כמו בולט פור מיי ולנטיין, קילסוויץ' אנגייג', אז איי ליי דיינג, טריוויום, אנארת' וברינג מי דה הוריזון זכו לפופולריות רבה וזכו להופיע בפסטיבל המטאל הגדול וואקן.
בנוסף לכך להקות רבות הושפעו מהז'אנר ולקחו חלק מהגל החדש כמו: Avenged Sevenfold, Lamb of God, הייטבריד, מסטודון ועוד.
להלן רשימה של הסגנונות המוזיקליים הנכללים בהגדרה הרחבה של "מטאל".
לכל אחד מהם מאפיינים אמנותיים משלו, אך כולם ינקו את השראתם מהמטאל הקלאסי ומהרוק הקלאסי; אם כי חלק מהם מהתרחקו מהזרם המרכזי מרחק רב.
בלאק מטאל סימפוני (Symphonic Black)
הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי (NWOBHM)
פאוור מטאל סימפוני (Symphonic Power)
מוזיקת ההבי מטאל היא מוזיקה "כבדה", רועשת, אגרסיבית, לעיתים קרובות מהירה, ועם זאת עמוקה.