tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאורך מסילת אשקלון–באר שבע ממוקמות ארבע תחנות: במזרח העיר אשקלון נמצאת תחנת הרכבת אשקלון (אשר נמצאת בנוסף על מסילת לוד–אשקלון), במערב העיר שדרות נמצאת תחנת הרכבת שדרות, בדרום העיר נתיבות נמצאת תחנת הרכבת נתיבות, ובצפון העיר אופקים נמצאת תחנת הרכבת אופקים.
מזרחית ליישוב מזכרת בתיה בצמוד לאזור התעשייה נמצאת תחנת הרכבת מזכרת בתיה.
בצמוד לכביש 6 נמצאת תחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב (למרות ששמה קרוי על שם העיר קריית מלאכי היא למעשה יותר סמוכה לקיבוץ כפר מנחם).
במרכז העיר קריית גת נמצאת תחנת הרכבת קריית גת בסמוך לאזור התעשייה.
ליד כביש 40 ובצמוד ליישוב להבים נמצאת תחנת הרכבת להבים – רהט אשר ממוקמת גם בסמוך לעיר רהט.
במערב העיר דימונה נמצאת תחנת הרכבת דימונה שהיא גם התחנה הדרומית ביותר.
כל חמש התחנות ממוקמות על מסילת הדרום.
תחנות בזמן הוא אלבום אוסף של הזמרת ריטה שיצא בשנת 1996 ומכיל אוסף של שירים שהקליטה במהלך השנים, אשר לא נכללו באלבומיה הקודמים.
האלבום מכר 160,000 עותקים, הגיע למעמד של פלטינה מרובעת ונחשב לאחד האלבומים הישראליים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
"תחנה של זמן" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במרץ 1992 מתוך אלבום שנגנז.
מאוחר יותר, נכלל השיר באלבום אוסף "תחנות בזמן".
הוא נכתב על ידי אסתר שמיר, והולחן ועובד על ידי רמי קלינשטיין.
תחנה סייסמוגרפית היא ריכוז של מספר סייסמוגרפים, בדרך כלל שלושה, בנקודה מסוימת בשטח.
תפקידה לשגר את הרישומים שמבטאים את תנודות קרום כדור הארץ בנקודה (סייסמוגרמה), אל מרכז סייסמולוגי ראשי, שמרכז את קליטת כל הרישומים במדינה, ואף מחוצה לה.
תנודות בקרום כדור הארץ נגרמות על ידי פעילות שגרתית אנושית, כמו קידוחים, נסיעת כלי רכב כבדים וכיוצא בזה, אך בעיקר בעת רעידות אדמה, התפרצויות געשיות ופיצוצים.
הסיבה לקיום שלושה סייסמוגרפים לפחות בכל תחנה היא, שכל מכשיר רושם רכיב אחר של התנודה: האחד את הרכיב האנכי, השני רכיב אופקי אחד והשלישי את הרכיב האופקי הניצב לרכיב האופקי האחר.
בעזרת רישומים אלה, סייסמולוגים מפענחים את מאפייני רעידת האדמה כמו המגניטודה על פי סולם ריכטר, עומק מוקד הרעידה ועוד.
פיענוח הרישומים מאפשר לסייסמולוגים להבחין בין רעידת אדמה לבין פיצוץ גרעיני.
בעבר הרישומים היו מבוצעים על נייר, אך כיום הרישום מתבצע בצורה דיגיטלית, וכך גם השיגור.
זו הסיבה שבתחנה כזו ממוקם מחשב אחד לפחות, המחובר לשעון מדויק, מזגן אוויר כדי לאפשר עבודה תקינה של המחשב, אנטנה חזקה המאפשרת את שיגור הרישומים והתחנה אינה מאוישת.
בישראל רישומי הסייסמוגרמות מועברים באופן דיגיטלי ורציף, לאגף הסייסמולוגיה ב.
תחנת אוחוטני ריאד היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי וקרויה על שם כיכר אוחוטני ריאד שהחל מ-1956 הפכה לרחוב אוחוטני ריאד.
תחנת אוחוטני ריאד נפתחה ב-15 במאי 1935, והיא התחנה הקרובה ביותר לכיכר האדומה.
בעבר התחנה נקראה בשם "אימני קגנוביצ'ה" ו"פרוספקט מרקסה".
המעבר התת-קרקעי המערבי של התחנה מוביל לכיכר מנז'נאיה.
תחנת אבטוזאבודסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע דנילובסקי, וקרויה על שם מפעל זיל הנמצא בקרבה.
תחנת אבטוזאבודסקאיה נפתחה ב-1 בינואר 1943, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
תחנת אבטוזאבודסקאיה עד 1956 נקראה "זאבוד אימני סטלינה".
EUR פרמי היא תחנה בקו B של המטרו של רומא.
תחנת EUR פרמי נחנכה בשם "אֵספוזיציונֵה מזרח" יחד עם הקטע הראשון של קו המטרו B בין שבין לורנטינה לטרמיני ב-9 בפברואר 1955 על ידי נשיא איטליה לואיג'י אינאודי.
השם שנקבע לתחנה הצמודה היה "אֵספוזיציונֵה מערב" (ומאוחר יותר EUR פאלאספורט).
במקור שמות התחנות היו אמורים להיות "תערוכה עילית" ו"תערוכה תחתית", על מנת לדעת מהי זרימת הנוסעים המגיעים אל התערוכה האוניברסלית או היוצאים ממנה.
בשנות ה-60, לרגל משחקי האולימפיאדה ה-17, נוצר בשטח הגדול בין שתי התחנות פארק סנטרל לייק, הידוע בכינויו פארק אגם EUR.
בערך בזמן הזה שונה שם התחנה ל־EUR פרמי ושמה של התחנה הצמודה הפך ל־EUR מרקוני (רק בשנות ה-90 שונה שמה של התחנה הצמודה ל־EUR פאלאספורט).
אטריום התחנה הנגיש מכיכר תחנת אנריקו פרמי ובו מספר פסיפסים אשר נוצרו בשנת 1996 על ידי ברונו צ'קובלי ורופרכט גייגר כחלק מפרויקט אומנות מטרו רומא.
בשנת 2018 שונה שמה של התחנה, והיא קיבלה את שם, "EUR פרמי החדשה" (שהיה שמה הזמני עד לינואר 2019) כחלק מיוזמה פרסומית למרכז הקונגרסים החדש אשר מיקומו צמוד לתחנה.
התחנה ממוקמת מתחת למפלס הרחוב ויאלֵה אמריקה.
לתחנה שתי גישות: אחת במפלס הרחוב בפיאצה דלה סטציונה אנריקו פרמי, משם אתה ניגש לאטריום הראשי (הכולל את השירותים השונים).
באזור ישנם קווי אוטובוס עירוניים רבים המופעלים על ידי ATAC, Autoservizi Troiani ו־Bus International Service.
קצה/תחנות של קווי אוטובוס עירוניים
משרד הכרטיסים ATAC / Metrebus
EUR פאלאספורט היא תחנה בקו B של המטרו של רומא.
התחנה נחנכה בשם "אֵספוזיציונֵה מערב" ב-9 בפברואר 1955 כחלק מהקטע הראשון של קו המטרו B בין לורנטינה לטרמיני.
שמה של התחנה הצמודה היה "אֵספוזיציונֵה מזרח" (ומאוחר יותר EUR פרמי).
במקור השמות של התחנות היו אמורים להיות "תערוכה עילית" ו"תערוכה תחתית", על מנת לדעת מהי זרימת הנוסעים המגיעים אל התערוכה האוניברסלית או היוצאים ממנה.
באותה תקופה שונה שם התחנה ל-EUR מרקוני בדיוק כש-"אֵספוזיציונֵה מזרח" הסמוכה הפכה לEUR פרמי.
עם חנוכת הקטע בין טרמיני לרבּיבּיה, נחנכה תחנה חדשה בשם מרקוני על כן הוחלט לשנות את שמה של התחנה ל־EUR פאלאספורט, על שם מבנה הפאלאלוטומטיקה אשר נמצא בסמוך לתחנה.
בשנת 2010 נחנך בכיכר ממול חניון רב קומות בעל 700 מקומות חניה.
קווי אוטובוס עירוניים רבים עוצרים ב-ויאלה אמריקה.
EUR מאליינה היא תחנה המשרתת הן את קו B של המטרו של רומא והן את רכבת רומא-לידו.
התחנה מופעלת ומנוהלת על ידי ATAC, ו-Cotral.
התחנה התחנה נפתחה ב-10 באוגוסט 1924, עם פתיחתו של קו רומא-לידו, בזמנו נקראה מאליינה-מֵרקאטו החדשה ושימשה כמגרש סחורות.
לאחר מכן, עם התחלת העבודות על קו B של המטרו של רומא בין טרמיני ללורנטינה, התחנה עברה שינויים ונפתחה לקהל ב-9 בפברואר 1955 תחת השם "מאליינה".
בשנת 1989 הפכה התחנה לתחנה הסופית של קו רומא-לידו.
מאז נבנתה כניסה חדשה לתחנה בעוד שהגישה הקודמת שנבנתה בשנת 1955 שימשה כבר.
שני מעברים עיליים נבנו בקצות הרציפים שנוספו למעברים התת-קרקעיים שכבר קיימים.
בשנת 1996 נוספה לתחנה הקידומת EUR על מנת שלא לבלבל אותה עם תחנה מקו רכבת אחר.
בשנת 2000 נחנך חניון רב קומות חדש באזור על מנת לפצות על המחסור בחנייה לאורך דרך אוסטיאנזה.
בנוסף, התחנה הייתה אמורה להפוך למוקד המחלף עם קו D אך, הפרויקט הופסק בנובמבר 2012 עם ביטול המכרז לתכנון, הקמה וניהול של הקו.
זוהי תחנת עילית ברובע EUR.
אטריום התחנה מכיל מספר פסיפסים של אנטוניו פאסה וטמאס לוסונצ'י.
בסמוך לתחנה נמצא מוסך הרכבות מאליינה המשמש לתחזוקת ואחסון מלאי הרכבות של 2 הקווים.
תחנת אוטובוס (קווים של ATAC ו־COTRAL)
תחנת איסוף גדודית (בראשי תיבות: תאג"ד) היא מחלקה בגדוד צה"לי, שאחראית על הטיפול הרפואי בגדוד.
לעיתים, מחלקת רפואה הבנויה באותה צורה בחטיבה או אפילו באוגדה, מכונה גם היא תאג"ד.
מפקד התאג"ד הוא קצין הרפואה הגדודי (קרפ"ג; לרוב הוא רופא, אך לעיתים גם פרמדיק), החובש הגדודי (חוג"ד) משמש כסמל המחלקה ומנהל אירוע בחירום, ואחראי המרפאה המשמש כמנהל התאג"ד, מתפקד כחובש-רשם.
התקן למטפלים בכירים בתאג"ד הוא הרופא (קרפ"ג), פרמדיק, ובחירום מצטרף אליהם רופא נוסף (ביחידות סדירות בצה"ל, בדרך כלל רופא במילואים).
בנוסף ישנם בתאג"ד חובשים ואנשי צוות נוספים, וכמותם משתנה לפי גודל הגדוד וצרכיו.
בשגרה משמש התאג"ד כמרפאה ראשונית, ובחירום הוא הדרג הראשון בו הפצוע נבדק על ידי מטפל בכיר (רופא או פרמדיק), ומשם מפונה אחורנית בדרך כלל לבית חולים.
בהיות התאג"ד הגורם הרפואי הקרוב ביותר בהיררכיה לדרג הלוחם, אנשיו מוכשרים כלוחמים והם פורסים את ציוד המחלקה קרוב ככל האפשר לקו הלחימה באותו זמן.
צוות התאג"ד מיומן לטפל בעיקר בנפגעי טראומה גופנית ובמתאר אב"כ.
במצב בו הגדוד מצוי בשגרה (באימונים או בביטחון שוטף), התאג"ד מתפקד כמחלקת רפואה המבוססת על מרפאה ועל אמבולנסים.
בכל רגע קיים צוות כוננות רפואי, האחראי על התחום הרפואי בגזרה בה נמצאת היחידה.
בדרך כלל צוות זה מורכב מראש צוות, מטפל בכיר, שני חובשים ונהג אמבולנס.
על כן הגדוד מסוגל להיות מוקפץ לאירוע רפואי בגזרתו.
מחלקת הרפואה אחראית גם על בריאות החיילים בגדוד, ביצוע חיסונים, ביקורת מזיקים ותברואה של המזון, וכדומה.
עם התארגנותו של הגדוד למשימה קרבית, נכנס התאג"ד לכוננות פריסה.
הציוד שלו מועמס ומוכן על שני נגמ"שים, שם הוא מסודר בתרמילים ובמנות (קרטונים).
בהינתן האות לפריסה של התאג"ד ולאחר שנבחרה נקודת הפריסה, חונים הנגמ"שים במקביל זה לזה, והציוד מורד מהם על ידי צוות התאג"ד.
תחילה נבנית בתאג"ד פינת החייאה אחת שאליה מגיעים הפצועים הקשים, לאחר מכן נבנית פינת החייאה נוספת, ושתי פינות לפצועים קשים.
מהתאג"ד ניתן לפנות את הפצועים ישירות לבתי חולים, אך במידה שיש עליהם עומס, ניתן לפנות את הפצועים לפלוגות רפואה ייעודיות כמו: פלוגת החייאה קדמית (פלה"ק), יחידה כירורגית רפואית (יכ"ר), יחידה כירורגית זעירה (יכ"ז), פלוגת רפואה של חיל האוויר (פלר"ח) ואחרות.
בין השנים 2020 - 2016 צולמו ושודרו בישראל שתי עונות של הסדרה טליויזיונית תאג"ד, הסדרה עוקבת אחר חובשי תאג"ד של גדס"ר צנחנים וקורותיהם.
תחנת בסיס היא מתקן לקליטה ו/או שידור של גלי רדיו.
תחנת בסיס יכולה לשמש לכל סוג של תקשורת אלחוטית, אך השימוש הנפוץ במונח "תחנת בסיס" מתייחס לתקשורת סלולרית.
תחנת בסיס היא לרוב תחנת אחת מתוך מערכת תקשורת עם תחנות בסיס הפרוסות בשטח גאוגרפי נרחב ומספקת שירותי תקשורת.
אנטנות - משמשת לקליטה ו/או שידור של אותות, ומותקנת במיקום גבוה, על גבי תוואי טבעי או על גבי מגדל, על מנת לאפשר תנאי שידור/קליטה טובים.
האנטנות יכולות להיות בצורות ובגדלים שונים, לדוגמה משתפלות או כמתקני גישה אלחוטיים.
חדר תקשורת - בו נמצאים אמצעים אלקטרוניים כגון ציוד תקשורת, מקלטים, משדרים, מגברים ועוד.
קווי תקשורת - המקשרים בין תחנת הבסיס לשאר המערכת (כגון תחנות בסיס אחרות, מרכזיית שיחות וכו')
כיסוי - האזורים שתחנת הבסיס יכולה לתת להם כיסוי
קיבולת - כמות המנויים, קצב נתונים לתחנה, יכולת לקלוט מנויים מתחנות בסיס סמוכות שסובלות מתקלה
ארכיטקטורת רשת - היכולת לעבוד כחלק ממערכת תקשורת גדולה יותר, העצמאות לספק שירותים למנויים מקומיים גם כאשר תחנות בסיס אחרות לא תקינות, יכולת לתת שירות למנויים מרשת אחרת (נדידה).
תחנות בסיס יכולות לשמש כנקודה המאפשרת גישה אל רשתות של תקשורת מחשבים (כגון האינטרנט ורשתות אלחוטיות), עבור אמצעים אלקטרוניים שונים, כגון מחשבים ניידים, מחשבי כף יד ועוד.
תחנות בסיס יכולות לשמש גם כחלק ממערכת ניווט לוויינית.
מיקומן הגאוגרפי של תחנות אלו ידוע ברמת דיוק גבוהה מאוד והן מנטרות באופן קבוע את ההפרש בין מיקומן המדויק, לבין קריאת המיקום המתקבלת מהמערכת.
התחנות שולחות את ההפרש אל מערכת הניווט, ותיקונים אלו נקלטים במכשירי הניווט ומאפשרים לתוכנות הניווט להציג את מיקום בצורה מדויקת יותר.
בדומה לאופן הפעולה ברשתות טלפון סלולריות, תחנות בסיס יכולות לשמש גם כחלק ממערכות קשר אלחוטיות.
במערכות אלו, מכשירי הקשר הניידים יכולים לנוע ולהתרחק זה מזה.
ברגע שהמכשירים יוצאים מטווח הקליטה שביניהם, הם יכולים לקבל שירות מתחנת בסיס אחת או יותר, שמקשרת ביניהם.
הקרינה הנפלטת מטלפונים סלולריים ומתחנות בסיס היא קרינה אלקטרומגנטית בתחום תדרי המיקרוגל.
קרינה זו היא קרינה בלתי מייננת וההשפעה הוודאית היחידה שלה על רקמות היא חימום.
ככל שהטלפון הסלולרי רחוק יותר מתחנת הבסיס, הוא נדרש לשדר בעוצמה גבוהה יותר - ופולט קרינה חזקה יותר.
ככל שיש פריסה צפופה יותר של תחנות בסיס, יורד הסיכוי שהטלפון הסלולרי יהיה רחוק מתחנת בסיס.
לעומת זאת, ככל שהפריסה צפופה יותר, ישנה צפיפות יותר של תחנות בסיס שפולטות קרינה באופן קבוע.
בשל היבטי הבטיחות והקרינה, וגם אסתטיקה ונוף - תחנות הבסיס הפכו להיות NIMBY.
תחנת אטוצ'ה (בספרדית: Estación de Atocha) היא תחנת הרכבת הגדולה ביותר במדריד, בירת ספרד.
התחנה משרתת את רשתות הרכבת הפרברית והרכבת התחתית של מדריד וכן רכבות בין-עירוניות ומחוזיות מדרום, בנוסף לרכבות AVE המהירות מברצלונה ומסביליה.
כאשר נחנכה ב-9 בפברואר 1851 בשם Estación de Mediodía - 'תחנת הדרום', הייתה אטוצ'ה תחנת הרכבת הראשונה של מדריד.
התחנה ממוקמת בקצה הדרומי של שדרת פראדו והציר החוצה את העיר מצפון לדרום.
לאחר שמבנה התחנה נפגע ברובו משריפה, הוא נבנה ונפתח מחדש ב-1892. את המבנה החדש, המבוסס על קונסטרוקציית ברזל יצוק, תכנן האדריכל אלברטו פלאסיו, בסיועו של גוסטב אייפל.
בשנת 1992 הוסב המבנה הישן למרכז מסחרי שכולל חנויות, בתי קפה, מועדון לילה וגן טרופי.
מסוף רכבות חדש שתוכנן על ידי האדריכל רפאל מונאו החליף את המבנה הישן.
קווי הרכבות הבין-עירוניות והרכבות המהירות מגיעים למסוף החדש, בעוד הרכבות הפרבריות מסיימות את דרכן ברציפים תת-קרקעיים.
בסמוך לתחנה ממוקמות שתי תחנות של הרכבת התחתית, אחת מהן מקושרת ישירות למרכז המסחרי של אטוצ'ה.
בסדרת הפיגועים ב-11 במרץ 2004, אירע אחד הפיגועים ברכבת בתחנת אטוצ'ה ופיגוע נוסף אירע ברכבת כ-500 מטרים מדרום לה.
תחנת בילינסון היא אחת מהתחנות בקו האדום כחלק מהדנקל.
מיקומה ברחוב ז'בוטינסקי בפתח תקווה, צפונית לבית חולים בילינסון.
הקמת התחנה החלה בשנת 2009 והיא נפתחה בדצמבר 2011 כתחנת אוטובוסים בשלב הראשון וכחלק מרכזי בנתיב תחבורה ציבורית של הרחוב, עד להשקת הקו האדום באוגוסט 2023. בסמוך לתחנה הוקם מעבר משוקע שאורכו כ־600 מטר הכולל קטע מקורה באורך של כ־180 מטר מתחת לצומת בלינסון, פרויקט בו הושקעו כ-100 מיליון שקל.
בנובמבר 2014 פורסם כי ייסגר נתיב התחבורה הציבורית שהיה באזור התחנה ובמרכז הכביש, אחד מהסיבות לסגירת הנתיב הייתה שבציר נהרגו כ-21 אנשים מתאונות דרכים, על מנת לתת מענה תחבורתי ראוי הועברו הנתיבים בחזרה לצדדי הכביש ובנוסף גם היות מיקום המסלול שלו שאמור להיות מסלול הקו האדום בפתח תקווה.
בדצמבר 2018 החלו עבודות הנחת המסילות והקמת תשתיות בשבילן.
בינואר 2020 פורסמו צילומי אוויר במסלול הקו בהם בין היתר תועדה התחנה והמסילות אשר מוקמות במקום.
בעקבות סיום הבנייה ומתן האישורים, נפתחה התחנה יחד עם שאר הקו האדום, בתאריך 18 באוגוסט 2023.
אזור התחנה מרכזי מאוד, ובסמוך לה שוכן הקניון הגדול בפתח תקווה, בית משפט השלום פתח תקווה, בית החולים בילינסון, והפארק הגדול בפתח תקווה בו נמצא, בין היתר, האגם האקולוגי של העיר.
בתחום המגורים התחנה נותנת מענה לרמת ורבר אשר תעבור ככל הנראה תהליך התחדשות עירונית ותוסיף כ־3,420 יחידות דיור חדשות בשכונה.
מיקום התחנה וקרבתה לשכונה נלקח כשיקול בסיסי בעת הכנת התוכנית.
תחנת אוטובוס הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 מסוגה של קומדיה רומנטית בבימויו של ג'ושוע לוגאן המבוסס על מחזה בשם זה מאת ויליאם אינג' עם מרילין מונרו ודון מארי בתפקידים הראשיים.
זה היה סרטה הראשון של מונרו לאחר סיום לימודיה באולפן השחקנים בניו יורק.
ב-1962 הפיקה חברת ABC מיני סדרת טלוויזיה "תחנת אוטובוס" המבוססת על אותו מחזה עם טיוזדיי ולד בתפקיד הראשי ואילו ב 1982 נעשה סרט לטלוויזיה ע"פ עלילת הסרט הנ"ל ומרגו קידר גילמה בו את התפקיד הנשי הראשי.
בסרט מושר "שיר תחנת האוטובוס" (A Paper of Pins) שהפך ללהיט.
בו דקר (דון מארי) הוא בוקר ממונטנה.
הוא נוסע עם וירג'יל (ארתור או'קונל), ידידו המבוגר שבו הוא רואה דמות אב, לתחרות רודיאו בפיניקס, אריזונה.
בו הוא חסר נימוסים ומעורר בעיות באוטובוס.
בו, החסר ניסיון עם נשים אומר לוירג'יל כי הוא רוצה למצוא בעיר הגדולה אישה דמוית "מלאך" והוא יישא אותה לאישה וייקח אותו לחוותו במונטנה.
בדרך הם עוצרים בפונדק של גרייס (בטי פילד) ובו מכיר שם נערה חיננית (הופ לאנג) אך אומר לווירג'יל שזו לא דמות "המלאך" שהוא מצפה.
בפיניקס נכנס בו למועדון הלילה "הדרקון הכחול" בו מופיעה זמרת המכנה את עצמה שרי (Chérie-מותק) (מרילין מונרו) המנוצלת על ידי בעל המועדון וחולמת להגיע להוליווד.
בו "נדלק" מיד ומחליט שזו האישה-מלאך שהוא חלם כל הזמן.
הוא גורר אותה מאחורי הקלעים ומודיע לה שברצונו לשאת אותה לאישה.
שרי ההמומה מסרבת אך בו לא מרפה הוא מזמין אותה ואת חברתה המלצרית ורה (איילין הקרט) לתחרות הרודיאו.
בתחרות מנצח בו, מזמין את שרי לזירה ונותן לה טבעת.
היא נמלטת למועדון אך בו מגיע לשם.
בעצת חברתה ורה היא מצליחה לברוח אך הוא משיג אותה ומעלה אותה לאוטובוס למונטנה - למעשה הוא חוטף אותה.
בדרך יש סופת שלגים והאוטובוס נאלץ לעצור בפונדק שהיו מקודם.
בו ממשיך להתנהג באגרסיביות אך נהג האוטובוס מזמין אותו לקרב אגרופים בחוץ ומכריע אותו.
הנהג מכריח את בו לבקש סליחה מכל הנוכחים.
בו ניגש לבסוף לשרי והיא אומרת לו שבעבר הייתה עם הרבה גברים.
בו מתוודה שלא היה לו כל ניסיון עם אישה והיא אהבתו הראשונה ולא אכפת לו מעברה.
שרי מתרככת ומסכימה לנסוע איתו למונטנה.
למחרת מתבהר מזג האוויר והם עולים על האוטובוס מלבד וירג'יל שאומר לבו שעד עתה הוא דאג לו עכשיו על בו לדאוג לאדם אחר ואינו צריך אותו יותר.
בו מניח את מעילו על שרי החשופה ומעלה אותה בתנועת מחווה לאוטובוס הנוסע למונטנה.
תחנת הרכבת פריז - אוסטרליץ היא אחת משש תחנות הקצה המסילתיות הגדולות של פריז, בירת צרפת.
התחנה ממוקמת בדרום מזרח פריז, על גדתו השמאלית של נהר הסן, ברובע ה-13. ברמה הארצית משרתת התחנה את הקווים המקשרים את פריז למרכז ודרום צרפת, וברמה האזורית - את הרכבות לפרברים הדרומיים של פריז ושל האיל-דה-פראנס.
התחנה נוסדה בשנת 1840, ומאז שופצה והורחבה פעמים רבות עד לגודלה הנוכחי.
לאחר פתיחת הקו האטלנטי (קו 2) של רכבות ה-TGV, היוצא מתחנת מונפרנס, בשנת 1989, איבדה התחנה את תפקידה כמשרתת הראשית של אזור דרום מערב צרפת.
מספר הנוסעים בתחנה בשנה צנח ל-21.3 מיליון בשנה, כמחצית ממספר הנוסעים בתחנת מונפרנס.
עם זאת, התחנה שמרה על חשיבותה כנקודת המוצא של השירות לאזורי דרום חבל איל-דה-פראנס ומרכז צרפת.
בשנת 2012 החל תהליך של שיפוץ נרחב בתחנה, והוא צפוי להיגמר בשנת 2020.
תחנה קרקעית הכוללת 21 רציפים, ומשרתת את קווי הרכבת הארצית ואת הרכבות לפרברים הרחוקים של פריז.
מבנה התחנה רשום באופן חלקי כמונומנט היסטורי.
תחנה תת-קרקעית בעלת 4 רציפים ומשמשת את קו C של שירות הרכבות הפרברי RER.
את תחנת הרכבת משרתת תחנת מטרו ואוטובוסים בעלת שם זהה, על יד תחנת הרכבת.
תחנת ביאליק היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית הממוקמת מתחת לדרך ז'בוטינסקי ברמת גן בקטע שבין רחוב ביאליק לבין רחוב הרצל.
התחנה נמצאת בעומק של 28 מטרים וכוללת קומת כרטוס וקומת רציפים.
רציפי התחנה משתרעים לאורך של 10 מטרים.
במאי 2015 זכו ביחד חברת סולל בונה וחברת CRTG הסינית במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו האדום הכולל גם את תחנת ביאליק.
בנובמבר 2015 החלו העבודות על התחנה, תוך כדי שינויים בהסדרי התנועה.
מספר הנתיבים לכל כיוון צומצם בדרך ז'בוטינסקי לשניים.
במאי 2020 התבצעו בתחנה, עבודות בניית הגג וקומות התחנה.
בנובמבר 2020 הוצפו מנהרות הרכבת הקלה בסביבת התחנה.
המים נשאבו ולא היו נפגעים.
תחנת ארלוזורוב היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית בקרבת רחוב ארלוזורוב שבתל אביב-יפו, כחלק מהקו האדום של הדנקל.
התחנה נפתחה ב-18 באוגוסט 2023, עם פתיחת תחנות הקו האדום.
התחנה נמצאת בעומק של 30 מטרים וכוללת קומת כרטוס וקומת רציפים.
רוחב רציפי התחנה 10 מטרים.
הודות לסמיכות התחנה למסוף 2000 ולתחנת הרכבת תל אביב סבידור מרכז, התחנה צפויה להיות התחנה העמוסה ביותר בקו האדום במבחינת מספר הנוסעים המשתמשים בה, אשר עשוי להגיע לכ-66,000 נוסעים ביום בממוצע.
בנוסף, התחנה ממוקמת בסמוך לתחנת הקצה של הקו הסגול במסוף 2000, כך שיתאפשר במקום מעבר בין הקווים.
+כניסהנגישותאתר סמוךAמעלית, דרגנוע ומדרגותתחנת תל אביב – סבידור מרכז, מסוף 2000Bמעלית, דרגנוע ומדרגותדרך בגין
במאי 2015 זכו ביחד חברת סולל בונה וחברת CRTG הסינית במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו האדום הכולל גם את תחנת ארלוזורוב.
העבודות לצורך בניית התחנה החלו ב-4 בספטמבר 2015. האזור שבו נבנתה התחנה נמצא מעל רחוב על פרשת דרכים.
לצורך כך, במהלך העבודות על בניית התחנה, נסלל כביש חלופי עוקף למכוניות ולהולכי רגל דרך גן וולובלסקי-קרני.
תחנת אלנבי היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית הדרומית ביותר מתוך עשר התחנות התת-קרקעיות לאורך הקו האדום של הדנקל, וממוקמת על ציר רחוב יהודה הלוי-מקוה ישראל, בין רחוב אלנבי לרחוב בצלאל יפה בתל אביב.
התחנה נפתחה ב-18 באוגוסט 2023.
בתחנה קיימים מסנני אב"כ כך שהתחנה תשמש כמקלט בעת מתקפה כימית.
התחנה נבנתה מתחת לרחוב יהודה הלוי ויש בה שלוש כניסות, מצפון מזרח לכיוון רחוב הרכבת, מדרום מזרח לכיוון רחוב מקוה ישראל ומערב לכיוון רחוב אלנבי, בנקודה זו יהיה גם חיבור עם הקו הסגול שיעבור במפלס הרחוב.
+כניסהנגישותאתר סמוךAדרגנוע ומדרגותשדרות רוטשילד, מגדל ציון, מגדל הבינלאומי, מגדל אלרובBמעלית, דרגנוע ומדרגותCדרגנוע ומדרגותרחוב אלנבי, שדרות רוטשילד, מגדל מאייר ברוטשילד, בית ועד הקהילה
במאי 2015 זכו ביחד חברת "סולל בונה" וחברת "CCECC" הסינית במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו האדום הכולל גם את תחנת אלנבי.
עבודות ההקמה באתר החלו באוגוסט, 2015.
ב-23 בנובמבר 2016, חלו שינויים בהסדרי התנועה בסביבת התחנה, רחוב הרכבת חובר עם שדרות רוטשילד דרך רחוב רמח"ל.
בנובמבר 2020 נפתח מחדש רחוב יהודה הלוי מעל גג התחנה, ובפברואר 2021 הסתיימו עבודות הפיתוח ברחוב.
נכון ליוני 2021 התבצעו בתחנה עבודות הגמרים, עבודות התקנת המערכות והמסילות.
תחנת בן-גוריון היא אחת מעשר התחנות התת-קרקעיות לאורך הקו האדום של הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, וממוקמת על ציר ז'בוטינסקי בבני ברק, בין צומת הרחובות דרך בן-גוריון ורבי עקיבא בסמוך למגדל BBC Tower וצפויה להיות מחוברת לקומות הראשונות בו עם דרגנועים.
עבודות ההקמה, שהחלו בפברואר 2016, בוצעו על ידי נת"ע.
התחנה היא התחנה התת-קרקעית השנייה בגודלה בקו האדום של הרכבת הקלה (אחרי תחנת קרליבך) בשל מערכת מסוטים שקיימת בתחנה.
בניית התחנה הושלמה בסוף שנת 2022. ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
תחנת ברסי (רשמית: תחנת פריז-ברסי-בורגון-פאי ד'אוברן.
התחנה שוכנת בשכונת ברסי, בדרום-מזרח פריז ומשרתת קווי רכבת SNCF בינוניים וקצרים ליעדים מדרום-מזרח לבירה, בחבלים בורגון ופאי ד'אוברן (כפי שמשתקף בשמה הרשמי של התחנה מאז 2016) ובהם הערים דיז'ון, אביניון, קלרמון-פראן ונוור.
התחנה משמשת כתחנה מרכזית לאוטובוסי OUIBUS הבינלאומיים בקווי לונדון/ בריסל/ אמסטרדם - ליל - פריז; ופריז - ליון - טורינו/ מילאנו.
כן משמשת התחנה מסוף לרכבות-מעבורת לשינוע כלי רכב (service auto-train או train auto-couchettes TAC).
במקום בו נמצאת התחנה שכנה תחנת רכבת לסחורות, אשר שירתה את שוק היין הענק של ברסי.
תחנת רכבות הנוסעים המודרנית נפתחה ב-1977 כתחנת-עזר לתחנת ליון.
בעבר שירתה התחנה את קו הרכבת לאיטליה, אך מאז 2011 הועברו רכבות אלה לגאר דה ליון.
תחנת הרכבת בלקפריירס היא תחנת רכבת מרכזית בלונדון הפועלת ברציפות 24 שעות ביממה.
תחנת הרכבת מספקת שירותי רכבות בעיקר פרווריות אל דרום מזרח ומערב אנגליה.
התחנה גם מקושרת דרך מעבר תת-קרקעי אל תחנה גדולה של מערכת הרכבת התחתית של לונדון.
בתחנת הרכבת התחתית עוברים הקווים סירקל, דיסטריקט וקו האמרסמית' וסיטי.
רציפי התחנה בנויים בגשר שעל נהר התמזה, והתחנה היא תחנת הרכבת היחידה בלונדון הבנויה מעל לנהר כלשהו.
אל התחנה ניתן להיכנס משתי כניסות, כל אחת בעברו האחר של נהר התמזה.
בניין התחנה עצמו המכיל את הקופות והמשרדים בנוי על גבי הקרקע.
התחנה נפתחה לראשונה בשנת 1886 ומאז הורחבה ושופצה פעמים רבות כאשר בכל פעם היא נסגרה ונפתחה לחלופין.
תחנת ברלין היא סדרת טלוויזיה, מותחן ריגול ודרמה אמריקאית, שנוצרה על ידי אולן שטיינהאואר.
בסדרה כיכבו ריצ'רד ארמיטאג', רייס איוואנס, לילנד אורסר, מישל פורבס וריצ'רד ג'נקינס
עונה ראשונה של עשרה פרקים הוקרנה לראשונה ברשת Epix ב-16 באוקטובר 2016. ב-17 בנובמבר 2016, חודשה הסדרה לעונה שנייה, שתוכננה במקור להכיל עשרה פרקים, שהוקרנו בבכורה ב-15 באוקטובר 2017 והסתיימה בעונה בת תשעה פרקים ששודרו ב-3 בדצמבר 2017. ב-6 בדצמבר 2017, חודשה הסדרה לעונה שלישית, שהוקרנה בבכורה ב-2 בדצמבר 2018.
הסדרה בוטלה ב-29 במרץ 2019 לאחר שלוש עונות.
הסיפור עוקב אחר דניאל מילר שהגיע זה עתה לתחנת CIA בברלין, גרמניה.
בעונה הראשונה יש למילר משימה חשאית: לחשוף את מקור הדליפה שסיפק מידע לחושף שחיתויות מפורסם בשם תומאס שו.
בהוראת הקטור דז'אן הוותיק, דניאל לומד להתמודד עם עולמו הגס והשברירי של סוכן השטח: ניהול סוכנים, הטעיה והסכנות והפשרה המוסרית שעליו לבצע בחייו.
בעונה השנייה, ארבעה חודשים אחרי שנורה בסוף העונה הראשונה, דניאל התאושש מפציעותיו מספיק כדי שתינתן לו משימה חשאית חדשה: להסתנן למפלגה פוליטית בימין הקיצוני שמאמינים כי פעיליה מתכננים פיגוע טרור ממש לפני הבחירות הקרובות.
תחנת אליפלט היא אחת מהתחנות של הקו האדום ברכבת הקלה בתל אביב.
הכניסה הראשית לתחנה ממוקמת בקצהו הצפוני של רחוב אליפלט, בסמוך למתחם בו היה מוזיאון צה"ל (שעבר כולו ב-2019 למתחם בלטרון), וכן מתחם פארק המסילה, מתחם התחנה ומדרום מערב לנווה צדק.
אורך התחנה כ-200 מטר והיא נבנתה כתחנת "שמיים פתוחים" – היא נמצאת מתחת לפני הקרקע, אך היא פתוחה לשמים.
תחנת אליפלט משרתת את כל מסלולי השירות בקו האדום ומשמשת כתחנת הקצה הדרומית ל"מסלול שירות R3" בקו שיסעו רק בחלקו התת-קרקעי (מסיבה זו התחנה מכילה מספר רציפים כפול מאשר רוב התחנות בקו האדום).
התחנה נמצאת לאחר היציאה הדרומית מהמנהרה, בתוך מקטע הקו האדום המכונה "תוואי המסילה הטורקית" בתל אביב-יפו, שנמשך בין פיר הרצל במזרח ובין רחוב קויפמן במערב.
המקטע קיבל את שמו משום שהוא עובר בתוואי של קו הרכבת מיפו לירושלים שהוקם בימי השלטון העות'מאני בארץ ישראל, בסוף המאה ה-19.
אורכו של המקטע הוא כקילומטר: מנהרה באורך כ-650 מ' ובעומק של עשרה עד עשרים מטרים, מערבה ממנה ממוקמת תחנת אליפלט שאורכה כ-200 מ' ומערבה ממנה – פורטל באורך כ-150 מטרים, שהוא המקום שממנו עוברות הרכבות בין מפלס הקרקע ותת הקרקע.
חברת מנרב זכתה במכרז לביצוע הקמת המקטע, בשיטת חפור וכסה.
התחנה מכילה 4 מסילות, 2 רציפי איים, חדרים טכניים וקומת ביניים למעבר הולכי רגל ומשתרעת על כ-150 מ'.
בנוסף, קיימת מנהרה הבנויה בצורת "חפירה וכיסוי" באורך של כ-650 מ' מתחנת "אליפלט" ועד לפתח היציאה ברחוב הרצל.
ביולי 2022 הסתיימו העבודות על המפרש שהוקם על גג התחנה.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה.
תחנת אצטדיון בלומפילד היא אחת מהתחנות של הקו האדום ברכבת הקלה בתל אביב.
מיקומה בשדרות ירושלים בתל אביב-יפו.
תחנת אצטדיון בלומפילד שוכנת מדרום לדרך בן-צבי ומצפון לרחוב יהודה הימית, התחנה ממוקמת דרומית-מערבית לאצטדיון בלומפילד, והיא משרתת את הבאים לשכונות יפו, וכן את הפוקדים את אצטדיון בלומפילד ואת הסטודנטים וסגל ההוראה של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
תחנת ארבטסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
תחנת ארבטסקאיה נפתחה ב-5 באפריל 1953, והיא ממוקמת בין התחנות פלושאד רבוליוציי וסמולנסקאיה.
התחנה קיבלה את שמה מרחוב ארבאט, כמו גם תחנה בשם זהה בקו פיליובסקאיה.
התחנה היא חלק ממחלף הגדול ביותר במוסקבה, ויש לה מעבר לתחנות הבאות: "ביבליאוטקה אימני לנינה" של קו סוקולניצ'סקאיה, "אלכסנדרובסקי סאד" של קו פיליובסקאיה, ו"בורוביצקאיה "של קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
תחנת האוניברסיטה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
תחנת אוניברסיטת נפתחה ב-12 בינואר 1959 וממוקמת ברבעים ראמנקי וגגרנסקי.
התחנה קיבלה את שמה מאוניברסיטת מוסקבה שממוקמת בקרבה.
הבחירה באתר לתחנה (במרחק יחסית גדול ממתחם האוניברסיטה) נבעה מכך שלא ניתן היה לבנות את יסודות התחנה ומנהרות בסביבה הקרובה לבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה.
בנוסף, מיקום התחנה מספק קירבה לנתיבי תחבורה קרקעית ולאזורי מגורים סמוכים.
תחנת ביבליאוטקה אימני לנינה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי וקרויה על שם הספרייה הממלכתית של רוסיה.
תחנת ביבליאוטקה אימני לנינה נפתחה ב-15 במאי 1935, והיא ממוקמת מתחת לרחוב מחובאיה.
התחנה היא חלק ממחלף בן ארבע תחנות: אלכסנדרובסקי סאד, ארבטסקאיה, ביבליאוטקה אימני לנינה, ובורוביצקאיה.
תחנת אלקטרוזאבודסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע סוקולינאיה גורה וקרויה על שם מפעל חשמל הממוקם בקרבה.
תחנת אלקטרוזאבודסקאיה נפתחה ב-15 במאי 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
אלקטרוזאבודסקאיה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו הטבעת הגדול.
תחנת באומנסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע בסמאני וקרויה על שם מהפכן ניקולאי באומן .
תחנת באומנסקאיה נפתחה ב-18 בינואר 1944, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
התחנה תוכננה כחלק מהשלב השלישי של בניית רדיוס פוקרובסקי בשם "ספרטקובסקאיה".
עבודות הבנייה החלו בשנת 1938, ובתחילת מלחמת העולם השנייה המנהרה הייתה בנויה ב-70%, ולאחר מכן הוקפאה הבנייה עד 1943. כעבור שנה נפתחה התחנה בשם "באומנסקאיה".
תחנת בלורוסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי וקרויה על שם תחנת הרכבת בלורוסקי.
תחנת בלורוסקאיה נפתחה ב-30 בינואר 1952, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
התחנה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו זמוסקבורצקאיה.
תחנת אלכסנדרובסקי סאד היא תחנה סופית של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו פיליובסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע ארבאט וקרויה על שם גן אלכסנדר.
התחנה נמצאת בעומק של 7 מטר מתחת לפני הקרקע.
תחנת אלכסנדרובסקי סאד נפתחה ב-15 במאי 1935, והיא נפתחה כחלק מהקו הראשון של רכבת התחתית במוסקבה (קו סוקולניצ'סקאיה.
בשנת 1938 בוצע שינוי בקוי הרכבת התחתית והתחנה הפכה לחלק מקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
בשנת 1953 נסגרה התחנה, שוב בשל שינוי בקווי הרכבת התחתית ובניית קטעים חדשים.
היא נפתחה שוב בשנת 1958, הפעם כחלק מקו פיליובסקאיה.
במהלך קיומה הוחלף שמה של שהתחנה 4 פעמים:
מ-25 בדצמבר 1946 עד 5 בנובמבר 1990 - נקראה "תחנת קליניסקאיה" (על שם מיכאיל קלינין)
בנובמבר 1990 במשך כמה ימים נקראה "תחנת ווזדויז'נקה" (על שם רחוב ווזדויז'נקה, בו נמצאת אחת מכניסות לתחנה).
מ-1990 ועד היום - תחנת אלכסנדרובסקי סאד
תחנת ארבטסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו פיליובסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע ארבאט, וקרויה על שם רחוב ארבאט.
תחנת ארבטסקאיה נפתחה ב-15 במאי 1935, כחלק מקטע ההשקה הראשון של המטרו של מוסקבה.
תחנת ארבטסקאיה היא אחת התחנות היחידות במטרו של מוסקבה שיש לה מזנון לנוסעים.
המזנון נפתח מחדש ב-28 בדצמבר 2016.
תחנת ארלוזורוב מערב היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית המתכוננת להיחפר בעיר תל אביב-יפו במסגרת הקמת הקו הירוק של הדנקל.
תחנה זו תהווה נקודת קישור לתחנת אבן גבירול של הקו הסגול הסמוכה, הממוקמת על פני הקרקע בסמוך למתחם סומייל ומגדל המאה.
היא תהיה התחנה הצפונית מארבע התחנות הנחפרות מתחת לאדמה בקו זה ותשרת את הנוסעים בו המגיעים לאזור מגדל המאה ובית הכנסת היכל יהודה.
מזרחית במתחם סומייל, במפגש הרחובות אבן גבירול - ארלוזורוב.
מערבית במקום שבו שכן 'סופר יודה' (אבן גבירול 103).
העבודות לבניית התחנה החלו ב-1 בנובמבר 2021 עם הריסתו של בניין "סופר יודה", במקומו תוקם הכניסה לתחנה.
אוקטיברסקאיה היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
תחנת אוקטיברסקאיה נפתחה ב-1 בינואר 1950, והיא קרויה על שם כיכר אוקטיברסקאיה (כיום כיכר קלוז'סקאיה).
התחנה ממוקמת ברובע יאקימנקה, ויש לה מעבר לתחנה בשם זהה בקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה.
לתחנה יש לובי היוצא ללנינסקי פרוספקט ונראה כמו ביתן עם מעברים מקושתים.
התחנה היא אתר מורשת תרבותית.
תחנת ארליך היא אחת מהתחנות בקו האדום כחלק מהדנקל, הנמצאת ביפו.
מיקומה על שדרות ירושלים, סמוך להצטלבות עם רחובות ד"ר ארליך ונס לגויים.
התחנה נמצאת בין תחנת איסקוב, 390 מטרים דרומית לה, לתחנת אצטדיון בלומפילד, 450 מטרים צפונית לה על אותה שדרה.
התחנה היא תחנה עילית, ונקראת על שם רחוב ד"ר איסקוב, אליו היא סמוכה.
עוברים בה הקווים R1 (לתחנה המרכזית של פתח תקווה) ו-R2 (לדפו קריית אריה).
לכיוון דרום מגיעים שני הקווים אל תחנת הקוממיות.
התחנה נפתחה, יחד עם שאר הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן, בתאריך 18 באוגוסט 2023.
התחנה נמצאת על שדרות ירושלים, רחוב מרכזי ביפו, בקרבת חיבורו עם רחובות ד"ר ארליך ונס לגויים.
בקרבת התחנה נתיב נסיעה אחד לכל כיוון.
מוקדי העניין הקרובים לתחנה הם המכללה האקדמית תל אביב-יפו, סטודיו, וארבעה גני שעשועים.
בקרבת התחנה שתי תחנות אוטובוס, בהם עוברים קווים לתל אביב, חולון, בת ים, רמת גן, קריית אונו ופתח תקווה.
באוקטובר 2024 התרחש בשדרות ירושלים פיגוע ירי שבו נרצחו 7 בני אדם ונפצעו 15, מתוכם שישה באורח קשה, ובמהלכו המחבלים עלו על הרכבת הקלה, רצחו ארבעה מנוסעיה ולאחר מכן ירדו בתחנת ארליך ורצחו שלושה בני אדם נוספים.
תחנת ביניים (מכונה גם: עצירת ביניים) היא תחנה שבה המשתמש בדרך עוצר, וממשיך מאוחר יותר.
ברכב פרטי הפסקה זו יכולה להעשות על מנת לאפשר לנהג להתרענן ולנוח, או משלל סיבות אחרות.
בתחבורה ציבורית עצירה זו נעשית בדרך כלל על מנת להחליף קווי תחבורה.
בתחנות ביניים הנמצאות בשימוש על ידי הנוסע ברכב פרטי, ניתן לעיתים לרכוש דלק, צידה לדרך ואוכל או להשתמש בשירותים.
במהלך ההיסטוריה, ככל שנסיעות הפכו ארוכות יותר, היה נפוץ למצוא אכסניות ללון בהן בנקודות אלה, ולעיתים היה מתפתח סביבן יישוב של ממש.
לעיתים ניתן היה גם להחליף בהן קבוצה לדרך.
עצירת ביניים בתחבורה ציבורית מאפשרת פרק זמן קצר בין נסיעות, אותו מנצלות חברות התחבורה בהרבה מקרים לפצות על עיכובים, מנוחה לנהגים או החלפתם.
נוסעים יכולים להשתמש בתחנות אלה כתחנות מעבר ולהחליף בהן בין קווי תחבורה שונים.
תחנות מרכזיות הן דוגמה לתחנות מעבר כאלה.
בנסיעה בינעירונית (בדרך כלל), ברכבת או באוטובוס בין עירוני, עצירת הביניים היא הפסקה שעל הנוסע לעשות בין קטעי הנסיעה.
זהו זמן השהייה בטרמינל לאחר עזיבת כלי אחד והמתנה לעלות לכלי הרכב הבא.
נסיעות בין עירוניות ובינלאומיות רבות כוללות עצירות ביניים.
לנהגי האוטובוס קיימת תחנת התערננות בסוף כל מסלול קו.
בתחבורה אווירית, תחנת ביניים (המכונה גם "תחנת קונקשן") היא נמל התעופה שבו נוסעים מחליפים בין טיסה אחת לאחרת, או מחכים בו שטיסתם תמשיך ליעדה.
זמן השהיה בתחנות מסוג זה יכול לנוע בין שעות בודדות עד ליממה שלמה.
תחנת אורחובו היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
היא ממוקמת ברובע צפון אורחובו-בוריסובו של המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי של מוסקבה.
התחנה נפתחה ב-30 בדצמבר 1984, והיא ממוקמת בין התחנות צאריצינו ודומדדובסקאיה.
שעת פתיחת התחנה ב-05:35, שעת סגירת התחנה לכניסת נוסעים ב-01:00. ממוקמת בעומק שּלּ 9 מטר.
איירפורט ונוקובו היא תחנה סופית בקו סולנצבסקאיה של הרכבת התחתית של מוסקבה.
התחנה ממוקמת ברובע ונוקובו, מתחת למגרשי החניה של נמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו, שממנו קיבלה את שמה.
ונוקובו הפך לראשון בשדות התעופה של מוסקבה, עם גישה ישירה למטרו והראשון מסוגו ברוסיה, שממוקם מתחת לנמל תעופה.
התחנה נפתחה ב-6 בספטמבר 2023, כחלק מהקטע "רסקזובקה" - "איירפורט ונוקובו".
תחנת בלפור היא אחת מהתחנות בקו האדום כחלק מהדנקל, הנמצאת בבת ים.
מיקומה במרכז רחוב יוספטל, בצידו המערבי של הצומת בין רחוב בלפור לרחוב זה ובקרבה יחסית לבית עיריית בת ים.
שלושה גני שעשועים נמצאים בקרבת התחנה, ואלו הם: ירושלמי, הנ"ד, עולי הגרדום.
בנוסף, התחנה נמצאת בקרבת הספרייה העירונית ה"תרבוטק".
התחנה נמצאת באזור שעיקרו מגורים.
התחנה נמצאת בצומת של בלפור ויוספטל.
תחנות גלולות תורמות למשבר האופיואידים בארצות הברית ומחוקקים מנסים להתמודד איתן באמצעות מספר יוזמות חקיקה ברמת המדינה.
במפעלי גלולות, רופאים או צוות בפיקוחם רושמים תרופות אופיואידים לכאבים שאינם קיימים או מוגזמים.
המטרה העיקרית של מתן מרשם התרופה היא לא להקל על הכאב או לרפא את המטופל, אלא להרוויח רווחים גבוהים על ידי גרימת התמכרות לתרופות.
דבר זה הופך את תחנות הגלולות ליוזמה פלילית.
המאפיינים של מתקנים כאלה כוללים את הסימנים הבאים:
לעיתים קרובות הם בבעלותם של אנשים שאינם רופאים.
הם מקבלים רק מזומן (ללא כרטיסי אשראי, צ'קים או תשלומי ביטוח) במטרה להקל על הלבנת כספים.
המטופלים לא נדרשים לספק מסמכים רפואיים, ממצאים או ולא עוברים מבדקים כמו צילומי רנטגן או צילומים אחרים
לא מבוצעות בדיקות רפואיות או שהן "לצורכי הצגה" בלבד;
הרופאים לא דנים עם המטופלים על חלופות לטיפול בתרופות;
נקבע טיפול במשככי כאבים חזקים
ניתן לממש מרשמים רק בבתי מרקחת מסוימים.
מול המתקנים נראים תורים ארוכים מקומות חניה מול או בקרבת המתקן מלאים במכוניות גם בשעות הלילה,
נעשה שימוש באנשי אבטחה או שוערים.
לטענת רשויות חוקרות ומדענים, מתקנים כאלה מגיעים בצורות ובגדלים שונים, אך לכולם חשוב ליצור את הרושם שהם מרכזים עצמאיים לטיפול בכאב.
כדי להימנע מהעמדה לדין, מנהלי תחנות גלולות נוטים לנהל את המתקנים שלהם כמו חנויות פופ-אפ.
לקוחות של תחנות גלולות מכורים לגלולות או סוחרים בגלולות שלהם ומוכרים אותם לאנשים אחרים.
דוגמה לתחנת גלולות היא זו של ד"ר ג'קלין קלגט שפעלה בניו אורילנס בתחילת שנות ה-2000 ומתוארת בסדרה התעודית "הרוקח".
קלגט שהמתחתה ברפואת ילדים, פתחה מרפאה פרטית למבוגרים בחלק נידח של העיר.
המרפאה נהגה לקבל מעל 70 "מטופלים" ביום ורשמה כמעט לכולם מרשמים שכללו מינון גבוה של אוקסיקונטין, תרופה ממכרת ממשפחת האופיאדים, וכן סומה וקסנס, שלוש תרופות שמוכרות בשם "השילוש הקדוש" משום שיחד הן מייצרות אפקט דומה להרואין.
גלקט שכרה שוטרים לסיוע בתפעול המקום.
המרפאה פעלה גם בשעות הקטנות של הלילה, כאשר חלק מה"מטופלים" חיכו שעות ולפעמים ימים לפגישה עם הרופאה.
בפברואר 2000 המנהל לאכיפת הסמים (DEA) החל לערוך חקירה סמויה על המרפאה.
קלגט הייתה מוכנה לקבל כסף מזומן בלבד, ולפי הראשויות בשנת 2001 היא הפקידה כמעט 2 מיליון דולר במזומן, סוכנים סמויים שנשלחו למרפאה גילו כי קלגט לא ערכה בדיקות כלשהן לחולים או ניסתה להבין אלה פשוט חילקה מרשמים.
חלק מה"מהטופלים" קנו כמות גדולה של כדורים ופעלו כבלדרי סמים כאשר מכרו אותם למטופלים אחרים.
ידי המשטרה היו כבולות משום שגם אם תפסו בלדר כזה עם מאות כדורים הוא היה עם כיסוי חוקי של מרשם.
לטענת החוקרים החקירה התארכה מאד בשל העדר תוכנית למעקב אחר רישום תרופות כך שהחוקרים נאלצו לעבור בבתי מרחקת שונים ולנסות להתחקות אחר מקור המרשמים.
מעקב ב-10 בתי מרקחת הראה שבמשך שנה אחת גלקט רשמה מעל 180 אלף כדורי אוקסיקונטין, ולפי הערכת החוקרים היא כנראה מכרה מיליוני כדורים.
בעקבות חקירה סמויה של מנהל התרופות והסמים קלגט איבדה את רישיונה.
היא הייתה צפויה לעמוד לדין אבל עברה תאונת דרכים קשה.
ד"ר דייוויד הרברט פרוקטר נחשב לממציא תחנות הכדורים.
ב-1979 הרופא יליד קנדה הקים משרד רפואי שהממחה בטיפול בכאב בסאות' שור, קנטקי ליד פורטסמות', אוהיו.
באמצע שנות ה-80, הוא היה מהראשונים שרשמו משככי כאבים שהכילו לרוב אופיואידים; הוא גם שילב תרופה זו עם בנזודיאזפינים (תרופות הרגעה) כגון Xanax.
העסק שלו התרחב עם הופעתה של OxyContin (חומר פעיל: Oxycodone), התרופה הפופולרית של חברת התרופות פרדו פארמה.
הוא שכר רופאים נוספים כדי ליישם שיטות מכירה חדשות.
חלק מרופאים אלה השתלטו על הרעיון העסקי של "הסנדק של תחנות הכדורים" ולימים הפכו לעצמאים.
לאחר מכן תחנות גלולות התפשטו למדינות רבות אחרות, כולל מערב וירג'יניה, טקסס, ניו מקסיקו, וניו יורק.
הם זכו לחשיבות רבה במיוחד בפלורידה.
במדינה זו בלטו תחנות הכדורים של כריס ג'ורג'.
גישה קלה למשככי כאבים רבי עוצמה תורמת למשבר האופיואידים בארצות הברית.
משנת 1999 ועד ל-2017, מתו כמעט 400,000 איש כתוצאה ממנות יתר שכללו אופיואידים ומספר הקורבנות נמצא במגמת עליה וכולל אנשים נורמטיבים רבים בגילאים צעירים.
לקוחות הנוטלים תרופות אלו במשך תקופה ארוכה מתרגלים אליהן וברוב המקרים יידרשו למינונים גבוהים יותר כדי להשיג את אותה השפעה מקלה או מהנה (סבילות לתרופות לאחר מכן תלות במינון גבוה).
בשימוש קבוע, לאופיאטים בתרופות אלו יש השפעה אופורית.
האופיאטים הזרים עלולים להחליף את הפונקציות של האנדורפינים של הגוף עצמו, וכתוצאה מכך לגרום להתמכרות קשה.
שימוש לרעה בסמים מוביל למספר הולך וגדל של טיפולים בחדרי מיון, טיפול יקר בהתמכרויות ומקרי מוות תכופים ממנת יתר.
תחנות גלולות כרוכות בהפרות של אתיקה רפואית ושל חוקים רפואיים כמו פרקטיקה מופרזת של מרשם, פרקטיקה רשלנית ואבסורדית וקידום התמכרות לסמים וסחר בסמים בלתי חוקיים.
מסיבה זו, התרחשו מספר רב של פעולות משטרתיות, צעדים של המנהל לאכיפת הסמים (DEA) וסגירות של מתקנים אלו.
בתי המשפט הרשיעו עבריינים רבים.
עד סוף 2016 הורשעו 378 רופאים בפלורידה לבדה, כאשר 95 נוספים הוגשו שם עד אז.
בתגובה לבעיות ההולכות וגדלות של שימוש לרעה בתרופות, מספר מדינות החמירו את חוקיהן.
בקנטקי, למשל, קיים מאז 2012 חוק לשיפור הפיקוח על שיטות מרשם, המכונה Bill Mill Bill (KRS)218A.175 et seq.
עד 2012, 41 מדינות בארצות הברית יישמו תוכניות ניטור כאלה, ועד 2019 כל המדינות מלבד מיזורי יישמו תוכניות כאלה.
קיים ויכוח בספרות האם ועד כמה ההחמרה בחוקי הסמים גורמת למכורים לפנות לחומרים ממכרים אחרים כגון הרואין, כאשר מכורים רבים להרואין טוענים בדרך כלל שהם ניצלו בעבר אופיואידים שניתנו במרשם רופא.
מכורים גם עברו לפנטניל, לעיתים קרובות עם השלכות קטלניות.
"The OxyContin Express", סרט תיעודי משנת 2009 של העיתונאית הפורטוגזית מריאנה ואן זלר, עוקב אחר ערוצי המכירה של תחנות גלולות בפלורידה, הסרט קיבל פרסים ומועמדויות לפרס אמי בנוסף לפרס פיבודי (2010).
סדרת הטלוויזיה האמריקרית "American Greed", עוסקת בפשעי צווארון לבן מאז 2007, התמקדה בתחנות גלולות בפרקים 137 (מרץ 2017) ו-152 (מרץ 2018).
הלבנת הון עבור תחנת גלולות משחקת תפקיד חשוב בסדרת הטלוויזיה "ציפורניים".
הסרט התיעודי "הרוקח", שיצא בנטפליקס ב-2020, מראה כיצד הרוקח דן שניידר חשף תחנת כדורים בסנט ברנרד פאריש, לואיזיאנה באמצעות חקירות פרטיות.
תחנת איסקוב היא אחת מהתחנות בקו האדום כחלק מהדנקל, הנמצאת ביפו.
מיקומה על שדרות ירושלים, סמוך להצטלבות עם רחובות נסים איסקוב ובת עין.
התחנה נמצאת בין תחנת הבעש"ט, 330 מטרים דרומית לה, לתחנת ארליך, 390 מטרים צפונית לה על אותה שדרה.
התחנה היא תחנה עילית, ונקראת על שם רחוב נסים איסקוב, אליו היא סמוכה.
התחנה נמצאת על שדרות ירושלים, רחוב מרכזי ביפו, בחיבורו עם רחובות נסים איסקוב ובת עין.
בקרבת התחנה שני נתיב נסיעה אחד לכל כיוון.
מוקדי העניין הקרובים לתחנה הם מרכז קהילתי, שני בתי ספר, שני גני שעשועים וגינה.
בקרבת התחנה תחנת אוטובוס אחת, בה עוברים קווים לתל אביב, חולון, רמת גן, קריית אונו ופתח תקווה.
בזיליקת סן פאולו היא תחנה בקו B של המטרו של רומא ובקו הרכבת רומא-לידו, מטרו מר.
תחנת בזיליקת סן פאולו נחנכה ב-9 בפברואר 1955, תחת השם סן פאולו בזיליקה.
ושמה שונה לשם שאנחנו מכירים היום באזור שנות ה-90.
בשנות ה-20 נחפרה תחנה מתחת למה שמכונה Roccia di San Paolo (קיר טוף מול הבזיליקה ששימש כאתר קבורה ברפובליקה הרומית).
עד המאה ה-5 לספירה), ובה הרכבת עוברת לפני הגעתה לתחנה, על מנת שלא להפריע לנוף.
תחנת בנימין היא אחת מהתחנות בקו האדום כחלק מהדנקל, הנמצאת בבת ים.
מיקומה בסמוך להצטלבות רחוב יוספטל, רחוב בר-אילן ורחוב דניאל, והיא נמצאת בין תחנת יוספטל, 320 מטרים מזרחית אליה, לתחנת בלפור, 370 מטרים מערבית לה.
התחנה היא תחנה עילית, ועוברים בה הקווים R1 (לתחנה המרכזית של פתח תקווה) ו-R2 (לדפו קריית אריה)
התחנה נמצאת על רחוב ראשי בבת ים, רחוב יוספטל, בו נתיב נסיעה אחד לכל כיוון.
מוקדי העניין הקרובים לתחנה הם ספרייה מקומית ושלושה גני שעשועים.
בקרבת התחנה שתי תחנות אוטובוס, בהם עוברים קווים לראשון לציון, חולון, אזור ותל אביב.
התחנה נפתחה ב-18 באוגוסט 2023, יחד עם שאר הקו האדום של דנקל.
ביולי 2024 התגלה בולען בסמוך לתחנה.
הגילוי הוביל לשינוי בפעילות הרכבת הקלה בגוש דן למשך כשעתיים.
תחנת הֶחלל הַבין־לאומית (International Space Station, הידועה גם בראשי התיבות "ISS") היא לוויין מלאכותי מאויש, המקיף את כדור הארץ במסלול לווייני נמוך ומשמש כתחנת מחקר.
בניית תחנת החלל החלה בנובמבר 1998 עם הצבת היחידה הראשונה, זאריה (Zarya).
התחנה תוכננה לפעול לכל הפחות עד שנת 2020 ולכל היותר עד 2028.
ניתן לראות את התחנה מכדור הארץ בעין בלתי מזוינת כנקודת אור הנעה על פני השמיים בזמנים מסוימים.
תחנת החלל הבין־לאומית היא איחוד של מספר תחנות חלל שתוכננו כמיזמים נפרדים בידי מספר סוכנויות חלל שונות, ובהן: "פרידום" האמריקאית, "מיר־2" הרוסית, "קולומבוס" האירופאית ו"קיבו" היפנית.
שורשי המיזם נועצו בתוכנית מיר ומעבורות החלל בשנת 1994, והמיזם עצמו החל עם שיגור היחידה הראשונה ב־1998 על גבי הטיל הרוסי "פרוטון", ונמשך עם שיגור והרכבת חלקים נוספים כמו: יחידות מדוחסות אוויר ותומכות חיצוניות כחלק ממטען מעבורות החלל, טילי פרוטון ומשגרי סויוז רוסיים.
נכון לפברואר 2011, התחנה מורכבת מ־15 יחידות מדוחסות אוויר, אספקת הכוח לתחנה מתבצעת על ידי 16 לוחות סולריים המותקנים על התומכות החיצוניות ועוד 4 לוחות קטנים יותר המותקנים על היחידות הרוסיות.
התחנה נמצאת במסלול שבין 278 ק"מ עד 460 ק"מ, במהירות ממוצעת של 27,743.8 קמ"ש ומשלימה 15.7 הקפות סביב כדור הארץ ביממה.
תפעול תחנת החלל הבין־לאומית נעשה על ידי חמש סוכנויות החלל
בו־זמנית באמצעות מרכזי שליטה ובקרה הנמצאים בכדור הארץ.
הבעלות וזכויות השימוש בתחנה נקבעו בשורה של הסכמים וחוזים הנותנים לתאגיד החלל הפדרלי של רוסיה בעלות מלאה על היחידות שלה, בעוד שאר התחנה נמצאת בבעלות משותפת של ארבע הסוכנויות האחרות.
לתחנה נשלחת בקביעות אספקה באמצעות חלליות מספר פעמים בשנה, בעבר על ידי מעבורות החלל האמריקאיות, וחלליות ATV האירופאיות, וכיום (2017) באמצעות חלליות סויוז ופרוגרס הרוסיות, חללית קואונוטורי (HTV) היפנית, וכן החלליות הפרטיות דרגון וסיגנוס.
לאורך השנים ביקרו בה אסטרונאוטים וקוסמונאוטים מ־15 אומות שונות.
נכון לעשור השני של המאה ה־21, התחנה מאוישת בצוותים ומשלחות של אסטרונאוטים וקוסמונאוטים המונים בסביבות 6 אנשים ומחזיקה בשיא הנוכחות האנושית הרציפה הארוכה ביותר בחלל, עם פעילות אנושית רציפה מה־31 באוקטובר 2000.
נכון לנובמבר 2022, מניין כלל האסטרונאוטים שביקרו בתחנת החלל הבין־לאומית, מכל הלאומים, צוות ומבקרים, עומד על 263 מ-20 מדינות.
תחנת החלל הבין־לאומית ראויה למגורי אדם.
כמו כן התחנה מאפשרת ביצוע ניסויים במערכות קיום חיים במערכות תחזוקה – מערכות הנדרשות למסעות ממושכים בחלל.
תחנת החלל הבין־לאומית תומכת בצורך לעריכת ניסויים שבהם נדרש אחד או יותר מהתנאים הקיצוניים השרויים בה.
התחומים המדעיים העיקריים הם השפעות חוסר המשקל בטווח הארוך, רפואה בחלל, מדעי החיים, מדעים פיזיקליים, אסטרונומיה ומטאורולוגיה.
חוק ההרשאה של נאס"א 2005, יעד את החלקים האמריקאים בתחנה למעבדה רב לאומית במטרה להרחיב את השימוש בתחנת החלל לסוכנויות חלל נוספות ולמגזר הפרטי.
השפעת הכבידה על גוף האדם – המחקר המתמשך בתחנה מרחיב את הידע ההולך ונצבר אודות השפעתה של חוסר הכבידה בטווח הארוך על גוף האדם.
הנושאים הנבדקים במחקרים אלה הם: דלדול שריר, דלדול עצם והשפעתה על גמישות חלקי הגוף השונים.
המידע ישמש לקבוע אם מסעות ארוכים והתיישבות האדם בחלל אפשריים.
נכון לשנת 2006, הידע שנצבר על דלדול השריר והעצם מצביע על סיכון משמעותי של שבירה ומוגבלות ביכולת התנועה של אסטרונאוטים שישרדו מסע ארוך בחלל ויחזרו לכוח כבידה של כוכב לכת כלשהו (כמו מסע בן שישה חודשים הנדרש כדי להגיע למאדים).
בנוסף, מתקיימים שלל ניסויים רפואיים בתחנה כשהבולט ביניהם הוא "אבחון אולטראסאונד מתקדם במיקרו־כבידה" ובו כל הצוות, ללא יוצא מן הכלל, מבצע סריקות אולטראסאונד בהדרכת מומחים בכדור הארץ.
המחקר לוקח בחשבון את הדיאגנוזה והטיפול הרפואי בחלל.
בדרך כלל, אין רופא בתחנה מה שהופך את הדיאגנוזה למורכבת הרבה יותר.
השפעת הכבידה על צמחים ובעלי חיים – מחקרים הנערכים בתחנה מודדים את השפעת חוסר הכבידה על התפתחות, גדילה ותהליכים פנימיים של צמחים ובעלי חיים.
בהמשך למידע שהתקבל, נאס"א תמשיך את מחקריה בנושא זה בתלת מימד של גדילה והתפתחות רקמות אנושיות וגבישי חלבונים.
פיזיקה של נוזלים – מחקר בנושא פיזיקה של נוזלים מאפשר לחוקרים לבנות מודל בצורה טובה יותר של התנהגות הנוזלים מפני שנוזלים יכולים להתערבב בצורה טובה יותר בתנאים של חוסר משקל, ואף קיימים נוזלים שלא מתערבבים בכדור הארץ אך בתחנת החלל כן.
בנוסף, בחינת התגובות והתהליכים שנוצרים באיטיות עקב מיקרו־כבידה והטמפרטורות השרויות בחלל, מקנים לחוקרים הבנה עמוקה יותר של מוליכות על.
הנדסת חומרים – מחקר זה ייחודי בתחנה בכך שהוא נחשב שימושי גם בתחומים רבים מחוץ לתעשיית החלל.
תחומי מחקר ועניין נוספים הם השפעות המיקרו־כבידה על תהליכי בעירה, הגדלת יעילות השריפה ושליטה בכמות הפליטות והמזהמים.
ממצאים אלו משפרים את המידע על הפקת אנרגיה, ומגדילים את התועלת הסביבתית והכלכלית.
תוכניות עתידיות של החוקרים הן לחקור אירוסילים, את שכבת האוזון, אדי מים ותחמוצות הנמצאות באטמוספירת כדור הארץ וכמו כן, מחקרים בקרינה קוסמית, אבק קוסמי, אנטי חומר והחומר האפל ביקום.
ברית המועצות הייתה הראשונה לשגר לחלל תחנה מאוישת – סאליוט 1 בשנת 1971. תחנות נוספות מסדרת סאליוט היו גדולות ומתוחכמות יותר, והשיא היה בשנת 1986, כששוגרה לחלל "תחנת החלל מיר".
תחנה זו הייתה התחנה הקבועה הראשונה בחלל, וכללה שבע יחידות נפרדות שמשקלן הכולל למעלה מ־90 טונות.
לעומתה התחנה הבין־לאומית גדולה פי חמישה.
תחנת החלל האמריקאית הראשונה, סקיילאב, שוגרה בשנת 1973. התחנה הייתה בשימוש רק תשעה חודשים, שבמהלכם שהו בה צוותים לתקופות שונות, של עד 84 ימים.
בשנת 1984 העלה הנשיא ארצות הברית רונלד רייגן, לראשונה, את ההצעה לבנות תחנה בין־לאומית שארצות הברית תעמוד בראשה.
שם התחנה היה אמור להיות "פרידום" (Freedom, "חירות").
תכנון התחנה נבע מהצורך של האמריקאים לתת מענה לתחנת החלל סאליוט ותחנת החלל מיר הסובייטיות.
תוכנית תחנת החלל פרידום בוטלה עם נפילת ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה.
סיום המרוץ לחלל עודד את ארצות הברית לחבור עם סוכנויות חלל אחרות בעולם בתחילת שנות ה־90, ולהוציא את הפרויקט לפועל.
תכנון הפרויקט ויישומו החלו לראשונה בשנת 1993 ונקרא "תחנת החלל אלפא" (Space Station Alpha).
באופן תאורטי, התחנה הצטרכה לענות על שלל הדרישות של כל סוכנויות החלל המשתתפות בפרויקט.
אך בניית התחנה סבלה מעיכובים רבים, טכניים ותקציביים כאחד.
התקציב עודכן מספר פעמים באופן משמעותי וגרר אחריו שינויים רבים בתכנון התחנה כולה.
עלות בניית התחנה עלתה באופן משמעותי על התחזיות המוקדמות.
סוכנות החלל האירופאית העריכה שהפרויקט, מתחילת התכנון בשנות השמונים עד סיום הבנייה בשנת 2011 יעלה כ־100 מיליארד אירו.
הרכבת תחנת החלל הבין־לאומית החלה ב־20 בנובמבר 1998. הרכבת מרבית חלקי התחנה בוצעה על ידי אסטרונאוטים במשך יותר מ־973 שעות של פעילות חוץ רכבית (כ־155 הליכות חלל).
127 מהליכות חלל אלו יצאו מתוך תחנת החלל עצמה ושאר 28 הליכות חלל יצאו מסיפונן של מעבורות החלל.
הרכיב הראשון של התחנה, זאריה, שוגר ב־20 בנובמבר 1998 על גבי טיל פרוטון רוסי ושבועיים לאחר מכן חובר לזאריה הרכיב יוניטי, שהגיע בתא המטען של מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימת STS-88. שני רכיבים אלו היוו את ליבת התחנה.
זו נשארה לא מאוישת במשך השנה וחצי שלאחר חיבורן.
ביולי 2000 שוגרה היחידה הרוסית "זבזדה", ואיפשרה לראשונה לאייש את התחנה בצוות שמנה לכל היותר 3 אסטרונאוטים וקוסמונאוטים.
הגדלת התחנה והבאת הרכיבים אליה התנהלה לפי לוחות הזמנים שנקבעו, אולם הופסקה בשנת 2003 בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה במשימת STS-107. עם ממצאי החקירה, הוחלט על הפסקת טיסות מעבורות החלל לאלתר, ובכך נפגעה בניית התחנה עד שיגור הדיסקברי למשימת STS-114 בשנת 2005.
חידוש ההרכבה החל רק במשימת STS-115 על ידי מעבורת החלל אטלנטיס שהביאה עימה את המערך הסולרי השני לתחנה.
תומכות נוספות ומערך הלוחות הסולאריים השלישי הורכבו במשימות STS-117, STS-116 ו־STS-118. הגדלת המערך הסולארי, הגדילה את אספקת הכוח לתחנה, ואיפשרה את הרכבת והפעלת יחידת "הרמוני", יחידת המחקר האירופאית "קולומבוס", ואת היחידה היפנית הראשונה – "קיבו".
במרץ 2009, במשימת STS-119 הושלמה בניית התומכות והתקנת מערך הלוחות הסולרים האחרון (הרביעי במספר).
ביולי 2009, במשימת STS-127, הותקנה היחידה היפנית השנייה ולאחריה היחידה הרוסית "פויסיק".
בפברואר 2010, במשימת STS-130, הגיעה "טרנקוויליטי" לצד הקופולה במטען מעבורת החלל אנדוור.
במאי 2010 הגיע החלק הרוסי, רסבה, עם מעבורת החלל אטלנטיס במשימת STS-132. בפברואר 2011, במשימת STS-133, משימתה האחרונה של מעבורת החלל דיסקברי, הותקנה היחידה הלוגיסטית הרב תכליתית – "לאונרדו".
נכון למרץ 2022, התחנה מורכבת מ־15 יחידות מדוחסות ומערך תומכות מושלם.
נכון למרץ 2022, יחידת המעבדה הרב תכליתית הרוסית – "נאוקה" (Nauka, ברוסית Нау́ка), ומספר חלקים נוספים וביניהם "הזרוע הרובוטית האירופית" (European Robotic Arm - ERA) לתחזוק החלקים הרוסיים, הם הרכיב החדש ביותר בתחנה לאחר שהמודול נאוקה שוגר ביולי 2021, אז הסתיימה סופית בניית התחנה.
מסת התחנה לאחר השלמתה הוא 400 טון.
כשתושלם, תכיל תחנת החלל הבין־לאומית שש עשרה יחידות מדוחסות אוויר ותהיה בעלת נפח כולל של כאלף מטרים מעוקבים.
יחידות אלו משמשות למעבדות מחקר, מנעלי אוויר, חלקי עגינה לחלליות השונות שמגיעות לתחנה, יחידות אחסון ויחידות מגורים לצוות.
חמש עשרה יחידות כאלו כבר נמצאות במסלול.
יחידה משימת הרכבה תאריך שיגור הועלה למסלול באמצעות אומה תמונה הערות זאריה 1A/R 20 בנובמבר 1998 פרוטון רוסיה (בנייה)וארצות הברית (מימון) זאריה הוא הרכיב הראשון של תחנת החלל ששוגר, והוא מספק כח חשמלי, מקום אחסון, הנעה, והדרכה במהלך השלב הראשוני של איסוף החלקים.
מאז משמשת היחידה כמתחם אחסון, הן בחלק הפנימי שבו הלחץ מווסת והן במכלי הדלק הצמודים אליו מבחוץ.
יוניטי (צומת 1) 2A 4 בדצמבר 1998 מעבורת החלל אנדוור, STS-88 ארצות הברית יחידת הקישור הראשונה.
מקשרת בין החלק האמריקאי של התחנה לבין החלק הרוסי.
אל יחידה זו מחוברות יחידה Z1, תא הלחץ "קווסט", מעבדת "דסטיני" ויחידת "טרנקוויליטי".
זבזדה (יחידת שירות) 1R 12 ביולי 2000 פרוטון רוסיה יחידת השירות של התחנה.
היחידה משמשת למגורי הצוות, מערכות מיזוג האוויר והשליטה במסלול, וכן מעגן עגינה עבור חלליות הסויוז והפרוגרס.
דסטיני (מעבדה של ארצות הברית) 5A 7 בפברואר 2001 מעבורת החלל אטלנטיס, STS-98 ארצות הברית מעבדת המחקר המרכזית של ארצות הברית.
קווסט (תא לחץ) 7A 12 ביולי 2001 מעבורת החלל אטלנטיס, STS-104 ארצות הברית תא הלחץ המרכזי של תחנת החלל.
מבעד תא זה יוצאים להליכות החלל.
היחידה כוללת שני מקטעים – האחד, אתר האחסון לחליפות החלל והציוד, והשני – תא הלחץ עצמו, מבעדו ניתן לצאת לחלל.
פירס (רכיב עגינה) 4R 14 בספטמבר 2001 מודול הנעה מבוסס פרוגרס, משגר סויוז רוסיה יחידה זו היא מעגן עגינה נוסף עבור חלליות הסויוז והפרוגרס, וכן מאפשר יציאה להליכות בחלל.
היחידה כוללת מקום אחסון לחליפות החלל הרוסיות.
ב־28 בספטמבר 2020 פורסם כי יבצעו שתי הליכות חלל בנובמבר 2020 ובפברואר 2021 למען הכנות לקראת ניתוק הרכיב הרוסי "פירס" כדי להחליפו ברכיב הרוסי "נאוקה" ששוגר באביב 2021. הרמוני (צומת 2) 10A 23 באוקטובר 2007 מעבורת החלל דיסקברי, STS-120 אירופה (בניית הרכיב)ארצות הברית (מפעילה) יחידת השירות של תחנת החלל הבין־לאומית.
יחידה זו מספקת את החשמל להפעלת התחנה, וכן מתקני תקשורת.
ליחידה זו מחוברות יחידת מעבדת "קולומבוס" האירופאית ויחידת המעבדה "קיבו" היפנית, וליחידה זו מתחברות מעבורות החלל האמריקאיות בעת עגינתן בתחנה.
קולומבוס (מעבדה) 1E 7 בפברואר 2008 מעבורת החלל אטלנטיס, STS-122 אירופה מעבדת המחקר האירופאית המרכזית.
במעבדה זו מבצעים מחקרים בגנטיקה, ביו־רפואה וחקר נוזלים.
ליחידה מחוברים מספר מתקני מחקר ובהם מחקר החשיפה האירופי (EuTEF), השעון האטומי החללי ותצפית השמש.
קיבו (יחידת אחסון) מעבדת ניסויים 1J/A 11 במרץ 2008 מעבורת החלל אנדוור, STS-123 יפן חלק ממעבדת "קיבו" היפנית.
יחידה זו משמשת כיחידת אחסון עבור המעבדה.קיבו (יחידה מדוחסת) (JEM–PM) 1J 31 במאי 2008 מעבורת החלל דיסקברי, STS-124 יפן החלק המרכזי של מעבדת "קיבו" היפנית.
במעבדה 23 תאים ובהם 10 תאי ניסויים.
במעבדה מבוצעים ניסויים בתחום הרפואה, הביולוגיה, תצפיות כדור הארץ, יצור מוצרים, ביוטכנולוגיה ומחקר בנושא תקשורת.