tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מיגל דה איקזה (בספרדית: Miguel de Icaza; נולד ב-23 בנובמבר 1972) הוא מתכנת מקסיקני-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות פתיחת הפרויקטים GNOME, Mono ו-Xamarin.
דה איקזה נולד במקסיקו סיטי ולמד מתמטיקה באוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו (UNAM), אך נשר לפני קבלת התואר כדי לעבוד בהייטק.
הוא בא ממשפחת מדענים שבה אביו הוא פיזיקאי ואמו ביולוגית.
הוא התחיל לכתוב תוכנה חופשית ב-1992.
אחת מהתוכנות המוקדמות ביותר שכתב עבור לינוקס הייתה מנהל הקבצים Midnight Commander ב-1994, מנהל קבצים במצב טקסט.
הוא גם היה אחד התורמים הראשונים ל-Wine.
הוא עבד עם דייוויד מילר על היסב של לינוקס למעבד SPARC וכתב כמה ממנהלי הווידאו והרשת בגרסה, כמו גם את היסבי libc לפלטפורמה.
שניהם עבדו מאוחר יותר על הרחבת לינוקס עבור ארכיטקטורת MIPS כדי לרוץ במחשבי Indy של SGI וכתבו את מנהלי ההתקן X המקוריים עבור המערכת.
עם אינגו מולנר הוא כתב את מימוש התוכנה המקורי של מנהלי ההתקנים של RAID-1 ו-RAID-5 של ליבת לינוקס.
בקיץ 1997, הוא התראיין על ידי מיקרוסופט לעבודה בצוות אינטרנט אקספלורר ליוניקס (כדי לעבוד על היסב SPARC), אך לא היה לו את התואר האוניברסיטאי הנדרש כדי לקבל אשרת העבודה H-1B.
הוא אמר בראיון שהוא ניסה לשכנע את המראיינים שלו לשחרר את הקוד של אינטרנט אקספלורר עוד לפני שנטסקייפ עשתה זאת עם הדפדפן שלהם.
דה איקזה התחיל את פרויקט GNOME עם פדריקו מנה באוגוסט 1997, כדי ליצור סביבת שולחן עבודה חופשית לחלוטין ומודל רכיבים עבור לינוקס ומערכות הפעלה אחרות דמויות יוניקס.
הוא גם יצר את תוכנית הגיליון האלקטרוני של GNOME, Gnumeric.
בשנת 1999, דה איקזה, יחד עם נתניאל פרידמן, הקים את Helix Code, חברת תוכנה חופשית מוכוונת GNOME שהעסיקה מספר רב של האקרים אחרים של GNOME.
בשנת 2001, Helix Code, ששמה שונה לימים ל-Ximian, הכריזה על פרויקט מונו, שיובל על ידי דה איקזה, במטרה לממש את פלטפורמת הפיתוח .NET Framework על לינוקס ומערכות הפעלה דמויות יוניקס.
באוגוסט 2003, Ximian נרכשה על ידי נובל.
שם, דה איקזה היה סגן נשיא פלטפורמת המפתחים.
במאי 2011, דה איקזה יזם את Xamarin במטרה להחליף את MonoTouch ומונו לאנדרואיד לאחר שנובל נרכשה על ידי Attachmate והפרויקטים ננטשו.
זמן קצר לאחר מכן, Xamarin ונובל הגיעו להסכם שבו Xamarin לקחה על עצמה את הפיתוח והמכירה של מוצרים אלה.
בפברואר 2016 הודיעה Xamarin על רכישתה על ידי מיקרוסופט.
חודש לאחר מכן בוועידת Microsoft Build, הוכרז שפרויקט המונו יקבל רישיון מחדש לרישיון MIT, ו-Visual Studio יכלול את Xamarin (אפילו בגרסאות החינמיות) ללא הגבלות, ו-Xamarin SDKs יועברו לקוד פתוח.
תמיכה בטכנולוגיות פתוחות של מיקרוסופט
דה איקזה תמך בתקן המסמך Open XML (OOXML) של מיקרוסופט, וחלק על הביקורת הנרחבת בקהילת הקוד הפתוח ותנועת התוכנה החופשית.
הוא גם פיתח את Mono - חלופה חופשית ובקוד פתוח ל-.
זה עורר מחלוקת גדולה בשל הפטנטים שמיקרוסופט מחזיקה על NET Framework.
דה איקזה ספג ביקורת על ידי ריצ'רד סטולמן ביום חופש התוכנה 2009, אשר כינה אותו "בוגד בקהילת התוכנה החופשית".
איקזה הגיב בבלוג שלו בטענה שהוא מאמין ב"עולם של אפשרויות" ושהוא פתוח לדיונים על דרכים לשיפור מאגר הקוד הפתוח והתוכנות החופשיות.
העדפה למק על פני לינוקס
באוגוסט 2012, דה איקזה מתח ביקורת על שולחן העבודה של לינוקס והשתמש בביטוי "נהרג על ידי אפל".
דה איקזה מתח ביקורת בפרט על התרבות הממוקדת במפתחים, על חוסר תאימות לאחור ופיצול בין הפצות הלינוקס השונות.
במרץ 2013, דה איקזה הכריז בבלוג האישי שלו שהוא משתמש בקביעות ב-MacOS במקום בלינוקס עבור מחשוב שולחני.
בשנת 2014 הוא הצטרף לאנדרס הלסברג על הבמה במהלך ההכרזות של ה-NET Foundation ופתיחת קוד המקור של מהדר סי שארפ של מיקרוסופט.
הוא המשיך לכהן במועצת המנהלים של הקרן.
במרץ 2022 הוא הודיע שהוא עוזב את מיקרוסופט ולוקח קצת חופש.
מיגל דה איקזה קיבל את פרס קרן התוכנה החופשית לשנת 1999 לקידום תוכנה חופשית, פרס MIT Technology Review Innovator of the Year לשנת 1999, ובספטמבר 2000 נבחר לאחד מ-100 החדשנים של מגזין Time למאה החדשה.
בתחילת 2010 הוא קיבל פרס MVP של מיקרוסופט.
במרץ 2010, הוא נבחר כחמישי ב"הקולות החזקים ביותר בקוד פתוח" על ידי MindTouch.
דה איקזה הופיע הופעת קמע בסרטי הקולנוע משנת 2001 "הגבלים עסקיים" ו"הקוד".
הוא התחתן עם בברזילאית מריה לורה סוארס דה סילבה (כיום מריה לורה דה איקזה) בשנת 2003.
דה איקזה מבקר את פעולותיה של מדינת ישראל כלפי הפלסטינים במזרח התיכון ורשם בלוג בנושא.
דה איקזה קיבל אזרחות אמריקאית בינואר 2015.
ז'ואאו מיגל מאסדו סילבה (בפורטוגזית: João Miguel Macedo Silva; נולד ב-7 באפריל 1995) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת השוער בבית"ר ירושלים מליגת העל.
גדל במחלקות הנוער של ויזלה ושל ויטוריה דה גימארייש.
בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ויטוריה דה גימארייש במסגרת ליגת העל הפורטוגלית, וערך 60 הופעות ליגה.
ב-6 ביולי 2020 חתם סילבה באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2–2 נגד קרמיוטיסה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 21 הופעות ליגה.
ב-29 ביוני 2021 חתם סילבה על חוזה לשלוש שנים במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן שימש כשוער משנה, וערך 12 הופעות ליגה בלבד.
ב-28 בינואר 2023 חתם סילבה על חוזה עם בית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית.
באותה העונה היה שותף סילבה לזכייתה של הקבוצה בגביע המדינה לאחר ניצחון בתוצאה 3-0 על מכבי נתניה במשחק הגמר.
בנוסף הפך במהירות לאהוב הקהל - דבר חריג בטח עבור שחקן זר.
אחד ממאפייניו של סילבה הוא ריצת הספרינט שלו לעבר דבוקת השחקנים לאחר הבקעת שער כמעט בכל משחק.
ב-20 במאי 2024 פורסם כי סילבה חתם עם בית"ר ירושלים על חוזה לשנתיים נוספות.
בעונת 2024/25 החל לשמש כקפטן המשנה של הקבוצה.
סילבה היה חלק מסגל נבחרות פורטוגל הצעירה עד גיל 21 והאולימפית עד גיל 23, אם כי בעיקר כשחקן ספסל.
מיגל גוטיירס אורטגה (בספרדית: Miguel Gutiérrez Ortega; נולד ב-27 ביולי 2001 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת נאפולי מהסרייה א'.
גוטיירס נולד במדריד שבספרד, וגדל במחלקות הנוער של חטאפה וריאל מדריד.
בשנת 2020 החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד.
ב-21 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על קדיס במסגרת המחזור ה-31 בלה ליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-5 באוגוסט 2022 חתם גוטיירס על חוזה לחמש שנים בז'ירונה מלה ליגה.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לוולנסיה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. ב-4 במרץ 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לחטאפה במסגרת המחזור ה-24 בליגה.
בסך הכל ערך 34 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-19 באוגוסט 2025 חתם בנאפולי מהסרייה א', תמורת 20 מיליון אירו.
גוטיירס היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 19.
מיגל צ'אנגה צ'איווה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת היברניאן ובנבחרת זמביה.
צ'איווה גדל באקדמיית שאמואל ובאתלטיקו לוסקה בזמביה.
ב-14 ביוני 2022 חתם על חוזה לארבע שנים ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית.
הוא ערך שש הופעות ליגה והוסיף הופעה אחת בגביע השווייצרי בעונת , בה זכתה יאנג בויז ברן באליפות שווייץ ובגביע.
ב-14 בפברואר 2024 הושאל לשפהאוזן מליגת האתגר השווייצרית.
ב-8 באוגוסט 2025 חתם בהיברניאן.
ב-18 במרץ 2022 ערך צ'איווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בהפסד 1–3 לנבחרת עיראק במשחק ידידות.
מיגל אסין פלסיוס (ספרדית: Miguel Asín Palacios; 5 ביולי 1871 – 12 באוגוסט 1944), היה כומר וחוקר לימודי אסלאם וערבית ספרדי.
הוא ידוע בעיקר בשל ההשערה שהעלה בדבר המקורות האסלאמיים שהשפיעו על הרעיונות והמוטיבים המצויים בקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי, בהם הוא דן בספרו La Escatología musulmana en la Divina Comedia (האסכטולוגיה המוסלמית בקומדיה האלוהית, 1919).
הוא כתב בהרחבה על אל-ע'זאלי ועל האסלאם בימי הביניים.
ספרו המרכזי, El Islam cristianizado (האסלאם המנוצר, 1931), מציג מחקר של הסופיות, דרך חיבוריו של אבן ערבי, ממורסיה, אל-אנדלוס, ספרד.
אסין אף פרסם מאמרי השוואה נוספים בהתייחס להשפעות אסלאמיות מסוימות על הנצרות ועל .
מיגל אסין פלסיוס נולד בסרגוסה, אראגון, ב-5 ביולי 1871, למשפחה שעסקה במסחר והייתה בעלת הכנסות צנועות.
כשהוא, אחיו ואחותו, היו ילדים קטנים, נפטר אביו מדלקת ריאות.
אמו, האלמנה הצעירה, המשיכה את עסקי המשפחה כשהיא מקבלת סיוע כלכלי ומצליחה לגמור את החודש, אולם בניגוד למה שהרוויחו בעבר.
מיגל התחנך בסרגוסה בבית ספר ישועי, שם החל לרכוש חברים שיישארו איתו למשך כל חייו.
לאחר מכן, בשנת 1895, הוא נכנס לסמינר, שם החל להשתתף במיסה הראשונה שלו, גם כן בסרגוסה.
באוניברסיטת סרגוסה, התוודע מיגל לפרופסור לערבית חוליאן ריברה והחל ללמוד תחתיו.
את תזת הדוקטורט שלו השלים ב-1896, שעסקה בפילוסוף והתאולוג אל-ע'זאלי, בהדרכתם של שני פרופסורים נוספים: וכן מרסלינו מננדז פלאייו .
שלושת הפרופסורים חברו יחדיו כדי להדריך את מיגל אסין בלימודי ההמשך שלו.
לאחר מכן, התקדם אסין במחקרו על אל-ע'זאלי והוא פרסם את ספרו הראשון בתחום ב-1901. בנוסף הוא עסק בכתיבתו באבן ערבי, שנחשב כדמות הבולטת ביותר בסופיות האסלאמית.
לכן ניתן לראות את אסין כמי שהלך בנתיב המקביל, נכון לאותם ימים, למאמץ הכלל אירופאי להבין את הרוחניות באסלאם.
ב-1905, הצטרף אף פרופסור ריברה לאוניברסיטת מדריד; עד מהרה, בשיתוף פעולה עם אסין, הם החלו להוציא לאור את כתב העת Cultura Española (1906–1909).
אסין השתתף בוועידות בינלאומיות באלג'יריה ובקופנהגן (בשנים 1905 ו-1908), שם התערה עם ערביסטים ואנשי אקדמיה המומחים ללימודי אסלאם.
במדריד הוא המשיך להצליח ולבסוף התקבל לחצרו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, עמו רקם קשרי חברות.
ב-1921, הוא התקבל כחבר זר לאקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ולמדעים.
אסין מוכר בזכות עבודתו האקדמית, שעסקה במפגש המוסלמי-נוצרי בתקופת ימי הביניים, בתחומי התאולוגיה, המיסטיקה והפרקטיקה הדתית, תוך התמקדות בספרד.
גישתו האקדמית התבססה על היסטוריה אינטלקטואלית.
בין האישים שחקר, ניתן למנות את אל-ע'זאלי, אבן ערבי, אבן רושד, אבן מסארה ואבן חזם, כמו גם הרמב"ם (כולם מאל-אנדלוס, למעט אל-ע'זאלי).
אסין ביצע עבודה השוואתית, נצרות אל מול אסלאם, שהתייחסה לרמון ליול, תומאס אקווינס, דנטה אליגיירי, תרסה מאווילה, יוחנן מהצלב ובלז פסקל.
גישתו המחקרית של אסין הייתה להתמקד בנושא מסוים, להמשיך ולחקור אותו שוב ושוב ובכל פעם להוסיף להבנה.
שיטת העבודה שלו התבססה על תכנון מדוקדק: תחילה תכנן בפירוט את סדר ההצגה, ולאחר מכן המשיך ישירות, ללא טיוטה (ספרדית: "sin borrador"), כאשר כל הערת שוליים מופיעה בעמוד המתאים לה.
ב-1932, החל לצאת לאור כתב העת אל-אנדלוס, בניהולו של אסין פלאסיוס; כתב העת היה ערוך מבחינה טכנית, כך שיענה על צורכיהם של קוראים מהתחום האקדמי.
אסין עצמו היה תורם תדיר לכתב העת.
באוניברסיטאות החל לצמוח דור חדש של ערביסטים ספרדים, למשל אמיליו גרסיה גומז, שהושפע אף הוא מאסין.
ב-1936, נבחר אסין לחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, ביולי 1936, תפס את אסין פלאסיוס בזמן ששהה בסן סבסטיאן שבחבל הבסקים, בביקור אצל אחיינו ומשפחתו.
מוראות המלחמה נותרו כזיכרון כאוב עבור שני הצדדים; מעל ששת אלפים כמרים נרצחו על ידי סיעות הרפובליקה הספרדית השנייה.
הסכנה ארבה לאסין באופן אישי, אך בספטמבר אותה שנה, כבשו הכוחות הלאומנים את סן סבסטיאן.
במהלך המלחמה הוא לימד לטינית וכן עלה בידו להשיג עותקים מצולמים של כתבי יד בערבית.
לאחר הטראומה של מלחמת האזרחים, הצליח אסין לשוב למדריד ולחדש את משרתו כפרופסור באוניברסיטה.
שם הוא המשיך למלא את חובותיו האקדמיות וכן לעבוד על ספר המחקר רב-הכרכים אודות אל-ע'זאלי.
לדון מיגל אסין פלאסיוס היו עיניים שחורות בוהקות וידיים מעודנות; התמונות לא הצליחו ללכוד את הבעות פניו ואישיותו.
הוא שאף לשלווה שתאפשר לו לעבוד, על אף שלא היה חדור מטרה או אמביציוזי ובכל זאת היה חבר טוב ונדיב.
עמיתיו זיהו אצלו תמימות נצחית, כך שהיה 'בלתי מודע' לסערות הכאוס השוררות בעולם.
הוא הקרין בהירות מחשבתית (ספרדית: "diafanidad"); מחשבתו התפתחה והפכה ליצירת מופת מעודנת.
כשנפטר, נותר מיגל כומר אדוק, מעריץ של ג'ון הנרי ניומן, ובעל חזות של 'ילד בן 73'.
הוא נפטר בסן סבסטיאן ב-12 באוגוסט 1944 ומותו דרבן חוקרים רבים לשוב ולעיין בעבודתו.
בעקבות פרסום חיבוריו המוקדמים על אל-ע'זאלי ואבן ערבי, כפי שצוין לעיל, אסין פלאסיוס דן, ערך והכין לתרגום לספרדית כתבים רבים בערבית, ואף חיבר ספרים ומאמרים בנושאים קשורים, כולל לעיתים חיבור יצירות בלטינית, צרפתית או איטלקית.
אסין פלאסיוס חקר את ההשפעה המוסלמית על תומאס אקווינס, שהגיעה, ככל הנראה, דרך הפילוסוף אבן רושד, מקורדובה, בין אם כהשפעה חיובית ובין אם כשלילית.
שמו של אבן רושד נכתב בלטינית כ-Averroës.
תוצאת המחקר הייתה מאמר מ-1904, "El Averroísmo teológico de Santo Tomás de Aquino" (תאולוגיית אבן רושד על פי תומאס אקווינס), מאת אסין פלאסיוס, הפרופסור שזה עתה הגיע מסרגוסה למדריד.
באשר לפילוסופיה היוונית, ובמיוחד לאריסטו, מסיק אסין שהעולם הדתי-פילוסופי כפי שהוא משתקף בעיני אבן רושד, אנלוגי לזה של אקווינס, ואף לזה של הרמב"ם, הפילוסוף ופרשן התלמוד והמשנה הנודע, אף הוא מקורדובה.
אסין הבין כי דווקא אדיקותו הדתית של אבן רושד אפשרה לו להשתמש בלוגיקה בבואו לפרש את אמונתו באסלאם.
הוא בחן נושא זה לעומק, זאת במטרה להבדיל בין אבן רושד לבין חכמים לטיניים אחרים שלא היו כה אדוקים בדתם אך התיימרו ללכת בדרכו (כינוי בספרדית: "Averroístas").
Orígenes de la filosofía hispano-musulmana" (אבן מסארה וההולכים בדרכו: מקורות הפילוסופיה הספרדית-אסלאמית), פותח אסין בתיאור התפתחות הפילוסופיה והקוסמולוגיה המוסלמית, כפי שהתפתחו במוקד ציוויליזציית האסלאם במזרח, ומשווה אותן להתפתחויות המאוחרות יותר באל-אנדלוס (איבריה המוסלמית).
בהמשך מובאת ביוגרפיה קצרה של אבן מסארה (883–931).
שם טוען אסין להמשכיות התרבות האיברית הקדומה בקרב ילידי ספרד, אשר לאחר כיבושה המירו דתם לאסלאם.
בשל מעמדו הפוליטי של אביו של אבן מסארה (כלקוח של אדונו הברברי), מסיק אסין שאבן מסארה היה ספרדי במקור שהתאסלם (مولد; Muladí).
אסין מתאר את זיקתו של אבן מסארה לפילוסופיה היוונית, ובפרט לנאופלאטוניות, ומציין את האשמות המינות שהופנו נגדו שהניעו אותו להסתיר בתחילה את תורתו.
באותה תקופה אתגר אי-השקט הפוליטי את האמיר האומיי עבדאללה אבן מוחמד מקורדובה ומורדים חמושים, למשל עומר אבן חפסון, הפגינו סובלנות מועטה כלפי מתנגדים דתיים כמו אבן מסארה.
אבן מסארה חש צורך להימלט ונסע לקירואן ולמכה.
לבסוף חזר לקורדובה, שהייתה תחת שלטונו הסובלני של האמיר האומיי עבד א-רחמן השלישי וייסד שם אסכולה פילוסופית ששילבה בתוכה אלמנטים של סופיות.
עקב מחסור בחיבורים קיימים מאת אבן מסארה שהיו נגישים לאסין, ספרו עוסק בהקשר הכללי של האסכולה וכן בתורתם של אנשי הרוח המוסלמים הראשונים באל-אנדלוס.
אסין דן במיוחד בזרמים כמו המועתזילה, השיעה והסופיות, בבאטן, הפן הפנימי-רוחני של דת האסלאם, הנסתר, וכן במיסטיקן היווני-רומי פלוטינוס (270-205) ובדמות המכונה בשם פסאודו-אמפדוקלס.
דעה בה החזיק אסין, המוזכרת מספר פעמים בספריו, היא השפעת הנצרות המזרחית על הדת הצעירה, טרם בוא האסלאם למערב.
אסין מסיק כי האסכולה של אבן מסארה השפיעה על אבן אל-עריף מאלמריה.
אבן אל-עריף הפך למוקד שסביבו התאסף חוג סופי, שנודע מאוחר יותר בשם 'מורידין' (muridin).
מאמיניו התפשטו ברחבי אל-אנדלוס, אך לדעת השלטונות הם צברו כוח רב מדי; המוראביטון, ששלטו באותה תקופה על אל-אנדלוס ממרקש, דיכאו אותם מעת לעת.
בהמשך, דן אסין בהשפעת אסכולה זו על אישים יהודיים מאל-אנדלוס, כגון יהודה הלוי, ובמיוחד על שלמה אבן גבירול, שנודע בלטינית בשם 'אביסברון' (Avicebron).
אבן גבירול חיבר את הספר הפילוסופי החשוב מקור חיים, אשר שרד עד ימינו, ונראה כי הוא מציג התייחסויות נאופלאטוניות מובהקות לאסכולה של אבן מסארה.
אסין מצביע על השפעתם של הוגים יהודים ומוסלמים מספרד על התאולוגיה הנוצרית מימי הביניים, לדוגמה, המאבק הממושך בין הרעיונות האריסטוטליים של תומאס אקווינס (1225–1274) לבין אלו של ג'ון דנס סקוטוס (1266–1308).
מחקרו העקשני של אסין, על ההשפעה המתמדת של אסכולת הפילוסופיה המיסטית של אבן מסארה, מוביל אותו בסופו של דבר ללכת בעקבותיו של אבן ערבי, כמו גם בעקבותיהם של רמון ליול ורוג'ר בייקון.
לימים גילה חוקר אחר עדויות שעשויות לקשר בין אסכולת אבן מסארה, לבין המיסטיקן ופילוסוף ההארה האיראני, שהאב א-דין סוהרוורדי.
ספרו של אסין משנת 1914, 'Abenmasarra y su escuela', ביסס השפעה מתמשכת על המחקר שפורסם לאחריו.
ייתכן שאסין פלאסיוס ייזכר לעד בשל ספרו משנת 1919, 'La Escatología Musulmana en la Divina Comedia', שעורר דיונים ערים ומתמשכים בקרב חוקרי דנטה.
אסין דן בפרוטרוט במסע הלילי שהוזכר לעיל כפי שתועד בספרות המוסלמית.
אסין משווה את המסע הלילי של מוחמד לאירועים המתוארים בגיהנום, בגן העדן ובכור המצרף.
אסין חוקר את ההשפעה המוסלמית על הספרות הנוצרית המקבילה שקדמה לכתיבת היצירה.
לבסוף, משער אסין כיצד ייתכן שדנטה הכיר את הספרות המוסלמית באמצעות תרגומים ישירים.
טרם פרסום ספרו של אסין, La Escatología, היה מקובל להניח שדנטה שאב את השראתו לעיצוב הנופים הבלתי נשכחים של העולם הבא מתוך היצירה אנאידה מאת ורגיליוס, המשורר הרומי הקדום.
בקומדיה האלוהית שלו, דנטה משחק בעצמו בתפקיד הראשי; הוא מודרך על ידי נשמתו של ורגיליוס, המשורר הרומי, במסעם דרך הגיהנום וכור המצרף.
אסין מציין כי הוספת המקורות המוסלמיים אינה מפחיתה כהוא זה מהישגו של דנטה, וכי דנטה נותר דמות מזהירה ושירתו שומרת על מעמדה הרם בספרות העולם.
ספרו של אסין עורר תגובה רחבה ונמרצת, הן חיובית והן שלילית, וכן מחקרים נוספים והחלפת דעות אקדמיות.
לבסוף, שני חוקרים, איטלקי וספרדי, חשפו באופן בלתי תלוי מקור בערבית שהיה נסתר עד אז: הספר كتاب المعراج (ספר הסולם; ספר העלייה השמיימה), המתאר את מסעו הלילי של מוחמד.
חיבור זה תורגם לספרדית ב-1264, כ-La Escala de Mahoma (סולמו של מוחמד), בידי לבלר יהודי בשם אברהם מטולדו, ששירת את אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה.
כמו כן, נחשף מידע באשר לתרגום נוסף של החיבור ללטינית, Liber scalae Machometi, שעקבותיו מובילים למעגל החברתי שסבב את דנטה אליגיירי באיטליה.
הראיה לכך היא שמורהו של דנטה, ברונטו לטיני, נפגש עם מתרגם הספר Kitab al-Mi'raj ללטינית, בזמן ששניהם שהו בחצרו של אלפונסו העשירי בקסטיליה.
על אף שפיסת המידע החסרה הזו לא הייתה זמינה לאסין, הוא ביסס את עבודתו על מספר תיאורים דומים של סולם מוחמד שהיו נפוצים אז בקרב המוסלמים האדוקים שידעו קרוא וכתוב באל-אנדלוס.
חשיבותו של אבן חזם מקורדובה לתרבות המוסלמית של ספרד, זוהתה על ידי אסין כבר בשלב מוקדם.
הוא תיאר את השפעתו של אבן חזם על האסלאם בימי הביניים, ואף פרסם ספר מחקר בצירוף תרגום שעסק בהגותו האתית.
לאחר מכן הוציא לאור אסין כרך נוסף שדן בהשקפותיו של אבן חזם הנוגעות להיסטוריה של הדתות.
במהלך הקריירה שלו הפך אבן חזם לדמות יוצאת דופן, בין היתר בשל מנעד כישוריו הרחב, שכלל כתיבת חיבורים חשובים כתאולוג, כפוסק הלכה וכמשורר.
בשנים 1932-1927, פרסם אסין ספר מחקר בן 5 כרכים, Abenházam de Córdoba y su historia crítica de las ideas religiosas (אבן חזם מקורדובה ו"הביקורת ההיסטורית של הרעיונות הדתיים").
בכרך הראשון מציג אסין את הביוגרפיה של אבן חזם, הכוללת את חייו כפוסק הלכה וכפוליטיקאי, ודרכו בעולם התבונה; כאן מציע אסין ביקורת על כתביו של המלומד המוסלמי-הספרדי מימי הביניים, בהתמקדות באבן חזם כתאולוג וכאחד מההיסטוריונים הראשונים של מדע הדתות.
ארבעת הכרכים הנותרים כוללים תרגום ארוך אך בלתי שלם של חיבורו של אבן חזם, פיסל, יצירה רחבת היקף העוסקת בהיסטוריה של רעיונות דתיים, המלא ושמה בערבית הוא الفصل في الملل والأهواء والنحل (תעתיק לעברית: "כתאב אל-פיסל פי אל-מילל ואל-אחוואא ואל-ניחל," 'ספר ההפרדה: על דתות, מינות וכתות')."
אל-פיסל לאבן חזם, כולל 6 חלקים:
דתות לא-אסלאמיות (אצל אסין, כרכים 3-2).
כתות מוסלמיות (אצל אסין, כרכים 4-3).
אמונה ותאולוגיה אסלאמית (כרך מס' 4).
מספר סוגיות חוקתיות הנוגעות לממשל אסלאמי (כרך מס' 5).
מינות באסלאם (כרך מס' 5).
בחלקו הראשון של אל-פיסל, מציג אבן חזם תיאור פולמוסי של כתבי הקודש הנוצריים ואמונת השילוש, תוך התייחסות לשגיאות ולסתירות המשוערות שלהם, המצביעות על היכרות מעמיקה עם הטקסטים.
בנוסף, הוא מתייחס ליהדות, לזורואסטריות, להינדואיזם, לסופיזם, לאתאיזם, ולפוליתאיזם.
לפי אסין, פולמוסים אנטי-נוצריים רבים שחוברו על ידי מוסלמים מאוחר יותר, שאבו במידה רבה או מועטה מהחלק הראשון של אל-פיסל לאבן חזם.
בהקדמה לספר הדן בחיבורו של אבן חזם, משווה אסין בין הופעתה המאוחרת של ההיסטוריה ההשוואתית של הדתות באירופה הנוצרית, לבין הופעתה המוקדמת יחסית באסלאם, בציינו את הקרבה הגאוגרפית של האסלאם למגוון רחב של דתות שונות.
לדוגמה, חיבור אסלאמי מוקדם שעסק בבודהיזם הופיע במאה ה-9. עם זאת, אסין מתייחס לא פעם לאבן חזם כהיסטוריון הדתות הראשון.
הביוגרפיה של אסין פלאסיוס על אבן חזם מציגה אותו כווזיר בבית אומיה בשלב שקיעתו, לפני שפרש לעיסוקיו המחקריים.
במהלך הקריירה שלו הפך אבן חזם לפוסק הלכה אסלאמי שהשתייך לאסכולה הט'אהרית.
ספרו, העוסק במשפט המוסלמי, إبطال القياس والرأى والاستحسان والتقليد والتعليل نشرها سعيد الأفغانى بدمشق (תעתיק לעברית: אבטאל א-קיאס ואל-ראי ואל-אסתחסאן ואל-תקליד ואל-תעליל), כולל הפניות מאת אסין, ומתייחס לדחייה הט'אהרית את השימוש ההיוריסטי בקיאס, בדעת חכמים, בהעדפה אישית, בתקליד ובהנמקה, כשיטות פסיקה בלתי מקובלות.
בחלק המאוחר יותר של ספרו פיסל, מתייחס אבן חזם, כפוסק הלכה, למרד אפשרי כנגד אימאם לא צודק; ההבחנה נעשית בין אי-ציות לפקודה לא חוקית לבין נקיטת פעולה להדחת שליט לא צודק.
אבן חזם נכנס לסוגיה נוספת השנויה במחלוקת כשהביע את עמדתו שנשים יכולות לקבל השראה מהאל.
הוא מתייחס לשרה ("mujer de Abraham") ולמרים, אם ישו ("madre de Jesús"), כמו גם למוחמד, שזכה לביקורו של המלאך גבריאל (ángel Gabriel).
לאחר פרסום מחקרו בן חמשת הכרכים של אסין, נתגלו כתבים נוספים מאת אבן חזם, בספריית מסגד פתיח, איסטנבול, בהם שאלות ותשובות הלכתיות, שלהן הקדיש אסין מאמר נפרד.
חיבור נוסף של אסין שזכה להכרה רחבה בקרב חוקרי האסלאם, עוסק בחייו של אבן ערבי, מהעיר האיברית מורסיה, וכן בפילוסופיה הסופית שפיתח.
אסין פלאסיוס חיבר זה מכבר מספר מחקרים ותרגומים על אבן ערבי, המיסטיקן הנערץ והשנוי במחלוקת, אך חיבורו העיקרי הוא הספר El Islam cristianizado: Estudio del sufismo a través de las obras de Abenarabi de Murcia (האסלאם המנוצר: חקר הסופיות במבט על יצירותיו של אבן ערבי ממורסיה, מדריד, 1931).
לאחר הקדמה המציעה שהסופיות צמחה בהשפעת הנזירות הנוצרית על האסלאם, מציג הספר שלושה חלקים:
החלק הראשון כולל תיאור קצר של חייו של אבן ערבי (118-31).
החלק השני כולל דברי פרשנות העוסקים במורכבותם של כתביו רחבי היריעה, תורתו המיסטית, מעמדו בסופיות, והשפעתו על הדורות שלאחר מכן (274-119).
החלק השלישי כולל מבחר תרגומים משבעת חיבוריו העיקריים של אבן ערבי, בהם "אל-פתוחאת אל-מכייה" (الفتوحات المكية; עברית: ההתגלויות המכאיות; 518-275).
הביוגרפיה הקצרה של אסין פלאסיוס מתארת את השינוי הרוחני שעבר אבן ערבי בנעוריו וחבירתו למוריו הסופים הראשונים, את המפגש עם אבן רושד בהיותו עלם צעיר, את שלושת מפגשיו החזיוניים עם אל-ח'דר 'האדון הירוק' וכן מסעותיו במגרב, מבקר מדריכים סופים שונים (בערים כמו פאס ותוניס).
ב-1201, נדד אבן ערבי הרחק מזרחה בחצותו את צפון אפריקה ובחיפוש אחר דרכו הרוחנית, הגיע למכה, בגדאד, מוסול, קהיר, קוניה, מדינה, ירושלים, חלב ודמשק, המקום בו נפטר והמקום בו קברו מושך אליו כיום צליינים.
בתור מורה אבן ערבי היה כותב פורה ביותר, שהותיר לנו קורפוס עצום של ספרים.
אסין שימש בתור פורץ דרך מערבי בכל הקשור לחקר הסופיות, בייחוד בשל הקושי להבין את אבן ערבי, א-שיח' אל-אכבר, שדורש לא פעם מאמץ רב מאיתנו, הקוראים.
אין זה מפתיע שאסין מאמץ את נקודת המבט של חוקר נוצרי המעורב באופן פעיל מבחינה רוחנית; הוא מבחין שביצירותיו של אבן ערבי ישנן נקודות דמיון רבות למיסטיקנים ולדוקטרינות של דתו שלו, הנצרות.
כתוצאה מכך, מביא אסין את תודעתו הרוחנית הספציפית, בבואו לדון בעקרונות ובפרקטיקות שלימד אבן ערבי.
בחלקו השני של הספר פותח אסין פלאסיוס בדיון במסע הרוחני הסופי, בשיטות הלימוד והתרגול שלו וכן בזרמים השונים הדוגלים בו.
כאן מתאר אסין את הגישות השונות למסע זה, אותן גילה או פיתח אבן ערבי.
הוא אף מציין כדוגמה את תהליך ההיטהרות אותו דורש אבן ערבי בהתייחסו לארבע המיתות, כלומר: המוות הלבן, גוויעה ברעב, המוות האדום, כניעה לתשוקה, המוות השחור, עמידה בסבל, המוות הירוק, נפילה לעוני.
בעוד אנשים מסוימים בצעירותם מזדכים בתפיסתם הטהורה את המידות הטובות ― אחרים נאלצים לעבור דרך קשה של ניסיונות וייסורים.
לבסוף הם נקלעים לתוך פרדוקס מאתגר שגורם להם להשפיל את רוחם במדבר; אולם כל נשמה ונשמה עשויה לזכות במידת הרחמים כדי לעבור את השינוי הרוחני.
לבסוף הם זוכים לקבל את אהבת האל במסגרת חזון מאושר של אחדות.
אבן ערבי תיאר סוגים שונים של חוויה מיסטית, כולל חוויה אחת שבה הנשמה, לאחר שהתוודעה כבר "לאחדותה שלה עם האלוהות", עשויה לחזור לחייה היומיומיים הקודמים.
אולם אף על פי כן, הנשמה ממשיכה להיות מודעת לפירותיה של החוויה המיסטית, "הן לאני הן לאין-אני", הן למציאות היומיומית הן למציאות הטרנסצנדנטלית.
כאן אסין נמנע ממתן פרשנות כלשהי, כך נדמה, למטפיזיקה של אבן ערבי.
בהקדמתו מציין אסין שבעוד שספרד הנוצרית הושפעה עמוקות מהמיסטיקה האסלאמית מאוחר יותר, קודם לכן הנצרות המזרחית השפיעה באופן שווה על האסלאם המוקדם.
לאחר מכן הגיע האסלאם למערב הרחוק, המגרב אל-אקצא ואנדלוסיה, שם נולד אבן ערבי.
מבחינת המתודולוגיה ההשוואתית של מדע הדתות, ניתן לומר שאסין פלסיוס מציג כאן לפנינו טקסט רב-ממדי ורב-קולי.
בחיבוריו האחרים על הפרקטיקה הסופית, מציין אסין את הוגיו הקודמים של אבן ערבי שפעלו באל-אנדלוס (למשל, האסכולה של אבן מסארה), כמו גם את אלו שנשענו לאחר מכן על תורתו (לדוגמה מסדר השאד'ליה הסופי).
אסין מתייחס למקבילות הרבות בין אל-ע'זאלי ואבן ערבי, שניהם הוגים ידועים שעדיין נלמדים.
בשנות ה-1930, החל לחבר אסין ספר מחקר נוסף על אל-ע'זאלי (1111-1058), ששמו בספרדית: La espiritualidad de Algazal y su sentido cristiano (תרגום חופשי לעברית: רוחניותו של אל-ע'זאלי ורגשותיו הנוצריים).
אסין הביע באופן מוצהר שהחיבור עסק אך ורק בפרשנות נוצרית של ההוגה המוסלמי הנודע ושל עבודתו.
מחקרו מתמקד בתמות של פרקטיקות רוחניות המצויות במגנום אופוס בן 40 הכרכים מאת אל-ע'זאלי, אחיאא עלום א-דין, החיאת מדעי הדת.
ב-1942, כינה המלומד הבריטי ארתור ג'ון ארברי את ספר המחקר עב הכרס של אסין על אל-ע'זאלי: , אך ציין לרעה את הרגשות הדתיים הזרים שהשליך אסין לתוך חיבורו זה על התאולוג המוסלמי.
אולם אסין, בציינו את ההשפעה ההדדית הרב-צדדית של שתי האמונות היריבות זו על זו, חש בצדקת דרכו.
לאחר שדן באישיותו של אל-ע'זאלי, כולל בסקירה ביוגרפית קצרצרה, מנתח אסין בארבעה חלקים את תורתו של אל-ע'זאלי המצויה בספרו, אחיאא עלום א-דין:
החלק הראשון עוסק בדרך לאדיקות הטהורה, לדוגמה: איך להתגבר על חושניות, שיחת חולין, כעס ושנאה, קנאה, חומרנות, רדיפת בצע ותהילה, צביעות, גאווה, ריקנות ואשליה רוחנית (בכרך הראשון);
החלק השני עוסק בדרך להשגת האחדות, לדוגמה: חרטה, אורך רוח, הודיה, תקווה ויראה, דלות מרצון, פרישות מהעולם, אמונה באל, וכן אהבת האל (בכרך השני);
החלק השלישי עוסק בדרך להשגת השלמות, לדוגמה: תכנון החיים, טוהר וכנות, מצפון, מדיטציה, וכן רינה דתית (בכרך השלישי);
החלק הרביעי עוסק בדוקטרינה המיסטית של אל-ע'זאלי, שלה מעניק אסין פרשנות נוצרית (גם כן בכרך השלישי).
בכרך הרביעי המסכם של אסין, הוא מתרגם חלקים נבחרים מחיבוריו של אל-ע'זאלי (21 ספרים הנוספים על החיבור אחיאא עלום א-דין), ומעניק פרשנות מתומצתת לכל אחד מהם.
ב-1933 פרסם אסין מאמר במהדורה הראשונה של כתב העת אל-אנדלוס, על יוחנן מהצלב (1591-1542), וכן את הדוקטרינה אותה חלק עם האסלאם הרוחני.
ניתן לראות חיבור זה כעוסק באופן שווה במי שהציע אסין פלסיוס, בתור מבשרו הרוחני של יוחנן מהצלב, המיסטיקן המוסלמי אבן עבאד אל-רונדי, מהעיר רונדה, ספרד (1389-1332), כמו גם במקורות לתורתו של אבן עבאד עצמו, השאד'ליה.
הדוקטרינה המשותפת עוסקת בדרכה של הנשמה אל עבר האיחוד שלה עם האלוהות.
האל, מעצם היותו מבחינה טרנסצנדנטלית בלתי ניתן להשגה, מחייב את הנשמה בגישה של ויתור על כלל הדברים מלבד האל.
דוקטרינה משותפת זו מלמדת שהנשמה העוברת דרך מצבים מתחלפים אלו של "לילה" (צמצום, בשל אותו ייאוש) ו"יום" (השראה מתפשטת), עשויה לוותר על המתת הרוחני (הכריזמטה) שהאל משרה בחסדיו, כלומר ה"יום", זאת כדי לפסוח מהר יותר מעל המחזוריות הנוקשה של אותם "לילות" ו"ימים".
לאחר מכן, הנשמה מוצאת את אותה שלווה, בה היא יכולה להיכנס לאיחוד הטרנספורמטיבי.
אסין מנתח את המונחים הטכניים בהם משתמשים זרם השאד'ליה וכן יוחנן מהצלב, כדי לבסס עוד יותר את הקשר הישיר ביניהם.
על אף שחוקר מאוחר יותר, בשם חוסה נייטו, לא התפלמס באשר לקווי הדמיון בהם אסין דן, הוא המשיך להעביר ביקורת על הניסיון לכרוך קשר ישיר בין הגותם המוקדמת של השאד'ליה לבין זו של יוחנן מהצלב.
אדרבא, הצעתו החלופית הייתה ש'תורה מיסטית משותפת' זו, פועלת מבחינה כללית מאוד, כך שהיא עשויה לצמוח אך ורק באופן ספונטני.
במאמר שפורסם לאחר מותו, דן אסין בתרסה מאווילה (1582-1515).
האנלוגיות וקווי הדמיון בהם השתמשה תרסה מאווילה, כדי לתקשר את החוויות הרוחניות של חייה, נתגלו על ידי אסין כמקבילות לאותם אלו בהם השתמשו קודם לכן המיסטיקנים המוסלמים.
במקרה זה הדימוי בהם הם משתמשים הוא של שבעה בתים או טירות, האחת בתוך השנייה.
אסין מציין את התנוויר, מאת המיסטיקן המוסלמי השאד'לי אבן עטאללה; את התייריד, מאת אחמד אל-ע'זאלי (אחיו של אל-ע'זאלי המפורסם); וכן את מחברו האנונימי של הנוואדיר, אותו ההדיר אחמד אל-קאליובי, עם שבע הטירות הקונצנטריות שלו.
אסין מסיק מכך שישנם קווי דמיון נוספים במטריצה סימבולית זו, למשל: האלוהות שוכנת בטירה המרכזית.
החוקרת הפורטוריקנית, לוס לופז-ברלט, סוקרת באופן נרחב יותר אסוציאציה זו של דימויים, כשהיא מתארכת את ראשית השימוש במקבילות אלו למיסטיקן המוסלמי מבגדד, אבו אל-חוסיין-א-נורי (נפטר ב-907), בן המאה התשיעית, שחיבורו מקאמאת אל-קולוב (תחנות הלבבות) מתאר שבע טירות, האחת בתוך השנייה, שדרכן הנשמה עוברת במסעה אל האל.
לאחר שהיא מצטטת פסקה שבה תרסה מאווילה מתארת את היכרותה הספונטנית עם דימוי הטירות, מסיקה לופז-ברלט שתרסה מאווילה רכשה ידע מקביל אסלאמי זה בצורה בלתי ישירה, כנראה בשל קשר יחס פופולרי שהיה רדום בתודעתה במשך שנים, שעלה מחדש כדי לסייע לה לתקשר את חוויותיה הרוחניות.
לאחר בחינה של מחקרים דומים נוספים, קתרין סוויטליצקי פנתה לכיוון חדש אך קשור למחקרים קודמים, הדיון על מורשתה היהודית של תרסה מאווילה, וכמו כן הדיון הנוגע לכך שהמיסטיקה שלה מהווה פילטר שדרכו ניתן לראות את הנוכחות המשותפת של שלוש הדתות.
ניתן להבין בהתאמה את חיבוריה הקתוליים של תרסה מאווילה, המוערכים ונערצים במידה רבה, ככאלו המשקפים בנוסף לכך ובאופן כללי, את הערכים המשותפים ליהדות, לנצרות ולאסלאם, במהלך אותם זמנים מבורכים של קונוויוונסיה (דו-קיום), בספרד הימי-ביניימית.
בין המאמרים הרבים אותם חיבר אסין פלסיוס ישנם מחקרים העוסקים בנושאים הבאים:
אבן באג'ה מסרגוסה (1138-1106), הידוע במערב בשמו הלטיני Avempace, במיוחד בהתייחס להשפעתו של אריסטו על הפילוסופיה האירופאית והערבית.
אבן אל-עריף מאלמריה (המאה ה-12),הושפע מאבן מסארה, אותו הזכיר אבן ערבי; משמעות הכינוי עריף היא 'התבוננות', למרות שגישתו הפרקטית בה נקט נקשרה להימנעות מפוליטיקה באסלאם (السكون السياسي في الإسلام);
רמון ליול (1315-1233), מיסטיקן ששאף להמיר את האסלאם לנצרות, שאסין דן ברעיונותיו בספרו על אבן מסארה, כמו גם ביחס לאבן ערבי;
האלומברדוס (אילומינטי) (המאות ה-17-16), קבוצות דתיות דיסידנטיות שפעלו בספרד במאות ה-17-16; נעשו השוואות בינן לבין השאד'ליה, מבחינת נקודות הדמיון ביניהן;
בלז פסקל (1662-1623) ומושג ה'הימור' אותו הגה, המתייחס לסיכויים לקבל שכר ועונש לאחר המוות, ביחס לרעיונות דומים המצויים אצל אל-ע'זאלי.
למרות שאסין עקב בקפדנות אחר כל כיוון מחקר שנקרה בדרכו, הוא בכל זאת נותר נאמן לתחום הליבה של מחקרו.
תחום מרכזי זה עסק בהשפעה ההדדית בין הציוויליזציות הייחודיות של האסלאם והנצרות במהלך מאות שנות השלטון המוסלמי בספרד ולאחריהן, ובהשלכות הרב-צדדיות של השפעה זו.
להלן התעתיק של שמו של אסין, המשקף את הגיית שמו בערבית: אסין בלת'יוס.
פרספקטיבה על פועלו של פלסיוס
חיבוריו של אסין פלסיוס נערצים במידה רבה, למרות הביקורת על כך שהשקפת עולמו הייתה של כומר נוצרי המעורב בשדה המחקר האקדמי של לימודי האסלאם.
בארצו שלו, מאמציהם של הערביסטים הספרדים, להם הוא תרם באופן ניכר, פעלו במשך הדורות כדי לשנות את הדעה אותה חלקו רבים מהספרדים לגבי התקופה המוסלמית של ההיסטוריה שלהם.
תובנותיו הרוחניות הנוגעות למיסטיקה האסלאמית האירו דמויות עבר לוטות בערפל וכן קשרים נסתרים.
כנראה ובנוסף לכך, לצד לואי מאסיניון ואחרים, ניתן לומר שהפרופסור-הכומר מיגל אסין פלסיוס, מילא תפקיד מפתח בהכרתה הפומבית של הנצרות הקתולית את האסלאם כמורשתו הדתית של אברהם, כפי שנוסחה במסמך ועידת הוותיקן השנייה (1965-1962), נוסטרה אטאטה.
להלן תובא רשימת ספרים, מאמרים וקובצי מאמרים, מאת מיגל אסין פלסיוס, שאת רובם ככולם הוציא לאור בספרדית, למעט שני מאמרים בצרפתית:
להלן יובא מבחר ספרים ומאמרים העוסקים בפרשנות, בשפות ספרדית, צרפתית, גרמנית, איטלקית, ערבית ואנגלית:
מכון אסין פלסיוס (ספרדית: Instituto Miguel Asín Palacios), ממשיך להוציא לאור את כתב העת Al-Qantara.
הכרך הראשון של Al-Qantara [The Arch], יצא לאור במדריד, ב-1980. כתב עת זה הוא ממשיכו של כתב העת אל-אנדלוס (1978-1933), שהחל לצאת לאור בניהולו של פרופסור אסין.
מיגל אנחל נבארו סראטה (בספרדית: Miguel Ángel Navarro Zárate; נולד ב-26 בפברואר 1999) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בטאז'רס.
נבארו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל דפורטיבו סוליה.
ב-16 באפריל 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לאראגואה.
בסיום העונה חתם בדפורטיבו גואירה.
ב-30 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד מונאגס.
ב-27 בינואר 2020 חתם בשיקגו פייר מה-MLS.
ב-7 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ניו אינגלנד רבולושן.
בתחילת עונת חתם בקולורדו ראפידס.
במהלך העונה הושאל לטאז'רס מליגת העל הארגנטינאית עד לסיום העונה.
ב-18 בדצמבר 2024 חתם על חוזה בקבוצה.
נבארו שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של ונצואלה.
ב-25 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–3 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מיגל אנחל רוביו לסטאן (בספרדית: Miguel Ángel Rubio Lestán; נולד ב-11 במרץ 1998), המוכר כמיגל רוביו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם באספניול מהלה ליגה.
רוביו נולד בלגנס שבקהילת מדריד, וגדל במחלקת הנוער של חטאפה.
ב-27 באוגוסט 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים, חטאפה ב', בניצחון ביתי 2–1 על פוזואלו דה אלרכון במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
ב-15 באוקטובר 2017 כבש רוביו את שערו הראשון בניצחון ביתי 3–0 על סן פרננדו דה הנארס.
ב-6 במאי 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בניצחון חוץ 1–0 על לאס פאלמאס.
ב-14 ביוני 2019 חתם רוביו על חוזה חדש לארבע שנים בחטאפה.
ב-25 ביולי הושאל רוביו לפואנלברדה מהליגה השנייה לעונה אחת.
ב-31 בינואר 2020 הושאל רוביו לריאל ואיאדוליד ב' מהליגה הספרדית השלישית.
ב-18 באוגוסט 2020 הוארכה ההשאלה שלו בשנה נוספת.
ב-20 באוגוסט 2021 הושאל רוביו לבורגוס מהליגה השנייה לעונה אחת.
ב-26 ביולי 2022 חתם רוביו על חוזה קבוע לשלוש שנים בגרנדה מהליגה השנייה.
הוא היה שחקן הרכב קבוע בעונתו הראשונה ועזר למועדון להעפיל ללה ליגה.
ב-11 ביוני 2025 חתם רוביו על חוזה לשלוש שנים באספניול מהלה ליגה.
מיגרנה (בעברית: צדעת, צִלְחָה, או צַלְחִית) היא צורה נפוצה של כאב ראש, בדרך כלל אינטנסיבית מאוד ומגבילה את הפעילות, לפעמים אפילו עד השבתה מוחלטת.
המחלה מוכרת עוד מימי קדם וביוון העתיקה כונתה HEMICRANIA (חצי ראש).
שם זה שובש במשך הדורות והפך למיגרנה - MIGRAINE.
המיגרנה מתחילה, ברוב המקרים, בגיל ההתבגרות ובמקרים רבים נעלמת בגיל 50–60, אך יכולה להופיע גם בילדים ובקשישים ולהמשיך לאורך כל החיים.
המחלה נחשבת לשכיחה מאוד ומופיעה ב-20%–22% מהנשים ו-10%–12% מהגברים.
מיגרנה נחשבת היום למחלה תורשתית פילוגנטית (תלויה במספר גנים ולא בגן אחד) ומולטיפקטוריאלית (מספר מנגנונים גורמים להופעתה).
בנוסף לגורם הגנטי יש גם גורמים סביבתיים למחלה.
היא מאופיינת בהתקפי כאב חד, הפוגעים בדרך כלל בחצי אחד של הראש.
המיגרנה מלווה לעיתים קרובות בבחילה, הקאה, רגישות גבוהה לאור ולרעש, לעיתים גם תופעות ויזואליות עם דוגמאות של אורות וצללים ולעיתים נדירות אף חולשה או שיתוק בחצי הגוף.
מחלקים היום את המיגרנה לשני סוגים עיקריים: מיגרנה עם אאורה (AURA) ומיגרנה ללא אאורה.
קיימים גם סוגי מיגרנה נדירים יותר כמו - מיגרנה בזילרית המאופיינת בעיקר על ידי התקפי סחרחורת ופגיעה בשיווי משקל, מיגרנה של ילדים היכולה להתאפיין בהתקפי כאב בטן עם או ללא כאב ראש, מיגרנה אוקולרית שבה עיקר התסמינים הם תסמיני הפרעת ראייה ועוד סוגים נדירים יותר.
התקף אופייני במיגרנה נמשך משעתיים ועד שלושה ימים במקרים קיצוניים.
התקף מיגרנה עלול להתעורר בשל מגוון גורמים: גירוי חושי חזק כמו ריחות מסוימים, אורות חזקים, רעש קיצוני, גורמים נפשיים כמו מתח, וסת, אי-סדירות בשינה, שתייה ואכילה ואף אכילת מאכלים כגון גבינה צהובה או שוקולד.
אצל חלק גדול מהנשים המיגרנוטיות, ההתקף קשור לווסת, בייחוד לאמצעה.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) הגדיר את המיגרנה כ"מצב תחלואה כרוני ומגביל מאוד", זאת כיוון שהמחלה פוגעת באופן קשה באיכות החיים של החולה.
התסמינים של מיגרנה משתנים מחולה לחולה.
עקב כך, החוויות שהסובל ממיגרנה מרגיש לפני, תוך כדי ואחרי ההתקף לא מוגדרות היטב.
ארבעת השלבים הבאים נפוצים אצל חולים רבים אבל לא יתקיימו בהכרח אצל כל אחד הסובל ממיגרנה:
שלב הפרודרום, שעות או ימים לפני ההתקף.
תסמינים פרודרמליים ניכרים אצל 40%–60% מהסובלים ממיגרנה.
שלב זה כולל שינויים במצב הרוח, עצבנות, דיכאון ולחלופין אופוריה, עייפות, פיהוק יתר, ישנוניות, תאווה למאכלים מסוימים (כגון שוקולד) ועוד.
תסמינים אלו בדרך כלל מקדימים את כאב הראש עצמו במספר שעות עד ימים.
לרוב ניסיון העבר מלמד את החולה והסובבים אותו כי בראותם את הסימנים הנ"ל ההתקף קרוב לבוא.
ה"אאורה" (מילולית: הילה) נגרמת עקב תופעה נוירולוגית ממוקדת המתרחשת מיד, לפני או במשך המיגרנה עצמה.
הסימנים מופיעים בדרך כלל בהדרגה במשך 5–30 דקות לפני שכאב הראש מתחיל.
הסימפטומים של האאורה הם בדרך כלל חושיים בטבעם.
אאורה ויזואלית היא הנפוצה מהאירועים הנוירולוגיים.
ישנה הפרעת ראייה הכוללת לרוב הבזקי אור לבנים חסרי צורה ולעיתים נדירות אור צבעוני או מזוגזג בצורת חומה בצורה.
ישנם חולים המתלוננים על ראייה מעורפלת כאילו שהם מסתכלים דרך עשן או זכוכית ולעיתים מנהרה.
יכולה להופיע גם הפרעה בשדה הראייה, נקודות שחורות ("זבובים") בתוך שדה הראייה ולעיתים עיוורון מלא וחולף.
אאורה סומטוסנסורית (חושית) כוללת הרגשת נמלול (מחטים) באזור היד והזרוע ובאזור חלל האף והפה.
הנמלול אז מתרחב מהיד לעבר הזרוע ועלול לכלול את הפנים, השפתיים והלשון.
במקרים חמורים יכול להופיע שיתוק חצי גוף או הפרעת דיבור חולפת.
מיגרנה טיפוסית היא כאב בינוני עד חזק בצד אחד של הראש המגיע בפעימות.
לעיתים הכאב מוגבר עקב פעילות גופנית.
לא כל המאפיינים הכרחיים כדי לקבוע מיגרנה.
הכאב עלול להיות גם בשני צידי הראש או להתחיל בצד אחד ולהפוך לכללי.
לעיתים הצד הכואב מתחלף לסירוגין מהתקף אחד לבא.
הכאב מתגבר בהדרגה, מגיע לשיא ואז מתחיל להיחלש.
סך משך ההתקף הוא 4–72 שעות אצל מבוגרים ושעה עד 48 שעות אצל ילדים.
תדירות ההתקפים משתנה, מפעמים ספורות בכל החיים ועד כמה פעמים בשבוע.
החולה הממוצע סובל מ-2–4 התקפים בחודש.
גם עוצמת הכאב משתנה בין החולים ומלווה בתופעות אחרות.
אצל חולים רבים אובד התיאבון במשך ההתקף, למעלה מ-90% סובלים מבחילה וכשליש מהקאה.
חולים רבים חווים גירויי יתר בחושים הגורמים לפוטופוביה (פחד מאור), פונופוביה (פחד מרעש) ואוסמופוביה (פחד מריח), ומבקשים לשהות בחדר שקט וחשוך.
ראייה מעורפלת, גודש באף, שלשול, תכיפות במתן שתן, שינוי בצבע העור והזעה נראים לעיתים בשלב זה.
תיתכן התפתחות של בצקת בקרקפת או בעור הפנים, רגישות בקרקפת, בליטה של וריד או עורק במצח וקישוי של העורף או הצוואר.
תופעה נפוצה נוספת היא חוסר יכולת ריכוז.
החולה עלול להרגיש עייף, מותש, ועצבני.
כמו כן, תיתכן רגישות יתר בקרקפת ופגיעה ביכולת הריכוז.
במשך שנים רבות נחשבה מחלת המיגרנה למחלה של כלי הדם, אך היום היא נחשבת מחלה של המוח.
בשלב האאורה נוצר תהליך המכונה "דיכוי מתפשט" (SPREADING DEPRESSION), כאשר באזור מסוים של קליפת המוח חלה ירידה בפעילות, ההולכת ומתקדמת לאזורים שכנים.
באזור המסוים הזה חלה עליה ניכרת באספקת הדם עם עליה באשלגן ובחומצה גלוטמית.
לאחר מכן חלה ירידה ניכרת של אספקת הדם ושל הפעילות באותו אזור.
ירידה זאת בפעילות ובאספקת הדם היא הגורם לשלב כאב הראש.
כל השינויים הללו מגרים אזור אחר בגזע המוח האחראי לעצבוב כלי הדם של הדורה (אחד מקרומי המוח).
כלי דם אלו מתרחבים ומפרישים חלבוני פלזמה, טסיות ותאים המכונים MASTCELLS.
כתוצאה מכך נוצרת תגובה דלקתית עצבית אזורית.
זאת, בתורה, משתתפת בגרימת כאב הראש, וגם משפיעה על אזורים אחרים של גזע המוח וגורמת לתסמינים השונים כגון בחילה, הקאה וכו'.
הטיפול במיגרנה מתחלק לשתי קבוצות:
הטיפול בהתקף החריף מטרתו להפסיק בהקדם האפשרי את ההתקף המיגרנוטי המתקיים ולהחזיר במהירות את החולה לתפקוד מלא.
ישנן שתי שיטות למתן טיפול זה:
השיטה המדורגת – מתחילים בתרופה נוגדת כאב קלה, אם לא עוזרת, עוברים למשכך כאב חזק יותר שגם נוגד דלקת.
אם גם טיפול זה לא עוזר, עוברים לטיפול ייחודי למיגרנה.
בשיטה הזאת יש פן חיובי בזה שלעיתים יכולים לפתור את ההתקף בטיפול של משכך כאב קל בלבד, אך גם פן שלילי שלעיתים הניסוי בתרופות שונות אורך זמן רב בו החולה ממשיך לסבול.
השיטה המיידית – נותנים לחולה מיידית את הטיפול הייחודי למיגרנה.
התרופות העיקריות והייחודיות שנותנים היום למיגרנה הן תרופות ממשפחת הטריפטנים (TRIPTANS).
כל התרופות האלו פועלות באותו מנגנון ונבדלות אחת מהשנייה רק במהירות ואורך זמן הפעולה ובעוצמת תופעות הלוואי האפשריות.
הטריפטנים הם חומר כימי תואם סרוטונין (SEROTONIN AGONISTS) כאשר הסרוטונין הוא חומר כימי שכיח באופן טבעי במוח.
הטריפטנים משפיעים באופן ייחודי על כלי הדם בדורה ועל אזורים של גזע המוח וכך מונעים את התרחבות כלי הדם וכן את היווצרות הדלקת העצבית שתוארה מעלה.
תרופות אלו הן יעילות מאוד ובטוחות לשימוש, אינן מרדימות ואינן משפיעות על הנהיגה.
תופעות לוואי אפשריות הן לחץ בחזה לא מסיבה לבבית, תחושת חולשה כללית וסחרחורת סמוכה לזמן נטילת התרופה וחזרת ההתקף המיגרנוטי כעבור 24 שעות.
תופעות הלוואי הן מאוד אינדיבידואליות וכן גם הצלחת התרופה ועל כן לא ניתן לחזותן מראש ולעיתים יש לנסות מספר תרופות עד שמגיעים לתרופה ה"נכונה" והמצליחה.
סיכון נוסף שיש בשימוש בטריפיטנים הוא תופעת כאבי ה'ריבאונד'.
שימוש מופרז בטריפיטנים (נמדד במספר פעמים בשבוע), עלול לגרום לתופעת 'התמכרות' לכדורים.
התופעה מתבטאת בכך שמיגרנות מתחילות להיווצר עם התפוגגות ההשפעה של התרופה, כתוצאה מכך שהגוף מתרגל ודורש את התרופה.
הדבר גורם ל'מעגל קסמים' של שימוש הולך וגובר בתרופה, ולהגדלת המינון.
היחלצות ממצב זה אינה פשוטה, ויכולה לדרוש התערבות רפואית הכוללת שימוש בסטרואידים, ולעיתים להתבצע תחת אשפוז.
במידה וטיפול תרופתי אינו עוזר ניתן לבצע גירוי עצבי עורפי על ידי פולסים חשמליים.
הטיפול המונע הוא טיפול נוסף לטיפול הניתן בזמן ההתקף החריף והוא ניתן באופן קבוע, יומיומי.
הקטנת החרדה מההתקף הבא המאפיינת הרבה חולים מיגרנוטיים
יש חולים שבמשך הזמן ההתקפים מחמירים בעוצמתם ותדירותם וטיפול מונע עשוי למנוע זאת.
מניעת שימוש מופרז בתרופה לטיפול חריף.
לפי הקריטריונים הנאורולוגיים המקובלים היום מתחילים בטיפול מונע כאשר במשך 3 חודשים ומעלה יש יותר משישה התקפים מיגרנוטיים לחודש הדורשים טיפול חריף.
כאשר מתחילים בטיפול מונע על הרופא לשקול מספר דברים:
תופעות הלוואי של הטיפול המונע
מחלות אחרות שיש לחולה, מלבד המיגרנה, אשר הטיפול המונע יכול להרע את מצבן.
נכונות החולה ליטול טיפול מונע יומיומי במשך תקופות ארוכות מאוד וכן, נכונותו להמתין את מספר השבועות הנדרש עד שהטיפול המונע מתחיל להשפיע.
התרופות העיקריות של הטיפול המונע הן:
קבוצת חוסמי הביתא – אלו תרופות החוסמות את קולטני ביתא במוח.
טיפול מונע זה הוא הוותיק ביותר ונציגו השכיח ביותר הוא הפרופנורול (בישראל DERALIN).
הוא יכול להוריד את תדירות ההתקפים עד לכ-50%.
תרופות אלו אינן מתאימות לחולי אסתמה, חולי אי ספיקת לב, חולי דיכאון וחולי סוכרת המטופלים באינסולין.
תופעות לוואי אפשריות הן: עייפות, אפשרות של ירידה בכח הגברא, האטת קצב הלב, הפרעת שינה ודיכאון.
ההתוויה העיקרית של תרופה זו היא תרופה נוגדת דיכאון.
עם זאת נמצא שבמינונים קטנים יחסית (עד 20 מ"ג) התרופה נמצאה יעילה כטיפול מונע במחקרים שונים.
תופעות הלוואי שלה הן: ישנוניות יתר, עליה במשקל, הפרעה בפעילות הלב.
חוסמי תעלות הסידן – לתרופות אלו יעילות מניעתית קטנה יחסית.
התרופה שמשתמשים בה היא VERAPAMIL (בישראל IKACOR, IKAPRESS).
תופעות לוואי - עייפות יתר, ירידה במשקל, לחץ דם נמוך.
תרופות נוגדות כפיון (אפילפסיה) – תרופות אלו נחשבות ליעילות ביותר כטיפול מונע.
התרופה השכיחה ביותר לשימוש מונע בקבוצה זו היא החומצה הואלפרואית (בישראל DEPALEPT).
תופעות הלוואי שלה הן: אפשרות למומים מולדים בתינוקות של נשים הנוטלות את הטיפול בזמן הריון, נשירת שיער, עייפות יתר ובחילה.
תרופה אחרת בקבוצה זו היא טופיראמאט (בישראל TOPAMAX).
תופעות הלוואי הן ירידה במשקל והפרעה בריכוז.
נאראטריפטאן - נגד התקפם חריפים.
פרמנזומאב - מבוססת על חסימת הפעילות של פפטיד הקשור לגן לקלציטונין.
ביולי 2019 החלה לשווק חברת נוירוליף הישראלית את "רליוויון" - פטנט חדש המפחית את כאבי המיגרנה.
זוהי רצועה המוצמדת לראש ומפיגה את הכאבים באמצעות שליחת אותות חשמליים למוח.
בדצמבר 2023 פרסמה הרוקחת אילת לוי מדריך לתרופות לטיפול מונע.
ישנם מחקרים שדווחו על קשר מסוים בין מיגרנות לבין הסיכוי ללקות בשבץ מוחי בהמשך החיים.
ניתוח מקיף של מספר מחקרים כאלה ב-British Medical Journal מ-2005 אישש מסקנות אלו.
הקשר היה עוד יותר מובהק אצל צעירות הסובלות ממיגרנה עם אאורה.
מכניזם הקישור אינו ברור אך ייתכן ומדובר בשינויים כרוניים בכלי הדם במוח הקשורים בעקיפין לשתי התופעות.
מידאס הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, שלפי האגדה היה מלך פסינוס , עיר בפריגיה שבאסיה הקטנה, הידוע בעיקר מהאגדות על מגע הזהב של מידאס.
בכתבי סרגון השני מסופר שהוא נלחם נגד מִיתָה (באשורית: Mitâ) מלך משך (היא פריגיה), ומקובל לזהותו עם דמותו של מידאס.
סרגון השני תיאר שבשנתו החמישית, מלך כרכמיש שלח למיתה (הוא מידאס) מלך מֻשְׁךִ (היא פריגיה) מסרים עוינים לאשור, ועל כך סרגון העניש את כרכמיש.
בהמשך תיאר סרגון שהוא כבש ממיתה שלושה מבצרים בארץ קוה ולקח ממנו שלל, ולאחר מכן חזר וכבש שניים מהם.
בשנתו העשירית של סרגון, מלך שלח למיתה מסרים נגד אשור.
מלך תובל שלח למלך אוררטו, למיתה מלך משך ולמלכים אחרים בארץ תובל על תוכניתו לקחת שטחים מסרגון, וסרגון התקיף את תובל.
גם מלכי מֶלִיד ומרקסה שלחו למיתה מסרים נגד אשור.
מלך אַתֻנַּ, שהסתמך על מיתה, ראה את תבוסת מלך תובל ונכנע לסרגון.
לפי האגדה, יום אחד בעת שהיה נתון בגילופין נכנס סילנוס , חברו, ואביו המאמץ של דיוניסוס, אל היין, בטעות לגן הוורדים של מידאס, ונרדם שם.
משרתיו של מידאס מצאו אותו והביאו אותו למלכם.
לפי גרסה אחרת מצאו אותו איכרים בשטחם רדום, והביאו אותו למלך.
מידאס אירח את סילנוס כעשרה ימים, התנהג אליו בנדיבות ובנימוס, ערך משתאות בשבילו, והקשיב בתשומת לב לסיפוריו.
לאחר עשרה ימים לקח את הזקן וליווה אותו אל דיוניסוס.
דיוניסוס אסיר התודה החליט לגמול למידאס, והבטיח לו למלא משאלה אחת שיבקש.
מידאס ביקש ממנו שכל מה שהוא ייגע בו יהפוך לזהב.
בהתחלה היה מידאס מרוצה מיכולת זו.
הוא הפך מספר דברים לזהב, והיה מרוגש מהתעשרותו העתידית, אולם עד מהרה החל להתחרט על משאלתו זו.
מידאס לא היה יכול עוד לאכול או לשתות, מכיוון שבכל פעם שנגע בשתייה או מזון, הם הפכו לזהב.
כאשר ניגשה בתו לנחמו, הרג אותה מידאס כשנגע בה בטעות, והפך אותה לזוועתו לפסל זהב.
מידאס פנה לדיוניסוס בבקשת עזרה נואשת, והלה הורה למידאס להתרחץ במימיו של נהר הפקטולוס, ועל-ידי כך היכולת המיוחדת שלו תוסר ממנו.
מידאס טבל בנהר, ונפטר מהסגולה של הפיכת כל דבר שנגע בו לזהב.
האגדה מספרת שמאז ניתן למצוא זהב בנהר.
באגדה אחרת שימש מידאס כשופט בתחרות נגינה בין האל אפולו לבין הסאטיר מארסיאס (לפי גרסאות אחרות, האל פאן).
מידאס פסק שנגינתו של מארסיאס הייתה טובה יותר, דבר שהרגיז את אפולו.
במספר גרסאות, מידאס נבהל מנבלו של אפולו שהיה עשוי זהב, ונזכר במשאלה שביקש מדיוניסוס.
כעונש, העניק אפולו אוזני חמור למידאס, תוך כדי שהוא מציין "שרק חמור לא יכול להבדיל בין נגינתו של אל לבין נגינתו של סאטיר".
מידאס, שהתבייש באוזני החמור שלו, החל להסתובב עם כובע כדי להסתיר את סודו, ורק הספּר שלו ידע על קיומן של אוזני החמור.
אולם הספר לא היה יכול לעמוד בנטל הכבד של הסוד, ולכן יום אחד חפר בור ולחש לתוכו "למלך מידאס יש אוזני חמור".
למזלם הרע של המלך והספר, נחפר הבור ליד צמח הסוף, וכול פעם שנשבה הרוח, יצאה לחישה מהסוף: "למלך מידאס יש אוזני חמור".
הקריאה נשמעה ברחבי הממלכה, מגלה את סודו של מידאס לכול תושביה, ושמה ללעג את מידאס (בחלק מהגרסאות של אגדה זו מידאס לא היה יכול לסבול את זה עד שהוא המית את עצמו באמצעות שתיית דם של פר).
לפי גרסה אחרת, לאחר שהספר לחש את הדברים לתוך הבור, התארס המלך, כשהוא מסתיר אף מארוסתו את קיומן של אוזני החמור שלו.
לקראת הנישואים ערך המלך מידאס משתה גדול והזמין אליו את החלילן הטוב ביותר בממלכה.
לרגל האירוע הלך החלילן למקום בו גדלו קנים כדי להכין חליל מיוחד ונטל את אותו הקנה ששמע את הספר לוחש את הסוד.
ביום החגיגה נאספו אנשים רבים בארמון.
להוראתו של המלך מידאס הוציא הנגן את הקנה אלא שכשהחל לנשוף בו, במקום נגינה, נשמעה באולם בת קול מכריזה: למלך מידאס יש אוזני חמור.
מייד השתררה במקום מבוכה גדולה, המלך מידאס האדים ורק ארוסתו קמה, חשפה את אוזניו ואמרה: "נכון למלך מידאס יש אוזני חמור, תמיד ידעתי שהוא מיוחד" ונשקה לו.
השם מידאס משמש לעיתים בהשאלה ככינוי לאדם רודף בצע וחמדן, או ככינוי לשופט גרוע.
הביטוי "מגע הזהב של מידאס" או "מגע מידאס" משמש לפעמים לתאר מצליחן, שהכל מצליח בידו, לדוגמה: "למנכ"ל שלנו יש את מגע הזהב של מידאס, מאז התמנותו לתפקיד, החברה רק מרוויחה".
במתמטיקה, מידה היא פונקציה המתאימה מספר אי-שלילי (או אינסוף) לאוסף מסוים של תת-קבוצות של קבוצה נתונה, ומקיימת תכונות שימושיות מסוימות.
מושג המידה מכליל את המושגים הטבעיים של אורך, נפח והסתברות, ולכן יש לו תפקיד מרכזי באנליזה מתמטית ובתורת ההסתברות.
תורת המידה היא ענף של אנליזה ממשית שחוקר סיגמא-אלגברות, פונקציות מידה, פונקציות מדידות ואינטגרלים.
יהי מרחב מדיד (כלומר ו- סיגמא-אלגברה).
פונקציה נקראת מידה אם יש קבוצות שמידתן סופית, והיא סיגמא-אדיטיבית: יהיו מספר בן מנייה של קבוצות זרות בזוגות, כלומר: .
אזי מתקיים שמידת האיחוד היא סכום המידות, כלומר: .
פונקציה בעלת שתי תכונות אלה נקראת מידה מרוכבת.
לעיתים, על מנת להדגיש שטווחה של מידה מסוימת הוא אומרים שהיא מידה חיובית (על אף שהיא יכולה להחזיר את 0 כערך).
שלשה שרכיביה מרחב מדגם, סיגמא-אלגברה על המרחב ופונקציית מידה על האלגברה, נקראת מרחב מידה.
במקרה כזה, קבוצה השייכת לסיגמא-אלגברה מכונה
פונקציה בין שני מרחבי מידה נקראת מדידה, אם התמונה ההפוכה של כל קבוצה מדידה היא קבוצה מדידה.
קיימות הכללות של פונקציית מידה גם לפונקציות המקבלות ערכים שליליים ואף לפונקציות המקבלות ערכים מרוכבים.
מתכונת ההגדרה של הסיגמא האדטיבית לעיל נובעות התכונות השימושיות הבאות של מידה חיובית:
סיגמא תת-אדיטיביות (או חצי אדיטיביות):
יהיו מספר בן מנייה של קבוצות (לא בהכרח זרות), אזי
תהי סדרת קבוצות , אזי מתקיים:
תהי סדרת קבוצות ונניח ש- עבור טבעי אחד לפחות, אזי מתקיים:
בהינתן מרחב מדיד , מתקיים כי:
לכל זוג מידות על המרחב, הפונקציה היא פונקציית מידה.
לכל זוג מידות על המרחב המקיימות לכל , הפונקציה היא פונקציית מידה.
לכל מידה על המרחב ולכל , הפונקציה היא פונקציית מידה.
לכל מידה ולכל , הפונקציה המקיימת לכל היא פונקציית מידה.
מידה נקראת סופית אם היא אינה מקבלת את הערך עבור כל קבוצה מדידה.
תנאי זה שקול לכך ש- (מידת מרחב המדגם עצמו סופית).
למידות מסוג זה חשיבות רבה בתורת ההסתברות, זאת כי ניתן לנרמל אותן כך ש-.
מידה נקראת סיגמא-סופית אם ניתן להציג את X כאיחוד בן מנייה של קבוצות בעלות מידה סופית.
לדוגמה: מידת לבג על הישר הממשי היא סיגמא-סופית כי ומידת כל קטע סגור היא .
מידה המוגדרת מעל מרחב טופולוגי נקראת רגולרית אם מתקיים
לדוגמה: מידת לבג היא מידה רגולרית, הדבר נובע מאופן בנייתה באמצעות מידה חיצונית.
מידה חיובית היא שלמה אם לכל קבוצה בעלת מידה אפס , כלומר המקיימת , תת-הקבוצות שלה כולן מדידות (ומידתן, בהכרח, אפס).
לכל מידה קיימת השלמה/הרחבה סטנדרטית המגדירה אותה על הסיגמא-אלגברה המקסימלית של הקבוצות המדידות, שבה המידה המורחבת היא מידה שלמה.
כדי להשלים מידה כזאת, מוסיפים לסיגמא-אלגברה המקורית את כל הסיגמא-אלגברה של כל הקבוצות הנבדלות מקבוצות בסיגמא-אלגברה המקורי בקבוצה בעלת מידה אפס (כלומר: כאשר הוא הפרש סימטרי של קבוצות.
לדוגמה: מידת לבג היא ההשלמה הסטנדרטית של מידת האורך על הישר הממשי.
היחידון הוא אטום של המידה אם .
באופן כללי יותר, כל קבוצה בעלת מידה חיובית, שאין לה תת-קבוצות ממידה חיובית וקטנה משלה, נקראת אטום.
לדוגמה: מידת דיראק היא מידת הסתברות בעלת האטום .
מידה שאין לה אטומים נקראת מידה לא-אטומית'''.
לדוגמה, מידת לבג היא מידה לא-אטומית.
למידת האר של חבורה קומפקטית אינסופית אין אטומים.
במידה לא אטומית, מידתה של כל קבוצה בת מניה היא 0.
נולד בראשון לציון וגדל בתל אביב.
סיפוריו נתפרסמו בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים, בעיקר של מחנה השמאל.
בשנות ה-40 היה חבר ב"הגנה", אך בניגוד לסופרים בני דורו לא התקבל על ידי הממסד הספרותי בישראל ונחשב למתנגד חריף לממשלת מפא"י.
תקופה מסוימת כתב ב"העולם הזה" ושיתף פעולה עם אורי אבנרי.
ספרו הראשון, "מחרוזת דר": סיפורים, נדפס בשנת 1941. ספרו השני, "תחליף מודרני", הוא רומן בחרוזים המושפע מהרומנים המחורזים של אלכסנדר פושקין.
ספרו המפורסם ביותר, שעורר מחלוקות ומהומות ספרותיות, הוא "שמעון צהמרא" – ספר שגיבורו הוא אדם שאמו יהודייה ואביו לבנוני בן העדה המרונית, אשר מנסה להשתלב בבוהמה התל אביבית של ראשית שנות המדינה.
בשנות ה-50 הרבה להופיע בתוכניות מלל של קול ישראל, ועורר עניין רב בקרב המאזינים בשל סגנון דיבורו הייחודי.
שנים רבות שימש עורך לשוני בעיתון "הארץ", ב"ידיעות אחרונות" וב"קול ישראל".
בשל דחייתו ואי ההבנה של יצירותיו חדל לפרסם בשלב מוקדם של חייו.
בנו הוא הסופר והקולנוען אגור שיף, בתו - ד"ר ברקת שיף-קרן, רופאה, מנהלת מרפאת כאב ופעילה פוליטית.
מחרוזת זר, לשהיו בציפייה לשיהיו, תל אביב, הנקדן, 1941
תחליף מודרני, רומן בארבעה פרקים, תל אביב, גוטנברג, 1947
בני בליעל, סיפורים, תל אביב, ארץ ישראל הצעירה, 1948
שמעון צהמרא, רומן, תל אביב, טברסקי, 1951
סנשו פנצ'ר, מסיפורי מידד (שיף), תל אביב, מנר, 1961
קטעי ספרות ללמודי כתיבה בשנה א, אסף מידד שיף, באר שבע, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הפקולטה למדעי הרוח והחברה, תשמ"א, 1980
"ושונא מתנות יחיה", לשוננו לעם, כ"ג, תשל"ב-1972
"לשון שאין מלאכי השרת מכירין בו", מאזנים, נ"ב, 1, 1981.
מֵידְבָא (במואבית: 𐤌𐤄𐤃𐤁𐤀, מהדבא; בערבית: مادبا, מַאדַבַּא) היא עיר בעלת היסטוריה רבת שנים, השוכנת במערב ירדן, במחוז מידבא, בארץ ההיסטורית מואב.
העיר, הנמצאת כ-780 מטרים מעל פני הים, ממוקמת כ-9 קילומטרים מדרום למיקום המשוער של העיר הקדומה חשבון ומצפון לנחל ארנון.
משמעות השם מידבא איננה ברורה.