tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קצת אחרי חצות ב-19 ביוני 1959, מועמדות שטראוס נכשלה בהצבעה של 46–49. זה היה רק הפעם השמינית בהיסטוריה של ארצות הברית שבה מינוי בקבינט לא אושר על ידי הסנאט.
ב-22 ביוני 1921 התלתן אנדרסון עם הנרייטה מקרטני, והם חזרו יחד לאלבקרקי.
גילו ובעיות הבריאות הגוברת גרמו לאנדרסון לפרוש מהסנאט ב-3 בינואר 1973, לאחר ארבע קדנציות.
הוא מת בביתו באלבקרקי ב-11 בנובמבר 1975 משבץ מוחי מסיבי, והוא נקבר בפארק הזיכרון לפיירוויו באלבקרקי.
הוא הוכנס להיכל התהילה הבינלאומי של החלל בשנת 1977. במיני-סדרה של HBO מ-1998 "מכדור הארץ עד הירח", השחקן מייסון אדמס גילם את אנדרסון.
קליניקת החפות היא קליניקה משפטית של האוניברסיטה העברית העוסקת בתיקון הרשעות שווא והגשת בקשות למשפט חוזר לנידונים שהורשעו בפלילים.
קליניקת החפות היא הקליניקה המשפטית הראשונה בישראל שפועלת לסייע לאסירים שהורשעו בפלילים, הטוענים שהם חפים מפשע ומבקשים לקבל משפט חוזר.
הקליניקה מקבלת פניות של מי שהורשעו בפלילים, פעמים רבות כשהם עדיין מרצים עונש מאסר, מעניקה סיוע משפטי ללא עלות ופועלת להגשת בקשות למשפט חוזר עבור מי שמבקשים להיאבק על חפותם.
החל מ-2024, הקליניקה היא חלק מרשת החפות העולמית.
הקליניקה מקבלת פניות ישירות ממי שהורשעו בעבירות פליליות ברמות חומרה שונות, הטוענים כי נפלה טעות בהרשעתם, ומבקשים להוכיח את חפותם.
צוות הקליניקה בוחן את הבקשות ונפגש עם הפונים, גם בתוך הכלא, עורך מחקר משפטי ועובדתי הכולל גילוי ראיות חדשות, חוות דעת של מומחים ותחקירים מעמיקים, בסופם הקליניקה מגישה עבור הפונים בקשות למשפט חוזר לבית המשפט העליון.
בנוסף, הקליניקה עוסקת בהעלאת המודעות לתופעת הרשעות השווא בישראל.
צוות הקליניקה משתתף בדיונים בכנסת, עורך כנסים להעלאת המודעות, ומנסח חוות דעת לוועדות ציבוריות העוסקות בהרשאות שווא.
את הקליניקה מפעילים סטודנטים למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחיה אקדמית ומקצועית של עורכות דין.
המנחה האקדמית של הקליניקה היא ד"ר ענת הורוויץ, חברת סגל בפקולטה למשפטים, שכיהנה במשך עשור כמשנה לסניגור הציבורי הארצי, לצידה של עו"ד נעמה זקס.
הקליניקה מקבלת תיקים באופן עצמאי דרך פניה ישירה, ובמקביל עובדת לעיתים בשיתוף פעולה עם המחלקה למשפטים חוזרים בסניגוריה הציבורית.
בנובמבר 2020 הגישה קליניקת החפות בקשה למשפט חוזר בעניינו של ג'מיל סרור, בעילות של ראיות חדשות ועיוות דין.
בשנת 2025 התקבלה בקשתו של ג'מיל סרור למשפט חוזר והוא שוחרר מהכלא אחרי למעלה מ-15 שנות מאסר.
קלינט רונלד רוברטס היה חוואי אמריקאי, איש המרלבורו, וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית לקדנציה אחת מדקוטה הדרומית, שכיהן בין השנים 1981 ל-1983.
רוברטס נולד ב-30 בינואר 1935 בפרשו, דקוטה הדרומית, ולמד ב-Black Hills State College מ-1952 עד 1953. לאחר סיום לימודיו הוא היה חוואי.
רוברטס כיהן כחבר הסנאט של דקוטה הדרומית בין השנים 1972 ל-1978 וכיהן כמזכיר מחלקת החקלאות של דקוטה הדרומית בין השנים 1979 ל-1980. בשנת 1980 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כרפובליקני.
הוא החליף את ג'יימס אבדנור, שנבחר לסנאט האמריקני באותה שנה.
לאחר שדקוטה הדרומית איבדה את המחוז השני שלה עקב חלוקה מחדש ב-1982, רוברטס התמודד מול טום דאשל, חבר בית הנבחרים מטעם המחוז הראשון.
הוא הפסיד לדאשל במירוץ למושב הכללי.
רוברטס התמודד פעמיים על תפקיד מושל דקוטה הדרומית, ב-1978 וב-1986, אך לא הצליח להשיג את המועמדות הרפובליקנית בשתי ההזדמנויות.
רוברטס נבחן לפרסומת לסיגריות "איש המרלבורו", וזכה לכינוי "איש המרלבורו".
הוא גם השתתף בכמה פרסומות וסרטים בתפקיד קאובוי.
בנוסף, הוא עסק בקידום תיירות עבור דקוטה הדרומית.
רוברטס פרש לביתו בפורט פיר, דקוטה הדרומית.
הוא מת בבית חולים בפיר, דקוטה הדרומית, כתוצאה ממחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD) ב-12 בפברואר 2017, בגיל 82, ונקבר בבית הקברות פרשו בפרשו, דקוטה הדרומית.
קליסטה לואיז גינגריץ' היא דיפלומטית, אשת עסקים, מחברת ומפיקת סרטים תיעודיים אמריקאית.
מאז אוקטובר 2025 מכהנת כשגרירת ארצות הברית בשווייץ ובליכטנשטיין.
בשנים 2017–2021 הוסיפה לכהן כשגרירת ארצות הברית בכס הקדוש.
בעבר הייתה נשיאה ומנכ"לית של "Gingrich 360", חברת הפקה וייעוץ מולטימדיה שבמחוז ארלינגטון בווירג'יניה.
היא נשואה לניוט גינגריץ', לשעבר יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
קליסטה לואיז ביסק נולדה בווייטהול שבוויסקונסין, בתם של אלפונס אמיל ביסק ורעייתו ברניטה לבית קראוס (Krause).
אביה עבד במפעל לאריזת בשר ואמה הייתה מזכירה.
היא גדלה כקתולית אדוקה, והיא ממוצא פולני מצד אביה ושווייצרי מצד אמה.
בשנת 1984 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון וייטהול ממוריאל.
כמי שלמדה מוזיקה מגיל צעיר, גינגריץ' למדה מוזיקה במכללת לות'ר שבאיווה, והייתה חברה באחוות פי קפא למבדה.
היא השלימה את לימודיה הגבוהים בשנת 1988 בכבוד.
ב-1988, זמן קצר לאחר סיום לימודיה הגבוהים, החלה גינגריץ' להתמחות בלשכתו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית סטיב גנדרסון.
בתום תקופת ההתמחות הצטרפה לסגל של גנדרסון, ועבדה שם עד שנת 1995. בשנה זו עברה לעבוד בוועדת החקלאות של בית הנבחרים, שם כיהנה כפקידת הוועדה הראשית (Chief Clerk) עד 2007.
לאחר שעזבה את ועדת החקלאות של בית הנבחרים בשנת 2007, כיהנה גינגריץ' כנשיאת "גינגריץ' הפקות" (Gingrich Productions) – חברת הפקה רב-תחומית שהקימה יחד עם בעלה.
החברה עוסקת בהפקת סרטים תיעודיים בנושאי היסטוריה ומדיניות ציבורית, בהוצאה לאור ובניוזלטרים, וכן בהופעות והרצאות בטלוויזיה וברדיו.
גינגריץ' חיברה שבעה ספרי ילדים בכיכובו של "הפיל אליס", ובהם "Sweet Land of Liberty", העוסק בייחודיות האמריקאית, ו-"Land of the Pilgrims' Pride", המתמקד באמריקה הקולוניאלית.
שני הספרים נכללו ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית ספרי תמונות לילדים.
הספר "Yankee Doodle Dandy", העוסק במהפכה האמריקאית, יצא לאור בשנת 2013. הספר "From Sea to Shining Sea", על משלחת לואיס וקלארק וראשית ימיה של ארצות הברית, יצא לאור באוקטובר 2014. בשנים שלאחר מכן פרסמה ספרים נוספים העוסקים בגברות הראשונות של ארצות הברית, בנשיאי ארצות הברית, ובתולדות חג המולד בארצות הברית.
בחודש מאי 2017 מינה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את גינגריץ' לשגרירת ארצות הברית בכס הקדוש.
המינוי אושר בידי הסנאט של ארצות הברית ב-16 באוקטובר 2017. ב-22 בדצמבר אותה שנה הגישה את כתב האמנתה לאפיפיור פרנציסקוס והחלה באורח רשמי את שליחותה בקריית הוותיקן.
היא הייתה השגרירה האמריקאית ה-11 לכס הקדוש מאז כינון יחסי ארצות הברית – הוותיקן בשנת 1984.
גינגריץ' נכנסה לתפקידה על רקע מספר מקרים של ביקורת פומבית שהשמיע האפיפיור פרנציסקוס, כמו גם גורמים המקורבים לו, כלפי הנשיא טראמפ ומדיניותו.
במהלך כהונתה התמקדה גינגריץ' בקידום תחומי עניין משותפים בין ארצות הברית לוותיקן, ובהם הגנה על חופש הדת ומאבק בסחר בבני אדם.
ביוני 2018 סייעה בהשבת מכתב שכתב כריסטופר קולומבוס אשר נגנב מארכיון הוותיקן.
בנוסף, הדגישה את תפקידן של נשים דתיות בקווי החזית של מגפת הקורונה, וסייעה לארגון "Samaritan's Purse" להקים בית חולים שדה לשעת חירום בצפון איטליה שנפגע קשות ממגפת הקורונה באיטליה.
בדצמבר 2024 מינה הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית על מינויה של גינגריץ' לשגרירת ארצות הברית בשווייץ ובליכטנשטיין.
מינויה אושר בספטמבר 2025, ובאוקטובר אותה שנה החלה את שליחותה הדיפלומטית בברן.
קליעה היא פגיעה במטרה באמצעות כלי נשק, כולל ירי בכלי ירייה, הטלת רימון יד או הטלה באמצעות רוגטקה, חץ וקשת ועוד.
מיומנות קליעה כוללת, ירי ספורטיבי, צליפה ועוד.
הקליעה כמיומנות קיימת מאז המצאת הנשק בתקופה הפרה-היסטורית, כאשר על בני האדם היה להשליך אבנים וחניתות על מנת לצוד בעלי חיים למאכל.
בעקבות המצאת כלי נשק כמו קלע, פגיונות הטלה וגרזני השלכה התפתחה מיומנות הקליעה גם לכלים אלה.
ההתפתחות המשמעותית בתחום הקליעה חלה עם המצאת הקשת: כלי הירי הראשון בכינון ישיר, בו על היורה לכוון את קשתו לנקודה מסוימת במרחב על מנת שהחץ יפגע במטרה.
כדי להיות קלע טוב בקשת נדרש היורה לעבור אימונים מרובים ואכן, בעקבות הקשת הוקמו מטווחי קליעה בהם אומנו קשתים באופן מסודר.
שיא האימונים בקליעה למטרה בקשת היה בבריטניה (אנגליה וויילס) בימי הביניים, בה בפקודת המלך, הפכה הקליעה לספורט עממי וכל בן כפר חויב להתאמן באמצעות הקשת הארוכה.
ידועים בפולקלור סיפורים על תחרויות ירי במטווחים במסגרת הטורניר האבירי, בהן קשתים יורים במטרות עגולות, עליהן תבנית שבמרכזה עיגול עם טבעות קונצנטריות מסביבו.
הסיפור הידוע ביותר מסוג זה הוא על הקשת פורע-החוק רובין הוד.
בשאר אירופה הועדף השימוש ברובה קשת שדרש פחות אימונים פיזיים והצריך מיומנות של "כוון ולחץ".
עם המצאת הרובה החלו הקשתות להיזנח לטובתו.
הרובים הראשונים היו מאוד לא מדויקים ולכן הדגש באימונים היה על תפעולם (שהיה מסורבל ומורכב) ופחות על קליעה.
כדי להגביר את הסיכוי לקליעה במטרה סודרו הרובאים במספר שורות צפופות, כך שנוצרה מסת האש מספקת.
עם העלייה בדיוק הרובה והמצאת הרובה מחורק-הקנה (Rifle), שבקנהו יש סלילים המגבירים את הדיוק באופן ניכר, התפתחו אימוני הקליעה גם ברובים.
בעקבות התפתחות זו נכנסו לשימוש גם כוונות מתקדמות יותר, כאשר הנפוצה שבהן הייתה כוונת הברזל המסתמכת על עקרונות פיזיקליים, בליסטיים וגאומטריים יסודיים, ונמצאת עד היום בשימוש על כל כלי הירייה הקלים (מרמת האקדח ועד לרמת המקלע) לצד כוונות אופטיות מתקדמות יותר.
במאה ה-19 החלו גם לאמן כוח מיוחד של רובאים מיומנים לבצע קליעות מדויקות במיוחד מטווח רחוק.
קלעים אלה היו למעשה הצלפים הראשונים.
עם חידוש המשחקים האולימפיים התמסד ענף הקליעה כענף ספורט אולימפי.
במהלך המאה ה-20 חל שיפור ניכר בדיוק של הרובים ובתקופת מלחמת העולם השנייה אימוני הצלפים מוסדו והוקמו בתי ספר להכשרתם.
כמו כן, התפתחו רובים ייעודיים לצליפה המציעים דיוק גבוה הרבה יותר ממה שמאפשר רובה רגיל.
על רובים אלו ניתן להתקין כוונות טלסקופיות, באמצעותן אפשר להבחין בפרטיה של מטרה מרוחקת.
המיומנות של פגיעה במטרה באמצעות ארטילריה (תותח, מרגמה או רקטה) לא נקראת "קליעה", אלא "טיווח".
הסיבה לכך היא שכלי נשק אלה יורים לטווחים ארוכים במסלולים בליסטיים ומיומנות הפגיעה באמצעותם דורשת כישורים שונים מאלה של הרובאי או הקשת, ולרוב היא תלויה בעבודת הצוות של מספר אנשים.
קליסטו (באנגלית Callisto; ביוונית Καλλιστώ) הוא אחד מהירחים של כוכב הלכת צדק.
הוא נתגלה על ידי גלילאו גליליי בשנת 1610. זהו הירח השלישי בגודלו במערכת השמש, וקוטרו כ-4,820.6 ק"מ, בערך כקוטרו של כוכב חמה (אך רק שליש ממסתו).
הוא השני בגודלו בין הירחים של צדק, לאחר גנימד.
הוא קרוי על שמה של קליסטו מהמיתולוגיה היוונית.
קליסטו הוא הלוויין הטבעי השמיני במרחקו מצדק (כ-1,880,000 קילומטר), והרביעי מבין הירחים הגליליאניים במרחקו מצדק; זמן הסיבוב העצמי וזמן ההקפה שלו מתואמים, ולכן צידו האחד פונה באופן קבוע לצדק.
קליסטו התגלה על ידי גלילאו גליליי ב-13 בינואר 1610, יחד עם שלושה ירחים נוספים ממערכת צדק: איו, אירופה וגנימד; ארבעת הירחים ידועים כיום בשם "הירחים הגליליאניים".
הוא קרוי על שמה של הנימפה קליסטו מהמיתולוגיה היוונית, אחת המאהבות של זאוס, ומקושרת עם אלת הציד ארטמיס.
השם ניתן על ידי סיימון מריוס זמן קצר לאחר שנתגלה הירח, אך זקף אותו לזכות יוהאנס קפלר.
השמות לא זכו לפופולריות רבה עד אמצע המאה ה-20; בפרסומים קודמים, ההתייחסות לקליסטו הייתה לרוב בסימון המספרי כפי שהוצג על ידי גלילאו עצמו, Jupiter IV - כלומר, הלוויין הרביעי של צדק, או בשם קליסטן (Callistan) או קליסטואן (Callistoan).
קליסטו הוא החיצוני מבין ארבעת הירחים הגליליאניים; הוא סובב את צדק ממרחק של כ-1,880,000 קילומטר (פי 26.3 מרדיוסו של צדק עצמו).
מסלול זה גדול משמעותית ממסלולו של גנימד, הירח הגליליאני הקרוב ביותר לקליסטו, הסובב את צדק במרחק של 1,070,000 ק"מ.
כתוצאה ממרחקו של מסלולו, קליסטו אינו חלק מקשר התהודה המסלולית המשפיע על שלושת הירחים האחרים, וההשערה היא שגם בעבר לא היה חלק ממנו.
בדומה לירחים רגילים אחרים, זמן ההקפה שלו מתואם עם מסלולו.
משך סיבוב אחד (יממה קליסטונית) הוא כ-16.7 יממות כדור הארץ.
מסלולו מעט אקסצנטרי ונטוי, ומשתנים קלות בצורה מחזורית: האקסצנטריות משתנה בין 0.0072 ל-0.0076 והנטייה בין 0.20°–0.60° (לקו המשווה של צדק).
השינויים הללו במסלול גורמים לנטיית ציר הסיבוב בין 0.4° ל-1.6°.
בידודו של קליסטו משאר הירחים הגליליאניים גורם לכך שכוחות הגאות הפועלים על פני השטח שלו הם קטנים יותר, ולכך השפעה חשובה על המבנה הפנימי שלו והתפתחותו.
מרחקו הגדול מצדק משמעותו גם כי שטף החלקיקים הטעונים המגיע מהמגנטוספירה של צדק קטן יותר, וכך גם הקרינה הנובעת משטף זה משפיעה פחות על פני השטח שלו; לשם השוואה, השטף שמגיע לאירופה גדול פי 300.
מהצפיפות הממוצעת של קליסטו, 1.83 גרם לסמ"ק, ניתן לשער כי הוא מורכב מחלקים שווים לערך של סלעים וקרח, בתוספת יסודות נדיפים (קפואים) אחרים דוגמת אמוניה.
חלוקת המסה של סוגי הקרח הוא 49%–55%.
ההרכב המדויק של סלעי קליסטו אינו ידוע עדיין, אך מניחים שהוא דומה לסלעים מסוג קונודריטים L/LL, המאופיינים בכמות כללית נמוכה של ברזל, מעט ברזל מתכתי ויותר ברזל מחומצן מאשר בקונודריטים H.
יחס המשקל בין הברזל לצורן הוא 0.9:1.3 (לשם השוואה, היחס בשמש הוא 1.8).
האלבדו (היחס בין כמות הקרינה האלקטרומגנטית המוחזרת מגוף או משטח לכמות אשר שפגעה בו) של פני השטח של קליסטו הוא כ-20%.
משערים כי הרכב פני השטח דומה מאוד להרכבו הכללי.
בחינה ספקטרוסקופית בתחום קרוב לתת-אדום הראתה קווי-בליעה של מים קפואים בתחום של 1.04, 1.25, 1.5, 2.0 ו-3.0 מיקרומטר.
חלקו של הקרח בפני השטח של קליסטו מוערך ב-25%–50%.
ניתוח הספקטרום בתחומים קרובים לתת-אדום ועל-סגול שנעשה על ידי הגשושית "גלילאו" ומהקרקע, מצא חומרים נוספים שאינם קרח: מגנזיום, סיליקט הידרטיים נושאי ברזל, פחמן דו-חמצני, גופרית דו-חמצנית ובנוסף כנראה גם אמוניה ותרכובות אורגניות נוספות.
הניתוח הספקטרלי בקנה מידה קטן הראה גם שפני הירח הם הטרוגניים במיוחד.
טלאים קטנים ובהירים של קרח-מים טהור מתערבבים עם טלאים של תערובת סלעים קפואים ואזורים חשוכים המורכבים מחומר שאינו קפוא.
פני השטח של קליסטו אינם סימטריים: חצי הכדור הפונה עם כיוון התנועה הוא כהה יותר מהשני, מצב הפוך משאר הירחים הגליליאניים.
חצי הכדור הפונה לכיוון התנועה עשיר בגופרית דו-חמצנית ואילו השני עשיר בפחמן דו-חמצני.
מכתשים רבים כגון לופן (Lofn) עשירים בפחמן דו-חמצני אף הם.
בסך הכל, ההרכב הכימי של פני השטח של קליסטו, במיוחד באזורים החשוכים, דומה להרכבם של אסטרואידים מסוג D.
פני השטח של קליסטו נמצאים מעל ליתוספירה קרה, קשיחה ומכוסה קרח, שעוביה בין 80 ל-150 קילומטרים.
לאור מחקרים שנערכו על שדות מגנטיים מסביב לצדק וירחיו נטען כי בעומק של 50 עד 200 קילומטרים שוכן אוקיינוס מלוח.
התברר כי קליסטו מגיב לשדה הרקע המגנטי של צדק בדומה לכדור מוליך מושלם; כלומר, השדה לא מצליח לחדור לתוך הירח כיוון שככל הנראה יש בו שכבת נוזל בעל מוליכות גבוהה שעוביה הוא לפחות 10 קילומטרים.
קיומו של האוקיינוס הוא יותר סביר אם המים מכילים כמות קטנה של אמוניה או חומרים נוגדי קיפאון אחרים, בשיעור של עד 5% ממשקלו.
על סמך מדידות שונות נראה כי החלק הפנימי של קליסטו, הנמצא מתחת לליתוספירה והאוקיינוס המשוער, איננו אחיד או משתנה במידה רבה.
לפי מידע שנאסף על ידי גשושית (בעיקר בנוגע למומנט ההתמד) החלק הפנימי מורכב מסלעים דחוסים וקרח, כאשר כמות הסלע הולכת וגדלה עם העומק.
כלומר, הדיפרנציאציה של קליסטו היא חלקית בלבד.
הצפיפות ומומנט ההתמד עקביים עם קיומה של ליבת סיליקט קטנה.
הרדיוס של ליבה כזאת יכול להיות לכל היותר 600 קילומטרים, וצפיפותו תהיה בין 3.1 ל-3.6 גרם לסמ"ק.
המפגשים של גשושיות פיוניר 10 ו-פיוניר 11 עם צדק בתחילת שנות ה-70 תרמו מידע נוסף מועט על המידע שהיה כבר בידי מדענים.
הפריצה האמיתית התרחשה מאוחר יותר, ממדידות שהתקבלו מוויאג'ר 1 ו-2, בשנים 1979–1980. הגשושיות צילמו תמונות של יותר ממחצית שטח פניו של קליסטו, ברזולוציה של 1–2 קילומטר, ומדדו את הטמפרטורה, המסה והצורה.
הגשושית גלילאו ביצעה מדידות בשנים 1994 עד 2003, בשמונה מפגשים קרובים עם קליסטו, הקרוב מביניהם היה ב-2001 ובו הגיעה למרחק של 138 קילומטר בלבד מפני השטח של הירח.
היא השלימה את צילום פני השטח שלו, ברזולוציה שהגיעה עד 15 מטר בחלק מהאזורים.
בשנת 2000 ביצעה החללית קאסיני מדידות ספקטרליות של הירחים הגליליאניים וקליסטו ביניהם.
בחודשים פברואר ומרץ 2007 הגשושית ניו הוריזונס (בדרכה לפלוטו) צילמה תמונות נוספות של הספקטרום של קליסטו.
שלוש גשושיות עתידות לחקור את קליסטו בעתיד הקרוב:
הגשושית JUICE של סוכנות החלל האירופית, ששוגרה ב-14 באפריל 2023, תבצע 21 יעפים בין 2031 ל-2034.
הגשושית אירופה קליפר של נאס"א, שמתוכננת לשיגור באוקטובר 2024, תבצע 9 יעפים החל משנת 2030.
משימת של מינהל החלל הסיני, שמתוכננת לשיגור לצדק בסביבות 2030.
קליע נותב הוא סוג מיוחד של קליע, המכיל חומר בעירה הניצת ברגע הירי ויוצר להבה קטנה בחלקו האחורי של הקליע (בדרך כלל להבה בעלת צבע אדום).
להבה קטנה זו בוערת לאורך כל מעופו של הקליע למטרה ולעיתים גם למשך זמן קצר לאחר שהקליע פגע במטרתו.
עקב מהירות המעוף הגבוהה של הקליע, מתווה הלהבה "קו" בהיר בין היורה למטרה, שאותו לוחמים רבים בסביבה יכולים לראות אם הירי נעשה בלילה (מכאן שמו של הקליע: "נותב" מלשון "מתווה נתיב").
למעשה, זאת מטרת השימוש העיקרית בקליע נותב, היורה מסמן לכוחות אחרים הסמוכים אליו היכן המטרה עליה הוא יורה.
סוג זה של תחמושת נכנס לשימוש נרחב במכונות ירייה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, והוא משמש את צבאות העולם עד היום.
קליע נותב הוא חלול ולתוכו מוכנסים חומרים הגורמים לנתיבה, כגון תערובת של סטרונציום ומגנזיום, הגורמים לנתיבה בצבע אדום.
התחמושת הסטנדרטית של ארצות הברית וברית נאט"ו זוהרת בדרך כלל באור אדום, בעוד תחמושת סינית ורוסית זוהרת לרוב בצבע ירוק, כתוצאה משימוש בבריום.
ישנם כמה סוגים עיקריים של תחמושת נותבת, ביניהם התחמושת הסטנדרטית הנדלקת מיד כשהיא נורית, תחמושת הנדלקת רק לאחר מרחק מסוים על מנת שלא לחשוף את היורה ותחמושת שהזוהר שהיא מפיקה עמום מאוד, כך שניתן לראותו רק באמצעות מכשירי ראיית לילה.
כוונון ירי - היורה שרואה את נתיב הקליע מתקן את כוונון הנשק תוך כדי הירי.
כוונון בירי נותב יעיל בעיקר בעת ירי בחשיכה.
אינדיקציה לכמות התחמושת הנותרת - כדורים נותבים מסודרים אחרונים במחסנית או בשרשיר ומסמנים ליורה כי בנשק עומדת לאזול התחמושת.
בשרשיר תחמושת של הנשק מאג מסודרים הכדורים כך שכל כדור עשירי הוא נותב, מה שעוזר לאמוד את כמות התחמושת הנותרת.
סימון מיקומם של מטרות ויעדים.
סינוור של אמצעי ראיית לילה.
איתות במקרים של סכנה לכוחות סמוכים.
הכדורים הנותבים אינם מדויקים, מכיוון שמבנם ומשקלם שונים מאלה של הכדורים הרגילים.
מסיבה זו, היורה אינו יכול לראות לאן הוא יורה בצורה מדויקת.
בטווחים ארוכים, מסלולם של הכדורים הרגילים ושל הכדורים הנותבים נפרדים לגמרי.
כדור נותב מהסוג הנדלק מיד עלול לחשוף את היורה לעיני האויב.
כתוצאה מהחומרים הדליקים הגורמים לנתיבת הכדור, כדורים נותבים גורמים בקלות לשריפות לא רצויות אם הם פוגעים בחומרים הניצתים בקלות, כגון קוצים יבשים.
יכולת זו מהווה גם יתרון והיא יכולה לפעול לטובת שני הצדדים.
תוצרי שריפת המגנזיום והסטרונציום עלולים ליצור משקעים בקנה, דבר שעלול להזיק לסלילים.
קליע הוא תחמושת הנורית מכלי נשק חם.
קליעים מודרניים הם חלק מתחמושת אחודה של כדורים ופגזים שכוללת מלבד הקליע, גם תרמיל, פיקה להצתה ואבק שרפה.
הקליע הוא החלק שעוזב את הקנה לאחר הירייה.
קליע הוא החלק בכדור אשר נורה מן הקנה, כתוצאה מהתלקחות אבק השריפה שבתרמיל.
בכדורים המהווים תחמושת לנשק קל ומקלעים, מסת הקליע נמדדת בגריין (Grain), כאשר 1 גריין = 0.065 גרם.
קליעים בקוטר קטן עשויים בדרך כלל מליבת עופרת מצופה (coated) במתכת כגון נחושת.
קליעים בקוטר גדול יותר ופגזים עשויים להכיל מנגנונים מורכבים וחומרי נפץ.
ישנם סוגים רבים של קליעים השונים בחומרי הליבה, חומרי הציפוי, צורת הציפוי, מסה, מבנה ועוד.
הקליעים הראשונים בהיסטוריה הופיעו כקליעי קלע והיו קיימים עוד מהתקופה הנאוליטית ושימשו הן לציד והן למלחמה.
השימוש המתועד הנפוץ הראשון בקלע למלחמה במזרח התיכון הופיע בתקופת הממלכה התיכונה כפי שזה מופיע על קירות אתר הקברות בני חסן.
קליעי הקלע הפשוטים ביותר היו חלוקי נחל, אך התכונות האווירודינמיות של חלוקי נחל אינן טובות כל כך.
לכן, התחילו לסתת אבנים כדי להתאים אותן למשימה.
בהמשך, ייצרו קליעים גם מחרס שנצרף בכבשן במיוחד למטרה זו.
קליעי חרס הופיעו כבר באלף ה-6 לפנה"ס.
גודל הקליעים האלה היה בדרך כלל בגודל של כדור טניס, אם כי היו גם קליעים גדולים יותר שהגיעו למאות גרמים.
בתקופת הברונזה, הברונזה ששימשה ליצירת ראשי החצים הייתה יקרה וזה תרם להפצתם של קליעי החרס והאבן.
ביוון העתיקה ורומא הקליעים הטובים ביותר יוצרו מעופרת.
עופרת צפופה יותר ולכן אפשר היה לצקת קליעים קטנים יחסית בעל משקל מספיק כדי להשיג פגיעה קשה.
על קליעי הקלע נהגו להוסיף כתובות פוגעניות כדי לפגוע במורל של האויב.
למרות הייצור הנרחב של הקליעים הן מחרס והן מעופרת לא נעשה ניסיון להקפיד על תקן אחיד כלשהו.
הקליעים היו במשקל שונה ובצורות שונות.
הצורה הנפוצה ביותר הייתה דמוית שקד ושקלה כ-30 גרם, אם כי נוצרו גם קליעים שהגיעו לעיתים למשקל של 100 גרם ויותר.
בשנת 2022 התגלה קליע עופרת נדיר מהתקופה ההלניסטית, שעליו כתובת בשפה היוונית אשר נועדה להבטיח ניצחון בקרב, ביבנה.
הופעת הקליע לכלי נשק חם
התפתחות חשובה נוספת של קליעים התרחשה בשלהי ימי הביניים ותחילת הרנסאנס.
הגורם לכך היה אבק השרפה.
אבק שרפה הומצא בסין במאה ה-9, אך השימוש בו היה מוגבל.
במזרח הופיעו מספר כלי נשק שאבק השריפה היה הכוח המניע שלהם דוגמת רומח אש וכלים דומים, אך אלה היו נדירים.
התפתחות קריטית בכלי הירייה התרחשה כשאבק השריפה הגיע לאירופה המערבית במאה ה-13.
האירופאים השתמשו באבק השריפה תחילה בתותחי מצור, אך עד מהרה הומצאו תותחים קטנים יותר המכונים תותח יד.
היו אלה תותחים קטנים שגודלם אפשר את תפעולם בידי לוחם יחיד.
תותח זה היה למעשה צינור חסר הדק וקת.
הירי בוצע על ידי קירוב של מקור אש לחור בצינור.
האש הציתה את אבק השריפה וגרמה לפיצוץ.
כלי ירי פרימיטיביים אלה התפתחו באמצע המאה ה-15 לרובים מהסוג המוכר כיום.
רובים אלה כללו את שלושה המרכיבים העיקריים של כל רובה מודרני – קנה, קת והדק.
אחרי המהפכה התעשייתית, ובעיקר במאה ה-19, ייצור הקליעים הפך לפס ייצור שאפשר ייצור המוני של תחמושת תוך שמירה על אחידות.
בתקופה זו פותח הכדור – תחמושת אחודה לנשק קל.
מנגד, התחמושת לנשק כבד כגון תותחים וארטילריה, השתנתה מקליעים אינרטיים שהנזק שהם גורמים מתבסס רק על האנרגיה הקינטית שלהם, לקליעים שכללו בתוכם חומר נפץ מרסק (חנ"מ), ואלה התפוצצו על המטרה וגרמו לה נזק מוגבר.
מרגע שהקליע נורה ועזב את קצה הקנה, הוא נע במסלול בליסטי המושפע מהכבידה ומגרר כתוצאה מהחיכוך באוויר.
אם הקנה מחורק הקליע טס כשהוא מסתחרר סביב ציר האורך שלו.
סחרור זה נועד להקנות לקליע יציבות בציר העלרוד ובציר הסבסוב.
למהירות הלוע, שהיא המהירות שבה עוזב הקליע את הקנה, יש השפעה מכרעת על טווח המעוף והדיוק של הקליע.
ככל שמהירות הלוע גבוהה יותר, כך גדל הטווח, עולה הדיוק והמעוף הבליסטי הופך 'שטוח' יותר.
מנגד, ניסיון להגיע למהירות לוע גבוהה יותר מטילה עומס רב יותר על המערכת היורה ועל הקליע עצמו.
מהירות הלוע מושפעת מאורכו של הקנה, ממאפייני הבעירה של חומר הנפץ ההודף וממשקל הקליע.
מהירות לוע אופיינית של קליע אקדח נעה סביב 330 מטר לשנייה, של קליע רובה סביב 900–1000 מטר לשנייה ושל קליע תותח (פגז) סביב 1000–1300 מטר לשנייה.
במיתולוגיה היוונית, קליסטו היא נימפה של האלה ארטמיס.
על שמה קרויה קבוצת הכוכבים "הדובה הגדולה".
זאוס, ראש האלים, חשק בקליסטו, אולם היא לא שעתה לחיזוריו.
לכן התחפש לארטמיס, התייחד עמה במרמה ואף עיבר אותה.
הרה, אשתו הקנאית של זאוס, גילתה את דבר בגידת בעלה, ונקמה בקליסטו באמצעות הפיכתה לדובה.
זאוס חילץ את הוולד מריחמה של קליסטו וקרא לו אָרְקאס.
לימים הפך זאוס לאבי בני ארקאדיה.
את קליסטו וגם את בנה, ארקאס, בדמות דוב, העלה אל השמים.
אלו הן, כך מספרת האגדה, הדובה הגדולה וההדובה הקטנה - שני מערכי כוכבים הסובבים את כוכב הצפון.
שם הם נמצאים עד היום, תמיד יירָאו ותמיד יישארו ביחד.
הרה, שכעסה עד מאוד על הכבוד שנעשה ליריבתה, שכנעה את פוסידון לאסור על הדובות לרדת אל האוקיינוס ככל שאר הכוכבים.
כך שהן היחידות מקבוצות הכוכבים הבולטות שאינן שוקעות לעולם מתחת לאופק.
• הירח קליסטו של כוכב הלכת צדק והאסטרואיד נקרא על שמה.
• האופרה "לה קליסטו" של פרנצ'סקו קאוואלי מבוססת על סיפור אהבתם של קליסטו ושל יופיטר (זאוס) שהתחפש לדיאנה (ארטמיס).
• בסדרת משחקי המחשב God of War אשר כותריה המוקדמים מבוססים על המיתולוגיה היוונית, אמו של פרוטגוניסט הסדרה והדמות שהשחקן משחק קרייטוס (גם הוא מבוסס על דמות מהמיתולגיה היוונית) היא קליסטו.
עם זאת, במשחק שונה הרקע שלה מהסיפור המקורי, והיא מתוארת כאישה ספרטנית בת תמותה שזאוס עיבר אותה והיא הולידה את קרייטוס ואחיו דיימוס (הרקע שלו גם שונה והוא לא חולק את הסיפור המקורי של הדמות דיימוס מהמיתולוגיה היוונית).
קליפורד לי ברטון היה הבסיסט של להקת המטאל האמריקאית מטאליקה.
חברי מטאליקה, שלא היו מרוצים מהבסיסט שלהם דאז, רון מק'גובני, הלכו לצפות בברטון באחד מהמועדונים בהן הופיע יחד עם להקתו.
ברטון הרשים אותם מאוד, ומיד אחרי ההופעה הציעו לו חברי הלהקה להצטרף אליהם ללהקה.
ברטון אומנם לא היה מעוניין אך הסכים בתנאי שהלהקה תעבור לנגן בסן פרנסיסקו, כיוון שלא אהב את הקהל של לוס אנג'לס.
חברי הלהקה קיבלו את הצעתו, צירפו אותו ללהקה, ופיטרו את מק'גובני.
ברטון היה הבסיסט של מטאליקה בשלושת אלבומיה הראשונים - Kill 'Em All, Ride the Lightning ו-Master of Puppets - אשר נמנים עם האלבומים הטובים והמוערכים ביותר של מטאליקה.
ב-27 בספטמבר 1986, במהלך סיבוב ההופעות, כששהתה הלהקה בשוודיה, אוטובוס הלהקה החליק והתהפך, כאשר חברי הלהקה נמצאים בתוכו.
ברטון, שישן באותו הזמן, נזרק מחלון האוטובוס, שנחת עליו.
לא ניתן לדעת בוודאות אם ברטון מת בשלב זה, כיוון שבמהלך הניסיון להרים את האוטובוס, ניתק החבל והאוטובוס נחת על ברטון שנית.
הנהג של האוטובוס אמר שהאוטובוס החליק בגלל קרח על הכביש.
ג'יימס הטפילד הלך מספר קילומטרים בחיפוש אחרי הקרח הזה ולא מצא מאומה.
חברי הלהקה מאשימים את הנהג בנהיגה בשיכרות.
לפי שמועות אחרות הנהג נרדם במהלך הנהיגה.
לפני שהלך לישון, החליף ברטון מיטות עם הגיטריסט, קירק האמט כתוצאה ממשחק קלפים, וכך למעשה ניצלו חייו של האמט, וקופחו חייו של ברטון.
מותו של ברטון, שהיה חבר קרוב של חברי הלהקה, גרם לצער רב בקרב חברי הלהקה, אך הוחלט שלא לפרק את הלהקה, וחברי הלהקה החלו לבחון מועמדים שימלאו את מקומו של ברטון.
בציטוט של קירק האמט "אם קליף היה רואה שאנחנו מתכוונים לפרק את הלהקה הוא היה בא ובועט לנו בתחת".
כוונתו של האמט הייתה שבכל פעם שהלהקה חשבה על פירוק, קליף היה זה שעצר זאת.
לבסוף, צורף ללהקה הבסיסט ג'ייסון ניוסטד, שהיה עד אז מעריץ של הלהקה, וחבר בלהקות רוק ומטאל שונות.
האלבום הבא של מטאליקה And Justice for All, נכתב בעיקרו בהשפעת מותו של ברטון.
בהלווייתו של ברטון הושמעה היצירה האינסטרומנטלית Orion של מטאליקה, בה לקח ברטון חלק משמעותי.
גופתו של ברטון נשרפה ואפרה פוזר בחוות מקסוואל, אחד ממקומות הבילוי האהובים עליו בילדותו.
קליעה היא שיטה לחיבור סיבים גמישים לצורך יצירת משטחים או חפצים קלועים.
כבר בתקופה הפרה-היסטורית נעשה בקליעה שימוש ליצירת ציוד לשימוש ביתי, ציד ודיג, אכסון ושימור.
במקביל לשימושים אלה, מהווה הקליעה אמצעי לביטוי באמנות סיבים.במקור, הקליעה, נעשתה בעיקר באמצעות חומרים טבעיים מן הצומח, אך כיום היא נעשית גם באמצעות חומרים פלסטיים.
החומרים הטבעיים מן הצומח, שנעשה בהם שימוש לאורך תולדות הקליעה, מגוונים ביותר, וכוללים ענפים, גזעים (ובפרט, סיבי עצה של ערבה), קש וגבעולים אחרים, שורשים, מחטי אורן, קנים, סוף, עשב ים, יוטה, סיסל, פקעות, רפיה, במבוק ועוד.
בין הצמחים, אשר חלקים שונים שלהם משמשים באופן מסורתי לצורך קליעה, ניתן למצוא את הערבה, אלון הוויסטרה, הפורסיתיה, הגפן ומינים שונים של עשבים.
בתרבויות קדומות, נעשה שימוש לצורך קליעה גם בחומרים שמקורם בחי, כמו שיער או עור של בעלי חיים.
מגוון ואיכות החומרים הזמינים משפיעים על טכניקות הקליעה, על סוגי הסלים וחשיבותם התרבותית והחברתית.
כמו כן נוהגים גם לקלוע מקרעי בדים שונים.
למשל קולעים צמות שאותן מגלגלים למשטח ובעזרת רקמה, תפירה ביד או במכונה יוצרים מהן שטיחים' ויש הנוהגים לקלוע מבדים מגן לעריסת התינוק.
רוב חומרי הקליעה טופלו כדי להתאימם לייעודם ולעמידותם לאורך זמן.
חומרים בעלי אופי סיבי יובשו בעיקר על ידי חשיפה לאוויר ולאור כדי שיישמרו.
זמן הייבוש השתנה בהתאם לחומר ולאקלים - מכמה ימים עד מספר חודשים.
החוזק והגמישות הן תכונות הכרחיות עבור חומרי הקליעה.
תכונות אלה אובדות עם הייבוש, אך ניתן להשיבן על ידי הרטבה בזמן העבודה.
באופן מסורתי, חומרי הקליעה נצבעים על ידי צבענים המופקים משורשים, גרגירים, גזעים ועלים (ובפרט עלי תה).
הצבע המתקבל תלוי בעונה ובכמות הצבען הטבעי שמופק מן הצמחים.
קליעה היא הטכניקה הקדומה של האריגה.
קליעה אינה מתבצעת על נול, אלא בחיבור ידני.
כדי לקלוע אין צורך בכלים מיוחדים: הקליעה מתבצעת בידיים או בעזרת מחט, מסרגה או מיני עזרים כגון סליל עץ עם חור באמצעו ומסמרים בראשו, משטח נוקשה עם חריצים על קצוותיו וחור באמצעו.
לאורך ההיסטוריה עסקו בקליעה גם נשים וגם גברים.
לא נמצאו ממצאים לגבי התקופה בה התחילו בני האדם לקלוע, מכיוון שבקליעה משתמשים בחומרים אורגנים שמתכלים ונעלמים.
חוקרים מתארכים קליעה ראשונית להומו ספיינס לפני כ-100,000 שנה.
הממצאים הקדומים ביותר של קליעה הם עדויות לקליעת שיער בתרבות גרבטית פרה-היסטורית, וישנם שרידים מתקופת האבן מאוסטרליה.
טביעות ראשונות של קליעה נמצאו על גושי טין בדולני ובסטוניצ'ה ופבלוב שבצ'כיה מלפני כ-26,000 שנה.
מאותה תקופה התגלו גם מספר צלמיות חרס בדמות נשים המכונות "צלמיות ונוס" בלבוש דומה לקליעה.
חוקרים משערים שכלי החרס נוצרו על תבנית עשויה מקליעת צמחים, כדי שניתן לסובב את הכלי לפני המצאת האובניים.
בתגליות נמצאו גם כלים כמו מחטים ומשטחים עגולים המשמשים לקליעה.
אומנות הקליעה ידועה ממצרים העתיקה, וסלי קש נמצאו בין היתר בחפירות ארכאולוגיות בפומפיי.
יש חוקרים הסבורים שציור של סל קש הוא מקור האות ט' באלפבית הפיניקי 𐤈.
חשיבותם של המוצרים הקלועים בימי קדם הייתה גדולה, והם שימשו לצורכי אחסון והובלה, ואף כמחצלות, כרשתות, כמלכודות לדיג, כמגנים וכסירות (למשל סירות גונדולה).
השימוש בקליעה נמשך גם לאחר המהפכה התעשייתית.
הקליעה המשיכה להתקיים בשימושים שונים במכרות פחם, ארגזי תחמושת במלחמות, מחצלות וסככות לחיילים ובמקומות נוספים.
במחצית השנייה של המאה ה-20, עם התעוררות המודעות לאיכות הסביבה, חלה שיבה למלאכות העבר והתחדש העניין בקליעה.
שיטות הקליעה ברחבי העולם דומות זו לזו, למרות השוני בחומרי הגלם.
ניתן לסווג אותן לכמה סוגים:
שזירת חבלים וחוטים: שזירה היא צורה של חיבור סיבים לחוטים וחבלים.
זו פעולת הבסיס להכנת חפצים רבים כמו מחצלות, כלי שיט, מגורים, סלים וכלי אחסון.
כריכה: שיטה מתאימה לחומרים רכים וגמישים, נפוצה ברוב התרבויות ומשמשת לסלים ומחצלות.
הכריכה היא טכניקה של תפירת חומר או חוט מוביל בצורת ספירלה וחומר אחר הנכרך ונקשר מסביבו, כדי להחזיק את סיבי החוט המוביל צמודים.
החוט או החומר הסיבי המוביל קובע את צורת החפץ, צריך להיות עשוי מחומר גמיש שאפשר לכופף מבלי שיישבר (עשוי קש או סיבים ארוכים).
חוטי הכריכה הקובעים את יציבות החפץ צריכים להיות יותר גמישים וחזקים מהחוט המוביל כדי שיוכלו להיכרך ולהימשך גם יחד בצורת שבלול ההולך וגדל.
את התפירה אפשר לעשות עם מחט או עם כלי שנעשה בו חור כמו עצם מחודדת.
התפרים צריכים להיות קרובים אחד לשני כדי להחזיק את החוט המוביל יציב במקומו וכן כדי לשמור על הקצוות של הצמחים או החומרים הקצרים מפני היפרדות.
אופני הכריכה על ידי החוט המחבר יכולים לשמש בצורות שימוש שונות כגון ידיות ופתחים, או לעיצוב וקישוט לחפץ המוגמר.
קליעת חיבור אריגה: חיבור אריגה בסיסי מבוסס על חוטי שתי וחוטי ערב כאשר חוט הערב עובר לסירוגין מעל ומתחת לשתי.
בקליעת חיבור אריגה נקלע מערך של ניצבים ארוכים בתשעים מעלות או באלכסון מעל ומתחת מערך דומה, בדומה לחוטי שתי וערב בחיבור ארג בד בסיסי.
הקליעה של סלים בחיבור ארג בד מתבצעת בצורת ספירלה, כלומר בהמשך אחד.
תוצאות קליעה בחיבור האריגה אינן יציבות ולכן משתמשים בחומרים קשים כמו זרדים, ערבות, קנים, סוף וכדומה.
קליעת שמיניות: זו השיטה הקדומה מבין שיטות הקליעה, הכוללת שני מרכיבים: תשתית של חומר המשמש כניצבים, ושני סיבים או חוטים המשמשים כקולעים.
בשיטה זו מוחזקים הניצבים על ידי הסיבים הקולעים.
אפשר לכסות את השתי לגמרי על ידי הערב ואפשר לחשוף אותו לשם קישוט.
אפשר להשתמש בחומרים שונים שטוחים ועגולים אך הם צריכים להיות גמישים דיים כדי שאפשר יהיה להפעילם בהצלבה הדרושה בין ניצבי השתי.
מקצבי הקליעה מותאמים לצורה ולתפקוד המוצר.
קליעת צמות: בשיטה זו צמה ארוכה שנקלעת ומחוברת בחוט בצורה מעגלית מהמרכז בכיוון השעון.
סביב מרכז מחצלת או סביב מרכז תחתית סל ומתמשכת עד השפה.
הקטעים המסובבים אוחו תוך כדי קליעה על חבל שמשמש חוט שידרה.
החבל במוצר המוגמר אינו נראה ואם מוציאים את החבל המאחה, הסל או המחצלת הופכים לצמה ארוכה.
בזמן הקליעה יש להקפיד על מתיחת הצמה, דבר המושג על ידי משקולות או דריכת הרגל על החלק הקלוע.
איכות הקליעה דומה משני צידי המקלעת.
ממצאים מהתקופה הקדומה בארץ ישראל
הממצאים הקדומים ביותר שנמצאו בישראל אותרו במדבר יהודה.
תיארוך פחמן-14 סייע לקבוע את זמן ייצורם של הפריטים הללו, ולהסיק כי מדובר בממצאים העתיקים מסוגם בעולם.
הם מתוארכים לתקופה הנאוליתית - כ־7500 שנה לפנה"ס.
האקלים החם והיבש בדרום סייע לשימורם.
שרידי עבודות קליעה בצורה של טביעות על טין אותרו גם במקומות אחרים בארץ, ובהם יריחו, עג'סול, אשדות יעקב ועוד.
במקומות אלה הקליעה נעשתה בחומרים מן הצומח שגדל סביב מקום ההתיישבות.
בארץ ישראל נמצאו חפצים קלועים ששימשו לנשיאת מזון, לאכסון, למגורים, לאיסוף מים (סל מצופה בוץ) וכן חפצים קלועים ששימשו בתקופות מלחמה כגלוסקמות לאיסוף שלדים ולקבורה.
הקליעה מוזכרת במשנה ובתנ"ך רבות, והגילויים הללו עזרו להבנת כתבי חז"ל (קפיפות, צפירה, קינוב).
ביריחו נמצאו עקבות של שתי מחצלות עגולות על רצפת טין מהתקופה הנאוליתית.
המחצלות נעשו מענפי עץ תמר המצוי באזור זה.
במטמון שנמצא במערה בנחל משמר נמצאו מחצלות, סלים, כברה וחבלים שונים מן התקופה הכלקוליתית נמצאו במצב שימור מצוין.
עשויים קש וגומא, מגידולי האזור עין גדי.
הכברה היא רשת בצורת קערה בעלת דופן משופע הקלועה בשיטת הכריכה, בת 9 שורות ספירליות.
כל שורה עשויה אלומות נצרים המלופפות בפסי קש אשר מוכלבים בשולי השורה הסמוכה.
תחתית הכברה עשויה מנצרים שטוחים בצורת רשת ארוגה שקצותיהם מוכלבים בשורה התחתונה של הדופן.
המטמון נמצא עטוף במחצלת עשויה גומא.
השתי מוחלף בפתיל סמוי מן העין שהושחל בנקבים שהתהוו על ידי פיצול הגומא במקום החיבור.
החיבורים נעשים במקצב אחיד המוסיף יופי לקליעה וחיזוק.
שפת הכברה מלופפת בחבלי קש.
המחצלת נעשתה מאלומות קש בטכניקה של תפירת שמיניות בפיתולים צמודים קשורים ומחוברים בפתיל.
המרחקים בין החיבורים אינו קבוע.
נמצא גם חלק של מגש עם 10 שורות ספירליות עשויות קש בטכניקה של כריכה.
כל שורה עשויה אלומות קש מלופפות בפסי קש משולבים בשולי השורה הסמוכה.
נמצאו גם חבלים, עשויים מקש בטכניקת קליעת צמה משלושה גדילים עשויים אלומות קש.
במצדה התגלו סלים מנצרי דקלים דומים לסלים שנמצאו במערת האיגרות הן בחומר והן בצורה.
הסל שייך לקבוצת סלים אליפטיים ועשוי בשיטת הצמה, הידיות עבות וחזקות ומקצותיהן יורדים שלושה חבלי חיזוק עד הקרקעית והשפה מסתיימת בחבל מאחה.
במערת האיגרות שבנחל חבר נמצאו כלי קיבול רבים המתוארכים לשנת 135 לספירה ושימשו לשמירת חפצים ומזונות כדי להקל על אורח החיים במקום.
התנאים במקום שינו לחלק מהחפצים את ייעודם.
הסלים הפכו מכלי קיבול למזון וחפצים לכלים לליקוט עצמות ושלדים והפכו לגלוסקמות בכוכי קבורה וכמו כן גם המחצלות.
רוב הסלים והמחצלות עשויים מנצרי תמרים הגדלים באזור.
בנוסף נמצאו תשע מחצלות ועשרים וארבעה סלים שבחלקם נמצאו שלמים וחלקם מקוטעים.
רובם נתגלו בכוך הקבורה ומיעוטם במחבואי המטמונים.
את הסלים שנמצאו ניתן לחלק לקבוצות עיקריות על פי צורת קרקעיתם:
סלים עגולים – בקבוצת סלים זו ראשית הצמה קצרה יחסית וקולע הסל החל מיד בקליעה.
סלים אליפטיים – מבחינה טכנית עשייתם דומה לסלים העגולים אבל השוני בצורת הקרקעית שהיא אליפטית.
בכמה מהסלים האליפטיים מספר הגדילים שבצמותיהם רב.
ייתכן כי נועדו לנשיאה על גבי בהמות משא.
סלים מוארכים – צורתם צורת טרפז, בעלי בסיס צר שקרקעיתם היא ראשית הצמה.
חבלי החיזוק מגיעים עד מחצית גובה הדפנות.
שיטת הקליעה של הסלים והמחצלות היא בשיטת הצמות השייכת למשפחת הקיפולים (plating).
בנוסף לסלי הנצרים העשויים בשיטת הצמות נמצאו כמה קטעים של סלים מזרדי איבי הנחל (rushes) העשויים בשיטת האריגה.
סלים אלה ניתן לעשות במהירות אבל אינם עשויים להאריך ימים ולשאת מסעות כבדים.
במערת האגרות נמצא סל שכונה "הסל הגלילי" – מיוחד בצורתו וברמת עשייתו.
צורת הסל גלילית והוא קלוע מזרדי ערבות.
ולקרקעית שימשו זרדים קצרים יותר, כ-45 ס"מ.
הסל שימש לשמירת תכשיטים וחפצים יקרי ערך.
ייתכן שהיה לו מכסה שהניתן היה לנעול באמצעות סוגר ומפתח.
ריבוי החיבורים החליש את הסל, אך הנצר הקולע התגבר על נקודות התורפה והוסיף לחוזק ולזקיפות הדפנות ולהפרדה בין רצועות הדגמים.
קליעה הוא כפר נוצרי בדרום לבנון ששייך לנפת מרג' עיון שבמחוז א-נבטיה, ונמצא כעשרה קילומטרים מגבול הצפון וכ-100 קילומטרים מביירות.
הכפר משקיף על הר החרמון במזרח ועל נהר הליטאני במערב.
בכפר כ-7,000 תושבים, כולם נוצרים, רובם מרונים ומיעוטם מלכיתים.
במקום מספר כנסיות ומועדים נוצריים חשובים מצוינים בתהלוכות דתיות.
זהו כפר חקלאי המשתרע על גבעות.
גובהו כ-700 מטר מעל פני הים, וסביבו שטחים חקלאיים השייכים לתושבי הכפר.
האקלים ים-תיכוני ונע בין מזג אוויר חם ויבש בקיץ למזג אוויר מושלג בחורף.
אנשי הכפר ידועים בעברם הצבאי.
מספר המתגייסים מהכפר לצבא הלבנוני הוא מהגדולים בלבנון, ואנשי הכפר אף נחשבים ל"מייסדי" צבא דרום לבנון.
לפי אדוארד הנרי פאלמר מקור שם היישוב הוא 'טירה קטנה'.
בשנת 1838 תיאר המיסיונר הפרסביטריאני האמריקאי שפעל בלבנון, עלי סמית, את אוכלוסיית קליעה כמרונית.
ויקטור גרן מצא במקום ב-1870 400 תושבים מארונים.
לעומת זאת סקר ארץ ישראל המערבית, ב-1881, מונה במקום כ-150 נוצרים ומתאר כנסייה, מעיין ובריכת מים.
בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון התקיימו קרבות בקרבת הכפר החל ממרץ 1976. באפריל 1976 דווח על מצור שהושם על הכפר.
בעקבות זאת ישראל פתחה מרפאה לסיוע לאנשי קליעה, סיפקה לקליעה מזון ואפשרה לאנשי הכפר לעבוד בישראל.
ב-7 באוקטובר 1976 התפתח קרב בין קליעה ומרג' עיון שהייתה בשליטת צבא לבנון הערבי.
הקרבות נמשכו מספר ימים עם הפוגות וב-17 באוקטובר 1976, לאחר קרב שבו נהרגו כ-30 מחבלים מוסלמים, שחררו אנשי הכפר את העיר מרג' עיון.
ב-22 במרץ 1977 הוקמה "יחידת אל-קליעה", גוף צבאי שהיה כפוף לצבא לבנון ומורכב ברובו מלוחמים מהכפר קליעה ומהכפרים הסמוכים, בפיקודו של הקצין הלבנוני ע'סאן אל-חומסי מהכפר השכן בורג' אל-מלוכ, שמאוחר יותר הוחלף במייג'ור סעד חדאד.
חדאד הפך את היחידה למיליציה חזקה בשטח ושינה את שמה לצבא לבנון החופשי.
בשנת 1981 הכריז חדאד על האזור שבשליטתו כ"מדינת לבנון החופשית", אך הגדרה זו לא זכתה להכרה בין-לאומית מחד, והכעיסה את הממשלה הלבנונית מאידך.
הממשלה הלבנונית אומנם דרשה שיפוטר, אך הוא נהנה מפופולריות רבה בקרב האוכלוסייה המקומית, ורבים מחייליו היו תושבי הכפר.
המיליציה נתמכה צבאית על ידי מדינת ישראל ולוחמיה ובני משפחותיהם קיבלו סיוע אזרחי מהמדינה, שכלל בין השאר, את פתיחתה של הגדר הטובה לתנועת הנוצרים בין המדינות.
לאחר הקמת רצועת הביטחון סייעה המיליציה לצה"ל, ואחרי פטירת חדאד שונה שמה לצבא דרום לבנון.
במלחמת לבנון השנייה היה הכפר בקו האש.
תושבי הכפר נחשבים למתנגדי חזבאללה וכמו בכפרים נוצריים נוספים, כאשר מחבלי חזבאללה ניסו לשגר טילים מבתי הכפר לעבר מדינת ישראל התפתחה במקום תגרה בין צעירים מקומיים למחבלי חזבאללה שבסופה גורשו המחבלים מהמקום ושיגור הטילים נמנע.
המחבלים אומנם לא הצליחו לשגר טילים מבתי הכפר, אך המשיכו בפעולות חבלניות נגד כוחות צה"ל שפעלו בסביבת הכפר.
במקום נהרגו שני חיילי צה"ל – רס"ל אלון סמוכה נהרג מפגיעת טיל נ"ט בטנק ששהה בו, ורס"ל דוד שמידוב נהרג מפגיעת פצמ"ר – ומספר חיילים נוספים נפצעו.
כתוצאה מהלחימה במקום ניזוקו מספר מבנים, בהם כנסיית סנט ג'ורג' ובית הספר בכפר.
לאחר הפסקת הלחימה וכניסת הפסקת האש לתוקף הוצבו באזור חיילי צבא לבנון, שאף מנעו מפעילים של חזבאללה להתקרב לגבול.
קליפורד סידני באסטין היה כדורגלן אנגלי.
באסטין נולד בסמוך לאקסטר, והחל את דרכו בשני מועדוני חובבים מקומיים לפני שהצטרף לאקסטר סיטי.
באסטין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל במשחק נגד אברטון שנערך ב-5 באוקטובר 1929, והפך מיד לשחקן הרכב קבוע, כאשר בעונתו הראשונה בארסנל הוא שיחק ב-21 משחקים.
לאורך שנות ה-30 הוא שיחק כ-35 משחקים לעונה עד לעונת 1937/1938. באסטין כונה "בוי באסטין" בגלל שהיה צעיר יחסית, אך משחקו התאפיין בשלווה יוצאת דופן ובדיוק גבוה מול השוער היריב; באסטין היה גם בועט הפנדלים הקבוע של ארסנל.
מספר השערים הגבוה של באסטין נחשב להישג מרשים בעיקר כיוון ששיחק בעמדת שחקן הכנף השמאלי ולא חלוץ מרכזי; באותה תקופה אסטרטגיית המשחק של ארסנל הייתה תלויה בשחקני הכנף הנעים לכיוון רחבת העונשין, ובישוליו של אלכס ג'יימס היו המקור לשערים רבים של באסטין.
בשתי עונות ,1932/1933 ו-1933/1934, באסטין סיים כמבקיע המצטיין של ארסנל עם 33 ו-15 שערים בהתאמה, אם כי לאחר הגעתו של החלוץ המרכזי טד דרייק במרץ 1934 באסטין לא היה יותר השחקן שאליו מגיעות מרבית המסירות.
לאורך רוב עונת 1935/1936 החליף באסטין את אלכס ג'יימס הפצוע בעמדת החלוץ האחורי, והמועדון סיים רק במקום השישי; באסטין הבקיע 17 שערים, כולל 6 בטורניר גביע ה-FA של 1936 שבו הגיע המועדון למשחק הגמר וניצח בו.
לאחר ששיחק למשך זמן קצר בעמדה של ג'ק קרייסטון בצד ימין של המגרש הוא חזר לשחק כשחקן כנף שמאלי, והבקיע 17 שערים בעונת האליפות 1937/1938. הוא נעדר מרוב העונה הבאה כתוצאה מפציעה ברגלו הימנית, והייתה הזו העונה האחרונה ששוחקה לפני מלחמת העולם השנייה.
באסטין שיחק לאורך רוב הקריירה שלו בארסנל, והיה חלק מרכזי בהרכב המועדון שהיה דומיננטי מאוד בכדורגל האנגלי בשנות ה-30. הוא הבקיע 178 שערים ב-395 משחקים, והיה מלך השערים של המועדון בכל הזמנים בין 1939 ל-1997, כאשר נעקף על ידי איאן רייט.
בשנת 2005 עבר תיירי הנרי את באסטין ואת רייט מבחינת מספר שערים, ונכון לשנת 2008 באסטין ניצב במקום השלישי בטבלת כובשי השערים של ארסנל.
שיא שערי הליגה שלו עבור ארסנל (150) החזיק מעמד יותר זמן, ונשבר על ידי תיירי הנרי ב-1 בפברואר 2006.
המלחמה קטעה את מה שהיה אמור להיות שיא הקריירה של באסטין.
הוא שוחרר מהשירות הצבאי כיוון שסבל מלקות שמיעה חמורה מדי.
במקום זאת באסטין שירת בזמן המלחמה במסגרת ה-ARP (ארגון שעסק בהתגוננות מפני הפצצות אוויריות), והוצב על הגג של אצטדיון הייבורי ביחד עם טום ויטאקר.
הוא שיחק בליגת המיוחדת שהופעלה בזמן המלחמה על מנת לשפר את מצב הרוח הציבורי.
ב-1941 שודרה ידיעת תעמולה ברדיו רומא של איטליה הפשיסטית שלפיה באסטין נשבה בקרב כרתים, וכי הוא מוחזק על אדמת איטליה; האיטלקים לא היו מודעים לכך שבאסטין סובל מחירשות ולא משרת כלל בצבא.
רגלו הפצועה של באסטין הקשתה עליו לשחק היטב במשחקים שנערכו בזמן המלחמה, ובסופו של דבר היא הייתה הסיבה לסיום הקריירה שלו.
באסטין היה בשנות השלושים לחייו בתום המלחמה, ושיחק בשבעה משחקים נוספים בהם לא הצליח לכבוש שער לפני שפרש בינואר 1947. באסטין חזר להתגורר באקסטר לאחר הפרישה וניהל בה פאב.
הוא מת ב-1991 בגיל 79. באצטדיון סנט ג'יימס פארק שבעיר יש יציע הקרוי על שמו.
ב-2009 הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
קליפורד צ'ארלס "קליף" הולטון היה כדורגלן אנגלי.
הולטון נולד באוקספורד וכשחקן נוער שיחק בעמדת הבלם של מועדון אוקספורד סיטי החובבני.
באוקטובר 1947 הוא הצטרף לארסנל.
הולטון שיחק בקבוצת המילואים של ארסנל במשך שלוש עונות, ולבסוף עבר לשחק בעמדת החלוץ המרכזי.
הולטון ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבוגר במשחק נגד סטוק סיטי ב-26 בדצמבר 1950; הולטון ביסס את מקומו בהרכב באופן הדרגתי, ובמשך שלוש עונות החל מעונת 1951/1952 הוא היה שחקן הרכב קבוע.
בעונת 1952/1953 הוא הבקיע 19 שערי ליגה (22 בסך הכל), והיה חלק חשוב בזכייה של ארסנל באליפות.
אולם, בעונת 1954/1955 הוא איבד את מקומו בהרכב, וחזר אליו בעונה הבאה לאחר ששיחק בהגנה, בקישור ובהתקפה של ארסנל.
הולטון המשיך לשחק בארסנל במשך שלוש עונות נוספות, וב-6 באוקטובר 1956 הוא הבקיע ארבעה שערים במשחק הבית נגד מנצ'סטר סיטי, והפך לשחקן הראשון מאז ג'ק למברט שמבקיע יותר משלושער באצטדיון הייבורי.
בסך הכל הוא הבקיע 88 שערים ב-217 משחקים במדי ארסנל.
הולטון מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה, למרות ששמו הוזכר מספר פעמים כמועמד להצטרף לסגל שלה.
באוקטובר 1958 נמכר כרטיס השחקן של הולטון לווטפורד תמורת 10,000 לירות שטרלינג, במה שנתפס כמהלך מפתיע בגלל המיקום של ווטפורד בליגה הרביעית.
הולטון שיחק בווטפורד במשך שלוש עונות בעיקר בעמדת החלוץ המרכזי, ובעונת 1959/1960 הבקיע שיא מועדון של 48 שערים וסייע לו להעפיל לליגה השלישית.
הוא הועבר לנורת'המפטון טאון ב-1961, והבקיע שם שיא מועדון של 36 שערים בעונת 1961/1962. הולטון הוא אחד השחקנים היחידים באנגליה שהגיעו להישג זה בשני מועדונים שונים.
לאחר מכן הוא שיחק בקריסטל פאלאס, ווטפורד (קדנציה שנייה), צ'רלטון אתלטיק ולייטון אוריינט.
הולטון פרש ב-1968, ועזב כליל את תחום הכדורגל על מנת לפתח קריירה כמהנדס.
הוא מת ב-1996 בזמן שהיה בחופשה.
קליף האנגר (מאנגלית: Cliffhanger וגם Cliff-Hanger, מילולית: "תלוי/ה מצוּק") הוא סיום מותח ובלתי פתור של פרק ביצירת סיפורת בהמשכים, כגון סדרת ספרים, סדרת סרטי קולנוע או סדרת טלוויזיה.
סיום מסוג זה נועד ליצור מתח שיביא להתעניינות בפרק הבא של היצירה, לכשיופץ.
הדימוי מרמז על סיום שבו דמות נותרת תלויה מקצהו של צוּק, ורק מי שיצפה או ירכוש את הפרקים הבאים של הסדרה ידע מה עלה בגורלה.
המונח נפוץ במיוחד בסדרת דרמה המשכית ובסרטי קולנוע עם תכנון להמשכון.
ישנן סדרות טלוויזיה המסיימות עונה אחת ב"קליף האנגר" בפרק האחרון כדי למשוך את הקהל לצפות בעונה הבאה של הסדרה.
כמקור למונח נחשב הרומן "A Pair of Blue Eyes" של תומאס הארדי, שפורסם בהמשכים בין ספטמבר 1872 ליולי 1873 בכתב העת "Tinsleys' Magazine", שבו הארדי משאיר בסוף אחד הפרקים את הנרי נייט, אחת הדמויות הראשיות, סוקר את ההיסטוריה של העולם כשהוא תלוי מעל צוק, ומביט למטה.
דוגמה ידועה לשימוש באמצעי זה היא סרט הקולנוע מסוגת המדע הבדיוני, "בחזרה לעתיד 2", הסרט השני בטרילוגיה.
בסיום הסרט, מרטי מקפליי משלים את המשימה בשנת 1955 ומתקן בכך נזק חמור שקרה ב-1985. המדען אמט בראון מנסה לאסוף אותו עם הדלוריאן, אבל במהלך סופת ברקים חזקה, הדלוריאן נפגעת מברק ושולחת את בראון בחזרה בזמן 70 שנה, ומרטי נתקע בשנות ה-50, כמעט ללא תקווה לחזור להווה.
לעיתים, סדרת טלוויזיה מתבטלת לאחר עונה שפרקה האחרון הסתיים באמצעי זה, ולכן נשארות שאלות פתוחות אצל הקהל.
לעיתים רחוקות יוצא לאור פרק, סרט טלוויזיה או סרט קצר הסוגר את העלילה, ובדרך כלל מופץ ישירות ל-DVD או לאתר סטרימינג.
קליפורד "קליף" פרנקלין באטלס היה שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
באטלס למד במכללת ווסט ורג'יניה וסליאן שם שיחק פוטבול.
הוא כונה "גיף" על שם ג'ורג' גיף, הרץ האחורי של אוניברסיטת נוטרדאם אותו העריץ.
בשנת 1955 נכנס להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
באטלס החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1932 בוושינגטון רדסקינס, שם שיחק עד שנת 1937. שילובו עם הקוורטרבק, סמי באו יצר התקפה שהובילה את הרדסקינס לזכייה באליפות ליגת ה-NFL בשנת 1937. בשנת 1968 נכנס להיכל התהילה של ה-NFL.
קליפורד פארקר "קליף" רוברטסון השלישי , היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי ופרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1968 על תפקידו בסרט "צ'ארלי".
רוברטסון נולד בשכונת לה הויה שבסן דייגו, קליפורניה לאודרי אולגה וילינגהאם ולקליפורד פארקר רוברטסון האב.
הוריו התגרשו כאשר היה בן שנה ואמו נפטרה כשנה לאחר מכן מדלקת הצפק.
גדל בילדותו בעיקר אצל סבתו מרי אלינור וילינגהאם וכמעט ולא התראה עם אביו.
שירת כחייל בצי הסוחר של ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר שחזר מהשירות למד ב"אנטוייץ קולג'" שבאוהיו ועסק בעיתונות למשך תקופה קצרה.
רוברטסון התפרסם לראשונה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 בדרמות "פיקניק" (1955) בתפקיד אלן בנסון חברו ללימודים של הנווד הכריזמטי האל קרטר (ויליאם הולדן) ו"העלים מתים" לצידה של כוכבת הקולנוע ג'ואן קרופורד.
זכה להערצה רבה על הופעותיו בתפקיד הגולש קהונה בדרמת הגלישה "גידג'ט" ובדרמת המלחמה "הערומים והמתים".
בשנת 1968 זכה רוברטסון בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בדרמה "צ'ארלי" בה שיחק בתפקיד צ'ארלי גורדון, בחור בוגר עם מנת משכל של ילד קטן.
ב-1970 שיחק לצידם של מייקל קיין ודנהולם אליוט בסרט המלחמה "גיבור מאוחר" בתפקיד קצין אמריקאי המשתתף בפשיטת כוח קומנדו בריטי בפיליפינים בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1975 הופיע במותחן הפוליטי של סידני פולאק "שלושת ימי הקונדור" בתפקיד היגינס, ראש סוכנות ה-CIA בניו יורק.
ב-1976 שיחק בתפקיד הראשי במותחן של בריאן דה פלמה "ההזדמנות השנייה" ע"פ המותחן הקלאסי "ורטיגו" ובסרט המלחמה "מידווי".
בשנת 1983 הופיע בסרטים "סטאר 80" בתפקיד יו הפנר, "סערת מוחין" בתור מפקד צוות החוקרים אלכס טרסון
ובקומדיית ההתבגרות "בוגרים" בתפקיד אביו של סקיפ בורגוס (רוב לאו).
בשנת 1996 שיחק בסרט הפעולה "הבריחה מלוס אנג'לס" בתפקיד הנשיא.
ב כיכב בסרטים "ספיידרמן", "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3" בתפקיד בן פארקר, וב-2004 בעיבוד הקולנועי לספר האימה של סטיבן קינג "לרכוב על קליע".
בשנת 1966 זכה רוברטסון בפרס אמי על תפקידו בסדרה "בו הופ מציג: ההצגה בתיאטרון קרייזלר".
בשנת 1983 הופיע בעונה השלישית של אופרת הסבון "פלקון קרסט" בתפקיד ד"ר מייקל רנסון.
בשנת 1957 נישא רוברטסון לשחקנית סינתיה סטון שהייתה אז גרושתו הטרייה של כוכב הקולנוע ג'ק למון.
לזוג נולדה ילדה אחת לפני שנפרדו לאחר שנתיים בלבד של נישואים.
בשנת 1966 נישא לשחקנית דינה מירלי, לרוברטסון ולמירלי נולדה ילדה אחת ממערכת נישואיהם שנגמרה בגירושין בשנת 1989.
בשנת 1977 נכנס רוברטסון אל הרשימה השחורה של אולפני הוליווד לאחר שחשף שחתימתו זויפה על גבי צ'ק.
מנכ"ל אולפני "סרטי קולומביה" דייוויד ביגלמן שהואשם בזיוף נזרק מהחברה ונשלח לעונש מאסר בפועל.
הפרשה הייתה לאחד הסקנדלים הגדולים של הוליווד בשנות ה-70.
החשיפה גררה ביקורת קשה על רוברטסון מצד ראשי הוליווד שראו בו כמלשין והחרימו אותו.
לאחר מספר שנים קיבל "חנינה" וחזר בשנת 1983 להופיע בקולנוע.
בבוקר ה-11 בספטמבר 2001 טס רוברטסון שהיה טייס חובב טיסה פרטית מעל מרכז הסחר העולמי בדיוק בזמן הפגיעה הראשונה.
לאחר הפגיעה הראשונה של המטוס בבניין התבקש רוברטסון להנחית את מטוסו מיידית.
רוברטסון נפטר ב-10 בספטמבר 2011 מנסיבות טבעיות בניו יורק, יום לאחר יום הולדתו ה-88.
קליע חכם הוא קליע המשלב בתוכו אלמנט אלקטרוני או מכני, המקנה לו יכולות מיוחדות, כגון שינוי כיוון בזמן המעוף או שידור נתונים.
יכולות אלה הן המבדילות את הקליע ה"חכם" מקליע "רגיל" שמסלול מעופו בליסטי והוא עשוי רק שילוב מתכות או מכיל רק חומרי בעירה פשוטים.
נכון לסוף שנת 2015, פיתוח סוגים שונים של קליעים "חכמים" נמצא בשלב התכנון או בשלב ייצור אב טיפוס ראשוני.
דוגמה לקליע "חכם" ניתן למצוא בפטנט האמריקאי מספר 5,788,178, שנרשם על ידי פ.
קליע מנהג הוא קליע המסוגל לשנות את כיוון מעופו לאחר שנורה, בדרך כלל תוך שימוש בסנפירי ניהוג זעירים המחוברים אליו.
בשנת 2008, פרויקט EXACTO החל תחת DARPA לפיתוח מערכת צלפים מסוג "שגר ושכח" הכוללת גם קליע חכם ומערכת תצפית משוכללת.
הטכנולוגיה עליה המערכת נשענת לא פורסמה.
EXACTO נוסתה בשנת 2014 והוכח שהקליע אכן יכול לשנות את מסלולו בזמן המעוף.
בשנת 2012 הודיעו המעבדות הלאומיות סאנדיה על אבטיפוס של קליע חכם אשר יכול לעקוב אחר מטרה עליה מציין ציין לייזר.
הקליע יוכל לעדכן את מסלולו 30 פעמים בשנייה ולפגוע במטרה במרחק 1.5 קילומטר.
קליע שכזה מסוגל לשדר לטווח קצר מידע לגבי סביבת המטרה שאליה נורה.
תאורטית וכתלות באלקטרוניקה המוטמעת בקליע, המידע עשוי לכלול תמונת סביבת המטרה, נוכחות גופים חמים (חיילי אויב או בני ערובה) בסביבת המטרה וכיוצא בזה.
המידע שמשדר הקליע נועד לכוחות ידידותיים בסביבת הירי, כדי שיוכלו לגבש תמונת מצב מדויקת לגבי המטרה וסביבתה.
קליע מאט הוא סוג של קליע "חכם" המסוגל להאט או להטות את מסלולו כך שיפגע באדמה, לאחר שעבר את אזור המטרה.
הרעיון העומד מאחורי תכנונו של קליע זה הוא מניעת הפגיעה בחפים מפשע שנמצאים אחרי המטרה.
בטרם הירי מודדת מערכת הירי את הטווח למטרה ומכוונת את מנגנון הקליע כך שיאט או יעצור אותו לאחר שעבר את המטרה.
קליעה היא ענף במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה באולימפיאדת אתונה (1896), למעט אולימפיאדת סנט לואיס (1904) ואולימפיאדת אמסטרדם (1928).
נשים החלו להתחרות בקליעה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בתחילה בתחרויות מעורבות, ומאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) במקצים נפרדים.
באולימפיאדת אתונה (1896) נערכו חמש תחרויות קליעה.
שתיים מהן לא נערכו עוד בהמשך - ירי באקדח צבאי ל-25 מטר וירי ברובה צבאי ל-200 מטר.
שלוש התחרויות הנותרות היו ירי ברובה חופשי ל-300 מטר בשלושה מצבים, ירי באקדח חופשי ל-30 מטר וירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר.
האלוף האולימפי הראשון בהיסטוריה היה היווני פנטליס קרסוודאס, שניצח במקצה הירי ברובה צבאי ל-200 מטר.
באולימפיאדת פריז (1900) עלה מספר התחרויות ל-9. בדומה לאתונה נערכו תחרויות ירי ברובה חופשי ל-300 מטר בשלושה מצבים וירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר.
טווח הירי במקצה האקדח החופשי הועלה מ-30 ל-50 מטר, וכן נוספו מקצי ירי ל-300 מטר ברובה חופשי במצבי עמידה, כריעה ושכיבה, ירי ביונים ותחרויות קבוצתיות ברובה חופשי ובאקדח חופשי.
הייתה זו האולימפיאדה האחרונה שבה נערכו תחרויות קליעה קבוצתיות.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) לא נערכו תחרויות קליעה.
הענף הושב למשחקים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), אם כי בהיקף מצומצם בהרבה מבעבר: רק שתי תחרויות נערכו, ירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר וירי ברובה חופשי ל-50 מטר בשכיבה.
באולימפיאדת ברלין (1936) נוספה עליהן תחרות שלישית - ירי באקדח מ-50 מטר, ובאולימפיאדת לונדון (1948) נוסף גם מקצה של ירי ברובה ל-300 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) שוב הורחב הענף, כאשר לארבע התחרויות שנערכו בלונדון נוספו עוד שלוש: ירי ברובה ל-50 מטר בשלושה מצבים, ירי במטרה דמוית אייל נע וירי בצלחות חרס.
באולימפיאדת רומא (1960) ירד מספר התחרויות לשש, לאחר שבוטל הירי במטרה דמוית אייל נע.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הותר לראשונה גם לנשים להשתתף בתחרויות הקליעה.
כן נוסף עוד מקצה של ירי בצלחות חרס (סקיט).
באולימפיאדת מינכן (1972) עלה מספר התחרויות לשמונה, כאשר נוספה תחרות של ירי מ-50 מטר במטרה נעה.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) שוב ירד מספר התחרויות לשבע, עם ביטול המקצה לירי ל-300 מטר בשלשה מצבים.
במשחקים אלו נרשמה היסטוריה, כאשר הקלעית האמריקאית מרגרט מרדוק זכתה במדליית כסף בירי ל-50 מטר בשלושה מצבים, והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזוכה במדליה אולימפית בקליעה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נערך שינוי משמעותי באופן התחרויות, כאשר הוחל בקיום תחרויות נפרדות לגברים ולנשים בחלק מהמקצועות.
התחרויות הנפרדות כללו ירי מ-50 מטר בשלושה מצבים, ירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר וירי ברובה אוויר ל-10 מטר, תחרות שנערכה לראשונה.
שלוש תחרויות יועדו עדיין לגברים בלבד - ירי ה-50 מטר בשכיבה, ירי באקדח מ-50 מטר וירי מ-50 מטר במטרה נעה.
שתי תחרויות הירי בצלחות חרס המשיכו להיות מוגדרות כתחרויות מעורבות.
באולימפיאדת סיאול (1988) נוספו גם תחרויות בירי באקדח אוויר ל-10 מטר, לגברים ולנשים, ומספר התחרויות הכולל עלה ל-13. החל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) שונה טווח הירי למטרה נעה מ-50 מטר ל-10 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) עלה מספר התחרויות ל-15, לאחר שתחרויות הירי בצלחות חרס הופרדו לגברים ולנשים.
גברים התחרו במשחקים אלו בסקיט, טראפ ולראשונה גם בדאבל טראפ, ונשים התחרו בדאבל טראפ בלבד.
באולימפיאדת סידני (2000) נוספו מקצי סקיט וטראפ גם לנשים, ומספר התחרויות הכולל עלה ל-17 (10 לגברים ו-7 לנשים).