tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תקופת כהונה מפלגת שלטון אופוזיציה עיקרית1נובמבר 2000–2005מפלגת העם ההודית2פברואר 2005–נובמבר 2009ג'הרקאנד מוקטי מורצ'המפלגת העם ההודיתמפלגת העם ההודיתג'הרקאנד מוקטי מורצ'הג'הרקאנד מוקטי מורצ'המפלגת העם ההודית3דצמבר 2009–נובמבר 2014ג'הרקאנד מוקטי מורצ'המפלגת העם ההודיתמפלגת העם ההודיתג'הרקאנד מוקטי מורצ'הג'הרקאנד מוקטי מורצ'המפלגת העם ההודית4דצמבר 2014–נובמבר 2019מפלגת העם ההודיתג'הרקאנד מוקטי מורצ'ה5דצמבר 2019–נובמבר 2024ג'הרקאנד מוקטי מורצ'המפלגת העם ההודית6נובמבר 2024–מכהנת
האספה המחוקקת של אנדרה פרדש או אנדרה פרדש וידאהן סבהה (בהינדי: आन्ध्र प्रदेश विधान सभा; בטלוגו ఆంధ్రప్రదేశ్ శాసనసభ), היא הפרלמנט המדינתי של אנדרה פרדש.
באספה חברים 175 נציגים, הנבחרים ממחוזות בחירה.
האספה המחוקקת של אנדרה פרדש הוקמה ב-1 באוקטובר 1953, עם פיצול אנדרה ממדינת מדראס למדינה נפרדת.
מספר חברי האספה המחוקקת נקבע ל-140 חברים, מספר שהוגדל ב-1955 ל-194 חברים.
ב-1956 תחת חוק ארגון מחדש של המדינות, אוחדו המחוזות דוברי טלוגו של היידראבאד עם אנדרה, ששמה שונה לאנדרה פרדש.
האספה הוגלה ל-302 חברים, בהם אחד ממונה.
בבחירות הראשונות שנערכו לאחר האיחוד, ב-1957, הוגדלה האספה ל-288 חברים, שנבחרו מ-218 מחוזות בחירה.
ביולי 1959 הוקמה מועצה מחוקקת (בית עליון) במדינה, אך המועצה בוטלה ב-1985.
כתוצאה מכך נערכו שינויים במחוזות הבחירה בגבול המדינות, ומושב אחד נגרע מהאספה המחוקקת של אנדרה פרדש, שירדה מ-301 חברים נבחרים ל-300, ואחד הוסף ל.
בבחירות לאספה ב-1967 נקבע מספר חברי האספה על 287.
ביוני 2014 פוצלו 11 מחוזות מהמדינה והפכו למדינה נפרדת בשם טלנגאנה.
בעקבות כך, תוצאות הבחירות לאספה המחוקקת ב-2014 פוצלו בין שתי המדינות, כאשר באספה המחוקקת של אנדרה פרדש מכהנים 175 חברים, בעוד 119 חברים מכהנים ב.
ב-1953 שוכנה האספה בבירת אנדרה, קורנול.
ב-1956 הועברה בירת המדינה להיידראבאד, ומשכן האספה המוחקקת נקבע שם.
בעקבות פיצול אנדרה פרדש וטלנגאנה ב-2014 נקבע כי היידראבאד תוסיף לשמש כבירתם המשותפת לתקופה שלא תעלה על עשר שנים, וב-2016 עברה האספה המחוקקת לאמארווטי.
בית האספה באמארווטי נחנך ב-2 במרץ 2017.
ההרכב הנוכחי של האספה המחוקקת של אנדרה פרדש היא האספה המחוקקת ה-16, שנבחרה ב-2024. בהרכב שולטת הברית הדמוקרטית הלאומית, קואליציית מפלגות שבאנדרה פרדש הדומיננטית שבהן היא הטלוגו דזאם, המחזיקה ב-135 מושבים מתוך 164 המושבים של הברית.
מפלגת הג'אנה סנג מחזיקה ב־21 מושבים ומפלגת העם ההודית מחזיקה ב־8 מושבים.
מפלגת YSR קונגרס שבאופוזיציה מחזיקה ב-11 מושבים.
האספה בוחרת את 11 נציגי אנדרה פרדש ברג'יה סבהה.
האספה המחוקקת של אודישה או אודישה וידאהן סבהה (באורייה: ଓଡ଼ିଶା ବିଧାନ ସଭା; בהינדי: ओड़िशा विधान सभा), היא הפרלמנט המדינתי של אודישה.
באספה חברים 147 נציגים, הנבחרים ממחוזות בחירה.
האספה המחוקקת של אודישה הוקמה ב-1937, לאחר שב-1935 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק ממשלת הודו, 1935 שהורה על הקמת מחוז אוריסה כמחוז נפרד בהודו הבריטית וקבע את הקבמת האספות המחוקקות בה.
האספה המחוקקת של אוריסה נקבעה כבת 60 חברים, שחולקו לייצוג לפי קבוצות אוכלוסייה: 44 כלליים (הינדואים) שמהם 6 הוקצו לקאסטות נמוכות, 5 לאזורים לא מפותחים ושבטים, 4 למוסלמים, 1 לנוצרים הודים, 1 למייצגי מסחר, תעשייה, מכרות, ונוטעים, 2 לבעלי אדמות, 1 למייצגי ארגוני עבודים ושניים שמורים לנשים.
והבחירות הראשונות לאספה נערכו בינואר 1937. תקופת הכהונה של האספה נקבעה לחמש שנים, אך עקב מלחמת העולם השנייה נדחו הבחירות ולא התקיימו עד אפריל 1946.
בעקבות עצמאות הודו, אוחדו ב-1 בינואר 1948 24 מדינות נסיכותיות עם אוריסה, והוקם גוף בשם האספה המחוקקת של מדינות אוריסה כאספה מחוקקת עבורן.
באספה היו 36 חברים, 31 מהם שמונו כמייצגי המדינות השונות וחמש בעלי מעמד רשמי אחר - ראש ממשלת אוריסה, שלושה שרי הממשלה והנציב הכללי והקצין המיוחד שמונו להם.
ובאוגוסט 1949 אוחדו שני האזורים באופן מלא ושתי האספות המחוקקות אוחדו לאספה אחת בת 91 חברים.
לקראת הבחירות הראשונות לאספה ב-1951 נקבע גודלה ל-140 חברים.
האספה השנייה, שנבחרה ב-1957, התפזרה בפברואר 1961, כשנה קודם סיום כהונתה, ובעקבות כך נערכו בה בחירות ביוני 1961, כשהיא הופכה לאספה המחוקקת השנייה לאחר האספה המחוקקת של קרלה שמקיימת בחירות בנפרד מהבחירות ללוק סבהה.
לעומת זאת, כשתקופת כהונתה עמדה לפוג ביוני 1966, האריך הפרלמנט ההודי את כהונתה בחצי שנה תחת חוק מיוחד על מנת לקיים בחירות במקביל לבחירות ללוק סבהה ב-1967.
לקראת הבחירות לאספה המחוקקת השישית ב-1974 הוגדלה האספה ל-147 חברים.
בספטמבר 2018 העבירה האספה חוק ברוב הדרוש בן שני שלישים להקמת מועצה מחוקקת, דבר שיהפוך את האספה לבית תחתון.
ההחלטה לא קודמה בידי הפרלמנט ההודי, שאישורו נדרש אף הוא.
בימי הודו הבריטית הייתה בירת אוריסה ב ובה הייתה האספה ממוקמת.
בספטמבר 1948 החליטה האספה להעביר את הבירה לבובנשוואר, והאספה עברה לשם.
הקמת מבנה חדש לאספה תמה בפברואר 1961. בעקבות התפזרות האספה באותו הזמן, המבנה נכנס לשימוש רק לאחר הבחירות ביוני אותה שנה.
ההרכב הנוכחי של האספה המחוקקת של אודישה היא האספה המחוקקת ה-17, שנבחרה ב-2024. בהרכב שולטת מפלגת העם ההודית, המחזיקה ב־79 מושבים ותומכים בה שני עצמאים.
מפלגת ביג'ו ג'נטה דאל, המחזיקה ב-51 מושבים היא מפלגת האופוזיציה הרשמית, והקונגרס הלאומי ההודי (14) והמפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) (1) נמצות אף הן באופוזיציה.
האספה בוחרת את 10 נציגי אודישה ברג'יה סבהה.
האספה המחוקקת של אוטראקהאנד, או אוטראקהאנד וידהאן סבהה (בהינדי: उत्तराखण्ड विधान सभा) היא האספה מחוקקת של אוטראקהאנד.
האספה המחוקקת של אוטראקהאנד הוקמה ב-9 בנובמבר 2000, עם הקמת המדינה ופיצולה מאוטר פרדש.
הבחירות הראשונות לאספה התקיימו בפברואר 2002.
ב-2019 תוקנה חוקת הודו ונקבע כי יבוטל הייצוג הממונה של הקהילה האנגלו-הודית בלוק סבהה ובאספות המחוקקות של מדינות הודו, דבר שהוריד את מספר חברי האספה ל-70.
האספה המחוקקת הנוכחית היא האספה המחוקקת החמישית של אוטראקהאנד, שנבחרה בפברואר 2022. באספה שולטת מפלגת העם ההודית, המחזיקה ב-47 מושבים, ומפלגת האופוזיציה העיקרית היא הקונגרס הלאומי ההודי המחזיקה ב־19 מושבים.
מושב אחד שייך לבהוג'אן סמג', שנים לעצמאים, ואחד אינו מאויש.
האספה בוחרת את 3 נציגי אוטראקהאנד ברג'יה סבהה.
האספה המחוקקת של ביהר (בהינדי: असम बंगाल विधानसभा; באנגלית: Assam Legislative Assembly) היא בית המחוקקים המדינתי של אסאם.
הגוף המחוקק הראשון באסאם הוקם ב־1905, כהמועצה המחוקקת של מזרח בנגל ואסאם.
ב־1909 היו במועצה זו 40 חברים, חמישה מהם ייצגו את אסאם.
ב־1913 הוקמה מועצה מחוקקת נפרדת לאסאם בעלת 24 חברים, 13 שמונו על ידי המושל ו־11 נבחרים.
ב-1919 חוקק חוק ממשלת הודו, 1919, שהגדיל את המועצה ל־53 חברים החל מאפריל 1921. 41 מהמושבים במועצה נבחרו על ידי מחוזות בחירה, ו־12 הנותרים מונו על ידי המושל, כשהם מתחלקים לשבעה בעלי תפקידים בממשל וחמישה ללא תפקידים נוספים.
המועצה הייתה גוף קבוע שלא עמד לבחירות מלאות, אך כשליש בקירוב מחבריו עמדו לבחירה מדי שנה שלישית.
בעקבות חלוקת הודו ב־1947 הועבר מחוז סילהט למזרח פקיסטן, דבר שהקטין את גודל האספה ל־71 חברים.
במקביל, הוחלט על ביטול המועצה המחוקקת של אסאם ועם עצמאות הודו הייתה האספה לבית מחוקקים חד-ביתי.
הבחירות הראשונות לאספה לאחר עצמאות הודו נערכו בבחירות הכלליות הראשונות בהודו ב־1952, והאספה הוחזרה ל־108.
ב־1963 פוצלה נאגאלנד מאסאם, ובעקות כך נגרעו שלושה חברים מהאספה.
בעקבות מפקד אוכלוסין שנערך ב־1961, קבעה ועדת הבחירות של הודו מחוזות בחירה חדשים במדינה ב־1967, ומספר חברי האספה עלה ל־126.
ב־1972 הופרדו שני אזורים נוספים מהמדינה, מגהלאיה ומיזוראם, ומספר חברי האספה הורד ל־114. המספר הועלה חזרה ל־126 ב־1978 בעקבות מפקד אוכלוסין וצווי חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה שנלוו אליו.
ביולי 2023 נחנך משכן חדש לאספה.
ההרכב הנוכחי של האספה המחוקקת של אסאם הוא האספה המחוקקת ה־15, שנבחרה ב־2021. בהרכב שולטת מפלגת העם ההודית (63) לצד שותפותיה ב.
הקונגרס הלאומי ההודי (25) היא מפלגת האופוזיציה הרשמית.
האספה בוחרת את שבעת נציגי אסאם ברג'יה סבהה.
האספה המחוקקת המרכזית הייתה הבית התחתון של המועצה המחוקקת האימפריאלית, הפרלמנט של הודו הבריטית, מ־1921 עד אוגוסט 1947.
המועצה המחוקקת האימפריאלית, הרשות המחוקקת של הודו הבריטית, הוקמה ב־1853 ובמשך השנים היא הוגדלה.
ב־1919 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק ממשלת הודו, 1919, שהפך את המועצה לבית מחוקקים דו-ביתי, כשהאספה המחוקקת משמשת כבית תחתון.
האספה התכנסה לראשונה ב־3 בפברואר 1921.
הקונגרס הלאומי ההודי בראשות מהטמה גנדי החרים את הבחירות הראשונות לאספה ב־1920, דבר שפגע ביעילותה ויצוגיותה של האספה.
עם זאת, ב־1923 הקימו קבוצה של בכירי הקונגרס את שהחליטו להצטרף לרשויות המחוקקות הבריטיות, והמפלגה זכתה ברוב בחירות באותה שנה.
תחת חוק ממשלת הודו, 1935, נקבע כי הבית התחתון יקרא בית האספה או האספה הפדרלית.
הרכבו נועד להיות מורכב מ-250 נציגים ממחוזות הודו הבריטית ולא יותר מ-125 נציגים ממדינות נסיכותית.
המדינות הנסיכותיות נמנעו מלשלוח נציגים לאספה, והשינוי לא יושם בפועל.
האספה המחוקקת פוזרה ב־14 באוגוסט 1947 בידי מושל הודו לואי מאונטבאטן והאספה החוקתית של הודו והאספה החוקתית של פקיסטן הפכו לגופים המחוקקים הרשמיים בהודו ופקיסטן.
בחוק ממשלת הודו, 1919, נקבע כי האספה המחוקקת תכלול את חברי המועצה המבצעת של מושל הדו.
האספה נקבעה כבת 120 חברים, שני שלישים מהם נבחרים והשאר ממונים, כשמתוך הממונים שני שלישים בעלי משרה בממשל הבריטי ושליש אינם.
לצד זאת נקבע כי יתאפשר להגדיל את האספה בלא יותר מ־5%, תוך שמירה על היחסים בין הנבחרים, הממונים ובעלי המשרות.
בפועל היו באספה 143 חברים, בהם 102 עד 106 חברים נבחרים.
תקופת כהונת האספה המחוקקת נקבע לשלוש שנים, אך נקבע כי יתאפשר למושל להקדים את פיזורן ובמקרה הצורך לדחותו.
האספה המחוקקת של ארונאצ'ל פרדש או ארונאצ'ל פרדש וידאהן סבהה , היא הפרלמנט המדינתי של ארונאצ'ל פרדש.
באספה חברים 60 נציגים, הנבחרים ממחוזות בחירה.
קודם הקמת ארונאצ'ל פרדש נוהלו שטחיה כסוכנות הגבול הצפון–מזרחית שנכללה באסאם אך נוהלה בידי מושל אסאם כנציג ממשלת הודו ולא על ידי ממשלת אסאם.
ב־1969 הוקמה מועצת הסוכנות, גוף מייעץ למושל אסאם בניהול הסוכנות.
במהלך הארגון מחדש של מדינות צפון-מזרח הודו ב־1972 הפכה הסוכנות לטריטוריית איחוד בשם ארונאצ'ל פרדש, והמועצה הפכה למועצת פרדש.
במועצה היו חמישה חברים בעלי סמכויות נפרדות.
ב־15 באוגוסט 1975 הוקמה אספה מחוקקת לטריטוריית האיחוד.
באספה היו 33 חברים, 30 נבחרים ו־3 שמונו בידי ממשלת הודו.
חברי המועצה מונו לחברי האספה המחוקקת החדשה.
הבחירות הראשונות לאספה המחוקקת נערכו לאחר כשלוש שנים, ב־25 בפברואר 1978.
ב־1987 הפכה ארונאצ'ל פרדש למדינה בהודו, והאספה הוגדלה ל־60 חברים, כולם נבחרים.
הבחירות הראשונות לאספה המחוקקת נערכו זמן קצר לאחר המהפך הפוליטי של הבחירות ללוק סבהה ב־1977, שהביאו את מפלגת הג'נטה לשלטון בממשל המרכזי.
בארונאצ'ל פרדש גם כן זכתה המפלגה ברוב של 17 מושבים, והקימה ממשלה.
פרישות של חברי המפלגה הביאו בספטמבר 1979 להקמת ממשלה קצרת מועד של , שהתפזרה לאחר 47 יום בנובמבר 1979. לאחר נפילת הממשלה פוזרה האספה והוחל שלטון הנשיא על הטריטוריה עד לבחירות, שנערכו במקביל לבחירות ללוק סבהה בינואר 1980.
בבחירות ב־1980 נוצר תיקו בין הקונגרס הלאומי ההודי למפלגה העממית של ארונאצ'ל, שזכו שתיהן ב־13 מושבים, אך לאחר הבחירות הצטרפו חלק מחברי האספה לקונגרס והגדילו את כוחו ל־21 מושבים.
חברי הקונגרס הקים ממשלה בראשות , שכיהן כראש השרים מטעם המפלגה עד 1996, כשהמפלגה זוכה ברוב בבחירות ב־1984, 1990, ו־1995. ב־1996 פרש אפנג מהקונגרס והקים מפלגה משלו, .
המפלגה התפצלה בינואר 1999 ואפנג הפסיד בהצבעת אימון במליאה, כשהוא מוחלף בידי , שהנהיג את הפלג הפורש.
הבחירות הראשונות לאחר הפיצול, באוקטובר 1999, זכתה מפלגת הקונגרס ברוב של 53 שגדל ל־59 לאחר הבחירות.
מיתי, ששב לקונגרס, עמד בראשות הממשלה.
עם זאת, ב־2003 פרשו 38 מחברי המפלגה והקימו את הקונגרס (D) וקואליציה בשם החזית הדמוקרטית המאוחדת שתמכה באפנג ששב לראשות הממשלה.
אפנג הצטרף לתקופה קצרה למפלגת העם ההודית, אך לאחר כישלון המפלגה בבחירות ללוק סבהה ב־2004 שב לקונגרס הלאומי ההודי.
בבחירות באוקטובר 2004 זכתה מפלגת הקונגרס בהנהגת אפנג ברוב, ואפנג הושבע פעם נוספת לראש השרים במדינה.
הוא הודח על ידי חברי המפלגה ב־2007 והוחלף ב.
מפלגת הקונגרס בהנהגת קהנדו זכתה ברוב בבחירות ב־2009. קהנדו נהרג בתאונת מסוק באפריל 2011 והוחלף ב, שהודח והוחלף ב בנובמבר 2011.
טוקי והקונגרס זכו ברוב בבחירות ב־2014, שהוקדמו והתקיימו במקביל לבחירות ללוק סבהה.
ממשלתו התמוטטה עקב משבר פוליטי בינואר 2016. ביולי 2016 מונה פמה קהנדו, שפרש מהקונגרס במהלך המשבר והצטרף למפלגה העממית של ארונאצ'ל, לראש השרים.
בדצמבר 2016 הצטרף קהנדו למפלגת העם ההודית.
המפלגה בראשתו זכתה לרוב בבחירות לאספה ב־2019.
ההרכב הנוכחי של האספה המחוקקת של ארונאצ'ל פרדש היא האספה המחוקקת ה-11, שנבחרה באפריל 2024. בהרכב שולטת הברית הדמוקרטית הלאומית ומפלגת העם ההודית, המחזיקה ב־46 מושבים, לצד 5 למפלגת העם הלאומית ו־3 למפלגת הקונגרס הלאומית.
המפלגה העממית של ארונאצ'ל מחזיקה בשני מושבים והקונגרס הלאומי ההודי במושב אחד.
האספה בוחרת את הנציג היחיד של ארונאצ'ל פרדש ברג'יה סבהה.
האספה המדינתית של ניו יורק היא הבית התחתון של בית המחוקקים של מדינת ניו יורק שבארצות הברית, במקביל לסנאט שמשמש כבית העליון.
באספה יש כ-150 מושבים המכהנים בכהונות של שנתיים ללא הגבלת כהונה.
האספה מתכנסת בקפיטול המדינה בבירת ניו יורק אולבני.
נכון לאוקטובר 2024 - למפלגה הדמוקרטית יש רוב של כ-100 נציגים אל מול 48 נציגי המפלגה הרפובליקנית ושני מושבים לא מאוישים.
הדמוקרט קארל היסטי ממחוז האספה ה-83 כיהן כיושב ראש האספה מאז פברואר 2015. הרפובליקני וויליאם א.
ברקלי ממחוז האספה ה-120 כיהן כמנהיג המיעוט מאז ינואר 2020.
האספה המחוקקת של אורגון היא בית המחוקקים הדו-ביתי של מדינת אורגון שבארצות הברית.
האספה מורכבת מהסנאט כבית עליון, ש-30 חבריו נבחרים לכהן בתקופת כהונה של ארבע שנים; ובית הנבחרים כבית תחתון, עם 60 חברים שנבחרים לכהונה של שנתיים.
כל מחוז בחירה לסנאט מורכב משני מחוזות בחירה לבית הנבחרים.
מחוזות הסנאט מכילים כ-127,700 תושבים, ומוגדרים מחדש כל עשר שנים בהתאם למפקדי האוכלוסין.
בית המחוקקים מכונה גם "אספת אזרחים" (מכיוון שלרוב המחוקקים יש גם עבודות אחרות).
מאז 1885, הפגישות הקבועות של עד 160 ימים התרחשו בשנים אי-זוגיות, החל ביום שני השני של ינואר.
החל משנת 2012, בית המחוקקים עבר למושב שנתי, כאשר בשנים הזוגיות יש "ישיבה קצרה" של 35 ימים או פחות, החל מפברואר.
נכון לינואר 2025, למפלגה הדמוקרטית יש רוב יציב בשני הבתים.
האספה הלאומית (בספרדית: Asamblea Nacional) היא הרשות המחוקקת הפדרלית של ונצואלה, שנבחרה לראשונה בשנת 2000 על פי חוקת 1999. זהו בית מחוקקים חד-ביתי המורכב ממספר משתנה של חברים, הנבחרים בהצבעה "אוניברסלית, ישירה, אישית וסודית", חלקם בבחירה ישירה במחוזות הצבעה, ובחלקם בשיטת ייצוג יחסי של רשימות מפלגתיות ארצית.
כל אחת מ-23 המדינות ומחוז הבירה בוחרים לפחות שלושה נציגים, בנוסף לחלוקת אוכלוסיית המדינה ב-1.1% מכלל האזרחים.
שלושה מושבים שמורים לנציגי העמים הילידיים של ונצואלה, והם נבחרים בנפרד על ידי כל האזרחים.
צירי האספה הלאומית מכהנים לתקופה של חמש שנים והם יכולים להיבחר מחדש לשתי קדנציות רצופות לכל היותר.
האספה הלאומית מתכנסת ב בבירת ונצואלה, קראקס.
על פי , היה במדינה בית מחוקקים דו-ביתי, הידוע בשם הקונגרס, והוא הורכב מ ומ.
הסנאט הורכב משני סנאטורים עבור כל מדינה, שניים למחוז הבירה, ומספר סנאטורים שנועדו לייצג את המיעוטים במדינה.
בנוסף, נשיאים לשעבר (אלה שנבחרו באופן דמוקרטי או מחליפיהם שמונו לכהן באופן חוקי במשך לפחות חצי קדנציה נשיאותית) קיבלו מושבים בסנאט לכל החיים.
הסנאטורים נדרשו להיות אזרחים ילידי ונצואלה ומעל גיל 30. חברי בית הנבחרים נבחרו בבחירות כלליות ישירות, כאשר כל מדינה שלחה לפחות שניים.
הם היו צריכים להיות בני 21 לפחות.
הסנאט ובית הנבחרים הונהגו כל אחד על ידי נשיא, ושניהם ביצעו את תפקידיהם בעזרת מועצה ניהולית.
נשיא הסנאט של ונצואלה החזיק בתואר הנוסף "נשיא הקונגרס", והיה יורשו החוקתי של נשיא ונצואלה במקרה שהמשרה התפנתה, כפי שקרה ב-1993, כאשר החליף את .
הנשיא הוגו צ'אבס נבחר לראשונה בדצמבר 1998 על בסיס מצע הקורא לכינוס האספה המכוננת הלאומית כדי לנסח חוקה חדשה.
לטענת צ'אבס, המערכת הפוליטית הקיימת תחת החוקה הקודמת של 1961, הפכה מבודדת מהעם.
בבחירות לאספה המכוננת שנערכו ב-25 ביולי 1999, זכו בכל המושבים מלבד שישה מועמדים הקשורים לתנועת צ'אבס.
(ANC), המורכבת מ-131 נבחרים, התכנסה באוגוסט 1999 כדי להתחיל לכתוב מחדש את החוקה.
החוקה המוצעת של ה-ANC אושרה במשאל עם ב-15 בדצמבר 1999 ונכנסה לתוקף ב-20 בדצמבר שלאחר מכן.
ב-29 במרץ 2017, (TSJ) שלל מהאספה הלאומית הנבחרת את סמכויותיה החוקתיות, וקבע כי כל הסמכויות יועברו לבית המשפט העליון.
שנה קודם לכן מצא בית המשפט את האספה אשמה בביזוי החוק בעקבות השבעת מחוקקים שבחירתם נפסלה על ידי בית המשפט.
פסק הדין משנת 2017 קבע כי "מצב הביזיון" פירושו שהאספה אינה יכולה להפעיל את סמכויותיה.
הפעולה העבירה סמכויות מהאספה, שהייתה בעלת רוב אופוזיציוני מאז ינואר 2016, לבית המשפט העליון, שבו היה רוב לנאמני הממשלה.
המהלך ספג גינוי מצד האופוזיציה, כאשר נשיא הפרלמנט תיאר את הפעולה כהפיכה צבאית של הנשיא ניקולאס מדורו.
עם זאת, בעקבות מחאות ציבוריות וגינויים מצד גופים בינלאומיים, החלטת בית הדין בוטלה ב-1 באפריל.
ב-4 באוגוסט 2017 כינסה ונצואלה את לאחר בחירות מיוחדות שהוחרמו על ידי (MUD) ומפלגות אופוזיציה אחרות.
האספה המכוננת החדשה נועדה לשכתב את החוקה; היא קיבלה גם סמכויות משפטיות נרחבות המאפשרות לה לשלוט מעל כל מוסדות המדינה האחרים והתכנסה בארמון המחוקקים הפדרלי, בזמן שהאספה הלאומית הקודמת הודיעה כי גם היא תתכנס באותו מקום.
ב-18 באוגוסט זימנה האספה המכוננת את חברי האספה הלאומית להשתתף בטקס של הכרה בעליונותה המשפטית; חברי האופוזיציה באספה הלאומית החרימו את האירוע.
בתגובה, האספה המכוננת שללה מהאספה הלאומית את סמכויות החקיקה שלה, ונטלה אותן לעצמה.
היא הצדיקה את המהלך בטענה שהאספה הלאומית לא הצליחה למנוע את מה שהיא כינתה "אלימות האופוזיציה" בדמות .
חוקתיות המהלך הזה הוטלה בספק, והוא גונה על ידי כמה ממשלות זרות וגופים בין-לאומיים.
לבחירת מועצת המנהלים של האספה הלאומית, שובשו.
האירועים הובילו לשתי תביעות מתחרות על נשיאות האספה הלאומית: אחת של סגן ואחת של חואן גואידו.
מתוך בית המחוקקים הכריז פארה על עצמו כנשיא האספה; מהלך שהתקבל בברכה על ידי ממשל מדורו.
האופוזיציה חלקה על התוצאה, אך כוחות המשטרה חסמו את הגישה לפרלמנט לכמה חברי אופוזיציה, כולל גואידו עצמו, ולאנשי תקשורת.
מאוחר יותר באותו יום, נערכה ישיבה נפרדת במטה העיתון , שם הצביעו 100 מתוך 167 הצירים בעד בחירתו של גואידו לנשיא הפרלמנט.
בנאומו הודיע גואידו על התפטרותו ממפלגת הרצון העממי כדי להתרכז בתפקידו כנשיא האספה.
בהמשך, ב-7 בינואר, הוא הושבע בפרלמנט עצמו.
כל אזרח ונצואלה מלידה או בעקבות התאזרחות, עם לפחות חמש עשרה שנות מגורים בשטח ונצואלה, שהוא בן 21 ומעלה, זכאי להיבחר לאספה הלאומית.
עם זאת, אותו אדם אינו יכול להחזיק בתפקיד נשיא או סגן נשיא הרפובליקה, שר, מזכיר הנשיאות, או בתפקידים בכירים במכונים אוטונומיים או בחברות בבעלות המדינה, והוא מנוע מהתמודדות עד שלושה חודשים לאחר עזיבת תפקידים אלה.
בנוסף, , מזכירי ממשלה ופקידים אחרים ברמה המוניציפלית, המדינתית או הלאומית בתחום השיפוט שבו מתקיימות הבחירות אינם זכאים גם הם להתמודד, אלא אם כן הם מחזיקים במשרות של סיוע, הוראה או אקדמיה.
נציג באספה הלאומית אינו יכול להחזיק, לנהל או לכוון חברות המתקשרות עם גופים ממשלתיים, ואינו יכול לנהל אינטרסים פרטיים רווחיים עם גופים כאלה.
חברי הפרלמנט מחויבים להימנע מהצבעה בנושאים שבהם יש להם ניגוד אינטרסים כלכלי.
יתר על כן, הם אינם רשאים לקבל תפקידים ציבוריים אחרים מבלי לאבד את מעמדם הפרלמנטרי, למעט פעילויות של הוראה, אקדמיה או סיוע שאינן דורשות עבודה במשרה מלאה.
על פי החוקה של המהפכה הבוליברית הנוכחית משנת 1999, הרשות המחוקקת של ונצואלה מיוצגת על ידי בית מחוקקים חד-ביתי.
האספה מורכבת כיום מ-277 מושבים, כשהחברים נבחרים בהצבעה "אוניברסלית, ישירה, אישית וחשאית" בשיטת ייצוג יחסי של רשימה מפלגתית ארצית.
בנוסף, שלושה צירים נבחרים על בסיס של כל מדינה, ושלושה מושבים שמורים לנציגי העמים הילידים של ונצואלה.
כל הנציגים מכהנים לתקופה של חמש שנים וחייבים למנות מחליף שימלא את מקומם בתקופות של חוסר יכולת או היעדרות.
על פי חוקת 1999, צירים יכולים להיבחר מחדש עד שתי קדנציות (סעיף 192), אך במשאל העם החוקתי בוונצואלה (2009) הוסרה מגבלת הכהונה.
על הנציגים להיות אזרחי ונצואלה מלידה, או אזרחים עם תקופת תושבות העולה על 15 שנים; עליהם להיות מעל גיל 21 ביום הבחירות; והם צריכים להתגורר במדינה שמטעמה הם מבקשים להיבחר במהלך ארבע השנים האחרונות (סעיף 188).
מעבר להעברת חקיקה (והיכולת לחסום יוזמות חקיקה של הנשיא), לאספה הלאומית יש מספר סמכויות, כולל אישור התקציב, פתיחת הליכי הדחה נגד רוב פקידי הממשלה (כולל שרים וסגן הנשיא, אך לא הנשיא, שניתן להדיחו רק באמצעות משאל עם) ומינוי חברי הרשות השופטת והתובע הכללי.
בין היתר, יש לו גם את הסמכות לאשר פעולה צבאית חיצונית ופנימית ולהסמיך את הנשיא לעזוב את הטריטוריה הלאומית ליותר מ-5 ימים.
משרדי הוועדות שוכנים בבניין חוסה מריה ורגאס בקראקס, כמה מאות מטרים מארמון המחוקקים הפדרלי.
ב, הנציגים נבחרו בשיטה של ייצוג יחסי מעורב, כאשר 60% נבחרו במחוז חד-נציגי, והשאר על ידי ייצוג יחסי של רשימה מפלגתית סגורה ארצית.
הבחירות הראשונות לאספה הלאומית החדשה התקיימו ב-30 ביולי 2000. תנועת הרפובליקה החמישית של הנשיא הוגו צ'אבס זכתה ב-92 מושבים (56%).
האופוזיציה לא השתתפה בבחירות של 2005, וכתוצאה מכך לא זכתה במושבים, בעוד שתנועת הרפובליקה החמישית זכתה ב-114 מושבים (69%).
ב-2007 התאחדו מספר מפלגות, כולל תנועת הרפובליקה החמישית, ויצרו את המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של ונצואלה (PSUV), שבינואר 2009 החזיקה ב-139 מתוך 169 המושבים (82%).
בבחירות 2010, שבהן צומצם מספר הצירים ל-165, זכתה המפלגה ב-96 מושבים (58%), קואליציית מפלגות האופוזיציה (MUD) זכתה ב-25 מושבים ומפלגת זכתה ב-2.
בבחירות לפרלמנט ב-2015, ה-MUD זכתה ב-109 מתוך 164 המושבים הכלליים ובכל שלושת המושבים הילידיים, מה שהעניק לה רוב מוחלט באספה הלאומית; ואילו הקואליציה של המפלגות שתמכו בממשלה, (GPP), זכתה ב-55 המושבים הנותרים.
שיעור ההצבעה עלה על 70 אחוזים.
עם זאת, בית הדין העליון לצדק השעה 4 חברי פרלמנט נבחרים ממדינת אמזונס בינואר 2016 בשל הונאה לכאורה ואי סדרים בבחירות.
3 מתוך ה-4 היו צירי אופוזיציה ואחד היה מהקואליציה.
לאחר הבחירות לאספה המכוננת ב-2017 נחנכה האספה החוקתית החדשה של ונצואלה, לה יש את הכוח לשלוט על כל מוסדות המדינה האחרים ולכתוב מחדש את החוקה.
החל ממאי 2019, המנדט של האספה המכוננת צפוי לפוג ב-31 בדצמבר 2020 (לאחר הבחירות הבאות לאספה הלאומית), צעד שמחליף את ההחלטה הקודמת מאוגוסט 2017 שקבעה את תוקף האספה המכוננת לשנתיים לפחות.
ב-2020, המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של ונצואלה של מדורו ובעלות בריתה הפוליטיות טענו כי הן זכו ב-67 אחוזים מהמושבים באספה הלאומית, אך הבחירות היו שנויות במחלוקת ועלו נגדן טענות באיחוד האירופי ובארצות הברית.
עם זאת, מדורו הפעיל את כוחו כדי להשיג שליטה בפרלמנט, והדיח את חואן גואידו מנשיאות הפרלמנט.
+תפקידנציג מכהןמפלגהנשיא האספה הלאומיתחורחה חסוס רודריגס גומסPSUVסגן הנשיא הראשוןפדרו חוסה אינפנטה אפריסיוPSUVסגן נשיא האספה הלאומיתאמריקה ולנטינה פרס דאבילהPSUV
ישות פדרליתמספר הנציגיםברשימות מפלגתיותמחוזות בחירהסך הכלאמסונאס336אנסואטגי874אפורה336ארגואה5712ברינס4711בוליבר4610קרבובו61016קוחדס336דלטה אמקורו336הדפנדנסיות הפדרליות———מחוז הבירה5813פלקון347גואריקו347לרה5813מרידה347מירנדה81119מונגס347נואבה אספרטה336פורטוגסה347סוקרה437טאצ'ירה459טרוחיו347ורגאס336יארקוי336סוליה101525ייצוג ילידים—33ונצואלה144133277
האספה הלאומית היא האספה הלאומית של הפרלמנט של דרום אפריקה, הממוקמת בקייפטאון, הכף המערבי.
היא מורכבת מ-400 חברים הנבחרים בכל חמש שנים בשיטת ייצוג יחסי של רשימה מפלגתית, כאשר מחצית מהחברים נבחרים באופן יחסי מתשע רשימות מחוזיות והמחצית הנותרת נבחרים ברשימות ארציות.
בראש האספה הלאומית עומדים היושב ראש וסגנו.
חדר האספה הלאומית נהרס בשריפה בינואר 2022. ישיבות האספה הלאומית נערכות כעת בחדר התקווה הטובה הישן, שנמצא בתחומי הפרלמנט.
המושבים באספה הלאומית מחולקים באמצעות שיטת ייצוג יחסי עם רשימות סגורות.
המושבים מוקצים תחילה על פי יחידות שלמות של מכסת דרופ.
לאחר מכן, לכל היותר מוקצים חמישה מושבים נוספים ב (באמצעות מכסת דרופ).
כל מושב נוסף מחולק בין המפלגות שכבר יש להן מושבים ב.
למצביעים היה בעבר קול אחד בבחירות לאספה הלאומית, אך מאז הבחירות הכלליות בדרום אפריקה ב-2024 המצביעים הצביעו בשני קולות.
המושבים מוקצים בעשרה מחוזות בחירה מרובי חברים באמצעות רשימות מפלגתיות.
מחוז בחירה אחד הוא מחוז בחירה לאומי או "כללי" ותשעה אחרים מייצגים כל אחד מתשעת הפרובינציות.
מתוך 400 חברי האספה הלאומית, מחציתם נבחרים מהרשימות הארציות והמחצית הנותרת נבחרת ברשימות אזוריות.
בכל בחירות, (IEC) קובעת את הקצאת 200 המושבים ברשימה האזורית לכל מחוז לפי גודל האוכלוסייה.
המפלגות מחליטות אם הן רוצות להתמודד ברשימות ארציות ואזוריות או רק ברשימות אזוריות.
בבחירות 2009, הברית הדמוקרטית (DA) בחרה שלא להשתמש ברשימה ארצית.
הקולות הכלל ארציים העניקו לה 67 מושבים, אך הקולות המחוזיים הסתכמו ב-35 מושבים בלבד.
בעוד שבדרך כלל 32 החברים הנותרים נבחרו מהרשימה הארצית של המפלגה, במקרה זה המושבים הנותרים חולקו בין המועמדים האחרים ברשימות האזוריות.
כתוצאה מכך האספה הלאומית הורכבה מ-168 חברים שנבחרו ברשימות ארציות ו-232 חברים שנבחרו ברשימות אזוריות.
האספה הלאומית נבחרה לראשונה בבחירות הלא-גזעיות הראשונות , כאשר הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC) זכה ב-252 מתוך 400 המושבים.
המפלגה הלאומית (NP), מפלגת השלטון הקודמת, זכתה ב-82 מושבים, ו (IFP) זכתה ב-43. על פי תנאי , תוצאה זו זיכתה את ה-NP וה-IFP להשתתף ב לצד ה-ANC, והעניקה ל-ANC ול-NP את הזכות למנות כל אחד סגן נשיא אחד.
המפלגות האחרות שיוצגו באספה היו חזית החירות (9 מושבים), (7 מושבים), (5 מושבים) ו (2 מושבים).
בבחירות של 1999 זכתה ה-ANC ב-266 מושבים, אחד פחות מהרוב של שני שלישים הדרוש לתיקון חד-צדדי של החוקה.
בבחירות של 2004 השיגה ה-ANC מספר גדול יותר של 279 מושבים, וזכתה ברוב של שני שלישים וביכולת לשנות את החוקה, אבל איבדה אותו בבחירות של 2009, אם כי היא נותרה מפלגת הרוב עם 264 מושבים.
בבחירות 2014 איבדה ה-ANC מושבים נוספים, אך נותרה מפלגת הרוב עם 249 מושבים, כך גם בבחירות 2019, כשנחלשה ל-230 מושבים.
בבחירות 2024 איבדה ה-ANC את הרוב שלה לראשונה מאז סיום האפרטהייד, וזכתה רק ב-159 מושבים מתוך 400. זה נבע במידה רבה מהקמתה של מפלגת MK הפורשת, שייסד ג'ייקוב זומה, שקיבלה 58 מושבים.
לאחר תהליך משא ומתן נרחב בין מפלגות התומכות ב"הצהרת כוונות", הוקמה קואליציה גדולה, המכונה ממשלת אחדות לאומית (GNU), על ידי 11 מפלגות, המחזיקות יחד ברוב מוחלט עם 288 מושבים.
ב-30 ביוני 2024 הודיע הנשיא על השלמת ה-GNU, כאשר לתשע המפלגות הוקצו שרים או סגני שרים בקבינט.
נכון לשנת 2024, החברים בעלי השכר הגבוה ביותר באספה הלאומית הם ו, שהוא ראש נציגי הרשות המבצעת באספה הלאומית.
כל אחד מהם מרוויח משכורת שנתית של 3,164,654 ראנד.
חברי האספה הלאומית בעלי השכר השני בגובהו הם חברי הפרלמנט (MP) שהם גם שרי קבינט.
הם מרוויחים משכורת שנתית של 2,689,937 ראנד.
סגן יושב ראש הפרלמנט וסגני השרים מרוויחים משכורת שנתית של 2,215,220 ראנד.
חברי פרלמנט בכירים מרוויחים משכורת שנתית של 1,792,595 ראנד.
חברי פרלמנט העומדים בראש ועדות מרוויחים משכורת שנתית של 1,675,314 ראנד.
מנהיגי מפלגות המיעוט מרוויחים 1,507,841 ראנד.
חברי פרלמנט רגילים מרוויחים 1,274,536 ראנד.
88 נסיעות פנים בשנה שיכולות להיות באוויר, ברכבת, באוטובוס או ברכב.
הסעה אל שדות התעופה של דרום אפריקה ובחזרה.
חניה בשדות תעופה בדרום אפריקה.
טלפונים ניידים, טאבלטים ומחשבים ניידים.
ציוד, ריהוט וכלי כתיבה למשרדי חברי הפרלמנט בתוך האספה הלאומית.
הסעות יומיות אל הכפרים ובחזרה לפרלמנט.
על פי Business Insider דרום אפריקה, חברי הפרלמנט של דרום אפריקה נמצאים בקבוצת המשתכרים העליונה במדינה.
חבר הפרלמנט בעל ההכנסה הנמוכה ביותר מרוויח משכורת חודשית של כ-92,245 רופי, בעוד שהדרום אפריקאי הממוצע מרוויח משכורת חודשית של כ-21,432 ראנד, נכון לספטמבר 2019, ושכר המינימום עמד על 20 ראנד לשעה בלבד.
האספה הלאומית היא הרשות המחוקקת החד-ביתית של מאוריציוס, שנקראה משנת 1968 עד 1992, כאשר המדינה הפכה לרפובליקה.
לפני 1968 ותחת היא הייתה ידועה בשם המועצה המחוקקת.
קובעת שהפרלמנט של מאוריציוס יהיה מורכב מהנשיא ומהאספה הלאומית.
הפרלמנט מעוצב על פי שיטת וסטמינסטר של דמוקרטיה פרלמנטרית, בה חברי הפרלמנט נבחרים בבחירות כלליות רגילות.
שפת העבודה של האספה הלאומית היא אנגלית.
האספה מורכבת מ-66 חברים, 62 מהם נבחרים ישירות לתקופה של חמש שנים במחוזות בחירה מרובי חברים ו-4 חברים נוספים, הנבחרים לפי , מונו על ידי הוועדה לפיקוח על הבחירות כדי להבטיח שהמיעוטים האתניים והדתיים יהיו מיוצגים באופן שוויוני.
הממשלה אחראית בראש ובראשונה כלפי האספה הלאומית וראש הממשלה נשאר בתפקידו כשהוא מקבל את אמון רוב חבריה.
האספה הלאומית קובעת את תפקודם של מוסדות חוקתיים שונים במדינה.
נשיא מאוריציוס ו נבחרים שניהם על ידי האספה לתקופת כהונה של חמש שנים.
האספה הלאומית חיונית כדי לקבוע איזו מפלגה תרכיב את הממשלה וממילא תנהל את הרשות המבצעת של המדינה.
על פי החוקה, ראש הממשלה אחראי וחייב לשמור על תמיכת האספה בו.
לפיכך, בכל פעם שמשרת ראש הממשלה מתפנה, הנשיא ממנה לתפקיד את האדם שזוכה לתמיכת בית הנבחרים, או שסביר להניח שיזכה לתמיכת הבית - בדרך כלל מנהיג המפלגה הגדולה ביותר באספה.
המפלגה הפוליטית או הברית שיש לה את הרוב השני בגודלו, יוצרת את האופוזיציה הרשמית, ומנהיגה מועמד בדרך כלל על ידי נשיא הרפובליקה לתפקיד .
האספה מורכבת מ-70 חברים, מתוכם 62 נבחרים ישירות ב-21 מחוזות בחירה.
האי מאוריציוס מחולק ל-20 מחוזות בחירה השולחים לאספה שלושה חברים כל אחד, ומחוז רודריגז הוא מחוז בחירה אחד השולח שני חברים.
לאחר קיומן של בחירות כלליות, ועדת הפיקוח על הבחירות רשאית למנות עד 8 חברים נוספים לכל היותר בהתאם לסעיף 5 של התוספת הראשונה של החוקה, במטרה לתקן חוסר איזון בייצוג של קהילות בפרלמנט.
שיטה זו של מינוי חברים נקראת בדרך כלל שיטת המפסיד הטוב ביותר.
אחת לעשר שנים, מעדכנת ועדת גבולות הבחירות את גבולות מחוזות הבחירה, אלא אם כן היא רואה צורך לבצע מפקד רשמי של אוכלוסיית מאוריציוס.
המפלגה הפוליטית או הברית המפלגתית הזוכה ברוב המושבים באספה מרכיבה את הממשלה ומנהיגה הופך בדרך כלל לראש הממשלה.
ראש הממשלה הוא זה שבוחר את חברי הממשלה מבין חברי האספה הנבחרים, למעט היועץ המשפטי לממשלה, שאינו יכול להיות חבר נבחר באספה.
לאחר בחירת אספה חדשה, רשאי הנשיא, בהכרזה, לפתוח את המושב החדש ולקבוע את התאריך והשעה של הישיבה.
הודעת הממשלה (המחליפה את נאום הכתר) נקראת על ידי הנשיא.
האספה יושבת בדרך כלל בימי שלישי החל מהשעה 11:30 בבוקר כאשר היא מתכנסת.
הנשיא הפועל על פי עצת ראש הממשלה רשאי בכל עת לדחות או לפזר את האספה.
האספה הלאומית של ויימאר הייתה הוועידה החוקתית הלאומית של גרמניה שהתקיימה בין 6 בפברואר 1919 ל-21 במאי 1920. כממשלה הזמנית, היא דנה ואישרה את חוזה ורסאי שקבע את תנאי השלום בין גרמניה לבעלות הברית המנצחות במלחמת העולם הראשונה.
האספה ניסחה ואישרה את חוקת ויימאר שהייתה בתוקף מ-1919 עד 1933 (וטכנית עד סוף השלטון הנאצי ב-1945).
עם השלמת עבודתה, פוזרה האספה הלאומית ב-21 במאי 1920. לאחר הבחירות ב-6 ביוני 1920 התכנס הרייכסטאג החדש לראשונה ב-24 ביוני 1920 ותפס את מקומה של האספה.
מכיוון שהאספה הלאומית התכנסה בוויימאר ולא בברלין, מכונה תקופה זו בהיסטוריה הגרמנית בשם רפובליקת ויימאר.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, לאחר פרוץ המהפכה הגרמנית בשנים 1918–1919, סמכות המדינה הייתה בידי שהוקמה ב-10 בנובמבר על ידי מועצות פועלים וחיילים מהפכניות בברלין, ובראשה עמד פרידריך אברט מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD).
הוא מונה לקנצלר גרמניה ב-9 בנובמבר על ידי מקס פון באדן, הקנצלר האחרון של הקיסרות הגרמנית.
הן פון באדן והן הסוציאל-דמוקרטים קראו לבחירות מהירות לאספה הלאומית כדי להקים ממשלה חדשה.
המועצה החליטה ב-30 בנובמבר לקיים את הבחירות ב-19 בינואר 1919. ב-19 בדצמבר אישר גם קונגרס הרייך של מועצות הפועלים והחיילים את הצו.
בשל מרד הספרטקיסטים, השביתה הכללית והמאבקים המזוינים שהסעירו את בירת הרייך בין ה-5 ל-12 בינואר 1919, הוסכם כי האספה הלאומית לא תתכנס תחילה בברלין.
אברט העדיף את ויימאר מכיוון שרצה שבעלות הברית המנצחות יזכירו את הקלאסיקה של ויימאר, שכללה את הסופרים גתה ושילר, בזמן שהם דנים בתנאי הסכם השלום.
ב-14 בינואר 1919 נפלה הבחירה על ויימאר.
הבחירות לאספה הלאומית היו הראשונות שנערכו בגרמניה לאחר הנהגת זכות הבחירה לנשים והורדת גיל ההצבעה החוקי ל-20. יחד, השינויים העלו את מספר בעלי זכות ההצבעה בכ-20 מיליון.
שיעור ההצבעה עמד על 83%, נמוך במעט מאשר בבחירות האחרונות לרייכסטאג ב-1912. בקרב הנשים שיעור ההצבעה עמד על 90%.
המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), שנוסדה בדצמבר 1918, החרימה את הבחירות.
הבחירות הביאו לכך שה-SPD קיבלה את מרב הקולות עם 38%, ואחריה מפלגת המרכז הקתולית (שהתמודדה בבחירות אלה כמפלגת העם הנוצרית) עם 20%, המפלגה הדמוקרטית הגרמנית (DDP) 19%, מפלגת העם הלאומית הגרמנית (DNVP) 10% ו (USPD) 8%.
מתוך סך של 416 צירים, 36 היו נשים, אם כי מספר זה עלה ל-41 במהלך כהונת האספה.
ב-10 בפברואר העבירה האספה את "החוק על סמכות הרייך הזמנית" שנכנס לתוקף למחרת.
הוא הסדיר את סמכויות הממשלה בשלב המעבר מהקיסרות הגרמנית לרפובליקת ויימאר.
האספה הלאומית הייתה אמורה לאמץ חוקה וחוקים דחופים, ובכך לאפשר לה לפעול כפרלמנט זמני.
ועדת מדינות שימשה במקומו של המאוחר יותר, כדי לייצג את האינטרסים של המדינות הגרמניות.
נשיא הרייך אמור היה לנהל את המדינה במסגרת מגבלות החוקה, והשרים שהוא ממנה נדרשו לאישור האספה הלאומית.
האספה הלאומית התכנסה בתיאטרון הלאומי הגרמני בויימאר ב-6 בפברואר 1919. היא בחרה בפוליטיקאי כנשיאה, אך בשל הסכם בין-מפלגתי הוא התפטר לאחר ארבעה ימים בלבד.
ב-14 בפברואר 1919 בחרה האספה הלאומית בקונסטנטין פרנבאך, סגן נשיא מפלגת המרכז וסגן הנשיא לשעבר, כיורשו.
ב-11 בפברואר בחרה האספה את ראש הממשלה הקודם, פרידריך אברט (SPD), כנשיא הרייך הזמני.
הוא ביקש מפיליפ שיידמן מה-SPD להרכיב ממשלה.
הקואליציה התלת-מפלגתית של ה-SPD, מפלגת המרכז וה-DDP שהוא הקים נודעה בשם קואליציית ויימאר.
ב-12 במאי 1919 התכנסה האספה הלאומית בברלין בפעם הראשונה.
שם שמעה וקיימה דיונים בהצהרה של שיידמן על תנאי השלום של חוזה ורסאי.
בנאומו כינה שיידמן, לקול מחיאות כפיים סוערות מכל המפלגות, את תנאי מעצמות ההסכמה כשלום "כפוי" שנועד לחנוק את העם הגרמני, וטען כי הדרישות הטריטוריאליות, הכלכליות והפוליטיות ימנעו מגרמניה אוויר לנשימה.
לדבריו, התנאים אינם מתקבלים על הדעת, והם עומדים בניגוד מוחלט להבטחות שנתן נשיא ארצות הברית וודרו וילסון.
שיידמן הודיע כי ממשלת הרייך לא יכולה להסכים לתנאים והיא תגיש הצעות נגדיות המבוססות על תוכנית ארבע עשרה הנקודות של וילסון.
השר הפרוסי הבטיח לממשלת הרייך תמיכה מלאה בשם המדינות ומתח ביקורת חריפה על תנאי ורסאי.
דוברים מכל המפלגות, מה-USPD ועד ה-DNVP, הכריזו גם הם על הדרישות כבלתי מקובלות.
יו"ר מפלגת העם הגרמנית הליברלית (DVP) ומאוחר יותר שר החוץ של הרייך, גוסטב שטרזמן, תיאר את תנאי השלום כ"התפרצות של סדיזם פוליטי".
רק , יו"ר ה-USPD, האשים גם את ממשלת הרייך בכך שגרמה למצב הנוכחי מלכתחילה באמצעות מדיניותה לאכוף שביתת נשק בין מפלגות פוליטיות במהלך המלחמה.
לאחר שהמדינות המנצחות דחו את הצעותיה הנגדיות, התפטרה ממשלת שיידמן ב-20 ביוני 1919 מכיוון שלא הייתה מוכנה לתת את הסכמתה לחוזה ורסאי.
הנשיא החדש, גוסטב באואר (SPD), שעמד בראש ממשלה של ה-SPD והמרכז, קידם את החתימה על האמנה, למרות הביקורת שלו על סעיפים מסוימים, במיוחד אלה הנוגעים להסגרת גרמנים למדינות ההסכמה והטלת אשמת המלחמה על גרמניה בלבד.
הוא שילב את קריאתו לאישור החוזה עם ההערה כי יהיה זה בלתי אפשרי עבור הרייך הגרמני למלא את כל התנאים הכלכליים הכלולים בו.
דוברים מה-SPD ומהמרכז גינו גם הם את ההסכם.
עם זאת, בשם סיעותיהם הפרלמנטריות הם דיברו בעד אישורו, שכן האלטרנטיבה היחידה הייתה חידוש המלחמה, מה שיוביל לתוצאות חמורות עוד יותר.
אויגן שיפר, שר האוצר לשעבר, דיבר בשם רוב צירי המפלגה הדמוקרטית נגד אישור החוזה.
הוא הזכיר לשתי מפלגות השלטון את אזהרתו של שיידמן ב-12 במאי כי היד שחתמה על ההסכם תיבש.
גם ה-DNVP וה-DVP התנגדו נחרצות.
ה-USPD הייתה מפלגת האופוזיציה היחידה שתמכה בחוזה.
ב-22 ביוני הצביעו 237 צירים בעד, 138 נגד וחמישה נמנעו.
מבין המפלגות הגדולות, ה-SPD, המרכז וה-USPD תמכו, בעוד שה-DDP, ה-DNVP וה-DVP דחו את החוזה.
בעקבות כך, ממשלת הרייך הודיעה למדינות ההסכמה באותו יום שהיא תחתום על החוזה, אך עם הסתייגויות לגבי הסעיפים בדבר אשמת מלחמה והסגרת גרמנים למדינות המנצחות.
ראש ממשלת צרפת ז'ורז' קלמנסו השיב באותו ערב בשם בעלות הברית כי ניתן לקבל או לדחות את ההסכם רק במלואו.
בישיבת האספה הלאומית ב-23 ביוני, הודיע באואר למליאה על עמדת מדינות ההסכמה והצהיר כי לממשלה אין עוד ברירה ועליה לחתום על ההסכם.
אשרור האמנה באמצעות "החוק על כריתת השלום בין גרמניה לבין בעלות הברית והמעצמות הקשורות אליה" התקיים לבסוף ב-9 ביולי 1919 עם תוצאות דומות להצבעה ב-22 ביוני.
היוצא מן הכלל היחיד היה שרוב הצירים של , שנמנעו בהצבעה הראשונה, תמכו כעת.
כתגובה, במיוחד ל שהטיל את האחריות הבלעדית למלחמה על גרמניה, הקימה האספה ועדת חקירה לבדיקת האשמה במלחמה ב-20 באוגוסט 1919. על ארבע ועדות המשנה שלו הוטלה המשימה לבחון את הסיבות למלחמה, מה הביא להפסד, אלו הזדמנויות לשלום הוחמצו והאם החוקים הבין-לאומיים הופרו.
החקירה נמשכה שלוש עשרה שנים, עד לניצחון המפלגה הנאצית בבחירות ביולי 1932. ממצאי החקירה נפגעו בשל חוסר שיתוף פעולה הן מצד הממשלה והן מצד הצבא, ובאופן כללי רוככו והסיטו את האשמה מגרמניה.
ב-15 בנובמבר 1918 מינה פרידריך אברט את הוגו פרויס למשרד הפנים והטיל עליו לנסח את חוקת הרייך.
פרויס, מורה למשפט חוקתי ואחד ממייסדי המפלגה הדמוקרטית הגרמנית, ביסס את טיוטת חוקת ויימאר במידה רבה על משנת 1849 שנכתבה לאחר אביב העמים בגרמניה ונועדה לגרמניה מאוחדת שלא יצאה לפועל בסופו של דבר.
לאחר כינוס האספה הלאומית, הפך פרויס לחבר בוועדת החוקה, שבראשה עמד סגן נשיא האספה, מה-DDP.
פרויס נודע מאוחר יותר כאבי חוקת ויימאר.
במהלך יולי 1919, האספה עברה במהירות על טיוטת החוקה כאשר רוב הדיונים הסתיימו במושב אחד.
ב-31 ביולי העבירה האספה את הצעת הוועדה המתוקנת לחוקה ברוב של 262 מול 75, כאשר USPD, DNVP ו-DVP התנגדו.
ב-13 בינואר 1920, בזמן שהאספה הלאומית ניהלה משא ומתן על חוק מועצות העובדים, שחייב חברות עם 20 עובדים או יותר לקיים מועצות עובדים, התקיימה הפגנה נגד החוק מול בניין הרייכסטאג.
מפלגות האופוזיציה USPD והמפלגה הקומוניסטית, בין היתר, קראו להפגנה מכיוון שהן חששו שבמועצות לא יהיה ייצוג מספיק לעובדים.
משטרת הביטחון הפרוסית ירתה לעבר הקהל והותירה 42 הרוגים ויותר מ-100 פצועים.
מרחץ הדמים ברייכסטאג היה ההפגנה הקטלנית ביותר בהיסטוריה הגרמנית.
החל מ-30 בספטמבר 1919 התכנסה האספה הלאומית בבניין הרייכסטאג המשופץ בברלין.
במהלך הפוטש של קאפ היא עברה לזמן קצר לשטוטגרט ונפגשה שם ב-18 במרץ 1920.
האספה התפזרה ב-21 במאי 1920. לאחר הבחירות ב-6 ביוני 1920, תפס הרייכסטאג הראשון של הרפובליקה את מקומה של האספה הלאומית.
האספה הלאומית של סלובניה (בסלובנית: Državni zbor Republike Slovenije, בקיצור: državni zbor) הוא הגוף הדמוקרטי הייצוגי של סלובניה.
לפי חוקת סלובניה ובית המשפט החוקתי של סלובניה, האספה מהווה את החלק המרכזי של הפרלמנט הסלובני הדו-ביתי הייחודי, הרשות המחוקקת של סלובניה.
יש באספה 90 חברים, הנבחרים לתקופת כהונה של ארבע שנים.
88 חברים נבחרים באמצעות שיטת הייצוג היחסי ברשימות מפלגתיות, והשניים הנותרים, באמצעות שיטת בורדה, על ידי המיעוטים האתניים דוברי הונגרית ואיטלקית, ויש להם זכות וטו מוחלטת בעניינים הנוגעים לקבוצותיהם האתניות.
הצעת חוק יכולה להיות מוגשת לאספה הלאומית על ידי:
ההליך החקיקתי מתחיל כאשר יושב הראש מעביר את החוק לחברי הפרלמנט.
ישנם שלושה הליכים חקיקתיים אפשריים:
הצעות חוק בדרך כלל מאושרות ברוב של חברי הפרלמנט הנוכחים.
אם החוקה דורשת רוב של שני שלישים (למשל בחוקים המסדירים מערכות בחירות, משאלי עם וחוקים חוקתיים שמשנים את החוקה), לפחות 60 מתוך 90 חברי הפרלמנט נדרשים להצביע בעד החוק כדי לאשר אותו.
90 חברי האספה נבחרים בשתי שיטות.
88 נבחרים בייצוג יחסי ברשימה פתוחה בשמונה מחוזות בחירה בני 11 מושבים, והמושבים מוקצים למפלגות ברמת המחוז באמצעות מכסת דרופ.
הצירים נבחרים על ידי דירוג כל מועמדי המפלגה לפי אחוז הקולות שקיבלו במחוזות שלהם.
המושבים שנותרו לא מחולקים, מוקצים למפלגות ברמה הלאומית בשיטת ג'פרסון עם אחוז חסימה של 4%.
אף על פי שהמדינה מחולקת ל-88 מחוזות בחירה, הצירים אינם נבחרים מכל 88 המחוזות.
בחלק מהמחוזות נבחר יותר מחבר פרלמנט אחד, מה שגורם לכך שבמחוזות אחרים אין נציג נבחר.
מפלגות חייבות לשבץ לפחות 35% מכל מגדר ברשימה, למעט במקרים שבהם יש רק שלושה מועמדים.
ברשימות כאלו, חייב להיות לפחות מועמד אחד מכל מגדר.
שני צירים נוספים נבחרים על ידי המיעוטים האיטלקים וההונגריים.
הבוחרים מדרגים את כל המועמדים על פתק ההצבעה באמצעות מספרים (1 הוא העדיפות הגבוהה ביותר).
מועמד מקבל את מירב הנקודות (השווה למספר המועמדים על פתק ההצבעה) כאשר הבוחר מדרג אותו ראשון.
המועמד עם הכי הרבה נקודות מנצח.
הרשות המחוקקת של הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה לפני 1992 הייתה בעלת מבנה תלת-ביתי, שכלל אספה חברתית-פוליטית, אספת רשויות מקומיות ואספה של העבודה המאוחדת.
האספה הלאומית היא היורשת של האספה החברתית-פוליטית שפעלה בשנים 1974–1990.
בין 1947 ל-1974, לסלובניה (כחלק מיוגוסלביה) הייתה אספה עם זכות בחירה כללית שנשלטה על ידי ליגת הקומוניסטים של סלובניה.
זה היה בתחילה בית מחוקקים חד-ביתי, אך בשנת 1953 הפך לדו-ביתי.
מבין שני הבתים, הבית המייצג הכללי היה אספת הרפובליקה (republiški zbor).
חוקת יוגוסלביה מ-1974 ביטלה לחלוטין את אספת הרפובליקה.
סמכויותיה הועברו לאספה החברתית-פוליטית – גוף קטן יחסית, עם 50 נציגים בלבד.
בניגוד לאספת הרפובליקה, שנבחרה באופן נומינלי בזכות בחירה כללית, האספה החברתית-פוליטית הייתה גוף מפלגתי מובהק: מושביה הוקצו רשמית ל (ZKS) וארבעה מארגוני המשנה שלה: ליגת הנוער הסוציאליסטי של סלובניה (ZSMS), הליגה הסוציאליסטית של העם הפועל של סלובניה (SZDLS), ליגת איגודי העובדים, ואיגוד ותיקי מלחמת השחרור הלאומית של סלובניה.
נציגי האספה החברתית-פוליטית נבחרו בעקיפין, בהצבעות אישור בהן הוצע מועמד אחד בסגנון סובייטי, במסגרת אספות חברתיות-פוליטיות נמוכות יותר שנערכו ברשויות המקומיות.
האספה הלאומית (ב: Lekhotleng la Sechaba) היא הבית התחתון של בית המחוקקים הדו-ביתי של לסוטו.
באספה הלאומית הנוכחית יש 120 חברים.
80 חברים נבחרים במחוזות בחירה חד-נציגיים באמצעות שיטת FPTP.
יתר 40 החברים נבחרים באמצעות ייצוג יחסי ורשימות מפלגתיות לאומיות.
השיטה המעורבת הזו התגבשה במהלך השנים, אחרי שעלו טענות נגד מבנה הבחירות במדינה.
בהתאם לחוקת 1966, הפרלמנט, אלא אם פוזר, ממשיך לכהן במשך חמש שנים מהתאריך שבו שני הבתים של הפרלמנט התכנסו לראשונה לאחר הבחירות האחרונות.
טלוהאנג סקהמאנה הוא יושב ראש האספה הלאומית הנוכחי.
האספה המכוננת הלאומית הוקמה ב-9 ביולי 1789 במהלך המהפכה הצרפתית, ושימשה כממשלת צרפת לאחר המהפכה.
אספת המעמדות, אשר התכנסה ב-5 במאי הגיעה למבוי סתום כבר למחרת.
הנציגים של המעמד השלישי ניסו לייעל את הגוף המייצג את אזרחי צרפת.
הם התכנסו בנפרד משני המעמדות הראשונים בתור מה שהוגדר כ"קומונה".
ב-12 ביוני הקומונה הזמינה את שאר המעמדות להצטרף אליהם.
חלק ניכר מהמעמד השני (הכמורה) עשו כן, אך כמעט כל בני האצולה סירבו.
ב-17 ביוני הקומונה קיבלה את הקמת האספה הלאומית ברוב של 490 נגד 90. המעמד השני הצטרף לאספה החדשה יומיים לאחר מכן.
בעקבות מאמציו של לואי השישה עשר והמעמד השלישי למנוע מנציגי העם להפגש, האספה נאלצה להעתיק את דיוניה למגרש הטניס המלכותי ב-20 ביוני.
במגרש זה הם נשבעו את שבועת מגרש הטניס, תוך כדי שהם מבטיחים לשוב ולהתכנס עד אשר צרפת תקבל חוקה חדשה.
אחרי שהוא לא הצליח לפזר את האספה בכח, לואי הכיר בסמכותה ב-27 ביוני.
האספה שינתה את שמה ל"האספה המכוננת הלאומית", והחלה לתפקד כרשות מחוקקת.
יחד עם זאת, ספרים רבים מתייחסים אל האספה בשמה הישן "האספה הלאומית".
לאחר נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי, האספה המכוננת הלאומית שימשה כממשלתה של צרפת.
הדמויות והמפלגות החשובות של האספה
אויביה השמרנים של המהפכה (ברבות הימים יקבלו את השם "ימניים")
ז'אק אנטואן מארי קזלה - דובר הזרמים הקיצוניים של האריסטוקרטיה
ההגמון ז'אן סיפרן מורי - נציג הכנסייה.
"הדמוקרטים המלוכנים" (ברבות הימים יקבלו את השם "קונסטיטוציאנלים" או "מונרכיסטים").
כרתו ברית עם ז'אק נקר.
תמכו במשטר הדומה למשטרה של בריטניה.
המפלגה הלאומית, באותו הזמן מאוחדת סביב רעיונות דמוקרטיים ותמיכה במהפכה.
יצגה את ענייני מעמד הביניים, אך הייתה קשובה גם לענייניהם של העניים.
אל האישים והקבוצות האלה, יש להוסיף את עמנואל ז'וזף סיאס, הנציג הבולט ביותר באספה, מי שעתיד להתמנות למשרת הדירקטור בתקופת הדירקטורט ואחר כך קונסול בשיתוף עם נפוליאון.
הוא הצליח לגשר בין תומכי המלוכה החוקתית לבין תומכי הדמוקרטיה המלאה.
האספה התפזרה ב-30 בספטמבר 1791. למחרת החוקה החדשה נכנסה לתוקף, תוך כדי שהיא מפנה את מקומה לאספה המחוקקת.
הָאסְקִי סִיבִּירִי הוא כלב עבודה ושירות בגודל בינוני, שמקורו במזרח סיביר; שייך למשפחת הזאבים ולקבוצה כלבי שפיץ.
זהו זן פעיל, גמיש ואנרגטי.
גילו של הגזע נאמד ב-3,000 שנה.
מבנה גופם מזכיר זאבים, ובדומה להם, למרות שהם יכולים לנבוח ולנהום, הם לרוב מייללים.
צ'וקצ'ים, שבט נודד של ציידים-לקטים שהסתמכו על עזרת ההאסקים הסיביריים, היו הראשונים שגידלו אותם, ליד נהר קולימה, בקור העז של צפון סיביר.
הם השתמשו בהם לגרירת מזחלות למרחקים גדולים בתנאי מזג אוויר קשים.
כיום משמש ההאסקי במרוצי מזחלות ופופולרי כחיית מחמד בשל אופיו החברותי ויופיו.
ההאסקים הסיביריים התחבבו על בני האדם והפכו לחיות מחמד.
בשל תפקידם ההיסטורי ככלבי מזחלות, ביכולתם להסתגל במהירות לתנאי מזג אוויר קשים ביותר.
בהתאם לתנאי המחיה, התפתחו עם הדורות מספר גזעים מוכרים: האסקי סיבירי, האסקי גרינלנדי, האסקי אלסקי והאסקי של נהר המקנזי.
ההאסקים הסיביריים ידועים באופיים החברותי.
הם שלווים, אוהבים ומסורים לבעלים.
הם בעלי כושר הבנה מפותח ואינטליגנציה רגשית גבוהה.
הם חברותיים מגיל צעיר ומתיידדים במיוחד עם ילדים, כך שהם כלבי משפחה אידיאליים.
הם חיים מטבעם בלהקות ורגילים לעבודת צוות, ולכן מחשיבים את עצמם כחלק מהמשפחה.
ההאסקים הסיביריים ערניים, אנרגטיים וידידותיים.
הם מסויגים מעט, אך לא חשדנים כלפי זרים, ולא מתאימים לשמש ככלבי שמירה היות שהם שקטים ולא תוקפניים.
יש להם נטייה לברוח היות שהם כלבי מזחלת הרגילים לגמוא מרחקים ארוכים.
ההאסקים הסיביריים מסתדרים בדרך כלל עם כלבים אחרים ועם חתולים.
הם נחשבים ככלבים נקיים במיוחד, לא נבחנים, לא הרסניים וללא ריח אופייני לכלבים.
הגזע פרימיטיבי, וככזה בעל יצר ציד מפותח.
ההאסקים הסיביריים זקוקים לפעילות גופנית באופן קבוע, ובלעדיה הם עלולים לפתח דיכאון ובעיות התנהגות.
לכלבי ההאסקי הסיבירי גודל בינוני, ומראה הנחשב מרשים ויפה.
הפרווה סמיכה, רכה ונעימה למגע, נושרת בדרך כלל פעמיים בשנה (תזונה לא מתאימה תביא לנשירה תדירה יותר).
צבע הפרווה נע מלבן עד שחור, בדרך כלל לבן עם כתמים בצבע שחור, אפור או חום-אדום.
צבע העיניים נע מתכלת עד חום כהה, לעיתים עם הטרוכרומיה.
פרוות כלב ההאסקי שומרת עליו מפני קור בטמפרטורה של עד 60- C°.
האספה הלאומית של אוסטריה היא אספה של שני בתי הפרלמנט האוסטרי: המועצה הפדרלית והמועצה הלאומית.
נשיא המועצה הפדרלית ונשיא המועצה הלאומית ממלאים את תפקיד נשיא האספה לסירוגין.
האספה הפדרלית אינה משמשת כרשות מחוקקת, ותפקידה המרכזי של האספה כיום הוא להתכנס בטקס השבעתו של נשיא אוסטריה.
באופן תאורטי, לאספה זכויות נוספות, המתממשות בנסיבות מיוחדות: לפי בקשת הרוב במועצה הלאומית, האספה יכולה להדיח את הנשיא או לקרוא למשאל עם לפיטורו, ואפילו להכריז על מלחמה, אך למעשה אף אחת מהיכולות האלו עדיין לא הוצאו לפועל.
האספה הפדרלית היא הפרלמנט הרוסי לפי חוקת רוסיה, אשר אושרה במשאל עם בדצמבר 1993. האספה, על פי חוקת רוסיה, היא היורשת של הפרלמנט של ברית המועצות – הסובייט העליון, והיא הרשות המחוקקת של רוסיה.
על פי סעיף 95 בחוקת רוסיה, 10% בלבד מחברי מועצת הפדרציה מתמנים על ידי נשיא רוסיה.
הדומה נבחרת אחת לחמש שנים בעוד כהונת חברי מועצת הפדרציה אינה מוגבלת.
האספה הפדרלית היא פרלמנט דו-ביתי.
היא מורכבת מהבית העליון, מועצת הפדרציה – הכוללת 170 חברים כאשר כל 2 נציגים מייצגים מחוז מסוים (רוסיה מחולקת ל-85 מחוזות, בהתאם לכך 170 חברים), ומהבית התחתון, הדומה – הכוללת 450 חברים.
חבר המועצה (סנאטור) לא יכול לכהן במקביל כחבר הדומה.
האספה הפדרלית מהווה לגוף פרלמנטרי מאוחד המורכב מבית עליון ותחתון הפועלים באופן עצמאי ובנפרד זה מזה.
מועצת הפדרציה ובדומה מתכנסים יחדיו רק בשלושה מקרים:
בעת נאום נשיא רוסיה לפרלמנט;
בעת נאום יו"ר בית המשפט לחוקה;
בעת נאום מנהיגי מדינות זרות;
כל אחד מבתי הפרלמנט שוכן בבניין אחר בבירה מוסקבה.
לכל בית בפרלמנט יש הזכות להציע ולהצביע על חוקים, אך ישנן מספר סמכויות השמורות בנפרד לכל אחד מהבתים.
בראש כל בית עומד יושב ראש, המנהל את העניינים השוטפים.
בעת אירועים יוצאי דופן, כגון נאומים מסוימים של נשיא רוסיה או של מדינאים זרים, מתכנסים שני בתי הפרלמנט תחת קורת גג אחת.
הדומה נבחרת בבחירות כלליות וישירות אחת לארבע שנים.
לעומת זאת, הצירים היושבים במועצת הפדרציה נבחרים לא ישירות, אלא על ידי הרשות המחוקקת והמבצעת של כל אחד מהסובייקטים הפדרליים של רוסיה.
על פי סעיף 103 בחוקת רוסיה לשני בתי האספה הפדרלית (מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית) יש סמכויות בנושאים שונים כדלהלן:
לאשר שינויי גבולות במחוזות רוסיה;
לאשר צווי נשיא רוסיה על הטלת מצב חירום ומצב מלחמה;
החלטה על שימוש בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית מחוץ לשטחי רוסיה;
הכרזה על הבחירות לנשיאות רוסיה;
מינוי שופטי בית המשפט החוקתי של רוסיה ושופטי בית המשפט העליון של רוסיה;
מינוי והדחת התובע הכללי של הפדרציה הרוסית וסגניו;
מינוי והדחת יושב ראש לשכת המבקר;
לאשר לנשיא רוסיה למנות מועמד לראש ממשלת רוסיה
לערוך הצבעת אי אמון בממשלת רוסיה
להאזין לדו"ח חד שנתיים של ממשלת רוסיה ופעילותה
מינוי והדחת נגיד הבנק המרכזי
מינוי והדחת יושב ראש לשכת המבקר
מינוי והדחת הנציג הנשיאותי לזכויות האדם
לפתוח בהליך להדחת נשיא רוסיה
המרכז הפרלמנטרי (Парламентский центр) הוא פרויקט של קומפלקס בניינים שיאחד תחת קורת גג אחת את פעילות שני בתי הפרלמנט.
בשנת 2012 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב תמך ברעיון זה.
נבחנו מספר אזורים שונים במוסקבה לרבות שדרות קוטוזוב, גדות פרונזה, "מוסקבה סיטי", שטח שדה התעופה טושינו ורחוב קרסנאיה פרסנאיה (לפני בניית אצטדיון אוטקריטיה), גדות נהר מוסקבה (על שטח האקדמיה הצבאית של חיל הטילים האסטרטגיים).
ברם, בספטמבר 2014 הוחלט לבנות את המרכז הפרלמנטרי בשטח מנובניצ'סקאיה פוימה (Мнёвническая пойма), בחירה שספגה ביקורת של פעילי הגנת הסביבה.
הפרויקט הוצא למכרז מספר פעמים על מנת לבחור משרד אדריכלים שיעצב את המבנה אך המכרז בוטל.
|כותרת תבנית=האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג
|מידע2=בית המחוקקים של סנקט פטרבורג
|מידע9=מפלגות הפרלמנט:הקואליציה: (29 מנדטים)האופוזיציה: (35 מנדטים)
|מידע17=ארמון מארינסקי - מושב האספה המחוקקת
}}האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג , היושבת בארמון מארינסקי בעיר, הוקמה ב-1995 בתור הפרלמנט העירוני, והיא בית מחוקקים והגוף העירוני המחוקק.
האספה בוחרת מעת לעת את מועמדה לייצג את העיר במועצת הפדרציה והיא אחראית לאשרור החלטות מינהל העיר ולחקיקת חוקים עירוניים, בתנאי שאלה אינם סותרים את החוקים הפדרליים וחוקת רוסיה.
הגוף המחוקק הראשון הוקם בשנת 1786 בשם הדומה העירונית של פטרבורג (Петербургская городская дума) בתקופת רפורמת השלטון המקומי של יקטרינה הגדולה.
הדומה הייתה אחראית על המשק העירוני, גביית מיסים, ענייני מסחר, רפואה והשכלה.
הדומה גם הייתה אחראית לאשרור מינויו של הגנרל-מושל שהיה מ-1781 אחראי לניהול העיר.
בשנת 1917 הדומה פוזרה ואת תפקיד החקיקה וניהול העיר נטל על עצמו סניף המפלגה הקומוניסטית בלנינגרד, שניהל את העיר עד 1992, עת הוקמו האספה המחוקקת ומינהל העיר.
בשנת 2016 נבחר המושב הששי ובו היו שש סיעות מפלגתיות: 36 חברי רוסיה המאוחדת, 3 חברי רוסיה הוגנת, 3 חברי המפלגה הקומוניסטית, 3 חברי המפלגה הליברל דמוקרטית, 3 חברי מפלגת הצמיחה ו-2 חברי מפלגת יאבלוקו.
מושבשםתקופת כהונה המושב הראשון יורי קראבצוב 1995—1998 המושב השני סרגיי מירונוב 1998—1999 המושב השני ויקטור נובוסילוב 1999 המושב השלישי סרגיי טראסוב 2000–2003 המושב הרביעי ואדים טיולפאנוב 2003–2011 המושב החמישי, המושב הששי ויאצ'סלב מקארוב 2011—2021 המושב השביעי אלכסנדר בלסקי 2021—ואילך
האספה הפדרלית של שווייץ היא הגוף המחוקק של שווייץ הבנוי משני בתים - מועצת הקנטונים והמועצה הלאומית.
החברים נבחרים ישירות על ידי העם, במועצת הקנטונים - נבחרים 46 חברים, 2 מכל קנטון; ובמועצה הלאומית - נבחרים 200 חברים בבחירות אזוריות.
הנבחרים מכהנים במשך ארבע שנים.
הרשות המחוקקת בשווייץ נקראת אספת פדרלית.
מועצת הקנטונים (CS): מועצה ובה 46 חברים הנבחרים אחת לארבע שנים.
על-פי 26 אזורי הבחירה במדינה- הם הקנטונים שלה.
מכל קנטון נבחרים 2 חברים, פרט לששת הקנטונים הקטנים המכונים חצי-קנטון, שמכל אחד מהם נבחר נציג אחד.
המועצה הלאומית (NC): מועצה ובה 200 חברים הנבחרים אחת לארבע שנים, על-פי 26 אזורי הבחירה במדינה - הם הקנטונים שלה.
מכל קטון נבחרים מספר חברים באופן יחסי לגודל האוכלוסייה שבו, המינימום הוא חבר אחד לקנטון.
כל חוק צריך לעבור בשני בתי הפרלמנט.
בדיון בנושאים חשובים מכנסים את מליאת האספה הפדרלית , שבה חברים כל חברי מועצת הקנטונים והמועצה הלאומית.
מתפקידי האספה, לבחור את הרכב המועצה הפדרלית והעומד בראשה ואת שופטי בית המשפט הפדרלי בשווייץ; במקרים שבהם צריך לנהוג בבוררות כאשר פורצים סכסוכים בין שלטון הקנטונים לזה הפדרלי אספה זו ממונה על פתרון בנושא.
ובנוסף, חנינה לאסירים בשווייץ ניתנת מידי האספה.
בשווייץ נהוגה דמוקרטיה קונסנזואלית, אשר מתבטאת בנוסחת הקסם לחלוקת השרים בין המפלגות: מאז 1951 ועד 2007, מרכיבות את הממשלה 4 מפלגות קבועות.
ל-3 המפלגות הגדולות יש שני שרים, ולמפלגה הקטנה יותר יש שר אחד.
אחת לארבע שנים, מתקיימות בחירות כלליות לאספה הפדרלית, הפרלמנט של שווייץ.
האסק היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת ROM Annual #3 מנובמבר 1984, ונוצרה על ידי הכותב ביל מנטלו והמאייר ויליאם ג'ונסון.
האסק היא האלטר אגו של פייג' אליזבת' גאתרי, מוטאנטית צעירה בעלת היכולת להשיל שכבה אחת מעורה (או קלפה) ולגלות מתחת אפידרמיס מהרכב שונה.
לעיתים היא משנה את צורתה למתכת או לאבן, אולם יש ביכולתה לשנות את מצב צבירת גופה למגוון חומרים אחרים.
פייג' היא בת למשפחת כורי פחם מרובת ילדים מקנטקי, והיא אחותו הצעירה של סמואל גאתרי.
היא הייתה חברה בקבוצת Generation X בטרם הצטרפה לשורות האקס-מן.
האספה המכוננת הרוסית הייתה גוף שנבחר ברוסיה בנובמבר 1917 במטרה לאשר את החוקה של המדינה החדשה.
כינוס האספה המכוננת היה בין המטרות המרכזיות של ממשלת המעבר הרוסית.
עצם שם הממשלה בישר שהיא תתקיים עד לכינוס האספה וקבלת החלטותיה על הסדר שלטוני במדינה.
הבחירות היו צריכות להתקיים ב-12 בנובמבר (25 בנובמבר לפי הלוח הגרגוריאני) 1917. מיד לאחר מהפכת אוקטובר, ולדימיר לנין פרסם צו לפיו מועד הבחירות לא משתנה.
החלטות ממשלת המעבר לא נתנו תשובה מהו המינימום של חברי האספה שמאפשר להכריז על תחילת ישיבותיה.