tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפקחת בילוש קארן ווס היא שותפה שלו לעבודה.
בעונה השנייה פיט וג'יל נפרדים, והוא מפתח מערכת יחסים עם קארן אף על פי שהוא יודע מה היא באמת.
קולין מורגן – ליאו אלסטר, בנו של דייוויד אלסטר.
הוא סינתטי בחלקו, ונמצא במנוסה.
כולם חושבים שהוא מת בתאונת דרכים.
אכן הייתה לו תאונה קטלנית, ואביו פיתח עבורו חלקים סינתטיים כדי להתמודד עם הנזק שנגרם.
בעונה הראשונה הוא מנסה לאתר את הסינתטיים המודעים שנוצרו על ידי אביו.
בעונה השנייה הוא עוזר לסינתטיים להסתגל לתוכנת המודעות המתפשטת.
קתרין פרקינסון – עורכת דין ואם לשלושה שלא מרגישה בנוח עם הסינתטיים.
היא חושדת באניטה ומנסה לברר עליה פרטים נוספים.
בעונה השנייה היא מקבלת יותר את הרעיון של הסינתטיים, ומייצגת כעורכת דין את ניסקה במשפט הרצח שלה.
תיאו סטיבנסון – טובי הוקינס, בנם של לורה וג'ו.
הוא נמשך לאניטה ומנסה להגן עליה.
ויל טיודור – אודי (עונות 1–2), המטפל הסינתטי של ד"ר מיליקן.
יש תקלות רבות בתפקוד שלו, אבל ד"ר מיליקן מסרב למחזר אותו או להחזירו למערכת.
בעונה השנייה הוא מתגורר זמן מה אצל משפחת הוקינס.
דני וב – פרופ' אדווין הוב (עונות 1–2) חוקר בינה מלאכותית.
הוב משתתף בחקירה הממשלתית למציאת ארבעת הסינתטיים המודעים הנחשבים לאיום.
ויליאם הרט – ד"ר ג'ורג' מיליקן (עונה 1), חוקר בינה מלאכותית בגמלאות, ואלמן הסובל מאובדן זיכרון, ונכות כתוצאה משבץ.
הוא יוצר קשר מיוחד עם המטפל הסינתטי שלו אודי.
בעבר הוא עבד עם אביו של ליאו.
מרשל אולמן – מילו קהורי (עונה 2), יזם היי-טק ובעל חברת "קוואליה" תאגיד לחקר הסינתטיים, שמנסה ליצור סינתטיים בעלי תחושות.
סוניה קסידי – הסטר (עונה 2), סינתטית שהופכת מודעת לעצמה בעזרת התוכנה שמופצת בעולם.
ליאו וחבריו מחלצים אותה ממתקן עבודה, ואחרי זמן קצר מפגינה התנהגות מופרעת.
קארי-אן מוס – ד"ר אתנה מורו (עונה 2), חוקרת מסן פרנסיסקו, שמוזמנת לעבוד עבור חברת קוואליה
הולי ארל – אגנס (עונה 3), סינתטית בקבוצה של מקס.
היא חושדת במקס ובמנהיגותו, ומזדהה עם הטרוריסטים.
אוקוולי רואץ' – אנטול (עונה 3), הוא מאמין בכוח עליון, כלומר דייוויד אלסטר.
מארק בונאר – ד"ר ניל סומר (עונה 3), מדען חבר בוועדה הממשלתית שלורה נמשכת אליו.
דינו פצ'ר – סטנלי (עונה 3), סינתטי "כתום-עיניים", שנשלח אל לורה על ידי ועדת דריידן לשמש כשומר ראש שלה.
אלן תומאס – לינדזי קיוונוקה
סטיבן בוקסר – ד"ר דייוויד אלסטר, אביו של ליאו, והיוצר של הסינתטית המודעים
ספנסר נורווייס – ליאו אלסטר הצעיר
לטישה רייט – ריני (עונה 2), נערה אנושית שמחקה את התנהגותם של הסינתטיים.
בלה דיין – אסטריד, מלצרית שמפתחת מערכת יחסים עם ניסקה.
אנז'ליק קיג'ו היא זמרת-יוצרת, שחקנית, ואקטיבסטית בנינית זוכת חמישה פרסי גראמי, הידועה במוזיקה המגוונת שלה ובווידאו קליפים יצירתיים.
המוזיקה שלה הושפעה ממקורות רבים כגון: אפרו-פופ, רומבה, ג'אז, גוספל ומוזיקה לטינית, כמו גם מדמויות מרכזיות בעולם המוזיקה בתקופת ילדותה: ג'יימס בראון, נינה סימון, אריתה פרנקלין, ג'ימי הנדריקס, קרלוס סנטנה.
על פי דבריה, קיג'ו "עובדת עם כל מי שמאמין שמוזיקה היא כלי של שלום".
בשבילה "מוזיקה היא האמנות היחידה שיכולה לקשר בין כל העולם".
קיג'ו דוברת חמש שפות באופן שוטף: פון, צרפתית, יורובה, גן, ואנגלית.
היא שרה בכולן ויש לה שפה ייחודית משלה הכוללת מילים המשמשות כשמות לשירים כמו "Batonga" ו-"Malaika".
קיג'ו נולדה בעיר קוטונו, בדהומיי הצרפתית (כיום בנין).
אביה משתייך לבני פון מווידה ואימה משתייכת לעם יורובה.
היא גדלה לצלילי המוזיקה המסורתית של בנין, של פלה קוטי, מרים מקבה, ג'יימס בראון, אוטיס רדינג, סטיבי וונדר וקרלוס סנטנה.
כשהייתה בת 6 היא הופיעה עם אימה בלהקת התיאטרון, והדבר תרם לקשר החזק שלה עם מוזיקה וריקודים מסורתיים.
היא החלה לשיר במקהלת בית הספר הנקראת "Les Sphinx" ונחלה הצלחה כבר כנערה מתבגרת בזכות הביצוע שלה לשיר של מרים מקבה "Les Trois Z" שהושמע ברדיו הלאומי.
היא הקליטה את האלבום "Pretty" עם המפיק הקמרוני אקמבי ברילאנט ועם אחיה אוסקר.
האלבום הכיל שירים רבים בניהם מחווה לזמרת המפורסמת בלה בלו, אחת מדמויות ההערצה שלה.
הצלחת האלבום אפשרה לה להופיע בכל מערב אפריקה.
את קריירת השירה שלה בפריז החלה קיג'ו כזמרת ליווי של להקות מקומיות.
ב-1985 הפכה לסולנית של הרכב ג'אז/רוק אירופאי-אפריקאי שנקרא "Jasper Van't Hof's Pili Pili".
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הקליטה אלבום סולו שנקרא "Parakou" בחברת ההפקות "Open Jazz Label".
קריס בלקוול, המייסד של חברת ההקלטות איילנד רקורדס גילה את קיג'ו והחתים אותה בשנת 1991. היא הקליטה ארבעה אלבומים לפני שבלקוול עזב את החברה.
בשנת 2000 היא הוחתמה בניו-יורק על ידי חברת ההקלטות קולומביה רקורדס והקליטה אצלם שני אלבומים.
אלבומה הראשון, שהקליטה עבור איילנד רקורדס יצא לאור ברחבי העולם בשנת 1992 והגיע למקום הראשון במצעד המוזיקה העולמית של בילבורד.
לשירים "We we" ו-"Batonga" הופקו קליפים, וקי'גו יצאה לסיבוב הופעות עולמי ראשון, הופיעה בפסטיבלים רבים וכיכבה באולם אולימפיה בפריז בתאריך 31 באוקטובר 1992. אלבום זה דורג במקום ה-37 במצעד אלבומי הדאנס הטובים של כל הזמנים שפורסם על ידי אתר "Thump".
אלבום זה יצא לאור בשנת 1994. האלבום הופק על ידי דייוויד זי במיניאפוליס ועל ידי וויל מואט בלונדון.
האלבום כולל את הסינגל "Agolo" שהיה מועמד לפרס גראמי.
בשנת 1995 סיירו קיג'ו וז'אן הבראל ברחבי בנין לשם הקלטת מקצבים מסורתיים שיוכלו ליצור את הבסיס המוזיקלי לאלבום "Fifa".
קרלוס סנטנה הופיע בשיר "Naima" אשר אותו כתבה קיג'ו והקדישה לבתה.
הסינגל "Wombo Lombo" והווידאו קליפ שלו היו הצלחה מסחררת בכל אפריקה בשנת 1996.
בשנת 1998 קיג'ו החלה בכתיבת טרילוגיית אלבומים (Oremi, Black Ivory Soul and Oyaya) החוקרת את השורשים האפריקאיים של המוזיקה באמריקה, במטרה "לעקוב אחר המוזיקה שהובאה על ידי העבדים לאמריקה לברזיל, קובה, הקריביים, ניו-אורלינס" .
אלבום שהופק על ידי פיטר מוקרן וג'ון הברייל והוקלט בניו-יורק.
"Oremi" הוא אוסף של שירים המשלבים השפעות אפריקאיות ואפרו-אמריקאיות.
בשנת 2000 נסעה קיג'ו לסלבדור בברזיל כדי להתחיל להקליט גרסאות מוזיקליות של כלי הקשה המבוססות על מסורת אפרו-ברזילאית.
האלבום הופק על ידי סטיב ברלין מה"Los Lobos" ועל ידי הפסנתרן אלברטו סאלס.
האלבום הופיע בשנת 2004. הוא משלב בתוכו מוזיקה לטינית, קאריבית וגיטרות אפריקאיות.
קיג'ו הוציאה לאור את האלבום ב-2007, הרבה אורחים הופיעו בו, לדוגמה: ג'וש גרובן, קרלוס סנטנה, אלישה קיז, פיטר גבריאל, זיגי מארלי ועוד.
השם של האלבום מתייחס לצליל פעמון באפריקה שמברך על כל יום חדש.
"Djin Djin" שהופק על ידי טוני ויסקונטי, זכה בפרס גראמי על אלבום המוזיקה העכשווי הטוב ביותר וזכה בפרס "NAACP Image Awards" בקטגוריית אלבום המוזיקה העולמי יוצא הדופן.
האלבום יצא לאור באירופה ובאמריקה בשנת 2010. האלבום משמש כמחווה למוזיקה שקיג'ו שמעה בילדותה בבנין.
הוא מאגד בתוכו מוזיקה מסורתית, שירים של מרים מקבה, מוזיקת נשמה קלאסית משנות ה-60 וה-70 ואפילו שיר בסגנון בוליווד.
Õÿö היה מועמד לפרס על אלבום המוזיקה העכשווי הטוב ביותר בגראמי מספר 53.
אלבום שהופק מתוך הופעה חיה של קיג'ו ב"PBS", יצא לאור בצפון אמריקה בשנת 2012. האלבום מכיל מקבץ שירים מכל הקריירה שלה ושיתופי פעולה עם אמנים נוספים.
האלבום יצא לאור בשנת 2014, הוקדש לכל נשות אפריקה בשל החוזק והיופי שלהן.
לפי דבריה "EVE" הוא "אלבום זיכרון של הנשים האפריקאיות" שהיא גדלה איתן ו"תיעוד לגאווה והחוזק שמסתתרים מאחורי החיוך שמסווה את צרות היום-יום".
היא טיילה בקניה ובבנין, תיירה את המדינות לאורכן ולרוחבן על מנת להקליט וללכוד מקצבים הרמוניים וזימרה מסורתית של מקהלות נשים.
האלבום הגיע למקום הראשון של מצעד המוזיקה העולמית של "Billboard" ואף דורג במקום הראשון מתוך 12 אלבומי מוזיקה עולמיים בשנת 2014 על ידי תחנת רדיו צרפתית בין-לאומית.
השיר שפותח את האלבום, "M'Baamba" הופיע ב"עשרת הגדולים" של ה-"New York Times" בשנת 2014. בנוסף, זכה האלבום לפרס אלבום המוזיקה העולמי הטוב ביותר של טקס גראמי ה-57.
בתאריך 31 במרץ 2015 קיג'ו הוציאה אלבום של שיתוף פעולה שלה ושל התזמורת הפילהרמונית של לוקסמבורג.
האלבום הכיל תשע גרסאות אורכסטרה של שירים מאלבומיה הקודמים ושני שירים מקוריים, "Nanae" ו-"Otishe".
העיתון האוסטרלי "The Australian" ציין כי זהו האלבום הכי אמביציוזי של קיג'ו ובו היא מביעה מחווה לגיבורה שלה מרים מקבה.
"Sings" מכיל בתוכו איכויות של מוזיקה קלאסית עם הגרוב של הג'אז ועם הלהט של מקצבים אפריקאים וברזילאיים.
האלבום זכה בפרס גראמי על האלבום המוזיקלי הטוב ביותר.
האלבום יצא לאור בשנת 2018. קיג'ו שיתפה פעולה עם המפיק ג'ף באסקר כדי ליצור את האלבום שהיווה פרויקט חדש של האמנית במטרה לשייך את מוזיקת הרוק לאפריקה.
אלבום זה הוא מחווה לאלבום רוק משנות ה-80 בעל אותו השם של להקת "Talking Heads" משנות ה-70 שהושפע רבות ממוזיקה מערב אפריקאית.
גרסתה של קיג'ו חוגגת את הגאונות של "Talking Heads" על ידי השירה האופורית שלה, מוזיקת האורכסטרה ובחירת מילים בשפות מבנין.
בשנת 2022 שיחקה לצדה של ויולה דייוויס בסרט הקולנוע האמריקאי "לוחמת" (אנ') בבימויה של ג'ינה פרינס בית'ווד (אנ').
קיג'ו כתבה ספר זיכרונות שנקרא "Spirit Rising" יחד עם רייצ'ל וונריק.
הספר פורסם על ידי הרפר קולינס בתאריך 7 בינואר 2014. דזמונד טוטו, איש דת בכיר בכנסייה בדרום אפריקה, כתב את הפרפרזה בספר הזיכרונות בעוד הזמרת/שחקנית אלישיה קיז כתבה את המבוא בו התבטאה: "אנז'ליק קיג'ו מגלמת נשיות וגבורה כהוכחה לפועלה הרב למען ילדים, כשגרירה של האומות המאוחדות...
אם לא הכרת את אנז'ליק, לא חיית, משום שאין אדם אחד שיהיה בנוכחותה ולא ישתנה".
ביל קלינטון אמר כי "הדבר היחיד שיותר גדול מקולה של אנז'ליק הוא ליבה".
בנוסף, אמר כי "הספר מתעד חיי מוזיקה מלאי השראה, אקטיביזם, וקריאה נלהבת לשלום, חופש וזכויות לאנשים בכל העולם".
משנת 2002 קיג'ו מתפקדת כשגרירת רצון טוב של יוניסף, קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
כחלק מפעילותה בארגון היא נסעה למדינות רבות באפריקה כגון: טנזניה, מלאווי, אתיופיה, זימבבואה וכן סוריה.
כשגרירת יוניסף הביעה לא פעם את דעותיה ואמרה כי בשבילה "חינוך הוא הכרחי כי הכל סובב סביבו.
לדוגמה, מדיניות של בריאות ופיתוחים שונים".
עוד אמרה כי "אנשים צעירים הם התקווה של היבשת שלי וכשאני צופה בהם כל החלומות נראים אפשריים".
כחלק מפעילותה ביוניצף השתתפה במפגשים חשובים, דיברה והופיעה באירועים ציבוריים והתראיינה רבות במדיה.
בשנת 2006 קיג'ו ייסדה קרן בשם "Batonga", קרן שמטרתה חינוך והעצמה של נערות מתבגרות מאפריקה, יחד עם מרי לואיז כהן וג'ון פיליפס.
הקרן מספקת לתלמידות השכלה גבוהה כדי שתוכלנה להנהיג שינוי באפריקה.
הקרן עושה זאת על ידי מתן מלגות, בניית בתי ספר, עידוד הרשמה לבתי ספר, שיפור תקנים של מורים ולימוד, אספקת ציוד לימודי, בחינת שיטות לימוד מגוונות וחדשות והגדלת מודעות קהילתית לחשיבות החינוך לבנות.
מאז הקמתה סיפקה קרן "Batonga" מעל 5,000 שנות לימוד אקדמאיות לבנות מחמש מדינות אפריקאיות שונות המשלבות תמיכה הוליסטית, מלגות ותמיכה למשפחותיהן.
בנוסף, בזכות הקרן ל-8,727 סטודנטים יש גישה לבארות מים ולבתי שימוש בבתי ספר בבנין.
כמו כן, יותר מ-222,000 סטודנטים מהאזורים העניים ביותר בבנין נועלים נעלי TOMS על מנת להגיע לבית הספר.
באתיופיה יש 10,000 סטודנטים ומשפחות בעלי גישה לספרים בזכות פעילותה של הקרן.
בשנת 2005 בכנס של ארגון הסחר העולמי בהונג-קונג השתתפה קידג'ו בקמפיין לארגון אוקספם להעלאת המודעות לתופעת העוני הגלובלי.
בשנת 2007, נסעה עם הארגון ועם קבוצה של נשים מנהיגות לקניה ולגבול של דארפור על מנת לבחון את המצב שם.
קידג'ו הנחתה את הטקס למען מנהיגות אפריקאית בשם הקרן "Mo Ibrahim", ארגון המתמקד בחשיבות המנהיגות ושלטון באפריקה.
את הטקס הנחתה מספר פעמים במספר מדינות שונות, לדוגמה: שנת 2007 באלכסנדריה, מצרים, שנת 2008 בדר א-סאלם, טנזניה.
כמו כן, הנחתה ושרה מספר פעמים בקונצרט "אפריקה חוגגת דמוקרטיה" אשר אורגן על ידי הקרן "Mo Ibrahim".
בשנת 2008, כחלק מהמאבק הגדול שלה למען האומה האפריקאית, קיבלה את תואר הכבוד של בנין.
ממרץ 2009 קיג'ו משתתפת בקמפיינים למען זכויות נשים באפריקה.
הקמפיינים האלו אורגנו על ידי ה"FIDH", הפדרציה הבינלאומית לזכויות אדם.
בספטמבר 2009 יוניצף ו"Pampers" השיקו קמפיין למיגור החיידק טטנוס וביקשו מקיג'ו להפיק את השיר "You Can Count On Me" על מנת לתמוך בקמפיין.
כל הורדה אינטרנטית של השיר תרמה חיסון לאם או לאישה בהריון.
בתאריך 16 ביולי שנת 2010 מינתה הוועדה של האיחוד האפריקאי את קיג'ו לאחת מ-14 שגרירי השלום שתומכים בהטמעה של תוכנית השלום והביטחון לאותה שנה.
באותה שנה תרמה קיג'ו את השיר "Leila" לפרויקט שנקרא "Enough Project" לשם גיוס כספים למטרת הגנה והעצמה של הנשים בקונגו ולמען עידוד אנשים ברחבי העולם להשמיע את קולם למען השלום בקונגו.
בשנת 2011 שיתפה קיג'ו פעולה עם "Foro in the Dark" יחד עם ילדות ברזילאיות בשיר "Aquele Abraco" כחלק מאלבום צדקה בחסות הארגון "Red Hot".
אלבום זה נועד להעלאת מודעות וגיוס כספים ללוחמה באיידס.
בשנת 2013 הנחתה קיג'ו ערב שכולו חגיגה של המורשת התרבותית של מאלי, ערב זה התרחש במטה אונסק"ו בפריז.
האירוע כלל הופעות של מיטב אמני מאלי.
בשנת 2014 נפגשה קיג'ו עם מישל אובמה בבית הלבן כדי לדון בנושא חינוך בנות בינלאומי.
באותה שנה תמכה גם בצעדת האנשים למען האקלים.
בשנת 2015 חתמה קיג'ו על מכתב שהונפק על ידי ארגון "One Campaign" במטרה לאסוף חתימות רבות ולשלוח אותו לאנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה, ולפוליטיקאית דרום אפריקאית ואקטיביסטית אנטי-אפרטהייד.
מכתב זה נשלח על מנת לדחוק בהן לדון ולהתמקד בנושא נשים מכיוון שכל אחת מהן משתתפת בדיוני פסגה במדינה שלה.
קיג'ו תורמת כסף לקמפיין "Art Of Saving A Life" שנוצר על ידי הקרן של ביל ומלינדה גייטס.
ב-25 בספטמבר 2015 הופיעה קיג'ו ושרה בפתיחה של ה-"United Nations General Assembly" בניו-יורק כתמיכה בהשקת מטרות עולמיות למען קיימות יחד עם שאקירה.
נכון ל-2019, קיג'ו מכהנת כאחת מארבעה סגני נשיא של הקונפדרציה הבינלאומית לאגודות יוצרים ומלחינים, שמטרתה להגן על זכויות ולקדם אינטרסים של יוצרים מכל רחבי העולם.
אנושקה סיקורסקי היא מנחת טלוויזיה ילידת בלגיה.
סיקורסקי נולדה בלייז' להורים ממוצא פולני ואוקראיני.
היא הייתה הנציגה הבלגית במיס תבל 1974 ומיס עולם 1974 ומיס אירופה 1974.
היא עבדה כמגישה ב-RTL, חברת הטלוויזיה של לוקסמבורג, שם היא יצרה והנחתה את תוכנית הילדים והנוער "Chocolat Show".
מ-1977 ועד 1990 הנחתה את משחק הטלוויזיה "Le Coffre-fort".
לאחר מכן היא עבדה בערוץ הטלוויזיה הבלגי "RTL-TVI".
בנוסף היא גם עוסקת בכתיבה ובנדל"ן.
אנושקה שארמה היא שחקנית ומפיקת קולנוע הודית, זוכת פרס פילמפייר (האוסקר ההודי).
שארמה נולדה באיודהיה וגדלה בבנגלורו.
היא ביצעה את עבודת הדוגמנות הראשונה שלה עבור מעצב האופנה וונדל רודריקס בשנת 2007, ובהמשך עברה למומבאי להמשיך בקריירה במשרה מלאה כדוגמנית.
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה מול שאה-רוח' חאן בסרט הרומנטי המצליח ביותר ראב ננה די ג'ודי (2008) ועלתה לגדולה עם תפקידים בכיכובם בסרטים הרומנטיים של חברת יאש ראג - להקה באאג'ה בערעת (2010) וג'אב טאק חי ג'אן (2012) .
בשנת 2014 שיחקה בסרט PK הסרט הפך לאחד הסרטים הרווחים ביותר בכל הזמנים בהודו.
בשנת 2015 שיחקה בסרט NH10 שאותו גם הפיקה.
בשנת 2020 שימשה כמפיקה בסדרת הטלוויזיה מסוגת מותחן-פשע "Paatal Lok" אשר עלה לשידור בפריים וידאו במאי 2020, והפיקה סרט מקורי של נטפליקס "כפר רפאים".
היא שחקנית פופולרית ומהמשתכרות הגבוהות ביותר בבוליווד.
היא זכתה מספר פרסים, כולל פרס קולנוע.
שארמה דורגה במיקומים גבוהים בדירוגי האמנים פורבס הודו, פורבס סלבריטי 100 של פורבס אסיה.
הקשר הרומנטי של אנושקה שארמה, עם שחקן הקריקט המפורסם ויראט קוהלי שהחל ב-2013, זיכה את הצמד בכינוי "וירושקה".
במהלך ראיון עם גרהם בנזינגר, קוהלי חשף שהוא נתקל בשארמה בפעם הראשונה, כאשר שניהם היו מעורבים בצילומי קידום מכירות עבור שמפו קליר.
ב-11 בדצמבר 2017, בני הזוג ערכו טקס נישואין אינטימי בפירנצה, איטליה, והפכו לאחד הזוגות המפורסמים המדוברים ביותר במדינה.
ב-11 בינואר 2021, נולדה בתם של הזוג ואמיקה שפירוש שמה בסנקריסט "אלה קטנה".
אנושה אנסארי (בפרסית: انوشه انصاری; נולדה ב-12 בספטמבר 1966) היא מהנדסת, אשת עסקים ואסטרונאוטית איראנית-אמריקנית.
היא הייתה תיירת חלל הרביעית והאישה הראשונה שטסה כתיירת לתחנת החלל הבינלאומית.
אנסארי היא מהנדסת ומייסדת של Prodea Systems, ומנכלית ארגון X Prize Foundation.
אנסארי נולדה במשהד, איראן, היא והוריה עברו לטהראן זמן קצר אחר כך.
אנסארי ומשפחתה היו באיראן במהלך המהפכה האיראנית, והמשפחה היגרה לארצות הברית כשהייתה נערה, בשנת 1984.
היא קיבלה תואר ראשון במדעים בהנדסת חשמל ומדעי המחשב מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון בפיירפקס, וירג'יניה, ותואר שני מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון די.
לאחר שסיימה את לימודיה עבדה ב-MCI שם פגשה את בעלה חמיד אנסארי.
הם התחתנו בשנת 1991. היא גם הדודה של השחקנים האמריקאים יערה שאהידי וסייד שאהידי.
ב־18 בספטמבר 2006, כמה ימים אחרי יום הולדתה הארבעים היא הפכה לאיראנית הראשונה בחלל.
אנסארי הייתה תיירת החלל הרביעית בסך הכל שטסה במימון עצמי, והאישה הראשונה שטסה כתיירת לתחנת החלל הבינלאומית.
ספר הזיכרונות שלה, "חלומותי על הכוכבים", שנכתב בשיתוף עם הומר היקאם, פורסם על ידי פאלגרב מקמילן בשנת 2010.
אנסארי דוברת פרסית, אנגלית, צרפתית ולמדה גם רוסית עבור טיסתה לחלל.
בשנת 1993, יסדה בשיתוף עם בעלה וגיסה אמיר אנסארי את חברת הטלקום Telecom Technologies Inc.
החברה הייתה ספקית של טכנולוגיית שאפשרה לספקי שרות לשפר את ביצועי המערכת ולהוריד את עלויות ההפעלה.
החברה שבסיסה בריצ'רדסון, טקסס, הציעה מוצרים שאפשרו שילוב בין רשתות טלקום קיימות לרשתות הדור הבא של יישומים, באמצעות טכנולוגיית מתגי תוכנה.
בשנת 2001 החברה נרכשה על ידי Sonus Networks, Inc.
בעסקת מלאי למניה עבור 10.8 מיליון מניות ממניות Sonus.
אנושה אנסארי הפכה לסגנית נשיא החברה ומנכ"לית חטיבה חדשה בחברה.
בשנת 2006, הייתה מיסדת שותפה בחברת Prodea Systems, ומכהנת כיו"ר וכמנכ"לית החברה.
Prodea היא חברה לניהול טכנולוגיות ושירותים בבעלות פרטית שהוקמה על ידי משפחת אנסארי עם מרכזי פיתוח הן בריצ'רדסון, טקסס ובעמק הסיליקון.
אנסארי השתתפה כדוברת באקדמיה למנהיגות הדבש בשנת 2010 עם הומר היקאם במחנה החלל של ארצות הברית בהאנטסוויל, אלבמה.
בשנת 2009 הוצגה אנסארי בסרט הדוקומנטרי "תיירי החלל" של הקולנוען השווייצרי העצמאי כריסטיאן פריי על מיליארדרים ששילמו כדי לבקר בתחנת החלל הבינלאומית.
היא כיהנה כדוברת ראשית וקיבלה תואר דוקטור של כבוד למדע מאוניברסיטת עמק יוטה ב־25 באפריל 2013.
ב־26 בפברואר 2017, היא ופירוז נאדרי ייצגו את הקולנוען האיראני אסגאר פרהאדי בטקס פרסי אוסקר ה-89 וקיבלו את פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר בשפה זרה לסרטו "הסוכן".
פרהאדי לא השתתף בטקס בגלל התנגדותו לאיסור ההגירה של הנשיא טראמפ החל על שבע מדינות מוסלמיות כולל איראן.
פרהאדי בחר באנסארי ובנאדי כנציגיו מכיוון ששניהם איראנים-אמריקאים מצליחים.
אנסארי כיהנה בדירקטוריונים של הקרן Make-a-Wish של צפון טקסס ומרכז הסיעוד לילדים במחוז קולין.
היא הייתה פעילה עם כמה ארגונים ללא מטרות רווח, כולל הארגון האיראני האמריקני לנשים ללא מטרות רווח.
עמותות אחרות כוללות את קרן אשוקה בתמיכתה ביזמים חברתיים.
אנסארי עצמה אמרה שהיא לא רואה את עצמה "תיירת חלל", ומעדיפה את התואר "משתתף בטיסה בחלל".
היא מהתומכות של רעיון הפרטת החלל תהליך המאפשר לחברות בעלות יכולת מסחרית לשלוח ציוד או אנשים באופן עצמאי לחלל למטרות של חקר או למטרות אחרות.
חברת ההשקעות שלה פרואדה הודיעה על שיתוף פעולה עם Space Adventures, Ltd.
וסוכנות החלל הפדרלית של רוסיה ליצירת צי של כלי טיס תת-מסלולי בחלל לשימוש מסחרי עולמי.
אנסארי התאמנה כגיבוי עבור דייסקה אנוומוטו, תייר חלל מיפן, לטיסת סויוז לתחנת החלל הבינלאומית, באמצעות חברת Space Adventures.
ב־21 באוגוסט 2006 נפסל אנוומוטו מבחינה רפואית מלהצטרף למשימת Soyuz TMA-9 שהייתה אמורה לצאת לדרך בחודש שלאחר מכן.
למחרת אנסארי הועלה לצוות הראשי.
יום לפני עזיבתה היא התראיינה בטלוויזיה הלאומית האיראנית לתוכנית האסטרונומיה "שמי הלילה", המארחים איחלו לה הצלחה והודו לה בשם האיראנים.
אנסארי המריאה למשימת סויוז TMA-9 עם המפקד מיכאיל טיורין (RSA) ומהנדס הטיסה מייקל לופז-אלגריה (נאס"א) בשעה 04:59 (UTC) ביום שני, 18 בספטמבר 2006, מבייקונור, קזחסטן.
היא הפכה לתיירת החלל הרביעית (והאישה הראשונה).
החוזה שלה לא מאפשר לחשוף את הסכום ששולם, אך תיירי חלל קודמים שילמו סכום של יותר מ-20 מיליון דולר.
מעבורת החלל עגנה בתחנת החלל הבינלאומית ביום רביעי 20 בספטמבר 2006, בשעה 05:21 (UTC).
לאחר שהות של תשעה ימים עזבה את תחנת החלל עם המעבורת סויוז TMA-8 עם האסטרונאוט האמריקני ג'פרי ויליאמס והקוסמונאוט הרוסי פאבל וינוגרדוב וב־29 בספטמבר 2006, בשעה 01:13 UTC נחתה בערבות קזחסטן (90 ק"מ צפונית לארקאליק).
צוות החילוץ העבירו אותם לקוסטנאי במסוק לטקס קבלת הפנים.
במהלך שהותה בת תשעה הימים על סיפונה של תחנת החלל הבינלאומית, הסכימה אנסארי לבצע סדרת ניסויים מטעם סוכנות החלל האירופית.
היא ערכה ארבעה ניסויים, הכוללים:
חקר המנגנונים העומדים מאחורי אנמיה.
כיצד שינויים בשרירים משפיעים על כאבי גב תחתון.
השלכות קרינת חלל על אנשי צוות תחנת החלל ומינים שונים של חיידקים שחיים בתחנת החלל.
היא גם הפכה לאדם הראשון שפרסם בלוג אינטרנט מהחלל.
אנסארי התכוונה ללבוש את דגל ארצות הברית על חליפת החלל שלה לצד גרסה לא פוליטית של דגל איראן, כדי לכבד את שתי המדינות בהן חיה.
כמה מערוצי חדשות בארצות הברית שערו, שלא בצדק, שהיא מתכוונת ללבוש את גרסת הדגל האיראני שקדמה למהפכה האיראנית בשנת 1979 באיראן.
בהתעקשות נאס"א ופקידים רוסים, היא לא ענדה את הדגל האיראני באופן רשמי, אלא לבשה את צבעי הדגל האיראניים במקום ושמרה על דגלה של איראן בטיסה הרשמי שלה.
היא ובעלה אמרו כי אל נועד שום מסר פוליטי, למרות המתיחות הגוברת ביחסי ארצות הברית ואיראן.
מיכאל לופז-אלגריה, האסטרונאוט יליד-ספרד, שטס על חללית הסויוז הרוסית בטיסת החזרה עם אנסארי, הביע את ספקותיו לכתבים לפני הטיסה: "אני לא מעריץ גדול באופן אישי על כך שהחבר'ה האלה ילכו לבקר אצל תחנת החלל מכיוון שי היא עדיין שנמצאת תחנת בבנייה ולא ממש תפעולי.
אני לא חושב שזה אידיאלי."
מיכאל לופז-אלגריה מאוחר יותר הצהיר שהוא ספקן כלפי תיירים פרטיים לפני כמה שנים, אך כעת מאמין שהיא חיונית להישרדותה של תוכנית החלל הרוסית החשובה לתוכנית החלל האמריקאית: "אם זה הפתרון הנכון ...
אז לא רק שהוא טוב מבחינת התמיכה בתוכנית החלל הרוסית, אלא שהוא גם טוב לנו", אמר.
נוכחותו של אנסארי בחלל "היא חלום גדול ותקווה גדולה לא רק למדינה שלנו אלא למדינות בכל רחבי העולם."
הטיסה קיבלה סיקור משמעותי על ידי הטלוויזיה האיראנית הממלכתית, אנסארי זכה לשבחים בעיתונים כמו Hambastegi ו-Jam-e-Jam Daily, שפרסם עמודות יומיות המפרטות את המסע.
אנז'ייס פַּסֵצְ'ניקס (בלטבית: Anžejs Pasečņiks; נולד ב-20 בדצמבר 1995) הוא כדורסלן לטבי, המשחק בקבוצת וושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA.
פסצ'ניקס נולד בשנת 1995 בריגה שבלטביה, ובשנת 2012 החל לשחק בקבוצת ואף ריגה.
בעונות 2013 ו-2015 זכה עם הקבוצה באליפות השלישית והרביעית של המועדון בליגת העל הלטבית, בהתאמה, לאחר שגברה בסדרות הגמר על ונטספילס.
לאורך 3 עונותיו בריגה שותף ב-97 משחקים במסגרות הליגה הלטבית, ליגת VTB והיורוקאפ, ורשם ממוצעים כוללים של 3.3 נקודות ו-2.3 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 2015 עבר לשחק בקבוצת גראן קנריה, אשר השתתפה בליגת העל הספרדית וביורוקאפ.
ב-3 עונותיו הראשונות בקבוצה הודחה גראן קנריה מהיורוקאפ בשלבי רבע הגמר או חצי הגמר, ובשלושתן סיימה בין המקום הרביעי לשביעי בליגה הספרדית.
בדראפט ה-NBA 2017 נבחר בבחירה ה-25 על ידי אורלנדו מג'יק, אשר העבירה את זכויות השחקן לפילדלפיה 76'.
על אף שהיה זכאי לחוזה מובטח ב-NBA בשל בחירתו בסיבוב הראשון של הדראפט, בחר פסצ'ניקס להמשיך לשחק בגראן גנריה.
בעונת העפילה הקבוצה ליורוליג, אך הודחה כבר בשלב הבתים, אותו סיימה במקום ה-14 (מתוך 16).
ב-22 משחקיו ביורוליג קלע 7.2 נקודות ואסף 3.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביולי 2019 ויתרה פילדלפיה על זכויות הדראפט על פסצ'ניקס, ובדצמבר חתם השחקן על חוזה כפול בקבוצת וושינגטון ויזארדס, במסגרתו שיחק לסירוגין עבור וושינגטון ועבור קבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – קפיטל סיטי גו-גו.
ב-15 משחקיו בליגת הפיתוח רשם ממוצעים של 10.1 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק.
במשחקו החמישי ב-NBA, מול דטרויט פיסטונס, הצטיין פסצ'ניקס כשקלע 17 נקודות ואסף 6 ריבאונדים בכ-24 דקות משחק.
בינואר 2020 הומר חוזהו בקבוצה לחוזה NBA סטנדרטי.
אנז'-פליקס פטאסה היה פוליטיקאי מרכז-אפריקאי שכיהן כנשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית בשנים 1993–2003. לפני כן, בשנים 1978-1976 כיהן כראש ממשלה.
פטאסה היה הנשיא הראשון בתולדות מדינתו (אחרי 1960) שנבחר (בשנת 1993) בבחירות דמוקרטיות בהליך שנחשב תקין למדי, אחרי שהופעלו לחצים על ידי המדינות התורמות על הנשיא אנדרה קולינגבה ובעזרת יחידת סיוע לבחירות מטעם ארגון האומות המאוחדות.
פטאסה נבחר בשנית בבחירות תקינות בשנת 1999. עם זאת, בעת כהונתו הראשונה (1999-1993) נאלץ בשנים 1996–1997 להתמודד עם שלוש מרידות צבאיות שהביאו להסלמה של עימות בין ה"צפוניים" במדינה (כגון פטאסה עצמו) ל"דרומיים" (כגון קודמו בתפקיד, אנדרה קולינגבה).
מתווכים מהגלות וכוחות לשמירת השלום הובאו למדינה
כדי לסייע בחתימת הסכמי שלום בין פטאסה למורדים ולשמירת החוק והסדר.
בעת כהונתו השנייה פטאסה איבד את תמיכת בני בריתו מבעבר, כולל תמיכתה של צרפת, שהתערבה כמה שנים קודם לכן לעזרתו.
במרץ 2003 הודח על ידי הגנרל פרנסואה בוזיזה ויצא לגלות בטוגו.
פטאסה נולד בפאווה, בירת המחוז אואם פנדה (Ouham-Pendé) בצפון-מערבי של הקולוניה אובאנגי-שארי שבאפריקה המשוונית הצרפתית ומשפחתו השתייכה לבני סארה-קאבה שמהווה רוב בסביבת העיר פאווה.
אביו, פול נגאקוטו, היה ממוצא סארה-פנדה, בן לשבט גבייה וגדל בכפר קטן בצפון-מזרח בוגילה.
הוא שירת בימי מלחמת העולם השנייה בכוחות צרפת החופשית ולאחר מכן שירת במנהל הקולוניאלי במחוז אואם-פנדה.
האם, ורוניק גומבה, הייתה בת לקבוצה האתנית קאבה, שחיה גם היא בצפון-מערב אובאנגי-שארי.
מכיוון שפטאסה גדל כבן המחוז אואם-פנדה, רבים מתומכיו מאוחר יותר היו בני העם סארה-קאבה.
אחרי שסיים את בית הספר במולדת, נסע פטאסה ללמוד במכון לחקלאות במחוז פוי דה דום בצרפת.
אחרי שסיים עם תואר בוגר טכני התקבל לאקדמיה הגבוהה לחקלאות טרופית בנוז'אן-סור-מארן ואחר כך במכון האגרונומי הלאומי של פריז.
הוא התמחה בזואוטכניקה במרכז להפריה מלאכותית של חיות בית ברמבוייה וסיים את לימודיו בשנת 1950, שנה לפני הכרזת עצמאות ארצו, הרפובליקה המרכז אפריקנית.
ב-1959 פטאסה הצטרף לשירות האזרחי בארצו, זמן קצר לפני הכרזת העצמאות.
הוא פעל החל מ-1963 כמהנדס אגרונום ומפקח חקלאי במשרד החקלאות תחת מנהל הנשיא דוד דקו.
בדצמבר 1965 דקו מינה אותו כמנהל במנהל לחקלאות וכשר הפיתוח.
ב-1966 השלטון נלקח בהפיכה על ידי ז'אן-בדל בוקאסה.
פטאסה היה בן דוד של אשתו הראשית של הנשיא בוקאסה, קתרין דנגיאדה, וכבש את אמון השליט החדש.
הוא כיהן בהמשך בכל ממשלותיו של בוקאסה.
אחרי שלפי הדגם של הקולונל מועמר קדאפי הקים בוקאסה את מועצת המהפכה המרכז-אפריקאית, פטאסה התמנה כחבר בו עם דרגת ראש ממשלה והשר האחראי על הדואר והתקשורת, על התיירות, המים, היערות, הציד והדיג וכן כשומר על כיסאות המדינה (4 בספטמבר 1976 - 14 בדצמבר 1976).
בתקופה זו בעקבות בוקאסה התאסלם גם פטאסה למשך כמה חודשים ושינה את שמו למוסטפא פטאסה.
אחרי שבוקאסה הכריז את עצמו כקיסר בוקאסה הראשון, פטאסה התמנה לראש הממשלה,של האימפריה המרכז-אפריקאית.
הוא נשאר בתפקיד שנתיים וחצי, עד שנת 1978 כשהתפטר מסיבות בריאות.
פטאסה עזב את המדינה ונסע לצרפת, בה נשאר כגולה עד לנפילתו של בוקאסה בספטמבר 1979.
זמן קצר לפני הדחתו של בוקאסה הודיע שהתנגד לקיסר והקים את החזית לשחרור העם המרכז-אפריקאי.
אחרי הדחתו של בוקאסה בהתערבות כוחות צרפתיים ב-1979 הוחזר לשלטון הנשיא דוד דקו.
דקו הורה להטיל על פטאסה מעצר בית.
פטאסה ניסה להימלט לצ'אד אולם נתפס ונעצר.
בהמשך שוחרר ממעצר מסיבות בריאות.
המשרדים שבהם כיהן בעת שלטונו של בוקאסה
שר מדינה לפיתוח, תיירות, תיבורה ואנרגיה (17 בספטמבר 1969 – 4 בפברואר 1970)
שר מדיה לחקלאות, מים, יערות, ציד, תיירות ותחבורה (4 Février 1970 – 25 Juin 1970)
שר מדינה לארגון התחבורה ביבשה בים ובאוויר (25 בנובמבר 1970 – 19 באוקטובר 1971)
שר מדינה לענייני הפיתוח הכפרי, ליד נשיא הרפובליקה (13 במאי 1972 – 20 במרץ 1973)
שר מדינה ליד נשיא הרפובליקה למשימות שונות (16 באוקטובר 1973 – 1 בפברואר 1974)
שנות ה-80 – שובו לזירה הפוליטית והגלות
פטאסה חזר למולדת כדי להציג את מועמדותו בבחירות הנשיאותיות ב-1981. התמקם במקום השני אחרי הנשיא דקו, עם 38% מהקולות וטען לזיוף התוצאות.
כעבור כמה חודשים, ב - בספטמבר 1981 התחוללה הפיכה ללא שפיכות דמים שבה הגנרל אנדרה קולינגבה הדיח את דקו ולקח את השלטון בידיו.
נאסרה כל פעילות פוליטית ולכן פטאסה ראה לנכון לעזוב את אפריקה המרכזית ולצאת שוב לגלות.
אולם ב-27 בפברואר 1982 חזר והשתתף ניסיון בהפיכה כושל נגד קולינגבה, יחד עם קומץ קצינים כולל הגנרל פרנסואה בוזיזה.
כעבור ארבעה ימים, אחרי שלא הצליח לגייס את תמיכת הצבא, נמלט פטאסה בתחפושת לשגרירת צרפת.
אחרי משא ומתן מתלהט בין נשיא קולניגבה לצרפת, פטאסיה הורש לצאת לצאת לטוגו.
את רוב ימי גלותו בילה פטאסה בצרפת.
כעבור עשור ב-1992 חזר לארפיקה המרכזית ורץ לנשיאות כראש התנועה לשחרור העם המרכז אפריקני.
אחרי נפילת ברית המועצות המדינות התורמות לא ראו סיבה לתמוך במשטר קולינגבה והאיצו ארגונן של בחירות חוזרות, תוך הישענות על יחידת הפיקוח של האו"ם ועל תמיכה לוגיסטית של צרפת.
שנות ה-90 – שובו לשלטון
אחרי שהמשטר קולינגבה חיבל בבחירות ב-1992, שבהן ניצחונו של פטאסה נראה קרוב לוודאי מובטח, התקיימו ב-19 בספטמבר 1993 בחירות חוזרות שבהן זכה פטאסה במקום הראשון (37% מהקולות) הרבה לפני מתחריו העיקריים, קולינגבה, דקו ואבל גומבה.
בסיבוב נוסף ניצח פטאסה את אבל גומבה.
הודות ללחצים במיוחד מארצות הברית ולתמיכה הטכנית של האו"ם הבחירות היו לראשונה הוגנות ודמוקרטיות.
פטאסה היה לנשיא הראשון בתולדות אפריקה המרכזית שהגיע לשלטון בדרך זו.
הוא נכנס לתפקוד ב-22 באוקטובר 1993.לראשונה בתולדות המדינה, ממשל מכהן מסר מרצונו את השלטון לאופוזיציה.
ב-22 באוקטובר 1993 הועלה לשלטון כנשיא הרפובליקה אולם מרידות שונות בצבא ומותם של כמה אישים במדינה הטילו צל על שלטונו בשנים 1995 ו-1996.
הוא נהנה מתמיכתם של בני סארה-קאבה, הקבוצה האתנית אליה השתייך והגדולה ביותר במדינה, וגם של בני סומה של עירו, פאווה, ובני השבט קארה של אמו.
רוב תומכיו חיו באזורי הסוואנה המאוד מאוכלסות בצפון-מערב המדינה ומשום כך כונו "הצפוניים".
לעומת זאת, כל הנשיאים הקודמים היו במקור מאזור היער או אזורי הנהר אובנגי בדרום, ומשום כך תומכיהם נקראו "דרומיים".
כפוליטיקאי פופוליסט, הציג פטאסה את עצמו כמועמד של רוב העם נגד הדרומיים ה"פריבילגים" שהחזיקו לדעתו מספר בלתי מידתי של משרות מכניסות במגזרים הציבורי והמקושר למדינה של הכלכלה.
אחרי כניסתו לתפקיד נשיא, דאג פטאסה להחליף במשרות כאלה את ה"דרומיים" ב"צפוניים" .
מדיניותו עוררה זעם בקרב בני יאקומה שנהנו קודם מחסות הנשיא קולינגבה.
בשנים 1996–1997 פרצו במדינה שלוש התקוממויות, שגרמו להרס של בתים ונזקי רכוש רבים עם השלכות על הכלכלה.
במרד הראשון פרץ במאי 1996 .
בעזרת הצבא בפיקוד פרנסואה בוזיזה ובעזרת חיילים צרפתים הצליח פטאסה לדכא את המרד.
אולם תלותו בצרפת פגעה ביוקרתו.
בהמשך פנה לעזרתו של משמר נשיאותי לובי, מה שלא עזר כלל לפופולריות שלו לא בפנים הארץ ולא בחוץ לארץ.
ארצות הברית סגרה זמנית את השגרירות שלה.
אחרי מרד נוסף פרץ מרד שלישי, חמור יותר ושנמשך עד תחילת 1997 והסתיים עם הסכמי בנגי.
הגיעו למדינה כוחות לשמירת השלום MINURCA שכלל חיילים מבורקינה פאסו, צ'אד, גבון, מאלי, סנגל וטוגו.
מועצת הביטחון של האו"ם אישרה את נוכחות הכוח לשמירת השלום, בכלל ב-1998 1350 חיילים מאפריקה השחורה.
המרידות הגבירו את המתחים בין ה"צפוניים" וה"דרומיים" ברפוסליקה וגרמו להעמקת הקיטוב.
הבחירות לנשיאות ב ספטמבר 1999 מול הנשיאים לשעבר קלוינגבה ודאקו, ניתח פטאסה בקלות עוד בסיבוב הראשון עם 51.6% מהקולות.
האופוזיציה טענה לזיופים בספירת הקולות.
בקדנציה השנייה, שלטונו של פטאסה הפך ליותר שרירותי וחריג.
ב-2000 ראש הממשלה לשעבר ז'אן לוק מנדאבה, ובנו מתו ככל הנראה מהרעלה, שלפי שמועות הייתה תוכננת על ידי השלטון..
ב-2001 וב-2002 התרחשו ניסיונות הפיכה שאותם זממו לפי החשדות, הגנרלים קולינגבה ובוזיזה.
פטאסה ביקש לעצור את בוזיזה, אבל הגנרל ברח לצ'אד עם חיילים נאמנים לו.
ב-2003 יצא פטאסה כדי להשתתף בוועידה בניז'ר
ובהיעדרו ב-15 במרץ כבש בוזיזה את בנגי ועלה לשלטון בהפיכה צבאית.
אף על פי שהמהלך ספג גינויים בחוץ לארץ, לא נעשו מאמצים להדיח את המנהיג החדש.
חרף העלאת מועמדותו לנשיאות מטעם מפלגת MLPC בנובמבר 2004, ב-30 בדצמבר 2004 בית הדין החוקתי אסר לו לרוץ לנשיאות בעילת בעיות בתעודת הלידה שלו ובעלותו על האדמות.
הוא נמנה עם שבעת המועמדים שהשתתפותם בבחירות נחסמה.
נותרו חמישה מועמדים, ביניהם פרנסואה בוזיזה.
אחרי הסכם שנחתם ב-22 בינואר 2005 בליברוויל, בגבון הורשו לרוץ בבחירות גם המועמדים האחרים, להוציא פטאסיה, שעליו נטען כי עומד בפני חקירות משפטיות.
בנסיבות אלה תמכה מפלגת MLPC במועמדות ראש הממשלה האחרון, מרטן זיגלה.
פטאסה הואשם שגנב מאוצר המדינה 70 מיליארד CFA.
בריאיון לכתב הסוכנות פראנס פרס ב-21 בדצמבר 2004 שלל פטאסה זאת מכל וכל וטען שאי אפשר לגנוב סכום כזה במדינה שכל תקציבה הוא רק 90–100 מיליארד CFA.
הוא הואשם גם בפשעי מלחמה בעת דיכוי ניסיון ההפיכה ב-2002 כשמורדים מקונגו השכנה קמו לעזרתו ולפי ההאשמות ביצעו מעשי אלימות זוועתיים.
בספטמבר 2004 הורשע פטאסה יחד עם המנהיג המורד הקונגולזי ז'אן-פייר במבה ואחרים בגין האשמות אלה..
עם זאת הממשלה לא הייתה מסוגלת לעצור אותם ואז באפריל 2006 פנתה בעיניין זה לבית הדין הפלילי הבין-לאומי.
חזרתו לבנגי, הבחירות לנשיאות ומותו
ב-7 בדצמבר 2008 הורשה פטאסה על ידי השלטון לבקר במולדת.
בהגעתו לשדה התעופה בנגי, נישק את האדמה ואמר "שלא בא כדי לשפוט אלא כדי למצוא מקום להסכמה ולטפל בבעיות הרפובליקה"
הוא טען שאין צורך להדיח את הנשיא בוזיזה אלא לארגן בשנת 2010 בחירות דמוקרטיות שקופות והוגנות
ביוני 2009 הודיע שיעזוב את מקום מפלטו בטוגו כדי לחזור לבנגי כדי להתכונן לבחירות.
עם זאת זיגלה גבר עליו בבחירות התוך מפלגתיות ב-
הוא רצה לכנס קונגרס של המפלגה כדי לדון בכך.
וחזר לבנגי ב-30 באוקטובר 2009.
הוא נפגש עם בוזיזה והודה לו על האווירת האחווה שאפיין את המפגש.
בסופו של דבר השתתף בבחירות שהתקיימו בינואר 2011 וזכה במקום השני רחוק מאחורי בוזיזה, כשהוא סבל מבעיות רפואיות שהקשו עליו במערכת הבחירות.
הוא סבל מסכרת וננסיעתו לטיפול בגינאה המשוונית עוכבה זמן מה על ידי השלטונות.
לבסוף הוא נסע אך אושפז בבית חולים בדואלה בקמרון בדרך למלאבו.
הוא מת בדואלה ב 5 באפריל 2011.
1994 בעת נשיאותו הנפיק הדואר של אפריקה המרכזית בול דואר לכבודו
אנז'לו גבריאל בורז'ס דמאסנו (בפורטוגזית: Ângelo Gabriel Borges Damaceno; נולד ב-21 בדצמבר 2004 בברזיליה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית.
גבריאל גדל במחלקת הנוער של סנטוס מליגת העל הברזילאית.
ב-25 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–3 לפלומיננסה במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת .
בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה בעונה זו.
ב-28 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בהפסד 0–2 לבוקה ג'וניורס במסגרת שלב הבתים של הטורניר לעונת .
ב-8 באוגוסט 2023 הושאל לשטרסבורג לעונה אחת.
ב-3 בספטמבר 2024 חתם בא-נסר הסעודית.
אדילסון אנז'ל אבראו דה אלמיידה גומש (בפורטוגזית: Adilson Angel Abreu de Almeida Gomes; נולד ב-31 באוגוסט 2000 בלונדון שבאנגליה), הידוע כאנז'ל גומש הוא כדורגלן אנגלי ממוצא אנגולי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בוולבס מהפרמייר ליג בהשאלה מאולימפיק מרסיי ובנבחרת אנגליה.
גומש נולד בלונדון, בירת אנגליה.
גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד.
ב-21 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על קריסטל פאלאס במסגרת המחזור האחרון בפרמייר ליג לעונת 2016/2017. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-4 באוגוסט 2020 חתם גומש על חוזה לחמש עונות בליל מליגת העל הצרפתית, והושאל מיד לבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בבואבישטה, בתיקו 3-3 נגד נסיונל מדיירה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-2 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד מוריירנסה במסגרת המחזור השלישי בליגה.
בסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-21 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד סנט אטיין במסגרת המחזור השלישי בליגה.
ב-8 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על וולפסבורג במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-6 במאי 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1–2 למונקו במסגרת המחזור ה-36 בליגה.
בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון בעונת 2021/2022, בהן הבקיע שער אחד.
ב-4 ביולי 2025 חתם גומש על חוזה לשלוש שנים באולימפיק מרסיי מהליג 1. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 1-0 לסטאד רן במחזור הפתיחה של הליגה לעונת 2025/2026.
ב-2 בפברואר 2026 הושאל גומש לוולבס מהפרמייר ליג עד לתום העונה.
אנושיראואן רוחאני (בפרסית: انوشیروان روحانی; נולד ב-24 ביולי 1939), הוא פסנתרן ומלחין איראני.
הוא ידוע בהלחנה ובניצוח של מוזיקה קלאסית עכשווית, כמו גם מוזיקת פופ פרסית.
הוא גם הלחין מספר פסקולים לסרטים איראניים.
רוחאני, נולד בשנת 1939 ברשת, במחוז גילאן שבאיראן.
רוחאני קיבל שיעורי נגינה מאביו, שהיה אף הוא משורר וכנר.
אחיו, שהרדד רוחאני , ארדשיר רוחאני ושחריאר רוחאני הם גם מוזיקאים.
כשרוחאני היה בן תשע הוא שידר את השיר הראשון שלו ברשת הרדיו הלאומית האיראנית.
מאוחר יותר למד רוחאני פסנתר אצל הפסנתרן ג'וואד מרופי בקונסרבטוריון הפרסי הלאומי למוזיקה בטהרן.
מלבד פסנתר, שלט רוחאני בעוגב ובאקורדיון.
בשנת 1958, אנושיראואן החל באופן רשמי את שיתוף הפעולה עם הרדיו האיראני הלאומי.
הקריירה של רוחאני כוללת למעלה מ-500 יצירות הכוללות שירה, עיבודים לתזמורת, קטעי פסנתר ופסקול סרטים, ביניהם "סולטן-א-גלבהא", "דלה קוצ'ולו" ו"גול-י סנג".
לאחר המהפכה האיראנית של 1979, המשיך רוחאני את ההלחנה שלו בעולם המערבי, בעיקר בלוס אנג'לס ובגרמניה, שם הקליט אלבומים בחברת התקליטים MZM.
רוחאני עבד עם תזמורות מחוץ לאיראן, כולל התזמורת הסימפונית הצ'כית בפראג, שביצעה את הקטעים התזמורתיים מאלבומו 'מנגינות אהבה סימפוניות'.
ב-2003 הוא כתב שיר אחד עבור סקורפיונז, "Maybe I Maybe You", שמופיע באלבום "Unbreakable".
רוחאני הלחין את המקבילה הפרסית לשיר "יום הולדת שמח" שכותרתה "תבלודת מובארק" (בתרגום חופשי: "ברוך יום הולדתך").
נהוג לשיר אותו במסיבות יום הולדת פרסיות (המוקדשות לאחיינו שרווין שאפי).
אנז'-ז'אק גבריאל היה אדריכל צרפתי שכיהן כאדריכל הראשי של לואי ה-15. יצירותיו העיקריות הן כיכר הקונקורד, האקול מיליטר, הטריאנון הקטן ותיאטרון האופרה בארמון ורסאי.
סגנונו נע בין אדריכלות הבארוק הצרפתית לבין הנאו-קלאסיציזם הצרפתי.
אנז'-ז'אק גבריאל נולד ב-23 באוקטובר 1698, למשפחת אדריכלים פריזאית מפורסמת, אביו, ז'אק גבריאל (1667–1742) היה הממונה על בנייני המלך בגיל עשרים ואחת.
אנז'-ז'אק הצעיר הפך לחבר באקדמיה המלכותית לאדריכלות ב-1728, וסייע לאביו בתכנון כיכר הבורסה.
הוא הפך לעוזרו של אביו כאדריכל ראשי בארמון ורסאי בשנת 1735, ולאחר מות אביו, החליף אותו כאדריכל הראשי של המלך.
בתפקידו החדש שירת תחת פיקוחם של מנהל בנייני המלך, שארל פרנסואה פול לה נורמן דה טורנם ומחליפו המרקיז דה מריני אחיה של פילגש ויועצת התרבות של המלך, מאדאם דה פומפדור.
כיכר לואי ה-15 (כיום כיכר הקונקורד)
כיכר לואי ה-15, כיכר הקונקורד כיום, אשר בנייתה החלה בשנת 1748 והושלמה ב-1772, הייתה הפרויקט הגדול הראשון של גבריאל.
הוא התבקש למצוא פשרה בין כמה תוכניות מתחרות לפיתוח קרקע הביצות בין שערי גני טווילרי והשאנז אליזה החדשה, על קרקע שנתרמה על ידי המלך.
העיצוב של גבריאל, המשלב אלמנטים מהתוכניות הקודמות, הותיר את הנוף לעבר הסיין פתוח, ושימר ללא הפרעה את הציר הארוך בין הטווילרי לשאנז אליזה.
בצד הצפוני של הכיכר, הוא בנה שני ארמונות סימטריים, הותיר מרווח ביניהם, ויצר ציר חדש מצפון לדרום, Rue Royale, המחבר את המקום לכנסיית מדלן, שהייתה אז עדיין בבנייה.
חזיתות הארמונות, עם שורות של עמודים קורינתיים, עוצבו בהשראת הקולנדה של הלובר.
במרכז הכיכר הוצב פסל הפרש של לואי ה-15. הפסל הוסר במהלך המהפכה הצרפתית, והאובליסק, הפסלים והמזרקות האחרים נוספו במאה ה-19.
בשנת 1751 החליט לואי ה-15 להקים את אקול מיליטר, האקדמיה הצבאית הצרפתית הראשונה, כדי להכשיר ללחימה חמש מאות צעירים ממשפחות אצילים עניות.
התוכנית של גבריאל הציגה טירה עם שני אגפים מצידי ביתן מרכזי עם כיפה, בדומה ללובר.
הבניין כלל חזית עם אכסדרה דורית, ובחלק האחורי הייתה חצר גדולה הנפתחת אל כיכר פונטנוי.
קפלה שולבה בתכנון של הבניין הראשי.
החלק הפנימי כלל סלון מעוטר בפאר, כיום Salle des Marechals, המחובר לקומה הגדולה באמצעות רמפה מלכותית, ואת הקפלה של לואי הקדוש, הפטרון של הצבא.
שני אגפים נוספו במאה ה-19.
לבקשתה של מאדאם דה פומפדור, תכנן גבריאל ביתן קטן יותר בורסאי הרחק מהארמון הראשי ומהטריאנון הגדול.
עם תום מלחמת שבע השנים אשר צרכה רבים ממשאבי בית המלוכה, אישר לואי ה-15 את התוכניות, ובין השנים 1763 עד 1768 נבנה הטריאנון.
הבניין קובייתי, וכל חזית עוצבה באופן שונה, כל אחד מהם היה מקושט בפילסטרים, עמודים וגמלונים בפרופורציה ובהרמוניה מושלמת.
חזיתות הטריאנון הקטן ייצגו בצורה המובהקת ביותר את הסגנון המתהווה של האדריכלות הנאו-קלאסית בצרפת.
הרבה מתשומת ליבו הוקדשה לשיפוצים והשינויים בארמון ורסאי אותם ביקש לואי ה-15. מראשיתו בנייתו היה הארמון חסר תיאטרון אופרה ראוי.
בשנת 1682 פקד לואי ה-14 על בניית אופרה באגף הצפוני, אך הפרויקט הוקפא.
גבריאל הציע הצעה חדשה לבניית אופרה באותו אתר ב-1748, אך גם היא הוקפאה בשל העלות.
גבריאל העסיק את עצמו לאחר מכן בשינויים רבים בחלקו החיצוני של הארמון, בעיקר השלמתו והרחבה של האגף הצפוני, בעקבות העיצובים המקוריים של ז'ול הארדואין-מנסאר, שהושלמו ב-1764.
פרויקט האופרה קם לתחייה בשנת 1765 והואץ בשנת 1770 לרגל חגיגות הנישואים של הדופן, לואי ה-16 לעתיד, למארי אנטואנט ההבסבורגית.
כדי לסיים את הפרויקט במהירות ובעלות נמוכה יותר, התיאטרון עשוי כולו מעץ צבוע כדי להידמות לשיש, אלמנט שתרם לאקוסטיקה טובה במיוחד.
התיאטרון עוצב בצבעי כחול וזהב, בצורת אליפסה, מוקף קומות של תאים, מעוטר בעץ מגולף ומוזהב, ומואר בשלושת אלפים נרות שאורם משתקף במראות.
בשלב זה ללואי ה-15 הייתה פילגש חדשה, מאדאם דו בארי, ולתא המלכותי שהיה בגודל של שלושה תאים רגילים, נוסף סבכת עץ כדי להגן על פרטיותם.
פסלים של אוגוסטן פאז'ו ׁ(Augustin Pajou) ותקרה מצוירת של לואי ז'אן-ז'אק דוראמו (Louis Jean-Jacques Durameau) השלימו את עיצוב הפנים.
גבריאל והמהנדס בלז ארנול (Blaise-Henri Arnoult), תכננו התקנת מנגנון להרמת רצפת התיאטרון עד למפלס הבמה, כדי ליצור אולם נשפים ענק, אבל זה מעולם לא הושלם.
הפרויקטים האחרונים של גבריאל היו השלמת חזיתות הבניינים שתכנן עבור כיכר הקונקורד: אוטל דה קויזלין (Hôtel de Coislin) ומלון קריון אשר הסתיימו ב-1770, וכן אוטל דה לה מרין, (Hôtel de la Marine) מפקדת הצי הצרפתי עד 2016, שבנייתו הסתיימה ב-1774.
הרציונליות המפוכחת של גבריאל בתכנון קידמה את המעבר מרוקוקו לסגנון הנאו-קלאסי ואת השינוי שחל בסגנון לואי החמישה עשר.
גבריאל לא נודע במיוחד בנועזות או במקוריות, בעבודתו הוא שואל הרבה מהקלאסיציזם הצרפתי ומהדגמים הקלאסיים המוקדמים, במיוחד מהלובר.
הוא כן נודע באומנותו, ביכולתו לאזן בין התנועה והרגש של הבארוק לבין הנאו-קלאסיות המאופקת יותר.
אנזא"קים מתרחצים הוא ציור משנת 1916 מאת האמן האוסטרלי ג'ורג' וושינגטון למברט.
הציור מתאר שלושה חיילים אוסטרלים וניו זילנדים (אנזא"ק) רוחצים במי המפרץ באנצאק שבחצי האי גליפולי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מונה ג'ורג' וושינגטון למברט לאמן מלחמה רשמי מטעם ממשלת אוסטרליה.
במסגרת תפקידו הוא נסע לפלשתינה בשנת 1918, ולאחר סיום המלחמה, ב-1919, הגיע גם לגליפולי שבטורקיה.
הציור אנזאקים מתרחצים מתוארך לשנת 1916, ונראה כי צויר מתוך דמיונו של למברט בעת שהתגורר בלונדון.
היצירה מתייחסת ליצירה "קרב קשינה" של מיכלאנג'לו, המתאר אף הוא חיילים רוחצים, כאשר דמותו המרכזית של החייל בציור מבוססת על תבליט הפסל העבד הגוסס של מיכלאנג'לו.
הציור תואר כייצוג הרואי של חיילי האנזא"ק בשלבים הראשונים של עיצוב המיתוס על גבורתם של הלוחמים האוסטרלים והניו זילנדים בגליפולי.
חצי האי גליפולי שוכן בדרדנלים, לא הרחק מטרויה העתיקה, ולמברט, שבחר להציג את החיילים עירומים, רמז בכך על גיבורי המיתולוגיה היוונית.
על פי הגלריה הלאומית של אוסטרליה, דימוי זה מעלה את החיילים לדרגת דמויות מיתיות: "הם יותר מבני אדם; הם כמו אלים יווניים".
הציור הוא חלק מאוסף מרכז האמנויות של מילדורה, לאחר שנרכש בשנת 1955 במסגרת עיזבונו של ר.
אנז'-יואן בוני הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אינטר מילאן ובנבחרת צרפת עד גיל 21.
בוני, נולד באוברווילייה , פרוור של פריז, למשפחה שמוצאה מחוף השנהב.
ב-31 באוקטובר 2020, לפני שהגיע לגיל 17, ערך בוני את הופעת הבכורה המקצועית שלו, במדי שאטורו בהפסד 1–2 בליג 2 לנאנסי.
ב-12 בצדמבר 2022 כבש שער בכורה בניצחון 0–2 על ברשה.
בעונת 2023/2024 עזר לקבוצה לזכות באליפות הסרייה ב'.
בעונתו הראשונה בסרייה א' כבש 6 שערי ליגה.
הוא כבש סך הכל 12 שערים במדי הקבוצה ב-111 הופעות, לפני שחתם באינטר מילאנו ב-5 ביולי 2025.
אֶנְזִים (קרוי גם: תַּסָּס; באנגלית: Enzyme) הוא חלבון המזרז תהליכים כימיים ביצורים חיים.
בכל תא של כל יצור חי מצויים אלפי אנזימים, והתא החי אינו יכול לתפקד בלעדיהם.
רובן המוחלט של התגובות הכימיות שעליהן מבוססים החיים אינן מסוגלות להתרחש בקצב הנדרש לקיום החיים בלא האנזימים.
האנזימים מאפשרים את התרחשותן של תגובות אלו באמצעות זירוז קצבן בכמה סדרי גודל.
לצד האנזימים, המורכבים מחלבונים, קיים סוג נוסף של מולקולה קטליטית (מזרזת תגובות) בתא, המורכבת מ-RNA ומכונה "ריבוזים".
התחום בביוכימיה העוסק בחקר האנזימים קרוי אנזימולוגיה.
מקור השם "אנזים" מיוונית: Ένζυμο, ופירושו: 'בתוך שמר'.
הוא כונה כך לאור העובדה שהאנזים הראשון התגלה כאשר בודדו תמצית מתאי שמרים.
אנזימים מזרזים התרחשות תגובות כימיות שמבחינה תרמודינמית מסוגלות לצאת אל הפועל.
התגובות המזורזות על ידי האנזים יתרחשו גם בהיעדרו, אך בקצב איטי ביותר שלא יאפשר את תפקוד התא החי.
האנזים מזרז את התגובה באמצעות הורדת אנרגיית השפעול שלה.
במקרים רבים נקשר האנזים לחומרים המגיבים, מקרב אותם ומכוון אותם בזווית הרצויה לתגובה.
התקרבות זו בכיוונים הנכונים תיקח זמן רב עד שתקרה באופן מקרי ללא האנזים.
לכל אנזים אתר פעיל אחד או יותר, אליו נקשרים המגיבים ובו מתרחשת התגובה הכימית.
לא תמיד מדובר בשני מגיבים או יותר; אנזימים מסוגלים לזרז תגובות בהן מתפרקת מולקולה גדולה לכמה מולקולות קטנות, למשל.
המגיב או המגיבים מכונים סובסטרט (Substrate) בעברית מצע ומסומלים באות S.
התוצרים שמתקבלים מפעולות האנזים נקראים Products או בעברית תוצרים ומסומלים באות P.
האנזים עצמו מסומל באות E, ואנזים הקשור לסובסטרט מסומל ES ("תצמיד אנזים-סובסטרט").
לאחר זיהוי הסובסטרט, גורם האתר הפעיל למספר שינויים בקשרים הכימיים במולקולות הסובסטרט.
השינויים מסתיימים ביצירת קשר חדש בין שתי מולקולות או בפירוק מולקולות.
לפעמים מתבטא השינוי רק בתזוזה של אטומים מסוימים בתוך המולקולה, היוצרת שינוי בתכונות המולקולה.
פעולת האנזימים מאופיינת בעזרת קבוע מיכאליס מנטן (Km) המייצגת בקשר הפוך את מידת הזיקה בין הסובסטרט לאנזים, וכן על פי מהירות הריאקציה המקסימלית כאשר ישנו עודף סובסטרט גדול מאוד (Vmax).
מאפיינים אלו מוגדרים על פי קינטיקת מיכאליס-מנטן, והם נכונים עבור מודלים מסוימים בלבד.
בשנת 1894 הציע אמיל פישר את מודל מנעול מפתח לתיאור האינטראקציה בין אנזים לסובסטרט.
על פי מודל זה, גם בטרם הקישור של הסובסטרט לאנזים, האתר הפעיל של האנזים בעל מבנה ספציפי התואם (קומפלמנטרי) בדיוק, הן מבחינה מבנית והן מבחינה כימית, לסובסטרט (כשם שמנעול מתאים למפתח).
כלומר, ההתאמה בין המבנים קיימת כבר לפני הקישור.
מודל מנעול מפתח מצליח להסביר את הספציפיות הרבה של אנזימים בעקבות המבנה הגאומטרי של האנזים והסובסטרט, אך מתקשה להסביר כיצד אנזים מוריד את אנרגיית האקטיבציה ומייצב את מצב המעבר של התגובה.
ב-1958 דניאל קושלנד הציע סייג למודל מנעול-מפתח.
כיוון שאנזימים הם מבנים גמישים, האתר הפעיל משנה צורה ללא הרף בעת אינטראקציה עם חומר מצע.
הנ"ל חל כאשר מתבצעת אינטראקציית חומר מצע אנזים.
כתוצאה מכך, חומר המצע אינו פשוט נקשר לאתר הפעולה הקשיח.
חומצות האמינו משרשרות בחיבור צדדי (side chain) ומעצבות את אתר הפעולה לתצורה מדויקת אשר מאפשרת לאנזים לבצע את פעולתו המזרזת (קטליטית).
במקרים מסוימים, כמו ב-Glycosidases גם מולקולות חומר המצע משתנות קמעא כאשר הן נכנסות לאתר הפעולה.
אתר הפעולה ממשיך להשתנות עד אשר חומר המצע נקשר לחלוטין, ובנקודה זו ניתנת הצורה הסופית וגם המטען נקבע.
פעילותם של אנזימים יכולה להיות מושפעת מנוכחותן של מולקולות אחרות: מעכבי אנזימים מסוגלים להקטין את קצב הפעילות האנזימטית, ומנגד ישנם חומרים המבצעים את הפעולה ההפוכה - enzyme activators (מפעילי אנזימים).
ישנם מעכבי אנזימים רבים המשמשים כתרופות או כרעלים.
פעילותם של אנזימים מושפעת גם מהטמפרטורה, מה-pH, מריכוז היונים ומריכוז הסובסטרט.
טמפרטורה - לקצב הפעילות של אנזימים יש מקסימום בטמפרטורה מסוימת, שנהוג להתייחס אליה כאופטימלית.
טמפרטורה זו דומה לטמפרטורת הפעילות המקובלת של היצור החי ממנו הם נלקחו.
ריכוז האנזים והסובסטרט - ככל שגדל ריכוז האנזים עולה גם קצב התגובה האנזימטית, עד אשר כמות הסובסטרט כבר אינה מספיקה (כלומר, כל מולקולות הסובסטרט כבר התחברו לאנזימים ואין מולקולות פנויות).
במצב כזה, תוספת של מולקולות אנזים לא תועיל.
ככל שגדל ריכוז הסובסטרט עולה גם קצב הראקציה האנזימטית, כל עוד קיימות מספיק מולקולות אנזים פנויות.
pH, רמת החומציות - לכל אנזים יש טווח pH אופטימלי לו.
כל שינוי ב-pH של הסביבה גורם לשינוי המבנה המרחבי שנקבע על ידי החומציות, ופוגע בקישור בין האנזים לסובסטרט.
מעכבי אנזימים הם חומרים שמתקשרים לאנזימים וגורמים להאטה בפעילותם.
ישנם שני סוגים של מעכבים - מעכבים תחרותיים ומעכבים לא תחרותיים.
מעכבים תחרותיים - מעכבים בעלי מבנה דומה למבנה המרחבי של הסובסטרט, נקשרים לאתר הפעיל של האנזים, ובכך מעכבים את קשירת הסובסטרט לאתר הפעיל.
במצב כזה, פעילותם של האנזימים תהיה נמוכה וכך גם התוצרים.
הוא מתחרה עם הסובסטרט על האתר הפעיל.
ככל שיעלה ריכוז הסובסטרט, השפעתו של המעכב תרד ופעילות האנזים תהיה יעילה יותר.
מעכבים לא תחרותיים - בעלי מבנה שונה ממבנה הסובסטרט והם אינם מתחרים עמו על האתר הפעיל.
המעכבים נקשרים לאתר אחר באנזים שאינו האתר הפעיל, ומשנים את המבנה המרחבי כך שהאנזים אינו יכול להיות מתאים במבנה לסובסטרט, ולכן לא ייקשר אליו.
הוספת סובסטרט אינה יעילה מול מעכבים לא תחרותיים ולא תשפיע על פעולת המעכב.
שמותיהם של רובם המוחלט של האנזימים מורכבים מתחילית הרומזת לפעולתו של האנזים ומהסיומת הקבועה -אָז (ase-), לדוגמה: נוּקלֵאָז (Nuclease), רֵדוּקטָאז (Reductase).
לציון רבים מוסיפים בעברית -וֹת, משל היו שמות האנזימים במין נקבה (בעבר הייתה סיומת היחיד בעברית -אָזָה, כך ששמות האנזימים אכן היו בלשון נקבה); למשל, רדוּקטאזוֹת.
למספר אנזימים שכיחים, מהראשונים שנתגלו, קיימים שמות טריוויאליים, למשל, פפסין.
האנזימים מחולקים באופן רשמי לשש מחלקות, בהתאם לסוג התגובה שהם מזרזים.
המיון, אשר הומצא על ידי הארגון הבינלאומי לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית (IUBMB), הוצג לראשונה ב-1961. גרסתו האחרונה, מ-1992, כוללת 3,196 אנזימים.
כל מחלקה מסומלת בצמד האותיות EC (ראשי תיבות של Enzyme Commission, "ועדת האנזימים") ובספרה מ-1 ועד 6:
EC 1: אוֹקסידוֹרֵדוּקטָאזות (Oxidoreductases) – אנזימים המזרזים תגובות חמצון-חיזור.
EC 2: טרָאנספֵרָאזות (Transferases) – אנזימים המזרזים העברת קבוצות פונקציונליות בין מולקולות.
EC 3: הידרוֹלָאזות (Hydrolases) – אנזימים המזרזים פירוק קשרים קוולנטיים באמצעות הידרוליזה (מתן מולקולת מים).
EC 4: לִיאָזות (Lyases) – אנזימים המזרזים פירוק קשרים קוולנטיים שלא באמצעות חמצון-חיזור או הידרוליזה.
EC 5: אִיזוֹמֵרָאזות (Isomerases) – אנזימים המזרזים שינויים מרחביים בתוך מולקולה (תוך יצירת איזומר של המולקולה).
EC 6: לִיגָאזות (Ligases) – אנזימים המזרזים איחוי בין שתי מולקולות קטנות לקבלת מולקולה גדולה.
שמותיהם של האנזימים החשובים ביותר מעידים במקרים רבים על פעולתם: DNA-פולימראז ו-RNA-פולימראז (מסנתזים חומצות גרעין); ליפאז (מפרק ליפידים); אצטילאז (מחבר קבוצת אצטיל (CH3COO) לסובסטרט); עמילאז (מפרק עמילן); ליגאז (מאחה גדילי DNA; מאנגלית: Ligate, לאחות); דהידרוגנאז (נוטל אטום מימן מהסובסטרט); אוקסידאז (מחמצן את הסובסטרט); רדוקטאז (מחזר את הסובסטרט).
אנזים הנוטל קבוצת זרחה ממולקולה עתירת אנרגיה (בדרך-כלל ATP) ומעבירה לסובסטרט נקרא קינאז.
הוספת קבוצת זרחה היא מהפעולות הבסיסיות ביותר המתרחשות ביצורים חיים, והיא קשורה להפקת אנרגיה בתא .
כ-2% מכלל הגנים ביצורים אוקריוטיים מקודדים לקינאזות; בגנום של האדם קיימים 500 גנים המקודדים לקינאזות.
אנזים המצרף קבוצת זרחה (שמקורה לאו דווקא ב-ATP) לסובסטרט נקרא פוספורילאז.
אנזים המנתק קבוצת זרחה מהסובסטרט נקרא פוספטאז.
אנזים המופרש אך עדיין אינו במצב פעיל קרוי זימוגן.
שני אנזימים השונים במקצת האחד מהשני אך המזרזים את אותה התגובה הכימית נקראים איזוזימים.
אנזימים רבים מורכבים ממספר יחידות חלבון המחוברות יחדיו.
אנזים כזה, על כל יחידותיו, קרוי הולואנזים (Holoenzyme).
חלק מההולואנזימים מורכבים מחלק חלבוני גדול, אשר נטול פעילות אנזימטית, ומקבוצה קטנה, בה נמצא האתר הפעיל.
החלק הגדול קרוי אפואנזים (Apoenzyme), ואילו החלק הקטן קרוי קופקטור (Cofactor).
הקופקטור יכול להיות אנאורגני (בדרך-כלל אטומי מתכת, כגון ברזל או נחושת) או אורגני; במקרה האחרון נקרא הקופקטור קואנזים (Coenzyme).
ויטמינים רבים משמשים כקואנזימים, אך גם חומרים אחרים - כגון קבוצת ה"הם" (Heme), המכילה אטום ברזל והנמצאת בהמוגלובין (אשר אינו אנזים) - יכולים לשמש בתפקיד זה.
אנזים הידוע עקב מספר האנשים הרב החסרים אותו הוא לקטאז, המופרש על ידי בלוטות במעי הדק בתגובה לשתיית חלב שמכיל את סוכר החלב - הלקטוז.
בין האנזימים יהיו גם כאלה המסייעים לתפקודי הגוף בדרכים אחרות, כגון ליזוזים, אנזים המצוי בנוזלי גוף שונים, ועשוי להיות חלק ממערכת החיסון בזכות תכונתו לעכל דפנות של תאי חיידקים.
האנזים קטלאז מצוי כמעט בכל תאי הגוף ואיבריו, ובכמות גדולה נמצא בכבד, בכליות ובדם.
הקטלאז נמצא גם במיקרואורגניזמים רבים וברקמות של צמחים.
תפקידו למנוע הצטברות של חומרים רעילים ומזיקים, וזאת על ידי פירוקם.
ידוע כי הקטלאז מסוגל לפרק מי חמצן, שהם תרכובת המזיקה לאורגניזם, למים ולחמצן.
הולואנזים - אנזים פעיל קטליטית ומכיל את כל הקבוצות הפונקציונליות הדרושות לפעילותו.
אפואנזים - החלק הפרוטאיני (חלבוני) של הולואנזים.
אנזימי הגבלה הם אנזימים המסוגלים לחתוך קטעי DNA באזורים מסוימים מאוד.
כל אנזים הגבלה מזהה רצף נוקלאוטידים ייחודי ב-DNA, נצמד אליו וחותך את הסליל הכפול במקום ההיצמדות.
הרצף או אתר ההגבלה ייחודי לכל אנזים, ומורכב מ-4 עד 12 נוקלאוטידים: לדוגמה, אנזים ההגבלה EcoRI מזהה את הרצף הבא:
אנזימים רבים מזהים אתר מטרה פלינדרומי, כלומר אתר שבו רצף הדנ"א זהה בשני הגדילים ולכן ניתן לקריאה משני הצדדים.
האנזים ייצמד אל כל מקום ב-DNA שבו קיים רצף זה.
החיתוך שהאנזים מבצע יכול להתרחש במרכז הרצף (כך שברצף לעיל יתקבלו שלושה נוקלאוטידים מצד ימין ושלושה משמאל), אך במרבית המקרים הגדיל נחתך בצורה לא סימטרית, בחיתוך מדורג, דבר המביא ליצירת קצוות דביקים:
הקו מציין את מקום החיתוך; אופן החיתוך גם הוא ספציפי לכל אנזים הגבלה, ואינו אקראי (כלומר, האנזים EcoRI יחתוך את הרצף תמיד בצורה המוצגת לעיל).
כל אנזימי ההגבלה הם סוגים של אנדונוקלאזות (אנזימים החותכים DNA באמצע הגדיל, זאת בניגוד לאקסונוקלאזות, המפרקים נוקלאוטידים מקצוות הגדיל).