tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגרנד פרי הצרפתי הוליך לאורך מרבית המרוץ, אך סערה עזה שפרצה במהלך ההקפה ה-58 הובילה לעצירת המרוץ ל-45 דקות.
לאחר שהתחדש המרוץ הצליח אלן פרוסט ליטול את ההובלה ולנצח את המרוץ אותו סיים פיקה במקום השלישי.
בגרנד פרי הבריטי פרש פעם נוספת והפער בינו ובין המקום הראשון גדל ל-17 נקודות.
ניצחון בגרנד פרי הגרמני ושני פודיומים בגרנד פרי אוסטריה ובהולנד העלו אותו למקום הראשון בשיווין נקודות עם ראוטמן.
הקרב בין השניים נמשך עד לסיום העונה.
אל המרוץ האחרון הגיע פיקה בפיגור של נקודה אחרי ראוטמן.
במרוץ, שנערך בלאס וגאס, סיים במקום החמישי שהעניק לו 2 נקודות וזכייה בתואר האליפות לאחר שראוטמן נותר מחוץ לטבלת הניקוד.
לקראת עונת 1982 עברה הקבוצה להשתמש במנועים מתוצרת ב.מ.וו, מנועים שסבלו מבעיות מכניות רבות ופגעו בצבירת הנקודות במהלך העונה.
פיקה ניצח את הגרנד פרי הברזילאי והתעלף על הפודיום לאחר קבלת הגביע.
מאוחר יותר נפסל הניצחון עקב חריגה ממשקל המינימום הנדרש.
נקודת השפל בעונה הייתה בגרנד פרי האמריקאי, שנערך בדטרויט, בו לא הצליח להשלים את הקפות הדירוג עקב בעיות מכניות.
הניצחון היחיד בעונה הושג בגרנד פרי הקנדי, ניצחון שהיה הראשון עבור ב.מ.וו כיצרנית מנועים.
עונת 1983 נפתחה בניצחון בגרנד פרי הברזילאי.
במהלך המחצית הראשונה של העונה סיים פעמיים במקום השני, אך נאלץ לפרוש משלושה מרוצים.
אי היציבות נמשה גם בתחילת המחצית השנייה של העונה ובארבעת המרוצים הבאים סיים פעמיים בפודיום ופעמיים ללא נקודות.
2 ניצחונות רצופים באיטליה וגרנד פרי האירופאי, שנערך בבריטניה, צמצמו את הפער לקראת המרוץ האחרון בעונה לשתי נקודות בלבד מאלן פרוסט.
פרוסט נאלץ לפרוש במהלך מרוץ הסיום, דבר שאיפשר לפיקה, שהוביל באותו שלב את המרוץ, להאט את הקצב ולאפשר לריקרדו פטרזה, בן קבוצתו לעקוף אותו.
הוא סיים את המרוץ במקום השלישי וזכה באליפות בפער של 2 נקודות.
פיקה זינק 9 פעמים מהפול פוזישן במהלך עונת 1984, שווה לשיא שנקבע על ידי ניקי לאודה ורוני פטרסון.
בעיות במנוע הטורבו אילצו אותו לפרוש מחמישה מתוך ששת המרוצים הראשונים בעונה.
לקראת גרנד פרי קנדה הוסיפה הקבוצה רדיאטור נוסף שהותקן בחזית המכונית ונועד לשפר את אמינות המנוע.
הוא ניצח את המרוץ, אך כתוצאה מהתחממות הרדיאטור נגרמו כוויות ברגליו והוא עלה לפודיום כשהוא יחף.
בגרנד פרי דטרויט השיג ניצחון שני ברציפות כשהוא נוהג במכונית המשנה שלו, לאחר שהיה מעורב בתאונה בתחילת המרוץ.
הניצחון היה האחרון לעונה אותה סיים במקום החמישי.
בעונתו האחרונה בקבוצה לא הצליח לסיים את מרבית המרוצים לאחר שפרש מתשעה.
בגרנד פרי הצרפתי רשם את הניצחון היחיד שלו בעונה.
במהלך העונה קיבל הצעה מקבוצת ויליאמס שהייתה מוכנה לשלש את שכרו.
הוא חתם בקבוצה לפני הגרנד פרי האוסטרי, שבעה מרוצים לסיום העונה.
פיקה חתם על החוזה בקבוצת ויליאמס, לצידו של נייג'ל מנסל, שבאותו הזמן טרם רשם ניצחון בקריירת הפורמולה 1 שלו.
הוא הגיע לקבוצה כנהג המוביל ולא ראה במנסל כאיום על מעמדו.
מנסל סיים את העונה עם שני ניצחונות בשלושת המרוצים האחרונים.
בנוסף, בעקבות פציעתו של פרנק ויליאמס, הבעלים של הקבוצה, בתאונת דרכים מונה לתפקיד פטריק הד ששימש גם כמנהל הטכני בצוותו של מנסל.
פיקה פתח את העונה עם ניצחון בגרנד פרי ברזיל ובהמשך העונה ניצח עוד שלושה מרוצים, בעוד מנסל ניצח חמישה מרוצים.
המאבק בין שני חברי הקבוצה, שלקחו נקודות זה מזה, סייע לאלן פרוסט נהגה של קבוצת מקלארן לזכות באליפות.
קבוצת ויליאמס המשיכה להציג את הרכב המהיר ביותר באליפות ובעונת 1987 המשיכו מנסל ופיקה להתחרות ביניהם על התואר.
מנסל ניצח שישה מרוצים, פי שניים יותר מהברזילאי, אך האחרון סיים שבעה מרוצים במקום השני ופעם נוספת במקום השלישי וזכה באליפות בפער של 12 נקודות.
הונדה, יצרנית המנועים של הקבוצה, ששילמה את מרבית שכרו, הודיעה על הפסקת ההתקשרות עם ויליאמס בסיום העונה.
פיקה שהיה מאוכזב מהיחס שקיבל בקבוצה לאחר פציעתו של ויליאמס עבר להתחרות עבור קבוצת לוטוס, ששיתפה פעולה עם הונדה.
רכבי לוטוס צוידו במנועים זהים לרכבי קבוצת מקלארן, אך רבי הקבוצה לא היו חזקים מספיק בשביל להוות יריב שקול.
את העונה סיים ללא ניצחון ובמהלכה השמיע ביקורות רבות בתקשורת כלפי עמיתיו.
את מנסל, שותפו לשעבר, תיאר כ"אדם לא מחונך ובעל ראש סתום" והוסיף התייחסות גם כלפי המראה של אשתו.
את איירטון סנה, שזכה באליפות באותה עונה כינה "נהג המונית מסאן פאולו".
בעונתו השנייה בקבוצה עברה לוטוס להשתמש במנועים מתוצרת Judd, שהיה בעלי הספק נמוך ב-125 כוח סוס, בהשוואה למנועי הונדה.
גם את העונה הזאת סיים ללא ניצחון.
במהלך העונה הודיעה הקבוצה כי בעונת 1990 היא עתידה להשתמש במנועי V12 מתוצרת למבורגיני.
בעקבות ההודעה הביע את רצונו לעזוב את הקבוצה וטען כי החברה האיטלקית לא השקיעה מספיק בפיתוח המנועים ושימוש בהם ימנע מהקבוצה להיות תחרותית.
הודעתו של פיקה על העזיבה של לוטוס הגיעה בשלב מאוחר יחסית של העונה והותירה אותו ללא אפשרויות בחירה רבות.
קבוצות הצמרת (פרארי, מקלארן וויליאמס כבר איישו את המקומות לעונה הבאה.
שני ניצחונות רצופים במרוצי סיום העונה הקנו לו 18 נקודות והעלו אותו מהמקום השביעי בדירוג הנהגים למקום השלישי בסיומה של העונה.
גרנד פרי קנדה היה המרוץ היחיד בו ניצח בעונת 1991, ניצחון שהיה האחרון בקריירת הפורמולה 1. בינואר 1992 הודיע פיקה באופן רשמי על פרישתו מהאליפות.
במקביל להשתתפותו בפורמולה 1, בשנים 1980 ו-1981 השתתף גם במרוץ 1000 הקילומטרים של נורבורגרינג.
ובשנה השנייה אף סיים כמנצח.
לאחר פרישתו השתתף פעמיים במרוץ האינדינאפוליס 500. בשנת 1992, הופעתו הראשונה בתחרות, נפגע במהלך האימון המקדים לאחר שרכבו התנגש בקיר.
בעקבות התאונה סבל מפגיעות ברגלו ובקרסול אשר מנעו ממנו לקחת חלק במרוץ.
שנה לאחר מכן שב לתחרות ודורג במקום ה-13 במקצי הדירוג.
במהלך המרוץ נאלץ לפרוש לאחר 38 הקפות בשל בעיות במנוע.
בשנת 1996 השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן, כשהוא נוהג במקלארן F1 GTR לצידם של יוני סקוטו ודני סאליבן.
את המרוץ סיים במקום התשיעי.
שנה לאחר מכן השתתף שוב במרוץ, הפעם לצידם של ג'י.ג'י לטו וסטיב סופר.
הקבוצה נאלצה לפרוש בעקבות תאונה שאירעה ללטו במהלך התחרות.
בדצמבר אותה שנה ניצח יחד עם סקוטו וסופר את מרוץ 1000 המיילים הברזילאי.
בינואר 2006 ניצח את המרוץ החגיגי לציון 50 שנה לקיומו של מרוץ 1000 המיילים הברזילאי, בו נהג לצד בנו נלסון.
בשנת 1994 הקים חברה שסיפקה שירותי מעקב ואיתור למשאיות על בסיס ג'י פי אס.
הטכנולוגיה, שנחשבה חדשנית בזמנה, הביאה לחברה הצלחה מרובה.
בשנת 2000 הקים את קבוצת "פיקה ספורט", קבוצת מרוצים שיועדה לתמוך בבנו נלסון בתחרויות הפורמולה 3 הברזילאית ולאחר מכן בקטגוריית ה-GP2.
נלסון קבראל סמדו (בפורטוגזית: Nélson Cabral Semedo; נולד ב-16 בנובמבר 1993) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת המגן הימני בפנרבחצ'ה ובנבחרת פורטוגל.
סמדו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת סינטריסה.
ב-11 בינואר 2012 חתם על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון, שנכנס לתוקף בסיום עונת .
עם תחילת החוזה, סמדו הושאל לפטימה מהליגה הפורטוגלית השלישית עד לסיום העונה.
בסיום עונת , חזר לבנפיקה והצטרף לקבוצת המילואים.
עם עזיבתו של מקסימיליאנו פריירה את בנפיקה בקיץ , סמדו האריך את חוזהו בקבוצה עד 2021 והפך למגן הימני הבכיר של הקבוצה.
ב-9 באוגוסט 2015 סמדו ערך את הופעת הבכורה שלו בבנפיקה במסגרת הגביע הפורטוגלי נגד ספורטינג ליסבון.
שבוע לאחר מכן, סמדו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של בנפיקה במשחק הליגה נגד אשטוריל.
באוקטובר נפצע בברכו הימנית בעת ששהה עם נבחרת פורטוגל ונעדר חודשיים מהמגרשים.
בינואר חזר לשחק, אך איבד את מקומו בהרכב לאנדרה אלמיידה וחזר לשחק עם קבוצת המילואים.
בעונת סמדו חזר להרכב של בנפיקה וסיים את העונה ככדורגלן השנה בפורטוגל.
ב-14 ביולי 2017 סמדו חתם בברצלונה מליגת העל הספרדית תמורת 35 מיליון אירו.
ב-23 בספטמבר 2020 עבר סמדו לפרמייר-ליג וחתם בוולברהמפטון וונדרס בחוזה לשלוש שנים.
סמדו ערך את הופעת הבכורה שלו בוולבס והופעתו הראשונה בפרמייר ליג בתבוסה 4–0 בחוץ מול וסטהאם יונייטד ב-27 בספטמבר 2020.
באוקטובר סמדו זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל.
ב-11 באוקטובר 2015 סמדו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. סמדו הורחק אחרי שקיבל כרטיס צהוב שני בניצחון 1–2 נגד במשחק על המקום השלישי במסגרת גביע הקונפדרציות 2017.
פריצת העונה בליגת העל הפורטוגלית: 2016/17
הנרי נלסון גודמן היה פילוסוף יהודי-אמריקאי, שהתעסק בלוגיקה, פילוסופיה של השפה, פילוסופיה של המדע, ואסתטיקה.
ידוע בשל עיסוקו בבעיית האינדוקציה.
גודמן נולד בסאמרוויל, מסצ'וסטס, לשרה אליזבת (לבית וודברי) ולהנרי לואיס גודמן משפחה ממוצא יהודי.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד עם תואר ראשון באומנויות בהצטיינות יתרה (1928).
במהלך 1930, הוא ניהל גלריה לאמנות בבוסטון, מסצ'וסטס בזמן שלמד בהרווארד, לדוקטורט בפילוסופיה, אשר הוא סיים בשנת 1941. הניסיון שלו בתור סוחר אמנות, כנראה תרם למעבר שלו בגיל מתקדם לעסוק באסתטיקה, בעוד הוא ידוע בעיקר בשל עיסוקו בפילוסופיה אנליטית.
הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה בין השנים 1946–1964 ובאוניברסיטת הארוורד משנת 1962. בין תלמידיו נמנו נועם חומסקי, סידני מורגנבסר, סטיבן תופר והילרי פטנאם.
בספרו "Fact, Fiction, and Forecast" גודמן מבקש לתקוף את ההנחה כי ניתן להציג חוקים של לוגיקה אינדוקטיבית, ממש כפי שהדבר ניתן בלוגיקה דדוקטיבית.
חסידי תנועת הפוזיטיביזם הלוגי המוקדמת הציעו קריטריון האימות למשמעות שלפיו ניתן להבחין בין משפטים אמפיריים בעלי מובן למשפטים חסרי מובן כך למשפט אמפירי בעל מובן (כגון משפטים במדעי הטבע) יהיו תנאי אימות, ניתן יהיה לתאר מצב דברים אמפירי שיאמת את תוכנו.
רודולף קרנפ ציין כי קריטריון זה רגיש לטיעון הנגד שהעמיד דייוויד יום כנגד היסקים אינדוקטיביים, ולפיו לא ניתן לגזור שום חוק כללי מתצפית של מקרה פרטי שלו, ולפיכך הציע קריטריון חלופי למשמעות – קריטריון האישוש.
לפי קריטריון האישוש אומנם לא ניתן לאמת משפטים שמנוסחים כחוק כללי באופן ודאי, אך הם ניתנים לאישוש באופן שיכמת את מידת הוודאות שלנו בהם.
קרל המפל הציג דרך פרדוקס העורב קושי לקריטריון האישוש בכך שתצפיות לא רלוונטיות עשויות לאשש חוק כללי שהן אינן מקרה פרטי שלו ובכך להפר את עקרון ניקו (Nicod) הקובע כי כל הכללה מאוששת (מחוזקת/נתמכת) רק על ידי המקרים הפרטיים שלה.
המפל ניסה לפתור את הפרדוקס העורב בטענה שאומנם יש אישוש של טענה כללית על ידי טענה תצפיתית שאינה מקרה פרטי של הטענה הכללית, אך משקלה האישושי מזערי.
בספרו, גודמן מציג את בעיית האינדוקציה החדשה שלמעשה שומטת את הקרקע מתחת למושג "האישוש" כליל.
גודמן מציג פרדוקס: נניח שבדקנו מספר גדול של איזמרגדים וראינו כי לכולם יש את התכונה "להיות ירוק", כלומר שכל האיזמרגדים שבדקנו הם ירוקים; מכאן נסיק אינדוקטיבית שכל האיזמרגדים ירוקים.
כעת מבקש מאיתנו גודמן לחשוב על פרדיקט (תכונה) חדש אותו הוא מכנה "ירול" כך שאובייקט x הוא ירול אם ורק אם הוא נבדק לפני זמן t ונמצא ירוק, או שלא נצפה כך והוא כחול.
שימו לב: כל האיזמרגדים שנבדקו עד עכשיו נמצאו ירוקים, ואם זמן t פירושו נקודת הזמן כרגע אז כל האיזמרגדים נמצאו גם ירולים, כל תצפית של איזמרגד ירוק איששה עד כה גם את הטענה ש-"כל האיזמרגדים ירוקים" וגם את הטענה ש-"כל האיזמרגדים ירולים".
אבל הרי זו סתירה: אותן ראיות ממש מובילות אותנו באופן רציונלי לשני ניבויים סותרים: האחד הוא שהאיזמרגד הבא שנבדוק יהיה ירוק, והאחר שהוא יהיה כחול.
משמע, ישנה תת-היקבעות רדיקלית בין התצפיות שלנו לחוקים הכלליים, תצפית עשויה לאשש חוקים כלליים סותרים.
ניתן לענות בפרדוקס ולטעון שיש בפרידקט ירול דבר מה אד-הוקי, הרי הוא מוגדר באמצעות ירוק ודרך נקודת הזמן הספציפית t.
אז גודמן מציע פרדיקט נוסף "כחוק" (bleen) לפי אובייקט x הוא כחוק אם ורק אם הוא נבדק לפני זמן t ונמצא כחול, או שלא נצפה כך והוא ירוק.
אם נדמיין קהילה לשונית חוצנית שגדלה בשימוש במושגים ירול וכחוק הם יוכלו להפנות כנגדנו את הטענה שירוק וכחול הם אד-הוקיים.
הרי עבורם אובייקט x הוא ירוק אם ורק אם הוא ירול לפני זמן t, או שלא נצפה כך והוא כחוק; ואובייקט y הוא כחול אם ורק אם הוא כחוק לפני זמן t, או שלא נצפה כך והוא ירול.
האם נוכל למצוא קריטריון ברור שימנע את הרלטיביזם הרדיקלי לפיו אין דרך להכריע בין מסגרות לשוניות שזרות אחת לשנייה?
הידועה בהן היא הצעתו של וילארד ואן אורמאן קוויין, שחשב כי רק הכללות המדברות על סוגים טבעיים (Natural Kinds) הן הכללות דמויות חוק.
בשם "סוג טבעי" הוא מכנה כל תכונה בעולם שיש בין המקרים הפרטיים שלה יחס דומות שמאפשר לנו להשליך (projectibile) אותה למקרים עתידיים.
לדעת קוויין הפיזיולוגיה שלנו גורמת לנו לתפוס תופעות נצפות מסוימות כבעלות יחס דומות שכזה.
כך את המושג ירוק אנחנו מסוגלים להשליך על מקרים בעתיד, אך את המושג ירול איננו יכולים, למעשה הגוף שלנו מתקשה לקלוט באופן אמפירי דבר מה כמו היות-ירול.
החיסרון בהצעתו של קויין הוא בכך שהיא ממירה את מושג האינדוקציה הנאיבי הקלאסי הנוח והניתן להגדרה פורמלית (לוגית/ריגורוזית ומוגדרת היטב), במושג עמום יותר ולא נוח של אינדוקציה – כזה שאינו בר-הגדרה פורמלית – זאת בהיעדר הגדרה לוגית/ריגורוזית למושג: "טבעי".
נלסון וילפרדו בוניאה סאנצ'ס (בספרדית: Nelson Wilfredo Bonilla Sánchez; נולד ב-11 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן סלוודורי המשחק בעמדת החלוץ בטרנגנו.
בוניאה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של נג'אפה המקומית, ובשנת הצטרף אליאנסה לימה מליגת העל הפרואנית לאחר פירוק הקבוצה.
ב-13 באוגוסט 2011, בוניאה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הלידה נגד אתלטיקו מארטה.
במדי לימה, כבש 20 שערים ב-77 משחקים.
ביולי בוניאה חתם בויטורול קונסטנצה מליגת העל הרומנית.
ב-31 באוגוסט 2015 בוניאה חתם על לשנתיים בקבוצת זירה מליגת העל האזרית.
ב-16 ביוני 2016 בוניאה חתם בנסיונל מדיירה מליגת העל הפורטוגזית.
בתחילת שנת בוניאה חתם בגאזישהיר גזיאנטפ מליגת העל הטורקית.
בשנת , בוניאה חתם בסוקות'אי מליגת העל התאילנדית.
ב-22 בנובמבר 2018 חתם בבנגקוק יונייטד.
ב-15 באוגוסט 2020, בוניאה חתם בפורט.
ב-23 במאי 2012, בוניאה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אל סלוודור, בתיקו 2-2 נגד .
4 ימים לאחר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד .
נֶלְסוֹן אַפְּלָטוֹן מָיילְס היה קצין בכיר בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, ששימש כאחרון נושאי התואר "הגנרל המפקד" בין השנים 1895–1903 לפני שהוחלף בראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית.
בתקופתו שירת במלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמות האינדיאנים ומלחמת ארצות הברית–ספרד.
מיילס, שנולד בחוות משפחתו במסצ'וסטס, היה פקיד מוכר בחנות כלי אוכל עם הכרזת העצמאות של קונפדרציית המדינות של אמריקה ופרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא הצטרף לצבא כמתנדב ונלחם למען האיחוד בכמה מהקרבות החשובים ביותר במלחמה, כולל פרדריקסבורג, והמערכה באפומטוקס.
נפצע ארבע פעמים, עלה בדרגה והפך לגנרל חיל המתנדבים וזכה במדליית הכבוד של הקונגרס על גבורתו האישית בשאנלרסוויל.
לאחר מלחמת האזרחים מילא מיילס תפקיד מוביל כמעט בכל שלב במסע הצבא נגד שבטי המישורים הגדולים במסגרת מלחמות האינדיאנים.
בשנים 1874–1875 הוא היה מפקד שדה בכוח שהביס את קיובה, קומאנצ'י ודרום סו לאורך הנהר האדום.
בשנים 1876–1877 הוא הוביל את מסע חורף שסרק את המישורים הצפוניים לאחר תבוסה מרכזית בשנה הקודמת, ואילץ את לקוטה ובעלי בריתם להסתייג.
ואז, בחורף 1877, הוא הסיע את חייליו בצעדה כפויה ברחבי מונטנה כדי לעצור את שבטי האינדיאנים של נז פרסה בראשות הצ'יף ג'וזף שחמק או הביס כל יחידה שנשלחה נגדו במהלך נסיגה של 1,500 קילומטרים מאורגון עד הגבול עם קנדה (דאז האימפריה הבריטית).
במהלך שארית הקריירה שלו מיילס היה מסתכסך עם הגנרל אוליבר הווארד, שחייליו רדפו בעקשנות אחר שבט נז פרסה לאורך 1,500 הקילומטרים האלה, באשר מי ראוי בצדק לזכות בלכידתו של ג'וזף.
מיילס זכה לבוז של קצין עמית אחר בשנת 1886, כשהחליף את הגנרל ג'ורג' קרוק כמפקד המערכה נגד שבטי האפאצ'י תחת פיקודו של ג'רונימו באריזונה.
קרוק הסתמך רבות על צפייה וסריקה של האפאצ'י במאמציו לתפוס את מנהיג שבט צ'יריצ'ואה, אך מיילס החליף את הסיירים והסורקים בכוחות שנסעו בסופו של דבר למעלה משלושת אלפים קילומטרים בעקבות ג'רונימו וחבורתו דרך הרי סיירה.
לבסוף, לאחר לחץ ממושך מהממונים, מיילס שלח מספר צופי אפאצ'י (בני שבט האפאצ'י שהתגייסו לצבא ארצות הברית) שיסייעו במשא ומתן על כניעה, בתנאים שלפיהם ג'רונימו וחסידיו הוגלו לריכוז בשמורת אינדיאנים בפלורידה.
מיילס הגלה את צופי אפאצ'י גם לפלורידה, אף על פי שהם גויסו באופן רשמי לחברי הצבא.
על פעולה זאת אשר נחשבה לבגידה של מיילס קרוק מעולם לא סלח לו.
מרד בשנת 1890 שהורם בידי שמורות לקוטה החזיר את מיילס שוב לשטח.
במאמץ להחזיר את השלום בכל האזור, מיילס כיוון תנועות כוחות שהבהילו בלי הבחנה שבטי לקוטה רבים אשר על כן עזבו את ניסיון המרידה.
מיילס הגיב להתפתחויות של מרידות אלה בכך שעבד באגרסיביות ליישם את אמונתו ארוכת השנים שיש לפרק מנשק בכוח ולהניח את תחת שליטה צבאית את השבטים הבדלנים.
בשנותיו המאוחרות יותר, מיילס פיקד על הכוחות שפעלו לעצור את מהומות שביתת פולמן בשנת 1894, והיה הגנרל המפקד של הצבא במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד.
מיילס התעניין במיוחד בכיבוש פוארטו ריקו, ואף המליץ על פלישתו של האי לפני זו של קובה.
הוא הוביל באופן אישי את הפלישה לפוארטו ריקו, שהתחילה בעיר גואניקה.
הוא היה ראש הממשל הצבאי הראשון שהוקם באי, ופעל גם כראש צבא הכיבוש וגם כמנהל העניינים האזרחיים.
הוא פרש משירות בשנת 1903, לקראת סוף התפקיד הוא אישר באמונתו כי לבוגרי וסט-פוינט היה יתרון לא הוגן בקידומים צבאיים ובסך הכל היו הם פחות מסוגלים לפקד מאשר אלו שעלו בדרגות כמוהו, דרך פעולות בשטח.
נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט נתן למיילס את הכינוי "הטווס האמיץ" על גבורתו.
האי נלסון הוא אי באיי שטלנד הדרומיים, המהווים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 22 קילומטרים (בכיוון מזרח - מערב);
רוחבו של האי 13 קילומטרים.
האי ממוקם מדרום-מערב לאי המלך ג'ורג'.
האי רוברט ממוקם מדרום- מערב לאי נלסון, מצר נלסון מפריד בין האי נלסון לבין האי רוברט.
האי נלסון התגלה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819.
האי מופה לראשונה, באופן גס, על ידי אדוארד ברנספילד בינואר 1820.
האי מופה באופן מדויק יותר על ידי המשלחת הרוסית לאנטארקטיקה (Российская Антарктическая экспедиция) ב-25 בינואר 1821.
האי נלסון צולם מן האוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
שמו של האי נלסון מניתן לו בשנת 1821 (מופיע לראשונה במפות משנה זו, של ציידי כלבי ים) וכיום הוא השם המקובל של האי.
האי נקרא על שם הספינה "נלסון" - ספינת ציד כלבי ים ששהתה באזור איי שטלנד הדרומיים בעונת הקיץ האנטארקטי 1820–1821.
בעבר נקרא האי בשמות נוספים (במפות שונות):
בקצה המערבי של האי מצוי חצי האי נקודת הרמוני, ומדרום לה מפרצון הרמוני.
אזור זה הוגדר כאזור ציפורים בעל חשיבות.
תחנת המחקר הפרטית אקו-נלסון (Eco-Nelson) ממוקמת באי.
התחנה הוקמה בשנת 1988 ידי חוקר הקוטב הצ'כי ירוסלב פבליצ'ק.
תחנת אקו-נלסון משמשת חוקרים בינלאומיים, ולכן היא אינה נחשבת לתחנה צ'כית.
נלסון מאסדו מונטה (בפורטוגזית: Nélson Macedo Monte; נולד ב-30 ביולי 1995 בוילה דו קונדה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אלמריה מהליגה הספרדית השנייה.
מונטה גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון, ובשנת 2012 חתם במחלקת הנוער של ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-12 באפריל 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לאולהאננסה במסגרת המחזור ה-27 בליגה לעונת .
במשך שמונה עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון, כולן בליגת העל הפורטוגלית, ערך מונטה 103 הופעות ליגה.
בתום עונת ירדה קבוצתו לליגה הפורטוגלית השנייה.
בקיץ חתם בדניפרו-1 מליגת העל האוקראינית.
בפברואר החלה הפלישה הרוסית לאוקראינה ומונטה ברח לרומניה ממנה טס בחזרה למולדתו.
ב-7 במרץ 2022 הכריזה פיפ"א על הקפאת החוזים של הקבוצות האוקראיניות עם השחקנים הזרים ואנשי צוות המקצועי זרים בעקבות הפלישה עד לסיום העונה וכעבור שבוע מונטה הצטרף לאלמריה מהליגה השנייה בספרד עד לסיום העונה.
נלנדה (בסנסקריט: नालंदा, מבוטא [naːlən̪d̪aː]) הייתה אוניברסיטה בודהיסטית ידועה בממלכה העתיקה מגדהה (ביהר של ימינו) בהודו, ששכנה ליד העיר ראג'גריה (כיום העיר ) וכ-90 קילומטרים מדרום-מזרח לפטאליפוטרה (כיום פטנה).
היה זה אחד ממרכזי הלמידה הגדולים בעולם משנת 427 עד שנת 1197. נלנדה הוקמה בתקופת ממלכת גופטה, ונתמכה על ידי מספר רב של פטרונים הודים וכמה פטרונים מג'אווה, בודהיסטים וגם שאינם בודהיסטים.
במשך כ-750 שנה כלל הסגל שלה כמה מהחוקרים הנערצים ביותר של בודהיזם מזרם המהאיאנה.
בנלנדה מהאוויהרה נלמדו שש אסכולות ופילוסופיות בודהיסטיות גדולות כמו ו, הוודות ההינדיות ו שלהן, כמו גם נושאים כמו דקדוק, רפואה, לוגיקה ומתמטיקה.
האוניברסיטה הייתה גם מקור מרכזי ל-657 הטקסטים הסנסקריטיים שהובאו על ידי הצליין הבודהיסטי הסיני והנוסע שׂוֵאנְדְזָאנְג ו-400 הטקסטים הסנסקריטיים שהובאו על ידי לסין במאה השביעית, שהשפיעו על הבודהיזם המזרח אסיאתי.
האוניברסיטה נבזזה ונהרסה על ידי חייליו של , שוחזרה חלקית לאחר מכן, והמשיכה להתקיים עד שנת 1400 בערך.
כיום זהו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בשנת 2010 קיבלה ממשלת הודו החלטה להחיות את האוניברסיטה המפורסמת, כמכון עכשווי בינלאומי, , הוקמה בראג'גיר.
היא מתוארת על ידי הממשלה כ"מכון בעל חשיבות לאומית".
נלנדה שוכנת כ-16 קילומטרים מצפון לעיר ראג'גיר וכ-90 קילומטרים דרומית-מזרחית לפטנה, ומחוברת באמצעות כבישים מספר NH 31, NH 20 ו-120NH לרשת הכבישים בהודו.
היא נמצאת כ-80 קילומטרים צפונית-מזרחית לבודהגאיה – אתר בודהיסטי חשוב נוסף בביהר.
האתר הארכאולוגי של נלנדה משתרע על שטח גדול מצפון-מערב לכפר ברגאון (נלנדה), והוא נמצא בין האגמים ההיסטוריים מעשה ידי אדם גידי, פנאשוקאר ואינדראפושקראני.
על הגדה הדרומית של אגם אינדראפושקרני נמצאת נאווה נלנדה מהאוויהרה (Nava Nalanda Mahavihara) – אוניברסיטה שהוקמה לזכרה.
לדברי שׂוֵאנְדְזָאנְג, עולה לרגל סיני מתקופת שושלת טאנג בתחילת המאה השביעית, המסורת המקומית מסבירה כי השם נלנדה בא מנאגה – אלוהות דמוית נחש בדתות ההודיות – ששמה היה נלנדה.
הוא מציע משמעות חלופית "צדקה ללא הפסקה", מ"נא-אלאם-דה"; אולם פיצול זה אינו אומר זאת.
הירננד ססטרי (Hiranand Sastri), ארכאולוג שעמד בראש חפירת האתר, מייחס את השם לשפע הנאלים (גבעולי הלוטוס) באזור ושיער כי אז השם נלנדה ייצג את "נותן גבעולי הלוטוס".
בכמה מקורות טיבטיים, כולל יצירתו של מהמאה ה-17, מכונה נלנדה בשם נלנדרה (Nalendra), ונראה שגם בשמות נאלה, נלאקה, נלאקאגרמה שנמצאו בספרות הטיבטית.
ההיסטוריה של נלנדה באלף הראשון לפנה"ס מקושרת לעיר הסמוכה ראג'אגריה (ראג'גיר של ימינו) – בירת מגדהה ועל דרכי הסחר של הודו העתיקה.
טקסטים בודהיסטיים מוקדמים מציינים כי בודהה ביקר בעיר הסמוכה לראג'אגריה שנקרא נלנדה במסעות המוקדמים שלו.
הוא נשא הרצאות בחורשת מנגו סמוכה בשם פאבריקה ואחד משני תלמידיו הראשיים, , נולד באזור ומאוחר יותר הגיע שם לנירוואנה.
טקסטים בודהיסטים אלה נכתבו מאות שנים לאחר מותו של הבודהה, אינם תואמים לא בשם ולא במיקום היחסי.
לדוגמה, טקסטים כגון Mahasudassana Jataka קובעים כי Nalaka או Nalakagrama שוכנת כיוג'אנה (16 קילומטרים) מראג'אגריה, בעוד טקסטים כמו Mahavastu קוראים למקום Nalanda-gramaka וקובעים כי הוא שוכן במרחק של חצי יוג'אנה משם.
טקסט בודהיסטי Nikayasamgraha אכן קובע שהקיסר אשוקה מהאימפריה המאורית הקים ויהארה (מנזר) בנלנדה.
עם זאת, חפירות ארכאולוגיות לא הניבו שרידים מתקופת אשוקה או בתקופה של 600 שנה לאחר מותו.
הטקסט Sutrakritanga של הג'ייניזם בפרק 2.7 קובע כי נלנדה היא "פרוור" של הבירה ראג'אגריה, יש בו מבנים רבים, וכאן בילה מאהאווירה (המאה השישית/החמישית לפנה"ס) ארבעה עשר ורשאות (varshas) – מונח המתייחס למקלט מסורתי במהלך המונסונים עבור הנזירים בדתות ההודיות.
תיאור זה מאושר ב-Kalpasutra, טקסט נוסף של הג'ייניזם.
עם זאת, מלבד האזכור של נלנדה, הטקסטים של הג'ייניזם אינם מספקים פרטים נוספים, והם גם נכתבו כמעט אלף שנה לאחר מותו של מאהאווירה.
בדומה לטקסטים הבודהיסטים, הדבר עורר שאלות בנוגע לאמינות והאם הנלנדה הנוכחית זהה לזו שבטקסטים של הג'ייניזם.
לדברי ההיסטוריון האמריקני הרטמוט שרפה (Hartmut Scharfe), אף על פי שהטקסטים הבודהיסטים והג'ייניים יוצרים בעיות בזיהוי מקום, "כמעט בטוח" שהנלנדה המודרנית קרובה לאתר אליו מתייחסים הטקסטים או שהיא זהה לו.
חפירות ארכאולוגיות באתרים הסמוכים לנלנדה, כמו אתר ג'ואפרדיה (Juafardih) במרחק של כ-3 קילומטרים משם, הניבו כלים שחורים ופריטים נוספים.
הם תוארכו בפחמן-14 לשנת 1200 לפני הספירה.
זה מצביע על כך שהיו יישובים באזור סביב נלנדה במגדהה מאות שנים לפני הולדת המהאווירה והבודהה.
הצליין הסיני פאשיין היה נזיר בודהיסטי שהגיע להודו כדי לרכוש טקסטים בודהיסטיים והשאיר אחריו ספר מסע.
הוא בילה 10 שנים בהודו בתחילת המאה החמישית, נתן השראה לבודהיסטים סינים וקוריאנים אחרים לביקור בהודו במשך מאות שנים, וביקר באתרי עלייה לרגל בודהיסטים מרכזיים כולל אזור נלנדה.
הוא מזכיר מנזרים ומונומנטים בודהיסטים רבים ברחבי הודו.
עם זאת, הוא אינו מזכיר אף מנזר או אוניברסיטה בנלנדה אף על פי שחיפש טקסטים בסנסקריט ולקח חלק גדול מהם מאזורים אחרים של הודו חזרה לסין.
בשילוב עם היעדר תגליות ארכאולוגיות של מונומנטים לפני 400 לספירה בנלנדה, השתיקה בביוגרפיה של פאשיין מעידה כי מנזר-אוניברסיטת נלנדה לא היה קיים בסביבות 400 לספירה.
ההיסטוריה המתוארכת של נלנדה מתחילה במאה החמישית.
חותם שהתגלתה באתר מזהה מלך בשם שאקרדיטיה (Śakrāditya) כמייסדה ומייחסת לו את יסודו של סנגהארמה (מנזר) באתר.
טענה זו מאוששת על ידי הצליין הסיני שׂוֵאנְדְזָאנְג.
במסורות ובטקסטים ההודיים כונו מלכים בשמות ובכינויים רבים.
חוקרים כמו אנדראה פינקני (Andrea Pinkney) והרטמוט שרפה (Hartmut Scharfe) מסיקים כי שאקרדיטיה זהה ל.
הוא היה אחד המלכים בשושלת ההינדית של גופטה.
יותר מכך, עדויות נומיסמטיות שהתגלו בנלנדה מאששות כי קומראגופטה הראשון היה הפטרון המייסד של אוניברסיטת מנזר נלנדה.
יורשיו, , טתאגטאגופטה, וואג'רה, הגדילו והרחיבו מאוחר יותר את המוסד על ידי בניית מנזרים ומקדשים נוספים.
נלנדה פרחה לאורך המאות ה-5 וה-6 בתקופת שושלת גופטה.
תרומות אלה מתקופת גופטה לנלנדה מאוששות על ידי חותמים בודהיסטים והינדיים רבים, יצירות אמנות, איקונוגרפיה וכתובות שהתגלו בנלנדה, שהן בסגנון גופטה ומתקופת גופטה.
במהלך תקופה זו, מלכי גופטה לא היו הפטרונים היחידים של נלנדה.
הם משקפים קהילה תומכת רחבה ומגוונת מבחינה דתית.
דבר יוצא דופן, ציין שרפה, ש"תורמים רבים לא היו בודהיסטים; הסמלים על החותמים מראים את לקשמי, גנש, שיוולינגה ודורגה".
התקופה אחרי ממלכת גופטה (550–600)
לאחר שקיעת שושלת גופטה, הפטרון הבולט ביותר של מהאווירה נלנדה היה הארשה (המכונה Śīlāditya בכמה טקסטים בודהיסטיים).
הוא היה קיסר מהמאה השביעית שבירתו ב (קניאקובג'ה).
לדברי שוואנדזאנג, הארשה היה מלך הינדי מדור שלישי מהקאסטה ויישיה, שבנה ויהארות (מנזרים) בודהיסטיות מלכותיות, כמו גם שלושה מקדשים מלכותיים – בודהה, סוריה ושיווה, כולם באותו גודל.
הוא טען (בערך 637 לספירה), ש"רצף ארוך של מלכים" בנה את נלנדה עד ש"השלם באמת מופלא לצפייה".
בהתאם למסורות ההודיות העתיקות לתמיכה במקדשים ומנזרים, כתובות שנמצאו בנלנדה מצביעות על כך שקיבלה מתנות, כולל הענקת כפרים ממלכים לתמיכה בפעולה של נלנדה.
הראשה עצמו העניק 100 כפרים.
הוא גם הורה ל-200 משקי בית מכל הכפרים האלה לספק לנזירים של המוסד את האספקה היומית הדרושה כגון אורז, חמאה וחלב.
הוראה זו אפשרה לכלכל יותר מ-1,500 אנשי סגל ו-10,000 נזירים סטודנטים בנלנדה.
אולם מספרים אלה עשויים להיות מוגזמים.
הם אינם עולים בקנה אחד עם המספרים הנמוכים בהרבה (מעל ל-3,000) המופיעים בכתבים של ,צליין סיני נוסף שביקר בנלנדה כמה עשורים לאחר מכן.
לדברי פרדריק אשר (Frederick M.
Asher), היסטוריון אומנות אמריקני, אף על פי שהאתר שנחפר בנלנדה גדול ומספר הוויהארות שנמצאו מרשימות, הן פשוט אינן יכולות לתמוך ב-10,000 נזירים סטודנטים או יותר.
המספר הכולל של החדרים המוכרים וגודלם הקטן הוא כזה שמספר הנזירים בוודאי היה נמוך בהרבה ממה שטען שוואנדזאנג או שאתר נלנדה היה גדול פי כמה ממה שחפירות רבות גילו וממה שתיאר שוואנדזאנג.
הצליין הסיני שׂוֵאנְדְזָאנְג סייר סביב הודו בין בשנים 630–643, וביקר בנלנדה בפעם הראשונה בשנת 637 ולאחר מכן שוב בשנת 642, ובילה בסך הכל כשנתיים במנזר.
הוא התקבל בברכה בנלנדה, שם קיבל את שמו ההודי מוקדשדווה ולמד בהנחיית שילאבהדרה, ראש המוסד באותה תקופה.
הוא האמין שמטרת מסעו היבשתי המפרך להודו הושגה, שכן בשילאבהדרה מצא סוף סוף מורה שאין דומה לו שידריך אותו ביוגאצ'רה, אסכולה שהועברה אז רק באופן חלקי לסין.
מלבד לימודי בודהיזם, הנזיר השתתף גם בקורסים בדקדוק, לוגיקה וסנסקריט, ובהמשך גם הרצה במהאוויהארה (מנזר גדול).
בתיאור המפורט של שהותו בנלנדה, הצליין מתאר את הנוף הנשקף מחלון מגוריו כך:
שוואנדזאנג חזר לסין עם 657 טקסטים בסנסקריט ו-150 שרידים שנישאו על גבי 20 סוסים ב-520 ארגזים.
הוא תרגם 74 מהטקסטים בעצמו.
בשלושים השנים שלאחר שובו של שוואנדזאנג לסין, ידוע שלא פחות מאחד עשר מטיילים מסין ומקוריאה ביקרו בנלנדה המפורסמת.
אחד מאלה היה הצליין הסיני , שבניגוד למסלול היבשתי של פאשיין ושוואנדזאנג, בחר בנתיב הימי בדרום-מזרח אסיה וסרי לנקה.
הוא הגיע בשנת 673 לספירה, ושהה בהודו ארבע עשרה שנים, מתוכן עשר שנים בילה בנלנדה.
כשחזר לסין בשנת 695, היה עמו 400 טקסטים בסנסקריט שתורגמו לאחר מכן בסין.
שלא כמו קודמו, שוואנדזאנג, שתיאר גם את הגאוגרפיה והתרבות של הודו מהמאה השביעית, תיאורו של ייג'ינג מתרכז בעיקר במנהגי הבודהיזם בהודו ותיאורים מפורטים של המנהגים, החוקים והתקנות של הנזירים במנזר.
בכרוניקה שלו מציין ייג'ינג כי הוקצו ההכנסות מ-200 כפרים (בניגוד ל-100 בתקופתו של שוואנדזאנג) לתחזוקה של נלנדה.
הוא תיאר שיש שמונה ויהארות עם עד 300 תאים.
לדבריו, למנזר נלנדה יש מספר נהלים וכללים יומיים של לנזירים.
בסעיף קטן אחד הוא מסביר כי במנזר עשר בריכות נהדרות.
הבוקר מתחיל עם צלצול הגנטה (הפעמון).
נזירים לוקחים את סדיני הרחצה והולכים לאחת הבריכות האלה.
הם מתרחצים עם התחתונים, ואז יוצאים לאט כדי לא להפריע למישהו אחר.
הם מנגבים את גופם, ואז נעטפים בסדין באורך 1.5 מטרים רגל וברוחב חצי מטר סביב המותניים, מחליפים את בגדיהם כשהעטיפה במקום.
לאחר מכן שוטפים, סוחטים ומייבשים את הסדין.
ההליך כולו, אומר ייג'ינג, מוסבר בנוהלי הבודהיסטים של ניקאיה.
יש להתחיל את היום עם רחצה, אך הרחצה לאחר הארוחות אסורה.
בנלנדה היו נהלים וטקסים יומיומיים של ניקאיה, כאלה שנקבעו לנזירים שחובה עליהם לקיים.
בנוסף לעולי הרגל הסינים, גם עולי רגל בודהיסטים מקוריאה ביקרו בהודו בערך באותו הזמן כמו שוואנדזאנג וייג'ינג.
סיפורי המסע הסיניים אודות הודו נודעו במאה ה-19 ופורסמו היטב.
לאחר אמצע המאה ה-20, נחשפו מסעות הצליינים הקוריאנים.
לדוגמה, נזירים, כמו קיום-איק (Kyom-ik), החלו לבקר במנזרים הודים באמצע המאה ה-6. גם הם הביאו איתם בחזרה טקסטים הודים ותרגמו אותם, והפיקו 72 צ'ואן של טקסטים מתורגמים.
באמצע המאה השביעית ביקר הנזיר היון-ג'ו (Hyon-jo) מ בכמה מנזרים הודים, כולל שלוש שנים בנלנדה, את ביקורו אישר ייג'ינג.
הוא שלח את תלמידיו היי-ריון (Hye-ryun) והיון-גאק (Hyon-gak) לנלנדה ללימודים, האחרון מת בנלנדה.
הם אימצו שמות הודיים לאינטראקציה עם הסטודנטים האחרים; לדוגמה, היי-ריון היה ידוע בשם פראג'נווארמן וזה השם שנמצא ברשומות.
על פי רישומים קוריאניים, נזירים ביקרו בהודו במהלך המאה התשיעית – למרות אתגרי המסע המפרך – כדי ללמוד במנזרים שונים, ונלנדה הייתה הנערצת ביותר.
במאה השביעית ואחריה הגיעו נזירים טיבטים כמו תונמי סמבהוטה לנלנדה ולמנזרים הודים אחרים כדי ללמוד, לא רק בודהיזם, אלא שפה, דקדוק וסנסקריט ונושאים אחרים.
לזכות סמבהוטה יישום העקרונות של הסנסקריט ודקדוקו לשיפוץ השפה הטיבטית והכתב שלה.
לאחר שובו הראשון של סמבהוטה מנלנדה, אימץ המלך הטיבטי את הבודהיזם והתחייב להפוך אותו לדת עמו.
נזירים טיבטים גרו קרוב יותר לנפאל, סיקים ומזרח הודו, עם מסלול מסע פשוט יותר מהקוריאנים ומהאחרים.
הטיבטים המשיכו לבקר במגדהה בתקופת שלטון שושלת פאלה, ומעבר לכך לאורך המאה ה-14, ובכך השתתפו בכור ההיתוך של הרעיונות בנלנדה ובמנזרים אחרים בביהר ובבנגל.
עם זאת, לאחר המאה השמינית, שלט הבודהיזם של זרם הווג'ריאנה מונע האלים יותר ויותר בחילופי הרעיונות.
לאחר הכיבוש האסלאמי, חורבנם וסופם של נלנדה, מנזרים אחרים והתרבות הבודהיסטית ממישורי ביהר ובנגל, זיכרון המותג של "נלנדה" נשאר הנערץ ביותר בטיבט.
התבססה באזורים המזרחיים של הודו באמצע המאה השמינית ושלטה בהם עד לרבע האחרון של המאה ה-12. הם היו שושלת בודהיסטית.
עם זאת, תחת אימפריית פאלה, הוחלף הבודהיזם המסורתי של המהאיאנה של נלנדה שהיווה השראה לצליינים במזרח אסיה דוגמת שוואנדזאנג, על ידי מסורת הווג'ריאנה שהתפתחה מאוחר יותר, גרסה אזוטרית של הבודהיזם שבלטו בה מסורות הטנטרה, ארוטיקה ופנתאון של אלים.
נלנדה המשיכה לקבל תמיכה מקיסרי אימפריית פאלה, אך הם העדיפו את הבודהיזם של זרם הווג'ריאנה והם יזמו בנייה של מנזרים חדשים רבים המבוססים על רעיונות המנדלה של הווג'ריאנה כגון אלה בג'אגדאלה, אודנטאפורה, מקדש פאהארפור ו.
אודנטאפורה נוסדה על ידי מייסד אימפריית פאלה 9.7 קילומטרים בלבד מנלנדה.
מנזרים מתחרים אלה, המרוחקים כמה קילומטרים בלבד מנלנדה, משכו אליהם כנראה מספר נזירים מלומדים מנלנדה.
כתובות, עדויות ספרותיות, חותמים ויצירות אמנות הרוסות שנחפרו באתר נלנדה מעידים על כך שנלנדה נשארה פעילה והמשיכה לשגשג תחת שלטון אימפריית פאלה.
המלכים ו היו פטרונים פעילים.
בחורבות נמצאו מספר פסלי מתכת מהמאה ה-9 המכילים התייחסויות לדוופאלה, כמו גם שתי כתובות בולטות.
הראשונה, כתובת לוחית נחושת שנחשפה בנלנדה, מפרטת תרומה של המלך שאילנדרה (מסומטרה באינדונזיה של ימינו).
מלך זה מאימפריית , ש"נמשך על ידי המצוינות המרובות של נלנדה", בנה שם מנזר וביקש מדוופאלה להעניק הכנסה של חמישה כפרים לצורך אחזקתו, בקשה שהתקבלה.
כתובת גוסראוואן היא כתובת נוספת מתקופתו של דוופאלה והיא מזכירה שהוא קיבל והפך לפטרון של חוקר ודות מלומד בשם ויראדווה שנבחר מאוחר יותר למנהל נלנדה.
כתובות שנוצרו בין המאות ה-9 וה-12 מעידות על מתנות ותמיכה לנלנדה בגין תחזוקת המנזר, כלכלת הנזירים, העתקת כתבי יד של מעלי דקל (הכרחיים לשימור בהתחשב באקלים הטרופי ההודי).
כתובת אחת מזכירה גם את הרס ספריית כתבי היד של נלנדה בשרפה, ותמיכה בשיקום שלה.
כתובת נוספת מהמאה ה-10 מצטטת את בהדרקרי ממסורת הסוטראנטיקס, המעידה על פעילותם של אסכולות בודהיזם מגוונות בנלנדה.
כתובת נוספת של נלנדה מהמאה ה-11 מזכירה "כוננית ספרים מסתובבת".
כל עוד שקיסרי אימפריית פאלה המשיכו לתמוך בנלנדה, התהילה וההשפעה של נלנדה סייעו להם.
ממלכת סריוויג'איה בדרום-מזרח אסיה שמרה על קשר ישיר עם נלנדה ועם אימפריית פאלה, ובכך השפיעה על אמנויות המאה ה-9 עד ה-12 בסומטרה, בג'אווה, בדרום תאילנד ובאזורים שסחרו באופן פעיל עם ממלכת סריוויג'איה.
ההשפעה נמשכה גם ל האינדונזית.
הלוחות מארד מאינדונזיה מתקופה זו מראים את היצירתיות של אנשיה, אך הנושאים האיקונוגרפיים חופפים לאלה שנמצאים בנלנדה ובאזור הסמוך.
נזירים מאינדונזיה, מיאנמר וחלקים אחרים של דרום-מזרח אסיה הגיעו לנלנדה במהלך שלטון אימפריית פאלה.
בסביבות שנת 1193 לספירה, היה בחטיאר ח'לג'י, מצביא ממוצא טורקי שרצה לעשות לעצמו שם, בשירותו של מפקד באזור אווד.
ההיסטוריון הפרסי, מינהאג'-איי-סיראג' תיעד בספרו טאבקט-איי נסירי את מעשיו כמה עשורים לאחר מכן.
לח'לג'י הוקצו שני כפרים בגבול ביהר שהפכו לשטח הפקר פוליטי.
הוא חש שזו ההזדמנות שלו והתחיל בשורה של פשיטות שוד בביהר וזכה לתגמול על פעולותיו מהממונים עליו.
מעודד מהצלחתו, החליט ח'לג'י לתקוף מבצר בביהר והצליח ללכוד אותו בהצלחה, והשיג שלל גדול.
מינהאג'-איי-סיראג' כתב על ההתקפה הזו:
קטע זה מתייחס למתקפה על מנזר בודהיסטי (ה"ביהר" או ויהארה) ונזיריו (הברהמנים המגולחים).
התאריך המדויק של אירוע זה אינו ידוע, כאשר הערכות החוקרים נעים בין 1197 ל-1206. בעוד שהיסטוריונים רבים סבורים כי מנזר זה המוגדר בטעות כמבצר היה אודנטאפורה, חלקם סבורים כי מדובר בנלנדה עצמה.
עם זאת, בהתחשב בכך ששני מהאוויהארות אלו היו במרחק של קילומטרים ספורים זה מזה, סביר להניח ששניהן פגשו גורל דומה.
האחרות הגדולות בנות אותה תקופה כמו ויקראמאשילה ומאוחר יותר, ג'אגדאלה, פגשו גם הן את סופן בידי הטורקים בערך באותו הזמן.
תיאור חשוב נוסף של התקופה הוא הביוגרפיה של הנזיר-הצליין הטיבטי, דהרמסוואמין, ששהה בהודו בשנים 1234–1236. כאשר ביקר בנלנדה בשנת 1235, הוא מצא שהיא עדיין שרדה, אך הייתה רק צל של קיומה בעבר.
רוב הבניינים ניזוקו ומאז הלכו והתפוררו.
אבל שתי ויהארות, שאותן כינה Dhanaba ו-Ghunaba, עדיין תיפקדו כאשר מורה בן 90 בשם רהולה שריבהדרה הדריך כיתה של כ-70 תלמידים במקום.
דהרמסוואמין סבר כי המהאוויהארה לא נהרסה לחלוטין בשל אמונות טפלות כאשר אחד החיילים שהשתתפו בחילול מקדש ג'ננאנתה במתחם חלה מיד.
בזמן שהוא שהה שם שישה חודשים בהנחייתו של רהולה שריבהדרה, דהרמסוואמין אינו מזכיר את הספרייה האגדית של נלנדה שאולי לא שרדה את גל ההתקפות הטורקי הראשוני.
עם זאת, הוא מתאר תקיפה של המהאוויהארה הנטושה על ידי החיילים המוסלמים המוצבים באודנטאפורה הסמוכה (כיום ) שהפכה למפקדה צבאית.
רק הטיבטי והמדריך הישיש שלו נשארו מאחור והתחבאו בעוד שאר הנזירים נמלטו מנלנדה.
מקורות בני תקופה זו מסתיימים בנקודה זו.
אבל יצירות טיבטיות מסורתיות שנכתבו מאוחר יותר מרמזות שנלנדה אולי הצליחה להחזיק מעמד עוד זמן מה, אפילו אם המוסד היה רק צל חיוור של תהילתו הקודמת.
הלאמה, טראנאתה, ציין כי מגדהה כולה נפלה בידי הטורקים שהרסו מנזרים רבים כולל נלנדה שספגו נזקים כבדים.
עם זאת הוא גם מציין כי מלך בנגל בשם צ'אגאלרג'ה ומלכתו תמכו מאוחר יותר בנלנדה במאות הארבע עשרה והחמש עשרה, אם כי לא נעשתה שם עבודה גדולה.
יצירה מהמאה ה -18 בשם Pag sam jon zang מגוללת אגדה טיבטית נוספת הקובעת שהצ'איטיות (מקדשים) והוויהארות (מנזרים) בנלנדה תוקנו שוב על ידי חכם בודהיסטי בשם מודיטה בהאדרה וכי קוקוטסידהא, שר מטעם המלך השליט, הקים שם מקדש.
על פי הסיפור שכאשר נחנך המבנה, התייחסו כמה נזירים צעירים טירונים בחוסר כבוד לשני נזירים הינדים צעירים קבצנים (ברהמניים) שהופיעו שם בכך ששפכו עליהם מי כביסה.
כנקמה, הקבצנים ביצעו סיגוף בן 12 שנים, ובסיומו ביצעו קורבן אש וזרקו "גחלת חיה" מבור הקורבן אל המקדשים הבודהיסטים.
על פי הדיווחים, ההתלקחות שהתרחשה פגעה בספרייה של נלנדה.
זרם מים מופלא זרם מכתבי יד קדושים בקומה התשיעית של רטנודאדי שאפשר להציל כתבי יד רבים.
הכופרים נספו ממש באש שהציתו.
אמנם לא ידוע מתי אירוע זה אמור היה להתרחש, אך עדויות ארכאולוגיות (כולל ערימה קטנה של אורז שרוף) מצביעות על כך שאש גדולה אכן כילתה מספר מבנים במתחם יותר מפעם אחת.
כתובת אבן מציינת את חורבן האש והשחזור לאחר מכן במהאוויהארה בתקופת שלטונו של מאהיפאלה (שלט 988–1038).
הוא מאשים בעיקר את ההיסטוריוגרפיה הבריטית, שהשתמשה ב"טענות אלה של ברבריות ושלטון בלתי אנושי של מוסלמים על מנת להצדיק את הכנסת צורת השלטון הקולוניאלי הכביכול הומאני ורציונלי".
הרושם שיצר החורבן וההשפעה על מסורת הבודהיזם הטיבטי
המנהל האחרון של נלנדה, שאקיאשרי בהאדרה מקשמיר, ברח לטיבט בשנת 1204 בהזמנתו של המתרגם הטיבטי טרופו לוטאווה.
חלק מספרי נלנדה ששרדו נלקחו על ידי נזירים שנמלטו לטיבט.
הוא לקח איתו כמה מאסטרים הודים.
המסורת הבודהיסטית הטיבטית נחשבת כהמשך למסורת נלנדה.
הדלאי לאמה מתייחס לעצמו כמי שממשיך את השושלת של 17 המאסטרים של נלנדה.
תחת חברת הודו המזרחית הבריטית והאימפריה הבריטית (1800–1947)
לאחר שקיעתה נשכחה נלנדה במידה רבה עד שהרופא הסקוטי , שתרם תרומה משמעותית כגאוגרף, זואולוג ובוטנאי בעת שהתגורר בהודו, סקר את האתר בשנים 1811–1812 לאחר שהמקומיים בסביבה הפנו את תשומת לבו למכלול עצום של חורבות באזור.
עם זאת, הוא לא קישר את תלוליות האדמה והחורבות לנלנדה המפורסמת.
קשר זה נקבע על ידי מייג'ור מרקהאם קיטו (Markham Kittoe) בשנת 1847. , מהנדס בריטי שהקים את הסקר הארכאולוגי של הודו ערך סקר רשמי בשנים 1861–1862. חפירה שיטתית של ההריסות על ידי הסקר הארכאולוגי של הודו לא החלה לפני 1915 והסתיימה בשנת 1937.
לאחר העצמאות התקיים סבב החפירות והשחזור השני בשנים 1974–1982. ב-1951 הוקם ליד חורבותיה של נלנדה מהאוויהארה המוסד "נאווה נלנדה מהאוויהרה" (Nava Nalanda Mahavihara, "נלנדה מהאוויהרה החדשה"), מרכז מודרני לפאלי ולבודהיזם ברוח המוסד הקדום, על פי הצעתו של ד"ר ראג'נדרה פראסאד, נשיא הודו הראשון.
היא קיבלה מעמד מקביל לאוניברסיטה (Deemed university, במונחי ההשכלה הגבוהה בהודו) בשנת 2006.
ב-1 בספטמבר 2014 החלה שנת הלימודים הראשונה של המודרנית עם 15 סטודנטים, בראג'גיר הסמוכה.
אוניברסיטת נלנדה (הידועה גם בשם אוניברסיטת נלנדה הבינלאומית) היא אוניברסיטה בינלאומית ועתירת מחקר הממוקמת בעיר ההיסטורית ראג'גיר בביהר, הודו.
היא הוגדרה כ"מוסד בעל חשיבות לאומית" על ידי הפרלמנט.
בתחילה היא הוקמה במבנים זמניים בראג'גיר.
קמפוס מודרני המשתרע על פני 1,600 צפוי להסתיים עד סוף שנת 2021. עם השלמתו, יהיה קמפוס זה הגדול מסוגו בהודו, ואחד הגדולים באסיה.
בעוד שהריסותיה שנחפרו משתרעות כיום על שטח באורך 488 מטרים על 244 מטרים או כ-120 דונם בלבד, נלנדה מהאוויהארה השתרעה על שטח הרבה יותר גדול בימי הביניים.
הנושאים שנלמדו בנלנדה כיסו כל תחום למידה, וזה משך תלמידים וחוקרים מקוריאה, יפן, סין, טיבט, אינדונזיה, פרס וטורקיה.
שוואנדזאנג השאיר תיאורים מפורטים של בית הספר במאה השביעית.
הוא תיאר כיצד נראה כאילו המגדלים שנבנו במרחקים אחידים, יער הביתנים, ההרמיקות (מבנה בודהיסטי) והמקדשים "מרחפים מעל הערפילים בשמיים", כך שמהתאים שלהם הנזירים "יכולים להיות עדים להולדת הרוחות והעננים".
הצליין כתב: "בריכת תכלת מתפתלת סביב המנזרים, מעוטרת בפרחי הלוטוס הכחולים; הפרחים האדומים המרהיבים של הקנאקה המקסימה תלויים פה ושם, וחורשות עצי מנגו בחוץ מציעות לתושבים בצפיפותן את הצל המגן".
בשיאו משך בית הספר אליו מלומדים ותלמידים מקרוב ומרחוק, כאשר חלקם הגיעו מטיבט, סין, קוריאה ומרכז אסיה.
השיטות הפורמליות ביותר של לימודי בודהיזם סייעו להקמת מוסדות הוראה גדולים כגון טקשילה, נלנדה ו, המאופיינים לעיתים קרובות כאוניברסיטאות המוקדמות של הודו.
עדויות ארכאולוגיות מציינות גם מגע עם שבאינדונזיה, שאחד ממלכיה בנה מנזר במתחם.
נלנדה שגשגה בחסות אימפריית גופטה במאות ה-5 וה-6, ובהמשך בתקופת הקיסר הארשה שבירתו ב.
המסורות התרבותיות הליברליות, ירושה מעידן גופטה, הביאו לתקופה של צמיחה ושגשוג עד המאה התשיעית לספירה.
המאות שלאחר מכן היו תקופה של ירידה הדרגתית, תקופה שבה ההתפתחויות הטנטריות של הבודהיזם הפכו לבולטות ביותר במזרח הודו תחת .
הרבה מהידע שלנו על נלנדה נובע מכתביהם של נזירים עולים לרגל מאסיה, כגון שוואנדזאנג וייג'ינג, שהגיעו למהאוויהארה במאה השביעית לספירה.
וינסנט סמית' (Vincent Arthur Smith; 1843–1920), היסטוריון אירי שהתמחה בתרבות ההודית, ציין כי "היסטוריה מפורטת של נלנדה תהיה היסטוריה של בודהיזם מזרם המהאיאינה".
רבים מהשמות שרשום שוואנדזנג בסיפור המסע שלו כבוגרי נלנדה הם שמותיהם של אלה שפיתחו את הפילוסופיה הכוללת של המהאיאנה.
כל התלמידים בנלנדה למדו את מהאיאנה, כמו גם את הטקסטים של שמונה עשרה כתות הבודהיזם.
תוכנית הלימודים שלהם כללה גם נושאים אחרים, כגון הוודות, לוגיקה, דקדוק של סנסקריט, רפואה ופילוסופיה הסמקיה.
נלנדה נהרסה שלוש פעמים, אך נבנתה מחדש רק פעמיים.
בשנת 1915 החלו חפירות שיטתיות, שחשפו אחד עשר מנזרים ושישה מקדשים מלבנים המסודרים בשטח של 120 דונם.
מטמון של פסלים, מטבעות, חותמים וכתובות התגלו בחורבות, רבים מהם מוצגים במוזיאון הארכאולוגי של נלנדה, הנמצא בסמוך.
נלנדה היא כיום יעד תיירותי בולט, וחלק מהאתרים הפופולריים של התיירות הבודהיסטית.
ב-25 בנובמבר 2010, "החייתה" ממשלת הודו, באמצעות חוק פרלמנט, את האוניברסיטה העתיקה באמצעות הצעת חוק אוניברסיטת נלנדה, שבאמצעותו בחרו ליצור את אוניברסיטת נלנדה החדשה והבלתי קשורה יחסית בקרבת מקום.
היא הוגדרה כ"אוניברסיטה הבינלאומית בעלת חשיבות לאומית", ובהתאם היא נתונה לפיקוח ממשלתי אינטנסיבי, כששני מנהליה לשעבר אמרו במפורש שפעולות הממשלה היו הגורם להחלטתם לעזוב את תפקידם וכי קורסים נסגרים בשל חברי מפלגת השלטון המסתייגים מהם.
ברור מכמות הטקסטים שייג'ינג נשא עימו לאחר מגוריו בן 10 השנים בנלנדה, כי בוודאי הייתה במהאוויהארה ספרייה מצוידת היטב.
מקורות טיבטיים מסורתיים מזכירים את קיומה של ספרייה נהדרת בנלנדה בשם דהארמאגנג'ה (שוק האדיקות) שכללה שלושה בניינים גדולים מרובי קומות: רטאנאסאגרה (אוקיינוס התכשיטים), הרטנודאדהי (ים התכשיטים) ורטנאראנג'קה (מעוטר בתכשיט).
גובהו של הרטנודאדהי היה תשע קומות והוא הכיל את כתבי היד הקדושים ביותר, לרבות הסוטרה של פראז'נה פרמיטה וה.
מספר הכרכים המדויק שהיו בספריית נלנדה אינו ידוע, אך ההערכה היא שמדובר במאות אלפים.
כאשר מת מלומד בודהיסטי בנלנדה נוספו כתבי היד שלו לאוסף הספרייה.
הספרייה לא רק כללה כתבי יד דתיים אלא היו בה גם טקסטים בנושאים כמו דקדוק, לוגיקה, ספרות, אסטרולוגיה, אסטרונומיה ורפואה.
נראה שלספריית נלנדה הייתה שיטת סיווג שהתבססה אולי על תוכנית סיווג טקסט שפותחה על ידי בלשן הסנסקריט, .
סביר להניח שהטקסטים הבודהיסטים חולקו לשלוש מחלקות המבוססים על שלוש החטיבות העיקריות של ה: וינאיה, סוטרה ואבהידהמה.
בביוגרפיה שלו על שוואנדזאנג קבע הווי-לי כי כל התלמידים בנלנדה למדו את "הרכב הגדול" (מהאיאנה) וכן את עבודותיהם של שמונה עשרה כתות הבודהיזם.
בנוסף לאלה, הם למדו נושאים אחרים כגון הוודות, הטווידיה (לוגיקה), שבדווידיה (דקדוק ופילולוגיה), צ'יקיטסווידיה (רפואה), העבודה על קסמים (אתרוואוודה) ופילוסופית הסמקיה.
שוואנדזאנג בעצמו למד מספר נושאים אלה בנלנדה תחת שילאבהדרה ואחרים.
מלבד תאולוגיה ופילוסופיה, הצריכו ויכוחים ודיונים תכופים יכולת בלוגיקה.
תלמיד במהאוויהארה היה צריך להיות בקיא במערכות הלוגיקה הקשורות לכל אסכולות החשיבה השונות של אותה תקופה, שכן הוא היה אמור להגן על המערכות הבודהיסטיות מפני האחרות.
נושאים אחרים שמשערים כי נלמדו בנלנדה כוללים משפטים, אסטרונומיה ותכנון ערים.
המסורת הטיבטית גורסת כי היו "ארבע דוקסוגרפיות" (טיבטית: 'grub-mtha) שנלמדו בנלנדה:
, הפילוספיה במאהיאנה של נגרג'ונה
הפילוספיה במאהיאנה של וסובנדהו ושל אחיו
במאה השביעית מנה שוואנדזאנג את מספר המורים בנלנדה בסביבות 1,510. מתוכם, כ-1,000 הצליחו להסביר 20 אוספי ו, 500 הצליחו להסביר 30 אוספים, ורק 10 מורים הצליחו להסביר 50 אוספים.
שוואנדזאנג היה בין הבודדים שהצליחו להסביר 50 אוספים או יותר.
בשלב זה, רק אב המנזר שילאבהדרה למד את כל אוספי הסוטרות והשסטרות הגדולות בנלנדה.
הנזיר הסיני ייג'ינג כתב כי ענייני דיון ואדמיניסטרציה בנלנדה חייבו לארגן אספה וקבלת קונצנזוס על ההחלטות של כל המשתתפים באספה, כמו גם הנזירים שהתגוררו בנלנדה:
כמות גדולה ממה שבנה את הבודהיזם הטיבטי, הן מסורות המהאיאנה והן הווג'ריאנה, נובעת מהמורים ומהמסורות בנלנדה.
, שהיה החלוץ בהתפשטות הבודהיזם בטיבט במאה השמינית למד בנלנדה.
הוא הוזמן על ידי המלך הטיבטי, , והקים את המנזר ב, ושימש כאב המנזר הראשון שלו.
הוא ותלמידו (שגם היה בוגר נלנדה) לימדו למעשה את הטיבטים פילוסופיה.
פדמאסמבהאבה, שהוזמן גם הוא מנלנדה מהאוויהארה על ידי המלך בשנת 747 לספירה, מקובל כמייסד הבודהיזם הטיבטי.
המלומד (בערך במאה השביעית), ממייסדי הבודהיזם של ההודית, כמו גם אחד התאורטיקנים העיקריים של הבודהיזם האטומיסטי, לימד בנלנדה.
צורות אחרות של בודהיזם, כגון בודהיזם מהאיאנה שנהו אחריהן בווייטנאם, סין, קוריאה ויפן, פרחו בין כותלי בית הספר העתיק.
מספר חוקרים קשרו כמה טקסטים מהאיאנים כגון , סוטרה חשובה בבודהיזם של מזרח אסיה, עם המסורת הבודהיסטית בנלנדה.
רונלד אפשטיין (Ronald B Epstein, נולד 1942), חוקר ומתרגם אמריקאי, המתמחה בבודהיזם מהאיאנה, מציין גם כי העמדה הדוקטרינרית הכללית של הסוטרה אכן תואמת את מה שידוע על תורת הבודהיזם בנלנדה לקראת סוף תקופת גופטה כשהיא תורגמה.
כמה מוסדות בודהיסטים מעבר לים בחרו לקרוא לעצמם נלנדה כשהם מוקירים בכך את ההשפעה של נלנדה.
אלה כוללים את האגודה הבודהיסטית נלנדה במלזיה ואת נלנדה קולג', בקולומבו, בירת סרי לנקה, קרן החינוך הבודהיסטית נלנדה באינדונזיה, והמכון הבודהיסטי נלנדה בבהוטן.
אתר נלנדה מהאוויהארה שוכן במדינת ביהר, בצפון-מזרח הודו.
הוא כולל שרידים ארכאולוגיים של מוסד נזירי ולימודי המתוארך למאה ה-3 לפנה"ס עד המאה ה-13 לספירה.
הוא כולל סטופות, מקדשים, ויהארות (בנייני מגורים וחינוך) ויצירות אמנות חשובות בסטוקו, אבן ומתכת.
נלנדה בולטת כאוניברסיטה העתיקה ביותר של תת-היבשת ההודית.
היא עסקה בהעברת ידע מאורגנת לאורך תקופה רציפה בת 800 שנים.
ההתפתחות ההיסטורית של האתר מעידה על התפתחות הבודהיזם לדת ופריחה של מסורות נזיריות וחינוכיות.
לאחר הידרדרותה, נלנדה נשכחה במידה רבה עד שהרופא הסקוטי , שתרם תרומה משמעותית כגאוגרף, זואולוג ובוטנאי בעת שהתגורר בהודו, סקר את האתר בשנים 1811–1812 לאחר שהמקומיים בסביבה הפנו את תשומת לבו למכלול עצום של חורבות באזור.
קשר זה נקבע על ידי מייג'ור מרקהאם קיטו (Markham Kittoe) בשנת 1847. , מהנדס בריטי שהקים את הסקר הארכאולוגי של הודו ערך סקר רשמי בשנים 1861–1862. חפירה שיטתית של ההריסות על ידי הסקר הארכאולוגי של הודו לא החלה לפני 1915 והסתיימה בשנת 1937. סבב החפירה והשחזור השני התקיים בשנים 1974–1982.
שרידי נלנדה משתרעים על שטח של כ-120 דונם, באורך 488 מטרים מצפון לדרום ו-244 מטרים ממזרח למערב.
בחפירות נחשפו אחד עשר מנזרים ושישה מקדשים מרכזיים בנויים בלבנים המאורגנים בפריסה מסודרת.
מעבר רחב ברוחב 30 מטרים עובר מצפון לדרום, כאשר המקדשים ממערב ומנזרים ממזרח לו.
ברוב המבנים יש עדויות למספר תקופות בנייה עם בניינים חדשים המוקמים על חורבות המבנים הישנים.
רבים מהמבנים מציגים גם סימנים של נזקי שריפה לפחות פעם אחת.
המפה מציגה את פריסת המבנים שנחפרו.
מקדש 3 בדרום היה המבנה המרשים ביותר.
מקדשים 12, 13, 14 פונים למנזרים ופונים מזרחה.
למעט המנזרים המסומנים כ-A1 וכ-B1, כול המנזרים פונים מערבה עם מרזבים המתרוקנים במזרח וגרמי מדרגות הממוקמים בפינה הדרומית-מערבית של הבניינים.
כל המנזרים בנלנדה דומים מאוד במבנם ובמראם הכללי.
התוכנית שלהם כוללת צורה מלבנית עם חצר מרובעת מרכזית המוקפת במרפסת, שבתורה תחומה בשורת תאים חיצונית לנזירים.
התא המרכזי הפונה לכניסה המובילה לחצר הוא תא מקדש.
משמעות המיקום האסטרטגי שלו שזה היה הדבר הראשון שמשך את העין למי שנכנס למבנה.
מנזר 1 נחשב לעתיק והחשוב ביותר בקבוצת המנזרים ומציג עד תשע שכבות בנייה.
משערים שהשכבה התחתונה שלו נתרמה על ידי בלאפוטראדווה, מלך סריוויג'איה, בתקופת שלטונו של דוופאלה במאה ה-9. הבניין היה במקור בגובה של לפחות 2 קומות והכיל פסל גדול של בודהה יושב.
מקדש מספר 3 (המכונה גם סריפוטה סטופה Sariputta Stupa) הוא המבנה האייקוני ביותר במבני נלנדה עם מספר מדרגות המובילות עד לגג.
המקדש היה במקור מבנה קטן שנבנה והוגדל על ידי מבנים מאוחרים יותר.
עדויות ארכאולוגיות מראות כי המבנה הסופי היה תוצאה של לפחות שבע תקופות בנייה כאלה.
החמישי מבין מקדשים מרובדים אלה הוא המעניין ביותר והנשמר ביותר עם ארבעה מגדלים פינתיים, מתוכם שלושה נחשפו.
המגדלים, כמו גם צדי המדרגות מעוטרים בלוחות מעודנים של אמנות מתקופת גופטה המתארים מגוון דמויות סטוקו, כולל הבודהה והבודהיסטבות וסצנות מסיפורי הג'טאקה.
המקדש מוקף בהרבה סטופות שחלקן נבנו בלבנים שעליהן חקוקות כתובות מטקסטים בודהיסטים קדושים.
הקומה העליונה של מקדש מספר 3 כוללת חדר קודש הקודשים המכיל כעת רק את הכן שעליו כנראה הוצב פסל גדול של בודהה.
לדברי וין מאונג, הסטופה נגזרה מהסוג המוקדם של קושאנה ובתורה השפיעה על הסטופה של גווה בין טט קון (סרי קטארה) במיאנמר.
במקדש ליד תחתית גרם המדרגות נמצא פסל גדול של אוולוקיטשוורה שהועבר לבסוף למוזיאון.
מקדש מספר 2 כולל דאדו של 211 פאנלים מפוסלים המתארים מגוון מוטיבים דתיים כגון שיווה, פרוואטי, קרטיקייה וגג'אלקשמי, מנגנים בכלי נגינה, ייצוגים שונים של מקארות, זוגות בני אדם בתנוחות אהבה, כמו גם סצנות אמנות ושל חיי היומיום.
יש המשערים שמקדש מספר 2 היה קשור לברהמניות, אולם אין הסכמה בנושא.
אתר מקדש מספר 13 כולל תנור התכה העשוי לבנים ובו ארבעה תאים.
הגילוי של מתכת וסיגים שרופים מצביע על כך שהוא שימש ליציקת חפצים מתכתיים.
שרידי מקדש מספר 14. שוכנים מצפון למקדש 13. נתגלה כאן פסל גדול של הבודהה.
על הכן של הפסל מוצגים שברי ציורי הקיר היחידים ששרדו בנלנדה.
שרידי מקדש סראי שוכנים ממזרח למקדש 2 בתל סראי שנחפר לאחרונה.
מתחם מקדש בודהיסטי רב קומות זה עם הרבה סטופות ומקדשים היה מוקף בחומה גדולה.
השרידים בקודש הקודשים מצביעים על כך שגובהו של פסל הבודהה היה כ-24 מטר.
פסלים רבים, כמו גם ציורי קיר רבים, לוחות נחושת, כתובות, חותמים, מטבעות, לוחות, כלי חרס ויצירות אבן, ברונזה, טיח וטרקוטה, נחשפו בתוך הריסות נלנדה.
הפסלים הבודהיסטים שהתגלו כוללים בעיקר את אלה של הבודהה בתנוחות שונות, וכן אוולוקיטשוורה, , , ו.
בחורבות נמצאו גם אלים ברהמניים של וישנו, שיווה-פרוואטי, גנש, מאהישאסורה מרדיני ואל השמש סוריה.
העתקים של פסל הבודהה השחור הוצבו במקדשים בתאילנד.
המקדש נמצא מחוץ לאזור המוגן שבסמכות הסקר הארכאולוגי של הודו (ה-ASI), יש להניח כי היה פולחן פעיל לפני שה-ASI השתלט על האתר.
בכפרים הסמוכים, כגון גוסראוון (Ghosrawan), סרילצ'ק (Sarilchak), מוסטפְפּור (Mustafpur) וג'גדישפור (Jagdishpur) יש כמה פסלי בודהה בפולחן פעיל של התושבים המקומיים.
חלק מהפסלים נגנבו וחלקם הושחתו בכוונה.
נלנדה היא יעד תיירותי פופולרי במדינה ומושכת אליה מספר רב של מבקרים מהודו ומארצות אחרות.
זוהי גם תחנה חשובה במסלול התיירות של בודהיסטים.
המוזיאון הארכאולוגי של נלנדה – הסקר הארכאולוגי של הודו מנהל מוזיאון ליד החורבות לטובת המבקרים.
המוזיאון, שנפתח בשנת 1917, מציג את העתיקות שנחשפו בנלנדה כמו גם מרג'גיר הסמוכה.
מתוך 13,463 פריטים, רק 349 מוצגים בארבע גלריות.
היכל הזיכרון לשוואנדזאנג – מפעל משותף בודי-סיני לכבודו של הנזיר והנוסע הבודהיסטי.
שריד, הכולל עצם מגולגולתו של הנזיר הסיני מוצגת באולם.
מוזיאון המולטימדיה של נלנדה – מוזיאון נוסף הסמוך לאתר שנחפר הוא מוזיאון המולטימדיה נלנדה המנוהל באופן פרטי.
הוא מציג את ההיסטוריה של נלנדה באמצעות אנימציה תלת-ממדית ומצגות מולטימדיה אחרות.
נלסון ג'ורג' קראשל היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איווה ה-27 בשנים 1937–1939.
נלסון קראשל נולד בעיירה מייקון שבאילינוי לפרד ק.
קראשל, חוואי, וננסי ג'יין (לבית פו) קראשל.
הוא למד בבית הספר התיכון המקומי, ומגיל 17 עד 20 הוא ניהל את חוותו של אביו החולה.
לאחר מכן הוא עבר לעיר הרלן שבמחוז שלבי, איווה, והיה לכרוז במכירות פומביות, עיסוק בו הוא עבד בשנים 1910–1930 ומכר מקנה גזעי בשווי של כ-50 מיליון דולר.
ב-1913 נשא קראשל לאישה את אגנס ג'ונסון, מורה בבית ספר בהרלן.
לזוג נולדו שלושה בנים והם אימצו בת אחת.
קראשל נכנס לפוליטיקה כחבר המפלגה הדמוקרטית.
לאחר שהובס בבחירות לסנאט של איווה ב-1922 ולאחר שנוצח בבחירות המקדימות לסנאט של ארצות הברית ב-1932, הוא התמודד בהצלחה ב-1932 בבחירות למשרת סגן מושל המדינה, תפקיד אליו הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1934.
ב-1936 נבחר קרשאל כמושל איווה לאחר שניצח בהפרש של 2,431 קולות מתוך יותר ממיליון בוחרים.
באותה מערכת בחירות זכו הרפובליקנים ברוב בסנאט המדינתי ובבית הנבחרים המדינתי היה שוויון.
המדיניות שנגעה לשפל הגדול זכתה לרוב לתמיכת שתי המפלגות, אך קראשל נזכר לימים, "במהלך תקופת כהונתי כמושל התפתחו יותר חילוקי דעות שהגיעו לשיאן בשינוי הממשל המדינתי".
ניצחונו הגדול הייתה חקיקה להקלה במס על בתי מגורים.
קראשל טען שההכנסות ממיסי מכירות ומיסי תאגידים צריכות להיות מפונות לסיוע לקשישים ולסיוע חירום לעניים, אך רובן צריכות לשמש להקלה של מס הרכוש.
צעד זה נתן עדיפות במיסוי לאלו שחיו בבתים ובחוות בבעלותם, "ובכך הוגדלה המשיכה לבעלות על בתים שתתרום יותר מכל דבר שאנו יכולים לעשות כדי להבטיח את יציבות החברה שלנו".
בהתאם לכך העביר בית המחוקקים את חוק הפטור ממס רכוש, שהקל את נטל המס על משקי בית ששווי בתיהם היה עד 2,500 דולר.
יותר מכך, בית המחוקקים הקצה את ההכנסות הרלוונטיות ממיסוי כפי שקראשל ביקש.
הוא התפאר: "המימון הבריא של איווה לחוק הסיוע לקשישים וחקיקתו של חוק העדפת מס הרכוש מיקמו את איווה במקום גבוה יותר בהשוואה למדינות אחרות בהגנה על האוכלוסייה הקשישה שלה והעידוד לבעלות על בתים".