tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשניתן לו תעתיק מחקירותיו של פאהד אל-קוזו, הוא הבחין בהתייחסות לאפגני עם רגל אחת בשם "ח'אלד", שהוא זכר כמקור שזוהה שנים קודם לכן בשם וואליד בן עאטש; פרט זה עזר ל-FBI לאתר את עבד אל-רחים אל-נאשירי.
בעקבות הפיגועים ב-11 בספטמבר היה סופאן אחד משמונה סוכני ה- FBI שדיברו ערבית, והיחיד בעיר ניו יורק, עמיתים דיווחו שהוא ישב על הרצפה עם חשודים, הציע להם תה והתווכח על דת ופוליטיקה בערבית שוטפת, תוך כדי השגת מידע.
בזמן שהיה בתימן וחקר את הפיגועים ב-11 בספטמבר, קיבל סופאן מודיעין כי ה-CIA החזיק במידע רלוונטי במשך חודשים.
על פי הדיווח בניו יורקר, סופאן קיבל את התצלום הרביעי של המפגש במלזיה - תמונתו של ח'אלד, המוח של מבצע "קול".
שתי המזימות, כך הבין סופאן מייד, קשורות זו לזו, ואם ה-CIA לא היה מונע ממנו מידע, סביר להניח שהוא היה מגלה את המזימה חודשים לפני ה-11 בספטמבר."
הוטלה עליו משימת "חקירתו האינטנסיבית" של אבו ג'נדל במהלך חמישה ימים בתימן, שבמהלכה מסר ג'נדל את שמותיהם של מספר חברי אל-קאעידה.
התשאול שלו של מוחמד אל-קטהני הוא שהביא להאשמות הטרור נגד עלי סאלח קאהלה אל-מארי בשיקגו, שאותו ציין אל-קטחני כקרוב משפחה.
בשנת 2005 פנה סופאן לרופא בפלורידה, רפיק עבדוס סאביר, והתחזה למיליטנט איסלאמיסטי, ושאל אותו האם יתן טיפול רפואי ללוחמי אל-קאעידה פצועים ממלחמת עיראק.
כשסאביר הסכים להעניק טיפול רפואי, הוא נעצר ונשפט למאסר של 25 שנה בגין תמיכה בטרור.
סופאן תואר כמי שהיה בעל קשרים הדוקים עם סוכן הלוחמה בטרור של ה-FBI ג'ון פ.
סופאן השיג הודאה מסלים חמדאן, שהואשם כנהג ושומר ראש של אוסאמה בן לאדן.
סופאן העיד בפני בית הדין הצבאי כי חמדאן הוא טרוריסט קשוח, שידע מראש על ארגון הפיגועים ב-11 בספטמבר.
הוא גם השיג הודאה מעלי אל-בהלול, תעמולן של אל-קאעידה ומזכיר התקשורת של בן-לאדן שהואשם בכך שהעלה סרטון חגיגות של הפיגוע על הצוללת "קול" והעיד גם בבית הדין הצבאי נגדו.
עלי סופאן התפטר מה-FBI בשנת 2005 והקים את קבוצת סופאן.
בנוסף נקרא לעיתים קרובות לשמש כפרשן מומחה.
סופאן חבר במועצה המייעצת לביטחון המולדת.
ב־14 במאי 2009 העיד סופאן בפני ועדת הסנאט על דיוניה בנושא עינויים.
השימוע בא בעקבות סיווג אובמה למה שמכונה "תזכירי העינויים".
הבולט ביותר, הוא טען בעדותו כי חקירתו של אבו זוביידה הביאה למודיעין מועיל, כמו גם זהותו של המחבל המורשע חוסה פדילה; נטען כי לאחר מכן, כאשר בוצעו עינויים בהדמיית טביעה אצל אבו זוביידה, זרם המודיעין נפסק.
הצהרתו של סופאן עומדת בסתירה לזו שנאמרה ב"תזכירי העינויים ", לפיה השימוש בשיטות הדמיית הטבעה מהווה "טכניקות חקירה משופרות".
בסדרת הטלוויזיה מבית הולו "המגדלים הגבוהים" משנת 2018, בהתבסס על תקופתו של סופאן ב-FBI, הוא מגולם על ידי השחקן טהר רחים.
בסרט הדו"ח, בכיכובו של אדם דרייבר, הוא מגולם על ידי פאג'ר אל-קאיסי.
עלי סביח היא עיר בדרום ג'יבוטי ובירת המחוז הקרוי על שמה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2024, התגוררו בעלי סביח 45,092 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בג'יבוטי, אחרי ג'יבוטי.
העיר נמצאת כ-8.5 ק"מ מאתיופיה, כ-32 ק"מ מסומליה, וכ-61 ק"מ מבירת ג'יבוטי, ג'יבוטי.
בעלי סביח אקלים צחיח למחצה חם.
גובה היישוב, מעל 750 מטר מעל פני הים, ממתן במקצת את האקלים.
החודש הכי חם הוא מאי (34 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 270 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (72 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
העיר נמצאת ליד הכביש RN5. בנוסף, נמצא בסמוך לעיר.
העיר נמצאת על קו הרכבת של אדיס אבבה וג'יבוטי.
עלי לוטפי מחמוד היה פוליטיקאי מצרי, ששימש כראש ממשלת מצרים תחת הנשיא חוסני מובארכ.
לאחר סיום בית הספר למד תואר ראשון ושני בכלכלה ומסחר באוניברסיטת עין שמס.
לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת לוזאן שבשווייץ.
לאחר סיום לימודיו החל לשמש כמרצה באוניברסיטת עין שמס.
ממשלתו של לוטפי החזיקה לתקופה קצרה בלבד ובנובמבר 1986 נפלה, ולוטפי עזב את משרד ראש הממשלה, ומונה לעמוד בראש הבית העליון של הפרלמנט המצרי.
במקביל שימש כיו"ר מועצת התרבות העליונה ויו"ר ועדת המפלגות בפרלמנט.
בתפקדים אלו החזיק עד לשנת 1989 אז פרש מעיסוק בפוליטיקה ושב אל האקדמיה.
לאחר העלתו לדרגת פרופסור מונה לעמוד בראש המחלקה לכלכלה ובראש הפקולטה למסחר באוניברסיטת עין שמס.
עלי מוגרבי הוא עיתונאי ערבי-ישראלי, המשמש ככתב-שטח בצפון וככתב לענייני המגזר הערבי בחדשות 13.
זכה במספר פרסים במהלך עבודתו ככתב צפון בחדשות 13; הוא סקר את מלחמת לבנון השלישית ומבצע חיצי הצפון דיווח במהלך המלחמה מגבול הצפון וגם מתוך לבנון.
מוגרבי נולד בכפר ריינה, ישראל, למשפחה ערבית ישראלית.
התחנך בבית הספר התיכון המקומי.
עבד ככתב בעיתון "כל אל-ערב", ולמד עיתונאות במכללת עמק הירדן שבגליל.
בהמשך עבד באתר החדשות בערבית "פאנט" ובעיתון המגזר הערבי "פנורמה".
בנובמבר 2019 הצטרף לחדשות 13 ככתב לענייני החברה הערבית.
בתפקידו סיקר בין היתר את ההתמודדות במגזר הערבי עם מגפת הקורונה ועם בעיית האלימות ושפיכות הדמים בקרב המגזר.
מפרוץ מלחמת חרבות ברזל בנובמבר 2023 הוא מסקר את העימות בחזית הצפון בין צה"ל לבין החזבאללה.
ב־2023, במהלך סיקור מחאה על רצח שרית אחמד בירכא, הותקף על ידי קבוצת מתפרעים ונזקק לאשפוז.
האירוע עורר גינויים נרחבים מצד ארגוני עיתונאים, אישי ציבור וחדשות 13 עצמה.
במאי 2024 הוענק לו פרס הוקרה מהאקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, על דיווח בזמן אמת תוך סיכון חיים החל מה-7 באוקטובר.
הוא מתגורר בנוף הגליל (נצרת עילית לשעבר).
עלי סייבאו היה הנשיא השלישי של ניז'ר, משנת 1987 עד שנת 1993. הוא המשיך את הנשיא הקודם סייני קונצ'ה, שנפטר מגידול במוח.
עלי סייבאו הוא אחד מבני הזרמה .
אף על פי שגם הנשיא הקודם, סייני קונצ'ה, נולד באותו הכפר, הם לא קרובי משפחה.
הוא למד במכינה קדם צבאית בעיר סן-לואי בסנגל משנת 1950 (כשהיה בן 10).
מאוחר יותר, הוא הצטרף לקלעים הסנגלים.
הוא נפצע בקמרון בשנת 1960 עם הגדוד החמישי של צרפת.
לאחר העצמאות של ניז'ר בשנת 1960, סייבאו הצטרף אל צבא ניז'ר בתור סמל.
הוא עבר קורס מפקדים, ובשנת 1969 פיקד בנז'וויגמי .
לאחר שעבר ליחידה אחרת באגדז בשנת 1973, הוא קיבל דרגת קפטן.
לאחר שעזר בהפיכה ב-1974, עבר עם חייליו לעיר ניאמיי, ובתור פרס קיבל דרגת מייג'ור, מונה לשר החברה הכפרית והסביבה, ונהיה הרמטכ"ל.
עם זאת, קונצ'ה חשד בנאמנותו של סייבאו.
ביוני 1975 הוא פיטר את סייבאו מהקבינט וביקש ממנו לעזוב את תפקידו כרמטכ"ל.
סייבאו הגיב בכך שפרש מהצבא לגמרי, מה שכנראה הרגיע את קונצ'ה.
סייבאו נשאר נאמן לקונצ'ה עד מותו, ב-10 בנובמבר 1987.
לאחר מותו של קונצ'ה, הבטיח סייבאו את מועמדותו לממשיך של קונצ'ה בתפקיד הנשיא, בעזרת שליחת יריביו הצבאיים למדינות אחרות עם משימות דיפלומטיות.
בשנת 1989, סייבאו היה המועמד היחיד, מכיוון שהקים את המפלגה החוקית היחידה, NMSD.
כך הוא זכה בכל 93 המושבים של האספה הלאומית.
בתחילת שנת 1990, לאחר עלייה במתיחות בעקבות מתקפת הטוארג בצ'ינטאברדן, התקיימה ועידה לאומית שפירקה את שלטון המפלגה האחת, והותירה את סייבאו במצב לא טוב.
במרץ 1991 סייבאו הצליח לשחזר על מעמדו כמנהיג MNSD, בעזרת תמיכה מהצבא.
עם זאת, בהמשך השנה אסרה הוועידה הלאומית על סייבאולהשתתף בבחירות הבאות לנשיאות, ובנובמבר 1991 הוחלף כמנהיג המפלגה על ידי טנדג'ה ממדאו (מאוחר יותר הנשיא השביעי של ניז'ר).
לאחר בחירתו של מהאמנה אוסומנה לנשיא בשנת 1993, סייבאו פרש אל הכפר שבו נולד.
עלי סייבאו נפטר ב-31 באוקטובר 2011.
עלי אחמד מבח'ות מוחסן עומראן אל-האג'רי הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-נסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
מבח'ות הוא מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
מבח'ות גדל במחלקת הנוער של אל-ג'זירה, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2008. הוא זכה עם המועדון בשלוש אליפויות, בגביעים, וסיים שלוש פעמים כמלך השערים של הליגה.
ב-15 בנובמבר 2009 ערך מבח'ות את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בתיקו 0-0 נגד נבחרת צ'כיה במשחק ידידות.
ב-16 באוקטובר 2012 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, ארבעה שערים בניצחון 6-2 על נבחרת בחריין במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בגביעי אסיה 2015 ו-2019. ב-10 באוקטובר 2019 הבקיע שלושער בניצחון 5-0 על נבחרת אינדונזיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, והפך למלך השערים בכל הזמנים של נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
גביע הליגה של איחוד האמירויות הערביות (1): 2009/2010
עלי אדם מוסא הוא כדורגלן סומלי-קנדי במשחק בעמדת הקיצוני בקבלרי מליגת העל הקנדית.
מוסא נולד בסומליה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לקנדה.
הוא התחיל לשחק כדורגל במחלקת בקבוצת הילדים של אירל גריי, ממנה עבר וויניפג סאות'אנד יונייטד.
בגיל 18 הצטרף לאקדמיה לכדורגל לוונקובר וייטקאפס מה-MLS.
כעבור שנה הצטרף לקבוצת הכדורגל של מכללת טיילר ג'וניור.
בשנת הצטרף לקבוצת הכדורגל של המכון הטכנולוגי הצפוני של אלברטה.
ב-5 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה של בקבוצה בה גם כבש את שער הניצחון המשחק שנגמר בניצחון 3-4 נגד TSS רוברס.
שנה לאחר מכן זכה עם המועדון ב-PDL כאשר תרם לקבוצה 5 שערים.
בפברואר חתם בואלור מליגת העל הקנדית שעונה זו הייתה הראשונה שלה, לאחר שהעדיף הצעה זו על פני זו של אדמונטון.
ב-3 ביוני 2019 הוא כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אדמונטון.
בשנת חתם בדראמשטאדט מהליגה השביעית בגרמניה.
ביוני חזר לקנדה וחתם בקלברי.
מוסא נעדר מרוב שלבי העונה הראשונה שלו בשל פציעה.
בינואר האריך את חוזהו בשנתיים נוספות עם אופציה לעונה נוספת.
בקיץ הצטרף לנבחרת הילדים של קנדה.
מוסא שיחק בכל נבחרות הנוער של קנדה והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 בשנת , בה הגיע קנדה למקום השלישי.
בדצמבר זומן לסגל נבחרת סומליה, מולדתו.
ב-7 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
עלי ג'מיל מוסטפא מהנא הוא נשיא בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית, כיהן כנשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית וכשר המשפטים של הרשות.
מהנא נולד ב-26 במרץ 1954, במזרעה אל-קיבליה.
מהנא היה חבר בכיר בפת"ח מ-1973, נעצר על ידי ישראל וישב בכלא הישראלי בשנות השמונים ושוחרר בעסקת ג'יבריל ב-1985.
מהנא קיבל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה הערבית של ביירות ב-1976 ותואר שני מאוניברסיטת אל-קודס ב-2003.
ב-1994 פתח מהנא משרד עורכי דין ברמאללה, והיה ממסיידי לשכת עורכי הדין הפלסטינית ומראשיה.
מהנא מונה במאי 2012 לשר המשפטים של הרשות הפלסטינית, והחזיק בתפקיד במהלך ממשלתו השלישית של סאלם פיאד ושתי ממשלותיו של רמי חמדאללה.
עם הקמת ממשלת האחדות הפלסטינית ביוני 2014 התפטר מהנא מתפקידו, ומונה לנשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית.
שימש כיועץ משפטי של נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן מינואר 2019. מהנא פוטר על ידי אבו מאזן ב-19 באוגוסט 2019 והוחזר לתפקיד באותו היום.
מאוגוסט 2022 ועד ליוני 2023 שימש מהנא כחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אל-איסטיקלאל שביריחו.
ב-29 במאי 2014 התפטר נשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית, פאריד עבדאללה אסעד ג'אלד מתפקידו.
בעקבות כך התכנסה המועצה העליונה לצדק ב-1 ביוני 2014 ומינתה את המשנה לנשיא, השופט סמי צרצור, למממלא מקומו, ובמועצה פנתה לאבו מאזן בבקשה שיתחשב בחוק ויתן למועצה להמליץ על שיבוצו של הנשיא החדש.
באותו יום מינה נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן את מהנא לנשיא בית המשפט, ללא היוועצות במועצה.
ביולי 2015 הוגשה עתירה לבית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית, נגד אבו מאזן, מהנא והמועצה העליונה לצדק, שביקשה להורות על פסלות מינויו של מהנא, מכיוון שנעשה ללא היוועצות עם המועצה העליונה לצדק ועל כן מנוגד לחוק.
בית המשפט דן בעתירה בהרכב בן שלושה שופטים, ובדצמבר 2015 הורה על בטלות מינויו של מהנא.
עקבות פסק הדין הגיש מהנא ב-19 בינואר 2016 בקשה לנשיא הרשות אבו מאזן ליציאה מוקדמת לגמלאות.
ביוני 2023 מינה אבו מאזן את מהנא לנשיא בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית.
עלי סאלח עלי סאלח עמר הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אל-וסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
סאלח גדל במחלקת הנוער של אל-וסל, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2016 במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-30 באוגוסט 2019 ערך סאלח את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בניצחון 4-0 על נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית במשחק ידידות.
ב-31 באוגוסט 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 5-1 על נבחרת סרי לנקה במשחק ידידות.
עלי סאלמין אל-בלושי הוא כדורגלן אמירתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אל-וסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
סאלמין גדל במחלקת הנוער של אל-וסל, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2014 במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-27 במאי 2014 ערך סאלמין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בהפסד 4-3 לנבחרת ארמניה במשחק ידידות.
ב-20 בנובמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת תימן במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת איחוד האמירויות הערביות לטורניר גביע אסיה 2019, וערך שש הופעות בטורניר.
עלי מחמוד עבאס הוא מוסלמי סוני, פוליטיקאי סורי, לוטננט גנרל בצבא הסורי, כיהן כשר ההגנה ה-18 של סוריה.
עבאס נולד ב-2 בנובמבר 1964 בעיר הנמצאת כ-35 ק"מ מדמשק, במחוז ב-1983 הוא התגייס לצבא הסורי, והצטרף לאקדמיה הצבאית חומס, במגמת חיל השריון וסיים בדרגת סגן, באוקטובר 1985. הוא השתלם בפקיסטן, בקורס לקצונה בכירה ובין השנים 2000–2001 למד ב בלונדון, וקיבל תואר שני בתחום ההגנה הלאומית.
בשנת 2003 הוא השתתף בקורס אקדמי לניהול משברים ב, בסטוקהולם ובשנת 2004 השתתף בקורס לניהול הגנת המדינה בקולג' המלכותי ההולנדי.
עבאס הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-1 בינואר 2018 ופיקד במשך כשנתיים על חטיבת ביטחון הפנים.
וכן שימש (משנת 2021) כסגנו של הרמטכ"ל הסורי.
ב-30 באפריל 2022 העניק לו הנשיא בשאר אל-אסד דרגת לוטננט גנרל.
במהלך שירותו הצבאי, קיבל עבאס את אותות ההצטיינות הבאים:
מספר מדליות על קרבות ואימונים, בדרגות שונות.
ב-28 באפריל 2022, הוצא צו נשיאותי מס' 115 לפיו הגנרל עלי מחמוד עבאס יהיה שר ההגנה במקום עלי עבדאללה איוב.
עבאס הוא שר ההגנה החמישי מאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011.
ב-5 באוקטובר 2023, תקף מזל"ט מתאבד את טקס סיום קורס הקצינים באקדמיה הצבאית בחומס.
דֻווח על 89 הרוגים ומאות נפצעו.
שר ההגנה עבאס נכח בטקס, אך עזב זמן קצר לפני ההתקפה.
ב-16 בנובמבר 2024 הגיע שר ההגנה האיראני, עזיז נאסירזאדה, לדמשק, עם משלחת נפגש עם גנרל עבאס והם דנו בהמשך שיתוף הפעולה הצבאי בין איראן לסוריה.
עבאס נשוי ואב לארבעה ילדים.
ביוני 2023, הטילה הממלכה המאוחדת סנקציות אישיות על עבאס, בגין "שימוש שיטתי באלימות מינית ומגדרית נגד אזרחים".
ביולי 2024 דווח שהאיחוד האירופי הטיל עליו עיצומים (יחד עם הרמטכ"ל, עבד אל-כרים מחמוד אבראהים) בשל הפרות של זכויות האדם בסוריה, ובכלל זה "עינויים ואלימות מינית".
עלי נאסר קאיד אל-בוכאיתי הוא פוליטיקאי, עיתונאי וסופר תימני.
עלי נולד ב-10 בספטמבר 1976 לשייח' נאסר קאיד אל-בוכאיתי בכפר אל-מלחה במחוז אלחאדה בנפת דמאר, דרומית לצנעא.
בהשפעת אחיו ממנהיגי החות'ים מוחמד אל-בוכאיתי, הצטרף לתנועה החות'ית.
בעקבת הצטרפותו, נעצר בשנת 2008 בידי כוחות הביטחון של תימן, הוא שוחרר כעבור שישה חודשים.
לאחר ההפיכה בתימן החל לשמש כדובר התנועה החות'ית, ותמך בהם בפומבי ברשתות החברתיות ובטלוויזיה.
בינואר 2015 הודיע שפרש מהחות'ים ועבר להתגורר בירדן, וכיום מתגורר בבריטניה.
לאחר פרישתו היה מקורב לנשיא תימן לשעבר עלי עבדאללה סאלח, ואביו שימש המתווך בין הנשיא לבין החות'ים.
הוא תקף בפומבי את החות'ים ומנהגיהם בתימן.
בשנת 2019, אל-בוכאיתי הכריז על אי דת, ותקף את האסלאם ואת פסיקותיו.
הוא כתב מספר מאמרים פוליטיים שפורסמו באתרים רבים, והופיע בערוצי חדשות בהם BBC, RT, אל-ג'זירה, אל -ערביה ואל-חורא.
עֵלי סמית (Eli Smith; 13 בספטמבר 1801, נורתפורד , קונטיקט, ארצות הברית – 11 בינואר 1857, ביירות, לבנון) היה מיסיונר פרסביטריאני אמריקאי שפעל בלבנון, עסק בתרגום הביבליה לערבית והיה יד ימינו של אדוארד רובינסון בחקר הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל בתקופת המקרא.
עֵלי סמית סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ב-1821, עסק בהוראה וקיבל את הכשרתו כאיש דת בסמינר התאולוגי באנדובר , מסצ'וסטס.
ב-1823 נשלח מטעם הוועד האמריקאי למיסיונים בארצות חוץ (ABCFM) למלטה כעורך הדפוס של המיסיון הפרוטסטנטי האמריקאי במקום.
ב-1827 הגיע לביירות שבלבנון ללימודי ערבית, אך ב-1828, בגלל גילויי איבה של השלטונות שגרמה המלחמה העות'מאנית-רוסית, נאלץ כמיסיונרים נוצרים אחרים לעזוב את ביירות, ובין היתר ביקר ביוון עם מזכיר המיסיון האמריקאי רופוס אנדרסון .
ב-1830–1831 יצא בחברת עמיתו הריסון דווייט למסע בקרב העדות הנוצריות בחבלי מזרח טורקיה, ארמניה, גאורגיה ופרס.
השניים פרסמו את הסקרים שערכו בחיבורם מ-1834 "מחקרים מיסיונריים בארמניה".
בתום מסעו חזר לביקור בארצות הברית, שם נשא לאישה את שרה לנמן והשתקע עימה בביירות.
ביירות הייתה למרכז של הפעילות המיסיונרית האמריקנית במזרח הקרוב, ועלי סמית הוא שהעביר ממלטה לביירות את בית הדפוס של המיסיון האמריקאי שהפיק כתבים בערבית וכמו כן טיפל ביצירת גופנים חדשים בערבית שנוצקו במתכת בלייפציג לפי הנחיותיו.
ב-1838 חבר לאדוארד רובינסון, שהיה מורהו בסמינר באנדובר, במסעו הראשון לחקר הגאוגרפיה המקראית של ארץ ישראל.
עלי סמית לא היה מתורגמן ומורה דרך בלבד, אלא מילא תפקיד כבד משקל במסע המחקר.
עוד קודם למסעם הכין רשימות של שמות מקומות בערבית וקבע תעתיק של השמות הערביים לאלפבית לטיני כולל הסימנים האורתוגרפיים הייחודיים.
עלי סמית הוא גם מי שנטע לראשונה במוחו של רובינסון של רעיון המסע.
ב-1852 יצא שוב עם רובינסון להשלמת פרצות שנותרו ממסעם הקודם.
חיבורו הנודע של רובינסון, "מחקרים מקראיים בארץ ישראל" , נכתב במשותף עימו.
בעוד אדוארד רובינסון הוכתר כ"אבי המחקר המדעי של ארץ ישראל", עלי סמית לא זכה להכרה הראויה.
ספק אם רובינסון היה צולח את מסעו ומגיע להישגו פורץ הדרך בלעדי עלי סמית, אשר ידע ערבית על ניביה, הכיר מקרוב את התרבות המקומית והיה בעל רשת קשרים ענפה.
עֵלי סמית נרתם למשימת תִרגום המקרא מעברית ומיוונית לערבית.
הוא ראה בכך את עבודת חייו, אך מת לפני שהשלים את המלאכה.
התרגום הובא לכלל סיום בידי המיסיונר קורנליוס ון דייק בסיוע מורהו לערבית, הפובליציסט בוטרוס אל-בוסתאני , והמשורר נאצף אל-יאזג'י וראה אור בין השנים 1860 (הברית החדשה) ל-1865 (הברית הישנה).
ההכרה בתרומתו המדעית באה לביטוי בבחירתו כחבר באגודה האוריינטלית האמריקאית ב-1843 וכן בחברה האוריינטלית הגרמנית ב-1849. ב-1850 קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה מטעם ויליאמס קולג' במסצ'וסטס.
עֵלי סמית מת בביירות ונקבר במתחם "בורג' בירד" של המיסיון הפרוטסטנטי במרכז העיר.
ב-1960 הועברו עצמותיו לבית הקברות האנגלו-אמריקאי בפרוורי ביירות.
המצבה, כמו גם מצבות אחרות בסביבתה, ניזוקה במהלך מלחמת האזרחים בלבנון בשנות השמונים וחודשה ב-2014.
עלי מוסא דקדוק המכונה אבו חוסיין סאג'ד, היה פעיל חזבאללה ומפקד "תיק הגולן" בארגון.
החל משנות ה-80 מעורב בפעילות טרור בארגונים המקושרים לאיראן.
הוא נכלא על ידי האמריקאים בעיראק ושוחרר על ידי ממשלת עיראק.
על פי החשד, הוא היה מנחה מרכזי של רשת צלפים של "כוח קודס" של משמרות המהפכה בעיראק.
המודיעין האמריקני טען כי עדותו של דקדוק במהלך כליאתו היא עדות מרכזית לשיתוף פעולה בין איראן לחזבאללה.
דקדוק נולד בכפר עייתא א-שעב בדרום לבנון.
החל משנת 1983 היה מעורב בפעילות חבלנית נגד צה"ל בדרום לבנון ובאזור רצועת הביטחון.
השתתף במאבקים פנים-לבנוניים בין השנים 1988–1990.
בשנת 2006, מלחמת עיראק, נשלח על ידי הנהגת חזבאללה לעיראק כקצין מבצעים מטעם הארגון, בכדי לסייע למיליציות השיעיות בלחימה נגד כוחות הקואליציה בהובלת צבא ארצות הברית.
דקדוק אימן פעילים שיעים עיראקים בתמיכת "כוח קודס" האיראני, והיה מעורב בפעילות מבצעית של המיליציות השיעיות נגד הקואליציה.
הפעלתו של דקדוק וחזבאללה בעיראק מדגימה את הקשר העמוק בין הארגון לאיראן, ולאסטרטגיה האיראנית הרחבה במזרח התיכון.
ב-20 במרץ 2007 הוא נתפס על ידי האמריקאים בבצרה, יחד עם קייס אל-ח'זעלי ואחיו לאית' אל-ח'זאלי.
ב-16 בדצמבר 2011 הועבר לידי ממשלת עיראק, לאחר שזה הבטיח לממשל אובמה להעמידו לדין.
זאת בעיקר עקב מעורבותו בחטיפתם ורציחתם של חמישה חיילים אמריקנים בכרבלאא שבעיראק.
אולם, הוא שוחרר ב-2012 וחזר לביתו בלבנון, לאחר שממשלת עיראק טענה כי לא מצאה צידוקים משפטיים להמשך כליאתו.
במסגרת זאת סייע בהקמת "קבוצות מיוחדות" של פעילים שיעים, שאומנו על ידי איראן בהפעלת מטעני חבלה מתוחכמים, אשר גרמו לאבידות רבות בקרב הכוחות האמריקאים בעיראק.
עלי דקדוק נטל חלק בפעילות הצבאית של "עסאיב אהל אל-חק", מיליציית "חבורת אנשי האמת".
בין השאר השתתף בהתקפה נגד מפקדה מחוזית בכרבלא במהלכה נהרגו חמישה חיילים אמריקאים.
מינויו של עלי מוסא דקדוק לאחראי ההתארגנות הצבאית של חזבאללה ברמת הגולן נעשה בשל מיומנויותיו המקצועיות וקרבתו להנהגת הארגון אך גם בשל הניסיון הרב, שרכש בתקופת שהייתו בעיראק.
ניסיון זה, שחזבאללה שואף להערכתנו להעתיקו נגד ישראל, מוצא ביטויו בקשרים הדוקים שלו עם כוח קדס ומפקדו קאסם סלימאני ובהפעלת PROXIES מקומיים לקידום האינטרסים של איראן וחזבאללה.
עם חזרתו ללבנון, דקדוק חידש את פעילות הטרור שלו בחזבאללה הוא מונה לאחראי על הכשרת הכוחות המיוחדים של הארגון.
ב-2018 מונה למפקד "תיק הגולן", התשתית הצבאית של חזבאללה ברמת הגולן.
התשתית כוללת עשרות פעילים המתגוררים בצפון הגולן ומצוידים באמצעי לחימה במטרה ליצור עבור חזבאללה יכולת התמודדות עם ישראל בחזית רמת הגולן בעת חירום.
בדצמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל חוסל בנו חסן, גם הוא פעיל בתיק הגולן, באזור קוניטרה שבדרום סוריה, ואיתו שלושה פעילי חזבאללה.
ב-10 בנובמבר 2024 בשעות הצהריים התבצעה תקיפה של חיל האוויר הישראלי בדמשק, כאשר על פי הדיווחים מוסא דקדוק היה מטרת התקיפה.
ב-22 בנובמבר 2024 אישר בכיר אמריקני לחדשות NBC כי מוסא דקדוק חוסל בתקיפה.
עלי אכבר פייז אלני (בפרסית: علیاکبر فیض آلنی) הידוע בשם עלי משכיני (בפרסית: علی مشکینی; 2 בדצמבר 1921 – 30 ביולי 2007) היה אייתוללה ופוליטיקאי איראני ששימש כיו"ר הראשון של מועצת המומחים האיראנית וכחבר במועצת המומחים לבחינה הסופית של החוקה שהייתה אספה מכוננת שניסחה את חוקת איראן.
משכיני היה אזרביג'אני איראני שנולד בכפר ליד משכינשהר והר סבאלן.
הוא נולד כאלי, אך העדיף את ההגייה עלי.
באוגוסט 1979 לאחר המהפכה האיראנית הוא מונה לחבר במועצת המומחים לבחינהה הסופית של החוקה (בפרסית: مجلس بررسی نهایی قانون اساس), אספה מכוננת שהייתה מעורבת בניסוח חוקת איראן.
מאוחר יותר משכיני עמד בראש הוועדה שניסחה את התיקון של 1989 לחוקת איראן שאומצה ב-1979 במסגרת הוועדה הוא גם עמד בראש אחת מארבע תת-הוועדות שלה, זו שהופקדה על ניסוח תיקונים שיחזקו את מערכת המשפט.
ככזה, הוא היה כוח משפיע בשינוי מנהיגות הרשות השופטת מטריומווירט, מועצת המשפט העליונה, ליחיד ב-1989.
הוא חיבר ספרים רבים אודות תורת המשפט האסלאמית וסוגיות כלליות של האסלאם.
משכיני היה יושב ראש אגודת מורי הסמינרים של קום וכן שימש כאמאם תפילת יום שישי בקום.
למרות זקנתו ובריאותו הירודה, הוא הפך למועמד להיבחר מחדש בבחירות לאספת המומחים ב-2006. משכיני נפטר ב-30 ביולי 2007 בשעה 16:30 שעון מקומי, בבית חולים בטהראן, מאי-ספיקה נשימתית ואי-ספיקת כליות.
מוחמד ריישהרי, שר המודיעין של איראן מ-1984 עד 1989, היה חתנו של משכיני.
עלי כּרכּי היה מפקד החזית הדרומית של ארגון הטרור חזבאללה.
לאחר ההתנקשות באבראהים עקיל נחשב לשלישי בחשיבותו בחזבאללה, כאשר ירש אותו יחד עם טלאל חמיה בפיקוד על מערך המבצעים ובהובלת המערכה נגד ישראל בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
נהרג ב-27 בספטמבר 2024 במהלך מבצע סדר חדש.
עלי כרכי נולד ב־1967 בכפר עין בוסוואר במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון.
הוא למד באוניברסיטה בלבנון ולאחר מכן הצטרף לשורות ארגון הטרור "חזבאללה" במהלך מלחמת האזרחים בלבנון והיה ממייסדיו.
על פי חזבאללה הוא היה מהמפקדים על הקרבות בבירות נגד ישראל במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה הוא תכנן ופיקד על מבצעים ופיגועי התאבדות של חזבאללה נגד צה"ל, כולל אסון צור הראשון.
לאחר נסיגת צה"ל לרצועת הביטחון ב-1985 הוא הקים התארגנויות של חזבאללה באזור הגבול.
עד 1996 היה אחראי על אזור דרום לבנון, ותכנן ופיקד על מבצעים רבים של חזבאללה בזמן המערכה ברצועת הביטחון עד לנסיגת צה"ל מלבנון, בין היתר שימש כמפקד במבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם.
מאז הוא מילא תפקיד במספר עימותים צבאיים עם ישראל, לרבות במלחמת לבנון השנייה.
כרכי תכנן ופיקד על פעולות נגד קבוצות תכפיריות.
מאז 2008 שימש כיועץ צבאי למזכ"ל הארגון חסן נסראללה.
הוא פיקד על חזית הדרום של הארגון, שכוללת את היחידות המרחביות נַסר, עזיז ובַּדר, כולל במלחמת חרבות ברזל.
כרכי היה חבר במועצת השורא המרכזית וכן במועצת הג'יהאד, המפקדה העליונה של חזבאללה, מאז הקמתה.
הוא נחשב לארכיטקט של האסטרטגיות הצבאיות של חזבאללה, שכן הוא פיתח את יכולות הלחימה של הארגון, כולל שימוש בנשק מתקדם וטקטיקות לוחמה שונות.
לכרכי היו קשרים הדוקים עם איראן, והוא נחשב לחלק מרשת רחבה של שיתוף פעולה בין חזבאללה למעצמות אזוריות אחרות ב"ציר ההתנגדות".
בשנת 2019 הטילה מחלקת האוצר של ארצות הברית סנקציות על כרכי, מוחמד חיידר אבראהים עקיל ופואד שוכר, עקב פעילות הטרור שלהם במסגרת הארגון, וכרכי הוכנס לרשימה של מחבלים עולמיים שהוכרזו באופן מיוחד בארצות הברית.
בפברואר 2024 ניסתה ישראל להתנקש בחייו בהפצצת מכונית בעיר א-נבטיה, אך הוא לא היה במכונית היעד.
לאחר ההתנקשות בפואד שוכר ובאבראהים עקיל, ירשו את מקומם כרכי וטלאל חמיה.
ב-23 בספטמבר 2024 ניסה חיל האוויר הישראלי להרוג אותו בסיכול ממוקד כשהיה בדירה באזור ביר אל-עבד ברובע הדאחייה בביירות, אך לפי דיווחים לבנוניים, הוא נפצע ולא נהרג.
חזבאללה טען כי כרכי חי.
עוד דווח כי התקיפה כוונה אל אחת הקומות בבניין, מעל הקרקע, שם סברו שכרכי נמצא.
כדי לצמצם את היקף הנזק מסביב ולמעט בנפגעים בלתי מעורבים, מטוסי קרב הטילו מספר חימושים קטנים יחסית, שפגעו באופן ממוקד באותה קומה, מבלי להקריס את הבניין כולו.
ב-27 בספטמבר 2024 יצא חיל האוויר הישראלי למבצע סדר חדש, שהיה חלק ממבצע רחב יותר – מבצע חיצי הצפון, שבו תקף ב-83 פצצות של טונה כל אחת את המפקדה המרכזית של חזבאללה בביירות.
בתקיפה נהרגו מזכ"ל הארגון חסן נסראללה, כרכי, וכ-20 מחבלי חזבאללה נוספים, חלקם בכירים.
עלי ג'עפר מדן הוא כדורגלן בחריינים המשחק בעמדת החלוץ בא-רפאע.
מדן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל א-שבאב.
בשנת חתם על חוזה במועדון א-רפאע עמה זכה באליפות בחריין בסיום עונתו הראשונה.
בקיץ הושאל לאל-אורובה פוג'יירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
בקיץ הושאל לעג'מאן בה שיחק שנתיים ובסיומן חזר לא-רפאע.
ב-1 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בחריין בניצחון 1-3 נגד .
ב-5 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד .
השתתף פעמיים עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל.
עלי מחמן למין זיין הוא פוליטיקאי וכלכלן המכהן כראש ממשלת ניז'ר מאז שנת 2023. הוא מונה לראש ממשלה על ידי החונטה הצבאית של ניג'ר ב-8 באוגוסט 2023, ולתפקיד שר האוצר ב-10 באוגוסט 2023. כיהן כשר הכלכלה והאוצר של ניז'ר בשנים 2010-2003.
עלי למין זיין נולד בשנת 1965 בעיר זינדר בניז'ר.
הוא השלים את לימודיו במרכז ללימודי פיננסים, כלכלה ובנקאות במרסיי ובאוניברסיטת פנתאון-סורבון.
הוא עבד כנציג של הבנק האפריקאי לפיתוח בצ'אד, חוף השנהב וגבון.
לאחר שכיהן כמנהל הקבינט של הנשיא ממאדו טאנג'ה מונה זיין לתפקיד שר הכלכלה והאוצר בממשלה ב-24 באוקטובר 2003.
בשנת 2009, בוסאדה בן עלי, עורך עיתון, טען שזיין גנב כסף שהיה חלק מחוזה נפט בין ניז'ר לסין.
העורך נעצר ב-23 בינואר 2009, וב-6 בפברואר 2009 נידון לשלושה חודשי מאסר בגין הפצת מידע כוזב.
ב-18 בפברואר 2010 ממאדו טאנג'ה הודח בהפיכה צבאית וממשלתו פורקה.
כמי שהיה אחד מהאנשים המקורבים ביותר לטאנג'ה, זיין היה אחד משלושת השרים היחידים שלא שוחררו מיד ממעצר בית בימים שלאחר ההפיכה.
לדברי אחד ממנהיגי החונטה, קולונל דג'יברילה הימא חמידו, השרים "עדיין במעקב" מאחר שהם החזיקו ב"תיקים רגישים מאוד" ולכן היה צורך "להבטיח את ביטחונם".
ה־MNSD (התנועה הלאומית להתפתחות החברה) קראה לשחרר את זיין, אטנג'ה והאחרים.
במאי 2024 למין זיין התייחס לסוגיית המניע לסילוק הצבא האמריקני מהמדינה.
הוא האשים את ארצות הברית בנטישתה של ניז'ר ובכך שהיא אינה מפגינה מחויבות כלפי ארצו, לאחר שזו החליטה להפסיק את הפעילות הצבאית נגד הטרור הג'יאהדיסטי תוך כדי השארת חיילים בבסיסים צבאיים בניז'ר לאחר ההפיכה הצבאית במדינה.
זיין ציטט בהתייחסותו לעניין ואמר:
עלי סרטאווי הוא משפטן ופוליטיקאי פלסטיני, שכיהן כשר המשפטים בממשלה האחת עשרה של הרשות הפלסטינית, ודיקן לשעבר של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת א-נג'אח.
עלי סרטאווי נולד בכפר סרטא בנפת סלפית.
את השכלתו היסודית קיבל בבית הספר בכפר, ותעודת בגרות מבית הספר התיכון בידיא בשנת 1985. הוא סיים תואר ראשון במשפטים וחקיקה באוניברסיטת ירדן בשנת 1988, תואר שני בשנת 1992 ותואר דוקטור בשנת 1997. מאז 1999 הוא מכהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת א-נג'אח, ומשנת 2003 כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה.
בתקופה שבין 17 במרץ 2007 ל-14 ביוני 2007, כיהן כשר המשפטים בממשלת הנייה השנייה.
סרטאווי נשוי ואב לחמישה ילדים.
עלי הלוואי (Stipules) הם מבנים מורפולוגיים הממלאים תפקידים מגוונים ומשמעותיים בכלכלת הצמחים.
התפקיד הבסיסי והנפוץ ביותר של עלי הלוואי הוא הגנה על העלים הצעירים בתוך הניצן.
נחיצות ההגנה נובעת מחולשת העלים הצעירים ורגישותם הרבה לקור, וכן משום שהם "מזון מפתה לחרקים ובעלי חיים אחרים".
כאשר עלי לוואי נעדרים, המחקר מראה כי בדרך כלל קיים מנגנון הגנה אחר לניצן.
ניצנים אלה מוגנים במקרים מסוימים על ידי עלים, ובאחרים על ידי קשקשים, שערות, בלוטות ושרף.
הגנה אינה התפקיד היחיד של עלי הלוואי.
התפתחות לקוצים: במינים מסוימים מתפתחים עלי הלוואי למבנים דמויי קוצים המיועדים להגנה מכנית מפני רעייה.
תפקוד כעלים אמיתיים: במינים אחרים, "מבצעים עלי הלוואי, או מסייעים בביצוע, את תפקיד העלים האמיתיים".
ערך סיסטמטי של עלי לוואי
מחקר מציין כי ב-קרוטלריה (קטניות), "הנוכחות או ההיעדרות של עלי לוואי, צורתם ומיקומם הם בעלי ערך שיטתי בחלוקת הסוג".
ב-פשתן, חלוקת הסוג מתבצעת על בסיס היעדר עלי לוואי או נוכחות בלוטות לוואי.
עלי עבדאללה סאלח היה פוליטיקאי תימני שכיהן כנשיא הרפובליקה הערבית התימנית (צפון תימן) משנת 1978 עד לשנת 1990. עם איחוד תימן ב-1990 הפך לנשיא המדינה המאוחדת.
ב-23 בנובמבר 2011 העביר את סמכויותיו בפועל כראש מדינה לסגנו עבד רבו מנסור האדי, בהסכם שנקבע בו כי ייערכו בחירות במדינה, בעקבות ההפגנות בתימן בשנת 2011, שהיו חלק מהאביב הערבי.
סאלח נרצח ב-4 בדצמבר 2017 על ידי כוחות החות'ים לאחר קרב עם המורדים בצנעא.
סאלח היה אחד ממנהיגי ההפיכה האנטי-מלוכנית בשנת 1962. לאחר רצח הנשיא אחמד אלגשמי בשנת 1978 הפך לנשיא הרפובליקה הערבית התימנית (צפון תימן) משנת 1978 עד לשנת 1990. עם איחוד תימן ב-1990 הפך לנשיא המדינה המאוחדת.
בשנת 1999 הוא נבחר לנשיאות בבחירות ישירות, כאשר זכה ב־96% מהקולות בבחירות בהן נכחו משקיפים בינלאומיים.
המתמודד האחר, א-שעבי, היה חבר במפלגתו של סאלח "הקונגרס הכללי של העם", אולם התמודד כעצמאי.
במשאל עם ב-20 בפברואר 2001 החליטו 71% מהמצביעים התימנים להאריך את כהונת הנשיא מחמש לשבע שנים, ואת כהונת הפרלמנט מארבע לשש שנים.
המשאל גם יצר מועצה מייעצת הממונה על ידי הנשיא בעלת סמכות חקיקה, ובכך מתחרה עם הפרלמנט הנבחר על ידי העם.
ארגון "Freedom House" שיפר בדו"ח "החירות בעולם" את דירוג רמת החופש הפוליטי במדינה מ-6 ל-5.
ביולי 2005, במהלך החגיגות לציון יום השנה ה-27 לכהונתו כנשיא תימן, הכריז סאלח כי לא ישתתף בבחירות הבאות לנשיאות בספטמבר 2006. אולם ביוני 2006 שינה את דעתו, והחליט להסכים לייצג את מפלגתו בבחירות.
הוא הסביר את מהלכו בכך שהיה נכון להעביר את השלטון, אולם נכנע לאור "לחצי ההמון ופניות העם התימני".
בבחירות לנשיאות ב-20 בספטמבר 2006 זכה סאלח ב-77.2% מקולות המצביעים.
יריבו העיקרי, פייסל בן שמלאן, זכה ב-21.8%.
לטענת הממשל האמריקני, "הבחירות עמדו בקריטריונים של בחירות חופשיות והוגנות".
ב-27 בספטמבר הושבע סאלח לכהונה נוספת.
בתחילת 2011, בהשראת ההפיכה בתוניסיה וההפגנות במצרים, פרצו הפגנות גם בתימן, ובעקבותיהן הודיע סאלח כי לא יאריך את כהונתו מעבר לשנת 2013 ולא יעביר את השלטון לבנו.
ב-23 באפריל 2011, הודיע הנשיא סאלח כי הוא מוכן לרדת מהשלטון בתוך כמה חודשים בתמורה לחסינות.
ב-18 במאי חתם סאלח על הסכם עם קבוצות אופוזיציה בתימן שיתפטר מהנשיאות בתוך חודש, אך חזר בו ב-22 במאי, וההפגנות נמשכו.
ההפגנות התדרדרו עד כדי מלחמת אזרחים בין המפגינים לתומכי השלטון בתימן.
ב-3 ביוני נפצע סאלח באורח קשה (40% כוויות) בעקבות שיגור של רקטות על ארמונו.
בעקבות הפיגוע הוטס לערב הסעודית על מנת לקבל שם טיפול רפואי.
סגנו של סאלח, עבד רבו מנסור האדי, החליף אותו כנשיא בפועל.
ב-23 בספטמבר, לאחר כשלושה חודשי היעדרות, דווח כי סאלח שב לארצו.
ב-21 באוקטובר 2011 מועצת הביטחון של האו"ם אישרה פה אחד החלטה הקוראת לסאלח לחתום על הסכם שלפיו ישים קץ לדיכוי האלים של ההפגנות בארצו, ולפרוש מתפקידו כנשיא המדינה.
ב-23 בנובמבר חתם סאלח בטקס שנערך בערב הסעודית בחסות בית המלוכה הסעודי ובנוכחות מנהיגי האופוזיציה בתימן, על הסכם העברת סמכויות לסגנו אל-האדי.
תוך שלושה חודשים יתקיימו בחירות בתימן לתפקיד הנשיא, שבהן לא יתמודד סאלח, אך ההסכם העניק לו ולמקורביו חסינות מפני העמדה לדין.
ב-25 בפברואר 2012 הושבע סגנו של סאלח עבד רבו מנסור האדי לנשיא תימן החדש וסאלח עזב לארצות הברית.
ב-4 בדצמבר 2017 נרצח סאלח בצנעא על ידי כוחות החות'ים.
עלי פודרימיה (באלבנית: Ali Podrimja; 1 באוגוסט 1942 – 21 ביולי 2012) הוא מחשובי המשוררים האלבנים בימינו.
נולד בשנת 1942 בעיירה ג'קובה שבקוסובו, ושם עברה עליו ילדותו, בתנאים קשים.
הוא למד לשון וספרות אלבנית באוניברסיטת פרישטינה ופרסם את שיריו הראשונים כבר בעת לימודיו בתיכון, בשנת 1957, בכתב-העת הספרותי "החיים החדשים".
שירתו עוסקת בעיקר בגורל האלבנים ובמצוקת האדם החי במשטר טוטליטרי.
גם מות בנו לוּמִי הטביע חותם עז על יצירתו.
שירתו המאופיינת בפשטותה, בחרוזיה החופשיים ובדימוייה הבלתי-צפויים תורגמה בחלקה, בין השאר, לגרמנית ולשוודית.
רמי סערי תרגם לעברית אחדים משירי פודרימיה, ואלה ראו אור בין השנים 1999 ו-2001 במוסף הספרות של עיתון הארץ וכן באחדים מגיליונות כתב-העת "הליקון".
עלי עות'מאן הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדות המגן הימני והקשר האחורי בקבוצת צעירי סכנין.
עות'מאן גדל במחלקת הנוער של בני סכנין, ועבר דרך הקבוצות הצעירות השונות של המועדון.
הוא החל את דרכו בתפקיד הקשר אך כשהגיע לקבוצת הנוער הוסט לעמדת המגן הימני.
בעונת ערך עות'מאן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בני סכנין, במשחק מול מ.ס.
בעונה זו ובשנתיים הבאות הוא המשיך לשחק בעיקר בקבוצת הנוער.
לקראת סיום עונת 2006/2007, תחת המאמן אלישע לוי, הפך עות'מאן לשחקן קבוע בקבוצה הבוגרת, אך שימש בעיקר כשחקן מחליף.
בעונת 2008/2009, תחת הדרכתו של המאמן ערן קוליק שהגיע לקבוצה באמצע העונה, עשה עות'מאן את התקדמותו הגדולה, והפגין יכולת מרשימה שהפכה אותו לאחד מטובי המגנים בליגת העל.
הוא שיחק ב-31 משחקי ליגה בעונה זו, ובישל פעם אחת.
בספטמבר 2009 עבר עות'מאן למכבי חיפה ששילמה עבורו כחצי מיליון דולר, והוא חתם לשלוש שנים במועדון עם אופציה לשנתיים נוספות.
בעקבות החתימה, השתתף עות'מאן עם מכבי חיפה בשלב הבתים של ליגת האלופות באותה עונה, והחל לתפקד לעיתים גם כקשר אחורי.
במאי 2010 זומן עלי עות'מאן לראשונה לנבחרת ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי.
את הופעתו השנייה והאחרונה במדי הנבחרת ערך כעבור ארבעה ימים במשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה.
במכבי חיפה סבל עות'מאן מפציעות וקיבל מעט דקות משחק, וב-25 ביוני 2012 הושאל לעונה אחת לבני סכנין.
בתום תקופת ההשאלה שוחרר ממכבי חיפה וחתם על חוזה חדש בסכנין.
ביוני 2021 חתם בהפועל קלנסווה.
בינואר 2022 הצטרף לאיחוד בני שפרעם.
עלי פאשא היה בן למשפחה עשירה מהכפר בצ'ישט שבסמוך לעיר טפלנה בדרום אלבניה של ימינו, שבו אביו היה הביי.
המשפחה איבדה את הונה ואת מעמדה כשהיה ילד, ולאחר הירצחו של אביו ב-1758, החלה המשפחה, בעידוד אמו של עלי, הנקו, לעסוק בשוד דרכים.
עלי היה לשודד דרכים שהטיל אימה על האזור, והוא צד את עיניהם של השלטונות העות'מאניים.
ב-1768 נישא לבתו של הפאשא של דלווינה, והשניים היו לבני ברית.
מעמדו של עלי באימפריה העות'מאנית התחזק בהדרגה, וב-1787 העניק לו הסולטאן אבדילהמיט הראשון את פשאליק טריקלה, כהוקרה על תמיכתו בו במלחמתו באוסטרים.
ב-1788 השתלט על יואנינה, שהייתה למקום מושבו, ובהמשך ניצל את חולשתה של האימפריה העות'מאנית באותה עת, כדי להשתלט על שטחים נוספים באלבניה, במערב יוון ובפלופונסוס.
כפאשא של יואנינה, הנהיג עלי פאשא מדיניות עצמאית, שלא תמיד תאמה את רצונותיה של האימפריה העות'מאנית, אך שירתה היטב את האינטרסים שלו.
השלטון בקונסטנטינופול העדיף מצב זה על פני הפיכתו של עלי לאויב, וגם היה חלש מכדי לכפות עליו את רצונו.
כדי שיהיה לו נמל בטוח בחוף האלבני כרת עלי פאשא ברית עם נפוליאון בונפרטה, וזה מינה את פרנסואה פוקוויל לקונסול ביואנינה.
לאחר חתימת חוזה טילזיט ב-1807, בו כרתו הצרפתים ברית עם רוסיה, החליף את בני בריתו וחבר לבריטים.
עלי נודע גם באכזריותו כלפי אויביו ומתנגדיו.
ב-1788 החריב לחלוטין את העיר הארומנית
בעיר זו, שהייתה מהגדולות והמשגשגות בבלקן, התגוררו כ-60 אלף תושבים, ומאז חורבנה לא התאוששה.
ב-1798 כבש את העיר פרווזה מידי הצרפתים, ולאחר מכן טבח בתושבי העיר כנקמה על התנגדותם לו.
בסביבות אותה שנה הורה על הוצאתם להורג של 739 תושבי הכפרים גארדיץ' והורמובה, שאבותיהם תקפו את אמו 40 שנה קודם לכן.
ב-1808 הוציא להורג לעיני כול את השודד היווני אנטוניס קטסנטוניס, באמצעות ריסוק עצמותיו בפטיש.
נערות יווניות ביואנינה הואשמו באקראי בניאוף, והושלכו בתוך שק לאגם יואנינה.
הלורד ביירון, שביקר בארמונו של עלי פאשא ב-1809, התרשם מעושרו, מנדיבותו ומהכנסת האורחים שלו, אך גם תיאר אותו כ"עריץ חסר רחמים, שאחראי למעשים אכזריים ונוראים", וציין כי הוא "ברברי כשם שהוא לוחם מצליח".
ב-1820 הורה עלי פאשא על הוצאתו להורג של אחד מיריביו בקונסטנטינופול.
מהמוט השני ראה בכך פגיעה בריבונותו, ודרש מעלי לוותר על כסאו, אך זה סירב להתפטר.
בתגובה, שלח מהמוט השני כ-20 אלף חיילים ליואנינה בפיקודו של חורשיט אהמט פאשא.
לאירועים אלה הייתה השפעה מכרעת על מלחמת העצמאות היוונית, שהייתה בעיצומה, שכן הסטת הכוחות העות'מאניים לעבר יואנינה הקלה על היוונים במלחמתם באזורים אחרים.
כעבור שנתיים של קרבות, בינואר 1822, הצליחו שני סוכנים עות'מאניים להגיע לעלי פאשא, שהסתתר במנזר על האי שבאגם יואנינה.
עלי סירב להיכנע, באומרו כי "ראשו לא ייכנע כראשו של עבד", אך לבסוף נורה למוות וראשו נשלח לסולטאן.
הוא נקבר במאוזוליאום שהוקם בסמוך למסגד של יואנינה.
הנסיך עלי רזא פהלווי (בפרסית: علیرضا پهلوی, בתעתיק מדויק: עלירצ'א פהלוי; 1 במרץ 1922 - 17 באוקטובר 1954) היה בנו של רזא ח'אן, ואחיו הצעיר של מוחמד רזא פהלווי.
לאחר שהוגלה אביו בעקבות הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, התלווה אליו למאוריציוס ומאוחר יותר ליוהנסבורג.
עלי רזא היה בוגר תואר במדע המדינה מאוניברסיטת הרווארד.
הוא נספה בתאונת טיסה בשמי אלבורז.
עלי קאסם עבד אל קאדר (1910 – 16 בנובמבר 1948) היה מנהל אדמות ואדי פאליק (נחל פולג), צבר כח והשפעה גדולה הן בקרב הבדואים בישראל, להם סיפק עבודה, והן בקרב היהודים, באמצעות תיווך מכירת קרקעות ערביות לקרן קיימת לישראל.
בשנות ה-40 שימש מודיע לש"י.
לאחר מותו, בזמן מלחמת העצמאות, התיישבו על אדמתו אנשי קיבוץ יד מרדכי ואחריהם הגרעין הלטינו-אמריקאי הראשון של קיבוץ געש, עד פינוי המחנה בשנת 1952.
נרצח על ידי כוחות הש"י לאחר שנחשד בבגידה, איסר בארי שהורה לבצע זאת הורשע בחריגה מסמכות.
פרשת רצח סליה זוהר ויוחנן שטאל
ביולי 1931 יצא זוג צעיר, יוחנן וסליה, לטיול רגלי בן יומיים שלושה מגימנסיה הרצליה בת"א לכיוון הרצליה ג' שם חנתה פלוגה של הקיבוץ המאוחד.
בדרך, הזוג נרצח על ידי בדואים לא רחוק מהרצליה.
הגבר יוחנן שטאל נדקר ונקבר בעודו בחיים, האישה סליה זוהר, נאנסה ונרצחה באכזריות.
גופותיהם הוטמנו בחול וכל המאמצים למציאתן העלה חרס.
דעת הקהל היהודית תבעה חקירה מקפת והאשימה את המשטרה הבריטית באוזלת יד ובחוסר יכולת.
אברהם דרויאן ("אבו יצחק" בפי הערבים), שומר צעיר וידוע מכפר-סבא, יד ימינו של אברהם שפירא (זקן השומרים) - שארגן רשת מודיעים ערבים באזור כפר-סבא-טול-כרם, התקשר עם ידידו הטוב עלי קאסם אשר סבל באותם הימים מבעיות כלכליות וירד מנכסיו.
עלי קאסם היה מאוהב בבתו של ראש עיריית טולכרם אך האב סירב להתיר את הנישואים בשל מצבו הכספי הרעוע של קאסם.
הוא ערך מסיבה בביתו והפגיש את קאסם עם אהובתו.
לקאסם המאוהב הבטיח כי בתמורה למידע על רוצחי הזוג יקבל 300 לא"י וכך יוכל לרכוש מכונית ולהרשים את אביה של הנערה.
ואכן, לאחר עבודת שטח הצליח להביא את הפגיון ששימש ככלי רצח ואת שמות הרוצחים שעמדו למשפט.
במשא ומתן קצר הסתפק קאסם ב-200 לא"י תמורת שירותו זה.
זקנו ושפמו מגולחים, לבושו מכובד עד מאוד, נימוסיו טובים והוא דובר ברהיטות.
באוגוסט 1934 הותקף קאסם בידי בדואים באזור הואדי.
הוא מיהר למשטרת הרצליה להתלונן, הרקע לטענתו היה הסיוע להסגרת נאשמי רצח הזוג סליה ויוחנן, ידוע היה כי עלי קאסם עשה הסכמים עם הפרדסנים היהודים בסביבה (משק ברמן-חבקין, פרדס אפלבוים, גן שלמה, משק יכין ומשק האחים ליטוינסקי) כי תמורת דמי חסות, הוא יעסיק שומרים להגן על פרדסיהם מבוזזים בדואים.
שוטרי הרצליה מיהרו למקום ומצאו את אחד התוקפים מתבוסס בדמו.
כדי להגן עליו, הורחק עלי קאסם זמנית מהמקום בחזרה לטייבה.
שנה אחר כך, בסקירה עיתונאית של ואדי פאליק נאמר כי עלי קאסם הוא השליט הכל יכול של ואדי פאליק, וגם אחיו נראו תדיר באזור.
בסביבה לא היו בנמצא יישובים ערביים למעט שבטי בדואים נודדים.
המשקים היהודים היו חשופים לוונדליזם, כך למשל בשנת 1936 נעקרו 500 עצי הדר בגן שלמה (שנרכש שנתיים קודם מידי קאסם), עקבות כלבי הגישוש הובילו לביתו של עלי קאסם עצמו.
בשנת 1937 נעצר עלי קאסם לאחר שנחשד כשותף ברצח מישל מיטרי, ראש אגודת הפועלים הערבית הפלסטינית של יפו.
הסיבה לרצח מיטרי הייתה השתדלות שעשה עלי קאסם אצל פועליו הערביים להצטרפות למפלגה הקומוניסטית.
במיטת חוליו בבית החולים נערך מסדר זיהוי ומיטרי הצביע על עלי קאסם כאשם.
למשפט הגיע קאסם "לבוש אירופית וגלוי ראש".
הקשרים הטובים עם היהודים הביאו לגיוסו של קאסם כמודיע בש"י, שירות המודיעין של ארגון "ההגנה" שעל בסיסו קמו שירותי הביטחון והמודיעין של מדינת ישראל.
מפעיליו היו יוסף ויץ מהקק"ל, גד מכנס הנתנייתי, ואנשי ש"י בנימין גיבלי (שהיה קצין ש"י בשרון בשנות ה-40), דוד קרון ומשה הוכמן.
עלי קאסם קיבל מהוכמן, מפעילו הישיר, סכומי עתק תמורת שירותיו.
הקק"ל שילמה לו מאה לא"י לחודש, נוסף על הטבות חומריות מפליגות.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הופקד הוכמן על שמירת ביטחונו האישי של קאסם מפני מתנקשים ערבים משום שנחשב על ידי הלאומנים הערביים כבוגד.
ביוני 1948 פונה קאסם לפנסיון סגור בכפר שמריהו, וכעבור זמן קצר הועבר לבית ברחוב יהודה הימית ביפו.
בחסות קציני הממשל הצבאי הסתובב בחופשיות ביפו, בתל אביב ואף יצא לסיורים בארץ.
בסיורים הללו נחשד כי קאסם אסף מידע והעבירו לידי הכוחות הערביים במטרה לטהר את שמו.
בשל החשד בבגידה נעצר קאסם במתחם הסגור של ערביי יפו בשכונת עג'מי.
ב-16 בנובמבר 1948 נמצאה גופתו נקובת הכדורים בנחל כלח שביערות הכרמל, בצד הכביש לבית אורן.
דוד בן-גוריון מינה ועדת חקירה בראשותו של יעקב שמשון שפירא, שגילתה כי איסר בארי, ראש הש"י בימי קום המדינה וראש מחלקת המודיעין הראשון בצה"ל בדרגת סגן-אלוף, נתן הוראה לקצין המודיעין דוד קרון לחסל את קאסם, והלה חוסל עוד באותו יום.
בארי טען להגנתו כי הורה על חיסולו של קאסם משום שהיה חשש רב כי יברח מישראל לאחת ממדינות ערב וימסור מידע ביטחוני לאויב עבור תשלום, והוא, כראש הש"י היה מחויב למנוע זאת.
כמו כן, לא היה חוק שאוסר הריגה מסוג זה, וכי עונשי מוות היו מקובלים בקהיליית המודיעין באותה תקופה.
בארי הורשע בחריגה מסמכות ונגזרה עליו פרישה מתפקידו ללא הורדה בדרגה.
לאחר שנמצאה גופת עלי קאסם נחסמה דירתו שביפו.
המשפחה שהתגוררה בוואדי פאליק גורשה חזרה לטייבה והשטח נמסר לאנשי יד מרדכי לצורך עיבוד הקרקע, בסיום המלחמה, כשחזרו אנשי יד מרדכי לקיבוצם יושבו בחווה חברי הגרעין הלטינו אמריקאי הראשון, הם חלוצי געש ושהו בו מ-1949 ועד לפינוי המחנה בשנת 1952.
עלי עדנאן כאזם נאסר א-תמימי הוא כדורגלן עיראקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מאס רפסנג'אן מליגת העל האיראנית ובנבחרת עיראק.
עלי עדנאן גדם באקדמיית עמו באבא, ולאחר מכן עבר למחלקות הנוער של א-זאוורה ושל אל-קווה אל-ג'וויה.
בשנת 2010 עבר לקבוצת אמאנת בגדאד מליגת העל העיראקית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות.
ב-1 באוגוסט 2013 חתם עדנאן ל-5 שנים בריזספור מליגת העל הטורקית וקיבל את חולצה מספר 53. ב-17 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על גנצ'לרבירליגי במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-1 בספטמבר הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה השביעית בניצחון 2-1 על ארג'ייספור במסגרת המחזור השלישי בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך עדנאן 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
בעונתו השנייה ערך עדנאן 10 הופעות ליגה בלבד.
ב-1 ביולי 2015 חתם עדנאן ל-5 שנים באודינזה מהסרייה א', ובכך הפך עדנאן לשחקן העיראקי הראשון בתולדות הליגה.
ב-16 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-1 על נוברה במסגרת הגביע האיטלקי.
ב-23 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 86 דקות בניצחון 1-0 על יובנטוס במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-21 בפברואר 2016 הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-33 בהפסד 2-1 לגנואה במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
ב-17 באוגוסט 2018 הושאל עדנאן לעונה אחת לאטאלנטה.
ב-9 במרץ 2019 הושאל לוונקובר וייטקאפס מה-MLS עד ליוני .
בתום תקופת ההשאלה, עדנאן חתם בקבוצה.
ב-3 בדצמבר 2012 ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, במשחק נגד נבחרת בחריין.
ב-5 במרץ 2014 הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-59 בניצחון 3-1 על נבחרת הרפובליקה הסינית במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2015. עדנאן היה חלק מנבחרת עיראק בטורניר גביע אסיה 2015, וכן חלק מהנבחרת האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
עלי פייזר (1919 – 18 באפריל 1982) היה רופא ישראלי, מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, פרופ' לנוירוכירורגיה, מייסד ומנהל המחלקה לנוירוכירורגיה בבית החולים רמב"ם, המחלקה הראשונה והיחידה בצפון הארץ.
פייזר נולד בגטינגן, גרמניה, לאליסה ולכירורג הד"ר דניאל (פריץ) פייזר, אחותו הצעירה עלמה מרים נולדה ב-1927. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל עם הוריו, לאחר שאביו רכש בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 פרדס בפרדס חנה.
ד"ר הלל יפה יעץ לפריץ לנסוע לארץ ישראל ולסדר את עלייתו במקום.
ב-1936 סיים את בית הספר הריאלי בחיפה.
ב-1944 סיים את בית הספר לרפואה בבזל.
ב-1945 התחיל את עבודתו כרופא מתנדב בבית החולים הדסה ירושלים, 10 ימים לאחר שנשא לאישה את ורה לבית כהן.
לזוג נולדו שני ילדים, יעל עליזה ועמוס בנימין שלימים התמנה למנהל המחלקה האורתופדית בשערי צדק.
יחד עם שני רופאים נוספים, הד"ר אברהם לאופר והד"ר אגון ריס עבד בבית החולים משגב לדך ברובע היהודי, במחזוריות של חודש.
פצועים ממגיני הרובע היהודי טופלו על ידי שלושת הרופאים מעובדי בית החולים הדסה, לאופר, פייזר וריס, לעיתים טיפלו וניתחו את הפצועים תחת אש.
רבים מהלוחמים חייבים לצוות הרפואי את חייהם.
כאשר נפלה העיר העתיקה בידי הלגיון ד"ר ריס הלך לשבי עם הפצועים והדוקטורים פייזר ולאופר היו כנראה היהודים האחרונים שעזבו את העיר העתיקה.
בשנים 1953–1954 השתלם בנוירוכירוגיה בבית החולים מאונט סיני בניו יורק, ארצות הברית.
בשנים 1955-1956 חזר לעבוד בבית החולים הדסה ירושלים, במחלקה הנוירוכירורגית כתלמידו של הפרופ' אהרון בלר.
בשנת 1956 נתמנה למדריך בבית הספר לרפואה.
בשנת 1957, לבקשתם של הד"ר רפאל גז'בין מנהל בית החולים רמב"ם, והד"ר משה לזר סגן מנהל רמב"ם, ייסד וניהל את המחלקה לנוירוכירוגיה בבית החולים רמב"ם, במשך 25 שנים עד לפטירתו.
בשנת 1968 נתמנה לפרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה של הטכניון.
בנו, הפרופ' עמוס פייזר, מנהל המחלקה האורתופדית בשערי צדק.
אחיינו הפרופ' ראובן פייזר שניהל שנים רבות את המחלקה הגיניקולוגית בבית חולים הקריה, בתל אביב.
עלי רזא פהלווי (בפרסית: شاهزاده علیرضا پهلوی, תעתיק: עלי רֶזא פּהלַוַי; 28 באפריל 1966 - 4 בינואר 2011) היה בנו השני של מוחמד רזא פהלווי, השאה האיראני האחרון, ונכדו של רזא ח'אן, מייסד שושלת פהלווי.
עלי רזא נולד בטהראן לשאה מוחמד רזא פהלווי ולרעייתו, הנסיכה פארה דיבה.
אביו של עלי רזא, השאה מוחמד רזא פהלווי, הופל מהשלטון במהפכה האסלאמית באיראן ב-1979. הוא נמלט עם משפחתו ונדד בין מדינות.
הנסיך הגולה נדד בין בתי ספר בקהיר ובניו יורק.
את התואר הראשון שלו רכש באוניברסיטת פרינסטון, בפקולטה ללימודי מוזיקה.
אחר כך למד לתואר שני בתרבות איראן העתיקה באוניברסיטת קולומביה, ולמד לדוקטורט בנושא באוניברסיטת הארוורד.
בשנים 2007 עד 2011 היה במערכת יחסים עם רהא דידוואר, אליה התארס ב-2010. בתם, איריאנה ליילה פהלווי, נולדה בבוסטון ב-26 ביולי 2011, כשישה וחצי חודשים לאחר פטירת אביה.
ב-4 בינואר 2011 נמצא מת בביתו שבבוסטון שבארצות הברית, לאחר שככל הנראה התאבד בירייה.
עלי פארקה טורה היה מוזיקאי, זמר וגיטריסט, שנחשב לאחד הגיטריסטים המוכרים ביותר באפריקה.
עלי איברהים (פרקה) טורה נולד ב-1939 על גדות נהר הניז'ר בצפון מזרח מאלי.
ברוב האזור של מאלי, הדת הדומיננטית היא האסלאם, ועלי פארקה היה מוסלמי אדוק.
על פי המסורת האפריקאית ניתן כינוי לילד, אם ילדים אחרים מתו במשפחה.
כל תשעת ילדיה הקודמים של אמו מתו בילדותם מלבד עלי, ולכן הוענק לו הכינוי "פארקה" שמשמעותו חמור, בעל חיים שנערץ בגלל כוחו ועקשנותו.
עוד בינקותו, נפטר אביו בזמן ששירת בצבא צרפת.
כבר בגיל שתים עשרה בנה את הכלי הראשון שלו, דג'רקל (djerkel).
בשנת 1956 צפה בהופעה של שהציגה את הגיטריסט , ומאז החל לנגן בגיטרות בסגנון המערבי (עם שישה מיתרים) ומצא שקל לנגן בהן את הטכניקות המנוגנות בגיטרה המסורתית שלו.
כמו כן, הוא הוסיף במקביל לנגן בכלי הקשה, תופים ואקורדיון.
עם קבלת העצמאות של מאלי מהצרפתים בשנת 1960, הממשלה החדשה תחת הנשיא מודיבו קייטה יזמה מדיניות לקידום אמנות תרבותית של להקות שנוצרו על מנת לייצג את אזורים של מאלי.
משנת 1962 עבד עלי עם להקת המחוז ניאהפונקה.
הוא הלחין, שר, ניגן בגיטרה ואימן זמרים ורקדנים בלהקה המונה מאה ושבע-עשרה איש.
הוא היה גאה מאוד בלהקה שהצליחה בתחרויות הדו-שנתיות שהתקיימו לאורך שנות השישים, ואף זכה בפרסים רבים.
בשנת 1968 עלי היה לראשונה מחוץ לאפריקה, כאשר נבחר יחד עם המוזיקאים ו לייצג את מאלי בפסטיבל הבינלאומי של האמנויות בסופיה שבבולגריה.
הם הופיעו בסופיה ב-21 באפריל בשנת 1968 עם ביצועים של מוזיקה מסורתית עם עלי על כלי הנגינה: גיטרה, חליל, דג'רקל ו .
בשנת 1970 החל עלי פארקה לעבוד בבמקו עבור הרדיו הלאומי של מאלי (National Radio Mali) כמהנדס סאונד, עבודה אותה ביצע במשך כעשור.
הוא גם ניגן במסגרת תזמורת הרדיו של מאלי עד פרישתה של התזמורת ב-1973. במהלך שנות השבעים הוא הביא את סגנון הגיטרה הייחודי שלו לתשומת הלב התקשורתית באמצעות שידורי הרדיו, ושלח מספר הקלטות של השידורים האלה לחברת התקליטים של סון אפריק (Son Afrique) בפריז.
בתוך חודשים ספורים יצא לראשונה האלבום "עלי פארקה טורה", הכולל את נגינותיו של עלי על גיטרה ושירתו, ואת ניגוניו של נסורו סארה (Nassourou Sarré) על כלי הנגינה נגוני.
עלי המשיך להקליט בבמקו ולשלוח את ההקלטות לפריז.
בשנת 2003 השתתף בסרט תיעודי "מרגיש כמו בדרכי הביתה", אותו ביים מרטין סקורסזה, העוקב אחר ההיסטוריה של הבלוז מאזור הגדה של נהר הניז'ר עד גם הדלתא של נהר מיסיסיפי.
בשנת 2005 החל עלי עם הקונצרט הגדול הראשון שלו באירופה, במשך חמש שנים, עם המופע שלו בבוזאר (BOZAR) בבריסל, ובו התארח בהופעה של הנגן .
באותה שנה גם הוקלטו אלבומים של עלי בבמקו במלון מאנדה (Hotel Mandé), בהם שוחרר "בלב הירח" ('In the Heart of the Moon'), אשר זכה בפרס גראמי.
עקב מחלת סרטן העצמות ממנה סבל במשך שנתיים, מת עלי בבמקו ב-7 במרץ 2006 ונקבר ב.
הוענק לו התואר הגבוה ביותר של , והתקיימה הלוויה ממלכתית בהשתתפות פוליטיקאים בכירים במדינה, כוכבי מוזיקה מרכזיים וכן אלפי אנשים.
בתוכנית של גלי צה"ל, חיים של אחרים, לרגל 11 שנים למותו של עלי פארקה טורה, אמר עליו ערן סבאג: "אולי זה המוזיקאי שמשקף בתורת הניגון שלו, בטקסטים, באופן השירה ובנגינת הגיטרה, את היותו כמו איזה מין דרך נוודים עתיקה שמובילה ומזינה את העולם, ממערב אפריקה מהסאהל, מהסהרה, אל המיסיסיפי...
כאשר העבדות גזרה גזרת גורל על ציידים, על לקטים, על מוזיקאים, להיכנס לתוך ספינות העבדים, ולהגיע למחוזות הנוראיים של חברות העבדות, הם הביאו איתם לא רק את כושר העבודה שלהם, הם הביאו גם את הזיכרון ההיסטורי, הם הביאו את המקצבים, הם הביאו את מה שהפך לבלוז".
עלי עפיף (נולד ב-20 בינואר 1988) הוא כדורגלן קטרי ממוצא תימני וטנזני המשחק בעמדת החלוץ באום סלאל ובנבחרת קטר.
אביו, חסן עפיף אל יאפיי הוא ממוצא תימני שנולד בעיר מושי שבטנזניה.
הוא שיחק בקבוצות בליגה המקומית ובסומליה עד שהגיע לקטר כדי לשחק עבור אל איתיחאד.
לעלי יש אח כדורגלן בשם אכרם עפיף, המשחק גם הוא בנבחרת.
עלי חוסיין עות'מאן הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל ירושלים בה שימש גם כקפטן.
עות'מאן נולד וגדל בחלק הישראלי של בית צפאפא, כפר ערבי בדרום ירושלים שחולק בין ישראל לירדן, ובמלחמת ששת הימים נכבש בידי ישראל.
כשהיה ילד המתנ"ס ספורט בבית צפפה הוזמן להשתתף באליפות ירושלים במגרש קטמון.
מרדכי כהן, שאימן נערים בהפועל ירושלים, צפה בעות'מאן והזמין אותו להתאמן בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, אליה עלה בגיל 14.
בעונת 1970/1971 השתייך עות'מאן לסגל הבוגרים כאשר מאמן הפועל ירושלים באותה תקופה, משה (מוסי) ליטבק העלה אותו לבוגרים, ואת הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים עשה לאחר מכן תחת אברהם מנצ'ל, נגד קבוצת שמשון תל אביב ב-1970. בסך הכל שיחק עות'מאן בקבוצת הבוגרים כ-15 שנים.
ב-1974 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל.
עות'מאן היה לשחקן הערבי הראשון ששיחק בליגה הבכירה בכדורגל ("הליגה הלאומית" בזמנו) בישראל.
בשנת 1978 מונה לקפטן הפועל ירושלים, לאחר בחירות פנימיות בין השחקנים.
בסיום עונת 1978/1979 ירדה הקבוצה מהליגה הלאומית (אז הליגה הבכירה) אל הליגה הארצית, והחל משא ומתן על מכירתו לקבוצת בית"ר ירושלים.
ברגע האחרון בוטלה העסקה עות'מאן נשאר בהפועל ועזר לה לעלות חזרה ללאומית.
בעונת 1982/1983 עבר עות'מאן לשחק במכבי שפרעם בליגה הארצית עד לחודש נובמבר ולאחר מכן חזר להפועל ירושלים.
באוקטובר 1984, חתם על חוזה לשנה במועדון בית"ר רמלה מהליגה הארצית.
זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות אגודת הספורט של (מרכז) בית"ר, ששחקן ערבי חתם בקבוצה המסונפת אליה.
בעונת 1985/1986 הושאל עות'מאן להפועל בית שמש בליגה הארצית, וירד איתה בסיום העונה לליגה א'.
בתחילת עונת 1986/1987 חתם בהפועל טייבה, אך בית"ר רמלה שהחזיקה בכרטיס השחקן שלו, לא שחררה אותו והוא חזר לשחק בקבוצה, איתה ירד לליגה א' והעפיל איתה בחזרה לליגה הארצית.
עות'מאן היה גם לשחקן הערבי הראשון שהוזמן ושיחק בנבחרת ישראל, כאשר הוזמן על ידי המאמן דוד שווייצר להשתתף במשחק ידידות נגד קבוצת סטוק סיטי האנגלית במאי 1975, ומיד אחר כך הצטרף גם למסע של משחקי ידידות בארצות הברית.
לאחר פרישתו ממשחק בגיל 37 וחצי, השתלב בעיריית ירושלים כרכז ספורט כדורגל, ולאחר פרישתו מתנדב עות'מאן בבית ספר לכדורגל בבית צפאפא.
גביע המדינה 1972/1973 עם הפועל ירושלים
עלי פייסל מוסטפא בן עבדולאטיף (נולד ב-25 בספטמבר 1981; מוכר בשמו האמנותי - Ali F.
Mostafa) הוא יוצר, במאי ומפיק בריטי-אמירותי אשר הוכר כבמאי הסרט העלילתי הראשון של איחוד האמירויות בשם "עיר החיים" (2009).
הוא בוגר בית הספר לקולנוע בלונדון .
לדברי מוסטפא, ההשראה להפקת הסרט "עיר החיים" הגיעה מכיוון ש"נמאס לי מאנשים שמשווים את דובאי לדיסנילנד.
רובם מעיפים מבט אחד על הבניינים הנוצצים ומניחים שמדובר במקום מלאכותי.
בסרט שלי אין שום דבר מזה.
יש בו אנשים אמיתיים עם בעיות אמיתיות.
כמו כל עיר אחרת בעולם, הסרט שלי מראה גם את החיוביות וגם את השליליות." מוסטפא התמודד עם מחלוקת ראשונית כאשר כמה בתי קולנוע סירבו להציג את סרטו שלטענתם הוא מציג את דובאי באור שלילי.