tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תנאים אלו של מזון מוטח בשפע אפשר לילידים של צפון יפן לנהל אורח חיים של התיישבות קבע מלפני כ-15,000 שנים, כפי שמעידים כלי החרס שהשאירו אחריהם.
במשך 10,000 השנים הבאות המשיכו הילידים את אורח החיים של ציידים-דייגים-לקטים מבלי שנאלצו לעבור לחקלאות, תוך שהם מתאימים את עצמם לשינויים שחלו בתקופה ארוכה זו באקלים ולעלייה ולירידה בפני הים.
כבר בשלב מוקדם מאוד של התקופה פיתחו הילידים תרבות רוחנית מורכבת המתבטאת בתרבות חומרית שכללה סירים מכוסים בלכה, לוחות חרס עם טביעות רגליים וצלמיות בעלות עיניים לטושות שקיבלו את הכינוי .
הם הכינו קברים וגם יצרו אתרים פולחניים, תלוליות עפר מלאכותיות ומעגלי אבנים גדולים שהגיעו לקוטר של יותר מ-50 מטרים.
מעגלים אלו שימשו לטקסים ולפולחנים, מקומות לפולחן אבות וסגידה לטבע.
משערים שהתושבים הקדמונים שמרו על קשרים חברתיים לאורך הדורות ובתוך היישובים.
המקומות אותם בחרו התושבים הקדומים ליישב היו קרובים למקורות מחייתם ומדגימים את השקפת העולם שלהם.
על מנת להבטיח מזון נבחרים מקומות שונים: סמוך לנהרות שבם אפשר היה ללכוד אלתית, ליד החוף שבו אפשר היה ללכוד רכיכות למאכל, או בסמוך למקבצים של עצים שמהם אפשר היה לאסוף אגוזים או פירות יער.
במהלך השנים פיתחו הילידים כישורים לציד או לליקוט על פי סוג המזון שבו התמחו.
הם התאימו עצמם לשינויים בגובה פני הים.
אם פני הים עלו הם הקימו את היישובים במקום גבוה, ואם פני הים ירדו הם הקימו את היישובים על קו החוף.
נוהגים לחלק את התיישבות הקבע לשלושה שלבים: הופעה (emergence), התפתחות (development) ובשלות (maturity).
ששת תת-שלבי פיתוח אלו מקבילים לשלבי הכרונולוגיה המקובלת של תקופת ג'ומון: התחלי (incipient), התחלתי (initial), מוקדם (early), תיכון (middle), מאוחר (late) וסופי (final).
מספר מזהה אתר רשות מקומית מחוז שטחבדונם אזור חיץבדונם תיאור תמונה קואורדינטות 1632-001 大平山元遺跡 אאומורי 7491כלי חרס שנחפרו תוארכו כבר משנת 16,500 לפני זמננו 1632-002 垣ノ島遺跡 הקודאטה הוקאידו 76535 התיישבות על מצוק מעל הים המתוארכת בין 7,000 ל-1,000 לפנה"ס.
נמצאו בורות מגורים, כלי חרס מצופים בלכה ולוחות חרס עם טביעות רגליים.
1632-003 北黄金貝塚 הוקאידו 144320אתר מלפני 7,000 שנים: ערימת פסולת גדולה הכוללת שרידי רכיכות עצמות דגים, דובי ים ולווייתנים, בית חפור וכלי אבן.
1632-004 田小屋野貝塚 אאומורי 632,615אתר המתוארך בין 4,000 ל-2,500 לפנה"ס ערימת פסולת גדולה הכוללת שרידי רכיכות, עצמות עופות, בית חפור ו-50 צמידים מצדפות.
האתר מכיל בתים חפורים, בית קברות עם תלים וקברים חפורים שהכילו מנחות קברים רבות, כולל חלקי כלי חרס גמורים ובלתי גמורים, צלמיות חרס, חפצי לכה וחרוזי ירקן בסגנון ייחודי.
אחד החפצים המפורסמים ביותר שנמצאו היה פסלון חימר גדול (), שהתגלה בשנת 1887. ומכונה פסלון "שאקוקי דוגו" (בתמונה בתבנית למעלה).
1632-006 二ツ森貝塚 אאומורי 43419האתר, המתוארך ל-3,500 עד 2,000 לפנה"ס, שוכן על רמה בגובה 30 מטרים מעל אגם, שהיה מפרץ של האוקיינוס בתקופה זו.
באתר נתגלו ערימות פסולת ובה קונכיות, עצמות דגים, עופות ויונקים המעידים על התזונה של התושבים, כמו כן התגלו בתים חפורים, כלי חרס, חפצים מירקן ואובסידיאן (המעידים על סחר עם מקומות אחרים) וחפצי עצמות מגולפים.
זהו אתר הג'ומון הגדול ביותר שהתגלה ביפן, והתגלו בו כ-500 בתים חפורים, שרידים לבתים ארוכים, ומחסנים חפורים או על פני הקרקע.
כמו התגלו ערימות פסולת עם קונכיות ועצמות, אתרי קבורה, כלי חרס, כלי אבן, כלי עצם וחפצים מירקן ואובסידיאן (המעידים על סחר עם מקומות אחרים).
באתר, המתפקד כמוזיאון פתוח, שוחזרו מבנים מתקופה זו.
1632-008 大船遺跡 הקודאטה הוקאידו 35183האתר, המתוארך ל-3,500 עד 2,000 לפנה"ס, שוכן על חוף האוקיינוס והתגלו בו כ-100 בתים חפורים, ערימות פסולת וכלי חרס שמקורם באתרים אחרים באתרי הקבורה.
התגלו יסודות ל-800 בתים חפורים בשתיים או שלוש קבוצות, הממוקמות ממזרח וממערב לאזור טקסי מרכזי המכיל נקרופוליס ומבנים פולחניים.
תלי עפר בקרבת מקום הניבו עצמות של בעלי חיים שרופים, זרעים, שברי חרס וכלי אבן.
ביישוב המרכזי יש שני מעגלי אבנים, בקוטר של 80 מטר ו-50 מטר, סביב בורות קבורה, מוקפים במה שנראה כחורי עמודים ליצירת עמודים ולתמוך במבנים פולחניים.
בחלקו הדרומי של שטח זה תל שבתוכו התגלו כמות גדולה של כלי חרס, כלי אבן ושרידי עצמות וצמחים שרופים.
ערימת פסולת ובה התגלו שרידי עצמות אדם מתקופות שונות, וכן יסודות של בתים חפורים וקברים חפורים.
ערימת פסולת ובה קרוב ל-30 קברים חפורים מתקופות שונות, ועצמות חזירי בר וחטים.
1632-012 小牧野遺跡 אאומורי אאומורי 88269האתר, המתוארך ל-2,000 עד 1,500 לפנה"ס, שוכן על רמה שיושרה באופן מלאכותי בגובה של 80 עד 160 מטר המשקיפה על מישור אאומורי.
האתר כולל מעגלי אבנים קונצנטריים: מעגל אבנים היקפי בקוטר 55 מטר, כאשר מעגל מרכזי בקוטר 2.5 מטר מוקף במעגל אמצעי בקוטר 29 מטר ומעגל חיצוני בקוטר 35 מטר.
כמו כן נמצאו חלקים ממעגל רביעי, יחד עם כמה מעגלי אבנים קטנים יותר בקטרים של עד ארבעה מטרים סביב מעגל חיצוני זה.
שתי הטבעות החיצוניות של מעגל האבן נעשו על ידי הנחת אבנים סגלגלות בצורה אנכית ואופקית כאילו בונים קיר אבן.
בנוסף התגלו באתר ערימת פסולת, וכן יסודות של בתים חפורים וקברים חפורים שבהם התגלו כלי חרס וצלמיות חרס.
1632-013 伊勢堂岱遺跡 אקיטה 1561,088האתר שוכן בגובה 45 מטרים מעל הנהר יוגורומה.
שלושה מעגלי אבנים גדולים הממוקמים על רמה שיושרה באופן מלאכותי.
הקוטר של המעגל הגדול ביותר הוא בין 42 ל-45 מטרים, והוא מקיף לחלוטין מעגל אבנים רביעי.
האבנים, לרבות פורפיר, ריוליט וטוף, הובאו מנחלים במרחק של עד חמישה קילומטרים, ולאתר יש בצידו המזרחי חפיר באורך של יותר מ-100 מטרים.
נמצאו יותר מ-100 בורות, הן בתוך ומחוץ למעגלי האבנים, ובהם צלחות וצנצנות טרקוטה, וחפצי חרס קטנים לצד כלי ציד ודייג וכלים יומיומיים.
באתר נמצאו גם כ-200 פסלוני דוגו מחרס, שרבים מהם נשברו בכוונה.
אחד ממעגלי האבנים מכיל אבן עומדת שנראה כי שימשה כשעון שמש.
לצד מעגלי האבנים, חורי עמודים מעידים כי במקום נבנו כ-37 בתים חפורים ברוחב של 3–5 מטרים ואורך של 6–7 מטרים, אם כי אין אינדיקציה כי מדובר ביישוב מיושב דרך קבע.
1632-014 大湯環状列石 אקיטה 157370 האתר, המתוארך ל-2,000 עד 1,500 לפנה"ס, מורכב משני מעגלי אבנים גדולים הממוקמים על רמה מיושרת באופן מלאכותי בגדה השמאלית של נהר אויו.
המעגל הגדול יותר בקוטר של 46 מטרים, והוא מעגל האבנים הגדול ביותר שנמצא ביפן.
המעגל הקטן יותר בקוטר 42 מטר.
כל מעגל עשוי מחלוקי נהר שהובאו מנהר אחר במרחק של כ-7 קילומטרים משם.
כל מעגל מכיל מקבצי אבן קטנים יותר, לרבות אבנים עומדות מוקפות באבנים מוארכות, יוצרים שעון שמש.
כל מעגל מוקף בשרידי מבנים, בורות אחסון ועפר, והתגלו פסלוני חרס, כלי חרס וכלי אבן (כולל כלי חרס יומיומיים), חרבות אבן וחפצים.
אין אינדיקציה להתיישבות קבועה במקום.
באתר התגלו 8 קברים המוקפים בסוללות עפר.
בחפירות התגלו כלי חרס וכלי עץ.
באתר התגלה מעגל אבנים אליפטי, באורך של 48.5 מטר ורוחב של 39.1 מטר.
הוא נבנה על ידי יישור ראש גבעה, ולאחר מכן סידור 77 מכלולי אבנים בשולי סוללה.
מכלולי האבנים מורכבים מכ-1,200 אבני פירוקסן אנדזיט, שנאספו מהנחל העובר מצפון ומדרום לאתר.
המעגל מתוכנן כך שהוא מיושר לנקודה שבה השמש שוקעת מעל פסגת הר איוואקי בנקודת ההיפוך החורפית.
באתר נחשפו כלי חרס, וכלי אבן וכ-250 חפצי אבן דמויי דיסק בקוטר של חמישה עד עשרה סנטימטרים, העשויים מאותו פירוקסן אנדזיט כמו מעגל האבנים.
כמו כן נחשף בית חפור גדול כ-100 מטר דרומית-מערבית למעגל האבנים.
קוטרו 13 מטר עם אח במרכז.
האתר קטן יחסית, כולל אזור המגורים, בית הקברות, אזור העבודה, ערימת פסולת ומקום פולחן.
נחשפו כלי חרס מצופים לכה וצלמיות חרס.
באתר יש שחזור של בית חפור.
אתרוג פלורנטין (שם מדעי: Citrus limonimedica) הוא זן כלאיים של מין האתרוג, הנקרא על שם מקום גדילתו העיקרי - פלורנס (פירנצה), איטליה.
זן זה הוא הכלאה בין לימון ואתרוג, ולכן אינו כשר לפי ההלכה לארבעת המינים.
הוא משמש לצרכים קולינריים וכן כצמח נוי.
אתרוג פלורנטין הוא זן חומצי, לצד אתרוג בלאדי הישראלי, אתרוג קלבריה האיטלקי ואתרוג קורפו היווני.
עקב טעמו הלימוני, שימשו עליו באופן מסורתי לתיבול שמן זית.
ענפיו מלאים בקוצים, בעלי עלים ארוכים וצבעו של הגזע סגול.
צורתם של עלי העץ אובלית, והם גדלים יחדיו במעין אשכולות.
אתרוג פלורנטין תואר ב-1674 כ-"לימון מתוק ובעל הריח הטוב ביותר לשתילה".
הוא הוצג לראשונה בבתי הגידול של בית מדיצ'י בפייטרסנטה שבאיטליה, עוד במהלך המאה ה-17, שם, לפי ההשערות, התפתח מין האתרוג לראשונה.
ב-1780 כתב הבוטניקאי ג'ובני טרגיוני טוזטי כי לאתרוג פלורנטין "ריח נעים ביותר".
רק במחצית השנייה של המאה ה-20 הביאה משפחת טינטורי את אתרוג פלורנטין למטע עצי האתרוג שלה בפסקיה , שהוא אחד המטעים הגדולים בעולם מסוג זה (לרבות המטע שהיה שייך לבית מדיצ'י).
אתרוג קורסיקני הוא זן אתרוג המכיל בקבוקוני מיץ לא חמוצים בשונה מאתרוגים אחרים כגון אתרוג קלבריה שהם חמוצים.
האתרוג הקורסיקאי היה מקור הכנסה חשוב בקורסיקה במאה ה-19, הודות לשימוש בו בתעשיית ייצור הממתקים.
שם האתרוג נקבע על פי שם מקום הגידול והטיפוח המקוריים שלו, הנמצא באי הצרפתי קורסיקה או קורסה.
הוא אחד מפירות ההדר הראשונים שהגיעו לאדמת קורסיקה ואירופה בכלל.
האתרוג הקורסיקאי ששימש כתרופה בימי קדם.
הוא אב קדמון של פירות ההדר .
הוא הוכנס לאגן הים התיכון על ידי אלכסנדר מוקדון .
עד ימי הביניים הוא היה הנציג היחיד של פרי ההדר באגן הים התיכון.
זן זה הוא ממקור לא ידוע, אך הוא שונה מהאחרים.
הוא בולט במיוחד בצבע הפרחים שלו, ריח הפירות שלו ובקבוקוני המיץ הרכים, שהם ללא חומציות.
במאה ה-19 באופן מסורתי, האתרוג הקורסיקני היה אחד הזנים החשובים ביותר שהשתמשו בהם לייצור סוכריות מסוג קליפות הדר מסוכרות, שנקראו "סוכייד", כי המסוקארפ שלו (החלק הלבן של הקליפה מתחת לקליפה הצהובה החיצונית) אינו מר, בשונה מפירות ההדרים כגון פומלה אשכולית, יתר האתרוגים ואחרים שהחלק הלבן שלהם מר.
מקורסיקה האתרוגים נשלחו לנמל ג'נובה, איטליה.
משם הם נשלחו לעיבוד תעשייתי באחד המרכזים הגדולים לייצור ריבות וסוכריות מקליפות הדרים מסוכרים שבליבורנו, איטליה.
לקראת חג הסוכות האתרוגים הקורסיקנים נשלחו מנמל ג'נובה ליתר הקהילות היהודיות באירופה ובארץ ישראל תחת המותג אתרוגי ג'נובה, (לרוב בהגייה אשכנזית - "אתרוגי יאנוע") על שם נמל ג'נובה, אשר דרכו ייצאו את האתרוגים מאיטליה למדינות אחרות כגון אנגליה וארצות הברית, הוא היה מקור חשוב לאתרוגים עוד מתקופת בעלי התוספות.
על פי הרבנים והפוסקים, אתרוגי קורסיקה (ג'נובה) נחשבים לכשרים לברכות בחג הסוכות אפילו ללא חשש כשרות כתוצאה מ"הרכבה" ואין צורך במשגיחי כשרות להכשרתם.
קורסיקה הייתה בעבר היצרנית המובילה בעולם של אתרוגים, כאשר קטיף האתרוגים באי הגיע 45,000 טון אתרוגים בשנה.
ההיסטוריון לורנס פינלי מסביר:האתרוגים היוו מקור כלכלי חשוב בקורסיקה במאה ה-19 אודות לשימוש בהם בתעשיית הממתקים.
פרדסי האתרוג הקורסיקאי עיצבו את הנוף של האי, האתרוג הוסיף למורשת הקולינרית והזניק את כלכלת האי באופן ניכר.
האתרוג הקורסיקני הגיע לארצות הברית בסביבות שנת 1891 וככל הנראה הוא הזן שגדל בקליפורניה .
עץ האתרוג הקורסיקני הגדל לאט מגיע לגובה של 3–4 מטרים, צמרתו פתוחה ומתפזרת, הוא קטן יחסית ביחס לזני האתרוגים האחרים.
יש לו כמות קוצים בינונית.
הפריחה הריחנית מופיעה בחודשים מרץ-אפריל ונמשכת עד ספטמבר,ומשמש גם לייצור דבש על ידי דבורי דבש .
ניצני הפרחים אינם בעלי גוון סגול.
עץ האתרוג הקורסיקני מייצר פרי גדול, אליפסואיד דמוי ביצה; אזור הבסיס מעט שטוח והקליפה מקומטת; הפיטם קטן או לא ברור.
הפרי בעל צבע צהוב לימון כשהוא בשל.
קליפתו מאוד בשרנית, מתוקה עם טעם לוואי מריר כלשהו; פני שטח הקליפה די מחוספסים, גבשושיים, ובדרך כלל מצולעים במקצת.
בשר הפרי פריך ומוצק, חסר מיץ; יש לו טעם מתוק ללא חמיצות.
האתרוג הענק הזה יכול להגיע לאורך עד 25 סנטימטרים ולמשקל עד 4 קילוגרמים.
אתרוגי קורסיקה (תחת המותג אתרוגי ג'נואה) נחשבו על ידי בעלי התוספות ורבני חב"ד כאתרוגים כשרים לברכות חג סוכות גם ללא צורך במשגיחי כשרות שיאשרו אותם ככשרים.
מאידך, רוב החקלאים המגדלים עצי אתרוג באזור קלבריה, משתמשים בטכניקה של הרכבה כדי להגן על עציהם מפני מחלות וקרה.
נוהג זה יצר קושי הלכתי עבור היהודים שרצו להשתמש באתרוגים האלה לשם קיום מצוות ארבעת המינים בחג הסוכות , לכן חייב משגיח כשרות לוודא כי העצים הספציפיים שמהם נקטפים האתרוגים המשמשים לקיום המצווה לא עברו הרכבה.
בעבר סוחרים מג'נואה, נהגו לספק אתרוגים לחג הסוכות, ישירות לקהילות היהודיות מהזן הקורסיקאי, בנוסף לאתרוגים ממחוז קלבריה, איטליה.
מסורת זו פסקה עקב תחרות עם אתרוגי קורפו, מיוון, שנחשבו לבעל יופי יוצא דופן אך עם חשש כשרות.
לאחר סוכות נוהגים לבשל את האתרוגים הקורסיקאים בתוספת סוכר ומייצרים מהם ריבות וסוכריות.
אתרי ממלכת סבא העתיקה הוא שמו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המאגד מספר אתרים ארכאולוגיים במחוז מאריב במרכז תימן הקשורים לממלכת סבא, שהייתה אחת הממלכות הגדולות בחצי האי ערב בתקופה שקדמה לאסלאם.
האתר הוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית בינואר 2023 בהליך חירום מזורז על רקע מלחמת האזרחים שהחלה במדינה ב-2015 ובהתאם הוא הוכנס לרשימת אתרי מורשת עולמית בסיכון.
להלן התת-אתרים הכלולים באתר לפי המספר הסידורי שלהם באונסק"ו:
בתחילה ב-2002 בלגיה הכניסה אתרים רלוונטיים בשטחה לרשימה הטנטטיבית שלה, ממנה ניתן להכריז על אתרי מורשת עולמית חדשים, וצרפת נהגה באופן דומה לגבי אתרים בשטחה ב-2014, כחלק מציון יובל המאה למלחמה.
ב-2017 ו-2018 הרשויות הרלוונטיות בשתי המדינות החלו לשתף פעולה ליצירת הצעה מאוחדת, ביחד עם נציגים של יתר המדינות להן קשורים האתרים כמו ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, הוועדה האמריקנית למצבות קרב והוועדה הגרמנית לקברי מלחמה, ולאחר מכן בקשה רשמית הוגשה לאונסק"ו.
לאחר מספר שנים בהם נבחנה ותוקנה ההצעה על ידי גופי אונסק"ו, ההכרזה הרשמית על האתר התקיימה במסגרת כינוס ועדת המורשת העולמית ב-2023.
בנוסף האתרים במכלול מציגים מחד את ההבדלים בדרכי הזיכרון של האומות השונות שהיו מעורבות ומנגד מאפיינים אסתטיים ועיצוביים אוניברסליים.
קודסידורי שם קומונה מחוז חבל קואורדינטות ND01 בית הקברות הצבאי של חבר העמים פרומל (פזנט ווד) פרומל נור או-דה-פראנס ND02 בית הקברות הצבאי והאנדרטה האוסטרליים V.C.
אתרי הנצחה לרצח העם: ניאמטה, מורמבי, גיסוזי וביססרו הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ברואנדה שבמזרח אפריקה.
האתר כולל ארבעה אתרי הנצחה לרצח העם ברואנדה: בניאמטה, מורמבי, גיסוזי וביססרו.
סכסוכים אתניים ארוכי שנים בין הרוב מבני ההוטו, שגם הקימו את ממשלת רואנדה, לבין המיעוט מבני הטוטסי ותנועת המורדים שלהם, (RPF), הובילו להפלת מטוס שהוביל את נשיא רואנדה ז'ובנל הביארימנה ב-6 באפריל 1994 כשחזר הביתה מביקור מחוץ למדינה, ולרצח עם.
בני ההוטו האשימו את הטוטסי בהפלת המטוס, ובני הוטו קיצוניים מהמשמר הנשיאותי, הצבא, המשטרה, המיליציות והאוכלוסייה האזרחית רצחו כ-800,000 עד 1,000,000 בני אדם עד אמצע יולי 1994. כ-75 אחוז מהטוטסי שחיו ברואנדה נפלו קורבן לרצח עם, כמו כשליש מבני הבאטווה.
הוטו מתונים שלא רצו לקחת חלק או התנגדו באופן פעיל לאלימות נרצחו גם הם.
לאחר ניסיון ההתנקשות בהביארימנה, שוב התלקחה מלחמת האזרחים בין ה-RPF לבין חיילי הממשלה.
ה-RPF הצליח לכבוש את רוב רואנדה עד אמצע יולי.
ברגע שהוא תפס את השלטון באזור, נעצרו פעולות רצח העם שם.
זה הביא לבריחה המונית של בני הוטו לזאיר השכנה.
ה-RPF השתלט על המדינה וניסה מדיניות של שיקום ופיוס תחת הנשיא פול קגאמה.
מאז 1995 נבנו אתרי הנצחה לזכר רצח העם במספר חלקים במדינה.
במקרים מסוימים, נעשה שימוש במבנים קיימים שבהם ובסביבתם התרחשו מעשי טבח, כגון: בכנסייה בניאמטה או בית הספר הטכני במורמבי.
אתרי הנצחה אחרים, כולל אלו בגיסוזי ובביססרו הוקמו במיוחד.
בנוסף למבנים המציגים חלק משרידי הקורבנות ועדויות מהותיות נוספות לרצח העם, לרבות חניתות, מצ'טות, אלות, סכינים ותצלומים של חלק מהקורבנות, יש בכל אתר גם שטחי קבורה גדולים ובהם גופות של הקורבנות שנרצחו באתר או בסביבתו.
רואנדה הצטרפה לאמנת המורשת העולמית בשנת 2000. בשנת 2012, ארבעה מאתרי ההנצחה לרצח העם נרשמו כהצעה הראשונה ברשימה המוצעת של רואנדה.
הדברים הבאים צוטטו כדי להצדיק את המשמעות האוניברסלית הבולטת:
בשנת 2023, בהתבסס על החלטה של הישיבה ה-45 של הוועדה למורשת עולמית, נרשמו אתרי הנצחה ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו בשם "אתרי הנצחה לרצח העם: ניאמטה, מורמבי, גיסוזי וביססרו".
הרישום התבסס על קריטריון המורשת העולמית מספר 6.
אתר המורשת העולמית כולל ארבעה אתרים נפרדים, ששטחם הכולל 246.5 דונם.
אזורי החיץ המקיפים את האתרים הנפרדים הם בשטח כולל של 1,361.6 דונם.
סידורישםשם במקורקואורדינטות שטח בדונם שטח אזור החיץ בדונםתיאור תמונה 1 ניאמטה Nyamata 5.177.4הכנסייה לשעבר של ניאמטה היא נציגה של כנסיות רבות אחרות שבהן חיפשו הטוטסי מקלט ובכל זאת נטבחו.
ליד הכנסייה נמצא אתר קבורה של כ-50,000 בני אדם שנרצחו כאן ובסביבה.
2 מורמבי Murambi 95.554.9טוטסי רבים חיפשו מחסה בבית הספר הטכני מורמבי, שהיה ממוקם על גבעה שבה הוצבו גם חיילים צרפתים.
עם זאת, החיילים נסוגו והטוטסי הותקפו ונטבחו על ידי לוחמי מיליציות אינטראהאמווה.
בנוסף למבני בית הספר לשעבר המשמשים כמבני תצוגה, יש כאן אתר קבורה לכ-50,000 בני אדם שנרצחו.
3 גיסוזי Gisozi 79.5169.9אתר ההנצחה הגדול ביותר ממוקם בגיסוזי, כ-3 ק"מ ממרכז העיר קיגאלי הבירה.
הוא נבנה על ידי החל משנת 2000 ונחנך באפריל 2004, 10 שנים לאחר תחילת רצח העם.
לצד מרכז התיעוד והתערוכות נמצא אתר קבורה של למעלה מ-300,000 טוטסי שנרצחו בקיגאלי וסביבתה.
4 ביססרו Bisesero 66.41,059.4בביססרו נמלטו טוטסי רבים אל גבעה, ממנה יכלו להתגונן מפני התוקפים לזמן מה על ידי זריקת אבנים וחניתות ואף הצליחו ללכוד מהם כמה רובים.
על הגבעה, בנוסף למבני הזיכרון המחוברים בגרם מדרגות באורך של כמעט 300 מטרים, ישנו אתר קבורה של כ-40,000 טוטסי שנרצחו כאן.
למרגלות הגבעה שוכנת אנדרטת ההתנגדות עם כלי הנשק שהקורבנות השתמשו בהם כדי להגן על עצמם.
תשע חניתות בולטות מטבעת של קירות מלאה באבנים.
אתרי הזיכרון הקמבודיים: ממרכזי דיכוי למקומות של שלום והרהור הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בקמבודיה, שכוללים את בית הכלא לשעבר M-13 (שלב הדיכוי המוקדם), את מוזיאון רצח העם בטואול סלנג (בית הכלא S-21 לשעבר) ואת מרכז רצח העם צ'ונג אק (אתר הוצאות להורג לשעבר של S-21).
אתרים אלו נשמרו והפכו לאתרי זיכרון מאז נפילת שלטון הקמר רוז' בשנת 1979. הם משמשים כעדות לזוועות שבוצעו על ידי השלטון הקומוניסטי של הקמר רוז' בין השנים 1975 ל-1979. המקומות, ששימשו בעבר כאתרי מעצר המוני, עינויים והוצאות להורג, הפכו למרחבי זיכרון ולמידה.
כיום, הם משמשים כאנדרטאות לחללי אחד ממעשי רצח העם הטרגיים ביותר של המאה ה-20 ומאפשרים להתייחד עם הזיכרון, להחלים ולפעול למען השלום.
ההכרה של אונסק"ו באנדרטאות אלו מהווה צעד משמעותי בשמירה על ההיסטוריה הכאובה של קמבודיה, הוקרת כבוד לחוסן של תושביה והעלאת המודעות העולמית להשפעות ההרסניות של טוטליטריזם ומעשי אלימות נרחבים.
בין 1975 ל-1979, קמבודיה נשלטה על ידי הקמר רוז', משטר מאואיסטי רדיקלי שהונהג על ידי פול פוט.
מתוך חזון ליצור חברה אגררית ונטולת מעמדות, פתח המשטר במסע חברתי חסר רחמים, שהביא למותם של כ-1.7 עד 2 מיליון בני אדם – כרבע מאוכלוסיית המדינה.
הקמר רוז' ביקש לפרק את כל ההיבטים של החברה המסורתית, כולל כסף, רכוש פרטי, דת וחינוך.
ערים רוקנו, ואוכלוסיות שלמות הועברו בכפייה למחנות עבודה כפריים.
אינטלקטואלים, בעלי מקצועות חופשיים, מנהיגים דתיים ואפילו ילדים שנחשדו בחוסר נאמנות, נעצרו, עונו והוצאו להורג.
רשת עצומה של בתי כלא ושדות הרג הפכה לכלי לדיכוי שיטתי וטרור בחסות המדינה.
אחד האתרים הידועים לשמצה ביותר היה S-21, שנודע לימים כמוזיאון רצח העם בטואול סלנג, שם אלפים עברו עינויים כדי להוציא מהם הודאות שקריות, לפני שהוצאו להורג בשדות קטל סמוכים כמו צ'ונג אק.
אתרים אחרים, כמו כלא M-13, היו מרכזיים בשלבי ביסוס כוחו המוקדמים של המשטר ושימשו מודל למרכזי מעצר עתידיים.
מקומות אלו מהווים עדות חדה לשליטה הברוטאלית של הקמר רוז', וחושפים את אופן פעולתו של משטר שניזון מאידאולוגיה ופחד.
לאחר נפילת המשטר ב-1979, ניצולים וקהילות מקומיות פעלו לשמר את האתרים הללו – לא רק כמקומות זיכרון וחינוך, אלא גם כאזהרות מתמשכות מפני הסכנות שמציבים קיצוניות, סמכותנות ודה-הומניזציה.
בית הכלא לשעבר M-13 (בקמרית: អតីតមន្ទីរឃុំឃាំង ម-១៣) ממוקם כיום בכפר פריי צ'רוב, בקומונת קבאל טואק, שבנפת טואק פוס, במחוז , על גבול כפר תמה קוב, בקומונת אמליאנג, שבנפת תפונג, במחוז .
הוא ממוקם באזור כפרי במרכז מחוז קמפונג צ'נאנג, ושימש בעבר כאחד מבתי הכלא המשמעותיים ביותר בעידן הקמר רוז' המוקדם, אך כיום הוא נותר כמגרש מוזנח ומלא בצמחייה פראית.
נכון ל-25 בפברואר 2025, המקום הוגדר באופן רשמי כאתר מוגן על ידי משרד התרבות והאמנות של קמבודיה וכיום הוא מוכר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מוזיאון רצח העם טואול סלנג
מוזיאון רצח העם טואול סלנג (כלא S-21 לשעבר) (בקמרית: សារមន្ទីរឧក្រិដ្ឋកម្មប្រល័យពូជសាសន៍ទួលស្លែង (មន្ទីរស-២១)) הוא מוזיאון המוקדש לתיעוד ולשימור היסטוריית רצח העם בקמבודיה.
מרכז רצח העם צ'ונג אק
מרכז רצח העם צ'ונג אק (בקמרית: មជ្ឈមណ្ឌលប្រល័យពូជសាសន៍ជើងឯក) ממוקם בדנגקאו שבפנום פן.
אתר זה הפך לאחד משדות הקטל הידועים לשמצה של הקמר רוז' בין השנים 1975 ל-1979, ושימש לביצוע רצח העם הקמבודי.
האתר, הממוקם כ-17 קילומטרים מדרום למרכז העיר, היה מקושר ישירות למרכז המעצר טואול סלנג.
לאחר נפילת המשטר, נחשפו מקברים המוניים שרידיהם של 8,895 קורבנות, שרבים מהם הוצאו להורג באמצעות כלים גסים כמו מעדרים, על מנת לחסוך בקליעים.
ב-11 ביולי 2025, נרשמו "אתרי הזיכרון הקמבודיים: ממרכזי דיכוי למקומות של שלום והרהור" רשמית ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו, במהלך המושב ה-47 של ועדת המורשת העולמית.
הכרה ציון דרך זו מסמנת את אתר המורשת העולמית החמישי של קמבודיה, והראשון שמוקדש ספציפית להיסטוריה המודרנית של רצח העם והדיכוי הפוליטי במדינה.
אתרים אלו הוגדרו תחת קריטריון 6 של אונסק"ו בשל עדותם העמוקה לאירועים היסטוריים עדכניים וערכם האוניברסלי כמרחבים לזיכרון, חינוך והרהור.
המועמדות שיקפה את המחויבות הלאומית החזקה של קמבודיה לשימור השרידים הפיזיים של תקופת הקמר רוז' וקידום השלום באמצעות זיכרון.
בהערכתה הדגישה אונסק"ו את השינוי העוצמתי של אתרים אלו, שבעבר היו מוקדי אלימות שיטתית, וכיום הם מהווים ציוני דרך לחינוך והנצחה.
הכללתם ברשימת אתרי המורשת העולמית מדגישה את חשיבותם לא רק בהיסטוריה של קמבודיה, אלא גם בהקשר הרחב יותר של מורשת עולמית.
הם ניצבים כסמלים מתמשכים לחוסנם של בני העם הקמבודי וכאזהרות חמורות מפני ההשלכות של שלטון טוטליטרי, רצח עם ואלימות בחסות המדינה.
הרישום מדגיש גם את החשיבות הגלובלית של הנצחה ופיוס לאחר קונפליקט, ומתיישר עם מאמצים בין-לאומיים רחבים יותר להגן על אתרים המעודדים החלמה, מקדמים הבנה היסטורית ומבטיחים שזוועות כאלו לא יחזרו על עצמן.
אתר המורשת העולמית כולל שלושה אתרים נפרדים, ששטחם הכולל 39 דונם.
אזורי החיץ המקיפים את האתרים הנפרדים הם בשטח כולל של 219 דונם.
+ אתרי הזיכרון הקמבודיים: ממרכזי דיכוי למקומות של שלום והרהורסידורישםשם במקורקואורדינטות שטח בדונם שטח אזור החיץ בדונם תמונה 001 כלא M-13 לשעבר អតីតមន្ទីរឃុំឃាំង ម-១៣ 1562 002 מוזיאון רצח העם בטואול סלנג សារមន្ទីរឧក្រិដ្ឋកម្មប្រល័យពូជសាសន៍ទួលស្លែង 11.7114 003 מרכז רצח העם צ'ונג אק មជ្ឈមណ្ឌលប្រល័យពូជសាសន៍ជើងឯក 1840
אתרי מורשת תרבותית של ח'ותל העתיקה הם אתר מורשת עולמית סדרתי של אונסק"ו בטג'יקיסטן שהוכרז ביולי 2025 על ידי ועדת המורשת העולמית שהתכנסה בפריז.
ח'ותל העתיקה הייתה אזור וממלכה בימי הביניים, ששטחה השתרע בין הנהרות ו, היובלים העיקריים של הנהר אוקסוס (כיום אמו דריה), ועד מורדות הרי פמיר.
הוא חופף בערך למחוז ח'תלון המודרני של טג'יקיסטן.
11 האתרים הכלולים באתר המורשת משקפים את תפקידה של הממלכה במסחר לאורך דרך המשי בין המאה ה-7 למאה ה-16. חות'ל תרמה למסחר מלח, זהב, כסף וסוסים, ושימשה גם כמרכז של חילופי תרבויות, דתות וטכנולוגיות.
בין האתרים הארכאולוגיים הכלולים יש מקדשים בודהיסטים, ארמונות, יישובים, מרכזי יצור וחאנות.
האתרים הכלולים באתר המורשת העולמית
+ אתרי מורשת תרבותית של ח'ותל העתיקהמס'שםקואורדינטות שטח בהקטאר שטח אזור החיץ בהקטארתיאור1אג'ינה טפה1.50813.792שרידי מנזר בודהיסטי הממוקם 12 קילומטרים מזרחית לעיר בוח'תר.
מעריכים כי הוא פעל במאות ה-7 וה-8 וננטש אחרי הכיבוש המוסלמי של טרנסאוקסאניה.
צורתו מלבנית בגודל של 100 על 50 מטרים, והוא בנוי על פי תוכנית של שתי מנדלות, ומחולק לשני חלקים: אזור המקדש ואזור המגורים.
במרכז המקדש בתוך מנדלה יש סטופה גבוהה כשסטופות קטנות יותר נמצאות בפינות ובחדרים השונים של המקדש.
בחדר שבפינה המזרחית של המקדש, מול הסטופה, נמצא פסל ענק של בודהה שוכב בנירוואנה (אורכו 12.85 מטרים וגובהו 1.82 מטרים).
הפסל הועבר ושוחזר, וכיום הוא מוצג במוזיאון הלאומי לעתיקות בדושנבה.
אזור המגורים דומה בעיצובו לאזור המקדש, אך בקנה מידה קטן יותר, וכולל מקדש קטן וחדר מפגשים קהילתי.
באתר התגלו למעלה מ-600 פריטים, בהם יותר מ-400 מטבעות כסף ונחושת, פסלי בודהה, בודהיסטוות ועוד.2aקלאי חולבוק2.585195.6869רכיב זה כולל את שרידי הארמון בחולבוק, שהייתה בירת ח'ותל, ואת האזורים הסמוכים.
ההתיישבות במקום החלה במאה ה-10 ונמשכה עד המאה ה-12. בשנת 1064 קלאי חולבוק נהרסה לאחר מסע המלחמה של אלפ ארסלאן, הסולטאן השני בשושלת הסלג'וקית.
מתחם הארמון היה מוקף בשלוש שורות של חומות ביצור, אך רק הפנימית שרדה.
בפינות חומת הביצור ישנם ארבעה מגדלים עגולים, ובחומה הצפונית ממוקם מינרט.
הארמון מחולק לשלושה חלקים שווים: החלק הצפוני, החלק הדרומי והחצר המרכזית שביניהם.
הצפוני היה אזור המגורים שבו חדרים וחצר פנימית, החצר הכילה מאגר מים והחלק הדרומי נהרס במאה ה-11 כוסה בחרסית ונבנה עליו מסגד.
באזור החיץ של האתר נמצאים שרידי בית מרחץ במרחק של עשרים מטרים מהמגדל הצפון-מזרחי של קלאי חולבוק, וכן שרידי מאוזוליאום שהוסב מחאן.2bשהריסטוני חולבוק14.275מכיל את שרידי אזור המגורים ובתי מלאכה בעיר חולבוק.
באתר נמצאו מאות בתי מגורים, וכן פריטים של מלאכת יד, כלי נשק וקישוטים.
מערכת אספקת המים שהתגלתה באתר כללה באר ורשת של "קובורים" (צינורות מים מקרמיקה).
בתי המגורים נבנו בצורה טיפוסית המקיפה חצר פנימית.
תעשיית מלאכת היד השתרעה על החלקים המזרחיים והצפון-מזרחיים של האתר הארכאולוגי.
עדות לכך היא פסולת הייצור (חרסים וסיגי זכוכית), שרידי שני תנורים, כלי עבודה, שרידים של בתי מלאכה לעיבוד מתכת, תנורים עגולים מקרמיקה ובורות אשפה שהכילו כלים פגומים.3מנזרה טפה22.0633.634שרידי היישוב השני בגודלו בקרבה לחולבוק שסיפק מוצרי חקלאות לבירה ותחנת מעבר לשיירות מבלח' לסין.
כולל מצודה בפינה הצפון-מערבית של הגבעה המעוצבת בצורה מלבנית, ושח'ריסטן (אזור מגורים), כשביניהם מפריד חפיר.
רחוב ראשי בכיוון צפון-דרום חילק את השח'ריסטן לשני חלקים.
בין התגליות בית מרחץ שמור היטב שבו בן חמישה חדרים, תנור עגול חובר באמצעות שלושה ערוצים למערכת חימום תת-קרקעית שחיממה שני חדרים.
חדר שהיה ממוקם מול התנור הכיל אמבטיות והתגלו בו שלושים ושניים בקבוקי זכוכית לאחסון בשמים.4זולי זרד8.92918.902יישוב גדול, ששלט על הכניסה לעמק דאנגארה ושימש במשך כמה מאות שנים כמרכז של נווה מדבר ובו יישובים קטנים רבים.
הוא הוקם במאה ה-3 לפנה"ס, כמרכז מנהלי ופוליטי של עמק דאנגארה.
היישוב הפסיק לתפקד לאחר הפלישה המונגולית, אך שרד עד סוף המאה ה-19. התגלו בו מבצר מלבני שרוב חומותיו שרדו ובו מצודה.
עשרים וארבעה מגדלים מתנשאים מעל החומה במרווחים לא סדירים שבין 35 ל-90 מטרים.
בתוך המבצר, ישנם שני גושים גדולים של מבני מגורים וחצר פנימית עם מעיין.
המצודה, הממוקמת בפינה הצפון-מזרחית של המבצר, הייתה בעלת שני מפלסים.
המפלס העליון היה בעל צורה ריבועית ותפס את הצומת של שתי חומות חיצוניות.
באתר התגלו בעיקר שברי כלי חרס.5מקבאראי מוולונו טוג'ידין20.8825.478מאוזוליאום הממוקם על שרידי מצודה של יישוב מתקופת אימפריית קושאן, דוגמה לאדריכלות המקומית המוסלמית של ממלכת ח'ותל, מימי הביניים המאוחרים.
המאוזוליאום כולל חדר מרובע, גורח'ונה (חדר עם קבורה) וקריפטה ריבועית.
במרכז הגורח'ונה, על גבעה קטנה, ישנן שלוש סגאנות (מבנה סגור שהוקם מעל קבר).
הסגאנה המרכזית שייכת למוולונו טוג'ידין עצמו, המערבית לאשתו והמזרחית לבתו.
באתר נמצאו שברי כלי חרס, מטבעות נחושת מתקופת השושלת הטימורית.6האלווארד (קופירקלה)20.39724.284בירת אזור ואח'ש, שפעל בחסות ממלכת ח'ותל עד שנחרב בכיבוש המוסלמי.
היישוב, המתוכנן בצורת ריבוע, כולל מצודה, שח'ריסטן (אזור מגורים) ורבאד (פרוורים).
המצודה ממוקמת בפינה הצפון-מזרחית של היישוב, מופרדת מהשח'ריסטן על ידי חפיר עמוק וכיכר.
היא הייתה מוגנת על ידי שתי חומות מקבילות ושלושה מגדלים.
במצודה נמצא מקדש בודהיסטי שפעל במאות ה-6 וה-7. בשח'ריסטן נמצא מאגר מים גדול, ולידו מתחם מבנים.
בחדר אחד התגלו כארבעים כלים גדולים לאחסון מזון, המעידים כי החדר שימש לאחסון תוצרת חקלאית.
במקום נמצאו שברי ציורי קיר וכן שרידים של כתב יד על קליפת עץ השדר בכתב בראהמי, המעידים על קשר ישיר עם מנזר אג'ינה טפה הבודהיסטי.
בנוסף, התגלו, אבן חותם מקרנליאן מהמאות ה-6–7 עם תמונה של פרש על סוס, בעלי חיים ועוף דורס, מטבעות כלי חרס וזכוכית, פריטי מתכת ותכשיטים.7שהריסטוני זולי זאר5559.572יישוב ששגשג במהלך התקופות היוונית-באקטרית, הקושאנית, ובימי הביניים המוקדמים והמאוחרים בשל מיקומה על דרך המשי.
היא נחרבה כמה פעמים: בכיבוש המוסלמי, ובפלישות של השושלת הקרא-ח'אנית והשושלת הסלג'וקית.
האתר הארכאולוגי מורכב ממצודה בחלק המזרחי של הגבעה, שח'ריסטן (אזור מגורים) במרכז ורבאד (פרוורים) במערב.
המצודה מלבנית ובה חמישה מגדלים ושתי שורות של חומות לאורך הצד הדרומי והמערבי, עם חפיר נוסף ביניהן.
חלקו הדרומי של השח'ריסטן נפגע מבניית כביש.
במהלך הבנייה נתגלה מבנה מלבנים שרופות רבות מהן היו ירוקות וסגולות, מה שמאפיין את הבנייה במאות ה-15 וה-17. השכבות התחתונות של השח'ריסטן מתוארכות למאות ה-4 עד ה-6. הרבאד ממוקם ממערב לשח'ריסטן ובו נשמר מגדל אחד.
הממצאים שהתגלו באתר כוללים כלי חרס, זכוכית, ברזל ואבן, וכן מטבעות אימפריית קושאן והאימפריה הסאסאנית.8חאן טוהיר0.8619.218ממוקם בין מפגש הנהר ועמק סורחוב, ושימש כמרכז מסחרי לאורך הנתיב האזורי של דרך המשי בממלכת ח'ותל, במאות ה-11–12. הוא כלל שני מבנים סמוכים, שהופרדו על ידי חומה.
הצפוני: מלבני ובו שני מגדלים במרכז ומגדל שלישי בפינה על החומה הצפונית, החלל הפנימי של המבנה שימש כחצר.
הדרומי: ריבועי ובו ארבעה מגדלים, אליו ניתן להיכנס דרך המבנה הצפוני.
בתוך המבנה הדרומי נמצאו שורות של חדרים וחצר פנימית.
משערים שהחאן נבנה בשני שלבים, בהפרש זמנים קצר ביניהם.
הוא נבנה בתקופה השושלת הסאמאנית וננטש בתקופה שלאחר הפלישה המונגולית, כנראה עקב הפסקת פעילותו של נתיב הסחר.9שהאר טפה5.74820.643שרידי יישוב שהוקם במאות ה-7–8 ונהרס במהלך הכיבוש המוסלמי.
היישוב הוקם מחדש בתקופת השושלת הסאמאנית, והפך לעיר גדולה עם תעשיית מלאכת יד מפותחת במאות ה-9–13. העיר נהרסה שוב עקב הפלישה המונגולית במאה ה-13. האתר הוא מרובע בצורתו ומורכב ממצודה על הגבעה בפינה הצפון-מערבית של היישוב ושח'ריסטן (אזור מגורים).
היישוב היה מוקף בחומה עם מגדלים בפינותיה.
מול הכניסה נמצאת כיכר העיר.
בצד המזרחי של השח'ריסטן נמצאו שרידי בנייני מגורים ותילים הרוסים חלקית.10המקדש הבודהיסטי בחישט טפה0.1667.667המקדש נבנה במאה ה-7 ופעל עד אמצע המאה ה-8. האתר הוא מבנה ריבועי המכיל למעלה משני תריסרי חדרים ומחולק לאזור המגורים ואזור הפולחן.
אזור המגורים ממוקם בצד המזרחי של המתחם.
האולם המרכזי הוא חדר כיפתי בצורת צלב.
משטחי ישיבה היו ממוקמים לאורך קירות החדר.
מדרום לאולם המרכזי היו שלושה חדרים, ששימשו כתאי נזירים, ובהם משטחי ישיבה ואח.
בפינה הצפון-מזרחית של הבניין היה חדר גדול ששימש כנראה כמקום התכנסות לקהילה הדתית.
אזור הפולחן ממוקם בחלק המערבי של המתחם.
יש בו מקדש ובו מזבח במרכזו, שהיה תחת חופה שנתמכה על ידי ארבעה עמודי עץ.
חדר מיוחד עם סטופה קטנה קושט בעושר רב.
במנזר נמצאו למעלה מ-60 דגמים מוקטנים של סטופות מחרס, המעידים על דמיון לאלה שנמצאו במנזר אג'ינה טפה הבודהיסטי.
כמו כן, נמצאו יותר מ-30 לוחיות חרס עם כתובות, כשאחת מהן כללה את הדוקטרינה הבודהיסטית 'דהרמה פרייאה' בכתב בראהמי, ומטבעות מתקופות ומאזורים שונים.
ב' היא האות השנייה באלפבית העברי.
שם האות בֵּית (ברבים: בֵּיתִין), ובפי יהודי תימן בֵּי.
בהתאם לחלוקתן של אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, ב' נמנית עם ארבע האותיות השפתיות: בומ"פ.
ב' היא אחת משש האותיות בג"ד כפ"ת, המקבלות דגש קל בראש מילה או לאחר שווא נח.
מבחינה פונולוגית, בּ' דגושה מייצגת עיצור דו-שפתי, סותם, קולי ([b] :IPA) כשל האות B באנגלית או כשל האות בָּא (ب) בערבית.
ב' רפה מייצגת עיצור שפתי-שיני, חוכך, קולי ([v] :IPA), כשל האות V באנגלית.
האות המקבילה לב' בערבית משמיעה רק צליל ב' דגושה (כמו במילים "כתב" ו"ארנב", הנהגות בערבית "כַּתַּבּ" ו"אַרְנַבּ").
הבלשן יצחק אפשטיין גיבש את הניב העברי הגלילי שדעך במרוצת השנים, ואחד ממאפייניו היה הגיית ב' רפה כדגושה.
שם האות, בֵּי"ת, נגזר משמה הקדום בַּיִת, וצורתה התפתחה מצורה הדומה לצורת בית בכתב העברי העתיק.
ב' (בֶּת) באלפבית הפרוטו-כנעניב' באלפבית הפיניקיב' באלפבית הארמי
בקוד ASCII מיוצגת האות ב' בערך E1, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D1.
בקוד מורס מיוצגת האות ב' באמצעות הרצף (משמאל לימין): ...- (קו נקודה נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של בּ' דגושה בכתב ברייל.
הוא ייצוגה של ב' רפה בכתב ברייל.
באלפבית צלילי מיוצגת האות ב' באמצעות המלה "בועז".
באיתות בדגלי סמפור ב' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה דרומה (כלפי מטה) ודגל שני הפונה מערבה.
ב' היא אחת מאותיות השימוש (מש"ה וכל"ב).
בגימטריה ערכה 2, ולפיכך "יום ב'" הוא יום שני וכתה ב' היא הכתה השנייה בבית הספר (אך בכדורגל בישראל ליגה ב' היא הליגה החמישית, משום שאת ליגה ב' מקדימות ליגה א', הליגה הארצית, הליגה הלאומית וליגת העל).
כאשר האות ב' מופיעה בראש תאריך עברי, פירושה אלפיים, למשל: שנת ב'תנ"ג היא השנה ה-2453 בלוח העברי.
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות ב' עומדת על כ־4.98% מכל אותיות האלפבית העברי.
בקבלה האות ב' מסמלת בריאה ויצירה.
בתורת הקבוצות משמשת האות ב' בסימון לציון עוצמת הרצף .
האות ב' היא האות הראשונה בתנ"ך, הנפתח במילה "בראשית".
ביהדות מתייחסים לצורתה של האות ב', ואומרים כי כמו שהאות סגורה מימינה ופתוחה משמאלה, כך אין לחקור את שאירע לפני הזמנים המתוארים בתורה.
מצד שני, הדעה הרווחת בקרב חוקרי התנ"ך היא שכאשר נכתב הספר במקור, הכתב שבו השתמשו היה שונה מהכתב העברי שאנו משתמשים בו כיום, והאות ב' נראֲתה שונה לחלוטין.
סוג ב': מוצר שנמצא בו פגם בבקרת האיכות, ולכן מחירו מוזל (להבדיל מסוג א').
בית-כף-תו היה תיאורו בצה"ל של חייל בלתי כשיר תמידי – מי שמצב בריאותו פוסל אותו לשירות צבאי.
מושג זה יצא משימוש עם המעבר לשיטת הפרופיל הצבאי.
ביתים: ימי מנוחה חלקית בצה"ל, בהם על החייל להימנע מפעילויות מסוימות.
נגזרת ממלה זו המילה "ביתיסט" – מי שיש לו "ביתים".
שפת הבית: שפה המשמשת במשחקי ילדים.
שפה שבעקבותיה כתב אהוד מנור את השיר 'אבניבי' שייצג את ישראל וזכה באירוויזיון – אחרי כל הברה מוצגת אותה הברה בשינוי העיצורים לאות ב', כך ש "אבניבי אובוהבב אובותבך" מתרגם למשפט "אני אוהב אותך".
שרידי מבצרים וערים צלבניות בולטים בנוף ארץ ישראל, לבנון, ירדן וסוריה - עדות לתנופת הבנייה חסרת התקדים של שליטי ממלכת ירושלים ויתר המדינות הצלבניות.
מדינות אלו התקיימו בזכות ארגון צבאי ייחודי, שנשען על צבא ומערכת ביצורים אדירה שהיא, כדברי פרופ' יהושע פראוור, "החלק המקורי והמרשים ביותר של היאחזות הצלבנים במזרח".
הצלבניים שאבו את השראתם בבניה בעיקר מידע אדריכלי אירופאי, אך גם מידע ביזנטי ומוסלמי עשיר שנאסף במהלך מסעי הצלב.
הצלבנים לא רק שתכננו ובנו מבצרים ומערכות ביצורים, המהווים מוצלחת בין מערב למזרח, אלא גם התעלו על מוריהם ובנו מבצרים ובהם פתרונות מוצלחים, שהפכו בתורם לאבני בניין בסיסיות באדריכלות הצבאית האירופאית של ימי הביניים.
לאחר שלוש שנים של קרבות בלתי פוסקים הגיע הצבא הצלבני של מסע הצלב הראשון (1096 – 1099) אל שערי ארץ הקודש וייסד את הנסיכויות הצלבניות הראשונות על חוף סוריה.
בשנת 1099, נכבשה ירושלים ונוסדה ממלכת ירושלים הצלבנית.
קומץ הצלבנים החל לבנות את המדינה הנוצרית-חילונית החדשה שהייתה במהותה צרפת שמעבר לים (צרפתית: Outremer).
בראשית ימיה נהנתה הממלכה הצלבנית משלטון ריכוזי חזק ויעיל.
למרות משאביה המוגבלים ביותר ומחסור תמידי בכוח אדם ובאמצעים חומריים הצליחה הממלכה לבסס עצמה ככוח יציב ולכפות את עובדת קיומה על עולם האסלאם.
בתהליך איטי ששורשיו באמצע המאה ה-12 החלה נסיגה איטית בכוחה של המלוכה, וסמכויות רבות עברו לידי האצולה הגבוהה.
תהליך זה גבר והלך עד שבמאה ה-13 היה שלטונו של המלך סמלי בלבד.
במקביל שינו תהליכים רחבי היקף את פני המזרח התיכון ואירופה ודחקו את ממלכת ירושלים לעמדה משנית.
לבסוף הצליחו הממלוכים להחריב את המבצרים הצלבניים זה אחר זה והכריעו את המדינה הצלבנית, שסופה בא עם כיבוש עכו בשנת 1291.
עד היום מתדיינים החוקרים על מקורות ההשראה לאדריכלות הצלבנית בכלל והענף הצבאי בפרט.
החוקר הצרפתי בן המאה ה-19 עמנואל גיום-ריי מציין במחקרו את ההשפעות ה"מזרחיות", שמקורן במזרח התיכון המוסלמי-ביזנטי על האדריכלות הצבאית הצלבנית.
לדבריו, הצלבנים ביססו את מבצריהם על מורשתם הארכיטקטונית האירופאית ועליה הוסיפו את ההשפעות הביזנטיות ומוסלמיות האופייניות לארץ ישראל.
גישה זו נתמכת בסינתזה של החוקר בן זמננו דניס פרינגל המצביע על השפעות "מערביות" - אירופאיות - השפעות ביזנטיות והשפעות רומאיות על המבצרים הצלבניים.
הוא מציע סקר רחב ממדים שבסופו יוכלו החוקרים לבודד את מקורות ההשפעה השונים ומשקלם.
סינתזה דומה קיימת במחקרו של יו קנדי המצביע על השפעות ביזנטיות-ארמניות.
בספרו מבצרי הצלבנים וההיסטוריה המודרנית כותב רוני אלנבלום כי בכל יישוב ימי צלבני היה מרכיב מבוצר, ובכל יישוב ימי-ביניימי עסקו בחקלאות.
המבצר (Castellum/Castrum) אינו אלא יישוב יותר גדול שהעניק שירותים שאי אפשר היה לספק במקומות קטנים יותר, כמו שווקים, כנסייה, וכדומה.
אחד השירותים שנדרשו בימי הביניים היה הביטחון וה"מבצרים" העניקו לאוכלוסיית הסביבה גם את השירות הזה.
שם המבצר מיקום מידע נוסף מבצר שטונף בסמוך למושב מרגליות הוקם בשנת 1107 כחלק ממערך הגנה על דרך המסחר החשובה שחיברה בין דמשק ונמל צור.
כאשר עבר המבצר לשליטת בני מסדר ההוספיטלרים שונה שמו לשטו-נף.
בשנת 1176 נכבש המבצר בידי נור א-דין.
בשנת 1837 חרב המבצר ברעידת אדמה, ואבניו שימשו את תושבי הכפר הונין.
האתר הוא גן לאומי בתוך שמורת הטבע נחל כזיב.
מבצר המלך בכפר מעיליא המצודה נבנתה בתחילת המאה ה-12 על ידי הצלבנים ונקראה "מבצר המלך" (Chateau de roi, בצרפתית או "Castellum Regis" בלטינית).
בשלב מאוחר יותר עברה לידי המסדר הטבטוני ששינה את שמה ל"קסטלום רגינום".
המצודה, היא חלק מהכפר מעיליא וצמודים לשרידיה בתי מגורים, לא השתמרה בצורה טובה; אולם ניתן להבחין במגדל ובחלק מהחומות ששרדו.
בניית המבצר לא הושלמה והוא נחרב לאחר מצור קצר בשנת 1179. המבצר הכבוש נעזב על ידי המוסלמים, ככל הנראה בגלל מגפה שפרצה בקרבם זמן קצר לאחר הכיבוש, ובניית האתר לא נמשכה.
מבצר יחיעם הגליל העליון ידוע גם בשמו הערבי קלעת ג'דין, שפרושו הוא מצודת הגיבורים.
המבצר הועבר לידי המסדר הטבטוני הגרמני בשנת 1208 חלק מהביצורים ההקפיים ששמרו על עכו הצלבנית.
ונהרס על ידי ביברס בשנת 1268 או 1271. השרידים נבנו על ידי השליט הבדואי של הגליל דאהר אל עומר במאה ה-18. מצודת צפת צפת מצודה צלבנית גדולה וחשובה שהוקמה על חורבות מבצרים עתיקים.
המצודה נבנתה לראשונה בשנת 1102 והורחבה בשנת 1140 והועברה לחזקת מסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים) בשנת 1168. נחרבה לאחר קרב קרני חיטין.
נבנתה שוב בשנת 1240 כאחת המצודות הצלבניות הגדולות ביותר במזרח התיכון.
בשנת 1266 נכבשה ונהרסה לחלוטין על ידי צבאו של הסולטאן הממלוכי ביברס.
מבצר דטרוא בסמוך לעתלית מהמבצרים הראשונים שבנו הצלבנים בארץ ישראל, הוקם בתחילת המאה ה-12. בסמוך למושבה עתלית, על מעבר צר בדרך הים.
במשך עשרות שנים שימש המבצר כמצודת דרכים שאיבטחה את השיירות שנעו לאורך דרך הים.
המבצר פורק על ידי הצלבנים כהכנה לפעולות מצור מוסלמיות כנגד מבצר עתלית בתקופת מסע הצלב החמישי, הצבא המוסלמי השלים את הריסתו וכל שנותר ממנו היום הוא הבסיס החצוב.
עתלית איננו המבצר הצלבני הגדול ביותר, ומעט מאוד נותר מביצוריו.
עם זאת, ייחודו, המאסיביות וחוזקם של ביצורי הצד המזרחי (יבשתי) הופכים את עתלית לאחד המבצרים הצלבניים המעניינים ביותר.
מבצר הבונים כפרלט, ליד מושב הבונים מבצר מהתקופה המוסלמית הקדומה ששופץ וחוזק בידי הצלבנים במאה ה-12 על מנת לבסס את שליטתם בחוף, ונחרב בשנת 1291 בידי הממלוכים.
זהו אחד המבצרים הבודדים בעל מגדלים עגולים ששרדו.
מבצר בלוור הגליל התחתון, מצפון מערב לבית שאן בתחילה חווה צלבנית מבוצרת שנבנתה בין השנים 1138–40, בשנת 1168 נבנה במקום מבצר אדיר על ידי אבירי המסדר ההוספיטלרי שהיה ידוע בשמות בלוואר או קוקט.
המבצר נהרס לאחר מצור ממושך בשנת 1189. כוכב הירדן הוא מבצר מסוג מצודה קונצנטרית שהיה נקודת מפנה בבניה ותכנון של מבצרים, אחד מגדולי ההישגים האדריכליים של הצלבנים ואבטיפוס לכמה מהטירות המעולות שנבנו במערב.
מבצר קקון גן יאשיה שרידי מבצר וכנסייה צלבנים שנבנו על ידי אבירי מסדר הטמפלרי שכונתה קקו.
הממלוכים, בראשות השולטן ביברס, כבשו את המצודה בשנת 1260, שיקמוה והפכו את הכנסייה שבה למסגד.
האתר הוא חלק מהגן הלאומי "מבצר קאקון", השריד המרכזי מהמבצר הוא מגדל עוז בגובה 8.5 מטר.
מצודת המישור באזור מצודה צלבנית שהוקמה בשנת 1099 על ראשה של הגבעה הניצבת במרכזה של אזור.
המצודה שימשה כתחנת מעבר, מנוחה, והגנה על עולי הרגל בדרך לירושלים.
קסטלום ארנולדי תל איילון בפארק קנדה ליד לטרון שרידי מבצר שהקים פולק מאנז'ו בשנת 1133 לשליטה על הדרך העולה לירושלים דרך בית חורון.
נחרב בשנת 1187 בידי צלאח א-דין.
מבצר לטרון לטרון הוקם כחלק ממערך הגנה על הדרך לירושלים.
המגדל הראשון הוקם בשנת 1137 ועבר בשנת 1141 לידי מסדר הטמפלרים שבנה במקום מבצר גדול בשם טורון דה שבלייה שנהרס על ידי צבאות צלאח א-דין בשנת 1187 וככל הנראה לא נבנה מאז.
במקום נערכו סקרים בלבד שחשפו מגדל עוז ומרתף ושרידים לחומה ומגדלים וכנסייה.
הקסטל מבשרת ציון גבעה על קצה הר מעוז, מעל כביש 1, עליה עמד מבצר Castellum Belveer, ממנו לא נותר שריד.
האתר הוא גן לאומי והוכרז כאתר לשימור של המועצה לשימור אתרים.בלמונט הר צובה בלמונט (Belmonte, בצרפתית: הר יפה) המבצר נבנה בין השנים 1140–1160 על ידי אבירי המסדר ההוספיטלרים, לאחר קרב קרני חיטין נכנעו מגיני המבצר המעטים בפני כוחותיו של צלאח א-דין, שהורה על הריסת המבצר.
כנסיית סנטה אנה עכו עכו נכבשה לראשונה בשנת 1104, חזרה לידיים מוסלמיות בשנת 1187 ונכבשה בשנית על ידי הצלבנים בשנת 1191. עכו הפכה לעיר הצלבנית החשובה ביותר, לאחר אובדן ירושלים, ועם כיבושה בידי הממלוכים בשנת 1291 תמה התקופה הצלבנית בארץ ישראל.
ייחודה של עכו העתיקה הוא בכך שהיא בנויה משני מפלסים נפרדים - העיר הצלבנית והעיר העות'מאנית.
מצודת עכו על שרידי המצודה ההוספיטלרית - "אולמות האבירים".
כנסיית אנדראס הקדוש קיסריה קיסריה העיר נכבשה בשנת 1101, בין המאה ה-10 למאה ה-12 עברה השליטה בקיסריה בין הצלבנים, שניסו לבנות את העיר, למוסלמים שהחריבו את הביצורים.
במהלך מסע הצלב השביעי, ביצר לואי התשיעי, מלך צרפת את קיסריה במערכת ביצורים מהמפוארות בארץ ישראל.
במאה ה-13 נכבשה בידי הממלוכים ובראשם הסולטאן ביברס, וחרבה יחד עם שאר ערי החוף בארץ ישראל.
האתר הוא חלק מגן לאומי קיסריה ונחשפו חומות העיר, שעריה והמצודה בנמל.
אַרְסוּר (ארסוף) צפונית להרצליה ב-1101 נכבשה ארסוף על ידי הצלבנים והפכה לאחוזה פאודלית שנהרסה לאחר קרב קרני חיטין.
ב-1241 בוצרה ארסור, נבנתה מצודתה הגדולה והוקם בה נמל חדש.
ב-1261 עברה העיר ומבצרה לרשות מסדר ההוספיטלרים.
במסגרת החפירות שנערכות עדיין באתר נחשפו חלקים מהעיר, האתר הוכשר לביקורי מטיילים והוכרז כגן לאומי ושביל ישראל עובר למרגלותיו.
באתר נחשפו מגדל העוז הצלבני והמצודה, חפיר ושרידי הנמל.
שם היישוב מיקום מידע נוסף מנואט בסמוך למושב מנות חווה מבוצרת לגידול קני סוכר הנזכרת לראשונה כרכוש כנסיית סן סלבטורה שבהר תבור.
לאחר תבוסת הצלבנים בקרב קרני חיטין ב-1187, נפלה המצודה בידי צלאח א-דין, אך זמן קצר לאחר מכן נכבשה בידי הצלבנים והושבה לבעליה, ומבצרה נמכר בשנת 1212 למסדר הטמפלרים.
מבצר זה נכבש בשנת 1260 בידי הסולטאן הממלוכי ביברס.
המבצר נכבש על ידי מסדר ההוספיטלרים, שהחכיר אותו למסדר הטבטוני.
בחורבה נותרו שרידי המתקנים של המפעל להפקת סוכר.
קירות המבנים נשמרו עד גובה של שבעה מטרים.
כורדני עמק זבולון שרידי חווה, טחנות קמח מתקנים חקלאיים ומגדל מבוצר צלבניים.
המעיינות הוקפו בסכר לשם הנעתן של הטחנות ששימשו כספק הקמח העיקרי לעיר עכו, שהפכה מאוחר יותר לבירת ממלכת הצלבנים.
היום האתר הוא חלק משמורת טבע עין אפק.
קיימונט בשולי יקנעם שרידי עיירה צלבנית הידועה בשמות בתקופה "קיימונט" ו"מונס-קיין".
בתחילת המאה ה-12 חלק מנחלת כנסיית הר תבור, נפלה לידי צבא צלאח א-דין בשנת 1187. נמסרה לידי בליאן מאיבלין בשנת 1192. בשנת 1262 הפכה לחלק מנחלות מסדר הטמפלרים, בשנת 1283 נכבשה על ידי הממלוכים.
באתר נמצאים שרידי כנסייה, מגדל עוז ומבני מגורים.
קלנסון קלנסווהכפר מבוצר וכנסייה ששרידיה ניכרים היום במסגד.
היישוב הגן על דרך לוד-קיסריה.
חלקו נמסר למסדר ההוספיטלרים ב-1129. הוא נכבש ב-1189 בידי כוחות צלאח א דין והוחזר זמן קצר אחר כך לידי הצלבנים.
ב-1265 נכבש בידי הסולטאן הממלוכי ביברס וניתן כאחוזה לאחד מאנשיו.
ניתן להבחין במבנים שונים ומגדל מבוצר שנותרו בסמוך וכחלק מהמסגד בכפר.
קולה מדרום לאלעד בשנת 1181 הקימו אבירים ממסדר ההוספיטלרים מרכז מנהלי שכלל מגדל ומבנה מקומר שנקרא "קולה".
על חורבות השרידים הצלבניים הוקם כפר ערבי באותו שם, מסגד הכפר הוקם בסמוך לשרידי המגדל הצלבני שמצוי בשטח פארק קק"ל "מבצר קולה" ו"יער קולה" שניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל.
"הר השמחה" (Montis Gaudii) נבי סמואל שרידי כנסייה מבוצרת מהתקופה הצלבנית לאחר נפילת ירושלים בידי צלאח אל-דין, הפכה המצודה למסגד.
האפסיס המרכזי, המסתיים באולם התווך, גבוה ורחב יותר לכל אורכו, ומתאים לפרופורציות של אולם התווך והסטראות בהתאמה.
סוג מבנה זה הוא הנפוץ ביותר בארכיטקטורה הצלבנית בארץ הקודש.
מייצג מובהק שלו הוא כנסיית סנטה אנה; הסוג השלישי הוא מבנה בצורת צלב מרובע שעליו כיפה ובזיליקה.
סוג זה היה המועדף על הארמנים בירושלים שבנו את קתדרלת סנט ג'יימס בירושלים לפי המודל שלו.
גם קפלת סנט הלנה הסמוכה לכנסיית הקבר נבנתה בצורה זו; הסוג הרביעי הוא מבנה מרכזי מתומן בעל שתי אמבולטוריה, כמו כנסיית העלייה בהר הזיתים.
שם הכנסייה מיקום מידע נוסף כנסיית הקבר הרובע הנוצרי, העיר העתיקה של ירושלים כנסיית הקבר של ימינו היא ברובה מבנה צלבני - חלק מכנסיית הקבר הצלבנית שנחנכה ביום 15 ביולי 1149 - חמישים שנה לאחר כיבוש העיר.
הצלבנים הקימו על בסיס הכנסייה הביזנטית כנסייה חדשה, ובה איחדו מספר מבנים הקשורים למעשה הצליבה.
משכבש צלאח א-דין את ירושלים בשנת 1187 הוא החליט שלא לפגוע בכנסיית הקבר והפקיד את מפתחות הכנסייה בידי שתי משפחות מוסלמיות, משפחת גודה "אל גודייה" ומשפחת "נוסייבה", שעד היום אחראיות על פתיחת הכנסייה וסגירתה.
כנסיית סנטה אנה ציפורי מבנה מבוצר ששימש כמגדל מבוצר וכנסייה.
בכנסייה שרידים מבתי כנסת קדומים שאבנים מהם שימשו כחומר בנייה.
קתדרלת יוחנן המטביל, רמלה רמלה קתדרלה שנבנתה באמצע המאה ה-12 כבזיליקה גדולה שמאוחר יותר הפך לחלק מהמסגד הגדול ברמלה.
בפינה המערבית של חצר המסגד נמצא שער הכניסה הצלבני, הכולל שלוש קשתות ושלושה עמודים, המרמזים על השילוש הקדוש.
הכנסייה שימשה את הנוצרים הצלבנים עד שנת 1260, ואז הולאמה על ידי הממלוכים.
אמאוס ניקופוליס (עמואס) אזור לטרון שרידי כנסייה צלבנית שנבנתה על חורבות כנסייה ביזנטית.
כנסיית התחייהאבו גוש כנסייה צלבנית שנבנתה על ידי ההוספיטלרים בשנת 1141 והייתה בשימוש עד 1187. הכנסייה מוקדשת להתגלותו של ישו בפני שני שליחיו באמאוס, לאחר שקם לתחייה..
הכנסייה הוקמה מעל מעיין הנובע עד היום בקריפטה שלה ובה שרידי פרסקאות מהמאה ה-12. כנסיית סנטה אנהליד שער האריות בירושלים כנסייה צלבנית שהוקמה בשנות הארבעים של המאה ה-12, דוגמה לטיפוס הנפוץ ביותר של כנסייה צלבנית בארץ ישראל.
המבנה משלב סגנון בנייה רומנסקי מוקדם עם מסורות בנייה מקומיות נוצריות קדומות והשפעות ביזנטיות.
ב-1187, חמש שנים לאחר תבוסת הצלבנים, צלאח א-דין הפך את הכנסייה למדרסה מוסלמית (בית ספר מוסלמי) שנקראה על שמו: א-צלאחיה.
ב-1856 נמסרה הכנסייה לנפוליון השלישי, ומאז היא נמצאת בידי מסדר האבות הלבנים.
בתאריך 17 בדצמבר 2006 דאר ישראל הנפיק סדרה של 4 בולי דאר שנקראה "אתרים צלבניים בישראל" ובחר לכלול בה בולים שעליהם מופיעים ציורים צבעוניים של ארבעה מבצרים ייצוגיים אלה: מבצר מונפור, מבצר עתלית, העיר המבוצרת קיסריה, ומבצר כוכב הירדן.
הסדרה עוצבה על ידי האמן אליעזר ויסהוף.
אתרנט (במקור: Ethernet) היא טכנולוגיה לתקשורת נתונים ברשתות מחשבים מקומיות (LAN).
האתרנט הוכרזה כתקן תעשייה ב-30 בספטמבר 1980 על ידי זירוקס פארק, DEC ואינטל.
על פי מודל ה־TCP/IP, האתרנט הוא פרוטוקול תקשורת שאחראי על השכבה הפיזית של התקשורת.
על פי מודל ה-OSI, האתרנט הוא פרוטוקול האחראי על שכבת הקישוריות ומגדיר גם את השכבה הפיזית של התקשורת.
האתרנט הגיעה לתפוצה רחבה וכמעט לבלעדיות בתחום הרשתות המקומיות בזכות אוסף של פתרונות יצירתיים לבעיות שהיו קיימות בטכנולוגיות אחרות.
טכנולוגיית CSMA/CD המאפשרת לכל רכיב לשלוח אותות לתווך משותף בלי התראה מוקדמת, ומטפלת ביעילות בהתנגשויות (Collisions).
בטופולוגיית כוכב אין התנגשויות היות שהתווך אינו משותף (ובייחוד החל מקצב נתונים של 1Gbps ואילך).
שימוש בזוגות שזורים (Twisted Pairs) להקטנת ההשראה החשמלית ביניהם, והעברת אותות בקצבים גבוהים יותר ולמרחקים גדולים יותר באמצעותם.
הגדלת קצב השידור בכפולות של 10 תוך שמירה על אותה מסגרת (frame format).
כתוצאה מכך, רכיבים ברשת יכולים לתקשר ביניהם ללא תלות בקצב ההעברה שלהם.
כמו כן, ניתן לשדרג רכיב אחד ברשת ללא צורך בשדרוג של שאר הרכיבים.
שימוש בסיב אופטי לקצבים הגדולים מ-100 Mbps המאפשר העברת הנתונים למרחקים גדולים מהאפשרי על פי התקן באמצעות זוגות שזורים.
טכנולוגיה זו פותחה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי רוברט מטקלף ודייוויד בוגס במעבדות זירוקס פארק.
מטקלף כינה אותה "אתרנט" על שם האֶתֶר שעד לתחילת המאה ה-20 נחשב כחומר שממלא את החלל.
הפטנט על הטכנולוגיה נרשם בשנת 1975, אך רק בסוף העשור (1980) הפכה לסטנדרט בפרויקט 802.3 של IEEE.
בתצורה הראשונית היה קצב התעבורה ברשת 3Mbps, והיא כללה שדה של 8 ביט בלבד לכתובות המקור והיעד (לעומת 48 היום).
התצורה הנפוצה הראשונה הייתה 10BASE-2, שהתבססה על טופולוגיית רשת מסוג אפיק (קווית).
עם הזמן חל מעבר ל-10BASE-T ולממשיכיו, בגלל היתרונות שהוזכרו לעיל.
עם התפתחות טכנולוגיית המחשוב והאפשרות לעבוד במהירויות גבוהות יותר, נוצר מצב בו הרשת לא מצליחה לספק את הצורך בקצב נתונים מהיר ומספר גדול של מחשבים, ועל כן טכנולוגיית האתרנט הורחבה בשנות התשעים ל-Fast Ethernet.
מיד לאחר הפיתוח של ה-Fast Ethernet הופיעה גרסה שנקראת Ethernet 10/100, אשר מאפשרת תמיכה של כרטיס הרשת בשתי המהירויות (גם 10 וגם 100 Mbps).
בגרסה זו, לכרטיס הרשת ישנה אפשרות לזהות בצורה אוטומטית בזמן תחילת פעולתו מהי המהירות שבה עובדת הרשת שבה הוא נמצא, ולהתאים את עצמו אליה.
פיתוחים נוספים של הטכנולוגיה כדי לתת מענה לקצבי תקשורת מהירים ולארגונים גדולים מאוד התפתחו לקראת סוף המאה ה-20 – זוהי טכנולוגיית Gigabit Ethernet.
חבילה בפרוטוקול אתרנט מורכבת מחמישה חלקים: מבוא, פתיח, תוכן, סוגר וגובל.
אורכה של חבילה נע בין 84 ל-1,542 בתים בהתאם לגודל שדה התוכן.
המבוא (Preamble) מורכב מסדרה של 7 בתים המכילים את הרצף 10101010 ואחריהם בית המכיל את הרצף 10101011 המסמן את סוף המבוא.
מטרת המבוא היא לסנכרן את תחילת השידור באופן פיזי.
הפתיח הבסיסי מורכב מ-14 בתים לפי הפירוט הבא:
כתובת יעד (שישה בתים) – כתובת ה-MAC של רכיב היעד.
כתובת מקור (שישה בתים) – כתובת ה-MAC של רכיב המקור.
EtherType (שני בתים) – שדה המציין את סוג הפרוטוקול של הנתונים אותו ההודעה מעבירה כתוכן (לדוגמה, עבור תוכן בפרוטוקול IPv4 יהיה ערך 0x0800 בעוד לתוכן בפרוטוקול ARP יהיה ערך 0x0806).
הערה: אם הרשת עושה שימוש בפרוטוקול רשת מקומית וירטואלית (802.1Q), המתג אליו מחובר המחשב מוסיף לפתיח שדה "תווית VLAN" בן ארבעה בתים.
שדה זה נושא את מזהה הרשת הווירטואלית לה שייך המחשב.
שדה התוכן בחבילת אתרנט מכיל בין 46 ל-1,500 בתים.
הסוגר של חבילת אתרנט מכיל שדה בן ארבעה בתים המורכב מסיכום ביקורת (checksum) – מספר האימות של הפתיח והתוכן.
הגובל (Interframe gap) הוא סדרה של 12 בתים המשודרים בסוף החבילה ומשמשים להפרדה לקראת תחילת השידור הבא.
שכבת הקו בטכנולוגית אתרנט מתחלקת לשתי תתי-שכבות:
מהווה קישור בין שכבת הערוץ לשכבת הרשת.
בזכות שכבה זו אנו יכולים לציין במסגרת (Frame) את הפרוטוקול ששימש חבילת מידע זו בשכבת הרשת (IP,IPX וכיוצא בזה).
לעטוף את חבילות המידע המגיעות משכבת הרשת ב-Frame.
יש לשים לב כי תת-שכבה זו אינה אחראית על ה-Frame עצמו, אלא על ההכנסה של הנתונים לתוך ה-Frame.
ניתן לדמות את המצב ברשת האתרנט לדיון רב-משתתפים ללא מנחה.
על מנת שהדיון יהיה פורה, יש לקבוע מראש כללי-דיון שימנעו ככל הניתן מצב שבו שני משתתפים ידברו בו זמנית.
באופן אנלוגי, מכיוון שרשת האתרנט היא רשת מבוזרת שבה מדיית התקשורת (השכבה הפיזית) משותפת לכל הרכיבים ברשת, יש צורך למנוע שידור בו זמני של שתי תחנות לאותו מתחם התנגשות.
תת-שכבת ה-MAC מסדירה את תזמון הגישה למדיית התקשורת של רשת האתרנט כך שבכל רגע נתון רק תחנה אחת תשדר על מדיית התקשורת.
האופן שבו היא עושה זאת מבוסס על אלגוריתם CSMA/CD שבו תחנה משדרת מסגרת (frame) ברגע שהיא חשה שמדיום התקשורת פנוי.
במהלך שידור המסגרת, התחנה מאזינה לקווי התקשורת על מנת לוודא שהאות שהתקבל הוא אכן האות שנשלח.
אם התחנה מזהה הפרעה היא תפסיק את שליחת המסגרת ותשלח אות התנגשות (jam signal) אשר יגרום לכל התחנות ברשת להפסיק מיד את השידור.
לאחר פרק זמן אקראי, חוזרת התחנה לשדר את המסגרת.
אם נוצרת התנגשות נוספת, נשלח שוב אות התנגשות וכל אחת מהתחנות מכפילה את זמן ההמתנה שהגרילה על מנת להקטין את הסיכוי להתנגשות נוספת.
אתרנט הוא פרוטוקול המבטיח רק מאמץ מיטבי.
אם חלו 16 התנגשויות או תקלות בהעברת חבילה מסוימת, האתרנט יסיים את ניסיונות השליחה של החבילה הזאת.
כמו כן, האתרנט ידווח לשכבת התקשורת שמעליו על כישלון בשליחת החבילה.
מרגע זה, השכבה הגבוהה יותר אחראית על הטיפול בבעיה.
השכבה שיכולה ומבקשת שידור חוזר במקרה של שגיאות היא כל שכבה שמשתתפת בתהליך התקשורת, מהשכבה השלישית ועד השכבה השביעית (במודל OSI).
תת-השכבה אחראית על המיעון הפיזי של כל מסגרת (שדות ה-DA ו-SA שניתן לראות לעיל).
הכתובת הפיזית שבה משתמשים בטכנולוגיית אתרנט היא כתובת MAC.
כתובת זו, המשמשת להתקשרות בתוך הערוץ, צרובה על כרטיס הרשת וחייבת להיות ייחודית ברשת, ולכן כתובות MAC על רכיבים שנמכרים לציבור הרחב אינן חוזרות על עצמן לעולם.
על אף שכרטיס הרשת מכיל כתובת MAC שנצרבת על ידי היצרן, ניתן לעיתים לשנות אותה.
ביצוע פעולה זו מחייב מעקב אחרי כרטיסי הרשת ואופן השימוש בהם, כדי למנוע מצב שבו שני כרטיסים שניתנה להם כתובת זהה יחוברו לאותה רשת אתרנט.
Autonegotiation הוא מנגנון באתרנט לניהול משא ומתן בין התקנים שונים ברשת מקומית (נתב למחשב, למשל), כך שהם יבחרו במאפייני שידור מידע, כמו קצב השידור ביניהם וכיווניות השידור (Half-duplex או Full-duplex), שקיימים אצל שניהם.
השאיפה במנגנון היא להשיג את קצב העבודה המרבי, בהתאם ליכולת שני הצדדים.
תופעות של דעיכת אותות ובעיות תזמון מגבילות את אורכם המקסימלי של מקטעי אתרנט, כתלות במדיית התקשורת.
לדוגמה, לכבלים הקואקסיאליים 10BASE5 יש הגבלת אורך מקסימלי של 500 מטר.
על מנת להגדיל את טווח הרשת נעשה שימוש במשחזר (Repeater), המגביר ומנקה את האות, מוסיף מבוא ומעביר אותו הלאה.
ניתן להשתמש במשחזרים על מנת לחבר עד חמישה מקטעי אתרנט, כאשר לשלושה מתוכם מחוברים התקנים.
הוספה של יותר מחמישה משחזרים תגרום לבעיה כיוון שכל משחזר בנוסף לפעולת ההגברה מוסיף עוד ביטים של מבוא ולכן תיגרם חריגה ממסגרת האתרנט.