tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-30 בספטמבר 2020 הושאל שנגלונג לטיינג'ין טדה מליגת העל הסינית.
ב-8 באפריל 2021 הושאל לצ'ונגצ'ינג ליאנגג'יאנג את'לטיק מליגת העל הסינית, במדיה ערך 17 הופעות ליגה.
ב-20 ביולי 2022 ערך ג'יאנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין, בהפסד 3-0 לנבחרת קוריאה הדרומית במסגרת אליפות מזרח אסיה .
ג'י שינג'יה (בסינית : 季新杰; נולד ב-27 באוקטובר 1997) הוא שחיין סיני, אלוף עולם (דוחה 2024) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב.
ג'י נולד בינטאי שברפובליקה העממית של סין.
באליפות העולם שנערכה ביולי בבודפשט שבהונגריה סיים במקום 25 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:23.91 דקות.
בנוסף, סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.62 דקות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר בהאנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי יחד עם שו ג'יאיו, סון יאנג וואנג שון בשיא אסיה חדש של 6:47.53 דקות, אחרי ברזיל (6:46.81 דקות) ורוסיה (6:46.84 דקות).
בנוסף, סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:42.31 דקות, ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.47 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.64 דקות, במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.88 דקות, ובמקום 21 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:15.41 דקות.
בנוסף, סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:04.74 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי סיים במקום 19 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.27 דקות, ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.86 דקות.
בנוסף, סיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:08.27 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה סיים במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.71 דקות, ובמקום 23 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.84 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:09.99 דקות.
במשחה ל-200 מטר חופשי סיים במקום 12 בתוצאה של 1:46.92 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב סיים במקום 12 בתוצאה של 3:36.68 דקות.
ג'יאמפאולו ריצ'י (נולד ב-27 בספטמבר 1991) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בעמדות הפורוורד באולימפיה מילאנו מהליגה האיטלקית והיורוליג.
ריצ'י גם מייצג את נבחרת איטליה בתחרויות בינלאומיות.
ריצ'י החל לשחק בקבוצת צ'יאטי, ועבר ב-2009 לסטלה אזורה ולאחר מכן לפיאנצ'נצה עד 2015. בעונת 2014/2015 הוא השיג ממוצעים של 11.2 נקודות ו-5.5 ריבאונדים ב-26 משחקים.
ב-2016 הוא עבר לורונה, קלע 6 נקודות ו-3.8 ריבאונדים בממוצע וזכה בפרס השחקן המוערך ביותר.
לאחר מכן שיחק ב-2016/2017 38 משחקים עם דרטונה באסקט ותרם לכך שקבוצתו סיימה את העונה הסדירה במקום השני בליגה.
ריצ'י זכה בגביע האיטלקי ב-2019 עם ונולי קרמונה.
לקראת עונת 2019/20 חתם בווירטוס בולוניה.
בספטמבר 2020 מונה לקפטן הקבוצה של המועדון.
לאחר שהדיחה 3–0 את אוניברסו טרוויזו ברבע הגמר ואת ברינדיזי בחצי הגמר, ב-11 ביוני 2021 השלימה וירטוס 4–0 על יריבתה ההיסטורית אולימפיה מילאנו בגמר הלאומי, וזכתה בתואר הלאומי ה-16 והראשון לאחר עשרים שנה.
ב-6 ביולי 2021, ריצ'י חתם על חוזה לשנתיים עם אולימפיה מילאנו.
ריצ'י משחק בנבחרת איטליה מ-2018, והיה חבר בסגלה לאולימפאדת טוקיו, יורובאסקט 2022 וגביע העולם 2023.
ג'יב מיכֶיֶסקוּ (ברומנית: Gib Mihăescu, שמו בלידה גאורגה י.
מיכייסקוGheorghe I.Mihăescu; 23 באפריל 1894 - 19 באוקטובר 1935) היה סופר ומחזאי רומני.
זכו להערכה במיוחד הרומנים שלו, "הרוסיה" ו"דונה אלבה".
יצירתו התאפיינה בעיקר בתיאור חוויות אובססיביות, במיוחד ארוטיות (ברומן "הרוסיה" סביב האידיאל הנשי ו"הנשמה הרוסית") הגורמות להידרדרות נפשית ומוסרית..
מיכייסקו נולד ב-1894 ב-דרגשאן, מחוז ולצָ'ה, היה השלישי מבין תריסר ילדי הוריו - העורך דין יואן מיכייסקו, ואשתו האדוקה, יואנה צ'אושסקו, שהייתה בת (אולי בלתי חוקית) של אצילה שהתנזרה.
סבו של הסופר מצד האב, פרדה סטגארו, נמנה עם אנשיו של הגיבור הלאומי טודור ולדימירסקו..
מיכייסקו כונה בילדותו "ג'יבֶה", משם שם העט שלו "ג'יב מיכייסקו"..
את ילדותו בילה מיכייסקו בכרם המשפחתי "גרושאריה" (Groșarea) בכפר קלינה על יד דרגשאן..
למד בבית הספר העממי ביישוב הולדתו, דרגשאן, אחר כך נרשם ללימודי גימנסיה בתיכון, כיום מכללה הלאומית ע"ש "קרול הראשון" בקראיובה.
ב-1907 מות אחיו ניקולאיה גרם לו לדיכאון שגרם לירידה בהשיגיו בלימודים.
הועבר לרמניקו ולצ'ה ואחר כך חזר ללמוד בתיכון קארול הראשון בקראיובה שם סיים את מבחני הבגרות..
עשה קורס קצינים בבית הספר של חיל הרגלים ביאשי.
בימי מלחמת העולם הראשונה השתתף בקרבות מרששט, משרט ואויטוז וזכה בעיטור על גבורתו.
ב-1918 שוחרר מהצבא ושהה תקופה בכפר הולדתו דרגשאן
יחד עם לוצ'יאן בלאגה, אדריאן מאניו וצ'זאר פטרסקו, נמנה עם מייסדיו בשנת 1921 של כתב העת ה"נאו-מסורתי" הימני "גנדיריה" (Gândirea - "החשיבה") אותו עזב בהמשך.
ב-1924 לקח את משרד עריכת הדין של אביו בקישינאו, אבל עבד בו לעיתים רחוקות.
עבד במקביל כיועץ משפטי ומורה לצרפתית.
אחרי מות אביו עבד בדרגשאן על מנת לטפל בבריאות שנפגעה.
ב-1928 המחזה שלו "Pavilionul cu umbre זכה להצלחה מסוימת.
בו שיחקה, בין אחרים, מריה ונטורה.
ב-1929 הוזמן על ידי ניקיפור קרייניק לבוקרשט, בה נמצאה עבורו משרה של מנהל מחלקה ואחר כך כ"רפרנט" במנהלת העיתונות.
מכר אז את משרדו בדרגשאן והתיישב בבירה.
ג'יב מיכייסקו היה אחד מהפרוזאיקנים הפופולרים שפעלו ברומניה בין שתי מלחמות העולם.
התחיל את הקריירה הספרותית שלו בשנת 1919 על ידי פרסום הסיפור "הקו הראשון" (Linia întâi) בכתב העת "לוצ'אפרול" (Luceafărul).
פריצת הדרך האמיתית עשה עם קובץ הנובלות "גרנדיפלורה" (La Grandiflora) והמחזה "הביתן עם צללים" Pavilionul cu umbre בשנת 1928. בהמשך פרסם את קובץ הנובלות "ההזיה" (Vedenia) (1929) ורומנים פסיכולוגיים - ארוטיים כמו "הרוסייה", "הזרוע של אנדרומדה", "אשת השוקולד", "הימים והלילות של סטודנט מאחר", "דונה אלבה".
מחזות תיאטרון שלו נלקטו בקובץ "הביתן עם צללים".
מיכייסקו ניהל התכתבות עם סופרים כמו צ'זאר פטרסקו, עם קורנליו מולדובאנו, אפריליאנה מדיאנו ועם סוזאן סובאלובה.
מבקרים אחדים ראו בכתיבתו השפעה מסוימת של דוסטויבסקי.
ב-1935 לקה באי ספיקת כליות קשה על רקע השחפת ואושפז בסנטוריום "מרטין לותר" בסיביו, אחר כך בסנטוריום של דיאקוניות" והסופו של דבר בבית החולים של המשטרה בבוקרשט.
ג'יב מיכייסקו נפטר אחרי סבל רב בגיל 41 בבית החולים של המשטרה בבוקרשט.
ארונו הוב לכנסייה הלבנה בבוקרשט ומשם לדרגשאן, בה נקבר ב-22 באוקטובר 1935..
היה נשוי מ-1925 לאלנה לבית סטנסקו, ילידת דרגשאן, ולזוג נולדו שתי בנות - מירה ויוניקה.
בין יתר תחביביו היה אסטרונום חובב ובנה מצפה כוכבים קטן בביתו בדרגשאן.
עיטור גבורה - במלחמת העולם הראשונה
1926 - פרס מבקרי התיאטרון עבור המחזה Pavilionul cu umbre "הביתן עם צללים"
בית הוריו בדרגשאן הפך למוזיאון לזכרו
על פי שמו נקראת המכללה הלאומית בדרגשאן.
במחוז הולדתו מתקיימת התחרות ארצית ע"ש "ג'יב מיכייסקו" לכתיבת סיפורים קצרים לתלמידי תיכון
La Grandiflora 1928 גרנדיפלורהVedenia 1929 ההזיהVisul 1935 החלוםמחזות
1928 Pavilionul cu umbre הביתן עם צללים'לקריאה נוספת
ג'יאנלוקה ג'אנני מראדונה מאריה (; נולד ב-26 ביוני 1992) הוא כדורגלן הולנדי-קוראסאואי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת אספרנסה פלט מהליגה הבלגית החמישית.
מאריה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פ.ס.וו.
בינואר הושאל למועדון הכדורגל איינדהובן מליגת המשנה.
ביולי הצטרף למאסטריכט במדיה שיחק 2 עונות.
בתום העונה שוחרר מהמועדון והפך לשחקן חופשי, ב-5 בינואר 2015 חתם בוואלבייק עד לסיום העונה.
ב-9 באוגוסט 2015 עזב לראשונה את הולנד כאשר חתם בהפועל אשקלון.
את העונה פתח רק במחזור ה-7 עקב פציעה ולאחר שלא היה מרוצה מאפון הטיפול בפציעתו, טס להולנד על מנת לעבור טיפולים.
ב-18 בנובמבר 2015 דווח כי מאריה נעלם מהקבוצה.
בתום העונה שוחרר מהמועדון וחתם בקוייק מהליגה ההולנדית השלישית.
בספטמבר , מאריה חתם באספרנסה פלט.
ב-12 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקוראסאו בהפסד 3-2 ל בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ג'יאני ביסמרק גיגו מרטינס (בספרדית: Gianni Bismark Guigou Martínez; נולד ב-22 בפברואר 1975) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי.
גיגו מחזיק גם באזרחות איטלקית.
גיגו החל את הקריירה שלו בנסיונל, שם שיחק בין השנים 1994 ל-2000, ובה הצליח לזכות בשתי אליפויות הליגה.
בשנת 2000, הוא עזב את נסיונל עבור מועדון הכדורגל רומא מהסרייה א' עבור 5.8 מיליון דולר.
במדי הקבוצה הצליח לזכות באליפות הליגה כבר בעונתו הראשונה.
גיגו יצא להשאלה לעונה בסיינה בקיץ 2003 ובתום העונה נמכר מרומא לפיורנטינה.
ביוני 2016, הוא הצטרף לקבוצת הסרייה ב', טרוויזו.
לאחר שמועדון הכדורגל חדל לפעול בשנת 2009, הוא שוחרר בחינם וחזר לשחק בקבוצתו הראשונה באורוגוואי, נסיונל.
גיגו רשם 41 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת אורוגוואי, ואף נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2002.
הקיסר גְ'יָאצִ'ינְג (13 בנובמבר 1760 – 2 בספטמבר 1820), הידוע גם בשמו הפרטי יונגיאן, היה קיסר סין השביעי בשליטת שושלת צ'ינג תחת השבט המאנצ'ורי אייסין גיורו.
הוא היה בנו ה-15 של הקיסר צ'ייאנלונג והחל לשלוט על כלל סין משנת 1796, לאחר שאביו פרש כדי לא להאריך ימים בשלטון יותר מאשר מסבו הגדול, הקיסר קאנגשי, שהיה בעל תקופת השלטון הארוכה ביותר בסין.
יונגיאן שלט עד מותו המסתורי בשנת 1820, ובמהלך שלטונו ניסה לנרמל את האימפריה, נלחם בסחר האופיום ונפטר מהשן, שהיה יועצו הקיסרי המושחת של אביו.
יונגיאן נולד ב"ארמון הקיץ הישן", 8 ק"מ צפונית-מערבית לחומות בייג'ינג.
שמו האישי, "יונגיאן" (永 琰), שונה מאוחר יותר ל"יאנגיאנג" (顒 琰) כאשר הפך לקיסר.
התו הסיני עבור "יונג" בשמו, שוּנה מהשכיח יותר 永 אל הפחות נפוץ 顒.
חידוש זה הונהג על ידי הקיסר צ'ייאנלונג, שהאמין כי לא ראוי שיהיה תו סיני נפוץ בשמו האישי של הקיסר, בהמשך לתהליך רב-השנים של שמות אסורים במשפחה הקיסרית.
יונגיאן היה בנו ה-15 של הקיסר צ'ייאנלונג.
אמו הייתה אשת הקיסר לינג האצילית, בתו של וויי צ'ינגטאי (魏清泰) שהיה פקיד סיני של אנשי האן, שמשפחתו השתלבה היטב בחטיבות המנהליות והצבאיות של מנצ'ו.
לקיסר צ'ייאנלונג היו במקור שני בנים נוספים שכל אחד מהם היה מועמד להיות יורשו, אך שניהם מתו ממחלות בגיל מוקדם, לכן בדצמבר 1773 בחר הקיסר בסתר ביונגיאן כיורשו.
בשנת 1789, הקיסר צ'ייאנלונג קבע את תוארו של יונגיאן בתור "נסיך ג'יה מהמדרגה הראשונה" (嘉 親王; או בפשטות "הנסיך ג'יה").
באוקטובר 1795, השנה ה-60 למלכותו, הודיע קיסר צ'ייאנלונג על כוונתו לפרוש מהשלטון לטובת הנסיך ג'יה.
הוא קיבל את ההחלטה הזו מכיוון שהוא חש שזה לא יהיה מכבד לשלוט יותר זמן מסבא שלו, הקיסר קאנגשי הגדול, שהיה על כס המלוכה במשך 61 שנה.
הנסיך ג'יה עלה על לשלטון בפברואר 1796 ואימץ את השם "ג'יאצ'ינג", ובעקבות כך הוא ידוע היסטורית בתור הקיסר ג'יאצ'ינג.
עם זאת, במשך שלוש השנים הבאות, הקיסר ג'יאצ'ינג היה קיסר רק בשמו, אך החלטותיו עדיין התקבלו על ידי אביו, שהפך לטייאנג-הואנג (קיסר אמריטוס) לאחר המלכת בנו.
לאחר מותו של קיסר צ'ייאנלונג בראשית פברואר 1799, השתלט הקיסר ג'יאצ'ינג על השלטון והעמיד לדין את השן, שהיה יועץ מועדף על אביו.
השן הואשם בשחיתות ובניצול כוחו לרעה, תאריו נלקחו ממנו, רכושו הוחרם והורו עליו להתאבד.
כלתו של השן, הנסיכה הקסיאו, אחותו למחצה של הקיסר ג'יאצ'ינג, נחסכה מעונש וקיבלה כמה נכסים מאחוזותיו של השן.
באותה תקופה התמודדה אימפריית צ'ינג עם הפרות סדר פנימיות, והבולטים מבניהם - מרד הלוטוס הלבן הגדול (1796–1804) ומרידות מיאו (1795–1806).
הקיסר ג'יאצ'ינג עסק בהרגעת האימפריה ובדיכוי המרידות, וניסה להחזיר את סין לשגשוגה ולעוצמתה של המאה ה-18. עם זאת, בין היתר עקב יצוא גדול של כסף מהמדינה כתשלום עבור האופיום שהוברח לסין מהודו הבריטית, הכלכלה ירדה.
ג'יאצ'ינג סירב לבקשתו של השליט הווייטנאמי ג'יה לונג לשנות את שמה של ארצו לנאם וייט.
במקום זאת הוא שינה את השם לווייטנאם.
הספר הסודי על היסטוריית המלכות של וייטנאם של ג'יה לונג, מכיל את ההתכתבויות הדיפלומטיות על מתן השם.
למעשה הייתה לסין השפעה מנצחת על וייטנאם ומכאן יכולתו של קיסר סיני על וייטנאם.
הקוד המשפטי הגדול של צ'ינג כולל חוק אחד שכותרתו "איסורים על מכשפים ומכשפים" (禁止 師 巫 邪術).
בשנת 1811 נוסף לו סעיף המתייחס לנצרות.
הוא עבר שינוי בשנת 1815 וב-1817, והתקבע בצורתו הסופית בשנת 1839 על ידי בנו ויורשו של ג'יאצ'ינג הקיסר דאוגואנג, ובוטל בשנת 1870 על ידי הקיסר טונג-ג'ה.
הסעיף גזר גזר דין מוות לאירופאים בגין הפצת הקתוליות בקרב האן הסיני ומאנצ'ורים.
נוצרים שלא יחזרו בתשובה נשלחו לערים מוסלמיות בשינג'יאנג, כדי להינתן כעבדים למנהיגים ובני בית מוסלמים.
ב-2 בספטמבר 1820 נפטר הקיסר ג'יאצ'ינג בארמון המטיילים של רייה (ג'הול), 230 ק"מ (צפונית מזרחית) לבייג'ינג, שם היה בית המשפט הקיסרי ברובע הקיץ.
בטיוטת ההיסטוריה של צ'ינג לא נרשם סיבת מוות.
היו שטענו כי הוא מת לאחר שהוכה על ידי ברק, אך אחרים מעדיפים את התיאוריה שהוא מת משבץ מכיוון שהקיסר היה במצב של השמנת יתר, דבר שפגע בבריאותו.
אחריו החליף אותו בנו השני, מיאנינג, שנודע כקיסר דאוגואנג.
ג'יאצ'ינג קבור בין קברי הצ'ינג המערבים, 120 ק"מ דרומית-מערבית לבייג'ינג, במתחם המאוזוליאום צ'אנג (昌; מואר "מפואר").
ג'יאני דיצ'נזו הוא שחקן אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תפקידו בתור דימיטרי אלקסופולוס בסדרת הטלוויזיה "קוברה קאי" (2018–הווה).
דיצ'נזו נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 באוקטובר 2001. יש לו אח צעיר בשם אנתוני.
הוא מתאמן באמנות הלחימה הישראלית, קרב מגע.
החל משנת 2011 הוא הופיע בכמה פרסומות טלוויזיה וסרטים קצרים.
דיצ'נזו שיחק בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן "Dark Wall", "מקום טוב באמצע", "Eagleheart" ו-"Back in the Game".
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ארתור פיקוויקל בסדרת הנעורים, "100 דברים להספיק לפני התיכון" ובשנת 2019 שיחק את כיילב וויליגר במשך שישה פרקים בסדרה "קופ וקאמי שואלים את העולם" בערוץ דיסני.
בשנת 2018 לוהק לתפקיד ראשי בסדרה "קוברה קאי", סדרה המבוססת על הסרט "קראטה קיד" משנת 1984, אשר שודרה תחילה ביוטיוב פרימיום ולאחר מכן בנטפליקס.
בסדרה הוא מגלם את דמיטרי אלקספולוס, צעיר הסובל מבריונות בבית ספרו ונכנס לבית ספר לקראטה כדי ללמוד להגן על עצמו.
+ שנה סרט תפקיד הערות 2014 37: A Final Promise אדם הצעירTBABlack Spinesקוואליג'וג'וטסו קאיזןיוטה
תפקיד ראשי (עונות 4-2); 43 פרקים2022NCISאווןפרק: "All or Nothing"2021NCIS: לוס אנג'לסלוק אוסטיןפרק: "Best Seller"
ג'יאני מיגל דוס סנטוס (בהולנדית: Gianni Miguel dos Santos; נולד ב-21 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן הולנדי-כף ורדי המשחק בעמדת החלוץ באינטר קאשי מליגת I-League.
דוס סנטוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דורדרכט.
ב-22 בדצמבר 2017 דוס סנטוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לצעירי פ.ס.וו.
בקיץ הצטרף לצעירי ספרטה רוטרדם מהליגה השלישית.
ב-18 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בתיקו 1-1 נגד ניימכן.
באוקטובר דוס סנטוס חזר לקדנציה שנייה בדרודרכט.
במשחק הבכורה שלו כבש ובישל בתיקו 2-2 נגד אלמיירה סיטי.
ב-20 במאי 2021 חתם בפסיפיק מליגת העל הקנדית.
לקראת שנת חתם באינטר קאשי.
ב-17 בספטמבר 2024 חזר לאירופה וחתם בלוקומוטיב סופיה מליגת העל הבולגרית.
במרץ זומן לראשונה לסגל נבחרת כף ורדה, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה וביטולי משחקים שוחרר מסגל הנבחרת.
ב-11 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל.
ג'יאר דוידוב (8 באוקטובר 1979, י"ז בתשרי ה'תש"ם – 7 באוקטובר 2023, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד) היה קצין משטרה ישראלי בדרגת סגן ניצב, ומפקד משטרת רהט במשטרת ישראל.
נהרג בעת מילוי תפקידו בטבח שבעה באוקטובר.
דוידוב נולד לגלינה ושאול באזרבייג'ן, במשפחה בת ארבעה ילדים.
עלה עם משפחתו לישראל ב-1980.
דוידוב התגייס למשטרת ישראל במרץ 2001 ושירת כקצין משמר הגבול במחוז הדרום.
בהמשך שימש כמפקד תחנת המשטרה ברמת נגב וכקצין מודיעין בבאר שבע.
כבר באותה תקופה פורסמו הצלחותיו.
בשנת 2019 מונה למפקד היחידה המרכזית של לכיש, אחת משלוש היחידות המרכיבות את מחוז דרום.
במסגרת האזור התקיימו ארגוני פשע מאורגן מובילים, כולל ארגוני מאפיה רבים שמוצאם מרוסיה, גאורגיה והקווקז, כמו גם ראשי פשע מאורגן בישראל.
הוא הכריז מלחמה על ארגוני הפשיעה, דאג להגשת עשרות כתבי אישום נגד עבריינים בעלי פרופיל גבוה ולהרחקתם הפיזית מהאזור.
היה ממונה על "פיצוח" עשרות מקרים, ותחת פיקודו סוכלו מעל 30 ניסיונות לרצח, הוגשו כתבי אישום נגד עשרות עבריינים מסוכנים, חלקם בכירים ביותר, הרחקת עבריינים מאזור הדרום לתקופות ארוכות והחזרת הביטחון והשקט לתושבים.
נחשב בתקשורת ל"אימת הפשע המאורגן בישראל".
בשנת 2021 הוענק ליחידה המרכזית בפיקודו אות הצטיינות מטעם מפכ"ל המשטרה.
בדצמבר 2022 מונה למפקד המשטרה ברהט.
בשנת 2023 מונה להוביל את הקמתה של יחידה משטרתית מחוזית חדשה במחוז הדרום.
קרבות הבלימה בטבח השבעה באוקטובר
נהרג יום לפני יום הולדתו ה-44 בקרב יריות עם מחבלים פלסטינים באזור קיבוץ רעים במהלך מתקפת הפתע של חמאס שפתחה את מלחמת חרבות ברזל.
יחד עמו נהרגו בקרב שלושה שוטרים נוספים.
גופתו חולצה על ידי חברו יצחק בוזוקשוילי, שבמהך היום נהרג.
בהלווייתו השתתפו מאות אנשים, בהם מפכ"ל המשטרה והשר לביטחון לאומי.
לאחר נפילתו הועלה לדרגת ניצב משנה.
הותיר אחריו אישה, ארבעה ילדים, הורים ושלושה אחים.
התגורר עם משפחתו בבאר שבע.
ג'יאנקרלו לופרדו (נולד ב-25 באוגוסט 1971) הוא פוליטיקאי, מומחה לוחמה בטרור ומדריך קרב מגע אקוודורי.
כיום מכהן לופרדו כשר הביטחון של אקוודור.
במשך מעל ל-20 שנים, התאמן לופרדו באמנויות לחימה וסיפק ייעוץ בתחום האבטחה והטקטיקה.
לופרדו נולד בעיר הנמל גואיאקיל הממוקמת במערב אקוודור.
לאחר שהשלים את לימודיו בתיכון Centro Educativo la Moderna בעיר, התקבל לקולג' הקהילתי ברוקדייל לתואר ראשון במנהל עסקים.
בשנת 1980, החל באימוני קראטה ומאז שנת 1981, הוא מחזיק בחגורה שחורה דאן 4. כמו כן, מתאמן לופרדו בקמפו.
במהלך שנות ה-2000 השתתף בקורס מדריכי קרב מגע והסמכה להדרכת לוחמה בטרור בבית הספר הישראלי לטקטיקה בהדרכת תומר ישראלי.
במסגרת בית הספר עבר הכשרה גם בתוכנית הלימודים TAC לחילוץ בני ערובה והכשרה מתקדמת לאבטחת אישים.
החל משנת 2016, הדריך לופרדו בבית הספר והוביל מגוון קורסים בבית הספר לרבות קורס CQB ולוחמה בשטח בנוי.
כמו כן, העביר קורסים דומים באקוודור וברחבי אמריקה הלטינית.
ג'יאנקרלו לופרדו מספק שירותי ייעוץ בתחום ההגנה לארגונים ממשלתיים, פקידים בכירים ומנהלים ברחבי העולם במסגרת פעילותו בבית הספר הישראלי לטקטיקה.
בנובמבר 2023, מינה דניאל נובואה, נשיא אקוודור, את ג'יאנקרלו לופרדו לשר הביטחון ה-14 של אקוודור.
זמן קצר לאחר היכנסו לתפקיד, ב-28 בדצמבר, השיק תוכנית לשליטה בהפצת נשק באקוודור.
ג'יאראם ג'יילאליתה הייתה פוליטיקאית ושחקנית הודית שכיהנה כראשת השרים של טמיל נאדו בדרום הודו במשך שש קדנציות בין 1991 ל-2016. ב-2014 נשלחה לארבע שנות מאסר בגין שחיתות אך בהמשך זוכתה ונבחרה שוב לתפקיד.
ג'יילאליתה הייתה מנהיגת מפלגת אנה דראווידה מונטרה קזגאם הכלל הודית.
היא הייתה ידועה כפוליטיקאית פופולרית מאד, שטיפלה בעוני אך גם חי חיי ראוותנות.
תומכיה טוענים כי בזכותה מדינת טמיל נאדו היא אחת המדינות המשגשגות בהודו.
ג'ייאלאליתה נולדה ב-24 בפברואר 1948 לג'יארם ולודוואלי (סנדיה) במשפחה ברהמין טמילית במדינת מייסור (כיום קרנאטקה).
היה לה אח אחד בשם ג'יאקומאר.
אביה ג'יאראם, היה עורך דין אך מעולם לא עבד ובזבז את רוב העושר של משפחתו.
הוא מת ב-1950 כשג'יאלאליתה הייתה בת שנתיים.
אמה האלמנה ודוואלי חזרה לבית אביה בבנגלורו בשנת 1950. ודוואלי, אמה של ג'יאלאליתה למדה קצרנות כדי להיכנס לקבל פקידותי כדי לעזור בפרנסת המשפחה ועברה לגור במדרס (כיום צ'נאי).
ג'יאלאליתה נשארה תחת השגחת אחותה של אמה פדמאוואלי ושל סבא וסבתא מצד האם מ-1950 עד 1958 במייסור.
מאוחר יותר עברה לבנגלור ולמדה בבית הספר לבנות בבנגלור.
בראיונות מאוחרים יותר, היא דיברה על איך התגעגעה לאמה שגדלה בעיר אחרת.
היא נהגה להתראות עם אמה רק במהלך חופשת הקיץ.
ג'ייאלאליתה התפרסמה כשחקנית קולנוע באמצע שנות ה-60. אף על פי שהחלה את קריירת המשחק שלה באי רצון בפקודת אמה מתוך מטרה לפרנס את המשפחה, ג'יאלאליתה הייתה שחקנית פורה.
היא הופיעה ב־140 סרטים בין 1961 ל-1980, בעיקר בשפות הטמילית, הטלוגו וקאנדה.
ג'יאלאליתה זכתה לשבחים על הרבגוניות שלה כשחקנית וכישורי הריקוד שלה, וזכתה בכינוי "מלכת הקולנוע הטמילי".
היא שלטה בכמה שפות: טמילית, טלוגו, קאנדה, הינדי, מלאיאלאם ואנגלית.
בין הכוכבים איתם שיחקה היה גם רמצ'אנדרן , הידוע בכינויו 'MGR', אייקון תרבותי טמילי, שמינף את הפופולריות העצומה שלו בקולנוע ההודי לקריירה פוליטית מצליחה.
בשנת 1982, כאשר היה ראש ממשלה, ג'יאלאליתה הצטרפה לאנה דראווידה מונטרה קזגאם הכלל הודית, המפלגה שהקים.
עלייתה הפוליטית הייתה מהירה; תוך כמה שנים היא הפכה למזכירת המפלגה ונבחרה לרג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי.
לאחר מותו של MGR ב-1987, ג'יאלאליתה הכריזה על עצמה כיורשת הפוליטית שלו ונבחרה כמנהיגה היחידה של המפלגה.
לאחר הבחירות ב-1989, היא הפכה למנהיגת האופוזיציה ב.
בשנת 1991, ג'יאלאליתה הייתה לראש השרים של טמיל נאדו.בשנת 1995 ג'ייאלאליתה שלא היו לה ילדים משל עצמה לקחה חסות על בנה של חברתה הטובה והחליטה לערוך לו חתונה כאילו הייתה אמו.
על החתונה הזאת היא נכנסה לספר השיאים של גינס עבור החתונה היקרה ביותר אך גם נפתחו לה תיקי שחיתות ומפלגתה הפסידה את כל המקומות בלוק סבהה בבחירות של 1996. אל החתונה הגיעו שביל מואר באורך 2 ק"מ.
היא כללה עשרה אולמות אוכל שמכילים כל אחד 25,000 איש.
עבור החתונה נבנו במיוחד קשתות, פסלים ושעריים מפוארים באולם הענקי.
הזמנות ה-VIP כללו צלחת כסף סגורה במכל, סארי משי ודוטי משי, כל אחד בשווי 20,000 רופי.
בין האורחים היו יותר מ-1,000 אורחי VIP.
יותר מ-40,000 אורחים זכו ללינה בבית מלון.
גדוד של פילים ושפים שהובאו ממדינת קרלה.
החתונה, הוכתרה כ"אם כל הנישואים".
כעסם של אנשים גבר עליה כשתמונות מהחתונה התפרסמו, וג'יאלליתאה וססיקאלה חברתה הפכו לסמלים של שחיתות.
היא הואשמה בשימוש בכסף ממשלתי כדי לחגוג את הנישואים הגדולים.
ייתכן שהנישואים גרמו למפלגתה לאבד את כל 39 המושבים של לוק סבהה בבחירות הכלליות של 1996.
בבחירות של 1996 מפלגתה כמעט נמחקה מרשימת המפלגות.
ג'יאלאליתה עצמה איבדה את מושבה באספה המחוקקת של טמיל נאדו.
הממשלה החדשה שהרכיבה מפלגת דראווידה מונטרה קזגאם הגישה נגדה אישומים במספר תיקי שחיתות, והיא נאלצה לבלות זמן בכלא.
היא חזרה לשלטון בבחירות ללוק סבהה ב־1998, כאשר המפלגה הייתה שותפה חשובה ב ובממשלתו של ראש הממשלה אטאל ביהארי ואג'פאיי בשנים 1998–1999; אי התמיכה שלה הפילה אותו והובילה לבחירות כלליות נוספות רק שנה לאחר מכן.
המפלגה חזרה לשלטון שוב ב־2001, אף על פי שג'יאלאליתה נמנעה באופן אישי מלהתמודד עקב ההאשמות בשחיתות.
בתוך חודשים ספורים לאחר שבועתה כראשת ממשלה, בספטמבר 2001, היא נפסלה מלכהן בתפקיד ונאלצה לוותר על הכיסא.
לאחר זיכויה שישה חודשים מאוחר יותר, ג'יאלאליתה חזרה כראשת השרים כדי להשלים את כהונתה.
ממשלתה נודעה באכזריותה כלפי יריבים פוליטיים, שרבים מהם נעצרו בפשיטות של חצות, והפכה לא פופולרית.
בין השנים 2006 עד 2011 היא ישבה באופוזיציה אך לאחר מכן הושבעה לתפקיד ראשת השרים בפעם הרביעית לאחר שמפלגתה סחפה את הבחירות לאספה ב-2011.
בספטמבר 2014, נידונה ג'יילאליתה לארבע שנות מאסר, לאחר שהורשעה בשחיתות במשפט שנמשך 18 שנים.
במהלך המשפט היא לא הצליחה להסביר את הימצאותם של יותר מעשרה מיליון דולר בחשבונותיה הפרטיים.
חוץ מעונש המאסר היא גם קיבלה קנס בסכום של מיליארד רופיות (16 מיליון דולר) ונאלצה להתפטר מכהונתה כראשת השרים.
היא חזרה לתפקיד ראשת הממשלה לאחר שזוכתה במאי 2015. בבחירות לאספה של 2016, היא הפכה לראשת השרים בפעם השישית.
בספטמבר אותה שנה היא חלתה במחלה קשה ולאחר 75 ימי אשפוז, היא נפטרה ב-5 בדצמבר 2016 עקב דום לב והפכה לראשת הממשלה הראשונה בהודו שמתה בתפקיד.
ג'יאלאליתה מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים.
ב-29 במאי 2020, אחיינה ג'יי דיפק ואחייניתה דיפה ג'יאקומאר הוכרזו כיורשיה החוקיים על ידי בית המשפט הגבוה במדרס.
מבקריה בתקשורת ובאופוזיציה האשימו אותה בטיפוח פולחן אישיות ובדרישה לנאמנות מוחלטת מהמחוקקים והשרים של מפלגתה, שלעיתים קרובות השתטחו בפניה בפומבי.
בשנת 1972, זכתה ג'יאלאליתה בתואר "קלאיממני" של ממשלת טמיל נאדו.
ב-1991 קיבלה דוקטור לשם כבוד קיבל מאוניברסיטת מדרס.
ב-1992 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד קיבל מהאוניברסיטה לרפואה בטמיל נאדו.
ב-1993 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד קיבל מאוניברסיטת מדוראי קמראג'.
ב-2003 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד קיבל מהאוניברסיטה החקלאית טמיל נאדו.
ב-2003 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד קיבל מאוניברסיטת בהרתידסן.
בשנת 2004, היא הוזמנה על ידי בית הלורדים בלונדון לקבל את "פרס הפוליטיקאית של העשור" מהגילדה האסייתית.
בשנת 2004, "פרס כוכב הזהב של כבוד וכבוד" הוענק לה על ידי הוועדה הבינלאומית להגנה על זכויות אדם שבסיסה באוקראינה, שהכירה בשירותיה בהגנה על החלק החלש בחברה ובתחום השוויון בין המינים בטמיל נאדו ובהודו.
עד אז מזכ"ל האו"ם קופי אנאן, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראש ממשלת איסלנד דייוויד אונסון היו שלושת הזוכים הקודמים היחידים בפרס.
בשנת 2005, זכתה בפרס עמית פול האריס ופרס מפעל חיים מטעם ארגון רוטרי הבינלאומי.
בשנת 2011 התקבלה החלטה על ידי העצרת הכללית של ניו ג'רזי להעריך את הצטיינותה ומסירותה המופתיים כמנהיגה ובשל שירותה לתושבי טמיל נאדו.
בשנת 2018, ממשלת טמיל נאדו שינתה את שמה של האוניברסיטה לדייג טמיל נאדו על שמה לאוניברסיטת טאמיל נאדו, ד"ר ג'יי.
בשנת 2019, ממשלת טמיל נאדו קראה על שמה שלושה פרסי "קלאימני".
בשנת 2019, ממשלת טמיל נאדו שינתה את שמה של "אוניברסיטת טמיל נאדו למוזיקה ואמנויות יפות" על שמה ל"אוניברסיטת טמיל נאדו, ד"ר ג'יי ג'יאלאליתה, אוניברסיטת מוזיקה ואמנויות יפות".
בשנת 2020, ממשלת טמיל נאדו שינתה את שמו של הקמפוס של המועצה להשכלה גבוהה של טמיל נאדו ל"קמפוס ד"ר ג'יי ג'יאלאליתה".
ב-31 ביולי 2020, תחנת המטרו CMBT בצ'נאי נקראה על שמה לזכרה.
רפובליקת ג'יבוטי או בקיצור גִ'יבּוּטִי היא מדינה בקרן אפריקה שבמזרח אפריקה הגובלת באריתריאה בצפון, באתיופיה במערב ובדרום ובסומליה (דה יורה) או בסומלילנד (דה פקטו) בדרום-מזרח.
בג'יבוטי נמצא הצד הדרום-מערבי של מצר באב אל-מנדב שבצידו הצפון-מזרחי, במרחק של 28 קילומטרים, נמצאת תימן בחצי האי ערב.
למעלה מ-90% מאוכלוסיית ג'יבוטי הם מוסלמים-סונים.
בתור אחת מתוך כלל מדינות העולם שלהן רוב מוסלמי, היא מדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
השפה הערבית היא שפה רשמית במדינה והמדינה חברה בנוסף בליגה הערבית.
במשך כאלף שנה קיימו השבטים האפריקנים באזור ג'יבוטי קשרי מסחר עם חצי האי ערב ובהשפעת הסוחרים המוסלמים היו השבטים הסומלים והעפרים של ג'יבוטי וסביבתה הראשונים באפריקה שהתאסלמו.
בסוף המאה התשע-עשרה התעניינה האימפריה הקולוניאלית הצרפתית צרפת באזור קרן אפריקה ובעיקר באזור הנמל המרכזי של דרום קרן אפריקה.
ב-1896 הוקמה בקרן אפריקה הקולוניה הצרפתית סומליה הצרפתית שנקראה גם "הטריטוריה הצרפתית של העפרים והעיסאים".
רפובליקת ג'יבוטי קיבלה עצמאות מצרפת ב-27 ביוני 1977.
רפובליקת ג'יבוטי היא מדינה אסלאמית המשתתפת באופן קבוע בכנסים של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
ב-2008 נפתח סכסוך גבול בין אריתריאה לג'יבוטי על שטח אדמה קטן בגבול ביניהן.
בג'יבוטי משטר חצי-נשיאותי, אך בפועל יש ריכוז סמכויות חזק בידי הנשיא.
פורמלית, המערכת הפוליטית היא רב-מפלגתית, אך עם מפלגה שלטת דומיננטית אחת ושליטה מוחלטת של השלטון.
בפרלמנט החד-ביתי יש 65 מושבים, כאשר הבחירות נערכות כל חמש שנים.
מערכת המשפט משולבת וכוללת המשפט הקונטיננטלי, המסורת המשפטית המקומית והשריעה.
שילוב זה מייצג את ההיסטוריה הקולוניאלית והמרקם החברתי-דתי של המדינה.
משנת 1999 מכהן הנשיא אסמאעיל עומאר גואלה, ונבחר שוב ושוב באחוזים גבוהים מאוד, ללא תחרות אמיתית ולפעמים ללא תחרות כלל בגלל החרמה אופוזיציונית, למשל, 100% מהקולות ב-2005. הרוב הסומלי תומך בגואלה ומהווה את בסיס המצביעים המספיק לזכייה בבחירות.
הבחירות תחתיו מאופיינות בחרמות מצד האופוזיציה, במחאות ובחששות לאי-סדרים, כולל גירוש עיתונאים.
חרף ההאשמות מבית, בחלק מהפעמים (כמו ב-2011), משקיפים חיצוניים, כמו האיחוד האפריקאי, תיארו את הבחירות כחופשיות.
בשל מיקומה האסטרטגי בקרן אפריקה, ג'יבוטי מקיימת קשרים מדיניים וביטחוניים הדוקים עם מדינות רבות, ובהן סומליה, אתיופיה, צרפת וארצות הברית.
ג'יבוטי פעילה גם בזירה הרב-לאומית, כחברה בליגה הערבית, האיחוד האפריקאי ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
לאחר שאריתריאה קיבלה את עצמאותה, ג'יבוטי הפכה לשער הימי של אתיופיה, מה שהידק את שיתוף הפעולה בין המדינות.
עם אריתריאה לעומת זאת יחסיה מתוחים עקב סכסוכים טריטוריאליים.
ב-2001 הקימה ארצות הברית בסיס צבאי בג'יבוטי, סמוך לנמל התעופה אמבולי .
זהו הבסיס האמריקאי הקבוע היחיד באפריקה, ומשמש ללוחמה בטרור באזור סומליה ותימן.
במקביל, ג'יבוטי העמיקה את קשריה עם סין, ובשטחה הוקם בסיס חיל הים הסיני הראשון מחוץ לגבולות סין.
למרות היעדר יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ישראל, מתקיימים קשרים לא פורמליים בין המדינות, כולל ביקורים הדדיים של אנשי עסקים והסכמות לא רשמיות בנוגע לשימוש ישראלי בנמל ובמרחב האווירי של ג'יבוטי.
נכון לשנת 2011, המדינה מוגדרת כלא חופשית.
הארגון עיתונאים ללא גבולות נוהג לדווח על אלימות של המשטרה המקומית כלפי עצירים.
כלכלת ג'יבוטי מבוססת על שירותים הקשורים במיקום האסטרטגי של המדינה ובסטטוס שלה כשטח חופשי למסחר בצפון אפריקה.
ג'יבוטי מספקת שירותים כנתיב מעבר בינלאומי (למשל לספינות) וכמרכז תדלוק אזורי.
ב-1988 סבלה כלכלת ג'יבוטי מארבה וקיבלה סיוע הומניטרי ממדינות העולם המערבי.
הצריכה לנפש בג'יבוטי ירדה בכ-35% בעקבות המיתון הכלכלי, מלחמת האזרחים שפקדה את האזור וקצב גידול מהיר של האוכלוסייה, כולל מהגרים ופליטים.
בעקבות ריבוי הקשיים הכלכליים, הממשלה נכנסה לחובות כספיים למלווים חיצוניים ונאבקת בחיפוש אחר תורמים.
בשל חיזוק הקשרים עם סין, המדינה נהנית מהשקעות ופרויקטים לפיתוח, כמו הנחת מסילת רכבת.
שיעור האבטלה במדינה עומד על כ-50% ומהווה בעיה קשה.
לעומת בעיית האבטלה, בעקבות הקשר החזק בין הפרנק הג'יבוטי לדולר האמריקני, האינפלציה איננה מהווה בעיה של ממש.
תוצאת הלוואי של הצמדה זו היא ערכו המלאכותי הגבוה של הפרנק הג'יבוטי המזיק למאזן התשלומים של המדינה.
בשל הגורמים הללו, וכדי לאזן ולפתח את המדינה מבחינה כלכלית, ג'יבוטי תלויה עד מאוד בסיוע ממדינות אחרות.
בצפונה היא גובלת באריתריאה, ממערב ומדרום–מערב באתיופיה, ובדרום–מזרח בסומליה.
שטחה כ-23,000 קמ"ר בלבד, והיא אחת המדינות הקטנות ביבשת.
היא מדינה מדברית, והאקלים בה נע בין צחיח חם לצחיח למחצה.
במרכזה מצוי מפרץ טאג'ורה, המתחבר למפרץ עדן, ולחופיו שוכנות הבירה ג'יבוטי, והערים טאג'ורה, ויישובים נוספים.
במרכז המפרץ שוכן האי מוצ'ה.
מערבית למפרץ טאג'ורה נמצא מפרץ אל-ח'רב, ומערבה משם, בעמק מוקף הרים, שוכן אגם עסל, הנמוך ביותר באפריקה.
מצפון לאגם פזורים אגמים קטנים נוספים.
בדרום–מערב המדינה, כ-130 ק"מ מדרום–מערב לבירה, נמצא האגם הגדול במדינה, אגם אַבְּהֶה, שחלקו המערבי שוכן בתחומי אתיופיה.
הנקודה הגבוהה ביותר בג'יבוטי היא הר מוסה עלי, שגובהו 2,063 מטר מעל פני הים.
הוא שוכן בצפון המדינה, סמוך לגבול האתיופי.
ברחבי המדינה ישנן פסגות נוספות בגובה של מעל 1,500 מטרים, בעיקר בדרומה, לאורך הגבול עם אתיופיה.
על פי אומדן ספר העובדות העולמי מ-2024, מונה אוכלוסיית ג'יבוטי 994,974 נפש, על פי יוניצ"ף היא מונה 1,120,849 נפש.
תוחלת החיים עלתה משמעותית מאז 2000, אז עמדה על 57 שנה ועומדת על 65.3-67 שנה לפי הערכות שונות.
שתי הקבוצות האתניות העיקריות הן ועפרים,
כ-60% מהתושבים הם סומלים, בעיקר מהשבט עיסה, כ-35% הם עפרים (עם שמתגורר גם באתיופיה ובאריתראה) וכ-5% הם מיעוטים אתיופים, ערבים (בעיקר תימנים) ואירופים (בעיקר צרפתים ואיטלקים).
כ-94% מתושבי ג'יבוטי הם מוסלמים סונים, והיתר נוצרים.
הפולחן הדתי הרווח משלב אמונות מקומיות שקדמו לאסלאם.
צרפתית וערבית הן השפות הרשמיות, כאשר הצרפתית משמשת כשפת החינוך והמנהל.
בנוסף מדוברות שפות כושיות - סומלית בדיאלקט עיסה ועפרית.
רוב האוכלוסייה מתגוררת בעיר הבירה, אשר נקראת גם היא ג'יבוטי.
האוכלוסייה הלא-עירונית מורכבת בעיקר מרועים.
ג'יבוטי היא בירת ג'יבוטי והעיר הגדולה ביותר בה.
עיר נמל זו שוכנת לחוף מפרץ עדן באזור מצרי באב אל-מנדב.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2024, התגוררו בעיר 767,250 תושבים.
העיר שוכנת בפתח מפרץ טאג'ורה, המהווה חלק ממפרץ עדן.
נמל ג'יבוטי נבנה בשנת 1888. לאחר כמה שנים, ב-1896, העיר נהפכה לבירת המושבה סומלילנד הצרפתית, היא ג'יבוטי של ימינו.
העיר שימשה נמל עיקרי של אתיופיה הודות למסילת ברזל צרפתית שחיברה את אדיס אבבה לג'יבוטי, וכ-80% מהייצוא של אתיופיה עבר דרך ג'יבוטי.
לאחר כיבוש אתיופיה על ידי איטליה במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ירדה ג'יבוטי מגדולתה, ושליט איטליה בניטו מוסוליני דרש נמל חופשי איטלקי בג'יבוטי.
בעקבות תבוסת צרפת במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, הסכימה ממשלת וישי בכניעתה לאיטליה להעניק לה זכות שימוש בנמל ג'יבוטי.
מושל ג'יבוטי לא נענה בעניין זה להוראות ממשלת וישי והוא הוחלף במושל אחר, שהיה כפוף לאיטלקים ששלטו על כל הסביבה.
תושבי ג'יבוטי נחלקו בין תומכי וישי לתומכי צרפת החופשית, אך כמעט כולם התנגדו לאיטלקים.
בעקבות תבוסת האיטלקים באתיופיה לצבא הבריטי במאי 1941, נכנסה ג'יבוטי למצור בריטי במטרה להעבירה למחנה צרפת החופשית.
אולם ג'יבוטי לא נכנעה, הגם שהביעה נכונות לאפשר לבריטים שימוש במסילת הברזל ובנמל תמורת הסרת המצור.
השליטה בג'יבוטי עברה לידי צרפת החופשית רק בסוף 1942.
מאז קבלת העצמאות ב-1977 העיר משמשת כעיר הבירה של ג'יבוטי.
בתור בירת המדינה והיישוב הגדול ביותר בה, רוב מרכזי העסקים המקומיים ממוקמים בעיר.
מוצרי הייצוא העיקריים של ג'יבוטי, המיוצאים דרך נמל העיר הם קפה, מלח ומוצרי עור.
ג'יבוטי משמשת כנמל העיקרי של אתיופיה (אשר אין לה מוצא לים).
בעיר נמצא שדה התעופה הבינלאומי ג'יבוטי-אמבולי.
זהו נמל התעופה הגדול במדינה.
הוא נפתח ב-1948 והוא נמצא במרחק של כ-6 ק"מ ממרכז העיר.
העיר מקושרת במסילת ברזל לאדיס אבבה שבאתיופיה, אם כי רק הקטע המגיע עד דירה דאווה פעיל.
ג'יבוטי היא העיר הגדולה במדינה, מרוכזות בה קבוצות אתניות רבות.
שתי הקבוצות המרכזיות הן הסומלים והעפרים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הגיעו לעיר מהגרים רבים (במיוחד מסומליה ומאתיופיה) - דבר ששינה את המאזן הדמוגרפי.
יש אף אלו שמכנים את ג'יבוטי כ"'הונג קונג' הצרפתית בים האדום" בזכות המגוון האתני.
השפות המדוברות ביותר הן הסומלית והעפרית.
למרות זאת השפות הרשמיות הן הצרפתית והערבית.
מבחינה דתית, 94% מהאוכלוסייה היא מוסלמית, ו-6% הנותרים הם נוצרים.
עם עליית המסחר בנוצות בנות היענה בג'יבוטי הגיעו אליה מאות יהודים מיהדות תימן.
בראשית שנות ה-30 התגוררו בעיר כ-400 יהודים.
היהודים במקום הקפידו על קיום מצוות, והיה להם רב ובית כנסת.
הקהילה הייתה אז בירידה בגלל ירידת ערך נוצות בנות היענה ורבים מיהודי העיר עברו לאדיס אבבה או חזרו לתימן.
בשנות ה-30 גם התערער מצבם הביטחוני של היהודים בעיר.
הגִ'יג הוא ריקוד בארוקי נמרץ שמקורו בריקוד הז'יג העממי של האיים הבריטיים.
הוא נכתב במשקלים משולשים או משושים (כגון 3/8, 6/8, 3/4 או 12/8) ומשתמש במקצבים מנוקדים.
הוא אחד מארבעת הריקודים הבסיסיים בסוויטה הבארוקית בה הוא משמש כפרק סיום עליז ועירני.
צורת הריקוד היא דו חלקית והחלק השני פותח לעיתים קרובות בהיפוך של המוטיב העיקרי מהחלק הראשון.
סברה רווחת כי מקור השם של הריקוד נובע משמו של כינור קטן עממי מימי הביניים בעל אותו שם, אך ככל הנראה הקשר בין הריקוד לכלי מקרי.
השימוש "ג'יג" ביחס לריקוד באנגליה ובאיים הבריטיים נגזר מהמילה giguer בצרפתית, שמשמעותה לקפוץ או להסתובב במחולות.
ג'יבריל סיסה (צרפתית: Djibril Cissé; נולד ב-12 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק כחלוץ בקבוצות רבות ובנבחרת צרפת.
בשנת 1998 עבר סיסה מקבוצת הנוער של אוקזר אל הקבוצה הבוגרת וכבש 90 שערים ב 166 הופעות בקבוצה.
לאחר 6 שנים במדיה סיסה חתם בקבוצת ליברפול ששילמה עבורו סכום חסר תקדים של 14.5 מיליון לירות שטרלינג ביולי 2004. באוקטובר 2004 מעד במגרש ושבר את רגלו.
הוא חזר לשחק באפריל 2005.
סיסה שבר את רגלו הימנית שנית ביוני 2006 במשחק ההכנה למונדיאל של נבחרת צרפת נגד נבחרת סין.
בגלל פציעה זו החמיץ את השתתפותה של הנבחרת בגמר המונדיאל.
בשנת 2006 עזב את ליברפול ועבר למרסיי, אך בשנת 2008 הושאל לסנדרלנד.
ב-26 ביוני 2009 חתם בפנאתינאיקוס.
בתחילת יוני 2010 נכלל בסגל הסופי של נבחרת צרפת למונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה.
ב-31 בינואר 2012 חתם סיסה בקווינס פארק ריינג'רס.
סיסה חתם במועדון האנגלי לכשנתיים וחצי.
ב-20 בינואר 2013 הושאל סיסה לקבוצת אל-גארפה הקטרית.
ב-3 ביולי 2013 חתם סיסה בקובאן קרסנודאר לשנה עם אופציה לשנה נוספת, ב-1 בינואר 2014 עבר לספורטינג קלוב דה בסטיה לשנה וחצי.
ביוני 2015 חתם ל-5 משחקים בקבוצה מראוניון.
באוקטובר 2015 הודיע סיסה על פרישה ממשחק פעיל.
גִ'יבְּרִישׁ (לפי האקדמיה ללשון העברית: קַשְׁקֶשֶׁת) הוא כינוי לדיבור הנשמע כשפה טבעית אך אינו אלא רצף של הברות חסרות פשר, שאינן מובנות אף לדובר עצמו.
המילה לקוחה מאנגלית: gibberish, מהבסיס gibber והסיומת -ish, המציינת בין היתר שפות.
ישנן מספר תאוריות למקור הבסיס gibber:
לפי האחת, המקור הוא הפועל gibber, הקרוב לפועל jabber, "לקשקש", אך מאחר שהמילה gibberish תועדה עוד לפני המצאת הפועל הזה, נכונות התאוריה מוטלת בספק.
לפי השנייה, נקראת השפה על שמו של האלכימאי הערבי גַּ'אבִּר בִּן־חַיַאן (ערבית: جَابِر بِن حَيَّان), הידוע גם בשמו הלטיני Geber, אשר כתב את עבודותיו בכתב סתרים לא מובן לאחרים מחשש לרדיפה דתית.
הסבר אחר מייחס את השם לבליל השפות של יורדי הים השונים שהתיישבו בגיברלטר.
לעיתים משמש המונח ככינוי גנאי לתיאורה של שפה תקנית עמוסה במילים לועזיות שאינן מובנות לשומע המצוי, וכל מטרתן, לכאורה, ליצור רושם על השומע.
המונח "ג'יבריש" משמש גם לתיאור תוצאות תקלה בטקסטים כתובים המוצגים באמצעי מדיה אלקטרוניים (כגון דפדפנים, דואר אלקטרוני, מסרים מיידיים, SQL).
התקלה מתבטאת בהצגה של הטקסט בכיוון הפוך או בהצגה של תווים שונים מאלו שנכתבו, למשל רצף סימני שאלה או תווים מיוחדים.
בעיות כאלו נוצרות עקב אי-תאימות בקידוד השפה בין הצדדים.
בסרט "זמנים מודרניים" משנת 1936, צ'ארלי צ'פלין, המגלם נווד שמקבל עבודה כבדרן בבית קפה, שר שיר בג'יבריש, לאחר ששכח את מילות השיר שהיה עליו לשיר.
בסרט "הדיקטטור הגדול", שהופק ארבע שנים לאחר מכן, עושה צ'פלין שימוש קומי נוסף בג'יבריש, כאשר הוא מגלם את דמותו של אדנואיד הינקל (בן דמותו של היטלר), ונושא נאום ג'יבריש שכולו לעג לדיקטטורים ולסגנון דיבורו הצורם וההיסטרי של היטלר.
בין היצירות האמריקניות המפורסמות הכוללות קטעי ג'יבריש, ניתן למנות את סרטי "החבובות" ואת סדרת הטלוויזיה.
חלק מהדמויות שם, כגון הטבח השוודי והעוזר של המדען, דוברות ג'יבריש.
בין היצירות הישראליות שבהן יש ג'יבריש, ניתן למנות את השיר "סנדניה" ("Sandanya") של פוריין אפייר (רמי פורטיס וברי סחרוף), ועוד שירים באלבום "east on fire" הם בג'יבריש.
גם אלבום הבכורה של חיים צינוביץ', פרויקט הג'יבריש, מכיל שירים אתניים בג'יבריש, בשילוב עם מוזיקת רוק.
ניתן למנות גם שיר של משינה, "כרים עבדול זמר" וחלק נכבד מאחת מסצנות הפתיחה של הסרט נקמתו של איציק פינקלשטיין.
סרטו של אריק קפלון סולו לטוּבּה דובר כולו ג'יבריש, וכתוביות "מתרגמות" את התסריט לצופים.
בסדרה אחמד וסלים מדברות הדמויות בשפה ייחודית המורכבת משפות רבות.
בין יתר ה"שפות" מהולה גם הג'יבריש.
ג'יבריל רג'וב הוא איש ציבור פלסטיני חבר הפת"ח ויו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית.
קודם לכן כיהן כראש הביטחון המסכל ביהודה ושומרון.
בעברו היה שותף בפעילות טרור נגד ישראל ואף גורש ללבנון.
נולד ב-1953 בעיירה דורא בנפת חברון.
בגיל 15 הואשם במתן מחסה לקצינים מצריים שהגיעו לאזור חברון מעזה.
במעצר הכיר את אבו עלי שאהין, מראשי הפת"ח, שהמליץ לקבלו לארגון.
בגיל 17 זרק רימון על משאית של צה"ל, וב-1970 נידון בשל כך למאסר עולם.
בבתי הכלא השונים בהם שהה למד עברית רהוטה ואנגלית ברמה סבירה, וכן תרגם את ספרו של מנחם בגין "המרד" לערבית.
שוחרר בעסקת ג'יבריל ב-1985. אחרי שחרורו נישא להיבא, אם ארבעת ילדיו.
אחיו נאיף רג'וב, הצטרף לחמאס והיה בין המגורשים ללבנון בשנת 1992, אחר כך חזר לדורא.
שימש כאימאם המסגד בעיירה ונבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית.
בשנת 2006 נעצר נאיף רג'וב, בעקבות חטיפתו של גלעד שליט, כחלק מקלפי המיקוח שניסתה ישראל להשיג בתמורה לשליט.
הוא הועמד למשפט ואז נקצבו לו ארבע שנות מאסר.
ביולי 2014 נעצר נאיף רג'וב שוב כחלק ממבצע "שובו אחים" ומאז הוא מוחזק בצו מנהלי.
רג'וב חלה בסרטן ועבר ארבעה ניתוחים.
ב-1988 השתתף באינתיפאדה הראשונה, ובעקבות כך גורש ללבנון, משם הגיע לתוניס, למטה אש"ף.
שימש כעוזרו של ח'ליל אל-וזיר (אבו ג'יהאד), סגן ראש הפת"ח.
לאחר הריגתו של אבו ג'יהאד נהיה למקורבו של יאסר ערפאת.
ב-1992 גייס סוכן בישראל, שהיה אמור לרצוח את אריאל שרון.
לאחר הסכמי אוסלו ב-1994 חזר לשטחים.
ב-18 במאי 1994 מונה לראש הביטחון המסכל בגדה, שבסיסו נקבע ביריחו, שהועברה באותו זמן לשליטת הפלסטינים.
הכוחות הכפופים לרג'וב אומנו על ידי ה-CIA והשב"כ.
בסיס כוחו של רג'וב היו אנשי חברון וצעירים פלסטינים שלא היו קשורים להנהגה בתוניס ולכן היו מוכנים להתמודד נגד חמאס.
רג'וב הקים את המפקדה שלו שהייתה המשוכללת במפקדות הרשות הפלסטינית בביתוניא.
בשנת 1999 אישר יוזמה לגייס חיילות בצה"ל כמודיעות שלו.
באינתיפאדה השנייה ב-2000 נמנע מלקחת חלק פעיל ואף סיכל, לפי גורמים ישראליים, מספר פיגועי טרור.
למרות זאת ביתו הופצץ על ידי חיל האוויר, שמיד הודה בטעות.
במבצע חומת מגן נכנסו כוחות צה"ל לביתוניא וצרו על מפקדתו בה הוחזקו במעצר מבוקשים על פעילות טרור.
לאחר שאזלה תחמושתם של אנשי רג'וב, הם נכנעו, וכוחות צה"ל נכנסו למתחם, עצרו את המבוקשים ואספו מסמכים רבים.
ב-2002 הוא פוטר על ידי ערפאת, לאחר סכסוך אישי קשה ביניהם.
בשנה שלאחר מכן התקרב בחזרה לערפאת ומונה ב-2003 כיועצו לביטחון לאומי.
לאחר מות ערפאת התקרב בהדרגה ליורשו אבו מאזן.
רג'וב התמודד בבחירות למועצה המחוקקת ב-2006 בנפת חברון והפסיד למועמדי חמאס, בהם אחיו, נאיף.
בהמשך יצא ללימודי תואר שני והתמנה לתפקיד יו"ר ההתאחדות הפלסטינית לכדורגל.
באוגוסט 2009 נבחר כחבר הוועד המרכזי של פתח.
ב-2009 התמנה ליושב ראש התאחדות הכדורגל הפלסטינית.
במסגרת זו פעל רג'וב דיפלומטית נגד ישראל.
ב-2013 פנה לפיפ"א בבקשה להשעות את ישראל מן הארגון, על רקע מניעת כניסתם של שחקנים ומאמנים מכמה מדינות ערביות לאליפות מערב אסיה לנערים, שהתקיימה ברשות הפלסטינית.
בהמשך גיבש רשימה של חמש דרישות מישראל, אשר דחייתן מעכבת לטענתו את התפתחות הכדורגל הפלסטיני:
חופש תנועה בין עזה לגדה המערבית עבור כדורגלנים ואנשי צוות פלסטינים על ציודם
הרחקת מועדוני כדורגל של התנחלויות מן הליגות הישראליות
מאבק של ההתאחדות הישראלית כנגד ביטויי גזענות במגרשים
אי הפרעה של ישראל להקמת מתקני כדורגל ברשות הפלסטינית
ביטול מיסים וחסמים אחרים על ייבוא ציוד כדורגל לרשות.
במאי 2015, לאחר שישראל לא נענתה לדרישות, הגיש בכינוס פיפ"א בציריך הצעה להשעות את ישראל מן הארגון.
רג'וב משך את ההצעה ברגע האחרון, ובכינוס הוחלט להקים ועדה לבדיקת הנושאים שבמחלוקת.
ביוני 2018 לחץ רג'וב על נבחרת ארגנטינה בכדורגל לבטל את הגעתה למשחק הידידות ישראל-ארגנטינה וקרא לשרוף את חולצתו של ליאו מסי, משנודע כי המשחק צפוי להתקיים בירושלים במקום בחיפה.
לאחר ביטול המשחק הגישה ההתאחדות לכדורגל בישראל תלונה נגד רג'וב לפיפ"א, וזו הודיעה שהיא תפתח נגדו בהליך משמעתי.
ב-24 באוגוסט 2018 הודיעה פיפ"א על השעייתו של רג'וב ל-12 חודשים וקניסתו ב-20,000 פרנק שווייצרי בגין הסתה.
ג'יבריל רג'וב מרבה להתראיין לכלי תקשורת ישראליים וערביים.
בחלק מהמקרים הוא מביע דעות בעד פתרון של שתי מדינות ובאחרות הוא קורא לשחרור כל פלסטין.
בשנים 2002–2003 השתתף רג'וב ביוזמת ז'נבה, במסגרתה הופיע ב"קמפיין הפרטנרים" באומרו: .
כמו כן נטל רג'וב חלק פעיל בהסכם מיטשל ובשיחות עם ג'ורג' טנט.
מנגד, בראיון שנערך עמו בשנת 2007 והובא בערוץ 10 טען כי .
ג'יבריל התבטא בחריפות נגד ישראל ותמך בכל אמצעי כדי להאבק בה ולהשיג את הפתרון הרצוי לו.
במאי 2013 אמר בריאיון כי .
ב-1 ביולי 2013, כחודש לפני ביקור שחקני ברצלונה ברשות הפלסטינית ובישראל השווה רג'וב הישראלים לנאצים, את גדר ההפרדה לחומת ברלין, והודיע שימחק מההתאחדות הפלסטינית לכדורגל כל חבר בה אשר ייכנס לפעילות ספורטיבית עם ישראל.
באפריל 2014 השווה שוב בין הנאציזם לבין המדיניות הישראלית.
בסוף נובמבר 2023 אמר רג'וב כי הטבח בישובי עוטף עזה ב-7 באוקטובר 2023 היה תגובה טבעית לדיכוי של ישראל, והוא חלק ממלחמת ההגנה מצד הפלסטינים.
רג'וב ידוע כבעל עמדות פרגמטיות ביחסו לחמאס.
על אף שבעבר פעל נגד התנועה כראש הביטחון המסכל בגדה המערבית, הוא הרבה בהצהרות פייסניות כלפיה לאחר מות ערפאת.
באוקטובר 2011 נשא רג'וב נאום בשם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, בטקס שנערך לכבוד האסירים הביטחוניים ששחררה ישראל בעסקת שליט.
בנאומו שיבח את חמאס על חטיפת החייל, ושיבח את האסירים המשוחררים כגיבורים.
במאי 2012 שודר ברשות השידור הפלסטינית נאום של רג'וב במסיבת עיתונאים של איגוד כתבי הספורט הערבים.
בנאומו טען שהנורמליזציה עם הכיבוש בלתי אפשרית והוסיף:
בראיון שהעניק לטלוויזיה הישראלית לאחר מבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, הביע תמיכה בפתרון שתי המדינות וקרא לישראלים לשנות את תפיסותיהם: "אל תפרידו בין עזה לגדה המערבית, אנחנו עם אחד".
עם היוודע מותו של ראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, פרסם רג'וב את הודעתו בנושא וטען כי שרון היה "פושע שאחראי למותו של יאסר ערפאת", וקבל על כך ששרון לא נשפט בבית הדין הבינלאומי בהאג.
בפברואר 2018 הגיע עם פמלייתו לעמדה של משמר הגבול בחברון והטיח עלבונות בשוטרים.
רג'וב פנה ללוחמת מג"ב ואמר: "תשתקי, לכי לעזאזל".
בעקבות זאת הגיש משמר הגבול תלונה למנהלת התיאום והקישור חברון.
ג'יבוטי השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
המשלחות ששלחה ג'יבוטי כללה ספורטאים בודדים, שבדרך כלל הגיעו להישגים נמוכים.
יוצא דופן היה רץ המרתון חוסיין אחמד סלאח, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סיאול (1988).
במשחקים הבאים לא הצליח לשחזר סלאח את הישגו.
הוא סיים במקום ה-30 באולימפיאדת ברצלונה (1992) ובמקום ה-42 באולימפיאדת אטלנטה (1996).
ספורטאי בולט נוסף מג'יבוטי היה מומין גאלה, שהעפיל לגמר ריצת 5000 מטר באולימפיאדת לונדון (2012), וסיים במקום ה-13. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה איינאלה סוליימאן קרוב לזכות במדליה אולימפית, כשסיים במקום הרביעי בריצת 1500 מטר, 5 מאיות השנייה לאט מניק ויליס הניו זילנדי שזכה במדליית הארד.
ג'בריל סידיבה הוא כדורגלן עבר מאליאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי, ולזכותו 47 הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת מאלי.
את דרכו בכדורגל החל סידיבה במדי קבוצת הנוער של מועדון הפאר הצרפתי מונקו.
בשנת 2001 התחיל את הקריירה שלו כשחקן מקצועי בקבוצת הבוגרים של המועדון ואף ערך 12 הופעות בליגת העל הצרפתית כשהוא רק בן 19. בעונות 2002-2004 הושאל סידיבה לשאטורו מהליגה הצרפתית השנייה, כדי לצבור דקות משחק.
במשך שנתיים הוא רשם 60 הופעות (30 בכל עונה) ואף כבש 3 שערים.
בעונת התקדם הקשר והושאל לבסטיה מהליגה הראשונה בצרפת.
בקבוצה זו שיחק 32 משחקים והבקיע שני שערים, אך אלו לא עזרו לקבוצה והיא ירדה ליגה בסוף העונה.
שאטורו, קבוצתו לשעבר, ניצלה את ירידת בסטיה לליגת המשנה ורכשה אותו בעונת .
במדי שאטורו הוא שיחק שלוש שנים ובהן רשם 76 הופעות ו-6 שערים.
בעונת עבר החלוץ לקבוצה בכירה יותר בליגה השנייה - סדאן.
במדיה הוא רשם 56 הופעות בשתי עונות.
בעונת , כחלק מהרכישות הגדולות של בעלי מכבי תל אביב, מיץ' גולדהאר, חתם סידיבה למשך שנתיים במועדון.
במדי מכבי תל אביב פתח בהרכב כמעט בכל משחק ונחשב לבורג חשוב מאוד בקבוצה.
ב-6 בנובמבר כבש סידיבה את השער הראשון שלו במדי מכבי תל אביב, במשחק נגד הפועל אשקלון.
ב-20 בדצמבר כבש סידיבה את שערו השני בקבוצה, כשכבש את שער הניצחון נגד הפועל באר שבע בבעיטה מ-30 מטרים.
בתום העונה שוחרר סידיבה ממכבי תל אביב, נבחן בקבוצות צרפתיות שונות אך לא הצליח למצוא קבוצה.
בקיץ 2012 חתם בהפועל רמת גן.
בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, אך זכה עמה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הקבוצה את עירוני קריית שמונה, 4-2 בדו-קרב בעיטות עונשין.
בקיץ חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית.
בינואר 2014 חתם בקבוצת הכוכב האדום מהליגה השלישית בצרפת, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
ג'יבס וְווּסטר היא סדרת טלוויזיה קומית בריטית.
הסדרה היא עיבוד טלוויזיוני של קליב אקסטון לספריו האהובים של פלהאם גרנוויל וודהאוס "סיפורי ג'יבס", בכיכובם של סטיבן פריי ויו לורי.
הסדרה הופקה ביו השנים 1990–1993 עבור רשת השידור הבריטית גרנדה, וכוללת ארבע עונות עם 23 פרקים סך הכל.
הסדרה עוסקת בעלילותיהם של ג'נטלמן אנגלי עשיר ולא פיקח במיוחד, ברטרם (ברטי) ווּסטר (יו לורי), ומשרתו האישי המוכשר ג'יבס (סטיבן פריי).
ברטי ווסטר שהוא רווק חביב, מהודר, ובטלן, מסתבך בעלילות רומנטיות ואחרות ונקלע למצבים בלתי אפשריים, מהם הוא נחלץ בעזרתו של משרתו הנאמן ג'יבס.
במהלך הסדרה מנסה ברטי לחמוק מניסיונות השידוך של דודותיו אגתה ודליה, ולפתור את בעיותיהם הרומנטיות והכספיות של חבריו.
אולם הפתרון לתסבוכת מצוי בכישרון, הידע והחכמה של ג'יבס.
העלילה מתרחשת בשנות השלושים של המאה העשרים באנגליה ובארצות הברית, ומציגה בהומור את חיי המעמד הגבוה באנגליה, ופער הדורות בין האריסטוקרטיה הוותיקה לדור הצעיר שלה.
עלילות שלושת פרקים הראשונים בעונות השלישית והרביעית מתרחשות בארצות הברית.
בסדרה מככבים לורי ופריי, ששתפו פעולה עוד לפני בחירתם לתפקיד בסדרה כצמד שחקנים, והופיעו בתוכנית "קטעים עם פריי ולורי".
מלבדם, לרבות מהדמויות מתחלפים השחקנים בין עונות הסדרה, כמו למשל הדודות אגתה ודליה.
לברטי בסדרה כישרון שירה ונגינה בפסנתר, שלא כמו במקור הספרותי, כך שבתפקיד זה באו לידי ביטוי כשרונותיו של לורי כזמר וכפסנתרן, בפרודיה על שירי התקופה.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 1993.
נעימת הפתיחה בסגנון ג'אז-סווינג חוברה במיוחד לתוכנית על ידי אני דודליי ונקראת "ג'יבס וְווּסטר".
הנעימה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה עבור מוזיקה מקורית לשנת 1993.
הסדרה שודרה בישראל במסגרת ערוץ 2 הניסיוני בראשית שנות התשעים.
ג'יג'י (ביפנית: 魔法のプリンセスミンキーモモ, "הנסיכה הקוסמת מינקי מומו") היא סדרת אנימה יפנית לילדים שהופקה באולפני Ashi Productions (כיום Production Reed), ושודרה ביפן ברשת TV Tokyo בין השנים 1982 ו-1983. יוצר הסדרה והדמויות היה טוקיו אשידה.
הסדרה הוצגה בישראל ברצועת השידורים בערבית של הטלוויזיה הכללית באמצע שנות השמונים.
עם זאת, הסדרה לא דובבה לערבית או לעברית, אלא שודרה בגרסתה האנגלית (בשם The Magical World of Gigi, "העולם הקסום של ג'יג'י") עם כתוביות לערבית.
סדרת ההמשך, אשר שודרה ביפן בשנת 1991, לא הוצגה בישראל.
כמו כן, הסדרה שודרה גם באיטליה, צרפת, ארגנטינה ומקסיקו.
ג'יג'י היא נסיכה בת 12, בתם של מלכי ארץ החלומות והדמיון.
זוהי ארצן של הדמויות הדמיוניות והאגדתיות.
המלך, אביה של ג'יג'י, הוא אדם גמדי בעל נטייה להתלהבות והתנהגות ילדותית.
אמה המלכה היא אישה גבוהה, חכמה ורגועה.
ארצה של ג'יג'י עומדת בפני כליה כיוון שבני האדם נטשו את חלומותיהם ותקוותיהם.
הוריה של ג'יג'י שולחים אותה לכדור הארץ כדי לסייע לבני האדם לשוב ולהאמין בחלומותיהם.
יחד איתה נשלחים שלושה בני-לוויה בצורת כלב, קופיף וציפור.
בנוסף מוענק לה תליון ובו מטה קסם.
לג'יג'י מספר כוחות קסם, וכוחה העיקרי הוא היכולת להפוך לאישה צעירה בעלת כישרונות מקצועיים, המשתנים לפי העניין (רופאה, זמרת, מעודדת וכדומה).
עם הגעתה לכדור הארץ, משתמשת ג'יג'י בכוחותיה כדי לגרום לבני זוג חשוכי ילדים להאמין שהיא בתם.
בני הזוג משמשים משפחה אומנת עבורה על פני כדור הארץ.
כדי למלא את משימתה, מרחפת ג'יג'י על פני כדור הארץ בכלי רכב קסום עם בני הלוויה שלה.
ברוב המקרים, ג'יג'י מגלה שאדם מצוי בבעיה, והיא משתמשת בכוחה להפוך למבוגרת כדי לסייע בפתרון.
בכל פעם שהיא מצליחה להביא אושר לחיי אדם, זורח בארץ החלומות הכתר של הוריה.
כל ארבעה הבזקים של הכתר מובילים להופעת אבן חן בכתר.
על ג'יג'י לגרום לכך שיופיעו בכתר תריסר אבני-חן כדי להציל את ארץ מוצאה.
בפרק 45, לאחר שהופיעו בכתר כבר 11 אבני חן, מאבדת ג'יג'י את כוחותיה במהלך התמודדות עם חוטף חיות.
בפרק שלאחר מכן היא נדרסת למוות.
הוריה, המלך והמלכה, מציעים לה לשוב לארץ החלומות, אולם היא מסרבת ומעדיפה להיוולד מחדש בצורת תינוקת אדם.
הפרקים הנותרים עוסקים בהרפתקאות חדשות של ג'יג'י, הפעם בלוויית דרקון קטן שרק היא מסוגלת לראות, וכן דמות רשעית המנסה למנוע את הצלחת ג'יג'י במשימותיה.
בסופו של דבר, דמות זו חושפת כי הרפתקאותיה של ג'יג'י הן חלומות של ג'יג'י האנושית.
בסך-הכל הופקו 65 פרקים, אך 3 מהם לא שודרו.
בעונתה השנייה החלה ג'יג'י להשתמש בכוחותיה נגד עוולות חברתיות כדי לקדם חלומות ותקוות.
מוטיב נוסף בסדרה היה התמודדותה של הגיבורה עם המעבר התכוף בין ילדותיות לבגרות.
גרסה מתורגמת לעברית של שיר הפתיחה של הסדרה הופיעה בשנת 1985 באלבום "להיטים מהמסך הקטן".
את השיר תרגם מוטי דיכנה, עיבד מוזיקלית רוני וייס ומושר בפי ריקי מנור.
בשידורי הסדרה לא נעשה מעולם שימוש בגרסה זו.
כמו כן, ב-1985 הוציאה לאור הוצאת כתר שני ספרים המבוססים על הסדרה שתורגמו מצרפתית:
ג'יג'י הנסיכה הקוסמת , נוסח עברי: עדה לב
ג'יג'י והאופנוענים , נוסח עברי: נעמי גל
למרות שהסדרה לא דובבה לעברית, דובב סרט באורך מלא שהופץ בקלטות וידאו בשם "מסעה של ג'יג'י" על ידי כלל שיווק ומסחר תחת המותג "ערוץ 1" (לא להתבלבל עם הערוץ הראשון).
בין קולות המדבבים נמנים קובי מידן, גיורא קנת ועינת בן ישראל בתור ג'יג'י.
ג'יג'יגה (באמהרית: ጅጅጋ, בסומלית: Jigjiga) היא עיר במזרח אתיופיה המשמשת כבירת מדינת סומלי בפדרציה האתיופית.
העיר שוכנת בגובה של 1,609 מטרים מעל פני הים ומתגוררים בה כ-100,000 בני אדם.
העיר נמצאת על הכביש הראשי בין הרר שבאתיופיה להרגייסה שבסומליה, והיא ידועה במיוחד בשל תעשיית הקטורת הנהוגה בה.
לעיר יש נמל תעופה המשמש אותה.
בעבר הייתה העיר במחוז הררג, אך עם קבלת החוקה האתיופית ב-1995 הפכה לבירת מחוז סומלי.
מרבית מהתושבים (99%) הם סומלים בין המיעוטים בעיר ניתן למצוא את האמהרים והאורומו.
העיר הוזכרה לראשונה במקורות אירופיים בשנת 1842. לפי משלחת בריטית שעברה בסביבה בשנת 1893, פעל באזור מבצר עם כ-25 גברים.
העיר עצמה הוקמה באופן מאורגן בשנת 1916. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה (1935-1936), שימשה העיר כמפקדה של הצבא האתיופי.
כוח איטלקי כבש את העיר ב-5 במאי 1936. ב-17 במרץ 1941, במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה על ידי בעלות הברית.
זאת לאחר שהכוחות האיטלקיים כבר כבשו את העיר.
לאחר המלחמה, העיר הוחזרה בהדרגתיות לאתיופים.
רק לאחר לחץ מצד היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, החלו הצדדים לדון בהחזרת העיר לשלטון אתיופיה ולפינוי הבריטים.
בסוף שנות ה-70 הייתה העיר לזירת קרבות במלחמת אוגדן.
ב-28 במאי 2008 התרחשו בעיר כמספר פיגועים כנגד מטרות אזרחיות ושלטוניות.
לפחות 16 בני אדם נהרגו ו-67 נפצעו.
ממשלת אתיופיה האשימה בפיגועים את החזית לשחרור לאומי של אוגדן.
ג'יבוטי השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד.
במשחקי החורף לא נטלה ג'יבוטי חלק מעולם.
הספורטאי היחיד אותו שלחה המדינה למשחקים, חוסיין עומאר חסן, השתתף בתחרות המרוץ ל-1,500 מטרים (קטגוריה T46) אך סיים את המירוץ במקום האחרון, בפער ניכר מיתר המתחרים.
הג'יברלטר כרוניקל הוא עיתון היוצא לאור בגיברלטר מאז שנת 1801. הוא הפך לעיתון יומי בשנת 1821. "ג'יברלטר כרוניקל" הוא העיתון היומי הוותיק ביותר בגיברלטר, והשני בוותיקותו בעולם מבין העיתונים בשפה האנגלית שנדפסו ללא הפסקה.
משרדי המערכת נמצאים בבית ווטרגייט (Watergate House), ואילו עבודות הדפוס באזור התעשייה של הנמל החדש (New Harbours).
הנסיבות שהביאו להיוולדו של הג'יברלטר כרוניקל, קשורים בקשר ישיר בחיל המצב של גיברלטר.