tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הלוויין שוגר ב-11 בדצמבר 2011, מאתר השיגור בייקונור שבקזחסטן, ותוכנן לשהות בחגורה הגיאוסטציונרית מעל יבשת אפריקה ולשרת לקוחות, אשר בהיעדר תשתיות כבלים מפותחות באפריקה, תהווה עבורם התקשורת הלוויינית תחליף חשוב.
ב-21 בנובמבר 2015 אבד הקשר עם הלוויין.
ב-15 בדצמבר הודיעה חברת חלל תקשורת כי אירע בלוויין כשל מוחלט וסופי ותפעול נוסף שלו יהיה בלתי אפשרי, ככל הנראה כתוצאה מקריסת מערכת אספקת החשמל.
ב-31 ביולי 2008, פורסם כי חלל תקשורת, המספקת שירותי תקשורת לוויינים באמצעות לווייני עמוס, חתמה על הסכם לבנייה של הלוויין עמוס 5. המחיר עבור אספקת הלוויין במועד הוא כ-157 מיליון דולר.
זו הפעם הראשונה בה חברת חלל תקשורת לא מזמינה את לוויין התקשורת מהתעשייה האווירית, שבנתה את לווייני עמוס 1, 2, 3, 4 ו-6. חברת NPO PM הרוסית, יצרנית הלוויין, הייתה אחראית לתכנון, בניה ושיגור של יותר מ-1,160 לוויינים, כולל מערך לווייני הניווט של ברית המועצות (ואחר כך של רוסיה), גלונאס.
בחירת יצרנית שונה גרמה לכך שעמוס 5 שוגר לפני עמוס 4.
מיקומו של הלוויין בחלל בקו האורך 17° מזרח, מעל יבשת אפריקה.
המטע"ד של הלוויין עמוס 5 נבנה, כקודמיו בלווייני עמוס, על ידי חברת Thales Alenia Space.
ללוויין 18 משיבים בתחום C ו-18 משיבים בתחום Ku.
לאחר שהושלמו בדיקות המערכות של עמוס 5, הועברו אליו הלקוחות.
במאי 2012 התגלתה תקלה בספק הכוח מספר 1 שגרמה לירידה בביצועי הלווין.
בעקבות התקלה החלו בשימוש בספק כוח מספר 2.
בספטמבר 2012 דיווחה חברת חלל תקשורת שהתגלתה תקלה בספק כוח מספר 2, אשר מונעת ממנו להפעיל חלק ממנועי הלוויין, אשר אחראים על יציבותו ושמירת מיקומו בחלל, וכי יש חשש לקיצור חיי הלווין.
תקלה שלישית, אשר דווחה באוקטובר 2013, התגלתה שוב בספק כוח 2 של הלוויין.
תקלה זו פוגעת ביכולת להעביר מתח חשמלי לשני מנועים של הלוויין והייתה עלולה, על פי חוות דעתו של היצרן ISS, לגרום לקיצור של 11 חודשים או יותר באורך חיי הלוויין (שתוכנן ל-15 שנים).
ב-21 בנובמבר 2015 בשעה 06:45 בבוקר שעון ישראל אבד הקשר עם הלווין ובעקבות כך הופסקו השירותים שסופקו דרכו.
חלל תקשורת מסרה שהלוויין מבוטח בסכום של 158 מיליון דולר.
לאחר כשלושה שבועות הודיעה החברה כי הכשל הוא מוחלט וסופי ותפעול נוסף של הלוויין יהיה בלתי אפשרי.
על פי תצפיות אופטיות שנערכו, הלוויין נצפה בנקודת המסלול והוא מסתובב בקצב אופייני ללוויין שמערכותיו אבדו באופן מוחלט.
עמוס ארבל (24 באפריל 1945 – 23 באוקטובר 2025) היה כתב, עורך, מגיש חדשות, מנחה טלוויזיה ופנטומימאי ישראלי.
התפרסם בעיקר בהיותו מגיש חדשות ומנחה התוכנית "בין הכיסאות" ששודרה במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 בערוץ הראשון.
ארבל נולד בחיפה לאסתר ולאברהם ארליך והתחנך בבית הספר הריאלי ובתיכון חוגים.
היה רשג"ד בשבט כרמל של הצופים, וממקימי שבט צופית.
שירת בצה"ל בשנות ה-60 בלהקת הנח"ל.
בהיותו בחיפה נכח בהופעה של מרסל מרסו, התפעל מהאומן וקשר עימו קשר.
מרסו הציע לארבל לבוא לפריז וללמוד פנטומימה ותיאטרון אצלו ואצל ז'אק לקוק.
לאחר שהשתחרר מהצבא נסע ארבל לפריז, והחל בלימודי תקשורת וטלוויזיה בפריז, ופנטומימה אצל ז'אק לקוק ומרסל מרסו.
בשנת 1968 פנה אליו יורם רונן, מנהל מערכת החדשות של הטלוויזיה הישראלית שהוקמה באותה התקופה, וחיפשו אנשי מקצוע ישראלים בעולם, בהצעה שישמש ככתב בפריז של הטלוויזיה, לצידו של ירון לונדון שהיה שליח רשות השידור בבירת צרפת, וזאת בשל היכרותו עם המדיום הטלוויזיוני מלימודיו.
ארבל סיקר כסקופ עולמי את "גנבתן" של חמש ספינות שרבורג של חיל הים שנקנו מהצרפתים ועוכבו בשל האמברגו הצרפתי.
הכתבה של ארבל שודרה ברחבי העולם.
הוא סיקר גם את מתקפת הטרור בנמל התעופה של מינכן על נוסעי אל על.
עם חזרתו לארץ ב-1970 הצטרף ארבל למערכת החדשות של הטלוויזיה בירושלים.
בתחילה היה כתב כללי וסיקר נושאים שונים, בהם עליית המתיישבים הראשונים לפתחת רפיח.
הבמאי יוסי צמח הציע לארבל להנחות את תוכנית האירוח והבידור הראשונה "במקצב השבעים".
ב-1972 יצא ארבל בעקבות רעייתו לשנה בניו יורק, שם השתלם בצילומי סרטים דוקומנטריים אצל הפרופ' ארתור ברון בברוקלין קולג', ובחדשות ב-CBS ו-NBC, וכן בשידורי תחנת הכבלים TelePrompTer cable TV.
כשחזר לישראל ב-1973, בשותפות הטלוויזיה הישראלית הפיק ושידר את חגיגות יום העצמאות ה-25 למדינה ל-147 תחנות כבלים ברחבי ארצות הברית, לראשונה בשידור חי מישראל לארצות הברית, ל-3.5 מיליון צופים.
במהלך מלחמת יום הכיפורים היה חלק מצוות הכתבים הצבאיים שנשלחו לסיקור המלחמה והיה בחזית הדרומית.
במשך חצי שנה סיקר ארבל את צליחת התעלה, ואת האירועים באיסמעיליה ובעיר סואץ.
ארבל הצליח לראיין מהצד המצרי של תעלת סואץ חייל בארמייה השלישית שהיה בצד המזרחי של התעלה, והכתבה שודרה ברחבי העולם.
אחרי המלחמה, מונה לכתב הפרלמנטרי של הטלוויזיה, וסיקר את הדיונים בהסכמי הביניים עם סוריה ועם מצרים.
ב-1976 פנה אליו מנהל החדשות דן שילון וביקש ממנו להקים את הדסק לענייני תרבות ואומנות במערכת "מבט".
בתקופה זאת שידר מדי שבוע ב"יומן", מגזין החדשות של יום שישי בערוץ הראשון, כתבה שסיפקה פרופיל של אומן או קבוצת אמנים, מזוויות שונות, וכן הצגות תיאטרון וקולנוע.
ארבל סיים ב-1977 את קורס הבמאים וקיבל הסמכה כבמאי ברשות השידור.
במקביל ייסד עם עמירם ניר, דוד גלבוע ויאיר שטרן את חדשות הלילה של הטלוויזיה, ואחר כך לצידם של עמנואל הלפרין ודוד ויצטום את התוכנית "מהיום למחר" ששודרה ב-23:30 עד חצות.
את עיקר פרסומו קיבל מהנחיית תוכנית האירוח "בין הכיסאות" מ-1985 ובמשך כשבע שנים בפריים טיים של הטלוויזיה.
בשנת 1993 הפיק ערך והגיש את תוכנית הראיונות "עניין ראשון", אשר שודרה במשך שנה.
מאז שימש ארבל במשך 3 שנים כעורך ומגיש "מבט" של מוצאי שבת ומבזקי חדשות, ובמשך 12 שנה כראש דסק החדשות במערכת תל אביב, וכעורך-משנה של "מבט".
במקביל לעבודתו ברשות השידור, לימד ארבל במשך עשר שנים פנטומימה, באוניברסיטה העברית ולקבוצות צעירים בירושלים.
בין תלמידיו – חנוך רוזן, ענת וקסמן ואשר פיש.
כמו כן לימד תקשורת באוניברסיטת חיפה במשך 20 שנה, וערך סדנאות תקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה במשך שש שנים על תקשורת בין-אישית בשפת הגוף, פרזנטציה, ותורת הריאיון.
ארבל הפיק וביים עשרות סרטים מסווגים לחיל האוויר במסגרת המילואים שלו, וכן ערך הפיק וביים עשרות מופעים לברית התנועה הקיבוצית, שם גם העביר סדנאות הנחיה לרכזי התרבות.
ארבל פרש לגמלאות מרשות השידור בשנת 2012, לאחר 43 שנות עבודה.
ארבל, שהתגורר בהרצליה פיתוח, היה נשוי לרחל, אדריכלית פנים ומעצבת סביבה.
לזוג בת, קרן, דוקטור לפילוסופיה, ובן, אברי, שחקן תיאטרון.
נפטר ב-23 באוקטובר 2025, בגיל 80 ממחלת הסרטן.
עמוס בר (פּוֹסָה; 15 באוקטובר 1931 – 15 במרץ 2011) היה סופר ישראלי אשר מרבית ספריו נכתבו לילדים ולבני נוער, מורה ועורך.
עמוס בר נולד לשרה ופנחס ברבר במושב תל עדשים שבעמק יזרעאל.
בגיל 9 עבר לתל אביב עם משפחתו, וחוויות ילדותו ונעוריו שזורות בספריו.
לאחר שסיים את בית הספר תיכון חדש בתל אביב, התגייס לגדוד הנח"ל הראשון ושירת בהיאחזות הנח"ל "נח"לאים מול עזה", שלימים הפכה לקיבוץ נחל עוז.
ב-1951 הצטרף לקיבוץ רביבים שבנגב.
את ספרו הראשון "הטרקטוראי הקטן" כתב בשנת 1958, בעקבות חוויותיו כחקלאי בשדות הקיבוץ.
בהמשך פרסם ספרי ילדים רבים, סיפורים בעיתוני ילדים, תסכיתים ותסריטים לתוכניות ילדים ברדיו ובטלוויזיה (ספרו הראשון, "הטרקטוראי הקטן", הופק כסרט).
לאחר סיום לימודיו בסמינר הקיבוצים ובאוניברסיטת תל אביב, עסק שנים רבות בהוראה, בעיקר לימודי טבע.
בשנת 1978 קיבל על עצמו את עריכת "פשוש", ירחון טבע לילדים בהוצאת החברה להגנת הטבע, והיה עורכו במשך 24 שנים.
בנוסף שימש עורך ספרי ילדים בהוצאות הספרים הקיבוץ המאוחד, שוקן וכנרת.
בשני העשורים האחרונים לחייו התגורר עם משפחתו ביישוב שערי תקווה, וערך מפגשי סופר עם ילדים ובני נוער ברחבי ישראל.
ספריו של עמוס בר נכתבו בהשראת חוויות ילדותו בארץ ישראל, על נופיה, צמחייתה ובעלי החיים שבה.
כתיבתו מצטיינת בסגנון אישי מחויך ושובבי - מתובל בנוסטלגיה ואופטימיות.
בספריו ניכרת החיבה העזה שהסופר רוחש לגיבוריו: , תיאר בר את דרך עבודתו.
בשנת 1972 נכלל ברשימת כבוד של פרס אנדרסן על ספרו נגמר לי הסוס.
חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1977, זכה בפרס למדן על ספרו פורץ המחסומים.
בשנת 1993 זכה בפרס זאב על יצירתו המשוררת מכנרת.
עמוס אלטשולר (נולד ב-1937) הוא מתמטיקאי ישראלי, ופרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון.
היה יו"ר ועדת המקצוע למתמטיקה במשרד החינוך, חבר המועצה להשכלה גבוהה ונכון ל-2017 כיהן כיו"ר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון).
מחקריו עוסקים בגאומטריה דיסקרטית, תורת הגרפים ובפאונים קמורים.
עמוס אלטשולר נולד בשנת 1937 בצפון תל אביב, בן לרחל (אלזה) ואליעזר אלטשולר, ראשון לארבעה אחים.
מוצא משפחתו ממגורשי פורטוגל שהגיעו עד לפראג.
למד בבית ספר תיכון בזל (כיום צייטלין).
היה ב"שבט איתנים" בבני עקיבא.
את שירותו הצבאי ביצע בגרעין נח"ל.
למד ישירות לתואר שני (MSc) במתמטיקה באוניברסיטה העברית וסיים בשנת 1965. תוך כדי לימודיו לימד בישיבת נתיב מאיר ובין תלמידיו היו הרב יעקב מדן, פרופ' דוד הראל, פרופ' צבי מזא"ה ואחרים.
ב-1969 השלים דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופסור הלל פורסטנברג.
היה חבר בסגל אוניברסיטת בן-גוריון, ושימש כראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטה וכדיקן הפקולטה למדעי הטבע.
השתתף בכתיבת הקורס "אשנב למתמטיקה" באוניברסיטה הפתוחה.
עמוס אלטשולר נשוי לרחל אלטשולר ואב לשישה ילדים.
בנו הבכור, הרב אליעזר אלטשולר הוא רב היישוב סוסיא ומרבני מכון פועה.
בנו השני נתנאל אלטשולר הוא רכז מתמטיקה במרכז האקדמי לב.
בנו הרביעי יהודה אלטשולר הוא ראש "המכון הגבוה לתורה" באוניברסיטת בר-אילן.
עמוס בועזסון (נולד ב-1967) הוא ויולן, מנצח, מעבד ומלחין ישראלי המשמש כוויולן הראשי של התזמורת הסימפונית ירושלים.
בועזסון נולד בירושלים ולמד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין אצל פרופ' דוד חן.
אחרי המשך לימודים אצל חיים טאוב נסע לארצות הברית ולמד לתואר מוסמך באוניברסיטת אינדיאנה, אצל עתר ארד.
בועזסון מופיע ברחבי העולם כסולן וכשותף בהרכבים קאמריים.
הוא מרבה לנגן מוזיקה ישראלית, השתתף בפסטיבלי מוזיקה בישראל ומקליט לקול המוסיקה.
בשנת 2003 היה נגן ראשון בקבוצת הוויולות בתזמורת הקאמרית הקיבוצית וכן ניגן בסינפונייטה הישראלית באר שבע, בקאמרטה הישראלית ירושלים ובתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
עמוס בועזסון מנגן מוזיקה מתקופת הבארוק בביצוע אותנטי.
עמוס בועזסון השלים לימודי תואר שני בניצוח כתלמידו לניצוח של המאסטרו מנדי רודן בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
כמו כן השתלם אצל המנצחים יואב תלמי, ג'יזל בן דור ואי-אן שו.
עמוס בועזסון שימש בעבר כמנצח בית בסינפונייטה הישראלית באר שבע ומשנת 2009 ועד שנת 2012 שימש כמנצח ומנהל מוזיקלי של תזמורת "חובבי המוזיקה ירושלים".
בועזסון מלמד נגינה בכינור ובויולה ונגינת מוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון "הסדנה" בירושלים וב"מוזיקון" במבשרת ציון.
בין תלמידיו בונת הכינורות יעל רוזנבלום.
עמוס בועזסון עוסק גם בהלחנה.
עמוס אונגר (נולד ב-1946) הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן במגוון תפקידים במגזר הציבורי והעסקי.
אונגר הוא בוגר האוניברסיטה העברית, שרת בשריון, כמ"מ במלחמת ששת הימים וכמ"פ במלחמת ההתשה וכסמג"ד ואחר כך כמג"ד במלחמת יום הכיפורים וסמח"ט מילואים והוא סגן-אלוף במיל.
ב-1974 מונה אונגר, בידי טדי קולק, ראש העיר ירושלים, לנהל את "האגף לפיקוח על הבניה" בעיריית ירושלים.
הוא שימש בתפקיד זה במהלך תקופת הבנייה האינטנסיבית של שנות ה-70.
ב-1981 לאחר תקופה קצרה של ניהול סניפי ירושלים של חברות אלקטרה ורסקו, מונה אונגר לתפקיד מנכ"ל "החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי".
בתקופת כהונתו עבר הרובע היהודי תהליך פיתוח מואץ - כשכונת מגורים גדולה וכאתר תיירות - ונערכו בו חפירות ארכאולוגיות רחבות היקף.
עמוס אונגר אחראי על ייזום וביצוע עבודות התשתית והפיתוח הנרחבות שהתבצעו ברובע באותה העת.
בין השאר ריצוף כל רחובות הרובע והקמת מערך תשתיות נרחב - מים, ביוב, תאורה ומערך גינון מקיף, והביא את פרויקט שיקום הרובע לסיומו.
בתקופת כהונתו הוקמו ברובע שורה של מוזיאונים ואתרים ארכאולוגיים בהם הקארדו - הרחוב הראשי מן התקופה הרומית והביזנטית; מוזיאון "הבית השרוף" ואתר ה"פרבר ההרודיאני" שמתחת לישיבת הכותל.
בתחילת 1987 מונה אונגר, בידי השר דוד לוי, לתפקיד מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון.
הוא שימש בתפקידו ארבע שנים.
בתקופה זו, בצד הניהול השוטף של המשרד, הכין עמוס אונגר תוכניות מקיפות להתמודדות עם שיכונו של גל המהגרים הגדול שהגיע לישראל, במהלך שנות ה-90, מברית המועצות.
תוכניות משרד הבינוי והשיכון שהוכנו באותה תקופה כללו הרחבת ערים ויישובים והקמת ערים חדשות.
מיליון העולים החדשים שהגיעו במהלך השנים שלאחר מכן ארצה, נקלטו ויושבו בפרויקטים שהוקמו על פי תוכניות אלו.
ב-1991 פרש עמוס אונגר מן השרות הציבורי ומונה להקים את העיר מודיעין.
הוא יזם והוביל את תכנון הפרויקט על כל שלביו, וניהל את הקמתה ופיתוחה של העיר במשך 15 שנים רצופות.
כל המהלך התבצע באמצעות החברה שהקים לצורך זה: "עמ-גר ניהול בניה ופרויקטים".
החברה, בשיתוף עם חברת הבת "עמק איילון ניהול תשתית ופרויקטים", תפקדה כמנהלת ההקמה והבינוי של העיר ושל עשרים אלף יחידות הדיור הראשונות שנבנו בה.
אונגר יישם את הניסיון שצבר כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון ובהקמת העיר מודיעין, באמצעות חברת "עמ-גר ניהול בנייה ופרויקטים בע"מ".
החברה התמחתה בניהול, פיתוח והקמה של פרויקטים גדולים במגזר הציבורי, ותכנון ובנייה של מוסדות תרבות וחינוך.
עמוס אונגר פעיל באופן התנדבותי בגופים ציבוריים שונים.
בין השאר הוא חבר בוועד המנהל של תיאטרון החאן בירושלים.
מזה עשרים וחמש שנים הוא גם חבר הנהלת עמותת "יד לשריון" בלטרון, ומשמש בתפקידים ציבוריים נוספים.
עמוס בן-חיים (איצקוביץ) (נולד ב-4 בספטמבר 1956) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד חטיבת הנח"ל וכראש חטיבת ניהול והדרכה במפקדת זרוע היבשה.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב בן-חיים לצנחנים כמפקד מחלקה ובהמשך שימש מפקד בקורס קציני אג"ם בבה"ד 1, כמפקד פלוגה וכסגן מפקד גדוד 50. לאחר שהשתלם בקורס מפקדי גדודים מונה למפקד גדוד 890 של הצנחנים.
בתפקידו הבא שימש כסגנו של מפקד חטיבת הצנחנים, שאול מופז.
במבצע חוק וסדר פיקד על מבצע חוק שכלל ביצוע סריקות באזור הסמוך להר דב: ואדי שבעא והכפרים הסמוכים, שבעא, דיר מימאס, כפר א-זית ועין עטא.
במהלך במבצע עמד בן-חיים בראש כוחות מגדוד 890 ומגדוד 50 של חטיבת הצנחנים.
עמוס אדלהייט (נולד ב-1 באפריל 1969) הוא חוקר ההיסטוריה האינטלקטואלית של הרנסאנס, משורר, עורך ומבקר שירה.
הוריו של אדלהייט הם ילידי ארגנטינה, אביו הוא מהנדס אזרחי, אמו שיחקה בצעירותה, הופיעה בתיאטרון (כולל תיאטרון יידיש) ובלהקה שהסתובבה בכל רחבי דרום אמריקה, שיחקה בקולנוע והקליטה תסכיתי רדיו.
סביו נמלטו כאשר היו ילדים מהפוגרומים ברוסיה ובפולין בתחילת המאה העשרים וגלו לאדמות הברון הירש בארגנטינה.
אדלהייט נולד ביפו, גדל בבת ים עד גיל שבע, אז עברו הוריו לצפון תל אביב, שם התגורר עד אחרי שירותו הצבאי.
לפני הצבא החל לפרסם שירה, ביקורות ספרים ומסות.
אדלהייט סיים תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב (1994-1990), סיים תואר שני במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב (1999-1994), במהלך תקופה זו שהה שנה במחקר בפירנצה שבאיטליה.
במקביל השלים את השכלתו הקלאסית בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
אדלהייט סיים דוקטורט במכון כהן (2005-2000) בהדרכתם של הפרופסורים רבקה פלדחי וג'יל קריי ממכון וארבורג שבאוניברסיטת לונדון.
העבודה, שאושרה בפברואר 2007, התמקדה בפילוסופיה ובתאולוגיה של הרנסאנס האיטלקי, וכותרתה: ": 'Ficino's De Christiana religione (1474) and Pico's Apologia (1487): Humanist Theology in Crisis.' ".
בשנת 2005 שהה כעמית מחקר במכון וארבורג באוניברסיטת לונדון.
בשנים 2007–2008 עשה בתר-דוקטורט במרכז לפילוסופיה עתיקה, פילוסופיית ימי-הביניים והרנסאנס על-שם וולף מניסיון במכון הגבוה לפילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של לובן, בלגיה.
בשנת 2004 היה שותף בייסודו של כתב העת 'קתרסיס' לצדם של יוחנן גלוקר, דורון מנדלס ומשה שוקד, החל משנת 2010 הוא חבר במערכת 'קתרסיס'.
הוא עורכו של גיליון 6 (2011) של כתב העת Maynooth Philosophical Papers, גיליון המוקדש להיסטוריה של הפילוסופיה וחשיבותה.
החל משנת 2009 אדלהייט מלמד במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה הלאומית של אירלנד, מיינות'.
שיריו הראשונים של אדלהייט ראו אור בכתב העת 'עכשיו' 55 (1989) שהוקדש לשירה צעירה ובמקביל במאזנים ובמוסף לספרות של 'מעריב'.
בשנת 1995 ייסד את 'עמדה', כתב עת לספרות ואת הוצאת הספרים בשם זה.
שיריו ומסות הביקורת שלו מופיעים בקביעות ברוב הבמות הספרותיות החל משלהי שנות השמונים של המאה העשרים.
עד עתה (2012) פרסם ארבעה ספרי שירה ומבחר אחד, וכן התפרסמו 25 חוברות של כתב העת 'עמדה'.
מאז ייסוד כתב העת משמש אדלהייט כעורכו של 'עמדה' לצדם של אריק א.
בשנת 2000 אדלהייט הקים את סדרת 'ספרי מופת עבריים', אשר מתמקדת בפרסום יצירות של סופרים עבריים נשכחים ודחויים שספריהם אזלו מהשוק לפני שנים.
עד עתה יצאו לאור בסדרה ספריהם של אשר ברש, ישראל זרחי, נח שטרן, יעקב פיכמן, יעקב שלום קצנלנבוגן ואליהו מיידאניק.
אדלהייט עוסק במחקריו בהיסטוריה האינטלקטואלית של המאה ה-15 בפירנצה, הוא חוקר את ההתקבלות וההשפעה של הפילוסופיה העתיקה והימי-ביניימית על הרנסאנס ובנוסף לכך הוא חוקר את הפסיכולוגיה המוראלית של הרנסאנס.
פיצ'ינו, פיקו וסבונרולה: ההתפתחות של תיאלוגיה ההומניסטית 1498-1461/2
ספרו הראשון מתמקד בעלייתה של תאולוגיה הומניסטית חדשה ברנסאנס והוא עיבוד של עבודות המאסטר והדוקטורט שלו.
זהו ניסיון להבין את היחס של ההומניסטים ברנסאנס, בעיקר מרסיליו פיצ'ינו וג'ובני פיקו דלה מירנדולה, לדת ולתאולוגיה מחד, ולפילוסופיה הקלאסית מאידך.
מחקר זה מפריך, בין השאר, את הטענה על ניגוד כביכול בין ההומניזם לדת, ומציג את מורכבותו של היחס הזה דרך ניתוח מדוקדק של שני חיבורים: "על הדת הנוצרית" (1474) של פיצ'ינו, ו"האפולוגיה" (1487) של פיקו.
הממדים הפוליטיים של המשבר האינטלקטואלי והדתי נחשפים בפרק האחרון בספר דרך דיון מפורט בפעילותו, בדרשותיו ובכמה מחיבוריו של המטיף הדומיניקני הכריזמטי ג'ירולמו סבונרולה.
מחקר זה מחזק את הצורך בקונטקסטואליזציה של הפילוסופים של הרנסאנס בעיקר על רקע האסכולות הסכולסטיות השונות.
מעבר להחייאת המסורת הפלטוניסטית על ידי פיצ'ינו, הרי שהבנת קשריו המורכבים עם ההוגים הסכולסטיים של הרנסאנס מחד ותפיסת הדת שלו כיסוד מכונן בשאלת מעמדו של האדם בטבע ובהיסטוריה של הציוויליזציה האנושית מאידך, הכרחיות לצורך שחזור מדויק ואמין יותר של ההיסטוריה האינטלקטואלית ברנסאנס.
פיקו למשל מתגלה ב"אפולוגיה" כתאולוג מקצועי לא פחות מכמה מן התאולוגים הסכולסטיים בתקופה והוא עונה להם בשפתם ותוך שימוש במושגים טכניים, אבל גם עושה שימוש בטיעונים שמקורם במסורת האקדמית הסקפטית העתיקה אותם מצא אצל קיקרו ואוגוסטינוס.
זהו תיאור שאינו מסתדר לחוקרים רבים של הרנסאנס הרואים בפיקו רק את נסיך ההומניזם ומחברו של אחד המסמכים המייצגים ביותר של תרבות הרנסאנס: הנאום על כבוד האדם.
אדלהייט ניסה להראות שלא ניתן להבין אנשים כמו פיקו בלי להבין את הרקע הסכולסטי שלהם.
אדלהייט השתמש במושג "תאולוגיה הומניסטית" (בעקבות חוקרים כמו צ'ארלס טרינקהאוס, ג'ון אומלי, ובעיקר סלבטורה קמפוראלה), לתיאור הדיאלקטיקה בין ההומניזם לסכולסטיקה שמצויה בתשתית יחסם החדש של ההומניסטים לדת ולתאולוגיה.
אדלהייט יישם את המושג הזה בתוך ההקשר הפלורנטיני במחצית השנייה של המאה ה-15 וכלל בו גם ממדים פוליטיים.
ספרו השני של אדלהייט (שעומד לראות אור בקרוב) כולל מהדורה מדעית של טקסט לטיני שזהו גם פרסומו הראשון, תרגום אנגלי, הערות ומבוא.
הטקסט Liber dierum lucensium, "ספר הימים בלוקה" מאת ג'ובני קרולי, תאולוג דומיניקני ודמות מפתח בחיים האינטלקטואליים והציבוריים בפירנצה במחצית השנייה של המאה ה-15, שופך אור חדש על המתחים הדתיים והפוליטיים בתקופה.
רוב מאמריו של אדלהייט עוסקים בעניינים הנוגעים להתקבלות הפילוסופיה הקלאסית והפילוסופיה הסכולסטית ברנסאנס וכן בפילוסופים הסכולסטיים של הרנסאנס, קבוצה שהמחקר כמעט שלא נגע בה.
דומיניקנים, פרנציסקנים ואוגוסטינים שהגיבו להומניסטים וליחסם לפילוסופיה ולספרות הפגנית), קשריהם המורכבים עם הפילוסופים ההומניסטים וחשיבותם בעיקר בשטח הפסיכולוגיה המוראלית.
אדלהייט פרסם בנוסף מאמר אחד שאינו עוסק בפירנצה, בתאולוגיה ובפילוסופיה המוראלית, אלא בהיסטוריה של המדע, בעיקר מתמטיקה וגאומטריה.
המאמר מתמקד בפילוסוף הניאופלטוני פרנצ'סקו פטריצי שחי במחצית השנייה של המאה ה-16 ודן באופן שבו פטריצי עושה שימוש בפירוש של פרוקלוס לאוקלידס, ובעיקר במושג החלל שלו.
אדלהייט עובד כיום על צדדים שונים הנוגעים בהתקבלות הפילוסופיה הקלאסית ברנסאנס (בעיקר על המעבר ממסגרת חשיבה אריסטוטלית למסגרות חשיבה אחרות) ועל התקבלותן של האסכולות הסכולסטיות בעת החדשה המוקדמת.
'אופציה פואטית – 2 משוררים' (מבחר שירים משותף עם אריק א.
בעריכת פרופ' גבריאל מוקד שהקדים מבוא, הוצאת 'עמדה-כרמל' 2006).
'איגרת מפלסטינה' (הוצאת 'עמדה-כרמל' 2008).
'מסכת קיץ לסמדר וחליל' (הוצאת 'עמדה-כרמל' 2011).
'עיר ההיטלים הנוצצים' (הוצאת 'עמדה', 2012)
'פוזיציות -מבחר שירים' (הוצאת 'עמדה חדשה' וכרמל, 2017)
'מסה על החלל הריק' (הוצאת 'עמדה חדשה' וכרמל, 2020)
'תקליט מעופף בחדר'(הוצאת 'עמדה חדשה,2021)
אסופות שירה ומחקרים ספרותיים נבחרים
מסות על פואטיקה מאת אריק א.
(על אצ"ג), רן יגיל (על אשר ברש) ועמוס אדלהייט (על אסתר ראב).
'חדישה – תצריב שירה' (הוצאת 'עמדה' – סדרת 'דחק' לספרות טובה 2010): אנתולוגיה לשירה עברית חדישה בעריכת אריק א.
עמוס 6 היה לוויין תקשורת מסדרת לווייני "עמוס" שפותח על ידי התעשייה האווירית לישראל עבור חברת חלל תקשורת.
הוא נהרס כליל בפיצוץ שאירע בקייפ קנוורל שבפלורידה של משגר פאלקון 9 של חברת SpaceX יומיים לפני שיגורו המתוכנן למסלול סביב כדור הארץ.
הלוויין נועד להחליף את עמוס 2 במיקום 4°W.
הוכנסו בו שיפורים טכנולוגיים משמעותיים לעומת הדור הקודם של לווייני תקשורת מתוצרת ישראל, לרבות טכנולוגיה של הנעה חשמלית המאפשרת חיסכון משמעותי במשקל ובעלות השיגור.
מחיר הלוויין היה כ־200 מיליון דולר.
באוקטובר 2015 הודיעה חברת פייסבוק שהיא תשתמש בשירותי הלוויין על מנת להפיץ אינטרנט מהחלל בחינם, במסגרת פרויקט Internet.org.
משקל הלוויין בשיגור – 5,500 ק"ג
מכלול התקשורת של הלוויין כלל 36 אלומות ממוקדות בעלות יכולת לשדר תקשורת בפס־רחב ובקצב נתונים גבוה (HTS) בתחום התדרים 26.5GHz עד 40GHz.
מטע"ד התקשורת כלל משיבים בשלושה תחומי תדר – Ku ,Ka, ו־S ואיפשר אספקת מגוון רחב של שירותי תקשורת כולל אינטרנט לווייני ישירות לבית.
ב־1 בספטמבר 2016, יומיים לפני שיגורו לחלל, בסביבות השעה 09:00 (שעון מקומי), נהרס הלוויין כליל בעת פיצוץ עז שאירע בבסיס קייפ קנוורל שבפלורידה במהלך הכנות אחרונות לשיגור.
המשגר, מסוג פאלקון 9 של חברת SpaceX, שאמור היה לשאת על גבו את הלוויין לחלל, התלקח בעת הצתת מנועיו בניסוי שנקרא 'הבערה סטטית', והוביל לפיצוץ המשגר והלוויין אשר ניצב עליו כבר כמה ימים קודם לכן.
לאחר חקירה ראשונית, בעיקר של הפסולת באתר, אושש תרחיש של דליפת הליום במערכת קריוגנית שהובילה לדליפת חמצן ולפיצוץ.
צוותים אמריקניים וישראליים משותפים פתחו בחקירת התקלה שהובילה לפיצוץ.
לפיצוץ השפעות מרחיקות לכת מבחינה כלכלית ותדמיתית.
בנובמבר 2015, פחות משנה לפני מועד שיגור עמוס 6, אבד הקשר עם הלוויין עמוס 5 והוא יצא מכלל שימוש טרם סיום תקופת היעד שלו בחלל.
בעקבות כך זורז שיגור עמוס 6 כדי להחליפו.
עם זאת, עמוס 6 נועד גם להחליף את לוויין עמוס 2, המסיים את שירותיו.
לכן, הפסד ההכנסות העתידיות הנובע מאי־שיגור הלוויין כבד מהותית משווי הלוויין עצמו, אשר עליו מבוטחת חברת "חלל תקשורת".
העובדה שלא הייתה הזמנה ללוויין נוסף מהתעשייה האווירית מלבד "עמוס", גרמה למשבר עוד לפני אירוע זה.
בין משתמשיו העיקריים של הלוויין היו אמורים להיות חברת yes ומערכת הביטחון.
חברת yes הייתה אמורה להעביר מספר גדול של ערוצים אליו אחרי ההתמקמות בחלל.
yes משדרת באמצעות שני לוויינים: עמוס 2 ועמוס 3, מרבית הערוצים עוברים דרך עמוס 3 אבל גם בלוויין הישן יש עוד ערוצים רבים.
שימוש בשני לוויינים מעניק גיבוי ושרידות במקרה של תקלה באחד הלוויינים.
מעבר לכך, חברת פייסבוק התכוונה לחבר את יבשת אפריקה לאינטרנט באמצעותו, וכך "עמוס 6" היה אמור לספק גישה לאינטרנט ל־14 מדינות באפריקה.
הצלחת השיגור היוותה תנאי לקיומה של עסקת המכירה של "חלל תקשורת", מפעילת הלוויין, לקבוצת התקשורת הסינית Xinwei, והוצאתה לפועל של העסקה התבטלה.
בעקבות הפרשה החלה פייסבוק לקדם מיזם עצמי בשם Athena שמטרתו ליצור רשת לוויינים לשירותי אינטרנט במקום להסתמך על חוזה שירותי תקשורת עם חברה מסחרית אחרת.
חברת SpaceX האמריקאית בבעלות המיליארדר אילון מאסק משתמשת במשגר פאלקון 9 גם לשיגור חלליות אספקה לתחנות חלל בינלאומיות.
בעקבות הפיצוץ היא השביתה את השימוש במשגר ועצרה את טיסות השיגור שלו.
בתור מי שמספקת חלק ניכר משירותי השיגור בארצות הברית, עצירת השימוש במשגר תיצור בעיה בתחום השיגורים לחלל.
התעשייה האווירית קיבלה ממבטחי השיגור כ־196 מיליון דולר, שאותם תעביר לחברת "חלל תקשורת".
בדצמבר 2016 חכרה החברה מחברת "אסיה סאט" לוויין שכונה "עמוס 7" ופעילותו המסחרית החלה ב־27 בפברואר 2017. הוא נועד להחליף את עמוס 2 וכן את הפעילות שיועדה ללוויין עמוס 6.
בבורסה לניירות ערך בתל אביב מניית חלל תקשורת (SCC) הגיבה בצניחה מיידית של 9%.
חברת yes: "אי עלייתו של הלוויין עמוס 6 לא תפגע בשידורי יס ובחוויות הצפייה.
ייתכן שלקראת 2017 יהיו שינויים בשידור ערוצים בודדים שאינם בעלי עניין.
יס ממשיכה לשדר כרגיל ולתת ללקוחותינו את הטלוויזיה הטובה ביותר בישראל".
יו"ר פייסבוק מארק צוקרברג: "כאן באפריקה, אני מאוכזב עמוקות לשמוע שכשל בשיגור של SpaceX הרס את הלוויין שלנו שנועד לספק קישוריות לכל כך הרבה יזמים ולכל האחרים לרחבי היבשת".
עמוס בועז (נולד ב-1974) הוא מעצב תעשייתי ישראלי ומרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי בצלאל.
סיים תואר ראשון במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל בשנת 2000. בשנת 2004 הקים סטודיו עצמאי לעיצוב תעשייתי.
משנת 2005 הוא מרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל.
לאורך השנים מתמחה בעיצוב לתחומים שונים כגון רכב, ציוד רפואי, ציוד קרבי ומוצרי צריכה.
כיום במסגרת הסטודיו מקיים שיתוף פעולה עם יצרני רכב מאיטליה ומעצב טרקטורים, קומביינים ומשאיות לחברות מרחבי העולם.
2011 - פרס ראשון בתחרות עיצוב של משרד התמ"ת עם פרויקט "מיקסליום" של חברת לכיש תעשיות.
2010 - פרס ראשון בתחרות עיצוב של משרד התמ"ת עם פרויקט "טייגר" של חברת מדת ארמור.
2009 - פרס ראשון בתחרות עיצוב של משרד התמ"ת עם פרויקט "מיקסלנט" של חברת לכיש תעשיות.
2005 - אות העיצוב "עם פרויקט פלאפון" "EMBLAZE MUSIC BOX".
2005 - אות העיצוב לקבוצת "מסע" עם פרויקט הברזייה "מים".
2004 - פרס ראשון בתחרות עיצוב של משרד התמ"ת עם פרויקט "Kodak Thermo flex Mid".
2002 - פרס ראשון לקבוצת "מסע" בתחרות עיצוב של מפעל הפיס עם פרויקט הברזייה "מים".
1998 - פרס ראשון בתחרות עיצוב של חברת "BOSCH" עם פרויקט "נא שא".
2010 - "Israeli Design" במוזיאון העיצוב חולון
2007 - מיקסלנט של חברת RMH-קומביין להאכלת פרות.
2010 - טרקטור לחטיבת עצים של חברת LKT.
2004-2013 - אטמוס תותח מתנייע עצמאי של חברת אלביט מערכות.
2011 - מיקסליום של חברת RMH-קומביין להאכלת פרות.
2010 - רכב ממוגן טייגר של MDT ARMOR וחברת TEXTRON האמריקאית.
2012 - אבנר רכב ממוגן של MDT ARMOR.
2010 - טיטן - כלי רכב אישי חשמלי, מתקפל ומתפרק של "צרעה מערכות אקטיביות".
2009 - מלגזה לטעינת פצצות למטוס F22 עבור חברת BL.
עמוס ברעם (נולד ב-1937) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד בית הספר לתותחנות שדה, ראש מטה פיקוד הצפון, עוזר ראש אג"ם וראש מינהל הסגל.
ברעם גדל בנתניה, למד בבית ספר ביאליק ובתיכון ע"ש טשרניחובסקי והיה בן כיתתו של צבי בר.
התגייס לצה"ל ב-1954 ושירת בחיל התותחנים.
במלחמת סיני שימש ממלא מקום מפקד סוללה בגדוד 403. ב-1961 מונה למפקדו הראשון של גדוד 425, גדוד תותחנים מוצנח.
ב-1965 מונה לסגן מפקד גדוד 403, במלחמת ששת הימים שירת באוגדה 38 תחת פיקודו של אריאל שרון ושימש סגנו של יעקב עקנין מפקד האגד הארטילרי של האוגדה, וכמפקד מרחב ארטילרי.
במלחמת ההתשה שירת כמפקד גדוד 334, גדוד מרגמות כבדות מתנייעות.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד בית הספר לתותחנות שדה וארגן על בסיס חניכי ומדריכי בית הספר גדודים שהצטרפו ללחימה.
ב-1975 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון.
ב-1977 נשלח לדרום אפריקה בימי האפרטהייד כנספח צבאי וסייע לנשיא מרה פיליון בארגון הצבא שהגן על עליונות הלבנים כנגד הרוב השחור, לדבריו ללא שום נקיפות מצפון.
ב-1979 מונה לראש מטה פיקוד הצפון ובאוקטובר 1981 מונה לעוזר ראש אג"ם.
בתפקידן האחרון בשירות הקבע שירת כראש מינהל הסגל, הוא נאלץ לפרוש ב-1984 בעקבות החלטה להעמידו לדין על חריגה מסמכות בנושא קידום בדרגות.
לאחר שחרורו כיהן כנספח מסחרי בסינגפור.
בשנים 1989 עד 1997 כיהן כמנכ"ל התאחדות הקבלנים, תקופה שהתאפיינה בגל העלייה מברית המועצות.
עמוס אֶלֶנבּוֹגֶן (נולד ב-5 באוקטובר 1963) הוא מאייר, קריקטוריסט, עיתונאי והומוריסטן ישראלי.
לאורך השנים שימש כמאייר וקריקטוריסט בעיתונים רבים כגון "ידיעות אחרונות", "לאישה", "מוניטין", "חדשות", "בלייזר", "העיר", "כולנו" ו"דבר", התמחה באיור לקמפיינים מסחריים, ובמשך למעלה מעשור פרסם כתבות רבות וכן טור אישי.
מרצה לאיור, עיצוב ואנימציה באקדמיה ובאופן פרטי וכן מנחה סדנאות איור לגילאים שונים.
עמוס אלנבוגן נולד וגדל בתל אביב בבית בעל תודעה אמנותית ועושר תרבותי.
אמו, רחל (שלי), הייתה עקרת בית ותופרת, ואביו, אוטו אלנבוגן (יליד וינה 1922), הוא צייר, ארכאולוג ומורה דרך, שכיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בשנות ה-70.
בעת לימודיו בבית הספר לא היה תלמיד מצטיין, ואף נשאר כיתה פעמיים, שכן סבל מהפרעות קשב וריכוז.
את לימודי העיצוב החל במגמה לגרפיקה בתיכון עירוני י"ד, ולאחר שסיים את שירותו הצבאי כסגן מפקד ספינת דבור, התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל", שאותם סיים בהצטיינות.
לאחר מכן נישא לאורלי (כיום בעלת חברת הפקות, שבה הוא שותף) והיה לאב לשלושה בנים: בר, אורן ובן.
מתגורר בתל אביב עם משפחתו.
עבודותיו הראשונות של אלנבוגן התפרסמו בשנת 1988 במדורו הידוע של דידי מנוסי "בדיחמין לשבת".
לאחר מכן, בהיותו סטודנט ב"בצלאל", החל מפרסם עבודות נוספות בעיתונות הכתובה.
לאורך שנות ה-90 שימש אלנבוגן כמאייר הבית של שבועון הילדים "כולנו", ירחון "מוניטין" ועיתון "במחנה", אייר עבור עיתון "חדשות", ליווה בקריקטורות את טור העצות של דניאלה שמי במוסף "זמנים מודרניים", ופרסם במוסף "שבעה ימים" את רצועת קומיקס "על קצה הדף".
בין לקוחותיו המסחריים מצויות חברות כמו "קוקה קולה", "דיסקונט", "טרה", "קרן קרב", "טבע", "תנובה", "radwin", "נשר-מאלט", "ענבי טלי", "NobleWorks - N.Y", "בזק" ועוד.
בנוסף אלנבוגן יצר ציורי קיר במבנה חברת החשמל בפארק יהושוע ובבסיס חיל הים באשדוד.
בשנת 1997 אלנבוגן זכה במדליית זהב ב-New York festival עבור עיצוב כרטיסי טלכרט של "בזק" מסדרת "ידיעות אחרונות".
הונפקו כ-1,260000 כרטיסים מסדרה זו.
באותה השנה הוא זכה במדליית ארד בתחרות Free Design-London עבור עיצוב נייר מכתבים למשרד פרסום "סימבול פרס", וכן בשנת 1998 זכה במדליית כסף ב-New York festival עבור הפרויקט "הגלויות של שלי" למשרד הבריאות.
בשנת 1998 אלנבוגן החל ללמד איור במכון הטכנולוגי חולון, והמשיך לעסוק בהוראה לסירוגין במכללת "שנקר", מכללת "ספיר", האוניברסיטה הפתוחה, מכללת "ויטל", ומכללת "אסכולה" שם שימש כראש מסלול איור בין השנים 2000-2002.
בשנת 1999 פרסם את ספר הקריקטורות הראשון שלו "9 סיבות לקנות את הספר הזה" בשיתוף עם התסריטאי גיא מאירסון והחל משתתף בתערוכות אישיות וקבוצתיות.
ב-2007 אלנבוגן החל לשתף פעולה עם המאייר ויוצר הקומיקס ניר מולד.
שיתוף פעולה זה הניב את ספר הקריקטורות "שלפוחיות" אשר יצא לאור ב-2009. השם "שלפוחיות" נועד להעביר את דחיסותו של כל פריים כמאיים "להתפוצץ" מרוב צחוק ועצב גם יחד.
בעקבות עבודה זו שני היוצרים זכו במקום הראשון בפסטיבל הקריקטורות "בולונצ'ו" בבראיה שברומניה ב-2013. הספר וכן תהליך יצירתו הוצגו ב-4 תערוכות שונות בישראל, כאשר האחרונה שבהן מוצגת עד היום במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס בחולון.
בנוסף, כיום אלנבוגן עוסק בהנחיית סדנאות חשיבה יצירתית לחברות וארגונים וסדנאות איור לגילאים שונים ומשמש כמנחה סדנאות במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס ומוזיאון העיצוב חולון.
החל משנת 1994 החל אלנבוגן בעבודה עיתונאית, בין היתר בכתיבת טורו האישי "מילה של גבר" - תחילה במוסף "זמנים מודרניים" של "ידיעות אחרונות" ולאחר מכן בשבועון "לאישה".
טור זה מתמקד לרוב ביחסים מגדריים בין גברים לנשים.
כמו כן אלנבוגן כתב את הטור "אבא אחר" בהד החינוך בין השנים 2000-2005 ואת טור האוכל "הגיג" במגזין "שף" בין השנים 2006-2011.
בנוסף אלנבוגן משמש כמנחה "המהדורה" - מגיש פינת קריקטורה במהדורת חדשות לילדים "זאפ".
בעבודתו אלנבוגן עוסק בקשת רחבה של נושאים, כשהמשותף להם הוא הדיון ביחסים בין בני אדם והניסיון להבין את המניעים וההשלכות של ההתנהלות האנושית.
אלנבוגן נוגע הן בנושאים חברתיים ופוליטיים והן יומיומיים ביותר, תוך הצגתם באופן הומוריסטי, אבסורדי וקליל ולעיתים באמצעות שימוש בהומור שחור.
הסגנון האיורי של אלנבוגן, אשר מבוסס על שימוש בקו וכתם חופשיים, דימויים לא ריאליסטיים, אשר אינם מאופיינים לרוב בפרטים רבים, וצבעוניות עזה - תומך ברעיונותיו ושאיפתו להציג את המסר באופן קליל ונגיש.
כפי שאלנבוגן מעיד, "פופאי המלח" הוא בין הקומיקסים הראשונים אשר השפיעו עליו, וכן הוא הושפע מסגנונו של אביו ושואב השראה מיוצרים כמו סול סטיינברג, דודו גבע, טומי אונגרר, סרג'יו ארגונס, גארי לארסון, ג'ורג' גרוס ועוד.
2002 - "קווי דמיון" - תיאטרון חולון
2009 - "שלפוחיות" - המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון
2011 - "שלפוחיות 2" - פסטיבל אנימקס תל אביב
2013 - "שלפוחיות 3" - פסטיבל אנימקס תל אביב
16 תערוכות במסגרת איגוד הקריקטוריסטים הישראלי
9 תערוכות במסגרת אגודת המאיירים הישראלית
1997 – "תשע סיבות לקנות את הספר הזה" - הוצאת ידיעות אחרונות
2009 - "שלפוחיות" -(בשיתוף ניר מולד) בהוצאת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון
2009 - "Blisters" - מהדורה בשפה האנגלית (בשיתוף ניר מולד) בהוצאת המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון
משנת 1998 במכון טכנולוגי חולון - איור
משנת 1999 באוניברסיטה הפתוחה - איור
משנת 1999 במכללת "אסכולה" - איור
משנת 2005 במכללת "שנקר" - איור
משנת 2007 במכללת "ספיר" - מסלול אנימציה
משנת 2008 במכללת "שנקר" - מסלול מכינה לתקשורת חזותית וכן קורס כתיבה אישית
משנת 2008 סדנאות במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון ומוזיאון העיצוב חולון
עמוס גולן (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת סגן-אלוף, שפיקד על יחידת דובדבן.
המציא ופיתח את רובה הקורנרשוט.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1973 התנדב גולן לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים.
בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד, בין היתר במבצע ליטני.
לאחר מכן שירת בימ"מ, בין היתר במלחמת לבנון הראשונה וכסגן מפקד בית הספר ללוחמה בטרור ומאוחר יותר מפקדו.
גולן שירת כמפקדה השלישי של יחידת דובדבן.
ב-8 ביולי 1992 נהרג חייל היחידה סמ"ר מירי דו-צדדי במבצע ללכידת מבוקש במסגד בכפר ברטעה, לאחר שנחשד בטעות כמחבל.
במהלך המבצע שינה גולן את התוכנית, ואישה נשלח לעמוד על גג בריכת מים מחוץ למסגד.
קצין בצוות אחר שלא היה מודע לשינוי בתוכנית ירה באישה מרחוק, ואחר כך התקרב אליו וביצע וידוא הריגה.
בתגובה עתרה משפחתו לבג"ץ בבקשה להעמיד לדין את האשמים, אך העתירה נדחתה.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בסחר בנשק.
בין השאר הקים עם שני שותפים, שהיו בעלי קשרים באוגנדה, חברה שעסקה בתיווך בין חברות תעשייה ביטחונית בישראל לממשלת אוגנדה.
בנוסף הקים בשנת 1995 את חברת "סילבר שאדו", העוסקת בפיתוח וייצור נשק קל.
בין השותפים בחברה היה דוד מופז, אחיו של שאול מופז.
בשנת 2003 הציגה רובה שפיתחה, הקורנרשוט, המאפשר ללוחם לגלות ולזהות מטרות, ולפגוע בכל איום, בלי להיחשף לאויב.
המערכת מיועדת בעיקר למלחמה בטרור וללוחמה בשטח בנוי.
במרץ 2006 הודיעה החברה כי מכרה את הרובה למשרד ההגנה הבריטי, במטרה שישמש את הצבא הבריטי במלחמת עיראק.
עמוס בן-ורד (16 בפברואר 1927 – 8 ביולי 2022) היה עיתונאי ישראלי, שעבד כעיתונאי בעיתון "הארץ" בשנים 1954–1994 וכשדר רדיו וטלוויזיה.
יליד המבורג שבצפון גרמניה, נולד בשם הארלד עמוס רוזנבאום בפברואר 1927. עבר עם משפחתו לבולגריה בשנת 1933, וב-1939 יצא עם המשפחה על אניית המעפילים "רודניצ'אר" לעבר ישראל.
ה"רודניצ'אר" העלתה את נוסעיה לסירות קטנות מחוץ לתחום המים הטריטוריאליים של א"י ומשם הם הגיעו לחוף תל אביב, מצפון לתחנת רדינג.
משם הועבר עם שאר הילדים-המעפילים למוסד הילדים בתל-ליטוינסקי (היום "תל השומר"), שבו שהה עד 1941, אז עבר לירושלים והצטרף למשפחתו ועבד בתור חשמלאי.
עם הכסף שחסך נרשם ללימודים תיכוניים, אותם עשה כתלמיד אקסטרני באוניברסיטת לונדון ובסופם קיבל תעודת בגרות מטעם האוניברסיטה.
בן-ורד התקבל לעבודת פקידות בצבא הבריטי, ליחידה בה שרתו פקידים יהודים וערבים בצד חיילים אנגלים.
ב-1947 עבר בן-ורד לעבוד בסוכנות הידיעות רויטרס בירושלים, ועבד כמפענח "hell-schreiber" (פענוח כתב חסר, ללא אותיות ניקוד, בצמצומים ובראשי-מילים) והפיכתם למילים מלאות באנגלית תקנית, במטרה להעביר את המידע לכל העיתונים שהופיעו בירושלים, העברית והערבית (כ-22 עיתונים).
ב-1948 עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס בן-ורד לצה"ל ובין היתר נלחם במעבר מנדלבאום שבירושלים והיה בין שני הלוחמים האחרונים שנשארו בחיים בקרב זה.
הוא שירת בצבא כשנה ורבע ועם שחרורו חזר לסוכנות הידיעות רויטרס בירושלים המערבית לשדר מבניין קול ישראל, שם השתלב בן-ורד בשידורים, בקריינות לשידורי מוזיקה ותסכיתים, ואט-אט לקריינות כללית.
היה גם עוזר של עורך הלשון בתחנה.
(ספר: "קול ישראל" בעריכת איזי מן).
בבניין השכן התקיימו באותה תקופה שידורי "קול ציון לגולה", שפנו ליהדות העולם, בהפקת ההסתדרות הציונית העולמית ובשיתוף משרד ההסברה הישראלי.
בשלוש השנים שעברו מאז מלחמת העצמאות למד בן-ורד מדע המדינה באוניברסיטה העברית.
את שנתו הראשונה הקדיש להשלמת הידע שלו בעברית.
מוריו לעברית היו שאול ברקלי מחבר "לוח השמות השלם" ו"לוח הפעלים השלם", הסופר דב סדן, אילנה גרבל שעסקה בלשון הדיבור, ושמעון הלקין, מורה לספרות ולשירה.
במהלך לימודיו החל ללמד עברית עולים חדשים ומאזינים בחו"ל באמצעות תחנת השידור "קול ציון לגולה".
במקביל ללימודיו חזר לשרת בצה"ל בחיל מודיעין בשירות קבע, בשל הידע שלו בשפות רבות (גרמנית, בולגרית, עברית, אנגלית וצרפתית) ועבר קורס קצינים.
עם שחרורו בגיל 27 התקבל בן-ורד למערכת עיתון "הארץ".
עבד ככתב מקומי בירושלים, ובהמשך ככתב פרלמנטרי וכתב מדיני.
הוא היה מסגני עורך העיתון והרבה לעסוק בענייני הלשון העברית החביבה עליו.
בין השאר, המציא את המילה "מסוק", כאשר חיפשו תחליף עברי למילה הליקופטר.
שנות עבודתו ב"הארץ" לא היו רצופות.
בשנים 1963–1964 למד בבית הספר הגבוה לעיתונאות של אונסק"ו בעיר שטרסבורג שבצרפת ועם שובו לירושלים מונה למנהל סוכנות הידיעות היהודית הבין לאומית יט"א (הסוכנות הטלגרפית היהודית).
בשנים 1970–1972 עבד כעורך ראשי של העיתון "Zionist Record", החשוב מבין שלושת העיתונים היהודיים בדרום אפריקה.
בשנת 1985 בספר השנה של האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער" כתב פרק בנושא הכנסת: "מפלגות וגושים בישראל 1984-1949", זאת בשל היכרותו מרובת השנים עם התחום הפרלמנטרי בישראל.
בשנת 1991 היה כתב חוץ בלונדון של עיתון "הארץ" במשך שנתיים.
עם צאתו לגמלאות מעיתון "הארץ" החל לשדר בטלוויזיה בערוץ 33 (ערוץ הכנסת), שהיה חלק מרשות השידור במשך 10 שנים, ותוך זמן קצר הפך לשדר ראשי בערוץ, עד שהערוץ הפך ליחידה עצמאית.
אז סיים את תפקידו ופרש לגמלאות.
בן-ורד התגורר בשיכון העיתונאים (ירושלים) עם רעייתו בת-עמי.
היה אב לשתי בנות ובן, וסב לנכדים ונינים.
עמוס בן-דוד (נולד ב–19 באוגוסט 1976) הוא מפיק מוזיקלי, מנהל אמנותי, מעבד, כותב, מלחין, זמר, קלידן ופרקשניסט (נגן כלי הקשה) ישראלי.
עמוס בן-דוד נולד בתל אביב, בנם של המוזיקאי יוריק בן דוד, ממקימי אולפני טריטון, ולימים יו"ר ומנכ"ל אקו"ם ושל דפנה בן דוד, פסיכולוגית קלינית ומטפלת בתנועה.
דודו הוא המתופף אלון הלל.
כשהיה בן 14, נפטר אחיו הצעיר, עידו.
בשנות ה-90, היה חבר בלהקת צופי תל אביב, (בבימויו של צדי צרפתי ובניהולו המוזיקלי של יאיר קלינגר), שהשתתפה בתקופתו בתוכנית זהו זה.
ובלהקת השכנים של צ'יץ' (בבימויו ובניהולו המוזיקלי של ירון כפכפי).
את שירותו הצבאי עשה כזמר, קלידן ומעבד בלהקה צבאית.
עוד בהיותו חייל, עיבד את השיר "אגדת דשא" לתוכנית הטלוויזיה לילה גוב, בביצוע להקת חיל החינוך, גידי גוב ומאיר אריאל.
עם שחרורו הפיק מוזיקלית עבור לילה גוב את השיר "תפוח זהב" בביצוע גידי גוב, רועי בר-נתן ואבי גרייניק.
בהמשך ניגן קלידים בעונתה הראשונה של תוכנית האירוח "כוכבי השכונה" של אבי גרייניק ועידן אלתרמן, ואף ניהל מוזיקלית את עונתה השנייה.
בן-דוד היה המנהל המוזיקלי של כוכב נולד, מעונתה הראשונה ועיבד כמעט את כל שירי המתמודדים.
בתוכנית, הוא עבד עם הזמרים השונים, ניגן כלי הקשה וקלידים וניהל מוזיקלית את להקת "הבינלאומיות".
חלק משירי התוכנית שעיבד והפיק ובעיקר שירי הגמר, זכו להצלחה ולהשמעות ברדיו, ביניהם ים של דמעות שביצעה נינט, שדות של אירוסים שביצע יהודה סעדו והשיר "בדיוק כמו פעם" של ישראל בר־און, שזכה להצלחה במצעדים.
לאחר 10 עונות, עבר להפיק ולנהל מוזיקלית את תוכנית ההמשך הכוכב הבא, אותה הוא מפיק עד ליום זה.
בעקבות המעבר מ"להקה חיה" בכוכב נולד, למוזיקה מוקלטת מראש בכוכב הבא - החל לעבוד עם מעבדים מוזיקליים שונים.
הפיק וניהל מוזיקלית גם את התוכניות בית הספר למוסיקה, (עונות 1,2,4), אביב או אייל ולא נפסיק לשיר (מהדורת הקורונה) וכמו כן את סדרות הנוער Oboy, פוראבר, PPS, גיבור אמיתי ושומקום.
לסדרות PPS, גיבור אמיתי ושומקום אף הלחין מספר שירים, למילותיו של אורי גרוס וביניהם שירי הנושא "לב מכושף" בביצוע רן דנקר ו"שומקום" בביצוע אלה לי להב ועילי צ'פמן.
כתב הלחין והפיק שני שירים עבור סדרת הטלוויזיה "יש לה את זה".
לאורך השנים הפיק מוזיקלית עוד משדרים טלוויזיוניים רבים כמו פרסי ספיר, פרסי אופיר, קדמי אירוויזיון, משדרי התרמות לאגודת "לתת", "גדולים מהחיים", "שלווה" ועוד.
בין השנים 2009 – 2014 הגיש והנחה את מגזין המוזיקה של רשות השידור "רעש מקומי" ששודר בערוץ 11.
ב-2006 הפיק מוזיקלית לאייל גולן את השיר "אם יש גן עדן" שנכלל באלבומו בשבילך נוצרתי.
ב-2007 עיבד את מרבית השירים באלבום "בא מן השתיקה" של קובי אפללו.
השיר "ים הרחמים" מתוך האלבום, דורג במקום החמישי במצעד השנתי תשס"ח (2008).
ב-2008 עיבד את שירי האלבום "בין האש ובין המים" של גלי עטרי, שמתוכו הצליחו שיר הנושא "בין האש ובין המים" והדואט "מהמרחקים" של עטרי עם סגיב כהן, שדורג במקום השביעי במצעד השנתי תשס"ט (2009).
ב-2009 הפיק מוזיקלית גם את אלבומו השני של קובי אפללו "ביום הכי בהיר" (בניהולו האמנותי של גדי גידור).
ב-2010 הפיק מוזיקלית את השיר "מילים" של הראל סקעת שייצג את ישראל באירויזיון, ואת אלבום הבכורה של בת אלה בירנבאום "תפילתי" ובו גרסאות עבריות בעיבודים מחודשים לשיריה של יוצרת הפולק היהודיה דבי פרידמן.
ב-2011 עיבד שלושה שירים לעידן עמדי: "כאב של לוחמים", "תשליך" ו"הדרך שלך", דואט עם דיאנה גולבי.
השיר כאב של לוחמים זכה בתואר "שיר השנה".
ב-2014, הפיק את אלבומה של גלי עטרי "אהבה למרחקים ארוכים".
ב-2015, הפיק מוזיקלית את השיר "ילד ואבא ואמא" שהלחין עילי בוטנר למילותיו של אלי בן שם, יושב ראש יד לבנים, בביצוע אדר גולד, אוהד שרגאי והראל סקעת.
באותה שנה הפיק גם את אלבומה השני של בת אלה בירנבאום "לכי לך".
ב-2016 הפיק מוזיקלית את אלבומם המשותף של רמי קליינשטיין וקרן פלס, ובעקבותיו את המופע המשותף שלהם.
כמו כן הפיק את מופע חגיגות ה-60 של גלי עטרי בקיסריה אשר הוקלט ויצא כדיסק כפול.
ב-2018 הפיק מוזיקלית את השיר "כל שנה יש אפריל" מתוך הקברט "לילה אחד באפריל" שכתבה קרן פלס ושרו קרן פלס ואמיר דדון.
הפיק את השיר "שיר במקום ילדים" שכתבה קרן פלס עבור אמיר דדון ונכלל באלבומו המצליח "לבחור נכון".
באותה שנה, גם הפיק מוזיקלית יחד עם גיא דן את המופע "פופ אפ" בבימויו של משה קפטן, שבו השתתפו עומר אדם, נדב גדג', מארינה מקסימיליאן, עידן עמדי, שלישיית מה קשור, אלני פוריירה (נציגת קפריסין באירוזיון 2018) ונינט.
ב-2019 הפיק את שירו של קובי מרימי "Home", שייצג את ישראל בתחרות האירויזיון שהתקיימה בארץ, ולחלק האמנותי של האירוזיון את השיר "A Million Dreams" בביצוע להקת שלווה.
עוד באותה שנה הפיק מוזיקלית ביצוע מיוחד של שרית חדד לשיר זמר נוגה (התשמע קולי) שהוקלט לרגל זכייתה של רונה רמון ז"ל בפרס ישראל, וביחד עם גיא דן את מופע "פופ אפ2" בהשתתפות עומר אדם, משה פרץ, קרן פלס, רותם כהן ונטע ברזילי.
ב-2020 בתקופת מגפת הקורונה, הפיק עבור שידורי קשת ביצוע טלוויזיוני לכבוד חג הפסח של השיר "אחד מי יודע" בביצוע אייל גולן, שמעון ומאיה בוסקילה, שלומי שבת, בניה ברבי, יובל דיין, קובי אפללו ואמנים נוספים.
בשנה זו הפיק את אלבומה השלישי של בת אלה "הנצח שברגע".
הפיק את טקס המשואות במסגרתו הקליט עיבוד מחודש לשיר "מישהו הולך תמיד איתי" בביצוע חנן בן ארי.
בשנה זו החל לעבוד עם Walt Disney Imageneering תחת ניהולם האמנותי של Matt Walker וירון ספיבק, עבורם הפיק וכתב מוזיקה לפארקים ולאטרקציות שונות של דיסני ברחבי העולם.
בין השאר היה שותף לעיבוד ולהפקה של מופע אורות מוזיקלי לציון 5 שנים לפארק בשאנגחי והפיק ועיבד מחרוזת שירי כריסטמס למצעד היומי בדיסנילנד פריס בניהולו אמנותי של Jonathan Barr.
בשנת 2021, הפיק עבור האקדמיה ללשון העברית, לכבוד יום השפה העברית, את השיר "שיר בעברית" שכתב וביצע ג'ימבו ג'יי יחד עם להקת שלווה.
וכמו כן, בניהולו האמנותי של ירון ספיבק, כתב והפיק 7 קטעים למלון של Star Wars באורלנדו והיה שותף להפקה של עוד עשרות קטעים.
באותה שנה, ניגן ועיבד קטע מוזיקלי עבור Rowlf The Dog מהחבובות.
בשנת 2022, הפיק מוזיקלית את השירים "פעם את לילה" ו"נתתי אותי אל העיר" שכתבה ושרה שי המבר בניהולה האמנותי של קרן פלס.
עבור אירוע חגיגות יום הולדת 100 ליצחק רבין הפיק גרסה מיוחדת לשיר "השיר שיביא לך אהבה" בביצוע גלי עטרי ולהקת חיל החינוך.
הפיק מוזיקלית את המופע "הפארטיה" עבור גיא זוארץ בשיתוף עם תומר מייזנר ודיג'יי Pm.
הפיק מוזיקלית את המש-אפ בין השיר לו יהי של נעמי שמר לשיר Let It Be של ה-Beatles בביצוע יובל דיין ורן דנקר לכבוד ביקורו של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל.
בשנה זו אף החל ללמד בבית ספר רימון במסלול הלחנת שירים של יהודה עדר והחל לנהל אמנותית את הזמרת/יוצרת/שחקנית רוני דלומי.
בעבודתם המשותפת היה שותף לכתיבת שיריה "למרות" שהפיק מוזיקלית סהר טויטו ו"אומץ" שהפיק מוזיקלית סתיו בגר.
ב-2008, בהפקתו המוזיקלית של גלעד שמואלי, הוציא אלבום בכורה הנושא את שמו, ומתוכו יצאו הסינגלים "ארץ הכלום", "איפה את" ו"לבד".
ב-2019 הוציא את אלבומו השני "אלטרנטיב פופ" אותו הפיק ובו ניגן כמעט בכל הכלים.
ממנו יצא הסינגל "יוון", שכתב.
בן דוד נשוי מאז 2006 לדריה, ואב לשלושה ילדים.
עמוס אפשטיין (נולד ב-1942) הוא מנהל ישראלי ששימש במספר רב של תפקידי ניהול.
עמוס אפשטיין נולד ב-1942 ליפה וזאב אפשטיין, ילידי פולין.
לאפשטיין שני אחים צעירים ממנו: אבנר, שנהרג ב-1968 בתאונת דרכים בזמן שירות מילואים, ואריק אבנרי (פסיכולוג), פסיכולוג קליני שהיה שבוי בכלא הסורי במלחמת יום הכיפורים ומתמחה בטיפול במצבי משבר, בפוסט-טראומה ובפדויי שבי.
בוגר בית הספר אשל הנשיא ולימודי כלכלה חקלאית בפקולטה לחקלאות ברחובות.
בשנים 1970–1973 שימש מנהל כלכלי בקיבוץ כפר עזה בו הוא מתגורר.
בשנים 1973–1977 שימש מנהל הארגון לפיתוח ההתיישבות בנגב.
בשנים 1977–1987 שימש מנהל כללי של כפרית תעשיות, חברה המייצרת חומרי גלם לתעשיית הפלסטיק.
בשנים 1988–1992 שימש מנכ"ל איגוד התעשיות הקיבוציות.
במקביל, שימש חבר בנשיאות התאחדות התעשיינים, יזום והקמת חברת הדלק אלון, במסגרת הרפורמה במשק הדלק בישראל, יזום וליווי רפורמות הניהול של התעשייה הקיבוצית.
ב-1995 שימש מנכ"ל מקורות חברת המים הלאומית בישראל, ויו"ר חברת-הבת שח"ם (שירותים חשמליים מכניים), שבו קיימים 2000 עובדים, מחזור מכירות 550 מיליון דולר, הובלת תהליך הכנסת שת"פ עם גורמים עסקיים פרטיים, בתחומים משלימים, כגון: ביוב, איכות מים, איכות הסביבה ומשק המים המוניציפלי.
ב-2003 הודח מתפקידו כמנכ"ל מקורות על ידי שר התשתיות יוסף פריצקי.
עד 2009 שימש כיו"ר ביטוח חקלאי.
ב-1988 מונה לכהונת דירקטור בבנק לאומי לישראל בע"מ.
חבר בוועדת אשראי של הבנק, ביקורת ועדה מינהלית, בוועדה לתאגידים ריאליים ובוועדה בעניין מענקים.
ב-1999 מונה לכהונת יו"ר ועדת השקעות לאומי ושות'.
דירקטור במכון היצוא הישראלי, יוזמה ונצורה מימון בע"מ, טבעול מזון מן הטבע, צלף גל אריות מזון, קופת חולים כללית.
שימש עד 1992 דירקטור במינרב אחזקות בע"מ.
עד יוני 1994 שימש דירקטור בקופת חולים הכללית של הסתדרות העובדים בארץ ישראל.
עד ספטמבר 1996 שימש דירקטור בחברת מעסף פלסטיקה (1991) בע"מ.
מספטמבר 1995 ועד תחילת 2004 כיהן אפשטיין כמנכ"ל מקורות.
אפשטיין היה נשוי לבלהה ואב לשלושה.
בנו, אורי אפשטיין, הוא ראש מועצה אזורית שער הנגב.
עמוס ביווט הוא אתלט עבר קנייתי ואלוף אולימפי (מקסיקו 1968) בריצת 3000 מטר מכשולים.
ביווט היה בין מבשרי השליטה של רצי אפריקה בריצות הארוכות, והיה הקנייתי הראשון שזכה במדליה אולימפית בריצת 3000 מטר מכשולים, כשאחריו זכו רצים קנייתים בעוד 10 מדליות זהב במרחק זה.
עמוס ביווט נולד ב-1947 במחוז נאנדי , קניה.
הקריירה הספורטיבית שלו נמשכה בין 1968 ל-1974, ובשיאה זכה במדליית זהב באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
לאחר פרישתו מפעילות ספורטיבית גויס לשירות בתי הסוהר של קניה.
ב-1978 הואשם בגניבה, פוטר, הועמד לדין ונידון לשנה מאסר.
ב-1986, לאחר כמה שנות אבטלה, החל לעבוד כשומר באצטדיון אך פוטר ב-1989.
ביווט התאמן בנעוריו בריצות למרחקים ארוכים והשתתף רק בשלוש תחרויות בריצת 3000 מטר מכשולים לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי.
סגנון ריצתו היה חריג, מפני שהעדיף לדלג מעל המשוכה ולא לדרוך עליה, ובכך קיצר את משך העיכוב במשוכה בחצי ואף הצליח להימנע מדריכה במכשול המים.
באולימפיאדת מקסיקו זכה ביווט מדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:51.02 דקות לפני בנג'מין קוגו מקניה (8:51.56 דקות) וג'ורג' יאנג מארצות הברית (8:51.86 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד זכה ביווט במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:30.8 דקות אחרי זוכה מדליית הזהב טוני מנינג מאוסטרליה (8:26.2 דקות) ובן ג'יפצ'ו מקניה (8:29.6 דקות).
באולימפיאדת מינכן הגיע ביווט למקום שישי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:33.6 דקות וזאת לאחר שבמקצה המוקדם (מקצה 4) קבע שיא משחקים (8:23.8 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד הגיע ביווט למקום שמיני בתוצאה של 8:41.4 דקות.
ב-1973 נישא ביווט לספורטאית צ'רנו מאיו , שייצגה את קניה באולימפיאדת מינכן (1972) ולזוג נולדו חמישה ילדים.
ביווט ומשפחתו גרים בעיר Eldoret שבמערב קניה.
ביווט, החי בעוני, הוא בין המבקרים של ממשלת קניה שאינה תומכת בספורטאי עבר.
עמוס ברכה (נולד ב-1934) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, ראש המועצה המקומית אור עקיבא מ-1959 ועד 1969 ומנכ"ל רשות הדואר.
היה חניך בני עקיבא בעירו.
שירת כקצין בחיל השריון והתשחרר בדרגת רב-סרן.
לאחר שחרורו החל ללמד בבית הספר הדתי באור עקיבא, והיה מעין "כותב הבקשות" בהתנדבות של תושבי העיירה שלא ידעו קרוא וכתוב.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-1959 הוצב בראש רשימת המפד"ל למועצה המקומית.
הרשימה זכתה בארבעה מנדטים, והוא נבחר לעמוד בראשות המועצה.
ב-1965 עמד שוב בראש רשימת המפד"ל, שזכתה לרוב המושבים במועצה, והוא נבחר לראשות המועצה מבלי שיזדקק לתמיכת נציגי מפלגות אחרות.
בבחירות 1969 המפד"ל בראשותו זכתה ב-2 מנדטים בלבד והפסידה לרשימתו של פורש המפד"ל, מנחם ציוני.
ביוני 1970 התמנה לחבר הוועדה הקרואה בבית שאן כנציג משרד הפנים
והיה אחראי על תחומי תעסוקה ופיתוח, עד לקיום בחירות למועצה ב-1973. בין השנים 1976–1977 היה חבר הוועדה הקרואה במבשרת ציון.
בהמשך דרכו עזב את המפד"ל והצטרף לתמ"י ולש"ס.
ב-1971 התמנה למנהל מחוז ירושלים ודרום במשרד הסעד.
בדצמבר 1990 התמנה על ידי שר התקשורת רפאל פנחסי לתפקיד מנכ"ל רשות הדואר.
מינויו נחשב למינוי פוליטי והוא גרר מחאות ועיצומים של עובדי רשות הדואר ומועצת רשות הדואר, וספג ביקורות רבות.
ב-1993 פוטר מתפקידו על ידי השר משה שחל.
ברכה טען שהפיטורים לא היו חוקיים, והממשלה מינתה את שר התחבורה ישראל קיסר לערוך לו שימוע, ובסופו החליט קיסר שהפיטורים לא יבוטלו.
ברכה עתר לבג"ץ, אך עתירתו נדחתה.
בין 1994 ל-1999 שימש כראש המועצה הדתית האזורית שומרון.
בוגר בית הספר לניהול, בית הספר לעבודה סוציאלית ובית הספר לשלטון מקומי באוניברסיטת בר-אילן.
עמוס (מוני) בן-דוד (ז' בחשוון תש"ז, 1 בנובמבר 1946 – ט"ו בתשרי תשל"ד, 11 באוקטובר 1973) היה מפקד גדוד בחטיבה 679 שנפל במלחמת יום הכיפורים.
על לחימתו עוטר בעיטור העוז.
עמוס בן דוד נולד בתל עדשים, בכור ללאה, ילידת תל עדשים ולשמחה (סיומי) שעלה בצעירותו.
אמו הייתה חברה ב ולאחר מכן ב, ואביו היה בנוטרות ולאחר מכן בצבא הבריטי, שם נפגשו הוריו.
בהיותו כבן 5 עברה משפחתו לעפולה, שם התגוררו עד לגיוסו לצה"ל.
בעפולה למד בבית הספר היסודי "יזרעאל" ובבית ספר התיכון המחוזי.
בנובמבר 1964 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים.
הוא סיים מסלול בצנחנים ויצא לקורס קצינים, אך את ההשלמה החיילית עשה בקורס קציני שריון והוסב לחיל השריון.
לאחר מכן סיים גם קורס מפקדי פלוגות.
במלחמת ששת הימים לחם ב.
לאחר מלחמת ששת הימים השתתף בפעולת כראמה, שם גם נפגע הטנק עליו לחם.
במהלך שירותו הצבאי התחתן בן דוד, ולאחר שחרורו עברו לגור בנהלל.
עם השחרור החל לעבוד כנהג באגד, ובמקביל החל ללמוד בשנת 1971 גאוגרפיה וסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה.
במהלך תקופה זו הגה בן דוד רעיון להקמת יישוב קהילתי חדש וגם החל לפעול להקמתו, אך יוזמתו נקטעה עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
לאחר נפילתו המשיכה היוזמה על ידי אחרים, והפכה ברבות הימים ליישוב תמרת.
ביום הכיפורים (6 באוקטובר) הוזעק בן-דוד טלפונית להגיע לימ"ח החטיבה במחנה יפתח.
בבוקר ה-7 עלה כמפקד פלוגה עם עיקר הכוח של החטיבה בפיקוד אורי אור, עמם לחם ב.
ב-8 באוקטובר השתתף בבלימת ההתקפה הסורית על נפח.
במהלך הקרב נפל מפקד הגדוד, , ובן-דוד המשיך לפקד על הגדוד בהמשך הקרב.
בצהרי ה-9 באוקטובר נשלח בן-דוד בראש כוח בן 2 טנקים לסייע לפלס"ר 7 שנקלעה למארב של קומנדו סורי בסמוך לכפר בוקעתא.
בן-דוד נע דרך קוי הסורים אל שטח המארב שם נלחם כנגד הקומנדו הסורי, תוך שהטנק עליו פיקד סופג פגיעות של רקטות נ"ט.
לאחר שהניס את החיילים הסורים חילץ על גבי הטנק את הפצועים מהקרב, וחבר חזרה לכוחות חטיבה 679 שם סייע בכיבוש רמת'ניה.
ביום 11 באוקטובר פיקד על גדוד 289 בקרב ההבקעה אל תוך סוריה.
במהלך הקרב נפגע הטנק עליו פיקד פגיעה ישירה בצריח מפגז סורי.
בן-דוד, קצין הקישור הארטילרי וינוגרד והטען קשר של הטנק נהרגו במקום.
לאחר נפילתו הובא לקבורה זמנית בנהריה.
היה נשוי לרוני, ילידת נהלל אותה הכיר במהלך טיול במדבר יהודה בזמן שרותו הצבאי.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים התגוררו הזוג בבית שבנה בנהלל.
הותיר אחריו 2 ילדים - צור (בן 6) ושני (בת שנה).
כשנה לאחר נפילתו נטמן בבית העלמין בנהלל.
בן דוד הונצח על גבי:
האנדרטה לבני המקום שנפלו במערכות ישראל - נהלל
האנדרטה לזכר הנופלים במערכות ישראל - עפולה
יד לנופלים במלחמות ישראל - תל עדשים
אתר ההנצחה לתלמידי אוניברסיטת חיפה ועובדיה שנפלו במערכות ישראל - חיפה
עמוס גולדברג (נולד ב-1966) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור חבר בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים ועמית במכון ון ליר בירושלים.
עוסק בחקר השואה וזכרה, ומתמקד בהיסטוריה תרבותית וספרותית של היהודים בתקופת השואה, חקר הטראומה, ההיסטוריוגרפיה של השואה והתפתחות זיכרון השואה בעידן הגלובלי.
את כל שלושת תאריו האקדמיים קיבל באוניברסיטה העברית בירושלים.
את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת קורנל ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנים 2007–2014 היה עורך משותף של כתב העת "דפים לחקר השואה".
בשנים 2016–2018 עמד בראש חוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו של האוניברסיטה העברית בירושלים.