tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קליפת המוח הלימבית ממוקמת מסביב לקצוות המרכזיים (medial edge) של ההמיספרות ומכאן שמו - משמעות המילה limbus היא "גבול".
הקורטקס הלימבי הוא חלק מהמערכת הלימבית.
גירוס הסינגולום (cingulate gyrus או cingulate cortex) הוא אזור חשוב של הקורטקס הלימבי.
ברוקה נתן לאונה הלימבית את שמה ב-1898, וזיהה בינה לבין גירס הסינגולום והגירוס הפארהיפוקמפאלי, תוך קישורה אל חוש הריח.
טרנויראנוס שם לב לפני כן, שבין מינים ביולוגיים, גודל הגירוס הפארהיפוקמפאלי מתגוון יחד עם גודל העצב האוליפקטורי.
ב-1937, ג'יימס פאפז העלה את התיאוריה שמעגל עצבי (מעגל פאפז) שכולל את המבנה ההיפוקמפאלי וגירוס הסינגולום מהווה את הסובסטרט העצבי להנהגות רגשית, וקלובר ובוסי דיווחו שבקופים, ניתוח הסרה של המבנה ההיפוקמפאלי וקומפלקס האמיגדלה גרר השפעה מהותית על תגובות רגשיות.
כתוצאה מפרסומים אלו, ההרעיון שכל האונה הלימבית מוקדשת להרחה נדחה, וחיבור ישיר בין רגש לאונה הלימבית נוצר.
קליפת המוח הקדם-מוטורית היא חלק מקליפת המוח שנמצא באונה המצחית.
היא ממוקמת באזור ברודמן 6 בקדמת האזור המוטורי העיקרי ושולטת עליו, כך שיש לה השפעה ישירה על ההתנהגות.
בדומה לאזור המוטורי המשלים גם קליפת המוח הקדם-מוטורית אחראית על שלבים שונים בתכנון התנועה והיא מוציאה אותה לפועל באמצעות הקשרים שלה לאזור המוטורי העיקרי.
קליפת המוח הקדם-מוטורית מעורבת בלמידה וביצוע של תנועות מורכבות אשר מסתמכות על מידע חושי.
בהתאם לכך, שלב העברת המידע לקליפת המוח הקדם-מוטורית, הוא חלק מרכזי של התפקודים הניהוליים, אשר מאפשר את ההכנה של ההתנהגות המתוכננת לקראת הוצאתה לפועל.
היא מעורבת גם ביכולת להגיב לגירוי שרירותי כמו המילים של השפה האנושית.
מבחינת הסמיוטיקה מילה היא מסמן המייצג מסומן כלשהו.
כלומר, המילה "שולחן" אינה זהה לשולחן ממשי, אלא מייצגת אותו באופן עקיף.
במובן זה שפת הדיבור משתמשת ברצפים קוליים שונים כדי לסמל את המושגים הנחוצים למען יצירת תקשורת והעברת מידע.
שפות שונות משתמשות בצלילים אחרים לאותם המסומנים.
הקשר בין המילים לבין המשמעות שהן מציגות הוא שרירותי ועל כן הוא צריך להילמד במסגרת תהליך של רכישת שפת אם.
קליפת המוח הקדם-מוטורית שולחת מידע לתצורה הרשתית.
קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית או "הרוחבית-צִדית" (DLPFC או DL-PFC; בלועזית: הקורטקס הפרה-פרונטָלי הדורסו-לטראלי) היא חלק מקליפת המוח הקדם-מצחית.
קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית לא מקבלת מידע חושי ישיר, היא אינה מעורבת בחישובים רגשיים ואינה מאחסנת זיכרון לטווח ארוך.
לעומת זאת, היא מעורבת בתפקודים ניהוליים.
תהליך זה מתרחש בין היתר גם בשעת נדידת המחשבות, אשר ממלאת תפקיד חשוב בציפייה לקראת הבאות ותכנון של פעולות עתידיות.
בהתאם לכך, קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית מגבשת תוכניות ואסטרטגיות עבור התנהגות ההולמת מצב מסוים ומנחה את המעגלים המוטוריים להוציא על הפועל את תוצרי החישובים שלה.
לקליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית יש תפקיד בוויסות של תהליכי עכבה, היא מפעילה שליטה מעכבת על התנהגויות רגשיות וקוגניטיביות שהן לא הולמות או בלתי מסתגלות.
לקליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית יש תפקיד בקבלת החלטות הרגישות לסיכון.
בהתאם לכך, לא נראה שהיא מעורבת בנטייה לאימפולסיביות.
השפעות על קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית
יש קשר בצורת U הפוכה בין כמות המוליך העצבי דופמין לבין הפעילות העצבית של קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית.
כלומר, קיימת רמה מסוימת של דופמין שבה הפעילות תהיה אופטימאלית.
ככל שמתרחקים מנקודה זו התפקוד ילך יפגע, בין אם מדובר בעליה או בירידה של רמת הדופמין ביחס לרמה האופטימאלית.
קליפטון היא עיירה השוכנת על חופו הדרום-מערבי של האי יוניון שבקבוצת איי הגרנדינים שבסנט וינסנט והגרנדינים.
קליפטון מונגשת על ידי נמל התעופה יוניון איילנד.
קליפטון וב היה שחקן קולנוע, רקדן וזמר אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד שלושה פרסי האוסקר על תפקידיו בסרטים "לאורה", "חוד התער" ו"Sitting Pretty".
וב נולד באינדיאנפוליס בשם וב פרמלי הולנבק, בנם היחיד של מייבל פרמילי וג'ייקוב גרנט הולנבק.
מגיל צעיר למד וב ריקוד ומוזיקה ובתחילת דרכו המקצועית היה לרקדן במופעי תיאטרון בברודוויי ובלונדון.
וב היה הומו בחייו האישיים, מעולם לא נישא ולא נולדו לו ילדים.
הוא נפטר ב-13 באוקטובר 1966 מהתקף לב בביתו שבבוורלי הילס בגיל 76.
על פועלו כשחקן קולנוע קיבל וב כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
וב התגלה לראשונה כשחקן קולנוע בגיל מאוחר מאוד, הוא נבחר על ידי הבמאי ההוליוודי אוטו פרמינגר לשחק בדרמה "לאורה", בתפקיד העיתונאי הכריזמטי הרשע וולדו ליידקר, תפקיד זה היה ראשון של וב בהוליווד ובעבורו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הוא הוחתם לאחר מכן לחוזה ארוך טווח בחברת ההפקה "פוקס המאה ה-20".
ב-1946 זכה וב בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר והועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר על משחקו בדרמה "חוד התער" בתור אליוט טמפלטון, בנוסף השתתף בסרטו של הנרי האת'וויי "הפינה האפלה" בתור בעל הגלריה הארדי קאצ'ארט.
וב הופיע בשנת 1949 בקומדיה של וולטר לאנג "Sitting Pretty" בתפקיד השמרטף לין בלוודר, וב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט וזכה לשני סרטי המשך בכיכובו "גברת בלוודר הולכת לקולג'" ו"גברת בלוודר מצלצלת בפעמון".
וב המשיך להחזיק במעמדו ככוכב גם בשנות ה-50 בזכות תפקידיו בקומדיות "כוכבים ופסים לעד" של הנרי קוסטר בתור מפקד התזמורת הצבאית ג'ון פיליפ סוסה, בהופעה עלייה הועמד לפרס גלובוס הזהב לתפקיד קומי/מוזיקלי הטוב ביותר ו"12 במחיר 1" בתור התעשיין פרנק בנקר גילברת.
הוא השתתף בסרטיו של הבמאי הפופולרי ג'ין נגולסקו, סרט האסונות "טיטאניק" בתפקיד הנוסע העשיר ריצ'רד סטורג'ס ובקומדיה "שלוש מטבעות במזרקה" בתפקיד הסופר ג'ון פרדריק שאדוול.
הוא זכה להצלחה רבה בבריטניה בזכות השתתפותו בדרמה "האיש שלא היה מעולם" בתפקיד קצין המודיעין הבריטי יואן מונטגיו.
גברת בלוודר הולכת לקולג' (1948)
גברת בלוודר מצלצלת בפעמון (1951)
(מאנגלית: clipping.) היא להקת היפ הופ נסיונית מלוס אנג'לס.
בלהקה חברים דויד דיגס, וויליאם האטסון (המוכר גם בשם Rale בסצנת הנויז), וג'ונתן סנייפס.
מבקרים השוו את הלהקה ללהקות כמו דת' גריפס, בלאדי ולנטיין, טים הקר וארמונות שבאז.
הגארדיאן תיאר את הצליל שלהם כ"יוצא מן הכלל...
הקלטה מתוך ליבה של סופת אש, או הקלטת הייסורי המוות האיטיים של מכונת פקס" ואת אלבומם הראשון "Midcity" כ"אלבום החובה של 2013".
הרולינג סטון כינה אותם "היפ הופ חד לשון בפעמות שבורות מ-L.A שנשפך על הקראנצ'ים, הקלאנגים, הסלרפס והרעש הלבן של המוזיק קונקרט".
Wriggle (מיני-אלבום, סאב פופ, 2016)
קליפורניה זפר היא רכבת נוסעים בארצות הברית המופעלת על ידי חברת הרכבות הפדרלית אמטרק בין שיקגו ואמריוויל (במקור אוקלנד) דרך מדינות ארצות הברית אילינוי, איווה, נברסקה, קולורדו, יוטה, נבדה וקליפורניה.
אורך הקו 3,924 קילומטרים, הקו השני באורכו שמפעילה אמטרק אחרי הטקסס איגל שבין שיקגו ללוס אנג'לס.
אמטרק טוענת שהרכבת עוברת בין הנופים היפים ביותר שניתן לצפות בהם מהרכבות שלה, כולל תצפיות על עמק נהר הקולורדו העליון בהרי הרוקי והסיירה נבדה.
הרכבת הראשונה יצאה לדרך ב-20 במרץ 1949. היא תוכננה לעבור בנופים המרהיבים ביותר באור יום.
במקור הופעל ה"קליפורניה זפר" על ידי חברת הרכבות שיקגו, ברלינגטון וקווינסי בקטע משיקגו לדנוור בהמשך על ידי חברת הרכבות המערבית דנוור וריו גראנדה בקטע מדנוור ועד סולט לייק סיטי, ועל הקטע האחרון בין סולט לייק סיטי לאוקלנד הייתה אחראית חברת הרכבות וסטרן פסיפיק.
קרונות השייכים לחברות השונות הופעלו ביחד, קרונות נותקו מהרכבת וחוברו מחדש בשל תחזוקה, תיקונים ומספר הנוסעים שהשתנה על פי עונות השנה.
הרכבת הראשונה הייתה קרויה סן פרנסיסקו והושקה על ידי השחקנית אלינור פארקר כשסגן מושל קליפורניה גודווין נייט (Goodwin Knight), ראש עיריית סן פרנסיסקו אלמר רובינזון (Elmer Robinson) ונשיא חברת וסטרן פסיפיק הארי מיטשל (Harry A.
בנסיעת הבכורה קיבלה כל נוסעת סחלבים בגוונים של "כסף" וכתום שהוטסו מהילו שבהוואי.
דיילת ששירתה ברכבת כונתה "זפרט" (Zephyrette).
בקיץ 1954 היה זמן הנסיעה לקו באורך 4,074 קילומטרים חמישים שעות ו-50 דקות.
ב"קליפורניה זפר" שנסע מזרחה הייתה ב-1 מרץ 1955 הלידה הראשונה כשנולד ריד זארס.
"קליפורניה זפר" לא היה חסין בפני הירידה במספר הנוסעים ברכבות שנות ה-60 של המאה ה-20, ויותר מכך הקו היה הפסדי גם שכל המקומות נמכרו.
חברת וסטרן פסיפיק הגישה בקשה להפסיק את חלקה בקו ב-1966, אבל ועדת המסחר הבין-מדינתי (Interstate Commerce Commission) דחתה את הבקשה לאחר מחאות הציבור.
ב-1969 הגישה D&RGW בקשה דומה וב-1970 אישרה ועדת המסחר הבין-מדינתי לווסטרן פסיפיק להשבית את הקטע שבאחריותה, בתנאי ששתי החברות האחרות D&RGW ו-CB&Q "יספקו מראית עין של [שירות]" בין שיקגו ואוגדן שביוטה.
הרכבת האחרונה בקו "קליפורניה זפר" אל החוף המערבי עזבה את שיקגו ב-22 במרץ 1970 והגיעה לאוקלנד יומיים אחר-כך.
"קליפורניה זפר" פעל במשך 21 שנים ויומיים.
מזרחית לסולט לייק סיטי צומצמה תדירות הקו לשלוש פעמים בשבוע כשהוא פועל תחת השם "שירות קליפורניה" (California Service) בקטע של CB&Q וכ"ריו גראנדה זפר" (Rio Grande Zephyr) בקטע בבעלות של D&RGW.
הקטע של D&RGW הורחב מעבר לסולט לייק סיטי אל אוגדן, שם יכלו נוסעים שיעדם נבדה וקליפורניה לעבור לקו הרכבת סיטי אוף סן פרנסיסקו (City of San Francisco) של סאותרן פסיפיק.
סידור זה נמשך עד הקמת אמטרק ב-1 במאי 1971.
הדיילות, המכונות באנגלית Zephyrettes, היו פרי יוזמתה של וילמה מקפיק (Velma McPeek), המפקחת על שירותי רכבת נוסעים של ברלינגטון.
הן ביצעו מגוון רחב של תפקידים, החל ממדריכות טיולים, עזרה ראשונה ובייביסיטר.
הדיילות הראשונות הועסקו בקו "דנוור זפר" (Denver Zephyr) ב-1936. ב"קליפורניה זפר" הן שירתו מיומו הראשון של הקו ב-1949 עד שהושבת ב-1970. הדיילת ג'ולי אן ליימן (Julie Ann Lyman) תיארה את התפקיד כ"תשובה של הרכבת לדיילות אוויר".
החובות השונים של העבודה כללו קבלת פני הנוסעים, הודעות לנוסעים, משלוח מברקים, ביצוע הזמנות לארוחת ערב, ובדרך כלל אשת קשר בין נוסעי הרכבת וצוותה.
בכל זמן נתון הועסקו בין 10 ל-11 דיילות.
כשאמטרק החייתה את ה"קליפורניה זפר" ב-1983 היא הזמינה דיילת לשעבר בקו, ביולה באומן (Beulah Bauman) להשיק את הרכבת.
צמד קרונות דיזל של וסטרן פסיפיק, כונו גם הם Zephyrette.
הם פעלו בין 1950 ל-1960 בקו בין אוקלנד לסולט לייק סיטי.
אמטרק התכוונה להחיות את ה"קליפורניה זפר" כחלק מרשת הקווים המקורית שלה ב-1971, תוך שימוש במסילות של חברת הרכבות ברלינגטון נורתרן (Burlington Northern Railroad) מזרחית מדנוור, במסילות של D&RGW בין דנוור לאוגדן, ובמסילות של סאותרן פסיפיק מערבית לאוגדן.
ברגע האחרון סירבה D&RGW להצטרף לאמטרק, משום שחששה שרכבות הנוסעים של החברה החדשה יפריעו לתנועת רכבות המשא שהייתה פעילות רווחית.
החלטה זו אלצה את אמטרק להשתמש בקו אוורלנד (Overland Route) של יוניון פסיפיק דרך דרום ויומינג במקום קולורדו.
לזמן קצר, בין אביב 1971 וקיץ 1972, נאלצו נוסעים בין שיקגו ואוקלנד לנסוע בשתי רכבות ה"דנוור זפר", שפעלה יומית בין שיקגו לדנוור, ו"סיטי אוף סן פרנסיסקו", שפעלה שלוש פעמים בשבוע, בין דנוור ואזור מפרץ סן פרנסיסקו.
עם זאת, בסופו של דבר לאחר כמה ניסיונות כושלים מזגה אמטרק את שתי הרכבות לאחת, שכונתה "סן פרנסיסקו זפר" (San Francisco Zephyr), מחווה לקווים "קליפורניה זפר" ו"סן פרנסיסקו צ'יף", בין שיקגו ואוקלנד.
D&RGW המשיכה להפעיל את ה"ריו גראנדה זפר" בין דנוור לאוגדן.
ב-1977 הוסיפה אמטרק קשר לסיאטל באמצעות הקו פיוניר (Pioneer – "חלוץ") שפעל בין סיאטל לסולט לייק סיטי וב-1979 קשר ללוס אנג'לס באמצעות הקו דזרט וינד (Desert Wind – "רוח מדברית") שפעל בין לוס אנג'לס לסולט לייק סיטי.
ב-1983 החליטה D&RGW להצטרף לאמטרק בשל הפסדים בפעילות רכבות הנוסעים.
אמטרק הסיטה את ה"סן פרנסיסקו זפר" למסילת מנהרת מופאט (Moffat Tunnel Route) בין דנוור לסולט לייק סיטי, ההעדפה הראשונה שלה מ-1971. השינוי תוכנן ל-25 באפריל, אבל מפולת בוץ בתיסטל ביוטה השביתה את המסילה ודחתה את השינוי עד 16 ביולי.
יחד עם שינוי המסלול שינתה אמטרק את שם הקו ל"קליפורניה זפר".
"קליפורניה זפר" המודרני משתמש בדרך כלל במסלול של קו הרכבת המקורי מזרחית לסולט לייק סיטי.
עם זאת, הקטע בנבדה ובקליפורניה הוא במהותו המסלול של הקו לשעבר "סיטי אוף סן פרנסיסקו".
ה"קליפורניה זפר" משתמש במסילה של וסטרן פסיפיק לשעבר המכונה המסדרון המרכזי (Central Corridor) מסולט לייק סיטי עד מרכז נבדה, ואז עובר בוינמאקה למסילת אוורלנד (Overland Route) של סאותרן פסיפיק לשעבר.
הנקודה שבה הרכבת מחליפה מסילות תלויה בכיוון הנסיעה, מכיוון שחברת הרכבות יוניון פסיפיק נהגה להניח מסילה כפולה לרוחב נבדה, כשבכל מסילה הרכבות נסעו בכיוון אחד בלבד.
ב-1997 סגרה אמטרק את הקווים המפסידים לסיאטל (פיוניר) וללוס אנג'לס (דזרט וינד) כחלק מקיצוץ בתקציבה.
בקיץ, העונה הבוערת של הנסיעות ב"קליפורניה זפר", כוללת הרכבת עד 20 קרונות נוסעים בעלי קומה כפולה, שאליהם נוספו עד 2004 כמה קרונות משא, וקרונות נגררים בין שיקגו לדנוור.
את הרכבת מושכים עד ארבעה קטרים בהספק של 3,090 קילוואט.
הרכבת עוברת בשבע ממדינות ארצות הברית ועוצרת ב-33 תחנות.
זמן הנסיעה נע בין 52 ל-53 שעות, כשהרכבת עומדת בלוחות הזמנים.
לשם השוואה, הרכבת המתחרה "סיטי אוף סן פרנסיסקו", שפעלה מ-1936 עד 1971, עשתה זאת ב-40 שעות.
הקליפורניה זפר משתמשת ברשת מסילות הברזל של שני ספקים:
חברת הרכבת BNSF – בין שיקגו לדנוור
יוניון פסיפיק – בין דנוור לאוקלנד.
קרונות הנוסעים בני הקומתיים הם משני סוגים: קרונות מושבים עם גב מתכוונן וקרונות שינה שבהם יש ארבעה סוגים של תאי שינה.
בקרונות אלו השירות כולל גם מקלחון.
בנוסף יש קרון מסעדה וקרון תצפית, שקומתו העליונה בנויה חלונות רחבים כשהמושבים פונים אל החלונות, ובקומתו התחתונה יש בית קפה.
בשנת הכספים 2018 נסעו בקו הרכבת "קליפורניה זפר" 418,203 נוסעים, גידול של 0.7% בהשוואה ל-2017. ההכנסות מהקו עלו ב-2016 בכ-6% בהשוואה לשנה הקודמת.
הרכבת בכיוון מערב היא אמטרק מספר 5 (הרכבת מזרחה היא מספר 6).
לאחר שהרכבת יוצאת מתחנת הרכבת שיקגו יוניון היא משתמשת במסילת הברזל של רכבת הפרוורים של שיקגו בבעלות חברת הרכבות BNSF ועוצרת לעצירת ביניים בנפרוויל (Naperville).
לאחר מעבר דרך אורורה, הרכבת עוברת דרך שדות בלתי נגמרים של תירס וסויה ועיירות חקלאים קטנות באילינוי ואיווה.
הרכבת חוצה את הגבול לאיווה בגשר רכבת ברלינגטון מעל לנהר המיסיסיפי בברלינגטון (Burlington), ואז לנברסקה מעל נהר המיזורי בין קנסיל בלאפס (Council Bluffs) באיווה ואומהה בנברסקה.
במהלך הלילה ולקראת בוקר, הרכבת חוצה את נברסקה וצפון-מזרח קולורדו בטרם היא מגיעה בבוקר לדנוור.
בדנוור הרכבת נפרדת מרשת המסילות בבעלות חברת הרכבות BNSF.
מדנוור מערבה הרכבת נוסעת על מסילת הפרוזדור המרכזי של יוניון פסיפיק.
הנוף משתנה דרמטית כשהרכבת יוצאת מדנוור ומתחילה לטפס בהרי הרוקי.
לאחר מעבר בקטע שנבנה במקור על ידי חברת הרכבות דנוור וסולט לייק (Denver and Salt Lake Railway) הרכבת חוצה את קו פרשת המים של אמריקה במנהרת מופאט (Moffat Tunnel) בת ה-10 קילומטרים מתחת לפסגת ג'יימס (James Peak).
המסילה עוקבת אחרי מסלולו של הנהר קולורדו, המשתנה מנהר צר של מים לבנים (החביב על שייטי רפטינג, הנוהגים לחשוף את ישבנם (מונינג) כשהרכבת עוברת) לנהר רחב הרבה יותר לאורך קניון גלנווד (Glenwood Canyon), ובמקביל לכביש בין-מדינתי 70 כלפי העיר גרנד ג'נקשן בקולורדו.
הרכבת נפרדת לבסוף מנהר הקולורדו הרחב הרבה יותר לאחר היציאה מקניון רובי (Ruby Canyon), שבו גם הרכבת נכנסת ליוטה.
ביוטה הרכבת עוקבת אחר השוליים המערביים של צוקי בוק (Book Cliffs) עד קצותיהם בסמוך להלפר (Helper).
הרכבת חוצה אז את הרי ואסאץ' (Wasatch Mountains) כששיא הגובה מושג במעבר ההרים סולג'ר סאמט (Soldier Summit).
לאחר מעבר הרי ואסאץ' הרכבת מגיעה לאזור המטרופוליטני של חזית ואסאץ' (Wasatch Front) שבו מתגוררת מרבית האוכלוסייה של יוטה.
מסולט לייק סיטי הרכבת עוקבת פחות או יותר אחרי מסלולו של כביש בין-מדינתי 80 עד נקודת הסיום בקליפורניה.
הן הכביש והן מסילת הברזל עוברים לאורך החוף הדרומי של ימת המלח הגדולה ודרך מישורי המלח בונוויל (Bonneville Salt Flats) כלפי נבדה.
לאחר חציית הגבול בין יוטה לנבדה בוונדובר (Wendover) / וסט ונדובר (West Wendover), המסילה חוצה את רכס טואנו (Toano Range), דרך מעבר סילבר זון (Silver Zone Pass), דרך עמק גושוט (Goshute Valley) ומנהרות מתחת להרי פקוופ (Pequop Mountains) ועוברת מסביב לקצה הצפוני של הרי רובי (Ruby Mountains).
הרכבת מגיעה לראשונה לנהר הומבולדט (Humboldt River) סמוך לוולס (Wells), שהרכבת עוקבת כללית אחר מסלולו של הנהר עד סופו בשקע הומבולדט (Humboldt Sink) בסמוך ללאוולוק (Lovelock).
המסילה חוצה את מרכז מדבר ארבעים המיילים (Forty Mile Desert).
בצד השני של העמק המדברי זורם הנהר טראקי (Truckee) שמסלולו הוא הנתיב של הרכבת אל רינו ובמעלה הסיירה נבדה בקליפורניה.
בקליפורניה חוצה הרכבת את הסיירה נבדה במעבר דונר (Donner Pass), ולאחר הקפת אגם דונר, יורדת כשהיא עוקבת אחר הרכס הגבוה בין הנהרות אמריקן ויובה דרך מפער המהגרים (Emigrant Gap).
בסופו של דבר ה"קליפורניה זפר" מגיע לאזורי השפלה של הסנטרל ואלי, ואז לאורך מפרץ סן פבלו, עם עצירות בסקרמנטו ובדייוויס.
הוא חוצה את גשר בנישה (Benicia Bridge), ועוצר במרטינז (Martinez) וריצ'מונד (Richmond).
המסע מסתיים באמריוויל, פרוור של אוקלנד.
מאמריוויל מקשר שירות הסעות "אמרי גו ראונד" (Emery Go Round) את הנוסעים לרשת הרכבות BART (Bay Area Rapid Transit) או לחלופין אוטובוס בתשלום של אמטרק הלוקח את הנוסעים עד לרחוב אמברקדורו בסן פרנסיסקו.
ה"קליפורניה זפר" המקורי חצה את הרי הסיירה נבדה בנתיב הנהר פדר (Feather River Route) ועצר ביישובים אחרים מערבית לווינמאקה בנבדה.
במקום לעבור דרך רינו הזפר המקורי עבר בגרלך (Gerlach), ובקליפורניה עבר דרך פורטולה (Portola), אורוויל (Oroville), סקרמנטו, סטוקטון ופליזנטון (Pleasanton) בטרם הגיע לדפו באוקלנד שממנה היה שירות מעבורות לסן פרנסיסקו.
נתיב הנהר פדר עדיין פעיל, אבל לרכבות משא בלבד.
עם זאת, מי שרוצה לצפות בקטע זה של הנתיב המקורי חייב כיום לנסוע בכביש מדינתי 70 שמסלולו מקביל למסילת הברזל הישנה של וסטרן פסיפיק.
קליפת המוח הארובתית-מצחית היא חלק מקליפת המוח הקדם-מצחית.
אזור זה הוא אחד מהאזורים הכי פחות מובנים במוח בידע המדעי כיום.
עם זאת, ידוע כי אצל בני האדם, לאזור זה יש השפעה בקבלת החלטות ובמערכת התגמול במוח.
ה-OFC נמצא בחלקו הקדמי התחתון של קדמת קליפת המוח הקדם מצחית המכיל את אזורי ברודמן 10, 11 ו-47. אזור זה נמצא ממש מעל ארובת העין ומכאן שמו.
מבחינת קישוריות הוא מקושר רבות לאזורים סנסוריים ומקבל את האות העצבי מן הגרעין הגבי-מרכזי של הרמה (תלמוס)כמו גם מן ה-Piriform cortex וכן הוא מאוד מקושר אל האמיגדלה אל הפאראהיפוקמפוס, ואל קליפת המוח הקדם מצחית הלטרלית .
באופן כללי, הפרדה בין אזורים מסוימים נעשית באמצעות מספר שיטות כגון תפקודיות, קישוריות וכן סוגי התאים הבונים את הרקמה.
האזורים OFC ו-vmPFC (קליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית, באנגלית: ventromedial prefrontal cortex) סמוכים האחד לשני, ושיטות שונות מפרידות אותם באופן שונה ובהתאם לכך ממקמות אותם באזורים המשתנים מעט משיטה לשיטה.
בעקבות כך ישנם חלקים מסוימים בקליפת המח אשר פעם ישתייכו ל-OFC ופעם ל-vmPFC.
מבחינה זו יש הקבלה בין שני אזורים אלו.
אחת ההבחנות שמפרידה בין ה-OFC לבין ה-vmPFC היא הרשתות העצביות להן האזורים מקושרים כאשר הבחנה אחרת קשורה לצפיפות התאים הפירמידאלים בשכבה 5, וכך הלאה.
מידע אודות גירוי מסוים שמתקבל ממגוון חושים מעובד ברמה הבסיסית בתלמוס ומועבר לאמיגדלה שם הוא מעורר מוטיבציה מיידית להיחשף לגירוי או להימנע ממנו.
במקביל אותו המידע מועבר מהתלמוס אל פיתול החגורה הקדמי (ACC) ואל קליפת המוח הארובתית מצחית.
משם המידע מועבר, בין היתר, אל ההיפותלמוס, המעורב ביצירת תגובות פיזיולוגיות.
הקליפה הארובתית מצחית מבצעת עיבוד נוסף ואיטי של המידע אודות הגירוי, הכולל חיזוי השלכותיו.
וכן שקלול רגשות של נתוני רווח והפסד ביחס לתגובה אפשרית כלפי הגירוי.
המידע מעובד גם בפיתול החגורה הקדמי שמשקלל את ערך התגובה ביחס לסיכוי לבצע אותה, באופן שמשפיע על המוטיבציה ועל ההחלטה הסופית האם לבצעה או להימנע ממנה.
ההחלטה משפיעה על עיכוב או עירור של המסלול המהיר מהאמיגדלה להיפותלמוס, וכן על אופן התגובה הרגשית והניהולית העתידית של המסלול המהיר.
הקליפה הארובתית מצחית מעורבת גם בחשיבה יצירתית מסתעפת ומתכנסת, ומשלבת מגוון נתונים לכדי רעיון.
קליפסו הוא אחד מירחי שבתאי והתגלה ב-1980 על ידי דן פשאו, קנת' סידלמן, ויליאם באום, דאגלס קורי כירח ה-25 של שבתאי.
כאשר התגלה, הירח קיבל שם זמני S/1980 S25. הירח התגלה על ידי דן פשאו, קנת' סידלמן, ויליאם באום, דאגלס קורי.
בשנת 1983, הוא קיבל שם רשמי, על שמה של קליפסו במיתולוגיה היוונית, נימפה, בתו של אטלס, אחד מהטיטאנים ואלת הסערות.
(השם ניתן גם לאסטרואיד 53 Kalypso ).
קליפסו נמצא במסלול משותף עם הירחים טלסטו וטתיס.
קליפסו נמצא בנקודת לגראנז' L5 (60° אחרי טתיס) בעוד שטלסטו נמצא ב-L4 (60° לפני טתיס) על אותו המסלול.
קליפסו וטלסטו התגלו באותה שנה ונקראים הירחים הטרוייאנים של טתיס.
קליפסו משלים הקפה כל 45 שעות סביב שבתאי.
לירח קליפסו יש מבנה לא רגיל, ונראה כי פני השטח מורכבים מחומר או רכיבים משוחררים היכולים להחליק את פני השטח והמכתשים עליו.
פני השטח מחזירים אור עם אלבדו של 1.34,
ככל הנראה מחול ורכיבים הנפלטים מהגייזרים של הירח אנקלדוס.
החללית וויאג'ר 2 ביצעה יעף ליד קליפסו וצילמה אותו בשנת 1981. הגשושית קאסיני-הויגנס ביצעה מספר יעפים ליד קליפסו במהלך שנות משימתה.
קליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית (ventromedial prefrontal cortex, vmPFC) היא חלק מקליפת המוח הקדם-מצחית.
מצויה בחלק התחתון של קליפת המוח המצחית, מעורבת בעיבוד של תחושות פחד ותגובות רגשיות, בתהליכים של קבלת החלטות ושליטה עצמית.
קליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית מקושרת לאזורים רבים במוח, היא מקבלת קלט מאזור הטגמנטום הגחוני, האמיגדלה, האונה הרקתית, מערכת הריח והתלמוס הגבי-מדיאלי.
היא שולחת אקסונים לאונה הרקתית, אמיגדלה, היפותלמוס הצידי, פיתול החגורה ותצורת ההיפוקמפוס.
קשרים נרחבים אלו מעניקים ל-vmPFC מידע רב על תפקוד המוח ויכולת לפקח ולהשפיע על אזורי מוח אחרים, מביניהם הקשר המשמעותי של ה-vmPFC הוא עם האמיגדלה.
הפרדה בין אזורים מסוימים נעשית באמצעות מספר שיטות כמו על ידי תפקודיות, קישוריות ועל ידי סוגי התאים הבונים את הרקמה.
האזורים OFC ו-vmPFC קרובים אחד לשני, ושיטות שונות מפרידות אותם באופן שונה ובהתאם לכך ממקמות אותם באזורים שונים.
בעקבות כך בין שיטות שונות ישנם אזורים אשר פעם יהיו שייכים ל-OFC ופעם ל-vmPFC ומבחינה זו יש הקבלה בין האזורים.
אחת ההבחנות שמפרידה בין ה-OFC לבין ה-vmPFC היא הרשתות העצביות להם האזורים מקושרים.
הבחנה אחרת היא צפיפות התאים הפירמידליים בשכבה 5.
ה-vmPFC מקשר בין חלקים שונים במוח ומאפשר לאדם לכוון את התנהגותו על פי התנסויות קודמות וידע כללי.
הוא מעכב התנהגויות בלתי הולמות ומתאים את ההתנהגות לסיטואציה הרלוונטית.
פגיעה ב-vmPFC תביא להתנהגות בלתי מאורגנת וחסרת שליטה, כך לדוגמה המקרה המפורסם של פיניאס גייג' אשר מוט חדר למוחו והביא לנזק ב-vmPFC, לאחר הפגיעה התאפיינה התנהגותו של גייג' בחוסר אחריות, אימפולסיביות וילדותיות.
תפקיד חשוב נוסף שיש ל-vmPFC הוא בהכחדה של התניה קלאסית רגשית.
בתהליך של התניה קלאסית נוצר קשר בין גירוי מותנה לגירוי בלתי מותנה, כמו בניסוי המפורסם של פבלוב שבו הכלב קישר בין הגירוי המותנה - הצליל, לבין הגירוי הבלתי מותנה - האוכל, התוצאה של ההתניה היא שתגובתו המולדת של הכלב - הריור, באה לא רק למראה אוכל אלא גם לשמיעת צליל.
עם זאת התניה כזו לא נשארת לנצח, במידה ובה כמה פעמים הכלב ישמע צליל ולא יבוא האוכל, ההתניה תפסק והכלב יפסיק לרייר בשמיעת הצליל.
התניה רגשית היא התניה שבה האורגניזם לומד תגובה רגשית מותנית, לדוגמה התניה שבה חיה למדה להגיב בפחד לצליל מסוים מכיוון שבתהליך הלמידה נלווה לצליל הזה כאב.
כאשר מדובר בהכחדה של כזו התניה, לקליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית יהיה תפקיד מרכזי בה.
מבחינה עצבית תהליך ההכחדה מתבצע על ידי הקשרים בין האמיגדלה לקליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית, התניה קלאסית נוצרת על ידי הגרעין הצידי של האמיגדלה וכאמור בהכחדה המעגל העצבי שהאמיגדלה יצרה לא נעלם, אלא הוא רק לא מצליח להביא את ההתניה לידי ביטוי בהתנהגות, מאחר שההתנהגות מעוכבת על ידי ה-vmPFC.
קליפטון היל או גבעת קליפטון היא אחת מהטיילות התיירותיות הגדולות בניאגרה פולס, אונטריו.
קליפטון היל, הקרובה למפלי הניאגרה ונהר ניאגרה, עוברת דרך הנהר בפארק ניאגרה ומצטלבת עם שדרת ויקטוריה.
הרחוב מכיל מספר חנויות מזכרות, מוזיאוני שעווה, בתים רדופים, משחקיות ארקייד, מסעדות, מלונות ואטרקציות נוספות.
עבור המבקרים, במיוחד משפחות ובני נוער, זהו אזור שעשועים וחיי לילה מרכזי.
במהלך השנים, הנכסים השונים שעל קליפטון היל נקנו, נמכרו ושמם שונה לעיתים קרובות.
הרחוב מחולק בין שני בעלי נכסים ראשיים: חברת הארי אוקס (HOCO) וקבוצת ניאגרה קליפטון.
קומפורט אין, אף הוא חלק מקליפטון היל, נסגר בשנת 2015 ובהמשך נהרס כחלק מפיתוח האזור שכלל את מסלול הגו-קארט של ניאגרה ספידווי, הרחבתה של משחקיית הארקייד הגדולה, סרט ארבע מימד בנושא זומבים, ריבוי עמדות החטיפים והמזון והרחבת מוזיאון "תאמינו או לא" של ריפלי.
ההרחבה החלה בתחילת 2016 והושלמה בקיץ 2018.
האטרקציות הבולטות בשדרה כוללות את מוזיאון "תאמינו או לא" של ריפלי, מוזיאון ותיאטרון נע בארבע מימד, מוזיאון שיאי העולם של גינס, גלגל הענק ניאגרה סקייוויל, ומוזאון השעווה של לואי טוסו.
מוזיאון השעווה קיים זה שנים בשדרה, ודגם שעווה של צ'ארלס בונדין בעת הליכה על חבל, שהיה תלוי בעבר מעל קליפטון היל ומאז הועבר לשדרת ויקטוריה הוא נקודת ציון נפוצה זמן רב.
מוזיאון השעווה הראשון במפלי הניאגרה היה עבודות השעווה של לואי טוסו, שנפתח בשנת 1949. הוא היה הראשון מבין מוזיאוני שעווה רבים שנפתחו.
מיקומו על קליפטון היל נסגר בספטמבר 2000 כאשר תם זמן החוזה שלו, והוא נפתח מחדש מעל קליפון היל בשדרת ויקטוריה.
סגנון המוזיאון דומה למוזיאוניה של מאדאם טוסו (מאדאם טוסו הייתה סבתא רבתא של לואי טוסו) בעקבות האופן שבו הדמויות ממוקמות בהישג ידם של המבקרים.
מוזיאון שעווה אחר, מוזיאון השעווה של מובילנד (Movieland), מציג ידוענים מפורסמים רבים מסרטים, מוזיקה וטלוויזיה, אם כי במוזיאון זה חלק מהדמויות ממוקמות מאחורי זכוכית או לא בהישג יד.
בשנים האחרונות עבר המוזיאון מאזור המיני גולף "קוסם" למיקום גדול יותר, קרוב לקרקעית הגבעה, שבעבר היה המיקום של עולם הקרקס הסגור כעת.
לבסוף, ישנו גם מוזיאון שעווה של אגדות רוק המציג סמלים מוזיקליים רבים (בעיקר רוקנרול) מהמאות ה-20 וה-21, שנמצא בסמוך לפינת מרכז הרחוב ושדרת ויקטוריה, בראש גבעת קליפטון.
לכל אחד מהמוזיאונים הללו אזורים אינטראקטיביים משלו, שבהם המבקרים יכולים להצטלם עם דמויות, לשבת בכיסא חשמלי (אפשרות זו זמינה אצל המובילנד ולואי טוסו), או לפסל בשעווה (Movieland).
ישנו גם סטודיו שעווה הנמצא בחנות המתנות שמאחורי הלובי אודיטוריום של המוזיאון של ריפלי.
מוזיאון השעווה של היכל התהילה של הפושעים הוקם בשנת 1977 ועמד לצד המקום שהיה פעם הבית הרדוף בחייזרים.
במוזיאון הוצגו ארבעים פסלי שעווה של פושעים ידועים לשמצה, החל ממאפיונרים ועד לרוצחים סדרתיים.
המוזיאון נסגר בשנת 2014 וכיום הוא חנות מזכרות.
בקליפטון היל נמצא בית הגולף של הרפתקאות הדינוזאורים, המיני גולף הגדול ביותר בקנדה (70,000 מ"ר), הממוקם לצד הניאגרה סקייוויל, וכולל דינוזאורים בקנה מידה גדול במיוחד, בורות חול, נהר והר געש / מפל פעיל.
בסמיכות לבית הגולף של הדינוזאורים ממוקם הגולף של הקוסמים, בית גולף מקורה בן 18 חורים הממוקם ליד "תאמינו או לא".
באזור ממוקם גם מיני ספארי פראי הממוקם בתוך עיר ההרפתקאות (לשעבר עיר ההרפתקאות של גיבורי העל של מארוול).
ישנם חמישה בתים רדופים הפתוחים בכל השנה בקליפטון היל ובסביבתה: ביתו של פרנקנשטיין (הנמצא בסמוך לתיאטרון סרטי ארבע המימד של ריפלי), הטירה הרדופה של דרקולה (הממוקמת ליד מרכז הבידור הגדול), והבית הרדוף (בסמוך לקרקעית הגבעה) נמצאים על קליפטון היל, ואילו הנייטמר פקטורי ממוקם בשדרת ויקטוריה.
שני בתים רדופים נוספים היו אמורים להיות ממוקמים בשדרת ויקטוריה, "בית הזוועות" ו-"יצורי הלילה".
לאחר סגירתו של המקלט רדוף הרוחות, הפך הבניין למתחם פיינטבול של זומבים המכונה "מנהרות הצעקה" (על שם המנהרה הרדופה המפורסמת באותו השם הנמצאת בפינה הצפונית-מערבית של מפלי ניאגרה) אך אטרקציה זו נסגרה בשנת 2018 וכיום הוא מתחם המכיל פופיז ומסעדת שווארמה.
לאחר יצורי הלילה נפתח תיאטרון ארבע מימד המכונה דינו ראמפייג' 4D, אך כיום פועלת במקום סטייקיה.
בעבר פעל גם בית רדוף בשם "מפגש חייזרים" בגבעת קליפטון ושדרת ויקטוריה, שהציע "מפגש" עם חייזר שנמלט ממעבדה.
אטרקציה זו נסגרה בשנת 2006.
בקליפטון היל ובסביבתה פועלות מסעדות רבות, ביניהן סניפי קלסיס, רובי טיוזדיי, דיירי קווין, IHOP,וונדיס, ברגר קינג, טים הורטונס, הוטרס, קוקהאוס מונטנה, בוסטון פיצה (אחד מהסניפים הגדולים ביותר של הרשת), קפה יערות הגשם (הסניף הקנדי היחיד שנותר), Mama Mia's, הארד רוק קפה, פיצה פיצה, סאבוויי, והמסעדה הפרטית "Clifton Hill Family Restaurant".
ישנן שלוש משחקיות ארקייד בולטות בקליפטון היל.
משחקיית הווידאו הגדולה ביותר בגבעת נקראת The Great Canadian Midway.
אדמתה של קליפטון היל נרכשה על ידי משפחת פיליפ בנדר בשנת 1782 כחלק ממענק אדמות לנאמני האימפריה.
בשנת 1832 נרכש הנכס על ידי קצין הצבא הבריטי, קפטן אוגדן קרייטון, ששירת בגדודים ה-70 וה-81 וכן במזרח הרחוק.
קרייטון הקים ובנה רחובות ומגרשים על האדמה שרכש, וקרא ליישוב העתידי קליפטון, ככל הנראה על שם קליפטון שבערוץ נהר אייבון, בריסטול, אנגליה.
הקצין בנה את בית מגוריו, קליפטון קוטג', על שפת גדה גבוהה הפונה לצד האמריקאי של מפלי ניאגרה.
קרייטון היה מעורב בדיכוי המרד בשנת 1837. לאחר ההתנגשות בין ויליאם ליון מקנזי למיליציית ממשלת קנדה העילית מצפון לטורונטו, לקח מנהיג המורדים את כוחותיו לאי נייבי שבנהר ניאגרה כדי להקים ממשלה זמנית.
באמצע ינואר 1838 פינו מקנזי ואנשיו את האי.
באותה תקופה הפך הקליפטון קוטג המטה לניתוק צבאי שהוטל בו לשמור על מעבורת הגבול.
משפחת קרייטון עזבה את אזור הניאגרה בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, ועברה לטורונטו ובהמשך לברנטפורד, אונטריו.
השדרה שנקראת כיום קליפטון היל היה אז כביש המעבורת, ושמו בא בעקבות קרבתו למערכת התובלה של סירות המשוטים שהעבירו אנשים מעבר לנהר ניאגרה בין קנדה לארצות הברית לפני השלמת הגשר התלוי של מפלי ניאגרה.
דרך המעבורת סיפקה גישה לנקיק ניאגרה בו עגנו הסירות.
בשנת 1833 נבנה מלון קליפטון הראשון בבסיס הרחוב על ידי הרמנוס קרייזלר.
בעקבות זאת בשנת 1842, בנה האוצר סמואל צימרמן נכסים בצד הדרומי של הכביש.
צימרמן תכנן ליצור גנים רבים, מזרקות גדולות ואחוזה שעתידה הייתה להיות מגוריו.
האחוזה תפסה את כל הצד הדרומי של הקליפטון היל כיום, ונתחמה על ידי נהר ניאגרה, גבעת המורי ודרך המעבורת.
בין הבניינים שנבנו היו ארבעה בתי שער גדולים (האחרון הושלם בשנת 1856) ואורווה בעלות 18,000 דולר שנבנתה מלבנים צהובות אנגליות מיובאות.
בנוסף נבנתה מזרקה במרכז הנכס.
צימרמן נהרג ב-12 במרץ 1857 בתאונת רכבת.
כיום נותרה רק המזרקה, הנמצאת בקצה הצפוני של פארק המלכה ויקטוריה.
האחוזה של צימרמן נלקחה לידי בנק קנדה עילית, שפשט את הרגל בשנת 1866. האחוזה הועמדה למכירה ונרכשה על ידי סנטור המדינה ג'ון ט.
בוש, מבאפלו, ניו יורק תמורת 25 סנט לדולר.
בוש רכש את בית קליפטון, הנכסים הסמוכים לו, והמשיך להשלים את אחוזת קליפטון פלייס המפוארת.
בוש ומשפחתו התגוררו באחוזה במשך 50 השנים הבאות, כשבתו ג'וזפין התגוררה בו עד שנת 1927. בשנת 1928 נמכרה אחוזת בוש להארי אוקס מוואלנד סקיוריטיס.
מלון קליפטון הראשון נהרס בעקבות שרפה שפרצה בשנת 1898, וההריסות נותרו ללא מגע עד 1905, אז נבנה בית קליפטון השני ומלון לאפייט.
שרפה נוספת פרצה בקליפטון ב-31 בדצמבר 1932 וגרמה לנזקים רבים.
הארי אוקס רכש את הנכס והעביר אותו לנציבות הפארקים של ניאגרה, שבנתה את תיאטרון אוקס גארדן, שנפתח בספטמבר 1937.
בשנות העשרים של המאה העשרים נראתה צמיחה ניכרת באזור כיעד תיירותי.
בשנת 1925 הווארד פוקס פתח את פונדק פוקסהד בקליפטון היל, בשדרת פולס.
בצד הצפוני של הגבעה נפתח מחנה תיירים של מפלי ניאגרה על ידי צ'ארלס בורלנד.
ארל מקינטוש פתח שני קמפינגים, מחנה הסיורים של קליפטון בצד הדרומי של הרחוב ומחנה קליפטון מצפון.
פונדק ריהרהסט של ריינהרט נבנה בין מחנה התיירים במפלי הניאגרה לפונדק פוקסהד.
בשנות החמישים הוצעה האדמה בצד הדרומי של השדרה לממשלת ארצות הברית כאתר לקונסוליה אמריקאית חדשה, אולם ההצעה מעולם לא התקבלה והקרקע נמכרה אחר כך (ניאגרה הייתה ביתה של הקונסול האמריקני משנת 1899 עד 1959).
שני מלונות שעדיין פועלים היום נפתחו בשנות החמישים: The Park Motor ומלון Fallsway.
החל משנות השישים של המאה הקודמת, התחילו להיבנות ולהיפתח בקליפטון היל מוזיאונים, ביניהם "היכל התהילה של הודיני", "תאמינו או לא" של ריפלי, מוזיאון השעווה של הוליווד, בית פרנקנשטיין ומוזיאון שיאי העולם של גינס.
הקליפורניה סרף הייתה קבוצת כדורגל מקליפורניה שבארצות הברית, אשר שיחקה בליגת ה-NASL בין השנים 1978–1981.
הקבוצה נוסדה במקור בשם סנט לואיס סטארס בשנת 1967. כאשר ליגת ה-NPSL (ליגת הכדורגל הלאומית המקצועית) והתאחדות האמריקאית התאחדו לליגת ה-NASL, הסטארס עברו לליגה החדשה והתחרו למשך 10 עונות נוספות.
לאחר סיום עונת 1977, הקבוצה עברה לאנהיים שבקליפורניה, והשם החדש שנבחר למועדון היה "קליפורניה סרף".
הסרף פתחה את עונת 1978 עם ניצחון 1–0 מול פורטלנד טימברס ב-1 באפריל 1978.
במהלך שנותיה כמועדון בNASL, הסרף העפילו 4 פעמים לסיבוב הראשון (רבע הגמר), אך הפסידו בכל פעם שהגיעו לשלב זה.
הסרף מעולם לא זכו להעפיל לשלבים המאוחרים.
ב-15 בספטמבר 1981, הוכרז שהקבוצה מפסיקה את פעילותה.
למחרת, הליגה הודיעה שהסרף הייתה אחת מחמש הקבוצות שלא הצליחו לשלם את הערבות הנדרשת בסך 150,000 דולר, על מנת להשתתף בליגת האולמות בעונת 1981/82.
קליפס הוא צמד היפ הופ אמריקאי.
הוא כולל את האחים ג'ין "נו מאליס" וטרנס "פושה טי" ת'ורנטון.
האחים ת'ורנטון נולדו בברונקס, ובשנת 1979 עברה משפחתם לוירג'יניה ביץ', ושם נחשפו האחים לסחר לא חוקי בקוקאין, מה שהפך לחלק מהותי מהקריירה המוזיקלית שלהם.
מאליס החל כאמן סולו, הקים את ההרכב "ג'ארוויס" והוצג בפני פארל ויליאמס, חצי מצמד ההפקות הנפטונז, שהתרשם מכישרונו של מאליס ויצר איתו קשרי עבודה.
פושה צפה מהצד על אחיו, אך לאחר מכן החליט לכתוב ראפ ולהופיע.
מאליס ו-ויליאמס התרשמו מכישרונו ו-ויליאמס הציע להם להפוך לצמד.
ב-1996, בעזרתו של ויליאמס, קיבלו קליפס חוזה הקלטות עם אלקטרה רקורדס, והקליטו את האלבום Exclusive Audio Footage, שלבסוף נגנז, והצמד יצא מהחברה, לאחר שסינגל הבכורה שלהם "The Funeral" כשל מסחרית.
בשנת 2001 הוחתם הצמד באריסטה רקורדס על ידי ויליאמס, בחותמת ה-Star Trak שלו, כאמנים הראשונים שהוחתמו תחתיה, וב-2002 הוציא הצמד את אלבום הבכורה שלו, Lord Willin'.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200 וקיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
בהמשך, זכה האלבום בתואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, חודשיים לאחר צאתו.
לאחר עיכוב של מספר שנים עקב ערבוב מחדש של חברת התקליטים, בשנת 2006 יצא אלבומם השני, Hell Hath No Fury.
אף על פי שזכה להצלחה מסחרית מתונה, הוא זכה לשבחי ביקורת נרחבים ודורג על ידי פרסומים שונים כאחד האלבומים הטובים ביותר משנות ה-2000. ב-2009, יצא אלבומם השלישי, Til the Casket Drops.
שנה לאחר מכן, ב-2010, הכריז הצמד על הפסקה והאחים פתחו בקריירות סולו משלהם.
ב-2019, אוחד ההרכב בשירו של קניה וסט, "Use This Gospel" מאלבומו Jesus Is King.
מאז, הופיע הצמד בשירים שונים כאמנים אורחים, וב-2022 השתתף מאליס באלבומו של פושה, It's Almost Dry, בשיר "I Pray for You".
ב-11 ביולי 2025 הצמד צפוי לחזור אחרי 16 שנים עם אלבום בשם Let God Sort Em Out.
האלבום מופק על ידי פארל וכולל שיתופי פעולה עם טיילר, דה קריאייטור, קנדריק לאמאר, ג'ון לג'נד, נאז ואמנים נוספים.
קליפטון היא עיר במחוז פסאיק שבניו ג'רזי, ארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית העיר מדורגת במקום ה-11 בניו ג'רזי.
ראשוני המתיישבים האירופאיים הגיעו לאזור במאה ה-17 ובשנת 1679 נתנו שבט הלנאפי המקומי שטח של 11,000 דונם לאורך נהר פסאיק למתיישבים הולנדים בראשות הנס פרדריק.
השם המודרני של העיר נגזר מהצוקים של הר גארט, הגובל בשכונת אלביון פלייס בחלקה המערבי של העיר.
קליפטון הוכרזה כעיר בשנת 1917.
קליפטון היא פרבר מגוון של העיר ניו יורק, קצת יותר מ-16 קילומטרים ממערב לעיר.
בעיר מרכזי קניות רבים וכן המשרד הראשי של חברת אבטחת המידע "Comodo".
בעיר יש קהילה יהודית אורתודוקסית הגובלת עם קהילת העיר פסאיק ולפיכך שותפה איתה במוסדות חינוך ודת ואף בעירוב משותף.
בין המפורסמים שנולדו או גדלו בעיר: דייוויד צ'ייס, מאט מיאזגה, נינה אריאנדה, רייצ'ל זגלר וג'ון סדה.
קליפת אגוז הוא רומן מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן, שיצא לאור בשנת 2016. הרומן, שעלילתו, בהשראת מחזהו של שייקספיר "המלט", מתרחשת בלונדון של המאה ה-21, מסופר מפיו של עובר הנמצא ברחם אמו, בחודש התשיעי להריונה.
הרומן עוסק בנושאים של בגידה, אהבה, חוסר תקווה והמורכבות של יחסי אנוש.
יש בו גוון הומוריסטי אפל, המיושם באמצעות שימוש בתיאורים שובבים ושנונים.
הרומן תורגם לעברית על ידי מיכל אלפון, ויצא לאור בשנת 2017 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
הרומן מתחיל במילים: "אז הנה אני, הפוך בתוך אישה" - המספר הוא עובר הנמצא ברחם אמו, והכל מסופר מנקודת מבטו המוגבלת, לפי הידע שהעובר צובר מהקשבה למה שקורה מחוץ לרחם.
ממידע זה, הוא מתאר הבנה גסה של העולם הסובב אותו.
כתוצאה מכך, במספר הזדמנויות בטקסט, העובר מעיר על אקטואליה, פוליטיקה וספרות, לאחר שלמד עליהם מפודקאסטים ומהרדיו שאמו, טרודי, מאזינה להם.
כדבריו: "היא אוהבת הרצאות בפודקסטים וספרי שמע ללימוד עצמי - איך להבין יינות בחמישה־עשר פרקים, ביוגרפיות של מחזאים מן המאה השבע־עשרה וקלאסיקות מספרות העולם.
'יוליסס' של ג'יימס ג'ויס מרדים אותה, מלהיב אותי".
הוא מנסה לשער מה יחסה של אמו אליו: "הייתי רוצה לחשוב שמטרתה כאן בחוץ היא לייצר ויטמין די לצורך התפתחות העצמות שלי, שהיא הנמיכה את הרדיו כדי להיטיב ולהרהר בקיומי, שהיד המלטפת את המקום שבו נדמה לה שראשי נמצא היא ביטוי של רגש חם.
אבל יכול להיות שהיא פשוט רוצה להשתזף ושחם לה מדי ואין לה כוח לתסכית על הקיסר המוגולי אורנגזב, ושבאצבעותיה היא רק משככת את הגודש הטורדני של שלהי ההיריון.
בקיצור, אני לא בטוח באהבתה."
ככל שהסיפור מתקדם, המספר מגלה שאמו ומאהבהּ קלוד - שהוא דודו של המספר, אחי אביו - מתכננים לרצוח את אביו של המספר, המשורר ג'ון קרנקרוס, כדי לרשת את ביתו, שבו הם מתגוררים.
בסופו של דבר, הזוג מרעיל אותו למוות, תוך הצגת המוות כהתאבדות.
כתוצאה ממציאות איומה זו, המספר חווה תחושות של אימה קיומית אשר מתפתחות הן בתגובה למשבר הביתי שלו, אך גם מהאזנה לחדשות והבנת הזמנים הלא וודאיים המצפים לו.
בעקבות הרצח של ג'ון, המספר אף מנסה להתאבד על ידי חניקת עצמו בחבל הטבור שלו כדי להימלט מהסיוט הזה, אך נכשל: "כשהורגים את המוח הורגים את הרצון להרוג את המוח.
ברגע שאני מתחיל לדעוך, אגרופיי מתרופפים והחיים חוזרים."
בעקבות חקירה משטרתית של נסיבות מותו של ג'ון, טרודי וקלוד חוששים שמעצרם קרוב, ומחליטים להימלט לחו"ל.
התסכול ותחושת חוסר האונים של המספר הגיעו לקצה גבול היכולת, והוא מחליט ליזום את צאתו לאוויר העולם כדי למנוע את הבריחה: "הגעתי להחלטה.
שק השפיר שלי הוא כיס המשי השקוף, עדין וחזק, המכיל אותי.
הוא מכיל גם את הנוזל שמגן עליי מפני העולם והחלומות הרעים שבו.
עת להצטרף." מיד עם לידתו של המספר הוא רואה לראשונה את אמו, והשוטרים דופקים בדלת הבית.
הרומן הוא בהשראת מחזהו של שייקספיר "המלט".
רמז לכך, המציג גם את מקור שמו של הספר, ניתן במוטו שבתחילת הספר, הלקוח מדברי המלט במערכה השנייה של המחזה: "הו, אל עליון!
הלא גם בתוך קליפת אגוז יכולתי להיות בנפשי מלך על מרחבי אין קץ, לולא חלומותי הרעים." המחזה מתאר את קורותיו של המלט, נסיך דנמרק, שאביו מת לפתע, ואמו גרטרוד נישאת לדודו קלאודיוס.
בביקורת ספר שפרסם "הגרדיאן", כתבה קייט קלנצ'י: "כלוא ברחם ולא בחלומותיו, המלט הזה סובל את הסיפור שלו הפוך: הוא תוהה אם הוא צריך להיוולד ולא אם הוא צריך למות; הוא מתחיל עם הסיפור של אביו החיים וממשיך לרוח הרפאים שלו; הוא מתחיל בשתיקה אבל מסתיים בכאוס."
קליפטון רודס ברקינרידג' היה דיפלומט, איש עסקים ותיק בצבא ובצי הקונפדרציה, חבר המפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא היה בן למשפחת ברקינרידג' הבולטת, בנו של סגן נשיא ארצות הברית וגנרל הקונפדרציה ג'ון ק.
ברקינרידג', ונינו של הסנאטור והתובע הכללי של ארצות הברית ג'ון ברקינרידג'.
ברקינרידג' נולד ב-22 בנובמבר 1846 ליד לקסינגטון שבקנטקי, והיה בנם של ג'ון קייבל ומרי סייריני בארץ' ברקינרידג'.
בילדותו למד בבתי ספר כפריים בעיר הולדתו.
משפחת ברקינרידג' כבר התבססה באותה תקופה כשושלת פוליטית.
סבו של קליפטון, ג'ון ברקינרידג', היה התובע הכללי תחת הנשיא תומאס ג'פרסון, בעוד שאביו של קליפטון מילא במשך השנים כמה תפקידים ממשלתיים רמי דרג, כולל סגן נשיא ארצות הברית.
עם פרוץ מלחמת האזרחים, הצטרף קליפטון בן ה-15 לצבא הקונפדרציה עם אביו ומאוחר יותר שירת כפרח קצונה בצי הקונפדרציה.
לאחר המלחמה, למד בקולג' וושינגטון בלקסינגטון, וירג'יניה, במשך שלוש שנים, שם נשיא בית הספר, גנרל הקונפדרציה רוברט אדוארד לי, עודד את רצונו לבחור בקריירה של שירות ציבורי.
לאחר מכן הצטרף לאחיו הגדול במטע כותנה ליד פיין בלאף שבארקנסו, ועסק בנטיעת כותנה ובעסקי עמלות במשך שלוש עשרה שנים.
ב-1876 נישא ברקינרידג' לקתרין קרסון, בת למשפחה אמידה במיסיסיפי, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
ברקינרידג' החל את הקריירה הפוליטית שלו כשנבחר לראשות מועצת העיר פיין בלוף.
ב-1882 נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית, ונכנס לתפקידו ב-1883. ג'ון גריפין קרלייל, יושב ראש בית הנבחרים החדש וידיד בני הזוג ברקינרידג', דאג שחבר הקונגרס החדש יקבל מקום בוועדת הדרכים והאמצעים.
קלייטון, אחיו של מושל ארקנסו לשעבר והסנאטור פאוול קלייטון.
בנסיבות אלו, קלייטון התמודד בבחירות ונסע לפלומרוויל שבארקנסו, כדי להתחיל בחקירה בנושא.
עם זאת, בערב ה-29 בינואר 1889, ירה תוקף אלמוני דרך החלון אל החדר בו שהה בפנסיון מקומי והרג אותו מיד.
לאחר חקירה של הקונגרס, הוכרז קלייטון כמנצח, ובכך הדיח את ברקינרידג'; עם זאת, בשל מותו של קלייטון, המושב הוכרז פנוי.
ברקינרידג' לא נמצא אשם בשום עוול בבחירות המזויפות או בהתנקשות של קלייטון ונבחר למלא את המושב הפנוי ב-1890.
ברקינרידג' נבחר שוב לבית הנבחרים ב-1890 וב-1892. הוא היה אחד ממחברי החקיקה לביטול חוק רכישת הכסף של שרמן ואימץ את חוק התעריפים של וילסון-גורמן.
הוא נבחר מחדש לאחר "פרשת קלייטון" וזכה לכבוד רב כחבר קונגרס.
מאמר מפורסם ב-Harper's Weekly תיאר אותו כ"אחד האנשים הראשונים בבית הנבחרים".
במהלך הפאניקה של 1893–1894, תמך ברקינרידג' בתוקף בהגנתו של הנשיא גרובר קליבלנד על תקן הזהב.
חקלאי ארקנסו, שרובם תמכו בכסף חופשי, סירבו לתמוך במועמד המכהן לקדנציה נוספת וברקינרידג' הפסיד בפריימריז הדמוקרטי לג'ון סבסטיאן ליטל שזכה בבחירות.
בשל כך, ברקינרידג' התמודד במידה רבה עם בעיות שגרתיות של מסחר והגירה.
הוא הצליח פחות בטיפול בהיבטים הטקסיים והחברתיים של הדיפלומטיה בסנקט פטרבורג, שכן הוצאות האירוח בתוך הפאר של הבירה הרוסית האריסטוקרטית היו מעבר ליכולתו.
זה היה נכון במיוחד במהלך החגיגות העשירות לרגל הכתרתם של הצאר ניקולאי השני והקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה ב-1896. לצערו, בעת ההכתרה, ברקינרידג' נאלץ ללבוש מכנסי ברך טקסיים הנדרשים לפי הפרוטוקול.
ברקינרידג' חשש שבוחריו לשעבר בארקנסו לעולם לא יבינו את הלבוש המוזר שלו.
לאחר שוויליאם מקינלי, עמיתו לשעבר מוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים, נכנס לתפקידו כנשיא בשנת 1897, מקינלי החליף את ברקינרידג' באית'ן היצ'קוק הרפובליקני והוא חזר לפיין בלאף, ארקנסו.
עם זאת, בשנת 1900, מקינלי מינה אותו לתפקיד בוועדת דוז לחמשת השבטים המתורבתים בטריטוריה האינדיאנית.
בהינתן האחריות לחלוקת הקצאות בודדות של אדמות שבטיות לצ'רוקי, ברקינרידג' ונציבים אחרים הואשמו ברכישת אדמות אינדיאניות במרמה בשנת 1903. חקירה שטופלה על ידי משרד המשפטים ניקתה את ברקינרידג' מפעולות בלתי חוקיות והוא עזב את הוועדה ב-1905.
לאחר שהתפטר מוועדת דוז, הקים ברקינרידג' את חברת ארקנסו ואלי נאמנות בפורט סמית', ארקנסו, שבה כיהן כנשיא עד 1914. הוא היה ציר לוועידה החוקתית של ארקנסו בין השנים 1917 ל-1918, שם שכנע את חברי הנציגים לאשר בית מחוקקים חד-ביתי, אולם ההצבעה בוטלה מאוחר יותר.
הוא התאלמן ב-1921 וחי בפורט סמית' עד 1925, אז עבר להייידן שבקנטקי כדי לגור עם בתו, מרי ברקינרידג', מייסדת שירות האחיות Frontier Nursing.
בהתחלה הם גרו במרפאת המיילדות הראשונה עם האחיות בזמן שהבקתה הגדולה נבנתה בוונדובר.
קליפטון טיפל בסוסים עבור האחיות הראשונות.
הוא נפטר בוונדובר ב-3 בדצמבר 1932, בגיל 86. הוא נקבר בבית הקברות לקסינגטון לצד כמה מבני משפחתו, כולל אשתו וילדיו.
ביתו בפורט סמית' רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
קליפורניום (III) ברומיד הוא תרכובת אי-אורגנית, שנוסחתה הכימית CfBr3 .
כמו בקליפורניום (III) אוקסיד (Cf2O3) ובהלידים אחרים של קליפורניום, כולל קליפורניום(III) פלואוריד (CfF3), קליפורניום (III) כלוריד (CfCl3) וקליפורניום(III) יודיד (CfI3), לאטום הקליפורניום מצב חמצון של +3.
קליפורניום (III) ברומיד מתגבש הן במבנים הדומים ל AlCl3 והן במבנים הדומים ל FeCl3 .
במבנה של AlCl3, יון הקליפורניום הוא בעל מספר קואורדינציה 6 ושלושת אורכי הקשר העצמאיים של Cf-Br הם 279.5±0.9 פיקומטר, 282.7±1.1 פיקומטר ו-282.8±0.8 פיקומטר.
ברומיד קליפורניום (III) מתפרק חלקית לקליפורניום (II) ברומיד בטמפרטורה גבוהה.
בהתפרקות הרדיואקטיבית של ברקליום -249 לקליפורניום-249, נשמרים מספר החמצון ומבנה הגביש של התרכובות.
ברקליום ברומיד (III) בעל מספר קואורדינציה 6 (מבנה מונוקליני מסוג AlCl3) מתפרק כדי לייצר קליפורניום (III) ברומיד בעל מספר קואורדינציה 6, בעוד שברקליום (III) ברומיד בעל מספר קואורדינציה 8 (סוג PuBr3, מבנה אורתורומבי) מייצר קליפורניום (III) ברומיד בעל מספר קואורדינציה 8.
קליפת המוח הפארא-לימבית היא אזור תלת־שכבתי בקליפת המוח, הכולל את קליפת המוח הפיריפורמית, קליפת המוח האנטורינית, קליפת המוח הפרה־היפוקמפוסית הנמצאת על המשטח המדיאלי של האונה הטמפורלית, וכן את קליפת המוח הסינגולרית הממוקמת מעל הקורפוס קלוסום.
קליפת המוח הפארא-לימבית קרובה למבני המערכת הלימבית ומחוברת אליהם ישירות.
הקידומת "פארא" מציינת סמיכות או קרבה.
קליפת מוח זו מכונה גם מזוקורטקס או ג'וקסטלוקורטקס, והיא ממוקמת בין הניאוקורטקס לאלוקורטקס.
היא מהווה אזור מעבר הדרגתי בין אזורים לימביים ראשוניים – כגון אזור המחיצה, ה־החומר ללא שם וגרעיני האמיגדלה – לבין אזורים ניאוקורטיקליים מתקדמים יותר.
המבנה מוגדר כבעל ציטו-ארכיטקטורה, הכוללת שלוש שכבות, שבהן שכבות 2, 3 ו־4 מתמזגות.
הוא מצוי במצב ביניים בין האלוקורטקס – שבו פחות משש שכבות לבין הניאוקורטקס, שבו שש שכבות נפרדות.
המבנה נמצא בתוך המערכת הלימבית, ומסמן את הגבול שבין החלקים הנאוקורטיקליים לאלוקורטיקליים.
יש המשערים כי קליפת המוח בנויה כטבעות קונצנטריות: אלוקורטקס, מזוקורטקס (קליפת המוח הפרלימבית) ואיזוקורטקס (ניאוקורטקס).
קליפת המוח הפארא-לימבית היא אזור מעבר בין הניאוקורטקס לאלוקורטקס, וכוללת אזור פרואיזוקורטיקלי, שהוא תת-חלק של הניאוקורטקס, ואזור פריאלוקורטיקלי, שהוא תת-חלק של האלוקורטקס.
המערכת ההפארא-לימבית היא קבוצה של מבני מוח מחוברים המעורבים בתהליכים של עיבוד רגשות, קביעת מטרות, הנעה ושליטה עצמית.
קליפת המוח הפארא-לימבית משלבת מידע חושי שמגיע מהסביבה החיצונית עם מצבים רגשיים ומוטיבציוניים פנימיים.
היא משמשת ממשק חשוב בין תהליכים קוגניטיביים מורכבים לבין תהליכים רגשיים והתנהגותיים בסיסיים.
הקליפה הפארא-לימבית האולפקטוצנטרית ממלאת תפקיד קריטי בוויסות תפקודים רגשיים ואוטונומיים, ובאופן כללי מפקחת על תהליכי ויסות רגשי ותפקודי מערכת העצבים הצמחית.
אזורים פארא-לימביים ספציפיים, כמו אזור ברודמן 10, מופעלים בזמן ביצוע משימות זיכרון עבודה מורכבות ומשימות קוגניטיביות אחרות.
זה מצביע על מעורבותם בתהליכי זיכרון אפיזודי וזיכרון עבודה, וכן בתפקוד קוגניטיבי מופשט.
הקליפה הפרירינלית - שהיא אזור פארא-לימבי - משלבת מידע אודות פריטים עם נתונים מרחביים וזמניים, ומעבירה אותם להיפוקמפוס.
בכך היא תורמת באופן משמעותי לעיבוד זיכרון דקלרטיבי ולזיהוי פריטים.
הקליפה האורביטופרונטלית, שגם היא נחשבת לאזור פארא-לימבי, ממלאת תפקיד מפתח בהערכה של תגמולים ועונשים, וכן בתהליכי ויסות עצמי ועיכוב תגובות התנהגותיות.
קליפסו הוא תקן בין-לאומי לכרטוס אלקטרוני עבור מיקרו-מעבדים של כרטיסים חכמים ללא מגע.
התקן תוכנן במקור על ידי קבוצה של מפעילי תחבורה ציבורית מ-11 מדינות ביניהן בלגיה, קנדה, צרפת, גרמניה, איטליה, לטביה, מקסיקו, פורטוגל ואחרות.
התקן מאפשר ליצרנים לייצר מוצרים תואמים, ומאפשר יכולת תאימות בין מספר מפעילי תחבורה באותו אזור.
התקן החל בשנת 1993 כחלק משותפות בין חברת התחבורה הציבורית בפריז, RATP וחברת "Innovatron", חברה שהוקמה על ידי רולנד מורנו אשר ידוע בתור הממציא של הכרטיס החכם.
התכונות העיקריות של התקן נרשמו כפטנט על ידי חברת "Innovatron".
בשנים שלאחר מכן הצטרפו כמה מפעילות תחבורה הציבורית באירופה מבלגיה, גרמניה, צרפת ופורטוגל.
השימוש הראשון בטכנולוגיה היה בשנת 1996.
במקביל החלו להגדיר את התקן ISO/IEC 14443, תקן בין-לאומי לכרטיסים חכמים ללא מגע.
יוצרי התקן קליפסו לחצו לכלול את הטכנלוגיה שפיתחו בתקן הבין-לאומי.
אך, מאמציהם לא נשאו פרי, זאת מכיוון שהפטנט שנרשם ועלות התמלוגים שדרשו לא עלו בקנה אחד עם המדיניות של ISO.
לכן, למרות הדמיון הרב בין התקנים עדיין ניתן לשים לב למספר הבדלים בין התקן ההיסטורי קליפסו ובין התקן ISO/IEC 14443.
לאחר מספר שנים של בהן נערכו ניסויים בתקן, השמשתו החלה בתחילת שנות ה-2000 בערים אירופאיות גדולות כמו שטרסבורג, פריז, ונציה, ליסבון, ומאוחר יותר התקן הגיע גם אל טורינו, פורטו, מרסיי, ליון וערים קטנות רבות.
קליפסו כעת נמצא בשימוש במדינות אחרות כמו בלגיה, ישראל, קנדה, מקסיקו, קולומביה וכו'.
קליפסו מבוססת על שתי טכנולוגיות עיקריות:
כרטיס חכם עם מיקרו-מעבד, הנמצא בשימוש נרחב בעסקאות כספיות רבות;
ממשק ללא מגע (מכונה לעיתים RFID, אף על פי שתיאור זה אינו מדויק) מבטיח הן הפעלה מרחוק והן תקשורת בין הקורא לכרטיס.
כרטיסי Calypso מגיעים במגוון צורות, בין אם כרטיסים פיזיים או דיגיטליים בתור מחשוב לביש או בטלפון החכם.
כולם כוללים מיקרו-מעבד שמכיל הן את המידע שקשור לבעלי הכרטיס ולזכויות שלו לשימוש בשירות הספיציפי והן את היכולות הדרושות לביצוע האימות הדרוש של התקן עבור אבטחת השימוש בשירות.
כך בא לידי ביטוי ההבדל בין הטכנולוגיה של קליפסו לטכנולוגיות כרטוס אלקטרוני אחרות המבוססות על רכיב זיכרון בלבד וללא יכולות עיבוד, כגון כרטיס אויסטר, המאפשר לשלם על תחבורה ציבורית בלונדון.
קלישָאָה היא ביטוי, רעיון, או אלמנט מיצירה אומנותית אשר נעשה בו שימוש יתר על המידה עד שהגיע לנקודה שבה איבד את משמעותו או את השפעתו המקורית.
בשפה הרווחת, המונח "קלישאה" ניתן לעיתים ככינוי גנאי למשפט המתאר מציאות אוטופית בלתי ניתנת להשגה.
המונח "קלישאה", שמקורו בצרפתית, הוא מילה בין-לאומית שפירושה גלופת דפוס.
בעברית קיים ביטוי מקביל: "אמרה חבוטה".
מטפורה קרובה, הן במקורה הן במשמעותה, היא "שבלונה".
לכל סיר יש מכסה – קלישאה המכוונת בעיקר למי שאינו מוצא בן זוג, ומבטיחה כי בן זוג כזה עוד יימצא.
המקור ביידיש: יעדר טעפל הָאט זיין דעקל.
יש הרבה דגים בים – קלישאה שבאה לנחם את מי שננטש, בעיקר על ידי בן זוג.
הדשא של השכן ירוק יותר – קלישאה המתארת את טבעו של האדם לקנא ולרצות במה ששייך לאחר, עקב תחושה כי "שלו טוב יותר".
הגודל לא קובע – מקור האמירה הוא כנראה על חשיבות גודלו של הפין בעת קיום יחסי מין, אך זו הייתה לקלישאה המשמשת גם בהקשרים אחרים.
ההצגה חייבת להימשך – אמירה מקובלת לומר שגם בזמנים קשים, חייבים להמשיך.
עיתונות הספורט משתמשת בשלל קלישאות, ואלה משמשות גם בהקשרים שאינם ספורטיביים.
הכדור הוא עגול – קלישאה שפירושה: כל תוצאה אפשרית (משמשת בהתייחסות למשחק ספורט, אך גם בהתייחסות לאירועי יריבות שאינם קשורים לספורט).
כדורגל משחקים 90 דקות (שתי האמרות האחרונות מיוחסות למאמן הכדורגל הגרמני זֶפּ הרברגר)
הכדור במגרש שלך – קלישאה שמקורה במגרש הטניס, ומשמעותה, בעיקר מחוץ לעולם הספורט: הפעולה הבאה או ההחלטה הבאה המתבקשת היא שלך.
הטבלה לא משקרת – קלישאה הרומזת שאין להתווכח עם העובדות.
לדרבי חוקים משלו – קלישאה העוסקת במשחק בין שתי קבוצות יריבות מאותה עיר.
אי אפשר לחזות את תוצאותיו, לא רק מפני שהכדור הוא עגול, אלא גם מפני שהיריבות, העבר והאמוציות מכתיבות חוקים אחרים.
ככה לא בונים חומה – קלישאה זו נוצרה במשחק כדורגל בין אוסטרליה וישראל שהתקיים ב-1989 באצטדיון רמת גן.
יורם ארבל, שהיה שדרן באותו משחק, התריע על "חומה" שבנו שחקני ההגנה הישראלים כשהאוסטרלי צ'ארלי ינקוס ניגש לבעוט בעיטה חופשית סמוך לשער ישראל.
כשהכדור של ינקוס חדר לשער, צעק ארבל: "זה מה שאמרתי לכם!
צ'ארלי ינקוס עושה את זה שוב, זה כל כך שקוף, זה כל כך ברור וכל כך עובדים על זה באימונים, ו-1:1".
רק חמור אינו משנה את דעתו – אמירתו של משה דיין, שהפכה לקלישאה.
חלק מהקלישאות, כדרכם של ביטויים אחרים, עברו שיבושים בדרך.
הביטוי "עושה לילות כימים" שמשמעותו הפך את הלילות לימים כי עבד בלילה כמו ביום, שובש ל"עושה ימים כלילות" שמשמעותה המילולית היא "ישן במשך כל היום", אך הכוונה היא "עובד ימים וגם לילות".
הביטוי "אם ההר לא בא אל מוחמד, מוחמד יבוא אל ההר" הוא קלישאה האומרת שאם אין ברירה, ניתן לשנות את התוכנית.
בקוראן מובאת נבואה על יום שבו ההרים יזוזו.
האגדה, שאותה הביא פרנסיס בייקון, מספרת על מוחמד שפקד על הר לזוז, ומשההר לא זז אמר מוחמד שהוא ילך אל ההר.
שנים אחדות לאחר מכן השתמש התאולוג ג'ון אובן בביטוי, תוך שהוא הופך את הגבעה להר, ומשם התגלגל הביטוי לשפות נוספות ובהן העברית.
שיבוש נפוץ הוא הביטוי ההפוך, "אם מוחמד לא בא אל ההר, ההר יבוא אל מוחמד".
קלישאות המורכבות משם עצם ותואר סובייקטיבי
הבלשן רוביק רוזנטל עמד על השימוש הנפוץ בקלישאות בנות שתי מילים: שם עצם שאליו מוצמד תואר סובייקטיבי.
כדוגמה משולשת לתופעה זו הביא את המשפט "'המון משולהב' הכין 'קבלת פנים נלהבת' ל'זמר הפופולרי'".
הוא הוסיף כי "השימוש בקלישאה הזוגית משרת סטריאוטיפים ונפוץ מאוד כאשר עוסקים בבעלי מקצוע.
עורך הדין הוא תמיד 'ממולח', והפוליטיקאי הוא תמיד 'משופשף'".
קליקסטוס הראשון היה אפיפיור בין השנים 217–222, בתקופת כהונתם של הקיסרים אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס.
מעט ידוע על מעשיו, אך מאחר שהוא האפיפיור המוקדם ביותר המצוין בלוח המרטירים (depositio martirum) ניתן להניח כי היה מרטיר באמת, ואין מדובר רק במסורת.
עיקר ידיעותינו אודות קליקסטוס שאובות מכתבי שניים מאויביו, טרטוליאנוס והיפוליטוס מרומא.
לפי ה-philosophumena של היפוליטוס, ובהצלבה עם מחקריהם של דולינגר ודה רוסי, היה קליסטוס עבדו של קרפופורוס, נוצרי בחצר הקיסר.
אדונו הפקיד בידיו סכומי כסף גדולים שקיבל כצדקה מנוצרים אחרים, ועם סכומים אלו הוא פתח בנק שבו סייע לאלמנות ויתומים.
בנסיבות לא ברורות קליסטוס הפסיד את הכסף ונמלט על נפשו.
קרפופורוס נסע אחריו לפורטוס, ושם עלה קליסטוס לספינה וכשראה שאדונו דולק אחריו קפץ לים, ככל הנראה כדי להימלט.
הוא ניצל ונדון לעבודה בפיסטרינום (pistrinum)—מטחנת קמח ידנית שהטחינה באמצעותה נחשבה עבודת עבדים.
כמה מנושי הבנק שאת כספו הפסיד ביקשו לשחררו כדי שישיב חלק מן הכסף, אך זמן קצר אחרי כן נעצר קליקסטוס שוב בעוון התפרעות בבית כנסת, ככל הנראה כאשר ניסה לגבות חובות מיהודים באלימות.
קליקסטוס נשלח למכרות בסרדיניה וזמן מה אחרי כן ביקשה מרקיה, פילגשו של הקיסר קומודוס להשיבו משם, יחד עם מרטירים נוצרים אחרים.
קליקסטוס שב מן המכרות חולה ונשלח לאנטיום, שם קיבל משכורת חודשית באישורו של האפיפיור ויקטור הראשון.
כאשר זפירינוס הפך לאפיפיור, נקרא קליקסטוס בחזרה והפך לאחראי על בית הקברות של הכנסייה בויה אפיה.
אחוזת הקבר נקראת כיום "הקטקומבות של קליקסטוס הקדוש", מקום קבורתם של אפיפיורים רבים, והנכס הראשון שנרכש על ידי הכנסייה הקתולית.