tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעוד שאנשי המבוטי והבנטו רוחשים כבוד ליער ולשמורה, המהגרים שהגיעו לאזור גרמו לפגיעה מסוימת.
גורם נוסף להתדרדרות מצב השמורה הוא המחסור במימון הנובע מהתנאים הפוליטיים והכלכליים.
קיימות תוכניות לפיתוח התיירות האקולוגית באזור מתוך כוונה להגביר את העניין הציבורי ולגייס מימון.
בשמורה שוכן מרכז השימור והמחקר אפולו (Epulu Conservation and Research Center), שהוקם ב-1928 על ידי האנתרופולוג האמריקני פטריק פוטנאם.
בתחילה לכד המרכז את האוקאפים ושלח אותם לגני חיות באמריקה ובאירופה.
במשך השנים שינה את מדיניותו, והאוקאפים נלכדים, מגודלים בשבי, וחלק מהצאצאים שלהם נשלחים לגני חיות על מנת להבטיח את השונות הגנטית שלהם.
המרכז אחראי גם פעולות המחקר והשימור בשמורה.
יער ביצה המשתרע על פני רצועות צרות לאורך תעלות ניקוז החוצות את השמורה.
יער מעורב המשתרע על פני שטח של 9.1 הקטאר, שגובה העצים בו הוא בין 30 ל-40 מטרים בשטחו של היער תועדו כ-302 מינים של עצים ו-130 מינים של ליאנות.
יער מ'באו (Mbau) המאופיין על ידי מינים ממשפחת הקטניות.
גם בו נע גובה העצים בין 30 ל-40 מטרים, החופה צפופה ואחידה וצמחיית הקרקע פתוחה.
באזור היער הרגיל (40 הקטאר) תועדו 670 מינים של צמחים.
יער שניוני המתפתח באזורים שבעבר התרחש בהם בירוא יערות.
באזור זה גדלים שני מינים מאוימים של ציקסינים (Encephalartos marunguensis ו-E.schmitzii).
בשטחי היער תועדו 52 מיני יונקים, והידוע בהם הוא האוקאפי.
היער הוא בית גידול עבור כ-4,000 פרטים מתוך כ-30,000 החיים ברחבי העולם, ועבור כ-7,000 פרטים של הזן cyclotis של פיל סוואנה אפריקני, הניצודים עבור שנהביהם.
מינים אנדמיים נוספים הם איילון המים, חתול זהוב אפריקני, הגחניים גחן מיימי וגחן ענק, נמרים, פנגולין ענק, שנבוב, אנטילופת בייטס, תאו היער (תת-מין של התאו האפריקני), חזיר נהרות וחזיר יער ענק.
היער הוא בית גידול עבור מינים רבים של צביונים.
בשטחי היער תועדו 13 מינים של פרימטים, הכוללים בין השאר 7,500 פרטים של שימפנזה מצוי.
תנין גמדי ותנין צר-חרטום הם שני תניניים הגדלים ביער.
ביער תועדו 376 מינים של עופות.
שְׁמוּרַת בְּנֵי צִיּוֹן, הידועה גם כִּשְׁמוּרַת חָרוּצִים, היא שמורת טבע באזור השרון.
השמורה נמצאת מערבית למושב בני ציון ובקרבת היישוב חרוצים, בדרום השרון.
היא הוכרזה כשמורה ב-21 במרץ 1968 ושטחה 108 דונם.
השמורה מתנשאת לגובה 40 מ' מעל פני הים.
השמורה משתרעת בשטחו המחורץ של רכס הכורכר השני.
גדלה בה צמחייה נמוכה (בתה וגריגה) על אדמות חמרה וחוסמס.
בשנת 2002 נשרף רוב שטח השמורה, ומאז שוקמה ברובה.
הכניסה לשמורה היא ללא תשלום, אך הכניסה לכלי רכב ואופניים אסורה, כדי לא לרמוס את הצמחייה, לחרוץ את הקרקע ולשנות את משטר הניקוז בשמורה.
ב-2015 השמורה נסגרה לצורך שיקום הקרקע שנפגע מעומס המטיילים ברגל ומרוכבי אופניים והסוסים
מעריכים שבשמורה גדלים כ-300 מיני צמחים, חלקם נדירים.
בין הפרחים הבולטים בשמורה: כלנית מצויה, סביון אביבי, נעצוצית סבוכה, לשון-אפעה קטנה, רומוליאה סגלולית, חיננית הבתה, חבצלת קטנת-פרחים, סתוונית היורה, צבעוני השרון, חצב מצוי, צנון מצוי ועוד.
בשנים האחרונות פלש לשמורה גם חמציץ נטוי, המתחרה עם הצומח המקומי.
בשמורה נצפו בעלי חיים כגון:
יונקים: מחילות של שועל מצוי, דרבן, חולד, חדף מצוי, קיפוד מצוי.
זוחלים: צב יבשה מצוי, חרדון מצוי, שנונית השפלה, חומט פסים, צפע מצוי, זיקית ים-תיכונית, חנק משריץ, חומט מנומר צפוני ותלום קשקשים מצוי.
עופות: בולבול, דרור ספרדי, דרור הבית, חוגלה, פשוש, כחל, עורב אפור, חוחית, עפרוני מצויץ ועוד רבים אחרים.
נכון לשנת 2017 קיים שביל יחיד החוצה את השמורה בחלקה הצפוני וניתן ללכת בו.
אורך מסלול הטיול הוא כשעה.
ההליכה על שביל מסומן שאורכו כ-400 מטרים, מסלול הטיול מתאים למשפחות.
על השמורה אפשר להשקיף מקצהו המערבי של המושב בני ציון.
כמו כן גם מנקודת התצפית ב"מצפה עידו" (מצפה שהוקם לזכרו של עידו שני ז"ל שנפל בקרבות ה-7 באוקטובר) אשר ממוקם בקצה היישוב הקהילתי חרוצים.
שמורות היער האטלנטי בחוף דסקוברימנטו (בפורטוגזית: Reservas de Mata Atlântica da Costa do Descobrimento) כוללות שמונה אזורים מוגנים ביער האטלנטי.
השמורות משתרעות על פני שטח כולל של כ-1,120 קמ"ר במדינות באהיה ואספיריטו סאנטו בברזיל.
האזור בו הן מצויות מכונה "חוף דסקוברימנטו" (Costa do Descobrimento; מילולית: "חוף הגילוי"), שכן בו התקיים, ב-1500 המפגש הראשון בין אירופאים לאינדיאנים של ברזיל של ימינו.
בשנת 1999 הוכרזו השמורות בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
השמורות כוללות שלושה פארקים לאומיים (הר פסקואל, דסקוברימנטו ופאו ברזיל), שתי שמורות ביולוגיות (אונה וסואורטאמה), שתי תחנות מחקר (וראקרוס ופאו ברזיל ספלאק) וכן את שמורת היער ליניארס.
תחנת וראקרוס ושמורת היער ליניארס הן בבעלות פרטית, אך ניהולן נעשה בתיאום עם האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע.
היער האטלנטי הוא מהמגוונים והעשירים שביערות הגשם, אך הוא מצוי בנסיגה מתמדת כתוצאה מברוא יערות לצורכי חקלאות והקמת ערים.
למעשה, הוא מורכב כיום משתי יחידות ביוגאוגרפיות נפרדות.
חלקו הדרומי מצוי בעיקר בשטחיהן של מדינות סאו פאולו ופרנה, וגם בו 25 שמורות שהוכרזו ב-1999 כאתר מורשת עולמית.
שמורת אינדיאנים הוא שטח אדמה בתוך ארצות הברית המנוהל על ידי שבטים של אינדיאנים במסגרת הלשכה לענייני אינדיאנים במשרד הפנים של ארצות הברית.
בשטחים אלה ניתנת אוטונומיה מסוימת לשבטים, אשר יכולים להחיל בהם את הדין השבטי בעניינים מסוימים.
בעניינים אחרים חל בשטחים אלה הדין הפדרלי של ארצות הברית, אך לא הדין המדינתי.
כך לדוגמה בשמורות רבות מותרים ההימורים, האסורים במדינה בה ממוקמת השמורה, דבר המאפשר הקמת בתי קזינו בשמורות, והפיכתן לאתרי תיירות.
ברחבי ארצות הברית 310 שמורות אינדיאנים כך שלא לכל 550 השבטים האינדיאנים יש שמורות, מה גם שלחלק מהשבטים יש יותר משמורה אחת.
כמו כן, בשל חלוקת שטחי אדמה לאישים פרטיים, ומכירתם לאנשים שאינם חברי השבט, שטחי שמורות רבות אינו רציף, ויש בתוכן מובלעות של אדמות פרטיות.
ברחבי ארצות הברית 225,410 קמ"ר של שטחי שמורות (2.3% משטחי ארצות הברית).
שתים עשרה מהשמורות גדולות משטח מדינת רוד איילנד (3,144 קמ"ר) ותשע שמורות גדולות משטח מדינת דלאוור (5,327 קמ"ר).
שטח שמורת שבט הנאוואחו גדול משטחה של מדינת וירג'יניה המערבית.
מרבית שמורות האינדיאנים מצויות במערב ארצות הברית, ממערב לנהר המיסיסיפי.
מרבית האינדיאנים בארצות הברית אינם חיים בשמורות, אלא בערים הגדולות של ארצות הברית.
מקור המונח "reservation" ("שמורה") בהנחה שהייתה מקובלת בראשית ימיה של ארצות הברית, ובתקופה לאחר שהתקבלה חוקת ארצות הברית ואושררה, שהשבטים האינדיאנים הם אומות עצמאיות נפרדות.
בתקופות אלה נחתמו הסכמי שלום בין ארצות הברית לאומות אלה.
לרוב הסכמים אלה היו כפויים ותחת לחץ, בהם נאלצו האומות "לוותר מרצונם" על שטחיהם ולהגר "מרצונם" מערבה.
במסגרת חלק מההסכמים הוסכם על כך שחלק מהשטח "ישמר" ("reserved") בידי האומות האינדיאנים, ושטחים אלה נקראו "שמורות" ("reservations").
מונח זה נשמר בשימוש גם לאחר שהממשל הפדרלי החל לבצע חילופי שטחים עם השמורות, והעביר את האינדיאנים לשטחים אליהם לא היו להם קשרים היסטוריים.
בשנת 1851 נחקק בקונגרס ארצות הברית "חוק ההקצאות האינדיאני" אשר הסמיך את הממשל הפדרלי להקים שמורת אינדיאנים בשטח בו ממוקמת כיום מדינת אוקלהומה.
על אף הקמת השמורה המשיכו מתיישבים מערביים להתיישב בשטחיה ולהשתמש במשאביה הטבעיים.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 ניסה נשיא ארצות הברית יוליסס ס.
גרנט לפתור את הסכסוך עם השבטים האינדיאנים ב"דרכי שלום".
במסגרת מטרה זו אורגנה מחדש המחלקה האינדיאנית של משרד הפנים הפדרלי - שמטרתה הייתה אז להביא ליישוב מחדש של השבטים האינדיאנים, כאשר אלה הועברו מהשטחים בהם התגוררו (ואשר ממשלת ארצות הברית רצתה ליישב) אל שטחים שלא נדרשו על ידה.
כמו כן התוכנית כללה החלפת אנשי הממשל המנהלים את השמורות באנשי דת נוצריים במטרה לנצר את האינדיאנים.
השבטים שהתנגדו לצווי הפינוי גורשו בכוח על ידי צבא ארצות הברית.
בנוסף, הצבא נאלץ לשמור על האינדיאנים בשטחי השמורות ולמנוע מאותם אינדיאנים שניסו לחזור למקום מגוריהם ההיסטורי לעשות זאת.
התקריות בין הצבא לאינדיאנים כונו לימים "מלחמות האינדיאנים".
הידועות שבהן הם מלחמת הסו בין השנים 1876–1881, במסגרתה אירע קרב ליטל ביגהורן, ומלחמת נז פרס.
על אף העובדה שהממשל הפדרלי העניק את השמורות לשבטים השונים, הוא לא מנע ממתיישבים להתיישב בשטחים, דבר שהביא להקטנה חוזרת ונשנית של שטחי השמורות.
דוח של הקונגרס האמריקאי משנת 1868 קבע כי השחיתות בקרב הסוכנויות המטפלות בשבטים רבה, וכי מצבם של השבטים עצמם קשה.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 התברר כי מדיניותו של גרנט נחלה כישלון, בשל שפיכות הדמים הרבה שהיא גרמה.
בשנת 1877 הורה הנשיא רתרפורד הייז על שינוי המדיניות, ובשנת 1882 הוצאו כל הגורמים הדתיים מהטיפול באינדיאנים והטיפול הושב לסוכנויות הפדרליות.
בשנת 1887 נחקק חוק דאווס, שהחליף את מתן שטחי האדמה לשבטים כגוף אחד, במתן שטחי אדמה לאנשי השבט בנפרד.
שינוי זה הביא לכך שבמקרים רבים, בשל מספר אנשי השבט הקטן שנותר לאחר התקריות האלימות, נותרו שטחים רבים שלא חולקו, ואלה חולקו למתיישבים לבנים (כך אירע לדוגמה בשמורת אומטילה).
מדיניות זו נמשכה עד חקיקת חוק הארגון מחדש האינדיאני בשנת 1934.
עם הקמת השמורות, אשר היו קטנות בשטחן משטחי היישוב המקוריים של השבטים, ולאור העובדה שהשבטים הועברו מאתרי מגוריהם ההיסטוריים לאתרים חדשים, אשר לרוב לא התאימו מבחינת אפשרויות ניצול הקרקע לאורח החיים המסורתי של השבטים, קרסה המערכת השלטונית והחוקית (המנהגית) של השבטים.
הממשל הפדרלי פרסם תקנות להסדרת החיים של השבטים.
בראשית הקמת השמורות היה זה צבא ארצות הברית שפרסם את התקנות ולאחר מכן מחלקת ענייני האינדיאנים.
מתן הקרקעות לשבטים הפך אותם לישויות משפטיות האחראיות על קביעת דרכי השימוש בקרקע.
השבטים נאלצו לשאת ולתת עם מחלקת האינדיאנים על זכויות הכרייה וכריתת העצים בשמורות, אולם נותרה לשבטים הסמכות לקבוע את השימושים החקלאיים של הקרקע והשימושים התיירותיים.
כאמור, חוק דאווס משנת 1887 הביא להפרטת אדמות רבות וחלוקתן לאנשי השבט, במקום בעלות קולקטיבית של השבט באדמות.
חוק זה אפשר לתושבי השמורה למכור חלק מאדמותיהם (דבר שהותר על פי החוק רק לאחר חלוף 25 שנים מחקיקתו).
כמו כן, בעקבות פטירת אינדיאנים שלא היו להם יורשים, עברה האדמה לבעלות המדינה בה ממוקמת השמורה.
על מנת למנוע מצב זה, קבע הקונגרס כי יחולו חוקי הירושה השבטיים ולא החוקים המדינתיים, ובכך אפשר לשבטים לרכוש מחדש את השטחים.
חקיקה זו הביאה למצב בו בשמורות רבות מספר התושבים הלא אינדיאנים גדול ממספר התושבים האינדיאנים.
בתי המשפט קבעו כי השטחים שנרכשו על ידי לבנים אינם חלק מהשמורה וחוקי השמורה אינם חלים עליהם, דבר אשר הקטין משמעותית במהלך המאה ה-20 את שטחי השמורות.
חוק הארגון מחדש של 1934
חוק הארגון מחדש האינדיאני של 1934, המכונה גם "חוק האוורד וילר" או "הניו דיל האינדיאני" קבע את זכויות השבטים ושינה את החוקים שאפשרו מכירת הקרקעות והוצאתן משטחי השמורות.
החוק עודד את האוטונומיה של השבטים ואת השלטון העצמי שלהם בשטח.
במהלך עשרים השנים שלאחר חקיקת החוק השקיעה ממשלת ארצות הברית בפיתוח התשתיות, הבריאות והחינוך בשמורות, ושטח של 8,000 קמ"ר הוענק לשמורות על מנת להגדילן.
לאחר פרישתו של ג'ון קולייר אשר יזם את "הניו דיל" החלה ממשלת ארצות הברית לשנות שוב את מדיניותה לרעת השמורות, והחלה תוכנית לפיה הממשל הפדרלי יפסיק התערבותו בשמורות במטרה להביא לביטול השמורות.
על פי גישה זו ימכרו אדמות השמורות, והאינדיאנים יפוצו בגין גזילת האדמות ויוכלו לעבור להתגורר בערים.
במסגרת תוכנית זו בוטלו חמש שמורות (הקושאטה, האוטה, הפייוטה, המנומיני והקלאמת) בטרם המחאה הציבורית הביאה לביטול התוכנית.
שליש מבין תושבי שבטים אלה אשר עברו לערים, שבו לשמורות בתוך עשור שנים.
כיום מנוהלות השמורות בצורה אוטונומית למחצה, ובאמצעות שתי סוכנויות ממשלתיות: המחלקה לעניינים אינדיאנים ומחלקת הבריאות האינדיאנית.
איכות החיים בשמורות נמוכה, ומצב החיים בהן מקביל למצב החיים במדינות מתפתחות.
מחוז שאנון שבדקוטה הדרומית, בו ממוקמת שמורת האינדיאנים פיין רידג' הוא המחוז העני ביותר בארצות הברית.
בשנת 1979 הקים שבט הסמינול בפלורידה שירות בינגו (מעין לוטו) בשטח השמורה.
מדינת פלורידה ניסתה לסגור את מנגנון ההימורים בהתאם לחוקי המדינה אולם בתי המשפט קבעו כי הדין המדינתי אינו חל על השמורה.
בשנת 1988 נחקק על ידי קונגרס ארצות הברית חוק הסדרת המשחקים האינדיאנים, אשר הכיר בזכות השבטים להקים בתי קזינו והימורים בשטחי השמורות, כל עוד בשטח המדינה בה ממוקמת השמורה יש צורה כלשהי של הימורים חוקיים (כגון לוטו מדינתי).
כיום משמשים בתי קזינו רבים בשמורות שונות כמקור תיירות והכנסה לתושבי השמורות.
שְׁמוּרַת אַלּוֹנֵי יִצְחָק היא שמורת טבע השוכנת בדרומה של רמות מנשה, בין גבעת עדה מצפון לכפר גליקסון מדרום.
תוכנית מפורטת של השמורה הופקדה בינואר 1969. בשנת 1969 השמורה גודרה כהכנה להכנסת חיות בר.
בשנת 2013 הורחבה ההכרזה והשמורה משתרעת על-פני שטח של 157.3 דונם.
השמורה עשירה בעצי אלון התבור שנותרו מיער השרון שכיסה עד מלחמת העולם הראשונה את מרבית שטחו של השרון, ולצידם עצי לבנה רפואי, עוזרר קוצני ואשחר ארץ ישראלי.
לצד העצים צומחים בשמורה צמחים מטפסים דוגמת שרביטן, פואה מצויה ואספרג החורש, והיא עשירה בפריחת רקפות בעונה.
בסתיו ובחורף פורחים בשמורה רקפת מצויה, כרכום חורפי, כלנית מצויה, עירית גדולה ועוד.
למעט מסלול מעגלי משולט בדרום השמורה, שלאורכו שלטי מידע אודות הצומח, אין בשמורה שירותים למטיילים, דוגמת ברזיות או פינות פיקניק.
בקצה הדרום-מערבי של השמורה הוקמה בשנת 2003 פינת זיכרון לרויטל אוחיון ושני בניה, שנרצחו בפיגוע בקיבוץ מצר ב-10 בנובמבר 2002. בשמורה נמצאת גם אנדרטה לרצח השלושה מגבעת עדה בשנת 1938.
כמו כפר הנוער הסמוך לה ממזרח, השמורה קרויה על-שם יצחק גרינבוים שהיה ממנהיגי התנועה הציונית בפולין, חבר הסיים הפולני, חבר מנהלת העם ושר הפנים הראשון של מדינת ישראל.
שְׁמוּרַת בִּצַּת חֿדֵרָה היא שמורת טבע השוכנת דרומית לתחנת הרכבת חדרה מזרח ולנחל חדרה וממזרח לשכונת בית אליעזר שבמזרח חדרה.
מדרום לה משתרעים פרדסים ומצפון לה בריכות דגים ותוואי המסילה המזרחית המפורקת.
השמורה, שהוכרזה ב-5 בינואר 1984, משתרעת על-פני שטח של 47 דונם בלבד, והיא מקיפה את שטח הביצה האחרון ששרד מביצות חדרה אשר יובשו במהלך המאה ה-20. גם שטח השמורה יובש בעבר ושימש כבריכות דגים, אך הוא נעזב והפך מחדש לביצה.
הגישה אל שטח השמורה ברגל איננה מוגבלת, אך הלכה למעשה הדבר אינו אפשרי בשל הסבך הצפוף ואגני הביצה.
בשמורה גדלים עצי אשל מרובע, קנים ופטל קדוש, והיא משמשת מוקד לעופות ימיים, דוגמת מיני אנפתיים המקננים בשמורה בחודשי הקיץ ומינים רבים של ברווזים.
בשמורה נצפו גם חתולי ביצות, חזירי בר ומימיה עשירים בסרטנים, חרקים, רכיכות ומינים של דו-חיים.
חלק מעצי האשל נכרתו באופן יזום כדי לסייע להתאוששות המערכת האקולוגית במקום.
ניתן להשקיף על השמורה מדרום-מזרח, מראש התל השוכן במרכזו של אתר נטוש לכריית חמרה.
בראש התל ניצב פילבוקס מרובע שנבנה על ידי הבריטים בתקופת המנדט.
אינווריאנטים בתורת הקשרים הם אובייקטים מתמטיים שאפשר להתאים לקשרים, על-מנת ללמוד על תכונותיהם והשוני ביניהם.
חקר האינווריאנטים הוא אחד מתחומי המחקר המרכזיים בתורת הקשרים.
את האינווריאנטים אפשר לחלק לגאומטריים ואלגבריים: בדרך-כלל, הראשונים מתאימים יותר לעבודה תאורטית, אבל קשה יותר לחשב אותם.
בכל זאת, טרם נמצא אינווריאנט קשרים שלם - כלומר אובייקט המבדיל באופן חד משמעי בין כל שני קשרים או בין שתי דיאגרמות המייצגות את אותו קשר.
ידוע ששני קשרים הם שקולים אם ורק אם ניתן להגיע מאחד לשני בסדרה סופית של צעדי ריידמייסטר.
לכן, על-מנת להוכיח שתכונה מסוימת של דיאגרמה היא אכן אינווריאנט, מספיק להוכיח שהיא נשמרת תחת צעדי ריידמייסטר.
בעיה יסודית בתורת הקשרים היא להוכיח ששני קשרים (למשל המוצגים על ידי דיאגרמות) שונים זה מזה.
אותה שאלה אפשר לשאול על שזרים באופן כללי, מחד, או על ההפרדה בין קשר נתון לאל-קשר.
אחת הדרכים למלא את המשימה הזו היא למצוא אובייקטים שיהיו תלויים בקשר או בשזר, ולא בדיאגרמה המסוימת שנבחרה לייצג אותם; מסיבות שונות, רצוי שהגדלים האלו יהיו ניתנים לחישוב מתוך דיאגרמה.
כמו בכל מרחב טופולוגי, מספר רכיבי הקשירות השונים הוא אינווריאנט של שני קשרים איזוטופיים.
מספר רכיבי הקשירות הוא מספר הקשרים המרכיבים את השזר.
קשר הוא בעל רכיב קשירות בודד.
מרכיב (component) של השזר הוא קבוצה של קשרים שלא ניתן לפרק לשני מרכיבים שאינם הקבוצה הריקה.
מספר המרכיבים האלו הוא אינווריאנט של הקשר.
זמן רב לפני טייט, גאוס פיתח שיטה לחישוב האופן שבו שתי מסילות מרחביות מתפתלות זו סביב זו, באמצעות אינטגרל מתאים.
כדי לספור תופעות בקשר (או שזר), נוח לכוון כל לולאה, כבדוגמה משמאל.
בשזר שכל המרכיבים שלו מכוונים, מחשבים את מספר הקישור של שני מרכיבים על ידי סיכום המספרים 1 או 1- בכל הצמתים שהמרכיב הראשון עובר מעל לשני.
מכוונים את הצומת כך ששני המרכיבים זורמים מלמעלה למטה, ואז נותנים לצומת את המספר 1 במקרה שהמרכיב הראשון עובר מימין לשמאל, ואת המספר 1- במקרה ההפוך.
מתברר שזוהי פונקציה סימטרית (החלפת שני המרכיבים זה בזה תתן אותו מספר).
לדוגמה, אם שני מרכיבים כלל אינם נפגשים, מספר הקשר שלהם הוא אפס.
בטבעות הבורומאיות (שבהן סילוק כל טבעת מאפשר להפריד את שתי האחרות), מספר הקשר של כל זוג טבעות הוא אפס.
אינווריאנט דומה אפשר להגדיר גם למרכיב מכוון בודד בשזר (היינו, לקשר), על ידי סיכום הסימנים באותו אופן בכל הצמתים.
בשנת 1934 הציג המתמטיקאי הגרמני גאורג סייפרט שיטה אשר, בהינתן קשר נתון, בונה משטח מכוון אשר השפה שלו היא הקשר (אשר נקרא משטח סייפרט).
משטחים אלו כשלעצמם אינם אינווריאנטיים (כלומר, לדיאגרמות שונות של אותו הקשר יכולים להיות משטחי סייפרט הומוטופיים), אך הגנוס שלהם נשמר תחת צעדי ריידמייסטר.
על כן הגנום של המשטח המכוון הפורש את הקשר הוא אינווריאנט אשר נהוג לקרוא לו פשוט הגנום של הקשר.
בכל צומת בדיאגרמה של קשר נפגשים למעשה שלושה מקטעים (העליון, ושני התחתונים).
3-צביעה של דיאגרמה היא צביעה בשלושה צבעים של כל המקטעים הרצופים, כך שבכל צומת יכולים להופיע או כל שלושת הצבעים, או רק צבע אחד.
אם אפשר לקבל צביעה אחת מאחרת על ידי החלפת הצבעים, או על ידי איזומורפיזם של הדיאגרמה, הן נחשבות שקולות.
מתברר שמספר הדרכים השונות לצבוע את הדיאגרמה אינו משתנה תחת צעדי ריידמייסטר, ולכן הוא תלוי רק בקשר (או השזר) שאותו מייצגת הדיאגרמה.
לדוגמה, כל 3-צביעה של הטבעות הבורומאניות היא בצבע אחד בלבד.
באיור משמאל מופיעות כל ה-3-צביעות של הקשר (כאשר T הוא קשר התלתן הימני), שבהן הקשת העליונה נצבעה כחול, וה"אוזן" השמאלית נצבעה כחול או אדום.
מאלה, צביעה 3 שקולה לצביעה 2, משום שהיא מתקבלת ממנה על ידי החלפת הצבעים אדום וירוק; צביעה 4 שקולה לשתיהן, משום שאפשר לקבל אותה על ידי סיבוב הדיאגרמה.
צביעות 5 ו-6 אינן שקולות (השנייה סימטרית לסיבוב, והראשונה לא).
לכן יש לקשר הזה ארבע 3-צביעות שונות.
לעומת זאת, לקשר (כאשר 'T הוא קשר התלתן השמאלי) יש חמש 3-צביעות.
מכאן שהקשרים אינם שקולים זה לזה.
ב-3-צביעות, הצבע של מקטע בצומת מוגדר היטב על ידי צבעי שני המקטעים האחרים.
הפעלה של עיקרון זה על אוסף צבעים כללי מוביל באופן טבעי להגדרת מבנה אלגברי עם פעולה בינארית אחת, בשם סבך .
הסבך החופשי (זה המקיים רק את היחסים המתחייבים מן הדיאגרמה) קובע את השזר באופן יחיד עד כדי כיוון המרכיבים (Joyce 1982, Mateev 1984), ולכן הוא אינווריאנט אוניברסלי (אלא שלפעמים קשה מאוד להוכיח ששני סבכים אינם איזומורפיים זה לזה).
בהינתן משטח סייפרט, ניתן לבנות ממנו את מטריצת סייפרט.
הבניה נעשית על ידי לקיחת החבורה היסודית של משטח סייפרט, ובהינתן כל זוג לולאות לנסות "להרים" בקצת כל לולאה ולקחת את מספר הקישור של שתי הלולאות.
מספור שרירותי של הלולאות מגדיר את המטריצה באופן חד-חד-ערכי עד כדי פרמוטציה.
אם נסמן מטריצה זו ב אזי מטריצת סייפרט היא .
המטריצה עצמה אינה אינווריאנט, אך היא שימושית בהגדרה של אינווריאנטים נוספים (כמו פולינומי ג'ונס ואלכסנדר), כאשר הבסיסיים שבהם הם הדטרמיננטה והסימן של המטריצה, החזקים מספיק בשביל להבחין בין כל הקשרים מסדר 6 ומטה.
בניגוד לאינווריאנטים הגאומטריים, מטריצת סייפרט ניתנת לחישוב ומקיימת מגוון תכונות מעניינות ופשוטות להוכחה.
פולינום אלכסנדר של קשר (או שזר) הוא אינווריאנט קשרים שהוצג על ידי ג'יימס אלכסנדר בשנת 1923, ונחשב לפולינום הקשרים הראשון.
הפולינום נחשב לאינווריאנט קשרים טוב, אך איננו שלם.
לפולינום מספר הגדרות בעלות אופי שונה, כגון הגדרה גאומטרית, הגדרה קומבינטורית.
נציג את ההגדרה הקומבינטורית באינדוקציה.
ראשית, לקשר הטריוויאלי יש פולינום טריוויאלי: .
לקשר כללי, בוחרים צומת בדיאגרמה מישורית שלו, וההגדרה תלויה בשלוש הדרכים לעבור דרך הצומת - מימין לשמאל, משמאל לימין, והתרת הצומת .
להלן מספר פולינומי קשרים נוספים.
כל הפולינומים האלו מגיעים, בעיקרו של דבר, מתורת ההצגות של אלגבראות הקה של החבורה הסימטרית.
כ-60 שנים לאחר הצגת פולינום אלכסנדר, התגלה אינווריאנט פולינומי נוסף - פולינום ג'ונס, שאפשר להגדיר על ידי היחס , והתאמת הערך 1 לקשר הטריוויאלי.
פולינום ג'ונס ניתן לחישוב לפי הדיאגרמה של הקשר באופן הבא.
הפולינום המתאים אל הקשר הטריוויאלי הוא אחת.
אחרת, יש מספר צמתים ששינוי שלהם יביא אותנו לקשר הטריוואלי.
ניתן לחשב את הפולינום של הקשר הנתון כסכום של הקשר המתקבל לאחר החלפה של הצומת .
או והקשר שמתקבל מביטול של הצומת .
האחד קרוב יותר לקשר הטריוואלי, ואותו נחשב באותה השיטה עד שנגיע לקשר הטריוואלי, ולאחר מספר קטן יותר של צמתים, ולכן גם הוא ניתן לחישוב באופן דומה.
מאז פורסם הפולינום נמצאו מספר דרכים שונות להוכחת הקיום שלו.
בהמשך הוגדר אינווריאנט פולינומי נוסף, פולינום ה-HOMFLY (על-פי ראשי התבות של שמות המחברים).
זהו פולינום לורן בשני משתנים , המקיים את היחס .
הצבת נותנת את פולינום אלכסנדר; הצבת נותנת את פולינומי ג'ונס.
שמורת אלוני בית קשת היא שמורת טבע מוצעת של עצי אלון התבור המשתרעת על פני שטח של 5,054 דונם במורדות המזרחיים של הרי נצרת.
ממערב מצפון ומדרום לקיבוץ בית קשת.
זהו יער פארק - יער פתוח המאפשר צמחייה של צמחים עשבוניים חד שנתיים המביא לפריחה רבה בחורף ובאביב.
קיבוץ בית קשת שעל שמו נקרא היער, היה היישוב הראשון שנוסד על ידי הפלמ"ח בשנת 1944. מקור שמו של היישוב, וכך גם שמו של היער הוא בתנ"ך, בתחילת קינת דוד: הקשת הוא כלי נשק המסמל את יכולתם של מתיישבי הקיבוץ לעמוד ולהילחם מול אויביהם.
בשנת 1864, הנרי בייקר טריסטראם, חוקר טבע אנגלי, ביקר בארץ ישראל וציין את התרשמותו מיער עצי אלון התבור הפתוח ובו מרווחים גדולים בין העצים, המאפשרים צמיחה של עשבים חד-שנתיים, שראה ביציאתו מנצרת לטבריה.
הראשון מסוגו שראה בארץ, עם מיני פרחים רבים ושיחים ננסיים.
בין השנים 1901–1913 טופח היער על ידי אליהו קראוזה שהיה אגרונום וניהל את חוות סג'רה.
אולם בתקופת מלחמת העולם הראשונה כרתו נציגי השלטון העות'מאני חלקים נכבדים מהיער לשם בניית מסילות והסקת רכבות אספקה לחזית הדרומית.
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, שוקם היער על ידי חברי הקיבוץ ויערני קק"ל.
השמורה מקיפה את קיבוץ בית קשת משלושה כיוונים.
בכניסה לקיבוץ נמצא השער המזרחי של דרך נוף יער בית קשת החוצה את השמורה.
בשטח השמורה נמצאים גם תל גובל ובית היערן.
חלקה הדרומי של השמורה נמצא צפונית-מערבית לבית הספר החקלאי כדורי ומגיע עד לקרבת בית הספר.
בתחום השמורה זורם "נחל השבעה" ויובלו נחל "אזנות".
במתמטיקה, שמורה פולינומית ביחס לפעולה של חבורה G על מרחב וקטורי היא פולינום הנשמר תחת הפעולה: לכל .
השמורות תלויות בחבורה G, ובאופן שבו היא פועלת על המשתנים (המהווה הצגה ליניארית שלה על המרחב V).
אוסף השמורות מהווה תת-חוג של חוג הפולינומים, שאותו מקובל לסמן ב-.
תורת השמורות הפולינומיות סובבת סביב המבנה של חוג הפולינומים, החל ממציאת יוצרים מפורשים עבור חבורה נתונה (היינו, קבוצת שמורות שאפשר להציג בעזרתה כל שמורה אחרת), וכלה בפרטי המבנה האלגברי של החוג.
התוצאה הראשונה בתחום זה היא המשפט של ניוטון, שהוכיח שכל פונקציה סימטרית, היינו, שמורה של החבורה הסימטרית בפעולה הטבעית שלה על האינדקסים, היא פולינום ב"שמורות היסודיות" , עבור .
לדוגמה, כל פולינום בשני משתנים המקיים הוא למעשה פולינום בשני הביטויים ו- .
לשמורות (בעיקר של החבורה הסימטרית) היה תפקיד חשוב בפתרון משוואות פולינומיות, משום שהמקדמים של פולינום הם פונקציות סימטריות של השורשים שלו, והן מופיעות מאז כחלק טבעי בפיתוח של תורת גלואה, במיוחד עבור שדות טרנסצנדנטיים.
חקר השמורות הפולינומיות היה אחד התחומים המרכזיים באלגברה של המאה ה-19, שבה התמקד המחקר במציאת שמורות ושיטות לחישובן עבור חבורות שונות.
התחום שינה את פניו כאשר דויד הילברט פתר, ב-1888, את הבעיה היסודית שלו, בהראותו שכל מערכת של שמורות נוצרת על ידי בסיס סופי (בלשון מודרנית, הוא הראה שהחוג נוצר סופית, כחוג).
תוצאה זו נתקלה בתחילת הדרך בהתנגדות (פאול גורדן, מן המתמטיקאים החשובים באותה עת, פטר אותה כ"תאולוגיה"), משום שלא הייתה קונסטרוקטיבית.
אמי נתר, תלמידתו של גורדן, הובילה אמנם את האלגברה המודרנית בכיוון הלא-קונסטרוקטיבי שייסד הילברט (בפתחה למשל את החוגים הנתריים), אבל גם מצאה פתרונות קונסטרוקטיביים לאותה בעיה יסודית .
שמורה פולינומית היא, כאמור, איבר של חוג הפולינומים, הנשמר תחת פעולה ליניארית של חבורה (סופית) G.
לחוג הפולינומים יש דירוג טבעי לפי המעלה הכוללת, , והפעולה של G על כל מרכיב הומוגני מושרית מן הפעולה על המרכיב הליניארי .
כל עוד G סופית, ממד קרול של חוג השמורות שווה לזה של R, שהוא גם דרגת הטרנסצנדנטיות של שדה השברים, m.
(לכל הצגה אי-פריקה עם קרקטר אפשר להגדיר את האוסף של שמורות ביחס ל-; אלו מודולים מעל חוג השמורות המוחלטות, ).
כל שמורה של G אפשר להציג כסכום של שמורות הומוגניות, כך שחוג השמורות מתפרק , והוא למעשה תת-אלגברה מדורגת של R.
קבוצת יוצרים הומוגניים של חוג השמורות נקראת לפעמים "בסיס".
לאחר שהילברט הוכיח שתמיד קיים בסיס סופי, השאלה המתבקשת היא מהן הדרגות של איברים בבסיס, ומהם הקשרים האלגבריים בין אברי בסיס, בהנחה שהם תלויים אלגברית.
נקודת המבט המדורגת מביאה להגדרה של סדרת הילברט-פואנקרה (נקראת גם סדרת הילברט או סדרת פואנקרה) של החוג, .
כמו בכל היבט אחר של תורת ההצגות, "המקרה המודולרי", שבו סדר החבורה G מתחלק במאפיין של שדה הבסיס F, מסובך בהרבה מן המקרה הלא-מודולרי; בהמשך נטפל רק במקרה האחרון.
נתר הוכיחה (במקרה הלא-מודולרי) שחוג השמורות נוצר על ידי העקבות של המונומים h ממעלה לכל היותר סדר החבורה.
בפרט, חוג השמורות נוצר על ידי לכל היותר איברים.
זהו ניסוח קונקרטי למשפט שהוכיח הילברט, לפיו החוג נוצר סופית.
משפט מוליין מחשב את סדרת הילברט-פואנקרה של חוג השמורות: כאשר הדטרמיננטה מחושבת במרחב האנדומורפיזמים שבו G משוכנת (ובהכללה לשמורות יחסיות: ), והוא שימושי מאוד כשמכירים כמה שמורות יסודיות, ורוצים לוודא שאין שמורות נוספות (עם זאת, סדרת הילברט-פואנקרה אינה קובעת את הדרגות של השמורות היסודיות).
לפי משפט הנורמליזציה של נתר, יש בחוג השמורות קבוצה בלתי-תלויה אלגברית מקסימלית, היוצרת תת-חוג (איזומורפי בעצמו לחוג הפולינומים ב-m משתנים), שחוג השמורות כולו הוא מודול נוצר סופית מעליו.
(אברי הקבוצה הראשונה נקראים שמורות ראשיות, ואברי קבוצה פורשת של מודול השמורות מעל S נקראים שמורות משניות).
השאלה המרכזית, היא, אם כך, מהו המבנה של המודול הזה.
מתברר שחוג השמורות הוא חוג כהן-מקולי, כלומר, מודול חופשי מעל תת-החוג S (תכונה זו אינה תלויה בבחירה של S).
את קבוצת היוצרים של S אפשר לבחור באופן הבא: בוחרים ליניארי כלשהו, ולאחר שנבחרו בוחרים ליניארי שאינו באיחוד של אף תת-מרחב מהצורה .
הנורמות המצומצמות , המוגדרות כמכפלת כל הצמודים השונים זה מזה של הפולינום הנתון, מהוות קבוצת יוצרים בלתי-תלויה כדרוש.
כל הדרגות המתקבלות באופן זה מחלקות את סדר החבורה G, ומכאן נובע שהמכפלה היא פולינום; מכאן ראיה (נוספת) לכך שסדרת הילברט-פואנקרה היא פונקציה רציונלית.
ממשפט מוליין אפשר אז להסיק שחוג השמורות נוצר, כמודול מעל S, על ידי שמורות ממעלה לכל היותר.
המבנה המוצלח ביותר שיכול להיות לחוג השמורות הוא שיהיה בעצמו חוג פולינומים (בעל בסיס חופשי, כלומר שווה ל-S).
מתברר ש- הוא חוג פולינומים אם ורק אם G נוצרת על ידי פסאודו-שיקופים, שהם העתקות (של V) שכל הערכים העצמיים שלהן - פרט לאחד בדיוק - שווים ל-1 (פסאודו-שיקוף שהערך העצמי האחרון שלו הוא 1- הוא שיקוף).
במקרה זה , וב-G יש בדיוק פסאודו-שיקופים.
(פסאודו-שיקוף צמוד או לחבורה אלכסונית, או למטריצה ).
משפט Kemper-Malle מספק תוצאה אנלוגית במאפיין חיובי.
במקרה הכללי אין לחוג השמורות קבוצת יוצרים בלתי-תלויה אלגברית, ולכן אין מנוס מהבנת הקשרים בין היוצרים.
קשרים אלו נקראים syzygy מסדר ראשון (syzygy היא מילה קשה לתרגום שמובנה האסטרונומי הוא התלכדות שלושה גרמי שמיים על קו ישר אחד).
הקשרים עצמם הם פולינומים, העשויים להיות תלויים אלגברית - והקשרים ביניהם נקראים syzygy מסדר שני.
משפט ה-syzygy של הילברט קובע שתהליך זה מוכרח להסתיים.
בלשון מודרנית מציגים את חוג השמורות כחוג מנה של חוג פולינומים (כלומר, יש בסיס בן s שמורות הומוגניות, שמהן בלתי תלויות, ובין כל קבוצה גדולה יותר של שמורות יש בהכרח תלות אלגברית).
מערכת הקשרים והקשרים בין הקשרים וכן הלאה מבוטאת דרך רזולוציה חופשית של כמודול מעל A (ומשפט ה-Syzygy פירושו שיש רזולוציה חופשית סופית).
למעשה, אם היא רזולוציה שבה ה- הם A-מודולים חופשיים, אפשר לחשב את סדרת הילברט-פואנקרה לפי הנוסחה , כאשר הן הדרגות של היוצרים של .
יש רזולוציה יחידה שבה הדרגה של כל היא הנמוכה ביותר האפשרית; הדרגות של המודולים המשתתפים בה הם מספרי בטי .
אורכה של רזולוציה זו (שהיא גם הקצרה ביותר האפשרית) הוא s-m (תכונה זו שקולה לכך שחוג השמורות הוא כהן-מקולי).
אם המרכיב האחרון ברזולוציה הוא מדרגה 1, אז חוג השמורות הוא חוג גורנשטיין (תכונה זו אינה תלויה בבחירת היוצרים , או אפילו במספרם).
חוג השמורות הוא גורנשטיין אם ורק אם .
בפרט, G מוכלת בחבורה הליניארית המיוחדת של V אם ורק אם r=0 וחוג השמורות הוא גורנשטיין.
בכל מקרה מתקיים ; המקרה שבו יש שוויון נקרא חיתוך שלם (גם זו תכונה של חוג השמורות שאינה תלויה בבחירת היוצרים).
במקרה זה לרזולוציה המינימלית יש צורה סטנדרטית, המאפשרת גם לחשב בקלות את סדרת הילברט-פואנקרה, וממנה נובעת גם תכונת גורנשטיין.
תכונה חזקה עוד יותר היא המקרה שבו , המבטיח גם שהממד ההומולוגי יהיה 1. במקרה זה נקרא על-משטח (hypersurface); כל על-משטח הוא חיתוך שלם.
שמורות טבע ימיות הן שטחי ים מוגנים לפי החוק הישראלי על מנת למנוע פגיעה בערכי הטבע המוכלים בהם.
הרשות הממשלתית האחראית להכרזה, פיתוח ואחזקת שמורות הטבע הימיות בישראל היא רשות הטבע והגנים.
בתי הגידול הטבעיים בשטחים הימיים של ישראל מושפעים על ידי טווח רחב של איומים, בין השאר על ידי זיהומים, דיג יתר, הקמת תשתיות ימיות, כניסת מינים פולשים, ושינויים אטמוספיריים גלובליים.
בשל כך גוברת החשיבות בהכרזת שמורות טבע ימיות במימי ישראל.
שמורות הטבע הימיות בים התיכון
החל מאמצע שנות ה–60 ועד ראשית שנות ה–2000 הוכרזו בישראל שש שמורות ימיות קטנות, ששטחן הכולל (10.4 קמ"ר) הוא כרבע אחוז משטח ישראל בים התיכון, והן משתרעות בדרך כלל מקו החוף ועד למספר מאות מטרים מערבה לתוך הים.
שמורות אלה מגִינות על בתי הגידול של אזור הגאות והשפל ושל סביבת המים הרדודים (בעומק של מטרים בודדים עד כעשרים מטרים), אך אינן מגנות על חלקים מייצגים של כלל הסביבה הימית בים התיכון הישראלי.
מיעוט השטחים הימיים המוכרזים כשמורות טבע, בולט במיוחד לעומת מאמצי שימור הטבע רבי השנים בתחום היבשתי.
כדי להגן על מערכות אקולוגיות מייצגות בתווך הימי ועל מגוון המינים הביולוגי בסביבה הימית, גיבשה רשות הטבע והגנים תוכנית להכרזת שמורות טבע ימיות ברוח אמנת ברצלונה.
העקרונות המנחים המרכזיים בתכנון שמורות ימיות מובילים להכרזה על שמורות גדולות המאפשרות הגנה על מערכת אקולוגית שלמה וכן על בעלי חיים ימיים גדולים שטווח המחיה שלהם רחב.
שיקולים מנחים נוספים כוללים קישוריות בין שמורות והגנה על חלקים יחסיים גדולים יותר של בתי גידול נדירים, לעומת בתי הגידול הנפוצים.
תחום המים הטריטוריאליים חולק לצורך איסוף המידע ותכנון השמורות ליחידות נוף על פי המאפיינים הבתימטריים (הטופוגרפיה של קרקעית הים) סוג הקרקעית ושימושי השטח.
בהתאם לנתונים ולממצאים שנאספו מתוכננת הקמתן של שמורות טבע ימיות, שישמרו אזורים מייצגים מבתי הגידול הימיים המאפיינים – אזורים בעלי תשתית רכה של חול או טין וחלקים נרחבים מבתי הגידול הייחודיים, כגון רכסי כורכר תת-ימיים, אזורים בעלי מסלע קשה מיוצב ושטחי טבלת גידוד באזור הגאות והשפל.
בתי גידול נדירים, כגון קניונים תת-קרקעיים ורכסי הרים הנמשכים לים, יכללו במלואם בשטחי השמורות.
בסך הכל, מוצעת הכרזתן ותפעולן של שמורות טבע ימיות בהיקף של 20% מכלל שטח המים הריבוניים של ישראל בים התיכון.
השמורות הימיות (המוצעות ואלו המוכרזות כיום) נחלקות לכמה סוגים:
שמורות גדולות: ארבע שמורות הפזורות מגבולה הצפוני של ישראל ועד גבולה הדרומי שישתרעו מקו החוף במזרח עד גבול המים הטריטוריאליים במערב.
שמורות אלה יגנו על שטחים מבתי הגידול המייצגים של קרקעית הים ברצף העומקים שמחוף הים ועד כקילומטר עומק בצפון הארץ וכ-150 מ' מול אשקלון (העומקים בגבול המים הטריטוריאליים, בהתאמה).
שמורות גדולות מתוכננות לקום מול ניצנים – בין אשקלון ואשדוד, מול חופי השרון והכרמל ובראש הנקרה.
שמורות ייחודיות מתוכננות באזורים בהם לבית הגידול של הקרקעית יש מאפיינים ייחודיים וראויים לשימור, כגון ברכס הכרמל וברכס בוסתן הגליל.
שמורות "קו חוף" חדשות יתווספו לאלו המוכרזות כבר כיום ומשתרעות למרחק של מאה עד מאות מטרים בודדים מקו החוף אם יהיה צורך לספק הגנה נוספת לקו החוף עצמו.
לשמורות הטבע המתוכננות יתווספו גנים לאומיים ימיים שתכליתם הגנה על ערי החוף העתיקות, נמליהן ואתרי מורשת נוספים בסביבת החוף או הים.
שמורות הטבע ינוהלו במטרה לשמור על שלמותם של בתי הגידול והמגוון של מיני החי והצומח הטבעיים בתחומן.
ממשקי השמורות מעוגנים בתקנון ובתוכניות השמורות.
מטרת תוכניות הממשק היא לאפשר שימושים אנושיים רבים ככל הניתן בשמורה, תוך התייחסות לממדיה הרבים, הכוללים את קרקעית הים, עמודת המים ופני הים, אזורים שונים בתוך השמורה והמחזוריות בעונות השנה.
כל זאת תוך מתן הגנה מרַבית למערכת האקולוגית ובאופן שלא יפגע בשלמותה.
שמורת איי חוף ראש הנקרה
שמורת ים ראש הנקרה-אכזיב - השמורה הימית הגדולה והצפונית בישראל
שמורת שקמונה - השמורה הימית העירונית הראשונה בישראל
שמורת ים שקמה - השמורה הימית הדרומית ביותר בישראל לחופי הים התיכון
שמורת איי חוף דור-מעגן מיכאל
שמורת חולות ניצנים (שמורה הכוללת שמורה יבשתית ושמורה ימית)
שמורת הפרעת פלמחים - השמורה הראשונה והיחידה שהוכרזה במים הכלכליים של ישראל
כמו כן, ישנה שמורה נוספת מאושרת - שמורת ים יפו–גבעת עלייה, ושמורות נוספות מוצעות בניהן: שמורת ים פולג, שמורת ים שבי ציון–בוסתן הגליל ושמורת ים כרמל-נווה ים.
שמורות הטבע הימיות בים האדום
כיום, בשטחי ישראל ישנן כשלוש שמורות ימיות בים האדום:
שמורת טבע הים הדרומי באילת
שמורת ים האלמוגים - שמורת הטבע הדרומית בישראל
כמו כן, ישנן הצעות לשמורות שונות ביניהן: שמורת השונית המזופוטית, שמורת חוף קצא"א, שמורת עשב הים ושמורת חוף הסרטנים.
איומים על בתי הגידול הימיים בים התיכון בישראל
לישראל כ-200 ק"מ קו חוף וכ-3,950 קמ"ר מים טריטוריאליים באגנו המזרחי של הים התיכון – אגן הלבנט.
שטח זה דומה בגודלו לכחמישית מגודל השטח היבשתי של המדינה.
במי הים ובקרקעיתו מצוי מגוון מינים עשיר הכולל מאות מיני דגים, אלפי מינים של חסרי חוליות וכן מיני צומח, זוחלים (צבי ים) ויונקים ימיים.
מינים אלה מרכיבים את החברות המצויות במערכת אקולוגית ימית.
גורמי הפגיעה במערכת האקולוגית הימית מרובים, ונובעים מניצול יתר של מיני חי וצומח, פגיעה פיזית בבתי הגידול הימיים והחופיים, זיהום הסביבה הימית, כניסת מינים פולשים למערכת הימית המקומית ושינויים אטמוספיריים גלובליים.
בים התיכון הישראלי הדבר בא לידי ביטוי בדיג יתר הפוגע באופן מתמשך באוכלוסיות הדגים וחסרי החוליות, ומחליש את יציבותה של המערכת האקולוגית ואת יכולתה להתאושש מפגיעות נוספות.
שיטות דיג כגון גרירת מכמורת קרקעית פוגעות בקרקעית הים ובמגוון מיני הצמחים ובעלי החיים הצמודים אליה, וגורמות נזק רב לאתרי הרבייה וגידול הצאצאים של מיני דגים וחסרי חוליות רבים.
חלק משיטות הדיג המסחריות אינן סלקטיביות, וגורמות ללכידת מינים מסחריים לצד מינים חסרי כל ערך כלכלי.
נוסף על כך, פוגעות הרשתות בבעלי חיים השוחים במים הפתוחים ואינם מינים המהווים מטרה לדיג (כגון יונקים ימיים וזוחלים).
איומים נוספים נובעים מהקמתם של מתקני תשתיות רבים סמוך לים, ביניהם נמלים ומרינות, מתחנות כוח לייצור חשמל המזרימות את מי הקירור לים, ומהזרמת ביוב ושפכים תעשייתיים.
בשנים האחרונות מואצת הקמתם של מתקנים גדולים להתפלה של מי ים, אשר יזרימו תמלחת בהיקף של מיליארדי מטרים מעוקבים בכל שנה לים.
ההשפעות הסביבתיות של רכז התמלחת, הכולל גם תוספים כימיים מתהליך הייצור, עדיין אינן ידועות.
על אלו נוספים קווי תשתיות (כגון אנרגיה, גז ותקשורת) הנחפרים או מונחים על קרקעית הים, קידוחים ימיים להפקת גז ונפט ומבנים נוספים, כגון איים מלאכותיים, שהקמתם למטרות תשתית ותעשייה כבר אושרה.
על איומים אלה נוספת הגירתם של דגים וחסרי חוליות למזרח הים התיכון, בפרט מינים פולשים מים סוף.
עד שנת 2000 תועדו יותר מ-550 מיני מהגרים כאלה ביותר מ-2,200 פרסומים.
המינים המהגרים מים סוף פולשים לים התיכון דרך תעלת סואץ, בתהליך המכונה "הגירה לספסית", על שמו של מתכנן התעלה.
ההגירה הלספסית הביאה לפלישה של מינים שלא היו ידועים כלל במזרח הים התיכון – חלקם מוכרים כיום כשלל דיג מסחרי, ואחרים כמינים המסבים נזק בריאותי וכלכלי ופוגעים ביציבות המערכת האקולוגית של מזרח הים התיכון.
רבים מהמהגרים דחקו מינים מקומיים, העלו את הסיכון להכחדתם, צמצמו את המגוון הביולוגי ושינו בתי גידול.
חוק השמירה על הסביבה החופית ואמנת ברצלונה
הטיפול באיכות הסביבה הימית, בהתאם לאמנות בינלאומיות ולחוקי המדינה, מופקד בידי אגף ים וחופים במשרד להגנת הסביבה, ובהנחייתו מבוצע ניטור של זיהום הים על ידי המכון לחקר ימים ואגמים.
המאבק הציבורי נגד הבנייה המואצת של מלונות על קו החוף ומרינות בים ופרסום "מסמך מימי החופין" של ישראל, הובילו לחקיקת "חוק השמירה על הסביבה החופית" (2005).
חוק זה מגדיר את הסביבה החופית כסביבה המשתרעת מ-300 מטר מזרחה לקו החוף ועד גבול מימי החופין של ישראל, במרחק של 12 מילין ימיים (מעט יותר מ-22 ק"מ) מקו החוף.
החוק מתייחס לכל שטח המים הריבוניים של ישראל כאל אזור רגיש, עשיר במשאבי טבע, שיש לתכנן את השימוש בו תוך התחשבות בכלל רכיביו כדי לשמר את סביבתו הייחודית.
על פי אמנת ברצלונה, תפקידן של שמורות ימיות הוא להגן על שטחים הכוללים אחת מההגדרות הבאות:
מייצגים של מערכות אקולוגיות חופיות וימיות.
סביבות טבעיות שנשקפת להן סכנת היעלמות באזור התפוצה הטבעי שלהן, או ששטחן מצומצם באופן טבעי.
סביבות טבעיות החיוניות להישרדות, לרבייה ולשיקום של מינים בסכנה, ושל מינים מאוימים או אנדמיים של צומח וחי.
אתרים בעלי חשיבות מיוחדת בגלל העניין המדעי, האסתטי, התרבותי או החינוכי שלהם.
רשת "אנשי הים התיכון" למען השמורות הימיות בישראל
ב-2018, הוקמה רשת ארצית של קהילות מקומיות "אנשי הים התיכון" להגנה ולשמירה על חופי הים התיכון בישראל, להעלאת המודעות ולהקמת שמורות ימיות נוספות לאורך החופים.
הרשת פועלת בשיתוף הארגונים הסביבתיים: החברה להגנת הטבע, צלול, אקואושן, דלפיס, ההתאחדות הישראלית לצלילה, מגמה ירוקה, רשות הטבע והגנים וארגון "אנו- עושים שינוי".
הקהילות מקיימות פעילויות מגוונות בהרצאות, בהדרכות והכשרות, בסיורים, בניקוי חופים וים, באירועים ועוד.
החי והצומח בשמורות הטבע הימיות
שְׁמוּרַת אַלּוֹנֵי שְׁמוּאֵל היא הצעה לשמורת טבע סמוך למעיין עין פטלים, בקצה הצפוני של נחל לוז ומתחת להר שמואל.
גודל השמורה 15 דונם, השטח בו מרוכזים האלונים הוא כדונם וחצי, השמורה נמצאת ממערב לגדר ההפרדה.
שם השמורה, אלוני שמואל, נקרא בשל קרבתה לקבר שמואל הנביא.
בשמורה נמצאת חורשה קטנה של עצים עתיקים - שישה עצי אלון מצוי ועץ אלה ארץ-ישראלית.
האלונים שבשמורה הם מהגדולים ביותר בישראל, שלושה מהם מגיעים לגובה כ- 15 מטר, והיקף הגזע של הגדול שבהם הוא 4 מטר.
ליד האלונים הוקמו ספסלי בטון גדולים, סמוך לאלונים קיים בור מים, ופורחים שדות של סתוונית ירושלים.
ב-2009 מת אחד האלונים העתיקים, כנראה בגלל חרקים שנטפלו לגזעו.
שָׁמוֹרִין (בסלובקית: Šamorín; בהונגרית: Somorja) היא עיירה במערב סלובקיה.
העיירה ממוקמת על הגדה השמאלית של נהר הדנובה, לא הרחק מסכר גבצ'יקובו, 20 ק"מ דרומית-מזרחית לברטיסלאבה.
רוב האוכלוסייה הם הונגרים אתנים.
שמורין מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1238. בימי הביניים הייתה נמל חשוב על הדנובה.
ב-1405 קיבלה מהמלך זיגמונד מעמד של עיר מלכותית חופשית.
עם עלייתה של פרסבורג שמורין הלכה ואיבדה ממעמדה וב-1589 אף איבדה את המעמד של עיר מלכותית חופשית.
ב-1683 העות'מאנים שרפו את העיר.
במלחמת העולם הראשונה היה במקום מחנה שבויים, ובו בעיקר שבויים רוסיים ואיטלקיים.
מעמדה המדיני של שמורין במאה ה-20
עד 1920 הייתה חלק מממלכת הונגריה.
ב-1920, על פי חוזה טריאנון, עברה לשלטון צ'כוסלובקיה.
ב-1938, בהתאם להחלטות בבוררות וינה הראשונה חזרה שמורין לשלטון הונגריה.
עם תום מלחמת העולם השנייה חזרה לשלטון צ'כוסלובקיה.
מאז 1 בינואר 1993, עם פרוק צ'כוסלובקיה לשתי מדינות, שמורין שייכת לסלובקיה.
מספר התושבים נותר קבוע, בסביבות 12,000, מתחילת המאה ה-20.
השינויים במעמדה המדיני של שמורין השפיעו על ההרכב הדמוגרפי של אוכלוסייתה.
ב-1910 92% מהתושבים היו הונגרים והשאר גרמנים.
קהילה יהודית נוסדה בשמורין ב-1860. קודם לכן יהודים חיו ב-Mliečno הסמוכה, ובאו לשמורין לניהול עסקיהם.
ב-1912 נבנה בית כנסת ולידו בית ספר ומבני ציבור יהודיים נוספים.
במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי הגרמנים, לאחר מכן גורשו כל היהודים לאושוויץ.
חלק מהניצולים חזרו לעיירה לאחר המלחמה.
אולם כיום אין שם יהודים.
בית הכנסת שוקם בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומשמש כמוזיאון לאמנות מודרנית.
שְׁמוּרַת אֶל כַּנוּבּ היא שמורת טבע הנמצאת בהר חברון.
שטח השמורה 48,700 דונם, והיא הגדולה בשמורות הטבע שבספר מדבר יהודה.
בשמורה מספר ערוצים קניוניים שיורדים מרום 940 מטרים עד לגובה של 320 מטרים.
אחד הבולטים שבהם הוא קניון ואדי אל-כילת בו קיימים סלעי דולומיט.
בשמורה נובע מעיין ניקבה "עין א-דרת".
בכל רחבי השמורה פזורים בורות מים, כבשני סיד רבים ומערות טבעיות.
לראשונה ממערב לירדן, בשמורה זו נצפה הצמח הנדיר בר-דורבן הסירה, בשנת 2020. עד אז, צמח זה היה מוכר בעיקר בהרי אדום.
הנקודה הגבוהה בשמורה היא "רכס אל כנוב", שהוא הנקודה הדרומית ביותר ממנה ניתן (בתנאי ראות מעולים) לצפות בחרמון.
השמורה מחולקת לשטחי C, שטחי B ושטחי A.
מאז מסירת חלקים מהשמורה לידי הרשות הפלסטינית, הפכו אזורים נרחבים ל"שממה אקולוגית ולמוקד של מפגעים סביבתיים".
במתמטיקה ובמדעים מתמטיים, שְׁמוּרָה (בלועזית: אִינְוָורִיאָנְט) היא תכונה של אובייקט מתמטי או של מחלקת אובייקטים שאינה משתנה תחת פעולה או טרנספורמציה מסוימת (או משפחת טרנספורמציות).
אם ערכה של השמורה שונה בין שני מצבים, זו ראיה לכך שאי אפשר לעבור ביניהם באמצעות ביצוע הטרנספורמציות המותרות.
כך למשל, צלעותיו וזויותיו של משולש אינן משתנות תחת פעולות הזזה, שיקוף או סיבוב, לכן הן אינווריאנטיות תחת הפעולות האלה.
שמורות משמשות במגוון תחומים במתמטיקה, כגון גאומטריה, טופולוגיה ואלגברה: כמה משפחות של טרנספורמציות מוגדרות דווקא על ידי השמורות שלהן; למשל: העתקה קונפורמית מוגדרת כטרנספורמציה על המישור המשמרת זוויות בין עקומות.
כמו כן גילוי שמורות הוא שלב משמעותי בתהליך של סיווג עצמים מתמטיים.
בין הדוגמאות היסודיות ביותר לשמורות: מספר, ממד ומידה.
זיהוי של שמורת זוגיות, באופנים שונים, מאפשר לפתור כמה חידות מוכרות:
חידת ה-15, שסחפה את אירופה בסוף המאה ה-19, מבקשת לסדר לוח בגודל 4 על 4 שבו 15 לוחיות ממוספרות ולוחית אחת חסרה.
במצב ההתחלתי כל הלוחיות במקומן, למעט זוג אחד של לוחיות, שהוחלף.
כל שני צעדים רצופים במשחק מחליפים שלוש לוחיות באופן מחזורי.
החלפה כזו היא תמורה זוגית, ולכן הזוגיות של מצב המשחק נשארת קבועה לאורך כל מספר זוגי של מהלכים.
אבל כדי שהלוחית החסרה תחזור למקומה, מספר המהלכים מוכרח להיות זוגי - ומכאן שאי אפשר לסדר את הלוח בשום דרך.
בכד יש כדורים שחורים ולבנים.
בכל צעד מוציאים באקראי שני כדורים, ומחזירים אחד במקומם: מחזירים כדור לבן אם שני הכדורים שווי-צבע, וכדור שחור אם הם בצבעים שונים.
באיזה צבע יהיה הכדור האחרון?
הפתרון הוא שבכל צעד, הזוגיות של מספר הכדורים השחורים נשמרת, וממילא הכדור האחרון יהיה לבן אם בתחילה היה מספר זוגי של כדורים שחורים, ושחור אחרת.
ב"אתגר שלוש הכוסות" מונחות לפני השחקן שלוש כוסות, מהן אחת הפוכה ושתיים ישרות, ועליו לסדר את הכוסות כך שכולן תהיינה ישרות.
אלא שבכל צעד מותר להפוך בדיוק שתי כוסות.
גם כאן, הזוגיות של מספר הכוסות ההפוכות אינה משתנה בכל צעד, וממילא אי אפשר לעבור ממצב שבו יש כוס אחת הפוכה למצב שבו אין כוסות כאלה.
שְׁמוּרַת מְלֵחָה, בִּצַּת וָאדִי מַלָחָה, היא שמורת טבע במרכז בקעת הירדן, השוכנת בחלקו העליון של ואדי מלחה (שזורם מצפון הבקעה), באזור היישובים תומר וגלגל.
התנאים הגאוגרפיים הייחודיים בשמורה גורמים למליחות גבוהה במיוחד בקרקע, המשפיעה על הצומח בה.
על הבולטים בעופות השמורה נמנה פרנקולין.
בשמורה יש מסלול הליכה ורכיבה באורך 4.5 ק"מ.
השמורה מתפרשת מאזור היישובים רותם ומשכיות ועד אזור חמדת.
שמור לי ואשמור לך הוא ביטוי תנאי הלקוח מהמשנה.
הביטוי עוסק בדיני שומרים, ולפיו כל האומר לחברו "שמור לי ואשמור לך" נחשב כשומר שכר.
רב פפא העמיד את הדין האמור במשנה במציאות שאמר לו "שמור לי היום ואשמור לך למחר", ובמציאות זו ההתחייבות לשמור למחר נחשבת כהתחייבות של שכר, ועל השמירה חלים דיני שומר שכר.
ואם אמר לו שמור לי ואשמור לך ושתי השמירות מתחילות כאחת, נחשב הדבר כשמירה בבעלים, ואין בה חיוב תשלומים.
כך פסקו גם הרמב"ם, והשולחן ערוך.
בהלכות שבת מובא היתר לומר לחברו "שמור לי פירות שבתחומך ואני אשמור לך פירות שבתחומי".
הדבר אינו מהווה עבירה על האיסור של ודבר דבר, היות ששמירת הפירות היא פעולה המותרת בשבת.
השימוש הרווח בלשון הוא לרוב במשמעות שלילית, לפיה שני בעלי סמכות וכוח מטיבים זה לזה, כל אחד בתחום יכולתו.
לרוב בהקשר של שחיתות או התנהלות שאינה נאותה, מצד בעלי כוח בארגונים ובגופים ציבוריים.
כך בדוגמה זו: "אבי ליכט על שכר הבכירים: אני חושש מ'שמור לי ואשמור לך'".
"שמור על העולם" הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע דוד ד'אור, ועיבד עופר מאירי.
בשנת 2021 הקליט ד'אור ביחד עם הזמרת אנה זק את "שמור על העולם" בתור דואט.
השיר נכלל באלבום השני של ד'אור "בגובה משתנה" שיצא ב-1993. את השיר כתב ד'אור לרגל הולדתו של אחיינו, אור, ולפי גרסה אחרת, לרגל גיוסו לצה"ל של אחיו יניב.
ד'אור אף ביצע את השיר במופע המשותף שלו עם שלמה בר, והשיר נכלל גם באלבום המשותף שלהם שיצא ב-1995.
אף שלא נכתב כשיר זיכרון, הפך השיר כמזוהה עם ימי זיכרון וימי אבל לאומיים.
נוסף על כך, השיר הגיע למקום חמישי במצעד העשור של תחנות הרדיו האזוריות לשנים תש"ן-תשנ"ט.
שמורת מלחת אבוקה היא שמורת טבע בעמק המעיינות, באזור שבעבר היה הקיבוץ אבוקה, וכיום כשני קילומטרים צפון מערב לקיבוץ כפר רופין.
השמורה סגורה למבקרים מטעמי שמירת טבע.
בשמורה נמצאת מלחת אבוקה, אשר מתמלאת במים בעונת הגשמים, ומתייבשת בקיץ - תופעה הגורמת לעלייה משמעותית במליחות הקרקע, בשמורה צומחים צמחים רבים ביניהם תמרים, אשלים, מלוח קיפח, קנה מצוי, עדעד, אוכם מדברי, עצי דקל ועוד.
בדרום השמורה עובר נחל אבוקה, שיוצא מהמעיין עין צמד ולכיוון בריכת אבוקה שנמצאת ממערב לשטח השמורה וממלא אותה.
שביל עמק המעיינות עובר בשטח השמורה.
שמורת איי חוף ראש הנקרה היא שמורת טבע ימית, הכוללת בתחומיה את איי ראש הנקרה.
השמורה נמצאת בתחומי שמורת ים ראש הנקרה-אכזיב.
האיים נכללו בתוכנית הראשונית להכרזה נרחבת על 50 שמורות טבע בישראל, שהוצגה בשנת 1956. השמורה הוכרזה ב-10 ביוני 1965, ושטחה הוא כ-311 דונם.
השמורה משתרעת בשני גושים נפרדים באיי החוף - האי "שחף" והאי "נחליאלי" מערבית לשפך נחל בצת, והאי "אכזיב" הנמצא מערבית לגן הלאומי אכזיב.
העלייה לאיים אסורה, וכך גם השהייה בים בתחום 150 מ' מהאיים - על מנת לא לפגוע בפעילות הקינון בהם.
שמורת איי חוף דור-מעגן מיכאל היא שמורת טבע ימית, הכוללת בתחומיה את איי חוף דור ומעגן מיכאל.
השמורה הוכרזה ב-26 בנובמבר 1964, ושטחה הוא כ-21 דונם.
השמורה משתרעת בשני גושים נפרדים באיי החוף – "אי היונים" ממערב למעגן מיכאל (שטחו 2.8 דונם), ו"אי חופמי" ממערב למושב דור (שטחו 2.4 דונם).
האיים נוספים – "שחפית", "דור" ו"טפת", אינם נכללים בשטח השמורה.
העלייה לאיים אסורה, על מנת לא לפגוע בפעילות הקינון המתקיימת בהם.
השמורה הייתה בין שלוש השמורות המוכרות בישראל, בתחילת 1962, עוד בטרם חקיקת החוק להכרזה על שמורות טבע.
השמורה גם הייתה מהשמורות הראשונות שהוכרזו על פי החוק.
אי היונים משמש כאתר קינון ליוני בית, ובשנים האחרונות מקננים בו גם עשרות ברווזי ברכייה.
במחקר שנערך בשנים 2017–2018, התגלו באיים אוכלוסיות זוחלים, חרף שטחם המצומצם.
באי היונים תועדו 3 מינים – שממית הבתים, נחושית עינונית וצב ביצה מצוי.
באי חופמי תועדה שממית הבתים.
זוחלים תועדו גם באי שחפית (שממית הבתים ושנונית השפלה) ודור (שממית הבתים, נחושית עינונית, חומט גמד וצב ביצה מצוי) שאינם נכללים בשמורה.
איי החוף הם אחד המקומות האחרונים בישראל בהם גדל הצמח אוכם חופי, הנמצא הן באי היונים והן באיי חוף דור.
שמורת אור כוכבים או dark-sky reserve, בתרגום חופשי: שמורת שמיים כהים) היא אזור, המקיף בדרך כלל פארק או מצפה כוכבים, בעל זיהום אור מלאכותי מצומצם.
בדרך כלל, מטרתה של שמורת אור הכוכבים היא קידום תחום האסטרונומיה.
"שמור אותי" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
האלבום יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים האחים ראובני, ב-19 בדצמבר 1987.
הסינגל המוביל מתוך האלבום, "שמור אותי", הפך ללהיט ישראלי, ולאחד משיריה המוכרים ביותר של צנעני.
הוא נכתב והולחן על ידי ציון שרעבי.
בנוסף, הסינגל "כמו שאתה יודע" זכה להצלחה במצעד הסינגלים השבועי של רשת ג'.
הוא נכתב והולחן על ידי עוזי חיטמן, והגיע בשיאו למקום ה-18.
עיבודים: יגאל חרד, חיים חדד וננסי ברנדס
קלידים: דריו מלכי, חיים חדד וננסי ברנדס
גיטרה בס: יוסי מנחם ומיקי שביב
הוקלט באולפני "קיסר" פברואר – נובמבר 1987
טכנאי הקלטה ומיקס: ישי בן-צור
השירים "כמו שאתה יודע" ו"לחזור אל השכונה" הוקלטו באולפני "קולינור"
טכנאי הקלטה ומיקס באולפני "קולינור": יהודה (UG) גבאי
שמורת איי הדקלים היא שמורת טבע בלבנון המורכבת משלושה איים שטוחים וסלעיים ומאזור הים שמסביב, הממוקמים כ־5.5 קילומטרים מקו החוף, ומצפון־מערב לעיר אל מינה וטריפולי.
השטח הכולל של השמורה הוא 4.2 קמ"ר.
היא הוגדרה כאזור מוגן במיוחד בים התיכון על פי אמנת ברצלונה משנת 1995. האיים זוהו בשנת 1980 גם כאתר רמסר בעל חשיבות בינלאומית מיוחדת לפי אמנת רמסר, והם זוהו כאזור ציפורים בעל חשיבות על ידי BirdLife International.
כמו כן, האיים מהווים מקלט לצבי ים ירוקים, כלבי ים נזירים מצויים נדירים ושטחי מנוחה וקינון של ציפורים נודדות.
שְׁמוּרַת אלונה היא שמורת טבע ברמות מנשה.
השמורה משתרעת בגבעות המערביות של רמות מנשה, בין נחל דליה ונחל תנינים.
היא נמצאת בסמוך לשמורת הר חורשן ולשמורת בוריקה.
בשמורה עוברות שתי דרכים, דרך ג'יפים מסומנת אדום, 4357, ודרך מסומנת ירוק, 4365.
בשמורה יער של אלון התבור, אלון מצוי ואלה ארץ-ישראלית.
כמו כן השמורה עשירה בפריחה עונתית.
בשולי השמורה מצוי מערכת נקבות ופירים שהוליכו מים לקיסריה.
מערכת זו מתחילה ככל הנראה באזור עין צברים שבמזרח השמורה.
קטע מהמערכת, מחוץ לגבולות השמורה, נחפר ונפתח לקהל בתשלום בקרבת המושבים אביאל ועמיקם.
השמורה משתרעת על חלק מהשטח של יער אלונה, שבעבר נודע כיער בוריקה.
היער היה שטח אש של צה"ל ולכן לא הוכרז כשמורת טבע וסבל מכריתה רבה ורעיה בלתי מבוקרת של צאן.
באמצע שנות ה-80 הוחלט על הקמת "פארק אלונה" על שטח של 19,000 דונם ובמסגרת זאת נפרצו דרכים בשטח.
תוכנית לפארק אלונה הופקדה להתנגדויות הציבור בשנת 2011 ואושרה בשנת 2012. ההכרזה הרשמית על השמורה הייתה ב-11 בנובמבר 2019. השמורה מקיפה רק את חלק מהשטח של פארק אלונה, מכיוון שחלק מהשטחים הוחרגו מהשמורה כדי שינוהלו על ידי הקרן הקיימת.
"שמור אותי" הוא שיר שכתב והלחין ציון שרעבי והקליטה מרגלית צנעני עבור אלבומה שמור אותי משנת 1987.
במרוצת השנים, הפך "שמור אותי" לאחד משירי החותם של צנעני.
השורה "רק שמור אותי מאוהבי ומשונאי אשמר בעצמי" הפכה לביטוי שגור בשפה העברית.
המוזיקאי שלמה גרוניך הקליט את "שמור אותי" ביחד עם מרגלית צנעני בתור דואט.
הזמר ליאור פרחי הקליט את "שמור אותי" גם כן.
המוזיקאים איגי וקסמן, לילה מלקוס, מיקה קרני ויוני רועה הקליטו ביחד את השיר בגרסה משותפת.
משה הלל הקליט גם הוא את "שמור אותי" עם עיבוד מחודש שנעשה בידי ראובן בן שמעון.
צנעני ביצעה את השיר ביחד עם תזמורת צה"ל.
בהמשך, הקליטה אותו ביחד עם זהבה בן.
אבי סינואני וגל סינואני הקליטו יחד את "שמור אותי" עם עיבוד מחודש של נאור סינואני.
הזמר אלי לוזון הקליט אותו גם כן.
השיר בוצע בתוכנית הטלוויזיה "שישי שמח" אותה הנחה ירון אילן.
שמורת אלוני אבא היא שמורת טבע אשר נמצאת בגליל התחתון המערבי ומשתרעת בין המושבים בית לחם הגלילית, קיבוץ אלונים, אלוני אבא והכפר הבדואי בסמת טבעון ובה שרידיו של יער אלונים קדום.
השמורה קרויה על שם היישוב הקרוב אלוני אבא, המנציח בשמו את זכרו של אבא ברדיצ'ב, מהצנחנים העבריים שצנחו במלחמת העולם השנייה מאחורי קווי הנאצים באירופה, נשבו והוצאו להורג.
שטחה של השמורה הוא כ-960 דונם.
"אלוני אבא" קמה בעשור הראשון של המאה ה-20 והייתה מושבה של גרמנים טמפלרים.
הטמפלרים שמרו על היערות שבנחלותיו ובכלל זה על היער שבשמורת אלוני אבא.
בשמורה אין אתרים ארכאולוגיים, אך יש בה חציבות של מערות קבורה ומתקנים חקלאיים, בעיקר בתי בד.
בסביבת השמורה התגלו אתרים פרהיסטוריים.
בשנות מלחמת העולם הראשונה נכרתו עצים רבים מהיער במצוות השלטון הטורקי, אך מאז הוא צמח בחזרה.
שמורת אלוני אבא הוא השריד הגדול ביותר של יער אלוני התבור.
השמורה נכללה במאי 1956 בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע.
האזור משופע בסלעי משקע מתקופת אאוקן.
סלעי משקע אלה מצופים שכבת נארי.
רב שטחה של השמורה מכוסה בעצי אלון התבור.
בין הצמחים והפרחים הרבים בשמורה ניתן לראות את עצי האלה האטלנטית, אלונים, עצי לבנה, כליל החורש, ליבנה רפואי, עצי חרוב ואלה ארצישראלית.
בתקופות הפריחה ניתן לראות גם את סחלבים, דבורניות, קידה שעירה, דודא רפואי, עירית גדולה, שום שורשי, אירוסים.
בחורף ובאביב ניתן למצוא רקפת מצויה, כלנית מצויה, נורית אסיה, נרקיס מצוי, שפתן מצוי, צבעוני ההרים.יער פארק של אלון התבור מכסה את מרבית השטח בשמורה.
במרווחים הגדולים בין העצים צומחים עשבייה וגאופיטים.
המלווים העיקריים של אלון התבור הם עצי עוזרר קוצני, שיחי בר-זית בינוני וקידה שעירה.
במשטחי הסלע צומחים אזוב מצוי, זוטה לבנה וכתלה חריפה.
נזקים רבים הסבו לשמורה, מלחמות בעת החדשה.
במלחמת העולם הראשונה הסבו הטורקים נזק עצום לעצי היער אשר נכרתו לשימושם הצבאי.
בשמורה דרים יונקים רבים ביניהם שועלים, ותנים כמו כן בין החיות המצויות בשמורת "אלוני אבא" נמצאים חזיר בר, גירית מצויה, נמייה ושבלולים המעידים על קיומם של קוצן מצוי וחולדה מצויה.
הרכב הזוחלים בשמורה מאפיין בתי גידול של חורש ים תיכוני ויער פארק.
במגמת הזוחלים הנדירים נמנים הנחש מחרוזן דו-גוני, לטאה ירוקה וקמטנים.
עופות יציבים ונפוצים בשמורה הם: תור הצווארון, עורבני, סבכי שחור-ראש, שחרור, ירגזי וצופית.
הקרבה ליישובים מביאה לשמורה גם את דרור הבית, צוצלת ועורב אפור.
מינים נוספים בשמורה הם אנפיות בקר, ובחורף נפוצים באזור עופות אוכלי זרעים ובהם פרוש מצוי.
בתקופת הקיץ ניתן למצוא שיחנית קטנה, חמרייה חלודת-זנב ותור מצוי.
בשטח השמורה צומחים כמה ריכוזים של קדד גדול פרי, ובזכותם קיימת בשמורה אוכלוסיית הפרפר כחליל הקדד.
מסלול הטיול "יער אלוני אבא" עובר בתחום שמורת גוש אלונים.המסלול בשמורת אלוני אבא הוא לא מסלול נגיש.
אורכו של המסלול המלא הוא כ-2 ק"מ, הוא מעגלי ומתאים לכל הגילאים.
הטיול בשמורה מתחיל בסימון שבילים שחור ולאחר הליכה של כ-700 מטרים הוא מתחבר עם סימון שבילים כחול.
המסלול מטפס בעליה מתונה לכיוון הגבעה (סימון שבילים שחור), שם ישנה קרחת יער ובמרכזה עצי אלון ותבור גדולים.