tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי סיפורי הוואי העתיקים, אישה מקומית שגרה באזור השוותה את אכזריותו של בעלה לחודה של חתיכת במבוק
במפקד האוכלוסין שנערך שנת 2000 נמצא כי בעיר מתגוררים כ-34,970 איש.
המרכז המסחרי העיקרי בעיר ממוקם לאורך הכביש הראשי באזור.
פעם האזור שימש לחקלאות, אך כיום מגדלים בו רק בננות.
בעיר שלושה מרכזי גולף: אחד מהם ציבורי, והשניים האחרים פרטיים אך פתוחים לקהל הרחב.
אטרקציה נוספת של קאנאוהה היא מקדש Byody-In בעמק הזיכרון בעמק המקדשים.
המקדש נבנה בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לחגוג 100 שנה להגעת עובדי המהגרים היפנים הראשונים להוואי שעבדו בשדות מטעי הסוכר.
המקדש כולל פסל בודהה גדול והוא העתק של בית המקדש הביודו-אין בן 950 שנה הממוקם באוג'י, יפן.
קאן-קאן הוא מחול שמוצאו בצרפת של ראשית המאה ה-19. לרוב מבוצע על ידי מספר רקדניות-שורה, לבושות בגרביים ארוכים וחצאית רבת-שכבות.
במהלך הריקוד מונפות רגלי הרקדניות גבוה אל-על, כך שחלקים גדולים מרגליהן של הרקדניות נחשפים, דבר שנחשב מגונה ובלתי מוסרי במאה ה-19 והעניק לריקוד שם של ריקוד זנותי.
מקור הריקוד הוא בגאלופ מהיר במקצב של 2/4, ריקוד שהיה נפוץ במועדונים של מעמד הפועלים במונפרנס (פריז) של שנות ה-30 של המאה ה-19. בראשיתו היה ריקוד-זוגות ובהדרגה הפך לריקוד ראווה המוצג לעיני הקהל במועדוני לילה ובתי בושת ונקרא לעיתים Chahut ("מהומה"), לעיתים השתתפו בריקוד הראווה גם גברים.
במהלך השנים שילב הריקוד לתוכו מאפיינים של אקרובטיקה, צעקות של הרקדניות, ומחוות טיפוסיות כמו הרמת החצאית עד מעל הראש, בעיטות, קפיצות, שפגאט וכדומה.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, עם פתיחת מועדוני קברט ובראשם המולן רוז', הפך הריקוד לממוסד יותר ומספר רקדניות (כגון לה גולו וג'יין אבריל) הפכו לכוכבות ידועות.
הריקוד צבר פופולריות בארצות הברית ואנגליה במפנה המאה העשרים במסגרת מחזות זמר, אופרטות ומופעי וודוויל, התנועות הפרועות מותנו והונהגה כוריאוגרפיה מוקפדת שהפכה לגרסה מעודנת יותר של הריקוד שנקראה "קאן קאן צרפתי".
בשנות העשרים נדרשו גם מועדוני פריז לאמץ את ה"קאן קאן הצרפתי" (המעודן, שהומצא בארצות דוברות אנגלית), לפי דרישת התיירים.
מספר מלחינים כתבו יצירות קאן-קאן, הבולט והידוע ביותר הוא הקאן-קאן מתוך "אורפאוס בשאול" (1858) של ז'אק אופנבך.
קאן-קאן ידוע נוסף הוא זה של פרנץ להר מתוך האופרטה "האלמנה העליזה" (1905).
ב-1954 כתב קול פורטר את המחזמר "קאן-קאן" שעובד לסרט ב-1960 בכיכובם של פרנק סינטרה ושירלי מקליין.
ג'ורג' גרשווין השתמש בקאן-קאן על מנת לאפיין את פריז החוגגת ביצירתו אמריקאי בפריז.
ציירים כאנרי דה טולוז-לוטרק, ז'ורז' סרה ופבלו פיקאסו ציירו רקדניות קאן-קאן.
קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי לכל המשפחה מבית היוצר של דיסני משנת 2010, וסרט ההמשך של "קאמפ רוק".
בסרט מככבים דמי לובאטו והאחים ג'ונאס, כאשר בניגוד לסרט הקודם ניק וקווין ג'ונאס משחקים בתפקיד הראשי.
הסרט שודר בערוץ דיסני לראשונה ב-3 בספטמבר ולאחר מכן בערוצי דיסני ברחבי העולם, כשבישראל שודר כשבועיים לאחר ההקרנה המקורית ב-16 בספטמבר.
המדרוג של הסרט בשידור הבכורה עמד על 7.9 מיליון צפיות, מיליון צפיות פחות משידור הבכורה של "קאמפ רוק", אולם הוא זכה למספר הצפיות הרב ביותר של השבוע בשידורי הטלוויזיה בכבלים.
הסרט זכה בשני פרסים בטקסים פרסי בחירת הילדים ופרסי בחירת הקהל.
מיטצ'י טורס (דמי לובאטו) חוזרת לבלות קיץ נוסף ב"קאמפ רוק", יחד עם חבריה והבן זוג המפורסם שלה שיין גריי (ג'ו ג'ונאס).
בדרכה למחנה עם אמה קוני (מריה קאנאלס בררה), שחוזרת כדי לשמש פעם נוספת כטבחית המחנה, השתיים מבחינות במחנה חדש שנפתח בסביבה ושמו "קאמפ סטאר".
במחנה מיטצ'י מבינה שכמות החניכים הצטמצמה משמעותית ביחס לשנה שעברה, מה שגורם לכולם להיות קצת מבואסים, ולכן היא מחליטה לעודד את כולם במופע הפתיחה במטרה לנסות לשנות את האווירה.
מאוחר יותר, המחנה החדש "קאמפ סטאר" מזמין את חניכי קאמפ רוק לערב מדורה משותף והם הולכים, זאת למורת רוחו של מנהל קאמפ רוק, ססריו בראון (דניאל פאדרס) שנמצא ביחסי יריבות עם אקסל טרנר (דניאל קאש), מנהל המחנה השני.
במחנה השני, שנראה זוהר ומתוחכם יותר, החניכים מדליקים מדורה ומקיימים הופעות; מיטצ'י מופיעה עם חבריה, ואילו חניך מקאמפ סטאר בשם לוק (מת'יו פינלי) מופיע עם מספר זמרות רקע, כאשר בסוף ההופעה שלו הצמיד של אחת מזמרות הרקע, דנה (קלואי ברידג'ס), נופל על פניו של נייט (ניק ג'ונאס).
כשהוא מחזיר לה את הצמיד אחרי המדורה הלילית, נייט ודנה מרגישים חיבור מיידי אחד עם השנייה.
בהמשך, מנהל קאמפ סטאר אקסל מפתה את עובדי קאמפ רוק לעבוד במחנה שלו עם שכר כפול, כמו גם מעודד את החניכים לעבור ביחד איתם.
מעטים החניכים שמסכימים לעבור, ביניהם טס (מייגן ג'ט מרטין), אולם העובדים לעומתם מתפתים מההצעה ועוזבים את קאמפ רוק.
ללא האפשרות לנהל את המחנה לגמרי לבדו במציאות החדשה, בראון נאלץ לסגור את המחנה.
לעומת בראון, מיטצ'י אינה מוכנה לוותר בקלות; היא מצליחה לאסוף את כל החברים והם ממלאים את התפקידים הפנויים, ולמרות שההתחלה היא קשה עבורם, כולם לבסוף נחושים עד מאוד להציל את המחנה.
בהמשך מיטצ'י והחברים מקאמפ רוק מבקרים בשנית במחנה קאמפ סטאר ומתמודדים ראש בראש בקרב שירה.
אקסל מבחין בעימות ומציע שהוא ישודר בשידור חי בטלוויזיה, אם כי מיטצ'י מהססת תחילה, אולם לאחר מחשבה משותפת עם חבריה שהשידור יוכל להקנות את הפרסום, ובעקבותיו את הסיכוי למנוע את סגירתו של קאמפ רוק - היא מסכימה לעניין.
העימות הטלוויזיוני מגיע לאוזניו של בראון, אשר מביע את כעסו על כך בפני קוני ומסביר לה שהוא מאמין כי זוהי דרכו של אקסל להתנקם בו על מעשי העבר.
מיטצ'י שומעת את דבריו ומחליטה להשקיע את כל כולה ואת כל זמנה בלהתאמץ לנצח בתחרות, אם כי שיין (ג'ו ג'ונאס) אינו מרוצה מעניין, כיוון שתכנן להיות איתה בתקופת המחנה.
למחרת מיטצ'י מגלה שכולם נמצאים בחזרות ועובדים קשה לקראת התחרות הודות לשיין, שיחד עם אחיו מנסה להחדיר בכולם מוטיבציה, ולאחר מכן מחליטה לבלות איתו את היום ביחד.
לאחר זמן נייט מחליט ללכת לקאמפ סטאר כדי לשיר לדנה על הרגשות שלו כלפיה, זאת משום שהוא מתקשה לומר אותם במילים.
אך בדיוק כשנייט מתחיל להתחבב על דנה, אקסל, אביה של דנה שאסר עליה בעבר להיפגש עמו, מגיע וקוטע את הסרנדה.
מאוחר יותר באותו הלילה, ג'ייסון (קווין ג'ונאס) מתגנב ביחד עם החניכים הצעירים לקאמפ סטאר כדי לרגל אחרי החזרות של לוק וטס.
ביום התחרות, ההופעה מלאת הסטייל של קאמפ סטאר הולכת חלק, ובראון מגלה שאקסל מעודד ואף משחד את הקהל להצביע למחנה שלו.
אחריהם מופיעים כל חניכי קאמפ רוק עם שיר משותף כשברקע נראה וידאו מונטאז' שמציג את הקיץ שעברו החניכים בקאמפ רוק, אולם למרות השקעתם ומאמציהם הרבים, קאמפ סטאר הם אלו שמנצחים בסוף בתחרות.
אלבום הפסקול "Camp Rock 2: The Final Jam" כבש את המקום השלישי במצעד האלבומים בילבורד 200 עם מכירות של למעלה מ-41,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
הוא בהמשך זכה בתואר אלבום זהב בארצות הברית מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לאחר מכירות של כחצי מיליון עותקים, ומאוחר יותר הוענק לו אותו התואר גם בספרד וברזיל.
הסינגל המוביל והיחיד מתוך האלבום, "Wouldn't Change a Thing" (בתרגום חופשי: לא הייתי משנה דבר) בביצועם של דמי לובאטו והאחים ג'ונאס יצא לאור ב-23 ביולי 2010. במדינות דוברות גרמנית יצאה גרסה בביצועם של דמי לובאטו והלהקה הגרמנית Stanfour כשבוע לאחר מכן ב-31 ביולי.
השיר הופיע בפרק השישי בעונה השביעית של הסדרה "האנטומיה של גריי", שם בוצע על ידי השחקן ג'סטין צ'יימברס המגלם את דמותו של אלכס קרב.
Walmart Soundcheck היא סדרת הופעות חיות של חברת וול-מארט, אשר מטרתה לקרב בין המעריצים לאומנים האהובים עליהם.
במסגרת סדרה זו הוציאה וול-מארט מיני אלבום הופעה בשם Camp Rock 2 Live: Walmart Soundcheck (בתרגום חופשי: קאמפ רוק 2: בדיקת קול של וולמארט) שכלל 5 שירים, שניים מהם מתוך אלבומים של האחים ג'ונאס, שבוצעו בהופעה חיה על ידי דמי לובאטו והאחים ג'ונאס.
בנוסף נכלל ריאיון עם שחקני הסרט.
מלבד רושון פגאן ומייגן מרטין, כלל שחקני הסרט יצאו ב-7 באוגוסט 2010 ועד 13 בנובמבר 2010 לסיבוב ההופעות Jonas Brothers: Live In Concert של האחים ג'ונאס באמריקה; מספר ערים בארצות הברית, קנדה, הקאריביים, מקסיקו, מרכז אמריקה ודרום אמריקה.
סיבוב ההופעות היה אמנם של האחים ג'ונאס, אולם הם אירחו את חברי הקאסט על מנת לקדם את הסרט ואת אלבום הפסקול שלו, כמו גם את אלבום האולפן השני של דמי לובאטו "Here We Go Again".
הסרט צולם במחנות הקיץ YMCA Wanakita ו-Kilcoo שבאונטריו, קנדה ובאתרים נוספים באותו אזור.
הביקורות על הסרט היו מעורבות; אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק 40% מתוך 100% בחישוב הכללי.
כתבת באתר אנטרטיינמנט ויקלי העניקה לסרט ציון B (כמעט טוב) לצד ביקורת מעורבת באומרה "בעוד לקאמפ רוק 2 כנראה אין את האמינות של הסרט "רוק בבית הספר" או את השפה החתרנית של הסדרה "Glee", זהו שיר פופ אמיתי של סרט".
אתר Common Sense Media העניק 3 כוכבים מתוך 5, בדומה לסרט הקודם "קאמפ רוק", וציין כי "כוכבי דיסני המוכשרים מרימים את סרט ההמשך הידידותי לילדות בטרום ההתבגרות".
משתמשי האתר IMDb העניקו דירוג ממוצע של 5.1 מתוך 10 בהסתמך על 8,963 מבקרים.
ב-7 בספטמבר 2010 יצאו לחנויות בארצות הברית ובקנדה גרסאות הדיוידי והבלו ריי של הסרט שנקראו "Camp Rock 2: The Final Jam - Extended Edition" ("קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון - מהדורה מורחבת").
הגרסאות בהמשך הופצו ברחבי העולם, כמו גם בישראל.
"שירו איתנו" - גרסאות קריוקי עם זמר לשירים מהסרט
בספטמבר 2025 פורסם כי דיסני מפיקה סרט שלישי בסדרת "קאמפ רוק", שצילומיו מתקיימים בוונקובר.
האחים ג'ונאס ישובו לגלם את דמויותיהם מהסרטים הקודמים וישמשו גם כמפיקים בפועל.
דמי לובאטו הצטרפה כמפיקה בפועל בלבד.
נשיא מחלקת מותגי הטלוויזיה של דיסני, איו דייוויס, ציין כי הסרט הוא "רגע של סגירת מעגל" שמחזיר את עולם "קאמפ רוק" לדור חדש של צופים.
הסרט ישודר בערוץ דיסני וישולב גם בשירות הסטרימינג דיסני+.
העלילה מתמקדת בלהקת קונקט 3 שמאבדת את מופע החימום שלהם בסיבוב הופעות והם חוזרים למחנה כדי למצוא את הכישרון הבא, בעוד המחנה מתמלא בחניכים חדשים.
הסרט מבוים בידי ורוניקה רודריגס, נכתב על ידי אידי פיי, והכוריאוגרפיה מופקדת בידי ג'מאל סימס.
יחד עם האחים ג'ונאס ולובאטו, בצוות ההפקה הבכיר נמנים טים פדרל, בטסי סולנגר, ספנסר ברמן וגרי מארש.
מריה קנאלס-בררה שבה לגלם את אמה של מיטצ'י, בזמן שהשחקנית שרי קולה הצטרפה כדמות חדשה בשם לארק.
קאמפה היא מפלצת ממין נקבה מן המיתולוגיה היוונית.
היא הייתה השומרת על הקיקלופים וההקאטונכרים בטרטרוס.
קאמפה מתוארת לראשונה בכתביו של נונוס, שם היא מתוארת כמפלצת שהיא שילוב של דרקון, עם ראש ופלג גוף עליון של אישה, זנב של עקרב, והיו לה נחשים בשיער (כמו מדוזה) ובין רגליה.
על פי המיתולוגיה, קאמפה נוצרה ונשלחה על ידי קרונוס כדי לשמור על הקיקלופים והענקים בעלי מאה הידיים בטרטרוס, לאחר ששחרר אותם מכלאו של אורנוס.
היא נהרגה בידי זאוס, והשתקמה מחדש (כיוון שמפלצות אינן נעלמות או מתות הן נשלחות להשתקם בטרטוס), למרות הסכנה שקאמפה תשתקם מהר שלח אותה זאוס אל טרטוס כדי שיוכל לשכנע את הקיקלופים ובעלי־מאה־הידיים שיעזרו לו במלחמה נגד הטיטאנים.
הקאמפה היא מהמפלצות הפחות ידועות במיתולוגיה היוונית, אך גם היא הופיעה במהלך השנים בתרבות הפופולרית של היום, כגון בסדרת הטלוויזיה Class of the Titans ובסדרת ספרות הנוער המצליחה פרסי ג'קסון, שם היא מתוארת עם תוספת של: שתי חרבות נוטפות רעל, כנפי עטלף וממותניה מציצים מדי פעם ראשי חיות טורפות.
קאמרטה אקדמיקה זלצבורג היא תזמורת קאמרית אוסטרית השוכנת בזלצבורג, אוסטריה.
אולם הקונצרטים העיקרי של הקאמרטה הוא מוצרטאום זלצבורג.
ברנרד פאומגרטנר ייסד את ההרכב בשנת 1952 בשם Camerata Academica des Mozarteums Salzburg, וכלל בה את עמיתיו המורים והסטודנטים מן ה"מוצרטאום".
הוא כיהן כמנהל האנסמבל וכמנצחהו הראשי בפועל עד מותו בשנת 1971. אנטוניו ג'ניגרו התייצב בראש הקאמרטה בשנת 1974, השנה שבה בוצעה סדרת המנויים הראשונה בזלצבורג.
שנדור וג כיהן כמנצח הראשי של הקאמרטה מ-1978 עד מותו ב-1997. רוג'ר נורינגטון התמנה למנצח הראשי של הקאמרטה בשנת 1997 והחזיק במשרה עד 2006. במהלך כהונתו שם נורינגטון דגש רב יותר על נוהלי ביצוע אותנטי.
לאונידס קבקוס היה אמן אורח ראשי של הקאמרטה מ-2001 עד 2006, ומנהל האמנותי מ-2007 עד פרישתו ביולי 2009, בטענת "חוסר יציבות בהנהלת התזמורת".
ביוני 2011, מונה לואי לאנגרה למנצח הראשי השישי של הקאמרטה, מינוי שנכנס לתוקף בספטמבר 2011, בחוזה התחלתי ל-5 עונות.
קאמרטה זלצבורג הוציאה הקלטות מסחריות לחברות כמו דקה, וורנר קלאסיקס.
"פרס התרבות האירופאי לשנת 1999 בקטגוריה "תזמורת קאמרית"
קאנאי מתורגם לעיתים כקאנה או קני היה כפר עתיק באזור פוליה שבאיטליה.
הכפר התפרסם במיוחד בשל קרב קאנאי שנערך בסמוך אליו.
הכפר ממוקם מדרום הנהר אופידוס (אופנטו המודרני) על גבעה.
הכפר רחוק כ-9 ק"מ מהעיר בארלטה.
בשנת 216 לפנה"ס כבש חניבעל את הכפר והטירה שהרומאים בנו בו, והפך את המקום לבסיסו.
הרומאים הגיבו בהתקפה, שהסתיימה בקרב קאנאי המפורסם, במהלכו נחל הצבא הרומי את אחד הכישלונות המבישים ביותר שלו.
הקרב התרחש ליד הנהר, אם כי ישנה מחלוקת בין ההיסטוריונים האם בגדה הימנית או בשמאלית.
לאחר המלחמה, הרומאים שבו וייסדו עיר באזור, ששרידיה עדיין קיימים על הגבעה הידועה בשם "מונטה די קאנאי".
בשנת 1018, התקיים באזור קרב נוסף, בין צבא ביזנטי לבין צבא לומברדי, הקרב הסתיים בתבוסת הלומברדים.
בשנת 1083 הוחרבה העיר בידי רובר גיסקאר, שהותיר על כנם רק את הקתדרלה וביתו של הבישוף.
מועדון הכדורגל קאן , המכונה בקיצור קאן, הוא מועדון כדורגל מהעיר קאן שבצרפת, המשחק בליגה הצרפתית הרביעית.
אצטדיון הבית של הקבוצה הוא אצטדיון פייר דה קוברטן, שמכיל כ-16,000 מקומות ישיבה.
המועדון נוסד בשנת 1902, והיה ממייסדי ליגת העל הצרפתית בכדורגל בשנת 1932. באותה שנה זכתה הקבוצה בתואר המשמעותי היחיד שלה עד כה, הגביע הצרפתי.
הקבוצה שיחקה לאחרונה בליגה הבכירה בעונת .
בשנות ה-90 הצליחה הקבוצה להעפיל פעמיים לגביע אופ"א, והצמיחה שחקנים מובילים בצרפת כמו זינדין זידאן, פטריק ויירה, יוהאן מיקו, סבסטיאן פריי, ז'ונתן זבינה וגאל קלישי.
מועדון הספורט קאן נוסד רשמית ב-4 באוגוסט 1902 על ידי הרברט לאו האנגלי, שנבחר לנשיא הקבוצה הראשון, וקבוצת חברים.
בתחילה, בנוסף לכדורגל, החזיק המועדון קבוצות שחייה תחרותית ואתלטיקה.
עד לשנת 1905, מדי המועדון היו בצבעי שחור-כחול, עד ששינו את צבעיהם לצבעים הנוכחיים - אדום ולבן - בעקבות איחוד עם מועדון ספורט נוסף שפעל בעיר.
מועדון הכדורגל של קאן החל להתחרות בליגה מחוזית שבהשגחתה של התאחדות הכדורגל הצרפתית בשנת 1920, בהובלתו של סוחר רהיטים מקומי בשם לואיס גרוסו.
שנה אחר כך, חנכה הקבוצה אצטדיון עירוני חדש, בניצחון 4-0 על אספניול במשחק ידידות.
ביולי 1930, נערכה הצבעה בהתאחדות הכדורגל בה הוחלט על הקמת ליגת כדורגל מקצוענית.
קאן הייתה מהמצטרפות הראשונות לליגה, וסיימה כסגנית האלופה בעונת , עונת הבכורה של ליגת העל הצרפתית בכדורגל.ב-24 באפריל 1932 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע הצרפתי, לאחר שגברה 1-0 במשחק הגמר על ראסינג רוביי באצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר.
בעונת ירדה הקבוצה לראשונה לליגת המשנה.
למעט בעונת , קאן לא שבה לליגה הבכירה עד לעונת .
לאחר עונות ספורות במרכז הטבלה, הפתיעה הקבוצה, בכיכובם של זינדין זידאן הצעיר ולואיס פרננדס, בעונת כשסיימה במקום הרביעי בליגה.
בעונת השתתפה הקבוצה לראשונה בגביע אופ"א, והודחה בסיבוב השני לאחר הפסד לדינמו מוסקבה.
במקביל, סבלה הקבוצה מעונה חלשה מאוד בליגה, וירדה לליגת המשנה.
בעקבות הירידה עזבו את הקבוצה שחקנים רבים, כולל זידאן, ולואיס פרננדס פרש ועבר לתפקיד מאמן הקבוצה.
פרננדס העלה את קאן בחזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת בלבד, ובעונת הצעיד אותה למקום השישי בליגה הבכירה, ולהשתתפות שנייה בתולדותיה בגביע אופ"א.
באותה עונה שיחק בשורותיה הקשר הישראלי, טל בנין.
קאן פתחה את משחקיה האירופיים בעונת כשהדיחה פנרבחצ'ה הטורקית עם ניצחון 9-1 בסיכום שני המשחקים, אך הודחה סיבוב אחד בלבד מאוחר יותר על ידי אדמירה ואקר האוסטרית.
קאן שרדה בליגה הבכירה עד לעונת , בסיומה ירדה הקבוצה לליגת המשנה ומאז לא שבה לליגה הבכירה.
החל משנת 2004 הקבוצה חדלה להיות קבוצה מקצוענית, הדרדרה במורד הליגות בצרפת, ובעונת הצליחה לעלות ליגה (לראשונה מאז 1993) ולהשתתף בליגה החמישית.
בסיום עונת 2022-2023 העפילה קאן לליגה הרביעית.
קאן-קאן (Can-Can) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1960 המבוסס על המחזמר קאן-קאן של אייב בורו עם מוזיקה ומילים של קול פורטר שהועלה ב-1953 בברודוויי ובוסט אנד.
הסרט צולם בטכניקולור ובשיטת Todd-AO.
בתפקידים הראשיים - שירלי מקליין, פרנק סינטרה, לואי ז'ורדן ומוריס שבלייה.
כן הופיעה בו ג'ולייט פראוז בתור הרקדנית הראשית ובמהלך הצילומים הוכרז על אירוסיה לפרנק סינטרה שהתבטלו תוך זמן קצר.
בסרט הושרו גם שירים מוקדמים יותר של פורטר.
השיר המפורסם I Love Paris מושר בהתחלה רק כמנגינת רקע.
ניקיטה חרושצ'וב ביקר באתר הצילומים וצפה בריקוד קאן- קאן אותו תיאר כמייצג את התרבות המערבית הקלוקלת והפורנוגרפית.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על התלבושות והעיבוד המוזיקלי.
פסקול הסרט זכה בפרס גראמי.
רובע מונמרט בפריז, 1896. ריקוד הקאן-קאן נאסר בגלל היותו בלתי מוסרי.
השופט פול בארייה (מוריס שבלייה) וידידו עורך הדין פרנסואה דורניי (פרנק סינטרה) מטיילים ברובע ושרים את השיר "מונמארט".
הם בדרכם למועדון הלילה Bal du Paradis בבעלותה של הזמרת סימון (שירלי מקלין), אהובתו של פרנסואה.
במועדון מופיעות רקדניות קאן-קאן בראשן סימון וקלודין (ג'ולייט פראוז) כשלפתע מתפרצים שוטרים ולוקחים את הרקדניות למעצר.
במשפט יושב ראש השופט פול ולידו השופט הצעיר פיליפ פורסטייה (לואי ז'ורדן).
שוטרים ששוחדו טוענים שלמעשה לא ראו את הריקוד והרקדניות משוחררות "מחוסר הוכחות".
פיליפ מתאהב בסימון מגיע למועדון עם צלם ורוכש את אמונה של סימון אך בעת ריקוד הקאן-קאן הוא מסמן לצלם ולשוטרים וסימון נעצרת ונכלאת.
פרנסואה נחלץ לעזרתה ומשכנע את פיליפ לשחרר אותה אחרת יפרסם את יחסיו אתה.
סימון מבקשת מפרנסואה שיתחתן אתה אבל הוא נגד מוסד הנישואים.
היא מקבלת את הצעתו של פיליפ המבקש את ידה.
פול מתנגד לנישואים האלה ואומר לפיליפ שזה לא מתאים לאדם במעמדו להתחתן עם רקדנית בארים.
פיליפ מציג את ארוסתו לפני חוג מכריו מן החברה הגבוהה בתוך ספינה מפוארת השטה בסן.
סימון משתכרת ומופיעה בפני הנוכחים בשיר ובריקוד לא מוסריים ולבסוף נמלטת משם, קופצת לנהר ושוחה לכיוון הגדה.
סימון מבקשת הלוואה מפרנסואה כדי להמשיך ולקיים את המועדון.
הוא נותן לה תמורת ערבות על המועדון ובשל כך הוא נעצר כ"בעל" המועדון שבו רוקדות קאן-קאן.
במשפט אומרת סימון כי "איבדה" את שטר הערבות ופרנסואה משוחרר.
לבסוף נערך נשף קאן קאן שבסופו "נאסרת" סימון ומובאת לכרכרת אסירים שם יושב פרנסואה המבקש את ידה.
קאן-סור-מר היא עיר קייט בדרום צרפת הממוקמת על חוף הים התיכון, בין ניס לבין קאן, ומהווה חלק מהמטרופולין של ניס.
העיר ידועה בזכות טיילת החוף שלה, מוזיאון רנואר, הרובע העתיק וההיפודרום.
העיר נקראת על שם נהר קאנייה החוצה אותה ונשפך לים בתחומה.
קאנייה סור מר מורכבת ממספר רבעים שבעבר היו יישובים נפרדים ובמהלך השנים התחברו זה לזה.
רובע לה או דה קאניה (Le Haut-de-Cangese) הנמצא על גבעה מעל מרכז העיר הוא הרובע העתיק של העיר המתייחד ברחובותיו הצרים והמפותלים.
בפסגת הגבעה נמצאת טירת נסיכי בית גרימלדי.
העיר החדשה שהיא מרכז העיר משתרעת על המישור שבין הגבעה של רובע לה או דה קאניה לבין רובע החוף.
לה קרוס דה קאנייה (Le Cros de Cagnes) הוא הרובע הגובל בים.
הרובע מופרד משאר חלקי העיר על ידי הכביש המהיר ומסילת הרכת המחברות את ניס עם קאן.
טיילת החוף באורך 4 קילומטר, בימי שבת מתקיים בה שוק ציירים.
הרובע העתיק (או דה קאניה Haut-de-Canges) רובע קטן מוקף חומה, המטפס על גבעה תלולה בצפון העיר.
לה קולט (Les Collettes), האחוזה שהייתה שייכת לצייר רנואר.
בית מגורי הצייר משמש כיום מוזיאון בו מוצגות עבודות שלו ומזכרות אישיות ומשפחתיות.
טירת נסיכי בית גרימלדי, שהוקמה כמבצר ב-1309 על ידי רנייה גרימלדי ומשמשת כיום כמוזיאון לאמנות.
בנוסף לרנואר פעלו בעיר: הסופרת נדין גורדימר, הצייר איב קליין, נגן הג'אז ג'ו לואיס, הזמר מרסל מולודז'י.
קאן (Can) הייתה להקת רוק ניסיוני שפעלה בגרמניה, והוקמה בעיר קלן בשנת 1968. ההרכב נוסד על ידי הולגר צ'וקאי (גיטרה בס), אירמין שמידט (קלידים), יאקי ליבצייט (תופים) ומייקל קארולי (גיטרה).
סולני הלהקה השתנו לאורך השנים, כאשר הבולטים שבהם היו מלקולם מוני ודאמו סוזוקי.
חברי הלהקה הגיעו מרקע של מוזיקת אוונגרד וג'אז והשכילו לשלב ביצירתם יסודות של מינימליזם, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקת עולם וסאונד פסיכדלי.
הסגנון המוזיקלי של קאן זכה להשפעות ניכרות ממוזיקת פאנק והפך לאחד המרכיבים המרכזיים בז'אנר הקראוטרוק, שאפיין את סצנת הרוק הגרמנית של שנות השבעים.
לצד השפעתה האמנותית הרחבה, קאן רשמה גם הצלחות מסחריות, כאשר סינגלים כמו "Spoon" ו-"I Want More" הגיעו למצעדי הפזמונים בגרמניה.
אלבומיה הראשונים נחשבים לנקודות ציון משמעותיות בתולדות המוזיקה הניסיונית, והשפעתה ניכרת ביצירתם של מוזיקאים ויוצרים בתחומי האוונגרד, הפוסט-פאנק, האמביינט, הניו ווייב והמוזיקה האלקטרונית.
השורש להקמתה של קאן נמצא בטיולו של אירמין שמידט לניו יורק ב-1966. בזמן ששמידט בילה את רוב הזמן עם מלחיני אוונגרד כמו סטיב רייך, לה מונטה יאנג וטרי ריילי, הוא נחשף גם למלון צ'לסי ולעבודותיו של אנדי וורהול.
במילותיו של שמידט, הטיול "הרס" אותו, כשהחל להתעניין באפשרויות הגלויות במוזיקת רוק.
כשחזר לקלן באותה שנה, שמידט שהתמלא השראה תכנן להקים הרכב יחד עם מלחין האוונגרד והחלילן האמריקאי דייוויד ג'ונסון והמורה למוזיקה הולגר צ'וקאי שיחקור את האופקים החדשים אליהם כיוון שמידט.
עד לאותה נקודה, הכוונה של השלושה הייתה ליצור מוזיקה קלאסית אוונגרדית.
למעשה, שמידט וצ'וקאי היו לתלמידיו של המלחין החשוב קרלהיינץ שטוקהאוזן.
שמידט ניגן על פסנתר ואורגן וצ'וקאי ניגן בס כשהוא מקליט את המוזיקה על מכונת הקלטה בעלת שני ערוצים.
עם הזמן, הכיוון השתנה כשהצטרפו ללהקה תלמידו של צ'וקאי, מייקל קארולי בן 19 באותו זמן על הגיטרה והמתופף ג'קי ליבזייט שצבר מוניטין בנגינה בהרכבי ג'אז חופשי.
כשהלהקה החלה לפתח צליל יותר רוקי, ג'ונסון המאוכזב עזב אותה בסוף 1968.
בתחילת דרכה פעלה הלהקה תחת שמות שונים, בהם "Inner Space" ו-"The Can", עד שבחרה בשם הסופי "CAN".
מקור השם שנוי במחלוקת: המתופף יאקי ליבצייט טען כי מדובר בראשי תיבות של "Communism, Anarchism, Nihilism" (קומוניזם, אנרכיזם, ניהיליזם).
לעומת זאת, סולן הלהקה מלקולם מוני סיפר כי ההשראה לשם הגיעה ממשמעותה החיובית של המילה "Can" בשפות שונות.
באמצע 1968, הלהקה צירפה אליה את הסולן האמריקאי מלקולם מוני פסל ניו יורקי, בעל חוש קצב, אך לא יציב נפשית.
עם מוני, הקליטה הלהקה את החומר למה שהיה אמור להיות אלבומה הראשון, Prepare to Meet Thy Pnoom.
כשהלהקה עוד נקראה "Inner Space" עם מוני ודייוויד ג'ונסון, הופיעה הלהקה בסרט גרמני.
כשלא מצאו חברת תקליטים שתסכים להוציא את החומר המוקלט, הם המשיכו לעבוד באולפן, כשלבסוף גיבשו את החומר לאלבומם הראשון, Monster Movie שיצא ב-1969. האלבום כלל גרסאות מוקלטות מחדש (השירים Father Cannot Yell ו-Outside My Door) לשירים מ־Prepare to Meet Thy Pnoom.
חומר נוסף שהוקלט באותו זמן, יצא לבסוף ב-1981 באלבום בשם Delay 1968. השירה הביזארית של מוני, נתנה למוזיקה של הלהקה אופי מוזר והיפנוטי, שהושפע מגראז' רוק, רוק פסיכדלי ופאנק.
החזרתיות התבססה בחטיבת הקצב (בס-תופים), במיוחד בקטע בן ה-20 דקות, Yoo Doo Right, שנערך מהקלטה של 6 שעות של אלתור שלבסוף מצא את עצמו בסוף Monster Movie שתפס צד שלם של ויניל.
התיפוף הרפטטיבי של ליבזייט היה הכרחי בצליל של הלהקה.
זמן לא רב לאחר מכן, מוני עזב את הלהקה וחזר לאמריקה בעצה של פסיכיאטר, אשר ייעץ לו לעזוב את הלהקה בשל הצליל הכאוטי שלה אשר גורם לו אי יציבות נפשית.
בהערות בעטיפה של Monster Movie נכתב כי מוני סבל מהתמוטטת עצבים (כפי שנכתב כ"נתפס בקרוב של קאן"), כשהוא צועק ללא הפסקה "למעלה, למטה".
הוא הוחלף בדאמו סוזוקי היפני שהיה יותר יציב.
סוזוקי נראה על ידי ליבזייט וצ'וקאי כשהיה באמצעו של מופע רחוב כשהשניים שתו בבית קפה במינכן.
אף על פי שהיה חסר השכלה מוזיקלית ואלתר את מילותיו (הוא התנגד לכתיבתן על הנייר), סוזוקי התבקש להצטרף ללהקה על ידי צ'וקאי והופיע איתם עוד באותו הערב.
ההקלטות הראשונות של הלהקה עם סוזוקי היו באלבום Soundtracks שהיה אוסף של שירים שהוקלטו כפסקול לסרטים מחתרתיים גרמניים.
סוזוקי שר בדרך כלל באנגלית, אף על פי שלפעמים שילב יפנית (לדוגמה בשירים "Oh Yeah" ו-"Doko E").
בשנת 1968 הצטרף ללהקת קאן הסולן האמריקאי מלקולם מוני, אמן פלסטי מניו יורק שהתבלט בכישרון מוזיקלי ובחוש קצב, אך סבל מאי-יציבות נפשית.
בתקופה זו, כשעדיין פעלה בשם "Inner Space", הקליטה הלהקה חומר לאלבום ראשון בשם Prepare to Meet Thy Pnoom ואף השתתפה בסרט גרמני ניסיוני.
לאחר שלא הצליחה למצוא חברת תקליטים שתסכים להוציא את החומרים, המשיכה הלהקה לעבוד באולפן והקליטה גרסאות חדשות לשירים מתוך אותו פרויקט.
התוצאה הייתה אלבום הבכורה Monster Movie, שיצא לאור בשנת 1969 וכלל שירים כמו "Father Cannot Yell" ו-"Outside My Door".
חומרים נוספים מהתקופה ההיא יצאו לבסוף באלבום Delay 1968, שראה אור רק בשנת 1981.
הקול והסגנון הלא שגרתי של מוני העניקו ללהקה גוון ייחודי, שהושפע בין היתר מרוק פסיכדלי, גראז' רוק ופאנק.
השירה האינטואיטיבית שלו השתלבה עם מקצבים חזרתיים שהובלו על ידי הבס והתופים, במיוחד בקטע "Yoo Doo Right" – יצירה בת עשרים דקות שנערכה מתוך הקלטה של שישה שעות של אלתור, ותפסה צד שלם של תקליט הוויניל.
התיפוף הרפטטיבי של יאקי ליבזייט הפך לרכיב מרכזי בעיצוב הצליל של הלהקה.
זמן קצר לאחר צאת Monster Movie, מוני עזב את הלהקה ושב לארצות הברית, לאחר שקיבל המלצה מפסיכיאטר לעזוב את ההרכב בשל השפעתו השלילית על מצבו הנפשי.
בהערות האלבום צוין כי הוא חווה התמוטטות עצבים תוך כדי חזרות, כאשר חזר וצעק "למעלה, למטה".
את מקומו תפס דאמו סוזוקי, מוזיקאי יפני שחי בגרמניה.
סוזוקי אותר באקראי על ידי ליבזייט והולגר צ'וקאי כאשר הופיע ברחוב בזמן שישבו בבית קפה במינכן.
אף על פי שלא הייתה לו הכשרה מוזיקלית פורמלית והוא נהג לאלתר את מילות שיריו מבלי לכתוב אותן, הוא הוזמן להצטרף ללהקה והופיע איתם עוד באותו ערב.
הקלטותיו הראשונות של סוזוקי עם קאן הופיעו באלבום Soundtracks, שהורכב משירים שנכתבו לפסקולים של סרטים גרמניים עצמאיים.
הוא שר בעיקר באנגלית, אך לעיתים שילב מילים ביפנית, למשל בשירים "Oh Yeah" ו-"Doko E".
Soon Over Babaluma מ-1974 המשיך את צליל האמביינט של Future Days, אך הכיל גם את הצליל האנרגטי של Tago Mago ו-Ege Bamyasi.
ב-1975, קאן הוחתמו לוירג'ין רקורדס באנגליה ול-EMI/Harvest בגרמניה, כשבאותה שנה הופיעו בתוכנית Old Grey Whistle Test, אשר הייתה זכורה במיוחד בשל הביצוע לקטע Vernal Equinox בו שמידט ניגן על הקלידים כמכה בהם.
זמן קצר לאחר מכן, שמידט סבל מרגל שבורה מה שגרם לביטול סיבוב ההופעות של הלהקה באנגליה.
האלבומים שיצאו באותה תקופה Landed מ-1975 ו-Flow Motion מ-1976 הראו את קאן שנטו לכיוון יותר קונבנציונלי כשטכנולוגיית ההקלטה השתפרה.
השיר "I Want More" הפך ללהיט היחיד של הלהקה אשר הגיע למצעדים מחוץ לגרמניה.
השיר שנכתב יחד עם האחראי על המיקסים בהופעות פיטר גילמור, הגיע למקום ה-26 באנגליה באוקטובר 1976, ובוצע בתוכנית Top of the Pops, בהופעה זו ניגן צ'וקאי על קונטרבס.
ב-1977, הצטרפו ללהקה חברי להקת טראפיק הבסיסט רוסקו ג'י והמקישן ריבופ קוואקו בה, אשר שימשו כזמרים במוזיקה של הלהקה.
השניים הופיעו באלבומים Saw Delight מ-1977, Out of Reach מ-1978 ו-Can מ-1979. בשלב זה, חל שינוי בתפקידו של צ'וקאי, כשרוסקו ג'י החליף אותו כבסיסט, צ'וקאי התעסק ביצירת צלילים עם גלים קצרים, קוד מורס ורשמקול.
הוא עזב את קאן ב-1977 ולא הופיע באלבומים Out of Reach ו-Can, אף על פי שהיה המפיק של האלבום האחרון.
לאחר מכן, נראה כי הלהקה הגיעה לסיומה, על אף שמספר איחודים התרחשו מספר פעמים במהלך השנים.
לאחר פירוק הלהקה, עסקו חברי קאן בפרויקטים מוזיקליים שונים, בעיקר כנגני אולפן.
בשנת 1986 התאחדו חברי ההרכב המקורי, יחד עם הסולן הראשון מלקולם מוני, לצורך הקלטת האלבום Rite Time, שיצא בשנת 1989. בשנת 1991 נערך איחוד חלקי, כאשר אירמין שמידט, יאקי ליבזייט, מוני ומייקל קארולי הקליטו שיר עבור הסרט עד סוף העולם של הבמאי וים ונדרס.
באוגוסט 1999 שיתפו פעולה קארולי, ליבזייט ושמידט עם המוזיקאי הבריטי Kumo, ויחד הקליטו גרסת כיסוי ל־The Third Man Theme, נעימת הנושא מהסרט "האדם השלישי".
באותה שנה נערכה גם הופעה חד-פעמית בהשתתפות כל ארבעת חברי ההרכב המקורי.
זו הייתה הפעם האחרונה בה הופיעו יחדיו.
מייקל קארולי הלך לעולמו ב־17 בנובמבר 2001 בעקבות מחלת הסרטן.
בהמשך, יצאה הלהקה בפרסומים מחודשים של אלבומי אוסף והקלטות מהופעות חיות.
בין השנים 2004 ל־2006 הושלם פרויקט רימסטרינג של קטלוג האלבומים המלא של הלהקה.
יעקי ליבזייט נפטר מדלקת ריאות ב־22 בינואר 2017, וב־5 בספטמבר באותה שנה נפטר הולגר צ'וקאי, מסיבות שלא פורסמו.
מותו של קארולי ב־2001, ואחריו מותם של ליבזייט וצ'וקאי ב־2017, הותירו את אירמין שמידט כחבר האחרון שנותר מבין חברי הגרעין של קאן.
הולגר צ'וקאי הקליט מספר אלבומים בסגנונות שונים, ושיתף פעולה עם אמנים כמו דייוויד סילביאן.
קארולי הקים את ההרכב Sofortkontakt!
במקביל להופעות האיחוד של קאן ב-1999. דאמו סוזוקי חזר ליצור ב-1983 ומאז, הוא מופיע ברחבי העולם כשהוא משתף פעולה עם אמנים מקומיים איתם מאלתר (בישראל ביקר ב-2012, כשהופיע לצד הלהקות Farthest South ו-Tree).
מוני היה לסולנה של להקת Tenth Planet ב-1998. רוסקו ג'י היה לבסיסט בלהקת הבית של תוכנית האירוח של הארלד שמידט מאז 1995. ריבופ קוואקה בה נפטר ב-1983 כתוצאה מדימום מוחי.
במהלך שנות פעילותה של קאן, הקליטה הלהקה רבות באולפן ובהופעות.
כך שחומר רב יצא לאור אשר לא היה באלבומיה של הלהקה.
ב-1974, יצא אוסף המאגד הקלטות של קטעים באולפן שלא יצאו בשם Limited Edition.
אותו אוסף הורחב לאלבום כפול ב-1976, כשיצא בשם Unlimited Edition.
האלבום Delay 1968 שיצא ב-1981, הוא אוסף של הקלטות של הלהקה בתקופה בין 69–1968. Cannibalism 2, אלבום אוסף הכיל שיר אחד שלא יצא לאור "Melting Away" שהוקלט בשנות השישים.
ב-1995, יצא לאור The Peel Sessions, אוסף של הקלטות של קאן ב-BBC.
ב-1999, יצא לאור מארז בשם Can Box הכולל סרט תיעודי על הלהקה, צילום הופעה חיה מ-1972 ואלבום הופעה כפול שהחומר נאסף על ידי קארולי ולאחר מכן, יצא לאור על גבי אלבום כפול, Can Live Music (Live 1971–1977).
מוזיקה שהוקלטה בהופעה חיה ולא יצאה לאור, יצאה על גבי הוצאה המציינת 40 שנה ל-Tago Mago וכן גם במארז המאגד את כל הדיסקוגרפיה של הלהקה על ויניל.
אלבום האוסף The Lost Tapes נוצר לאחר שהתגלו הקלטות של קאן כששמידט בחר את הקטעים אשר יצאו לאור מתוך 30 שעות של חומר מוקלט.
הולגר צ'וקאי ואירמין שמידט היו תלמידים של קרלהיינץ שטוקהאוזן וקאן מימשה חלק גדול מן התאוריה שלו.
האחרון היה פסנתרן קלאסי ומייקל קארולי היה תלמידו של צ'וקאי שהביא השפעות של מוזיקה צוענית.
ג'קי ליבזייט היה בעל רקע עשיר בג'אז.
החזון המקורי של הלהקה היה לנגן מוזיקה בעלת שורשים אתניים, אך כשהצליל החל לנוע לעבר כיוון רוקי יותר, דייוויד ג'ונסון החלילן עזב את הלהקה.
גוון המוזיקת עולם התבטא בצורה הגדולה ביותר באלבומים Ege Bamyasi, Future Days ו-Saw Delight כשהאחרון כלל חברי להקה ממוצאים שונים.
טכניקת ההקלטה של הלהקה התבססה על אלתורים ארוכים שהקליטה הלהקה, כשצ'וקאי היה עורך את האלתורים הספונטניים ליצירה מובנית וברורה.
צ'וקאי כינה את האלתורים של הלהקה באולפן ובהופעות כ"קומפוזיציות מיידיות".
ההשפעות הרוקיות המוקדמות של הלהקה כללו את הביטלס והוולווט אנדרגראונד וכן גם ג'ימי הנדריקס, סליי סטון ופרנק זאפה.
הלהקה הודתה כי שירה "Father Cannot Yell" הושפע רבות משירם של הוולווט אנדרגראונד, "European Son".
קולו של מוני הושווה לזה של ג'יימס בראון (השפעה גדולה על חברי הלהקה) וסגנונם המוקדם שהיה פסיכדלי, הושווה רבות לפינק פלויד.
יחד עם רבים מעמיתיהם בתנועת הקראוטרוק, קאן הושפעו מלהקות הרוק המתקדם שפעלו בעיקר באנגליה בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים.
עריכתו של צ'וקאי דמתה לזו של מיילס דייוויס ותיאו מסרו באלבומיו של דייוויס מסוף שנות השישים (בעיקר In a Silent Way ו-Bitches Brew).
גם קאן וגם מיילס הקליטו אלתורים ארוכים באולפן, כשהיו עורכים את ההקלטות הללו לתוצר הסופי.
למסרו וכן גם לצ'וקאי היו שורשים במוזיקה הקונקרטית של שנות ה-40 וה-50. בשיחה בין קארולי לשמידט, ציין האחרון כי "ההשפעה הגדולה ביותר עלינו שמעולם לא ציינו: מייקל וון ביל.
לסוזוקי סגנון שירה שונה לחלוטין מזה של מוני.
סוזוקי התבסס בעיקר על אלתורי מילים כשהוא טען כי הוא שר בשפת עידן האבן.
עם סוזוקי, הוציאה הלהקה את אלבומיה הגדולים ביותר.
יחידת הקצב של הלהקה ב-Tago Mago, כשהקטע הארוך משם Hallelluwah כונה כ"מפלצת טראנס/פאנק" על ידי מבקר.
הלהקה השפיעה על אמנים רבים, בעיקר מתחום הפוסט פאנק ביניהם להקות כמו The Fall, פאבליק אימג' לימיטד, סוזי והבנשיז, ג'וי דיוויז'ן,Suicide וכן אמנים אחרים כמו דייוויד בואי, טוקינג הדס, פייבמנט, סוניק יות', הסטון רוזס ורבים אחרים.
Talk Talk ופריימל סקרים ציינו את קאן כהשפעה גדולה.
המבקר סיימון ריינולדס כתב כי "סגנון האוונט פאנק של קאן חזה כמה סגנונות מוזיקת ריקוד אשר מתבססים על סימפולים כמו טריפ הופ, אתנודאנס ואמביינט ג'אנגל".
בריאן אינו יצר סרט קצר כמחווה ללהקה וכן ג'ון פרושיאנטה מרד הוט צ'ילי פפרז הופיע בטקס פרסי אקו, בו קאן קיבלו את הפרס היוקרתי ביותר בגרמניה, כמחווה למייקל קארולי המנוח.
ג'ון ליידון לשעבר מהסקס פיסטולס הקים את פאבליק אימג' לימיטד אשר יצרה מוזיקה הדומה לסגנון הרפטטיבי של קאן בתחילת שנות השבעים.
רדיוהד הקליטו גרסת כיסוי לשירם של קאן, "The Thief" בשנות האלפיים, הלהקה השפיעה רבות בתהליך יצירת האלבומים Kid A ו-Amnesiac.
מארק אי סמית' סולנה של הפול הקליט מחווה לדאמו סוזוקי בשיר "I Am Damo Suzuki" באלבום של הפול מ-1985, The Nation's Saving Grace.
הפליימינג ליפס כתבו את שירם "Take Meta Mars" לאחר שהקשיבו ל-Mushroom פעם אחת.
להקות רבות קראו לעצמם בשמות אשר מהווים מחווה ללהקה כמו Spoon, The Mooney Suzuki ורבים נוספים.
הלהקה נחשבת למקדימה את זמנה בכל הקשור להשפעות אתניות וכן למשפיעה על ההמוזיקה האלקטרונית.
אמנם לא כמו עמיתיהם קרפטוורק, נחשבים קאן למשפיעים על מוזיקת האמביינט יחד עם טנג'רין דרים.
בנוסף, הלהקה השפיעה בנוסף ללהקות קראוטרוק נוספות על צליל הפוסט-רוק.
קניה וסט סימפל את שירה של הלהקה "Sing Swan Song" באלבומו Graduation.
שירה של אואזיס "The Shock of Lightning" הושפע מקאן ונוי!.
ההמוזיקה של קאן התבססה ברובה על אלתור חופשי, אשר נערך לאחר מכן באולפן ההקלטות.
כך, למשל, בעת הפקת פסקולים לסרטים, היה הקלידן אירמין שמידט צופה בסצנות מראש, מתאר אותן לשאר חברי הלהקה, והחברים היו מאלתרים את קטעי המוזיקה בהתאם.
על פי דבריהם, שיטה זו אפשרה להם ליצור פסקולים בעלי ערך מוזיקלי גם ללא ההקשר הקולנועי הישיר.
גם בהופעות חיות נקטה קאן בגישה דומה, והתאפיינה באלתורים ארוכים ולעיתים בלתי צפויים, שחלקם הגיעו לאורך של כחצי שעה.
הופעותיה של הלהקה בתקופות שבהן הובילו את השירה מלקולם מוני ודאמו סוזוקי התקבלו לעיתים בתגובות מעורבות, בשל סגנון השירה יוצא הדופן של השניים.
הופעת הבכורה של סוזוקי כסולן, בשנת 1970, עוררה תגובות משתאות ואף חשש בקרב הקהל.
חלק מן הצופים עזבו את המקום, ואילו השחקן הבריטי דייוויד ניבן, שנותר עד לסיום, אמר: "זה היה נהדר, אבל לא ידעתי שזו הייתה מוזיקה".
לאחר עזיבתו של סוזוקי, ניסתה הלהקה להמשיך עם סולנים שונים, בהם זמר הפולק האמריקאי טים הרדין, שהופיע עמה בשתי הופעות.
גם טייגה ראג' ראג'ה ראטנם ממלזיה וטים קאזינס הבריטי לקחו חלק בהרכב לתקופות קצרות.
האחרון התקבל בשלילה על ידי חלק מהקהל, ובאחת מהופעותיהם בצרפת דווח כי הקהל אף ירק עליו.
בסופו של דבר, המשיכה קאן לפעול ללא סולן קבוע, תוך מעבר למוזיקה אינסטרומנטלית שהתמקדה בנגינה קבוצתית ואלתור ופחות בשירה.
דייוויד ג'ונסון – כלי נשיפה, אלקטרוניקה ומניפולציית טייפ (1968)
קאן אייהאן (בטורקית: Kaan Ayhan; נולד ב-10 בנובמבר 1994 בגלזנקירכן שבגרמניה) הוא כדורגלן טורקי-גרמני המשחק בגלאטסראיי ובנבחרת טורקיה בעמדות הבלם והקשר האחורי.
אייהאן הצטרף לשאלקה 04 כבר כאשר היה בן ארבע.
בשנת 2012, כאשר היה בן 18, חתם אייהאן על חוזה מקצועני בשאלקה לשלוש עונות.
באוקטובר 2013 ערך אייהאן את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שאלקה, בניצחון 1–4 על אאוגסבורג במסגרת הבונדסליגה, כשהחליף את אדם סאלאי.
במאי 2014 הבקיע אייהאן את שער הבכורה שלו בשאלקה, בניצחון 0–2 על פרייבורג.
מאז הופעת הבכורה שלו, אייהאן הספיק לערוך 29 הופעות ליגה עד לאמצע עונת 2015/16, שכן אז עבר בהשאלה לאיינטרכט פרנקפורט עד לתום העונה, עם אופציה לרכישה בסיום ההשאלה.
אייהאן ערך שתי הופעות בלבד במדי פרנקפורט, ולבסוף לא נרכש, עקב המחיר שפרנקפורט לא הייתה מוכנה לשלם.
בתום תקופת ההשאלה, חזר אייהאן לשאלקה.
באוגוסט 2016, לאחר שערך הופעת ליגה אחת בעונת 2016/17 במדי שאלקה, עזב אייהאן את שאלקה 04 לאחר 17 שנים במועדון, וחתם בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה.
אייהאן הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה בעונתו הראשונה בקבוצה.
בעונה השנייה שלו בדיסלדורף, 2017/18, אייהאן נטל חלק משמעותי בהעפלת המועדון לבונדסליגה כשהוא עורך 31 הופעות ליגה.
ב-16 באוגוסט 2020, לאחר ירידת ליגה עם פורטונה דיסלדורף בסיום עונת 2019/2020, עבר לליגה האיטלקית וחתם בססואולו.
ב-18 במרץ 2022 כבש שער בכורה בניצחון 1–4 על ספציה.
בינואר 2023 הושאל לגלאטסראיי אליה עבר רשמית בסיום אותה העונה.
אייהאן היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת גרמניה משום שנולד בגרמניה, או בנבחרת טורקיה עקב מוצאו הטורקי, ובחר לייצג את טורקיה.
קאן (בהונגרית: Kány) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים אחרים באירופה גם בקאן חל פיחות משמעותי בכמות האוכלוסייה מ-276 בשנת 1941, ו-52 בשנת 2013 עד ל-38 תושבים בלבד בשנת 2018.
בקאן חיו לתקופת זמן מוגבלת מעט יהודים
קאמק (באנגלית Kamek) היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת מריו, קאמק הוא המטפל של בייבי באוסר.
קאמק הוא גם חבר בדרגים גבוהים של קוופה טרורופ כשהשתלט על צבא של בוזר שלו עד שהתבגר מספיק.
קאמק קיבל את שמו מהתרגום ליפנית של Magikoopa.
הוא וקאמי קופה, איש סודו של באוסר בסדרת Paper Mario, מתבלבלים לעיתים קרובות זה עם זה, למרות שקאמי מבוסס על קאמק.
כמנהיג ה-Magikoopas, לקאמק יש כוחות קסם עצומים (ואולי שאין שני להם), אותם הפגין בכמה משחקים.
הוא יכול להשתמש בקסם שלו למספר רב של אפקטים שונים, כמו בריח הקסם הרגיל שבו משתמשים בני הזוג Magikoopas, להיות מסוגל להפוך הריסות לאויבים חיים, לפגוע באויביו וכו'.
כחבר בצבא של באוזר, הוא עובד עם באוזר עד מחצית הדרך, אך עוזב באמצע הדרך ומגיע לטירה של באוזר בכוחות עצמו.
עם זאת, הוא עובר שטיפת מוח על ידי צבא קאציו, מופיע כבוס בינוני, ובסופו של דבר חושף את ניבים בפני אדונו, באוזר.
צבע הבגדים שלו כחול, אבל כשהוא עובר שטיפת מוח, הוא משתנה לאדום.
בנוסף לכוח התקפת הקסם השני בגובהו בסדרה, הוא מזמן מפלצות כמו קינג בומב וג'קי המזויף, ומגן על עצמו בכך שהוא מסתתר מאחוריהן.
כאשר תובס על ידי מריו והאחרים, שטיפת המוח שלך תוסר, ותוכל להשתמש בקסם כדי לשחזר את הכוח הפיזי שלך במלואו ולחשוף תיבת אוצר שנותנת לך כמות אינסופית של מטבעות.
eeeeeeeeeeeeeeeeeeeess תינוקות!?", מה שמרמז על קשר לקאמק, שהופיע כעוזר ב-``האי של יושי".
הסרט של האחים סופר מריו
נהר קָאנַאוַוה הוא יובל של נהר אוהיו, באורך של כ-156 קילומטרים במדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית.
הנהר מהווה את נתיב המים הפנימי הגדול ביותר בווירג'יניה המערבית, ואגן הניקוז שלו, ששטחו 21,885.4 קמ"ר, היה אזור תעשייתי משמעותי של המדינה מאז תחילת המאה ה-19.
ראשית הנהר בעיירה גאלי ברידג' בצפון-מערב מחוז פאייט , כ-56 קילומטרים מדרום מזרח לצ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית), במפגש הנהרות ניו ריבר (הרי האפלצ'ים) וגאלי , 3.2 קילומטרים ממפלי קאנאווה לכיוון מעלה הזרם.
גובה המפלים כמעט 7.3 מטרים, והם מהווים מחסום לתנועת דגים במשך יותר ממיליון שנה.
הנהר זורם בדרך כלל לצפון-מערב, במסלול מפותל ברמת אלגני דרך מחוזות פאייט, קאנאווה , פוטנם , ומייסון , ועובר דרך הערים צ'ארלסטון וסנט אלבנס , ומספר רב של קהילות קטנות יותר.
הוא מצטרף לנהר אוהיו בפוינט פלזנט.
על פי דיווחים של מיסיונרים צרפתיים, עד סוף המאה ה-16 חיו במרכז מערב וירג'יניה כמה אלפי הוּרוֹנִים בני שבט הוָואיְינְדוֹט , במקור מאזור האגמים הגדולים.
הם הושמדו חלקית, ושרידיהם גורשו מהאזור במאה ה-17, על ידי פלישת שבטי ה-אִירוֹקוּאָה (בהיגוי הצרפתי, או להבדיל בהיגוי האמריקאי - אִירוֹקוֹי) ממערב ניו יורק של ימינו.
דיווחים אחרים מציינים שהשבט הידוע כקונוי, או קנאווה , נכבש או גורש על ידי שבט הסנקה הגדול , אחד מהקונפדרציה האירוקית , כפי שהסנקה התפארו בפני פקידים קולוניאליים של וירג'יניה בשנת 1744. האירוקוי ושבטים אחרים, כגון שוני והילידים מדלאוור, שמרו על מרכז מערב וירג'יניה כשטח ציד.
הוא היה למעשה לא מאוכלס כאשר האנגלים והאירופאים החלו להגיע לאזור.
"Ka(ih)nawha" נובע מהדיאלקטים האִירוֹקוֹיים של האזור שפירושם "דרך מים" או "דרך קאנו" - מעין מטאפורה ל"ציר תחבורה" בשפה המקומית.
העיצור הסדקי של ה-"ih" (נחל או נהר בשפת האירוקוי המקומית) נשר כשהגיעו מתיישבים ובעלי אחוזות.
יש הטוענים שזה בא מהמילה של אומת השוֹנִי שפירושה "מים חדשים".
מקורות אחרים טוענים שהקאנאווה נקראה על ידי מתיישבים לבנים על שם האי "קונוי" - , שהיה ביתם של האינדיאנים מאומת הפיסקָטַאוֵוי .
מקורות אחרים טוענים ששמו נגזר מהשם שניתן לו על ידי אומת הדלאוור או לנאפי שפירושו "מקום של אבנים לבנות".
לנהר היו גם שמות חלופיים היסטוריים, איותים חלופיים ושגיאות כתיב, כולל "נהר ווד" עבור היובַל הידוע כיום בשם הניו ריבר, בעקבות שמו של קולונל אברהם ווד , חוקר אנגלי מווירג'יניה, האירופאי הראשון שידוע שחקר את הנהר באמצע המאה ה-17.
האדם הלבן הראשון שנדד דרך וירג'יניה עד לנהר אוהיו (מלבד כאסיר של האינדיאנים), היה מתיו ארבוקל , שחצה בסביבות 1764 את היבשת לאורכו של עמק נהר קאנאווה והגיע אל (מה שייקרא מאוחר יותר) פוינט פלזנט.
ילידים ומתיישבים אירופאים ראו בניו ריבר ובנהר קאנאווה כנהר אחד.
תומאס ג'פרסון היה בין כותבי הכרוניקה המוקדמים הללו וכינה את שניהם כנהר "הקאנאווה הגדול" בהערות שלו על מדינת וירג'יניה.
חוקרים ראשונים השתמשו ב-קאנאווה כציר תנועה מערבה.
משפחת מוריס החלוצה התיישבה בשנת 1774 ב-סידר גרוב של ימינו , שליד צ'ארלסטון, והקימה מעגן סירות ששירת את החוצים מערבה.
בשנת 1819, עלתה ספינת הקיטור "רוברט תומפסון" לנהר קאנאווה מנהר אוהיו, במטרה לבדוק האם היא יכולה להגיע עד לצ'ארלסטון, ולהתגבר על מפלי קאנאווה.
ההפלגה הגיעה רק עד לשרטונות שבסמוך לרד האוס , במחוז פוטנם של היום, שם ניסו במשך יומיים במאמץ שווא לעבור את המכשולים, והספינה חזרה לנהר אוהיו.
הקצינים דיווחו לאספת וירג'יניה על תוצאת מסע הניסוי, והגוף הזה תיקצב לראשונה, ב-1820, תקציב לשיפור המעבר בנהר.
באותה שנה הספינה "אלברט דונאלי", שנבנתה עבור יצרני מלח, הממוקמים לאורך קו המלח (Kanawha Saltines) של הנהר, עלתה לצ'ארלסטון, והתנועה בנהר לאחר מכן גדלה בהתמדה.
כישלונה של ספינת הקיטור "רוברט תומפסון" לעלות על הנהר, והצלחתה של ה"דונלי" להגיע לצ'ארלסטון לאחר מכן, היו אירועים בעלי חשיבות כה רבה, עד שהאספה הכללית של וירג'יניה, סיפקה במושב הבא שלה בשנים 1820–1821, את כל התקציב הנדרש.
השיפור של הנהר, היה כזה, שניתן היה להבטיח גובה של שלושה מטרים של מים כל השנה למפלי קאנואה.
החל משנת 1829, מדינת וירג'יניה החלה בפיצוץ ובחפירה של שרטונות בנהר קאנאווה, כולל השרטון שבסמוך לקהילת רד האוס, שיצר "נפילה" של כ-3 מטרים, ועצר בזמנו את הספינה "רוברט תומפסון".
משלוחים גדולים של פחם לאחר שנת 1855, מביאים לדרישות דחופות למתקני ניווט טובים יותר.
בשנת 1860 ננקטו צעדים להרחבת מערכת הסכרים, אך הם הושעו עקב מלחמת האזרחים.
מטענים בין צ'ארלסטון לגליפוליס , שפעלו מדי שבוע, החלו ב-1845 בשירות יומי, שנמשך עד לאחר מלחמת האזרחים.
לאחר הקמתה של מערב וירג'יניה בשנת 1863, המדינה לקחה את האחריות על נהר קאנאווה, ומינתה את "קאנאווה בורד", כדי להמשיך את השיפור הזה, ולגבות אגרה כפי שעשו חברת ג'יימס ריבר וקאנאווה.
רק בשנת 1870 החלה העבודה על מערכת רגילה של "לוקרים" וסכרים עד לפעולת הקונגרס.
עשרה סכרי Chanoine על נהר קאנאווה הושלמו בשנת 1898, כדי לספק תחבורה ומים לאורך כל השנה על נהר קאנאווה, מבומר לפוינט פלזנט, מרחק של 144 קילומטרים.
מערכת זו הוחלפה בתחילת שנות ה-30 על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית עם ארבעה סכרי עילוי גבוהים עם שערי גלילה גרמניים.
המערכת בגליפוליס נבנתה על נהר אוהיו, בעוד שהמערכות בוווינפילד , מרמט ולונדון נבנו על נהר הקאנאווה אגב יצירת חשמל הידרואלקטרי ויכולת מעבר על קרח.
החל משנת 1989 בוצעו שיפורים בשלושה מהלוקרים והסכרים הללו, בתוספת תאי לוקרים.
הנהר ניתן כעת לשַיִיט מנהר אוהיו עד לדיפווטר , קהילה לא מאוגדת מדרום מזרח למונטגומרי , (כולן בווירג'יניה המערבית) וכ-32 קילומטרים במעלה הנהר מצ'ארלסטון.
תעשיות כימיות ופחם המשגשגות לאורך גדותיו, מספקות חלק נכבד מהכלכלה המקומית.
בנוסף לנהרות ניו ריבר וגאלי שיוצרים למעשה את נהר קאנאווה, מצטרפים אליו בהמשך הזרימה לכיוון ה-אוהיו ריבר הנהרות הבאים: בצ'ארלסטון האלק ריבר , בסנט אלבנס נהר הפחם ( Coal River) , ובפּוֹקה נהר הפוקטליקו .
המאגרים העיקריים באגן הניקוז של נהר קאנאווה כוללים את: אגם קלייטור ואגם בלוסטון על הניו ריבר; אגם סאמרסוויל על נהר גאלי; ואגם סאטון על נהר האלק.
ביחד, יש להם קיבולת של 14 אחוז מהזרימה השנתית הממוצעת בצ'ארלסטון.
המאגרים על נהרות ניו ריבר וגאלי הפחיתו את השיטפונות שזמן חזרתם הוא אחד ל-מאה שנים באקלים המאה ה-20, בכמחצית, באזור מפלי קאנאווה.
מפלי קאנאווה הם הגבול במעלה הזרם של כמה מיני דגים המאכלסים את אגן הניקוז של נהר אוהיו.
מעל המפל, באגן הניקוז יש בסך הכל פחות מיני דגים, מספר גבוה יחסית של מינים שלא נמצאו בשום מקום אחר בעולם, וכמות דומה של מינים לא ילידים וילידים.
אגן הניקוז של הנהר מכיל מרבצים משמעותיים של פחם וגז טבעי.
נכון לשנת 1998, כ-7 אחוזים מהפחם שנכרה בארצות הברית, הגיע מאגן הניקוז של נהר קאנאווה.
תעשייה כימית המשגשגת לאורך גדות הנהר, מספקת חלק משמעותי מהכלכלה המקומית.
בתקופות הקולוניאליות, המפלס התנודתי בטורבולנטיות הנהר מנעה את השימוש בו לתחבורה.
הסרת סלעים בנהר התחתון בשנות ה-40 של המאה ה-20 אפשרה שייט, שהורחב במעלה הנהר על ידי בניית לוקרים וסכרים על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית החל משנת 1875. עד 1898 הפך הפרויקט את הקנאווהה לנהר הראשון בשליטה מלאה של מערכת שֵיְיט הנהרות בארצות הברית.
כאמור, הנהר ניתן כעת לתנועת דוברות עד לדיפווטר, כ-32 קילומטרים במעלה הנהר מצ'ארלסטון.
קאמפ רוק 3 הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי המשמש כהמשכון לסרטים "קאמפ רוק" (2008) ו"קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון" (2010).
הסרט יבוים על ידי ורוניקה רודריגז לפי תסריט מאת איידי פיי.
האחים ג'ונאס ומריה קאנאלס בררה יחזרו לגלם את דמויותיהם מהסרטים הקודמים, ולצידם יככבו שרי קולה, ליאמני סגורה ומלאקיי ברטון.
הסרט צפוי לצאת בקיץ 2026 בדיסני+.
להקת "קונקט 3" נשארת ללא מופע פתיחה לסיבוב הופעות האיחוד הגדול שלה.
כתוצאה מכך, הם חוזרים ל"מחנה רוק" כדי לגלות את הכישרון הבא.
במחנה משתרע מתח רב משום שהחניכים נאלצים להתחרות על ההזדמנות לפתוח את ההופעה של הלהקה האהובה עליהם.
במהלך התחרות החברויות עומדות בפני מבחן, מה שמוביל לבריתות בלתי צפויות, לחשיפת סודות ולקשרים רומנטיים.
עם חניכי "מחנה רוק" החדשים נמנים סייג' ואחיה דסי, הצ'לנית רוזי, המתופף קליף, הכוריאוגרפית קאלי, המשפיענית מדיסון והילד הרע של המחנה פלטץ'.
ג'ו ג'ונאס – שיין גריי, סולן להקת "קונקט 3"
ניק ג'ונאס – נייט גריי, חבר בלהקת "קונקט 3"
קווין ג'ונאס – ג'ייסון גריי, חבר בלהקת "קונקט 3"
מריה קאנאלס בררה – קוני טורס
ב-2025 הוכרז כי דיסני עובדת על סרט שלישי לסדרת "קאמפ רוק".
בספטמבר של אותה השונה הסרט הוכרז רשמית, ועם הסרט הוכרז שהאחים ג'ונאס ומריה קאנאלס בררה יחזרו לגלם את דמויותיהם מהסרטים הקודמים.
כמו כן, דמי לובאטו תשמש בתור מפיקה בפועל.
שלב הצילומים של הסרט החל ב-17 בספטמבר 2025 בוונקובר, קנדה והסתיים ב-1 בנובמבר.
ב-4 בדצמבר 2025 דיסני+ שחררו טיזר לסרט והכריזו שיצא בקיץ 2026.
קַאנְגִ'י (ביפנית: , "סימני האן") היא מערכת כתב לוגוגראפי אשר נעשה בה שימוש בכתיבת השפה היפנית.
מקור הכתב הוא בכתב הסיני ממספר תקופות שהועתק בשינויים מעטים לשימוש יפני.
מכיוון שבכתב לוגוגראפי כל סימן מייצג משמעות שלמה ולא פונמה, ומכיוון שרוב הסימנים זהים, קוראי סינית מסוגלים לקרוא ולהבין קאנג'י במידה רבה גם ללא ידיעת יפנית כלל.
הקאנג'י היא אחת מארבע מערכות כתב הנמצאות בשימוש לכתיבת יפנית מודרנית (שלוש האחרות הן: היראגאנה, קאטאקאנה ורומאג'י).
מקורה של המילה עצמה היא בקריאת און-יומי של הסימנים 漢字 (צורת הקריאה שלהם במנדרינית היא "האנְצ'י").
אותם סימנים משמשים כדי לתאר את הכתב הסיני המשמש בקוריאנית הנקרא הנג'ה.
אין הסכמה לגבי תחילת השימוש בסימנים הסיניים ביפן, אך מקובל להניח כי נזירים בודהיסטים הביאו עמם טקסטים סיניים ליפן במאה ה־5. במשך הזמן, התפתחה השיטה הנודעת כקַאנְבּוּן (漢文), שיטה המשתמשת בסימנים סיניים בסיסיים ביותר עם סימני הגייה המאפשרים לקורא היפני לקרוא את הטקסט לפי ההגייה וחוקי הדקדוק היפניים.
באותה עת, לשפה היפנית לא הייתה צורת כתיבה עצמאית.
לאחר זמן התפתחה צורת כתיבה שנקראה "מניוגאנה", אשר השתמשה במספר מוגבל של סימני קאנג'י תוך שימוש בצורת ההגייה שלהם בלבד וללא התייחסות למשמעות הלשונית שלהם.
מניוגאנה, אשר נכתבה בסגנון מעוגל מאוד, הפכה במרוצת השנים להיראגאנה, צורת כתיבה שהייתה נגישה לנשים (מהן נשללה הזכות להשכלה גבוהה).
רבות מעבודות הספרות בתקופת היאן שנכתבו על ידי נשים – נכתבו בהיראגאנה.
צורת הכתיבה קאטאקאנה הגיעה לעולם בדרך מקבילה לזו של היראגאנה אחותה, כאשר פרחי כמורה במנזרים פישטו את צורת המניוגאנה לצורת כתיבה פשוטה.
הקאטאקאנה וההיראגאנה מכונות שתיהן בשם הקיבוצי קאנה.
ככל שצורות הכתיבה היפניות התפתחו והתרחבו, החלה צורת הקאנג'י להיכנס לשימוש על מנת לציין מושגים, כגון שמות עצם, שמות תואר ופעלים, בעוד הקאנה שימשה לכתיבת סיומות פעלים, מילים יפניות מיוחדות ומילים זרות (אם כי השימוש בהן לצורך זה התפתח מאוחר יותר; במקור כל המילים הזרות נכתבו בצורה פונטית בעזרת קאנג'י).
מרבית סימני הקאנג'י היפניים והסינים זהים בצורתם, או דומים זה לזה, אך קיימים סימנים ביפנית שאין להם מקבילה בשפה הסינית.
קיימים סימנים בעלי משמעות זהה אשר נכתבים בצורה שונה, וסימנים זהים גרפית אשר מקבלים משמעות שונה ביפנית.
ישנם גם סימנים ייחודיים ליפנית הנקראים "קוקוג'י" (Kokuji).
ישנם מאות סימני קוקוג'י, ואף על פי שחלקם נדירים בשימוש יום-יומי, רובם נעשו תוספת חשובה לשפה היפנית הכתובה.
峠 – טוגה (מעבר הררי)
榊 – סאקאי (עץ סאקאי, סוג של קמליה)
畑 – האטאקה (שדה יבול)
辻 – צוג'י (רחוב, הצטלבות דרכים)
בנוסף לקוקוג'י, ישנם קאנג'י אשר קיבלו ביפנית משמעויות שונות מהמקור הסיני.
סימנים אלו אינם נחשבים כקוקוג'י אלא נקראים קוקון (国訓 kokkun)וכוללים סימנים כגון:
沖 – אוקי (ליד החוף)
椿 – טסובאקי (קמליה יפנית)
אחרי מלחמת העולם השנייה הממשלה היפנית יצרה וריאציות מפושטות לחלק מסימני הקאנג'י.
שיטת הכתיב הישנה נקראת קיוּ־ג'יטאי (קאנג'י: 旧字体) והחדשה נקראת שין-ג'יטאי (קאנג'י: 新字体).
אף כי הסימנים החדשים דומים בחלקם לסימנים המפושטים בסין, למעשה שיטות הפישוט שונות מהותית.
ישנם גם סימנים סיניים אשר היפנית עושה שימוש רק בתעתיק הפונטי שלהם (נקראים 当て字 אָטֶג'י), בסינית ישנם עוד סימנים רבים אחרים אשר לא נכללים גם ביפנית.
מכיוון שבכתב לוגוגראפי הסימנים לא מייצגים את צליל המילה, דוברי שפות שונות יכולים לקרוא את אותו הכתב.
לכן ביפנית קיימות שתי צורות קריאה שונות לחלוטין לאותן הסימנים.
הראשונה היא קריאת און־יומי (音読み), שמבוססת על צליל המילה במנדרינית או שפה סינית אחרת, אך עם הבדלים ההופכים את הצליל לנוח ללשון היפנית.
השנייה, והשימושית יותר, היא קון־יומי (訓読み) או "קריאה ילידית", בה הסימנים נקראים כמילים אותן הם מייצגים ביפנית.
הסימנים "יובאו" ליפן מספר פעמים ממחוזות שונים בסין ובתקופות שונות ולכן יש להם מספר הגיות אונ־יומי (ולפעמים גם מספר משמעויות).
ישנם גם סימני "וואסאי קאנג'י" שלהם אין כלל הגיית "און".
לדוגמה, סימן הקאנג'י ל"בהיר" או "הבא" (明) יכול להאמר כ־מְיוֹ, בהשאלה מוקדמת יחסית (המאה ה-5) מאזור דרום סין.
בצירופים אחרים, אותו הסימן נהגה כ־מֵיי, השאלה מאוחרת יותר (מהמאות ה־7–9) מצפון סין.
לעומת זאת, הסימן 込 לא הושאל בשום שלב מהשפה הסינית ולכן אין לו הגיית "און".
הגיית און-יומי מאופיינת פונטית בנטייתה לקריאה חד הברתית מאחר שכל סימן מייצג הברה סינית בודדה.
עם זאת, רוב ההברות הסיניות (בעיקר בצורת ההגייה הסינית מהאלף הראשון, בה עיצורים סופיים היו שכיחים יותר מאשר בניבים של ימינו) לא התאימו בצורת הגייתן לצורת התנועה־עיצור של היפנית הקלאסית.
קריאת קון-יומי (訓読み) של קאנג'י (נקראת גם קריאת "קון" או קריאה "יפנית") היא קריאה המבוססת על ההגייה של מילים יפניות מקוריות אשר תאמו במשמעותן את משמעות המילים הסיניות כאשר האחרונות "יובאו" ליפן.
גם כאן, ישנה האפשרות שלקאנג'י מסוים תהיה יותר ממשמעות "קון" אחת, וישנה גם האפשרות שלא תהיה לו משמעות כזו כלל.
למשל, לקאנג'י למילה מזרח 東, קיימת הגיית "און": טוֹ (להשוואה, במנדרינית: דונְג).
אולם בשפה היפנית קיימת מילה לציון המילה מזרח, הִיגָאשִׁי, ולכן הסימן נקרא בקריאת קון־יומי.
לעומתו, לקאנג'י 寸, המציין יחידת מידה סינית, לא הייתה מקבילה יפנית מוקדמת ולכן הוא נהגה רק בצורת אונ־יומי: סוּן.
לחלק מסימני הקאנג'י ישנה צורת קריאה נוספת, ידועה פחות, הנקראת נאנורי.
הנאנורי משמשת בעיקר לציון שמות אנשים, והיא קרובה יחסית להגיית הקונ־יומי.
שמות מקומות מצוינים גם הם לעיתים בקריאת נאנורי (או לעיתים בסוגי קריאה נדירים שלא מופיעים במקומות אחרים).
גיקון (義訓) היא דרך לקריאת צירופי קאנג'י אשר אין להם זיקה למשמעות הכתובה או המדוברת של צורת האונ־יומי או הקונ־יומי של כל סימן, אלא הם משמשים כביטוי עצמאי המורכב משתי מילים.
לדוגמה, הצירוף 一寸 (איסּוּן) יכול להיות מתורגם כ"סוּן אחד" (סוּן – יחידת אורך), אך הוא שכיח יותר בקריאת הגיקון שלו: "צ'וֹטּוֹ" שמשמעותה: "קטן".
בקריאת גיקון משתמשים ביפן גם לציון שמות משפחה יפניים.
לרבים מסימני האטג'י (קאנג'י הנמצאים בשימוש בשל ערכם הפונטי בלבד) נוצרה משמעות הנובעת מהשימוש שנעשה בהם.
קאנה קורסו (באיטלקית: Cane Corso) הוא גזע של כלב בית בעל לסתות גדולות.
"קאנה" (Cane) היא מילה איטלקית שפירושה "כלב".
מקורה של המילה "קורסו" (Corso) שנוי במחלוקת: גרסה אחת אומרת שמקור המילה הוא יווני (Kortos), ומשמעותה "הכלב השומר על הרכוש"; אפשרות אחרת היא שמקור השם לקוח מהמילה הלטינית "Cohors", שמשמעותה "המגן" או "שומר הראש".
במרוצת השנים נדבקו לקורסו עוד שמות נוספים, שתאמו את התפקידים המגוונים שהוא נדרש להם.
הקאנה קורסו הוא גזע עתיק יומין הנחשב לאחד מאבות הטיפוס של כל המולוסוסים האירופאים.
מקורו בפוליה שבדרום מזרח איטליה.
ממצאים מהתקופה חושפים כלב דומה ביותר לקאנה קורסו של ימינו, שבצורתו לא ממש השתנה במשך כ-2,000 שנה.
יש הטוענים כי גזע זה הוא הנצר האותנטי ביותר לכלב המלחמה של לגיונות האימפריה הרומית, שממנו התפתחו שני כלבים אתלטיים ושריריים: הקאנה קורסו והמאסטינו דה נפוליטנו.
באיטליה שימש הקאנה קורסו בתפקידים שונים ומגוונים, שתאמו מחד את אופיו היציב והחברותי, ומאידך – את יכולתו הפיזית המרשימה ועמידותו בתנאים קשים במיוחד.
הם שימשו ככלבי שמירה והגנה, ככלבי ציד לחיות גדולות כמו חזירי בר, אריות, דובים וזאבים; וככלבי רועים לבקר הם שמרו על הבקר מפני זאבים וטורפים אחרים או מפני גנבי בקר.
בשל היותו בעל מגוון רחב ונדיר של תכונות שונות ואינטליגנציה יוצאת דופן, שאפשרה לו להיות בחוץ כלב עבודה מעולה ובבית כלב עדין וסובלני כלפי כל בני המשפחה – הפך עד מהרה הקאנה קורסו לבן לווייתם של בעלי החוות בדרום איטליה ובמרכזה, ולחלק בלתי נפרד מהמשפחה הכפרית.
במקומות רבים הפך הקאנה קורסו לעוזרו של הקצב המקומי (כמו גזע הרוטווילר), ועד היום ישנם איטלקים הקוראים לגזע זה "כלב הקצבים" (Cane Di Maccelaio).
תפקידו היה להוביל את הבקר לשחיטה או לזירת המכירות בכיכר השוק.