tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עובדה זו, יחד עם חוליגניזם של אוהדי קבוצת ליברפול ששיחקה בגמר מול יובנטוס, וחוסר שליטה מצד כוחות הביטחון שהופקדו על האירוע, היוו את הבסיס לאסון כבד באצטדיון במשחק הגמר, שנודע בשם אסון הייזל, אשר במסגרתו נהרגו 39 אוהדים איטלקים ועוד כ-300 נפצעו.
הטרגדיה הובילה לסגירת האצטדיון לאירועי כדורגל, והוא נותר בשימוש רק עבור טורניר האתלטיקה לזכרו של האתלט איבו ון דאם שהתקיים בו באופן מסורתי כחלק מליגת היהלום.
עשר שנים לאחר האסון, ב-1995, נחנך האצטדיון מחדש לאחר נרחב בעלות של כ-50 מיליון דולר.
הוא נפתח תחת שם חדש, אצטדיון המלך בודואן, לזכרו של בודואן, מלך הבלגים שנפטר שנתיים קודם לכן.
המבנה חודש כמעט לחלוטין, כשרק שרידים בודדים נותרו מהמבנה הישן, ונוספו לו מסלולי ריצה ומתקנים עבור תחרויות אתלטיקה שונות.
הוא נפתח מחדש ב-23 באוגוסט 1995, 65 שנים בדיוק לאחר פתיחתו המקורית, כביתה המחודש של הנבחרת והאצטדיון הגדול במדינה.
האצטדיון המחודש נבחר לארח את משחק הגמר של גביע אירופה למחזיקות בשנת 1996, וכן את משחק הפתיחה של יורו 2000 שנערך בבלגיה ובהולנד.
בשנת 2005, הוקמה אנדרטה המעוצבת כשעון שמש מחוץ לאצטדיון, לזכרם של ההרוגים באסון הייזל 20 שנים מוקדם יותר.
ב-26 במאי 2006 הודיעה התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית כי האצטדיון לא יארח יותר את משחקי הנבחרת ואת משחקי גמר הגביע הבלגי, בטענה כי אחד היציעים צר מדי ומהווה סכנה בטיחותית.
עיריית בריסל פנתה לבית המשפט בטענה שהיציעים אכן בטיחותיים, בניגוד לטענת ההתאחדות, ובית המשפט קיבל את טענתה.
בעקבות כך, חתמו נציגי ההתאחדות על הארכת החוזה מול העירייה על השימוש באצטדיון, והוא חזר לארח את משחקי הנבחרת וגמר הגביע החל מה-15 בנובמבר באותה שנה.
האצטדיון משמש גם כמגרשה של נבחרת בלגיה ברוגבי, ונערכו בו גם מספר משחקים של קבוצות שונות מצרפת ואנגליה שאירחו בו במסגרת אליפות אירופה ברוגבי.
ב-8 ביולי 2010 אירח האצטדיון משחק ראווה בטניס, שבמקור היה אמור להפגיש שתי טניסאיות בלגיות, ז'וסטין הנין וקים קלייסטרס.
בעקבות פציעתה של הנין, היא הוחלפה על ידי סרינה ויליאמס.
במשחק נשבר השיא העולמי עד לאותו היום במספר האוהדים במשחק טניס, כשהגיעו אליו כ-35,000 צופים.
האצטדיון, בנוסף להיותו אצטדיון ספורט, משמש גם כמקום להופעות ענק של אמנים בינלאומיים.
בין היתר הופיעו בו U2, בשתי הזדמנויות שונות, וכן הופיעו בו האבנים המתגלגלות, סלין דיון, מדונה, רובי ויליאמס, בון ג'ובי, דפש מוד, ברוס ספרינגסטין ועוד.
אצטדיון הסינתטיקו או הסינתטי הוא מתחם כדורגל הממוקם באשדוד.
המתחם הוקם בתחילת שנות השישים כאצטדיון רב תכליתי שכלל גם מסלולי אתלטיקה ואף שמו הרשמי היה האצטדיון הרב תכליתי באשדוד וכולל כיום שלושה מגרשים (אחד מערבי ושניים מזרחיים) המשמשים כמגרשם הביתי של קבוצות הכדורגל מכבי עירוני אשדוד, הפועל אדומים אשדוד, הפועל בני אשדוד ואשדוד סיטי.
האצטדיון ממוקם בשדרות הנשיא ויצמן, בליבו של פארק בן-גוריון ברובע ב', בסמוך למסוף בני ברית ולבית משפט השלום העירוני.
האצטדיון נבנה בתחילת שנות השישים ומשמש בעיקר את משחקי הליגות הנמוכות ומחלקות הנוער.
בשנת 1990 הוקם בצמוד לו מגרש כדורגל לאימונים ומשחקי מחלקת הנוער בלבד.
הותקן בו דשא סינתטי והוקם מבנה דו קומתי המכיל חדרי הלבשה ומחסנים.
המבנה משמש את מחלקת הנוער של מ.ס אשדוד.
מסביב לכר הדשא היו מסלול ריצה ואתלטיקה.
האצטדיון מכיל כ-2,000 מקומות ביציע בטון אחד ללא מושבים.
מתחת ליציע בנויים חדרי הלבשה, משרדי אגודות הכדורגל ומספר מחסנים.
סבב שיפוצים גדול בוצע באצטדיון בקיץ 2018 שכלל:
החלפת משטח הדשא הסינתטי וקירוב המגרש ליציע.
ביטול מסלולי הריצה סביב המגרש.
הוספת שני מגרשי אימונים קטנים מאחורי השערים.
הצבת עמודי תאורת לד חדשים לאצטדיון ולמגרש המזרחי, המתאימים למשחקי ערב.
בין שני המגרשים נבנו חדרי הלבשה לשופטים ולקבוצה אורחת.
הוקם יציע קטן של כ-300 מקומות למגרש המזרחי והכשרתו למשחקי בוגרים בליגה ג'.
עם פתיחת עונת 2020-2019 הוקמה עמדת שידור באצטדיון.
בפתיחת עונת 2023-2022 נחנך בפינה הדרום מזרחית מגרש מזרחי נוסף, ללא יציע.
בספטמבר 2023 הושלם קירוי קל ליציע הראשי באצטדיון.
אצטדיון הילסבורו הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בפרבר אולרטון בעיר שפילד שבאנגליה, ונושא את השם הילסבורו על שם מחוז הבחירה בו הוא שוכן.
האצטדיון נחנך בשנת 1899 ומכיל 39,732 מקומות ישיבה.
הוא משמש מאז הקמתו כאצטדיון הבית של שפילד ונסדיי.
ב-15 באפריל 1989 התרחש במקום אסון הידוע בשם אסון הילסבורו, ובמהלכו נמחצו למוות 97 מאוהדי קבוצת ליברפול, במסגרת חצי גמר גביע ה-FA.
בעקבות האסון חויבו שיפורים בטיחותיים באצטדיון, כמו כן באצטדיונים נוספים ברחבי בריטניה.
במסגרת ניסיונותיה של התאחדות הכדורגל האנגלית לארח בעתיד פעם נוספת את גביע העולם בכדורגל, אושרה תוכנית להרחבתו של האצטדיון לכ-45,000 מקומות.
בעבר אירח האצטדיון משחקים במסגרת מונדיאל 1966 ויורו 1996 שהתקיימו במדינה.
במהלך שנת 1898, התבשרה קבוצת שפילד ונסדיי כי השטח אותו השכירה לטובת מגרשה הביתי נחוץ להרחבת קווי רכבת.
הקבוצה רכשה שטח בפרבר אולרטון בצפון-מערב העיר שפילד, תמורת סכום של כ-5,000 ליש"ט.
במקום 2,000 מקומות עמידה באצטדיון הישן, נבנו באצטדיון החדש יציעים שהכילו 3,000 מקומות עמידה.
האצטדיון נפתח ב-2 בספטמבר 1899, עם פתיחת העונה בליגת המשנה באנגליה, במשחקה של שפילד מול צ'סטרפילד.
הרברט מאנדיי, שחקנה של צ'סטרפילד, היה הראשון לכבוש במגרש החדש, אך שפילד ניצחה במשחקה הראשון באצטדיון בתוצאה 1–5. על אף מיקומו של האצטדיון מחוץ לגבולות העיר, והיעדר תחבורה ציבורית ראויה לאזור, האצטדיון התמלא בכ-3,000 צופים בכל משחק בשלושת החודשים הראשונים מהקמתו.
האצטדיון, שעד לשנת 1914 נקרא "אצטדיון אולרטון", הביא איתו גם הישגים למועדון.
בשמונה השנים הראשונות מהיווסדו, זכתה שפילד בשתי אליפויות אנגליה הראשונות בתולדותיה, ( ו-), ובגביע ה-FA השני בתולדותיה ב-1907.
ב-1913, בעקבות רווחי המועדון, הוחלט על הרחבת האצטדיון ושיפוצו.
שמו שונה ל"אצטדיון הילסבורו", על שם מחוז הבחירה שנקבע באזור באותה התקופה, ונוספו לו גם חדרי הלבשה, משרדים, חדרי התרעננות וחדר ביליארד, בנוסף ל-5,600 מקומות ישיבה ויציעי עמידה חדשים.
ב-4 בפברואר אירחה הקבוצה את נוטס קאונטי לעיני קהל שיא של 43,000 צופים, אך אחת מחומות האצטדיון קרסה במהלך המשחק וגרמה לפציעתם של כ-70 אנשים.
ב-10 באפריל 1920, אירח האצטדיון לראשונה משחק בינלאומי, ובו ניצחה את בתוצאה 4–5 במסגרת אליפות הבית הבריטית, לעיני כ-35,000 צופים.
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, היה הילסבורו לאחד מהאצטדיונים המובילים באנגליה.
הוא הורחב פעם נוספת, ב-1961, והעלה את מספר מקומות הישיבה שלו מכ-9,000 לכ-16,000 בעקבות שיפוץ היציע הצפוני של האצטדיון.
היה זה היציע השני בלבד באנגליה שנבנה עם גג מתקפל, והראשון שנבנה כך לכל אורכו של האצטדיון.
שנה אחר כך אירח האצטדיון, לראשונה אחרי 42 שנים, משחק בינלאומי נוסף, ובו נפרדו אנגליה ו בשוויון 1-1 במסגרת מוקדמות יורו 1964.
במסגרת מונדיאל 1966 אירח האצטדיון ארבעה משחקים, בהם ניצחונה של 4-0 על בשלב רבע הגמר.
בשנת 1977, אירח האצטדיון לראשונה משחק גמר, כשאברטון ואסטון וילה נפגשו באצטדיון למשחק החוזר של גמר גביע הפוטבול ליג, לעיני 52,135 צופים.
ב-15 באפריל 1989, אירח האצטדיון את משחק חצי גמר הגביע האנגלי בין ליברפול לנוטינגהאם פורסט, כפי שקרה עשרות פעמים בעבר.
עקב פתיחה מאוחרת של שערים לא מסומנים אל יציע העמידה של אוהדי ליברפול, נהרו מאות אוהדים אל תוך היציע, וכתוצאה מדוחק ומצפיפות שנגרמו בין היתר מגדרות הברזל בצידו השני של היציע, נמחצו למוות 96 אוהדי ליברפול ומאות רבות נפצעו.
עיקרי דו"ח טיילור לחקירת ממצאי האירוע הטילו אצבע מאשימה, בין היתר, גם על שפילד ונסדיי, שלא עמדה בסטנדרטים הבטיחותיים הנדרשים.
כחלק מממצאי הדו"ח, הוחלט להסיר באצטדיון הילסבורו ובשאר האצטדיונים במדינה את הגדרות שבין הקהל למגרש, וכן לבטל לחלוטין את יציעי העמידה.
במהלך ארבע השנים שלאחר האירוע, עבר האצטדיון את השיפוץ הדרוש, הפך לאצטדיון בעל מקומות ישיבה בלבד, והגדר בין הקהל למגרש הוחלפה במעקי בטיחות נמוכים.
מחוץ לשערי האצטדיון הוקמה אנדרטה לזכר הרוגי האסון.
האנדרטה נחנכה ב-15 באפריל 1999, יום השנה העשירי לאסון.
על האנדרטה נכתב: לזכרם של 96 גברים, נשים וילדים שמצאו את מותם הטרגי ואין-ספור האנשים שחייהם השתנו לנצח.
חצי גמר גביע ה-FA, ליברפול נגד נוטינגהאם פורסט.
אצטדיון הילסבורו נכלל רשימת המגרשים המארחים של יורו 1996, ואירח את שלושת משחקיה של בשלב הבתים.
שנה אחר כך אירח האצטדיון, לראשונה מאז האסון, משחק גדול באנגליה כאצטדיון נייטרלי - גמר גביע הפוטבול ליג בין לסטר סיטי למידלסבורו.
שיא הצופים באצטדיון מאז שיפוצו נקבע ב-2 בפברואר 2000, במשחקה של שפילד מול מנצ'סטר יונייטד, לעיני 39,640 צופים.
האצטדיון עדיין זוכה לממוצעי צופים גבוהים יחסית.
ב-25 ביוני 2007, הכה שיטפון גדול את אזור האצטדיון, לאחר שסכר הנהר המקומי נפרץ.
המגרש כוסה כולו בכמה מטרים של מים, שפגעו בין היתר גם בחדרי ההלבשה, במסעדות, במטבחים, במשרדים ובחנויות באצטדיון.
עלות השיפוץ הוערכה במיליוני ליש"ט, אם כי השיפוץ לא פגע רבות בקבוצה המקומית שהייתה בפגרת הקיץ.
בשנת 2009 אושרה הרחבת האצטדיון, בעלות כוללת של כ-22 מיליון ליש"ט.
המטרה הייתה התאמתו לסטנדרטים העדכניים הנדרשים על ידי פיפ"א לאירוח משחקי גביע העולם בכדורגל.
השיפוץ תוכנן כך שיגיע לסיומו עד לשנת 2013, וכלל שינויים נרחבים במגרש, ביציעים ובסביבת האצטדיון, והעלאת תכולת האצטדיון בכ-5,000 מקומות.
בסופו של דבר, כישלונה של הצעת אנגליה לאירוח מונדיאל 2018 גרמה להקפאת תוכניות השיפוץ, ועד כה טרם החלו העבודות באצטדיון.
אצטדיון הילסבורו ממוקם בצידה הצפון מערבי של העיר שפילד, באזור המשמש בעיקר למגורים.
חנות המועדון הרשמית של הקבוצה נמצאת מתחת ליציע הצפוני של האצטדיון, ובה ניתן לרכוש, בנוסף למוצרי מרצ'נדייז, גם כרטיסים ביום המשחק.
מתחת ליציע הדרומי ניתן למצוא מספר מסעדות, וכן משרדים, חדרי ישיבות, לאונג' ובאר וסוויטות עסקיות.
ב-1996 נבנה גשר להולכי רגל החוצה את הנהר הסמוך לאצטדיון, לרווחת האוהדים שהגיעו למשחקי יורו 1996.
אצטדיון הילסבורו אירח עד כה עשרה משחקים בינלאומיים, ביניהם שלושה משחקים של , ארבעה משחקים במסגרת מונדיאל 1966 ושלושה משחקים במסגרת יורו 1996.
האצטדיון העירוני מרשל יוזף פילסודסקי לגיה ורשה (בפולנית: Stadion Miejski Legii Warszawa im.
Marszałka Józefa Piłsudskiego, מוכר יותר בשם אצטדיון הצבא הפולני) הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בצפון ורשה ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת לגיה ורשה.
האצטדיון, אשר מכיל 31,800 מקומות ישיבה, הוא האצטדיון השני בגודלו בוורשה אחרי האצטדיון הלאומי, המכיל 58,000 מקומות ישיבה.
בניית האצטדיון החלה ב-1927 והוא נפתח ב-1 באוגוסט 1930. מאז הקמתו משחקת באצטדיון קבוצת לגיה ורשה המקומית.
בשנים 2008–2011 נבנה האצטדיון מחדש, כאשר רק חלק קטן מהאצטדיון המקורי נשמר.
בשלב הראשוני נבנו שלושה יציעים מחדש, ב-7 באוגוסט 2010 נחנך האצטדיון מחדש במשחק ידידות נגד ארסנל.
בהמשך נהרס היציע הנותר ונבנה גם הוא מחדש במתכונת זהה ליתר היציעים.
העבודות הסתיימו ב-10 במאי 2011.
בין השנים 2011–2015 נקרא האצטדיון "פפסי ארנה", על שם חברת פפסי, אשר רכשה את זכויות שיום האצטדיון לשנים הללו.
אצטדיון הרזדאן (בארמנית: Հրազդան մարզադաշտ) הוא אצטדיון רב-שימושי בירוואן, ארמניה, אשר נפתח בשנת 1970. הוא מתקן הספורט הגדול ביותר בארמניה, ומשמש בעיקר למשחקי כדורגל.
זהו אצטדיון הבית של נבחרת ארמניה.
לאצטדיון קיבולת של 54,208 צופים מאז השיפוץ האחרון שלו בשנת 2008, אשר הפך אותו למתקן של מקומות ישיבה בלבד.
לפני השיפוץ, החזיק האצטדיון עד ל-70,000 צופים כשחלקם בעמידה.
הוא היה בין ארבעת האצטדיונים הגדולים של ברית המועצות מבחינת קיבולת.
האצטדיון מארח את משחקי גמר הגביע הארמני בכדורגל, ואירח גם את טקס הפתיחה של המשחקים הפאן-ארמנים ב-2003. נבחרת ברית המועצות בכדורגל שיחקה שני משחקים נגד פינלנד ויוון בהרזדאן ב-1978.
הרעיון המקורי של בניית אצטדיון כדורגל בעמק נהר הרזדאן הוצע על ידי סגן היו"ר הראשון של מועצת השרים של ברית המועצות אנסטאס מיקויאן במהלך ביקור בירוואן ב-1950. במהלך שהותו בבית הנשיא על גבעה המשקיפה לנהר, הוא ציין שזה "אמפיתיאטרון טבעי" והציע לבנות אצטדיון כדורגל עם 30,000 מושבים.
עם זאת, הרעיון לא התפתח לכדי מעשים בתקופה זו.
ב-1967, הרשויות של ארמניה הסובייטית פתחו בתוכניות רציניות לכבוד חגיגות יום השנה ה-50 של הסובייטציה של ארמניה שחלו ב-1970. קבוצה של אדריכלים, בראשות מרים המשקולות לשעבר קוריון הקופיאן והסייף לשעבר גורגן מושגיאן, הציעה תוכנית בנייה של אצטדיון כדורגל בעמק הרזדאן, שיחזיק בסביבות 75,000 צופים.
סכום כולל של 5 מיליון רובל הוקצה לפרויקט.
עבודות הבנייה החלו במחצית השנייה של 1969, עם תמיכה כספית של קרן קלוסט גולבנקיאן, והושלמו תוך 18 חודשים בלבד.
תהליך הבנייה פוקח באופן צמוד על ידי המנהיג הקומוניסטי קרן דמירצ'יאן.
המתקן היה מוכן לשימוש בנובמבר 1970. הפתיחה הרשמית של האצטדיון התקיימה ב-20 בנובמבר 1970 בנוכחותו של ליאוניד ברז'נייב, במסגרת חגיגות ה-50 של ארמניה הסובייטית.
אך הטקס החגיגי שתוכנן ליום הפתיחה נדחה בשל שלג כבד.
אצטדיון הרזדאן אירח את משחק הכדורגל הרשמי הראשון שלו ב-19 במאי 1971, כאשר אררט ירוואן הביסה את קאיראט אלמטי 3-0 מול 78,000 צופים.
האצטדיון אירח כמה מן הרגעים הבולטים של הכדורגל הארמני במהלך העידן הסובייטי.
הארמנים חגגו את הניצחון הכפול של אררט ירוואן על נבחרת ברית המועצות ב-1973, אשר אפשר להם לשחק בגביע אירופה, בו אררט ירוואן הגיעה לרבע הגמר, עם ניצחונות בבית בפני קהל אוהד.
ב-1985, הרזדאן היה אחד המקומות אשר אירחו משחקי אליפות הנוער של פיפ"א אשר התרחשו בברית המועצות.
לאחר קבלת עצמאותה של ארמניה מברית המועצות, הזירה אירחה את המשחקים של הנבחרת הלאומית עד 1999, כאשר אצטדיון הרפובליקה, הקטן יותר, נבנה במרכז ירוואן והפך לאצטדיון הבית של הנבחרת.
המספר הגדול ביותר של צופים במשחק של הנבחרת הלאומית נרשם ב-9 באוקטובר 1996, במשחק 1998 גביע העולם הסמכה נגד גרמניה.
בהשתתפות 42,000 האוהדים, המשחק הסתיים לטובת הגרמנים עם תוצאה של 1–5.
ההיסטוריה של האצטדיון קשורה קשר הדוק עם ההיסטוריה של הכדורגל הארמני.
האצטדיון, אשר הוקם בזמן שיא, תוך 18 חודשים, הוא הראשון בעולם שנבנה בסביבה הררית.
האדריכלים של האצטדיון היו קוריון הקופיאן וגורגן מושגיאן, מארמניה.
תהליך הבנייה נעשה בפיקוח המהנדס אדוארד טוסוניאן.
קבוצת האדריכלים של האצטדיון קיבלו פרס לבנייה הטובה ביותר של השנה ב-1971 וכובדו על ידי הממשלה הסובייטית.
בשנת 2003 הופרט האצטדיון ונמכר להרזדאן אחזקות, אשר החלה תהליכי שיפוץ ב-2005. בסוף 2008 האצטדיון הפך כולו למקומות ישיבה.
זמן קצר לאחר השיפוץ אירח האצטדיון את משחק ארמניה נגד טורקיה ב-6 בספטמבר 2008, אשר היה הראשון של ארמניה על הקרקע מאז מוקדמות יורו 2000 נגד צרפת ב-8 בספטמבר 1999. בקהל צופי המשחק החשוב היו הנשיאים סרז' סרקזיאן ועבדוללה גול, עם נוכחות של יותר מ-30,000 צופים.
לאחר 2008 שיפוץ, להרזדאן היה דירוג של שלושה כוכבים של אופ"א, עד שדירוג זה בוטל על ידי שיטת דירוגים חדשה.
ב-2011, הכריז נשיא התאחדות הכדורגל של ארמניה רובן היירפטיאן על סך של 6 מיליון יורו שיוקדשו למודרניזציה של תשתיות המגרש, מסלול הריצה, וכיסוי של האצטדיון.
התוכנית הייתה שלאחר השיפוץ יוכל האצטדיון להתמודד על מעמד מארח משחקי גמר של אופ"א.
שיפוץ הבית החל בחודש מרץ, עם השקעה משוערת של 10 מיליון דולר.
לא ברור כמה מן העבודה הושלמה.
ב-2015, הכריז הבעלים של הרזדאן השקעות על פשיטת רגל, לאחר פשיטה של רשויות המס על העסק שבה הוא נקנס בסכום של כ-$125,000, בהאשמות העלמת מיסים.
ב-1989, שנה לאחר רעידת האדמה בספיטק שהרגה 25,000 אנשים והשאירה יותר מ-500,000 חסרי בית, יחד עם התפרצות מלחמת נגורנו קרבאך, וצמיחת הלאומיות הארמנית, היה ביקוש גדול לאירועים המוניים שהתאימו לרוח התקופה.
כשהופיעה בהרזדאן הזמרת הארמנית הארוט פמבוג'יאן במופע שירי לאום ומהפכה, יותר מ-110,000 אוהדים גדשו את האצטדיון.
שר התרבות דאז יורי מליק-אוהמג'ניאן העיר שזו הייתה ההופעה עם הקהל הגדול ביותר בהיסטוריה של ארמניה.
10 המשחקים של אררט ירוואן עם קהל הצופים הגדול ביותר במהלך העידן הסובייטי:
28 אוקטובר 1973, ליגת העל הסובייטית: אררט ירוואן 3-2 זניט לנינגרד, 70,000 צופים.
13 באוקטובר 1974, ליגת העל הסובייטית: אררט ירוואן 2-2 דינמו טביליסי, 70,000 צופים.
14 אפריל 1973, ליגת העל הסובייטית: אררט ירוואן 1-1 [עט.
14 בספטמבר 1971, ליגת העל הסובייטית: אררט ירוואן 0-1 דינמו טביליסי, 70,000 צופים.
16 ביולי 1975, הגביע הסובייטי חצי הגמר: אררט ירוואן 3-1 דינמו טביליסי, 68,600 צופים.
אצטדיון הקרח של מאלמה (בשוודית: Malmö Isstadion) הוא אולם במאלמה שבשוודיה.
המבנה נבנה ונחנך ב-1968, האולם מכיל 5,800 מקומות ישיבה.
מהקמתו ועד 2008 היה אולם הבית של קבוצת ההוקי קרח "Malmö Redhawks" אך לאחר מכן הוחלף במאלמה ארנה, עד 1972 שימש גם את קבוצת הכדורגל מאלמה.
האולם אירח את אירוויזיון 1992.
נערך בו גם גביע דייוויס 1996 ואליפות אירופה להחלקה אמנותית על הקרח ב-2003.
ב-2013 נערכו במקום שיפוצים עבור אליפות העולם בהוקי קרח לצעירים.
אצטדיון הרנן רמירס וייגאס (בספרדית: Estadio Hernan Ramírez Villegas) הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר פריירה, בירתו של מחוז ריסרלדה שבקולומביה ומשמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת דפורטיבו פריירה.
תכולת האצטדיון היא 30,297. האצטדיון תוכנן ועוצב על ידי הארכיטקט, הרנן רמירס וייגאס והמעצב, גיירמו גונסלס סולטה ופתיחתו הרשמית הייתה בשנת 1971. ב-1 וב-2 במאי 1971 נערך טקס הפתיחה לטורניר מיוחד שבו השתתפו דפורטיבו פריירה, אונסה קלדס, ספורטינג קריסטל ואמלק.
משחק הפתיחה הסתיים בתיקו 2-2 בין דפורטיבו פריירה וספורטינג קריסטל.
בשנת 2008 בחרה פיפ"א את קולומביה כמדינה שתארח את גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2011 ומאחר ופריירה נבחרת להיות אחת משמונה הערים המארחות, היה עליה לשפץ את האצטדיון שלא עמד בקריטריונים.
ראש העיר, ישראל לונדוניו, עמד בראש הקבוצה שהחלה את השינוי והשיפוץ הכמעט מוחלט שעבר האצטדיון ושעלותו הייתה 17,200,000 דולר.
בין האירועים שנערכו באצטדיון היו הסודאמריקנו 1987, הקופה אמריקה 2001, קופה ליברטדורס 2002, הסודאמריקנו 2005, המונדיאליטו 2011, קופה סודאמריקנה 2014 והטורניר הקדם אולימפי של דרום אמריקה ב-2020.
אצטדיון הנסיך מוחמד בן סלמאן הוא אצטדיון רב-תכליתי המתוכנן להיבנות בפרויקט אל-קידיה בעיר ריאד שבערב הסעודית, ומיועד לארח משחקים בשלב הבתים, בשלב 32 הגדולות ובשלב שמינית הגמר של מונדיאל 2034, וכן את המשחק על המקום השלישי.
האצטדיון מיועד להכיל 46,979 מקומות ישיבה, והוא נקרא על-שם יורש העצר הסעודי, הנסיך מוחמד בן סלמאן אאל סעוד.
בניית האצטדיון מתוכננת להתחיל בשנת 2026, והוא מתוכנן להיפתח בשנת 2029 ולשמש את קבוצות א-נסר ואל-הילאל מליגת העל הסעודית.
אצטדיון הקריה הכלכלית המלך עבדאללה הוא אצטדיון רב-תכליתי המתוכנן להיבנות בקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה שבערב הסעודית, ומיועד לארח משחקים בשלב הבתים ובשלב 32 הגדולות של מונדיאל 2034. האצטדיון מיועד להכיל 45,700 מקומות ישיבה.
אצטדיון היל דיקינסון , שהיה ידוע בשם אצטדיון אברטון בשלבי הבנייה, הוא אצטדיון כדורגל ברציף בראמלי-מור שעל גדת נהר המרזי בליברפול, אנגליה.
האצטדיון מכיל 52,769 מקומות, ונכון לפתיחתו בפברואר 2025 הוא אצטדיון הכדורגל ה-8 בגודלו באנגליה וה-10 בגודלו בבריטניה.
האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של אברטון החל מעונת 2025/2026, במקום הגודיסון פארק.
כמו כן הוא צפוי להיות אחד מהאצטדיונים שיארחו את יורו 2028.
מועדון הכדורגל אברטון שיחק בגודיסון פארק החל משנת 1892 ששודרג בהדרגה מאז בנייתו והגיע בשיאו בסוף שנות ה-80 לתכולה של כ-78,000 מקומות.
אך בעקבות אסון הילסבורו ודו"ח טיילור שפורסם בתחילת שנות ה-90 בעקבותיו, כלל האצטדיונים בבריטניה נדרשו להתקין מושבים ולבטל את יציעי העמידה, ותכולתו של הגודיסון פארק צומצמה לקיבולת הנוכחית שלו, 39,414 מושבים.
האפשרות של מעבר לאצטדיון חדש הוצגה לראשונה בשנת 1996, כאשר היו"ר דאז פיטר ג'ונסון הודיע על תוכניות להעביר את אברטון מגודיסון פארק לאצטדיון חדש שיכיל 60,000 מקומות במיקום אחר.
בשנת 2001, אותר מיקום ברציף קינג, המאפשר הקמת אצטדיון של 55,000 מקומות, והפרויקט תוכנן לצאת לפועל בשנת 2005, אך תוכניות אלה נגנזו עקב קשיי מימון.
אברטון נכנסה למגעים עם המועצה של רובע נוסלי ועם רשת המרכולים טסקו ביוני 2006 בנוגע לאפשרות לבנות אצטדיון חדש בן 55,000 מושבים, הניתן להרחבה ליותר מ-60,000, בעיירה קירקבי, תוכנית שנודעה בשם "פרויקט קירקבי".
המועדון אף נקט בצעד יוצא דופן של שיתוף ציבור, וערך משאל לגבי הפרויקט כשהתוצאות הראו על תמיכה של 59% מקרב המצביעים לעומת 41% שהצביעו נגד הפרויקט.
ההתנגדות לתוכנית כללה מועצות מקומיות אחרות שהיו מודאגות מההשפעה של חנות גדולה של טסקו שתוכננה להיבנות כחלק מהפרויקט, וכן אוהדים שדרשו שהאצטדיון יישאר בתחומי העיר ליברפול.
בעקבות הבירור הציבורי ההצעה ירדה מהפרק.
פוליטיקאים מקומיים ואזוריים ניסו לרקום תוכנית משופרת עם מועצת העיר ליברפול, ואף נפגשו עם המועדון על מנת לאתר מספר אתרים מתאימים בגבולות העיר, אולם גם התוכנית המשופרת לא הצליחה לצאת לפועל.
אברטון בדקה את האפשרות להיות שותפה במימון אצטדיון סטנלי פארק של היריבה ליברפול, ולחלוק איתה את המגרש.
רעיון זה נדחה על ידי הבעלים לשעבר של ליברפול, טום היקס, ובכל מקרה התכנית לאצטדיון החדש בוטלה ב-2012 לאחר שהבעלים החדשים של ליברפול העדיפו את הרחבת אנפילד על פני הקמת אצטדיון חדש.
ליברפול טענה מאוחר יותר כי הסכם לחלוקת השימוש באצטדיון עם אברטון מעולם לא היה על הפרק.
בישיבת ועדת ההתחדשות והתחבורה של ליברפול ב-10 בפברואר 2011 הוצגה הצעה לפתח את קו הרכבת החדש Bootle Branch באמצעות מועדוני הכדורגל של העיר.
הצעה שתמקם את שני האצטדיונים על הקו המהיר של "מרזירייל" קו שיקיף את העיר ויקל על הגישה התחבורתית בעיר.
ובעקבות כך בספטמבר 2014, המועדון, בשיתוף עם מועצת העיר ליברפול, התווה תוכניות ראשוניות לבניית אצטדיון חדש בוולטון הול פארק.
עם זאת, תוכניות אלה בוטלו מאוחר יותר במאי 2016. באספה הכללית השנתית של המועדון בינואר 2017, חשף היו"ר, ביל קנרייט, שרציף בראמלי-מור הוא האתר המועדף לאצטדיון החדש, עם תחנת רכבת חדשה וכביש חדש במימון מועצת העיר.
הבחירה ברציף בראמלי-מור אושרה בתהליך שיתוף ציבור שנערך בשנת 2018, אך נתקלה בביקורת נוקבת מצד אונסק"ו, שלאחר מכן הסירה את ליברפול מרשימת אתרי המורשת העולמית שלה.
האדריכל דן מייס הופקד על תכנון האצטדיון החדש, והפרויקט נחשף, אצטדיון של 52,000 מושבים, שיוכל להתרחב ל-62,000 בעתיד בהתאם לדרישה.
באוגוסט 2021 החל תהליך הבנייה של האצטדיון, באוגוסט 2023 הופסקה העבודות זמנית לאחר תאונה קטלנית במקום, מייקל ג'ונס, אוהד אברטון שעבד עבור קבלן משנה, נפגע בראשו ולאחר מכן הוכרז מת בבית החולים.
באוגוסט 2024 נחנכה מחוץ לאצטדיון אנדרטה לזכרו של ג'ונס.
האצטדיון הוכרז כשלם מבחינה מבנית לאחר התקנת לוח מרפסות הבטון בפברואר 2024. והאצטדיון הושלם ונמסר רשמית על ידי הקבלן בדצמבר 2024.
ב-16 במאי 2025 פורסם שהאצטדיון שנקרא אצטדיון אברטון בתהליך הבנייה ישנה את שמו לאצטדיון היל דיקינסון.
ב-24 באוגוסט 2025 אירחה אברטון לראשונה משחק פרמייר ליג באצטדיון, בו ניצחה 2–0 את ברייטון אנד הוב אלביון לעיני 51,759 צופים.
בתחילת 2025, האצטדיון אירח מספר אירועי מבחן על מנת לקבל את תעודות הבטיחות והרישיונות הדרושים לאירוח משחקים תחרותיים.
אירוע המבחן הראשון התקיים ב-17 בפברואר 2025, כשקבוצה של המועדון עד גיל 18 אירחה את המועדון המקביל של ויגאן, באירוע שהוגבל ל-10,000 צופים.
האירוע השני התקיים ב-23 במרץ, משחק ידידות בהשתתפות אברטון עד גיל 21 שאירחה את הקבוצה המקבילה של בולטון ונדררס, באירוע אליו נמכרו 25,000 כרטיסים המשחק היה באורך 65 דקות, כשבסיומן נערכה בדיקת פינוי חירום של האצטדיון שתוכננה מראש.
הפינוי עבר בצורה חלקה, אולם הועלו חששות לגבי זמינות התחבורה הציבורית ועומסי תנועה לפני ואחרי המשחק.
האצטדיון ישמש כמגרשה הביתי של אברטון בפרמייר ליג וכן משחקים נבחרים של קבוצת הנשים של המועדון בליגת העל לנשים החל מעונת 2025/2026.
כמו כן לפני השלמת האצטדיון, באפריל 2023, הוכרז האצטדיון כאחד מעשרת האצטדיונים המארחים של יורו 2028. ובמרץ 2025, הוכרז כאחד משלושת האצטדיונים שיארחו את סבב ליגת הרוגבי האוסטרלית באנגליה ובצרפת 2025.
אצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה הוא אצטדיון כדורגל ברבאט, מרוקו, המשמש כמגרשה הביתי של נבחרת מרוקו בכדורגל.
האצטדיון נפתח בשנת 2025 והוא מכיל 69,500 מקומות ישיבה.
באצטדיון נערכו משחקים בגביע אפריקה לאומות 2025, כולל משחק הגמר .
כמו כן הוא צפוי להיות אחד מהאצטדיונים שיארחו את מונדיאל 2030.
אצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה נבנה כחלק ממתחם ספורט גדול ברבאט, בירת מרוקו, על חורבותיו של אצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה הקודם שהיה קיים במשך 40 שנה בין השנים 1983 ל-2023. הוא שמר על שמו של האצטדיון הקודם, שנבנה לכבודו של הנסיך מולאי עבדאללה אחיו של מלך מרוקו חסן השני.
הפרויקט תוכנן להיבנות תוך שמונה חודשים בלבד, מה שהיה צפוי להכניס אותו לספר השיאים של גינס לבניית האצטדיון המהירה ביותר אי פעם בעולם.
אך השלמתו ארכה כשנתיים, עם זאת על אף העיכוב ייתכן והוא ייכנס לספר השיאים.
תכלית הפרויקט הייתה חידוש התשתיות והרחבת האצטדיון מ-50,000 מקומות שהיו באצטדיון המקורי, ל־69,500 מקומות באצטדיון החדש, והוא נבנה על מנת להיות אחד מהאצטדיונים שיארחו את גביע אפריקה לאומות 2025, בו הוא צפוי לארח מספר משחקים וכן את משחק הגמר של הטורניר.
האצטדיון נפתח ב-5 בספטמבר 2025 והא עוצב כך שחזיתו תדמה עלי דקל, וסביבו קיים מתחם ספורט שלם הכולל אצטדיון אתלטיקה, אולם מקורה ובריכת שחייה אולימפית.
הבעלות על האצטדיון משותפת למחלקת הספורט של רבאט ולהתאחדות הכדורגל המרוקאית.
כאשר היוזם של הפרויקט היה המלך מוחמד השישי.
תשתית התחבורה הקיימת של האצטדיון שודרגה, תוך שיפור החיבורים הן במרחב המקומי והן בקנה המידה הארצי.
במסגרת זו הורחבו הכבישים הקיימים המובילים למתחם, ונבנו כבישים ונתיבי תחבורה מהירים חדשים באזור רבאט, במטרה לתת מענה לעלייה במספר האוהדים המגיעים לאצטדיון.
נוסף על כך, הוקם קו חשמלית חדש המחבר את האצטדיון ישירות לעיר קזבלנקה.
הפרויקט תוכנן בשני שלבים, בשלב הראשון הונחו 23.7 ק"מ של מסילות חדשות, שהשלמתן מתוכננת לשנת 2028. בשלב השני ייבנו 21.3 ק"מ נוספים של מסילות עד שנת 2030. כמו כן, הוקם טרמינל רכבת נוסף בנמל התעופה רבאט–סלא, המחבר ישירות בין האצטדיון לשדה התעופה וכן לערים אל-קניטרה ומרקש.
משחקים שנערכו באצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה במסגרת גביע אפריקה לאומות 2025
אצטדיון טֶדִי הוא אצטדיון כדורגל אשר ממוקם בקריית הספורט של ירושלים בשכונת מלחה, והוא מכיל 31,733 מקומות ישיבה דבר ההופך אותו לאצטדיון הפעיל הגדול בישראל.
האצטדיון נקרא על שם ראש עיריית ירושלים לשעבר, טדי קולק, ומשמש כמגרשן הביתי של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים כמו כן, גם הפועל ירושלים מארחת בו
מלבד משחקי הקבוצות העירוניות של ירושלים, מארח האצטדיון לעיתים גם משחקים בין-לאומיים של נבחרת ישראל ומשחקים כגון שלבי גמר גביע המדינה.
כמו כן, אירח האצטדיון את טקסי הפתיחה של המכביה בשנים 2001, 2013, 2017 ו-2022 וטקס הסיום ב-2017. בנוסף, האצטדיון היה אחד מארבעת האצטדיונים שאירחו את יורו 2013 עד גיל 21 ואף אירח את משחק הגמר של הטורניר.
בראשית שנות ה-70 יזם ראש העירייה טדי קולק, תוכנית להקמת קריית ספורט לאומית שבמרכזה אצטדיון כדורגל על "רכס שועפאט" (בשטח בו הוקמה לאחר מכן שכונת "רמת שלמה") במטרה להחליף את מגרש קטמון ואצטדיון ימק"א המיושנים, ששכנו במרכזי השכונות.
תכנון הפרויקט השאפתני החל בשנת 1971. בשלב א', בנובמבר 1971, אושרה הקמתו של אצטדיון כדורגל בו 23,000 מקומות ישיבה, עם אפשרות הרחבה ל-50,000 מקומות.
ב-1973 הוגשה התוכנית להקמת קריית ספורט לאומית המתאימה לסטנדרטים אולימפיים, וכוללת אצטדיון כדורגל, היכל ספורט, 3 בריכות שחייה, ומגרשי אימונים.
עבודות הסלילה של כביש הגישה לאצטדיון החלו ב-1976, ולאחר השלמת התכנון וקבלת האישורים הכריז קולק, בשנת 1977, על תחילת עבודות ההקמה, ובמקביל החל מאבק של הקהילה החרדית בירושלים נגד התוכנית.
גיוס הכספים להקמת הפרויקט ארך מספר שנים ולבסוף סוכם שהממשלה תכסה מחצית מעלות ההקמה וקרן ירושלים את מחצית השנייה, באמצעות תרומות.
עבודות התשתית באזור החלו בשנת 1979, אך סיעת אגודת ישראל בעיריית ירושלים החלה להפעיל לחץ להפסקת העבודות, ואיימה לפרוש מהקואליציה העירונית.
לאחר שהעבודות נמשכו פרשה מהקואליציה העירונית, ובנוסף פנתה לראש הממשלה מנחם בגין שיתערב במשבר.
בגין הסכים להקפיא את העבודות ולהפסיק את המימון הממשלתי לפרויקט.
תחילה הוסכם על הפסקה של חודשיים כדי לדון שוב בתוכנית ולמצוא מיקום חלופי.
מנכ"ל משרד הפנים, חיים קוברסקי, הציע שהאצטדיון יוקם באזור הר חומה.
בינואר 1980, העבירה מועצת עיריית ירושלים החלטה שאתר בקרבת שכונת שועפט (רכס שועפט) מועדף להקמת האצטדיון ושיש להמשיך בעבודות, אך סיעת הליכוד בראשות ראובן ריבלין הצטרפה למתנגדים לתוכנית, והעבודות לא חודשו.
לאחר שהתוכנית ברכס שועפאט בוטלה, אותר בשנת 1984 שטח בדרום מערב ירושלים, סמוך לשכונת מלחה, כמיקום חלופי, זאת כחלק מתוכנית כוללת לפיתוח האזור שכללה את הקמת קניון ירושלים והגן הטכנולוגי.
במהלך אישור התוכנית בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה התארגנה קבוצה של תושבים, בראשות שר הפנים יצחק חיים פרץ ממפלגת ש"ס, תושב שכונת בית וגן הסמוכה, להגיש התנגדויות לתוכנית.
בנוסף הגיעו עשרות חרדים לכל דיון, מבלי להגיש התנגדות עניינית, כדי לגרום לסחבת בדיוני הוועדה.
דיוני הוועדה נמשכו שנתיים, ובאפריל 1987 אושרה לבסוף התוכנית.
עם זאת, שר הפנים פרץ סירב לחתום על אישורה מתוקף סמכותו כשר הפנים, וכך גם אריה דרעי, שהחליף אותו בתפקיד ב-1988. באותן שנים (בין 1986 ל-1989) עברה קבוצת בית"ר ירושלים לשחק באצטדיון בלומפילד בתל אביב מאחר שאצטדיון ימק"א שהכיל רק 4,500 מקומות ישיבה לא אושר לשימוש.
בשנת 1988 הגישה עיריית ירושלים עתירה לבג"ץ במטרה לאלץ את דרעי לחתום על אישור התוכנית, לאחר שאושרה בכל ועדות התכנון על פי חוק.
בינואר 1989, קיבל בג"ץ את עתירת העירייה, בנימוק שההתנגדות של דרעי לוקה בחוסר סבירות, ונסללה הדרך להקמת האצטדיון.
בפברואר 1989, חתם מנכ"ל משרד הפנים על האישור הסופי לתוכנית.
הקמת האצטדיון החלה ב-1989 בידי חברת "מוריה" במימון הקרן לירושלים, עיריית ירושלים והמועצה להסדר ההימורים בספורט.
לקראת סיום העבודות הוחלט לקרוא לאצטדיון "אצטדיון טדי", כהוקרה על מאמציו של קולק להקמתו.
האצטדיון נחנך ב-14 בספטמבר 1991 במשחק במסגרת המחזור הראשון של הליגה הלאומית לעונת 1991/1992 בו גברה הפועל תל אביב על הפועל ירושלים בתוצאה 0–3. כובש השער הראשון במשחק, ולמעשה בתולדות האצטדיון, היה משה סיני.
ב-14 בינואר 1992 נערך משחק ידידות לכבוד חנוכת האצטדיון בין נבחרת ירושלים, שהורכבה משחקני בית"ר והפועל ירושלים, לבין קבוצת אולימפיק מרסיי מצרפת.
בעת פתיחתו, הכיל האצטדיון כ-14,500 מקומות ישיבה בשני יציעים – מערבי ומזרחי.
בשנת 1998 הושלמה הקמתו של היציע הצפוני בו כ-8,000 מקומות ישיבה.
מאחר שאצטדיון סבל מטעות בתכנון, כך שבחלק ממקומות הישיבה לא היה ניתן לראות היטב את כל חלקי כר הדשא, כר הדשא הוגבה ב-2 מטר, על מנת לשפר את זווית הצפייה.
הגבהת משטח הדשא גם אפשרה להרחיב את המגרש למידות הבין-לאומיות המקובלות, בהתאם לתקנון הכדורגל האירופי בנוסף, נבנו באצטדיון מקומות ישיבה מיוחדים לנכים ומוגבלים.
שיפוץ זה הושלם בנובמבר 1999, בעלות של כ-8.5 מיליון שקל.
ב-27 בינואר 2010 החליטה עיריית ירושלים להכין תוכנית חדשה להרחבת האצטדיון, כאשר מספר המושבים הוגדל ל-31,733 שרובם נוספו על ידי בניית יציע רביעי מצידו הדרומי.
רוב השיפוץ הושלם לקראת משחקי המכביה ה-19 ומשחקי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2013, שאירח האצטדיון כולל משחק הגמר.
שדרוג האצטדיון כלל מלבד בניית היציע הרביעי הגבהת כר הדשא ב-1.6 מטר, החלפת מושבי האצטדיון הצבעוניים במושבים מתקפלים בגוון כחול אחיד, הקמת אולם למסיבות עיתונאים, חדרי עבודה לצוותי תקשורת, חניות לקבוצות ולאורחים, שדרוג התאורה והתקנת שני לוחות תוצאות חדשים שגודל כל אחד כ-60 מ"ר.
ב-3 ביוני 2013 נחנך היציע הדרומי.
שדרוג האצטדיון הביא לדירוגו בקטגוריה 4 בדירוג האצטדיונים של אופ"א.
בתחילת 2014 עבר ניהול האצטדיון מרשות הספורט בעיריית ירושלים לידיה של חברת אריאל הירושלמית המנהלת את מתקני הספורט ואתרי המופעים בירושלים ואחראית גם להפקת אירועי תרבות מטעם העירייה.
בשנת 2015 במסגרת מוקדמות יורו 2016, האצטדיון אירח לראשונה משחק רשמי של נבחרת ישראל לאחר שהאצטדיון אירח בעבר מספר משחקי ידידות.
בשנים 2016–2017 הותקן מערך פאנלים סולאריים על גג האצטדיון שבאמצעותו ניתן לייצר כ-686 קילוואט לשעה.
בשנת 2018 הושלמו עבודות להתקנת מערכת כריזה חדשה, שיפוץ ספסלי השחקנים, מסדרונות חדרי ההלבשה ומנהרת השחקנים.
בשנים 2020–2021 הושלמה הקמת הגג ביציע הדרומי, וכן התקנת פאנלים סולאריים עליו.
בנוסף הושלמה התקנת תאורת לד חיצונית היקפית באצטדיון והקמת 8 תאי אח"מים חדשים ביציע המערבי.
בשנת 2022 הושלמה החלפת 6,700 הכיסאות הישנים שנותרו ביציע הצפוני, במושבים חדשים בצבע כחול אחיד לכלל האצטדיון, וכן הוחלפה התאורה הישנה במגרש במערכת תאורת לד חכמה ראשונה מסוגה בישראל.
בשנת 2023 הושלמה החלפת המסכים הישנים במסכי צפייה חדשים אשר הותקנו על גגות היציעים הצפוני והדרומי.
בשנת 2024 הושלם שיפוץ חדר ההלבשה וחדר העיתונאים והוספת ג'קוזי וסאונה יבשה למתחם.
בשנת 2025 הושלם שיפוץ אזור האח"מים החדש ביציע המערבי הכולל סגירת חזית האצטדיון ליצירת טרקלין אירוח וכניסה משודרגים, משרדים, קומת אירוח השחקנים והשופטים והכנה למוזיאון ספורט.
במקביל לעבודות השדרוג וכחלק מהפיתוח העסקי הנרחב של קריית הספורט של ירושלים, חברת אריאל, המנהלת ומפעילה את אצטדיון טדי, מקדמת בחלקו הצפוני של טדי שדרת מסחר חדשה שתכלול מסעדה ומתחמי מזון מהיר, שיעמדו לרשות באי האצטדיון לפני ואחרי המשחקים וכן לשימוש תושבי העיר.
בנוסף, במהלך עונת 2025/6 צפויה השלמת שלוחת מלחה בפרויקט הקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים שכולל תחנה בלב קריית הספורט במלחה, לצד היציע הצפוני באצטדיון.
לרכבת הקלה אף מוקם דיפו תחזוקה מדרום מזרח האצטדיון על שטח ששימש בעבר כחניון אוטובוסים.
מלבד משחקי הכדורגל של קבוצות הספורט בירושלים ונבחרות ישראל, האצטדיון משמש לאירועי ספורט נרחבים ואירח לא פעם אמנים לאירועים והופעות מוזיקליות.
ביניהם אירועי פתיחת משחקי המכביה, שאירח האצטדיון ב-2001, והחל מ-2013 הוא החליף את אצטדיון רמת גן המיושן כאצטדיון לטקס הפתיחה.
בנוסף האצטדיון מארח הופעות של זמרים מובילים במדינה כמו למשל של עדן בן זקן ופאר טסי 2024.
באצטדיון צולמו קטעים מתוכנית הטלוויזיה האלופה, וכן פרק הפתיחה של העונה השנייה של המרוץ למיליון.
לעיתים האצטדיון משמש עבור אירועים מטעם מפלגת ש"ס.
האצטדיון ממוקם בקרית הספורט של ירושלים ובסמוך להיכל הספורט פיס ארנה ומרכז הטניס של העיר וגשר להולכי רגל מחבר בינו למתחם קניון עזריאלי ירושלים-מלחה.
הוא מכיל 31,733 מקומות ישיבה והוא הפך רשמית לאצטדיון הגדול ביותר בישראל לאחר שאצטדיון רמת גן קיבל אישור לאכלס אך ורק את היציע המערבי.
באצטדיון מותקנת מערכת תאורה סולארית מתקדמת, ומוצבים בו שני מסכי ענק ששטח כל אחד מהם 60 מ"ר.
בסמוך ליציעים המערבי והמזרחי ישנם מגרשי חנייה, ומסביב לאצטדיון קיימים מספר חניונים אשר נמצאים במרחק הליכה כגון חניון אגד, חניון הגן הטכנולוגי וחניון גן החיות.
מתחת ליציע המזרחי של האצטדיון תוכנן לקום מטווח אולימפי, אך עקב חוסר תקציב הוא לא הוקם והשטח נשאר ריק.
אחר כך הוקם במקום "מרכז הספורט הירושלמי" ובתוכו מרכז לאמנויות לחימה, מכון כושר, סטודיו לריקוד, בריכה הידרותרפית לטיפולים, סטודיו לטאקוונדו, וכן קיר טיפוס גדול בגובה 21 מטר ובשטח קיר של מעל 700 מ"ר.
בנוסף סמוך לשער 22 באצטדיון פועלת גלריה לאמנות.
לצד האצטדיון פעל חניון אוטובוסים שפונה כדי להקים בו דיפו לרכבת הקלה והוחלף בחניון ממזרח לארנה בשם חניון בנבנישתי שנועד תחילה להקמת מרכז שחייה אולימפי וקאנטרי קלאב גדול.
תוכניות מתאר עתידיות מייעדות סביב האצטדיון בינוי רב למשרדים, מלונאות, מסחר, מגורים ועוד.
בצמוד לאצטדיון מדרום נמצאת תחנת משנה של חברת החשמל, שנחנכה ביולי 1970⁩, במטרה להגדיל את אספקת החשמל לירושלים.
תוכניות חדשות דנות בפינוי המתחם ששטחו כ-23 דונם, והקמת מגרשי אימונים לבית"ר ירושלים במתחם עד 2030.
+יציעשעריםכניסותתכולההערותיציע מערבי5–91–5כ-7,000במשחקי בית"ר ירושלים יושבים ביציע זה לרוב אוהדיה המתונים של הקבוצה, ולכן הוא נחשב לפחות קולני מבין שאר היציעים.
בחלקו העליון של היציע ממקומת עמדת השידור ומתחתיה נמצאים תאי צפייה VIP, ומתחתיהם נמצא יציע הכבוד של האצטדיון, בו מוצבים כיסאות מרופדים וקיימת אפשרות להשכרת מסכים אישיים לצפייה במשחק.
יציע זה נחשב לקולני מאוד ביחס לשאר היציעים, בהם הקהל ביציע מעודד את הקבוצה עם אביזרי עידוד ופירוטכניקה שונים.
במשחקי הפועל ירושלים זהו היציע היחיד שנפתח לאוהדי הקבוצה.יציע דרומי1–4, 22–2317–28כ-9,200היציע שונה בבנייתו משאר היציעים, כאשר הוא בנוי ללא חלוקה למפלסים.
כמו כן גם מספר המושבים ביציע גדול משמעותית משאר היציעים.
ביציע זה ממוקם גוש עידוד "JLM CASUALS".
גוש עידוד שמטרתו לקדם את העידוד של הקהל ביציעי טדי בחסות "לה פמיליה".
לאחר אירועי שבעה באוקטובר, הפך יציע זה גם ליציע משפחות, עבור בני משפחותיהם (מקרבה ראשונה) של אוהדי בית"ר שנרצחו או נפלו בטבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל.
אצטדיון וינטר הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בדרום רמת גן סמוך לספארי ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הכח עמידר רמת גן.
לאצטדיון שני יציעים – מרכזי (מערבי) ומשני (מזרחי).
מסגירת מגרש גלי גיל בשנת 1974 נותרה קבוצת הכח מכבי רמת גן חסרת מגרש ונדדה בין מגרשים שונים.
בפברואר 1973 הוחכר מגרש ליד הספארי לאגודה למען מכבי רמת גן לצורך הקמת האצטדיון עבור קבוצת הכח מכבי רמת גן.
ביולי 1979 דווח שהשלמת האצטדיון מתעכבת בגלל מחסור בכסף.
מידות המגרש היו זהות לאלו של בלומפילד.
האצטדיון נפתח בשנת 1980 ובעונת 1981-82 קיימה בו הכח רמת גן את משחקי הבית.
בשנת 1985 פורסם שמצב האצטדיון ירוד ובשנת 1986 פורסם שהדשא חודש והמגרש יושר.
בשנת 2001 הותקנו באצטדיון כ-8,000 מושבי פלסטיק על טריבונות הבטון.
המושבים, בצבעי הקבוצה דאז, סגול ולבן, הותקנו בסדר אשר יצר את כיתוב שם הקבוצה, "הכח מכבי רמת גן", וכן את קריאת העידוד המפורסמת של אוהדי הכח, "הך הך הכח".
באצטדיון שיחקו בעבר הקבוצות עירוני ניר רמת השרון בעונת 2011/2012, מועדון ספורט כפר קאסם בשנים 2015–2018 ובית"ר תל אביב.
בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020 הוחלט להפוך את האצטדיון לבסיס צבאי שמהווה בית חולים זמני במסגרת התקנות לשעת חירום.
עד שנת 2018 האצטדיון נהג לארח טקסי סיום לימודים לתלמידי כיתות ח' מכל בתי הספר בעיר.
ב-2018 החליט הבעלים של קבוצת הכח עמידר שהאצטדיון שייך לו, שהוועד לא קיים והוא מתכוון להקים במתחם השייך לו אצטדיון כדורגל חדש על שם משפחתו ולמכור את הנוכחי עם הקבוצה.
בעלי הקבוצה סירב לדבר עם אוהדי הקבוצה שטוענים שאינו משקיע בה ואין ברצונו להחזירה לליגה גבוהה יותר.
הקרע הזה גורם לכך שלמשחקי הקבוצה מגיעים כמה עשרות אוהדים בלבד.
ביוני 2020 פנה הוועד בבקשה לפסק דין הצהרתי שיקבע מי בעל זכות החכירה במגרש ומי בעל זכות השימוש בו.
בסוף 2022 נחתם הסכם בין בעלי הקבוצה דאז, לבין העמותה למען המכבי ברמת גן, לפיה לקבוצת הכדורגל אין זכויות קנייניות במגרש, וכי הקבוצה שוכרת את המגרש למשך שנתיים בכל פעם.
בכך הפכה הכח רמת גן לקבוצה היחידה בישראל שבבעלות ארגון המקושר אליה, אצטדיון.
מספר חודשים לאחר מכן החליט בית המשפט לסגור את האצטדיון, מתוך חשש שאחד מבעליה הקודמים של הקבוצה מקיים בו פעילות פלילית, מה שיהווה סכנה לשלום הציבור.
נכון לספטמבר 2024, האצטדיון עומד נטוש ועדיין סגור לפעילות.
אצטדיון ומבלי () הוא אצטדיון כדורגל בוומבלי שברובע ברנט בלונדון, אנגליה, המשמש כאצטדיונה הביתי של נבחרת אנגליה.
האצטדיון מכיל 90,000 מקומות ישיבה, ומסווג כשני בגודלו באירופה.
האצטדיון נבנה על חורבותיו של אצטדיון ומבלי הישן ששימש את הנבחרת האנגלית משנת 1923 ועד לסגירתו בשנת 2000. האצטדיון החדש נחנך בשנת 2007, והוא מארח גם את משחקי מגן הקהילה, גמר הגביע האנגלי וגמר גביע הליגה.
לאצטדיון ומבלי הישן (טרם ההריסה) היסטוריה עשירה באירועים.
הוא אירח 5 פעמים (מספר שיא) את גמר גביע אירופה לאלופות (כיום ליגת האלופות).
האצטדיון גם אירח את גמר גביע העולם בכדורגל במסגרת מונדיאל 1966, שבו זכתה אנגליה בתואר אלופת העולם, ואף היה האצטדיון האולימפי של אולימפיאדת לונדון ב-1948 (האולימפיאדה ה-14), שהתקיימה לאחר מלחמת העולם השנייה, לאחר שתי אולימפיאדות שבוטלו בעקבות המלחמה.
האצטדיון החדש נבנה על הריסותיו של האצטדיון הקודם, שנהרס בשנת 2003 על מנת לבנות אצטדיון מודרני.
לאחר עיכובים רבים בבנייה, נחנך האצטדיון בשנת 2007, במשחק ידידות בין הנבחרות הצעירות (עד 21) של אנגליה ואיטליה.
המשחק הרשמי הראשון שנערך באצטדיון היה המשחק במסגרת מוקדמות יורו 2008 של נבחרת ישראל מול נבחרת אנגליה.
המשחק הסתיים בניצחון אנגליה בתוצאה 0–3.
אצטדיון ומבלי "החדש" אירח את משחקי הגמר בטורניר הכדורגל האולימפי של אולימפיאדת לונדון (2012).
האצטדיון משמש לרוב כאצטדיונה הביתי של הנבחרת האנגלית, ובנוסף, שלל משחקים מרכזיים בזירת הכדורגל האנגלי מתקיימים בוומבלי.
משחק הגמר של גביע הליגה האנגלית, שעבר לאצטדיון המילניום שבקארדיף בזמן הקמתו מחדש של האצטדיון, שב להיות משוחק בוומבלי, וכך גם משחק הגמר של גביע ה-FA, הגביע האנגלי, ומגן הקהילה.
כמו כן, האצטדיון מארח בכל שנה את גמרי הפלייאוף של שלוש הליגות המקצועניות הנמוכות באנגליה.
משחקים אלו מצטרפים לרשימת משחקי הראגבי החשובים המתקיימים בו.
האצטדיון נבחר על ידי אופ"א לארח את גמר ליגת האלופות לשנת 2011, לאחר שגבר על מועמדותו של האליאנץ ארנה שבמינכן, שנבחר לארח את האירוע שנה לאחר מכן.
היה זה משחק הגמר הראשון שהאצטדיון החדש אירח במסגרת אירופית.
האצטדיון נבחר לארח גם את גמר ליגת האלופות בשנת 2013. בנוסף נבחר האצטדיון לארח את גמר 2024.
בעונת 2017/2018 שימש האצטדיון את טוטנהאם הוטספר בתור מגרשה הביתי, עד לחניכת אצטדיונה החדש בעונה שלאחר מכן.
האצטדיון אירח חלק ממשחקי יורו 2020, כולל משחק הגמר.
בעונת 2023/2024 בליגת האלופות נערך באצטדיון משחק הגמר.
לאצטדיון ומבלי יש עבר משותף נרחב עם הפוטבול האמריקני.
ב-1984 שוחק משחק הפוטבול הראשון, ובין השנים 1986 ו-1993 אירח אצטדיון ומבלי הישן 68 משחקי פוטבול, כש-13 קבוצות שונות השתתפו בהם.
מאז נפתח ומבלי החדש, מארח האצטדיון משחקי משלב הליגה הרגילה של ליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול האמריקאית, והוא אף מועמד לארח את משחק הסופרבול.
מעבר לאירועי הספורט המתקיימים בו, מאכלס האצטדיון הופעות ענק, של מיטב אומני המוזיקה בעולם.
ג'ורג' מייקל היה הראשון להופיע באצטדיון ב-9 ביוני 2007. ומאז, אירח האצטדיון את מדונה, ביונסה, אדל, אד שירן, מטאליקה, מיוז, U2, אואזיס ועוד רבים וטובים אחרים.
השיא מבחינת כמות הצופים שייך ללהקת Take That כשערכה 8 מופעים מה-30 ביוני ועד ה-9 ביולי 2011, בהם צפו בסך הכל 623,737 צופים.
אצטדיון וייט סיטי היה אצטדיון ספורט שנבנה בלונדון על מנת לשמש כאצטדיון המרכזי עבור אולימפיאדת לונדון בשנת 1908.
אצטדיון זה היה האצטדיון הראשון שנבנה במיוחד עבור משחקים אולימפיים.
הקמת המבנה הושלמה תוך עשרה חודשים מתחילת עבודות הבנייה, והאצטדיון נחנך על ידי המלך אדוארד השביעי ב-27 באפריל 1908, כשבו מושבים עבור 68,000 צופים.
המגרש הפנימי באצטדיון כלל את בריכת השחייה באורך של 100 מטר ואת הבריכה לקפיצה למים.
במהלך האולימפיאדה נערכו באצטדיון מרבית התחרויות.
האצטדיון שימש עבור תחרויות אתלטיקה עד שנת 1914. נעשו מספר ניסיונות שכשלו למכור את האצטדיון בשנת 1922. בשנת 1924 התאמנו האתלטים הבריטים באצטדיון עבור אולימפיאדת פריז.
בשנת 1927 כוסו מסלולי הריצה בדשא, ובאצטדיון נעשה שימוש לתחרויות כלבים ולתחרויות מרוצים של כלי רכב.
בשנת 1931 הותקן באצטדיון מסלול מרוצים חדש עבור תחרויות AAA שנערכו בו בין 1932 ו-1970.
בתחילת אוגוסט 1934 נערכו באצטדיון חלק מתחרויות משחקי האימפריה הבריטית והתחרויות של המשחקים העולמיים לנשים.
בשנת 1966 נערך באצטדיון המשחק בין נבחרות אורוגוואי לצרפת במסגרת משחקי גביע העולם בכדורגל לשנת 1966.
האצטדיון נהרס בשנת 1985 על מנת לאפשר את הקמת בניין BBC וייט סיטי.
אצטדיון ז'וזה אלבלדה (בפורטוגזית: Estádio José Alvalade) הוא אצטדיון כדורגל בליסבון, מגרשה הביתי של ספורטינג ליסבון, אחד המועדונים הגדולים בפורטוגל.
האצטדיון נבנה במקום האצטדיון הישן של ספורטינג ליסבון שנפתח ב-1956 ונשא את אותו השם.
אופ"א העניקה לאצטדיון דירוג של 5 כוכבים שמאפשרים לו לארח משחקי גמר חשובים.
האצטדיון הוא חלק ממתחם גדול בשם Alvalade XXI המכיל גם קניון, בית קולנוע בעל 17 אולמות, מכון כושר, מוזיאון של הקבוצה, מרפאה ובניין משרדים.
האצטדיון והמתחם כולו תוכננו בידי האדריכל הפורטוגזי Tomás Taveira.
האצטדיון תוכנן להכיל רק 40,000 מקומות, אך כולל למעשה 50,466 מקומות.
הפתיחה הרשמית שלו הייתה ב-6 באוגוסט 2003 במשחק בין ספורטינג למנצ'סטר יונייטד בו ניצחה הקבוצה המקומית 1–3.
האצטדיון אירח מספר משחקים ביורו 2004, ביניהם חצי הגמר שבו ניצחה פורטוגל את הולנד 1-2. אלבלדה אירח גם את גמר גביע אופ"א 2005 בין ספורטינג ליסבון וצסק"א מוסקבה בו ניצחה צסק"א 1–3.
האצטדיון כולל חניון תת-קרקעי עבור אוהדים למשחקים מיוחדים, והוא סמוך לתחנות בקו הצהוב והקו הכחול של הרכבת התחתית של ליסבון.
אצטדיון וסרמיל היה אצטדיון כדורגל בעיר באר שבע, אשר הכיל 13,000 מקומות בתשעה יציעים.
האצטדיון שימש את קבוצת הכדורגל הפועל באר שבע עד לשנת 2015. האצטדיון היה ממוקם בסמוך לרחוב יהודה הלוי, בין שכונה ב' לשכונה ה'.
בחלק מהשנים שימש האצטדיון גם את מכבי באר שבע במשחקיה הביתיים.
המקום שימש גם כבמה לאירועים שונים, אחד הבולטים שבהם הוא סדר אמירת הסליחות הנערך, מדי שנה, בידי הרב בנימין בצרי, סמוך ליום כיפור, והמושך אליו קהל רב.
האצטדיון הוקם בשנת 1959 ונחנך ב-31 באוקטובר 1959 במשחק חגיגי של הפועל באר שבע מול הפועל תל אביב.
בצורתו הראשונית, ישבו חלק מהצופים על יציעי בטון, קטנים יחסית, מול חלקו המרכזי של המגרש.
שאר הצופים התמקמו על סוללת האדמה שהקיפה את המגרש.
בדצמבר 1988 הסתיים שיפוץ כללי של האצטדיון, בתרומתה של הגברת לילי פרידמן-וסרמיל, ושמו הוסב לאצטדיון על שם ארתור וסרמיל, בנה אשר נרצח בשנת 1943 במחנה ההשמדה מיידנק, כשהוא בן 7. השיפוץ כלל, בין היתר, הקמת יציעי בטון בכל היקף האצטדיון.
בשנת 2017 נקרא על שמו של ארתור גם רחוב בבאר שבע.
בשנת 1995, שופץ האצטדיון לכבוד משחקה של הפועל באר שבע מול קבוצת ברצלונה במסגרת גביע אופ"א, והותקנו בחלק מהיציעים מושבי פלסטיק במקום הבטון החשוף.
בשנת 2009, בעקבות חזרתה של הפועל באר שבע לליגת העל, הותקנו מושבים גם בשאר היציעים.
בשנת 2011 החלה בניית אצטדיון טרנר במבואותיה הצפוניים של העיר, שנחנך בשנת 2015, והחליף את אצטדיון וסרמיל כאצטדיונה הביתי של הפועל באר שבע.
ב-30 במאי 2015 התקיים משחקה האחרון של הפועל באר שבע באצטדיון.
הפועל באר שבע המשיכה לעשות שימוש באצטדיון ובמגרש הסמוך לו לאימונים עד חודש נובמבר 2018, עת עברה הקבוצה להתאמן במתחם "הבית האדום".
במאי 2013 החליטה עיריית באר שבע למכור את האצטדיון.
בספטמבר 2014, חברות הבנייה "י.ח.
" ו"אזורים" זכו במשותף במכרז לרכישת המתחם תמורת 417.5 מיליון שקל, מהם 212.5 מיליון שקל תשלום עבור הקרקע, ו-205 מיליון שקל נוספים עבור הוצאות פיתוח..
בשטח האצטדיון מתוכננת שכונת מגורים.
הריסת האצטדיון החלה ב-24 ביוני 2019.
אצטדיון חואן דומינגו פרון (בספרדית: Estadio Juan Domingo Perón) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר אבז'אנדה בפרובינציית בואנוס איירס ומשמש את קבוצת הכדורגל ראסינג קלוב.
האצטדיון מכונה בארגנטינה אל סילינדרו ("הצילינדר") בשל מראהו העגול.
הוא נקרא על שמו של שליט ארגנטינה בעבר חואן פרון שתרם רבות לבניית האצטדיון במהלך כהונתו.
האצטדיון נחנך לראשונה ב-3 בספטמבר 1950 במשחק בין ראסינג קלוב לוולס סרספילד לעיני 100,000 צופים.
האצטדיון עבר שיפוץ נרחב ב-1997. האצטדיון נחשב היום לשני בגודלו בארגנטינה אחרי אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי המשמש את הנבחרת הלאומית וריבר פלייט.
אצטדיון ורטרזה הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר קלגנפורט שבאוסטריה.
זהו המגרש הביתי של קבוצת הכדורגל אוסטריה קלגנפורט, ובעבר שימש גם את ס.ק.
האצטדיון נקרא על שם אגם ורטרזה הסמוך.
האצטדיון הקודם (שנקרא Wörtherseestadion; גרמנית : )
הוא נהרס בשנת 2005 ובמקומו נבנה ההיפו ארנה.
האצטדיון נבנה לקראת משחקי יורו 2008 עם תכולה של 32,000 מקומות, כאשר עם תום המשחקים תוקטן תכולתו ל-12,500 מקומות.
האצטדיון נחנך רשמית ב-7 בספטמבר 2007 במשחק ידידות בין נבחרות הכדורגל של אוסטריה ויפן לעיני 26,500 צופים.
במהלך יורו 2008, אירח האצטדיון שלושה ממשחקי בית ב' בשלב הבתים.
תאריךשלבקבוצותתוצאה8 ביוני 2008בתים - משחק ראשון גרמניה - פולין0-212 ביוני 2008בתים - משחק שני גרמניה - קרואטיה2-116 ביוני 2008בתים - משחק שלישי פולין - קרואטיה1-0
אצטדיון ויסנטה קלדרון (בספרדית: Estadio Vicente Calderón) היה אצטדיון בעיר מדריד בן 54,907 מושבים ששימש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל אתלטיקו מדריד עד שנת 2017, עת עברה הקבוצה לארח את משחקיה הביתיים באצטדיון ונדה מטרופוליטנו שבעיר.
מלבד משחקיה של אתלטיקו מדריד, אירח האצטדיון משחקים של נבחרת ספרד ואף להופעות.
העבודות להקמת האצטדיון החלו בשנת 1961 והסתיימו כחמש שנים לאחר מכן.
בעת פתיחתו הכיל האצטדיון 62,000 מקומות ונקרא "אצטדיון מנסנרס", על שם נהר המנסנרס שעל גדותיו הוא ממוקם.
משחק הפתיחה של האצטדיון נערך ב-2 באוקטובר 1966 בין אתלטיקו מדריד לוולנסיה והסתיים בתוצאה 1-1. הדרבי של מדריד, בין אתלטיקו לריאל מדריד, נערך לראשונה באצטדיון ב-16 באפריל 1967 והסתיים בתיקו 2-2. ב-1971 שונה שם האצטדיון לשמו הנוכחי, על שמו של הנשיא לשעבר של אתלטיקו מדריד, ויסנטה קלדרון.
לקראת מונדיאל 1982 שנערך בספרד עבר האצטדיון שיפוצים ובמהלך התחרות אירח את שלושת משחקי בית ד' בשלב השני.
ב-2003 העניקה אופ"א לאצטדיון דירוג 5 כוכבים המאפשר לקיים בו משחקי גמר אירופים.
ב-28 במאי 2017 התקיים באצטדיון משחק פרידה לפני הריסתו (בחסות האפיפיור) בהשתתפות כוכבי כדורגל מהעבר ובהווה.
יום לפני כן התקיים בו המשחק הרשמי האחרון במסגרת גמר גביע המלך הספרדי לעונת 2016/17, שבו ניצחה ברצלונה את אלאבס.
האצטדיון נהרס לטובת הקמת פארק.
אצטדיון ומבלי היה אצטדיון הכדורגל הלאומי של אנגליה, ששכן ברובע ברנט בלונדון.
האצטדיון נפתח בשנת 1923 לאחר שנה וחצי שהיה בבנייה, ונהרס ב-2003 לטובת בניית אצטדיון לאומי חדש, אשר נבנה על חורבותיו ונחנך בשנת 2007.
בין האירועים הבולטים שאירח האצטדיון ניתן למנות את גמר גביע ה-FA שהתקיים בו מדי שנה, חמישה גמרי גביע אירופה לאלופות, אולימפיאדת לונדון, גמר מונדיאל 1966, גמר יורו 1996, גמר גביע העולם בליגת הרוגבי ב-1992 וב-1995. כמו כן, אירח האצטדיון מופעי מוזיקה רבים.
האצטדיון היה ידוע בעבר בתור אצטדיון התערוכה של האימפריה הבריטית (British Empire Exhibition Stadium) או אצטדיון האימפריה ונבנה בעבור תערוכת האימפריה הבריטית ב-1923 על ידי סר רוברט מק'אפליין (Sir Robert McAlpine) בעלות מוערכת של 750,000£.
סר ג'ון סימפסון (Sir John Simpson) ומקסוול איירטון (Maxwell Ayrton) היו האדריכלים וסר אוון ויליאמס (מהנדס) היה המהנדס הראשי.
למרות שלפי התוכנית המקורית האצטדיון אמור היה להיהרס אחרי סוף התערוכה, סר ג'יימס סטיבנסון (Sir James Stevenson) הציע להשאירו עומד על תילו והצעתו התקבלה.
האצטדיון אשר הכיל 100,000 מקומות ישיבה התפרסם במגדלי התאומים אשר בחזיתו ואלו הפכו לסימנו המסחרי.
סימן מוכר נוסף הוא גרם המדרגות בן 39 המדרגות שעל המנצחים לטפס לאזור קבלת המדליות.
האצטדיון גם ידוע בתור האצטדיון הראשון אליו התייחסו כשטח המקודש (Hallowed Turf).
הביטוי נטבע עוד ב-1923, שנת הקמת האצטדיון, על ידי המלך ג'ורג' החמישי, וכיום אצטדיונים רבים ברחבי העולם נושאים את הביטוי.
בשנת 1934 נבנתה סמוך לאצטדיון הבריכה המלכותית, כיום אולם ומבלי המכיל 12,000 מקומות ישיבה המארח הופעות ואירועי ספורט באולם סגור.
לבסוף האצטדיון נסגר באוקטובר 2000 ונהרס ב-2003 על מנת להתחיל בנייה מחדש.
האירוע הראשון שהתרחש בוומבלי הוא משחק גמר הגביע האנגלי ב-1923 בין בולטון וונדררס לווסטהאם יונייטד שידוע בתור "גמר הסוס הלבן".
כתוצאה מכך, השוטרים הרכובים על סוסים, ובתוכם שוטר שרכב על סוס לבן, דחקו את ההמונים לצדי המגרש כדי שגמר הגביע האנגלי יוכל להתחיל.
המשחק הסתיים בניצחון 2 - 0 לטובת בולטון, כאשר החלוץ דייוויד ג'ק כובש את השער הראשון אי פעם בהיסטוריה של האצטדיון.
גמר הגביע האנגלי שוחק שם כל שנה עד מאי 2000, באצטדיון משוחקים גם כל משחקי הגמר האחרים של הכדורגל האנגלי.
בתור אצטדיון הבית של נבחרת אנגליה בכדורגל, ב-1966 היה האצטדיון המוביל של מונדיאל 1966 ואירח את משחק הגמר.
כמו כן, אירח האצטדיון חמישה גמרי גביע אירופה:
1963 - מילאן ובנפיקה ליסבון
1968 - מנצ'סטר יונייטד ובנפיקה ליסבון
1971 - אייאקס אמסטרדם ופנאתינאיקוס
1978 - ליברפול וקלאב ברוז'
ב-1996 אירח את הגמר של יורו 96 ואת כל משחקיה של נבחרת אנגליה בטורניר.
ומבלי התחיל לארח מופעי מוזיקה ב-1972 עם המופע "אול סטאר רוק 'אן' רול".
ההופעה בבריטניה של הלייב אייד נערכה שם ב-1985. קווין ערכו באצטדיון שתי הופעות ענקיות ביולי 1985 עם למעלה מ-72 אלף איש, והופעת המחווה לכבודו וזכרו של פרדי מרקיורי נערכה שם לאחר מותו ב-1992. הופעה למען נלסון מנדלה נערכה ב-1988.
להקת הרוק אואזיס הופיעה בוומבלי פעמיים כאשר ההופעה הראשונה מצולמת ומשוחררת כדיסק הופעה רשמי, בעוד שהשנייה הייתה שנויה במחלוקת בעקבות הגעתו של הסולן, ליאם גלאגר, שיכור כלוט.
מייקל ג'קסון הופיע מספר פעמים במקום כשבהופעה משנת 1988 נכחו במקום הנסיכה דיאנה והנסיך צ'ארלס.
אצטדיון חזר לנצ'ראן הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר לנצ'ראן שבאזרבייג'ן והוא משמש את קבוצת חזר לנצ'ראן.
האצטדיון, המכיל 15,000 מקומות, נפתח ב-11 באוגוסט 2006 והוא אצטדיון הכדורגל הרביעי בגודלו באזרבייג'ן.
המשחק הראשון ששוחק באצטדיון לנצ'ראן סיטי היה בין חזר לנצ'ראן לבין נפטצ'י באקו והוא הסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קזאר לנצ'ראן.
ב-17 ביולי 2009 אישרה אופ"א לאזרבייג'ן לארח בו משחקים בינלאומיים.
משחק הבוגרים הבינלאומי הראשון שהתקיים בו נערך ב-5 בספטמבר 2009 בין נבחרות אזרבייג'ן ופינלנד.
אצטדיון זימברו (Zimbru Stadium) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקישינב, מולדובה.
האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של זימברו קישינב, אחד ממועדוני הכדורגל הגדולים במולדובה.
בנוסף משמש האצטדיון, בצוותא עם אצטדיון שריף בטירספול, כאצטדיונה הביתי של נבחרת מולדובה בכדורגל.
ב-10 בספטמבר 2008 אירחה נבחרת מולדובה את נבחרת ישראל באצטדיון זימברו למשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
אצטדיון טוטו עכו הוא אצטדיון כדורגל, הנמצא בעיר עכו, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הפועל עכו.
האצטדיון ממוקם בכניסה הדרומית לעיר, בסמוך לצומת עין המפרץ.
האצטדיון מכיל 5,000 מקומות ישיבה בשני יציעים מקורים, ארבעה חדרי הלבשה, חדרי שירות נוספים ובנוסף 1,000 מ"ר של שטחי מסחר.
הקמתו של אצטדיון הכדורגל בעלות של כ-50 מיליון שקלים התאפשרה לאחר שיתוף פעולה בין עיריית עכו ובין המועצה להסדר ההימורים בספורט, רכבת ישראל, משרד התחבורה והמשרד לפיתוח הנגב והגליל.
מגרשה הביתי של הפועל עכו במשך שנים רבות היה האצטדיון העירוני עכו המכונה "אצטדיון נפוליאון" בשל מיקומו בגבעת נפוליאון.
בתחילת שנות ה-2000 נהרס היציע המערבי באצטדיון לטובת פרויקט של רכבת ישראל.
לאחר הריסת היציע נפסל האצטדיון לשימוש במשחקי ליגה ומאז הוא משמש כמגרש האימונים של הקבוצה.
עד לפתיחת האצטדיון החדש, שחלק מהמימון להקמתו הגיע מרכבת ישראל כפיצוי על האצטדיון הישן, נאלצה הפועל עכו להעביר את משחקי הבית שלה לערים אחרות.
האצטדיון נחנך ב-4 בספטמבר 2011 לאחר כשנתיים וחצי של בנייה, במשחק ידידות של הפועל עכו נגד אלופת הליגה, מכבי חיפה, אשר הסתיים בתוצאה 2:0 לטובת חיפה.
המשחק הרשמי באצטדיון נערך במסגרת ליגת העל ב-12 בספטמבר 2011, בין הפועל עכו להפועל באר שבע.
המשחק הסתיים בניצחון 0–2 להפועל עכו.
בתאריכים שבין ה-30 ביולי 2016 ועד ל-6 באוגוסט באותה שנה, בשל אי קבלת אישורים מהמנהלת לאירוח באצטדיונים כמו סמי עופר, עירוני ק"ש ודוחא, נאלצו הקבוצות הביתיות להתארח זמנית באצטדיון טוטו עכו, והאצטדיון שבר שיא של ארבעה משחקים בשבוע אחד.
בעונת 2016/17 קבוצת הפועל רובי שפירא חיפה שיחקה באצטדיון.
בעונת 2017/18 קבוצת הפועל קריית שמונה שיחקה באצטדיון באופן זמני בעקבות שיפוצים באצטדיון עירוני קריית שמונה.
אצטדיון ויקטוריה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם סמוך לנמל התעופה של גיברלטר.