tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רזניק נוהג להרצות בנושאים אלו ובנושאי ניהול ומנהיגות.
חגי רזניק אב לשני בנים, חבר קיבוץ רביבים.
שיחות על ימים ארוכים, הוצאת גוונים, 2004
סיפורו של נער בסיכון והתמודדותו עם האתגרים שהחיים מזמנים לו, זאת תוך מאבק מתמיד על שייכות וקבלה.
חבר קיבוץ צעיר, שיוצא למסע חיפושים בעקבות רודריגז, אדם מלא מסתורין שהיה לו בנערותו כאב רוחני.
הספגטי של סמי, ספרי צמרת, 2018.
סיפורם של שני ילדים מרקע חברתי-כלכלי שונה שמתחברים בילדותם.
הם נפרדים בשל הנסיבות וחווים מפגש מקרי נוסף בבגרותם.
החברה החדשה, ספרי צמרת, 2020.
סיפורה של משפחה ששינוי טכנולוגי בחייהם מביא אותם להתמודד בכל הקשור לסכנות כלפי ילדים ברשת.
חגיגות שנת העשרים למדינת ישראל היו שורת אירועים, חגיגות וטקסים שנערכו בישראל במהלך שנת תשכ"ח-1968/תשכ"ט-1969, שהוכרזה כ"שנת העשרים", במלאת עשרים שנים למדינה.
חגיגות שנת העשרים תוכננו ולוו על ידי ועדת שרים לחגיגות שנת העשרים שבראשה עמד ראש הממשלה לוי אשכול ולצידה ועדה בין-משרדית לתכנון וארגון חגיגות שנות העשרים, בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה יעקב הרצוג.
בעקבות מלחמת ששת הימים ותוצאותיה, העניין הגובר במדינת ישראל ובירושלים המאוחדת בקרב יהדות התפוצות הביא להחלטה על הקדמת מועד פתיחת חגיגות שנת העשרים לתקופת חול המועד סוכות תשכ"ח, אחד ממועדי שלוש הרגלים.
ב-22 באוקטובר 1967 הכריז נשיא המדינה זלמן שזר על פתיחת חגיגות שנת העשרים למדינת ישראל בטקס מיוחד לרגל המאורע במעמד ראשי רשויות המדינה, הרבנים הראשיים לישראל ונשיא ההסתדרות הציונית העולמית.
בדבריו בטקס זה אמר הנשיא שזר: "יש לי עתה, בעיצומה של השנה המיוחדת הזאת, הזכות הגדולה לפתוח בזה בבית הנשיא בירושלים השלמה, עיר הקודש והמלוכה, את החגיגות של שנת העשרים לתקומת מדינת ישראל המחודשת, שתמשכנה כל שנת תשכ"ח, ובמרכזן תהיינה החגיגות של יום העצמאות העשרים הבא עלינו לטובה.
תהא השנה הזאת קודש בארצנו ובכל תפוצות הגולה להאדרתו ולהעמקתו ולהמחשתו של הקשר החי השורר בין עם ישראל בכל מקומות פזוריו ובין מולדתו הנצחית".
באותו היום נשא ראש הממשלה לוי אשכול נאום לאומה בקול ישראל ובו אמר כי חגיגות שנת העשרים נפתחות "בסימן עלייה לרגל לירושלים המאוחדת של יהודי ישראל ויהודים מן התפוצות".
הרכב ועדת השרים לחגיגות שנת העשרים: ראש הממשלה לוי אשכול (יושב ראש), שר החוץ אבא אבן, שר החינוך והתרבות זלמן ארן, השר מנחם בגין, שר הסעד יוסף בורג, השר ישראל ברזילי, השר ישראל גלילי, שר הדתות זרח ורהפטיג, שר הדואר ישראל ישעיהו, שר הפיתוח משה קול ושר המשטרה אליהו ששון.
ראש הממשלה אשכול נפטר זמן קצר לפני סיום שנת החגיגות, בפברואר 1969.
פרופס, ראש עיריית ירושלים טדי קולק, סמנכ"ל משרד ראש הממשלה עמיאור קמיר, מנכ"ל הסוכנות היהודית משה ריבלין, סמנכ"ל משרד הפנים מאיר שוחטמן, נציג משרד החוץ דוד שאלתיאל, נציג משרד החוץ מרדכי שניאורסון ונציגי מרכז ההסברה משה גור ויאיר גלבוע.
חבר הוועדה דוד שאלתיאל נפטר בפברואר 1969.
אירועי שנת העשרים נחתמו בערב יום העצמאות ה-21, בעצרת יום הזיכרון לחללי צה"ל.
החגיגות צוינו במגוון דרכים, ובהן אירועים פומביים שבהם נטלו חלק מוסדות המדינה ונכבדיה.
העיר ירושלים הייתה לציר המרכזי של אירועי השנה וחגיגות העשרים נפתחו בשמחת תורה תשכ"ז, עם קיומן בפעם הראשונה של הקפות ברחבת מגדל דוד בתחומי העיר העתיקה של ירושלים.
במהלך השנה נערכו יוזמות פיתוח ושיקום של האתרים הקדושים: שחזור ושיקום בית הקברות היהודי העתיק בהר הזיתים ושיקום הרובע היהודי.
במזרח ירושלים החלה תנופת פיתוח עם הקמת שכונת רמות אשכול ועם שיקום מבנים בהר הצופים במתחמי האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה.
בשנה הראשונה לציון יום ירושלים, בכ"ח באייר תשכ"ח, נחנכו ברחבי העיר רחובות וכיכרות על שם יחידות צה"ל שהשתתפו בהגנה ובלחימה על העיר במלחמת העצמאות ובמלחמת ששת הימים: חטיבת הצנחנים, חטיבת ירושלים וחטיבת הראל.
באותו היום הוענקה לראש הממשלה לוי אשכול אזרחות כבוד של העיר.
אירוע הפתיחה של שנת העשרים התקיים במעמד חנוכתו מחדש של בית הכנסת הרמב"ן שבעיר העתיקה של ירושלים, לציון מלאות 700 שנים לעלייתו של הרמב"ן לארץ ישראל.
האירוע נועד לסמל את איחודה מחדש של העיר ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים ונערך בהשתתפות נשיא המדינה זלמן שזר.
המצעד נערך בירושלים, לראשונה כמצעד צבאי מלא.
ברחובות העיר התאספו כ-500 אלף איש.
לכבוד שנת העשרים למדינה קיבלה ממשלת ישראל החלטה על הענקת עיטור חדש עבור חברי הארגונים והמחתרות שפעלו לתקומת המדינה מימי האימפריה העות'מאנית והקמת ארגון השומר.
עיטור על"ה הוענק לראשונה על ידי נשיא המדינה שזר בנובמבר 1968, לבני משפחותיהם של חללי המערכות ובהם צנחני היישוב, הרוגי מלכות ואחרים.
במעמד זה השתתפו גם ותיקי השומר.
בגני התערוכה בתל אביב קיים צה"ל תערוכה להצגת התפתחות הצבא והתעשיות הביטחוניות מימי הקמת המדינה.
בתערוכה ביקרו למעלה ממיליון איש.
לרבות כנס מח"ל, כנס גולי המחתרות, כנס ארגון החיילים המשוחררים היהודיים בארצות הברית, עצרת הגדודים העבריים.
ביום ה' באייר תשכ"ח ציינה הכנסת את יום העצמאות העשרים למדינה בכינוס מליאה מיוחד בו ניתנה זכות הדיבור לנואם יחיד - ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון.
בשנה זו אירעו בין היתר: כינוס עולמי של בתי כנסת אשכנזיים וספרדיים, הוועידה הכלכלית, ועידת המנהיגים הכלל יהודית, ועידת הדסה, ועידת האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, אירוח אולימפיאדת הנכים.
ראש הממשלה גולדה מאיר חתמה את אירועי שנת העשרים בטקס חנוכת אנדרטת הזיכרון בנגב, בעצרת שהתקיימה ערב יום הזיכרון לחללי צה"ל בג' באייר תשכ"ט.
"חגיגה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד.
השיר יצא לאור במרץ 2004, כסינגל הראשון וכשיר הנושא מתוך אלבומה ה-12 חגיגה, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום השני במצעד של רשת ג', והשני במצעד של גלגלצ.
השיר נכתב על ידי הנרי, הולחן על ידי הנרי והופק על ידי הנרי, איתי זילברשטיין וביג אם.
השיר נכלל באלבומה ה-16, האוסף הקצבי, שיצא בשנת 2008.
בנוסף לכך, השיר הוקלט על ידי הזמרת דיאנה גולבי בשנת 2010, ונכלל באלבומה "דיאנה גולבי – הרגעים הגדולים".
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר בוים על ידי טל פיטל, ופורסם לראשונה ביוטיוב ב-24 בספטמבר 2009. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את חדד יושבת מסביב לשולחן, ואת אמה כביכול, גילה אלמגור צועקת עליה.
בין לבין ניתן לראות את חדד במועדון לילה, כשהיא רוקדת שם על הבמה.
נכון ל-16 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.2 מיליון צפיות.
חגי עמית-כהן (נולד ב-3 בפברואר 1974) הוא עיתונאי, עורך ופובליציסט ישראלי, לשעבר עורך מדור שוק ההון ב-TheMarker.
עורך מוסף סוף השבוע Markerweek.
ומאז נובמבר 2024 מסקר את תחום כלכלת הביטחון.
באוקטובר 2021 יצא לאור ספרו הראשון "פרופיל מזויף".
עמית נולד בירושלים, לרפאל - בעליה של חברת טאקט מערכות, ולפרופ' עירית עמית כהן.
את לימודיו התיכוניים העביר בתיכון גינסבורג ביבנה.
בין השנים 1992–1995 שירת בצה"ל כמשנה טכני בחיל התותחנים.
ב-1996 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים ב-1999. לאחר מכן השלים תואר שני בהתנהגות ארגונית בפקולטה למנהל עסקים של האוניברסיטה.
את הקריירה העיתונאית החל עמית כראש דסק שוק ההון של TheMarker, תפקיד אותו החזיק משך שנתיים.
לאחריהן, עבר עמית לסקר את בתי ההשקעות והחברות הנסחרות בבורסה בתל אביב ככתב שוק ההון בעיתון עד ל-2008, אז מונה לעורך מדור שוק ההון.
כעבור 3 שנים, החל לעבוד כעיתונאי במגזין סוף השבוע של העיתון, במסגרתו ניפק כתבות עומק ותחקירים, לצד טור שבועי קבוע.
מאז 2017 היה אחראי על סיקור משרדי האוצר והביטחון, ושנה לאחר מכן החל לסקר במקביל את התחום הפוליטי.
בספטמבר 2021 ראה אור ספרו הראשון, "פרופיל מזויף".
החל מאוקטובר 2021 עורך את מוסף סוף השבוע של העיתון, ה-MarkerWeek.
ב-2011 היה חתום על גיליון מיוחד אותו פרסם TheMarker שעסק בכשלים במבנה שוק ההון הישראלי המביאים לניהול לא יעיל של כספי הציבור.
סדרת כתבות שפרסם ב-2018, בהן חשף אי-סדרים חמורים שנתגלו בכמה מכרזים טכנולוגיים במשרד הביטחון, הובילו לפרישתו של סגן ראש מנהל הרכש במשרד הביטחון, איקו חסון, ובהמשך אף לפתיחת החקירה בלהב 433 במקביל לבדיקה של מבקר המדינה אשר טרם הושלמו.
ב-2024-2025 סיקר במסגרת סדרה של כתבות את הכשלים בדרך בה מנהלת ישראל את העברת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה, את הדרך בה מדיניות מערכת הביטחון מביאה להרס מסיווי של הבנייה והתשתיות ברצועה ואת הגורמים המרוויחים מכך - מבלי שהתקבלה החלטה רשמית בנושא.
בין השנים 2015–2017 כתב את מדור 'סאבטקסט' במוסף סוף השבוע של TheMarker.
ב-2016 שימש כמרצה בחוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב.
עמית נשוי, ומתגורר בקיבוץ חולדה.
סבו הוא יהודה כהן, שופט בית המשפט העליון.
חגי עמר (נולד ב-1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת הראל.
עמר התגייס לצה"ל בשנת 1995 ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון.
שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בחטיבה 188.
בשנת 2006 היה סגן מפקד גדוד 74 ולחם במלחמת לבנון השנייה.
לאחר מכן מונה לראש ענף חיל השריון במא"ש.
בעקבות פרשת הירי בנעלין הודח מפקד גדוד 71 וחגי עמר מונה במקומו.
בשנים 2008–2010 פיקד על גדוד 71 בחטיבה 188 במהלך שנת 2009 הוביל את הגדוד במבצע עופרת יצוקה בו לחם גדוד 71 ת"פ חטיבת גולני.
בין השנים 2011-2013 היה חגי סגן מפקד חטיבת 401 לאחר מכן מונה למפקד מא"ט.
בסוף שנת 2014 מונה לפקד על חטיבת הראל.
בשנת 2016 מונה במקביל למפקד המרכז לאימונים טקטיים (המא"ט)., תפקיד אותו ביצע עד שנת 2018.
בשנת 2018 מונה למפקדת מגמת מ"פ בקורס מ"פים ומג"דים ומתפקיד זה השתחרר מצה"ל באמצע שנת 2020.
לאחר מכן מונה לרמ"ט חטיבה 401 ולחם עם החטיבה במלחמת חרבות ברזל.
חגי רון (6 בספטמבר 1944 – 10 בספטמבר 2012) היה פרופסור במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים, ונחשב לאב המייסד של מחקר הפליאומגנטי בישראל וחלוץ בתחום הקשר שבין פליאומגנטיות ורוטציה של בלוקים.
חגי רון נולד בקיבוץ בית הערבה שבצפון ים המלח.
בחודש מאי 1948, כשהיה בן שלוש וחצי, ועקב הלחץ של הצבא הירדני, התפנו כל חברי הקיבוץ וילדיהם לקיבוץ שפיים.
לאחר זמן קצר, הקימו חלק מהמתפנים, ובהם הוריו, יוכבד ויוחנן רון, את קיבוץ כברי (חלק אחר הקים את קיבוץ גשר הזיו).
חגי גדל ולמד בקיבוץ שהיווה את ביתו לאורך כל חייו.
הוא התגייס לחטיבת הצנחנים בשנת 1962. אחרי השירות הצבאי, ב-1965 יצא לשנת שירות בחיפה, בתנועת מחנות העולים של הקיבוץ המאוחד, שם פגש את חדוה, אשתו.
במלחמת ששת הימים השתתף עם יחידתו במילואים בקרב אום-כתף שבסיני.
במלחמת יום הכיפורים נלחם עם יחידתו בגזרת תעלת סואץ; תחילה ממזרח לה, ולאחר הצליחה ממערב לה.
רון למד לכל תאריו באוניברסיטה העברית בירושלים.
לימודיו לתואר ראשון היו בין השנים 1969–1972, לתואר שני בין 1976– 1978 ולתואר שלישי (בהדרכתם של הפרופסורים רפי פרוינד, עמוס נור, וצבי גרפונקל) בין השנים 1979–1984. חלק מלימודיו לתואר שלישי, בשנים 1980 ו-1984 עשה באוניברסיטת סטנפורד, שם גם שהה בפוסט-דוקטורט בשנים 1985–1986.
במקביל ללימודיו לתואר ראשון ושני, שימש פעמיים כמזכיר המשק של קיבוץ כברי.
בשיא עבודתו האקדמית, ולאחר שהעמיד תלמידים רבים שחלקם היו לחברי סגל אקדמי בכירים בעצמם, חלה רון במחלה קשה שממנה נפטר לאחר זמן קצר.
מינויים אקדמיים בישראל ומחוצה לה
1986 - האוניברסיטה העברית בירושלים, המכון למדעי כדור הארץ - מרצה בכיר.
1986 - 2001 - המכון הגיאופיזי לישראל - חוקר בכיר ומנהל המעבדה הפליאומגנטית.
1992 - 1993 - אוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה, בית הספר למדעי כדור הארץ - פרופ' חבר נלווה.
1999 - 2000 - אוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה, בית הספר למדעי כדור הארץ - פרופ' חבר נלווה.
2000 - 2008 - האונ' העברית בירושלים, המכון למדעי כדור הארץ - פרופ' חבר נלווה ואחר כך עמית מחקר ומנהל המעבדה הפליאומגנטית.
2003 - המרכז למחקר מדעי כדור הארץ פוטסדאם, גרמניה GFZ - עמית מחקר.
2009 - 2012 - האונ' העברית בירושלים, המכון למדעי כדור הארץ - עמית מחקר בכיר ומנהל המעבדה הפליאומגנטית.
בנוסף, שימש כיועץ בכיר לפרויקט תג"ר (תחנה גרעינית) שיבטה (1987-9); כיו"ר הוועדה המדעית של המכון הגיאופיזי לישראל (1992-7); חבר בוועדה זו עד שנת 2000; עורך חבר בכתב העת Israel Journal of Earth Sciences בין השנים 1989 - 1992 וחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית גליל מערבי (2001-4).
באוניברסיטה לימד במהלך עבודתו שם את הקורסים בפליאומגנטיזם, גאולוגיה סטרוקטורלית, מיפוי גאולוגי מתקדם, המבנה והטקטוניקה של צפון ישראל, הגאולוגיה של "הכרמל", הגאולוגיה של טרנספורם ים המלח בצפון ישראל, ומבוא לגאולוגיה לגאוגרפים.
מגנטיות ופליאומגנטיות של כדור הארץ
בעבודת הדוקטוראט שלו, שהתפרסמה באמצע שנות ה-80, נכנס רון לעולם הצעיר אז של המחקר הפליאומגנטי.
בעבודתו זו פיתח שיטות מחקר חדשניות, בהן מדידות מגנטיות של סלעים סדימנטריים אשר שימשו לשחזור רוטציות טקטוניות של בלוקים בין העתקי הגליל.
שיטות אלה היוו פריצת דרך עולמית ביחסי הגומלין שבין עבודת שדה גאולוגית וגיאופיזיקה בתחום זה, ומהווים ציון דרך חשוב במחקר הפליאומגנטי בכלל, אפילו באמות המידה של היום.
הוא יצא לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד שליד סן-פרנסיסקו, קליפורניה, וחזר לארץ עם אמצעים להקמת המעבדה הפליאומגנטית הראשונה בארץ, ואשר הוקמה במכון הגיאופיזי לישראל.
בשנת 2001 עבר חגי עם המעבדה למכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים.
מעוות פריך ושבירה - לראשונה בעולם הוכחת סיבוב בלוקים מוגבלים בהעתקים סביב ציר אנכי באמצעות מדידות פליאומגנטיות (מודל פרוינד).
היווצרות העתקים חדשים בהתאם לשדה המאמצים שלא עבר שינוי ומעוות של הקרום האוקיאני.
מגנטיות במשקעים אגמיים בהווה, ופליאומגנטיות של אגמים מיובשים, כ"הקלטות" של השדה המגנטי של כדור הארץ (אגם הלשון, ים המלח והכנרת).
מגנטוסטרטיגרפיה – יצירת טור סטרטיגרפי המבוסס על טור הסלעים, השתנות המגנטיות בסלעים וסייסמוטקטוניקה, לאורך טרנספורם ים המלח.
התפתחות מבנים פנימיים של טרנספורם ים המלח המבוססים על מחקרים פליאומגנטיים שבוצעו בעיקר על סלעים וולקניים מתקופת הקנוזואיקון המאוחר והפליסטוקן ועל סלעי משקע המשולבים עמם, כולל קביעת גילאים איזוטופיים .
התפתחות המגנטיות בסלעים בגלל תהליכי מטמורפוזה.
מחקר פליאומגנטי ומגנטיות סלעית של סלעי יסוד פרה-קמבריים מתמנע.
ארכיאומגנטיזם - קביעת העוצמה המוחלטת של השדה המגנטי של כדור הארץ במהלך שבעת אלפי השנים האחרונות.
שימוש בשיטות פליאומגנטיות לשחזור פעילות טקטונית בעבר במגוון רחב של אזורים והגדרות גאולוגיים כולל: קפריסין, צפון אמריקה וישראל.
תיארוך חתכי סלע באתרים פרה-היסטוריים, הכוללים כלים, באמצעות המגנטיות שבסלע, ואיזוטופים קוסמוגניים.
בשנת 2015, הקדיש כתב העת African Archaeology Review גיליון מיוחד לזכרו של רון.
גיליון זה עסק בחקר מערת וונדרוורק בדרום אפריקה.
הממצאים הפלאומגנטיים הראשוניים של רון מחפירה 1 במערה זו נתנו את הרמז הראשון על העתיקות הגדולה של השכבות התחתונות ביותר באתר זה.
תוצאות אלו הרחיבו את רצף המערות אחורה כ.
מיליון שנים מוקדם ממה שחשבו בעבר.[1] לגיליון זה מצורפת רשימה של 35 מאמרים שכתב רון, הרלוונטיים לתחום.
חקר רעידות אדמה היסטוריות ופרה-היסטוריות
במקביל לעבודתו העיקרית בתחום הפלאומגנטיות, התעניין רון בכל הקשור לרעידות אדמה היסטוריות ופרהיסטוריות, ותמך באמצעות ההכשרה שנתן בכיתה ובשטח בארכאולוגים והיסטוריונים שהיו מוכנים להתחייב.
למאמץ לשחזר את רעידות האדמה הללו.
הוא עקב אחר חפירות באתרים ארכאולוגיים שהיו ידועים כמי שנפגעו מרעידות אדמה בעבר (למשל בית שאן, היפופוטמים, יריחו ועוד).
הוא ארגן סיור של תלמידי מחקר מתקדמים מהמחלקה לגיאופיזיקה באוניברסיטת סטנפורד, בראשות פרופ' עמוס נור, לאתרים ארכאולוגיים בישראל ובממלכת ירדן, שם נמצאו עדויות לרעידות אדמה שפגעו בהם, ופורסמו.
רון פרסם עמו מספר מאמרים ותקצירים של הרצאות לכנסים בתחום.
רון, יחד עם פרופ' עמוס נור, הפיק את הסרטון התיעודי עטור הפרסים: "הקירות קרסו: רעידות אדמה בארץ הקודש".
בנוסף, הוא הפגיש עם פרופ' נור לכתיבת עבודת דוקטורט.
אשר שוחזרה לראשונה בישראל בצורה מקיפה, רעידת אדמה היסטורית (1927).
בערוב חייו יזם רון שני פרויקטים חדשים שלא יצאו אל הפועל בחייו עקב מחלתו: במסגרת הקידוח העמוק בים המלח, תכנן רון לבצע מחקר פליאומגנטי על משקעים מ-200 אלף האחרונים.
זאת כהמשך ישיר לפרויקטים דומים שהוביל במהלך שנות ה-90 וה-2000. בנוסף, הוא תכנן מחקר על זרמי הלבה ברמת הגולן כאמצעי להבנה טובה יותר של התנהגות השדה הגיאומגנטי.
תלמידיו ועמיתיו של רון סיימו לימודים אלו לאחר מותו.
חלק מהמחקרים האחרונים של רון הוקדשו למסע ארכיאומגנטי רחב היקף שמטרתו לשחזר שינויים בעוצמת השדה הגיאומגנטי במהלך אלפי השנים האחרונות מחומרי חרס וסיגים.
מאמץ זה, שנמשך כעת על ידי תלמידיו, צפוי לספק טכניקת היכרויות חדשה לגמרי עבור הקהילה הארכאולוגית.
פרס הדיקן למחקר, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, 1984.
פרס רפאל פרוינד מטעם החברה הגאולוגית הישראלית 1987.
פרס אלן קוקס לגיאופיזיקה, מטעם אוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה, 1999.
חגי שמואלי (נולד ב-8 בספטמבר 1953) הוא עורך דין ישראלי, בעבר שותף מנהל במשרד יגאל ארנון ושות', וכיום במשרד עורכי הדין הממוזג ארנון, תדמור-לוי, ודמות ציבורית ירושלמית.
חגי שמואלי נולד בירושלים כבן בכור לגאולה ולאליעזר שמואלי, שהיה איש חינוך ומנכ"ל משרד החינוך.
אימו, גאולה, היא בתו הבכורה של אברהם חסידוף, יזם מקרקעין ואיש עסקים, ממקימי בנק דיסקונט בישראל.
בילדותו ובנעוריו התגורר בשכונת רחביה.
למד ביסודי ובתיכון בגימנסיה העברית רחביה (סיים ב-1971).
במקביל ללימודיו היה חניך ומדריך בשבט מצדה - צופי ירושלים.
החֲבֵרוּת בצופים הטביעה עליו את רישומה והוא המשיך להיות פעיל בתנועה, בדרכים שונות, גם בהמשך חייו.
בשנים 1975-1971 שירת שירות חובה ושירות קבע בחיל האוויר.
בשנים 1978-1974 למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
הבחירה בלימודי משפטים רווחה בשנים ההן בקרב בוגרי הגימנסיה העברית רחביה בכלל, ובקרב בני מחזורו של שמואלי בפרט.
בתקופת לימודיו גם עבד כעורך חדשות וכתב במערכת ענייני היום בקול ישראל.
הוא התמחה במשרדו של יגאל ארנון, שהיה נשוי לאחותה של אימו, ובבית המשפט העליון אצל השופט חיים כהן, והתקבל ללשכת עורכי הדין בישראל בשנת 1980.
לאחר סיום הכשרתו, החל לעבוד כעורך דין בסקטור הפרטי.
מאז שנת 1977 עובד שמואלי במשרד ארנון.
הוא התחיל כמתמחה, ועלה בהיררכיה המשרדית לעורך דין, שותף, חבר הנהלה ושותף מנהל של הפירמה יגאל ארנון ושות'.
בין השאר הוא יזם את הליך המיזוג של המשרד עם משרד עורכי הדין תדמור-לוי, בהליך המיזוג הגדול ביותר בישראל עד אז, והיה מראשי צוות ההיגוי של ביצועו.
בסיום התהליך הפך המשרד הממוזג ארנון, תדמור-לוי למשרד עורכי הדין השלישי בגודלו בישראל, וכלל כ-600 עובדים, מהם כ-420 עורכי דין ומתמחים.
שמואלי עוסק כעורך דין בתחום האזרחי ובתחום המסחרי, בנדל"ן, תכנון ובניה, חוזים, ליטיגציה, דיני עבודה, עמותות וכנסיות ועוד.
בין השאר הוא מייצג חברות בנייה גדולות ויזמי נדל"ן, מוביל פרויקטים גדולים של בנייה למגורים, למסחר, דיור מוגן ומלונאות, ופרויקטים של התחדשות עירונית.
שמואלי הוא נציגה ויועצה המשפטי של הכנסייה המורמונית בישראל, ומלווה אותה בכל פעולותיה בארץ, תוך פיקוח על עמידתה בהוראות האמנה שנחתמה בינה לבין ממשלת ישראל, והוא מקורב לכמה מראשיה ביוטה.
בנוסף לעבודתו כעורך דין שימש שמואלי בכמה תפקידים חינוכיים וציבוריים:
לאחר שחרורו מהצבא עסק בהדרכת שכבות בוגרות בתנועת הצופים בירושלים, בריכוז הנהגת צופי ירושלים, ובהקמת שבטי צופים חדשים בשכונות חדשות.
בשנים 1983–1987 יצא לשליחות בארצות הברית מטעם ההסתדרות הציונית העולמית.
שם שימש כשליח ארצי לטיפול בילדי ישראלים השוהים בארצות הברית וקנדה, כשליח יהודה הצעיר, וכנציג תנועת הצופים בצפון אמריקה.
תפקידו כלל ריכוז משלחות הקיץ של הצופים מישראל, הקמת והפעלת שבטי צבר ביבשת, ניהול תוכנית "חץ וקשת" בשיתוף עם הגדנ"ע בישראל, וניהול הקשרים עם נשות הדסה וצופי ארצות הברית.
בין השאר יזם והקים, עם שליח יהודה הצעיר אריק שחף, את מסגרת גרעין צבר להחזרת ילדי ישראלים לשירות בצה"ל במסגרת הנח"ל, וארגן את גרעיני צבר הראשונים לעלייה ארצה.
במסגרת זו סייע וליווה את חזרה ארצה וקליטתה של אחינועם ניני, שהייתה חניכה בשבט צבר ריברדייל בניו יורק, והחליטה לחזור ארצה להמשך לימודי התיכון בגיל 16.
היה מראשוני הפעילים בארגון בצלם.
פעיל באגודה לזכויות האזרח בישראל.
בשנת 1999 היה מועמד מוסכם של לשכת עורכי הדין לייצוגה בוועדה לבחירת שופטים, אך בחירתו לא יצאה לפועל בשל סיבות פוליטיות בלשכה.
יו"ר וחבר הוועד המנהל בעמותת יד ביד: המרכז לחינוך יהודי ערבי בישראל.
יו"ר אגודת הידידים של תיאטרון החאן בירושלים.
יו"ר וחבר הוועד המנהל בעמותת קולות (ארגון חברתי).
נשוי לד"ר דורית שמואלי, נירולוגית ילדים ומומחית להתפתחות הילד, אב לבן ושלוש בנות.
מתגורר בשכונת רמת דניה בירושלים.
חגי קרן צבי (1937 – 2 במרץ 2025) היה עיתונאי ספורט ישראלי, שסיקר את ענפי הכדורגל, הכדורסל והטניס עבור העיתון "ידיעות אחרונות" במשך חמישה עשורים.
קרן צבי נולד בשנת 1937 בתל אביב.
לחגי אחות אחת ו3 ילדים.
הוריו פרומה וזאב עלו, חגי כשהיה נער שיחק בקבוצת הכדורגל של הפועל תל אביב, לאחר מכן בגיל צעיר היה אחראי על סיקור הספורט העולמי, בשנות ה-60 הצטרף ל"ידיעות אחרונות".
בהמשך סיקר את ענפי הכדורגל והכדורסל בישראל, ונסע כשליח העיתון לאליפויות אסיה בטהרן.
בשני העשורים האחרונים לקריירה שלו התמקד בסיקור הטניס הישראלי והעולמי.
לאחר פרישתו מעולם העיתונות, הקדיש את זמנו לפעילויות התנדבותיות מסביב למדינה.
קרן צבי היה אב לשלושה ילדים, בהם עדית, שהייתה אלופת ישראל בטריאתלון ובמרתון.
הוא הותיר אחריו תשעה נכדים ושני נינים.
חגי קרן צבי הלך לעולמו ב-2 במרץ 2025, בגיל 88. הלווייתו נערכה בבית העלמין ירקון.
חגי סיטון (נולד ב-8 בספטמבר 1939) הוא עורך דין ישראלי, שותף מנהל במשרד "שפאר, סיטון, הניג ושות'".
סיטון הוא פעיל ציבורי, ויושב ראש עמותות וקרנות תרבותיות וחברתיות.
בשנת 2014 קיבל את אות יקיר ירושלים.
ב-2025 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אריאל.
סיטון נולד בירושלים, בנם של לבנה (לבית חסון, מוותיקי היישוב היהודי בחברון) ויוסף סיטון.
למד בבית הספר היסודי "בית הכרם" ובתיכון "בית הכרם" (לימים ליד"ה – התיכון ליד האוניברסיטה העברית).
בנערותו היה פעיל ומדריך בתנועת הנוער "התנועה המאוחדת" ועסק בסיוע לנוער במצוקה.
בשנת 1957 התגייס לשירות צבאי ושירת במסגרת הנח"ל, בגרעין "קדש" של התנועה המאוחדת.
ב-1965 השלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
במילואים שירת בסיירת הירושלמית שבחטיבת ירושלים, ולחם במלחמת ששת הימים (1967) בקרבות ארמון הנציב, מוצב הפעמון וצור באהר.
במלחמת יום הכיפורים (1973) שהה בשירות מילואים ממושך על גדות תעלת סואץ, ותיעד את השירות בצילומי סרטי 8 מ"מ (הוקרן תחת השם "החיילים של חורף 1973").
לאחר מכן שימש כקצין קישור לכוח הרב-לאומי בלבנון ובסיני, כתובע וכשופט צבאי בבית הדין הצבאי במחנה בית אל, ובהמשך כאב בית דין בפרקליטות הצבאית.
באוקטובר 1965 הוסמך סיטון כעורך דין, ומאז הוא חבר לשכת עורכי הדין בישראל.
הוא התמחה במשרד המשפטים ובמשרד "שפאר־תוסיה כהן ושות'" והתמחה בליטיגציה.
בשנת 1977 הצטרף כשותף לעו"ד ארנולד שפאר, ומאז 1980 משמש כשותף מנהל במשרד "שפאר, סיטון, הניג ושות'".
בשנת 1988 התקבל ללשכת עורכי הדין בניו יורק, ארצות הברית.
סיטון מתמחה בליטיגציה בכל הערכאות, דיני מקרקעין והגנת הדייר, תכנון ובנייה, נזיקין ורשלנות רפואית, קניין רוחני, חוזים, מיסוי ועתיקות.
סיטון הוא בעל תעודת מגשר מהאוניברסיטה העברית ונוטריון ציבורי, כמו גם חבר בפדרציה לבוררות שבלשכת עורכי הדין.
בשנת 1995 הפיקה ושידרה רשות השידור סדרת דרמה בשם "סיטון", בה הופיעה דמות של עורך דין בשם סיטון.
באותו הזמן התנהל בארצות הברית משפט פלילי, שקיבל הד ציבורי רב, בו נאשם שחקן בייסבול בשם או.
סימפסון ברצח אשתו לשעבר ואדם נוסף.
פרקליטו הצליח להביא לזיכויו מהאישומים, אף שרבים סברו שהאיש אכן ביצע את הרצח.
בפרסום לסדרת הטלוויזיה בארץ פרסמה רשות השידור ברבים, ועל גבי אוטובוסים, מודעה: "עו"ד סיטון מברך את פרקליטי או.
עורך הדין חגי סיטון טען כי מדובר בפגיעה בשמו הטוב, כיוון שציבור מכריו ולקוחותיו סבר שמדובר בפרסום מטעמו.
סיטון הגיש תביעה נגד רשות השידור וחברת אגד, הן בשל הוצאת דיבה והן בשל פגיעה בפרטיותו.
התביעה נדחתה בערכאה ראשונה, בה נימק השופט שאין כל פסול בדברי ברכה מחד גיסא, ואין כל הוכחה שמדובר דווקא בעורך הדין חגי סיטון.
סיטון הגיש ערעור לבית המשפט המחוזי.
בערעור טען כי אין עוד עורכי דין בשם 'סיטון' באותה העת, ולכן הציבור מזהה אותו עם הדמות בסדרה וכך פוגע בפרטיותו.
בנוסף, מזהה אותו הציבור כמי שבירך על זיכויו של אותו סימפסון – ובכך מוציא דיבתו רעה.
מנגד טענה ההגנה כי מדובר ביצירה בדיונית.
בית המשפט קיבל את הערעור וקבע כי על רשות השידור הייתה מוטלת חובת זהירות.
לפני שימוש בשם "סיטון" היה עליה לבדוק אם יש עורכי דין בעלי שם זה.
מאחר שמדובר בשם נדיר יחסית, יחיד אותו זמן בציבור עורכי הדין, והיות והתובע הוא עורך דין מוכר בירושלים, היה צפוי שהקהל יקשר בין הדמות ובינו.
בית המשפט קבע כי בכך משום פגיעה בפרטיות וכי נגרם לתובע נזק לשמו הטוב, ולכן מדובר בלשון הרע.
בפסק הדין הודגש האיזון בין חופש הביטוי האמנותי לבין הזכות לשם טוב, כאשר במקרה זה הזכות לשם טוב גברה.
רשות השידור חויבה בפיצוי כספי לטובת חגי סיטון, אשר נתרם על ידו למען החייל הבודד באגודה למען החייל ולמוזיאון ישראל.
סיטון פעיל רבות בגופים ציבוריים, תרבותיים ומשפטיים:
לשכת עורכי הדין: חבר ועד מחוז ירושלים, גזבר הוועד, יו"ר ועדת האתיקה המחוזית, חבר ועדת האתיקה הארצית, חבר המועצה הארצית, משנה ליו"ר פורום בתי המשפט, חבר בית הדין המשמעתי הארצי.
יו"ר קרן ראובן הכט וחבר הנהלת מוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה משנת 2002.
יו"ר ועד מנהל מוזיאון בית טיכו (מוזיאון ישראל) משנת 2010.
יו"ר הנהלת מוזיאון חצר היישוב הישן משנת 2005.
חבר הנהלת המוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים (עד שנת 2015).
חבר הנאמנים של אוניברסיטת אריאל בשומרון משנת 2013.
חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה משנת 2024.
חבר בהנהלת האגודה למען החייל משנת 1995.
דירקטור בתאגיד גבעת התחמושת – המרכז למורשת ששת הימים, משנת 2015.
חבר הנהלת מוסד הרצל לחקר הציונות משנת 2005.
חבר ועד מנהל של עמותת סדנת ההדפס בירושלים משנת 1995.
מייסד ויו"ר עמותת "בית הכרם לאיכות הסביבה" עד שנת 2005.
חבר ועד מנהל של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים (2020-2010).
יועץ משפטי וחבר הוועד המנהל של התיכון ליד האוניברסיטה (ליד"ה) עד שנת 2000.
חבר בוועדה הציבורית לקביעת שכר חברי הכנסת (2015-2009).
חבר ועדת הבחירות המרכזית של ההסתדרות הציונית העולמית משנת 2024.
חבר בית הדין העליון של ההסתדרות הציונית העולמית (2025).
נשוי לקרן ליפצין, אב לשלושה: רן, גיל ושירה.
יקיר ירושלים על "שנים רבות של פעילות למען ירושלים, תושביה ומוסדותיה".
אות יקיר מחוז ירושלים של לשכת עורכי הדין (2024).
ד"ר לשם כבוד, אוניברסיטת אריאל בשומרון (2025).
חגיגת הוא סם פיצוציות פסיכואקטיבי ממשפחת האמפטמינים (סמי מרץ) המשווק בישראל מאז שנת 2003, ככמוסה צבעונית הממולאת בכ-200 מ"ג אבקה, שנצרכת לרוב באמצעות הסנפה, בליעה או הזרקה.
כאשר החומר מוסנף מתחילה השפעתו תוך 20 דקות לערך, ובבליעה או שתייה לאחר כ-45 דקות.
לרוב נטען כי החומר הפעיל באבקה הוא סם קאתינון (Cathinone), שהוא גם המרכיב הפעיל העיקרי בצמח הגת אבל ככל הנראה מדובר בדיווחים כוזבים, כיוון שקאתינון הוא חומר בלתי יציב שמתפרק בקלות ברוב התנאים ובנוכחות חמצן, מה שהופך את מיצויו לכמעט בלתי אפשרי ובטח שלא כלכלי ליצרנים.
מסופר כי בתחילת דרכה של החגיגת היא הופקה מעלי גת שבתהליך כימי סונן מהם החומר הפעיל קאתינון ונוצרה האבקה, ושבהמשך פותחה שיטה להפיק את הקאתינון בהרכבה כימית וכך התאפשר ייצורו ושיווקו ההמוני של הסם.
מדובר כנראה בטעות מהסיבות האמורות לעיל, ומן הסתם מעולם קאתינון לא היווה רכיב בחגיגת, כי אם אנלוגים דומים.
ככל האמפטמינים, מגביר הסם את קצב דפיקות הלב ומשחרר דופמין במוח; עלייה בריכוז מוליך עצבי זה במוח מעלה את מצב הרוח אך עשויה גם לגרום להזיות.
בכמות קטנה (עד 30 מ"ג), יכול סם החגיגת לשמש כמעורר חושים ואפרודיזיאק, אך המינון הוא בעל טווח תרפויטי צר יחסית; כלומר, צריכה של מנה מעל המינון הרצוי יכולה לגרום לפסיכוזה ואף למוות עקב דימום מוחי או שיתוק שריר הלב.
משתמשים בחגיגת מדווחים על תחושת אופוריה, יצר מיני מוגבר, חדות, ערנות ורצון לדבר ולשתף אחרים ברעיונות, מחשבות ומעשים, אך גם על דכדוך, איבוד תיאבון ונדודי שינה ביום שלאחר נטילת הסם.
כמו כן דווחו תופעות לוואי כמו: קשיים בהשגת זקפה או אורגזמה, התקפי חרדה, כאב ראש, צביטת לסתות וחריקות שיניים בלתי רצוניות, רעד, כאבי בטן (שמקורן בכבד והכליות), בחילות והקאות, גלי חום וקור, התייבשות ואיבוד הכרה.
בשימוש לאורך זמן דווח על פריחות בעור וסממני התמכרות.
הסנפת הסם דרך האף גורמת לפיצוצים בנימי הדם הדקים והצפופים שבתעלות האף, ושימוש משותף בקשיות ההרחה יוצר מגע של דם בדם.
שימוש תכוף וארוך טווח בחגיגת (חצי שנה ומעלה), משפיע על המוח גם בחיי היומיום ועלול לגרום להופעה מוקדמת של מחלת פרקינסון.
צרכני חגיגת וחומרים מקבוצת הממריצים מאבדים אט-אט את יכולת השליטה העצמית ומפתחים טיקים, פרנויות, הפרעות שינה קשות, גמגום ומצבי רוח קיצוניים ומשתנים: התרגשות יתר, התקפות זעם, דיכאונות, חרדות, וחוסר איפוק וריסון במצבי בכי או צחוק.
תופעות אלה, המופיעות לאחר שימוש ממושך, נגרמות מכיוון שבעת לקיחת הסם החומר פועל על המערכת הלימבית במוח שהיא "מרכז מצב הרוח" וגורם לשינויים קיצוניים בתהליך הייצור והקליטה של מוליכים עצביים כמו דופמין המשפיעים על מצבי רוח.
בעוד שבחיי היום-יום שינויים אלה איטיים ונעשים בצורה טבעית ומבוקרת, שימוש בסם משפיע על המוח באופן דרמטי, ובטווח הארוך גורם לנזקים חמורים.
המעמד החוקי של החגיגת בישראל
בתחילת דרכה היה לחגיגת מעמד חוקי, אך לאחר בדיקות שביצע הורה משרד הבריאות לאסור את מכירתה.
לאחר שאירעו מספר מקרים שבהם משתמשים בסם אושפזו בבתי חולים, ומעטים מהם אף סבלו מפגיעה קשה במערכת העצבים המרכזית ובלב, הוחלט בשנת 2004 להכניס את הקאתינון לפקודת הסמים המסוכנים.
עם זאת, עלי צמח הגת עצמו בצורתם הטבעית המיועדים ללעיסה, אינם נמצאים ברשימה זו.
לפני האיסור על מכירתו, ניתן היה להשיגו בקיוסקים, פיצוציות ובחנויות מקוונות שונות.
ברם, גם לאחר האיסור, הוא נמכר על ידי גורמים דומים בטענה שמדובר בתרכובת כימית שונה מעט מהסם המקורי, ועל כן חוקית.
הסם מיוצר במעבדות פיראטיות בצורה לא חוקית ולא מפוקחת (מה שמקשה על האפשרות לדעת אלו מרכיבים קיימים בכל כמוסה).
התיקון לפקודת הסמים אוסר באופן גורף על הפצה ושימוש בכל הנגזרות של ארבעה חומרים כימיים המהווים את הבסיס לחגיגת – קאתינון,
בעשור השני של המאה ה־21 הופצו תחת המותג "חגיגת" מספר נגזרות דומות כגון אפדרין, אתילאמפתמין, בדָפּרון, ו-MDPV (MethyleneDioxyPyroValerone).
סמים אלה מסוכנים בהרבה מהקאתינון והשפעותיהם דומות לאלה של הסם מתאמפטמין והאנלוגים שלו.
עם זאת, בדיון שנערך בבית משפט השלום של תל אביב ב-3 בנובמבר 2009 בעניין הארכת מעצרו של חשוד באחזקת חגיגת, קבעה השופטת רחל גרינברג שהחגיגת אינו מוגדר בפקודת הסמים המסוכנים כ"סם מסוכן".
ביולי 2010 הוכנסו המרכיבים המרכזיים בייצור ה"חגיגת" לפקודת הסמים המסוכנים.
במערכון פארודי על הסדרה "קרובים קרובים" בתוכנית "ערב אדיר" הוזכר החגיגת בתור סם שחנה (רועי בר נתן) רוצה להפיק מצמח הגת.
בשנת 2023 יצא סרט ישראלי בשם "מלך החגיגת" בכיכובו של אושרי כהן.
חגית בֶּנזימַן (נולדה ב-17 באוקטובר 1940) היא סופרת ומשוררת ילדים פופולרית, וכן פסיכולוגית קלינית ומורה בכירה בדימוס במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בנזימן נולדה בתל אביב בשם חגית אטר, בתם של חוה (לבית בוקסבאום) ומשה אטר, עיתונאי, סופר ומתרגם, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט".
היא שירתה בצה"ל במערכת העיתון הצבאי "מערכות".
היא בעלת תואר ד"ר לפסיכולוגיה בתחום הפסיכולוגיה של ילדים, אותו סיימה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכת ד"ר זאב קליין בשנת 1977. היא לימדה שנים רבות במחלקה לפסיכולוגיה במגמה הקלינית.
היא מומחית במבחני אישיות, התחום אותו לימדה במהלך השנים באוניברסיטה.
במקביל הייתה, במשך מספר שנים, ראש המגמה לייעוץ חינוכי בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית.
בנזימן כתבה, החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, כעשרים ספרי שירי ילדים.
שיריה עוסקים, בין השאר, במפגש שבין עולם הילדים לעולם המבוגרים.
הוציאה ב-2015 תרגום חדש למשלי קרילוב בשם "כל המשלים".
בנזימן היא אשתו של העיתונאי עוזי בנזימן.
בתם נעמה בנזימן היא מאיירת ספרי ילדים וסופרת.
בנם ד"ר יותם בנזימן הוא חוקר פילוסופיה (חתנו של העיתונאי רם עברון).
בתם ראומה, שהייתה פסיכולוגית קלינית, נפטרה מסרטן בשנת 2007 בגיל 35. בנם הצעיר, ד"ר יובל בנזימן, מתמחה בסכסוך הישראלי-ערבי, ומשמש יועץ אקדמי ביוזמת ז'נבה.
בן דודו של עוזי בנזימן הוא העיתונאי ואיש התקשורת ראודור בנזימן.
זכתה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער על ספרה "כשנוסעים לארץ אחרת"
כשאמא הייתה קטנה, איירה ליאת בנימיני-אריאל, הוצאת דביר 1977 (מהדורה מאוחרת יותר אויירה בידי תמי בצלאלי)
למה לאמא מותר?, ציר דודו גרשטיין.
בתיבה אחת, הוצאת דביר 1982
כשאבא היה קטן, איירה ליאת בנימיני-אריאל, הוצאת דביר 1983
שירי לידה, הוצאת דביר 1984
כשנוסעים לארץ אחרת, איירה ליאת בנימיני-אריאל, הוצאת דביר 1985
מר קו וגברת נקודה, הוצאת דביר 1986
נכד בגובה כוכב, הוצאת מודן 1987
מתקן הפנסים, הוצאת מודן 1988
אגדה על כחול וורוד, הוצאת מודן 1989
על דובים ועל יער, הוצאת דומינו 1989
ילד בערך, הוצאת דומינו 1991
הורים משגעים, הוצאת דביר 1996
איבן אנדרייביץ' קרילוב - כל המשלים, הוצאת כרמל 2015
השפעת גישתן החינוכית של אמהות על התפתחות אמוציונלית וקוגניטיבית של ילדיהן, דיסרטציה, הוצאת האוניברסיטה העברית, 1977
לצאת מן המבוך: דוגמות של אבחונים פסיכולוגיים, הוצאת דביר, 1982
שעות קבלה: בריאות נפשית בבית-הספר, הוצאת מודן, 1987
אזרח ותיק, הוצאת כרמל, 2020
עולם האמת או: איש פרטי בהחלט, הוצאת קרן, 2024
חגים ומועדים באסלאם מציינים בדרך כלל מאורעות המצוינים בקוראן, הנסובים בדרך כלל סביב מעשי הנביא מוחמד.
שני החגים העיקריים באסלאם הם עיד אל-פיטר ועיד אל-אדחא (חג הקורבן).
המוסלמים מציינים את החגים והמועדים בצורה שונה באזורים שונים, והתנהלות החג משתנה גם בין זרמים ואסכולות באסלאם.
החגים המוסלמיים נקבעים על פי לוח שנה ירחי ועל כן תאריכם משתנה בלוח השנה הלועזי.
יום שישי הוא היום המקודש בשבוע עבור המוסלמים, יום שבו מתנהלת תפילה המונית במסגדים הכוללת דרשה (ח'טבה).
לפיכך הוא מכונה בערבית "יום אל-ג'ומעה" (جمعة), כלומר "יום ההתכנסות".
עם זאת, יום שישי אינו יום מנוחה (בדומה לשבת) והיום נקבע בשל בריאת אדם באותו היום.
היום נקבע בקוראן בסורה 62, איה 9 ו-10
במהלך חודש הרמד'אן (رمضان) צמים המוסלמים מדי יום מעלות השחר ועד השקיעה.
במהלך היום נאסר גם עישון, קיום יחסי מין, ועל המוסלמים להקפיד במיוחד שלא לרכל, להמר ולבצע חטאים מוסריים במהלך החודש הקדוש.
מטרת הצום על פי הסורה השנייה בקוראן, היא להפוך את המוסלמים למאמינים אדוקים יותר.
לילת אל-קדר (لیلة القدر) חל בסוף חודש הרמדאן באחד מהימים האי-זוגיים מה-21 בחודש עד סופו (לפי המסורת המקומית).
המוסלמים מאמינים כי ביום זה זכה מוחמד להתגלותו הראשונה על ידי המלאך ג'יבריל (מזוהה עם המלאך גבריאל במסורת היהודית-נוצרית).
בלילה זה הוכתבה למוחמד סורת אל-עלק (הסורה ה-96 בקוראן).
על לילת אל-קדר נאמר שהוא "טוב יותר מאלף חודשים" (סורה 97, איה 3).
בנוסף, מאמינים המוסלמים כי בלילה זה נחרץ גורלם של הברואים לשנה הבאה.
עיד אל-פיטר (عيد الفطر) הוא החג המציין את סיומו של חודש הרמדאן, חודש הצום המוסלמי, ומצוין לפיכך בשלושת הימים הראשונים של חודש שוואל, החודש העשירי בלוח המוסלמי.
עיד אל-פיטר הוא אחד משני החגים העיקריים באסלאם, הוא מכונה "החג הקטן" כיוון שהוא קצר ביום אחד מהחג העיקרי האחר - עיד אל-אצ'חא.
בעיד אל-פיטר מקובל לקום מוקדם בבוקר וללבוש בגדים חגיגיים, רצוי חדשים.
לאחר מכן מתפללים המוסלמים תפילה מיוחדות לרגל החג, אשר נערכות בקהל גדול.
אחרי התפילה מתחילות החגיגות עצמן, במסגדים מחולקים דברי מתיקה ומשקאות קלים.
מנהגים נוספים של החג כוללים נתינת מתנות לנשים ולילדים.
עיד אל-אדחא (عيد الأضحى) המכונה גם "החג הגדול" נחגג החל מהיום העשירי של חודש ד'ו אל-חיג'ה, הוא החודש האחרון בלוח המוסלמי, ונמשך ארבעה ימים, התאריך מציין גם את תקופת החג'.
בחג זה חוגגים המוסלמים את אדיקותו של הנביא אברהים שנכון היה להקריב את בנו ישמעאל לאלוהים (בדומה לעקדת יצחק בתנ"ך).
בחג מקריבים המוסלמים בעל חיים בהודיה לאללה על שהציל את ישמעאל.
עשוראא' (عاشوراء) הוא היום העשירי בחודש מוחרם, הוא החודש הראשון בלוח השנה המוסלמי.
ליום זה משמעויות שונות בעדות מוסלמיות שונות.
בקרב הסונים הוא ידוע כיום של צום שאינו חובה, אולם הוא ביטוי לאדיקות דתית ("ס'יאם א-תטווע" صيام التطوّع).
הצום נמשך מן הזריחה עד השקיעה.
בקרב השיעים הוא ידוע כיום אבל על מותו של האימאם חוסיין בן עלי.
היום הראשון בחודש מוחרם הוא ראש השנה בלוח המוסלמי.
יום זה אינו נחשב לחג באסלאם, אולם ברבות מהארצות המוסלמיות נהוג לציין אותו ביום חופשה ובחגיגות.
בישראל יום זה נחשב כיום מנוחה וכיום חג המסמל את השנה החדשה למוסלמים בבתי הספר של המגזר הערבי וברשויות מקומיות ערביות.
במוולד א-נבי (مولد، مولد النبي، ميلاد النبي - לידת הנביא מוחמד) חוגגים המוסלמים ב-12 בחודש רביע אל-אוול את לידת הנביא מחמד.
המועד לא נחוג בתקופה העתיקה של האסלאם, ולכן לא כל הקהילות המוסלמיות חוגגות אותו כיום.
במקומות בהם מצוין החג נערכות חגיגות, קריאת שירי שבח והלל לאללה ולמוחמד.
יש חכמי דת מוסלמים, בייחוד הוהאבים בהם, שרואים בחגיגות חידוש לא רצוי (בִדְעה) וסטייה מדרך התנהלות הנביא ומלוויו.
לילת אל-מעראג' (لیلة المعراج) חל ב-27 בחודש רג'ב, תאריך בו מאמינים המוסלמים שמוחמד ביצע את מסעו הלילי השמימה (אל-אסראא ואל-מעראג - ألاسراء والمعراج), על גב הבהמה הפלאית אל-בוראק.
חגיגות היום מתמקדות בסיפור המסע הפלאי לילדים, המכונסים במסגדים.
השיעים חוגגים ב-18 בד'ו אל-חיג'ה את עיד ע'דיר ח'ם (عيد غدير خم) היום בו על פי חדית' נשא מוחמד דרשה ליד המעיין ח'ם, בה מינה את עלי בן אבי טאלב ליורשו במילים "מי שסר למרותי יסור למרותו של עלי" (مـَن أنا مـَوْلاهُ فعليّ موْلاهُ).
הסונים שוללים את הפרשנות השיעית למסורת הזאת, ואת החג שקבעו השיעים בעקבותיה, וטוענים כי מוחמד שיבח את עלי כחברו הקרוב, אך לא כיורשו (את המילה הערבית مولى אפשר לפרש כ"בעל סמכות" או כ"ידיד", כך שאפשר לפרש את המשפט גם כ"מי שאני ידידו גם עלי ידידו").
בנצרות חג נייד הוא יום חג או תענית שמועדו אינו קבוע לתאריך מסוים, אלא נקבע מדי שנה בהתאם למועד חג הפסחא (וראו שם לעניין דרך קביעת מועדו של חג זה).
בדרך כלל התקופה בה חלים חגים אלה, או חלק ממנה, מכונה "עונת הפסחא" ולא כל החגים נחוגים על ידי כל הכנסיות.
נוסף לחגים אלה, עשויים גם חגים נייחים משניים, כגון חגי קדושים, לנוע למועד אחר כתוצאה מחפיפה או מקרבת יתר לאחד מהחגים הניידים.
המונח הושאל גם לדתות אחרות וחל לעיתים גם על חגים לא דתיים.
ביהדות ובחגיה הלא דתיים של מדינת ישראל קיימים מצבים בהם תאריכיהם של חגים משתנים אולם מסיבות אחרות (בדרך כלל כדי שלא יחולו בשבת או בימי שישי) ובאופן שונה (הזזה של יום או יומיים בלבד).
בכל אופן, חגים אלה אינם ניידים בהוויתם והביטוי אינו נוהג לגביהם.
טריאודיון - 70 יום לפני פסחא.
ספטואגסימה - יום ראשון התשיעי לפני פסחא.
סקסאגסימה - יום ראשון השמיני שלפני פסחא.
קואינקואגסימה - יום ראשון השביעי לפני פסחא.
מרדי גרא או קרנבל - יום שלישי שלפני תחילת צום הארבעים (47 ימים לפני פסחא).
יום רביעי של האפר - יום רביעי בו מתחיל צום הארבעים (46 ימים לפני פסחא).
שבת לזרוס - יום שבת שמונה ימים לפני פסחא.
יום ראשון של הדקלים - יום ראשון החל שבוע לפני פסחא.
יום חמישי הקדוש יום חמישי שלפני פסחא.
יום שישי הטוב - יום שישי שלפני פסחא.
שבת האור - יום שבת שלפני פסחא.
חג הפסחא נחגג ביום ראשון בשבוע, החל אחרי מילואו של הירח שחל אחרי ה-21 במרץ.
יום שני של פסחא - יום שני שלמחרת פסחא
יום ראשון של רחמי השמים - יום ראשון החל שבוע לאחר פסחא, עורכים את סעודת הרחמים.
נהוג להאמין כי כל מי שמקבל את לחם הקודש (האוקריסט) ביום זה כחלק מהמיסה, יימחלו חטאיו
חג העלייה - יום חמישי החל 40 יום לאחר פסחא
פנטקוסט (חג השבועות הנוצרי) - יום ראשון החל 50 יום לאחר פסחא
חג השילוש הקדוש - יום ראשון הראשון שאחרי הפנטקוסט, כלומר 57 יום אחרי הפסחא
חג הלחם והיין הקדושים (קורפוס כריסטי) - יום ראשון הראשון שלאחר חג השילוש הקדוש, כלומר שבועיים אחרי הפנטקוסט.
יש מקומות בהם החג נחוג לפי מסורת קדומה ביום חמישי הראשון שלאחר חג השילוש הקדוש
חג הלב הקדוש - 8 ימים אחרי הקורפוס כריסטי, כלומר ביום שני.
במקומות בהם חוגגים את הקורפוס כריסטי ביום חמישי, מונים את הימים החל בקורפוס כריסטי ולכן חג הלב הקדוש חל ביום שישי
חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל התקיימו לכבוד יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל שחל בתאריך ג' באייר ה'תשס"ח - 8 במאי 2008. אירועים רבים הוכנו במהלך כל שנת ה'תשס"ח, לציון המספר העגול שישים.
הנושא המרכזי בחגיגות היה ילדי ישראל.
השרה רוחמה אברהם-בלילא מונתה לשרה הממונה על אירועי ה-60 - והיא השרה השלישית שעסקה בנושא.
השר הראשון שעסק בנושא בשנת 2006 היה אופיר פינס - אז שר המדע, התרבות והספורט - שהקים ועדה מייעצת לקראת חגיגות ה-60, בראשות נועם סמל, מנכ"ל התיאטרון הקאמרי, ובהשתתפות אישי ציבור ותרבות בולטים.
הוועדה החלה את עבודתה בספטמבר 2006. בפני הוועדה עמדו לקחי חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
לדברי סמל, הוא ניסה כמה שיותר לשתף את הציבור הפשוט "שבאמת רוצה לחגוג ולשמוח בשמחת המדינה".
ועדה זו בדקה את הנושא עם מנהלי מוסדות תרבות גדולים, ועם מגזרי המדינה השונים, והגיעה למסקנה שהחגיגות צריכות להתמקד בארבעה ימים, ושנדרש נושא מרכזי.
חברי הוועדה העלו הצעות שונות: מצעד צבאי, מופע אופרה גדול, תערוכה גדולה, אתר אינטרנט.
אופיר פינס התפטר מהממשלה ב-30 באוקטובר 2006, וכעבור ארבעה חודשים - ב-25 בפברואר 2007 מינתה הממשלה את השר יעקב אדרי (אז השר לענייני ירושלים, והמקשר בין הממשלה לכנסת) לרכז את החגיגות.
ראש הממשלה אהוד אולמרט אישר את תוכניות ועדת סמל, אולם לפי טענות שנשמעות נגדו - אדרי לא קידם כלל את נושא החגיגות, ומסקנות ועדת סמל נשכחו.
רוחמה אברהם - השרה המקשרת בין הממשלה לכנסת היא השרה השלישית שמונתה לעסוק בנושא, החל מ-4 ביולי 2007, וחודש אחר כך החליטה הממשלה על הקמת ועדת שרים בראשות אברהם, ועל מינוי של מועצה מייעצת חדשה.
אברהם עמדה בראש הוועדה שבחרה את הסמליל (לוגו), וקבעה שהנושא המרכזי בחגיגות יהיה ילדי ישראל.
מכרז לבחירת חברת הניהול התפרסם ב-15 באוקטובר 2007. תקציב החגיגות עומד על כ-140 מיליון ש"ח (כרבע מעלויות חגיגות ה-50).
בדצמבר 2007 הכריז פורום מוסדות התרבות בישראל חרם על חגיגות השישים כמחאה על הקיצוצים בתקציב התרבות, אך כשבועיים לאחר מכן חזר בו לאחר שהגיע להסכמה עם משרד האוצר.
את התחרות לבחירת לוגו לחגיגות ה-60 הובילה לשכת הפרסום הממשלתית, והבחירה נעשתה בישיבת ועדת השרים המיוחדת לענייני החגיגות ביום 3 בספטמבר 2007, אשר בחרה את הסמל הרשמי שילווה את כל הכרזות והפרסומים הממשלתיים.
הזוכה הוא משרד ארד תקשורת, והמעצב הוא רמו סינטס.
להמנון החגיגות נבחר השיר בת שישים.
אירועים ביום העצמאות ובימים הסמוכים לחג
המחר, ועידת נשיא ישראל 2008 מ-13 ועד 15 במאי 2008 נערך כנס בראשות הנשיא שמעון פרס, שעסק בעתיד העם היהודי.
לכנס הגיעו ראשי מדינות רבים, בהם נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש.
מאירים את שמי ישראל - מופע ענק ובו שילוב של אור, מוזיקה, קרני לייזר ואפקטים מיוחדים, שהתקיים במספר רב של מוקדים ברחבי הארץ.
כולנו ביחד - הקרנות ענק בליל החג בשעה 22:00 בכל הארץ, של מיצג וידאו על תולדות המדינה.
מסיבת עצמאות – מסיבה גדולה עם מוזיקה וריקודים בשלושה פארקים גדולים, למחרת יום העצמאות, ביום שישי 9 במאי.
פרויקט שבת העם היהודי - ביום שבת כ"ח בניסן ה'תשס"ח - 3 במאי 2008, במסגרתו הופצו תכנים משותפים לקהילות היהודיות ברחבי העולם ובישראל.
יום הולדת 60 - חגיגת יום הולדת לילדי ה' באייר ה'תש"ח במשכן הנשיא.
קונצרט חגיגי - התקיים ב-18 במאי 2008 בהשתתפות תלמידי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ונגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה.
תערוכת בולים – "אליפות העולם בבולאות ישראל 2008",התערוכה התקיימה בימים 14 - 21 במאי, במרכז הירידים בתל אביב.
במימון חברת דואר ישראל, בחסות השירות הבולאי ובארגונה של התאחדות בולאי ישראל.
בתערוכה השתתפו נציגים מ-70 מדינות.
יום פתוח בנמל אשדוד - נמל אשדוד פתח לראשונה מאז הקמתו, את שעריו בפני הציבור הרחב.
במהלך מפגן צניחה שנערך בחוף ירושלים בתל אביב ביום העצמאות, נחת אחד הצנחנים על הקהל.
שניים נפצעו קשה, אחד מהם - הצנחן עצמו, ועוד שישה נפצעו קל.
המשגר של לוויין התקשורת עמוס 3 - ששוגר לחלל ב-28 באפריל 2008 מקזחסטן - עוטר בסמליל חגיגות השישים.
הייתה אף כוונה (שנגנזה) לשנות את שם הלוויין ל"עמוס-60".
תערוכת הישגים - שביטאה את הישגי המדינה בכל התחומים.
התערוכה הוצגה בארבעה מקומות מרכזיים - בגליל, בנגב, בירושלים ובתל אביב - באמצעי המחשה מתקדמים, בדגש על תכנים המיועדים לילדים ובני נוער.
מיצג נודד - אירוע חוויתי למשפחה, בסמיכות לשישים יישובים בארץ.
במיצג שולבו נושאים ארציים מתחומים שונים, עם נושאים מקומיים, ביתנים עתידיים ובימות מופעים.
מסע אופניים ארצי "מצדיעים ברכיבה" - מסע האופניים הגדול ביותר שהופק בישראל, שהתקיים בחול המועד פסח - ארבעה ימים מדרום הארץ לצפונה.
המסע אורגן על ידי צה"ל, והשתתפו בו רוכבים מהצבא, אזרחי ישראל, ויהודי התפוצות.
התערוכה הציגה כלי נשק, טכנולוגיה צבאית ופיתוחים ישראלים בתחום הביטחוני.
התערוכה התקיימה בין ה-15 בספטמבר ל-22 בספטמבר 2008.
האישה של שנת ה-60 - אירוע שארגנה הרשות לקידום מעמד האישה, בה ניתן אות הוקרה ל-6 נשים.
פרויקטים נוספים"חוזרים הביתה ב-60 לישראל" - הטבות ותמריצים מיוחדים לתושבים ישראלים חוזרים ביוזמת המשרד לקליטת עלייה; ומבצע מיוחד לרופאים ביוזמת משרד הבריאות: חבילת הטבות ומענקים בשווי 60 אלף דולר לכל רופא שיעלה, וזירוז תהליך הרישוי, וכן הקלות מס לחוזרים.
בחירת הציפור הלאומית של ישראל.
הציפור שנבחרה היא הדוכיפת.סלילת שביל אופניים בין תל אביב לירושלים - פרויקט תשתיתי בשיתוף הקרן הקיימת לישראל - סלילת שביל אופניים באורך של כ-60 ק"מ.
מיועד להיחנך לקראת סוכות ה'תשס"ט (אוקטובר 2008).הקמת 60 גני שעשועים לילדים - בעיירות פיתוח ובשכונות מצוקה.שיקום של כ-60 אנדרטאות לנופלים - בשיתוף מטה השישים, היחידה להתיישבות ותשתיות לאומיות במשרד הביטחון והרשויות המקומיות.
זה כלל גם הוספת שלטי מורשת באתרי הנצחה וקרבות היסטוריים.שביל סובב כנרת - בשיתוף החברה להגנת הטבע.
הקמת שביל מקיף כנרת שאורכו 60 ק"מ, עם נקודות מתאימות לנכים.
סיורים יתקיימו לאורך השביל.עצמאות לכולנו - הקמת 60 פינות פיקניק נגישות לאנשים עם מוגבלויות.בחירת בול דואר מיוחד לשנת ה-60 - באמצעות הצבעות באינטרנט.
"נוער חושב מחר" - תחרות ארצית של בני נוער, שהוזמנו להציג, לקראת יום העצמאות ה-60, את החזון או התחזית שלהם למדינת ישראל בעוד 20 שנה.
"זה לא משחק ילדים" - הנצחת זכר הילדים היהודים שנספו בשואה.
תלמידי בתי ספר מכל הארץ יאספו מיליון וחמש מאות אלף גולות צבעוניות, ובאמצעותן יבנו אנדרטת זיכרון לילדים שנרצחו בשואה.
ספרים אחדים בפורמט אלבומי, העוסקים במדינת ישראל, יצאו לאור לציון 60 שנה למדינה:
לקסיקון ישראל - 60 שנה למדינה, מאת מרדכי נאור.
על כל אלה - 60 לישראל, מאת אילן כפיר, דני דור ומשה מילנר, הוצאת כרטא.
ואלה שנות - ישראל 60, מאת נסים משעל, ידיעות ספרים.
מהדורה מעודכנת של הספר ואלה שנות - ישראל 50, שיצאה לאור 10 שנים קודם לכן.
במחלוקת - 60 עימותים שהסעירו את המדינה, בעריכת אבי כצמן, הוצאת עם עובד
ישראל 60 שנים וטיולים, מאת אורן נהרי, הוצאת מפה.
דרך העצמאות - 60 שנים ועוד הדרך רב 60 שנות צילום אווירי, ליעד אברמוביץ' וראובן סינגר, ידיעות ספרים.
בנוסף לאלה, המו"ל של סדרת הספרים "עם הספר" ציין כי היא יוצאת לאור "לרגל 60 שנה למדינה".
"עבודה עברית" - מופע ותקליטור המהווים מחווה לשישים שנות יצירת פזמונים בישראל.
"שישים שנות אמנות בישראל" - קבוצה של שש תערוכות המתעדות להציג את התפתחות האמנות הישראלית.
התערוכות תוצגנה בשישה מוזיאונים מרכזיים לאמנות.
"איזה יופי!" - מופע ומיני-אלבום של להקת הפאנק-רוק שייגעצ המכיל גרסאות כיסוי לפזמונים ישראליים.
יצרנים אחדים של מוצרי צריכה ניצלו את חגיגות שנת ה-60 לשם קידום מכירות על ידי ציון הקשר של מוצריהם לחגיגות בפרסומות, ועל גבי עטיפות המוצרים.
לכבוד חגיגות ה-60 הגיעו ראשי מדינות ואח"מים רבים, רובם להשתתפות בוועידת נשיא ישראל 2008, שנפתחה ב-13 במאי 2008:ראשי מדינות ובעלי תפקידים בכירים ג'ורג' ווקר בוש - נשיא ארצות הברית
ניקולא סרקוזי - נשיא צרפת
אנגלה מרקל - קנצלרית גרמניה
ויקטור יושצ'נקו - נשיא אוקראינה
דנילו טורק - נשיא סלובניה
נמברין אנחבאיאר - נשיא מונגוליה
בלז קומפאורה - נשיא בורקינה פאסו
ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר היה אמור להגיע בחודש מאי, אך ביטל את בואו עקב המשבר הפוליטי שגרמה חקירת ראש הממשלה אהוד אולמרטבעלי תפקידים בכירים בעבר מיכאיל גורבצ'וב - נשיא ברית המועצות לשעבר
טוני בלייר - ראש ממשלת הממלכה המאוחדת לשעבר
הנרי קיסינג'ר - מזכיר המדינה של ארצות הברית לשעבראנשי רוח, מדענים, אנשי עסקים וידוענים נוספים'''
לוועידת הנשיא הגיעו אנשי רוח ומדענים, מהם זוכי פרס נובל רבים
איש העסקים היהודי-אמריקאי שלדון אדלסון (יו"ר כבוד של ועידת נשיא ישראל 2008 יחד עם אשתו מרים)
הזמרת ברברה סטרייסנד התכוונה אף היא להגיע, אך ביטלה את ביקורה
לחגיגות שנות השישים נלוו ביקורות בתחומים שונים:
בסוף 2007 ובתחילת 2008, החלו להשמע טענות כנגד הראוותנות הרבה.
בסקר שפורסם במרץ 2008, נמצא ש-69% מתושבי ישראל מתנגדים לבזבוז הכסף הרב על חגיגות ה-60, ורובם מעדיפים להעביר את הכסף לסעיפים חברתיים (בריאות, חינוך, אוכלוסיות נזקקות).
סטודנטים לתקשורת בחרו להתמקד בחלאים החברתיים בישראל.
הרעיון לשנות את שמו של לוויין התקשורת עמוס 3 ל-עמוס 60 הפך מושא לסאטירה, ובסופו של דבר - שם הלוויין לא שונה.
פרופ' אריאל רובינשטיין מתח ביקורת על הכוונה להעניק הקלות מס לתושבים חוזרים, וטען, בין השאר, שאלה יעודדו דווקא את הירידה, כדי לקבל הקלות מס בחגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל.
ביקורת נשמעה גם על ההדרה והייצוג הסטריאוטיפי בפרסומת הטלוויזיונית לאירוע שנות השישים.
בפרסומת נראית ילדה שמוצגת לאורך מספר עשורים באותה תלבושת תימנית שלא מאפשרת לה להתחבר לשאר הילדים, ומצד שני בולט בה חסרון ייצוגם של ילדים אתיופים או דתיים.
גם הפוסטר הרשמי של האירוע בו מופיעים ארבעה ילדים מחתך אתני-חברתי דומה ספג ביקורת על רקע חוסר היצוגיות.
מפגן חיל האוויר בתל אביב
תערוכת זרוע היבשה ביום העצמאות ה-60
תערוכת מערכת הביטחון בראשון לציון
החגים והמועדים בקהילות ביתא ישראל מקורם בתורה ובמסורת ישראל והותאמו למציאות החיים בגלות קווארה.
בימי הממלכה האחמנית עוד התקיים קשר רציף בין יהודי קרן אפריקה וחצי האי ערב לבין מקימי בית המקדש השני, אך עם כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול התרופף הקשר בין הקהילות היהודיות בתחומי הממלכות ההלניסטיות לבין יהודי האימפריה החבשית המתעצמת ולבסוף התנתק.
משך תקופה ארוכה, של כאלפיים שנה, חיה הקהילה במנותק מיתר קהילות עם ישראל.
כתוצאה מכך, אין זכר בהלכות ביתא ישראל המקוריות למחלוקות השונות בין הפרושים לבין המתיוונים, הצדוקים, האיסיים, הבייתוסים והמינים השונים שפרשו מן היהדות מימי אגריפס הראשון ואילך, כמו גם למשנה ולתלמוד, ולחגים והמועדים שנוספו או השתנו בתקופה זו.
כיום מציינים בני ביתא ישראל את חגי ישראל ומועדיו כנהוג בקהילות היהודיות האחרות, לרבות את חג שמחת תורה, חנוכה, ופורים שלא נחגגו בעבר.
הקהילה נמנעת גם מהקרבת קורבנות שאינם חולין ובפרט מקורבן פסח.
חלק מן המנהגים המקוריים עדיין נשמר, לרבות חג הסיגד, שהוכר בישראל כחג רשמי ויום בחירה.
צומא שניו ("צום שני"): נקבע על ידי הנזיר אבא בתוא.
צומא חמוס ("צום חמישי"): נקבע על ידי הנביא ישעיהו.
צומא ערב ("צום שישי"): נקבע על ידי משה רבנו.
סנבת ("שבת"): הוא המועד המקודש ביותר ומצוותיו מעוגנות בספר תאזזה סנבת ("מצוות השבת").
צום חכמים שחל בשבת נפסק ולאחר השבת הצום ממשיך ונוסף לו יום.
אסתסרי (כיפור) שחל בשבת מתחיל כרגיל ובצהרי היום מגישים אוכל וכל אדם אוכל מעט מן המזון וזאת על מנת להזכיר שזו יום שבת שבה אסור לצום.
סנבת סנבת ("שבת השבתות"): נקראת גם שבע סנבת חלה כל שבת שביעית החל מא' ניסן.
השבתות הללו נקראות, לפי סדרם הכרונולוגי: אלף, למד, יברבו, קמה יפגאר, אמלק אמלק יגייס, אמלק אמלק נזרני וווברקו.
רבע - שבת החלה כל שלושה שבע-סנבת.
ישנן רק שתיים כאלו כל השנה:
השבת העשרים ואחת נקראת בגעז זרבבו סנבת ובאגאו לנגתי
יובל היא השבת הארבעים ותשעה.
למעט 'צום מֶלֶיֶ' החל בערב כל ראש חודש, מהווים המועדים החודשיים תזכורות לחגים השנתיים המרכזיים:
צומא מֶלֶיֶה: 'מֶלֶיֶה' היא מילה באגאו וגם באמהרית ופירושה 'לבדל'.
בביתא ישראל צום זה קיבל משמעות רחבה יותר ופירושו "האמצעים אשר עוזרים לשמור,לבדל".
צום זה חל בכל ערב ראש חודש.
צרקא בעל ("חג הירח"): ראש חודש ויום שבתון ממלאכה ועבודה.
זהו גם יום תזכורת לחג התרועה (בעל מטקא) שנחוג בא' תשרי ולראש השנה הנחוג בא' ניסן (חג ליסן).
עשרת (געז: "העשירי"): יום תזכורת ליום הכיפורים.
עשרה וולת ("השנים עשר"): יום תזכורת לחג הקציר הראשון השני.
יום חגו של מיכאל, המלאך המגן של ביתא ישראל.
עשרה אמסת ("החמישה עשר"): יום תזכורת לחג הפסח (פסיכה) ולחג סוכות (בעל מצלת).
ארפה עשרת ("החודש העשירי"): יום תזכורת לחג ארפה עשרת השנתי, שהוא המועד היחיד הנקבע על פי לוח שנה שמשי.
בעל ליסא או בעל ליסן (חג ניסן): חל בא' בניסן והוא ראש השנה.
תאריך זה מציין גם את תחילת הנקיונות לקראת הפסח.
צומא פסיכא (צום פסח): יום תענית החל יום לפני פסח בי"ד בניסן.
מטרת הצום היא הטהרות לקראת אכילת קרבן הפסח והמצות.
פסיכה (פסח): החג מתחיל בט"ו בניסן ומסתיים בכ"א בניסן.
גדפת: נקרא גם בוהו (קיצור של בוהוקה, "תסיסת הבצק") חל בכ"ב בניסן והוא היום הראשון שבו ניתן להוציא חמץ לאחר הפסח.
יום זה הוא גם היום הראשון לספירת העומר.
ספירת העומר: ספירת העומר החלה אחרי היום האחרון של פסח ונמשכה 49 ימים, מכ"ב בניסן עד י"א בסיוון.
י"א בסיוון: צום, ערב חג הקציר.
בעל מארר ("חג הקציר"): נקרא גם תובאני מארר ("חג היורה").
הוא חג השבועות, והוא נחוג יום אחר ספירת העומר, בי"ב בסיוון.
ההכנות לכבוד החג מתחילות שלשה ימים קודם למועד, ובעבר כללו טהרה בנהר.
העם מביא מאכלים למסגיד והיבול החדש מבורך בפי הכהנים, נהוג להזמין אחד את השני לארוחת החג.
צומא תמוס ("צום תמוז"): תשעה ימי צום מא' בתמוז ועד י' בתמוז לזכר כיבוש ירושלים בידי נבוכדנצר.
צומא אב ("צום אב"): חל במשך שבעה עשר יום החל מא' באב ועד י"ז באב.
לפי מסורת אחת נקבע על ידי הנביא ישעיהו כדי לכפר על חטאת המלך מנשה, לפי מסורת אחרת הוא נקבע לזכר הכוהנים שנטבחו אחר חורבן בית ראשון.
התפילות המרכזיות היו מבוצעות על הר.
הצום חל מהזריחה ועד השקיעה, בלילה נמנעים מאכילת מוצרי בשר וחלב.
עוד עמת ("סבוב השנה"): חל בא' באלול שמו העממי שעי-ברובו.
צומא לול ("צום אלול"): הצום נמשך עשרה ימים מא' באלול עד ט' באלול ונקבע על ידי הנביא ירמיהו בעת היאסרותו.
אנקל אסתסרי ("כפרתינו"): חל בי' באלול והוא זכר לאסתסרי (יום כיפור) החל החודש העוקב.
עשרתו ושמנתו ("השמונה עשר"): נקרא גם בכר בעל ("החג הבכור") ותזכר אברהם ("אזכרת אברהם") חל בכ"ח באלול ומוקדש לזכר מות שלושת האבות ובו קוראים את סיפור חייהם וכן את צוואת אברהם, צוואת יצחק וצוואת יעקב.
ברהן סרקן ("זריחת האור"): נקרא גם בעל מטקע ("חג התקיעה") בשל התקיעה בשופר וכן תזכר אברהם ("זיכרון אברהם") לזכר עקדת יצחק שבה אברהם אבינו עקד את בנו יצחק.
בעבר היה נהוג להכין שופרות מקרן חלולה של איל, אך מנהג זה ננטש..
בחג נהגו לנגן בכלי הקשה המוקצים לשירת קודש - נֶגַרית (תוף חבית הסגור משני צדדיו בעור בהמה טהורה), קַצְ'ל (סוג של מצילה) וסנסל (כלי נגינה אשר דומה לסיסטרום (Sistrum) המצרי ומזוהה עם הצלצל הנזכר במקרא.
יום לפני החג היו הכהנים עוברים מבית לבית, ומזכירים לכולם להתחיל בהכנות.
בבוקר יום החג הלכו לנהר כדי להתרחץ ולהיטהר.
בערב החג נהגו לקטוף פרחי-בר בשדות, ולהגישם לשכנים עם איחולים לשנה טובה.
עם התקדש החג התקהלו כולם, גברים ונשים, בבית-הכנסת.
הכהנים ערכו את התפילה החגיגית והקהל חזר אחריהם על הפסוקים.
התפילה, שנמשכה ארבע שעות, לוותה בתופים ומצילתיים.
בסיומה ערכו ארוחה חגיגית ליד בית התפילה, בה אכלו מַסְוָואֵית (לחם מצווה, שמשמעו מנחה לה'.
נקרא גם ברכתה, ברכה) ושתו טֶלַה (שיכר מר המבושל משעורים ופול).