tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פריאר הייתה מודעת גם לממצאי מחקרים אקדמאים שנעשו בארץ והצביעו על אלפי ילדים שלא למדו כלל או למדו באופן חלקי בלבד.
בעקבות ממצאים אלו ומפגשיה עם ילדי הרחוב, פנתה פריאר אל הסוכנות בבקשה לסיוע.
במכתב פרסה בפניהם את הבעיה, וטענה כי הפתרון למצב יהיה העברתם של הילדים לסביבה אחרת שתקנה להם השכלה, מקצוע, הכשרה חקלאית ותאפשר להם הליך סוציאליזציה תקין.
בבסיס הרעיון להקמתו של המפעל עמדה הזכות הטבעית של כל ילד לבית הדואג לצרכיו.
ובאין בית מתפקד עבור ילדים יתומים, ילדים להורים חולים ועוד, יש למצוא תחליף לבית, באמצעות הפנייתם להתיישבות העובדת ובעיקר לקיבוצים.
על בסיס הנחות אלו הוכנה מסגרת לטיפול בילדים שהופנו הן על ידי לשכות הסעד בארץ, הן על ידי גופים רשמיים למחצה ולעיתים גם על ידי ההורים .
טווח הגילאים כלל ילדים בני 6–12. מגיל 12 עברו הילדים לאחריות המשק ועם סיום לימודיהם התקבלו כחברי משק.
ילדים שאינם היו מסוגלים להמשיך את לימודיהם אחרי כיתה ח' הופנו למוסדות "עליית הנוער".
פריאר פרסמה את רעיונותיה לצורך גיוס תמיכתם של מובילי דעה, ולצורך גיוס המשאבים הדרושים ל"מפעל".
בדצמבר 1941 היא פנתה למספר אישים מתחומים שונים שמילאו תפקידים שונים באקדמיה, במערכת הבנקאית ובארגונים ציבוריים שונים וביקשה מהם להצטרף לוועד היוזם של "המפעל" .
לפנייתה צרפה תוכנית הכוללת את מטרות הארגון, דרכי גיוס הילדים, התקציב הדרוש, יחסים עם גופים אחרים המטפלים בילדים וכן מבנה ארגוני.
בן ציון דינבורג שניהל את בית המדרש למורים ע"ש דוד ילין, ייחס לעקרונות הפעולה של "המפעל" חשיבות חינוכית רבה.
גם עו"ד גדעון האוזנר שהתגייס לסייע "למפעל" כיועצו המשפטי, עמד על ייחודו של "המפעל" ודרכי הטיפול בחניכים.
הגוף המייסד שהתכנס לראשונה ב-7 בדצמבר 1941, כונה במסמכים בשמות שונים "הוועדה היוזמת למפעל הכשרת ילדי ארץ ישראל" או לחלופין "המועצה".
בישיבת הייסוד השתתפו רחה פריאר - יו"ר, פרופ' ברגמן, גב' הלפרין, ארנסט כהן, דר' ליאו כהן, א.
בישיבה זו אושרה התוכנית ונקבע כי אברהם פרנקל יהיה היו"ר, פריאר נבחרה כמרכזת, ארנסט כהן נבחר כגזבר ודר' אהרון ברט כחבר נוסף.
דר' אשר מלאך ופרץ נפתלי נבחרו כנאמנים.
בתקנון האגודה שהועבר לצורך רישומה אצל "רשם האגודות במשרד מושל המחוז" צוין שם האגודה: מפעל הכשרת ילדי ארץ ישראל, והמטרה: העברת ילדים מן העיר אל הכפר והכשרתם המקצועית בייחוד לחקלאות, בתקנון פורטו האמצעים, פרטי המייסדים, שמות חברי ההנהלה, האספה הכללית ודרכי קבלת החלטות.
בקשתה של פריאר לשתף פעולה עם "עליית הנוער" לקבלת סיוע תקציבי או סיוע במציאת מקומות להשמת הילדים נתקלה בסירוב.
לצורך כך הוקם בתל אביב ועד מרכזי שגיבש תוכנית שעיקריה דומים מאוד לתוכנית המקורית.
ביולי הוקם ועד מנהל זמני בו כיהנו חברים משני ה"מפעלים" הירושלמי והתל אביבי.
תוכנית הפעולה כללה הקמת 4 חברות ילדים ובהם 100 ילדים בני 10–11, שיצאו להכשרה לתקופה של 4–5 שנים רצופות, תוך חיפוש אפשרות להעברתם לתקופה של שנתיים נוספות למסגרת עליית הנוער.
במקביל לאיתור הילדים, נמצאו 120 תורמים שהתחייבו לתרום למשך 4 שנים רצופות.
המפעל טיפל בילדים בגילים 11 עד 14, והיווה מעין שלב מוקדם לחטיבות החינוכיות של עליית הנוער.
הכוונה הייתה לקלוט את הילדים בכיתות יחד עם ילדי הקיבוץ, שהכיתות בהן לא היו מלאות.
פריאר התאימה לכל ילד את המסגרת ההולמת אותו, ובמו ידיה הובילה אותו למקום שנועד לו.
בשנות השבעים, משהלך ופחת מספר הילדים שנקלטו בקיבוצים, חל שינוי במדיניותו של המפעל.
באמצעות תקציב שהתקבל מיגאל אלון, שר החינוך דאז, הוקמה רשת של כפרי ילדים הפועלים במודל משפחתי, ה"משפחתון".
בכל משפחתון גדלים 12 ילדים עם זוג "הורי בית" הגרים ביחידת דיור במשפחתון עם ילדיהם הביולוגים.
יחד גדלים כולם כמשפחה אחת.
הזוגות במפעל מלווים את הילדים לאורך שנים.
בשנת 1994 הורחבה מסגרת כפרי הילדים, והוקמו בתי בוגרים, בהם שהו הילדים עד גיוסם לצבא.
בשנת 1997 הוקמו בתים לחיילים ולסטודנטים בוגרי הכפר.
בשנים האחרונות הוקמו מועדוניות יום בשיתוף עם הרשויות המקומיות, כדי לאפשר רצף של מענים לילדים בסיכון הזקוקים למסגרת, מסוף יום הלימודים ועד שעות הערב.
רחה פריאר עמדה בראש המפעל עד יום מותה.
מנכ"ל המפעל החל משנת 2016, הוא משה דולב.
המפעל הלאומי לאוריינות בקובה (בספרדית: La Campaña Nacional de Alfabetización en Cuba) היה מפעל לאומי קובני לביעור הבערות ולקידום האוריינות שהתקיים בשנת 1961 ביוזמת השלטון המהפכני החדש.
ההכנות למפעל החלו בשנת 1960 והוא בא על סיומו הרשמי ב-22 בדצמבר 1961 עם הכרזת הממשלה ברחבת כיכר המהפכה חוסה מארטי על קובה כטריטוריה בה אין אנאלפביתים.
במהלך המפעל ירד שיעור האנלפאבתים בקובה מכ-20% בשנת 1959 לכ- 3.9% בשנת 1961 בלבד.
שנת סיום המבצע הוכרזה בקובה כ"שנת החינוך".
על אף שחוקת קובה משנת 1940 כללה סעיף שהבטיח את החלתו של חוק חינוך חובה לילדים התאפיינה המערכת החינוכית בפערים גדולים בנגישות למשאבים ולהשכלה.
אי השיווין בא לידי ביטוי במיוחד בהבדלים החריפים בין האזורים העירוניים, בהם עמד שיעור האנאלפביתיות על כ-11%, לעומת האזורים הכפריים בהם כ-47% מהאוכלוסייה לא ידעו קרוא וכתוב.
בשנת 1958, ערב המהפכה הקובנית, לכמליון קובנים לא היו כל כישורי אוריינות (ידיעת קרוא וכתוב) כלל, ולרבים עוד יותר היו כישורים חלקיים.
כ-600,000 ילדים לא פקדו כלל את בתי הספר.
בשנת 1950 פחות ילדים בגיל חינוך חובה הלכו לבית ספר מאשר בשנת 1920.
המהפכנים הקובנים הכירו בבעיה ובין דצמבר 1956 וינואר 1959, בעודם מנהלים מלחמת גרילה כנגד שלטונו של פולחנסיו בטיסטה, העבירו מספר קורסים במטרה לתרום לביעור הבערות במקומות שונים שהיו תחת שליטתם.
המפסיקורה (Hampsicora) היה ראש שבט סרדיני, אשר מרד ברומאים במהלך המלחמה הפונית השנייה ונכשל.
לאחר מפלת הרומאים בקרב קאנאי (216 לפנה"ס) ניהל המפסיקורה מגעים חשאיים עם הקרתגים, והציע להם לשלוח חיילים אל סרדיניה כדי להוציאה משליטת רומא אויבתם.
גישושיו מצאו אוזן קשבת בקרתגו, ועזרובעל, המכונה "הקרח" (Hasdrubal Calvus), נשלח עם צי וצבא כדי לחבור למורדים.
אלא שקודם הגעת הקרתגים אל סרדיניה ובעוד המפסיקורה עצמו עסוק בגיוס חיילים בלב האי, נחפז בנו היאוסטוס (Hiostus) להיכנס לקרב עם הפראיטור טיטוס מאנליוס טורקוואטוס (Titus Manlius Torquatus), אך נחל תבוסה.
בואו של עזרובעל שינה אומנם את פני הדברים, אך לא לזמן רב.
במהלך התקפתם המשותפת על קאראליס (Caralis), בירת הפרובינקיה, נתקלו עזרובעל והמפסיקורה במאנליוס, ובקרב שהתלקח הוכו מכה ניצחת.
היאוסטוס נהרג בקרב, והמפסיקורה, שהצליח למלט את נפשו משדה המערכה, שם קץ לחייו כשהגיעה אליו הידיעה על מות בנו.
אירועים אלה התרחשו בקיץ שנת 215 לפנה"ס.
ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהחיבור Smith, W.
המפנה התרבותי הוא כינוי לתנועה הכוללת סדרה של התפתחויות במדעי החברה והרוח שתחילתם בשנות ה-60 של המאה ה-20 ואשר הגיעה לשיאה בשנות ה-80 וה-90. המפנה התרבותי מדגיש את החשיבות של משמעויות וסמלים ככוחות חברתיים, לעומת הדגש שניתן בעבר על גורמים "קשים" יותר, כגון מבנים חברתיים, דמוגרפיה, פוליטיקה וכלכלה.
מכאן שניתן לראות את התנועה כמאופיינת על ידי מעבר מתורת הכרה לפיה המציאות נתונה כעובדה הניתנת לחקירה מדעית וידיעה חד-משמעית, לתפיסה לפיה התרבות היא שמבנה זהויות ויחסים חברתיים.
המפנה התרבותי כולל בין השאר את הפוסטמודרניזם והפוסט-סטרוקטורליזם שצמחו בתוכו, ומתקשר גם למפנה הלשוני - המעבר לתפיסת המציאות דרך השפה.
המפנה התרבותי שינה כאמור באופן רדיקלי את הפרקטיקות והמטרות של מדעי החברה והרוח, גרם ליצירת התחום של לימודי תרבות והפיכתו לאחד מתחומי הלימוד האקדמיים הממוסדים, ופתח תתי תחומים חדשים בדיסצפלינות המסורתיות.
אחד ההוגים המרכזיים בתנועת המפנה התרבותי הוא קליפורד גירץ, שספרו פרשנות של תרבויות (1973) השפיע על חוקרים בתחומים רבים ומגוונים, כגון סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, היסטוריה ותקשורת.
דוגמאות להשפעת המפנה התרבותי על תחומי מחקר שונים
בהיסטוריוגרפיה משמעות המפנה התרבותי הוא הדגשת עובדות תרבותיות כהסבר של תופעות היסטוריות, וזאת במקום מתן מקום מרכזי להיסטוריות פוליטיות או כלכליות המסתמכות על מסמכים פורמליים של המדינות או על נתונים כלכליים.
היסטוריוגרפיה מונחית תרבות תבחן מערכות של ייצוגים תרבותיים, תנתח את השפה בה הם מבוטאים ותנסה להתחקות על משמעותם.
גם אם מדובר באותם טקסטים, קריאתם תעשה בכוונה לגלות את משמעויות שאינן גלויות על פני השטח, כולל התייחסות להשמטות ו"חורים".
מכאן שההיסטוריה אינה נתפסת כנרטיב אובייקטיבי אלא יכולה לכלול קולות ואסטרטגיות רטוריות מגוונות.
השפעת המפנה התרבותי על תחום זה יצרה קשר בין תופעות גאוגרפיות לבין החלטות של בני אדם המושפעות על ידי תפיסות תרבותיות וחברתיות.
בעקבות כך נוצרו תתי תחום חדשים, כגון גאוגרפיה תרבותית עכשווית, לימודי נוף, גאוגרפיה כלכלית של עבודה, רגולציה, חדשנות, גאוגרפיה כלכלית אורבנית, ועוד.
אחד השינויים המרכזיים בתחומים אלה הוא הרחבתם מהדגשת חקירת הייצור התרבותי להכללת התייחסות להתקבלותם של מוצרים תרבותיים.
החשיבות המיוחסת לפעילויות פנאי, לתעשיות ומוצרי תרבות, ובעקבותיהם צמיחה של תחומי עיסוק הקשורים ליצירתיות, פרסום, עיצוב ומיתוג.
דמוקרטיזציה והתפתחות פוליטיקת ראווה, עליית פוליטיקה של זהויות.
הוגים מרכזיים המשויכים לתנועת המפנה התרבותי
המפענחת היא סדרת דרמה משטרתית שנוצרה על ידי רשת TNT האמריקאית.
עלילת הסדרה עוקבת אחר היחידה לפשעים חמורים של משטרת לוס אנג'לס בראשותה של סגן ניצב ברנדה לי ג'ונסון (קירה סדג'וויק).
הסדרה עלתה לאוויר ב-13 ביולי 2005 ושודרו בה שבע עונות.
הסדרה משודרת בישראל בערוץ yes stars action ו־hot zone.
סדרת המשך: "המפענחת פשעים חמורים" .
הדמות הראשית היא סנ"צ ברנדה לי ג'ונסון, המנהלת את יחידת "רצח מיוחד" (לאחר מכן יחידת "פשעים חמורים") במשטרת לוס אנג'לס.
שחקן דמות דרגה יחידה קירה סדג'וויקברנדה לי ג'ונסון סגן ניצב יחידת פשעים חמורים ג'יי.
סימונס וויל פופ ניצב משנה משטרת לוס אנג'לס קרי ריינולדסדייוויד גבריאל סמל יחידת פשעים חמורים רוברט גוסט ראסל טיילור רב-פקד יחידת שוד-רצח ג'ורג' ויליאם ביילי לואי פרובינזה מפקח יחידת פשעים חמורים אנתוני דניסון אנדי פלין מייקל פול צ'אן מייקל טאו ריימונד קרוז חוליו סנצ'ז בלש פיליפ פ.
קיין באז ווטסון אזרח (ללא דרגה) ג'ון טני פריץ הווארד סוכן מיוחד הבולשת הפדרלית האמריקנית (FBI) ג'ינה רברה (gina ravera) איילין דניאלס בלשית יחידת פשעים חמורים מרי מקדונל שרון ריידר פקד מפקדת היחידה לחקירות שוטרים
לאחר שהסדרה המפענחת הגיעה לסיום שידוריה בשנת 2012, בתאריך ה-13 באוגוסט 2012 שחררה רשת TNT האמריקאית את סדרת הספין אוף המפענחת: פשעים חמורים .
הסדרה התחילה בכניסתה של רב פקד שרון ריידר (המגולמת על ידי מרי מק'דונל) לתפקיד ראש יחידת פשעים חמורים של משטרת לוס אנג'לס, לאחר עזיבתה של סגן ניצב ברנדה לי ג'ונסון.
להלן רשימת השחקנים והדמויות אשר המשיכו בסדרת הספין אוף:
מרי מק'דונל – שרון ריידר
ג'ורג' ויליאם ביילי – לואי פרובנזה
אנתוני דניסון – אנדי פלין
מייקל פול צ'אן – מייקל טאו
ריימונד קרוז – חוליו סנצ'אז
רוברט גוסט – ראסל טיילור
המפעל לתרגום ספרות מופת (בעבר: המפעל לתרגום ספרי מופת) הוא מוסד מימון לעידוד תרגום והוצאה לאור של מיטב הספרות הקלאסית ויצירות מיסודות התרבות העולמית לשפה העברית.
המפעל מסייע בהוצאה לאור של תרגומי איכות מלשונות שונות וכן בהוצאה מחודשת של כתבים עבריים קלאסיים.
המפעל נדרש כיוון שתרגום יצירה קלאסית הוא מורכב ויקר במיוחד, הוא מצריך מתרגם בעל בקיאות רבה הן בשפה ובתרבות המתורגמת והן ברבדים של שפה העברית.
השאיפה היא להדפסה איכותית ומוקפדת במיוחד.
קהל הקוראים לספרות כזו אינו מובטח וההכנסות ממכירתה מוגבלות, בפרט בשפה כמו עברית, שמספר דובריה קטן יחסית.
לכן, על מנת לעודד מו"לים להיכנס לתחום זה נדרשת, כמו במרבית ארצות העולם, תמיכה מיוחדת.
כל מו"ל עברי יכול להגיש בקשה לסיוע בתרגום ספר מופת.
בשנת 2005 היה תקציבו השנתי של המפעל כחצי מיליון שקלים והוא העביר להוצאת הספרים את התשלום למתרגמים (על פי רוב כ-1,000 שקלים ל-16 עמודים).
המפעל נוסד בשנת 1973 על ידי המועצה הציבורית לתרבות ואמנות, וכיום הוא חלק מהמרכז לספריות וספרות בישראל ונתמך על ידי מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט.
יוזם המפעל, מייסדו ומנהלו עד 2010 היה בועז עברון.
מנהלת מפעל מופת היא רוני קנר-שניידר.
לצידה של מנהלת המפעל עומדות ועדות מקצועיות המורכבות מאנשי אקדמיה, מומחים לתרבויות ולשונות (אנגלית, צרפתית, איטלקית, סינית, ערבית, יידיש, יפנית, לשונות הודו, ספרדית, פורטוגלית ועוד וכן מומחים לתרבויות יוון העתיקה ורומא העתיקה, אמריקה הלטינית ולכתבי שייקספיר) .
בין הספרים שיצאו במסגרת המפעל נמנים סדרת המחזות היווניים הקלאסיים בתרגומו של אהרן שבתאי בהוצאת שוקן, כתבי שייקספיר בעריכת אברהם עוז ובתרגומיהם של ט.
התרגומים הם שלמים ולא חלקיים וברבים מהמהדורות נכללות הערות שוליים, מבוא ואחרית דבר מאת המתרגמים או מאת מומחים אקדמיים.
בנוסף לפעילות העיקרית של תרגומים מקדם המפעל הוצאת ספרים במהדורות דו-לשוניות עברית-ערבית ועברית-רוסית והוצאה מחדש של יצירות עבריות קלאסיות (מן התקופות תור הזהב בספרד, הרנסאנס וספרות ההשכלה).
לדברי הביקורת הנמתחת על המפעל ממספר מנהלי הוצאות ספרים, לא תמיד ברורים מניעי חבר ההנהלה למתן תמיכה או מניעתה.
כך, למשל, נמנעה ההנהלה מלאשר תמיכה להוצאת ספרי עליית הגג בהוצאת "החטא ועונשו" במהדורה חדשה (דאז) בתרגומו של פטר קריקסונוב, בעוד היא אישרה לאותה הוצאה תמיכה ב"וידויים" לאוגוסטינוס בתרגום אביעד קליינברג.
בעת כהונתו של עברון הייתה ההנחה שטעמו האישי קבע רבות.
המפלגה שלך (ביפנית: みんなの党, בתעתיק: מינָה נוֹ טוֹ) היא מפלגת מרכז-ימין ביפן.
נשיא המפלגה, יושימי וטנאבה הקים אותה ב-8 באוגוסט 2009, לאחר שפרש מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית בעקבות פיזור בית הנבחרים של יפן על ידי ראש הממשלה טארו אסו.
הרעיון בו דוגלת המפלגה הוא הפיכת הממשלה דמוקרטית יותר, והחלשת הקשרים בין הפוליטיקה של יפן לבין מנגנון הבירוקרטיה.
בכך מתאימה השקפת המפלגה להשקפותיה של המפלגה הדמוקרטית.
מלבד זאת, בנושאי מסים, יזמות עסקית, הקטנת הממשלה ופיקוח ממשלתי, קרובה יותר המפלגה לימין הפוליטי, לצד המפלגה הליברלית-דמוקרטית, מאשר לשמאלו.
בבחירות הכלליות של 2009 קיבלה המפלגה חמישה מושבים בבית הנבחרים, וב-2010 קיבלה 10 מושבים בבית היועצים של יפן.
המפלצות שלי היא סדרת קומדיה עם בובות ושחקנים.
משפחת קרלסון חוזרת מאנגליה, ואדי, הילד של המשפחה מגלה שיש להם מרתף ושם יש מפלצות, והם נהפכים להיות חברים.
המפלצות עושות להם הרבה צרות, אבא של אדי, אמא של אדי ואנג'לה, אחות של אדי, שונאים את המפלצות אך במהלך הסדרה מתחילים להסתדר אחד עם השניים.
אדי (שי אוטולונגי): הילד של המשפחה, מגלה שיש למשפחה מרתף ושם יש מפלצות.
האגיס (אלדד פריבס): מפלצת אדומה, בגובה למעלה מ-3 מטר.
פינד (יואב בר לב): מפלצת ירוקה, בעלת 4 עיניים בולטות, בכל צד עין, ומאחורה עוד 4 עיניים, בסך הכול 10 עיניים.
נורמן (גיא רושיניאק): מפלצת סגולה, לא מבינים מה היא אומרת, רק פינד מבין.
אנג'לה (מאיה מיטלפונקט): אחותו של אדי, שונאת את המפלצות.
קייט (ענת ניב): אמו של אדי, חצי מחבבת את המפלצות, חצי שונאת אותם.
ניק (גלעד קלטר): אבא של אדי, שונא את המפלצות, מנסה להוציא את המפלצות מהבית.
המפלגה למען החירות או PVV (בהולנדית: Partij voor de Vrijheid) היא מפלגה פופוליסטית ימנית, המזוהה עם הימין הקיצוני בהולנד.
חירט וילדרס הוא מייסד המפלגה, מנהיגה, בעל השליטה הבלעדי והיחיד שיכול להצביע.
הנושאים המרכזיים של ה-PVV הם הגירה וביקורת על האסלאם.
המפלגה הציעה לאסור את הקוראן ולסגור את כל המסגדים בהולנד.
המפלגה היא אירוסקפטית, ועד שנת 2024 תמכה בפרישת הולנד מהאיחוד האירופי.
המפלגה נוסדה ב-2005 כיורשת למפלגת היחיד של חרט וילדרס בבית הנבחרים.
בשנת 2006 זכתה בתשעה מושבים בבחירות הכלליות ובכך הייתה לחמישית בגודלה בפרלמנט.בבחירות הכלליות בשנת 2010 זכתה ב-24 מושבים והפכה למפלגה השלישית בגודלה.
באותה עת הסכימה ה-PVV לתמוך מבחוץ בממשלת המיעוט של ראש הממשלה מארק רוטה.
אולם באפריל 2012 היא הסירה את תמיכתה בשל חילוקי דעות סביב קיצוצי תקציב.
בבחירות הכלליות שנערכו בהמשך אותה שנה איבדה המפלגה תשעה מושבים.
לאחר הבחירות שבה המפלגה לאופוזיציה עד שנת 2023.
בבחירות לפרלמנט האירופי של הולנד ב-2014 הגיעה ה-PVV למקום השלישי עם 630,139 קולות, וקיבלה ארבעה מתוך 26 המושבים (במקום הראשון בפער לא גדול זכתה המפלגה הנוצרית דמוקרטית עם 713,767 קולות, ואחריה "דמוקרטים 66").
בבחירות הכלליות לפרלמנט ההולנדי שנערכו ב-15 במרץ 2017 זכתה המפלגה ב-20 מושבים, לאחר שקראה לדה-אסלמיזציה במדינה, והפכה למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-22 בנובמבר 2023 זכתה המפלגה ב-37 מושבים והפכה למפלגה הגדולה ביותר בבית הנבחרים.
לאחר הבחירות נכנסה לראשונה לממשלה.
ב-15 במאי 2024 נחתם הסכם קואליציוני בין מפלגת החרות של וילדרס ושלוש מפלגות נוספות (VVD, NSC ו-BBB).
ביולי 2024 מונה דיק סכוף לראש ממשלת הולנד.
בשנת 2025 פרשה המפלגה מהממשלה בשל מחלוקת על מדיניות הגירה.
בבחירות אוקטובר 2025 היא ירדה ל-26 מושבים בינואר 2026, שבעה חברי פרלמנט עזבו את הסיעה הפרלמנטרית עקב חוסר שביעות רצון מהנהגתו של וילדרס.
הם הקימו קבוצת פרלמנט חדשה בראשות גידי מרקוסצובר.
המצע הפוליטי של ה-PVV מזוהה עם הימין הפופוליסטי והיא מתוארת על ידי חוקרים וכלי תקשורת כמפלגת ימין קיצוני, אנטי־אסלאמית ולעיתים אף גזענית.
ההתנגדות לאיסלם היא הנושא המרכזי והמזוהה ביותר עם המפלגה.
וילדרס וה-PVV רואים באסלאם איום קיומי ואידאולוגיה אלימה כמו קומוניזם ופשיזם, שאינה שייכת להולנד.
לאורך שנים כלל המצע הרשמי של ה-PVV דרישות לסגור את כל המסגדים, לסגור בתי ספר איסלמיים, לאסור לבישת חיג'אב בבנייני ממשלה וציבור, הקפאת בקשות מקלט, איסור על לבישת הבורקה, איסור על קריאת המואזין, ואיסור על שבועה לאללה על ידי עובדי מדינה וצבא, עצירה מחלטת של ההגירה ממדינות מוסלמיות.
בשנת 2012, המפלגה השיקה אתר אינטרנט בשם "מרכז הדיווח על תושבי מרכז ומזרח אירופה" כדי לקבל תלונות על מהגרים ממרכז ומזרח אירופה בהולנד.
וילדרס התבטא פעמים רבות באופן חריף כלפי האסלאם.
הוא אמר שמסגדים הם בתי תפילה נאציים הצהיר כי הקוראן הוא "ספר פשיסטי" המטיף לאלימות, השווה אותו לספרו של אדולף היטלר 'מיין קאמפף' וקרא לאסור את מכירתו והחזקתו בהולנד.
במהלך עצרת בחירות בהאג ב-19 במרץ 2014, שאל וילדרס את תומכיו: "האם אתם רוצים יותר או פחות מרוקאים בעיר הזאת ובכל הולנד?".
פחות!", הוא השיב: "נטפל בזה" באוגוסט 2025 פרסם התמונה שהשוותה בין אישה לבנה המוצגת כנעימה לבין אישה כהת עור עטויה חיג'אב המוצגת כמאיימת.
כלי תקשורת דיווחו כי לחלק מעובדי המפלגה היו קשרים הדוקים עם מפלגות ימין קיצוניות בעבר.
המפלגה גם פעלה בשיתוף פעולה הדוק עם מפלגות אלטרנטיבה לגרמניה, פלאמס בלאנג הבלגית והחזית הלאומית הצרפתית.
מרכז התיעוד הפרלמנטרי של אוניברסיטת ליידן מתייחס למפלגה כ"פופוליסטית, עם עמדות הן ימניות קיצוניות, שמרניות והן שמאליות".
המפלגה עצמה התייחסה לאידאולוגיה שלה בבחירות הראשונות לבית הנבחרים בהן השתתפה כ"ריאליזם חדש" אותו תיארה כ"ליברליזם חדש וחזק יותר, עם יותר תשומת לב לתרבות, מסורת ומוסר".
המפלגה תומכת בשינוי סעיף 1 לחוקה, הקובע כי יש להתייחס במקרים שווים באופן שווה לכל אחד בהולנד, לסעיף המעגן את הערכים המשותפים ליהדות ולנצרות כערכים הדומיננטיים.
בנושאים כלכליים-חברתיים, כגון בריאות, טיפול בקשישים ורווחה, המפלגה משלבת בין עמדות שמאל כלכלי ללאומנות והדרת זרים.
המפלגה תומכת בשימור מדינת הרווחה עבור האוכלוסייה המקומית בלבד, תוך החרגת מהגרים מהטבות אלו.
היא אף הציעה להתנות זכאות לשירותים סוציאליים בשהות של עשר שנים לפחות ובהחזקת אזרחות הולנדית, לצד גירוש מהגרים מובטלים.
לצד זאת, היא מקדמת הפחתת מסים באמצעות קיצוץ בהוצאות הממשלה ותמיכה באנרגיה גרעינית.
ומתנגדת לסובסידיות לאמנות, לשידור הציבורי ולחדשנות, ותומכת בקיצוץ הבירוקרטיה.
המפלגה דוגלת במדיניות הגירה נוקשה ביותר.
הקפאה מוחלטת של בקשות מקלט, במיוחד ממדינות בעלות רוב מוסלמי ויציאה מהסדרי התנועה החופשית של האיחוד האירופי.
היא מביעה תמיכה עקרונית בפרישה מהאיחוד האירופי ודוגלת בקיצוץ נרחב בסיוע חוץ ובסיוע לפיתוח בינלאומי.
על פי המפלגה האיחוד האירופי אינו מיטיב כלכלית עם משלם המיסים ההולנדי, פוגע בקבלת ההחלטות המקומית ובדמוקרטיה של המדינות החברות בה ומותיר את הולנד ללא יכולת לשלוט בגבולותיה.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הצביעה המפלגה בפרלמנט בעד גינוי הפלישה וקראה להפסיק את התוקפנות הרוסית.
עם זאת, המאמר מציין שווילדרס והמפלגה הקשיחו את יחסם לרוסיה לאחר ההפלה של טיסה 17 של מלזיה איירליינס וקראו להעמיד את העבריינים לדין.
במהלך הבחירות הכלליות בהולנד 2023, תמכה המפלגה בהפסקת התמיכה הצבאית ההולנדית באוקראינה.
בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, וילדרס הצהיר כי הוא תומך בפתרון שתי המדינות, ולשיטתו אחת מהן היא ירדן, שתהיה המדינה הפלסטינית, ואחת וישראל.
המפלגה תומכת בבניית התנחלויות, בהכרה בירושלים כבירת ישראל והציעה להעביר את שגרירות הולנד בישראל לירושלים.
היא נחשבת למפלגה הידידותית ביותר לישראל בפוליטיקה ההולנדית, ואחת מהמפלגות הידידותיות ביותר לישראל באירופה.
המפעל הבריטי בבית נבאלא הוא מפעל שבנו הבריטים בבית נבאלא שבשפלה, בתקופת המנדט, כדי לייצר ג'ריקנים.
המפעל היה אחד ממספר מפעלים שהוקמו בתחומי המחנה הצבאי בית נבאלא וחוברו בשלוחות רכבת למסילת הרכבת לכפר א-לובן ומשם לרחבי האימפריה.
מבני המפעל נמצאים מדרום ליישוב שוהם וממערב למחנה צה"ל הנוכחי.
המקום ננטש לאחר מלחמת העצמאות ועומד בשממונו מאז על אף שהמבנים הוכרזו כאתר מיועד לשימור.
בגלל קרבתו למסילת הרכבת הונח, בטעות, שהייתה זו תחנת רכבת להסעת חיילים למחנה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הקימו הבריטים בבית נבאלא מרכז צבאי לוגיסטי שכלל מחסנים ומפעלי ייצור ציוד צבאי.
אחד מהמפעלים היה מרכז לייצור ג'ריקנים.
על מנת לאפשר העברת חומרי גלם למפעל ואיסוף התוצרת הסופית בנו הבריטים שלוחת רכבת שהגיעה עד לרציף הצמוד למבנה המרכזי של המפעל (לפי מפות מתקופת הבריטים נבנו מספר רב של שלוחות כאלו מה שמצביע על מספר רב של מפעלים).
המסילה הייתה פעילה עד שנת 1949. לאחר מלחמת העצמאות הוקם במקום בסיס תובלה של צה"ל "בית נבאלא", המפעל נזנח ופסי הרכבת פורקו.
נכון לשנת 2015, מבני המפעל בהתפוררות וסביבתו משמשת להשלכת פסולת.
ניתן עדיין לזהות ממזרח למפעל את שרידי סוללת העפר עליה עברה הרכבת.
מעבר לגדרות המחנה הצבאי הנוכחי נמחק כל סימן לסוללה.
ניכר במקום ניסיון של חיילי בסיס התובלה השכן ליצור שבילי הליכה עבור מטיילים אך זו טיפה בים ההזנחה.
המפעל כולל 4 מבנים עיקריים:
המבנה המערבי: מבנה בן 2 קומות חסר גג שלאורכו רציף.
בגבו של המבנה שתי במות מוגבהות הנראות כמו בסיסים למכלי מים.
שימש כנראה לאחסון ושינוע הג'ריקנים המוכנים.
המבנה המרכזי: מבנה בן קומה אחת עם גג מעוגל (הגג כבר לא קיים).
כנראה שימש למגורים ומשרדים של המפעל.
המבנה המזרחי: מבנה בן 2 קומות חסר גג (דומה לבנין המערבי).
בחצרו בורות איסוף מים הנראים כבורות ניקוז שפכים (כנראה שימש לקליטת שפכים בתהליך ציפוי הפח של הג'ריקנים).
מגדל המים: נמצא מצפון לסוללת המסילה.
מהמבנה שרד רק בסיס שעומד על 4 עמודים.
ניתן לראות צינור מים מבטון למרגלות המגדל.
מבני המפעל בנויים מבטון ולבנים.
ניתן להניח שהגגות העגולים של המבנים כוסו בלוחות פח (מאפיין מבנים בריטים) אף על פי שלא נשארו עדויות בשטח.
המפלגה השמרנית של קנדה היא מפלגה מרכזית בקנדה, שממוקמת ימינה למרכז של המפה הפוליטית.
המפלגה במסגרתה הנוכחית נוסדה בשנת 2003, אף על פי שהיו מסגרות שמרניות רבות במהלך ההיסטוריה של קנדה.
המפלגה מאמינה בממשלה קטנה, הנמכת מיסים, וביזור הסמכויות לטריטוריות השונות בקנדה.
מנהיגה הבולט של המפלגה היה סטיבן הרפר, שנכנס לתפקידו כמנהיג המפלגה במרץ 2004. בשנת 2006 נבחר לראשות הממשלה.
הוא החזיק במשרה זו, עד שהפסיד בבחירות הפדרליות בשנת 2015 לג'סטין טרודו, מועמד המפלגה הליברלית.
לאחר ההפסד, התפטר הרפר מתפקידו כמנהיג המפלגה.
באופן זמני (עד בחירת מנהיג חדש למפלגה) עמדה בראשות המפלגה רונה אמברוז.
ב-27 במאי 2017 נערכו בחירות לראשות המפלגה ולאחר 13 סיבובים, נבחר הפוליטיקאי אנדרו שיר להיות מנהיג המפלגה ברוב זעום של 50.95% מקולות הבוחרים.
פייר פוליאב נבחר למנהיג המפלגה בבחירות 2022 ברוב של מעל 68%.
במהלך שלטונה של המפלגה השמרנית בקנדה, בין השנים 2006 ו-2015, המדיניות הכלכלית שלה כללה הפחתת מס ערך מוסף, הפחתת מס הכנסה, הפחתת מיסי חברות, איזון התקציב הלאומי, יצירת חשבון חיסכון פטור ממס (TFSA) ויצירת קצבת ילדים אוניברסלית.
השינויים במדיניות החברתית כללו את ביטול מרשם הנשק הארוך, חקיקת עונשי מינימום מחייבים לפשעים אלימים, העלאת גיל ההסכמה לגיל 16, אישור בניית מספר צינורות להולכת נפט, והוצאת קנדה מפרוטוקול קיוטו.
הממשלה השמרנית גם העבירה חקיקה כנגד טרוריזם, תמכה במדינת ישראל, הציעה את העברת השגרירות לירושלים, ניהלה משא ומתן על הסכם הכלכלה והמסחר המקיף (CETA), וניהלה משא ומתן על השותפות הטרנס-פסיפיקית (TPP).
המפעל לייצור יהלומים מלאכותיים בבוקרשט (ברומנית: Fabrica de diamante sintetice de la Bucureşti) הוקם לפי הוראות של ניקולאה צ'אושסקו ב-1974 ונסגר אחרי הליך פירוק ב-2006.
בעת ביקור במוסקבה, ב-1970, לרגל התכנסות של הוועד הפוליטי המייעץ של מדינות ברית ורשה, הוצגו בפני צ'אושסקו יהלומים מלאכותיים מתוצרת ברית המועצות וקיבל הסבר על השימושים בהם בתעשייה.
כבר בשנת 1951 התחילה ברית המועצות לייצר יהלומים מלאכותיים, במקביל לארצות הברית ולשוודיה.
לאחר שובו לרומניה הורה צאושסקו לשירותי הביון של רומניה להשקיע מאמצים בהשגת מידע וטכנולוגיות המאפשרות ייצור יהלומים מלאכותיים.
אנשי ביון רומנים הצליחו כעבור שנתיים לייצור קשר עם מומחה מערבי, שכונה "Cap luminat" (רא מואר), שסיפק להם מידע והסברים ואפילו הביע נכונות להגיע לרומניה, כדי לעזור בהקמת מפעל כזה.
המפעל נוסד בבוקרשט, ב-1974 והתחיל לייצר יהלומים מלאכותיים.
תחילה עבדו במפעל שישה אנשים, אך בהדרגה עלה מספר העובדים למאות רבות.
עצם קיום המפעל נשמר בסוד, כמעט כל העובדים במפעל היו אנשי ביון ומחויבים בשמירת סודיות.
עובדי המפעל נהנו מתנאים משופרים ומשכורות מוגדלות.
היהלומים הראשונים, שנוצרו במפעל, הוגשו על ידי יון מיכאי פצ'פה, שעסק בארגון המפעל, לצ'אושסקו ליום הולדתו.
ההתחלה הרשמית הייתה באוגוסט 1974, כשצ'אושסקו נתן למפעל את השם Unitatea de Producţie Specială „Dacia (היחידה לייצור מיוחד "דאצ'יה").
ב-1975 הודיעו לצ'אושסקו שייצור הניסיון הגיע כבר ל-60 קילוגרם יהלומים ובכך נפסק הצורך הרומני של יבוא יהלומים.
בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים הייצור במפעל הגיע לרמה של כעשרה מיליון קאראט בשנה וערכו של כל קאראט היה כתשעה עד עשרה דולר אמריקאי.
באמצע שנות השמונים הייצור הגיע לרמה של כעשרים מיליון קאראט בשנה ומחיר הקאראט היה כ-12 דולר.
ייצור היהלומים המלאכותיים היה מוגן בפטנטים אמריקאים ודרום אפריקאים, לכן הרומנים נקטו בדרכי עקיפין לשיווקם והשתמשו גם בקשרים, ששימשו אותם לשיווק במערב של סמים שנתפסו ברומניה.
המפעל התמחה גם במחזור מתכות יקרות מתוך קטליזטורים משומשים וכך הופקו כל חודש כ-25 קילוגרמים של פלטינה.
המפלצת מפלאטוודס, המכונה גם בשמות "הפנטום מפלאטוודס" ו"המפלצת מברקסטון", הוא יצור שדווח שנצפה במפגש מהסוג השלישי, שאירע כביכול בערב ה-12 בספטמבר 1952 במערב וירג'יניה במחוז ברקסטון בארצות הברית.
ישנם מספר תיאורים על דמות היצור שנצפה.
לפי רובם, גובהו היה 2.1 מטרים, בעל גוף שחור ופנים קורנות אור.
העדים תיארו אותו כבעל פנים מוארכות ובצורה המזכירה צורת יהלום יהפוך ובעל עיניים לא אנושיות.
גם גופו תואר כבלתי אנושי והיה לו ביגוד שהזכיר חצאית או גלימה.
לפי חלק מהעדים ליצור לא היו גפיים, בעוד שאחרים אמרו שהם ראו גפיים דקות שיוצאות מגופו ואצבעות המזכירות טפרים.
כמו כן, נטען שמעל ראשו של היצור היה כדור אדום שפלט אור או שהיה מונח מאחוריו על הארץ.
עב"מולוגים מאמינים שהיה זה כלי טיס שאותו הטיס החוצן.
בשעה 7:15 בערב ב-12 בספטמבר 1952, שני אחים, אדוארד ופרד מיי וחברם טומי הייר (בני 13, 12 ו-10 בהתאמה) ראו חפץ זוהר בשמיים שביצע נחיתה בחווה הסמוכה למגרש המשחקים שלהם.
מיד עם ההיתקלות בעב"מ הם רצו לביתם וסיפרו לאימם, קייטלין מאי, על התקרית.
יחד עם האם, ושלושה נערים נוספים, ניל נונלי (14), רוני שייבר (10) ויוג'ין למון (17) ששירת במשמר הלאומי, הם מיהרו לעבר החווה בה נחת העב"מ כדי לחקור אותו ולאמת את סיפור הילדים.
אל "המשלחת" התלווה גם כלבו של יוג'ין שהחל לנבוח בפראות עם התקרבו לאזור הנחיתה, ורגעים לאחר מכן חזר בריצה לחבורה כשהוא מייבב.
לאחר שעברו יחד מרחק של כ-400 מטרים הם הגיעו לראש גבעה וממנה ראו "כדור אש" אדום וגדול במרחק של 15 מטרים לימינם.
הם דיווחו על ענן גז חריף באזור שגרם להם לצריבה בעיניים ובאף.
למון הבחין בשני אורות שנעו משמאלו של החפץ בקרבת עץ אלון וכיוון לעברם את הפנס שלו.
אז, נחשף לפניהם מראה מחריד של יצור לא אנושי.
לפי חלק מהעדויות היצור השמיע קולות צרחניים, דאה באוויר לכיוונם ואז חזר לעבר מקור האור האדום.
הקבוצה נסה בבהלה מהגבעה למקום מבטחים.
עם הגיעה לביתה, גברת מאי יצרה קשר עם השריף המקומי רוברט קר ועם אחד בעליו של העיתון המקומי לי סטיורט.
סטיורט ערך מספר ראינות עם חברי הקבוצה ואף חזר לאתר בו התרחשה לכאורה התקרית יחד עם למון.
הוא דיווח על "ריח חריף, מתכתי ומעורר בחילה באזור".
השריף ואנשיו חקרו גם הם את האזור ולא מצאו זכר או אישור לתקרית מלבד הריח העז והלא נעים בסביבה.
סטיורט חזר פעם נוספת לאזור התקרית ומצא עקבות גדולות על הארץ וכן חומר נוזלי ושחור.
הוא דיווח על הממצאים כאישור לנחיתת צלחת מעופפת, שכן אף כלי רכב ממונע לא היה באזור זה בשנה האחרונה.
בהמשך התברר שהעקבות נוצרו מטנדר שברולט 1942 של אחד מהתושבים המקומים שעבר באזור שעות ספרות לפני שסטיורט חקר בשנית את המקום.
לאחר התקרית, אדון וויליאם ודונה סמית', שני חוקרי עב"מולוגיה מלוס אנג'לס, ערכו ראיונות עם אנשים בעיר שסיפרו שנתקלו ביצור דומה.
למשל, בראיון שערכו עם אם ועם בתה בת ה-21, סופר להם שנתקלו באורות מוזרים וסביבם ריח עז וחריף כשבוע לפני התקרית של גברת מאי וילדיה.
התקרית השפיעה קשות של בריאותה של הבת והיא נלקחה לאשפוז למשך שלושה שבועות בבית חולים.
החוקרים גם לקחו עדות מאימו של למון שסיפרה שביתה הזדעזע בזמן נחיתה העב"מ ושהרדיו בביתה הפסיק לעבור במשך כ-45 דקות.
ביום שלמחרת התקרית, ה-13 בספטמבר, אחד מאנשי החינוך של העיר סיפר שראה צלחת מעופפת ממריאה לשמיים ב-6:30 בבוקר.
בימים שלאחר התקרית, גברת מאי והנערים שהתלוו אליה דיווחו על תסמינים של כאב ובחילה שנמשכו למשך תקופה ושאותם ייחסו לערפל הריחני שהיצור הפיץ.
התסימינים כללו צריבה באף והתנפחות בגרון.
למון סבל מהקאות ועיוותים מהלילה בו צפה ביצור, והיו לו סיבוכים בגרון במשך מספר שבועות.
רופא שטיפל בהם אמר שהתסמינים שלהם דומים לאלה של אנשים שהותקפו בגז חרדל, אם כי התסמינים מתאימים גם לאלה שלקו בהיסטריה חזקה לאחר שנכחו באירוע טראומטי.
המפסטד שלי הוא סרט דרמה בריטי משנת 2017 שביים ג'ואל הופקינס וכתב רוברט פסטינגר.
הסרט מבוסס על חייו של הארי האלוס (Harry Hallowes) שדרש בעלות על חצי דונם של חלקת אדמה בהמפסטד הית'.
מככבים בסרט דיאן קיטון, ברנדן גליסון, ג'יימס נורטון, לזלי מנוויל, ג'ייסון ווטקינס וסיימון קאלו.
הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביוני 2017 על ידי אנטרטיינמנט ואן Films.
דיאן קיטון – אמילי וולטרס
ברנדן גליסון – דונלד הורנר
ג'ייסון ווטקינס – ג'יימס סמיית'
אליסטר פטרי – סטיב קרולי
ויל סמית' – ליאון רולנדס
עלילת הסרט מבוססת על סיפור אמיתי, אודות אירועים בחייו של הארי האלוס שהתיישב בשטח המפסטד הית' ב-1987, אחרי שפונה מדירה של המועצה בהייגייט.
האלוס, שנפטר ב-2016 בגיל 88, נאבק על זכותו החוקית על האדמה, שם בנה לעצמו מקום מקלט, וטען לזכויות הפלישה.
לבסוף הוא קיבל שטר קניין על שטח 7,000 רגל מרובע (650 מ"ר).
ב-20 באוקטובר 2015 צורפו דיאן קיטון וברנדן גליסון לצוות השחקנים.
ב-13 במאי 2016 צורפו לקאסט לזלי מנוויל, ג'יימס נורטון, ג'ייסון ווטקינס וסיימון קאלו.
הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביוני 2017 על ידי Entertainment One Films.
המפעל הוא סרט מותחן פשע רוסי משנת 2018 שבויים ונכתב על ידי יורי ביקוב, בכיכובם של דניס שבדוב ואנדריי סמוליאקוב.
הסרט נבחר להקרנה בקטע של הקולנוע העולמי העכשווי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2018 וזכה לשבחים רבים.
בעל המפעל המקומי קלוגין מודיע לעובדים שהוא חייב לסגור את המפעל ברגע שזה לא יהיה רווחי.
הבוס, אוליגרך מקומי בשם קלוגין נחטף ממכוניתו על ידי רעולי פנים וחמושים שדורשים עבורו כופר גדול.
הכסף נלקח לעובדים על ידי ראש צוות הביטחון האישי של האוליגרך.
שכירי חרבם החמושים בכבדות מגיעים בלילה למפעל בו מוחזק הבוס כבן ערובה.
מי שהתבצר באתר המפעל הם עובדים מקומיים בראשות חיל הכוחות המיוחדים לשעבר, המכונה סדוי.
שישה חודשים ללא משכורת ופשיטת הרגל הממשמשת ובאה של המפעל דחפו אותם לביצוע הצעד הנואש של חטיפת הבוס שלהם.
כדי לשלוף את הבוס שלהם, שום דבר לא יעצור את שכירי החרב.
אך בשונה משכירי החרב, לעובדים קשיי-היום כבר אין עוד מה להפסיד.
אנדריי סמוליאקוב בתפקיד קונסטנטין קלוגין
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2017.
המפעל האלקטרומטלורגי באבינסק הוא מפעל מטלורגיה ויצרן של מוצרי פלדה ברוסיה, הממוקם בעיר אבינסק במחוז קרסנודאר.
בשנת 2007 הונחה אבן הפינה של המפעל העתידי.
וביולי 2010 הושק האגף לערגול הפלדה.
בשנת 2011 התחילה הבנייה בשלב השני – האגף לייצור והתכה חשמלית של פלדה שיועד להפיק 1.3 מיליון טונות של פלדה בשנה.
הפרויקט הושלם בהצלחה בשנת 2013. יחד עם האגף להתכה חשמלית של פלדה הושק גם האגף לייצור הסיד.
בשנת 2015 מתחם הייצור קיבל עצמאות רבה יותר עם היכולת לייצור עצמאי של חמצן.
עד נובמבר 2015 הפיק האגף את מיליון הטונות הראשון של הפלדה.
במאי 2016 הושק מתקן ערגול הפלדה נוסף.
באותה השנה, בהשתתפות של ראש המנהל במחוז קרסנודאר קונדטרייב נערך הטקס חגיגי לתחילת שלה הפיתוח הרביעי ולהנחת האבן הפינה של המפעל לייצור מוצרי מתכת.
האגף הושק ב-20 במרץ 2019. בשנת 2016 הוקם גם מרכז הכשרה שקיבל רישיון להכשרת עובדים.
באוגוסט 2018 באגף לייצור והתכה חשמלית של פלדה נוצרו 140,224 טונות של קורות (פרופילים) של פלדה.
החברה מורכבת מחמישה אגפים (התכת פלדה, ערגול הפלדה, ייצור מוצרי מתכת, הפקת חמצן והפקת סיד) המשולבים באמצעות רשת טכנולוגית משותפת.
האגף לייצור והתכה חשמלית של פלדה הפועל במפעל האלקטרומטלורגי של אבינסק מסוגל לייצר בערך 1,500,000 טונות פלדה בשנה.
והיום מבצע התכה ויציקת פלדה מסוגים שונים.
האגף לערגול החלקים מבצע ערגול של מוצרים גדולים וקטנים, וכן חוטי תיל.
רמת הייצור מאפשרת לייצר בערך 1,100,000 טונות מתכת כל שנה.
ייצור מוצרי מתכת במפעל האלקטרומטלורגי של אבינסק מיוצג על ידי האגף לייצור תיל פלדה.
תפוקת האגף: 85,000 טונות של תיל בשנה.
מפעל החמצן מסוגל לייצר 110,000 טונות של חמצן נוזלי בשנה.
בנוסף, החברה מייצרת ארגון נוזלי (5,600 טונות בשנה) וחנקן נוזלי (4,500 טונות בשנה).
בשנת 2019 מפעל האלקטרומטלורגי של אבינסק רכש מסברססטל את המפעל בלאקובו, הממוקם במחוז סראטוב, המתמח בייצור אביזרי בנייה, זוויתנים ותעלות מתכת.
בשנת 2018 הכנסות המפעל האלקטרומטלורגי של אבינסק הסתכמו ב-29.39 מיליארד רובל רוסי.
כתוצאה מכך, החברה נכנסה לרשימת עשר החברות התעשייתיות המובילות בחבל קרסנודאר, ועל פי דירוג RBC הגיעה באותה שנה למקום שלישי במחוז בקטגוריה זו.
באותה השנה הוביל מפעל האלקטרומטלורגי של אבינסק את קטגוריית "יצואן השנה בתחום הטכנולוגיות הגבוהות של עסק גדול", כאשר ייצא לחו"ל מוצרים בשווי קרוב ל-20 מיליארד רובל רוסי.
המפלצתונים היא סדרת קומדיה אוסטרלית עם בכיכובן של בובות.
היא שודרה בישראל ב-2001 בהערוץ הראשון ושנה אחרי הסדרה הופצה בקלטות וידאו על ידי חברת קלסיקלטת.
בהמשך שודרה בערוץ 2 ובשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור.
הסדרה מתרחשת בבית רפאים ישן בו מתגוררת מורבידה בייטס, כוכבת סרטי אימה שפרשה.
הסדרה עוקבת אחרי חבורה של מפלצות קטנות המבוססות על דמויות קלאסיות ביניהם: דרקולה, המפלצת של פרנקנשטיין, המומיה, איש הזאב, יצור הביצה, זומבי, קווזימודו, מדוזה וגרגויל.
ולדימיר "ולאד" בלוד (אמיר איבגי), ילד ערפד המבוסס על דרקולה, נוהג לעשות מתיחות לאחרים.
דאנקן שטיין (גדי לוי), ילד מפלצת המבוסס על פרנקנשטיין, זללן, חברותי ובעל חוסר בכישורים.
קליאו פטרה (נטע שחר), ילדת מומיה מצרית, מדברת במבטא של ילדת עמק.
וובסטר סוואמפסון (שאולי הלוי), ילד מפלצת ים, החכם בכיתה.
אבראקרומבי נקרוס (דן שצברג), ילד זומבי, נוהג לצפות בטלוויזיה.
מדוזילה ונימסקי (שגית שמיר), ילדה יפה דמוית מדוזה, היפה שבחבורה.
גאוותנית ודואגת ליופי החיצוני שלה.
קלאודיה האוול (גיתית שובל), ילדה דמוית אדם זאב, בניגוד לאגדה היא נשארת ילדת זאב.
היא מתנהגת רוב הזמן ככלב.
קוואזי מודו (רון דרויאן), מבוסס על הגיבן מנוטרדאם מספרו של ויקטור הוגו.
מורבידה בייטס (גיתית שובל), בעלת בית הרפאים, כוכבת סרטי אימה לשעבר והמורה של הילדים.
היא לא נראית בסדרה, אך קולה נשמע בפתיח.
המפענחת היא סדרת טלוויזיה בלשית רוסית, עיבוד רוסי לסדרת הטלוויזיה האמריקאית באותו שם מהשנים 2005–2012.
העונה הראשונה של הסדרה עלתה לראשונה בערוץ הראשון ב-16 במאי 2016, העונה השנייה ב-16 באפריל 2018, והעונה השלישית ב-3 בספטמבר 2018. את שלוש העונות הראשונות ביים דמיטרי ברוסניקין, ואילו העונה השלישית הייתה עבודת הבימוי האחרונה שלו לפני מותו.
ב-14 בפברואר 2019, בפורום ההשקעות הרוסי בסוצ'י הוכרז רשמית כי צילומי העונה הרביעית והחמישית יחלו במחוז קרסנודאר.
הצילומים לעונה הרביעית החלו ביוני 2019, העונה החמישית בדצמבר 2019, כאשר לצוות ההפקה צורף אנדריי גולובקוב, מסדרת הטלוויזיה "קבוצת הנוער".
הצילומים לעונה הששית החלו ב-30 באוקטובר 2020. העונה החמישית שודרה בערוץ הראשון ב-18 בינואר 2021.
החוקרת המוסקבאית סגן אלוף במשטרה אלכסנדרה איוואנובנה קושניר מועברת ממוסקבה למשרה חדשה בעיירה הקטנה דיבנומרסק בים השחור, לתפקיד ראש המחלקה לחקירות פליליות.
המפקח הממונה על אלכסנדרה הוא בן כיתתה ומאהבה לשעבר, אלוף המשטרה פאבל אנדרייביץ' מישין, שמינויו הוא בגדר הפתעה גדולה.
עובדי המחלקה החדשה של קושניר מתייחסים אליה בעוינות ומכנים אותה "המפענחת" בשל החשיבה הלוגית הלא-שגרתית שלה, שבזכות שיטות החקירה שלה מביאות למחלקה את התוצאות הנדרשות.
אלכסנדרה איוואנובנה משיגה וידויים מצד חשודים בשיטות יוצאות דופן למדי, כאילו בקלות, בשובבות, ולעיתים מאנשים אחרים, ובכך משיגה את המידע הדרוש, המאפשר לה לפתור במהירות ובהצלחה פשעים מורכבים ומסובכים.
2018 – מועמדות לפרס TEFI.
2019 – זוכת פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה לשנת 2018 במועמדות "סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר (יותר מ-24 פרקים)".
2019 – סרט הטלוויזיה הבלשי של השנה" בפסטיבל הבינלאומי של סרטי בלשים ותוכניות טלוויזיה על אכיפת החוק "DetectiveFEST", שנערך במוסקבה.
2019 – אנה בנשצ'יקובה, השחקנית המובילה, זוכה בפרס "על הופעה כריזמטית של תפקיד חיובי בסרט" בפסטיבל "DetectiveFEST".
המפסידנים הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2010, המהווה עיבוד קולנועי לסדרת חוברות קומיקס באותו שם, מבית קומיקס ורטיגו, שנכתבו מאת אנדי דיגל וג'וק.
הסרט בוים על ידי סילבן ווייט, וכולל אנסמבל שחקנים, ביניהם: ג'פרי דין מורגן, זואי סלדנה, כריס אוונס ואידריס אלבה.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, והושווה לעיבוד הקולנועי המחודש של צוות לעניין, "צוות לעניין" שיצא לאקרנים זמן קצר לאחר הקרנת הבכורה של "המפסידנים".
המפסידנים הם צוות מובחר של יוצאי הכוחות המיוחדים של ארצות הברית, בראשות קליי (ג'פרי דין מורגן) שהוקם על ידי רוק (אידריס אלבה), פוץ' (קולומבוס שורט), ג'נסן (כריס אוונס) וקוגר (אוסקר חאינדה).
הצוות נשלח לבוליביה למשימת חיפוש והרס במתחם המנוהל על ידי ברון סמים.
בעודם מציינים מטרה לצורך התקפה אווירית קרובה, המפסידנים מבחינים בילדי עבדים במתחם ומנסים להפסיק את ההתקפה, אך מנהלם, העונה בשם הקוד מקס (ג'ייסון פטריץ'), מתעלם מתחינותיהם.
בלית ברירה, המפסידנים נכנסים למתחם, מצילים את הילדים בהצלחה ותוך כדי הורגים את ברון הסמים.
כשמסוק מגיע לאסוף אותם, מקס, משוכנע שהם יודעים יותר מדי, מורה להשמיד אותו, מבלי שהוא מודע לכך שהחליטו לחלץ את הילדים קודם.
המפסידנים צופים בטיל שהורס את המסוק והורג 25 חפים מפשע.
בידיעה שהמתקפה נועדה להרוג אותם, הם מזייפים את מותם ונתקעים בבוליביה, ללא הכספים והניירת הנדרשים כדי ללכת הביתה.
ארבעה חודשים אחר כך ניגשת לקליי עאישה (זואי סלדנה), אישה מסתורית שמציעה לו הזדמנות להרוג את מקס, שבו היא רוצה לנקום.
קליי מקבל ועאישה דואגת לחזרה של הקבוצה לארצות הברית, שם הם ממשיכים לתקוף שיירה הנושאת כביכול את מקס, רק כדי לגלות שעאישה רימתה אותם לגנוב כונן קשיח עם סודותיו של מקס.
ללא גישה לקבצים, ג'נסן מסתנן לחברה שיצרה את הכונן וגונב אלגוריתם המאפשר לו לפצח את הקוד, ומגלה שהכונן מכיל אשראי של 400 מיליון דולר.
בתמורה לכספים על שמו של מקס הוא מקבל לידיו פצצות קוליות ידידותיות לסביבה בעלות עוצמה של ראש נפץ גרעיני, המשתמשות בשדות קוליים כדי למחוץ את הסביבה.
במעקב אחר הכסף לנמל לוס אנג'לס, המפסידנים מגלים את בסיסו של מקס ויוצרים תוכנית לתקוף ולהרוג את מקס.
תוך כדי חקר הכונן, מגלה ג'נסן כי משימתם בבוליביה הייתה כיסוי כדי שמקס יוכל לחסל את ברון הסמים – שגילה את תוכניתו – וכי עאישה היא בתו של האיש, המבקשת לנקום על מותו.
לאחר פיצוץ הכיסוי שלה, עאישה יורה בג'נסן בזרועו ונמלטת.
מתוך אמונה שהיא עשויה לבגוד בהם, המפסידנים מחליטים להאיץ את התקפתם על בסיסו של מקס, רק כדי לגלות שהם נבגדים על ידי רוק שנלכד על ידי מקס וידו הימנית וראש מעגל האבטחה שלו, ווייד (הולט מקאלני).
כשהמפסידנים נלכדים לקראת הוצאה להורג, עאישה חוזרת ואורבת לקבוצה של מקס.
בקרב הבא, קליי מאשר שהוא הרג את אביה של עאישה.
רוק גונב את המטוס של מקס שטעון בכספו ומנסה להימלט.
כשהמטוס של רוק נוסע במורד המסלול, ווייד לוקח אופנוע ונע אחריו כדי להשיב את כספו של מקס.
קוגר יורה במנוע האופנוע, מה שגורם לווייד להיזרק למנוע הסילון ולאופנוע הבוער להיזרק אל תא הטייס של המטוס, שמתפוצץ והורג את רוק.
לאחר מכן מקס הורג את המדען האחראי לפיתוח הפצצות לאחר שגילה שכוונתו האמיתית היא להשתמש בהם כדי לעורר סכסוך עולמי ולהשיג כוח.
בעוד ג'נסן, קוגר ועאישה עוזרים לפוץ', שנורה בשתי רגליו על ידי אחד המאבטחים של מקס, קליי רודף אחרי מקס למנוף, שם מקס אומר שהוא הפעיל פצצה שתחריב את לוס אנג'לס, וקליי יצטרך לבחור בין לבטל את ההפעלה או להרוג את מקס.
קליי בוחר באפשרות הראשונה ומקס בורח, אך קליי מאשר שכעת הוא יודע כיצד נראה מקס ובקרוב ימצא אותו.
מקס בורח באוטובוס ונשדד על ידי שני בריונים.
גורלו לאחר מכן נותר לא ידוע.
זמן קצר לאחר מכן, המפסידנים מסייעים לפוץ' להגיע לבית החולים בו אשתו ההרה יולדת את בנם ולהשתתף במשחק הכדורגל של אחייניתו בת ה-8 של ג'נסן.
אידריס אלבה כקפטן ויליאם רוק – מומחה לפיצוץ ונטרול חומרי נפץ.
הוא גם מומחה בלחימה בסכינים.
זואי סלדנה כעאישה אל פאדהיל – אישה ילידת בוליביה המציעה סיוע באיתור מקס.
לצורך התפקיד סלדנה עברה הכשרה בכלי נשק רבים ואימונים גופניים.
השחקנית נדרשה להעלות כמה קילוגרמים למשקלה, מכיוון שהיא הייתה צפויה לשאת נשק במשך שמונה שעות ביום.
ג'פרי דין מורגן כפרנקלין קליי – קצין בכוחות המיוחדים ומנהיג דה פקטו של הקבוצה.
כריס אוונס כקפטן ג'ייק ג'נסן – מומחה המודיעין של הצוות והאקר מחשבים.
קולומבוס שורט כסמל לינווד פוץ' פורטוס - מומחה בכלי נשק כבדים ותחבורה.
לפעמים הוא מתייחס לעצמו בגוף שלישי תוך כדי דיבור.
אוסקר חאינדה כסמל קרלוס "קוגר" אלווארז – צלף הקבוצה.
הוא מדייק בחיסולים ממרחקים ארוכים ובמהלך הסרט הוא מדבר לעיתים רחוקות.
הולט מקאלני כווייד טרוויס – יד ימינו ועוזרו של מקס.
פיטר פרנסיס ג'יימס כפאדהיל – סוחר סמים בוליביאני.
טאני מק'ול כג'ולין – אשתו של פוץ'.
המפלצת מפירנצה (באיטלקית: Mostro di Firenze) הוא הכינוי שניתן בתקשורת האיטלקית לרוצח הסדרתי שרצח 14 איש בנפת פירנצה, בין השנים 1974–1985.
הרוצח בחר לרצוח זוגות בעת שקימו יחסי מין, בדרך כלל ברכבם, באזורים מבודדים ומרוחקים ובשעות הלילה.
הוא היה ניגש לרכבי הקורבנות ויורה בהם מהחלון או מהדלת.
כשהקורבנות היו מתים או גוססים, הוא היה גורר את האישה למרחק קצר מהאוטו, מפשיט אותה, דוקר ומשחית את הגופה, תוך התמקדות בחזה ובאיבר המין.
יש חשד שהמקרה הראשון המשוייך לפרשה זו אירע ב-1968. ב-15 בספטמבר 1974, נרצחו פסקואלה ג'נטליקור בן ה-19 וסטפניה פטיני בת ה-18. הם נורו ונדקרו בנתיב כפרי, בעודם מקיימים יחסי מין במכונית של ג'נטליקור.
הם היו בקרבת דיסקוטק, בו היו אמורים לבלות את הערב עם כמה מחבריהם.
ענף של גפן הוחדר לגופתה של פטיני, שהושחתה באמצעות 97 דקירות.
מספר שעות לפני הרצח, פטיני אמרה לחבר קרוב שלה משהו על אדם מוזר שהפחיד אותה.
מכר נוסף של פטיני סיפר שאדם מוזר עקב אחריהם והטריד אותם במהלך שיעור נהיגה, מספר ימים קודם לכן.
מספר זוגות שנהגו לחנות באזור בו נרצחו ג'נטליקור ופטיני, סיפרו שהרבה מציצנים נהגו להגיע לאזור, ושצמד מסוים התנהג מאוד מוזר.
ב-6 ביוני 1981, ג'יובאני פוגי וקרמלה די נוקיו, נורו ונדקרו למוות ליד סקנדיצ'י.
גופתה של דה נוקיו הוצאה מהמכונית, ואיבר מינה נחתך באמצעות סכין.
ב-23 באוקטובר 1981, סטפנו בלדי וסוזאנה קמבי נורו ונדקרו למוות, איבר מינה של קמבי נחתך כמו במקרה של דה נוקיו.
בבוקר שלאחר הרצח, אדם אנונימי התקשר לאמא של קמבי, כדי לדבר איתה על הבת שלה.
מספר ימים לפני הרצח, סוזאנה אמרה לאמא שלה שיש מישהו שמטריד אותה ואף רדף אחריה עם המכונית שלו.
ב-19 ביוני 1982, פאולו מניארדי בן ה-22 ואנטונלה מיגליאוריני בת ה-20, נורו למוות מיד לאחר שקיימו יחסי מין במכוניתו של מניארדי.
ב-9 בספטמבר 1983, וילהלם פרדריך הורסט מייר בן ה-24 וג'נס רוש בן ה-24, נורו למוות במכוניתם.
השניים, גרמנים שהגיעו לאיטליה כדי לחגוג מלגה חשובה שקיבל מייר, היו לטענת המשטרה בני זוג.
ב-29 ביולי 1984, קלאודיו סטפנצ'י בן ה-21 ופיה גילה רונטיני בת ה-18, נורו ונדקרו במכוניתו של סטפנצ'י.
איבר מינה ושדה השמאלי של פיה רונטיני הוסרו.
על פי עדויות, איש מוזר עקב אחרי הזוג כמה שעות לפני הרצח.
בזמן כלשהו בין ה-7 ל-8 בספטמבר 1985, נרצחו ג'ון מישל קראביצ'ווילי ונדין מאוריו, זוג מצרפת שהיו בחופשה באיטליה.
מאוריו נורתה ונדקרה למוות בעודה ישנה באוהל הקטן שלהם, בן זוגה נורה במרחק קצר מהאוהל, ככל הנראה כשהוא ניסה להימלט.
מי שמצא את הגופות היה אדם שליקט פטריות באזור הרצח.
רשויות החוק ערכו מספר חקירות במהלך השנים.
ב-2000 הורשעו שני אנשים בביצוע ארבע מן הרציחות הכפולות.
עוד נטען כי הצמד היו חלק מקבוצת רוצחים.
ב-2001, הצהירה המשטרה שהרציחות קשורות לכת שטניסטית, ושאיברי המין הנשיים שנכרתו שימשו בפולחנים של הכת.
עם זאת, רבים מתחו ביקורת על אופן התנהלות החקירות והמשפטים, ורבים מחשיבים את התיקים הללו תיקים בלתי מפוענחים, ומאמינים כי הרוצחים האמיתיים מעולם לא נתפסו.
המפלצת מהים הוא סרט הרפתקאות אמריקאי-קנדי בהנפשה ממוחשבת, אשר בוים על ידי כריס ויליאמס כסרטו הראשון בבימויו.
בסרט מדבבים במקור קארל אורבן, זאריס אנג'ל הייטור, ג'ארד האריס, מריאן ז'אן-בפטיסט, דן סטיבנס וקתי ברק.
הסרט הופק באולפני נטפליקס אנימציה, והופץ בבתי קולנוע נבחרים ב-24 ביוני 2022, לפני שהופץ בנטפליקס ב-8 ביולי 2022.
צייד מפלצות ים אגדי יוצא למסע התגלות יחד עם ילדה סקרנית נוסעת סמויה אשר מתיידדת עם מפלצת מסוכנת מאוד.
קארל אורבן - ג'ייקוב הולנד
זאריס אנג'ל הייטור - מייסי בראמבל
ג'ארד האריס - קפטן קרו
מריאן ז'אן-בפטיסט - שרה שארפ
דן סטיבנס - אדמירל הורנאגולד
קתי ברק - גוון באטרבי
דן שצברג - ג'ייקוב הולנד
הילה קאופמן - מייזי בראמבל
צביקה פורמן - קפטן קראו
נורית בנאי קורן - שרה שארפ
איילת רובינסון - מיס מרינו
יהויכין פרידלנדר - ניק הזקן
גדי לוי - אדמירל הורנאגולד
יובל בינדר - ג'ים ניקלבונז
שרית סרי - גוון באטרבי
פז פרל - מלח צעיר
ב-5 בנובמבר 2018, הכריזה נטפליקס כי כריס ויליאמס יכתוב ויביים סרט בשם "ג'ייקוב והמפלצת מהים".
ב-7 בנובמבר 2020, נודע כי השם השתנה ל-"המפלצת מהים".
מארק מנקינה ניצח על המוזיקה בסרט.
במרץ 2022, נודע כי הסרט יופץ ב-8 ביולי 2022. הסרט הופץ ב-24 ביוני 2022 על ידי AMC, Cinemark, Regal, Cineplex Entertainment ואולמות קולנוע נוספים לפני הפצתו בנטפליקס.
המפנה הלשוני מתאר תפנית מחשבתית ומחקרית, שזכתה לתהודה גוברת מאז תחילת המאה ה-20 בפילוסופיה, תורת הספרות ובבלשנות, לפיה ללשון חלק בלתי נפרד מהעיסוק במחשבה ובעולם.
נציגים רבים של דיסציפלינות אלה אימצו את המיקוד המחקרי בלשון, אך המפנה נוכח גם ברוב תחומי מדעי הרוח מדעי החברה.
הביטוי "מפנה לשוני" נטבע על ידי גוסטב ברגמן וזכה לפופולריות בזכות אנתולוגיה בשם זה שפרסם ריצ'רד רורטי ב-1967.
המושג "המפנה הלשוני" מתאר אפוא שורה של התפתחויות שונות מאוד בחשיבה המערבית של המאה ה-20. ככלל, כולן מבוססות על ספקנות ביחס לרעיון שהשפה היא "מדיום שקוף" לתפיסת המציאות.
תפיסה זו מוחלפת בדעה ששפה היא היבט בלתי נפרד ממחשבה, ולפיכך כל הכרה אנושית מושתתת על השפה.
"מציאות" שמעבר לשפה נחשבת כ"לא קיימת", כ"נונסנס", או לכל הפחות כבלתי ניתנת להשגה.
החשיבה הרפלקסיבית, בעיקר בפילוסופיה, הופכת אפוא לביקורת על השפה.
מאז אפלטון, ההגות המערבית הכירה בשפה כמושא לחקירה פילוסופית.
אולם, השפה לא הפכה לאמצעי מרכזי לעיסוק בפילוסופיה, ולרוב נתפסה כמשנית לביטוי המחשבה.
אין כמעט דיאלוג אפלטוני שעוסק במפורש בשפה, למעט קרטילוס ופיידרוס.
קרטילוס הוא דיאלוג שעוסק במילון ובסמכות על המילים.
בדיאלוג עולה הטענה שכדי שתתאפשר דיאלקטיקה אנחנו צריכים שמי שיופקד על השפה ועל המילון יהיה הפילוסוף, כי הפילוסוף רואה את המילים כהווייתן.
הבחירה הנכונה בשמות היא האמת, ולתת שם לא נכון לדבר משמעו להתרחק מהאמת.
בפיידרוס יש עיסוק בקשר בין שפה מדוברת ושפה כתובה.
השפה הכתובה היא משנית לשפה המדוברת, וכפועל יוצא השפה בכלל נתפסת כמשנית למחשבה.
הסימנים הראשונים לתפנית הלשונית נמצאו כבר אצל רטוריקנים הומניסטים שונים בתקופת הרנסאנס האיטלקי, למשל בלורנצו ואלה, וכן בהתפתחות הדקדוק של "פור רויאל".
בעת החדשה המוקדמת מרכזיות השפה עלתה אצל מחברים שונים כמו ג'אמבטיסטה ויקו (המדע החדש), ז'אן-ז'אק רוסו (מסה על מוצא הלשונות), יוהאן גיאורג האמאן, יוהאן גוטפריד הרדר, אשר נחשבים להוגי "הנאורות שכנגד", אך השפה הפכה מרכזית גם אצל הוגים "רציונליסטים" כמו גוטפריד וילהלם לייבניץ או קרל לאונרד ריינהולד.
ואולם, הדגש הלשוני לא הפך למרכזי בתקופתם.
ישנם חוקרים המצביעים על תחילת התפנית בשלהי המאה ה-19 דרך הגותו של פרידריך ניטשה, החל בחיבורים מוקדמים כמו "על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי".
בסיפרו המאוחר לגנאלוגיה של המוסר, ניטשה עוסק בגנאלוגיה של הערכים המוסריים (מחקר מטא-מוסרי) בין השאר דרך עיסוק מרכזי באטימולוגיה, ובסוף המאמר הראשון בספר מציע במפורש שעתיד המחקר כרוך בלשון:
לפי מייקל דאמט, ניתן לתארך את המפנה הלשוני לשנת 1884, עת פורסם חיבורו של גוטלוב פרגה "יסודות האריתמטיקה" (Die Grundlagen der Arithmetik), שבו פרגה מנסח את "עקרון ההקשר", על מנת לענות על שאלה כיצד מספרים ניתנים להכרה אם אין לנו מושג או אינטואיציה לגביהם.
לפיו, לא ניתן להבין מילים או מושגים אלא במסגרת הקשר של משפט שלם .
לפיכך בעיות אונטולוגיות ואפיסטמולוגיות, שנפתרה באופן מסורתי על פי קווים אידיאליסטיים, נפתרת במקום זאת על פי הקשרים הלשוניים.
הפילוסוף האנליטי הבולט ברטרנד ראסל המשיך לפתח את תובנויותיו של פרגה במאמרו הידוע "On Denoting" ומילא תפקידי בפיתוח של אטומיזם לוגי.
פרגה וראסל היוו מקור השפעה מרכזי להגותו המוקדמת של לודוויג ויטגנשטיין, שנתן ביטוי מזוקק למפנה הלשוני בספרו הראשון טרקטט לוגי-פילוסופי.
לצד ניטשה, מקור השפעה מרכזי למפנה הלשוני בפילוסופיה הקונטיננטלית היה מחקרו הבלשני של פרדינן דה-סוסיר, שהובילו להיווצרות הסטרוקטורליזם ומאוחר יותר לפוסט-סטרוקטורליזם.
מקרים מובהקים של המפנה הלשוני בהגות הפוסט-סטרוקטרליסטית הם ה"שיח" בהגותו של מישל פוקו והדקונסטרוקציה בהגותו של ז'אק דרידה.
המפענחת: פשעים חמורים היא סדרת טלוויזיה משטרתית אמריקאית בכיכובה של מרי מקדונל ששודרה כסדרת המשך של "המפענחת", ומתרחשת באותה יחידה משטרתית, שבראשה עומדת כעת שרון ריידור.
היא הוקרנה בבכורה ב-TNT ב-13 באוגוסט 2012, עם סיומה של המפענחת ועזיבתה של קירה סדג'וויק.
העונה השישית והאחרונה עלתה ב-31 באוקטובר 2017, והסתיימה ב-9 בינואר 2018, עם סך של 105 פרקים.
עם עזיבתה של סגנית המפקדת ברנדה לי ג'ונסון, קפטן שרון ריידור עומדת בפני אתגרים קשים כשהיא נכנסת לתפקידה הקודם של ג'ונסון כראש חטיבת הפשעים החמורים.
ראשית, מכיוון שהיא קצינת חקירות פנים לשעבר, רבים מחבריה לחולייה אינם סומכים עליה.
בנוסף, מדיניות החיסכון החדשה שלמשטרת לוס אנג'לס שגורסת שיש לבצע עסקאות עם פושעים אלימים במקום לחלץ מהם הודאות מייצרת זעם נוסף בקרב הדרגים השונים.
בן האומנה של ריידור ראסטי בק (אותו היא מאמצת מאוחר יותר) מוסיף עוד דרמה לחייה האישיים של ריידור, דבר שמשפיע גם על חייה המקצועיים, שכן ראסטי הוא עד הראייה המרכזי במשפטו של הרוצח הסדרתי פיליפ סטרוד (בילי ברק).
בסדרה מככבים חברי צוות רבים מהסדרה המקורית שממשיכים בתפקידיהם, כולל השחקנים ג'.
ביילי, טוני דניסון, מייקל פול צ'אן, ריימונד קרוז, פיליפ פ.
קין, רוברט גוסט, ג'ונתן דל ארקו וג'ון טני.
אליהם מצטרפים גרהם פטריק מרטין בתור ראסטי וקראן ג'ובאני בתור הבלשית איימי סייקס, הדמות הראשית היחידה שלא נראתה קודם לכן בהמפענחת.
(ראסטי הופיע רק בשני פרקים של המפענחת, לקראת סוף הסדרה).
מרי מקדונל כקפטן (לימים המפקדת) שרון ריידור, קצינה ראשית של חטיבת הפשעים החמורים.
כקצינת חקירות פנים לשעבר היא זוכה בתחילה לאי -אמון על ידי חברי הצוות האחרים כאשר היא ממונה לראש החטיבה.
היא מארחת ומאוחר יותר מאמצת את ראסטי בק, עד מהותי במשפט רצח, ובמהלך הסדרה היא מתאהבת בכפוף לה, סגן אנדי פלין, איתו היא מתחתנת במהלך העונה האחרונה.
באותה עונה, היא סובלת מבעיות לב שנוצרו עקב הלחץ בעבודה שלה, ולבסוף מתה מהתקף לב קטלני לקראת סוף הסדרה.
ג'ו.וו ביילי בתפקיד הבלש סגן לואי פרובינזה, השני בפיקודו בחטיבת פשעים חמורים, מפקד אירוע ראשי, ומבקר קולני של קפטן ריידור – אם כי השניים מגיעים להבנה ולומדים לעבוד יחד.
אחד הקצינים הבכירים ביותר של משטרת לוס אנג'לס, הוא ידוע בארבע נשותיו לשעבר, אותן הוא מתעב.
בסדרה הוא יוצא עם סבתו של חשוד ברצח, שבסופו של דבר הופכת לאשתו החמישית.
הוא גם לוקח תפקיד בהבטחת שלומו של ראסטי, בחוסר רצון בהתחלה.
לקראת סוף הסדרה, בעקבות מותה של ריידור מהתקף לב, פרובינזה ממנוה לתפקיד המנהל הראשי של פשעים חמורים, ובעקבות מותו של פיליפ סטרוד, הוא מקבל את התפקיד לצמיתות.
אנתוני דניסון בתור הבלש סגן אנדי פלין.
חבר טוב של סגן פרובינזה, אלכוהוליסט לשעבר.
בסופו של דבר הוא מתחתן עם קפטן ריידור, אך מתאלמן זמן קצר לאחר מכן בעקבות מותה.
מייקל פול צ'אן בתור הבלש סגן מייקל טאו, שמתמחה בכמה מההיבטים הטכניים יותר של חקירות פשע.
הוא יועץ בתוכנית הפשע הבדיונית "תג צדק".
ריימונד קרוז בתור הבלש חוליו סאנצ'ז, המומחה לפעילות כנופיות של החוליה שסובל מבעיות ניהול כעסים.
במהלך הסדרה, הוא מתגבר בהדרגה על הבעיות הללו, והופך להורה אומנה.
בסיום הסדרה הוא מקבל קידום לדרגת סגן ועובר לאגף המודיעין הפלילי.
קירן ג'ובאני בתור הבלשית איימי סייקס, קצינה חדשה שאפתנית בפשעים חמורים.
בפרקים מוקדמים היא זוכה ללעג כ"מתנשאת" על ידי סגן פרובינזה, ולעיתים קרובות רואים אותה מחמיאה לקפטן ריידור.
קין כרכז מעקב אזרחי (לימים קצין מילואים/בלש מילואים) באז ווטסון.
הוא פועל כצלם וידאו של זירות פשע וחקירות ובסופו של דבר מתחיל להתאמן להיות קצין מילואים ומאוחר יותר, בלש.
בסוף הסדרה, פרובינזה, שמונה לאחרונה לראש מחלקת פשעים חמורים, דואג שבאז ילמד באקדמיה לשוטרים במשך שמונה עשר שבועות כדי להפוך לבלש על תנאי.
גרהם פטריק מרטין בתור ראסל "ראסטי" בק, בנה המאומץ של שרון ריידור.
נער אשר נאלץ לעסוק בזנות בעבות נטישתה של אמו בילדותו.
הוא ראה את הרוצח הסדרתי האנס פיליפ סטרוד משליך את גופתה של אחת מקורבנותיו בגריפית' פארק, ומאז ואילך הפך לקטין מוגן על ידי משטרת לוס אנג'לס וקפטן ריידור, שבסופו של דבר מאמצת אותו.
בתחילה הוא מתנגד לקפטן ריידור, אף על פי שהוא מתחיל לאהוב אותה.
הוא גם נאבק במיניות שלו.
בעונה הרביעית, ראסטי מתחיל לצאת עם גאס וואלאס, לאחר שעזר לזהות את אחותו כקורבן רצח לא מזוהה והביא את רוצחה לדין.
ג'ונתן דל ארקו בתפקיד ד"ר פרננדו מוראלס (עונה 1 חוזרת; עונות 2–6), סגן הבוחן הרפואי של מחוז לוס אנג'לס.
בתור הומו הוא מדי פעם מחנך את חברי החוליה על התרבות הגאה.
רוברט גוסט כעוזר ראש התפעול ראסל טיילור (עונה 1 חוזרת; עונות 2–5), עוזר ראש התפעול.
לצ'יף טיילור יש קשר טוב עם קפטן ריידור.
הוא נהרג בקרב יריות בעונה החמישית על ידי גבר מהעליונות הלבנה שנהרג לאחר מכן על ידי ריידור.