tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנהל בית הספר בעיר העכברים מודאג מהתנהגותו החריגה של דספרו, רואה בה איום על אחדות הקהילה ומזמן את הוריו על מנת להזהירם שיינקטו בצעדים לשינוי בהתנהגותו.
אחיו הגדול של דספרו לוקח אותו יום אחד לספריית הארמון כדי ללמדו איך לאכול דפי ספרים, אולם דספרו מעדיף לקרוא את הדפים במקום לאכלם.
תוך קריאה בספרים לומד דספרו על ממלכת דור, המשפחה המלכותית והנסיכה פיא בפרט.
הוא סקרן לפגוש בני אדם.
לאחר ביקורו אצלה הוא מועמד לדין ומואשם ביצירת קשר עם בני אדם.
בעקבות הודאתו מחליטה מועצת העיר להגלות אותו מחוץ לעיר.
עכבר זקן ועיוור בעל חזות מרתיעה מוריד אותו בחבל לביוב - אל עולם החולדות
בסוגריים מופיעים המדבבים של הגרסה העברית.
המספרת - סיגורני ויבר (גילת מואב)
דספרו טילינג - עכבר צעיר בעל אוזניים גדולות, הפרוטגוניסט - מתיו ברודריק (עידו מוסרי)
רוסקורו - חולדה שחי כמלח - דסטין הופמן (אריה צ'רנר)
הנסיכה פיא - אמה ווטסון (אורלי תגר)
מיגרי סאו - המשרתת של הנסיכה פיא - טרייסי אולמן (עדי קוזלובסקי)
אנדרה - השף המלכותי - קווין קליין (אוהד שחר)
גרגורי - סוהר בארמון - רובי קולטריין (נבו קמחי)
בוטיצ'לי - מנהיג עולם החולדות והאנטגוניסט הראשי - קירן היינדס (יהודה אפרוני)
לסטר - אביו של דספרו - ויליאם ה' מייסי (ארז שפריר)
אנטואנט - אמו של דספרו - פרנסס קונרוי (יעל בן ארי)
מנהל בית הספר - ריצ'רד ג'נקינס (אברהם סלקטר)
ראש העיר של עולם העכברים - פרנק לנגלה (יורם יוספסברג)
בולדו - אל המרק - סטנלי טוצ'י (שמחה ברבירו)
הוביס - כריסטופר לויד (גיל פרנק)
המספנה ההיסטורית בצֶ'טֶם היא מוזיאון ימי השוכן בחלק ממתחם מספנת הצי המלכותי לשעבר בצ'טם, קֶנְט, דרום-מזרח אנגליה.
מספנת צ'טם השתרעה על שטח של 1.6 קילומטרים מרובעים, והייתה במשך כמה מאות שנים אחד מבסיסיו הראשיים של הצי המלכותי.
היא נסגרה ב-1984 וחולקה לשלושה חלקים: החלק המזרחי הועבר לרשות הנמלים של מדוויי , והוא משמש כיום נמל מסחרי.
חלק הוסב לצורכי מסחר, מגורים ופנאי.
לב המתחם מן המאה ה-18, המשתרע על שטח של 324,000 מטרים מרובעים, נמסר לארגון לתועלת הציבור הנקרא Chatham Historic Dockyard Trust והוא פתוח לתיירים ולמבקרים.
המספנה נחשבת לשלמה ביותר מבין כל המספנות בעולם מתקופת המפרשים ששרדו לימינו.
סלופ הקיטור והמפרשים אה"מ "גאנֶט" (1878)
החבלרייה: בית חרושת לייצור חבלים מהתקופה הג'ורג'יאנית והוויקטוריאנית, המוגדר מבנה שמור בעל חשיבות אדריכלית והיסטורית.
התצוגה "קיטור, פלדה וצוללות" (Steam, Steel and Submarines): מציגה את תולדות מספנת צ'טם ואת פעילות הצי המלכותי בנהר מדוויי במאות ה-19 וה-20.
"סירת הצלה" (Lifeboat): מוזיאון המציג את פעולות הרשות הלאומית להצלת חיים בים (Royal National Lifeboat Institution) ובו 17 סירות הצלה היסטוריות.
מדרון השקה מקורה (The Big Store) ובו מוצגים ממצאים גדולים מהמספנה עצמה וממוזיאון חיל ההנדסה המלכותי (Royal Engineers Museum) הסמוך.
נפחייה מס' 1: מבנה שמור בעל חשיבות אדריכלית והיסטורית, ששימש בעבר כסדנה למסגרות ולנפחות.
הוא שוחזר על ידי משרד האדריכלים "ון היינינגן אנד הווארד" , ונפתח מחדש כמרכז מבקרים ותצוגה ביולי 2010. המבנה החדש משמש לאחסון ולשימור של 4,000 דגמי אוניות של המוזיאון הימי הלאומי (גריניץ') ומוזיאוני המלחמה האימפריאליים.
מוצגות בו תערוכות של הגלריה הנודדת של המחוז ותצוגות-קבע נבחרות של המוזיאון.
ב-2014 נפתחה תצוגה חדשה, "העוצמה הימית" (Command of the Oceans).
המספיק לעובדי השם (מערבית יהודית: "כתאב אלכפאיה אלעאבדין") הוא ספר הלכה והשקפה יהודי, שנכתב על ידי רבי אברהם בן הרמב"ם במצרים.
בידינו מצויים רק שני מדורים מתוך כעשרה שהכיל הספר כולו, וקטעים נוספים.
לשון החיבור המקורית היא ערבית, והוא הכיל ארבעה חלקים, כל אחד מהם מחולק למדורים שונים, סך מניינם עולה לכעשרה.
רוב הספר אבד, מלבד שני מדורים ומלבד קטעים רבים נוספים שנתפרסמו בחלקם, מהם ניתן להסיק על אופיו של הספר.
באחת מאיגרותיו תיאר רבי אברהם את הספר:
בספר התמקד ראב"ם בנושאים שיש בהם עניין מעשי לבני דורו, ובמיזוג השקפה עם הלכה.
בספר באה לידי ביטוי נטייתו של ראב"ם לעבודה בסגנון הדומה לסופיות, אותה העריך.
בחלקו האחרון של הספר יש עידוד לסגפנות, פרישות וניסיון לקרבה מיסטית אל אלוהים.
לחיבור קדמה הקדמה ובה שבעה פרקים.
אפשר עם זאת שהיא נכללת בחלקו הראשון של הספר.
החלק הראשון, דן כפי הנראה באמונה, בחשיבות לימוד התורה ובהלכות שבת ויום טוב.
נראה שהמאמר על הדרשות ועל האגדות של רבי אברהם בן הרמב"ם מקורו בחלק זה.
החלק השני עוסק בעבודת הבורא.
המדור השני מחלק זה, העוסק בעיקר בהלכות תפילה, וכן בהלכות תפילין, מזוזה, ציצית, ברכות, נדרים והרחקה משקר נשתמר בידינו.
החלק השלישי דן בעניינים שבין אדם לחברו, כגון דיני ממונות, צדקה ונישואים.
קטע מחלק זה העוסק בצדקה פורסם על ידי הרב ניסים סבתו.
החלק הרביעי מיועד לחסיד הרוצה לעשות מעבר לחובותיו הבסיסיות וחפץ בקרבה לאלוהים.
המדור השני מתוך החלק הרביעי נשתמר, והוא המדור התשיעי מכלל הספר.
המדור עוסק במאפייני ההלכה, במידות הטובות ובהכוונת כל כוחות הנפש לתכלית הנעלה.
המסע של פרוונה , הוא רומן ילדים מאת דברה אליס, אשר יצא לראשונה בשנת 2000. מאז, יצא בעשרות מהדורות בשפה האנגלית, והיה לרב מכר בינלאומי.
הסיפור סובב את פרוונה בת ה-11, אשר נאלצת להפוך למפרנסת משפחתה באפגניסטן שסועת-המלחמה, בעידן הטליבאן.
הספר הוא חלק מסדרת "פרוונה" אשר במהדורה באנגלית כוללת ארבעה ספרים - "פרוונה", "המסע של פרוונה", "עיר הבוץ" ו"שמי הוא פרוונה - ואילו בתרגום לעברית שני הספרים הראשונים כלולים בכרך אחד בשם "המסע של פרוונה".
אליס בילתה מספר חודשים במחנות פליטים בפקיסטן כדי לבצע מחקר עבור הספר, וראיינה שם נשים ונערות, וראיונות אלו הם הבסיס לתאוריה של החיים באפגניסטן.
הספר זכה במספר פרסים ספרותיים, כולל פרס פיטר פן ופרס הספר של המזרח התיכון בשנת 2002.
פרוונה היא ילדה בת 11 שגרה בקאבול, אפגניסטן, עם אמה פאטאנה, אביה, אחותה הגדולה נוריה, ושני אחיה הצעירים, מרים ועלי.
התקופה היא כשנה וחצי אחרי שהטליבאן לקחו שליטה, ואסרו על עבודת נשים ולימודים לבנות.
חיילי הטליבאן פורצים לביתם ועוצרים את האב, בשל כך שהייתה לו השכלה זרה.
פרוונה ואמה הולכות לכלא ומתחננות שישוחרר, אך החיילים מכים אותן על הבוטות שלהן.
תוך זמן קצר, האם נכנסת לדיכאון כבד, ולא מצליחה לתפקד או לקום מעל מזרנה.
ללא הכנסתו של אב המשפחה, ובאי יכולתה של האם האקדמאית לעבוד, המצב הכלכלי של המשפחה מתדרדר, ונראה כחסר תקווה, מכיוון שלנשים אסור להסתובב בפרהסיה ללא ליווי גברים.
דרך חברת משפחה, פרוונה פוגשת את גב' וירה, שהייתה בעברה מורה לחינוך גופני, והיא באה להישאר עם המשפחה כדי לסייע לאם המדוכאת ולטפל בבית.
אט אט, מצבה של האם משתפר, והיא מצטרפת לקבוצת נשים עם גב' וירה, שביחד כותבות כתב עת בשם "המגזין האפגני הלאומי", אותו הן מבריחות לתוך ומחוץ לפקיסטן כדי להוציאו לאור.
אמא שלה וגב' וירה מחליטות לחפש את פרוונה לבן, ומספרות את שיערה ומלבישות אותה בבגדיו של חוסיין, אחיה שנפטר.
כך, היא יכולה לצאת ולקנות המצרכים, וגם להמשיך לטפל בעסק של האב, בו הוא מקריא וכותב מכתבים עבור אנשים אנאלפביתים.
בדרכה הביתה יום אחד, נתקלת פרוונה בשאוזיה, נערה שלמדה איתה קודם לעליית הטליבאן, גם היא לבושה כבן.
הן לא היו קרובות כחברות לספסל הלימודים, אך המאמץ המשותף למצוא דרכים להרוויח כסף מקרב ביניהן.
הן רוצות להקים "חנות" ניידת, בה ימכרו מרכולת שיעבירו ממקום למקום באמצעות מגשים.
אך גם כדי לקנות מגשים הן צריכות כסף, זאת, הם חייבים קודם כל להשיג כסף כדי לקנות מגשים.
הן מוצאות פתרון בבית הקברות, שם הן חוברות ומלקטות עצמות כדי למכור.
לאורך כל הספר, פרוונה מתקרבת יותר ויותר לאחותה נוריה, ומקיימת קשר-לא-קשר עם מי שהיא מכירה רק בתור "האישה מהחלון" – דמות מסתורין שמשאירה לפרוונה מתנות קטנות על השמיכה שהיא יושבת עליה כדי לקרוא מכתבים בשוק.
בעבודתה זו, פרוונה לומדת הרבה אודות חיילי הטליבאן ממכתביהם, ואפילו מתחילה לראות את אנושיותם.
יום אחד שתי הילדות מחליטות ללכת למשחק כדורגל, והן נחרדות לגלות שהאירוע הוא בעצם חיילי טליבאן שכורתים את ידיהם של אסירים לשם הספורט.
מזועזעת, פרוונה חוזרת הביתה ולא מצליחה לצאת לשוק למשך מספר ימים.
כשהיא חוזרת, היא שמחה לראות שהאישה בחלון עדיין שם וצופה בה.
היא מתחילה לחשוד שהאישה חווה התעללות.
יום אחד נוריה מודיעה שהיא עוזבת למזאר-י שריף כדי להתחתן.
היא עושה זאת בעצם רק כדי לצאת מקאבול וחייה הקשים והמוגבלים –היא רוצה ללמוד, להיות מורה, ולהיפטר מהבורקה.
האם פאטאנה והאחים הצעירים מלווים אותה לפקיסטן, אך פרוונה נשארת מאחור למקרה שאביה ישוחרר מהכלא, וגם כדי להימנע מהצורך להסביר את הופעתה כילד.
למרות התנגדותה הראשונית, היא לומדת לקבל את החלטתה של אחותה.
ערב אחד בדרכה הביתה מהעבודה, פרוונה שומעת קול בכי מבניין נטוש סמוך.
היא מוצאת שם צעירה שבורחת מהטליבאן, ואינה לובשת בורקה.
היא מביאה את הומה הביתה וגב' וירה מטפלת בה, והיא נשארת עמן.
יום אחד, כמיוחל, חוזר אביה של פרוונה, אך הוא במצב רע, ממכות שספג בכלא ומתת תזונה.
גב' וירה והומה מטפלות בו והוא חוזר לאט לאיתנו.
הוא נהנה מחברתה של הומה, מכיוון ששניהם מדברים אנגלית.
אך הומה מבשרת למשפחה של שמזאר-י-שאריף, העיר אליה נסעו נוריה ושאר בני המשפחה, נפלה לידי הטליבאן.
מיד למחרת היום, פרוונה ואביה יוצאים למאזר כדי למצוא את משפחתם במחנות הפליטים.
הומה וגב' וירה מתכננות אף הן לנסוע לפקיסטן כדי לסייע לנשים גלות.
שאוזיה, בינתיים, מספרת לפרוונה שהיא מתכוונת לברוח כדי להימלט מנישואים כפויים, ובתקווה למצוא את דרכה לפריז.
החברות קובעות להיפגש בעוד 20 שנים בראש מגדל אייפל.
כשפרוונה בדרכה החוצה מקאבול עם אביה, מוסתרת באחורי משאית, היא מסתכלת פעם על הר פרוונה המושלג, ורואה את ראשו מנצנץ בשמש, ומרגישה תחושה של תקווה.
חלק שני: המסע של פרוונה
הספר השני מתחיל במות אביה, בלווייתו.
פרוונה עומדת כעת בפני האתגר למצוא את משפחתה לבדה, אך היא נחושה לא לוותר ולהמשיך במסעה.
היא גם נאלצת לצאת לדרך כי שמעה שמועה שבני הכפר בו שהו מתכווני למכור אותה לטליבאן, עכשיו שהיא יתומה מאב.
בדרך, היא פוגשת במגוון אנשים עם סיפורים קשים, ואשר צריכים את עזרתה.
יום אחד היא מוצאת תינוק בהריסות בניין, ולידו אמו המתה.
היא לוקחת את התינוק איתה, וקוראת לו חסן.
בהמשך מסעה, פוגשת פרוונה את אסיף, נער גידם הבורח מדודו המתעלל, שדומה שנהנה לעצבן אותה, אך הוא טוב כלפי חסן, ובמהלך המסע הוא ופרוונה מתקרבים ונהיים כמו אחים.
יום אחד הם עוצרים לנוח, ופרוונה כותבת כהרגלה היומי במכתב לשאוזיה.
לפתע הם שומעים פיצוצים, ומבינים שהגיעו בלא משים לשדה מוקשים.
הם מפוחדים, אך פתאום רואים ילדה שעוברת בנקל בשדה, ומובילה אותם החוצה.
זוהי ליילה, ילדה בת שמונה, אשר אביה ואחיה יצאו למלחמה, ואז אמה יצאה לחפשם, ואף אחד מהם לא חזר.
היא חיה עם סבתה ליד שדה המוקשים.
הסבתא ויתרה על החיים, ורק ישנה כל היום.
ליילה דואגת להן לאוכל משרידי החיות אשר מתפוצצות מהמוקשים.
החבורה שוהה שם תקופה, ואפילו מייצרים סוג של "גן עדן" - הם משפרים את התאנים שמסביב, בונים בית שירותים, קוברים את גופות החיות, ועוזרים לליילה להירפא מפצעי תולעים שהיא סובלת מהם בשל תנאי חייה.
הם גם עוזרים לסבתא להתאושש.
בפעם הראשונה מזה הרבה זמן עבור כל החברים, הם חווים תחושה של קהילה ונורמליות.
פרוונה מתמסרת לעשייה זו, אך גם חסרת סבלנות להמשיך בחיפוש אחר משפחתה.
בשלב זה היא כבר בת 13, ועברו כשנתיים מאירועי תחילת הסיפור.
אך השלווה היא זמנית, ויום אחד נופלים עליהם פצצות ממתקפה אווירית, שבמהלכה הסבתא נהרגת.
הם נאלצים לצאת שוב לדרכם, וליילה מצטרפת לחבורה במסע.
כל הילדים כבר מחשיבים את האחרים למשפחה.
הם הולכים ללא כיוון במשך מספר שבועות, עד שהם מגיעים רעבים ומלוכלכים למחנה פליטים.
חסן התינוק, הסובל מהתייבשות, נלקח למרפאה לטיפול, ושוב נראה שיש לחברים תקווה - אך גם במחנה מים ואוכל הם מצרך נדיר.
הילדים עומדים בתור כל היום כדי לקבל פרוסת לחם ומעט מים.
כשמטוסים טסים מעליהם יום אחד, כולם פוחדים שהולכים להפציץ אותם, אך מהמטוסים נופלים חבילות.
כשדרי המחנה מבינים שאלו חבילות אוכל, הם מתפרעים בניסיון לתפוס אותם לעצמם.
חלק מהחבילות נופלות בשדה מוקשים סמוך.
ליילה אומרת לפרוונה שהיא יכולה ללכת לשם, כי שדה המוקשים תמיד אהב אותה.
פרוונה אומרת לה לא ללכת, אך ליילה לא מקשיבה, רצה לחבילה, ועולה על מוקש.
פרוונה הולכת ונושאת את ליילה הגוססת על ידיה.
כעת, העתיד נראה יותר ויותר אפור, אין פרוונה ואסיף יודעים כמה זמן יצטרכו לחיות במחנה.
פרוונה מגלה שאמה ואחותה נוריה נמצאות במחנה, עובדות בו בארגון סיוע של נשים.
אך החדשות אינן כולן טובות - אחיה הקטן, עלי, נפטר ממחלה.
פרוונה מאושרת במשפחתה המורחבת, החדשה והוותיקה, וזה מקל עליה במקצת לקבל את מותה של ליילה.
הספר נסגר בכך שפרוונה כותבת לשאוזיה במכתבה שהן עתידות להיפגש בראש מגדל אייפל בעוד פחות מעשרים שנה.
"פרוונה" עובד לסרט אנימציה, בבימויה של נורה טוומי, אשר יצא בנובמבר 2017.
בינואר 2018 יצא עיבוד של הספר לרומן גרפי.
הספר יצא בעברית בשנת 2005 בהוצאת שוקן, בתרגום מאת תמר לנדאו.
המסע לעמק החלומות הוא סרט דרמה והנפשה אמריקאי משנת 1988 המתאר קורות חיים של ארבעה דינוזאורים.
הסרט בוים בידי דון בלות' והופק בידי סטיבן ספילברג, ג'ורג' לוקאס, גארי גולדמן וג'ון פומרו.
זהו הסרט הראשון בזיכיון "המסע לעמק החלומות", בו הופקו 14 סרטים.
לאחר רעידת אדמה חזקה נודדים עדרי דינוזאורים במדבר הגדול בחיפוש נווה מדבר.
אמו של האפטוזאורוס ליטלפוט (גבריאל דיימון) נטרפת בידי טירנוזאורוס רשע בשם שארפטוף (פרנק וולקר).
בעקבות עצתה הוא נודד לעבר העמק הגדול והשלו.
במסעו לשם הוא פוגש בארבעה חברים: סרה הטריצרטופסית (קאנדס האטסון), דקי הזאורולופוסית הקטנה (ג'ודית' בארסי), פטרי הפטרנודון (ויל ראיין) וספייק הסטגוזאורוס.
יחדיו הם נעים לעבר העמק ומתמודדים נגד הטורף שארפטוף ואתגרים נוספים כמו הרי געש פעילים או להקה של פכיצפלוזאורים רגזנים.
המסעדה של טום היא דיינר השוכן בשדרות ברודוויי פינת רחוב 112, בשכונת מורנינגסייד הייטס במנהטן, ניו יורק.
המסעדה נפתחה בשנות ה-40 של המאה ה-20 ומופעלת על ידי משפחת זוליס שמוצאה יווני.
הדיינר נמצא במסגרת הסיורים שהוביל קני קריימר בניו יורק ("Kramer's Reality Tour").
רבים מן המבקרים במסעדה הם סטודנטים ואנשי סגל באוניברסיטת קולומביה הסמוכה ותיירים בעיר.
הסנאטור ג'ון מקיין אכל לעיתים קרובות במסעדה של טום כשביקר את בתו מייגן כשהייתה סטודנטית באוניברסיטת קולומביה.
המסעדה של טום היוותה השראה לשירה של סוזן וגה "Tom's Diner" שיצא ב-1987.
באותה שנה הופיע צדה החיצוני של המסעדה בפרק של הסדרה האישה הביונית.
מאוחר יותר שימש תצלום חלקה החיצוני של המסעדה הפונה לרחוב, כמדמה את "מונק'ס קפה", בית קפה בסדרה סיינפלד, שהיה מקום התכנסות עיקרי לדמויות הראשיות בסדרה ג'רי, ג'ורג', איליין וקריימר.
עם זאת הסצנות שנראות בתוך המסעדה, לא צולמו בתוכה אלא באתר צילום בלוס אנג'לס.
בפרקים הראשונים של הסדרה סיינפלד נראה השלט שעל המסעדה עם הכיתוב המלא, אך בהמשך נגלה רק השם "מסעדה".
המסע של פופאי: החיפוש אחר אבא הוא סרט טלוויזיה אמריקאי-קנדי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה והרפתקאות, שמבוסס על דמותו של פופאי המלח שנוצרה על ידי אלזי קריסלר סגאר.
הסרט, שהופק לציון 75 שנה לדמות, בוים על ידי אזקיאל נורטון ונכתב על ידי פול רייזר וג'ים הרדיסון.
הסרט, שהופץ על ידי ליונס גייט אנטרטיינמנט, שודר לראשונה ב-9 בנובמבר 2004 ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס, וקיבל ביקורות מעורבות מן המבקרים.
בישראל הסרט הופץ בדיבוב לעברית ב-DVD על ידי קלסיקלטת בשנת 2011. אורך הסרט הוא כ-47 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
הסרט עוקב אחר פופאי המלח, שיוצא יחד עם אוליב אויל, בלוטו, ווימפי וסוויפי למסע בלב ים, כדי למצוא את אביו, פופדק פאפי, שנטש אותו בילדות לאחר סיוטים שהזהירו שהוא בסכנה.
במהלך המסע החברים נתקלים בסירנות, נחשים וערפילים מאיימים, שהם בעצם ניסיון של מכשפת המים להכשיל אותם בדרכם ולהשמיד אותם לתמיד.
בימוי והפקת הדיבוב העברי נעשו על ידי רעות סמדר, כאשר גיתית שובל לקחה חלק בבימוי.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתפופאי המלחבילי וסטשמחה ברבירופופדק פאפיגדי לויסוויפיטבית'ה סנט ג'רמייןתות דרויאןאוליב אוילגיתית שובלסירנהקתי בייטסמכשפת המיםבלוטוגרי צ'אלקרון דרויאןווימפיסאנדרס וויטינג
הנפשת הסרט במקור הייתה אמורה להיות על ידי ויל וינטון, אך עקב פשיטת הרגל של אולפנו בשנת 2002, היא נעשתה על ידי Mainframe Studios בשיתוף Nuance Productions.
בילי וסט, המדבב של פופאי המלח ואביו בגרסת המקור של הסרט, טען שזו העבודה הכי קשה שהוא עשה אי פעם, בנוסף הוא הוסיף שקולו של פופאי המלח הוא כמו זמזום בגרון.
המספנה הימית של אנטיגואה, הידועה גם בשם מספנת נלסון על-שם הוריישו נלסון, היא אתר מורשת תרבותי ומעגן במפרץ אינגליש הרבור, שבחופו הדרומי של האי אנטיגואה באנטיגואה וברבודה.
אינגליש הרבור מורכב מארבעה מפרצים סגורים שאליהם מוביל מצר ים צר של מים עמוקים.
אחד המפרצים נפתח אל הים הפתוח, אך היתר נסתרים מהים ומוגנים היטב.
את סדרת המפרצים מקיפות גבעות המגנות עליהם מכיוון היבשה.
נתונים טבעיים אלה נוצלו במשך השנים כנמל מסתור מפני סופות הוריקן, כמספנה וכבסיס צבאי.
המתיישבים הבריטים הראשונים התיישבו באנטיגואה בשנת 1632. באמצע המאה ה-17 החל גידול קנה סוכר שהיקפו גדל במהירות, ואשר הסב רווחים עצומים לבעלי המטעים ולסוחרים.
ענף מסחרי חדש זה נדרש להגנה.
סגולותיו של אינגליש הרבור, מפרץ בדרום האי השוכן סמוך לדרכי המסחר, הביאו את הסוחרים לעשות בו שימוש כמעגן, ובהמשך גם הצי המלכותי הבריטי הקים בו מאחז.
המבנים הראשונים שהוקמו באתר היו מבצר ברקלי ומבצר שרלוט משני צידי הכניסה למפרץ, אך רק בשנת 1725 החלה בנייה מסיבית של המספנה ושל מבני שירות סמוכים לה.
ב-1743 החל הצי המלכותי בהקמת מבנים שונים נוספים ששירתו את כוח המצב הצבאי הקבוע במקום, ואשר תפקידו היה להגן על בעלי המטעים, ולבצע פשיטות כנגד המעצמות האירופיות המתחרות שנאחזו באיים סמוכים.
כתוצאה מעבודת הפיתוח, הפך המקום למקלט העיקרי לכלי שיט בעת עונת ההוריקנים.
תנופת פיתוח נוספת באינגליש הרבור ועל הגבעות הסמוכות לו, החלה ב-1781 וכללה בעיקר מבני הגנה.
ב-1814 ביססו הבריטים את ההגמוניה שלהם באיים הקריביים, וחשיבותם המסחרית של האיים האנטילים ליווארד ירדה.
עקב כך ירדה גם חשיבותו האסטרטגית של האתר באנטיגואה, המבנים יצאו משימוש והביצורים ננטשו.
במאה ה-19 סבל האתר נזקים חמורים בשתי הזדמנויות - ב-1815 עלו באש חלק מהמבנים בעקבות פגיעת ברק, וב-1843 הרסה רעידת אדמה מבנים רבים באתר, והסבה נזקים לאחרים.
המספנה נותרה בשימוש עד 1889, ואז נסגרה בשל חוסר יכולתה לטפל באוניות הקיטור הגדלות שהחליפו את ספינות המפרש.
ב-1895 ננטש המקום באופן סופי, וב-1906 נמסר הארסנל לממשלה המקומית.
במהלך שתי מלחמות העולם שימש המקום לאימונים צבאיים, וכמספנה משנית לטיפול בכלי שיט קטנים יחסים, ששימשו בתעבורה שבין האיים.
רק בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוכר הפוטנציאל של המקום כאתר שימור תיירותי וכמעגן (מרינה).
ב-1951 הוקמה עמותה ששמה לה למטרה לשמר את המספנות, והחל מסע לגיוס כספים שהשיג את מטרתו בתוך כחמש שנים.
ב-1961 הסתיימו עבודות השחזור והמתחם ההיסטורי נפתח מחדש.
רוב המבנים משמשים לתיירות או לצורכי המעגן.
המסע לעמק החלומות הוא זיכיון של סרטי אנימציה והרפתקאות אמריקאית על דינוזאורים שהופק בידי סרטי יוניברסל.
זיכיון זה החל בסרט "המסע לעמק החלומות" משנת 1988, בבימויו של דון בלות' ובהפקת הבמאים סטיבן שפילברג וג'ורג' לוקאס, שהכניס 84.4 מיליון דולר.
לאחר סרט זה נוספו עוד 13 סרטי וידאו ו-DVD (מרביתם יצאו בשנים עוקבות, כשהאחרון יצא בשנת 2016) וכן סדרת טלוויזיה תחת אותו שם מ-2007, אך ללא מעורבותם של בלות', שפילברג או לוקאס.
כמו כן יצאו לפחות 14 משחקי מחשב של הזיכיון.
עלילת הזיכיון מתארת את קורותיהם של האפטוזאורוס הצעיר ליליפוט החובר לארבעה דינוזאורים ויצורים נוספים צעירים (טריצרטופס, זאורולופוס, פטרנודון וסטגוזאורוס), אשר נודדים בעת בצורת קשה לעבר נווה מדבר בעידן המזוזואיקון.
לאורך הסדרה הם נתקלים בהרפתקאות שונות, מהימלטות מטורפים שונים, פלישת חייזרים ועד לליקוי חמה.
המסע לעמק החלומות - הסרט הראשון מ-1988 שבוים בידי דון בלות' והופק בידי סטיבן שפילברג וג'ורג' לוקאס.
המסע לעמק החלומות 2: הרפתקה בעמק הגדול - הסרט השני מ-1994 שבוים בידי רוי אלן סמית'.
המסע לעמק החלומות 3: עת לחברות גדולה - הסרט השלישי מ-1995 שבוים בידי רוי אלן סמית'.
המסע לעמק החלומות 4: מסע אל תוך הערפל - הסרט הרביעי מ-1996 שבוים בידי רוי אלן סמית'.
המסע לעמק החלומות 5: האי המסתורי - הסרט החמישי מ-1997 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 6: הסוד שאסור לספר - הסרט השישי מ-1998 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 7: אבן האש הקרה - הסרט השביעי מ-2000 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 8: הכפור הגדול - הסרט השמיני מ-2001 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 9: המסע למים הגדולים - הסרט התשיעי מ-2002 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 10: הנדידה הגדולה - הסרט העשירי מ-2003 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 11: הפלישה של טיניזאורוס - הסרט האחד עשר מ-2004 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 12: יום המעופפים הגדול - הסרט השנים עשר מ-2006 שבוים בידי צ'ארלס גרוסוונור.
המסע לעמק החלומות 13: חוכמת החברים - הסרט השלושה עשר מ-2007 שבוים בידי ג'יימי מיטשל ובידי צ'ארלס גרוסוונור (כבמאי משנה).
המסע לעמק החלומות 14: מסע האמיצים - הסרט הארבעה עשר והאחרון שיצא בשנת 2016 ובוים בידי דייוויס דוי.
המסע לעמק החלומות - סדרת טלוויזיה קנדית שיצאה בערוץ YTV הקנדי.
הסדרה שודרה החל מ-5 בינואר 2007, מעט לאחר יציאת הסרט ה-12 והסתיימה לאחר 26 פרקים.
העלילה שלה חלה לפני הסרט ה-13. בארצות הברית שודרה הסדרה בערוץ Cartoon Network, החל מ-5 במרץ 2007 עד 21 בינואר 2008. כמו כן יצא מארז DVD של הסדרה.
המסע של פליקס הוא סרט מסע צרפתי משנת 2000, שכתבו וביימו אוליבייה דוקסטל וז'אק מרטינו.
בסרט מככב סמי בוג'ילה בתפקיד פליקס.
פליקס (סמי בוג'ילה), צעיר הומו ממוצא ערבי המתגורר בדייפ, הוא מובטל וחיובי ל-HIV.
לאחר מות אמו, בזמן שהוא מנקה את דירתה, הוא מגלה שאביו, אותו לא פגש מעולם, מתגורר במרסיי.
פליקס מחליט לתפוס טרמפים דרומה כדי לפגוש את אביו.
פליקס נושא עמו רק תיק קטן, ובו תרופות ה-HIV שלו ועפיפון בצבעי הקשת.
הוא עד לאלימות על רקע גזענות ומוכה בעצמו על ידי אחד התוקפים.
עם זאת, הוא אינו מסוגל להביא את עצמו לדווח על כך למשטרה.
בהמשך, פליקס נתקל בסדרת אנשים המהווים עבורו משפחה אלטרנטיבית: גבר הומו צעיר הלומד אמנות, שפליקס מלמד לצייר, אלמנה ותיקה בודדה, שמארחת אותו בביתה, עובד מסילת ברזל נאה, איתו יש לו מפגש מיני קצר, אם לשלושה ילדים משלושה אבות שונים ודייג אדיב בגיל העמידה.
בזמן שהוא מכנה כל אחת מהדמויות הללו "אח", "בן דוד", "סבתא" וכדומה, הוא בונה בהדרגה מעין משפחה והבנות חדשות של החיים דרך האודיסיאה הזו, לא משנה אם הוא אכן יפגוש אי פעם את אביו "האמיתי" בסוף המסע.
פשע השנאה הגזעני שלו היה עד ממשיך לרדוף את פליקס בשל חוסר יכולתו לעשות דבר מה בעניין.
בהמשך, פליקס מגלה שהקורבן נפטר והמשטרה עצרה את הרוצח.
כאשר הוא מגיע למרסיי, הוא מחליט שלא לפגוש את אביו ובמקום זאת יוצא לחופשה רומנטית בתוניסיה עם אהובו.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות סמי בוג'ילה פליקס פאטאצ'ו מתילדה פירמין אריאן אסקריד איזבל פייר-לופ רג'וט דניאל צ'ארלי סרג' ז'ולס מוריס בנישו פיליפ גרזיאנו דידייה מהייה
בארצות הברית, התאחדות הקולנוע של אמריקה לא סיווג את הסרט.
בבריטניה, הסרט סווג "15" (מתאים לגילאי 15 ומעלה).
בצרפת, הסרט סווג "U" (מתאים לכל הקהלים).
על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט דירוג של 69%, המבוסס על 39 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6.3 מתוך 10. ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 63, המבוסס על 16 ביקורות, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
פרס / פסטיבלקטגוריהמועמד/יםתוצאהפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברליןפרס טדי Siegessäule Reader Award Cabourg Film FestivalSwann d'Or for Male Revelationסמי בוג'ילה
המסע לעמק החלומות היא סדרת אנימציה אמריקאית מזיכיון המסע לעמק החלומות, ששודרה בשנים 2007–2008 למשך שתי עונות ו-26 פרקים באורך 23 דקות, והופצה בידי החברות סרטי יוניברסל ואמבלין אנטרטיינמנט.
הסדרה הוקרנה לראשונה בינואר 2007 בקנדה ברשת YTV וב-5 במרץ 2007 בארצות הברית ברשת Cartoon Network הופצה גם ל-DVD.
העלילה של הסדרה חלה בין הסרט ה-13 בסדרה, "המסע לעמק החלומות 13: חוכמת החברים", שהופץ בווידאו בנובמבר 2007, ולפני הסרט ה-14 והאחרון, "המסע לעמק החלומות 14: מסע האמיצים", שיצא ב-2016.
במרכז העלילה ניצבים חמישה דינוזאורים (ושאר יצורים נכחדים מהמזוזואיקון): האפטוזאורוס ליליפוט, הטריצרטופסית סרה, דאקי הזאורולופוסית, פטרי הפטרנודון, ספייק הסטגוזאורוס, צ'אמפר הטירנוזאורוס ורודי האובירפטורית המבלים בעמק החלומות ונשמרים מאויבים כמו "אדום-טופר" הטירנוזאורוס ו"סקריץ' ותוד" הדיינוניכוסים.
קודי ארנס - ליליפוט (אנתוני סקילמן מבצע את השירים)
פיט ספנוק - אדום-טופר, סקריץ'
קנת' מארס - סבא ארך-צוואר
מרים פלין - סבתא ארוכת-צוואר
ג'ון אינגל - אבא טופס
טרס מקנייל - אמא של פטרי, של דאקי ושל ספייק
דוריאן הארווד - מר עב-חוטם
סוזן בלאקסלי - קולות נוספים
אריה קורזון - ילדת צראטוגאולוס
ג'ף בנט - ברונטוזאורוס/קרובי רודי/סקיפ/מאט/דוק/קוש/צראטוגאולוס בוגר
רוב פאולסן - אבא של רודי/ברונטוזאורוס/אצן נסתר/מו/מילו/סטגוזאורוס/גוידו/לאמבאוזאורוס
ניקה פוטרמן - אמא של רודי/אלי
סוזן קרבס - אמא של טיפי
סקוט מנוויל - נוד/אמא דיינוניכוס
קווין מייקל ריצ'רדסון - סקוטל
דוריאן הארווד - החיה הדוחה הגדולה
די בראדלי בייקר - אקרוקנתוזאורוס תינוק/קבוצת סרקוסוכוס
המסעדה הבאה של ישראל היא תוכנית מציאות טלוויזיונית ישראלית המשודרת מ-24 בינואר 2022 ברשת 13. תוכנית ישראלית מקורית, בהגשתה של רותם ישראל, כשהשופטים הם השפים אסף גרניט, מושיק רוט, יוסי שטרית ורותי רוסו.
במסגרת התוכנית מתמודדים המועמדים על זיכיון לפתוח מסעדה במלון שהיה חלק מרשת מלונות הרברט סמואל, ונרכש על ידי רשת מלונות בראון.
במיקומה של המסעדה שכנה בעבר מסעדת הרברט סמואל של השף יונתן רושפלד.
ב-3 במרץ 2022 נודע כי ענקית התוכן "פרימנטל מדיה" רכשה את זכויות ההפצה הבין לאומיות של פורמט "המסעדה הבאה".
בשלב הראשון מוצגות בכל שבוע בפרק האודישנים ארבע מסעדות.
לאחר ראיית המסעדה וטעימת שתי מנות מהתפריט השופטים מצביעים האם לפתוח את המסעדה או לא, מסעדה שלה הצביעו שלושה או יותר בעד עוברת לשלב ההחלטה.
בשלב ההחלטה השופטים מחליטים מה היא המסעדה הטובה מבין כל המסעדות שעברו את שלב הטעימה והמסעדה הזאת תפתח לשבוע במלון בראון ברוט במרכז תל אביב בה שכנה מסעדת "הרברט סמואל" של רושפלד.
השלב השני משודר כשבוע אחרי תקופת השידור.
השלב הזה נקרא מבחן הלייב.
בו השופטים בוחנים את המסעדה המנצחת בכל אודישן תוך כדי שהיא פועלת.
בשלב זה מצטרף יונתן רושפלד לטעימה וניקוד.
משקיעי המסעדה, ניר ויצמן וליאון אביגד, בעלי מלונות בראון והסועדים שלה גם כן מנקדים את המסעדה.
אם הניקוד הוא מעל 75, המסעדה עוברת לחצי הגמר.
השלב השלישי הוא חצי הגמר בו שש המסעדות שעברו את מבחן הלייב מתמודדות על מקום בגמר, בו משתתפות רק שתי מסעדות.
(לשלב חצי הגמר עלו שבע מסעדות, אך אחת מהן פרשה בטרם קיום חצי הגמר).
השלב הרביעי הוא הגמר בו שתי המסעדות שעברו את האודישנים, את מבחן הלייב ואת חצי הגמר מתמודדות במבחן לייב שמכריע את הזוכה ואת המקום השני.
שיתוף הפעולה עם רשת מלונות בראון מתבטא גם בסדרת רשת באתר "רשת 13", המציע מידע והצעות למסעדות ולסיורים קולינריים, בהנחיית אור בן אוליאל.
שלב מבחני הלייב (שלב 2)
שלב חצי הגמר (שלב 3)
המסעדהבעליםקונספטהצבעת השופטיםשלב הטעימהשלב ההחלטהגרניטרוטשטריתרוסו9 באפריל 2022 (חצי גמר)בוברסאאוהד לויביסטרו ים תיכוניפרשANANDתאי טההודחהאלעזר טמנואוכל אתיופיעבר לשלב ההחלטההודחLee Leeדנה-לי ברמןמסעדה איטלקיתהודחהבובהצח ניניהודחקילומטרז'?אוכל מקומי עונתיעבר לשלב ההחלטהעלה לגמר
שלב הגמר (שלב 4, השלב האחרון)
בשלב האחרון ANAND (רינת ינסמן) וקילומטרז'?
(עידן "פומפי" בושארי) התחרו באופן כמו של השלב השני (מבחן הלייב), רק שהפעם, המסעדה תהיה פתוחה גם לצופים, ולא רק לסועדים.
המסעדה שהיה לה את הממוצע הטוב ביותר ממשקיעי המסעדה, הצופים, הסועדים, ומארבעת השופטים, ינצח ויפתח מסעדה לשנה.
המסעדהבעליםקונספט המסעדהציוני מבחן הלייבמשקיעיםצופיםסועדיםגרניטרוטשטריתרוסוניקודסך הכלתוצאה12 באפריל 2022 (גמר)משימת ה"ראווה" (משימה ראשונה)קילומטרז'?––עברANANDרינת ינסמןאוכל הודי––עברהמשימת הסרוויס בהפתעה (משימה שנייה)קילומטרז'?––עברANANDרינת ינסמןאוכל הודי––עברהמשימת הצופים (המשימה השלישית והאחרונה)קילומטרז'?עידן "פומפי" בושאריאוכל מקומי עונתי––––––הזוכהANANDרינת ינסמןאוכל הודי––––––
המסעדה של אליס הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1969 בבימויו של ארתור פן, עם ארלו גאת'רי, פאט דיוק וריצ'רד ברודריק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על השיר "המסעדה של אליס" מאת ארלו גאת'רי שמתאר באופן קומי את חייו עם צעירים היפים הדוגלים באהבה חופשית ועישון סמים ואת התנגדותו לשרת בצבא במלחמת וייטנאם.
ארתור פן היה מועמד לפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר.
ארלו גאת'רי היה מועמד לפרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר בסרט.
ונאבל הרנדון וארתור פן היו מועמדים לפרס גילדת הכותבים של אמריקה לתסריט דרמה.
ארלו גאת'רי (ארלו גאת'רי בתפקיד עצמו) מתייצב בלשכת גיוס ומנסה להתחמק מהגיוס בטענה שבמשפחתו יש חולים במחלת הנטינגטון.
טענתו נדחית ועד לקבלת צו גיוס הוא נוסע לבית ספר למוזיקה במונטנה משם הוא נזרק בגלל התנהגות פרועה וכן נזרק ממסעדה מפני שהמקומיים לא סובלים את ההיפי הזה עם השיער הארוך.
הוא מחליט לחזור לחבריו בחוף המזרחי ובינתיים הוא מבקר את אביו הזמר וודי גאת'רי (ג'וזף בולי) המאושפז בגלל מחלת הנטינגטון ואינו מדבר.
כדי לעודד אותו מגיע פיט סיגר ושר שיר עם כשהוא מלווה עצמו בבנג'ו ואחר כך מצטרף אליו ארלו בשיר נוסף.
ארלו מגיע לחבריו ריי ברוק (ריצ'רד ברודרק) ואשתו אליס שרכשו כנסייה נטושה והקימו שם מושבת היפים.
הוא מוצא שם את חברו רוג'ר (גאוף אואטלו) ואת שלי (מייקל מקלנתן) שחזר זה עתה מטיפול גמילה.
לפרנסתם פותחים ריי ואליס מסעדה קטנה בעיירה סטוקברידג' במסצ'וסטס .
לאחר מסיבה גדולה בחג ההודיה מתבקש ארלו לפנות את ערימת האשפה הגדולה.
הוא ורוג'ר מעמיסים את האשפה על רכב הפולקסוואגן כדי לזרקה במטמנה העירונית שהייתה סגורה באותו יום.
הם זורקים אותה במקום אחר ואזרחים מדווחים על כך לשוטר היחיד בעיירה - ויליאם אובנהיין "אובי" (ויליאם אובנהיין בתפקיד עצמו).
"אובי" מצא באשפה מכתב ממוען לארלו וזה אינו מכחיש שהוא זרק את האשפה.
"אובי" עושה מזה עניין גדול - הוא אוזק את ארלו ורוג'ר, ומכניס אותם למעצר משם הם משוחררים בערבות של אליס עד למשפט.
"אובי" מזעיק שוטרים נוספים לחקירה, מצלם 27 צילומים בצבע כדי להציג אותם לשופט אבל מתברר שהשופט (ג'יימס הנון) עיוור...
הם משתחררים עם קנס של 25 דולר לכל אחד.
כעת נקרא ארלו לבדיקות בלשכת גיוס ומנסה בכל כוחו להשתחרר מגיוס לצבא שהורג אזרחים בווייטנאם.
הוא "עובד" על הפסיכיאטר ללא הצלחה עד שמגלים שיש לו "עבר פלילי" וכי ישב במעצר.
הוא משוחרר מהגיוס ופרטיו נשלחים לוושינגטון די.
רוג'ר חוזר לסמים ונהרג בתאונת אופנוע.
כדי להרים את המורל מארגנים ריי ואליס "חתונה היפית" בכנסייה.
לבסוף מגלה ריי שבתוכניתו למכור את הכנסייה ובכסף לקנות חלקה בורמונט ולהקים שם מושבה של היפים.
כולם עוזבים בחוסר רצון את הכנסייה ורק אליס נשארת ומתבוננת בעוזבים כשברקע נשמע השיר "המסעדה של אליס" בקולו של ארלו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותארלו גאת'ריבתפקיד עצמופאט קוויןאליס ברוקג'יימס ברודריקריי ברוקמייקל מקלנתןשליגאוף אאוטלורוג'רויליאם אובניאןבתפקיד עצמושוטרטינה צ'ןמרי צ'ןחברה של ארלופיט סיגרבתפקיד עצמוזמרג'וזף בוליוודי גאת'ריסלביה דייוויסמרג'ורי גאת'ריאמו של ארלוג'יימס הנוןבתפקיד עצמושופט עיוור
המספד בירושלים הוא שמו של הספד שנשא הראי"ה קוק ביפו, בוקר יום כ"ד בתמוז ה'תרס"ד (7 ביולי 1904), עם פטירתו של בנימין זאב הרצל, מנהיג התנועה הציונית.
עיקרו הוא ההבחנה בין "משיח בן דוד" המייצג את תנועת הבניין הרוחני של עם ישראל, ובין "משיח בן יוסף" המייצג את תנועת הבניין המעשי של האומה – התנועה הציונית שהרצל עמד בראשה.
לדידו של הראי"ה, שתי התנועות מוכרחות לצעוד יחדיו לקראת גאולת ישראל, כאשר "משיח בן דוד" בראש.
בהספד מתוארים הרצל והציונות גם בהיגד: "עקבא דמשיח בן יוסף".
ביום כ' בתמוז ה'תרס"ד (3 ביולי 1904) נפטר בנימין זאב הרצל, מנהיג התנועה הציונית, ומי שהוביל את הציונות המדינית לקראת הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, בהיותו כבן 44 שנים בלבד.
פטירתו החטופה של המנהיג הציוני הדגול והצעיר הכתה בהלם את יהודי העולם, ובעיקר את אלה מהם שהיו בעלי הזיקה לתנועה הציונית.
בכל העולם נערכו אירועי הספדים לזכרו וכך גם בעיר יפו, אשר נחשבה באותה עת למרכז היישוב החדש, ובה התרכזו מרבית אנשי העלייה השנייה.
אירועי מספד נוספים נערכו במקביל גם בידי אנשי היישוב הישן בירושלים בבית הכנסת החורבה ביוזמת הרב שמואל סלנט, בבית הכנסת הספרדי הגדול ביוזמת הרב יעקב שאול אלישר ובבתי כנסת נוספים בעיר, וכן ביפו באירוע נוסף, בצפת, ראשון לציון, רחובות, ראש פינה ועוד.
הראי"ה קוק עלה ארצה פחות מחודשיים קודם לכן, ביום כ"ח באייר (13 במאי), והחל לכהן מיד כרבן של יפו והמושבות סביבה.
הוא היה ידוע כבעל השקפה ציונית איתנה ואוהד ישוב ארץ ישראל.
שניים מנכבדי העיר – אליהו לבונטין שכיהן כמנהל בנק אנגלו-פלשתינה בעיר, וחיים אמזלאג ששימש כסגן הקונסול בריטניה בעיר – פנו אפוא אל הראי"ה וביקשו ממנו להשתתף באירוע ההספד המרכזי בעיר.
האחרון הספיק עוד קודם לכן לבקר במושבות ראשון לציון ורחובות, והתרשם עמוקות מיכולתו למצוא שפה משותפת עם החלוצים, לחיזוק נאמנותם לתורה ולמצוות.
אירוע ההספד נערך ב-10 בבוקר, כ"ד בתמוז ה'תרס"ד (7 ביולי 1904), יום קבורתו של הרצל בווינה, באולם המרכזי של בנק אנגלו-פלשתינה ביפו.
נכחו בו קרוב למאה מוזמנים מראש.
הנואמים היו ארבעה: הרב אברהם יצחק הכהן קוק רבה של העיר, חכם יוסף ארוואץ, מרבני העדה הספרדית ודיין בבית הדין המאוחד לעדות בעיר (אביו של אחד ממנהלי הבנק), הרופא והפעיל הציוני ד"ר הלל יפה, והסופר והפעיל הציוני יהושע ברזילי (אייזנשטט).
לפי דיווחי העיתונות, נאומו של הראי"ה ארך כשעה.
האירוע נחשב לנקודת החיכוך הראשונה שנתגלעה בין המדיניות הפרו-ציונית המוצהרת של הראי"ה קוק, ובין קנאים מבני היישוב הישן בירושלים.
לאחר פרסום דבר הנאומים על הרצל, פורסם פשקוויל בירושלים אשר גינה את המספידים ואת המוספד.
הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של הראי"ה, העיד כי אביו נחלץ לנאום זה, "למרות כמה מבני ירושלים שציערוהו וקינטרוהו על זה ורצו להפריעו מזה".
בהתייחסו לגינויים ציין הראי"ה באיגרת לחותנו האדר"ת, רבה של ירושלים, כי נמסר לו ש"אחדים גילו פנים בדברי שלא ככונתי", אולם הוא לא שת לבו לביקורת זו והגן באורך רוח על היענותו לבקשה לנאום ועל תוכנו.
הנאום נכתב מראש בידי הראי"ה קוק במחברת אישית, אשר נקראה לימים "ראשון ליפו", וכפי הנראה נקרא על ידו מן הכתב במהלך האירוע.
בשנת ה'תש"ך (1960), במלאת חצי יובל לפטירת הראי"ה, נדפס המספד לראשונה בכתב העת סיני מבית מוסד הרב קוק.
בשנת ה'תשל"ג נדפס הנאום בשנית, מנוקד ומוער, בחוברת "החומר והרוח בגאולת ישראל", בהוצאת "המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה" של ההסתדרות הציונית, בעריכת אליעזר אלינר.
שבע שנים לאחר מכן, בשנת ה'תש"מ, נדפס המספד לראשונה בספר נפוץ – בחלקו הראשון של הספר מאמרי הראיה (עמ' 94–99), המקבץ מבחר ממאמריו, נאומיו, הספדיו וכתביו של הרב קוק.
כותרת הנאום – "המספד בירושלים" – נקבעה כפי הנראה בידי הרצי"ה קוק, בנו של הראי"ה ומי שמסר את הנאום לפרסום.
הנאום לא נוסח כהספד ולא נישא בירושלים, וכותרתו מבוססת על פסוק בספר זכריה אשר מלווה את המספד.
כותרת המשנה היא: "בפטירת הד"ר בנימין זאב הרצל ז"ל, כ' בתמוז תרס"ד".
הנאום פותח בלשון הכתוב בספר זכריה (יב, א): , ובדרשת חז"ל במסכת מגילה (ג, א), לפיה תרגום יונתן בן עוזיאל לפסוק זה – – זעזע את ארץ ישראל "ארבע מאות פרסה על ארבע מאות פרסה.
יצתה בת קול ואמרה: "מי הוא שגילה סתריי לבני אדם".
הראי"ה פותח את נאומו בשאלה: "מהו גודל ההסתר שיש בפסוק זה", ודבריו נועדו להציג תשובה מעמיקה לכך.
בתקופת הגלות, בשל עוונות עם ישראל, עומדים הכוח הגופני והחומרי בעימות זה עם זה, אולם מגמת ההיסטוריה היהודית היא איחוד ביניהם.
לפי פרשנותו של הרב קוק, התנועה הציונית, אשר פועלת לייסד מחדש את מדינה ללאום היהודי בארץ ישראל, משקפת את כוחו של משיח בן יוסף.
אולם על מנהיגיה לזכור תמיד כי "בן ישי בראש" (סנהדרין קב, א), כלומר שהתנועה הרוחנית־דתית היא מרכזו של עם ישראל.
ככלל, עוסק הנאום בתנועות עומק תרבותיות, שמו של הרצל לא נזכר בו, וכדבריו של הראי"ה באגרתו לחותנו האדר"ת: "וכן בדבריי לא סיפרתי כלל בשבחו של ד"ר הרצל מצד עצמו".
עם זאת, הראי"ה הזכיר ברמז את שמו ונסיבות מותו הטרגי של הרצל: .
בחוגי תלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של הראי"ה, עורך כתביו וראש ישיבת מרכז הרב, מקובל כי .
תלמידו של הרצי"ה, הרב אברהם רמר, ציין כי "מספר פעמים התחננתי לפניו שילמדני את 'המספד בירושלים', והשתמט".
חרף זאת, בעיני רבים נחשב הנאום לאחד מיסודות משנתו של הראי"ה קוק, וכמפתח להבנת יחסו לתנועה הציונית ולעומד בראש.
ההיסטוריון ד"ר יוסי אבנרי ציין כי פרשת "המספד בירושלים" הייתה סמן הדרך הראשון בהנהגתו הרבנית של הראי"ה קוק כרב ציוני עצמאי בארץ ישראל.
המסע לעמק החלומות 2: הרפתקה בעמק הגדול הוא סרט הרפתקאות מוזיקלי מונפש אמריקאי משנת 1994, בבימויו של רוי אלן סמית'.
זהו הסרט השני בזיכיון הסרט וסרט המשך לסרט ההנפשה האמריקאי-אירי משנת 1988 "המסע לעמק החלומות", המופק על ידי Amblin Entertainment ו-Salivan Bluth Studios.
הסרט הופץ שש שנים לאחר המקור, והיה הראשון בסדרה שהיה הפקה ישירה לווידאו.
זהו סרט ההמשך המונפש השני לאחר "שובו של ג'אפר", סרט המשך של "אלאדין", שזכה להפקה ישירה לווידאו.
הסרט היה מועמד לפרס אנני ל"הפקת הווידאו האהובה ביותר".
ליטלפוט, סרה, דאקי, פיטרי וספייק חיים חיים חסרי דאגות בעמק הגדול תחת עיניהם הפקוחות של משפחותיהם.
יום אחד, החבורה מנסה להגיע לדשא המחסה כדי לשחק, אך נוחתת בחול השוקע המקיף אותו.
המבוגרים מחלצים אותם ומענישים אותם על פזיזותם.
למחרת בלילה, הילדים מקיימים פגישה סודית ומחליטים להוכיח את אומץ לבם ובגרותם על ידי יציאה למעבר המסתורי, מיקום מחוץ לעמק המאוכלס בחדי-שן.
לפני שהם עוזבים, הם מבחינים בשני ביצים, אוזי וסטרוט, גונבים ביצה מהקן של אמו של דאקי.
הילדים רודפים אחרי הפולשים אל מעבר המסתורי.
מפולת קרקע בעקבות כך פוגעת בחומה הגדולה שמקיפה את העמק ומגינה עליו מפני החריפות, והביצה הגנובה מתגלגלת בבטחה בחזרה לקן, אך הקבוצה לא שמה לב לכך בבלבול.
במעבר המסתורי, הקבוצה מגלה ביצה נוספת וגדולה יותר וטועה במקור.
החבורה מעבירה את הביצה אל העמק, ולמרות שמצאו את הביצה המקורית בחזרה בקן של דאקי, הם מחליטים לבקוע אותה.
החבורה לא מבינה שזה מקן אחר.
הביצה בוקעת בסופו של דבר, וחושפת תינוק חד-שן.
למרות שהחברים של ליטלפוט נבהלים, ליטלפוט מבינה במהירות שהתינוק חד-שן עדיין לא מסוכן, ומחליטה לגדל את "צ'ופר" שזה עתה הוטבל, כהורה שלו.
משימה זו מתגלה כקשה מכיוון שצ'ומפר אינו אוכל עשב, ולליטלפוט אין ניסיון בגידול ילד.
נראה כי אוזי וסטרוט נוקמים בקבוצה על כך שסיכלו את הגניבה הקודמת שלהם, אך הם נדחפים על ידי הצל המוגדל של צ'ומפר, שלטעמם הוא זה של שארפטון מבוגר.
שאר החבורה פוגשת את צ'ומפר והם מקבלים אותו כחלק מהקבוצה עד שהוא נושך ברעבתנות את סרה במקרה.
תגובת הברכיים של הקבוצה גורמת לצ'ומפר לברוח בדמעות.
האחרים הולכים אחריו להר עשן, שם אוזי וסטרוט מנסים פעם נוספת לתקוף את הילדים, אך נעצרים כשההתפרצות של ההר שולחת אותם לצנוח במורד קניון.
לאחר שהקבוצה בורחת, הם נתקלים בשני שרפטים בוגרים, שהצליחו להיכנס לעמק דרך הפתח בחומה הגדולה.
כל אוכלוסיית העמק הגדול מגרשת את חדי השן, והילדים חוזרים למשפחותיהם, אבל צ'ומפר מרגיש בחוץ ובורח שוב.
המבוגרים שואלים כיצד נכנסו חדי השן לעמק, מה שגרם לילדים להסביר את האירועים שהביאו למפולת.
המבוגרים יצאו לדרך להרכיב תוכנית לסגירת הפתח סופית, ואמרו לילדים להישאר מאחור.
ליטלפוט רצה ליער כדי למצוא את צ'ומפר.
לאחר שמצאו אותו, הם נרדפים ונדחפים לפינה על ידי שני חדי-שן.
שואג עליהם צ'ומפר, והם מזהים אותו כבנם ועוזבים איתו.
לאחר מכן, ליטלפוט נחטפת על ידי אוזי וסטרוט, שמתכננים לזרוק אותו מהחומה הגדולה.
צ'ומפר שומע את ליטלפוט צורח ומוביל את הוריו למיקומה של ליטלפוט.
הוריו של צ'ומפר מחלצים את צ'ומפר מניסיון התערבות, ועושים בשוגג את אותו הדבר עבור ליטלפוט על ידי רדיפה אחרי אוזי וסטראט בחזרה אל המעבר המסתורי.
ליטלפוט נפרד מצ'ומפר כשהוא עוקב אחרי הוריו, והוא חוזר לעמק כדי לסייע למבוגרים לאטום את הכניסה בין העמק למעבר המסתורי.
בעקבות חוויותיו, ליטלפוט אומר לסבו וסבתו שלהיות צעיר זה לא כל כך נורא אחרי הכל, אבל מחליט שהוא עדיין מצפה להתבגר.
הוא דובב על ידי גבריאל דיימון בסרט המקורי.
האטסון היא המדבבת היחידה מהסרט המקורי שחזרה לדבב את הדמות.
ג'ודית בארסי דיבבה את הדמות בסרט המקורי, אך נרצחה לפני יציאתו לאקרנים.
ג'ף בנט - פיטרי / אוזי.
הוא דובב על ידי וויל ריאן בסרט המקורי.
רוב פולסן - ספייק / סטאט / צ'ומפר
קנת מארס - סבא ארוך-צוואר
לינדה גארי - סבתא ארוכת-צוואר
טרס מקניל - אמא של פיטרי / אמא של דאקי / מאיזאורה
ג'ון אינגל - מספר / אביה של סרה
ביולי 1993, הודיעו אולפני ההנפשה של יוניברסל שסרט המשך ישיר לווידאו ל"המסע לעמק החלומות" נמצא בפיתוח.
תאריך יציאה לא נקבע באותה עת.
זה היה הסרט הראשון בסדרה שהציג את הפורמט המוזיקלי לסדרה וכל סרט שלאחר מכן עקב אחר הסגנון הזה מאז.
למרות שהסרט כולל פרטיטורה מקורית מאת מייקל טברה, הוא מכיל רמזים מוזיקליים מהלחנים של ג'יימס הורנר מהסרט המקורי.
טברה היה המלחין הראשית של סרטי ההמשך מאז.
שירי הסרט נכתבו בידי הלהקה "The Roches".
עמק שקט - מבצעים: ליטלפוט, סרה, דאקי ופטרי.
ביצים - מבצעים: אוזי וסטרוט.
אתה אחד מאיתנו עכשיו - מבצעים: ליטלפוט, סרה, דאקי ופטרי.
עמק שקט (חזרה) - מבצעים: ליטלפוט, סרה, דאקי ופטרי.
המסע לעמק החלומות 3: עת לחברות גדולה הוא סרט הרפתקאות מונפש משנת 1995 בבימויו של רוי אלן סמית'.
זהו סרט ההמשך השני של "המסע לעמק החלומות", לאחר הסרט "המסע לעמק החלומות 2: הרפתקה בעמק הגדול", והסרט השלישי בזיכיון הסרט.
הסרט זכה בפרס אנני ל"הפקת הווידאו האהובה ביותר" בשנת 1996. כמו כן הסרט היה מועמד לפרס סאטורן ל"ההפצה הטובה ביותר לווידאו".
מטאוריט פוגע בסמוך לעמק הגדול, מה שגורם לבצורת מאיימת על חייהם של הדינוזאורים.
המחסור הגובר במים גורם לסכסוכים בין תושבי העמק הגדול, שחיו בעבר בשלום והרמוניה יחסית.
כאשר המצב בין המינים מתדרדר, ליטלפוט והאחרים יוצאים למצוא מים כדי לשמור על השקט בעמק.
הם נרדפים על ידי שלישיית דינוזאורים מתבגרים יהירים המורכבים מהיפ ההיפסילופודון, מוט המוטאבורסאורוס ונוד הנודוזאורוס.
כאשר ליטלפוט והאחרים מוצאים אגם קטן, השלישייה מגיחה ותובעת את בור המים לעצמה, ודורשת מליטלפוט והאחרים לשתוק בנוגע לגילוי שלהם.
בלי רצון להיענות, ליטלפוט והאחרים בורחים מהבריונים.
במהלך המרדף, הבריונים נרדפים על ידי צרעה, והילדים מגלים את הסיבה מאחורי חסימת מקור המים.
לפני שהם יכולים לחזור ולספר לשאר התושבים את האמת, ברק פוגע בעץ, ומצית אש שמתפשטת במהירות ברחבי העמק.
השרפה הורסת את העמק והורסת את רוב המזון הירוק.
הדינוזאורים בקושי מגיעים למקום מבטחים בקצה של המעבר המסתורי.
כשהילדים מספרים למבוגרים על תגליתם, מתפרצות חילוקי דעות מה לעשות בין המבוגרים, ומונעות מהם לעשות משהו כדי לנצל את הידע הזה.
היפ, נוד ומוט יצאו לבדם אל המעבר המסתורי כדי להגיע למים ראשון.
בעודם צופים את הסכנה שהיפ ואנשיו נקלעו אליה ומזהים את המשותף איתם, ליטלפוט והאחרים עוקבים אחריהם כדי לעזור במידת הצורך.
זה הופך להיות כך כאשר היפ קופץ לתוך בור זפת לאחר שחשב אותו כמים.
הוא זועק לעזרה, אבל מוט ונוד לא מצילים אותו.
במקום זאת, הם מתווכחים על מי מהם חייב להציל אותו.
אבל ליטלפוט חותך פנימה ואומר למוט ולנוד שהיפ תקוע בבור הזפת.
לאחר מכן, הוא רוקם תוכנית למשוך את היפ החוצה.
לבסוף, ליטלפוט והאחרים מושכים אותו מהזפת.
זמן קצר לאחר מכן, המבוגרים מגיעים, והיפ ננזף קשות מאביו התוקפני והנרגן, מה שמוביל את אביו של סרה להבין שהוא קשה מדי עם סרה לפעמים ושהם צריכים לעבוד יחד כדי למצוא את המים.
לפני שהם מסוגלים לעשות צעדים נוספים, העדר מותקף לפתע על ידי להקת דיינוניכוס .
המרדף מוביל לסכר של סלעים שנוצרו על ידי גלישת הסלע שגרמה לבצורת.
בזמן שהדיינוניכוס והמבוגרים נלחמים, הילדים, כולל היפ ומקורביו, עובדים יחד כדי לשבור את הסכר.
כולם צופים במים המשוחררים שוטפים את הדיינוניכוס.
המים גם מכבים את השרפות שעדיין בוערות בעמק.
לבסוף, הם מצליחים לשרוד ולנחות על הגדה הנגדית.
כעת העדר מסוגל לחזור לעמק הגדול.
העדר חוזר לעמק הגדול, שכעת יש לו מספיק מים עבורם.
עם זאת, כשהם חוזרים הביתה, השרפה הרסה את רוב האוכל הירוק שלהם.
הצמחים ההרוסים כעת בעמק אינם ניתנים לתיקון מהשרפה.
עם זאת, למרות היותם בלתי ניתנים לתיקון, הדינוזאורים מוצאים את המקומות בעמק הגדול שבהם עדיין גדל מזון ירוק.
הם עוברים באופן פרופורציונלי מאזור מוריק אחד למשנהו וחולקים את כל מה שהם מוצאים.
דפוס זה מביא לכך שהאירוע נקרא זמן הנתינה הגדולה.
ג'ף בנט - פיטרי / מוט / איגואנודון
רוב פולסן - ספייק / קוש
לינדה גארי - סבתא ארוכת-צוואר / אמא קוואצלקואטלוס
ניקולס גסט - אביו של היפ
טרס מקניל - סטגוזאורוס / אמא של ספייק ודאקי / אמא של פיטרי
שירי הסרט נכתבו על ידי מישל בראורמן ואמנדה מקברום.
כאשר אתה גדול - מבצעים: היפ (ויט הרטפורד), מוט (ג'ף בנט) ונוד (סקוט מנוויל)
תהיו קשוחים - מבצע: אביה של סרה (ג'ון אינגל)
ילדים כמונו - מבצעים: ליטלפוט (סקוט מקאפי), סרה (קנדיס האוטון), דאקי (הת'ר הוגאן) ופיטרי (ג'ף בנט)
כמו כן שיר הנושא של הסרט המקורי המסע לעמק החלומות "If We Hold on Together" נשמע בסרט.
המסע לעמק החלומות 4: מסע אל תוך הערפל הוא סרט הרפתקאות מונפש אמריקאי משנת 1996, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של יוניברסל (שנודעו בעבר כ-"Universal Cartoon Studios") ובוים על ידי רוי אלן סמית'.
זהו הפרק הרביעי וסרט ההמשך השלישי של "המסע לעמק החלומות" בבימויו של סמית', כמו גם האחרון שמציג כל אחד מהמדבבים המקוריים.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אנני.
זה היה גם הסרט האחרון בו הופיעה לינדה גארי כקולה של סבתא ארוכת-צוואר, שכן היא מתה באוקטובר 1995, והוא הוקדש לזכרה.
ליטלפוט מבחין בעדר של ארוכי צוואר שנכנסים לעמק הגדול ומודיע לסבו וסבתו, שאומרים לו שארוכי הצוואר הם בני דודיהם ושהם חייבים ללכת לברך אותם.
עם הגעתו של העדר, הזקנה, מנהיגת העדר, מספרת לתושבי העמק הגדול שהעדר שלה נודד מאז תקופת גשם כבדה שהפכה את ביתם הישן לאזור ביצות שנקרא "ארץ הערפילים" והפך לביתם של העדר.
מאוחר יותר, ליטלפוט פוגש נקבת ארוכת צוואר בשם אלי ומזמין אותה לשחק.
הוא מציג אותה בפני חבריו, אך מכיוון שהיא לא רגילה להתרועע עם מינים מגוונים, היא חוששת מהם.
בינתיים, סבא של ליטלפוט חולה.
הזקנה מציינת שהיא מכירה את המחלה, לאחר שראתה את המחלה פעמים רבות בחייה, שהיא קטלנית לכל דינוזאור אלא אם כן הם אוכלים את עלי הכותרת של "פרח הלילה הזהוב ", שגדל רק בארץ הערפילים.
כשסבתא של ליטלפוט שואלת את אחת ארוכי הצוואר האחרות מי צריך לקחת אותה לפרח הלילה, ארוכי הצוואר האחרים מסרבים לקחת לשם את סבתא של ליטלפוט בגלל הסיכון.
אף על פי שליטלפוט הוזהר על ידי הזקן שארץ הערפילים הפכה מסוכנת מדי, הוא נחוש בדעתו להציל את סבו ומבקש מאלי לקחת אותו לשם.
היא מסכימה בתנאי שסרה, דאקי, פיטרי וספייק לא יבואו, בטענה שהם רק יאטו אותם.
כשהשניים עושים את דרכם, הם עוברים דרך מערה ורעידת אדמה פתאומית גורמת לרעידות אדמה ונטיפים שונים להתרסק, ולהפריד ביניהם.
לאחר שסבתא של ליטלפוט מספרת לסרה, דאקי, פיטרי וספייק על מחלתו של סבא של ליטלפוט, עלי חוזר לעמק ומשכנע את חבריה של ליטלפוט לעזור לה לשחרר אותו.
בינתיים, ליטלפוט מנסה למצוא דרך החוצה ופוגשת ארכלון זכר זקן בשם ארצ'י, שעוזר לו לחפור בין הסלעים.
בזמן שהם עובדים, ליטלפוט וארצ'י מופרעים על ידי דיינוסוכוס עיוור ברובו בשם דיל ואיכתיאורניס בשם איצ'י, שמתכוונים לאכול אותם.
דיל ואיצ'י רודפים אחרי ליטלפוט וארצ'י, אבל נפלו כשחבריהם של אלי וליטלפוט חופרים בור בקיר הסלע ושולחים אבנים ליפול עליהם.
ארצ'י (שעוזר לליטלפוט וחבריו לברוח מדיל ואיצ'י בפעם הראשונה) מראה לליטלפוט ולחבריו דרך לארץ הערפילים ומזכיר להם להישאר קרובים זה לזה לפני שהם יוצאים.
בארץ הערפילים, סרה מופרדת מהקבוצה.
האחרים פוגשים מגזוסטרודון שדאקי קוראת לו טיקלס (דגדוג) בגלל הפרווה שלו, שמדגדגת לה כשהיא מחבקת אותו.
מיד לאחר מכן, טיקלס עוזר להם למצוא את סרה.
עם זאת, סרה נופלת לנהר ונרדפת על ידי דיל ואיצ'י, שהתאוששו כעת מהנפילה הקודמת שלהם במערה.
אלי מצילה את סרה ומסיחה את דעתם של הטורפים, ולאחר מכן סרה מרככת לבסוף את עמדתה המוקדמת כלפי אלי.
מאוחר יותר, אלי מסבירה את התנהגותה הקדומה, לאחר שמעולם לא קיימה אינטראקציה עם מינים מחוץ לה, אך מעירה כי יחסה לחברים של ליטלפוט השתנה כעת.
כשהשבעה עוצרים ללילה, הם מבינים שהם נמצאים בשדה של פרחי לילה אחרי שהם פורחים ומצטיידים בהם במהירות.
כשהם עושים את דרכם הביתה, איצ'י ודיל חוזרים להתקפה אחרונה.
במהלך מרדף, פיטרי נתפס על ידי איצ'י אך ניצל הודות לטיקלס, שמרמה את איצ'י לנשוך את זנבו של דיל ולא את בטנו של פיטרי, מה שנותן לו זמן להצטרף לחבריו מחדש.
דיל מתעצבנת על איצ'י, אבל הם ממשיכים במהירות את המרדף אחרי שסירה נותן את מקום המסתור החלופי שלהם, במהלכו דוקי נופל לנהר והופך מחוסר הכרה.
לאחר מכן ספייק מדבר בפעם הראשונה על ידי קריאת שמה של דאקי, מה שמעיר אותה כשהיא עומדת להיאכל על ידי דיל.
איצ'י ניגש לליטלפוט ואומר לו שהוא והאחרים הולכים להיות המטרות הבאות שלו ושל דיל.
דאקי בורח כאשר ספייק משתמש בזנבו כדי להפיל את איצ'י לכיוון הלסתות הפתוחות של דיל כשהיא מנסה לטרוף את דאקי.
עם זאת, היא במקום זאת מקבלת את איצ'י לאחר שחשבה שהוא דאקי.
דיל נושך את איצ'י במקרה.
איצ'י בקושי נמלט מזה והשניים נכנסים לוויכוח נוסף.
לבסוף, השניים מצהירים שנמאס להם אחד מהשני והם הולכים לדרכם לנצח.
מיד אחרי שהיא הסיטה את איצ'י עם זנבה, דיל נתקלת בהידרותרוזאורוס, שגירש אותה משם.
כשהטורפים נעלמו לתמיד, ליטלפוט וחבריו נפרדים מטיקלס ויוצאים הביתה.
הם נותנים לסבא של ליטלפוט את הפרחים לאכול והוא מתאושש לחלוטין כמה שעות לאחר מכן.
לאחר מכן אלי עוזבת עם העדר שלה, אבל לא לפני שניסתה לשכנע את ספייק להיפרד, מה שהוא לא עושה, מכיוון שהוא מעוניין מדי לאכול עלים.
המספר מסיק שליטלפוט והאחרים אכן יפגשו את אלי שוב יום אחד.
ג'ף בנט - פיטרי / איצ'י
טרס מקניל - אמא של אלי / דיל
לינדה גארי - סבתא ארוכת-צוואר (בתפקיד הקולנוע האחרון שלה לפני שהפסידה במאבקה בסרטן המוח ב-1995)
שירי הסרט נכתבו על ידי לסלי בריקוסה.
שיר הערש של סבתא - מבצעת: סבתא ארוכת-צוואר (לינדה גארי)
- מבצעים: דיל (טרס מקניל) ואיצ'י (ג'ף בנט)
זה דורש כל מיני - מבצעים: אלי (ג'וליאנה הנסן), ליטלפוט (סקוט מקאפי), סרה (קנדיס האוטון), דאקי (הת'ר הוגאן) ופיטרי (ג'ף בנט)
המסע לעמק החלומות 5: האי המסתורי הוא סרט הרפתקאות מונפש משנת 1997, שהופק ובוים על ידי צ'ארלס גרוסבנור.
זהו הסרט הראשון בזיכיון שבויים על ידי גרוסבנור, כמו גם הסרט הראשון בו אנדי מקאפי מדבבת את סרה, אריה נואל קורזון מדבבת את דאקי, ומרים פלין מדבבת את סבתא ארוכת-צוואר.
זה גם הסרט היחיד שבו מגלם ברנדון לקרויה את ליטלפוט; זה הראשון שבו תומאס דקר מספק את קול השירה של ליטלפוט.
שלושה שירים לסרט נכתבו על ידי מישל ברורמן ואמנדה מקברום, עם מוזיקה שהלחין מייקל טברה.
יום אחד, נחיל של "זללני-עלים" יורד על העמק הגדול, זולל את כל הצמחים ומצמצם אותו לשממה עקרה.
לתושבי העמק הגדול לא נותר אלא למצוא מקום אחר שבו יוכלו לשרוד עד שהצמחים יצמחו בחזרה.
עם זאת, זוללי העלים השאירו מאחוריהם נתיב של הרס, ולא השאירו מזון לדינוזאורים למצוא.
לאחר חיפושים של ימים רבים, מתח נכנס לקבוצה כאשר אביה של סרה וסבה של ליטלפוט מתווכחים על שינוי מסלולם, ומתחילים מאבק בין ליטלפוט וסרה.
הקרב מתפרק מיד כאשר אביה של סרה מכריז שכל עדר צריך ללכת לדרכו למחרת בבוקר.
בלי רצון להיפרד, ליטלפוט מוביל את חבריו בלילה, בתקווה שיצליחו למצוא אוכל לפני שיתפסו אותם.
הם משאירים שביל למבוגרים לעקוב, ובסופו של דבר מגיעים ל"מים הגדולים".
מיואשים מהמים הבלתי ניתנים לשתייה, הילדים מרגלים אחר אי ירוק המחובר ליבשת על ידי גשר יבשתי דק.
בדרכם מתרחשת רעידת אדמה, שיוצרת צונאמי שממנו הם בורחים בקושי.
הם נכנסים במהירות לשפע הרב של האי, אבל אז נחרדים לגלות שהצונאמי הרס את הגשר היבשתי.
מבודדים על האי, הם מנסים את הרעיון של סרה לחזור באמצעות בול עץ כסירה.
התוכנית בתחילה עובדת היטב, אבל סרה סבלה ממחלת ים ופטרי פוחד מדי מהמים הגדולים מכדי לשמש כתצפית.
עם זאת, חד-שן שוחה תוקף, ובבלבול והפחד שלאחר מכן, הם מגיעים שוב לאי.
באותו לילה, הם זוכרים את משפחותיהם, בזמן שהעדר, לאחר שהלך בעקבות השביל, ישן על חופי החוף ביבשת, דואג להם בזמן שאביה של סרה מאשים את עזיבתם על ליטלפוט.
למחרת בבוקר, הילדים מתעוררים לצל של חד-שן, רק כדי לגלות שזהו צ'ומפר, חד-שן הצעיר שבקע בטיפולם לפני שחזר להוריו בסרט השני.
מאז, צ'ומפר למד איך לדבר.
צ'ומפר לוקח אותם למקלט בטוח כדי להסתתר מהוריו.
מבלי לדעת את צ'ומפר והאחרים, חד-שן נוסף חי באי ומתחיל לצוד את הילדים.
לאחר מכן, דאקי נתפסת על ידי פטרודקטילוס, אך מצליחה להימלט לפני שהיא יכולה להזיק.
צ'ומפר מחביא את הילדים בצמחים בעלי ריח, ומספק להם מזון עלים לפי בקשתם.
עם זאת, סרה הזהירה מדי מפגינה בגלוי חוסר אמון בצ'ומפר, ומשאירה אותו שבור לב כשהוא עוזב בדמעות.
ליטלפוט עוקב אחריו ומתנצל, אבל הוא נקטע על ידי אימו של צ'ומפר.
היא מחבקת אותו, ואז עוזבת.
ליטלפוט מסוקרן מהפגנת אהבתה לצ'ומפר.
בעוד ליטלפוט חזר למחבוא, הג'יגנוטוזאורוס מממצא מוקדם יותר ורודף אחרי הילדים לעבר צוק מעל המים הגדולים.
צ'ומפר מנסה לעזור, אבל חד השן מתגבר עליו.
הוריו נחלצים לעזרה בצ'ומפר (ואותו דבר לילדים) ונלחמים בחד השן ליד קצה האי, במהלכו הוא נופל למים הגדולים ולוקח איתו את צ'ומפר, לזעזוע של הוריו.
ליטלפוט צוללת פנימה כדי להציל את צ'ומפר בזמן שחד השן נסחף בזרם.
חד-שן שוחה נוסף מופיע, אבל הפעם הם גילו פלסיוזאור בשם אלסי, שמציל את שניהם מטביעה.
היא מחזירה אותם לאי, שם מבטיחה משפחתו האסירת תודה של צ'ומפר לעולם לא לפגוע בילדים; אביו של צ'ומפר מודה בחוסר רצון שאחרי שרחרח את ספייק (שאכל חלק מהמחבוא בעל הריח הרע) כל דבר שהריח כל כך רע לא יהיה טעים בכל מקרה.
גם אימו של צ'ומפר מטיחה את ליטלפוט, כהכרת תודה על מעשיו להציל את צ'ומפר מטביעה.
סרה מבינה את טעותה והסכימה שלא כל חדי השן כל כך רעים ומפלצתיים כמו שחשבה.
אלסי מציעה לקחת אותם מעבר לים, אז צ'ומפר והוריו נפרדו מהם בשמחה, תוך הבטחה שהם יראו זה את זה שוב.
כשהם חוזרים ליבשת, הם מגלים שהעדר מצא מקלט שופע, ירוק וקטן על החוף שבו הם יכולים לשהות עד שהעמק הגדול יחזור להיות פורה.
כשהקרדיטים מתגלגלים, הסרט מראה מתי העמק הגדול עשה זאת, העדר חוזר הביתה.
ברנדון לקרויה – ליטלפוט (קול מדבר)
תומאס דקר – ליטלפוט (קול שירה)
ג'ף בנט – פיטרי / מר קלאבטייל
קנת מארס – סבא ארוך-צוואר
מרים פלין – סבתא ארוכת-צוואר
ג'ון אינגל – מספר / אביו של סרה
טרס מקניל – אמא של דאקי / אמא של פיטרי
מים גדולים – מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
תמיד שם – מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
חברים לארוחה – מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון), פיטרי (ג'ף בנט) וצ'ומפר (קאנון יאנג)
המסע לעמק החלומות 6: הסוד שאסור לספר הוא סרט הרפתקאות מונפש מוזיקלי משנת 1998, אשר משמש כסרט השישי בסדרת "המסע לעמק החלומות" שעוקבת אחר חמישה דינוזאורים שחיים בעמק הגדול.
זהו הסרט הראשון בו תומאס דקר הוא גם הקול המזמר וגם המדבר של ליטלפוט.
זה היה הסרט השני של הסדרה שהופץ ישיר לווידאו שהופק וביים צ'ארלס גרוסבנור, ועבודת האנימציה האחרונה של האולפן הדרום קוריאני AKOM בחו"ל על הזיכיון, כמו גם הסרט הסופי שבו נעשה שימוש באנימציית cel מסורתית.
לילה אחד, סבא של ליטלפוט מספר לילדים סיפורים, תחילת עולמם: ביקום העשן יצר את גלקסיית שביל החלב, ואת החיים המוקדמים על פני כדור הארץ, אפילו אגדה על "הדינוזאור הבודד", ארוך-צוואר אגדי (דיפלודוקוס) הגן על העמק הגדול מחד-השן (טי-רקס) האכזרי ביותר שאי פעם חי.
במהלך הקרב, חד-השן נהרג והדינוזאור הבודד סבל מצלקת על עינו הימנית.