tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות עדויות על מעשיהם של הזוג בוגוצקי למען הצלת שפילמן, שנמסרו בורשה על ידי הלנה מרנהולץ למשה בייסקי, וממנו ליד ושם, הוכרו יאנינה ואנדז'יי בעלה ב-23 במאי 1978 כחסידי אומות העולם.
ב-30 באפריל 1981, לאחר פטירתו של אנדז'יי, ביקרה יאנינה בישראל והשתתפה בטקס נטיעת עץ ומסירת מדליה על שמה ועל שם בעלה המנוח בגן חסידי אומות העולם.
הזוג בוגוצקי מוזכר בספרו של שפילמן, ובסרט "הפסנתרן" של הבמאי רומן פולנסקי.
יאנטרה (בבולגרית: Янтра) הוא נחל הזורם בצפון בולגריה ונשפך לדנובה.
אורך היאנטרה הוא 285 קילומטרים ובעבר נשא את השם אֶטְר (בבולגרית: Етър).
הנחל עובר ליד הערים גברובו, וליקו טרנובו, גורנה אוריאחוביצה, פולסקי טרמבש וביאלה.
יאניס בוטאריס היה איש עסקים ופוליטיקאי יווני, שכיהן כראש עיריית סלוניקי.
היה ידוע בדעותיו כנגד אנטישמיות ולאומניות.
יאניס בוטאריס נולד בסלוניקי בשנת 1942, בנו של היינן סטליוס בוטאריס ופני ולצ'וס.
מוצאה של משפחת אמו בעיר קרוסבו, כיום בצפון מקדוניה, ואילו משפחת אביו מהעיירה מוסקופול, כיום באלבניה.
השכלתו היסודית הייתה בבית הספר היסודי הניסיוני של אוניברסיטת אריסטו בסלוניקי, השכלתו התיכונית במכללת אנטוליה, והוא סיים לימודי כימיה באוניברסיטת אריסטו בסלוניקי בשנת 1965 ובתורת היין ממכון היין של אתונה בשנת 1967. בצעירותו היה קשור למפלגה הקומוניסטית של יוון (KKE).
בשנים 1969 עד 1996 עבד בחברת היין המשפחתית Boutari, שבסיסה בנאוסה.
הוא עזב את החברה כדי ליצור את חברת היין Kir-Yianni, המבוססת על שתי אחוזות בכפר הנטוש Giannakochori וב-Amyntaio, בשנת 1998.
בוטאריס דיבר כמה פעמים בגלוי על מאבקו באלכוהוליזם ועל מאמציו המוצלחים להפסיק לשתות בשנת 1991. הוא גם תומך בזכויות להט"בי ולגליזציה של קנאביס.
בתחילת שנות ה-90 הקים את "ארקטורוס", מקלט הדובים הראשון שהוקם בבלקן.
באותה תקופה החוק לא התיר להחזיק דובים כרכוש פרטי אך מאחר שלמדינה לא הייתה דרך לטפל בדובים שהוחרמו החוק לא נאכף.
מקלט הדובים פתר בעיה זו ואפשר להילחם בתופעת הדובים המרקדים וזימן תיירים למקום שתמכו בכלכלת הכפר נימפאיו.
בשנת 2019 השתתף בעצרת יום השואה בקיבוץ יד מרדכי והדליק את המשואה הנועלת את הטקס במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין.
לאחר בחירתו לראשות העיר הגיע לישיבת המועצה הראשונה כשהוא עונד טלאי צהוב, במחאה על כניסתם של חברי מפלגת הנאו-נאצים "השחר הזהוב" למליאה.
בשנת 2012 נבחר ל"ראש העיר הטוב ביותר בעולם" לחודש אוקטובר, על ידי קרן ראשי העיר, שבסיסה בבריטניה.
כחלק מתוכניתו לשמר את ההיסטוריה של העיר היה אחראי לשחזור כיכר האגיה סופיה וכיכר אלפתריאס, כמו גם בניית מוזיאון שואה בנוסף למוזיאון היהדות בעיר.
בוטריס הכריז גם על רצונו לבנות מסגד אסלאמי, אנדרטאות ליהודי סלוניקי ולהפיכת הטורקים הצעירים.
לדברי בוטריס, בניית האנדרטאות הללו תמשוך תיירים יהודים וטורקים לסלוניקי, שירצו לבקר בעיר הולדתם של אבותיהם.
ב־20 במאי 2018 הוא טופל בבית החולים לאחר שהוכה על ידי קבוצה של לאומנים קיצוניים יוונים שזעמו על הופעתו באירוע זיכרון לקורבנות היוונים הפונטיים על ידי העות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הלאומנים טענו כי התקיפה היא תגובה להערה שנויית המחלוקת ("לא אכפת לי" אם כמאל אטאטורק הרג או לא הרג יוונים").
בוטאריס הכעיס שוב ושוב את המתמודדים ביוון כיוון שניסה להקל על היחסים בין יוון לשכנותיה וכי התנגד לדעות לאומניות בנוגע למחלוקת השמות של מקדוניה, להיסטוריה של יחסי יוון-טורקיה ושואת היהודים ביוון.
מצד שני הוא זוכה להערכה רבה בקרב המוסלמים והטורקים האתניים ביוון על מאמציו הפיוסיים ביחסי יוון-טורקיה, הקהילה היהודית והשמאל היווני.
יאניס חאג'י הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני באלניהספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת רומניה.
חאג'י נולד באיסטנבול, טורקיה, שם שיחק אביו גאורגה חאג'י בגלאטסראיי.
הוא הצטרף לאקדמיה לכדורגל של ויטורול קונסטנצה בגיל עשר, והופיע לראשונה בליגת העל הרומנית בגיל 16 ב-5 בדצמבר 2014 נגד בוטושאן.
ב-29 במאי 2015, כבש את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת, בתיקו 4-4 מול בוטושאן.
באוקטובר אותה השנה, הוא הוכתר על ידי הגרידאן כאחד מ-50 שחקני הכדורגל הצעירים הטובים בעולם שנולדו בשנת 1998.
ב-10 ביולי 2016 חתם חאג'י בפיורנטינה תמורת דמי העברה של 2 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-23 באוקטובר בניצחון 5–3 על קליארי.
באפריל 2017, היה חאג'י מועמד לפרס נער הזהב האירופי.
חאג'י חזר לויטורול קונסטנצה ב-18 בינואר 2018 תמורת סכום של 2 מיליון אירו, כאשר פיורנטינה זכאית ל-30% מדמי העברה עתידיים.
ביולי הוא שוב היה מועמד לפרס נער הזהב האירופי.
במהלך הקדנציה השנייה שלו בקבוצה שיחק תחת אביו, וכבש עשרים שערים ב-53 משחקים בכל המסגרות.
הוא זכה בגביע הראשון שלו בקריירה ב-25 במאי 2019, לאחר שויטורול ניצחה 1–2 את אסטרה ג'יורג'יו בגמר הגביע הרומני.
ב-12 ביולי 2019 הודיעה ראסינג גנק הבלגית על החתמתו של חאג'י לחמש שנים.
ב-26 ביולי, במשחק הפתיחה של העונה ערך חאג'י הופעת בכורה וכבש שער בניצחון 1–2 כבש את המנצחת בניצחון 1–2 על קורטרייק.
ב-31 בינואר 2020 הושאל חאג'י עד לסיום העונה לגלאזגו ריינג'רס הסקוטית.
כבר למחרת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אברדין.
ב-5 בפברואר, כבש שער שער בכורה בניצחון 1–2 על היברניאן.
בסוף מאי 2020 הודיעה ריינג'רס על רכישת חאג'י מגנק.
ב-27 באוגוסט 2023 הושאל לדפורטיבו אלאבס.
ב-5 בספטמבר 2025 חתם באלניהספור.
חאג'י ייצג את נבחרות רומניה בכל הגילאים.
בנובמבר 2018 ערך חאג'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה הבוגרת בניצחון 3–0 על ליטא בליגת האומות.
את שער הבכורה בנבחרת כבש ב-25 במרץ במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 בניצחון 2-3 על מקדוניה הצפונית.
חאג'י היה חלק מסגל הנבחרת הרומנית עד גיל 21 לאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2019, טורניר אליו העפילה רומניה בפעם השנייה בהיסטוריה.
חאג'י שותף בכל שלושת המשחקים בשלב הבתים, ואף כבש שני שערים.
רומניה הודחה בשלב חצי הגמר על ידי גרמניה.
אביו של חאג'י, גאורגה, הוא מלך השערים של נבחרת רומניה בכדורגל, והוא נחשב בעיני רבים ככדורגלן הרומני הכי טוב אי פעם, כמו גם כאחד הקשרים ההתקפיים הטובים ביותר בדורו.
בשנת 2019, דיבב חאג'י ברומנית את דמותו של ויקטור פרנקנשטיין בסרט האנימציה פרנקנוויני.
שחקן השנה הצעיר ברומניה: 2015
יאנינה לייציג' היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת השוערת בלסטר סיטי מהסופר ליג האנגלית.
לייציג החלה את קריירת הכדורגל שלה כשהצטרפה לקבוצת הנוער במועדון מינגולשהיים ממחוז קרלסרוהה לפני שעברה למחלקת הנוער במועדון הופנהיים ב-2013. במשך שלוש שנותיה בקבוצת הנוער, הייתה לייציג חלק גם מקבוצת המילואים של הופנהיים, בה ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-30 באוגוסט 2015, בניצחון 4:1 קבוצת המילואים של איינטרכט פרנקפורט.
בעונות הבאות חלקה בקבוצה פחת, כשהיא משותפת ב-45 משחקים במשך מספר עונות.
לייציג ערכה את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה ב-3 ביוני 2018, בניצחון 4:0 על ורדר ברמן .
לקראת עונת 2021/22 חתמה השוערת בבאיירן מינכן מהבונדסליגה.
לייציג ערכה את הופעת הבכורה שלה במדי באיירן בסיבוב השני בגביע הגרמני, בניצחון 6:0 על אלוורסברג, ב-25 בספטמבר 2021. חודשיים לאחר מכן, ב-21 בנובמבר, ערכה את הופעת הבכורה בליגה במדי באיירן, בניצחון 3:0 על קרל צייס ינה .
בינואר 2023 נשלחה למועדון לסטר סיטי מהסופר ליג האנגלית, בהשאלה עד תום העונה בכדי לאפשר לה לצבור זמן משחק.
ב-15 בינואר ערכה את הופעת הבכורה שלה במועדון, בניצחון 3:0 על ברייטון נגד מאמנה הקודם ינס שוייר.
ב-7 ביולי 2023 הודיעה לסטר על החתמתה של השוערת על חוזה לטווח ארוך.
ב-21 במאי 2016 ערכה לייציג את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 17 , בניצחון 3:0 על רוסיה במסגרת יורו 2016 לנערות עד גיל 17 .
את הופעתה השנייה במדי הנבחרת ערכה ב-7 באוקטובר 2016, בניצחון בשלב הבתים של גביע העולם לנערות עד גיל 17 שנערך בירדן.
ב-12 וה-18 בדצמבר 2018 ערכה לייציג את הופעותיה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 19 , במוקדמות יורו 2018 לנערות עד גיל 19 בניצחונות על קוסובו ואירלנד.
חודשיים קודם לכן, ב-18 באוקטובר 2018, ערכה השוערת את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 20 , בהפסד 2:0 לסרביה.
יאנטר הייתה סדרת לווייני ריגול שפותחה בברית המועצות ושיגורים המשיכו ברוסיה.
השיגורים בוצעו בשנים 1974–2012 ובתקופה זו שוגרו 174 לוויינים.
תכנון הלוויין החל בOKB-1 בשנת 1964, הלוויין הראשון שוגר לחלל בשנת 1974. הלוויינים היו צריכים להביא לשיפורי יכולות לעומת לווייני "זניט" והם בהדרגה החליפו אותם.
הלוויינים כללו מספר קפסולות נחיתה עם סרט צילום ויחידת נחיתה שכללה מצלמה ומחשב לשימוש חוזר.
בסך הכל בוצעו 32 שיגורים מהם 30 היו מוצלחים.
אורך חיים של הלוויין היה כ-30 ימים.
קפסולות נחיתה שוחררו ביום ה-10 וה-18 של המשימה.
יאנטר 4K1 - השיגורים בוצעו בשנים 1979–1983. הלוויין תוכנן ב"מרכז הטילים והחלל פרוגרס" בסמרה והיה דגם משופר של לוויין "יאנטר 2K".
אורך חיים היה 45 ימים והוא כלל מצלמה משופרת.
בסך הכול שוגרו 12 לוויינים.
יאנטר 1KFT - השיגורים בוצעו בשנים 1981–1998. הלוויין תוכנן ב"מרכז הטילים והחלל פרוגרס" בסמרה והיה מיועד בעיקר למיפוי במקום לוויין "זניט 4MT".
דגם משופר של לוויין "יאנטר 2K".
אורך חיים של הלוויין היה 35–45 ימים והוא כלל מצלמה מותאמת ליעד.
בסך הכול שוגרו 19 לוויינים.
הלוויינים הוחלפו על ידיד לוויינים מסדרה בארס M.
יאנטר 4K2 - השיגורים בוצעו בשנים 1981–2002. הלוויין תוכנן ב"מרכז הטילים והחלל פרוגרס" בסמרה.
אורך חיים של הלוויין היה עד 120 ימים, מספר יחידות נחיתה הוגדל בהתאם והוא כלל מצלמה משופרת עם רגישות עד 40 ס"מ.
בסך הכול שוגרו 82 לוויינים.
יאנטר 4K2M - השיגורים בוצעו בשנים 2004–2015. הלוויין תוכנן ב"מרכז הטילים והחלל פרוגרס" בסמרה.
אורך חיים של הלוויין היה עד 120 ימים, מספר יחידות נחיתה הוגדל בהתאם והוא כלל מצלמה משופרת עם רגישות עד 30 ס"מ.
בסך הכול שוגרו 10 לוויינים.
יאנטר 4KS1 - השיגורים בוצעו בשנים 1982–1990. הלוויין תוכנן ב"מרכז הטילים והחלל פרוגרס" בסמרה.
דגם זה לראשונה צויד במצלמה דיגיטלית.
הנתונים היו מועברים לוויין מדגם "פוטוק" וממנו לתחנות קרקע.
אורך חיים של הלוויין היה כחצי שנה ובהמשך גדל לכשנה.
בסך הכול שוגרו 9 לוויינים מהם 8 היו מוצלחים.
יאנטר 4KS1M - השיגורים בוצעו בשנים 1991–2000. הלוויין תוכנן ב"מרכז הטילים והחלל פרוגרס" בסמרה.
הוא היה דגם משופר של לוויין יאנטר 4KS1 הנתונים היו מועברים לוויין מדגם "פוטוק" וממנו לתחנות קרקע.
אורך חיים של הלוויין היה כשנה.
בסך הכול שוגרו 15 לוויינים מהם 14 היו מוצלחים.
יאניס בלודיס (בלטבית: Jānis Balodis; 20 בפברואר 1881 – 8 באוגוסט 1965) היה גנרל ופוליטיקאי לטבי.
בלודיס שימש כמפקד השני של צבא לטביה, וב-1925 נבחר לסאימה - הפרלמנט הלטבי.
ב-1931 הוא מונה לשר ההגנה של לטביה, ויחד עם קרליס אולמניס הוביל הפיכה שהפכה את לטביה לדיקטטורה.
הוא המשיך להוות איש מפתח בדיקטטורה של אולמניס עד כיבוש לטביה בידי ברית המועצות ב-1940.
בלודיס נולד ב-20 בפברואר 1881 באזור טריקטה בפלך ליבוניה שבאימפריה הרוסית.
ב-1898 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב בקובנה.
בין 1900–1902 הוא למד בבית הספר למלחמה בווילנה.
הוא השתתף במלחמת רוסיה-יפן ונפצע קשה בזרועו.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בפלישה לפרוסיה המזרחית ונפצע קל.
ב-20 בפברואר 1915, בזמן שהתאושש בבית חולים צבאי, הוא נפל בשבי הצבא הגרמני, ונותר בשבי עד סוף המלחמה.
עם סיום המלחמה, שוחרר בלודיס מהשבי וחזר ללטביה, שהכריזה בינתיים על עצמאותה.
המדינה הצעירה הותקפה בידי הצבא האדום, ובלודיס התגייס לצבא הלטבי הצעיר.
הוא התקדם בהדרגה בסולם הדרגות ובמהלך המלחמה הממושכת לעצמאות לטביה, קיבל פיקוד על יחידות יותר ויותר גדולות.
הלטבים הצליחו להדוף את המתקפה הסובייטית, אולם נסיגתם של הגרמנים מהאזור הבלטי (בעקבות הסכם ורסאי), הותירה ואקום שעד מהרה הפך למלחמת הכל בכל.
גנרל רוסי בשם פאבל ברמונט-אבלוב הקים את צבא המתנדבים של מערב רוסיה - גוף שהורכב בעיקר מחיילים רוסים ששוחררו מהשבי הגרמני, וכונו "ברמונטיאנים" על שמו של ברמונט.
הברמונטיאנים התקדמו במהירות והגיעו עד שערי עיר הבירה ריגה.
ממשלת לטביה הדיחה את מפקד צבא לטביה דווידס סימנסונס מתפקידו, ומינתה את בלודיס לתפקיד במקומו.
הוא הצליח להוביל התנגדות יעילה נגד הברמונטיאנים ולהסיר את האיום הממשי על לטביה.
עם סיום המלחמה, פרש בלודיס מהצבא.
הסאימה - הפרלמנט הלטבי, העביר חוק מיוחד שהעניק לו אדמה ובית אחוזה.
בלודיס הצטרף למפלגת האיכרים הלטבית שהונהגה בידי ידידו קרליס אולמניס.
ב-1925 הוא נבחר לסאימה, אולם לא מילא תפקיד חשוב בפוליטיקה עד 7 בדצמבר 1931 אז מונה לשר ההגנה.
ב-15 במאי 1934, אולמניס ובלודיס הובילו הפיכה בתמיכת חלקים גדולים מהצבא.
הם הכריזו על מצב מלחמה, פיזרו את הסאימה, ואסרו על קיומן של כל המפלגות פרט למפלגת האיכרים.
במשך שש השנים הבאות, אולמניס שלט כדיקטטור לכל דבר ועניין.
הוא החזיק הן בתפקיד הנשיא והן בתפקיד ראש הממשלה, ושלט באמצעות צווים מיוחדים.
בלודיס היה יד ימינו והאדם הקרוב אליו ביותר, אולם סמכויותיו הוגבלו לעניינים צבאיים בלבד.
ב-12 במרץ 1936 הוא מונה לסגן הנשיא.
ב-11 בפברואר 1938 הוא מונה בנוסף גם לסגן ראש הממשלה.
ב-5 באוקטובר 1939 אולצה לטביה לחתום על הסכם עם ברית המועצות - הסכם שהפך את לטביה בפועל למדינת חסות סובייטית.
ב-5 באפריל 1940 סולק בלודיס מכל תפקידיו מסיבה לא ברורה.
ביוני של אותה שנה, נכבשה הארץ בידי הסובייטים ללא ירייה אחת.
ב-31 ביולי, גורשו בלודיס ואשתו למחוז סמרה שם הוחזקו במעצר בית.
רק 1952 נערך לו משפט רשמי, והוא נידון ל-25 שנות מאסר.
הוא נכלא בוולדימיר, וב-1956, בעקבות מאמצי הדה-סטליניזציה של ניקיטה חרושצ'וב, הוא שוחרר מהכלא והורשה לחזור ללטביה.
הוא נפטר בסאולקרסטי ב-8 באוגוסט 1965.
ניתוח של תדרי הצלילים אישר ששתי קבוצות הצלילים נוכחות בהקלטה המעורבת, אך חלק מהמשתמשים מתמקדים בצלילים בתדר הגבוה יותר ב"יאני" ולא נראה שהם שומעים את הצלילים הנמוכים של המילה "לורל".
כאשר קטע האודיו מואט לתדרים נמוכים יותר, המילה "יאני" נשמעת על ידי מאזינים רבים יותר, בעוד השמעה מהירה יותר מחזקת את השמיעה של "לורל".
ההקלטה המעורבת נוצרה על ידי תלמידים שניגנו את הצליל של המילה "לורל" תוך הקלטה מחדש של ההשמעה על רקע רעשי רקע בחדר.
קטע האודיו של המילה הראשית "לורל" מקורו ב-2007 מהקלטה של זמר האופרה ג'יי אוברי ג'ונס, שאמר את המילה "לורל" כאחת מרשימת ההגייה של 200,000 מילים באנגלית שהופקו ופורסמו על ידי vocabulary.com ב־2007 (משמעות המילה היא הצמח דפנה).
הקליפ נעשה בביתו של ג'ונס באמצעות מחשב נייד ומיקרופון, עם קצף אקוסטי לאטום רעשים.
גילוי תופעת העמימות מיוחס לקייטי הצל, תלמידת תיכון בת 15 בג'ורג'יה, שפרסמה תיאור בפומבי באינסטגרם ב-11 במאי 2018. האשליה הגיעה לפופולריות נוספת למחרת, כאשר חברה של הצל פרסם אותה ב- רדיט, שם היא נאספה על ידי היוטיוברית קלו פלדמן, שפרסמה עליה לאחר מכן בחשבון הטוויטר שלה.
אנשים בולטים שהגיבו לאשליית השמיעה כללו את אלן דג'נרס, סטיבן קינג וכריסי טייגן.
גם לורל היילו ויאני, ששמותיהם דומים לאלו שניתנו באשליה השמיעתית, הגיבו.
בסרטון שפרסם הבית הלבן, חברים שונים בממשל טראמפ הגיבו למם, והנשיא דונלד טראמפ אמר, "אני שומע covfefe", כהתייחסות הומוריסטית-עצמית לציוץ "covfefe" של טראמפ עצמו בשנה דאשתקד.
ב"גרדיאן" הושווה הקליפ למחלוקת שמלת זהב/כחול ב-2015. מספר ימים לאחר שהקליפ הפך לפופולרי, הצוות ב- Vocabulary.com הוסיף ערך נפרד למילה "Yanny", שהכיל קליפ אודיו זהה ל-"Laurel".
ההגדרה שלו מתייחסת לטרנד האינטרנט.
ב-16 במאי 2018, דיווח ב"ניו יורק טיימס" ציין כי ניתוח ספקטרוגרמה אישר כי ניתן לראות את הצלילים הנוספים של "יאני" בהקלטה המעורבת.
הצלילים הודמו גם על ידי שילוב הברות של אותו קול Vocabulary.com שאומר את המילים "Yangtze" ו-"uncany" כשילוב של צלילים שהעניקו ספקטרוגרמה דומה לצלילים הנוספים המתוארים בהקלטה מחדש של "לורל".
בנג'מין מונסון, פרופסור לאודיולוגיה באוניברסיטת מינסוטה, הציע שניתן לשמוע את "יאני" בתדרים גבוהים יותר בעוד את "לורל" ניתן לשמוע בתדרים נמוכים יותר.
אנשים מבוגרים, שסביר יותר שהיכולת שלהם לשמוע תדרים גבוהים יותר ירדה, שומעים בדרך כלל "לורל".
קווין פרנק, מנהל האודיולוגיה בבית חולים בבוסטון אומר שהקליפ קיים על "גבול תפיסתי" והשווה אותו לאשליית קוביית נקר.
דייוויד אלאיס מבית הספר לפסיכולוגיה של אוניברסיטת סידני גם השווה גם את הקליפ לקוביית נקר או אשליית הפנים/אגרטל, וכינה אותו "גירוי מעורפל מבחינה תפיסתית".
בראד סטורי, פרופסור לדיבור, שפה ואודיולוגיה באוניברסיטת אריזונה אמר שהאיכות הנמוכה של ההקלטה יוצרת אי בהירות.
על ידי הזזת הצליל של האודיו המקורי לתדרים גבוהים יותר או נמוכים יותר, אותו מאזין יכול לדווח על מילים שונות.
הניו יורק טיימס פרסם כלי אינטראקטיבי באתר האינטרנט שלהם שמשנה את גובה ההקלטה בזמן אמת.
המחוון האינטראקטיבי מאפשר להשמיע את ההקלטה בכל גובה בין 3 חצאי טונים גבוה יותר (כדי לעזור למאזין לשמוע את "לורל"), לבין 6 חצאי טון נמוך יותר (כדי לעזור למאזין לשמוע את "יאני").
במאי 2018, סיפור ויראלי דומה צמח סביב סקירת וידאו של צעצוע לילדים שבו ניתן היה לשמוע את הדיבור האלקטרוני של הצעצוע כמילים "סיעור מוחות", או כביטוי "מחט ירוקה" (באנגלית), בהתאם לאיזה ביטוי המאזין הוטרם לשמוע.
אחרים גם דיווחו ששמעו "סיעור ירוקה" או "מחט מוחות" (באנגלית).
האשליה יוחסה לאיכות הירודה של הקלטת השמע של הצעצוע.
ולרי חזן, פרופסור למדעי הדיבור באוניברסיטת קולג' בלונדון, אמרה על הסרטון כי "כאשר אתה מתמודד עם אות אקוסטי שהוא מעט מעורפל מכיוון שהוא באיכות נמוכה או רועש, המוח שלך מנסה את 'ההתאמה הטובה ביותר' בין מה שנשמע והמילה הצפויה".
יאנחל קלמנטה הררה ראבלו (בספרדית: Yangel Clemente Herrera Ravelo; נולד ב־7 בינואר 1998) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת הקשר בריאל סוסיאדד מהלה ליגה ובנבחרת ונצואלה.
הררה התחיל את הקריירה שלו במונאגאס לפני שעבר ב-2016 לאתלטיקו ונצואלה.
בינואר 2017 חתם במנצ'סטר סיטי ומיד הושאל לניו יורק סיטי מה-MLS לשנתיים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במרץ 2017.
לאחר שנתיים בניו יורק, הושאל הררה לווסקה מהלה ליגה הספרדית לחצי עונה.
ביולי 2019, הושאל לגרנדה לעונה אחת, וההשאלה הוארכה לעונה נוספת.
באוגוסט 2021, הושאל לאספניול לעונה אחת.
באוגוסט 2022, הושאל הררה לז'ירונה, העולה החדשה ללה ליגה, לעונה אחת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 לוולנסיה במחזור הפתיחה.
בינואר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2–2 נגד אספניול.
ביולי 2023, חתם הררה על חוזה קבוע ל-4 שנים בז'ירונה.
ב-1 בספטמבר 2025 חתם בריאל סוסיאדד.
הררה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה באוקטובר 2016, בהפסד 0–2 ל.
הוא שימש כקפטן נבחרת הנוער של ונצואלה בגביע העולם עד גיל 20 ב-2017, והבקיע את שער הניצחון מול יפן בשמינית הגמר.
יאנז סלאפר (בסלובנית: Janez Slapar; נולד ב-26 בספטמבר 1949) הוא גנרל סלובני בדימוס, אישר כיהן כמפקד כוחות ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה במהלך מלחמת עשרת הימים.
סלאפר נולד בעיר טרז'יץ' ב-26 בספטמבר 1949. ב-1971 הוא התגייס לצבא העממי היוגוסלבי, ושרת ביחידות המקומיות של ההגנה הטריטוריאלית, שהורכבו מסלובנים בלבד.
וב-1988 מונה למפקד ההגנה הטריטוריאלית של קרנוליה עילית.
בתחילת שנת 1990, הממשלה המקומית בסלובניה החלה בצעדים לקראת הכרזת עצמאות מיוגוסלביה.
הצבא היוגוסלבי ביקש להקדים רפואה למכה, וניסה לפרק מנשקן את יחידות ההגנה הטריטוריאלית ברחבי הארץ, שהיו נאמנות לממשלה המקומית.
סלאפר הצליח לשמור את הנשק באזורים שתחת פיקודו, וסירב למסור אותו לידי כוחות הצבא היוגוסלבי.
הוא סייע גם למחוזות אחרים לשמור על הנשק שברשותם.
ב-28 בספטמבר 1990, הממשלה הסלובנית מינתה את סלאפר למפקד ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה.
סלאפר החל מיד בהכנות לקראת מלחמה עם יוגוסלביה.
הוא הורה לאגור נשק, להכין אסטרטגיה, ואף סייע לממשלה בחקיקה בנושאים צבאיים.
ב-26 ביוני 1991, כוחות צבא יוגוסלביים פלשו מקרואטיה לסלובניה, ונתקלו בהתנגדות אזרחית מועטה.
יום למחרת, פתחו הכוחות הסלובניים במתקפה, ותוך כמה ימים הצליחו לסלק את מרבית הצבא היוגוסלבי מהארץ.
הלחימה כולה נמשכה עשרה ימים, ונודעה לפיכך בכינוי "מלחמת עשרת הימים".
ב-26 באוקטובר 1991, בתיווך האיחוד האירופי, הגיעו הסלובנים והיוגוסלבים להסכם שלום שבמסגרתו נסוגו הכוחות היוגוסלבים הנותרים מסלובניה.
באותו יום, ערך סלאפר טקס חגיגי בעיר קופר, בנוכחות הנשיא מילאן קוצ'אן.
במהלך הטקס, הצהיר סלאפר: "החירות והריבונות בשטח הרפובליקה של סלובניה מובטחות על ידי כוחותינו...
אין עוד חיילים זרים על אדמתנו." משפט שהתפרסם מאוד בסלובניה.
לאחר פרישתו, נוצר תפקיד ראש המטה הכללי של סלובניה, וסמכויותיו של מפקד ההגנה הטריטוריאלית צומצמו.
לאחר פרישתו, הוא ניסה להצטרף לפוליטיקה, והיה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אולם פרש ממנה כעבור כמה שנים בנימוק ש"פוליטיקה זה לא לחיילים".
בין 1998–2002 הוא היה חבר במשלחת הסלובנית לאו"ם.
כיום הוא משמש כנשיא איגוד הרובאים של סלובניה.
יאניס יונתן בלאזוויך הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
בלאזוויך החל את קריירת הבוגרים שלו בבורוסיה מנשנגלדבך.
בלאזוויך השתייך לקבוצת המילואים ששיחקה בליגת האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה, במשך 7 עונות רצופות.
בלאזוויך היה שחקן הרכב קבוע, ובעונת 2014/15 אף רשם העפלה עם הקבוצה אל הליגה הגרמנית השלישית.
במקביל, היה בלאזוויך לעיתים נקרא לסגל הקבוצה הבכירה של בורוסיה מנשנגלדבך ששיחקה בבונדסליגה כשוער מחליף, אך לא ערך בשורותיה ולו הופעה אחת.
בעונת 2015/16 הושאל בלאזוויך לדינמו דרזדן מהליגה הגרמנית השלישית, ובעונה זו סיים עמה במקום הראשון, והעפיל לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2017/18 הושאל בלאזוויך פעם נוספת, והפעם להנזה רוסטוק מהליגה הגרמנית השלישית.
בלאזוויך והנזה רוסטוק סיימו עונה זו במקום השישי.
בקיץ 2018 חתם בלאזוויך בהראקלס אלמלו מליגת העל ההולנדית.
בלאזוויך וקבוצתו סיימו במרכז הטבלה בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון, אך בעונת 2021/22 נשרו אל ליגת המשנה ההולנדית, לאחר שסיימו במקום ה-16 בליגה והפסידו במשחקי המבחן לאקסלסיור.
בקיץ 2022 עבר בלאזוויך לר.ב.
לייפציג מהבונדסליגה, בה חתם על חוזה לשלוש שנים.
השוער הראשון של הקבוצה, פטר גולאצ'י הרבה להיפצע באותה תקופה, ובלאזוויך תפס את מקומו פעמים רבות.
בעונת 2022/23 בלאזוויך סיים עם לייפציג במקום השלישי בבונדסליגה, וזכה עמה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2-0 בגמר על איינטרכט פרנקפורט, במשחק בו שיחק 90 דקות.
בקיץ 2023 זכה בלאזוויך בתואר נוסף, לאחר ניצחון 0–3 על באיירן מינכן במשחק הסופר קאפ הגרמני.
במקביל, האריך את חוזהו במועדון עד לסוף עונת 2025/26. בעונת 2023/24 בלאזוויך ערך 21 הופעות ליגה, וסיים עם לייפציג במקום הרביעי בבונדסליגה.
בקיץ 2024 הושאל בלאזוויך לעונה אחת לרד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
בלאזוויך שיחק בקבוצה עונה אחת, שם התחרה על המקום בהרכב עם אלכסנדר שלאגר.
בתום עונת ההשאלה, חזר בלאזוויך לר.ב.
ב-11 באוגוסט 2025 חתם בבאייר לברקוזן.
בנובמבר 2023 זומן בלאזוויך לסגל נבחרת גרמניה בכדורגל על ידי המאמן יוליאן נגלסמן, לצמד משחקי ידידות מול נבחרות טורקיה ואוסטריה, אך לא שיחק במשחקים אלה.
באוקטובר 2024, לאחר פרישתו של מנואל נוייר מנבחרת גרמניה, ופציעתו של מארק אנדרה טר שטגן, זומן בלאזוויך שוב לסגל הגרמני לליגת האומות של אופ"א למשחקים מול נבחרות בוסניה והולנד, ביחד עם השוערים אוליבר באומן ואלכסנדר נובל.
יאניס קסנאקיס היה מלחין ואדריכל יווני.
עבד בין השאר עם האדריכל המודרניסטי הידוע לה קורבוזיה.
ידוע כמלחין חדשן וזכור בעיקר בשל יצירתו החלוצית בתחום המוזיקה האלקטרונית.
קסנאקיס נולד בשנת 1922 בבראילה, עיר נמל גדולה על נהר הדנובה ברומניה, כבן הבכור של זוג יוונים: קליארכוס קסנאקיס, סוחר יוצא האי אביה, ופוטיני פאבלו, כ-17 שנים צעירה מבעלה, שמוצאה היה מהאי לימנוס.
ההורים השרו בילדים אהבה למוזיקה.
האם ידעה לנגן היטב בפסנתר והאב היה חובב אופרות.
בהיותו בגיל 5 איבד יאניס את אמו, שנפטרה מסיבוכים של חצבת.
בהמשך, יחד עם שני אחיו הקטנים, היה בטיפולן של אומנות זרות שלימדו אותם אנגלית, גרמנית וצרפתית.
בשנת 1932 חזרה המשפחה ליוון וחיה כמה שנים באי ספצס.
שם למד קסנאקיס בבית הספר היוקרתי "אנארגירוס-קוריאלניס", שבו קיבל גם את שיעוריו המוזיקליים הראשונים בנגינת הפסנתר והרמוניה.
בתום לימודי התיכון, ב-1938 נסע לאתונה ולמד שם אדריכלות והנדסה.
קסנאקיס היה בתנועת המרי היוונית במלחמת העולם השנייה ובשלב הראשון של מלחמת האזרחים ביוון כחבר מקבוצת הסטודנטים "לורד ביירון" בתוך ארגון ELAS (Ethnikos Laikos Apeleftherotikos Stratos - "צבא השחרור של העם היווני") הקומוניסטי.
הוא נפצע קשה בפניו מפגיעת פגז, וכתוצאה מכך איבד את הראייה בעין אחת.
ב-1947 נמלט עם דרכון מזויף לפריז.
ביוון שפטו אותו בינתיים בהיעדרו ודנו אותו למוות, שהומתק ב-1951 לעונש מאסר של עשר שנים.
קסנאקיס נשאר בפריז, נטול אזרחותו היוונית.
בפריז עבד עם לה קורבוזיה.
כעוזרו של האדריכל המפורסם, תכנן קסנאקיס את ביתן פיליפס בתערוכה העולמית של בריסל (1958).
עבור הביתן נכתבה היצירה המוזיקלית "הפואמה האלקטרונית" על ידי אדגר וארז.
המבנה ההיפרבולי של הביתן התבסס למעשה על המבנה הצורני של יצירת המופת המוזיקלית של קסנאקיס, Metastaseis, שחוברה כארבע שנים קודם לכן.
הדואליות שבטבעם של "מטאסטאזיס" ושל ביתן פיליפס היא דוגמה לתאוריית "מטא-אמנות" של קסנאקיס - התפיסה האומרת שביטויים אמנותיים אפשר להוציא לפועל מתמטית בכל אמצעי אמנותי שהוא.
קסנאקיס הופיע בתערוכות וירידים עולמיים רבים וניגן מדי שנה בפסטיבל שיראז באיראן.
מוריו הראשונים של קסנאקיס לקומפוזיציה היו ארתור הונגר, דריוס מיו ואוליבייה מסייאן.
בזמן שקסנאקיס החל להלחין ברצינות, לא הייתה לו הכשרה מוזיקלית רשמית של ממש, ובתאוריה של המוזיקה לא ידע כמעט דבר, וכך החל ללמוד הרמוניה וקונטרפונקט עם כל מי שהיה מוכן לקבל אותו כתלמיד, על אף פערי הידע העצומים שלו ורתיעתו מן הצורך לסור למרות ממוסדת.
מסייאן עודד אותו לחרוג ממסורות העבר ולעשות שימוש בידע המתמטי והאדריכלי שלו ביצירותיו.
חיבוריו המוקדמים לא צייתו כמעט לעולם לחוקים שלמד.
בינתיים המשיך לעבוד במשרה מלאה כאדריכל בראשות לה קורבוזיה ובהלחנה עסק כתחביב בלבד.
קסנאקיס היה אדריכל יצירתי, שבחן את האפשרויות הגלומות בהכנסת חומרים חדשים וצורות חדשות לבנייה.
לעיתים קרובות הפקידו בידו מיזמים חשובים, שפנו אל כישוריו הטכניים והאמנותיים.
לה קורבוזיה, שבא ממשפחה מוזיקלית (והעמיד פנים כמי ששונא מוזיקה) שימש מדריך ויועץ גם לקסנאקיס המלחין.
בהמשך דרכו, פנה קסנאקיס אל אוליבייה מסייאן להדרכה וייעוץ בקומפוזיציה, ויצא מהנחה שיהיה עליו להתחיל בלימודי המוזיקה מבראשית, אבל העצה שקיבל הייתה, "אתה כמעט בן שלושים ונהנה מן היתרון שבהיותך יווני, אדריכל ומי שלמד מתמטיקה ברמה גבוהה.
נצל את הדברים האלה, שלב אותם במוזיקה שלך." מסייאן, שגם סגנונו המוזיקלי לא ציית לתקדימים מוסכמים, לא ניסה לאכוף את מגבלות הקונטרפונקט הבארוקי או הסריאליזם כמו מורים קודמים, אלא הניח לקסנאקיס למצוא את רעיונותיו המוזיקליים בכוחות עצמו והנחה אותו משם.
קסנאקיס השתתף באופן סדיר בשיעוריו של מסייאן בקונסרבטואר הפריזאי וביטחונו גדל בד בבד עם כישורי ההלחנה שלו; לא עבר זמן רב עד שמיזג את הרעיונות המתמטיים שפיתח באולפן של לה קרבוזיה עם הכלים המוזיקליים שהשחיז וליטש עם מסייאן, ואיחד אותם להפקת יצירתו הגדולה הראשונה.
קסנאקיס זכור ביותר הודות ליצירתו החלוצית בתחום המוזיקה האלקטרונית והממוחשבת, ולשילוב טכניקות מתמטיות במוזיקה.
כך למשל הוא כתב יצירות המבוססות על התפלגות מקסוול-בולצמן ("Pithoprakta"), פיזור אקראי של נקודות במישור (Diamorphoses), תנאי מינימום ("Achorripsis"), ההתפלגות הנורמלית ("ST/10" ו-"Atrèes"), שרשראות מרקוב ("Analogiques"), תורת המשחקים ("Duel" ו-"Stratégie"), חבורת הסימטריות ("Nomos Alpha"), אלגברה בוליאנית ("Herma and Eonta"), ותנועה בראונית ("N'Shima", מהמילה העברית "נשימה", שהוקדשה לישראלית רחה פראייר).
בהתאם לשימוש שעשה בטכניקות הסתברותיות, רבות מיצירותיו של קסנאקיס הן, במילים שלו, "צורת יצירה שאיננה הנושא כשלעצמו, אלא רעיון כשלעצמו, הווה אומר, התחלות של משפחת יצירות."
בשנת 1962 הוציא את Musiques formelles, קובץ מאמרים על רעיונותיו המוזיקליים וטכניקות היצירה שלו.
הקובץ עובד בהמשך, הורחב ותורגם ל-Formalized Music: Thought and Mathematics in Composition ("מוזיקה פורמלית: מחשבה ומתמטיקה במוזיקה") בשנת 1971.
בשנת 1966 ייסד קסנאקיס את המרכז למוזיקה אוטומטית ומתמטית בפריז ובהמשך הקים מרכז דומה באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית.
משנת 1975 עד 1978 כיהן כפרופסור למוזיקה בגרשאם קולג', לונדון, והגיש שם הרצאות ללא תשלום לציבור הרחב.
קסנאקיס נפטר בפריז בשנת 2001 בגיל 78. בהתאם לצוואתו גופתו נשרפה והאפר נטמן בבית הקברות פר לשז.
Eonta (1963), לפסנתר, שלושה טרומבונים ושתי חצוצרות.
Oresteïa (1965-1966), מבוסס על טקסט מיצירותיו של אייסכילוס, למקהלת ילדים, מקהלה וכלי נגינה או הרכב של 12 מוזיקאים.
Medea (1967), מבוסס על טקסט של סנקה
Anaktoria (1969) להרכב של 8 מוזיקאים.
Persephassa (1969), ל-6 נגנים בכלי הקשה.
N'Shima (1975), במילים עבריות לשני זמרי מצו-סופרן (או אלט) וחמישה נגנים.
היצירה בוצעה בבכורה בפברואר 1976 בירושלים, בפסטיבל "טסטימוניום" למוזיקה בת זמננו, בניצוחו של חואן פבלו איסקיירדו
Psappha (1976), לכלי הקשה יחיד.
Dmaathen (1976), לאבוב וכלי הקשה.
Pour Maurice (1982), לבריטון ופסנתר.
Shaar (1983), לתזמורת כלי מיתר.
לפי הזמנת פסטיבל טסטימוניום בירושלים
Keqrops (1986), לפסנתר ותזמורת של 92 נגנים
יאניק קאמנן (נולד ב-5 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת חלוץ.
קאמנן התחיל את קריירת המשחק שלו במחלקת הנוער של לה מאן, ושיחק בה מ-1998 עד 1999, וכשהיה בן 18 עבר לטוטנהאם הוטספר האנגלית.
בשנת 2005 עבר קאמנן לבלגיה, שם שיחק באוסטנד (2005-2006), ולאחר מכן עבר לתקופה קצרה לקבוצת שפהאוזן משווייץ.
בפגרת החורף של ליגת העל הישראלית הובא קאמנן למכבי הרצליה על ידי מאמנה, פרדי דוד.
קאמנן כבש 6 שערי ליגה בחצי עונה במדי הקבוצה, וזכה עמה בגביע הטוטו.
בסוף העונה נרכש קאמנן על ידי מכבי תל אביב.
בעונתו הראשונה במועדון שיחק ב-30 משחקים וכבש 12 שערים, ובחצי הראשון של עונת 2008/09 כבש רק שלושה שערים.
בינואר 2009 חתם קאמנן בסיוואספור הטורקית.
את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש במשחק רבע גמר הגביע נגד גלאטסראיי ועזר לקבוצתו להעפיל לשלב הבא.
בסיום אותה עונה סיימה סיוואספור במקום השני בליגה.
בשנת 2011 עבר קאמנן לקבוצת מרסין מליגת העל הטורקית.
בשנת 2012 עבר לקבוצת גבאלה מליגת העל האזרית.
במהלך שנתיים וחצי במועדון כבש 16 שערי ליגה ב-62 הופעות.
לקראת עונת , לאחר שנה ללא קבוצה, חתם לאולנוי.
מסעדתו במלון "מריס" בפריז קיבלה משנת 2007 שלשה כוכבים במדריך מישלן האדום ועליהם היא שומרת מאז (נכון לשנת 2011).
יאניק אלנו נולד בפיטו (Puteaux) בשנת 1968 במשפחה של בעלי ביסטרו ואהבתו לאמנות הבישול התבטאה משחר ימיו.
כילד הירבה לעזור לאמו בהכנת הארוחות.
בגיל 16, בשנת 1984 עבר כראשון במחזורו קורס למלונאות בתיכון סנטוס דימון בסן קלו והחל משנת 1986 נכנס כחניך בתחום המגדנאות במלון לוטציה בפריז.
המשיך השתלמויותיו בבתי המלון "רויאל מונסו", "סופיטל" בסוור ו"מריס" ( Hôtel Meurice), כמו כן במסעדת דרואן, אחר כך במלון סקריב.
בשנת 2003 מונה בראש מסעדת המלון מריס ברחוב ריבולי 228 ברובע 1 של פריז, כשצוותו מונה 74 עובדים.
ב-2004 המדריך מישלן העניק לו שני כוכבים.
בשנת 2007 הוא נבחר להיכלל בחברת גדולי השפים של צרפת לאחר שזכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן.
המסעדה נכללת גם במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
תחת ניהולו המסעדה הגסטרונומית של המלון מריס הגיעה לשיא פרסומה.
ויאניק אלנו הוכתר בשנת 2008 כשף השנה.
"מטבחי הוא כמו עירי, ועירי היא פריז" הצהיר השף, שהצטיין בכישרון להמציא מחדש מנות מהמטבח המסורתי כאשר פירושיו מערבים דיוק ומקוריות, בלי שום אקסטרווגנצה.
אלנו מפיק השראתו מהמוצרים וה"טרוארים" על מנת לגשר בין המסורת הקלאסית ולמודרניות.
בשנת 2008 הקים אלנו את חברתו - "קבוצת יאניק אלנו" המיועדת להפצת רעיונותיו ומוצריו המותגים בצרפת ובעולם בתחום מסעדנות הפאר.
באותה בשנה לקח בידיו גם את ניהול מסעדת "לה שבאל בלאן" ("הסוס הלבן") בקורשבל, כעת בעלת שני כוכבי מישלן.
בשנת 2014 הוא החליף את כריסטיאן לה סקר במסעדה "לדואן" בפריז וזכה עבודה מספר כוכבים של מישלן.
1994 - הפרס הבינלאומי אוגוסט אסקופייה בניס - מקום ראשון.
1995 - הפרס הבינלאומי פול לואי מסונייה באביניון, מקום ראשון.
1998 - אלוף צרפת במטבח אמנותי
1999 - גביע כסף ע"ש פול בוקיז - סגן אלוף העולם בתחום המטבח
1999 - נבחר מזכ"ל התחרות העולמית של אמנות המטבח - אקדמיית חתני ה"בוקיז של זהב"
2007 : אביר המסדר הלאומי להצטיינות
2007 - אביר מסדר האמנויות והספרות
יאניק רוברט גרס (נולד ב-27 בינואר 1957 בהארטלפול, אנגליה) הוא אחד משלושת הגיטריסטים הנוכחיים של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן ואחד מכותבי השירים שלה.
יאניק החל את הקריירה שלו בלהקה קטנה בשם White Spirit, ולאחר מכן עבר להיות הגיטריסט של הזמר לשעבר של דיפ פרפל, איאן גילן שקמה ב-1978. יאניק הצטרף ללהקה ב-1981 והיה חבר בה שנתיים עד להתפרקותה (בעקבות חזרתו של איאן גילן לדיפ פרפל).
יאניק הצטרף ב-1985 ללהקה חדשה בשם Gogmagog, שהכילה את הזמר לשעבר של איירון מיידן, פול דיאנו ואת המתופף לשעבר של איירון מידן, קלייב בר.
הלהקה לא האריכה ימים, והתפרקה באותה שנה בה היא קמה.
נקודת הציון הבאה בקריירתו של יאניק הייתה בשנת 1990, אז השתתף באלבום הסולו הראשון של סולן איירון מיידן ברוס דיקינסון, שנקרא Tattooed Millionaire.
במרץ 1990, לאחר עזיבתו של הגיטריסט אדריאן סמית' הציעה איירון מיידן ליאניק להצטרף ללהקה, והוא הסכים.
מאז יאניק הוא חלק בלתי נפרד מאיירון מיידן, למרות שסמית' חזר ב-1999 אל הלהקה (ומאז יש לאיירון מיידן שלושה גיטריסטים).
לפי המסופר בסרט הדוקומנטרי של איירון מיידן Flight 666 שיצא בשנת 2009, יאניק הוא בעל תואר בסוציולוגיה.
יאניק נואה , הוא טניסאי עבר צרפתי.
במהלך קריירת הטניס שלו, שנמשכה כשני עשורים, זכה ב-23 תארים למשחקי יחיד וב-16 תארים למשחקי זוגות.
בשנת 1986 דורג במקום השלישי בעולם, דירוג השיא שלו.
דירוג זה הוא הגבוה ביותר לטניסאי צרפתי מאז החלה שיטת הדירוג העולמי הנוכחית (1973).
היה לטניסאי כהה העור השני בלבד שזכה בטורניר גראנד סלאם לאחר ארתור אש.
כקפטן הוביל להצלחות את נבחרת גביע הפדרציה של צרפת, ונבחרת גביע דייוויס של צרפת.
לאחר פרישתו מטניס פתח בקריירה כזמר.
נואה נולד בסדאן, בחבל ארדן, שבצפון צרפת.
בשנת 1977 הפך נואה לשחקן טניס מקצועי.
בשנת 1978 זכה בתואר החשוב הראשון שלו במנילה.
בשנת 1983 זכה באליפות צרפת הפתוחה ליחידים, הרולאן גארוס, 37 שנים לאחר זכייה של שחקן צרפתי באליפות זו, מאז עדיין לא זכה טניסאי צרפתי בטורניר.
בשנת 1984 זכה באליפות צרפת הפתוחה לזוגות ביחד עם הנרי לאקונט.
כטניסאי הצטיין בעיקר בסגנונו הייחודי מהקו האחורי עם עלייה מדורגת לרשת.
נודע גם הקומיקאי על המגרש,.
הרבה לדבר עם הקהל, והפך את משחקיו לשואו.
כשחקן בנבחרת צרפת שיחק נואה 11 שנים והגיע למאזן ניצחונות מול הפסדים של 39–22 (26–15 ביחידים, 13–7 ובזוגות).
בשנת 1982 הוא הוביל אותה למשחק הגמר נגד נבחרת ארצות הברית.
9 שנים לאחר מכן, בשנת 1991 זכה נואה בגביע דייוויס כקפטן נבחרת צרפת, 51 שנים לאחר זכייתה האחרונה של הנבחרת בגביע זה ולאחר מכן גם בשנת 1996 וגם ב-2017
בשנת 1997 הוביל נואה כקפטן את נבחרת צרפת לזכייה בגביע הפדרציה.
בשנת 2005 זכה נואה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של הטניס.
לאחר שפרש מטניס מקצועני החל נואה בקריירה של זמר.
מאז שנת 2000 הוא הוציא 9 אלבומים וזכה להצלחה רבה.
במיוחד התפרסם שירו OZ (בצרפתית - העז) שפונה במיוחד לבעלי מוגבלויות וקורא להם להעיז ולצאת מהמגבלות שלהם.
משנת 1988 הוא פעיל חברתי.
בתחילה הוא התגייס, ביחד עם אימו, בפעילות חברתית, והם יצרו את האגודה "ילדי האדמה" שפעלה בתחום ההגנה על הילד.בשנת 1996 הוא הקים אגודה שמטרתה לאפשר לילדים ברובעי העוני ללמוד טניס בחינם.
אביו, זאכארי נואה, היה כדורגלן קמרוני נודע שזכה בגביע הצרפתי עם סדאן ב-1961. אמו, מרי-קלייר, הייתה קפטן נבחרת צרפת בכדורסל נשים ומורה.
לנואה חמישה ילדים, שניים מהם בניה של ססיליה רוד (מיס שוודיה, סיימה במקום הרביעי בתחרות מיס תבל 1978; כיום פסלת): ג'ואקים (סנטר ניו יורק ניקס) וילנה (דוגמנית).
מאשתו השנייה, הדוגמנית הבריטית הת'ר סטיוארט-וייט, יש לו שתי בנות: אלייג'ה וז'נייה.
כעת הוא נשוי למפיקת הטלוויזיה הצרפתית איזבל קמפוס (Isabelle Camus), וממנה יש לו בן בשם ג'אולוקס (Joalukas).
יאניק הוא בעליה של מסעדה בסן ברתלמי בשם "Do Brazil".
יאניס לוסיס (בלטבית: Jānis Lūsis; 19 במאי 1939 – 29 באפריל 2020) היה אתלט סובייטי-לטבי.
אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), בעל 3 מדליות מ-3 אולימפיאדות, 4 פעמים ברציפות אלוף אירופה ושיאן עולם בהטלת כידון.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1962 זכה לוסיס במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 82.04 מטר, לפני האלוף האולימפי ויקטור ציבולנקו מברית המועצות (77.92 מטר) וולדיסלב ניקיצ'וק מפולין (77.66 מטר).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה לוסיס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 80.57 מטר, אחרי פאולי נבלה מפינלנד (82.66 מטר) וגרגריי קולצ'אר מהונגריה (82.32 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכה לוסיס במדליית זהב בהטלת כידון פעם שנייה ברציפות בתוצאה של 82.04 מטר, לפני ולדיסלב ניקיצ'וק (81.76 מטר) וגרגריי קולצ'אר (80.54 מטר).
בתחרות שנערכה בסאריארווי, פינלנד ב-23 ביוני 1968 קבע לוסיס בהטלת כידון שיא עולם חדש של 91.98 מטר, שיפור לשיא בן 4 שנים של טריה פדרסן מנורווגיה (91.72 מטר).
שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יורמה קינונן מפינלנד (92.70 מטר).
אל אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הגיע לוסיס כשיאן עולם והמועמד המוביל לניצחון.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 90.10 מטר, לפני יורמה קינונן (88.58 מטר) וגרגריי קולצ'אר (87.06 מטר)
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה לוסיס במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בהטלת כידון בתוצאה של 91.52 מטר, לפני פאולי נבלה (89.58 מטר) ויאנוש שידואו מפולין (82.90 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה לוסיס בפעם הרביעית ברציפות בהטלת כידון בתוצאה של 90.68 מטר, לפני בן ארצו יאניס דונין (85.30 מטר) וולפגנג הניש ממזרח גרמניה (84.22 מטר).
בתחרות שנערכה בסטוקהולם, שוודיה ב-6 ביולי 1972 החזיר לעצמו לוסיס בהטלת כידון את שיא העולם בתוצאה של 93.80 מטר.
שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי קלאוס וולפרמן ממערב גרמניה (94.08 מטר).
אף על פי שהגיע מוכן לאולימפיאדת מינכן (1972) זכה לוסיס במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 90.46 מטר, בסך הכל 2 ס"מ פחות מקלאוס וולפרמן שזכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 90.48 מטר ולפני ביל שמידט מארצות הברית (84.42 מטר) הוא לא הצליח להגן על תוארו.
הפסד זה היה הפער הקטן ביותר, בתחרויות הטלת כידון, במשחקים האולימפיים עד לאותה עת.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים לוסיס במקום שמיני בהטלת כידון בתוצאה של 80.26 מטר.
לאחר שפרש מספורט תחרותי החל לוסיס לאמן אתלטיקה.
הוא נישא לאלווירה אוזולינה, אלופה אולימפית בהטלת כידון מרומא 1960. בנם ולדמר לוסיס אף הוא מטיל כידון מצטיין שהשתתף בשתי אולימפיאדת ובשתי אליפות עולם.
בשנת 1987 התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) בחרה בלוסיס כמועמד לזורק כידון הגדול ביותר בעולם, בכל הזמנים.
יאניק אנייל הוא שחיין צרפתי, אלוף אולימפי (לונדון 2012) ואלוף העולם (ברצלונה 2013) במשחים ל-200 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, שיאן העולם הנוכחי (2021) במשחה ל-400 מטר חופשי (בריכת 25 מטר) ואלוף אירופה במשחה ל-400 מטר חופשי (בודפשט 2010).
הוא החל לשחות בגיל 8 במועדון השחייה בעיר הולדתו.
בשנת 2006 הצטרף למועדון השחייה בניס.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 2009 זכה אנייל ב-3 מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אירופה לנוער של 1:47.02 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אירופה לנוער נוסף של 3:48.17 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:21.15 דקות), לפני רוסיה (7:21.24 דקות) ואיטליה (7:22.76 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2010 זכה אנייל ב-6 מדליות, מהן 5 זהב ואחת כסף.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי (48.80 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אירופה לנוער חדש של 1:46.58 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אירופה לנוער ובשיא צרפתי חדש של 3:46.26 דקות, במשחה שליחים 4x00 מטר חופשי (3:19.65 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:21.40 דקות).
חודש לאחר מכן, באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), שנערכה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה זכה אנייל בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 3:04.78 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 46.33 שניות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 6:53.05 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע את התוצאה המהירה בנבחרת בתוצאה של 1:41.95 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה אנייל במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם גרגורי מלה, ז'רמי סטרביוס ופביאן ז'ילו בתוצאה של 7:04.81 דקות, אחרי ארצות הברית (7:02.67 דקות) ולפני סין (7:05.67 דקות).
למרות ששחה ראשון הוא קבע את התוצאה המהירה בקבוצתו, 1:45.25 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא צרפתי חדש של 1:44.99 דקות ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.24 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה אנייל בשתי מדליות זהב.
ביום השני של תחרויות השחייה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, ביחד עם אמורי לבו, פביאן ז'ילו וקלמנט לפר בתוצאה של 3:09.93 דקות, לפני ארצות הברית על שלל כוכביה ניית'ן אדריאן, מייקל פלפס, קאלן ג'ונס וראיין לוכטה (3:10.38 דקות) ורוסיה (3:11.41 דקות).
כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה בתחרות, 46.74 שניות, היחידי ששחה מתחת ל-47 שניות.
ביום השלישי, הוא זכה במדליית זהב במשחה 200 מטר חופשי בתוצאה 1:43.14 דקות, לפני סון יאנג מסין ופארק טאי-הוואן מקוריאה הדרומית שסיימו יחד במקום השני בתוצאה 1:44.93 שניות, רביעי סיים ראיין לוכטה.
זוהי התוצאה הטובה ביותר שנקבעה מאז ומעולם ללא חליפת שחייה מהסוג שנאסר לשימוש ב-2010. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.84 שניות, 4 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, ובמקום עשירי במשחה שליחם 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.60 דקות.
כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 48.77 שניות.
שבוע לאחר מכן, באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:41.46 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.54 דקות.
מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 46.80 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכה אנייל במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.65 דקות, אחרי ולימיר סטייפאנוביץ' מסרביה (1:45.78 דקות) ופאול בידרמן מגרמניה (1:45.80 דקות).
לאחר שהבטיח מקום בנבחרת צרפת באליפות העולם שנערכה בקאזאן, החליט אנייל שלא להשתתף בה עקב מחלה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים אנייל במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.35 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
הוא גם לא השתתף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש אנייל משחייה תחרותית.
בשנת 2012 זכה אנייל בתואר שחיין השנה באירופה
יאניס (ז'אניס) ליפקה (בלטבית: Žanis Lipke; 1 בפברואר 1900, ילגבה – 14 במאי 1987, ריגה) היה חסיד אומות העולם.
יאניס ליפקה נולד ב-1 בפברואר 1900 בעיר ילגבה (Jelgava) שבלטביה.
לא הרבה ידוע על הוריו.
אביו, היה מנהל חשבונות שנהרג במלחמת העולם הראשונה כשלחם בשביל הצבא הלטבי.
אימו, פאולינה, הייתה עקרת בית ונפטרה בשנת 1920.
בשנת 1919, שירת בחיל התותחנים הלטבי.
ב-3 באוקטובר 1920, התחתנו בריגה ולזוג נולדו בת ושני בנים.
בדצמבר 1941, לאחר כיבוש לטביה על ידי גרמניה הנאצית היה ליפקה עד לרצח יהודים בריגה.
כדי למצוא עבודה בעיר תחת שלטון נאצי, שתעזור לו לממש את תוכניות החילוץ שלו, יאניס עבר קורס בהגנה אווירית מטעם הצבא הגרמני.
זמן קצר לאחר מכן הוא החל לעבוד במחסנים של חיל האוויר הגרמני, הנקראים גם המחסנים האדומים.
מחסנים אלו היו ממוקמים לא רחוק מגטו ריגה.
חלק מעובדי המחסנים היו אסירי הגטו.
יאניס השיג את אמון הממונים עליו, ומונה להיות אחראי לארגן את הסעות היהודים אל העבודה וממנה, תפקיד שעזר לו לממש את משימתו שאחת ממטרותיה היא גם להציל יהודים.
כעובד יחידה אזרחית בחיל האוויר הגרמני הוסמך ליפקה להיכנס לגטו ריגה ולהוציא יהודים לעבודה.
כמו כן סייע לבריחת יהודים ממחנות עבודה באזור ריגה והסתיר יהודים בחווה שרכש בקרבת דובלה.
ליפקה הציל כ-400 יהודים במשך שלוש שנות פעילותו, מסוף 1941 ועד אוקטובר 1944, עת שוחררה לטביה בידי הצבא האדום.
מתוך קהילה גדולה של יהודי לטביה, ניצלו 200 יהודים בידי 136 חסידי אומות עולם לטבים.
יאניס ליפקה ואשתו יוהאנה הצילו לבדם 55 יהודים.
יאניס החביא יהודים שהציל בתוך בונקר שחפר מתחת לביתו.
האדם הראשון אותו הציל היה חיים סמוליאנסקי, חבר המשפחה שחי עם אשתו וילדיו בשטח הגטו.
היות שחלק מתפקידו של יאניס כלל גם הסעת פועלים יהודים בסוף יום העבודה בחזרה אל הגטו, וכן היה עליו לציין בדף הרישומים של שומר הגטו את מספר הפועלים החוזרים אל הגטו לאחר יום העבודה, התאפשר לו בחודשים הראשונים לקיום הגטו לממש חלק קטן ממשימתו, להציל מספר יהודים מחזרה אל הגטו.
מאוחר יותר זה, פעולות הצלה אלו נעשו קשות ומסוכנות יותר כאשר חילוץ אסירים נעשה ממחנות ריכוז ומחנות עבודה.
אחדים מחבריו ומכריו של יאניס לקחו חלק בהצלת היהודים, על ידי סיוע בהסעות ואספקת מזון, ביגוד ומחסה זמני.
לעיתים קרובות שיחד יאניס את השומרים או השוטרים בכסף, סיגריות, אלכוהול או שהסיח את תשומת לבם על ידי שיחות ידידותיות.
מול הגרמנים, ניצל את יכולתו לדבר בגרמנית ולא איבד את עשתונותיו גם במצבים מסובכים ומסוכנים.
ב-1966 העניק "יד ושם" ליאניס ויוהאנה ליפקה את התואר "חסידי אומות העולם".
עץ שניטע לכבוד יאניס ויוהאנה ליפקה ניצב ליד הכניסה למוזיאון לתולדות השואה ביד ושם.
בשנת 2000 הופק סרט תיעודי אודות ליפקה, בשם "יאניס ואחרים".
בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט "The Mover" ("המוביל") מספר את סיפור חייו.
הסרט זכה בשנת 2018 במקום הראשון בפסטיבל חיפה לסרטים זרים וקטף פרסים רבים ברחבי העולם.
כיום נחשב ליפקה כגיבור לאומי בלטביה.
על שמו קרוי רחוב בריגה.
באי קיפסלה (Ķīpsala) שבריגה, שם התגורר יאניס לפני השואה, הוקמו אתר הנצחה ומוזיאון שעוצב בצורת תיבת נח לתיעוד מעשיו של ליפקה.
האתר נחנך ביולי 2013 בנוכחות נשיא המדינה לשעבר, שמעון פרס.
יאניס פאפאדופולוס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר.
פאפאדופולוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אירקליס סלוניקי, ובשנת עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
בעונת עשה את עונת הפריצה שלו, כאשר שיחק גם בנבחרת הנוער של יוון, ומשך את תשומת לבן של קבוצות רבות ביוון.
ב-3 ביוני 2008 חתם בקבוצת אולימפיאקוס, ששילמה עבורו כ-800 אלף אירו.
ב-5 באוקטובר 2008 ערך פאפאדופולוס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של דודו סראנסה בניצחון 0-2 נגד א.א.ק.
בסך הכל שיחק שלוש שנים באולימפיאקוס, אך לא זכה לדקות משחק רבות.
בתקופה זו רשם 11 הופעות בנבחרת הצעירה של יוון, בהן כבש שער אחד.
ביולי עבר פאפאדופולוס לדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה בגרמניה.
ב-12 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון הביתי מול אוניון ברלין.
בעונתו הראשונה בקבוצה ערך פאפאדופולוס 24 הופעות, אך בעונתו השנייה מיעט לשחק ולאחר שחוזהו הסתיים חזר ליוון וחתם באריס סלוניקי.
ב-18 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד נגד אפולון סמירני.
ב-1 במרץ 2014 חתם פאפאדופולוס בקבוצת קרקוביה קרקוב מליגת העל הפולנית עד לסיום העונה.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-17 במרץ, בניצחון הביתי 0-1 מול יאגיולניה ביאליסטוק, ושבוע לאחר מכן הבקיע את השער הבכורה שלו, בתיקו 1-1 נגד פודבסקידזי ביילסקו-ביאלה.
בסיום העונה עזב בשל חילוקי דעות כספיות.
ב-11 ביולי 2014 הגיע פאפאדופולוס לישראל, וחתם בקבוצת בני סכנין.
ב-15 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 4-2 נגד מכבי חיפה.
ב-3 בפברואר 2015 עבר להפועל עכו ועזר לה להישאר בליגה.
ב-16 ביולי 2015 חתם בהפועל כפר סבא.
בקיץ חזר ליוון וחתם בואריה.
בקיץ חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
ב-28 ביולי 2018 פאפאדופולס חזר לקדנציה שנייה באירקליס.
ב-10 בספטמבר 2020, פאפאדופולוס חתם באירקליס.
יאניק גרהארדט הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בוולפסבורג מהבונדסליגה.
גרהארדט גדל במועדוני הנוער של קרויצאו ופ.צ.
בעונת 2012/13 החל גרהארדט לשחק בקבוצת המילואים של פ.צ.
קלן, וכבר אז נחשב ככישרון גדול, דבר שהתבטא בזכייתו של גרהארדט במדליית כסף במסגרת פרס מדליית פריץ ואלטר לכישרונות צעירים.
בעונת 2013/14 ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו במדי הקבוצה הבכירה של פ.צ.
קלן, במשחק הבונדסליגה השנייה מול דינמו דרזדן.
גרהארדט היה שותף מלא להעפלתה של קלן לבונדסליגה מהמקום הראשון, עם סיום עונת בכורתו 2013/14. בעונת 2014/15 סיים גרהארדט עם קלן במקום ה-12 בבונדסליגה, כאשר ערך 16 הופעות.
בעונת 2015/16 הפך גרהארדט לשחקן הרכב קבוע בקלן, וסיים עם הקבוצה במקום התשיעי בבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה בקישור עם מרסל ריסה, מתיאס להמן, לאונרדו ביטנקורט וקווין פוגט.
ב-27 במאי 2016 חתם גרהארדט בוולפסבורג מהבונדסליגה, שם הוא משתף פעולה בקישור עם דניאל קליגיורי, מקסימיליאן ארנולד, יוליאן דראקסלר, לואיז גוסטבו ויאקוב בלשצ'יקובסקי.
את הופעת הבכורה בקבוצה במסגרת הבונדסליגה ערך גרהארדט במחזור הראשון של עונת 2016/17, בניצחון 0–2 על אאוגסבורג.
בנובמבר 2016 נבחר גרהארדט על ידי מאמן נבחרת גרמניה יואכים לב לאייש את הסגל הגרמני למשחק מוקדמות מונדיאל 2018 מול נבחרת סן מרינו ולמשחק הידידות מול נבחרת איטליה.
גרהארדט לא שותף מול סן מרינו, אך פתח בהרכב ורשם הופעת בכורה במדים הלאומיים במשחק מול נבחרת איטליה, שהסתיים בתיקו 0-0.
יאניק פריירה קרסקו הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקיצוני באל שבאב ריאד מליגת העל הסעודית ובנבחרת בלגיה.
קרסקו נולד בעיר איקסל שבבלגיה להורים ממוצא פורטוגזי וספרדי, החל לשחק כדורגל במספר מועדונים קטנים בבלגיה מהם התקדם לראסינג גנק.
בשנת 2010, כשהוא מסיים את דרכו בקבוצת הנוער של ראסינג גנק עבר קרסקו לצרפת וחתם במונקו.
ב-30 ביולי 2012, ערך קרסקו את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו וגם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 על טור בליגה השנייה בצרפת.
ב-13 באפריל 2013 כבש קרסקו צמד שערים בניצחון מונקו 0–2 על אוסר.
בעונתו הראשונה בקבוצה, רשם קרסקו 27 הופעות ושישה שערים כשמונקו עלתה בחזרה לליגה 1.
ב-5 באוקטובר 2013, כבש קרסקו את שער הבכורה שלו בליגה 1 בניצחון 1–2 על סנט אטיין.
ב-20 באוקטובר, כבש קרסקו צמד שערים בתיקו 2-2 של מונקו עם סושו.
ב-25 בפברואר 2015, כבש קרסקו את השער השלישי בניצחון 1–3 של מונקו על ארסנל בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
ב-10 ביולי 2015, חתם קרסקו לחמש שנים באתלטיקו מדריד ששילמה עבורו למונקו 20 מיליון אירו.
ב-18 באוקטובר 2015, כבש קרסקו את שער הבכורה שלו במדי אתלטיקו מדריד בניצחון 0–2 על ריאל סוסיאדד.
ב-15 באוקטובר 2016, הבקיע שלושער ראשון בקריירה בניצחון 1–7 על גרנדה.
ב-28 במאי 2016 כבש קרסקו את שער השוויון של קבוצתו, בדקה ה-80, מול ריאל מדריד, במסגרת משחק גמר ליגת האלופות.
היה זה השער הראשון של שחקן בלגי בגמר ליגת האלופות.
בעונת 2016/2017 ביסס את עצמו קרסקו כשחקן הרכב באתלטיקו מדריד, ב-21 באוקטובר 2016 האריך קרסקו את חוזהו עד לשנת 2022 וסעיף שחרורו עלה ל-100 מיליון אירו.
ב-26 בפברואר 2018, הודיעה אתלטיקו מדריד על מכירתו לעולה החדשה בסין, דליאן ייפאנג תמורת 30 מיליון יורו.
ב-31 בינואר 2020 חזר קרסקו לאתלטיקו מדריד והושאל עד לסוף העונה.
ב-8 בספטמבר חזר באופן רשמי לאתלטיקו בחוזה לארבע שנים.
קרסקו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה במרץ 2015 כשעלה כמחליף בדקה ה-69 בניצחון נבחרתו 0–5 על נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות יורו 2016, גם בטורניר עצמו הוא נכלל בסגל הנבחרת כאשר את שער הבכורה שלו כבש בשלב שמינית הגמר בתחרות בניצחון 0–4 על הונגריה.
קרסקו גם נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2018 בו הגיעה נבחרתו עד למקום השלישי.
קרסקו נולד לאב פורטוגלי ולאם ספרדייה.
אביו עזב את המשפחה כשיניק היה עדיין ילד, והשאיר את אמו, כרמן לגדל אותו ואת אחיו מיילן לבד.
יש לו שני אחים למחצה הצעירים ממנו, הוגו וסיליה.
ב-2017 התחתן קרסקו עם מיס בלגיה לשעבר, נומי הפארט.
יאניק וסטרגור (בדנית: Jannik Vestergaard; נולד ב-3 באוגוסט 1992 בהבידוברה שבדנמרק) הוא כדורגלן דני, המשחק בעמדת הבלם בלסטר סיטי ובנבחרת דנמרק.
וסטרגור נולד בדנמרק לאב דני ולאם גרמניה, וגדל בקופנהגן.
סבו הגרמני של וסטרגור, הנס שרוארס, היה כדורגלן בפורטונה דיסלדורף, ודודו, יאן שרוארס, היה כדורגלן בבאייר אורדינגן.
דודו מיקה שרוארס משחק בקבוצת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך.
וסטרגור שיחק כנער בקבוצת הכדורגל ברונדבי, ובפגרת החורף של עונת 2010/11 נרכש על ידי הופנהיים מהבונדסליגה.
תחילה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ועד לתום העונה ערך הופעה אחת בלבד בקבוצה הבכירה.
בעונת 2011/12 הפך וסטרגור לשחקן רוטציה בהגנת הופנהיים, שכללה גם את אנדראס בק, מרווין קומפר, פביאן ג'ונסון, אדסון בראפהייד ואייזק וורסה.
הופנהיים סיימה את העונה הזו במקום ה-11. בעונת 2012/13 ערך וסטרגור 16 הופעות ליגה, וקבוצתו ניצלה מירידה אל הבונדסליגה השנייה, רק לאחר ניצחון במפגש כפול במבחני ההישרדות מול קייזרסלאוטרן שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה.
במשחק הראשון הופנהיים ניצחה 1–3, ובגומלין ניצחה 1–2, כשווסטרגור מבקיע את השער השני.
בעונת 2013/14 ערך וסטרגור 25 הופעות ליגה, ועם זאת היה חלק מקבוצה חלשה יחסית בהגנה, שהשליכה את יהבה על המשחק ההתקפי וסיימה את העונה במקום התשיעי, על אף שספגה 70 שערי חובה.
את עונת 2014/15 פתח וסטרגור בהופנהיים, אך לאחר שערך שש הופעות בחצי הראשון של העונה, חתם בפגרת החורף בורדר ברמן.
וסטרגור הפך מייד עם הגעתו לשחקן הרכב ראשון קבוע, ושיתף פעולה בהגנה עם קלמנס פריץ, אסאני לוקימיה, סנטיאגו גרסיה, סבסטיאן פרודל ואלחנדרו גאלבס.
וסטרגור עזר לקבוצה לייצב את ההגנה ולהתחמק מהתחתית, לאחר שבחצי העונה הראשון ברמן הייתה שקועה במקום האחרון בבונדסליגה לאורך מחזורים רבים.
את העונה הזו ורדר ברמן סיימה במקום העשירי.
בעונת 2015/16 המשיך וסטרגור להפגין יכולת גבוהה בהגנת ברמן, אך הקבוצה הייתה מסובכת במאבקי התחתית וניצלה רק במחזור האחרון ממשחקי המבחן.
בקיץ 2016 חתם וסטרגור בבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 12 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה בקבוצה פתח וסטרגור בכל 34 המשחקים של הקבוצה בבונדסליגה והבקיע ארבעה שערים.
בעונת 2017/18 המשיך וסטרגור ביכולתו הטובה והבקיע שלושה שערי ליגה.
ב-13 ביולי 2018 חתם וסטרגור בסאות'המפטון מהפרמייר ליג לארבע שנים.
באוגוסט 2018 ערך וסטרגור את הבכורה במדי סאות'המפטון, בתיקו 0-0 מול ברנלי במסגרת הפרמייר ליג.
בעונת 2018/19 סיימו וסטרגור וסאות'המפטון במקום ה-16 בפרמייר ליג.
באוגוסט 2019 הבקיע וסטרגור את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 מול מנצ'סטר יונייטד.
בתום עונת 2019/20 סיימו וסטרגור וסאות'המפטון במקום ה-11 בפרמייר ליג.
בעונת 2020/21 תפס וסטרגור מקום משמעותי הרבה יותר בהרכב הקבוצה, וסיים עמה במקום ה-15 בפרמייר ליג.
ב-13 באוגוסט 2021 רכשה לסטר סיטי את וסטרגור, בתמורה לכ-15 מיליון ליש"ט.
וסטרגור היה יכול לבחור אם לייצג את או את בזכות שורשיו הגרמניים מצד אמו, ובחר לבסוף לשחק עבור דנמרק.
וסטרגור שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק, ונקרא לראשונה ל הבוגרת באוגוסט 2013, כשערך את הבכורה כעבור חודש במשחק ידידות מול .
בשנת 2015 השתתף וסטרגור באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015, והבקיע את השער הראשון של בניצחון 1–2 על נבחרתה המקבילה של המארחת .
דנמרק הודחה מהטורניר בחצי הגמר לאחר תבוסה 1–4 ל.
וסטרגור השתתף עם נבחרת דנמרק במוקדמות יורו 2016, אך נבחרתו לא העפילה ליורו 2016 עצמו, לאחר שהודחה בשלב הפלייאוף על ידי .
המשחק הראשון בשוודיה נגמר בניצחון שוודי בתוצאה 1–2. הגומלין הסתיים בתיקו 2-2, כאשר וסטרגור הבקיע את השער השני לדנמרק בדקה ה-91, אך ללא הועיל.