tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על רקע תחרות עזה בין יצרני אופנועי הספורט המהירים ביותר ויציאת דגמים חדשים של אופנועי BMW K1200S, קוואסקי ZX-12R ו-ZX-14, הכניסה חברת סוזוקי שינויים משמעותיים בדגם 2008 של ההיאבוסה.
האופנוע צויד במנוע חדש וגדול יותר, בנפח 1,340 סמ"ק, שתפוקת הכוח שלו גדולה ב-11% מן המנוע הקודם.
שופרה אף מערכת הזרקת הדלק באופנוע וכן מערכת הפליטה שופרה כדי לעמוד בתקנים האירופאיים המחמירים לזיהום אוויר.
דגם זה עדיין לא נבחן במבחנים בלתי תלויים, על ידי עיתונאי רכב וחברת סוזוקי טרם פרסמה נתונים רשמיים על ביצועיו.
סוזוקי היאבוסה נמכר לראשונה בישראל כדגם 2008.
לאחר שסוזוקי היאבוסה החל להימכר בשוק החופשי הבינו יצרני האופנועים היפניים המובילים כי מלחמת הביצועים בין אופנועי הספורט המהירים ביותר עלולה לגרום להתערבות ממשלתית בחקיקה המגבילה את ביצועי האופנועים, לגרום לירידה בתדמיתם של אופנועים אלה בציבור לאחר תאונות קטלניות עקב נהיגה במהירות מופרזת וכן לעליה חדה במחירי ביטוח הרכב.
לכן, החל מדגמי 2001 הוגבלה מהירותם של אופנועי הספורט המהירים ביותר, הנמכרים לציבור לצורך נסיעה בכביש, לכ-300 קמ"ש.
ההגבלה האלקטרונית קובעת רף לצריכת הדלק של האופנוע בהילוך חמישי.
מגבלת מהירות זו ניתנת לביטול, אולם הדבר יכול להתבצע באופן חוקי אך ורק לצורכי מרוץ.
סוזאנה מריה ארן הייתה זמרת ושחקנית אנגלייה ידועת-שם, אחותו של המלחין תומאס ארן.
סוזאנה מריה ארן נולדה בלונדון והופיעה לראשונה באופרה הראשונה של אחיה, "רוזמונד", ב-1733. כזמרת אלט (אם כי בראשית דרכה הייתה סופרן), הרשימה את הנדל, שכתב תפקידים במיוחד בשבילה במשיח ובשמשון.
עוד שרה באופרות של הנדל את דוד ב"שאול" ותפקידים שונים בהצגות של "דבורה" ו"הרקולס".
צ'ארלס ברני אמר, שהנדל "חיבב מאוד את הגברת סיבר, שקולה והליכותיה ריככו את יחסו המחמיר כלפי חסך הידע המוזיקלי שלה".הנדל לימד אותה לשיר את תפקידיה צליל אחר צליל, כיון שהיא לא קראה תווים.
סוזאנה מריה שרה גם בכמה מן האופרות של אחיה, ביניהן, נוסף ל"רוזמונד", "האופרה שבאופרות" ו"דידו ואניאס".
הופעתה הראשונה כשחקנית הייתה בתפקיד הראשי ב"זארה" של אהרון היל, בהצלחה רבה.
בתקופה זו הופיעה גם בתפקידי שקספיר, שאותם ביצעה בשנים הבאות עם גאריק.
בשנת 1734 נישאה סוזאנה מריה לתיאופילוס סיבר, בנו של המחזאי קולי סיבר, ומאז נודעה בשם זה בחייה המקצועיים.
חיי הנישואים לא עלו יפה, אם כי הדרכתו של סיבר שיפרה את יכולת המשחק שלה.
בסופו של דבר נפרדו השניים וסוזאנה מריה עברה לדבלין, שם הצטרפה בשנת 1741 לצוות שביצע בהופעת בכורה את משיח של הנדל.
שערוריית נישואיה הכושלים ופירודה מבעלה דעכה לבסוף ומרת סיבר חזרה ללונדון לנהל קריירה מצליחה כשחקנית טרגדיה בתיאטרון דרורי ליין, בניהולו של חמיה, שם הופיעה עם דייוויד גאריק, אך בסופו של דבר הסתכסכה עמו, עזבה את דרורי ליין, ועברה לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
"עמה מתה גם הטרגדיה", אמר גאריק על פי השמועה כששמע על דבר מותה.
היא בין השחקניות הספורות שנקברו בכנסיית וסטמינסטר.
סוזאנה תמרו (באיטלקית: Susanna Tamaro; נולדה ב-12 בדצמבר 1957) היא סופרת איטלקייה ממוצא יהודי.
ספרה "ללכת בעקבות הלב" (Va' dove ti porta il cuore) הוא אחד הספרים האיטלקיים הנמכרים ביותר במאה העשרים.
תמרו נולדה בטריאסטה ב-1957 למשפחה ממעמד הביניים.
אמה היא קרובת משפחה של הסופר איטלו זבבו.
היא השלימה לימודי תעודה בבימוי בבית הספר הניסיוני לקולנוע של רומא (Centro Sperimentale di Cinematografia di Roma) ב-1976. ב-1977 שימשה כעוזרת במאי של סלווטורה סמפרי (Salvatore Samperi) שביים בטריאסטה את הסרט "ארנסטו", עיבוד של הספר בשם זה של אומברטו סאבה.
תמרו החלה לכתוב סיפורים ב-1978. בשנות השמונים כתבה מדי פעם לערוץ ראי (RAI).
ב-1989 השתתפה ביוזמה של הוצאת מרסיליו שרצתה להשיק סדרת ספרים של סופרים צעירים שעדיין לא פרסמו.
תמרו הצליחה להתפרסם בעולם הספרות עם הרומן הראשון שלה "הראש בעננים" (La testa tra le nuvole).
ב-1990 יצא לאור "בקול בודד" (Per voce sola), אף הוא בהוצאת מרסילי; רומן אשר זכה לתשבחות מפדריקו פליני ואלברטו מורביה, תשבחות אשר הביאו אותו לראש טבלת מכירות הספרים באיטליה.
ב-1994, פורסם הרומן המצליח ביותר שלה, "ללכת בעקבות הלב" (Va' dove ti porta il cuore), אשר זכה להצלחה מסחררת ברחבי העולם ונמכרו ממנו 16 מיליון עותקים.
ב-1996 עיבדה הבמאית כריסטינה קומנצ'יני (יחד עם רוברטה מאצוני) את הספר לסרט ואף ביימה את הסרט.
הכוכבת הוותיקה, וירנה ליזי, זכתה בפרס גלובוס הזהב האיטלקי על משחקה בסרט.
ב-1996 החלה תמרו לכתוב טור בשבועון "משפחה נוצרית" (Famiglia Cristiana).
דעותיה המובעות במאמריה חופפות לאלו של הכנסייה הקתולית והיא מתנגדת להפלות מלאכותיות ולהמתת חסד.
ב-1997 פרסמה רב-מכר נוסף, "נפש העולם".
בשנת 1997, קטע לירי שכתבה, "נשימה עמוקה יותר" (Il respiro più grande), הולחן על ידי המוזיקאי רון ובוצע על ידי הזמרת טוסקה במסגרת פסטיבל סאן רמו.
בשנת 2000 חתמה תמרו על חוזה עם הוצאת ריצולי (Rizzoli).
באותה שנה נוסדה "קרן תמרו", שתומכת ביוזמות ופרויקטים שונים של סולידריות והתנדבות.
ב-2005 הפיקה ומימשה את סרטה הראשון, "בתוך אהבתי" (Nel mio amore), עיבוד לסיפורה "הגיהנום לא קיים" (L'inferno non esiste).
ב-2006 כתבה תמרו מופע תאטרלי יחד עם הזמרת גרציה די-מיקלה (Grazia Di Michele) והסופרת סנדרה צ'יסנראוס (Sandra Cisnereos).
ב-2006 יצא לאור "הקשיבי לקולי", ספר המשך ל"ללכת בעקבות הלב".
הספר היה להצלחה בינלאומית נוספת והזכויות עליו נמכרו ביותר משתים עשרה מדינות.
פרס איטלו קאלווינו ליצירת ביכורים (1989)
פרס אלזה מורנטה (1990) עבור "הראש בעננים"
פרס רפלו קריג'ה לסופרות (Rapallo Carige] (1992].
ללכת בעקבות הלב, תרגום ענת שפיצן, מודן, (1996)
בקול בודד, תרגום ענת שפיצן, מודן (1997)
בחוץ, תרגום יורם מלצר, מודן (2006)
הקשבי לקולי, תרגום דליה עמית, מודן (2008)
סוזומו הירסוואה (ביפנית: 平沢進; נולד ב-2 באפריל 1954 בטוקיו) הוא מלחין ויוצר מוזיקת פופ אלקטרונית יפני.
הוא מוכר לקהל המערבי בזכות כתיבת מספר פסקולים מצליחים לסרטי אנימה יפניים.
הירסוואה נולד בטוקיו בשנת 1954. החל בלימודים במכללת גאקוין בטוקיו לעיצוב בשנת 1972. בשנים 1972 - 1978, הופיע עם להקתו, "מנדרייק" (Mandrake), שניגנה בסגנון רוק פרוגרסיבי.
בשנת 1979 הקים ביחד עם שניים מחבריו מלהקת מנדרייק להקת טכנו-פופ בשם P-Model.
הלהקה הוציאה מספר אלבומים במהלך שנות ה-80.
בשנת 1989 הקליט הירסוואה אלבום סולו ראשון והמשיך להופיע עם להקת P-model עד להתפרקותה בשנת 1999. בשנת 2004 הקים את Kaku P-Model בה הוא החבר היחיד.
הירסוואה הוציא במהלך השנים מספר פסקולים לסדרות וסרטי אנימה, בהם לסרטים "פפריקה", "סוכן פרנויה" ו"ברזרק".
סוֹזוֹפּוֹל (בבולגרית: Созопол) היא עיירת קיט בדרום-מזרח בולגריה, בשטח מחוז בורגס, השוכנת על גדות הים השחור ומרוחקת כ-35 קילומטרים מבירת המחוז בורגס.
העיר מפורסמת בפסטיבל התרבות השנתי, "פסטיבל סוזופול הבינלאומי" המתקיים בחודש ספטמבר.
סוזופול היא אחד ממקומות היישוב העתיקים בכל בולגריה וראשית ההתיישבות האנושית מתוארכת לתקופת האבן החדשה ובהמשך בתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית הוקם במקום ישוב מבוצר.
בתקופה ההלניסטית נקרא היישוב אפולוניה פוניטקה, דהיינו עירו של אפולו שעל שפת הים השחור, ועם כיבושו על ידי צבאות האימפריה הרומית שונה שמו לסוזופוליס.
עם חלוקת האימפריה עבר היישוב לשליטת האימפריה הביזנטית ונשארה בחזקתה, ( להוציא תקופות קצרות בהן נשלט על ידי האימפריה הבולגרית השנייה), עד לכבושה על ידי האימפריה העות'מאנית, עת נודע שמה כ-סיזבואולו.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכלל היישוב בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 סופח לשטח נסיכות בולגריה.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה בוצע טרנספר של אוכלוסייה ממוצא יווני שהתגוררה בעיר, והיא הוחלפה בתושבים ממוצא בולגרי שעברו טרנספר דומה על ידי היוונים במזרח תראקיה.
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הים השחור, כך שמאפייניו דומים לאקלים ים תיכוני.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 16.4oc, כאשר ערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-6oc בחודש ינואר ועד 27oc בחודש יולי.
העיר העתיקה ממוקמת על חצי אי וכוללת מתחם בילויים, אזורי קניות ומרינה ומעריכים שכ-100,000 תיירים מבקרים מדי יום במקום בעונת השיא.
חב' המחקר Colliers ציינה את העיירה כיעד התיירות המועדף בבולגריה ובעלת ערך הנדל"ן הגבוה ביותר במדינה.
מבחינת תשתית תחבורתית קיים קו מעבורות לעיר בורגס וכן מספר קווי אוטובוס.
הנמל הקטן אשר בעיירה משמש גם להעברת סחורות בהיקף קטן-בינוני.
ליד העיר עובר הכביש המהיר מרוסה לבורגס.
בשטח הרשות המקומית, קיימים מכרות נחושת וכן מספר מפעלים קטנים לעיבוד מזון, בעיקר דגים.
סוזוקי סוויפט (ביפנית: スズキ・スイフト) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר מיוצרת משנת 1983 ועד היום.
בשוק הבינלאומי סוזוקי סוויפט נמכרת גם תחת שמות אחרים, כגון "קולטוס" ביפן, "הערכה מארוטי" בהודו, "שברולט ספרינט", "פונטיאק פיירפליי" ו"גיאו מטרו" בארצות הברית, ו"בארינה הולדן" באוסטרליה.
הדור הראשון שווק בעולם מאוקטובר 1983 ועד דצמבר 1989. הוא יוצר בגרסת 5 דלתות ו-3 דלתות.
המנוע של הרכב שהושק ב-1983
המנוע של הרכבים שהושקו ב-1984
המנוע של הרכב שהושק ב-1985
המנוע של הרכבים שהושקו ב-1986
המנוע של הרכבים שהושקו ב-1989
הדור השני נמכר בעולם ממרץ 1990 ועד דצמבר 1995. לדור זה מרכבים רבים: קבריולה, האצ'בק 3 דלתות, סדאן והאצ'בק 5 דלתות.
קיבל ציון בטיחות על ידי NHTSA: 3 כוכבי בטיחות לנהג ולנוסע לידו.
הדור השלישי נמכר בעולם מדצמבר 1995 ועד לדצמבר 2003 ויוצר בגרסת סדאן והאצ'בק 3 דלתות.
הרכב נחשף בשנת 2004 בתערוכת הרכב של פריז ונמכר עד 2010 (בחלק מהמדינות גם עד היום).
הדור הרביעי נמכר בגרסת 3 דלתות, 4 דלתות ו-5 דלתות.
הרכב קיבל 4 כוכבי בטיחות במבחן הבטיחות של EURONCAP.
הדור החמישי החל להימכר במספטמבר 2010. מבחינה ויזואלית, דגם זה דומה מאוד לדור הרביעי, ואף על פי כן, זהו דגם חדש לחלוטין.
צריכת הדלק של המנוע בדגם זה צומצמה בכ-20% מבלי להקריב את ביצועי הרכב.
הדור השישי (הידוע גם בתור super swift) הוצג לראשונה ביפן בנובמבר 2016. הדור השישי עושה שימוש בשלדה החדשה קלת המשקל של סוזוקי, בה כבר נעשה שימוש בבלנו והאיגניס החדשות.
כל ששת הדורות של סוזוקי סוויפט שווקו בישראל, החל משנת 1987 ועד היום.
בכל השנים זכתה הסוויפט להצלחה נאה למדי בשוק הישראלי אך מעולם לא הפכה למכונית הנמכרת מסוגה, ואת התואר הזה השאירה ברוב המקרים לרכבים כמו יונדאי i20 או מאזדה 2.
שלושת הדורות הראשונים נמכרו בישראל בעיקר בגרסת ה-1,300 סמ"ק, ידנית או אוטומטית.
הדור הרביעי נמכר בישראל בגרסת ה-1,500 סמ"ק האוטומטית בלבד, ללא אפשרות לגיר ידני.
הדור החמישי הושק בישראל בתחילת שנת 2011, תחילה בגרסת 1.2 ליטר אוטומטית בלבד כשגרסה ידנית מוזלת הצטרפה להיצע הדגמים הישראלי רק כשנה וחצי מאוחר יותר.
המנוע החדש אפשר לסוזוקי לשפר בצורה משמעותית את צריכת הדלק של הדגם (מ-15.4 ל-17.8 קילומטרים לליטר) אך פגע בנתוני הביצועים – זמן הזינוק מעמידה ל-100 קמ"ש התארך בדגם האוטומטי מ-11.7 ל-13.5 שניות.
הרכב מגיע עם בין 6 ל־7 כריות אוויר ומערכת ABS כברירת מחדל.
סוזאנה יורק הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע, וטלוויזיה אנגלייה.
ב-1969 זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה עבור תפקידה בסרט "הם יורים גם בסוסים", היא הייתה מועמדת לפרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב על תפקידה זה.
ב-1972 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על תפקידה בסרט Images.
ב-1991 זכתה בעיטור כבוד של מסדר האמנויות והספרות.
בין הסרטים הידועים שהשתתפה בהם היו "טום ג'ונס", "ג'יין אייר" ו"אדם לכל עת".
נולדה בשם סוזאנה יולנדה פלטשר בצ'לסי שבלונדון.
בתם הצעירה של סיימון וילאם פיל ויקרס פלטשר שהיה סוחר ובנקאי, ושל אשתו הראשונה ג'ואן ניטה מרי בורינג.
סבה של יורק מצד אמה היה וולטר אנדרו בורינג (CBE), דיפלומט בריטי שכיהן בדומיניקה.
היא מצאצאיות הפוליטיקאי והכלכלן הבריטי ג'ון בורינג.
ליורק יש אחות בכורה, ואח למחצה מנישואיו השניים של אביה.
ב-1943 נישאה אמה בשנית לאיש עסקים סקוטי ועברה עם בתה לגור בסקוטלנד.
בגיל 11 החלה יורק ללמוד ב"מאר קולג'" (Marr College) בטרון שבמחוז איירשייר.
אחרי כן נכנסה לפנימייה Wispers School בכפר סטדהם שבסאסקס.
היא סולקה מהפנימיה אחרי שהיא הודתה ששחתה בעירום בבריכת בית הספר.
היא הועברה ל"איסט הודון הול" שבנורת'האמפטונשייר.
בבית הספר השתתפה בהצגה בתפקיד האחות המכוערת של סינדרלה והתלהבה מחוויית המשחק.
בהתחלה נרשמה לקולג' לאמנויות הדרמה של גלאזגו, אבל אחרי שאמה נפרדה מאביה החורג וחזרה ללונדון, נבחנה יורק ל-RADA.
היא זכתה בפרס רונסון כתלמידה המבטיחה ביותר, וסיימה את לימודיה ב-1958.
הקריירה הקולנועית שלה החלה ב-1960 עם "Tunes of Glory" סרט בכיכובם של אלק גינס וג'ון מילס.
ב-1961 שיחקה בתפקיד ראשי ב-"The Greengage Summer" לצידם של קנת מור ודניאל דארייה.
ב-1962 שיחקה בסרט "חיי פרויד" עם מונטגומרי קליפט בתפקיד פרויד.
ב-1963 גילמה יורק את סופיה וסטרן בסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס" בכיכובו של אלברט פיני עיבוד לרומן של הנרי פילדינג.
היא כיכבה בסרט הטלוויזיה "ג'יין אייר" עיבוד לספרה של שרלוט ברונטה, יחד עם השחקן ג'ורג' סי סקוט שגילם את דמותו של אדוארד רוצ'סטר.
על תפקידה בסרט "הם יורים גם בסוסים" (1969) הייתה יורק מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
את האוסקר היא הפסידה לטובת גולדי הון, אך זכתה בפרס באפטא על התפקיד.
ב-1972 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על סרטו של רוברט אלטמן "Images".
היא גילמה את לארה אמו של סופרמן בסרט סופרמן (1978) ובסרטי ההמשך "סופרמן 2" (1980) ו"סופרמן 4: השאיפה לשלום" (1987).
יורק הופיעה בסדרות דרמה בטלוויזיה הבריטית כמו ב-"Prince Regent" בה גילמה את מריה פיצהרברט, שג'ורג' הרביעי נשא לאישה בחשאי, ובסדרה "We'll Meet Again" ב-1982.
ב-1984 גילמה את גברת קרצ'יט בעיבוד קולנועי ל"מזמור חג המולד" של צ'ארלס דיקנס.
שוב שיתפה פעולה עם ג'ורג' סי סקוט (כאבנעזר סקרוג'), שחקנים נוספים בסרט היו דייוויד וורנר (בוב קרצ'יט) פרנק פינלי (ג'ייקוב מארלי), אנג'לה פלזנס (רוח חג המולד של העבר) ואנתוני וולטרס כטים הקטנטן.
ב-1992 הייתה חברה בצוות השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
החל מ-2003 השתתפה בסדרת הדרמה הרפואית של ה-BBC הולבי סיטי, בתפקיד מנהלת בית החולים הלן גרנט.
ב-2004 שיחקה באותו תפקיד בשני פרקים בסדרת-בת של "הולבי סיטי" Casualty.
הסרט האחרון שהשתתפה בו היה "The Calling" שיצא לאקרנים ב-2010.
ב-1978 הופיעה יורק ב"תיאטרון ניו אנד" שבלונדון בהצגה "The Singular Life of Albert Nobbs" שביים הבמאי הצרפתי סימון בנמוסה.
בשנה הבאה שיחקה בפריז כשהיא דוברת צרפתית במחזה Appearances על פי הנרי ג'יימס הבמאי היה שוב בנמוסה.
ב-1980 השתתפה במחזה "For No Good Reason" עיבוד לסיפור קצר מאת הסופר ג'ורג' מור יחד עם השחקנית סוזאן המפשייר.
ב-2007 שיחקה ב"כנפי היונה" על פי ספרו של הנרי ג'יימס במסגרת מסע הופעות בבריטניה, ובהצגת היחיד שלה "The Loves of Shakespeare's Women" שזכה להכרה בינלאומית.
עוד ב-2007 כיכבה בתפקיד אורח במחזה אודיו של דוקטור הו "Valhalla".
ב-2009 הופיעה לצידו של ג'וס ואנטיילר בעונת טנסי ויליאמס בתיאטרון ניו אנד וזכתה לשבחים מהמבקרים.
הופעתה האחרונה בתיאטרון הייתה באוגוסט 2010 במחזה "קוורטט" מאת המחזאי רונלד הארווד באוקספורד פלייהאוס.
בשנות השבעים כתבה יורק שני ספרי פנטזיה לילדים, "In Search of Unicorns" שיצא ב-1973 ואת "Lark's Castle" מ-1976. שני הספרים נערכו ויצאו לאור מחדש בשנות השמונים.
יורק השתתפה בתוכנית רדיו דוקומנטרית "I Had The Misery Thursday" בערוץ 4 של ה-BBC, מחווה לשחקן מונטגומרי קליפט.
התוכנית שודרה ב-1986 במלאת 20 שנה למותו של קליפט.
יורק כיכבה לצידו בשנת 1962 בסרט "חיי פרויד" של ג'ון יוסטון.
יורק התחתנה עם מייקל ולס ב-1960. לבני הזוג נולדו שני ילדים, הבת סשה נולדה במאי 1972, והבן אורלנדו נולד ביוני 1973. הם התגרשו ב-1976. בעיבוד הטלוויזיוני של מזמור חג המולד בו גילמה יורק את דמותה של גברת קרצ'יט, שני ילדיה שחקו לצידה, כילדי משפחת קרצ'יט.
ב-2007 נולד הנכד הראשון שלה.
יורק השתייכה לצד השמאלי של המפה הפוליטית ותמכה בפומבי בשחרורו של מרגל האטום הישראלי מרדכי ואנונו.
ב-2007 בהופעה בתיאטרון הקאמרי בתל אביב, הקדישה את הופעתה לוואנונו ועוררה בכך מחאה בקרב הקהל הישראלי.
יורק אובחנה כחולה בסרטן בסוף שנת 2010, אך סירבה לטיפול בכימותרפיה, ובחרה להופיע במחזה "קוורטט" של רונלד הארווד.
היא מתה בבית חולים בלונדון ממיאלומה נפוצה ב-15 בינואר 2011, שישה ימים לאחר יום הולדתה ה-72.
אמא של מייק Loop אוליביה 2000 St.
סוזאנה מרטינס היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה כמושלת ה-31 של מדינת ניו מקסיקו.
מרטינס נולדה וגדלה באל פאסו שבטקסס, הצעירה מבין שלושה ילדים לג'קובו ופאולה מרטינס.
היא צאצאית למהגרים ממקסיקו, סבא-רבא שלה היה הגנרל טורביאו אורטגה שנלחם ברודן פורפיריו דיאס במהלך המהפכה המקסיקנית.
אביה היה מתאגרף ושירת בחיל הנחתים של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה, לאחר מכן שירת כעוזר שריף ופתח חברת ביטחון בה עבדה גם סוזאנה כאחת מהמאבטחים.
היא סיימה את לימודי בתיכון ב-1977 בהצטיינות לאחר שכיהנה כנשיאת מועצת התלמידים.
מרטינס בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס באל פאסו ותואר J.D במשפטים מאוניברסיטת אוקלהומה ב-1986. באוקטובר 1986 החלה לעבוד כעוזרת לתובע מחוז 3 בניו מקסיקו.
היא פוטרה באוגוסט 1993 על ידי מעבידה גרג ואלדז לאחר שהסכימה להעיד נגדו בחקירה בנושא פיטורים לא חוקיים שביצע.
היא הגישה תביעה נגד ואלדז, שנסגרה בפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט וכללה תשלום פיצויים למרטינס בסך כ-120,000 דולר.
לאחר הפיטורים עבדה כמשפטנית במחלקת מדינת ניו מקסיקו לענייני משפחה, נוער וילדים.
ב-1996 היא עברה מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית והחליטה להתמודד מול ואלדז בבחירות למשרת התובע המחוזי.
היא ניצחה בבחירות ברוב ניכר ומונתה לתובעת מחוז דונה אנה, המחוז השני בגודלו במדינה.
היא כיהנה בתפקיד במשך 14 שנים במהלכן נבחרה שוב עוד שלוש פעמים.
בשנים אלו עמדה בעצמה בראש צוות התביעה במספר תיקים בולטים.
בנובמבר 2010 ניצחה בבחירות לתפקיד מושל מדינת ניו מקסיקו, כשזכתה ב-53% מקולות המצביעים.
בנובמבר 2014 נבחרה פעם נוספת לתפקיד ברוב של 57%.
ב-1 בינואר 2019 סיימה את תפקידה.
ב-2013 נבחרה על ידי טיים מגזין לאחת מ-100 האנשים המשפיעים בעולם.
מרטינס נשואה בשנית לצ'אק פרנקו ואם לבן חורג.
סלמיניוס הרמיאס סוֹזוֹמֵנוּס (ביוונית עתיקה: Σωζομενός, בלטינית: Sozomenus; 400–450 לערך) היה היסטוריון של הכנסייה הנוצרית.
מקור חשוב לתולדות הכנסייה והנוצרים בין המאה ה-3 למאה ה-5 ולמסורות ואמונות נוצריות, בהן כאלה הקשורות לארץ ישראל.
סוזומנוס נולד בבית לאהיא, (ליהנוס) ליד עזה.
הוא מספר כי הנוצרי הראשון במשפחתו היה סבו, שהתנצר בתקופת קונסטנטיוס השני (בין השנים 337 ל-361), כאשר ראה את הילריון הקדוש מגרש שד מגוף שכנו, אלפריון.
משפחתו של אלפריון עסקה בהקמת כנסיות, בעידוד להתנצרות המונית ולנזירות.
סוזומנוס גדל והתחנך במסגרת חוג זה ורכש ידע בכתבי הקודש ובמסורות שעברו על-פה מאת הנזירים במקום הולדתו.
גם בהמשך כתב מתוך גישה קרובה לנזורה בכלל ולנאמני הילריון הקדוש בפרט.
סוזומנוס הוכשר כעורך דין בביירות ובקונסטנטינופול וייתכן ששהה בחצרו של תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
בשנת 430 לערך החל לחבר את ספריו אודות תולדות הכנסייה.
ההיסטוריון הישראלי יונתן ליבנה מציין כי סוזומנוס השתייך לשכבה עולה של אינטלקטואלים קונסטנטניפוליטאנים, אשר היו מהגרים חדשים בעיר הבירה האימפריאלית, אשר גדלו והתחנכו באזורי הספר של האימפריה.
כיוון שמהלך חייו השאיר עקבות משמעותיים בכתיבתו, ניתן למצוא בכתביו, במשולב בסיפור ההיסטורי, מידע רב על תולדות קהילתו וארץ מוצאו וכן סימנים כי הכתיבה כוונה גם לקהל הקוראים שבפריפריה האימפריאלית.
סוזומנוס חיבר שתי עבודות גדולות תחת השם הכולל "היסטוריה כנסייתית" (Historia Ecclesiastica), שתיהן ביוונית, מהן רק השנייה הגיעה לידינו.
עבודתו הראשונה כיסתה את ההיסטוריה של הנצרות מצליבת ישו ועד סוף שלטונו של ליקיניוס (323).
העבודה כללה 12 כרכים (ספרים) והתבססה על מקורות כגון ספריהם של אוסביוס מקיסריה, הגסיפוס וסקסטוס יוליוס אפריקנוס.
החלק השני של עבודתו כיסה את התקופה שבין המרת דתו קונסטנטינוס (312) לתקופת שלטונו של תאודוסיוס השני.
סוזומנוס כתב את הספרים בקונסטנטינופול סביב שנת 440 והקדיש אותם לקיסר תאודוסיוס השני.
העבודה מחולקת לספרים לפי תקופות שלטונם של הקיסרים:
ספר ראשון, מהמרת דתו של קונסטנטינוס עד ועידת ניקיאה (312-325)
ספר שני, מוועידת ניקאה ועד מות קונסטנטינוס (325-337)
ספר שלישי, ממות קונסטנטינוס ועד מות קונסטנס הראשון (337-350)
ספר רביעי, ממות קונסטנס הראשון ועד מות קונסטנטיוס השני (350-361)
ספר חמישי, ממות קונסטנטינוס השני ועד מות יוליאנוס הכופר (361-363)
ספר שישי, ממות יוליאנוס הכופר ועד מות ואלנס (363-375)
ספר שביעי, ממות ואלנס ועד מות תאודוסיוס הראשון (375-395)
ספר שמיני, ממות תאודוסיוס הראשון ועד מות ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית (395-408)
ספר תשיעי, ממות ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית ועד מות ולנטיניאנוס השלישי (408-425)
בפתיח מציין סוזומנוס שבכוונתו לכסות את התקופה עד לסיום הקונסולט ה-17 של תאודוסיוס השני, כלומר עד 439, אולם הספר מסתיים לפני כן.
הסיבה אינה ברורה כל צרכה, אולם כיוון שזמן הכתיבה התקרב מאוד לאירועים האקטואליים של אותה העת, ייתכן שסוזומנוס חש שאינו יכול לכתוב בחופשיות על נושאים ואישים במחלוקת עם השלטון, למשל על תקופתה של הקיסרית אליה אודוקיה.
חוקרים מציינים כי כותבים מאוחרים לסוזומנוס כגון תאופאנס המודה, תאודורוס הלקטור ואחרים, קראו את עבודתו של סוזומנוס עד לסופה, כולל החלק החסר ולפיכך הרי שחלק זה חובר וראה אור.
בכתיבתו השתמש סוזומנוס בכתבי אחרים, בהם סוקרטס מקונסטנטינופול, ממנו שאל חלקים ניכרים מהחומר שהביא בספרו, אך במקומות רבים מרחיב סוזומנוס על דברי סוקרטס וניכר שהגיע אל המקורות מהם שאב סוקרטס עצמו.
מקורות נוספים שהיו לנגד עיניו הם כתבי אתנסיוס, טיראניוס רופינוס, אולימפיודורוס מתבאי וזוסימוס (עליהם נשען עיקר הספר התשיעי), קירילוס מירושלים ורשימותיהם של רבים אחרים, בעיקר בישופים ונזירים.
כן משלב סוזומנוס בכתביו גם מסורות רבות שנמסרו והועברו בעל-פה.
ההיסטוריה של סוזומנוס רחבה ומקיפה, לפחות בכל הנוגע לנצרות במזרח, פחות מכך לגבי הנצרות במערב האימפריה הרומית.
חשיבותה הגדולה היא בעובדות מקוריות בכתביו שאינן מופיעות במקורות אחרים, חלקן עובדות שהעתיק ממקורות קדומים שאבדו ורבות מהן שכתב על סמך מסורות ואמונות שבעל-פה ושנרשמו לראשונה על ידיו.
גם כאשר הוא עוסק בחומרים ממקורות קודמים לו ותוכניתו עוקבת אחר הנראטיב של סוקרטס מקונסטנטינופול, כתיבתו קריאה, סדר הרצאת הדברים ברור ומסודר ומשלב באופן הרמוני חומרים מקורות מגוונים.
עם זאת, פעמים רבות מביע סוזומנוס עצמו תסכול מכך שאינו יכול להביא תמונה מושלמת של האירועים או לרדת לחקר האמת בשל מחסור במידע או ריבוי סתירות.
כתיבתו ההיסטורית של סוזומנוס מדגישה במיוחד את הנזירות ומכילה מידע רב ערך על ראשיתה והתפשטותה של תופעת הנזורה בנצרות ועל מייסדיה.
כן שם סוזומנוס דגש על המיסונריות הנוצרית ועל המאמצים הראשונים לניצורם של הארמנים, הסרצנים והגותים.
הכתיבה מנסה להיות אובייקטיבית ובלתי-אישית, כך שעמדותיו התאולוגיות של סוזומנוס עצמו, פרט להערצת הנזירים והמיסיונרים, אינן בולטות.
למרות התנגדות חריפה ושמרנית למינות, סוזמנוס מביע לעיתים הערכה אישית לאישים שהחזיקו בעמדות לא-אורתודוקסיות (גנוסיס, אריאניות, מונטניזם וכו') ואינו תוקף אותם אישית או מוסרית.
בכל הנוגע לתולדות ארץ־ישראל, סוזומנוס מוסר מידע מהימן.
עבודותיו של סוזומנוס נדפסו לראשונה ב-1544 בפריז על ידי רובר אטיין (Robert Estienne).
בשנת 1720 הוציא אנרי ולואה (Henri Valois) בקיימברידג' מהדורה של כתבי סוזומנוס יחד עם כתבי סוקרטס מקונסטנטינופול, קסיודורוס ואחרים.
ב-1846 ראה אור תרגום של הספר לאנגלית בלונדון בשם "היסטוריה של הכנסייה בתשעה ספרים" (A History of the Church in Nine Books, from A.D.324 to A.D.440).
סוזוקי הארונובו (ביפנית: 鈴木春信) היה צייר, מאייר ספרים ויוצר הדפסים יפני, שפעל בשנים 1765–1770. הארונובו נחשב לאחד האמנים המהפכנים ביותר של תקופת אדו (שנים 1600–1868): הוא נודע בתרומתו לפיתוח ז'אנר הדפסי העץ היפנים, ה"אוקיו-אה", כאשר הסגנון העיקרי המזוהה עמו הוא הדפסים מרובי צבעים - נישיקי-אה.
הדפסים אלו היוו חידוש לטכניקה אשר הייתה נהוגה ביפן באותה תקופה, בה עשו אמני ההדפסים שימוש בשניים או שלושה צבעים בלבד.
תפיסת היופי הנשית החדשה אותה הציג הארונובו בהדפסי ה"ביג'ינגה" שלו (מילולית: "תמונות של בני אדם יפים") השפיעה על דור שלם של אמני אוקיו-אה.
הארונובו הותיר אחריו רמזים מעטים בלבד בכל הנוגע לרקע האישי שלו ולזהותו.
הוא נולד, כפי הנראה, אל תוך מעמד הצ'ונין (מילולית: "אנשי העיר"), מעמד חברתי אשר הורכב מסוחרים ובעלי מלאכה, שנחשבו למעמד נחות באותה התקופה.
מקום ותאריך לידתו המדויקים אינם ידועים, אך האמונה הרווחת היא כי גדל בקיוטו שם נולד בין השנים 1724–1725, ונפטר בשנת 1770 בעודו בן 46.
מתוך עבודותיו של הארונובו עולות השפעות חיצוניות של אמנים רבים, ביניהם טוריאי קיומיצו , אישיקאווה טויונובו, אוקומורה מסאנובו, אסכולת קאוואמאטה ואסכולת קאנו, אך ההשפעה הגדולה מכולן מיוחסת לצייר ההדפסים הנודע נישיקאווה סוקנובו, יליד קיוטו, זאת משום שהארונובו עיבד ביצירותיו מוטיבים וקומפוזיציות מתוך עבודותיו של סוקונובו.
יש המאמינים כי הארונובו למד ציור בקיוטו, שם פגש בסוקנובו אשר למד ציור תחת אסכולת קאנו, וייתכן שאף אסכולת טוסה.
הרפרטואר האמנותי של הארונובו מכיל כ-800 הדפסים.
בנוסף, אייר הארונובו כ-20 ספרים.
כמו אמני אוקיו-אה אחרים, אייר גם הדפסים ארוטיים- "שונגה".
אף על פי שיש הטוענים כי השלבים האמנותיים השונים במהלך הקריירה של הארונובו חפפו לעיתים קרובות זה לזה, ניתן לקבוע בהכללה שלוש תקופות שונות במהלך פעילותו:
התקופה הראשונה (1760–1765) בה יצר הדפסי בניזורי-אה (מילולית: "תמונות המודפסות באדום"), לרוב בצבעי ירוק ואדום.
התקופה השנייה (1764–1766) בה יצר הדפסי אגויומי (egoyomi, מילולית: "תמונות לוח שנה")
התקופה השלישית (1765–1770) בה יצר את הדפסי הנישיקי-אה (מילולית: "תמונת ברוקד") הצבעוניים.
מבחינת טכניקת הצביעה ניתן לומר כי בעבודותיו הראשונות, עד לשנת 1765, עשה שימוש בשניים-שלושה צבעים, לרוב ירוק ואדום, כאשר לאחר מכן עבר להשתמש במגוון רחב יותר של צבעים (עד עשרה), בעודו מפתח את ז'אנר הנישיקי-אה ומתמחה בו.
במהלך התקופה הראשונה, במסגרת הדפסי הבינזורי-אה שלו, יותר מ-100 במספר, ניתן למצוא לא מעט יאקושה-אה (מילולית: "תמונות של שחקנים").
ההדפס הראשון של הארונובו עליו אנו יודעים מתאר את "השחקן איצ'ימורה קנזו מגלם את סוגה גורו ובנדו סאנבאצ'י מגלם את מיהונויאה שירו" משנת 1760. הדפס זה, יחד עם עבודות מוקדמות נוספות שלו, מעידים על כך שהארונובו הושפע גם מהצייר טוריאי קיומיצו , צייר שחקני הקבוקי המוביל של התקופה.
באופן כללי, בחינה של יצירותיו מתקופה זו מעידה על כך שהארונובו נהג לשאוב השראה מאמנים אותם העריך (הציירים נישיקאווה סוקנובו ואישיקאווה טויונובו הם שתי דוגמאות מובהקות לכך) .
ליצירותיו של הארונובו היה גם הקשר תרבותי: הדפסי הבניזורי-אה שלו הושפעו מנושאים קלאסיים כדוגמת ה"וואקה", שיר יפני מסורתי בעל 31 הברות בעוד שהדפסי ה"מיישו-אה" שלו תיארו תמונות של מקומות ונופים מפורסמים.
הדפסים אלה התאפיינו בשמירה על קונבנציות תאוריות; רק בתקופות מאוחרות יותר (תקופת הנישיקי-אה) יעניק הארונובו ביצירותיו פרשנות נועזת וחדשנית לנושאים קלאסיים.
הדפסי לוחות שנה והדפסים מרובי צבעים
הארונובו הוא זה אשר עמד בחוד החנית של מהפכת האסתטיקה והטכניקה שהתחוללה באוקיו-אה (שנת 1765).
הייתה זו מהפיכת ההדפסים הצבעוניים.
ההדפסים החדשים כונו תחילה "אזומה נישיקי-אה" (מילולית: "תמונות הברוקד של המזרח"), כינוי המתייחס לבדי הברוקד בעלי הצבעים העשירים והמרהיבים בהם נעשה שימוש בקיוטו.
השימוש הראשון בטכניקה זו נעשה במסגרת האגויומי, "תמונות לוח השנה".
משום שלוח השנה היפני כלל חודשים קצרים וארוכים וחודשים מעוברים בצורה בלתי קבועה, הלוחות הממשלתיים סיפקו מידע חיוני.
האגויומי היוו דרך לעקוף שיטה זו- ציירים יצרו הדפסי תמונות בהן הוטמנו רמזים אותם יש לפענח.
פיענוח רמזים אלו העניק לפותר החידה את הידע אודות אורכם של החודשים ללא אישור רשמי.
רבים מן ההדפסים הצבעוניים, הנישיקי-אה, הראשונים היו תמונות לוח שנה, אגויומי, אשר הוזמנו במיוחד ובאופן פרטי על ידי בני המעמד הגבוה.
הדפסים אלו נקראו "סורימונו" ותפוצתם לא הייתה מסחרית כי אם מוגבלת.
במהלך תקופה יצירתית זו, התנסה הארונובו במגוון טכניקת חדשות כדוגמת הדפסת צבע אחד על צבע שני במטרה ליצור צבע שלישי והדפסה ללא קווי מתאר.
הנושאים החביבים עליו ביותר בתקופת הנישיקי-אה היו תמונות המציגות מנהגים והתנהגויות בשילוב עם הקשר פואטי.
דוגמאות לכך ניתן למצוא בסדרות ההדפסים "אוסף שלם של נושאי וואקה מפורסמים" ו"שישה נהרות קריסטל", אשר הפגינו שוני מובהק מהדפסי האוקיו-אה המסורתיים, הן מבחינת הנושאים העומדים במרכזן והן מבחינת סגנונן האמנותי.
מאפיין נוסף של תקופה זו בחיי הארונובו הוא הדפסי ה"ביג'ינגה" אותם החל לייצר, ובהם הציג את היפיפיות המוכרות של אותם ימים.
בין השנים 1762 ו-1770 אייר הארונובו למעלה מ-20 ספרי תמונות, רובים בשחור ולבן.
בנוסף, צייר איורים צבעוניים עבור נובלות רומנטיות, כמו גם סדרות של איורים ארוטיים ("שונגה").
למרות שנפטר 6 שנים בלבד לאחר שהחל להשתמש בהדפסים הצבעוניים, הוא הספיק במהלך עשר שנות קריירה להפיק כמות עצומה של יצירות- אלפי עבודות, בכללן ספרים, הדפסים, ציורים ואיורים.
סוזאנה הרקר היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
ב-1990 הייתה הרקר מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה על תפקידה כמטי סטורין בסדרת הטלוויזיה הבריטית "בית הקלפים".
היא בתם של השחקנים פולי אדמס וריצ'רד אוונס.
אחותה קרוליין הרקר אף היא שחקנית.
היא ואחותה חונכו כקתוליות, ולמדו בבית ספר פרטי שהוא מנזר ופנימיה שנוהל על ידי נזירות בסאסקס.
אחר כך למדה בבית הספר למשחק " Central School of Speech and Drama" בצפון לונדון.
הרקר הופיעה הן ביצירות עכשוויות והן ביצירות קלאסיות, על במות התיאטרון ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה.
בשנים 1990 ו-1991 שיחקה לצדו של קלייב אוון בסדרת הטלוויזיה "צ'אנסר".
בעיבוד משנת 1991 לספרה של ג'ורג' אליוט "אדם ביד" גילמה את דמותה של דינה מוריס.
היא כיכבה בתפקיד ג'יין בנט במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה", העיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC משנת 1995 לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
ב-1998 שיחקה לצדו של טרוור איב בסדרת הטלוויזיה "Heat of the Sun" בתפקיד אמה פיצג'רלד, אהובתו של רב פקד טייבורן.
עוד הופיעה הרקר במחזה "On the Shore of the Wide World" מאת המחזאי סיימון סטיבנס.
שלושת החלקים של הסדרה יצאו על גבי תקליטורים בין 2005 ל-2008. ב-2003 גילמה את קלייר קייטלי בסדרה "Shada", גרסת תסכיתים של "דוקטור הו", יחד עם פול מקגאן.
בדצמבר 2011 השתתפה הרקר בדרמה "ג'יימס הריוט הצעיר" של ה-BBC.
ב-2012 חזרה לבמת התיאטרון ושיחקה בתפקיד סו בהפקה הלונדונית של "המסיבה של אביגיל" מאת מייק לי.
במהלך שנת 2014 כיכבה הרקר בתיאטרון גייט שבדבלין במחזה "The Vortex" מאת נואל קאוורד.
ב-2015 גילמה את מיס אלה רנטהיים בתסכית הרדיו של BBC Radio 4 לפי המחזה "יון גבריאל בורקמן" מאת הנריק איבסן.
הרקר הייתה נשואה לשחקן איאן גלן משנת 1993 ועד 2004. לזוג נולד בן אחד.
בין 2006 ל-2008 הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן פול מקגאן.
תשוקות באפריקה (1987) White Mischief
סוזוקי X-90 (ביפנית: スズキ・X-90) הוא רכב שטח קטן, 4x4, דו מושבי, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצר בין השנים 1995–1997.
סך הכל יוצרו 8,553 יחידות, 1,348 יחידות לשוק המקומי ו-7,205 יוצאו לארצות הברית.
ה-"סוזוקי X-90" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בטוקיו בשנת 1993 כדגם רכב קונספט.
תקליטור CD - דיסקים נשלפים (6)
סוזוקי CV1 היא מכונית מיקרו, עשויה מפיברגלס, מיועדת לנוסע בודד, בעלת דלת בודדת, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 1981–1985.
הנהג יכול היה להחליק לרכב מהחלונות צד ב-2 הצדדים.
בדגמים הראשונים, בקדמת הרכב היה מורכב "פנס קדמי" בודד במרכז, אשר הוחלף ל-2 פנסים קדמיים בצדדים.
מחיר הרכב היה 300,000 ין יפני (מהדורה מאוד מוגבלת של כלי רכב).
סוזוקי טווין היא מכונית מיקרו, 2 דלתות – קופה, המיועדת ל-2 נוסעים, אשר יוצרה ב-2 גרסאות: גרסה היברידית: מנוע הנעה היברידית, וגרסה לא היברידית, מנוע בעירה פנימית, מנוע 3 צילינדרים.
הדגם יוצר ידי חברת סוזוקי מוטור היפנית, בין השנים 2003–2005.
סך הכול יוצרו כ-10,106 יחידות.
תאוצת ה"סוזוקי טווין" בין 0–100 קמ"ש היא 32 שניות.
גרסה היברידית – (מנוע בעירה פנימית)
גרסה לא היברידית – (הנעה היברידית)
סוזוקי ספסיה היא מכונית סופרמיני מסוג "מכונית קיי", 5 דלתות האצ'בק, אשר מיוצרת על ידי חברת סוזוקי מוטור היפנית משנת 2013 ועד היום.
ל-"סוזוקי ספסיה" מרחב פנימי הדומה לדגמי מיניוואן.
2 דלתות הצד האחוריות הן דלתות הזזה.
דגם ה-"סוזוקי ספסיה" החליף את דגם ה-סוזוקי פאלט (Suzuki Palette).
סוזוקי סוזולייט היא מכונית מיני, 2 דלתות, 4 מקומות, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 1955–1969.
ייצור הדגמים הראשונים של "סוזוקי סוזולייט" התבסס בחלקו על דגמי "Lloyd 400" הגרמניים.
המנועים אשר הורכבו לדגם "סוזוקי סוזולייט" בשנת 1955 התבססו על מנועי דגם סיטרואן 2CV של חברת רנו הצרפתית.
סדאן - 2 דלתות, 4 מקומות
טנדר (הטנדר הראשון אשר יוצר על ידי "סוזוקי" מסדרת "Suzuki Carry")
SD (סטיישן מוקדם, יוצר מנובמבר 1955)
SS (סדאו, יוצר מאוקטובר 1955, מחיר הדגם בהשקה עמד על 420,000 ין יפני, יוצרו 43 יחידות מהדגם)
SL (סטיישן, יוצר מאוקטובר 1955, מחיר הדגם בהשקה עמד על 390,000 ין יפני)
SP (טנדר, יוצר מאוקטובר 1955, מחיר הדגם בהשקה עמד על 370,000 ין יפני)
Suzulight TL Van (מחיר הדגם ביולי 1959 עמד על 398,000 ין יפני)
TL III (סדאן, יוצר מאוקטובר 1963)
סוזוקי סלריו הוא דגם רכב מסוג מיני האצ'בק של יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור שהושק בשנת 2014, ובישראל שווק לראשונה באפריל 2016. הדגם משווק בגרסה רובוטית ובגרסה ידנית.
גודלו הפיזי קרוב לאלטו ולספלאש, ותא המטען שלו גדול יותר משמעותית מהם.
נפח המנוע הוא 998 סמ"ק.
חלקי הרכב מיוצרים ביפן ומורכבים בתאילנד.
במבחני ריסוק של יורו NCAP קיבל הרכב את הדירוג 3 כוכבים מתוך 5. ייתכן שהדירוג אינו משקף במדויק את רמת הבטיחות של הרכבים הנמכרים היום (2017), בגלל שהמבחן נערך על רכב בעל 4 כריות אוויר, בעוד הרכבים המשווקים כיום, הם בעלי 6 כריות אוויר.
סוזוקי לפין (ביפנית: スズキ・アルトラパン, באנגלית: Suzuki Lapin) היא מכונית סופרמיני, 5 דלתות, האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר מיוצרת משנת 2002 ועד היום.
דגם ה"סוזוקי לפין" קרוי גם "Suzuki Alto Lapin".
ביפן "סוזוקי לפין" שייכת לסדרת המכוניות המוגדרת כ-"Kei-Car".
דור שלישי - קוד דגם "HE33S" (מיוצר משנת 2015 עד היום)
בדור השלישי, בהתבסס על העובדה כי נשים צעירות היו במרכז הרכישה, השיקה "סוזוקי מוטור" את "קבוצת עבודה לנשים" המורכבת מתכנון מוצר פנימי ותכנון טכני, תכנון ושיווק.
קבוצת הנשים העובדת הייתה מעורבת בכל שלב של ההתפתחות, של הדגם.
צבעי "גוף רכב" נוספים: ורוד פרל מתכתי, בז' מתכתי, מנטה צרפתית פרל מתכתי, ושיפון שנהב מתכתי.
סוזוקי איגניס היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר יוצרה בין השנים 2000–2008 בתצורת סופרמיני, ואשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום בתצורת קרוסאובר קומפקטי.
יוצר ביפן ובהונגריה בעיר אסטרגום
יוצר על ידי שברולט (ג'נרל מוטורס) בין השנים 2001-2008
יוצר על ידי סוזוקי מוטור בין השנים 2003–2008
דור שני (מיוצר משנת 2016 ועד היום)
סוזוקי APV הוא מיניוואן קומפקטי המיוצר על ידי Suzuki IndoMobil Motor משנת 2004 ועד היום.
"Suzuki IndoMobil Motor " הוקמה בשנת 1978 בשיתוף פעולה בין סוזוקי מוטור היפנית ו"IndoMobil Group" לייצור דגמי "סוזוקי" באינדונזיה.
דגמי "סוזוקי APV" מיוצאים לארצות הבאות: אוסטרליה, אלג'יריה, בוליביה, ברוניי, צ'ילה, הרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה, מלזיה, פרו, פקיסטן, סינגפור, תאילנד, הפיליפינים, וטרינידד וטובגו
סוזוקי אקווטור הוא טנדר מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור, אשר יוצר בארצות הברית בין השנים 2008–2012 ובקנדה בין השנים 2008 - 2010.
תא נוסעים (כולל קבינה) כפול, 2 דלתות, 4 נוסעים, קרוי "Crew Cab"
תא נוסעים (כולל קבינה) כפול, 4 דלתות, 5 נוסעים, קרוי "extended cab"
דגם "סוזוקי אקווטור" התבסס על דגם "Nissan Frontier" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית ניסאן
דגמים: דגם בסיסי, דגם פרמיום, דגם ספורט
מחיר הבסיס של דגם "סוזוקי אקווטור",שנת 2008 עמד על 17,200 דולר בארצות הברית
מתלים: חזית: עצם עצה כפולה, קפיצי סליל, מוט רול.
סוזאנה ואזום-ראינר היא דיפלומטית ומשפטנית גרמנייה, ששימשה כשגרירת גרמניה בישראל, בצרפת ובאיטליה.
היא למדה משפטים באוניברסיטה שם וכן באוניברסיטאות פסאו (Passau) ומינכן.
בשנת 1983 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת פסאו בתחום משפט הים.
לאחר שתי שנות מחקר במכון הגרמני לעניינים בינלאומיים וביטחון החלה בהכשרה לעבודה במסגרת השירות הדיפלומטי של גרמניה.
לאחר השלמת הכשרתה ב-1987 שירתה ואזום-ראינר במטה משרד החוץ בבון ובשגרירות גרמניה במרוקו.
לאחר עבודה נוספת במטה משרד החוץ שירתה בשגרירות ארצה בישראל (1991–1993).
לאחר מכן שירתה במשלחת גרמניה למוסדות האו"ם בז'נבה עד 1997. בהמשך הקריירה מילאה תפקידים נוספים במטה משרד החוץ.
משנת 2009 ועד 2012 הייתה ראש המחלקה המשפטית של משרד החוץ ויועצת למשפט בינלאומי לממשלה הפדרלית.
בשנים 2012–2015 כיהנה ואזום-ראינר כשגרירת גרמניה בצרפת.
לאחר מכן ועד 2018 כיהנה כשגרירה באיטליה ובסן מרינו.
בספטמבר 2018 החלה לכהן כשגרירת גרמניה בישראל, תפקיד אותו סיימה בסוף יוני 2022. בכל שלוש הכהונות היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד.
ואזום-ראינר דוברת גרמנית, אנגלית, איטלקית ועברית.
היא אלמנה ואם לבת ומקיימת אורח חיים צמחוני.
סוּזְדָל היא עיירה במחוז ולדימיר שברוסיה.
היא הקטנה ביישובי טבעת הזהב של רוסיה, ושוכנת על גדות נהר הקמנקה, כ-26 ק"מ מצפון לעיר ולדימיר.
האוכלוסייה מנתה 9,618 נפש ב-2018. הכלכלה המקומית מתבססת בעיקר על תיירות.
הקרמלין העירוני ומנזר אותימיוס הקדוש, שבשטח העיר, הם חלק מהאתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל, אתר מורשת עולמית.
העיר מוזכרת ברשומות לראשונה בשנת 1024, ונוסדה כנראה זמן קצר קודם לכן.
ב-1125 העביר הנסיך יורי דולגורוקי את בירת נסיכות ולדימיר אל העיר.
ב-1157 היא איבדה מעמד זה לטובת ולדימיר.
סוזדל הייתה עיר חשובה במהלך שלטון המונגולים.
ב-1341 היא התאחדה עם ניז'ני נובגורוד ליצירת נסיכות אחת, שסופחה לנסיכות מוסקבה ב-1392. ב-1445 הובס וסילי השני, נסיך מוסקבה על ידי המונגולים בסמוך לעיר, נפל בשבי וסוזדל הייתה למשיסה.
ב, סביב תקופת שלטונו של איוואן האיום, עברה העיר תנופת פיתוח עצומה, בעיקר בתחום הדת.
בשיאה, היו בה ארבעים כנסיות ואחד-עשר מנזרים לאוכלוסייה של כמה אלפים בודדים.
ב-1610 העיר נחרבה כמעט כליל על ידי צבא פולין-ליטא, וב-1655 מתה מחצית מאוכלוסייתה במגפת הדבר.
העיר שקעה סופית ב-1864, לאחר שהפסידה לוולדימיר במאבק על סלילת מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית דרך שטחן.
כל הסחר והתעבורה עברו אל בירת המחוז, וסוזדל כמעט לא התפתחה בעשורים הבאים.
ב-1967 קיבלה מעמד מיוחד של עיר לשימור.
נופה הקדם-מודרני והציורי עשה אותה לאתר פופולרי לצילום סרטים וסדרות היסטוריות.
סוזאנה ג'יין קורבט היא שחקנית וסופרת אנגלייה.
קריירת המשחק שלה החלה ב-1999 והיא הופיעה בטלוויזיה, בקולנוע וברדיו.
קורבט נולדה בשכונת מרילבון שבלונדון.
היא בתם של השחקן הארי ה.
קורבט, שהיה ידוע מהופעתו בסיטקום "סטפטו ובנו" של ה-BBC, ושל אשתו השנייה מורין.
היא למדה בבית הספר לבנות מוירה האוס באיסטבורן שבמזרח סאסקס.
את הכשרתה המקצועית רכשה ב-East 15 Acting School בדבדן שבאסקס.
ב-1991 שיחקה קורבט בתפקיד קטן בסרט ההרפתקאות "רובין הוד: נסיך הגנבים".
בנובמבר 1991 הופיעה לראשונה בטלוויזיה, בתפקיד סיידי מדוז בפרק בסדרת הדרמה הקומית "Minder" של רשת ITV.
את תפקידה הגדול הראשון קיבלה קורבט ב-1993, בעונה השלישית של הסדרה "Peak Practice", בתפקיד ונסה מצ'ין חולת סיסטיק פיברוזיס.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אלי פסקו, אשתו של אחת הדמויות הראשיות, בסדרת הדרמה "דיאל ופסקו", המבוססת על רומנים מאת רג'ינלד היל.
בין השנים 1996 ל-2000 הופיעה קורבט בקביעות בסדרה, וחזרה להופעת אורח בשנת 2005.
בשנת 2000 חזרה להופיע בסדרה "Peak Practice" בתפקיד הפיזיותרפיסטית קרי דייווידסון, למשך שלוש עונות.
ב-2015 שיחקה קורבט בסדרה "הולבי סיטי".
קורבט החלה לכתוב ספרים מצוירים עבור ילדיה.
הספר הראשון שלה שיצא לאור היה "Dragon's Dinner" פורסם ב-20 באוגוסט 2009. ספר שני "One Cool Cat" פורסם באביב 2011. עוד כתבה ספר על תולדות חייו של אביה "Harry H.
קורבט חיה עם משפחתה באשבורנהאם שבמזרח סאסקס.
סוזומה (ביפנית: すずめの戸締まり) הוא סרט הרפתקאות פנטזיה יפני מונפש משנת 2022 שנכתב ובוים על ידי מאקוטו שינקאי, ואשר הופק על ידי CoMix Wave Film.
ננוקה הארה והוקוטו מטסומורה מדבבים את הדמויות הראשיות בסרט.
הסרט נוצר בהשראת רעידת האדמה והצונאמי של טוהוקו משנת 2011 ומתמקד בתלמידת תיכון אשר גרה בעיירה שקטה באזור קיושו אשר יחד עם ידידה סותה מונאקאטה מנסה למנוע סדרת אסונות במיקומים שונים ברחבי יפן.
ההפקה של הסרט החלה בתחילת 2020, וההפקה של הסרט הושלמה באופן רשמי באוקטובר 2022. לפני יציאת הסרט לאקרנים יצאה לשווקים סדרת מאנגה המבוססת על הסרט אשר נוצרה על ידי דנקי אמאשימה, וכמו גם רומן שמבוסס על הסרט.
הסרט הוקרן לראשונה ב-IMAX ביפן ב-7 בנובמבר 2022, ויצא לאקרנים ברחבי יפן ב-11 בנובמבר 2022. במהלך שנת 2023 הסרט הופץ על ידי קראנצ'יאול, Sony Pictures Releasing, ו-Wild Bunch International.
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-13 באפריל 2023. הסרט גרף מעל ל-301.2 מיליון דולרים ברחבי העולם, והפך לסרט היפני השני ברשימת הסרטים היפנים הרווחיים ביותר של שנת 2022 ולסרט היפני הרביעי ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר ביפן בכל הזמנים.
סוזומה איוואטו היא תלמידת תיכון בת 17 המתגוררת עם דודתה בעיירה שקטה באזור קיושו.
ביום גורלי אחד, כאשר סוזומה הולכת כרגיל לעבר בית הספר בבוקר, היא נתקלת באופן בלתי צפוי בגבר צעיר אשר מחפש אחר אתר נטוש שנמצא בקרבת מקום אשר לטענתו מכיל דלת יוצאת דופן.
סוזומה אומרת לו כי ייתכן שמדובר באתר נופש נטוש עם אונסן שנמצא בקרבת מקום וממשיכה בדרכה לבית הספר.
בשל סקרנותה, זמן קצר לאחר מכן היא מחליטה ללכת לאותו אתר הנופש הנטוש בעצמה, שם היא מוצאת דלת יוצאת דופן הממוקמת באמצע מתחם הרחצה הנטוש.
סוזום פותחת את הדלת ולתדהמתה נוצר מעין פורטל למימד אחר כאשר מבעד לדלת היא מבחינה בשדה קסום ושמיים מלאים בכוכבים.
במקביל, סוזומה מרימה פסל חתול המוצב לצד הדלת, ולתדהמתה הפסל הופך באופן מסתורי לחתול אמיתי לנגד עיניה, ונמלט במהירות מהמקום.
למרות החוויה הסוריאליסטית, סוזומה מחליטה להמשיך בדרכה לבית הספר.
לאחר שהיא מגיעה לבית הספר היא מבחינה במעין עמוד עשן עצום, שרק היא מסוגלת לראות, המגיח לכיוון השמיים מלב היער במיקום בו נמצא אתר הנופש הנטוש.
סוזומה אשר מודאגת מחליטה למהר חזרה לאתר הנטוש שם היא מגלה את אותו הגבר הצעיר אשר מנסה נואשות לסגור את הדלת, בעוד שמהדלת מגיחה מעין מפלצת עשן שנראית כמו תולעת אדירה.
סוזומה ממהרת לעזור לו, ובכוחות משותפים הם מצליחים לסגור את הדלת, וכתוצאה מכך מפלצת העשן מתפוגגת.
סוזומה מבינה שרק היא וסותה היו מסוגלים לראות את מפלצת העשן.
סוזומה לוקחת את הבחור הצעיר המסתורי לביתה על מנת לטפל בפציעותיו.
בעודם משוחחים, החתול האניגמטי מאתר הנופש הנטוש מופיע שוב על אדן החלון, והופך את סותה לכיסא עליו הוא ישב.
סוזומה וסותה, אשר כעת הוא כיסא ילדים צהוב קטן עם שלוש רגליים, רודפים אחר החתול ברחבי העיירה בתקווה שיצליחו לגרום לו לבטל את הקללה על מנת שסותה יהיה שוב בן אנוש.
הם רודפים אחר החתול אל הסיפון של מעבורת אשר שטה לעבר מחוז אהימה.
לאחר שהם עולים על המעבורת אשר עוזבת את המזח החתול מצליח לנתר מהמעבורת לספינה אחרת.
סותה מציין בפני סוזומה שהחתול הוא "אבן מפתח", וכי התולעת השתחררה משום שסוזומה הסירה את אבן המפתח אשר הוצבה בסמוך לדלת הנטושה.
בעודפ במחוז אהימה, סוזומה וסותה מגלים פוסטים ברשתות החברתיות שפורסמו על ידי מקומיים שצילמו את החתול יוצא הדופן, אשר מכונה "דאיג'ין", בו הם נתקלו במקרה.
על סמך הרמזים הללו הם מחליטים לנסוע לאי שיקוקו בתקווה שהם ימצאו שם את דאיג'ין.
בעזרתה של נערה מקומית ידידותית הם מצליחים לאתר את המיקום שממנו התולעת מנסה להגיח אל עולם החיים והם מצליחים לנעול את אותה הדלת, אשר הייתה מוצבת בתוך בית ספר נטוש.
למחרת הם עולים על טרמפ לעיר קובה, לאחר שהנהגת הידידותית מחליטה לסייע לסוזומה.
מאוחר יותר באותו היום בקובה, סוזומה נתקלת בדאיג'ין, אשר מחכה בסבלנות לבואם של סוזומה וסותה.
סוזומה וסותה מנסים לתפוס את דאיג'ין.
המרדף מוביל אותם לפארק שעשועים נטוש בו תולעת נוספת מנסה להגיח אל תוך עולם החיים.
בכוחות משותפים סוזומה וסותה מצליחים לנעול את הדלת ממנה התולעת מגיחה, והתולעת מתפוגגת.
סותה מסביר לסוזומה שהדלתות מובילות אל עולם המתים, המקום אליו עוברות הנשמות לאחר המוות.
לאחר שסוזומה וסותה מגיעים לטוקיו, בעקבותיו של דאיג'ין, סותה מבקש מסוזומה שתיקח אותו לדירתו ושם הוא מספר לה כי הוא הצאצא האחרון למשפחה אשר במשך דורות רבים אחראית לנעול את כל הדלתות שמובילות לעולם המתים.
כמו כן הוא מציין כי בעוד שאת מרבית הדלתות ניתן לנעול באמצעות מפתח רגיל, במקרים בהם אותן התולעים גדולים יתר המידה רק "אבני מפתח" יוכלו למנוע מאותם התולעים האדירים להגיח אל עולם החיים.
ישנם שתי אבני מפתח - אבן המפתח המערבית הפכה לחתול דאיג'ין, בעוד שמיקומה של אבן המפתח המזרחית לא ברור.
סותה מזהיר כי אם התולעת אכן תנסה להגיח לעולם החיים בטוקיו, היא עלולה לגרום לרעידת אדמה קטלנית שתהיה באותה העוצמה כמו רעידת האדמה הגדולה בקאנטו ב-1923, אשר עלולה להחריב את העיר ולגרום למותם של אנשים רבים.
בעודם מדברים סוזומה מבחינה בהתולעת האדירה שמנסה להגיח שוב אל עולם החיים, ובעקבות כך סוזומה וסותה יוצאים בעקבותיה.
להפתעתם, הדאיג'ין מופיע במפתיע שוב ומגלה להם שהוא גרם לכך שהוא גרם לכך שסותה יהיה אבן המפתח במקומו.
בעקבות כך סותה הופך לאבן המפתח וסוזומה באי רצון נאלצת להשתמש בו על מנת לנעול את התולעת הענקית ובכך למנוע ממנה לגרום לרעידת אדמה עצומה וקטלנית בטוקיו.
בעקבות האירוע, סוזומה מתמלאת בצער רב משום שהיא מבינה שסותה כנראה יהיה נעול לנצח כפסל בעולם המתים.
סוזומה מחליטה לבקר את סבו של סותה בבית החולים בתקווה שהוא יוכל להסביר לה כיצד היא תוכל להציל את סותה.
במהלך המפגש סבו של סותה מציין בפניה שהסיבה האמיתית לכך שהיא מסוגלת לראות את התולעת ואת עולם המתים מבעד לאותן הדלתות נובעת מכך שבעבר סוזומה נכנסה בעצמה דרך אחת מאותן הדלתות אל עולם המתים.
יתר על כן, הדלת אשר שימשה אותה בעבר להגיע לעולם המתים היא הדלת היחידה בעולם שדרכה סוזומה תהיה מסוגלת גם בהווה להיכנס שוב אל עולם המתים על מנת להציל את סותה.
במטרה להציל את סותה סוזומה מחליטה כי היא תנסה לאתר את אותה הדלת בעיר הולדתה באזור טוהוקו, שנחרבה על ידי רעידת האדמה והצונאמי של טוהוקו בשנת 2011, באותו האירוע בו סוזומה איבדה גם את אימה וגם את ביתה.
בהמשך סוזומה נתקלת בדרכה בחברו של סותה, טומויה סריזאווה, ובדודתה טמאקי, אשר הצליחה לאתר את סוזומה והגיעה במיוחד לטוקיו על מנת להחזיר את סוזומה לקיושו.
סוזומה מצליחה לשכנע את טמאקי וטומויה לסייע לה, ובעקבות כך הם נוסעים במכוניתו של טומויה לכיוון טוהוקו.
במהלך תחנת עצירה לאורך הדרך סוזומה מכלה שטמאקי הייתה תחת ההשפעה של סדאיג'ין, אבן המפתח המזרחית, אשר הופך לחתול שמתלווה אל החבורה.
בטוהוקו סוזומה מצליחה לאתר את חורבות בית ילדותה, שם היא נתקלת בדלת אשר דרכה היא עברה בילדותה אל עולם המתים.
סוזומה מחליטה להיכנס דרך הדלת אל עולם המתים כאשר סדאיג'ין ודאיג'ין מתלווים אליה.
בעזרתם של דאיג'ין וסדאיג'ין סוזומה מצליחה לשחרר את סותה ולהפוך אותו חזרה לבן אנוש, בעוד שדאיג'ין מקריב את עצמו על מנת לנעול את התולעת לצמיתות בעולם המתים.
במהלך שהותם בעולם המתים, סוזומה וסותה נתקלים בילדה צעירה עצובה שלא מפסיקה לבכות.
סוזומה מבינה שהילדה הצעירה היא עצמה, מלפני שתים עשרה שנים, אשר נכנסה זה עתה אל עולם המתים מיד לאחר פטירתה של אמה.
סוזומה מחליטה לתת לעצמה הצעירה את כיסא הילדות שהיא קיבלה מאמה כמתנת יום הולדת, והיא מבטיחה לעצמה הצעירה שהכיסא יספק לה את הכוח להתגבר על הטרגדיה ולהמשיך לצמוח.
סוזומה הילדה, אשר מקבלת תקווה חדשה, מחליטה לעזוב את עולם המתים וחוזרת לעולם החיים (אל העבר).
גם סוזומה הבוגרת וסותה חוזרים לעולם החיים (אל ההווה).
סותה וסוזומה נפרדים לשלום והולכים לדרכם - סותה חוזר לטוקיו, בעוד שסוזומה וטאמאקי חוזרות לקיושו.
בסוף הסרט, סוזומה עושה דרכה שוב, במהלך שעות הבוקר, אל עבר בית הספר בקיושו.
להפתעתה, היא נתקלת שוב בסותה, באותו המיקום בו הם נפגשו בפעם הראשונה.
סוזומה איוואטו – גיבורת הסרט.
סוזומה היא תלמידת תיכון בת 17 המתגוררת עם דודתה טאמאקי בעיירה שקטה במחוז מיאזאקי, הממוקמת באי קיושו.
אימה נפטרה כאשר סוזומה הייתה בת 4 מהצונאמי שאירע בעקבות רעידת האדמה של 2011. בעקבות האסון סוזומה אומצה על ידי דודתה.
בתחילת הסרט סוזומה פתחה בטעות דלת קסם אשר משחררת את הדאיג'ין ובעקבות כך היא כמעט גורמת לאסון בעיר הולדתה, והיא נאלצת כעת לצאת למסע ברחבי יפן במטרה למנוע סדרת אסונות במיקומים שונים ברחבי המדינה.
סותה מונאקטה – בחור צעיר אשר אחראי על איתור דלתות קסם ברחבי יפן אותם הוא חייב לנעול בזמן על מנת למנוע אסונות טבע איומים.
סותה הוא סטודנט באוניברסיטה אשר שואף להיות מורה.
לאחר המפגש עם סוזומה הדאיג'ין מטיל עליו קללה שהופכת אותו לכיסא.
סותה מתלווה אל סוזומה במסעה בעקבות דלתות הקסם ובעקבות הדאיג'ין, בתקווה שהוא יוכל להסיר את הקללה שהפכה אותו לכיסא.
דאיג'ין – חתול לבן מסתורי שמסוגל לדבר בשפה אנושית.
הדאיג'ין הוא אחד מ"אבני המפתח" אשר מונעות מאסונות איומים להתרחש ביפן.
סוזומה שחררה אותו בטעות בתחילת הסרט ויש לו תפקיד מהותי בסרט בהובלת סוזומה למציאת דלתות הקסם השונות.
טאמאקי איוואטו – דודתה של סוזומה ואחותו הצעירה של טסובאמה.
טאמאקי היא רווקה בת 40. בגיל 28, עקב מות אחותה, היא אימצה את סוזומה.
מינורו אוקאבה – קולגה של טאמאקי אשר עובד גם הוא בקואופרטיב הדיג המקומי.
רומי נינומיה – אם חד הורית שגרה בקובה ומגדלת לבדה תאומים צעירים.
רומי הפכה לידידה של סוזומה לאחר שהיא נתנה לה טרמפ במכוניתה ביום גשום.
צ'יקה אמאבה – נערה בת 17 ממחוז אהימה.
צ'יקה הפכה לידידה של סזומה לאחר שהם נפגשו במקרה לאורך הדרך.
צ'יקה עובדת בפונדק בבעלות משפחתית.
סוזומה שוהה באופן זמני בביתה של צ'יקה, וצ'יקה נותנת לה בגדים אחרים.
טסובאמה איוואטו – אמה של סוזומה ואחותה הגדולה של טאמאקי.
הייתה אחות בבית החולים והיא הייתה בעלת כישרון בנגרות.
מתה בהיותה בת 34 בצונאמי כאשר סוזומה הייתה בת 4. טסובאמה בנתה עבור סוזומה כיסא צהוב קטן כמתנה לרגל יום הולדתה הרביעי של סוזומה.
לאחר שסוזומה מצאה את הכיסא, היה חסר לכיסא רגל.
בעקבות כך הכיסא הפך למזכרת בעלת חשיבות סנטימטלית רבה עבור סוזומה.
טומויה סריזאווה – חברו של סותה.
טומויה הוא סטודנט באוניברסיטת ריקו השואף גם הוא להיות מורה.
טומויה בוחר לסייע לסוזוקה ולסותה במהלך מסעותיהם.
בתחילה, דודתה של סוזומה חשבה בטעות שטומויה חטף את סוזומה.
היטסוג'ירו מונאקטה – סבו של סותה המאושפז בבית חולים בטוקיו.
מונאקאטה היא זה שהצליח לנעוץ את אבן המפתח המזרחית (סדאג'ין) בדלת הקסם של טוקיוף רך במהלך האירוע הוא איבד את זרועו הימנית.
סוזאקו (ביפנית: Suzaku, ציפור דמיוני) היה לוויין של סוכנות החלל היפנית ששוגר ב-2005. זה היה הלוויין החמישי ששוגר על ידי יפן לחקר גרמי השמיים בקרני רנטגן ולכן תחילה היה ידוע בשם ASTRO-EII.
הלוויין המקורי ASTRO-E נאבד בעקבות תקלה במשגר בשנת 2000.
מטרת המתקן היה להמשיך בחקר סופרנובה, חורים שחורים וצבירים פתוחים.
הלווין שוגר ב-10 ביולי 2005 ממרכז החלל אוצ'ינורה בעזרת משגר מדגם M-5. לאחר השיגור שמו של הלוויין הוחלף ל"סוזאקו" (ציפור דמיוני).
על הלוויין הותקן טלסקופ קרני רנטגן, ספקטרומטר, רגש קרני רנטגן וספקטרומטר קרני רנטגן נוסף.
פיתוח המכשירים בוצע תוך שיתוף פעולה עם מרכז החלל גודרד.
פאנל סולארי היה יכול לספק כ-500 ואט.
כשבוע לאחר השיגור החלו בעיות עם מערכת הקירור של ספקטרומטר.
ב-8 באוגוסט הוכרז שהוא יצא משימוש.
בקיץ 2015, כ-10 שנים לאחר פעילות מוצלחת החלו בעיות תקשורת.
ב-2 בספטמבר 2015 הוחלט על הפסקת פעילות הלוויין.
במהלך פעילות הלוויין התקבלו ממנו נתונים רבים שנוצלו לכתיבת מאמרים מדעיים.
סוזוקי ספלאש היא מכונית מיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יצורה התחיל בשנת 2008. הדגם הוא פיתוח משותף של סוזוקי מוטור ואופל.
אופל שיווקה את הגרסה שלה תחת השם אופל אגילה B.
מכונית קונספט הופיעה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז 2006, הגרסה ליצור שלה הופיעה לראשונה בתערוכת רכב של פרנקפורט 2007.
בשוק האירופאי, סוזוקי ספלאש התמקמה בין סוזוקי אלטו לסוזוקי סוויפט בליין המכוניות של סוזוקי.
הדגם נמכר בגרסה עם השלדה עם בסיס גלגלים מקוצר.
הדגם הושק בשלוש גרסאות, עם מנוע בנזין עם שלושה צילינדרים 1.0 ליטר ועם מנוע בנזין עם ארבעה צילינדרים 1.2 ליטר (1197 סמ"ק ו-1242 סמ"ק), וגרסת מנוע בנזין עם ארבעה צילינדרים 1.3 ליטר, שהוא מנוע טורבו דיזל MultiJet של פיאט.
ספלאש שווקה גם כ-Vauxhall Agila בבריטניה וכאופל אגילה B בשווקים אחרים באירופה.
יש לו עיצוב שונה בקצה הקדמי והאחורי.
ספלאש הוצגה לשוק היפני ב-20 באוקטובר 2008, בגרסה עם מנוע 1.2 ליטר.
בשוק היפני, המכונית הייתה ממוקמת בין סוזוקי סוויפט לסוזוקי סוליו.
מארוטי סוזוקי נאלצה לשנות את שם הדגם בשוק הפנימי, כיוון שמילה "ספלאש" בהודו כבר היה תפוס על ידי פורד.
לסוזוקי ספלאש הייתה הצלחה שיווקית בהודו, עם יותר מ-200,000 מכוניות שנמכרו ב-37 החודשים הראשונים אחרי ההשקה.
בהודו, ה-Maruti Ritz זמין בעשרה גרסאות, חמש גרסאות איבזור, כאשר כל אחד יכול להיות עם מנוע בנזין או מנוע דיזל.
גרסאות בנזין נמכרות עם מנוע הפופולרי של החברה K12M, בעל נפח 1.2 ליטר (1197 סמ"ק).
המנוע K12M קל משקל ועשוי אלומיניום, בעל הספק מרבי 85 כ"ס ב-6000 סל"ד.
צריכת דלק של הרכב בכבישים עירוניים הוא סביב 14.5 ק"מ לליטר, ו-18 ק"מ לליטר בכבישים מהירים.
גרסאות דיזל נמכרות עם מנוע Multijet טורבו-דיזל של פיאט, בעל נפח 1.3 ליטר.
צריכת דלק של הרכב בכבישים עירוניים הוא 17.7 ק"מ לליטר בעיר ובכבישים מהירים 21 ק"מ לליטר.
ב-2012 וב-2015 הושק לשוק ההודי הדגם Maruti Suzuki Ritz המחודש אשר כלל מספר שיפורים טכניים וחידושים בעיצוב.
באינדונזיה, הספלאש הושק ב-21 במרץ 2010 והוא יובא מהודו.
בסין, מ-2010, הדגם שווק על ידי Changhe Suzuki.
הדגם המשיך להיות זמין עד 2018 תחת שם Changhe Spla, עם מנוע בנזין בנפח 1.4 ליטר.
הדגם הזו הוצעה גם בשוק הדרום אמריקאי.
ב-2011 הספלאש הוצע למכירה גם בניו זילנד.
בסוף 2014 הדגם סוזוקי ספלאש הפסיק להמכר באירופה.
בתחילת 2016 הוא הוחלף על ידי הדור השני של סוזוקי איגניס.
הספלאש הופסק להשווק גם באינדונזיה ביוני 2016, בעוד שה-Ritz הופסק להשווק בהודו בפברואר 2017.
סוזי נבות (נולדה ב-27 בינואר 1958) היא חוקרת משפט חוקתי ישראלית.
כיום היא מכהנת כסגנית נשיא למחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה.
בעבר לימדה כפרופסור מן המניין למשפטים במכללה למינהל.
סוזי נבות נולדה במונטווידאו שבאורוגוואי, בת לבלה ונפתלי איזנברג, ובגיל 13 עלתה לישראל עם הוריה.
סיימה את לימודי התיכון ב"תיכון חדש" בתל אביב, ואת שירותה הצבאי עשתה ביחידת דובר צה"ל.
באוניברסיטה למדה לימודי שפה וספרות צרפתית בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, ואחר כך לימודי משפטים.
היא סיימה תואר ראשון במשפטים בהצטיינות ב-1984. בתקופת לימודיה בפקולטה למשפטים הייתה חברה במערכת כתב העת "עיוני משפט" של הפקולטה.
לתואר השני למדה במסגרת הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה בהצטיינות ב-1990 לימודי מוסמך במדיניות ציבורית.
עבודת הגמר שלה, בהנחייתו של פרופ' ברוך מבורך, עסקה בנושא "השפעת העלייה מברית המועצות על ארגוני העובדים".
את עבודת הדוקטורט שלה כתבה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' קלוד קליין, בנושא "החסינות העניינית-מקצועית של חברי הכנסת".
כיהנה כפרופסור בבית הספר למשפטים ע"ש שטריקס במסלול האקדמי - המכללה למינהל מאז הקמתו.
נושאי המחקר העיקריים שלה הם משפט חוקתי, בדגש על ההיבט המוסדי, משפט פרלמנטרי ומשפט השוואתי בתחומים אלה.