tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זכתה בשלושה פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1962 על הופעתה בתפקיד הלן קלר בסרט "עושת הנפלאות".
דיוק נולדה בתור אנה מארי בשכונת אלמהארסט שברובע קווינס, ניו יורק לפרנסיס, קופאית ולג'ון פטריק דיוק, נהג מונית.
היא ואחיה ריימונד דיוק חוו ילדות קשה, מאחר שאביה היה אלכוהוליסט ואמה סבלה מדיכאון.
כאשר הייתה בת 6 עזב אביה את ביתם, ובגיל 8 העבירה אמה של דיוק את האחריות עליה לג'ון ולאתל רוס, שזיהו את הפוטנציאל העצום שטמון בה והפכו למנהליה האישיים.
לאחר שהועברה לחזקתם שינו בני הזוג רוס את שמה לפטי דיוק.
באוטוביוגרפיה שהוציאה לאור בשנת 1990 "קראו לי אנה", חשפה דיוק פרטים מזוויעים אודות התעללות וניצול אשר עברה בידי מנהליה בתור ילדה כוכבת.
החלה את דרכה המקצועית כשחקנית בפרסומות ובדרמה של ג'ון קרומוול "האלילה" בתפקיד הילדה אמילי אן פטלקנר לצידם של קים סטנלי ולויד ברידג'ס.
בשנת 1960 זכתה דיוק כנערה לכבוד רב ובפרס התיאטרון העולמי על תפקידה בתור הסופרת הלן קלר במחזה "עושת הנפלאות".
כשנתיים לאחר מכן עשתה דיוק בת ה-16 היסטוריה כאשר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד בעיבוד הקולנועי המרשים שביים ארתור פן.
דיוק הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס האוסקר עד לזכייתה של טייטום אוניל.
ב-1967 הופיעה בדרמה של הבמאי הבריטי מארק רובסון "עמק הבובות", המבוסס על סיפרה רב המכר של ז'קלין סוזן, בתפקיד הזמרת הצעירה והמוכשרת נילי או'הארה.
דיוק זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/ מוזיקלי בשנת 1969 על הופעתה בסרט "אני, נטלי" בתפקיד הצעירה נטלי מילר הנלחמת לעצמאותה.
לאחר מכן התפרסמה כשחקנית קולנוע במספר דל מאוד של סרטים כבראשם מותחן האימה "את כמו אמא שלי" בתפקיד פרנצ'סקה קינסולבין, סרט האסונות "הנחיל" והקומדיה "חתומים בנשיקה"
זמן קצר לאחר זכייתה באוסקר קיבלה דיוק תוכנית טלוויזיה על שמה בערוץ ABC "המופע של פטי דיוק".
בסדרה הופיעה דיוק בתפקיד המתבגרת פטי ליין במשך שלוש שנים שבמהלכן הייתה מועמדת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לכוכבת הטלוויזיה הטובה ביותר.
דיוק זכתה בפרס אמי ב-1970 על הופעתה בהפקת הטלוויזיה "צ'ארלי המתוק שלי" בה שיחקה את הצעירה ההריונית מרליין צ'יימברס.
דיוק זכתה לקראת סוף שנות ה-70 בשני פרסי אמי נוספים על תפקידיה בעיבוד הטלוויזיוני למחזה עושת הנפלאות בתור המחנכת אן סאליבן ובמיני סדרה "הקפטנים והמלכים".
ב-1999 הייתה דיוק מועמדת בפעם העשירית לפרס אמי על הופעות האורח שעשתה עבור סדרת הדרמה "מגע של מלאכים"
לצורך בריחתה מחייה האישיים המורכבים נישאה דיוק בגיל צעיר לבעלה הראשון, הבמאי הארי פאלק שהיה מבוגר ממנה ב-13 שנה.
לאחר תקופה קשה בה סבלה ממצבי רוח התמכרה דיוק לאלכוהול ולכדורים ולבסוף התגרשה בשנת 1970.
כאשר הייתה בהריון מהרומן הקצר שלה עם השחקן והמוזיקאי דזי ארנז ג'וניור נישאה דיוק לתקופה של שבועיים לאיש המכירות מייקל טל.
בשנת 1971 ילדה דיוק את בנה הבכור כוכב "טרילוגיית שר הטבעות" שון אסטין.
ב-1972 התחתנה דיוק עם השחקן מועמד פרס האוסקר ג'ון אסטין והביאה איתו לעולם בן נוסף, השחקן מקנזי אסטין.
לאחר שורה של ניסיונות התאבדות והתמכרויות אובחנה דיוק בגיל 36 כבעלת הפרעה דו-קוטבית.
דיוק ואסטין התגרשו בשנת 1985 לאחר שנים של שיתוף פעולה מקצועי.
משנת 1986 ועד מותה הייתה נשואה דיוק לבעלה הרביעי איש הצבא מייקל פירס איתו אימצה ילד אחד.
בשנת 2004 זכתה דיוק לכוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דיוק נפטרה בבוקר של 29 במרץ 2016.
ארבעת ילדיו של טנדר וולש (2008)
צ'ארלי המתוק שלי (1970) - סרט טלוויזיה
עושת הנפלאות (1979) - סרט טלוויזיה
אמיטוויל 4: בריחות רעות (1989) - סרט טלוויזיה
תתקשרי אליי אנה (1990) - סרט טלוויזיה
זכרי תמיד שאני אוהב אותך (1990) - סרט טלוויזיה
זרים מוחלטים (1991) - סרט טלוויזיה
רוצח בקרב חברים (1992) - סרט טלוויזיה
משפחה של זרים (1993) - סרט טלוויזיה
זעקות מהלב (1994) - סרט טלוויזיה
עונה בשביל חלומות (1999) - סרט טלוויזיה
נס על ההר: סיפורה של משפחת קינקייד (2000) - סרט טלוויזיה
רצח ללא הרשעה (2004) - סרט טלוויזיה
להתאהב בשכנה ממול (2006) - סרט טלוויזיה
אהבה מוצאת בית (2009) - סרט טלוויזיה
פטולה סאלי אולוון קלארק היא זמרת ושחקנית בריטית, בעלת קריירה עשירה של זמרה, בידור ומשחק המשתרעת על שבעה עשורים מהופעתה כ"ילדת פלא" בשידורי הבידור של רדיו BBC בעת מלחמת העולם השנייה, הופעותיה כזמרת באנגלית ובצרפתית, הזנקתה למעמד של כוכבת בינלאומית עם השיר Downtown וכשחקנית בסרטים, סדרות טלוויזיה ומחזות-זמר.
קלארק נולדה להורים ממוצא אנגלי וולשי.
אביה המציא את שמה הייחודי, וטען בבדיחות כי יצר אותו על ידי חיבור שמותיהן של שתי חברות-עבר שלו, פט ואולה.
באוקטובר 1942 נכחה קלארק בת ה-9 עם אביה בהקלטה פומבית של תוכנית רדיו, בה מסר הקהל פריסות שלום לחיילים בחזית.
כאשר נקטע שידור התוכנית בשל התקפה אווירית, ביקש המנחה מהקהל מתנדבים שישעשעו את הקהל.
קלארק התנדבה והופיעה ושרה בפני הקהל שיר פופולרי ישן (Mighty Lak' a Rose) בהצלחה כה רבה, עד כי כאשר חודש השידור, התבקשה לשיר את השיר בשידור כלל-ארצי.
פריצתה הייתה מיידית, היא הושוותה לכוכבת-הילדה שירלי טמפל וכונתה "שירלי טמפל הבריטית".
עיקר הפופולריות של קלארק הצעירה הייתה בקרב חיילים.
הפופולריות שלה הייתה כה גדולה עד כי התבקשה לשיר את ההמנון הלאומי בחגיגות הניצחון בכיכר טרפלגר.
ה-BBC ציוות אותה עם כוכבת-ילדה אחרת, ג'ולי אנדרוז והן הופיעו יחדיו בקטעי שירה ובידור.
משנת 1944 החלה להופיע גם בסרטים.
ב-1948 השתתפה בסרט Here Come the Huggetts, ראשון בטרילוגיית סרטים בכיכובה בהם הוצגה משפחת מעמד הפועלים האגט.
בשנת 1946 קיבלה רצועת-שידור בטלוויזיה במסגרת תוכנית אחר-הצהריים Cabaret Cartoons.
מאוחר יותר קיבלה תוכנית טלוויזיה משלה.
קלארק הקליטה עבור חברות התקליטים EMI ו-דקה, אך שתיהן סירבו להחתימה על חוזה ארוך-טווח.
עקב כך הקים אביה יחד עם המפיק המוזיקלי אלן פרימן את "תקליטי פוליגון" ב-1947. במסגרת זו הקליטה קלארק שורת להיטים בראשית שנות החמישים.
ב-1957 הופיעה קלארק על במת האולימפיה בפריז ושרה באנגלית ובצרפתית וזכתה להצלחה גדולה.
ב-1960 יצאה להופעות בבלגיה עם סשה דיסטל.
בנוסף לשירה בצרפתית שרה קלארק גם בגרמנית, איטלקית וספרדית וביססה הצלחה אירופית, תוך שהיא חיה בצרפת ומנהלת קריירה מקבילה משני צידי תעלת למאנש.
ב-1961 הגיע שירה Sailor למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, והיה שירה הראשון שהגיע למעמד זה.
ב-1963 הגיע שירה הצרפתי Chariot (שתורגם לאחר מכן ללהיט I Will Follow Him) למקום הראשון במצעד הצרפתי ולמעמד תקליט זהב, גם גרסאות השיר באיטלקית (Sul Mio Carro) ובגרמנית (Cheerio) היו ללהיטים.
באותה שנה הגיע למקום הראשון בגרמניה שירה Monsieur.
כמו כן הופיעה יחד עם ז'אק ברל שאף נתן לה שיר פרי עטו, דבר נדיר עבור ברל.
בשנת 1964 הקליטה את שירה המפורסם ביותר, Downtown, באנגלית ובצרפתית, מאוחר יותר הקליטה אותו גם באיטלקית וגרמנית.
השיר הגיע למקומות הראשונים במצעדים ברחבי העולם בבריטניה, צרפת, הולנד, גרמניה, אוסטרליה, יפן והודו ובינואר 1965 היה שירה הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי, שם מכר שלושה מיליון עותקים.
בשנת 2004 נכללה הקלטת השיר בהיכל התהילה של פרס גראמי.
קלארק זכתה בפרס עבור השיר בשנת 1964.
Downtown היה הראשון מבין 15 שירים שהקליטה ושהגיעו כולם לצמרות מצעדי הפזמונים ברחבי העולם.
כמו כן ביצעה ב-1967 את השיר "This Is My Song" מתוך סרטו של צ'ארלי צ'פלין "הרוזנת מהונג קונג" שהיה ללהיטה המצליח ביותר לאחר Downtown (מקום ראשון במצעדי בריטניה, הולנד ואוסטרליה ומקום שלישי במצעד הבילבורד).
קלארק, שהפכה לכוכבת גם בארצות הברית, הוזמנה להשתתף מספר פעמים בתוכניות האירוח של אד סאליבן ודין מרטין.
ב-1968 הוזמנה על ידי NBC להשתתף בתוכנית מיוחדת.
באחד הקטעים בתוכנית שרה דואט עם הארי בלפונטה.
באותם זמנים לא היה נהוג שזמרות לבנות ישירו עם זמרים אפרו-אמריקאים, ואם כן, אזי בעומדם הרחק זה מזה על הבמה.
קלארק, לזעמם של מממני התוכנית, שחששו מתגובת הקהל בדרום ארצות הברית, נטלה את זרועו של בלפונטה בידה.
מאחר שהיא ומפיק התוכנית, קלוד וולף, בעלה, סירבו לשדר כל צילום אחר של השיר, שידרה רשמת NBC לראשונה בתולדותיה דואט של זמרת לבנה וזמר שחור כאשר הם אוחזים ידיים.
בהם "קשתו של פיניאן" מ-1968, בו הופיעה לצד פרד אסטר, בתפקיד עליו זכתה למועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית בסרט קומי או מוזיקלי.
שנה מאוחר יותר כיכבה לצידו של פיטר או'טול בסרט היה שלום, מר צ'יפס.
בראשית שנות השבעים הצעידה קלארק מספר שירים במצעדי הפזמונים, אך בהצלחה פחותה מאשר בעשור הקודם.
בין דצמבר 1972 לדצמבר 1974 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "The Sound of Petula", בה אירחה בדרך-כלל אמן מוביל ואורחים נוספים סביב נושא מסוים שקישר בין שירי התוכנית.
בין אורחיה היו סשה דיסטל, פיטר יוסטינוב, טלי סוואלס, מייקל יורק, אוסקר פיטרסון ושתי תוכניות מיוחדות לחג המולד.
ב-1980 הופיעה בפעם האחרונה בקולנוע בסרט "Never Never Land" וב-1981 הופיעה בפעם האחרונה בסדרת טלוויזיה, במיני-סדרה הצרפתית לפי הספר "באין משפחה" (Sans Famille).
באותה שנה הופיעה בדמותה של מריה פון טראפ בהפקת וסט אנד של "צלילי המוסיקה", שרצה כשנה, וזכתה לביקורות חיוביות.
ב-1983 הופיעה בתפקיד הראשי במחזמר "קנדידה" לפי ג'ורג' ברנרד שו, ב-1989 ב-"Someone like You" וב-1993 הופיעה לראשונה בברודוויי בהפקת "אחים בדם", באותה שנה הופיעה גם במחזמר שדרות סאנסט מאת אנדרו לויד ובר.
בשנת 1988 הוצא מחדש השיר Downtown בגרסת דיסקו בשם Downtown 88, והיה לשיר הראשון של קלארק שצעד במצעד הבריטי מאז 1972.
ב-1998 העניקה לה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת תואר מפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
ב-2012 קיבלה את מדליית מסדר האמנויות והספרות של צרפת.
פטרישה לין "פטי" מארי היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת וושינגטון מאז שנת 1993. מינואר 2023 ועד ינואר 2025 היא כיהנה כנשיאה הזמנית של הסנאט של ארצות הברית, התפקיד השני הבכיר ביותר בסנאט והשלישי בסדר הירושה של הנשיא.
היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
מארי נולדה בבות'ל שבוושינגטון, עיירה קטנה במחוז קינג הסמוכה לסיאטל.
היא בתם של בברלי ודייוויד ג'ונס, למשפחה בת שבעה ילדים.
אמה עסקה בחשבונאות ואביה הוא בוגר מלחמת העולם השנייה, זוכה עיטור לב הארגמן.
מוצאה הוא ולשי, סקוטי, אירי וקנדי-צרפתי.
ב-1971 סיימה מארי תואר ראשון בחינוך פיזי באוניברסיטת המדינה של וושינגטון.
היא שימשה כגננת במשך מספר שנים, ולאחר מכן לימדה כיתת הורנות במכללה במדינת וושינגטון בשנים 1984–1987. ב-1988 התמודדה בהצלחה לסנאט המדינתי של וושינגטון, בו כיהנה עד 1993.
ב-1992 הכריזה על כוונתה להתמודד לסנאט של ארצות הברית, בצל פרסומים של הסיאטל טיימס על מעורבות בתקיפה מינית של הסנאטור הדמוקרטי המכהן ברוק אדמס.
חרף הכחשותיו, רמת הפופולריות שלו במדינה ירדה, והוא הכריז על כוונתו לפרוש מן החיים הפוליטיים.
מארי הביסה את יריבה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות עמדה מול חבר בית הנבחרים הרפובליקני רוד צ'נדלר, עליו גברה ברוב של 54%.
עם בחירתה הייתה לאישה הראשונה המייצגת את מדינת וושינגטון בסנאט.
בשנים 2013–2015 שישמה כיושבת ראש הוועדה לתקציב בסנאט.
קודם לכן שימשה כיושבת ראש משותפת בוועדה של הקונגרס להפחתת הגירעון.
היא גם משמשת כחברה הבכירה בוועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית.
בעברה הייתה חברה בוועדת התקציב ובוועדה לענייני חיילים משוחררים.
מארי נשואה לרוב ואם לשני ילדים.
פטי אן לופון היא שחקנית וזמרת אמריקאית סיציליאנית, ידועה בעיקר בזכות עבודתה במחזות זמר בתיאטרון.
היא זוכת שני פרסי גראמי ושני פרסי טוני.
בשנת 2006 היא הוכנסה אל היכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
לופון החלה את הקריירה המקצועית שלה עם The Acting Company בשנת 1972, וערכה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי עם "שלוש אחיות" בשנת 1973. בשנת 1975 היא הייתה מועמדת לקבלת פרס טוני בפעם הראשונה בחייה מתוך שבע פעמים (נכון לשנת 2019), על תפקידה במחזמר "החתן השודד ("The Robber Bridegroom").
לופון כיכבה לצידה של אודרה מקדונלד בשנת 2007 בהפקת האופרה של לוס אנג'לס של "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני", וזכתה בשני פרסי גראמי על ביצועיה באלבום המופע, שהוקלט ב-2008.
בטלוויזיה, היא כיכבה בסדרה הדרמה "החיים ממשיכים" בשנים 1989-1993; היא הייתה מועמדת לפרסי אמי עבור הופעתה בסרט הטלוויזיה "The Song Spinner" משנת 1995, וכן עבור הופעת אורח בסיטקום "פרייז'ר" משנת 1998. בשנים 2013–2014 היא הופיעה בעונה השלישית של הסדרה "אימה אמריקאית" של ערוץ FX.
בשנת 2024 שיחקה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית אגתה לאורך כל הדרך בתור ליליה קלדרו, מכשפה סיציליאנית בת 450 וחברה במעגל המכשפות המחודש של אגתה
לופון נולדה בנורת'פורט , לונג איילנד, בת לאנג'לה לואיז לבית פאטי, מנהלת ספרייה במכללה, ואורלנדו ג'וזף לופון, מנהל בית ספר.
הדודה-רבה שלה היא אדלינה פאטי, מזמרות האופרה המפורסמות של המאה ה-19. אחיה הגדול, רוברט לופון , הוא שחקן, רקדן ובמאי, הראשון שגילם את דמותו של הבמאי זאק במחזמר "שורת המקהלה".
לופון היא בוגרת המחזור הראשון של המחלקה לדרמה של בית הספר ג'וליארד (1968-1972: קבוצה 1), יחד עם קווין קליין ודייוויד אוגדן סטיירס.
לופון סיימה את לימודיה בשנת 1972, בוגרת תואר ראשון באמנות.
בשנת 1972, לופון הפכה לאחת מהחברים המקוריים של The Acting Company, שהוקמה על ידי ג'ון האוסמן.
The Acting Company היא קבוצת תיאטרון רפרטוארי שנמצא בסיבוב הופעות ארצי.
הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה בשנת 1973, במחזה "שלוש אחיות" בתפקיד אירינה.
על עבודתה בהפקת "The Robber Bridegroom" בשנת 1975 היא קיבלה לראשונה מועמדות לפרס טוני, עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
ב-2012 ערכה The Acting Company אירוע לכבודה של לופון, שנקרא "Patti's Turn".
בשנת 1976, המפיק דייוויד מריק שכר לופון לגלם את דמותה של ז'נבייב, התפקיד הראשי בהפקה הכושלת של "The Baker's Wife", שהועלתה בהצגות הרצה רבות בסיבוב הופעות בארצות הברית, לקראת העלתה בברודוויי, אולם בסופו של דבר מריק החליט שההצגה אינה ראויה דיה לעלות בברודוויי, והיא ירדה בעודה מחוץ לעיר.
מבקר תיאטרון של הניו יורק טיימס כתב על הופעתה ב"The Old Neighborhood" כי "מי שמכיר את גב' לופון רק ככוכבת קומדיות מוזיקליות יהיה המום מהאש הנטורליסטית שהיא מייצרת כאן.
הגב' לופון מוצאת עומקים של קונפליקטים מהעבר ומההווה כמעט בכל שורה.
היא מתגלה הן כאמא אוהבת והן כמתבגרת פצועה, סנטימנטלית והרסנית".
בשנת 1978, היא הופיעה בברודוויי במחזמר Working מאת סטאדס טרקל, שנכתב על פי ספר באותו השם.
המחזמר הציג 24 הופעות בלבד.
בשנת 1979 לופון כיכבה בהפקה המקורית בברודוויי של "אוויטה", המחזמר המבוסס על חייה של אווה פרון, שהלחין אנדרו לויד ובר למילותיו של טים רייס, וביים על ידי הרולד פרינס.
אף על פי שלופון זכתה למחמאות רבות מצד מבקרי התיאטרון על הופעתה, היא הצהירה כי התקופה בה הופיעה בהפקה זו לא הייתה מהנה עבורה.
בראיון משנת 2007, היא אמרה שהמחזמר הזה היה "החוויה הכי גרועה בחיים שלי ...
צרחתי את דרכי בתפקיד שהיה יכול להיכתב רק על ידי גבר ששונא נשים.
וגם לא הייתה לי תמיכה מצד המפיקים, שרצו כוכבת על הבמה, אבל התייחסו אליי מישהי לא ידועה מאחורי הקלעים.
היה זה כמו ביירות, ואני נלחתי כמו שד".למרות הצרות, לופון זכתה בפרס טוני הראשון שלה עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
לופון ושותפה להצגה, מנדי פטינקין, נשארו חברים קרובים.
בחודש מאי 1983, מייסדי The Acting Company התאחדו לצורך העלאה מחדש ב-American Place Theater שבאוף ברודוויי של יצירתו המוזיקלית של מארק בליצשטיין The Cradle Will Rock.
ג'ון האוסמן שימש כקריין עם לופון בתפקידי "Moll" ו-"Sister Mister".
באוקטובר 2023, לופון, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
לופון הקליטה דואט עם סת' מקפרלן (שגילם את דמותו של גלן קוואגמייר) עבור האלבום Family Guy: Live in Vegas.
בשנת 2006 יצא אלבום של המופע שלה, The Lady with the Torch, בהוצאת חברת התקליטים Sh-K-Boom Records.
בחודש דצמבר היא פרסמה רצועת בונוס עבור התקליטור, הזמינה רק ב-iTunes ובאתר האינטרנט של חברת התקליטים.
בין האלבומים הרבים שהוציאה לאורך השנים:
אוויטה - פסקול המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של הפקת ברודוויי
שדרות סאנסט - פסקול המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של הפקת לונדון
עלובי החיים - פסקול המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של הפקת לונדון
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט - פסקול המחזמר בביצוע צוות השחקנים של הפקת ברודוויי משנת 2005
ביצועה בהופעה חיה של השיר "Don't Cry for Me Argentina" בטקס חלוקת פרסי גראמי הופץ על גבי האלבום Grammy's Greatest Moments Volume IV שיצא בשנת 1994.
ביצועה משנת 1985 של השיר "I Dreamed a Dream" הגיע בשנת 2006 למקום 45 במצעד הסינגלים הבריטי.
כמו כן, השיר נכנס למצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי של המגזין בילבורד.
בנובמבר 2012 יצא לאור סרט מיוחד של הקלטת מופע חי של לופון בשם "An Evening with Patti LuPone", אשר צולם בחודש יולי באותה השנה.
הסרט, 104 דקות אורכו, כולל שירים וסיפורים מאת לופון, בהנחיית סת רודטסקי.
פטרישה לואיז הולט-אדוארדס , ידועה בשמה המקצועי פטי לבל, היא זמרת, מחברת ספרים, שחקנית, ויזמית אפרו-אמריקאית.
לבל החלה את הקריירה שלה בתחילת שנות ה-1960, כסולנית הלהקה Patti LaBelle and the Bluebelles.
בתחילת שנות ה-1970 שינתה הלהקה את שמה ל-Labelle, והוציאה את שיר הדיסקו האייקוני "Lady Marmalade".
הלהקה הייתה להרכב הקולי האפרו-אמריקאי הראשון שהופיע על שער המגזין המוזיקלי רולינג סטון.
כשהלהקה התפרקה ב-1976, לבל החלה קריירת סולו מצליחה, והוציאה אלבום בכורה סולו Patti LaBelle, שכלל את השיר שנהיה ללהיט המגדיר אותה ככוכבת R&B, "You Are My Friend".
הצלחתה של לבל המשיכה לתוך שנות השמונים, וב-1984 פרצה גם למיינסטרים כאשר הוציאה מספר סינגלים שהצליחו במצעדי הפופ בנוסף למצעדי R&B, הכוללים את "If Only You Knew", "New Attitude" ו-"Stir It Up".
כעבור כשנתיים, ב-1986, נחת אלבומה של לבל Winner in You בראש מצעד האלבומים, והסינגל ממנו, "On My Own", דואט עם מייקל מקדונלד גם העפיל לראש המצעדים.
לבל זכתה בפרס גראמי ב-1992 כזמרת השנה ב-R&B בשל אלבומה משנת 1991, 'Burnin, ומאוחר יותר, ב-1999, זכתה בגראמי נוסף, עבור אלבום ההופעה שלה, Live!
בתחילת המילניום החדש, היא התאחדה עם חברותיה להרכב לבל, והן הוציאו אלבום בשם Back to Now, ואף יצאו לסבב הופעות קצר אך מוצלח.
הצלחתה של לבל נפרשת גם לכיוונים שונים, כולל בתור שחקנית, עם הופעות בולטות בסרט סיפורו של חייל, ובתוכניות טלוויזיה כגון עולם שונה ואימה אמריקאית: פריק שואו.
ב-1992, לבל כיכבה בסיטקום משלה, Out All Night.
עשור מאוחר יותר, לבל אירחה תוכנית לייפסטייל Living It Up with Patti LaBelle ברשת TV One.
ב-2015, לבל התחרתה בתוכנית רוקדים עם כוכבים.
בקריירה בת יותר מחמישים שנה, מכרה לבל יותר מ-50 מיליון תקליטים ברחבי העולם.
לבל הוכנסה להיכל התהילה של גראמי, יש לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, והיא הוכנסה גם להיכל התהילה לפזמונאים של תיאטרון אפולו.
בשנת 2005, הוענק לה מטעם פרסי מוזיקת העולם פרס לג'נד (אגדה), בהכרה על שנותיה הרבות בתעשיית המוזיקה ותרומתה הרבה לה.
לבל נכללה ברשימת 100 הזמרים הגדולים מכל הזמנים של רולינג סטון.
לבל ידועה בכינויה "הסנדקית של מוזיקת הנשמה".
לבל נולדה בשם פטרישה לואיז הולטב-24 במאי 1944 בפילדלפיה שבפנסילבניה, השלישית מתוך ארבע בנותיהם של הנרי וברטה הולט.
אביה היה עובד רכבת ואמה עבדה במשק בית.
היא כתבה בספר זכרונותיה, Don't Block the Blessings, כי הנישואים של הוריה היו יחסי התעללות.
כאשר פטי הייתה בת שבע, היא הייתה נאנסה על ידי ידיד משפחתה.
כשהייתה בת שתים עשרה, הוריה התגרשו.
פטי חייתה עם אמה, אך נותרה קרובה לאביה.
פטי הצטרפה למקהלה של הכנסייה המקומית בגיל 10, וביצעה את הסולו הראשון שלה לאחר שנתיים.
בגיל 15 היא זכתה בתחרות כישרונות בבית ספר התיכון, הצלחה שהובילה אותה להקים את ההרכב הראשון שלה, ה-Ordettes, ב-1960, עם חברותיה לכיתה ג'ין בראון, איבון הוגן וג'וני דוסון.
הקבוצה, עם פטי כסולנית, הפכה לאטרקציה מקומית עד ששתיים מחברותיה עזבו כדי להינשא.
ב-1962, הצטרפו ללהקה שלוש חברות חדשות, סינדי בירדסונג, שרה דאש ונונה הנדריקס.
הקבוצה המחודשת נבחנה אצל חברת תקליטים מקומית.
הרולד רובינסון, הבעלים של החברה, הסכים לעבוד עם ההרכב לאחר ששמע את הביצוע של פטי לשיר "I Sold My Heart to the Junkman" והתרשם.
לפני זה הוא ביטל אותה באמירה המזלזלת שהיא "יותר מידי כהה ופחות מדי יפה".
בשנת 1963, יצא הלהיט הראשון של הלהקה, "Down the Aisle (The Wedding Song)" אשר חצה ז'אנרים והיה ללהיט הן במצעדי הפופ והן במצעד ה-R&B.
ב-1964 השיר "You'll Never Walk Alone" היה ללהיט, ואחריו סינגל נוסף, "Danny Boy".
בשנת 1965, הלייבל שלהן קרס, והלהקה עברה לניו יורק, ושם חתמה עם אטלנטיק רקורדס, אצלם הקליטו שנים עשר סינגלים, אשר חלקם עלו למצעדי הלהיטים, כולל ביצוען לשיר "Over the Rainbow".
ב-1967, בירדסונג עזבה את הקבוצה כדי להצטרף לסופרימס, ועד 1970 הלהקה שוחררה מחוזה על ידי אטלנטיק רקורדס, וגם האמרגן שלהן, ברנרד מונטגיו, שהיה אתן מתחילת דרכן, נטש אותן.
באותה שנה, ויקי ויקהם, המפיקה של התוכנית המוזיקלית הבריטית, Ready Steady, Go, הסכימה לנהל את הלהקה לאחר שדאסטי ספרינגפילד החתימה אותן לחוזה הקלטה.
הדבר הראשון שוויקהאם הורתה להן לעשות זה לשנות את שמן פשוט ל"לבל", וייעצה להן לשוב ולהופיע, והפעם עם מראה יותר עממי ועם סאונד המשקף את הסגנון הפסיכדלי במוזיקת הנשמה.
ב-1971, הקבוצה פתחה עבור The Who במהלך סבב ההופעות שלהם בארצות הברית.
להקת לבל חתמה עם חברת תקליטים בבעלות האחים וורנר, והאלבום הראשון שלהן, שנקרא על שמן, LaBelle, יצא ב-1971. סגנון הנשמה הפסיכדלית, עם מקצבי רוק, היוו שינוי משמעותי מהצליל המוקדם של הלהקה.
באותה שנה, לבל שרו קולות רקע באלבומה של לורה נירו, Gonna Take a Miracle.
בשנת 1972, הקבוצה הוציאה אלבום נוסף, באותו הסגנון, Moon Shadow.
בהופעות במהלך 1973, ויקהאם הלבישה את חברות הלהקה בבגדי גוף מוכספים, בהשפעת הגלאם הרוק ושל דייוויד בואי ואלטון ג'ון בפרט.
כשגם האלבום השלישי שלהן, Pressure Cookin, לא הניב להיט, להקת לבל חתמה עם אפיק רקורדס, ומיד הוציאו אלבום ב-1974, Nightbirds, אשר היה להצלחתן הגדולה ביותר עד כה.
האלבום שילב נשמה, פאנק ומוזיקת רוק, וכלל את הסינגל, "ליידי מרמלד", שהיה לסינגל המוכר ביותר של ההרכב, ולאחד הלהיטים הגדולים בכל הזמנים.
השיר הגיע למספר 1 במצעד Hot 100 ומכר מעל מיליון עותקים, כפי שעשה גם Nightbirds, אשר זיכה אותו בסטטוס אלבום זהב מטעם RIAA.
באוקטובר 1974, לבל עשו היסטוריה מוזיקלית כאשר היו למופע הרוק הראשון שהופיע בבית האופרה מטרופוליטן.
ההצלחה הגדולה של "Lady Marmalade" ו-Nightbirds הנחיתו את לבל על שער המגזין רולינג סטון ב-1975.
לבל יצאו עם עוד שני אלבומים, Chameleon ו-Phoenix ב-1975 ו-1976, בהתאמה.
בעוד שני האלבומים זכו להצלחה בקרב המבקרים, הם לא הניבו להיטים שחצו למצעדי הפופ.
ב-1976, פטי, נונה ושרה החלו להתווכח על הכיוון המוזיקלי של ההרכב.
הקשיים הבין-אישיים הגיעו לשיא במהלך הופעה ב-16 בדצמבר 1976 בבולטימור, מרילנד, שם נונה הנדריקס ברחה אל מאחורי הקלעים ופגעה בעצמה במהלך התמוטטות עצבים.
בעקבות התקרית, לבל ביקשה לפרק את הלהקה.
לבל חתמה חוזה סולו עם אפיק רקורדס ב-1977, והוציאה עוד באותה שנה את אלבום הבכורה שלה כאמנית סולו, אשר נקרא בשמה.
האלבום מוכר בשל להיטי הדיסקו שכלל, כמו "Joy to Have Your Love" ו-"Dan Swit Me" ובלדת הגוספל, "You Are My Friend" שנהיה לשיר היכר של לבל.
לבל הוציאה עוד שלושה אלבומי אולפן ברצף עם אפיק רקורדס עד 1980, מהם יצאו מספר להיטים שהגיעו למצעדים.
אחרי ארבעה אלבומים עם אפיק, לבל חתמה עם פילדלפיה אינטרנשיונל רקורדס, שם הקליטה את הגרסה האייקונית שלה לשיר "Over the Rainbow" שיצא באלבומה בשם The Spirit's in It.
ב-1982, שרה דואט עם גרובר וושינגטון "The Best Is Yet to Come", אשר זיכה אותה במועמדות הראשונה שלה לפרס גראמי.
וזכתה לשבחים באותה השנה כשכיכבה במחזמר הברודוויי Your Arms Too Short to Box with God.
באותה שנה לבל הופיעה בסרט "סיפורו של חייל" כזמרת במועדון לילה.
בשנת 1984, לבל הקליטה את השירים "New Attitude" ו-"Stir It Up" לפסקול של סרטו של אדי מרפי, "השוטר מבוורלי הילס".
בעקבות הצלחת הסרט, "New Attitude" יצא כסינגל בסוף 1984 והיה ללהיט הקרוס-אובר (גם במצעדי ה-R&B וגם במצעדי הפופ) הראשון של לבל כאמנית סולו כאשר הגיע למספר 17 בבילבורד הוט 100, והפך לסימן היכר של לבל.
גם "Stir It Up" מצא הצלחה דומה בתחנות רדיו פופולריות וכשיר חובה של אותה התקופה במועדוני ריקודים.
ב-1985, לבל הופיעה בתוכנית הטלוויזיה, Motown Returns to Apollo וגם השתתפה בהופעת ההתרמה "לייב אייד".
הופעות אלו הפכו את שמה של לבל למוכר לקהל עוד יותר רחב, והיא נהייתה לכוכבת פופ אשר אירחה תוכנית ספיישל משלה.
במהלך תקופה זו, הסתיימו מחויבויותיה של לבל לחברת פילדלפיה רקורדס, והיא חתמה חוזה הקלטות חדש עם MCA רקורדס.
ב-1986 לבל הוציאה את אלבום הסולו הנמכר ביותר שלה, Winner in You, אשר הגיע למקום ראשון במצעדי האלבומים.
האלבום כלל את הלהיט מס' 1 "On My Own".
ב-1989 הוציא את האלבום Be Yourself, שכלל את הלהיט "If You Asked Me To", אשר זכה להצלחה גדולה עוד יותר בגרסת הקאבר של הזמרת סלין דיון.
באותה שנה, לבל התחילה להופיע בתפקיד קבוע בסיטקום המצליח עולם שונה, אשר הוביל לספין אוף משלה, הסיטקום Out All Night, אשר בוטל כעבור עונה.
ב-1991, היא הקליטה את הלהיט "Superwoman" עם גלדיס נייט ודיון וורוויק.
השלישייה שיתפה פעולה גם בעבר, כאשר הופיעו בתוכנית הספיישל Sisters in the Name of Love ב-1987. גם ב-1991 הוציאה לבל את אלבום הסולו, 'Burnin, אשר זכה עד מהרה לסטטוס זהב, ושלושה סינגלים ממנו ברצף הגיעו לטופ-5 של מצעדי ה-R&B.
עבור אלבום זה זכתה לבל בפרס גראמי הראשון שלה, כזמרת השנה ב-R&B ב-1992, פרס בו השתתפה עם הזמרת ליסה פישר, אשר זכתה עבור הבלדה שלה "How Can I Ease the Pain".
אלבומה של לבל משנת 1994, Gems, גם זכה לססטוס זהב, וכלל את הלהיט "The Right Kinda Lover".
אחרי שלוש שנים, יצאה לבל באלבום Flame, אשר כלל את להיט הריקודים, "When You Talk About Love".
בשנת 1996 פרסמה לבל את ספר זכרונותיה, Don't Block the Blessings, ובשנת 1997, את הראשון מבין חמישה ספרי בישול שהיו לרבי מכר.
בשנת 1998 היא הוציאה את אלבום ההופעה החיה, Live!
One Night Only, עבורו זכתה בפרס גראמי השני שלה, בפברואר 1999. בשנת 2000 הוציאה לבל את האלבום האחרון שלה עם MCA רקורדס, When a Woman Loves, ואז חתמה עם Def Soul Classics, באמצעותם הוציאה את אלבומה משנת 2004, Timeless Journey.
אחרי שהוציאה ב-2005 אלבום שירי קאבר, Classic Moments, התפתחה מחלוקת בין לבל לבין יו"ר חברת התקליטים, אנטוניו "אל.
איי." ריד, לגבי הכיוון של הקריירה שלה, ובעקבות מחלוקת זו עזבה לבל את הלייבל.
ב-2006, היא הוציאה את אלבום הגוספל הראשון שלה, The Gospel According to Patti LaBelle, באמצעות באנגלו רקורדס.
האלבום הגיע למקום ראשון במצעד הגוספל.
במהלך תקופה זו, פרסמה לבל את ספרה Patti's Pearls.
היא חזרה לעבוד עם Def Jam בשנת 2007 והוציאה דרכם אלבום חג, Miss Patti's Christmas.
בשנת 2008, לבל התאחדה עם חברותיה מתחילת דרכה, נונה הנדריקס ושרה דאש, וביחד הוציאו את האלבום המשותף הראשון שלהן מזה 30 שנים, Back to Now.
ב-14 בספטמבר 2010, לבל חזרה לברודוויי, שני עשורים מאז הופעתה האחרונה על הבמה התיאטרלית, כדי לככב במחזמר זוכה הפרסים, Fela!
שמספר את סיפורו של אגדת האפרו-ביט פלה קוטי.
לבל החליף את האמנית מועמדת פרס טוני ליליאס וייט בתפקיד אמו של פלה, Funmilayo Ransome-קוטי, ונשארה בצוות השחקנים עד שהמחזמר ירד מהבמה ב-2 בינואר 2011.
ב-23 במאי 2011, הופיעה לבל בספיישל הפרידה מאופרה וינפרי, כאשר פרשה מתוכניתה היומית רבת השנים.
היא שרה את "Over the Rainbow", עם ג'וש גרובן.
לבל זכתה בפרס מפעל חיים בטקס פרסי BET ב-26 ביוני 2011. לבל וארית'ה פרנקלין, בין אמניות נוספות, הופיעו באירוע "Women of Soul: In Performance at the White House" קונצרט בחסות הנשיא ברק אובמה בהלבן הבית.
ב-10 ביוני 2014, לבל חזרה לברודוויי בהופעת אורחת במחזמר הפופולרי ומועמד-הטוני, After Midnight.
ב-2014, השתתפה לבל בעונה הרביעית של סדרת FX, אימה אמריקאית: פריק שואו.
ב-2015 התחרתה לבל בעונה ה-20 של רוקדים עם כוכבים.
היא ובן זוגה לריקודים, ארטם צ'יגבינצב, הודחו בשבוע השישי, וסיימו במקום השמיני.
באותה שנה, הופיעה לבל בהופעת אורח בסדרה אימפריה של פוקס, בתור עצמה.
ב-2016 השתתפה לבל כיועצת למתחרים בתוכנית הריאליטי המוזיקלית, The Voice.
ב-107 הוציאה את אלבום הג'אז הראשון שלה, Bel Hommage.
באוטוביוגרפיה שלה, לבל סיפרה שהיא הותקפה מינית על ידי ג'קי וילסון, בתיאטרון פוקס שבברוקלין, בשנות ה-1960. ב-1964, לבל הייתה מאורסת לאוטיס ויליאמס, ממייסדי The Temptations, אך השניים נפרדו עקב התנגשויות בלוחות זמני ההופעות שלהם.
ב-1969 נישאה לבל לחברה הוותיק, ארמסטד אדוארדס.
אדוארדס נהיה למנהל של לבל עד שהשניים נפרדו בסוף שנות ה-90 המאוחרות.
הזוג התגרש רשמית בשנת 2003. יש להם בן, זורי קיי אדוארדס (יליד 1973), שהוא המנהל הנוכחי של לבל.
בנוסף לזורי, ללבל יש שני אנשים נוספים בחייה שהיא רואה כבניה, דוד וסטנלי, שני אחים שלבל הכירה אחרי מות אמם, וואוניטה, שכנה של לבל.
בשנת 1972, אחותה הבכורה ויויאן רוג'רס מתה מסרטן ריאות בגיל 42. ב-1982, הלכה לעולמה אחותה ברברה פוריפוי, מסרטן המעי הגס בגיל 41. ב-1978, היא איבדה את אמה, ברטה, מסוכרת.
ב-1989, היא איבדה את אביה, הנרי, מנפחת שסבל כתוצאה מסיבוכים של מחלת אלצהיימר, וכן את אחותה הצעירה ביותר, ג'קלין "ג'קי" פדג'ט, לסרטן הריאות.
ג'קי הייתה בת 43 במותה.
לבל הקדישה את האלבום שלה, 'Burnin ואת גרסתה לשיר "Wind Beneath My Wings" לפדג'ט.
ב-1995, לבל אובחנה עם סוכרת.
לבל מחלקת את זמנה בין בתיה בווינווד, פרבר של פילדלפיה, לוס אנג'לס ואיי הבהאמה.
כסולנית הלהקה לבל, פטי לבל נמנית בין חלוצי תנועת הדיסקו בשל סינגלים כגון "Lady Marmalade" ו-"Messin' With My Mind".
בתורו, "Lady Marmalade" נחשב לאחד מלהיטי הדיסקו הראשונים שהגיעו למיינסטרים (Jones and Kantonen, 1999).
המגזין "רולינג סטון" מנה את לבל בין 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים ברשימתם משנת 2011, והצהירו שהיא השפיעה על "דורות של זמרי נשמה", הכוללים את לותר ואנדרוס, אלישה קיז, מרי ג'יי בלייג', Ledisi וכריסטינה אגילרה.
בסוף 2015 לבל הייתה בכותרות כאשר vlogger הידוע כג'יימס רייט דיבר בהתלהבות על המותג של לבל של פאי בטטה בערוץ ה-YouTube שלו.
הווידאו נהיה כל כך ויראלי, שמכירות הפאי נסקו, בקצב שפאי אחד נמכר בכל שנייה ב-Walmart, ברחבי ארצות הברית.
בעקבות זאת, לבל הופיעה בשתי פרסומות עבור חברת וולמארט.
פטולמאיוס כנוס , בנו של הפאיסטיון, היה מדקדק יווני מאלכסנדריה בזמן שלטון הקיסרים טראיאנוס ואדריאנוס.
נראה כי הוא שהה במשך תקופה מסוימת ברומא.
על פי הסודא, הוא היה מחברם של דרמה היסטורית בשם "ספינקס", של אפוס בשם "אנתומרוס" (Ἀνθόμηρον) ב-24 ספרים (שניהם חיבורים אבודים) ושל "היסטוריה מוזרה" ("סיפורים מדהימים") וחיבורים נוספים.
החיבור "היסטוריה מוזרה" זהה ככל הנראה לחיבור "היסטוריה חדשה" בשישה ספרים, שפוטיוס מייחס לפטולמאיוס הפאיסטיון, שתקציר שלו נשמר בביבליותקה של פוטיוס.
החיבור הוקדש לאישה בשם "טרטולה", שהמחבר מכנה אותה ה"גברת" שלו.
פוטיוס הבחין בעוקצנות לגבי מחברו התמים שהוא חשב אותו ל"חיבור מאוד שימושי לאלה הלוקחים על עצמם לנסות להשיג בקיאות בהיסטוריה", מאחר ש"הוא עשיר במידע יוצא דופן ומדומיין באופן גרוע".
החיבור הכיל תערובת של כל מיני אגדות ומעשיות השייכות הן לתקופה המיתולוגית והן להיסטורית.
פטולמאיוס ציין בחיבורו זה אישים מפורסמים שמקור כינויים באחת מאותיות האלפבית היווני.
האישיות היחידה מביניהם שלא הייתה יוונית או רומית, הוא משה.
פוטיוס כותב ש"המיתוגרף הזה דובר שטויות, כאשר הוא אומר שמשה המחוקק של העברים נקרא 'אלפא' משום שהייתה לו צרעת לבנה רבה על גופו".
הסבר זה מקורו ככל הנראה בחוגים של אלכסנדריה, בה התגורר פטולומאיוס, שהייתה קשורה בה המסורת שהיהודים היו מצורעים בתקופת יציאתם ממצרים.
הסבר זה הוצע גם על ידי פילון איש גבל, ככל הנראה בהקשר לאלף בית הפיניקי, והופיע גם אצל הסופר היווני-מצרי ניקארכוס (Nicarchus, המאה ה-1 לספירה).
בעבר הוצע לזהותו עם פטולמי אל-גריב (300 לספירה לערך), אולם זיהוי זה כבר אינו מקובל.
פְּטוּי () היא עיר ורשות מקומית בצפון-מזרח סלובניה, השוכנת לגדות הנהר דראווה.
עדויות ליישוב מאורגן במקום קיימות החל מהמאה ה-1 לפנה"ס עת נשלט האזור על ידי הרפובליקה הרומית.
בהמשך שימש היישוב כבסיס הקבע של הלגיון השלושה עשר גמינה.
במהלך המאה ה-1 העניק הקיסר טראיאנוס זכויות עיר ליישוב.
ב-450 החריבו ההונים את העיר.
במחצית השנייה של המאה ה-6 פשטו על העיר האווארים וכבשו אותה.
במהלך המאה ה-8 עבר היישוב לחזקת האימפריה הפרנקית ובהמשך לחזקת האימפריה הרומית הקדושה.
במחצית הראשונה של המאה ה-12 נבנתה העיר מחדש בהנחייתו של קונראד הראשון, ארכיבישוף זלצבורג ובהמשך הוקם גשר מעל הנהר דראווה.
העיר עמדה בקו החזית מול האימפריה העות'מאנית ומשלהי המאה ה-17 ועד מחצית המאה ה-18 נגרמו בה נזקים כבדים שהובילו להדלדלות האוכלוסייה שבה.
הרוב המוחלט של האוכלוסייה בעיר היה ממוצא גרמני.
העיר נשלטה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית עד למלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה נכללה לתקופה קצרה בשטחי אוסטריה הגרמנית אך סופחה בכח לשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שמה שונה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
האזור נשאר בחזקת הגרמנים ובוצע טרנספר מהעיר של תושבים ממוצא סלובני.
במקומם יושבו בעיר תושבים אוסטרים.
ב-1945 לאחר סיום המלחמה גורשו התושבים ממוצא גרמני בחזרה לשטחי אוסטריה, והעיר נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה העיר לחזקת סלובניה.
התיעוד הראשון בכתובים לנוכחות יהודים בעיר הוא מראשית המאה ה-12 ובו מצוין יהודי בשם דוד בן משה.
ככל הנראה קהילה ממוסדת נוסדה בשלהי המאה ה-12 או בראשית המאה ה-13. קיים תיעוד בארכיוני העיר מ-1286 העוסק במכירת נדל"ן למשפחה יהודית.
במועד זה ככל הנראה כבר פעל בית עלמין יהודי.
אותרו מספר מצבות עתיקות של יהודים שהקדומה מהן של אשר דוד בר משה תוארכה ל-1303. מספר מצבות נוספות שהתגלו במהלך חפירות לחיזוק יסודות של מבנים בעיר העתיקה תוארכו מהמאה ה-14 ועד למאה ה-15.
מסמכים נוספים שנמצאו בארכיוני העיר מעידים על כך שבעיר כיהן שופט לענייני יהודים שעסק בסוגיות כלכליות כגון גביית מיסים, מתן הלוואות בריבית ומסחר, המעידות על החיים הכלכליים של בני הקהילה.
ב-1333 היה השופט לענייני יהודים ממוצא יהודי.
באמצע המאה ה-14 מתואר בתוכניות העיר "רחוב היהודים" ובהמשך גם גטו בו התגוררה הקהילה ובו פעל בית הכנסת הקהילתי ובית מדרש.
עד למחצית המאה ה-14 נודעו קרובי משפחתו של הרב ישראל איסרלן כבנקאים ומלווים בריבית בשטיריה ומרכז פעילותם היה בפטוי.
במהלך המאה ה-15 עסקו יהודי הקהילה בייבוא סחורות מהרפובליקה של ונציה.
ב-1441 נסגר בית הכנסת והוסב לכנסייה.
ב-1446 גורשו יהודי פטוי על ידי אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה וככל הנראה התיישבו בבורגנלנד.
בהמשך, נעשה שימוש משני במצבות מבית העלמין היהודי לבניין כנסייה בעיר העתיקה.
ב-1786 נסגרה הכנסייה שפעלה במבנה בית הכנסת הקדום, הוא הוסב למגורים וב-2016 פעל בו משרד אדריכלים.
בתקופה האוסטרו-הונגרית שבו יהודים להתגורר בפטוי, אך לא התקיימה פעילות קהילתית.
בהמשך, ב-1921 התגוררו בעיר 27 יהודים וב-1931 נמנו בפטוי 24 יהודים.
בעיר שיחקה קבוצת הכדורגל דראווה פטוי, שפורקה ב-2011. האקדמיה של המועדון לא פורקה והיא שימשה תשתית לקבוצה חדשה באותו שם שמשחקת בליגה הסלובנית השנייה.
ווילי ג'וניור מקסוול השני הוא ראפר וזמר אמריקאי הידוע בשם הבמה פטי ואפ .
מקסוול צבר הכרה בינלאומית בעקבות סינגל הבכורה שלו Trap Queen, שזכה לאהדה ולהצלחה רבה ואף הגיע למעמד יהלום בארצות הברית.
לאחר הוצאת הלהיט, חתם מקסוול על חוזה עם חברת התקליטים 300 אנטרטיינמנט, ומאוחר יותר עם Atlantic Records.
אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו, שכלל את הלהיט יחד עם השירים "679" ו-"My Way" שזכו גם הם להצלחה בארצות הברית, יצא לאור בספטמבר 2015 והגיע לפסגת מצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. שירו "" עם פיפת' הרמוני זכה להצלחה בינלאומית.
בדיני המסים, פטור ממס הוא סעיף המוציא מתחולתו של המס גופים מסוימים (אנשים או תאגידים) או פעילויות מסוימות.
בחלק מהמקרים ניתן פטור מלא, ובמקרים אחרים ניתן פטור מוגבל לתקרה.
מתן פטור ממס מנוגד לגישה לפיה ראוי לתת למס בסיס רחב ככל האפשר.
לחריגה מגישה זו בדמות פטור ממס שתי סיבות עיקריות:
התחשבות ביכולת של משלמי המיסים לשלם את המס.
רצון של המחוקק לעודד פעילויות מסוימות, שהפטור ממס מהווה תמריץ לביצוען.
כללי המס והפטור ממס שונים ממדינה למדינה, ופעמים רבות נתונים למחלוקת הן בציבור (למי לתת את הפטור) והן בבתי המשפט (על מי חלים כללי הפטור).
הפטור ממס לקניות בחנויות דיוטי פרי מעניק יתרון לחנויות אלה על פני חנויות המוכרות מוצרים דומים בתחומי המדינה, תוך חיוב במס מלא.
בישראל הביא יתרון זה לעתירות אחדות לבג"ץ מצד רשתות שיווק, בדרישה להטיל הגבלות שונות על חנויות הדיוטי פרי, אך עתירות אלה נדחו.
אמנה למניעת כפל מס נועדה למנוע כפל מס כאשר אדם חייב במס בשתי מדינות, למשל משום שהוא אזרח של אחת מהן ומפיק הכנסות באחרת.
אחת הדרכים למניעת כפל מס היא מתן פטור ממס לאדם באחת משתי המדינות, כך שישילם את המס שהוא חייב בו רק באחת מהן.
קשת רחבה של הכנסות, כמפורט ב לפקודת מס הכנסה, חייבת במס הכנסה.
מונה כשלושים נושאים שבהם ניתן פטור ממס הכנסה להכנסות מסוימות.
(1) תשלומים, שירותים וטובות הנאה המשתלמים או הניתנים מאוצר המדינה לנשיא או לנשיא לשעבר או לשאיריו בקשר למילוי תפקידו כנשיא, למעט משכורת וקיצבה.
בעבר גם משכורתו של הנשיא הייתה פטורה ממס.
שורשיו של פטור זה בממשלת המנדט, שהעניקה פטור זה לנציב העליון.
(1א) תשלומים, שירותים וטובות הנאה המשתלמים או הניתנים מאוצר המדינה לראש הממשלה או לראש הממשלה לשעבר או לשאיריו בקשר למילוי תפקידו כראש הממשלה, למעט משכורת וקצבה.
פטור זה נוסף בשנת 2018, ונומק בכך שראוי להשוות את המיסוי של ראש הממשלה לזה של נשיא המדינה.
(4) סכומים המשתלמים לנציגים דיפלומטיים ולפקידים קונסולריים בשירות סדיר של מדינה זרה בעד משרותיהם או בעד שירותיהם בתפקידם הרשמי, אם אותה מדינה זרה גומלת פטורים כאלה למדינת ישראל.
(5) הכנסה מיגיעה אישית של עיוור או של נכה שנקבעה לו נכות של 100% (ובתנאים מסוימים - 90%).
(6) קצבת נכות שמשלם משרד הביטחון לנכי צה"ל וקצבת שאירים שמשלם משרד הביטחון לשאירים של חללי צה"ל.
(6ג) קצבת נכות, קצבת אזרח ותיק, קצבת שאירים וקצבת תלויים שמשלם המוסד לביטוח לאומי.
(7א) פיצויי פיטורים המשולמים לעובד או לשאיריו.
פטור זה מוגבל לתקרה התלויה בוותק של העובד.
(16א) סכומים שמשך עובד מחשבונו בקרן השתלמות.
(16ב) סכומים שמשך יחיד מחשבונו בקרן השתלמות לעצמאים.
(22) דמי מזונות שמקבל יחיד ממי שהיה נשוי לו או ממי שהוא נשוי לו וחי בנפרד ממנו, ודמי מזונות שמקבל יחיד בעד ילדיו מההורה האחר.
(27) כספים שקיבל חייל משוחרר לפי חוק קליטת חיילים משוחררים.
(29) מלגה שקיבל סטודנט או לחוקר בתקופת לימודיו במוסד לימוד ומחקר.
פטורים נוספים ממס הכנסה מופיעים בסעיפים אחרים של פקודת מס הכנסה ובחוקים אחרים.
מס ערך מוסף חל על כל עסקה של מכירת מוצר או שירות, למעט עסקאות מהסוגים הבאים:
הנמקה לפטור זה מופיעה בדברי ההסבר להצעת החוק: "יש ציפייה למשיכת תיירים בעקבות מתן אפשרות לרכוש באזור הסחר החופשי טובין, מיובאים ומקומיים, בפטור ממסים עקיפים." על מספר מוצרים בני קיימא כמכוניות, מדיחי כלים וכדומה לא חל הפטור והם חייבים במע"מ בשיעור מלא.
על מוצרים המיובאים לישראל חלים מיסים אחדים: מכס, מס קנייה ומס ערך מוסף.
למשלוח ביבוא אישי ניתן פטור מלא ממסים אלה כאשר מחירו עד 75 דולר, ומשלוח שמחירו בין 75 דולר ל-500 דולר חייב במע"מ בלבד.
בשנת 2025 עודכנה תקרת הפטור ממסים ביבוא אישי ל-150 דולר, בעקבות החלטת שר האוצר בצלאל סמוטריץ'.
בפרט מי שהייתה בבעלותו דירה יחידה במשך 18 חודשים לפחות לפני מכירתה, ובעת המכירה לא קיימת בבעלותו יותר מדירת מגורים אחת, זכאי למכור אותה בפטור מלא ממס שבח מקרקעין כ"דירת מגורים מזכה".
בשנים 1975–2007 הוטל על המעסיקים בישראל מס מעסיקים בשיעור מסוים מהשכר ששילמו.
עם הטלת המס לא ניתנו בו פטורים כלשהם,, אך בהמשך ניתנו בו פטורים למעסיקים באחדים מענפי המשק, ומחלוקות רבות צצו סביב השאלה מי נמנה עם הזכאים לפטור.
הפטור העיקרי ניתן בסעיף 2א (א) לחוק, שבו נאמר:
ארנונה היא מס מוניציפלי המוטל על מחזיקי נדל"ן (דירות, עסקים וכו') ביישוב מסוים, למימון פעולתה של הרשות המקומית.
ההנחות והפטורים מהארנונה העירונית מפורטים ב, ב ב וב, ובעוד מספר חיקוקים ייעודיים.
פטרישה (פטי) אליזבת מלט היא סופרת ומפיקת סרטים קנדית.
בשנת 2012 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "Nowhere but Up" שהגיעה למקום 17 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
היא אמו של הזמר-יוצר ואייקון הפופ ג'סטין ביבר וקידמה את הקריירה שלו בתחילת דרכו.
נולדה ב-2 באפריל 1975 בסטרטפורד, פרת', השוכנת בפרובינציית אונטריו שבקנדה, לדיאן ומייקל מלט.
לפטי היו אח ואחות גדולים, אחותה הגדולה סאלי נהרגה בגיל חמש כתוצאה מפגיעת רכב.
אביה האלכוהוליסט והמתעלל התגרש מאשתו ועזב את הבית כשפטי הייתה בת שנתיים ומת כמה חודשים לאחר מכן.
כשהייתה בת 3 חוותה את הפגיעה המינית הראשונה שלה מאדם שהיה קרוב אליה.
מלט טענה כי עברה התעללות מינית בילדותה מילדים בשכונה, סבו של אחת מחברותיה ומבייביסיטר.
בספרה היא מתארת סדרה של פגיעות מיניות עד גיל 14 ואונס שעברה על ידי בחור שאיתו יצאה לדייט בגיל 15 היא אף התבטאה כי "היא הופרתה מספר פעמים רבים כל כך עד שזה החל להרגיש נורמאלי".
בילדותה, מאלט גילתה עניין במשחק ובשירה.
כבר בגיל תשע, היא החלה להופיע בתוכניות טלוויזיה מקומיות, ביניהם תוכנית הכישרונות צעירים, "Romper Room ו-Big Top Talent".
בגיל עשר לוהקה לשתי הפקות תיאטרון בפסטיבל שייקספיר בסטרטפורד.
במהלך חטיבת הביניים והתיכון, היא למדה משחק, שירה במקהלה וריקוד.
לאחר שזכתה במספר גביעים ופרסים על הכישרון שלב בשירה ובמשחק, היא הוחתמה על ידי סוכן כישרונות מטורונטו אך הוריה לא יכלו להרשות לעצמם את הנסיעות לאודישנים מה שגרם לה להישבר מבחינה רגשית.
בגיל 14 היא החלה להשתמש בסמים פסיכואקטיביים, אלכוהול, מריחואנה ו-LSD.
היא החלה לגנוב מחנויות בעיר, והושעתה מבית הספר לאחר שהשחיתה רכוש.
בגיל 15 החלה את מערכת היחסים שלה עם ג'רמי ביבר שנמשכה 4 שנים.
בגיל 16 עזבה את בית הוריה והחלה לפרנס את עצמה דרך סחר בסמים וגניבה מחנויות.
במהלך תקופה זו היא חוותה תחושת בדידות, דיכאון ומחשבות אובדניות, ובגיל 17 ניסתה להתאבד על ידי שהשליכה את עצמה מתחת למשאית נוסעת מה שהוביל לאשפוזה הפסיכיאטרי.
לאחר השחרור מהאשפוז היא הקרבה לנצרות על ידי כומר מקומי שאותו הכירה, חזרה לג'רמי ביבר ושישה חודשים לאחר מכן נכנסה ממנו להיריון.
למרות לחץ הסובבים אותה להפיל את העובר מאלט ילדה את בנה, ג'סטין, ב-1 במרץ 1994, בלונדון, אונטריו, כחודש לפני יום הולדתה ה-19, אביו של ג'סטין שהה באותו בכלא המחוזי בעקבות קטטה שהיה מעורב בה.
כעבור שנה לאחר מכן פטי וג'רמי נפרדו והיא החלה לגדל את ג'סטין בדירה למעוטי יכולת כאם חד-הורית כשהיא עובדת במשרות עם שכר נמוך ונעזרת באמה ואביה החורג.
בסופו של דבר, היא השלימה את לימודיה בתיכון ולאחר מכן עברה הכשרה בקולג' בעיצוב אתרים וכך יכלה לטפח את תחום העניין הגובר של בנה בתיפוף ובמוזיקה.
היא סיפרה על עברה לבנה כשהיה בן 12. בגיל 21 החליטה להימנע מיחסי מין מחוץ לנישואים.
הקריירה המוזיקלית של ג'סטין ביבר
כשנה לפני לידת בנה ג'סטין ביבר, פטי הפכה לנוצרייה אדוקה, מה שהשפיע על החלטתה לשלוח אותו ללמוד בבית ספר קתולי דו-לשוני.
שבוע לאחר מכן ביבר הוזמן לשיר בפני שני מוזיקאים מצליחים, אשר וג'סטין טימברלייק ושניהם הראו בו עניין, אמנם ביבר הוחתם לבסוף בחברת ההפקה המשותפת לאשר ובראון RBMG לאחר מכן, ובעזרתו של אשר, חברת התקליטים "איילנד רקורדס" הסכימה לקחת עליו חסות ובאוקטובר 2008 החתימה את ביבר.
בעקבות זאת ביבר ופטי עברו לאטלנטה שבארצות הברית על מנת שיוכל להמשיך לעבוד ולקדם את הקריירה המוזיקלית המתפתחת שלו.
ג'סטין הזכיר את אמו מספר פעמים במהלך ראיונות ומגלה חיבה והערכה כלפיה.
בנוסף, הוא קעקע את שנת הולדתה (1975) על גופו.
ב-11 במאי 2012, יומיים לפני יום האם פרסם ג'סטין את השיר "Turn to You (Mother's Day Dedication)" (בעברית: פונה אלייך (הקדשה ליום האם)).
השיר מדבר על הקשיים שחוותה אמו של ביבר במהלך השנים הקשות שגידלה אותו, הוא מזכיר כיצד היא נאלצה לעבוד בשתי עבודות ועל הערצה שלו אליה בשל כך.
בספטמבר 2012 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלה "Nowhere but Up: the Story of Justin Bieber's Mom", על ידי הוצאת הספרים הנוצרית Revell.
הספר עוסק בחינוך שקיבלה מלט, בקשיים שעברה ובכוחות שקיבלה על מנת להאמין ולחיות חיים מלאי "חסד ותקווה" ובנוסף הוא עוסק בתחילת הקריירה המוזיקלית של ג'סטין ביבר.
את תקופת כתיבת הספר ראתה כ"תהליך של ריפוי".
בעקבות מה שעברה בצעירותה חלק מההכנסות נתרמו למען משפחות חד הוריות ומרכזי גמילה מהתמכרות.
בשבוע הראשון ליציאתו הגיעה למקום 17 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הוא זכה לסיקור תקשורתי בינלאומי ולביקורות מכלי תקשורת ברחבי העולם.
בשנת 2013 יצאה מהדורה לנוער, בה הושמטו פרטים גסים והוא כלל הרחבות וציטוטים נוספים.
בנוסף, מלט התייחסה במהדורה זו לשאלות שהגיעו מכ-2.4 העוקבים שלה בטוויטר.
שנה שם תפקיד הערות2011Biebermania!עצמהסרט תיעודיג'סטין ביבר: Never Say Neverעצמהסרט הופעה, תיעודיקרשנדומפיקה בפועלסרט קצר2012To Write Love on Her Armsמפיקה בפועלTodayעצמהסדרת טלוויזיהWeekend Todayעצמהסדרת טלוויזיהHuckabeeעצמהסדרת טלוויזיהGeorge Stroumboulopoulos Tonightעצמהסדרת טלוויזיה2013ג'סטין ביבר: Believeעצמהסרט הופעה, תיעודי2015Comedy Central Roastעצמהקומדיה (צלי)
מייקל מלט - אביה הביולוגי של מלט, עזב את הבית כשהייתה בת שנתיים ומת מספר חודשים לאחר מכן
כריס מלט - אחיה הגדול
סאלי מלט - אחותה הגדול, נהרגה בגיל חמש כתוצאה מפגיעת רכב
ג'רמי ג'ק ביבר - היה נגר, אמן לחימה בהווה, בן זוגה לשעבר.
לג'רמי שני ילדים מאשה שנייה
ג'סטין ביבר - זמר ואייקון פופ בעל שם בינלאומי, בנם המשותף של פטי וג'רמי
הפָּטֵיפוֹן או מָקוֹל, פונוגרף הוא מכשיר לנגינת תקליטים.
בשפות רבות נקרא המכשיר "גרמופון", שם שהיה במקור סימן מסחר של חברת גרמופון הבריטית מאז 1887.
מקור השם הגנרי "פטיפון" הוא במותג של דגמי פונוגרפים שיוצרו בצרפת על ידי החברה של האחים אמיל ושארל פָּטֵה (Pathé).
בקטלוג החברה משנת 1912 יש עשרה דגמים שונים של פטיפונים.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 נעשו ניסיונות לייצר פטיפון למכונית.
המילה "פטיפון" הגיעה ככל הנראה לשפה העברית מן השפה הרוסית, שם התקבל המותג בתקופה מסוימת כשמו של המכשיר.
אליעזר בן-יהודה הציע לקרוא למכשיר "מָקוֹלִית", בעקבות השם הערבי, אבל המילה לא נקלטה בעברית.
גרמופון הוא מכשיר לנגינת תקליטים שטוחים.
הגרמופונים הראשונים כללו מנגנון מכני לסיבוב התקליט וכן זרוע שעקבה אחרי חריצי התקליט.
הזרוע הגבירה בצורה מכנית אקוסטית את הצליל על ידי שופר (מעין חצוצרה) וכך שמעו את הצלילים שהוטבעו בתקליט.
טכנולוגיה זו לייצור תקליטים ולהשמעתם הומצאה בארצות הברית בשנת 1887 על ידי הממציא היהודי אמיל ברלינר יליד העיר הנובר בגרמניה, אשר היגר לארצות הברית בגיל 19. פטנט נרשם על ההמצאה בשנת 1888.
אמיל ברלינר הקים את חברת גרמופון האמריקאית שהיו לה חברות בנות ברחבי העולם מה שהפך את שם חברתו לשם הגנרי למוצר בארצות רבות.
בדצמבר 1898 ייסד אמיל ברלינר יחד עם אחיו יוסף ברלינר, את דויטשה גרמופון (Deutsche Grammophon Gesellschaft) בעיר הולדתם הנובר, כענף הגרמני של חברת Berliner Gramophon האמריקאית שאמיל הקים.
זאת לאחר שבשנת 1897 ייסד אמיל ברלינר את הענף הבריטי, The Gramophone Company בלונדון.
הגרמופון של ברלינר התחרה שנים רבות בפונוגרף של תומאס אדיסון.
ייצור המוני ושכפול של תקליטים שטוחים עבור הגרמופון היה יעיל משמעותית מייצור של גלילים (צילינדרים) עבור הפונוגרף.
עם חלוף הזמן גבר התקליט על הצילינדר, עד שאדיסון נאלץ לייצר תקליטים שטוחים משל עצמו, ב-1913. עד היום משמשות דסקות שטוחות לאחסון מידע (לאורך ספירלה או בלעדיה) במגוון מדיות המאופיינות ביכולת גישה ישירה, למשל תקליטור או דיסק קשיח.
ייצור מסחרי של גרמופונים החל בשנת 1893. הם היו בתחילה מעין צעצוע שכלל מנגנון מכני עם ידית ותמסורת ישירה ופשוטה שסובבה את התקליט ידנית.
החל משנת 1896 הוכנס לשימוש מנגנון "מנוע" של קפיץ לסיבוב התקליט.
הקפיץ נדרך על ידי סיבוב של ידית מחוץ למכשיר ואגר בתוכו אנרגיה, תמסורת מבוקרת על ידי וסת צנטריפוגלי שחררה את הקפיץ שחרור מבוקר וסובבה את התקליט במהירות קבועה לאורך זמן.
החל מאמצע המאה ה-20 שולבו במכשיר מנוע חשמלי לסיבוב התקליט, זרוע עם מחט העוקבת אחרי חריצי התקליט, מגבר להגברת אותות חשמליים ורמקול להשמעת הקול.
מכשירים כאלה יוצרו ונמכרו בצורה של מזוודה שהכילה את כל הרכיבים.
לגרסאות אחרות של המכשיר אין מערכת הגברה מובנית, והם תלויים בחיבור למערכת הגברה חיצונית.
בשנות השמונים של המאה ה-20, עם התפתחות התקליטורים, ירדה בהדרגה קרנם של תקליטי הוויניל, ועימם מכשירי הגרמופון.
אבל בשנות האלפיים שב הגרמופון ותפס את מקומו כאמצעי השמעה מוערך.
חברות רבות מייצרות פטיפונים ברמה גבוהה המגיעים למחירים של אלפי שקלים.
הגרמופון מיועדים בין היתר לקהל הולך וגדל של חובבי מוזיקה המעדיפים לשמוע את הצליל האותנטי והייחודי הבוקע מן התקליטים, מאשר זה של אמצעי השמע החדישים יותר, קלטות ותקליטורים.
תקליטנים רבים עדיין משתמשים כיום בגרמופונים, בעיקר במיקסים ובצורות של מוזיקה אלקטרונית הנוצרת על ידי התקליטן.
במערכות לתקליטנים יש בדרך כלל אפשרות לנגן שני תקליטים או יותר במקביל.
בתחילת המאה ה-21 החלו לייצר פטיפונים עם יציאת USB ועם אפשרות לחברם למחשב ובו תוכנת הקלטה.
פטינה (מאיטלקית: Patina) היא תרכובת ירוקה, אשר נוצרת במשך הזמן על גבי משטחי מתכת.
אמנים רבים משתמשים בפטינה לקישוט פסלים, אך לעיתים קרובות היא נוצרת באופן טבעי ומשמשת הגנה מפני החלדה נוספת.
דוגמה נודעת לכיסוי פטינה הוא פסל החירות של ארצות הברית שגונו הירקרק בא לו מהפטינה שציפתה אותו במהלך הזמן.
בארכאולוגיה, ניתן לתארך חפצים עתיקים ממתכת בעזרת ניתוח פטינה.
בהשאלה, המושג משמש לתיאור כל ציפוי הנוצר על משטח ומעיד על גילו המתקדם.
בגאולוגיה, המונח "פטינה" - המכונה בעברית "לַכָּה מִדְבָּרִית" או "מִקְרָם מִדְבָּרִי" - משמש לתיאור ציפוי כהה ומבריק שנוצר על פני השטח החשופים של שברי סלעים מלוטשים.
הציפוי מורכב מתחמוצות היוצרות ציפוי דק על פני השטח של שבר הסלע.
הפטינה מכסה את פניהם של שברי הסלעים החשופים לשמש, אך לא את בסיסם, המונח על הקרקע או טמון בה.
ליצירת המקרם המדברי תורמות שכבות של אבק שמכילות תחמוצות, חומרים השוקעים כאשר מים מתנדפים מפני שבר הסלע, ופעילות של מיקרואורגניזמים מחמצנים שמפרישים חומרים אורגניים על פני השטח.
צבע הלכה נקבע בעיקר ע"י התחמוצות.
פטרישיה לי "פטי" סמית' היא מוזיקאית, זמרת-יוצרת, משוררת, עיתונאית וסופרת אמריקאית.
זכתה לכינוי "המשוררת הרשמית של הפאנק" בעקבות אלבום הבכורה פורץ הדרך שלה מ-1975, Horses.
להיטה המפורסם ביותר הוא "Because the Night", שנכתב במשותף עם ברוס ספרינגסטין והגיע למקום 13 ברשימת 100 להיטים בשנת 1978.
סמית' נולדה בשיקגו, אילינוי וגדלה בניו ג'רזי.
משפחתה הייתה דלת אמצעים והיא נשלחה לעבוד במפעל בגיל 16. במהלך לימודיה בקולג' היא נכנסה להריון ונאלצה לעזוב את הלימודים ולמסור את ילדה לאימוץ.
ב-1967 עברה לניו יורק ובמהלך שנות השבעים המוקדמות פעלה כציירת, כותבת שירים (ללהקת בלו אויסטר קאלט) ועיתונאית רוקנרול (במיוחד במגזין "קרים") וכמקריאת שירה.
ב-1974 החלה להופיע כזמרת רוק, בתחילה עם הגיטריסט לני קיי בלבד ולאחר מכן עם להקה שלמה שכללה את קיי, איבן קראל (גיטרה), ג'יי לי דוגרטי (תופים) וריצ'רד סול (פסנתר).
במימונו של אוצר האמנות סם ווגסטף, שהיה בן חסותו של בן זוגה באותה עת רוברט מייפלת'ורפ, הם הוציאו סינגל ראשון בשם "Piss Factory/Hey Joe", כשצד א' ("בית חרושת לשתן") עוסק בזעם הנואש שחשה סמית' בתקופה בה עבדה במפעל, ובגאולה בדמות ספר שירים של ארתור רמבו אותו גנבה מחנות ספרים.
הלהקה שנקראה הפטי סמית' גרופ הוציאה את אלבומה הראשון "Horses" ב-1975 בהפקתו של ג'ון קייל, לשעבר בוולווט אנדרגראונד.
האלבום נחשב כיום כאחד מאלבומי הבכורה החשובים של הרוק, משלב רוק אנד רול, פאנק רוק ושירה מדוברת ונפתח בגרסת כיסוי משוחררת ל-"Gloria" של ואן מוריסון ובמילים המפורסמות: "ישו מת למען חטאיו של מישהו, אך לא שלי".
הפופולריות של תנועת הפאנק גברה תוך כדי הופעותיה הראשונות של הלהקה ואלבומה השני "Radio Ethiopia" ניצל זאת והתנהל בסגנון רוק כבד יותר מזה של האלבום הראשון.
הוא לא התקבל היטב ולמעשה אלבומה המצליח היחיד משנות השבעים היה "Easter" מ-1978, בזכות הלהיט "Because the Night" (שיר לא גמור שכתב ברוס ספרינגסטין והעביר לסמית' לבקשת המפיק שלו) שהגיע למקום ה-13 במצעד המכירות.
במהלך סיבוב ההופעות לקידום האלבום השני נפלה סמית' מהבמה ומספר חוליות בצווארה נשברו.
האלבום הבא "Wave" ניסה להמשיך את הכיוון הפופי של קודמו אך נכשל והפך לאלבומה האחרון של סמית' שיצא כאלבום של הפטי סמית' גרופ.
במהלך רוב שנות השמונים לא הייתה סמית' פעילה מוזיקלית וחיה בפרבר של דטרויט עם משפחתה.
ב-1988 הוציאה את האלבום "Dream of Life" שזכה לביקורות טובות והתרחק עוד יותר מצליל הפאנק של עבודותיה המוקדמות.
באותה שנה היא הייתה שותפה ליצירת שיר "Stop!".
בדצמבר 1995 הופיעה עם בוב דילן ולאחר מכן חזרה לניו יורק והוציאה את אלבומה השישי "Gone Again", עם חברי הפטי סמית' גרופ, הכולל את השיר "About a Boy" שעוסק בקורט קוביין ("רק ילד קטן, שלא יגדל לעולם").
קוביין וסמית' היו מעריצים אחד של השני, אך סמית' הביעה את אכזבתה מקוביין על רקע התאבדותו.
באותה השנה היא שרה ב-"E-Bow the Letter" של אר.אי.אם.
מאז הוציאה עם להקתה שלושה אלבומים נוספים: "Peace and Noise" מ-1997 שכלל את השיר "1959" על פלישת סין לטיבט, "Gung Ho" מ-2000 שכלל שירים על הו צ'י מין, ו"'Trampin" מ-2004 שזכה לביקורות נלהבות.
במאי 2007 יצאה לאור אלבומה "Twelve", הכולל 12 גרסאות כיסוי של שירים של להקות ואמנים.
ב-2008 יצאה לאקרנים הסרט "Patti Smith: Dream of Life" ("חלום של חיים") סרט תיעודי על חייה של סמית הכולל חומרים ארכיוניים מצולמים וקטעים מצולמים מהופעותיה, שצילם במשך 11 שנים צלם האופנה והקולנוען סטיבן סברינג.
באותה שנה גם הציגה תערוכה בפריז, שכללה מיצבים, שסמית בנתה במיוחד לתערוכה, השהורכבו מתצלומים, רישומים וסרטים שיצרה במשך 40 שנה, בין 1967 ל-2007.
ב-2010 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי "רק ילדים" שזכה בפרס הספר הלאומי.
הוא תורגם מאנגלית בידי אורטל אריכא וראה אור בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן בשנת 2012.
ביוני 2012 יצאה לאור אלבומה "בנגה", אלבום עם חמור מקורי חדש לאחר הפסקה של כעשור.
השיר "This Is the Girl" באלבום הוא בלדה שסגנונה מושפע מלהקות הבנות של שנות ה-60 ואשר סמית כתבה כמחווה לזמרת איימי ויינהאוס, שאותה לא פגשה מעולם.
האלבום זכה לביקורות נלהבות והוגדר האלבום הטוב ביותר של סמית' מאז "Horses".
בשנת 2015 יצאה לסיבוב הופעות עולמי בסימן 40 שנה לאלבום "Horses", במסגרתו גם הופיעה בבמה המרכזית בפסטיבל גלסטונברי באנגליה.
ב-10 בדצמבר 2016 ייצגה את בוב דילן בטקס קבלת פרס נובל לספרות וביצעה את שירו גשם כבד עומד ליפול.
בטקס התקשתה סמית' לשיר את השיר ברצף מרוב התרגשות.
בשנת 1967, סמית' בת ה-20 עברה למנהטן, שם החלה לעבוד בחנות ספרים.
ב-26 באפריל 1967, בגיל 20, סמית' ילדה את בתה הבכורה, והעבירה אותה לאימוץ.
בזמן שעבדה בחנות הספרים היא פגשה את הצלם רוברט מייפלת'ורפ, איתו החלה במערכת יחסים רומנטית ואינטנסיבית, כאשר הזוג נאבקו בעוני.
סמית' השתמשה בתצלומים של מייפלתורפ כעטיפות לאלבומים שלה, והיא כתבה מאמרים לכמה מספריו.
השניים נפרדו אך נשארו חברים עד מותו של מייפלתורפ ב-1989.
בשנת 1979, בגיל 32 לערך, נפרדה סמית' מבן זוגה אלן לנייר ופגשה את פרד "סוניק" סמית', נגן הגיטרה לשעבר של להקת הרוק MC5. נולד להם בן, ג'קסון (יליד 1982), ובת, ג'סי פריס (נ' 1987), שהיא מוזיקאית ומלחינה.
ב-1994 לאחר מותם של בעלה ואחיה בפרק זמן של פחות משנה, ובעידודם של חבריה מייקל סטייפ ואלן גינסברג, פנתה סמית' לטיפול פסיכיאטרי, שלאחריו היא הפכה לתומכת פעילה בטיפול פסיכיאטרי במחלות נפש, וכן מימנה את הקמתם של קווי טלפון לתמיכה נפשית באנשים על סף התאבדות.