tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באפריקה: בניגריה החל הפרויקט ב-1957. בעזרת אונסק"ו נרכשה באותה שנה ניידת מתוצרת אנגליה, שהתאימה לנוע בשטח טרופי, וזו הכילה בין 1,500 ל-2,000 ספרים.
השירות החל במאי 1958. לניידת היו 20 תחנות ביישובים הכפריים.
היא ביקרה בבתי-ספר, קולג'ים למורים, חדרי קריאה.
בגאנה הייתה ההתחלה ב-1958, כאשר ניידת העבירה 450 קופסאות ספרים למרכזי השאלה או לבתי קוראים.
השנים הראשונות לקיומה של מדינת ישראל התאפיינו בגלי עלייה נרחבים מארצות שונות.
העולים שבאו למדינה בהמוניהם בתוך זמן קצר, יושבו בעיקר בעיירות ובמושבים.
יישובים אלה היו זקוקים לשירות ספרייתי מוגבר, עקב היותם מרוחקים ממרכזים עירוניים ועקב היות תושביהם עולים חדשים, דוברי שפות זרות וחלקם אינם יודעים קרוא וכתוב.
כמו כן היו היישובים קטנים מכדי לבנות בכל אחד מהם סניף קבוע של ספרייה, לפיכך היה צורך להביא את הספרים אל התושבים באמצעות ניידות.
בישראל נערכו סקרים לבדיקת מצב הספריות הציבוריות במדינה.
מתוך סקרים אלה אפשר ללמוד על מידת התפתחותן.
סקר ראשון בוצע על ידי אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, במגמה לייעל שירותים לסניפים ביישובים קטנים ומפוזרים.
המטרה הייתה לבנות רשתות של ספריות אזוריות שבהן יש ספרייה מרכזית גדולה ואליה מסונפות ספריות של יישובים קטנים.
הסקר בוצע ביוני 1962 ונבדקו ארבעה אזורים בישראל.
מסקנות הסקר והמלצות פורסמו בספר "הצורך בספריות בארץ ישראל, סקר 1962-1961".
סקר שני נערך ב-1968, וממנו מסתבר שהיו אז 8 רכבים, ששימשו כספריות ניידות: חמש מכוניות בבעלות של רשויות מקומיות, אחת של תנועת המושבים בבעלות הוועד הפועל של ההסתדרות ושתיים בבעלות "ויצו".
מתוך מסמכים שנמצאו בתיקים של מחלקת ההדרכה לספריות ציבוריות מסתבר ששנת 1975 הייתה שנת פריחה לספריות הניידות.
נוספו בה שמונה רכבים לשש ספריות ציבוריות.
לאחר תוספת נכבדה זו היה צפוי ששירות הניידות בישראל ימשיך ויתפתח.
על-פי דיווחים של מנהלי ספריות ציבוריות נראה ששירות הניידות הלך והצטמצם.
הסיבה הנפוצה ביותר לביטול שירות הניידות הייתה בניית ספרייה באזורים שונים.
מכאן שהניידת שימשה כאמצעי זמני במקומות שבהם לא הייתה ספריה קבועה.
גורם שני כבד משקל להפסקת פעילות הניידת היה הגורם הכלכלי: מנהלים ציינו מחסור בתקציבים הן למימון שוטף של השירות והן לאחזקת הרכב ולחידושו בעת הצורך.
ספרייה דיגיטלית (המכונה גם ספרייה אלקטרונית או מאגר דיגיטלי) היא אוסף ממוקד של אובייקטים דיגיטליים היכולים לכלול טקסט, חומר ויזואלי, חומר אודיו, חומר וידאו ועוד, המאוחסנים כפורמטי מדיה אלקטרוניים (בניגוד להדפסה או אמצעי תקשורת אחרים).
אמצעים נוספים לארגון, אחסון, ואחזור הקבצים ומדיה כלולים באוסף הספרייה הדיגיטלית.
ספריות דיגיטליות יכולות להשתנות בגודל ובהיקף, ויכולות להישמר על ידי יחידים, ארגונים, ובנוסף להיות מזוהה עם ספריות פיזיות, מוסדות אקדמיים ומוסדות שונים.
התוכן האלקטרוני עשוי להיות מאוחסן במחשבים או שרתים מקומיים, ובנוסף ניתן לגשת אליו מרחוק באמצעות מחשב רשתות.
ספרייה אלקטרונית היא סוג של מערכת אחזור מידע.
הספרייה הדיגיטלית מקנה משמעות רבה יותר למידע המכיל שילוב של מספר מדיות וכן מידע האגור בצורה מספרית או כמאגר.
הגישה למידע אפשרית מכל מקום.
דבר זה מאפשר גמישות מרבית בתכנון זמן, נוחות שימוש ושילוב של למידה.
ניתן לבצע איחוד בין מקורות מידע שונים ולארגן מחדש את המידע בספרייה לפי נוחיות המשתמש.
ההבדל בין מאגר מידע ביבליוגרפי לבין ספרייה דיגיטלית הוא הייצוג של התכנים.
במאגר מידע מקבלים, ברוב המקרים, תקצירים או סיכומים מורחבים.
לעומת זאת, הספרייה הדיגיטלית כוללת ייצוגים מלאים של התוכן, טקסטים מלאים, סקירות מלאות וגם תמונות.
תקשורת המחשבים אפשרה קשרים בין ספריות שונות ובינן לספקי מידע שונים, וכך יכלו הספריות להציע מידע שלא היה קיים בתוך מבנה הספרייה הפיזי.
הספריות החלו להציע למשתמשיהם גם ספרים אלקטרוניים, אך השימוש בהם עדיין מצומצם.
ספריות אקדמיות רבות יוצרות מאגרים מוסדיים של הספרים, העיתונים, התזות, ויצירות אחרות של המוסד שעברו תהליך של דיגיטציה.
רבים ממאגרים אלה נעשים זמינים לציבור הרחב עם כמה הגבלות, בהתאם למטרות של גישה פתוחה, בניגוד לפרסום מחקרים בכתבי עת מסחריים, שבו השותפים לעיתים קרובות מגבילים את זכויות גישה.
בארץ יש ספרייה אקדמית לכל מוסד אקדמי: אוניברסיטה או מכללה.
ארכיון דיגיטלי משמש לשמירה וניהול דיגיטלי של מסמכים על גבי מדיה דיגיטלית (כגון מחשב, שרת או זיכרון נייד).
גם מוסדות ציבור בארץ ובעולם עושים שימוש בטכנולוגיה זו, בפרויקטים הקרויים ספריות דיגיטליות.
אחד הפרויקטים הדיגיטליים הידועים בעולם הוא פרויקט גוטנברג – המשמש כספרייה דיגיטלית חופשית אליה מועלים ספרים ופרסומים שאין עליהם זכויות יוצרים.
ספריות דיגיטליות מתפתחות במהירות בשנים האחרונות ונהיות פופולריות בזכות הקדמה.
פרויקטים אשר עוברים תהליך של דיגיטציה בקנה מידה גדול מתרכזים בעיקר ב-גוגל, פרויקט ספר המיליון וארכיון האינטרנט.
כיום נעשים שיפורים מתמשכים בטכנולוגיות הצגת תוכן, כגון: זיהוי תווים אופטיים, ספרים, התפתחות פיתוח של תפקידים שונים ומודלים עסקיים.
בדומה לדיגיטציית הספריות נעשית דיגיטציה גם לאוספי וידאו ואודיו.
כתוצאה מכך, נוצרו ספריות דיגיטליות כגון ארכיון האינטרנט.
פרויקט גוגל בוקס עוזר לפתוח את הדרך לספריות לעבודה עם גוגל ודרך כך, להגיע ליותר לקוחות שרגילים ומעדיפים מידע ממוחשב.
פיטר ליימן והאל וריינט טוענים כי בקרוב אדם ממוצע יוכל לגשת למידע בכל מקום מכל זמן מבחינה טכנולוגית.
חיפוש במרחב הדיגיטלי נעשה על ידי המשתמש היחיד, משתמש זה עושה חיפוש הן באתרי חיפוש והן באתרי הספריות הדיגיטליות.
כדי שאותו אדם יימצא את אשר הוא מחפש, הוא צריך להקפיד על צורת החיפוש.
מרחבי החיפוש באינטרנט קיימים מאז שהאינטרנט הומצא, מאגרי החיפוש הגדולים בעולם הם: גוגל, יאהוו.
במרחבי חיפוש אלו ניתן למצוא כל ערך שקיים במרחב עצמו או באינטרנט בכלל.
כדי להתמקד בספרות אקדמית ניתן להשתמש במנועי חיפוש ממוקדים יותר, והמוביל כיום ברשת הוא: גוגל סקולר.
במנוע חיפוש זה ניתן למצוא כמעט כל כתב עת, מגזין, מחקר, פרסום, מאמר וכו' שהועלו לרשת (אם הם עם זכויות יוצרים ואם הם בלי).
חיפושים אקדמיים אף יותר ממוקדים ניתן לעשות באתרי הספריות השונות של המוסדות האקדמיים בהם חברים החוקרים, ושם ניתן למצוא כמעט כל מחקר שנעשה אם במסגרת מאמר מחקרי ואם במסגרת תזה או דוקטורט שלא זכה לפרסום.
שטח אחסון - ספריות מסורתיות מוגבלות שטח אחסון, לספריות דיגיטליות יש פוטנציאל רב יותר לאחסון מידע.
מידע דיגיטלי דורש מרחב פיזי קטן מאוד לצורך אחסון.
ככזה, העלות של שמירה על ספריות דיגיטליות יכולות להיות הרבה יותר נמוכות מאלו של ספריות מסורתיות.
הוצאותיה של ספרייה פיזית גדולות בהרבה מכיוון שהן חייבות לשלם לעובדים, לתחזק את הספרים והספרייה, לשלם שכר דירה, והוצאות נוספות.
חידושים טכנולוגיים - שני סוגים של ספריות דורשים קלט קיטלוג כדי לאפשר למשתמשים לאתר ולאחזר חומר.
ספריות דיגיטליות מאמצות חידושים בטכנולוגיה אשר מספקת למשתמשים שיפורים בטכנולוגיות כגון: ספר אלקטרוני ושמע, כמו גם הצגת צורות חדשות של תקשורת כגון אתרי הויקיפדיה ובלוגים שונים;
נגישות למשתמשים - יתרון חשוב להמרה הדיגיטלית הוא נגישות גדולה יותר למשתמשים.
כך, זמינותם של אנשים שלא יכולים להיות פטרונים מסורתיים של הספרייה גדלה וזאת בשל מיקום גאוגרפי או השתייכות ארגונית.
המשתמש של ספרייה דיגיטלית לא צריך ללכת לספרייה פיזית.
אנשים מכל רחבי העולם יכולים לקבל גישה לאותו מידע, כל עוד חיבור אינטרנט זמין.
זמינות מסביב לשעון - יתרון עיקרי של ספריות דיגיטליות הוא שאנשים יכולים לקבל גישה למידע 24/7, כלומר, ניתן לגשת בכל זמן שהוא ביממה כדי לקבל את המידע שאותו אני מחפש.
גישה מרובת משתמשים - ניתן להשתמש באותם המשאבים בו זמנית על ידי מספר המוסדות והלקוחות.
דבר זה לא יכול להיות במקרה של חומר מוגן בזכויות יוצרים.
בספרייה פיזית ייתכן שיש רק עותק אחד בלבד להשאלה בכל פעם.
אחזור מידע - המשתמש יכול להשתמש בכל מונח חיפוש (מילה, ביטוי, כותרת, שם, נושא) כדי לחפש את כל האוסף.
ספריות דיגיטליות יכולות לספק ממשקים ידידותיים למשתמש, המספקות גישה למשאבים.
שימור - ניתן לשמר חומרים היום בצורה יעילה יותר, כאשר החומר הוא דיגיטלי הוא נשמר יותר טוב על שטח האחסון המוקצה לו.
כך לא נהרס חומר משימוש חוזר של אנשים ולא הולך לאבדון.
תמיד ניתן להדפיס את החומר הזה וניתן לעשות זאת מכל מקום שהוא.
שטח אחסון - ספריות מסורתיות מוגבלות שטח אחסון לעומת ספריות דיגיטליות אשר להן יש את הפוטנציאל לאחסון מידע רב יותר, פשוט יותר משום שמידע דיגיטלי דורש מרחב פיזי קטן מאוד כדי להכיל את אותם החומרים, מכיוון שטכנולוגיות אחסון מדיה דיגיטלית טובים יותר מאשר אי פעם.
ערך מוסף - כיום ניתן לשמר מאפיינים מסוימים של אובייקטים, בעיקר כאשר מדברים על איכות של תמונות.
דיגיטציה מאפשרת את הקריאות ויכולה להסיר פגמים הנראים לעין, כגון כתמים ושינויי צבע.
ספריות דיגיטליות הקשו על חוקי זכויות יוצרים, משום שבניגוד ליצירות מודפסות מסורתיות, דיני זכויות יוצרים דיגיטליים עדיין בהתהוות.
הפרסום מחדש של חומר באינטרנט על ידי ספריות עשוי לדרוש אישור מבעלי זכויות, אשר עשויים להתנגד להכללת יצירותיהם בספרייה דיגיטלית מחשש שהדבר יפגע במכירות של היצירה.
ייתכן ואלו ירצו ליצור גרסאות מקוונות של התכנים שלהם למטרות מסחריות.
בשנת 2010, הוערך כי עשרים ושלושה אחוזים מהספרים שנמצאים כיום נוצרו לפני 1923, ולכן זכויות היוצרים עליהם פגו.
מבין אלו שהודפסו לאחר מועד זה, רק חמישה אחוזים היו עדיין בדפוס החל משנת 2010 כך, בערך שבעים ושניים אחוזים מהספרים לא היו זמינים לציבור.
ישנו דילול אחריות המתרחש כתוצאה מהאופי המבוזר של משאבים דיגיטליים.
ענייני קניין רוחני עשויים להיות מורכבים מכיוון שחומר דיגיטלי אינו בבעלות הספרייה תמיד.
מספר ספריות דיגיטליות, כגון פרויקט גוטנברג, מאפשר לעבוד ולספר על עבודות מחוץ לזכויות יוצרים ולהפוך אותם באופן חופשי לרשות הציבור.
הוראות השימוש ההוגן תחת חוק זכויות היוצרים משנת 1976 מספקות הנחיות ספציפיות במסגרתו לספריות מותר להעתיק משאבים דיגיטליים.
ארבעה גורמים שמהווים שימוש הוגן הם "מטרה של השימוש, אופי העבודה, הסכום או הממשות משמשת והשפעת השוק."
חוק Digital Millennium Copyright 1998 היה מעשה שנוצר בארצות הברית כדי לנסות להתמודד עם ההקדמה של עבודות דיגיטליות.
חוק זה כולל שני הסכמים משנת 1996. ובו הניסיון לעקוף את האמצעים המגבילים את הגישה לחומרים מוגנים בזכויות יוצרים.
כמו כן הניסיון לעקוף את בקרת הגישה הוצא מחוץ לחוק.
מעשה זה מספק פטור לספריות וארכיונים ללא מטרות רווח המאפשר עד שלושה עותקים להתפרסם, שאחד מהם עשוי להיות דיגיטלי.
לעומת זאת, זה לא יכול להיעשות באופן ציבורי או למען הפצה באינטרנט.
יתר על כן, היא מאפשרת לספריות וארכיונים להעתיק עבודה אם מתכונתו מתיישנת.
נושא נוסף שמסבך את העניינים הוא הרצון של חלק מבתי ההוצאה לאור להגביל את השימוש בחומרים שלהם, כגון: ספרים אלקטרוניים שנרכשו על ידי ספריות.
בנוגע לספרים מודפסים, הספרייה מחזיקה את הספר עד שלא יוכלו להפיץ אותו יותר.
הפעלת הספריות הציבוריות בישראל נעשית מכוח חוק הספריות הציבוריות.
נכון לשנת 2021 היו בישראל 596 ספריות ציבוריות מוכרות על ידי משרד התרבות והספורט, להן היו 971.1 אלף מנויים פעילים ומהן הושאלו 7.5 מיליון ספרים.
נטל מימון הספריות מתחלק בין המדינה לבין הרשויות המקומיות.
יעדי הספרייה הציבורית כפי שנקבעו על ידי משרד התרבות והספורט הם:
לספק שירותי קריאה, עיון, האזנה, צפייה ואיתור מידע – במקום, מרחוק ובהשאלה לבית המשתמש
לשמש מרכז מידע על אודות המרחב הקהילתי שבו הספרייה פועלת
לעודד מודעות, סקרנות והערכה למורשת התרבותית וצריכת ידע בתחומי תרבות, אמנויות ומדעים, ולעודד קריאה ואוריינות
לשרת את הקהילה על בסיס עקרונות הדמוקרטיה בתחומי חופש הביטוי, הפלורליזם ושוויון ההזדמנויות.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 התקיימה בארץ ישראל מערכת ספריות ציבוריות, ששירתה היטב את צורכי האוכלוסייה יוצאת מזרח אירופה.
רבים מהספרים היו בשפה הגרמנית או כתובים בעברית מליצית.
עם הגעת העליות הגדולות, לאחר קום המדינה, התגלו אוספי הספרים כבלתי רלוונטיים לרבים מתוכם.
באפריל 1942 נערך כינוס באולם "אוהל שם" בתל אביב מטעם הוועד הלאומי בהשתתפות 30 ספרנים ופעילי ספריות מרחבי הארץ.
בכינוס הותוו קווים מנחים לפעילות הספריות הציבוריות בארץ.
בין ההחלטות שהתקבלו: איחוד רשת הספריות בארץ, קביעת שיטת קטלוג אחידה, הדרכת הספרנים ועוד.
מקום המדינה עד סוף המאה ה-20
בתחילת 1950 הוקם על ידי משרד החינוך המדור לספריות ולספרנות, והחל בפעולות בשטח: הקמת ספריות יסוד וכן ספריות שירות ניידות, בנקודות היישוב החדשות שנוסדו מאז הכרזת המדינה, תוך התמקדות מיוחדת ביישובי ספר; הוצאת דפים "לידיעת הספר והספרנות"; העברת שיעורים לספרנים בבית הספר לפעילי ההסתדרות ועוד.
ב-21 במאי 1952 נפתח הכינוס הארצי הראשון של ספרני ישראל, ובכך למעשה הוקם האיגוד הארצי של הספרנים, שהיה מסונף להסתדרות הכללית כאיגוד מקצועי עצמאי.
באותה עת היו בישראל כ-508 ספרנים המועסקים בספריות ציבוריות.
בספטמבר 1954 הוחל בספריית "שער ציון" בתל אביב בהכנת קטלוג מרכזי חדש לכל הספריות העירוניות בעיר, ול-220 אלף הספרים שבהן.
"הקטלוג החדיש ממויין לפי 'השיטה הדצימלית', שיטה אמריקאית המחלקת את כל המדעים ל-10 מקצועות".
ב-1956 נפתח בית הספר הראשון בארץ ללימודי ספרנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1961 הועברה ספריית הרמב"ם על 46,000 הספרים שבה, לרשות עיריית תל אביב-יפו ברחוב מזא"ה 22. הספרייה נוסדה ב-1935 בהחלטה משותפת של ועד היובל והרבנות הראשית.
המטרה הייתה ליצור ספרייה תורנית מדעית כמוסד קבוע לזכרו של הרמב"ם במלאת 800 שנה למותו.
ביולי 1964 הכריז יצחק נבון, מנהל אגף התרבות במשרד החינוך שב-268 יישובים אין עדיין ספריות ציבוריות, ובעיירות הפיתוח מגיע מספר הספרים בספריות ל-0.3 ספר לנפש.
לצורך ביעור הבערות, ציין נבון, יש להקים ספרייה ציבורית בכל יישוב.
נבון הזכיר גם את ההכשרה המקצועית הירודה של מרבית הספרנים.
באותה השנה הוחלט על הקמת שתי הספריות האזוריות הראשונות בארץ בקריית גת ובאזור רמלה לוד.
לכל ספרייה אזורית שתשכון בחלל גדול במיוחד, יהיו מסונפות ספריות מקומיות בבניינים עצמאיים.
את מימון הספריות הראשונות לקחה על עצמה קרן "יד רוטשילד".
ב-1968 פעלו בארץ כ-620 ספריות ציבוריות, מתוכן נפתחו 168 בחמש השנים האחרונות.
בדצמבר 1974 נחנכה ספרייה ציבורית ראשונה במגזר הערבי בתרשיחא שבגליל.
באפריל 1977 נחנכה ספרית "בית אריאלה".
המשכן החדש לספרייה המרכזית "שער ציון", שבשדרות שאול המלך, נחנך במעמד מכובדים רבים.
הספרייה נקראה ע"ש אריאלה גיטר שאביה, בנו גיטר, תרם להקמת המבנה ולקרן לרכישת ספרים.
הספרייה, נאמר בטקס, תכיל 250 אלף ספרים, ובמשך הזמן יתווספו 250 אלף ספרים נוספים.
שר החינוך, אהרון ידלין, ציין באירוע, שכ־21.6 אחוז מתושבי ישראל היהודיים מעל גיל 14 רשומים בספריות.
הם מהווים 280 אלף קוראים.
המרכז לספריות וספרות בישראל או בשמו המקורי "מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות" נוסד בשנת 1976 ביוזמתו של קורט דוד וורמן.
הארגון מספק מאז שירותים ומוצרים המופצים ליותר מ-5,000 ספריות וארגונים בישראל ולמעלה מ-6,000 ספרנים ומידענים.
ב-1985 היו קרוב למיליון ישראלים מחליפים ספרים בספריות הציבוריות.
הסקר הצביע על עלייה מתמדת בהרגלי הקריאה של הישראלים.
עוד נקבע כי בספריות מצויים כ־12.6 מיליון כרכי ספרים ועובדים בהן 2,118 ספרנים.
ב-1987 החל תהליך מחשוב הספריות הציבוריות.
לצורך כך הוקמה ועדת היגוי למחשוב ספריות במסגרת השלטון המקומי, במטרה להציע פתרון מחשובי כולל לספרייה העירונית.
הניסיון הראשון במחשוב ספרייה בארץ התקיים כבר בתחילת שנות ה-70. בית הספרים הלאומי בירושלים קיבל מענק ממשלתי מיוחד לפיתוח קיטלוג ממוכן.
הניסיון לא עלה יפה והופסק.
ב-1974 היו כבר חלק מהספריות האוניברסיטאיות ממוחשבות.
ב-1987 אושרה לראשונה הקצבה בת 330 אלף שקלים, שתשמש כתמלוגים לסופרים על פי מספר ההשאלות של ספריהם בספריות ציבוריות.
ההצעה לתיגמול הסופרים הוגשה על ידי ועדת שלו-לפיד שבדקה את מצב הסופר בישראל.
קריטריון הזכאות לתשלום היה כתיבת ספרות יפה ומקורית בעברית, שסופריה הם אזרחי ישראל ומתגוררים בה דרך קבע, וכן אלמנות סופרים.
בשנות ה-90 הלך ופחת השימוש בספריות הציבוריות, בין השאר, עקב הקשיים התקציביים בהן היו נתונות.
ב-1998 היו, לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 807 אלף איש בלבד רשומים בספריות ציבוריות, המהווים 16% מהאוכלוסייה.
מספר הספרים בספריות הצטמצם, כמו כן רק מיעוטן סיפקו שירותי אינטרנט.
תקציב משרד החינוך לספריות ירד עם השנים בעקביות, ובשנות התשעים הוא עמד על כ-4% מתקציב התרבות.
ב-2010 נרכשו לראשונה על ידי מרכז הספר והספריות בשיתוף המחלקה לספריות במשרד החינוך מכשירי 'עברית' טעונים בספרים אלקטרונים, והם הופצו בכ-150 ספריות ברחבי הארץ.
בהמשך להתפתחות הטכנולוגית בתחום זה, מאפשרות הספריות לקוראיהן קריאת ספרים דיגיטליים כחלק משירותי הספרייה.
משרד החינוך החל בגיבוש חוק הספריות הציבוריות, לאחר שכבר ב-1958 פנה אליו ארגון ספרני ישראל בהצעה זו.
במרץ 1967 הודיע מרכז השלטון המקומי שהוא מתנגד להצעת חוק שתחייב את הרשויות המקומיות להקים ספריות ציבוריות מתקציביהן.
כבר ב-1969 הוגשה הצעת החוק לפיה תחויב כל רשות מקומית בהקמת ספרייה ציבורית.
כמו כן, יורשו רק ספרנים מקצועיים לנהל ספריות של רשויות מקומיות.
חוק הספריות הציבוריות אושר ב-1975. מטרתו העיקרית של החוק הייתה להנגיש את הקריאה לציבור בכל ישוב באופן אוטונומי, ולאפשר את שירותי החלפת הספרים בחינם.
החוק קבע כי נטל מימון תקצוב הספריות הציבוריות יתחלק בין תקציב המדינה לרשויות המקומיות.
שיעור השתתפות המדינה השתנה במהלך השנים, ונע בין 7% ל-50% מעלות תפעול הספריות.
בשנת 2007 אישרה הכנסת תיקון לחוק הספריות הציבוריות.
החוק קבע במקור כי בכל רשות מקומית צריכה לפעול ספרייה ציבורית ששירותיה יינתנו בחינם, אולם בחוק לא נקבע כיצד הן יתוקצבו.
בתקופה שבה הוא נחקק, מימנה המדינה 70%-50% מתקציב הספריות, אבל התקציב מהמדינה נשחק והיא מימנה רק 5% עד 10% מהתקציב כל שנה.
ב-2007 מימנה רק 17 מיליון שקל מתוך 200 מיליון שקל, עלות התפעול השנתית של הספריות אז בישראל.
כך נפל המימון על כתפיהן של הרשויות המקומיות, ולא כולן היו מסוגלות לשאת בעול.
רוב הספריות הציבוריות נאלצו לגבות דמי מנוי שנתיים, אף על פי ששירותיהן אמורים להינתן ללא תשלום.
תיקון החוק קבע כי המדינה תממן לפחות מחצית מתקציבן של הספריות ותקציבן יעלה בכמה פעימות ל-86 מיליון שקל בשנה, שיצטרפו מתקציב משרד התרבות לתקציב שאותו מקצות הרשויות המקומיות.
בין השנים 2019 - 2010 ניהלה חברת "פמי פרימיום", את הליך הרכש במכרז של משרד התרבות והספורט של כל הספריות הציבוריות בישראל.
החברה קבעה כללים חדשים לרכישת ספרים.
בין השאר קבע תנאי סף שמחזור העסקים הכולל של ההוצאה לאור שממנה יירכשו ספרים, בכל אחת משלוש שנות הכספים האחרונות, לא פחת מ-500,000 ש"ח לשנה.
משמעות הדבר היא שמו"לים קטנים לא יכולים יותר לספק ספרים לספריות הציבוריות.
החברה גם זכתה, ביולי 2016, במכרז לניהול פעילות אמנות לעם, כולל תקציבי התרבות של הספריות.
החל משנת 2019, הועבר ניהול הרכש של הספריות הציבוריות לחברת "ניטו-טק", אשר מרכזת את ההצטיידות בספרים וכתבי עת, ציוד כללי, ריהוט ומחשוב, מיתוג ופרסום, השתלמויות וימי עיון לצוותי הספריות וביצוע אירועי תרבות בספריות הציבוריות.
מערך הספריות של האוניברסיטה העברית בירושלים, השוכן בארבעת הקמפוסים של האוניברסיטה, בירושלים וברחובות, משרת את צורכי הסטודנטים, סגל המורים והחוקרים של האוניברסיטה.
הוא כולל עשר ספריות, שבאוספן (2012) למעלה מ-2.5 מיליון פריטים, עשרות אלפי כותרי כתבי עת (מרביתם אלקטרוניים) ומאות מאגרי מידע אלקטרוניים.
מערך הספריות של האוניברסיטה העברית התפתח מאז פתיחת האוניברסיטה ב-1925 והתרחב בהדרגה עד שכלל עשרות ספריות של מחלקות אקדמיות ומכונים, מרביתן ספריות קטנות.
בסוף שנות השבעים הן היו מפוזרות בקמפוסים של האוניברסיטה בגבעת רם, בקריית הדסה בעין כרם וברחובות ופעלו בנפרד זו מזו.
בשנת 1981, לקראת חנוכת הקמפוס המחודש בהר הצופים, נפתחה בו הספרייה למדעי הרוח והחברה, שבה אוחדו 24 ספריות מחלקתיות ששכנו עד אז בקמפוס גבעת רם.
משנת 2002 ואילך נערך ארגון מחדש מסיבי במערך הספריות האוניברסיטאי, שכלל באותו מועד 25 ספריות נפרדות.
מספר הספריות צומצם על ידי איחוד חלק מן הספריות הקטנות לתוך ספריות גדולות יותר.
כמו כן הוקמה רשות הספריות של האוניברסיטה.
היא משמשת מטה ארגוני ומקצועי לספריות ומיועדת לביצוע עבודת מטה, ליצירת מדיניות פיתוח וארגון מרוכזת של שירותי הספריות ולניצול יעיל יותר של המשאבים העומדים לרשותן.
הקטלוגים הממוחשבים של ספריות האוניברסיטה פעלו עד הארגון מחדש בפלטפורמות נפרדות זו מזו.
מאז הארגון מחדש אוחדו הקטלוגים של רובן המכריע במסגרת קטלוג מרכזי אחד, הנגיש באמצעות האינטרנט ומאפשר למשתמשי הספריות לערוך חיפוש מרוכז בכל אוספי הספריות בו זמנית.
הקטלוג מופעל באמצעות תוכנת ניהול הספריות עלמא של חברת אקס ליבריס, המשמשת עשרות אלפי ספריות.
התוכנה מאפשרת חיפוש לפי כותרים, מחברים, וכן לפי הוצאות, שנות הדפסה ומגוון נוסף של קריטריונים.
ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע"ש בלומפילד – שוכנת בבניין בן חמש קומות במרכז קמפוס הר הצופים.
היא הגדולה בספריות האוניברסיטה, ובשנת 2010 מנה האוסף שלה יותר מ-566 אלף כותרים (כ-971 אלף כרכים) וכ-130 מאגרי מידע אלקטרוניים.
שטחה כ-15 אלף מטרים מרובעים ובה 1,700 מקומות ישיבה לסטודנטים.
ספרית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל – שוכנת בבניין וולפסון בפקולטה למשפטים, אשר שימש עד 1948 את בית הספרים הלאומי.
אוסף הספרייה כולל כ-300 אלף כרכים.
הספרייה לחינוך ולעבודה סוציאלית – מאחדת שלוש ספריות (השלישית - הספרייה לחינוך יהודי), שפעלו עד 2003 בנפרד.
אוסף הספרייה מונה למעלה מ-200 אלף כותרים.
ספריית המכון לארכאולוגיה – כוללת למעלה מ-40 אלף פריטים.
ספריית בית הספר לתלמידי חו"ל
ספריית הרמן למדעי הטבע – הספרייה הגדולה בקמפוס, שוכנת במבנה בן חמש קומות וברשותה יותר מ-300 אלף פריטים וכ-40 מאגרי מידע בתחומי הפיזיקה, הכימיה, מדעי החיים, מדעי כדור הארץ והוראת המדעים.
הספרייה למתמטיקה ומדעי המחשב – מהוותיקות בספריות האוניברסיטה, נוסדה ב-1925. אוספה כולל למעלה מ-94 אלף פריטים והוא המקיף ביותר בתחומים אלו בישראל.
האוסף כולל את אוסף פליקס קליין ואוסף אדמונד לנדאו ובהם פריטים עתיקים ונדירים ואוסף נרחב של כתבי העת החשובים בתחום.
הספרייה משמשת את המכון למתמטיקה ע"ש איינשטיין ואת המחלקה למדעי המחשב.
הספרייה הלאומית, השוכנת בקמפוס גבעת רם, נוהלה בעבר בידי האוניברסיטה העברית, אך בעקבות קבלת חוק הספרייה הלאומית ב-2007 השתנה מעמדה והיא מנוהלת כחברה לתועלת הציבור בבעלות מדינת ישראל והאוניברסיטה.
בנובמבר 2023 עברה הספרייה הלאומית למשכנה החדש אשר נמצא בסמיכות לקמפוס גבעת רם.
הספרייה הרפואית ע"ש מוריאל ופיליפ ברמן – שוכנת מאז 1966 בבית הספר לרפואה בקריית הדסה בעין כרם ומשרתת את כל בתי הספר למקצועות הרפואה הפועלים בו.
באוספה כ-560 אלף כרכים (מהם כ-60 אלף ספרים והיתר כרכי כתבי עת) וכ-60 מאגרי מידע.
הספרייה לחקלאות, מזון וסביבה – שוכנת בקמפוס האוניברסיטה ברחובות.
ספריה לעם היא סדרת סיפורת של הוצאת עם עובד, שבמסגרתה יוצאים לאור כ-12 ספרים בעברית בשנה, מהם ספרי מקור ומהם ספרים מתורגמים.
הסדרה החלה לצאת לאור באפריל 1955, אותחלה ומוספרה מחדש ב-1958, ומאז היא זוכה להצלחה רבה.
בנוסף למכירת ספרי הסדרה בחנויות הספרים, לסדרה יש מפעל מנויים, שבמסגרתו מפרסמת ההוצאה בתחילת כל שנה את הספרים העומדים לצאת לאור בשנה זו, ומאפשרת למנויים להתחייב מראש על רכישת ספרים מתוך הסדרה, בהנחה גדולה.
עם הסופרים העבריים שספרי סיפורת רבים שלהם (חמישה לפחות) ראו אור במסגרת "ספריה לעם" נמנים יהושע קנז, אהרן מגד, חנוך ברטוב, עמוס עוז, נתן שחם, סמי מיכאל, ישראל המאירי, אלי עמיר, חיים באר, מאיר שלו, רונית מטלון וישי שריד.
עם הסופרים המתורגמים שספרי סיפורת רבים שלהם (חמישה לפחות) ראו אור במסגרת "ספריה לעם" נמנים גרהם גרין, ברנרד מלמוד, אונורה דה בלזק, גבריאל גארסיה מארקס, ג'ון מקסוול קוטזי, פול אוסטר, אנטוניו מוניוס מולינה, איאן מקיואן, ז'ורז' סימנון, מייקל שייבון, רוברטו בולניו, ג'ונתן פרנזן וג'ומפה להירי.
העורכים הנוכחיים (2017) של "ספריה לעם" הם משה רון, יובל שמעוני, דבורה נגבי ומאיה פלדמן.
בעבר ערכו את הסדרה אליהו דוד שפיר, ירוחם לוריא, אברהם יבין, אמציה פורת, אילנה המרמן, נילי מירסקי, תרזה בירון-פריד ועוד.
ספרי הסדרה הם בפורמט של ספר כיס (אך על נייר באיכות גבוהה מהמקובל בספרי כיס).
אחדים מספרי הסדרה יצאו לאור גם בפורמט גדול יותר, שבו האותיות גדולות יותר, לנוחות קוראים כבדי ראייה.
אחדים מספרי הסדרה, לדוגמה אנה קארנינה, יצאו לאור בשיתוף עם המפעל לתרגום ספרי מופת.
שישה דורות בעיצוב העטיפה של "ספריה לעם"
במהלך עשרות השנים שבהן יוצאת לאור "ספריה לעם" חלו שינויים בעיצוב הגרפי של העטיפה לספרי הסדרה, המשקפים שינויים בטכנולוגיית הדפוס ושינויים סגנוניים.
להלן ששת דגמי העיצוב ששימשו את "הספרייה לעם" במהלך העשורים.
השנה שמתחת לתמונה היא השנה שבה הספר יצא לאור.
כותרים שיצאו בשיתוף עם "ספרית ילקוט"
בשנותיה הראשונות של הסדרה, כמה מהכרכים יצאו לאור גם במסגרת "ספרית ילקוט" של ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה.
המספור בכל אחת מההוצאות היה שונה, וכך גם שם הסדרה על הכריכה הפנימית ופרטי המו"ל בעמודים הראשונים.
להלן רשימת ספרי הסדרה (הטבלה ניתנת למיון לפי פרמטרים שונים: מספר סידורי בסדרה, כותר ושם מחבר):
פוליטי פרברי אתונה צרפתית ה' חכלילי 1959 314 18 שרווד אנדרסון וינסבורג, אוהיו אנגלית אהרן אמיר 1959 215 19 יאני אבידוב עלילות עיראק 1959 191 20 איוו אנדריץ' גשר הדרינה גרמנית עדנה קורנפלד 1959 304 21 ר.ק.
שחר 1960 תשכ"א 208 33 רכס וורנר יוליוס קיסר הצעיר אנגלית צבי טל 1960 245 34 אנטול פראנס בית-המצלה של המלכה פדוק צרפתית ח.
הדסון היכלי ירק אנגלית ש.
טורגנייב אהבה ראשונה - פלגים באביב רוסית מ.
לורנס מאהבה של ליידי צ'טרלי אנגלית אהרן אמיר 1972 תשל"ג 320 176 מילן קונדרה הבדיחה צ'כית דב קווסטלר; שירי העם תורגמו בידי צבי ארד 1972 תשל"ג 256 177 שולמית הראבן עיר ימים רבים 1972 189 178 או.
ספרייה זעירה (או "ספרייה זעירה חינם") התחילה בארצות הברית כתנועה ללא כוונת רווח שמטרתה השאלת ספרים בחינם לחברי הקהילה בה היא ממוקמת, וממשיכה במקומות שונים בעולם.
בישראל מופעלת הספרייה הזעירה בדגמים שונים: ספריית רחוב, ספרייה שכונתית, ספריות חוף, ספריות בתחנות אוטובוסים ורכבות, ספרייה בבתי קפה ועוד.
בכולן, הספרייה מכילה ספרי ילדים וספרים למבוגרים, בהם ניתן לקרוא במקום או לשאול אותם ולהחזירם בתום השימוש.
המעוניינים לתרום ספרים תקינים יכולים להניח אותם על המדפים.
הרעיון לספריות קטנות החל בשנה 2009 בעיר הדסון במדינת ויסקונסין בארצות הברית, כאשר טוד בול (Todd Bol) בנה תיבת עץ תלויה על עמוד כדוגמת תיבת דואר או שובך יונים כמחווה לאמו שהייתה מורה בבית ספר ואהבה לקרוא.
בול פיתח את הרעיון ביחד עם שותפו ריק ברוקס (Rick Brooks) שמצא דרכים יעילות להפיץ את הרעיון שהתפשט במהירות.
יוצרי הספריות יכולים לבנות את הספריות, כדוגמת בית בובות, או לקנות מוכן באמצעות אחד מאתרי האינטרנט.
בתמורה לתשלום אגרה הספרייה נרשמת כחברה בארגון ומקבלת שלט "קרא ספר – השאר ספר".
כמו כן, קיים אינדקס של מיקום הספריות ב-GPS.
נכון לינואר 2014 נפתחו יותר מ-15,000 ספריות קטנות ב-50 מדינות בארצות הברית וב-40 מדינות בעולם.
הרבה ספריות נתרמו לאזורי פריפריה שלא היו בהם ספריות ציבוריות או שנפגעו באסונות.
בשנת 2015 הספריות הקטנות זכו להכרה על ידי ספריית הקונגרס האמריקאי כספריות המעודדות קריאה היוצרות קשר בין השכונות סביב אהבת הספרים.
התוכנית היא להקים 100,000 ספריות קטנות במרחבים שונים ברחבי ארצות הברית עד סוף 2016.
את הרעיון הגו עמית מטלון ודניאל שושן מהמעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית בפקולטה לארכיטקטורה טכניון חיפה בשנת 2008 עמית מטלון ודניאל שושן הקימו את קבוצת האמנות ארט אספיונאז' שהצטרפו לפרויקט אומנותי "Pupliclibrary".
בקבוצה היו השחקנים קרן מור ומנשה נוי והאדריכלים שרון יאבו איילון לולה בן אלון ועמית מטלון.
הקבוצה חדלה לפעול ב-2014 אך המעבדה לאדריכלות ואמנות ניסויית ממשיכה לפתח את הפרויקט.
הפרויקט החל בחיפה, דניאל שושן ועמית מטלון הציבו מדפי ספרים בתחנות אוטובוסים בשכונת נווה שאנן.
בתחילת הדרך הקפידו מדי שבוע להניח ספרים על המדפים וספרים שנעלמו, חזרו ובנוסף הופיעו חדשים.
עם הזמן גם הספרים בתחנות קיבלו אפיונים - באזור החרדי בשכונה היו על המדפים בעיקר ספרי קודש וליד הטכניון הופיעו תזות, ספרות מדע וחומרי לימוד.
הפרויקט הפך לסיפור הצלחה בזכות הרתמות העירייה ובעיקר מפני שאומץ על ידי התושבים.
ספריות מוצבות גם בירושלים, כפר סבא, רעננה, פתח תקווה חולון ועוד.
במזכרת בתיה קיימת ספריית רחוב שכונתית.
בכל ספריות הללו התושבים מוזמנים לקחת או להניח ספרים, ללא תשלום, מהמדפים שהותקנו בתחנות.
בעיר נשר הוקמו 3 ספריות זעירות הנקראות "פינת קריאה".
הספרייה הראשונה הוקמה על הקיר החיצוני של הספרייה העירונית השוכנת ליד מבנה עיריית נשר.
השנייה הוקמה בשכונת גבעת נשר במרכז הקהילתי בית לנדאו השייך לרשת המתנסים של נשר.
בחודש ינואר 2021 הוקמה פינת קריאה שלישית במתנ"ס הוורדים השוכן בשכונת רמות יצחק.
הספרים לספרייה מגיעים לפינה מתרומות התושבים המתחזקים את פינות הקריאה.
בשנת 2014 הקימה עיריית תל אביב "מיני ספריות" רחוב וחופים ניידות.
בתוך הקופסאות מותקנים ארונות מדפים לספרים ודלתות אשר ניתן לנעול אותן עם סגירת הספריות.
הספריות פתוחות לקהל הרחב בשדרות רוטשילד, בחלק הצפוני שקרוב למתחם הבימה, בחופי הים מציצים, גורדון והצוק, בשדרות יד לבנים, בשדרות ההשכלה ובגן תקווה בשכונת התקווה.
בספריות אלה יש ספרי ילדים ומבוגרים, פרוזה ושירה, ספרי נוער ועוד, וכן ארגזים המיועדים למי שמעוניין לתרום ספרים.
בספריות קיימים ספרים בחמש שפות - עברית, אנגלית, צרפתית, רוסית וערבית.
סביב הספריות הניידות מוצבים מושבים, והקהל הרחב מוזמן לשאול ספר לכמה שעות, לקרוא ולהחזיר למדף עם סיום הקריאה.
מלבד ספרים ב'הארד-קופי', ניתן בספריות הרחוב גם להוריד ספרים דיגיטליים לטאבלטים, בשיתוף פעולה עם מיזם 'עברית' לספרים דיגיטליים בעברית.
תופעה שמעיבה על פרויקט זה היא גניבת ספרים (לפעמים סיטונית) מהספריות הללו, דבר שנעשה מאמץ לפתרו על ידי סימון הספרים במדבקות בולטות וזוהרות.
על כל פנים, הספרים בספריות אלו הם או בלויים, או מתרומות התושבים, או מעודפים מיותרים של הספריות, כך שלא נגרם נזק כלכלי לעירייה.
בראשית 2016 השיקה רכבת ישראל את פרויקט "ספרייה בתחנה".
בתחנות שונות ברחבי הארץ הוצבו ספריות להשאלה והחלפת ספרים ללא תשלום, לרווחת נוסעי הרכבת.
ספריות אלו מאפשרות השאלה והחזרה של ספרים במשך כל שעות היום, ללא הרשמה, כאשר ניתן לשאול ספרים בתחנה אחת ולהחזירם בתחנה אחרת.
ניתן גם לקחת את הספרים הביתה ולהחזירם לעמדה ייעודית בנסיעה הבאה.
ספרייה אזורית גזר היא ספרייה ציבורית בבית חשמונאי ומשרתת את תושבי מועצה אזורית גזר.
הספרייה הוקמה בשלהי 1969 ביוזמת יו"ר מועצה אזורית גזר משה דוקטורי ובמימון יד הנדיב וקרן רוטשילד.
היא מוקמה על גבעה ממזרח למושב עזריה, במקום שלימים ייקרא "בית חשמונאי".
הספרייה האזורית גזר הייתה למעשה אבן הפינה והמבנה הראשון בקריית החינוך הצמודה וביישוב בית חשמונאי שהוקם כעבור שנה ב-1970.
בטקס הפתיחה בנובמבר 1970, נכחו ראש המועצה האזורית משה דוקטורי, סגן ראש הממשלה ושר החינוך יגאל אלון והגברת דורותי רוטשילד נציגת התורמים.
הספריי הייתה ספינה חד-תורנית באורך 12 מטרים לשליית צדפות, שג'ושוע סלוקום בנה מחדש והפליג בה לבדו להקפת כדור הארץ, מסע היחיד הראשון מסוגו.
ה"ספריי" אבדה עם קפטן סלוקום על סיפונה ב-14 בנובמבר 1909 או אחריו, אחרי שיצאה מוויניארד הייבן, מסצ'וסטס בכיוון דרום אמריקה.
בשנת 1892 הציע חבר, רב החובל אבן פירס, לסלוקום אונייה, ש"זקוקה לקצת תיקונים".
סלוקום נסע לפיירהייבן, מסצ'וסטס לגלות, שה"אונייה" שמדובר בה היא ספינה שולת-צדפות דו-תורנית, ישנה ונרקבת בשם "ספריי" ("קצף-ים"), שעמדה זקופה בתוך שדה.
על אף השיפוצים המקיפים שערך לספינה, שמר סלוקום על השם "ספריי" באמרו, "יש חוק במרשם של "לוידס", שה"ג'יין", כמוה כספינת תסאוס, גם לאחר שתוקנה עד להיותה חדשה לגמרי, עודנה "ג'יין".
ימי ה"ספריי" כספינת דייגים, מן הסתם כשולת-צדפות במפרץ צ'ספיק, הסתיימו ב-1885, והיא הייתה שבר-כלי, גרוטה מתפוררת לאיטה בתוך
עריסת-ספינה מאולתרת באחו סמוך לים בפוברטי פוינט בפיירהייבן, מסצ'וסטס, כשקפטן אבן פירס, בן העיירה, הציע אותה במתנה לג'ושוע סלוקום.
סלוקום בא למקום להסתכל ב"ספריי" במקום שם רבצה למעצבה, ולקח על עצמו לתקן ולשפץ אותה כליל, עבודה שנמשכה שלושה-עשר חודשים.
אחרי ההפלגה סביב העולם בשנת 1895, קוצר המנור לאחר שנשבר ובשנת 1896, בבואנוס איירס, קיצר סלוקום את גובה התורן ב-2.10 ואת אורך מוט החרטום ב-1.5. בפורט אנגוסטו, מצר מגלן, שונתה הספינה למפרשית דו-תורנית בהוספת מפרש קדמי.
בשנת 1901 הוצגה ה"ספריי" כאטרקציה בתערוכה הכל-אמריקאית בבאפאלו, מדינת ניו יורק.
מאפייניה של ה"ספריי" תרמו ליכולת השיוט שלה בים בפתוח ועלו בחשיבותם, לדעת סלוקום, על מאפיינים של ספינות תענוגות.
תכונתה החשובה ביותר הייתה יכולתה לשוט לפני הרוח תחת מפרשי הקבע הקדמי והאחורי, כשההגה קשור ומקובע במקום, ולהתמיד בנתיב אחד במשך שעות או ימים רצופים.
אלמלא הצטיינה בכך, לא היה סלוקום יכול להוציא לפועל את תוכניתו לשייט סולו סביב העולם.
ספרייה אקדמית היא ספרייה במוסד אקדמי ומיועדת הן עבור הסטודנטים והן עבור צוות ההוראה למחקר וללימוד.
הספרייה תכלול את כל החומר הנחוץ לסטודנטים עבור לימודיהם הפורמליים וכן חומר מחקרי עדכני ומקיף עבור לימודים מתקדמים, העשרה ומחקר.
הספרייה האקדמית מאופיינת באוסף גדול של ספרי לימוד, ספרים אקדמיים, וספרי עיון, מיעוט ספרות פופולרית, מספר רב של כתבי עת, בעיקר אקדמיים, מאגרי מידע רבים ואוספים מיוחדים ונדירים נוספים.
החל מהמאה ה-21, כאשר מאמרים אקדמיים מתפרסמים דרך האינטרנט, הספריות משמשות בעיקר כמרחב למידה ועבודה לסטודנטים.
בשל כך ספריות אקדמיות רבות כוללות מרחבים בגדלים שונים עבור למידה קבוצתית, תוך הסתייעות במשאבי הספרייה.
הספריות הגדולות גם מצוידות בפינות מנוחה, ומטבחונים, המשמשים סטודנטים בהפסקות.
במוסדות הקטנים יש לרוב ספרייה מרכזית אחת המשרתת את כלל המוסד.
בעוד שבמוסדות הגדולים, במקרים רבים לכל פקולטה יש ספרייה משלה.
לעיתים מכוני מחקר מחזיקים ספרייה עצמאית משלהם.
ספריי חוטים הוא צעצוע בצורת מכל התזה , שאופן הפעלתו דומה לתרסיס.
כאשר לוחצים על פיית המכל, משתחררים חוטי פלסטיק דביקים, צבעוניים וגמישים למרחק מסוים.
לעיתים קרובות, נעשה שימוש בספריי החוטים בחתונות, מסיבות יום הולדת, קרנבלים ואירועים חגיגיים אחרים.
השימוש בספריי חוטים נאסר במספר מקומות מסיבות שונות, כולל עלויות ניקוי ופינוי, וחשש לפגיעה פוטנציאלית בצבע של בתים וכלי רכב.
השימוש בספריי חוטים אסור ברידג'ווד , ניו ג'רזי ובמספר מקומות אחרים, ונאסר גם במספר כינוסים ואירועים ציבוריים.
מועצת העיר הנטינגטון בלונג איילנד אסרה על מכירת ספריי חוטים לפחות מנתיבם של מצעדים.
ב-2001, העיירה מידלבורו , מסצ'וסטס, חוקקה איסור על השימוש בספריי חוטים.
אנשים שנתפסו משתמשים בספריי חוטים, עמדו בפני קנס של 300 דולר אמריקני.
ב-2004, חוקקה לוס אנג'לס פקודה עירונית (LAMC סעיף 56.02), שאסרה שימוש בספריי חוטים בהוליווד בליל כל הקדושים.
ספריי נעלם או תרסיס נעלם, הידוע גם בשם קצף נעלם, הוא חומר הנמצא בשימוש במגרש כדורגל, על מנת לספק סמן חזותי זמני.
לרוב הוא משמש את השופט כדי לציין את המרחק המינימלי שהקבוצה המגינה רשאית להתמקם בעת בעיטה חופשית, כמו גם כדי לציין את הנקודה שממנה נבעט הכדור.
התרסיס דומה במראהו לצבע לבן או לקצף גילוח מימי כאשר משומש בפעם הראשונה.
הוא נעלם לחלוטין תוך דקה, ולא משאיר שאריות נראות לעין.
הספריי בשימוש בעיקר בתחרויות בדרג הגבוה ביותר, ספריי נעלם אמור לסייע במניעת עיכובים מיותרים, בכך שהוא מונע מהצוות ההגנתי לחדור קרוב יותר מ-10 יארדים (9.14 מטרים) מהכדור במהלך בעיטה חופשית, וגם על ידי מניעת הקבוצה התוקפת, להזיז את הכדור שלא כדין מהנקודה בה השופט קבע את הבעיטה.
השימוש בו בכדורגל אינו מוסדר על ידי חוקת משחק הכדורגל, כאשר ההרשאה נמצאת בידי הגוף המנהל של המשחק, הליגה או הטורניר.
ספריי נעלם מרוסס ממכל תרסיס שהשופט נושא בנרתיק המוצמד למכנסיים שלו.
לשופט יש שיקול דעת מלא האם להשתמש בספריי נעלם או לא, והקבוצה המגנה נדרשת לסגת 10 יארדים מנקודת הבעיטה, גם אם לא נעשה שימוש בספריי נעלם (אלא אם הקבוצה שקיבלה את הבעיטה בוחרת לעשות בעיטה חופשית מהירה כאשר הקבוצה המגנה עדיין בטווח של 10 יארדים).
נעשה בו שימוש בדרך כלל רק כאשר ניתנת בעיטה חופשית, וקיים סיכוי ריאלי לשער (לדוגמה, הוא לא יהיה בשימוש כאשר קבוצה זוכה לבעיטה חופשית בחצי המגרש שלה).
כאשר השופט בוחר להשתמש בספריי נעלם, הוא בדרך כלל יסמן את נקודת הכדור, ואז יצעד 10 יארד לכיוון ההתקפה, ושם ירסס קו המסמן את המרחק הזה.
לבסוף, השופט יצביע על ביצוע הבעיטה החופשית, בדרך כלל על ידי שריקה במשרוקית.
הבוטאן הנוזלי מתרחב כאשר התערובת נפלטת מהפחית.
הבוטאן מתאדה באופן מיידי ויוצר בועות של גז בתערובת המים/חומרי השטח.
חומרי השטח גורמים לבועות להיות יציבות ומכאן נוצר קולואיד גז בנוזל (קצף).
הבועות קורסות בסופו של דבר והקצף נעלם ונשארות רק שאריות מים וחומרי שטח על הקרקע.
בשנת 2000, הממציא הברזילאי היין אלמאגנה פיתח את הספריי תחת השם "ספוני" (מהמילה espuma, בפורטוגזית – קצף).
השימוש הראשון בספריי ברמה המקצועית היה באליפות ברזיל בכדורגל 2000. השופטים אישרו פה אחד את השימוש בו והספריי אומץ מאז בתחרויות ברזיל.
בקשת פטנט בינלאומית עבור "ספוני" הוגשה על ידי ממציאה ב-31 במרץ 2000 והפטנט ניתן ב-29 באוקטובר 2002. מאז, נעשה שימוש בספריי בתחרויות כדורגל בינלאומיות רבות.
ביוני 2014 גרסה מסחרית חדשה של הספריי, "9-15", הופיעה לראשונה במונדיאל 2014. "9-15" פותח על ידי היזם הארגנטינאי פבלו סילבה וייצורו המסחרי החל ב-2008.
בשנת 2018 טען אלמאגנה בפומבי כי פיפ"א לא שילמה לו עבור הספריי, במקום זאת המשיכה לייצר ולהשתמש בספריי מבלי לשלם תמלוגים.
בדצמבר 2017 הכיר בית משפט ברזילאי בפטנט של אלמאגנה והורה לפיפ"א להפסיק להשתמש בספריי בתחרויות שלה; בית המשפט פסק כי כל שימוש לשווא בספריי יגרור את פיפ"א לשלם קנס של 15 אלף יורו לבעלי הפטנט.
פיפ"א סירבה להיענות, בטענה שלבתי המשפט בברזיל אין סמכות שיפוט עליהם.
המאבק המשפטי הסתיים בעסקת פשרה בין נשיא פיפ"א דאז, ספ בלאטר, שהסכים לשלם 40 מיליון יורו לאלמאגנה וסילבה שרשומים על פטנט זה.
למרות ההסכם עם פיפ"א, היא סירבה לשלם סכום זה עד שב-2021 פסק בית המשפט כי על פיפ"א לשלם 120 מיליון יורו.
סכום זה כולל את 40 מיליון היורו שהיא חייבת כבר לשניים, קנסות בהתאם לפסיקה ב-2017 וריביות על הפיגור בתשלומים.
טורניר הקופה אמריקה 2011 היה הטורניר הראשון של נבחרות לאומיות שבו נעשה שימוש בספריי.
הצלחתו גרמה לכך שהוא אומץ על ידי מספר ליגות לאומיות בשנת 2011 באמריקה, כולל ליגת העל האמריקאית.
הוא שומש גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2013 בטורקיה, באליפות אירופה עד גיל 17 2014 במלטה ובגוזו ובמונדיאל 2014 בברזיל.
משחק המונדיאל הראשון שבו השתמשו בספריי הנעלם היה משחק הפתיחה של מונדיאל 2014 בין ברזיל וקרואטיה ב-12 ביוני, בשימוש השופט יואיצ'י נישימורה.
עלותו של הספריי כחמישה דולרים לפחית, והוא מונע מצבים בהם הקבוצה המגנה "גונבת" מספר מטרים מהעמדה שבה היא צריכה לעמוד.
מחקר שנערך ב-2014 בדק את הצלחת הבעיטות החופשיות ב-60 ממשחקי מונדיאל 2014 לבין 31 משחקים ביורו 2012. לפי הממצאים, במשחקי היורו שבהם לא נעשה שימוש בספריי אחוז ההצלחה של הבעיטות החופשיות היה 34.8% לעומת 29.1% בגביע העולם, פער זה מעיד על יעילותו של הספריי באיזון סיכוייה של הקבוצה המגנה.
נתונים נוספים שנמדדו במהלך המחקר הראו את יעילותו של הספריי, 39.8% מהבעיטות החופשיות במונדיאל עפו מחוץ למסגרת לעומת 54.3% ביורו; 30.1% מהבעיטות הגיעו למסגרת במונדיאל לעומת 10.8% בלבד במהלך היורו.
בנוסף האנליסטים בחברה שערכה את המחקר הגדירו 33% מהסך הכולל של בעיטות חופשיות כבעיטות "מסוכנות" לעומת 19.6% ביורו.
ספרייה ירוקה היא ספרייה ציבורית או ספרייה אקדמית הפתוחות לקהל וכוללת גינה קהילתית המשולבת בה באופן אינטגרלי ואידאולוגי.
שילוב הגינה בשטחי הספרייה אפשרית לפי המבנה הספציפי שלה: על הגג, במרפסות או על השטח שמקיף אותה, או שילובים ביניהם.
באנגלית, 'ספרייה ירוקה' (green library) ו- ספרייה בת קיימא (sustainable library) הם שני מונחים חופפים שאינם סותרים ואפשר לכנותם מושגים נרדפים.
'ספרייה ירוקה' או 'ספרייה בת קיימא' הכוללת גינה בשטחה מהווה מקרה פרטי וייחודי, בעל חשיבות סביבתית, חברתית ולעיתים כלכלית.
בשפה העברית חסר ערך ויקיפדיה ששמו 'ספרייה ירוקה'.
באנגלית הערך מתאר ספרייה בת קיימא עם התייחסות בודדת לשילוב מרחב הידרופוני וכן ישנן דוגמאות בודדות לספריות בארצות-הברית המשלבות פרויקט גינון מתקופת הקורונה וכן ספרייה לאומית בסינגפור בה הגינון יוצר את היותה מרחב "ירוק" שמשפר את המיקרו-אקלים במקום.
הגינה מטפחת ערכים סביבתיים בראש ובראשונה וכן ערכים קהילתיים בקרב השותפים לה.
לעיתים הגינה בספרייה תהווה חלק מפרויקט שנועד גם לשפר מדדים כלכליים בקרב אוכלוסיות השותפות בו אשר זקוקות לכך.
בלועזית, המונח 'ספרייה ירוקה' (green library) מופיע בספרות כ-'ספרייה בת קיימא'.
מוסד הבנוי מתוך התחשבות בסביבה, עם אסטרטגיות להפחתת בזבוז אנרגיה דרך עיצובה ושימוש בחומרי בנייה "ירוקים" וצמצום פליטה של חומרים מזיקים.
לפי הגדרת האו"ם (UN), מוסדות וארגונים בעלי מדיניות של פיתוח בר-קיימא מתאפיינים בהגנה על הסביבה כדי להיענות לדרישות ההווה מבלי לפגוע ביכולת של הדורות העתידיים לספק את הדרישות שלהם.
לכן המדיניות בספרייה בת קיימא לצמצם את טביעת הרגל הפחמנית תוך בחירה בכלכלה מעגלית ושיתופית הנגישה לכלל הציבור שלה.
ניהול היעדים הסביבתיים בספרייה כוללים 5 מרכיבים שראשי התיבות שלהם באנגלית מצטרפים למילה 'חכם' (SMART) והם: ספציפיים, ברי-כימות, ברי-השגה, ריאליסטיים ועם יעדי זמן מוגדרים (Specific, Measurable, Achievable, Realistic, Timebound).
בהגדרה מאוקטובר 2023 מופיעה המלצה ב'ספרייה בת קיימא' לשלב "מרחב הידרופוני ירוק בתוך הספרייה".
רעיון זה מקורו בתקופת מגפת הקורונה שבו הספרייה לקחה על עצמה לעודד באופן פעיל את הקהילה שלה ליצור בבית הפרטי גן הידרופוני ולצורך כך נטלה על עצמה להוביל את המהלך ה"ירוק" ולספק הדרכה וציוד לאלו שרצו בכך.
גינה קהילתית מוגדרת כמקום מפגש ייחודי בעיר המשלב פעילות של האדם עם הטבע, האדמה והקהילה בתוך העיר.
בכך היא מעניקה מענה לצורך של תושבים בחיבור לטבע בעיר (טבע עירוני), תוך פיתוח מרכז מקומי לקיימות תוך שיתוף פעולה עם תושבי העיר שבוחרים להשתתף יחד ב'גינה הקהילתית'.
גינה ראשונה מסוג זה הוקמה בשכונת בקעה בירושלים בשנת 1999, כיוזמה משותפת בין קבוצת מתושבי השכונה ובין החברה להגנת הטבע.
מעריכים שבשנת 2015 פעלו כאן בארץ כבר 800 גינות קהילתיות (ליבוביץ, 2015).
מרכז חשוב נוסף הוא הגינה הקהילתית הצמודה למוזיאון הטבע בירושלים בעל ממדים סביבתיים, חברתיים וכמובן קהילתיים.
המודל לספרייה ירוקה, בעלת גינה קהילתית היא הספרייה המרכזית העירונית במזרח ירושלים כאשר בקומת הכניסה, הקרקע, נמצאים ספרים, ספרי לימוד ותכני העשרה ובחלק העליון, בקומה הראשונה, פועל החלק הירוק ושמו 'סינסילה'.
מרכז קיימות הפועל בחסות, בתמיכת ובשיתוף פעולה עם הספרייה, במערך סינרגי.
בערבית, המובן של 'סינסילה' הוא אבני טראסות המשמשות לחקלאות מסורתית באזור הררי.
מנהל ויוזם הפרויקט הוא טארק נאסר, אדריכל ומתכנן עירוני שבחר את השם המתאים למרכז קיימות שמטרתו ליצור גג ירוק קהילתי המשפר את איכות החיים במזרח העיר (נאסר, 2022).
'סינסילה' החל כגן קהילתי בקרקע סביב הספרייה, בשנת 2019 משם עבר הגן לגג ולמרפסת בקומה הראשונה של הספרייה.
הכרות מקצועית בין האמן והמתכנן העירוני מתן ישראלי, מנכ"ל 'מוסללה', לבין טארק נאסר הובילה את שניהם לחשיבה על הצרכים של הקהילה במזרח ירושלים.
הם מצאו שאחוז האבטלה של נשים במזרח העיר עלתה בעקבות מגפת הקורונה ל־80%.
הם נעזרו במומחה נוסף, יוסי אוד, אקטיביסט סביבתי אף הוא מ'מוסללה' ומומחה לגידול דבורים וכן באגרונום דוד מנדלבאום (בליווי מתורגמן שנכח בפגישות ההדרכה על הפקת דבש וגינון).
מנהל הספרייה, איובי עמאר, תמך וטיפח את הפרויקט הקהילתי-סביבתי-חברתי-כלכלי.
כך הפך מרכז 'סינסילה' ל- גג ירוק פעיל בספרייה.
תוצרת הדבש ומוצרים נלווים נמכרה כך שכל משתתפת קיבלה 80% מהרווחים והחזירה 20% למרכז עצמו (נאסר, 2022).
מרכז 'סינסילה' למעשה הוקם בהשראת המרפסת הירוקה וקהילתית של 'מוסללה' ובשיתוף פעולה עם חבריה.
הפרויקט זכה לתמיכה של עיריית ירושלים, ומארגון איפקרי (IPCRI) המקדם שותפות ישראלית פלסטינית בת קיימא (Israel-Palestinian Center for Regional Initiatives].
תומכים נוספים הם קרן משפחת לישטאג, קרן ראסל ברי, השגרירות האמריקאית, הקרן לירושלים והקרן החדשה לישראל (מוסללה, 2022).
'מוסללה' שתמכה בבניית הספרייה הירוקה במזרח העיר, היא קהילת יוצרים ירושלמית המאגדת אמנים, פעילים חברתיים, אנשי חינוך וסביבה הפועלים בעיר מאז שנת 2009 שספינת הדגל שלה היא המרפסת מעל מרכז כלל, השוכן במרכז ירושלים וסמוך לשוק מחנה יהודה.
מטרתה של הקהילה להביא לשינוי דרך שפת האמנות, שפה בינלאומית ובלתי אמצעית, שמסוגלת ליצור דיאלוג בין אנשים וקבוצות תוך ביסוס מודעות סביבתית, חשיבה בת קיימא או טיפוח קיימות.
מתן ישראלי, אמן רב תחומי יליד ירושלים יוצר במרחב הציבורי ומרצה על אמנות ציבורית ועירוניות חדשה.
מרפסת הגג של 'מוסללה' הפך בהדרגה לנווה מדבר עירוני שנפתחה לציבור במאי 2016 ושואף ליצור תרבות גגות חדשה כאדמה החדשה של העיר, נקודת מפגש בין האנושי לטבעי, קרי טבע עירוני.
גם כאן נוצר תמריץ בעקבות מגפת הקורונה וכך מתאר במילותיו מנכ"ל 'מוסללה' מתן ישראלי: ש"ברמה המקומית יצרה הקורונה קטליזטור לחזרה לתרבות הגגות המקומית של המזרח התיכון.
תרבות שמתקיימת מבגדאד ועד למרקש, במיוחד בלילות הקיץ החמים".
ישראלי מגדיר את המושג "מדבר הגגות" המתייחס לכך ש-90% מהגגות במרחב העירוני הישראלי אינם בשימוש.
הם משמשים לאחסון ולהתקנת דודי שמש.
ישראלי מציין את הפוטנציאל של הגג במושג "המישור החמישי" שבזכותו הצפיפות העירונית תרד.
הפרחת גינה על גג בניין כלל, ממתן את משבר האקלים שנוצר בשל שימוש במזגנים הפולטים גזי חממה החזקים יותר מגז CO2 גגות הם האדמה החדשה והמשלימה של העיר המצטופפת.
מרחב ירוק לפנאי ומשחק, מקום לייצור אנרגיית שמש, ולהקטין את טביעת הרגל הפחמנית של האדם בעיר, מסייע להפחית איי חום, משהה מי נגר, שומר על מרחב ציבורי פתוח.
נכון להיום שטח הגגות הם פוטנציאל אדיר לאתגרי העירוניות במאה ה-21, עם החרפת משברי האקלים בכל העולם (מוסללה, 2022).
מאמר סקירה בנושא התפתחות ספריות ברות-קיימא בעיתונות מקצועית הודית למדעי הידע והספרנות.
כאן משולב נושא הגינה או הגינון כחלק מעיצוב ספרייה והיתרונות לצמצום טביעת הרגל הפחמנית ונטרול מזהמים ועליית איכות האוויר ובקרת האקלים.
המאמר שסוקר את "המהפכה הירוקה" ועליית המונח "ירוק" בהתאמה על-פני העשורים האחרונים, החל משנות התשעים של המאה העשרים ועד לשנות העשרים במאה העשרים ואחת.
המונח "ירוק" מופיע בתרבות החל מהעיסוק הארגוני ומוסדי מהמקומי לבינלאומי ובהתאמה באקדמיה בתרבות בשלושים השנים האחרונות.
הצירוף "ספרייה ירוקה" חופף מרבית הזמן לספרייה בת קיימא.
פאגור וצ'אלוקייה (2022) רואים בספרייה כשער להובלת והפצת הבשורה הסביבתנית, כעוסקות בתחום הידע והטכנולוגיה לכלל הציבור והן באופן טבעי בעלות פרופיל ציבורי גבוה, במיוחד אלו המעוצבות באופן חדשני ומושך.
הספרייה ברת-הקיימא הירוקה מעצימה ומשפרת מדדים של איכות הסביבה ומצמצמת את ההשפעות השליליות שלה על סביבתה.
החוקרים מונים שמונה מאפיינים ל"ספרייה בת קיימא": שימוש בחומרים זמינים, טבעיים וממוחזרים.
שימוש באדמה או בגג כבעלי מקדם רפלקציה גבוה.
שימוש בחלונות מבודדים ואחזקת מים, אנרגיה ונייר יעילים.
שימוש חסכוני במערכות חימום וקירור תוך היעזרות באנרגיה סולארית.
יצירת מערכת המפיקה אויר טרי ובריא.
שימוש בחומרים וטכנולוגיות ידידותיות לסביבה.
שימוש בגינון וצמחייה בתוך המבנה ומחוצה לו לתרום לכל שאר המאפיינים.
מניתוח המאפיינים, ברור שהגינון הקהילתי אינו יעד בספרייה ברת הקיימא אך היא בהחלט חלק ממארג המאפיינים ותורמת להפיכתה לספרייה ירוקה ובת קיימא באופן טבעי ואורגני.
המחברים מציינים חמישה מרכיבים של "ספרייה בת קיימא (ירוקה)" שנושא הצמחייה הוא האחרון מבניהם וכולל תוספת של צמחייה בתוך המבנה ומחוצה לו כדי לסייע לאספקה שוטפת של אוורור והקטנת עלויות אנרגטיות.
המרכיב הראשון הוא בחירת אתר נגיש המשרה אוירה לימודית.
השלישי, חסכון באנרגיה בשילוב בין תאורה טבעית תכנון ונורות חסכוניות.
הרביעית, שימוש בחומרים ממוחזרים וידידותיים לסביבה וצמצום פסולת לסביבה.
ספריית שער ציון – בית אריאלה היא הספרייה הציבורית הגדולה בישראל, והמרכזית מבין 24 ספריות עירונית הפועלות בתל אביב-יפו.
הספרייה נוסדה ביפו בשנת תרמ"ו (1886) על ידי אגודת עזרת ישראל ונקראה תחילה "בית עקד ספרים".
האגודה היא שיזמה את הקמת בית החולים היהודי הראשון ביפו, שער ציון ואת שכונת נווה צדק.
בשנת 1891 הצטרפו חברים נוספים מאגודות חובבי ציון, בני ברית ובני משה לתמיכה בספרייה שנקראה מאז "שער ציון".
בתחילת 1894 הספרייה שכנה בשני חדרים בבית נבולסי, שתוארו כחדרים גדולים מלאים ספרים ממסד ועד הטפחות, בסמיכות למשרדי חובבי ציון.
על פי דיווחו של הספרן יהושע ברזילי היו בספרייה 1,340 ספרים בעברית, 1,010 ספרים בארבע לשונות אירופאיות וכ-20 עיתונים, וביקרו בה כ-10 עד 20 קוראים ליום.
הספרייה התבססה על תרומות של הסופרים והמולים שנתבקשו לתרום עותקים מספריהם.
בשנת 1922 הכירה בה מועצת העיר תל אביב כספרייה העירונית.
בין 1921 ל-1936 פעלה הספרייה בבית פולאק שבפינת הרחובות הרצל ואחד העם, אחר כך עברה לבית זאב גלוסקין ברחוב מונטיפיורי.
בראשית שנות ה-60, לאחר הריסת גימנסיה הרצליה וחפירת היסודות למגדל שלום מאיר, נהרס הבניין והספרייה עברה למבנה זמני בשדרות שאול המלך, ליד קצין העיר באותם ימים, סמוך לאתר שנועד לבניית בניין הקבע של הספרייה.
בשנת 1977 עברה למשכנה הנוכחי בשדרות שאול המלך, בתכנון האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן.
המבנה, הבנוי בסגנון הברוטליסטי, משלים את מבנה מוזיאון תל אביב הסמוך, ואף מופיע בסמל הספרייה.
שמה של הספרייה ניתן לה להנצחת אריאלה גיטר, בתו של איש העסקים בנו גיטר אשר העמיד תרומה לבנייתה.
מרבית הספריות בתל אביב פועלות כשלוחותיה, כשהשימוש בהן ניתן חינם משנת 2009 לתושבי תל אביב-יפו.
הספרייה כוללת מדורי השאלה, עיון ומדורים מיוחדים.
אוספי הספרייה כוללים כחצי מיליון ספרים מודפסים במגוון שפות (עברית, אנגלית, צרפתית ורוסית), 1,000 ספרים קוליים, כ-800 ספרים אלקטרונים, מאגרי מידע מקוונים בתחומים שונים בעברית ובאנגלית, תקליטורים, עיתונים, כתבי עת וארכיונים שונים.
מספר הקוראים הפעילים ברשת הספריות של בית אריאלה נכון לשנת 2025 הוא 65,000.
חלק מהשירותים של הספרייה זמינים באמצעות האינטרנט, כגון השאלת ספרים דיגיטליים, גישה למאגרי מידע דיגיטליים, הארכת תקופת השאלה והזמנת ספרים בכל הפורמטים.
בשנת 2014 החל שיפוץ יסודי של הספרייה, בהובלת משרד האדריכלים מייזליץ כסיף רויטמן.
אולם ההשאלה המרכזי למבוגרים: מכיל ספרי עיון וסיפורת על סוגיה השונים: רומנים, שירה, מתח, מדע בדיוני, פנטזיה ורומן רומנטי.
האוסף מכיל ספרים בשפות זרות: אנגלית, צרפתית ורוסית, כמו גם פאזלים וספרים דיגיטליים.
חלק מן האוסף מצוי במחסן וזמין לפי דרישה מראש.
ספריית הילדים והנוער היא סביבה חינוכית ותרבותית לילדים בכל קבוצות הגיל.
היא מכילה אוסף עשיר של ספרי ילדים וכתבי עת להשאלה, כמו גם ספרים ומאמרים בנושא עולם הילד ותרבותו לחוקרים ולאנשי מקצוע.
הספרייה מקיימת פעילויות העשרה לילדים ולהורים, תצוגות ותערוכות ומספקת שירותי יעץ בנושא ספרות ילדים.
ספריית הילדים מחזיקה גם פינת יצירה בטכנולוגיה (מייק-טק), פינת טבע, עמדות משחקי מחשב וחדר לימוד.
ספריית השירה: אוסף השירה בבית אריאלה הוא אחד מאוספי השירה הגדולים בישראל.
הוא מכיל ספרי שירה עברית ושירה מתורגמת, כמו גם ספרי שירה בשפות זרות.
המדור מארח ערבי שיח ודיון קבועים בתחום השירה.
ספריית הקומיקס מכילה מבחר מן העולמות המאוירים: מנגה, גיבורי-על, רומנים גרפיים וקומיקס ישראלי עצמאי.
בנוסף לכותרים הניתנים להשאלה, האוסף כולל ספרי עיון על היסטוריית הקומיקס, פנזינים ישראלים וכתבי עת.
האוסף מיועד בעיקר לקהל בוגר הקורא עברית, אנגלית וצרפתית.
אולם העיון הכללי ע"ש זהר בן-זאב
אוסף מגוון ועשיר של כ-35,000 ספרי עיון ויעץ בעברית ובאנגלית, כמו גם אנציקלופדיות כלליות ומקצועיות, אטלסים ולקסיקונים:
במדעי הרוח: יהדות, היסטוריה כללית וישראלית, שואה, ספרות כללית וישראלית.
במדעי החברה: סוציולוגיה, החברה הישראלית, תקשורת ומינהל.
במדעי הטבע: רפואה, מדעי החיים ועוד.
אנציקלופדיות כלליות ומקצועניות, אטלסים ולקסיקונים.
הדרכה והכוונה בהכנת עבודות חקר ועבודות סמינריוניות לתלמידי תיכון, לסטודנטים ולקהל הרחב
לרשות המבקרים אינטרנט אלחוטי, עמדות מחשב לאיתור מידע באינטרנט ולחיפוש בקטלוג.
אולם העיתונות – מכיל אוסף עיתונים יומיים מהמאה ה-19 ועד ימינו, וכן למעלה מ-300 כתבי-עת מקצועיים, אקדמיים ופופולריים.
באולם ניתנים השירותים הבאים: עיון בעיתונות יומית (3 עמדות מיקרופילם, על בסיס מקום פנוי); עיון בכרכי עיתונות יומית; עיון במאגר אינטרנטי של ידיעות אחרונות (עמדה אחת לשירות הקהל, על בסיס מקום פנוי); עיון בכתבי עת.
ספריית הרמב"ם – אוסף מגוון ועשיר של כ-100,000 ספרי עיון וכתבי עת בתחומי לימוד היהדות.
חלק גדול מספרים אלה נגיש לציבור באופן חופשי באולם הקריאה, וחלקם נגישים בהזמנה מראש.
מאגרי מידע ייעודיים המכילים אלפי ספרים דיגיטליים בטקסט מלא.
השאלת ספרים חדשים למנויי הספרייה.
צוות ספרנים מיומן עומד לרשותכם בהדרכה והכוונה.
אוסף של 6,000 ספרים בנושאים הבאים: אמנות, אדריכלות, עיצוב, צילום וקריקטורה, וכן 2,000 קטלוגים של תערוכות אמנות.
מאגר צילומים וקטעי עיתונים שנמצא בתהליך דיגיטציה.
המאגר מכיל כחצי מיליון תצלומים וחומרים חזותיים שונים אשר לוקטו מעיתונים יומיים ומכתבי עת בישראל ומחוצה לה, מספרים, חוברות, קטלוגים, לוחות שנה, גלויות, סטיקרים, סימניות ועלונים.
כ-21,000 פריטים סרוקים מתוך המאגר, הניתנים לצפייה בספריית העיצוב.
סורק איכותי ושני מחשבים עם תוכנות גרפיות לשימוש אמנים, מעצבים וסטודנטים מהתחום.
מכוון לאתרים באינטרנט שיש בהם חומרים חזותיים.
בלוג בית אריאלה למידע חזותי מתעד את הבקשות למידע שהוצגו בספרייה.
כ-8,000 ספרים בשפות רבות ובנושאים הבאים: היסטוריה של המחול, ביוגרפיות, צילומי מחול, תפאורה ותלבושות מכל התקופות ובסגנונות שונים.
כתבי עת ופרסומים שונים במגוון שפות (מ-1926 ואילך).
אוסף נכבד של חומרי מחול אתני ופולחני, המייצג את מזרח אירופה ומערבה, דרום אמריקה וצפונה, אסיה ואפריקה
כ-1,520 תיקי ארכיון המתעדים את המחול בישראל - תיעוד המחול האמנותי (מראשיתו בארץ בתחילת המאה), המחול העממי, עדות ישראל והמיעוטים, להקות, אישים, בתי ספר ואולפנים, אירועים, עבודות תאורטיות נבחרות ועוד.
כ-800 תיקי ארכיון בינלאומי, המקיף את פעילות המחול בכל העולם, על כל תחומיו.
תצלומים ושקופיות; כרזות ותרשימים; תלבושות, אביזרים, פריטים ומזכרות היסטוריות רבי-ערך; יומנים, מכתבים, הערות, תוכניות וגזרי עיתונים.
ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי
האוסף מכיל 7,000 מחזות וספרי עיון על תיאטרון, על שחקנים, במאים ומחזאים, בעברית, אנגלית, יידיש ושפות נוספות;
30,000 תצלומים של שחקנים והצגות;
6,000 רישומי תפאורה ותלבושות של מיטב הציירים: נחום גוטמן, יוסל ברגנר, ראובן רובין ורבים אחרים;
עשרות אוגדנים של קטעי עיתונות וביקורות על הצגות;
כ-100,000 מסמכים הכוללים מכתבים, פרוטוקולים, כתבי יד ועוד;
פריטים ייחודיים רבים, כגון מחזות בחתימת שחקנים עם הערות ושרבוטים בגוף הטקסט, אוספים פרטיים של שחקנים ותיאטראות, יומנים אישיים, אלבומי-תמונות ועוד;
ארכיון אחד העם - הארכיון כולל את חדר עבודתו של הסופר אחד העם, ספרייתו הפרטית, רהיטיו וחפציו.
את לב הארכיון מהווים תעודות ותצלומים משפחתיים, אגרותיו של אחד העם ודיוקנאות שלו מעשי ידיהם של אמנים רבים.
את החדר ניתן לראות מתוך מרכז המידע והיעץ (קומה 1).
ניתן לעיין בחומרים בתיאום מראש.
ארכיון היינריך לווה (Heinrich Loewe) – ניתן לעיין בחומרים בתיאום מראש.
האוסף מכיל מסמכים ומכתבים שנכתבו על ידי היינריך לווה ואליו, כתבי-יד ומחקרים בפולקלור יהודי.
מסמכים רבים עוסקים בעבודתו כספרן בברלין ובתרומתו להקמת האוניברסיטה העברית בירושלים, כמו גם ספריית שער ציון בתל אביב, שבראשה עמד בשנים 1934–1948. החומרים באוסף הם בגרמנית, בעברית, באנגלית, ביידיש ובשפות אירופיות נוספות.
קיטלוג האוסף נעשה בשיתוף עם הארכיון הספרותי מרבך Deutsches Literaturarchiv Marbach , גרמניה.
ארכיון שוורץ - ניתן לעיין בחומרים בתיאום מראש.