tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקליפ נפתח בסדרת תמונות ילדות של הברון: במשך כחמש שניות נזרקות תמונות של הילדות, גיל ההתבגרות ותעודת בגרות, ולאחר מכן מספר תמונות מהשירות הצבאי שלו, יחד עם המילים "עשיתי עשיתי" והמנגינה ברקע.
לאחר מכן מופיעות תמונות של הטיול שעשה בהודו, ומכאן חוזרת תמונה של הברון בבגדי חייל מילואים יחד עם רכב קרבי משוריין והתמונה הופכת לקליפ המצולם.
כאשר השיר מתנגן ומספר את הבית הראשון בו כלולה חוויית השירות הצבאי, הברון נמצא יחד עם שלושה חברים נוספים במדי מילואים, במקום המדמה מוצב צבאי עד לסיום הדקה הראשונה של הקליפ ותום הבית הראשון.
בסיום הדקה הראשונה ותחילתו של הבית השני, הברון וחבריו מופיעים במקום המדמה את הטיול הגדול להודו, כאשר הם לבושים בבגדים צבעונים, והריקוד המלווה את הבית הראשון מלווה גם את הבית השני באופן זה, אך התפאורה שונה ומותאמת למילים המלוות את חוויות הטיול של הברון בהודו.
הבית השלישי מתחיל בצורה זהה, כאשר הפעם הברון יושב בסלון בית יחד עם מספר חברים, שהפעם נראים כחבורות זוגות המשחקים את המשחק "נחש מי", כאשר על אחת המשתתפות מודבקת עדה יונת כרפרנס לשיריו של הברון "תזכרי".
במהלך הבית, הברון מתאר את חוויית השימוש בסמים ובהמשך, הפעם ללא מעבר תפאורה, הוא מבקש לעשות דברים שטרם הספיק .
גם בבית השלישי השחקנים המופיעים בקליפ רוקדים בצורה זהה לבית הראשון והשני.
בין שלושת בתי השיר יש מוטיבים חוזרים בקליפ, אך הדקויות בהם משתנות עם ציר הזמן של השיר ומצבו המשתנה של גיבור השיר בחייו.
בכל הבתים משחקים המשתתפים משחק - בבית הראשון, המתרחש במוצב צבאי, משחקים המשתתפים במשחק קלפים; בבית השני, המתרחש בהודו, משחקים המשתתפים במשחק וידאו; ובבית השלישי, המתרחש כשהמשתתפים הם זוגות בורגנים בדירה עירונית, משחקים המשתתפים "נחש מי".
מוטיב חוזר נוסף הוא הגשת קפה על ידי אחד המשתתפים - במוצב הצבאי מוגש קפה שחור מפינג'אן; בהודו, קפה נמס במים שהורתחו בקומקום חשמלי; ובדירה העירונית - אספרסו ממכונת קפה.
השיר מסתיים בהתפרצות של חברי להקת סוסי הפרא לבית וריקוד בסגנון הארלם שייק, ושניות לאחר מכן הברון עצמו נראה כעובד במשרד המעביר מסמכים ורוקד עם כתף בלבד.
עשן ומראות (בספרדית: El hombre de las mil caras, מילולית: "האיש בעל אלף הפרצופים") הוא סרט מותחן ספרדי משנת 2016 בבימויו של אלברטו רודריגז, מבוסס על ספר תיעודי משנת 2006 מאת מנואל קרדן.
בסרט מככב את אדוארד פרננדז בתפקיד פרנסיסקו פאאסה, סוכן לשעבר של השירות החשאי הספרדי שזייף את מותו שלו לאחר שערוריית שחיתות ידועה לשמצה.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, שם הוענק לאדוארד פרננדס פרס צדף הכסף לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בגילום פרנסיסקו פאאסה.
הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים בלונדון 2016.
פרנסיסקו פאאסה, סוכן חשאי לשעבר בממשלת ספרד שהשתתף במבצע החשוב ביותר נגד קבוצת הטרור הבסקית ETA, הופך למטרה של ממשלתו שלו ונאלץ לעזוב את המדינה.
כאשר הוא מצליח סוף סוף לחזור לספרד, הוא שבור וחייו האישיים מתפרקים.
הוא זוכה לביקור של לואיס רולדאן, נציב המשטרה לשעבר העוצמתי שמציע לו מיליון דולר כדי לעזור לו לשמור על שנים עשר מיליון דולר שהוצאו מהתקציב.
מוחו האקוטי של פאאסה מתכנן נקמה כדי להשיג את כספו של רולדאן.
חוסה קורונאדו בתפקיד ג'סוס קאמוס
אדוארד פרננדס בתפקיד פרנסיסקו פאאסה
אמיליו גוטיירס קבה בתפקיד אוסורנו
קרלוס סנטוס בתפקיד לואיס רולדאן
מרתה אטורה בתפקיד נייב פרננדז פוארטו
פיליפ רבוט בתפקיד ז'אן-פייר פינאו
לואיס קאלחו בתפקיד חואן אלברטו בלוך
אגוסטין גליאנה בתפקיד טיפו פילטליה
קרייג סטיבנסון בתפקיד ז'ורז' סטארקמן
ראמון ראדוס בתפקיד רפאל ורה
טומאס דל אסטל בתפקיד ברמחו
פדרו קזבלנק בתפקיד אבוגדו דה פיסה
עשר הקריאות הן עשרת הסוגים והסגנונות המאומתים והמקובלים של ההטעמה, הדקלום וההקראה של הקוראן.
לכל אחת מהקריאות יש כללי תג'ויד המיוחדים לה.
לפי המסורת האסלאמית, כל סוגי הקריאה הללו מגיעות מהנביא מוחמד באופן מאומת ומדויק.
קריאת עאסם בן אבי א-נג'וד
כל אחת מעשר הקריאות הנ"ל, הועברה הלאה דרך שני אנשים שונים.
עשר הקריאות ועשרים המוסריםהקריאההמוסריםקריאת נאפע אל-מדני וורש
קאלון קריאת אבן כת'יר אל-מכי אל-בזי
קונבולקריאת אבו עמרו אל-בצרי האימאם אל-דורי
אל-סוסיקריאת אבן עאמר אל-דימשקי השאם
אבן ד'כּואןקריאת עאסם בן אבי א-נג'וד שועבה בן עיאש
ח'לאדקריאת אל-כִּסאאִי אבו אל-חארת' אל-לית'
חפס בן עמר אל-דוריקריאת אבו ג'עפר אל-מדני עיסא בן וורדאן אל-מדני
אבן ג'מאזקריאת יעקוב אל-חדרמי רויס
רוח בן עבד אל-מואמיןקריאת ח'לף בן השאם איסחאק בן אבראהים
אדריס בן עבד אל-כרים אל-חדאד
עשירות ומפורסמות הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1981 בבימויו של ג'ורג' קיוקור (סרטו האחרון), עם ז'קלין ביסט וקנדיס ברגן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "Old Acquaintance" (היכרות ישנה) של ג'ון ואן דרוטן משנת 1940 שלפיו הופק סרט בשם זה בשנת 1943 בכיכובן של בטי דייוויס ומרים הופקינס.
העלילה עוקבת אחרי שתי חברות מהקולג', שמתפתחת יריבות ביניהן אחרי שאחת מהן נהפכת לסופרת מוערכת שספריה אינם מצליחים מסחרית והאחרת למחברת רבי מכר.
לבסוף החברות מנצחת והן מתפייסות.
זה סרטה הראשון של מג ראיין שמופיעה בו בתפקיד קטן.
ג'רלד איירס זכה בפרס גילדת הכותבים של אמריקה לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט זכה לביקורות מעורבות ונכשל מסחרית.
1959, מכללת סמית' - ליז המילטון (ז'קלין ביסט) ומרי נואל (קנדיס ברגן) הן חברות טובות בקולג' שמחליטות להסתלק לפני סיום הלימודים.
הן נפרדות בליל מושלג בתחנת הרכבת כשמיעה לשם עם דאג בלייק (דייוויד סבלי) ארוסה של מרי (שהיה בעבר חבר של ליז).
מרי ודאג נוסעים ללוס אנג'לס כדי להתחתן.
1969 - ליז המילטון היא סופרת מוערכת וכותבת מאמרים בעיתונות על זכויות נשים.
היא מוזמנת להרצאה בפני סטודנטיות בUCLA ונפגשת שם עם מרי בלייק ובתה דבי בת השמונה.
היא מתארחת בביתם של מרי ודאג על חוף הים במליבו וכל אחת מקנאה בשנייה.
מרי מקנאה בליז שהיא חפשיה ומפורסמת וליז מקנאת בה שיש לה חיים שקטים, בעל ובת בעוד שהיא מדלגת מגבר לגבר.
בחור צעיר נטפל אליה ברחוב ומסיים במיטתה, במטוס היא מתחילה בשיחה עם נוסע ומקיימת אתו יחסים בשירותים.
מרי מראה לה ספר שכתב המתבסס על סיפורם אנשים אמיתיים שמסתובבים במליבו.
ליז מתוודה שיש לה מחסום כתיבה ואינה יכולה לסיים את ספרה.
היא קוראת את הספר ומסכימה להראות אותו למו"ל של ג'ול (סטיבן היל) אף על פי שהוא מעוניין בספרים רציניים.
ליז משכנעת את ג'ול להוציא את הספר.
1975 - ספריה של מרי מתפרסמים והופכים לרבי מכר והיא מתפרסמת, מתעשרת ומופיעה בערוצי הטלוויזיה.
דאג סבור שאלה ספרי זבל, הוא מתחיל לשתות, מפסיד את עבודתו ונישואיהם עומדים לפני פירוק.
הוא מגיע לליז ומציע לה נישואים אך היא מסרבת.
1981 - ליז מנהלת מערכת יחסים עם עיתונאי בן 22, כריס אדמס (הארט בוכנר) ואף חושבת על חתונה למרות הפרש הגילים.
לביתם מגיעה דבי בלייק (מג ראיין) בתה של מרי וליז מבינה שהיא מתאימה לו יותר.
היחסים עם מרי יודעים משברים אף על פי שליז ממליצה על ספרה בתחרות סופרים ארצית.
מרי מאשימה אותה בכישלון נישואיה עם דאג.
הן מתקוטטות והדובי שאותו נתנה לה מרי בקולג', נקרע לגזרים.
מרי זוכה בפרס הראשון עם סופרת אחרת.
היא נוכחת בנשף לכבוד התחרות ואז מסתבר לה שליז אינה שם.
היא שוכרת מונית לקונטיקט, מגיעה לביתה של ליז שנמצאת שם לבד ושתי החברות הוותיקות מתפייסות, מתנשקות ושותות יין לאור האח הבוער.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותז'קלין ביסטליז המילטוןקנדיס ברגןמרי בלייקדייוויד סלבידאג בלייקמג ראייןדבי בלייקהארט בוכנרכריס אדמסעיתונאיסטיבן הילג'ול לוימוציא לאור
עשר השנים (בהולנדית: Tien jaren) היא תקופה במהלך מלחמת שמונים השנה, שנמשכה מ-1588 ל-1598. במהלך תקופה זו, מאוריץ, נסיך אורנז', שכיהן כסטאדהאודר, כשליטה של הולנד, הפנה עורף ל, ששלטה אז בארצו, ועבר לתמוך בעצמאותה של הרפובליקה ההולנדית.
בתקופה זאת ההולנדים השיגו ניצחונות רבים על הצבא הספרדי של פלנדריה, וכבשו שטחים נרחבים בצפון ובמזרח הולנד.
שטחים אלה שולבו ברפובליקה ונשארו חלק מהולנד עד היום.
בין השטחים שנכבשו במהלך תקופה זו נמנים דוונטר וניימיכן, שנכבשו ב-1591, וכן חרונינגן, שנכבשה ב-1594. 1591 ו-1597 היו השנים הטובות ביותר עבור ההולנדים, כיוון שבמהלכן נכבשו ערים שחלקן נחשבו "בלתי ניתנות לחדירה".
במהלך עשר השנים אפשרו ל הצלחותיו הצבאיות של מאוריץ, הסכסוכים הפוליטיים והמשימות הדיפלומטיות של הרפובליקה הצעירה – לעשות את צעדיה המכריעים לקראת עצמאותה, בעוד הולנד וזילנד היו בעלי תפקיד מכריע בסחר העולמי.
בעודו משבח את רוח היזמות והעצמאות של המדינה הקטנה והחדשה הדגיש פרוין גם כי פריצת הדרך הזו לא הייתה מתאפשרת אלמלא חלקו הארי של הצבא הספרדי, בפיקודו של אלסנדרו פארנזה, דוכס פארמה, היה נשאר תקוע בצרפת.
ספרו של פרוין זכה להצלחה רבה.
ההיסטוריון הבריטי הסכים בעיקרו עם מסקנותיו הכלכליות של פרוין.
בהיסטוריוגרפיה הסובייטית, עשר המכות של סטלין היו עשר המתקפות האסטרטגיות המוצלחות באירופה שערך הצבא האדום ב-1944 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ההתקפות הסובייטיות גירשו את כוחות הציר משטח ברית המועצות וזירזו את קריסת גרמניה הנאצית.
המונח נשמע לראשונה בנובמבר 1944 מפי יוסיף סטלין בנאומו "יום השנה ה-27 למהפכה הסוציאליסטית הגדולה של אוקטובר" במהלך ישיבת הצירים הסובייטים של מוסקבה ב-1944. המונח נטבע כשיקוף של פולחן האישיות של סטלין ששרר אז בברית המועצות.
הוא לא שיקף תכנון אסטרטגי ספציפי של הסטאבקה, ולעיתים כונתה "שנת שנים עשר הניצחונות", בהתבסס על הפקודה שהוציא סטלין למחרת, המתיר ירי הצדעה ארטילרי עם 24 תותחים ב-12 ערים של ברית המועצות: מוסקבה, לנינגרד, קייב, מינסק, פטרוזבודסק, טאלין, ריגה, וילנה, קישינב, טביליסי, סבסטופול ולבוב.
לאחר שנרשם בצעירותו לסמינר התאולוגי הרוסי-אורתודוקסי בטיפליס, הכיר סטלין את התנ"ך ובמיוחד את עשר מכות מצרים, עשר "מכות" מסיביות שנאמר כי אלוהים הטיל על פרעה הרשע והובילו לכניעת פרעה.
השימוש במונח הופסק לאחר הנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב משנת 1956, שהוקיע את סטלין וסיים את פולחן האישיות שלו לאחר מותו.
לאחר התמוטטות הארמייה הגרמנית השישית בסטלינגרד, מתקפות הנגד הסובייטיות וקרב קורסק מאוחר יותר ב-1943, התברר כי גלגל המלחמה הולך ומתהפך נגד גרמניה.
הכוחות הסובייטיים התקרבו, לאורך כל החזית, לגבול שלפני המלחמה.
חלקית בגלל הנחיית הפיהרר מס' 51, שהעבירה את כל האנשים והציוד החדשים לחזית המערבית, כדי לעמוד בפלישה הצפויה של בעלות הברית, שהוצאה ב-3 בנובמבר 1943, כוחות הציר לאורך החזית המזרחית היו מצוידים בצורה לא מספקת בהשוואה למתנגדיהם הסובייטים, תגבורות היו נדירות, והעתודות נמתחו עד דק.
אף על פי שבהנחיה זו היטלר רמז שהוא עשוי להיות מוכן לאפשר נסיגות כדי להרוויח זמן, בפועל הוא לא היה מוכן לאשר את הנסיגות שנדרשו על ידי מפקדי הצבא.
ההנחיה, בשילוב עם התעקשותו של היטלר להחזיק בשטח שנכבש בכל מחיר, הפכו את הניצחונות הסובייטיים ב-1944 לכמעט בלתי נמנעים.
מתקפת לנינגרד-נובגורוד (14 בינואר – 1 במרץ 1944).
זו, השנייה מבחינה כרונולוגית של ההתקפות, סיימה לחלוטין על המצור על לנינגרד, שהחל ב-8 בספטמבר 1941. אף על פי שהגרמנים התנגדו בחירוף נפש בהתחלה, לאחר שנערכו שנים להכין טבעות הגנה כולל פילבוקסים ושדות מוקשים סביב לנינגרד, ההגנות הובקעו והכוחות הסובייטיים הגיעו בקלות לגבול אסטוניה.
בנאומו של סטלין הוא קרא לזה הסרת המצור של לנינגרד.
המבצע נוהל על ידי חזית לנינגרד וחזית וולחוב.
מתקפה זו יצאה לדרך בערב חג המולד, 1943, והייתה הראשונה מבחינה כרונולוגית של מתקפות 1944, אך השנייה שהוזכרה בנאומו של סטלין.
היא כללה את פינוי כוחות הציר מאוקראינה.
היא גם הביאה לבידוד של חצי האי קרים שהיה בשליטה גרמנית.
היא נקראה שחרור הגדה הימנית של אוקראינה בנאומו של סטלין, ונערכה על ידי החזיתות האוקראיניות הראשונה, השנייה, השלישית והרביעית, והחזיתות הבלארוסיות הראשונה והשנייה.
אף על פי שמבחינה צבאית נכללה מתקפת אודסה במתקפת דנייפר-קרפטי, סטלין קיבץ אותה עם מתקפת קרים בנאומו.
מתקפה זו טיהרה את חצי האי קרים מכוחות גרמנים ורומניים, וכבשה מחדש את סבסטופול.
אדולף היטלר סירב לאפשר לכוחות הציר להתפנות, מתוך אמונה ששמירה על חצי האי קרים חיונית לשמירה על הנייטרליות הטורקית.
הצבא האדום תקף מעל חצי האי פרקופ, והדף במהירות את הכוחות הגרמניים והרומניים חזרה לסבסטופול, שנכנעה ב-9 במאי.
אף על פי שהיטלר נתן סוף סוף אישור לפינוי, רוב החיילים לא הצליחו להימלט בזמן ונכנעו ונלקחו לשבי.
עקב אבדות כבדות שספגו הכוחות הרומנים, קרב זה היה גורם מרכזי בכניעה הרומנית מאוחר יותר בשנת 1944. סטלין כינה זאת בנאומו "שחרור אודסה ושחרור קרים".
זה נוהל על ידי החזית האוקראינית הרביעית.
מתקפת ויבורג–פטרוזאבודסק (9 ביוני – 9 באוגוסט 1944).
המתקפה כוונה נגד הכוחות הפיניים צפונית ללנינגרד, והמטרה האסטרטגית שלה הייתה לגרש את פינלנד מהמלחמה על ידי השמדת כוחות פיניים בחצי האי קרליה והתקדמות לנהר קימי, לפיה יתכוננו הכוחות הסובייטיים להתקדמות עמוק לתוך פינלנד.
היא נערכה על ידי חזית לנינגרד וחזית קרליה.
הכוחות הסובייטיים הצליחו לגרש את הכוחות הפיניים משטח שכבשו ב-1941, אך ההתקדמות הסובייטית נבלמה בקרב טלי-איהנטלה.
צפונה יותר, ניצחונות פינים בקרבות ווסאלמי ואילומנסי עצרו ניסיונות סובייטיים נוספים לפרוץ את הקווים הפיניים.
ההשמדה הסובייטית של הכוחות הפיניים וההתקדמות לנהר קימי נכשלו.
טיוטת מסמך לא חתומה בשם "התנאים לכניעה ללא תנאי של פינית" נמצאה באוקטובר 1993 בארכיון משרד החוץ הרוסי, מה שמרמז כי כניעה ללא תנאי אכן הייתה המטרה הסובייטית.
בעוד שהצבא האדום לא הצליח להשיג את כל מטרותיו, המתקפה בכל זאת הובילה לכך שפינלנד הסכימה לתנאי השלום הסובייטיים.
ב-19 בספטמבר 1944 נחתמה שביתת הנשק במוסקבה, שסיימה את מלחמת ההמשך.
סטלין כינה את המבצע "שחרור הרפובליקה הסובייטית של קרליה-פינלנד".
מבצע בגרטיון (22 ביוני – 19 באוגוסט 1944) החל בדיוק שלוש שנים לאחר הפלישה לברית המועצות, ונקרא על שמו של פיוטר בגרטיון, נסיך גאורגי שנלחם עבור האימפריה הרוסית במהלך מלחמות נפוליאון, המתקפה הרחיקה את הכוחות הגרמנים האחרונים שנותרו בטריטוריה הסובייטית, וכבשה מחדש את בלארוס.
היא הסבה אבדות כבדות ביותר לקבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, עד כדי כך שהיא כונתה "השמדת קבוצת ארמיות מרכז", והייתה ללא ספק אחת התבוסות הקשות של גרמניה במלחמה.
הכוחות הסובייטיים התקדמו על פני קו בוברויסק-מוהילב-ויטבסק, וכמעט הגיעו לוורשה לפני שעצרו.
כמעט 30 דיוויזיות גרמניות כותרו ליד מינסק, והכוחות הסובייטים הגיעו לגבול של פרוסיה המזרחית לפני המלחמה.
סטלין כינה את המבצע "המבצע הבלארוסי" ושחרור ליטא וחלקים משמעותיים מפולין, ולהתקדם לגבולות גרמניה." הוא נוהל על ידי החזית הבלטית הראשונה, והחזיתות הבלארוסיות הראשונה, השנייה והשלישית.
מתקפה זו מדרום למבצע "בגרטיון" ובמקביל למבצע "בגרטיון" התקדמה דרך פולין ועברה את נהר הבוג.
אף על פי שהיא התקדמה מעט בהתחלה, בסופו של דבר היא הצליחה, וכבשה את ברודי, לבוב וסנדומייז'.
המתקפה נקראה שחרור מערב אוקראינה וחציית הוויסלה, ונערכה על ידי החזית האוקראינית הראשונה, ובשילוב עם מבצע בגרטיון, השמידה את קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית.
מתקפת יאשי-קישינב השנייה (19 באוגוסט – 14 באוקטובר 1944).
המתקפה הזו כוללת את מתקפת יאשי–קישינב השנייה, בין 20 ל-29 באוגוסט, והמעקבים שלה, שנמשכו גם באוקטובר.
מתקפה זו והמבצעים שנמשכו בעקבותיה נערכו בעיקר בבלקן, והיו מכוונים ליחידות גרמניות ורומניות בקבוצת ארמיות דרום אוקראינה.
כ-15 או 16 דיוויזיות גרמניות כותרו עם כמה דיוויזיות רומניות במהלך ההתקדמות הסובייטית.
פעולות אלו גרמו ישירות לכניעה של רומניה ובולגריה.
היא השמידה את יחידות קבוצת ארמיות דרום אוקראינה, והכוחות הסובייטיים התקדמו עמוק לתוך רומניה.
בנאומו של סטלין הוא התייחס לזה כאל יציאת רומניה ובולגריה מהמלחמה, התקדמות לגבולות הונגריה, והאפשרות להציע סיוע ליוגוסלביה.
המתקפה נערכה על ידי החזיתות האוקראיניות השנייה והשלישית.
כשכבשה מחדש את המדינות הבלטיות, כולל רוב לטביה ואסטוניה, בודדה מתקפה זו את כיס קורלנד, שבו נותקו 30 דיוויזיות של קבוצת ארמיות צפון מקבוצת ארמיות מרכז עד סוף המלחמה באירופה.
נאומו של סטלין כינה את המתקפה שחרור אסטוניה ולטביה, כיתור הגרמנים בקורלנד, ויציאה כפויה של פינלנד מהמלחמה.
חזית לנינגרד והחזיתות הבלטיות הראשונה, השנייה והשלישית ערכו מתקפה זו.
המתקפות האלו שהיו המתקפות האחרונות של 1944, הביאו לכיבוש בודפשט ב-13 בפברואר 1945. בודפשט כותרה על ידי הכוחות הסובייטיים ב-26 בדצמבר 1944, ונלכדה לאחר שבועות של קרבות רחוב אכזריים.
שלוש המתקפות נתפסו ותוכננו כהתקדמות אסטרטגית מתמשכת אחת שהייתה חדורת גם משמעות פוליטית רבה בשל השתתפות הכוחות הקומוניסטיים היוגוסלביים בשלב האחרון שלה.
סטלין כינה זאת חציית הרי הקרפטים, שחרור בלגרד והצעת עזרה ישירה לצ'כוסלובקיה, השמדת כוחות הציר בבודפשט ושחרור בלגרד.
המתקפה נערכה על ידי החזיתות האוקראיניות הראשונה, השנייה, השלישית והרביעית.
מתקפת פטסאמו-קירקנס (7–29 באוקטובר 1944).
המבצע הצבאי הארקטי הראשון והיחיד בקנה מידה גדול החל לאחר שהכוחות הגרמניים לא התפנו מהשטח הפיני עד 15 בספטמבר, כפי שהוכתב בתנאי שביתת הנשק במוסקבה.
זה כלל כוחות סובייטים שרדפו אחרי גרמנים נסוגים לתוך נורווגיה, והיה מוצלח מאוד עבור ברית המועצות.
המבצע הוביל לכיבוש מכרות הניקל בפצ'נגה, שייצרו מתכת חיונית למאמץ המלחמתי הגרמני.
סטלין כינה זאת הסרת האיום מהכוחות הגרמניים לנמל הספנות הצפוני הסובייטי מורמנסק וכניסה לנורווגיה.
המתקפה נערכה בעיקר על ידי חזית קרליה, בסיוע כוחות הצי הסובייטי.
עשר האופנישדות העיקריות היא גרסה של האופנישדות שתורגמה על ידי המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס והגורו יליד הודו שרי פורוהיט סוואמי.
תהליך התרגום התרחש בין שני המחברים לאורך שנות ה-30 והספר יצא לאור ב-1938; זוהי אחת היצירות האחרונות של ייטס.
אם אכתוב שירה זה לא יהיה דומה לשום דבר שעשיתי".
בעודייטס ידע רק אנגלית, שרי פורוהיט סוואמי ידע סנסקריט כמו גם אנגלית, הינדי ומראטהית.
ב-28 בינואר 1939, ייטס נפטר במנטון, צרפת, פחות משנה לאחר פרסום התרגום שלו ושל שרי פורוהיט סוואמי לאופנישדות.
עשן היא מיני-סדרת דרמת פשע אמריקאית, שנוצרה על ידי דניס ליהיין ומבוססת על אירוע אמיתי שהוצג בפודקאסט "Firebug".
המיני-סדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "אפל TV פלוס" ב-27 ביוני 2025.
הבלשית מישל קלדרון וחוקר ההצתות דייב גודסן משתפים פעולה בניסיון לעצור שני מציתים סדרתיים באזור הצפון-מערבי של ארצות הברית.
טארון אגרטון – דייב גודסן
ג'רני סמולט – הבלשית מישל קלדרון
רייף ספול – סטיבן ברק
גרג קיניר – הארווי אנגלהארט
נטרה מווינה – פרדי פאסאנו
האנה אמילי אנדרסון – אשלי גודסן
עדינה פורטר – ברנדה סיפוס
בדצמבר 2022 נמסר כי דניס ליהיין וטארון אגרטון – ששיתפו פעולה קודם לכן במיני-סדרה "ציפור שחורה" של "אפל TV פלוס" – יאחדו כוחות שוב במיני-סדרה חדשה שתתבסס על פשעיו של המצית הסדרתי ג'ון לאונרד אור.
במרץ 2024 לוהקו לצוות השחקנים ג'רני סמולט וג'ון לגוויזאמו, ונמסר כי קארי סקוגלנד מונתה לביים ולהפיק בפועל את הסדרה.
לצד תפקידו הראשי, משמש אגרטון גם כמפיק בפועל יחד עם ריצ'רד פפלר, דן פרידקין ובראדלי תומאס, ג'ו צ'אפל, מארק סמרלינג, ג'יין בארטלמי וקארי אנטוליס.
צ'אפל וג'ים מקיי ביימו פרקים נוספים בסדרה.
במאי 2024 נמסר על ליהוקם של רייף ספול, גרג קיניר, נטרה מווינה והאנה אמילי אנדרסון לצוות השחקנים.
צילומי המיני-סדרה החלו בוונקובר במרץ 2024.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-27 ביוני 2025 בשירות "אפל TV פלוס".
הסדרה קיבלה דירוג של שלושה וחצי כוכבים בביקורת הטלוויזיה בהארץ:
"עשר אצבעות לי יש" הוא שיר ילדים ישראלי מאת רבקה דוידית.
השיר נכתב על ידי רבקה דוידית בין 1935 ל-1940. הוא נדפס לראשונה בדפי "זמרה לפעוטים" מקורס למטפלות בגיל הרך משנת 1946.
בנה של דוידית, עדו אברבאיה מספר שהשיר הותאם לראשונה ללחן של שיר הילדים הצרפתי "Ah!
דוידית ומשפחתה עזבו את תל אביב בעקבות ההפצצה במלחמת העולם השנייה ועברו לקיבוץ נען שם פגשו את דוד זהבי אשר הלחין ב-1941 את המנגינה בה השיר מוכר כיום.
זהבי התבסס על הלחן Liebes Maedchen מאת יוזף היידן.
השיר מתאר בארבעה בתים את יכולות האצבעות, בניה, ציור וקשקוש.
המחשות שניתן לעשות באמצעותן - בית, כיסא, שולחן ומשקפיים.
ופעולות ילדותיות המתבצעות באצבעות - ברוגז, "נו נו נו" ופיוס.
הנוסח המקורי הוא "אצבעות לי עשר יש", בגרסה העממית הנוסח יותר קליט - עשר אצבעות לי יש.
כמו כן לעיתים קרובות מושמטות מספר שורות מהשיר.
בין השאר של אסנת פז, דוד זהבי, עוזי חיטמן, עפרה חזה, ציפי שביט ועוד.
השיר מתבצע לעיתים קרובות בתנועות מותאמות למילים.
"עשיתי משהו טוב" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי רן דנקר.
את השיר הוציאה ב-6 ביולי 2025 לאור חברת התקליטים NMC כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
את מילות השיר והלחן כתבה הזמרת והיוצרת נועם קלינשטיין, והוא מתאר תחושת הודיה והכרה עצמית באהבה עמוקה וכנה.
השיר מתמקד ברגע של שקט פנימי והבנה שהבחירות האישיות והקשרים האנושיים שאדם יוצר בחייו, לעיתים קרובות מתוך כאב וספק, עשויים להניב תוצאה טובה, ואף מעוררת השראה.
לדברי דנקר, מדובר ביצירה אינטימית שנולדה מתוך צורך להאיר אהבה הומוסקסואלית באופן עדין, לא מוחצן, כזה שנשען על שותפות יומיומית ולא על מחוות ראוותניות.
"זה לא שיר על מצעד גאווה", אמר, "אלא על רגע במיטה כשאתה מסתכל על הבן אדם שאתה אוהב ואומר: איזה מזל שהוא עדיין פה".
הקליפ לשיר, שבוים תוך שיתוף פעולה עם המעריצים, מורכב כולו מסרטונים של הצעות נישואין ששלחו זוגות מרחבי הארץ והעולם, כהמחשה לרגעי אהבה אמיתית ומחייבת.
היוזמה לוותה בקמפיין ברשתות החברתיות, במסגרתו עודד דנקר את עוקביו לשתף רגעים אישיים של אהבה, והתחייב לבצע את השיר בביתם של מי שיצליחו לרגש אותו במיוחד.
השיר יצא לאחר תקופה סוערת בקריירה של דנקר, שכללה בין היתר את ביטול הופעתו באמפי קיסריה בצל הנחיות פיקוד העורף בתקופת מבצע עם כלביא, וכן קמפיין פרובוקטיבי שקדם לסינגל הקודם שלו, "מאבד את זה".
בניגוד לתעלול היחצ"ני ההוא, שבמסגרתו הופץ סרטון ויראלי שבו נראה דנקר מרכל עם בן זוגו על סלבריטאים, צעד שהתברר כמבוים מראש, "עשיתי משהו טוב" מציג פן כן, אישי ורך יותר של היוצר.
עשן בעיניכם הוא פרק הבכורה של סדרת הדרמה התקופתית האמריקאית "מד מן".
הפרק שודר לראשונה בארצות הברית ב-19 ביולי 2007 בערוץ "AMC.
הוא נכתב בידי יוצר הסדרה מתיו ויינר ובוים בידי אלן טיילור.
תקציב ההפקה של הפרק עמד על כ-3 מיליון דולר, והצילומים התקיימו בניו יורק ובלוס אנג'לס.
ויינר הגה את התסריט כבר בשנת 2000, בתקופה שבה עבד כתסריטאי בסיטקום הטלוויזיוני "בקר".
לקראת כתיבת פרק הפיילוט הוא חקר ספרות וקולנוע אמריקאיים משנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, במטרה להבין לעומק את התרבות האמריקאית של אותה תקופה.
את התסריט שלח ויינר לדייוויד צ'ייס, יוצר הסדרה "הסופרנוס", אשר התרשם ממנו וגייס את ויינר לצוות התסריטאים של סדרתו.
בעקבות זאת הוקפא פיתוח הפרויקט למשך כשבע שנים, בעוד ויינר מתמקד בעבודתו על "הסופרנוס".
פיתוח הסדרה "מד מן" והפקת הפיילוט התחדש רק לאחר סיום עונתה האחרונה של "הסופרנוס".
על פי מדד נילסן, הפרק זכה לנתון צפייה של 1.4 נקודות רייטינג, המשקף כ-1.2 מיליון משקי בית, בעת שידורו המקורי.
במרץ 1960, בבר-לאונג' במנהטן, מתמודד דון דרייפר, המנהל הקריאטיבי של משרד הפרסום "סטרלינג קופר" בשדרת מדיסון, עם משבר מקצועי: כיצד לפרסם סיגריות לנוכח העלייה במודעות הציבורית לסכנות העישון ורגולציות ממשלתיות חדשות האוסרות על שימוש בטענות בריאותיות כוזבות.
דון מנסה לקבל השראה משיחות עם לקוחות ועם פילגשו, מידג' דניאלס, אך אינו מצליח לגבש רעיון מספק.
במקביל הוא דוחה מחקר אקדמי שהוצג בידי הפסיכולוגית המייעצת של החברה, שלפיו חלק מהצרכנים נמשכים לעישון לא חרף הסכנות הבריאותיות; אלא דווקא בגללן, כחלק ממה שמוגדר כמעין "משאלת מוות" קולקטיבית.
במקביל, זהו יומה הראשון של פגי אולסון ב"סטרלינג קופר", שם היא מתחילה לעבוד כמזכירתו של דון.
פגי, צעירה תמימה מברוקלין, נרגשת אך גם מוצפת מהמעבר למנהטן ומהאווירה המשרדית, הכוללת הטרדות מיניות.
מנהלת המשרד הכריזמטית והחתרנית, ג'ואן הולוויי, מדריכה את פגי כיצד להשתמש במיניותה כדי להתקדם מקצועית, עד ל"הישג העליון" של נישואים.
פיט קמפבל, מנהל חשבונות זוטר, משמיע הערות ילדותיות וגסות על הופעתה ולבושה של פגי, ודון נוזף בו על כך.
בהפסקת הצהריים פגי מגיעה לבדיקה רפואית שג'ואן סידרה לה, שבמהלכה היא עוברת בדיקה גינקולוגית ומקבלת מרשם לגלולה למניעת היריון מסוג אנוביד – תרופה חדשה יחסית באותה עת, שניתנה אז בעיקר לנשים נשואות ובהסכמת הבעל.
דון והממונה עליו, רוג'ר סטרלינג, נפגשים עם רייצ'ל מנקן לצורך ייעוץ בנוגע לחנות הכלבו של אביה.
כדי לשפר את סיכויי המשרד בעיניה, רוג'ר מביא לפגישה את העובד היהודי היחיד בחברה, צעיר מחדר הדואר, כשהוא מתחזה לאיש מחלקת הקריאייטיב.
דון טועה ומניח שאחד הגברים בחדר הוא בעל החנות, מתוך ההנחה הסמויה שבעל העסק יהיה בהכרח גבר.
רייצ'ל, המבקשת למשוך קהל עשיר ומתוחכם, מתאכזבת מהצעות המשרד, הכוללות קופונים ופנייה לעקרות בית, וכן מהשאלה מדוע לא בחרה במשרד פרסום יהודי.
היא משיבה כי ציפתה לחדשנות, ואף מציינת שגם המשרדים היהודיים שבהם התייעצה הציעו פתרונות דומים.
דון, שאינו מורגל בכך שאישה מדברת אליו באופן כה ישיר, מגיב בעוינות ועוזב את הפגישה.
פגישה מאוחרת יותר עם הנהלת חברת הטבק "לאקי סטרייק" מתדרדרת אף היא, משום שדון טרם מצא רעיון פרסומי משכנע.
פיט מתערב ומציג את רעיון "משאלת המוות" מתוך המחקר של החברה, שאותו מצא לאחר שחיטט באשפה של דון.
מנהלי "לאקי סטרייק" דוחים את הרעיון ומתכוונים לעזוב, אך דון עוצר אותם ומאלתר קו פרסומי חדש: "" ("זה קלוי!") – סיסמה הנשענת על תהליך ייצור הסיגריות ומשייכת את המוצר לאור השמש ולתמימות לכאורה.
הרעיון מתקבל בהתלהבות, ומשקף את תפיסתו של דון שלפיה פרסום נשען על דבר אחד בלבד: אושר.
לאחר הפגישה דון מביע את כעסו כלפי פיט.
פגי, בהשראת עצתה של ג'ואן, מנסה להודות לדון באופן פלרטטני על כך שהגן עליה קודם-לכן, אך מתביישת עד דמעות כשהוא דוחה את המחווה.
דון מרגיע אותה ומסביר שהוא מבין שפעלה כך משום שחשבה שאין לה ברירה.
דון נפגש עם רייצ'ל למשקה כדי לפייס אותה.
בשיחתם הוא מבטל את תפיסותיה הרומנטיות של אהבה ומאמץ דימוי של רווק ביירוני, אך רייצ'ל מזהה בו תחושת זרות וניכור, ומודה שגם היא חשה כך לעיתים.
השניים מתקרבים, והיא מסכימה לתת ל"סטרלינג קופר" הזדמנות נוספת.
במקביל, פיט וחבריו חוגגים במועדון גברים את נישואיו הקרבים.
שם דוחה אחת הנשים את חיזוריו, ופיט, פגוע ומושפל מהדחייה, כמו-גם מביקורתו של דון, מגיע שיכור לדירתה של פגי, והיא מכניסה אותו.
בסיום הפרק נוסע דון ברכבת לבית פרברים גדול, שם מקבלת את פניו אשתו, בטי דרייפר.
הוא מביט בשני ילדיהם הישנים, בעוד בטי עומדת בפתח החדר ומתבוננת בו, ובכך נחשף לראשונה חייו המשפחתיים הכפולים.
יוצר הסדרה מתיו ויינר הגה את התסריט לפרק בשנת 2000, בעת שעבד כתסריטאי בסיטקום "בקר".
הטיוטה הראשונה נכתבה כתסריט עצמאי ונשאה את השם "The Division".
כשנתיים לאחר מכן שלח ויינר את התסריט לדייוויד צ'ייס, יוצר הסדרה "הסופרנוס", אף שסוכניו התעקשו שלא לקדם את הפיילוט.
צ'ייס התרשם מן התסריט כבר בקריאה ראשונה וגייס את ויינר לצוות התסריטאים שלו.
ויינר הניח את תסריט הפיילוט בצד במשך שבע שנים, כדי להתמקד בעבודתו על "הסופרנוס".
במהלך תקופה זו לא הביעו רשתות "HBO" או "שואוטיים" עניין בפרויקט, עד לתחילת עונתה האחרונה של "הסופרנוס".
באותה עת החלה רשת "AMC" לבחון את שוק הטלוויזיה במטרה לפתח תוכן מקורי.
נשיא "AMC Networks", אד קרול, הסביר כי
לקראת כתיבת פרק הפיילוט חקר ויינר את התרבות האמריקאית של שנות ה-50 וה-60. הוא ניתח יצירות ספרותיות כגון "המסתורין הנשי" (1963) ו"סקס והנערה הרווקה" (1962), וצפה בסרטים כמו "הדירה" (1960) ו"מדריך לגבר הנשוי" (1967).
תהליך המחקר נמשך גם לאחר שהתגבשה תפיסת הסדרה, כאשר הנהלת "AMC" העבירה לו עותק של הרומן "חלון פנורמי" (1962) מאת ריצ'רד ייטס.
ויינר שוחח על המראה החזותי של "מד מן" עם מעצב ההפקה בוב שו ועם הצלם פיל אייברהם, שעמו שיתף פעולה בעבר ב"הסופרנוס".
אייברהם ביקש ליצור ייצוג אותנטי של החברה האמריקאית בשנות ה-60, ולא להסתפק ב"ציטוט" של התקופה כפי שהוצגה בקולנוע.
לדבריו, לצורך שחזור מדויק של אלמנטים כמו אדריכלות ועיצוב גרפי, שאב אייברהם השראה ממבנים שתוכננו בידי משרד האדריכלים "סקידמור, אווינגס ומריל".
ג'ון האם לוהק לגילום דמותו של דון דרייפר, הדמות המרכזית בסדרה.
בעת הליהוק היה האם שחקן אלמוני יחסית, והתמודד מול כ-80 מועמדים אחרים בתהליך האודישנים.
מתיו ויינר הצהיר כי האם גילם במדויק את הדמות, וציין כי היה האם עצמו הודה כי חש נחיתות משמעותית ביחס למועמדים אחרים, וסבר בתחילה כי תומאס ג'יין יזכה בתפקיד.
לדבריו, האם עבר שבעה אודישנים; האחרון שבהם התקיים במלון גנסוורט שברובע מיטפאקינג בניו יורק.
ג'ון סלאטרי, שלוהק בהמשך לדמותו של רוג'ר סטרלינג, נבחן במקור לדמותו של דון דרייפר.
סלאטרי ראה בדון את מוקד המשיכה המרכזי של הסדרה, והתאכזב כאשר התברר לו כי לדמותו המיועדת זמן מסך מצומצם יחסית.
הוא נזכר כי התכונן ברצינות לאודישן, עבר תיקונים ואף נקרא שוב לקרוא לתפקיד דון, עד שנאמר לו: במהלך צילומי הפיילוט, הודה סלאטרי כי שקל אם להמשיך בפרויקט, אך ויינר הרגיע אותו והבטיח כי הדמות תתפתח ותהפוך למשמעותית בסדרה.
מפיקי הסדרה פנו לג'נוארי ג'ונס בבקשה לגלם את בטי דרייפר, רעייתו של דון ואם ילדיהם.
ג'ונס ציינה כי הדמות מאפשרת חשיפה של צד אפל באישיותה.
בתחילה נבחנה ג'ונס לדמותה של פגי אולסן, אך התפקיד ניתן לבסוף לאליזבת מוס.
לדבריה, ג'ונס חתמה על חוזה לשבע עונות, אף שלדמותה היו בתחילה שתי שורות בלבד בפרק הפיילוט.
ויינר ערך את התסריט כדי להרחיב את תפקידה.
ג'ונס העירה כי הדבר מעיד על כישוריו, והוסיפה כי קיבלה את התפקיד מתוך הבטחה שדמותה תהיה חלק מהותי מהסדרה.
כריסטינה הנדריקס לוהקה לדמותה של ג'ואן הולוויי, מנהלת המשרד וראש צוות המזכירות ב"סטרלינג קופר".
אף שהנדריקס הופיעה בעבר בתפקיד משני בסדרה "ER, הקריירה שלה הייתה באותה עת בשלב דשדוש, וסוכנה אף המליץ לה שלא להשתתף בפרויקט.
לדבריה, נאמר לה: היא השיבה:
הפרק כולל הופעות אורח של מספר שחקנים, בהם רוזמרי דוויט בדמותה של מידג' ומגי סיף בדמותה של רייצ'ל מנקן.
דוויט קיבלה תפקיד משני לאורך העונה כפילגשו של דון, והופיעה בשישה פרקים.
היא סיפרה כי חשה בתחילה שאינה מתאימה לדמות, וציינה כי במקור תוכננה סצנה שבה מידג' פותחת את הדלת לבושה בקימונו אדום – דבר שלא תאם את דמותה.
לדבריה, ייתכן שדווקא העובדה שלא הייתה "פאם פאטאל" קלאסית היא שגרמה לוויינר לבחור בה.
לפני השתתפותה בסדרה, עסקה סיף בעיקר בתיאטרון ובאמנויות הבמה.
תקציב הפקת הפרק עמד על כ-3 מיליון דולר – סכום גבוה במעט מתקציבם של פרקים טיפוסיים ב"מד מן", שעמד על כ-2–2.5 מיליון דולר.
צילומי פרק הפיילוט החלו ב-20 באפריל 2006, ורובם נערכו במספר אתרים בניו יורק וסביבותיה, בהם , שבהם התקיימו ימי הצילום המרכזיים במשך יומיים.
סצנות נוספות צולמו בסטודיו אמנות היסטורי בכתובת רחוב 57 מערב מספר 130, השייך לאמן אדם ואן דורן, וששימש בעבר את הציירים צ'יילד האסם וצ'ארלס באסקוויל.
מרבית אנשי צוות ההפקה עבדו קודם לכן על הסדרה "הסופרנוס".
לאחר סיום הצילומים בניו יורק, עברה ההפקה לאולפני "Los Angeles Center Studios" בלוס אנג'לס.
הצלם פיל אייברהם עבד שם עם צוות הפקה שונה לחלוטין מזה שפעל בניו יורק.
לדבריו, בלוס אנג'לס נוצרה המשכיות סגנונית שהייתה חשובה למתיו ויינר:
לצורך יצירת אפקטים מעשיים הותקנה בסט של משרדי "סטרלינג קופר" תקרת תאורה המורכבת מרשת נורות פלואורסצנט.
מחלקת האמנות רכשה גופי תאורה בגודל 2×2 רגל עם ארבע נורות כל אחד – דגם שתאם לתקופה ההיסטורית שבה מתרחשת הסדרה.
המשלוחים הגיעו ביום הצילום הראשון של הפיילוט.
עם זאת, צוות התאורה חשף כי הנורות עצמן עברו מודרניזציה פנימית, ונועדו להכיל נורות T-8 באורך שני רגל.
מייק אמברוז, הגאפר של צוות ההפקה בלוס אנג'לס ציין כי לדבריו, חברת "Movietone" הפסיקה זמנית ייצור של נורות אחרות, הסבה את קו הייצור והחלה לייצר במיוחד את נורות ה־T-8 הנדרשות; המשלוח האחרון הגיע בבוקר יום הצילום הראשון.
אייברהם יצר מערכת שליטה בתאורה שנועדה למנוע מראה בלתי-מחמיא של תאורת התקרה.
לאחר שהתברר כי לא ניתן לשלוט באופן פרטני בכל גוף תאורה בשל מורכבות החיווט, הוחלט לשלוט בשורות שלמות של נורות.
פט או'מארה, האחראי על ציוד האחיזה, התקין לוחות וּמסגרות האפלה בגודל 2×1 ו-2×2 רגל, שהותאמו באמצעות מגנטים קטנים אך חזקים.
כאשר שחקן או שחקנית עמדו ישירות תחת גוף פלואורסצנט, הונח לוח או מסגרת מעל הגוף, וכך רוככה והופצה התאורה על פניהם.
הסט של משרדי "סטרלינג קופר" כלל גם פנסי תקרה מסוג "Skypan" עם נורות בעוצמה של 5K במרווחים של כ-20 סנטימטרים.
אמברוז שיתף פעולה עם צוות ההפקה בהתקנת מסבכי תאורה באורך 25 אינץ' על מנועי שרשרת, ובפיתוח עגלות מצלמה שעליהן הותקנו מצלמות "Arri Alexa", אשר חוברו לקורות אלומיניום.
לדבריו, הגמישות של העגלות ומנועי השרשרת אפשרה עבודה יעילה יותר, תוך התמקדות בעיצוב התאורה מהחלונות.
הוא הוסיף כי נעשה שימוש גם בארבעה פנסים בעוצמה של 20K ובנורות T-12 נוספות על מעמדים ניידים.
לצילומי תקריב בתאורת טונגסטן השתמשו לעיתים קרובות בגופי "Barger-Baglite" עם שש או שלוש נורות, בשילוב "Chimeras", בדי ריכוך, מחיצות וגרידי כוורת בזוויות של 60 ו-90 מעלות.
לעומת זאת, בעיצוב התאורה של בתי הדמויות העדיף אמברוז תאורה מסורתית, בשל ספקטרום הצבעים של נורות ביתיות.
כך למשל, ביתו של דון דרייפר דרש תאורה סימולטנית של ארבעה עד חמישה חדרים.
בימים שקדמו לשידור הבכורה של הפרק, הגישה קבוצת הפיקוח הציבורית "Commercial Alert" תלונה נגד מפיקי הסדרה למועצת תעשיית האלכוהול המזוקק של ארצות הברית.
נציגי הקבוצה מתחו ביקורת על מותג הוויסקי "ג'ק דניאל'ס" בשל החלטתו לשמש נותן חסות לסדרה, בטענה כי הדבר מפר קודים תעשייתיים האוסרים שיווק אלכוהול לצד ייצוגים של שתייה בלתי-אחראית, פעילות מינית גלויה או דימויים מיניים בוטים.
רוברט וייסמן, מנהל "Commercial Alert", טען כי על סמך אתר האינטרנט של "AMC" לדבריו, במסגרת מכתבו קרא וייסמן למועצה להיות פעילה יותר בפיקוח על יוזמות של מזקקות בתעשיית הבידור.
הפרק שודר לראשונה ב-19 ביולי 2007 בארצות הברית בערוץ "AMC".
עם שידורו השיג הפרק רייטינג של 1.4 (כ-1.2 מיליון משקי בית), על פי נתוני מדד נילסן.
מספר הצופים הכולל היה גבוה ב־75% מכלל התוכניות ששודרו באותו ערב חמישי בערוץ "AMC".
מבקרי טלוויזיה רבים שיבחו את פרק הפיילוט.
הת'ר הברילסקי מ-"Salon" כתבה כי הפרק הציב רף ציפיות גבוה במיוחד למתחרים עתידיים, ואף השוותה אותו לכמה מן הפרקים הטובים ביותר של "הסופרנוס".
מורין ראיין מה-"Chicago Tribune" תיארה את הפרק כ"דרמת דמויות אינטליגנטית ומוקפדת".
אדם בקמן מ"ניו יורק פוסט", בביקורת של ארבעה כוכבים, שיבח את פרק הפיילוט, וציין כי "מד מן" היא
טים גודמן מ"סן פרנסיסקו כרוניקל" ובריאן לאורי מ"וראייטי" היללו את הדיוק ההיסטורי של הפרק.
גודמן כתב: לאורי הדגיש כי חרף גישתה המאופקת של "מד מן", היא מצליחה לעורר משמעות עמוקה: רוברט ביאנקו מ-"USA Today" הביע עמדה דומה:
טרוי פטרסון מ-"Slate" השווה את הסדרה לדרמה הקומית של רשת "HBO", "סקס והעיר הגדולה", וציין כי היא מציגה מבט ציני וגס על מה שמכונה "תור הזהב" של עולם הפרסום.
ננסי פרנקלין מ"הניו יורקר" סיכמה כי הפרק מוצג בצורה "חכמה ומושכת להפליא", בעוד מלאני מקפארלנד מה-"Seattle Post-Intelligencer" סברה כי מדובר בפרק חריג באיכותו ביחס לנוף הטלוויזיוני.
מתיו גילברט מ"הבוסטון גלוב" הדגיש את ייחודו המיידי של העיצוב והלוקיישנים: רנדי קורדובה מה-"Arizona Republic" ציין את האותנטיות כמרכיב מרכזי, וקבע כי הפרק בנוי היטב.
עם זאת, לא כל הביקורות היו נלהבות.
סשה צימרמן מ-"The New Republic" אמנם השוותה את האסתטיקה של הפרק ליצירות קולנועיות, אך טענה כי "מד מן" לוקה בחוסר עומק, וביקרה את ריבוי הרפרנסים התרבותיים ופיתוח הדמויות.
לדבריה, באופן דומה כתב טים שייל מ"הוושינגטון פוסט" כי על אף האווירה המעודדת, הפרק אינו מצליח להתרומם; ג'ון לאונרד מכתב העת "New York" תיאר את הפרק כ"שארית משנות ה-50".
מבקרים רבים שיבחו במיוחד את הופעות השחקנים, ובראשם ג'ון האם בדמותו של דון דרייפר.
גודמן הדגיש כי המשחק של צוות השחקנים הוא אחד המרכיבים הנושאים את הסדרה.
גילברט כתב כי האם מגלם את דמותו ב"שלמות חלקלקה".
בטקס פרסי אמי ה-60 לבידור בפריים טיים זכה הפרק בפרס "התסריט הטוב ביותר לסדרת דרמה" (מתיו ויינר).
הפרק זכה גם בפרס אמי לאומנות על "עיצוב אמנותי לסדרה מצולמת במצלמה אחת" ועל "צילום לסדרה בת שעה".
בנוסף היה מועמד לפרס "הבימוי הטוב ביותר לסדרת דרמה" (אלן טיילור) ולפרס "עיצוב התלבושות הטוב ביותר לסדרה" (ג'ון א.
הפרק זכה גם בפרס ארטיוס של איגוד הליהוק האמריקאי על "הליהוק הטוב ביותר לפיילוט דרמטי בטלוויזיה".
אלן טיילור זכה בשנת 2007 בפרס גילדת הבמאים של אמריקה על בימוי הפרק.
כמו כן היה הפרק מועמד לפרס "Golden Reel" של עורכי הסאונד בקולנוע בקטגוריית "עריכת סאונד – דיאלוג ו-ADR לטלוויזיה בפורמט קצר".
עשנן (שם מדעי: Fumaria) הוא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים מתת-משפחת העשנניים (Fumarioideae) במשפחת הפרגיים.
הסוג כולל כ-54 מינים, מהם תועדו 10 מינים בישראל, שרובם נדירים.
מיני העשנן מאופיינים בשורש שיפודי, היעדר מוהל חלבי, גבעול מפותח, עלים גזורים פעמיים ויותר לאונות דקות ופרחיו ערוכים באשכולות ובעלי סימטריה דו-צדדית מובהקת.
אף שמראם שונה במידה ניכרת מזה של מיני הפרג הטיפוסיים, נכלל הסוג יחד עם משפחת העשנניים, שבעבר נחשבה למשפחה עצמאית, במשפחת הפרגיים.
שיוך זה מבוסס על קרבה מבנית והתפתחותית עמוקה ועל שימור תכונות קדומות, שאינן ניכרות תמיד במראה החיצוני.
להרחבה ראו ערך משפחת הפרגיים.
השם המדעי הלטיני של הסוג Fumaria משמעותו עשן, אשר רומז כנראה לריח השורשים, שנתפס במסורת האירופית כריח חריף או מעושן.
לפי פירוש אחר, משני ונפוץ פחות, הוא מתייחס גם למראה הכללי של הצמח – גוון אפרפר-ירקרק ועדין, שמראהו כעשן העולה מן האדמה ואין לטעות בו.
פירוש זה ניכר במיוחד במינים אחדים, כגון עשנן מטפס ועשנן צפוף.
תחום תפוצתו הטבעי של הסוג עשנן משתרע על פני אזורים נרחבים באירואסיה ובאפריקה, ובעיקר באזור הים-תיכוני ובאזורים הממוזגים והצחיחים הסמוכים לו.
רבים ממיני הסוג מרוכזים במערב אגן הים התיכון, ובייחוד בספרד, מרוקו ואלג'יריה, המהוות יחידה ביוגאוגרפית אחת.
עם זאת, ישנם מינים שתפוצתם רחבה יותר ואף חרגה מעבר לתחום תפוצתם הטבעי, ובהם עשנן מטפס, עַשְׁנָן בַּסְטַרְדִּי (Fumaria bastardii), עשנן רפואי, עשנן קטן ועַשְׁנָן וַיָּאנְטִי (Fumaria vaillantii).
עשנן רפואי הוא בעל תחום התפוצה הרחב ביותר בסוג, ותחומו משמש במידה רבה כמסגרת לתפוצת הסוג כולו.
מינים אלה ואחרים התאזרחו ביבשת אמריקה, באוסטרליה, בדרום אפריקה ובאזורים נוספים באסיה.
באירופה מגיע תחום תפוצתו של הסוג עשנן עד דרום סקנדינביה והאזור הבוריאלי הדרומי, והוא מצוי בין השאר בנורווגיה, שוודיה, פינלנד, האיים הבריטיים ורוסיה האירופית הצפונית; מעבר לכך אין הוא חודר לאזורים הארקטיים.
ממרכז אירופה ממשיכה תפוצתו מזרחה אל מרכז אסיה, וכוללת את קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, וכן את אזור שינג'יאנג במערב סין.
מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התאזרח הסוג גם באזורים נוספים באסיה, ובהם סיביר המערבית והמזרחית, המזרח הרחוק הרוסי, טאיוואן ואזורי אלטאי ואמור.
תחום תפוצה זה חופף במידה רבה לתחום תפוצתו של עשנן רפואי, שהוא המין הנפוץ והצפוני ביותר בסוג.
ציר תפוצה מרכזי נוסף של הסוג משתרע ממקרונזיה שבאוקיינוס האטלנטי, דרך אגן הים התיכון, צפון אפריקה והמזרח התיכון, ועד איראן, אפגניסטן, פקיסטן והודו.
מינים אחדים של עשנן חרגו מציר זה והתאזרחו באזורים נוספים באסיה, וכן ביבשת אמריקה, באוסטרליה ובדרום אפריקה.
באפריקה מצוי הסוג בעיקר במזרח אפריקה, בתחום המשתרע מאריתריאה ועד מלאווי (אריתריאה, אתיופיה, קניה, אוגנדה, רואנדה, טנזניה ומלאווי), וכן בדרום-מערב חצי האי ערב, ובכלל זה ערב הסעודית, עומאן ותימן.
תחום תפוצה זה חופף במידה רבה את תפוצתו של עשנן חבשי (Fumaria abyssinica), שהוא המין האפריקאי היחיד והדרומי ביותר בסוג.
המין מתועד בעיקר באזורים הרריים, בטווח גבהים של כ-1100 עד 3200 מ', ובסומליה בעיקר ברום של 1100 עד 1500 מ'; לצד בתי גידול טבעיים הוא מופיע לעיתים גם כעשב רע בשטחים מעובדים ובשולי דרכים.
עושר המינים היחסי של הסוג עשנן בישראל — כ-10 מינים מתוך כ-54 הידועים בעולם — קשור למיקומה הביוגאוגרפי של הארץ כאזור מעבר בין החבל הים-תיכוני לבין אזורים אירנו-טורניים ואף אירו-סיביריים.
בשל כך, לחלק מן המינים מהווה ישראל את גבול תפוצתם הדרומי.
בפועל מיוצג הסוג בישראל במינים שתפוצתם משתרעת מן החרמון הגבוה ורמת הגולן, דרך החבל הים-תיכוני והספר, ועד מרכז הנגב.
ככלל, מיני הסוג נעדרים מן המדבר הקיצון ואינם חודרים לאזורי הערבה הדרומית ולנגב הדרומי ביותר.
דגם תפוצה זה משקף את זיקתם של מיני העשנן בישראל הן לאקלים ים-תיכוני מתון ולבתי גידול פתוחים ומופרעים במידה מתונה, והן לתנאים קרים ואף קרים מאוד.
צמחים עשבוניים חד-שנתיים, קירחים, בעלי גבעול מפותח, חסרי קנוקנות, ובעלי מוהל מימי שאינו חלבי.
רבים ממיני הסוג נראים כבעלי אופי מטפס, באמצעות הישענות על צמחים או עצמים סמוכים.
הגבעולים זקופים עד שרועים, מסתעפים.
העלים מסורגים, ערוכים לאורך הגבעולים, ולעיתים גם מצויים בבסיס הצמח; העלים גזורים-מנוצים פעמיים ואף יותר.
התפרחות אשכולות, לרוב אמיריות, ומתפתחות בקצה הגבעול הראשי ובקצה ענפים היוצאים במיקום הנגדי לעלים.
הפרחים דו-מיניים ובעלי סימטריה דו-צדדית מובהקת, בעלי עוקצים קצרים, ומלווים חפים באורכים משתנים.
הגביע מורכב משני עלי גביע, במידות ובצורות משתנות, רחבים או צרים מן הכותרת; עלי הגביע נשירים ואינם משתיירים בפרי.
הכותרת בת ארבעה עלים, ערוכים בשני דורים, צמודים זה לזה בקצותיהם; עלה הכותרת העליון של הדור החיצוני בעל דורבן בבסיסו, חצי-גלילי ומכונף בחלקו העליון; העלה התחתון צר, בעל תעלה אורכית במידה משתנה, ולעולם חסר דורבן; שני עלי הכותרת הפנימיים דמויי מרית.
השחלה עילית, בנויה משני עלי שחלה ומגורה אחת; השליות דופניות, והביצית אחת והפוכה.
הזרעים בעלי אנדוספרם רב ועובר זעיר.
מאז סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 לא תוארו מינים חדשים של הסוג בעולם, והעדכונים הטקסונומיים שנעשו במהלך המאה ה-20 וה-21 נוגעים בעיקר להגדרת תת-מינים, לסידור מחודש של יחידות טקסונומיות קיימות ולהבהרת גבולות בין מינים שתוארו בעבר.
במגדיר הצמחים של מיכאל זהרי מתוארים בישראל שמונה מינים של עשנן.
אליהם נוספו בהמשך שני מינים שתיעודם בארץ התבסס מאוחר יותר: עשנן רפואי (Fumaria officinalis), שאותר לראשונה בחרמון בשנת 2011 ומאז תועד בעשרות אתרים בצפון רמת הגולן ואף בגליל העליון המזרחי; וכן עשנן החפים (Fumaria bracteosa), מין נדיר הגדל בדרום ישראל.
אף שעשנן קטן הוא המין הנפוץ ביותר בישראל, הוא בולט פחות לעין, שכן גבעוליו עדינים ולרוב שרועים, ופרחיו קטנים ובהירים ולעיתים נטמעים במרקם העשבוני של שדות בור, ערבות ואזורים מדבריים.
המאפיינים המבדילים המובאים לכל אחד מן המינים בפרקים הבאים מבוססים על המפתח המורפולוגי המתפרסם באתר צמחיית ישראל בערך „עשנן".
עַשְׁנָן גְּדוֹל-פְּרִי (Fumaria macrocarpa) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני, שתפוצתו הטבעית משתרעת ממלטה ועד מזרח אגן הים התיכון.
המין גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים סובטרופיים.
תחום תפוצתו כולל את יוון, איי הים האגאי המזרחיים, כרתים, קפריסין, סיציליה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, טורקיה, אזור לבנון–סוריה, לוב וישראל.
בישראל עשנן גדול-פרי נדיר מאוד ונמצא על סף איום.
הימצאותו בישראל מתרכז בעיקר באזורי ההר והחורש הים-תיכוני, וכולל את הגליל העליון, הגליל התחתון, רכס הכרמל, השומרון והרי יהודה.
בנוסף, מתועדת תצפית גם בעמק החולה, בשוליו הצפוניים של העמק, בקרבת קיבוץ הגושרים.
התפוצה מצביעה על נוכחות בעיקר בבתי גידול פתוחים ובאזורים בעלי קרקעות מופרעות במידה מתונה, ואינה כוללת את הנגב, הערבה או מישור החוף הדרומי.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה בתחילת מאי.
הפריחה נמשכת מסוף פברואר ועד תחילת אפריל.
חנטת הפרי מתרחשת באמצע מרץ, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.
הכותרת בצבע לבן-סגול ואורכה הכותרת 7 עד 12 מ"מ, לעיתים נדירות 6 מ"מ.
עלי הגביע זעירים וצרים בהרבה מצינור הכותרת.
צבע עלי הכותרת לבן-סגול, ובקצותיהם אין כתמים; עלי הכותרת הצדדיים חסרי כתם ארגמני בולט בלוע הכותרת.
עלה הכותרת התחתון מסולסל כלפי מטה בפרחים בוגרים.
עוקצי הפירות זקופים עד מפושקים; הפירות כדוריים ולעיתים פחוסים מעט, ואורך הפרי הבשל 3 עד 4 מ"מ.
עַשְׁנַן הַגָּלִיל (Fumaria petteri) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני, שמוצאו באזור אגן הים התיכון, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים סובטרופי עד ממוזג.
תחום תפוצתו הטבעי של המין כולו משתרע במערב ובדרום אירופה ובמזרח אגן הים התיכון, וכולל את פורטוגל, ספרד, צרפת, איטליה, סרדיניה, יוון, איי הים האגאי המזרחיים, כרתים, אלבניה, בולגריה, רומניה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, חצי האי קרים, קפריסין, טורקיה וישראל.
המין אינו מוכר מסוריה ומלבנון.
למין זה מוכרים כמה תת-מינים בעלי תחומי תפוצה מובחנים.
petteri) מוגבל בתפוצתו לבולגריה ולחצי האי הבלקני הצפון-מערבי.
calcarata) מצוי בדרום-מערב אירופה — בפורטוגל, ספרד וצרפת — וכן במרוקו.
thuretii) הוא תת-המין המזרחי של המין; תפוצתו הטבעית משתרעת מדרום אירופה ועד הלבנט, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג.
תחום תפוצתו כולל את פורטוגל, צרפת, איטליה, סרדיניה, יוון, איי הים האגאי המזרחיים, כרתים, אלבניה, בולגריה, רומניה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, חצי האי קרים, טורקיה, קפריסין וישראל.
תת-מין זה אינו מוכר מספרד ומסוריה–לבנון.
בישראל מצוי תת-מין תִּירֶה בלבד.
אוכלוסיותיו נדירות מאוד, מצויות על סף איום, ומנותקות מאוכלוסיות אחרות של המין.
בישראל ידוע עשנן הגליל מהרי נפתלי, מסביבת מעלות-תרשיחא, ומצפון-מערב הגליל העליון באזור ראש הנקרה.
העלווה מתפתחת מסוף נובמבר ונובלת בתחילת מאי.
הפריחה נמשכת מסוף פברואר ועד תחילת מאי; חנטת הפרי חלה בסוף מרץ, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע מאי.
הכותרת בצבע ורוד-סגול עז, ובמרכז הדרבן הכפוף עובר עורק כהה בולט.
אורכה 7 עד 12 מ"מ ולעיתים רחוקות 6 מ"מ.
עלי הגביע בעלי שפה תמימה, ורוחבם שווה לרוחב צינור הכותרת או רחב ממנו במקצת.
עוקצי הפירות זקופים עד מפושקים.
בבסיס הפרי מצוי אליוזום — גופיף שומני צהבהב, הנמצא בין בסיס הפרי לעוקץ הפרי.
עשנן החפים (Fumaria bracteosa) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת מדרום ספרד והאיים הבלאריים, דרך צפון אפריקה, ועד מערב אסיה.
תחום תפוצתו כולל את ספרד והאיים הבלאריים, מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, מצרים, חצי האי סיני, קפריסין, איי הים האגאי המזרחיים, טורקיה, לבנון–סוריה, עיראק, איראן וישראל.
בישראל עשנן החפים נדיר, ותפוצתו מוגבלת בעיקר לעמק הירדן המרכזי ולנגב המערבי והמרכזי.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בתחילת מאי.
הפריחה נמשכת מסוף ינואר ועד סוף אפריל; חנטת הפרי חלה בסוף פברואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יוני.
הכותרת בצבע ורוד-סגול עמוק, ואורכה קטן מ-7 מ"מ.
עלי הגביע רחבים מצינור הכותרת או שווים לו ברוחבם.
עוקצי הפרחים והפירות אינם מתכופפים בעת ההבשלה, אלא נותרים זקופים עד מפושקים.
הצמח אופייני לבתי גידול של בתה, אזורים מדבריים ומקומות מופרים, ואינו בעל אופי מטפס.
אונות העלים לרוב צרות ונימיות, שרוחבן פחות מ-0.5 מ"מ.
עשנן חשוף (Fumaria asepala) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שמוצאו משתרע מהקווקז ועד מערב אסיה.
המין גדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים.
תחום תפוצתו הטבעי כולל את עבר הקווקז, טורקיה, איראן, עיראק, אזור לבנון–סוריה, אפגניסטן וארץ ישראל.
בישראל הוא נחשב לצמח נדיר.
הגדל במעונות גבוהים, בישראל בחרמון בלבד בתות טרגקנטיות של הרים גבוהים.
העלווה מתפתחת מתחילת מרץ וקמלה באמצע יולי.
הפריחה נמשכת מתחילת אפריל ועד אמצע יוני.
חנטת הפרי מתחילה בתחילת מאי, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע אוגוסט.
הפרחים לבנים לרוב, או ורדרדים בהירים: אורך הכותרת קטן מ-7 מ"מ: עלי הכותרת החיצוניים מסתיימים בשנץ ברור (מפורצים בראשם).
עלי הגביע צרים בהרבה מצינור הכותרת.
עשנן יהודה (Fumaria judaica) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת מדרום-מזרח אירופה, דרך מזרח אגן הים התיכון, ועד המזרח התיכון, מצרים ולוב.
בישראל גדל המין בעיקר בחבלים הים-תיכוניים, והוא שכיח במיוחד לאורך מישור החוף.
נוסף על כך הוא מצוי גם בשפלת יהודה, בהר המרכזי ובאזורים אחדים בצפון הארץ.
הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד תחילת מאי; חנטת הפרי מתרחשת בסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יוני.
הכותרת בצבע לבן או ורוד ואורכה 9 עד 12 מ"מ.
הפרי כדורי-פחוס ובעל קצה קהה.
הצמחים משתרגים ובעלי אופי מטפס.
עַשְׁנָן מְטַפֵּס (Fumaria capreolata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת בארצות שסביב אגן הים התיכון, וכן באזורים צפוניים יותר של אירופה, ובהם האיים הבריטיים והאיים הקנריים.
מעבר לתחום תפוצתו הטבעי התאזרח המין בדרום אמריקה, בדרום אפריקה ואוסטרליה.
בישראל גדל עשנן מטפס בעיקר בצפון הארץ ובמישור החוף; הוא מצוי גם בשפלה, בנגב הצפוני ובהרי ירושלים.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בסוף אפריל.
הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד תחילת יוני; חנטת הפרי חלה בסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.
הכותרת בצבע לבן עד סגול חיוור, ובקצהּ כתם גדול ובולט בצבע ארגמן עז.
אורך הכותרת 7 עד 12 מ"מ; לעיתים רחוקות 6 מ"מ.
עלי הגביע שרוחבם שווה לרוחב צינור הכותרת או רחב ממנו במקצת, ושפתם משוננת.
עוקצי הפרחים הבוגרים מעוקלים כלפי מטה ומזדקפים עם הבשלת הפרי; עוקצי הפירות מכופפים או נטויים כלפי מעלה.
עשנן צפוף (Fumaria densiflora) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת ממערב אירופה וסביב אגן הים התיכון ועד עיראק ואיראן.
מין זה נחשב לצמח שכיח, ותפוצתו רחבה ברוב חבלי הארץ, למעט אזורי המדבר הקיצוני.
הוא גדל בעיקר בבתי גידול של בתה, אזורים פתוחים ומקומות מופרעים, ואינו בעל אופי מטפס.
הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד אמצע מאי; חנטת הפרי חלה בסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.
הכותרת בצבע ורוד-סגול עמוק ואורכה קטן מ-7 מ"מ.
עלי הגביע מצויצים ורחבים מצינור הכותרת או שווים לו ברוחבם.
עוקצי הפרחים והפירות אינם מתכופפים בעת ההבשלה, אלא נותרים נטויים כלפי מעלה או מפושקים; בעודם בשלים עוקציהם זקופים.
האגוזית כדורית וללא תוספת בבסיסה.
אונות העלים לרוב מריתיות או אליפטיות, ורוחבן עולה על 0.5 מ"מ.
עשנן קטן (Fumaria parviflora) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת ממערב אירופה ומהאזור הים-תיכוני ועד פקיסטן.
המין גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג.
תחום תפוצתו הטבעי כולל את מערב ודרום אירופה, את אגן הים התיכון על כל איי האגן, את צפון אפריקה והמזרח התיכון, וממשיך למערב ולמרכז אסיה, לרבות עבר הקווקז ודרום אסיה (אפגניסטן ופקיסטן).
מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התאזרח המין באזורים שונים באסיה, בעיקר בתת-היבשת ההודית, וכן באפריקה שמדרום לסהרה, באוסטרליה ובאמריקה הצפונית והדרומית.
עשנן קטן נפוץ בישראל כמעט בכל הארץ, בחבל הים-תיכוני, באזורי הספר ובמדבר.
המין הוא הנפוץ ביותר בישראל, ותועד ברצף רחב של אזורים – מן החרמון ורמת הגולן בצפון, דרך החבל הים-תיכוני והספר, ועד דרום הנגב, לרבות אזור ירוחם ומכתש רמון, ואף בעבר הירדן.
עם זאת, תפוצתו מקוטעת ותלויה בקיום בתי גידול מתאימים.
הפריחה נמשכת מסוף ינואר ועד תחילת יוני; חנטת הפרי חלה בסוף פברואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.
הכותרת לרוב בצבע לבן, ולעיתים ורדרד בהיר ואורכה קטן מ-7 מ"מ.
עלי הכותרת החיצוניים מעוגלים פחות או יותר בקצותיהם.
החפה שווה באורכו לעוקץ הפרי או ארוך ממנו.
עַשְׁנַן קְרָלִיק (Fumaria kralikii) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שמוצאו במזרח אגן הים התיכון ובחצי האי קרים, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים סובטרופיים.
תחום תפוצתו הטבעי כולל את רומניה, בולגריה, אלבניה וחצי האי הבלקני הצפון-מערבי, יוון ואיי הים האגאי המזרחיים, חצי האי קרים, טורקיה (ובכלל זה חלקה האירופי), אזור לבנון–סוריה וישראל.
מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התאזרח המין גם בצרפת.
בישראל הוא נחשב לצמח נדיר מאוד.
בישראל מתועד המין בחרמון, ברמת הגולן, בסביבת משגב עם, בהר המרכזי ובשפלה המרכזית.
הוא גדל בעיקר בחורש ים-תיכוני ובשוליו, לרוב בבתי גידול פתוחים למחצה, שם צמחיו משתרגים ולעיתים נראים כבעלי אופי מטפס.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה בסוף מאי.
הפריחה נמשכת מתחילת בסוף מרץ ועד אמצע מאי.
חנטת הפרי מתחילה באמצע אפריל, והפצת הזרעים מסתיימת בתחילת יולי.
הכותרת לבנה או ורדרד ואורכה קטן מ-7 מ"מ.
קצות עלי הכותרת ורדרדים עד סגולים-כהים.
עלי הגביע רחבים מצינור הכותרת או שווים לו ברוחבם ואורכם מגיע לפחות לשליש מאורך הכותרת.
עוקצי הפרחים מתעקלים כלפי מטה בסוף הפריחה ובמהלך הבשלת הפרי.
הפרי נטוי כלפי מטה, כדורי עד פחוס במקצת, כמעט חלק; קוטרו לרוב כ-1.7 מ"מ ולעיתים מגיע לכ-2 מ"מ.
עשנן רפואי (Fumaria officinalis) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שתפוצתו הטבעית משתרעת על פני רוב אירופה, אגן הים התיכון והקווקז, והוא גדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים.
מעבר לתחום תפוצתו הטבעי התאזרח המין באזורים נרחבים בצפון אמריקה, בדרום אמריקה, באוסטרליה, במזרח אסיה ובאזורים קרים של אירואסיה.
בישראל מיוצג המין על ידי עשנן רפואי תת-מין קיליקי (Fumaria officinalis subsp.
cilicica), שתואר למדע בשנת 1986. תפוצתו הטבעית של תת-מין זה משתרעת מדרום טורקיה, דרך סוריה ועיראק, ועד צפון ישראל, והוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג ים-תיכוני.
בישראל נחשב המין לצמח נדיר.
הוא תועד לראשונה במאי 2011 באזור הרכבל התחתון בחרמון, על גבעה סלעית חשופה, ומאז אותר גם בחרמון, בצפון רמת הגולן ובגליל העליון המזרחי.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה באמצע יוני.
חנטת הפרי מתרחשת בתחילת מאי, והפצת הזרעים מסתיימת בסוף יולי.
הכותרת בצבע ורוד-סגול, ואורכה 7 עד 9 מ"מ, לעיתים רחוקות 6 מ"מ.
הפרי כדורי ובעל מגרעת ברורה בקצהו, ולעיתים דמוי לב.
צמחי צפון הארץ, שאינם מטפסים לרוב.
עַשְׁנָן צָפוּף (שם מדעי: Fumaria densiflora) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הפרגיים (Papaveraceae), מתת-משפחת העשנניים (Fumarioideae).
זהו אחד ממיני העשנן השכיחים בישראל, ונפוץ בעיקר בשדות, בערבות ובמעזבות.
עשנן צפוף הוא צמח עשבוני חד-שנתי, הנפוץ בעיקר באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני ואקלים ממוזג.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע ממערב אירופה, דרך אגן הים התיכון, ועד מערב אסיה ואיראן.
תפוצתו כוללת את מערב ודרום אירופה, צפון אפריקה, מזרח אגן הים התיכון והקווקז, וכן אזורים אחדים במערב אסיה.
אירופה: פורטוגל, ספרד, האיים הבלאריים, צרפת, קורסיקה, איטליה, סרדיניה, סיציליה, בלגיה, אלבניה, בולגריה, רומניה, חצי האי הבלקני הצפון-מערבי, יוון, איי הים האגאי המזרחיים, קפריסין, וטורקיה (כולל חלקה האירופי).
אסיה: טורקיה (אסיה הקטנה), אזור עבר הקווקז והקווקז הצפוני, טורקמניסטן, עיראק ואיראן.
צפון אפריקה והמזרח התיכון: מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה, לוב, מצרים, חצי האי סיני, אזור לבנון–סוריה וארץ ישראל.
מעבר לתחום תפוצתו הטבעי, התפשט עשנן צפוף והתאזרח באזורים נוספים מחוץ לאירואסיה והים התיכון, ובהם צפון ודרום אמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד ואזורים אחדים באירופה המערבית.
בין האזורים שבהם תועד כמין מתאזרח נמנים גרמניה, בריטניה ואירלנד; בדרום אמריקה - ארגנטינה, צ'ילה ו-פרו; ובאוסטרליה - ניו סאות' ויילס, טסמניה, וכן ניו זילנד (באי הצפוני ובאי הדרומי).
בנוסף, תועד המין גם בטקסס שבארצות הברית.
בישראל נחשב עשנן צפוף למין מצוי, ותפוצתו רחבה ברוב חבלי הארץ, למעט אזורי המדבר הקיצוני.
הוא גדל בעיקר בחבל הים-תיכוני, באזורי ספר ובשטחים פתוחים ומופרעים, ובכלל זה חברות שיחים כגון בתות, שדות בור, צדי דרכים ובתי גידול עשבוניים.
בניגוד למינים אחדים בסוג, אינו בעל אופי מטפס.
הסדר הגאוגרפי של האזורים להלן משקף מעבר רציף מאזורי הליבה הים-תיכוניים אל אזורי השוליים, ואינו מבטא דרגות שכיחות.
עשנן צפוף שכיח בעיקר בחבל הים-תיכוני, ותפוצתו הולכת ופוחתת ככל שמתקדמים לאזורים מדבריים ולעבר הירדן.
עשנן צפוף תועד בעבר ברוב חבלי הארץ הים-תיכוניים ובאזורי הספר, ובהם חוף הגליל, חוף הכרמל, השרון, מישור החוף הדרומי, הגליל העליון והתחתון, עמק יזרעאל, הכרמל, השומרון, השפלה, הרי יהודה, בקעת החולה, בקעת כנרות, בקעת בית-שאן, הגלבוע וערבות הירדן.
כמו כן נרשמו תצפיות במדבר שומרון ובמדבר יהודה, כולל אזור בקעת ים המלח.
בדרום הארץ תועד המין בצפון הנגב ובהר הנגב.
נקודת התיעוד הדרומית ביותר הידועה כיום נמצאת מדרום למדרשת בן-גוריון, בשוליים הצפוניים של הר הנגב.
מדרום לאזור זה - בנגב הדרומי, בערבה ובהרי אילת - לא קיימים תיעודים מאומתים של המין.
הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד אמצע מאי.
חנטת הפרי חלה מסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.