tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המערכת האזרחית כוללת את משרד הביטחון, יחידות הסמך והתאגידים הביטחוניים (כגון: רפא"ל, תומר והתעשייה האווירית).
בראש מערכת הביטחון האזרחית עומד המנהל הכללי של משרד הביטחון אשר כפוף לשר הביטחון.
מטרת משרד הביטחון להגשים את יעדי הביטחון הלאומי אשר בתחום אחריותו, ולבנות את בניין כוח צה"ל, תוך חיזוק יכולת ההרתעה והעצמת יתרונו האיכותי בשדה הקרב.
בנוסף אחראי המשרד על הטיפול בנכי צה"ל ובאלמנות ויתומים של חללי צה"ל.
שני גופי ביטחון גדולים, השב"כ והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, אינם כפופים למשרד הביטחון, אלא למשרד ראש הממשלה.
שר הביטחון הוא השר האחראי על משרד זה.
תפקיד זה נחשב לאחד התפקידים הבכירים בממשלה.
בשל חשיבותו הרבה של תיק הביטחון, החזיקו לעיתים ראשי הממשלה גם בתיק הביטחון.
לשר הביטחון יש סמכויות כבדות משקל.
שר הביטחון מאובטח על ידי היחידה הממלכתית לאבטחת אישים בשירות הביטחון הכללי כחלק מהיותו אחד מסמלי השלטון של מדינת ישראל.
עד מלחמת ששת הימים לא הוגדרה במדויק חלוקת הסמכויות בין שר הביטחון לבין ראש הממשלה מחד ובין הרמטכ"ל מאידך.
כך, כיבוש רמת הגולן נעשה בהחלטת שר הביטחון שנתן הנחיה ישירה לאלוף פיקוד הצפון.
בעקבות מלחמת ששת הימים נקבע "מסמך הקונסטיטוציה", המסמך מגדיר שלוש רמות של פעילות מבצעית של הצבא ואופן אישורן הנדרש בדרג האזרחי:
פעילויות ששר הביטחון מוסמך לאשר לבדו
מבצעים ששר הביטחון יורה עליהם בידיעת ראש הממשלה
פעולות ששר הביטחון יורה עליהן רק לאחר קבלת אישורו של ראש הממשלה, כמו מבצעי תקיפה מעבר לגבול.
לאחר מכן נוספו בפועל עוד שתי רמות של אישור:
פעולות שדורשות אישורו של הרמטכ"ל במסגרת הנחיה כללית שקיבל בלא צורך באישור נוסף
פעולות שראש הממשלה מחליט עליהן לבדו, או שהוא מביאן לאישור הקבינט המדיני-ביטחוני.
דיון מבצעים וגיחות אצל שר הביטחון הוא מפגש שבו משתתפים בכירי מערכת הביטחון, כולל הרמטכ"ל, ראשי "המוסד" והשב"כ ומפקדים נוספים, כדי לדון במבצעים צבאיים, גיחות אוויריות ותוכניות מבצעיות אחרות.
במהלך דיונים אלו נבחנות תוכניות פעולה, מתבצע תיאום בין הגורמים השונים, ומתקבלות החלטות.
כל מבצע שמגיע לאישור מדיני מוצג יחד עם הסיכונים הגדולים והקטנים.
לפני כל מבצע צבאי מתכנס פורום מו"ג בלשכת שר הביטחון ולא פעם זה נעשה בנוכחות ראש הממשלה או מי מטעמו שמוסמך לכך.
דיון "מו"ג" (מבצעים וגיחות) מתנהל מדי סוף שבוע לקראת שבוע הפעילות הבא.
בסעיף 9 בחוק ההתגוננות האזרחית, תשי"א-1951 מוסדר סמכויות השר להכריז על מצב מיוחד בעורף:
שר הביטחון מוסמך להכריז על מצב זה באופן מיידי בכל רחבי המדינה או באזור מסוים, אם הוא משוכנע שקיימת סבירות גבוהה להתקפה על אזרחים, גם אם הממשלה עדיין לא עשתה זאת.
תוקף הכרזתו הראשוני הוא ל-48 שעות בלבד, אלא אם הממשלה או הוא עצמו מבטלים אותה קודם לכן.
עם ההכרזה, על השר לדווח מיד לממשלה ולוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, ולפרסם את ההחלטה באמצעי התקשורת.
השר גם רשאי לשנות או לבטל את הכרזתו, כל עוד היא לא שונתה או הוארכה על ידי הממשלה, שהיא בעלת הסמכות העליונה בנושא ויכולה לבטל או לשנות את הכרזתו בכל עת.
ועדת שרים לענייני ביטחון-לאומי מתוקף תפקידו.
ועדת שרים לעניין אישור תוכניות פיתוח והצטיידות של מערכת הביטחון
ועדת השרים למתן היתר לפרסומים
ועדת שרים לעניין מוכנות הזירה האזרחית למצבי חירום
ועדת השרים לענייני שירות ביטחון כללי
+בעלי תפקידים תחת שר הביטחון ישראל כ"ץתפקידמאיישראש מטה שר הביטחוןעידן פרץהמזכיר הצבאי לשר הביטחוןתת-אלוף גיא מרקיזנועוזר שר הביטחון להתיישבותישי מרלינג
למשרד הביטחון כפופים גופי המטה ויחידות הסיוע השונות:
קשרי חוץ, יצוא ביטחוני וביטחון:
האגף לייצוא ביטחוני (סיב"ט), נקרא בעבר "האגף לסיוע ביטחוני".
הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (מלמ"ב)
אגף הפיקוח על היצוא הביטחוני
רשות מעברים יבשתיים – יחידת סמך
המנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת)
אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים (אמו"ן)
אגף התקציבים (את"ק) – ראש האגף הוא גם היועץ הכספי לרמטכ"ל
אגף הכספים (אכ"ס) – ראש האגף הוא גם חשב משרד הביטחון
אגף מנהל ומשאבי אנוש (אמ"ש)
גוף ייעודי לתכנון משולב (גית"ם)
האגף הביטחוני-חברתי (לשעבר – נוער ונח"ל)
יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון – מאגדת ומנהלת 11 מוזיאונים
המטה הלאומי ללוחמה כלכלית בטרור
מתאם פעולות הממשלה בשטחים (מתפ"ש)
גופים בכפיפות לשר במשרד הביטחון:
אגף התקציבים (את"ק) אחראי לתכנון, ניהול ובקרה של תקציב הביטחון.
האגף פועל כגוף משותף למשרד הביטחון ולצה"ל.
החל מ-2011 עומד בראשו היועץ הכספי לרמטכ"ל.
האגף אחראי לבצע הערכת מצב תקציבית שנתית ורב-שנתית וכן לקבוע את המדיניות הכלכלית של רכישות משרד הביטחון.
האגף מייצג את מערכת הביטחון מול הכנסת ומשרדי הממשלה, ובפרט מול משרד האוצר.
ב-2011 מוזג עם אגף היועץ הכלכלי למערכת הביטחון.
אגף הכספים (אכ"ס) מופקד על תכנון, ניהול וביצוע הפעילויות הכספיות של מערכת הביטחון בישראל ומחוצה לה.
האגף הוקם בשנת 1948, יחד עם הקמת משרד הביטחון.
ראש האגף כפוף למנכ"ל המשרד, ומשמש גם חשב משרד הביטחון.
בין תפקידיו העיקריים של אגף הכספים: להקצות את המשאבים המימוניים ולפרוס אותם על פי שיקולי תזרים המזומנים ולבצע פיקוח, בקרה וביקורת על השימוש במשאבים הכספיים במערכת הביטחון.
אגף התכנון במשרד הביטחון מהווה את גוף המטה המרכזי של המשרד, והוא אחראי על הובלת תהליכי התכנון, הניהול והבקרה של תוכניות העבודה השנתיות והרב-שנתיות של כלל אגפי ויחידות המשרד.
במסגרת תפקידו, עוסק האגף בגיבוש, תכנון וניהול של כלל משאבי הארגון, התקינה והנדסת הייצור, הובלת משימות ופרויקטים חוצי-ארגון, ניהול הוראות משרד הביטחון, פיתוח והטמעה של תהליכי איכות וחדשנות.
כמו כן, האגף מופקד על תיאום פעילות התעשיות והתאגידים שבאחריות משרד הביטחון, טיפול בביקורות מבקר המדינה ומבקר מערכת הביטחון, וכן בחינה ואישור של התקשרויות עם יועצים וכוח אדם חיצוני במשרד ובצה"ל.
בתוך כך, האגף מרכז את ניהול כוח האדם החיצוני, נציגי הציבור, יושבי-ראש וחברי ועדות, מתנדבי המשרד, ואזרחי צה"ל.
מבנה האגף כולל מספר יחידות ובהן היחידה לתכנון משולב, אשר כוללת את היחידה לתכנון, היחידה לפרויקטים ותקציב, היחידה לניהול השירות והאיכות, והחטיבה להוראות משרד הביטחון.
לצד זאת פועלות באגף היחידה לארגון, הכלכלן הראשי למערכת הביטחון, הממונה על ענייני ביקורת המדינה והביקורת הפנימית, יחידת יועצים וכוח אדם חיצוני, וכן היחידה לאזרחים עובדי צה"ל.
היחידה לתכנון מהווה גורם מפתח בפעילות האגף, והיא אחראית על הובלת תהליך התכנון האינטגרטיבי והבין-אגפי של משרד הביטחון, תוך שמירה על תיאום, בהירות ושקיפות עם כלל הגורמים הרלוונטיים, לרבות צה"ל.
מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) הוא אגף המטפל ברכש הביטחוני של ישראל, בישראל ומחוצה לה, ובטיפוח התעשייה הביטחונית.
האגף הוקם בשנת 1967, איחוד של שני אגפים – חימוש ואספקה.
הרכש נערך על פי הצרכים המבצעיים והלוגיסטיים של צה"ל ומערכת הביטחון.
מול כל זרוע בצה"ל פועלת יחידת רכש המספקת מענה לצרכים הייעודיים של הזרוע, ובאמצעות מערכות מתמחות פועל מנה"ר לריכוז הרכש בנושאים טכנולוגיים המשותפים לכל הזרועות.
מפברואר 2017 עומד בראש האגף אל"ם (מיל') אבי דדון וממרץ 2023 זאב לנדאו.
אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים (בראשי תיבות: אמו"ן) עוסק בריכוז הטיפול ברכישת מוצרי שירות עבור צבא הגנה לישראל ומשרד הביטחון, באספקת שירותים ישירים לאגפים ויחידות במשרד הביטחון, בניהול נכסים ומקרקעין במערכת הביטחון, ומרכז את הטיפול בפרויקטים, מבצעים ומשימות ייעודיות.
האגף עוסק בהנחיה מקצועית, תיאום והכוונה של משלחות הרכש בחו"ל, ובטיפול בכל שלבי הייבוא לאמצעי לחימה וציוד.
רכישת מוצרי שירות שונים עבור צה"ל ומשרד הביטחון (היקף הרכש הוא כ-3 מיליארד ש"ח בשנה).
ניהול ואספקת שירותי לוגיסטיקה לאגפי משרד הביטחון וליחידותיו.
ניהול נכסי צה"ל ומשרד הביטחון.
פינוי ומכירת שטחי מחנות צה"ל שנסגרו, והעתקת מחנות צה"ל לנגב.
ניהול תביעות של מערכת הביטחון ונגדה, וקביעת מדיניות בסוגיות ביטוח מרכזיות.
מתן שירותי תקשורת לגורמי משרד הביטחון ונציגויות ביטחוניות בארץ ובעולם.
מתן מעטפת לוגיסטית, מנהלתית וארגונית לפרויקט מרחב התפר ואזרוח מעברי גבול.
ניהול וריכוז פרויקטים ומשימות לאומיות.
מתן שירותי מגנזה וארכיון, וריכוז מידע בנושאי צבא וביטחון לפונים ממערכת הביטחון ומקרב הציבור הרחב.
תחת אחריות המשרד פועלים מספר חברות ממשלתיות ויחידות סמך:
התעשייה האווירית לישראל – חברה ממשלתית
רפאל – מערכות לחימה מתקדמות – חברה ממשלתית, בעבר יחידת סמך במשרד
תומר חברה ממשלתית – חברה שהתפצלה מהתעשייה הצבאית לקראת הפרטת תעש, עוסקת בפיתוח וייצור של מנועים רקטיים כבדים וקלים
האגודה למען החייל – עמותה
ב-23 בפברואר 2023 הוקם במשרד הביטחון גוף ממשלתי חדש בשם "מנהלת ההתיישבות (יו"ש)" שנועד לנהל את כל היבטי החיים של ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון.
הגוף כפוף לסמכות השר בצלאל סמוטריץ' שישמש למעשה כשר ההתנחלויות, לצד תפקידו כשר האוצר.
מינהלת זו היא גוף ממשלתי אזרחי, בניגוד למנהל האזרחי ולמתאם פעולות הממשלה בשטחים, שהם גופים צבאיים.
הקמת גוף אזרחי המחויב לחוקי מדינת ישראל אך נועד לטפל בשטח כבוש מהווה למעשה סיפוח, או החלת ריבונות, על חלק משטחי הכיבוש הישראלי.
בדצמבר 2024 פרסם אלוף פיקוד המרכז אבי בלוט צו אלוף המאפשר לראשונה לבצע התחדשות עירונית ביהודה ושומרון.
צו זה הוא מהלך של השוואת חקיקה בין חוקי מדינת ישראל לחוקים בשטחי יהודה ושומרון.
בראשית המדינה שימש מחנה מקלף (נקרא אז 'מחנה גנים') ברמת גן כמטה משרד הביטחון.
ב־1954 נחנך 'מבנה 22' במחנה הקריה, ששימש כמבנה העיקרי של משרד הביטחון, ובו שכנו לשכות שר הביטחון, הרמטכ"ל, ראש אגף מבצעים וראש אמ"ן.
הרמטכ"ל הראשון שאכלס אותו היה מרדכי מקלף, ושר הביטחון הראשון שישב בבניין היה פנחס לבון.
החלק המערבי שלו שימש את המטה הכללי של צה"ל, והחלק המזרחי את צמרת משרד הביטחון.
הקומה השנייה של הבניין תוכננה כך שבחלק המערבי הייתה לשכת הרמטכ"ל, ובקצה מסדרון ארוך, בחלק המזרחי – לשכת מנכ"ל משרד הביטחון.
בנוסף למבנה זה, התפרסו יחידות שונות של משרד הביטחון במבנים אחרים בקריה.
בשנות ה-90 החלו להתרקם תוכניות למעבר לבניין חדש.
המגדל שנחנך ב־2005 נקרא מגדל המטכ"ל, והוא משמש מאז את יחידות משרד הביטחון.
ישראל היא בעלת תקציב הביטחון ה-15 בגובהו בעולם.
ושיעור תקציב הביטחון מהתמ"ג גבוה בישראל מאשר במדינות אירופה וארצות הברית.
בשנת 2017 היוו הוצאות הביטחון כ-5.74% תוצר.
עם זאת, תקציב הביטחון במונחים של אחוז מהתוצר ירד בין השנים 1975–2014: ב-1975 הוא עמד על 31% מהתוצר.
הוצאות הביטחון הגבוהות בישראל הן פועל יוצא של האיומים הביטחוניים הניצבים בפניה.
לתקציב הביטחון שלושה יעדים מרכזיים:
מוכנות – הכנת הצבא למלחמה.
התקציבים המופנים למוכנות נועדו לממן בין השאר רכש של חלקי חילוף, שמירת כשירותן של הזרועות על ידי אימונים, מלאי תחמושת וכיוצא בזה.
התעצמות – השקעה במלאי ההון הביטחוני העתידי.
מטרתה לתת מענה לאיומים נחזים קיימים ועתידיים באמצעות מחקר ופיתוח, וכן להצטייד באמצעים שיעמדו לרשות המערכת בטווח של מספר שנים.
פעילות שוטפת וביטחון שוטף – אלו מתבטאים בעלויות התחזוקה, בפעילות הביטחון היומיומית של מערכת הביטחון וכן בהוצאות שכר, הגמלאות, ואגפי השיקום והמשפחות השכולות.
תקציב משרד הביטחון הוא באופן מסורתי תקציב המשרד הממשלתי גדול ביותר בתקציב השנתי (ושני רק לתקציב המופנה להחזר חובות).
באופן מסורתי ישנה הסתרה לגבי מרכיבי התקציב, והנתון הגלוי היחיד המפורסם לציבור הוא גודל התקציב הכללי.
תהליכי הבקרה והשקיפות השתפרו והורחבו הן על ידי גורמים שונים בממשלה — משרד האוצר, ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי (הקבינט המדיני-הביטחוני), מבקר המדינה והמועצה לביטחון לאומי — והן על ידי הכנסת באמצעות ועדת החוץ והביטחון (וועדות המשנה שלה) והוועדה המשותפת לתקציב הביטחון.
בכלל זה נעשו מספר צעדים להגברת הפיקוח והשקיפות האזרחית על תקציב הביטחון במסגרת החלטות הממשלה והסיכומים בין משרד האוצר למשרד הביטחון: פרסום חלק תקציב הביטחון הלא מסווג וקביעת כללים מגבילים על ניהולו, בקרה על תהליך קבלת החלטות בפרויקטים רב-שנתיים ונושאים נוספים.
ב-8 בינואר 2012 התקבלה החלטת ממשלה 4088 המגדירה מהלכים לשיפור השקיפות והבקרה על תקציב הביטחון בתחום התקציב והשכר.
בהמשך לכך הועמד לרשות משרד האוצר מסוף תקציב המאפשר צפייה ישירה בזמן אמת בתקציב משרד הביטחון.
בהתאם לכך ממשיכים משרד הביטחון ומשרד האוצר לפעול יחד ובתיאום, על פי הסכמים והחלטות, לקידום נושא השקיפות והבקרה ואף מקדמים את הרחבת שיתוף הפעולה בנושא.
בכנסת פעלו במשך מספר שנים ועדות-משנה לבחינת תקציב הביטחון.
בשנת 1976 הוקמה ועדה רחבה בראשות ישראל קרגמן ובה חברי ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים, אך חבריה לא הצליחו להגיע להסכמות בנושא זה.
בשנת 1978 דנה ועדה דומה בשאלה האם נדרש להעלות את תקציב הביטחון עקב מבצע ליטני.
בשנת 1986 עמד פסח גרופר בראשות הוועדה.
בתחילת שנת 1989 התעכבה הקמת הוועדה עקב חילוקי דעות בין חברי הכנסת מהסיעות השונות, ולבסוף היא הוקמה בתחילת שנת 1990, בראשות חבר הכנסת עוזי לנדאו.
במהלך השנים הוקמו ועדות ציבוריות שמונו על ידי הממשלה לבחינת תקציב הביטחון, בהן ועדת ברודט שהגישה המלצותיה במאי 2007, ועדה בראשות אבי בן-בסט לבחינת קיצור שירות החובה בצה"ל, ועדת טישלר שהגישה המלצותיה ביולי 2012, ועדת לוקר (2015) וועדת נגל (2025).
על פי נתוני משרד האוצר, הצעת תקציב משרד הביטחון לשנת הכספים 2019 מסתכמת בכ-72.9 מיליארד ש"ח.
מהם כ-55.3 מיליארד ש"ח בהוצאה נטו וכ-17.6 מיליארד ש"ח בהוצאה מותנת בהכנסה מסיוע אמריקאי, פרויקטים משותפים, והכנסות אחרות.
להבדיל מתקציביהם של משרדי הממשלה האחרים הממומנים על ידי מקורות המשק בלבד, תקציב הביטחון מורכב גם מכספי סיוע מארצות הברית המהווה בו נדבך מרכזי.
בהתאם להסכם עם הממשל בארצות הברית, היקף הסיוע לשנים 2019–2028 עומד על 38 מיליארד דולר.
רובו מיועד לרכש פלטפורמות ואמצעי לחימה נוספים, ואחזקת אמצעי הלחימה הנרכשים בארצות הברית.
26.3% מתקציב הסיוע ניתנים להמרה להוצאה מקומית בישראל.
חלקו הגדול של תקציב משרד הביטחון חסוי.
בשנת 2019 עמד התקציב הגלוי על כ-15.3 מיליארד ש"ח.
בכללו כ-7.9 מיליארד ש"ח לשכר אנשי קבע ולגמלאות, לשיקום ולנכים כ-3.5 מיליארד, ולמשפחות שכולות ולהנצחה כ-1.5 מיליארד ש"ח.
תקציב אמ"ש (אגף משאבי אנוש) במשרד הביטחון עמד על כמיליארד ש"ח.
חרות20 ביוני 197728 במאי 1980השמונה עשרה7ראש הממשלה
העבודה13 בספטמבר 198415 במרץ 1990העשרים ואחת
העשרים ושתייםהעשרים ושלושראש הממשלה יצחק שמיר (ממלא מקום)הליכוד15 במרץ 199011 ביוני 1990(9)משה ארנס
(1944-)הליכוד-גשר-צומתהליכוד18 ביוני 199625 בינואר 1999העשרים ושבע(9)משה ארנס
(1942-)ישראל אחתהעבודה6 ביולי 19997 במרץ 2001העשרים ושמונה13בנימין בן אליעזר
(1936-2016)העבודה-מימדהעבודה7 במרץ 20012 בנובמבר 2002העשרים ותשע14שאול מופז
לא ח"כ4 בנובמבר 20024 במאי 2006השלושיםקדימה
לא ח"כ18 ביוני 200718 במרץ 2013העבודההשלושים ושתייםהעצמאות16משה יעלון
(1950-)הליכוד-ישראל ביתנוהליכוד18 במרץ 201322 במאי 2016השלושים ושלושהליכודהשלושים וארבע17אביגדור ליברמן
(1972-)הימין החדש12 בנובמבר 201917 במאי 2020ימינההימין החדש20רה"מ החלופי/סגן רה"מ
חוסן לישראל17 במאי 202029 בדצמבר 2022השלושים וחמש
מס'דיוקןשם(תקופת חיים)סיעהתקופת כהונהיחד עם השרממשלהאחראי על1מיכאל ביטון
(1970–)כחול לבןחוסן לישראל17 במאי 202013 ביוני 2021בני גנץהשלושים וחמשנושאים אזרחיים וחברתיים במשרד הביטחון2בצלאל סמוטריץ'
(1980-)הציונות הדתית29 בדצמבר 2022מכהןיואב גלנט
ישראל כ"ץהשלושים ושבעמנהלת ההתיישבות (יו"ש), יחידות המנהל האזרחי ומתאם פעולות הממשלה בשטחים
דיוקןשם(תקופת חיים)סיעהסגן לשרתחילת כהונהסוף כהונהממשלהשמעון פרס
ממשלת ישראל העשיריתלוי אשכולממשלת ישראל האחת עשרה
ממשלת ישראל השתים עשרההמערךמפא"יצבי דינשטיין
(1926–2012)17 בינואר 19665 ביוני 1967ממשלת ישראל השלוש עשרהמשה דייןמרדכי צפורי
מנחם בגין28 ביוני 197710 באוקטובר 1983ממשלת ישראל השמונה עשרהאריאל שרון
משה ארנסממשלת ישראל התשע עשרהמיכאל דקל
(1920–1994)יצחק רבין3 בדצמבר 198522 בדצמבר 1988ממשלת ישראל העשרים ואחתממשלת ישראל העשרים ושתייםהליכודעובדיה עלי
(1945–)משה ארנס8 ביולי 199113 ביולי 1992ממשלת ישראל העשרים וארבעמרדכי גור
(1930–1995)העבודהיצחק רבין4 באוגוסט 199216 ביולי 1995ממשלת ישראל העשרים וחמשאורי אור
(1939–)שמעון פרס27 בנובמבר 199518 ביוני 1996ממשלת ישראל העשרים וששסילבן שלום
(1958–)הליכוד-גשר-צומתהליכודיצחק מרדכי9 ביולי 199713 ביולי 1998ממשלת ישראל העשרים ושבעאפרים סנה
(1944–)ישראל אחתהעבודהאהוד ברק5 באוגוסט 19997 במרץ 2001ממשלת ישראל העשרים ושמונהדליה רבין
(1950–)דרך חדשהבנימין בן אליעזר7 במרץ 20011 באוגוסט 2002ממשלת ישראל העשרים ותשעעבודה-מימדהעבודהויצמן שירי
(1943–2011)הליכודשאול מופז5 במרץ 200318 בינואר 2006ממשלת ישראל השלושיםקדימהאפרים סנה
(1944–)עבודה-מימדהעבודהעמיר פרץ30 באוקטובר 200617 ביוני 2007ממשלת ישראל השלושים ואחתמתן וילנאי
(1944–)אהוד ברק2 ביולי 200719 בינואר 2011העבודהממשלת ישראל השלושים ושתייםדני דנון
(1971–)הליכוד – ישראל ביתנוהליכודמשה יעלון19 במרץ 201316 ביולי 2014ממשלת ישראל השלושים ושלושהליכודאלי בן-דהן
(1954–)הבית היהודי19 במאי 201522 במאי 2016ממשלת ישראל השלושים וארבעאביגדור ליברמן30 במאי 20163 באוקטובר 2019בנימין נתניהוהליכודאח"יאח"י אבי דיכטר
(1957–)כחול לבןבני גנץ28 ביוני 202129 בדצמבר 2022ממשלת ישראל השלושים ושש
משרד הבינוי והשיכון הוא המשרד האחראי על תחום הבנייה והדיור בישראל, כמו גם על יצירת תנאים שיאפשרו למשקי הבית בה אפשרות סבירה לדיור.
בין השאר, המשרד מעודד הגברת הבנייה למגורים, אכיפת תקני בנייה, שיקום שכונות ותיקות והתחדשות עירונית.
בממשלה הזמנית, התקיים משרד הבינוי שהופקד בידי מרדכי בנטוב ממפ"ם, שהיה שר העבודה והבינוי.
במשא ומתן להקמת ממשלת ישראל הראשונה התעקש דוד בן-גוריון להוציא את אגף התכנון מידי מפ"ם.
בתחילה דובר על כך שמשרד הבינוי כולו יועבר לאחריות משרד ראש הממשלה.
בהמשך הוצע למפ"ם לקבל את משרד הבינוי בלי אגף התכנון שיצורף למשרד ראש הממשלה ולבסוף צורף משרד התכנון למשרד הפנים שנמסר לדתיים.
משמפ"ם לא הצטרפה לקואליציה, פורק משרד הבינוי, שכונה גם "משרד השיכון", והיה ל"אגף השיכון" של משרד העבודה.
מנהל האגף עד שנת 1953 היה דב גבעון.
משנת 1953, ניהל את האגף דוד טנה.
בעקבות ביקורת של מבקר המדינה הוחלט על הקמת "מינהל השיכון" במקום אגף השיכון.
מינהל השיכון יועד לעסוק גם בתכנון, אך לא במקום אגף התכנון במשרד הפנים והוקם רשמית ב-1 באפריל 1961. לדברי מנהלו, דוד טנה, למינהל השיכון היו יותר עצמאות, יותר סמכויות ויותר ריכוז, מאשר לאגף השיכון.
בתחילת נובמבר 1961, כאשר משרד העבודה הועבר לידי אחדות העבודה - פועלי ציון, הופרד מינהל השיכון ממשרד העבודה והועבר למשרד הפיתוח.
בישיבת הממשלה הראשונה הוקם משרד השיכון שקיבל אחריות על מינהל השיכון.
משרד השיכון הופקד בידי גיורא יוספטל שהיה גם שר הפיתוח.
בעיתונות הונח שהקמת המשרד החדש נועד לשמור את מינהל השיכון בידי מפא"י גם במקרה שמפ"ם תצטרף לממשלה ותקבל את תיק הפיתוח שהיה בידה מאז 1955. לאחר פטירתו של יוספטל עברו משרדי השיכון והפיתוח לידי יוסף אלמוגי, אשר תבע עם כניסתו לתפקיד שמינהל השיכון יהפוך למשרד ממשלתי מלא.
בתחילת 1966 הועבר משרד השיכון לידי מפ"ם והופרד ממשרד הפיתוח.
ביקורת הוטחה אז בעיתונות על כך שמשרד השיכון הוא משרד עצמאי, בעוד משימותיו פחותות מאלו שהיו בימי היותו אגף ומינהל.
בשנת 1972 הציע יוסף אלמוגי, שהיה אז שר העבודה, להקים "משרד בינוי" שיכלול את השיכון, את מע"ץ ואת הכבישים.
קריאות דומות הועלו לאחר מכן על ידי גורמים שונים, בהם על ידי יושב ראש אגודת המהנדסים ואדריכלים, על ידי יהודה שערי מהליברלים העצמאיים במסגרת קריאה לצמצום מספר משרדי הממשלה ועל ידי חבר הכנסת אהרן גולדשטיין.
הרעיון הועלה גם על ידי שר השיכון זאב שרף אך לא הובא לדיון בממשלה.
הרעיון של הקמת משרד בינוי המשיך להתגלגל במערכת הפוליטית ובשנת 1975 הוא נכלל בהצעתו של השר גדעון האוזנר לארגון מחדש של משרדי הממשלה שאומצה על ידי ראש הממשלה, יצחק רבין, בנובמבר 1975. אז גם נתקלה ההצעה להתנגדות של שרים שיאבדו מסמכויותיהם.
עם זאת, הקמת משרד הבינוי נחשב לאחת ההמלצות שיותר קל ליישם עוד באותה ממשלה.
לאחר המהפך, בשנת 1977 כלל צוות הכנה של הליכוד בראשות יוסף רום את רעיון הקמת משרד בינוי שיכלול את משרד השיכון, מע"צ, אגף התכנון ממשרד הפנים ומינהל מקרקעי ישראל, בהמלצותיה לצמצום מספר משרדי הממשלה.
ב-28 ביוני 1977 אישרה הכנסת את הארגון-מחדש של המשרדים שכלל את הקמת משרד הבינוי המורכב ממשרד השיכון ומע"ץ.
ביולי הוקם לצד המשרד מועצה מייעצת לענייני בנייה.
בדצמבר 1977 אמר שר הבינוי פת שהנהלת מע"צ אוחדה לתוך המשרד ושאיחוד הדרגים הנמוכים יותר מתבצע.
פת הצר על כך שאגף התכנון ומינהל מקרקעי ישראל לא הועברו למשרד הבינוי.
באותה עת הועברה האחריות על משכנתאות לעולים חדשים למשרד הקליטה.
במשך השנים פוצל המשרד ושמו שונה מספר פעמים בין משרד הבינוי והשיכון לבין משרד השיכון.
בשנת 2014 הוסב שמו לשם משרד הבינוי וב-2015 הוחזר השם משרד הבינוי והשיכון.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל העביר המשרד עשרות מיליוני ש"ח לשיפוץ מקלטים בצפון ישראל.
משרדי משרד הבינוי היו בתל אביב ובשנת 1950, עת עלתה משרד העבודה לירושלים הושאר אגף השיכון בתל אביב בקריה.
בעת הקמת המשרד בנובמבר 1961 החליט יוספטל להשאיר אותו בתל אביב למרות מחאות על מיקום משרד ממשלתי שלא בירושלים.
בשנת 1970 עברה הנהלת המשרד למגדל ירושלים.
בהמשך עברו יחידות המשרד לקריית הממשלה במזרח ירושלים.
בעשורים הראשונים לקיום המדינה עסק אגף השיכון ולאחר מכן משרד השיכון בבנייה נרחבת של שיכונים.
על פי חוק מימי המנדט הבריטי, עת הממשלה בנתה רק מבני ציבור מעטים, היה המשרד פטור מחובות חוקי התכנון והבנייה, דבר שאפשר לה לבנות במהירות מבלי להתחשב בענייני תברואה, בטיחות, נוף ואקלים.
על התנהלות זאת מתח מבקר המדינה ביקורת חריפה.
בלמרחב נכתב על כך השמשרד פועל על פי עקרון נעשה ונשמע, קודם עושים ואחר כך שומעים.
משרד הבינוי והשיכון אחראי לביצוע מדיניות הממשלה בנושאי פתרונות דיור לכלל האוכלוסייה, שיקום שכונות ומשכנתאות (פיקוח על הבנקים למשכנתאות וטיפול בקבוצות חריגות).
במסגרת הטיפול באוכלוסיות חלשות מעניק המשרד סובסידיות לרכישת דירה, לבניית דירה או להרחבתה, וכן משתתף בתשלומי שכר דירה ומתן דירות בשיכון הציבורי לאוכלוסיות משכבות סוציו-אקונומיות נמוכות.
נושאים אלו מטופלים על ידי מינהל לסיוע בדיור.
יעד נוסף של המשרד הוא שיפור איכות הבנייה בישראל, עידוד יזמות עסקית ופעילות למניעת כשלי בנייה.
אחת מן התוכניות המרכזיות של המשרד היא שיקום שכונות ותיקות: במסגרת תוכנית זו פועל המשרד לשפץ את המבנים ולפתח את תשתיותיהם, תוך שימת דגש על שיפור השירותים החברתיים ועל ההשתלבות החברתית-כלכלית של האוכלוסיות החלשות בזירה המקומית.
דוגמה לכך היא תוכנית "פינוי בינוי", הפועלת לרווחת הדיירים הוותיקים של שכונות אלה ולשיפור החזות המקומית.
מאז 1977 למשרד הבינוי והשיכון יש גם השפעה מדינית מכיוון שבניה בהתנחלויות ובשכונות בירושלים מעבר לקו הירוק נמצאת בתחום פעילותו.
עמדתו הפוליטית של השר המכהן בתפקיד והשתייכותו לשמאל או לימין יכולה להשפיע על היקף הבניה מסוג זה שיזום משרד הבינוי בתקופת כהונתו
אחראי על ניהול תקציב המשרד.
אגף בכיר טכנולוגיות דיגיטליות ומידע
תפקידיו ניהול המידע הארגוני ומתן שירותי פיתוח ותחזוקת מערכות מידע ממוחשבות, ניהול המידע הארגוני אגב ניצול טכנולוגיות מידע חדישות; שילוב בפרויקט "ממשל זמין": במסגרת זו האגף פועל לפתיחת מערכות המחשוב לציבור הרחב באמצעות האינטרנט.
אחראי על הכנת תקציב הפיתוח של המשרד.
תפקידיו העיקריים: מעקב ובקרה על הפעלת התחייבויות תשלומים והכנסות של המשרד; הכנת תוכניות אלטרנטיביות לפעילות המשרד, על פי המקורות התקציביים, לאור השינויים בסדרי עדיפויות של המשרד וההתפתחויות במשק; ייזום וגיבוש שינויים מבניים בפעילות המשרד לצורך ייעול שיביא לחיסכון בהוצאות.
אחראי על ניהול, השבחה, תחזוקה והפעלת נכסי הדיור בבעלות המדינה כמענה לאומי לצורכי זכאים לסיוע בדיור ופיקוח ובקרה על פעילות החברות הממשלתיות והזכיינים נותני השירותים
פועל מכוח חוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות, התשכ"ט-1969. על פי חוק זה רק קבלן הרשום בפנקס הקבלנים, ושאושר על ידי הרשם, יכול לבצע עבודות הנדסה בנאיות בהתאם להיקפן הכספי או מהותן המקצועית כפי שנקבעו בתקנות.
רשם הקבלנים אחראי גם לביטול רישומו של קבלן, שינוי סיווג, נקיטה באמצעי משמעת כנגד הקבלנים וטיפול בתלונות דיירים.
בנוסף מבצע אגף הרשם מעקב אחר ערבויות מכר שמעניקים הקבלנים לרוכשי דירות על פי החוק.
אחראי על הכנה ועריכת פרוגרמה שנתית ורב שנתית של שיווק קרקעות לבנייה למגורים הכוללת: קביעת היקף שיווקי הקרקע לבנייה ומסלולי השיווק של המשרד ביישובים השוניבהתאם לרמת הביקושים ויעדי הממשלה, הכנת מכרזים ופרסומם בשיתוף רשות מקרקעי ישראל, יצירת התקשרויות חוזיות עם החברות המבצעות, ומעקב ובקרת יישום התחייבויות הזוכים במכרזי המשרד.
פועל ליצירה וקידום של מלאי תכנוני למגורים.
האגף יוזם פעילויות מגוונות בתחום התכנון ובכללן: ביצוע סקרים לאיתור קרקע, בדיקות היתכנות, תוכניות רעיוניות, תוכניות אב ותוכניות בניין עיר ("תב"ע").
האגף מבצע הכוונה והנחיה של התכנון הסדיר, מבקר ומסייע למחוזות ולצוותי תכנון חיצוניים.
בנוסף, אחראי האגף על רישום שיכונים ציבוריים.
אגף הגנה על רוכשי דירות
הוקם על מנת להגן על כספם של רוכשי הדירות, לסייע במענה לשאלות מקצועית ולהיות כתובת לכלל ההיבטים הקשורים בהסכמי המכר.
מטפלת בתשתית המשפטית המשמשת בסיס חוקי לעבודת המשרד.
מתמקד בקידום הבנייה הרוויה ביישובים, בהטמעת תוכנית מחיר למשתכן ובהקמת מוסדות ציבור, במסגרת יישומן של החלטות ממשלה ייעודיות למגזר על כל רבדיו: מיעוטים, דרוזים, צ'רקסים ובדואים.
האגף מקדם בסיועם של אגפי המשרד תחומים נוספים כגון: שיווק יחידות הדיור ביישובי המיעוטים, הנגשת המידע בשפה הערבית, עבור המגזר לרבות בתחומי תוכנית מחיר למשתכן וקבלת סיוע בשכר דירה ביישובי המיעוטים.
מטרתו לתת כלים לחיזוק יכולת התכנון וקבלת ההחלטות של המשרד, הן לטווח הקצר הן לטווח הארוך במטרה לאפשר למשרד לממש את יעדיו.
תפקידיו: סיוע במתן מענה לבעיות כלכליות-חברתיות בייחוד בנושאים הקשורים לפעילות הכוללת של ענף הבנייה ומדיניות המשרד.
למשל: היקפי בנייה, מכירת דירות, מחירי דירות, מיסוי בענף, בעיות אשראי ומימון, מידע על בסיס יישובי, כוח אדם ותיעוש הבנייה.
אחראי לספק את המעטפת התפעולית והלוגיסטית לכלל יחידות המשרד ועובדיו.
תפקידו המרכזי הוא לאפשר תפקוד מיטבי, רצוף ויעיל של היחידות השונות, הן בתנאי שגרה והן בעתות חירום, תוך שמירה על רמת שירות גבוהה ומקצועית לעובדי המשרד.
תפקידיו כוללים תכנון וקביעת מדיניות הסיוע, כולל ניתוח נתונים של הפונים ומממשי הסיוע, תכנון ובקרת תקציב, וביצוע מחקרים יישומיים על אוכלוסיות מטרה ותהליכים בתחום הדיור.
המינהל קובע את הכללים והנהלים ליישום תוכניות הסיוע ומנחה את נותני השירותים, הבנקים, והחברות המאכלסות בנוגע לזכאות ומימוש הסיוע.
בנוסף, הוא אחראי להפעיל תוכניות סיוע, כולל העברת תשלומים לזכאים, ורכישת דירות נ"ר עבור זכאים נכים.
המינהל גם מבצע בקרה ופיקוח על מתן השירותים והסיוע, כדי להבטיח את ההתאמה בין ההנחיות למימושן בשטח.
אחראי על הגדלת היצע הדיור ביישובים הכפריים בפריפריה, הקמת יישובים חדשים במגזר הכפרי וכן הקמת יישובי הקבע למפוני גוש קטיף, על פי החלטות הממשלה.
במסגרת זו, עוסק המינהל בפעולות תכנון סטטוטורי ומפורט, וכן מעניק סבסוד פיתוח ליחידות דיור באזורי עדיפות לאומית, בהתאם להחלטות הממשלה.
למשרד חמישה מחוזות: צפון, חיפה, מרכז, ירושלים ודרום.
המחוז הוא הזרוע המבצעת של המשרד באזור עליו הוא מופקד, בהתאם למדיניות והחלטות המתקבלות במשרד הראשי.
המחוז בנוי מיחידות המקבילות בדרך כלל ליחידות ולאגפים של המשרד הראשי, פרט לכמה יחידות מנהליות במשרד הראשי המשרתות את המשרד כולו.
למשרד הבינוי והשיכון תאגידים וחברות ממשלתיות הכפופות לו מקצועית ומיניסטריאלית, כגון:
+סמלשם היחידהתיאוררשות מקרקעי ישראלרשות הממשלתית שמנהלת את קרקעות הלאום במדינת ישראל.
מנהלת את מרבית הקרקעות שבשטחה של מדינת ישראל.
ברשות ניתנים שירותים של העברת זכויות מגורים וזכויות קרקע, שינוי ייעוד מקרקעין ואישורי תוספות בנייה,
חוזי חכירה ושכירת קרקע חקלאית.המרכז למיפוי ישראלממונה על מיפוי מדינת ישראל, מדידות פני כדור הארץ בשטחה של המדינה, וחלוקת הקרקע לצורך רישום מקרקעין.
החברה פועלת בפריסה ארצית בהיקפים נרחבים, כזרוע ביצועית של המדינה, בהובלת משרד הבינוי והשיכון, ליישום החלטות הממשלה לפיתוח ובינוי.שקמונהחברה ממשלתית-עירונית מנהלת עבור משרד הבינוי והשיכון את האכלוס והטיפול בדיור הציבורי באזור חיפה והקריות, ומנהלת בתי גיל זהב ברחבי הארץ.
סמכויות שר הבינוי והשיכון מעוגנות בשורה של חוקים המסמיכים אותו להתוות מדיניות , להתקין תקנות ביצוע, לפקח על רשויות סטטוטוריות ולקבל החלטות פרטניות הכפופות לכללי המשפט המנהלי.
סמכויות מכוח חוק המכר (דירות)
השר ממונה על ביצוע חוק זה ומסומך להתקין תקנות על הנוגע לביצועו.
קביעת נוסח המפרט (בצו) שעל המוכר לצרף לחוזה המכר
לקבוע בצו נושאים שונים נוספים שחובה למסור לגביהם מידע לקונה בבית המשותף.
סמכויות מכוח חוק רשות מקרקעי ישראל
השר ממונה על רשות מקרקעי ישראל (רמ"י)ומנהל הרשות כפוף לו במישרין.
השר (יחד עם שר האוצר) מוסמך:
למנות את ראש הרשות וסגנו
לקבוע אגרות עבור שירותי הרשות
להתקין תקנות להגברת התחרות ומניעת ריכוזיות בהחזקת מקרקעין.
השר משמש כיו"ר מועצת מקרקעי ישראל , המתווה את מדיניות הקרקעות של מדינת ישראל.
+שרי הבינוי והשיכון בממשלות ישראלמס'דיוקןשם
לא כיהן בכנסת12 בינואר 196615 בדצמבר 1969השלוש עשרההמערך השני
העבודה, לא ח"כהארבע עשרה5זאב שרף
העבודה15 בדצמבר 196910 במרץ 1974החמש עשרה6יהושע רבינוביץ'
מפ"ם, לא ח"כ18 בינואר 197720 ביוני 1977משרד הבינוי והשיכון9גדעון פת
המפלגה הליברלית20 ביוני 197715 בינואר 1979השמונה עשרה10דוד לוי
חרות15 בינואר 197911 ביוני 1990התשע עשרההעשריםהעשרים ואחתהעשרים ושתייםהליכודהעשרים ושלוש11אריאל שרון
(1949-)הליכוד-גשר-צומתהליכוד18 ביוני 19966 ביולי 1999העשרים ושבע14יצחק לוי
נתן שרנסקי(1948)ישראל בעליה7 במרץ 200128 בפברואר 2003העשרים ותשע(11)ראש הממשלהאריאל שרון
(1952-)הבית היהודיהאיחוד הלאומי18 במרץ 201314 במאי 2015השלושים ושלושמשרד הבינוי והשיכון23יואב גלנט
(1948-)יהדות התורהאגודת ישראל17 במאי 202015 בספטמבר 2020השלושים וחמש26יצחק כהן
(1971-)תקווה חדשה13 ביוני 202129 בדצמבר 2022השלושים ושש28יצחק גולדקנופף
(1950-)יהדות התורהאגודת ישראל29 בדצמבר 202215 ביוני 2025השלושים ושבעחיים כץ (ממלא מקום)הליכוד15 ביוני 202515 בספטמבר 202529חיים כץ
תמונהשם(תקופת חיים)סיעהסגן לשרתחילת הכהונהסוף הכהונהממשלהמשה קצב
(1945–)הליכודחרותדוד לוי11 באוגוסט 198113 בספטמבר 1984הממשלה התשע עשרההממשלה העשריםאברהם רביץ
(1934–2009)דגל התורהאריאל שרון25 ביוני 199013 ביולי 1992הממשלה העשרים וארבערן כהן
(1938–)מרצרצבנימין בן אליעזר4 באוגוסט 199231 בדצמבר 1992הממשלה העשרים וחמשאריה גמליאל
(1955–)יהדות התורהאגודת ישראלבנימין נתניהו24 ביוני 19966 ביולי 1999הממשלה העשרים ושבענתן שרנסקי4 ביוני 200128 בפברואר 2003הממשלה העשרים ותשעאלי בן-מנחם
(1947–)עבודה-מימדהעבודהיצחק הרצוג11 בינואר 200523 בנובמבר 2005הממשלה השלושיםז'קי לוי
(1960–)הליכודיואב גלנט15 ביולי 201518 בנובמבר 2018הממשלה השלושים וארבע
משרד האנרגיה והתשתיות הוא משרד ממשלתי, הממונה על כלל תחומי האנרגיה, החשמל, המשאבים הטבעיים, התשתיות והמים במדינת ישראל.
המשרד הוקם באמצע שנות ה-70 ביוזמת חבר הכנסת מיכה חריש, בעקבות משבר האנרגיה של 1974 והעלייה התלולה במחירי הנפט הגולמי, והעלייה בחשיבותו של תחום האנרגיה בסדר היום הלאומי והעולמי.
תחילה הוצע להקים "רשות אנרגיה" ולא משרד ממשלתי.
בפברואר 1976 הודיע ראש הממשלה יצחק רבין על הקמת הרשות שתהיה כפופה לשר המסחר והתעשייה.
בין השאר מטרת הרשות הייתה לקדם חסכון באנרגיה בישראל ולקדם את תחום חיפושי הגז והנפט בישראל.
בינואר 1977 נכנס לתוקפו "חוק רשות לאומית לאנרגיה, 1977".
לאחר הבחירות לכנסת התשיעית, ביוני 1977, הוחלט על הקמת משרד ממשלתי חדש, משרד האנרגיה והתשתית.
יצחק מודעי מהמפלגה הליברלית, מונה כשר הראשון בתפקיד.
תחומי הפעילות שהועברו לאחריות המשרד היו: הממונה על חיפושי נפט, הוועדה לאנרגיה אטומית ומשק החשמל.
לפני כן עניינים אלו נוהלו על ידי משרד הפיתוח (ואחר כך משרד המסחר והתעשייה).
כמו כן נושא משק הדלק, שנוהל עד אז במשרד האוצר.
לשם כך הוקם מינהל הדלק, שהחליף את מדור הדלק אשר הוקם עוד בימי המנדט הבריטי ופעל עד שנת 1956 במסגרת אגף המכס והבלו ולאחר מכן כיחידה עצמאית במשרד האוצר.
המשרד מנה בימיו הראשונים פחות מ-50 עובדים, רובם במינהל הדלק שהיה אחראי על הבטחת אספקת הדלק למשק, רגולציה, פיקוח על מחירים, יבוא, מלאים ותקנים.
משרדי המינהל שכנו בחיפה, קרוב לנמל, לבתי הזיקוק ולמשרדי המכס והבלו.
יוסי ורדי, שהיה קודם מנכ"ל משרד הפיתוח, מונה כמנכ"ל הראשון של המשרד.
בספטמבר 1977, עברה לאחריות המשרד גם המכון הגיאולוגי לישראל.
בנובמבר 1978, התפטר מנכ"ל המשרד יוסי ורדי, לאחר שלא הצליח לממש את תוכניתו לאחד את כל החברות והגופים הממשלתיים שעסק בחיפושי נפט לחברה לאומית אחת הפועלת על בסיס עסקי.
בשנת 1996 החליטה ועדת מנכ"לים שכונסה בעקבות דוח מבקר המדינה לצרף למשרד את יחידת המכרות שפעלה עד אז במסגרת משרד המסחר והתעשייה.
באותה שנה צורפה למשרד גם נציבות המים, שהוקמה בשנת 1959 במסגרת משרד החקלאות.
בשנת 2007, החליפה אותה רשות המים, שהוקמה במטרה לרכז את הסמכויות הניהוליות והרגולטוריות תחת גורם ממשלתי יחיד ומקצועי, ובשנת 2009 צורפו אליה גם המינהל לפיתוח תשתיות ביוב במשרד התשתיות הלאומיות והממונה על התאגידים ומינהל המים ברשויות המקומיות במשרד הפנים.
בשנת 2004 הוחלט על הקמת מינהל אוצרות הטבע, המאגד את יחידת המכרות ואת יחידת הנפט, שפעלה עד אז כחלק ממנהל מדעי האדמה.
בפברואר 2009 החליטה הממשלה להקים במשרד כיחידת סמך מינהל מחקר למדעי האדמה והים שנועד להסדיר את פעילותם של המכון הגיאופיסי, החברה לחקר ימים ואגמים והמכון הגיאולוגי.
מיולי 2015 ובמשך שנה בדק מבקר המדינה את פעילותו של המינהל, ובדו"ח מעקב שפרסם פירט ליקויים, ובראשם היעדר הגדרה לאחריותו ולסמכויותיו של המינהל או בחינה של יעילותו ונחיצותו ביחס לחלופות אחרות, ופעילותו של המינהל ללא מנהל קבוע בחלק מהתקופה, ואף ללא מנהל זמני למשך יותר משנה.
בשנת 2023 עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע, שונה שם המשרד למשרד האנרגיה והתשתיות.
ב-2025 הקים המשרד את המכון הלאומי לאגירת אנרגיה באוניברסיטת בר-אילן, בהתאגדות משותפת לה ולטכניון.
המשרד נדד בכמה מקומות בירושלים.
שכן בתחילה בבניין בודד ברחוב הרצוג בירושלים, שממנו עבר בתחילת שנות ה-80 למשרדים ברחוב יפו 234. בשנת 1996 נוספו המשרדים בבניין "שערי העיר" ברחוב יפו 216, ולימים גם שטחי משרד בהר חוצבים.
ביולי 2018 עבר המשרד לרחוב בנק ישראל 7 (קריית הממשלה - בניין ג'נרי 2).
המשרד מנוהל בעזרת אגפים, מינהלים, רשויות וחברות ממשלתיות.
למשרד האנרגיה והתשתיות תאגידים וחברות ממשלתיות הכפופות לו מקצועית ומיניסטריאלית, כגון:
+יחידות סמך והגופים הנוספים תחת אחראיות המשרדסמלשםתיאוררשות החשמלרשות ממשלתית האחראית לקביעת תעריפים, הסדרה ופיקוח במשק החשמל בישראל.הרשות הממשלתית למים ולביוברשות ממשלתית האחראית על הקצאת משאבי מים בישראל.
סמכויות הרשות מוקנות לה מתוקף חוק המים התשי"ט-1959.המכון הגיאולוגי לישראלמוסד מחקר ממלכתי בתחום מדעי האדמה, הפועל במסגרת מינהל מדעי האדמה במשרד האנרגיה.
מפיקת וספקית המים הגדולה והעיקרית במדינת ישראל.חקר ימים ואגמים לישראלחברה ממשלתית ומוסד מחקר לאומי שהוקם בשנת 1967 על מנת ליצור ידע לצורך ניצול מושכל ושימור של משאבי הים, החופים והמים של ישראל.
עוסקת במחקר ופיתוח בתחומי מדעי הים (אוקיינוגרפיה), מדעי האגמים (לימנולוגיה) וחקלאות ימית.
שר האנרגיה הוא הרגולטור המרכזי של משק החשמל בישראל, ובידו סמכויות נרחבות הקבועות בחוק, בעיקר מכוח חוק משק החשמל, התשנ"ו–1996 ותיקוניו.
על פי תיקון מס' 13 לחוק (התשע"ה–2015), מוסמך השר, בהתייעצות עם רשות החשמל או לפי הצעתה, לקבוע:
כללים להפעלת רישיון והחובות שיחולו על בעל הרישיון, לרבות דרישות ביטוח ומתן ערבויות;
דרכי בחירה בין מבקשי רישיון במקרה שמספרם מוגבל לאזור או פעילות מסוימים, תוך שקלול שיקולים כגון תרומת הרישיון לרמת השירות, טובת הצרכנים וקידום התחרות במשק החשמל.
בנוסף, סעיף 57א לחוק מסמיך את השר לקבוע מדיניות ארוכת טווח בתחום משק החשמל, ובכלל זה:
תוכנית אב ארוכת טווח למשק החשמל;
תוכנית פיתוח רב-שנתית למשק החשמל (בהסכמת שר האוצר);
אמצעים להקטנת הסיכון לשיבושים באספקת החשמל;
הסדרת פעילות משק החשמל במצבי חירום ובמצבים מיוחדים;
קידום התחרות וצמצום הריכוזיות במשק החשמל (בהתייעצות עם שר האוצר).
על פי סעיף 58 מוסמך השר להבטיח את המשכיות השירותים החיוניים והגנה על האינטרס הציבורי במצבי משבר, לרבות אסונות טבע, מלחמות או כשלים מערכתיים חמורים:
שר האנרגיה מוסמך, באישור הממשלה, להכריז על שעת חירום במשק החשמל לתקופה מוגבלת.
במהלך שעת חירום, רשאי השר – בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור הממשלה – לקבוע הוראות מיוחדות להפעלת משק החשמל, בין אם באופן כללי ובין אם כלפי סוגי פעילויות או רישיונות מסוימים.
שר האנרגיה הוא הרגולטור המרכזי של משק הגז הטבעי בישראל, ובידו סמכויות נרחבות הקבועות בחוק, בעיקר מכוח חוק משק הגז הטבעי, תשס"ב-2002
על פי סעיף 91 מוסמך השר להבטיח את המשכיות השירותים החיוניים והגנה על האינטרס הציבורי במצבי משבר, לרבות אסונות טבע, מלחמות או כשלים מערכתיים חמורים:
השר רשאי, באישור הממשלה, להכריז על שעת חירום במשק הגז הטבעי, לתקופה מוגבלת.
השר, בהתייעצות עם שר האוצר ובאישור הממשלה, רשאי לקבוע הוראות שיחולו על הפעלת משק הגז בשעת חירום, דרך כלל או לסוגים.
(תקופת חיים)סיעהתקופת כהונהממשלהמשרד האנרגיה והתשתית1יצחק מודעי
המפלגה הליברלית20 ביוני 19775 באוגוסט 1981השמונה עשרה2יצחק ברמן
המפלגה הליברלית19 באוקטובר 198213 בספטמבר 1984העשרים3משה שחל
העבודה13 בספטמבר 198415 במרץ 1990העשרים ואחתהעשרים ושתייםהעשרים ושלושראש הממשלה יצחק שמיר (ממלא מקום)הליכוד15 במרץ 199011 ביוני 19904יובל נאמן
לא כיהן בכנסת11 ביוני 199021 בינואר 1992העשרים וארבע5ראש הממשלה
(1947-)מפד"ל18 ביוני 19968 ביוני 1996העשרים ושבעמשרד התשתיות הלאומיות9אריאל שרון
(1928-2014)הליכוד-גשר-צומתהליכוד8 ביוני 19966 ביולי 1999העשרים ושבעהליכוד10אליהו סויסה
(1958-)איחוד לאומי-ישראל ביתנוישראל ביתנו7 במרץ 200114 במרץ 2002העשרים ותשע{9)ראש הממשלהאריאל שרון
(1936-2016)עבודה-מימדהעבודה4 במאי 200631 במרץ 2009השלושים ואחתהעבודהמשרד האנרגיה והמים18עוזי לנדאו
(1943-)ישראל ביתנו31 במרץ 200918 במרץ 2013השלושים ושתייםמשרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים19סילבן שלום
(1958-)הליכוד - ישראל ביתנוהליכוד18 במרץ 201314 במאי 2015השלושים ושלושהליכודמשרד האנרגיה20יובל שטייניץ
(1958-)הליכוד14 במאי 201513 ביוני 2021השלושים וארבעהשלושים וחמש21קארין אלהרר
(1977-)יש עתיד13 ביוני 202129 בדצמבר 2022השלושים וששמשרד האנרגיה והתשתיות22ישראל כ"ץ
סגני השרים במשרד האנרגיה והתשתיות
תמונה שם סיעה תחילת כהונה סיום כהונה ממשלהנעמי בלומנטל הליכוד 7 במרץ 2001 1 בינואר 2003 ממשלת ישראל העשרים ותשע
משרד האו"ם לענייני החלל החיצון ( באנגלית: The United Nations Office for Outer Space Affairs, בראשי תיבות: UNOOSA) הוא הגוף המרכז את פעילויות האומות המאוחדות לקידום חקר החלל למטרות שלום, שיתוף פעולה בינלאומי בנושאי חלל, ומרכז את פעילותה של הוועדה לשימוש בחלל למטרות שלום (COPUOS).
משרד האו"ם לענייני החלל החיצון הוא הגוף המרכזי של האו"ם העוסק במגוון נושאי החלל החיצון, ובהם יישומי חלל לפתרון בעיות סביבתיות על כדור הארץ, סיוע למדינות מתפתחות, הגדלת המודעות לשימושי חלל למטרות שלום והשתדלות להקים משטרי ביטחון למניעת יישומי חלל צבאיים בעלי אופי התקפי.
משרד האו"ם לענייני החלל החיצון יזם את הליך רישומם של לוויינים המקיפים את כדור הארץ, וכל המדינות המשגרות לוויינים מתבקשות להודיע על שיגורם מראש ולספק נתונים אודותיהם.
בראש המשרד עומדת האסטרופיזיקאית המלזית מזלן עותמן.
הוועדה לשימוש בחלל למטרות שלום
ועדה זו הוקמה על פי החלטת העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1959. כיום משולבת ועדה זו בפעילויות משרד האו"ם לענייני החלל החיצון.
67 מדינות חברות בוועדה זו כיום.
ועדה זו עוסקת בהיבטים שונים של הפעילות האנושית בחלל למטרות שלום, ולה שתי ועדות משנה:
מדי שנה בפברואר מתכנסות הוועדות לשם קבלת דו"חות על פעילות השנה הקודמת ולשם דיון על הצעות החלטה ופעילויות לשנה העוקבת.
כנסים של האו"ם בנושאי חלל
מעת לעת מקיים המשרד אירועים בינלאומיים במקומות שונים, הכוללים התכנסות של אנשי מדע וחברה, לשם דיון בסוגיות העומדות על הפרק, כגון שיפור איכות החיים של תושבי כדור הארץ באמצעות חקר החלל, סיוע למדינות מתפתחות, ניסיון להגיע להסכמות בדבר שימושים צבאיים של החלל ונושאים נוספים.
הכנס הגדול ביותר שמאורגן על ידי האו"ם בתחום החלל קרוי UNISPACE, והוא נערך בווינה.
עד כה התקיימו שלושה כינוסים במסגרת זו, ובהם נטלו חלק נציגי סוכנויות החלל מרוב המדינות החברות באו"ם.
דו"חות של האו"ם בנושאי חלל
משרד האו"ם לענייני החלל החיצון מפרסם מאמרים, מחקרים, דו"חות ומסמכי מדיניות בתחומים שונים הקשורים לחקר החלל.
ניתן להוריד את פרסומי המשרד מאתר האינטרנט שלו.
בין היתר ניתן למצוא את אמנות האו"ם הקשורות לתחום החלל, ובראשם אמנת היסוד המסדירה את פעילות האדם בחלל - אמנת החלל החיצון משנת 1967.
משרד הביטחון – ההוצאה לאור הייתה הוצאת ספרים, אשר פעלה במסגרת משרד הביטחון בין השנים 1958 ל-2009.
בשנת 1959 הוקם גוף שאחראי על פרסומים של מערכת הביטחון בעידודו של ראש הממשלה ושר הביטחון דאז - דוד בן-גוריון.
לצד מכתבים רשמיים של משרדים ממשלתיים, פרסמה ההוצאה גם ביטאונים ועיתונים כמו מערכות, בטאון חיל האוויר ובמחנה.
שלוש שנים מאוחר יותר, הציע הסופר ד"ר מרדכי נאור להפוך את הגוף להוצאת ספרים.
כמה שבועות מאוחר יותר נולד הספר הראשון של ההוצאה - כאן השריונים שכתב נאור.
במשך השנים היא הוציאה לאור ספרים במגוון תחומים, ובהם היסטוריה של עם ישראל, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, היישוב היהודי בארץ ישראל לדורותיו, תולדות הציונות, סוגיות ביטחון והגנה, טבע ונוף בארץ ישראל, יהדות ופילוסופיה יהודית, המזרח התיכון, שאלת הסכסוך הישראלי-ערבי ועוד.
ספרים שהוציאה באותה התקופה כללי את מסיפורי ארץ אהבתי, החי והצומח של ארץ ישראל, מי שחלם, ספר המופת-אנשי מופת ומעש בישראל, זה היה סודי ביותר, אקח אותך לשם ועוד.
בשנת 1962 נוסדה במסגרת ההוצאה ספריית תרמיל, שפרסמה ספרות מופת בספרי כיס.
ספרי הסדרה זכו להצלחה רבה.
בשנת 1993 נסגרה הסדרה לאחר שחלה ירידה במכירות.
סדרה בולטת נוספת היא סדרת אוניברסיטה משודרת, שבמסגרתה יצאו לאור, מאז שנת 1977, 320 ספרים המבוססים על הרצאות שניתנו בסדרה זו במסגרת "גלי צה"ל".
ההוצאה לאור של משרד הביטחון סיפקה שירותי הפצה גם לפרסומים של משרדי ממשלה אחרים, ובפרט היא הפיצה את "רשומות".
בסוף שנות ה-90 נפתחה החנות הראשית של ההוצאה לאור ברחוב הארבעה בתל אביב ונסגרה כעבור כמה שנים.
במהלך 50 שנות פעילותה יצאו לאור בהוצאה כאלפיים כותרים.
באוגוסט 2005 התקבלה החלטת ממשלה, מספר 4135, 50 שנה אחרי שנוסדה, החליטה הממשלה לסגור את ההוצאה לאור, משום שבפעולתה הצטבר במשך השנים גירעון של 18.6 מיליון שקל.
ב-31 בדצמבר 2008 נסגרה ההוצאה לאור של משרד הביטחון.
מלאי הספרים שלה הועבר למחסן בצריפין, ונפסקה הפקתם של ספרים שהיו בעיצומו של תהליך הוצאה לאור.
באוקטובר 2010 זכתה מודן הוצאה לאור במכרז לרכישת הנותר מהוצאת משרד הביטחון, וכן להפקת ספרים עבור משרד הביטחון והפצתם.
משרד האספקה והקיצוב היה משרד ממשלתי שהוקם בימיה הראשונים של מדינת ישראל, במטרה לבצע את מדיניות הקיצוב ("תקופת הצנע") שהונהגה באותה התקופה כדי להתמודד עם העלייה ההמונית למדינה.
תפקיד המשרד, כפי שניתן ללמוד משמו, היה לקבוע אילו מצרכים נחוצים לקיומם היום-יומי של אזרחי ישראל, לקצוב את כמותם ולוודא את הספקתם לציבור.
הוא הוקם באפריל 1949 על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון ובראשו הועמד השר ד"ר דב יוסף.
באוקטובר 1950 הוחלט על סגירתו ובנובמבר 1950, עם הקמת ממשלה חדשה, הוא חדל לפעול.
כנגזר מתפקידו, היה משרד האספקה והקיצוב מעורב בניהול כל הפעילות הכלכלית הבסיסית במדינת ישראל, באופן שנגע לכל אזרח ואזרח: מה אזרחי המדינה יאכלו וילבשו, אילו מוצרים ייוצרו בארץ ולפי אילו מכסות (בפרט בכל הנוגע לייצור חקלאי), אילו מוצרים ייובאו מחוץ לארץ וכמה, וכיצד יופצו ויחולקו המוצרים הללו לציבור.
סל מצרכים – המשרד הכין רשימה של מוצרי יסוד שכללו מזון, לבוש, הנעלה, רהיטים, כלי בית ובהמשך אף חומרי בניה, וקבע סל מצרכים לכל אזרח, ללא הבדל דת, גזע, מין, הכנסה או ותק, תוך הבחנה בין צורכיהם השונים של חולים, נשים בהריון ילדים וזקנים.
מטרתו של סל המצרכים הייתה לדאוג לאספקת המוצרים היסודיים לכל אזרח בישראל, לבלום את האינפלציה הדוהרת ולהוריד את מדד יוקר המחיה שבתקופה שלאחר מלחמת העצמאות.
חלוקת מנות – המשרד דאג לחלוקת פנקסי תלושים לאזרחים בעזרתם יוכלו לקבל את סל המוצרים לנפש בהגיעם לנקודות צריכה שונות.
כל אדם או משפחה היו יכולים לרכוש את מוצריהם רק בחנויות שנקבעו לגביהם מראש, כגון מכולת, חנות ירקות, אטליז וכדומה.
מסחר ותעשייה - המשרד ניהל את היבוא והייצוא של מדינת ישראל וכן את הייצור המקומי, עם ההתמקדות ביבוא ובייצור: מחד, קבע את היקף היבוא ואילו חומרי גלם וסחורות יסופקו לסוחרים ולתעשיינים.
מאידך, ניהל את הייצור, קבע מה יגדלו החקלאים, ארגן הובלה ואחסון והחליט על תוצר התעשייה.
כל זאת כדי להקטין ואף למנוע את תלותה של המדינה ביבוא מן החוץ, לחזק את הייצור והייצוא ולצמצם את תלותה של המדינה במטבע חוץ.
נחישותה של הממשלה להמשיך בתוכנית הצנע, כמו גם הרצון לעודד את רוחם של האזרחים, הביאו את המשרד להרחיב את סל המוצרים הבסיסיים ולפעול ליצירת שורה של מוצרים עממיים.
כדי לקדם רעיון זה, הכריז המשרד ביוני 1949 על תחרות בין אדריכלים, מהנדסים ויצרנים על ייצור 'רהיטי לכל'.
הדרישות לעיצוב הרהיטים היו צנועות וסגפניות למדי, כללו רהיטים פשוטים ושימושיים.
בנוסף נאלץ המשרד לטפל בעל כורחו בבעיות פנים משפחתיות, שנוצרו עקב פנקסי התלושים והבירוקרטיה שנלוותה אליהם.
כדי להתמודד עם השוק השחור בתקופת הצנע, הפעיל משרד האספקה והקיצוב אמצעי אכיפה קפדניים, מערכת של פקחים ובתי דין מיוחדים, ואף נעזר בשב"כ.
בנוסף נוהלה מערכה הסברתית על ידי ראש הממשלה בן-גוריון ושר האספקה והקיצוב דב יוסף, אשר ניצלו את הבמה התקשורתית כדי לטעון בעד מדיניות הקיצוב והצנע ונגד מפיריה, שגרמו לדבריהם נזקים למדינה.
משרד האספקה והקיצוב הורכב מבחינה אדמיניסטרטיבית מארבעה אגפים, אשר פיקחו על הייצור, הייבוא, המסחר והקיצוב של כל מצרכי המזון, ושל רוב הסחורות וחומרי הגלם לתעשייה הכבדה והקלה:
תפקיד האגף היה לדאוג ליבוא מזון לארץ ולחלוקתו, מה שהצריך פתיחת נתיבי הובלה בפנים הארץ ומחוצה לה כדי שהאספקה תהיה סדירה.
זאת לאחר תקופת המעבר משלטון מנדאטורי לשלטון יהודי בארץ ישראל שהיה מלווה באנדרלמוסיה ואנרכיה.
לקשור קשרים חדשים עם ממשלות, עם גופים בינלאומיים ועם חברות פרטיות
לקבל הקצבות של מטבע חוץ לקניות
להשיג את המצרכים במחירים זולים
למצוא את הדרך לחלוקה צודקת של הרישיונות לייבוא
להדריך את היבואנים בבקשת מקורות אספקה חדשים בעולם
תיאום הייבוא של תוצרת חקלאית עם הייצור המקומי
תיאום השיווק של התוצרת המקומית והייבוא לפי הביקוש ויכולת הצריכה
שיטת מחירים המתחשבת בהוצאות הייצור של המשק החקלאי
הגברת הייצור, חלוקת חומרי גלם בצורה המבטיחה ייצור יעיל ורווחי
פיתוח תעשיות חדשות, כגון תעשיית טחינה וגלוקוזה ועידוד הייצור של כוהל מפרי הדר במוצרים מקומיים
המחלקה נקטה במספר דרכים כדי להשיג את מטרותיה:
בדיקות מעבדה שיטתיות של מצרכי מזון במעבדות קטנות שונות
הוצאת צווים ביחס לתרכובות של מוצרים מסוימים (חלבה, מיצים, רסק עגבניות וכדומה)
איסור ייבוש מצרכים שערכם התזונתי ירוד (אפונה מחודשת, לפתנים מפרי הדר וכדומה) ותכנון הייצור בכללותו
אמצעים אדמיניסטרטיביים להבטחת ביצוע ההוראות והצווים – בשיתוף עם מחלקת הפיקוח.
פעולותיה של המחלקה הראו תוצאות, כך הוגבר הייצור התעשייתי, והוחלפו כמה מצרכי ייבוא במצרכים מקומיים.
כמו כן ניכר שיפור בטיב המזונות המיוצרים.
לספק מזונות לאוכלוסייה האזרחית כאשר הקו שהנחה את החלוקה אלו הם מספר דברים:
לחלק מקסימום של מצרכים במנות קצובות
להבטיח שכל אזרח יקבל את מנתו
לתכנן תוכנית של ייבוא וקיצוב מותאמים.
בתוך המחלקה הוקמו מדורים מיוחדים שהוקדשו לטיפול בעניינים מיוחדים כגון: ייצוב המחירים של המוצרים הבסיסיים (לחם, קפה קמח לבן, סוכר).
טיפול בבעיות שקשורות באיכותם הכללית של הדגנים, החיטה והלחם.
פיתוח וייצור ענפים מסוימים כגון תעשיית השמנים מרגרינה וסבון.
מדור מיוחד היה אחראי לכל הנוגע למסחר הבשר בארץ, ייעץ בעניין ריכוז קניות בשר הן מייבוא והן מתוצרת פנימית.
תפקידו העיקרי לפקח על מחירי המצרכים, הסחורות והשירותים במדינה.
אגף המחירים טיפל בהורדת מחירי אלפי מצרכים ושירותים ובמסגרת זו תרם להורדת מדד יוקר החיים.
האגף היה בעל שלוש מחלקות שחולקו למדורים שונים.
אחת המחלקות היא מחלקת השירותים אשר כללה בתוכה את מדור בתי הארחה וטיפלה בשירותים שונים כגון: מספרות, מכבסות, בעלי מלאכה וכדומה.
מדור אחר הוא המדור לכלכלה וסטטיסטיקה אשר שימש בידיעות ועצות כלכליות לכל המדורים.
האגף היה אחראי על כל מה שקשור בפיקוח על היבוא, היצוא ומחירים של סחורות המגיעות לתעשיות השונות.
באגף זה היו מספר מחלקות:
המחלקה לפיקוח על התעשיות הכבדות שכללה את הפיקוח על כל המתכות, העצים, המכונות והציוד לעבודות מתכת ועץ, ציוד חשמלי וכימיקלים.
המחלקה לפיקוח על התעשיות הקלות כללה טקסטיל, עור, נייר, זכוכית, פלסטיק וכו', והציוד לתעשיות המשתמשות בחומרים אלו.
מחלקת הטקסטיל, הוקמה באפריל 1949 כחלק ממדיניות הצנע שהוטלה גם על ענף הנעליים וצרכי הלבשה חיוניים.
תפקידה של המחלקה היה לבצע את תוכניות ההלבשה צנע "לכל".
בענף ההנעלה היה אחראי על הסדר יבוא שליחים, הסדר ייצור עור, קביעת תוכניות ייצור הנעלים.
ובענף ההלבשה היה אחראי על הסדר ייבוא חומרי גלם, הסדר תוכניות הייצור בבתי האריגה ובבתי הסריגה, הסדר הייצור ההמוני לעונת הקיץ ולייצור סחורות טריקו.
האגף הוקם ביוני 1949 והועברו אליו סמכויות הפיקוח שהיו נתונות בידי שאר האגפים של המשרד.
לפקח על קיום הצווים וההוראות של משרד האספקה והקיצוב על כל אגפיו.
לדאוג להסדר האספקה ולחלוקה צודקת.
להגן על הצרכן, בהנחה שכל אזרח הוא צרכן.
בנוסף למשרד הראשי הוקמו והופעלו משרדים מחוזיים באזורים הבאים: הצפון והגליל, חיפה והשומרון, תל אביב והדרום, ירושלים.
המשרדים האזוריים נעזרו בכל הנוגע לטיפול בבעיות המיעוטים במסגרת תפקידם, במדור מיוחד לענייני מיעוטים.
ועדה לטיפול בתורים הוקמה בקיץ 1949 על ידי המשרד במטרה לטפל בבעיית התורים שנוצרה עקב גידולה המהיר של האוכלוסייה, נקודות חלוקה מעטות ותחבורה ציבורית לקויה, אך ועדה זו לא השיגה את מטרותיה.
ועדת הקיצוב הוקמה באוגוסט 1950 על ידי הממשלה בעקבות שביתת הסוחרים, מטרתה הייתה להציע תיקונים לחוק הקיצוב, ועדה זו עמדה במשימתה והגישה המלצותיה בספטמבר 1950, המלצות שאומצו על ידי המשרד.
בתחילת דרכה התוכנית התקבלה באהדה ותמיכה, אך אט אט לא יכלו עוד האזרחים לעמוד בהגבלות הצנע ובהתמודדות עם הבירוקרטיה שגרמו הפנקסים, עם התורים המתמשכים ועם אכיפת ההגבלות על ידי המדינה.
מצב זה הוביל להשמעת ביקורת הולכת ומחריפה נגד המשרד.
השוק השחור בו ניתן היה להשיג כל מחסורו של האדם, כמובן בעלות יקרה פי כמה, הלך והתפתח.
הביקורת התעצמה עם התגברות המחלוקת הפוליטית בעניין זה, כאשר הקואליציה שכללה את מפא"י, מפלגות הדתיים, הפרוגרסיבים והספרדים תמכה בהמשך הקיצוב, והאופוזיציה התנגדה לו.
מפלגת האופוזיציה מפ"ם תקפה את התוכנית בטענה כי היא פוגעת בפועלים ובעליית שכרם.
במסגרת הביקורת על מדיניות הקיצוב והצנע בכלל ועל משרד האספקה והקיצוב בפרט, החלו גם להירקם בדיחות וסאטירה על התנהלות המשרד, כשבמרכזן עמד השר הממונה על המשרד, ד"ר דב יוסף.
הבעיות שנוצרו בעקבות מדיניות הצנע
הבעיה המרכזית הייתה התפתחות מערכת ביורוקרטית מסורבלת שטיפלה בחלוקת פנקסי המצרכים, בחלוקה עצמה, בקשר עם החנויות, ובעיקר בפיקוח:
פיקוח - במסגרת הפיקוח הייתה חדירה לחייהם של האזרחים, נערכו חיפושים באוטובוסים בסליהם של האזרחים במטרה לתפוס העברות בלתי חוקיות של עופות וביצים, מצרכים שהיו מבוקשים אך חלוקתם הייתה מוגבלת.
החדירה וההתערבות בחייהם של האזרחים באה לידי ביטוי בכל תחום, והייתה בלתי נסבלת מצידם של האזרחים.
תורים – גידולה המהיר של האוכלוסייה והתחבורה הציבורית הלקויה גרמו לעומס רב בנקודות החלוקה מה שהוביל לתורים ארוכים ובלתי נסבלים.
התפתחות השוק השחור ואי הצלחת המשרד בבלימתו.
ביולי 1950 החליט משרד הקיצוב והאספקה ובראשו ד"ר דב יוסף על צמצום נוסף והוא הגבלה על קניית מוצרי ביגוד והנעלה, החלטה זו נתקבלה בעוינות רבה מצד תושבי המדינה ובמרכזן הסקטור של האזרחים שיצאו בשביתה כנגד החלטה זו בטענה כי לא ניתן לקיים כך מסחר תקין.
ב-1 בנובמבר 1950 הוקמה ממשלה חדשה ללא משרד האספקה והקיצוב.
חלק מתפקידיו הועברו למשרדים אחרים, בהם משרד המסחר והתעשייה בראשות יעקב גרי ומשרד החקלאות בראשות פנחס לבון.
דב יוסף קיבל לידיו את משרד התחבורה.
משרד האספקה והקיצוב בוטל לא מפני שנכשל בפעילותו אלא כצעד ראשון בהחלטתו של בן-גוריון לרכך את מדיניות הצנע.
מאוחר יותר נתמנה שוב דב יוסף כאחראי על נושאי הצנע והקיצוב, ומשטר הפיקוח והקיצוב נמשך עד סוף שנות החמישים.
משרד האוצר הרוסי הוא המשרד הממשלתי ברוסיה האחראי על המדיניות הפיננסית של רוסיה.
משרד האוצר הרוסי אחראי על הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה, שירות המיסים הפדרלי, שירות המכס הפדרלי והשירות הפדרלי לשליטה באלכוהול.
בניין משרד האוצר הרוסי שוכן ברחוב אילינקה 9 במוסקבה.
משרד ממשלתי ראשון לענייני כלכלה ברוסיה הוקם בשנת בתקופת פיוטר הגדול בשם קולגיית המסחר (Камер-коллегия) שעסקה באיסוף מטבעות והכנסות המדינה.
בתקופת יקטרינה השנייה הוקמה המשלחת לענייני הכנסות המדינה של הסנאט הרוסי (Экспедиция о государственных доходах), שהפכה לאחר מכן למשרד האוצר של האימפריה הרוסית ב-8 בספטמבר 1802 והתקיימה עד לפרוץ מהפכת פברואר שהביאה לפירוק מוסדות השלטון הצארי בשנת 1917.
באוקטובר 1917 הוקם קומיסריון האוצר העממי (Наркомат финансов).
בשנת 1946 הקומיסריון הפך למשרד האוצר של ברית המועצות (Минфин СССР) שאיגד תחתיו את כל משרדי האוצר הרפובליקניים שהתקיימו ברוסיה הסובייטית, אוקראינה הסובייטית ושאר הרפובליקות הסובייטיות.
ב-11 בנובמבר 1991 בוריס ילצין חתם על צו נשיאותי להקמת משרד האוצר והכלכלה של הפדרציה הרוסית.
ב-15 בנובמבר אותה שנה משרד האוצר הסובייטי פורק באופן רשמי.
ב-19 בפברואר 1993 משרד האוצר והכלכלה פוצל והתקיימו 2 משרדי ממשל: משרד האוצר ומשרד הכלכלה (שהפך לימים למשרד לפיתוח כלכלי).
שר האוצר המשפיע ביותר בתולדות המשרד הוא אלכסיי קודרין שכיהן בשנים 2000–2011 והוכר כשר האוצר הטוב ביותר באירופה לשנת 2010 על פי מגזין Euromoney.
משרד האוצר מורכב ממחלקות שונות האחראיות לניהול תקציב ולמדיניות בתחום המטבעות ובתחומי אחריות שונים בנוסף מכיל המשרד גם גופים פדרליים כדוגמת:
הקרן לאבנים ומתכות יקרות של הפדרציה הרוסית
שרי האוצר של הפדרציה הרוסית
שר האוצר של רוסיה הוא השר האחראי על משרד האוצר ומכהן במקביל גם כסגן ראש ממשלת רוסיה.
משרד האנרגיה הרוסי (Министерство энергетики Российской Федерации) הוא משרד ממשלתי ברוסיה שהוקם מחדש במאי 2008 עם פיצולו של משרד התעשייה והאנרגיה הקודם.
הארגון אחראי לתפעול מערכת תחנות החשמל והאנרגיה במדינה ועל תעשיות האנרגיה: פחם, גז טבעי, נפט, מוצרים תעשייתיים ופיתוח התעשייה הפטרו כימית.
הארגון אחראי להסדרת השימוש במשאבי אנרגיה ברוסיה.
שר האנרגיה הנוכחי (מאז 2020) הוא ניקולאי שולגינוב.
המכון לענייני מכרות ע"ש סקוצ'ינסקי (Институт горного дела имени А.
משרד האוצר הפדרלי של גרמניה הוא המשרד הממשלתי בגרמניה האחראי על מדיניות הכלכלית של גרמניה.
הוקם לראשונה ב-1879 כלשכת האוצר הקיסרית של הקייזר.
שר האוצר הנוכחי (מנובמבר 2021) הוא כריסטיאן לינדנר מהמפלגה הדמוקרטית-חופשית (FDP).
המשרד אחראי לניהול תקציב המדינה והוא השר הממשלתי היחיד שביכולתו להטיל וטו על החלטת ממשלה במידה וזו עלולה להביא להוצאות כספים מיותרות ובזבוז כספי ציבור שלא לצורך.
כשהוקמה לשכת האוצר הקיסרית (Reichsschatzamt) ב-1879 עמד בראשה תת-מזכיר המדינה שהוא ביצע את הוראות מזכיר המדינה.
ב-1919 משרד האוצר הגרמני הפך למשרד אוצר פדרלי ונקרא בשם משרד האוצר הקיסרי (Reichsministerium der Finanzen), או משרד האוצר של הרייך שהיה שמו בתקופה הנאצית.