tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שתי חברותיה הטובות ביותר של גרונדל הוא בנותיהם של המנהיגים האלפים והאנושיים (סבּיה ואלָקה, בהתאמה).
המנצ'ים, בנקודה זו של הסיפור, מתכננים הגירה המונית.
בצ'לסטרה ישנן יבשות, להן הם קוראים ירחי-ים ("דוּרנאי" בפי הסארטן) המפוזרים ברחבי הסביבה המימית של העולם הזה, אך שמש הים שלהם נודדת, וירחי-הים המסוימים הללו עומדים לקפוא.
הם יצרו סדרת צוללות ענק, רודפי-השמש, אך בדיוק כאשר גרונדל באה לחנוך אותן (באמצעות תלתל משיערה במקום בקבוק שמפנייה), משהו משמיד אותם: נחשים שחורים, דוחים ואכזריים למראה, בעלי עיניים אדומות בוהקות.
נחשים אלה דורשים כי הבנות של כל משפחת מלוכה תישלחנה אליהם.
ההורים מתכננים לסרב, אך גרונדל, אלקה וסביה מחליטות לעזוב בעצמן.
גרונדל ואלקה נפגשות עם "סביה" ועוזבות בצוללת קטנה; תוך זמן קצר מתברר כי ארוסה של סביה, דבוֹן, בעצם התחלף איתה.
צוללת זו, הנוסעת לעבר מוות כמעט בטוח, נתקלת בדרכה בהאפלו.
בעודו על הספינה עם גרונדל דבון ואלקה, הרונות שעל עורו של האפלו חוזרות לקדמותם, והוא מבין כי מי הים הם אלה שאחראים להעלמם.
אחרי שהוא חוזר לעצמו, הוא מחליט להתעמת עם הנחשים.
כל כוחו נדרש להתמודד עם הפחד שהנחשים עוררו בו, אך ברגע שהנחשים רואים אותו הם משנים את עורם ומנהגים בחביבות.
ברגע שהם מגיעים אל דראקנור, הנחשים (להם קורא האפלו "דרקוני-נחש") טוענים שהם נמצאים כאן רק כדי לעזור למנצ'ים, ומנחיתים על השלושה ערימות של מתנות, אותן יצרו יש מאין.
מנהיגם, מלך הנחשים, מבטיח להאפלו שהם ישמחו לעזור לו לכבוש את העולם הזה, או את כל ארבעת העולמות, או כל מה שיחפוץ בו.
האפלו מוצא שהוא לחוץ לחלוטין; הרונות על גופו, הזוהרות במקרה של סכנה, בוהקות במלוא עוצמתן, וכל חוש סכנה אחר שיש לו מפציר בו להתרחק כמה שיותר מנוכחותם של הנחשים.
כאשר האפלו שואל אותם מי הם ומי יצר אותם, המלך לוחש, "אתם, הפיטרינים".
האפלו, מלווה בבני-בריתו החדשים, חוזר אל המנצ'ים.
החדשות על כך שסביה הרגה את עצמה מתוך יאוש לא עוצרות את דרקוני-הנחש מבנייתם מחדש של רודפי-השמש, וההגירה ההמונית ממשיכה כמתוכנן, אך עם מטרה חדשה: הגביע, היבשת היחידה בצ'לסטרה שמיושבת בקביעות בידי הסארטן.
אלפרד מקבל לידו את הכלב (שנעלם מצדו של האפלו לאחר שקסר עינה אותו).
הוא נהנה לשוטט בעיר, אבל מבין שהדברים אינם כפי שהוצגו לפניו.
הוא מוצא את עצמו בספרייה הגדולה, ושם מגלה כי הסארטן שלפניו גילו את קיומו של הכוח העליון (שבו נתקל באבאראך) וכי חלוקת העולם הייתה טעות.
הוא מספר לסארטן על קורות העולמות האחרים, שקרסו ונשארו מבודדים.
הוא מתאהב באורלה, אשתו של סאמה.
גם היא מגלה בו עניין.
כאשר המנצ'ים מגיעים לסארטן הם מציעים את ידידותם לסאמה.
סאמה דוחה אותם על הסף.
הוא האמין בעליונותו, וחשב שעליהם לסגוד לסארטן.
האפלו פשוט מלווה את התהליך בחיוך.
המנצ'ים מסכימים לכל התנאים של הסארטן, מלבד התנאי שלהם להפרד מהאפלו.
המנצ'ים נאלצים להכריז מלחמה על הסארטן.
כאשר האפלו מנסה למצוא פתרון פחות אלים, הנחשים חושפים את דמותם האמיתית, ושואלים אותו "ממתי לפיטרין אכפת אם מנצ'ים ימותו".
האפלו מבין כי הנחשים הללו הם התגלמות הרוע, כפי שהכוח בחדר הארורים היה כוח מטיב.
הוא נחוש בדעתו לחזור לאדונו ולהזהיר אותו מפניהם.
אלפרד מנסה לשכנע את סאמה להימנע מהמלחמה, וסאמה לא מאמין לו.
האפלו ואלפרד נלחמים בנחשים ובסאמה.
אלפרד הופך להיות דרקון יפיפה, והורג את מלך הנחשים.
אך הנחשים הורגים את אלקה, וגרונדל נותנת להאפלו את יומנה, כדי שיזכור אותה.
סאמה שולח את אורלה ואלפרד למבוך, כולא את האפלו ופותח את שער המוות.
קוסמודרום סבובּודני היה אתר לשיגור טילים הנמצא במחוז אמור, בסיביר שברוסיה, שהוקם ב-1 במרץ 1996 על פי צו 305 של נשיא הפדרציה הרוסית.
במקורו נועד האתר לשימוש כאתר שיגור טילים בליסטיים בין-יבשתיים (ICBM).
לאחר התפרקות ברית המועצות הוא שימש כאתר שיגור טילים לחלל, מכיוון שאתר השיגור העיקרי של ברית המועצות, קוסמודרום בייקונור, נמצא מחוץ לגבולות רוסיה, בקזחסטן.
ב-2005, לאחר שסוכנות החלל הרוסית חידשה את החכירה בקוסמודרום בייקונור, הוחלט שאין צורך באתר שיגור נוסף והורו לסגור אותו.
הצו נשיאותי משנת 1996 קבע כי הקוסמודרום בסבובודני יפתור את בעיות התחזוקה וההכנה לשיגור משגרי כמו הסטרלה והסטארט במהלך השנים 1996–1997 ובטווח הזמן הארוך יכלול מתחם שיגור לרקטת אנגרה מהדור הבא.
עקב הקשיים הכלכליים ברוסיה הוחלט להתרכז בבניית מתחם שיגור למשפחת המשגרים סטארט בלבד.
כדי לממש פרויקט זה, הוקמו מבנים טכניים ואתרי שיגור עבור המשגר סטארט.
באתר השיגור סבובודני התבצעו שיגורים של דגמים שונים של משגרי לוויינים, ובהם המשגר "סטארט 1" והמשגר "קוסמוס 3".
הוא שימש לשיגור לווייני הצילום המסחריים הישראליים מסדרת "ארוס".
את אתר השיגור הפעיל חיל החלל של הצבא הרוסי עד לסגירתו בשנת 2007. העיר הסמוכה ביותר הייתה "סבובודני-18", שהפכה בהמשך לציולקובסקי.
על בסיסו החלה בשנת 2011 בניית קוסמודרום ווסטוצ'ני.
מחוז קוסטרומה הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
הוא גובל באזורי איבנובו, ירוסלב, וולוגדה, קירוב וניז'ני נובגורוד.
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 566,266 תושבים.
הנהרות העיקריים הם הוולגה ויובליו כמו קוסטרומה ווטלוגה, בין היתר.
האגמים והמאגרים הגדולים ביותר הם אגם Galichskoye, Chukhloma, ומאגר גורקי שנבנה כחלק של פרויקט בניית תחנת כוח על ננהר וולגה.
טמפרטורות ינואר ממוצעות -9.5 מעלות צלזיוס; טמפרטורות יולי ממוצעות 15.5 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים הממוצעת בינואר היא 54 מ"מ; ביולי − 147 מ"מ.
קיימות ממצאים ארכאולוגיים על נוכחות אנושית באזור מהתקופה המזוליתית.
בימי הביניים באזור התיישבו עמים פינו-אוגורים לרבות מארי.
התיישבות עמים סלאבים באזור החלה במהלך המאה ה-12.
בסביבות 1247 נסיכות קוסטרומה התפצלה מנסיכות ולדימיר.
בשנת 1304 הנסיכות העצמאית הפסיקה להתקיים ושולבה בנסיכות מוסקבה.
בתקופת הצרות האזור סבל ממתקפות של יחידות פולניות.
במהלך המאה ה-17 אזור קוסטרומה הייתה במרכז דרכי סחר של רוסיה הצארית והעיר קוסטרומה הייתה בין הערים החשובים במדינה.
בהמשך בהתאם לשינויים בדרכי הסחר באזור חשיבותו פחתה.
בחלוקת האימפריה הרוסית לגוברניות האזור נכלל בגוברניית מוסקבה.
בשנת 1796 הוקמה גוברניית קוסטרומה וגבולותיה לא השתנו עד לשנת 1917.
לאחר מהפכת אוקטובר האזור פוצל בין יחידות מנהליות שונות.
ובשנת 1944 הוקם מחוז קוסטרומה על בסיס אזורים של מחוז ירוסלבל, מחוז איוואנובו, מחוז וולוגדה ומחוז גורקי.
הרשות המחוקקת היא "הדומה של מחוז קוסטרומה" שכוללת 35 חברים.
באפריל 2012 לתפקיד נבחר סרגיי סיטניקוב.
בשנת 2022 הוא התחיל את כהונתו השלישית בתפקיד.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-24 ראיונים ו-8 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
זאת לעומת כ-870 אלף בשנת 1970. כ-75.3% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
בהתאם למפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-78.3% מאוכלוסיית המחוז.
העיר הגדולה היא- קוסטרומה ובה מתגוררים כ-265 אלף תושבים.
התעשייה מהווה את בסיס כלכלת המחוז.
ענפי התעשייה העיקריים הם עיבוד עץ וטקסטיל.
העיר קוסטרומה היא חלק של טבעת הזהב של רוסיה שמושך תנועת תיירים משמעותית.
עיר קוסטרומה חוברה למסילת ברזל בשנת 1887. מאז נבנתה רשת מסילות ברזל מפותחת.
דרך המחוז עובר כביש ארצי R-243 קוסטרומה-פרם ו-M8 מוסקבה-ארכנגלסק.
בקוסטרומה פעול נמל תעופה לטיסות פנים.
אל־קוסיימה היא עיירה חקלאית בקדמת חצי האי סיני, ליד המקום המשוער של קדש ברנע המקראית.
העיירה היא מרכז בדווי מדברי טיפוסי.
קוסיימה הייתה תחנת הקצה הדרומית על המסילה המזרחית אליה הגיעה הרכבת הטורקית במלחמת העולם הראשונה.
במקום חורשת אקליפטוסים שנטעו תלמידי בית הספר החקלאי מקוה ישראל.
משערים כי קוסיימה הייתה על "דרך שוּר" המקראית ושמה בתקופת ההתנחלות של בני ישראל בארץ הוא "עצמונה", אחת הערים בגבול הדרומי של שבט יהודה.
לעיירה קוסיימה מיוחסים הקשרים מקראיים.
המקום נמצא בצומת דרכים עתיק חשוב, בו נפגשת דרך שור עם דרך עזה.
על פי המסופר בספר בראשית, כאשר הגר ברחה משרי, מצא אותה מלאך ה' – פירושה של המילה "שור" הוא חומה, ובהקשר הזה הכוונה כנראה לביצורי גבול מצריים.
משערים כי דרך שור יצאה מבמת הר חברון, עברה ליד באר שבע, חלוצה, בארותיים (המקראית), קוסיימה, ביר חסנה, ביר גפגפה, האגם המר הגדול (במחוז אסמאעיליה).
באזור קוסיימה היא הצטלבה עם דרך עזה, אולי דרך ים סוף המקראית שהובילה מקדש ברנע לעציון גבר על חוף ים סוף.
זאב משל סבר שיש לקבל את הצעתם של וולי ולורנס, שזיהו את "דרך שור" בקו ביר־חסנה – קוסיימה – בארותיים.
המצדים הישראליים שליד רחייבה וליד ביריין (בארותיים) היו עד כה הממצא הרלוונטי היחיד על קו זה בין קדש ובין באר שבע.
לאחרונה נתגלתה מצודה גדולה נוספת מצפון לקוסיימה.
זאת לעומת ההצעה המזהה את "דרך שור" בקו באר שבע – חלוצה – ניצנה – איסמעיליה, כנראה בהשפעת הכביש המודרני, העובר במסלול זה.
הכביש היוצא מערבה מקוסיימה, המגיע כעבור 69 ק"מ ל"חסנה", עובר על תוואי דרך הקרוי בפי הבדואים "דרב א־שריף" המוביל לאל עריש, שהערבים כינו אותה "דרב א־שור", כלומר: דרך שור.
קוסיימה היא, לפי הרשום במפות, ולדעת חלק מהחוקרים, מקומה של עצמונה המקראית.
לדעת חוקרים אחרים, מקומה של עצמונה באזור אל־מוּוילה כ־5 ק"מ צפונית־מערבית לקוסיימה.
עצמונה הוא מקום בתוואי של נחלת שבט יהודה, לפי הכתוב בספר יהושע:
לעיירה הייתה חשיבות מיוחדת בתקופה העות'מאנית.
היא הייתה התחנה הסופית של הרכבת שעמדה לרשות הצבא הטורקי, שעשה הכנות לפלוש דרומה במטרה לחסום את מעבר האוניות בתעלת סואץ.
השימוש ברכבות בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה הגיע להיקף יחסי שלא נודע כמוהו עד היום.
כלי רכב מוטוריים כמעט לא היו בארץ ורוב התחבורה של חיילות צבא, נשק ותחמושת ואספקה, בוצעה ברכבות.
הצבא הטורקי השתמש במסילת הרכבת החיג'אזית להובלת האספקה לארץ.
הטורקים הטילו את המשימה של תכנון הרכבת אל תעלת סואץ על היינריך מייסנר, מהנדס גרמני שעבד עם השלטון הטורקי וזכה לתואר פשה המכובד.
מייסנר שינה את תכנון המסלול של מסילת השומרון שנעה מעפולה דרך השומרון לשכם ותוכננה להגיע לירושלים ובמקום זאת נסללה לטול כרם.
מטול כרם נסללה המסילה המזרחית ההיסטורית לוואדי צראר, אל־פאלוג'ה היום מערבית מצומת פלוגות בין אשקלון לקריית גת ומשמר הנגב של היום, ולבאר שבע.
באוקטובר 1915 הגיעה מסילת הרכבת לתחנת הרכבת בבאר שבע.
התחנה הפכה למרכז הלוגיסטי החשוב של הצבא העות'מאני, לקראת הניסיון לכיבוש תעלת סואץ וחסימת המעבר הבריטי למושבתם החשובה באותם הימים הודו.
למרות כישלונם בכיבוש התעלה שמונה חודשים קודם לכן, הטורקים עדיין לא נואשו מלכבוש את אזור התעלה.
הם המשיכו את בניית המסילה דרך ביר עסלוג' (משאבי שדה), ושרידי הסוללה שלה, נראים עד היום, דרומית לבאר שבע, ביציאות הדרומיות של העיר לכיוון משאבי שדה.
בצידה הצפוני־מערבי של העיירה נמצאים התמרים המסמנים את מקום מעיינות עין המדבר.
סמוך לדקלים מצויה חורשת אקליפטוסים עבותים.
אלה ניטעו ב־1916, במלחמת העולם הראשונה, על ידי צעירים עבריים, בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל, בראשות מנהל בית הספר, אליהו קראוזה.
על ידי הקמת "קבוצת נוטעים", שנטעה עצים גם במקומות אחרים בגבול המדבר, הצליחו הצעירים להשתחרר מהשירות בצבא העות'מאני.
בשנת 1956, אחת מפעולות התגמול בוצעה נגד המוצבים המצרים בקוסיימה.
המלחמה פרצה בשעות הבוקר המוקדמות של 5 ביוני 1967. מטוסי חיל האוויר תקפו את כל שדות התעופה הצבאיים במצרים ובסיני.
בו בזמן התקדם צה"ל לתוך חצי האי סיני, לעבר רפיח ואל־עריש בצפון, אבו עגיילה וביר־גפגפה במרכז ואל־קוסיימה דרומה משם.
בדרכם דרומה התקדמו כוחות צה"ל למצודת נח'ל ול"ת'מד".
בהמשך הצבא הגיע לתעלת סואץ ולשארם א־שייח', ובזה הסתיים כיבוש חצי האי.
ב־10 ביולי 1980 התרסק מטוס דקוטה של טייסת 122 על צלע גבעה באזור קוסיימה, עקב ראות לקויה, בעת אימון ניווט נמוך.
ארבעה אנשי צוות אוויר מהטייסת נספו בתאונה.
בין הנספים היה טייס המשנה .
אנדרטה לזכרו הוקמה ביער הטייסים לצד כביש 443 לירושלים ובה כנף משרידי המטוס.
לאחר כיבוש סיני בשנת 1967, ביקר במקום העיתונאי צבי אילן.
הוא כתב בספרו על העיירה כי היא מרכז בדווי מדברי טיפוסי: "את ירקותיהם ואת הזיתים לכיבוש ולעצירת שמן מביאים החקלאים לעיירה.
ליד הכביש מצויים בשורה ארוכה חנויות "כל בו" לכל דבר: ירקות, פירות, בדים, מלבושין, כלי בית, סוכר, אורז וזרעים" וכן מה שעשוי להיות שימושי לבן המדבר ולעובר האורח.
קוסטרומה ) עיר ברוסיה כ-352 ק"מ צפונית מזרחית למוסקבה, בירת מחוז קוסטרומה.
העיר ממוקמת על גדת הוולגה ומהווה נמל חשוב.
לפי המסורת, נוסדה העיר בשנת 1152 על ידי יורי דולגורוקי במסגרת התרחבות לשטחים לאורך נהר הוולגה.
בכרוניקות משנת 1213 העיר כבר מוזכרת כיישוב משמעותי.
בשנות ה-30 של המאה ה-13 העיר נכבשה על ידי כוחות של באטו חאן.
בשנת 1239 העיר כבר שוקמה מחדש ובשנת 1246 היא נהפכה להיות בירת הנסיכות.
בשנת 1272 הנסיך ואסילי מקבל את התפקיד של הנסיך ולדימיר (הנסיך הראשי של כל הנסיכים הרוסים) אך לא מעביר את מקום מושבו לולדימיר ונשאר בקוסטרומה.
במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 סביב העיר נבנו מנזרים להגנתה.
בתקופת הצרות העיר נכבשה פעמים על ידי הפולנים.
המנזר איפטייב ליד העיר היה מקום מסתור של משפחת רומנוב.
עם בחירת מיכאל רומנוב לכהונה הוא עזב את המנזר.
לאור האמור לעיל העיר נחשבה למולדת של שושלת רומנוב והם התייחסו לעיר בכבוד רב.
בשנת 1773 העיר נהרסה כליל על ידי שרפה גדולה.
היא נבנתה מחדש בהתאם לתוכנית שאושרה על ידי יקטרינה הגדולה ומהווה דוגמה של תכנון ערים של המאה ה-18.
העיר מהווה נמל חשוב על הוולגה.
היא גם חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומהווה מוקד תיירותי לאור המנזרים סביבה וכנסיות במרכז העיר.
בעיר ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה, שדה תעופה והיא צומת חשוב של מסילות הברזל.
בעבר היו קיימות בעיר שתי קבוצות כדורגל, דינמו קוסטרומה וספרטק קוסטרומה, אך הן התאחדו לקבוצה אחת הנושאת את השם ספרטק.
בית הכנסת בקוסטרומה שנבנה בתחילת המאה ה-20 שרד עד היום.
קוסמאס ודמיאנוס הקדושים הם קדושים בנצרות שנחשבים למרטירים.
קוסמאס ודמיאנוס היו אחים תאומים שנולדו ככל הנראה בקיליקיה, או לכל הפחות חיו שם, ועסקו בריפוי לחופי מפרץ איסכנדרון.
הם לא ביקשו שכר תמורת עבודתם, ותחת זאת העדיפו להמיר את דתם של החולים לנצרות.
במסגרת גזרות דיוקלטיאנוס נגד הנוצרים הוצאו להורג בעריפת ראש.
הם נחשבים לפטרוני ענף הרפואה והכירורגיה.
יום חגם הוא ה-26 בספטמבר בכנסיות המערביות וה-1 בנובמבר בכנסיות המזרחיות.
על פי מסורות נוספות של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, ייתכן שהיו שלושה זוגות של אחים רופאים, שפעלו בערך באותה תקופה (סוף מאה שלישית לספירה):
האחים קוסמאס ודמיאנוס מקיליקיה, שמוצאם כנראה מאזור סוריה.
הם נתפסו, עונו ולבסוף נערפו.
יום חגם מצוין ב-17 באוקטובר.
האחים התאומים קוסמאס ודמיאנוס מאסיה הקטנה (לפי מסורת אחרת - ממסופוטמיה), שמתו מוות טבעי ונקברו בעיר טרמן במסופוטמיה.
יום חגם מצוין ב-1 בנובמבר.
האחים קוסמאס ודמיאנוס מרומא, שנרצחו ליד העיר על ידי רופא פגאני שקינא בהצלחתם.
יום חגם מצוין ב-1 ביולי.
בנוסף ליום המיוחד לכל זוג אחים, מציינים ביום ראשון הראשון בנובמבר את יומם של הרופאים ללא שכר.
קוסמודרום ווסטוצ'ני הוא נמל חלל רוסי, שבנייתו החלה בשנת 2011 במחוז אמור שבמזרח רוסיה, סמוך לעיר ציולקובסקי ולקוסמודרום סבובודני, מתוך מטרה לבטל את תלותה של רוסיה בקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן מחד ולפתח את המזרח הרחוק הרוסי מאידך.
שטח נמל החלל צפוי להגיע ל-1,035 קילומטר רבוע לאחר השלמת הבנייה.
שיגור לא-מאויש ראשון בוצע ב-28 באפריל 2016. בשנת 2021 בוצע מספר שיא של 5 שיגורים מהקוסמודרום.
חללית מאוישת תשוגר בשנת 2027.
לאחר התפרקותה של ברית המועצות החליטו שלטונות רוסיה, לנוכח העובדה שקוסמודרום בייקונור נמצא מחוץ לשטח המדינה ועקב מגבלות המיקום הגאוגרפי של קוסמודרום פלסצק, כי נחוץ לרוסיה נמל חלל שתהיה ממנו גישה לחלל.
לצורך כך הוסב בסיס טילים לנמל החלל קוסמודרום סבובודני.
אף על פי כן התשתיות בו היו מוגבלות, והוא לא היה מתאים לטיסות מאוישות.
בשנות ה-2000, עם התייצבות כלכלתה של רוסיה, הועלו הצעות בדבר הקמת קוסמודרום חדש מהיסוד.
תכנונו החל בשנת 2007 עת נחתם צו נשיאותי על ידי הנשיא ולדימיר פוטין.
עבודות הבנייה החלו בתחילת 2011.
טיסה בלתי מאוישת ראשונה התבצעה באפריל 2016 (לאחר שתוכננה תחילה לשנת 2015 אך נדחתה בשל עיכובים בבנייה), ואילו הטיסה המאוישת הראשונה צפויה להתבצע ב-2023. העלות הכוללת של הקוסמודרום מוערכת ב-13.5 מיליארד דולר.
הצורך באתר שיגור רוסי נוסף מדגיש את הצורך של רוסיה בעצמאות מוחלטת בגישה לחלל – לרבות שיגורים מאוישים, מאחר שקוסמודרום בייקונור ממוקם למעשה בקזחסטן, בעבר חלק מברית המועצות.
אף שהסכם בין ממשלת רוסיה לממשלת קזחסטן מאפשר לרוסיה להשתמש בבסיס זה עד שנת 2050, רוסיה חשה כי הימצאות הקוסמודרום מחוץ לשטחי רוסיה מגביל את חופש הפעולה שלה בשיגורים לחלל.
השיקולים העיקריים שעמדו בפני סוכנות החלל הפדרלית היו מגוון המסלולים אליהם ניתן לשגר מבסיס החלל החדש, ובעיקר:
סוגיות בטיחותיות – טווח האזורים שבהם נופלים שלבים מהטיל המשוגר;
שיקולים מדיניים וביטחוניים – הרצון להימנע מטיסת הטילים מעל שטחן הריבוני של מדינות אחרות.
בנוסף, אחת המטרות להקמת הקוסמודרום היא החשיבות הלאומית שרואה המדינה באכלוס האזור הבלתי מיושב כמעט בגבולה המזרחי של רוסיה, שיפור הכלכלה ופיתוח תשתיות אזוריות ובהן נמל תעופה, מסילות ברזל ותשתיות נוספות שנבנות סביב הקוסמודרום.
השיגורים שיבוצעו מהאתר הם שיגורים קוטביים – לכיוון צפון וכן שיגורים לכיוון מזרח, מאחר בדרום נמצאת סין ואילו בדרום מזרח נמצאות קוריאה הצפונית ויפן, מה שמגביל את אפשרויות השיגור לכיוונים אלה.
החשש העיקרי בעת שיגורים לחלל היא כי השלבים שעשויים ליפול מטיל שיגור, עלולים ליפול בשטחי יערות הטייגה ועלולים לגרום לשריפות ענק באזורים אלה.
בניית הקוסמודרום החלה בשנת 2012 וליוותה בשערוריות שחיתות וכן בשביתות של עובדים עקב עיכוב בשכר.
סגן ראש ממשלת הפדרציה הרוסית דמיטרי רוגוזין הופקד על פתרון בעיות אלו, כאשר מונה לאחראי על תחום הבנייה בספטמבר 2014. במהלך בניית הקוסמודרום ביצע רוגוזין יותר מ-50 ביקורים באתר הבנייה.
באפריל 2015, סך פיגור השכר הסתכם ביותר מ-150 מיליון רובל.
הבעיה הייתה כה חריפה שהבנאים פתחו בשביתת רעב במחאה, ונושא אי תשלום השכר הועלה במופע השאלות ותשובות "הקו הישיר עם ולדימיר פוטין".
בנובמבר 2018, נציג רשמי של משרד התובע הכללי של רוסיה, אלכסנדר קורנוי, דיווח כי יותר מ-140 תיקים פליליים נפתחו על הפרות במהלך בניית הקוסמודרום והנזק הסתכם ביותר מ-10 מיליארד רובל.
ביוני 2021, סמנכ"ל רוסקוסמוס לענייני בניית הון, יורי רוסליאק, פוטר בשל "חוסר שליטה על תנועת הכספים התקציביים" ופתיחה של 2 תיקים פליליים חדשים בנושא.
נוסף לזה, חברה לבניית גשרים באוקיינוס השקט הידועה בשם TMK, נחשדה במעילה של יותר מ-7.5 מיליארד רובל, נפתחו תיקים פליליים נגד הנהלת החברה, אשר פעלה כקבלן בנייה באתר השיגור.
גם נגד קבלנים אחרים המעורבים בבניית הקוסמודרום נפתחו תיקים פליליים.
ב-29 באפריל 2016 נידון יו"ר דירקטוריון החברה א.
החקירה ובית המשפט קבעו כי בשנים 2014-2015 הוא ארגן גניבה של כספים השייכים לחברת TMK, בסכום של כמעט 104.5 מיליון רובל.
בסוף ינואר 2019, נודע על מותו של דמיטרי סאבין, לשעבר ראש חברת דלספצסטרוי, שפיקח על בניית הקוסמודרום.
ב-5 במאי 2017 הגישו רוסקוסמוס והנהלת קוסמודרום ווסטוצ'ני תביעה נגד סניף המזרח הרחוק של תאגיד ספטסטרוי בדרישה לשלם 2.3 מיליארד רובל ולעזוב את המתקן הלא מוכן.
בשנים 2014-2016 נערכו מספר מעצרים במערכת ספטסטרוי בתיקים פליליים מתוקשרים הקשורים למעילות בקנה מידה גדול, לרבות במהלך בניית הקוסמודרום ווסטוצ'ני.
נעצרו שני סמנכ"לים בספצסטרוי, אלכסנדר זגורולקו ואלכסנדר בוריאקוב.
סרגיי דיגטרב, ראש חברת VIP-Stroyengineering, נידון ל-8 שנות מאסר ב-2015 בגין מעילה של 1.3 מיליארד רובל במהלך בניית הקוסמודרום.
הוא שוחרר באפריל 2019 והפך לנאשם בתיק פלילי של הונאה בקנה מידה גדול במיוחד במהלך בניית מפעל ניז'ני נובגורוד לרגל יום השנה ה-70 לניצחון.
שיגור ראשון תוכנן ל-25 בדצמבר 2015..
בשל חוסר מוכנות חלק ממתקני הקוסמודרום, השיגור נדחה לסתיו 2016. השיגור שתוכנן ל-27 באפריל 2016 בוטל ונדחה לבסוף ביום.
שיגור הבכורה יצא לדרך לבסוף ב-28 באפריל 2016 עם שיגור הטיל סויוז 2.1а שנשא מספר לווייני מחקר.
מאז בכל שנה בוצע מספר לא גדול של שיגורים.
בשנת 2023 לראשונה בוצע שיגור בעזרת משגר מדגם אנגרה.
בשנת 2027 תשוגר "אוריול", החללית המאוישת הראשונה, למשימה אל תחנת החלל הבין-לאומית.
כמו כן, ישוגר לוויין התקשורת Gonets-М 33, 34 ו־35 בסיוע המשגר סויוז-2.1b עם מאיץ מדגם "פרגאט" .
קוסמה דה טורס (בספרדית: Cosme de Torrès; סביב 1510 – 2 באוקטובר 1570) היה כומר ישועי ספרדי בן המאה ה-16 שהיה אחד מראשוני המיסיונרים הנוצרים ביפן.
הוא נולד בוולנסיה שבספרד ונפטר באמאקוסה (天草), אי המצוי כיום בשטח מחוז קומאמוטו שביפן.
תמצית קורות חייו עד לנסיעה ליפן (1549-1510)
קוסמה דה טורס נולד בוולנסיה ב-1510, וקיבל הסמכה לכמורה ב-1535. הוא התיישב באי מיורקה ושימש כפרופסור לדקדוק.
משם נשלח לאסיה, ולאחר מסע כושל לפיליפינים פגש במיסיונר פרנסיסקו חאווייר באיי מאלוקו ב-1546. הוא הצטרף למסדר הישועים בגואה ב-1548, שם עבד כמורה לדקדוק בקולג' הישועי.
כשחאווייר ופרננדס עזבו את היראדו באוקטובר 1550 בדרכם לקיוטו, הושאר טורס מאחור על מנת להמשיך בעבודה המיסיונרית במקום.
במרץ 1551 חזר חאווייר להיראדו לאחר מסע מאכזב לקיוטו, שם נדחתה בקשתו להיפגש עם הקיסר.
באפריל 1551 עקרו חאווייר וטורס לעיר ימאגוצ'י שבה שהה חאווייר באוקטובר ונובמבר 1550 בדרכו לקיוטו.
בספטמבר 1551 כתב טורס על הסקרנות האינטלקטואלית של תושבי ימאגוצ'י כך: טורס גם כתב על הצלחתו בהמרת יפנים לנצרות בימאגוצ'י: על פי תיאוריו, הטביל טורס לנצרות יותר מאלפיים תושבים ובנה כנסייה בעיר.
הוא פעל במקום ללא לאות על מנת לסייע לתושבים שחייהם השתבשו בשל המלחמות הבלתי פוסקות של תקופת סנגוקו ביפן.
עם זאת, ב-1551 התמרד אציל מקומי בשם סואה הארוקאטה (陶 晴賢 1555-1521) בשלטונו של אוצ'י יושיטאקה שהיה הדאימיו המקומי של ימאגוצ'י.
סואה הביס את כוחותיו של יושיטאקה תוך כמה ימים, ויושיטאקה נאלץ לבצע ספוקו.
במצב שנוצר הותקפו גם טורס ופרננדס בשל הטפותיהם כנגד הבודהיזם.
בהתקפה הם איבדו את דירתם וכל רכושם, אך חייהם ניצלו.
חאווייר עזב את יפן ב-1551 במטרה להקים מיסיון ישועי בסין, וטורס החליף אותו כממונה על המיסיון ביפן.
טורס ביסס את טיעוניו בוויכוחים אלו על הגיון, משום שהאמין כי דרך זו תהיה האפקטיבית ביותר לשכנע את היפנים שהיו, כפי שכתב, .
הוא נהג לתקוף במיוחד את העיקרון באמונה הבודהיסטית, כפי שהנוצרים הבינו אותו, שאין ישות האחראית למקורו של העולם ובריאתו.
טורס נשאר בימאגוצ'י עד שפרצה מרידה כנגד הדאימיו בתחילת 1556. טורס ניצל, אך קהילת המתנצרים דחקה בו לעבור למקום בטוח יותר והוא נאלץ לעקור למחוז בונגו, ששליטו, הדאימיו הצעיר אוטומו יושישיגה שהיה ידידותי לנוצרים (ואף התנצר בערוב ימיו) הציע לו מקלט.
באותה שנה השתלט מורי מוטונארי (毛利 元就 Mōri Motonari; 1571-1497) ממשפחת האצולה מורי, על האן של ימאגוצ'י, הוציא להורג את הדאימיו ואסר על המרות הדת.
המתנצרים של ימאגוצ'י לא פגשו מיסיונרים מערביים עד שמשפחת מורי נכנעה לטויוטומי הידיושי ב-1585. חורבן המיסיון בימאגוצ'י היה מכה קשה לטורס שכתב לנונש בארטו (Belchior Nunes Barreto), יורשו של חאווייר כממונה על המיסיונים של הישועים, שחייו בימאגוצ'י היו מלאים בשמחה וסיפוק.
אוטומו תרם חלקת אדמה ובית עבור המיסיון הישועי מרכושו הפרטי.
הבית שימש כמשכן לישועים וטורס הקים בית קברות נוצרי ובית חולים על חלקת אדמה זו.
בית הקברות היה חשוב במיוחד למיסיון משום שמקדשים בודהיסטים סירבו לקבור נוצרים יפנים.
ב-1562 עקר טורס ליוקסאורה (Yokoseura), עיר נמל בקרבת נגסאקי של ימינו שהדאימיו ששלט עליה, אומורה סומיטדה (大村 純忠, Ōmura Sumitada), הזמין את הנוצרים לתחום שלטונו, ואף התנצר שנה אחר כך.
ההיסטוריון והמיסיונר הישועי הפורטוגזי לואיש פרואיש (Luís Fróis; 1597-1532), שהגיע ליפן יחד עם קבוצת מיסיונרים ביולי 1563 בספינה שנחתה ביוקוסאורה, פגש בטורס שהיה אז אדם זקן וחולה שבקושי עמד על רגליו.
טורס אפשר לפרואיש להטביל תושבים לנצרות במקומו ואז שלח אותו לטקושימה, אי ליד היראדו שבו הייתה קהילה של 350 מתנצרים.
קוסמה דה טורס התיישב באמאקוסה, אי המצוי כיום בשטח מחוז קומאמוטו שביפן, שבשנת 1566 פנו שליטיו לטורס בבקשה לשלוח מיסיונרים לאי.
קוסמוגרפיה מיוונית: (κοσμολογία 'קוסמוס' = יקום, גרפיה = תיאור), היא מדע שמטרתו להעניק כלים מתמטיים למיפוי היקום: הכוכבים, הפלנטות, השמש, הירח, האוקיינוסים היבשות והארצות.
משימה שאפתנית זו מאחדת בתוכה דיסציפלינות מתמטיות מתחומים שונים: אסטרונומיה, אסטרולוגיה, קרטוגרפיה, ניווט, ארכיטקטורה ומכשירי מדידה.
עד לתקופת הרנסאנס, חקר העולם התחלק לשתי קטגוריות: קוסמולוגיה וקוסמוגרפיה.
הקוסמולוגיה התמקדה בעיקר בהסבר הפילוסופי על מהות היקום וכיצד הוא פועל, אך מתקופת הרנסאנס והלאה, התייחסו החוקרים לשני הנושאים הללו כאל מקשה אחת.
אחד הקשיים במיפוי היקום נובע מהעובדה כי ברוב חלקי החלל אין אור ואין אפשרות לראות את גרמי השמיים הנמצאים בקרבה.
עוד קושי במיפוי היקום הוא שבני האדם לא יודעים ולא יכולים לדעת (נכון לעכשיו) אם יש גבולות ליקום, כלומר, לא יכולים לדעת אם מה שאנו מחפשים בכלל נמצא שם.
בנוסף, פיתוח הטכנולוגיה לחקר החלל הוא תהליך שצורך משאבים מתכלים רבים ובכך גוזל כסף רב.
ישנו עוד קושי והוא מדבר על כך שגרמי שמיים שולחים אור שעין אנושית (עין בלתי מזוינת) לא יכולה לראות, אך אכן הצליחו לגבור על קושי זה דרך מצלמות שביכולתן לצלם תמונות באורכי גל שבני אדם לא מסוגלים לראות.
עם כל הקשיים הללו ישנו גם הקושי הבא.
דרכים למיפוי היקום לפני המהפכה הקופרניקאית
בתקופה שלפני המהפכה הקופרניקאית, הטלסקופ שימש כאביזר אשליה ושעשוע, ועל כן נחשב ככלי לא אמין לחקר היקום.
כתוצאה מכך, הכלי המרכזי למיפוי היקום היה עייני האדם.
דרך זו למיפוי היקום הובילה לתפיסה שכדור הארץ הוא מרכז היקום, שכן כשהסתכלו האנשים לשמיים נוצרת האשליה שהשמש וגרמי שמיים אחרים נעים סביב כדור הארץ.
התפתחות חקר החלל מהמהפכה הקופרניקאית ועד ימינו
האסטרונומיה השתנתה והשתכללה מאוד מא המהפכה הקופרניקאית.
השינוי התרחש בעקבות שינויים באופני המחשבה של אנשי מדע והמצאות מדעיות חדשות, שאפשרו את פויתוחם של כלי מחקר מתקדמים יותר.
בין הדוגמאות להתפתחות כלי המחקר ניתן למנות את שכלול הטלסקופ בין המאה ה-16 והמאה ה-18, וההבנה שכלי זה יכול לשמש לצרכים מדעיים; המצאת הלוויין הראשון ושליחת לוויינים לחלל - הלוויין המלאכותי "ספוטניק 1" שוגר לחלל ב־4 באוקטובר 1957, ובעקבותיו שוגרו לוויינים רבים נוספים עם טכנולוגיות המשמשות למיפוי היקום.
בשנים האחרונות ניתן למפות את היקום ולראות גרמי שמיים רחוקים בכמה דרכים שונות וביניהן טלסקופים מכדור הארץ שרואים עד למרחק של 9.3 מיליארד שנות אור.
חלק מהטלסקופים טסים במסלול פולארי, שהוא מסלול תנועה של לוויינים מסביב לכדור הארץ או לכוכב לכת אחר המסתובב סביב צירו.
מסלול פולארי עובר מעל הקטבים, או לפחות מעל נקודות שקרובות לקטבים, של כוכב הלכת שאותו הוא מקיף.
תפקיד הטלסקופים הממוקמים על פני כדור הארץ, במצפה הכוכבים, הוא לאסוף גלי אור או גלים אלקטרומגנטיות ולתרגמם לתמונה שהצופה יכול להבין.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של טלסקופים.
כל סוג נועד לטפל בגלים מסוגים שונים.
טלסקופ אופטי: טלסקופ שאוסף ומרכז אור מהספקטרום האלקטרומגנטי, ובנוסף ישנם טלסקופים אופטיים שעובדים על התת-אדום (שמתחת לספקטרום האלקרומגנטי) והעל סגול (שמעל הספקטרום האלקטרומגנטי).
טלסקופ מחזיר אור: טלסקופ העובד על סידור מראות באופן שונה.
טלסקופ רדיו: טלסקופ המשתמש בקרינת רדיו הנפלטת מגרמי שמיים וכוכבים.
הטלסקופ אינו מביא לנו תמונה ברורה ולכן ישנן הרבה שיטות שמתרגמות לנו את התמונה הלא מובנת לתמונה רגילה שאנו יכולים להבין, למשל:
שיטת Aitoff (השיטה שממנה נוצרה התמונה שלמעלה) שבה היא לוקחת את תמונת שלושת הממדים (שהתקבלה מהטלסקופ) חותכת אותו לחצי ומשטחת את הכל לצורת אליפסה.
ישנה גם שיטת המיפוי של החברה SDSS.
בשיטת מיפוי זו מחלקים את השמיים לשלוש מפות: אחת בשביל הכוכבים, אחת בשביל החורים השחורים והשלישית בשביל הגלקסיות.
את גרמי השמיים הללו הם ממפים בעזרת טלסקופים מיוחדים שנמצאים בכל רחבי כדור הארץ, בטלסקופים אלו יש צמצמים אשר קולטים את קרני האור הנובעים מכל האובייקטים האלו (החורים השחורים, הגלקסיות והכוכבים), קרני האור הללו מתלכדות למישור המוקד שבו נמצאים המכשירים שמנתחים את קרני האור.
בתוך המרחב הממוקד של כל טלסקופ הנמצא בכל חצי כדור, נמצאים 500 "רובוטים" אשר נעים לעבר גרמי השמיים ולוכדים את קרני האור שלהם.
התהליך הזה קורה מיליוני פעמים מפני שהיקום כל הזמן משתנה, כוכבים כל הזמן מתפוצצים וחורים שחורים ממשיכים לגדול.
על כן לא מספיק למפות את היקום רק פעם אחת אלא צריך לעשות זאת מספר פעמים.
קוסייר היא עיר במערב סוריה הנמצאת במחוז חומס.
העיר שוכנת כ-35 ק"מ מדרום לחומס באזור הררי, בגובה 540 מטר מעל פני הים, המשקיף על גבול סוריה-לבנון.
מיקומה של העיר, על הדרך שבין הבירה דמשק לחוף הים התיכון ובסמוך לגבול סוריה-לבנון, מקנה לה חשיבות אסטרטגית.
קוסייר היא העיר הקרובה ביותר לחומות העיר העתיקה קדש, הידועה בזכות קרב קדש שנערך בסמוך לה בשנת 1274 לפנה"ס.
הגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי ביקר בעיר בתחילת המאה ה-13, בתקופת שלטון השושלת האיובית, וציין כי בעיר קיים חאן גדול המוקף בגנים.
בשנת 1832, בתקופת כיבוש מוחמד עלי, מפקד הכוחות אבראהים פאשא התארח בעיר.
לאחר נסיגת הכוחות המצרים נותרו מספר משפחות מצריות בעיר אשר מצאו בה מזג אוויר נוח ואפשרות לפיתוח חקלאי.
העיר בעת מלחמת האזרחים בסוריה
חלק מתושבי העיר השתתפו במלחמת האזרחים בסוריה והתקוממו נגד משטרו של בשאר אל-אסד.
אל העיר נמלטו אף עריקים מצבא סוריה.
בתקופה שבין פרוץ מלחמת האזרחים, באפריל 2011, לבין 13 בפברואר 2012, נהרגו בעיר למעלה מ-70 תושבים.
מאז נובמבר 2011 נתונה העיר למצור של צבא סוריה.
ב-13 בפברואר 2012 השתלטו כ-400 חיילים ואנשי מליציות התומכות בשלטון על בית החולים המרכזי בעיר ובניין העירייה.
בניין העירייה הפך למטה כוחות הצבא בעיר.
מאותה עת החלו צלפים יורים ברחובות וחיי העיר שותקו למעשה.
ב-9 ביולי 2012 השתלטו כוחות צבא סוריה החופשית על בניין העירייה והרסו אותו במטרה למנוע בו שימוש עתידי למטרות צבאיות.
החל מחודש יולי הייתה העיר בשליטה של כוחות צבא סוריה החופשית למעט בית החולים ומספר עמדות שליטה סביב העיר.
ב-8 בדצמבר 2024 הכריזו המורדים הסורים על כיבוש העיר קוסייר.
בהתאם לנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה בשנת 2004 היו בעיר 29,818 תושבים.
בשנת 2011 העריך ה-BBC כי בעיר חיים כ-40 אלף תושבים.
קוסייר היא עיר במצרים, לחוף ים סוף, שנוסדה לפני כ-5,000 שנים.
קוסייר שוכנת 138 ק"מ מדרום להורגאדה, 139 ק"מ מצפון למרסא עלם ו-73 ק"מ מצפון לנמל התעופה הבינלאומי מרסא עלם.
בקוסייר נמצאה בתקופה התלמיית העיר מיוס הורמוס.
המקום הוא בסמוך לעיר הנמל המצרית הקדמונית סאואו (Sewew) שממנה יצאו המשלחות לארץ פונת האגדית.
בעונת החפירות של שנת 2000 נמצאו חוזים מסחריים עם השם מיוס הורמוס המאמתים את שם המקום.
לפי הממצאים תקופת הפריחה של העיר הייתה במאה השנייה לפנה"ס.
קוסימן מצוי (שם מדעי: Crossarchus obscurus) הוא מין של נמייה קטנה החי באזורי סוואנה ויערות במערב אפריקה.
הפרווה של הקוסימן סמורה וגסה בצבע חום כהה או אדמדם ובעל שרירי גב מוקשחים מעט.
יש לו עיניים ואוזניים קטנות וכהות וכן זנב קצר יחסית לנמייה שנגמר בקצה חד.
הרגליים קצרות ובעלות טפרים ארוכים המשמשים לחפירה.
אורכו הממוצע עד 30 ס"מ ומשקלו עד 1 קילו.
הקוסימנים נפוצים במדינות מערב אפריקה בגאנה, חוף השנהב, בנין, ליבריה וסיירה לאון.
הקוסימנים נפוצים באזורים לחים וקרובים למים באזורי יערות והוא נפוץ עד לגובה 1,000 מ'.
אלו הם טורפים קטנים הצדים באמצעות חוש הראייה והריח.
הם אוכלים יצורי קטנים כמו חרקים, צפרדעים, סרטני מים מתוקים, מכרסמים קטנים, זוחלים קטנים כולל נחשים ומגוון בפירות יער שהוא מוצא.
הטרף נהרג על ידי נשיכה בצוואר בעזרת שיניהם החדות.
הם חיים בחבורות קטנות הנעות ביחד בצורה היררכית בה רק הזוגות החזקים יכולים להתרבות והם מתרבים בכל ימות השנה.
הם חיים רחוק מיישובים אך הם ניתנים לאילוף וקל לגדל אותם בשבי, בגני חיות ולפעמים גם כחיות מחמד.
תוחלת חייהם בשבי יכולה להגיע עד ל-10 שנה.
קוסימן שטוח-ראש (שם מדעי: Crossarchus platycephalus) הוא מין של נמייה מהסוג קוסימן החי בטבע באפריקה והוא אנדמי למדינות: בנין, קמרון וניגריה.
בעבר הוא נחשב לתת-מין של קוסימן מצוי והוא דומה לו בגופו ובממדיו.
הם בעלי פרווה חומה כהה וזנב קצר ביותר.
האף מוארך והאוזנים והעיניים קטנות.
הקוסימנים חיים בחבורות קטנות ביערות מערב אפריקה.
הם יוצאים בלילות לצוד וניזונים מיצורים קטנים כמו חרקים, מכרסמים קטנים, זוחלים כמו לטאות ונחשים, ביצים וגם פירות.
קוסימן אנגולי (שם מדעי: Crossarchus platycephalus) הוא מין של נמייה מהסוג קוסימן החי בטבע באפריקה הטרופית.
זהו מין של נמייה ננסית החיה ביערות גשם באפריקה ואינה נפוצה לעיני אנשים.
הוא בעל פרווה כהה וחוטם ארוך מעט אך אוזניים קטנות.
הקוסימן נמצא בסיכון עקב אובדן מקום חיות ועקב ציידים ילידים לבשרו.
ansorgei - הנפוץ בעיקר באנגולה
nigricolor - הנפוץ בעיקר בזאיר
לא ברור מה מצב השימור של הקוסימן עקב חשאיותו וחייו בין ביערות הטרופיים.
מקום עיקרי בו הוא נמצא הוא הפארק הלאומי סלונגה שבקונגו.
קוסימן אלכסנדר (שם מדעי: Crossarchus alexandri) הוא מין של נמייה מהסוג קוסימן החי בטבע ביבשת אפריקה בעיקר סביב המדינות קונגו ואוגנדה.
קוסימן זה קרוב למין קוסימן אנגולי ודומה לו במראו ובממדיו.
הקוסימן האלכסנדרי גם חי באתרים חופפים לקוסימן האנגולי וחי כמותו ביערות גשם.
הוא יוצא בלילות לחפש מזון וניזון מחרקים וזחלים, עכבישים, סרטנים, מכרסמים קטנים וזוחלים קטנים וגם מפירות.
הם מתרבים בכל ימות השנה והגורים נולדים לאחר 8 שבועות.
הם נגמלים אחרי 3 שבועות ומגיעים לבגרות מינית אחרי 3 חודשים.
קוסימן (שם מדעי: Crossarchus) הוא סוג של טורפים קטנים ממשפחת הנמייתיים בעלי אף מוארך, החיים במאורות בקרקע ויוצאים לצוד בלילות ביערות ובביצות סבוכות במערב אפריקה מאוגנדה עד סיירה לאון.
קוסיי אינווה (ביפנית: 井上康生; באנגלית: Kōsei Inoue; נולד ב-15 במאי 1978) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, האלוף האולימפי מסידני 2000. הוא שלוש פעמים אלוף עולם מהשנים 1999, 2001 ו-2003. אינווה מחזיק גם בשתי מדליות זהב ממשחקי אסיה.
אינווה נחשב בקהילת הג'ודו כאחד מהג'ודוקא התחרותיים הטובים ביותר, והוא מוכר בהתמחותו בהטלת אוצ'י-מטה (内股, הטלת ירך פנימית) ובהטלת אוצ'י-גארי (大内刈, הטלה פנימית גדולה).
התואר המשמעותי הראשון של אינווה היה ב-10 בדצמבר 1998 כאשר התחרה במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, אז זכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את ארמן באגדסרוב האוזבקי.
עוד באותה השנה הוא זכה בשתי מדליות כסף באליפות יפן בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוח.
באליפות העולם בשנת 1999 שנערכה בברמינגהאם, אינווה זכה במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את ראדו איוון הרומני, בשמינית הגמר הוא ניצח את קאמול מוראדוב האוזבקי וברבע הגמר את סטפן טרנו הצרפתי.
בחצי הגמר ניצח את אריק זאבי הישראלי ובגמר גבר על ג'אנג סונג-הו הקוריאני.
באותה השנה זכה בטורניר 'World Masters Munich' כאשר ניצח בגמר את ניקולא ז'יל הקנדי.
עוד באותה השנה זכה במדליית הארד בטורניר 'Jigoro Kano Cup Tokyo' (כיום גראנד סלאם טוקיו).
אינווה התחרה באולימפיאדת סידני 2000 בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג וזכה במדליית הזהב בדרך יוצאת דופן כאשר שניצח כל קרב באיפון.
בקרב הראשון הוא גבר על יוסבאני קסל הקובני, בשמינית הגמר ניצח את דניאל גואינג הניו זילנדי וברבע הגמר ניצח את אריק זאבי הישראלי.
בחצי הגמר ניצח את לואיג'י גואידו האיטלקי ובגמר ניצח את ניקולא ז'יל הקנדי.
בטקס הענקת המדליות הוא נשא עימו לפודיום תמונה של אמו שנפטרה לפני האולימפיאדה.
באותה השנה זכה לראשונה במדליית הזהב באליפות יפן ובטורניר 'Tournoi de Paris' (כיום גראנד סלאם פריז) כשניצח בגמר את סטפן טרנו הצרפתי המקומי.
באליפות העולם 2001 שנערכה במינכן, זכה אינווה במדליית הזהב.
בקרב הראשון ניצח את אלקו ואן דר חייסט הבלגי, בקרב השני ניצח את מרטין פדר האסטוני, בשמינית הגמר ניצח את מריו סאבינו הברזילאי וברבע הגמר את אסחט ז'יטקייב הקזחי.
בחצי הגמר ניצח באיפון את ז'יסלן לומר הצרפתי פחות מדקה לסיום הקרב ובגמר גבר שוב באיפון על אנטל קובאץ' ההונגרי.
באותה השנה התחרה באליפות יפן וזכה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל הפתוח כשניצח בגמר את שיניצ'י שינוהארה ובקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג כאשר ניצח בגמר את אחיו טומוקאזו אינווה.
ב-3 באוקטובר 2002, אינווה השתתף במשחקי אסיה שנערכו בפוסן שבדרום קוריאה, התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את עבדולו טנגרייב האוזבקי.
באותה השנה התחרה באליפות יפן וזכה בפעם הרביעית במדליית זהב לאחר שניצח בגמר המשקל הפתוח את יאסויוקי מונטה.
באליפות העולם 2003 שנערכה באוסקה שביפן, ארץ מולדתו של אינווה, הוא זכה במדליית הזהב בפעם השלישית ברציפות.
בקרב הראשון הוא ניצח את זולטן פאלקובץ' הסלובקי, בשמינית הגמר את איוון וגה הספרדי וברבע הגמר את איברי ג'יקוראולי הגיאורגי.
בחצי הגמר הוא ניצח באיפון את ניקולא ז'יל הקנדי כאשר ביצע תרגיל אוצ'י-מטה מוצלח ובגמר גבר על ז'יסלן לומר הצרפתי.
באולימפיאדת אתונה 2004, אינווה נבחר לקפטן הנבחרת היפנית והיה הג'ודוקא המועדף לזכייה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
בקרב הראשון ניצח את אמל מקיץ' הבוסני, בקרב השני ניצח את אנטל קובאץ' ההונגרי, בשמינית הגמר ניצח באיפון את מרטין קלי האוסטרלי וברבע הגמר הפסיד באיפון לאלקו ואן דר חיסט הבלגי.
הוא נשר לבית הניחומים שם הפסיד למובלוד מיראלייב האזרי.
בשנת 2005 זכה בטורניר 'Jigoro Kano Cup Tokyo' בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שניצח בגמר את יורי ריבאק הבלארוסי.
באליפות העולם 2007 שנערכה בריו דה ז'ניירו, אינווה התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וסיים במקום החמישי.
בקרב הראשון ניצח את קרלוס זגארה הפרואני, בקרב השני הפסיד לטדי רינר הצרפתי ונשר לבית הניחומים שם ניצח את יורי ריבאק הבלארוסי, טינו בייראו הגרמני ואת אוסקר ברייסון הקובני.
בקרב על מדליית הארד אינווה פגש את ז'ואאו שליטלר הברזילאי והפסיד בניקוד קוקה.
באותה השנה זכה בטורניר פריז היוקרתי 'Tournoi de Paris'.
ברבע הגמר ניצח את אלכסנדר מיכאילין הרוסי, בחצי הגמר את בארנה בור ההונגרי ובגמר ניצח באיפון את יורי ריבאק הבלארוסי.
בשנת 2008 אינווה הודיע על פרישה מג'ודו תחרותי.
ב-14 בינואר 2008, אינווה התחתן עם השחקנית היפנית אקי היגאשיהארה.
לאחר שהודיע על פרישה מג'ודו תחרותי, אינווה נבחר על ידי הוועד האולימפי ביפן לטוס לבריטניה כדי ללמוד אנגלית.
הוא גר במשך כחצי שנה באדינבורו שבסקוטלנד והתאמן עם נבחרת הג'ודו המקומית.
לאחר מכן עבר לגור בלונדון לתקופה של כ-12 חודשים במהלכם אימן ג'ודו במכון בודוקוואי, מועדון אמנויות הלחימה היפניות הוותיק באירופה.
כשחזר ליפן הוא מונה למאמן של קטגוריית המשקל הכבד בנבחרת הג'ודו הלאומית.
לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012, המשחקים הכי פחות מוצלחים של הג'ודו היפני, הוכרז שאינווה יחליף את שיניצ'י שינוהארה כמאמן הראשי של נבחרת הג'ודו היפנית.
קוסינו-אוחטומסקי הוא ראיון של המחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
הראיון מפורסם במתחם הטבעי שלו.
בשטחו של ראיון קוסינו-אוחטומסקי נמצא הפארק הטבעי וההיסטורי קוסינסקי, הכולל את המתחם המפורסם של אגמי קרחונים קוסינסקיאה, עמק נהר רודנבקה ואחו מוגן.
בשנת 1923 אורגנה שמורת הטבע קוסינו בשטחו של קוסינו, שהייתה אחת משש השמורות הראשונות בברית המועצות.
תחנות מטרו "רחוב דמיטרבסקוגו" ו"לוחמנובסקאיה"
קוסין היא עיירה פלסטינית בנפת שכם שבצפון יהודה ושומרון, השוכנת כ-8 ק"מ מערבית לשכם.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית העיר מנתה כ-1,734 תושבים בשנת 2006.
קוסין גובלת בבית איבא ממזרח, דיר שרף מצפון, כפר קדום ממערב וכפר קדום וג'ית מדרום.
בסוף המאה ה-16 התגוררו בכפר 15 משפחות ו-7 רווקים – כולם מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו שיעור קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים הכוללים חיטה, שעורה, יבולי קיץ, כוורות ועזים, בנוסף על הכנסות מזדמנות ומס מיוחד לתושבי אזור שכם; בסך הכל תושבי הכפר שילמו כ-6,300 אקצ'ות.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 קוסין תוארה כ"כפר בצידו של רכס.
מעיין קיים בערך שלושת רבעי קילומטר דרומית-מזרחית בעמק." עוד צוין כי: "החורבה המוצגת ליד מקום זה היא בסך הכל ערמת אבנים."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, התגוררו בקוסם כ-147 מוסלמים.
בסקר הכפרים של 1945, אוכלוסיית קוסין מנתה 310 תושבים ואילו שטח הכפר היה 4,543 דונם.
מתוכם 59 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 3,227 לגידול דגנים, ואילו 21 דונם סווגו כשטחים בנויים.
לפי מפקד האוכלוסין הירדני, בשנת 1961 התגוררו בקוסין כ-494 תושבים.
לפי הסכמי אוסלו מוגדרים 51% משטחי הכפר כשטח B, ואילו 49% הנותרים מוגדרים כשטח C.
קוסמו המילטון היה סופר ומחזאי בריטי, אחיו של פיליפ גיבס וארטור גיבס.
הנרי צ'ארלס המילטון גיבס נולד בנורווד.
הוא לקח שם משפחת אימו כאשר החל לכתוב.
נישא פעמיים: אשתו הראשונה נפטרה בשנת 1912 ולאחר מספר שנים הוא התחתן עם ג'וליה שהייתה האישה הראשונה של גאי בולטון.
בשנים 1904–1906 הועלו מספר מחזות שלו על הבמה בלונדון ולאחר מלחמת העולם הראשונה גם בארצות הברית.
קוסמו המילטון גם כתב מספר רב של רומנים, בקצב של יצירה כל שנה בממוצע.
רומנים וסיפורים של קוסמו המילטון היו בסיס למספר רב של סרטים, חלק יצאו לאקרנים לאחר מותו.
המילטון שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה בשירות האוויר של הצי המלכותי.
קוזימו פנצאגו (באיטלקית: Cosimo Fanzago; קלוסון, 12 באוקטובר 1591 – נאפולי, 13 בפברואר 1678) היה אדריכל ופסל איטלקי, שנחשב בדרך כלל לאמן הגדול ביותר בתקופת הבארוק בנאפולי, איטליה.
פאנצאגו נולד בקלוסון (המחוז הנוכחי של ברגמו) במשפחה של יוצקי ארד ואדריכלים.
ב-1608, לאחר שהייה קצרה בקייטי, עבר לנאפולי.
שם (לפי מה שכתב ב-1612) הוא הוכשר כפסל שיש ובונה אצל הפסל הטוסקני אנג'לו לאנדי.
עבודתו החשובה הראשונה הייתה אנדרטת הקבר של מריו קראפה, קרוב משפחתו של אוליביירו קראפה.
ההתחלה האדריכלית החדשה שלו הייתה התכנון של כנסיית San Giuseppe dei Vecchi (הושלם ב-1669).
קוסיי טאני (ביפנית: 谷 晃生; נולד ב-22 בנובמבר 2000) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בקבוצת שונן בלמארה מליגת העל היפנית, בהשאלה מגמבה אוסקה, ובנבחרת יפן.
טאני, יליד אוסקה שביפן, גדל במחלקות הנוער של TSK סנבוקו SC וגמבה אוסקה.
ב-1 בפברואר 2020 הושאל טאני לשונן בלמארה מליגת העל היפנית.
טאני היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021. ב-27 ביולי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת אליפות מזרח אסיה .
קוסמאטי וגם קוסמאטסק (Cosmati, Cosmatesque) הוא סוג של אומנות פסיפס שנוצרה ונפוצה במרכז איטליה ובדרומהּ במאות ה-12 וה-13. אומנות קוסמאטי מאופיינת בשיבוץ פיסות אבן וזכוכית ססגוניות בצורות ובגדלים שונים לכלל דגמים גאומטריים מורכבים.
היא שימשה, בעיקר בכנסיות, לחיפוי משטחים אדריכליים – לריצוף רצפות, לחיפוי קירות ולעיטור עמודים, מזבחות, דוכני דרשה וכֵסֵי בישופים.
כינויהּ של אומנות זו הוא אֶפּוֹנִים של משפחת קוסמאטי (Cosmati) שאנשיה פיתחו אותה ועסקו בה במאות ה-12 וה-13. המונח "קוֹסמאטֶסק" נטבע במאה ה-19 ומתייחס לסגנון הריצוף גם בעבודות שנוצרו בהשראתו במאות הבאות.
השיטה והסגנון של אומנות קוסמאטי דומים לאלה של האופוס סקטילה מהעת העתיקה, והדגמים עוצבו בהשפעת אומנות הריצוף הרומית והביזנטית.
פיסות הריצוף למיניהן – פורפיר אדום וירוק (סרפנטין), שיש צהוב וגרניט אפור – היו במקורן ספוליה של חורבות רומא.
בצד חלקי האבן והשיש שובצו בריצופים מקטעים של זכוכית צבעונית.
הרקע לשיבוצים נעשה בדרך כלל משיש בהיר.
עבודות קוסמאטי מקוריות ספורות נמצאו מחוץ לאיטליה.
הנודעת בהן היא הרצפה הרבועה בקדמת המזבח הראשי בלב כנסיית וסטמינסטר בלונדון, שבמרכזה "עיגול ההכתרה" של מלכי אנגליה לדורותיהם.
עבודת קוסמאטי נוספת מן המאה ה-13 נמצאה בכנסיית הקבר בירושלים.
במהלך עבודות השיפוצים הנערכות במקום בעשור האחרון נתגלה לוח ריצוף בעיצוב קוסמאטי מובהק, שעיטר את המזבח במבנה הצלבני במשך מאות שנים עד השרפה הגדולה של 1808, אז ניזוק, סולק ממקומו והוסתר.
בעקבות "גלות אביניון" של האפיפיורים במאה ה-14 פחתו מיזמי הריצוף הקוסמאטי באיטליה והתחדשו בתקופת הרנסאנס בסגנון דגמי קוסמאטי המופתיים.
קוסמו אלכסנדר היה צייר דיוקנאות סקוטי.
אלכסנדר בילה חלק ניכר מחייו מעבר לים בעקבות תבוסת היעקוביטים ב-1745.
אלכסנדר היה בנו של ג'ון אלכסנדר, צייר וחרט מאברדין, ונקרא קוסמו על שם קוסמו גורדון, בנו של הדוכס היעקוביטי מגורדון.
בשנת 1745 הוא השתתף בהתקוממות היעקוביטים, שהסתיימה עם תבוסתו של הנסיך היפה צ'ארלי בקולדן בינואר 1746.
כמו יעקוביטים בולטים רבים אחרים הוא ברח לאירופה, והגיע לרומא בשנת 1747. הוא הוזמן לצייר את הנסיך היפה צ'ארלי, והמשיך לצייר דיוקנאות של היעקוביטים הגולים בעודו מטייל באיטליה ולאחר מכן בצרפת.
הוא התיישב בלונדון ב-1754, שם השאיר לו בית האדריכל ג'יימס גיבס, חברו וחבריו הסקוטים הקתוליים.
במהלך העשור הבא הוא עבד בלונדון, סקוטלנד והולנד, והצטרף לאגודת האמנים המשולבת ב-1765.
בשנת 1766 עבר אלכסנדר לפילדלפיה וצייר דיוקנאות של הקהילות הסקוטיות במושבות האמריקאיות.
בשנת 1768, ויליאם פרנקלין, המושל המלכותי של ניו ג'רזי, הזמין את אלכסנדר לאחוזתו בברלינגטון כדי לבצע עבודות בהזמנה.
בשנה שלאחר מכן, בניופורט, רוד איילנד, קיבל אלכסנדר עוזר בשם גילברט סטיוארט, שהיה אז בן 14. אלכסנדר וסטיוארט טיילו במדינות הדרום, ובשנת 1771 חזר אלכסנדר עם סטיוארט לסקוטלנד.
סטיוארט תכנן להמשיך את לימודיו אצל אלכסנדר, אך הצייר מת באדינבורו בשנה שלאחר מכן ב-25 באוגוסט 1772.
האריסון קוסמו קריקוריאן ג'רוויס הוא שחקן וזמר בריטי.
ג'רוויס נולד בניו ג'רזי, ארצות הברית לאם ארמנית-אמריקאית ואב בריטי.
הוא עבר לאנגליה עם הוריו בגיל שלושה חודשים.
כילד, הוא עבר לטוטנס, דבון עם אמו ואחיו הצעיר.
על היותו אמריקאי, ג'רוויס אמר: "באתי לכאן כשהייתי תינוק.
אני לא מרגיש קשר לשום מקום".
2010–2013: קריירת מוזיקה מוקדמת The Naughty Room
ג'רוויס הודיע על שם אלבומו השני בשם Is the World Strange או Am I Strange?
הסינגל הראשון שיצא מהאלבום היה "Gay Pirates", שיצא ב-23 בינואר 2011. את הקליפ של הסינגל ביים ג'רוויס.
השיר הוצג בתור Record of the Day וסרטון Spinner של AOL של היום.
בשנת 2011 החל ג'רוויס להצטלם לסרטו הראשון "The Naughty Room".
הסרט הוקרן בבכורה בערוץ "BBC Four" ב-20 באוגוסט 2012, זמן קצר לאחר יציאת אלבום האולפן השלישי של ג'רוויס, שכותרתו "Think Bigger".
פסקול הסרט כולל מספר שירים/וריאציות של שירים מהאלבום בפסקול.
הוא יצא לסיבוב הופעות בבריטניה בסוף 2012. ב-20 בנובמבר 2020, ג'רוויס הוציא מחדש את אלבומו מ-2012 "Think Bigger" as "Think Bigger" - (מהדורת דלוקס 2020), מכיוון שהאלבום מ-2012 מעולם לא יצא במלואו ברחבי העולם.
המהדורה המחודשת של "Think Bigger" מכילה את כל 11 ההקלטות המקוריות שלו ששוחזרו לשנת 2020, בתוספת תשע רצועות בונוס נוספות מאותה תקופה, כולל חמישה שירים שטרם נשמעו וארבע גרסאות אקוסטיות חיות של 'Bedroom' של רצועות מפתח של "Think Bigger".
בשנת 2015, ג'רוויס נבחן ולוהק לגלם את דמותו של סבסטיאן בסרט הבכורה העלילתי של ויליאם אולדרויד, "ליידי מקבת'" (אנ').
ג'רוויס כיכב בשני מחזות בתיאטרון בבימויו של ריצ'רד ג'ונס, בהפקה של הקוף השעיר ב-2017 מאת יוג'ין או'ניל בפארק אווניו ארמורי בניו יורק ו"אזור הדמדומים" בתיאטרון אלמיידה בלונדון.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית תחת השם Shadow of Violence.
בשנת 2020, שיחק ג'רוויס בתפקיד אורח בעונה החמישית שלסדרת הטלוויזיה כנופיית ברמינגהאם.
בעקבות משחקו בסדרה, לוהק ג'רוויס לתפקידים בסרטים Nocturnal, Funny Face, The Evening Hour ולגדול בין זאבים.
בשנת 2021 פורסם כי ג'רוויס יככב לצד דקוטה ג'ונסון בעיבוד של נטפליקס לרומן השפעה של ג'יין אוסטן.
באותה שנה הוא לוהק גם לתפקיד ג'ון בלקתורן, במיני סדרה שוגון משנת 2024, עיבוד הטלוויזיה השני לרומן באותו השם מאת ג'יימס קלאוול.
בשנת 2022, ג'רוויס היה מועמד בקטגוריה הופעה בתפקיד ראשי הטובה ביותר פרסי הקולנוע העצמאי הבריטי על הופעתו ב-It Is In Us All.
הוא גם היה מועמד לשחקן הבינלאומי הטוב ביותר בפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי.
בשנת 2023 לוהק לכמה סרטים.
תפקיד בסרט הדרמה "Inside" ולתפקיד בסרט "אלטו נייטס", לצד רוברט דה נירו ובבימויו של בארי לוינסון.
קוּסֵיר הוא כפר שיעי בלבנון ששייך לנפת מרג' עיון במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון.
לפי אדוארד פאלמר, פירוש השם הוא "הארמון הקטן".
הכפר שוכן כ־20 קילומטרים מדרום לא-נבטיה, כ-11 קילומטרים ממערב לגבול ישראל, כ-2.5 קילומטרים ממזרח לליטני, כ-4 קילומטרים ממערב לדיר סיריאן.
כקילומטר וחצי (בקו אווירי) מצפוֹן לכפר נבנה מחנה האו"ם Kompi C Indobatt שהוקם עבור הכוח האינדונזי.
בשנת 1881, משלחת של הקרן לחקר א"י (SWP) תיארה את הכפר: "בנוי מאבן, מאוכלס על ידי כ-300 מתואלים, ממוקם על רכס הגבעה, מוקף בכרמי תאנים וזיתים, ואדמה מעובדת.
המים מגיעים מבורות חצובים וכן מים שזורמים בוואדי אל חג'יר".
עוד צוין: "ישנן שלוש מערות ומשקוף עם כתובת יוונית, הנמצאים כעת בשימוש [משני] בכפר.
יש שרידי קמרונות, והבתים הקיימים בנויים מחומרים עתיקים".
קוסמבי (Kosambi בשפת פאלי ) או קאושמבי (Kaushambi בשפת סנסקריט ), הייתה עיר עתיקה בהודו, המאופיינת בחשיבותה כמרכז מסחר שהייתה במישור ואגן הניכוז של נהר הגנגס ובירת ממלכת ואצה , אחת משש עשרה הממלכות הגדולות (המאג'אנפדות ).
העיר הייתה ממוקמת על נהר יאמונה כ־56 קילומטרים מדרום-מערב למפגש שלו עם הנהר הגנגס בעיר פריאגראג' (שמה המודרני Prayagraj ), מה שהפך אותה למרכז רב עוצמה במסחר בממלכת ואצה.
במהלך האלף השני לפני הספירה התקיימה באזור תרבות החרס הצבעוני בצבעי חום ואוֹכֶּר.
קוסמבי הייתה אחת הערים הגדולות בהודו בתקופה הוודית המאוחרת ועד לסוף האימפריה המאורית ולאחר הכיבוש שנמשך עד לאימפריית הגופטה.
היא הוקמה בשלהי התקופה הוודית ( 1,500 עד 500 לפני הספירה ), על ידי שליטי ממלכת קורו כבירתם החדשה.
בירת הקורו הראשונית הסטינאפור נהרסה בשיטפונות ומלך הקורו העביר את בירתו עם הנתינים לבירה החדשה שבנה ליד מפגש הנהרות הגנגס-יאמונה, במרחק של 56 ק"מ מהחלק הדרומי ביותר של ממלכת קורו, ליד העיר Prayagraj, שנקראה לפני כן Allahabad .
העיר שגשגה מאוד בתקופת גאוטמה הבודהה ( סִידְּהָארְטְהַה גַאוּטַמָה ).
באותה העת התגוררו בעיר מספר רב של סוחרים עשירים.
היא הייתה מרכז חשוב של סחורות ונוסעים מצפון מערב ומדרום.
היא מוזכרת באופן בולט במסעות חייו של גאוטמה הבודהה.
מבחינה היסטורית, קוסמבי נשארה מרכז עירוני חזק במהלך התקופה המאורית ובתקופת הגופטה.
עמודי הקיסר אשוקה נמצאים בקוסמבי והן ב-Prayagraj .
מיקומו הנוכחי של עמוד אשוקה בקוסמבי נמצא בתוך חורבות המבצר.
דבר המעיד על קיומה של נוכחות צבאית מאורית באזור.
העמוד באלאהבאד כולל צו שהוצא כלפי המהמטאס (Mahamattas הם אנשי דת ופקידי ממשל בדרגות גבוהות באימפריה המאורית) של קוסמבי, מחזק את העובדה שהוא היה ממוקם במקור בקוסמבי.
בצו לגבי הפילוג בקוסמבי (Minor Pillar Edict 2) נכתב: "המלך (הקיסר אשוקה) מורה לפקידי קוסמבי כך: ...
דרכה של הסנגה (קהילת הנזירים הבודהיסטית), אסור שתינטש...
כל מי שיפר את אחדות הסנגה, בין אם הוא נזיר או נזירה, מעתה ואילך, ייאלץ ללבוש בגדים לבנים ולגור במקום שמחוץ לסנגה."
בתקופה הפוסט-מוריאנית חברה שבטית בקוסמבי ( מחוז Prayagraj המודרני) יצרה מטבעות נחושת יצוקה עם ובלי סימני אגרוף.
המטבע שלהם דומה לתוף דמארו .
כל המטבעות הדומות להם יוחסו לקוסמבי.
למוזיאונים הודיים רבים, כמו המוזיאון הלאומי, יש מטבעות שכאלה באוספיהם.
השליט פושיאמיטרה שונגה העביר את בירתו מפטליפוטרה לקאושמבי.
לאחר מותו, האימפריה חולקה (אולי בין בניו), לכמה שושלות מיטרה .
השושלת של קאושמבי הקימה הגמוניה על שטח רחב כולל מגאדה, ואולי גם קנאוג' .
כל המקורות מציינים את קוסמבי כאתר חשוב.
יותר משלושת אלפים פסלי אבן נמצאו בקוסמבי ובאתרים העתיקים הסמוכים ל-7 Mainhai, Bhita, Mankunwar ו-Deoria.
פסלים אלה שוכנים במוזיאון הזיכרון של פרופ' GR Sharma מהמחלקה להיסטוריה עתיקה, באוניברסיטת אלאהבאד, במוזיאון אלאהבאד ובמוזיאון הממלכתי בלאקנאו.
החפירות באתר הארכאולוגי של קוסמבי נעשו על ידי ההיסטוריון GR Sharma מאוניברסיטת אלאהבאד בשנת 1949 ושוב בשנים 1951–1956. החפירות העלו כי ייתכן שהמקום נכבש כבר במאה ה-12 לפני הספירה.
מיקומה הגאוגרפי האסטרטגי, עזר לעיר להתבלט כמרכז מסחר חשוב.
לדברי ג'יימס היצמן, סוללת העפר שנערמה ונבנתה ככלי הגנה, הוקמה במאות ה-7 עד ה-5 לפני הספירה, לאחר מכן סוללת העפר חוזקה על ידי חומות לבנים ביצורים וסלעים, כולל מספר רב של מגדלים ושערים.
על פי הארכאולוג GR Sharma, אשר הוביל את החפירה הארכאולוגית בעיר, חיזוק הסוללה בחיפוי הלבנים התבצע בין השנים 1025 לפנה"ס עד 955 לפנה"ס והחפיר נחפר לכל המוקדם בין השנים 855 ל-815 לפנה"ס.
תיארוך פחמן-14 של פחם וכלים אחרים שנמצאו באתר, תארכו היסטורית את משך הכיבוש של העיר משנת 390 לפנה"ס עד 600 לספירה
קוסמבי הייתה עיר מבוצרת בצורת מלבן בלתי סדיר.
החפירות בהריסות העיר גילו את קיומם של שערים בשלושה כיוונים, מזרח, מערב וצפון.
לא ניתן לקבוע במדויק את מיקומו של השער הדרומי עקב שחיקה של מים כתוצאה משיטפונות שזרמו לנהר.
מלבד המעוזים, השערים ותת-השערים, העיר הייתה מוקפת משלושה צדדים בחפיר, שאף על פי שהתמלא באדמת שחף במקומות שונים, עדיין ניתן להבחין בו בצד הצפוני.
עם זאת, בנקודות מסוימות יש עדויות ליותר מחפיר אחד.
העיר השתרעה לאורך שטח של כ-6.5 קילומטרים רבועים.
בעיר ישנן עדויות נרחבות לעבודה בלבנים, מה שמצביע על צפיפות המבנים בעיר.
בכתבי הפרשניות הבודהיסטיים ישנן שתי סיבות לשם Kausambi/Kosambi.
הפרשנות המועדפת יותר היא שהעיר נקראה כך, משום שהיא נוסדה באתר התבודדות בטבע של נזירים (Hermitage) או בסמוך לו, שנכבש בזמנו על ידי החכם קוסומבה (vl Kusumbha).
הפרשנות השנייה היא שעצי נים מסוג אזדרכת הודית גדולים ומרשימים או עצי Kosammarukkhā צמחו בצפיפות בעיר ובסביבתה.
בתקופת הבודהה, מלך העיר היה פרנטפה, ואחריו מלך בנו המלך אודנה (אודנה בשפת פאלי ובסנסקריט: אודיאנה).
קוסמבי הייתה עיר בעלת חשיבות רבה בתקופת הבודהה, שכן נמצא שאננדה אחד מתלמידיו ועוזרו הקרוב ביותר של הבודהה, מזכיר את העיר כאחד המקומות המתאימים לפארינירבנה ( Parinirvana ) של הבודהה.
( מושג בודהיסטי המתאר את השלב הסופי בהשגת ההארה המלאה).
קוסמבי הייתה גם צומת החשובה ביותר בה עצרו שיירות ובודדים בדרכם לממלכות קוסאלה ומגדהה מדרום וממערב.
המרחק בין מקוסמבי לבנארס (ואראנסי המודרנית) הוא כ-150 קילומטרים הפלגה בנהר יאמונה.
היו שני מסלולים אפשריים בין הערים רג'גאחה וקוסמבי (בהודו העתיקה).
המסלול הרגיל והעיקרי היה דרך הנהר מרג'גאחה לקוסמבי במעלה הזרם (זהו המסלול שאננדה הפליג עם חמש מאות נזירים כדי להטיל עונש חמור על צ'אנה, Vin.ii.290), מאידך היה גם מסלול יבשתי שעבר דרך אנופיה וקוסמבי לרג'גאחה.
המסלול מופיע גם בכתבי הבודהיזם הקדומים.
בסוטה ניפאטה (vv.1010-13) מתואר המסלול היבשתי כולו ממחיסאטי לרג'גאחה, שעבר דרך תחנות עצירה בקוסמבי, אוג'ני, גונדהה, ודיסה, ונאסאביה, סאקטה, סרוואסטי, סטביה, קפילוואסטו, קוסינרה, פאווה, בהוגאנגרה ווסאלי.
על גדת הנהר יאמונה שליד קוסמבי, היה הפארק של שבו אננדה ופינדולה בהרדוואג'ה הטיפו לנשות ארמון אודנה בשתי הזדמנויות.
הבודהה מוזכר כמי ששהה פעם בסימסאפוואנה בקוסמבי.
הבודהה מוזכר שהוא חי ביער ליד קוסמבי לאחר קיום המועצה הבודהיסטית הראשונה, במאה ה-5 לפני הספירה.
כבר בתקופת הבודהה היו ארבעה אתרים בודהיסטים בקוסמבי - ה־Kukutārāma, ה־Ghositārāma, Pāvārika-ambavana והבדריקארמה.
הבודהה ביקר בקוסמבי במספר הזדמנויות, ועצר באחד או יותר מאתרים אלה.
שיחותיו במהלך ביקורים אלה מתועדות בספרים הבודהיסטים.
החוקר Thomas, מטיל ספק באותנטיות של הסיפורים הקשורים לביקוריו של הבודהה בקוסמבי, וטען כי סיפורים אלה הם המצאה מאוחרת יותר.
הבודהה בילה את עונת הגשמים התשיעית שלו בקוסמבי, ובדרכו לשם הוא עשה מעקף לקממסאדמה והוצעה לו הצעת נישואים, לבתו של הברהמין, מגנדיה.
הנסיבות מסופרות בקשר לסוטה המגנדיה.
מגנדיה קבלה את סירובו של בודהה כעלבון אישי, ולאחר נישואיה למלך אודנה (מקוסמבי), ניסתה בדרכים שונות לנקום בבודהה, וגם באשתו סאמאוואטי, שהייתה חסידה של הבודהה.
אגדות ואזכורים נוספים של קוסמבי בספרות
בקולה ו-Rujā היו בני משפחת בנקאים שחיו בקוסמבי.