tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הפרישה, החלה דיין להתמקד בקריירה עצמאית, היא זכתה להצלחה רבה ושירים רבים שלה זכו גם הם להצלחה רבה.
דיין חזרה בעונה החמישית של תוכנית זאת בתור שופטת, ביחד עם שלומי שבת.
צחי הלוי – חבר בלהקת "מיומנה" מ-1999, אך זכה לפרסום רק בעונה הראשונה של התוכנית.
הוא עבר את האודישן אחרי שביצע את "Rolling in the Deep" של אדל, ובחר להיות בנבחרת של שלומי שבת.
הלוי עלה לגמר כשניצח בדו-קרב את יובל דיין, אחרי שזו החליטה לפרוש מהתוכנית.
הוא הגיע יחד עם חנן בן סימון למקומות השלישי והרביעי, כאשר שניהם הודחו בו זמנית.
הלוי הוציא כמה סינגלים, אך בחר להתמקד בקריירת המשחק שלו וזכה להצלחה, כאשר שיחק בסרט "בית לחם" וזכה על משחקו בסרט בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כשגם הסרט עצמו זכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
בהמשך שיחק גם בסדרות כמו "פאודה" ו"המדרשה" שגם הן זכו להצלחה.
בשנת 2020 זכה בתוכנית המציאות הזמר במסכה בתור "התרנגול".
בניה ברבי – התחרה בעונה הרביעית של תוכנית זאת כאשר שר באודישן את "מודה אני" של מאיר אריאל, ובחר להצטרף לנבחרת של אברהם טל (זמר).
ברבי הודח בשלב ההופעות החיות.
ב-2017 הוציא את השיר "אל תשאלי" יחד עם גיל ויין שזכה להצלחה.
לאחר שנה יצא הסינגל "מישהו איתי כאן" שזכה גם הוא להצלחה.
בגמר העונה החמישית, הופיע ברבי עם שירו "תפסת לי מקום".
ניב דמירל – התחרה בעונה השלישית של התוכנית.
בחר להצטרף לנבחרת של מוש בן ארי.
הגיע למקום הרביעי בגמר התוכנית.
לאחר סיום התוכנית, החל דמירל בעבודה על אלבום הבכורה "בין הסימנים" שיצא לאור ב-30 במרץ 2017. בשנת 2022 השתתף בעונה התשיעית של הכוכב הבא שם הודח בחצי הגמר השני.
גדי אלטמן – התחרה בעונה הראשונה של התוכנית.
בחר להצטרף לנבחרת של רמי קליינשטיין.
אלטמן התפרסם עוד לפני התוכנית.
הוא הקים את להקת "בוטן מתוק בקרקס".
רז שמואלי – התחרתה בעונה הראשונה של התוכנית, בה הגיעה למקום השני.
לאחר סיום התוכנית, החלה לעבוד על אלבום הבכורה "יריות באוויר" שיצא לאור בינואר 2014.
תמר עמר – התחרתה בעונה השלישית של התוכנית, בה הגיעה למקום השני.
חמש שנים לאחר מכן, השתתפה תחת שם הבמה "טאי" בכוכב הבא לאירוויזיון 2019, שם הודחה בחצי הגמר.
השתתפה במחזמר "לזארוס" על פי שיריו של דייוויד בואי.
שירה זלוף – התחרתה בעונה החמישית של התוכנית, בה הגיעה לגמר.
לאחר מכן הוציאה מספר סינגלים ואלבומים, וכיום היא משתתפת בעונה ה-12 של הכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון 2026. היא עלתה לגמר וסיימה במקום השלישי.
"The Way" (בעברית: "הדרך") הוא סינגל של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, בהשתתפות הראפר האמריקאי מק מילר, שיצא לאור ב-25 במרץ 2013. הוא יצא כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה של גרנדה, Yours Truly.
השיר, המשלב סגנונות פופ ו-R&B בהשראת שנות ה-90 ודוגם את הלהיט "Still Not a Player" של ביג פן, זכה להצלחה מסחרית מיידית כאשר נכנס היישר לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 כשבשיאו הגיע למקום התשיעי, והגיע למעמד של פלטינה משושה בארצות הברית.
"The Way" יצא לאור בתקופה שבה גרנדה הייתה מוכרת בעיקר ככוכבת טלוויזיה בערוץ ניקלודיאון, שם גילמה את דמותה של קאט ולנטיין בסדרות "ויקטוריוס" ו"סאם וקאט".
השיר סימן נקודת מפנה משמעותית בקריירה שלה, כאשר היא ביקשה להשתחרר מהתדמית של דמותה הטלוויזיונית ולהציג את עצמה כאמנית סולו רצינית המושפעת ממוזיקת R&B, בניגוד לסינגל הפופ הקודם שלה, "Put Your Hearts Up", אותו ניסתה להצניע.
גרנדה ציינה כי מק מילר עודד אותה להיות עצמה: .
השיר נכתב במקור עבור זמרת ה-R&B ג'ורדין ספארקס, על ידי ספארקס עצמה יחד עם סבין סטריטר, שרוד למברט והמפיק הרמוני סמואלס.
ספארקס חשפה כי השיר נכתב במקור על בן זוגה דאז, ג'ייסון דירולו.
הצוות של גרנדה שמע את השיר, אהב אותו, והחליט להקליט אותו עבורה.
ספארקס ציינה כי גרנדה ביצעה את השיר בצורה "מדהימה".
השיר הופק על ידי הרמוני סמואלס, שהיה זה שהציג לגרנדה את הרעיון להשתמש בסימפול מתוך הלהיט "Still Not a Player" של הראפר ביג פן (המבוסס במקור על השיר "A Little Bit of Love" של ברנדה ראסל).
גרנדה התאהבה בסימפול מיד והחליטה שזה חייב להיות הסינגל הראשון שלה.
שיתוף הפעולה עם מילר נוצר ביוזמתה של גרנדה.
לאחר ששמעה את השיר, היא הרגישה שמילר מתאים לו והזמינה אותו להשתתף.
ההקלטה התבצעה בביתו של מילר; גרנדה שימשה כטכנאית ההקלטות (היא תפעלה את תוכנת ה-Pro Tools) ובמקביל אפתה עוגיות למילר בזמן שהוא הקליט את קטעי הראפ שלו.
מילר סיים להקליט את הפתיח בזמן שהנגלה הראשונה של העוגיות הייתה מוכנה, ואת הבית השני עד שהנגלה השנייה יצאה מהתנור.
גרנדה ציינה כי בתחילת העבודה על אלבום הבכורה שלה, הכיוון היה יותר מוזיקת באבלגאם ומותאם לקהל היעד הצעיר שלה מניקלודיאון.
עם זאת, בהשפעת שיחות עם האמנית קשה ומפיקים נוספים, וכן בעידודו של מילר, היא החליטה לשנות כיוון ולחזור לסגנון ה-R&B והפופ של שנות ה-90 שהיא אהבה, מה שהוביל ליצירת "The Way" בגרסתו הסופית.
השיר יצא כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה Yours Truly.
הצלחת הסינגל ברדיו, יחד עם בסיס המעריצים הגדול של גרנדה ברשתות החברתיות, הובילו לקידום משמעותי ולקביעת תאריך יציאה לאלבום המלא בספטמבר אותה שנה.
בנוסף לגרסה הרגילה, הופצה גם גרסה ב"ספנגליש" (אנגלית וספרדית) שסייעה לשיר להצליח גם במצעדי הפופ הלטיני.
"The Way" הוא שיר פופ ו-R&B עכשווי, המאופיין בסגנון רטרו המושפע ממוזיקת ה-R&B של שנות ה-90. מבחינה סגנונית, השיר מסמן את המעבר של גרנדה ממוזיקת באבלגאם שאפיין את תדמיתה המוקדמת ככוכבת נוער, לסגנון בוגר יותר בעל גוון נשמה ופופ אורבני.
ההפקה המוזיקלית של השיר, שבוצעה על ידי הרמוני סמואלס, נשענת על מלודיה מובלת-פסנתר.
המאפיין הבולט ביותר בהפקת השיר הוא השימוש בדגימה מתוך הלהיט "Still Not a Player" של הראפר ביג פן משנת 1998, אשר בעצמו דגם את השיר "A Little Bit of Love" של ברנדה ראסל.
הביצוע הקולי של גרנדה בשיר מאופיין במנעד רחב ובשימוש בטכניקות ווקאליות מורכבות, כולל "לופים מליסמטיים" וסולמות אתלטיים.
השירה בשיר, ובפרט השימוש בפלסט ובתווי השריקות לקראת סופו, הובילה להשוואות מיידיות ונרחבות לזמרת מריה קארי, ובפרט לאלבומיה המוקדמים.
השיר בנוי כדואט המשלב שירה מלודית של גרנדה עם קטעי ראפ של מילר.
מילר פותח את השיר ומבצע בית ראפ נוסף במהלכו, כאשר גרנדה מובילה את הבתים והפזמונים.
הדינמיקה בין השניים תוארה כפלרטטנית ומשחקית, כאשר מילר מציג דמות "מחוספסת" יותר המאזנת את השירה המתוקה של גרנדה.
מבחינת תוכנו, "The Way" הוא שיר אהבה שהנושא המרכזי שלו הוא התאהבות עזה, משיכה רומנטית והתרגשות מקשר זוגי חדש.
השיר מציג דינמיקה פלרטטנית ומשחקית בין גרנדה למילר, כאשר הוא משלב בין תמימות נעורים לבין רמזים מיניים בוגרים יותר.
מבחינה לירית, השיר בנוי כדו-שיח בין בני זוג, המבטאים את מחויבותם ומשיכתם זה לזו.
חברת התקליטים של גרנדה, ריפבליק רקורדס, נקטה באסטרטגיה של קידום בו-זמני של הסינגל למספר פורמטים של תחנות רדיו: פופ, קצבי ו-R&B/היפ-הופ.
הצלחת הסינגל יוחסה בחלקה הגדול לבסיס המעריצים הנרחב של גרנדה ברשתות החברתיות (כ-5.4 מיליון עוקבים בטוויטר בעת השחרור), אשר סייע לדחוף את השיר היישר לעשירייה הפותחת בבילבורד הוט 100.
במסגרת קידום הסינגל והאלבום, גרנדה ביצעה את השיר במספר פלטפורמות מרכזיות.
הופעות בתוכניות טלוויזיה כגון "דה טודיי שואו" ו"לייט נייט עם ג'ימי פאלון".
השיר נכלל בסיבוב ההופעות הראשון של גרנדה, "The Listening Sessions", שיצא לדרך באוגוסט 2013. גרנדה קידמה את השיר בראיונות בתחנות רדיו, לעיתים אף כאשר סבלה מבעיות במיתרי הקול, אז נאלצה להשתמש בתוכנת טקסט-לדיבור לביצוע הראיון.
הקליפ צולם במרץ 2013. גרנדה חשפה בדיעבד כי הקליפ הופק באופן עצמאי על ידה ועל ידי חבריה, ללא תקציב רשמי וללא ידיעת חברת התקליטים תחילה.
הצוות עשה שימוש בציוד שהיה ברשותם, שכלל מצלמה ומקרן, וכן נעזר ברקדנים.
הקליפ מציג קונספט פשוט ומינימליסטי, המתמקד בכימיה בין גרנדה למילר.
השניים נראים משחקים, מצטלמים במצלמה דיגיטלית ומשתעשעים עם בלונים על רקע לבן, כאשר לעיתים מוקרנות תמונות וקטעי וידאו על הקיר שמאחוריהם.
הקליפ מסתיים בנשיקה בין השניים, שלמרות שנראתה אינטימית ואותנטית, גרנדה ציינה בראיונות כי היא הייתה "מבוימת" ובהנחיית הבמאי.
הקליפ זכה להצלחה רבה והפך לקליפ הראשון של גרנדה שקיבל מעמד "Vevo Certified" לאחר שצבר 100 מיליון צפיות.
הנשיקה בסוף הקליפ עוררה עניין רב בתקשורת והובילה לשמועות על רומן בין השניים (שהוכחשו באותה עת).
מבקרים ציינו כי הקליפ, כמו השיר, מזכיר את הסגנון של מריה קארי בתחילת דרכה.
במסגרת חגיגות העשור לאלבום בשנת 2023, שוחררה גרסה מחודשת לקליפ.
בגרסה זו, בסיום הקליפ, המסך דוהה לשחור ונותר רק הכיתוב "Feat.
Mac Miller" (בעברית: "בהשתתפות מק מילר") בצבע לבן, כמחווה לראפר שהלך לעולמו בשנת 2018.
בנוסף לקליפ הרשמי, שוחרר גם סרטון מילים לשיר.
במסגרת מהדורת העשור לאלבום Yours Truly, שוחרר וידאו ביצוע חי של השיר, "The Way (Live from London)".
עם יציאתו, "The Way" זכה לשבחים נרחבים מצד מבקרי המוזיקה.
הקונצנזוס הביקורתי התמקד בביצוע הקולי המרשים של גרנדה, בהפקה הקלילה והקליטה של הרמוני סמואלס, ובכימיה בין גרנדה למק מילר.
לצד השבחים, היו שביקרו את התוכן הלירי; אתר הביקורות השמרני "Plugged In" ציין לשלילה את הרמיזות המיניות הבוטות בשיר, שלדעתם אינן תואמות למודל לחיקוי עבור קהל צעיר.
מגזין בילבורד ציין כי השיר הוא "להיט פריצה מוצדק", וכי העיבוד האוורירי של הרמוני סמואלס "אינו מצליח להאפיל על הקלילות של ההגשה הקולית העוצמתית של גרנדה".
המבקר אדוארד בווסר מהבלוג "Soul In Stereo" כתב כי השיר "נשמע כאילו מישהו שלף את מריה קארי מתקופת Butterfly (1998) והשליך אותה למאה ה-21...
אתר "Entertainment Focus" ציינו כי השיר "הציג בפנינו את המנעד הקולי הנרחב של גרנדה תוך ביסוס הסגנון שלה כחזרה לפופ/R&B של שנות ה-90", והוסיפו כי למרות ההשוואות לקארי, קולה של גרנדה עומד בפני עצמו.
באתר הביקורות "Plugged In" נכתב כי בעוד יש בשיר הבטחות לנאמנות, הוא כולל "התייחסויות חד-משמעיות לסקס", כגון השורות של מק מילר על היותה "פריקית" בפרטיות.
"The Way" נחשב ללהיט הפריצה של גרנדה, אשר ביסס את מעמדה בתעשיית המוזיקה מעבר לקהל היעד של סדרות הנוער בהן כיכבה.
השיר זכה להצלחה משמעותית במכירות הדיגיטליות ובהשמעות ברדיו בארצות הברית וברחבי העולם.
השיר זכה להצלחה המסיבית ביותר בארצות הברית.
השיר נכנס היישר לעשירייה הפותחת בבילבורד הוט 100 והגיע בשיאו למקום התשיעי.
בכך הפכה גרנדה לאמנית היחידה שכל הסינגלים המובילים מתוך ששת אלבומי האולפן הראשונים שלה נכנסו לעשירייה הפותחת במצעד זה.
בממלכה המאוחדת השיר הגיע למקום ה-41 במצעד הסינגלים הבריטי הרשמי.
עם זאת, במצעד ה-R&B/היפ-הופ הבריטי הוא זכה להצלחה רבה יותר והגיע למקום השמיני.
במסגרת קידום השיר והאלבום, גרנדה ביצעה את "The Way" במספר אירועים טלוויזיוניים בולטים - הופעה בתוכנית הבוקר "הטודיי שואו" ברחבת רוקפלר שם ביצעה את השיר מול קהל מעריצים, הופעה בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון וביצוע השיר במופע המקדים של טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2013.
The Wall (בעברית: הקיר) הוא שעשועון טלוויזיה מצליח שנמכר ל–20 מדינות.
השעשועון שודר בארצות הברית בדצמבר 2016 ובישראל החל מ-7 בפברואר עד 2 באוקטובר 2018 בערוץ 13 בהנחיית צביקה הדר.
החל מדצמבר 2020 משודרת התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ השעשועונים.
פרס הזכייה הגבוה ביותר שניתן לקחת הוא למעלה משישה מיליון שקלים (6,074,995 ש"ח).
בכל תוכנית מגיע לאולפן צמד מתמודדים.
באולפן ישנו קיר גבוה ואנכי, שבקצהו העליון ישנם שבעה חורים ממוספרים.
במהלך המשחק, מן החורים יפלו כדורים מהחורים היישר אל גומות מאונכות, עליהן רשומים סכומי כסף שונים.
לאחר מתן תשובות לשאלות טריוויה, צבע הכדורים משתנה.
הכדורים יכולים להיות ירוקים, ואז וסכומי הכסף שיתקבלו יתווספו אל קופה מצטברת, או אדומים (ואז סכומי הכסף יגרעו מהקופה).
בין הקצוות ישנם פינים אלסטיים שתפקידם להאט את נפילת הכדורים ולשנות את כיוונם כך שלא יהיה ניתן לחזות את מסלולם.
המתמודדים נשאלים יחדיו שאלות טריוויה בדרגת קושי קלה עם שתי תשובות אפשריות בלבד.
ליד המתמודדים ישנם שני לחצנים לבחירת התשובה הרצויה.
בקצהו התחתון של הקיר ישנם סכומי כסף נמוכים (הגבוה הוא 12,500 ש"ח בלבד).
בזמן שהקריין שואל את השאלה, שלושה כדורים לבנים נופלים מראש הקיר (בלי בחירת המתמודדים, בדרך כלל נופלים מהאמצע), ועל המתמודדים לבחור תשובה עד שהכדורים מגיעים אל הגומות.
לאחר שהכדורים מגיעים מטה, הכדורים משתנים לצבע לפי התשובה – תשובה נכונה והכדורים ירוקים, ושגויה הכדורים אדומים.
על המתמודדים לאסוף לפחות שקל אחד על מנת להמשיך לשלב השני.
הקופה המצטברת לא יכולה להיות בעלת סכום כסף שלילי (כך גם כל המשחק).
בתחילת השלב, אחד המתמודדים (עליו הצמד החליט מראש), נשלח אל חדר מבודד, ואינו יודע מה מתרחש באולפן לאורך כל התוכנית.
סכומי הכסף נהפכים לגדולים יותר (הסכום המקסימלי הוא 125,000 ש"ח), וסכום הכסף שאספו מהשלב הראשון ממשיך לשלב השני.
המתמודד שנשאר באולפן מתחיל את השלב בבחירת שני חורים (שונים) להפלת שני כדורים ירוקים, ולאחר הבחירה הכדורים נופלים והסכום שמתקבל נוסף לקופה.
לאחר מכן, התמודד בוחר חור להפלת שלושה כדורים לבנים (אחד בכל פעם), אחרי שנחשף לתשובות אפשריות לשאלת טריוויה (ועל פי התשובות עליו לחזות האם השותף ידע את התשובה או לא ולקחת סיכון בהתאם) עליו נשאל המתמודד שבחדר האטום.
המתמודד שבחדר עונה על השאלה מבלי לדעת האם בחר בתשובה הנכונה.
צבע הכדור משתנה לירוק או אדום על פי התשובה, והסכום נוסף או נגרע מהקופה.
כמו כן, בכדור השני והשלישי, המתמודד שבאולפן יכול לבחור (טרם המתמודד השני עונה על השאלה) האם להפיל שניים ושלושה כדורים בהתאמה במקום רק אחד, במטרה לקבל אופציה לצבור סכום כסף גדול יותר.
לאחר הפלת שלושת הכדורים הלבנים, מהקיר נופלים שני כדורים אדומים מאותם חורים מהם התמודד בחר להפיל את הכדורים הירוקים בתחילת הסיבוב.
השלב השלישי דומה לשלב השני, רק שהמתמודד מפיל כעת ארבעה כדורים ירוקים, שלושה לבנים, וארבעה אדומים.
בשונה מהסיבוב הקודם, הכדורים הירוקים והאדומים נופלים אחד בכל פעם ולא יחדיו.
כמו כן הסכומים בקיר נהיים גדולים עוד יותר (הסכום הגבוה כעת הוא חצי מיליון ש"ח).טרם הפלת הכדורים האדומים, אל המתמודד שבחדר המבודד נשלח חוזה, אותו המתמודד יכול לקרוע או לחתום עליו.
החוזה מציע למתמודד סכום כסף שמורכב מהסכום שצברו בשלב הראשון אליו נוסף 10,000 ש"ח על כל תשובה נכונה שענה במהלך התוכנית (מבלי לדעת על כמה תשובות נכונות ענה).
אם התמודד חותם על החוזה, זהו סכום הכסף שהמתמודדים ייקחו בסוף התוכנית.
אם הוא קורע את החוזה, סכום הכסף שייקחו הוא הסכום שבקופה המצטברת.
החוזה חוזר לאולפן, אך המנחה לא חושף למתמודד השני או לצופים האם נקרע או נחתם עד סוף התוכנית.
לאחר הפלת ארבעת הכדורים האדומים האחרונים, המתמודד מהחדר חוזר לאולפן.
הוא חושף את בחירתו, והם זוכים בסכום כסף על פי בחירת המתמודד.
The Watermelon Woman (בתרגום: אשת האבטיח) הוא סרט דרמה קומית משנת 1996 אשר נכתב, בוים, ונערך על ידי שריל דאניה, ואשר זכה בפרס טדי לסרט הלהט"ב הטוב ביותר.
דאניה גם מככבת בסרט בתפקיד שריל, צעירה לסבית שחורה שעובדת בחנות וידאו בזמן שהיא מנסה לעשות סרט על שחקנית שחורה משנות ה-1930 שהייתה ידועה בשל תפקידיה בתור ה"אמא" (mammy) הסטראוטיפית שהיו היחידים שניתנו לנשים שחורות בקולנוע באותה התקופה.
זהו הסרט העלילתי הראשון שיצא לאור בבימויה של לסבית שחורה.
ב-1993 דאניה עשתה מחקר עבור קורס בהיסטוריה של הקולנוע השחור, וחיפשה מידע על שחקניות שחורות מימי הקולנוע המוקדמים.
היא גילתה שלעיתים קרובות השחקניות השחורות ששיחקו בסרטים הושמטו מהקרדיטים.
דאניה החליטה ליצור סיפור על נשים שחורות בסרטים המוקדמים, והתוצאה הייתה The Watermelon Woman.
היא הכירה בכך שהסרט שלה לא יספיק כדי לתקן את העיוות ההיסטורי: "לשם כך צריך שתהיה יותר עבודה, צריך שיהיו יותר גיבורים שחורים.
יש הרבה שחקניות כישרוניות שאין להן תפקידים לגלם, חוץ מאשר ה"מאמי" שוב ושוב, בהתגלמות המודרנית של "מאמי".
צריך התמקדות שמייצרת עבורן עבודה, שמזכה אותן בחלק מפרסי האקדמיה, כפי שמגיע להן." שם הסרט מחקה אחר סרטו של מלווין ואן פיבלס, The Watermelon Man (1970).
הסרט נעשה בתקציב של 300,000 דולר, כולל מענק של $31,500 מהקרן הלאומית לאמנויות (NEA), אירוע גיוס כספים, ותרומות של חבריה של דאניה.
הצלמת זואי לאונרד יצרה את ארכיון פיי ריצ'רדס, המתעד את חייה של השחקנית הבדיונית שבסרט.
האוסף, הכולל 78 צילומים, הוצג מאוחר יותר בגלריות כהספר.
את המחקר שלה עבור הסרט ערכה דאניה בארכיון ההיא-סטוריה הלסבי (Lesbian Herstory Archive) ובספריית הקונגרס.
עד מהרה היא גילתה שאין במקומות אלו את המקורות שהיא צריכה, ושגישה אליהם תהיה מעבר לתקציב הסרט, וכך הגיעה ליצירת הארכיון הבדיוני לשימוש בסרטה.
הסרט כולל גם מספר הופעות של אמניות מהקהילה הקווירית, כולל שריל קלארק, קמיל פאליה, דייוויד ראקוף, שרה שולמן ועוד.
ליסה מארי ברונסון - פיי "אבטיח אישה' ריצ'רדס
שריל קלארק - ג'ון ווקר
בריאן פרימן - לי אדוארדס
שרה שולמן - ארכיביסטית ב-CLIT
The Watermelon Woman שודר בערוץ סאנדנס ב-12 באוגוסט 1998. דאניה הייתה הבמאית היחידה שנכללה בשידורי חודש זה.
היא נבחרה כאחת מעשר הנשים המשפיעות בעסקי הבידור ברשימת POWER UP ב-2008.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 במרץ 1997, והופץ על ידי First Run Features.
ב-1996, The Watermelon Woman זכה בפרס טדי לסרט הלהט"ב הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, ובפרס הקהל לסרט העלילתי הטוב ביותר ב-Outfest בלוס אנג'לס.
הביקורות על הסרט היו חיוביות באופן כללי.
סטיבן הולדן, מבקר של "הניו יורק טיימס", כינה את הסרט "מעורר ומצחיק".
הוא שיבח את כישרונה של דאניה, נהנה מהרגעים הקומיים, ואהב שהסרט "נותן לך למצוא בעצמך את דרכך למסר המרכזי לגבי ההיסטוריה התרבותית ואי-הניראות של מי שנדחקו לשוליים".
רותי שטיין כתבה ב"סן פרנסיסקו כרוניקל" דעה דומה, ואמרה שעל אף שהסרט דן בנושאים רציניים, "הוא אף פעם לא לוקח את עצמו יותר מדי ברצינות".
היא שיבחה את דאניה ואת הרוח הקלילה שהביאה לעבודתה.
ב"אדבוקט", אן סטוקוול כתבה, "הסרט הסקסי והכייפי הזה אף פעם לא חוטא בחשיבות עצמית." היא שיבחה את ה"צילומים" של פיי ריצ'רדס ואת עבודתה של זואי לאונרד ביצירת הארכיון הבדיוני של השחקנית הבדיונית.
הסרט נבחר להקרנה בחגיגות ה-30 שנה לפרס הטדי בפסטיבל הסרטים של ברלין ה-66 בפברואר 2016.
הסרט נרכש על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית ב-2016 כחלק מאוסף הסרטים הקבוע של המוזיאון.
The Whirlwind הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק מתקדם הרב-לאומית טראנסאטלנטיק, שיצא ב-23 באוקטובר 2009.
האלבום כולל יצירה אחת ארוכה שנקראת "The Whirlwind" שנכתבה על ידי ניל מורס וחולקה ל-12 רצועות.
לאחר שטראנסאטלנטיק התפרקה לראשונה ב-2002 (לאחר פעילות של שלוש שנים והוצאת שני אלבומי אולפן), ניל מורס פנה לקריירה כמוזיקאי נוצרי.
הוא הוציא מספר אלבומי סולו, ואז החל לכתוב את היצירה הזו, The Whirldwind.
לאחר שכתב את כל היצירה, הוא שיתף בה את כל חברי הלהקה, והם באו אליו לסטודיו ועזרו לו להקליט ולעבד את היצירה, והיא יצאה על שם הלהקה וכך הלהקה התאחדה באופן רשמי.
רוינה סטולט - גיטרה חשמלית
פיט טרוואבס - גיטרה בס
The Weight הוא שיר של להקת הבנד, הלהיט המרכזי מאלבום הבכורה שלה Music from Big Pink שראה אור בקפיטול רקורדס ב-1968. השיר נכתב על ידי חבר הלהקה, רובי רוברטסון, בעקבות חוויות שחווה בדרום ארצות הברית יחד עם חברו ללהקה, לבון הלם.
השיר דורג על ידי המגזין רולינג סטון במספר 41 בין 500 השירים הגדולים בכל הזמנים, היכל התהילה של הרוק אנד רול מנה אותו כאחד מ-500 השרים שעיצבו את הרוקנרול, השיר שובץ בפסקולי הסרטים "אדם בעקבות גורלו" ו"החברים של אלכס" ובוצע במסגרת הופעת הלהקה בפסטיבל וודסטוק.
בהופעת הפרידה של הלהקה, "הוואלס האחרון", בוצע השיר יחד עם הסטייפל סינגרס.
כן מופיע השיר בשלושה אלבומי ההופעה החיה של הלהקה Before the Flood (עם בוב דילן), Rock of Ages ו-The Last Waltz.
רובי רוברטסון, שנולד בקנדה, חבר ללבון הלם, יליד ארקנסו, במסע לדרום ארצות הברית, במטרה לספוג את האווירה, המוזיקה, האנשים, התרבות וההיסטוריה של המקום.
חוויות אלה, שעובדו דרך אמצעים אמנותיים כגון הסרטים הסוריאליסטיים של לואיס בוניואל ואינגמר ברגמן הובילו לחיבור השיר.
המילים עוסקות בעיירה בשם נצרת.
רובינסון הצביע על נצרת שבפנסילבניה כהשראה לשם העיירה Nazareth, כיוון ששמה צוין כמקום בו יוצרה הגיטרה עליה ניגן.
אך החוויות והדמיות עליהן כתב נאספו באזור ממפיס, טנסי והאזורים הכפריים של ארקנסו.
Moses - משה - מתייחס לעובדה שלרוב אנשי הדרום האפרו-אמריקאים היו שמות תנכיים
Luke - לוק - לא לוקאס בעל הבשורה מהברית החדשה אלא כינוי לחבר להקת ה-Hawks לשעבר, ג'ימי ריי פולמן
Anna Lee - אנה-לי - חברת ילדות של הלם
Crazy Chester - צ'סטר המשוגע - בעל מועדון בצפון-קרוליינה
Fanny - פאני - פרנסס "פאני" סטלוף, בעלת חנות ספרים במנהטן
הלחן והתזמור מורכב מהשפעות של קאנטרי (קולות, גיטרה ותופים) וגוספל (אורגן לאורי (Lowrey organ) ופסנתר).
השיר ראה אור בתקליט Music From Big Pink ובסינגל שראה אור מתוכו ב-8 באוגוסט 1968. השיר בבי-סייד של התקליטון היה I Shall Be Released של בוב דילן עם הבנד.
לבון הלם - שירה, קולות ותופים
ריק דאנקו - שירה בבית הרביעי, קולות וגיטרה בס
ריצ'רד מנואל - אורגן לאורי וקולות
רובי רוברטסון - גיטרה אקוסטית
ביצועים נוספים כוללים את הסטייפל סינגרס במופע "הוואלס האחרון", ג'ו קוקר, הגרייטפול דד, אריתה פרנקלין וקינג קרטיס, דיאנה רוס והסופרימז, אל קופר ומייק בלומפילד, דיון וורוויק, רינגו סטאר, ממפורד אנד סאנז, אולמן ברדרס בנד, מישל שוקד, ג'ף היילי, ריקי לי ג'ונס ועוד.
בהופעות שנערכו בחוותו של לבון הלם בוודסטוק לאחר פירוק הבנד נוגן השיר לרוב כשיר האחרון, בהשתתפות אמנים אורחים.
ב-2 במאי 2012, בעת הופעה בניו ג'רזי, ביצעו את השיר ברוס ספרינגסטין ואי סטריט בנד כמחווה ללבון הלם שהלך לעולמו מספר ימים קודם לכן.
השיר בוצע לזכרו גם בטקס חלוקת פרס גראמי ב-10 בפברואר 2013 על ידי אלטון ג'ון, ממפורד אנד סאנז ואמנים נוספים.
ב-7 בפברואר 2014, חתם ג'ימי פאלון את תוכנית הפרידה שלו בביצוע השיר על ידי החבובות כדיבוב לביצוע של הסטייפל סינגרס מהמופע "הוואלס האחרון".
The Wheel of Time (בעברית: גַּלְגַּל הַזְּמַן) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה.
הוא יצא לאור ב-17 במאי 2002, בהוצאת חברת התקליטים וירג'ין רקורדס.
האלבום הגיע למקום השמיני במצעד האלבומים שבגרמניה.
באוקטובר 2001, הוציאה סנדרה את הסינגל המוביל מתוך האלבום "Forever".
הוא זכה להצלחה נאה בעיקר בפולין, רומניה, וגרמניה.
במרץ 2002, יצא לאור הסינגל השני "Such a Shame", שזכה להצלחה נאה בגרמניה, בדומה לסינגל הראשון מתוך האלבום – זהו חידוש לשיר של להקת Talk Talk.
לבסוף, בנובמבר 2002 יצא לאור הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום "I Close My Eyes", שזכה להצלחה מתונה בגרמניה.
The Way We Were: Original Soundtrack Recording (בעברית: כך היינו: הפסקול המקורי) הוא פסקול לסרט "כך היינו", בכיכובם של ברברה סטרייסנד ורוברט רדפורד.
הפסקול הופץ בינואר 1974. רצועות האלבום הולחנו על ידי מרווין האמליש ורובם הופקו על ידי פרד סאלם.
האלבום זכה לביקורת חיובית ב-"AllMusic" אשר נתנו לאלבום ציון של 3 כוכבים מתוך 5 ואף הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה בסך הכול.
בקנדה האלבום הגיע למקום ה-23 במצעד האלבומים הקנדי.
The Way We Were (בעברית: כך היינו) הוא אלבומה ה-15 של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא בינואר 1974 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
בעקבות יציאת אלבום הפסקול לסרט "כך היינו", שיצא באותו החודש ובוצע גם על ידי סטרייסנד ומלחין הפסקול מרווין האמליש, בשנת 1998 יצאה לאלבום מהדורה נוספת אשר משלבת את שני האלבומים יחד ושניהם קיבלו מעמדי מכירות באותה השנה, האלבום של סטרייסנד קיבל מעמד של פלטינה כפולה והפסקל קיבל מעמד זהב.
מתוך האלבום יצא הסינגל "The Way We Were" בתאריך 27 בספטמבר 1973 אשר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית ואף הגיע שם למעמד פלטינה ב-16 באוגוסט 1997..
בנוסף הוא גם הגיע לעשירייה הפותחת בבריטניה ואוסטרליה.
בסוף השנה הוא דורג כשיר המצליח ביותר בארצות הברית של 1974 ולימים דורג ברשימת 500 השירים הטובים ביותר של בילבורד.
הסינגל השני שיצא מהאלבום היה השיר "All in Love Is Fair" אשר יצא במרץ אותה שנה אך הוא לא הצליח לשחזר את ההצלחה של הסינגל הקודם.
חלק משירי האלבום היו מיועדים לאלבום בשם "The Singer" אשר היה מתוכנן לצאת ב-1970 אך נגנז מסיבות לא ידועות וסטרייסנד התחילה להקליט במקומו את Stoney End.
מבחינה לירית האלבום עוסק בשיקום מערכות יחסים, וסוגי אהבה.
כמו רוב אלבומיה של הזמרת באותה תקופה האלבום הוגדר כאלבום פופ.
את האלבום הפיקו וואלי גולד, טומי ליפומה ומרטי פייץ'.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר שיבחו את קולה של הזמרת ומצאו את האלבום כפוטנציאלי להצלחה.
אך חלק מהמבקרים הרגישו שהאלבום לא תוכנן בקפידה ומתחו ביקורת על העובדה שבהרבה מהשירים הזמרת לא שרה בדרך כלל בהופעות.
מבחינה מסחרית האלבום זכה להצלחה רבה בארצות הברית כאשר הגיע למקום הראשון במדינה והשיג מעמד פלטינה כפולה.
בנוסף הוא גם הצליח להשיג מעמד פלטינה בקנדה ומעמד אלבום זהב באוסטרליה; שניהם הוענקו על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי ואיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי.
"The Way I Loved You" (בעברית: "הדרך בה אהבתי אותך") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה השני, Fearless.
אף על פי שלא יצא כסינגל שיווקי ולא כסינגל, הצליח השיר להגיע למקום ה-72 במצעד הבילבורד הוט 100.
סוויפט פיתחה עלילה בדיונית עבור השיר "The Way I Loved You", העוסק בהעדפת מערכות יחסים מסובכות, וביקשה לכתוב את השיר עם הפזמונאי ג'ון ריץ'.
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות, תוך שברולינג סטון הוא דורג במקום ה-168 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
ארגוןרשימהמיקוםמקוראינדפנדנט100 רצועות האלבומים של טיילור סוויפט - מדורגות74רולינג סטוןכל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג168BuzzFeed167 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג157NMEהשירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג142Paste158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג55Vulture179 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג95
הוא הגיע למקום ה-72 במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר מהאלבום.
כמה שנים לצאתו, הועלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-28 מיליון השמעות.
מקוםתאריםמכירותארצות הברית (RIAA)זהב500,000סיכוםבכל העולם538,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
"" (בעברית: "הדרך בה אהבתי אותך (גרסתה של טיילור)") היא הקלטה חוזרת של "The Way I Loved You".
The Weeknd in Japan הוא אלבום הלהיטים הראשון של הזמר הקנדי דה ויקנד.
האלבום מכיל סינגלים משלושת אלבומיו: Kiss Land, Beauty Behind the Madness ו-Starboy, ושירו עם הראפר בלי, "Might Not", מתוך המיקסטייפ השמיני של הראפר, Up for Days, והשירים "Call Out My Name" ו-"Wasted Times" מתוך המיני-אלבום My Dear Melancholy.
האלבום יצא לאור באופן דיגיטלי ופיזי, אקסקלוסיבית ביפן, ב-21 בנובמבר 2018, על ידי יוניברסל מיוזיק יפן.
האלבום יצא זמן קצר לפני סיבוב ההופעות של דה ויקנד באסיה, The Weeknd Asia Tour.
האלבום יצא לאור ביפן ב-21 בנובמבר 2018, על ידי יוניברסל מיוזיק יפן כדי להנציח את הופעתו הראשונה של טספיי ביפן, במקוהארי מסה בדצמבר 2018, כחלק מסיבוב ההופעות שלו ב-2018, The Weeknd Asia Tour.
האלבום יצא לאחר המיני-אלבום My Dear Melancholy, שיצא בתחילת השנה, וכולל שירים שונים מרשימת השירים של סיבוב ההופעות שלו.
עטיפת האלבום משלבת היבטים שונים של הכרזות ששימשו לקידום סיבוב ההופעות The Weeknd Asia Tour.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקוריפן21 בנובמבר 2018תקליטור • הורדה דיגיטליתריפבליק
The WRLD Domination Tour הוא סיבוב ההופעות של הראפר והזמר ג'וס וורלד, לתמיכה באלבום האולפן הראשון שלו Goodbye & Good Riddance.
חלקו הראשון של סיבוב ההופעות התקיים בארצות הברית והחל ב-11 ביולי 2018 בלאס וגאס, נוודה והסתיים ב-14 בספטמבר בפרובידנס, רוד איילנד; לחלקו הראשון של סיבוב ההופעות הצטרפו הראפרים ליל מוזי, קורדאה ובלייק.
חלקו השני של סיבוב ההופעות התקיים באירופה והחל ב-18 בספטמבר בברלין, גרמניה, ונגמר ב-27 בספטמבר בקופנהגן, דנמרק.
זה הוא סיבוב ההופעות הראשון של ג'וס וורלד.
לאור ההצלחה של אלבום הבכורה של ג'וס וורלד, Goodbye & Good Riddance, ולאור ההצלחה של השיר "Lucid Dreams" מתוך האלבום, יצא ג'וס וורלד לסיבוב הופעות ברחבי העולם; כאשר חלקו הראשון של סיבוב ההופעות לקח חלק בארצות הברית ואליו הצטרפו הראפרים ליל מוזי, קורדאה ובלייק, וחלקו השני לקח חלק באירופה.
רשימת השירים הבאה היא מההופעה שהתקיימה ב-24 ביולי 2018 באורנג', קליפורניה.
"The Way We Were" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית ברברה סטרייסנד, מתוך אלבום האולפן ה-15 שלה, The Way We Were.
השיר יצא לאור ב-27 בספטמבר 1973, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל המוביל מתוך האלבום.
גרסת ה-7 אינץ' הופצה בשני פורמטים שונים, כאשר המהדורה הרגילה כוללת את רצועת הבי-סייד "" והמהדורה המקסיקנית כוללת במקום זאת, בי-סייד אינסטרומנטלי.
השיר נכתב על ידי אלן ברגמן, מרילין ברגמן ומרווין המליש, בעוד שההפקה נעשתה אך ורק על ידי מרטי פייץ'.
"The Way We Were" הונפק במיוחד בפורמט של תקליט, בו נכללו שלוש רצועות נוספות, כולל הסינגל הבא שלה "All in Love Is Fair" (1974).
מילותיו מפרטות את היחסים המלנכוליים בין שתי הדמויות הראשיות בסרט בעל אותו השם משנת 1973. כמה מבקרי מוזיקה ציינו שהוא "מחייה את הקריירה של סטרייסנד".
היא זכתה עליו בשני פרסי אוסקר, תוך שהוא זכה להצלחה מסחרית, כאשר הגיע לראש המצעדים שבקנדה וארצות הברית.
"The Way We Were" היה השיר המצליח ביותר ב-1974 בארצות הברית, ואף הוכתר כ"שיר השנה" של בילבורד, במצעד סוף השנה שפורסם באותה העת.
מאז, קיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
סטרייסנד כללה את "The Way We Were" באלבומי אוסף שונים שהוציאה במהלך הקריירה שלה, כדוגמת The Ultimate Collection מ-2010.
במרוצת השנים הוקלט השיר פעמים רבות בשלל סוגות שונות; הזמר האמריקאי אנדי ויליאמס הקליט אותו עבור אלבומו ה-32, The Way We Were.
הלהקה האמריקאית Gladys Knight & the Pips הקליטה אותו עבור אלבומה, I Feel a Song.
הגרסה זכתה להצלחה מסחרית והגיעה למקום הרביעי בהממלכה המאוחדת ולמקום ה-11 בארצות הברית.
המלחין והמפיק האמריקאי מרווין המליש יצר את הלחן "The Way We Were", עליו היה ויכוח בינו לבין סטרייסנד, שביקשה מהמליש ליצור לחן בסולם מינורי, אך הוא יצר זאת בסולם מז'ורי בגלל חשש שמילותיו לא יתאחדו עם הלחן עצמו כמו שצריך.
זמן קצר לאחר ההצלחה המסחרית של "The Way We Were", החלה קולומביה רקורדס לבחור רצועות לאלבום האולפן ה-15 של סטרייסנד.
מכיוון שהזמן היה מוגבל, הוא הורכב מכמה שירים אקראיים שסטרייסנד הוציאה כולל "All in Love Is Fair" (1974).
על פי הערות האלבום של אלבום להיטיה הגדול ביותר מ-1991 , "The Way We Were", "All in Love is Fair", "Being at War with Each Other" ו-"Something So Right" היו הרצועות היחידות שנוצרו במיוחד עבור האלבום.
השיר הופץ כסינגל 7 אינץ' בארצות הברית ב-27 בספטמבר 1973 על ידי קולומביה רקורדס כשהבי-סייד היה "".
בארצות הברית, "The Way We Were" הופיע לראשונה במקום ה-92 במצעד הבילבורד הוט 100 ב-24 בנובמבר 1973 והיה לבכורה השביעית הגבוהה ביותר באותו השבוע.
לאחר שעלה באופן קבוע במצעד במשך עשרה שבועות רצופים, הוא הגיע לצמרת המצעד ב-2 בפברואר 1974, והוריד את "You're Sixteen" של רינגו סטאר למקום השני.
לאחר ש-"Love's Theme" הגיע למקום הראשון, ירד "The Way We Were" למקום השני, אך בהמשך חזר לשבועיים נוספים בצמרת המצעד.
השיר שהה במשך 23 שבועות רצופים במצעד.
הוא נבחר לשיר המצליח ביותר בארצות הברית בשנת 1974. ב-19 באוגוסט 1997 דווח כי מכירותיו בארצות הברית עומדות על למעלה ממיליון עותקים בסך הכול.
להלן הקרדיטים של "The Way We Were":
"The Way I Are (Dance with Somebody)" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ביבי רקסה, בשיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי, ליל ויין, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, All Your Fault: Pt.
2. הסינגל יצא, על ידי וורנר רקורדס, ב-19 במאי 2017, והודלף שבוע לפני צאתו, אם כי נמחק זמן קצר לאחר מכן.
הוא נשלח לרדיו פופ ב-6 ביוני 2017.
השיר מופיע במשחק הריקודים, Just Dance 2018.
השיר דוגם מהסינגל "" של ויטני יוסטון.
מייק ואס, מ-Idolator, נתן לשיר ביקורת חיובית, וכינה אותו כ"הקלה מיידית ומתוקה מהזרם האינסופי של שירי הפופ השמאלי-מרכזי ברדיו".
הווידאו קליפ, שביום על ידי דיירקטור X, יצא ב-1 ביוני 2017. נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-205 מיליון פעמים ביוטיוב.
הצמד ביצע יחד את הסינגל לראשונה ב-.
מאוחר יותר, ביצעה רקסה גרסת סולו משלה בתוכנית הטלוויזיה, "בוקר טוב אמריקה", במסגרת סיבוב הופעות שקיימה.
The War to End All Wars הוא אלבום האולפן העשירי של להקת ההבי מטאל סבטון, שיצא לאור ב-4 במרץ 2022.
האלבום מהווה המשך לאלבומה התשיעי של הלהקה, "The Great War", שיצא ב-2019, וכמו קודמו יהווה אלבום קונספט שמתמקד בזוועות, הנסים ואירועים נוספים סביב מלחמת העולם הראשונה, כמו הפסקת האש של חג המולד, חיילי הסער של הצבא הגרמני, המירוץ אל הים, חוזה ורסאי, ספינות הדרדנוט ששלטו בים בתחילת המאה העשרים ועוד.
הקליפ שליווה את הסינגל הראשון מהאלבום, "Christmas Truce", היה מועמד לפרס הווידאו קליפ של השנה בטקס פרסי ה"Global Metal Apocalypse Awards" לשנת 2021, וסיים במקום השני.
ההערה בסוגריים מתארת את הנושא במלחמת העולם הראשונה שבו עוסק השיר.
יואכים ברודן – שירה, קלידים
פר סונדשטרום – בס, קולות רקע
כריס רורלנד – גיטרות, קולות רקע
טומי יוהאנסון – גיטרות, קולות רקע
הנס ון דאהל – תופים, קולות רקע
"The Windmills of Your Mind" (בעברית: "טחנות הרוח של מחשבתך") נכתב והולחן ב-1968 כשיר נושא עבור הסרט "פרשת תומאס קראון" (נקרא בעברית "השוד המושלם"), שיצא לאקרנים באותה שנה (בכיכובם של סטיב מקווין ופיי דאנאוויי).
השיר זכה ב-1969 בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
השיר זכה, לאורך השנים, לביצועים רבים ובין השאר שר אותו סטינג ברימייק "השוד המושלם", שיצא לאקרנים ב-1999 (בכיכובם של פירס ברוסנן ורנה רוסו).
ב-1968 עבד הבמאי נורמן ג'ואיסון על הפקת הסרט פרשת תומאס קראון (שנקראה בארץ "השוד המושלם").
במהלך הכנת הסרט נפגשו המשוררים האמריקאים אלן ומרילין ברגמן עם המלחין הצרפתי מישל לגראן שהיה אחראי על המוזיקה של הסרט.
לגראן השמיע לזוג מספר לחנים ובסופו של דבר נבחר הלחן The Windmills of Your Mind והזוג כתבו את המילים.
לביצוע השיר נבחר תחילה אנדי ויליאמס שדחה את ההצעה שהועברה לזמר נואל הריסון (בנו של רקס הריסון).
הריסון שר בטון מלנכולי שתאם את מילות השיר.
הסרט, בו כיכבו סטיב מקווין ופיי דאנאוויי, יצא לאקרנים בארצות הברית ביולי 1968 ובבריטניה בפברואר 1969. השיר שולב בסרט בסצנה בה דואה סטיב מקווין בדאון ובא לשקף את התלבטויותיו.
השיר זכה ב-1969 בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
הריסון הוזמן לשיר בטקס את השיר אך היה עסוק בסרט באנגליה לכן חוזה פליסיאנו ביצע את השיר במקומו.
ב-1999 הוציא הבמאי ג'ון מקטירנן גרסת רימייק לסרט בשם השוד המושלם.
בסרט זה כיכבו פירס ברוסנן ורנה רוסו ואת שיר הנושא The Windmills of Your Mind שר בגרסה זו הזמר סטינג.
ב-1969 הקליטה דסטי ספרינגפילד גרסה משלה של השיר שיצאה כסינגל בהפקת חברת ההקלטות אטלנטיק רקורדס.
באותה שנה הקליט חוזה פליסיאנו גרסה משלו של השיר בה הכניס את קצב הג'אז.
בגרסה זו הופיע בטקס האוסקר שנערך באותה שנה.
ג'וני מאטיס כלל גרסה משלו של השיר באלבום שהוציא ב-1969. ב-1998 הוציא גרסה נוספת של השיר שנכללה באלבום שהפיק באותה שנה.
ב-1987 הקליטה להקת קולורפילד גרסה משלהם של השיר.
ב-1999 הקליט סטינג גרסה של השיר עבור הרימייק של השוד המושלם בה שילב קצבי רוק רך.
ב-2011 הקליטה ברברה סטרייסנד גרסה לשיר שנכלל באלבומה ה-33 What Matters Most
ב-2012 הוציאה אליסון מויה גרסה של השיר.
ב-1968 כתב אדי מרנאי מילים בצרפתית למנגינה של לגרן וקרא לו "Les Moulins de mon cœur" (טחנות הלב שלי).
השיר בוצע על ידי הזמר מרסל אמון אך זכה להצלחה מועטה (מקום 40 במצעד הצרפתי).
הזמרת הלנה וונדרצ'קובה הקליטה ב-1970 גרסה בצ'כית בשם "Můžeš zůstat, můžeš jít" (אתה יכול להישאר, אתה יכול ללכת) שנכללה באלבומה שיצא לאור ב-1972. היא הקליטה את השיר שוב עבור אלבום אוסף שלה שיצא ב-2012.
הזמר ההולנדי הרמן ואן וין הוציא, ב-1968, גרסה הולנדית של השיר תחת השם "Cirkels" (מעגלים).
ב-2004 דורג השיר במקום ה-57 בדירוג מאה שנים...
גרסת השיר המקורית של נואל הריסון הגיעה למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-5 בדירוג של דרום אפריקה.
גרסת השיר של דסטי ספרינגפילד הגיעה למקום 31 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, למקום 6 במצעד הקנדי ולמקום 40 בדירוג האוסטרלי.
גרסת השיר של חוזה פליסיאנו דורגה במקום 11 בהולנד ובמקום רביעי בטורקיה.
"The Way I Am" הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי, צ'ארלי פות', שיצא, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, ב-24 ביולי 2018, כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבום האולפן השני שלו, Voicenotes.
השיר יצא בתחילה כסינגל השיווקי השני מהאלבום ב-3 במאי 2018. השיר נכתב על ידי צ'ארלי פות' ויעקב כשר, והופק על ידי צ'ארלי פות'.
הווידאו קליפ, שבוים על ידי קולין טילי, יצא בערוץ היוטיוב של צ'ארלי פות' ב-9 ביולי 2018. סלבטור מייקי, מ-The Fader , ציין כי הווידאו קליפ הוא "חזרה אסתטית נחמדה לסוף שנות ה-90", בעוד שמקישנה פייר, מ-PopSugar סברה שדמותו של פות' מזכירה את ג'ורדן קטלאנו מסדרת הטלוויזיה אלה הם חיי.
ב-22 ביוני 2018, פות' ביצע את השיר לראשונה בפרסי המוזיקה של רדיו דיסני לשנת 2018. ב-17 ביולי 2018, הוא ביצע את השיר ב-The Tonight Show Starring Jimmy Fallon.
ב-20 ביולי 2018, הוא ביצע את השיר ב-The Today Show.
אזורתאריךפורמטגרסהחברת תקליטיםהערותעולמי 3 במאי 2018 הורדה דיגיטליתמקוריתאטלנטיק רקורדס ארצות הברית 24 ביולי 2018להיט רדיו עכשוויעולמי 27 ביולי 2018 הורדה דיגיטלית רמיקס של עדן פרינס 17 באוגוסט 2018רמיקס של טסקה בלאק 7 בספטמבר 2018אקוסטית רמיקס של סלושיאיטליה 14 בספטמבר 2018להיט רדיו עכשווימקוריתוורנר מיוזיק גרופ
"The Way You Move" הוא סינגל בביצוע הראפר האמריקאי ביג בוי מצמד ההיפ הופ האמריקאי אאוטקאסט, בהשתתפות הזמר-יוצר האמריקאי סליפי בראון .
לצד "Hey Ya!", שהקליט חברו לצמד אנדרה 3000, השיר הוא אחד משני הסינגלים המובילים מתוך Speakerboxxx/The Love Below, אלבום כפול המכיל אלבומי סולו של כל אחד.
השירים יצאו לאור ב-25 באוגוסט 2003, על ידי חברות התקליטים לה-פייס רקורדס ואריסטה רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שהחליף את "Hey Ya!" של אנדרה 300, ובכך הפך הצמד לצמד הראשון בהיסטוריה שהחליף את עצמו בצמרת מצעד הבילבורד הוט 100.
"The Way You Move" נכתב על ידי ביג בוי, סליפי בראון ומפיק השיר קארלטון מאהון; ביג בוי גם עזר בהפקת השיר.
השיר משלב אלמנטים של מוזיקת בס, היפ הופ דרומי בסגנון של אטלנטה ומוזיקת נשמה משנות ה-70 של המאה ה-20.
הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של בריאן בארבר, מציג את ביג בוי כבעלים של חנות חישוקים.
צילומי הקליפ נמשכים בסופו של דבר במיקומים אחרים במהלך הרצת הסרטון, ומשתתפות בו כמה נשים צעירות שביג בוי, הלבוש בחליפת סרסור, מנסה להזרים.
השיר נכנס למקום ה-83 במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע של 27 בספטמבר 2003, ארבעה ימים לאחר צאתו.
מאוחר יותר, הגיע למקום השני, מאחורי הסינגל המוביל השני של האלבום, "Hey Ya!".
בשבוע של 14 בפברואר 2004, החליף השיר את "Hey Ya!", ושהה במקום הראשון לשבוע אחד.
זו הפעם השישית בה אמן/הרכב מחליפים את עצמם במקום הראשון במצעד.
"The Way You Move" דורג במקום החמישי במצעד סוף השנה של מגזין בילבורד לשנת 2004.
מקוםתאריםמכירות אוסטרליה (ARIA) פלטינה 70,000בריטניה (BPI)כסף200,000
The Weekend הוא שיר של הזמרת האמריקאית סיזה מתוך אלבום הבכורה שלה, Ctrl.
השיר יצא לאור ב-26 בספטמבר 2017, כסינגל השלישי מתוך האלבום, באמצעות חברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט ו-RCA רקורדס.
את השיר כתבה סיזה לצד המפיק ThankGod4Cody, שדגם בשיר את "Set the Mood (Prelude)" מתוך FutureSex/LoveSounds של ג'סטין טימברלייק, שנכתב על ידי טימברלייק, טימבלנד ודנג'ה, שזכו גם הם לקרדיט כתיבה בשיר.
השיר הוא שיר R&B עכשווי ונאו סול שמשתמש בקו סינתיסייזר, היי-האטים, תופים ודגימה ווקאלית בעלת פיץ' גבוה.
בשיר סיזה שרה על היותה המאהבת של בן זוגה ביודעין, ומשווה את עצמה לסוף השבוע.
+מקבץ רשימות של גופים אשר דירגו את השיר "The Weekend"ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד100 השירים הטובים ביותר לשנת 201777
הווידאו קליפ לשיר צולם באוגוסט 2017 ובוים על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סולאנז' נואלס.
הוא פורסם בערוץ ה-Vevo של סיזה ב-22 בדצמבר 2017. נכון לדצמבר 2022, הוא זכה למעל ל-36 מיליון צפיות.
ב-15 בדצמבר 2017 יצאה להורדה הדיגיטלית והסטרימינג גרסת רמיקס לשיר מאת התקליטן הסקוטי קלווין האריס בשם "The Weekend (Funk Wav Remix)".
מקוםתאריםמכירות דנמרק (IFPI Danmark) זהב 45,000 ארצות הברית (RIAA) פלטינה 1,000,000
The Wall – Live in Berlin או הופעת רוג'ר ווטרס בברלין הייתה הופעה של מוזיקאי הרוק המתקדם הבריטי רוג'ר ווטרס ברצועת המוות, ברלין, גרמניה ב-21 ביולי 1990. בהופעה זו ביצע ווטרס, לצד אמנים רבים עיבוד ייחודי לאלבום האולפן האחד-עשר של להקתו לשעבר פינק פלויד, The Wall.
בהופעה השתתפו אמנים אורחים רבים.
הייתה זו הופעתו הראשונה של ווטרס מזה 3 שנים, לאחר שנעדר מן הבמה לאחר סיבוב ההופעות השני שלו, K.A.O.S.
מתחם ההופעה הוקם על פני שטח פנוי בין כיכר פוטסדאם לשער ברנדנבורג, מיקום שהיה בעברו חלק משטח ההפקר של חומת ברלין.
מאחר שהמופע התקיים בשטח הפקר, לא היה ידוע אם קיימים בו מוקשים.
מפיקי המופע ערכו סריקה של השטח, במהלכה נמצא מצבור אמצעי לחימה של דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה.
ההופעה הופקה על ידי האמרגן והמפיק הבריטי טוני הולינגסוורת', ומומן בחלקו מכיסו של ווטרס.
לאחר המופע, הרוויח את כספו בחזרה ממכירות אלבומי המופע.
במקור תוכנן כי כאשר ווטרס יסיים להרוויח את כספי האירוע, יעביר את זכויות מכירות אלבומי המופע לארגון הצדקה שהקים הקצין והנדבן הבריטי לאונרד צ'שייר, קרן הזיכרון לסיוע באסונות.
עם זאת, מכירות אלבומי המופע היו נמוכות מהמצופות, ומבצע דינגי, הזרוע המסחרית של הארגון ספגה הפסדים כבדים.
מספר שנים לאחר מכן, פורק הארגון, וכל זכויות מכירות האלבומים המכילים את תוכן המופע חזרו לווטרס.
לצורך עיצוב הבמה נשכרו שירותיהם של מארק פישר (מעצב הבמה ב-In the Flesh Tour, The Wall Tour ו-The Division Bell Tour של פינק פלויד) וג'ונת'ן פארק.
השניים בנו חומת לבני קלקר באורך 170 מטרים וגובה של 25 מטרים.
רוב החומה נבנתה טרם המופע, והחלק הנותר נבנה לאורך חלקו הראשון של המופע.
במהלך ביצוע השיר "The Trial", החומה הופלה.
ווטרס ניסה להזמין להופעתו אמנים רבים.
ב-1989 אמר כי שוקל להזמין להופעתו את חברו ללהקת פינק פלויד, דייוויד גילמור, במטרה לשים קץ לסכסוך המתמשך בין השניים.
ב-30 ביוני 1990 טענו גילמור וניק מייסון בריאיון ל-MTV כי יחד עם ריצ'רד רייט קיבלו אישור חוקי להשתתף בהופעה, אך אף אחד לא יצר עם השלושה מגעים בנוגע להסכמתם להופיע.
ב-2 ביולי 1990 אמר ווטרס כי לא טרח כלל להזמין את גילמור להופעתו.
עיבודו של ווטרס ל-The Wall היה שונה מזה שהציג עם פינק פלויד.
הקטעים האינסטרומנטליים בשירים "Another Brick in the Wall, Part 2" ו-"Mother" הוארכו (בדומה לעיבוד שהופיע ב-The Wall Tour).
הפתיח בשיר "In the Flesh" הוארך (בדומה לעיבוד שהופיע ב-The Wall Tour).
סולו הגיטרה השני ב-"Comfortably Numb" כלל דו-קרב גיטרות בין ריק די פונזו לסנווי וייט.
בנוסף, כלל השיר חזרה נוספת של הפזמון.
רשימת השירים כללה את , (שני שירים שהושמטו מתוך החומה; בדומה לסיבוב ההופעות) ו-"The Tide is Turning (After Live Aid)" (שיר שהופיע באלבום האולפן השני של ווטרס, ).
בשירים "One of My Turns" ו-"The Trial" השתתפו שחקנים חיים, אשר גילמו את הדמויות המופיעות בהם.
זכויות שידור המופע נמכרו ברחבי העולם.
52 מדינות שידרו את המופע המלא בשידור חי, 20 מדינות שידרו עד 5 שידורים חוזרים של המופע ו-65 מדינות שידרו קטעים בולטים מתוך המופע.
The Wall – Live in Berlin הוא אלבום ההופעה והוידאו הראשון של מוזיקאי הרוק המתקדם רוג'ר ווטרס, אשר הוקלט בעת הופעתו ברצועת המוות, ברלין, גרמניה ב-21 ביולי 1990, ויצא לאור ב-17 בספטמבר 1990.
הקטע בו מעידה אשתו של פינק (בגילום אוטה למפר) בשיר "The Trial" צולם מחדש באקדמיית בריקסטון, לאחר שההקלטה המקורית נחשבה לבעלת איכות ירודה עקב רעידות מצלמה.
בגרסת הווידאו מופיע תקריב של למפר על רקע כהה.
כל השירים נכתבו, הולחנו ובוצעו על ידי רוג'ר ווטרס (למעט היכן שמצוין אחרת).
רוג'ר ווטרס - זמרה, בס, גיטרה אקוסטית, גיטרת קצב
ריק די פונזו - גיטרה
אנדי פיירוות'ר-לואו - בס, גיטרה, קולות רקע
פיטר ווד - קלידים, אורגן, סינתיסייזר
ניק גלני-סמית' - קלידים, אורגן, סינתיסייזר
גרהם ברוד - תופים, כלי הקשה חשמליים
סטן פרבר -קולות רקע, כלי הקשה
ג'ו צ'מאי - קולות רקע
ג'ים האס - קולות רקע, כלי הקשה
ג'ון ג'וייס - קולות רקע
משתתפים נוספים (לפי סדר השתתפות)
קלאוס מיינה - זמרה, תוף מרים
רודולף שנקר - גיטרת קצב, קולות רקע
מתיאס ג'בס - גיטרה מובילה, קולות רקע
פרנסיס בוכהולץ - בס, קולות רקע
הרמן ריירבל - תופים, קולות רקע
סינדי לאופר - זמרה, כלי הקשה
תומאס דולבי - קיטרה, זמרה
גארת' הדסון - אקורדיון, סקסופון סופרן
אריק בזיליאן - גיטרה, זמרה
רוב הימן - קלידים, זמרה
ג'ון לילי - גיטרה, זמרה
פראן סמית' הבן - בס, זמרה
בריאן אדמס - זמרה, גיטרה
תזמורת רדיו ברלין בניצוח מייקל קאמן
להקת קבוצת הכוחות הסובייטיים בגרמניה
פאדי מולוני - חלילית אירית (מצוין בתודות כחבר בלהקת הצ'יפטיינס)
The Wild Ones היא סדרת טלוויזיה טבע-דוקומנטרית בריטית מבית אפל TV פלוס, העוסקת במשלחת המתעדת מינים נכחדים למטרות שימור.
במרכז המשלחת שני צלמים (דקלאן בורליי וויאנט דג'נגואט), שתפקידם לתעד באמצעים מתוחכמים את החיות, ואיש קומנדו לשעבר ().
הסדרה הוזרמה, על ששת פרקיה, ב-11 ביולי 2025.
בכל פרק, הצוות יוצא לאזור אחר בעולם, ומתמקד במין מסוים הנמצא בסכנת הכחדה, ואשר תיעודו יסייע למאמצי השימור של המין ושל אזור המחיה שלו.
מלבדם, בכל פרק מופיעים גם מדענים וסיירי טבע מקומיים, הנעזרים במשלחת התיעוד.
ב-2023, הודיעה אפל טיוי על סדרת טבע דוקומנטרית בת שישה פרקים בשם Endangered Planet ורק ב-2025 הודיעה שהסדרה תיקרא בשמה הנוכחי.
את הסדרה הפיקה חברת Offspring Films, ועל ידי המפיקים בפועל אלכס וויליאמסון ואיסלה רוברטסון.
הסדרה צולמה בשש מדינות שונות: מלזיה, מונגוליה, ארמניה, אינדונזיה, קנדה וגבון.
במאי 2025 הודיעה אפל כי הסדרה תוזרם בשירות ב-11 ביולי 2025.
The Well (ביידיש: "די קרעניצע"; בעברית: "הבאר") הוא אלבום משותף של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין ולהקת הכליזמר האמריקאית הקלזמטיקס.
האלבום ראה אור בשנת 1998, וכל שיריו מבוססים על טקסטים של המשוררת אנה מרגולין, אשר חיה ויצרה בארצות הברית בראשית המאה ה-20.
האלבום The Well הוקלט באולפני "אוואטר" שבניו יורק במהלך אפריל 1998. ההפקה המוזיקלית של האלבום נעשתה בעזרת שותפים נוספים, והוא ראה אור לראשונה בארצות הברית בהוצאת קסילופון רקורדס.
בהקלטות השתתף גם המפיק בן מינק.
הקלזמטיקס היא להקת כליזמר אמריקאית מבוססת בניו יורק שפעילה מאז שנות השמונים ושילבה לאורך הקריירה שירה במספר שפות, לרבות יידיש ומקורות מוזיקליים אתניים שונים.
The Well שייך לקטגוריית מוזיקת כליזמר המוכרת בתרבות היהודית-אמריקאית.
ההוצאה כוללת מוזיקה המושרית בשפת היידיש, עם ליווי של כלים כמו קלרינט, גיטרה, אקורדיון ועוד, ועם עיבודים המאפיינים את סגנונה המוזיקלי של הקלזמטיקס.
The Works (בעברית: הכי טוב שיש) הוא אלבומה ה-11 של להקת הרוק קווין, שיצא לאור בשנת 1984.
לאחר שנתיים של הפסקה מאז אלבומם הקודם, חזרה קווין אל האולפנים.
עולם המוזיקה עבר שינוי מאז צאת תקליטם הקודם Hot Space, ובשנתיים אלה היו עסוקים חברי הלהקה בפרויקטים אישים משלהם ולהתרחב לכיוונים מוזיקליים אישים משלהם.
האלבום "The Works" הוקלט באולפני "Record Planet" בלוס אנג'לס שבקליפורניה ובאולפני MusicLand במינכן, החל מאוגוסט 1983 ועד ינואר 1984.
רצועות בונוס במהדורת Hollywood Records משנת 1991
גיטרה חשמלית – בריאן מיי, למעט:
גיטרה נוספת ב-I Want To Break Free – דיקון
גיטרה נוספת ב-Man On The Prowl – מרקיורי
פסנתר: מרקיורי פרט ל"Man On The Prowl" – פרד מנדל
Radio Ga Ga – מנדל, מרקיורי, טיילור
I Want To Break Free – מנדל, מרקיורי, דיקון
The World Needs a Hero ("העולם צריך גיבור") הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'.
האלבום יצא ב-2001 וסימן את חזרתה של הלהקה לשורשי הת'ראש מטאל, לאחר מספר ניסיונות מסחריים קודמים (Risk, Cryptic Writings).
אולם, האלבום עדיין ניכר בהשפעתו המסחרית, ואף מאסטיין קרא לו "ספינה שאבודה בים ומנסה לחזור למסלולה".
האלבום נכלל במקום ה-16 ברשימת הבילבורד האמריקני לאלבומי המטאל הטובים ביותר, כאשר הסינגל Moto Psycho הופיע במקום ה-22.
הסינגל "Return to Hanger" הוא שיר המשך לסינגל "Hanger 18" שהופיע באלבום Rust in Peace.
הסינגל "When" מוקדש לכל אותם מעריצים שחשו כי זמנה של מגאדת' עבר, וכי הם התמסחרו.
ריף הסולו בפתיחת השיר דומה לסינגל "The Call of Ktulu" שבאלבום Ride the Lightning של מטאליקה, שמאסטיין היה שותף לכתיבתו בימים בהם עדיין היה בלהקה.
כמו כן, מבנה השיר והריף המרכזי דומים לסינגל "?Am I Evil" של להקת ההבי מטאל הבריטית דאיימונד הד, כמחווה מכוונת של מאסטיין ללהקה ולסגנון הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי (למרבה האירוניה, מטאליקה ביצעה גרסת כיסוי משלה לסינגל "?Am I Evil").
שיר בונוס שנכלל באלבום בהוצאה היפנית:
דייב מאסטיין - סולן ראשי, גיטרה חשמלית
אל פיטרלי - גיטרה חשמלית, קולות רקע
ג'ימי דגראסו - תופים, קולות רקע
The World We Knew הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-50 של סינטרה וה-23 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס.
האלבום הוא יותר אוסף של סינגלים מאשר אלבום היוצא בצורה המוכרת של סינטרה.
אין נושא המאגד את השירים ואין קו מוזיקלי אחיד ביניהם.
The World We Knew מוכיח עד כמה שלט סינטרה במצעדי הפופ של אותן השנים.
בפעם הראשונה הכניס סינטרה אלמנטים שניתן לשייכם למוזיקת הרוק בשיריו, אמנם הגיטרות החשמליות עומעמו בשירים ונבלעו בכלים האחרים, מפוחית הפה, גיטרות אקוסטיות, מערכות התופים, כלי המיתר וכלי הנשיפה.
הצלילים באלבום לא הובילו את השירים אלא רק חידדו את השירה עצמה.
באלבום שיתף פעולה סינטרה עם בתו ננסי בשיר, "Somethin' Stupid", השיר היה ללהיט והגיע לראש מצעד הבילבורד, באביב שנת 1967. ריבוי המעבדים המוזיקליים לשירים השונים באלבום גרם לחוסר האחידות שבו וזאת בניגוד לרבים מאלבומיו בעבר שהיו סביב נושא אחד.
בילי סטריינג' - קולות, גיטרה
The X Factor הוא אלבום האולפן ה-10 של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן.
זהו האלבום הראשון בו השתתף הסולן החדש בלייז ביילי שהחליף את ברוס דיקינסון לאחר שזה האחרון פרש.
בעטיפת האלבום נראה קמע הלהקה, אדי, כאשר הוא נמצא בתוך סוג של מתקן עינויים בו הוא עובר לובוטומיה.
בחלק מההוצאות של האלבום, יצאה עטיפה אחרת, בה רואים את אדי ממרחק רב בתוך מכשיר עינויים, מאחוריו נמצא איקס גדול.
ה-X בשם האלבום מציין את העבודה שזהו אלבומה העשירי של הלהקה (בספרות רומיות, X הוא עשר).
זהו האלבום השני של איירון מיידן שבו אין שיר הנושא את שם האלבום (הראשון היה Piece Of Mind).
אלבום זה קודר יותר בהשוואה לאלבומים הקודמים בגלל בעיות האישיות של האריס בזמן כתיבתו ובראשן גירושיו, דבר הניתן לראות גם בתמונת הקאבר לאלבום.
האלבום לא זכה להצלחה רבה עם צאתו וקיבל ביקורות רבות מאת המעריצים של איירון מיידן, שהתקשו לקבל את הסולן החדש והסגנון החדש אותו הביא לאיירון מיידן.
שני השירים שיצאו כסינגלים מהאלבום הם "Man on the Edge" ו-"Lord of the Files".
"The Edge of Darkness" מבוסס על ספרו המפורסם ביותר של ג'וזף קונרד, לב המאפליה, "Man on the Edge" על סרט בשם "Falling Down" משנת 1993. השיר "Lord of the Flies" מבוסס על הספר בעל אותו שם, בעל זבוב.
השיר "Sign of the Cross" מספר על איש הסובל מהאינקוויזיציה הספרדית.
כמו כן השיר משתמש בציטוטים מספרו של אומברטו אקו, שם הוורד.
זהו הוא השיר השני הארוך ביותר של איירון מיידן באורך כולל של 11:17, כאשר רק "Rime of the Ancient Mariner" מהאלבום Powerslave עולה עליו באורכו.
The Woodstock Experience היא סדרת אלבומי הופעה שהוקלטו בפסטיבל וודסטוק.
באלבום - הופעות של סנטנה, ג'ניס ג'ופלין, סליי אנד דה פמילי סטון, ג'פרסון איירפליין וג'וני ווינטר.
סליי אנד דה פמילי סטון
גרג רולי - קלידים ושירה
מייק קארבלו - כלי הקשה
להקת קוזמיק בלוז - גיטרה, גיטרה בס, תופים, כלי נשיפה
סליי סטון - שירה וקלידים
פרדי סטון - גיטרה ושירה
לארי גרהם - גיטרה בס ושירה
רוז סטון - קלידים ושירה
סינתיה רובינסון - חצוצרה ושירה
מרטי באלין - כלי הקשה ושירה
ג'ורמה קאוקונן - גיטרה ושירה
פול קנטנר - גיטרה ושירה
ג'ק קאסאדי - גיטרה בס
ג'וני ווינטר - גיטרה ושירה
טומי שאנון - גיטרה בס
יונקל ג'ון טורנר - תופים
אדגר ווינטר - קלידים ושירה
אקס פקטור היא תוכנית מציאות בריטית העוסקת בחיפוש אחר הכישרון הבא בעולם המוזיקה.
פורמט התוכנית נוצר על ידי סיימון קאוול והחלה את שידוריה בספטמבר 2004 ברשת ITV.
פירוש שם התוכנית הוא אותו גורם X אשר יוצר כישרון.
התוכנית עלתה במקום תוכנית שירה אחרת שנקראה "פופ איידול".
ישנה תוכנית-בת אשר עוסקת בראיונות עם המשתתפים ובמה שמתרחש מאחורי הקלעים ונקראת "The Xtra Factor".
ב-7 בפברואר 2020. הוכרז כי התוכנית תיקח הפסקה במהלך שנת 2020. ב-27 באוגוסט 2020, הודיעה רשת ITV, כי הפסקת התוכנית עשויה להיות בלתי מוגבלת; עד להחלטת קאוול מתי לחדש את התחרות.
התוכנית משודרת גם בישראל החל מעונתה ה-11 (2011) בערוץ HOT3.
בעונות 1–3 דרישות הסף היו אזרחים מגיל 16 ומעלה.
בעונות 4–5 גיל המינימום ירד לגיל 14. בעונה השישית חזר הסף לגיל 16. לתוכנית חמישה שלבים:
שלב 1: מבחני הבד (לא נכנסים לשידור וקובעים מי יעבור למבחן בד אצל השופטים).
שלב 2: מבחן בד עם השופטים.
מבחני בד פתוחים נערכים לכולם מספר חודשים לפני עליית התוכנית.
רק מי שעבר שלושה מבחני בד בפני המפיקים יכול לעבור ולהופיע במבחן הבד הבא מול השופטים.
התוכניות הראשונות בכל עונה כוללות את פרקי מבחני הבד עם השופטים בהם מופיעים המשתתפים הטובים ביותר, הגרועים ביותר והמוזרים ביותר.
רק כאשר יש רוב בין השופטים עובר המתמודד לשלב הבא.
לעונה הראשונה הגיעו כ-50 אלף משתתפים.
לעונה השנייה הגיעו 75 אלף אנשים.
בעונה השלישית המספר עלה ל-100 אלף איש.
בעונה הרביעית הגיעו 150 אלף איש.
בעונה החמישית המספר הגיע ל-182 אלף משתתפים.
בעונה השישית נשבר השיא כאשר הגיעו 200 אלף מתמודדים.
לאחר מחנה האימונים נותרים המתמודדים שעברו את כל המבחנים (עונה 1 תשעה מתמודדים.
עונות 2–6 שנים עשר מתמודדים.
עונה 7 שישה עשר מתמודדים).
בניגוד לסדרות אחרות בהן אסור לשופטים להעדיף מתמודדים, בתוכנית זו כל מתמודד נכנס לבית השופטים וכך בעצם מגלה בפנים מי השופט שיהיה מדריכו האישי.
המתמודדים הסופיים לוקחים חלק בתוכנית המצולמת.
השלבים הסופיים מכילים הופעות של המתמודדים.
לאחר מכן מודיעים על תוצאות הצבעת הקהל.
במופעים משולבים לרוב רקדני רקע או קטעי סולו בהם המתמודד מופיע רק עם פסנתר או גיטרה.
לפני הקראת התוצאות מופיע לרוב ידוען בהופעה חיה.
הזוכה מקבל חוזה הקלטות עם חברת Syco בשווי מיליון פאונד.
החל מהעונה החמישית הזוכה מקבל 150 אלף פאונד במזומן וחוזה הכולל כיסוי הוצאות הקלטה ושיווק.
בגמר עונה 4 צפו 12.7 מיליון צופים שהם 55% מנתח הצפייה בבריטניה, המספר רק עלה בגמר עונה 5 שאירחה את בריטני ספירס.
מהעונה הראשונה עד השלישית פאנל השופטים הורכב מסיימון קאוול, שרון אוסבורן ולואי וולש.
בעונה השלישית הייתה פאולה עבדול שופטת אורחת.
בסוף העונה השלישית פרש וולש מהתוכנית ואת מקומו תפס בריאן פרידמן.
לעונה הרביעית הובאה זמרת נוספת, הזמרת האוסטרלית דני מינוג.
לבסוף וולש החליט לחזור ופאנל השופטים בעונה הרביעית היה: קאוול, אוסבורן, וולש ומינוג.
עם עליית העונה החמישית עזבה אוסבורן את הסדרה ולאחר השערות רבות תפסה את מקומה הזמרת שריל פרננדז ורסיני.
פאנל השופטים בעונה השישית נשאר זהה לקודמתה.