tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנו של אוטו ליאודולף ואחיו היינריך, פלשו באופן עצמאי לאיטליה, בניסיון לנצל את המצב ולספח את השטחים שבמחלוקת לתחום שליטתם.
אוטו עצר בעדם ובשנת 951 פלש לאיטליה בעצמו.
הוא הכריח את ברנגר להישבע לו אמונים, נשא את אדלייד לאישה, ובכך ביסס את סמכותו ושלטונו באיטליה תוך שהוא זוכה גם לתמיכה עממית.
אולם השקט השלטוני לא האריך ימים.
כאשר אדלייד ילדה בן נוסף לאוטו, התעורר חשש אצל בנו הבכור ליאודולף (מאשתו הראשונה, אדית מווסקס) למקומו כיורש הכס הגרמני.
בשנת 953, פתח ליטודוף במרד באביו בשיתוף עם קונרד האדום והארכיבישוף ממיינץ.
בתחילה הצליח אוטו לבסס את שליטתו באזור לורן, אך נכשל בהתקפה על מיינץ והמרד התפשט בכל רחבי הממלכה.
בשלב זה ביצעו ליאודולף וקונרד שגיאה אסטרטגית.
הם חברו למדיארים מהונגריה בבקשה לתמיכה, אך הפלישות המדיאריות הנרחבות בדרום גרמניה, בשנת 954, הכריחו את הנסיכים הגרמנים להתאחד לצורכי הגנה על נחלותיהם.
בהסכם איורשטדט הוחלט על הדחת הדוכסים המורדים, ועל השבת אוטו למעמדו.
אוטו ארגן במהירות צבא גרמני מאוחד של כל הדוכסויות ובשנת 955 הצליחו הכוחות הגרמנים המאוחדים תחת שלטונו של אוטו להביס את המדיאירים בקרב לכפלד (אנ'), סמוך לאאוגסבורג הנצורה.
לאחר הניצחון ביצר אוטו את האימפריה, וקידם את ניצור הסלאבים.
בעת פלישתו של אוטו מזרחה, אל כיוון נהר האלבה ומעברו, התחיל אף להוות איום פוליטי רציני על נסיך הפולאנים, מיישקו הראשון.
משנת 966 ועד לשנת 972 ניהל אוטו מספר קרבות כושלים בדרום איטליה.
בשנת 972 הכיר הקיסר הביזנטי בתוארו של אוטו, בשטחים אשר בשליטתו והסכים לנישואין בין בנו של אוטו לבין אחייניתו.
בתחום מדיניות הפנים פעל אוטו לחיזוק מעמד הכנסייה, ובעיקר מעמד הבישופים וראשי המנזרים, על חשבון האצולה החילונית.
אוטו תרם לבישופויות ולמנזרים חלקות אדמה נרחבות, אשר בהן לא היו לשלטון החילוני זכויות מיסוי ושיפוט, ובכך זכה לנאמנותם ולסיוע הכנסייה בגיבוש תמיכה העממית בשלטונו.
לאחר הדחת קונרד האדום מתוארו, הוא אף מינה את אחיו ברונו, הארכבישוף של קלן, כדוכס לורן החדש.
בנוסף לכך, ועל מנת להגביר עוד יותר את כוחה של הכנסייה, הקים בשטחים שנכבשו בגבולות המזרחיים, בישופויות חדשות אשר חבו לו את נאמנותן.
הרפורמות הללו חיזקו את השלטון המרכזי, והמעמדות העליונים בכנסייה הגרמנית הפכו לחלק מהמערך הביורוקרטי.
סביב שנת 960 נקלעה איטליה שוב לתקופה של חוסר יציבות שלטוני, כאשר ברנגר השני, מלך איטליה השתלט על חלק מאדמות האפיפיורות הצפוניות ואיים כי יכבוש את אדמות האפיפיור סביב רומא.
האפיפיור יוחנן השנים עשר פנה לאוטו בבקשת עזרה.
אוטו פלש לאיטליה ב-2 בפברואר 962, והוכתר בו ביום בידי האפיפיור בתואר קיסר.
עשרה ימים לאחר מכן נחתמה ה"דיפלומה אוטוניאנום" (Ottonianum), המכונה גם "מתת אוטו", בה הבטיח הקיסר לשמור על עצמאות אדמות האפיפיורות ובתמורה נקבע שלא ימונה אפיפיור ללא אשרור מצד מלך פרנקיה המזרחית.
לאחר שנסוג מרומא וכבש מחדש את השטחים אשר היו תחת שלטונו של ברנגריוס השני, החל האפיפיור חושש מהתחזקות כוחו של אוטו.
יוחנן השנים עשר כרת ברית עם אדלברט, מלך איטליה (בנו של ברנגר השני) ושלח שליחים למאדיארים ולאימפריה הביזנטית במטרה ליצור ברית הגנה כנגד אוטו.
בנובמבר 963 שב אוטו לרומא וכינס את מועצת הכנסייה.
המועצה הדיחה את יוחנן השנים עשר והכתירה במקומו את ליאו השמיני, לאפיפיור.
כאשר עזב הקיסר את רומא פרצה מלחמת אזרחים בין תומכיו לבין תומכי יוחנן השנים עשר.
יוחנן השנים עשר חזר לתפקידו כאפיפיור, והכריז על החרמה של מדיחיו.
ביולי 964 שוב חזר אוטו לרומא והדיח את האפיפיור בנדיקטוס החמישי יורשו של יוחנן השנים עשר (שמת חודשיים לפני כן).
בעקבות אירוע זה, חייב הקיסר את ראשי הכנסייה ברומא כי לא יבחרו אפיפיור ללא אישור קיסרי.
לאחר מותו בשנת 973, נקבר לצד אשתו הראשונה, אדית מווסקס, בקתדרלת מגדבורג.
אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (955 – 7 בדצמבר 983), המכונה גם אוטו האדום (רופוס) היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנים 973 עד 983, השליט השלישי לשושלת האוטוניאנית.
במהלך כהונתו החזיק גם בשטחים בפולין, בוהמיה ואיטליה.
אוטו השני היה בנם השלישי של אוטו הגדול ואדלייד מאיטליה .
ב-957 מתו אחיו למחצה, נסיך הכתר ליאודולף, דוכס שוואביה וכן שני אחיו הגדולים, היינריך וברונו ולכן אוטו בן השנתיים הפך לנסיך הכתר של הממלכה ויורשו של אוטו הראשון.
הוא התחנך על ידי דודו, ברונו הגדול הארכיבישוף של קלן, ועל ידי אחיו למחצה וילהלם, ארכיבישוף מיינץ .
המארקגראף אודו הראשון הופקד על הכשרתו הצבאית של אוטו ועל הוראת מנהגיה החוקיים של הקיסרות.
במטרה להבטיח את סדר הירושה, אוטו הראשון, לפני שיצא לאיטליה לעזור לאפיפיור ולתבוע ממנו את התואר הקיסרי, כינס דיאט אימפריאלי בורמס בשנת 961, שם נבחר אוטו כמלך שותף.
טקס ההכתרה התקיים בקתדרלה של אאכן ב-26 במאי 961. בכך הפר אוטו הראשון את הנוהג שיש למנות לתפקיד מלך שותף רק צאצא בוגר.
אוטו הראשון ביקש לחזק את יחסיו עם האימפריה הביזנטית, לשם כך הוא תכנן להשיא את אוטו השני לבתו של הקיסר הביזנטי.
אולם לשם מימוש הסכם נישואין כזה, היה על אוטו השני להיות בעל תואר קיסר, המקביל לתארו של השליט הביזנטי.
לפיכך זימן אוטו הראשון את אוטו השני לרומא, ושם, ב־25 בדצמבר 967 הוא הוכתר לקיסר משותף לצידו של אביו על ידי האפיפיור יוחנן השלושה עשר, אולם לא נשא בתפקיד ביצועי כלשהו.
בתו של הקיסר הביזנטי הייתה רק בת חמש, ולכן ב-14 באפריל 972, נישא אוטו לתאופאנו , אחייניתו של קיסר האימפריה הביזנטית, יוחנן הראשון צימיסקס שהייתה בת 14 בנישואיה והוכרה כקיסרית על ידי האפיפיור.
לאחר מות אביו, בשנת 973, עם שובו ממערכות אביו באיטליה, ובהיעדר אחים שיתבעו את הכתר, הפך אוטו לשליט יחיד של האימפריה הרומית הקדושה.
סכסוך עם היינריך השני, דוכס בוואריה
לאוטו השני לא היו אחים שהיו עלולים לחלוק על זכותו למלוך.
אולם האצולה הסקסונית התנגדה לחלק ממהלכיו של אוטו הראשון והתנגדות זו התחזקה כאשר אוטו השני הביא נסיכה מהמזרח, מה שהצביע על כך שיש לקיסר אינטרסים שאינם חופפים לאלו של האצולה הסקסונית.
התנגדות נוספת הייתה למינויו של אדם שאינו ממשפחה אצילית לקנצלר.
במטרה להשיג שלום בית, אוטו השני העניק ב־27 ביוני 973 לבן דודו, היינריך השני, דוכס בוואריה, שליטה על הטירות הקיסריות בבמברג ובשטגאוראך.
זה לא הספיק לדוכס היינריך, שרצה להרחיב את השפעתו בדוכסות שוואביה.
מותו של הבישוף אולריך מאוגסבורג ב-4 ביולי 973 הצית את הסכסוך בין בני הדודים.
בלי להתייעץ עם אוטו השני, היינריך השני מינה את בן דודו היינריך הראשון, בישוף אוגסבורג כבישוף החדש של אוגסבורג.
אוגסבורג שכנה בצד המערבי של הגבול עם שוואביה-בוואריה, שטחו של גיסו של הנרי השני בורכרד השלישי, דוכס שוואביה .
ב-12 בנובמבר 973 נפטר בורכרד השלישי ללא יורש.
היינריך השני דרש מאוטו השני למנותו כדוכס שוואביה החדש.
הקיסר חש בשאיפותיו המרחיקות לכת של בן דודו ודחה את בקשתו.
במקום זאת, אוטו השני מינה כדוכס את אחיינו אוטו, בנו של אחיו למחצה ליאודולף.
מינוי זה, שהחליש את תביעתו של היינריך לכס המלוכה, גרם להיינריך בשנת 974 לכרות ברית נגד אוטו השני עם דוכס פולין מיישקו הראשון ובולסלאב השני, דוכס בוהמיה.
המאבק נמשך כשנתיים, שבסופן אוטו דיכא בהצלחה את המרד, שלל מהיינריך את תואר הדוכס והיינריך מצא מקלט בבוהמיה.
על מנת להחליש את כוחותיהם של מתחרים על כס המלוכה, אוטו ארגן מחדש את הדוכסויות בדרום גרמניה.
על כשליש משטחה של דוכסות בוואריה הוא הקים את דוכסות קרינתיה ובכך ניתק את בוואריה מהמארק של ורונה בצפון איטליה.
במטרה להכניע סופית את היינריך השני, יצא אוטו באוגוסט 977 למתקפה בבוהמיה.
אולם בהיעדרו, פרץ מרד מלחמת שלושת ההיינריכים בבוואריה, ואוטו חזר לבוואריה.
הקיסר, בסיוע דוכס שוואביה ובוואריה, פגש את המורדים בפסאו, ולאחר מצור ממושך, הכניע אותם.
ב-31 במרץ 978 אוטו הביא את המורדים בפני הדיאט הקיסרי בקוודלינבורג, בולסלאוס השני נשבע אמונים לקיסר ומישקו הכיר בעליונותו של הקיסר.
ב-950 הכניע אוטו הגדול את ממלכת דנמרק ואילץ את מלך דנמרק גורם הזקן להשבע לו אמונים.
אוטו הגדול גם אילץ את המלך גורם להתנצר.
בתקופת שלטונו של אוטו הגדול, דנמרק מילאה את כל התחייבויותיה ושילמה מס לגרמנים.
כשהאראלד הראשון, מלך דנמרק התמנה למלך בשנת 958, הוא הרחיב את שליטת ממלכתו לנורווגיה, והפך למלך שם בשנת 970. עם התחזקות כוחו האראלד כבר לא היה מוכן לקבל את עליונות האימפריה הרומית הקדושה על ממלכתו.
בקיץ 974 מרד הרלד נגד אוטו השני.
בתמיכת כוחות נורווגיים הצליח האראלד לחצות את גבול דנמרק לגרמניה והביס את הכוחות הגרמניים שהוצבו בצפון.
אוטו השני תקף את כוחותיו של האראלד, אך הצבא הדני-נורווגי המשותף הביס את הצבא הגרמני.
אולם בסתיו, כאשר בעלות הברית הנורווגיות הפליגו צפונה כדי לחזור לנורווגיה, הצליח אוטו השני להתמודד עם התקדמותו של הרלד בדנבירקה .
כתוצאה מהניצחון בקרב זה, אוטו השני סיפח את דנמרק באופן רשמי לאימפריה והגלה את האראלד לנורווגיה.
אוטו הראשון פיצל ב-959 את לותרינגיה לשתי יחידות ממשל, דוכסות לורן התחתית ודוכסות לורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, בשנת 977 מינה אוטו השני, את בן דודו, שארל , אחיו הגולה של לותר, מלך צרפת, לדוכס לורן התחתית.
פעולה זו עוררה את זעמו של לותר, שהתייחס אל לורן כאל חלק מנחלתו.
לותר פלש ללורן עם 20,000 חיילים והצעיד את כוחותיו לעבר אאכן, שם התגוררו אוטו ומשפחתו.
אוטו נסוג לקלן ולאחר מכן לדוכסות סקסוניה.
אמו של אוטו, אדלייד מאיטליה, שהייתה חמותו של לותר, תמכה בלותר ועברה ועברה לחצר אחיה, המלך קונרד מבורגון.
לותר כבש את אאכן, אבל נסוג אחרי חמישה ימים.
אוטו השני כינס את הדיאט הקיסרי באמצע יולי בדורטמונד.
שם הכריז מלחמה נגד צרפת והכין את צבאו לצעוד מערבה.
בספטמבר 978, ארגן אוטו צבא של 30,000 לוחמים ויצא למתקפת נגד בצרפת.
צבאו נתקל בהתנגדות מועטה ביותר והוא ערך מצור על פריז.
רק מגפה בקרב חייליו מנעה ממנו לכבוש את העיר.
בדרכם חזרה לגרמניה הותקף צבאו מאחור וספג אבדות קשות בנפש ובציוד.
למרות שאף אחד מהצדדים לא זכה לניצחון ברור, אוטו השני הרגיש שכבודו הוחזר ופתח במשא ומתן לשלום עם המלך הצרפתי.
ב-980 חתמו שני המלכים הסכם שלום בו לותר זנח את דרישת הריבונות הצרפתית על לורן ואוטו, מצידו, הכיר בזכותו של בנו של לותר, לואי, למלוך בצרפת אחרי אביו.
לאחר הסכם השלום עם צרפת, אוטו עבר עם אשתו, בנו וחצרו לדרום הרי האלפים שם השלים עם אימו.
הוא חגג עמה את חג המולד ברוונה וקיבל את כתר לומברדיה כמלך איטליה.
האפיפיור בנדיקטוס השישי, שנבחר לתפקיד על ידי אוטו הראשון, נכלא על ידי הרומאים בטירת סנטאנג'לו.
הוא מת בשבי בשנת 974. האנטי-אפיפיור בונפיציוס השביעי שירש אותו ברח באותה שנה לקונסטנטינופול ובנדיקטוס השביעי היה לאפיפיור החדש.
בנדיקטוס קיבל את פניו של אוטו עם כניסתו לרומא ביום חג הפסחא של 981.
אוטו טיפח את חצרו ברומא והפך את העיר לבירתו הקיסרית.
היחסים בין האימפריה לרפובליקה של ונציה טופלו מחדש בתקופת שלטונו של אוטו השני.
בשנת 966, דוכס ונציה, פייטרו קאנדיאנו הרביעי התחתן עם ואלדראדה, קרובת משפחתו של אוטו הראשון.
הנישואין הביאו את האימפריה ואת ונציה למערכת יחסים קרובה, והעניקו שורה של הסכמים מסחריים לוונציה בכלל ולמשפחתו של פייטרו הרביעי במיוחד.
הסכמים אלה חיזקו את הקשר של ונציה לאימפריה המערבית, מה שהכעיס מאוד את יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית, שכן ונציה שלטה בכל הסחר הימי בין מערב אירופה ללבנט הביזנטי במזרח.
בזמן שאוטו השני היה עסוק בדיכוי מרידות בגרמניה, הוונציאנים המתנגדים לפייטרו הרביעי מצאו את ההזדמנות להדיחו ומרדו בו.
הם כלאו את הדוכס בתוך ארמונו, האצילים הוונציאנים הציתו את הבניין, האש התפשטה במהרה לבזיליקת סן מרקו, וכתוצאה מכך נשרף חלקה הגדול של העיר.
הדוכס ובנו, פייטרו, נהרגו בשריפה.
בנו הצעיר של פייטרו הרביעי, ויטאלה קאנדיאנו, שרד, ונמלט לחצרו של אוטו השני בסקסוניה עם תוכניות להדיח את הדוג'ה הפרו-ביזנטי החדש, פייטרו אורסאולו הראשון.
אולם לאחר ששלט בוונציה במשך ארבע שנים, התפטר פייטרו הראשון והפך לנזיר.
בכך אפשר לוויטאלה לחזור לוונציה כדוכס בשנת 977. שלטונו של ויטאלה היה קצר (פחות משנתיים) והוא התפטר על מנת להפוך לנזיר.
כשתפקיד הדוכס התפנה, חתנו של פייטרו הרביעי, טריבונו ממו הפרו-ביזנטי הפך לדוכס החדש בשנת 979.
אלימות פרצה בוונציה במהלך 980 בעקבות המתיחות בין משפחת קולופריני הפרו-אוטונית למשפחת מורוסיני הפרו-ביזנטית.
קולופריני התחנן בפני הקיסר לתמיכה.
אוטו השני שראה הזדמנות לשלב את ונציה במלואה באימפריה, הסכים לתמוך.
עם הגעתו לאיטליה בשנת 981 הטיל אוטו השני מייד אמברגו סחר נגד רפובליקת ונציה.
בעוד שהאמברגו הראשוני הראה השפעה מועטה על ונציה, אוטו השני הטיל אמברגו שני בשנת 983 שגרם נזק ניכר לכלכלה הוונציאנית.
ההשפעות היו הרות אסון מספיק כדי לגרום למשפחות הוונציאניות השולטות להיכנע לאוטו השני, אך מותו בטרם עת של אוטו השני באותה שנה מנע השלמת המהלך.
הוסאל של אוטו במרכז ודרום איטליה היה מנהיג לומברד פנדולף יד-הברזל .
פנדולף ניהל מלחמה נגד הביזנטים והרחיב את השליטה האוטונית על דוכסות ספולטו בשנת 967. בשנה שלאחר מכן הוסיף פנדולף את נסיכות סלרנו לאימפריה.
כיבושיו שילבו את כל שלוש הנסיכויות הדרומית של לומברד: בנוונטו, קפואה וסלרנו, באימפריה הרומית הקדושה.
כווסאל של אוטו השני, פנדולף שלט בגוש שטחים גדול המשתרע עד צפון טוסקנה ועד דרום מפרץ טרנטו.
לאחר מותו של פנדולף ב-981, חולקו אדמותיו בין בניו ויורשים אחרים.
לא כל היורשים הצליחו להחזיק בנחלותיהם, כך למשל הדיח מנסו הראשון מאמלפי את פנדולף השני מבנוונטו מהשליטה על בנוונטו.
עובדה זו, כמו גם חולשתם של יורשים אחרים, החלישה את מעמדו של אוטו השני כנגד הביזנטים.
הביזנטים עדיין טענו לריבונות על נסיכות לומברד, והיעדר מנהיג יחיד כדי למנוע את התקדמותם לשטח לומברד אפשר לביזנטים להתקדם בצפון.
אוטו השני ניסה בכמה הזדמנויות לאחד מחדש את נסיכות לומברד מבחינה פוליטית וכנסייתית לאימפריה שלו לאחר מותו של פנדולף, ולבסוף הצליח בכך.
לאחר שייצב מחדש את שלטונו, אוטו השני הפנה את תשומת ליבו לאיום של סיציליה המוסלמית.
האי היה תחת שלטון השושלת הפאטמית כאמירות סיציליה.
שושלת כלביד השלטת ערכה פשיטות על שטחים קיסריים בדרום איטליה.
מותו של פנדולף בשנת 981 אפשר לצי של האמיר הסיציליאני אבו אל-קאסים להגדיל את פשיטותיו ולפגוע ביעדים בפוליה ובקלבריה.
כבר בשנת 980 דרש אוטו השני צי מהעיר פיזה שיעזור לו לבצע את מלחמתו בדרום איטליה, ובספטמבר 981 הוא צעד בדרום איטליה.
בהיותו זקוק לבעלות ברית במערכה שלו נגד המוסלמים והאימפריה הביזנטית, אוטו השני התפייס עם הדוכס מנסו הראשון והעניק הכרה קיסרית בשלטונו על סלרנו.
כוחותיו של אוטו השני צעדו לעבר פוליה שבשליטת הביזנטים בינואר 982 במטרה לספח את השטח לאימפריה שלו.
הצבא הקיסר הטיל מצור וכבש את העיר הביזנטית טאראנטו, המרכז המנהלי של פוליה, במרץ 982. לאחר שחגג את חג הפסחא בטרנטו, אוטו השני העביר את צבאו מערבה, והביס צבא מוסלמי בתחילת יולי.
האמיר אבו אל-קאסים, שהכריז על מלחמת קודש (ג'יהאד) נגד האימפריה, נסוג כאשר הבחין בכוח הבלתי צפוי של חיילי אוטו השני כשהקיסר לא היה רחוק מרוסאנו קלברו.
כשנודע לו על הנסיגה המוסלמית, עזב אוטו השני את אשתו תיאופנו ובנו הצעיר אוטו השלישי (יחד עם האוצר הקיסרי) בעיר והצעיד את צבאו לרדוף אחר הכוח המוסלמי.
בשל מצור ימי קיסרי, לא התאפשר לאל קאסים לסגת חזרה לסיציליה, ולכן התמודד מול הצבא הקיסרי בקרב סטילו מדרום לקרוטונה ב-14 ביולי 982. במהלך הקרב חיל הפרשים הכבדים של אוטו השני השמיד את המרכז המוסלמי ופנה לעבר שומרי אל-קאסים, כאשר האמיר נהרג במהלך הקרב.
למרות מות האמיר, הכוחות המוסלמים לא נמלטו משדה הקרב אלא התארגנו מחדש והצליחו להקיף את החיילים הקיסריים, שחטו רבים מהם והטילו תבוסה קשה על הקיסר.
למרות שהכוחות המוסלמים נסוגו לסיציליה לאחר ניצחונם, המוסלמים נותרו נוכחים בדרום איטליה, והטרידו את הביזנטים והלומברדים.
הביזנטים ניצלו את המצב והחזירו לידיהם את פוליה.
אוטו חזר לרומא ב-12 בנובמבר 982. בסעודה חגיגית שערך בוורונה ביוני 983 הוא הכריז על בנו, אוטו, כמלך גרמניה.
הוא נערך למסע חדש כנגד הסרצנים והגיע להסדר עם הרפובליקה של ונציה.
עם חזרתו לרומא הוא הבטיח את בחירתו של פייטרו מפאביה להיות האפיפיור יוחנן הארבעה עשר.
אוטו השני מת בארמונו ברומא ב-7 בדצמבר 983, מיד עם הגעתן של החדשות על מרידה סלאבית בגבול המזרחי של גרמניה, כתוצאה ממחלת המלריה.
הוא נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
בנו אוטו השלישי, שהיה בן 3 באותה עת הוכתר לקיסר.
אוטו קולומן וגנר היה אדריכל אוסטרי, חבר וממייסדי הזצסיון הווינאי.
וגנר נולד בשנת 1841 בווינה.
את לימודיו עשה בברלין ובווינה.
בשנת 1864 החל וגנר לעצב את מבניו הראשונים, וב-1884 הוא קיבל משרת מורה באקדמיה לאמנות של וינה.
ב-1890 עיצב וגנר כמה בניינים בסגנון אר נובו.
הוא התעניין מאוד בתכנון עירוני, וב-1890 תכנן עיצוב חדש לעיר וינה, אך רק רשת הרכבת העירונית שתכנן, ה"שטטבאן", נבנתה.
ב-1895 הוא הוציא לאור ספר בשם "אדריכלות מודרנית", מה שפרסם את סגנונו האדריכלי.
סגנונו כלל שימוש בחומרים חדשים וצורות חדשות על מנת להבהיר שהחברה השתנתה.
בספרו הוא הצהיר כי "חומרי הבנייה האנושיים החדשים קוראים לשינוי או לבנייה חדשה של צורות חדשות".
כתוצאה מאידיאל זה הוא עיצב בניינים ששיקפו את תפיסתו, כמו בניין הקומות "אֵוּסְטֵרֶה ווֹנהאוס" שבווינה.
בשנת 1897 הקימו וגנר, גוסטב קלימט, יוזף מאריה אולבריך, יוזף הופמן וקולומן מוזר את קבוצת האמנים "הזצסיון הווינאי".
מסגנונה של הקבוצה הזו הוא פיתח סגנון חדש שכלל התייחסות מעין-סמלית לצורות החדשות של המודרניות.
בניין "שער השיטפון", בכפר נוסדורף ביי וין, אוסטריה, נבנה ב-1894
רשת מסילת הרכבת הווינאית, וינה, נבנה בין השנים 1894–1902
בית מיוליקה, וינה, נבנה בין השנים 1898–1899
בניין משרדי הבנק, וינה, נבנה בין השנים 1894–1902
כנסיית שטיינהוף, וינה, נבנה בין השנים 1903–1907
אוטו וולך היה כימאי גרמני ממוצא יהודי.
חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1910, "על עבודתו בתחום התרכובות האליציקליות".
וולך נולד ב-1847 לאב יהודי ואם נוצרייה.
קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן בשנת 1869, ועבד כפרופסור באוניברסיטת בון (1870–1889) ובאוניברסיטת גטינגן (1889–1915).
העניק לטרפן ופינן את שמותיהם, והיה הראשון ליטול על עצמו מחקר שיטתי של הפינן.
הציע להתייחס לטרפנים כאל אוליגומרים של איזופרן; הצעה זו ידועה ככלל האיזופרן, והיא סייעה רבות בהבנת המבנה של טרפנים רבים.
פרסם ספר אודות הכימיה של טרפנים בשנת 1909, בשם "Terpene und Campher".
וולך זכה במדליית דייווי בשנת 1912.
אוטו הרשמן , היה שחיין וסייף יהודי אוסטרי.
בעל שתי מדליות כסף אולימפיות, עורך דין, ויו"ר הוועד האולימפי האוסטרי.
אחד מהספורטאים הבודדים לאורך ההיסטוריה, שזכו במדליות בשני ענפים שונים באולימפיאדות הקיץ.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 נחשב הרשמן כשחיין ואתלט בעל שם.
באולימפיאדת אתונה (1896), שהייתה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני, זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:22.8 דקות, אחרי אלפרד האיוש היהודי מהונגריה שקבע תוצאה של 1:22.2 דקות.
8 שחיינים נוספים חלקו את המקום השלישי ולכן לא חולקה מדליית הארד.
בהמשך שימש בוועד האולימפי הלאומי האוסטרי ונבחר להיות יו"ר הוועד.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) השתתף בנבחרת הסייפים האוסטרים וזכה עם נבחרתו במדליית כסף בחרב.
הוא עלה על דוכן המנצחים וקיבל את המדליה בעודו מחזיק בתפקיד יו"ר הוועד האולימפי האוסטרי, והיה היחיד בתולדות האולימפיאדות שזכה במדליה כשהוא משמש כיו"ר ועד אולימפי של מדינה כלשהי.
נעצר על ידי הנאצים ונשלח לגטו איזביצה ובשנת 1942 נשלח למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצח.
שמו הונצח ביד לאיש הספורט היהודי.
אוטו וילהלם פון שטרובה (7 במאי 1819 - 14 באפריל 1905) היה אסטרונום רוסי ממוצא גרמני-בלטי, בן לשושלת אסטרונומים שארכה חמישה דורות.
אוטו וילהלם פון שטרובה נולד בטרטו, אז האימפריה הרוסית, אסטוניה של היום.
למד באוניברסיטת טרטו ועבד במצפה הכוכבים של האוניברסיטה.
בשנת 1843 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סנקט פטרבורג.
הוא היה עוזר של אביו (פרידריך פון שטרובה) במצפה הכוכבים פולקובו).
משנת 1862 ועד 1889 היה מנהל של מצפה כוכבים זה.
הוא המשיך עבודת אביו בחקר הכוכבים הכפולים וגילה כ-500 כוכבים כפולים.
בנוסף לכך חקר לוויינים של אורנוס, נפטון וטבעות שבתאי.
לאחר יציאה לגמלאות עבר לגרמניה ונפטר בקארלסרוהה.
בשנת 1850 קיבל את מדליית הזהב של החברה האסטרונומית המלכותית, בשנת 1852 נבחר לאקדמיה רוסית למדעים.
בשנת 1895, לאחר היציאה לגמלאות עבר להתגורר בגרמניה ונפטר בקרלסרוהה כעבור כמה שנים.
אוֹטוֹ הרביעי מבראונשווייג (Otto IV, 1175 - 19 במאי 1218) היה מלך גרמניה משנת 1198 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1209 עד להדחתו ב 1215.
אוטו נולד בשנת 1175, להיינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ולמתילדה, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה, ומקום לידתו איננו ידוע.
אוטו גדל והתחנך באנגליה תחת השגחת סבו, המלך הנרי השני.
אוטו, שעתיד להיות המלך היחיד לבית ולף ומתנגד של בית שטאופן היה מוכן לשתף פעולה עם האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, בתמיכת הנסיכים של צפון גרמניה ותמיכתם של אוטוקאר הראשון, מלך בוהמיה וולדמר השני, מלך דנמרק הוכתר אוטו כמלך גרמניה במקביל לאחיו פיליפ ביום 9 ביולי 1198 בקתדרלת אאכן.
הכתרתו של אוטו פתחה תקופה של מאבקים על מוקדי הכוח באימפריה.
אנגליה תמכה באוטו בעוד צרפת תמכה בפיליפ, האפיפיור הודיע בפומבי על תמיכתו באוטו והכריז עליו כעל המלך החוקי של גרמניה ובתמורה הבטיח אוטו לתמוך בתביעותיו של הכס הקדוש באיטליה.
עם זאת מזלו של אוטו השתנה לרעה, אנגליה שנמצאה במשבר כלכלי הסירה את תמיכתה הכלכלית ובני בריתו עברו לתמוך בפיליפ.
ב-1204, הארכיבישופ של קלן משח מחדש את פיליפ כמלך.
ב-27 ביולי 1206 נפגשו צבאות המלכים הגרמנים, אוטו הובס וכתוצאה מכך איבד את תמיכת הכס הקדוש ונאלץ לוותר על הכתר.
ב-8 ביוני 1208 נרצח פיליפ משוואביה ואוטו חזר למרכז הבמה הפוליטית בגרמניה, וב-11 בנובמבר 1208 הוא נבחר בשנית למלך גרמניה.
אוטו עשה הכנות להיות מוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ואחרי שיוחזרו להגן עליהם ללא כחש וככל יכולתו.
אם אחד מחבלי ארץ אלו יגיע אליו - ידאג להחזירם ללא עיכוב.
ב-4 באוקטובר 1209 הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי האפיפיור.
אוטו הפנה את תשומת לבו לאיטליה ופעל באופן אגרסיבי להרחיב את השפעת האימפריה תחילה על מדינת האפיפיור וכתוצאה מכך נודה על ידי האפיפיור בשנת 1210. הוא לא נרתע ובשנת 1211 הפנה את תשומת לבו לסיציליה בה שלט היורש לבית שטאופן - פרידריך, מלך סיציליה.
אוטו חזר לאחוזתו בבראונשווייג שם הוא נפטר ביום 19 במאי 1218, ונקבר בקתדרלה של העיר.
אוטו ואליזֶה הַמְפֶּל (Otto & Elise Hampel) היו זוג גרמני ממעמד הפועלים, שהתגורר בברלין ופיזר עלונים וגלויות ברחבי העיר נגד המשטר הנאצי במשך כשנתיים.
הם נתפסו, הועמדו לדין, הורשעו והוצאו להורג ב-8 באפריל 1943.
אוטו הרמן המפל נולד ביוני 1897. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, ולאחריה החל לעבוד במפעל סימנס לחוטי וכבלי חשמל בברלין.
בשנים 1933-1928 היה חבר בארגון ותיקי מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1935 הוא נישא לאליזה לבית לֶמִה.
אליזה נולדה באוקטובר 1903 ועבדה כמשרתת.
היא הצטרפה ב-1936 ל"תנועת הנשים הנאצית" (NS-Frauenschaft) ועמדה שם בראשות צוות נשים עד שנת 1940.
בעקבות נפילתו של אחיה של אליזה בתחילת מלחמת העולם השנייה, במהלך המערכה על צרפת, החל הזוג בספטמבר 1940 בפעילות כנגד המשטר הנאצי.
בני הזוג הדפיסו מאות גלויות וכתבו למעלה מ-200 עלונים בכתב-יד והפיצו אותם בתיבות דואר ובחדרי מדרגות ברחבי ברלין, בעיקר באזור מגוריהם בשכונת ודינג, בצפון העיר.
הגלויות והכרוזים קראו לאי-השתתפות בעצרות המונים שארגנו הנאצים, להשתמטות מן השירות הצבאי ולהפלת היטלר מן השלטון.
במיוחד דרבנו אנשים לא לתרום למפעל העזרה לחורף, שהיה מפעל צדקה מדומה של הנאצים, שהפעיל לחץ על האזרחים לתרום כסף, ששימש למעשה למימון המלחמה.
עקב הלשנה נעצרו בני הזוג ב-20 באוקטובר 1942. עם מעצרם הכריז אוטו המפל בפני השוטרים "המחשבה על כך שזכיתי להביע את מחאתי כנגד היטלר ומשטרו עושה אותי מאושר".
במשפטם בפני הפולקסגריכטסהוף (בית המשפט העממי, בפניו ערכו הנאצים את משפטי הראווה שלהם) הודו בהאשמות כלפיהם, והסבירו את מניעיהם בכך שהושפעו מכמות האבדות שנסובו לגרמנים, ובייחוד מנפילתו של אחיה של אליזה.
עם זאת עמד אוטו על כך שפעל לבדו, ואשתו לא הייתה מעורבת במעשיו.
השניים נמצאו אשמים ב"גרימת דמורליזציה בקרב הצבא" וב"הכנות לבגידה" ונדונו למוות.
הם הוצאו להורג בגליוטינה בכלא פלצנזה (Plötzensee) ב-8 באפריל 1943.
בשנת 1946 מסר שר התרבות של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, המשורר יואכים בכר את תיק החקירה של הגסטפו על בני הזוג לסופר הנס פאלאדה, ובשנת 1947 פרסם הלה את הספר "לבד בברלין", המבוסס על סיפור חייהם של אוטו ואליזה המפל.
הספר היה להצלחה, וזכה לשבחים רבים.
בשנת 2009 תורגם הספר לראשונה לאנגלית, והביא לגל מחודש של עניין בזוג המפל ובמעשיו.
ביום השנה להוצאתם להורג בשנת 1989 נתלה לוח זיכרון על חזית הבית שבו התגוררו בשכונת ודינג בברלין.
אוטו ואלה היה שחיין ומאמן שחייה וכדורמים יהודי אוסטרי-אמריקאי.
הוא הוביל כמאמן את נבחרת הכדורמים של ארצות הברית לזכייה במדליית ארד.
באולימפיאדת פריז (1900) תחרויות השחייה נערכו בנהר הסיין.
ואלה זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-1000 מטר חופשי בתוצאה של 14:43.6 דקות, אחרי ג'ון ארתור ג'רוויס מבריטניה (13:40.2 דקות) ולפני זולטאן הלמיי מהונגריה (15:16.4 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מכשולים בתוצאה של 2:40.0 דקות, אחרי פרדריק ליין מאוסטרליה (2:38.4 דקות) ולפני פיטר קמפ מבריטניה (2:47.4 דקות).
בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-200 מטר חופשי כשקבע תוצאה של 2:35.6 דקות ועלה לשלב הגמר מהמקום השני אך לא התייצב למשחה הגמר שנערך לאחר המשחה ל-1000 מטר חופשי.
בשנת 1901 הוא היגר לניו יורק.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה ואלה במדליית ארד במשחה ל-440 יארד חופשי בתוצאה של 6:39.0 דקות, אחרי צ'ארלס דניאלס (6:16.2 דקות) ופרנסיס גיילי (6:22.0 דקות) שניהם מארצות הברית.
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה למייל והשתתף במשחה ל-880 יארד אך לא סיים את המשחה.
ואלה היה המאמן של נבחרת ארצות הברית בשחייה באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הפסיד ואלה כמאמן נבחרת הכדורמים של ארצות הברית במשחק ההכרעה על מדליית הכסף לנבחרת בלגיה (7-2) וגם במשחק ההכרעה על מדליית הארד לנבחרת שוודיה (5-0).
באולימפיאדת פריז (1924) הוביל ואלה את נבחרת הכדורמים של ארצות הברית לזכייה במדליית ארד לאחר ניצחון במשחק ההכרה על נבחרת שוודיה (2-3).
במשחק ההכרעה על מדליית הכסף נבחרתו הפסידה לנבחרת בלגיה (2-1)
אוטו וַיידט (נהגה "וייט"; גרמנית: Otto Weidt; 2 במאי 1883 – 22 בדצמבר 1947) היה בעלים של בית מלאכה בברלין המיועד עבור החירשים והעיוורים.
תחילה עסק בהדבקת טפטים, אך עם הזמן ראייתו התדרדרה והוא נעשה עיוור.
לכן הקים בית מלאכה למברשות ומטאטאים.
רוב עובדיו היו יהודים חירשים ועיוורים.
כאשר החלו רדיפות הנאצים בתקופת השואה, ניסה לשמור על עובדיו תוך סיכון עצמי.
עזרתו כללה מציאת מקומות מסתור עבורם, זיוף תעודות, שוחד של מנהל לשכת התעסוקה ועוד.
כיום בית המלאכה שלו שוחזר באזור הנקרא "האקשה הֶפה" (Hackesche Höfe - אזור ייחודי המורכב מ-8 חצרות שאוחדו ליצירת מתחם משותף), ברחוב רוזנטאלר 39 בברלין.
ויידט הלא-יהודי עשה מאמצים מיוחדים להציל את עובדיו ולהסתירם, ועל פועלו זה זכה להכרה והוכרז בשנת 1971 כחסיד אומות העולם.
ויידט נולד ברוסטוק שבגרמניה בשנת 1883, וזמן קצר לאחר מכן עברה משפחתו לברלין.
כמו אביו, הפך למדביק טפטים, וכאיש צעיר היה מעורב בחוגים אנרכיסטיים ופציפיסטיים של תנועת הפועלים הגרמנית.
הוא נמנע מהגיוס הכללי למלחמת העולם הראשונה בשל דלקת באוזן.
בשנת 1936 הקים את בית המלאכה לייצור מטאטאים ומברשות, אשר בשנת 1940 עבר לחצר האחורית של רח' רוזנטאלר 39 בברלין.
הוורמאכט היה אחד מלקוחותיו, וכך הצליח לקיים את העסק שלו, שסווג כחיוני למאמץ המלחמתי, על אף תקופת המלחמה.
בבית המלאכה הועסקו כ-30 יהודים עיוורים וחירשים בין השנים 1941 ו-1943. כאשר הגסטאפו החל לעצור ולגרש את עובדיו היהודים, ויידט נאבק כדי להבטיח את ביטחונם על ידי זיוף מסמכים בעזרת מזכירתו הדוויג פורשוץ ושוחד קצינים גרמנים.
לאחר המלחמה הקים בית יתומים וכן בית אבות עבור ניצולי מחנות הריכוז.
ב -7 בספטמבר 1971 הוכרז ויידט ביד ושם, לאחר מותו, כחסיד אומות העולם.
בשנת 1993 הוסיפה אינגה דויטשקרון (Inge Deutschkron), שהייתה בין היהודים שהציל, לוחית זיכרון באתר בית המלאכה, ובשנת 1994 הוסיפה לוחית הוקרה לקברו בבית הקברות שבצלנדורף.
בשנת 1999 נפתח מוזיאון באתר בית המלאכה, ומשנת 2005 הוא מופעל באמצעות הקרן לזיכרון ההתנגדות הגרמנית.
גנרל אוטו והלר היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
והלר נולד ב-12 ביולי 1894 בבורגוודל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-167 (אלזס העליונה ה-1), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה נפצע כמה פעמים.
על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר והלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל באותה שנה מונה לקצין אג"ם קבוצת הארמייה ה-5.
עם פרוץ המלחמה מונה והלר לקצין אג"ם הארמייה ה-14, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין.
ב-18 בדצמבר 1939 מונה והלר לראש מטה הקורפוס ה-17, והשתתף עמו בשלב השני במערכה על צרפת כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A.
ב-1 באוקטובר 1940 מונה והלר לראש מטה הארמייה ה-11, והשתתף עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מקבוצת ארמיות דרום.
ב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-26 בינואר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-1 באפריל 1942 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
ב-1 במרץ 1943 פרש מתפקידו, וב-1 באפריל 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-1, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
ב-1 ביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאוגוסט 1943 השתתף עם הקורפוס שבפיקודו בקרב לדוגה השלישי, ועל פעולותיו בקרב קיבל ב-14 באוגוסט 1943 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-28 בדצמבר 1944 מונה והלר למפקד קבוצת ארמיות דרום, והנס קרייזינג החליף אותו בפיקוד על הארמייה השמינית.
והלר פיקד על קבוצת הארמיות במהלך בלחימה במערב הונגריה עד ה-6 באפריל 1945. בסוף המלחמה נפל והלר בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה נשפט והלר במשפטי נירנברג על פשעי מלחמה, וב-27 באוקטובר 1948 נדון ל-8 שנות מאסר, אך בינואר 1951 שוחרר והלר מהכלא.
לאחר שחרורו התגורר והלר בבורגוודל עד למותו ב-5 בפברואר 1987.
אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-983 ועד מותו.
אוטו נולד ביוני 980 לאוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולתאופנו , נסיכה ביזנטית, בתו של קונסטנטין סקלרוס ורעייתו סופיה פוקאינה.
אביו, אוטו השני, מת בארמונו ברומא ב-7 בדצמבר 983, כתוצאה ממחלת המלריה.
אוטו הוכתר כמלך הרומאים בהיותו בן שלוש.
בהתחשב בעובדה כי בזמן שאביו נפטר הוא היה בגיל צעיר מידי מכדי למלוך נאלץ השלטון למצוא מחליף זמני לאוטו הצעיר.
בתחילה ניסה בן דודו היינריך מבוואריה לתפוס את השלטון בשיתוף פעולה עם ארכיבישוף קלן, ואף הפך למלך לזמן קצר, אולם משנוכח לדעת שאין לו תמיכה מהאצילים הסיר את תביעתו ונקבע שעד בגרותו של אוטו ישלטו בשמו אמו וסבתו אדליידה מאיטליה.
כשנפטרה אמו החליפה אותה אדלייד מאיטליה (עד 994).
אוטו קיבל חינוך מהמעלה הראשונה במשך נעוריו וילדותו - תחילה כשהיה צעיר יותר היה החינוך מפי ברנארד, בישוף הילדסהיים, שהקנה לו חלק נרחב מהחינוך בחייו והמשיך על ידי האדם שהעתיד להיקרא סילבסטר השני ולהיות אפיפיור והוא ז'רבר מאוריאק (Gerbert d'Aurillac).
הכתרתו לקיסר במהלך מרד האפיפיורות
בשנת 996, שנת הכתרתו כקיסר, הוא עבר דרך האלפים עד לאיטליה, שם הוכתר כמלך לומברדיה בפאביה ואף הצליח לדכא מרידה של האצולה הרומאית כנגד האפיפיור.
המרד הונהג בידי איש האצולה קרסצנטיוס השני ולאחר שדיכא אוטו את המרד, החליף את קרסצנטיוס בדודנו, ברונו מקרינתיה, שהוכתר על ידו כאפיפיור וזכה לשם גרגוריוס החמישי, ב-21 במאי שנת 996 לספירה והפך לאפיפיור הראשון ממוצא גרמני.
קרסצנטיוס פתח במרד נוסף בשנת 998, הדיח את ברונו והכתיר תחתיו את יוחנן השישה עשר.
אוטו דיכא פעם נוספת את המרד, הוציא להורג את שניהם והכתיר בתור האפיפיור את סילבסטר השני הנאמן לו, ובכך חיזק את כוחו ברחבי האימפריה.
כמנהיג ראה עצמו אוטו בחסד האל אף כמנהיג העולם הנוצרי כולו.
כשהוא מאמץ את רומא כמרכז האימפריה (בפועל מעין כבירה) הוא למעשה אימץ גם תארים כגון "משרת השליחים", "משרתו הראשון של ישוע" ואף "קיסר העולם".
הוא אימץ אורח חיים רומאי לארמונו ולחצר מלכתו המתאפיינת אף בחידוש תלבושות מרומא ויוון העתיקות בנוסף לאלו עם מראה גרמני עתיק.
חלק מחצר ארמונו היו גם אנשי דת וכמורה (ובהם גם בישופים).
הוא אף ידע לטינית באופן מרשים במיוחד, כל זאת כחלק מהחייאת המורשת של קרל הגדול בחצר המלוכה.
בעולם ההשכלתי של התקופה הקים אוטו ספרייה גדולה ורחבה כשבחצר ארמונו מתגוררים הוגי דעות חשובים.
חוץ מהעובדה כי הבישופים של התקופה זכו לחינוך גבוה בבתי ספר ייחודיים או אף בחצר המלכות, האנשים שהקיפו את אוטו היו לידועים ובהם ניתן למנות את לאו מוורסלי .
כמעריץ דגול של קרל הגדול הוא ערך מסע מלכותי אל אקס לה שפל, בירתו האגדית של קרל כאשר הוא אף מעז לפתוח את קברו המיתולוגי של קרל הגדול.
לפי עדויות שנשמרו מאותה התקופה ברגע הפתיחה לא נראה קרל הגדול בתנוחת שכיבה כנהוג למנוחים אלא דווקא בתנוחת ישיבה כל זאת כשהוא נראה עדיין כיושב על כיסא מלכותו.
מאבקי הכוח מול בכירי הנצרות
בשנת 1000 ייסד את ארכיבישופות פולין.
אל ארכיבישופות זאת המשיך לייסד את ארכיבישופות הונגריה בשנת 1001.
תחילה לא היה ידוע מה יעלה בגורלן של הארכיבישופויות אותן הקים אך הסתבר לבסוף כי הן הוכרו בעקיפין על ידי הכנסייה הקתולית כאשר התייחסו אליהן במכתבים מכתב ידו של האפיפיור גרגוריוס השביעי בעצמו.
כך בעקיפין הן גם הוכרו על ידי השליחים ששלח גרגריוס ואף גם יורשיו העתידיים בתפקיד - כל זאת לאותו הזמן עוד לא הספיק כי ארצות אלו בהחלט יתבססו כארצות נוצריות-קתוליות גם לעתיד אך עקב גורמים נוספים שבאו מאוחר יותר הן תהליך הטמעתן אכן הושלם.
אוטו פעל רבות על מנת להפריד אף יותר את הכנסייה מהאצולה הגבוהה.
אז עדיין הייתה קיימת השפעה של החברה הגבוהה על אנשי הכמורה והדת ואוטו פעל על מנת לשנות זאת.
כך לעיתים הוא אף נתן לבישופים ולראשי מנזרים סמכויות כוח גדולות יותר כשהוא למעשה מעניק להם טריטוריות גדולות לשלטונם.
כל תקופת שלטונו של אוטו נאלץ להיאבק בסלבים שמרדו מיד לאחר מות אביו, וניסה להחזיר את שלטונו בשטחים ממזרח לאלבה.
אוטו קשר קשרים טובים עם פולין, הונגריה ובוהמיה, ואף תמך בהכתרת אישטוון, מנהיג ההונגרים למלך הונגריה.
אוטו היה היוזם והמבצע של ה-Donation of Constantine, מסמך שלמעשה ביסס את הטענה כי הבעלות על מערב האימפריה הרומית (העתיקה) למעשה עבר הוא לתחת חסותו של האפיפיור על ידי הקיסר קונסטנטינוס כאשר אצלו נשארים החלקים המזרחיים שלה (מה שעתיד לאותה התקופה להיות האימפריה הביזנטית).
אף על פי שאוטו הפך את רומא למרכז האימפריה, הדבר לא הספיק כדי למנוע מהומות באזור.
כאשר תושבי טיבולי הסמוכה מרדו בו בשנת 1001, העיר הוקפה תחת מצור, אך אוטו חס עליה ולא השמידה.
ידיעות על כך, שהגיעו לרומא הקרובה - יריבה מרה של טיבולי באותם הימים, גרמו למרד על כך שאוטו לא השמיד את טיבולי והחריב אותה.
המרד פגע מאוד בשלטונו של אוטו ואילץ אותו לבקש עזרה מבן דודו, היינריך, לימים היינריך השני, או הנריך הקדוש.
היינריך נעתר לבקשה, כשאז היה לדוכס בוואריה, ושלח כוחות צבאיים אל רומא לעזרתו של אוטו.
עם זאת הכוחות הגיעו מאוחר מדי, לאחר מותו של אוטו ב-23 בינואר 1002 מקדחת.
לימים החליפו היינריך כקיסר וכמלך, לאחר מאבק ירושה קצר, וארדואינו, מלך איטליה מונה למלך איטליה.
אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג היה מרקיז ברנדנבורג בין השנים 1170–1184.
אוטו נולד בשנת 1128, לאלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג וסופיה מוינצנבורג, בתו של הרמן הראשון, רוזן וירצנבורג.
בשנת 1148 התחתן אוטו עם יודיטה מפולין, בתו של בולסלאב השלישי, דוכס פולין.
הנישואים סוכמו במהלך מסע הצלב הוונדי, ונועדו לחזק את הקשר עם בית פיאסט, נגד קונרד השלישי, מלך גרמניה שתמך בולדיסלאב השני, דוכס פולין.
לאחר מותה של יודיטה בשנת 1175, התחתן אוטו עם אדה מהולנד, בתו של פלוריס השלישי, רוזן הולנד.
החל משנת 1144 שלט אוטו לצד אביו, אולם לא קיבל את התואר מרקיז.
בשנת 1170 מת אביו אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג, ואוטו עלה לשלטון במקומו.
במהלך שלטונו עסק אוטו בעיקר במאמצים לשמור על גבולות הנחלה, ולא ניסה לכבוש שטחים נוספים.
ב-8 ביולי 1184 מת אוטו הראשון, ובנו אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1148 התחתן אוטו עם יודיטה מפולין, בתם של בולסלאב השלישי, דוכס פולין וזאלומה מברג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
בשנת 1176 התחתן אוטו עם אדה מהולנד, בתם של פלוריס השלישי, רוזן הולנד ועדה מהאנטינגדון, ממנה נולד לו בן אחד:
אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג היה מרקיז ברנדנבורג בין השנים 1184–1205.
אוטו נולד בשנת 1147, לאוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג ויודיטה מפולין, בתו של בולסלאב השלישי, דוכס פולין.
בשנת 1184 מת אביו אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג, ואוטו עלה לשלטון במקומו.
במהלך שלטונו שיפר אוטו את ההגנה של המדינה, והשתדל כמה שיותר ליישבה.
אוטו ניהל מלחמות כנגד הסלאבים, וכנגד קנוט השישי, מלך דנמרק.
בחורף 1198–1199 נכבשה פומרניה על ידי הדנים, שבזזו אותה והשאירו אחריהם הרס רב.
במהלך הסכסוך על כתר הקיסרות, תמך אוטו בפיליפ משוואביה, מלך גרמניה כנגד אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-4 ביולי 1205 מת אוטו השני, ואחיו אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג עלה לשלטון במקומו.
אוטו השני, דוכס בוואריה , היה רוזן הפלטינט שעל הריין בין השנים 1228–1253, ודוכס בוואריה בין השנים 1231–1253.
אוטו נולד ב-7 באפריל 1206 בקלהיים, ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה ולודמילה מבוהמיה, בתם של פרידריך, דוכס בוהמיה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוהמיה.
בשנת 1228 קיבל אוטו מאביו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ובשנת 1231 נרצח אביו לודוויג הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ירש גם את דוכסות בוואריה.
מכיוון שיצאו שמועות שאביו נרצח על ידי בית הוהנשטאופן, היה לאוטו יחסים מרוחקים עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בתחילת שלטונו נאלץ אוטו להתמודד עם סכסוכים עם הבישופים בנחלותיו, ובשנת 1232 תפס אוטו את נקראו, וכתוצאה מכך הסתכסך עם היינריך השני, בישוף וורמס.
במהלך סכסוכו עם פרידריך השני, דוכס אוסטריה תפס אוטו את העיר ולס, מה שגרם לו להסתכסך עם היינריך השביעי, מלך גרמניה.
אוטו נאלץ להסגיר את בנו לודוויג להיינריך ופרידריך כבן ערובה, אולם בעקבות כך השתפרו יחסיו עם הקיסר, ובעזרת תמיכתו נאלצו היינריך ופרידריך לשחרר את לודוויג.
אולם רק בשנת 1241 השלים אוטו סופית עם הקיסר פרידריך השני, עקב החשש מפלישת המונגולים לאירופה, ובעקבות סכסוכו עם וצלאב הראשון, מלך בוהמיה.
בשנת 1242 מת אלברכט הרביעי, רוזן בוגן, ואוטו ירש את רוזנות בוגן ואף נטל לעצמו את שלט האצולה שלהם הכחול-לבן, שהפך לסמל בוואריה עד היום.
אולם שניים מבית בוגן ערערו על כך, ואוטו הוציאם להורג בכיכר השוק בהנגרסברג.
בשנת 1245 פרצה בגרמניה מלחמת אזרחים, ונציבו של אוטו בריינלנד - קונרד מאלזי נשבה על ידי תומכי האפיפיור ונשלח לנירנברג אל קונרד הראשון, רוזן העיר נירנברג.
אוטו ביקש את שחרורו, אולם קונרד סירב בטענה שזיגפריד השלישי, ארכיבישוף מיינץ קרא לאלזי פושע.
בשנת 1246 מת פרידריך השני, דוכס אוסטריה מבית באבנברג ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין אוטו לוצלאב הראשון, מלך בוהמיה.
באותה שנה גם התחתנה בתו אליזבת עם קונרד משוואביה, בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך נודה אוטו על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי.
בשנת 1250 שכנע ברטולד מרגנסבורג את אוטו לחזור בתשובה, אולם לאחר מותו של אוטו ב-29 בנובמבר 1253 לא נערך לו טקס קבורה דתי, ורק 12 שנים מאוחר יותר לאחר בקשה מאלמנתו ומבניו, אישר האפיפיור קלמנס הרביעי לקבור אותו בטקס דתי.
לאחר מותו של אוטו, בניו לודוויג השני, דוכס בוואריה והיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו.
בשנת 1222 התחתן אוטו עם אגנס מפפאלץ, בתם של היינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין ואגנס מהוהשטאופן, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אליזבת מבוואריה, מלכת גרמניה (1227–1273), התחתנה עם קונראד הרביעי, מלך גרמניה, ולאחריו התחתנה עם מיינהארד, דוכס קרינתיה
היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה (1235–1290)
אגנס מבוואריה (1236–1289), התחתנה עם גרהרד הרביעי, רוזן זולצבאך והירשברג
אוטו הראשון, דוכס בוואריה , היה דוכס בוואריה בין השנים 1180–1183.
אוטו נולד בשנת 1117 בקלהיים, לאוטו הרביעי, רוזן ויטלסבאך ולהייליקה מפטנדורף-לנגנפלד, בתם של פרידריך השלישי, רוזן פטנדורף-לנגנפלד והייליקה משוואביה.
אוטו היה אחד האבירים הטובים של פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף מנע תבוסה של פרידריך על יד ורונה בשנת 1155. בשנת 1156 מת אביו, ואוטו מונה במקומו לרוזן הפלטינט של בוואריה תחת שלטונו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה.
בשנת 1157 גבר הסכסוך בין פרידריך לאפיפיור אדריאנוס הרביעי, ולאחר מותו של אדריאנוס הרביעי, מינה פרידריך את אוטאביו דה מונטצ'לי כאנטי-אפיפיור לאלכסנדר השלישי, ואוטו תמך בוויקטור הרביעי.
בשנת 1180 הדיח פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה משלטונו, ומסר את דוכסות בוואריה לאוטו.
אולם חלק גדול מהאצילים לא תמך בשלטונו של אוטו, ואף סירבו להשתתף במליאת האצולה ברגנסבורג.
אולם את מרקיזות שטיריה הפריד פרידריך מבוואריה, ונתן לאוטוקאר הרביעי משטיריה את התואר דוכס.
בשנת 1182 קנה אוטו את ארמון דכאו מאלמנתו של קונרד השני, דוכס מראניה ודכאו, בעד לסכום גדול מאוד שנתן לה במזומן.
בשנת 1183 ליווה אוטו את פרידריך הראשון לחתום על שלום קונסטנץ עם הליגה הלומברדית, אולם מת במפתיע ב-11 ביולי בפולנדורף, ובנו לודוויג הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשל היותו קטין, הועמד לודוויג תחת חסותם של דודו קונרד מוויטלסבאך ופרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם עד מהרה תפסה אמו אגנס מלון את העוצרות, ושלטה בדוכסות עד הגיעו לבגרות בשנת 1189.
בשנת 1169 התחתן אוטו עם אגנס מלון, בתם של לודוויג הראשון, רוזן לון ואגנס ממץ, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
סופיה מוויטלסבאך (1170–1238), התחתנה עם הרמן הראשון, רוזן תורינגיה
הייליקה מוויטלסבאך (1171 - לא ידוע), התחתנה עם דיטריך, רוזן ואסרבורג
אגנס מוויטלסבאך (1172–1200), התחתנה עם היינריך, רוזן פליין
ריכרדיס מוויטלסבאך (1173–1231), התחתנה עם אוטו הראשון, רוזן חלרה
לודוויג הראשון, דוכס בוואריה (1173–1231)
הייליקה מוויטלסבאך (1176 - לא ידוע), התחתנה עם אדלברט השלישי, רוזן דילינגן
אליזבת מוויטלסבאך (1178 - לא ידוע), התחתנה עם ברטולד השני, רוזן ווהבורג
מכטילד מוויטלסבאך (1180–1231), התחתנה עם ראפוטו השני, רוזן אורטנבורג
אוטו השלישי, דוכס בוואריה (; 11 בפברואר 1261–9 בנובמבר 1312), היה דוכס בוואריה התחתונה ממות אביו ב-1290 ועד למותו, ובנוסף היה מלך הונגריה בין השנים 1305–1308.
אוטו נולד ב-11 בפברואר 1261 בבורגהאוזן, להיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוואריה, בתם של בלה הרביעי, מלך הונגריה ומריה לסקרינה.
בשנת 1290 מת אביו היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה, ואוטו ואחיו לודוויג השלישי, דוכס בוואריה ושטפן הראשון, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו.
אוטו ניסה להחזיר לבוואריה את דוכסות שטיריה שנלקחה ממנה בשנת 1180. כמו כן תמך אוטו באדולף, מלך גרמניה נגד בית הבסבורג, ואף לחם עמו בקרב גלהיים שבו נהרג אדולף.
בשנת 1301 הוצע לאוטו כתר הונגריה כנכדו של בלה הרביעי, מלך הונגריה, אולם רק בשנת 1305 הוא עלה לשלטון.
באוגוסט 1305 ויתר מתנגדו וצלאב השלישי, מלך בוהמיה על תביעתו לכתר הונגריה, ובנובמבר אותה שנה הגיע אוטו לבודה, לאחר שחצה את אוסטריה שהייתה שייכת לבית הבסבורג כשהוא מחופש לסוחר.
ב-6 בדצמבר אותה שנה הוכתר אוטו בסקשפהרוואר, ונטל לעצמו את השם בלה החמישי, מלך הונגריה.
אולם אוטו לא הצליח לשמר את שלטונו, ובשנת 1306 כבש שארל מאנז'ו את אסטרגום, טירת ספיש, זבולן וכמה מבצרים אחרים בחלקים הצפוניים של הממלכה, ובשנה הבאה הוא כבש גם את בודה.
ביוני 1307 ביקר אוטו את לסלו השלישי קאן, הוויווד של טרנסילבניה, אולם הלה כלא אותו, והדיאט ההונגרי בחר בשארל מאנז'ו למלך, אך חלק מהאצילים החזקים במדינה התעלמו גם ממנו.
בשנת 1308 ויתר אוטו על הכתר ההונגרי, ושארל מאנז'ו תפס את השלטון.
מעורבותו של אוטו בהונגריה החלישה את מעמדו בבוואריה, וגרמה לו לבעיות כלכליות.
בשנת 1310 לחם אוטו נגד בית הבסבורג, וכתוצאה מכך נהרסה העיר בורגהאוזן.
ב-9 בנובמבר 1312 מת אוטו השלישי בלנדסהוט, ובנו היינריך החמישה עשר, דוכס בוואריה ירש את נחלתו.
בשנת 1333 מת היינריך החמישה עשר, ובשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל דוכסות בוואריה תחתיו.
בשנת 1279 התחתן אוטו עם קתרינה מהבסבורג, בתם של רודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג, ממנה נולדו לו בשנת 1280 שני בנים תאומים
היינריך מוויטלסבאך ורודולף מוויטלסבאך שמתו באותה שנה.
ב-18 במאי 1309 התחתן אוטו עם אגנס מגלוגאו, בתם של הנריק השלישי, דוכס גלוגאו ומתילדה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
היינריך החמישה עשר, דוכס בוואריה (1312–1333)
אוטו נולד ב-3 בינואר 1307, לשטפן הראשון, דוכס בוואריה וליוטה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניצה וביאטריקס מברנדנבורג.
בשנת 1310 מת אביו שטפן הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו, ומכיוון שהיו קטינים שימש דודנם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעוצר עד לבגרותם.
בשנת 1332 הסתכסך אוטו עם אחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה על חלוקת הנחלות, ובשל כך הכיר בלודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כיורשו.
ב-14 בדצמבר 1334 מת אוטו במינכן, ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו.
בשנת 1339 מת היינריך הארבעה עשר, ושנה לאחר מכן מת בנו יוהאן הראשון, דוכס בוואריה ללא יורשים, ובעקבות כך איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל דוכסות בוואריה תחתיו.
ב-12 באוגוסט 1328 התחתן היינריך עם ריכרדיס מיוליך, בתם של גרהרד החמישי, רוזן יוליך ואליזבת מבראבנט-ארשוט, ממנה נולד לו בן אחד:
אוטו פרדריק וורמבייר היה סטודנט יהודי–אמריקאי אשר ביקר בקוריאה הצפונית כתייר בינואר 2016, נעצר, הודה והורשע בביצוע "פעולות איבה" לאחר שניסה לגנוב כרזת תעמולה פוליטית ממלונו.
וורמבייר, אז בן 21, נידון ל-15 שנה של עבודת פרך.
וורמבייר החל לרצות את עונשו במרץ 2016, וכחודשיים לאחר מכן הוא נכנס לתרדמת.
על פי שלטונות קוריאה הצפונית, התרדמת הייתה תוצאה של בוטוליזם וכדורי שינה שוורמבייר נטל, אך רופאים אמריקנים הטילו ספק בטענה זו, מאחר שלא מצאו שום עדות לבוטוליזם וסוג הנזק שנמצא במוחו אינו מתיישב עם הבוטוליזם.
ארצות הברית עשתה ניסיונות דיפלומטיים לשחררו.
הוא שוחרר ממאסרו ב-13 ביוני 2017, לאחר כמעט 18 חודשים בקוריאה הצפונית.
וורמבייר הגיע לסינסינטי ב-13 ביוני והועבר למרכז הרפואי של אוניברסיטת סינסינטי לצורך אבחון וטיפול.
וורמבייר מעולם לא שב להכרתו ונפטר ב-19 ביוני 2017, שישה ימים לאחר שובו לארצות הברית.
בכירים אמריקאים האשימו את קוריאה הצפונית במותו.
וורמבייר הוא אחד מ-16 אזרחים אמריקאים שנעצרו על ידי קוריאה הצפונית מאז 1996, שלושה מתוכם נותרו במעצר אחרי מותו, ושוחררו ב-9 במאי 2018.
אוטו וורמבייר נולד ב-12 בדצמבר 1994, הבכור מבין שלושת ילדיהם של פרד וסינדי וורמבייר, וגדל בסינסינטי, אוהיו.
אביו, פרד וורמבייר, הוא בעלים של חברת גימור מתכות, בה עבד אוטו כמתמחה בשנים 2010 עד 2013. לאוטו היו אח (אוסטין) ואחות (גרטה).
סבו מצד אמו היה צ'ארלס גרבר, רוקח בסינסינטי, שהיה פעיל בקהילה היהודית.
הוא סיים את לימודיו בתיכון ויומינג בשנת 2013, כתלמיד מצטיין (השני במחזור שלו).
הוא נחשב לתלמיד פופולרי ושקדן, ושיחק בקבוצת הכדורגל.
המאמן שלו אמר שהוא היה שחקן מוכשר ומנהיג מלידה.
וורמבייר היה סטודנט באוניברסיטת וירג'יניה, שם למד לתואר ראשון כפול במסחר ובכלכלה, עם תוכנית חילופי סטודנטים של בית הספר לכלכלה של לונדון.
הוא היה בשנתו השלישית בלימודים, כאשר נסע לטיול בסין ושם החליט להמשיך גם לקוריאה הצפונית.
וורמבייר היה חבר באחוות הסטודנטים "תטה צ'י", והיה פעיל בארגון הלל שבקמפוס.
ב-2014 הגיע לישראל במסגרת פרויקט תגלית שבמהלכו אף קיבל שם עברי לאחר שטיפס על המצדה.
ראש תא הלל, הרב ג'ייק רובין, סיפר כי וורמבייר אף היה בקשר עם חבר מועצת עיריית תל אביב, איתי פנקס, ושוחח איתו על סוגיית איכות הסביבה בישראל.
במאי 2017 ראיין הוושינגטון פוסט מספר מחבריו ללימודים של וורמבייר, שתיארו אותו, על פי העיתון, כ-"אוהד ספורט ...
הוגה דעות עמוק, שיאתגר את עצמו ואחרים לשאול את עצמם מה תפקידם בעולם ...
וורמבייר נסע לסין בסוף 2015, שם שמע על סוכנות נסיעות סינית המארגנת טיולים לקוריאה הצפונית.
הוריו לא התנגדו להחלטתו לנסוע לשם.
על פי אביו, הוא החליט לנסוע לשם כי היה הרפתקן.
וורמבייר נרשם לטיול שאורכו חמישה ימים ושיצא לדרך בדצמבר 2015. הוא היה אמור לעזוב את קוריאה הצפונית ב-2 בינואר 2016 ולשוב לסין, אבל אז הוא נעצר.
סוכנות הנסיעות, "יאנג פיוניר טורס", משווקת את עצמה כ"חברת נסיעות זולות ליעדים שאמא שלכם תעדיף שתתרחקו מהם" עם הסיסמה "זה המסע שההורים שלך לא רוצים שתיקח!".
היעדים האלה כוללים גם את איראן, עיראק ומדינות ברית המועצות לשעבר.
אביו, פרד וורמבייר, האשים את מפעילי הסיור בכך שהפרסום שלהם מתמקד במיוחד בצעירים מערביים ואמר שמפעיל חברת התיירות הסינית פרסם את הטיול כבטוח עבור אזרחי ארצות הברית.
ב-2 בינואר 2016 נעצר וורמבייר בגין גנבה לאחר שתועד מסיר כרזת תעמולה מבית המלון ששהה בו, זמן קצר לפני עזיבתו את קוריאה הצפונית מנמל התעופה הבינלאומי סונאן.
שאר המטיילים בקבוצה שלו עזבו את המדינה ללא תקריות.
פשעיו תוארו על ידי סוכנות הידיעות של קוריאה הצפונית כ"פעולה עוינת נגד המדינה".
והוא נידון ל-15 שנות עבודת פרך.
מאמצים רבים נעשו לשחרורו של וורמבייר (ושל עוד שלושה אמריקאים שהיו כלואים בקוריאה הצפונית) מקוריאה הצפונית על ידי נציגים אמריקאים בכירים, בהם מושל ניו מקסיקו ביל ריצ'רדסון, שניהלו משא ומתן עם נציגים צפון קוריאנים מבלי לדעת שוורמבייר שרוי בתרדמת.
בשלב מסוים, ביקשה פיונגיאנג לקבל סיוע הומניטרי בתמורה ליציאתו לחופשי.
ב-13 ביוני 2017, לאחר 18 חודשים בכלא הצפון קוריאני, שוחרר וורמבייר בחזרה למדינתו כאשר הוא שרוי במצב של תרדמת.
בתגובה לשחרורו טענה קוריאה הצפונית שוורמבייר שוחרר "ממניעים הומניטריים" וטוענת שהוא לקה בבוטוליזם - הרעלה שנגרמת מרעלן שמפריש חיידק - ואחר כך לקח כדור שינה ונכנס לתרדמת.
"הניו יורק טיימס" פרסם גרסה אחרת.
גורם אמריקני שצוטט בעיתון אמר שוושינגטון קיבלה דיווחים מודיעיניים לפיהם הסוהרים תקפו את וורמבייר בתקופת המאסר.
בית החולים באוהיו שאליו הועבר וורמבייר, אמרו שהוא סובל מ"פגיעה נוירולוגית קשה".
רופאיו בסינסינטי לא מצאו שום עדות לבוטוליזם, אבל הם אמרו כי לא מצאו גם סימנים לשברים כלשהם שירמזו שהוא הוכה וכך הגיע למצבו הנוכחי.
לדבריהם מצבו מתאים למצבים הנגרמים מאי אספקת חמצן למוח.
וורמבייר נפטר ב-19 ביוני 2017 בבית החולים שישה ימים לאחר שהושב לארצו.
משפחתו פרסמה הודעה המביעה את צערה, הודתה לצוות בית החולים וגינתה את קוריאה הצפונית על מעשיה.
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ גינה את קוריאה הצפונית: "מה שקרה עם אוטו זו חרפה מוחלטת, אסור שדבר כזה יקרה.
אם היו מביאים אותו מוקדם יותר הביתה, התוצאות היו שונות".
כתגובה ראשונה לאחר מותו, הכחישה קוריאה הצפונית כי וורמבייר עבר עינויים בתחומה, וכי הוא זכה לטיפול על פי החוק המקומי ובהתאם לכללים הבינלאומיים.
בעקבות מותו, הודיעה סוכנות הנסיעות הסינית שהטיסה את וורמבייר מבייג'ינג לקוריאה הצפונית, שהיא לא מאשרת לאזרחים אמריקנים להצטרף לנסיעות העתידיות שלה לקוריאה הצפונית.
בנוסף הודיעו שלוש חברות נסיעות מערביות (בהן חברת "קוריו טורס" וחברת Lupine Travel) שהן שוקלות אם להמשיך לאפשר לאמריקנים לטוס לקוריאה הצפונית.
אוטו הראשון, דוכס שוואביה בוואריה , היה דוכס שוואביה בין השנים 973–982 ובוואריה בין השנים 976–982.
אוטו נולד בשנת 954, לליאודולף, דוכס שוואביה, בנו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאידה משוואביה, בתו של הרמן הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 957 מת אביו ליאודולף, דוכס שוואביה, גדל אוטו בחצר סבו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יחד עם דודו אוטו.
בשנת 973 מת בורכארד השלישי, דוכס שוואביה, ואוטו מונה על ידי סבו לדוכס שוואביה.
בשנת 976 מרד היינריך השני, דוכס בוואריה בדודו אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך מסר לו דודו גם את דוכסות בוואריה.
בשנת 980 ליווה אוטו את דודו לאיטליה, ולחם עמו בביזנטים ובערבים בסיציליה.
ב-14 ביולי 982 ספגו הכוחות הקיסריים תבוסה בקרב סטילו, וב-1 בנובמבר אותה שנה מת אוטו כתוצאה ממלריה.
לאחר מותו מסר דודו את דוכסות שוואביה לקונרד הראשון, דוכס שוואביה, ואת דוכסות בוואריה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה.
אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג היה דוכס בראונשווייג-לינבורג הראשון בין השנים 1235–1252.
אוטו הראשון נולד בשנת 1204 לוילהלם, הלורד של לינבורג ולהלנה מדנמרק, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג וסופיה ממינסק.
בשנת 1202 חילק אביו את נחלות בית ולף עם אחיו אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ועל פי ההסכם קיבלו אביו ואוטו הרביעי את אזור בראונשווייג, בעוד היינריך קיבל את רוזנות הפלטינט שעל הריין.
בשנת 1212 מסר דודו היינריך את נחלותיו לבנו היינריך השישי, רוזן הפלטינט שעל הריין.
בשנת 1213 נפטר אביו וילהלם, הלורד של לינבורג, ואוטו ירש את נחלותיו ששכנו באזור בראונשווייג ולינבורג.
בשנת 1214 מת בן דודו היינריך השישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ואוטו היה אמור לרשת אותו, אולם לבסוף החליט דודו לתת לאוטו את כל נחלות המשפחה בסקסוניה ובוואריה, בעוד רוזנות הפלטינט שעל הריין נמסרה ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה מבית ויטלסבאך.
פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שחשש מההתעצמות המחודשת של בית ולף, שלח נגדו את בנו היינריך השביעי, אולם תושבי בראונשווייג עמדו לצידו של אוטו והדפו את כוחותיו של היינריך.
על מנת למנוע ניסיונות נוספים לנשלו מנחלותיו, כרת אוטו ברית עם דודו ולדמר השני, מלך דנמרק, אולם הסכם זה פגע באוטו שנאלץ להילחם לצד דודו בקרב בורנהובד בשנת 1227, ונפל בשבי דוכסות מקלנבורג.
בשנת 1228 שוחרר אוטו לאחר תשלום כופר וחזר לבראונשווייג.
בדרכו עבר אוטו במרקיזות ברנדנבורג, שם פגש את בתו של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג - מתילדה, ועד מהרה התחתנו השניים.
בשנת 1227 מת דודו היינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין, ואוטו נותר היורש היחידי של בית ולף, אולם נאלץ להיאבק על ירושתו בתומכי בית הוהנשטאופן.
בשנת 1235 הגיע אוטו להסכם עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ועל פי ההסכם מסר אוטו את כל נחלותיו לקיסר, ומיד החזיר לו הקיסר את הנחלות כנסיך האימפריה.
אמנם את דוכסות סקסוניה לא היה ניתן למסור לאוטו, מאחר שנמסרה בשנת 1180 לבית אסקניה, ומשום כך הוקמה בשבילו דוכסות בראונשווייג-לינבורג.
ב-9 ביוני 1252 מת אוטו, ובניו אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ויוהאן, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו.
בשנת 1228 התחתן אוטו עם מתילדה מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג ומתילדה מגרוייטש, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אליזבת מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1266), התחתנה עם וילם השני, רוזן הולנד
הלנה מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1273), התחתנה עם אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה, ולאחריו עם הרמן השני, רוזן תורינגיה
אדלייד מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1274), התחתנה עם היינריך הראשון, רוזן הסן
מטילדה מבראונשווייג-לינבורג (לא ידוע–1295), התחתנה עם היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן
אגנס מבראונשווייג-לינבורג, התחתנה עם ויצלב השני, נסיך ריגן
אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1236–1279)
אוטו, בישוף הילדסהיים (לא ידוע–1279)
קונרד, בישוף ורדן (לא ידוע–1300)
אוטו הראשון, דוכס סקסוניה , היה דוכס סקסוניה בין השנים 880–912.
אוטו נולד בשנת 851, לליאודולף, דוכס סקסוניה ולאודה בילונג, בתו של בילונג מפרנקיה ואדה.
בשנת 877 השתתף אוטו בחתונת אחותו ליוטגארד מסקסוניה, עם לודוויג הצעיר, מלך פרנקיה המזרחית.
בשנת 880 נהרג אחיו ברונו, דוכס סקסוניה בקרב ערבות לינבורג, ואוטו עלה לשלטון במקומו.