tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאמור, נשתמרו במאובנים של הפאונה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג גם הרקמות הרכות, תופעה נדירה, אבל קיימת גם במקומות נוספים בעולם (כמו פצלי ברג'ס), ושכבות המכילות מאובנים ברמת פירוט זו קיבלו כינוי מיוחד שמקורו בגרמנית: לאגרשטטה.
הגורמים להשתמרות יוצאת הדופן של המאובנים בלאגרשטטה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג היו קו הרוחב של האתר בתור הקמבריון (בקרבה לקו המשווה), הטמפרטורה, עומק מי הים הרדוד שבמזרח יונאן בתקופת הקמבריון ומליחותם.
גורם משמעותי נוסף הייתה הסביבה המחזרת דלת החמצן.
משערים שבעלי החיים רבים מתו באירועים של שיטפונות עזים, בהם נשפכו כמויות מים מתוקים רבים לים או כתוצאה מתנודות בכמות החמצן המומס באזורים שבהם הייתה כמותו מינימלית.
בכל מקרה הגופות נותרו שלמות ונקברו במהירות תחת משקעים לפני שהתחיל תהליך ריקבון.
הרקמות הרכות נשמרו עד החלפתן בפיריט שאחר כך עבר בליה לתחמוצות ברזל.
כמה מהרקמות נשמרו כסרטי פחמן.
תיארוך רדיומטרי של השכבות המכילות את הפאונה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג באמצעות איזוטופים של ארגון (Ar39-Ar40) נתן תוצאה של 530 למ"ש (לפני מיליון שנים) והערכה היא כי פאונה זו מכסה תקופה של כשני מיליון שנים.
השוואה למיני מאובנים זהים באזורים אחרים בעולם מקבילה לתחילת התקופה חסרת השם הרשמי המכונה "השלב השלישי של הקמבריון" (Cambrian Stage 3), שגאולוגים רבים מכנים בשם אטדבדיאן (Atdabadian Stage), בעקבות הפאונה שנתגלתה מתקופה זו במזרח סיביר.
נכון ל-2011 נתגלו באתר בעלי חיים השייכים לכ-200 מינים, מתוכם 160 מינים חדשים, ב-170 סוגים, מתוכם 150 סוגים חדשים, השייכים ל-16 מערכות.
הטבלה להלן מציגה חלק מעושר זה.
Yuknessiaאצות שימשו בסיס לשרשרת המזון של שאר בעלי החיים בפאונה של צ'נגג'יאנג.
אורכה כ-20 מ"מ ורוחבה 0.3 מ"מ והמבנה שלה קשיח בהשוואה לאצות מודרניות.
יש מדענים החולקים על הזיהוי של חלק מהמינים של האצות וטוענים כי מדובר בקופרוליטים (צואה מאובנת).מאובן של Megaspirellus houiספוגייםAllantospongia mica
Paraleptomitella dictyodromaספוגיים (Porifera) הם בעלי חיים נקבוביים רב-תאיים השייכים לחסרי החוליות, שוכני מים ונייחים.
בעלי חיים אלה הם הפשוטים בין בעלי החיים הרב-תאיים משום שאין להם איברים מוגדרים.
מאובנים של ספוגיים נתגלו כבר מהפרקמבריון, ובצ'ינגג'יאנג השתמר מבנה גופם השלם ולא רק המחטים הצורניות (spicules), כפי שמתגלה במאובנים במקומות אחרים.
זוהי המערכה השנייה במספר המינים (19) שנתגלו בצ'נגג'יאנג, מרבית מיני הספוגיים שייך לקבוצת הספוגנים.
mica שייך למחלקת הספוגנים, קטן בממדיו (10 על 15 מילימטרים) צורתו סגלגלה ומרביתו מחטים צורניות הקורנות ממרכזו.
diagonata שייך למחלקת הזכוכנים, קטן בממדיו (גובהו בין 6 ל-10 מילימטרים) צורתו סגלגלה ומרביתו מחטים צורניות.
הספוג היה מעוגן בבסיסו לקרקעית הים.
dictyodroma שייך למחלקת הסופגניים, צורתו צינור ארוך בגודל 10 ס"מ ובקוטר 13 מילימטרים.
הספוג היה מעוגן בבסיסו לקרקעית הים.מאובן של Sinoflabrum antiquumצורביםPriscapennamarina
Xianguangia sinicaבעלי חיים ממערכת הצורבים (Cnidaria) הכוללת, בין היתר, אלמוגים, שושנות ים ומדוזות סוכך נדירים בפאונה של צ'נגג'יאנג.
נתגלו רק 30 מאובנים השייכים לשני סוגים.
sinica הוא מין של שושנת ים.
גוף בעל החיים צינורי בגובה 60 מילימטרים וברוחב 30 מילימטרים בבסיס דמוי דיסקה.
החלק העליון (שם כנראה היה הפה של היצור) היה מעוטר ב-16 זרועות ציד (משושים).מאובן של Xianguangia sinicaמסרקניותMaotianoascus octonarius
Stromatoveris psygmoglenaגופם של המסרקניים (Ctenophora) מורכב ממסה של ג'לי, המכונה מזוגלאה המורכבת משכבה בת שני תאים עם שכבת תאים אחת חיצונית ושכבה שנייה בחלל הפנימי.
משום שכל גופם רך נדיר למצוא מאובנים להם.
אף שהמסרקניים נדירים גם בצ'נגג'אנג (נתגלו רק 20 מאובנים שלהם, שלושה סוגים בני מין אחד כל אחד) הם המאובנים הקדומים ביותר של מסרקניים שנתגלו.
octonarius בנוי בצורת כדור הבנוי משמונה אונות המכוסות במבנה דמוי מסרק.
בצידו האחד פה גדול ובצדו השני כיפה דמוית כפתור.איור משוער של Maotianoascus octanariusתולעי שיער-סוסCricocosmia jinningensis
Palaeoscolex sinensisאלפי מאובנים ממערכת תולעי שיער-סוס (Nematomorpha) נתגלו בצ'נגג'יאנג.
באתר נתגלו שמונה סוגים שבכל אחד מין בודד.
נמצאו יותר מאלף מאובנים של C.
תולעת זו מגיעה לאורך של 5 סנטימטרים ורוחב 2.5 מילימטרים.
החלק הקדמי מצויד בקוצים ומסוגל להתכווץ.
נמצאו יותר מאלף מאובנים של M.
תולעת צרה וארוכה זו מגיעה לאורך של 4 סנטימטרים ורוחב 2 מילימטרים.
לעיתים נמצאים מאובנים שבהם גוף התולעת מסתלסל.
נמצאו כמה מאות מאובנים של P.
תולעת זו מגיעה לאורך של 10 סנטימטרים ורוחב של 4 מילימטרים.
לפי העובדה שלא נתגלה מילוי בוץ במעי היצור, ומכאן שהתזונה שלו לא יצרה משקעים, מניחים כי היה סוג של טורף.מאובן של Maotianshania cylindrica מצ'נגג'יאנג
Protopriapulites haikouensisמערכת פריאפולדה (Priapulida) כוללת תולעים שאינן מחולקת למקטעים (בלתי סגמנטליות) שצורתם מזכירה פין וזה מקור שמם (פריאפוס הוא אל הפריון במיתולוגיה היוונית).
מאות מאובנים שלהם נמצאו בצ'נגג'יאנג, והם כוללים 16 מינים ב-15 סוגים.
המאובנים שנתגלו בצ'נגג'יאנג הם המאובנים העתיקים ביותר ממערכה זו.
תולעים אלו נוהגות לחפור תעלות והן בדרך כלל ניזונות מטרף.
הוא בנוי מחדק ומגוף שווים באורכם ובצורתם דמוית הביצה.
הגוף היה ככל הנראה מכוסה בקוטיקולה ובחלקו האחורי יש קרסים.
אורכם של הגדולים ביותר כ-25 מילימטרים.
החדק מעוטר ב-25 שורות של קוצים זעירים, ובקצה הגוף יש זנב קצר.
haikouensis נתגלו באתר כשהגדולים ביותר באורך סנטימטר.
ככל הנראה הוא חפר מנהרות, אבל לא היה טורף משום שהמעיים המסולסלים שלו התופסים את מרבית הגוף מלאים בבוץ, ולכן ככל הנראה ניזון יצור זה מחומרים אורגניים שסינן מתוך הבוץ.איור משוער של Protopriapulites haikouensisתולעים סיפוניותCambrosipunculus tentaculatus
Archaeogolfingia caudataממערכת תולעים סיפוניות (Sipuncula, מכונה באנגלית Peanut worms - תולעי הבוטנים) נתגלו במאובנים בצ'נגג'יאנג שני מינים בשני סוגים.
אלו, כנראה, הם המאובנים היחידים הוודאיים שנתגלו ממערכה זו בעולם.
tentaculatus הוא כ-40 מילימטרים ורוחבו 0.4 מילימטרים.
יש לו גוף מתחדד ללא גבול ברור בין החדק הנשלף לבין הגוף המרכזי.
החלק הקדמי של החדק חמוש בקרסים גדולים המהווים טבעת מתחת לקצה, וקרסים מפוזרים הממוקמים מעט יותר אחורה.
קצה החדק מעוטר בלפחות בעשרה משושים.
המעיים בצורת U, עם חלקים ישרים יורדים ועולים.
מבנה דמוי מעגל מייצג את פי הטבעת.תולעי חץProtosagitta spinosaממערכת תולעי חץ (Chaetognatha) יש כיום כ-120 מינים של תולעים טורפות המהווים את עיקר המסה של הפלנקטון, רובם שקופים ובעלי צורת טורפדו.
בשל היותם בעלי גוף רך כמעט שאין מאובנים שלהם בעולם.
בצ'נגג'יאנג נתגלה מאובן ודאי אחד בלבד (Protosagitta spinosa), ועוד מאובן בספק (Eognathacantha ercainella) שלא השתמר במידה המאפשרת את זיהוי חלקי הגוף השונים של תולעי החץ.
אין אישוש לקיומם של מאובנים של תולעי חץ בפצלי ברג'ס, והמאובנים הבאים הם מהקרבון.
מכאן שהמאובן מצ'נגג'יאנג הוא כנראה מין המאובן היחיד מהקמבריון.
spinosa, המאובן היחיד הוודאי שנתגלה, כ-35 מילימטרים.
הוא מתחלק לראש, הכולל קרסים, גוף גלילי, וזנב צר.
ככל הנראה נשתמרו במאובן שרידים לשרירים, שחלות וסנפירים צדיים.איור משוער של Protosagitta spinosa
ercainellaתולעים טבעתיותMaotianchaeta fuxianellaמערכת תולעים טבעתיות (Annelida) כוללת כיום כ-16,000 מינים של תולעים סגמנטליות ובעלות צלום; רובן ימיות, חלקן חיות במים מתוקים וחלקן יבשתיות.
המאובנים שנתגלו בצ'נגג'יאנג הם המאובנים הקדומים ביותר של מערכה זו.
אורכו של המאובן היחיד של M.
fuxianella שנתגלה בצ'נגג'יאנג 54 מילימטרים וקוטרו 6 מילימטרים.
הגוף מחולק ל-50 מקטעים שהולכים ונעשים צרים בחלקו האחורי.
בכל מקטע יש בליטות בשרניות אופקיות הקרויות בשם Parapodia ההולכות ונעשות צרות ומסתיימות בקוץ.רכיכותPetalilium latusמערכת הרַכִּיכוֹת (Mollusca) היא אחת המערכות המגוונות והנפוצות ביותר של חסרי החוליות על פני כדור הארץ.
המדענים מונים בה כ-100,000 מינים, חיים ומאובנים.
תפוצתן של הרכיכות גדולה והן מצויות בכל רחבי העולם; רובן בים ומיעוטם במקווי מים מתוקים וביבשה.
מאובנים של רכיכות נדירים בצ'נגג'יאנג, אם כי המאובנים של Helcionella, סוג פרימיטיבי של רכיכה, ו-Petalilium, סוג פרימיטיבי של סילונית הם המאובנים הקדומים ביותר של מערכה זו.
latus שנתגלה בצ'נגג'יאנג הוא עד 10 סנטימטרים.
המאובן הוא מין של סילונית.
ראשו קטן ועיניו על גבעול ויש לו זוג זרועות ציד ארוכות.
על גופו נתגלו סנפירים צדיים וזימים.איור משוער של Orthrozanclus elongataלובופודיהCardiodictyon catenulum
Paucipodia inermisלובופודיה (Lobopodia) היא קבוצה של בעלי חיים שנכחדו הדומים למערכות בעלי החיים נושאי ציפורניים ודובוני מים של ימינו.
בצ'נגג'יאנג התגלו תשעה מינים בשמונה סוגים, בחלקם השתמרו המאפיינים המורפולוגיים בצורה יוצאת דופן.
למערכה זו חשיבות בהבנת האבולוציה של נושאי הציפורניים ופרוקי-הרגליים.
catenulum, שממנו נתגלו לפחות 100 דוגמאות, מגיע עד 30 מילימטרים.
הראש מוארך, הגוף צר וארוך ומחולק לטבעות שכל אחת מוגנת על ידי לוחית שממנה בולטות זוג רגליים המסתיימות בכמה טפרים.
fortis, השייך לסוג הלוציגניה, שממנו נתגלו כמה עשרות דוגמאות, מגיע עד 22 מילימטרים.
הראש ביצתי ובולט מהגוף ומיד אחריו זוג משושים דקים וארוכים.
על הגוף שבעה זוגות של לוחיות ורגליים המסתיימות בזוג טפרים.
היצור חי ככל הנראה על קרקעית הים.
longicruris, שממנו נתגלו כמה מאות דוגמאות, נע בין 8 ל-15 מילימטרים.
הראש בולט בהשוואה לזנב, הגוף נישא על 14 זוגות רגליים, חמש הראשונות ארוכות והשאר הולכות ונעשות קצרות, כשבכל אחת ארבעה או חמישה טפרים.
sinicum, שממנו נתגלו מעל ל-100 דוגמאות, מגיע עד 8 סנטימטרים.
המאפיין הבולט ביצור זה הם תשע לוחיות זרחתיות הצמודות לחלקו העליון של הגוף שפניהן מכוסות בקוצים שביניהם שקעים משושים.
לוחיות כאלו נתגלו במאובנים במקומות רבים בעולם מהקמבריון (למשל בסיביר), אבל רק עם חשיפת המאובנים של צ'נגג'יאנג ששימרו את חלקי הגוף הרכים אפשר היה לשחזר את שאר חלקי היצור.
המרקם של חלקי הגוף אליו צמודות הלוחיות חלק וחלקו העליון מוגבה וביניהם משורטטות טבעות על הגוף.
היצור נישא על עשרה זוגות רגליים שהסתיימו בטפרים.
קיימת מחלוקת לגבי מיקום הראש.
ferox, שממנו נתגלו כמה עשרות דוגמאות, מגיע עד 7 סנטימטרים.
הגוף מכוסה בעשרה זוגות של לוחיות שמהן בולטים קוצים, וביניהן משורטטות טבעות.
מכל לוחית בולטת רגל המסתיימת בזוג טפרים.
זוג רגליים נוסף שאיננו קשור ללוחית נמצא בחלקו האחורי של הגוף.
הגוף והרגליים מכוסים במבנים ארוכים דמוי משושים.
inermis, שממנו נתגלו כמה עשרות דוגמאות, מגיע עד 10 סנטימטרים, אחד היצורים הגדולים בפאונה של צ'נגג'יאנג.
הראש צר מהזנב, והגוף מחודד משני קצותיו ואיננו מוגן על ידי לוחיות.
היצור נישא על תשעה זוגות רגליים ארוכות שעליהן משורטטות טבעות שהסתיימו בזוג טפרים.מאובן של Microdictyon
Leanchoilia illecebrosaפְּרוּקֵי-רַגְלַיִם (Arthropoda) מהווים מערכה של בעלי החיים חסרי חוליות בעלי שלד חיצוני, גופם מחולק לפרקים והגפיים שלהם מחולקות לפרקים.
זוהי המערכה הגדולה ביותר בעולם הטבע, והיא כוללת למעלה מ-1,134,000 מינים שונים - יותר מכל מיני בעלי החיים האחרים יחדיו.
כ-80% מכלל בעלי החיים על-גבי כדור הארץ הם פרוקי-רגליים (מבחינת מספר הפרטים).
פרוקי-רגליים מהווים את המרכיב הבולט ביותר בפאונה של צ'נגג'יאנג.
100 מינים ב-75 סוגים נתגלו באתר.
בין המינים שזוהו היו אבותיהם של הסרטנאים ובעלי כליצרות.
אורכו של המאובן של האנומלוקאריס ממין A.
יצורים אלו היו ככל הנראה טורפים שחיו במים והיו בקצה העליון של שרשרת המזון.
saron היו זוג עיניים גדולות על גבעול, וזוג זרועות אחיזה שמהן בלטו קוצים לאורך החלק הפנימי.
הפה היה עגול עשוי מספר לוחיות.
מצדי הגוף בלטו אחד עשר סנפירים פשוטים, ומאחור היו שלושה זוגות של סנפירים ארוכים וזוג סרטים ארוכים מאוד.
אורכו של המאובן הנפוץ C.
laevigata, מגיע עד 3 סנטימטרים.
שתי קשוות כיסו את הראש וחלק מהגוף.
העיניים נישאו על גבעולים, ומהגוף בלטו לפחות עשרה זוגות של תוספות מפוצלות.
החלק הפנימי היה צר והחלק החיצוני היה להב שטוח גדול אליפסי.
longiformis, מגיע עד 10 סנטימטרים.
שריון הראש כיסה גם את בית החזה שהיה מחופה בחמש לוחיות גב.
מאחורי השריון היו 17 לוחיות מעל אזור הקיבה ואז אזור הזנב בצורת משולש.
גם ביצור זה בלטו תוספות מפוצלות שמספרם גדול ממספר הלוחיות.
החלק הפנימי היה חרוטי, החלק החיצוני היה סנפיר מעוגל.
intermedia היה טרילוביט נפוץ בפאונה של צ'נגג'יאנג,.
מראשו בלטו משושים ארוכים מכוסי זיפים.
שריון הראש המחורץ הולך וצר כלפי החלק הקדמי ובלטו ממנו קוצים.
בית החזה בנוי מ-15 מקטעים המעוטרים בקוצים, כשבתשיעי בולט קוץ ארוך.
תוספות מפוצלות בלטו ביצור זה, הפנימית מכוסה קוצים והחיצונית דמוית מוט רחב ארוך עם זיפים ארוכים.
douvillei השייך לסדרה Bradoriida הוא הנפוץ ביותר מבין המאובנים של צ'נגג'יאנג ונתגלו ממנו כמה אלפי דוגמאות.
אורכה של כל אחת מהקשוות נע בין 3.5 ל-6 מילימטרים, ובתוכן גוף המחולק לעשרה מקטעים בכל אחד זוג גפים, חמישה מקטעים בחלק הראש וחמישה בגוף.
מאחורי המשושים יש סדרה של גפים מפוצלות, ובסוף זוג גפים בלתי מפוצל.
מהם התפתחו ככל הנראה הסרטנאים.
קשוות של Kunmingella שהתגלו בצואה מאובנת מעידים כי היו ככל הנראה מזון לטורפים גדולים.
illecebrosa נפוצים בפאונה של צ'נגג'יאנג.
היצור היה מוגן על ידי שריון ראש ואחריו 11 לוחיות גב וזנב דמוי פגיון המעוטר בקוצים קצרים.
עיניים על גבעול היו ממוקמות לפני שריון הראש.
בחלק הקדמי היו שלושה שוטונים ארוכים שכל אחד ארוך מגוף בעל החיים.
שלוש תוספות מפוצלות בולטות מהראש וזוג תוספות מפוצלות מכל מקטע בגוף.
החלק הפנימי בנוי מיחידת בסיס ותשעה מקטעים גליליים, והחלק החיצוני דמוי משוט המכוסה בזיפים.
Leanchoilia נחשבת על ידי חלק מהחוקרים לאב הקדמון של בעלי כליצרות.איור משוער של אנומלוקאריס ניזון מטרילוביט
Eophoronis chengjiangensisמערכת פורונידה (Phoronida) היא מערכה של תולעים, שמספר המינים בה כיום מוערך ב-20 השייכים לשני סוגים.
מאפיין בולט במינים אלו הם מעיים בצורה האות האנגלית U.
התולעים נוהגות להתחפר בקרקע הים או להידבק אליו.
במהלך מחקר המאובנים באתר המאובנים בצ'נגג'יאנג שיערו צ'ן וג'ואו שהמין I.
chengjiangensis הוא פורוניד מכיוון שיש לו זרועות ציד ומעיים בצורת U, וב-2004 שיער צ'ן שגם המין E.
chengjiangensis שהמאובן שלו התגלה באתר בצ'נגג'יאנג הוא פורוניד.
עם זאת ב-2006 חלק הפלאונטולוג האנגלי סיימון קונוויי מוריס על מסקנותיהם וטען כי הסוגים Iotuba ו-Eophoronis הם שמות נרדפים לאותו סוג, שלדעתו נראה כמו הסוג לואיזלה (Louisella) במערכה פריאפולידה.
אורכו של המאובן של E.
chengjiangensis, שממנו נמצאו מעט דוגמאות מגיע ל-20 סנטימטרים וגופו מכוסה בצפיפות בבליטות קוצניות קצרות.
צינור העיכול בצורת U, והקיבה נפוחה יחסית.
זרועות ציד מסודרות במעגל משני קצות הגוף.
Lingulellotreta malongensisמערכת בּרַכיוֹפּוֹדים (שם מדעי: Brachiopoda – "זרוע-רגליים") היא מערכה של בעלי חיים ישיבים ימיים השייכת לעל-מערכה לופוטרוכוזואה.
הברכיופודים הם בעלי שתי קשוות (שני החלקים המרכיבים את הקונכייה) המסודרות מעל ומתחת לגופם, בשונה מסידור הקשוות משני צדי הגוף כפי שקיים אצל הצדפות ממערכת הרכיכות.
כיום יש כ-100 סוגים של ברכיופודים.
בצ'נגג'יאנג נתגלו שישה מינים של מאובנים השייכים לשישה סוגים של ברכיופודים, שבניגוד למאובנים של ברכיופודים במקומות רבים בעולם, שימרו גם את הרקמות הרכות, כולל מנגנון ההזנה והזרוע שנתנה למערכה את שמה.
גודל הקשוות נע בין 5 ל-22 מילימטרים.
החומר המקורי ממנו עשויות הקשוות לא נשמר ורק מעט ממנו עבר תהליך של ביומינרליזציה, אם כי ניתן עדיין לזהות את קווי הגדילה והתלמים.
רקמות רכות שנשמרו כוללות את זיפי החישה, את מנגנון ההזנה, הלופופור, ואת צלקות השרירים המקרבים והמרחיקים האחראים על פתיחת וסגירת הקשוות.
אלו שנתגלו היו בדרך כלל בקבוצות.
כמו במינים אחרים הקשוות המקורים התמוססו, וכבר לא ניתן לזהות קווי גדילה או עיטורים.
כן ניתן לזהות זיפי חישה לאורך שולי הגלימה ואת הזרוע הקצרה (10 מילימטרים) והחסונה (ברוחב 3 מילימטרים) מעוטרת בטבעות.
malongensis נפוצים בפאונה של צ'נגג'יאנג ונחשפו כמה מאות דוגמאות.
אורך הקשוות נע בין 7 ל-10 מילימטרים ורוחבן 5. צורתן סגלגלה, אך הקשווה הבטנית (התחתונה) מתארכת עד לפתח הצר והמוארך של הזרוע.
שתי הקשוות מעוטרות בצלעות רדיאליות שהופכות לקוצים בחזית היצור.
ניתן לזהות קווי גדילה בשתיהן ואת צלקות השרירים בקשווה הגבית.
הזרוע ארוכה מאוד ומגיעה עד 5 סנטימטרים בחלק מהמקרים ומעוטרת בטבעות בקצה הנצמד למצע.מאובן של Heliomedusa orienta מצ'נגג'יאנגקווצי עורVetulocystis catenataקווצי עור (שם מדעי: Echinodermata) הם מערכה של בעלי החיים שניוני הפה (Deuterostomia) המונה כיום כ-6,500 מינים, שכולם חיים בבתי גידול ימיים, ונמצאים בכל העומקים.
זוהי המערכה הגדולה ביותר שאין לה ייצוג במים מתוקים או ביבשה.
קווצי עור נדירים מאוד בין המאובנים של צ'נגג'יאנג ורק שני מינים זוהו, והם המאובנים הקדומים ביותר של מערכה זו.
catenata, יחד עם מין נוסף, Dianchicystis jianshanensis, זוהו כמינים פרימיטיביים השייכים לטקסון vetulicystid.
לבעל החיים גוף כדורי וזנב.
בגוף יש שלושה פתחים, כולל הפה, ומערכת נשימה.
משערים כי היה בעל חיים ישיב או ישיב למחצה.איור משוער של Cathaymyrus diacodexisמיתרנייםMyllokunmingia fengjiaoa
Haikouichthys ercaicunensisמיתרניים (שם מדעי: Chordata) היא מערכה של בעלי חיים שניוני הפה המתאפיינים בקיום מיתר גב חלול.
למערכת המיתרניים משתייכים העופות, הזוחלים, הדגים, הדו-חיים והיונקים - ובכללם האדם.
רובם המוחלט של המיתרניים הם בעלי חוליות (חולייתנים).
באזור צ'נגג'יאנג נתגלו כמות נכבדה של מאובנים של שניוני פה.
לא תמיד ניתן למקם מינים בשושלת היוחסין של שניוני הפה, אבל אין ספק שהמאובן הקדום ביותר של חולייתן, דג חסר לסתות, נתגלה בפאונה של צ'נגג'יאנג.
מילוקונמינגיה (Myllokunmingia fengjiaoa), אחד משלושה מינים של דגים חסרי לסתות שהתגלו בלאגרשטטה של צ'נגג'יאנג.
נתגלו למעלה מ-500 מאובנים של דג זה שאורכו בין 25 ל-30 מילימטרים.
בדוגמאות ניתן לזהות את סנפיר גבי וסנפיר בטני בודד או זוג סנפירים, שרידים של המעיים ופי הטבעת.
כמו כן ניתן לזהות את הכיסים המכילים את הזימים, שרירים לאורך הגוף, ושחלות.
באזור הראש זוהו עיניים, מבני חישה נוספים וסחוסים.
מילוקונמינגיה נחשב לחולייתן הקדום ביותר שנתגלה.
הייקויכטיס (Haikouichthys ercaicunensis) הוא סוג של יצור קדום שהיה מראשוני החולייתנים בעולם.
הוא קשור לקבוצה הפרפליטית חסרי לסתות בה הצמדאים המודרניים.
יצור זה הגיע לאורך 2.5 ס"מ בלבד והיה בעל מפרש גבי שהקיף את זנבו והסתיים בקצה הבטן האחורית.
הוא היה בעל גוף צר וראש קטן והיו לו לסתות קטנות וחסרות שיניים.
היו לו 6–9 פתחי זימים ולא היו לו סנפירי גפיים.
סכמה של הייקויכטיסבלתי משויכיםAllonnia phrixothrix
Omnidens amplusבנוסף למינים המשויכים ל-16 המערכות המוכרות יש לפחות 30 מינים בלאגרשאטטה של צ'נגג'יאנג שלא ברור לאיזה מערכה הם משתייכים.
בעלי חיים אלו מכילים מאפיינים שאינם מוכרים מאף מערכת או שיש להם מאפיינים של יותר ממערכת אחת.
בעלי חיים אלו ייחודיים לתקופת המפץ הקמבריוני ומחקרם עשוי לשפוך אור על האבולוציה של הרב-תאיים.
מאובנים של בעלי חיים מסתוריים אלו נדירים בלאגרשטטה של צ'נגג'יאנג, למעט yunnanozoon, שנתגלו קרוב ל-1,000 מאובנים שלו.
כמה מאובנים שלמים של A.
phrixothrix השייכים למשפחה Chancelloriidae נתגלו בצ'נגג'יאנג.
ליצור יש גוף דמוי שק באורך 4 סנטימטרים עטוף במעטה גמיש המעוטר במופעים רבים של זר של שלוש לוחיות קוצניות שהיו בנויות ככל הנראה מקלציט.
אורך הלוחיות 8 מילימטרים הן חלולות, כאשר שתיים צמודות לגוף ואחת פונה כלפי חוץ.
כל הלוחיות מופנות לחלקו האחורי של הגוף שבו יש פתח קטן.
משערים כי יצורים אלו סיננו מזון מהמים או שהיו סימביוטים עם אצות או חיידקים.
כמה עשרות מאובנים של R.
לבעל החיים מבנה גוף דמוי דיסקה בקוטר 15 סנטימטרים או יותר.
הפה ופי הטבעת במרכז הדיסקה כאשר המעיים מפותלים.
סביב הפה יש כ-13 זוגות של מבנים דמויי זרועות ציד.
grandis הוא אחד משני המינים המשתייכים למשפחה Eldoniidae שנתגלו בצ'נגג'יאנג.
ב-2010 שויכה המשפחה לענף Cambroernida כשהיא נחשבת סוג פרימיטיבי של שניוני הפה.
tylodes נתגלו בצ'נגג'יאנג כשהם בדרך כלל צמודים לבעלי חיים בעלי שלד דוגמת טרילובטים.
הגוף נחלק לשלושה חלקים: כוס חרוטית שקירותיה עבים וכוללים לוחיות, שבקצה העליון זרועות ציד, גבעול גלילי עד חרוטי, ומבנה הצמדה מסיבי דמוי גולה.
בצ'נגג'יאנג נתגלו מאובנים רבים של Y.
lividum, והם לא נתגלו בשום מקום אחר בעולם.
אורכו בין 25 ל-40 מילימטרים.
בחלקו העליון הוא מחולק ל-24 מקטעים (גושי שרירים?).
בחלקו הקדמי מבנים חצי מעגליים בנויים מדיסקות קטנות התומכים בקוצים קצרים.
משערים שמבנים מעגלים למחצה בחלקו התחתון הם שחלות.
חוקרים שונים משייכים יצור זה למערכות שונות.
cuneata הוא אחד מעשרה מינים השייכים לשבעה סוגים במשפחה Vetulicolidae שנתגלו בצ'נגג'יאנג.
ליצור זה גוף גדול, הבנוי משש טבעות, ובו פתח אחד, ככל הנראה הפה.
הוא חסר עיניים או תוספות אחרות.
ככל הנראה היו ליצור זימים וסנפירים קצרים ולכן ככל הנראה היה מסוגל לשחות.
ההשערות על צורת התזונה שלו הן סינון מזון מהמים או ליחוך הקרקעית.
הגדול ביצורים הלא משוייכים הללו היה האומנידנס שדמה מעט למרבה-רגליים ימי והגיע עד לאורך של מטר וחצי, מה שהפך אותו לגדול שביצורי הקמבריון.איור משוער של Rotadiscus grandis
אתר הביטחון הלאומי נבדה ((NNSS) Nevada National Security Site), הידוע יותר בשמו הקודם אתר הניסויים נבדה ((NTS) Nevada Test Site), הוא שדה ניסויים לנשק גרעיני בשטח של 3,500 קילומטרים מרובעים, במדינת נבדה שבארצות הברית.
מאז הקמתו ב-1951 נערכו בו 928 ניסויים גרעיניים.
האתר מנוהל על ידי מנהל הבטיחות הגרעינית הלאומי (NNSA), הכפוף למחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
האתר הוקם ב-11 בינואר 1951 במחוז ניי שבנבדה, 105 קילומטרים מצפון מערב לעיר לאס וגאס על שטח שנכלל לפני כן במטווח נליס.
שטחו הראשוני היה 1,800 קילומטרים מרובעים והורחב לאחר מכן.
האתר הפך לשדה הניסויים העיקרי של נשק גרעיני אמריקאי בעוצמה של 500 עד 1,000 קילוטון.
במהלך שנות החמישים נראו ענני הפטרייה שהתנשאו בעקבות הניסויים הגרעיניים האטמוספיריים שנערכו באתר עד למרחק של 160 קילומטרים.
בעיר לאס וגאס הורגשו זעזועי הקרקע בעקבות הניסויים התת-קרקעיים באתר, ומראה ענני הפטרייה שנצפו ממלונות העיר הפכו למקור משיכה לתיירים.
מאז פסקו הניסויים הגרעיניים באתר ב-1992 נמשכים בו ניסויים תת-קריטיים בחומר בקיע (כלומר ניסויים שאינם מערבים הגעה למסה קריטית).
כמו כן ממוקם בו מפעל בניהול חברות פרטיות לטיפול בפסולת רדיואקטיבית ברמת זיהום מוגבלת (ליסודות שאינם טרנס-אורניים ובעלי זמן מחצית חיים של עד 20 שנה).
באתר פועל מרכז לאימון אנשי ביטחון והצלה, המדמה תרחישים שונים של פעילות טרוריסטית באמצעות מתקן גרעיני או חומר גרעיני.
באתר מתקיימים מדי חודש סיורים לציבור הרחב, שהביקוש להם עולה לא פעם על ההיצע.
המבקרים באתר אינם מורשים להכניס לתוכו מצלמות, טלפונים סלולריים ומשקפות ונאסר עליהם להוציא ממנו אבנים או מזכרות כלשהן.
האתר משתרע על פני קרקע מדברית והררית בחלקה בשטח כולל של 3,500 קילומטרים מרובעים.
האתר מחולק ל-26 אזורי משנה בעלי שטח משתנה, שלהם ניתנו מספרים בטווח שבין 1 ל-30. באזור 3 נערך מספר הניסויים הרב ביותר - 266. באזור 2 נערכו 144 ניסויים ובאזור 9 נערכו 115 ניסויים.
במקצת האזורים - בעיקר אלו הדרומיים - לא נערך כל ניסוי.
באתר מצויים 1,100 מבנים, 640 קילומטרים של דרכים סלולות, 480 קילומטרים של דרכים לא סלולות, שני מסלולי טיסה ועשרה מנחתים למסוקים.
אנשי סגל האתר מתגוררים ביישוב סגור הנקרא מרקורי, הממוקם בשוליו הדרומיים של האתר.
הניסויים באתר החלו עוד בחודש הקמתו.
מרבית הניסויים שנערכו בו - 828 מהם - היו ניסויים תת-קרקעיים.
בחלק מניסויים אלו הופעל יותר ממתקן גרעיני אחד, ומספר המתקנים הכולל שהופעל באתר הגיע ל-1,021. הניסויים התת-קרקעיים נערכו בעומקים שונים, עד 1,500 מטרים מתחת לפני הקרקע.
חלק מהניסויים הותירו באתר מכתשי פיצוץ.
100 מהניסויים שנערכו באתר היו ניסויים אטמוספיריים (פיצוץ מתקן גרעיני מעל לפני הקרקע).
הניסויים האטמוספיריים האחרונים באתר נערכו ביולי 1962.
במהלך הניסויים באתר נבחנו גם ההשפעות של פיצוץ גרעיני על עצמים על פני הקרקע.
באתר נבנו והוצבו מבנים שונים, מקלטים וכלי רכב במרחקים שונים מ"נקודת האפס" של פיצוצים.
המבנים היו בתי מגורים ומסחר שנבנו לפי התקן האמריקאי והאירופי.
נבנו גם מבנים דמויי מבני צבא, הן של נאט"ו והן של ברית ורשה.
נעשה שימוש גם בבובות אדם שהוצבו בין המבנים וכלי הרכב.
נעשה שימוש במצלמות מהירות ממוגנות כדי לתעד את השפעות החום, הקרינה וגל ההדף של פיצוץ על העצמים שהוצבו בשטח.
מקצת הצילומים ממצלמות אלו הוקרנו בהרחבה ונעשו למוכרים מאוד.
המסקנות מניסויים אלו שימשו לשם ניסוח המלצות להגברת סיכויי ההישרדות של אזרחים במקרה של מתקפה גרעינית.
ב-1953 נערך באתר ניסוי בירי פגז ארטילריה גרעיני.
תותח בקוטר של 280 מילימטר שכונה Atomic Annie נבנה במיוחד לצורך הניסוי.
נורה ממנו פגז גרעיני למרחק של 11 קילומטרים.
התפוצצות המתקן הגרעיני שבו הייתה בעוצמה של 15 קילוטון.
תותחים מאותו דגם נפרסו בשנים שלאחר מכן באירופה ובקוריאה.
אחד הניסויים הייחודיים שנערכו באתר היה הניסוי סדאן (Sedan), שהיה חלק ממחקר שבחן את השימושיות של מתקנים גרעיניים למטרות שלום - לשם כריית נמלים ותעלות.
מתקן גרעיני שהפיק עוצמה של 104 קילוטון פער באתר מכתש בקוטר של 390 מטרים ובעומק של 100 מטרים.
הוא נראה באתר עד היום.
24 מהניסויים שנערכו באתר היו במתקנים גרעיניים של בריטניה, בהתאם להסכם ההגנה המשותף שנעשה בינה לבין ארצות הברית בשנת 1958. ניסויים אלו נערכו מאותו מועד ועד 1991.
ארצות הברית חתמה על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים ולא אשררה אותה, אך היא מכבדת את הוראותיה.
לפיכך פסקו הניסויים הגרעיניים באתר ב-23 בספטמבר 1992. באתר נמשכים ניסויים תת-קריטיים בחומר בקיע (כלומר ניסויים שאינם מערבים הגעה למסה קריטית).
הניסוי האחרון מסוג זה נערך בדצמבר 2012.
רבים מן התצלומים והסרטים המפורסמים והסמליים של העידן האטומי צולמו באתר.
השפעות סביבתיות ובריאותיות של הניסויים באתר
הניסויים התת-קרקעיים העמוקים יותר באתר הותירו בעומק האדמה חללים שנוצרו עקב אידוי הקרקע שהייתה בהם, ובהם הריסות רדיואקטיביות.
כשליש מהניסויים התת-קרקעיים נערכו בעומק שכבת מי התהום באזור.
בשל כך נחשב האתר לאחד האזורים המזוהמים ביותר בקרינה בארצות הברית, בהיקף שהוערך ב-1992 בלמעלה מ-300 מגה-קירי.
מחלקת האנרגיה של ארצות הברית עוקבת אחרי רמות הזיהום הרדיואקטיבי במי התהום באזור באמצעות כחמישים בארות מים שמהן נלקחות דגימות לבדיקה.
עם השנים התברר כי רוחות נשאו נשורת רדיואקטיבית מן הניסויים האטמוספיריים שנערכו באתר למרחק רב וזיהמו בה חלקים ממדינות ארצות הברית.
מדינת יוטה ובמיוחד העיר סנט ג'ורג' שבה ספגו כמויות נשורת גדולות במיוחד, בין השאר ממתקן גרעיני המכונה הארי שפוצץ במאי 1953 וזכה לכינוי "הארי המזוהם".
דין וחשבון של המכון הלאומי לסרטן של ארצות הברית מ-1997 קבע כי נשורת מהניסויים האטמוספיריים באתר התפזרה בכמעט בכל מדינות ארצות הברית, במיוחד בשנים 1952, 1953, 1955 ו-1957, ושיעורה היה גבוה במיוחד במדינות מרכז וצפון מרכז ארצות הברית.
נקבע כי די היה בנשורת זו לגרום ל-10,000 עד 75,000 מקרים של סרטן בלוטת התריס.
כבר ב-1982 הוגשה תביעה נגד ממשלת ארצות הברית על ידי 1,200 איש, שבה נטען לרשלנות מצדה במהלך ניהול הניסויים באתר, אשר הביאה להתפזרות נשורת ולגרימת מחלות ממאירות עקב כך.
מדען מהמעבדה הלאומית אוק רידג' העיד שאמצעי ההגנה מקרינה שננקטו במהלך עריכת הניסויים באתר היו מתחת לסטנדרט הזהירות שכבר התברר כנחוץ במהלך אותן שנים על פי המחקרים בנושא.
בשנת 1990 קיבל הקונגרס את חוק הפיצויים על חשיפה מקרינה, אשר קבע פיצוי אחיד של 50 אלף דולר לנפגעי הנשורת שהוכרו מכוחו.
מדובר היה באנשים במחוזות מדינות נבדה, אריזונה ויוטה שאליהם נשבה רוח מהאתר, שחיו שם לפחות שנתיים בשתי תקופות זמן שנקבעו בשנים 1951 עד 1958 ו-1962, וחלו במחלות קשות מסוימות.
עד 2014 הגיע מספר התביעות מכוח החוק שהתקבלו ל-28,880. מכוח חוק זה וחוק פדרלי נוסף שולמו פיצויים גם לנפגעי חשיפה לקרינה מקרב אנשים שעבדו בתעשיית הנשק הגרעיני, לרבות אלו מהם שהשתתפו בניסויים האטמוספיריים באתר.
בשנים 1986 עד 1994 נערכו בקרבת האתר למעלה מ-500 הפגנות נגד קיום הניסויים בו בהשתתפות כ-37,000 איש.
כ-16,000 מהם נעצרו על ידי המשטרה.
ב-5 בפברואר 1987 הפגינו כ-2,000 איש ליד האתר לרבות חמישה חברי קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית.
כ-400 מהם שניסו לפרוץ לתוכו נעצרו.
בין העצורים היו אישים ידועים כקרל סייגן, כריס כריסטופרסון, מרטין שין ורוברט בלייק.
במרץ 1988 נערך ליד האתר מרתון הפגנות בן עשרה ימים בקריאה לסגירתו.
לאחר 1994 המשיכו להתקיים הפגנות לשם הפסקת כל פעילות באתר, רבות מההפגנות נערכו בהנהגת תנועת המחאה Nevada Desert Experience.
אתר ההנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה (בעבר אתר ההנצחה לחללי חיל התחזוקה) הוא אתר הנצחה ואנדרטה לחללי חיל הלוגיסטיקה השוכן ביערות מודיעין סמוך לתל חדיד ולמחלף בן שמן.
האנדרטה היא מבנה פיסולי מורכב ומופשט הבנוי מקורות בטון צבועות לבן ומקורות פלדה צבועות שחור היוצרות יחד מבנה המתנשא עד לגובה 12 מטרים.
ניגודי הצבעים באתר מסמלים את השכול והכאב אל מול הצמיחה ואת היגון אל מול רצון החיים.
מבנה האנדרטה מייצג את תפקיד החיל בארגונים לוגיסטיים ותחזוקתיים ואת מורכבות תפקידו.
מאחורי האלמנט המרכזי באנדרטה ניצב קיר מעוגל עליו חקוקים שמותיהם של כ-600 חללי החיל ובהמשך הקיר סמל החיל והפסוק .
כמו כן ניצבים במקום שלושה תרנים לדגלים וכן להדלקת משואה.
אל מול האנדרטה בנויים רחבת מסדרים ותיאטרון.
בשל מיקומה המרכזי יחסית וגודל התיאטרון שבה, נערכים בה גם טקסים של חיילות נוספים כמו למשל טקסי סיום טירונות של משמר הגבול.
האנדרטה הוקמה ביוזמת עמותת אזרחים להנצחת מורשת חיל התחזוקה ותוכננה ונבנתה על ידי מרכז בינוי 5600 בצה"ל.
אתר ההנצחה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה הוא אתר הנצחה ואנדרטה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה (בעבר חיל החימוש) הנמצא בנתניה.
האתר ממוקם בסמוך לחוף הים בעיר בפינת הרחובות שדרות בן-גוריון ושמחה ארליך, בסמוך לבית יד לבנים ולבית גולדמינץ.
האתר, שנבנה בשנת 1990, כולל רחבת התכנסות גדולה, קיר שמות עשוי מתכת ובו מונצחים כ-750 חללי החיל, ופסלים שונים העשויים מחלקי כלי נשק ורק"ם.
את האתר תכננו האדריכלים רות וזלמן עינב והפסלים נוצרו על ידי הפסלים ג'ורג' אונגרי, טוביה מרגלית, דינה מרחב, דן רפפורט ואהוד שחורי.
על קיר השמות חקוק גם הפסוק .
בבסיס הפסל המרכזי באתר, הבנוי מקני תותחים היוצרים מעין חצובה או אוהל, מצוטט קטע משיר של משה טבנקין:
בשנת 2009 נבנה במתחם מרכז הנצחה חילי ועל גגו הוקמו טריבונות הפונות אל הרחבה.
במסגרת שיפוץ זה רוצפה הרחבה מחדש וחלק מהפסלים הוזזו ממקומם המקורי.
במקום נערכים טקסים שונים הקשורים לחיל הטכנולוגיה והאחזקה - טקסי זיכרון וטקסי סיום של קורסים בחיל.
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תשמ"א - 1995 הונפק בול דואר עם ציור האנדרטה בעיצובו של אופיר מירב.
אתר הטבח טינטה, הידוע גם בשם טינטה (66-06-1223) הוא אתר בו ביצעו חיילי האימפריה היפנית טבח בשבויים אשר הוחזקו באי, האתר אשר שכן ליד כפר בשם מריזו שבאי שבגואם.
לאחר המלחמה, הוסף המקום לרשימת המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית
באתר בוצעו מספר אירועי טבח של אזרחים בידי חיילים יפנים ב-15 ביולי 1944, שישה ימים לפני שחרור האי, במסגרת הקרב על גואם שהיה שבזירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה .
נלקחו כשלושים גברים ונשים מהכפר מריזו הסמוך, מתוכם 16 נהרגו.
אחת ההרוגות הייתה גברת מריה ל.
מסה, אשר הייתה בין היתר מחנכת בולטת לפני המלחמה.
בשנת 1991 סומן האתר בצלב שהוצב בסמוך לאתר.
אתר הזיכרון למשה שרת הוא אתר הנצחה לראש הממשלה השני של ישראל, הניצב ביער המגינים שבקרבת לטרון.
האתר ממוקם במצפה בקוע, גבעה ביער בגובה של 256 מטר מעל פני הים.
פסגת הגבעה היא שטח פתוח ובלתי סלול.
במרכזה מתנשא עץ דקל וסביבו סדורים במעגל תשעה סלעים טבעיים, כמעין מצבות.
כתובות נקבעו על גבי צידיהם העליונים של הסלעים (במקור היו קבועים בהם תבליטים).
אחת הכתובות מציינת את שנות לידתו, עלייתו לארץ ישראל ופטירתו של שרת.
הכתובות האחרות מציגות תחנות עיקריות בחייו הציבוריים:
בוגר המחזור הראשון בגימנסיה הרצליה, קצין בצבא הטורקי במלחמת העולם הראשונה
ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, מבוני היישוב
מנהיג ההתנדבות לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה והקמת הבריגדה היהודית
מנהל המאבק לקבלת תוכנית החלוקה באו"ם
מחותמי מגילת העצמאות, שר החוץ הראשון
עצי היער מקיפים את ראש הגבעה שבה ממוקם האתר.
בשולי היער בקרבת אתר הזיכרון ניצב מגדל תצפית אש הבנוי ממתכת.
על המדרונות המקיפים את ראש הגבעה ממוקמים חורשה וחניון פיקניקים לזכר חללי צה"ל יצחק משאט ויונתן גוטהילף.
האתר הוקם על ידי קרן קיימת לישראל.
אתר המורשת התעשייתית בריוקאן-נוטודן הוא אתר מורשת עולמית השוכן במחוז וסטפול וטלמרק בנורווגיה.
הוא נוצר כדי להגן על הנוף התעשייתי סביב אגם הדלסטבנט .
האתר מתרכז במפעל שהוקם על ידי חברת "נורסק הידרו" לייצור דשן סידן מחנקן אטמוספירי.
הוא כולל גם תחנות כוח הידרואלקטריות, מסילות ברזל, קווי הולכה, מפעלים, ומגורי עובדים ומוסדות חברתיים בעיירות נוטודן ובריוקאן.
האתר נכנס לרשימת המורשת העולמית הפוטנציאליים ב-19 ביוני 2009. ב-5 ביולי 2015 הוא הוצב ברשימת אתרי מורשת עולמית בתור אתר תרבות על פי קריטריון 2 וקריטריון 4.
בתחילת המאה העשרים, נורווגיה הצליחה למנף את הזמינות של כוח הידרואלקטרי זול כדי להתחיל בפיתוח תעשייתי.
אזור טלמרק המאוכלס בדלילות נבחר לעשות את המעבר מאזור חקלאי לאזור תעשייתי.
על מנת לתמוך בהתרחבות החקלאית, נורווגיה דרשה כמויות גדולות של דשן.
הפתרון השכיח ביותר היה נתרן חנקתי, שהופק באמצעות כרייה.
אתר הנופש אל-בוסתאן הוא אתר נופש בחוף בעזה המכיל מסעדות, בתי קפה ובריכות שחייה.
אתר הנופש ממוקם על החוף מצפון לעיר עזה.
את המקום פוקדים מדי יום 800 איש וקוד הלבוש במקום נחשב "אסלאמי" כי נשים לבושות בו ברעלה.
על פי העיתונאית המצרית אשרף אבו אל-הול אשר עובדת בעיתון המצרי אל-אהראם, אל-בוסתאן הוא אחד מהקבוצה הצומחת במהירות של פארקי שעשועים בעזה, כולל זהרת אל-מדיין וכן פארק המים המשוגע.
על פי סוכנות הידיעות הבריטית רויטרס, אתר הנופש הוא חלק מ"פריחת בנייה "ב"מתקני בילוי", שהחלה ברצועה.
אתר הנופש בלו ביץ' היה מלון חוף יוקרתי בסמוך לחוף שנפתח בשכונת א-רימאל שבעזה בקיץ 2015 (המלון היה אמור להיפתח עוד בקיץ 2014 אך בעקבות מבצע צוק איתן הוחלט לדחות את הפתיחה לקיץ שאחריו.
המלון נבנה על ידי חברת פלסטין ריל אסטייט אינווסטמנט.
המלון כולל בין היתר בריכת שחייה אולימפית וכ־162 חדרים בעיצוב שדומה לבקתה ונוף לים התיכון.
המלון הוא למעשה חלק מרובע הבילויים לאורך רחוב אל-רשיד בעיר עזה, הרובע כולל "עשרות אתרי נופש חדשים, מודרניים ובתי קפה".
אתר הנופש אינו מלון היוקרה היחיד ברצועה, גם מלון משטל, שנבנה בשנת 2011 ונחשב כאחד מטובי מלונות היוקרה בעזה וכן מלון קומודור.
עיתון הוושינגטון פוסט תיאר את המלון כאחד ממספר עסקים יוקרתיים המספקים את תושבי עזה העשירים.
לדברי האנליסט הכלכלי ניזאר שעבאן, "מרבית הזרים המבקרים ברצועה ומתארחים במלונותיה הם עיתונאים, עובדי סיוע ומתנדבי הצלב האדום".
במלחמת חרבות ברזל התבצרו במלון כ-30 מחבלי חמאס שירו מספר טילי נ"ט לעבר כוחות צה"ל.
לאחר ההשתלטות נמצא כי המחבלים השתמשו בחדרי המלון כמחסה הגנה ולטובת תכנון מתקפות מעל ומתחת לקרקע.
בינואר 2024 הודיע צה"ל שמנהרות ופירים שהיו מתחת למלון הושמדו ונשק רב נתפס בהם.
אתר ההנצחה לנופלי קיבוץ שובל שוכן בשטח הקיבוץ שובל בנגב הצפוני.
מונצחים בו שמות 13 נופלים.
האתר נבנה על צלע גבעה נמוכה בקיבוץ.
הוא מערכת של קירות וקוביות בטון, שמשולבים בה גרמי מדרגות המעפילים לראש הגבעה ורחבה מרכזית מרוצפת.
הקירות והקוביות באתר נראים כמערכת של ביצורים ובונקרים.
בחלק מפינות האתר נטועים עצים וצמחים ומים זורמים בתעלות בו.
קבוצת קוביות בטון בגבהים שונים ניצבת בפינת הרחבה המרכזית, ועליהן מופיעים שמות הנופלים.
על גבי כותל לידם מופיעה הכתובת "כי מדי דברי בו זכור אזכרנו עוד".
בסמוך מוצבים כן בטון ללהבת זיכרון ותורן לדגל.
האתר הוקם ביזמת הקיבוץ, תוכנן על ידי האדריכל יחיאל ערד ונחנך בשנת 1980.
האתר משמש כמקום המרכזי בו הקיבוץ מציין את יום הזיכרון לחללי צה"ל ומערכות הביטחון, האתר מנציח מספר מוגבל של נופלי הקיבוץ,ובמהלך הטקס מודלקת משואה במרכזו.
בשנים האחרונות הוקמה אנדרטה נוספת בשטחי הקיבוץ אנדרטה זו נמצאת בבית הספר "מבואות הנגב", ומנציחה את נופליו
מרכז ההנצחה לרצח העם קיגאלי מנציח את רצח העם ברואנדה ב-1994. שרידיהם של למעלה מ-250,000 בני אדם קבורים שם.
המרכז שוכן ב, כ-3 קילומטרים ממרכז קיגאלי, בירת רואנדה.
ישנו מרכז מבקרים לסטודנטים ואחרים המעוניינים להבין את האירועים שהובילו לרצח העם שהתרחש ברואנדה בשנת 1994. המרכז מהווה אנדרטה קבועה לאלו שנפלו קורבן לרצח העם ומשמש כמקום בו יכולים האבלים לקבור את המשפחה והחברים שלהם.
המרכז מנוהל ומנוהל על ידי מטעם הוועדה הלאומית למאבק ברצח עם.
המרכז הוא אחד מארבעה אתרים המנציחים את רצח העם שהוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2023.
באפריל 1994, החלו להסתנן מרואנדה דיווחים על רצח המוני שיטתי בתוך רואנדה ולהסתובב ברחבי העולם.
מעט נעשה כדי לעצור את רצח העם.
בעיני גורמים מבחוץ, רצח העם היה מיוצג כאלימות אתנית מבוססת שבטית, כאשר הטוטסי הקורבנות וההוטו כמבצעים.
ייתכן שלעולם לא ייוודע בדיוק כמה אנשים נרצחו בפועל; ההערכות נעות בין 500,000 ליותר ממיליון.
מספר ההרוגים מקובל באופן נרחב כקרוב ל-800,000.
בשנת 2000 החלה מועצת העיר קיגאלי לבנות בניין, שיהפוך בסופו של דבר למרכז ההנצחה.
הוזמנה להפוך את מרכז ההנצחה לרצח העם למציאות.
הקרן החלה אז לאסוף נתונים מרחבי העולם כדי ליצור את שלושת המוצגים הגרפיים.
הטקסט עבור שלושתם הודפס בשלוש שפות, עוצב בבריטניה במשרד הראשי של הקרן על ידי צוות העיצוב שלהם, ונשלח לרואנדה כדי להתקין.
מרכז הנצחה זה הוא אחד משישה מרכזים מרכזיים ברואנדה המנציחים את רצח העם ברואנדה.
האחרים הם מרכז ההנצחה לרצח העם מורמבי, מרכז ההנצחה לרצח העם ביססרו, , מרכז ההנצחה לרצח העם ניאמטה ומרכז ההנצחה לרצח העם ניארובויה (Nyarubuye).
ישנם למעלה מ-250 אתרי הנצחה רשומים המנציחים את רצח העם ברואנדה.
שרידי אנשים הובאו מכל רחבי הבירה לאחר שהושארו ברחוב או הושלכו לנהר.
הם קבורים יחד בחלקות של 100,000. מרכז ההנצחה נפתח בשנת 1999.
באפריל 2004, במלאת 10 שנים לרצח העם, נחנכה אנדרטת רצח העם בקיגאלי.
ההיענות של ניצולי רצח עם להקמת המרכז הייתה עצומה.
בשבוע הראשון ביקרו יותר מ-1,500 ניצולים מדי יום.
בשלושת החודשים הראשונים לפתיחת המרכז ביקרו בו כ-60,000 איש ממגוון רקעים.
למעלה מ-7,000 מבקרים אלו היו מהקהילה הבינלאומית.
קרן איג'ס מנהלת את מרכז ההנצחה של רצח העם בקיגאלי ומפתחת אותו יחד עם בית ספר לחינוך.
המרכז מתעד את רצח העם, אך מתאר גם את ההיסטוריה של רואנדה שקדמה לאירוע.
השוואות נעשות גם עם אתרים דומים בגרמניה, יפן, קמבודיה ובוסניה.
בניגוד למחנות הריכוז לשעבר באושוויץ בירקנאו, אתר רואנדה כולל שרידי אדם ואת הכלים והנשקים ששימשו להשמדתם.
בקומה העליונה המרכז כולל שלוש תערוכות קבע, הגדולה שבהן מתעדת את רצח העם ב-1994, ועוזרת לתת לסיוט של רואנדה הקשר היסטורי.
ישנה אנדרטה לילדים, עם תמונות בגודל טבעי, בליווי פרטים אינטימיים על הצעצועים האהובים עליהם, המילים האחרונות שלהם ואופן הרצח.
יש גם תערוכה על ההיסטוריה של אלימות של רצח עם ברחבי העולם.
מרכז החינוך, גני הזיכרון ומרכז התיעוד הלאומי של רצח העם תורמים למחווה משמעותית לנספים ומהווים כלי חינוכי רב עוצמה לדור הבא.
מרכז ההנצחה בקיגאלי נבנה במחשבה בינלאומית - הוא עוסק בנושא בעל חשיבות בינלאומית, בעל משמעות מרחיקת לכת, ונועד להעסיק ולאתגר בסיס מבקרים בינלאומי.
פרויקטים של תיעוד אור-קולי ו-GPS מתעדים ומבססים עדויות ניצולים ומתעדים את תהליך בית המשפט של הגצ'אצ'ה, הגוף השיפוטי המקומי שטיפל במבצעי רצח העם, ובית הדין הפלילי הבין-לאומי לרואנדה בארושה.
במרכז ההנצחה היו מאות אלפי מבקרים.
סיור האודיו האינפורמטיבי שמוצע במקום כולל רקע על החוויה הקולוניאלית המפלגת ברואנדה, וככל שהביקור מתקדם, המוצגים נעשים עוצמתיים יותר בהדרגה, כאשר המבקרים מתמודדים עם הפשעים שהתרחשו ועדויות וידאו של ניצולים.
אתר ההנצחה לנופלי מודיעין-מכבים-רעות ממוקם במרכז העיר, בצמוד לפארק ענבה ובקרבת כיכר התחבורה.
מונצחים בו שמות תושבי העיר שנפלו במערכות ישראל ובפעולות איבה.
בצמוד לאתר ממוקם אתר ההנצחה לנופלי עוצבת הקומנדו.
ראשיתו של האתר בשנת 1998, בכיכר קטנה, עגולה ומרוצפת, שנבנתה על מדרון הגבעה ברחוב עמק זבולון, וסביבה השתרעה רחבה נטועת דשא ומרוצפת בחלקה.
מול מרכז הכיכר הוצבו כחישורי גלגל לוחות שקופים ממוסגרים ועליהם פרטי הנופלים.
לימים הורחב האתר וחלק משטחו רוצף.
במרכז כיכר ההנצחה ניצב כיום סלע ובו כן להדלקת אש זיכרון.
מאחורי הכיכר הוצבו תרנים לדגלים ומשמאלה ניצבת שורת לוחות שיש שחורים, שראשיהם אלכסוניים, כמו עצים שנגדעו.
נכתבו עליהם פרטי הנופלים ותאריכי נפילתם.
על גבי הגדר הפנימית של המתחם נרשמה הכתובת "מנשרים קלו מאריות גברו".
על גבי הגדר המקיפה את המתחם מצדה החיצוני מוצבת כתובת המציינת את שם האתר.
אתר ההנצחה לנופלי עוצבת הקומנדו
על רחבה הצמודה ממערב לאתר ההנצחה וללא מחסום ביניהם הוקם אתר הנצחה לנופלי חטיבת הקומנדו.
נמצאת בו רחבה מרוצפת, שבצידה מוצבת שורת לוחות שיש שחורים דוגמת הלוחות שבאתר השכן, שעליהם נרשמו פרטי חללי העוצבה והיחידות המרכיבות אותה ומועדי נפילתם, החל משנת 1956, בטרם הוקמה העוצבה.
בראש הרחבה הוקמה בימת אבן שמאחוריה כותל המיועד להנחת זרים.
בראשו מוצבת הכתובת "כי מדי דברי בו זכור אזכרנו עוד" ומעליה מוצב סמל העוצבה.
בבימה מוצבים כן להדלקת אש זיכרון ותרנים לדגלים.
אתר מורשת עולמית הוא אתר שהוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר הראוי לשימור, בזכות חשיבותו המיוחדת למורשת המשותפת לאנושות.
האספה הכללית של אונסק"ו החלה בתוכנית להגנה על אתרי מורשת עולמית עם ניסוח "האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית" (Convention Concerning the Protection of World Cultural and Natural Heritage) ביום 16 בנובמבר 1972, ומכוחה הוקמה ועדת המורשת העולמית, האחראית על בחירת אתרים חדשים ופיקוח על ניהולם של האתרים שברשימה.
195 מדינות וישויות אשררו את האמנה.
האתרים שברשימה יכולים, בכפוף לתנאים מסוימים, לזכות במימון וסיוע כספי מקרן המורשת העולמית, ולהכללתו של אתר ברשימה נודעת גם חשיבות כלכלית ותדמיתית.
בשנת 2025 כללה רשימה אתרי המורשת העולמית 1,248 אתרים ב-170 מדינות וישויות (כולל קוסובו והרשות הפלסטינית).
972 מהאתרים מוגדרים כאתרי תרבות, 235 כאתרי טבע ויתר 41 האתרים משלבים את שני התחומים.
ב־1959 יזמה ממשלת מצרים את הקמתו של סכר אסואן הגבוה, מבנה אשר אמור היה להביא להצפת שטח נרחב, בו שכנו מקדשי אבו סימבל ואתרים ארכאולוגיים אחרים.
למרות מחאות מצד ממשלות מצרים וסודאן פתח ארגון אונסק"ו במסע ציבורי להגנת האתרים.
בסופו של דבר פורקו מקדש אבו סימבל ומקדש פילה, והועברו לאתר גבוה יותר שם שוחזרו והורכבו מחדש.
מחירו של המיזם הגיע לסכום של 80 מיליון דולר ומחציתו גויסה מ-50 מדינות שונות אשר נרתמו למאמץ.
האירוע זכה להצלחה והביא למיזמים דומים בוונציה, בעיר העתיקה מואנג'ודארו בפקיסטן ובמקדש בורובודור באינדונזיה.
עקב כך ניסח ארגון אונסק"ו, יחד עם הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (International Council on Monuments and Sites – ICOMOS), טיוטה לאמנה בדבר הגנת המורשת התרבותית העולמית.
ב־1965 החלה ארצות הברית לקדם את הקמתה של קרן מורשת עולמית (World Heritage Trust) ואת הרעיון לשמר אתרי טבע לצד אתרי תרבות.
"האיחוד הבינלאומי לשימור הטבע" הציע הצעה ברוח דומה ב־1968, והן הוצגו בפני כנס האומות המאוחדות בעניין הסביבה האנושית ב־1972. משהוסכם על נוסח אחיד נוסחה האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית, וזו אומצה על ידי האספה הכללית של אונסק"ו ב־1972.
על מדינה חברה המבקשת להעמיד אתר להכללה ברשימה לערוך תחילה "רשימה ראשונית" של כל האתרים בעלי הערך התרבותי והטבעי שבשטחה.
ניתן להציע מועמדות להכללה אך ורק מתוך רשימה זו, ולשם כך יש לערוך תיק מועמדות בעזרתו של המרכז למורשת עולמית.
תיק המועמדות נבדק על ידי "הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים" ו"איחוד השימור העולמי", אשר עורכים את המלצתם לוועדת המורשת העולמית.
הוועדה דנה במועמדות האתר בהתאם לקריטריונים מנחים.
על מנת להיכלל ברשימת האתרים על המועמד להיות בעל ערך עולמי יוצא מהכלל ולעמוד לפחות באחד מעשרת הקריטריונים.
שישה לבחירת אתר תרבות וארבעה לבחירת אתר טבע.
אתר עשוי לשלב קריטריונים משתי הקבוצות ואז הוא מכונה "אתר מעורב".
הניהול, ההגנה, האמינות והמצב התקין של האתרים נלקחים גם הם בחשבון.
משנת 1992 נשקלים גם יחסי הגומלין בין האדם לבין הטבע באתרים.
(1) – האתר הוא יצירת מופת של פאר היצירה האנושית.
(2) – מציג שינוי חשוב בערכים אנושיים, לאורך תקופת זמן או באזור תרבותי של העולם, באמצעות פתרונות יצירתיים בתחומי: האדריכלות, טכנולוגיה, מפעלי אומנות אדירים, תכנון ערים או עיצוב נוף.
(3) – עדות ייחודית או לפחות יוצאת דופן למסורת התפתחות תרבותית (cultural tradition) או למסורת התפתחות חברתית-כלכלית (civilization).
(4) – האתר הוא דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, טכנולוגיה והנוף המדגים שלבים משמעותיים בתיזמור (ensemble) הכולל שלהם בשלבים משמעותיים בהיסטוריה של האנושות.
(5) – האתר הוא דוגמה יוצאת דופן להתיישבות מסורתית של בני האדם, לשימוש בקרקע או בים.
דוגמה המייצגת תרבות, או יחסי הגומלין בין האדם לבין סביבתו הטבעית, בייחוד אם האתר הפך פגיע לשינויים בלתי הפיכים שעומדים לערוך בסביבתו.
(6) – קשור לאירועים או למסורות חיות בעלות רעיונות, אמונות או יצירות אומנות ועבודות ספרותיות בעלי מובהקות בינלאומית (המועצה מעדיפה שהאתר יעמוד בקריטריון נוסף).
(7) – כולל תופעות טבעיות יוצאות דופן באזורים בעלי יופי טבעי יוצא דופן ובעלי חשיבות אסתטית.
(8) – דוגמה לחריגות, להצגת התפתחויות בתולדות האנושות.
כולל במהלך החיים, תהליכים גאולוגיים במהלך התהוותם בפיתוח תצורות נוף ומאפיינים גאומורפיים (עיצוב פני הקרקע) או פיזיוגרפיים (physiographic).
(9) – דוגמה יוצאת דופן בייצוג תהליכים ביולוגיים ואקולוגיים בהתפתחות היבשות (terrestrial), המים הזורמים, המערכת האקולוגית של חוף הים והים (coastal and marine ecosystems) ואוכלוסיות הצמחייה והחי שבהן.
(10) – בית גידול טבעי, במקומו המקורי אין סיטו, מגוון ביולוגי חשוב ומובהק, כולל אלה המצויים בסכנת פגיעה בשל היבטים מהסביבה מנקודת ראות מדעית או של שמירת הטבע.
בוועדה למורשת עולמית חברות 21 מדינות ומשך החברות הוא בן שש שנים, אולם רוב המדינות מסיימות את חברותן ביוזמתן לאחר ארבע שנים בלבד על מנת לאפשר למדינות אחרות להצטרף לוועדה.
בחירות לחברות בוועדה נערכות אחת לשנתיים, ובכל פעם נבחרות לפחות 7 חברות חדשות.
הוועדה נפגשת מספר פעמים בשנה על מנת לדון בניהולם השוטף של האתרים המופיעים ברשימה ולקבל בקשות לצירוף אתרים חדשים.
אחת לשנה מתקיימת "ישיבת ועדת המורשת העולמית" ("World Heritage Committee Session") ובה מצורפים אתרים חדשים לרשימה באופן רשמי.
ישיבות אלה מתקיימות כל שנה בעיר אחרת באחת המדינות החברות, למעט ישיבות רבות שהתקיימו בפריז, מקום מושבה של הנהלת אונסק"ו.
תפקידה השלישי של הוועדה הוא לבחון בקשות לסיוע בינלאומי מקרן המורשת העולמית.
הישיבות מתקיימות מדי שנה ברציפות מאז 1977, למעט 2020 בעקבות מגפת הקורונה, ו-2022 בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, ואלה הן:
נכון לשנת 2025, ישנם 1,248 אתרי מורשת עולמית הממוקמים ב-170 מדינות וישויות ברחבי העולם.
האתרים מחולקים לפי אתרים טבעיים, אתרי תרבות שנבנו בידי אדם ואתרים מעורבים (נוצרו בידי הטבע והאדם).
אזורי האתרים מחולקים על ידי אונסק"ו ל-5 אזורים:
אפריקה למעט מדינות צפון אפריקה.
מדינות ערב במזרח התיכון ובצפון אפריקה (כולל ירושלים העתיקה).
אירופה וצפון אמריקה (כולל ישראל ורוסיה, ולמעט ירושלים העתיקה).
המדינה עם מספר אתרי המורשת הרבים ביותר היא איטליה עם 61 אתרים, אחריה סין עם 60 אתרים, ואחריהן גרמניה עם 55 אתרים.
כל אתר מקבל מספר מזהה, כאשר אם אחר כך חל שינוי באתר (בדרך כלל הרחבה) מצורפת למספר הסיומת bis ("פעמיים" בלטינית).
הוועדה רשאית לקבל אתר ולהכלילו ברשימה כאתר הנתון בסכנה, ולאשרר אתר הנמצא כבר ברשימה, או להסירו מהקטגוריה.
נכון ל-2025 כוללת רשימה זו 53 אתרים, ובהם ירושלים שבין החומות (לבקשת ירדן) ופסלי בודהה בבמיאן בעמק במיאן באפגניסטן שנהרסו על ידי הטליבאן, ורוב האתרים בתימן ובאוקראינה בשל מלחמות.
השיקולים להכללת אתרים ברשימה זו עשויים להיות גם פוליטיים כפי שמעיד עניינה של ירושלים או רוב האתרים שהוכרזו כשייכים לרשות הפלסטינית (כנסיית המולד הוסרה מהרשימה ב-2019).
ב-2021 ניהלה אוסטרליה מאבק מוצלח למנוע את הכרזת שונית המחסום הגדולה כאתר הנתון בסכנה, אף על פי ששני שלישים ממנו ניזוק בגלל ההתחממות העולמית.
עד כה הוסרה ההכרזה משלושה אתרים בלבד – מקלט הראם הלבן בעומאן (2007), עמק האלבה בדרזדן שבגרמניה (2009), והעיר ליברפול ב-2021. ב-2017 הוסרה קתדרלת בגרטי בגאורגיה מהאתר המשותף עם מנזר גלאתי.
במרץ 2014 פורסם מחקר המפרט אתרי מורשת הנמצאים בסכנת טביעה, עקב עליית גובה פני הים.
האתרים שהוסרו בעבר מהרשימה הם:
2007 – מקלט הראם הלבן בעומאן, בעקבות ציד שהתקיים במקום.
2009 – עמק האלבה בדרזדן שבגרמניה, בעקבות בניית ארבעה גשרים מעל הנהר.
2017 – קתדרלת בגרטי בגאורגיה הוסרה מהאתר המשותף עם מנזר גלאתי בשל שיפוצים נרחבים ששינו את אופייה.
2021 – ליברפול באנגליה, בעקבות בנייה מודרנית נרחבת, שמשנה את קו הרקיע.
ישראל משויכת על פי החלטת אונסק"ו לאזור אירופה ואמריקה הצפונית.
תיקי מורשת עולמית של אונסק"ו מטופלים בישראל על ידי הוועד הישראלי לאונסק"ו, הנמצא תחת פיקוח משרד החינוך והתרבות.
שר החינוך והתרבות הוא נשיא אונסק"ו ישראל.
ועדת מורשת עולמית של אונסק"ו ישראל היא שמחליטה כל שנה אילו אתרים ישראלים יוגשו להכרזה העולמית.
אתרי המורשת העולמית בישראל נכון לשנת 2022 (לצד שנת ההכרה בהם):
1981 – העיר העתיקה בירושלים וחומותיה – צירופה של ירושלים לרשימה נעשה בהמלצת ירדן, וברשימה של אונסק"ו לא מצוינת המדינה שבתחומה או בשליטתה נמצאת ירושלים.
2001 – העיר העתיקה בעכו
2003 – "העיר הלבנה" של תל אביב, בזכות ריכוז של מאות מבנים בסגנון האדריכלות הבינלאומית במרכז העיר
2005 – תלים מקראיים – שהם דוגמה להתיישבות בארץ ישראל מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל: תל באר שבע, תל חצור ותל מגידו
2007 – דרך הבשמים – הערים הנבטיות: עבדת, ממשית, חלוצה ושבטה ומספר מצודות וחאנים בנגב
2008 – המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי
2012 – נחל מערות – מערת תנור, מערת גמל, מערת הנחל ומערת הגדי
מקום הולדתו של ישו: כנסיית המולד ונתיב עולי הרגל לבית לחם: כנסיית המולד, כנסיית קתרינה הקדושה וכיכר האבוס
אֶתר כֶתר הוא שמן של תרכובות אורגניות: אֶתֶרים טבעתיים, תרכובות הטרוציקליות שאטומי חמצן מרכיבים חלק מהטבעות שלהן.
חשיבותן הגדולה בקומפלקסים שהן יוצרות עם קטיונים.
שמן של התרכובות בקבוצה זו נגזר מהדמיון שבין צורתן המרחבית של מולקולות האתר כתר בקומפלקס עם קטיון לבין צורתו של כתר המונח על ראש.
רוב תרכובות האתר כתר הן אוליגומרים טבעתיים של אתנול, כך שהיחידה החוזרת בהן היא CH2-CH2-O-)n-); תרכובות חשובות הן הטטרמר (עבור n=4), הפנטמר (n=5) וההקסמר (n=6).
שמותיהן של תרכובות האתר כתר מורכבים משני מספרים: המספר הראשון הוא מספר האטומים הכולל בטבעת האתר, והמספר השני הוא מספר אטומי החמצן.
לדוגמה: 12-כתר-4 הוא טבעת המורכבת מ-12 אטומי פחמן וחמצן, כשבין כל זוג אטומי פחמן מפריד אטום חמצן.
תרכובות האתר כתר קושרות היטב קטיונים שונים.
אטומי החמצן שעל הטבעת, בעלי המטען השלילי החלקי, נמשכים אל המטען החיובי שעל הקטיון.
כך נוצרת צורת הכתר: אטומי החמצן מופנים פנימה, אל עבר הקטיון המוקף בטבעת האתר, בעוד אטומי הפחמן פונים החוצה, הרחק מהקטיון.
למעשה, אטומי החמצן יוצרים סביבה טעונה, הידרופילית, עבור הקטיונים, בעוד אטומי הפחמן יוצרים סביבה הידרופובית, המאפשרת המסה של הקומפלקס אתר כתר-קטיון בתרכובות אורגניות, שברגיל לא היה הקטיון נמס בהן.
לתהליך זה יש חשיבות רבה בהפרדת יונים מתמיסות ובקטליזת מעבר-פאזה.
הקטיונים החשובים ביותר שנקשרים לאתר כתר הם יונים של המתכות האלקליות ליתיום, נתרן ואשלגן, הנקשרים ל-12-כתר-4, 15-כתר-5 ו-18-כתר-6, בהתאמה.
הקישור הוא בררני, ונובע מהתאמה בין היקף הטבעת הנוצרת על ידי אטומי החמצן להיקף הקטיון המתכתי.
הקישור הייחודי שנוצר הוא אחת הסיבות לרעילותו של 18-כתר-6, הקושר את יוני האשלגן בגוף ומונע מהם להשתתף בפעילויות חיוניות.
קיימות מולקולות טבעתיות טבעיות, כגון ולינומיצין ונונאקטין, שאינן אתר כתר אולם פועלות בצורה דומה.
18-כתר-6 קושר גם קטיונים אחרים, כמו אמינים שעברו פרוטונציה - גודלם מתאים לפתח שבמולקולת האתר, והמימנים הטעונים חיובית נקשרים לחמצנים הטעונים שלילית.
צ'ארלס פדרסן, מהנדס כימיה וכימאי אורגני מחברת דופונט, פיתח בשנת 1967 את סינתזת הכתר אתר, וחקר את תכונות המסת הקטיונים של מולקולות אלה.
בשנת 1987 הוענק לו על תגליותיו בתחום פרס נובל לכימיה, יחד עם שני חוקרים נוספים שהמשיכו במחקריו.
אתר הנצחה ממלכתי במדינת ישראל הוא אתר הנצחה לחללי מערכות ישראל שהמדינה אחראית להקמתו ולתחזוקתו.
ברשימת אתרי ההנצחה הממלכתיים נכללים רק אתרים שהוכרזו על ידי שר הביטחון כאתרים ממלכתיים מתוקף חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח-1998.
חלק קטן מתוך מאות אתרי ההנצחה במדינת ישראל מוגדרים כאתרים "ממלכתיים" ולהכרזה כזאת ישנן השפעות תקציביות.
החוק קובע במפורש את דרכי ההכרזה על אתר כזה:
על פי החוק, הקמת ותחזוקת אתר הנצחה ממלכתי מוטלת על מדינת ישראל ותקציב אחזקתו ישולם מתקציב המדינה.
בניגוד לאתר ההנצחה הממלכתי שמוכרז על ידי שר הביטחון, סמכות ההכרזה על אתר הנצחה שאינו ממלכתי היא בידיו של שר הפנים.
מכיוון שתקציב אתר ההנצחה לא יגיע מקופת המדינה קובע החוק שהוצאות הקמתו ואחזקתו, כולן או חלקן, יחולו על היזם או על אדם אחר שנתנו הסכמתם להקמת אתר ההנצחה.
ומגדיר ששר הפנים לא יכריז על אתר הנצחה .
אתר הפרדסנות ע"ש מינקוב הוא שחזור של פרדס ברחובות שמדגים את אופי והווי הפרדסנות העברית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. האתר הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
המושבה רחובות הוקמה בשנת 1890 לאחר שיהושע חנקין רכש 10,624 דונם בח'ירבת דוראן ואגודה פרטית בשם "מנוחה ונחלה" התיישבה במקום.
בתחילה גידלו במושבה שקדים וגפנים.
אך לאחר שמזיק פגע בשקדים גידולם הופסק.
כיוון שהמושבה הייתה עצמאית ולא חלק ממושבות הברון רוטשילד קשה היה לשווק את היין.
איכרי רחובות החליפו שני גידולים אלה באחרים.
הם התמקדו בגידול פרי הדר וקראו ליישובם "עיר ההדרים".
משפחת מינקוב נמנתה על המשפחות הראשונות במושבה רחובות.
זלמן מינקוב, אשר היה חובב תיאטרון ונשוי לרבקה לבית זקושינסקי, מוזיקאית משווייץ החליט, לאחר שנואש מגידול גפנים, לעבור לגידול פירות הדר.
בשנת 1904 הוא רכש שטח קרקע של 100 דונמים במרחק של כ-2 ק"מ מצפון לרחובות, וסמוך לדרך רמלה שהובילה מיבנה לרמלה (כחלק מדרך הים העתיקה).
פעולתו הראשונה של מינקוב בפרדס הייתה חציבת באר.
מכיוון שעומק מי התהום בשטח הפרדס היה רב, נזקק מינקוב לחפור באר בעומק של 23 מטרים, אשר קוטרה למעלה משישה מטרים, ואשר דפנותיה חוזקו בלבנים.
שאיבת המים מהבאר נעשתה באמצעות משאבה מונעת בקיטור.
המים מהבאר הועברו לברכת אגירה ומשם בתעלות אל העצים בפרדס.
מינקוב בנה בפרדס חצר מוקפת חומה, ובה שער הפונה לדרך רמלה, ושער הפונה לנטיעות.
החצר כללה את הבאר, בית אריזה, מחסנים, אורווה, חדר אוכל ושירותים, בית לשומר ומשרד למנהל הפרדס.
עם הזמן נבנו בפרדס מסילות שעליהם נסעה 'טרזינה' אשר שימשה להעברת התפוזים הקטופים אל בית האריזה.
בבית האריזה מוינו התפוזים לפי גדלים וסוגים ונארזו בארגזי עץ אשר נבנו על ידי נגרים.
מבית האריזה הועברו ארגזי התפוזים בשיירות של גמלים לנמל יפו.
מינקוב העסיק רק פועלים יהודים כיוון שדגל ב"עבודה עברית".
ברבות השנים נודע פרדס מינקוב בזכות אנשי העלייה השנייה המפורסמים שעבדו בו וכללו את יוסף אהרונוביץ' (עורך הפועל הצעיר), בן ציון ישראלי, נח נפתולסקי, מאיר רוטברג, י.ח.
מינקוב לא זכה ליהנות מפרי עמלו שנים רבות.