tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפיכך היא בחרה להשתמש באיזוטופ הפרמיוני אשלגן-40. היא הגיעה להבנה כי קליעת שני המצבים הגרעינים של אטום זה היא המפתח ליצור הגז הפרמיוני הראשון.
התועלת בתגלית הזאת הייתה היכולת לחקות מודלים אחרים, כגון מולכי-על בטמפרטורות גבוהות.
האינטראקציות הטבעיות בין אטומי אשלגן-40 היו חלשים מדי, לכן לשם חיזוק האינטראקציות הבין אטומיות היא שתמשה בשדה מגנטי.
בשנת 2004 היא הצליחה ויצרה את הגז הפרמיוני הראשון.
דברה ג'ין נבחרה לחבר האקדמיה הלאומית למדעים בשנת 2005 וחברה באיגוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 2007.
במהלך עבודתה הוענקו לה מספר פרסים יוקרתיים:
2000 - פרס הנשיא לקריירה מוקדמת בהנדסה ומדעים.
2002 - פרס מריה גופרט-מאייר.
2004 - הוגדרה כ"חוקרת של השנה" על ידי סיינטיפיק אמריקאן.
2008 - מדליית בנג'מין פרנקלין בפיזיקה
2013 - זוכת פרס אונסק"ו לנשים
2014 - מדליית אייזק ניוטון של IOP.
2014 - פרס Comstock בפיזיקה.
דבורה אליס CM OOnt היא סופרת קנדית, פמיניסטית, ופעילה חברתית.
אליס נולדה בקוקרן, אונטריו, שבקנדה, ומשפחתה עברה מקומות מגורים מספר פעמים במהלך ילדותה עקב עבודתם של הוריה.
אליס החליטה שהיא רוצה להיות סופרת בגיל 11.בגיל 17 כבר התחילה להיות פעילה חברתית, ועברה לגור בטורונטו כדי לעבוד בתנועת השלום ובתנועת הנשים.
היא עבדה גם כיועצת בבית קבוצתי.
חלק ניכר מעבודתה כסופרת היה בהשראת מסעותיה ושיחות עם אנשים מכל העולם, ומסיפוריהם.
היא החזיקה במספר משרות בארגונים בתנועה נגד מלחמה.
היא נסעה לפקיסטן ב-1997 לראיין פליטים במחנה פליטים אפגני.
מתוך הראיונות הללו, היא כתבה את סדרת פרוונה, הכוללת את "פרוונה" (2001), ספר על ילדה בשם פרוונה הנאלצת להתחפש לבן ולפרנס את משפחתה תחת משטר הטליבאן, "המסע של פרוונה" (2002) (שני הספרים הראשונים פורסמו בעברית בכרך אחד), וסיפור ההמשך שלו, Mud City (2003), על חברתה של פרוונה, שאוזיה.
והספר האחרון בסדרה, My Name is Parvana (2011).
הספר הראשון נכתב בהשראת סיפור אמיתי של אם ובת ממחנה הפליטים, בעוד ספרי ההמשך היו פרי דמיונה של המחברת לגבי איך יכולים להיראות חיי ילדים שצריכים לשרוד בתנאי מלחמה.
ספרה הראשון של אליס יצא ב-1999. Looking for X הוא רומן שעוקב אחרי חייה של נערה בשכונת עוני בטורונטו.
הספר זכה בפרס המושל הכללי לספרות בשנת 2000.
אחד מספריה הידועים יותר הוא The Heaven Shop, משנת 2004, אשר מספר על משפחת יתומים במלאווי שנאבקים עם עקירה פתאומית כתוצאה מהשפעת מחלת ה-HIV/איידס.
הרומן נכתב כדי להפיג מיתוסים על HIV/איידס ולחגוג את האומץ של הילדים הסובלים ממנו.
ב-2006 יצא רב המכר I Am a Taxi, אשר מספר את סיפורו של ילד קולומביאני בשם דייגו שהמשפחה שלו מואשמת בהברחת משחת קוקה, אשר משמשת לייצור קוקאין.
לאחר שתאונה גורמת למשפחה להיכנס לחובות לבית הכלא בו הם אסורים, הילד נאלץ להרוויח כסף עבורם.
הוא מוצא את עצמו ב"בורות" הקוקה", שם מייצרים את משחת הקוקה, והסיפור עוקב אחר הרפתקאותיו משם.
ספר ההמשך, Sacred Leaf, מספר על זמנו של דייגו עם משפרת ריקרדוס, אשר מסייעת לו, ועל מחאת עלי קוקה ענקית.
ב-2007 כתבה אליס יחד עם אריק וולטרס את Bifocal, רומן על גזענות וטרוריסטים בקנדה.
בשנת 2008 פרסמה אליס את Lunch with Lenin and Other Stories, אוסף של סיפורים קצרים הבוחנים את חייהם של ילדים שנפגעו ישירות, או בעקיפין, על ידי סמים.
הסיפורים מתרחשים בסביבות מגוונות, החל מצפון קנדה ועד הכיכר האדומה במוסקבה וחוות אופיום באפגניסטן.
בשנת 2014 יצא רומן הנוער פרי עטה, Moon at Nine, המבוסס על סיפור אמיתי של שתי נערות שנעצרו והושלכו לכלא באיראן, מדינה שבה הומוסקסואליות היא עבירה שעונשה מוות.
ב-2006, אליס מונתה כחברה במסדר אונטריו.
אליס הוא הזוכה בפרס המושל הכללי לספרות, פרס ג'יין אדמס לספרי ילדים, פרס ויקי מטקלף פרס לגוף עבודות, ציון לשבח של האגודה האמריקאית לספרות, פרס הספר של המזרח התיכון, ופרס ספר הילדים אפריקנה לקוראים בוגרים.
בדצמבר 2016, אליס מונתה כחברה במסדר קנדה.
אליס הוא פילנתרופית התורמת את מרבית תמלוגיה מהספרים שהיא כותבת לארגונים כמו "נשים קנדיות למען נשים באפגניסטן" ו-UNICEF.
בשל כך, היא קיבלה איומים מצד הטליבאן.
עבודותיה של דבורה אליס כוללות:
Click (עם דייוויד אלמונד, אואן קולפר, רודי דויל, ניק הורנבי, מרגו לנגן, גרגורי מגווייר, רות אוזקי, לינדה סו פארק, וטים וין-ג'ונס, 2007)
Bifocal (עם אריק וולטרס, 2007)
דברטה (בהונגרית: Debréte) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בדברטה התגוררו לתקופת זמן מוגבלת מעט יהודים.
שנה כמות יהודים כלל האוכלוסייה1840618802238
דברי איתי יותר הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-13 במאי 2015, כסינגל השני מתוך אלבומו השלישי של גושן, דברי איתי יותר, על ידי חברות התקליטים יוניסל וטדי הפקות.
ב-13 במאי 2015 העלה נתן גושן לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, המציג בתוכו את עטיפת הסינגל.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-14 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב-21 ביוני 2015, העלה גושן לערוץ היוטיוב שלו את הווידאו קליפ הרשמי לשיר, שבוים על ידי שחר רמו.
דברון (בהונגרית: Dabrony) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בדברון מספר התושבים נמצא בירידה.
בצ'גלה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
דברונץ (בהונגרית: Dabronc) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדברונץ מספר התושבים נמצא בירידה.
בדברונץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
דברה גרניק היא במאית קולנוע אמריקאית.
נולדה במסצ'וסטס וגדלה בוושינגטון די.
לגרניק תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת ברנדייס.
במהלך לימודיה החלה לגלות עניין בקולנוע תיעודי ובסרטים היסטוריים וגם החלה ליצור סרטים בעצמה.
בין היתר צילמה סרטים חינוכיים עבור ארגוני עובדים ומפעלים בנושאים כגון גיהות ובטיחות תעסוקתית, וכן סרטים עבור ארגונים חברתיים, כגון הארגון הפמיניסטי "קולקטיב סרטי הנשים" (Women's Video Collective).
בזמן מגוריה בבוסטון לקחה חלק במספר קורסים בתחום התקשורת והקולנוע, דרכם נחשפה לסגנונות ויוצרים שונים.
כמו כן, השתתפה בהפקות מספר סרטים תיעודיים של יוצרים בבוסטון.
הניסיון שצברה היה בין הגורמים שהביאו אותה לבחור להירשם ללימודי קולנוע.
גרניק עברה לניו יורק ונרשמה לתואר שני בלימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
בעזרת המרצים שלה, פיתחה את העניין שלה בתיעוד סיפורים אישיים באמצעות הקולנוע והחלה להעמיק בסוגת הניאו ריאליזם.
סרט הגמר של גרניק "Snake Feed" זכה בפרס חבר השופטים לסרט הקצר בפסטיבל סאנדנס בשנת 1998. עלילת הסרט מתמקדת באם המתמודדת עם התמכרות לסמים בעודה נאבקת לגדל את ילדיה הקטנים.
הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים נוספים בעולם.
הצלחתו של הסרט הקצר הביאה את גרניק להחליט להרחיב את התסריט והיא המשיכה לפתחו בסדנאות הכתיבה של פסטיבל סאנדנס.
הסרט הארוך יותר, "Down to the Bone" משנת 2004 זכה אף הוא בפרסים, בהם פרס הבמאית בפסטיבל סאנדנס באותה שנה.
"קר עד העצם" ("Winter's Bone") הוא סרטה הראשון באורך מלא של גרניק, משנת 2010. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר באותו השם מאת דניאל וודרל.
גרניק החלה לעבוד על התסריט לסרט יחד עם המפיקה אן רוסליני בשנת 2005, לאחר שנתקלו ברומן של וודרל והחליטו לעבד אותו לסרט עלילתי.
השתיים השלימו את כתיבת הגרסה הראשונית לתסריט בשנת 2006, אולם חוו קשיים במימון ההפקה ולבסוף החליטו על תקציב נמוך.
גיבורת הסרט היא רי בת ה-17, המתגוררת בהרי האוזרק עם אחיה ואחותה הצעירים ועם אימה, מתמודדת נפש.
רי מטפלת באחיה ומשמשת כמבוגרת האחראית בבית.
לאחר שאביה סוחר הסמים נעלם, מגלה רי שהאב הציב את בית המשפחה כערבות לשחרורו ממעצר ואם לא יתייצב למשפט הבית יעוקל.
רי יוצאת למצוא את אביה כדי להציל את משפחתה.
צילומי הסרט נערכו בלוקיישנים שונים בהרי האוזרק.
כדי להכיר את אורח החיים של האנשים קשי היום המתוארים בסרט, שהתה גרניק בקרב משפחות באזור, שוחחה עם התושבים ותיעדה את חיי היום יום בצילום.
גם צוות השחקנים בסרט משלב שחקנים מוכרים יחד עם מקומיים שאינם שחקנים מקצועיים, שחלקם התגוררו בבתים המצולמים.
גם בפס הקול של הסרט נעשה שימוש בנגינה של תושבי המקום.
"כלב משוטט" (Stray Dog) הוא סרט תיעודי שיצרה גרניק בשנת 2014. הסרט מתעד את סיפורו של רון הול, המכונה "כלב משוטט" (Stray Dog), אופנוען שלחם במלחמת וייטנאם, ואת מסע ההנצחה שלו יחד עם אופנוענים אחרים לאנדרטת מלחמת וייטנאם בוושינגטון.
כמו כן מתוארים בסרט התמודדותו עם הלם קרב, יחסיו עם בני משפחתו ואהבתו לכלבים קטנים.
גרניק פגשה את הול במקרה, במהלך תהליך הליהוק לסרט "קר עד העצם" באזור דרום מיזורי.
אף על פי שלהול לא היה ניסיון קודם במשחק, היא הציעה לו לשחק בסרט והוא לוהק לתפקיד ת'אמפ מילטון.
לאחר סיום הצילומים ביקרה גרניק את הול בקרוואן שבו התגורר והשניים התגלגלו לשיחה על סיפור חייו.
בעקבות השיחה החליטה גרניק ליצור סרט על חייו של הול, והחלה תהליך של שלוש שנים שבו התלוותה אליו ואל בני משפחתו ותיעדה את סיפורם.
היא בחרה לתעד גם את סיפורה של הקהילה שבה חי הול בדרום מיזורי, שמתמודדת עם עוני ואבטלה.
לצד תנאי המחיה הקשים הללו, היא תיעדה אחווה, נדיבות ועזרה הדדית, כך למשל הול נהג לארגן אירועים למען בני קהילתו כגון ארוחות משותפות.
סרטה העלילתי הבא של גרניק, "ללא עקבות" ("Leave No Trace") יצא לאקרנים שמונה שנים לאחר "קר עד העצם".
הוא מבוסס על ספר מאת הסופר פיטר רוק, אשר מתאר אירועים אמיתיים שהתרחשו באורגון.
עלילת הסרט מתמקדת בנערה המתגוררת הרחק מן הציוויליזציה ביערות יחד עם אביה המתמודד עם פוסט טראומה, עד שהרשויות מגלות את השניים.
המפיקות לינדה רייסמן ואן הריסון פנו אל גרניק והציעו לה לעבד את ספרו של רוק לסרט עלילתי בעקבות הניסיון שלה בבימוי סרטים המתרחשים באזורים הכפריים של ארצות הברית.
גרניק התלהבה מן הספר והסכימה לביים את הפרויקט, התסריט נכתב יחד עם אן רוסליני.
בדומה לסרטה העלילתי הקודם, גם "ללא עקבות" צולם בלוקיישנים בשטח ולא באולפנים, ומשולבים בו שחקנים מקצועיים יחד עם אנשים שאינם שחקנים שהם תושבי המקום.
גרניק זכתה בפרסים שונים על סרטיה לאורך השנים.
בשנת 1998 זכה סרט הגמר שלה בלימודי הקולנוע, "Snake Feed", בפרס חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס.
הסרט "קר עד העצם" היה מועמד למספר פרסי האקדמיה לקולנוע בשנת 2011, בהם הסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר (גרניק ורוסליני) השחקנית הראשית הטובה ביותר (ג'ניפר לורנס), ושחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ון הוקס).
ג'ניפר לורנס הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס גלובוס הזהב ובטקס גילדת שחקני המסך.
"קר עד העצם" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בבוסטון, והיה מועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט.
הסרט "כלב משוטט" זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של אטלנטה בשנת 2015, בפסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס, בפסטיבל הקולנוע של קליבלנד ובפסטיבל הקולנוע העצמאי בממפיס.
כמו כן היה מועמד לפרס אינדיפנדנט ספיריט לסרט התיעודי הטוב ביותר, ולפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של לונדון בשנת 2015.
הסרט "ללא עקבות" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים של בוסטון בשנת 2018. גרניק זכתה בפרס הבמאית הטובה ביותר של איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס בשנת 2018, ובפרס הבמאית הטובה ביותר והסרט הטוב ביותר של איגוד מבקרי הקולנוע של סן דייגו באותה שנה.
דברה פישר היא אסטרונומית אמריקאית, פרופסור באוניברסיטת ייל.
דברה פישר סיימה לימודי תואר באוניברסיטת איווה בשנת 1975. בהמשך היא למדה תואר שני בסן פרנסיסקו.
בשנת 1998 היא סיימה את הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז בשנת 1998. היא עבדה אוניברסיטת מדינת בסן פרנסיסקו עד לשנת 2003 אז עברה לאוניברסיטת ייל.
בשנת 2009 היא קיבלה מינוי של פרופסור בייל.
דברה פישר מומחית בניתוח ננסים, אך היא התפרסמה במיוחד בחקר כוכב לכת חוץ-שמשי.
היא עומדת בראש צוות אסטרונומים שחוקרים את התחום.
היא ניהלה את הצוות שעסק בתחום במצפה כוכבים בצ'ילה.
כמו כן דברה פישר הייתה חברה בצוות פיתוח ציוד מיוחד שהותקן במצפה הכוכבים ליק לחיפוש אחרי כוכבי לכת חוץ-שמשיות.
דברה פישר פרסמה מעל ל-100 מאמרים בתחום.
בשנת 2021 היא נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים.
דבר של ערך הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה תקופתית משנת 1957 בבימויו של ריצ'רד ברוקס, עם רוק הדסון, סידני פואטייה ודנה ווינטר בתפקידים הראשיים.
התסריט של ריצ'רד ברוקס מבוסס על הרומן "דבר של ערך" מאת רוברט רוארק משנת 1955. העלילה מתרחשת בקניה בעת מרד מחתרת המאו מאו נגד השלטון הבריטי והחוואים הלבנים.
העלילה המרכזית היא על שני חברי ילדות - לבן ושחור, שגדלו יחד כילדים ונערים עד שבהגיעם לבגרות הפרידה ביניהם המלחמה וגרמה להם להיות אויבים עד הסוף הטראגי.
הצילומים נערכו בקניה בתקופה שהיה עדיין המרד של מחתרת המאו מאו באבטחה צמודה של הצבא הבריטי.
פיטר מקנזי (רוק הדסון) הוא בנו של החוואי הנרי מקנזי (ולטר פיצג'רלד) והם גרים בחווה גדולה במזרח אפריקה הבריטית.
יחד אתו מתגוררים בחווה אחותו אליזבת (ונדי הילר) ובעלה ג'ף ניוטון (רוברט ביטי) ושלושת ילדיהם.
אמו של פיטר מתה בהיותו ילד והוא גדל בחברת קימאנו (סידני פואטייה) משבט הקיקויו והם היו חברים בנפש.
פיטר מאורס להולי (דנה ווינטר) שנמצאת בלונדון ללימודים באוניברסיטה.
בעת ציד של זברה מבקש קימאנו רובה מפיטר וג'ף סוטר לו ואומר כי הוא צריך להבין את מקומו וכי הוא אינו יכול לקבל נשק וצריך לציית להוראות הלבנים ללא עוררין.
קימאנו הנעלב בורח, נפצע במלכודת ונאלץ לעלות על עץ להסתתרר מזאבים טלואים רעבים עד שפיטר מחלץ אותו.
אביו של קימאנו נכלא בגלל שהרג ולד שיצא מרחם אמו עם רגליים תחילה שלפי אמונת שבט הקיקויו זה שד שצריך לחסלו.
קימאנו בורח להרים, עובר טקס השבעה (חתכים בזרוע ושתיית דם כבשה) ומצטרף למחתרת המאו מאו.
שנת 1952 - הולי חוזרת מלונדון ופורץ המרד נגד הבריטים.
קימאנו נאלץ להשתתף בהתקפה על חוות מקנזי בה נרצחים ג'ף ניוטון ושני ילדיו ואשתו אליזבת נפצעת קשה וניצלת ברגע האחרון.
פיטר וחוואים אחרים מתגייסים לעזור לצבא במלחמתו נגד המורדים.
החווה מותקפת שוב ואליזבת הנמצאת בהריון מפונה לניירובי ביחד עם הולי.
פיטר ועוזרו לאטלה (איוון דיקסון) מאמינים בדו-שיח עם המורדים.
לעומת החוואי ג'ו מטסון (מייקל פאט) מאמין ביד קשה ללא פשרות.
פיטר מעביר מסר לקימאנו כי ברצונו להיפגש אתו לשיחות.
מטסון ואנשיו שומעים זאת ומכינים להם מלכודת.
כשפיטר מגיע, פותחים מטסון ואנשיו באש והורגים את אשתו של קימאנו שמצליח לברוח עם בנו התינוק.
פיטר רודף אחריו ואומר לו כי שניהם הולכו שולל אך קימאנו לא מאמין לו ומתפתח ביניהם קרב אלים שבסופו נופל קימאנו לבור מלכודת עם גזעי במבוק מחודדים ונהרג.
פיטר לוקח את התינוק לחווה בתקווה שיגדל עם בנה של אליזבת בעתיד יותר טוב.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוק הדסוןפיטר מקנזיסידני פואטייהקימאנודנה ווינטרהוליונדי הילראליזבת ניוטוןאחותו של פיטררוברט ביטיג'ף ניוטוןבעלה של אליזבתולטר פיצג'רלדהנרי מקנזיחוואימייקל פאטג'ו מטסוןחוואיקן רנרדקג'רהאבא של קימניחואנו הרננדזנג'וגומנהיג מחתרתויליאם מרשלמנהיג המרדאיוון דיקסוןלאטלהעוזר של פיטר
דברה סו היא בעלת טור, סופרת וחוקרת מין קנדית.
סו היא בעלת דוקטורט במדעי המוח מאוניברסיטת יורק בטורונטו.
במהלך לימודיה לתואר שני, קיבלה סו את פרס מייקל סמית' למחקר זר מטעם המועצה לחקר מדעי החברה והרוח של קנדה וממלגת פרובסט לדיסרטציה של יורק.
בעודה באוניברסיטת יורק, היא חקרה פרפיליה.
המחקר שלה מצביע על כך שפרפיליה, מקורה במצבים נוירולוגיים ולא בהתנהגויות נלמדות.
מאמר בקוסמופוליטן משנת 2016 הדגיש כמה מהממצאים של סו וההשלכות שלהם לקביעה אילו גברים עלולים לבצע אונס.
מאמר משנת 2015 שכתבה עבור Salon.com תיאר כיצד חקרה פדופיל בשם ג'ייקוב שהגיע למשרדה לאחר שנעצר על פיתוי של מי שחשב שהוא קטין בן 10 אך למעשה היה שוטר סמוי.
בנוסף במאמר ניתנה אהדה לטוד ניקרסון, שכתב שני מאמרים לאותו מגזין על חוויותיו כפדופיל שלא ביצע עבירה כנגד קטינים, וקבע "תגובת הנגד שעמה התמודד טוד ניקרסון כשכתב בפומבי על מאבקו האישי בפדופיליה היא תזכורת לכך שיש לנו, כחברה, דרך ארוכה להתמודד עם נושא טעון רגש זה.
אבל הגישה הנוכחית שלנו לא עובדת."
סו כתבה מאמרים עבור מגזינים שונים כגון: Quillette, The Globe and Mail, ניו יורק, פלייבוי, לוס אנג'לס טיימס, ו-The Wall Street Journal.
היא החלה להנחות את הפודקאסט Wrongspeak של Quillette עם ג'ונתן קיי במאי 2018. באביב 2021, העלתה לאוויר את הפודקאסט "The Dr.
סו מתארת את עצמה כפמיניסטית לשעבר שהתפכחה.
במאמר מערכת משנת 2015, מתחה ביקורת על השכיחות של מעברים מגדריים בילדות, ויעצה להורים ולרופאים להמתין "עד שילד יגיע לבשלות קוגניטיבית".
המאמר של סו, התייחס להיבטים מגדריים נון-קונפורמיסטים של ילדותה שלה, וטען כי "מעבר חברתי חזרה למגדר המקורי של האדם יכול להיות חוויה קשה מבחינה רגשית".
הפרשן הפוליטי דייוויד פרנץ' אמר שהמאמר של סו הוא "בלשון המעטה".
סו כתבה גם בגנות חוקים נגד טיפול בהמרה הכוללים גם נטייה מינית וגם זהות מגדרית, באומרה שחוקים כאלה מערבבים בין השניים ומונעים ייעוץ טיפולי לגיטימי לאנשים עם דיספוריה מגדרית.
סו התנגדה להחלטה משנת 2015 לסגור את המרפאה לזהות מגדרית של טורונטו.
הרופא הראשי של המרפאה, קנת צוקר, סיפק תמיכה מטופלים שטרם עברו את גיל ההתבגרות.
הפסיכיאטר ג'ק טורבן מתח ביקורת על סו, וקבע כי מרשמים להורמונים נקבעים במהלך ההתבגרות על פי הנחיות האגודה האנדוקרינית, והוסיף כי "כפי שסו מציינת במאמרה, הזהות המגדרית קבועה בשלב זה".
בשנה שלאחר מכן, סו כתבה מאמר מערכת שמתח ביקורת על חדשות CBC על ביטול שידורו של סרט תיעודי בריטי בהשתתפותו של צוקר.
בשנת 2016, סו בילתה סוף שבוע בתיעוד הפנדום הפרוותי על מנת להפריך מיתוסים על כך שתת-התרבות הזו היא בעיקרה מינית.
בשנה שלאחר מכן היא הגנה בפומבי על המכתב שכתב עובד גוגל ג'יימס דאמור שפוטר.
בשנת 2018, סו תוארה כחברה ב"רשת האפלה האינטלקטואלית" על ידי עורך מדור הדעות של הניו יורק טיימס, בארי וייס.
סו עזבה את הפודקאסט Wrongspeak בסוף שנת 2018.
באפריל 2019, סו תמכה בתביעה המשפטית של תושב נובה סקוטיה, לורן גראבהר , נגד רשם כלי הרכב הקנדי.
התביעה הוגשה להשבת לוחית רישוי הנושאת את שם משפחתו של גראבהר, שהדמיון שלו לביטוי "תפוס אותה" הפך למושא תלונה.
סו העידה כי לוחית הרישוי לא תעודד אף אדם רגיל לבצע מעשה אלים וחשבה שהממשלה "מגזימה".
דברי איוב, הידוע גם בשם צוואת איוב, הוא חיבור יהודי עתיק.
חיבור זה, המהווה מדרש אגדה על ספר "איוב" המקראי, הוכרז כאפוקריפה ולכן לא התקדש אלא נחשב לחלק מן הספרים החיצוניים.
בחיבור, שאורכו 53 פרקים קצרים למדי, מוצגת עלילה דומה לסיפור המקראי עם אותן הדמויות, אך ישנם שינויים מהותיים אשר נועדו לפתור בעיות עלילתיות ותאולוגיות אשר עלו בסיפור המקראי, במטרה לקדם אידאולוגיה שונה.
החיבור התפרסם לראשונה בקובץ כתבי יד מ-1833, תחת השם "צוואת איוב".
לדעת אברהם כהנא, שמו הנכון של החיבור הוא "דברי איוב".
החיבור המקורי אבד ושרדו רק העתקים ביוונית ובסלאבית עתיקה, כשלדעת כהנא החיבור המקורי נכתב בעברית או ארמית בעוד לדעת יעקב ליכט שפת המקור היא יוונית.
כהנא ממקם את זמן כתיבתו של החיבור בין המאה הראשונה לפני הספירה למאה הראשונה לספירה, בעוד דבורה דימנט קובעת בנחרצות כי הוא נכתב במאה הראשונה לפני הספירה ובאלכסנדריה.
כבר בספרו על היהודים מן המאה הראשונה לפני הספירה, ההיסטוריון אריסטיאס מזכיר את תוכנו של החיבור.
בעוד כהנא טוען כי החיבור הוא מדרש אגדה המבקש לפתור קשיים אשר עלו בסיפור המקורי המקראי וחננאל מאק מסווג אותו כפרשנות לסיפור המקורי, ליכט גורס כי מדובר בגרסה חילופית מלאה לסיפור המקורי המבקשת לעמוד לגמרי במקומו.
החיבור משתייך לסוגת הצוואות שנפוצה בתקופת בית שני, והוא כתוב בפרוזה לעומת הסיפור המקורי שרובו המוחלט הוא קטעי שירה.
ליכט ומאק טוענים כי אין בחיבור יצירתיות גדולה שכן תוכנו תלוי בהכרח בסיפור המקורי, ועל כך מוסיפה דימנט כי חלקים משמעותיים בחיבור בכלל מועתקים כמעט מילה במילה מתרגום השבעים.
מגרסת תרגום השבעים נלקחו זיהויו של איוב עם יובב בן זרח, ההרחבות הסיפוריות הנוגעות לאשת איוב ושמותיהן של בנות איוב החדשות.
מטרת החיבור הייתה לפתור את הקשיים העלילתיים והתאולוגיים מן הסיפור המקורי, ולהחליף את התמה המרכזית של הסיפור מעיסוק פילוסופי בתורת הגמול – להטפה לאמונה באלוהים ולחיים רוחניים וכן נגד עבודה זרה.
בנוסף, החיבור נותן דגש משמעותי לעוון עבירות שבין אדם לחברו והופך את העבירות שבין אדם למקום לשוליות ביחס לאלו שבין אדם לחברו.
כמו כן, החיבור מדגיש במיוחד את חשיבותה של מידת הסבלנות.
לדעת ליכט, הספר אמנם שותף לספרים חיצוניים נוספים בעיסוק בניסיונות שהאדם עובר על מנת לבחון את אמונתו, אך הקיצוניות שלו מעידה על כך שהכתות היהודיות אשר כתבו את הספרים החיצוניים היו מגוונות ועשירות יותר בתוכנן משנהוג לחשוב.
יהדותו של החיבור איננה מוטלת בספק, בעיקר לאור ציווי איוב בערוב ימיו לבניו לא לשאת נשים נוכריות וכן גם בשל העיסוק בענייני קבורה.
מוצאו של החיבור ביהדות ההלניסטית, כשיש כאלו הקושרים אותו ספציפית לתרפויטים או לאיסיים.
בדעת מיעוט, חוקרים מסוימים ביקשו לקשור את החיבור לקהילה היהודית שחיה סביב מקדש חוניו.
לדעת ליכט, מוטיב המאבק המוסרי שבין איוב לבין השטן הוא סממן הלניסטי מובהק.
החיבור הוכרז כאפוקריפה ולכן איננו התקדש, אך חלק מן המסורות המצויות בו התגלגלו בכל זאת הלאה.
הנודעת מן המסורות הללו, היא זו שלפיה אשת איוב הייתה דינה בת יעקב.
בנוסף, כמה מן המוטיבים הספרותיים של החיבור קרובים לאגדות תלמודיות מאוחרות על דמויותיהם של אברהם ורבי עקיבא.
בידיעה כי מותו קרב ובא, איוב קורא לבניו ולבנותיו על מנת להסדיר את חלוקת ירושתו, להשאיר אחריו הוראות להתנהגות נכונה ולספר על חייו.
את דברי איוב, המהווים למעשה הן צוואה והן אוטוביוגרפיה, מעלה על הכתב אחיו נריה.
יובב בן זרח, גוי מצאצאיו של עשו אשר היה ממלכי אדום, היה ידוע במשפחתו הענפה, עושרו הרב ומעמדו הרם.
יובב, שהיה איש צדיק אשר הקפיד בקיום מצוות שבין אדם לחברו, עבד את השטן במחשבה כי הוא האל האמיתי שיצר את העולם ושולט בו.
בכל העולם כולו, לא נודעו צדיקים כמו יובב שהיה מכלכל עניים באמצעות בתי תמחוי, תרומות בגדים ומפעל גמ"חים.
יום אחד, התגלה אל יובב בשנתו שליח וגילה לו כי השטן איננו האל האמיתי וכי אלוהים הוא בוראו של העולם והשולט בו.
יובב, באמונה באלוהים, הביע נכונות לנתק את קשריו עם השטן ולעבור לעבוד אך ורק את אלוהים, אך השליח הזהיר אותו כי השטן לא יקבל זאת וייפתח נגדו במלחמה בה הוא יאבד את משפחתו, בריאותו ורכושו.
עם זאת, השליח הבטיח ליובב כי אם יעמוד בייסורים שהשטן יביא עליו וינצח במלחמה – אלוהים יגמול לו והוא יזכה לחיי העולם הבא.
בידיעה כי הוא יסבול ייסורים קשים, יובב בוחר לנתק את קשריו עם השטן ולעבוד את אלוהים.
השטן זעם על בחירת יובב, והגיע בתחפושת עני לביתו על מנת להתעמת איתו.
יובב, שידע כי אין מדובר בעני המבקש צדקה אלא בשטן, שלח את שפחתו לתת לו פת לחם חרוכה.
השטן, מלא עלבון וזעם, העניש על כך יובב במלוא החומרה: רכושו אבד לחלוטין, ילדיו נהרגו וגופו נדבק בשחין קשה.
לאור מחלתו, יובב נאלץ לצאת מעירו שבארץ עוץ וישב בתוך אשפה כשרימות אוכלות את גופו.
לאור המצב הקשה, אשת יובב נאלצה להפוך לשפחה על מנת לספק אוכל לה ולבעלה המצורע.
השטן פגע גם באשת יובב, כשגזז את שיערה בהשפלה לעיניי העוברים והשבים בשוק בתמורה לאוכל.
כמו כן, השטן שלח את האישה לגעור ביובב על אמונתו באלוהים על מנת לפגוע בנפשו.
לאחר עשרים שנים בהן יובב ישב מחוץ לעיר בשל מחלתו ואשתו עבדה כשפחה על מנת לכלכל את עצמה ואותו, הגיעו אל יובב חבריו מלכי אדום: אליפז, בלדד, צופר ואליהוא.
בשל מראהו הפיזי הקשה, חבריו של יובב לא זיהו אותו בהתחלה.
חבריו של יובב נשאו קינות בניסיון לנחמו, ואחר כך התווכחו עימו בטענה כי אמונתו החדשה באלוהים היא זו שהביאה עליו את הצרות ולכן עליו לשוב לעבוד את השטן.
יובב עמד איתן בדעתו כי השטן מבטא את יצר הרע, וכי דבקותו באמונה באלוהים תזכה אותו בחיי העולם הבא.
אשת יובב התערבה בשיחת יובב עם חבריו, וביקשה מארבעת החברים שיסייעו לה לפנות את הריסות הבית שקרס על ילדיה על מנת שתוכל להביאם לקבורה הולמת.
עם זאת, יובב טען כי אין בכך טעם מאחר שהם עלו השמיימה – ואף הוכיח זאת לחבריו המזלזלים ולאשתו הספקנית.
הידיעה על מנוחת בניה בשמיים מספקת את אשת יובב, והיא מתה בשלווה.
יובב המשיך בוויכוח עם חבריו, כשלבסוף הצליח לשכנע בצדקתו את כולם מלבד את אליהוא שאלוהים הענישו בחומרה.
לאחר שהצליח לעמוד בייסורי השטן וניצח במלחמה, יובב קיבל מאלוהים בחזרה את רכושו ובכמות מכופלת.
אך שכרו העיקרי של יובב, שכעת נקרא בשם איוב, היה נישואיו לאשה נוספת היא דינה בת יעקב היהודיה שהולידה לו שבעה בנים ושלוש בנות.
איוב האריך ימים, ובערוב ימיו קרא לילדיו על מנת להיפרד מהם.
לבניו הוענקו רכושו ונחלותיו ולבנותיו הוענקה חגורת פלאים בעלת סגולה אלוהית.
איוב מפליג בשבחי אלוהים והיהדות, ומצווה על בניו לא לשאת נשים נוכריות.
איוב נפטר בשיבה טובה, כשלאחר מכן מרכבת אלוהים יוצאת לאסוף את נשמתו השמיימה במחזה מרהיב לו עדים ילדיו, אחיו, אחיותיו ועבדיו.
דברה מוני היא שחקנית אופי אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור עדנה הארפר בסדרת הדרמה "אוורווד".
מוני ידועה גם בתפקידיה בסדרות "סקנדל", "האנטומיה של גריי" ו"המקוריים".
מוני נולדה כדברה ויק באברדין, דרום דקוטה, וגדלה באלנדייל, צפון דקוטה, בתם של איזבל (לבית סמית') והנרי מ.
היא הייתה נשואה למנהל הבמה, המפיק והבמאי פורטר ואן זנדט עד מותו ב-2012.
היא הופיעה המלזות רבים ושיחקה בתפקידים של למעלה מ-80 סרטים ותוכניות טלוויזיה.
בקולנוע שיחקה בסרטים "פרק ב'", "טוטסי", "ללכת שבי אחריו" ועוד.
בטלוויזיה ב-1990 מוני כיכבה כאורחת בתפקיד מג וולמן ב"רוזאן".
היא הופיעה בהמשך ב"פרקליטי אל איי", "הנסיך המדליק מבל אייר", "סיינפלד", "ER" ו"כולם אוהבים את ריימונד".
מוני ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור עדנה הארפר בסדרת הדרמה "אוורווד".
בנוסף היא שיחקה בסדרה "האנטומיה של גריי" בתפקידי אורח כאוולין האנט, אמם של אוון ומייגן האנט לסירוגין החל מעונה 5 ועד עונה 18.
מ-2012 עד 2013, היא שיחקה בתפקיד שופטת בית המשפט העליון ורנה תורנטון בעונה השנייה של סדרת הדרמה של ABC "סקנדל" שיצרה שונדה ריימס.
ב-2014, היה לה תפקיד חוזר בסדרת הקומדיה של נטפליקס, "משפחה בהפרעה".
באותה שנה, היא הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת "המקוריים" בתפקיד חוזר של אשת הזאב.
ב-2018 הופיעה שוב ב"משפחה בהפרעה".
ב-2022 שיחקה שופטת בסדרה של נטפליקס "להמציא את אנה" שיצרה שונדה ריימס.
שנה מחזה דמות הערות1972כנר על הגגחשמלית ושמה תשוקה 1975The Farm1977 פרק ב' פיי מדוויק / ג'ני מאלון מחליפה 1980 Talley's Folly סאלי טאלימחליפה1984מותו של סוכןלינדה 1985הזוג המוזר מיקימחליפה1986The Perfect Partyסאלי1989The Sum of Usג'ויס 1992 The Price אסתר פרנץ 1998 Getting and Spending מרי פיליפס
דברה קוקס היא זמרת, פזמונאית, שחקנית ומפיקה מוזיקלית קנדית.
היא נולדה וגדלה בטורונטו, והחלה להופיע בפרסומות בטלוויזיה בגיל שתים-עשרה, ונכנסה לתוכניות כישרונות שונות בשנות העשרה שלה לפני שהפכה לסולנית ליווי מקצועית של הזמרת סלין דיון.
במהלך הקריירה שלה, עבדה עם המפיק המוזיקלי הישראלי עופר ניסים.
ב-1994, קוקס עברה לארצות הברית והוחתמה באריסטה רקורדס על ידי קלייב דייוויס, והוציאה את אלבום הבכורה שלה בשנה שלאחר מכן.
אלבום האולפן השני שלה, (1998), קיבל את תואר הפלטינה בארצות הברית על מכירות של למעלה ממיליון עותקים.
השיר "Nobody's Supposed to Be Here" דורג במקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 והיה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר שיצאו בשנה בה פורסם – זהו שירה המצליח ביותר של הזמרת במצעד.
קוקס חתמה על חוזה הקלטות עם ג'יי רקורדס במסגרתו יצא אלבומה השלישי (2002), שזכה להצלחה מסחרית מתונה.
הרמיקסים זכו להצלחה במועדוני הלילה השונים.
מאז היא הופיעה בסרטים קטנים יותר ובכמה הפקות מוזיקליות, כולל דרמת האימה Jekyll & Hyde, המחזמר הביוגרפי "ג'וזפין", העיבוד המוזיקלי של "שומר הראש", ו-The Wiz ב-2023.
אלבומי האולפן האחרונים שלה, (2007) ו- (2008), יצאו דרך חברת התקליטים העצמאית שלה, דקו רקורדינג גרופ.
בשנת 2017, הסינגל שלה "Let the World Be Ours Tonight" הפך ללהיט ה-13 שלה שדורג בראש מצעד שירי הדאנס קלאב.
בשנת 2016, דירגו במגזין בילבורד את קוקס במקום העשרים-ושלושה ברשימת "אמני הדאנב קלאב הגדולים בכל הזמנים".
מועמדת שמונה פעמים לפרס ג'ונו, היא זכתה בארבעה פרסים ולעיתים קרובות היא מוגדרת כאמנית ה-R&B המובילה בקנדה.
בשנת 2020 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Influence" את דמותה של שוואנה קירבי.
בשנים 2021–2022 שיחקה בסדרה הקומית האמריקאית "First Wives Club" אשר שודרה בשירות הסטרימינג "BET+"' מבית ערוץ הכבלים BET, היא גילמה בסדרה את דמותה של רג'ינה.
קוקס הוכנסה להיכל התהילה של המוזיקה הקנדי בשנת 2022.
בשנת 2024 גילמה את אלישיה בסרט הרומנטי "אהבה מחוץ למגרש".
בשנת 2025 שיחקה בסרט הדרמה "This Time" בתור בלו מהוני.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025אלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותרThe Wiz
דִּבְרֵי הַיָּמִים הוא ספר מספרי המקרא שנכתב בתקופה הפרסית או אף ראשית התקופה ההלניסטית.
בתנ"ך היהודי כלול הספר בחלק הכתובים.
בביבליה הנוצרית מכונה הספר Παραλειπομένων (פאראליפומנון, ביוונית "ההשמטות" או "הספר של הדברים שנשארו") בתרגום השבעים היווני, או Chronicorum בתרגום הוולגטה הלטיני, והוא כלול בהיסטוריוגרפיה שב.
הספר מציג בראשיתו סקירה גנאלוגית מהאדם הראשון עד למשפחות שנים עשר השבטים וצאצאיהם, לאחר מכן הוא סוקר כרונולוגית את קורות עם ישראל ובעיקר ממלכת יהודה מסוף תקופת מלכות שאול ועד לחורבן ממלכת יהודה והכרזת כורש.
ספר זה לא נקרא באף מועד בלוח השנה היהודי.
הספר אינו מזכיר את סיפורי האבות, יציאת מצרים, הכיבוש וההתנחלות, והשמיט את כל פרקי ספר מלכים העוסקים בממלכת ישראל.
על פי המחקר הביקורתי השמטות אלה נובעות מסיבות אידאולוגיות, והוא נותן להן הסברים.
ספר דברי הימים משתייך מבחינת תוכנו להיסטוריוגרפיה המקראית המאוחרת, אשר נוהגים לכנותה גם ההיסטוריוגרפיה שלאחר הגלות (Post-exilic historiography).
חלקו הראשון של הספר (הקרוי "דברי הימים א'") מתחיל בסיכום כרונולוגי לדורות, החל מבריאת העולם ועד למותו של שאול בגלבוע וממשיך בתיאור ימי מלכות דוד.
חלקו השני ("דברי הימים ב'") עוסק בתולדות ממלכת יהודה ובשושלת מלכי בית דוד מימיו של שלמה ועד לחורבן בית המקדש הראשון, ונספח בסופו המזכיר את הכרזת כורש.
ממלכת ישראל מקבלת בתיאור ההיסטורי של הספר מקום שולי יחסית, וזאת בניגוד לספר מלכים שבו עד לחורבנה ממלכת ישראל תפסה את הסיפור העיקרי בעוד ממלכת יהודה הייתה בשולי הסיפור.
בתיאור הרצף ההיסטורי הוא נשען מילולית על נוסח ספרי שמואל ומלכים, תוך השמטות ותוספות, לעיתים נרחבות, בהתאם לתפיסתו ההיסטורית.
הוא מציג רצף היסטורי אחד מאדם הראשון דרך האבות ועד בית דוד ועד הכרזת כורש.
לדעת חלק מהחוקרים הזיקה בין ישראל לאלוהיו ולארצו היא בעיניו יסוד מוסד מקדמת דנא, ולכן אינו נזקק לסיפורי האבות, יציאת מצרים, הכיבוש וההתנחלות כדי לבסס או להסביר אותה.
הוא משמיט לגמרי ממקורותיו את קורות ממלכת ישראל, שכן בעיניו רק ממלכת יהודה היא לגיטימית.
אשר לתוספות ההיסטוריות שלו לנרטיב בספרי שמואל ומלכים, יש לבחון כל אחת מהן לגופה.
יש שהן נושאות אופי אגדתי, ויש שהן אולי מסורות קדומות שנשמטו מספרי שמואל ומלכים, או שכותב ההיסטוריה הדויטרונומיסטית כלל לא הכיר.
חוקרי המקרא מתארכים את חיבור ספר זה לתקופה הפרסית, סביב המאה הרביעית לפני הספירה, או אף ראשית התקופה ההלניסטית.
ואילו המסורת היהודית מייחסת את חיבורו לעזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בתקופת שיבת ציון, ראשית התקופה הפרסית (בין דעת החוקרים לדעת המסורת היהודית פער של כ-100 שנים).
מקובל לחלק את כתיבת הספר לפי המסורת היהודית, כאשר עזרא הסופר כתב את תחילתו, וחלקו השני נכתב בידי נחמיה שהיה באותה עת הפחה על פחוות יהודה מטעם פרס.
על פי דברי התלמוד הבבלי, .
כך פירשו רבינו גרשום, רש"י ורבינו חננאל.
לפי הסבר זה, ספר דברי הימים כולו נכתב בידי עזרא הסופר.
המהרש"ל הציע דרך אחרת לקריאת הגמרא, שמסקנתה גם היא שעזרא הסופר כתב את כל דברי הימים.
לפיו, אין לקרוא את דברי הגמרא "עַד לו", אלא "עֵד לו"; ספר דברי הימים הוא עדות לספר עזרא ולנכונות המסורת שבידי עזרא מחבר הספרים.
לפי זה, שאלת הגמרא "ומאן אסקיה?" היא על ספר עזרא, וללא קשר להגדרת הברייתא במילים "עד לו".
הספר מקביל בתוכנו (מ ואילך) לספרים שמואל ומלכים.
יש בין החיבורים השונים נקודות זהות רבות אך גם נקודות רבות השונות זו מזה או אף סותרות.
את ההבדלים בין החיבורים ניתן לחלק לשלושה סוגים:
השמטות – מקומות בהם ספר דברי הימים השמיט ממה שכתוב במקום המקביל לו בספר שמואל או מלכים (כגון השמטת פרקים – בספר שמואל ב').
הוספות – מקומות בהם ספר דברי הימים מוסיף על מה שכתוב במקום המקביל לו בספר שמואל או מלכים (כגון הוספת רפורמת יהושפט ב וכן לגבי חטאי יהואש ואמציהו ועוזיהו ב–).
החלפות – מקומות בהם ספר דברי הימים משנה, עורך את הכתוב המצוי במקום המקביל לו בספר שמואל או מלכים (כגון הכנסת הלוויים לסיפור העלאת הארון ב).
לדעת רוב חוקרי המקרא, רוב המקומות בהם יש הבדל בין הספרים המקבילים נערכו בכוונה על ידי מחבר ספר דברי הימים, אך הדעות חלוקות לגבי המניעים שהובילו את המחבר לשנות ולערוך את הכתוב.
יש פרשנים שהציעו שהנוסח בדברי הימים מסתמך על מקורות היסטוריים חיצוניים, שבדברי הימים נערכו בצורה אחרת מבספרי שמואל ומלכים.
המניעים העיקריים האפשריים המוזכרים בספרות המחקרית הם:
עריכת הכתוב מתוך רצון לפרשו ולהבהירו.
עריכת הכתוב מתוך רצון להתאימו לידע היסטורי שהתגלה בימי מחבר הספר או לנוסח אחר של ספרי שמואל־מלכים.
עריכת הכתוב מתוך רצון להתאימו לגישה התאולוגית והפוליטית של מחבר הספר.
לדוגמה, יש שהסיקו מההתעלמות מממלכת ישראל, שבעיני המחבר שלטון בית דוד היה השלטון הלגיטימי היחיד.
ראיה נוספת לגישה זו היא מחיקתם של "סיפורים לא יפים" על בית דוד, המופיעים במקבילה בספר שמואל.
דוגמה נוספת לגישה תאולוגית רבת השפעה בספר היא התפיסה שמעשי האדם לטוב ולרע משפיעים באופן ישיר על הצלחתו המעשית, משום כך התווספו בספר זה חטאים של מלכי ישראל או חזרה בתשובה שמסבירים את הצלחתם או לחלופין את כישלונם.
על פי החוקרים הספר נכתב בתקופה הפרסית, ככל הנראה במאה ה-4 לפנה"ס.
אחת הסיבות העיקריות לכך, היא שברשימת היחוס של צאצאי דוד המלך, נזכרים דור שישי של צאצאי זרובבל (), כלומר צאצאים שחיו כנראה לכל הפחות 150 שנה לאחר העלייה מבבל.
ומפני שאין בספר השפעה הלניסטית, מקדימים רוב החוקרים את חיבור הספר לתקופה ההלניסטית.
לעומת זאת המסורת היהודית מייחסת את תחילת חיבורו של הספר לעזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בתקופת שיבת ציון, ראשית התקופה הפרסית.
בדור זה, שבו מהגלות יהודים בני השבטים יהודה, בנימין, ולוי שלא ידעו את ייחוסם.
לכן עזרא כתב את הספר בשבילם וניתן לראות כיצד זה בא לידי ביטוי בשני מאפיינים של הספר:
הספר כולו מלא בייחוסים מימי האבות עד לימי החורבן.
היהודים שעלו, כאמור, הם מבני שלושת השבטים שהיו בממלכת יהודה (שאר השבטים בממלכת ישראל גלו ונעלמו).
לכן, הספר מתייחס רק לממלכת יהודה, וממלכת ישראל כמעט ולא מוזכרת בו כלל.
בפשטות, ניתן לתרגם את "דברי הימים" כ"היסטוריה".
פרשן התנ"ך הרד"ק טען בהקדמה לפירושו על ספר דברי הימים כי זהו "ספר דברי הימים למלכי יהודה", המוזכר רבות בספר מלכים (לדוגמה, ; ).
טענתו זו לא התקבלה בקרב הפרשנים הקלאסיים או חוקרי-המקרא.
במקור, הספר הוא ספר אחד אך במסורת הנוצרית הוא חולק לשני חלקים – דברי הימים א' ודברי הימים ב', הנחשבים לשני ספרים שלמים.
המקור למסורת חלוקה זו הוא בתרגום השבעים, שבו הספר כבר מחולק לשנים בגלל אורכו (וכן לגבי ספר שמואל וספר מלכים).
חלוקה זו לשניים הופיעה גם במהדורות הדפוס העבריות הראשונות לתנ"ך במאה ה-15, ומאז התקבלה גם בציבור היהודי.
עם זאת, בתנ"ך קורן הוחזר המבנה המקורי – בין דברי הימים א' לדברי הימים ב' אין אפילו שורה חדשה אלא רק "פרשה סתומה".
עם זאת, מטעמים שימושיים צוין בצד "דברי הימים ב'".
בכתבי יד אשכנזיים של המקרא, ועל פיהם בדפוסים המקובלים היום, דברי הימים הוא הספר האחרון שבחלק "כתובים", ולכן גם הספר האחרון במקרא כולו.
ואולם אין סדר מחייב במסורת היהודית לספרים שבחלק כתובים, ויש גם מסורות אחרות לגבי סדרם.
בכתבי היד של בעלי המסורה בטבריה והקרובים להם, דברי הימים הוא הספר הראשון בכתובים.
בסדרם של ספרי הכתובים בתלמוד (–) מופיע סדר שונה מהמקובל היום, אבל גם בו "דברי הימים" הוא הספר האחרון.
א' – אילן יוחסין מהאדם הראשון ועד יעקב אבינו.
ב'–ד' – רשימות היחש של יהודה.
ד' – שרשרת יוחסין של שבט שמעון.
ה' – שרשרת יוחסין של שבט ראובן, שבט גד, וחצי מנשה ובני לוי.
ו' – בני לוי ועריהם.
ז' – בני יששכר, בנימין, נפתלי, חצי המנשה (החצי השני), אפרים ואשר.
ח' – שבט בנימין (מופיע בפעם השנייה, מחולק לשניים) ובית-שאול.
ט' – סיום היוחסין, יושבי ירושלים ובית-שאול (מופיע בפעם השנייה).
ל"ו – יהואחז, יהויקים, יהויכין, צדקיהו; החורבן, הגלות והכרזת כורש.
תשעת הפרקים הראשונים של ספר דברי הימים הם רשימות יוחסין אשר מתחילות בתולדות האנושות (אדם הראשון), ממשיכות לאברהם, מתארות בקיצור נמרץ את תולדות ישמעאל ועשו ומפרטות את תולדות שבטי ישראל.
מחבר דברי הימים עשה שימוש באמצעי הספרותי של רשימות יחס ככלי להמשגת הזהות.
לדידו, התשובה זהותו של אדם נובעת מאבותיו ומקו היוחסין העובר ברצף מן האב הקדמון אל צאצאיו.
בהצעת הבסיס הגנאלוגי של הזהות הישראלית נקט מחבר הספר תפיסה מקיפה ומכלילה וחיבר אל מבנה היסוד של בני יעקב את כל מרכיבי היישוב בארץ ישראל.
לצידם של בני ישראל ישבו בארץ כנען גם תושבים אחרים – נכרים, אך בעל דברי הימים הגדיר אותם כגרים וכלל אותם בתוך עם ישראל כאחד ממרכיביו (, למשל).
נקודת מוצא מרחיבה וכוללנית זו מעניקה לרשימות היוחסין תפקיד יוצא דופן בחיבור זה.
בעוד שבתפקודן המקובל רשימות יוחסין הן אמצעי להגבלה, להפרדה ולייחוד, בספר דברי הימים משמשת התבנית הספרותית והגנאלוגית הזו כאמצעי לסיפוח והכללה וכמכשיר למתיחת המושג ישראל לגבולותיו הרחבים ביותר.
מחבר דברי הימים התחיל את רשימת היוחסין של עם ישראל באדם הראשון () ובכך הציגו כאב הקדמון של עם ישראל, ונתן ביטוי להשקפתו המיוחדת על בחירת ישראל.
על פי שיטתו, היחס המיוחד בין אלוהי ישראל ובין עם ישראל לא נוצר ברגע היסטורי מסוים ובמעמד היסטורי מוגדר, אלא זהו יחס מוחלט שנקבע כבר בבריאת העולם ואשר ותוקפו דומה לתוקף היחס שבין אלוהים לעולם שברא.
גם השקפתו של בעל דברי הימים בשאלת הזהות הגאוגרפית של עם ישראל היא כוללנית ומקבילה באופייה למושג הכוללני של הזהות האתנית.
בספר, תיאור הגבולות הגאוגרפיים הראליים של ארץ ישראל הוא בהיקפם הרחב ביותר.
ההתיישבות בארץ ישראל התחילה על פי השקפתו עם בני יעקב, כלומר, בנקודת ההתחלה המוקדמת ביותר של עם ישראל.
בספרות חז"ל ניתנה משמעות רבה לפרקי רשימות היוחסין וישנם מדרשים רבים על פסוקים מפרקים אלו.
ב מוזכר מר זוטרא שמתאר קובץ מדרשים עצום על פרקים אלו שאבד.
כמעט שאין פרשנות ממוקדת בספר דברי הימים, בפני עצמו ולא בסוגיות הדורשות השוואה לספרים אחרים.
הפרשנים הקלאסיים שפירשו את מרבית ספרי התנ"ך ככל הנראה לא פירשו את דברי הימים, והסתפקו בפירוש בקטעים המקבילים בספרים אחרים.
אף על פי שמהדורת המקרא כוללות פירוש תחת הייחוס לרש"י, הפירוש לא נכתב בידי רש"י, כפי שהעירו חכמים שונים, הידועים שבהם היעב"ץ החיד"א, וכך מקובל במחקר.
זהות המחבר אינה ידועה בוודאות, וחכמים וחוקרים שונים הציעו חכמים שונים כמחברי הפירוש.
בנוסף ישנו פירוש המיוחס לרבי יוסף קרא ופירוש אנונימי מאת אחד מתלמידי רס"ג.
רד"ק הוא הפרשן הראשון שידוע בוודאות כי כתב פירוש לספר דברי הימים.
בהקדמתו, הוא מלין על כך שלא עסקו לפניו בפרשנות הספר.
רד"ק מעיד על כך שמצא בנרבונא מספר פירושים על הספר אך הוא אינו יודע את שמות מחבריהם.
הפירוש המיוחס לרש"י מביא לעיתים פרשנות מדברי חכם מחכמי נרבונא.
רבי שמואל מסנות, שפירש את הספר, הסתמך בעיקר על פירוש הרד"ק.
פירוש קדמון נוסף הוא התרגום הארמי לספר, בו ראו חוקרים שונים חיבור שנתחבר במאה השמינית, אך נטען גם לאיחורו למאה ה-13.
דברי ימי נרניה היא סדרת ספרים בת שבעה חלקים (הפטלוגיה) מאת הסופר הבריטי ק.ס.
לואיס, ובה מתוארים קורותיהם של ילדים מעולמנו שנקלעים לעולם נרניה.
הספרים משתייכים לסוגת ספרות הפנטזיה, ומערבים בהם גם מוטיבים הלקוחים מאגדות עם שונות, כגון כישוף, חיות מדברות, גמדים, ענקים ויצורים מיתולוגיים שונים, השאובים בעיקר מהמיתולוגיה היוונית, הרומית והאירית.
הספרים מכילים מוטיבים נוצריים רבים מאוד, ויש המפרשים אותם כאלגוריה לסיפורי הנצרות, אם כי המחבר עצמו הסתייג מפרשנות זו, ואמר שהסיפורים אמנם נכתבו בהשראת רעיונות נוצריים, אבל לא אמורים לייצג אותם.
הספר שנכתב ראשון בסדרת נרניה, הוא "האריה, המכשפה וארון הבגדים" שמגולל את קורותיהם של ארבעה ילדים, אשר מפונים מלונדון המופצצת בתקופת מלחמת העולם השנייה לביתו של פרופסור בכפר.
שם הם מגלים ארון ישן ונכנסים דרכו לעולם אחר וקסום בשם נרניה, בו שולטת מכשפה אכזרית הידועה בשם המכשפה הלבנה.
הילדים מצליחים לבסוף לשחרר את העולם מעולה בעזרתו של האריה אסלן.
הספרים הבאים מגוללים את המשך קורותיהם של הילדים האלו וילדים אחרים בנרניה.
כל ארבעת האחים מופיעים גם בספר "הנסיך כספיאן" ובספר "הסוס ונערו".
הספר "אחיינו של הקוסם" מספר כיצד נרניה נוצרה, ומבחינה כרונולוגית קודם ל"האריה המכשפה וארון הבגדים", אף שנכתב אחריו.
הספר "הסוס ונערו" מתרחש במקביל לתקופת התרחשותו של "האריה המכשפה וארון הבגדים".
בספר "הקרב האחרון" מסופר על סופה של נרניה.
האריה, המכשפה וארון הבגדים (The Lion, the Witch and the Wardrobe), יצא לראשונה ב-1950
הנסיך כספיאן (Prince Caspian), יצא לראשונה ב-1951
כס הכסף (The Silver Chair), יצא לראשונה ב-1953
הסוס ונערו (The Horse and His Boy), יצא לראשונה ב-1954
אחיינו של הקוסם (The Magician's Nephew), יצא לראשונה ב-1955
הקרב האחרון (The Last Battle), יצא לראשונה ב-1956
כל הספרים יצאו לאור בעברית, חלקם במהדורה מנוקדת.
לקראת יציאת הסרט המבוסס על הספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", יצאו בשנת 2005 כל ספרי הסדרה מחדש בספרית מרגנית של הוצאת זמורה ביתן.
מבחינה כרונולוגית (על פי זמן התרחשות הסיפור) סדר הספרים הוא:
הסוס ונערו (מקביל למהלך התרחשות החלק האחרון של עלילת "האריה, המכשפה וארון הבגדים")
- הבן הבכור והמלך הרם של נרניה.
פיטר הוא המבוגר מבין ארבעת ילדי פיוונסי.
דמותו היא של אדם בוגר, הוגן, רציני ואחראי, אשר מגן על החלשים ואף מוכן להודות בטעויות.
פיטר מוכתר כמלך הרם של נרניה בספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", ומופיע כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן".
כמלך נרניה מצטיין פיטר כלוחם ומצביא.
ב"סוס ונערו" לא מופיע פיטר אך נמצא ברקע העלילה, ופעם נוספת, מגיע לנרניה לקראת קיצה ב"קרב האחרון".
לסוזן דמות "חיוורת" משהו - היא תמיד נגררת, חסרת יוזמה, ועם הזמן מתנתקת מנרניה.
סוזן מופיעה בשלושה ספרים: "האריה, המכשפה וארון הבגדים" (שם הוכתרה כמלכה בנרניה), "הנסיך כספיאן" ו"הסוס ונערו", סוזן לא חוזרת לנרניה עם אחיה ב"קרב האחרון".
היא מתוארת בתור המלכה היפה ביותר שמלכה על נרניה.
- השלישי מבין ילדי פיוונסי.
ב"אריה, מכשפה וארון הבגדים" אדמונד מגלה את נרניה בנפרד מלוסי, אחריה, ועקב מפגש עם המכשפה הלבנה בוגד באֶחיו ומנסה להסגירם לידיה.
לאחר שאסלן מציל אותו מהוצאה להורג בידי המכשפה, מתחרט אדמונד על מעשיו ומוכתר יחד עם אחיו למלך בנרניה.
דמותו של אדמונד לפני הצלתו היא של ילד קנטרני ונוטר טינה, ולאחר הצלתו משתנה אופיו לטובה.
אדמונד מופיע כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן", ו"המסע בדורך השחר".
ב"סוס ונערו" מופיע אדמונד בקטע קצר, ומגיע שוב לנרניה ב"קרב האחרון".
- הצעירה ביותר, היא הראשונה שמגלה את הדרך לנרניה בספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", ובהמשך מוכתרת כמלכה שם.
דמותה היא של ילדה מאוד עליזה אך כנה, הוגנת ורחמנית.
לוסי מופיעה כדמות עיקרית גם ב"נסיך כספיאן", ו"המסע בדורך השחר".
ב"סוס ונערו" מופיעה לוסי בקטע קצר, וכמו אדמונד ופיטר מגיעה שוב לנרניה ב"קרב האחרון".
ללוסי מערכת היחסים הקרובה ביותר מבין כל הדמויות עם אסלן, והיא מצטיינת בריפוי.
- בן דודם של ארבעת ילדי פיוונסי, המגיע לנרניה בספרים "המסע בדורך השחר", "כס הכסף" ו-"הקרב האחרון".
בתחילה עובר יוסטס לנרניה יחד עם הצעירים מבין האחים - אדמונד ולוסי, דרך ציור של ספינה.
שם הם פוגשים את הנסיך כספיאן, שעכשיו הוא כבר מלך, ואת ריפיצ'יפ, העכבר-האביר הנועז.
בתחילת הסיפור, יוסטס הוא ילד אנוכי ומפונק, ובמידה מסוימת אף מרושע, אולם במהלך החוויות שהוא עובר במסע ופגישתו עם אסלן אופיו משתנה והוא מתחיל לשפר את דרכיו.
- שותפתו של יוסטס להרפתקה בספרים "כס הכסף" ו"הקרב האחרון".
ב"כס הכסף", השניים נכנסים לנרניה דרך השער האחורי של בית הספר, הנעול בדרך כלל.
הם נשלחים על ידי אסלן למצוא את הנסיך ריליאן, בנו האובד של מלך נרניה הזקן.
הם עוברים הרפתקאות רבות ולבסוף צריכים להתמודד עם מלכת ארץ תחתיות, אשר מסתבר כי כישפה את הנסיך ריליאן, כדי להשתלט על נרניה.
ו - גיבורי הספר "אחיינו של הקוסם".
הם מגיעים לנרניה באמצעות טבעות קסומות שענדו על אצבעותיהם: הם מגיעים אל היער שבין העולמות (מקום בו כל בריכה מובילה לעולם אחר), תחילה הם מגיעים לעולם של המכשפה הלבנה, לאחר שבטעות העירו את המכשפה הלבנה, חזרו ליער והגיעו לנרניה עם המכשפה, שם זכו לראות את אסלן יוצר את נרניה.
פולי ודיגורי נשלחים על ידי אסלן למסע על גבי סוס מכונף בחיפוש אחר עץ תפוחי כסף, שלפירותיו כוח קסום.
המכשפה הלבנה, אותה העירו פולי ודיגורי בבלי דעת, מחפשת גם היא אחר העץ הקסום כדי לטעום מהפרי, דבר שיאפשר לה להפוך לשליטה הנצחית של נרניה.
דיגורי מופיע מאוחר יותר כפרופסור הזקן בהאריה, המכשפה וארון הבגדים.
אסלן - אסלן הוא אריה מדבר, בעל יכולות מאגיות ומהווה סוג של אלוהות עבור יצורי נרניה.
הוא שבורא בהבל פיו את עולמה של נרניה, והוא גם זה אשר מורה על הבאת הקץ לעולם זה.
דמותו מופיעה בכל ספרי הסדרה והוא הדמות המכוונת את האירועים.
מעשיו של אסלן מכוונים בדרך כלל להנחלת מוסר השכל.
ההקבלה בין דמותו של אסלן לזו של ישו מובהקת: הוא בנו של "הקיסר שמעבר לים" (כלומר אלוהים), הוא מקריב את חייו למען נרניה וקם לתחיה מן המתים והוא המושיע של נרניה אליו מייחלים ובו מאמינים כל תושביה.
- יורש העצר החוקי של ממלכת נרניה, המנסה לחזור לכס המלוכה שנתפס על ידי דודו מירז.
כספיאן הוא גיבור הספר "הנסיך כספיאן" ו"מסע בדורך השחר", ומופיע גם כמלך זקן בספר "כס הכסף".
- גיבור הספר "הסוס ונערו", הנמלט יחד עם הסוס ברי מקלורמן אל נרניה בתקופת מלכותם של פיטר, סוזן, אדמונד ולוסי.
- האל הראשי בפנתיאון האלים של בני קלורמן.
הוא מופיע בדמות אדם בעל ארבע זרועות וראש של ציפור טרף מעוקלת מקור.
מקדשו הראשי של טש נמצא בעיר טשבן, בירת קלורמן, וחגו העיקרי מתקיים בסתיו.
פולחנו כולל הקרבת קורבנות אדם.
לואיס היה נוצרי אדוק, וחיבר גם מספר ספרים העוסקים בתאולוגיה.
השקפותיו הנוצריות באות לידי ביטוי גם בספרי נרניה, ומוטיבים רבים הלקוחים מהמחשבה הנוצרית מגולמים בצורה שונה בדמויות ובאירועים בסיפורים.
הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא בדמותו של אסלן, המסכים לתת את עצמו כקורבן על חטאו של אחר, ולאחר הריגתו חוזר לתחיה, ומזכיר בכך את דמותו של ישו.
בשל ריבוי הרעיונות הנוצריים בסדרה, יש המנסים לראות בה אלגוריה לסיפורי התנ"ך והברית החדשה, אבל לואיס עצמו הכחיש טענות אלו, וטען שלא בא לכתוב אלגוריה, אלא סיפורים בדיוניים, השואבים השראה מרעיונות נוצריים (לצד מקורות אחרים) ומנסים ליישם אותם באופן שבו היו מתגלמים לו היו מתקיימים בעולם פנטזיה.
מאז צאתם זכו ספרי נרניה לביקורות רבות, חלקן אוהדות וחלקן שליליות.
מבקרים רבים רואים בשלילה את האופן הבוטה והנחרץ בו לואיס מעביר את מסריו הנוצריים בספר, ואת ההתנשאות והבוז שהוא מפגין כלפי דעות שונות.
כמו כן, הסדרה גם הואשמה בהבעת עמדות גזעניות ומיזוגניות: בני העם הקלורמני, שמוצגים באופן ברור כסטריאוטיפ מזרחי (הם כהי-עור, מגודלי-זקנים, ועוטי טורבנים), זוכים ליחס שלילי מאוד בספרים, ומוצגים כחנפנים, אנוכיים, רמאים ואכזריים (אם כי קיימות גם דוגמאות מועטות לדמויות קלורמניות המוצגות באור חיובי, ויוצאות נגד התרבות הקלורמנית).
מיניות האישה מוצגת לרוב באור שלילי, כגורם פתייני ומזיק.
מסוזן נמנעת הכניסה לארצו של אסלן מכיוון שהיא הגיעה לגיל בו "דבר אינו מעניין אותה פרט לשפתונים, גרבי ניילון ופגישות", ולעומת זאת דמויות נשיות חיוביות מוצגות לרוב כ"טום בוי".
מבקר בולט וחריף ביותר של הסדרה הוא הסופר פיליפ פולמן, שקורא להורים שלא לתת לילדיהם לקרוא את ספרי נרניה.
למרות הרעיונות הנוצרים בספרים, הם זכו להתנגדות גם מקרב גורמים נוצרים מסוימים, המאשימים אותם כמעודדי כישוף ועבודת אלילים, בגלל המוטיבים הרבים הלקוחים מתוך אמונות טרום-נוצריות המופיעים בהם, כגון הופעתם של אלי-נהר או דריאדות.
1967 - האריה, המכשפה וארון הבגדים (סדרת אנימציה)
1979 - האריה, המכשפה וארון הבגדים (סרט טלוויזיה באנימציה)
1988–1990 - דברי ימי נרניה, סדרת טלוויזיה בת שלוש עונות המבוססות על ארבעת הספרים הראשונים.
2005 - סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים (סרט קולנוע)
2008 - סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן (סרט קולנוע)
2010 - סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר (סרט קולנוע)
דברי ימי נרניה היא סדרת טלוויזיה לילדים בת שלוש עונות אשר הופקה בין השנים 1988–1990 עבור הערוץ הבריטי BBC, אשר מבוססת על סדרת הספרים "דברי ימי נרניה" מאת ק.ס.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בתחילת שנות התשעים.
עונה ראשונה (1988) - האריה, המכשפה וארון הבגדים
עונה שנייה (1989) - הנסיך כספיאן / המסע בדורך השחר
דברי החרטה של צ'וסר הם חלקם האחרון של סיפורי קנטרברי, יצירתו של ג'פרי צ'וסר, בן המאה ה-14. הם כתובים כדברי התנצלות, ובהם צ'וסר מביע את תקוותו שיזכה בסליחת הקוראים על הפרקים הגסים והבלתי-ראויים שנכללו בכמה מיצירותיו הקודמות, ומבקש מחילה על חטאיו.
נסיבות כתיבת הדברים אינן ברורות די צרכן, ועל כן אין לדעת האם אלו הם הצהרות חרטה כנות או שמא המשכה של החזרה בתשובה מסיפורו של הכהן, או אולי פשוט דרך לפרסם את יצירותיו הקודמות.
מסתורין אופף אפילו את השאלה האם דברי החרטה נכללו במהדורה המקורית של "סיפורי קנטרברי" או הם מעין וידוי על ערש דווי שנעשה לחלק בלתי נפרד מיצירתו המפורסמת ביותר.
דברי-חרטה, שנקראו גם "שיר התכחשות", היו נפוצים ביצירות אותה תקופה ואמנם אפשר שטבען הגס של כמה מיצירותיו של צ'וסר אכן נזקק לסליחה.
הספר של Leoun (אריה) הנזכר בדברים הוא ככל הנראה יצירה נשכחת של צ'וסר.
בסיימו את סיפורי קנטרברי בדברי-חרטה אלה, מצליח צ'וסר להביא לכלל סיום את מה שאחרת היה נחשב ליצירה-שלא-נשלמה, וחותם במשפטים הבאים:
דבר ימי קירנדיה , הוא שמה של טרילוגיית משחקי מחשב בז'אנר ההרפתקה והפנטזיה.
הטרילוגיה יוצרה על ידי אולפני וסטווד (Westwood Studios).
המלך ויליאם ואשתו נרצחו על ידי ליצן החצר המרושע מלקולם, ובנם ברנדון הוחבא בידי סבו, המכשף המלכותי קאלאק.
קאלאק גידל את ברנדון בהיחבא, מבלי ליידע אותו בנוגע לעברו ולסכנה מצד מלקולם.
יום אחד, כאשר מגלה מלקולם את מיקומו של קאלאק, הוא הופך אותו לפסל.
ברנדון, שבאותו זמן לא היה בביתו, חוזר ומגלה את קאלאק מאובן, ומוצא שהעץ הקסום שעליו חיו שניהם פונה אליו ומספר לו על מוצאו ועל מעשי מלקולם.
לאחר מכן, יוצא ברנדון למסע בו הוא מנסה למצוא את מלקולם ולקחת ממנו את אבן הקיירא המכיל את כל האנרגיה של הממלכה.
שנים לאחר מעללי הסיפור הראשון, קוסמת בשם זנתיה יוצאת להציל את ממלכת קירנדיה הנמצאת בסכנה, כיוון שהיא הולכת ונעלמת מהעולם באופן הדרגתי.
מלקולם שהשתחרר מעונשו (אותו קיבל במשחק הראשון), יוצא לנקום בברנדון וקאלק.
למרות שאיבד את יכולותיו בקסם, הוא מנסה להסתמך על שכלו לשם השגת הנקמה.
(במשחק זה, משחק השחקן דווקא את מלקולם)
ברנדון - ברנדון הוא הבן של המלך ויליאם, שליט ממלכת קירנדיה שנרצח.
הוא נלקח על ידי קאלק שגודל על ידיו ביער כדי לחמוק ממלקולם.
ברנדון הופך לאדם מוסרי וישר ויוצא להסיר את איומו של מלקולם מממלכתו.
ברנדון משוחק על ידי השחקן במשחק הראשון.
זנתיה - היא כוהנת וקוסמת חזקה, היא מופיעה במשחק הראשון ועוזרת לברנדון.
היא שייכת לכת המיסטיקנים של קירנדיה, ויוצאת להציל את האי קירנדיה במשחק השני.
זנתיה משוחקת על ידי השחקן במשחק השני.
מלקולם - ליצן החצר הרשע.
נעזר במצפון הרע שלו גונתר לשם ביצוע מעלליו הוא מגלומן ומנסה להשתלט על ממלכת קירנדיה.
הוא הרשע העיקרי במשחק הראשון, ומשוחק על ידי השחקן במשחק השלישי.
יד הגורל - יד הגורל יזם את תוכנית הצלת קירנדיה על ידי המיסטיקנים במשחק השני, על מנת ליצור הסחה שתאפשר לו לקדם את מטרותיו שלו.
יד הגורל הוא הרשע העיקרי במשחק השני.
דברי ימי הפיקטים הוא השם שניתן לכרוניקה (רשימה היסטורית) של מלכי הפיקטים, המתארת את המלכים מאז התקופה הרומית, ועד תקופת מלכותו של קנת השני (אשר מלך בין השנים 971–995).
הרשימה מתארת תקופה של כאלף שנים, ונכתבה ככל הנראה בתקופתו של קנת, מאחר שמצוינת רק ראשית מלכותו של קנת, ללא שנת סיום מלכותו.
הכרוניקה הועתקה מספר פעמים, ולכן יש מספר גרסאות שלה.
הטקסט המכונה "A" הוא הקדום מביניהם, וככל הנראה שאר הגרסאות הועתקו ממנו.
טקסט זה כולל שלושה חלקים:
מקורות הפיקטים (ככל הנראה לקוח מכתבי איזידור מסביליה)
רשימת המלכים הפיקטים ודברי ימי אלבה נכתבו במקורם בגאלית סקוטית, ובהמשך תורגמו ללטינית.
מסקנה זו מתבססת על כך שחלק מהמילים לא תורגמו ללטינית ונשארו בגאלית סקוטית.
דברי ימי טיגרנאך היא כרוניקה שמקורה ככל הנראה במנזר קלונמקנויז (Clonmacnoise) שבאירלנד.
הכרוניקה כתובה בשילוב של לטינית, אירית עתיקה ואירית של ימי הביניים.
ככל הנראה הכרוניקה נכתבה במהלך המאה ה-12 והיא מתארת את תולדות אירלנד וסקוטלנד בין השנים 489–766, 973–1003 ו-1018–1178.
התיאור של מאורעות השנים שבין 766–973 אבד, אולם ככל הנראה ה"כרוניקון סקוטורום" התבסס על דיברי ימי טיגרנאך ומשמר חלק מהמידע לשנים אלה (אף שגם בכרוניקה זו אבד המידע הנוגע לשנים 718–804).
כיום קיימים 5 קטעים של כתב היד של הכרוניקה.
הראשון הוא מהמאה ה-12, ארבעת הנוספים הם מהמאה ה-14. חמשת הקטעים נמצאים בספרייה הבודליינית באוקספורד.
דברי ימי מלרוז הוא כרוניקה שנכתבה בימי הביניים.
כיום מוצגת הכרוניקה בספריית קוטון שבספרייה הבריטית.
זהות כותבי הכרוניקה אינה ידועה, אולם ככל הנראה מדובר בנזירים ממנזר מלרוז.
הכרוניקה מתארת אירועים בין השנים 735–1270 ומורכבת משני חלקים:
תיאור האירועים בין השנים 745–1140 (שנת ייסוד מנזר מלרוז).
חלק זה מורכב מקטעים שנאספו מכרוניקות אחרות ובהם דברי הימים האנגלו-סקסים וכן ספרי ההיסטוריה שנכתבו על ידי סיימון איש דרהאם ורוג'ר מהובדן.
תיאורים האירועים החל משנת 1140 ועד 1270 - חלק זה נכתב ככל הנראה על ידי הנזירים עצמם בעת התרחשות האירועים וזמן קצר לאחריהם, ונחשב על ידי היסטוריונים כמדויק יותר מחלקו הראשון של הספר.
הכרוניקה הוצאה מהמנזר בתקופת פירוק המנזרים על ידי הנרי השמיני.
דברי ימי ממלכת אירלנד (באירית: Annala Rioghachta Éireann) או דברי ימי ארבעת המורים (באירית: Annala na gCeithre Mháistrí; באנגלית: Annals of the Four Masters) הם כרוניקה שנכתבה בשלהי ימי הביניים באירלנד, המתארת את ההיסטוריה של אירלנד וסקוטלנד.
הכרוניקה מתחילה לתאר את ההיסטוריה החל מהמבול, המתוארך לשנת 2,242 לבריאת העולם.
הכרוניקות מהוות אסופה של כרוניקות קדומות יותר, אולם חלקים מהם הם יצירה מקורית של כותבי הכרוניקה.
הכרוניקות נכתבו בין השנים 1632–1636 על ידי נזיר במנזר הפרנציסקני שבדונגל טאון.
האירועים המתוארים קודם למאה ה-12 מסתמכים על כרוניקות קדומות שנכתבו במנזרי אירלנד.
אירועים מאוחרים יותר מתבססים על דברי ימי אלסטר ואירועים מהמאה ה-17 נכתבו על ידי הנזירים הפרנציסקנים אשר כתבו את האסופה על סמך זכרונם.
המחבר העיקרי של הכרוניקה היה הנזיר הפרציסקני מיכאל או'קלריי (Mícheál Ó Cléirigh) ולו סייעו פרגרין או'קליירי (Peregrine O'Clery), פרגוס או'מולקונרי (Fergus O'Mulconry) ופרגרין או'דיגנן (Peregrine O'Duignan) (שלושת האחרונים לא היו נזירים פרנציסקנים).
על שם התקבל כינוי הכרוניקה "ארבעת הנזירים" (באירית: Na Ceithre Máistrí) שתורגם לאנגלית כ"ארבעת המורים.
המימון לפרויקט ניתן על ידי הלורד פרגל או'גאדרה (Fearghal Ó Gadhra) ממחוז סלייגו.
הכרוניקות נכתבו באירית, ומספר העתקים מקוריים נותרו עד ימינו והם מוצגים בטרינטי קולג' שבדבלין, באקדמיה האירית המלכותית ובמכללה האוניברסיטאית של דבלין.
התרגום הראשון של הכרוניקות לאנגלית (המתאר אירועים החל משנת 1171) פורסם על ידי אוון קונלאן (Owen Connellan) בשנת 1846. מספר שנים מאוחר יותר ערך ההיסטריון ג'ון או'דונובן תרגום של הטקסט המלא, במימון ממשלתי בשווי 1,000 ליש"ט שהושג בהתערבות המתמטיקאי ויליאם רוואן המילטון - באותה עת נשיא האקדמיה האירית המלכותית.
בשל ספקות ההיסטוריונים בדבר הדיוק בכרוניקות, השימוש בהם כבסיס לאירועים היסטוריים שנוי במחלוקת, ומקבל להשתמש בהם לתארך אירועים של לידה ופטירה של אצילים אירים גאליים, ולהתעלם מתיאורים אחרים.
דברי ימי אירלנד הוא כינוי מודרני לכרוניקה קדומה שנכתבה במנזרים באירלנד בין השנים 432–911.