tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שירותי סטרימינג מסוימים כמו אמזון פריים וידאו השתמשו בבינה מלאכותית כדי ליצור פרסומות לסרטים באופן שניתן לתאר כזבל.
פוסטר בינה מלאכותית באיכות נמוכה שימש לפרסם את הסרט "נוספרטו" משנת 1922, המתאר את הרוזן אורלוק באופן שאינו דומה למראהו בסרט.
בתמונה ממוזערת שנוצרה בבינה מלאכותית כדי ללוות את הסרט "12 המושבעים" רואים 19 גברים עם פנים מוכתמות, שאף אחד מהם לא נראה כדומה לדמויות בסרט.
בנוסף, חלק מהצופים שמו לב שנראה כי תיאורי עלילה רבים נוצרו על ידי בינה מלאכותית, מה שאנשים מסוימים אפיינו כזבל.
בתקציר המופיע באתר לסרט "אחר צהריים של פורענות" נכתב: "גבר לוקח בני ערובה בבנק בברוקלין.
למרבה הצער אין לי מספיק מידע כדי לסכם עוד יותר במסגרת ההנחיות שסופקו".
חברת התקשורת הגרמנית דויטשה טלקום הסירה סדרה מהיצע המדיה שלה לאחר שצופים התלוננו על איכות ירודה ודיבוב מונוטוני בגרמנית (בתרגום מפולנית במקור) והתגלה שהדבר נעשה באמצעות בינה מלאכותית.
ביולי 2025, דיווחו כלי תקשורת רבים על האשמות כי להקת אינדי בשם "Velvet Sundown", אשר תוך מספר שבועות בלבד צברה למעלה מ-850,000 מאזינים בספוטיפיי, נוצרה על ידי בינה מלאכותית.
מבקרים ציינו כי לא היו תיעודים של הופעות של הלהקה, שלחברי הלהקה לא הייתה נוכחות ברשתות החברתיות, וכי תמונות הקידום שלהם נראו מזויפות.
כלי זיהוי הבינה המלאכותית של דיזר סימן את המוזיקה של הלהקה כ-100% בינה מלאכותית.
חשבון מדיה חברתית בשם של הלהקה הכחיש כי נעשה שימוש בבינה מלאכותית כלשהי ביצירת המוזיקה שלהם.
עם זאת תוך שבוע, הביוגרפיה של Velvet Sundown בספוטיפיי עודכנה וקבעה כי הלהקה היא "פרויקט מוזיקלי סינתטי המונחה על ידי הכוונה יצירתית אנושית, והולחן, מדובב ומומחש בתמיכת בינה מלאכותית", שנועד להיות "פרובוקציה אמנותית".
עד אז, ללהקה היו למעלה ממיליון מאזינים חודשיים בספוטיפיי.
לדברי עובד לשעבר בספוטיפיי, למספר המאזינים הגבוה יש שתי סיבות אפשריות: ראשית, ספוטיפיי מקבלת כעת תשלום כדי לשפר את מיקום רשימת ההשמעה, ושנית, רשימות השמעה נבחרות יותר ויותר על ידי אלגוריתמים ולא על ידי בני אדם.
במגזין המוזיקה "רולינג סטון" נכתב כי דובר בשם אנדרו פרלון התבטא בשם הלהקה והודה כי המוזיקה שלהם היא "תרמית אמנותית" שנוצרה באמצעות כלי הבינה המלאכותית Suno.
עם זאת, פרלון הצהיר מאוחר יותר כי הצהרתו עצמה הייתה תרמית וכי אין לו קשר ללהקה.
בינה מלאכותית שימשה גם להתחזות למוזיקאים מוכרים ולפרסום של מוזיקה בשירותי סטרימינג גדולים תחת שמם ללא ידיעתם, ככל הנראה כדי להרוויח כסף מתמלוגים.
באוגוסט 2025, נרשמה התחזות לכמה מוזיקאים אמריקאים כולל ג'ף טווידי, פאטר ג'ון מיסטי ובלייז פולי (שמת ב-1989), כמו גם התחזות ללהקת מטאלקור.
לכל האמנים המתחזים הייתה עטיפה דומה שנוצרה על ידי בינה מלאכותית, והן השתייכו לאותן שלוש חברות תקליטים.
רבות מהן ציינו את "זיאן מאליק מהרדיקה" ככותב שירים, מה שמצביע על כך שההתחזות הגיעה ממקור יחיד.
ספוטיפיי הסירה את הרצועות, בטענה שהן "הפרו את המדיניות שלנו נגד התחזות לאדם או מותג אחר".
בינה מלאכותית יוצרת שימשה לכתיבת מאמרים שפורסמו גם בעיתונים שנחשבים באיכות נמוכה וגם בכתבי עת בעלי מוניטין.
בשנת 2024, מאמר שעבר ביקורת עמיתים שהכיל תמונה של חולדה עם איברי מין גדולים באופן אבסורדי, בליווי טקסט ודיאגרמות חסרי משמעות, בוטל על ידי כתב העת "Frontiers in Cell and Developmental Biology" לאחר שמשך את תשומת ליבם של מדענים ברשתות החברתיות.
מחקר שפורסם בהרווארד ביזנס רוויו, שנערך בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת סטנפורד ו-BetterUp, מצא כי עובדים משתמשים בכלים של בינה מלאכותית כדי ליצור "workslop" (עבודות רפש) במאמץ נמוך, שיצר יותר עבודה לעמיתיהם.
BetterUp מגדיר workslop כ"תוכן שנוצר על ידי בינה מלאכותית שנראה טוב, אך חסר תוכן".
נראה כי המחקר הוא המקרה הראשון של "workslop" וגם משתמש ב-"workslopped" כפועל.
רצה מצוירת (שם מדעי: Graphipterus serrator) היא חיפושית ממשפחת הרצניתיים.
אורכה מגיע ל-25 מ"מ, היא שחורה עם 14–30 כתמים לבנים ועגולים על כנפי החפייה.
פעילת יום, טורפת חרקים ובעיקר נמלים גדולות.
אזור המחיה המועדף עליה הוא קרקעות חוליות.
הרב ד"ר רצון הלוי ערוסי (נולד ב-1944) הוא רב העיר קריית אונו, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל לשעבר, מייסד ויו"ר ארגון הליכות עם ישראל, ונשיא מכון משנת הרמב"ם.
בעל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ומרצה למשפט עברי באוניברסיטת בר-אילן.
זוכה פרס כץ לשנת התשע"ט.
נחשב לתלמידו המובהק של הרב יוסף קאפח.
נולד בתימן בעיר צנעא ליוסף וסעדה.
סבו, אברהם, היה מתלמידי הרבנים יחיא קאפח ויחיא אביץ', מעשירי תימן ומעסקני הציבור בעיר צנעא.
בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו, שהגיעה למחנה העולים בעין שמר, שם נגזזו פאותיו בידי גננות השומר הצעיר.
ובהמשך עברה המשפחה למושבת העולים קדימה, ולבסוף השתכנה בשכונת עמידר ברמת גן.
למד בבית הספר יסודי התורה, בישיבת הדרום אצל הרב מאיר צבי ברגמן, ובישיבת חברון.
למד גם אצל הרב דוד עואץ', רב הקהילה ברמת עמידר, ואצל הרב יוסף קאפח ונחשב לתלמיד מובהק שלו.
שירת בצה"ל ושימש כקצין במילואים.
למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן וקיבל את התואר בשנת 1975. את התואר השני והשלישי עשה באוניברסיטת תל אביב.
עבודת הדוקטורט שלו הוגשה – תחת הכותרת "התנגשות הדינים בפסיקת ההלכה הבינעדתית בישראל" – באלול ה'תשמ"ז (ספטמבר 1987).
החל מאמצע שנות ה-80 היה מרצה למשפט עברי באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן.
לימד כר"מ בישיבה תיכונית מקצועית בכפר סיטרין ובתיכון דתי-מקיף שקדיאל-לוד.
הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים לשעבר הרב מרדכי אליהו והרב אברהם שפירא, הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון, הרב יוסף קאפח, הרב עובדיה יוסף והרב מאיר מאזוז.
בשנת 1985 היה חבר הוועדה הציבורית "לגילוי ילדי תימן הנעדרים".
בסוף שנות ה-80 פעל במסגרת "הוועד הציבורי למען יהודי תימן" להעלאת שארית גולת יהודי תימן.
בשנת ה'תשמ"ז נבחר לכהן ברבנות העיר קריית אונו.
במרץ 1988 קיבל את פרס השר לשירותי דת בישראל.
החל משנת 2003 הוא חבר במועצת הרבנות הראשית.
כן משמש יושב ראש ועדת הנישואין שלה, ויו"ר הוועדה לדיאלוג בין-דתי מטעמה.
בשנת 2013 הודיע על התמודדות לתפקיד הראשון לציון, אך פרש לפני הבחירות.
הרב ערוסי עוסק בהטמעת המשפט העברי במציאות המודרנית.
הוא יו"ר תנועת "הליכות עם ישראל", המקיימת הרצאות וכנסים בתחום.
במסגרת התנועה הקים כולל להכשרת אברכים בלימודי רבנות ודיינות.
בין תלמידיו הדיינים: הרב מימון נהרי והרב בנימין אטיאס הרב יהושע ולר הרב רפאל גלב הרב שור הרב יהושע מרוה ועוד.
הקים גם בית דין לממונות על פי חוק הבוררות בעירו קריית אונו.
שיטתו בהלכה היא הליכה בשיטת הרמב"ם תוך כדי הפצת משנתו בשיעורי הלכה קבועים בעירו, ושיעורים מזדמנים ברחבי הארץ.
במסגרת זו משמש גם כנשיא מכון מש"ה.
לאחר פטירתו של הרב יוסף קאפח יש הרואים ברב ערוסי את הדמות הבולטת בתנועה בקרב יהודי העדה התימנית ואחרים הפוסקים על פי הרמב"ם.
הרב ערוסי נשוי לשרה לבית עוזירי, ואב לשבעה.
בנו הרב צפניה ערוסי הוא רב קהילה במודיעין.
צדק צדק תרדוף (שני חלקים) – עיבוד משיחות רדיופונית בנושאים הקשורים למשפט התורה
שיחות הרב בנושא אחדות ישראל – שיחות בשאלת זהותה היהודית של המדינה ובעניין הצורך באחדות האומה
התורה וחזון הדורות – עיונים בהפטרות ובקשר שלהן לפרשות השבוע
התורה והליכות עמנו (שני כרכים) – מאמרים בתחום המנהג, ההלכה והמחשבה, מתוך עיונים בפרשות השבוע
אמרי רצון (שלושה כרכים) – קובץ מאמרים
מאמריו מפורסמים בכתבי עת דוגמת סיני, נעם, תחומין ועוד.
רצועית הגליל (שם מדעי: Himantoglossum caprinum) היא צמח נדיר ביותר ממשפחת הסחלביים, בעל מראה מוזר ומיוחד: השפית של הפרח ארוכה מאוד ביחס לשאר אברי הפרח, מה שהעניק לצמח את שמו (באנגלית - סחלב הלטאה, lizard orchid).
מנגנון ההאבקה של הפרח אינו ידוע.
בארץ ישראל, המין גדל בגליל ובגולן במספר מצומצם מאוד של אתרים, ופורח בחודשים מאי-יוני.
לעלי העטיף של הפרח צבע ירוק כהה, ושולי עלי העטיף חומים-סגולים.
רצ'יטטיב הוא סגנון כתיבה וביצוע מוזיקלי שנועד לחקות, בשירה או בנגינה, דיבור אנושי.
מקור המילה בפועל האיטלקי "Recitativo", שמשמעותו "מדוקלם" (אטימולוגית, זהה למילה "Recite" באנגלית).
נכתב בפרטיטורות גם בקיצור: "Recit".
לרוב מופיע הרצ'יטטיב בהקשר של אופרה או קנטטה, כניגוד לאריה, שהיא חיבור שירתי במובהק.
משפטים טיפוסיים ברצ'יטטיבים עד תחילת המאה ה-19 מסתיימים בקדנצה אופיינית של שני אקורדים - דומיננטה וטוניקה.
שני הסוגים העיקריים של רצ'יטטיב הם
רצ'יטטיב סקו (secco, כלומר "יבש") - מלווה בקונטינואו בלבד, ולרוב במשקל חופשי.
רצ'יטטיב מלוּוֶה (accompagnato) הנקרא גם רצ'יטטיב אובליגאטו (obbligato) - בליווי כלים נוספים, ולעיתים קרובות התזמורת כולה.
במקרה זה על פי רוב הרצ'יטטיב שקול, ובעל מטען רגשי רב יותר.
קיימים גם רצ'יטטיבים במוזיקה כלית, כלומר קטעים שנועדו לחקות בנגינה את סגנון הרצ'יטטיב.
הדוגמה המוכרת ביותר נמצאת בתחילת הפרק הרביעי של הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
בחזנות, בעיקר האשכנזית, פרקי התפילה מושרים לרוב ברצ'יטטיבים.
במוזיקת כליזמרים יש ביצועים רצ'יטטיביים המבוצעים על ידי כלי נגינה, כגון: הקלרינט; יש השומעים את הקלרינט "מדבר" ואפילו "צוחק".
באנטומיה, רצועה היא מבנה המורכב מרקמת חיבור צפופה ומאורגנת.
רצועות מחברות בין עצמות במפרקים.
הן בנויות בדומה לגידים, ועיקר הרכבן הוא סיבי קולגן ומעט סיבים אלסטיים המסודרים במקביל, ליצירת מבנה בעל כושר עמידה גבוה במאמצי מתיחה ציריים (עומסים המופעלים לאורך ציר המבנה).
הרצועות הן חלק ממערכת התנועה של הגוף.
הרצועות שבמפרקים מחברות בין עצמות, וחלקן מגבילות את יכולת התנועה במפרק או מונעות כליל תנועות מסוימות.
רצה (גם רצה והחליצנו) היא תוספת לברכת המזון הנאמרת בשבת לפני סיום ברכת "בונה ירושלים".
כמו כן ישנו נוסח מקוצר שתיקנו להוסיף בברכה מעין שלוש.
משמעות הברכה היא בקשה מהבורא, שירצה ויזרז אותנו במצוותיו, ובפרט במצוות שמירת שבת.
המילה "החליצנו", המוזכרת בתחילת הברכה, היא מלשון "זריזות" בלשון הקודש.
חז"ל תיקנו לומר בכל ברכת המזון הנאמרת בשבת תפילה מיוחדת הפותחת במילים "רצה והחליצנו", כדי להזכיר את השבת בברכת המזון.
תוכן התפילה הוא בקשה על קיום מצוות המנוחה בשבת בשלמות.
אם נזכר לפני שהתחיל את ברכת הטוב והמטיב יכול להזכירה על ידי ברכה מיוחדת שנתקנה ובה מוזכרים עיקרי הדברים המובאים בתפילת רצה: .
רצועות ביוורס-ליפסון היו כלי חישוב ששימשו במשך למעלה משני עשורים כאמצעי עזר חשוב בקריסטלוגרפיה לחישוב מידות תא היחידה של גבישים.
קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, השיטה המקובלת גם כיום לפענוח מבנה של תא יחידה של גבישים, החלה ב-1912, כאשר ניסוי שיזם הפיזיקאי הגרמני מקס פון לאואה הצליח ליצור עקיפה של קרני רנטגן במעברם דרך גביש נחושת גופרתית (CuSO4).
שנה אחר כך הצליח ויליאם לורנס בראג בן ה-22 לקשור בנוסחה בין אורך הגל של קרני רנטגן למרווח שבין המישורים בסריג ולזווית הפגיעה.
הנוסחה, הקרויה על שמו חוק בראג, אפשרה לראשונה לנסות לפענח מבנים של גבישים על ידי הקרנתם בקרני רנטגן וקבלת תבניות עקיפה.
בהכרה על תרומתם למדע קיבלו פון לאואה ובראג את פרס נובל לפיזיקה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה צצו מרכזים לשימוש בשיטה בגרמניה, בשווייץ, בצרפת, בארצות הברית, ובייחוד בבריטניה.
ויליאם לורנס בראג הקים מרכז לקריסטלוגרפיה באוניברסיטת מנצ'סטר, אביו, ויליאם הנרי בראג, הקים מרכז במכון המלכותי בלונדון, ג'ון דזמונד ברנל - במעבדת קוונדיש, ובנוסף נעשו מחקרים בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן במרכזים משניים.
אחד מהם הוקם ב-1934 באוניברסיטת ליברפול, שם עסקו בתחום שני חוקרים שקיבלו תואר דוקטור זמן קצר קודם כן, הנרי ליפסון וארנולד ביוורס.
מכיוון שלא היה באוניברסיטה בעל ידע בתחום הם פנו תחילה לספרות מקצועית, ואחר כך נסעו למנצ'סטר על מנת להיוועץ בוויליאם לורנס בראג.
תחילה פענחו השניים את המבנים הסימטריים הפשוטים של כמה מינרלים באמצעות ניסוי וטעייה, וב-1936 ניסו לפענח את המבנה של תצורת הפנטהידריד של נחושת גופרתית (CuSO4), שבמקרה היה אותו גביש שעבורו השיג פון לאואה את תבנית העקיפה הראשונה.
אף על פי שעברו כמעט 20 מאז שהתקבלה תבנית העקיפה, לא פוענח מבנה הגביש.
ראשית, הגביש היה במבנה בעל הסימטריה הנמוכה ביותר (טריקליני), ושנית, באופן יוצא דופן, כלל תא היחידה חמש מולקולות של מים (מכאן הכינוי פנטהידריד).
על פי הצעתו של ביוורס נסעו השניים שוב למנצ'סטר, ותוך שימוש בספקטרומטר של בראג וביצוע חישובים מייגעים על פי טרנספורם פורייה, הצליחו השניים לחשב נקודה אחת בתא היחידה.
אקסטרפולציה מהירה הראתה שיידרשו 9 חודשים לאתר את כל הנקודות.
תוך שימוש ברצועות שהכינו צומצם הזמן הדרוש ותוך ארבעה שבועת חישבו השניים את מיקומם כל תשעת אטומי החמצן.
דורותי קרופוט הודג'קין סיפרה בנאום קבלת פרס נובל לכימיה כיצד רכשה ב-5 ליש"ט קופסה לאחר שקיבלה הצעה בכתב מהשניים.
בין 1948 ל-1970 נמכרו כ-500 קופסאות של רצועות ביוורס-ליפסון, כאשר במהדורה האחרונה היו בקופסה כ-4,000 רצועות.
הופעת המחשב שאפשר ביצע חישובים מדויקים במהירות הבזק הפכה את רצועות ביוורס-ליפסון למיותרות.
חישוב ידני של טרנספורם פורייה, למשל לשם סיכום דו־ממדי של 500 פריטי מידע ל-2,000 נקודות של
דורש 106 סיכומים, וזה בנוסף לחישוב הפונקציות הטריגונומטריות.
תרומתם של ביוורס וליפסון לייעול התהליך הייתה כפולה.
תחילה בהפשטה גדולה של החישובים על ידי פירוק לגורמים של הביטויים הטריגונומטריים, ובכך לצמצם את החישובים הדו־ממדיים להרבה פחות חישובים חד־ממדיים, ולספק טכניקה נוחה לביצוע החישובים – הרצועות.
תוצאה זו נראית במבט ראשון כהכבדה גדולה על החישובים, אבל בקבוצת המישור הממורכזת סימטריות p2mm למשל, עם שיקופים זהים (F(h,k) = F(-h,-k) = F(-h,k) = F(h,-k, וללא הסטה של הפאזה בין פריטי מידע דומים, הצירופים של שיקופים אלו גורמים לכל הביטויים המכילים סינוס להתבטל ולהותיר: .
המידע מויין על מנת לצמצם את מספר השינויים ב-h.
ולכן אחרי כל קבוצה של חישובים עבור כל ky היה צריך לבצע סיכום בודד ל-hx.
רצון הלוי נולד בשרעב שבתימן בשנת 1922, והתייתם מאביו בגיל 5. בתימן למד חמש שנים עם מורי בתלמוד תורה מקומי.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, התגורר בדרום תל אביב ועבד כסבל בשוק ועובד בניין בעבודות מזדמנות.
באותה עת החל לכתוב בתשלום מכתבי אהבה בשם נערים לנערות.
בארץ ישראל לא למד במסגרת חינוכית מסודרת, אך קרא בשקיקה ספרות ושירה ולמד באופן אוטודידקטי את שירת ספרד ותימן ובעיקר את שירתו של רבי שלום שבזי.
הלוי החל לפרסם שירה בשנת 1949, ולצד זאת התמיד בעבודתו כפועל בניין עד גיל 74.
ספר שיריו הראשון, "המי יונת לב", פורסם בשנת 1967, עם הקדמה מאת פרופ' אהרן מירסקי.
במהלך חייו פרסם הלוי עוד שבעה קובצי שירה פרי עטו.
בספרו "מראש ומקדם" כלל פואמה ארוכה בשנים-עשר פרקים על השואה, שהיא למעשה סיפור של ניצול שואה אשר שירת בצה"ל לצד הלוי בזמן מלחמת העצמאות.
אחד ממפעליו החשובים ביותר של הלוי הוא דיוואן בן שלושה כרכים של שירת תימן ("שירת ישראל בתימן: ממבחר השירה השבזית-תימנית") שיצא לאור בעריכתו.
שלושת כרכי הדיוואן הכילו הן שירה עברית, חלקה מתוך כתבי יד נדירים, והן שירה בערבית יהודית, אשר הלוי הוסיף לה תרגום לעברית.
בהקדמה לדיוואן סיפר על שהניע אותו לקבץ מבחר משירת תימן ולהוציאה לאור:
מלבד תרגום שירת קודש מערבית יהודית לעברית, במהלך חייו תרגם הלוי גם שירי עם מפי נשים יהודיות מתימן, שירים ערביים קלאסיים מתקופת הג'אהליה (מֻעַלַּקַאת) ופסוקים מהקוראן.
הלוי התעניין גם בשירה הערבית בת ימינו, ובין היתר תרגם שירים פמיניסטיים של שוקייה עַרוּק, משוררת צעירה מנצרת וכן התפלמס באחד משיריו עם קביעתו של המשורר הסורי המפורסם ניזאר קבאני כי "היהדות הנה תופעה חולפת ותחלוף לאין".
הלוי פיתח באחדים מספריו את מסורת "השילוב" שהייתה נהוגה במידה מעטה בתימן, לפיה משורר צעיר מוסיף ומשלב שורות מקוריות לשירים של משוררי עבר.
כך עשה הלוי לעשרות רבות של שירים, בעיקר של משוררי ספרד מימי הביניים, אך גם משוררים עבריים חדשים כגון אלתרמן וכן כותבים מערביים כשייקספיר, ביירון והיינה.
כדרך משוררי תימן, הוסיף בית נוסף לשיר על כל בית קיים.
הלוי היה שותף להקמת כתב העת אפיקים בשנת 1964 וממייסדי מכון אבא שלם שבזי לחקר מורשת יהדות תימן.
נישא בגיל 18 והיה אב לשישה ילדים.
המי יונת לב: שירים, תל אביב: מחברות לספרות בסיוע הקרן לעידוד השכלה ומפעלי תרבות מיסודם של עולי תימן, 1967.
הנצח האחד: שירים, תל אביב: אפיקים, 1979.
בסוד הנצחות: שירים ושירות, תל אביב: אפיקים - לתחיה רוחנית וחברתית, 2001.
מעולם לעולם, תל אביב: אפיקים, מכון אבא שלם שבזי, 2002.
מראש מקדם: שירי נעורים וזקונים, תל אביב: אפיקים, מכון אבא שלם שבזי, 2003.
עלילות מעולם לעולם, תל אביב: אפיקים, מכון אבא שלם שבזי, 2005.
דרכים מעולם לעולם, תל אביב: אפיקים, מכון אבא שלם שבזי, 2006.
ענפי שיר, תל אביב: הוצאת אפיקים, מכון אבא שלם שבזי, 2006.
שירת ישראל בתימן: ממבחר השירה השבזית-תימנית / אסף מכתבי יד, ערך, תרגם, פירש וההדיר רצון הלוי, קריית אונו: מכון משנת הרמב"ם, 1998-2001, ג' כרכים.
רצון הוא תכונה של התודעה ומאפיין של פעולות שהתבצעו בכוונה תחילה.
בפילוסופיה, המונח רצון אינו מתייחס לתשוקה מסוימת או שאיפה לדבר מסוים, אלא ליכולת הכללית לקיים רגשות מסוג זה ולקבל החלטות המבוססות עליהן לצורך פעולות עתידיות.
פעולות שנעשו בהתאם לרצונו של האדם נקראות "פעולות רצוניות".
הרצון הוא מושג חשוב בפילוסופיה משום שהוא אחד החלקים המובחנים ביותר בתודעתו של האדם, כמו היגיון והבנה.
לרצון יש חשיבות רבה גם במסגרת האתיקה, משום שהוא חייב להיות נוכח לצורך קיומה של פעולה מכוונת של האדם.
התכוונות, רצוניות או אינטנציונאליות – מושג פילוסופי הבא להבחין בין החומרי לבין הרעיוני או רוחני כתופעות רגשיות או שכלתניות של המוח.
לחומר ולמושגים פיזיים במציאות אין צורך ב'התכוונות', והם קיימים "כשלעצמם".
בעוד שלמושגים אחרים – רעיוניים או שכליים – יש בהכרח ייחוס והתכוונות למשהו שמחוץ להם.
במילה "רצון" נעשה שימוש במספר ביטויים ומושגים הקשורים אליה.
לפי תפיסה זו לאדם יש יכולת להחליט וחופש לבחור את מעשיו והלכי-רוחו, ובכך לקבוע במידה מסוימת את השתלשלות חייו.
הרצון הכללי הוא מושג מתוך הפילוסופיה הפוליטית של ז'אן-ז'אק רוסו, המופיע בספרו "על האמנה החברתית".
מושגי המפתח "הרצון הפרטי" ו"הרצון הכללי" מייצגים את הבידול הקיים בין האינטרס של היחיד לאינטרס הכולל של החברה.
רצ'יצה (בבלארוסית: Рэчыца; בפולנית: Rzeczyca) היא עיר מחוז במחוז הומל שבמזרח בלארוס, על גדת נהר דנייפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ראשית היישוב באתרה של רצ'יצה היא במאה ה-9 לפני הספירה.
רצ'יצה נזכרת בשמה לראשונה בשנת 1213, ובמחצית הראשונה של המאה ה-14 סופחה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא.
בשנת 1561 הוענקו לרצ'יצה זכויות עיר.
באמצע המאה ה-17 נפגעה העיר קשות מפשיטות הקוזקים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.
בין מלחמות העולם פעל בעיר בית ספר יידי, וערב מלחמת העולם השנייה נמנו בה 7,237 יהודים.
עם פרוץ מבצע ברברוסה הספיקו חלק מיהודי העיר להימלט ממנה.
ב-23 באוגוסט 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיה, תוך הטלת גזירות שונות עליהם, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת תשלום סכומי כופר.
בתחילת ספטמבר 1941 נרצחו בין 200 ל-300 יהודים מהעיר, לאחר שנאמר להם שהם נלקחים לעבודות כפייה.
בד בבד, ביצעו בלארוסים מקומיים מעשי שוד ורצח של שכניהם היהודים.
בסוף נובמבר 1941 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו מגודר שהוקם בה, אליו צורפו יהודים נוספים מהסביבה.
בגטו שררו תנאי צפיפות קשים ביותר, תוך מגורי 40 איש בכל חדר, ויושביו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.
כחמישה ימים לאחר כינון הגטו, נרצחו כ-300 מיושביו מחוץ לעיר.
עד דצמבר 1941 נרצחו כל יושבי הגטו שבעיר.
אולגה אנישנקו התגוררה בעיירה ועל פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה קיבלה הכרה כחסיד אומות העולם.
רצועניים (שם מדעי: Trichiuridae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים החיים במרבית הימים והאוקיינוסים בעולם, ובעיקר באזור הטרופי.
למרות דמיונם לצלופחים הם דווקא קרובי משפחה רחוקים של הקולייסיים.
אורכם של הרצועניים 18–230 ס"מ והם בעלי גוף בעל קשקשים אפורים עד כהים, לסתות הנראות כמו לסתות ברקודה בעלי שיניים חדות, עין גדולה מחזירת אור וגוף מוארך כמעט חסר קשקשים למעט רעמת סנפירים נמוכים מהגב ועד הזנב, הזנב נגמר בקצה צר וצורתם מתפתלת כמו צלופח.
דגים אלה לא שוחים הרבה אלא מצויים בקרבה לקרקעית.
הם טורפים דגים אחרים ורכיכות ים שהם תופסים ורבים מהם הם דגי מאכל טובים.
סוג ומין יחיד רצוען הקרין (Tentoriceps cristatus)
רצוא ושוב הוא אלבום האולפן השני של הזמר והשחקן שולי רנד שיצא ב-2 בספטמבר 2018, עשור אחרי אלבום הבכורה נקודה טובה.
את האלבום הפיק מוזיקלית אסף תלמודי.
ב-4 ביוני 2018 הוציא רנד את השיר "צדיק" כסינגל ראשון מהאלבום המיועד כשהוא מלווה בקליפ.
השיר עורר עניין בקרב הציבור הדתי ומאמרי תגובה ואף נאסר לשידור ברדיו קול חי בשל הטענה כי מושמעת בו ביקורת כלפי צדיקים.
כחודשיים מאוחר יותר, ב-14 באוגוסט, יצא הסינגל השני "דע בני אהובי" כשיחד עמו הודיע רנד על תאריך צאתו של האלבום החדש.
השיר לווה בקליפ בהשתתפות נגן הכינור גדי פוגטש שחזר בתשובה והוריו החילוניים.
עיבודים: הלהקה ואסף תלמודי, מלבד: "דע בני אהובי" - הלהקה, שמוליק דניאל ואסף תלמודי; "עוד טיפה" - עמית יצחק, גדי פוגטש, בנו הנדלר, תמיר מוסקט ואסף תלמודי
הלהקה - ניר מנצור: תופים, כלי הקשה; בנו הנדלר: בס; עמית יצחק: גיטרות, קולות; עמית הראל: קלידים; גדי פוגטש: כינור, קולות; אסף תלמודי: קלידים, קולות
אורחים - אייל תלמודי: סקסופון ב"צדיק", קלרינט ב"הילד המשיח" וב"עבדים"; גרשון וייסרפירר: טרומבון ב"צדיק" וב"עבדים"; אסף אמדורסקי: טמבורין וקולות ב"צדיק"; שלומי שבן ושי צברי: קולות ב"צדיק"; גליה חי: ויולה ב"אבא שלום"; תמיר מוסקט: כלי הקשה ב"עוד טיפה"
מחוז משנה רצ'יצה (בבלארוסית: Рэчыцкі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר רצ'יצה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה רצ'יצה 104,781 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 89.29% בלארוסים, 7.54% רוסים ו-1.69 אוקראינים.
רצועות בולינגר הידועה גם כ"קווי אלפא-בטא", הן אינדיקטור המשמש לניתוח טכני בשוק ההון, בתחום הניתוח הגרפי.
זהו פיתוח של ג'ון בולינגר, אנליסט בחברה CNBC – Financial News Network.
רצועות בולינגר מורכבות משלוש רצועות.
הרצועה האמצעית מהווה את הממוצע בין הרצועה העליונה לבין הרצועה התחתונה.
הרצועה העליונה מהווה שתי סטיות תקן מעל לממוצע, ואילו הרצועה התחתונה מציינת שתי סטיות תקן מתחת לממוצע.
ההנחה הבסיסית של רצועות בולינגר היא שהמחירים של המניות או של המדדים נוטים להישאר בין הרצועה הגבוהה והרצועה הנמוכה.
והמרחק בין הרצועות מהווה פונקציה של תנודתיות המחירים.
כאשר הרצועות מתקרבות יופיעו שינויים חדים בשערי המנייה או המדד.
יציאה מהרצועה תרמוז על המשך מגמת העלייה או הירידה, לעיתים הרצועות נפרצות.
אין הכרח שהשערים יגיעו לגבול הרצועה העליונה או התחתונה.
ישנם סוחרים אשר משתמשים ברצועות בולינגר בשילוב מתנדים אחרים כדי לנסות ולהבין נקודות כניסה\יציאה אפשריות.
רצועית קומפר או רצועית מצויצת (שם מדעי: Himantoglossum comperianum) היא צמח נדיר ממשפחת הסחלביים, השפית של הפרח ארוכה ביחס לשאר אברי הפרח כמו במינים אחרים של הסוג רצועית.
הפרח פורח בעולם ממאי עד יולי.
המין נמצא לראשונה בישראל בצפון רמת הגולן במאי 2020 על ידי סאקרה חן, וזוהה על ידי חוקר הצמחים אורי פרגמן-ספיר כמין חדש בישראל.
הצמח נדיר בכל אזור תפוצתו ונמצא עד כה בחצי האי קרים, טורקיה, האיים האיגיאיים המזרחיים, לבנון, צפון עיראק, ואירן.
רצוננו לראות את מלכנו הוא אלבום סולו מספר 20 של הזמר החסידי הבולט אברהם פריד.
האלבום יצא בפברואר 2012 בחברת גל פז והוא מורכב מלחנים של יוצרים חרדיים מוכרים, בהם יוסי גרין וליפא שמלצר.
פריד בעצמו הלחין את שיר הנושא של האלבום, Keep Climbing, האלבום מכיל שירים באנגלית, עברית ויידיש.
שם האלבום באנגלית: Keep Climbing.
האלבום יצא לקראת פורים ובו 13 רצועות עם לחנים חסידיים, רובם מתהילים, של המלחינים הגדולים במוזיקה החסידית, מהאלבום יצא הלהיט הגדול "קח את שלי" עם כ-3 מיליון צפיות ביוטיוב, ועוד כמה שירים מוכרים כמו Keep Climbing והפכת מספדי.
השיר "Light" (מעט אור) בלחן של איצי וולדנר יצא בגרסת כיסוי של שמילי אונגר באלבומו על הבמה.
רצוננו לראות את מלכנו הוא פזמון חסידי שהלחין איצי וואלדנר, ובוצע על ידי הזמר החרדי-אמריקאי אברהם פריד באלבומו רצוננו לראות את מלכנו.
מילות השיר לקוחות מפירוש רש"י בספר שמות.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-220 אלף צפיות ביוטיוב.
מילות השיר עוסקות בכמיהה לביאת המשיח.
מילות השיר הן הפסוק בחומש שמות ופירוש הרש"י עליו:
השיר זכה לפרסום רב ולהצלחה במגזר הדתי והחרדי, והוכתר לשיר השנה לשנת תשע"ג של רדיו קול חי.
רצה סולו הוא מיני-אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אנה זק.
האלבום יצא לאור ב-7 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים NMC.
ב-22 באוקטובר 2020 פרסמה זק בעמוד האינסטגרם שלה פוסט בו קטע מתוך וידאו קליפ לשיר בשם "בחורים יפים", בו הסבירה כי החליטה לגנוז את השיר בעקבות התכתבותו של תוכן השיר עם האונס הקבוצתי באילת.
בסופו של דבר, נכלל השיר במיני-אלבום זה.
ב-5 במרץ, יומיים לפני צאת המיני-אלבום, פרסמה זק כי מיני-אלבום חדש ייצא בקרוב.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם7 במרץ 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגNMC
על פי הפילוסופיה של קראולי, האדם שגילה את הרצון האמיתי שלו, מתעלה מעל כל הקונפליקטים הנפשיים שלו, ובא במגע עם האלוהים.
רצ'ק (בהונגרית: Recsk) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם ברצ'ק מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-14, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1329.
בין השנים 1950 ל-1953 היה בכפר מחנה עבודת כפייה שהוקם על ידי המשטר הקומוניסטי להחזקת אסירים פוליטיים.
אחד הכלואים במחנה זה היה ג'ורג' פאלודי שהוציא בעקבות חוויותיו במחנות שירים רבים שפורסמו לראשונה בשנת 1983 במינכן תחת הכותרת "שירי בית הכלא 1950–1953"
בכפר קיים אחד ממכרות הנחושת הגדולים בהונגריה ובעולם בכלל.
יהודים חיו ברצ'ק במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
במתמטיקה, רצועה (הנקראת גם חבורה למחצה אידמפוטנטית) היא חבורה למחצה שבה כל איבר הוא אידמפוטנט (במילים אחרות, שווה לריבוע שלו, או נוסחתית: x*x=x).
רצועות נחקרו לראשונה וקיבלו את שמן על ידי קליפורד (1954).
הסריג של מגווני הרצועות תואר באופן עצמאי בתחילת שנות ה-70 על ידי ביריוקוב, פנהמור וגרהרד.
סריגים למחצה, רצועות אפס שמאליות, רצועות אפס ימניות, רצועות מלבניות, רצועות נורמליות, רצועות רגולריות-שמאליות, רצועות רגולריות-ימניות ורצועות רגולריות, הן תת-מחלקות ספציפיות של רצועות השוכנות בתחתית הסריג זה, אשר מעוררות עניין מיוחד והן מתוארות בקצרה להלן.
משפחה של רצועות יוצרת מגוון אם היא סגורה תחת תת-חבורות-למחצה, תמונות הומומורפיות ומכפלה ישרה (לאו דווקא סופית).
בירקהוף הוכיח שכל מגוון של חבורות למחצה מוגדר על ידי זהויות.
משפט: כל מגוון של רצועות יכול להיות מוגדר לפי זהות אחת ויחידה.
סריגים למחצה הם בדיוק רצועות קומוטטיביות.
כלומר, אלו הן רצועות המקיימות את הזהות:
רצועות משרות יחס סדר שניתן להגדיר כ- אם ורק אם .
דרישת הקומוטטיביות מרמזת שקדם-סדר זה הופך לסדר חלקי בסריג למחצה.
רצועת אפס-שמאלית היא רצועה המקיימת את הזהות:
מכך שללוח הכפל שלה שורות קבועות.
באופן סימטרי, רצועת אפס-ימנית היא רצועה המקיימת את הזהות:
כך שללוח הכפל שלה עמודות קבועות.
חבורה למחצה מלבנית היא חבורה למחצה המקיימת את הזהויות:
טענה 1. חבורה למחצה א-קומוטטיבית (כלומר מ-ab=ba נובע a=b) היא רצועה.
בכל מאגמה גמישה, , לכן כל איבר מתחלף עם הריבוע שלו.
לכן, בכל חבורה למחצה א-קומוטטיבית, כל איבר הוא אידמפוטנט ולכן כל חבורה למחצה א-קומוטטיבית היא למעשה רצועה א-קומוטטיבית.
טענה 2. חבורה למחצה המקיימת את הזהות xyx=x היא רצועה.
טענה 3. חבורה למחצה מקיימת את הזהות xyx=x אם ורק אם היא א-קומוטטיבית.
ברצועה א-קומוטטיבית, , כלומר, מתחלף עם , ולכן .
מאידך אם רצועה מקיימת את הזהות xyx=x, ו-ab=ba אז a=aba=abba=baab=b.
טענה 4. חבורה למחצה המקיימת את הזהות xyx=x מקיימת גם את הזהות xyz=xz.
לפי טענה 2 החבורה למחצה היא רצועה, ואז xyz=(xy)zxz = (x(yz)x)z=xz.
(הכיוון ההפוך אינו נכון, למשל בחבורה למחצה עם מכפלת האפס).
טענה 5. בכל רצועה, הזהות xyx=x שקולה לזהות xyz=xz.
אם רצועה מקיימת את הזהות xyz=xz אז בפרט xyx=xx=x.
הכיוון השני הוא טענה 4.
לחבורה למחצה מלבנית עשויים להיות איברים שאינם אידמפוטנטיים.
עם זאת, האידמפוטנטים של חבורה למחצה מלבנית מהווים תת-רצועה, שהיא כמובן רצועה מלבנית.
ישנו סיווג מלא של רצועות מלבניות.
בהינתן קבוצות שרירותיות ו- ניתן להגדיר פעולת מאגמה על לפי הגדרה
את הזהות xyz=xz אפשר ללמוד בכל מאגמה, לאו דווקא בחבורה למחצה.
שתי הזהויות וגם , יחד, גוררות אסוציאטיביות , ואז גם את הזהות xyz=xz.
כל מאגמה אידמפוטנטית שמקיימת את שתי הזהויות המלבניות היא בעצם רצועה מלבנית.
אז כל מאגמה שעונה על שתי הזהויות xyx=x ו-xyz=xz (ארבע זהויות מאגמה נפרדות) היא רצועה, ולכן רצועה מלבנית.
פעולת המאגמה שהוגדרה לעיל היא רצועה מלבנית מכיוון שלכל זוג יש לנו ..
לכן כל איבר הוא אידמפוטנט, והזהות xyx=x נובעת xyz=xz יחד עם האידמפוטנציה.
(מאגמה אידמפוטנטית שמקיימת רק את הזהות אינה בהכרח אסוציאטיבית, ולכן הזהות xyz=xz נובעת מהראשונה רק בחבורה למחצה, ולא בכל מאגמה).
כל רצועה מלבנית היא איזומורפית לאחת מהצורות לעיל (או ש- ריקה, או שנבחר איבר כלשהו , ואז ( ) מגדיר איזומורפיזם ).
רצועות אפס שמאליות ורצועות אפס ימניות הן רצועות מלבניות, ולמעשה כל רצועה מלבנית היא איזומורפית למכפלה ישרה של רצועת אפס שמאלית ורצועת אפס ימנית.
מכאו שכל הרצועות המלבניות מסדר ראשוני (עוצמת הקבוצה ראשונית) הן רצועות אפס, שמאלית או ימנית.
אומרים שרצועה מלבנית היא מלבנית טהורה אם היא אינה רצועת אפס שמאלית או רצועת אפס ימנית.
רצועה נורמלית היא רצועה המקיימת:
ניתן לומר גם שרצועה נורמלית היא רצועה המקיימת:
זוהי אותה משוואה המשמשת להגדרת מאגמה מדיאלית, ולכן ניתן לקרוא לרצועה נורמלית גם רצועה מדיאלית, ורצועות נורמליות הן דוגמאות למאגמות מדיאליות.
רצועה רגולרית-שמאלית היא רצועה המקיימת:
אם ניקח חבורה למחצה, ונגדיר אם ורק אם , נקבל סדר חלקי אם ורק אם חבורה למחצה זו היא רצועה רגולרית-שמאלית.
רצועות רגולריות-שמאליות מופיעות באופן טבעי במחקר של פוסטים.
רצועה רגולרית-ימנית היא רצועה המקיימת:
כל רצועה רגולרית-ימנית הופכת לרצועה רגולרית-שמאלית באמצעות מכפלה הפוכה (שחלוף של טבלת הכפל).
ואכן, לכל מגוון של רצועות יש גרסה 'הפוכה'; זה מוביל לסימטריה שיקופית, באיור למטה.
רצועה רגולרית היא רצועה S המקיימת:
כשהם מסודרים חלקית על ידי הכלה, רצועות יוצרות באופן טבעי סריג, שבו המפגש (meet) של שני מגוונים הוא החיתוך ביניהם והחיבור (join) של שני מגוונים הוא המגוון הקטן ביותר שמכיל את שניהם.
זהו סריג בן 14 נקודות, שלם ודיסטריבוטיבי.
תת-הסריג המורכב מ-13 המגוונים המוגדרים על-ידי זהויות לא טריוויאליות מוצג באיור (המגוון ה-14 כולל את הרצועות שאינן מקיימות אף זהות נוספת מלבד xx=x).
המגוונים של רצועות אפס שמאליות, סריגים למחצה ורצועות אפס ימניות הן שלושת האטומים (איברים מינימליים לא טריוויאליים) של סריג זה.
כל מגוון של רצועות המוצג באיור מוגדר על ידי זהות אחת בלבד.
זה לא צירוף מקרים: לפי המשפט שצוטט לעיל, כל מגוון של רצועות יכול להיות מוגדר על ידי זהות אחת.
רצון מסדר גבוה (או רצון מסדר גבוה יותר, או רצון מסדר שני, second-order desire), בניגוד לרצון הקובע פעולה, הוא רצון הנוגע לרצון.
רצון מסדר גבוה מונחה בעיקר על ידי אמונות עמוקות והיגיון ארוך טווח.
רצון מסדר ראשון הוא רצון לגבי כל דבר אחר, כמו הרצון לרכוש מכונית חדשה, לפגוש זמר מפורסם או לשתות אלכוהול.
רצון מסדר שני הוא הרצון לגבי הרצון, או הרצון לשנות את האופן שבו אנחנו מגבשים את הרצון.
למשל – אני רוצה לשנות את רצוני לקנות מכונית חדשה, כך שלא ארצה זאת יותר (וכך יוקל לי); אני רוצה לשנות את רצוני לרצות לפגוש את הזמר המפורסם, כך שלא אהיה מתוסכל כל הזמן מכך שאיני רואה אותו; אני רוצה לשנות את רצוני לשתות אלכוהול, כך שאוכל להיגמל משתייה.
רצון מסדר גבוה יכול שלא להתממש וזאת עקב רצונות מסדר נמוך יותר, השולטים בבעל הרצון.
דוגמה לכישלון לממש רצון מסדר גבוה יותר היא הנרקומן שנוטל סמים אף על פי שהיה רוצה להפסיק לקחת סמים.
לדברי הארי פרנקפורט, הנרקומן ביטא את רצונו החופשי לקחת סמים, רצון מסדר נמוך, ראשון, בעוד שרצונו של הנרקומן, רצון מהדרג הגבוה, הרצון להפסיק לרצות סמים, לא הצליח להשתלט על רצונו המשתנה, הרצון הקובע את הפעולה, שהיא לקחת סמים.
בתחום המוזיקה המוקלטת, רצועה נסתרת הוא שיר או קטע אודיו באלבום מוזיקה שאינו מופיע בפירוט שירי האלבום, ובכך "מפתיע" את המאזין.
במקרים נדירים, "רצועה נסתרת" הוא למעשה שגיאה שהתרחשה במהלך המאסטרינג של האלבום.
עם זאת, מאז עלייתם של שירותי סטרימינג דיגיטליים, כגון אייטונס וספוטיפיי, בתחילת המאה ה-21, רצועות נסתרות לא מופיעות יותר באלבומי מוזיקה.
מדי פעם לא ברור אם קטע מוזיקלי כזה או אחר הוא "נסתר".
לדוגמה, השיר "Her Majesty" של הביטלס, שלפניו 14 שניות של שתיקה, לא היה במקור באלבום האולפן ה-11 שלהם, Abbey Road.
לפיכך, ישנו חוסר קונצנזוס על מה שנחשב לרצועה נסתרת.
לחלופין, דברים כאלו מתוייגים כניסויי אודיו מעורפלים, שגיאות או פשוט חלק בלתי נפרד משיר סמוך בתקליט.
רצועית רוברט (שם מדעי: Himantoglossum robertianum) הוא מין צמח מהסוג רצועית ממשפחת הסחלביים.
הוא גדל בעיקר באגן הים התיכון.
הצמח נקרא על שם הבוטנאי הצרפתי .
רצועית רוברט הוא צמח עם שורש בעל שתי פקעות בדומה למיני הדבורנית הוא פורח בעולם מינואר עד אפריל.
השורש ניתן לאכילה ומשמש להכנת משקה הסחלב.
הצמח מגיע עד לגובה של 80 ס"מ ויש בו תפרחת צפופה של פרחים.
הצמח נמצא בעיקר באגן הים התיכון בפורטוגל, מרוקו, ספרד, האיים הבלאריים, צרפת, איטליה, סרדיניה, קורסיקה, אלג'יריה, לוב, יוגוסלביה, יוון, איי הים האגאי, כרתים, אנטוליה וקפריסין.
הצמח נמצא גדל בבריטניה לראשונה בשנת 2022. במרץ 2023 נמצא לראשונה צמח בודד בישראל בתחומי היישוב מבשרת ציון בהרי יהודה.
הצמח גדל בבתות, שיחיות, שולי חורש, יערות פתוחים טבעיים ונטועים, על קרקע גירנית.
רְצוֹנוֹ שֶׁל אָדָם – כְּבוֹדוֹ, הוא ביטוי שמקורו בספרות חז"ל, ופירושו: שיש לכבד רצונו של אדם אף במקרים אשר בעיני המתבונן, אין הרצון עולה בטובתו של האדם.
השימוש הנפוץ בפתגם הוא כאשר אדם מוותר על איזו זכות או טובה המגיעה לו, ובמקרים מסוימים כאשר אדם מעוניין לעשות דבר שאינו מכבד אותו ואף אולי מזיק לו (באופן שאינו מסוכן), ומכיוון שהאדם מתעקש שכך הוא רוצה, אין לנו להתווכח עמו, מפני שרצונו של אדם - הוא כבודו.
הביטוי שימש לאורך השנים בספרות חז"ל, בכתבי מפרשים ופוסקים שונים ואף שגור בעברית המודרנית.
בשימושים מודרניים מובא הביטוי כמעין אסמכתא מוסרית לעידוד זכויות פרט או זכויות משפטיות ורפואיות שונות.
רצועות צולבות (נקראות גם רצועות צולבות צורת־X) הן זוגות של רצועות המסודרות בצורת האות X.
הן מצויות במספר מפרקים בגוף, כגון מפרק הברך, מפרק כף היד ומפרק האטלנטו־אוקסיפיטלי.
באופן דומה לחוטים בסולם יעקב, הרצועות הצולבות מייצבות את המפרק תוך שהן מאפשרות טווח תנועה גדול מאוד.
רצועות צולבות מצויות בברך של בני אדם ובעלי חיים דו־רגליים אחרים, ובמפרק הברך המקביל של בעלי חיים ארבע־רגליים, וכן בצוואר, באצבעות ובכף הרגל.
רצועות הצלב של הברך הן הרצועה הצולבת הקדמית (ACL) והרצועה הצולבת האחורית (PCL).
רצועות אלה הן שתי רצועות עבות ועגולות הנמשכות מראש השוקה לחריץ הבין־עלי (intercondyloid notch) של הירך.
ה־ACL היא צידית, וה־PCL היא תיכונה.
הן חוצות זו את זו בצורת X.
שמן ניתן להן לפי מקום חיבורן לשוקה: ה־ACL מתחברת לחלק הקדמי של האזור הבין־עלי, וה־PCL לחלקו האחורי.
ה־ACL וה־PCL נותרות נפרדות לאורך כל אורכן, וכל אחת מהן עטופה בשקיק סינוביאלי חלקי משלה.
ביחס לירך, ה־ACL מונעת מהשוקה להחליק קדימה, וה־PCL מונעת מהשוקה להחליק אחורה.
מבנה נוסף מסוג זה באנטומיה האנושית הוא הרצועה הצולבת של השן של חוליה אטלס, הנקראת גם "הרצועה הצולבת של האטלס", רצועה בצוואר היוצרת חלק מהמפרק האטלנטו-אוקסיפיטלי.
באצבעות, גידי הכופפים העמוקים והשטחיים עוברים במערכת מנהרות סחוסיות־עצמיות מנגנון הכפיפה של רצועות טבעתיות ומאוזנות הנקראות גלגלות.
הגלגלות המאוזנות מחברות את גידי הכופפים הארוכים.
מספרן והיקפן של הרצועות המאוזנות והטבעתיות משתנה בין אדם לאדם, אך בדרך כלל נמצאות שלוש רצועות מאוזנות וארבע או חמש רצועות טבעתיות בכל אצבע (שנקראות בדרך כלל, למשל, "גלגלת A1" ו"גלגלת C1").
לאגודל מערכת דומה לגיד הכופף הארוך שלו, אך עם גלגלת אלכסונית יחידה המַחליפה את הגלגלות המאוזנות שנמצאות באצבעות
לרגל האדם יש רצועה צולבת של השוק, הידועה גם כרטינקולום מותח תחתון של הרגל.
לרגל הסוס יש זוג רצועות צולבות דיסטליות של עצמות שומשום במפרק המטאקרפופלנגיאלי.
ניתן לראות רצועות אלה באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת.
קרע ברצועה הצולבת הקדמית הוא אחד מ"מחלות הסטיפל הנרכשות השכיחות ביותר" בבני אדם, בכלבים ובחתולים; טראומה ישירה למפרק נדירה יחסית, וגיל נראה כגורם מרכזי.
פגיעות ברצועה הצולבת שכיחות אצל בעלי חיים, וב־2005 הוערך בסקר שנערך בארצות הברית כי הושקעו 1,320,000,000 דולר בטיפול ברצועה הצולבת הקדמית של כלבים.
רצועת עזה היא חבל ארץ בדרום מישור החוף הדרומי של ארץ ישראל.
הרצועה גובלת במצרים מדרום-מערב, ב ממערב ובישראל מדרום, מזרח וצפון.
אורכה כ-40 קילומטרים, רוחבה נע בין 5.7 ל-12.5 קילומטרים ושטחה הכולל כ-365 קילומטר רבוע.
לאחר הסכמי אוסלו נשלטה על ידי הרשות הפלסטינית, אך בשנת 2007 השתלט עליה חמאס וכיום, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, שולט צבא הגנה לישראל ברוב שטחה.
נכון למאי 2025, צה"ל מעריך כי נותרו ברצועת עזה כ-2,050,000 תושבים פלסטינים, מתוך 2,227,000 תושבים שחיו ברצועה לפני מלחמת חרבות ברזל.
פלסטינים רבים נמלטו מעזה או נהרגו במלחמה ברצועה.
קו עקבה–רפיח הוא קו גבול שנוצר בשנת 1906 בין מצרים שהייתה בשליטת בריטניה (למרות שייכותה הפורמלית לאימפריה העות'מאנית) לבין ארץ ישראל שהייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית וכלל את רצועת עזה בתחומי ארץ ישראל העות'מאנית.
רצועת עזה נכללה בתחום המנדט הבריטי על ארץ ישראל שיועד להקמת בית לאומי לעם היהודי.
ב-29 בנובמבר 1947 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את תוכנית החלוקה, במסגרתה נועדה הרצועה, לצד שטחים נוספים סביבה, להיכלל במדינה ערבית שנועדה לקום.
הניצחון של המדינה היהודית שהוקמה, ישראל, על הצבא המצרי במבצע חורב בשלהי מלחמת העצמאות הביאו להקטנת השטח שלא נכלל במדינה היהודית לרצועת חוף צרה.
גבולותיה של הרצועה הוגדרו בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות שנחתמו ברודוס בין ישראל למצרים בשנת 1949 והרצועה נותרה בשליטה מצרית.
עד למלחמת ששת הימים הייתה רצועת עזה נתונה לשלטון מצרי (למעט תקופה קצרה של כיבוש ושלטון צבאי ישראלי לאורך כחצי שנה בעקבות מלחמת סיני).
במלחמת ששת הימים שבה וכבשה ישראל את הרצועה, והקימה בה יישובים ישראלים, בעיקר בגוש קטיף, ששכן בין ח'אן יונס ורפיח לבין הים.
בין היישובים חודש גם כפר דרום שהיה ברצועה עוד לפני מלחמת העצמאות וישראל נסוגה ממנו בהסכמי שביתת הנשק בתום המלחמה.
כחלק מן ההיערכות החדשה של העברת השליטה בהסכמי אוסלו, אורגנה והושלמה גדר המערכת סביב רצועת עזה לפי תפיסת-הפעלה צה"לית המקובלת בגדרות המערכת בגבולות המדינה מול מדינות שכנות אחרות.
במהלך האינתיפאדה השנייה ולאחריה התגברו פעולות הטרור משטח הרצועה, כלפי היישובים היהודיים ברצועה וכלפי האזור שמסביבה, שקיבל את הכינוי עוטף עזה.
פעולות אלו כללו גם ירי מרגמות ושיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל.
באוגוסט 2005 הושלמה תוכנית ההתנתקות של ממשלת ישראל, במסגרתה פונו יישובי גוש קטיף ויישובים יהודיים נוספים, וכוחות צה"ל נסוגו מכל שטחי הרצועה, למעט חדירות זמניות לשטח, סגר ימי ופיקוח ושליטה אווירית על השטח.
פחות משנתיים לאחר מכן, ביוני 2007 השתלטו כוחות חמאס על הרצועה, כבשו את המתקנים הצבאיים שבשליטת פת"ח שבהנהגת מחמוד עבאס (אבו מאזן) והוציאו להורג קצינים במנגנוני הביטחון, כאשר בחלק מהמקרים הושלכו אנשי הרשות הפלסטינית מגגות הבניינים הגבוהים בעזה.
בתגובה פיזר מחמוד עבאס את ממשלת האחדות הפלסטינית והכריז על מצב חרום.
שלטון חמאס ברצועה הביא להגברת ירי הרקטות לעבר ישראל בעיקר לשדרות ויישובי עוטף עזה.
ממשלת ישראל הטילה, מצד הגבול הישראלי, סגר יבשתי וימי על עזה, אך מאפשרת הכנסת מוצרי מזון מסוימים וציוד רפואי לרצועה.
כמו כן, המצור הביא אותה לספק מים וחשמל לתושבי הרצועה, על רקע משבר המים ברצועת עזה.
ב-27 בדצמבר 2008, לאחר תקופה ממושכת של ירי רקטות לשטחה, יצאה מדינת ישראל למבצע עופרת יצוקה נגד שלטון חמאס במטרה להביא לידי שינוי יסודי במצב הביטחוני השורר בדרום ישראל ולהסיר את האיום על אזרחיה.
במהלך המבצע נהרגו ברצועת עזה 1,166 בני אדם ונגרם הרס רב.
ביולי 2014, לאחר ירי רקטות רבות מרצועת עזה לישראל, פתח צה"ל במבצע צוק איתן.
במבצע נהרגו למעלה מ-2,000 פלסטינים, ונפצעו יותר מ-8,000 מהם, גם נגרם הרס נרחב ברצועת עזה.
טווח הרקטות שנורו מהרצועה לישראל התרחב, וכלל יישובים ממצפה רמון וירוחם בדרום ועד חיפה וקיסריה בצפון.
ב-7 באוקטובר 2023, שמחת תורה התשפ"ד, יזם חמאס טבח שבעה באוקטובר מהרצועה, שכללה מטחי ירי נרחבים לאזורים רבים בישראל, פריצת גדר הגבול וחדירת אלפי מחבלים חמושים לישראל.
המחבלים השתלטו על יישובים ומתקנים צבאיים, ביצעו טבח המוני, מעשי זוועות, אונס, התעללות ורצח אזרחים נרחב במקביל לחטיפת אזרחים וחיילים וירי רקטי מתמשך.
בעקבות כך פרצה מלחמת חרבות ברזל במהלכה נהרגו יותר מ- פלסטינים, וכוחות צה"ל השתלטו על אזורים נרחבים ברצועה, החריבו שטחים נרחבים בה ועקרו מבתיהם כ-1.9 מיליון תושבים.
במסגרת הלחימה הוקם מסדרון נצרים הנשלט בידי צה"ל.
המסדרון מחלק את צפון רצועת עזה כך שמצפונו העיר עזה, בתווך המסדרון כשטח צבאי, ויתר הרצועה מדרומו.
כמו כן כבשה ישראל שטחים נרחבים נוספים ברצועת עזה, ונכון לאוגוסט 2025 כבש צה"ל כ-75% משטח רצועת עזה, ו-82% משטח הרצועה מוגדרים על ידי צה"ל כאזורים אסורים לשהייה.
חבל עזה הוא חלק ממישור חוף הנגב המשתרע בין חבל ימית בדרום וחולות כרמיה בצפון.
חבל עזה מהווה המשך ישיר של מישור החוף הדרומי הבנוי משלושה רכסי כורכר עיקריים וביניהם עמקי מרזבה.
חבל עזה הוא קצהו הדרומי ביותר של מבנה זה; מדרום לח'אן יונס הולכים קווי הרכסים ומטשטשים, ומדרום לרפיח אין הם מצויים כלל.
הרצועה גובלת בים התיכון בצפון-מערב, במצרים בדרום ובישראל מצפון, מזרח ודרום.
אורכה של רצועת עזה הוא כ-41 קילומטרים, רוחבה הוא בין 5.7 ל-12 ק"מ וסך שטחה הוא 365 קמ"ר.
דרך צלאח א-דין חוצה את הרצועה מצפון לדרום.
אדמיניסטרטיבית, מחולקת הרצועה ל-5 נפות: נפת צפון עזה, נפת עזה, נפת דיר אל-בלח, נפת ח'אן יונס ונפת רפיח.
קו עקבה–רפיח משנת 1906 הוא קו הגבול הבין-לאומי בין מצרים לארץ ישראל.
מכינון המנדט הבריטי עד להחלטת החלוקה ב-1948 היה זה קו הגבול הבין-לאומי בין מצרים למנדט הבריטי על ארץ ישראל.
תוכנית החלוקה התקבלה ב-29 בנובמבר 1947.
לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-14 מאי 1948, בהתאם לתוכנית החלוקה, תפס הצבא המצרי את השטחים בין איסדוד, עזה ועוג'ה אל-חפיר.
הצבא המצרי התפצל לשני ראשים: כוח עיקרי לאורך החוף דרך עזה שהגיע עד גשר עד הלום וכוח משני שנכנס מזרחה והתמקם באל-פאלוג'ה.
במהלך החודשים ממאי עד אוקטובר היו היישובים היהודיים בנגב שמדרום לקו אשקלון–פאלוג'ה מעבר לקו המצרי.
בעקבות כיבוש משלטי הצומת, כאוכבה וחוליקאת נשארה בריגדה מצרית נצורה באזור קטן – כיס פלוג'ה, סביב הכפר פאלוג'ה ומצודת עיראק סווידאן.
במהלך השתלטות צה"ל על אזורי מישור החוף הדרומי והנגב הצפוני נמלטו או גורשו רוב התושבים הפלסטינים שישבו באזור, ויישוביהם ננטשו – איסדוד, מג'דל (אשקלון) והיישובים שמסביבם.
תושבים יהודים שנאלצו להימלט מהאזור בעת פלישת הצבא המצרי (למשל: תושבי יד מרדכי), חזרו ליישוביהם באזורים שעברו לידי מדינת ישראל בתום המלחמה.
חלק גדול מהפליטים הפלסטינים התרכזו במחנות פליטים ברצועת עזה.
לדברי פקיד בתוכנית הסעד לפליטים של האו"ם, בעקבות הקרבות שנערכו בדרום בחודשים אוקטובר–נובמבר, גדלה אוכלוסייתה של רצועת עזה מ-100,000 לערך לפני "מבצע יואב", ל-230,000. פקיד זה דיווח כי כמעט כל הפליטים ברצועה "חיים תחת כיפת השמיים", וכי הצבא המצרי ומועצת הפליטים הערבית העליונה "מתרשלים בדרך כלל בטיפולם במצב".
בהסכם שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבעו גבולות הרצועה, והוטל על תושביה ממשל צבאי מצרי.
ההסכם קבע (סעיף 6 תת-סעיף 1) כי באזור עזה, קו שביתת הנשק ישורטט 3 ק"מ מזרחית ובמקביל לכביש מג'דל–עזה ודרומה עד לגבול הבין-לאומי.
כאשר הגיעו הצוותים לשרטט את הקו בשטח, נתגלה כי הוא חוצה באזור הדרומי את הכפרים עבסאן אל-כבירה ועבסאן א-סע'ירה, ומפריד בין בתי הכפרים ובין אדמותיהם.
עקב זאת, הגיעו הצוותים לכלל הסכמה שיש לשנות את הקו כך ששני הכפרים בשלמותם יהיו בשטח רצועת עזה, ולכן באזור דרום הרצועה קו שביתת הנשק הורחק בכשלושה ק"מ מהכביש (באזור קיבוץ נירים נוצרה ה"ברך" של הרצועה).
בתמורה קיבלה ישראל שטח שווה בצפון הרצועה, ובמקום קו הגבול שהיה אמור לעבור בצמוד ליד מרדכי, שורטט תחומה הצפוני של הרצועה בצמוד למושב נתיב העשרה של היום.
ההסכם, שהוגדר "פשרת שעה", נחתם בחודש פברואר 1950, ולכן קו שביתת הנשק עם מצרים המשורטט במפות ובשטח הוא מ-1950 ולא הקו שהוסכם עליו בתחילה ב-1949.
ישראל ועבר הירדן ביקשו לקבל לידיהן את רצועת עזה.
בשיחות בוועידת לוזאן בשנת 1949 הציעה ישראל לקלוט בתחומיה את הפליטים הנמצאים ברצועת עזה, אם תועבר רצועת עזה לריבונות ישראלית.
גם במצרים נשמעו קולות בעד סיפוח רצועת עזה למצרים, אולם העמדה הרשמית של מצרים הייתה ששטחי ארץ ישראל שייכים לפלסטינים.
עקב קליטת הפליטים הפלסטינים באזור, והאיסור שהוטל עליהם לצאת ולהתיישב מחוץ לתחומי הרצועה, עלתה צפיפות האוכלוסין באזור במידה ניכרת.
ב-1945 מנתה אוכלוסיית רצועת עזה כ-69,700 נפש ובמפקד האוכלוסין ב-1967 מנתה האוכלוסייה 353,376 נפש.
למעשה מספר הפליטים שהגיעו לרצועת עזה במהלך המלחמה היה יותר מפי שניים ממספרם של תושביה המקוריים של הרצועה בתקופה שטרם המלחמה.
כמו כן, בעקבות הצפיפות הגדולה מחד, והניתוק מאדמות חקלאיות רבות של תושבי הרצועה בשל קו הגבול החדש בין ישראל לרצועה, רבים מתושבי הרצועה חיו בעוני.
לאחר כיבוש רצועת עזה על ידי מצרים היה ניסיון לכונן בה מעין ישות של ממשל עצמי פלסטיני; ביולי 1948 הוקמה בעזה "מועצה מנהלית לפלסטין", אשר בספטמבר אותה שנה הפכה ל"ממשלת כל פלסטין", שהתקיימה, מחוסרת סמכויות של ממש, עד לשנת 1959.
בתקופה שבין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים היה האזור בשליטה מצרית, אולם מצרים מעולם לא טענה לריבונות עליו, ולא החילה בו את חוקיה, אלא ניהלה את השטח תחת משטר צבאי.
רצועת עזה נכבשה בידי ישראל (ביחד עם חצי האי סיני והאיים סנפיר וטיראן) במבצע קדש (אוקטובר 1956), אולם, כמו יתר השטחים שנכבשו, היא הוחזרה לשליטת מצרים במרץ 1957.
רצועת עזה נכבשה שוב, ביחד עם חצי האי סיני, במלחמת ששת הימים, והייתה נתונה לממשל צבאי ישראלי מלא עד הקמת הרשות הפלסטינית.
ב-19 ביוני 1967 הודיעה ממשלת ישראל שהיא מציעה למצרים חוזה שלום על בסיס הגבול הבין-לאומי, כלומר, שהיא מותירה את חבל עזה בריבונותה (ארכיון המדינה א-10/ 8164).
בספטמבר 1967 נערך מפקד אוכלוסין ברצועת עזה, ובו נמנו 356,261 נפש.
כ-170,000 מתוכם היו יושבי מחנות הפליטים.
לאחר מלחמת ששת הימים נהגה ישראל במדיניות של אי התערבות והותירה את כוחותיה הצבאיים מחוץ ליישובי הרצועה, זאת בין השאר על רקע עיסוקה במלחמת ההתשה.
התחזקות ארגוני הטרור הפלסטינים במחנות הפליטים והתגברות מעשי הטרור ברצועת עזה בתחילת שנות ה-70, ששיאם ברצח ילדי משפחת ארויו בינואר 1971, הביאו למבצע צבאי נרחב, שבמהלכו הכניסה ישראל כוחות לרצועה, הפעילה יחידות קומנדו לפגיעה במבוקשים, פרצה דרכים בתוך מחנות הפליטים, תוך הריסת אלפי בתים והעתקת תושביהם למגורים חלופיים.
השקט היחסי שנוצר לאחר המבצע הופר ב-1987 עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, שתחילתה באירוע פגיעת משאית נהוגה על ידי נהג ישראלי במוניות מקומיות בהן נסעו תושבי מחנה הפליטים ג'באליה והריגת 4 פועלים פלסטינים.
ההתקוממות הפלסטינית הביאה לקריסת הממשל האזרחי-צבאי הישראלי, חיסול משתפי פעולה רבים עם השלטונות הישראליים והקמת ארגון החמאס שמקורו ברצועה.
במהלך שנות השלטון הישראלי נהרגו בתחומי הרצועה כ-2,600 פלסטינים וכ-230 ישראלים.
לאחר מלחמת ששת הימים הוקמו ברצועה יישובים על פי תוכנית חמש האצבעות שהגה יצחק רבין.
ראשיתו של הגוש הייתה בהצעתו של יגאל אלון ב-9 במאי 1968 לממשלה להקים שני יישובים אזרחיים או היאחזויות נח"ל בין עזה לרפיח.
אלון נימק את הצורך בהקמתם היישובים בלשון זו:
"קיימות משבצות קרקע אשר בהכשרה לא יקרה ניתן להכשירן.
היישובים הוקמו על גבעות חול לא מיושבות שכונו "חולות המוות" (מכיוון שלא צמח בהן דבר).
היישובים הוקמו בכמה גלים, אחד מהם לאחר פינוי סיני ב-1982.
ערב ביצוע תוכנית ההתנתקות ישבו בעזה כ-8,000 יהודים ישראלים בכמה יישובים שרובם היו מרוכזים בגוש קטיף בדרום הרצועה.
בלב הרצועה שכנו שני יישובים ישראלים – כפר דרום ונצרים – ובתוחמת הצפונית שבצפון הרצועה הוקמו שלושה יישובים נוספים.
בגוש קטיף היו שירותים אזרחיים מלאים, ובכלל זה גני ילדים, בתי ספר, וישיבות, ביניהן ישיבה גבוהה "תורת החיים" (עם מסלול רבנות), ישיבת הסדר "ישיבת ימית", מכללה לבנות "טוהר", כולל לרבנים ומורים שלימדו בגוש.
בנוסף הייתה בגוש שלוחה של המכללה האקדמית אשקלון.
תושבי הגוש התפרנסו בעיקר מחקלאות (בעיקר גידול ירקות בהקפדה יתרה על היעדר חרקים, שיועדו לציבור שומרי כשרות).
בנוסף עסקו תושבי הגוש בהוראה ובמחקר.
כמו כן, בשליטת ישראל נותרו רצועה צרה לאורך הגבול בין רצועת עזה לבין מצרים ("ציר פילדלפי") ומעבר הגבול עם מצרים ברפיח.
בשאר חלקי הרצועה עברה השליטה לידי הרשות הפלסטינית, אם כי הריבונות נותרה בידי צה"ל.
בזמן האינתיפאדה השנייה בוצעו תקיפות רבות של ירי רקטות קסאם ופצצות מרגמה על שטחי ישראל ועל היישובים היהודיים ברצועת עזה.
ב-26 באוקטובר 2004 אושרה בכנסת תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה אריאל שרון, לפיה תצא ישראל באופן חד-צדדי מרצועה עזה ומצפון השומרון ותפנה את היישובים והנוכחות הצבאית באזורים אלו (למעט ציר פילדלפי).
באוגוסט 2005 הגיעו ישראל ומצרים להסכמה עקרונית בדבר העברת ציר פילדלפי לפיקוח ביטחוני מצרי.
ב-15 באוגוסט 2005 החל פינוי הרצועה מתושביה היהודים.
צה"ל הכריז על מבצע יד לאחים, יומיים שבמהלכם התאפשר פינוי מרצון בעזרת החיילים, ואז החל בפינוי התושבים בכוח.
ב-12 בספטמבר 2005, לפנות בוקר, יצאו אחרוני החיילים הישראלים מרצועת עזה.
לאחר השלמת תוכנית ההתנתקות של ישראל, לא השיגה הרשות הפלסטינית שליטה יעילה ברצועת עזה, בפרט בכל הקשור לענייני ביטחון.
בעייתה העיקרית של הרשות הפלסטינית הייתה השגת מונופול על השימוש בנשק, כלומר אי פירוק הארגונים הפלסטיניים החמושים האחרים מנשקם.
בין הארגונים החמושים היו: חמאס, גדודי חללי אל-אקצא, פלוגות אל-קודס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ועדות ההתנגדות העממית, חמולת אבו סמהדאנה, גדודי אבו ריש וניצי הפת"ח.
ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס סירב להשתמש בכוח כדי לפרק את הארגונים מנשקם, והעדיף לעשות זאת בדרך של משא ומתן, אם כי המצב הביטחוני ברצועה התדרדר במהירות.
מחבלים פלסטינים מארגון ועדות ההתנגדות העממית אף חדרו לשטח ישראל מרצועת עזה וחטפו חייל צה"ל, גלעד שליט, תוך הריגת שני חיילים אחרים ופציעת ארבעה נוספים.
ההידרדרות התבטאה במצעדים שכללו הצגת נשק ברחובות, בחטיפת אזרחים פלסטינים וזרים, בירי לעבר ישראל ובקרבות בין אנשי הארגונים החמושים לבין שוטרים פלסטינים.
תקיפת חמאס את ישראל בעקבות האירוע הביאה לירי תותחים לעבר הרצועה מצד ישראל ולחידוש "הסיכולים הממוקדים", במבצע שנקרא "גשם ראשון".
בעקבות הבחירות לרשויות המקומיות בדצמבר 2005, חלה הידרדרות נוספת כאשר פת"ח התפצל וכנופיות חמושות מגדודי חללי אל-אקצא הפעילו אלימות וטרור על מנת לשבש את הבחירות.
מנגד, חמאס התחזק גם ברצועת עזה וגם ביהודה ושומרון לנוכח אוזלת ידה של הרשות הפלסטינית.
לאחר ניצחון חמאס בבחירות הרשות בינואר 2006 גברו חיכוכים בין תנועת חמאס הנבחרת לבין תנועת הפתח, ופעילים מהתנועות היריבות נלחמו ביניהם וגרמו למרחץ דמים ברצועה.
לאחר יציאת ישראל מרצועת עזה השתנו תפיסת הביטחון והמצב הביטחוני באזור באופן משמעותי.
החייל ההרוג הראשון מאז הנסיגה מעזה נפגע כמעט שנה לאחר מכן, וכמות הפצועים וההרוגים ברצועה ירדה משמעותית, לעומת המצב שבו צה"ל פעל באופן יום-יומי בשטח, יחד עם ההתיישבות ברצועה.
גבר ירי רקטות הקסאם על שדרות, יישובי הנגב המערבי (חבל אשכול), נתיב העשרה ואף נורו מספר קסאמים וטילי גראד אל עבר אשקלון, ובחודש פברואר 2008 אף הוחלט על התקנת מערכת "צבע אדום" באשקלון.
שטח הריסות היישוב דוגית, שפונה בתוכנית ההתנתקות, שימש בסיס לירי טילים על אשקלון וב-14 במאי 2008 שוגר משטח זה טיל גראד שהתפוצץ בקומה השלישית של קניון "חוצות" שבאשקלון.
ב־28 ביוני 2006 החל מבצע גשמי קיץ של צה"ל ונמשך עד 26 בנובמבר 2006. המבצע בא כתגובה מצד ישראל על הריגת שני חיילים וחטיפתו של רב"ט גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 סמוך למעבר כרם שלום.
ב-18 באוקטובר 2011 הוחזר גלעד שליט לישראל, אחרי 1,941 יום בשבי החמאס, בהתאם להסכם שבו שחררה ישראל 1,027 מחבלים.
ב-19 בספטמבר 2007, בעקבות ירי הקסאמים המתמשך, הכריזה ישראל על רצועת עזה כעל "ישות עוינת לישראל", דבר המאפשר פגיעה באספקת החשמל והדלק לרצועה ונקיטת צעדים נוספים.
בכך ישראל הפרידה בין הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון לבין שלטון חמאס ברצועת עזה (שכונה על ידי בנימין נתניהו "חמאסטן").
ב-23 בינואר 2008, פוצצו פעילי חמאס מטעני חבלה על יד החומה המפרידה בין רפיח הפלסטינית לרפיח המצרית במטרה לפרוץ בה פתח.
בעקבות הפתח שנפרץ החלו מאות אלפי פלסטינים לנהור אל עבר סיני במטרה לרכוש מזון ותרופות.
מהלך זה הגביר את החשש הישראלי ממעבר מוגבר של אמצעי לחימה לתוך הרצועה ומנגד למעבר מחבלים ממנה לשטחי סיני ומשם לאילת.
השתלטות חמאס על רצועת עזה ב-13 ביוני 2007 קרתה לאחר סכסוך אלים בין פת"ח לחמאס, המונה במאבק על השלטון לאחר ההפסד של פת"ח בבחירות.
במהלך כמה ימים של קרבות, חמאס הצליח להשתלט על רצועת עזה ולבצע הפיכה צבאית, לאסוף כוחות ונשק רב, ולהדיח את פת"ח מהשלטון באזור.
האירוע הביא לפירוק ממשלת האחדות הפלסטינית ולחלוקה בפועל של השטחים הפלסטיניים לשניים: רצועת עזה תחת שלטון חמאס ויהודה ושומרון תחת הרשות הפלסטינית.
הקהילה הבין-לאומית הכירה בממשלת חירום חדשה בראשות סלאם פיאד, כתוצאה מההשתלטות הוטל סגר על רצועת עזה בידי ישראל ומצרים.
ההיסטוריון של הסכסוך שאול אריאלי טוען כי מדיניות ישראל סייעה לחמאס להשתלט על הרצועה, נוכח הסנקציות שהטילה על הרשות, שהותירו את אנשיה בלא יכולת להתמודד מול חמושי הארגון האסלאמי.
מבצע עופרת יצוקה היה מבצע צבאי רחב היקף של צה"ל ברצועת עזה, שהתרחש בין 27 בדצמבר 2008 ל-18 בינואר 2009. מטרתו הייתה "לפגוע קשה בממשל חמאס על מנת לגרום למציאות ביטחונית טובה יותר לאורך זמן סביב רצועת עזה, תוך חיזוק ההרתעה וצמצום ירי הרקטות ככל שניתן".
ב-17 בינואר, לאחר 22 ימי לחימה, הכריזה ישראל על הפסקת אש חד-צדדית, וכוחותיה החלו לצאת בהדרגה מרצועת עזה.
הכוחות סיימו את נסיגתם ב-21 בינואר.
במהלך המבצע נחרבו בניינים רבים ששימשו פעילי טרור למגורים ולאחסון אמצעי לחימה, וכן בניינים ששימשו כמשרדי הממשל ברצועת עזה.
רבבות מתושבי רצועת עזה הפכו לפליטים, מבלי שיוכלו להימלט מאימי המלחמה.
כדי למנוע פגיעה בחיילים נקט צה"ל בפעולות התקפיות מסיביות נגד בתים שנחשדו כמסתור למחבלים, כולל ירי טילים, פגזי טנקים ושימוש בדחפורים.
בעקבות תחילת המבצע התרחב הירי לעבר יישובי הדרום, שכלל ירי של רקטות קסאם, רקטות גראד רגילות ומשופרות ופצצות מרגמה.
לראשונה נורו גם רקטות מעבר לטווח אשקלון ושדרות, לעבר ערים כגון באר שבע, קריית גת, אשדוד, יבנה וגן יבנה.
מבצע עופרת יצוקה הביא לרגיעה מסוימת בלחימה בין ישראל לפלסטינים שברצועת עזה, אך לאחריו הגבירו הפלסטינים את התחמשותם, ובפרט ברקטות המסוגלות לפגוע בשטחים נרחבים של ישראל.
ירי מצומצם של רקטות נמשך גם לאחר המבצע, ומפעם לפעם התרחשו אירועי הסלמה זמנית, שבמהלכם נורו רקטות רבות מרצועת עזה לעבר ערי ישראל, מיבנה בצפון ועד באר שבע בדרום.
ב־18 באוגוסט 2011 נערכה מתקפת הטרור בדרום ישראל, שכללה סדרת פיגועי טרור כ-12 ק"מ מצפון לאילת, בסמוך לגבול ישראל–מצרים.
בתקיפה הראשונה נהרגו כ-6 מחבלים, בהם כמאל אל-נירב, מפקד הזרוע הצבאית של הארגון, וח'אלד שעת', בכיר בארגון.
בתגובה לכך החלו ארגוני הטרור הפלסטינים בשיגור רקטות מרצועת עזה לישראל, וחילופי אש שנמשכו מספר ימים.