tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2024 הוקמה "מזכירות המודיעין הממלכתית", במקום סוכנות הביון הפדרלית, וכיורשת למזכירות המודיעין הוותיקה.
SIEM (ראשי תיבות באנגלית של: Security Information and Event Management לפעמים מכונה בקיצור גם:SIM, SEM, תרגום: ניהול אבטחת מידע ואירועים) היא התקן או תוכנה המנתחת לוגים המגיעים מרכיבי תקשורת ותוכנות שונות.
המערכת מקבלת נתונים ממערכות ארגוניות שונות, מנתחת אותם ומאפשרת בקרה על תהליכים ואירועים, הפקת דוחו"ת, זיהוי פרצות אבטחה ותגובה למתקפות המתרחשות בזמנים שונים.
למערכת הניהול הגבלת נפח אחסון שניתן להרחבה בעזרת יישום מבוזר המעבד כמויות גדולות של נתונים כדוגמת האדופ.
מערכות SIEM כוללות בתוכן גם מערכות SIM (מערכת לניהול אבטחת מידע) וגם מערכות SEM (מערכת לניהול אירועים).
למערכת לניהול אירועי אבטחת מידע יכולות רבות כגון:
צבירת נתונים: אחסון נתונים ממקורות רבים (תעבורת רשת, שרתים, מסדי נתונים, יישומים ועוד) ושליפתם בעת הצורך בהתאם לבקשות המגיעות ממתאם הנתונים וממנהל הרשת (כשנעשות חקירות דיגיטליות יש צורך בנתונים אלה המוכיחים כי הפעולה נוגדת את מדיניות החוקים שהוגדרה מראש).
מתאם נתונים: השוואת נתונים ותכונות משותפות וקשירת קשר אל אירועים מסוימים, שילוב מידע ממקורות שונים והפיכתם למידע שימושי.
ניתוח ואיתור: מנתחת שינויים במערכות הפעלה ומסדי נתונים מפקחת ומנהלת הרשאות משתמשים, שירותים ותיקיות ומזהה דפוסי פעולה שאינם סטנדרטיים.
מערכת התרעה: מתריעה מנתחת וחוסמת פעולות חשודות, ניסיונות גישה בלתי מורשים, התקפות על הרשת או כל פעולה אשר מנוגדת לחוקים שהוגדרו מראש.
המערכת שולחת דיווח אודות פעולות אלה באמצעות דואר אלקטרוני וגם דרך מערכת ההודעות ביישום עצמו.
מערכות לגילוי חדירות בקוד פתוח
SIC (בשם המלא: Sociedade Independente de Comunicação, בתרגום לעברית: חברת תקשורת עצמאית), היא רשת טלוויזיה מסחרית פורטוגלית, אשר מפעילה כמה ערוצי טלוויזיה ובראשם SIC, הערוץ המסחרי הראשון בפורטוגל שהחל לשדר ב-6 באוקטובר 1992.
רשימת כל ערוצי הטלוויזיה שהרשת מפעילה:
SIC - ערוץ בידור כללי;
SIC Radical - ערוץ בידור המכוון לקהל הצעיר;
SIC Mulher - ערוץ לנשים;
SIC K - ערוץ ילדים;
SIC Internacional - ערוץ בינלאומי המשדר לכל רחבי העולם;
SIC Caras - ערוץ רכילות המתעסק בסלבריטאים
SIC נוסדה ב-1987, אולם לא פעלה.
לא ידוע מדוע Granada TV עזבה את החזקותיה בחברה לפני ש-Globo החלה להחזיק בחלק גדול מההחזקות בחברה לפני תחילת השידורים.
בשנת 1992 הושק ערוץ SIC, שהפך לערוץ המסחרי הראשון בפורטוגל והערוץ השלישי אחרי שני הערוצים הציבוריים RTP1 ו-RTP2. בשנים הראשונות לקיומה הייתה SIC בשליטת פרנסיסקו פינטו בלסמאו ובסיוע של Control journal (כיום חברת Impresa, בעלת השליטה בחברה).
כבר בתחילת דרכו עקף הערוץ החדש אחרי זמן קצר את הערוץ הציבורי RTP1 והפך לערוץ המוביל בפורטוגל, ובאותה עת התוכניות הנצפות ביותר היו של SIC.
בשנים אלו ניחן הערוץ ביצירתיות ובחדשנות לעומת הערוצים האחרים בפורטוגל.
הערוץ הפך למפורסם באירופה, לא רק בזכות נתוני המדרוג הגבוהים, אלא גם בזכות היותו נושא הסרט התיעודי "הטלוויזיה הזאת שלך", ששודר בערוץ ארטה.
בשנת 2005 איבד SIC את ההובלה בטבלות המדרוג לאחר שעקף אותו ערוץ TVI.
כיום, משדר הערוץ בעיקר תוכניות אקטואליה, אופרות סבון וסדרות רכש ממדינות אחרות.
כך למשל משדר SIC את סדרות CSI השונות ואת 'מחשבות פליליות' ו'הפמליה'.
בינואר 2021 עמדו שיעורי הצפייה בערוץ על 19%, מה שממקם אותו במקום הראשון במדינה.
SHARE - סקר הבריאות, הזדקנות ופרישה באירופה הוא סקר אורכי רב-תחומי העוסק בהיבטים כלכליים, בריאותיים וחברתיים של תהליך ההזדקנות באירופה ובישראל, ומבוצע בכ-28 מדינות.
הסקר אוסף נתוני מיקרו אורכיים בין-מדינתיים על בריאות, מעמד סוציו-אקונומי ומצב חברתי ורגשי בקרב מבוגרים בני 50 ומעלה במדינות אירופה.
כדי להתמודד עם המשימות שמציבה "מהפכת הגיל" (הזדקנות האוכלוסייה בעולם המודרני) ייסדו מדינות אחדות בעולם מאגרי נתונים אורכיים לחקר הזדקנות האוכלוסייה.
כוחו המדעי של הסקר גלום בנתוני האורך, המאפשרים לתפוש את האופי הדינמי של השינויים במהלך ההזדקנות, והוא נחשב לאחד מעמודי התווך של המחקר באירופה.
בשנת 2008 נבחר פרויקט SHARE לקחת חלק בפורום האירופי האסטרטגי למחקר תשתיות (ESFRI) ובשנת 2014 אושרה הצטרפותו למאגר SHARE-ERIC.
ישראל הצטרפה לפרויקט SHARE בשנת 2004, והיא הפכה למדינה הראשונה במזרח התיכון שיזמה מחקר שיטתי על הזדקנות האוכלוסייה.
כלל נתוני SHARE, כולל בישראל, זמינים לכלל קהיליית המחקר, וניתן להשיגם באמצעות אתר SHARE או בארכיון הלאומי של נתונים ממוחשבים על הזדקנות.
החל משנת 2012 הפכה מדינת ישראל לשותפה לארגון SHARE ERIC בהתאם להחלטת ממשלה מס' 5146 מיום 14 באוקטובר 2012.
סקר אורך חלוץ הושק ב-1992 בארצות הברית HRS) Health and Retirement Study) ומשמש מודל לסקרים בארצות נוספות, כגון סקר ELSA הנערך באנגליה (English Longitudinal Study of Ageing).
בהשראת סקרים אלה הושק בשנת 2002 במדינות אירופה סקר הבריאות, ההזדקנות והפרישה באירופה (SHARE).
אחת-עשרה ארצות נרתמו לאיסוף נתוני הבסיס בשנת 2004. ארצות אלה מהוות ייצוג מאוזן של האזורים השונים באירופה, החל מסקנדינביה (דנמרק ושוודיה) דרך מרכז אירופה (אוסטריה, צרפת, גרמניה, שווייץ, בלגיה, והולנד) אל הים התיכון (ספרד, איטליה ויוון).
שתי המדינות ה"חדשות" באיחוד האירופי - צ'כיה ופולין ואירלנד הצטרפו ל-SHARE בשנת 2006 והשתתפו באיסוף הנתונים של הגל השני בין השנים 2006–2007. בארצות אירופה (אך לא בישראל) נערך במהלך שנת 2008–2009 גל שלישי של הפרויקט המכונה SHARELIFE.
בשונה מהגלים האחרים, SHARELIFE נערך כסקר רטרוספקטיבי על תולדות חייהם של משתתפי הפרויקט בגליו הקודמים.
הגל הרביעי של סקר SHARE בוצע במהלך שנת 2011, וישראל לא השתתפה בו.
נתוני הגל החמישי של SHARE, והגל השלישי בישראל, נאספו במהלך שנת 2013. בגל החמישי הצטרפה מדינה חדשה: לוקסמבורג.
הגל השישי של סקר SHARE נערך בשנת 2015, בגל זה הצטרפה קרואטיה למדינות SHARE.
במהלך הגל השביעי של סקר SHARE שבוצע בשנת 2017 הצטרפו שאר מדינות האיחוד האירופי (למעט אנגליה ואירלנד אשר מבצעות סקרים דומים באופן עצמאי).
בכך הגיע מספר המדינות המשתתפות בסקר SHARE ל-28 מדינות.
ישראל הצטרפה לפרויקט בשנת 2004 והיא חלק אינטגרלי מהפרויקט האירופי.
איסוף הנתונים מבוסס על ראיונות עם מרואיינים מתוך אוכלוסיית המחקר.
איסוף נתוני הגל הראשון בישראל נערך בין אוקטובר 2005 ליולי 2006 וכלל 2,598 מרואיינים המתגוררים ב-1,771 משקי בית.
הגל השני של איסוף הנתונים החל באוגוסט 2009 והסתיים באוגוסט 2010 וכלל 2,464 מרואיינים.
הגל השלישי בישראל נאסף במקביל לגל ה-5 באירופה במהלך 2013, וכלל 2,600 משיבים שרואיינו במהלך שנה זו.
הגל הרביעי בישראל נאסף במקביל לגל ה-6 באירופה, במהלך 2015 וכלל 2,190 משיבים.
עד כה נערכו במסגרת הסקר 10,000 ראיונות שנאספו בקרב למעלה מ-3,800 משיבים, בארבעה גלי מחקר לאורך כעשר שנים, ולמעלה מ-80% מהמרואיינים רואיינו בשני גלים או יותר.
סקר SHARE-ישראל נערך בחסות מרכז הידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל ומנוהל בידי הפרופ' הווארד ליטווין, בסיוע צוות רב-תחומי של יועצים מומחים מארצות הברית, אירופה וישראל.
הסקר נתמך על ידי מדינת ישראל באמצעות המשרד לשוויון חברתי ואיסוף הנתונים מתבצע על ידי מכון ב.י.
ולוסיל כהן למחקרי דעת קהל באוניברסיטת תל אביב.
הסקר מתייחס לנתונים דמוגרפיים, בריאות פיזית, כוח אחיזה, מהירות הליכה, סיכונים התנהגותיים, תפקוד קוגניטיבי, בריאות הנפש, טיפול, תעסוקה ופנסיה, ילדים, תמיכה חברתית, שינויים כלכליים, דיור, הכנסה למשק בית, צריכה, נכסים וציפיות לעתיד.
בנוסף לכך, השאלון בישראל כולל שני תחומים שטרם נידונו ב-SHARE:
מדידת טראומה לכל החיים - המשיבים התבקשו לציין את אירועי החיים הקשים שחוו ואת מידת השפעתם עליהם (חלק מהמשיבים דיווחו על החוויות האישיות שלהם במשך השואה).
בחינת תגובות לרפורמה בפנסיה - פרק זה עוסק בהכרה בעיכובים עתידיים בגיל הזכאות לקצבת פרישה בישראל, והיערכותם של המשיבים אליה.
על מנת לקבל מדגם מייצג של ישראלים בני 50 ומעלה, חולקה אוכלוסיית ישראל לשלושה חלקים:
יהודים-ישראלים שעלו לישראל לפני 1989 או נולדו בישראל.
עולי העלייה הרוסית לישראל בשנות התשעים.
סקר SHARE-ישראל נתמך כיום על ידי מדינת ישראל באמצעות המשרד לשוויון חברתי.
המשרד לענייני גמלאים באמצעות משרד המדע
המסגרת השביעית של תוכנית העבודה של האיחוד האירופי
המכון הלאומי לזקנה (NIA) של מכוני הבריאות הלאומיים (NIH)
(GIF) הקרן הגרמנית-הישראלית למחקר ולפיתוח
SHL M11 הוא אופנוע מתוצרת יצרנית האופנועים הפולנית SHL , אשר יוצר בין השנים 1968–1961 בפולין
מלבד שיווק בפולין הדגם יוצא לארצות הברית.
במקביל לייצור הדגם בפולין, בשנת 1962 נמכרו זכויות הייצור של הדגם לקונגלומרט ההודי Escorts Group , הדגם יוצר והורכב בהודו ושווק בשם "Rajdoot Excel-T" עד שנת 2005
מנוע 1 צילינדרים, מחזור שתי פעימות
גובה מושבים מהקרקע – 76 ס"מ
קיבולת מכל דלק – 13 ליטר
SHL גזאלה (בפולנית : SHL Gazela, קרוי גם : SHL M17 Gazela) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית האופנועים הפולנית SHL אשר יוצר בין השנים 1970–1968 בפולין
העבודה על יורשו של דגם ה-"SHL M11" נמשכה בין השנים 1963–1968 וכתוצאה מכך נוצרה "SHL M17 Gazelle" עם מערכת הנעה חדשה לחלוטין, הקשורה בהתאמה לסגנון האופנוע החדש.
ייצור הדגם התחיל במפעלי מוצרי המתכת "Huta Ludwików" .
המנוע עם ייעודו "W-2" נבנה על ידי "Wiesław Wiatrak" בשיתוף עם אוניברסיטת קרקוב לטכנולוגיה , עם קיבולת גדלה ב־1 סמ"ק (ל־174 סמ"ק) התאפיין, בין השאר ב-4.5 כ"ס יותר כוח מאשר מנוע "WFM S-32", המתקבל על ידי אופטימיזציה של מילוי הצילינדר, כמו גם הגדלת העמידות של מערכת הארכובה.
לראשונה בייצור הפולני שלאחר מלחמת העולם השנייה, היה האופנוע מצויד במנגנון הצתה של סוללה ובאלטרנטור של 12 וולט (הספק 50 ואט).
המתלה הקדמי התבסס עדיין על מתלה הדחף, אך אורכו התקצר ובולמי הזעזועים הטלסקופיים הוחבאו באלמנטים הנושאים של המסגרת, אשר שיפרו גם את האסתטיקה.
בגזלה, לראשונה בפולין, נעשה שימוש בבולמי זעזועים אחורי עם כוונון קשיות דו-שלבי, כמו גם משקף מובנה עם מכל דלק.
אופנוע זה לא שונה מעיצובים מודרניים באותה תקופה, החיסרון העיקרי היה מחירו הגבוה – 17,300 זלוטי.
חוסר ביקוש תרם להפסקת הייצור.
1 צילינדרים, מחזור שתי פעימות
סוג צילינדר – יצוק סגסוגת קליל עם שרוול ברזל יצוק פנימי, קוטר הצילינדר – 61 מ"מ, שבץ בוכנה – 59.5 מ"מ
מצמד – רטוב, ארבעה דיסקים, שמן משומן בתיבת הילוכים
תיבת הילוכים – נעולה עם המנוע, ארבעה הילוכים, עם גלגלים עם רשת תמידית
SIAI S.21 היה מטוס ימי דו-כנפי וחד-מנועי מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית סבויה-מרקטי (שם החברה היה: Società Idrovolanti Alta Italia), אשר יוצר בשנת 1921 במטרה להשתתף בתחרויות "גביע שניידר .
לאחר שמטוסי "SIAI", עם S.17 ו־S.19 , לא הצליחו להשיג תוצאות במהדורה הרביעית של "גביע שניידר", מבחן שנערך בשנת 1920 במעגל הלידו של ונציה למהדורה הבאה, שתוכננה עדיין בוונציה.
באוגוסט 1921 היצרן החליט לפתח דגם חדש שהפקיד אותו בידי המעצב הראשי שלו, רפאלה קונפלנטי , שתכנן את העיצובים הקודמים.
קונפלנטי לקח את גישת הדגם החדש לקיצוניות, אליו הוקצה הכינוי "S.21", והציע מחדש מטוס ימי חד-מנועי עם גוף מרכזי עם מפרשים דו-כיווניים, אך הציג כמה מוזרויות טכנולוגיות.
בדומה לקודמותיה, הורכבה מסגרת האוויר מגוף עשוי עץ בשילוב כנף דו-כיוונית, אך במקרה זה הייתה בתצורת דו-כיוונית - הפוכה, עם הכנף התחתונה, המותקנת גבוה על המטוס, ונפתחת גבוה משמעותית מהשנייה, רכובה גבוה כשמשייה, מחוברת יחד על ידי זוג זקפים אלכסוניים כפולים כדי ליצור מסבך.
מנוע המטוס הונח בין שני האגפים, על מערכת צינורית במרכז האגף העליון, מנוע מסוג "אנסאלדו סן ג'ורג'יו 4E-14" בתצורת דחיפה, מנוע מקורר נוזל בגרסה זו המסוגל לספק הספק שווה ל-300 כ"ס, סגור בתוך גונדולהאשר שילבה גם את הרדיאטור הקדמי ובשילוב עם מדחף קבוע, ראשוני שני להבים ומאוחר יותר ארבעה להבים.
מאחור מבנה זה הסתיים בזנב צלב עם אלמנטים מרובעים, תכנון אופייני של המטוס הימי שנעשה על ידי החברה.
הדגם בטיסתו הראשונה הוכיח את עצמו כמבטיח מבחינת ביצועים, אך היה קשה מאוד להטיסו: היחיד שהיה מסוגל לעשות זאת בביטחון היה טייס חיל הים המלכותי גווידו ג'אנלו (Guido Jannello).
כאשר חלה הטייס גווידו ג'אנלו במהלך "גביע שניידר" בשנת 1921 ולא היה מסוגל להטיסו, פרש ה-"S.21" מהמרוץ.
SIAI S.8 היה מטוס ימי דו-כנפי וחד-מנועי שהוגדר כמטוס סיור וצייד צוללות מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית סבויה-מרקטי (שם החברה היה: Società Idrovolanti Alta Italia), אשר הושק בשנת 1917.
מנהל התכנון והייצור היה המהנדס האווירונאוטי "Raffaele Conflenti" .
מטוס "SIAI S.8" היה בשירות הצי המלכותי האיטלקי, המטוס צייד 5 טייסות של הצי האיטלקי המלכותי.
* קליפת האווירון בצורת הסירה עשויה מעץ, כמו הכנפיים אשר מכוסות בבד.
הטייס ואיש צוות אוויר (מטיל פצצות) ישבו זה ליד זה.
דגם ה-"SIAI S.8" נטל חלק פעיל בסוף מלחמת העולם הראשונה.
עד שנת 1920 נותרו 63 מטוסים בלבד.
מדחפים: מדחף דוחף קבוע בעל 2 להבים.
6 צילינדרים בטור, 14.3 ליטר, המפיק 160 כ"ס, מנוע מסוג "Isotta Fraschini V.4" , מנוע קירור מים, (משקל יבש של המנוע: 264 ק"ג).
הצי המלכותי האיטלקי - שימש את השירות האווירי של הצי.
הצבא המלכותי האיטלקי - סיוע ליחידות השדה.
SIAI S.12 היה מטוס ימי דו-כנפי וחד-מנועי מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית סבויה-מרקטי (שם החברה היה: Società Idrovolanti Alta Italia), אשר יוצר בשנת 1918 כ"סירה מעופפת" ויועד למשימות של סיור וכמפציץ קל אך מעולם לא הופעל בשירות צבאי, ומאוחר יותר השתתף בתחרויות "גביע שניידר .
ה-"SIAI S.12" אופיין בגוף קדמי עמוק עם קטע אחורי מחודד דק.
הצי המלכותי האיטלקי לא היה מעוניין במטוס ולא הוזמנו שום הזמנות.
מנוע: V-12 צילינדרים, מסוג "אנסאלדו סן ג'ורג'יו 4E-290" בתצורת דחיפה, מנוע מקורר נוזל בגרסה זו המסוגל לספק הספק שווה ל-527 כ"ס ב-1,650 סל"ד.
מדחף: מדחף פסיעה קבועה בעל 4 להבים.
SIKART הוא מילון ביוגרפי מקוון ובסיס נתונים על אמנות חזותית בשווייץ וליכטנשטיין, המופעל על ידי המכון השווייצרי לחקר אמנות (SIAR).
האתר שהושק ב-2006 ושודרג ב-2012, הוא גרסה מקוונת, מורחבת ומתעדכנת כל העת של "לקסיקון הביוגרפיה של האמנות השווייצרית של SIAR" משנת 1998, שכלל 12,000 ערכים קצרים וכ-1,100 מאמרים ביוגרפיים מפורטים.
האתר כלל בעת השקתו מידע אודות 14,000 אמנים, 1,200 מאמרים ביוגרפיים, 3,000 תמונות ו-15,000 התייחסויות לתערוכות.
SIKART מצהירים כי האתר מיועד הן למומחים והן לבעלי עניין באמנות מהציבור הרחב.
הוא כולל מידע לגבי אמנים מקצועיים משווייץ ומליכטנשטיין "שעוסקים או עסקו בציור, רישום, חריטה, פיסול, וידאו, מיצב, צילום, מיצג ואמנות אינטרנט", אך אינו כולל מידע על אמנים "שעוסקים או עסקו אך ורק באמנות שימושית (אמנות גרפית, עיצוב, יציקת פעמונים, צורפות, קדרות, צילום תיעודי וכדומה)".
בשל המגוון התרבותי בשווייץ, התוכן המוצג באתר לגבי כל אמן כתוב בשפה שהאמן משויך אליה ביותר: צרפתית, איטלקית או גרמנית.
האמנים מדורגים בכוכב אחד עד חמישה על פי חשיבותם, ובהתאם נקבע רוחב המידע המתועד עבורם.
לגבי כל אמן מתועדים שמו (בכל גרסאותיו), תאריכי הלידה והפטירה, קורות חיים קצרים, מילות מפתח, ערכים מילוניים, ביבליוגרפיה וקישור לאתר האמן (אם קיים).
אמנים המדורגים בשלושה עד חמישה כוכבים מתוארים גם במאמרים ביוגרפיים באורך של שניים עד ארבעה עמודים, ומוצגות רפרודוקציות דיגיטליות של יצירות האמנות שלהם.
SIKART ממומן על ידי ממשלת שווייץ, הקנטונים השווייצרים ותורמים פרטיים.
הגישה לאתר חופשית, אם כי בעת שהושק הייתה כוונה לגבות בהמשך תשלום עבור גישה, כדי לאפשר ל-SIKART לפעול ללא תלות במימון ציבורי.
SIL International ("אס-איי-אל הבינלאומי"), שבמקור נקרא Summer Institute of Linguistics ("מכון הקיץ לבלשנות"), הוא ארגון נוצרי בלשני ללא כוונת רווח שנוסד בארצות הברית.
מטרתו העיקרית היא ללמוד, לפתח ולתעד שפות, במיוחד כאלה פחות מוכרות, במטרה להרחיב ידע לשוני, לקדם אוריינות, לתרגם את כתבי הקודש הנוצריים לשפות מקומיות ולסייע בפיתוח שפות מיעוטים.
ארגון SIL מונה יותר מ-6,000 חברים ממעל 50 מדינות.
בהתבסס על עבודת תיעוד השפה שלהם, הארגון מפרסם מאגר מידע בשם "אתנולוג" אשר מְרַכז את מחקרי הארגון בשפות העולם, ומפתח תוכנות לתיעוד שפות, כגון "פלקס"FieldWorks Language Explorer (FLEx), ו"לקסיק פרו" Lexique Pro.
ארגון SIL מחזיק במעמד רשמי של יועץ לאו"ם, הוכר על ידי אונסק"ו על תרומתו באסיה, והוא חבר ב"פורום סוכנויות הביבליה הבינלאומי".
משרדיו הראשיים בארצות הברית ממוקמים ב"מרכז הבלשנות הבינלאומי" בדאלאס, טקסס.
ארגון SIL החל את דרכו בפעילות מיסיונרית בגואטמלה ובמקסיקו, ולאחר מכן הרחיב את עבודתו בהדרגה לאזורים אחרים בעולם שבהם מדוברות שפות ילידיות, כולל בפפואה-גינאה החדשה, בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה.
בעוד שבתחילה, הצוות של SIL קיבל רק הכשרה בסיסית בבלשנות ובאנתרופולוגיה, בהדרגה הארגון הפך למקצועי יותר, וכיום חברים רבים בו מחזיקים בתארים מתקדמים.
הארגון נוסד על ידי איש הדת הפרסביטריאני ויליאם קמרון טאונסנד, מיסיונר מארצות הברית, שהוצב כמיסיונר של הפלג הנוצרי "חניכי המשיח" בגואטמלה בשנת 1930 המוקדמות.
שם הוא עבד בקרב קהילת קַקְצִ'יקֵל, מבּני מאיה, ותרגם את הביבליה לשפתם.
ב-1933 פנה טאונסנד למקסיקו במטרה לתרגם את הביבליה לשפות ילידיות במדינה.
טאונסנד יצר קשרי עבודה עם משרד החינוך המקסיקני תחת ממשלתו הפרוגרסיבית של לאסרו קארדנאס והקים את ארגון "מכון הקיץ לבלשנות" לצורך חינוך והכשרה של בלשנים-מיסיונרים לעבודה במקסיקו.
אך כיוון שממשלת מקסיקו לא התירה עבודה מיסיונרית בתוך מערכת החינוך שלה, הקים טאונסנד ב-1942 ארגון נפרד, "מתרגמי הביבליה על שם ויקליף" (לימים נקרא "ברית ויקליף העולמית").
במהלך העשורים הבאים עבדו המיסיונרים-הבלשנים של "מכון הקיץ" בשני הארגונים: בארגון SIL עסקו בחינוך לאוריינות בקרב העמים הילידים במקסיקו ובתיעוד לשוני, ואילו בארגון "מתרגמי הביבליה" הם התמקדו בתרגום כתבי הקודש ובפעילות מיסיונרית.
תחילת ארגון SIL ב"מכון הקיץ לבלשנות"
לאחר שטאונסנד ביסס את שיתוף הפעולה עם רשויות החינוך במקסיקו, החל להעביר סדנת קיץ קטנה להכשרה בלשנית בעיר סאלפר ספרינגס בארקנסו, בה הכשיר מיסיונרים בעיקרי הבלשנות, האנתרופולוגיה והתרגום.
הסדנה קיבלה את השם "מכון הקיץ לבלשנות" (Summer Institute of Linguistics).
אחד התלמידים בסדנת הקיץ בשנה השנייה, 1935, קנת' לי פַּייק (1912–2000), הפך במרוצת השנים לדמות הבכירה ביותר בהיסטוריה של ארגון SIL.
הוא כיהן כנשיא הארגון בשנים 1942–1979, ולאחר מכן כנשיא בדימוס עד מותו.
ב-1979 ההסכם של SIL עם ממשלת מקסיקו הופסק רשמית, לאחר ביקורות של אנתרופולוגים בנוגע לשילוב של חינוך ופעילויות מיסיונריות בקהילות ילידיות, אם כי SIL המשיכה להיות פעילה במדינה זו.
בכנס של המכון הבין-אמריקאי-אינדיאני ב-1980 במרידה, בירת יוקטן במקסיקו, גינו הנציגים את מכון הקיץ לבלשנות, וטענו כי הוא משתמש בשם מדעי כדי להסתיר את האג'נדה הפרוטסטנטית ואת ההשקפה הקפיטליסטית שלו לכאורה, כי הן זרות למסורות הילידיות.
הדבר הוביל לביטול ההסכם עם ממשלת אקוודור ב-1980, אם כי נותרה שם לארגון נוכחות סמלית.
בתחילת שנות ה-90 דרשה קונפדרציית הלאומים הילידיים של אקוודור (CONAIE) לגרש את ארגון SIL מהמדינה.
הארגון גורש גם מברזיל, ממקסיקו ומפנמה, ואף הוגבלה פעילותו בקולומביה ובפרו.
נכון ל-2016, SIL עודו פועל בכמה ממדינות אלה.
משנות ה-50 עד 1987, אוניברסיטת אוקלהומה בעירנורמן אירחה את ההכשרות של הארגון.
ההסכם בין האוניברסיטה ל-SIL הופסק ב-1987 לאחר מחלוקת על מעורבות הארגון בפעילות המיסיונרית ועל יחסיו עם ממשלות אמריקה הלטינית.
החל מ-2018, הכשרת SIL מוצעת בכ-25 מיקומים ברחבי העולם.
נכון ל-2020, נשיא SIL הוא ד"ר מישל קֵנְמוֹגְן מקמרון, המכהן בתפקיד מ-2016.
התרומה העיקרית של SIL לבלשנות היא הנתונים שנאספו ונותחו מ-1,000 שפות מיעוט ושפות בסכנת הכחדה, רבות מהן לא נחקרו בעבר בצורה אקדמית.
הארגון משתדל לשתף הן את הנתונים שאסף והן את תוצאות הניתוח שלהם על מנת לתרום לידע הכולל של השפה.
הפיכת מאגר הנתונים העצום הזה הביאה לכתיבת מאמרים על שפות כמו הישקריאנה (שפת קריב) ופִּירָהָה (Pirahã) המדוברות באמזונאס, אשר קראו תיגר על האוניברסליוּת שכמה תיאוריות בלשניות טענו לה.
עבודתו של ארגון SIL הביאה ליותר מ-20,000 פרסומים של נתוני שפה, כולם מפורטים בספריית הארגון, רובם משקפים את עבודת השטח הבלשנית.
התמקדותו של SIL לא הייתה בפיתוח תיאוריות בלשניות חדשות, כי אם בעבודה עם שיטת התגממה (tagmemics, תאוריה בדבר חלקי השפה הקטנים ביותר), על אף שהארגון כבר לא מקדם שיטה זו.
שיטת התגממה פותחה בידי קנת' פייק, וכיום נעשה בה שימוש נרחב יותר בתחום האנתרופולוגיה.
מוקד נוסף של הארגון הוא קידום אוריינות, במיוחד בקרב דוברים ילידיים.
הארגון מסייע לסוכנויות מקומיות, אזוריות ולאומיות לפתח חינוך פורמלי ובלתי פורמלי בשפות מדוברות.
שיתוף פעולה זה מאפשר התקדמויות חדשות בתחום של פיתוח החינוך בחברות רב-לשוניות ורב-תרבותיות.
SIL מספק מדריכים מומחים וחומרי הדרכה לתוכניות לבלשנות בכמה מוסדות גדולים להשכלה גבוהה ברחבי העולם.
בארצות הברית, מוסדות אלה כוללים את האוניברסיטה הבינלאומית של דאלאס, אוניברסיטת ביולה, מכללת האוטון, אוניברסיטת דקוטה הצפונית, והסמינר התאולוגי של דאלאס.
אוניברסיטאות אחרות עם תוכניות של SIL כוללות את אוניברסיטת טריניטי וסטרן בקנדה, אוניברסיטת צ'ארלס דרווין באוסטרליה ואוניברסיטת ריקרדו פלמה בלימה שבפרו.
הארגון הקים לאחרונה מחלקה חדשה לשירותי תיעוד שפה ותרבות, שמטרתה לשמר ולהחיות שפות בסכנת הכחדה.
הקמת מחלקה זו משקפת עניין גובר בתיעוד שפות בסכנת הכחדה ומשתמשת בגישה רב-תחומית של אנתרופולוגיה ובלשנות.
מאגר "אתנולוג" וקודי ISO 639-3
"אתנולוג: מדריך לשפות העולם" (Ethnologue) יוצא לאור על ידי ארגון SIL.
כחלק מעבודת התיעוד והקטלוג בארגון, לכל שפה נקבע קוד של שלוש אותיות.
החל מהמהדורה ה-16, ב-2009, הוסדרו קודי השפה בתקן הבינלאומי ISO 639-3, ואתנולוג עבר להשתמש בהם.
ארגון SIL הוא בעל הסמכות לקבוע את הקודים ("רשות הרישום") לְתֶקֶן זה.
SIL פיתחה תוכנות למחקר לשוני הנמצאות בשימוש נרחב:
Adapt It – כלי לתרגום טקסט משפה אחת לשפה הקשורה אליה לאחר ביצוע ניתוח לשוני.
ShoeBox – תוכנה לאיסוף טקסטים מפי דוברי שפה בעת עבודת שטח, החליפה את "טולבוקס" Toolbox של חבילת התוכנות לעבודת שטח בלשנית Field Linguist.
Lexique Pro – תוכנה לאיסוף אוצר מילים בעבודת שטח.
WeSay – גרסה של FLEx עבור לא-בלשנים.
Graphite – טכנולוגיה ומערכת עיבוד של גופנים חכמים.
ארגון SIL פיתח מספר ערכות גופנים הנמצאות בשימוש נרחב וזמינות כתוכנות חופשיות תחת רישיון קוד פתוח "SIL Open Font " (OFL).
גופנים אלה נמצאים בשימוש סטנדרטי בידי בלשנים המתמחים בתיעוד שפות.
רובם מיועדים רק לכתבים ספציפיים, כגון הכתב האתיופי, דוונגארי, הכתב הטאי-לואה החדש, הכתב העברי, הכתב הערבי, כתב חְמֵר, כתב יי, האלפבית הבורמי, הכתב הקופטי, כתב טאי-וייט, וסימנים טכניים נוספים, כגון האלפבית הפונטי הבינלאומי וכתיבת תווים מוזיקליים שונים.
גופן מיוחד לעברית מקראית: Ezra SIL.
במפגש הקיץ של החברה הבלשנית של אמריקה ב-1947, התקבלה ההחלטה כי עבודתו של ארגון SIL "צריכה לקבל הוקרה גדולה על ידי החברה [הבלשנית] שלנו ולהתקבל כאחת ההתפתחויות המבטיחות ביותר בבלשנות שימושית במדינה זו".
SIL מחזיק במעמד יועץ רשמי באונסק"ו ובאו"ם, ואונסק"ו הוקירה הערכה פומבית על עבודת הארגון בחלקים רבים של אסיה.
SIL מחזיק גם במעמד של ארגון לא-ממשלתי במדינות רבות.
עבודת הארגון זכתה להערכה ולהכרה בכמה מסגרות בינלאומיות, למשל: ב-1973 הוענק ל-SIL פרס רמון מגסאיסאי להבנה בינלאומית; פרסי אוריינות של אונסק"ו על עבודות SIL במספר מדינות: אוסטרליה (1969), קמרון (1986), פפואה גינאה החדשה (1979) והפיליפינים (1991).
בלשנים ואנתרופולוגים מתחו ביקורת על כך שעיקר עיסוקו של SIL סובב סביב הפצת הדת והתרבות הנוצרית – משום שמוקד פעילותו הוא תיאור שפה, פיתוח שפה ותרגום כתבי הקודש הנוצריים, והפעולות המיסיונריות שרבים מעובדי השטח שלו מבוצעים.
הם טענו כי הארגון מבקש לשנות תרבויות ילידיות, ובכך מחמיר את הבעיות הגורמות לסכנת הכחדה לשפות ולמותן של שפות.
SIL לא רואה במאמצים לשנות דפוסים תרבותיים סוג של הרס תרבות, ומציין כי בכל שלבי העבודה, עמים ילידיים משתתפים בהתנדבות.
הארגון דוחה את ייחוס המושג "השמדת תרבות" (ethnocide) לתוצאות עבודתו, וטוען כי השינוי התרבותי שמתרחש נובע מההתקדמות הבלתי נמנעת של הציוויליזציה, ואילו השימוש במושג זה יוביל לשיוך פסימיות עם תהליך טבעי זה.
SIL רואה בעצמו כמגן פעיל על שפות בסכנת הכחדה באמצעות קידום השפות בקרב הקהילות הדוברות אותן ועל ידי הכשרה לאוריינות בשפות אלה.
בנוסף, SIL טוען כי התעניינותו והשקעתו בשמירה על שפות בסכנת הכחדה הן שהביאו להקמת היחידה לשירותי תיעוד שפה ותרבות.
מלבד מטה הארגון בדאלאס, יש לו משרדים וארגונים מקומיים בשיתוף פעולה במדינות הבאות:
קמרון: יאונדה (משרד מרכזי), במנדה (משרד אזורי), מרואה (לשכה אזורית לצפון המדינה).
סנגל: דקר (משרד מרכזי), זיגינשור (משרד אזורי), תייה (משרד אזורי).
קניה: ניירובי (המשרד האזורי של אפריקה)
מקסיקו: "מכון הקיץ לבלשנות (מקסיקו)" שבסיסו ברובע טלאלפן במקסיקו סיטי.
פרו: "מכון הקיץ לבלשנות (פרו)" שבסיסו בלימה.
אוסטרליה: קנגורו גראונד בפרברי מלבורן.
"SG" (ראשי תיבות: "Sexy Girl") הוא שיר באנגלית-ספרדית של הדי ג'יי הצרפתי והמפיק המוזיקלי די ג'יי סנייק, הזמר הפורטוריקני אוזונה, הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון והזמרת והראפרית התאילנדית ליסה מלהקת הבנות הדרום קוריאניות בלאקפינק.
השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2021, בהוצאת די ג'יי סנייק מיוזיק פרודקשנס ואינטרסקופ רקורדס.
הוא נכתב על ידי די ג'יי סנייק, אוזונה, מייגן די סטליון, ליסה, דוני פלורס, ג'יי לורין, ז'אן פייר סוטו, לואיס יוז, ניקולס אודינו, עומר ווקר וטדי והופק על ידי די ג'יי סנייק ויאמפי.
באפריל 2021, די ג'יי סנייק דיבר על שיתוף פעולה עם ליסה בטוויטר, ואמר ש"יש להם משהו", ולאחר מכן פרסם אמוג'י "shush".
ב-8 במאי, בסדרה של ציוצים שנמחקו בהמשך, הוא אישר שיר בהשתתפות ליסה וציין שהוא כבר הוקלט.
ב-19 במאי, די ג'יי סנייק פרסם קטע באורך ארבע שניות מ-"SG" בסטורי שלו באינסטגרם, בו שרה ליסה את המילים "Play, play all night with you".
ב-25 ביוני, הוא פרסם קטע נוסף באורך שש שניות מהשיר, בו ליסה אומרת את שמו של.
ב-3 באוגוסט, הוא חשף בציוץ שנמחק שהם "מצלמים את הקליפ בקרוב".
באירוע השטיח האדום בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2021, שהתקיים ב-13 בספטמבר, אוזונה חשף במהלך ראיון ל-MTV News שהסינגל הבא שלו יכלול את די ג'יי סנייק, מייגן די סטליון ובלאקפינק.
ב-30 בספטמבר רמז בטוויטר שהשיר הושלם ב-97%.
הטיזר הראשון לשיר הופץ ב-13 באוקטובר, ובו היה ניתן לשמוע את השירה של אוזונה וזאת, בנוסף לכך ששמו, "SG", צוין גם כן.
ב-14 באוקטובר, די ג'יי סנייק הכריז על תאריך ההשקה של השיר ב-22 באוקטובר, דבר שאושר גם על ידי YG אנטרטיינמנט, החברה של ליסה.
"SG" הוא שיר מומבהטון שאורכו שלוש דקות ו-45 שניות.
אוזונה פותח את השיר, ואחריו מייגן די סטליון וליסה, מבצעות את הקטעים שלהן.
מבחינה לירית, השיר עוסק בהתאהבות של גבר בבחורה נאת מראה, תוך הבעת רצון לבלות עימה יחד.
"SG" הוא שיר שמבוצע בעיקר בשפה האנגלית, אך הוא משלב חלקים בשפה הספרדית.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-22 באוקטובר 2021 ובוים על ידי במאי הווידאו קליפים האמריקאי קולין טילי.
טיזר באורך 30 שניות הופץ ב-13 באוקטובר.
בטיזר, די ג'ייק סנייק יוצא מבניין ונכנס לרכב עם לוחית רישוי שעליה כתוב "SXY GRL".
מאוחר יותר, המצלמה עוברת על פני שלוש מכוניות חונות עם לוחיות רישוי עם שמותיהם של ליסה, מייגן ואוזונה.
שני סרטונים מאחורי הקלעים הופצו ב-18 וב-21 באוקטובר, בהם נראים ארבעת האמנים מצלמים את הקליפ במיאמי, פלורידה.
הקליפ בעל קונספט טרופי והוא מציג את כל האמנים כשהם שרים את מילותיו לצד רקע קייצי.
די ג'יי סנייק ואוזונה מבצעים את השיר כשרקדניות ליווי לבושות בביקיני, רוקדות מאחוריהן במטרה לדמות אווירה של קרנבל.
סצנות אחרות בקליפ מציגות את די ג'יי סנייק עומד בקצה של יאכטה, ואת מייגן די סטליון משתכשכת בבריכה.
כמו כן, מוצגות סצנות בהן ניתן לראות את ליסה מבצעת כוריאוגרפיה מסוימת, כשהיא לובשת בגדים מותאמים לאווירה ולקונספט של הקליפ.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם22 באוקטובר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתאינטרסקופ • די ג'יי סנייק מיוזיקאיטליה5 בנובמבר 2021רדיו להיטים עכשווייםיוניברסל
SIGMA 155 הוא תותח מתנייע ישראלי שפותח על ידי אלביט מערכות.
הכלי מורכב מתותח הוביצר בקליבר 155 מ"מ הנישא על גבי משאית בעלת עבירות גבוהה.
מערכת ארטילריה זו תוכננה כדי לענות על דרישות הצבא המודרני במאה העשרים ואחת: מערכת בקרת אש מתקדמת, קצב אש גבוה, מערכת טעינה אוטומטית, טווח מקסימלי גדול, מגוון מערכות המאפשרות להשיג דיוק גבוה במגוון תנאים, ויכולות פריסה מהירה.
בצה"ל הכלי קיבל את שם הקוד הצבאי "רועם".
ב-1999 פיתחה סולתם מערכות את ה-ATMOS, תותח הוביצר בקליבר 155 מ"מ המותקן על גבי משאית 6×6. התותח נבחן על ידי צה"ל אך לא נרכש על ידו.
לעומת זאת, מספר צבאות בעולם רכשו את ה-ATMOS.
עם מכירת סולתם מערכות לאלביט מערכות, המשיך פיתוח התותח המתנייע בחברה החדשה.
ב-2017 החליט משרד הביטחון להצטייד בגרסה מתקדמת ומשופרת של ה-ATMOS, שכעת מיוצר על ידי אלביט מערכות, כתותח העתיד של צה"ל.
ב-2021 הוחלט כי התומ"ת SIGMA 155 ייכנס לשירות ב-2023 וייקרא בצה"ל "רועם".
ה-SIGMA 155 הוא למעשה תותח הוביצר מודולרי, שמורכב על משאית בעלת הנעה 10×10 שמעניקה עבירות גבוהה, ויכולה לנוע במהירות של עד 80 קמ"ש בכביש.
על המשאית מותקן כל הדרוש לתותח, כולל מערכת בקרת אש ומערכת ייצור חשמל הדרושה להפעלת מערכות העזר.
התקנת התותח על משאית מספקת מגוון יתרונות לעומת התצורה הנפוצה יותר של תובה זחלית: תחזוקה זולה יותר, מהירות גבוהה בכביש, חיסכון לוגיסטי במובילים כבדים, וגמישות מבצעית המאפשרת להעביר את התותח בקלות בין גזרות.
מרכב משאית חסר את היכולות הללו, שנחוצות במלחמה מול צבאות סדירים, ומאפשרות תנועה לעומק שטח עוין, ומוגבל לפעולה משטח ידידותי ומוגן.
המשאית אינה יכולה לנוע באופן צמוד עם כוחות השריון והחי"ר הממוכן בעומק שטח עוין.
מודול התותח כולל הוביצר בקליבר 155 מ"מ ואורך 52 קליברים (8.06 מטר), שאליו מחוברת מערכת טעינת פגזים אוטומטית ("טען אוטומטי").
מודול התותח עטוי בלוחות שריון על מנת להגן על המערכות מפני אש נק"ל, רסיסים ופגעי מזג האוויר (כגון אבק ולחות).
הטען האוטומטי יכול לבחור בין מספר סוגי פגזים, כמות החנ"ה (חומר נפץ הודף) וכוונון מרעום הפגז.
הטען האוטומטי מאפשר ירי מהיר ורציף לאורך זמן, וכך נדרשים פחות אנשי צוות להפעלת התותח.
במחסנית הפנימית של התותח יש 40 פגזים כאשר ניתן לטעון מחדש פגזים ממשאית כגון HEMTT.
ה-SIGMA 155 תוכנן להיות מערכת עצמאית בשטח, ללא תלות בכוחות אחרים.
המערכות המתקדמות האלו נותנת יכולות רבות לתותח, לדוגמה, המערכות מאפשרות לחשב את הסטייה של הפגז הראשון שנורה, ולשפר את הדיוק מייד לאחר הירי.
ה"רועם" הוא תותח מתנייע סיגמא 155 שהותאם לצורכי חיל התותחנים של צה"ל.
ב-2023 החלה קליטת ה"רועם" בצה"ל וביוני 2024 בוצע לראשונה ירי ב"רועם" במה שהוגדר כ"מודל מבצעי".
הגדוד הראשון שיצטייד ב"רועם" יהיה גדוד 405 של חטיבת האש 282. בדצמבר 2025 נמסר ה"רועם" לחיל התותחנים של צה"ל.
: בשירות מדצמבר 2025 בחיל התותחנים של צה"ל.
(בעבר: Société Générale de Surveillance) היא תאגיד רב-לאומי שמרכזו בז'נבה שבשווייץ, המספק שירותי פיקוח, אימות ובחינה בשלל תחומים.
החברה מעסיקה 96,000 עובדים ב-2,600 משרדים ומעבדות בעולם.
השירותים העיקריים של החברה כוללים פיקוח ואימות של כמות, משקל ואיכות של סחורות, בדיקת איכות של מוצרים ובדיקת עמידתם בתקנים ובהוראות אסדרה.
החברה נוסדה בשנת 1878 ברואן שבצרפת, על ידי אנרי גולדסטוק, מהגר צעיר יהודי מלטביה.
בעזרתו של מקסוול שפינגטון הוא לווה כסף מידיד אוסטרי, לשם הקמת שירות פיקוח על משלוחי תבואה בנמל רואן, שבעת המעבר בנמל נפגעו מגנבות ומסיבות נוספות.
החברה בחנה ואימתה את המשלוח, בהיבטי כמות ואיכות, יחד עם היבואן.
העסק צמח במהירות, ותוך שנה מיום הקמתו נוספו לו סניפים בנמלי לה האבר, דנקירק ומרסיי.
בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, החברה, בראשות ז'אק סלמנוביץ שהיה חתנו של גולדסטק, העבירה את משרדה הראשי מפריז לז'נבה, וב-19 ביולי 1919 שינתה את שמה ל-Société Générale de Surveillance.
החברה נוהלה על ידי ז'אק עד למותו בשנת 1966 ולאחריו לקח את הניהול בנו גרגורי צ'ארלס סלמנוביץ.
באמצע המאה העשרים הרחיבה החברה את פעילותה למתן שירותי פיקוח ובחינה בשלל תחומים, בהם תעשייה, מחצבים, נפט, גז וכימיקלים, בין השאר באמצעות רכישת חברות העוסקות בפיקוח בתחומים אלה.
ב-1965 רכשה החברה חברה העוסקת בבדיקות לא הורסות.
ב-1981 החברה הפכה לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת SIX השווייצרית, וב-1985 צורפה ל.
בעקבות התפרקות ברית המועצות הרחיבה החברה את פעילות גם למדינות ברית המועצות לשעבר.
בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת ג'סקו – חברה כללית להשגחה בע"מ.
SIG MCX היא משפחה של כלי ירייה שתוכננו ויוצרו על ידי זיג זאואר, מיוצרים הן בדגמים סלקטיביים של אש והן בדגמים חצי אוטומטיים בלבד, וכוללים מערכת בוכנות גז קצרת מהלך, אשר עברה בירושה מתת-מקלע SIG MPX הקודם.
ה-MCX זמין בתצורות רובה, קרבין, רובה קצר קנה ואקדח (התצורה האחרונה תואמת בדרך כלל את ההגדרה של קרבין קומפקטי אך בעלת סד אקדח ולא קת רגילה או מתקפלת).
הרובה פותח לכדי דגם ה-Spear אשר אומץ בקליבר .277 Fury (6.8x51 מ"מ) תחת השם רובה M7 על ידי צבא ארצות הברית ב-2022.
בשנת 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרסם דובר צה"ל תמונות של הנשק בשימוש יחידת שלדג.
- בשימוש מספר יחידות משטרה ויחידות פיקוד המבצעים המיוחדים
- בשימוש כוחות יחידת אלפא
- בשימוש הכוחות המיוחדים (COMSUBIN) של הצי האיטלקי
- בשימוש כוחות פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC)
- בשימוש מספר כוחות שיטור ברחבי המדינה
- בשימוש כוחות מבצעים ימיים מיוחדים (MARSOF) של חיל הנחתים ההולנדי
- בשימוש יחידות משטרה חמושות ללוחמה בטרור (CTSFO), הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת וחיל הנחתים המלכותי
- בשימוש שייטת 13, סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג
- בשימוש הצי הספרדי והמשמר האזרחי
ליגת ההוקי השוודית (בשוודית: Svenska Hockeyligan, באנגלית: Swedish Hockey League, בראשי תיבות: SHL) היא ליגת הוקי קרח מקצוענית והיא הליגה הבכירה ביותר מבין הליגות בשוודיה.
נחשבת לאחת מליגות ההוקי קרח הטובות בעולם.
הליגה נוסדה ב-1975 בשם אליטסריין ובתחילה כללה 10 קבוצות, אם כי נוספו שתי קבוצות בעונת 1987/88. שמה של הליגה שונה ל-SHL ב-2013 ובשנת 2014 הוכרזו מספר שינויים בפורמט, כולל הרחבת הליגה ל-14 קבוצות לקראת עונת 2015/16 ומתכונת חדשה של עלייה וירידה להוקי אלסוונסקאן, ליגת הדרג השני.
במהלך עונת 2011/12, ה-SHL הייתה ליגת ההוקי קרח בעלת הקהל הגדול ביותר באירופה, עם ממוצע של 6,385 צופים למשחק, אולם בעונת 2013/14, ה-SHL הייתה השלישית בכמות הקהל באירופה, עם ממוצע של 5,978 צופים למשחק.
ה-SHL הייתה ליגת הספורט השנייה בפופולריות בשוודיה, אחרי ליגת העל השוודית בכדורגל, כאשר בעונת 2013 מספר הצופים עמד על ממוצע של 7,627 למשחק.
קבוצות מה-SHL משתתפות בליגת האלופות בהוקי קרח ומתחרות על גביע אירופה.
ההשתתפות מתבססת על רמת הליגות השונות באירופה (למעט ה-KHL).
ההוקי קרח הוכר בשוודיה ב-1921 ואחראי לכך היה ראול לה מאט, שחקן צרפתי–אמריקאי שהציג ספורט חורפי אופייני למדינה סקנדינבית טיפוסית.
שנה מאוחר יותר, תרם לה מאט גביע עבור קבוצות הענף שחלו לפעול במדינה.
הגביע שנקרא על שמו, הוענק לקבוצה המנצחת בגמר אליפות שוודיה שהתקיימה מדי שנה לאחר סיום העונה.
באותה תקופה, האליפות נערכה כטורניר נפרד שאינו קשור לליגה מסוימת.
רק בעונת 1952/53 הוענק הגביע למנצחת מהליגה הבכירה, שבאותה עת הייתה ההוקיאטן.
בראשית ימיו של ההוקי קרח בשוודיה, הקבוצות היו קבוצות מתחילות עם שחקנים חובבנים שמעולם לא שיחקו את הענף.
מועדוני ספורט ותיקים, פתחו מחלקה להוקי קרח ושלחו תחת סגליהן שחקנים ששיחקו במקור בנדי וכדורגל - ענפי ספורט עם דמיון כלשהו לענף, אך לא מספיק כדי לשחק באופן מקצועי.
כך יצא שבשנים הראשונות שחקנים התלמדו לשחק במהלך העונה.
הליגה הראשונה הוקמה ב-1922 ונקראה "טרנינגסריין".
הליגה פעלה שנה בלבד וכללה שבע קבוצות: AIK, יטה והאמרבי מסטוקהולם, ועוד ארבע נוספות.
משך העונה ארכה חמישה עד שישה משחקים ו-AIK ניצבה בראש הטבלה.
באליפות גביע לה מאט, יטה הייתה הזוכה הראשונה.
עונה לאחר מכן הוקמה ליגה חדשה בשם "קלאס א" שמנתה שש קבוצות, מתוכן נוספה יורגודן שנותרה מרגע שהצטרפה 99 שנה בליגות הבכירות ביותר בשוודיה על כל גלגוליהן ואף זכתה בגביע לה מאט ארבע שנים בלבד לאחר הצטרפותה לאליפות.
הליגה פעלה במשך שש שנים, כשבשיאה מנתה 9 קבוצות ועם התפרקותה שמונה.
במקביל, באליפות גביע לה מאט, הקבוצות שבלטו באותה תקופה היו יטה ויורגודן.
בכל שאר הפעמים שלא זכתה, פגשה בגמר את יטה.
ב-1928 הוקמה ה"אליטסריין" שהחליפה את קלאס א' ופעלה בין השנים 1927–1935. בתחילה מנתה 4 קבוצות ועם פירוקה נכחו שמונה קבוצות.
בשנת 1935 הוקמה "סוונסקה סריין" כתחליף לאליטסריין.
הליגה פעלה עד שנת 1945 וכללה שמונה קבוצות עם פתיחתה.
שלא כמו קודמותיה, ליגה זו הייתה יציבה מבחינת כמות הקבוצות, כך שבמשך כל שנות קיומה מנתה 8 קבוצות בדיוק.
גם בשנים אלו הובילו AIK, האמרבי ויטה את הליגה וזכו בגביע לה מאט לפחות פעם אחת.
האמרבי התעלתה על כולם וזכתה 4 פעמים מתוך 6 הופעות בגמר הגביע.
קבוצה נוספת שכבר הראתה נוכחות מאמצע שנות ה-20 בשם סדרטליה, חזרה חליפות לצמרת כאשר הופיעה מספר פעמים בגמר הגביע ואף זכתה בו ב-1941 וב-1944.
ב-1944 הוקמה ליגה בכירה חדשה בשוודיה שהחליפה את קודמתה "סוונסקה סריין" ונקראה בשם הוקיאטן.
הקבוצות המוצלחות שזכו בגביע לה מאט לפני שההוקיאטן הוקמה נכללו בליגה החדשה.
בעונת 1952/53 ירשה הליגה את גביע לה מאט שהפך לגביע הליגה, בו זוכה הקבוצה המנצחת בגמר הפלייאוף ובתואר הליגה.
בשונה מכל הליגות שקדמו לה, ליגה זו המשיכה להתקיים גם לאחר שהאליטסריין הוקמה ב-1975. במקום שתתפרק, הפכה ההוקיאטן לליגה השנייה בשוודיה.
עם הקמתה, הליגה התחלקה לשני בתים: הבית הצפוני והבית הדרומי, כאשר כל בית מנה שש קבוצות.
החל מעונת 1956/57, נוספו שתי קבוצות לכל בית ובכך התרחבה הליגה מ-12 ל-16 קבוצות.
במשך שלושים שנה שמרה הליגה על מבנה הבתים עד עונת 1974/75, העונה האחרונה שלה בתור הליגה הבכירה בשוודיה.
בעונה זו בוטלו הבתים, אך מספר הקבוצות לא השתנה.
קבוצות שבלטו באותן שנים הן בעיקר האמרבי, סדרטליה, יורגודן, AIK, לקסנד וברינס.
הליגה נוסדה ב-1975 ונקראה אליטסריין, בדומה לשמה של אחת מהליגות שקדמה לה ופעלה בשלהי שנות העשרים ועד אמצע שנות השלושים.
מספר הקבוצות בעת הקמת הליגה עמד על 10. אותן קבוצות סיימו את העונה הקודמת בראש הטבלה בליגה הבכירה לשעבר, ההוקיאטן שהפכה לליגה המשנית באותה שנה.
כיוון שכך, זכו את מקומן בליגה החדשה ביושר, בהתאם לרמתן הגבוהה שהפגינו באותה שנה.
העונה הראשונה החלה ב-5 באוקטובר 1975. כל קבוצה שיחקה מול חברתה ארבע פעמים: שני משחקי בית ושני משחקי חוץ - סך הכול 36 משחקים.
ארבע הקבוצות שסיימו בראש הטבלה בעונה הסדירה עולות לפלייאוף.
כיוון שהיו ארבע מתחרות בלבד, הפלייאוף כלל שני סיבובים: חצי גמר וגמר.
המנצחת בגמר זכתה בגביע לה מאט.
כמו קודמותיה, גם האליטסריין ירשה את גביע לה מאט בתור גביע הפלייאוף שלה וכן פועלת במתכונת עלייה וירידה.
1975–1988: השנים הראשונות והנהירה ל-NHL
במהלך שנות השבעים קבוצות כמו ברינס, פרייסטד וחלפטאו כיכבו בראש עם שחקנים טובים באמתחתן, כשבראשם מרטין קרלסון שערק מברינס לחלפטאו ולארס-איריק איריקסון מברינס.
שחקן נוסף שהוביל את הליגה והפך לכוכב הוא קנט נילסון, ששיחק מספר עונות ביורגודן ועונה נוספת ב-AIK עד למעברו ל-NHL.
במהלך שנות השמונים ראתה הליגה התפתחות מזהירה מצד שחקנים וקבוצות מחד, אך חוותה דעיכה מאסיבית מאידך, בעקבות עריקת שחקנים כישרוניים ל-NHL באופן הולך וגובר.
המצב העגום לא היה חדש בכלל - עוד בתחילת שנות השבעים החלה ה-NHL לקלוט שחקנים משוודיה ופינלנד.
האשמה העיקרית לכך היא סדרת הפסגה, סדרה שהפגישה את נבחרת ברית המועצות מול נבחרת קנדה שהעמידה לראשונה תחת שורותיה שחקני NHL.
הסדרה שהפכה לדרמטית הותירה חותם עמוק על ההוקי קרח העולמי ובעקבותיה החלה ה-NHL להכיר בשחקנים אירופיים ככאלו הרצויים בה.
מכיוון שעצם הסדרה הייתה מלחמה ישירה בין ברית המועצות לקנדה ואירעה בתקופת המלחמה הקרה, האפשרויות החדשות והפתוחות שעמדו לרשותה של ה-NHL עבור בחירת שחקנים בדראפט והחתמתם היו מדינות סקנדינביה; בעיקר שוודיה ופינלנד.
אמנם באותה תקופה נדיר היה למצוא שחקנים באמריקה הצפונית ממוצא שוודי, אך עם השנים החל גל גדול של שחקנים מסקנדינביה, מציף את שוק ההוקי קרח האמריקאי.
באותן שנים מספר קבוצות פילסו את דרכן לצמרת הליגה, ביניהן AIK, יורגודן, סדרטליה ופרייסטד.
הקבוצה הדומיננטית ביותר הייתה ללא ספק פרייסטד שזכתה בגביע לה מאט 3 פעמים מתוך 5 הופעות בגמר הפלייאוף.
השחקן האגדי שעמד מאחורי זכייתה הראשונה של הקבוצה ובנייתה הוא הוקאן לוב, כוכב-על שהוביל את הליגה מספר עונות עד לשיאו ב-1983. באותה עונה שבר את שיאי הליגה לרסיסים בניקוד ובכבישת שערים בעונה הסדירה.
נכון לעונת 2024/25 שיאים אלו תקפים עד היום.
עונה מאוחר יותר איבדה הליגה את לוב שערק ל-NHL, אך עתיד יהיה לחזור ולהמשיך להוביל את הליגה במשך שנות ה-90.
שחקנים מוכשרים נוספים משלל קבוצות ברחבי הליגה, כשבראשם מאטס נסלונד מברינס ועמיתו לקבוצה טומאס סנדסטרם; בו ברילונד מיורגודן, תומאס סטין ופטר לוב מפרייסטד, פטריק סונדסטרם מביירקלוון ו"פלה" אקלונד מ-AIK – ערקו כולם לאמריקה הצפונית בכלל ול-NHL בפרט.
אחרים כמו תומאס רונדקוויסט, רולנד איריקסון ואנדש קרלסון ניסו את מזלם ביבשת הזרה ולא הצליחו להסתגל לסגנון האמריקאי התוקפני ולהשתלב – איש איש בקבוצתו.
כך לאחר מספר שנות ניסיון חזרו לליגה מספר שחקנים שניסו וכשלו ב-NHL ואף בליגות נמוכות יותר, כמו ה-AHL.
אמנם היו שחזרו לאחר מספר עונות מוצלחות או בינוניות, למשל החלוצים קייל דאלין ולארש מולין; בין אם הסיבה לכך הייתה פציעות חוזרות ונשנות, או סיום חוזה.
סך הכול, הליגה הזדעזעה מעט במהלך אותו עשור והשחקנים שנטשו אותה, רובם ככולם חזרו לבסוף בשלהי שנות ה-80 ועד אמצע שנות ה-90.
1988–2013: התרחבות ראשונה, רמת הליגה והשפעות מבחוץ
החל מעונת 1987/88 הוחלט כי הליגה תתרחב ל-12 קבוצות, בעקבות היחס בין מספר הקבוצות בליגה המשנית שעמד על 40 ובין האליטסריין עם 10 קבוצות בלבד.
הקבוצות וסבי ו-AIK שסיימו ראשונות בעונת 1987 בהוקיאטן העפילו לליגה עונה לאחר מכן.
בהתאם לקבוצות שנוספו, כך גם מספר המשחקים גדל מ-36 ל-40.
הליגה פעלה בשיטה חדשה בהתאם למספר הקבוצות שנוספו, כאשר העונה הסדירה חולקה לשני סבבים.
משך הסבב הראשון ארך 22 משחקים ולאחריו קבוצות דורגו לפי ניקוד.
שתי הקבוצות האחרונות בדירוג הודחו מהעונה ונאלצו לשחק משחק הדחה מול שתי הקבוצות המדורגות ראשונות בליגה המשנית.
הקבוצה המנצחת מכל זוג מתמודדות עולה או נשארת באליטסריין.
הסבב השני נמשך מהמשחק ה-23 ועד תום 40 המשחקים בעונה ולאחריו מדורגות הקבוצות פעם שנייה.
שמונה הקבוצות עם מרב הנקודות עולות לפלייאוף והשתיים הנותרות מסיימות את העונה מוקדם ומקומן מובטח להן עד העונה הבאה.
באמצעות המבנה החדש של העונה הראתה הליגה סימני התפתחות וגדילה לא רק במספר הקבוצות והמשחקים, כי אם גם ברמת התחרות ומשחקי הפלייאוף.
בשנת 1989 נבחר מאטס סונדין ראשון בדראפט ה-NHL ובכך הפך לשחקן האירופאי הראשון בכלל ולשוודי הראשון בפרט שנבחר ראשון בדראפט ה-NHL.
האירוע הדגיש על קריאה רשמית ונרגשת בשם ה-NHL, לפיה שחקנים מאירופה ובייחוד משוודיה ברוכים הם בצל קבוצות ה-NHL כאחד השחקנים הצפון-אמריקאים.
ההשלכות של מחמאה זו היו גורליות במיוחד עבור הליגה, מכיוון שהחל מאותו עידן שחקנים שוודים ראו בכך את האות לעזוב את הליגה הארצית ולכוון לשחק בליגת ה-NHL שמעבר לים, שנחשבה כבר אז וגם כיום לליגה הטובה בעולם.
למעשה, תופעה זו מעולם לא פסקה וכיום אף מקבלת עידוד והכרה מצד התאחדות ההוקי קרח השוודית.
בשלהי שנות ה-80 הקבוצות הבולטות היו בעיקר פרייסטד, ביירקלוון ויורגודן.
זו האחרונה עתידה לשלוט שלטון רצוף למשך מספר שנים בגמר הפלייאוף ובזכיות שיעמידוה ראשונה בקרב קבוצות הליגה ככזאת שזכתה ארבע פעמים בגביע לה מאט.
מתוכם החלוצים קייל דאלין, מאטס נסלונד, פלה אקלונד, בנגט-אקה גוסטבסון והמגן אנדש קרלסון.
בנוסף, באותן שנים התברכה הליגה בשחקנים צעירים ומוכשרים, כדוגמת המגן ניקלאס לידסטרם והחלוץ פטר פושברי.
לידסטרם הראה את בשלותו כשסיים בעונת 1990/91 חמישי בניקוד בקרב המגינים בליגה, לפני שערק ל-NHL והפך שם לכוכב-על.
פושברי לעומתו בלט כבר בליגת הנוער ורבים הסכימו כי עדיו לגדולות.
הדבר התבטא בכך שזכה במשך שתי עונות ברציפות בפרס דסקית הזהב ובפרס קסדת הזהב בכל עונה וכן נבחר ב-1991 במקום השישי בדראפט ה-NHL – השוודי והאירופאי שנבחר בבחירה הגבוהה ביותר באותה שנה.
כמו לידסטרם, אף הוא ערק מאוחר יותר ל-NHL ונעשה לאחד השחקנים השוודים הטובים ביותר שראתה ה-NHL בין קבוצותיה.
בין הקבוצות המובילות בשנים אלו הייתה יורגודן שביססה את עצמה בתור הקבוצה המוצלחת ביותר בהיסטוריית הקבוצות הבכירות במדינה, עקב החזקתה במרב הזכיות בגביע, הן כהתייחסות לגביע בלבד במהלך כל הגלגולים שעבר בין כל הליגות הבכירות מאז 1922 והן כקבוצת אליטסריין.
הקבוצה העפילה לגמר הגביע ארבע פעמים ברציפות, מתוכן זכתה שלוש פעמים ברציפות.
בין שורותיה נמנו שחקנים נודעים כגון החלוץ קנט נילסון והשוער רולף רידרוואל שזכו אחד אחרי השני בפרס דסקית הזהב באותן שנים.
קבוצה נוספת היא מאלמה רדהוקס שזכתה פעמיים בגביע, כאשר אלו זכיותיה הראשונות בגביע.
אחרות כמו ברינס ולולאו העניקו רעננות וגיוון לליגה, כאשר זכו בפעם הראשונה בגביע בליגה והעפילו לגמר פעם נוספת ללא זכייה.
פרייסטד חזרה לככב בליגה כאשר הופיעה שש פעמים בגמר הפלייאוף ומתוכן זכתה שלוש פעמים.
הרוח החיה של הקבוצה היה יירגן ינסון שהיה ממובילי הליגה במשך מספר עונות בניקוד ואף השווה שיאי ליגה בפלייאוף.
גם יורגודן המשיכה לבלוט כשהעפילה שלוש פעמים לגמר וזכתה פעמיים בגביע, כשבראש שחקניה כיכב החלוץ מיקאל יוהנסון.
לימים יתברר כי זכייתה ב-2001 הייתה זכייתה האחרונה, נכון לעונת 2025.
קבוצה דומיננטית נוספת שהעמידה שחקנים צעירים ומוכשרים באותן שנים, כדוגמת התאומים דניאל והנריק סדין היא מודו הוקי.
זו ניסתה לשווא במשך שלוש עונות לזכות בפעם השנייה בתולדותיה בגביע, אך כשלה תמיד בגמר.
הקבוצה האנונימית שזכתה במפתיע ב-1979 הייתה מבין הקבוצות בעלות הבצורות הארוכות בליגה; בצורת למשך חצי יובל, נכון לאותה תקופה.
מנגד, קבוצות כמו פרלונדה ו־HV71 גילו יכולת מצוינת ב-2003 ו-2004 בהתאמה, כאשר הראשונה זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה והאחרונה הייתה זו לה הפעם השנייה מאז 1995. החלוצים ניקלאס אנדשון ויוהאן דוידסון היו נציגי הקבוצות כזוכי פרס דסקית הזהב, כל אחד בשנת זכייתו בגביע לה מאט.
בנוסף, שחקנים שבלטו לאורך אותה תקופה היו יאן לאשון מברינס ויוהא ריהיארבי ממאלמה רדהוקס; סטפן נילסון, מיקאל רנברי וירמו מיליס מלולאו; פרדריק ברמברי מיורגודן.
שלושה נוספים מפרלונדה שזכו כל אחד בפרס קסדת הזהב הם כריסטיאן הוסליוס, ניקלאס אנדשון ומגנוס קאנברי.
2005–2013: מפלט לזרים, ליגה נחשבת וזכיות היסטוריות
בעונת 2004/05 התהפך הגורל על הליגה.
אם במשך 25 שנה לערך, חוותה הליגה באופן תמידי זעזועים ותנודות בלתי פוסקות של מעבר שחקנים מוצלחים ל-NHL הנודעת, כעת הייתה תורה של האליטסריין לקבל ולפרוש חסותה על שחקנים מליגת ה-NHL היריבה שנותרו חסרי קבוצה ומעש בעונה זו, כיוון שהעונה ב-NHL בוטלה עקב סכסוך עבודה חריף בין הליגה לאיגוד השחקנים.
למעשה, הליגה רק הרוויחה מכך.
אותם שחקנים שנהרו לליגה, כאשר מתוכם היו כאלו ששמם הלך לפניהם עוד ב-NHL, התוודעו באותה עונה לליגה הסקנדינבית והצעירה, והבינו שיש עוד ליגות ברחבי העולם המציגות רמה נאותה ומכובדת בהחלט לענף.
אחדים מהשחקנים הנקלטים מצאו דרכם אל הליגה בעקבות כך שהלכו והתחקו אחרי חבריהם השוודיים לקבוצה.
אלו שיחקו בקריירה המוקדמת שלהם בקבוצות מהאליטסריין ובכך הוחתמו ללא שהיות על ידי קבוצתם המסורתית.
בכך טעמה הליגה בפעם הראשונה בתולדותיה טעם השפעה חיצונית מהי.
השפעה זמנית שהספיקה להותיר עבור השוודים חומר למחשבה בנוגע לסגנון ולרמת הליגה בהתאם לליגה הצפון-אמריקאית והטיפוסית.
ה-NHL לעומתה פחות הושפעה וגם שחקניה לא הראו כוונות מידיות להישאר בליגה, אך הגל הזה היה מהניצנים הראשונים להצעדת הליגה לעבר העידן החדש והפתוח, בו עתידה הליגה לפתוח את שעריה בפני בני לאום רבים ומגוונים.
על כל פנים, ה-NHL טרם אמרה את מילתה האחרונה.
בנוסף, בין השנים הללו התרחשו מספר אירועים דרמטיים והיסטוריים: פרייסטד קנתה את מעמדה בתור הקבוצה המוצלחת ביותר בתולדות הליגה עם מרב הזכיות בגביע לה מאט, לאחר שהצליחה לשמור על מקומה בצמרת הליגה מאז הקמתה והעפילה לגמר הגביע 19 פעמים, כשמתוכן זכתה 9 פעמים.
בכך עקפה את יורגודן שהובילה עם 6 זכיות, לאחר שזכתה שלוש פעמים במהלך השנים הללו.
בעונת 2007 זכתה מודו הוקי בגביע בפעם השנייה בתולדותיה לאחר 27 שנות בצורת, במהלכן הופיעה 4 פעמים בגמר.
בינתיים התברר כי לינשפין נכנסה לנעליה בתור קבוצת גמר אנדרדוגית, לאחר שנאבקה לשווא ב-2007 וב-2008 על זכייה היסטורית בגביע הנחשק.
בעונת 2013 זכתה חלפטאו בגביע בפעם השנייה בתולדותיה לאחר 34 שנות בצורת.
שנתיים קודם הזכייה גילתה הקבוצה סימני צמיחה והתקדמות לעבר צמרת הליגה, כאשר הופיעה פעמיים בגמר הפלייאוף וכשלה, אך לא אמרה נואש ואכן בהופעתה השלישית והרצופה זכתה סוף כל סוף בגביע הנכסף.
שחקנים שהובילו את הליגה באותה עת כוללים את אנדריאס קרלסון וסטפן ליב מ-HV71; מטיאס ויינהנדל ופר-אוגה סקרדר ממודו; ירוסלב הלינקה וטוני מורטנסון מלינשפין; טומי קליו מפרלונדה.
החלוץ הצעיר יאקוב סילברברי מברינס בלט בעיקר ב-2012, כשזכה באותה עונה בפרס דסקית הזהב וקסדת הזהב בהתאמה, לפני שערק ל-NHL מיד עם סיום העונה.
שחקן דומיננטי נוסף שבלט באותה תקופה הוא באד הולוויי הקנדי.
הולוויי הוא השחקן שהיה הקרוב ביותר לשבור את שיאו של הוקאן לוב בניקוד ואף שבר את שיא הליגה בצבירת אסיסטים בעונה הסדירה.
שחקנים ותיקים ונודעים שהמשיכו לבלוט בליגה בניקוד ובהישגים הם פרדריק ברמברי, ניקלאס אנדשון, מיקאל רנברי, כריסטיאן הוסליוס ויוהאן דוידסון.
חמישה אלו תופסים את המקומות העליונים בפסגת מבקיעי הליגה לדורותיה, כאשר ברמברי מחזיק בשיא הנקודות בעונה הסדירה בקריירה ואחריו דוידסון במקום השני.
במהלך השנים הראשונות של העשור השני של המאה ה-21, נחשבה ליגת האליטסריין לליגה הטובה בעולם.
כהוכחה לכך, בדראפט ה-NHL בשנת 2011 נבחרו ארבעה שוודים מתוך עשר הבחירות הגבוהות שבדראפט: גבריאל לנדסקוג במקום השני, אדם לאשון במקום הרביעי, מיקה זיבנג'אד במקום השישי ויונאס ברודין במקום העשירי.
מתוך עשרים השחקנים המועמדים כבעלי סיכוים גבוהים להיבחר בראשית הדראפט, עשרה מאירופה ועשרה מצפון אמריקה, בסך הכול שבעה שוודים נכללו ברשימה.
למעשה, הייתה זו השנה הפורייה ביותר שהציגה שוודיה בתולדות דראפט ה-NHL.
מאפיין בולט נוסף שאישר את רמת הליגה ביחס לליגות שונות באירופה היה שליטת הקבוצות השוודיות בזכיות על התואר האירופי שנערך בין 2010 עד 2014. הגיעו הדברים לידי כך שבעונת 2012, בפעם הראשונה בהיסטוריית ליגת האלופות על כל גלגוליה הקודמים העפילו לגמר שתי קבוצות שוודיות מתוך 32 קבוצות שונות.
ב-17 ביוני 2013 הוחלט כי הליגה תשנה את שמה "אליטסריין" ל"סוונסקה הוקיליגאן" (בשוודית: Svenska Hockeyligan) כדי לאפשר תרגום קל יותר באנגלית לשמה של הליגה ובראשי תיבות נוחים לשתי השפות: SHL.
דיון נרחב התקיים על מספר הקבוצות ב-SHL.
לליגה היו 12 קבוצות במשך למעלה מ-20 שנה מאז ההתרחבות מ-10 קבוצות ב-1987. עם זאת, הייתה הסכמה כללית בין מומחי ההוקי שיש להרחיב את הליגה בשתי קבוצות נוספות לפחות.
הם התכוונו שפרט למצב הכלכלי של חלק מהמועדונים, התחרות של ההוקי אלסוונסקאן הראתה שדרושות עוד קבוצות בליגה העליונה; ה-SHL.
ב-13 במרץ 2014 הודיעו ה-SHL והאלסוונסקן כי ה-SHL תורחב ל-14 קבוצות החל מעונת 2015/16, כאשר שתי הקבוצות המצטרפות יהיו קבוצות מהאלסוונסקן שיסיימו בראש הליגה, עונה קודם לכן.
עם התחדשות ליגת האלופות בעונת 2015, הליגה המחודשת שלחה 8 קבוצות לתחרות שמנתה 44 קבוצות מרחבי אירופה, בעיקר מליגות נחשבות כמו הליגה הפינית, אקסטרה ליגה מצ'כיה ו-DEL מגרמניה.
אף בתחרות זו הוכיחו מייצגות הליגה את רמתה ובגמר התמודדו שתי קבוצות שוודיות.
במשך 7 עונות רצופות מעת חידוש התחרות זכו רק קבוצות שוודיות והבולטת שבהן היא פרלונדה שזכתה 4 פעמים מתוך 5 הופעות בגמר.
למעשה, במשך כל שנות קיומה של ליגת האלופות המחודשת מ-2015 ועד עונת 2026, נוכחות קבוצות שוודיות בגמר הטורניר.
בכך בעיני רבים נחשבת ה-SHL לליגה הטובה באירופה, מלבד ה-KHL שכוללת בתוכה קבוצות רבות מאסיה.
כל משחק SHL בעונה סדירה מורכב משלושה שלישים בני 20 דקות, עם הפסקה של 18 דקות לכל היותר בין שליש לשליש.
אם המשחק הסתיים בתיקו לאחר הזמן הקבוע בן 60 הדקות, ניתנת הארכה של חמש דקות, כאשר משחקים שלושה על שלושה מחליקים והמשחק מוכרע בשער.
אם המשחק לא הוכרע לאחר ההארכה, יערכו הקבוצות דו-קרב חבטות עונשין.
הקבוצה שהבקיעה את מרב הבקעות העונשין מתוך שלושה ניסיונות מנצחת את המשחק.
אם התוצאה עודנה שווה לאחר שלושת סיבובי העונשין, חבטות העונשין נמשכות סיבוב אחר סיבוב, עד שקבוצה אחת מבקיעה, בעוד שהקבוצה השנייה אינה מבקיעה.
בכל שליש יש "הפסקת חשמל" אחת במשך 70 שניות המשמשת להצגת פרסומות; כל פרסומת מוצגת לאחר הפסקת המשחק הראשונה לפחות 10 דקות לאחר השליש.
עם זאת, הפרסומות אינן מתרחשות ישירות לאחר הבקעת שער, חבטת עונשין, קריאת אייסינג או במהלך יתרון מספרי.
במקרה של משחק שהסתיים עם שוויון במהלך הפלייאוף, הארכות נוספות בנות 20 דקות משוחקות באופן תמידי עד שקבוצה אחת מבקיעה.
שלא כמו בעונה הסדירה, הארכות פלייאוף משוחקות חמש על חמש.
רק משחק אחד בשוודיה עבר אי פעם ארבע הארכות מלאות ואף משחקי SHL לא עברו שלוש הארכות מלאות.
משחק ה-SHL הארוך ביותר היה המשחק הראשון של חצי גמר אליפות שוודיה 1997, שנערך ב-23 במרץ 1997 בין לקסנד ופרייסטד.
6,012 צופים ראו את אנדריאס קרלסון מבקיע את שער הניצחון ללקסנד לאחר 59 דקות הארכה (כמעט שלוש הארכות מלאות).
משחקי SHL משוחקים בזירת הוקי קרח, שהיא משטח קרח מלבני עם פינות מעוגלות ומוקף בקירות מזכוכית.
גודלה 30 על 60 מטר, התואם לסטנדרטים בינלאומיים.
מאז הקמת הליגה ב-1975, פרייסטד היא הקבוצה המצליחה ביותר ומחזיקה בעשרה תארים באליפות שוודיה.
ברינס ויורגודן עומדות במשותף במקום השני עם ששה תוארי אליפות.
עם חישוב משנת 1922, כאשר שיחקו הקבוצות באליפויות שוודיה הראשונות, יורגודן היא הקבוצה המצליחה ביותר עם שישה עשר תוארי אליפות ואחריה ברינס עם שלוש עשרה; פרייסטד עם עשרה ויטה עם תשעה.
הליגה מורכבת מ-14 קבוצות; יורגודן חזרה ל-SHL לאחר שלוש עונות בהוקי אולסוונסקן, שם זכו בתואר עונה שעברה.
מודו הוקי ירדה להוקי אלסוונסקן בתום העונה הקודמת לאחר שתי עונות בליגה.
פרייסטד היא הקבוצה היחידה ששיחקה ללא הרף ב-SHL (לשעבר אליטסריין) מאז הקמתה ב-1975.
עונת SHL מחולקת לעונה רגילה מסוף ספטמבר עד תחילת מרץ, כאשר הקבוצות משחקות זו מול זו בלוח זמנים מוגדר מראש והפלייאוף נמשך ממרץ עד אפריל.
במהלך הפלייאוף, קבוצות משחקות אחת נגד השנייה בסדרות הטוב משבע על מנת לעלות לסיבוב הבא.
הקבוצה האחרונה שנותרה מוכתרת לאלופת שוודיה (או Svenska mästare בשוודית) וזוכה בגביע לה מאט.
בעונה הסדירה כל קבוצה משחקת 52 משחקים.
נקודות מוענקות עבור כל משחק, כאשר שלוש נקודות מוענקות על ניצחון בזמן הקבוע, שתי נקודות על ניצחון בהארכה או בחבטות עונשין ונקודה אחת על הפסד בהארכה או בחבטות עונשין.
בתום העונה הסדירה, הקבוצה שמסיימת עם מרב הנקודות מוכתרת לאלופת הליגה ומוענק לה פרס בסכום מיליון קרונה שוודית כבונוס.
שש הקבוצות בדירוג הגבוה ביותר בנקודות מעפילות ישירות לפלייאוף.
ארבע הקבוצות המדורגות במקומות 7–10 משחקות בסדרת הטוב משלוש ונאבקות על שני מקומות הפלייאוף הנותרים.
שתי הקבוצות בדירוג הנמוך ביותר לאחר העונה הסדירה משחקות בסדרת הירידה והעלייה מול שתי קבוצות בדירוג הגבוה באלסוונסקאן על מנת להישאר ב-SHL לקראת העונה הבאה.
לפני עונת 2013/14, שמונה הקבוצות בדירוג הגבוה ביותר העפילו לפלייאוף ישירות.
אם שתי קבוצות או יותר מסיימות עם שוויון בניקוד, הדירוג נקבע לפי פורמט שובר השוויון הבא:
תוצאות ראש בראש בין הקבוצות השוות
פלייאוף SHL הוא טורניר המורכב מסדרות מרובות משחקים שבהן שתי קבוצות נאבקות על זכייה בסדרת הטוב משלוש או הטוב משבע על מנת לעלות לסיבוב הבא.
הפלייאוף מורכב מארבעה סיבובים: שמינית גמר, רבע גמר, חצי גמר וגמר.