tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פיקו (ליאור דטאוקר) - חייזר נחמד מהכוכב פיקוללה, הופיע לראשונה ב"גיבורי האור 2" כאשר דרש מהם להציל את הכוכב שלו ממר קר שרוצה להקפיא אותו, הצטרף לגיבורי האור החל מההצגה "גיבורי האור - משימה מהשקמה".
רוני מ"רוני והלהקה" (רוני נדלר) - ילדה נחמדה המנגנת בגיטרה, השתתפה החל מההצגה "גיבורי האור - הדור הבא".
פונץ' - הכלב הלבן של מיקי.
ג'אנגו - הסוס החום של רוי בוי שדוהר מהר מאוד.
גיבורי נברון הוא מותחן מלחמתי מאת הסופר הבריטי אליסטר מקלין, שיצא לאור בשנת 1968.
עלילת הספר, המתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה, נפתחת זמן קצר לאחר שהסתיים הספר הקודם, תותחי נברון.
על מלורי וצוותו, שבו נכללים מילר ואנדריאה, שלחמו תחת פיקודו במשימה באי נברון, ושלושה סמלים מן הקומנדו של חיל הנחתים המלכותי, מוטל לצנוח ליוגוסלביה הכבושה.
לכאורה, מוטלת עליהם המשימה לחלץ אוגדה של פרטיזנים שנלכדה בהרי בוסניה.
למעשה, עליהם לשכנע את הגרמנים, באמצעות תחבולות הונאה ומעשי חבלה, כי ממשמשת ובאה מתקפה רבתי על יוגוסלביה, על-מנת שיעתיקו לשם כוחות ניכרים מחזית איטליה.
כן נלווים לקבוצה זמר-עם יוגוסלאבי עיוור ואחותו, שאינם בהכרח כפי שהם נראים.
הספר עובד לסרט קולנוע בשנת 1978 בו כיכבו בין היתר האריסון פורד ואדוארד פוקס.
בין הספר והסרט היו הבדלים רבים, כך שאפילו חלק מהדמויות שהופיעו בספר נשמטו מהסרט (אנדראה למשל).
גיבור מקומי הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת דרמה קומית משנת 1983 לפי תסריט של ביל פורסיית' שגם ביים את הסרט עם פיטר ריגרט וברט לנקסטר בתפקידים הראשיים.
הסרט מעלה את הבעיה המעסיקה את העולם המודרני - פיתוח למטרת רווח כספי על חשבון הרס אתרי טבע.
חברת נפט אמריקאית מבקשת לקנות כפר סקוטי קטן על חוף הים כדי להרוס אותו ולבנות במקום בית זיקוק ומחסנים.
כל התושבים החיים בתנאים קשים מסכימים פרט לאחד.
הצילומים נערכו בכפר הסקוטי הקטן Pennan שהפך מאז לאתר תיירות.
ביל פורסיית זכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר.
כן היה הסרט מועמד לעוד שישה פרסי באפט"א: הצילום הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, פסקול המוזיקה הטוב ביותר, ושחקן המשנה הטוב ביותר (ברט לנקסטר).
הסרט קיבל דירוג 100% באתר Rotten Tomatoes.
אחת הסיבות שתרמה להצלחת הסרט היא המוזיקה שחיבר מארק נופלר ובעיקר נעימת הנושא שנקראת "Going Home" עם מוטיבים עממיים סקוטים שנופלר מרבה לנגן בהופעותיו.
פליקס האפר (ברט לנקסטר) הוא טייקון העומד בראש חברת הנפט והגז הגדולה "נוקס" שמרכזה ביוסטון טקסס.
כדי לפתח את הפקת הנפט בצפון האוקיינוס האטלנטי יש צורך לבנות בית זיקוק ומחסנים בחוף סקוטלנד.
המקום הטוב היותר הוא הכפר הקטן פרנס (שם פיקטיבי) היושב לחוף ים מקסים.
הוא בוחר את עובד החברה "מאק" מקינטייר להגיע לכפר ולשכנע את תושביו למכור אותו עבור מיליוני דולרים.
האפר שהוא גם אסטרונום חובב מבקש ממאק שידווח לו אם יש אירוע חריג בקבוצת הכוכבים בתולה בשמי הכפר.
מקינטייר נבחר בשל שם משפחתו בעל הצליל ה"סקוטי", על אף שהוא ממוצא הונגרי.
בסקוטלנד הוא פוגש את נציג החברה, דני אולדסן (פיטר קפלדי), הם נוסעים למרכז המחקר של החברה שם מוצגת להם תוכנית החברה לבניית בית הזיקוק ושם הם פוגשים את חוקרת הימים של החברה, מרינה, (ג'ני סיגרוב).
הם מגיעים לכפר הדייגים הקטן ומשתכנים במלון השייך לגורדון ארקהרט (דניס לוסון) שהוא גם רואה חשבון.
הם מספרים לו על תוכניתם וממנים אותו לנציגם מול התושבים.
התושבים הם דייגים עניים המוצאים פרנסה בקושי.
חיי הכפר מתרכזים בפאב הקטן ובכנסיית הכפר.
ארקהרט לא מתקשה לשכנע את התושבים להסכים למכירה ולפינוי שיעשו אותם מבוססים כלכלית.
רק בן נוקס (פולטון מקיי) המתגורר בבקתה על החוף מסרב להצעה.
חלק ניכר מהחוף שייך למשפחתו 400 שנה והוא אינו מוכן למכרו בשום אופן.
כל נסיונותיו של מאק לשכנעו נכשלים.
הוא מדווח להאפר על המצב דרך הטלפון היחיד בכפר הנמצא בתא טלפון אדום ופועל בעזרת אסימונים.
בינתיים מתאהב מאק בחיים השקטים והאיטיים של תושבי הכפר שהם בניגוד לחיים הלחוצים ביוסטון ומתחיל להרהר בצדקת שליחותו.
מרינה מגיעה לכפר ודני מתאהב בה.
אנשי הכפר מתאספים על מנת להתעמת עם בן, אשר עלול לסכל את העסקה בה הם מעוניינים.
בה בעת נוחת בחוף מסוק וממנו יוצא האפר, שחושב שכולם באו לקבל את פניו.
מאק מדווח לו על עקשנותו של נוקס והאפר נכנס לבקתתו של נוקס כשכולם ממתינים בחוץ.
נוקס שגם הוא אסטרונום חובב עושה רושם טוב על האפר שמוצא בו נשמה תאומה.
לאחר המתנה מורטת עצבים יוצא האפר מהבקתה ומודיע כי החליט לבנות את בית הזיקוק מחוץ לחוף וכי יקים במקום מצפה כוכבים ומכון לאוקיינוגרפיה לשמחתה של מרינה.
מאק חוזר לדירתו בכרך הגדול במצב רוח קודר.
גיבורי דוד הם עשרות גיבורי מלחמה ששירתו בצבאו של דוד המלך והיו הגדולים שבלוחמיו וכנראה גם ראשי הצבא וקציניו.
ככל הנראה היו מחבורת הלוחמים שהתגבשה סביב דוד בעת שברח מפני שאול במדבר יהודה בתחילת דרכו.
רשימת הגיבורים מופיעה לראשונה ב וחוזרת שוב ב.
לא כל גיבורי דוד היו באותו מעמד צבאי.
הכתוב מציג אותם בכמה רמות, אך החלוקה אינה ברורה כל צורכה.
ככל הנראה, כך היא החלוקה הכללית:
שלושה גיבורים במעמד הבכיר ביותר: עדינו העצני, אלעזר בן דודו, שמא בן אגא.
שלושה גיבורים שניים להם: אבישי בן צרויה, בניהו בן יהוידע וגיבור שלישי שאינו נזכר.
הגיבורים ברמות הראשונות זוכים לפירוט מעשי גבורותיהם, בשונה משאר הגיבורים, המוזכרים בשמם בלבד.
מעל כולם היה שר הצבא, יואב בן צרויה.
יואב עצמו אינו נזכר ברשימה בספר שמואל ב כג (נזכר רק נושא כליו), אך הוא נזכר במפקד הצבא בספר שמואל ב (ח, טז): וְיוֹאָב בֶּן-צְרוּיָה עַל-הַצָּבָא.
כאמור, רשימת גיבורי דוד מובאת פעמיים במקרא, פעם אחת בסוף ספר שמואל ופעם שנייה באמצע ספר דברי הימים.
אומנם, ישנם הבדלים רבים, קלים ומשמעותיים יותר, בין שתי הרשימות.
ההבדל הבולט והמשמעותי ביותר הוא מספר הגיבורים.
הרשימה בספר שמואל מסתיימת באוריה החיתי, ואילו הרשימה בספר דברי הימים מביאה אחריו עוד כחמישה עשר גיבורים.
לאחר דברי דוד האחרונים בספר שמואל, נמנים גיבורי דוד ורשימה נוספת קיימת גם בספר דברי הימים א.
שתי הרשימות כמעט זהות אך חלק משמות הגיבורים שונים במקצת.
אלעזר בן דודו (בן אחוחי) – עליו מסופר שסייע לדוד במלחמתו נגד הפלשתים ובמלחמתו עשה לו ה' תשועה גדולה.
שמא בן אגא הררי – הציל את "חלקת העדשים" של ישראל מן הפלשתים, גם לו עשה ה' תשועה גדולה.
אבישי בן צרויה – אחיו של יואב והרג במסגרת אחת המלחמות שלוש מאות איש בחנית
בניהו בן יהוידע - מוגדר כ"איש חיל רב פעלים" ונקרא גם מקבצאל.
עליו מסופרים סיפורי גבורה דוגמת הריגת אריה וניצחון מול איש מצרי חמוש.
עשהאל בן צרויה אחיהם של יואב ואבישי
אלחנן בן דודו אשר התגורר בבית לחם.
על מקורו חלוקים הדעות, יש שאומרים שהיה מבני פלט שהתגוררו בדרום יהודה.
אך מרשימת מפקדי העוצבות בדברי הימים א (פרק כז פסוק י) נאמר שהוא מבני אפרים, ולכן ייתכן שהכוונה שהוא ממשפחת היפלטי שנזכרת בגבול בית יוסף משבט אפרים.
הוא פיקד על מחלקת החודש השביעי, כלומר, עתודת מילואים ששירתה בחודש תשרי.
על שמו נקראים חלץ, שדה הנפט חלץ, מסילת חלץ ורחובות חלץ בראשון לציון, חיפה, חולון וירושלים.
עירא בן עקש התקועי, מן העיר תקוע.
לפי הרד"ק היה שם משפחתו "היאירי", והוא אותו עירא שהוזכר גם בשמואל ב פרק כ' פסוק כ"ו שהיה "כהן לדוד", זאת אומרת שהיה מביא את מתנות הכהונה שלו לדוד.
אביעזר הענתותי מהעיר ענתות הנמצאת בהרי בנימין.
צלמון האחוחי/עילי האחוחי ממשפחת האחוחי שהיא משפחה ידועה בשבט בנימין שהתגוררה בנטופה שליד ירושלים.
מהרי הנטופתי גם הוא מנטופה שליד ירושלים.
חלב בן בענה הנטופתי, גם הוא מנטופה שליד ירושלים.
איתי בן ריבי מגבעת בני בנימין.
את הגבעה מזהים בדרך כלל עם תל אל פול הנמצאת ממערב לשכונת פסגת זאב בירושלים.
בניהו/בניה הפרעתני מן העיר פרעתון.
ייתכן שמדובר במקום באזור "הר געש" אשר מוזכר כמקום ליד תמנת חרס מקום קבורתו של יהושע בן נון
ייתכן שמקורו בבית הערבה שבמדבר יהודה.
אשר מקורו מבחורים הנמצאת ליד ירושלים בנחלת שבט בנימין.
אליחבא השעלבני מהעיר הקדומה שעלבים.
בני ישן יהונתן שם הגיבור הוא יהונתן בן ישן.
אחיאם בן שרר האררי כנראה בן יששכר אשר התגורר בהר אפרים.
פרשנים שונים סוברים כי אליעם הוא אביה של בת שבע ולכן הוא גם חותנו של אוריה החתי שגם הוא היה מגיבורי דוד.
אליעם היה תושב גילה שבנחלת יהודה שם היה לאביו אחיתופל בית.
חצרי/ו הכרמלי אשר מוצאו מכרמל שביהודה.
פערי הארבי מהעיר ארב שביהודה (מוזכרת גם ביהושע טו נב).
יגאל/יואל בן נתן מהעיר צובה שבמחוז בית לחם.
- ברשימה המקבילה שב לא מופיע יגאל בן נתן, אך מופיע גבור בשם יוֹאֵל אֲחִי נָתָן.
בפירוש דעת מקרא הציעו שמדובר באותו האדם, ולמעשה, יגאל היה אחי נתן, אבל בספר שמואל רצו להדגיש את עובדת היותו ממשפחת נתן הנביא, ולכן כינוהו "בן נתן".
יגאל היה כהן, כמו נתן אחיו.
בני הגדי/הגרי מבני שבט גד או משבט ההגריאים.
צלק העמוני שתי אפשרויות במקורותיו: עמוני מהעם עמון, או שמקורו בכפר עמונה שליד עפרה המקראית.
נחרי הבארותי – נושא כלי יואב בן צרויה מבארות שבבנימין
עירה היתרי מקורו או ממשפחת "היתרי" אשר מוצאה מהעם החיווי שנבלעה ביהודה והתגוררה בקריית יערים, או שמקורו מיתיר שביהודה.
גרב היתרי אחיו של עירה.
ברשימת הגיבורים בספר שמואל ב כג נזכרים 36 גיבורים אך בסוף הרשימה המחבר מסכם את הרשימה במספר 37: כֹּל שְׁלֹשִׁים וְשִׁבְעָה (שמואל ב כג, לט).
מספר אפשרויות העלו המפרשים לפתרון סתירה זו:
רש"י הסביר שהכתוב לא מנה את כל גיבורי דוד, והעלה אפשרות שהגיבורים שלא נמנו הם מאחי דוד, בניו של ישי.
בעל המצודת דוד הסביר שבניהו בן יהוידע אינו כלול ב-30 הגיבורים, ואינו כלול גם ב-3 הגיבורים שואבי המים, והוא הגיבור ה-37. והסיבה שאינו נמנה משום שדוד מינה אותו לעוזרו ויועצו והוא לא נלחם באופן קבוע במלחמות משום שהוא היה כהן, ולא רצה להיטמא למת.
המלבי"ם העלה הצעה נוספת, שהמופיע בפסוק לד: "אליפלט בן אחסבי בן המעכתי", אינו גיבור אחד אלא אלו שני גיבורים: אחד הוא אליפלט בן אחסבי והשני הוא בן המעכתי.
דברים הנלמדים מרשימות גיבורי דוד
אומנם רשימת גיבורי דוד היא רשימת שמות בלבד (למעט הגיבורים הראשונים), אך אפשר להסיק ממנה כמה וכמה מסקנות, למשל:
אוריה החיתי היה מגיבורי דוד ולא סתם חייל זניח בצבאו.
דבר זה מגביר את החומרה במה שעשה לו דוד.
גיבורי דוד שימשו במשרות מדיניות, כפי שאפשר לראות בספר דברי הימים, בהזכרת גיבורי דוד בכמה וכמה תפקידים.
דוד נעזר במגוון נרחב של אנשים, משבטים שונים, ואולי כמה מהם אפילו לא היו מישראל.
הקשר בין אחיתופל לבת שבע (ראה: אליעם בן אחיתופל), קשר שיכול אולי ללמד על סיבת בגידת אחיתופל בדוד.
נאמנותם של הגיבורים לדוד – נלמד מסיפור שואבי המים.
מאיר באור חדש כמה דמויות שהוזכרו בהקשרים אחרים: אבישי, בניהו, סבכי החושתי, עשהאל...
גיבורי דוד היו אנשים מיוחדים, לא כפי שהיה אפשר לחשוב מהאמור בתחילת דרכו של דוד, בבריחתו משאול (ש"א כב, ב): "וַיִּתְקַבְּצוּ אֵלָיו כָּל אִישׁ מָצוֹק וְכָל אִישׁ אֲשֶׁר לוֹ נֹשֶׁא וְכָל אִישׁ מַר נֶפֶשׁ וַיְהִי עֲלֵיהֶם לְשָׂר".
ברשימות גיבורי דוד מוזכרים ראשי חייליו של דוד כמו אבישי ועשהאל בני צרויה.
יואב בן צרויה, שהיה הבכיר מאחיו ומכל צבאו של דוד דווקא אינו מופיע ברשימות.
הובאו לכך כמה הסברים, למשל:
אין צורך להזכיר את יואב משום שאיננו עוד אחד מגיבורי דוד, אלא שר הצבא כולו, והוא כבר מוזכר בתפקידו זה לצד אנשים בכירים אחרים במלכות דוד.
יש בחז"ל המזהים את עדינו העצני עם יואב בן צרויה, וממילא הוא כן מופיע, אך בשם אחר.
גיבורי טלמרק הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1965 בבימויו של אנתוני מאן עם קירק דגלאס, ריצ'רד האריס ומייקל רדגרייב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "מגלשים נגד האטום" של קנוט הוקליד , מלוחמי המחתרת הנורווגית במלחמת העולם השנייה, שהשתתף בפעולות חבלה בתעשיית המים הכבדים בנורווגיה, שהיו נחוצים לפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית.
בסרט הוא מופיע בשם קנוט סטראוד.
חברת Norsk Hydro בנתה בשנת 1934 בית חרושת להפקת מימן בעיירה Rjukan במחוז טלמרק.
במקור הוקם המפעל למטרות דישון, והפיק מים כבדים כתוצר לוואי בתהליך.
מסיבה זו נתפס המפעל בידי הנאצים בשנת 1941.
הממונה על המפעל היה יוזף טרבובן, גרמני נאצי והקומיסר הנאצי של נורווגיה.
יוזף טרבובן, הרייכסקומיסר של נורווגיה (אריק פורטר), מגיע למפעל המייצר מים כבדים במחוז טלמרק ומודיע למהנדס הראשי נילסן כי עליו להגביר במהירות את ייצור המים הכבדים עבור גרמניה וכי כל חבלה בייצור תגרום להוצאות להורג.
הוא מוסר לנילסן את תוכניות המפעל שהוכנו בגרמניה.
המהנדס מצלם את התוכניות ומעביר את המיקרופילם דרך אנשי המחתרת לקנוט סטראוד (ריצ'רד האריס).
סטראוד מגיע לאוניברסיטת אוסלו ומוסר את התוכניות לפיזיקאי ד"ר רולף פידרסן (קירק דאגלאס).
פידרסן מזהה מיד את משמעות החומר שקיבל ובעזרת סטראוד וחברי מחתרת נוספים, הם משתלטים על ספינת נוסעים נורווגית ומאלצים את הקברניט לשנות את מסלולו ולהפליג ללונדון.
הם מתקבלים על ידי מפקדי הצבא הבריטי שמעבירים להם את החלטתו של צ'רצ'יל שיש להרוס את המפעל וכי עליהם לחזור מיד לנורווגיה בהצנחה ממטוס ולארגן את המחתרת הנורווגית לקראת המבצע ביחד עם אנשי קומנדו בריטים שיוצנחו.
לאחר שהם צונחים בנורווגיה הם מגיעים לבקתה של אנשי המחתרת בה גרים אנה, גרושתו של פידרסן (אולה יקובסון) ודודה (מייקל רדגרייב).
הלוחמים הבריטים נהרגים בהצנחה והמבצע יוצא לפעולה רק על ידי הנורווגים.
הם חודרים למפעל ומטמינים בו חומר נפץ.
הפיצוץ גורם לנזק גדול אבל הגרמנים מצליחים להתגבר על כך במהירות.
הבריטים מפציצים את המפעל והגרמנים מחליטים להפסיק את הייצור ולהעביר את כל מטען המים הכבדים לגרמניה.
המחתרת מקבלת ידיעה שהמשלוח של המים הכבדים יועבר בחביות למעבורת אזרחית.
פידרסון חודר למעבורת ומניח שם חומר נפץ מופעל בשעון.
הוא נכנס למעבורת ומורה לנוסעים לעבור לירכתיים וללבוש חגורות הצלה לשם אימון.
בכך הוא מציל חלק מהם ממוות כאשר הפיצוץ משקיע את המעבורת ומטענה היקר.
הניצולים נאספים בסירות של תושבי המקום.
גיבור גדול הוא שיר רוק שכתבה והלחינה סי היימן וביצעו "סי היימן ולהקה מקומית".
השיר יצא לאור בשנת 1987 ונכלל באלבום הבכורה של היימן "סי היימן ולהקה מקומית", והוא אחד מלהיטיה הגדולים של היימן.
השיר יצא לאור בעיבודו של משה לוי, ונכלל באלבום הבכורה של היימן "סי היימן ולהקה מקומית".
לימים סיפרה היימן כי השיר נכתב "בלילה של דמעות" בעקבות אהבה נכזבת שלה לטייס.
לאחר שאלבום הבכורה היה גמור, השמיעה למשה לוי את השיר, והוא שכנע אותה להכניס אותו לאלבום.
כתוצאה מכך השיר "עולם תעשייתי", שאמור היה להיכלל באלבום זה, נדחה לאלבומה השני של היימן.
השיר דורג במקום ה-14 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ז (1987).
הקליפ לשיר זכה בתחרות הקליפים השנתית השנייה שנערכה במסגרת פסטיבל חיפה.
ב-2007 הוציאה היימן גרסת דאנס לשיר בשיתוף עם מורן קריב.
גיבורי התנ"ך הגדולים היא סדרת הנפשה אמריקאית המבוססת על סיפורי התנ"ך והברית החדשה, אשר בוימה והופקה על ידי ויליאם ר'.
קובאלצ'וק ג'וניור, הידוע בהפקת סרטי הנפשה רבים.
הסדרה עוקבת אחר מספר סיפורים נודד בשם שמעון (מדובב על ידי לירון לב בעברית), אשר בכל פרק מספר לצופים סיפור חדש מהתנ"ך ומהברית החדשה.
את קריינות הפתיחה בגרסה האנגלית עשה צ'רלטון הסטון, שגם דיבב את משה בפרק הרביעי.
הסדרה הופצה ברחבי העולם להפצה ביתית על גבי VHS ו-DVD, ודובבה לשפות שונות.
הסדרה הופצה לראשונה בארצות הברית החל משנת 1998 עד שנת 2003. בישראל הסדרה הופצה בדיבוב עברי בקלטות וידאו בשנת 1999 על ידי אבן זוהר והד ארצי ובהמשך ב-DVD בשנת 2004 על ידי הד ארצי וגלובוס יונייטד, כאשר הפרקים העוסקים בברית החדשה לא הופצו.
לסדרה הופקה עונה אחת בעלת 13 פרקים, כאשר כל פרק באורך 45 דקות.
הסדרה שודרה בערוץ הילדים ובהמשך בערוץ לוגי.
בכל פרק בסדרה, שמעון, מספר סיפורים נודד, מספר לצופים על סיפור חדש מהתנ"ך ומהברית החדשה, ביניהם:
לידת ישו (לא דובב לעברית)
ניסי ישו (לא דובב לעברית)
הסעודה האחרונה, צליבת ישו ותחיית ישו (לא דובב לעברית)
הסדרה בוימה לעברית על ידי הדס מוזס ואביטל דרור, והופקה על ידי נטע בן צבי.
גיבורי פוקימון: לטיאוס ולטיאס (ביפנית: 劇場版ポケットモンスター 水の都の護神 ラティアスとラティオス, ברומאג'י: Gekijōban Poketto Monsutā mizu no miyako no Mamoru-shin Ratiasu to Ratiosu) ובקיצור גיבורי פוקימון או פוקימון 5 הוא סרט אנימה, החמישי בזיכיון פוקימון.
את הסרט ביים קוניהיקו יויאמה.
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-13 ביולי 2002, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-11 באוקטובר 2002 בהפצה זמנית בידי מירמקס, לאחר מכן הסרט הופץ בקלטות וידאו וב-DVD בינואר 2004. בניגוד לסרטים הקודמים, הסרט לא דובב לעברית.
הסרט מתרחש בעיר אלטו מר, המוגן בפני שני הפוקימונים האגדיים, לטיאס ולטיאוס.
אביהם, גם כן לטיאוס, אמר שהוא הציל את העיר מפני מאמן פוקימונים מרושע והפוקימונים שלו, קאבוטופס ואירודקטייל, כאשר שינה את רחובות העיר לתעלות.
האזרחים בנו את מנגנון ההגנה של אלטו מר (ה.א.מ.
בקיצור, D.M.A.) כדי להגן על העיר במקרה הצורך, אולם הדבר לא נעשה.
לטיאוס האבא מת, השאיר מאחוריו את נשמת הטל שלו, אשר אמור לבלום את נשמתו כדי להפעיל בעוצמה את מנגנון ה.א.מ.
בהווה, הסוכנות של צוות רוקט, אנני ואוקלי, השיגו ספר המספר על ההיסטוריה של אלטו מר, והן מתכננות לשלוט במגנגון של הה.א.מ.
אש, מיסטי וברוק טיילו בעיר וראו לטיאס בלתי נראית.
אנני ואוקלי עקבו אחרי לטיאס, אשר מחופשת לילדה אנושית, ומנסות לתפוס אותה באמצעות הפוקימונים שלהן, אריאדוס ואספיאון.
אש ופיקאצ'ו באו להציל אותה, והנחו את לטיאס בבטחה, אך היא נעלמה כאשר אש הסתובב אחורה.
בביקור במוזיאון, השלישייה פגשה את האוצר לורנזו אשר סיפר להם על ההיסטוריה של אלטו מר, הה.א.מ., והפוקימונים המאובנים בתצוגה.
אש גילה את הילדה, בשם ביאנקה, אשר הייתה דומה ללטיאס בתחפושת, ורדף אחריה בכל העיר, אבל היא אמרה לו שהיא לא מזהה אותו.
לטיאס הופיעה, הדריכה את אש ופיקאצ'ו לגינה סודית שם היא ולטיאוס חיים, מוגנים בידי לורנזו וביאנקה, נכדתו.
כאשר פיקאצ'ו שיחק עם לטיאס ולטיאוס, לורנזו הראה לאש את נשמת הטל, ולא היו מודעים לזמזום של אנני ואוקלי אשר חדרו אל המקלט.
בלילה, אנני ואוקלי התגנבו אל הגינה, וחטפו בהצלחה את לטיאוס ואת נשמת הטל, אולם לטיאס הצליחה לברוח.
ביאנקה ולורנזו ניסו לעצור את הגנבות ולמנוע מהן להשתמש בה.א.מ., אולם הם נתפסו, ונשמת הטל ולטיאוס השתמשו בכוח שלהם להפעיל את המכונה.
לטיאס עפה לאש לעזרה, והשתמשה בטלפתיה אשר גורמת להם להיות עדים למה שקרה במוזיאון.
אוקלי נהייתה רעבת כוח, השתמשה בה.א.מ.
כדי להקים לתחייה את קאבוטופס ואירודקטייל, ולפתוח נעילה עירונית כדי למנוע התערבות.
אש, פיקאצ'ו ולטיאס התחמקו מהנעילה, ורצו למוזיאון כאשר נרדפו בידי הפוקימונים המאובנים.
אוקלי נסתה להטביע את אש, פיקאצ'ו ולטיאס, אולם המתקפות העל חושיות של לטיאס גרמו לה.א.מ.
כאשר הגיעו למוזיאון, השלישייה הצילה את לטיאוס וכיבו את המכונה.
אולם, אנני נסתה לקחת את נשמת הטל שהשחירה, אשר התנפצה, גרמה לכל מי העיר להשטף ולחזור בתור גל ענקי.
לטיאס ולטיאוס איחדו כוחות כדי לעצור את הגל, ולטיאוס הקריב את חייו.
קאבוטופס ואירודקטייל התאבנו שוב ואנני ואוקלי נלכדו בתוך הה.א.מ.
אש וחבריו מצאו את לטיאס והבינו שלטיאוס מת, אבל הם נתנו בו מבט אחרון לפני מותו.
כמה ימים מאוחר יותר, אש מיסטי וברוק מוכנים לעזוב את אלטו מר ונפרדו מלורנזו, אך ביאנקה לא הופיעה.
ביציאה מהעיר, הם גילו את ביאנקה ברציף, אולם היא לא חבשה כובע.
הילדה נתנה לאש ציור שלו ושל פיקאצ'ו, נשקה לו על הלחי, ועזבה בלי לומר מילה.
אש הבין שהיא אמרה להתראות, אולם לא היה ברור אם הילדה היא ביאנקה או לטיאס.
גיבורי ילדות הוא אלבום אוסף שאיגד שירי ילדים וזמר ישראלי בולט שהקליט הזמר אריק איינשטיין במהלך הקריירה שלו.
האלבום הופק על ידי חברת פונוקול ויצא לאור בשנת 2005.
"גיבור ישראל" הוא כינויו של פסל ארד, בגובה של 5.5 מטר ובמשקל של כ-6 טון, ששימש כמיצג מחאה במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו.
נוצר על ידי האמן איתי זלאיט, הוצב בדצמבר 2020 בכיכר צרפת סמוך לבית ראש הממשלה בירושלים ולאחר מכן הועבר בין ערים שונות בישראל, ובכללן תל אביב ורמת השרון.
ביולי 2020 במהלך הפגנות המחאה נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו, תיעד עודד בלילטי, צלם סוכנות איי-פי, את אחד המפגינים כשהוא מחזיק את דגל ישראל מול זרם המים המגיע מהמכת"זית.
התמונה זכתה לפרסום ברשתות החברתיות ובאמצעי התקשורת בישראל, לדברי זלאיט, הוא יצר את הפסל בהשראת תמונה זו.
זלאיט סיפר שהוא הושפע גם מהפסל "הפר המסתער" שהוצב ב-1987 בוול סטריט ליד בורסת ניו יורק כסמל לאופטימיות ולשגשוג פיננסי.
השראה נוספת ליצירה שימשו – דגל הדיו, שהוא דגל ישראל מאולתר, עשוי בד לבן ודיו, שהונף ב-10 במרץ 1949 על ידי חיילי חטיבת הנגב, לאחר כיבוש משטרת אוּם רַשְרַש; ואנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית, המבוססת על התצלום ההיסטורי של הנפת הדגל באיוו ג'ימה במלחמת העולם השנייה.
זלאיט טען כי הפסל מומן מכיסו באמצעות הלוואות, ללא כל תמיכה של גוף פוליטי כלשהו.
לאחר הצבת הפסל לראשונה בכיכר צרפת בירושלים, יזם זלאיט פרויקט מימון המונים בסך של 450,000 ש"ח, לצורך החזר הלוואותיו.
גיל שפירו צילם את תהליך יצירת הפסל והצבתו וטען שבכוונתו ליצור סרט דוקומנטרי על כל האירועים.
הפסל עוצב בדמות מפגין שעוטה מסכה וכורע ברך, ובידיו מונף דגל ישראל.
הדגל נתפר במיוחד לפסל מבד דקרון.
הפסל עשוי מארד, ומשקלו 900 ק"ג.
בסיסו עשוי מיציקת בטון העטופה בקונסטרוקציית פלדה מחופה בעץ, במשקל 5 טון.
גובהו יחד עם הבסיס, 5.5 מטר.
באפריל 2021 הוחלף הבסיס בבסיס חדש במשקל 7.1 טונות, הכולל ארבע טבעות שאליהן ניתן להיאזק במטרה להקשות על המשטרה לפנותו.
ב-4 בדצמבר 2020, הוצב הפסל בכיכר צרפת בירושלים ליד בית ראש הממשלה, ללא קבלת אישור עיריית ירושלים.
מספר שעות לאחר הצבתו, פונה הפסל והוחרם על ידי עיריית ירושלים, לאחר שהיווה סכנה בטיחותית ומטרד סביבתי.
זלאיט הפריע למהלך הפינוי (בטענה כי בידיו אישור מהנדס וכי הפסל אינו מהווה מטרד לאף אחד) ונעצר.
בהפגנות שנערכו במקום למחרת, יצרו המפגינים מיצגים של אנשים שנעמדו בתנוחת הפסל.
ב-20 בדצמבר 2020 הגיש זלאיט בקשה רשמית לוועדת האמנות העירונית שבעיריית ירושלים, להציב את הפסל בכיכר צרפת כאלמנט אמנותי במרחב הציבורי, אך בקשתו נדחתה.
לאחר הסרת הפסל מכיכר צרפת הוזמן זלאיט על ידי ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, להציב את הפסל בכיכר רבין.
ב-10 בדצמבר הוצב הפסל בכיכר רבין, בטקס בו השתתפו מאות מפגינים.
בינואר 2021 הוצג הפסל בכיכר העירייה ברמת השרון ולאחר מכן הוצג למשך מספר ימים ברחבת סינמטק בתל אביב.
ב-20 במרץ 2021 (בשבת האחרונה לפני הבחירות לכנסת העשרים וארבע), הועבר הפסל שוב על ידי זלאיט לרחבת כיכר פריז, כשהוא ומפגינים אחרים כובלים את עצמם עם אזיקונים לבסיסו על מנת למנוע את פינויו.
למחרת שבה העירייה ופינתה אותו.
"גיבור גיטרה" הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר הישראלי רם אוריון.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 2004 חברת התקליטים נענע דיסק.
"חיוך קטן" ו"רינגטון" הן הרצועות היחידות שהופקו להן וידאו קליפים.
הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד, ולא יצא בפלטפורמות הסטרימינג, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
כל ארבעת השירים נכללו כרצועות 9–12 באלבום "כן", שפורסם ב-2007.
"גיבור של אמא" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר והיוצר הישראלי משה פרץ, השיר יצא לאור ב-18 בנובמבר 2014, מתוך אלבומו השביעי, "סימני הזמן".
השיר, שהיה לסינגל השלישי מתוך אלבומו השביעי, נכתב, הולחן והופק מוזיקלית על-ידי פרץ באולפנו הביתי.
השיר הוא שיר תפילה של אם לבנה, אשר אותו הקדיש לביתו, מיכאלה.
השיר זכה להצלחה גדולה, גרסאות כיסוי מרובות, ותגובות משבחות מהקהל ומתחנות הרדיו בישראל, כאשר בשיאו היה לשיר השמיני המושמע ביותר במצעד השבועי של מדיה פורסט.
לצד זאת, נשמעו גם ביקורות אודות העיסוק התכוף בזמר הים-תיכוני בשירים המוקדשים לאמא, אשר מבטלים את היותה אדם בפני עצמה, ומתייחסים לתפקידה כאם בלבד.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של משה פרץ ב-18 בנובמבר 2014.
נכון לדצמבר 2023, לקליפ למעלה מ-9.5 מיליון צפיות.
גיבורי החודש היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים, המשודרת בערוץ הופ!
בכל חודש סבא נחום וסבתא מיקי מפתיעים את נכדיהם אלמוג וירדן במשימה מיוחדת כדי לשחרר את סבא נחום מהדמות אליה הפך.
בסיום המשימה זוכים בביקור "ספתעה" (הלחם בסיסי של המילים "סבא", "סבתא" ו"הפתעה").
בעקבות התוכנית כמעברונים בערוץ הופ!
עלו כל מיני סרטונים קצרים של דקה או כמה שניות והם ככה:
חיית החודש – מעברון זה מספר בקצרה על בעל חיים מהחי בארץ ישראל השייך לאותו חודש.
עץ החודש – מעברון זה מספר בקצרה על עץ מהעצים של ארץ ישראל השייך לאותו חודש.
פרח החודש – מעברון זה מספר בקצרה על פרח מפרחי ארץ ישראל השייך לאותו חודש.
חידת החודש – מעברון זה כולל חידה הקשורה לאותו חושד לתוכנית חידוד חיים עם דוד חיים
נקודת תצפית – מעברון זה כולל דוכיפת מהמין "דוכיפת מצויה" (הציפור הלאומית של ישראל) המבקרת במקומות שונים בארץ הקשור לאותו חודש לאחר מכן משחקת עם הצופים במחבואים ומסתתרת עם כרבוליתה מציצה החוצה.
שיר החודש – מעברון זה כולל שיר המדבר באותו הנושא של החודש.
השיר הוא בן שתי דקות.
שלוש ארבע ליצירה – מעברון זה מלמד כיצד ליצור יצירה הקשורה לאותו חודש.
מי אני – מעברון זה מכיר אישי ישראלי הקשור לאותו חודש.
גלגל החודש – זהו המעברון הכי קצר האומר את שם החודש.
מיקי קם - סבתא מיקי
גיל וסרמן - סבא נחום
גיבורות העל של DC (מאנגלית: DC Super Hero Girls) הוא זיכיון מדיה שנוצר על ידי DC קומיקס על מנת לפנות לקהל יעד של ילדות בגילאים 6-12.
+שם הדמותסדרת הרשת (2015)סדרת הטלוויזיה (2019)וונדר וומןגריי דלייל-גריפיןסופרגירלאנאיס פיירוות'רניקול סאליבןבאטגירלמיי ויטמןטרה סטרונגבאמבלבי (אנ')טיאלה דוןקימברלי ברוקסקטאנהסטפני שיירינה הושינוהארלי קווין (*)טרה סטרונגפויזן אייבי (*)טרה סטרונגכריסטינה מיליציהג'סיקה קרוז
(גרין לנטרן)(+)כריסטינה מיליציהמירנה ולסקוזטאנה (+)אריקה לינדבקקארי וולגרן
(*) - מהווה דמות ראשית רק בסדרת הרשת.
(+) - מהווה דמות ראשית רק בסדרת הטלוויזיה
+שם הדמותסדרת הרשת (2015)סדרת הטלוויזיה (2019)איש החידותיורי לוונטלדייוויד הורנסביביסט בויגרג סייפסקארי וולגרןגיגאנטה (אנ')גריי דלייל-גריפיןגרין לנטרן
אשלין סליץ' (עונה 5)סטומפה (*)אפריל סטיוארטפלטינום (*)גריי דלייל-גריפיןפרוסט (*)דניקה מק'קלרקווילט המשוגע (*)טום קניאורסה (+)טרה סטרונג
(*) - מופיע/ה רק בסדרת הרשת
גיבור זמננו היא סדרת טלוויזיה היסטורית רוסית בבימויו של אלכסנדר קוט ומהווה עיבוד לרומן באותו השם מאת מיכאיל לרמונטוב.
"גיבור זמננו" היא היצירה המרכזית בפרוזה של מיכאיל לרמונטוב, שבדרכו יוצר רומן המורכב מכמה עלילות, תוך שילוב קולות שונים, כל זאת כדי לחשוף ולחדור, לקלף פיסה אחר פיסה מעורו של הגיבור, ולהגיע למקומות האפלים שבהם העונג והצער חד הם.
שנת 1837. בעיצומה של מלחמת הקווקז המתישה, הקצין הצעיר גריגורי פצ'ורין נשלח לגלות בשירות צבא האימפריה הרוסית בקווקז בגלל השתתפות לא חוקית בדו-קרב.
פצ'ורין נאלץ להשתתף באופן בלתי מודע באירועים המתפתחים במהירות - קרב עם מבריחים, חטיפת נסיכה צ'רקסית צעירה, דו-קרב נוסף וכאשר נדמה שהעולם כולו פונה נגד פצ'ורין, הוא ממשיך את מסעו לבדו — כגיבור, תוצר הזמן החדש.
איגור פטרנקו — גריגורי פצ'ורין
אוונגרד לאונטייב — הרופא ורנר
סרגיי ניקוננקו — מקסים מקסימיץ'
יבגניה לוזה — הנסיכה הצ'רקסית מרי
אנדריי מרזליקין — פורוצ'יק סמיון
"גיבורי על" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הלהקה הישראלית התקווה 6 ויצא ב-19 בפברואר 2024. השיר יצא בתקופת מלחמת חרבות ברזל ומצדיע לחיילי המילואים אותם הוא מתאר כגיבורי-על שעוזבים את חייהם באזרחות ויוצאים להילחם להגנת ישראל השיר נכלל באלבומם של הלהקה "ויהי אור" שיצא ב-2025.
השיר נכתב על-ידי אסף פרי, איש חינוך וסופר, ועמרי גליקמן, סולן הלהקה, אשר גם הלחין את השיר יחד עם עמית שגיא.
השיר, אשר מצדיע למערך חיילי המילואים, נכתב בהשראת פוסט של אסף פרי בפייסבוק ויצא בתגובה למלחמת חרבות ברזל.
השיר נכנס לפלייליסט גלגלצ ולפלייליסט כאן גימל, וכן היה בשיאו לשיר המושמע ביותר בישראל במצעד השבועי של מדיה פורסט.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על-ידי אביב לוסקי והועלה לערוץ היוטיוב של התקווה 6 ב-19 בפברואר 2024. בקליפ ניתן לראות את גליקמן ואת חברי הלהקה בנופים שונים בעיר תל אביב.
ברגע השיא מונפים מאחורי הלהקה כדורים פורחים החובשים כומתות צה"ל.
נכון לפברואר 2025, מונה הצפיות של הקליפ באתר יוטיוב עומד על כ-9.6 מיליון צפיות.
גיבורים הוא המיני-אלבום הראשון של הראפר והזמר הישראלי עטר מיינר.
האלבום יצא לאור ב-12 בדצמבר 2024, על ידי חברת התקליטים יהלום.
הערפילאים: גיבור העידנים הוא ספר פנטזיה אפית שכתב הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון.
הספר יצא לאור לראשונה ב-14 באוקטובר 2008 על ידי הוצאת טור, ויצא לאור בעברית ב-2012 על ידי הוצאת אופוס בתרגומו של צפריר גרוסמן, והוא הספר השלישי והאחרון בעידן הראשון של טרילוגיית הערפילאים.
הספר הקודם בסדרה הוא באר האלוהות שיצא ב-2007 באנגלית והספר שאחריו הוא חוק ומסג שיצא ב-2011, חוק ומסג הוא תחילת העידן השני של טרילוגיית הערפילאים.
גיבור העידנים הוא המושיע שיבוא על פי נבואות אנשי טריס.
הגיבור צפוי למצוא את הכוח ששוכן בבאר ההאלוהות ולוותר עליו, ובמעשה חסר אנוכיות זה להציל את העולם.
אלף שנים לפני נפילת האימפריה האחרונה, השומר הטריסאי קוואן האמין שמצא את גיבור העידנים: אלנדי, בנו של נפח שמונה השליט האחרון של קלניום.
עם זאת, כאשר המסע אחר הבאר נמשך, קוואן מבין שנבואות טריס שונו על ידי כוח מסתורי בשם הרס, שמהותו כלואה בתוך הבאר, וברצונו להשתחרר.
אם גיבור העידנים ישחרר את הכוח כפי שהנבואות טענו שצריך להיעשות, הרס יהיה חופשי להרוס את העולם.
קוואן בגד באלנדי, והורה לאחיינו ראשק להרוג אותו.
לאחר מכן לקח ראשק את הכוח לעצמו, עיצב מחדש את העולם ויצר את האימפריה האחרונה בה שלט בתור השליט הגדול.
אלף שנים מאוחר יותר, וין הערפילאית הביסה את האדון השליט, שחררה את הכוח מבאר ההאלוהות, ובכך שחררה את הרס.
הרס רצה להשמיד את העולם באופן מיידי אבל כוחו היה חלש מכדי לעשות כן, מאחר שחלק מכוחו נלקח והוסתר על ידי הכוח הנגדי לו, שימור.
השתחררות הרס מבאר ההאלוהות אפשרה לו השפעה רבה יותר על העולם, להעצים את נפילת האפר מהרי האפר ולזמן רעידות אדמה קטלניות; כמו גם לשלוט באנשים ובצבאות קולוסים שלמים.
הרס ניצל את אלפי שנות מאסרו כדי לתכנן את בריחתו ואת החורבן שיזרע לאחר מכן.
השליט הגדול, כהכנה לשחרורו של הרס, אגר מחסנים עצומים במערות מתחת לערים מסוימות המכילים משאבים בסיסיים כמו מזון ומים, כמו כן, כל מערה מנחה איך להגיע לאחרות.
בעוד וין ואלנד נאבקים לאחד את המאחזים הנותרים של האנושות, הם תרים אחר המחסנים הללו, מחפשים רמזים שהשאיר השליט הגדול ואת מאגר האטיום החסר.
בעוד הם תרים אחרי המחסנים, העולם עצמו מתחיל להתפורר, אפר יורד בכמויות גדולות יותר ויותר, והערפילים הורגים יותר אנשים.
שתי הערים הגדולות האחרונות שלא נכבשו הן פדרקס, שעדיין פועלת בשיטת הממשל של השליט הגדול של דיכוי המוני תחת שלטונו של המחייב יומן, ואורטאו, עיר מורדים שבה הסקאא חופשיים, האצולה התפרקה, וסקאא פשוט עם לשעבר שנודע בשם "האזרח" שולט בצורה אלימה.
סייזד מנסה לכונן יחסים דיפלומטיים עם תושבי אורטאו, תוך שהוא ממשיך להתמודד עם טראומה ממותה של אהובתו, שומרת הטריסאית טינדוויל.
הוא עצמו אמנם מלומד בדתות, אך איבד את אמונתו ומשתוקק למצוא דת שנראית לו הגיונית.
הוא ובריזה בעזרת קפצן (שפיתח יכולות משונות) מנסים לעזור לאלנד להשתלט בסתר על אורטאו.
בינתיים, טנסון הקנדרה נכלא ונידון למוות על ידי זקני הקנדרה.
טנסון מנסה לשכנע את הקנדרה שנבואות הקנדרה המדברות על סוף העולם מתגשמות ושהם חייבים לחבור לבני האדם בכדי לשרוד.
וין ואלנד מנסים לכבוש את העיר פדרקס ולהבין את הדברים שמתרחשים בעולם; הם מגלים דפוסים משונים במספר האנשים שמתים כתוצאה מחשיפה לערפילים, כמו גם סודות בנוגע להמלורגיה, המשמשת ליצירת קולוסים, קנדרות ואינקוויזיטורים.
אך הם חוששים שהרס יגלה את תוכניותיהם, בשל כך הם אינם מסוגלים לדון על כך זה עם זה.
יומן, מלך העיר פדרקס, מצליח ללכוד את וין בעת שניסתה לאסוף מידע בעיר.
אלנד, בלית ברירה, לוקח צבא קולוסים נוסף תחת שליטתו, אך שימור הגווע מופיע לפניו ומזהיר אותו שלא לתקוף את העיר.
זמן קצר לאחר מכן, שימור מת לבסוף.
אך מעט לפני המתקפה על העיר, וין בורחת, והרס חושף שהוא בעצם האחד ששולט בקולוסים.
הרס מפנה את הקולוסים נגד צבאותיהם האנושיים של אלנד ויומן, אך לפני שהוא מצליח להשמיד אותם לחלוטין, וין מסבה את תשומת הלב ואת צבאותיו של הרס אל לות'אדל.
שם, מארש ואינקוויזיטורי הפלדה הנותרים (שנמצאים תחת שליטתו של הרס) נלחמים בווין.
כאשר וין על סף מוות, מארש משיג שליטה עצמית לרגע קט ומסיר את העגיל של וין (שהוא למעשה מתכת המלורגי), מה שמאפשר לוין לשאוב מכוחו הטהור של הערפילים, כוחו של שימור.
וין הופכת לשימור, ונלכדת עם הרס במישור אחר של קיום, צופה בעולם.
הקנדרות מקבלים לבסוף את גורלם, וסייזד מוצא את אמונתו בדת הטריס העתיקה ובגיבור העידנים.
אורטאו ניצלת, במחיר פיזי כבד לקפצן, שגילה שהרס משפיע עליו באמצעות המלורגיה.
אלנד מוביל את שארית האנושות למולדת הקנדרות, בורות הת'סין, שם אוחסן כוחו של הרס.
הרס מטעה את וין ואלנד שיובילו אותו לכוחו החבוי, שמתברר לבסוך כמאגר האטיום, החבוי במולדת הקנדרות.
מוקף וחסר אונים, אלנד מבין לבסוף שהערפילים הפכו אנשים לערפילנים, ושרבים משארית האנושות שאיתו הפכו לערפילני אטיום.
הוא מוביל קרב נואש נגד הקולוסים שנכשל.
מארש מופיע שוב ותוקף את אלנד.
אף על פי שאלנד מקבל סיוע מוין, שנותנת לו כוח ערפילאי בלתי מוגבל, מארש מכה את אלנד בחזה עם גרזן ופוצע אותו קשות.
בזמן שהוא גוסס, אלנד מגלה שבמהלך הקרב חייליו שרפו את כל כוחו של הרס, האטיום, וכך הרס לא יוכל להשיג את שארית כוחו שהוא זקוק לה.
וין מבינה ששימור נתן מעצמו כדי ליצור את האנושות כך שהאנושות תוכל להשתמש גם בכוחו של הרס ולהרוס אבל גם להשתמש בכוחו של שימור וליצור.
וין משתמשת בשני הכוחות יחד כדי להרוג את הרס, ובכך הורגת את עצמה.
וין ורבים אחרים חשבו שהיא גיבור העידנים, אבל מתגלה למעשה שגיבור העידנים הוא השומר הטריסאי סייזד.
נבואה מרכזית אחת, "הגיבור ישא את עתיד העולם על זרועותיו", התייחסה למוחות הנחושת התכמותיים שסייזד נושא על זרועותיו.
קפצן, האם, בריזה ושאר השורדים מגיחים לעולם החדש, ומוצאים את גופותיהם של וין ואלנד שלמים אך עדיין חסרי חיים, בשדה פרחים.
לצידם ספר עבה, שנכתב על ידי סייזד, המסביר את תפקידו כגיבור העידנים, את ההיסטוריה של הסכסוך בין הרס ושימור, ומידע מקיף על שלוש האמנויות המתכתיות.
בנוסף, סייזד השאיר פתק עבור קפצן, שחושף שסייזד הפך אותו לערפילאי וריפא את הנזקים שקפצן עשה לעצמו במהלך הספר, כמו כן סייזד מגלה לקפצן שיש שתי מתכות לא ידועות.
תחת הנהגתו של קפצן, הם מתחילים לבנות מחדש את החברה.
וין ונטור: ערפילאית שנחשבת לגיבור העידנים.
היא אשתו של אלנד וקיסרית האימפריה החדשה.
אלנד ונטור: ערפילאי שהשיג את כוחותיו באמצעות חרוז מתכת שנמצא בבאר האלוהות.
הוא בעלה של וין והקיסר השני של האימפריה האחרונה.
סייזד: איש טריס מהמשלט הצפוני של טריס.
הוא שומר ומתמחה בשימור זכרונות דת.
הוא נכנס לדיכאון כבד בעקבות מותה של טינדוויל בקרב לות'אדל.
הוא כבר לא לובש את מוחות המתכת שלו ומנסה למצוא את הדת האמיתית שתוכל לתת לו מענה על מה קרה לטינדוויל לאחר מותה.
טנסון: קנדרה, חבר של וין.
הוא נענש במולדתו על כך שגילה את סודות הקנדרה לוין ועל כך שהרג את אורסור, קנדרה אחר.
האמונד או האם: במקור חבר בצוות של קלסייר ובריון.
לדריאן או בריזה: במקור חבר בצוות של קלסייר ומרגיע.
קפצן או לסטיבורנס: במקור חבר בצוות של קלסייר ומבדיל.
הוא הפך למומחה בשימוש בבדיל, מה שגרם לגופו להסתגל לשריפת בדיל קבועה.
הוא המרגל של הצוות בעיר המורדים אורטאו שבמשלט הצפוני.
מארש: אחיו של קלסייר שנהפך לאינקוויזטור פלדה.
כמו שאר האינקוויזיטורים, הוא נשלט על ידי הכוח המכונה הרס במשך כל הספר.
אשוורד קט: אחד מיועציו של הקיסר אלנד ונטור והמלך לשעבר של העיר פדרקס.
לורד ארדן יומן: המלך החדש של העיר פדרקס ופרווריה שבמשלט המערבי.
הוא מחייב נאמן לשליט הגדול, ומאמין שהוא עדיין בחיים.
האזרח: מנהיג הסקאא של עיר המורדים אורטאו.
מאמין קיצוני של כנסיית השורד, הוא שורף את בתי האצילים וכל אדם בעל דם אצילים.
הרס: ישות דמוית אל, לכאורה בלתי ניתנת להריגה, החפצה בהשמדת העולם, ושוחררה בתום לב מבאר האלוהות על ידי וין.
גיבור זמננו או גיבור דורנו הוא רומן מאת הסופר הרוסי מיכאיל לרמונטוב.
הספר ראה אור לראשונה ב-1840. בשנתיים שלפני פרסומו כספר, נדפסו פרקיו בהמשכים בכתב־העת "רשומות המולדת".
הספר מגולל את תולדות חייו של פֶּצ'וֹרִין, שכולל מאפיינים אוטוביוגרפיים רבים של לרמטונוב, המתאר את גיבורו בשילוב של אהדה, סלידה ואירוניה.
בפרט זירת ההתרחשות של אירועי הרומן בהרי הקווקז, בהם בילה לרמטונוב את שנותיו המעצבות, שהיו באותה עת חזית ההתפשטות של האימפריה הרוסית (בדומה להמערב הישן של אמריקה באותה תקופה בערך).
הרומן נחשב לאחד הרומנים הרוסיים הגדולים בכל הזמנים וזכה לחמישה תרגומים לעברית (מאת דוד שמעוני, דב גפונוב, צבי ארד (בהשלמת ועריכת פטר קריקסונוב), יעקב בסר ונילי מירסקי).
הרומן זכה להילה כמו-נבואית, כיוון שהוא כולל סצנת דו-קרב מפורטת, ולרמטונוב עצמו מצא את מותו פחות משנה לאחר פרסום הספר בדו-קרב.
כבר בהקדמה, אותה כתב לרמטונוב עבור פרסום הספר לאחר שפרקיו פורסמו בהמשכים, הוא מצהיר שהרומן הוא ציור-דיוקנו של דור משועמם, מלא בוז לעולם, לגינוני המעמד הגבוה ולערכיו.
בוז שנובע לא מתוך ריקבון מוסרי אלא מתוך חוסר משמעות בחיים המוכתבים על ידי חוקי חברה וכללים נוקשים.
לרמטונוב פונה בהקדמה למבקריו, אשר "קיבלו את המסופר בו כפשוטו.
מקצתם נעלבו מאוד, וברצינות גמורה, על שמציגים לפניהם כדוגמה ומופת אדם בלתי מוסרי כ'גיבור דורנו'." לכך הוא משיב ש"'גיבור דורנו'", רבותי הנכבדים, הוא אמנם דיוקן, אך לא של איש אחד: זהו דיוקן שנתגלמו בו כל חטאי דורנו".
הרומן נפתח במסע של המספר בקווקז, שם הוא שומע סיפור על גרגורי אלכסנדרוביץ' פצ'ורין, קצין רוסי צעיר שהוצב בצ'צ'ניה כעונש על השתתפות בדו-קרב בלתי חוקי.
פצ'ורין, שהתאהב בנערה מוסלמית-צ'צ'נית צעירה בשם בלה, חטף אותה מאביה הנסיך.
אולם, לאחר תקופה קצרה של אהבה, נרצחה בלה בידי אויב.
באופן שמפגין את שטניותו ואדישותו לחיים, פצ'ורין רק צוחק לאחר הרצח.
פצ'ורין, שאינו מוצא עוד טעם בחייו, מייצג את דמות הקצין הצעיר המשועמם, שהכל מאוס בעיניו.
דבר אינו מסב לו עונג.
בפרק הבא נפגש המספר עצמו לשעה קלה עם פצ'ורין באכסניה הררית נידחת.
הדברים מתגלגלים כך שפצ'ורין, שממהר לנסוע לשליחות לפרס מוסר למספר את יומנו.
חלק שני: יומנו של פצ'ורין
כבר בתחילת חלק זה מתברר שפצ'ורין מת בדרכו חזרה מפרס.
ביומן שלושה סיפורים מחיי הקצינים בקווקז: "טמן", "הנסיכה מרי" ו"הפטאליסט".
סיפורים אלו בנויים סביב תמה חוזרת, פצ'ורין מביא תמיד הרס ומוות על האנשים סביבו, ואילו הוא נשאר תמיד משועמם.
הסיפור המרכזי בחלק זה הוא "הנסיכה מרי".
פצ'ורין מתגלה כדמות טראגית, רדופה וחסרת־מנוחה.
הסיפור מתחיל בעיירת המרפא פיאטיגורסק בה פוגש פצ'ורין את ורה, אישה נשואה שהייתה אהובתו ואת מרי, נסיכה צעירה ומקסימה שמתאהבת בו, על אף הזלזול הבוטה שהוא מפגין כלפיה.
התנהגותו של פצ'ורין ופגיעתו בחברו התמים, גרושצינקי, שמחזר אחר הנסיכה – משניאה את פצ'ורין על חבורת הקצינים שבעיירת המרפא.
נודע לו שהם זוממים לגרור אותו לדו-קרב עם אקדח בלתי טעון כדי להציג אותו כפחדן.
הסיפור ממשיך בעיירת המרפא קיסלובודסק.
לאחר שפצ'ורין שוכב עם ורה ופוגע במרי, גרושצינקי מעליב את פצ'ורין באופן שמחייב אותו להזמינו לדו-קרב.
פצ'ורין, שמודע לתרמית, משחק את המשחק עד הסוף.
הוא מניח לגרושצינקי לירות בו תחילה, גרושצינקי פגע קלות ברגלו.
אז דוחק פצ'ורין את גרושצינקי להתוודות על תרמיתו השפלה, טוען את אקדחו בכדור אמיתי, יורה ומפיל את גרושצינקי לתהום.
ג'יימס ג'ויס, שהתכוון לקורא לספרו דיוקן האמן כאיש צעיר בשם Stephen Hero, אמר כי "מכל הספרים המוּכרים לי, היחיד הדומה לספרי הוא 'גיבור דורנו' של לרמונטוב."
אלבר קאמי פותח את ספרו "הנפילה" בציטוט מההקדמה ל"גיבור זמננו".
בספרו של איאן פלמינג, "מרוסיה באהבה" מדמה המרגלת הרוסיה את ג'יימס בונד לגיבורו של לרמטונוב.
שניים מגיבורי סרטיו של אינגמר ברגמן קוראים את הספר, בסרטים "השתיקה" (1963) ו"פרסונה" (1966).
גבור דורנו; תרגם: ד' שמעונוביץ, ורשה: א"י שטיבל, תרפ"א.
(מהדורה נוספת: [תל אביב]: מסדה, תש"ד)
גיבור דורנו (תרגם: ד' גפונוב), מרחביה ותל אביב: ספרית הפועלים ('ספרי מופת בעריכת א' שלונסקי'), תשל"ב.
גיבור זמננו; מרוסית: צבי ארד; השלים תרגום וערך: פטר קריקסונוב, תל אביב: דביר, תשנ"ה 1995
גיבור זמננו; מרוסית: יעקב בסר, תל אביב: גוונים ('גוונים של שחור'), תשע"ב 2012
גיבור דורנו; מרוסית: נילי מירסקי, תל אביב: אחוזת בית; משכל; המפעל לתרגום ספרות מופת, תשע"ג 2013
לאנגלית תורגם מספר פעמים תחת השם A Hero of Our Time, אחד התרגומים מאת ולדימיר נבוקוב
ליידיש "דער העלד פון אונזער ציַיט" בתרגום קאסל בהוצאת א.
- טקסט מלא באנגלית בתרגום וילסון ומורי 1997
גיבור הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית (בצ'כית: Hrdina Československé socialistické republiky) היה התואר הגבוה ביותר של הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית.
התואר נוסד בשנת 1955 בהשראת התואר הסובייטי גיבור ברית המועצות, הוא הוענק על תרומה יוצאת דופן לרפובליקה הצ'כוסלובקית.
לזוכים בתואר הוענקה מדליית "כוכב הזהב" (סמל של התואר) ביחד עם עיטור קלמנט גוטוולד (בדומה לנהוג בברית המועצות, שם הוענק לגיבורי ברית המועצות גם עיטור לנין).
סמל של התואר היה כוכב עשוי זהב מצופה באמייל אדום.
הסמל היה תלוי מסרט בצבע אדום בהיר, על הסרט הייתה מחוברת סיכה של זר דפנה ומעליו אלה.
התואר הוענק לראשונה ב-24 בנובמבר 1965 לגנרל לודביק סבובודה.
התואר הוענק 31 פעמים, כאשר שלושה אנשים קיבלו אותו שלוש פעמים - לאוניד ברז'נייב, גוסטב הוסק ולודביק סבובודה.
בין המעוטרים - 13 אזרחי צ'כוסלובקיה ו־12 אזרחי ברית המועצות.
מתוך 13 אזרחים צ'כוסלובקים, 8 קיבלו את התואר לאחר מותם.
התואר בוטל לאחר מהפכת הקטיפה.
גיברלטר, באנגלית ובספרדית: Gibraltar, (, "גִ'יבְּרוֹלטְר"; , "חִיבְּרַלְטַר") היא טריטוריה של הממלכה המאוחדת, הנמצאת בקצה הדרום-מערבי של אירופה, בחצי האי האיברי.
היא שוכנת בצד הצפוני של מצר גיברלטר, נקודת המפגש של האוקיינוס האטלנטי עם הים התיכון, ומשקיפה על מפרץ גיברלטר.
גודל הטריטוריה הוא כשבעה קילומטרים רבועים, היא גובלת בספרד מהצפון ומכל שאר הכיוונים גובלת בים התיכון.
לטריטוריה חשיבות היסטורית לבריטניה ולכוחותיה של בריטניה ובה שוכן בסיס של הצי המלכותי הבריטי.
בגיברלטר התיישבו לראשונה ניאנדרטלים לפני כ-50,000 שנים, וכנראה מקום זה היה מנקודות ההתיישבות הניאנדרטליות האחרונות בעולם; הן נעלמו לפני כ-24,000 שנים.
גיברלטר מופיעה בספרות ההיסטורית הכתובה סביב 950 לפנה"ס בהקשר לפיניקים שישבו בסמוך אליה.
צוק גיברלטר, או Mons Calpe כשמו באותה תקופה, היה נערץ על הרומאים והיוונים כאחד משני עמודי הרקולס שנוצרו על פי האגדה בידי הרקולס, במהלך משימתו העשירית.
גיברלטר הפכה לחלק מממלכת הויזיגותים של היספניה עם קריסת האימפריה הרומית המערבית, וב-711 לספירה נכבשה על ידי המורים מצפון אפריקה.
בזמן השלטון המורי קמה בגיברלטר ההתיישבות הקבועה הראשונה בתולדותיה בשם "ג'בל טארק" ("הר טארק", על שם המצביא המוסלמי טארק בן זיאד).
עם הזמן השתבש השם ונעשה "גיברלטר".
ממלכת קסטיליה הנוצרית סיפחה את גיברלטר ב-1309, איבדה אותה למורים ב-1333 ושבה וכבשה אותה ב-1462. גיברלטר הייתה לחלק מממלכת ספרד המאוחדת ונותרה ככזו עד 1704. היא נכבשה במהלך מלחמת הירושה הספרדית על ידי צי משותף אנגלי-הולנדי בפיקוד מטעמו של קרל השישי מלך אוסטריה, הטוען מבית הבסבורג לכתר הספרדי.
כשהמלחמה הסתיימה - מסרה ספרד את גיברלטר לבריטניה לפי תנאי הסכם אוטרכט.
ספרד ניסתה מאז להחזיר לעצמה את השליטה על גיברלטר, שהוכרזה כבר כמושבה בריטית, בהפעילה לחץ צבאי, דיפלומטי וכלכלי.
גיברלטר הייתה נצורה ומופגזת קשות במהלך שלוש מלחמות שנערכו בין בריטניה לספרד, אך תמיד התוקפים נהדפו.
עם סיום המצור האחרון על גיברלטר, בסוף המאה ה-18, לגיברלטר היה רקורד של 14 מצורים עליה במהלך 500 שנים בלבד.
המושבה הבריטית בגיברלטר צמחה במהירות במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ונעשתה לאחת מן העמדות הבריטיות החשובות ביותר בים התיכון.
גיברלטר שימשה כנקודת אספקה ראשית לספינות שהיו בדרכן להודו דרך תעלת סואץ.
בסיס ימי גדול של הצי הבריטי הוקם בה בסוף המאה ה-19.
השליטה הבריטית על גיברלטר איפשרה לבעלות הברית לשלוט על הכניסה לים התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה.
גיברלטר הותקפה מספר פעמים על ידי גרמניה, איטליה וצרפת של וישי אך מבלי שנגרם לה נזק רב.
הרודן הספרדי פרנסיסקו פרנקו סירב להצטרף לנאצים במבצע פליקס (התוכנית הנאצית לכיבוש גיברלטר), אך לאחר המלחמה חידש את טענת ספרד לשלטון על גיברלטר.
כשהמחלוקת הטריטוריאלית סביב גיברלטר התעצמה סגרה ספרד את הגבול עם גיברלטר מ-1969 עד 1985. עמדתה של ספרד נתמכה על ידי מדינות אמריקה הלטינית, אך תוצאות משאל העם בגיברלטר הבהירו שהתושבים רוצים את שלטון בריטניה.
שיחות בין ספרד לבריטניה לגבי מעמדה של גיברלטר נמשכו, אך לא נשאו פרי.
מאז 1985 גיברלטר עברה שינויים גדולים כתוצאה מצמצום התחייבויותיה הצבאיות של הממלכה המאוחדת בטריטוריות שלה מעבר לים.
רוב כוחות הצבא הבריטי עזבו את גיברלטר, שכבר לא נחשבה לבעלת חשיבות אסטרטגית ביטחונית מיוחדת.
כלכלתה של גיברלטר מבוססת כיום על תיירות, שירותים פיננסיים, ספנות והימורים.
גיברלטר היא במידה רבה בעלת שלטון עצמי, ויש לה פרלמנט משלה וממשלה משלה, על אף שהממלכה המאוחדת אחראית על ההגנה עליה ועל מדיניות החוץ שלה.
ההצלחה הכלכלית שלה, הפכה את גיברלטר לאחד מהאזורים העשירים באיחוד האירופי.
עד היום קיים ויכוח בין ספרד לבריטניה אודות השליטה בגיברלטר, ותושבי הטריטוריה נדרשו מספר פעמים להכריע במשאלי עם בנושא זה.
תושבי הטריטוריה בחרו בשני משאלי עם בהמשך ההשתייכות לכתר הבריטי.
המשאל הראשון נערך ב-10 בספטמבר 1967 והשני ב-2002 (המשאל ב-2002 היה משאל פנימי ביוזמת ממשלת גיברלטר ונערך בניגוד לרצונה של ממשלת בריטניה).
ספרד מעלה טענה נוספת, כי בריטניה ויתרה למעשה על ריבונותה בגיברלטר, ונתנה עצמאות לתושביו תוך שהיא מסתפקת בקיום בסיס הצי שלה.
לפי חוזה אוטרכט, אין בריטניה רשאית להעביר את גיברלטר לאחרים, ובכל מקרה בו היא תוותר על ריבונותה, תחזור הריבונות לספרד.
הספרדים טוענים שתנאי זה התקיים, ואילו הבריטים טוענים כי מדובר באוטונומיה בלבד, וכי נוכחות הצי הבריטי נועדה להגן על גיברלטר.
הכוחות הבריטיים בגיברלטר הם תחת פיקוד מאוחד של מרכיבי הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת, המוצבים בטריטוריה הבריטית שמעבר לים, גיברלטר.
הכוחות אחראים על שמירת הנוכחות הצבאית הבריטית בדרום חצי האי האיברי ועל ניהול הבסיסים הצבאיים שבתחומי הטריטוריה.
גיברלטר משמשת כנקודה אסטרטגית חשובה מהיותה שער הכניסה לים התיכון, וכן משמשת כבסיס קדמי (Forward Operating Base) למשימות ימיות, אוויריות ויבשתיות, ומרכיב חשוב במדיניות הביטחון וההגנה של בריטניה מעבר לים.
הטריטוריה משמשת בעיקר כשטח אימונים מבצעיים לכוחות היבשה, בשל תנאי השטח הסלעיים והאקלים הנוח, וכן כתחנת עצירה ולוגיסטיקה למטוסים ולאוניות בדרכן אל ומהמזרח התיכון, ומזרחה לתעלת סואץ ואל יבשת אפריקה.
בנוסף, משמשת גיברלטר כבסיס קבע לאוניות הצי המלכותי וכמוקד תמיכה לפעילות נאט"ו באזור.
גיברלטר מוכרת מזה שנים רבות כמקלט מס, אך מאז שינוי משטר המס שיישמה ממשלת גיברלטר בינואר 2011, ואשר אושר על ידי בית הדין של האיחוד האירופי, מנסה הממשלה להתנער מתדמית זו ומשווקת את גיברלטר כשער כניסה אטרקטיבי לאירופה לבעלי עסקים והון שמקורם מחוץ לשוק האירופי.
בנוסף, הקרבה הפיזית של גיברלטר לאפריקה (מרוקו במרחק 16 ק"מ מצדו השני של מצר גיברלטר) ממצבת את גיברלטר גם כשער כניסה אפשרי ליבשת מדרום.
בגיברלטר קיימות חברות החזקה רבות שבבעלותן חברות הפועלות באפריקה, מה שמקל עליהן בכל הקשור להעברת כספים מאפריקה וכן בתשתיות בקרה וניהול מתקדמות.
יתרונות המיסוי של גיברלטר כוללים מס חברות של 10% בלבד (כשהכנסה שמקורה מחוץ לגיברלטר פטורה ממס בגיברלטר), אין בה כלל מע"מ, אין מס על רווחי הון, אין מס על דיבידנדים, אין מס ירושה, ותקרת המס ליחידים היא 25% בלבד.
ישנם מספר מלונות בחוף המזרחי.
חרף היותה טריטוריה בריטית, התחבורה בגיברלטר מתנהלת בצד ימין של הכביש, כנהוג בספרד השכנה ולא בצד שמאל של הכביש כנהוג בבריטניה.
ב-2012 כדי לקדם תיירות, ממשלת גיברלטר יזמה את פרויקט "גיברלטרפדיה".
היקפה כולל 12 ק"מ של חופים וגבול עם ספרד שאורכו 1.2 ק"מ.
המבנה הגאוגרפי הוא רצועת חוף צרה ממערב לצוק בגובה 426 מ', שבה שוכנת העיר גיברלטר, ומצפון לצוק רצועה מישורית המתחברת לספרד.
שדה התעופה שוכן על הרצועה ועל מזח מלאכותי ממערב לה, כ-200 מטר מדרום למעבר הגבול.
בשדה התעופה עובר אחד הכבישים הראשיים, ולקראת כל המראה ונחיתה של מטוס יורדים מחסומים (כמו מחסומי רכבת) משני צידי המסלול.
שורר בה אקלים ים תיכוני עם חורף ממוזג וקיץ חם, כאשר הטריטוריה סובלת ממחסור במים.
סה"כ אוכלוסיית גיברלטר מונה 33,700 תושבים.
האוכלוסייה מורכבת מספרדים, איטלקים, בריטים, מלטזים ופורטוגזים.
מרבית האוכלוסייה קתולית (76.9%) ובמרכז העיר גיברלטר 6 כנסיות.
יהדות גיברלטר מונה כ־1,000 נפש מתוך 33,700 תושבים.
היא ממוצא ספרדי, בריטי ומרוקאי.
בני הקהילה מתפרנסים בעיקר מהיותם תושבי מרכז סחר בינלאומי ומקלט מס.
רבים מהם עורכי-דין, רואי-חשבון וסוחרים בינלאומיים.
חרף מספרם הקטן של היהודים במקום, הם מהווים אחוז גבוה יחסית מהאוכלוסייה הכללית בהשוואה לקהילות יהודיות אחרות.
ואמנם, ראש השרים הראשון של גיברלטר, יהושע חסן, היה יהודי.
בגיברלטר פעילים 4 בתי כנסת וישנן מסעדות כשרות.
בשנות האלפיים, עברו להתגורר בגיברלטר כמה עשרות משפחות של ישראלים המועסקים בעיקר בענף ההימורים באינטרנט.
ב-2015 הוקמה "לשכת המסחר גיברלטר-ישראל".
גיבסון היא חברה אמריקנית מפורסמת לייצור גיטרות.
חברת "גיבסון" הוקמה בשנת 1902, ומרכזה ממוקם בעיר נשוויל שבמדינת טנסי.
מקים החברה, אורוויל גיבסון, החל לייצר מנדולינות עוד בשנת 1894, והחל בשכלול שיטות לייצור המוני של הכלי.
כיום מייצרת החברה בעיקר גיטרות חשמליות, והיא אחת החברות הגדולות והידועות בענף.
בסביבות שנות ה-70 תאגיד גדול קנה את חברת גיבסון והתחיל ביצור קצת פחות איכותי מפעם.
אותם האנשים שמכרו את החברה, פתחו חברה בשם הריטג'.
תחת כנפי התאגיד פועלות כיום מספר חברות בת וחברות שנקנו על ידיו בעבר, כמו למשל החברות אפיפון וסטיינברגר.
את המותג "גיבסון" נושאים עד היום הכלים המיוצרים במפעל-האם בארצות הברית בלבד, בעוד שתחת השם אפיפון מיוצרים היום דגמים זולים יותר בסין ובאינדונזיה בשיטת הלחמת מכונות .
בשנת 1993 רכשה גיבסון את מותג "דוברו" לייצור גיטרות רזונטור.
במאי 2018 הגישה החברה לבית המשפט בקשה לפשיטת רגל.
ב -1 במאי 2018 הגישה החברה בקשה להגנה על פשיטת רגל בפרק 11. במסגרת ארגון החובות שלה, החברה סגרה וחיסלה את חטיבת Gibson Innovations הלא רווחית, שהתמקדה במכירת ציוד שמע מחוץ לארצות הברית ואיפשרה לגיבסון להתמקד במיזמים הרווחיים ביותר שלה, כמו כלי נגינה.
הפקת הגיטרה המותגית גיבסון ואפיפון לא הופרעה בגלל פשיטת הרגל.
בנוסף, 135 מיליון דולר סופקו על ידי הנושים הקיימים כדי לספק נזילות לקיום הפעילות הקיימת.
ב- 6 בספטמבר 2018, הודיעה החברה כי הושג הסדר עולמי ביחס לתוכנית הארגון מחדש של החברה עם צאתו לפרק 11. במסגרת התוכנית, החברה תתמקד בעסקי הליבה בכלי הנגינה שלה.
יושקביץ 'פרש מתפקיד המנכ"ל וקיבל על עצמו את תפקיד היועץ.
ב-23 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על מינויו של ג'יימס "ג'יי.סי" קרלי לנשיא והמנכ"ל החדש; סזאר גואיקיאן כקצין סוחר ראשי; קים מטון כמנהל כספים ראשי; וכריסטיאן שמיץ כמנהל ההפקה הראשי.
המינויים היו בתוקף ב-1 בנובמבר 2018.
מייסד החברה היה אורוויל גיבסון, בונה כלי-מיתר בעיר קאלאמאזו במישיגן .
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו תזמורות חובבים של מנדולינות פופולריות מאוד בארצות הברית.
גיבסון פתח את הסדנה שלו, בת חדר אחד, בקאלאמאזו, בשנת 1894, ובשנת 1898 רשם פטנט על מנדולינה מטיפוס חדש וקל יותר לייצור במספרים גדולים.
אף שלא קיבל הכשרה מסודרת כלשהי בבניין כלי-נגינה, בשנים הבאות עיצב גיבסון סדרה של מנדולינות וגיטרות בתצורה מקורית, שבה הלוחות הקדמי והאחורי של תיבת התהודה היו קמורים כמו בכינור.
Ltd, שייצרה באופן בלעדי את העיצובים שלו.
החברה זכתה להצלחה רבה בשוק המנדולינות, עד שהתצורה המקורית של המנדולינות עם הלוח האחורי המעוגל (כמו בעוד או בלאוטה) נעלמה מן השוק.
גיבסון קיבל מן החברה שכר של 600 דולר דאז לשנה.
היו לו רעיונות מקוריים רבים, גם בתחום העיצוב והבנייה וגם בתחום השיווק.
ואולם הוא לקה בבריאותו למשך תקופות ארוכות, ומת בשנת 1918, בגיל 62, ממחלת לב.
בתפקיד העיצוב החליף אותו בחברת גיבסון המוזיקאי, המעצב ומהנדס הקול לויד לואר , שהגה את הרעיון לצייד את הגיטרה הקמורה של גיבסון בפתחי תהודה בצורת האות f, כמו בכינור או במנדולינה, במקום בפתח תהודה עגול במרכז.
דגם הגיטרה L-5 של גיבסון בעיצוב זה, שיצא בשנת 1923, נחשב לגיטרת הארצ'טופ הראשונה, התצורה הנפוצה עד היום לגיטרות ג'אז.
בשנות ה-30 ניגן צ'ארלי כריסטיאן, גיטריסט הג'אז החשוב הראשון, על גיטרות מדגם זה, ומדגמים מאוחרים יותר של גיטרות ארצ'טופ מתוצרת החברה.
אחד מדגמים אלו, ES-150 , צויד בהגברה חשמלית בנוסף על תיבת התהודה שלו, ונחשב לגיטרה החשמלית הראשונה.
לואר תרם תרומה חשובה גם לעיצוב דגם המנדולינה F-5, שיצא לראשונה בשנת 1922, והפך מאז לדגם הפופולרי ביותר של מנדולינה בתולדות ארצות הברית.
הוא זכה לחיקויים רבים אצל יצרני מנדולינות אחרים, והייתה לו השפעה חשובה על התפתחות הסגנון המוזיקלי של בלוגראס.
בשנת 1936 יוצרו ראשונות הגיטרות החשמליות של חברת "גיבסון", והיו מהגיטרות החשמליות הראשונות שזכו להצלחה מסחרית.
אלה נבנו עם תיבת תהודה, בדומה לגיטרות האקוסטיות שהחברה התמחתה בהן עד אז.
רק בשנות ה-50, לאחר הצלחתה של המתחרה פנדר להחדיר לשוק את גיטרת הטלקסטר, החלה גיבסון בתכנון וייצור של דגמים ראשוניים של גיטרות חשמליות מעץ מלא ללא תיבת תהודה, בדומה לטלקסטר.
הדגם הראשון של החברה, וכנראה המפורסם ביותר שלה עד היום, נקרא על שם אחד מהחלוצים בתחום הגיטרות מעץ מלא, נגן הקאנטרי-ג'אז לס פול.
אף על פי שלס פול היה מעורב בתכנון ובניה של גיטרות בעבר, למעשה לא הייתה לו יד בתכנון הגיטרה הקרויה על שמו.
לס פול נתבקש על ידי חברת גיבסון לתת חסות למוצר המוגמר, ולמעט שינויים קלים שנעשו לבקשתו, הגיטרה נותרה כפי שעוצבה על ידי החברה במקור.
דגמים מפורסמים נוספים של גיבסון הם האקספלורר, SG, Flying V, Explorer, L-5 ,Fire Bird וה-ES.
גיבוש הוא תהליך חיברות של קבוצת אנשים, לפעמים מכונה כך אירוע יזום שנועד ללכד ולאחד קבוצת אנשים לקראת המשך פעילות משותפת.
במהלך הגיבוש מתכנסת הקבוצה כולה ביחד לפעילויות שונות אשר במהלכן נוצרות הכרויות קרובות ומתגבשים דפוסי פעולה משותפים.
אופי הגיבוש, כמו גם פרק הזמן שהוא נמשך, תלויים בנסיבות שבהן הוא מתקיים.
בצה"ל מתקיים הגיבוש כחלק מתהליך הקמתה של יחידה צבאית, והוא שלב מקדים לפני הצטרפות החיילים ליחידה.
במהלך הגיבוש, שיכול להימשך בין ימים אחדים לבין שבועות, יעברו החיילים אימונים שונים ויעמדו לפני בעיות הדורשות מאמץ גופני ויכולת עבודה בצוות.
ככל שהיחידה נחשבת יותר ומוערכת יותר – כך יהיה תהליך הגיבוש קשה ומפרך יותר.
מטרה חברתית – לגבש קבוצת חיילים שאינם מכירים זה את זה לקראת הקמת היחידה בה הם עומדים לשרת.
מהלך הגיבוש יסייע לכל חייל להיות חלק מהקבוצה, ולכל הקבוצה לתפקד כיחידה אחת.
סינון - במהלך הפעילות השוטפת, צופים מפקדי היחידה בכל חייל וחייל, ומעניקים לו ציונים אישיים הנוגעים לתפקודו האישי והחברתי.
בסוף הגיבוש נותרים רק החיילים אשר התאימו לדרישות היחידה.
תהליך דומה לגיבוש הצבאי – הוא הגיבושון, שהוא גיבוש הנמשך תקופה קצרה, לכל היותר יום או יומיים, ובו המטרה העיקרית היא הסינון ובדיקת יכולתו של החייל לעמוד במשימות היחידה המגבשת.
גיבוש חברתי עשוי להיערך במקומות בהם מכירים בחשיבות "רוח הצוות", והוא נפוץ בחברות מסחריות וארגונים גדולים.
הגיבוש יכול להיות יום משותף של בילוי לכל העובדים, נסיעה מאורגנת של העובדים לאירוע בחו"ל, או ערב משותף הכולל פעילות חברתית בנושאים שונים, כמו: משחקי חברה, דיונים, משחקי ספורט (בדרך כלל משחקי כדור למיניהם) וכדומה.
הדינמיקה הקבוצתית בפעילות הגיבוש אמורה לחזק יחסי אמון וקרבה, ולתרום להגברת המוטיבציה של העובדים בחברה, ולהיכרות טובה יותר של העובדים אחד את השני – היכרות שתאפשר להם לשתף פעולה בעבודה היומיומית, שהיא במקרים רבים מונוטונית.
גיבוש מתקיים גם בקבוצות ספורט ואוהדיהן ובספורט באופן כללי בדרך כלל, בתנועות נוער, בכיתות ובשכבות בית ספר, ובמקומות אחרים בהם ישנן קבוצות אנשים בפעילות משותפת.
בשנים האחרונות הופך הגיבוש (או ה"גיבושון") לנפוץ במסגרות שונות ורחבות יותר, ונוספת לו מטרה של יחסי ציבור.