tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הענקת סיוע טכני לשיקום ופיתוח תשתיות והגנה על איכות סביבה, הנחוצים לפיתוח הסקטור הפרטי ולמעבר לכלכלת שוק.
אחת לשנה בוחנת מועצת הנגידים את ביצועי הבנק כנגד האסטרטגיה בכל אחת מהמדינות הזוכות לתמיכה.
הבחינה כוללת בחינת יחס חלוקת ההלוואות בין הסקטור הפרטי והציבורי, וניתוח מידת התקדמות בהיבטי ביזור, פירוק מונופולים וקצב הפרטה.
בעת משבר החוב היווני, מועצת המנהלים החליטה להפוך את יוון למדינת פעילות לתקופה מוגבלת של 4 שנים, והבנק השקיע רבע מיליארד יורו בארבעת הבנקים הגדולים במדינה תמורת מינוי נציגיו לדירקטוריונים.
המדינות הבאות תורמות למימון פעילותו של הבנק: אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, איסלנד, אירלנד, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, דרום קוריאה, האיחוד האירופי, בנק ההשקעות האירופי, הולנד, טורקיה, יוון, יפן, ישראל, לוקסמבורג, מלטה, מצרים, מקסיקו, מרוקו, נורווגיה, ניו זילנד, סין, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צ'כיה, צרפת, קנדה, קפריסין, שוודיה, שווייץ.
הרווח הממוצע של ה-EBRD עומד על 5-6% מהון המניות, כאשר בשנת 2015 הרווח עמד על 780 מיליון יורו.
מדיניות הבנק אוסרת על חלוקת דיבידנדים לבעלי המניות, והרווחים משמשים ברובם למענקים ופרויקטים העומדים בראש סדר עדיפויות הבנק.
בבנק ישנם 69 מדינות וארגונים בעלי מניות, אולם הבנק מבצע השקעות רק ב-36 מהמדינות.
מדינות לוות: אוזבקיסטן, אוקראינה, אזרבייג'ן, אלבניה, אסטוניה, ארמניה, בולגריה, בוסניה והרצגובינה, בלארוס, גיאורגיה, הונגריה, טג'יקיסטן, טורקיה, טורקמניסטן, יוון, ירדן, לבנון, לטביה, ליטא, מולדובה, מונגוליה, מונטנגרו, מצרים, מקדוניה, מרוקו, סלובניה, סלובקיה, סרביה, פולין, קוסובו, קזחסטן, קירגיזסטן, קפריסין, קרואטיה, רומניה, רוסיה, תוניסיה.
בנוסף הארגון מבצע השקעות ברשות הפלסטינית ועזה.
מדינות וארגונים מלווים: אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, איסלנד, אירלנד, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, דרום קוריאה, האיחוד האירופי, בנק ההשקעות האירופי, הולנד, טורקיה, יוון, יפן, ישראל, לוקסמבורג, מלטה, מצרים, מקסיקו, מרוקו, נורווגיה, ניו זילנד, סין, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צ'כיה, צרפת, קנדה, קפריסין, שוודיה, שווייץ.
הבנק האירופי לשיקום ופיתוח מנוהל בשלוש רמות.
ברמה העליונה נמצאת מועצת הנגידים (Board of Governors) אשר מתכנסת אחת לשנה ומורכבת מנציגי כל המדינות והארגונים החברים בארגון.
ברמה השנייה נמצאת מועצת המנהלים (Board of Directors) המורכבת מ-23 חברי דירקטוריון, שישה מתוך חברי הדירקטוריון מייצגים מדינות בודדות והיתר מייצגים קבוצות של מדינות (Constituencies).
מועצת המנהלים פועלת בבנק באופן שוטף ותפקידה לקבוע את מדיניותו (תכנון אסטרטגי, מדיניות פיננסית ופיקוח על סיכונים) ולקבל החלטות באשר למתן הלוואות.
ברמה השלישית ישנם נשיא הבנק וההנהלה.
נשיא ה-EBRD נבחר על ידי המדינות החברות לתקופת כהונה של 4 שנים והוא מנהל את ישיבות מועצת המנהלים ואחראי על הניהול הכולל של הבנק.
החל משנת 2012 הנשיא הוא Suma Chakrabarti הבריטי.
יולי 2012 – היום: סומה צ'קרבטי (Suma Chakrabarti).
ספטמבר 1998 – אפריל 2000: הורסט קוהלר (Horst Köhler)
ספטמבר 1993 – ינואר 1998: ג'ק דה-לארוסייר (Jacques de Larosière)
מדינת ישראל היא אחת מהמדינות המייסדות של ה-EBRD והיא מוגדרת כמדינה תורמת שאינה זכאית להלוואות.
כיום אגף הכלכלן הראשי במשרד האוצר הוא האמון על הקשר השוטף מול הנהלת הבנק.
זאת בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2017 להעביר את הנציגות בבנקים מבנק ישראל למשרד האוצר.
נכון לשנת 2017, נציגה של ישראל במועצת הנגידים הוא שר האוצר בצלאל סמוטריץ.
בנוסף לזאת, אסתי פלדמן היא הנציגה של מדינת ישראל בדירקטוריון הבנק (Board of Directors).
החברות בדירקטוריון הבנק מסייעת בהתקשרות מול הבנק ומאפשרת לישראל לקחת חלק משמעותי בהחלטות ההנהלה הקשורות בעיצוב פני הבנק ומדיניותו.
ישראל מחזיקה ב-195,080 מניות (המהוות 0.66% מכוח ההצבעה הכללי) והיא חברה בקבוצה (Constituencies) ביחד עם אוסטריה, קפריסין, קזחסטן, מלטה ובוסניה והרצגובינה.
אסתי פלדמן משמשת בתור Alternate Director של הקבוצה במועצת המנהלים, ובתור הנציגה הישראלית בבנק.
בחלוקה אזורית השקעות הבנק הישראליות התחלקו כך ש-43% היו בפרויקטים ברומניה, 31% בפרויקטים בפולין ו-26% בהשקעות בקזחסטן.
בחלוקה נושאית, 58% מההשקעות היו במוסדות פיננסיים, 25% בתעשייה וחקלאות ו-17% באנרגיה.
הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח נוסד בשנת 1959 והחל לפעול באופן רשמי בשנת 1961. בבנק חברות 48 מדינות כאשר רק 26 מתוכן זכאיות להלוואות והשקעות של הבנק.
הבנק מפעיל משרדים בכל מדינות אמריקה הלטינית והקאריביים החברות בבנק ושבהן מיישמים את השקעות המדינה, בעוד ההנהלה הראשית יושבת בוושינגטון.
יעדיו העיקריים של הבנק הם צמצום העוני וקידום ופיתוח כלכלי-חברתי של מדינות אמריקה הלטינית והקאריביים.
הבנק פועל להשגת מטרותיו באמצעות מתן הלוואות לממשלות, גופים ציבוריים וחברות פרטיות מהאזור, אשר ישמשו לטובת חיזוק יכולת התחרותיות שלהן בכלכלה הגלובלית.
כחלק ממאמצי הבנק, הפרויקטים שהוא מבצע מגיעים להעלות את השקיפות והיעילות של המוסדות הציבוריים, תמיכה בתוכניות חברתיות שירחיבו את ההזדמנויות לעניים וקידום אינטגרציה אזורית בסחר ובשירותים.
הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח הוא מקור המימון הגדול ביותר באמריקה הלטינית והקאריביים והיקף ההלוואות השנתי של הבנק עמד בשנת 2015 על 11.3 מיליארד דולר ובשנת 2016 עלה ל-11.7 מיליארד דולר.
הרכב הלוואות הבנק בשנת 2015 התחלק לפי הפעילויות הבאות:
32% - יכולות ומימון מוסדיים.
הבנק מעניק שלושה סוגי הלוואות:
OC – Ordinary Capital – הלוואות הניתנות ל-15–25 שנים וכוללות בתוכן ריביות שמשקפות את הסיכון שנותן הבנק.
סיוע זה ניתן אך ורק למדינות בעלות הכנסה נמוכה.
מגופים לווים שאינם ממשלתיים או בנקים מרכזיים, הבנק דורש ערבות ממשלתית בגובה סכום האשראי.
לחלופין, הלוואות לגופים פרטיים ללא ערבות ממשלתית (עד 10% מכלל ההלוואות של הבנק) מחייבות עמידה במספר מגבלות של ערבות וגיוס הון עצמי.
בנוסף, לבנק יש מדיניות של אי-מחיקת הלוואות לסקטור הציבורי.
המדינות החברות בבנק נדרשות לרכוש את מניותיו ומקבלות את כוח הצבעתן לפי כמות המניות שרכשו, אולם עיקר מקורות המימון של הבנק מגיעים מהלוואות שהוא מגייס בשוקי ההון, בעיקר באמצעות הנפקת איגרות חוב המגובה בהון.
האג"ח של הבנק מדורגות "AAA".
לבנק הסדרים עם גורמים מולטילטרליים ובילטרליים למימון משותף.
שותפים מרכזיים הם ארצות הברית, יפן ומדינות אירופה.
היקף המימון המשותף השנתי, בשנים האחרונות, מגיע לכ-20 מיליארד דולר בממוצע.
בנוסף, הבנק מנהל 45 קרנות נאמנות המספקות מימון וסיוע טכני למגוון פעילויות ובמיוחד סיוע לביצוע פרויקטים לטובת אוכלוסיות עניות, מענקים לשכירת ייעוץ ומלגות להכשרת כח אדם.
כיום ההון הכולל של הבנק מסתכם ב-170.9 מיליארד דולר, זאת לאחר החלטה שהתקבלה במועצת המנהלים של הבנק ב-2010 להגדיל את הון הבנק ב-70 מיליארד דולר.
פעילות הבנק מתבצעת באמצעות שלושה ארגונים:
IDB - זו היא הזרוע הראשית של הבנק אשר פועלת מראשית הקמת הארגון.
במסגרת ה-IDB, הבנק מעניק הלוואות לממשלות, רשויות מקומיות ומוסדות ציבוריים כפי שפורט למעלה.
IDB Invest (נקרא בעבר IIC - Inter-American Investment Corporation) - פועל מול המגזר הפרטי בדגש על עסקים קטנים ובינוניים.
הארגון נוסד בשנת 1989 וכיום חברות בו 45 מדינות – 26 מדינות לוות מאמריקה הלטינית ומהקריביים ו-19 חברות תורמות, ביניהן ישראל.
הסיוע של ה-IDB Invest נעשה באמצעות הלוואות, סיוע בהשגת מימון בשוקי ההון הבינ"ל, השקעות בהון מניות וייעוץ פיננסי לחברות.
הלוואות ה-IDB Invest לפרויקטים היא עד 33% מעלות פרויקט חדש, או 50% בפרויקט המשכי.
בשנת 2016 ה-IIC אישר פעילות בהיקף של מעל 1.1 מיליארד דולר, ומאז הקמתו מימן קרוב ל-800 הלוואות בסכום כולל של 5.6 מיליארד דולר.
IDB Lab (נקרא בעבר MIF-Multilateral Investment Fund) - מעבדת החדשנות של הבנק בתחום הפיתוח המבצעת השקעות בסיכון גבוה המקדמות גישות חדשניות בתחום הפיתוח הכלכלי באמריקה הלטינית.
הארגון נוסד בשנת 1993 ומנסה להתמודד עם העוני באמצעות מיקוד הפעילות בסקטור הפרטי והתמקדות בעסקים קטנים ובינוניים.
בשונה משאר זרועות הבנק המאופיינות באסטרטגיית פעילות שמרנית וזהירה, פעילות ה-IDB Lab נחשבת פחות שמרנית אך חדשנית וככזאת שאינה נרתעת לנסות מודלים חדשניים של השקעות, על אף הסיכון הגבוה הכרוך בהן מבחינת ההשקעה והצלחת הפרויקט.
פעילות ה-IDB Lab בתוך הסקטור הפרטי היא בעיקר מול עסקים קטנים ובינוניים הפועלים במישורים הבאים:
Climate smart agriculture – השקעה בפתרונות חדשניים להתמודדות עם אפקט החממה ופיתוח הקשר של האדם לסביבה.
לדוגמה, נחתם הסכם לשיתוף פעולה עם אגודת הצפרים "National Audubon Society" לטובת פיתוח ושימור אזורים מוגנים לציפורים ייחודיות לאמריקה הלטינית במדינות: בליז, גואטמלה, פרגוואי והבהמאס.
Inclusive cities – מחזור ושימוש חוזר בפסולת עירונית: לדוגמה, פיתוח מערכת שתוכל להסב שמן בישול לדלק עבור כלי רכב (BioFuel) בסאו-פאולו, ברזיל.
Knowledge economy – קידום מיומנות בעבודה יזמית וחדשנית, השקעה בשיטות הוראה מתקדמות ופיתוח מכשור רפואי.
לדוגמה, השקעה בפיתוח טכנולוגיה שתאפשר ניטור פעילות לא חוקית ביערות (כריתת עצים בעיקר) ברפובליקה הדומיניקנית.
בבנק חברות 48 מדינות, ובכללן מדינת ישראל שהצטרפה בשנת 1976, אולם רק 26 מתוכן רשאיות ללוות כספים מהבנק.
מדינות מלוות: אוסטריה, איטליה, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, יפן, ישראל, נורווגיה, סין, סלובניה, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צרפת, קוריאה, קנדה, קרואטיה, שוודיה, שווייץ,
מדינות לוות: אורוגוואי, איי הבהמה, אל-סלבדור, אקוודור, ארגנטינה, בוליביה, בליז, ברבדוס, ברזיל, ג'מייקה, גואטמלה, גיאנה, האיטי, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית, ונצואלה, טרינידד וטובגו, מקסיקו, ניקרגואה, סורינאם, פנמה, פרגוואי, פרו, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה,
מבנה המשילות של הבנק מחולק לשלוש רמות.
הרמה העליונה המורכבת ממועצת נגידים (Board of Governors) בה חברים 48 נציגי המדינות.
מועצת הנגידים מתכנסת אחת לשנה (לרוב בחודש מרץ) ואמונה על קבלת החלטות אסטרטגיות אודות פעילות הבנק בטווח הארוך.
נציגה של כל מדינה הוא לרוב שר אוצר, נשיא הבנק המרכזי או אישיות בכירה אחרת, וכח ההצבעה של כל נציג נקבע לפי חלקה היחסי של המדינה במניות הבנק אשר רכשה.
ארצות הברית מחזיקה ב-30% מזכויות ההצבעה, וקנדה מחזיקה ב-4%.
יתר הקולות מתחלקים בין המדינות הלא-אזוריות.
ברמה השנייה הבנק פועל באופן שוטף באמצעות במועצת מנהלים (Board of Directors).
מועצת המנהלים מתכנסת לרוב אחת לשבוע והיא מונה 14 דירקטורים, כאשר לארצות הברית ולקנדה דירקטורים משלהן, ויתר הדירקטורים מייצגים קבוצות (constituencies) של 2–7 מדינות.
ברמה השלישית נמצאים נשיא הבנק וההנהלה.
נשיא ה-IDB נבחר על ידי המדינות החברות לתקופת כהונה של 5 שנים והוא מנהל את ישיבות מועצת המנהלים ואחראי על הניהול הכולל של הבנק.
הנשיא הנוכחי הוא אילן גולדפיין אזרח ישראל וברזיל.
מדינת ישראל חברה ב-IDB משנת 1976 וב-IIC משנת 1989, והצטרפה ל-IDB Lab במהלך שנת 2017. ישראל היא חברה לא-אזורית ומדינה תורמת שאינה זכאית להלוואות.
בנובמבר 2022 נבחר הישראלי-ברזליאי אילן גולדפיין לכהן כנשיא הבנק לתקופה של חמש שנים.
בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2017 להעביר את הנציגות בבנקים מבנק ישראל למשרד האוצר, כיום יחידת ארגונים בינ"ל במשרד האוצר היא האמונה על הקשר השוטף מול הנהלת הבנק.
החל משנת 2021, נציגה של ישראל במועצת הנגידים הוא שר האוצר, בצלאל סמוטריץ, ונציגה של ישראל במועצת המנהלים (Board of Directors) הוא מר שי ששתיאל.
החברות בבנק מייצרת למדינת ישראל במה בזירה הכלכלית-המולטילטרלית, ומאפשרת לישראל לקחת חלק משמעותי בהחלטות ההנהלה הקשורות בעיצוב מדיניות ההשקעות של הבנק.
לישראל כ-13,126 מניות, המהוות 0.158% מכח ההצבעה הכללי בבנק.
ישראל חברה בקבוצה של 7 מדינות – גרמניה ואיטליה, המתחלפות ביניהן בהובלת הקבוצה, בלגיה, הולנד, ישראל, סין ושווייץ.
הבנים היא סדרת גיבורי-על סאטירית אמריקאית שנוצרה על ידי אריק קריפקי עבור אמזון פריים וידאו.
הסדרה מבוססת על סדרת קומיקס באותו השם שנכתבה על ידי גארת' אניס ואוירה על ידי .
עלילת הסדרה עוקבת אחרי "הבנים", צוות של ויג'ילנטים שיוצאים להילחם בגיבורי-על מושחתים שמנצלים את כוחם לרעה בסתר, ובתאגיד הבידור שמממן ומשווק אותם.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה פריים וידאו ב-26 ביולי 2019. ב-10 ביוני 2022, נמסר על חידוש הסדרה לעונה רביעית.
בתחילה, הסדרה עלתה בישראל עם כתוביות בעברית בלבד, אך ב-30 בינואר 2023 נוסף לסדרה דיבוב בעברית.
עלילת הסדרה מתרחשת במציאות בה גיבורי-על, שמשווקים על ידי תאגיד הבידור הענק "ווט אינטרנשיונל", מציגים פסאדה הרואית לעיני הציבור אך מנצלים בסתר את כוחות-העל שלהם לרעה.
קבוצה של פורעי חוק מרדניים שמה לעצמה למטרה לחסל את תעשיית גיבורי-העל בכל אמצעי שיידרש, מלוכלך ככל שיהיה.
בילי בוטצ'ר (מגולם בידי: קארל אורבן; מדבב בעברית: אסף פריינטא) – מנהיג קבוצת "הבנים" וסוכן CIA לשעבר, שמתעב את כל בעלי כוחות-העל ונושא טינה גלויה כלפי הומלנדר, שבו הוא חושד כאחראי להיעלמותה של אשתו.
יו "יואי" קמפבל (מגולם בידי: ג'ק קווייד; מדבב בעברית: יולי סקר) – חבר בקבוצת "הבנים" שמצטרף לאחר שחברתו, רובין, נרצחה על ידי איי-טריין.
על אף שהוא לא הוכשר רשמית בשום תחום צבאי או איסוף מודיעין, יואי מפגין יכולת טבעית להונאה וסחיטה, ובעקבות כך הופך במהרה לחבר צוות מוערך.
ג'ון / הומלנדר (מגולם בידי: אנטוני סטאר; מדבב בעברית: גדי לוי) – המנהיג של "השבעה" וגיבור-על עוצמתי שמתגלה כיהיר, סדיסטי ואנוכי מתחת למעטה הדימוי הציבורי שלו כגיבור אצילי.
אנני ג'נוארי / סטארלייט (מגולמת בידי: ארין מוריארטי; מדבבת בעברית: מייה קדוש) – גיבורת-על בעלת כוחות-על מבוססי הקרנת אור וחברה חדשה ב"השבעה".
בניגוד לאנשים רבים אחרים בעלי כוחות-על, אנני באמת מנסה לעזור לציבור, ולכן היא מזדעזעת כשהיא מגלה את ההבדל בין אופיים האמיתי של "השבעה" לבין תדמיתם הציבורית.
מגי שו / קווין מייב (מגולמת בידי: דומיניק מקאליגוט; מדבבת עברית: נעמה כתבי) – חברה ותיקה ב"השבעה", שרצתה בעבר להגן על חייהם של החפים מפשע, אך התפכחה מאז וכעת סובלת משחיקה ומחוסר תקווה בעקבות המציאות המושחתת של קבוצת "השבעה".
רג'י פרנקלין / איי-טריין (מגולם בידי: ג'סי אשר; מדבב בעברית: גיא זיידמן) – חבר בקבוצת "השבעה" וגיבור-על בעל כוחות-על מבוססי מהירות, שנחוש להבטיח את מעמדו כגיבור-העל המהיר בעולם ולכן משתמש בסמים משפרי ביצועים.
מילק / "חלב אם" (מגולם בידי: לאז אלונזו; מדבב בעברית: סער בדישי) – חבר קבוצת "הבנים" האחראי על תכנון וארגון פעולות הקבוצה, שמבטיח לאשתו לעזוב את הקבוצה לשם ביטחונה וביטחון ילדיהם, אך מוצא את עצמו נמשך בחזרה על ידי בוטצ'ר.
קווין מושקוביץ' / המעמקים (מגולם בידי: צ'ייס קרופורד; מדובב עברית: דור סרוגו) – חבר בקבוצת "השבעה" וגיבור-על בעל כוחות-על מבוססי תיקשור עם חיות ימיות ונשימה מתחת למים, שאר חבריו לקבוצה רואים אותו כנחות יותר מהם.
הודח מקבוצת "השבעה" לאחר שהטריד מינית את סטארלייט, אך בהמשך הוחזר במהלך אסטרטגי ומתוכנן של הומלנדר.
סרג' / "פרנצ'י" (מגולם בידי: תומר קאפון; מדבב בעברית: אורי זלצמן) – חבר בקבוצת "הבנים" ושכיר חרב המומחה בשימוש בכלי נשק והפעלת אמצעים טכנולוגיים.
פרנצ'י נוטה שלא לעקוב אחרי תוכניות הקבוצה, מה שמוביל אותו לחיכוכים חוזרים ונשנים עם "חלב אם".
קימיקו מיאשירו / "הנקבה" (קארן פוקהארה) – חברה אילמת ובעלת התנהגות חייתית ואלימה בקבוצת "הבנים", בעלת כוחות מוגברים והחלמה מואצת, אותם קיבלה באמצעות הזרקה של חומרים שנועדו ליצור סופר טרוריסטים מחוזקים על מנת להוכיח כי יש צורך לגיבורי על בצבא.
אינה מדברת ומתקשרת באמצעות שפת סימנים.
בלאק נואר (ניית'ן מיטשל) – חבר שתקן בקבוצת "השבעה" וגיבור-על בעל כוח וחסינות מוגברים.
פניו וזהותו מוסתרים מאחורי מסכה שחורה.
מדליין סטילוול (מגולמת בידי: אליזבת שו; מדבבת בעברית: אורנה כץ) – סגנית הנשיא הכריזמטית והשאפתנית של ווט אינטרנשיונל.
מדליין נרצחת על ידי הומלנדר לאחר שהוא מגלה על הסודות הרבים שהיא הסתירה ממנו.
אשלי בארט (מגולמת בידי: קולבי מיניפי; מדבבת בעברית: טליה ברקאי) – פובליציסטית של ווט אינטרנשיונל שמשמשת כסוכנתה של סטארלייט, ובהמשך מפוטרת על ידי סטילוול.
בעונה השנייה, היא מתקבלת מחדש לעבודה על ידי אדגר בעקבות מותה של סטילוול והפכה לסגנית הנשיא החדשה של ווט אינטרנשיונל.
קלרה ריסינגר / סטורמפרונט (מגולמת בידי: איה קאש; מדבבת בעברית: נעה קשפיצקי) – החברה הנשית החדשה של "השבעה" וגיבורת-על בעלת כוחות-על אלקטרוקינטיים, שמאתגרת בפרהסיה את ייצוגם הסקסיסטי של ווט אינטרנשיונל עבור גיבורות-על.
על אף שלמראית העין היא דוגלת בשווין מגדרי, סטורמפרונט מתגלה בהמשך גם כאלמנתו של מייסד ווט אינטרנשיונל, פרדריק ווט, וחברה לשעבר במפלגה הנאצית הדוגלת בעליונות האדם הלבן.
ויקטוריה נוימן (מגולמת בידי: קלאודיה דאמיט; מדבבת בעברית: מיה אלון) – חברת קונגרס צעירה שמתנגדת ל"השבעה", אך בדיעבד מתגלה כבעלת כוחות-על בעצמה.
סולג'ר בוי (ג'נסן אקלס) – אחד מגיבורי-העל המקוריים, שהיה פעיל במהלך מלחמת העולם השנייה.
ראיין בוטצ'ר (מגולם בידי: פארקר קורנו / קמרון קרווטי; מדבב בעברית: איתי ארד ) – בנם המשותף של בקה והומלנדר.
בין השנים 2008 ל-2016, עיבוד קולנועי לקומיקס היה בשלבים שונים של פיתוח הן על ידי סרטי קולומביה והן על ידי סרטי סרטי פרמאונט.
ב-6 באפריל 2016, הוכרז שאולפני "Cinemax" יפיקו עיבוד טלוויזיוני עבור הקומיקס.
ההפקה פותחה על ידי אריק קריפקי, אוון גולדברג וסת' רוגן.
קריפקי היה אמור לכתוב את התסריט עבור הסדרה, בעוד שגולדברג ורוגן היו אמורים לביים אותה.
בין צוות המפיקים והבמאים נכללו קריפקי, גולדברג, רוגן, ניל ה.
מוריץ, פאבון שטי, אורי מרמור, ג'יימס ויבר, קן לוין, וג'ייסון נטר.
ב-8 בנובמבר 2017, הוכרז שאמזון וידאו הזמינה עונה ראשונה לסדרה, שתכלול שמונה פרקים.
במשך מספר חודשים שקדמו להודעה על הזמנת הסדרה באופן רשמי, דווח על כך שאמזון תהיה מעורבת במהלך ההפקה.
כמו כן דווח שצוות ההפקה שהוכרז עליו בעבר עדיין יפיק את הסדרה.
ב-30 באפריל 2018 הוכרז שהבמאי דן טרכטנברג יביים את פרקו הראשון של הסדרה ויחליף את סת' רוגן ואוון גולדברג שלא יכלו לביים את הפרק בגלל בעיות בלוח הזמנים שלהם.
ב-18 בדצמבר 2017, הוכרז שהשחקנית ארין מוריארטי לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה בדמותה של אנני ג'נוארי/סטארלייט.
ב-17 בינואר 2018, הוכרז שאנתוני סטאר, דומיניק מקאליגוט, צ'ייס קרופורד, ג'סי אשר, וניית'ן מיטשל הצטרפו לצוות השחקנים הראשי.
במרץ 2018, הוכרז שלאז אלונסו, ג'ק קווייד וקארן פוקוהארה הצטרפו לצוות השחקנים הראשי.
ב-5 באפריל 2018, הוכרז שקארל אורבן לוהק לתפקיד הראשי בדמותו של בילי בוטצ'ר.
ב-16 במאי 2018 הוכרז שאליזבת שו לוהקה לתפקיד ראשי בדמותה של מדליין סטילוול.
ב-25 ביוני 2018, הוכרז שתומר קאפון לוהק לתפקיד ראשי בדמותו של פרנצ'י.
ב-30 באוגוסט 2018, הוכרז שג'ניפר אספוזיטו לוהקה לתפקיד משני בדמותה של סוכנות ה-CIA, סוזן ריינור.
ב-5 באוקטובר 2018, במהלך כנס הקומיק-קון השנתי שנערך בניו יורק, נודע שסיימון פג יגלם את אביו של יואי, יו קמפבל סניור.
בספטמבר 2019 לוהקו גוראן וישניץ' וקלודיה דאומיט לעונתה השנייה של הסדרה.
חודש לאחר מכן, דווח שפאטון אוסוולט לוהק לתפקיד לא ידוע.
במרץ 2020 פורסם שאיה קאש לוהקה לדמותה של סטורמפרונט.
באוגוסט 2020, דווח ששון אשמור לוהק לדמותו של לאמפלייטר.
שבוע לאחר מכן דווח שג'נסן אקלס לוהק לצוות השחקנים ויופיע במהלך העונה השלישית.
באוגוסט 2022, נמסר על ליהוקו של ג'פרי דין מורגן לעונתה הרביעית של הסדרה, זאת לאחר שהתעתד להצטרף לעונתה השלישית של הסדרה, אך פרש בעקבות אילוצי זמן.
בספטמבר 2024, פורסם כי דויד דיגס לוהק לעונה החמישית והאחרונה של הסדרה.
דמותו של דיגס נשמרת בסוד, אך הוא יופיע בתפקיד קבוע בסדרה.
צילומי עונתה הראשונה של הסדרה החלו ב-22 במאי 2018 בטורונטו שבאונטריו, קנדה ונמשכו עד ל-25 בספטמבר 2018.
צילומי העונה השלישית החלו ב-24 בפברואר 2021, לאחר שכל צוות השחקנים וההפקה שהו בבידוד בטורונטו במשך שבועיים לפני תחילת הצילומים.
ב-26 בספטמבר 2018, הכרזה הרשמית של הסדרה פורסמה.
ב-5 באוקטובר 2018, במהלך פאנל של הסדרה בכנס הקומיק-קון, ניו יורק, הטיזר טריילר הרשמי של הסדרה הוצג.
ב-5 בדצמבר 2021, הוכרז לראשונה כי הוזמנה לסדרה סדרת ספין אוף, הבנים מציגים: שטני, שתהיה סדרה אנתולוגית מונפשת בת שמונה פרקים.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-4 במרץ 2022.
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקור2024פרס אמי האמנותיעריכת הסאונד הטובה ביותר בסדרת דרמה או קומדיה (שעה)ווייד בארנט, כריס קאוואטי, ריאן ברילי, ג'פרי א.
הבני צְהֹב–עֲנָק או פרסונטה (שם מדעי: Agapornis personatus), הוא מין של תוכי שמגיע במקור מצפון מזרח טנזניה, בורונדי וקניה.
למרות שפרטים נצפו גם בפוארטו ריקו, הם שם כנראה כתוצאה מתוכים מבויתים שברחו.
ההבני הוא תוכי קטן בגודל של כ-14.5 סנטימטרים.
המצח, הפנים והלחיים חומים ושחורים.
החזה וחלק גדול מהעורף צהובים.
הזנב ירוק, ועל הנוצות הקיצוניות ישנו פס כתום-צהוב עם קצוות שחורים (מלמטה ומלמעלה).
מסביב לעין יש טבעת רחבה בצבע לבן, המקור אדום בוהק, העיניים חומות והרגליים אפורות.
הנקבה בדרך כלל גדולה יותר מהזכר וראשה קטן יותר.
לצעירים צבעים עמומים יותר והמקור שחור בבסיסו.
במהלך השנים התפתחו למין פרטים גם בצבעים שונים: כחול, כחול בהיר (פסטל), טורקיז, סגול, לוטינו, אלבינו, ירוק בהיר (פסטל), שחור, מנוקד, צהוב, לבן
הביצים לבנות ויש בדרך כלל ארבע עד חמש ביצים בכל הטלה.
הנקבה דוגרת על הביצים כ-23 ימים והגוזלים עוזבים את הקן כ-42 ימים לאחר הבקיעה.
בטבע ההבני ניזון מזרעים, גרגרים (פירות יער), פירות ונבטים.
ובשבי מתערובת זרעים, ניצני דוחן, תירס, שפע מזון ירוק, ירקות ופירות.
הבני שחור לחי (שם מדעי: Agapornis nigrigenis) הוא מין של הבני.
מין זה אנדמי לאזור קטן יחסית בדרום מערב זמביה.
אורכו של ההבני שחור הלחי הוא כ-14 סנטימטרים.
נוצות גופו ירוקות ברובן, מצחו חום-אדמדם, לחייו וצווארו שחורים-חומים, מתחת לצווארו יש סינר כתום שמתחלף לצבעי צהוב-ירוק, טבעות עינויו לבנות ורגלייו אפורות.
להבני בוגר יש מקור אדום בהיר, בעוד שלצעירים יש מקור כתום יותר.
הקולות שמשמיע ההבני הם קולות רמים ונוקבים.
ההבני שחור הלחי מתגורר ביערות שקיימים בהם אספקה קבועה של מי תהום, שכן הוא זקוק לגישה יומית למים.
בעת עונה יבשה מגשמים, ציפורים אלה יכולות להתאסף בלהקות גדולות של כ-800 פרטים או יותר.
הם נמצאים בעיקר בזמביה אבל יכולים להימצא גם בזימבבואה, בוסטואנה ונמיביה.
מין זה רשום כמין בסכנת הכחדה, האוכלוסייה שלו נמצאת בירידה עקב אובדן בתי גידול.
הסיבה לאובדן היא התייבשות הדרגתית של גופי מים, הבצורות, שיטות החקלאות, ציד ומחלות.
עם זאת ישנם תוכניות לשימור המין בשמורות טבע.
המזון העיקרי של המין הוא זרעי דשאים ועשבים, אבל לעיתים גם ירקות וזחלי חרקים.
הבני שחור קולר (שם מדעי: Agapornis swindernianus) המכונה גם תוכי האהבה של סווינדרן הוא מין של הבני, החי ביערות במרכז ומערב אפריקה
גודלו של ההבני שחור הקולר הוא כ-13 סנטימטרים (כולל הזנב) ומשקלו נע בין 39–41 גרם.
צבעם של הנוצות הוא ירוק והן מעט יותר חיוורות באזור הראש והגוף העליון.
על העורף יש פס השחור, החזה כתום או צהוב-זית, והופך לצהוב בבטן.
על העכוז ישנם סימנים כחולים ואדומים בהירים.
הרגליים והמקור נעים בין אפור לשחור וקשתיות העיניים צהובות.
הבני שחור קולר פחות ידוע באירופה, באמריקה ובמדינות אחרות, שכן הדרישה התזונתית של המין לצמחים מסוימים מונעת את ההצלחה בשמירה על מין זה בשבי.
ללא זרע צלקנית מסוימת (טרי), הוא מת בתוך ימים ספורים, ולכן מניחים שמין זה אינו מסוגל לחיות בשבי.
הבני ליליאני (שם מדעי: Agapornis lilianae) הוא מין של תוכי מהסוג הבני.
הבני ליליאני הוא תוכי קטן שרוב גופו ירוק חוץ מהחזה העליון והראש שצבעם כתום וטבעות עיניו הלבנות.
ללא הבדלים בין הזכרים לנקבות.
מין זה אנדמי למלאווי, מוזמביק, טנזניה, זמביה וזימבבואה.
בשנת 2004 מספר הפרטים בטבע שוערך בפחות מ-20,000. מין זה נצא כיום בעיקר בפארק הלאומי לינווד במלאווי וביערות הסמוכים לפארק.
תפוצת המין הופכת במהירות למוגבלת רק לפארק עקב כך שבתי הגידול הטבעיים שלו מנוצלים למטרות חקלאיות.
היקף אובדן בתי הגידול מחוץ לפארק לא נקבע באופן מדעי.
תקופת הרבייה של ההבני הליליאני חלה בין החודשים ינואר ומרץ ובחודשים יוני ויולי.
בני הזוג מכינים קן מקורה בסדקי עצים.
בשבי בכל תטולה ישנם בין שלוש לשמונה ביצים, תקופת הדגירה נמשכת כ-22 ימים, והאפרוחים עוזבים את הקן לאחר כ-44 ימים מיום הבקיעה.
ההבני הליליאני ניזון בעיקר מזרעים, דוחן, אורז בר ופרחים.
הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה הוא הבניין המרכזי במתחם האוניברסיטאות של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה בגבעת הדרור.
הוא הגבוה מבין שבעת גורדי השחקים הסטליניסטיים: גובה - 183.2 מטרים (עם הצריח - 240), מספר קומות של הבניין המרכזי - 32 .
גובה הבסיס מעל פני הים הוא 194 מטר.
הוא נבנה בשנים 1949—1953 על ידי אסירי גולאג, על פי פרויקט של האדריכלים בוריס יופן, לב רודנייב, סרגיי צ'רנייב, פאבל אברוסימוב, אלכסנדר קריאקוב והמהנדס וסבולוד נסונוב.
הסדנה של ורה מוחינה עבדה על העיצוב הפיסולי של החזיתות.
המתחם מורכב מ -30 מבני עזר מרכזיים ו -20, מצפה כוכבים, גן בוטני, פארק ואזור ספורט.
שטח הפנים הכולל שלה הוא כ -167 דונם.
בחלק המרכזי של הגוף הראשי יש שתי פקולטות, אולם כינוס המאכלס 1,300 איש, ספרייה מדעית ומוזיאון.
הבניין מצויד במעליות מהירות הכוללות עד 20 איש.
שאר הפקולטות תופסות בניינים הממוקמים בסמוך לבניין הראשי.
הם נבנו באותו זמן עם הבניין הראשי, והם מהווים הרכב יחיד של קמפוס המדע.
מהבניין הראשי, אגפי ההוסטלים בני 18 ו -9 קומות מתפצלים ויוצרים חצרות.
סטודנטים ותארים מתקדמים מתגוררים במעונות ובמגדלי הפינה דירות לחברי סגל.
משנת 1953 עד 1990, הבניין היה הגבוה באירופה והגבוה ביותר ברוסיה משנת 1953 ועד 2003, עת נחנך טריומף פאלאס.
הבניין לזכר ג'יימס מדיסון הוא אחד משלושת הבניינים במתחם הקפיטול של ארצות הברית, המשמשים את ספריית הקונגרס.
המבנה נבנה בין השנים 1971 ל -1976, והוא משמש כאתר הזיכרון הרשמי לזכרו של נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון.
המבנה ממוקם ברחוב שדרת העצמאות מספר 101, בין הרחובות ראשון (First Street SE) דרום מזרח ושני דרום מזרח (Second Street SE) ושדרת העצמאות, בוושינגטון בירת ארצות הברית.
הוא אחד משלושת מבני הציבור הגדולים במטרופולין וושינגטון הבירה (יחד עם הפנטגון ובניין ג'יי אדגר הובר המשמש את ה-FBI); לבניין שטח של 200,000 מטרים רבועים.
ביוזמת ספרן הקונגרס לשעבר לורנס קווינסי מומפורד, החלו בשנת 1957 התוכניות לבניית בניין שלישי עבור ספריית הקונגרס.
הקונגרס של ארצות הברית הקצה כספים לתכנון המבנה בשנת 1960, והבנייה אושרה על ידי חוק של הקונגרס ב -19 באוקטובר 1965.
החוק הקצה לבנייה סכום של 75 מיליון דולר אמריקאי.
האדריכל המפקח על הבנייה היה ג'ון ג'ורג' סטיוארט (John George Stewart) אדריכל הקפיטול באותה עת; הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים דוויט, פור ושלטון (DeWitt, Poor, and Shelton Associated Architects) בסגנון מודרני.
עבודות חפירה ובניית היסודות החלו ביוני 1971. אבן הפינה (עליה כתוב התאריך 1974), הונחה ב־8 במרץ 1974. העבודות הבנייה הסתיימו בשנת 1976. טקס חנוכת המבנה נערך ב־24 באפריל 1980; והבניין החל לפעול בפועל ב-28 במאי 1980.
הוחלט לקרוא לבניין על שמו של מדיסון, בעיקר משום שהוא הציע בשנת 1783 כי הקונגרס הקונטיננטלי יקים ספריה אשר תשמש את המחוקקים.
אדריכל הקפיטול הופקד על האחריות להקמת בניין מדיסון בפיקוח ועדות הסנאט וכן ועדות בית הנבחרים של ארצות הברית ופיקוח של הוועדה המשותפת של שנית הבתים לעניין הספרייה.
בניין מדיסון תוכנן במקור ונבנה מתוך כוונה לאחסן ספרים, ורק לאחר השלמתו החליטו להשתמש בבניין כשטח משרדי עבור פקידי הספרייה.
הסכום הכולל שאושר לבנייה הוגדל ל-130,675,000 דולר.
בכניסה למבנה מצוי פסל בגובה ארבע קומות בשם "ספרים נופלים" (Falling Books) עשוי ברונזה, מעשה ידי הפסל פרנק אליסקו (Frank Eliscu).
באולם שנמצא משמאל לאולם הכניסה מצוי האולם לזכר ג'יימס מדיסון (James Madison Memorial Hall); שעל קירותיו שמונה ציטוטים מדברים של מדיסון.
במרכז החדר מצוי פסלו של מדיסון מעשה ידי הפסל וולטר הנקוק ( Walter K.
Hancock) - פסל זה מתאר את מדיסון הצעיר (בן שלושים לערך), כשהוא מחזיק בידו הימנית את כרך 83 של האנציקלופדיה מת'ודיק ( Encyclopédie Méthodique), אשר יצאה לאור בפריז בין השנים 1782–1832.
מעל הכניסה לחדר הקריאה של כתבי היד מצויים שני מדליוני ברונזה מעשה ידי רוברט אלכסנדר ויימן (Robert Alexander Weinmann) - השמאלי מציג פרופיל של מדיסון, והימני מתאר את מדיסון עובד.
בבניין מדיסון נמצאים רבים מחדרי הקריאה של ספריית הקונגרס:
אולם הקריאה בספריית המשפטים (Law Library Reading Room) (ספריית המשפטים של הקונגרס);
חדר הקריאה לה פולט (סגור לקהל) (La Follette Congressional Reading Room) - חדר קריאה זה מיועד לשימוש הקונגרס בלבד;
תיאטרון מרי פיקפורד, בו נערכות הקרנות בלא תשלום של סרטים ותוכניות טלוויזיה קלאסיות ועכשוויות;
אולם הקריאה הרשמי של משרד זכויות היוצרים של ארצות הברית (United States Copyright Office).
הבניינים הגבוהים ביותר בסנקט פטרבורג וסביבתה הם בניינים שגובהם 100 מטר ומעלה.
כרגע בעיר ישנם 712 בניינים שגובהם נע בין 75 עד 100 מטר ומגדל אחד שגובהו 462 מטרים והוא הגבוה ברוסיה ובאירופה.
במשך למעלה מ-300 שנה קתדרלת פטרופבלובסקיה הייתה הבניין הגבוה בעיר.
כיום מרכז לאחטה הוא המגדל הגבוה בעיר (462 מטרים).
מזכירים את מגדל Torre El Faro בארגנטינה, אך נמוכים בהרבה 28-29מתחם המגורים "ראדוגה"10027, 14, 232010רובע פרונזה, שדרת זאגרב 9
הבנים מציגים: שטני היא סדרת קומדיה שחורה מונפשת אמריקאית למבוגרים שעלתה לראשונה בשירות פריים וידאו ב-4 במרץ 2022. הסדרה מבוססת על סדרת הקומיקס "הבנים" מאת גארת' אניס ודריק רוברטסון, ומשמשת כספין אוף לסדרת טלוויזיה בלייב אקשן בעלת אותו השם.
לסדרת האנתולוגיה שמונה פרקים, שלכל אחד מהם סגנון הנפשה משלו.
הסדרה מורכבת מסדרה של סרטוני הנפשה קצרים העוסקים בעלילות-משנה ביקום בו הסדרה מתקיימת, כל אלו הקשורים לתרכובת ויי המעניקים למשתמשים בהם יכולות-על, תוך שימוש בסגנונות הנפשה שונים.
בפאנל של פריים וידאו שנערך בשנת 2021 בכנס חוויית קומיק-קון בברזיל, הוכרזה לראשונה על פיתוחה של סדרת אנתולוגיה מונפשת המתרחשת ביקום "הבנים"; The Boys Presents: Diabolical, אותה המפיקים סת' רוגן ואוון גולדברג השוו אותה לסרט "אנימטריקס".
הסדרה מורכבת משמונה סיפורים חדשים לגמרי, שנוצרו על ידי אקוופינה, גארת' אניס, אליוט ואילנה גלזר, אוון גולדברג וסת' רוגן, סיימון ראקיופה, ג'סטין רוילנד ובן בייות', ואנדי סמברג ואיישה טיילר.
אריק קריפקה הצהיר שהרעיון ליצור את הסדרה עלה בין הסגרים בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, כאשר המפיקים רצו להפיץ תוכן במהלך ההמתנה לעונה השלישית של "הבנים".
בשל ההגבלות על רוב הפקות הלייב אקשן, הוחלט לנסות וליצור אנתולוגיה מונפשת תוך שימוש בצורות וסגנונות הנפשה שונים.
מספר מחברי צוות הדיבוב נחשפו עם הפצת הטריילר הראשון בפברואר 2022, שכלל אחדים מהיוצרים.
בשלהי פברואר 2022, הופץ טריילר מלא, שחשף בין היתר כי השחקן סיימון פג ידבב את דמותו של יואי קמפבל, דמות שמודלה ואוירה על פי מראהו החיצוני של פג; לאחר שלא יכל לגלם אותו בסדרת הלייב אקשן בעקבות הזדקנותו.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה מחזיקה בציון 96% על סמך 25 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.50/10. קונצנזוס הביקורותי של האתר כתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", אשר משתמש בשקלול ממוצע, הסדרה זכתה לציון 70/100 על סמך 7 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C היא בנייה בלתי חוקית של מבנים בידי פלסטינים על קרקעות בשטחי C ללא קבלת אישורי בנייה מהשלטון הישראלי, וזאת באזורים שהוגדרו על ידי ישראל כאדמות מדינה.
לטענת עמותת רגבים, עד שנת 2024 הגיעה תופעה זו להיקפים של מעל 97,566 בתים שנבנו על כ-110,000 דונמים.
בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל את יהודה ושומרון.
בשנת 1993 נחתם הסכם אוסלו א', בו סיכמו מדינת ישראל ונציגי הפלסטינים על חתירה לקראת סיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני בתוך חמש שנים.
בהסכם אוסלו ב' ב-1995 סוכם בין הצדדים על חלוקה זמנית של השטח לשלוש קטגוריות:
אזור A: כ-18% מהשטח; בשליטה אזרחית וביטחונית של הרשות הפלסטינית.
אזור B: כ-22% מהשטח; בשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית (כולל שיטור) ושליטה ביטחונית של ישראל.
אזור C: כ-60% מהשטח; שטחים שלא הוגדרו כ-A או B, בשליטה אזרחית וביטחונית של ישראל.
על פי הסכמי אוסלו ישראל תעביר אותם בהדרגה לסמכות פלסטינית, ועד אז הם יהיו בשליטה אזרחית וביטחונית של ישראל.
בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה מעמדו של שטח C נשאר בשליטה אזרחית וביטחונית של ישראל.
לפי נתוני בצלם משנת 2013, בתוך שטח C, 63% מהאדמות נמצאות בתחום שטח השיפוט של מועצה אזוריות ומועצות מקומיות של התנחלויות יהודיות.
34% מאדמות אלה ו-2.5% נוספים מהאדמות בשטח C מוגדרות כ"אדמות מדינה".
30% מהאדמות בשטח C מוגדרות כשטח אש ו-14% כשמורות טבע או גנים לאומיים.
3.5% מהאדמות בשטח C נמצאות בין גדר ההפרדה לבין הקו הירוק.
תחומים אלה, שחופפים זה לזה בחלקם, מהווים יחד כ-70% משטח C, שבו אסור לפלסטינים לבנות ולא ניתן להשיג בהם אישורי בנייה.
מוסדות וחוקי תכנון ובנייה בשטח C
לאחר מלחמת ששת הימים, ירש השלטון הישראלי את חוקי החוק ירדני, ובכלל זאת את חוק התכנון והבנייה הירדני (חוק תכנון ערים, כפרים ובנינים, מס' 79 לשנת 1966).
החוק הירדני הגדיר את מועצת התכנון העליונה, שסמכותה כללה את כל תחומי ממלכת ירדן, כסמכות העליונה לתכנון וכלל היררכיה של סמכויות משניות ברמה המחוזית והמקומית, בנוסף לאפשרות למנות מועצת תכנון כפרית.
מבנה זה איפשר ייצוג מסוים של האוכלוסייה המקומית בהחלטות תכנוניות.
בנוסף, החוק הירדני חייב קבלת היתר בנייה בתוך מרחבי תכנון עבור כל שינוי מבני, כולל תיקונים ושיפורים קלים במבנה, כגון התקנת אביזרי סניטציה.
החוק הירדני לא הגדיר עבירות בנייה כעבירות פליליות, אלא במקרה של הפרת צו הפסקת בנייה, וכלל אפשרות לערער למועצת התכנון העליונה על אי-מתן היתר על ידי ערכאות נמוכות יותר.
לאחר המלחמה עברו סמכויות מועצת התכנון העליונה לממשל הצבאי.
בשנת 1971 הוציא הממשל הצבאי את צו מס' 418 ששינה את חוקי התכנון והבנייה.
הצו ביטל את ועדות התכנון המחוזיות ואת האפשרות למינוי של מועצות תכנון כפריות וריכז את כל סמכויות התכנון למועצת התכנון העליונה וללשכת התכנון.
מבנה זה מרכז את כל סמכויות התכנון בידי הממשל הצבאי, שאין בו ייצוג לאוכלוסייה.
הצו מאפשר למפקד הצבאי למנות ועדת תכנון מקומית מיוחדת, בתנאי שמרחב התכנון לא כולל תחום של עירייה או מועצה כפרית.
המשמעות המעשית של תנאי זה היא שניתן למנות מועצות מקומיות ("ועדות תכנון מיוחדות") המוסמכות להעניק היתרי בנייה, ואשר חבריהן הם נבחרי ציבור חברי המועצה המקומית, עבור ההתנחלויות היהודיות בלבד ולא עבור היישובים הפלסטינים, בהם הסמכות להעניק היתרי בנייה נתונה למועצת התכנון העליונה.
צו 418 מאפשר גם להקים ועדות משנה בתוך המועצה העליונה.
בהתאם, הוקמה בשנת 1979 את ועדת המשנה להתיישבות שעוסקת ביישובים יהודיים בלבד.
ועדת המשנה לתכנון ורישוי עוסקת בתכנון ובנייה בכל התחומים שלא שייכים למועצות המקומיות של ההתיישבות הישראלית, ובכלל זאת בכל היישובים הפלסטיניים.
בשנת 1981 הוקם המנהל האזרחי, שתחתיו נמצאות כיום כל רשויות התכנון והאכיפה בתחום הבנייה.
בשנת 2011 עתר ארגון רבנים לזכויות אדם יחד עם מועצת הכפר דיראת-רפעיה ואחרים לבג"ץ נגד הדרתם של פלסטינים מייצוג כלשהו בוועדות התכנון ובדרישה להורות לממשל הישראלי לכונן מחדש את ועדות התכנון המחוזיות והמקומיות, כפי שהורה החוק הירדני לפני ששונה.
בעקבות העתירה הודיעה המדינה, לראשונה מאז 1967, על נוהל תכנוני מחייב לשיתוף התושבים הפלסטינים.
הנוהל מחייב את מועצת התכנון העליונה לעדכן את מועצות הכפרים, אך לא יוצר ייצוג של פלסטינים במוסדות התכנון.
בג"ץ דחה ביוני 2015 את העתירה ובירך על הנוהל.
באוגוסט 2009 פרסם ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד, את "תוכנית פיאד" שמטרתה המוצהרת היא "סיום הכיבוש והקמת מדינה".
חלק מהותי בה עוסק בבנייה מאסיבית כדי ליצור רצף בין שטחי B.
בדרך זו ינותקו היישובים היהודיים זה מזה.
בנייה זו כוללת מבני מגורים, מבני חינוך, מבני בריאות, מסגדים ותשתיות ללא היתר בנייה.
פיאד עצמו לא הצליח לממש את תוכניתו, אך המיזם שלו יצר את התשתית הרעיונית והארגונית לממשלות שקמו אחריו.
עד שנת 2022 נבנו 72,274 מבנים המתפרסים על כ-95,200 דונמים, ללא אישורי בנייה ישראלים.
לרוב מדובר בבנייה מרווחת וכל מבנה מתפרס בבמוצע על כ־1.3 דונם.
לפי קלמן ליבסקינד, הבנייה הפלסטינית גדולה בהרבה מכל הבנייה הישראלית ביהודה ושומרון, שכן שטח כל ההתנחלויות והמאחזים יחד עומד על 64,365 דונם, כשני שלישים משטח הבנייה הפלסטינית.
באוקטובר 2022 פרסם קלמן ליבסקינד נתונים שאספה עמותת רגבים, לפיהם בין מאי 2021 לאפריל 2022 גדל קצב הבנייה הבלתי חוקית הפלסטינית בשטח C ב-80%, כך שמדי יום נבנים 15 מבנים בלתי חוקיים חדשים, 105 מבנים בלתי חוקיים חדשים מדי שבוע.
450 מבנים בלתי חוקיים חדשים מדי חודש, 5,355 מבנים בלתי חוקיים חדשים בשנה הנ"ל.
על פי דו"ח של עמותת רגבים, ב-2023 הגיע היקף הבנייה הבלתי חוקית בשטח C ל-81,317 מבנים על שטח של כ-110,000 דונם.
לטענת עמותת רגבים, נכון לחודש מאי 2024 ישנם מעל 97,566 מבנים לא חוקיים שהקימו פלסטינים בשטחי C ביהודה ושומרון.
בין אפריל 2022 (בה פורסמו הנתונים הקודמים) למאי 2024, נרשמה תוספת של 9,956 מבנים פלסטינים בלתי חוקיים בשטחי C.
לפי סיכום נתונים של ארגון במקום, בשנים 2000–2018 אושרו רק 210 מתוך 6,532 בקשות של פלסטינים להיתרי בנייה בשטח C.
ביוני 2018 מסר המנהל האזרחי כי לצורכי הפלסטינים הוקצו כ-1,625 דונם אדמות מדינה מאז 1967. לפי נתונים שהציגה תנועת שלום עכשיו, שטח זה מהווה 0.24% בלבד מסך כל אדמות המדינה שהוקצו ביהודה ושומרון.
לפי נתונים שהציג המנהל האזרחי לעמותת במקום, רק כשישית מהבקשות שהוגשו על ידי פלסטינים בשנים 2019–2020 היו לאישור של מבנים חדשים, והשאר היו לאישור בדיעבד של מבנים קיימים.
עם זאת, יותר מ-99% מכלל הבקשות נדחו.
על פי המנהל, רק לכפרים פלסטיניים בודדים בשטח C קיימת תוכנית מתאר עדכנית, והתכנון התקף לכל השאר הוא מימי המנדט הבריטי.
בעשור השני של המאה ה-21 מספר הריסות הבתים שבוצעו לפי צו היה גבוה פי 50 ממספר אישורי הבנייה שניתנו.
באוקטובר 2018 אמר ראש המנהל האזרחי בן חור אחוות בדיון בכנסת, כי למנהל אין מספיק משאבים ואילו "הפלסטינים לא קופאים על השמרים, הם הקימו רשות לרישום מקרקעין והם רושמים מקרקעין באופן בלתי חוקי בתוך שטחי C".
באותו דיון הוא אמר כי "כפי שכולנו יודעים...
אין בכלל תכנון לפלסטינים בעת הנוכחית בגלל הנחיות של דרג מדיני...
ולכן כל משאבי התכנון שלנו, כמעט לחלוטין, הם רק למגזר הישראלי בעת הנוכחית".
באותה שנה אמר יואב מרדכי, מתאם פעולות הממשלה בשטחים, בתגובה לטענות עמותת רגבים בוועדת החוץ והביטחון לגבי בנייה לא חוקית בדרום הר חברון, ש"באופן חד-משמעי – האכיפה מחמירה יותר עובדתית כלפי הפלסטינים.
יתרה מכך, מרבית האכיפה כלפי פלסטינים מתבצעת על אדמות פרטיות פלסטיניות".
ממסמך שפרסם המנהל האזרחי עולה כי למנהל ישנם סדרי עדיפות שונים באכיפת הבניה הבלתי חוקית במגזר הישראלי ובמגזר הפלסטיני.
בדוח זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית לשנת 2020 נכתב כי "מספר ארגוני זכויות אדם טענו כי הרשויות הישראליות מרבות להערים מכשולים בלתי ניתנים למעבר על פלסטינים המבקשים היתרי בנייה בשטח C שבשליטת ישראל.
המכשולים כוללים את הדרישה שהמבקשים הפלסטינים יתעדו בעלות על קרקע למרות היעדר תהליך אחיד של רישום מקרקעין לאחר 1967, וכן תשלום אגרות גבוהות ודרישות לחיבור הבית לתשתיות עירוניות שלעיתים קרובות אינן זמינות.
על פי האו"ם, הרשויות הישראליות גבו דמי הריסה בגין הריסת הבית, דרישה שלעיתים הביאה פלסטינים להרוס את בתיהם בעצמם כדי להימנע מהעלויות הגבוהות יותר במקרה של הריסה ישראלית".
בנוסף, נכתב שהקושי שמציבה ישראל בפני השגת היתרי בנייה וההריסה של בתי ספר בשטחי C ובמזרח ירושלים משפיעים לרעה על הגישה של ילדים פלסטינים להשכלה.
באותה שנה, לפי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, הרסו הרשויות הישראליות 673 מבנים ביהודה ושומרון, מתוכם 116 בתי מגורים, שבהם התגוררו 605 אנשים, מתוכם 315 קטינים.
98% מהמבנים נהרסו בעילה של היעדר היתרי בנייה.
לטענת המשרד "כמעט בלתי־אפשרי עבור פלסטינים לקבל אישורי בנייה".
בשנת 2021 הגישה עמותת רגבים עתירה לבג"ץ נגד האפליה המובנית באכיפת תקנות הבנייה נגד בנייה בלתי חוקית ביהודה ושומרון.
בעתירה, העמותה מבקשת לבטל את הנוהל לפיו המנהל האזרחי דוחק לתחתית הרשימה את הטיפול בבנייה פלסטינית בלתי חוקית, ומעדיף לטפל קודם בבנייה בלתי חוקית יהודית.
בעקבות העתירה, המדינה הצהירה שהיא תתקן את האפליה.
באוגוסט 2022 הגישה רגבים עתירה מחודשת בטענה שנוהל הקפאת ההליכים שנקבע יוצר פרקטיקה לא חוקית של מתן חסינות לעברייני בניה.
בינואר 2022 דוח של משרד המודיעין שהובא לוועדת החוץ והביטחון הציג את פרויקט התכנון הפלסטיני להשתלטות על שטחי C.
הדוח מציג את המימון האירופי ואת העלמת העין של המנהל האזרחי באכיפת החוק כלפי הפלסטינים.
על פי הדוח, הרש"פ באמצעות "הרשות להסדרת המקרקעין והמים" מעסיקה כ-600 עובדים בפרויקט של הסדר מקרקעין הכולל את שטחי C, וזאת במטרה מוצהרת לתפוס בעלות על השטח.
פרויקט ההסדר, שתפס תאוצה ב-2019 וצפוי להסתיים עד סוף 2022, נעשה לעיתים תוך איומים על בעלי הקרקעות, והוא חותר לתפיסת אזורי התיישבות יהודיים בנויים, שטחי אש ומחנות צה"ל.
כמו כן, עולה מהדוח כי הרשות הפלסטינית בונה על אי רישום חלופי מצד ישראל, דבר אשר עשוי להביא להכרה משפטית ישראלית או עולמית דה-פקטו בבעלות הפלסטינית בקרקע.
במהלך שנת 2022 ביצעה הרשות הפלסטינית עבודות פיתוח מאסיביות על אדמות מדינה ואדמות בבעלות יהודית פרטית בשטח C, בסמוך לאזור התעשייה של קרני שומרון.
העבודה כוללות פיתוח מגרשים, בניית מבנים, פריצת וסלילת כבישים וחיבורי תשתיות.
בנוסף נבנו מספר רב של מבנים בלתי חוקיים ברכס סלע במטרה ליצור רצף טריטוריאלי פלסטיני בין שכם לציר גלעד המחבר בין יישובי גב ההר לקדומים וקרני שומרון, ובסמוך לגנים וכדים שנהרסו במסגרת תוכנית ההתנתקות.
לעיתים משפיעה בנייה בלתי חוקית על הליכים נרחבים.
החל משנת 2021 נמנעה סלילת נתיב חדש לכביש 55 ("עוקף פונדוק", המיועד להקל על פקקי תנועה) בשל בית בלתי חוקי שנבנה על התוואי המיועד.
בינואר 2023 עתרה עמותת רגבים לבית המשפט המחוזי בירושלים בדרישה להורות למנהל האזרחי להרוס את המבנה.
בממשלת ישראל השלושים ושבע בצלאל סמוטריץ' התמנה לשר במשרד הביטחון הממונה על יחידות מתאם פעולות הממשלה בשטחים והמנהל האזרחי.
בזמנו התגברה האכיפה על בנייה לא חוקית של ערבים.
כך בשנת 2025 נרשמה ירידה של כ־50 אחוז בקצב התחלות הבנייה הפלסטינית הלא חוקית ושל 84 אחוזים בהיקף הקרקע שפלשו אליה הפלסטינים מאשר מה שנרשם בשנת 2022 בזמן ממשלת ישראל השלושים ושש.
באחריות יחידת הפיקוח של המנהל האזרחי לאכוף את מניעת הבנייה הבלתי חוקית, היהודית והפלסטינית, בתחומי יהודה ושומרון.
אולם יחידת הפיקוח אינה מצליחה לעצור לחלוטין את הבנייה הבלתי חוקית, בין היתר עקב מחסור בפקחים.
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש נוספו כ-20 פקחים ליחידת הפיקוח, שהכפילו פי שלושה את גודלה של היחידה.
באוקטובר 2021 סיכמו ראש הממשלה נפתלי בנט ושר האוצר אביגדור ליברמן, על העברת 20 מיליון ש"ח ל־14 רשויות מקומיות ביהודה ושומרון, לשם הקמת מערך סיור ומעקב אחר הבנייה הפלסטינית.
על פי הסיכום יפעילו הרשויות סיירי שטח, כלי רכב וציוד ייעודי דוגמת רחפנים ואמצעי צילום כדי להעבירם ליחידת הפיקוח של המנהל האזרחי.
עמותות המנטרות בנייה בלתי חוקית בשטחי C
עמותות שונות פועלות בשטחי C, עוקבות אחרי הבנייה הפלסטינית ומגישות עתירות לבתי משפט.
ביניהן, עמותת רגבים שהיא עמותת ימין העוסקת במעקב ומחקר בנוגע לבנייה בלתי חוקית בשטחי C ובנגב, מוציאה דו"חות ומגישה עתירות לבית המשפט.
פועלות גם עמותות שמאל, ביניהן עמותת במקום המורכבת מאדריכלים ומסייעת לקהילות המצויות בנחיתות מקצועית, בין היתר לפלסטינים בשטחי C.
העמותה מנפיקה דוחות מצב ומגישה עתירות משפטיות.
ארגון "כרם נבות" עוסק במעקב ובמחקר מדיניות הקרקעות הישראלית.
החוות החקלאיות ביהודה ושומרון והמאחזים
החוות החקלאיות ביהודה ושומרון והמאחזים נועדו לבלום בנייה בלתי חוקית פלסטינית בשטחי C וכפועל יוצא השתלטות פלסטינית על שטחי C על ידי נוכחות חקלאית ישראלית רחבת היקף בשטחים הפתוחים - עיבוד הקרקע ומרעה בקר וצאן.
סיוע ממדינות באירופה ובמזרח התיכון
בשנת 2014 הפעיל איגוד ועדות העבודה החקלאיות מיזם הנקרא 'שורשים' , שמטרתו לעבד שטחים נרחבים בשטח C ולפתח בהם עיבוד חקלאי ובנייה קלה.
דוח משרד המודיעין שהוצג בוועדת החוץ והביטחון בינואר 2022 מראה כי פרויקט הבנייה הפלסטינית בשטחי C מקבל סיוע כספי רב ממדינות זרות ומגובה בהחלטה אירופאית.
להערכת משרד המודיעין, המימון הזר לתוכניות אלו עומד על 500 מיליון אירו, ממשלות הולנד, דנמרק, שוודיה, צרפת, שווייץ, בריטניה, בלגיה, גרמניה, טורקיה, קטר וירדן וכן מארגונים חוץ ממשלתיים שונים.
חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק
על פי חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים, הכיבוש הישראלי בשטחי יהודה ושומרון אינו חוקי, וממילא הבנייה הפלסטינית שם אינה נוגדת את החוק הבין-לאומי.
אולם אין לקביעתו זו תוקף מחייב.
הבניה הבלתי חוקית בפזורה הבדואית היא תופעה של בניה בלתי חוקית המתבצעת על ידי בדואים בפזורה הבדואית שבנגב, בעיקר באזור הסייג.
נכון ל-2021, על פי הערכות שונות, בניה זו מתפרשת על פני שטח של כ-600,000 דונם בהם כ-2,000 מקבצי בנייה הכוללים בסך הכל כ-86,000 מבנים שנבנו באופן לא מוסדר וללא היתר בניה.
במשך עשרות שנים פועלת מדינת ישראל לפתרון הסוגיה באמצעות הסדרת ההתיישבות הבדואית בערים ויישובים כפריים חוקיים.
פתרונות אלו זוכים להצלחה חלקית בלבד.
תופעת הבניה הבלתי חוקית שזורה בסוגיות נוספות הנוגעות למגזר הבדואי שבפזורה: תביעות הבעלות של הבדואים על קרקעות בנגב גורמות לחסמים בפיתוח והתיישבות בחלקים נרחבים באזור הסייג והנגב הצפוני בכלל, ומתמרצות בדואים המתגוררים בפזורה שלא לעבור ליישובים.
המחסור בשירותים חברתיים שונים יוצר חיי עוני ומחסור עבור חלקים גדולים באוכלוסייה שבפזורה.
האנרכיה השוררת בפזורה והליקויים באכיפה ובמשילות של מדינת ישראל מביאים עימם תרבות פשיעה ושליטה של ארגוני פשע.
תופעת הפוליגמיה בקרב הבדואים בישראל ואחוז הפריון הגבוה במגזר הבדואי מעצימים את התופעה.
הבדואים בנגב בשלטון העות'מאני והבריטי
עד סוף המאה ה-19 היו הבדואים המתגוררים כיום בנגב נוודים באזור שבין סיני, הגליל וערב הסעודית.
בתוך השבטים הבדואים היה מנגנון פנימי של שלטון ומשפט מסורתי.
לכל שבט הייתה טריטוריה שבה הוא נדד ממקום למקום, כאשר גודלה של הטריטוריה השתנה מקילומטרים בודדים עד לאלפי קילומטרים, הכל לפי כוחו של השבט ותוצאות המלחמות בין השבטים.
השלטון העות'מאני נמנע מלהתערב בחיי הבדואים ובדרכים שהיו נהוגות בקרבם לפתרון סכסוכים.
ב-1896 החל השלטון העות'מאני להתערב בסכסוכים בין השבטים, ובתוך כך סימן את הגבולות בין טריטוריות השליטה של שבטי הבדואים.
הבדואים החלו לשלם מיסים והשלטון פעל לאכיפת החוק בקרב האוכלוסייה.
אף על פי שהשלטון העות'מאני נהג ביד קשה עם הבדואים, הם הרוויחו משלטון החוק ביטחון, יציבות ווודאות.
לצד זאת הלאימו הטורקים את משאבי המים, שהיו העילה הנפוצה ביותר לסכסוך בין שבטים, והקימו את העיר באר שבע.
כתוצאה מיציבות זו, עברו הבדואים ממצב של נוודות לשלב הנוודות למחצה, הכולל בין השאר בניית בתי אבן ועיבוד שטחים חקלאיים.
עם ריבוי ענפי החקלאות וסחר הקרקעות לעומת ענף המרעה, הלך והצטמצם האופי הנוודי של הבדואים בנגב.
אדמות הנגב זכו בתחילת המאה ה-20 לעניין רב מצידם של פלאחים ערבים מאזור חברון ועזה, ובהמשך גם לעניין מצידם של יהודים ציונים, התעניינות שהעלתה את ערך הקרקע והפכה את הסחר בקרקעות למקצוע רווחי.
גם השלטון המנדטורי תרם לביסוסם של הבדואים באדמות הנגב בכך שסייע בחפירת בארות בתחומי השבטים, וכן ביצירת מקומות עבודה בסלילת כבישים.
בעקבות הקידמה והסדר החדש, התנתקו הבדואים בהדרגה מתפיסת הטריטוריה השבטית והחלו להתייחס לקרקע במושגים של בעלות פרטית.
אמנם, למרות תחושת השייכות שלהם כלפי הקרקעות – לא נרשמו המקרקעין בנגב על שמם של הבדואים בטאבו, והקרקעות נותרו רשומות כאדמות מוואת – קרקע באזור לא מיושב ששייכת למדינה.
המרשם היחיד שהתבצע ביחס לקרקעות בנגב הוא מרשם עסקאות מכירת קרקע מבדואים לגופים ציונים בתקופת המנדט הבריטי.
מרשם זה נועד להוכחת קיומה של העסקה בלבד, ולא שימש כראיה לבעלות המוכר על הקרקע.
רוב הבדואים לא נטלו כל חלק במלחמת העצמאות.
ההערכות הן כי ערב הקמת המדינה חיו בנגב בין 55,000 ל-80,000 בדואים.
באופן חריג ממדיניות שיבת הפליטים של ישראל, אישר ראש הממשלה דוד בן-גוריון לכ-10,000 בדואים שגורשו במהלך המלחמה לשוב להתגורר בנגב במקום ייעודי: אזור הסייג – שטח של כ-1.1 מיליון דונם בין באר שבע, דימונה וערד בו רוכזה כל האוכלוסייה הבדואית בתקופת הממשל הצבאי.
התיישבותם של הבדואים באזור הסייג לא הוסדרה ביישובים חוקיים, ומדינת ישראל ראתה בהתיישבות הבדואים באופן כזה מצב זמני שיש להסדירו בפתרון קבע.
אמנם, ניסיונות ההסדרה לאורך השנים נחלו הצלחה חלקית בלבד, ולמעשה חלה עלייה מתמדת במספר המבנים הבלתי חוקיים של בדואים בנגב, ובעיקר באזור הסייג.
בנייה בלתי חוקית זו נקראת הפזורה הבדואית.
היקף הבניה הבלתי חוקית בפזורה הבדואית
בשנים הראשונות נבנו המבנים באופן סמוי מן העין, תוך הסתרתם באמצעות צריפים ואוהלים, על מנת להתחמק מאכיפה.
אמנם מתחילת המאה ה-21, עם שינוי מדיניות האכיפה כלפי מבנים בלתי חוקיים בפזורה, צומצם החשש מהריסה וכיום נבנים באופן גלוי מבנים גדולים.
הבנייה כוללת מבני מגורים, חנויות, תחנות דלק ועוד.
רוב הבניה הבלתי חוקית היא על אדמות מדינה, בין השאר על שטחי אימונים, שמורות טבע ותחומי כבישים, ולעיתים הבניה הבלתי חוקית פולשת לקרקע פרטית.
בשנת 1945 היו בנגב 290 מבנים בלתי חוקיים.
מספר המבנים הלא חוקיים הלך וגדל עם השנים וגם קצב הבנייה גדל, כאשר שיא הגידול בבניה היה בשנים 2001–2004. במניין המבנים קיימות שיטות ספירה שונות: הספירה הרשמית של רשויות אכיפת החוק מונה כל מבנה שדורש היתר בניה לפי חוק התכנון והבניה, לרבות גדר קלה, סוללות עפר, יריעות צל וכדומה.
לעומת זאת, עמותת רגבים ביצעה מחקר על פי צילומי אוויר ובחנה רק מבנים משמעותיים כגון מבני אבן ועץ, סככות קבע, יציקות בטון וכדומה.
למדינת ישראל אין דרך ממשית לדעת מה כמות התושבים בפזורה והיכן הם מתגוררים.
בשל העובדה שהאוכלוסייה אינה מוסדרת ביישובים חוקיים, רשות האוכלוסין וההגירה לא מצליחה לעקוב באופן מלא אחר שינויי האוכלוסין.
גם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מציינת כי הנתונים שהיא מציגה על האוכלוסייה הבדואית הם חלקיים בלבד.
לפי מאגר מידע של אוניברסיטת בן-גוריון, נכון ליולי 2022 מתגוררים 84,723 תושבים בפזורה הבדואית, שהם כ-30% מכלל האוכלוסייה הבדואית בנגב.
כך למשל ב-2016 היו רשומים במועצה אזורית אל קסום 3,097 תושבים בפנקס הבוחרים, בעוד על פי נתוני המועצה מספר התושבים בה הוא כ-24,000. בשונה משאר האזרחים בישראל, בתעודת הזהות של תושבי הפזורה לא כתוב מה מקום המגורים שלהם, אלא לאיזה שבט הם משתייכים.
לבניה הבלתי חוקית בפזורה השלכות אזרחיות וחברתיות רבות.
ראשית, חוסר היכולת של המדינה להתמצא בכמות התושבים בפזורה ובמקום מגוריהם מקשה על סיפוק שירותים אזרחיים בסיסיים לתושבים וכן על אכיפת החוק בפזורה.
כמו כן, הבניה הבלתי חוקית פוגעת ביכולת התכנון של מיזמי הסדרה ובניה של יישובים חוקיים.
היישובים בפזורה סובלים מהעדר תכנון ותוכנית מתאר.
חוסר במוסדות חינוך לילדים ותרבות האנרכיה מגבירים את העוני, האלימות והפשיעה בקרב הבדואים שבפזורה, תופעות שמשפיעות גם על שאר הבדואים בישראל ואף על מדינת ישראל כולה.
האנרכיה השוררת בפזורה גם היא מעודדת צמיחה של ארגוני פשיעה כמו גם הפרת חוק ספונטנית.
בנוסף, השבטים בפזורה מנהלים רעיית צאן באופן לא מבוקר, הביוב אינו מוסדר ובמאות אתרים מושלכת פסולת באופן לא חוקי תוך פגיעה חמורה בצמחייה, שמורות הטבע, בעלי החיים שבמדבר ובאיזון האקולוגי.
המדיניות של ישראל כלפי הבניה בפזורה
מדינת ישראל מחפשת מפעם לפעם פתרונות לסוגיית הבניה הבלתי חוקית בפזורה הבדואית.
הסוגיה כוללת מספר בעיות משנה:
פתרון של מגורים סדורים וברי קיימא לאוכלוסייה הבדואית.
פתרון לקשיים במשילות ובאכיפת החוק כנגד עברייני בניה.
כחלק מתהליך רישום המקרקעין בישראל, הוגשו על ידי בדואים כ-3,220 תביעות בעלות על קרקעות בנגב.
השטחים שנתבעה כלפיהם בעלות היו בהיקף של 776,856 דונם, כ-3.5% משטח מדינת ישראל.
רוב התביעות נגעו לשטחים שכבר הוחזקו על ידי התושבים הבדואים באזור הסייג.
בתחילה, הגיש מינהל מקרקעי ישראל הליכי על הקרקעות הנתבעות.
פסקי הדין שניתנו קבעו בעקביות מלאה כי הקרקעות בנגב הן אדמות מוואת, ולכן הן שייכות למדינה.
למרות הניצחון המובטח בשדה המשפטי, במהלך שנות ה-70 השתנתה המדיניות: במקום הגשת תביעות־נגד על הקרקעות הנתבעות, הוחלט לקדם הליכי פשרה מול תובעי הבעלות על מנת להגיע להסדר מוסכם.
אמנם, עד 2002 הושגו פשרות עבור 100,000 או 140,000 דונם בלבד, ולכן החליטה ממשלת ישראל ב-2003 לחדש את הליכי התביעות הנוגדות עבור הקרקעות.
ואכן, עד שנת 2011 נרשמו על שם המדינה כ-90,000 דונם במסגרת תביעות נגד.
במקביל נמשכו הליכי פשרה, וכלפי קרקעות רבות הושגה פשרה לאחר שנפתח כלפיהן הליך של תביעת־נגד מצד המדינה.
בשנת 2011 ביקשה הפרקליטות מבית המשפט להקפיא את הליכי התביעות הנוגדות, בתקווה שכך ייווצרו יחסי אמון עם תובעי הבעלות הבדואים ויושגו הסכמות.
רשות מקרקעי ישראל התנגדה להקפאת ההליכים, בטענה כי היא תבלום את המשך רישום הקרקעות על שם המדינה, ובלימה כזו גורמת גם להאטה בשיווק קרקעות ולהתייקרות עלויות הבניה.
סך הכל הוסדרו מעט יותר מ-300,000 דונמים, שהם כ-40% משטח תביעות הבעלות.
סוגיית תביעות הבעלות קשורה לתופעת הבנייה הבלתי חוקית בפזורה הבדואית בכמה היבטים: ראשית, המדינה מתקשה לספק לתושבים תשתיות חיוניות (מים, חשמל, כבישים ועוד) בשטחי הפזורה בהם קיימות תביעות בעלות, שכן היא נאלצת להציב את התשתיות רק באישור תובעי הבעלות.
שנית, הזיקה של תובעי הבעלות לקרקע מונעת מבדואים אחרים לעבור להתגורר בקרקע זו, ואף לאחר שהמדינה זוכה בהליך המשפטי ורושמת את הקרקע על שמה – יתר הבדואים נמנעים ממגורים בקרקע של הבדואי שתבע את הבעלות עליה, מחשש לסכסוך ולשפיכות דמים.
בנוסף, התמריצים שמציעה המדינה במסגרת הליכי הפשרה הלכו וגדלו עם השנים, והם מוצעים כמענק חד פעמי לכל משפחה שתעבור לגור בערים וביישובים המוסדרים, כך שבדואים רבים בעלי תביעת בעלות העדיפו להמתין להזדמנות משתלמת שתיווצר עבורם כאשר ילדיהם יתבגרו ויהיו זכאים בעצמם למענק.
עם זאת, יש טוענים שלמרות הקשר בין תביעות הבעלות להסדרת ההתיישבות הבדואית, יש לפתור כל סוגיה בנפרד מחברתה ולא ליצור תלות ביניהן.
ב-1962 התקבלה לראשונה הצעה בממשלה להקמת יישובי קבע לבדואים בנגב.
בעשורים שלאחר מכן נבנו שבע עיירות בדואיות בנגב, שהיו אמורות להכיל את כל תושבי הפזורה.
בתחילה הוקמה העיירה תל שבע ב-1967, לאחר מכן הוקמה העיר רהט ב-1971. בשנים 1979–1990 הוקמו עוד 5 עיירות: שגב שלום, חורה, ערערה בנגב, כסייפה ולקייה.
המדינה מעניקה תמריצים עבור מעבר של בדואים מהפזורה לערים.
החל משנות ה-70 היה זכאי כל צעיר בדואי למגרש של 800 עד 1,000 מ"ר, ולסבסוד מרבי של עלויות פיתוח.
עם השנים הלכו התמריצים וגדלו, כאשר החלק הגדל הוא הפיצוי על המבנים הלא חוקיים שנהרסים במעבר ליישוב המוסדר.
נכון לשנת 2018, סכום הפיצוי עומד על כ-250,000 ש"ח, בנוסף לקבלת מגרש חינם ביישוב המוסדר.
כיום רוב הבדואים בנגב הם תושבי הערים.
עם זאת, למרות התמריצים, מגרשים רבים בערים המוסדרות נותרו ללא ביקוש.
רבים מתושבי הפזורה נמנעים מלעבור לערים מסיבות שונות: חלקם נרתעים מהחיים העירוניים ומעדיפים חיי כפר, חלקם נמנעים מלעבור בשל פער חברתי ותרבותי בינם לבין תושבי הערים הפלאחים – שהם בעלי מעמד כלכלי נמוך משל תובעי הבעלות שחיים בפזורה, וחלקם ממתינים להטבות נוספות בסל הפיצויים שיקבלו מהמדינה עבור המעבר לעיר.
סיבה נוספת לכך שהערים לא מאוכלסות היא סוגיית תביעות הבעלות: כאמור, בשל חשש מסכסוך דמים נמנעים בדואים מלעבור לקרקע שיש כלפיה תביעת בעלות של בדואי אחר, זאת אפילו אם המדינה זכתה בהליך המשפטי והקרקע נרשמה כאדמות מדינה.
בעקבות חוסר ההצלחה החלקי, החליטה ממשלת ישראל בשנים 2003 על הקמת 8 יישובים בעלי אופי כפרי שיספקו מענה טוב יותר עבור צורכיהם של הבדואים.
היישובים אוגדו תחת מועצה אזורית אבו בסמה.
בהמשך נוספו עוד 3 יישובים למועצה.
בשנת 2012 פוצלה מועצה אזורית אבו בסמה לשתי מועצות אזוריות: מועצה אזורית אל קסום ומועצה אזורית נווה מדבר.