tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר ניצח על קונצרט בבית עיריית ניו יורק, שהוקדש למוזיקה ארמנית, תזמורתית וכוראלית.
ב-14 בדצמבר 1947 הלך לעולמו בדטרויט מהתקף לב, יום לפני שהיה אמור להופיע בעיר.
המוזיקה שלו מציגה מלודיות זורמות ואלגנטיות, עידון ושלוות-נפש.
החוש שלו לאווירה פואטית - ומלאכת המחשבת שלו בהעברתה למאזינים - היו ייחודיים והקנו לשיריו מרקם מוזיקלי נדיר ועוצמה רגשית.
מספר פרטיטורות שלו יצאו לאוור בפריז ב-1947 וכתבי היד שלו שמורים במוזיאון שארנטס לספרות ולאמנויות בארמניה.
יצא לאור תקליטור של מכלול שירי הסולו של אלמשאה, בביצוע אליזבט פליבאנייאן, וכמה מיצירותיו הכוראליות בביצוע המקהלה הקאמרית קומיטאס.
קורקינו היא נפה של המחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
הראיון הוקם על ידי המחלקה לתוכניות השקעה בבנייה של ממשלת מוסקבה בשנים 1999–2006. הראיון ממוקם מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה בצפון-מערב מוסקבה, בין העיר חימקי וראיונים של מוסקבה טושינו הצפונית ומולז'נינובסקי.
זהו אזור מגורים ניסיוני וכתוצאה מכך צפיפות הבנייה נמוכה.
הראיון מורכב מ-18 תתי ראיונים.
בנייני מגורים בגבהים שונים - מבתי קוטג'ים ובתי עיירה עד בנייני דירות בני 23 קומות, שנבנו על פי פרויקטים אינדיבידואליים.
מקדש אייקון ולדימיר של אם האל בקורקינו
פארק הטבע "עמק נהר סחודני בקורקינו"
קורשומלי אן (במקדונית: Куршумли ан; באלבנית: Kurshumli hani; בטורקית: Kurşunlu han) הוא חאן עות'מאני בבזאר הישן של סקופיה.
החאן, שנמצא ליד מוזיאון מקדוניה הצפונית , שימש כפונדק וככלא.
קורשומלי אן נבנה במאה ה-15 או ה-16, והכיל בעבר אורוות לכ-100 סוסים.
הקירות של קורשומלי אן יוצרים ריבוע, אך הגג היה מורכב בעצם מכיפות בצורת פירמידה.
כיפות אלו היו מכוסות במקור בעופרת ולכן החאן היה נקרא "הבזאר המוביל".
קומת הקרקע שימשה בדרך כלל לאחסון והקומה עליונה שימשה בדרך כלל למגורי שינה.
בתוך הבניין, היו גם חדרים מיוחדים לבעלי חיים.
קורקינו היא עיר המשמשת בתור המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה קורקינסקי במחוז צ'ליאבינסק, רוסיה, הממוקם על המדרון המזרחי של הרי אורל הדרומיים, מדרום לעיר צ'ליאבינסק, המרכז הניהולי של המחוז.
העיר הוקמה במאה ה-18 ככפר בשם זה.
מאז 1942 נושאת מעמד של עיר.
קורקינו הוא מרכז חשוב לכריית פחם.
בשל העובדה שקורקינו היא עיר תעשייתית עם מספר רב של מפעלים, המצב הסביבתי בעיר חריף במיוחד.
האוויר בעיר הוא באיכות ירודה.
העיר אינה נוחה למגורים בשל זיהום האוויר.
מועדון הספורט הגדול בעיר הוא מועדון שחטאר קורקינו המתמודד בליגת הכדורגל החובבנית ובאליפות אורל.
קורקלי (בליטאית: Kurkliai; ביידיש: קורקלע; ברוסית: Куркляй) היא עיירה ברשות-המקומית אניקשט במחוז אוטנה שבצפון-מזרח ליטא.
העיירה מצויה לחופו של נהר וירינטה.
קורקלי נזכרת בכתבים מן המאה ה-13. בתחילת המאה ה-16 הוקמה בה הכנסייה הקתולית ולאחריה נבנתה כנסייה רפורמית אוונגליסטית.
במאות ה-15 וה-16 השתייכו העיירה וסביבותיה לדוכסות הגדולה של ליטא.
בין השנים 1795 ל-1915 הייתה קורקלי תחת שלטון האימפריה הרוסית.
פטרבורג במחצית המאה ה-19 הביאה להתפתחות מהירה של היישוב.
בתקופה בה הייתה ליטא ישות עצמאית, בין השנים 1918 ל-1940, שימשה קורקלי כעיר-מחוז.
במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1865 נמנו בקורקלי 338 תושבים.
בשנת 1897 גדלה האוכלוסייה לכדי 789 תושבים ומתוכם 257 יהודים.
בשנת 1923 מנתה העיירה 755 תושבים ובהם 181 יהודים.
בשנת 1940 מספר המשפחות היהודיות הוערך בכחמישים.
במפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 2011 נמנו בעיירה 311 תושבים.
יהודים התיישבו בקורקלי החל מסוף המאה ה-18. פרנסתם הייתה על מסחר זעיר, מלאכה ורוכלות.
יום השוק השבועי חל ביום א' ובשאר ימי השבוע נהגו יהודים לצאת לכפרים הסמוכים ולעסוק ברוכלות.
בסקר שערכה ממשלת ליטא בשנת 1931 נמצאו בבעלות יהודים חנות בדים אחת, איטליז ובית מרקחת וכן שתי טחנות קמח.
בסקר שנערך בשנת 1937 נמצאו שישה בעלי מלאכה יהודים: אופה, בונה תנורים, חייט, סנדלר, פחח וקצב.
תפקיד חשוב בחיי הכלכלה בעיירה מילא הבנק העממי היהודי (פאלקסבאנק) אשר בשנת 1927 היו בו 70 חברים והוא פעל עד שנת 1940.
בשל המצב הכלכלי הקשה בעשורים הראשונים של המאה ה-20 היגרו רבים מיהודי העיירה לדרום אפריקה, לברזיל, לקובה ולארצות הברית.
הילדים היהודיים בקורקלי למדו ב"חדר" ובבית הספר הליטאי הממשלתי.
כמו כן, הייתה בעיירה ספריה קטנה ובה ספרים ביידיש.
שני בתי תפילה היו בעיירה בתחילה: בית המדרש הישן וה"שול" החדש.
בית המדרש שימש את המתפללים בחורף, משום שהיה בו תנור.
ב"שול" היו מתפללים בימי הקיץ.
בשנת 1885 כאשר נטה בית המדרש להתמוטט התקינו תנור גם ב"שול".
בעיירה התקיימו מוסדות הסעד "הכנסת אורחים" ו"גמילות חסד".
את הכספים לפעילותם היו מגייסים מתרומות בני העיר בחוץ לארץ וכן מבעלי אחוזה נוצריים, שעמדו בקשרי מסחר עם יהודי המקום.
רבים מיהודי קורקלי דגלו בציונות ורוב המפלגות הציוניות היו מיוצגות בה.
במקום פעל זמן מה קיבוץ הכשרה קטן שבו עבדו חלוצים בחטיבת עצים ובצבעות.
עם סיפוח ליטא לברית המועצות בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחר הפיכתה לרפובליקה סובייטית, בשנת 1940, הולאמו טחנות הקמח וחנויות אחדות שהיו בבעלות יהודים.
כמו כן, כל המפלגות ותנועות הנוער הציוניות פוזרו.
ב-22 ביוני 1941, לאחר פרוץ המלחמה בין גרמניה הנאצית וברית המועצות, פלשו כוחות גרמניים לליטא, והיא נכבשה על ידם בתוך שבוע.
יהודי קורקלי גורשו לגטו בוילקומיר וב-5 בספטמבר 1941 נרצחו יהודי הגיטו ביער פיבוניה שבקרבת מקום.
הקהילה היהודית בקורקלי מונצחת, כמו שאר הקהילות שחרבו, באנדרטה לזכר יהודי ליטא שנספו בשואה אשר בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב.
בתי הכנסת בקורקלי נבנו מעץ בסגנון ייחודי המאפיין את אדריכלות בתי הכנסת של האיחוד הפולני-ליטאי.
בית כנסת יחיד ששרד הוכר על ידי משרד התרבות הליטאי כאתר מורשת והוא שוחזר ושופץ בשנת 2021. מועצת אירופה אף קבעה את בית הכנסת כאחד מן האתרים לאורך "דרכי מורשת יהודית" כחלק מתוך "נתיבי תרבות של מועצת אירופה".
קוֹרְשָׁהּ (בגאורגית: ყურშა) הוא כלב אגדי מהמיתולוגיה הגאורגית .
אף על פי שהוא מופיע במספר סיפורים שונים, הוא ידוע בעיקר כבן לווייתו הנאמן של גיבור התרבות אמירני.
פירוש שמו הוא "אוזן שחורה", שם גאורגי נפוץ לכלבים.
על פי האגדה הוא נולד מזוג הורים מעורב או מנשר ולעיתים הוא מתואר כבעל כנפיים (כמי שאחד מהוריו הוא נשר).
מלבד כנפיו, קורשה תואר לעיתים כבעל תכונות מיוחדות נוספות: כפות רגליים עצומות, "שפתיים מזהב ועיניים גדולות כמו מסננות".
יוחסו לו יכולות על טבעיות כמו נביחה רועמת, זינוק "גדול כמו שדה גדול" ויכולת שלא לטעות בעת מעקב אחר טרף.
קורשה הוא הנושא של שיר עם גאורגי הפופולרי 'קורשה שלי!' (ჩემო ყურშაო; צֵ'מוֹ קוֹרְשָׁהּ לעיתים ყურშაო; קוּרְשָׁאוֹ), שראשיתו לפחות במאה ה-18. המשורר הגאורגי דוד גורמישווילי, יליד 1705, כתב על רצון לשמוע אותו שוב, בשיר המתאר את נעוריו.
יש לפחות עשרים ושבע גרסאות מתועדות של השיר.
עמירני, כגיבור לאומי גאורגי, הוא הדמות המיתולוגית הבולטת ביותר הקשורה לקורשה.
כבן של אלת ההרים דאלי וצייד בן תמותה, הוא היה אל למחצה בעל כוח עצום.
הוא טייל על פני כדור הארץ וקרא תיגר על "שדים ודרקונים כאחד", עד שהוא החליט שלא נותרו לו יריבים ראויים וקרא תיגרכנגדאלוהים עצמו.
אלוהים כבל אותו למוט בתוך הר בגין התרסתו, וכלב הציד הנאמן שלו קורשה נלכד יחד איתו.
קורשה ליקק את השרשראות של עמירני כל הזמן, והחליש אותן יותר ויותר עד שאמירני כמעט והצליח לברוח.
עם זאת, מדי שנה השלשלאות מתחדשות רגע לפני שקורשה מצליח לשחרר את עמירני.
הצייד בֶּתְכִּיל היה אדם אחר שקורשה התלווה אליו.
בניגוד לעמירני, בֶּתְכִּיל היה בסך הכל בן תמותה.
האלה דאלי לקחה אותו כמאהב שלה, אבל כאשר בגד באמון שלה על ידי כך ששכב עם אישה בת תמותה, היא פיתתה אותו לראש ההר כנקמה.
הוא נלכד שם יחד עם קורשה.
בגרסאות שונות של הסיפור, בֶּתְכִּיל שולח את קורשה לעזרה, וקורשה חוזר עם תושבי הכפר.
תושבי הכפר זורקים חבלים בכדי להצילו, אך ההר גדל ובֶּתְכִּיל נופל אל מותו.
בגרסאות אחרות של סיפור בֶּתְכִּיל, מתעקש קורשה שבֶּתְכִּיל המורעב יהרוג ויאכל אותו.
בֶּתְכִּיל הורג את קורשה ומצית אש בקשת ובחיציו, אך בסופו של דבר, לא מצליח לאכול את הכלב.
אף על פי שחלק מהמקורות מציינים את קורשה כבן לוויה של דאלי, הוא ידוע יותר כמי שקשור לציידים.
באלקטרוניקה, קושחה (קָשְׁחָה, באנגלית: Firmware) היא תוכנה המשובצת בהתקן חומרה, ומטפלת בתפקוד הרכיב.
מבחינת גמישותה לשינויים, קושחה היא מצב ביניים בין תוכנה (שקל מאוד לשנותה) ובין חומרה, שלא ניתן לשנותה.
קושחה היא תוכנה שצרובה פיזית על רכיב חומרה והיא לא תמיד ניתנת לשינוי.
ברוב המקרים הקושחה של רכיב אלקטרוני שמורה בזיכרון ROM.
לעיתים הקושחה שמורה בזיכרון הבזק ואז היא ניתנת לעדכון על ידי משתמש הקצה.
סיבות נפוצות לעדכון קושחה הן תיקון באגים או הוספת תכונות לרכיב.
בהתקנים אלקטרוניים רבים כגון טלפונים סלולריים, נגני מוזיקה ודומיהם, קיימת קושחה המטפלת בפעילות ההתקן.
רכיב ה־BIOS הנמצא במחשבים אישיים הוא התקן קושחה.
מחשבי מקינטוש של חברת אפל משתמשים בקושחה פתוחה.
לעיתים, בניגוד לכוונת היצרן, כדי לשנות את פעולת ההתקן מצליחים הלקוחות להתקין קושחה חלופית, ואף מערכת הפעלה אחרת שפותחה על ידי הקהילה, באמצעות טכניקות כהיסב והנדוס לאחור.
ההתקנה מבוצעת על ידי כלי ייעודי או תוכנת שירות שדלפה מהיצרן.
כדי למנוע שינויים כאלו, במקרים רבים נועל היצרן את מנהל האתחול של ההתקן.
לעיתים פתיחתו מתאפשרת על ידי תהליך רשמי הכולל הסרת אחריות היצרן מהמוצר, או על ידי פריצה.
עם השנים ניכרת מגמה של נעילת מנהל האתחול ללא אפשרות פתיחה, באמצעים כגון הצפנה, מטעמי אבטחת מידע וסיבות מסחריות.
קוֹשִׁיצֶה (סלובקית: Košice, הונגרית: Kassa, במקורות יהודיים : קאשוי), בירת המחוז הדרומי של מזרח סלובקיה, מחוז קושיצה, והעיר השנייה בגודלה בסלובקיה.
קוֹשִׁיצֶה נמצאת בחלקה המזרחי של סלובקיה, בעמק הנהר הורנד (Hornád) במישור קושיצה, מוקפת ברכס הרי צְ'יֶרֶנָה הוֹרה (Čierna Hora) מצפון, ובגבעות וולובסקה וְרְכִי (Volovské vrchy) ממערב.
העיר נמצאת בגובה 208 מטר מעל פני הים.
בצפיפות של 968 אנשים לקמ"ר.
שמינית מתושבי העיר אינם סלובקים, ומתפלגים לשיוך אתני באופן הבא: כ-9,000 הונגרים, כ-5,000 צוענים, כ-3,000 צ'כים, כ-1,300 רוסינים, כ-1,000 אוקראינים וכ-5,000 ששיוכם האתני אינו ידוע.
ישנם בעיר גם גרמנים, מוראבים, פולנים, בולגרים, מאות בודדות של יהודים וכ-700 בעלי שיוכים אתנים נוספים.
ב-1230 נזכרת קושיצה בפעם הראשונה כישוב - עיר (villa), ברישומי רכישת קרקעות.
ב-1281 נזכרת לראשונה העיר כ-civitas, במקום כישוב - עיר.
מאותה השנה קיים גם החותם העתיק ביותר הידוע של העיר.
בסביבות 1290 היה כבר מרכז העיר מוקף חומה.
ב-1290 השיגה העיר עצמאות בענייני הכנסייה, החוק, המשפט וזכות השימוש בביצורים.
בעקבות שרפה גדולה שפקדה את העיר ב-13 באפריל 1556, וגרמה נזקים כבדים, ביקשה מועצת העיר פטור ממס ל-8 שנים מהשליט.
ב-1657 הוקמה האוניברסיטה הראשונה בעיר.
באוניברסיטה היו 3 פקולטות: שפות, פילוסופיה ותאולוגיה.
ב-1906 הובאו לקבורה בקתדרלה בקושיצה עצמותיו של הגיבור הלאומי ההונגרי פרנץ ראקוצי, שמת בגלות בטורקיה ב-1735.
ב-2 בנובמבר 1938 החליטו המעצמות בבוררות וינה הראשונה כי דרום סלובקיה, לרבות קושיצה, תימסר להונגריה.
ב-10 בנובמבר (ט"ז בחשוון) נכנסו ההונגרים לקושיצה ושמה חזר להיות Kassa (קאשה).
ב-19 במרץ 1944 נכנסו הגרמנים להונגריה ובאפריל אספו את היהודים מקושיצה וסביבתה לבית החרושת ללבנים ומשם נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
ב-19 בינואר 1945 שוחררה העיר מידי הנאצים, על ידי הצבא האדום.
ב-1964 הגיעה אוכלוסייתה לכדי מאה אלף תושבים.
עדויות לנוכחות יהודית בקושיצה מופיעות כבר במאה ה-15 ובמאה ה-16. מסמך משנת 1524 מזהה את מנהל המטבעה המקומית כיהודי ומסמך אחר מזכיר שגם קודמו היה יהודי.
ככל הנראה היהודים עזבו את קושיצה וחזרו לסביבות העיר בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18. היהודים התגוררו בסביבת קושיצה והגיעו אליה לסחור בימי השוק ובירידים, אך לא הורשו ללון בעיר והם התגוררו בעיקר ברוזנופצ'ה.
מדיניות זאת הייתה פשרה בין דרישת הסוחרים הגויים שלא יינתן ליהודים להתגורר בסביבות העיר כלל, לבין בקשות היהודים להתגורר בעיר עצמה.
בראשית המאה ה-19 התגוררו בעיר מספר מועט של יהודים, בין השאר אלמנה שניהלה בה מסעדה כשרה עבור היהודים שבאו לסחור בעיר.
בשנת 1840 בוטל האיסור על מגורים של יהודים בעיר, ובעיר התפתחה קהילה קטנה ששכרה מבנה לצורך בית כנסת.
בין רבני העיר בראשית המאה העשרים היה רבי שאול בראך, פוסק הלכה וראש ישיבה, ומתנגד חריף לציונות, למזרחי ולאגודת ישראל.
כ-12,000 מיהודי העיר והסביבה נרצחו במהלך השואה.
לאחר המלחמה שב לעיר רבי רפאל בלום, והתמנה לאב"ד הקהילה המתחדשת.
בין היתר הוא הקים בה בית דין להתרת עגונות מלחמת העולם השנייה, אך בה'תש"ח היגר לארצות הברית.
כיום יש בעיר קהילה יהודית קטנה, עם מטבח ובית כנסת שפעיל בשבתות ובחגים.
מרכז הקהילה נמצא לא רחוק מבית הכנסת, והוא פעיל כיום רק בחלק מהחגים ואירועים מיוחדים.
בקושיצה ישנו שדה תעופה בינלאומי.
סטודנטים רבים מישראל לומדים באוניברסיטת פאבול יוזף ספאריק, הפועלת בעיר, וטרינריה ורפואה.
קידומת הטלפון של העיר: 055 או מחוץ לסלובקיה: 42-155.
קושירו האטורי (נולד ב-1972) הוא אמן אוריגמי ומתמטיקאי יפני.
האטורי נולד בטוקיו ולמד היסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטת טוקיו ולימודי מוזיאונים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
הוא התפרסם כאמן אוריגמי מהבולטים בעולם ועבודותיו הוצגו במספר רב של מוזיאונים.
הוא החל להתעניין בהיבטים המתמטיים של קיפול נייר וגילה אחת מתוך שבע האקסיומות העומדות בבסיס התחום.
כיום האטורי מרצה על אוריגמי באוניברסיטת טוקיו וחבר בוועד המנהל של אגודת האוריגמי היפנית.
"קושר הסרט" או "דיאדומנוס" הוא העתק שיש רומאי של פסל ברונזה מן המאה הרביעית לפנה"ס, מאת הפסל היווני פוליקליטוס.
הפסל מציג צעיר אתלט אשר קושר לראשו סרט מנצחים.
הפסל, מציג התפתחות סגנונית בעבודתו של הפסל.
הדמות המפוסלת היא רכה יותר ו"ניכרת בו התפתחות לצד ריכוך 'הדוריות' המוגזמת שבדוריפורוס".
הגוף מוצב בתנוחה כאוסטית (מוצלבת) המצליבה יד עם רגל נגדית כדי לשמור על איזון במשקל הפסל.
הגוף מסובב מעט וראשה של הדמות נוטת קדימה לעומת פסלים אחרים של פוליקליטוס.
גופה של הדמות רך ושערה חופשי יותר לעומת פסלים כגון האמזונה הפצועה ונושא הרומח.
קורת שילוח משמשת להרכבת גשרים; מקטעי הגשר המיוצרים במפעל מובלים אל אתר ההרכבה (הגשר) בעזרת משאיות תובלה.
קורת השילוח פורקת את המקטעים מן המשאיות משנעת ומרכיבה אותם במקומם המיועד בגשר.
הרכבת הגשר מתבצעת מנציבי האמצע של הגשר תוך כדי איזון ופילוס מתמיד של הגשר.
יתרונה המובהק של המערכת בא לידי ביטוי במקומות בהם הנגישות לתחתית הגשר מוגבלת, כגון מקומות בהם הרגישות הנופית גבוהה מאוד ולא ניתן לבצע הרכבה בעזרת עגורן קונבנציונלי מתחתית הגשר.
חסרונות עיקריים של המערכת הם עלות גבוהה, צורך בצוותי הפעלה מיומנים, הרכבה איטית וחוסר גמישות בסדר הרכבת המקטעים.
בישראל נעשה שימוש במערכת זו במקומות הבאים:
נתיבי איילון (20) - גשר קיבוץ גלויות.
כביש 1 - בכניסה לירושלים.
מחלף בגין / גולדה מאיר.
פרנסישקו ז'וזה רודריגש דה קושטה ג'וניור (פורטוגזית: Francisco José Rodrigues da Costa Júnior; נולד ב-1 בדצמבר 1974 בליסבון) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי, וכיום מאמן כדורגל.
אחרי שנים ששיחק בליגות הנמוכות בפורטוגל, קושטיניה הובא לתשומת לבו של המועדון הצרפתי מונקו, כאשר שיחק בקבוצת נסיונל, אז בליגה השנייה.
אחרי עונה ראשונה בינונית בצרפת, הפך קושטיניה להיות שחקן הרכב קבוע, כאשר תרם שער אחד למועדון במהלך 28 המשחקים בהם שותף במסגרת ליגת העל הצרפתית בעונת .
רק כאשר היה כמעט בן 27, קושטיניה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, אחרי שחתם בקבוצת פורטו בעונת .
הוא היה חלק בלתי נפרד מחוליית הקישור של הקבוצה, כאשר פורטו זכתה פעמיים ברצף באליפות פורטוגל.
אחד מרגעי השיא של קושטיניה הגיע ב-9 במרץ 2004, כאשר כבש שער נגד מנצ'סטר יונייטד, במשחק חוץ במסגרת הסיבוב הראשון של שלב הנוק-אאוט בליגת האלופות, בעונת , שער שהעלה את פורטו שלב על חשבונה של מנצ'סטר.
בסיום העונה, פורטו אף זכתה בליגת האלופות, לאחר שגברה בגמר 0–3 על קבוצתו הקודמת של קושטיניה, מונקו.
לאחר 10 מחזורים בעונת , קושטיניה הועבר למועדון הרוסי דינמו מוסקבה, יחד עם חבריו לפורטו מאניש, גיורקאס סייטרידיס ודרליי.
לאחר שלא הצליח להתאקלם ברוסיה, הוא חתם במועדון הספרדי אתלטיקו מדריד, בו שיחק בעונת .
אתלטיקו מדריד שחררה את קושטיניה באוגוסט 2007. הוא חתם באטלנטה, אך כמעט ולא זוכה לדקות משחק.
קושטיניה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל ב-14 באוגוסט 1998, במשחק מוקדמות יורו 2000, בו ניצחה פורטוגל 0–1 בבית את נבחרת סלובקיה.
משם העפילה פורטוגל לטורניר הגמר של היורו, בו כבש קושטיניה שער ניצחון בתוספת הזמן, נגד נבחרת רומניה, וקבע את תוצאת המשחק 0–1.
קושטיניה שיחק גם בטורנירי הגמר של יורו 2004 ומונדיאל 2006. הוא סיים את הקריירה הבינלאומית שלו לאחר 53 משחקים עבור פורטוגל, בהם כבש שני שערים.
הוא החליט לפרוש מהנבחרת, לאחר שנקרא לעיתים נדירות לסגל פורטוגל במהלך מוקדמות יורו 2008.
בשנת 2013 אימן את הקבוצות ביירה מאר ופאסוס די פריירה.
קוֹשוֹ (ביפנית: 孝昭天皇 - "קושו טנו" - "קושו הקיסר") היה החמישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית.
קושו נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.
על פי המסורת היפנית, קושו מלך בין שנת 475 לפנה"ס ועד שנת 393 לפנה"ס.
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קושו.
ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קושו ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.
על פי המסורת, קושו היה בנו הבכור של הקיסר איטוקו.
קושו נשא לאישה את הנסיכה יוסו-טאהו, ונולדו להם שני בנים: אמה-אושי-טאראשי-היקו ואהו-יאמטו-טראשי-היקו-קוני-אושי-ביטו (לימים הקיסר קואן).
המשורר ג'י-ין מציין כי קושו מלך מארמון איקקורו-נו-מיה שבוואקי-מו-קאמי (בפרובינציית יאמטו של ימינו).
מקום קברו של קושו אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.
קושה (באדיגית: кушъэ) היא עריסה מתנדנדת לתינוק בתרבות הצ'רקסית.
בתרבות הצ'רקסית, הקושה מסמלת תהליך הגדילה של הילד.
הקושה נועדה להרדים את התינוק.
היו קושרים את ידיו בשמיכה עם כדי שהתינוק לא יזוז באמצע השינה ויהיה לו קר.
קושרים שרוך לידית של העריסה, ומי שמרדים את התינוק מחזיק אותו וכך מניע אותו מצד לצד והתינוק נרדם ברוגע ולפעמים שרים לו שירים בצ'רקסית כדי שיירדם יותר מהר.
בעבר היו עושים חור באמצע הקושה כדי שהתינוק ייעשה את צרכיו מבלי להתעורר ומבלי להפריע לו.
בזמן שהוא ישן, ובהיותו קשור, האב יכל לעבוד בשדה זמן רב והאם יכלה לפנות זמן לעיסוקיה, ולא נדרשה שמירה צמודה על התינוק.
בעת אירועים משפחתיים, כשאורחים הגיעו לבית המשפחה בו נמצא התינוק, נהגו לשים את התינוק בקושה כדי שהאורחים יוכלו להביט עליו במקום להשכיב אותו על הרצפה ולמנוע אי נוחות לתינוק.
קושירו (ביפנית: 釧路市) היא העיר הרביעית בגודלה בחבל הוקאידו שבצפון יפן.
קושירו שוכנת על גדות נהר קושירו, והיא העיר המאוכלסת ביותר בחלקו המזרחי של האי הוקאידו.
העיר הוקמה ע"פ צו קיסרי ביולי 1899, במטרה להוות נמל פתוח למסחר עם ארצות הברית ובריטניה.
חשיבותה של קושירו כעיר נמל, נבעה מכך שמי האוקיינוס השקט בחופי העיר אינם קופאים בחורף, כך יכול היה נמל העיר להתמודד מול ערי נמל אחרות באזור כפטרופבלובסק-קמצ'טסקי הרוסית, ואף הקודאטה שלעיתים קופאים המים בחופיה בשל רמת מליחותו הנמוכה של ים יפן.
מסיבה זו, נחשבה קושירו כיעד בעל ערך בעיני הצארים הרוסים במלחמות רוסיה-יפן.
העיר הפכה לעיר נמל חשובה בשנות העשרים של המאה ה-19, עם צמיחת ענף הדיג המסחרי, וזכתה למעמד של עיר בשנת 1922.
באוקטובר 2005 מוזגו לקושירו העיירות הסמוכות אקאן ואונבצו.
בשנת 2011 התגוררו בעיר 183,757 תושבים בצפיפות אוכלוסין שעמדה על כ-140 איש לקמ"ר.
מנמל התעופה המקומי יוצאות טיסות לטוקיו, אוסקה וסאפורו.
קו הרכבת "סופר אוזורה" מקשר בין קושירו לערים המרכזיות במערב הוקאידו.
קושארי (בערבית מצרית: كشرى; באנגלית: Kushari או Koshary) היא מנה פופולרית מהמטבח המצרי, המכילה אורז, עדשים, מקרוני, אטריות וספגטי מעורבים יחד ומוגשים עם רוטב עגבניות מוחמץ המכונה סלסה, רוטב חריף המכונה שאטה, ורוטב שום עם חומץ המכונה דאה.
היא מוגשת עם גרגרי חומוס ובצל מטוגן.
המנה נולדה באמצע המאה ה-19, כשמצרים הייתה מרכז רב תרבותי והכלכלה המצרית פרחה.
בני המעמדות הנמוכים, שעד אז בקושי היו להם מצרכים בסיסיים - לפתע מצאו את עצמם עם מגוון מוצרים ושפע ולפי האגדה כך המנה נוצרה מערבוב של כל מה שהיה להם במזווה, הימצאות הפסטה היא תוצאה ושפעה של הכיבוש האיטלקי.
בתחילת הדרך המנה נמכרה בעגלה עם סוס שהסתובבה ברחבי העיר והיום היא נפוצה במזנונים בעיקר כמנת פועלים, במסעדות פשוטות ועממיות.
קושרי של אלכסנדריה: שונה מאוד מהמתכון הידוע מכיוון שהוא משתנה מבחינה חזותית וטעמו, תהליך הבישול כולל עדשים ואורז צהוב, ומשמש גם קארי וכמון באורז מה שהופך אותם לצבע אחיד, הוא כולל ביצים קשות או מקושקשות או ביצים מטוגנות בסמנה או חמאה.
לתבשיל מוסיפים עגבניות מוחמצות במקום הרוטב הרגיל ומגישים לצד צ'יפס.
מדינות המפרץ ותימן: המנה זוכה שם לפופולריות בשנים האחרונות, כאשר בהן יש התאמות ושינויים לכל מדינה או אזור.
השונות כוללת הוספת ירקות בגריל ושינוי סוג האורז לאורז בסמאטי מבושל לבן או צהוב.
כמו כן משתמשים בצורות אחרות של פסטה.
המנה יכולה גם להכיל עוף מה שהופך אותו דומה יותר לכבסה Kabsa كبسة או כבוס של ערב הסעודית או בחריין.
קוֹשִיצֶה (בפולנית: Koszyce) הוא כפר במחוז פרושוביצה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, על גדות נהר שצ'רניאווה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1328, ובשנת 1374 הוענקו לו זכויות עיר.
במאה ה-16 הגיע היישוב לשיא התפתחותו, אך באמצע המאה ה-17 הוחרב בידי השוודים.
בשנת 1869, עקב היותו מוקד של מרד ינואר, נשלל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודים הורשו להתגורר ביישוב רק בשנת 1862, בשל הגדרתו עד אז כעיר כנסייתית, ועם התיישבותם במקום, נטלו חלק ניכר בפיתוחו הכלכלי.
עד מהרה התקיימה ביישוב קהילה עצמאית, עם בית כנסת ובית עלמין.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-900 יהודים, כמחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של חוגים חסידיים.
ב-5 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים.
בימים אלו נמלטו מהיישוב יהודים רבים מזרחה, ובד בבד, הגיעו אליו פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
בסוף 1939 נמנו ביישוב כ-1,000 יהודים, רובם פליטים, ועליהם הטילו הגרמנים גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, שהומר בהמשך בסרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה.
בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו.
בסוף אוגוסט-תחילת ספטמבר 1942 גורשו יהודי הגטו, יחד עם כל יהודי נפת מייחוב, למחנה ריכוז בסלומניקי, שם הוחזקו תחת כיפת השמיים, תוך רצח הקשישים והחולים.
ב-7 בספטמבר 1942 גורשו מהמחנה רוב יהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ, כאשר חלקם, שעברו סלקציה, הועברו למחנה עבודה בפרוקוצ'ים שליד קרקוב.
כמה עשרות יהודים שהושארו בקושיצה לאיסוף ולמיון רכוש המגורשים ביישוב, נרצחו ב-7 בנובמבר 1942 בגטו מייחוב.
לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שעוד הסתתרו בקושיצה, וב-12 בנובמבר 1942 הוציאו להורג את 7 היהודים האחרונים שאיתרו ביישוב.
כמה ימים לאחר מכן נתפסו עוד 10 יהודים בכפר מלקובצה, הסמוך לקושיצה, ואלו נורו במקום.
קוֹשְׂטְ הוא אחד מסממני קטורת הסמים שהוקטר במקדש.
הוא הוכנס בכמות של שנים עשר מנה לתוך הקטורת בכל שנה, כנאמר בפרשת פיטום הקטורת.
הקֹשְׁט מזוהה עם צמח הקוֹסְטוּס (Costus speciosus - זנגביל המלמלה) ממשפחת הזנגוויליים, צמח שגדל בהרי ההימליה.
יש המשערים שהקושט הוא אגוז מוסקט, שבימינו משתמשים איתו לתיבול מוצרי מזון.
שמותיהם של סממני הקטורת ומרכיביה, מופיעים בחיבורו של הרמב"ם משנה תורה:
קושאלין (בפולנית: Koszalin, נהגה: ; בקשובית: Kòszalëno; בגרמנית: Köslin) היא עיר בחבל פומרניה, בפרובינציית פומרניה המערבית שבצפון-מערב פולין.
כ-12 קילומטרים מדרום לחופי הים הבלטי.
העיר קומה במהלך המאה ה-11 ובהדרגה מספר תושבים בממוצא גרמני עלה.
בשנת 1618 העיר סופחה לברנדנבורג-פרוסיה.
מאז ועד לסוף מלחמת העולם השנייה העיר הייתה חלק של מדינות גרמניות.
לאחר סיום המלחמה האזור סופח לפולין וכל אוכלוסייה גרמנית עזבה את אזור.
לעומת זאת לאזור הגיעו מתיישבים פולנים מאזורים במזרח שהועברו לשליטת ברית המועצות.
קושאלין היא עיר במעמד מחוז ובירת מחוז קושאלין שבפומרניה המערבית.
בין 1950–1998 הייתה בירת פרובינציית קושאלין.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 בעיר הוקם בית ספר גבוה לטכנולוגיה שבשנת 1996 קיבל מעמד של אוניברסיטה.
ביוזמת תושבת המקום בשנת 1994 הוקם מוזיאון המוקדש לפעילות של ולדימיר ויסוצקי.
המוזיאון כולל כ-20 פריטים שנאספו ברחבי העולם.
המוזיאון מקדם תרגום של שירי ויסוצקי לשפות שונות.
במסך הכול הם תורגמו ל-157 שפות בהשתתפות מתרגמים מ-26 מדינות.
קוּשִׁים היה אדם (ככל הנראה סוחר) ממוצא שומרי שחי כ-5,000 שנה לפני זמננו - והוא האדם הראשון הידוע המתועד בכתב.
השם "קושים" נמצא על לוח חימר שומרי המתאר העברות סחורות המופיעות על שמו.
קושים מופיע ב-18 טבלאות חימר המהווים קבלה על משלוחי שעורה בה נכתב "29,086 מידות שעורה 37 חודשים קושים".
פירוש המשפט לפי יובל נוח הררי הוא "כמות כוללת של 29,086 מידות שעורה שהתקבלו במהלך תקופה של 37 חודשים - על החתום קושים".
קושיית הבית יוסף היא קושיה ידועה בענייני חנוכה שנשאלה לראשונה בתקופת הראשונים והתפרסמה בספר "בית יוסף" של רבי יוסף קארו.
תמצית הקושיה היא בהתבסס על דברי התלמוד, לפיו חג החנוכה נחוג שמונה ימים לזכר נס פך השמן, שבמהלכו נמצא פך המכיל שמן שמספיק להדלקת המנורה למשך יום אחד בלבד, ובדרך נס הספיק לשמונה ימים.
נמצא שהנס היה רק שבעה ימים - שהרי עבור היום הראשון היה מספיק שמן ללא צורך בנס, ומדוע חג החנוכה נקבע לשמונה ימים.
הקושיה הפכה במהלך הדורות לנכס צאן ברזל בקרב לומדי התורה ולעיסוק מרכזי בימי החנוכה.
בדרשות רבות לחנוכה מוצעים לה תירוצים אפשריים.
בספר "בית יוסף" בהלכות חנוכה הקשה:
עוד לפניו, כמה ראשונים שאלו את השאלה, אך ספרי הראשונים הללו לא היו מצויים תקופה ארוכה, ולכן הקשה אותה הבית יוסף מעצמו, בלא לדעת שהראשונים הקדימוהו., הקושיא התפרסמה בשל אזכורה בבית יוסף, ובלשון העם נקראה השאלה על שמו "קושיית הבית יוסף".
ה"בית יוסף" עצמו מתרץ שלושה תירוצים:
החשמונאים חילקו את השמן שבפך לשמונה חלקים ובכל לילה נתנו במנורה שמינית מכמות השמן המספיקה להדלקת המנורה, ובכל זאת היא דלקה עד הבוקר.
נמצא שבכל הלילות נעשה נס.
הפך נשאר מלא גם לאחר מילוי תוכנו בנרות המנורה, והנס ניכר כבר בלילה הראשון.
בלילה הראשון נתנו את כל השמן שבפך בנרות המנורה, ולאחר שדלקו כל הלילה נמצאו הנרות מלאים שמן וכן בכל לילה ולילה.
הקושיה ותירוצי ה"בית יוסף" נדונו בהרחבה בספרי ההלכה, הפרשנות, החסידות ואף בספרי המוסר והקבלה.
במשך השנים נוספו אלפי תירוצים וחוברו ספרים מיוחדים שאספו תירוצים לקושיה .
רוב התירוצים מבוססים על אחת משלוש האפשרויות.
גם ביום הראשון היה נס.
היום הנוסף נקבע על נס אחר.
מסיבות אחרות היה עניין בקביעת חג של שמונה ימים.
רמי מתן אבן-אש , ידוע בשם הבמה קושה דילז (Kosha Dillz), הוא ראפר ישראלי-אמריקאי.
רמי אבן-אש נולד בפרת' אמבוי, ניו ג'רזי להורים עולים ישראלים.
גדל באדיסון, ניו ג'רזי ובילה בקיץ בקריית טבעון שבישראל.
הוא דובר אנגלית, עברית, יידיש וספרדית, אך לא יודע לדבר עברית, ספרדית או יידיש באופן שוטף.
בוגר אוניברסיטת ראטגרס, היה חבר בצוות היאבקות ולמד כתיבה יצירתית, שלדבריו עזרה להרחיב את כישורי הכתיבה שלו.
הוא נחשף למוזיקת היפ הופ בריקודים באירועי בר מצווה, ובהאזנה ל"ביטים פאנקיים ברקע" של "סרטוני אולד-סקול היפ הופ" בהם היה צופה עם אחיו.
אבן-אש החל לראפרפ בגיל 17. במשך מספר שנים, החל משנת 1999, הוא היה מעורב מאוד בסצנת הבאטל ראפ בבית הקפה "Nuyorican" בעיר ניו יורק.
משתתפים בולטים נוספים היו הראפרים מוס דף, אימורטל טכניק וסי-רייז וולז.
באותה שנה הוא השתתף בקונצרט של אם אף דום ב-The Wetlands.
במקור הוא בחר בשם הבמה "כשר שמיר", ונימק, "הייתי יהודי ורציתי משהו מגניב".
הוא שינה את שמו ל-KD Flow כשהיה בזירת "באטל ראפ" כי הוא "התבייש" באגודה היהודית של שם ה-MC שלו.
לאחר כמה בעיות של שימוש בסמים ותקופת בה ריצה עונש מאסר בכלא, הוא הפך ל"קושה דילז", במקביל להחלטה לחזור לזהותו היהודית.
קושה דילז הוציא את תקליט ה-12 אינץ' הראשון שלו, "Chainsaw Music", בשנת 2005. בשנת 2006, הוא הופיע לצד מתיסיהו בשיר "Childhood" מתוך האלבום של C-Rayz Walz The Dropping .
שנתיים לאחר מכן, C-Rayz יצר קשר עם קושה בנוגע לשיתוף פעולה.
Written", אלבום שבו קושה שר ראפ אותו כתב בסגנון באטל ראפ.
אתר המוזיקה Okayplayer ביקר ואמר שהאלבום מכיל "מילים שנונות, חסרות כבוד וכנות".
ב-2009 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Beverly Dillz.
האלבום הוקלט בבוורלי הילס יחד עם המפיק המקומי בליף.
Okayplayer כתב על האלבום "תערובת מעניינת של רצועות ריקודים וחריזה עוצמתית" ו"לפעמים מקורי ומשעשע להפליא".
מאז 2011 הוא עובד על סרט תיעודי, "Kosha Dillz Is Everywhere", על חייו כאמן היפ הופ יהודי ישראלי-אמריקאי.
לקושה יש דמות שניתן לשחק במשחק הכדורסל NBA 2K11 יחד עם סנופ דוג ודרייק.
השיר שלו "Cellular Phone" הוצג בפרסומת של חברת משקאות הבירה "Bud Light" שעלתה לראשונה ב-2012 במהלך הסופרבול XLVI.
ב-2013 הוציא את אלבומו השני, Awkward in a Good Way, בהובלת הסינגל "Dodging Bullets" בהשתתפות אמן הרגאיי מתיסיהו.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-42 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ ומקום 50 במצעד האלבומים העצמאיים של בילבורד.
במרץ 2020 Kosha שיתף פעולה והופיע בשיר עם אמן מוזיקאת הדאנס האלקטרונית Kaskade בשם "Sexy".
ב-16 באוקטובר 2020 הוציא דילז את אלבומו בן 14 הרצועות "Nobody Cares Except you" שזכה למימון המונים בקיקסטארטר.
ב-26 באוקטובר 2021 דילז עשה ראפ בסגנון חופשי מחוץ למשחק של ניו יורק ניקס במהלך חג הפסחא בעיר ניו יורק ומשך את תשומת ליבו של הראפר Fat Joe שעבר במקום.
ג'ו התחיל לראפרפ עם קושה והופעתם של השניים נתפסה בווידאו מה שגרם לסרטון להיות ויראלי.
ב-30 באוקטובר 2021 ג'ו הופיע עם DJ Nasty (ג'וני דייוויד מולינגס) של Nasty Beatmakers במסיבת Maxim Masquerade בדנוור, והזמין את קושה דילז לעלות לבמה להופיע לאחר שראה אותו בקהל.
UNILAD הכינה סרט תיעודי קצר על קושה לאחר שראו את ההופעה.
בשנת 2022, הג'ואיש ג'ורנל כינה אותו כאחד מ"עשרת כוכבי הריאליטי היהודיים המובילים בכל הזמנים".
שירים בעקבות טבח שבעה באוקטובר
דילז תומך בהשבת החטופים ובישראל באופן מובהק.
הוא הוציא מספר שירים פרו-ישראליים בעקבות המלחמה ובמהלכה.
ב-2023, ימים לאחר טבח שבעה באוקטובר, הוציא דילז סינגל חדש, "Bring the Family Home", שבו הוא מגנה את האנטישמיות וקורא להחזרת בני ערובה.
ב- 27 בנובמבר 2023 הוציא את הסינגל - "Ceasefire" ("הפסקת אש", בתרגום לעברית).
מה קורה?"), בו הוא קורא לעורר מודעות ולקרוא לאחדות ופעולה נוכח הסכסוך והכאוס הנגרמים מהמלחמה, ומספק פרשנות אישית על מצב.
קליפ השיר צולם בהפגנה פרו-פלסטינית בטיימס סקוור, כשדילז שר על רקע המפגינים.
הוא הוציא בנוסף שיר בשם "Doomscrolling", שצולם במהלך אולימפיאדת פריז 2024. כמו גם שיר נוסף - "מר ליבוביץ'" ("Mr.
Leibowitz") העוסק בחזבאללה ובמלחמה בעקבות פיצוץ זימוניות חזבאללה.
קושה זכה לאות כבוד אחד מהמגזין היהודי-אמריקאי השבוע היהודי ברשימת "36 אנשי חזון מתחת לגיל 36", רשימה שנתית של "אנשי חזון צעירים מעצבים מחדש ומרחיבים את הקהילה היהודית".
הוא הוזכר גם כמקום ה-14 ברשימת הראפרים היהודיים הטובים ביותר של BuzzFeed לשנת 2016: מהדורת פסח.
קושה אמר שרוב ההזדמנויות שקיבל בקריירה נובעות מלהמם את הקהל עם יכולת הפריסטייל שלו, שבסופו של דבר זיכתה אותו בתשומת לב מ-RZA מ-Wu Tang Clan, שאיתו הקליט מאז, במסלול "Operator" ב-2010 ," גם בהשתתפות Kool G Rap .
RZA מכנה את קושה "אחד הילדים היהודים הכי גולמיים שאני מכיר, ומוכיח שוב שהיפ הופ מגיע בכל הצורות, הגדלים, הצורות והגזעים".
הלוס אנג'לס טיימס ציין, "למרות שהוא חרזן מיומן מבחינה טכנית, המתנה הגדולה ביותר של דילז היא הנכונות שלו להעסיק את הקהל.
הוא יעשה בעיטות ריקוד רוסי, יפצח בבדיחות ויבדר חברי קהל בודדים".
קושה מושפע מאמני Wu Tang Clan, Mobb Deep ואמני ג'אז כמו הרב אלפרט.
מחוז קושיצה (בסלובקית: Košický kraj) הוא אחד משמונת המחוזות של סלובקיה הנמצא במזרח סלובקיה.
המחוז גובל בהונגריה מדרום, אוקראינה ממזרח ובמחוזות באנסקה ביסטריצה ממערב ופרשוב מצפון.
בירת המחוז היא העיר קושיצה.
קושטאקה או קושדאחאה הם יצורים משני צורה מיתיים הנמצאים בפולקלור של עמי הטלינגיט בחוף של הפסיפיק נורת' וסט באמריקה הצפונית.
הם דומים ל"וואטסה (Watsa) של עמי טס'מסיין (Ts'msyen), נאט'ינה של העם הילידי דנא'ינה שנמצא בדרום מרכז אלסקה, ואוראיולי של היופ'יק במערב אלסקה".
מבחינת פיזית, קושטאקה מתוארים כמשני צורה שמסוגלים להפוך לצורה אנושית, לצורה של לוטרה ובפוטנציה, גם לצורות אחרות.
בכמה סיפורים, קושטאקה מסוגלים ללבוש צורה של כל מיני הלוטרות; בסיפורים אחרים, הם יכולים להפוך רק למין אחד.
בכמה סיפורים, קושטאקה הם יצורים אכזריים ששמחים להוליך את ספני הטלינגיט המסכנים אל מותם.
באחרים הם ידידותיים ועוזרים, לעיתים קרובות מצילים את האבודים ממוות בקיפאון.
בסיפורים רבים, קושטאקה מצילים יצור אבוד על ידי הסחתו עם אשליות דמויות לוטרה של משפחתו וחבריו בזמן שהם משנים את צורתו של היצור לקושטאקה, מה שיאפשר לו להתגבר על הקור.
מטבע הדברים, זו נחשבת לברכה מעורבת.
עם זאת, האגדות לגבי הקושטאקה הן לא תמיד נעימות.
באגדות מסוימות נאמר שהקושטאקה מחקים את בכי התינוק או את צרחותיה של אישה כדי לפתות קורבנות לנהר.
בהגיעם לשם, הקושטאקה הורגים את האדם וקורעים את גופו, או שהם הופכים אותו לקושטאקה אחר.
האגדות מספרות כי ניתן להדוף את קושאטקה באמצעות נחושת, שתן, כלבים, ובכמה סיפורים – אש.
מכיוון שהקושטאקה טורפים בעיקר ילדים קטנים, יש סברה שהם משמשים את אמהות שבט הטלינגיט כדי למנוע מילדיהן להסתובב לבדם קרוב לאוקיינוס.
נאמר גם שהקושטאקה פולטים שריקה גבוהה בעלת שלושה חלקים, בתבנית של נמוך-גבוה-נמוך.
קושטאקה מופיעים בספרה של פמלה ריי הוטסון, Legends in Wood: Stories of the Totems באגדה "War with the Land Otter Men" ("מלחמה עם אנשי-לוטרות היבשה"), כמו גם ב-Transformation Masks של פמלה ריי הוטסון.
הם גם מופיעים ב-Raven Stole the Moon של גארת שטיין.
קולפ מתאר מפגש של כורה עם הקושטאקה במפרץ תומאס בסיפור הקצר "The Strangest Story Ever Told".
הם גם הנושא של רומן האימה הממוקם באלסקה של דייוויד פיירדומניקו, Kushtaka.
קושטקות מופיעות גם ברומן של ויליאם ג'יראלדי, Hold the Dark, משנת 2015. הספר השני של סדרת The Twins of Petaybee של אן מק'קפרי, Maelstrom, כולל מינים של לוטרות מים-עמוקים משנות-צורה שמתייחסים אל עצמם כקושטאקה.
הקושטאקה הוא האנטגוניסט העיקרי ברומן "The Beast of Barcroft" של ביל שווייגרט משנת 2015.
יוג'ירו קושידה (ביפנית: 櫛田 雄二郎, Kushida Yūjirō; באנגלית: Yujiro Kushida; נולד ב-12 במאי 1983), הידוע יותר בשם הבמה שלו קושידה, הוא מתאבק ולוחם MMA יפני.
הוא מוכר בעיקר בשל תשע שנותיו בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW), שבו היה שש פעמים אלוף במשקל כבד ג'וניור של IWGP, אלוף הזוגות במשקל כבד ג'וניור של IWGP (עם שותפו לצמד הטיים ספליטרס, אלכס שלי).
המנצח של טורנירי הסופר ג'וניורס לשנת 2015 ו-2017, המנצח של ה-Super J-Cup לשנת 2016, והמנצח של גביע העולם של Pro Wrestling לשנת 2017, טורניר שהיה בשיתוף של NJPW ביחד עם hat Culture Pro Wrestling (WCPW) ו-Revolution Pro Wrestling (RevPro).
בנוסף לכך, הוא מוכר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
כמו כן, קושידה ערך הופעות בארגון היאבקות אחר בעל שותפות עם NJPW בשם Ring of Honor (ROH), שבו היה פעם אחת אלוף הטלוויזיה של ROH.
קושידה החל להתאמן בקריירת אמנויות לחימה משולבות במתחם האימונים של נובוהיקו טאקאדה בזמן שהיה בבית ספר לנערים.
הוא ערך את קרב הבכורה שלו ב-MMA בשנת 2003 עבור ארגון יפני בשם ZST, כשכבר בשנה שבאה לאחר מכן זכה בטורניר ג'נסיס במשקל קל.
בשנת 2005, הוא פרש מקריירת ה-MMA, כשבמאזנו 6 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו.
טורניר ג'נסיס במשקל קל של ZST (2004)
קואדרנגולאר דה פרחאס (2016) - עם מרקו קורליאונה
אליפות במשקל כבד ג'וניור של IWGP (6 פעמים)
אליפות הזוגות משקל כבד ג'וניור של IWGP (פעמיים) - עם אלכס שלי
טורניר אליפות הזוגות משקל כבד ג'וניור של IWGP (2018)
טורניר סופר ג'וניור לזוגות (2012) - עם אלכס שלי
PWI דירג אותו במקום ה-20 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2017
מוקדמות גביע העולם של Pro Wrestling (2017)
קושיה (בארמית קושיא מהמילה קשיא) הוא ביטוי שמקורו בתלמוד בבלי, כאשר ישנה הוכחה הסותרת את דברי אמורא או תנא לעיתים יפה כוחה של הקושיה לדחות את הדעה הנפרכת, ולעיתים נפסקת הלכה כדברי האומר, על אף הקושיה.
בניגוד לשאלה, שמשמעותה היא חוסר בידיעתו של השואל, ושאותו הוא מבקש למלאות על ידי קבלת תשובה – קושיה אינה מבטאת חוסר ידע, אלא להפך: למקשה הקושיה יש ידע נוסף העומד בסתירה לנתון מסוים, והאי־התאמה היא שנדרשת ליישוב.
ביהדות ישנו מעמד חשוב לקושיה.
התלמוד רצוף קושיות, בהן קושיות על דברי האמוראים מדברי תנאים, או ברייתות.
בהקשר זה של קושיות, מהבולטים בהיסטוריה העיונית של התלמוד היה רבי עקיבא איגר, שהרבה להקשות קושיות ללא מתן מענה ונודע בחריפותו.
קושיותיו הלמדניות נודעו בהיגיון רב, והן נלמדות כשלב בסיסי בעולם התורה הליטאי־תורני.
בספריו ובחיבוריו השונים הרבה להותיר קושיות רבות ללא מענה, אך במשך הדורות נדפסו ספרים שונים המכילים תירוצים על קושיותיו, בהם ספר "חזות קשות" שכתב הרב יששכר דוב הלטרכט, וספרים אחרים.
מקור המינוח קושיה, על הטיותיו השונות, הוא בארמית – בה הוא מופיע בתלמוד בהטיות "קשיא", "איקשי", בהקבלה לפועל העברי "קשה".
לציון קושיה הנותרת בלא מענה מתבטא התלמוד בלשון "קשיא".
בפירושו של הרשב"ם, בפירושו על תלמוד בבלי (במסכת בבא בתרא), מבאר את ההבדל בין מקום שהתלמוד משתמש בביטוי "קשיא", לבין מקום שבו עושה התלמוד שימוש בביטוי "תיובתא":
בספר ערוך השולחן הביא הסבר נוסף על ההפרש שבין 'קשיא' לבין 'תיובתא':
רבי ישעיה פיק ברלין חיבר ספר בשם 'קשות מיושב', ובו ביאור את אותם המקומות שבהם נשאר התלמוד ב"קשיא".
מלבד מילה זו, מופיעות בתלמוד עוד מגוון מילים המבטאות רעיון זהה:
מיתיבי, מתיב - קושיא ממקור הלכתי סמכותי יותר (ממשנה או ברייתא על אמורא, או מהמקרא על תנא).
סתירה בין מקורות הלכתיים שווים (מברייתא על ברייתא מפסוק על פסוק).
אבל לפי...) - פתיחה לקושיא שמסתדרת עם דעה אחת אך סותרת את הדעה השנייה.
תיובתא - (=תשובה) כאשר ישנה קושיה על דבריו של אמורא והקושיה נשארת ללא מענה.
כאשר על אף הקושיה נפסק כדברי האמורא מצויה השאלה "תיובתא והלכתא"?
פירוש הדבר מאחר שדברי האמורא נסתרים מהמקור בעל הסמכות הגבוהה יותר, מדוע בכל זאת נפסק כדבריו.
בספרי האחרונים נפוץ הביטוי '"עיון" או "צריך עיון גדול", כאשר אין למחבר יישוב על קושיה מסוימת.
הביטוי נפוץ בעיקר בקושיותיו של רבי עקיבא איגר, בין היתר בספר "קושיות עצומות", וב"גיליון הש"ס".
יש הסבורים שסגנון כתיבתו מורה על חומרת הקושיה: כאשר הסיומת היא "וצ"ע" (וצריך עיון) – הדבר מורה על שאלה חמורה שלא נתיישבה, ואילו הסיומת "וצע"ג" (וצריך עיון גדול) מורה על תמיהה רבתי היוצאת מגדר הרגיל.
במשך הדורות חיברו אחרונים רבים ספרים שעיקרם קושיות.
על חלקם נכתבו ספרים המיישבים את הקושיות, או לחלופין הוהדרו ספרים אלו כאשר וסביב הגיליון נאספו תירוצים שונים שנכתבו או נאמרו על ידם בעל פה.
קבא דקשייתא - ספר מאת רבי יואב יהושע וינגרטן הכולל 103 קושיות מכל רחבי התלמוד בבלי.
לאחר הדפסת ספרו קיבל הרב וינגרטן מכתבים רבים עם תשובות לקושיותיו.
הרב נתן גשטטנר הדפיס ספר "קבא דתירוצא", ובו תירוצים על "קבא דקשייתא".
כמו כן נדפס ספר בשם "לוגא דתרוצייא", הכולל יישוב על ארבעים מאותן קושיות.
הרב ברוך מרדכי אזרחי הוציא אף הוא ספר תשובות בשם 'ברכת מרדכי'.
קושיות עצומות - ספר ליקוט שיצא לאור בשנת תשמ"ב, על ידי צאצאיו של רבי עקיבא איגר, מכתב ידו.
בספר רוכזו 1,401 קושיות שהשאיר ללא מענה.
אף על ספר זה חוברו ספרים שונים עם תירוצים על כלל הקושיות, כגון הספר 'חזות קשות' מאת הרב יששכר דוב הלטרכט מלוברנץ.
משמרת חיים - חיבור מאת רבי חיים פנחס שיינברג, הכולל אלפי קושיות שעיקרן הוא סתירה בין שני מקורות שהעיקרון בהם זהה אך בכל זאת דינם שונה.
גם על ספר זה חובר ספר תשובות 'ברכת מרדכי' מאת רבי ברוך מרדכי אזרחי.
המהרש"א במקומות רבים נשאר בקושיה, כשהוא מסיים את דבריו ב"וי"ל', שפירושו ויש ליישב.
במשך הדורות נאמרו ונכתבו תירוצים שונים ליישב את קושיותיו.
רבי חיים קניבסקי חיבר חיבור מיוחד בשם 'יישוב הדעת' בו הוא מיישב את כל אותן הקושיות.
ואם תאמר - סדרת חיבורים מאת רבי דוד קאהן.
"קושיא יומית: ליקוט של … קושיות מסודרות לפי הלוח השנתי רובן לפי ענינא דיומא."
אחד מחיבוריו הנודעים של רבי עקיבא איגר הוא קושיותיו שנכתבו על 'גיליון הש"ס' שלו, ונכללים בכל הדפסות הש"ס השונות כחלק מצורת הדף ונקראים בשם 'גיליון הש"ס'.
החיבור כולל מלבד שאלות רבות על הגפ"ת, גם הערות שונות כגון סתירות בדברי התלמוד או בדברי רש"י ותוספות, וכן מראי מקומות וכדומה.
על קושיותיו של רבי עקיבא איגר חוברו ספרים שונים המכילים יישובים לקושיות:
הרב בנימין רבינוביץ' כתב חיבור בשם "משנת ר' בנימין" אשר .
הרב משה אברהם מוינשטר בברוקלין חיבר את ספרו "גנון והציל" ועניינו .
חיבור נוסף בשם יד יצחק נדפס על ידי הרב יצחק צבי ארונובסקי בוילנה, בשנת תרנ"ח.
ספר כהן צדק הודפס על ידי רבי ירוחם הירשקוביץ כהנא.
קושיניה (בפורטוגזית: Coxinha) הוא קרוקט ממולא בצורת דמעה, הנפוץ בקרב תושבי ברזיל.
המאכל מורכב מבצק העשוי מקמח וממולא בבשר או עוף, תפוח אדמה, בצל, שום ושמן זית.
מלבד שמו המקוצר, המאכל נקרא גם קושיניה דה גליניה (Coxinha de Galinha).
למאכל גרסאות נוספות המכילות גבינה, קושיניה דה קייז'ו (Coxinha de Queijo), מילוי של תירס, קושיניה מיניירה (Coxinha Mineira).
קוש ג'ומבו היא שחקנית וסופרת בריטית.
היא מוכרת בעיקר בתפקידה הראשי בתור עורכת הדין לוקה קווין בסדרת הדרמה של CBS, "האישה הטובה" (2016-2015) ובסדרת ההמשך "הטובות לקרב" (2021-2017).
היא גם כיכבה בתור הבלשית בתאני ולאן בסדרת הדרמה המשטרתית "ורה" (2012, 2016-2015).
ג'ומבו אף זכתה לשבחים על עבודתה בתיאטרון.
היא הייתה מועמדת לפרס לורנס אוליבייה על משחקה בתפקיד מרקוס אנטוניוס ביוליוס קיסר ב-2013, וכן שיחקה במחזה שכתבה, "ג'וזפין ואני".
היא זכתה בפרס התיאטרון של איבנינג סטנדרד על הצגת היחיד שלה, ושחזרה את הופעתה בתיאטרון אוף-ברודוויי ב-2015. ג'ומבו הופיעה לראשונה בברודוויי במחזה "הנהר" של ג'אז באטרוורת' בשנת 2014, והייתה מועמדת בשנית לפרס אוליבייה ב-2021 עם שובה לבימת לונדון כהמלט.
ג'ומבו נולדה ברובע דנמרק היל בלונדון לאנג'לה ומרקס ג'ומבו.
אמה היא בריטית ואביה הוא ממוצא ניגרי.
כבת שנייה בשישה ילדים, גדלה ג'ומבו בשכונות לואישם וסאוות'וורק.
היא החלה בשיעורי מחול בגיל 3, טאפ, בלט ומחול מודרני, והמשיכה לריקודי רחוב, מחול מודרני, ריקודים סלוניים ומחול לטיני.
כילדה למדה בבית הספר גלנלין לדרמה כיום אקדמיית גלנלין).
מגיל 11 עד 15 התאמנה בבית ספר פרנסיס קופר למחול, במקביל ללימודיה באקדמיה לבנות, אבל בגיל 14 פרשה מן הלימודים באקדמיה כדי לעסוק ביתר רצינות בלימודי משחק בקרוידן.
היא סיימה בהצטיינות קורס משחק בבית ספר לדיבור ולדרמה לפני שיצאה לקריירה.
היא שקלה לימודי הוראה בלונדון לפני שבחרה סופית בקריירה של שחקנית.
בתיאטרון הופיעה ג'ומבו ב"סיפורי בריקסטון" בתיאטרון ליריק בהאמרסמית', ב"זהב נוזלי" בתיאטרון אמליה ובעמל אהבה לשווא בתיאטרון הגלוב.
כמו כן הופיעה בהפקות שלח גן הדובדבנים, ציד המכשפות, מעגל הגיר הקווקזי, ריצ'רד השלישי ופיגמליון בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
בשנת 2012 זכתה בפרס יאן צ'ארלסון על משחקה בתפקיד רוזלינד במחזה כטוב בעיניכם.
בשנת 2021 כיכבה בסדרת המתח "תישאר קרוב", המבוססת על ספרו של הרלן קובן באותו השם, ששדורה בנטפליקס.
באותה שנה גם שיחקה במותחן "הוא חייב למות".
בשנת 2022 כיכבה במיני-סדרת הדרמה "מים שקטים" לצד דייוויד טננט.
בשנת 2024 כיכבה לצדו של פיטר קפלדי בסדרת מותחן הפשע "קרימינל רקורד" (אנ') בשירות הסטרימינג "אפל TV פלוס" בתור הבלשית הצעירה ג'ון לנקר.
קושמן קלוג דייוויס היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מינסוטה השביעי וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מינסוטה.
ראשית חייו ומלחמת האזרחים האמריקנית
דייוויס נולד ב-16 ביוני 1838 בהנדרסון שבניו יורק להורשיו נ.
משפחתו עברה לטריטוריית ויסקונסין עוד לפני שמלאה לו שנה (אביו המשיך לכהן כחבר הסנאט של ויסקונסין בכמה קדנציות שונות).
דייוויס למד תחילה בקולג' קרול ולאחר מכן באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1857 השלים את לימודיו.
בשנת 1860 התקבל ללשכת עורכי הדין, ולאחר זמן קצר מצא עצמו משרת במלחמת האזרחים האמריקנית ברגימנט ה-28 של חיל הרגלים המתנדבים של ויסקונסין.
הוא שירת תחילה כלוטננט, מפקד פלוגה B של הרגימנט, השתתף בקרבות בזירה המערבית, ובשנת 1864 מונה לעוזרו של הגנרל ויליס א.
ב-1864 חזר דייוויס לביתו בשל מצבו הבריאותי הירוד.
הוא עבר לסיינט פול שבמינסוטה בשל המוניטין של המקום כאתר מרפא, והחל לפתח קריירה משפטית ופוליטית.
בשנים 1867–1868 נבחר לבית הנבחרים של מינסוטה וב-1868 מונה לתובע הפדרלי של מחוז מינסוטה – תפקיד שבו החזיק עד 1873. הוא התפטר מתפקידו כדי להתמודד כמועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל מינסוטה וניצח בבחירות.
במהלך כהונתו ייסד מועצה מדינתית לפיקוח על מסילות ברזל, פעל לתיקון חוקת המדינה כך שתתיר לנשים להצביע בנושאי חינוך ולהיבחר למשרות ציבוריות, וכן העניק סיוע לחקלאים שנפגעו ממכת ארבה.
הוא כיהן קדנציה אחת בלבד, בין השנים 1874–1876, וסירב להתמודד לכהונה נוספת.
חזרה לקריירה משפטית וקריירה פוליטית שנייה
לאחר שסיים את כהונתו חזר לעסוק בעריכת דין, וב־1878 ייצג בהצלחה את השופט שרמן פייג' במשפט ההדחה שלו.
בהמשך הקים שותפות משפטית עם פרנק קלוג וקורדניו סבראנס.
הוא היה מעורב בחקיקה בנושאי פנסיות ובניית תעלות הסו.
החל מ־1897 עמד בראש ועדת החוץ של הסנאט, ומילא תפקיד מרכזי בהתרחשויות שהובילו למלחמת ארצות הברית–ספרד.
הוא אף השתתף במשא ומתן על הסכם פריז, שסיים את המלחמה.
דייוויס התחתן עם לורה באומן ב-1862. הוא התחתן בשנית עם אנה מלקום אגניו פוקס בשנות ה-80 של המאה ה-19.
דייוויס נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית בשנת 1894, וב-1895 נבחר לסגן נשיא כללי של האגודה הלאומית של בני המהפכה האמריקאית.
דייוויס מת בעודו בתפקיד ב-27 בנובמבר 1900 בסיינט פול שבמינסוטה, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון בווירג'יניה.
קושאן (בטורקית מודרנית -"koçan" ובטורקית עות'מאנית - "قوچان") הוא שטר קניין המראה על בעלות במקרקעין, על פי חוק הקרקעות העות'מאני.
שיטת הרישום על פי החוק בנוגע לאדמת מירי הייתה מבוססת על בעלות המדינה, כאשר הרוכש הפרטי הוא אך מחזיק בקרקע.
על פי סעיף 4 לחוק המקרקעין העות'מאני, למחזיק בקרקע היה ניתן שטר טאבו הנושא עליו את התגרה, סמל המלכות, וזו הייתה ההוכחה לכך ששילם את המס עבור המקרקעין.
החוק חייב את הרישום בפנקס המקרקעין (הטאבו), כתנאי לקבלת הקושאן.
הראייה לבעלות במקרקעין הייתה הצגתו של הקושאן.
ליקוייו הרבים של מרשם המקרקעין העות'מאני, הביאו לכך שהמרשם שיקף אך באופן חלקי את הבעלויות והזכויות במקרקעין, וכתוצאה מכך נוצרו סתירות בין המרשם ובין הקושאנים שהונפקו בנוגע לבעלות במקרקעין.
שלטונות המנדט הבריטי עסקו בהסדר מקרקעין שנועד בין היתר לפתור בעיות מסוג זה.
השיטה הבריטית מכונה שיטת טורנס ובה המרשם, ולא השטר, הוא ההוכחה לבעלות.
עם זאת, אחוז קטן מן המקרקעין טרם עברו הליכי הסדר גם כיום.
נכון ל-2015, מקרקעין כאלו משתרעים על כ-4% משטח המדינה.
ככלל, הם רשומים בפנקס השטרות, שהוא אחד משלושת סוגי הפנקסים המתנהלים בלשכות רישום המקרקעין (לצד פנקס הזכויות בו רשומות זכויות במקרקעין מוסדרים ופנקס הבתים המשותפים בו רשומות זכויות בבתים משותפים).
בשל כך במקרקעין שטרם עברו הליכי הסדר, יכול הקושאן לשמש כהוכחה לתביעת בעלות מכוחו.
קז'ימייז' קורד (בפולנית: Kazimierz Kord; 18 בנובמבר 1930 – 29 באפריל 2021) היה מנצח פולני.
בין השנים 1949–1955 קורד למד נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון של לנינגרד בברית המועצות (כיום סנקט פטרבורג).
לאחר מכן למד באקדמיה בקרקוב, פולין.
הוא ניצח על הפילהרמונית של ורשה ועל תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה.
קותֶל חזיר או קְדַל חֲזִיר או בייקון או שפֶּק הם שמות כלליים לנתחי בשר חזיר מומלח מגבו, מצדדיו או מבטנו.
לרוב, מעשנים את קותל החזיר בתהליך עיבודו.
פרוסות קותלי חזיר נחתכות לרוב מגוש גדול אשר בצדו האחד נותר העור, לכן בצד הפרוסה קיימת רצועת עור קשה אשר אינה נאכלת.
קותל חזיר הוא מרכיב חשוב במטבחי אירופה וצפון אמריקה, שם הוא משמש בצורת קוביות כרכיב במאכלים רבים בשל טעמו הבשרי המעושן והשומן אותו הוא מוסיף למזון.
קותל חזיר נאכל גם בצורת פרוסות כמו נקניק, נא או מטוגן, ומהווה חלק חשוב בארוחת בוקר אנגלית מסורתית.
קותל חזיר מפוספס: הנפוץ ביותר בארצות הברית, מקורו בנתח בשר מבטן החזיר.
שומני מאוד ומכיל שכבות שומן המקבילות למישור העור.
קותל חזיר גב: מהאזור המותני הגבי של החזיר, נתח דל שומן יחסית הרווח בבריטניה.
מכונה בארצות הברית "קותל חזיר קנדי" ונפוץ כתוספת לפיצה.
קותל חזיר אמצעי: דומה לקותל חזיר גב, אך שומני וזול במקצת.
קותל חזיר מטוגן הוא רכיב במאכלי ארוחת בוקר אנגלו-סקסיים רבים, כביצים בנוסח בנדיקט.
כאשר מטגנים קותלי חזיר, ממיס החום חלק מהשומן וגורם להתכווצות והתקרזלות הפרוסה.
שטח המגע של הפרוסה במחבת קטן, ולכן יש ללחוץ אותה מדי פעם מטה באמצעות מרית על מנת שתטוגן לכדי פריכות.
קותלי חזיר משמשים להוספת שומן לבשרים הדלים בו כבשר ציפורי ציד או תרנגול הודו על ידי עטיפת בשר הציפור בפרוסת קותל חזיר ואפייתו.
כריך נפוץ עם קותלי חזיר הוא BLT (ראשי התיבות באנגלית של קותלי חזיר, חסה ועגבנייה, מרכיביו העיקריים).
קוּתלוּ ארסלַן (בגאורגית: ყუთლუ არსლანი) היה פוליטיקאי ומדינאי גאורגי, המכונה לעיתים סימון דה מונפור הגאורגי בשל תפקידו במרד כנגד הכוח המלכותי האולטימטיבי, בסביבות 1184. הוא כיהן כמֶצ'וּרצ'לֶתוּחוּצֶסי (მეჭურჭლეთუხუცესი, הווזיר הראשי) תחת גיאורגי השלישי ותמר מלכת גאורגיה.
ארסלן היה קיפצ'קי לשעבר (נאקיפצאקארי, ნაყივჩაყარი) שהתנצר והתאזרח בגאורגיה, מוצאו מיוחס לשבטים הטורקים מערבות צפון הקווקז, שהתיישבו בגאורגיה תחת שלטונו של דוד הבנאי (1089-1125).
בניגוד חד ללורדים הפיאודלים הגאורגים המרדניים הוותיקים, שמרדו תכופות, ייצג קותלו ארסלן דמות של איש פשוט ועדין, איש שירות צבאי, שמעמדו הושג בדרך של נאמנות למלך הגאורגי, גיאורגי השלישי (1184-1156), אותו שרת קותלו כוזיר (وزير) וגזבר.
תפקיד אותו החזיק עד שהמלכה תמר עלתה על כס המלוכה, בשנת 1184.
הוויכוח בין "מפלגת קרבי" ואלה שדגלו במתן כוח אולטימטיבי למלך, נסתיים במאסרו של קותלו ארסלן.
בתגובה, התארגנו תומכיו למרידה, וצעדו לעבר ארמון המלכה.
תמר הסכימה לשחרר את המנהיג האופוזיציונר, אבל רעיונותיו לא התגשמו.
קז'ימייז' היגלוני, קז'ימייז' הרביעי היגלוני (פולנית: ; ליטאית: Kazimieras Jogailaitis; בלארוסית: Kazimir Jahajłavič; 30 בנובמבר 1427 - 7 ביוני 1492), בן השושלת היגלונית, כיהן כדוכס הגדול של ליטא משנת 1440 ומלך על פולין משנת 1447 ועד למותו.
קז'ימייז' נולד ב-30 בנובמבר 1427 בקרקוב, לולדיסלב השני, מלך פולין ולסופיה מהונגריה, בתם של אנדז'יי אולשאנסקי ואלכסנדרה דרוקה, והיה אחיו הצעיר של ולדיסלב השלישי, מלך פולין.
מכיוון שאחיו היה צפוי למלוך לאחר אביהם, לא הוכשר קז'ימייז' למלוכה, ומורהו החשמן זביגנייב אולשניצקי לא השקיע רבות בחינוכו, אולם קז'ימייז' מעצמו גילה עניין רב בדיפלומטיה ובענייני הכלכלה של המדינה.
בשנת 1440 מת ז'יגמונטאס קסטוטיאיטיס הדוכס הגדול של ליטא, ב-29 ביוני אותה שנה, כשהיה בן 13 בלבד, מונה קז'ימייז' על ידי בית הלורדים הליטאי כדוכס הגדול של ליטא, כיורש בית המלוכה המקומי.
האצולה הפולנית קיוותה כי קז'ימייז' ימונה רק כעוצר מטעם בית המלוכה הפולני (דבר אשר יהפוך את ליטא בפועל לחלק מפולין), ומינויו כדוכס גדול עורר מתיחות בין שתי המדינות.
מכיוון שהיה קטין כשמונה לדוכס הגדול, נוהלה המדינה הלכה למעשה בידי בית הלורדים.
בתקופת כהונתו הוא הפך את האצולה הליטאית לשוות ערך לזו של השלאכטה הפולנית.
הוא גם הבטיח שלא למנות אנשים מממלכת פולין לתפקידים בדוכסות הגדולה ושהחלטות לגבי ליטא לא יתקבלו ללא הסכמת מועצת הלורדים.
סמוגיטיה קיבלה זכות לבחור את ראשי העדה.
בשנת 1444 נהרג אחיו ולדיסלב השלישי, מלך פולין בקרב וארנה, וב-25 ביוני 1447 עלה קז'ימייז' במקומו לשלטון אף בממלכת פולין.
בשנת 1454 התחתן קז'ימייז' עם אליזבת מאוסטריה, בתם של אלברכט השני, מלך גרמניה ואליזבת מלוקסמבורג, ממנה נולדו לו 13 ילדים.
באותה שנה חבר קז'ימייז' לקונפדרציה הפרוסית, שדרשה להשתחרר מעולם של אבירי המסדר הטווטוני, ולהסתפח לחלוטין לממלכת פולין, ופתח במלחמת שלש עשרה השנים (1454–1466) נגד מדינת המסדר הטווטוני, שהסתיימה בניצחונו ובכיבוש בירת המסדר בטירת מלבורק.
בשנת 1466 נחתם שלום טורן השני, ולפיו קיבלה פרוסיה המלכותית אוטונומיה שלטונית, עם מטבע משלה, וזכות להחזיק צבא עצמאי, אולם הייתה כפופה לכתר הפולני.
לזכר ניצחונו של קז'ימייז', בעיירה מלבורק יש פסל שלו רוכב על סוס.
הקוריה הרומאית הייתה עוינת לקז'ימייז', בעקבות התנגדותו לתוקפנות האפיפיור פאולוס השני.
בסוף 1466 הטיל האפיפיור נידוי על גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה, וקרא לאצילים הבוהמיים להדיחו.
גאורגה פודבראדי פנה לקז'ימייז', והציע לו להכיר בבנו ולדיסלב כיורשו, בעד לתמיכתו נגד מתיאש הוניאדי.
בתחילת 1469 חזר גאורגה פודבראדי על הצעתו לקז'ימייז', והוא פתח בדיונים על כך עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-22 במרץ 1471 מת לפתע גאורגה פודבראדי, ובנו של קז'ימייז' - ולדיסלב עלה לשלטון במקומו.
אולם עם עלותו לשלטון, פתח מתיאש הראשון, מלך הונגריה במלחמה נגדו על כתר בוהמיה, והמלחמה הסתיימה רק בשנת 1478 בשלום אולומואוץ, שקבע ששניהם יקבלו את התואר "מלך בוהמיה".
אולם הסכסוכים עם מתיאש נמשכו, ומותו בשנת 1490 היווה רווחה גדולה לפולין.
קז'ימייז' היה פסיבי מאוד בענייני הפנים של הממלכה, ועיקר דאגתו הייתה לשמור על זכויות הכתר, ועל זכותו למנות בישופים.
במחלוקת בין פולין וליטא על ווהלין ופודוליה, הכריע קז'ימייז' לטובת ליטא.
על אף היותו אחד המלכים הגדולים באירופה, היה קז'ימייז' תמיד לבוש בבגדים פשוטים, ונהג לשתות רק מים.
בנוסף הוא היה מאוד מתחשב כלפי שריו ומשרתיו, ונהג בנדיבות רבה באויביו המנוצחים.
ב-7 ביוני 1492 מת קז'ימייז' ונקבר בקתדרלת ואוול, ובמקומו עלו לשלטון בניו אלכסנדר יגיילו בליטא, ויאן אולברכט בפולין.
בשנת 1454 התחתן קז'ימייז' עם אליזבת מאוסטריה, בתם של אלברכט השני, מלך גרמניה ואליזבת מלוקסמבורג, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
קז'ימייז' (בפולנית: Kazimierz, נהגה "קַזִ'ימְיֶישׁ"; ביידיש: קזימיר, קוזימיר או קוזמיר; בלטינית: Casimiria) הוא רובע היסטורי חשוב של קרקוב, ולשעבר עיר עצמאית ליד קרקוב.
קז'ימייז ידועה בעיקר עקב היותה מקום מושבה של קהילה יהודית ענפה משנת 1495 ועד מחצית מלחמת העולם השנייה.
בתחילת המאה ה-14 כבר הייתה קהילת קרקוב אחת הקהילות היהודיות החשובות ביותר באירופה, קהילה שנהנתה מכתב הזכויות שניתן לה ב-1334 על ידי המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול").
ב-27 במרץ 1335 החליט קז'ימייז' השלישי לתת את חסותו האישית ליישוב קטן שהתקיים על אי בנהר הויסלה ולהקים במקום עיר.
העיר נקראה על שמו - קז'ימייז', בלטינית Casimiria.
ב-1340 צורף גם היישוב שהתפתח סביב שוק הבקר בבאוול (Bawół), (תרגום שם המקום לעברית הוא תאו) לתחום קז'ימייז' וכך גבולות העיר חפפו את גבולות האי.
המלך העניק לעיר זכויות התואמות את זכויות מגדבורג ובכך הפך אותה למוקד משיכה ליהודים, הן מפולין והן מבוהמיה הסמוכה שהתיישבו בעיר ובנו בה בתי כנסת, הראשון שבהם היה האלטשול.
ב-1362 הקים סביב העיר חומות וביצורים, בנה גשר לכוון קרקוב ובנה כנסיות.
בניית הגשר עודדה הקמת בתי מלאכה, בעיקר בתחום עיבוד עורות, שכעת יכלו לשווק את תוצרתם בקלות ונתנה דחיפה כלכלית לעיר.
בתי המלאכה השתמשו במלח שהביאו ממכרות המלח בווייליצ'קה הסמוכים.
בשנת 1495 גורשו יהודי קרקוב לקאז'ימייז'.
תולדות שתי הקהילות קשורות זו לזו.
מאז ימי הביניים הייתה קרקוב מרכז יהודי מן החשובים באירופה.