tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא נקראה כך על שם סבהּ יורש העצר (שארלוט היא הצורה הנקבית של צ'ארלס), על שם הסבתא-רבתא שלה, המלכה אליזבת, ועל שם סבתהּ, הנסיכה דיאנה, שנהרגה בתאונת דרכים ב-1997.
ב-5 ביולי 2015 הוטבלה לנצרות באחוזה באנגליה, עם מים שהובאו מנהר הירדן.
ב-23 באפריל 2018 נולד אחיה לואי, ובכך הפכה שארלוט לנסיכה הראשונה בבריטניה המקדימה את אחיה הצעיר בסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל שינוי חוק העדפת הבן הבכור בממלכות חבר העמים הבריטי כחלק מהסכמת פרת' ב-2011.
בסתיו 2022 החלה ללמוד עם אחיה בבית הספר הפרטי למברוק שבקרבת וינדזור.
הפרח Rossano Charlotte, מין מתורבת של חרצית, נקרא על שמה של הנסיכה ואחוזים מסוימים מהרווחים ממכירותיו נתרמים למוסדות צדקה.
שארלוט היא נסיכת הממלכה המאוחדת ותאריה לאורך השנים:
מלידתה: הוד רוממותה המלכותית, הנסיכה שארלוט מקיימברידג'.
מ־9 בספטמבר 2022: הוד רוממותה המלכותית, הנסיכה שארלוט מוויילס.
הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' הייתה בת למשפחת המלוכה הבריטית, נכדתו של ג'ורג' השלישי וסבתא-רבתא של המלכה אליזבת השנייה.
בזכות נישואיה היא נשאה את התואר "דוכסית טק".
מרי אדלייד תיזכר כאמה של המלכה מרי, בת זוגו של המלך ג'ורג' החמישי.
היא הייתה אחת מבני משפחת המלוכה הראשונים שנתנו חסות למגוון רחב של מפעלי צדקה.
מרי אדלייד נולדה בהנובר לאביה, הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', הצעיר ביותר מבין הבנים שהגיעו לבגרות של המלך ג'ורג' השלישי ושל שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
אמה הייתה אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של הנסיך פרידריך, נסיך הסן-קאסל.
מרי אדלייד הוטבלה ב-27 בנובמבר 1834 בבית קיימברידג' שבהנובר.
דודתה מצד אביה, הנסיכה אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת, הייתה סנדקיתה היחידה שנכחה בטקס ההטבלה.
שאר סנדקיה וסנדקיותיה, שיוצגו ככל הנראה על ידי מיופי כוח, היו המלך ויליאם הרביעי ורעייתו המלכה אדלייד (דודה מצד אביה ורעייתו), הנסיכה מרי, דוכסית גלוסטר ואדינבורו (דודתה מצד אביה), מריה, נסיכת הסן-קאסל (דודתה מצד אמה) והנסיכה פרידריך מאנהלט (בת דודתה).
מרי אדלייד בילתה את שנותיה הראשונות בהנובר, שם אביה כיהן כמשנה למלך בשמו של דודה ג'ורג' הרביעי ואחריו ויליאם הרביעי.
ב-1837, לאחר מות דודה, ויליאם הרביעי, עלתה לכס המלוכה בבריטניה, בת דודתה, הנסיכה ויקטוריה מקנט כמלכה ויקטוריה.
על פי החוק הסאלי נמנע מהמלכה ויקטוריה לרשת את כתר ממלכת הנובר, ותחת זאת הועבר הכתר לנסיך ארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד.
לפיכך, הגיעה לקיצה האוניה הפרסונלית בין בריטניה והנובר, שהתקיימה מעל מאה שנה ושבמסגרתה המונרך של ממלכת הנובר התגורר באנגליה כמלך בריטניה ובאמצעות משנה למלך שמשל בשמו, מלך בהנובר.
הדוכס מקמברלנד עבר להנובר ואביה של מרי אדלייד לא היה כבר נחוץ שם והוא שב עם משפחתו ללונדון וקבע את משכנו בארמון קנזינגטון.
בגיל 30 הייתה מרי אדלייד עדיין רווקה.
ממדי גופה הגדולים (שהקנו לה את הכינוי "מרי השמנה" - Fat Mary) והעובדה שלא הייתה לה הכנסה כספית, היו הגורמים לרווקותה, בנוסף לגילה המתקדם.
עם זאת, מעמדה המלכותי מנע ממנה להינשא לאדם ללא ייחוס מלכותי.
בת דודתה, המלכה ויקטוריה, ריחמה עליה וניסתה להסדיר שידוך עבורה.
בסופו של דבר, נמצא מועמד מתאים בממלכת וירטמברג, הנסיך פרנסיס מטק.
הנסיך היה בדירוג נמוך ממרי אדלייד.
הוא היה צאצא לנישואים מורגנטיים ולא היו לו זכויות ירושה לכתר וירטמברג, אך היה לו תואר נסיך ובעורקיו זרם דם מלכותי.
ללא כל אפשרות אחרת, הסכימה מרי אדלייד להינשא לו.
ב-12 ביוני 1866 נישאו מרי אדלייד ופרנסיס בכנסיית סנט אן שבקיו, מחוז סארי.
הדוכס והדוכסית מטק העדיפו להתגורר בלונדון ולא מחוץ לבריטניה, בעיקר בשל העובדה שמרי קיבלה קצבה ממשלתית שנתית של 5,000 ליש"ט ועקב העובדה שהיא לקחה על עצמה תפקידים מלכותיים.
אמה, הדוכסית מקיימברידג', שילמה לה גם סכום משלים.
בקשתה מהמלכה ויקטוריה להכנסה נוספת נענתה בשלילה, אך המלכה העבירה לרשותם דירות בארמון קנזינגטון ובווייט לודג' בפארק ריצ'מונד כמעון כפרי.
מרי אדלייד ביקשה שלבעלה יוענק תואר "הוד מעלתו המלכותית" (Royal Highness), אך המלכה סירבה לכך ותחת זאת העניקה לפרנסיס את התואר "הוד מעלתו" (Highness) לרגל חגיגות יובל הזהב שלה.
למרי אדלייד ופרנסיס נולדו בת אחת ושלושה בנים:
מרי (1953-1867), נישאה לג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
אדולפוס (1927-1868), לימים דוכס טק ומרקיז קיימברידג'.
למרות הכנסתם הצנועה של מרי אדלייד ופרנסיס, היה לה טעם יקר והיא חיה חיים ראוותניים, היא צרכה מאכלים יקרי המציאות, רכשה בגדים יקרים ויצאה לחופשות מעבר לים.
עד מהרה תפחו חובותיה ובני הזוג נאלצו להימלט מבריטניה ב-1883 כדי להתחמק מנושיהם.
הם נסעו לפירנצה וכן התארחו אצל קרובי משפחתם באוסטריה ובגרמניה.
בתחילה הם נסעו תחת השמות הרוזן והרוזנת פון הוהנשטיין.
יחד עם זאת, מרי העדיפה לנסוע תחת תוארה המלכותי שהעניק לה תשומת לב ושירות טוב יותר באופן משמעותי.
בני הזוג טק שבו מגלותם הכפויה ב-1885 והמשיכו לחיות בארמון קנזינגטון ובוויט לודג'.
מרי אדלייד החלה להקדיש את חייה לפעילות צדקה ושמשה כפטרונית של מפעלי צדקה שונים לילדים.
ב-1891, פעלה מרי אדלייד בלהיטות למען נישואיה של בתה, הנסיכה ויקטוריה מרי מטק (שכונתה בחוג המשפחה "מאי") עם אחד מבניו של נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי.
באותה תקופה, חיפשה המלכה ויקטוריה כלה ילידת בריטניה עם ייחוס מלכותי עבור נכדה, המלך לעתיד, ובתה של מרי אדלייד התאימה לקריטריונים אלו.
לאחר אישורה של המלכה, התארסה הנסיכה ויקטוריה מרי עם הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, שהיה אז השני בסדר הירושה לכתר הבריטי.
מותו של הדוכס, שישה חודשים מאוחר יותר, היה מכה אכזרית.
יחד עם זאת, המלכה ויקטוריה חיבבה את הנסיכה מרי ושכנעה את אחיו של הדוכס המנוח והבא בתור בסדר הירושה, הנסיך ג'ורג', דוכס יורק, לשאת את מרי לאישה.
השניים נישאו ב-6 ביולי 1893 בקפלת ארמון סנט ג'יימס.
מרי אדלייד לא זכתה מעולם לראות את בתה מוכתרת כמלכה.
היא מתה ב-27 באוקטובר 1897 בוויט לודג', בעקבות סיבוכים של ניתוח חירום שעברה.
היא נטמנה בקמרון המלכותי בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור.
27 בנובמבר 1833 – 12 ביוני 1866: הוד מעלתה מלכותית הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג'.
12 ביוני 1866 – 16 בדצמבר 1871: הוד מעלתה המלכותית הנסיכה פרנסיס מטק.
כנכדה בקו זכרי של מלך הנובר, היא גם נשאה את התארים: נסיכת הנובר ודוכסית בראונשווייג ולינבורג.
הנסיכות הריבונית של ארצות השפלה (בהולנדית: Soeverein Vorstendom der Verenigde Nederlanden) היה שמה של הולנד בין 1813–1815, אשר הפכה לאחר מכן ל.
לאחר שארצות השפלה שוחררו ב-1813 מכיבוש צרפת על ידי הצבא הרוסי והפרוסי, עגן וילם פרדריק, בנו של הסטאדהאודר האחרון, וילם החמישי, נסיך אורנז', בעיירת הנמל סכוונינגן, והמשיך משם להאג, שם הוא קיבל ב-2 בדצמבר את התואר "נסיך סוברני של ארצות השפלה" (Soeverein Vorst der Nederlanden).
צרפת תחזור לגבולה הקודם וארצות השפלה הדרומיות יתאחדו עם הולנד בצפון, ויתווספו להן אזורים גרמניים ממערב לריין.
מדינה זו תהיה ריכוזית, כפי שקיווה וילם, וזאת בניגוד לרצונם של נציגי המדינות הקודמות, שקיוו לכונן מחדש את הנסיכויות הישנות גם תחת שלטון בית אורנז'.
בשנת 1830 פרצה המהפכה הבלגית, ובסיומה הפכה בלגיה לממלכה עצמאית, אשר מעמדה אושר בהסכם לונדון.
הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים הוא סרט הנפשה ופנטזיה מוזיקלי אמריקאי משנת 2007, שנכלל במדיות של הזיכיון "נסיכות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני, ומכיל סיפורים חדשים על הנסיכה אורורה מהסרט "היפהפייה הנרדמת" (1959) והנסיכה יסמין מהסרט "אלאדין" (1992).
הסרט בוים על ידי דייוויד בלוק, נכתב על ידי שירלי פירס, הופק על ידי קורט אלברכט ודגלאס סגל, הולחן על ידי ג'ף דנה ונערך על ידי קווין לוקארו.
אולפני דיסניטון הפיקו את הסרט, כאשר הוא הונפש על ידי Toon City Animation שבפיליפינים.
הסרט הופץ על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment ישירות לצפייה ביתית ב-DVD, כאשר הוא הופץ לראשונה בארצות הברית ב-4 בספטמבר 2007. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2012 בערוץ דיסני ג'וניור.
אורך הסרט הוא כ-56 דקות.
הסרט נועד להיות ראשון בסדרת סרטים המבוססים על "נסיכות דיסני", אך בעקבות מכירות נמוכות, ביקורות שליליות וארגון מחדש של חברת ההפקה הוחלט לבטל אותה.
אף על פי שהסדרה לא יצאה לפועל, הופצה כמות הגונה של סחורה ממותגת לפיה, הכוללת בובות, משחקים וצעצועים.
בטקס פרסי אנני ה-35 הסרט היה מועמד לפרס אנני לפסקול הטוב ביותר, אך הפסיד לסרט "רטטוי".
הסרט מחולק לשני חלקים: הראשון, "מפתחות לממלכה", עוקב אחר הנסיכה אורורה מהסרט "היפהפייה הנרדמת" (1959), והשני, "יותר מנסיכה טווסה", עוקב אחר הנסיכה יסמין מהסרט "אלאדין" (1992).
שני חלקי הסרט מלמדים על ערכים חשובים לחיים וערכה של התמדה.
העלילה מתרחשת לאחר אירועי הסרט "היפהפייה הנרדמת", והיא נחשבת להפקה הראשונה שממשיכה אותו.
המלך סטפן, המלכה ליאה, המלך יוברט והנסיך פיליפ עזבו את הממלכה למשך יומיים עבור ועידה מלכותית, והפקידו את האחריות עליה בידי הנסיכה אורורה בהיעדרם.
שלוש הפיות הטובות, פלורה, פאונה ומריוות'ר מציעות לאורורה את עזרתן, אך היא מסרבת להצעה מתוך מחשבה שהיא תוכל להסתדר לבד.
מריוות'ר נותנת לאורורה את שרביטה במקרה שהיא תזדקק לסיוע ומזהירה אותה לנקוט בו זהירות רבה.
משימותיה של אורורה הן תכנון סעודות, טיפול באיכרים וארגון משרתים לטיפול במטבחים ובגנים.
אורורה סבורה שהיא תוכל לבצע את עבודתה ללא שימוש בשרביט, אבל מאוחר יותר בלילה לפני השינה, אורורה לא יכולה שלא לשחק עם השרביט, ומשתמשת בקסם על מנת להכין לעצמה שמלת נשף גדולה וצהובה.
לבסוף, לאחר יום ארוך של התמודדות עם תלונות, מוותרת אורורה ומשתמשת בשרביט על מנת לעזור לאיכר מקומי הזקוק לתרנגולות ולחזירים חדשים.
חוסר ניסיונה בקסם מוביל לתוצאות בלתי-שגרתיות, כגון תרנגולות-ענק וחזירים ירוקים והפיכת האיכר לברווז.
לאחר שהיא מבינה שהשימוש בשרביט היה מוטעה, היא מעלה רעיונות לפתירת הבעיות בכוחות עצמה.
במהלך החלק מושר על ידי אורורה השיר "Keys to the Kingdom", שנכתב והולחן על ידי איימי פאוורס וראס דזאלבו.
העלילה מתרחשת לאחר אירועי הסרט "אלאדין ומלך הגנבים" (1996), הסרט השלישי בזיכיון "אלאדין".
הנסיכה יסמין מואסת בחובותיה הרגילות כנסיכה ומשתעממת מהן.
היא כבר אינה מרוצה מפיקוח על פתיחות חנויות ומסיוע במכירת גמל בשוק המקומי.
בעת ציור דיוקן שלה בתור "נסיכה טווסה", מאבדת יסמין את סבלנותה ואומרת שהיא רוצה יותר אחריות.
הסולטאן נותן לה את תפקיד "מחנכת עוזרת" באקדמיה המלכותית.
יסמין נרגשת עד שהיא פוגשת את תלמידיה.
הם מתנהגים באופן בלתי-הולם, מקשקשים על הקירות, נלחמים עם כריות ומשליכים ספרים.
היא קוראת לראג'ה, טיגריס המחמד שלה, להפחיד את הילדים ולגרום להם להתנהג בהתאם, אך הם מתעלמים ממנו ואחר כך רודפים אחריהם לעבר עץ.
מאוחר יותר באותו הלילה מסבירה לה העוזרת שלה שהיא צריכה סבלנות והתמדה, ובעזרת אותם כלים יתאפשר לה לעשות כל מה שברצונה.
למחרת מבקש הסייס חקים את עזרתה של יסמין.
הסוס היקר של הסולטאן, סהרה, נעלם מן האורוות, וחקים יפסיד את עבודתו אם הוא לא יאותר.
יסמין לוקחת על עצמה את האחריות לאתר את סהרה ולהשיבו אל הארמון, עם עזרתם של מרבד הקסמים, אבו הקוף ויאגו התוכי.
במהלך החלק מושרים על ידי יסמין השירים "Peacock Princess" ו-"I've Got My Eyes on You", כאשר בראשון שר גם יאגו.
גם שירים אילו נכתבו והולחנו על ידי פאוורס ודזאלבו.
הדיבוב העברי בוים על ידי שרון כהן, והופק על ידי הדס מוזס.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי כקולות רקע גדי לוי וטליה ברקאי.
הסרט נועד להיות ראשון מתוך סדרת סרטים שמבוססת על "נסיכות דיסני" בשם "Disney Princess Enchanted Tales" ("נסיכות דיסני סיפורים מכושפים"), בה מוצמדים סיפורים קצרים על הנסיכות השונות על פי חפיפה נושאית כלשהי.
במקור, הסרט הראשון בסדרה היה אמור להיקרא "Disney Princess Enchanted Tales: A Kingdom of Kindness" ("נסיכות דיסני סיפורים מכושפים: ממלכה של אדיבות"), ולכלול סיפור שונה על אורורה וסיפור על בל מהסרט "היפה והחיה" (1991) במקום על יסמין.
טריילרים לסרט צורפו לתקליטורי DVD שונים של חברת וולט דיסני, אך הוא מעולם לא הופץ, כאשר במקומו הופץ סרט זה.
הסרט השני בסדרה תוכנן לצאת בשנת 2008, כאשר הוא היה אמור לכלול סיפור על סינדרלה מסרט בעל אותו שם משנת 1950 ועל מולאן מסרט בעל אותו שם משנת 1998. אף על פי שטריילר לסרט צורף לתקליטורי DVD שונים של דיסני, הסרט מעולם לא הופץ בעקבות ביטול סדרת הסרטים.
ביטול הסדרה נבע עקב מכירות גרועות של הסרט הראשון, ביקורות שליליות וארגון מחדש של אולפני דיסניטון שהפיקו את הסרט.
האולפנים החליטו שהם מפסיקים להפיק סרטי המשך ישירות לווידאו והם מתחילים להתמקד בזיכיונות והנפשה ממוחשבת, כך הם הפיקו את סדרת הסרטים "טינקרבל" שמבוססת על הזיכיון "פיות דיסני" ואת הסרטים "מטוסים" (2013) ו"מטוסים 2: לוחמי האש" (2014) שמשמשים כספין אוף לזיכיון "מכוניות".
במהדורה מיוחדת שיצאה לסרט בשנת 2009, צורף דיסק בונוס הכולל את השירים של בל, סינדרלה ומולאן מהסרטים שבוטלו.
השירים של סינדרלה ומולאן התנגנו מעל קטעים מסרטים קודמים שהופקו להן מאחר שהן היו אמורות להופיע בסרט השני שבוטל ועוד לא היה לו רצף מונפש מותאם, בעוד שלשיר של בל היה רצף מונפש.
בנוסף לשירים על הנסיכות, היו קטעים מהסרט "הנסיכה והצפרדע" בכיכובה של הנסיכה טיאנה, על מנת לקדם אותו לקראת יציאתו לאקרנים בהמשך השנה.
אתר "Common Sense Media" העריך שלסרט היו "שיעורי התמדה למעריצי נסיכות בגילאי 3–6" והעניק לו דירוג של 2 מתוך 5 כוכבים.
הוא ציין את הנושאים הרווחים של "עקבו אחרי החלומות שלכם ולעולם אל תוותרו", אופי ה"חזון, האמיץ והנחוש" לחיקוי של הנסיכות הגיבורות, ואת התפיסה ש"כנכס של דיסני, הסרט הזה פועל בהכרח כחיזוק מותג עבור ליין המוצרים של נסיכות דיסני".
מוניקה מאייר מאתר "CineMagazine" העניקה לסרט דירוג של 2 מתוך 5 כוכבים, וציינה "זה מצער שלשני הסיפורים יש איכות כל כך משתנה.
אם זה היה קצת יותר מאוזן אז הסרט היה יכול להפוך לסרט נהדר.
כעת הוא נותר חלש בגלל שהקטע של היפהפייה הנרדמת הוא בינוני לחלוטין ובקושי ראוי לדיסני".
בנוסף היא כתבה מסקנה שטוענת שפרויקט זה מתמקד ביצירת רווח מאשר בשמירה על יושרה אמנותית".
באתר "Antagony & Ecstasy" טים בריטון תיאר את הסרט כ"הראשון בניסיון שהופסק ליצור סדרה חדשה של סרטוני וידאו זולים-אפילו-על-פי-הסטנדרטים-של-זול", וסיכם "אני לא יכול לשנוא לגמרי את הגירוש הקטן והנורא הזה.
זה קצר מדי; זה אקראי פורה מדי; וייתכן מאוד שזו הסיבה שסרטי ההמשך של דיסני נחנקו למוות לבסוף".
בן סימון כתב באתר "Animated Views" על ההנפשה ש"הסגנון הקשיח והזוויתי של היפהפייה הנרדמת על רקע הרכות המעוגלת של אלאדין, לא מחמיאים זה לזה כל כך והתנגשו במקצת".
רנטה ג'וי כתבה באתר "DVDizzy" ש"קשה לשבח צמד של שני 'סרטים' בני חצי שעה, שנוצרו עם סטנדרטים לא גבוהים בהרבה מאלה של סרט מצויר בשבת בבוקר, המשווקים כסרט באורך מלא".
באותו אתר נכתב על ידי לוק בונאנו שהסרט "מספק מעט כיף בכך שהוא מאפשר לנו לראות את הדמויות הזוכות האלה שוב ועוד מחייהן.
אבל בניגוד להתרגשות והבידור של יציאות המסך הגדול שלהם, החיים שלהם כאן קצת משעממים ודידקטיים".
בסקירה שנעשתה באתר "Inside Pulse" על ידי דני קוקס נכתב ש"בשום אופן שום דבר אינו כל כך בלתי נשכח או אפילו קליט מספיק כדי להידבק במוח שלך, אז אל תצפה לצטט שורות או אפילו לזכור באמת מה קרה בהמשך היום".
מרי קוסטה, המדבבת המקורית של אורורה, שיתפה שהיא לא אהבה את הסרט החדש והרגישה שהוא לא עובד.
הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה הוא סרט טלוויזיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת לכל המשפחה משנת 2012, מסוגת פנטזיה מוזיקלית, אשר משמש כפיילוט לסדרת הטלוויזיה "הנסיכה סופיה הראשונה" ששודרה לראשונה בשנת 2013. הסרט בוים על ידי ג'יימי מיטשל ונכתב על ידי קרייג גרבר, כאשר השניים גם הפיקו אותו.
הסרט הולחן על ידי קווין קליאש, כאשר השירים נכתבו על ידי ג'ון קוואנו.
הסרט הופק על ידי Disney Television Animation שבבעלות חברת וולט דיסני.
הסרט עוקב אחר סופיה, ילדה קטנה מהכפר שבעקבות נישואיה של אמה עם המלך היא הופכת לבת מלוכה.
לסופיה קשה להתרגל לחייה ולאחיה החדשים, אך בעזרת תליון מיוחד בעל כוחות קסומים היא הופכת לנסיכה בלתי רגילה.
הסרט כולל חמישה שירים מקוריים, ובנוסף לדמויות המקוריות שמככבות בו, מופיעות בו פלורה, פאונה ומריוותר, פיות מהסרט "היפהפייה הנרדמת" משנת 1959, וסינדרלה, נסיכת דיסני השנייה מסרט בעל אותו שם משנת 1950. מוסר ההשכל של הסרט הוא שלכל אחד מגיע הזדמנות שנייה.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-18 בנובמבר 2012 בהפצת Disney–ABC Domestic Television, לציון יום הולדתו ה-84 של מיקי מאוס, כאשר צפו בו כ-8.17 מיליון צופים.
בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב עברי בערוץ דיסני ב-22 במרץ 2013, כאשר לפניו שודר סרט קצר שמבוסס על הזיכיון "פיות דיסני", ואחריו שודר הסרט באורך מלא "היפה והחיה 2: חורף קסום".
הסרט הופץ ב-DVD בארצות הברית ב-25 במרץ 2013, כאשר הוא הופץ בהמשך גם בישראל.
אורך הסרט הוא כ-48 דקות.
בהשראת הסרט נכתב ספר מאת קתרין הפקה, אשר תורגם לעברית על ידי סיגל גפן ויצא לאור בישראל על ידי ידיעות ספרים.
בנובמבר 2022, לרגל ציון עשור לסרט, נודע שיופק ספין אוף נוסף לסדרת הטלוויזיה לאחר הסדרה "אלנה מאוולור".
באוגוסט 2024 נודע ששמו יהיה "הנסיכה סופיה הראשונה: קסם מלכותי" ושהוא יחל את שידוריו בשנת 2026.
הסרט עוקב אחר סופיה, ילדה כפרייה שבעקבות נישואיה של אמה מירנדה למלך רולנד השני הופכת לבת מלוכה, דבר לו קשה לה להתרגל.
בנוסף לקושי להתנהג כבת מלוכה, סופיה מתקשה להתחבר לאחיה החדשים, אמבר וג'יימס.
לאחר שהיא מספרת על כך לאמה, המלך רולנד מביא לה תליון מיוחד בעל כוחות קסומים, אותו סדריק המכשף של הממלכה מעוניין להשיג.
התליון מאפשר לסופיה לתקשר עם חיות, ובמהלך הסרט, כשהיא נכנסת לצרה, הוא מזמן את הנסיכה סינדרלה שנחלצת לעזרתה.
בסרט רואים כיצד סופיה לומדת להשתמש בתליון שלה, איך היא מתמודדת עם חייה החדשים, ומכירים את הדמויות של הסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה", לה הסרט משמש כפיילוט.
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי אסנת סדן וגלי נשר.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתסופיהאריאל וינטרמשי קלינשטייןהמלכה מירנדהשרה רמירזטליה ברקאימיהאשלי אקשטייןקלוברויין בריידיגילן שחףבייליוויקטים גאןאוהד שחרוורמהודג'ים קאמינגסהנסיכה אמברדרסי רוז ברנסלורן סבירהנסיך ג'יימסזק קליסוןשקד פרסיהמלך רולנד השניטרוויס וילינגהםמולי שולמןסדריקג'ס הארנללירון לברוביןמגאן סטראנגהכנרת לימוניפלורהברברה דיריקסוןהדר שחף-מעייןפאונהראסי טיילורהילה מערבימריוותרטרס מקניילעדי ארדסינדרלהג'ניפר היילתמי ברקרוביפיונה בישופעדן גמליאלג'יידאיזבלה אקרסשחר קדושהנסיך זנדרמקסים נייטדולב סלע
במהלך הסרט מופיעים חמישה שירים מקוריים, אשר הולחנו על ידי קווין קליאש ונכתבו על ידי ג'ון קוואנו.
ארבעה שירים מופיעים במהלך הסרט כשהדמויות מבצעות אותם, והשיר "Rise and Shine" ("זמן להתעורר") מלווה את כתוביות הסיום של הסרט, כשהוא נחשב לשיר הנושא שלו והופק לו קליפ בהשתתפות אריאל וינטר, המדבבת המקורית של סופיה.
בדיבוב העברי של הסרט כל השירים דובבו בניהולה של תמי ברק.
עלילת הסרט עוקבת אחר סופיה, שיוצאת יחד עם סדריק ואמבר אחותה החורגת להציל את ממלכת אינצ'נסיה לאחר שהנסיכה אייבי השתלטה עליה באמצעות פרפריה.
במהלך הסרט מבוצעים על ידי הדמויות שלושה שירים מקוריים, ומופיעה בו רפונזל, נסיכת דיסני העשירית שהופיעה לראשונה בסרט "פלונטר" משנת 2010.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ דיסני ב-23 בנובמבר 2014, במסגרת אירועי יום המשפחה, כאשר צפו בו כ-3.56 מיליון צופים.
בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב עברי ב-17 ביולי 2015 בערוץ דיסני ג'וניור.
הסרט משמש גם כפרקים 18 ו-19 של העונה השנייה של הסדרה.
בהשראת הסרט נוצר משחק רשת וספר, כמו כן הוא הופץ ב-DVD.
אורך הסרט הוא כ-45 דקות.
הסרט מתרחש כשנה לאחר אירועי הסרט "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה", והוא עוקב אחר סופיה שמספרת לאחותה החורגת אמבר שהתליון שלה קסום ומאפשר לה לדבר עם חיות, כמו כן, במידת הצורך, מזמן את אחת מנסיכות דיסני.
אמבר, שמקנאה שלסופיה יש את התליון, גונבת אותו ממנה ומנסה לזמן את רפונזל, אחת מנסיכות דיסני.
לרוע המזל, גנבת התליון מסופיה נחשב כמעשה רע, ולכן שאמבר מנסה לזמן את רפונזל מגיעה במקומה הנסיכה אייבי, נסיכה מרושעת המתכננת להשתלט על ממלכת אינצ'נסיה ולהפוך אותה לשחור לבן.
במהרה, בעזרת פרפרים אפלים, הנסיכה אייבי השתלטה על הממלכה.
כדי להציל את המצב, סופיה, אמבר וסדריק המכשף יוצאים למסע בו יצטרכו להשיג נשימה של דרקון, דבר שיכול להחזיר את המצב לקדמותו.
במהלך המסע, אמבר וסופיה פוגשות את רפונזל בזכות התליון שמזמן אותה, אשר מעודדת את האחיות לא לוותר ולסכן את הכל.
לבסוף, אמבר, סופיה וסדריק מצליחים להחזיר את המצב לקדמותו בעזרת שיתוף פעולה.
בסיום הסרט אמבר אמרה לסופיה שהיא שמחה שהיא אחותה.
הדיבוב האנגלי בוים על ידי סם ריגל, ואילו הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק והופק על ידי מעיין שניידר-משה.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתסופיהאריאל וינטרמייה קדושקלוברויין בריידיגילן שחףהנסיכה אמברדרסי רוז ברנסלורן סבירהנסיך ג'יימסטיילר מרנהנדב ירושלמיהמלך רולנד השניטרוויס וילינגהםמולי שולמןבייליוויקטים גאןאוהד שחרהנסיכה אייביאנה קאמפתמי ברקהמלכה מירנדהשרה רמירזטליה ברקאימיהאשלי אקשטייןסדריקג'ס הארנללירון לברפונזלמנדי מורמשי קלינשטייןפלמביוג'ון מישל היגינסגילן שחףסמוקליסם ריגללורן סבירהובווינגגריי אנתוני ויליאמסגילן שחףנייטלייטמייק וינגרטדן קיזלראוורברןאוליבר פלאטגדי לוירוביןמגאן סטראנגההשף אנדרהרובין אטקין דאונסשומר פחדןקית' פרגוסון
במהלך הסרט מופיעים שלושה שירים מקוריים, אשר הולחנו על ידי ג'ון קוואנו ונכתבו על ידי קרייג גרבר ומיכאל ג.
בדיבוב העברי כל השירים דובבו בניהולה של תמי ברק.
הסרט הופץ ב-DVD בארצות הברית ב-24 בפברואר 2015, יחד עם שלושה פרקים מתוך הסדרה.
כמו כן, צורפה אליו שרשרת פרפרים מחליפת צבעים.
בהשראת הסרט נוצר משחק רשת בו באמצעות דמותה של אמבר או סופיה צריך לאסוף את הפרפרים של הנסיכה אייבי מהארמון.
אם מצליחים לעבור את כל שלבי המשחק, הזוכה יכול להדפיס דף צביעה של סופיה מתוך הסרט.
כמו כן, נכתב ספר המספר את עלילת הסרט על ידי קרייג גרבר וקתרין הפקה, כאשר הוא אויר על ידי גרייס לי.
הספר תורגם לעברית על ידי סיגל גפן ויצא לאור בישראל על ידי "ידיעות ספרים" בשנת 2015.
הנסים של ישו הם המעשים העל-טבעיים המיוחסים לישו בברית החדשה ובטקסטים נוצריים אחרים.
מרבית הנסים קשורים לריפוי באמונה, גירוש שדים, תחיית מתים, שליטה בטבע וסליחת חטאים.
בבשורות הסינופטיות (בשורות מרקוס, מתי ולוקס), מסרב ישו לספק לאותם ספקנים שחלקו עליו אות פלאי להוכחת אלוהיותו.
בבשורת יוחנן, נאמר שישו ביצע שבעה אותות מופלאים, החל מהפיכת מים ליין בתחילת שליחותו זו ועד להחייאתו מהמתים של אלעזר, לקראת סופה של שליחותו עלי אדמות.
עבור כנסיות פונדמנטליסטיות, אוונגליסטיות ומסורתיות, המייחסות משמעות מילולית לכתבי הקודש, הנסים הללו הם בבחינת אירועים היסטוריים שהתרחשו בפועל.
עבור כנסיות ליברליות, הנסים הללו מהווים סיפורים בעלי משמעות מטפורית בלבד..
ברוב המקרים פרשנים נוצרים מקשרים כל אחד מן נסים ללימוד מסוים, המשקף מסר מסוים של ישו.
בחיבור "הנסים של ישו" מתאר הפרשן ה.
ואן דר לוס שתי קטגוריות עיקריות של נסים המיוחסות לישו: הללו שהשפיעו על בני אדם, כגון, העיוור מבית-ציידה ונקראים "נסי ריפוי", וכאלה שיש בהם משום "שליטה על הטבע", למשל הליכה על מים.
שלושה סוגי נסי הריפוי שתוארו הם: נסים שבהם נרפאו מחלות, נסים שבהם בוצע גירוש שדים ונסים שבהם בוצעה החייאה מן המתים .
קארל בארת' ציין כי בין הנסים הללו, נס ההשתנות של ישו, הוא ייחודי בכך שהנס קורה לישו עצמו.
גם נס עלייתו של ישו לשמים הוא נס ייחודי שלא התרחש כתוצאה מפעולה של ישו עצמו, אלא שהוא נישא השמימה בעננים, בגבורת אלוהים.
יתר על כן הוא מעולם לא ייחס את מעשי הנסים לעצמו, אלא לגבורה ששרתה עליו מלמעלה - מאביו שבשמיים.
לא תמיד ברור בוודאות שכאשר נס מסוים מתואר בשתי בשורות או יותר, התיאורים מתייחסים לאותו אירוע.
לדוגמה, במהלך ריפוי עבדו של שר המאה, בבשורת מתי ח: 13-5, ובבשורת לוקס ז: 10-1 מסופר כיצד ריפא ישו את עבדו של שר המאה (הסנטוריון) הרומי בכפר נחום.
בבשורת יוחנן ד: 54-46, ישנו תיאור דומה של נס הריפוי בכפר נחום, אך הוא מתואר שם באופן שונה במקצת, היות שמסופר שם כי היה זה בנו של פקיד מלכותי שנרפא מרחוק.
קבוצת הנסים הגדולה ביותר המוזכרות בברית החדשה כוללת נסי ריפוי.
הבשורות מספרות על הנס באופן השונה בכמות הפרטים הניתנים לכל נס, לפעמים מרפא ישו תוך כדי דיבור פשוט, פעמים אחרות הוא מבצע דבר מה, כמו הנחת ידיים או יריקה ויצירת טיט תוך עירוב רוק עם עפר.
בדרך כלל נזכרים נסי הריפוי בבשורות הסינופטיות אך לא בבשורת יוחנן.
הבשורות הקנוניות מתארות מספר נסי ריפוי עיוורים שביצע ישו.
המוקדם ביותר הוא סיפור ריפויו של העיוור בבית צידה בבשורת מרקוס.
בבשורת מרקוס קיים גם תיאור של ריפוי של אדם בשם ברטימי, שבוצע בשעה שישו עוזב את יריחו.
בבשורת מתי קיים תיאור פשוט יותר שמתבסס עליו במידת מה, כאשר שני עיוורים, ששמם לא מוזכר, במקום הסיפור על עיוור אחד.
("הכפלה" מסוג זה אופיינית למתי בהשוואה לטקסטים בבשורת מרקוס) גרסה זו שונה במקצת בכל שהסיפור מתרחש בגליל, ובמיקום מוקדם יותר בסיפור .
בבשורת לוקס הסיפור על ישו המרפא עיוור ללא שם, אך מעביר את האירוע בזמן ומקום כאשר ישו מגיע ליריחו (מתי כ: 34-29, מרקוס י: 52-46, לוקס יח: 43-35)
בבשורת יוחנן מתואר אירוע שבו ישו מרפא עיוור מלידה, במהלך חג הסוכות, כחצי שנה לפני צליבתו.
ישו מערבב רוק עם עפר כדי ליצור תערובת טיט אותה הוא מורח על עיניו של האיש.
הוא מבקש מהאיש לשטוף את עיניו בבריכת השילוח.
כאשר אותו עיוור עושה זאת הוא מסוגל לראות.
כשנשאל ישו על ידי תלמידיו האם הגורם לעיוורונו היו חטאי אביו או אמו של האיש, עונה ישו כי אף לא אחד מהם [יוחנן ט: 12-1].
סיפור שבו מרפא ישו מצורע מופיע במרקוס א: 45-40, במתי ח: 4-1, בלוקס ה: 16-12. לאחר שריפא את האיש הוא מורה לו לבוא למקדש ולהקריב את הקרבנות שעליהם צוו בני ישראל ככתוב בספר דברים ובתורת הקרבנות והכוהנים.
כמו כן אסר ישו גם על המצורע שנרפא שלא יספר לאיש מי הוא זה שריפא אותו.
אך האיש לא ציית לכך, תוך שהוא מכריז ברבים על נס ריפויו ומגביר בכך את פרסומו ותהילתו של ישו.
ולאחר מכן נדד ישו למקומות שוממים, אך גם לשם עקבו אחריו חסידיו.
בפרק יז שבבשורת לוקס פסוקים 11–19, שולח ישו בהיותו בדרכו לירושלים, עשרה מצורעים שביקשו ממנו שירפא אותם מצרעתם, לכוהנים בירושלים.
בהיותם בדרך, כשהם הולכים על פי הנחיית ישו, נרפאו כולם מצרעתם.
אך רק אחד מהם, שומרוני, חוזר לישו להודות לו, ולהלל ולשבח את אלוהים על ריפויו.
נס ריפוי המשותק מכפר נחום מופיע במתי ט: 8-1, מרקוס ב: 12-1 ובלוקס ה: 26-17. הבשורות הסינופטיות קובעות כי המשותק הובא אל ישו על מחצלת; ישו אמר לו לקום וללכת, וכך גם עשה האיש.
כמו כן אמר ישו לאיש כי חטאיו נסלחו לו, מה שהכעיס את הפרושים שנכחו שם, כיוון שלתפיסתם רק אלוהים יכול לסלוח חטאים.
הסיפור מתאר כיצד מגיב ישו לכעסם בכך ששאל אותם: האם קל יותר לומר למישהו שחטאיו נסלחו, או לומר לאיש המשותק לקום וללכת.
בבשורות של מרקוס ולוקס מתואר כי ישו היה באותה עת באחד מן הבתים, וכי חבריו של המשותק נאלצו להוריד אותו דרך פתח שפתחו בין הרעפים בגג, בגלל ההמונים שצבאו וחסמו את הכניסה דרך הדלת.
נס ריפוי המשותק מבית חסדא, נס דומה מתואר בבשורת יוחנן כ"ריפוי המשותק מבית חסדא" [יוחנן ה: 18-1] ומתרחשת בברכת בית חסדא .
גם בריפוי זה אומר ישו לאיש המשותק שנרפא לקחת את מחצלתו וללכת [יוחנן ה: 18-1] [ מתי יב: 9- 13].
נס ריפוי האישה זבת הדם שנים רבות מופיעה במרקוס ה' 21–43, מתי ט: 26-18, ולוקס ח: 56-40. יחד עם הנס הקמתה של בת יאיר מן המתים.
בבשורות נאמר כי במהלך הכניסה לביתו של יאיר פנתה אל ישו אישה שדממה במשך 12 שנים, וכי היא נגעה בכנפי בגדו של ישו (בציצית) והיא נרפאה מיד.
ישו הסתובב באומרו שחש כי גבורה יצאה ממנו, האישה התוודתה בפניו שזו היא שנגעה בו, ישו אמר לה "בתי, אמונתך הושיעה לך, לכי לשלום".
נס ריפוי חמותו שמעון כיפא (פטרוס).
ישו ריפא את חמותו של שמעון בכפר נחום.
כל הבשורות הסינופטיות מתארות את ישו כמרפא את חמותו של שמעון כיפא (פטרוס) כאשר ביקר בביתו של שמעון בכפר נחום, בערך בתקופה שבה גייס ישו את שמעון כיפא כשליח (בבשורת מרקוס מופיע אותו תיאור בדיוק לאחר שקרא לשמעון לשירותו, בעוד שבבשורת לוקס האירוע מופיע ממש לפני הקריאה לשירות).
הבשורות הסינופטיות רומזות כי נס זה גרם לרבים אחרים לחפש אחר ישו.
ישו המרפא אישה שלא יכלה לעמוד זקוף מופיע בבשורת לוקס יג: 17-10. תוך כדי כך שהוא לימד בבית כנסת בשבת, ריפא ישו אישה שהייתה נכה בשל רוח טומאה שגרמה לנכותה במשך שמונה עשרה שנים ולא הייתה מסוגלת לעמוד זקוף.
ריפוי גבר שגופו צבה ממים (ככל הנראה מיימת) מתואר בבשורת לוקס יד: 6-1. בנס זה, ריפא ישו גבר שהייתה לו בצקת בגופו, בביתו של פרוש נכבד, ביום השבת.
ישו הצדיק את עצם מעשה הריפוי ביום השבת בכך ששאל את הנוכחים: "האם לאחד מכם שיש לו ילד, או שור, שנפל לבאר ביום השבת, האם לא יתאמץ למשוך אותו החוצה אותו מיד?"
גרסת בשורת מרקוס מוסיפה כי הדבר הכעיס את הפרושים עד כדי כך שהם התחילו להרהר בהוצאתו להורג של ישו.
נס ריפוי החירש ואילם מדקאפוליס מופיע רק בבשורת מרקוס [ז: 37-31].
הבשורה מתארת שישו הלך לדקפוליס ומביאים אליו לשם אדם שהיה חירש ואילם, הוא ריפא אותו.
באופן מפורט יותר, ישו נגע ישו תחילה באוזניו של האיש, נגע בלשונו לאחר שירק, ואז אמר "איפתח!" (כך במקור היווני), שזה או שיבוש של הציווי בעברית "היפתח" או שזו מילה ארמית שמשמעותה גם היפתח.
נס ריפויו אוזנו של עבד הכוהן הגדול מלכוס, שהיה בין שליחי הכוהן הגדול לאסור את ישו, היה הנס האחרון של ישו לפני צליבתו, מותו ותחייתו מהמתים.
שמעון כיפא (פטרוס) כרת את אוזנו של משרתו של הכהן הגדול, מלכוס, במהלך מעצרו של ישו בגן גת שמנה על ידי שליחי הכוהן הגדול.
ישו אחז באוזנו הפצועה של מלכוס וכך ריפא אותו והחזיר לו את אוזנו בריאה ושלמה.
נס ריפוי עבדו של שר המאה מדווח בבשורות מתי ח: 13-5 ולוקס ז: 10-1. שתי הבשורות הללו מספרות כיצד ישו ריפא את עבדו של שר מאה, מפקד צבאי רומי בכפר נחום.
ביוחנן ד: 54-46 קיים תיאור דומה בכפר נחום, אך שם מסופר כי החולה שישו ריפא מרחוק היה בנו של פקיד מלכותי.
נסי ריפוים של רבים בארץ גינסר מופיע במתי יד: 36-34 ומרקוס ו: 56-53. כאשר ישו עובר דרך גינוסר וכל מי שנגע בכנף בגדו נרפא.
בבשורת מתי ט: 36-35 מדווח גם כי לאחר הנס של ישו שגרש שד מאדם אילם, עבר ישו בכל הערים והכפרים, לימד בבתי הכנסת שלהם, ובישר את בשורת מלכות אלוהים תוך ריפוי כל מדווה ומחלה.
על פי שלוש הבשורות הסינופטיות, ישו ביצע נסי גירוש שדים רבים.
אירועים אלה אינם מוזכרים בבשורת יוחנן ונראה לכאורה שנסים אלה הוחרגו משום שיקולים תאולוגיים.
הבשורות הסינופטיות כוללות תיעוד של שבעה נסי גרוש שדים עיקריים שבהן מצויים פרטים, ומוטמע בהן לימוד ספציפי, והן:
נס גירוש שדים מהאיש מארץ הגדריים, או "נס החזירים" מתואר בבשורות הסינופטיות (במרקוס ה: 20-1, במתי ח: 34-24, בלוקס ח: 39-26).
ישו מגרש שדים רבים מאדם אחוז בשדים (בבשורת מתי מדובר על שני אחוזי שדים).
כאשר ישוע שואל לשמו של השד (גילוי שמו של השד ה"פולש" היה כלי רב חשיבות לצורך גירוש השדים), הוא מקבל את התשובה "וַיַּעַן וַיֹּאמֶר לִגְיוֹן שְׁמִי כִּי־רַבִּים אֲנָחְנוּ".
כאשר השדים ביקשו שיגורשו לקבוצת חזירים סמוכה במקום להישלח הרחק משם, ישוע מאשר, אך החזירים אז שועטים לעבר אגם הכנרת וטובעים בו.
נס גירוש שדים מבתה של האישה הכנענית (מצור-צידון) מופיע במתי טו: 21-28 ובמרקוס ז: 24-30. אישה נוכריה מבקשת מישו לרפא את בתה, אך ישו מסרב באומרו " לֹא שֻׁלַּחְתִּי בִּלְתִּי אֶל־הַצֹּאן הָאֹבְדוֹת אֲשֶׁר לְבֵית יִשְׂרָאֵל ".
נס גירוש שד מעיוור ואילם שהובא בפני ישו, מופיע במתי יב: 32-22, מרקוס ג: 30-20, לוקס יא: 23-14. ישוע מרפא אדם אחוז שדים שהיה עיוור ואילם.
המון העם שהיה נוכח שאל "הֲכִי זֶה בֶן־דָּוִד?"
נס גירוש שד מילד אילם אחוז שד מופיע במתי יז: 21-14, מרקוס ט: 29-14 ולוקס ט: 49-37. ילד אחוז שד מובא בפני ישו.
נאמר לו שכל אימת שהשד תוקף אותו, קצף יוצא מפי הילד, שיניו נוקשות, גופו מתקשח והוא נופל באופן בלתי רצוני למים ולאש.
תלמידיו של ישו לא יכלו לגרש את השד, וישוע מגנה את האנשים על חוסר אמונתם, אך כאשר אבי הילד שואל את ישו האם הוא יכול לרפא את הנער, הוא משיב "אִם־תּוּכַל אָמָרְתָּ?
כֹּל יוּכַל הַמַּאֲמִין׃" האב אומר לו אז שהוא מאמין, ישו גוער ברוח שמרפה מהילד והוא נרפא.
נס גירוש השדים בשעת השקיעה מופיע בבשורות הסינופטיות מיד לאחר שריפא את חמותו של שמעון פטרוס, בבשורות מתי ח: 17-16, מרקוס א: 34-32, ולוקס ד: 41-40. בנס זה מרפא ישו אנשים ומגרש מאחרים שדים.
נס גרוש שד מאילם מופיע במתי ט: 34-32 מיד בעקבות סיפור הנס של ישו שריפא שני עיוורים.
גבר אחוז שדים ולא יכול היה לדבר מובא לפני ישו, המגרש את השד, והאיש מסוגל לדבר.
ישנם גם אזכורים קצרים של גירושי שדים אחרים, למשל:
נס גירוש שבעה שדים ממרים המגדלית.
כמו כן ישו המשיך לגרש שדים למרות שהורדוס אנטיפס ביקש להורגו (לוקס יג: 32-31).
כל ארבע הבשורות הקנוניות מתארות את תחייתו של ישו; שלוש מהן גם מתארות אירוע נפרד, שבו ישו מקים מת לחיים:
נס הקמתה של בת יאיר מן המתים.
[מרקוס ה: 43-21] יאיר, אחד מראשי בית כנסת, מבקש ומתחנן בפני ישו לבוא ולרפא את בתו, אך בעוד ישו בדרך, נאמר ליאיר כי בתו נפטרה וכי אל לו להמשיך להטריח את "המורה" - ישו.
ישו אומר ליאיר, אל תירא רק האמן.
לאבלים בבית יאיר אומר ישו שהיא רק ישנה, והוא אחז בידה ואמר ומעיר אותה מן המתים כאשר הוא אומר לה "טַלְיְתָא קוּמִי!".
נס הקמתו מן המתים של בן האלמנה, נער הצעיר, בן יחיד לאמו האלמנה מהעיר נעים נפטר.
[ לוקס ז: 17-11 ] הנער מובא לקבורה והאלמנה מתאבלת ובוכה.
ישו רואה אותה, ורחמיו נכמרו עליה, הוא אומר לה אל תבכי.
ישו ניגש לארון הקבורה ואומר לנער המת "נַעַר אֹמֵר אֲנִי אֵלֶיךָ קוּמָה" והנער קם ומתחיל לדבר.
נס הקמתו מן המתים של לעזר מבית-היני.
[ יוחנן יא: 44-1 ] לעזר יחד עם אחיותיו מרים ומרתה היו מכרים וידידים קרובים לישו.
לעזר חלה ומת ובמשך ארבעה ימים כבר היה קבור בקברו.
ישו מגיע לבית האבל ומשיב את לעזר לחיים, כאשר ישו קורא אליו ומצווה עליו בקול גדול " לַעְזָר קוּם צֵא".
לעזר המת קם מהמתים יוצא חי מתוך הקבר.
הבשורות כוללות תיאורי שמונה נסים, לפני תחיות מתים, הנוגעים לגבורתו של ישו על הטבע:
נס הפיכת מים ליין במשתה חתונה בכפר קנה בגליל, כאשר למארח נגמר היין, משרתי המארח ממלאים כדים במים על פי מצוותו של ישו.
נלקחת דגימה מתוך הכד המלא מים ומובאת לאדון המשתה שמכריז שהיין המצוי בכד ממנו נלקחה הדגימה הוא היין הטוב ביותר של המשתה (בשורת יוחנן ב: 11-1).
נס לכידת שלל הדגים הגדול- הנס מתרחש בשלב מוקדם בשליחותו של ישו על ידי הדייגים שמעון כיפא (פטרוס), יעקב בן זבדי ויוחנן בן זבדאי השליח, ומביאה לכך שהם יצטרפו לישו והופכים לשליחיו [לוקס ה: 11-4].
נס הלחם והדגים - ישו, התפלל לאלוהים תוך שהוא משתמש במעט כיכרות לחם וכמה דגים, מאכיל בהם אלפי גברים, יחד עם מספר לא מוגדר של נשים וילדים.
ישו ההולך על המים - ישו שלח את תלמידיו בסירה על הכנרת לעבר הצד השני של הכינר בעוד הוא נשאר, ואז בעוד סערה מתרחשת והתלמידים מתקשים להגיע לגדה השנייה הם רואים את ישו מתהלך על פני המים (מתי יד: 33-22, מרקוס ו: 51-45, יוחנן ו: 21-15).
נס ההשתנות - ישו עלה על הר גבוה יחד עם שלושה מתלמידיו (שמעון כיפא, יוחנן ויעקב).
תוך כדי כך שונה מראהו לעיניהם ופניו קרנו כשמש ונגלו לעיניהם הנביאים משה ואליהו שהופיע לידו ודברו עמו.
נס הרגעת הסערה - במהלך שיט באוניה על הכנרת פרצה סערה גדולה, ישו ישן, התלמידים העירו אותו בחרדה ובקשו שיציל אותם.
נס המטבע בפי הדג - גבאי מחצית שקל באו לשמעון כיפא ובקשו את מחצית השקל מישו, ישו שולח את שמעון כיפא לים להשליך חכה, למצוא דג שבתוכו מטבע שיכסה את המס עבור שניהם (מתי יז: 27-24).
נס הקללה על עץ התאנה -בבקר בדרך למקדש קילל ישו עץ תאנה משום שלא מצא בה פרי.
בערבו של אותו יום, שבו הוא ותלמידיו ומצאו שעץ התאנה שקולל התייבש וכמש לחלוטין.
נסים שנעשו לאחר תקומתו של ישו מן המתים
נס לכידת 153 דגים - נס הדומה לנס לכידת שלל הדגים הגדול, כדי להבדילו מסיפור דומה בלוקס, מתועד בבשורת יוחנן כא 3–12. הנס הזה מתרחש לאחר קומו מן המתים של ישו.
התלמידים יוצאים לדיג לא מוצלח, ישו יושב על חוף וקורא להם להשליך את המכמורת מימין לסירה והמכמורת אכן מתמלאת בשלל דגים רב, 153 דגים.
נסי הופעה והיעלמות - בנוסף על כך הופיע ישו לנגד עיני התלמידים באופן פלאי במספר רב של פעמים ושוב נעלם, מבלי שנכנס דרך הדלת או הגיע בדרך רגילה.
נס שנעשה על ישו בידי שמיים
נס עליית ישו השמימה - לאחר תום תקופה של ארבעים יום מתקומתו מן המתים כאשר שהה עם התלמידים, יום אחד על הר הזיתים נישא ישו עם ענני השמים ומלאכים לעבר השמים לשבת לימין הגבורה.
רשימת הנסים בכתבים שמחוץ לברית החדשה
סיפורים על נסים שעשה ישו מצויים גם מחוץ לכתבי הברית החדשה.
הם מאוחרים יותר, טקסטים מן המאה השנייה, שנקראו בשורות אפוקריפיות על ילדותו של ישו.
בשורות אלה מספרות על נסים שעשה ישו במהלך ילדותו.
רוב המלומדים הנוצרים, כולל מרבית אבות הכנסייה, דוחים בשורות אלה כגנוסטיות או ככופרות, ולא מתייחסים אליהם כאל בשורות אותנטיות.
נסים שביצע ישו מוזכרים בשני חלקים בקוראן (סורא 3:49 ו- סורא 5: 110) בכתב מודגש אך עם מעט מאוד פרטים או הערות.
האמונה בנסים אינה דבר חדש או ייחודי לתקופת ישו.
גם בעולם הקדום האלילי האמינו בנסים.
ידוע שחרטומי מצרים ידעו לעשות גם הם נסים המתועדים בספר שמות.
לא כל שכן התנ"ך כולו מלא בתיעוד של אותות מופתים ונסים.
אלוהים עשה ביד משה ואהרן נסים גדולים במצרים ובמהלך הנדודים במדבר.
גם בידי יהושע עשה אלוהים נסים.
אליהו הנביא הוריד אש מן השמים, גרם לבצורת במשך 3.5 שנים, הקים לתחייה את בן האלמנה הכנענית.
אלישע הנביא ריפא מצורעים והחיה את בן האישה השונמית מהמתים .
אפולוניוס איש טיאנה מהמאה הראשונה: אפולוניוס שהיה ידוע במעשי הניסים אשר בוצעו לכאורה ללא הסבר הגיוני, ויצרו רושם רב בקרב האוכלוסייה ההלניסטית אשר נהרה אחריו.
אף שתיעוד הנסים שלו התרחשו לאחר תקופת חייו של ישו, הם שימשו על ידי מתנגדי ישו והנצרות במאה השלישית לטעון כי ישו אינו יחיד סגולה בנושא הנסים.
יוסביוס מקיסריה יצא חוצץ בהרחבה נגד טיעונים אלה.
מרבית הנוצרים המסורתיים מאמינים כי ניסיו של ישוע היו אירועים היסטוריים וכי פועליו המופלאים היוו חלק חשוב במסכת חייו, והעידו על היותו שליח אלוהים האותנטי ניחן בתכונות ייחודיות שהיו נחלתו בלבד עם קרבה מיוחדת לאלוהים.
ישו כאדם מיוחד, כמשיח וכבן אלוהים.
סבלו חייו ומותו ככל האדם, עייפות רעב, כאב ומוות כעדות לאנושיותו, וניסים, חכמה אלוהית וסגולות טמירות כעדות להיות בן אלוהים הנבחר.
פרשנים נוצריים רואים בנסיו שנעשו על ידי ישו לא רק כמעשי גבורה פלאיים ומעשים של שליטה על טבעית, אלא גם כמעשים של חסד, אהבה ורחמים, שלא מבוצעים מתוך מגמה להפגנת עצמה, אלא מתוך הפגנת חמלה כלפי האנושות הסובלת והנאנקת תחת המשא הכבד של החטא.
לדעתם יש מסר בכל נס, שטומן בחובו הבנה, לקח ולימוד ייחודי.
מכיוון שעל פי בשורת יוחנן כ' 30, לא ניתן לספר את כל הנסים שביצע ישו, בשל ריבוים וכמותם הרבה, קובעת האנציקלופדיה הקתולית כי הנסים שהוצגו בבשורות נבחרו מסיבה כפולה: ראשית, לשם הדגשת תהילת האלוהים, ושנית בזכות ערכם כעדות ראייתית.
ישוע התייחס ל"נסים שביצע "כעדות להיותו שליח האלוהים, וביוחנן ה' 36 הוא מכריז כי לנסיו יש ערך של עדות גדולה יותר מעדותו של יוחנן המטביל.
בבשורת יוחנן י' 37–38 מצוטט ישו כאומר כדלקמן:
לפי פרשנויות נוצריות, הנסים היוו כלי למסר של ישו לא פחות מאשר דברו.
רבים מדגישים את חשיבות האמונה, למשל בטיהור עשרת המצורעים.
באופן דומה, בנס ההליכה על המים, השליח שמעון פטרוס לומד לקח חשוב על אמונה בכך שכאשר אמונתו מתערערת לרגע והוא מתחיל לשקוע במים.
סופרים נוצרים דנו באריכות בנסיו של ישו והקצו מניעים ספציפיים לכל נס, למשל, הסופרים פנטקוסט ודנילסון מציעים כי נס ההליכה על המים מתרכז על מערכת היחסים של ישו עם השליחים שלו ולא על פחדם מפני הסופה או הנס עצמו.
כמו כן הנס תוכנן במיוחד על ידי ישו על מנת ללמד את השליחים שכאשר הם נתקלים במכשולים עליהם להסתמך בראש ובראשונה על האמונה שלהם בו.
הסופרים דוניו והרינגטון טוענים כי נס בתו של יאיר מלמד כי אמונה כפי שהיא מגולמת באישה המדממת יכולה להתקיים במצבים בנחשבים כחסרי סיכוי לכאורה, וכי באמצעות אמונה ניתן להשיג ריפוי, בכך שכאשר האישה נרפאת, אומר לה ישו "אמונתך הושיעה אותך" - במילים אחרות: "בגלל האמונה החזקה שלך נרפאת".
נוצרים ליברלים מדגישים פחות את אירועים המופלאים הקשורים לחייו של ישו מאשר על תורתו.
המאמץ להרחיק יסודות של אמונות טפלות לכאורה מהאמונה הנוצרית מיוחס לנוצרים רפורמיסטים אינטלקטואליים כמו ארסמוס והדאיסטים במאות ה-15 עד 17 .
במאה ה-19, נוצרים ליברליים המזוהים בעצמם שאפו לרומם את תורתו ההומנית של ישו כסטנדרט לתרבות עולמית המשוחררת ממסורות תרבותיות ומעקבות של אלילות ואמונה בעל טבעי .
הוויכוח בשאלה האם אמונה בנסים היא אמונה טפלה או חיונית לקבלת האלוהות של ישו, היוותה משבר בתוך הכנסייה של המאה ה-19, אשר בעבורה חיפשו פשרות תאולוגיות.
הניסיונות להסביר נסים באמצעות הסבר מדעי או רציונלי היו נלעגים עוד בסוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים.
האמונה באותנטיות של הנסים הייתה אחת מחמש אבני יסוד שהוגדרו בשנת 1910 על ידי הכנסייה הפרסביטריאנית בארצות הברית של אמריקה, והמשמשים להבחין בין מאמינים אמתיים לבין מה שהם רואים כאנשי אמונה לכאורה, כוזבים, כמו "נוצרים מלומדים", או "ונוצרים ליברלים".
נוצרים ליברלים של היום עשויים להעדיף לכנול את נסיו של ישו כסיפורים מטפוריים להבנת כוחו של אלוהים.
לא כל התאולוגים בעלי נטיות ליברליות דוחים את האפשרות לקיומם של נסים, אך עשויים לדחות את הפולמיזם (השקפות שמועברות באמצעות טענות תקיפות שלא מוכנות לקבל ביקורת נגדית) שכרוך בהכחשתם או באישורם.
הפילוסוף הסקוטי דייוויד הום פרסם מסה רבת השפעה על נסים בספרו "חקירה בדבר ההבנה האנושית" (1748) ובו טען כי כל עדות לנסים נשללת על ידי האפשרות שמי שתיאר אותם מרמה את עצמו או אחרים:
"מכיוון שהפרות האמת נפוצות יותר בעדויות הנוגעת לנסים דתיים, מאשר באלו הנוגעת לכל עניין אחר; דבר זה צריך להפחית מאוד מסמכות העדות הזו, ולגרום לנו להחליט שבאופן כללי, שלעולם לא נעניק להם כל תשומת לב, על כל היומרה המפוקפקת שהיא אמורה לספק.".
בארט ארמן קובע כי מה שמאפשר את קיום המדע הוא הנחת האחידות של חוקי הטבע, אך בהתחשב בכך שנסים הם מעצם הגדרתם אירועים הנוגדים את אופן פעולתו הרגיל של הטבע, ההיסטוריונים אינם מסוגלים למעשה לאשר או להפריך את הדיווחים על נסיו של ישו.
הם מצאו שישה מתוך תשעה עשר נסי הריפוי "כאמינים ככל הנראה".
מרבית המשתתפים בסמינר ישו מאמינים שישו פעל לגירוש שדים, כפי שיוסף בן מתתיהו, פילוסתרטוס ואחרים כתבו על מגרשי השדים האחרים העכשוויים, אך אינם מאמינים כי דיווחי הבשורה היו דיווחים מדויקים על אירועים ספציפיים או ששדים אכן קיימים .
לדעתם אף לא אחד מנסי הטבע הם אכן אירועים היסטוריים.
וסמינר ישו, 1998 מעשי ישו: החיפוש אחר מעשיו האותנטיים של ישו .
הוצאת פוליברידג ', סן פרנסיסקו.
קילגאלן, ג'ון ג'יי, 1989 פרשנות קצרה על בשורת מארק, העיתונות הפוליסטית,
רשימת נסים ותייחסויות מקראיות של ישוע
לוקייר, הרברט, 1988 כל ניסי התנ"ך
מילר, עורך רוברט ג'יי, 1994 הבשורות השלמות, הוצאת פוליברידג ',
עומאר, ראגה 2003 הסרטים התיעודיים של ניסי ישו BBC
ריסטו סנטלה, המשיח בברית החדשה - לאור ספרי חז"ל, 1984, דפוס ינץ בע"מ
ריסטו סנטלה, שאול השליח - האדם והמורה לאור כתבי חז"ל, 1999, קרן אחוה משיחית,
מקבילות מן המשנה לברית החדשה, בעריכת מרדכי חן, 2000, 2004,, קרן אחוה משיחית,
יוסף עמנואל לנדסמן, קורות חיי ישוע המשיח, דפוס ינץ בע"מ
ישוע מנצרת ושאול השליח - תולדותיהם ופועלם, החברה לכתבי הקודש בישראל, 1976, 1991
פאול טיינה, מלך היהודים, 1995, קרן אחוה משיחית, דפוס ינץ בע"מ,
הכהן, משפטו ומותו של ישו הנוצרי, 1968, 1990, דביר הוצאה לאור
לבר טוב, בן האדם - חיי ישוע המשיח ופעליו, 1968, הוצאת דולפין
הראלד פלש, איך נכיר את המשיח, 1972, מרכז לכתבי הקדש הר הזיתים
רוברט ליאו אודום, משיח ישראל שמוצאותיו מקדם, המכון למורשת ישראל, ניו יורק ירושלים
אנטוני בזארד, זהותו של המשיח - מחקר שנועד לסייע בשיקום האמונה בכתובים, 2002, דפוס אאא חיפה
פרוכטנבאום, הנבואות המשיחיות בתנ"ך - עיון בנבואות על ביאת המשיח הראשונה, 2009, קרן אחוה משיחית, דפוס ינץ בע"מ,
קעק, התקווה המשיחית - הפתרון האלוהי לבעיית האדם, 1984, דפוס ינץ בע"מ
אותו האיש, יהודים מספרים על ישו, עורך אביגדור שנאן, 1999, ידיעות אחרונות - ספרי חמד,
הנסיכה סופיה, דוכסית ורמלנד (בשוודית: Prinsessan Sofia, hertiginna av Värmland; נולדה ב-6 בדצמבר 1984) היא רעייתו של הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד.
סופיה הלקוויסט נולדה במחוז סטוקהולם כאחת משלוש בנות לאם העוסקת בתחום השיווק ואב העובד כיועץ תעסוקה בסוכנות השמה, בהיותה בת שש עברה לגור בעיר אחרת במחוז דלרנה.
בגיל 20 הצטלמה למגזין הגברים "Slitz", כשרק נחש על החלק העליון של גופה, לאחר מכן היא גם קיבלה את התואר "Miss Slitz 2004" על ידי קוראי המגזין.
ב-2005 השתתפה בתוכנית המציאות "Paradise Hotel", הגרסה השוודית של התוכנית מפרץ האהבה, שם עלתה לגמר התוכנית.
ב-2006 היא עברה לניו יורק על מנת ללמוד שם חשבונאות בהתמחות על פיתוח עסקי, כמו כן למדה אתיקה גלובלית, מדעי הילד והנוער, תקשורת ילדים בדגש על אמנת זכויות הילד של האו"ם.
בנוסף היא הוכשרה כמדריכת יוגה ועבדה במקצוע זה בניו יורק.
כשחזרה לשוודיה היא המשיכה ללמוד בסטוקהולם, בנוסף היא עבדה כדוגמנית וכמלצרית.
ב-2010 אישר בית המלוכה את מערכת היחסים שלה עם הנסיך.
ב-2011 הם עברו לגור ביחד באי "Djurgården" בסטוקהולם.
בדצמבר 2014 היא לקחה חלק ב-"Nobelfesten", משתה שנתי הנערך לאחר טקס חלוקת פרס נובל.
ב-2010 היא הקימה את הארגון "Project Playground", העוסק בסיוע לילדים מעוטי יכולת בדרום אפריקה.
ב-13 ביוני 2015 התחתנה סופיה עם הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
הנסיך ג'וליאן, דוכס הולנד (נולד ב-26 במרץ 2021)
הנסיכה אינס (נולדה ב 7 בפברואר 2025)
הנספורד טילמן ג'ונסון Johnson; נולד ב-3 בינואר 1936) הוא גנרל בדימוס, ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית ושכיהן כמזכיר הצי בפועל בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.
הוא קצין חיל האוויר היחידי שהחזיק במשרה זו.
הוא גם היה סגן מזכיר הצי למתקנים וסביבה.
הנספורד ג'ונסון נולד באייקן שבקרוליינה הדרומית.
ב-1953 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ולאחר מכן למד בקולג' קלמסון.
ב-1959 הוא סיים תואר בתרמודינמיקה ובאווירודינמיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
ב-1967 הוא סיים לימודי תואר שני באווירונאוטיקה באוניברסיטת סטנפורד וב-1970 הוא סיים תואר שני במנהל עסקים בשלוחת אוניברסיטת קולורדו בקולורדו ספרינגס.
ג'ונסון הוא גם בוגר בית הספר למפקדי טייסות של חיל האוויר, הקולג' לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, קולג' המלחמה הלאומי והתוכנית לניהול מתקדם של דארטמות' קולג'.
ג'ונסון הוא הראשון מבין בוגרי אקדמיית חיל האוויר שהגיע לדרגת גנרל.
לאחר סיום הכשרתו באקדמיית חיל האוויר נשא ג'ונסון לאישה את לינדה ויטל מאוגוסטה, ג'ורג'יה והחל באימוני טיסה בבסיס חיל האוויר ברטאו שבפלורידה ולאחר מכן בבסיס חיל האוויר לארדו שבטקסס.
ב-1960 הוא קיבל את כנפי הטיס שלו.
הצבתו המבצעית הראשונה הייתה בכנף 317 להטסת כוחות בבסיס אברו-פוויל שבצרפת, שם הוא הטיס מטוסי C-130 הרקולס בכל רחבי אירופה, אפריקה, המזרח התיכון ומערב אסיה.
הוא המשיך לשרת בכנף 317 גם לאחר שהיא הועברה לבסיס חיל האוויר לוקבורן שבאוהיו.
לאחר סיום לימודיו בסטנפורד התנדב ג'ונסון לשרת בווייטנאם.
ב-1967 הוא שימש כבקר אווירי קדמי בטייסת התקיפה הטקטית ה-20 וניהל משימות תקיפה טקטיות בסיוע אווירי קרוב כנגד מטרות אספקה, אחסנה, רכב וכוחות של האויב.
במהלך הצבתו זו הוא השתתף ב-423 משימות קרביות, שמתוכן 71 היו מעל צפון וייטנאם או מעל אזורים מפורזים.
לאחר שובו מווייטנאם, שירת ג'ונסון כעוזר לפרופסור לאווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר, ולאחר מכן כמפקד כנף ההפצצה ה-22 בבסיס חיל האוויר מרץ' שבקליפורניה ובמטה של פיקוד האוויר האסטרטגי בבסיס חיל האוויר אָפֶט שבנברסקה.
בין השנים 1982–1985 הוביל ג'ונסון צוות שאיזן בהצלחה את תוכניות חיל האוויר במסגרת התקציב של 100 מיליארד דולר.
לאחר מכן הוא הוביל את מבצעי פיקוד האוויר האסטרטגי ב-1985, שם הוא ניהל את כוחות הסיור והתדלוק האווירי במהלך ההפצצות בלוב.
לאחר מכן הוא מונה לסגן מפקד כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט.
ב-1987 הוא מונה לסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית בבסיס חיל האוויר מקדיל שבפלורידה במהלך מבצע ארנסט ויל בו ארצות הברית שינתה את דגל הנוחות של מכליות נפט כוויתיות וביצעה משימות ליווי במפרץ הפרסי.
לאחר הצבתו זו שימש ג'ונסון כמנהל המטה של יושב ראש המטות המשולבים.
ג'ונסון סיים את הקריירה הצבאית שלו בתפקיד הכפול של מפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית וכמפקד האחרון של פיקוד ההתובלה האווירית הצבאית וכמפקד הראשון של פיקוד התובלה של חיל האוויר של ארצות הברית.
הכוחות שהיו תחת פיקודו סיפקו את כל פעילות התובלה האווירית וביצעו את כל המבצעים המיוחדים בפלישה האמריקאית לפנמה ובמלחמת המפרץ, שכללו הובלת כוחות, ציוד ואספקה אל המפרץ הפרסי וממנו במה שהיה מהלך התובלה המרוכז ביותר בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית.
ב-31 באוגוסט 1992 פרש ג'ונסון משירות פעיל.
לאחר פרישתו מחיל האוויר שימש ג'ונסון כסגן הנשיא של "אגודת השירותים המאוחדים למכוניות" (USAA - אגודה המספקת שירותי בנקאות, השקעות וביטוח לאנשי הכוחות המזויניים הפעילים ולשעבר ולבני משפחותיהם) וכיושב ראש הבנק, חברת ניהול ההשקעות והמקרקעין של הארגון.
במקביל לכהונתו בארגון זה, מונה ג'ונסון ב-1993 על ידי הנשיאים ג'ורג' ווקר בוש וביל קלינטון כחבר בוועדת האיחוד והסגירה של הבסיסים הצבאיים.
ב-1995, כאשר נסגר בסיס חיל האוויר קלי, מונה ג'ונסון על ידי עיריית סן אנטוניו לשמש כיושב ראש הרשות להשמשה מחדש של הקרקע, שהפכה בהצלחה את שטח הבסיס הסגור למרכז תעשייתי תוסס.
לאחר מכן שימש ג'ונסון כסגן הנשיא והמנהל של "האיגוד הלאומי של אגודת האשראי" (Credit Union National Association) השוכן במדיסון.
הוא גם שימש כנשיא ומנהל הכללי של חברת EG&G שסיפקה שירותים טכניים לכוחות ההגנה.
באוגוסט 2001 מינה הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את ג'ונסון כסגן מזכיר הצי למתקנים ולסביבה.
בפברואר 2003 הוא מונה למזכיר הצי בפועל והיה לקצין חיל האוויר היחידי ששימש בתפקיד זה.
הוא כיהן כמזכיר הצי עד ספטמבר אותה שנה וב-2005 סיים את כהונתו כסגן מזכיר הצי.
לאחר פרישתו הוא היה לחבר בכיר ב"מכון לאנליזה ביטחונית" (IDA).
ג'ונסון היה נשוי ללינדה שנפטרה ב-2011. לזוג בן ובת.
הנסיכויות הרוסיות (במאות ה-12 וה-13) היו ישויות מדיניות של רוסיה ההיסטורית שהתקיימו בשטחי רוסיה, אוקראינה, בלארוס, חלק מפולין, רומניה, לטביה ואסטוניה של ימינו.
בראשן עמדו נסיכים מן השושלות של רוריק וגדימינוביץ'.
הנסיכויות התגבשו לאחר קריסת רוס של קייב.
תקופת קיומם של הנסיכויות הרוסיות מכונה לעיתים בשם רוס המופרדת.
במסגרת התיאוריה המרקסיסטית, היא תוארה כפיצול פיאודלי.
נובגורוד יצאה משליטת נסיכי קייב בשנת 1136. בניגוד למדינות רוסיות אחרות, אדמת נובגורוד הפכה לרפובליקה פיאודלית שראשה לא היה נסיך, אלא ראש עיר.
שנבחרו על ידי מועצה, ואילו בשאר ארצות רוסיה מנהל הנסיכות מונה על ידי הנסיך.
אנשי נובגורוד נכנסו לבריתות עם כמה נסיכויות רוסיות כדי להגן על עצמאותן מאחרות, ובראשית המאה ה-13 וכדי להילחם באויבים חיצוניים: ליטא והמסדרים הקתולים, שהתיישבו במדינות הבלטיות.
מאז 1333 הזמינה נובגורוד לראשונה נציג של דוכסות ליטא למלוך.
בשנת 1449, על פי הסכם עם מוסקבה, ויתר המלך הפולני והדוכס הגדול של ליטא קז'ימייז' הרביעי על טענותיו לנובגורוד, בשנת 1456 סיכם וסילי השני הסכם שלום לא שוויוני עם נובגורוד, וב-1478 סיפח איוואן השלישי לחלוטין את נובגורוד לנסיכותו.
בשנת 1494 נסגרה נציגות המסחר בהנזה של נובגורוד וזו הפגה בפועל חלק מהנסיכות המוסקבאית.
נסיכות ולדימיר-סוזדל, הנסיכות הגדולה של ולדימיר
זמן קצר לאחר שנסיך רוסטוב-סוזדל יורי דולגורוקי, כתוצאה משנים רבות של מאבק, התבסס בשלטון קייב, עזב בנו אנדריי בוגוליובסקי לצפון, ולקח איתו את האייקון של אם האלוהים מווישגורוד (1155).
אנדריי העביר את בירת נסיכות רוסטוב-סוזדל לוולדימיר והפך לדוכס הגדול הראשון של ולדימיר.
בשנת 1169 הוא ארגן את כיבוש קייב והציב את אחיו הצעיר כנציגו קייב ונשאר לשלוט בוולדימיר.
לאחר מותו של אנדריי בוגוליובסקי, אחיו הצעיר וסבולוד הקן הגדול, שנתמך על ידי תושבי הערים החדשות בחלק הדרום-מערבי של הנסיכות כנגד הבויארים מונה לנסיך.
בשנת 1211, זמן קצר לפני מותו, עלתה שאלת הירושה: בנו הבכור של וסבולוד קונסטנטין (נשוי לבתו של נסיך סמולנסק) דרש שיינתנו לו שתי הערים הבכירות, ולדימיר ורוסטוב, ואת סוזדל למסור ליורי.
ואז כינס ווסבולוד קונגרס של נציגים משכבות חברתיות שונות בנושא הירושה על כס המלוכה, שאישר את החלטתו של וסבולוד לשלול מקונסטנטין את הזכות לשלוט לטובת יורי: יורי ישב בוולדימיר, וקונסטנטין ברוסטוב.
זו הייתה הסיבה לפרוץ המלחמה ביניהם לאחר מותו של וסבולוד (1212–1216).
נסיכי ולדימיר היו אחראים לאספקת המזון לרפובליקת נובגורוד והם השתמשו ביכולותיהם הצבאיות כדי להגן על נובגורוד מפני פלישות ממערב ומשנת 1231 עד 1333 הם שלטו בנובגורוד.
בשנים 1237–1238 נסיכות ולדימיר נהרסה על ידי המונגולים.
בשנת 1243 הוזמן נסיך ולדימיר יארוסלאב וסבולודוביץ' לבאטו והוכר בתור הנסיך הוותיק ביותר של רוסיה.
בסוף שנת 1250 נערך מפקד והחל ניצול שיטתי של הנסיכות על ידי המונגולים.
עם מות בנו, אלכסנדר נבסקי (1263), ולדימיר חדלה להיות מקום מגוריהם של הדוכסים הגדולים.
במהלך המאה ה-13 הוקמו בשטחה נסיכויות עם שושלות משלהן: בלוזרסק, גאליצקו-דמיטרובסקה, גורודצק, קוסטרומה, מוסקבה, פרייאסלבסקו, רוסטוב, סטארודובסקו, סוזדל, טבר, אוגליץ', יוריבסקו, יארוסלאב, (עד 13 נסיכות) במאה ה-14 החלו נסיכי טבר, מוסקבה וניז'ני נובגורוד-סוזדל להיקרא "נסיכים גדולים".
למעשה ולדימיר, כללה את העיר ולדימיר עם שטח עצום וקיבלה את הזכות לאסוף מס עבור אורדת הזהב מכל נסיכויות רוסיה בצפון-מזרח.
מאז שנת 1331 ולדימיר נשלטה על ידי נסיכות מוסקבה.
בשנת 1428 התרחש המיזוג הסופי של נסיכות ולדימיר עם מוסקבה.
מותו של מסטיסלאב הגדול (1132) לווה במאבק גלוי בין אחיו צעיר והבנים, שבזכותם נסיכות צ'רניגוב הצליחה לא רק לשחזר את העמדות אבדו בתקופה הקודמת, אך גם להצטרף למאבק עבור קייב.
באמצע המאה ה-12, היו שתי מלחמות הפנימיות מרכזיות (בשנים 1146–1154 ובשנים 1158–1161), כתוצאה מהן קייב איבדה שליטה ישירה על נסיכות טורוב, פריאסלב וולדימיר-ווהלין.
ניסיון של מסטיסלאב איזיאסלאביץ' (1167–1169) לרכז את ממשלתו ביד אחת גרם לאי שביעות רצון אצל נסיכי האזור, שאפשרו לאנדריי בוגוליובסקי ליצור ברית, שכוחותיה הובסו בקייב בשנת 1169 ואילו אנדריי בוגוליובסקי ביסס את השפעתו בדרום והמשיך לכבוש את כס המלכות של ולדימיר.
בשנת 1201 הציג רומן מסטיסלאביץ', שליט נסיכות גליציה-וולין המאוחדת את זכויותיו על אדמת קייב.
במהלך המאבק, רוריק רוסטיסלביץ' ובני בריתו, קייב הובסה בפעם השנייה.
במקביל, עד מותו של וסבולוד הקן הגדול (1212), נמשכה השפעתם של נסיכי ולדימיר על ענייני דרום רוסיה.
קייב המשיכה להיות מרכז המאבק נגד למרות העצמאות בפועל, נסיכויות אחרת (גליציה, וולין, טורוב, סמולנסק, צ'רניגוב, סוורסקוי, פרייאסלב) שלחו כוחות לאימונים בקייב.
בשנת 1223 צבאות אלה לחמו באויב משותף חדש - המונגולים.
הקרב על נהר קלקה, לעומת זאת, היה כישלון גמור בשל אובדן בעל הברית, נסיך קייב מסטיסלאב, שיחד עם 10 אלף חייליו, מת.
בשנת 1240 קייב נכבשה על ידי המונגולים.
בשנת 1243 העניק באטו את קייב ההרוסה לנסיך ולדימיר ירוסלב וסבולודובי'.
לאחר מותו של ירוסלב עברה קייב לבנו - אלכסנדר נבסקי.
זה היה האזכור האחרון של קייב בדברי הימים כמרכז המדינה הרוסית.
לאחר נפילת נוגאי (1300), שטחים עצומים בגדה השמאלית של הדנייפר, כולל פרייאסלאבל ופוסמיה, הפכו לחלק מקייב, שושלת פוטיבל (צאצאיו של סוויאטוסלב אולגוביץ) הקימה נסיכות משלהם.
בסביבות 1320 נסיכות קייב נשלטה על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא, ואף ששמרה על שלמותה, נציגי השושלת הליטאית שלטו שם מאז.
לאחר חלוקת רוס בשנת 1054, כל דרום-מערב רוס הייתה נתונה לשלטון צאצאיו של איזיאסלב ירוסלביץ'.
בשנת 1086 הוציאו צאצאי ירוסלביץ' את פשמישל וטרבוב משלטון נסיכי וולין ובשנת 1140 איחדו את הארצות הללו לנסיכות גליציאנית אחת.
ווהלין בתחילת המאה ה-12 נקלעה לשלטון צאצאיו של ולדימיר מונומך.
נציגיה נאבקו באופן פעיל נגד הקומנים תוך הישענות של תמיכת קייב - נגד נסיכי סוזדל.