tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לנד רובר דיסקברי ספורט היא מכונית במרכב קרוסאובר (SUV) בעלת שבעה מקומות, שמיוצרת על ידי לנד רובר משנת 2014. היא הוצגה בשנת 2014 והגיעה לישראל בשנת 2015. משנת 2017 זהו הדגם הנמכר ביותר של לנד רובר.
הדיסקברי ספורט כוללת כמה אפשרויות למנועים.
מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-240 כוחות סוס ב-5,500 סיבובים לדקה.
מנוע טורבו דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-150 כוחות סוס בגרסת TD4 ו-180 כוחות סוס בגרסת SD4. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת תשעה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים.
בשנת 2019 עברה הדיסקברי ספורט מתיחת פנים, שכללה עיצוב חדיש ופלטפורמה חדשה יגואר-לנד רובר PTA.
שני המנועים נותרו ללא שינוי למעט מערכת מיקרו-היברידית בהספק של 48 וואט שעוזרת למנוע בתאוצה.
בשנת 2020 הציגה לנד רובר גרסה בעלת מערכת הנעה היברידית פלאג-אין, הכוללת מנוע טורבו בנזין I3 צילנדרים בנפח 1.5 ליטרים המספק כ-200 כוחות סוס, מנוע זה מניע את הגלגלים הקדמיים ומנוע חשמלי המספק כ-109 כוחות סוס, מנוע זה מניע את הגלגלים האחוריים.
סוללת הליתיום-יון בקיבולת 15 קילוואט שעה מספקת טווח נסיעה חשמלי של 62 קילומטרים.
את הסוללה ניתן לטעון באמצעות מטען ציבורי בהספק של 32 קילוואט המאפשר טעינה מ-0 עד 80 אחוז מקיבולת הסוללה בתוך 30 דקות.
טעינה באמצעות משקע ביתי בהספק של 7 קילוואט בתוך שעה ו-24 דקות לטעינה מלאה.
טעינה אפשרית גם באמצעות שקע ביתי רגיל (מוד 2) אך רק בתוך 6 שעות ו-42 דקות לטעינה מלאה.
מערכת TOUCH DUO PRO מאפשרת לנהג שליטה מלאה על מערכת הפלאג-אין דרך מערכת המולטימדיה של הרכב.
לנהג ישנה אפשרות לניהול הטעינה וכן שליטה מרחוק על הרכב כגון הפעלה מרחוק של מערכת בקרת האקלים באמצעות אפליקציה.
לנדא דיגיטל פרינטינג היא חברה בת של קבוצת לנדא (Landa Corporation) המפתחת ומייצרת מכונות לדפוס דיגיטלי לשוק הדפוס המסחרי, האריזות וההוצאה לאור.
החברה נוסדה בתחילת העשור השני של המאה ה-21 על ידי בני לנדא, שבשנת 1977 הקים את חברת מכונות הדפוס אינדיגו ובשנת 2002 מכר אותה לחברת HP.
לנדא היה יו"ר החברה עד לתחילת 2020.
החברה מפתחת ומייצרת מכונות לדפוס דיגיטלי, המיועדות למשימות הדפסה קטנות ובינוניות לשוק הדפוס המסחרי, האריזות וההוצאה לאור, בטכנולוגיה ייחודית שפותחה על ידי החברה והוצגה לראשונה באפריל 2012. בתערוכת הדפוס "דרופה" שנערכה ביוני 2016 בדיסלדורף קיבלה החברה הזמנות למוצריה ב-450 מיליון אירו.
Landa S10: מכונת דפוס להדפסת צבע איכותית של אריזות קרטון, עם תפוקה של 6,500 דפים בשעה.
Landa W10: מכונת דפוס להדפסת צבע איכותית על מגוון מצעים: פלסטיק, נייר, קרטון, מתכת.
בניגוד להדפסת אופסט, הדורשת עבודת הכנה, מכונת דפוס זו אינה דורשת הכנה, והיא כדאית כלכלית להדפסה של אלפי עותקים.
Landa W10P: מכונת דפוס להדפסת צבע איכותית של מגזינים, קטלוגים ועלונים.
המכונה היא דופלקס -מדפיסה על שני הצדדים של הנייר.
בגיוס הון ראשון הושקעו בחברה יותר מ-400 מיליון דולר, על ידי בני לנדא וחברת הכימיקלים הגרמנית Altana.
ביוני 2018 השלימה החברה גיוס נוסף של 300 מיליון דולר, לפי שווי של 1.8 מיליארד דולר אחרי הכסף.
מנכ"ל החברה משנת 2015 ועד תחילת 2020 היה ישי אמיר.
בינואר 2020 מונה אשר לוי, לשעבר מנכ"ל אורבוטק, ליו"ר פעיל של החברה.
ביוני 2020 מונה אריק גורדון, מבכירי אורבוטק, למנכ"ל החברה.
באפריל 2021 החליף אותו גיל אורון, לשעבר נשיא אורבוטק, כמנכ"ל החברה.
לפי הערכה, מכירות החברה בשנת 2023 עלו על 100 מיליון דולר.
בשנת 2025 הצטברו חובותיה של החברה ל-1.75 מיליארד ש"ח, ובית המשפט המחוזי מרכז הוציא לבקשתה צו עיכוב הליכים לשם גיבוש הסדר חוב.
לפי ההסדר שאושר, קרן פימי רכשה את החברה תמורת השקעה של 80 מיליון דולר שמרביתה תשמש לפרעון חובות של החברה.
בנוסף הובטח לבעלי החברה חלק ברווחים עתידיים של החברה.
לנגלהיים היא עיירה ב, בסקסוניה התחתונה שבגרמניה.
העירייה ממוקמת בקצה הצפוני של הרי ההארץ והפרק הלאומי הרץ .
היא ממוקמת כ- מצפון מערב לגוסלאר.
לנגלהיים הסכם ערים תאומות עם .
לנדאו על האיזר היא עיירה בדרום-מזרח בוואריה שבגרמניה, כ-120 ק"מ מזרחית למינכן על גדת הנהר איזר.
העיר הוקמה בשנת 1224 על ידי לודוויג הראשון, דוכס בוואריה.
לפני זה במקום היה יישוב כפרי שהוזכר לראשונה בשנת 1074. בשנת 1504, בעקבות לחימה באזור, העיר נשרפה כליל.
בשנת 1743, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, העיירה נהרסה פעם נוספת.
למרות האירועים, בעיר נשמרו מספר כנסיות ישנות.
בשנת 1875 היישוב חובר למערכת מסילת רכבת.
בשנת 1972, בעקבות רפורמה, סופחו לעיר מספר מיישובי הסביבה.
בשנת 2020 התגוררו בה כ-14 אלף תושבים.
בעיר קיימים מספר מפעלי תעשייה, לרבות המטה הראשי של חברת Einhell שהוקמה על ידי תושב העיר.
לנגסטוניה (שם מדעי: Langstonia) הוא סוג נכחד של דמוי-תנין הולך על ארבע שהתקיים באמריקה הדרומית שלפני 13 עד 12 מיליון שנה במשך אמצע המיוקן, כשהמאובנים החלקיים שלו התגלו בקבוצת הונדה הסמוכים למדבר תטקואה שבקולומביה.
הסוג תואר למדע ב-2007 בידי החוקרים אלפרדו פאולילו ועומר לינארס (Paolillo & Linares) והוא קרוי על שם החוקר וון לנגסטון , אשר תיאר את המין לראשונה ב-1965, אף שהוא תיאר אותו כשייך לסוג סבכוס.
הלנגסטוניה היה קטן יחסית לדמוי-תנין והגיע לאורך של 2.7 מטרים ולמשקל 50 עד 140 ק"ג בממוצע.
במראהו היה דומה לסבכוס או הפריסטיכאמפסוס והיה שונה מהתנינאים המודרניים במבנה גופו המתאים לתנועה יבשתית ובמבנה הלסתות המשופעות והשיניים הקטנות אך המחודדות ששימשו לקריעת בשר, באופן שמזכיר את שיני דרקון הקומודו.
ככל הנראה היה ניזון מיונקים או זוחלים קטנים שתפס באמצעות ריצה ממארב.
לנגור תומאס (שם מדעי: Presbytis thomasi) הוא מין של פרימט מהסוג לנגור שבקבוצת הקולובים, האנדמי לצפון סומטרה שבאינדונזיה (לרוב סביב מחוז אצ'ה) בהם הוא חי ביערות.
הלנגור מגיע לאורך 420 עד 620 מ"מ, עם זנב באורך 500 עד 850 מ"מ ומשקל של 6.7 ק"ג בממוצע, ללא הבדלים גדולים בין הזכרים לנקבות.
הלנגור בעל פרווה אפורה-כסופה והחזה והבטן לבנים.
הראש בעל מספר ציצות כהות ולבנות הזקורות קדימה והפנים כחולות.
הלנגור בעל זנב ארוך העוזר לו להתאזן על העצים והוא מקפץ הייטב באמצעות רגליו.
הלנגורים חיים ביער בחבורות קטנות של 3 עד 21 פרטים הנשלטים בידי זכר אלפא חזק ונעים יחד בין צמרות העצים.
הלנגורים הם אוכלי עלים ופירות בעיקרם כשהם מגוונים גם בדבש, פרחים, חרקים, ביצים וחיות קטנות.
הם עצמם עלולים להיטרף בידי טיגריס סומטרה, כשהם יורדים לקרקע ובידי נחשים או עופות דורסים בין העצים.
הלנגור מצוי בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות הגשם בהם חי.
לנדון ליבוירון הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
ליבוירון הוא הצעיר מבין שלושה בנים.
הוא גדל בקהילה חקלאית קטנה בג'נר, אלברטה, שם גדלו הוא ושני אחיו הגדולים.
הוא בנם של לוריין מאק ומרסל ליבוירון.
אמו, אמנית, ותמכה ברצונו לשחק, והסיעה אותו לוונקובר לשיעורי משחק ואודישנים.
ליבוירון שיחק בכמה סרטי טלוויזיה לפני תפקיד הפריצה שלו בסדרת הטלוויזיה של דרמה לנוער הקנדית "דגראסי -הדור הבא" .
בשנת 2011, ליבוירון גילם את ג'וש שאנון בסדרת המדע הבדיוני "טרה נובה", בנה של הדמות הראשית, בגילומו של ג'ייסון או'מרה, ואשתו, בגילומה של שלי קון.
בשנת 2013, לוהק לתפקיד ראשי לצד ביל סקושגורד ופמקה ינסן כתלמיד תיכון ואיש הזאב פיטר רומאננק בסדרה המקורית של נטפליקס, המלוק גרוב.
בשנת 2016 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "פרונטיר", המשודרת בנטפליקס.
בשנת 2017, ליבוירון לוהק לתפקיד קרטר / סם מיהן במותחן העל-טבעי בהפקת בלאמהאוס, מת או חובה.
שנה קטגוריה פרסתוצאההערות 2010 ההופעה הטובה ביותר בתוכנית או סדרה לילדים או לנוערפרס ג'ימיני 2017 ההופעה הטובה ביותר של שחקן בתפקיד ראשי בסדרת דרמה פרסי המסך הקנדיים
לנה הוא נהר גדול בסיביר, רוסיה.
זהו הנהר ה-11 באורכו בעולם.
הדלתה שלו קפואה 7 חודשים בשנה.
הלנה הוא מקור חשוב לדיג לתושבי האזור.
חלק מהאזור שהנהר עובר בו מוגדר כשמורת טבע.
זרימת הנהר מתחילה בהרי הבאיקל, לא רחוק מימת באיקל, בשמורת הטבע לנה, והוא זורם מערבה לכיוון קאטשוג (Katshug) ואז צפונה (עד למפגש עם וילוי) ולבסוף צפון מזרחה.
כיוון שהנהר קפוא, משתנה ספיקתו משמעותית: מ-2,800 מ"ק/שנייה בינואר ל-66,500 מ"ק/שנייה ביוני.
הנהר קפוא מאוקטובר עד יוני ובזמן זה הוא משמש ככביש.
ההצפה בשנת 2001 הציפה את העיר לנסק.
כינויו של לנין לקוח משם הנהר.
לנה מריה יונה אולין (בשוודית: Lena Maria Jonna Olin; נולדה ב-22 במרץ 1955) היא שחקנית ודוגמנית עבר שוודית.
אולין נולדה בסטוקהולם בירת שוודיה, למשפחה מרקע נוצרי.
אולם ב-1960 אחד מאחיה הגדולים מת מסרטן.
הוריה הם השחקנית בריטה אולמברג והבמאי סטיג אולין.
באוקטובר 1974, בגיל 19 זכתה בתחרות היופי "מיס סקנדינביה 1974" שנערכה בהלסינקי, פינלנד.
לפני שהחלה בקריירת המשחק, עבדה גם כמורה מחליפה וכאחות בבית חולים.
בשנים 1976–1979 למדה משחק באקדמיה הלאומית לאמנות דרמטית, בסטוקהולם.
בשנים 1980–1994 הופיעה אולין יותר מעשור באנסמבל המלכותי לדרמה של שוודיה, במחזות קלאסיים מאת שייקספיר, סטרינדברג ואחרים.
בנוסף הופיעה בתפקידים קטנים בסרטים של הבמאי השוודי אינגמר ברגמן שהופקו על ידי הטלוויזיה המקומית.
ב-1976 ליהק אותה ברגמן לתפקיד קטן בסרט "Face to Face" כתפקיד הבכורה שלה בסרטים.
לאחר מכן היא הופיעה על הבמה הלאומית בסטוקהולם, בהפקות שונות אשר בוימו על ידי ברגמן, ובהפקה של ברגמן של "המלך ליר", בה היא שיחקה בתור קורדליה.
בהמשך, יצאה אולין לסיבוב הופעות בתיאטראות לאומיים בפריז, ברלין, קופנהגן, מוסקבה ואוסלו.
פרס אוסקר - מועמדות: שחקנית משנה (1989)
פרס באפט"א - מועמדות: תפקיד משנה (2000) בסרט "שוקולד"
פרס אמי - מועמדות: שחקנית משנה בסדרת דרמה 2003 ב"זהות בדויה"
פרס גלובוס הזהב - מועמדות: שחקנית משנה בסרט קולנוע 1989 ב"הקלות הבלתי נסבלת של הקיום"
בין השנים 2014 ו-2015, אולין כיכבה בקומדיית המצבים: שוודיה אהובתי.
אולין כיכבה בסרט הדרמה האמריקאי-פולני העצמאי Maya Dardel בשנת 2017
ב-1987 ילדה את בנה הבכור.
אביו היה השחקן השוודי אוז'אן רמברג, איתו חיה מספר שנים (מ-1970) ובנוסף הופיעה איתו בהפקות רבות.
היחסים ביניהם הסתיימו בסוף שנות השמונים.
ב-1994 נישאה לבמאי קולנוע לאסה הלסטרם, אותו פגשה ב-1992 בשוודיה.
להלסטרם בן נוסף מקשר קודם.
כיום מתגוררת אולין בניו יורק, ביחד עם בעלה וילדיה.
ב-2005 היא שבה לתקופה קצרה לשוודיה, לצורך צילומי סרט בבימויו של הבמאי הדני סימון סטהו.
לנדלר הוא מחול עממי במקצב 3/4, שהיה פופולרי באוסטריה, דרום גרמניה ושווייץ הגרמנית בסוף המאה ה-18.
הלנדלר הוא ריקוד לזוגות, שמאפייניו החזקים שלו היו ניתורים ורקיעות רגליים.
לעיתים היה אינסטרומנטלי בלבד ולעיתים כלל חלק ווקאלי, שלפעמים שולב בו גם יודל.
במאה ה-19, כאשר אולמות ריקודים נעשו פופולריים באירופה, נעשה הלנדלר מהיר ואלגנטי יותר והגברים ויתרו על המגפיים המסומרים שנעלו כדי לרקוד אותו.
יחד עם מספר מחולות-עם אחרים מגרמניה ומבוהמיה, נחשב הלנדלר במחול שתרם להתפתחות הוואלס.
מלחינים קלאסיים רבים כתבו לנדלר או כללו אותו ביצירותיהם, ביניהם בטהובן, שוברט וברוקנר.
בכמה מן הסימפוניות שלו החליף מאהלר את הסקרצו בלנדלר (למשל, בסימפוניית התחייה).
הנעימה העממית הקארינתית המופיעה בקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג היא לנדלר ועוד לנדלר מופיע במערכה השנייה של האופרה שלו, "ווצק".
ה"מחולות גרמניים" של מוצרט ושל היידן דומים גם הם ללנדלר.
ב"פיטר גריימס" של בריטן מופיע לנדלר בסצנה של מסיבת הריקודים.
באחת הסצנות בסרט "צלילי המוסיקה" רוקדים גיבורי הסרט, מריה וקפטיין פון טראפ, לנדלר, אולם במקרה זה אין זה המחול המסורתי אלא כוריאוגרפיה שלו.
הנעימה האינסטרומנטלית המשמשת בקטע הזה היא עיבוד מואט של שיר, שנשמע בשלב מוקדם יותר בסרט, "רועה העזים הבודד".
לנדשטול היא רשות מקומית קטנה במחוז קייזרסלאוטרן במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה אשר מונה כ-9,000 נפש.
בסמוך ללנדשטול נמצאים בית החולים הצבאי האמריקאי לנדשטול ובסיס חיל האוויר האמריקאי רמשטיין.
לנדקרוזר P.1500 או בכינויו "המפלצת", היה תכנון גרמני לתותח מתנייע כבד מאוד במלחמת העולם השנייה, שיוכל לשאת את השוורר גוסטב.
בתחילה השוורר גוסטב תוכנן להובלה בצורה מפורקת ברכבת רגילה בת 25 קרונות ייעודיים.
עם הגיעו לנקודת ההפעלה הוא הורכב על קרון ייעודי בן 160 גלגלים על 4 חוגונים.
במקביל הוקמה במיוחד מסילה כפולת-פסים עמידה במיוחד לנשיאת קרון זה.
בשל משקלו הכבד לא הותקן התותח על ציר מסתובב, כלומר לא היה מסוגל לתנועת צידוד והתנועה האפשרית היחידה שיכל הקנה בן 32 המטרים לבצע הייתה הטיה מעלה-מטה (עלרוד) עד זווית מקסימלית של 48 מעלות.
לשם ירי בכיוון מסוים היה צורך לסלול מסילה לכיוון המתאים.
עבור הרכבת התותח באתרו נדרשו כמות גדולה של 250 חיילים שעבדו 54 שעות.
עבור הנחת המסילה הייעודית הוקצה כוח של 2,500 חיילים שגם עסקו בהקמת עמדות נ"מ אותן איישו 2 גדודים שהגנו על הכלי מפני תקיפה אווירית.
הפרויקט השאפתני קיבל את אישורו של היטלר והוא הביע עניין רב בנושא.
לאחר בדיקות שבוצעו, התברר כי יש צורך בטנק גדול יותר, במשקל של 1500 טון, שקיבל את השם "לנדקרוזר P.1500".
בתוך כך, קיבלה חברת קרופ בדצמבר 1942, הוראה להתחיל בתכנונו של הלנדקרוזר P.1500, שהיה מיועד להיות הטנק הגדול בעולם.
משקלו המתוכנן עמד על כ-1,500 טון ויחידת ההנעה שלו תוכננה להיות בהספק של 2200 כוחות סוס ומהירות הנסיעה שלו תוכננה לעמוד על כ-15 קמ"ש.
אולם, בתחילת שנת 1943 החליט היטלר, בהחלטה משותפת עם אלברט שפר, שר החימוש הגרמני, לבטל את הפרויקט.
בשל גודלו ומשקלו הרב במיוחד של התותח, שעמד על מעל ל-1000 טון, הוא היה תותח רכבת שעל מנת להעבירו היה צורך לפרק אותו, דבר מסורבל מאוד הדרש מאמץ לוגיסטי גדול בנוסף להקצאת משאבים רבים למשימה זו.
הלנדקורזר תוכנן כפלטפורמה ממונעת לתותח-העל שהיה הנשק הארטילרי הגדול ביותר שנבנה אי פעם והתותח המתנייע תוכנן להיות הגדול ביותר אי פעם.
הלנדקרוזר P.1500 יועד למעשה להיות תותח מתנייע ענק, ולהחליף את מסילת הרכבת שבה נעו תותחי ענק כמו בשוורר גוסטב ובנוסף לאפשר הגנה יותר טובה על התותח והצוות.
אם הלנדקרוזר היה נבנה ממדיו המתוכננים היו אורך היה כ-42 מטרים, רוחב 18 מטרים, שריון בעובי 250 מ"מ, כ-100 אנשי צוות ומשקל 2,500 טון כאשר התותח המתנייע מוכן לקרב.
בגלל משקלו העצום היה מסוגל להגיע רק עד למהירות של 10–15 קמ"ש.
מלבד השוורר גוסטב, שעבורו תוכנן הלנדקרוזר והוא היה נשקו העיקרי, תוכנן גם חימוש משני של שני תותחי הוביצר 150 מ"מ וכ-15 מקלעים כבדים בקוטר 15 מ"מ.
הפיתוח של הפנצר סימן 8 "מאוס", שהיה הטנק הכבד ביותר שנבנה מעולם, ומשקלו עמד על 190 טונות, הדגיש את הבעיות הרבות בתכנון והפעלה של טנקים כבדים.
הבעיות העיקריות של הפאנצר סימן 8 היו המשקל הרב, שמונע מהכלי את האפשרות לנסיעה על גשרים, ובעיקר גשרים מעל נהרות ונחלים.
כמו כן, היה קושי רב בשינוע הטנק בעזרת רכבות ונסיעה שלו על כבישים הייתה הורסת אותם לחלוטין.
ככל שהטנק היה גדול יותר, כך הבעיות האלו חמורות יותר, קל וחומר לגבי הלנדקרוזר, שמשקלו היה גדול פי כמה וכמה ממשקלו של הפאנצר סימן 8 "מאוס".
בעיה נוספת בולטת היא יחידת ההנעה בטנקים גדולים, וצריכת הדלק העצומה שלהם.
כפי שהוכח בפיתוחו של הפאנצר סימן 8, המשקל הרב אינו מאפשר לטנק להגיע למהירות מינימלית בשל המשקל העצום, ובכך הטנק נחשף להתקפות אוויר ביתר קלות.
כמו כן, צריכת הדלק העצומה של הלנדקרוזר הייתה מצריכה תשתית לוגיסטית כדי להזין את הכלי העצום, והוא היה בוודאי מכלה כמויות עצומות של דלק, מצרך שהיה במחסור חמור בגרמניה הנאצית בשנות המלחמה.
לנדמרק וורלדווייד , לשעבר לנדמרק אדיוקיישן, היא חברה המציעה קורסים וסדנאות בתחום של אימון ופיתוח אישי ומקצועי.
לחברה 130 סניפים בכ-20 מדינות.
על פי דיווחי החברה, נכון ל-2017, מאז הקמתה השתתפו בתוכניותיה כ־2.4 מיליון בני אדם, ממוצע של כ-100 אלף איש מדי שנה.
לנדמרק היא חברה פרטית בבעלות העובדים.
המטה הראשי שלה שוכן בסן פרנסיסקו.
משרדי החברה בישראל ממוקמים בהרצליה.
קבוצת ואנטו (Vanto Group), חברה בת של לנדמרק, עוסקת באימון וייעוץ לחברות וארגונים.
בשנת 1985, ורנר ארהרד שיצר תוכנת הכשרה בשם "אֶסְט" - EST (Erhard Seminars Training) (שפעלה בשנים 1971– 1984, כולל בישראל החל מ-1980), שינה את שמה ל"פורום לנדמרק", ושינה את התוכן כך שהיה יותר נגיש ועסקי.
ארהרד קידם את הרעיון שכל האירועים (הטובים והרעים) בחייו של אדם נוצרו בעצמם, ושאינדיבידואלים יועצמו כאשר הם לוקחים אחריות אישית על כל האירועים בחייהם, רעיון המבוסס על "תנועת הפוטנציאל האנושי" .
אנשים רבים אהבו את האמונה הזו, בין אם היא נכונה ובין אם לאו, או פשוט עובדת כפלצבו והיא זכתה להצלחה.
הנישה של פורום לנדמרק נועדה לאנשים מהשורה שחיפשו שיפור עצמי.
בשנת 1991, ארהרד מכר את זכויות קניינו הרוחני של "פורום לנדמרק" לכמה מעובדיו, (כולל אחיו הארי רוזנברג שהפך למנכ"ל) שהתאגדו כחברה בשם - -"Landmark Education Corporation".
חברה זו שילמה לארהרד 3 מיליון דולר כעמלת רישוי ראשונית, כאשר תשלומים נוספים במהלך 18 השנים הבאות לא עלו על 15 מיליון דולר.
החברה החדשה הציעה קורסים דומים והעסיקה רבים מאותם עובדים של הארגון הקודם.
אורכו של הקורס צומצם מארבעה ימים לשלושה בשנת 2001 הצהיר רוזנברג כי לנדמרק רכשה לחלוטין את הזכויות הקניין ופעילות החברה המקורית של ארהרד.
החברה מציעה סדנאות בנושאים שונים שמטרתן להביא את המשתתפים לצמיחה אישית ומקצועית.
התוכניות פועלות במתודולגיה של חינוך טרנספורמטיבי, מבוססות על הבחנות שפיתח וורנר ארהרד ולאחר מכן על ידי מחלקת המחקר של לנדמרק.
עיקר הפעילות של לנדמרק סובבת סביב "המסלול לחיים" המתחיל בפורום של לנדמרק, דרך הקורס המתקדם וכלה בתוכנית ביטוי עצמי ומנהיגות.
הפורום של לנדמרק - התוכנית הבסיסית שמציעה החברה, הנחשבת לתוכנית הדגל שלה.
תוכנית זו היא תנאי להשתתפות בתוכניות האחרות המוצעות על ידי החברה.
תוכנית זו אורכת שלושה ימים.
תוכנית הסמינרים - הסמינרים שמציעה החברה מתמקדים בנושאים שונים, כגון קריירה, מצוינות, מערכות יחסים, בריאות, יחסי מין, כסף ועוד.
לפי דיווחי החברה, בסמינרים השונים ברחבי העולם משתתפים מדי שנה 70,000 איש.
תוכנית זו מורכבת מעשרה מפגשי ערב, המרכיבים כל סדרת סמינר.
הקורס המתקדם - שואף לאפשר למשתתפים לעצב עתיד לחייהם, אותו הם יוצרים.
קורס זה מרחיב את יכולות המשתתפים מרמת הפרט לרמת הקהילה.
תוכנית זו אורכת שלושה ימים (לרוב בסופ"ש) וערב סיום.
תוכנית ביטוי עצמי ומנהיגות - מטרתה לאמן את המשתתפים להרחיב את הביטוי העצמי שלהם ולהביא מנהיגות לחייהם.
התוכנית מורכבת משלושה ימי עבודה (בימי שישי או שבת) ו-12 כיתות ערב לאורך של כ-4 חודשים.
תוכנית התקשורת - מורכבת משני קורסים המתמקדים בהקניית מיומנות רטורית גבוהה למשתתפים.
לנדמרק מהווה בסיס עבור משתתפים ביצירת יותר מ-100,000 פרויקטים התנדבותיים ושאינם למטרת רווח לטובת קהילות ברחבי העולם.
בנוסף, קבוצת ואנטו (Vanto Group), חברה בת של לנדמרק, עוסקת באימון ובייעוץ לחברות ולארגונים.
טווח הגילאים של כשליש מהמשתתפים בתוכניות של לנדמרק נע בין 25 עד 34, שליש משתייכים לקבוצת בני 45 ומעלה.
כמחצית מהמשתתפים הם תלמידי או בוגרי מכללות (קולג').
40% מהם בעלי משלח יד מקצועי או טכני ו-20% מהם עצמאיים או מנהלים.
מספר ידוענים מהארץ ומהעולם השתתפו בפעילויות של הפורום, בהם: המלחין אלן מנקן, המנצח בנג'מין זנדר, הזמר והשחקן אנתוני ראפ, שחקנית הכדורעף נטלי קוק ושחקן הלייקרס ולאדה דיבאץ.
בין הידוענים הישראליים שלקחו חלק בסדנאות הפורום נמצאים השחקנים נועה תשבי ועופר שכטר והבמאי ירון כפכפי.
ארגון "טאלנט" העוסק בייעוץ ארגוני חקר ומצא שאנשים שהשתתפו בסדנאות של לנדמרק דיווחו על עלייה בדימוי העצמי ובמוטיבציה, על נכונות ללמוד דברים חדשים ועל ביטחון רב יותר במימוש כישוריהם בעבודתם.
רמת המוטיבציה של בוגרי לנדמרק, בהשוואה לקבוצת ביקורת, הייתה גבוהה בצורה משמעותית גם שנתיים לאחר ההשתתפות בסדנה.
במקרה בוחן שנערך בבית הספר לעסקים של הרווארד נכתב כי ללנדמרק יש כ-150 אבחנות המאפשרות לאנשים ולארגונים להגיע לתובנות בנוגע ליכולתם להשתפר ולהתייעל בדרכים שלא חשבו עליהן לפני כן.
במהלך השנים הייתה ביקורת כלפי הארגון על שיטות השיווק שלו ונטען שהוא כת.
בישראל, בעקב תלונות הולכות וגוברות ופרסומים מטרידים בתקשורת על "כתות מסוכנות", החליט בפברואר 1982, שר החינוך והתרבות זבולון המר להקים "הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל" שתבדוק את הנושא.
אחת הקבוצות שאותה הוחלט לבדוק הייתה גם "א.ס.ט" - EST (Erhard Seminars Training) של ורנר ארהרד.
החברה שכרה את שירותיו של עורך הדין וחבר הכנסת אהוד אולמרט (בתקופה זו לחברי כנסת היה מותר לעסוק בעבודה נוספת) עתר לבג"ץ נגד הוועדה, נגד שר החינוך המר ונגד חברתו לסיעת הליכוד מרים גלזר־תעסה בדרישה ש"א.ס.ט" לא תיכלל ברשימת הכתות, מפני שאינה כת.
בסופו של דיון בית המשפט העליון דחה את העתירה והארגון נכלל בדו"ח כ"כת מסוכנת", אך העתירה הביאה לעיכוב של כשנה וחצי בפרסום הדו"ח הסופי של הוועדה.
הפסיכיאטר, ד"ר עמנואל דורון, בדק והשתתף בתוכניות של לנדמרק וטוען שהיא לא כת.
הלנדסדומור (באיסלנדית: Landsdómur) הוא ערכאה שיפוטית מיוחדת באיסלנד אשר נוסדה בשנת 1905 על מנת לטפל במקרים של חברי פרלמנט החשודים בפלילים.
בלנדסדומור 15 חברים - חמישה שופטי בית המשפט העליון, נשיא בית משפט מחוזי, מומחה לחוקה, ושמונה אנשים אשר נבחרים על ידי הפרלמנט לקדנציה של שש שנים.
הלנדסדומור הוקם בשנת 1905, על פי סעיף 14 של החוקה, אך התכנס לראשונה בשנת 2011, לצורך משפטו של גייר הארדה, ראש הממשלה לשעבר של איסלנד, שהואשם ברשלנות פושעת שהובילה למשבר הכלכלי שפקד את המדינה בשנת 2008.
לנדרי פילדס הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2010–2015.
פילדס נולד בלונג ביץ', קליפורניה לאב שחור ואם לבנה.
הוריו של פילדס היו כדורסלנים שניהם.
אביו, סטיב, שיחק כדורסל באוניברסיטת מיאמי, ואף נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט ה-NBA של 1975, אולם מעולם לא שיחק בליגה, ואימו שיחקה כפורוורד במכללה בהיילנד.
פילדס שיחק במדי קבוצת הכדורסל של תיכון "לוס אלמיטוס" בקליפורניה, ובשנתיים האחרונות בו אף שמש כקפטן הקבוצה.
בעונת ה רשם 19 נקודות, חמישה ושתי חטיפות כדור ב, ונבחר לחמישייה המצטיינת של מחוז אורנג'.
בסיום לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד בה שיחק במדי קבוצת הכדורסל המשחקת בבית הפסיפי של המכללות (נקרא Pac-10).
כ שיחק פילדס לצידם של שני פרשמנים אחרים, התאומים ברוק ורובין לופז, ורשם ממוצע של 4.2 נקודות ב-30 משחקים בהם שותף.
בעונה הבאה, עונת כבר היו האחים לופז לשני הקלעים המובילים של המכללה, אולם פילדס המשיך להיאבק על מקומו ותרם 4.1 נקודות בלבד.
בעונת ה החל פילדס להוות בורג משמעותי יותר בקבוצה.
הוא עלה בחמישייה לראשונה בקריירה ועשה זאת ב-33 משחקים מ-34 בהם שותף, היה לקוטף הריבאונדים המצטיין עם 6.6 ולקלעי השלישי בטיבו בקבוצה עם 12.6 נקודות למשחק.
בעונתו הרביעית והאחרונה במכללות המשיך פילדס להראות מגמת שיפור.
הוא רשם 22.0 נקודות למשחק, והיה לקלעי המוביל בחטיבה כולה.
פילדס היה גם הריבאונדר המצטיין של קבוצתו עם 8.8 למשחק, חוטף הכדורים המצטיין עם 1.6, והחוסם המצטיין של סטנפורד עם 0.8 חסימות למשחק, ובסיום העונה נבחר לחמישייה המצטיינת של החטיבה.
פילדס התמודד בדראפט של שנת 2010 ונבחר בבחירה ה-39, בסיבוב השני, על ידי ניו יורק ניקס.
בעונה שטרם הגעתו לניקס ניצחה הקבוצה ב-29 משחקים בלבד, כשבמחצית העונה השנייה היה טרייסי מקגריידי הקלעי הפותח.
בקיץ לקראת עונת עזב מקגריידי את הקבוצה, ובנוסף החתימה ניו יורק את אמארה סטודמאייר.
כבר בעונת הרוקי שלו קיבל פילדס את ההזדמנות לשחק בחמישייה הפותחת של הקבוצה.
באמצע העונה הגיע ב גם כרמלו אנטוני, והקבוצה סיימה את העונה עם מאזן של 42 ניצחונות מול 40 הפסדים.
פילדס פתח ב-81 מתוך 82 משחקי הקבוצה בהם תרם 9.7 נקודות ו-6.4 ריבאונדים ונבחר לחמישיית הרוקיז הראשונה.
במשחקי הפלייאוף פגשה ניו יורק את בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון, והודחה ב של 4-0.
גם בעונה הבאה, עונת , שהייתה עונה מקוצרת של 66 משחקים בשל שביתת השחקנים, היה פילדס בורג מרכזי בקבוצה.
הוא שותף בכל משחקי הקבוצה, ופתח בחמישייה ב-62 מהם, ותרם 8.8 נקודות וסייע לקבוצה לסיים את העונה עם 36 ניצחונות מול 30 הפסדים.
במשחקי הפלייאוף הודחה הקבוצה פעם נוספת בסיבוב הראשון, בחמישה משחקים מול מיאמי היט שהמשיכה עד לתואר האליפות.
לקראת עונת הפך פילדס ל.
הוא חתם על חוזה לשלוש שנים תמורת 20 מיליון דולר עם טורונטו ראפטורס, ולאחר שהניקס לא השוו את ההצעה, עבר לשחק בקבוצה הקנדית.
בטורונטו הציג פילדס יכולת הגנתית טובה אך לצידה יכולת התקפית חלשה, ואיבד את מקומו ברוטציה של הקבוצה.
לאורך תקופתו בטורונטו עבר מספר ניתוחים בעצב הגומד של זרועו הימנית, אשר גרמו לו להחמיץ משחקים רבים ופגעו ביכולות הקליעה שלו.
בספטמבר 2015, לאחר שפג חוזהו עם הראפטורס, עבר פילדס ניתוח בירכו והחמיץ את כל עונת .
בספטמבר 2016 מונה לסקאוט בקבוצת סן אנטוניו ספרס, ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
לנה הוא שמה של תמונת ניסוי סטנדרטית הנמצאת בשימוש החל משנת 1973, לאחר שנסרקה, במעבדה לעיבוד אותות ועיבוד תמונה של החוג להנדסת חשמל באוניברסיטת דרום קליפורניה, מחלקה העליון של תמונת נערת החודש במגזין "פלייבוי" מנובמבר 1972. בתמונה מופיעה הדוגמנית השוודית לנה סודרברג, והיא צולמה על ידי הצלם דווייט הוקר.
ממדי התמונה הם 512X512 פיקסלים בלבד, בהתאם לאיכות הסריקה באותה עת.
התמונה הייתה מהראשונות שהועלו ל־ARPANET, והפכה לאחת התמונות בעלות השימוש הרחב ביותר במחקרים אקדמיים הקשורים לעיבוד תמונה.
בזכות עושר הפרטים שבה נעשה בתמונה שימוש רב (חיפוש "Lena image" בגוגל סקולר מציג כאלף מאמרים) לשם הדגמת אלגוריתמי עיבוד תמונה, כגון דחיסה או מניפולציות צבע.
בין השאר שימשה התמונה לפיתוח JPEG, הפורמט הנפוץ לדחיסת קובץ תמונה.
פופולריות התמונה של לנה העניקה לה את הכינוי ההומוריסטי "הגברת הראשונה של האינטרנט".
לאורך השנים הושמעה ביקורת מסוימת אודות השימוש בתמונה זו.
הטענות עסקו בשני עניינים עיקריים: זכויות היוצרים של "פלייבוי", הידוע באגרסיביות בה פועל המגזין כלפי מפרי זכויות יוצרים המשתמשים ללא רשות בתמונותיו; והשימוש בתמונה ממגזין פורנוגרפי כדוגמה לסקסיזם במדע.
בעקבות הביקורת החליטה קהילת IEEE Computer Society שלא לקבל מאמרים המתבססים או כוללים את התמונה.
לנדטאג הוא דיאטה (אספה פרלמנטרית) של ישות מדינית במסגרת מדינה פדרלית במרחב הדובר גרמנית (כיום מדינות גרמניה ומדינות אוסטריה).
הלנדטאג הוא רשות מחוקקת של המדינה בנושאי פנים.
בתקופת האימפריה הרומית הקדושה הפיאודלית התקיימה בכל נסיכות ("מדינה אימפריאלית", Reichsstaat) "אספת נציגים" (Landstände).
האספה לא הייתה גוף ייצוגי של דעת הקהל, אלא שימשה כמוסד לקיבוע יחסי הכוחות והפריווילגיות במדינה.
הזכות לשבת כנציג בגוף זה או לשלוח אליו בא-כוח (אלקטור) הוקנתה לאצילים, בכירי הכנסייה וערים מסוימות.
הנציגים הגנו על האינטרסים של המעמד שלהם והחלטות הגוף והמלצותיו עוצבו לפי מפתח מעמדי והכוח היחסי של נציגיו באספה.
שינויים היסטוריים ביחסי הכוחות במדינות השונות שינו את הרכב אסיפות הנציגים במהלך הזמן באופן ניכר.
במדינות מסוימות כונה המוסד זה Landtag, לאמור מפגש (Tagung) המדינה (Land) בהתאמה לגוף המקביל ברמת הקיסרות (Reich), הרייכסטאג.
הלנדטאג החשוב ביותר בקיסרות היה הלנדטאג של מדינת המסדר הטווטוני שהיה מאז 1466 הלנטאג של פרוסיה (Preußischer Landtag).
לאחר מלחמות נפוליאון וקונגרס וינה הוקמה ב-1815 הקונפדרציה הגרמנית, שכללה את רוב אזורי גרמניה, פולין ואוסטריה ובמסגרת חוקתה חויבו המדינות המרכיבות אותה לקיים אספות נבחרים, שנקראו Landstände או Landtag.
עם איחוד גרמניה והקמת הקיסרות הגרמנית ב-1871 הוקמו אסיפות מחוקקים בעלות סמכות חקיקה מקומיות בכל 25 המדינות המרכיבות אותה (כולל אלזס-לורן, שצורפה לאיחוד ב-1911).
הפרלמנט המקומי החשוב ביותר היה הלנדטאג של פרוסיה שהוקם בברלין ב-1849 במבנה של בית עליון ובית תחתון ופעל במתכונת זו עד 1918 והמשיך לפעול כלנדטאג של המדינה החופשית פרוסיה לאחר מכן.
בתקופת רפובליקת ויימאר היה לנדטאג בכל אחת ממדינות הפדרציה.
חבריהן (גברים ונשים), נציגי מפלגות ארציות ומקומיות, נבחרו בבחירות חופשיות על ידי גברים ונשים.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 בוטל המבנה הפדרטיבי של הרפובליקה ועמו בוטלו בתי המחוקקים המדינתיים.
פרלמנטים מקומיים במדינות גרמניה ואוסטריה
כל הפרלמנטים הם בית מחוקקים בעל בית יחיד (ללא בית עליון ובית תחתון), הנבחר בבחירות יחסיות עם אחוז חסימה של 5% וכולל נציגים של מפלגות ארציות ומקומיות, כאשר לרוב מורכב מנציגי המפלגות הארציות, בשל אחוז החסימה הגבוה יחסית.
חברי הלנדטאג בוחרים את ראש ממשלת המדינה ברוב קולות והוא (או היא) אחראים על הקמת רשות מבצעת (ממשלה).
ממשלותיהן של ערי המדינה (ברלין, ברמן והמבורג) הן סנאטיות.
בשלוש המדינות החופשיות (בוואריה, תורינגיה וסקסוניה) הממשלה מכונה "ממשלת המדינה" (Staatsregierung) ובעשר המדינות האחרות "ממשלת הארץ" (Landesregierung).
קודם ל-1 בינואר 2000, הלנדטאג של בוואריה הורכב משני בתים, בית תחתון ובית עליון שנקרא סנאט והורכב מנציגי הקבוצות החברתיות והכלכליות הדומיננטיות של המדינה.
הסנאט בוטל בעקבות משאל עם שנערך שנתיים קודם לכן.
עיר-מדינה מספר מושבים משכן תדירות בחירות הערה ברלין 149 ברלין (Abgeordnetenhaus) כל 5 שנים בבית הלנדטאג הפרוסי הישן ברמן 83 ברמן (Bürgerschaft) כל 4 שנים המבורג 121 המבורג (Bürgerschaft) כל 4 שנים
מדינה מספר מושבים משכן תדירות בחירות אוסטריה עילית 56 לינץ כל 6 שנים אוסטריה תחתית 56 סנקט פלטן כל 5 שנים בורגנלנד 36 אייזנשטט וינה 100 זארבריקן זלצבורג 36 זלצבורג טירול 36 אינסברוק פורארלברג 36 ברגנץ קרינתיה 36 קלגנפורט שטיריה 56 גראץ
בדוכסות הגדולה של ליטא ובמדינות הבלטיות התקיימו אספות מחוקקים דומות מאז 1419.
הפרלמנט של פינלנד נקרא בין 1809 ל-1917 lantdag.
הפרלמנט המקומי של דרום טירול באיטליה, שמרבית אוכלוסייתו דוברת גרמנית, נקרא לנדטאג.
הפרלמנט של ליכטנשטיין נקרא לנדטאג .
לנדס אנד הוא כף ואתר תיירות ונופש במערב קורנוול, באנגליה.
הכף הוא הנקודה המערבית בחלק היבשתי של קורנוול ואנגליה.
הוא חלק מחצי האי פנווית (Penwith) ושוכן כ-13 קילומטרים מערבית-דרומית מערבית לפנזנס (Penzance), נקודת ההתחלה והסיום של כביש A30.
הכף הם צוקים בגובה 60 מטרים מעל פני הים וביום בהיר ניתן לראות מהם את המגדלור Longships Lighthouse, המוצב מול החוף על האיונים הסלעיים המכונים איוני לונגשיפ (Longships), כ-2 קילומטרים מלנדס אנד.
איונים אלו יחד עם השונית הסלעית המכונה "שונית שבעת הסלעים" (Seven Stones reef), 24 קילומטרים מלנדס אנד, ואיי סילי, כ-45 קילומטרים דרומית מערבית ללנדס אנד, הם חלק מהארץ האבודה ליונסה (Lyonesse) המתוארת באגדות המלך ארתור.
ללנדס אנד יש משמעות מיוחדת משום שלעיתים קרובות משתמשים בו לקביעת מרחק.
המרחק בין לנדס אנד לג'ון או גרואטס (John o' Groats, הנקודה הצפונית ביותר באי הבריטי) בסקוטלנד בנסיעה בכבישים הוא 1,346 קילומטרים, ונהוג לארגן לאורך קטע זה אירועי התרמה כדוגמת הליכה מקצה לקצה או מרוץ.
ב-2012 שימש האתר נקודת הפתיחה למרוץ של הלפיד האולימפי באולימפיאדת לונדון.
הכף הוא שטח פרטי שעבר ידיים כמה פעמים ומ-1996 הוא בבעלות חברה בשם Heritage Great Britain PLC, שבבעלותה גם ג'ון או גרואטס.
בשטח הכף יש פארק נושאי הכולל מתקני שעשועים לילדים, בית מלון, חנויות וספינות.
פעמיים בשבוע באוגוסט מבוצע בשטח הכף בערב מופע זיקוקין די-נור הקרוי "קסם בשמים" ('Magic in the Skies') המלווה במוזיקה של המלחין הבריטי כריסטופר בונד וקריינות של השחקנית מרים מרגוליס.
בקרבת מקום יש שדה תעופה קטן (Land's End Airport) שממנו יוצאות טיסות לאיי סילי.
ארגון שימור הצמחייה הטבעית הבריטי Plantlife מגדיר את האזור הכולל את לנדס אנד כאזור צמחייה חשוב (Important Plant Area) בשל המינים הנדירים של צמחי הבר הגדלים בו.
סלעי הגרניט בלנדס אנד הם משני סוגים.
בסמוך למלון הגרניט היא גסת גרגיר ובה פנוקריסטים גדולים של אורתוקלז, שלעיתים מגיעים לגודל של יותר מ-13 סנטימטרים.
מצפון למלון באזור המבנה הקיצוני הקרוי "הבית הראשון והאחרון" (First and Last House), יש גרניט דקת גרגיר יותר ובה הפנוקריסטים קטנים יותר ושכיחים פחות, וניתן להבחין בין סוגי הגרניט השונים ממרחק משום שהבליה של הסוג השני יוצרת משטחים חלקים יותר.
סלעי הגרניט מתוארכים לתור הפרם בין לפני 275 למ"ש ל-268 למ"ש.
אזור המגע בין פלוטון הגרניט לבין סלעי הסביבה שעברו התמרה נמצא בסמוך, והמגדלור Longships Lighthouse, המוצב מול החוף על האיונים הסלעיים המכונים איוני לונגשיפ (Longships), בנוי גם הוא על סלע סביבה.
לנדקווארט היא עיירה במחוז הנושא את אותו שם בקנטון גראובינדן שבשווייץ.
העיירה הוקמה ב-1 בינואר 2012 כמיזוג של שני הכפרים איגיס ומסטרילס.
שמה של העיירה לקוח משמה של שכונה באיגיס.
איגיס מוזכר לראשונה במקור משנת 840 לערך בשם Ovinae או Aviuns.
במקור משנת 1149 הוא מוזכר בשם Auuine, במקור משנת 1225 בשם Huiuns ובמקור משנת 1253 בשם Yges.
מסטרליס מוזכר לראשונה במקור משנת 1318 בשם Ponstrils ובמקור משנת 1345 בשם Bastrils.
שטחה הכולל של לנדקווארט הוא 18.9 קמ"ר .
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיירה 8,692 תושבים.
לַנדְסְמַנְשַאפְט (ביידיש: לאנדסמאנשאפֿט – איגוד יוצאי עיר; ברבים לאנדסמאנשאפֿטן, ומכאן באנגלית: Landsmannschaftn) הוא ארגון סיוע הדדי ונדבנות של מהגרים יהודים יוצאי אותה עיר או אותו אזור.
הייתה זו צורת ההתארגנות המקובלת של מהגרים יהודים ממזרח אירופה החל מסוף המאה ה-19 ובמהלך העשורים הראשונים של המאה ה-20. עיקר מטרתם ופעולתם של ארגוני הלנדסמנשאפטים הייתה להקל על המהגרים היהודים ממזרח אירופה את תהליך קליטתם ושילובם, בעיקר בארצות הברית.
רוב הלנדסמנשאפטים פעלו בניו יורק, אך היו שפעלו גם בערים אחרות בארצות הברית אליהן היגרו יהודים ממזרח אירופה, ואף במדינות אחרות כמו קנדה, דרום אפריקה, ארגנטינה, אוסטרליה וישראל.
רבים מיהודי מזרח אירופה, ובמיוחד יהודי תחום המושב ברוסיה, היו נתונים לעוני ולרדיפות וסבלו ממשטר שהגביל את חייהם הן מבחינה אישית והן מבחינת אפשרויות התעסוקה שלהם.
מצב זה, ובנוסף ריבוי טבעי גדול וגידול ניכר באוכלוסייה, הוביל יהודים רבים לחפש לעצמם חיים חדשים.
השינויים הטכנולוגיים שאפשרו תנועה המונית של בני אדם, ומדיניות ההגירה החופשית של ארצות הברית, הובילו לגל הגירה גדול מאוד של יהודים, בעיקר ממזרח אירופה, החל משנת 1881. כך, משנה זו ועד 1924, שבה ארצות הברית סגרה את שעריה להגירה, היגרו אליה כ-2.5 מיליון יהודים.
המהגרים היהודים התרכזו בעיקר בערים הגדולות והריכוז הגדול ביותר שלהם היה בלואר איסט סייד (Lower East Side) שבמנהטן, ניו יורק.
משהיו משוחררים מכבלי שלטונות הדיכוי במזרח אירופה וחיו חיי חופש בארצות הברית, יכלו היהודים לעצב את זהותם ואת קהילותיהם לפי רצונם ובאופן חופשי.
כך, השכונות היהודיות בערים הגדולות הכילו, לצד העוני בו חיו רבים מהיהודים, גם חיי קהילה פורחים.
עקב מספרם הרב, כללה אוכלוסיית המהגרים היהודים בתוכה גוונים שונים שהיוו קרקע פורייה להיווצרות חלוקה פנימית לפי מקום מוצא, מעמד חברתי, מידת דתיות, עמדה פוליטית, ומשתנים רבים שנוספו בהמשך, כמו מחלוקות פנימיות ותחומי עיסוק.
לרוב, המהגרים היהודים לא חשו רגשי נאמנות לארץ מוצאם שממנה היגרו, אך חשו קשר לשפתה, לתרבותה, למנהגי הפולחן הדתי שנהגו בה, לסביבה שבה גדלו וחשו קרבה לאנשים מאותו אזור ממנו באו.
המהגרים היהודים נטו להתרכז בשכונות שבהן מקור רוב האוכלוסייה היה האזור ממנו הגיעו.
ריכוז זה תורגם גם לדפוס התעסוקה של המהגרים שאף הוא קיבל אופי מלוכד.
כך, מהגרים מבסרביה נכנסו לתחום הדפוס, מהגרים מהונגריה עסקו בייצור עניבות וכדומה.
בד בבד, החיים החדשים במדינה חופשית מילאו את היהודים בהערצה לעקרונות האמריקאים של חירות ושוויון.
עד מחצית המאה ה-19 היה הארגון החברתי של היהודים במזרח אירופה מבוסס ברובו על מודל ריכוזי של קהילה מצומצמת בעיר או באזור מסוים.
מודל זה הסתמך בעיקר על פיזור האוכלוסייה שנכפה ברובו על ידי השלטונות.
כך לדוגמה, ליהודי רוסיה הותר להתגורר אך ורק באזור תחום המושב.
גל ההגירה הגדול של יהודים ממזרח אירופה למערבה ולאמריקה במחצית השנייה של המאה ה-19 הוביל, בין היתר, גם לשינויים חברתיים במערכת הקהילתית היהודית המסורתית ויצר סוג חדש של ארגונים שלא היה קיים לפני כן.
ארגונים אלו קיבלו אופי חדש, חילוני בעיקרו, וכללו ארגונים פוליטיים, ארגוני עובדים וארגוני עזרה הדדית.
כך, תרבות הארגון הקהילתי המסורתי מחד והארגונים החדשים מאידך, ציידו את היהודים בניסיון ארגון קהילתי עוד לפני הגיעם לאמריקה ועזרו בעיצוב הקהילות היהודיות החדשות שם.
סוג ארגון שהיה נפוץ באירופה החל מאמצע המאה ה-19 וששימש עם הימים כמודל ללנדסמנשאפטים היה ה"חברה".
ארגון כזה הקדיש עצמו למגוון מטרות חברתיות ודתיות כגון לימוד תורה, צדקה, חינוך, טיפול בצורכי דת והסדרה של אינטרסים מקצועיים.
עדיין, ה"חברה" בסביבה האירופית לא ניתקה את עצמה ממודל הסמכות המרכזית לטובת אופי יותר דמוקרטי.
עם הזמן הורישה ה"חברה" תרבות ארגונית ללנדסמנשאפטים בשני מישורים מרכזיים: תרבות של התנהלות דתית של טקסים וסמלים שהועתקו ללנדסמנשאפטים עם ההגירה לאמריקה, ובנוסף לכך גם הסדרה פורמלית של הארגון באמצעות חוקי עזר ותיעוד מדוקדק בפרוטוקולים של ישיבות ושל החלטות.
עם זאת, היו הבדלים מהותיים בין ה"חברה" באירופה לבין הלנדסמנשאפטים שנוצרו באמריקה.
הבדל אחד נעוץ באופן חלוקת המשאבים.
בעוד ה"חברה" דגלה בצדקה, הלנדסמנשאפט דגל בעזרה הדדית.
הבדל נוסף נשען על זניחת מודל ההנהגה הריכוזית המזרח אירופי ואימוץ מודל דמוקרטי ושוויוני בהשראת התרבות השלטונית והארגונית האמריקאית.
תרבות ה"אחוות" הסודיות בארצות הברית
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה ארצות הברית קרקע פורייה להתפתחות משמעותית של ארגוני אחוות כדוגמת הבונים החופשיים.
ארגונים אלו היו עתירי ממון ויצרו סביבם הילה של יוקרה, ייחוד ומסתורין.
המטרות שלשמן הוקמו האחוות היו מגוונות וניתן היה למצוא אחוות של עזרה הדדית, מפעלי ביטוח בריאות וביטוח חיים ואיגודים מקצועיים.
המהגרים היהודים חזו בתופעה זו וביקשו לייסד לעצמם אחוות דומות בראייה שחברות בארגון כזה הוא סממן מובהק לאמריקאיות.
כך, הלנדסמנשאפטים היהודים, על אף הקשר המהותי למקום מוצאם באירופה, שיקפו את השפעת הסביבה האמריקאית באופן יותר ברור מאשר המסורת הקהילתית ממנה באו ואימצו את דפוס הפעולה שהיה נהוג באחוות הסודיות האמריקאיות.
מעל הכול, ההשפעה האמריקאית של טקסים, מסורת ארגונית וסמלי האחוות הסודיות, קיבלו ביטוי בלנדסמנשאפטים.
התוצאה הייתה שילוב של ארגונים יהודיים עם מחויבות ליהדות בצורה שנראית מתאימה יותר לדרך האמריקאית מאשר ליהדות המסורתית.
ארגונים מבוססי מוצא טרם גל ההגירה הגדול
עד לשנות ה-20 של המאה ה-19 הייתה הקהילה היהודית בעיר אמריקאית לרוב מונהגת על ידי ארגון אחד.
אולם, בתקופה זו החל פיצול בתוך הארגונים, בעיקר בקרב היהודים יוצאי גרמניה, ונוסדו ארגונים חדשים המבוססים על אידאולוגיה או מוצא לפי המודל של ה-Studentenverbindung הגרמני, אותן אחוות מקצועיות שהיו נפוצות בגרמניה.
ארגונים אלו ענו על הצרכים הבסיסיים ביותר של קהילה יהודית קטנה ומנותקת כגון קבורה, כשרות, צדקה וקהילה.
כך, אחד הארגונים הראשונים שבישרו על האופי של הלנדסמנשאפטים היה ארגון בני ברית, שנוסד על ידי יהודים מהגרים מגרמניה וכלל מאפיינים של האחוות הסודיות בארצות הברית.
אחת ממטרותיו, שאומצה בהמשך על ידי לנדסמנשאפטים רבים, הייתה לגשר על הפער בין מעמד המהגר למעמד אמריקאי.
אולם, את התקדים הישיר ללנדסמנשאפטים יצרו טפטופי המהגרים היהודים שהגיעו לאמריקה ממחצית המאה ה-19 עם הקמת ארגוני קהילות שנקראו על שם עיר המוצא שלהם.
כך, הלנדסמנשאפט המתועד הראשון היה חברה רפואי חולים של יוצאי קרקוב (Hevra Rafuei Chaulim Krakauer Society) אשר נוסד בשנת 1855.
עליית הלנדסמנשאפטים בעקבות גל ההגירה הגדול בשנים 1881–1924
ריכוז המהגרים היהודים בניו יורק והצפיפות שנבעה מאכלוס יתר בבתי הדירות הובילו לתרבות רחוב ענפה, שבה החלו מפגשי רחוב של אנשים שהיגרו מאותו אזור.
מטרת המפגשים הייתה לרוב החלפת חדשות, מידע ואפשרויות תעסוקה.
הגורם הישיר להקמת לנדסמנשאפט השתנה מארגון לארגון ויכול היה לנבוע מצורך ממשי חד פעמי ספונטני כמו התארגנות ללוויה, חתונה או מסיבת ברית מילה מחד או רעיון אידאולוגי המוכוון מטרה ארוכת טווח מאידך.
בכל מקרה, קשת הלנדסמנשאפטים מלמדת כי סיבות רבות הובילו להקמתם.
בנקל היה ניתן למצוא מספר לנדסמנשאפטים של חברים מאותו אזור כאשר לכל אחד מטרה או אידאולוגיה משלו.
כך לדוגמה, את יוצאי בסרביה לבדה שירתו לפחות 19 לנדסמאנשטפים שונים וליוצאי ביאליסטוק לבדה הייתה אפשרות לבחור בין למעלה מ-40 לנדסמנשאפטים.
ארגונים אלו פעלו בעיקר לשמר את האופי היהודי של החברים מול החילוניות וראו עצמם כשומרים של מסורת העולם הישן.
חוקותיהם כללו התייחסות רבה ללשון הקודש כדי להדגיש את האופי המסורתי, כאשר המטרה הייתה ליצור אווירה שתאפשר למתפללים לבטא עצמם באופן דתי בדרך שנראתה להם טבעית ומוכרת.
למרות זאת, גם ארגונים כאלו שאבו רעיוניות דמוקרטיים אמריקאיים בעיקר בטקסי קבלה, עקרונות של דיון פתוח ושוויוני ויכולת להיבחר לתפקידים על בסיס כישורים ולא על בסיס ייחוס.
לנדסמנשאפטים רבים פעלו באופי של לשכות אחווה.
סמלי הארגונים, הטקסים והסודיות המלווה נלקחו כולם בהשראת הלשכות הסודיות שהיו נפוצות באמריקה.
באופן מעשי מהגרים יהודים רבים ביקשו להצטרף ללשכות אחווה לא יהודיות קיימות אולם במקרים רבים אפשרות זו נחסמה בפניהם עקב דתם ומוצאם.
כתגובה לכך ביקשו היהודים המהגרים להקים לעצמם לשכות אחווה לפי המודל הנהוג בארצות הברית.
כך לדוגמה, כ-40 מהגרים יהודים מהונגריה שביקשו להצטרף לאחוות Knights of Pythias ונדחו הקימו בעצמם לשכה חדשה בשם Déak Lodge No.
334, שכל חבריה היו יהודים.
ללנדסמנשאפטים מסוג לשכות אחווה הייתה הילה יוקרתית וחבריהם היו בעיקר היהודים מהשכבות החזקות יותר בקרב המהגרים שחשו גאווה בזהותם היהודית אך ביקשו גם לקיים אורח חיים אמריקאי.
מחד ארגונים אלו דימו את מערכת השלטון האמריקאית, את ערכי היסוד שלה ובעיקר את התרבות השלטונית של המדינה.
מאידך, הלשכות כללו סמלים וטקסים רבים בעלי אופי יהודי-לאומי.
כך לדוגמה "המסדר העצמאי ברית אברהם" (The Independent Order Brith Abraham) חנך מועמדים חדשים בטקס המדמה את עקדת יצחק כשבסופו קוראים החברים: "היה חבר נאמן של ברית אברהם, היה יהודי מסור ונכון, היה לא פחות אמריקאי נכון".
על אף החיבור העמוק לזהות היהודית לשכות האחווה ספגו ביקורת מצד הקהילה האורתודוקסית שראתה בטקסי החניכה השפעה זרה על עולם היהדות וחילול השם.
עם זאת, לשכות האחווה שגשגו ומשכו בעיקר מהגרים צעירים שלא היה להם ייחוס משפחתי או ידע דתי רחב אך עדיין ביקשו למצוא ארגון חברתי יהודי בו יוכלו להתקדם.
ההצלחה של לשכות האחווה הגיעה לשיאה בעשור השני של המאה ה-20, שבו כחצי מיליון יהודים היו חברים בארגונים מסוג זה.
רעיונות הלאומיות, הסוציאליזם והציונות חלחלו גם לתודעת המהגרים היהודים והללו הקימו ארגונים רבים שביקשו לקדם את חזונם האידאולוגי.
כך, החל מראשית המאה ה-20 נוצרו לנדסמנשאפטים בעלי אופי פוליטי שהיו דומים במבנה ובארגון ללנדסמנשאפטים האחרים אך הגורם המאחד של מקום המוצא קיבל משנה תוקף אל מול האידאולוגיה הפוליטית.
בראשית דרכם המטרה הוחצנה למאבקים הפוליטיים של אירופה אך עם התבססות המהגרים בארצות הברית ושילובם בחיי החברה והכלכלה התחילו לנדסמנשאפטים רבים לכוון את אור הזרקורים גם לעניינים פנים אמריקאים.
לנדסמנשאפטים בדמות ארגונים פוליטיים לרוב כללו מספר רב יותר של חברים מאשר הלנדסמנשאפטים מבוססי עיר מוצא משום שמדיניות ההצטרפות לארגון הייתה יותר ליברלית.
ללנדסמנשאפטים כאלו הייתה גם נטייה לאחד כוחות עם ארגונים אחרים במאבקים פוליטיים בהם הייתה תמימות דעים.
כך, תנועת "מעגל העובדים" כללה 25,000 חברים ב-240 סניפים שמתוכם לפחות 143 היו לנדמנשאפטים.
הסוג הנפוץ ביותר של הלנדסמנשאפטים היו אלו ששירתו בהכרח קהילת יוצאי אזור מסוים או מעגלים משפחתיים באופן עצמאי, ללא מטרה אידאולוגית מוצהרת אלא כדי להעניק לחבריהם שירותים שהוכתבו לפי הצורך הפנים קהילתי.
ארגונים אלו לרוב סיפקו מקום מפגש ליוצאי אותה העיר ותנאים סוציאליים רבים.
הייחוד של הארגונים האלו הוא האופי החילוני שלהם, שלא היה מונע מיחס שלילי לדת אלא מתוך גישה שהדת היא עניין אישי של החבר ולא עניין ציבורי.
אף על פי כן הזהות היהודית של החברים לא טושטשה וברוב הארגונים הללו יידיש הייתה השפה הרשמית.
אולם, הלנדסמנשאפטים העצמאיים שאפו לדמות באופן פעולתם עד כמה שניתן את צורת השלטון האמריקאי.
למעשה, כה נפוצים היו הלנדסמנשאפטים מסוג זה עד כי היו מומחים שהעניקו ייעוץ כיצד יש להקים, לרשום כדין ולנהל לנדסמנשאפט.
הפעילות והחיים הפנימיים של הלנדסמנשאפטים
על אף שכלפי חוץ המהגרים נראו דומים ודיברו אותה השפה, כלפי פנים היו ביניהם הבדלים רבים על בסיס מוצא, שפה, השקפה דתית, עמדה פוליטית, תרבות וכולי.
במובן זה הלנדסמנשאפטים התקיימו כארגונים עצמאיים.
עם זאת, ניתן להצביע על מספר מאפיינים זהים בפעילויות מרבית הלנדסמנשאפטים אשר התבססו בעיקר על תרומות חומריות ושימשו סביבה לאינטראקציה רשמית ולא רשמית.
לכל לנדסמנשאפט הייתה תרבות ארגונית פנימית משלו, אך כולם הפנימו את שיטת העבודה של האחוות האמריקאיות המבוססת על טקסט ותיעוד.
היווצרות לנדסמנשאפט לוותה לרוב ביצירת חוקה הקובעת את אופי הארגון, מטרתו ודרכי פעולתו.
מעבר לכך, החוקות תיארו במפורט כיצד על כל חבר להתנהג מול הארגון וחבריו.
באופן זה חוקות מסוימות הכילו התניות נגד שימוש בשפה נמוכה, קללות והוצאת דיבה כנגד חברים אחרים בארגון, הידבקות במחלת מין ופציעה בעקבות קטטה או שכרות.
כך לדוגמה, חוקת "חברה אנשי בני אחים של ניו-יורק", לנדסמנשאפט של יוצאי דז'יאלושין בפולין, קבעה שחבר שאינו מופיע ללווית חבר אחר או אשתו ייקנסו או יורחקו מהארגון.
השפה שבה השתמשו בחוקות, טקסטים ומפגשים הייתה תלויה בשפת האם של החברים והמטרה לשמה הוקם הלנדסמנשאפט.
לרוב, שפת השיח והטקסט הייתה יידיש.
תרבות הארגון הדמוקרטי האמריקאי והז'רגון הייחודי שלה הובילה להחדרת מושגים חדשים ליידיש ובכך אף תרמה להפיכת השפה למודרנית יותר.
השימוש באנגלית או בעברית נעשה בעיקר לפי הצורך או האידאולוגיה וכך לנדסמנשאפטים בעלי אופי דתי או ציוני השתמשו בטקסטים בעברית כדי להעצים את חשיבות השפה בזהות הארגון.
כל ארגון קבע בחוקתו את תנאי ההצטרפות והחברות הייחודיים שלו.
לרוב, הצטרפות לארגון הייתה מותרת רק לגברים אשר הגיעו מאותו אזור שהגדרת תחומו השתנתה מארגון לארגון.
מדיניות ההצטרפות הליברלית ביותר הייתה של הארגונים בעלי אופי פוליטי בה החברות הייתה מותרת גם לאנשים מחוץ לאזור וללא קשר אליו.
אולם, מרבית הארגונים כן ביססו את החברות על סמך עיר המוצא וכך היו ארגונים שסרטטו רדיוס מסביב לעיירה כאשר כל מהגר שמקורו מתחום הרדיוס רשאי היה לבקש להצטרף לארגון.
היו ארגונים שהסכימו לקבל בני זוג של יוצאות האזור והיו אף ארגונים שהסכימו לקבל מהגרים שאף שלא גרו באזור נהגו לפקוד את בית הכנסת של האזור.
מעבר לכך מרבית הלנדסמנשאפטים קיבלו לשורותיהם רק גברים בין הגילאים 18–45 ובעלי יכולת לפרנס עצמם.
לנדסמנשאפטים רבים אימצו גם מבחן כשירות בריאותית, נפשית ורוחנית.
כך לדוגמה, חוקת "חברה אנשי בני אחים של ניו-יורק" לעיל קבעה כי אדם יוכל להיות חבר בארגון רק אם הוא נמצא בארצות הברית לפחות שנה ובעל בריאות נפשית, מוסרית ופיזית.
זאת בנוסף לחובתו להיות יהודי, להיות נשוי לפי ההלכה ליהודיה ולמול את בנו.
בד בבד, מרבית הלנדסמנשאפטים לא דרשו שחבריהם לא יצטרפו לארגונים אחרים וכך היה מקובל למהגר יהודי להיות חבר במספר לנדסמנשאפטים.
סוג נוסף של חברות בלנדסמנשאפטים היה בארגונים המבוססים על קשר משפחתי ולא על פי עיר מוצא.
מעגלים משפחתיים אלו נועדו בעיקר לחזק את הקשר של הדור הצעיר עם המסורת והתרבות שלו אך גם פעלו לפי דפוס העבודה של לנדסמנשאפטים מבוססי מקום.
בשנות העשרה וה-20 של המאה ה-20, שנות השיא של הלנדסמנשאפטים, היו כרבע מהאוכלוסייה היהודית בניו יורק אשר רובם נולדו מחוץ לארצות הברית חברים בארגונים כאלו.
כאשר מוסיפים למספר זה את מספר בני משפחות החברים, המספר הכולל של יהודים להם היה קשר ישיר או עקיף עם לנדסמנשאפט עולה על מיליון.
כמות החברים השתנתה מארגון לארגון ונדדה בין כמה עשרות חברים בלנדסמנשאפטים קטנים ועד אלפי חברים מלנדסמנשאפטים גדולים, בעיקר אלו מבוססי האידאולוגיה.
התפיסה האמריקאית של שפע חומרי נראתה בעיני יהודים רבים כיתרון של עולמם החדש.
פיתוי זה נבע לא רק מנוחות החיים אלא בעיקר בגלל הניידות החברתית שלרוב לא הייתה אפשרית ליהודים במזרח אירופה.
כדי לאפשר לחבריהם לטפס בסולם החברתי כמעט כל סוגי הלנדסמנשאפטים הציעו סוגים שונים של עזרה הדדית.
ביסודה העזרה ההדדית מבטאת את תרבות ההסתמכות העצמית האמריקאית הנבדלת מהקהילתיות האירופאית שדגלה בצדקה.
משמעות העזרה ההדדית היא שכל חבר בארגון תרם באופן שווה תוך ציפייה שבעת הצורך יסתמך על עזרת הקבוצה.
צדקה לעומת זאת לא הייתה מוגבלת אך ורק לחברי הארגון אלא לכלל הקהילה ובעיקר שימרה את ההיררכיה החברתית ממנה רצו מרבית היהודים המהגרים להתנער.
כל סוגי הלנדסמנשאפטים הציעו רמה מסוימת של עזרה הדדית אשר כללה: טיפול רפואי על ידי רופא מוכר שהועסק על ידי חוזה עם הלנדסמנשאפט, פיצויים בעקבות מחלה, ביטוח חיים, הלוואות במקרה הצורך ושירותי קבורה וטיפול במשפחת המת (חבר בלנדסמנשאפט שמת לרוב היה נקבר בחלקת הלנדסמנשאפט בבית הקברות.
הארגון אף היה מתחייב לספק מניין בתקופת השבעה ומשפחת המת קיבלה פיצוי כספי).
העזרה ההדדית לא הייתה מוגבלת אך ורק למונחים כלכליים אלא גם נפשיים.
חוקות רבות של לנדסמנשאפטים חייבו את חבריהם לקיים ביקור חולים לחבר לנדסמנשאפט חולה או פצוע, לתמוך נפשית באלמנה של חבר שמת ואף לעזור אחד לשני במציאת תעסוקה ולימוד אנגלית.
מעבר לרצון, העזרה ההדדית הייתה סוג של הכרח עבור היהודים המהגרים.
באירופה היהודים הסתמכו על קשרי משפחה וקרובים לעזרה ואף מסחר שהובילה לקשרים ארוכי טווח ואפשרות לדחיית תשלום בעת מצוקה.
מנגד, הסביבה האמריקאית דגלה בעצמאות אישית ותשלום במקום עבור עסקאות.
אם כן, הלנדסמנשאפטים העניקו דרך העזרה ההדדית רשת ביטחון גם בנושאי רווחה וגם בעיתות מצוקה בעסקים.
בהתאם, תחושת ביטחון זו ייתכן ושימשה זרז לשגשוגם של יהודים רבים במרוצת השנים שכן הידיעה שישנה רשת ביטחון המריצה יהודים לנטול סיכונים בעסקים.
עם זאת, גם שיטת העזרה ההדדית ספגה ביקורת מקרב חוגים רבים וביניהם רבנים אורתודוקסים שטענו שצדקה היא שיטה מוסרית יותר להקלת מצוקה, וסוציאליסטים שטענו שראוי שלנדסמנשאפטים יפנו את עיקר פעולותיהם למאבק פוליטי.
מעבר לתמורה המיידית, שיטת העזרה ההדדית, ובעיקר שירותי הרפואה שהחברים ובני משפחותיהם קיבלו, הנחילו למהגרים סטנדרטים מודרניים של היגיינה ובריאות הציבור ובכך הובילה גם לשיפור תברואתי משמעותי, לעלייה בתוחלת החיים ולירידה בשיעור תמותת התינוקות בקרבם.
שיטת גביית הכסף השוויונית לבסוף העיקה על הלנדמנשאפטים ולמעשה לא הייתה התאמה בין הכסף שחבר שילם לארגון במהלך חייו לסכום שמשפחתו קיבלה לאחר מותו.
כל עוד גל ההגירה המשיך להציף את ארצות הברית ונוספו עוד חברים צעירים לארגון מודל הפירמידה הכלכלי יכול להתקיים.
אולם, ברגע שההגירה נעצרה ואוכלוסיית החברים החלה להזדקן זנחו לנדסמנשאפטים רבים את המודל השוויוני והחלו לגבות כסף באופן יחסי לגיל ומצב בריאותי, באותו אופן כמו חברות ביטוח.
חלק משמעותי מפעילות הלנדסמנשאפטים נועד להעניק בסיס למפגש חברים.
מעבר לפגישות עצמן לנדסמנשאפטים רבים, בהתאם ליכולת הכלכלית שלהם, ארגנו נשפים, הצגות תיאטרון ופיקניקים כדי להוציא את החברים משגרת חיי היום-יום.
אירועים אלו, בעלי אופי חילוני לחלוטין, היוו את המקרים הכמעט יחידים בהם גם נשות החברים היו משתתפות באופן פעיל ושווה.
מעבר לכך, אירועים אלו נועדו גם להפגין כלפי חוץ את הלכידות והיוקרה של הארגון ובכך גם למשוך חברים חדשים.
עם הזמן, חלחלה ההבנה בדבר הכוח העצום שיש ללנדסמנשאפטים בעיצוב ובהשפעה על הקהילה היהודית ולכן החלו ברבדים רבים ובהתאם לצורך שיתופי פעולה בין ארגונים יהודיים גדולים לבין לנדסמנשאפטים בודדים או צבירים של כאלו.
צורך זה הוליד גם פדרציות של לנדסמנשאפטים לפי אזורים רחבים יותר (כמו הפדרציה של היהודים ההונגרים באמריקה שנוסדה בשנת 1909) או אידאולוגיות כאשר המטרה תמיד הייתה שיתוף פעולה בנושא ממוקד ותוך כדי שמירה על עצמאות הלנדסמנשאפטים.
בנוסף ליכולת ארגון פרויקטים, פדרציות אלו יצרו שכבת הנהגה חדשה לקהילה היהודית שמכירה בחשיבות החברתית של הלנדסמנשאפטים וביכולתם להוות כלי לשינוי והעצמה חברתי.
תחת שרביטם של הפדרציות גם הציונות קיבלה משמעות חדשה שכן אידאולוגיה זו הייתה אחד הנושאים שעליהם רבים מהקהילה היהודית יכלו להסכים.
לבסוף, הפדרציות אפשרו לדור השני של המהגרים למצוא בית במסגרת חברתית יהודית.
דור זה ביקש עדיין להיות שותף לקהילה יהודית מאוחדת אך לא היה מושא של הנוסטלגיה והקשר החברתי לעיר המוצא כפי שהיו הוריו.
הזהות ה"אירופית" שלו הייתה אם כן יותר קשורה לארץ המוצא עצמה מאשר לעיר המוצא, ממנה לא היה לו זיכרון.
שינויים באופי הלנדסמנשאפטים בראי הזמן
עד תחילת מלחמת העולם הראשונה
עד סוף המאה ה-19 היה למרבית הלנדסמנשאפטים אופי דתי, אולם החל מראשית המאה ה-20 היה למרביתם אופי אידאולוגי של עזרה הדדית.
התפקיד היה לעזור לחברים להתאים עצמם לדרך החיים האמריקאית.
בתקופה זו נוסדו מרבית הלנדסמנשאפטים ועיקר פעולותיהם כוונו ללכידות של החברים ועזרה הדדית.
רוב מפגשי הלנדסמנשאפטים נשארו סגורים לעולם החיצון ובכך פעלו כיחידות עצמאיות לחלוטין כאשר עיקר מעשיהם כוונו כלפי פנים לטובת חברי הארגון או משפחותיהם.
מפרוץ מלחמת העולם הראשונה ועד סגירת שערי ההגירה לארצות הברית
בתחילת מלחמת העולם הראשונה חששו לנדסמנשאפטים של יהודים מעיירות שהיו באזורי הקרבות לגורל בני עירם והחלו בגביית כספים לעזרה מעבר לים.
בזמן זה לא צידדו הלנדסמנשאפטים לרוב בצד זה או אחר.
אולם, עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמה, התגייסו הלנדסמנשאפטים לתמיכה בארצם החדשה על אף התנגדותם לכניסה למלחמה מלכתחילה.
העזרה לקהילות המקור שלהן לא פסקה בשלב זה אך עקב קוטנם היחסי וחוסר הידע והיכולת של הלנדסמנשאפטים בארגון אדמיניסטרטיבי של מפעל סיוע מעבר לים עלה הצורך ליצור שיתוף פעולה עם לנדסמנשאפטים אחרים.
שיתוף פעולה זה נרקם אף עם לנדסמנשאפטים מתחרים ששירתו קהילה מאותו אזור או עם לנדסמנשאפטים בעלי אידאולוגיות שונות.
שיתוף פעולה נוסף היה תמיכה בארגונים כלל יהודיים אחרים.
כך, לנדסמנשאפטים רבים תמכו כלכלית בארגון הסיוע לפליטים יהודים היאס (HIAS), תמיכה שהמשיכה מספר שנים גם לאחר סיום המלחמה.
במקרים רבים הפיחה ההתארגנות לעזרה ליהודים באירופה רוח חדשה בלנדסמנשאפטים שכמעט ונעלמו.
המלחמה גם יצרה ניגוד ברור בין היהודים האמריקאים לאלו באירופה.
המהגרים התחילו לראות עצמם באופן ברור כיהודים אמריקאים, קהילה המובחנת מזו במדינות מזרח אירופה.
1924 ואילך - דעיכת הלנדסמנשאפטים
ב-1924 שינתה ארצות הברית את מדיניות ההגירה הליברלית שלה ולמעשה נחסמה למרבית האנשים ובכללם גם היהודים האפשרות להגר לארצות הברית.
עובדה זו, בצירוף ל, הובילה לכך שכבר לא היה מאגר חדש של חברים שיוכלו להצטרף לארגונים ולשלם את דמי החבר.
כך, כדי לוודא שדורות חדשים ימשיכו להצטרף לארגונים ולהגדיל אותם, הלנדסמנשאפטים החלו לבקש את הצטרפותם של ילדי המהגרים לארגונים עצמם.
דור שני זה כאמור לא חש באותו רגש נוסטלגי וזיכרון לעיירת המקור, ולכן לא הצטרף לשורות הלנדסמנשאפטים בהמוניו, ואלו שכן הצטרפו עשו זאת לרוב מתוך מחויבות להוריהם.
עם השנים התבגרו החברים המקוריים של הלנדסמנשאפטים שנולדו וגדלו במזרח אירופה, הזדקנו ולבסוף מתו ואיתם רבים מהלנדסמנשאפטים חדלו מלהתקיים.
תקופה זו מסמלת גם את העצירה הכמעט מלאה בהקמת לנדסמנשאפטים חדשים.
כך, בעשור שבין 1928–1938 הוקמו רק 6 לנדסמאנשפטים חדשים.
הסבר נוסף לדעיכת הלנדסמנשאפטים טמון בשינויים במעמד החברתי והכלכלי של המהגרים.
עם הגיעם לאמריקה חיו מרבית המהגרים היהודים ממזרח אירופה בעוני ובדוחק.
עובדה זו, בנוסף לפער התרבותי העצום עם מסגרת החיים החדשה, הובילה רבים להצטרף למעגל חברתי מוכר ובטוח שיעניק להם רשת ביטחון סוציאלית.
עם השנים התבססו מרבית המהגרים היהודים חברתית וכלכלית, כך שההטבות של העזרה ההדדית, עיקר פעילות הלנדסמנשאפטים, הפכו חסרי חשיבות בעיניהם.
בשל כך, מרבית הלנדסמנשאפטים התמקדו יותר בפעילויות חברתיות שנועדו לשמר את הנוסטלגיה לעיירת מולדתם ולתרבות המקור שלהם.
כאמור, עם הזדקנות ומות המהגרים בעלי הזיכרון לעולם הישן כך גם דעכו מרבית הלנדסמנשאפטים.
לנדסמנשאפטים כגורמי זרז לתהליך אמריקניזציה
הקמת הלנדסמנשאפטים מרמזת שהיהודים המהגרים לא התכוונו להשיל מעליהם את זהותם המקורית, תרבותם ולשלול כל קשר למקומות מוצאם.
אולם, המהגרים לא ביקשו להעתיק את תרבותם המקורית לאמריקה אלא ליצור דואליות זהותית של המשכיות חיי הקהילה באירופה תוך התאמה לאופי החיים בארצות הברית.
זהות דואלית זו הובילה את הלנדסמנשאפטים לקדש את זהות קהילת המקור מחד ולקבל על עצמם ערכים אמריקאיים מאידך.