tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הביוב הוא גם מערכת שמשרתת את האחראים על בריאות הציבור לגילוי מחלות, חיידקים ווירוסים שיוצאים ממערכת העיכול ומגיעים לביוב יכולים להתגלות ובכך לאתר אם יש אזורים בהם יש אנשים נשאי מחלות.
בשיטה זו לא צריך לבדוק את כל האוכלוסייה, אלא רק אנשים שנמצאים באזורים בהם הבדיקות היו חיוביות.
מערכות הביוב עברו תהליך של רומנטיזציה עם השנים ובספרות, בקולנוע וטלוויזיה החלו לשגשג דימויים של הביוב כמבוך של העידן התעשייתי והעידן המודרני.
חלק מדימויים אלו נבעו ממציאות מסוימת שבה הביוב שימש לעיתים כמקום מחבוא וכנתיבי מילוט של נלעגים או נרדפים.
כך למשל במהלך מרד גטו ורשה השתמשו חלק מהלוחמים היהודים במערכות הביוב על מנת לברוח מן הגטו.
בספרות, בקולנוע ובאמנויות האחרות קיימים הדימויים של הנלעגים או המוזרים החיים בצל הביבים.
דוגמאות מפורסמות לכך הם ספריו של סטיבן קינג, "זה", ו"חומות של תקווה" (שעל-פיו נעשה גם סרט בעל שם זהה).
הפינגווין, אויבו של באטמן, גדל בביוב (כמתואר בסרט באטמן חוזר), סדרת הקומיקס וסרטי הקולנוע צבי הנינג'ה והסרט מימיק.
מערכות הביוב של פריז מככבות בספר פנטום האופרה מאת גסטון לרו כמו גם בעלובי החיים מאת ויקטור הוגו.
בספר (ייתכן גם שציורי הכלא של פיראנצי הושפעו מהקלואקה מקסימה.
אגדות אורבניות צמחו לגבי היצורים הקיימים בביבי הערים.
כך למשל צמחה אגדת תמסחי הביבים של ניו יורק.
ראשית צינורות הביוב בישראל נבנו בערים הגדולות במהלך שנות העשרים על ידי השלטון המנדטורי ובתכנונם.
במטרה להרחיק את הביוב עד כמה שאפשר ממוקדי אוכלוסייה, כדי למנוע מחלות.
בתל אביב וסביבתה, לאור הגידול הרב באוכלוסייה, הצינורות שהוקמו עד קום המדינה היו צינורות פרטיים, שהזרימו את הביוב או לחוף הים וגרמו לזיהומו ואיסור הרחצה בו, או לנהר הירקון, שהזרים בעיקר ביוב תעשייתי וביתי שהגיע ממושבות אחרות כמו פתח תקווה ורמת גן.
בתקופת קום המדינה הוקמו מספר צינורות ביוב ביוזמה עירונית וממשלתית שהזרימו במספר צינורות גדולים אל הים התיכון והביא לזיהומו, ולאיסור הרחצה בו.
הדבר נמשך עד שהוקם השפד"ן בשנת 1972. כיום תושבי ישראל מייצרים מדי שנה כ-490 מיליון מטר מעוקב של ביוב.
בדו"ח שהוציא מבקר המדינה בשנת 1991 הוא מנה שורה ארוכה של מחדלים בטיפול בביוב בישראל:
היעדר תוכנית אב ומדיניות כוללת לביוב.
היעדר גוף יעיל ובעל סמכויות לתאום הקמת מתקני ביוב חדשים.
חוסר המעש של ועדת המנכ"לים לענייני ביוב.
פיגור בפיתוח מערכות לטיפול בשפכים.
אי-קביעה של רמת טיהור מחייבת.
היעדר מאגר נתונים ארצי בנושא ביוב.
פעולות רבות ננקטו כדי לצמצם את הזיהום הנגרם מהשפכים העירוניים:
חוסלו רוב בורות הספיגה, ומערכות הביוב הביתיות חוברו למערכת ביוב מוסדרת ותחת פיקוח.
הוקמו מכונים לטיהור שפכים בחלק מהיישובים והרשויות, אשר פועלים להקטנה של רמת הזיהום הביולוגי ולהרחקת המוצקים המרחפים בשפכים.
חלק ניכר מהשפכים (כ-290 מיליון קוב בשנה) מטופלים עד לאיכות המאפשרת השקיה חקלאית.
השפד"ן לדוגמה ממחזר כ-9% ממי הביוב והופך אותם למי השקיה.
בעקרון, האחריות לטיפול בביוב נמצאת בידי הרשות המקומית, אך לאור חומרת הבעיות שנוצרו הוקם בשנת 1993 גוף ארצי לתיאום ופעולה בנושא – המנהלה הארצית לביוב, אשר מרביתו נמצאת כיום תחת אחריותו של משרד התשתיות הלאומיות.
ביוּגֶל, ששמו העברי הוא קַרְנוֹן (באנגלית - Bugle), הוא אחד מכלי הנשיפה ממתכת הפשוטים ביותר.
הביוגל עשוי מפליז כמו שאר כלי המתכת, למעשה הוא בעצם חצוצרה קטנה ללא שסתומים.
מאחר שאין שום אמצעי שליטה בגובה הצלילים, העברת גובה הצליל נעשית כולה על ידי מתיחות שפתי הנגן וחוזק נשיפתו.
הביוגל מוגבל לתווים שנמצאים באקורד של סולם דו מז'ור.
הביוגל שימש בעבר באופן קבוע לניגון תרועות בצבא, בטקסים ממלכתיים ובמלחמות.
לפעמים מחשיבים את הקורנית כ"גרסה עם שסתומים" של הביוגל.
ביואתיקה היא תחום משולב של אתיקה וביולוגיה, העוסק בהיבטים האתיים של הביולוגיה והרפואה.
הענף התפתח במהלך שנות ה־70 של המאה ה־20, במקביל לגל של פיתוחים, תגליות והמצאות חדשות בביולוגיה, בעלי פוטנציאל להשלכות מרחיקות לכת על האנושות ועתידה.
רעיונות רבים הנחקרים במסגרת הביואתיקה משתייכים גם לתחום האתיקה הרפואית, אך לא תמיד קיימת חפיפה בין השניים.
אחד התחומים בהם עוסקת האתיקה הרפואית ולא הביואתיקה הוא יחסי רופא-מטופל וסודיות רפואית.
להלן כמה דוגמאות לנושאים בהם עוסקת הביואתיקה.
לעיתים מדובר בתהליכים ותופעות אשר קיימים כבר מזה שנים רבות, מהם הפשוטים לאנושות, כמו חוק ההצלה , מהם מורכבים יותר, ומהם לעיתים גם בנושאים עתידיים:
שיבוט יצורים, ובעיקר בני אדם
השיבוט המוצלח הראשון של יונק הוא זה של הכבשה דולי, אשר נערך בשנת 1996. אף על פי שנראה כי שיבוט בני אדם אינו נמצא מעבר לפינה, חוששים רבים מהרגע בו יתאפשר הדבר.
בין השאלות האתיות שהעניין מעורר ניתן למנות: אילו שימושים יהיו לשכפול בני אדם בעתיד, מה יקרה כאשר ישבטו אדם בעודו חי, מי מבין השיבוטים נחשב ל"אני" האמיתי, והאם ניתן יהיה לשבט גופות.
מזה שני עשורים קיימת האפשרות להתערב בגנוטיפים של יצורים שונים על-מנת ליצור יצורים בעלי תכונות שנקבעו מראש על ידי החוקר.
ההתערבות נעשית בעיקר באמצעות השתלת גנים של יצור אחד בייצור אחר.
התחום בו זוכה שיטה זו להצלחה הרבה ביותר הוא החקלאות.
גידולים חקלאיים רבים כיום מהונדסים גנטית.
השינויים הגנטיים גורמים בחלקם לפירות ולירקות להיות גדולים ועמידים יותר, להבשיל בזמן מסוים (ממניעים כלכליים של היצע וביקוש בשוק), לייצר חומרים הדוחים או הורגים מזיקים (ובכך לחסוך עלויות הדברת מזיקים) ולייצר ויטמינים, מינרלים וחומרים אחרים (ובכך לחסוך עלויות של תוספי מזון מלאכותיים).
מזון מהונדס גנטית זוכה להצלחה בעיקר בארצות הברית; באירופה קיימת התנגדות חריפה למדי למזון מהונדס גנטית, וקיימות תקנות מחמירות בנוגע לשיווק מזון זה וליידוע הציבור בדבר היותו של מזון מסוים מהונדס גנטית.
אף על פי שלא קיימות הוכחות להשפעות בריאותיות שליליות של מזון מהונדס גנטית, הדאגה העיקרית היא מההיבט האקולוגי.
לעיתים קורה שגידול מהונדס גנטית צומח באופן ספונטני מאות קילומטרים מהשדה המקורי בו הוא גודל, זאת עקב נדידת זרעים באמצעות הרוח ובעלי חיים.
שינוי גנטי באורך החיים של יצורים שונים עלול להשפיע לרעה על שרשרת המזון בטבע.
היות ששרשרת המזון וגנטיקה של אוכלוסיות הם תחומים כמעט כאוטיים, בהם קשה לחזות התפתחויות, רב הנסתר על הגלוי בתחום המזון המהונדס גנטית, ומכאן נובע חששם של רבים.
הנדסה גנטית של בני אדם יכולה לשמש בעתיד על מנת לשפר תכונות של בני אדם, באופן מלאכותי, ובין השאר לתקן פגמים גנטיים ולמנוע מחלות תורשתיות.
תחום זה מעלה שאלות אתיות רבות: האם קיימת אפשרות (או סכנה) של ייצור "גזע עליון" של בני אדם מושלמים?
האם קיימת סכנה של טשטוש ההבדלים בין בני האדם השונים?
האם קיימת סכנה שהנדסה גנטית תביא ליצירת מפלצות וייצורים מעוותים עקב טעות בתכנון או בביצוע?
טשטוש הגבולות בין בני אדם ומכונות
כבר כיום נערכים ניסויים מתקדמים ברשתות נוירונים – מחשבי-על הכוללים רכיבים מעולם החי, ובמקרה זה – נוירונים.
במקביל מושתלים בבני אדם (לצרכים רפואיים) תחליפים מלאכותיים לרקמות, עצמות ואיברים הכוללים רכיבים ביוניים.
בתהליך זה מוקפא גופו של אדם למטרת הארכת חייו והפשרתו בעתיד.
רעיון זה (אשר טרם מומש בהצלחה) יכול לשמש אנשים החולים במחלות קשות וסופניות; הללו יוקפאו כעת ויופשרו בעתיד הרחוק, לאחר שיימצא טיפול למחלתם.
אחת השאלות האתיות בעניין זה היא הנגישות לציבור.
אין ספק שלפחות בתקופה הראשונית שלאחר הכנסת התהליך לשימוש תהיה ההקפאה הקריוגנית יקרה ביותר, ולפיכך נגישה רק לחלק מצומצם מהציבור; רבים מוצאים פגם אתי באפשרות שרק לעשירים תיפתח אופציה להצלת חייהם במקרה של מחלה קשה.
בשנים האחרונות נחשפו פרטים רבים בנוגע לתהליך הזקנה ולגורמים לו, רעיון זה נידון גם בספרי מדע בדיוני רבים, הממחישים, ולו במעט, את הבעייתיות והקושי הרב הטומן נושא זה בחובו לחברה האנושית כפולמוס מרכזי בתחום הביואתיקה.
הגרונטולוג אוברי דה גריי (Aubrey de Grey) טוען כי פריצת דרך בנושא עומדת מעבר לפינה וכי תוך שנים מעטות תצלח הגרונטולוגיה להאריך את תוחלת החיים של האדם לכאלף שנים.
דה גריי הוא היוזם של "פרס העכבר מתושלח"; פרס זה יוענק למדענים שיביאו להתקדמות פורצת דרך במחקר הגרונטולוגי.
נכון לאוגוסט 2005 עומד הפרס על מיליון וחצי דולר.
תחת קטגוריה זו נכללים הפריה מלאכותית, הפלה מלאכותית ואמצעי מניעה.
ההתנגדות לנושאים אלו היא ביואתית ודתית כאחד, כשהגבול לעיתים מיטשטש.
רבים דוחים את ההתערבות הגסה בתהליכי הטבע.
ההתנגדות להפלות עוסקת בהגדרה הבסיסית של יצור חי, ובשאלה האם עובר בן שבועות ספורים הוא יצור חי, וכן האם קיימת עדיפות לבחירתה של האם, אשר נובעת ברוב המקרים מטעמים של נוחות, איכות חיים וכלכלה, על-פני הזכות לחיים של העובר.
בישראל פועלת מאז 2004 המועצה הלאומית לביואתיקה רפואית.
המועצה קמה מכח החלטת ממשלה 1219 משנת 2002. בראשה עומדים פרופ' אפרת לוי-להד ופרופ' אברהם שטינברג וחברים בה 17 מומחים מתחומים שונים, בהם פרופ' נועם זוהר, פרופ' גיל סיגל, פרופ' יעל השילוני דולב ופרופ' שי לביא.
תפקידה העיקרי הוא לתת המלצות לרשויות השלטון בנושאים אתיים הנגזרים מחידושי המחקר במדעי החיים.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והתפרצות נגיף הקורונה באיטליה הוקמה ועדה בשיתוף המועצה לביואתיקה שקבעה סדרי עדיפויות למקרה ששיעור ההידבקות יהיה גבוה מיכולת ההתמודדות של בתי החולים.
מסקנות הוועדה עוררו מחלוקת ודרישה של נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות לשנות את המלצות הוועדה.
הסופר ג'ון וארלי דן בבעיות ביואתיקה בספריו, ובייחוד באוסף הסיפורים הקצרים "גילוי עיניים".
בספר זה הוא עוסק בהקפאה קריוגנית, בשיבוט אדם בעודו בחיים, ובגיבוי נפש אדם לתוך מכונה.
סרט המדע הבדיוני "מה קרה בגטקה" עוסק בהשבחה גנטית.
השם גטקה (Gattaca) מורכב מהאותיות המייצגות את ארבעת הנוקלאוטידים המרכיבים את ה-DNA (אדנין, A, ציטוזין, C, תימין, T, גואנין, G).
בסרט, המתרחש בעתיד, מוצגים נושאים כגון אפליה בקבלה לעבודה, חיזוי עתידו הרפואי ותכונותיו הפיזיות והנפשיות של אדם על סמך מיפוי הגנוטיפ, וכן הנדסה גנטית בבני אדם – בסרט מוצגת טכנולוגיה המאפשרת להורים לקבוע תכונות רבות של תינוקם העתידי.
ביואיק לה קרוס היא מכונית סדאן מבית ביואיק.
תחת המותג ביואיק לה-קרוס הוצגו במשך השנים ארבעה דורות.
הלה-קרוס הוצגה בתערוכת שיקגו בשנת 2004 כמחליפת הסנצ'ורי והריגל.
היא סימלה את המהפך של ביואיק, למרות הממדים הסאלוניים (כ-5 מטר אורך ו-2.8 מטר בין הסרנים), מדובר במכונית הבסיסית בהיצע של ביואיק.
דווקא המנוע הקטן יותר יקר יותר ממקבילו בשל היותו מודרני יותר.
המכונית היא בעלת הנעה קדמית ומבוססת על פלטפורמת W של ג'נרל מוטורס בשיפורים קלים, כמו השברולט אימפלה ופונטיאק גרנד פרי.
הדור השני של הלה קרוס הושק בשנת 2009 בתערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית שנערכה בדיטריוט.
תוכננה מחדש והפכה למכונית יוקרה ולספינת הדגל של מכוניות הנוסעים של ביואיק.
הדור השלישי הוצג לראשונה תערוכת הרכב של לוס אנג'לס, בשנת 2015 כמודל המיועד ל-2017.
בשנת 2023 הציגה ביואיק את הדור הרביעי של הלה קרוס.
ביואיק לה סייבר (Buick Le Sabre) היא מכונית גדולה (גודל המכונה בארצות הברית "גודל מלא" - full size) שיוצרה במספר דגמים בידי חטיבת ביואיק של יצרנית המכוניות האמריקנית ג'נרל מוטורס.
קבוצת שיוך: סאלון בגודל מלא
נהר הבִּיוֹבִּיוֹ (בספרדית: Biobío; בתצורות מוקדמות יותר נכתב גם כ- Bío-Bío וכ- Bío Bío) הוא הנהר השני בגודלו בצ'ילה.
מקורו באגמי איקלמה (Icalma) וגייטואה (Galletué) שבהרי האנדים והוא זורם לאורך כ-380 קילומטרים עד למפרץ אראוקו (Arauco) ונשפך לאוקיינוס השקט.
נהר הביוביו היה קו הגבול המסורתי בין השטח שהיה בהשפעת ממלכת צ'ילה (היחידה המנהלתית באזור תחת שלטון האימפריה הספרדית) מצפון ובני המפוצ'ה מדרום.
השטח שמדרום לנהר לא היה חלק מהמדינה הצ'יליאנית עד לשנות ה-80 של המאה ה-19, עם השלמת המערכות לכיבוש אראוקניה.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 התפרסם הנהר כאחד מאתרי המים לבנים הטובים ביותר לספורט הרפטינג, במסלול אשר נמשך שבעה ימים.
אנדסה (Endesa), חברת החשמל הצ'יליאנית באותם הימים, הקימה את סכר פנגה (Pangue), על אף מחאות נמרצות מטעם שוחרי איכות הסביבה, אשר הביא לאבדן מסלול השיט המפורסם, כמו גם למיקום מחדש של בני הפאונצ'ה (Pehuenche), שהתגוררו באזור מאות בשנים.
ביוגאוגרפיה היא תחום מדעי שעוסק בלימוד הפיזור הגאוגרפי של מינים ביולוגיים במרחב ולאורך הזמן.
בכך, הביוגאוגרפיה משלבת בין מדעי הגאוגרפיה למדעי הביולוגיה, ועוסקת בין השאר בחקר המגוון הביולוגי ובהבנת התנאים הגאוגרפיים הדרושים לקיומם של יצורים, והשפעתם של תנאים אלו ואחרים על תכונותיהם של היצורים.
מחקרים ביוגאוגרפיים עוסקים בתצפיות על יצורים חיים ובלימוד שרידי יצורים קדומים, דוגמת מאובנים, והשוואתם לנתונים גאולוגיים אודות התקופה שבה חיו יצורים אלו.
בין השאר עוסקת הביוגאוגרפיה ביצורים שנכחדו ובהבנת הסיבות הגאוגרפיות שייתכן שהביאו להכחדתם, כמו גם במינים קדומים שהתפצלו למינים שונים עקב נדידת היבשות.
זואוגאוגרפיה ופיטוגאוגרפיה הם שני ענפים של ביוגאוגרפיה.
פיטוסוציולוגיה היא מדע העוסק בחקר האקולוגיה, התורשה והתפוצה הגאוגרפית של חברות צמחים.
ביוגז הוא גז המופק מחומר אורגני בתהליך של עיכול תאי בתנאים אנאירוביים, על ידי אוכלוסיות מיקרואורגניזמים.
ביוגז משמש כדלק להנעת מנועים או כחומר בעירה.
ביוגז נחשב כמקור אנרגיה מתחדשת, מכיוון שהוא מופק מחומרים אורגניים הנחשבים פסולת וממתן את הצריכה של דלקים מאובנים.
בביוגז נעשה שימוש בעולם כולו, במיוחד במדינות מתפתחות.
תהליך העיכול האנאירובי הוא תהליך טבעי המתרחש מעצמו בתנאים המתאימים, לדוגמת מטמנות ואתרי פסולת.
בתהליך זה המרכיבים האורגנים מתפרקים על ידי מיקרואורגניזמים בסביבה אנאירובית, תוך יצירת תוצרי לוואי שונים, ביניהם תערובת ביוגז.
תערובת זו מכילה אחוזים גבוהים של מתאן (CH4) – גז פחמימני דליק.
המצע המשמש לתהליכי עיכול תאי צריך להיות ממקור אורגני, המכיל אנרגיה אצורה הניתנת לניצול על ידי פירוק מיקרואורגניזמים.
מקור מצע אורגני זה, יכול להיות:
מגידול ייעודי כגון גזם יערות או גידולי שדה.
פסולת מתעשיות מזון או מתעשיות בעלות פסולת אורגנית פריקה.
פסולת חקלאית - כגון בוצה מחיות משק או שאריות מגידול צמחי.
פסולת עירונית כגון בוצה מביוב וממתקני טיפול בשפכים.
תהליך פירוק החומר האורגני משלב בתוכו מספר אוכלוסיות שונות של חיידקים שונים, אשר התוצר של אוכלוסייה אחת יכול להיות המצע של אוכלוסייה אחרת.
הידרוליזה: חיידקים מפרקים מולקולות אורגניות מורכבות כמו פחממות, שומנים וחלבונים למונומרים פשוטים, זאת על ידי הוספת מולקולת מים בין קישרי המולקולות.
לעיתים, מצעים קשים לפירוק כגון צלולוז, מפורקים בדרכים פיזיקליות או כימיות, כגון לחץ אדים או חומר מחזר חזק.
אסידוגנזה: בשלב זה, תוצרי ההידרוליזה מהשלב הקודם מפורקים על ידי חיידקים אנארוביים ואנארובים פקולטטיבים.
בתהליך הפירוק משתחררים פחמן דו-חמצני, גז מימן, אלכוהול, חומצות אורגניות וכמה חומצות חנקן וגופרית אורגנים.
חלק מהתוצרים והחומצות האורגניות משמשות את השלב הבא.
אצטוגנזה: החומצות והכהלים הופכים לאצטטים.
פחמן דו-חמצני ומימן יכולים להפך על ידי אוכלוסיות מסוימות ישירות לאצטט.
מתאנוגנזה: בתהליך זה מופק מתאן מאצטט, פחמן דו-חמצני ומימן.
המיקרואורגניזמים המתאנוגנים אינם משתמשים ברכיבים הנותרים כגון: חומצות, כהלים, ומרכיבים אורגנים המכילים חנקן.
בשלב זה, חומרים אלו מצטברים ודורשים טיפול.
שלבי האצטוגנזה והמתאנוגנזה יכולים להתקיים על ידי חיידקים תרמופיליים, אוהבי חום (50–60 מ"צ) או על ידי חיידקים מזופיליים (30–40 מ"צ).
בחירת התנאים והטמפרטורה יאפשרו לבחור עם איזה סוג אוכלוסייה מעוניינים לעבוד, כאשר קיימים יתרונות וחסרונות לכל אחד מסוגי האוכלוסיות.
תנאי הטמפרטורה מהווים גורם קריטי בהצלחת התהליך ושינויים גדולים מידי בטמפרטורה עלולים לעכב את התהליך או לגרום לנזק לאוכלוסיות החיידקים.
טווח הטמפרטורה האידיאלי לאוכלוסיות תרמופיליות, הוא בין 50–60 מעלות צלזיוס (ראשי תיבות: מ"צ), כאשר תנודתיות של ±2 מ"צ עשוי להוריד את התפוקות הגז בכ-30%.
חיידקים מזופיליים צריכים להישמר בטווח של בין 30–40 מ"צ, כאשר חיידקים אלו רגישים פחות לתנודת בטמפרטורה.
תנודה של ±3 מ"צ, הנה בגדר טווח פעולה סביר.
זמן העיכול בתהליך תרמופילי קצר עד כדי מחצית מזמן העיכול בתהליך מזופילי.
בהשוואה לאירופה האקלים בישראל מקנה יתרון בעלות הפקת ביוגז.
טמפרטורת הסביבה בישראל גבוהה באופן יחסי, ובהתאמה פחות אנרגיה נדרשת לחימום הריאקטור.
טכנולוגיה פסיבית של קליטת חום השמש (כמו דוד שמש) מסייעת לשמירה על הטמפרטורה האופטימלית בריאקטור.
מאחר שעל התהליך להישמר בתנאים אנארוביים, הכניסה של סוכני חמצון כל שהם, לדוגמת: חמצן, ניטראט, ניטריט או סולפט, יפגעו בתהליך ויגרמו לעיכובו.
לכן, במהלך הפקת ביוגז יש להימנע מחשיפת המערכת לאוויר או למצעים לא מאוזנים מבחינת פוטנציאל חימזור בכל שלבי התהליך.
יחס פחמן - חנקן ועיכוב על ידי אמוניה
יחס פחמן-חנקן גבוה מ-30 יכול לגרום להאטה בגידול אוכלוסיית מיקרואורגניזמים עקב מחסור בחלבון, חומרים לבניית בתא ואנרגיה החשובים למטבוליזם של המיקרו אורגניזמים.
יחס גבוה זה יכול להוביל להאטה בפירוק הסובסטרט.
לעומת זאת, יחס נמוך בין פחמן לחנקן (בסביבות 3), יכול להסתיים בעיכול מוצלח, אך גם עלול לגרום לשחרור רב של אמוניה אשר יכולה לגרום לעיכוב בתהליך (בדרך כלל קורה עם פסולות של בעלי חיים העתירה בחנקן).
גורם נוסף שיכול להוביל ליחס נמוך ולעודף חנקן, הוא סחרור לא מבוקר של תשטיפי התהליך בין הריאקטורים, אשר עלול לגורם להצטברות אמוניה.
בדרך כלל, ערך החומציות של חומר אורגני עם מוצקים מרחפים, נע בין pH 7.3 – 7.5. כאשר החומציות עולה לערך מתחת pH 6.9, יש לנקוט בפעולות על מנת למנוע את כישלון התהליך המתאנוגנזה.
אם יש מעט מאוד מוצקים מרחפים, כגון שפכים, ערך החומציות האופייני יהיה בין pH 6.9 – 7.1, כאשר הערך המינימלי יהיה pH 6.7.
באופן טבעי בתמיסות אורגניות, מתקיימת מערכת באפר (Buffer) של יון האמוניום – אמוניה ושל המערכת הקרבונטית.
מערכות באפר אלו מאפשרות לסבילות מסוימת לשינויים בחומציות ותורמים ליציבות התהליך.
שינויים קיצוניים יאלצו שימוש במלחים חיצוניים לאיזון החומציות או שיגרמו להפסקת תהליך העיכול.
מתכות כבדות יכולות לשמש כחומרי קורט החיוניים להתפתחות המיקרואורגניזמים אך גם לגרום לעיכוב.
ישנו טווח אופטימלי לחלק מהמתכות הכבדות, אך גם חלקם אינן נחוצות כלל.
תהליך העיכול מצריך שלושה שלבים עיקריים: טיפול מקדים, העיכול עצמו וטיפול סופי.
באופן עקרוני, כל חומר אורגני ניתן לעיכול.
ניתן להשתמש בפסולות חקלאיות ותעשייתיות שונות כאשר בהגדרתן לתהליך העיכול יכיל:
פסולת מוצקה - מוגדרת כ-10-20% מסה מוצקה.
ופסולת נוזלית - מוגדרת כ-2-8% מסה מוצקה.
על מנת לקצר את התהליך, ניתן להכין את המצע (ביומסה) אותו רוצים לעכל על ידי מספר אפשרויות - יש להגדירן בהתאם סוג המצע.
בשלב הראשון יש להפריד גורמים העלולים להפריע בתהליך העיכול כגון: חומרים אנרטים (אדמה, זכוכית, אבנים וכדומה), חומרים ביולוגים לא רצויים (חתיכות עץ או עורות ונוצות), שאר חומרים סינתטיים ומתכות (ברזלים, סוללות ופלסטיק לדוגמה).
לאחר ההפרדה הפיזית ניתן להפעיל תהליכים אשר יעזרו להנגיש את החומר האורגני למיקרואורגניזמים, זאת ניתן לעשות על ידי תהליכים פיזיים, כימיים, תרמיים וביולוגיים.
על מנת ששלב ההכנה יהיה כדאי אין הוא יכול להיות יקר אנרגטית יותר מאשר תרומתו.
בעקרון, לא ניתן לדעת מראש איזה סוג של מעכל (Digester) יהיה האידיאלי ביותר עבור החומר האורגני אותו בוחרים לעכל.
יש ללמוד את אופי הפסולת באופן קפדני על מנת לתכנן את סוג מערכת העיכול שתיבנה.
לעיתים, יש להתחשב גם באקלים האזור בו נעשה העיכול והיתכנות השפעותיו על טמפרטורת המעכל, לכן מומלץ לערוך ניסויים מקדימים (ניסויי מעבדה ופיילוט), לפני הקמת המתקן.
עיכול יבש הוא למעשה קומפוסט אנארובי.
בתהליך זה הביומסה מושרית בטיפול המקדים עד להכלה של 80% מים ו-20% חומר יבש.
לתהליך כזה יש מספר יתרונות, כאשר העיקרי מתוכם הוא הפחתת נפח הריאקטור (המכל בו מתרחש תהליך העיכול) עקב נפח מים יחסית קטן במערכת.
בעיכול יבש, הסובסטרט מרוכז פי 4 יותר מעיכול רטוב ושווה באופן יחסי לגודל ריאקטור הקטן פי 4. בנוסף, לעיכול יבש בריכוז סובסטרט גבוה יכול להיות יתרון באדישות לריכוזים גבוהים של חומרים מעכבים (לדוגמת אמוניה), עקב יכולת באפר של הסובסטרט.
חסרון המרכזי בתהליך עיכול יבש הוא בהובלת המצע, מאחר שלא ניתן להזרימו.
עיכול רטוב מאפשר מגוון רחב יותר של תהליכים לעומת עיכול יבש.
תהליך זה מתקיים לרוב בריכוזים של עד 5% חומר מוצק מרחף.
ישנם מספר טכנולוגיות של ריאקטורים המאפשרים לעיכול רטוב.
באופן כללי ניתן לחלק את התהליכים לתהליך מנתי ותהליך מתמשך, כאשר האחרון יכול גם הוא להתחלק לתהליך חד-שלבי או דו-שלבי.
ברוב תהליכי העיכול הרטוב, מיקרואורגניזמים מרחפים ומעורבבים עם הסובסטרט בתוך הריאקטור ובלתי ניתן להפרידם לאחר התהליך.
ייצור ביוגז תלוי לחלוטין ביעילות העיכול האנאירובי בריאקטור וביכולת הפקת הגז של המיקרואורגניזמים שבו.
יכולת אופטימלית של מיקרואורגניזמים נעה בין 80%-90% ייצור ביוגז מתוך יכולת פוטנציאלית.
ערכי קצב ייצור ביוגז לעיכול מזופילי נעים בין 0.9-1.3 מ"ק גז למ"ק ריאקטור ליום (m3m-3d-1).
ערכים נמוכים מאלו יעידו על גודל ריאקטור גדול מדי, כאשר ערכים גבוהים מאלו הם נדירים ואף בלתי אפשריים.
עבור עיכול תרמופילי או דו-שלבי, קצב ייצור ביוגז יהיה 1.3, 2.1 [m3m-3d-1], בהתאמה.
לרוב, תכולת המתאן בביוגז הנוצר בתהליך נע בין 40%-70% תכולה לפי נפח כאשר השארית בעיקרה פחמן דו-חמצני.
בגז הנוצר ישנם רכיבים נוספים המופיעים בכמויות קטנות (פחות מאחוז), כגון: אדי מים, מיקרו-חלקיקים של המצע וגזי עוקבה.
על כן, טיפול בביוגז הכרחי על מנת לשמר את הציוד המשמש לאחסון, הובלה וחלוקה.
חלקיקי מוצקים יכולים להיות מסוננים בעזרת פילטר (Candle filters), שאריות בוצה או קצף יכולים להיות מופרדים על ידי שימוש בציקלון.
להסרת גזי עוכבה, כאשר מימן גופריתי (H2S) הוא הגז הבעייתי ביותר עקב השפעתו הקורסיבית על ציוד, נעשים תהליכים כמו קרצוף, ספיחה וספיגה.
להתמודד עם אדי מים, לעיתים נחוץ ייבוש כאשר תחולת הרטיבות גבוהה מ-80%.
לאחר הניקוי, משמש הביוגז להפקת אנרגיה, כאשר השימוש בנפוץ הוא בהפקה של חום וחשמל בעת ובעונה אחת.
באופן זה ניתן להפיק מקסימום חשמל ומספיק חום עודף על מנת לחמם את המעכל (ריאקטור).
החום הדרוש לחימום המערכת נקראת אנרגיה פרזיטית ויש לקחת אותה בחשבון עוד בשלב התכנון.
חימום הראשוני של הסובסטרט הוא הצרכן העיקרי, כאשר הפיצוי על הפסדי חום בתהליך משני ודורש פחות חום, 90% ו-10%, בהתאמה.
אנרגיה חשמלית גם היא נחוצה בתהליך העיכול, לצורך שאיבה, בחישה, ותהליכים של בקרה ותיקון.
ניתן לומר כי אין להשתמש ביותר מ-10% על 15% מהחשמל המיוצר לשימוש פנימי-תפעולי.
ככלל אצבע, על שלב הטיפול הסופי בתוצרים אסור לצרוך יותר אנרגיה מאשר הוא עוזר להפיק.
משמע, ניקוי יתר עלול להפוך ללא כלכלי.
הקמת מתקן לעיכול אנארובי להפקת ביוגז, מצריך תסקיר השפעה על הסביבה, על המסמך לקחת בחשבון גם את פליטות הגזים מהמתקן, כאשר הגורם העיקרי הוא שטף הגז והריחות הנפלטים מהמתקן.
על הגזים הנפלטים להיות מנוטרים ולעמוד בערכי פליטה המותרים בחוק.
במידה ואמוניה וגופרית דו-חמצנית מוסרים בתהליך, המתקן יעמוד בדרישות ללא בעיה.
ריחות לא נעימים יכולים לנבוע מאחסון, שינוע או העברות בתוך המתקן של פסולת אורגנית.
על כן, יש לבצע פעולות אלו באזור מקורה, עם איסוף האוויר וסינונו.
נושא הבוצה והשפכים הנותרים בתהליך יכולים לשמש כדשן וקומפוסט לחקלאות.
כאשר אלו עברו פירוק מלא ונחשבים איכותיים ללא פתוגניים.
במידה והמצע מכיל מתכות כבדות או מלחים יש לשקול שימושים אחרים מדשן בשל פגיעה בבריאות הקרקע.
מקורות פסולת להפקת ביוגז בישראל
המטמנות בישראל, חייבות על פי חוק למנוע פעפוע של גז המתאן לחלל האוויר ולמנוע תשטיפים שיחלחלו למי התהום.
תופעת היווצרות גז זה נגרמת מאחר שהפסולת הנטמנת כלואה בתנאים אנאירוביים.
כאשר, תרומתה של מולקולת מתאן אחת לאפקט החממה, היא בין 28–36 מאשר מולקולה של פחמן דו-חמצני לאורך מאה שנה.
טיפול אפשרי בגז המתאן הנוצר, הוא על ידי הפקת חשמל או קיטור, היכול להחליף את הצורך בשריפת גז המתאן בלפיד.
הוצאת הגז נעשית על ידי קדיחת בארות לעומק המטמנה, כאשר הגזים היוצאים מתפלגים פי ההרכב הבא: 60%-40% מתאן, 40%-60% פחמן דו-חמצני, 1% גזים נוספים.
שיא תפוקת הגז בבאר היא לאחר שנתיים מהקידוח ולאחר מכן התפוקה יורדת בקצב של 5% לשנה.
הפקת חשמל מגז המתאן נעשית באתר ההטמנה על ידי גנרטור, כאשר, תחמוצת הגופרית, סילוכסן (Siloxane) ואדי מים שהמצויים גם הם בגז, יוצרים עלויות יקרות להפעלת גנרטורים חשמליים אלו.
מחיר ההסדרה למטמנה הוא: 40 אגורות לקוט"ש.
מחיר מכירת גז מתאן לקיטור לתעשייה עומד על לפי שווי מחיר מזוט/גז טבעי בשוק.
מטמנות המפיקות חשמל בישראל הן: דודאים, גני הדס, עברון ואפעה.
נוסחת אצבע ביחס מתאן לקוט"ש: 500 קוב/שעה של ביוגז בריכוז של 65% מתאן יניבו 1000 קוט"ש.
בשנת 2016 יוצרו במדינת ישראל 5.3 מיליון טון של פסולת עירונית.
אחוז המיחזור בשנה זו היה 21% כאשר שאר הפסולת הועברה להטמנה.
למרות שישנה עליה הדרגתית באחוזי המחזור, שיעור זה נחשב נמוך מאוד ביחס לרוב מדינות המערב וזאת למרות קיומו של היטל הטמנה בישראל, שנועד לשמש ככלי סביבתי ורגולטיבי לצמצום ההטמנה.
כמות הפסולת בישראל גדלה מדי שנה בשיעור של כ-3%-5%.
שנה לפני כן, בשנת 2017 המדינה יוזמה הקמת מתקן במתחם השפד"ן אשר יכלול מתקני מיון פסולת, יצירת גז מתאן מפסולת אורגנית ויצור קומפוט לדישון חקלאי.
במתקן צפויים להיות מטופלים כ-1,000 טון פסולת עירונית מדי יום, המורכבים מזרם פסולת פריקה ביולוגית שמקורה בתחנות מעבר ומיון, מפסולת מופרדת במקור, וכן מזרם פסולת מעורבת.
במתקן יופק חשמל מביוגז בהיקף משוער של עד 12 מגה וואט.
לאחר סיום התהליך האנאירובי והפקת החשמל תעבור הבוצה הביולוגית לשלב משלים – הפקת קומפוט בתהליך אירובי.
מתקן זה עדיין אינו פעיל.
בשנת 2014, התנגד המשרד להגנת הסביבה להפקת דלקים מסוג ביו-דיזל וביו-אתנול מגידולי ביומסה ייעודיים, הן משום שלרוב מדובר בגידולים שבאים על חשבון גידולים חקלאיים המיועדים למזון והן משום שגידול אקטיבי של ביומסה לאנרגיה דורש השקעה גדולה יחסית במים, בדשנים, בקרקע ובאנרגיה.
מבחינת ענף החקלאות, שימוש בזבל בעלי חיים לצורך הפקת אנרגיה נמצא בעדיפות משנית לשימושים חוזרים בענף עצמו.
שימוש בזבל בע"ח להפקת ביוגז בעיכול אנאירובי רטוב, מותיר את התוצר הסופי (לאחר הפקת הביוגז) עני יחסית ופחות מבוקש על ידי חקלאים לזיבול שדות.
הכמות השנתית של זבל בעלי חיים בישראל נאמדת בכ-5.6 מיליון טונות.
עיקר זבל בעלי החיים מגיע מענף הבקר לחלב (כ-2.4 מיליון טונות) ומענף הלול (כ-0.9 מיליון טונות).
מתוך כלל זבל בעלי החיים, מוערכת הכמות הפוטנציאלית להפניה למתקני טיפול במעל ל-2 מיליון טונות זבל.
מחצית מכמות זו עשויה לעבור למתקני הפקת אנרגיה כדוגמת ביוגז.
בישראל קיימים כיום ארבעה מתקנים אזוריים - תל יוסף שטאנג אקו, מיצר ברמת הגולן, עמק חפר ובאר טוביה.
הם משמשים להפקת ביוגז מזבל רפתות.
מתקנים אלו מנצלים כשליש מכלל זבל רפת החלב.
מחיר ההסדרה בהפקת ביוגז מזבל בע"ח הוא 0.61₪.
אחת הבעיות בהקמת מתקני אזוריים אלו היא העדר אכיפה מספקת של משרד הגנת הסביבה, המאפשר לבעלי הרפתות והלולים לפזר את הרפש בשדות בניגוד לחוק.
בנוסף קיימת ההתנגדות של התושבים אשר חוששים ממפגעי תברואה וריח ואינם רוצים לראות מתקנים אלו קמים לצדם אלא אם המעכלים סגורים.
בנוסף, מתקן ביוגז המופק מזבל פרות נאלץ לטפל בעודפי הנוזלים שנוצרים בתהליך ונקראים דשן מעכלים.
מים אלו מכילים מלחים וזרחן ומחייבים את סילוקם לאתרים מיוחדים או מועברים לטיפול לפני השבתם לשדות.
בישראל פוטנציאל ייצור חשמל באמצעות ביוגז מפסולת תעשייתית עומד על 12.5 מגה וואט.
הפקת ביוגז בתעשייה הישראלית נעשית על ידי 17 מפעלים גדולים, כאשר ביניהם - מחלבות, משחטות, מפעלי מזון, מפעלי משקאות, מפעלי בירה וגם מפעל ניר.
רובם המוחלט מייצר ביוגז לקיטור ולא חשמל.
המפעלים, כמו המטמנות, חייבים על פי חוק לטפל בשפכי הייצור שלהם, לכן, לכל מפעל יש מתקן צמוד לטיפול ואגירת המתאן.
אחוז המתאן במפעלי המזון בדרך כלל גבוהה יותר ממטמנות ועומד על כ־75%.
המפעלים הגדולים משתמשים במזוט להפקת קיטור ולכן המזוט הוא שקובע את המחיר האלטרנטיבי של הביוגז, לדוגמה, פריגת מייצרת 25% מהאנרגיה שלה מביוגז.
השימוש בביוגז מחייב שימוש בדודי קיטור נפרדים מדודי המזוט, דבר המגדיל את ההשקעה ומצריך תחזוקה של מערכות אנרגיה כפולות.
בשנים האחרונות המפעלים הגדולים, הבינוניים והקטנים עוברים לשימוש בגז טבעי לייצור קיטור במקום השימוש במזוט.
מהלך זה משנה את המחיר האלטרנטיבי של הביוגז.
כעת ישנה מחשבה לעבור לייצר חשמל מביוגז במקום לייצר קיטור.
מחיר ההסדרה 60 אג' לקוט"ש, אינו מצדיק את המעבר של מפעלים קטנים ובינוניים להפקת חשמל מביוגז וזאת בגלל מורכבות טכנולוגית והרגולציה בהפקת החשמל וחיבורו לרשת.
שפכים מימיים מכילים חומר אורגני ברמה נמוכה יחסית, היות שהחומר האורגני מהול בהרבה מים לצורך שינוע הפסולת אל מכוני טיהור השפכים.
עם זאת, מדובר על כמות עצומה של שפכים - 500 מיליון מ"ק בשנה.
האפשרות היחידה להפקת אנרגיה משמעותית ברמה לאומית משפכים היא להשתמש בבוצה מהשפכים להפקת אנרגיה (120 אלף טון בוצה חומר יבש/ 600 אלף טון בוצה רטובה) מבוצת שפכים עירוניים ניתן לייצר כ-0.2 מיליון טון דשן מוצק בשנה.
היות שיש ביקוש חקלאי לבוצות המעובדות, ניתן יהיה להפנות את הבוצות לעיכול אנאירובי במתקני העיכול המוקמים כיום ברחבי הארץ ולהפיק מהם גם ביוגז וגם בוצה מעובדת לחקלאות.
בשנת 2014 החל בהקמת תחנת הכוח החדשה בטכנולוגיית קוגנרציה, שתייצר 11.2 מגה וואט של אנרגיה מתחדשת באמצעות ניצול הבוצה שתסופק ממתקן טיהור השפכים בשפד"ן.
על ידי הליך ביולוגי שיביא להתססת בוצת השפד"ן בשמונה מעכלים אנאירוביים מהגדולים מסוגם בעולם, ייווצר גז טבעי (ביוגז) שיהפוך לחשמל נקי.
החשמל שיופק מן הגז ישמש לתפעול מתקן השפד"ן החדש.המתקן עדיין אינו פעיל.
ישנם קשיים רגולטורים רבים בהקמת מתקני קצה קטנים כדוגמת מתקנים צמודים רפת.
הקמת מתקן להפקת חשמל מביוגז מחייב פניה לגופים הבאים:
רשות החשמל – רישיון ייצור חשמל
רשות הרישוי – היתרי בניה
קשיים נוספים הם עלויות הקמת מתקני ביוגז קטנים - הן יקרים ומצריכים הון ראשוני גבוה, ופרקי זמן ארוכים (8–10 שנים) בהקמת פרויקטים גדולים (1000 טון יומי) לטיפול ומחזור פסולת.
בנוסף, יש כיום העדר אחידות בטיפול בפסולת אורגנית במגזר העירוני.
ביואיק הוא שמו של מותג מכוניות נוסעים של ג'נרל מוטורס.
מותג זה נמכר בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, סין, טאיוואן, קטר וכווית בלבד.
מותג ביואיק נחשב כמותג ברמת הכניסה לקטגוריית מכוניות הנוסעים היוקרתיות.
ב-19 במאי 1903 נוסדה חברת "ביואיק מוטור קומפני" כיצרנית רכב עצמאית בדטרויט, מישיגן, על ידי דייוויד דנבאר ביואיק.
עוד באותה שנה נקלעה החברה לקשיים כספיים והשתלט עליה איש העסקים ג'יימס ה.
בשנת 1904 שכר וייטינג את ויליאם דוראנט שינהל את ביואיק.
דייוויד ביואיק עצמו מכר את החזקותיו בחברה בסכום צנוע יחסית ומת עשרים וחמש שנים מאוחר יותר.
באמצע 1904 הושלם אב-טיפוס לרכב שהיה מיועד למרוצי סיבולת, והצלחתו שכנעה את וייטינג לאשר את יצורם של הדגמים הראשונים שיועדו למכירה לציבור, על בסיס אותו אב טיפוס שכונה "מודל B".
הביואיק "מודל B" הייתה הביואיק הראשונה שנמכרה לציבור, החל בשנת 1904.
37 מכוניות מסוג זה נבנו בפלינט ואף לא אחת מהן שרדה, אך שתי רפליקות מצויות כיום: אחת של רכב מרוצי העמידות, במוזיאון ביואיק בפלינט, והשנייה שנבנתה ביד על ידי חובב קליפורני לרגל חגיגות 100 שנים למותג.
מכוניות אלו מצוידות במנועים אותנטיים משנת 1904.
השלדה ומערכת ההנעה של מודל B המשיכו גם ל"מודל F" שהוצג ב-1909. מכירות הדגם צלחו היטב, בין היתר בזכות המנוע המתקדם יחסית במבנה בוקסר מרכזי עם שסתומים בראש המנוע (המבנה המקובל כיום) שהיה חדשני בזמנו.
דוראנט התגלה כמנהל מוצלח, וביואיק הפכה ליצרנית הרכב הגדולה בצפון אמריקה.
רווחי החברה הזינו מסע רכישות של יצרני רכב מתחרים, שהובילו ליצירת תאגיד ג'נרל מוטורס.
במסגרת התאגיד מותגה ביואיק כרכב יוקרה "בסיסי", כאשר קדילאק מותגה מעליה כמותג הפאר של GM, מיתוג הממשיך גם בהווה.
דגמי ביואיק השתתפו במרוצים של אותה תקופה, ואף זכו במרוץ הראשון שהתקיים במסלול אינדיאנפוליס.
בשנת 1911 הקדימה ביואיק את פורד בארבע שנים והציגה את המכונית הראשונה שלה בעלת תא נוסעים סגור.
בין השנים 1929-1930 היה לביואיק תת-מותג בשם "מארקטַ" שנועד לגשר את הפער בין ביואיק לאולדסמוביל הממותגת נמוך יותר.
בשנת 1938 נבנה מכונית קונספט ביואיק Y ג'וב.
מכירות ביואיק הגיעו לשיא בשנת 1984, ומשם הדלדלו באיטיות לאורך שנות השמונים והתשעים, והיצע הדגמים התכווץ משמעותית.
בשנת 2005 הוחלפו דגמי ה"סנצ'ורי" וה"ריגאל" בדגם ה"לה-קרוס" (מכונה "אלור" בקנדה, משום שבצרפתית לשם "לה-קרוס" כפל משמעות מינית גסה).
דגמי ה"לה-סייבר" וה"פארק אבניו" הוחלפו בדגם ה"לוצרן" בשנת 2006, ובשנת 2007 הופסק יצור רכבי הפנאי הגדולים "רנדוו" ו"ריינייר" לטובת דגם ה"אנקלייב" בעוד יצור דגם המיניוואן "טרזה" הופסק כליל.
כיום מציעה ביואיק 3 דגמים בלבד.
בשנת 2009 פרסמה ג'נרל מוטורס את תחזית הדגמים העתידית לביואיק, לפיה יצור דגמי ה"לה-קרוס" וה"לוצרן" יימשך, רכב פנאי קרוסאובר קטן המבוסס על פלטפורמת גאמא 2 יפותח, ורכב פנאי גדול יותר יפותח במהלך 2011. הדגמים ישווקו גם עם מערכת הנעה היברידית ותוצג גם מכונית סדאן קומפקטית יחסית שתיוצר בסין לשוק המקומי.
סמלן של מכוניות ביואיק מורכב משלושה מגינים, כל אחד נחצה באלכסון לימין.
המגנים חופפים זה את זה באלכסון לשמאל.
המגן השמאלי הוא אדום, המרכזי לבן (או אפור בהיר) והימני כחול.
סמל זה אומץ ב-1960 וייצג את שלושת הדגמים לאותה שנה: לה-סייבר, אינביקטה ואלקטרה, והושפע מעיצוב שלטה של משפחת ביואיק ששימש כסמל המכוניות מאז שנות השלושים.
סממן עיצוב חוזר במכוניות ביואיק מאז סוף שנות הארבעים הוא הימצאותם של שלושה או ארבעה "נחירים" או חורי אוורור בכנפיים הקדמיות, מעט מאחורי הגלגלים הקדמיים.
חורים אלו הושפעו מעיצובם של צינורות הפליטה של מטוסי הקרב של אותה עת.
בתחילה הדגמים הזולים יותר אופיינו בשלושה חורים בכל צד, בעוד היקרים יותר התאפיינו בארבעה, אך לבסוף התקבע העיצוב על 4 חורים בכל צד.
בשנת 2003 חזר מאפיין עיצובי זה לאחר שנעדר שנים רבות, בדגם ה"פארק אבניו" וכיום הוא מופיע בדגמי ה"לוצרן", ושם ישנם 3 חורים בכל צד (6 בסך הכל) בדגמים המצוידים במנוע V6 ו-4 בכל צד בדגמי V8.
עד לשנת 2015 מכוניות ביואיק יובאו לישראל על ידי יוניברסל מוטורס ישראל ושווקו באולמות תצוגה בתל אביב ובראשון לציון.
השיווק הופסק בעקבות מכירות נמוכות.
בניגוד לרווח בתאגיד ג'נרל מוטורס, מותג ביואיק נמכר רק במדינות בהן הוא מוכר ונהנה מיתרון יחסי.
מבין מדינות אלו הבולטת מכולן היא סין, שבה בטרם מלחמת העולם השנייה היו 20% מהמכוניות מתוצרת ביואיק, ואף שימשו את הקיסר פויי, הקיסר האחרון בשושלת צ'ינג.
כיום זהו המותג הנמכר ביותר ממותגי הרכב המיובאים לסין, עם מכירות של 876,000 מכוניות בשנת 2006. סין קונה למעלה מ-35% ממכוניות ביואיק בעולם והיא השוק הגדול ביותר לביואיק, גדול אף מהשוק האמריקאי.
בשנת 2007 נמכרו למעלה מ-330,000 מכוניות ביואיק בסין, יותר מכפול מאשר בארצות הברית.
בסין נמכרת, החל משנת 1999, גם ביואיק "סנצ'ורי/ריגאל" המיוצרת בסין תחת GM שנחאי, ומהווה את אחת המכוניות הפופולריות בסין.
גם מכונית קטנה יחסית בשם "אקסל" (מבוססת על דייהו נובירה) נמכרת תחת מותג ביואיק, ולה גרסת 5 דלתות בשם "HRV".
מיניוואן מבוסס פונטיאק מונטנה דור ראשון בשם "GL8" נמכר אף הוא כביואיק בסין לצד ביואיק GL6.
באפריל 2007 הכריזה GM כי תמכור בסין בלבד את הביואיק "פארק אבניו" החדשה, שהיא למעשה הולדן "סטייטסמן" אוסטרלית.
ביואינפורם היה כתב עת ישראלי שראה אור בשנים 2009–2011 ופנה לחוקרים בתחומי מדעי החיים וכן ליזמים, לאנליסטים ולמנהלים.
כתב העת שילב מאמרים עדכניים, פרי עטם של חוקרים ישראלים, לצד ראיונות עם חוקרים ומנהלים ומדורים שעסקו בתחומים כביואינפורמטיקה, ביוטק בשוק ההון, יזמות, פטנטים וטיפים בביולוגיה מולקולרית.
המגזין אפשר לחוקרים ישראלים להציג את מחקריהם בעברית בפני קהל רחב של חוקרים ממגוון תחומים, שילב תכנים מן האקדמיה ומן התעשייה ושימש במה לדיון בסוגיות מדעיות ומקצועיות.
כתב העת הקדיש גיליונות נושא לתחום תאי גזע, שימושיהם הרפואיים הקיימים והעתידיים והסוגיות הביואתיות הכרוכות בהם; ולתחום הריפוי ברמת ה-DNA ובכלל זה ריפוי גני וריפוי אפיגנטי.
במגזין ראתה אור גם סקירה מקיפה בנושא הסינתזה של גנום מלאכותי ומשמעויותיה.
בסדרת "דיוקן", ראיונות עם דמויות מרכזיות בתחום מדעי החיים בישראל, הופיעו ראיונות עם פרופ' בת שבע כרם, עם דוד צור מנכ"ל חברת קמהדע, עם ד"ר רון בבקוב מנכ"ל חברת ביונדווקס ועם רותי אלון, יו"רית האיגוד הישראלי למדעי החיים ושותפה בקרן ההון סיכון פיטנגו.
"ביואינפורם" היה רבעון בהיקף של כ-48 עמודים, שהופץ (חינם) בכ-8,000 עותקים.
הגיליון כלל על פי רוב מאמר אחד או יותר של מדען שהציג את עבודתו המדעית או סקירות מקיפות של תחומי מחקר, ריאיון מסדרת "דיוקן" עם דמות מרכזית מן התעשייה או מן האקדמיה, כתבות בנושאים מקצועיים, מדורים קבועים וסקירות של כנסים וימי עיון.
כמה מהמדורים בכתב העת היו:
"יזם על הבנץ'", מדורו של אורי יוגב שהציג את סיפורה של יזמות הביוטק אתרוג.
"ביושוּק", מדורו של עידו צביקל שעקב אחר תחום הביוטק בשוק ההון.
"דרוש ביוטכנולוג", מדור הקריירה של ליזי-שוב לונדון.
"קוראים ברצף", מדורו של פרופ' ניר בן-טל על ביואינפורמטיקה.
"טיפים על קצה הטיפ", עצות לעבודת מעבדה בביולוגיה מולקולרית מאת ד"ר יבגני ברדיצ'בסקי.
"רשם הפטנטים", מדורו של ד"ר דוד מנצ'ר.
"מידע פְּנִים", חדשות התעשייה מאת יובל אלמוגי.
"סטודנטים כותבים", מדור שבו כתבו מדי גיליון תלמיד או תלמידת מחקר, מתלמידי מוסמך ועד פוסט-דוקטורט, על התנסויותיהם כחוקרים צעירים.
עורכת המגזין הייתה שלומית עוזיאל, ויועציו המדעיים היו פרופ' אילנה גוזס מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ד"ר עידן טמיר, יועץ בכיר ב-VBCC, ופרופ' עודד שוסיוב מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה באוניברסיטה העברית.
מו"ל המגזין הייתה חברת אלון-טל הפקות בע"מ.
ביו-שבב (Biochip) הוא מצע קשיח בסדר גודל מאקרומטרי בו מתבצעות פעולות כימיות, עם מולקולות הנפוצות בחומר החי, בסדר גודל ננומטרי ובנפחים קטנים.
הביו שבב מאפשר תהליך בו-זמני של פעולות רבות לשם קבלת תוצאות בתפוקה גבוהה וזמן קצר.
הביו- שבב משמש בביולוגיה מולקולארית כלי מתקדם, נייד וקל לשימוש המסוגל לבצע מגוון רחב של פעולות ביוכימיות כמו ריצוף גנים, סריקה וחקירת קשרי חלבון-חלבון (Screening) בזמן קצר ובמהירות גבוהה, בדומה לאופן בו מתקבל הספק גבוה של חישוב מיליוני פעולות מתמטיות על ידי שבב מחשב.
הביו-שבב הוא מערך מתוכנן של אתרים זעירים שמסודרים על משטח קשיח עליו קשורים בצפיפות רבה מספר רב של ביו-מולקולות.
המונח ביו-שבב (Biochip) נגזר ממושגים המגיעים משני עולמות: הביולוגיה, והמיקרואלקטרוניקה.
בדומה לשבב מחשב המסוגל לבצע מיליוני חישובים מתמטיים בשברי שניות, כך הביו-שבב מאפשר בו-זמנית אלפי אנליזות של ריאקציות ביולוגיות כמו ריצוף גנים במספר שניות.
טכנולוגיית הביו-שבב נוגעת במספר רב של תחומים כגון: גנומיקה, פרוטאומיקה, גליקומיקה, פרמקולוגיה וטוקסיקולוגיה.
אחד השימושים היותר נפוצים בביו-שבב הוא בדיקה של ביטוי גנים בתאים/רקמות, לדוגמה אפיון ביטוי גנים ומסלולי סיגנל של גידולים סרטניים.
התקדמות טכנולוגית משמעותית נרשמה בתחום המזעור של כלים או מכשירים והביאה בכך בשורה לעולם המדעי.
הפיזיקה והביולוגיה משתפים פעולה בשימוש ברכיבים בטווח גדלים של ננומטרים למילימטרים, כאשר תחום הפיזיקה מספק כלים לבנייתם של מכשירים חשובים מאוד במדעי הביולוגיה התאית והמולקולרית שימדדו ויאפיינו תכונות של תאים ומרכיביהם.
תחום הביולוגיה מאפשר חלון הצצה לכמה מהננו-מבנים המתוחכמים ביותר הקיימים.
התקדמות טכנולוגית זו מופנית בעיקר לכיוונם של שבבי-דנ"א אך גם למרכיבים ביו-מולקולריים אחרים.
ההתקדמות הטכנולוגית בתחום הביו-שבבים מאפשר לחוקרים להעצים באופן דרמטי את היכולת לחקור את העולם הביולוגי בכלל ולהבין את הבסיס המולקולארי של מחלות בפרט.
הביו-שבב מאפשר לבצע אלפי אנליזות מולקולאריות במקביל בתמיסות בעלות נפחים זעירים ובתפוקה גבוהה.
הרעיון המרכזי בטכנולוגיית הביו-שבב הוא להמיר את התכונות הכימיות של מרכיבי התאים מהמערכת הפיזיולוגית בה הם נמצאים למערכת סטטית נשלטת ומתוכננת, לנטר גנים, חלבונים ואת הקשרים ביניהם.
ביו-שבב שמתוכננים בתוכו רצפים ידועים של דנ"א/רנ"א/חלבונים יוכל להכיר רצפים משלימים להם.
ביוסינתזה והרכבה של רצפי דנ"א/רנ"א על השבב מאפשרת ניטור של ביטוי רנ"א שליח (mRNA) או התרחשות של רב-צורתיות (Polymorphisms) בדנ"א גנומי.
סוגי שבבי הדנ"א הקיימים כיום הם כאלה המשמשים לריצוף, ביטוי והשוואה של גנים.
המטרה של השבב היא לזהות מספר עצום של גנים/חלבונים הנוכחים בדגימה בניסוי אחד ולא במספר רב של ניסויים.
ביו-שבב הוא סוג של מעבדה ביולוגית מוקטנת המונחת על שבב בשטח של מספר סנטימטרים רבועים.
הצעד הראשון לקראת פיתוח הביו-שבב הייתה המצאתו של W.S Hughes בשנת 1922, המאפשרת למצע קשיח לבצע תהליכי חישה בתמיסות וכך לאמוד את תכונותיהן הכימיות.
הוא הדגים אלקטרודת p.H שאפשרה מעבר של תמיסות כימיות בתוך ממברנה דקה מזכוכית ובכך זיהוי של רמות ה-p.H שלהם.
בשנת 1953, גילו ווטסון וקריק (Watson and Crick) את מבנהו הספירלי המפורסם של הדנ"א וב-1977 כבר הצליחו מדענים, גילברט וסנגר (Gilbert, Sanger) להתחיל לפתח שיטות לזיהוי רצפי הדנ"א ובכך יצרו את הבסיס לפיתוח מתקדם יותר של מערכות המסוגלות לזהות ולרצף מולקולות דנ"א במגוון רחב של כמויות.
שתי דוגמאות למערכות כאלה הן ה-PCR שפותחה על ידי קארי מוליס ב-1983 (Kary Mullis) ואפשרה להגדיל כמויות של דנ"א ממספר רצפים מועטים ומעבודתו של Hood ב-1986 שאפשרה זיהוי פלואורוסצנטי של מולקולות דנ"א.
במהלך השנים שלאחר מכן, בעקבות הרצון לפתח כלי יעיל יותר שיאפשר לאמוד את התהליכים הכימיים בתוך התאים ולרתום אותם לטובת פיתוחים רפואיים/טכנולוגיים, קבלה הביוטכנולוגיה את השראתה מתהליכי המזעור שבתעשיית המוליכים-למחצה.
השילוב בין שני תחומים אלה הוליד את הביו-שבב המשמש ככלי לביצוע מספר רב של ריאקציות בו-זמנית ואנליזה מהירה ביותר של חומרים ביולוגיים.
הביו-שבב מתמחה בשילוב בין מבנים ביולוגיים אורגנים או איאורגנים מלאכותיים הקיימים בממדים קטנים מגודל אברוני התא באמצעות תהליכי מזעור.
ביו שבבים מסוימים הם בעלי ממשק לחומרת מחשב המאפשרת לקרוא את האינפורמציה המתקבלת מפעולתו.
כבר בשנות ה-80 של המאה הקודמת נחקרו חד-שכבות מולקולריות המרכיבות את עצמן (SAM-Self-Assembled Monolayers) על משטחים מתכתיים, מחקרים שהיוו את הבסיס למדע הננו-טכנולוגיה ובתוכו גם יישומים ביולוגיים.
יתרונן הגדול של חד-שכבות אלו הוא ביכולת מדויקת להציב קבוצות כימיות שונות על משטח קשיח או אורגני ברמת דיוק של גבוהה במיוחד.
חד-שכבות המולקולריות קשורות באופן חזק ויציב למשטח עליו הן נמצאות על ידי קבוצות כימיות מסוימות כגון: תיול, די-סולפיד וסילאן.
עיגונן של חד-שכבות אלו למשטח נשלט במדויק על ידי תכונותיהן ותכונות המשטח כגון: סידור המולקולות במרחב ופעילותן הפונקציונלית, וצפיפות המשטח.
מערך דנ"א: מערך הדנ"א (DNA microarray) הוא למעשה אוסף של אלפי גדילים של דנ"א המסופחים למשטח קשיח בצורה של נקודות.
כל נקודה כזו מכילה פיקו-מולים של רצפי דנ"א ספציפיים לרצפי מטרה.
כאשר ישנה הכרה הביולוגית בין הרצפים המעוגנים על המשטח לבין רצפי המטרה מתקבל אות זיהוי.
המערך מאפשר למדוד את רמות ביטוים של מספר רב של גנים בו-זמנית או לרצף מספר גבוה של אזורים בגנום.
מערך חלבון: מערך החלבון מכיל משטח העשוי זכוכית, ממברנת ניטרוצלולוזה או מיקרו או ננו חלקיקים בעלי מבנה כדורי (Beads) עליו מסופחים חלבונים המסומנים בסימון פלואורוסצנטי הנקשרים לחלבוני מטרה.
כל קישור שכזה מביא למתן אות פלואורסצנטי שנקרא על ידי סורק לייזר.
כך ניתן לעקוב אחר האינטראקציות בין החלבונים וגם אחר פעילותם.
יתרונותיו הבולטים של מערך החלבון נעוצים ביכולתו לבצע את התהליך במהירות ובדיוק רבים תוך שימוש בכמויות דגימה נמוכות כאשר מספר גבוה של חלבונים נבדק במקביל.
טכנולוגית מערך החלבון פותחה בקלות מאחר שהיא מבוססת על טכנולוגית מערך הדנ"א שהגיעה לפניה.
מעבדה-על-שבב: מעבדה על שבב היא טכנולוגיה המאפשרת להעביר תהליך מעבדה או כמה תהליכי מעבדה לנפחים של ננו-ליטרים בודדים, על גבי שבב שגודלו נע ממילימטרים ועד למספר סנטימטרים רבועים.
את השבב ניתן לייצר ממגוון רחב של חומרים, כגון פולימרים, זכוכית וסיליקון.
טכנולוגיה זו מאפשרת אנליזה של כמויות זעירות של נוזלים, המהווה יתרון במקרים שבהם ישנו קושי בהפקת נפחים גדולים של החומר הנבדק.
המטרה בפיתוח מעבדה על השבב היא יצירת התקן שיהיה בעל מערכות חישה סלקטיביות ורגישות, קל לתפעול, זול, מהיר פעולה, נייד ובעל אמינות גבוהה.
"מעבדה על שבב" משלבת בתוכה את תחום המיקרופלואידיקה ונכללת בקבוצת המשנה של התקני ה-MEMS (מערכות מיקרו אלקטרו מכניות)
איבר על שבב: הוא התקן קטן במיוחד המשמש כלי מחקרי המדמה פעילות פיזיולוגיות של איבר או שילוב של כמה איברים.
השבב הוא מצע קשיח בעל ממספר שכבות הכולל תרבית תאים ומערכות הובלה מיקרופלואידיות תלת־ממדיות.
חקר הסרטן: טכנולוגיית הביו-שבב מאפשרת חיסכון של זמן וכסף רב בעת חקירת מערכות ביו-רפואיות.
אפיון וכימות של ביו-מולקולות: בתחומי הביולוגיה והרפואה, אפיון וכימות של ביו-מולקולות הם תהליכים נדרשים לרוב כאשר הביו-שבב מאפשר לבצע פעולות אלו בתפוקה גבוהה.
לדוגמה: כך נחקר הקשר בין האנטיגן של (TNF-αTumor Necrosis Factor) לנוגדן שלו ללא שימוש בשיטת האימונופלואורסצנציה.
פרמקוגנטיקה: השלמתו של פרויקט ריצוף הגנום האנושי בתחילת המאה ה-21 פתחה פתח למחקר שמטרתו התאמת תרופות באופן ספציפי לחולה על-פי המידע הגנטי אותו הוא נושא.
החוקרים כיום, בבואם למצוא מרפא ספציפי המתאים לחולה לפי המידע הגנטי שלו, נתקלים בבעיה: הקושי בחקירת אוכלוסיות גדולות להן דרושה דיאגנוסטיקה גנטית רחבת היקף.
יכולותיו של הביו-שבב מאיצות את התהליך ומאפשרות את התרחבותה של גישת הרפואה האישית.
שימושים ביטחוניים: בתחום זה נעשה שימוש ראשוני בטכנולוגית PCR כדי להגביר דוגמאות דנ"א עד לרמה מסוימת בה יוכל הביו-שבב לזהותה ולכמתה.
משרד ההגנה של ארצות הברית אף השקיע כ-1.6 מיליון דולרים במרכז לביואלקטרוניקה, ביו-חיישנים וביו-שבבים באוניברסיטת קלמזון האמריקנית במטרה לפתח ביו-שבב שיושתל בגופם של אזרחים או חיילים.
הביו-שבב שיושתל בגופם, בגודל גרגיר אורז, יכיל וימדוד בזמן אמת תאונת דרכים או פציעה בקרב הגורמות לדימום חמור, על ידי ניטור של רמות לאקטט או גלוקוז.
שימוש נוסף שעושה משרד ההגנה האמריקני בביו-שבב הוא גילוי של רכיבי לוחמה ביולוגית כגון חיידקי האנתרקס.
שימוש נוסף בביו-שבב הוא בתחום פיתוח "אף מלאכותי" להרחת חומרי נפץ או סמים.
למשל פיתוח חיישן ל-(TNT(2,4,6-trinitrotoluene, שהוא חומר נדיף מאוד המקשה על זיהויו.
בבסיס הביו-שבב מונחים ננו-תילים (nanowires) העשויים תרכובות סיליקון שהוא חומר מוליך למחצה ועל פניהם מעוגנות קבוצות אמינו.
הננו-תיל ממותח בין שני מגעים ובכך הופך להיות התקן "תוצא שדה" (FET- field effect transistor).
מולקולות ה-TNT נקשרות אל קבוצות האמינו שעל גבי הננו-תיל וכתוצאה מכך משתנה מוליכות הננו-תיל.
ה-TNT מווסת למעשה את השדה החשמלי בשבב ומוביל לשינוי במוליכות התילים הניתן למדידה ועל ידי כך נוצרת חישה כמותית שלו.
זיהוי פלילי: בתחום הפורנסי (Forensic), הדנ"א המיטוכונדריאלי הוא זה שצריך להבדק כראיה פיזיולוגית (לדוגמה, פיסות שיער) עקב הימצאותו הרבה בתאים.
עובדה זו מהווה יתרון לביו-שבב שכן דרושה דגימה קטנה מאוד של הדנ"א כדי שהוא יוכל לבדוק אותו.
בנוסף, הדנ"א המיטוכונדריאלי עובר בתורשה במלואו מהאם, עובדה המקלה על עבודתו של החוקר שכן ניתן בקלות לגלות את זהות האדם לו הדגימה שייכת אם ישנה דוגמה מהאם או קרוביה.
זיהוי חומרים בעולם הלוחמה הקרבית
קיימים שני תחומים בעלי פוטנציאל רב בתחום הביו-שבבים: האחד הוא תחום המיון והפרוגנוסטיקה בסרטן והשני הוא בתחום הפרמקוגנטיקה הקשור להתפתחות הרפואה האישית, כאשר כל פרט יקבל טיפול תרופתי ספציפי המתאים לפרופיל הרפואי האישי.
בתחום הסרטן, פרופיל הביטוי הגנטי מאפשר דיוק דיאגנוסטי ופרוגנוסטי, אך מדענים נתקלו בקשיים רבים בחקירתו.
הביו-שבב ייכנס בקרוב לתחום זה ויקל מאוד על תהליכים אלה.
תחום הפרמקוגנטיקה גם הוא דורש אבחון וחקירה רבים של מערכות גנטיות וגם כאן כניסתו של הביו-שבב תקל מאוד על תהליכים אלה ואף תוזיל אותם בהרבה.
לדוגמה, חקירת הבסיס הגנטי של מחלות רבות ושכיחות תאפשר למדענים לחזות עבור כל פרט את מצבו הרפואי ולתת לו טיפול רפואי הייחודי רק לו.
תחום הפרוטאומיקה (חקר חלבונים): ביו-שבבים מבוססי חלבונים כבר נמצאים בפיתוח על ידי חברות ביוטכנולוגיה ובמעבדות אקדמיות ואמורים לשמש כלי חדשני ועתיר שימושים בתחום הפרוטאומיקה.
שיטת הדיאגנוסטיקה במערכות כאלה היא אנלוגית לשיטה הקיימת בביו-שבבים בחקר מערכות גנטיות (שבבי דנ"א), כאשר מאות עד מאות אלפי חלבונים יעברו דיאגנוסטיקה באופן סימולטני בשבבים בעלי מערכי חלבון.
טכנולוגיית הביו-שבב תוכל לספק כלים לניתוח ואפיון In-Vitro של חלבונים ואף לחקות תהליכים אנזימטיים.
ננו-חלקיקי זהב: בשנים האחרונות נמצאת בפיתוח ואף בשימוש טכנולוגיה המחליפה את תפקידיהם של הסמנים הפלואורסצנטיים והאנזימים השונים בביו-שבב- שימוש בננו-חלקיקי זהב.
לדוגמה: שימוש בחלקיקי זהב הטעונים במטען חשמלי חיובי הנקשרים לדנ"א באמצעות קשרים אלקטרוסטטיים ויכולים להעביר אות לכל מחשב עם סורק מותאם.
מחוז ביוביו (בספרדית: Región del Biobío; נהגה: [ˌbi.oˈβi.o]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה, הוא קרוי על שם נהר הביוביו, הנהר השני בגודלו בצ'ילה, שזורם בו.
שטח המחוז הוא 37,068 קמ"ר, והוא גובל במחוז ניובלה בצפון, בפרובינציית נאוקן הארגנטינאית במזרח, במחוז אראוקניה בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה באוקיינוס השקט במערב.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו בו 2,037,414 תושבים, והוא היה המחוז המאוכלס ביותר בצ'ילה פרט למחוז מטרופולין סנטיאגו.
בספטמבר 2018 פרובינציית ניובלה שהייתה אחת מ-4 הפרובינציות שהרכיבו את המחוז פוצלה ממנו והפכה למחוז עצמאי יחד עם 480,609 התושבים שלה.
ועל כן נכון ל-2018 בהתאם למפקד שנערך ב-2017 עבור 3 הפרובינציות האחרות שלו, הוא מונה 1,556,805 תושבים, ומדורג שלישי בצ'ילה מבחינת אוכלוסייה.
מבחינה מנהלית כאמור הוא מחולק ל-3 פרובינציות: אראוקו, ביוביו וקונספסיון הכוללות 33 קומונות ובירת המחוז היא העיר קונספסיון.
האלמנט הגאוגרפי הבולט ביותר במחוז הוא נהר ביוביו, הנהר השני באורכו בצ'ילה (380 ק"מ).
ראשיתו באגם גאייטואה שבמחוז אראוקניה, אך הוא זורם ברובו בשטח מחוז ביוביו, ונשפך לאוקיינוס השקט במפרץ אראוקו.
נהרות בולטים נוספים במחוז כוללים את נהר לאחה, אחד מיובליו של הביוביו, שאורכו 140 ק"מ ובו מצוי גם מפל לאחה, וכן את נהר רנאיקו (130 ק"מ).
שלושת האגמים הגדולים במחוז הם אגם יאויאו (40.5 קמ"ר), אגם לאחה (32.5 קמ"ר) ואגם לנאלווה (31 קמ"ר).
מול חופי המחוז מספר איים.
הגדולים שבהם מוצ'ה (48 קמ"ר וכ-800 תושבים), סנטה מריה (35 קמ"ר וכ-2,200 תושבים) וקיריקינה (אי לא מיושב בשטח של כ-10 קמ"ר, ששימש כמחנה ריכוז לאסירים פוליטיים לאחר ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973) ועד 1975).
בתחומי המחוז פארק לאומי אחד, הפארק הלאומי לגונה דל לאחה, המשתרע על פני 119 קמ"ר.
מבחינה מנהלית, מחולק המחוז ל-3 פרובינציות הכוללות 33 קומונות:
פרובינציית אראוקו המערבית מבין פרובינציות המחוז שוכנת דרומית מערבית לקונספסיון.
פרובינציית ביוביו הפרובינציה המזרחית ביותר במחוז, ללא מוצא לאוקיינוס השקט.
פרובינציית קונספסיון ממוקמת ממערב לפרובינציית ביוביו וצפונית מזרחית לפרובנצית אראוקו, והיא כוללת את המטרופולין של בירת המחוז, קונספסיון.
פרובינציהבירהמספרשםשם בשפת מקורתושבים 2017אראוקולבו1אראוקוArauco36,2572קנייטהCañete34,5373קונטולמוContulmo6,0314קוראנילוואהCuranilahue32,2885לבוLebu25,5226לוס אלמוסLos Álamos21,0357טירואהTirúa10,417ביוביולוס אנחלס8אלטו ביוביוAlto Biobío5,9239אנטוקוAntuco4,07310קבררוCabreo28,57311לאחהLaja22,38912לוס אנחלסLos Ángeles202,33113מולצ'ןMulchén29,62714נסימיינטוNacimiento26,31515נגרטהNegrete9,73716קילאקוQuilaco3,98817קייקוQuilleco9,58718סן רוסנדוSan Rosendo3,41219סנטה ברברהSanta Bárbara13,77320טוקאפלTucapel14,13421יומבלYumbel21,198קונספסיוןקונספסיון22צ'יגויאנטהChiguayante85,93823קונספסיוןConcepción223,57424קורונלCoronel116,26225פלורידהFlorida10,62426אואלפןHualpén91,77327אואלקיHualqui24,33328לוטהLota43,53529פנקוPenco47,36730סן פדרו דה לה פאסSan Pedro de la Paz131,80831סנטה חואנהSanta Juana13,74932טלקאוואנוTalcahuano151,74933טומהTomé54,946
ביוביו הוא אחד המחוזות המתועשים ביותר בצ'ילה, והתעשייה מהווה כ-35% מהתוצר המקומי הגולמי.
ענפי התעשייה העיקריים הם פלדה, פטרוכימיה, זיקוק נפט ומספנות.
ענף היערנות אף הוא אחד הענפים הבולטים במחוז, וכפועל יוצא מכך גם תעשיית העץ והנייר מפותחת.
32% מתוצרת הדיג של צ'ילה כולה מקורה בביוביו, והדגה כוללת בעיקר דגי סרדין, אנשובי ומקרל, וכן מיני צדפות, רכיכות וסרטנים.
בִּיּוֹאַקוֹסְטִיקָה או בִּיּוֹ-אַקוֹסְטִיקָה הוא תחום מדעי המשלב ביולוגיה ואקוסטיקה.
בדרך כלל זה מתייחס לחקירתו של צליל, יצורו, פיזורו וקבלתו אצל בעלי חיים (כולל בני אדם).
הביואקוסטיקה נעזרת בנוירופיזיולוגיה ואנטומיה בסיסית, איתורם וייחוסם של אותות אקוסטיות עד לאותות בינוניות שבהם מתפזרים בדרך.
הממצאים של הביואקוסטיקה מצביעים על האבולוציה של מנגנוני האקוסטיקה ובעלי החיים.
באקוסטיקה תת-מימית ודיג אקוסטיקה, המונח משמש גם להביע את השפעת הצמחים ובעלי החיים על קול שנשמע מתחת למים, בדרך כלל, תוך התייחסות לשימוש של הסונאר הטכנולוגי.
המחקר של תנודות המצויות במצע המשמש את בעלי החיים נחשב על ידי חלק מהחוקרים שדה נפרד שנקרא ביוטרמולוגיה.
חקר קולות בעלי החיים, הכרתם ומציאתם, העסיקו את האנושות רבות לאורך ההיסטוריה.
תחום הביואקוסטיקה נוצר על ידי איוואן רגן ו-Slovenes, אשר החלו באופן שיטתי ללמוד איך חרקים נשמעים.
ב-1925, המכשיר בו השתמשו היה ייעודי לצרצור וניגון דואט עם חרק.
אחר כך, ראגאן שם צרצר מאחורי מיקרופון ונקבות צרצרים מול רמקול.
הנקבות לא נעו לכיוון הזכר אלא לקראת הרמקול.
תרומתו החשובה ביותר של ראגאן על המגרש מלבד מימוש חרקים הוא גם זיהוי באוויר חיות נשמעות שבו היה הגילוי של הפונקציה של Tympanal organ.
יחסית, התקנים האלקטרו-מכניים זמינים באותו זמן (כגון: פונוגרף) שמותר רק עבור הערכה גסה של אות מאפייני.
מדידות מדויקות יותר התאפשרו במחצית השנייה של המאה ה-20 על ידי התקדמות האלקטרוניקה ועם ניצול של מכשירים כגון אוסצילוסקופים והקלטות דיגיטליות.
ההתקדמות האחרונה בביואקוסטיקה, הדאגה היחסים בין החיות שלהם בסביבה האקוסטית ואת ההשפעה של הרעש האנתרופוגני.
טכניקות הביואקוסטיקה לאחרונה מוצעים כשיטה לא הרסנית להערכת מגוון ביולוגי של האזור.
הקשבה היא עדיין אחת השיטות המרכזיות בשימוש מחקר בביואקוסטיקה.
הצופה יכול להשתמש בקולות של בעלי החיים (כגון: זיהוי מ"שירה") כדי לזהות חיה, מינה, מיקומה ומצבה בטבע.
החקירה של קולות בעלי החיים כוללת גם את אות ציוד ההקלטה האלקטרונית.
עקב מגוון רחב של מאפייני אותות התקשורת, הם מפשיטים את הדרך עם ציוד מיוחד שעשוי להידרש במקום הרגיל כגון: מיקרופון, הידרופון (תת-נשמע), גלאי של אולטרה סאונד (גבוהה מאוד – התדירות נשמעת), אינפרה סאונד (קולות בתדרים מאוד נמוכים), LDV (מצע שמקורן את אותות הרטט).
מחשבים משמשים לאחסון וניתוח של פריטי קול מוקלטים.
מתמחה סאונד עורך בתוכנה המשמשת לתיאור ומיון אותות לפי משרעות, תדירות, משך ופרמטרים נוספים.
אוספי צלילים של חיות מנוהלות על ידי מוזיאונים להיסטוריה של הטבע ומוסדות אחרים הם כלים חשובים עבור חקירה שיטתית של אותות.
יעילות רבות בשיטות אוטומטיות הכוללות עיבוד אותות, כריית מידע ולימוד מכני לגבי שיטות שפותחו כדי לזהות ולסווג את אותות הביואקוסטיקה.
מדענים בתחום הביואקוסטיקה מעוניינים באנטומיה ונוירופיזיולוגיה של איברים על ידי שמיעה וזיהוי היצור הכולל את צורתם, פעולתם של השרירים, הפעילות של רשת עצבית המעורבים ועניין מיוחד שהוא קידוד האותות עם דחף עצבי בחודש האחרון.
אבל מאז שיטות הנוירופיזיולוגיה, המחקר הוא עדיין די מורכב מכיוון שהבנת התהליכים הרלוונטיים הוא לא שלם.
יותר שיטות טריוויאליות משמשים גם.
תצפית של התנהגות תגובות אותות אקוסטיים הוא שימושי במיוחד.
בתגובה שבה כיווני התנועה לכיוון המקור על ידי התבוננות התגובה מוגדרת היטב אותות בסביבה מבוקרת, אנחנו יכולים לקבל תובנות לתוך האות פונקציה, רגישות של מכשיר שמיעה, רעש סינון היכולת וכו'.