tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1939 היגרה פיטקו לצרפת, שם פגשה את משפחתה.
לאחר פרוץ המלחמה ליזה נשלחה לגריס בעזרת מסמכים מזויפים, למחנה מעצר לנשים בדרום צרפת אשר נמצא ליד הרי הפירנאים.
היא יחד עם אסירות נוספות הצליחו למצוא את דרכן אל מחוץ למחנה.
פיטקו ידועה בעזרתה להגירתו מצרפת של הפילוסוף הגרמני היהודי ולטר בנימין, זאת כדי שיוכל לברוח מכיבוש הנאצים בשנת 1940.
פיטקו החלה לעזור לפליטים יהודים להימלט מצרפת, ואת קבוצת הפליטים הראשונה היא לקחה דרך הרי הפירנאים לספרד בספטמבר 1940. בין חברי קבוצה זו נכלל הפילוסוף הגרמני-יהודי, וולטר בנימין.
הקבוצה הגיעה לגבול הספרדי, אך רשויות ספרד לא אפשרו את הכניסה של הפליטים.
פיטקו נאלצה לשנות את מסלול ההברחה לפורטוגל.
משם המשיכה בהברחת פליטים עד נובמבר 1941 כשהיא ובעלה החליטו להגר לקובה.
בשנת 1948 היא ובעלה עברו להתגורר בארצות הברית והחליטו להתגורר בשיקגו.
פיטקו עבדה כמזכירה וכמתורגמנית בקובה ואחר כך גם בארצות הברית.
לאחר מכן, עבדה כמנהלת משרד והייתה המפרנסת הראשית של משפחתה.
כמו כן, פיטקו הייתה המטפלת של בעלה עד שנפטר בשנת 1960. רק ארבעים שנה לאחר מלחמת העולם פיטקו החלה לכתוב על האירועים ולהוציא לאור את ספריה האוטוביוגרפיים, המתעדים את מסעה בזמן מלחמת העולם השנייה ועל הברחות הפליטים.
פיטקו הוציאה לאור ספר אוטוביוגרפי מזיכרונותיה מתקופת מלחמת העולם השנייה: :"לברוח דרך הפירנאים" בשנת 1985 התפרסם ספרה של ליסה "לברוח דרך הפראנים" בגרמניה.
הספר זכה להצלחה רבה ותורגם לצרפתית, אנגלית, ספרדית, יפנית, פורטוגזית ואיטלקית.
הוא הוכתר כספר הפוליטי הטוב ביותר של השנה בגרמניה (1986) וקיבל את פרס המכון הפדרלי של צרפת ב-1988. בעקבות הצלחתו של ספר ראשון זה, היה ביקוש לספר זיכרונות שני.
"סולידריות ובגידה" מאת רוזלין תאובאלד, בשיתוף עם המחבר (Evan Illinois הוצאת אוניברסיטת ברנרד 1933).
ספר המתאר את חייה של פיטקו במחתרת ברלין אחרי 1933, מפרט את פעילות ההתנגדות בקבוצות השמאל וכמו כן את מעברה מגרמניה לפראג.
ב-12 במרץ 2005 נפטרה פיטקו בבית חולים בשיקגו מדלקת ריאות בהיותה בת תשעים וחמש.
ב-8 בפברואר 2000, שנים אחדות לפני מותה "יד ושם" הכירו בבעלה האנס כחסיד אומות העולם, בדיוק ארבעים שנה לאחר מותו.
לפני מותה פיטקו השתתפה בראיונות ולקחה חלק בסרטים תיעודיים רבים בארצות הברית.
תרומתה הגדולה בזמן מלחמת העולם השנייה הונצחה על ידי ההצגה "The Angel of History" והרומן "Benjamin's Crossing".
אליזבת "ליז" רבקה מיטשל היא זמרת בריטית ילידת ג'מייקה, שידועה בעיקר כזמרת בלהקת הדיסקו/רגאיי בוני אם.
נולדה במחוז קלרנדון שבג'מייקה, ובגיל 11, בשנת 1963, עברה עם משפחתה ללונדון שבאנגליה.
בסופו של העשור עברה את מבחן הבד והחליפה בהפקה ברלינאית של מחזמר "שיער" את דונה סאמר.
בהמשך הצטרפה ללהקת "זמרי לס האמפריז" וייצגה עם הלהקה את גרמניה באירוויזיון 1976. השיר שביצעו נקרא "Sing Sang Song", והם הגיעו למקום ה-15.
מיטשל חזרה לגרמניה בעקבות שיחת טלפון מסוכנוּת, כדי להצטרף ללהקת "בוני אם", שאת אנשיה אסף המפיק פרנק פריאן .
על אף שמטרתה המקורית של הלהקה הייתה לשיר בליפ סינק את השיר "Baby Do You Wanna Bump" של פריאן בטלוויזיה ובהופעות במועדונים, תוך זמן לא רב הפכה הלהקה לקבוצה שגם מקליטה שירים בעצמה, והוציאה מספר להיטים שהפכו לקלאסיקות דיסקו של שנות ה-70, בהם: "Ma Baker", "Sunny", "Rivers of Babylon" ו-"Rasputin".
הלהיט המוכר ביותר של הלהקה הוא השיר "Daddy Cool".
חבריה המרכזיים היו מיטשל, מרסיה בארט והמפיק פריאן.
מיטשל קיבלה קרדיט בתור מלחינה-שותפה לשיר "African Moon" מהאלבום "Boonoonoonoos" (1981).
מאחר שוויליאמס מעולם לא שרה באלבומיה של בוני אם המקורית, הקליטה מיטשל את האלבום שתכנן ההרכב להקליט במלואו.
היא התקשתה למצוא חברה שהסכימה להוציא את האלבום, שנקרא "No One Will Force You".
הוא יצא בספרד בסתיו 1988, ופורסמו מתוכו הסינגלים "Mandela" (גרסה מחודשת ללהיט של "בוני אם") ו-"Niños De La Playa".
הסינגל השני הוקלט גם בסקנדינביה, שם הופיעה הלהקה באוקטובר.
באותה תקופה הוחלפה ויליאמס בקרול גריי (Carol Grey).
המפיק האנגלי סיימון נייפיר-בל הפיק באותה עת אלבום שכלל רמיקסים ללהיטיה הגדולים של "בוני אם", וביקש ממיטשל ומשאר הלהקה המחודשת לקדם אותו.
לאחר שהשיבה בחיוב הופיעה עם הלהקה שנית בטלוויזיה הגרמנית.
בעקבות הצלחת הרמיקסים נקבע כי האלבום "No One Will Force You" יצא ב-1989 בצרפת ובהולנד.
בהמשך נטשה את הלהקה "בשל חילוקי דעות", והתמקדה בקריירת הסולו שלה.
היא הוחלפה במדליין דייוויס (Madeleine Davis), אך פריאן ביקש ממנה לחזור ללהקה לאלבום רמיקסים נוסף בסופה של שנת 1989, ולהקליט את הסינגל "Stories", כתגובת-נגד לסינגל שהקליטו מחליפתה ושלושת החברים האחרים בלהקה בלי אישורו של פריאן, "Everybody Wants to Dance Like Josephine Baker".
ב-1990 הצטרפה מחדש לחברי ההרכב מ-1989, שבו פטרישה פוסטר (Patricia Foster) החליפה את סלינה דאנקן, והמשיכה במופעי הקברט.
באפריל 1991 יצא הסינגל "Mocking Bird" של הלהקה, בהפקת הלמוט רולופס (Helmut Rulofs), שלא הצליח.
אלבום האוסף "Gold - 20 Super Hits" מ-1992 סייע להצלחת ההרכב המחודש, ששמו היה "Boney M.
Liz Mitchell" ("בוני אם בהשתתפות ליז מיטשל").
II", הקליטה הלהקה ארבעה שירים נוספים.
"No One Will Force You" ושני שירים שטרם פורסמו, והוקלטו ב-1984, יצאו מחדש בדנמרק.
ב-1996 הקימו מיטשל ובעלה תומאס פמברטון (Thomas Pemberton) חברת הקלטות ואולפן.
באותה שנה הוציאה מיני-אלבום לחג המולד עם ארבעה שירים.
בנובמבר 1999 יצא האלבום "Share the World", שאותו הקליטה במשך שלוש שנים, ובנובמבר 2000 יצא האלבום "Christmas Rose", שהכיל מספר שירים חדשים, כולל השיר המוביל "Lord's Prayer", ומספר הקלטות מחודשות לשירי "בוני אם" מהאלבום "Christmas Album".
אלבומה השלישי, "Let It Be", יצא בנובמבר 2004, וכמה חודשים לאחר מכן יצא האלבום "Liz Mitchell Sings the Hits of Boney M.", שהוקלט בפראג וכלל תזמורת סימפונית צ'כית.
מיטשל עדיין מופיעה עם "בוני אם".
ליז קלאוואי היא זמרת אמריקאית.
אמה זמרת ופסנתרנית, אביה עיתונאי ואחותה היא הזמרת והשחקנית אן המפטון קלאוואי.
ב-1981 ביצעה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי במחזמר "Merrily We Roll Along" של סטיבן סונדהיים, ולאחר מכן עבדה באופן קבוע עם סונדהיים והופיעה עמו בתוכנית האירוח "סטודיו למשחק".
ב-1981 הופיעה בסרט הטלוויזיה "Senior Trip".
היא ביצעה דיבוב קולות שירה במספר סרטי הנפשה, ביניהם אנסטסיה (אניה), סוד הממלכה הקסומה (הנסיכה אודט), מלך האריות 2: מלכות סימבה (קיארה) ואלאדין ומלך הגנבים (יסמין).
היא שרה ביחד עם אחותה את שיר הנושא של הסדרה נני.
היא נשואה לדן פוסטר ולהם בן.
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הפופ העממי הטוב ביותרTo Steve with Love: Liz Callaway Celebrates Sondheim
ליזה גיבונס היא מנחת טלוויזיה אמריקאית.
גיבונס נולדה בדרום קרוליינה כאחת משלושה ילדים, היא בוגרת תואר מבית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית, היא גם הייתה חברה באחוות הסטודנטים של האוניברסיטה.
היא החלה את דרכה הטלוויזיונית בתחנת טלוויזיה מקומית בדרום קרוליינה, לאחר מכן עברה לעבוד בתחנת טלוויזיה בטקסס.
ב-1983 החלה את עבודתה בערוץ "WCBS-TV" בניו יורק הנמצא בבעלות רשת "CBS", ב-1984 החלה לשמש ככתבת ומגישה במגזין הבידור "Entertainment Tonight".
ב-1987 הופיעה בסרט המדע הבדיוני "RoboCop", בנוסף היא ביצעה הופעות כעיתונאית ובמספר סרטים נוספים וסדרות טלוויזיה.
בין 1990–1993 הייתה מנחה משנית של תחרות מיס תבל, ב-1990 וב-1993 ביצעה תפקיד זה גם בתחרות מיס ארצות הברית.
בין 1993–2000 ליזה גיבונס הגישה ברשת NBC את תוכנית האירוח "ליזה" (בשנים 1993–1994 היא הגישה את התוכנית לצד ג'ון טש).
ב-2007 התמודדה בעונה הרביעית של התוכנית רוקדים עם כוכבים האמריקאית והודחה שלישית.
ב-2015 זכתה בגרסת ה-VIP של התוכנית המתמחה של דונלד טראמפ.
היא נשואה בפעם הרביעית, יש לה בת מבעלה השני ושני בנים מבעלה השלישי.
ליז האביק (בנורווגית: Lise Haavik; נולדה ב-23 בפברואר 1962) היא זמרת נורווגית.
ב-1982 עברה לדנמרק על מנת ללמוד כלכלה באוניברסיטת אודנסה ובבית הספר לעסקים של קופנגן.
ב-1983 השתתפה בתחרות מוזיקה שארגן המגזין "", שם הייתה במקום השני.
לאחר מכן היא התחברה עם המוזיקאי ג'ון הטטינג ונוצר הצמד "Trax".
היא ייצגה את דנמרק באירוויזיון 1986 עם השיר "Du er fuld af løgn" (אתה מלא בשקרים), וסיימה במקום השישי.
זאת, לאחר שניסתה לייצג את דנמרק באירוויזיון 1984 ו-1985. ב-1988 ניסתה לייצג את נורווגיה.
ב-1988 יצא אלבומה הראשון שנקרא על שמה, ב-2003 יצא אלבומה השני, ב-2007 הוציאה אלבום באנגלית.
אליזבת שיילה קושי היא שחקנית, מנחת טלוויזיה, קומיקאית ויוטיוברית אמריקאית.
קושי נולדה וגדלה ביוסטון, טקסס.
אביה הוא ממוצא הודי ואמה היא ממוצא גרמני.
מגן הילדים ועד כיתה ה' הייתה בתוכנית חינוכית ותרבותית דו לשונית, שם למדה לדבר ספרדית.
בשנת 2014, לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון נרשמה קושי לאוניברסיטת יוסטון והחלה ללמוד שיווק עסקי.
בשנת 2015 קושי עזבה את האוניברסיטה ועברה ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירה שלה.
קושי החלה לפרסם סרטוני קומדיה קצרים ב-Vine בשנת 2013 תחת הכינוי "Lizzza".
כשהפלטפורמה נסגרה בשנת 2017, לקושי היו 7 מיליון עוקבים.
עד שנת 2016, קושי כבר התפרסמה בפלטפורמת יוטיוב בנובמבר 2016, רגע לפני בחירות 2016, ראיינה קושי את הנשיא ברק אובמה בערוץ היוטיוב שלה כדי לעודד אנשים להירשם על מנת להצביע.
היא הפסיקה לפרסם סרטונים חדשים בחשבון היוטיוב הראשי שלה בתחילת שנת 2018 כשפנתה להתמקד במשחק והנחיה.
היא המשיכה לפרסם סרטונים חדשים בשנת 2019.
בשנת 2017 הפכה קושי ל"אישיות היוטיוב שהגיעה ל-10 מיליון מנויים הכי מהר".
נכון לשנת 2020 יש לערוץ היוטיוב הראשי שלה מעל ל-17 מיליון מנויים ויותר מ-2 מיליארד צפיות.
הסרטונים בערוץ הראשי שלה בעלי ממוצע של מעל 15 מיליון צפיות.
בערוץ היוטיוב השני שלה היו יותר מ-8 מיליון מנויים, ולשני הערוצים שלה של יותר מ-3 מיליארד צפיות.
יש לה יותר מ-18.5 מיליון עוקבים באינסטגרם, יותר מ-22 מיליון עוקבים בטיקטוק, יותר מ-3 מיליון בפייסבוק ולמעלה מ-2.9 מיליון בטוויטר.
מגזין טיים בחר בקושי לרשימת 25 האנשים המשפיעים ביותר באינטרנט בשנת 2019 ולרשימת טיים 100 נקסט 2019.
בשנת 2016, קושי כיכבה בסדרת האימה המקורית של הולו, "פריקית", בתפקיד ויולט אדמס.
היא חזרה על התפקיד בעונה השנייה של התוכנית בשנת 2017. כמו כן בשנת 2016, שיחקה בתפקיד אדיי ווקר בסרט הקומדיה, "ליל כל הקדושים של מדיאה", וכיכבה בתור עצמה בסדרה של יוטיוב פרימיום, Jingle Ballin.
קושי כיכבה בתפקיד הנסיכה אוברי בסרט הקומדיה "FML" משנת 2016.
קושי מככבת ומפיקה בסדרה קומית של יוטיוב פרימיום, ליזה און דמנד, שעלתה לאוויר ביוני 2018. העונה השנייה עלתה לאוויר בספטמבר 2019. היא השתתפה בסרט הקומדיה של נטפליקס בתוך הקצב, שיצא באוגוסט 2020.
קושי הנחתה את קדם טקס פרסי גלובוס הזהב ה-74, שנצפה על ידי 2.7 מיליון צופים בשידור חי בטוויטר.
קושי שימשה כמפיקה ומפתחת תוכן עבור MTV.
קושי הייתה "הכוכבת הדיגיטלית" הראשונה שהתראיינה לסדרת האינטרנט "73 שאלות" של מגזין ווג.
קושי ערכה ראיונות של הסלבריטאים שהשתתפו בנשף המט גאלה בשנים 2018–2019 מטעם ווג.
היא הנחתה את החידוש של שעשועון של ניקלודיאון, "Double Dare" מיוני 2018 עד דצמבר 2019.
בספטמבר 2025 קושי תנחה את פסטיבל Global Citizen לשנת 2025 לצד אדם למברט, ביל ניי, דנאי גורירה והמנחה שהוכרז מראש יו ג'קמן.
קושי יצאה עם כוכב היוטיוב, דייוויד דובריק, מסוף שנת 2015 ועד סוף שנת 2017.
שנה שם אמן הערות 2019 "Woke Up Late" דרקס פרוג'קט 2020 "Relationship" אנתוני ראמוס
ליזה ניקולאיצ'וק (נולדה בשנת 1959) היא מנכ"לית מסל"ן - מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות מאז שנת 2002. זוכת אות יקירת באר שבע (2022).
ניקולאיצ'וק נולדה באוקראינה כבת יחידה למשפחה ניצולת שואה.
בגיל 16 החלה בלימודים אקדמיים, ובשנות ה-20 לחייה כבר הייתה בעלת תואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת סנקט פטרבורג.
ב-1994 עלתה לישראל עם בעלה ושתי בנותיהם לבאר שבע, שם נולד להם בן נוסף.
בתחילה עבדה בעבודות שונות לרבות טיפול בקשישים, ובקרב הקהילה של עולי ברית המועצות לשעבר עברה השמועה על פסיכולוגית בעלת תואר שני מאוניברסיטה ידועה הדוברת רוסית.
היא קיבלה לטיפולה נערה בת 12, עולה חדשה, שבן זוגה של אמהּ התעלל בה מינית.
היא פנתה למסל"ן, ובעקבות המקרה הזה החלה לעבוד שם, ובתוך פרק זמן קצר הוועד המנהל החליט למנות אותה למנכ"לית העמותה.
כמנכ"לית העמותה היא אחראית על הטיפול בכ-13,000 פניות בשנה מנשים שעברו התעללות מינית, אבל לא רק נשים.
בין הפונים גם גברים מעטים.
בעמותה שתי מחלקות: מחלקת חינוך מניעה והסברה ומחלקת סיוע.
הסיוע לנפגעות כולל גם את ההליך המשפטי.
במחלקת הסיוע היא מפעילה מערך מתנדבות שעוברות קורס מיוחד שיזמה ניקולאיצ'וק במסל"ן, דבר שמאפשר זמינוּת לפונות ופונים 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע.
בשנת 2010 קיבלה מסל"ן את אות הנשיא למתנדב.
ניקולאיצ'וק התראיינה מפעם לפעם בתקשורת כשמקרה מזעזע זה או אחר עלה לכותרות, או כאשר המרכז נכנס למצוקה תקציבית ואישים בכירים ניסו להיחלץ לעזרה, כמו פרופ' אורית קמיר או ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות שקיימה ביוני 2014 ישיבה וביקור במסל"ן, או ערב הוקרה שארגנה עיריית באר שבע למרכז ב-18 בפברואר 2018.
בשנת 2022 קיבלה ניקולאיצ'וק את אות יקירת באר שבע.
אליזבת "ליז" יעקבסן (בדנית: Lis Jacobsen) (לבית רובין) הייתה פילולוגית, ארכאולוגית וסופרת דנית.
היא חקרה את תולדות השפה הדנית והתמחתה גם ברונות.
הייתה לה השפעה מרכזית על מגוון תחומי המחקר העוסקים בשפה הדנית.
יעקבסן נולדה למשפחה יהודית אמידה: אביה היה מרכוס רובין (1854–1923), מנהל הבנק הלאומי של דנמרק, ואמה הייתה קאיה דוידסן (1854–1909).
לאחר שסיימה את לימודיה פנתה ללימודי הוראה ב-1903. באותה השנה גם התחתנה עם ההיסטוריון פטר יעקבסן.
בשנת 1904 החלה ללמוד פילולוגיה סקנדינבית באוניברסיטת קופנהגן, שם זכתה בשנת 1907 במדליית זהב עבור מאמרה "מתי וכיצד נפרדה השפה הנורדית לענפיה השונים" (Naar og hvorledes har det fællesnordiske Sprog spaltet sig i forskellige Grene).
היא השלימה את הלימודים למוסמך ב-1908, ובשנת 1910 הייתה לאישה הראשונה בדנמרק לקבל תואר דוקטור בבלשנות נורדית.
הדוקטורט שלה נקרא "מחקרים בהיסטוריה של השפה הדנית מחוק אריק ועד התנ"ך של כריסטיאן השלישי" (Studier til det danske Rigssprogs Historie fra Eriks Lov til Chr.
לאחר שהבינה את המגבלות על חקר השפה הדנית בשל היעדר טקסטים ומילונים נאותים, היא ייסדה בשנת 1911, בתמיכתם של כריסטיאן ארסלב וקארל ס' פטרסן, את החברה לשפה וספרות דנית (Det danske sprog- og litteraturselskab או DSL) שבראשה עמדה עד 1931, ולאחר מכן שימשה שם כמנהלנית.
דרך החברה פורסמו מחקריה הרבים של יעקובסן.
אחרי מלחמת העולם השנייה, יעקבסן המשיכה לארגן וליזום מפעלים נוספים, כדוגמת "התרבות הנורדית" (Nordisk Kultur) ו"הלקסיקון הנורדי של ימי הביניים" (Kulturhistorisk Leksikon for nordisk Middelalder) שהושלמו ב-1979. במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 עבדה על מילון הדנית המודרנית (Nudansk Ordbog) ועל מילון המילים הנרדפות (Synonymordbogen).
אליזה בנצ'וק (נולדה ב-28 ביוני 2007) היא מתעמלת אומנותית לשעבר, הייתה חברה בנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית ואלופת העולם בקרב-רב קבוצתי (2023).
אביה דימיטרי, היה שחיין מקצועי בבלרוס.
אחיה סטניסלב בן ה-23 הוא אלוף ישראל בג'ודו לשנת 2021 במשקל עד 100 ק"ג.
היא החלה להתאמן בהתעמלות אומנותית בגיל 4 במועדון הפועל ראשון לציון ובנערותה הייתה חלק מהנבחרות הצעירות של ישראל.
בתחילת שנת 2023 היא הצטרפה לנבחרת הבוגרת (לצידן של רומי פריצקי, דיאנה סברצוב, אופיר שחם, הדר פרידמן ושני בקנוב) והתאמנה תחת הדרכתה של איילת זוסמן.
בנצ'וק הייתה למתעמלת הגיבוי של הנבחרת, בעיקר בתרגיל החישוקים.
התחרות הראשונה בסבב העולמי בה היא נכללה בנבחרת הייתה בחודש מרץ בתחרות מסוג גביע העולם באתונה שביוון.
בתחרות זו זכתה הנבחרת במדליות זהב בתרגילי הקרב-רב ו-5 חישוקים, ובמדליית כסף בתרגיל 3 סרטים ו-2 כדורים.
עוד בשנת 2023 היא זכתה בין היתר במדליות בתחרויות בסבב העולמי וביניהן שלוש מדליות כסף בתחרות הקרב-רב הקבוצתי בתחרויות מהסבב העולמי שנערכו בסופיה שבבולגריה, בבאקו שבאזרבייג'ן, ובמילאנו שבאיטליה.
באליפות העולם 2023 אשר נערכה בולנסיה שבספרד, זכתה בנצ'וק עם הנבחרת לראשונה במדליית הזהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתי, כאשר הן סיימו במקום הראשון עם ציון משוקלל של 70.800, לפני סין במקום השני (70.050) וספרד במקום השלישי (68.600).
עוד באותה האליפות הן זכו במדליית כסף בתרגיל הסרטים והכדורים ובמדליית ארד בקטגוריית הנבחרות אשר כוללת שקלול של כלל ההישגים לפי מדינות.
במהלך הקריירה סבלה בנצ'וק מספר פעמים משברי מאמץ.
בינואר 2024 פרשה בנצ'וק מהנבחרת, כחצי שנה לפני אולימפיאדת פריז 2024, מסיבות אישיות.
ליזה דל ג'וקונדו (באיטלקית: Lisa del Giocondo; שם לידה ליזה גרארדיני (Lisa Gherardini); 15 ביוני 1479 – 15 ביולי 1542) הייתה בת למשפחת האצולה האיטלקית של פירנצה וטוסקנה.
שמה ניתן ליצירה מונה ליזה – דיוקן שהוזמן על ידי בעלה וצויר על ידי לאונרדו דה וינצ'י בתקופת הרנסאנס האיטלקי.
מעט ידוע על חייה של דל ג'וקונדו.
היא נולדה בפירנצה ונישאה בשנות העשרה שלה לסוחר בדים ומשי שלימים הפך לפקיד מקומי.
דל ג'וקונדו הייתה אם לחמישה ילדים וחייה היו, ככל הנראה, נוחים ורגילים.
דל ג'וקונדו האריכה ימים לאחר מות בעלה, שהיה מבוגר ממנה בהפרש ניכר.
במאות השנים שלאחר מותה של דל ג'וקונדו, הפכה המונה ליזה לאחד הציורים המפורסמים ביותר בעולם.
בשנת 2005, זוהתה דל ג'וקונדו כנושא ליצירת הדיוקן של דה וינצ'י בסביבות 1503, מה שמרמז עליה כדמות למונה ליזה.
משפחתה של גרארדיני הייתה ותיקה ואריסטוקרטית אך עם חלוף הזמן איבדה את השפעתה בפירנצה.
מצבם הכלכלי היה טוב אך הם לא היו מעשירי העיר.
פרנסתם הגיעה מהכנסה חקלאית בעיר, שבה היו פערים גדולים בעושר בין תושביה.
אנטונמריה די נולדו גרארדיני (באיטלקית: Antonmaria Gherardini), אביה של גרארדיני, היה בן למשפחה שהתגוררה בנכסים ליד סן דונאטו בפוג'ו ורק לאחר מכן עברה לעיר.
משפחת גרארדיני החזיקה או שכרה בעבר שש חוות בקיאנטי שייצרו חיטה, יין, שמן זית וגידלו בהן גם מקנה.
גרארדיני איבד שתי נשים במהלך חייו.
הראשונה, ליזה די ג'ובאני פיליפו דה קרדוצ'י, איתה התחתן ב-1465, והשנייה, קתרינה די מריוטו רוצלאי, לה נישא ב-1473. שתיהן מתו בזמן או זמן קצר לאחר שילדו.
אמה של גרארדיני, לוקרציה דל קצ'יה, הייתה בתו של פיירה ספינלי ואשתו השלישית של גרארדיני בנישואיהם מ-1476.
ב-15 ביוני 1479 נולדה גרארדיני בוויה מאגיו (Via Maggio) שבפירנצה, אף על פי שבמשך שנים רבות חשבו שהיא נולדה בווילה וינאמאגיו (Villa Vignamaggio) ממש מחוץ לגרווה, אחד מהנכסים הכפריים של המשפחה.
היא נקראה על שם ליזה, אשתו של סבה מצד אביה.
לגרארדיני, הבכורה מבין שבעה ילדים, היו שלוש אחיות, אחת מהן נקראה ג'ינברה ושלושה אחים, ג'ובנגואלברטו, פרנצ'סקו ונולדו.
המשפחה התגוררה בפירנצה, במקור ליד סנטה טריניטה ומאוחר יותר בשטח מושכר ליד סנטו ספיריטו, ככל הנראה בגלל שלא יכלו להרשות לעצמם את עלות השיפוצים כשביתם הראשון ניזוק.
משפחתה של גרארדיני עברה לבית במקום שכיום נמצא ברחוב ויה דיי פפי בפירנצה, ולאחר מכן עברו להתגורר ליד בזיליקת סנטה קרוצ'ה, ליד סר פיירו דה וינצ'י, אביו של לאונרדו.
בבעלותם היה גם בית כפרי קטן בסנט דונאטו בכפר פוג'ו, כ-32 קילומטרים דרומית לפירנצה.
נולדו, אביו של גרארדיני וסבה של ליזה גרארדיני, הוריש חווה בקיאנטי לבית החולים סנטה מריה נואובה.
גרארדיני השיג בחכירה חווה נוספת של בית החולים.
המשפחה בילתה שם בקיץ בבית בשם Ca' di Pesa, כדי שגרארדיני יכול היה לפקח על קציר החיטה.
ב-5 במרץ 1495, נישאה גרארדיני בת ה-15 לפרנצ'סקו די ברטולומאו דל ג'וקונדו, סוחר בדים ומשי מצליח, והפכה לאשתו השלישית.
הנדוניה של גרארדיני הייתה 170 פלורין איטלקי וחוות סן סילבסטרו ליד הבית הכפרי של משפחתה, השוכנת בין קסטלינה לסן דונאטו בפוג'ו, ליד שתי חוות שהיו מאוחר יותר בבעלות מיכלאנג'לו.
הנדוניה הצנועה עשויה להיות סימן לכך שמשפחת גרארדיני לא הייתה עשירה באותה תקופה.
לא עניים ולא מבין האמידים ביותר בפירנצה, חיו בני הזוג חיי מעמד בינוני.
ייתכן שנישואיה של גרארדיני שיפרו את מעמדה החברתי, משום שמשפחת בעלה הייתה אולי עשירה יותר ממשפחתה.
לפי ההיסטוריון מרטין קמפ, הנישואים היוו ברית בין משפחה שייצגה "כסף חדש" לבין משפחת גראנידיני שהייתה קשורה לאצולה האיטלקית הוותיקה.
הם התגוררו במקום מגורים משותף עד 5 במרץ 1503, כאשר פרנצ'סקו הצליח לקנות בית בסמוך לבית הישן של משפחתו בוויה דלה סטופה.
ככל הנראה לאונרדו דה וינצ'י החל לצייר את הדיוקן של דל ג'וקונדו באותה שנה.
בין השנים 1496 ל-1502 נולדו לליזה ופרנצ'סקו דל ג'וקונדו חמישה ילדים: פיירו, פיירה, קמילה, מרייטה ואנדריאה.
דל ג'וקונדו איבדה תינוקת ב-1499. דל ג'וקונדו גידלה גם את ברטולומיאו, בנם של פרנצ'סקו ואשתו הראשונה קמילה די מריוטו רוצלאי, שמתה זמן קצר לאחר הלידה.
אשתו השנייה של אביה של דל ג'וקונדו, קתרינה די מריוטו רוצלאי, ואשתו הראשונה של פרנצ'סקו היו אחיות, בנות משפחת רוצלאי.
קמילה קיבלה את השם האחות ביאטריס ונכנסה למנזר סן דומניקו די קפג'יו, שם הופקדה על הטיפול באחותו של אנטונמריה, האחות אלביירה, ואחיותיה של דל ג'וקונדו, האחות קמילה (זוכה בביקור שערורייתי על ידי ארבעה גברים במנזר) והאחות אלסנדרה.
ביאטריס מתה בגיל 18 ונקברה בבזיליקת סנטה מריה נובלה.
דל ג'וקונדו פיתחה מערכת יחסים עם סנט'אורסולה, מנזר מוערך בפירנצה.
מרייטה נכנסה למנזר זה בשנת 1519. ב-1521 מרייטה קיבלה את השם האחות לודוויקה (Suor Ludovica) והפכה לחברה מכובדת במנזר בעמדה של אחריות מסוימת.
פרנצ'סקו נבחר לתפקידי ממשל ברפובליקת פירנצה.
ב-1499 הוא נבחר לדודיצ'י באונומיני (Dodici Buonomini), והוא נבחר כפריורה בסיניוריה ב-1512 (המועצה השלטת ברפובליקה) ב-1512 וב-1524. ייתכן שהיו לו קשרים עם אינטרסים פוליטיים או עסקיים של משפחת מדיצ'י.
בשנת 1512, כשממשלת פירנצה חששה מחזרתם של בני מדיצ'י מהגלות, נכלא פרנצ'סקו ונקנס ב-1,000 פלורין.
הוא שוחרר בספטמבר כאשר משפחת מדיצ'י חזרה לפירנצה.
ביוני 1537, על פי צוואתו האחרונה, החזיר פרנצ'סקו את הנדוניה של דל ג'וקונדו, נתן לה בגדים ותכשיטים אישיים ודאג לעתידה.
לפי קאמפ ופלנטי, פרנצ'סקו מת במרץ 1538. דל ג'וקונדו חלתה ונלקחה על ידי בתה לודוביקה למנזר סנטאורסולה, שם נפטרה ב-15 ביולי 1542, בגיל 63. לפי מחקר קודם, של פרנק צלנר, פרנצ'סקו היה כמעט בן 80 במותו, וייתכן שדל ג'וקונדו חיה לפחות עד 1551, כלומר, הייתה בת 71 או 72 במותה.
מותה של דל ג'וקונדו לא תועד על ידי העיר או על ידי משפחתה.
הלווייתה הייתה רבת משתתפים והיא לא נקברה בחלקת המשפחה שבבזיליקת סנטיסימה אנונציאטה, אלא בכנסיית סנט'אורסולה.
לאחר מותו של פרנצ'סקו, בניו ירשו את העסק המשפחתי אך לא היו מסוגלים להחזיק אותו.
אחד מבניו מכר את בית המשפחה ברחוב ויה דלה סטופה כדי לשלם את חובותיו לאחיו.
גם נכדו של פרנצ'סקו לא הצליח להציל את העסק; הוא הכריז על פשיטת רגל ומצא עבודה כסופר במנזר סנטיסימה אנונציאטה.
כמו בני פירנצה אחרים בעלי אמצעים כלכליים, בני משפחתו של פרנצ'סקו היו אף הם חובבי ופטרוני אמנות.
בנו ברטולומיאו ביקש מאנטוניו די דונינו מאצירי לצייר פרסקו באתר הקבורה של המשפחה בבזיליקת דלה סנטיסימה אנונציאטה די פירנצה.
אנדריאה דל סרטו ציירה מדונה עבור חבר אחר ממשפחתו.
פרנצ'סקו שלח הזמנות ללאונרדו דה וינצ'י עבור ציור דיוקן אשתו ולדומניקו פוליגו עבור ציור של הקדוש פרנציסקוס מאסיזי.
הוא חשב שהוא הזמין את דיוקנה של דל ג'וקונדו כדי לחגוג הן את לידתה של אנדריאה והן את רכישת בית המשפחה.
המונה ליזה מילאה את דרישות המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16 להצגת אישה בעלת מידות טובות.
דל ג'וקונדו מוצגת כאישה נאמנה באמצעות מחוות – ידה הימנית מונחת על שמאל.
לאונרדו גם הציג את דל ג'וקונדו כאופנתית ומצליחה, אולי אמידה ממה שהייתה בחייה.
בגדיה הכהים והצעיף השחור שלה היו אופנת עילית בהשפעה ספרדית; הם אינם תיאור של אבל על בתה הראשונה, כפי שהציעו כמה חוקרים.
הדיוקן גדול להפליא; גודלו זהה לזה של יצירות שנרכשו על ידי פטרוני האמנות העשירים ביותר באותה תקופה.
פזרנות זו הוסברה כסימן לשאיפה של פרנצ'סקו ודל ג'וקונדו למעמד חברתי גבוה.
באביב 1503 לא היה ללאונרדו מקור הכנסה, מה שעשוי להסביר בחלקו את התעניינותו בדיוקן פרטי.
סביר להניח שמאוחר יותר באותה שנה נאלץ לאונרדו לעכב את עבודתו על מונה ליזה, כאשר קיבל תשלום עבור התחלת הקרב על אנג'יארי, שהייתה משימה חשובה יותר ואף חויב להשלימה עד פברואר 1505. בשנת 1506 החשיב לאונרדו את דיוקן המונה ליזה ליצירה לא גמורה.
הוא לא קיבל תשלום עבור העבודה ולא מסר אותה ללקוח שלו.
ציוריו של האמן טיילו איתו לאורך כל חייו, וייתכן שהוא השלים את המונה ליזה שנים רבות לאחר מכן בצרפת, לפי הערכה אחת עד 1516.
כותרת הציור מתוארכת לשנת 1550. מכר של לפחות חלק ממשפחתו של פרנצ'סקו, ג'ורג'ו וזארי, כתב, "לאונרדו התחייב לצייר, עבור פרנצ'סקו דל ג'וקונדו, את דיוקן מונה ליזה, אשתו" (באיטלקית: Prese Lionardo a fare per Francesco del Giocondo il ritratto di mona Lisa sua moglie.).
השם האיטלקי של הדיוקן, "לה ג'וקונדה" (La Gioconda), הוא הצורה הנשית של שמה מתוקף נישואיה.
למרות שנגזר משם המשפחה דל ג'וקונדו, יש את המשמעות הנוספת שהשם נובע מהמילה "שמח" (באיטלקית: "giocondo") או "השמח".
השערות זיהו את שמה של דל ג'וקונדו עם לפחות ארבעה ציורים שונים ואת זהות האישה שבדיוקן עם לפחות עשר נשים שונות.
גניבת המונה ליזה ממוזיאון הלובר ב-1911 ומסעותיה לאסיה ולצפון אמריקה במהלך שנות ה-60 וה-70 תרמו לאיקונוזציה ולתהילת הציור.
עד סוף המאה ה-20, הציור היה לאייקון עולמי, ששימש ביותר מ-300 ציורים אחרים וב-2,000 פרסומות, והופיע בממוצע של פרסומת חדשה אחת בכל שבוע.
בשנת 2005, מומחה בספריית אוניברסיטת היידלברג גילה הערה שולית בספר באוסף הספרייה, שמאששת את ההשקפה המסורתית לפיה היושבת היא דל ג'וקונדו.
הערת השוליים, שנכתבה על ידי אגוסטינו וספוצ'י בשנת 1503, מציינת כי לאונרדו עבד על דיוקן של ליזה דל ג'וקונדו.
המונה ליזה נמצאת בצרפת מאז המאה ה-16, כאשר לאונרדו עבר לחצרו של המלך פרנסואה הראשון והמלך רכש אותה; מאז המהפכה הצרפתית, הוא היה לחלק מהאוסף הלאומי הצרפתי.
כיום כשישה מיליון אנשים צופים בציור מדי שנה במוזיאון הלובר בפריז.
אליזבת לואיז קנדל היא פוליטיקאית בריטית המכהנת כחברת פרלמנט של מחוז לסטר ווסט מטעם מפלגת הלייבור מאז 2010, וכשרת המדע, החדשנות והטכנולוגיה מאז ספטמבר 2025.
קנדל נולדה ב-1971 באבוטס לאנגלי במחוז הרטפורדשייר.
בתיכון למדה לצד ג'רי האליוול ולאחר מכן בקולג' קווינס בקיימברידג', שם סיימה בהצטיינות לימודי היסטוריה בשנת 1993.
לאחר שסיימה את לימודיה בקיימברידג' עבדה במכון לחקר מדיניות ציבורית (IPPR) בתחום התפתחות הילד ולמידה בגיל הרך.
קנדל הצטרפה למפלגת הלייבור ב-1992 ב-1996 התמנתה ליועצת פוליטית של הארייט הרמן, ולאחר שהרמן נבחרה לכהן כשרה לענייני הביטוח הלאומי בעקבות ניצחון הלייבור בבחירות בשנת 1997, מונתה קנדל מונתה ליועצת מיוחדת במשרדה.
ב-1998, לאחר פיטוריה של הרמן מהממשלה, קנדל התפטרה והצטרפה לעמותת "King's Fund" בתחום הבריאות.
היא כתבה סדרה של עבודות מחקר עבור ה-IPPR ומונתה למנהלת "Maternity Alliance", עמותה הפועלת למען נשים בהריון.
בבחירות הכלליות של 2001 ניסתה קנדל להיבחר כמועמדת הלייבור במחוז צ'סטרפילד, אך לא זכתה במועמדות.
לאחר הבחירות היא שבה לשירות הממשלתי ועבדה עבור פטרישיה יואיט במשרד המסחר והתעשייה, ולאחר מכן עברה איתה למשרד הבריאות, שם לקחה חלק בהעברת החוק האוסר על עישון ב-2006. לאחר שיואיט עזבה את הממשלה, התמנתה קנדל למנהלת רשת שירותי האמבולנסים, ונשארה בתפקיד עד 2010.
בבחירות הכלליות של 2010 נבחרה קנדל לפרלמנט מטעם מחוז לסטר מערב.
את נאום הבכורה שלה היא נשאה בפרלמנט בדיון על התמודדות עם העוני בבריטניה ב-10 ביוני 2010. בסבב המינויים הראשון של אד מיליבנד באוקטובר 2010 מונתה לראשונה לתפקיד בממשלת הצללים, כשרה לענייני בריאות תחת ג'ון הילי.
ב-2011 עברה לכהן כשרת הצללים הראשונה לענייני סיעוד ואוכלוסייה מבוגרת והחלה להשתתף באופן קבוע בישיבות קבינט הצללים.
לאחר תבוסת הלייבור בבחירות הכלליות של 2015, הודיעה קנדל כי תתמודד על הנהגת המפלגה במקומו של אד מיליבנד.
מועמדותה זכתה לתמיכה של רבים מחברי ממשלת הצללים ופוליטיקאים בכירים אחרים מהלייבור, והיא נתפסה בתקשורת כממשיכת דרכו של טוני בלייר, וזכתה גם לתמיכת הסאן.
פרשנים מכל הקשת הפוליטית ראו בה את מועמדת הלייבור שתעורר "הכי הרבה פחד" בקרב השמרנים, אמירה שחזרו עליה גם כמה מהפוליטיקאים השמרנים דוגמת ג'ורג' אוסבורן, בוריס ג'ונסון ורות דיווידסון.
למרות התמיכה הרחבה, קנדל סיימה רק במקום הרביעי בפריימריז לראשות המפלגה, עם 4.5% בלבד מהקולות.
עם בחירתו של ג'רמי קורבין לראשות הלייבור ב-2015 התפטרה קנדל מקבינט הצללים, ותמכה במועמדותו של אוון סמית' בניסיונו הכושל להחליף את קורבין בראשות המפלגה ב-2016. היא שמרה על מקומה בפרלמנט גם בבחירות הבזק של 2017, בבחירות הכלליות של 2019 ובבחירות הכלליות ב-2024.
עם כניסתו של קיר סטארמר לתפקיד יו"ר הלייבור ב-2020 שבה קנדל לקבינט הצללים, ומאז 2023 היא כיהנה כשרת הצללים לענייני עבודה ופנסיה.
לאחר ניצחון הלייבור בבחירות ב-2024 מונתה לשרה לענייני עבודה ופנסיה, ובסבב המינויים שערך קיר סטארמר בממשלתו בעקבות התפטרותה של סגניתו אנג'לה ריינר, קודמה קנדל לתפקיד שרת המדע, החדשנות והטכנולוגיה.
קנדל הייתה בעבר במערכת יחסים עם השחקן והקומיקאי גרג דייוויס, שהסתיימה כמה חודשים לפני הבחירות הכלליות ב-2015. בינואר 2022 נולד בנה הנרי אותו הביאה לעולם באמצעות פונדקאות.
ליז פלדמן , היא קומיקאית, שחקנית, מפיקת טלוויזיה וסופרת אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בהיותה היוצרת והמפיקה בפועל של סדרת הקומדיה האפלה של נטפליקס "בשבילי אתם מתים".
היא יצרה את "One Big Happy" וכמו כן כתבה לתוכניות "מרוששות", "המופע של אלן דג'נרס" ו־"Blue Collar TV".
פלדמן נולדה וגדלה בברוקלין, ניו יורק.
פלדמן החלה את הקריירה שלה כסטנדאפיסטית בגיל 16 והופעת הבכורה שלה בטלוויזיה כמבצעת וכותבת בתוכנית "All That" בערוץ ניקלודיאון ב-1995. היא בוגרת אוניברסיטת בוסטון ובוגרת תיאטרוני האימפרוביזציה והקומדיה האמריקאים The Second City ו־The Groundlings .
בהמשך היא כתבה לתוכניות "Blue Collar TV", "Hot in Cleveland", "מרחבים סגורים", וטקסי האוסקר ה-79, ה-86 וה-87, "מרוששות" ו"המופע של אלן דג'נרס", שבה זכתה בארבעה פרסי אמי.
כיוצרת תוכן היא יצרה עבור רשת NBC את קומדיית המצבים "One Big Happy" בכיכובו של אלישה קאת'ברט, חבר צוות בהפקת אלן דג'נרס.
משנת 2008, פלדמן מנחה את התוכנית "This Just Out", תוכנית אירוח ביוטיוב החוגגת את התרבות הלסבית.
התוכנית שמוגדרת כ"חיובית ללהט"ב" צולמה סביב שולחן המטבח של ליז, בה היא מארחת שחקנים, קומיקאים, סופרים ומוזיקאים להט"בים ולהט"בים-ידידותיים לה (לסביות).
ליז היא תומכת גלויה למען זכויות להט"ב.
בשנת 2008, בדיחה שלה על נישואים חד-מיניים הפכה לוויראלית ושוחזרה אלפי פעמים בקמפיין נגד הצעת החוק 8, שניסתה לאסור נישואים חד-מיניים.
בשנת 2012, היא נבחרה לאחת מ"40 מתחת לגיל 40" של המגזין The Advocate.
ב-2016 היא חתמה על הסכם כולל רב-שנתי עם אולפני CBS לפיתוח פרויקטים חדשים.
בשנת 2019, פלדמן יצרה והפיקה את סדרת הקומדיה האפלה של נטפליקס "בשבילי אתם מתים", בהפקת וויל פרל ואדם מקיי.
הסדרה שודרה בבכורה בנטפליקס ב-3 במאי 2019. הסדרה חודשה בעונה השנייה כשעלתה לשידור בנטפליקס ב-8 במאי 2020. ביולי 2020, נטפליקס חידשה את הסדרה בעונה שלישית ואחרונה.
ב-6 ביולי 2020, נטפליקס הודיעה שהיא חתמה על חוזה פיתוח בלעדי רב-שנתית עם פלדמן, במסגרתו כל ההפקות העתידיות שלה יהיו סדרות מקור של נטפליקס (Netflix Original).
בשנת 2020, זכתה פלדמן בפרס איגוד התסריטאים האמריקאי WGA על הפרק הראשון של סדרת "Dead to Me" בקטגוריית הקומדיה האפיזודית הטובה ביותר.
בנוסף, היא נבחרה לרשימת "50 השחקנים הלהט"בים הטובים ביותר בהוליווד" של המגזין הוליווד ריפורטר.
ליז פלדמן נשואה למוזיקאית רייצ'ל קאנטו.
הן נישאו בשנת 2013 ומתגוררות בלוס אנג'לס, קליפורניה.
אליזבת ג'ונסטון פטרסון הייתה פוליטיקאית אמריקאית מקרוליינה הדרומית.
כחברה במפלגה הדמוקרטית, היא הייתה כיהנה שלוש קדנציות כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1987 ל-1993.
אליזבת ג'ונסטון, המכונה "ליז", נולדה ב-18 בנובמבר 1939 בקולומביה, קרוליינה הדרומית למשפחה פוליטית דמוקרטית.
משפחתה התגוררה מחוץ לוושינגטון הבירה בקנזינגטון, מרילנד, שם גדלה באותן שנים.
היא חזרה לקרוליינה הדרומית למכללה, סיימה את קולומביה קולג' ועשתה עבודה לתואר שני באוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
בתחילת הקריירה שלה, ג'ונסטון עבדה בוושינגטון הבירה עבור חיל השלום והמשרד להזדמנויות כלכליות במהלך ניהולו של הנשיא לינדון ב.
פטרסון עבדה גם כמנהלת בקרוליינה הדרומית של תוכנית ההד סטארט וכעוזרת של חבר הקונגרס ג'יימס ר.
היא חזרה להתגורר במחוז ספרטנבורג, שם נבחרה למועצת המחוז, וכיהנה מ-1975 עד 1976. ב-1978 היא נבחרה לסנאט של מדינת קרוליינה הדרומית, וכיהנה בתפקיד מ-1979 עד 1986. היא הייתה האישה השנייה בסנאט של קרוליינה הדרומית, אחרי מרי גורדון אליס.
בשנת 1986 נבחרה פטרסון לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציגת מחוז הקונגרס הרביעי של קרוליינה הדרומית, והחליפה את קרול א.
קמפבל הבן, שוויתר על המושב כדי להתמודד בהצלחה לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית.
היא ניצחה בקושי את ביל וורקמן, ראש עיריית גרינוויל, אף על פי שקמפבל היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד המושל באותה מערכת בחירות.
פטרסון הייתה האישה הראשונה שנבחרה לקונגרס מקרוליינה הדרומית בזכות עצמה; שלושת הקודמות, אליזבת האולי גאסק, וילה ל.
פולמר וקורין בויד ריילי, נבחרו בבחירות מיוחדות לאחר שבעליהן מתו בתפקיד.
היא כיהנה בוועדות בית הנבחרים לענייני בנקאות וענייני חיילים משוחררים, וכן בוועדה המיוחדת למאבק ברעב.
אביו של ביל וורקמן, וו.
וורקמן הבן, עיתונאי וסופר, היה יריבו הרפובליקני של אביה בבחירות הכלליות של 1962, כאשר ג'ונסטון זכה בקדנציה האחרונה שלו בסנאט האמריקני.
פטרסון נבחרה מחדש בקושי ב-1988, כאשר היא ניצחה את עורך הדין וחבר מועצת העיר הרפובליקני נוקס ה.
בוש זכה במחוז הרביעי בפער הגדול ביותר במדינה.
ב-1990 זכתה פטרסון בכהונה שלישית בפער גדול יותר, כשגברה על טרי הסקינס, חבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מגרינוויל.
באותה שנה, קמפבל, שכיהן כמושל רפובליקני מכהן, נבחר מחדש ברוב מכריע.
למרות שפטרסון ייצגה מחוז שנחשב למעוז רפובליקני מתגבר, היא נחשבה לנציגה ותיקה ובטוחה יחסית, הודות לקשרי משפחתה ולניצחונותיה בשלוש מערכות בחירות רצופות בתנאים קשים.
עם זאת, היא הפסידה בקושי בבחירות של 1992 לרפובליקני בוב אינגליס, עורך דין שלא התמודד בעבר על משרה ציבורית.
בוש ניצח במחוז הרביעי בפער הגדול ביותר במדינה.
לאחר שסיימה את כהונתה ב-1993, לא כיהנה שום אישה מקרוליינה הדרומית בקונגרס עד 2021, כאשר ננסי מייס נכנסה לתפקיד לאחר שניצחה את ג'ו קנינגהאם בבחירות של 2020. מאז 1992, המפלגה הדמוקרטית הצליחה להשיג יותר מ-40 אחוז מהקולות במחוז הרביעי רק פעם אחת.
היא לימדה מדעי המדינה במכללת מתודיסט ספרטנבורג והייתה חברה במועצת הנאמנים של המוסד.
בנוסף, שימשה כיושבת ראש המפלגה הדמוקרטית במחוז ספרטנבורג.
פטרסון הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגנית מושל קרוליינה הדרומית בבחירות של 1994, אך לא זכתה בתפקיד.
היא לימדה מדעי המדינה במכללה המתודיסטית של ספרטנבורג, והייתה חברה במועצת הנאמנים של המוסד.
פטרסון מתה ב-10 בנובמבר 2018, שמונה ימים בלבד לפני יום הולדתה ה-79.
רפובליקת ליטא (בליטאית: Lietuvos Respublika, ) ובקיצור ליטא (בליטאית: Lietuva, ) היא רפובליקה בלטית בצפון-מזרח אירופה.
ליטא גובלת בלטביה בצפון, בבלארוס במזרח, בפולין בדרום, במובלעת רוסית (קלינינגרד) ובים הבלטי במערב.
היא אחת משלוש המדינות הבלטיות, יחד עם לטביה ואסטוניה.
בשנת 2004 הצטרפה ליטא לברית נאט"ו ולאיחוד האירופי.
ליטא היא המדינה הבלטית הראשונה מבין מדינות ברית המועצות לשעבר, שהפכה למדינה עצמאית ב-11 במרץ 1990, שנה לפני התפרקות ברית המועצות.
ליטא נזכרת לראשונה בכתובים ב־9 במרץ 1009, וגדלה להיות אומה חשובה בימי הביניים.
היסטורית, ליטא נחשבת רשמית כמדינה החל מהכתרתו של מינדאוגאס כמלך ליטא ב-6 ביולי 1253 בבירה, וורוטה .
מינדאוגאס הצליח לאחד דוכסים שלחמו זה בזה לאומה ולמדינה אחת.
מאוחר יותר, במהלך כיבושיו של גדימינאס, ליטא הפכה לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא העצמאית והרב-לאומית, שכללה גם שטחים השוכנים כיום בבלארוס ובאוקראינה.
הדוכסות הגדולה שלטה על חלק נרחב ממזרח אירופה מהים הבלטי ועד הים השחור במאה ה-15.
החל ב-2 בפברואר 1386, כשהרוזן הגדול יוגאילה הוכתר כמלך פולין, הדוכסות הגדולה התאחדה עם פולין באוניה פרסונלית.
ב-1569 פולין והדוכסות הגדולה התמזגו רשמית למדינה חדשה בשם חבר העמים הפולני-ליטאי.
האיחוד נשאר בתוקף עד חוקת מאי הפולנית ב-1791, שביטלה את כל החלוקות המחוזיות ומיזגה את חבר העמים לממלכת פולין.
הממלכה החדשה חולקה כעבור זמן קצר בין האימפריה הרוסית, פרוסיה והאימפריה האוסטרית כחלק מחלוקת פולין של שנת 1795.
ליטא חידשה את עצמאותה בשטח מוגבל ב-16 בפברואר 1918. היא איבדה את רוב שטחיה משכבר הימים לטובת ברית המועצות והייתה נתונה בסכסוך טריטוריאלי עם פולין (בנוגע למרכז ליטא וסובלקי) ועם גרמניה (בנוגע לקלייפדה).
בשנים 1918–1939 הייתה בירתה המוכרזת של ליטא, וילנה (וילניוס), תחת שלטון פולני; וקובנה (קאונאס) שימשה כמושב הממשלה, והוגדרה כבירה זמנית, משום שליטא לא הכירה בשליטת פולין בווילנה.
ב-1939, לאחר חלוקת פולין בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, בהתאם לסעיפים הסודיים של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב העבירה ברית המועצות את וילנה ואזורים נוספים שנכבשו במהלך פלישת ברית המועצות לפולין לליטא.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בעקבות דרישת ברית המועצות מגרמניה שליטא תישאר בתחום השפעתה, פלשו הסובייטים ביוני 1940 לליטא.
בעקבות זאת הפכה ליטא לרפובליקה סובייטית סוציאליסטית וצורפה על פי בקשת השלטון החדש לברית המועצות.
בעקבות הכיבוש הסובייטי החל גל מעצרים נרחב - חשודים כאנטי קומוניסטים, חברי האליטה הצבאית והאקדמית, רבנים וראשי ישיבות יהודים, בורגנים וציונים נעצרו, נאסרו ואף נרצחו.
אלפים מתושבי ליטא (בהם זקנים, נשים וילדים) נשלחו למחנות בסיביר והנדל"ן בבעלות יהודית בעיקר בערים הגדולות קובנה ווילנה נתפס והולאם.
ב-22 ביוני 1941, לאחר פרוץ המלחמה בין גרמניה הנאצית וברית המועצות, פלשו כוחות של גרמניה הנאצית לליטא, והיא נכבשה על ידם בתוך שבוע.
רבים מבני העם הליטאי קיבלו אותם בשמחה משום שהכיבוש הסובייטי הסתיים, אך במהרה התברר ששלטונות הכיבוש החדש הנהיגו משטר כיבוש אכזרי עוד יותר.
מתנגדי המשטר הנאצי נרדפו ונרצחו.
באותה שנה חיו בליטא כ-250,000 יהודים.
כ-94 אחוז מהאוכלוסייה היהודית בליטא הושמדה על ידי הנאצים בזמן הכיבוש.
שוטרים ליטאים פרו-פשיסטים לקחו חלק פעיל בהשמדת היהודים.
בסתיו 1944 כבשו הסובייטים את ליטא מידי הצבא הגרמני הנסוג וליטא שבה להיות רפובליקה סובייטית סוציאליסטית בברית המועצות עד 1990.
ארצות הברית מעולם לא הכירה בסיפוח ליטא לברית המועצות.
עם התקדמות הגלאסנוסט, ובהנהגתה של תנועת "סאיודיס" (Sajudis) האנטי-קומוניסטית והאנטי-סובייטית, הכריזה ליטא על עצמאותה המחודשת ב-11 במרץ 1990. ליטא הייתה הרפובליקה הסובייטית הראשונה שעשתה כך, אף-על-פי שכוחות סובייטים ניסו לדכא זאת עד לאוגוסט 1991, מה שהוביל, בסופו של דבר, להיסדקותה של ברית המועצות עצמה.
הכוחות הרוסיים האחרונים עזבו את המדינה ב-31 באוגוסט 1993. עם זאת, אזרחים רוסיים רבים - רובם מהגרים וצאצאי מהגרים מרוסיה - עודם מתגוררים בליטא.
חלקם נטולי מעמד אזרחי, כיוון שאינם דוברים ליטאית.
ב-4 בפברואר 1991, הייתה איסלנד למדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של ליטא ושוודיה הייתה הראשונה שפתחה שגרירות במדינה.
ליטא התקבלה כחברה מן המניין באו"ם ב-17 בספטמבר 1991. ב-31 במאי 2001 ליטא נהייתה החברה ה-141 במספר בארגון הסחר העולמי.
מאז 1988 חיפשה ליטא לחזק את קשריה עם המערב וכך ב-4 בינואר 1993 הייתה למדינה הבלטית הראשונה שהגישה מועמדות לנאט"ו.
ב-1 בפברואר 1998 צורפה ליטא כחברה-משקיפה (בעלת זכויות מוגבלות) באיחוד האירופי; ב-16 באפריל 2003 חתמה על חוזה הצטרפות לאיחוד.
91% מאזרחי המדינה תמכו בצירוף ליטא לאיחוד במשאל עם שנערך ב-11 במאי 2003, ובאחד במאי 2004 התקבלה ליטא כחברה מלאה באיחוד האירופי.
צורת השלטון בליטא היא דמוקרטיה פרלמנטרית עם מאפיינים של דמוקרטיה נשיאותית.
ראש המדינה הוא הנשיא, שנבחר ישירות לכהונה בת חמש שנים, ומשמש מפקד הצבא ואחראי על יחסי החוץ.
באישורו של הפרלמנט, הנשיא בוחר ראש ממשלה, וכך גם את שאר חברי הקבינט (ממשלה), בנוסף לעוד מספר משרתי ציבור רמי-דרג ואת כל השופטים, בכלל זה אלו של בית המשפט החוקתי (Konstitucinis Teismas).
בפרלמנט הליטאי – הסיימאס – החד-בתי, המשמש כרשות המחוקקת במדינה, 141 צירים הנבחרים לכהונה בת ארבע שנים, בשיטה משולבת - שבעים-ואחד צירים נבחרים בבחירות ישירות אזוריות, ושבעים צירים בבחירות ארציות על פי ייצוג יחסי.
ליטא מחולקת ל-10 מחוזות ("אפסקריטיס") ול-60 מחוזות משנה ("סאוויוואלדיבה").
החל מעצמאותה המחודשת של ליטא שהוכרה בשנת 1991 ניסו מנהיגיה להתקרב למערב, ובתחילת המאה העשרים ואחת, התקבלה כחברה בנאט"ו.
בתקופה הסובייטית נבנתה תחנת הכוח הגרעינית איגנלינה.
תחנת כוח זו סיפקה חשמל זול לליטא העצמאית והייתה יכולה לכסות כ-70-80% מהביקוש.
בלחץ הקהילה האירופית ופעילי הגנת הסביבה המתקן נסגר סופית בשנת 2009. פעולות פירוק ממומנות על ידי גופים בינלאומיים.
ב-1 בינואר 2015 הצטרפה ליטא לגוש האירו, לאחר שהחליפה את המטבע הלאומי שלה הליטאס, במטבע האירופי המשותף האירו.
הייצור התעשייתי מתמקד במכונות/כלים לחיתוך מתכת, מנועי חשמל, זיקוק נפט, מספנות, רהיטים, טקסטיל, מזון, דשנים, מכונת חקלאיות, ציוד אופטי, מחשבים ורכיבים אלקטרוניים.
ליטא מייצאת מוצרים מינרליים, ציוד חשמלי, טקסטיל וביגוד, מקלטי טלוויזיה, כימיקלים, ומוצרי מזון לרוסיה, גרמניה, לטביה, פולין ומדינות נוספות.
ליטא מייבאת בעיקר מרוסיה, פולין, גרמניה ואוקראינה.
ליטא ממוקמת לחופי הים הבלטי בצפון אירופה והיא גובלת בלטביה בצפון, בלארוס במזרח, פולין בדרום וקלינינגרד השייכת לרוסיה בדרום.
בשטחה של ליטא נמצא המרכז הגאוגרפי של יבשת אירופה.
הנוף בליטא מתאפיין בעמקים נמוכים ושטוחים וטורי גבעות המתרוממים ביניהם בשני גושים.
בליטא שוכן הר קלנס ומקווי המים שלה הם שפע אגמים וביצות ונהר הניימן.
הטמפרטורות של ליטא קרות מהממוצע בחורף ומתמתנות בקיץ.
הטמפרטורות הממוצעות באזורי החוף הן 2.5 מעלות צלזיוס מתחת לאפס בחודש ינואר ו-16 מעלות צלזיוס בחודש יולי.
בווילנה הקרה יותר בעונת החורף, הטמפרטורות הממוצעת הן 6 מתחת לאפס בחודש ינואר ו-17 מעלות בחודש יולי.
כמות המשקעים השנתיות הממוצעת הוא 800 מ"מ על החוף, 900 מ"מ באזור ההררי יותר ו-600 מ"מ בחלק המזרחי של המדינה.
שלג יורד כל שנה, בדרך כלל בין החודשים אוקטובר עד אפריל.
נכון ל-2022, בליטא חיים כ-2.8 מיליון איש בצפיפות של 43 נפש לקמ"ר.
קצב הריבוי הטבעי שלילי ועומד על 1.04%- לשנה, כאשר שיעור הפריון עומד על 1.61 צאצאים לאישה.
השפה הרשמית והמדוברת בליטא היא ליטאית, שהיא לשון השייכת לחלק המזרחי של השפות הבלטיות.
שפה זו היא שפה מן הקדומות במשפחת השפות ההודו-אירופיות.
בעבר היה ההרכב האתני של ליטא מגוון מאוד; התמורה הבולטת ביותר נבעה מהשמדת האוכלוסייה היהודית בתקופת השואה.
פולנים הם המיעוט הגדול ביותר, והם מרוכזים בדרום מזרח ליטא במחוז וילנא, אזור שנשלט על ידי פולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
קהילות פולניות גדולות במיוחד חיות במחוז העירייה וילנה (כ-61% מהאוכלוסייה) ובמחוז העירייה שיילצ'נינקי (Šalčininkai; מעל 80%).
הודות לריכוזם, הפולנים מיוצגים בפרלמנט במקומות הנבחרים בבחירות אזוריות.
למקומות בפרלמנט הנבחרים בבחירות יחסיות יש אחוז חסימה של 5%, המונע ייצוג פולני אתני בבחירות היחסיות.
הרוסים הם המיעוט השני בגודלו, המצוי בשלושה ריכוזים בולטים: בווילנה - כמעט עשרה אחוזים מהתושבים, בקלייפדה - 16%, ובוויסגינס משקלם באוכלוסייה רב - 47.5%, שרובם הגיעו מרוסיה כדי לעבוד בתחנת הכוח הגרעינית איגנלינה.
ליטא הצליחה, יחסית למדינות הבלטיות האחרות, להגביל הגירת רוסים לשטחה בתקופה בה הייתה חלק מברית המועצות (1945-1990).
מספר רוסים-אתנים עזבו את ליטא לאחר הכרזת העצמאות בשנת 1990.
נכון ל-2021, אוכלוסיית ליטא מתחלקת לדתות הבאות: 74.2% נוצרים קתולים, 6.1% חסרי דת, 3.7% נוצרים אורתודוקסים, 2.3% דתות אחרות (אדוקי האמונה הישנה, מוסלמים, יהודים, פרוטסטנטים ובפטיסטים) ו-13.7% שבחרו לא להגדיר את עצמם מבחינה דתית.
לפני מלחמת העולם השנייה היו היהודים 7.5% מכלל האוכלוסייה, ועם התגברות תהליך העיור בסוף המאה ה-19, רבים מהם התרכזו בערים מרכזיות, כמו וילנה וקובנה, בהן הייתה ליהודים השפעה משמעותית במגוון תחומים, חינוך, תרבות, ספרות, אמנות ועסקים.
יהודי ליטא נקראו ליטאים או ליטוואקים (Litvaks), ועד היום מושג זה נושא עימו משמעויות של למדנות, שכן בעיר שכנו לא מעט ישיבות, בזכותן נקראה וילנה "ירושלים דליטא".
מסוף המאה ה-18 הייתה וילנה מרכז ל'מתנגדים' וביתו של 'הגאון מווילנה'.
במהלך התרכזותם של יהודים בערים הגדולות הלכו והתפתחו מוסדות חינוך בהשפעה חילונית-סוציאליסטית-יידישיסטית, בעיקר אחרי היווסדות 'הבונד' ב-1897, תנועה שהייתה לה אחיזה משמעותית בליטא, כפי שמלמד שמה המלא.
עם זאת, ככל שהתחזקה התנועה הציונית במזרח אירופה, התחזקה גם המגמה הלאומית, ובליטא נוסד הגימנסיון העברי במריאמפול, שהיה לבית הספר התיכון הראשון מחוץ לארץ ישראל ששפת ההוראה בו בכל המקצועות הייתה עברית.
בשיאה היוותה אוכלוסיית יהודי וילנה כ-30% מכלל התושבים.
מתוך קהילה של כ-220,000 יהודים לפני הפלישה הגרמנית, נרצחו בשואה, בעזרתם הפעילה של הליטאים, כ-206,800 (כ-94 אחוזים מבני הקהילה, נתון הקרוב מאוד גם ליהדות פולין ולטביה).
רוב השורדים היגרו מאוחר יותר לארצות הברית ולישראל.
השלטון הקומוניסטי בליטא הלאים רכוש רב ושלח רבים מבני-מעמד הבורגנות למחנות בסיביר, ביניהם כ-5,000 יהודים, והם מהווים חלק ניכר משארית הפליטה במדינה.
בליטא חיים כיום רק כמה אלפי יהודים.
משנת 2016 משמש הרב כלב קרלין כרבה הראשי של ליטא.
על פי דו"ח האושר העולמי השנתי שפורסם בסוף מרץ 2024, ליטא ממוקמת במקום הראשון במדד האושר בקרב צעירים מתחת לגיל 30.
ראשית הספרות הליטאית היא בשירי עם מימי הביניים וביצירות דתיות שנכתבו בתקופת הרפורמציה.
עד המאה ה-19 נשלטה על ידי השפעות זרות (כמו הספרות האסטונית והלטבית) אם כי המשורר קריסטיונאס דונלאיטיס לא הושפע.
עם התגברות התנועה הלאומית והרומנטיקה בלט אנטנאס ברנאוסקאס שהיה גם תאולוג.
בין השנים 1904-1864 הממשל הרוסי הוציא איסור על הדפסת ספרים באותיות לטיניות אך דבר זה לא הפריע לספרות הליטאית והיוצרים מיירוניס, זמאיטה, והמחזאי וידונאס היצטינו.
בימי הרפובליקה העצמאית התבלטו הסופרים קרווה-מיצ' קוויצ'יוס, וינוליס, פוטינאס, והמשוררת שאטריוס.
עם סיפוח ליטא לברית המועצות ברחו כ-100 סופרים לארצות המערב ובהן פרחה תרבות חופשית בתפוצות.
הספורט הלאומי בליטא הוא הכדורסל.
נבחרת ליטא בכדורסל זכתה להצלחה גדולה בתחרויות ספורט בינלאומיות.
הנבחרת זכתה ב-9 מדליות באליפות אירופה - ה"יורובאסקט", באליפות העולם ובמשחקים האולימפיים, ודורגה בעבר במקום השלישי בעולם בדירוג פיב"א (נכון ל-3 במרץ 2020, מדורגת במקום השמיני).
ארבידאס סאבוניס הוא הליטאי הראשון שנכלל בהיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'.
אחריו נכלל בהיכל התהילה גם שרונאס מרצ'ולוניס.
ב-2011 אירחה ליטא את אליפות אירופה לגברים בכדורסל (יורובאסקט 2011).
באותה שנה זכתה נבחרת ליטא עד גיל 19 באליפות העולם בכדורסל.
קבוצת הכדורסל הליטאית ז'לגיריס קובנה זכתה ב-1999 באליפות היורוליג, ליגת הכדורסל הבכירה באירופה.
ריטאס וילנה מתחרה כיום בליגת היורוקאפ, הנחשבת כשנייה בחשיבותה אחרי היורוליג.
ענף השחייה חווה עלייה משמעותית בפופולריות בליטא.
מגמה זו החלה בעקבות הישגיה של השחיינית רוטה מיילוטיטה, שבגיל 15 בלבד זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חזה באולימפיאדת 2012 בלונדון.
וירגיליוס אלקנה הוא אחד מזורקי הדיסקוס הטובים בעולם.
הוא זכה בשתי מדליות זהב אולימפיות ברציפות, באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת אתונה (2004).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אלקנה במדליית הארד, ובאולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום הרביעי.
ספורטאים מובילים נוספים הם אוטסרה סקויטה (מדליית כסף בקרב שבע באולימפיאדת אתונה 2004), לאורה אסדואוסקייטה (מדליית זהב בקרב חמש באולימפיאדת לונדון 2012, מדליית זהב באליפות העולם בקאושיונג ב-2013), אוטסרה סקויטה (מדליית כסף בקרב שבע באולימפיאדת אתונה 2004) וג'וסטינס קינדריס (מדליית זהב באליפות העולם בקרב חמש בקאושינג 2013).
ליזוזים (lysozyme) הוא אנזים המצוי בנוזלי גוף וכן ברקמות ובתאים שונים, הממס חיידקים על ידי פירוק דופן התא שלהם.
הליזוזים התגלה בשנת 1921 על ידי אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין, כאשר ערך בדיקות בריר האף של חולה נזלת, שהיה כנראה הוא עצמו.
פלמינג שם טיפה של ריר האף על גבי צלוחית פטרי שהכילה מצע מזון המתאים לגידול חיידקים, וכאשר בחן את הצלוחית ימים אחדים לאחר מכן, שם לב לכך שבעוד שברוב שטחה של הצלוחית גדלו מושבות צהובות של חיידקים, מסביב למקום בו הניח את טיפת הריר לא הופיעו חיידקים.
לאחר שחקר את התופעה, הסיק פלמינג כי חומר ממס חיידקים המצוי בריר האף הפריע לגידולם של החיידקים, וקרא לחומר זה ליזוזים ("אנזים ממס"', lysis - המסה ביוונית, zyme - סיומת המציינת אנזים).
לחיידק המתמוסס בקלות קרא פלמינג "מיקרוקוקוס ליזודאיקטיקוס" (Micrococcus lysodeikticus), שפירושו ביוונית "הנקד הזעיר המראה התמוססות".
פלמינג הראה כי בניגוד לחומרים אחרים אשר השתמשו בהם באותה התקופה לחיטוי, הליזוזים אינו מזיק לרקמות הגוף, והוא קיווה כי ניתן יהיה להשתמש בו לטיפול במחלות שמקורן בחיידקים ולשם הגנה בפני זיהומים.
אולם, לאכזבתו, גילה כי החיידקים שעליהם פעל הליזוזים נמנו דווקא עם אלה שאינם מסוכנים לגוף, ואילו החיידקים המסוכנים, כמו הסטפילוקוקים והסטרפטוקוקים, גורמי הדלקות למיניהן, לא היו רגישים לליזוזים.
אף על פי כן, כל חייו ייחס פלמינג לליזוזים ערך רב יותר מאשר לתגליתו המפורסמת האחרת - הפניצילין, התרופה האנטיביוטית הראשונה והיעילה מכולן, שגילה פלמינג ב־1928.
הליזוזים היה האנזים הראשון, והחלבון השני, שמבנהו התלת־ממדי פוענח, וזאת על ידי דייוויד פיליפס וחבריו במכון המלכותי בלונדון בשנת 1965. פענוח מבנהו ואופן פעולתו של הליזוזים הוכיח תאוריות רבות בדבר אופן פעולת האנזימים.
בתחילה הופק הליזוזים מדמעות, אך כיום הוא מופק מחלבון ביצת התרנגולת, בו הוא נמצא בריכוז גבוה.
ככל החלבונים, בנוי גם הליזוזים מורכב חומצות אמיניות המחוברת זו לזו בשרשרת ארוכה, הקרויה שרשרת פוליפפטידית.
במולקולת הליזוזים של ביצת התרנגולת ישנן 129 חומצות אמיניות, ומשקלה המולקולרי כ-14,500 דלטונים.
לאורך מולקולת הליזוזים עובר בקע, המשמש כאתר הפעיל שלו, אליו נקשר הסובסטרט.
הליזוזים פועל על דופן התא של החיידקים על ידי פירוק השרשרות הסוכריות (פוליסכרידים), שהן המרכיב העיקרי שלו, באמצעות ניתוק הידרוליטי של הקשרים המחברים בין היחידות הבסיסיות המרכיבות את השרשרות הסוכריות.
בכך הוא הורס את דופן תא החיידק.
לפיכך, שייך הליזוזים למשפחת הגליקוזידאזות, אנזימים המפרקים קשרים בין סוכרים בעזרת מים.
ה-pH האופטימלי לפעילותו של ליזוזים על סובסטרטים פשוטים הוא 5, ואילו בפעולה על חיידקים שלמים ה- pH האופטימלי יכול להיות יותר גבוה.
נתן שרון ויובל אשדת, ליזוזים - אנזים ממס חיידקים, מדע, כרך י"ח, 1973.
ליזוזום הוא אחד האברונים בציטופלסמה של התאים האאוקריוטיים.
צורתו העגולה מזכירה אגס שטוח, והוא מכיל בתוכו חומרים חומציים.
אברון זה הוא אברון העיכול התאי, ותפקידו העיקרי הוא פירוק התרכובות הנכנסות לתא ועיכול של גופים זרים ואברונים ישנים.
האנזימים שבו פועלים רק ב- pH חומצי (5).
הליזוזום מפרק בעזרת האנזימים חלבונים, מבנים תאיים עצמיים או זרים מזיקים, פגומים או לא-תקינים.
ברוב המקרים, החומרים המיועדים לפירוק מובאים אל הליזוזום באמצעות וסיקולות.
הליזוזום מעכל לעיתים את התא בו הוא מצוי, כאשר אנזימים מפרקים על פי הוראה את ממברנת הליזוזומים וכך משחררים את האנזימים המעכלים שבו אל הציטופלזמה התאית.
כך, לדוגמה, מושמד זנבו של הראשן בהפיכתו לצפרדע.
תהליך ההשמדה העצמית יכול להיגרם גם על ידי מחלות שונות או כאשר מסיבה כלשהי נוצרת תקלה באנזימי הפירוק הנמצאים בליזוזום.
תקלה אחרת היא חסר או ירידה בפעילות אחד האנזימים המצויים בליזוזום.
מצב זה יגרום להצטברות הסובסטרט אותו היה אמור לפרק האנזים החסר.
הצטברות הסובסטרט בליזוזום תגרור פגיעה בתא שתוביל לפגיעה ברקמה ובאיבר כולו.
מצב זה מכונה מחלת אגירה ליזוזומלית.
הליזוזום גם מסייע לפגוציטים בבליעה וחיסול של גופים זרים (חיידקים וכו') לאחר שאלו מועברים אליו בידי האנדוזום.
ליזין (Lysine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע.
תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז ליזין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה יש לקבל דרך המזון.
השייר של ליזין מורכב מארבע קבוצות מתילן (CH2) ומקבוצת אמין (NH2) הנמצאת בקצה.
קבוצת האמין נוטה לקלוט יון מימן ולהפוך ליון בעל מטען חשמלי חיובי (+NH3); מכאן שליזין היא אחת משלוש חומצות האמינו הבסיסיות (בסיס מוגדר כתרכובת הנוטה לקלוט יוני מימן).
ליזין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.
מחסור בליזין המגיע דרך המזון מביא למחסור בניאצין שיכול לגרום לחוסר בוויטמין B.
סיבוכים בריאותיים נוספים כתוצאה מחוסר ליזין בתזונה הם אבנים בכליות, עייפות, חוסר תיאבון ועוד.
רבות מתופעות אלה נקשרות לצורך בליזין לייצור נוגדנים.
תוספת ליזין למזון ידועה כאחת הדרכים לטיפול במחלת ההרפס, בצירוף דיאטה מעוטת ארגינין.
ליזי מקגוויר היא סדרת דרמה קומית אמריקאית לנוער של ערוץ דיסני, אשר שודרה משנת 2001 ועד 2004. עלילת הסדרה סובבת סביב חייה של ליזי מקגוויר (הילרי דאף), נערה מתבגרת בת 12 שנקלעת לבעיות אופייניות לגיל ההתבגרות.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ ג'טיקס בתרגום עברי.
הסדרה עוקבת אחר השגרה היום יומית של ליזי, אשר לא זוכה לפופולריות בבית ספרה, אך למרות זאת, היא נלחמת בקשיים לצד חבריה הטובים גורדו ומירנדה.
בבית הספר ישנה ילדה, קייט סנדרס, שהיא ההפך הגמור מליזי, היא פופולרית וחברתה לשעבר של ליזי.
אך עד מהרה הצטרפה אל ה"מקובלים" שבבית הספר ונטשה את ליזי.
ליזי וחברתה הטובה מירנדה דלוקות על הנער הפופולרי ביותר בבית ספר (וגם הטיפש ביותר), איתן קראפט, שלא במקרה החבר של קייט.
אל ליזי נלווית דמותה המצוירת אשר מבהירה לצופים את רגשותיה ומחשבותיה.
ליזי (הילרי דאף) - מצחיקה, חברותית, תלמידה ממוצעת, רגישה וטובת לב.
מנסה להתמודד עם מצבים אופייניים לגיל ההתבגרות, אך מול כל התכונות המדהימות האלה היא גם מגושמת להפליא.
היא מחשיבה את עצמה כילדה לוזרית, לא מקובלת, לא חנונית, לא ספורטאית, לא חכמה, לא מורדת ולא דיווה, אך הדבר לא נכון, והיא אהודה מאוד והכי חכמה בבית ספרה.
מירנדה (לאליין) - חברתם הטובה של ליזי ושל גורדו.
לקראת סוף הסדרה, מירנדה לא מופיעה באף פרק, וליזי אומרת שהיא כביכול נסעה לחופשה עם הוריה במקסיקו, אך במציאות לא יודעים מה פשר ההיעלמות המסתורית מהסדרה.
גורדו (אדם למברג) - גורדו הוא ממוצא יהודי.
החבר הטוב של ליזי ושל מירנדה.
מצחיק, חובב קולנוע, בעל רמת משכל גבוהה מאוד, אינו אהוב הבנות ותמיד רוצה להיות שונה מכולם.
הולך תמיד נגד הזרם עד כדי טיפשות מוחלטת.
לקראת סוף הסדרה מתגלה שגורדו היה מאוהב בליזי בסתר, והוא לא יודע איך להגיד לה זאת.
ג'ו וסם מקגוויר (האלי טוד ורוברט קרדיין) - הוריהם של ליזי ומאט.
הורים כנועים למצבם של ילדתם המתבגרת, אוהבים, עוזרים (מנסים), מעצבנים וכל מה שהורה צריך להיות.
מאט (ג'ייק תומאס) - אחיה של ליזי.
ילד בעל חוש הומור מפותח, אוהב להשתעשע ולעשות מתיחות עם חברתו מלינה.
מפריע בלימודים, אהוד מאוד בכיתתו, והוא רב עם ליזי בכל הזדמנות אפשרית.
קייט סנדרס (אשלי ברילאולט) - הילדה המקובלת בבית הספר.
שחצנית שנהנית להציק לליזי, מירנדה וגורדו.
קייט עומדת בראש חבורת המעודדות של בית הספר.
בילדות, הייתה חברתה הטובה של ליזי.
איתן קראפט (קלייטון סניידר) - אהוב בקרב ליזי, מירנדה ושאר בנות בית הספר.
איתן הוא לא החכם של בית הספר, אך בחור ידידותי ונחמד.
לארי טאג'מן (קייל דוונס) - החנון של בית הספר.
מקצועו האהוב הוא כל המקצועות.
אוהב את ליזי ומסתבך בצרות בכל הזדמנות אפשרית.
לני (כריסטיאן קופליין) - חברו הטוב של מאט.