tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפרקים רבים במהלך הסדרה ראג' מזכיר שהוא גדל בעוני, וחבריו מזכירים לו את ההפך בהצביעם על כך שד"ר קוטרפאלי הוא רופא נשים ונוהג בבנטלי (בתגובה לכך ראג' אומר ש"היא שכורה").
הקוטרפאלים נהנים משידורים חוזרים של סדרת דוגי האוזר, אשר ככל הנראה נחשבת לחדשה להודו.
מלבד ראג', הם שומרים על קשר עם פרייה קוטרפאלי בכל פעם שהיא מחוץ להודו באמצעות וידאו צ'אט, כמו ראג'.
הם כעסו על לנרד כשהתברר להם שהוא חבר של פרייה ללא ידיעתם.
ד"ר סטפני ברנט (שרה רו): רופאה כירורגית.
סטפני נראתה לראשונה כדייט של הווארד, אבל מיד אחר כך היא הפכה לחברתו של לנרד.
כאשר התוכנית של הווארד לתת לה לנהוג ברכב המאדים נכשלה, היא עזבה עם לנרד ושניהם נמשכו מיד זה לזה.
שלדון החל להתערב במערכת היחסים החדשה של סטפני ולנרד במאמץ לגבש אותה, שכן בעיניו, סטפני הייתה בת הזוג "הנסבלת" שהיה ללנרד מאז ומתמיד.
לאחר מספר שבועות של היכרויות, סטפני החלה רשמית לגור עם לנרד בדירה שלו ושל שלדון.
עם זאת, לאחר היסוס רב, לנרד אמר לה לחזור לדירתה כי הוא לא חש בנוח עם הקצב של מערכת היחסים.
אף על פי שהם לא נראו נפרדים בסדרה, הראיות מצביעות על כך שיחסיהם הסתיימו.
ביל פארדי, אחד מיוצרי הסדרה, אישר זאת בראיון, בציינו:"סטפני הייתה ההזדמנות של לנרד ללמוד כי רק כיוון שמישהו אוהב אותך, זה לא אומר שאתה תאהב אותו בחזרה".
סטפני עשתה את הסטאז' הרפואי שלה בבית החולים שבו שלדון נולד.
ד"ר בוורלי הופסטטר (כריסטין ברנסקי): אמו האנליטית יתר על המידה של לנרד.
בדפוסים הנוקשים שיש לה נכללים דיבור נוירוטי, חוסר הבנה של המוסכמות החברתיות, ותשומת לב יתרה על המידה לפרטים, ובכך היא המקבילה הנשית של שלדון.
שניהם חולקים משיכה מוזרה ולא רומנטית זה לזה.
בוורלי ציינה שאחיו של לנרד ואחותו מצליחים יותר בתחומם מאשר שהוא מצליח בתחומו.
למרבה האירוניה שלדון קרוב לבוורלי יותר מאשר בנה הוא ולנרד קרוב יותר לאמו של שלדון מאשר לאמו הוא.
בשנים 2009 ו-2010, כריסטין ברנסקי הייתה מועמדת לפרס אמי עבור השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת קומדיה.
בפרק הראשון בעונה החמישית היא מופיעה שוב, דרך שיחה ב-סקייפ.
בארי קריפקי (ג'ון רוס בואי): עמית לא חביב לעבודה של לנרד ושלדון שעובד בפיזיקת פלזמה.
לקריפקי יש עיוות בדיבור שגורם לו לבטא את האותיות "R" ו"L" כמו "W" (בדומה לאלמר פאד מלוני טונס).
בהופעה הראשונה שלו, הוא משסה את הרובוט שלו, "Krippler Kripke" (או, כפי שהוא קרא לו, "Kwipke Kwippwuh"), ברובוט של החבר'ה, מונטי, בקרב רובוטים לא רשמי.
במקרה אחר, שלדון ניסה להתיידד עם קריפקי על מנת לקבל גישה למחשב רשת עם יכולת מחשוב סריגי על מנת לבצע מחקר, אבל ניסיון זה התברר כעקר, מכיוון שלקריפקי לא היה את השליטה על המחשב כמו ששלדון חשב.
שלדון ניסה להתיידד עם קריפקי בפעם אחרת כאשר הוא הרגיש רצון להחליף את החברים שלו, אבל קריפקי הרבה יותר התחבר עם החברים האחרים בקבוצת החברים החדשה של שלדון מאשר עם שלדון.
סטיוארט בלום (קווין ססמן): סטיוארט הוא הבעלים של חנות הקומיקס שאליה הולכים החבר'ה לעיתים קרובות.
כמוהם, הוא חנון, אבל יש לו כישרון בציור, הוא בוגר בית הספר של רוד איילנד לעיצוב ובעל מיומנויות חברתיות טובות משלהם.
במהלך ההופעה הראשונה של סטיוארט, החבר'ה הביאו את פני יחד איתם לחנות, והוא הצליח להציע לה לצאת איתו לדייט.
הדייט הלך בסדר עד שסטיוארט נגרר לדיון על ספרי קומיקס עם שלדון, ועזב את פני, שנרדמה בינתיים.
בדייט השני עם פני, סטיוארט ביקש עצה מלנרד, אבל מכיוון שלנרד הרגיש מאוים הוא בסופו של דבר נתן לו עצה רעה.
הדייט הלך בסדר, אבל כאשר פני הייתה ברגע רומנטי איתו היא בטעות קראה לו "לנרד", והשאירה אותו הרוס.
סטיוארט היה השותף של ויל ויטון בטורניר משחק קלפים פנטזיה, שם הם ניצחו את הצמד שנוצר על ידי ראג' ושלדון.
מכיוון שסטיוארט הוא מנהל של חנות קומיקס, יש לו ידע עצום על גיבורי קומיקס.
באחד הפרקים, הוא רמז שהוא בצרה כספית מכיוון שחנות הקומיקס עכשיו היא גם ביתו.
הוא הצהיר שהוא עובד 70 שעות בשבוע עם משכורת ממוצעת של 1.65 $ לשעה.
משתמע מכך שהכנסתו השבועית כ-115 $.
באופן כללי נראה כי סטיוארט אינו מרוצה מחייו [כאשר הבנות מבקשות עצה בנוגע לקומיקס הוא אומר - אל תפתחו חנות קומיקס].
סטיוארט גם לוקח הרבה תרופות נגד דיכאון ומצבו הבריאותי רעוע.
בעונה השישית סטיוארט וראג' מתיידדים יותר בעקבות היעדרותו של הווארד.
ויל ויטון (מגלם גרסה אנטגוניסטית של עצמו): שלדון נכנס לטורניר משחק קלפי פנטזיה על מנת להתעמת עם ויל ויטון בגלל אירוע שהתרחש בשנת 1995, כאשר שלדון היה הרוס בגלל ויטון לא הופיע בכנס מעריצים אחרי ששלדון נסע במשך 10 שעות באוטובוס כדי להשתתף בכנס.
במשחק האחרון, שלדון עומד להביס את היריב השנוא שלו, אבל ויטון אומר לשלדון שהסיבה שהחמיץ את הכנס היא כיוון שסבתא שלו מתה.
אחרי ששלדון מפסיד בכוונה מתוך אהדה (לשלדון יש סבתא שאליה הוא קשור מאוד), ויטון מגלה שסבתא שלו לא מתה והוא שיקר רק לאפשר לו לנצח במשחק.
ויל ויטון עושה את הופעתו השנייה כאשר הוא שובר את מערכת היחסים של לנרד ופני כדי לנצח בתחרות באולינג נגד הדמויות הראשיות.
בפרק "The 21-Second Excitation", ויטון מופיע בהקרנה של שודדי התיבה האבודה, ומשתמש במעמד הסלבריטי שלו כדי לעקוף את התור הארוך.
ויטון ופמלייתו למעשה מונעים משלדון והחבר'ה להיות בהקרנה כאשר המושב האחרון בקולנוע הולך לאדם האחרון שלפניהם בתור.
בסופו של דבר, שלדון גונב את הסרט מהקולנוע ויטון מוביל אספסוף זועם של אוהדי אינדיאנה ג'ונס אחרי שלדון, הווארד, ראג' ולנרד.
בפרק בעונה החמישית נראה שויטון באמת מצטער על מה שעשה בעבר, והוא נותן לשלדון דמות חתומה ממסע בין כוכבים כדרך להתנצל לשלדון.
בגלל המחווה שלו מעמדו כ"אויב בן תמותה" משתנה על ידי שלדון והוא מקבל חיבוק משלדון.
ויטון מופיע עוד מספר פעמים בסדרה באחד המקרים פני מתקבלת לתפקיד בסדרה שולית ובהמשך מתברר שויטון משחק לצידה לאחר מכן פני פוטרה ווויל שתמך בה פוטר גם הוא.
פעם נוספת בה וויטון התארח בסדרה הייתה ביום הולדתו של שלדון.
זאק ג'ונסון (בריאן תומאס סמית'): רפה שכל שיצא עם פני לאחר הפרידה השנייה שלה מלנרד.
לנרד מזמין את פני ואותו לגג כדי לצפות בניסוי שלהם, כשהם יורים קרני לייזר על הירח.
לזאק אין מושג מה קורה, והוא חושש שהם יפוצצו את הירח אם יעשו את הניסוי.
מאוחר יותר, הוא ופני יוצאים לדייט, אבל היא כל כך נגעלת מכך שהוא טיפש שהיא מבלה את הלילה עם לנרד, ואומרת שלנרד הרס את יכולתה לצאת עם גברים טיפשים.
בפרק מאוחר יותר, הוא נכנס למסעדה שבה נמצאות פני, ברנדט ואיימי, ואיימי חשה משיכה אליו, אך מתגברת על המשיכה.
שלא כמו חברים אחרים של פני, הוא רואה את לנרד, הווארד, שלדון וראג' כמגניבים ועושה מאמץ אמיתי להכיר אותם ומחשיב אותם לחבריו.
אחרי שהוא מלווה אותם לחנות הקומיקס (הוא וראג' חולקים חיבה הדדית לארצ'י קומיקס), הוא הולך איתם למסיבת תחפושות בראש השנה האזרחית החדשה, ומתחפש לסופרמן.
הוא עובד כמעצב תפריטים במסעדות ומועסק בחברה של אביו.
ז'אק התיידד עם בארי קריפקי וסטיוארט, כאשר שלדון אירח את שלושתם.
באחד הריבים בין פני ללנרד הסתבר שז'אק נישא לפני בחתונה שפני החשיבה לחתונה מזויפת, שהתרחשה כשהשניים השתכרו.
לכן לנרד הפציר בה להתגרש מזא'ק, דבר שבסופו של דבר מתרחש על אף שתחילה זא'ק התנגד אולם כאשר פני טענה שהיא חולה הסכים.
פרייה קוטרפאלי (אארטי מאן): אחותו של ראג' ועורכת דין שסיימה כאחת מהמצטיינות בכיתה שלה בקיימברידג'.
היא הופיעה לראשונה בעונה הרביעית, ונרמז שהיא ולנרד היו ביחסים חמש שנים קודם לכן (ללא אישור של ההורים שלה או של ראג') כשהייתה בעיר.
לנרד הציע גם לעבור לניו דלהי כדי להיות איתה.
הוא מנסה לשמור על מערכת היחסים שלהם בסוד מפני החבר'ה, אבל שלדון מגלה את פרייה בדירתם.
לנרד בסופו של דבר מגלה לשאר החבר'ה שהוא בילה את הלילה עם פרייה, מכיוון שהוא אינו מסוגל לשאת בנטל של שמירת הסוד.
פרייה חוזרת ללוס אנג'לס והיא ולנרד מחליטים לנסות לקיים מערכת יחסים אמיתית, למרות מחאותיו של ראג'.
פרייה במהרה מתחילה לקנא בפני, ודורשת מלנרד שיבקש ממנה להפסיק לבלות איתו.
הסכם השותפים של שלדון עם לנרד (המיטיב עם שלדון) מתבטל על ידיה באמצעות הפעלת הרקע המשפטי שלה כדי למצוא את הפרצות בהסכם ולנצל אותם לטובת לנרד.
בתגובה שלדון מכין טיוטה של הסכם חדש וגורם ללנרד לחתום עליו או שהוא יספר על הקשר בין לנרד לפרייה להוריה.
בפרק הסיום של העונה הרביעית, לנרד מגלה שהיא עוברת בחזרה להודו ולא סיפרה לו, דבר שלנרד מפרש כסוף היחסים שלהם וגורם לו לחשוף את מערכת היחסים הסודית שלהם להוריה.
אף על פי שהם מופרדים מאז שפרייה עזבה אחורה חודש מוקדם מהצפוי, הם בכל זאת שומרים על קשר באמצעות מצלמת רשת.
לאחר שלנרד מספר לפרייה על משיכתו לחובבת קומיקס בשם אליס, פרייה מודה שהיא חזרה להיות עם החבר לשעבר שלה, דבר שמרגיז את לנרד.
בפרק הבא, לנרד מתייחס אל עצמו כאל "רווק", וטוען שהוא פרייה נפרדו.
אמלי סאווניי (לורה ספנסר): בת הזוג של ראג' החל ממהלך העונה השביעית עד העונה התשיעית.
היא פגשה אותו בתקופה בה כבר הוא היה יכול לדבר עם נשים.
לאמילי יש חיבה לסרטי אימה ולכל הקשור בנושא.
כמו כן, אמילי מתהדרת בקעקוע של סאלי, דמות מהסרט הסיוט שלפני חג המולד.
נשיא האוניברסיטה סיברט (ג'ושוע מלינה): ד"ר סיברט הוא נשיא המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
יש לו דוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון.
אם לשפוט על פי מעשיו בתוכנית, נראה שהוא אחראי לקבלת מימון לאוניברסיטה, ומפקח על אופן השימוש במימון.
הוא זה ששולח את שלדון לקוטב למשלחת מחקר.
בסדרה יש פרקים רבים בהם מופיעות דמויות קמע, זוהי רשימה חלקית:
צ'ארלי שין: (בעונה השנייה, בפרק "The Griffin Equivalency"): כאשר ראג' מגלה גוף שמימי הוא מאוד מתרגש מזה.
בצ'יזקייק פקטורי, ראג' אומר למי שיושב בשולחן הסמוך, "היי, חבר אני הולך להיות בפיפל!"; צ'רלי שין מסתובב, מרים את משקפי השמש שלו ואומר: "כן!?
תתקשר אליי כשתגיע לעמוד השער".
(באותו זמן, שין כיכב בסדרת הטלוויזיה שני גברים וחצי, שגם היא הופקה על ידי צ'אק לורי).
ג'ורג' סמוט (בעונה השנייה, בפרק "The Terminator Decoupling"): לאחר נסיעה ברכבת לכנס בסן פרנסיסקו, שלדון מציג את מאמרו לחתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 2006, ג'ורג' סמוט, ומציע לו לעשות מחקר משותף; סמוט דוחה את הרעיון של שלדון בשאלה "עם כל הכבוד, ד"ר קופר, אתה על קראק?".
סטן לי (בעונה השלישית, "The Excelsior Acquisition"): כאשר שלדון מחמיץ את הופעתו של סטן לי בחנות הקומיקס כי הוא הלך לבית המשפט לתעבורה לאחר שעבר באור אדום בגלל פני, פני מנסה לפצות אותו על ידי זה שהיא לוקחת אותו לבית של לי, ללא הזמנה או הודעה מראש.
סטן לי לא מתרשם מהחדירה הבלתי צפויה, ומעיר בציניות "למה אתה לא פשוט בא לראות את המשחק של הלייקרס איתי?" שלדון, שלא מבין את הציניות שבדבריו, ממהר להיכנס לבית.
סטן לי כועס עליו ומחליט לתבוע צו מניעה.
לאחר מכן שלדון מציג את ה"הקדשה" שלו, על צו הרחקה מסטן לי, ללנרד, הווארד וראג', ומעיר שזה ייראה גדול כשיהיה תלוי ליד צו הרחקה שלו מלנרד נימוי.
סטיב ווזניאק (בעונה הרביעית בפרק "The Cruciferous Vegetable Amplification") ווזניאק סועד במסעדה של פני באותו זמן שהחבר'ה נמצאים שם.
הוא מחמיא לשלדון עבור "מכשיר הנוכחות הווירטואלי" שלו (ומשתמש בשם של שלדון עבור המכשיר מבלי לשמוע איך שלדון מכנה אותו) ובתורו שלדון מחמיא לווזניאק ואומר לו שהוא במקום ה-15 ברשימתו של אנשי החזון הטכנולוגי האהובים עליו.
כאשר ווזניאק מזייף אכזבה, שלדון מנסה לנחם אותו באומרו שהדירוג הוא שישה מקומות לפני מייסד אפל סטיב ג'ובס.
בריאן גרין (בעונה הרביעית, בפרק "The Herb Garden Germination"): שלדון ואיימי משתתפים באירוע חתימות לספר מדע פופולרי של גרין, "מציאות מוסתרת: יקומים מקבילים וחוקיו העמוקים של הקוסמוס".
באירוע, שלדון בהתחלה לועג לגרין בשיחה פרטית עם איימי, ואחר כך גם קם בפומבי כדי ללעוג לגרין, ולשאול אותו למה הוא לא עושה משהו מועיל יותר עם הזמן שלו מאשר לכתוב מדע פופולרי (לאחר מכן שלדון שיקר שהוא התלוצץ).
סטיבן הוקינג (בעונה החמישית, בפרק "The Hawking Excitation"): סטיבן הוקינג מגיע להרצות באוניברסיטה והווארד אחראי לתיקון כיסא הגלגלים שלו.
הווארד מעביר להוקינג מאמר פורץ דרך של שלדון, בפגישה ביניהם הוקינג מביע התרשמות מהתאוריה אלא שלרוע המזל היא שגויה מיסודה בשל טעות חישובית בעמוד השני.
סטיבן הוקינג מופיע ומוזכר בפרקים רבים בסדרה, באחד מהם אפילו שר יום הולדת שמח לשלדון ביום הולדתו.
ניל דה-גראס טייסון מופיע בכמה פרקים בסדרה (למשל בעונה שתים עשרה, פרק ראשון " The "deGrasse kickin"").
ביל ניי מופיע בעונה שתים עשרה בפרק הראשון " The "deGrasse kickin"" לרגע קצר בסיום העונה.
ביל גייטס מופיע בעונה 11, בפרק 18.
אילון מאסק מופיע בעונה 9, בפרק 9.
פיטר מאק'ניקול מופיע בעונה 11, בפרק 20.
מארק המיל מופיע בעונה 11, בפרק 24, בו הוא מחתן את שלדון ואיימי.
קווין סמית, ג'ו מנגנלו, ויליאם שטנר וכרים עבדול-ג'באר משחקים יחד עם ויל וויטון מבוכים ודרקונים בעונה 12, בפרק 16.
שרה מישל גלר מופיעה יחד עם ראג'ש בפרק האחרון של הסדרה.
המפקח בלאמי (צרפתית: Bellamy) הוא סרט צרפתי משנת 2009 בבימויו של קלוד שברול.
זהו סרטו האחרון של הבמאי, טרם מותו ב-2010. הסרט הוא דרמה בלשית העוסקת בחקירת מקרה מוות הנחשד כהונאת ביטוח אולם הדגש בסרט מושם על מערכות היחסים בין הדמויות המרכזיות אשר אינן קשורות במישרין לתעלומה הבלשית.
מפקח המשטרה פול בלאמי ורעייתו פרנסואז הם זוג פריזאי בגיל העמידה החי כ"זוג יונים", כפי שמתאר אותם ז'אק, אחיו הצעיר של פול.
הם נמצאים בחופשה ארוכה בנים שבריביירה הצרפתית.
אמצעי התקשורת עוסקים בגופה שרופה שנתגלתה על החוף ליד מכונית שרופה שהתדרדרה מצוק ליד העיר הסמוכה, סט, והמקרה נחשד כהונאת ביטוח.
במקביל, מטריד את מנוחתם זר הסובב סביב מקום שהותם.
הזר מתברר כאמיל לולה, האיש שנחשד כזה שיזם את הונאת הביטוח כדי שאשתו תקבל את כספי הביטוח והוא, שנחשב כמת, יוכל לנסוע עם פילגשו ולהתחיל בחיים חדשים.
לולה מבקש מהמפקח שיסייע לו בהוכחת חפותו כיוון שהנווד חסר הבית שהחליפו במכונית שהתדרדרה מהצוק, היה חולה וביקש להתאבד.
המפקח בלאמי מתחיל לחקור את הפרשה ללא כל קשר לחקירת המשטרה המקומית אשר למפקח העומד בראשה הוא בז.
במקביל, מגיע לשהות בדירת הזוג, ז'אק, אחיו הצעיר של המפקח שהוא שתיין, חסר עבודה ובעל עבר פלילי ומצוי בריבים חוזרים ונשנים עם בלאמי המתעב אותו.
אשתו של בלאמי דווקא מסתדרת היטב עם ז'אק ומנסה לפשר בין השניים, אך ללא הצלחה.
לאחר שבלאמי מתחקר את נדיה, פילגשו של לולה ואת קלר, חברתו לשעבר של דני, הנווד שגופתו נמצאה, הוא עדיין איננו יודע בוודאות מה ארע.
כשבלאמי מספר לאמיל לולה שנדיה בוגדת בו עם מפקח המשטרה המקומי וכאשר נודע ללולה שאשתו מתה באופן פתאומי, הוא מסגיר את עצמו למשטרה ועומד למשפט.
בינתיים ממשיכים היחסים בין האחים פול וז'אק להתדרדר עד לסיום המפתיע.
ז'ראר דפארדייה – המפקח פול בלאמי
מארי בונל – פרנסואז בלאמי
קלוביס קורניאק – ז'אק, אחיו של בלאמי
ז'אק גמבלאן – אמיל לולה, החשוד בהונאת הביטוח
והינה ג'יוקנטה – נדיה, פילגשו של לולה
אדריין פולי – קלר, חברתו לשעבר של הנווד
בסיום הכתוביות הפותחות את הסרט מופיעה הקדשה של הסרט ל-"aux deux Georges" (לשני הז'ורז'ים).
הכוונה היא לסופר ז'ורז' סימנון ולזמר היוצר, ז'ורז' ברסנס.
דמויותיהם של השניים באות לידי ביטוי בסרט.
הסרט נפתח בתמונה מבית הקברות בסט, שם קבור ברסנס, כשברקע נשמעת שריקה של אחד משיריו.
גם בהמשך הסרט שרות הדמויות בהיסח הדעת קטעים משיריו והשיא הוא כשסנגורו של אמיל לולה בוחר בזמן המשפט לשיר בפני השופטים שיר של ברסנס במקום נאום הסיכום של ההגנה.
המפקח בלאמי הוא בעל מאפיינים המזכירים בנקודות רבות את דמותו של המפקח מגרה, גיבורו המפורסם של ז'ורז' סימנון.
גם השם בלאמי נלקח מדמות משנה מאחד מספריו של סימנון.
אורי קליין המצהיר על עצמו כחסיד של שברול, רואה בסרט את המשך עיסוקו של שברול, "בסוגיות של חזות מתעתעת, מוסריות נזילה והווייתן התמידית של התשוקה, האלימות ואפילו הטירוף מתחת לפני השטח השלווים".
הוא אף מציין את הציטוט משירו של ו.ה.
אודן בסוף הסרט, "תמיד יש סיפור נוסף, תמיד יש יותר משנגלה לעין" ואומר כי משפט זה מסכם אולי את כל יצירתו של שברול.
המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית הייתה מפקדה צבאית רב-לאומית, אשר הוקמה על ידי בעלות הברית (למעשה בריטניה וארצות הברית) במלחמת העולם השנייה על מנת לתכנן את פלישתן לצפון-מערב אירופה ולפקד עליה.
בראשה עמד המפקד העליון של חיל המשלוח של בעלות הברית, גנרל דווייט אייזנהאואר מארצות הברית.
המפקדה העליונה הוקמה רשמית בבריטניה בחודש פברואר 1944, אם כי תהליך הקמתה התרחש למעשה בשנתיים שלפני כן.
היא הוקמה על מנת לקבל לידיה את תוצאות עבודת התכנון של הפלישה לצרפת שנעשתה לפני כן, להשלימה ולהוציאה לפועל.
בחודש ינואר 1944 מונה אייזנהאואר לעמוד בראש חיל המשלוח של בעלות הברית לפלישה לצרפת ובראש המפקדה העליונה.
המפקדה העליונה התהוותה מתוך קיומן ועבודתן של שתי מפקדות אחרות של בעלות הברית שקדמו לה, ורבים מאנשי הסגל של המפקדה העליונה הגיעו אליה מתוך צוותי שתיהן.
האחת הייתה מפקדת כוחות בעלות הברית (AFHQ), ששימשה כמפקדתו של הגנרל אייזנהאואר בעת ששימש כמפקד זירת הים התיכון של בעלות הברית ופיקד על המבצעים בצפון אפריקה, סיציליה ואיטליה.
האחרת הייתה מפקדת ראש המטה של המפקד העליון של בעלות הברית (COSSAC), אשר הוקמה באפריל 1943. היא הוקמה בעקבות דיוני ראשי המטות הצבאיים של ארצות הברית ובריטניה בוועידת קזבלנקה בינואר 1943, על מנת להתחיל בעבודת התכנון של הפלישה למערב אירופה ולהוות גרעין לייסוד המפקדה העליונה של חיל המשלוח שייצא לשם.
ראש המטה שעמד בראש מפקדה זו וקידם את עבודת התכנון של הפלישה היה לוטננט גנרל פרדריק מורגן הבריטי.
ביולי 1944 מנה סגל המפקדה העליונה כ-4,900 קצינים וחיילים, מהם כ-3,500 אמריקנים וכ-1,400 בריטים.
המפקדה העליונה השתכנה במרץ 1944 במחנה גריפית'ס, מחנה צבא אמריקני גדול שהוקם בצפונו של פארק בושי שבדרום מערב לונדון.
ב-2 ביוני 1944, בהתקרב המועד לפלישה לצרפת, עברו בכירי המפקדה למוצב פיקוד קדמי בבית סאות'וויק – בית אחוזה מצפון לנמל פורטסמות'.
שם קיבלו אייזנהאואר וקציניו את ההחלטה הסופית על המועד לתחילת הפלישה.
ב-7 באוגוסט 1944, לאחר הפלישה ופריצת כוחות בעלות הברית בצרפת מחבל נורמנדי, עבר הגנרל אייזנהאואר עם מטהו הקדמי לצרפת.
המפקדה העליונה באה בעקבותיו והשתכנה בורסאי הסמוכה לפריז.
אייזנהאור מיקם את מוצב הפיקוד הקדמי שלו בעיר ריימס שבצרפת, שממנה יכול היה להגיע אל המפקדות השונות של צבאותיו גם ברכב, במידה ותנאי מזג האוויר לא איפשרו לו לטוס אליהן.
במפקדה זו בריימס נחתם ב-7 במאי 1945 מסמך הכניעה הראשון של כוחות גרמניה הנאצית לכוחות בעלות הברית.
המפקדה העליונה פורקה ב-14 ביולי 1945, ומאותו מועד עמדו כוחות בעלות הברית באירופה תחת פיקודים נפרדים.
מרבית מבני מחנה גריפית'ס סולקו לאחר המלחמה מפארק בושי בלונדון.
כיום ניצבת בו אנדרטה באתר שבו ניצב משרדו של אייזנהאואר.
הרחוב הסמוך לאתר נקרא SHAEF Way, לזכר שהות המפקדה העליונה שם.
הכוחות שתחת פיקוד המפקדה העליונה
ערב הפלישה לצרפת ב-6 ביוני 1944 סרו למרות המפקדה העליונה יחידות צבא מארצות הברית, בריטניה, קנדה, צרפת ופולין.
כל כוחות הקרקע של חיל המשלוח היו כפופים לקבוצת הארמיות ה-21, שסרה למרותה של המפקדה העליונה.
ב-1 באוגוסט באותה שנה נוספה אליה קבוצת הארמיות ה-12, אשר הופעלה בצרפת וקיבלה תחת פיקודה את הכוחות האמריקניים שהיו כפופים לפני כן לקבוצת הארמיות ה-21. ב-15 בספטמבר באה תחת פיקוד המפקדה העליונה גם קבוצת הארמיות ה-6, שנחתה בדרום צרפת ב-15 באוגוסט והייתה כפופה לפני כן לפיקוד בעלות הברית בים-התיכון.
משם ואילך ניצבה קבוצת הארמיות ה-12 במרכז חזית בעלות הברית באירופה, כשקבוצת הארמיות ה-21 משמאלה וקבוצת הארמיות ה-6 מימינה (מצפון ומדרום לה, בהתאמה).
במאי 1945, עם סיום המלחמה באירופה, עמדו תחת פיקוד המפקדה העליונה למעלה מ-4.3 מיליון חיילי בעלות הברית.
המפקד העליון של חיל המשלוח של בעלות הברית: גנרל דווייט אייזנהאואר (ארצות הברית)
סגן המפקד העליון: מרשל חיל האוויר ארתור טדר (בריטניה)
מפקד כוחות האוויר של חיל המשלוח: מרשל אוויר טרפורד לי מלורי (בריטניה)
מפקד כוחות הצי של חיל המשלוח: אדמירל ברטרם רמזי (בריטניה)
ראש מטה המפקדה העליונה: מייג'ור גנרל וולטר בדל סמית' (ארצות הברית)
ראש אגף המבצעים: מייג'ור גנרל הרולד בול (ארצות הברית)
ראש אגף המודיעין: מייג'ור גנרל קנת סטרונג (בריטניה)
קבוצת הארמיות ה-21: פילדמרשל ברנרד מונטגומרי (בריטניה)
קבוצת הארמיות ה-12: גנרל עומר ברדלי (ארצות הברית)
קבוצת הארמיות ה-6: גנרל ג'ייקוב דיוורס (ארצות הברית)
המפץ הגדול: התגלית המדעית החשובה ביותר בכל הזמנים הוא ספר מדע פופולרי על תיאורית המפץ הגדול, שנכתב על ידי סיימון סינג, ויצא לאור באנגלית בשנת 2004, ובעברית בשנת 2007.
הספר מתעד את ההיסטוריה וההתפתחות של מודל המפץ הגדול, מהמדענים ביוון העתיקה שמדדו את המרחק של כדור הארץ לשמש, ועד לזיהוי קרינת הרקע הקוסמית במאה ה-20, המהדהדת ביקום מאז היווצרו.
הספר מסביר כיצד תאוריות שונות של היקום התפתחו, יחד עם נקודת מבטם האישית של האנשים המעורבים.
הספר מסביר את אי הדיוקים של התאוריות של ניקולאוס קופרניקוס וגלילאו גליליי שגרמו להן להידחות.
קופרניקוס וגלילאו השתמשו בטעונים שונים כדי לשכנע אנשים שכדור הארץ מסתובב סביב השמש, והשמש היא מרכז היקום (המודל ההליוצנטרי).
שתי התפיסות האלה לא היו מקובלות בזמנו בציבור שהאמין במודל הגאוצנטרי.
רק הפרשנות המתמטית של יוהאנס קפלר הפכה את התאוריה ליותר מקובלת, דור שלם לאחר מכן.
כפי שסינג מציין, הדור הישן של המדענים השמרנים מטבעם, חייב למות כדי שהתאוריה החדשה תוכל להתקבל.
במקביל להתפתחותה של תיאורית המפץ הגדול, הספר מספר את סיפורם של האנשים שלקחו חלק בקידומה, בין אם על ידי ניסוי ובין אם על ידי השערות.
ביניהם, אלברט איינשטיין, שגילה את תורת היחסות הכללית, אלכסנדר פרידמן וז'ורז' למטר שגילו שתורת היחסות הכללית מובילה ליקום מתפשט, ולאחר מכן שהתיאוריה מובילה לאירוע ראשוני של יצירה, שהיא תאוריית המפץ הגדול, אדווין האבל שהוכיח שהיקום מתפשט, ובכך אישר את התאוריה של פרידמן ולמטר.
ג'ורג' גאמוב, רלף אלפר, רוברט הרמן שחקרו כיצד גרם המפץ הגדול לשכיחות הלא יציבה של האטומים ביקום, באמצעות הנוקליאוסינתזה של האטום.
ארנו פנזיאס ורוברט וילסון שגילו את קרינת הרקע הקוסמית, ואחרים.
נושא נוסף של הספר הוא השיטה המדעית עצמה: כיצד גילויים בלתי מכוונים, סקרנות, תאוריות ותצפיות מביאים להרחבת ההבנה שלנו על העולם.
נושא השמרנות המדעית ממשיך לקבל דגש לאורך כל הספר גם לאחר הכרת הקהילה המדעית במודל ההליוצנטרי של היקום, ובכל תגלית מדעית חדשה מראה סינג כיצד עבר זמן רב עד ששונתה הפרדיגמה, והמדענים השמרנים מטבעם הפסיקו לדבוק בתיאוריה המוטעית בה החזיקו.
כך מראה סינג כיצד איינשטיין דחה את תיאורית המפץ הגדול בעודה בחיתוליה, וגרם לכל הקהילה המדעית ללכת בעקבותיו ולהמשיך לדבוק במודל היקום הסטטי והנצחי, ובכך נחנק המחקר במשך שנים רבות.
אך כאשר האבל אישר את התאוריה בניסוי, איינשטיין מיהר לאמץ את המסקנות מהתאוריה שלו ואת התאוריה של למטר.
גם לאחר מכן המשיכו מדענים רבים להאמין בתיאורית היקום הסטטי והנצחי באמצעות תאוריית המצב היציב, זאת בגלל שמרנותם והקושי להחליף את המודל בו הם מאמינים במודל אחר.
המפקח על התעבורה הוא בעל תפקיד בכיר במשרד התחבורה.
סמכויותיו של המפקח על התעבורה נגזרות מתוך פקודת התעבורה ותקנות התעבורה שהותקנו מכוח פקודה התעבורה.
למפקח על התעבורה כפופים שלושה מחוזות: מרכז, ירושלים והדרום, חיפה והצפון.
קביעת לוח התמרורים של ישראל והצבת תמרורים.
פיקוח על משרדי הסעות, הובלות, והשכרת רכב.
פיקוח על רכב ציבורי, כולל:
קביעת מחירי נסיעות במוניות וחלוקת רישיונות למוניות.
הסדרת מספר האוטובוסים בישראל להובלת תיירים
הסדרת פרסום על רכב ציבורי
פיקוח על הובלת חומרים מסוכנים
סר המפרי פרנסיס או'לירי היה הנשיא השביעי של בית המשפט העליון של ניו זילנד בין השנים 1946 – 1953.
המפרי או'לירי נולד ברובע רדוודטאון שבעיר בלנהיים שבצפון האי הדרומי.
אביו, שהיה מהגר אירי, היה נפח במקצועו.
כאשר שמע אביו של המפרי שבנו מתרשל בלימודיו בבית הספר הקתולי המקומי, הוא שלח אותו לבית הספר הציבורי במסטרטון.
מאותה עת, אף על פי שהוא נותר נאמן לכנסייה הקתולית, המשיך המפרי או'לירי ללמוד בבתי ספר של המדינה.
ב-1899 הוא זכה במלגה של מועצת החינוך של ולינגטון ובמלגת המלכה שאפשרו לו להתקבל ללימודים בקולג' ולינגטון.
שם יכולותיו האקדמאיות, אישיותו החברתית והצטיינותו בספורט הפכו אותו לסטודנט פופולרי.
מלגת המלכה מימנה עבורו גם שכר לימוד לשלוש שנים באוניברסיטה וב-1902 הוא התקבל ללימודי משפטים בקולג' ויקטוריה.
ב-1908 סיים או'לירי לימודי בוגר במשפטים ובשנה שלאחר סיום לימודיו הוא ייצג את נבחרת הרוגבי של אוניברסיטת ניו זילנד.
בתחילת דרכו הוא עבד במשרד עורכי הדין "ווילפורד את לוי" ולאחר מכן הוא פתח משרד בשותפות עם חבר לספסל הלימודים, פרנק קלי בשם "או'לירי את קלי".
ב-1919 הוצע לו להצטרף למשרד עורכי דין מוולינגטון בשם "בל גלי".
בין השנים 1921 – 1922 שימש או'לירי בתפקיד נשיא אגודת המשפטנים של ולינגטון ובין השנים 1935 – 1946 כנשיא לשכת עורכי הדין של ניו זילנד.
כמו כן הוא היה חבר במועצה של קולג' ויקטוריה ובסנאט של אוניברסיטת ניו זילנד.
משנת 1946 ועד למותו ב-1953 הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.
או'לירי מונה להיות פרקליט הכתר בשנת 1935. בשנת 1947 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1948 הוענק לו תואר מנהל כבוד של האינר טמפל בלונדון.
ב-1912 נשא אולירי לאישה את ליליאן גלגר.
סר המפרי או'לירי מת באוקלנד ב-1953 בגיל 67.
הֶמְפְּקְרִיט הוא חומר בניה ממקור טבעי, המשמש לבניית קירות, מחיצות, גגות וכן כחומר מבודד.
החומר מורכב מתערובת של מים, סיד אווירי ושבבים מיובשים של צמח ההֶמְפּ, צמח ממשפחת קנאביס סאטיבה.
לעיתים מוספים לתערובת ההמפקריט אגרגטים נוספים כגון חול או אפר פחם.
זן צמח ההמפ המשמש כסיבים לחומר הבניה מכיל כמות מועטה ביותר של המרכיב הפסיכואקטיבי טטראהידרוקנאבינול (THC) אשר קיים בצמחי קאנביס לשימושים אחרים, ועל כן נחשב בטוח לשימוש ולהפצה.
להמפקריט יתרונות רבים בבניה, בהם בידוד תרמי מעולה, יכולת הולכה של אדי מים וחתימה אקולוגית נמוכה.
ההמפקריט אינו חומר קונסטרוקטיבי (כלומר חומר בנייה בעל יכולת לשאת משקל מעבר למשקלו העצמי), ויכולת נשיאת המשקל שלו הנה סביב 1/20 מזו של בטון מזוין.
ההמפקריט משמש כמילואה במערכת שלד מוכנה, לרוב שלד עץ, פלדה או פלדה דקת דופן, אך ייתכנו גם שיטות אחרות, בעיקר במקומות בהן משמש החומר לשחזור מבנים ישנים העשויים אבן או בטון.
את תערובת ההמפקריט ניתן להכין מראש במפעל או באתר הבניה עצמו.
השיטה הנפוצה הנה ערבול שבבי המפ במערבל ידני באתר, יחד עם המים והסיד.
בשיטה זו מתקבלת עיסה מאוזנת מבחינת כמויות החומרים, אשר עשויים להשתנות בהתאם לנתוני האתר כגון טמפרטורה, לחות, אבק ועוד.
את העיסה יוצקים בשכבות בינות לתבניות שהוכנו מבעוד מועד, ומהדקים מעט עם היד או עם מכשיר הידוק ייעודי.
בגמר היציקה מאפשרים לחומר להתייבש כיממה לפני פירוק התבניות.
על ההמפקריט ניתן ליישם חומרי גמר כגון טיח בוץ או טיח תרמי, וכן לחפות בלוחות בניה.
על מנת לשמר את תכונותיו של ההמפקריט, משתמשים בחומרי גמר בעלי תכונות של הולכת אדי מים.
קיימות גם שיטות בנייה מתועשות בהמפקריט, בהן הכנת לבנים מהמפקריט בתבניות במפעל, או הכנת קירות ומחיצות שלמות יצוקות מראש והבאתם לאתר הבנייה להרכבה.
קיר המפקריט בנוי מניצבי עץ או פלדה, וביניהם המפקריט כחומר מילואה.
נפוץ לעטוף בהמפקריט את עמודי השלד לפחות מצד אחד, ובכך למנוע גשרי קור במבנה.
עובי הקיר נע לרוב בין 22-35 ס"מ, תלוי בהרכב מערכת הקיר, אך ניתן לבנות גם קירות עבים יותר.
דוגמאות לבידוד תרמי המתקבלות ממערכת קיר המפקריט הן R=2.94 בקיר בעובי 25 ס"מ, R=3.76 בקיר בעובי 32 ס"מ.
את ערכים אלה ניתן אף לשפר משמעותית באמצעות הוספת מחיצות צלולוזה או מחיצות סיבי עץ.
את תכונותיו של ההמפקריט, אשר מצטיינות ביחס לחומרי בנייה אחרים שבשימוש מקבל החומר הודות למבנה המיקרוסקופי של שבבי ההמפ.
השבבים מכילים בתוכם נקבוביות אוויר זעירות בעוביים משתנים, דבר המאפשר התנגדות למעבר חום, בידוד אקוסטי יחד עם הולכת אדי מים.
עצירת החום מאפשרת את הבידוד התרמי המעולה, תכונה חשובה בבנייה ירוקה והקמת מבנים נוחים לאדם וחסכוניים באנרגיה.
הולכת אדי המים מונעת הצטברות נוזלים בתוך הקיר ועל פניו, חיסרון נפוץ בשיטות בנייה אחרות כמו בנייה בבטון.
מעבר הנוזלים מונע היווצרות עובש ופטריות, אשר מהוות גורם מפתח בתסמונת הבניין החולה.
המפקח מגרה הייתה סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה בשנים 1992 ו-1993 ברשת ITV.
הסדרה היא עיבוד לספריו של ז'ורז' סימנון שהגיבור בהם הוא הבלש הצרפתי ז'ול מגרה.
בשתי העונות של הסדרה כל פרק היה מבוסס על ספר אחד.
בסדרה הוצגו עיבודים ל-12 ספרים מתוך 75 הרומנים ו-28 הסיפורים הקצרים שכתב סימנון על מגרה.
מייקל גמבון בתפקיד ז'ול מגרה
ג'פרי האצ'ינגס בתפקיד סמל לוקאס
ג'ק גאלוויי בתפקיד המפקח ז'נבייה
ג'יימס לרקין בתפקיד המפקח לפונט
קירן מאדן בתפקיד מאדאם מגרה (עונה ראשונה)
כריסטיאן רודסקה בתפקיד מוארס (3 פרקים)
ברברה פלין בתפקיד מאדאם מגרה (עונה שנייה)
המפקח רקס הוא סדרת דרמה משטרתית ודרמה קומית שנוצרה על ידי פטר הייק ופיטר מוזר ששודרה במקור מ-1994 עד 2004 ברשת ORF 1. בשנת 2008, הסדרה חודשה תחת הפקה אוסטרו-איטלקית ברשת Rai 1. הסדרה בסופו של דבר בוטלה ביוני 2015, לאחר שמונה עונות.
הסדרה מגוללת את קורותיו של כלב משטרה מסוג רועה גרמני בשם רקס, שותפיו ואנשי הצוות של משטרת הפלילים בווינה בכלל ומחלק הרצח בפרט, בעודם פועלים יחד כדי לפתור פשעים.
מאז 2008, עלילת הסדרה מתרחשת במשטרת רומא.
עלילת הסדרה המקורית מתרחשת בעיר וינה ומתמקדת בשלושה שותפים במחלק הרצח (Mordkommission) של משטרת הפלילים האוסטרית (Kriminalpolizei).
בנוסף לשלושה שוטרים, המשרד מאויש בכלב רועה גרמני בשם רקס, הכוכב הראשי של הסדרה, שמשמש ככלב ההרחה (גם במלחמה בהברחות ובסמים) והוא משמש כזוג עיניים ואוזניים נוסף לאנשי המחלק.
הצוות המקורי במשרד הורכב מהחוקרים ריצ'רד מוזר, ארנסט סטוקינגר ופטר הוילרר.
בקבוצה הזו משרת גם המומחה למשפט ד"ר ליאו גראף והשוטר בדימוס מקס קוך.
לאורך העונות, מספר דמויות הוחלפו, כך למשל הגיע כריסטיאן בויק שהחליף את סטוקינגר, אלכסנדר בראנדטנר שהחליף את מוזר וקצין הסטטיסטיקה לשעבר פריץ קונץ שהחליף את הוילרר.
בגלגול האחרון של הסדרה האוסטרית (בעונת 2004) השתתפו בה צמד ביש גדא של זכר ונקבה: מארק הופמן והקצינה ניקי הרצוג שעבדו לצד קונץ.
ד"ר גראף הייתה הדמות היחידה שנשארה במשך כל עונות ההפקה האוסטרית.
בעונה האחת עשרה, העלילה הועתקה לרומא, כאשר המפקח לורנצו פאברי לוקח אחריות על הכלב.
בעונה זו, הסדרה התנהלה באיטלקית ובגרמנית.
בסוף העונה, רקס מקריב את עצמו למען פאברי והחל מעונה 12 הסדרה מתנהלת באיטלקית ומתרחשת במחלק החקירות של משטרת רומא.
רקס, כלב רועה גרמני, גיבור הסדרה, שגולם על ידי כלב בשם סנטו פום האוס זיגלמאייר, הידוע בכינוי "ביג'יי" והוחלף בהמשך על ידי כלב בשם רט בטלר.
בשנת 2008 רקס גולם על ידי כלב בשם הנרי.
ריכרד מוזר, מפקד המחלק, שוטר קשוח שגולם על ידי טוביאס מורטי בשנים 1994–1998. מאמץ את רקס, אחרי שהמאמן הקודם שלו, מיכאל, נהרג בקרב יריות בפרק הבכורה.
המפקד העליון של הצי הרוסי (רוסית: Главнокомандующего ВМФ России) הוא המשרה הבכירה ביותר של הצי הרוסי והוא המנהל בפועל את הצי.
הוא ממונה על ידי נשיא רוסיה.
תחילת המשרה מתוארכת לתקופת האימפריה הרוסית מאז הקמת מנהלת האדמירליות והצי הרוסי הקיסרי בשנת 1696.
ממלא מקום המפקד העליון הנוכחי הוא אדמירל הצי אלכסנדר מויסייב, שמונה במרץ 2024.
המשרה הוקמה עם הקמת הצי בשנת 1696 על ידי פיוטר הגדול על פי צו של הדומה הבויארית.
עם זאת, הרבה לפני הקמת המשרה, רוסיה השתתפה בקרבות ימיים ופשיטות עוד בימי רוס של קייב והמדינה הרוסית העתיקה ובתקופת נסיכות מוסקבה.
אחד ה"מפקדים הימיים" המפורסמים היה אולג הנביא.
תחת הנהגתו הגיע הצי לחופי ביזנטיון וכתוצאה מכך נחתם הסכם הסחר הימי הראשון בהיסטוריה של רוסיה.
מפקד הצי הרשמי הראשון מונה בשנת 1696 וזה היה האדמירל פרנץ לפורט, שעמד בראש הניווט הרוסי עוד לפני הקמת המוסד הפיקודי המרכזי - מנהלת האדמירליות.
תחת הנהגתו בוצע מבצע אזוב בהנהגת פיוטר הראשון, שם גם מונה לתפקיד.
לאחר הקמת מנהלת אדמירליות, שם המשרה השתנה.
כעת את הצי הנהיג נשיא המנהלת ולא מפקד הצי.
הנשיא הראשון של מנהלת האדמירליות היה האדמירל גנרל פיודור אפרקסין, שהפך למפקד הצי הראשון ב.
לאחר הרפורמה הממשלתית של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה בשנים 1802–1811, הפכה מועצת האדמירליות למשרד הצי ואז שם המשרה שונה לראשונה לשר הצי ומאז 1815 היה שר כוחות הים.
אחד השרים המפורסמים היה האדמירל אלכסנדר מנשיקוב, שהוביל את הצי במלחמת קרים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה השר האדמירל איוואן גריגורוביץ'.
התפקיד נמשך עד 1917 ובוטל לאחר מהפכת אוקטובר והמשרה התקיימה עד פרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917.
הממשלה הזמנית הרוסית מינתה את שרי הצבא והצי כחלק ממשרה אחת.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים המשיך תפקיד זה להתקיים ברפובליקה הרוסית.
היא אוישה על ידי האדמירל אלכסנדר קולצ'אק.
לאחר הרפורמה הצבאית של השליט העליון ברוסיה, הוקם תפקיד שר הצי של הממשלה הרוסית ולתפקיד זה מונה האדמירל מיכאיל סמירנוב.
לעומת זאת, תפקידו של הקומיסר העממי לענייני צי, שהוחזק על ידי פאבל דיבנקו, הוקם ברוסיה הסובייטית.
לאחר מכן שונה שם המשרה שוב ושוב לתפקיד.
ניקולאי קוזנצוב מילא את כל התפקידים הללו בהפרעות קצרות עד 1953. האחרון בתפקיד מפקד חיל הים של ברית המועצות היה אדמירל הצי ולדימיר צ'רנאווין, עד אוגוסט 1992.
לאחר התפרקות ברית המועצות, הצי הסובייטי פוצל בין הרפובליקות הסובייטיות לשעבר וב נוצרה משרת המפקד העליון של צי רוסיה ולמשרה החדשה מונה פליקס גרומוב, שכיהן בתפקיד עד 1997.
ב-17 בדצמבר 1815 שונה שמו של משרד כוחות הים והפך למשרד הצי של האימפריה הרוסית.
שרי הצי של הממשלה הזמנית (1917)
שם דיוקן תקופת כהונה אלכסנדר גוצ'קוב 2 במרץ — 30 באפריל 1917 אלכסנדר קרנסקי 5 במאי — 30 באוגוסט 1917 דמיטרי ורדרבסקי 30 באוגוסט — 25 באוקטובר 1917 אלכסנדר קולצ'ק 5 — 20 בנובמבר 1918 מיכאיל סמירנוב 20 בנובמבר 1918 — 4 בינואר 1920
מפקדי הצי בעת מלחמת האזרחים
מפקדי כוחות הצי של רוסיה הסובייטית וברית המועצות (1917–1937)
המפקדים העליונים של חיל הים של ברית המועצות (1946–1950)
שם דיוקן תקופת כהונה ניקולאי קוזנצוב 1946—1947 איוואן יומאשב 1947—1950
המפקדים העליונים של הצי הסובייטי (1953–1992)
שם דיוקן תחילת כהונה סוף כהונה ולדימיר צ'רנאווין 14 בפברואר 1992 19 באוגוסט 1992
המפקדים העליונים של הצי הרוסי (1992 - הווה)
המפקח הכללי הוא סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי משנת 1949 בבימויו של הנרי קוסטר, עם דני קיי בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס באופן רופף על המחזה רביזור של ניקולאי גוגול.
במקום הצאר והאימפריה הרוסית העלילה הועתקה לצרפת בתקופתו של הקיסר נפוליאון.
סילביה פיין, אשתו של דני קיי, כתבה והלחינה את השירים וגם השתתפה בהפקת הסרט.
ג'ון גרין זכה בפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר.
ברונדי היא עיר קטנה בצרפת שנשלטת על ידי ראש העיר (ג'ין לוקהרט) וחברי המועצה שכולם דודנים ומושחתים.
שליח נסער מגיע מעיירה סמוכה ומודיע שהגיע לשם מפקח מטעם הקיסר שמבצע ביקורת ומאיים לתלות את כל המושחתים וכי אי אפשר לזהות אותו משום שהוא לבוש בגדים פשוטים.
כל חברי המועצה נכנסים לפחד וחרדה.
ליד העיירה מתמקם הצועני יקוב (ולטר סלזק) שמוכר לאנשים תרופות שמסוגלות לעורר מתים.
הוא עושה זה בעזרת עוזרו ג'ורג'י (דני קיי).
ג'ורג'י מגלה לאישה כי התרופה שקנתה לבעלה הנוטה למות היא רמאות.
כל האנשים מתחילים להתפרע ולהפוך את העגלה ויקוב מגרש את ג'ורג'י.
ג'ורג'י מגיע לברונדי, רעב, צמא ולבוש סחבות.
מפקח המשטרה מדווח זאת בישיבת המועצה וראש העיר מעלה חשד כי המדובר במפקח הכללי.
הם מגיעים לבית הכלא, מוציאים את ג'ורג'י מתאו ומפקח המשטרה נותן לו את מדיו.
הוא מובל בתהלוכה לבית העירייה שם נערכת לו סעודת מלכים.
ראש העיר ויועציו מנסים להרעילו על ידי הוספת רעל ליין אך הוא ניצל כל פעם.
חברי המועצה באים לחדרו בנפרד וכל אחד נותן לו סכום נכבד כשוחד.
יקוב מגיע ומשלשל את הכספים לכיסו.
אשת ראש העיר, מריה (אלזה לנצ'סטר) עוגבת עליו ורוצה לברוח אתו מהעיר.
רק המשרתת ההולנדית לזה מוצאת חן בעיניו היות שהוא רואה בה את האדם הישר היחידי במקום.
ראש העיר מזמין רוצח שכיר לרצוח אותו באסם אך גם מזה מצליח ג'ורג'י להתחמק.
לבסוף מגיע לעיר לחרדת חברי המועצה המפקח הכללי האמיתי.
ג'ורג'י מושם במעצר וראש העיר חותם על צו הוצאה להורג בתלייה.
יקוב גונב מהמפקח האמיתי את כתב ההרשאה שלו ושם אותו בכיסו של ג'ורג'י.
כעת מראה ג'ורג'י את כתב ההרשאה והמפקח הכללי האמיתי עומד להיות מוצא להורג בחתימתו.
ג'ורג'י מתוודה שהוא אדם ישר ולא יכול להמשיך להתחזות כמפקח הכללי ולחתום על גזר דין מוות.
זה מוצא חן בעיני המפקח האמיתי, הוא שם את חברי המועצה בכלא וממנה את ג'ורג'י לראש העיר החדש שלצידו.
לזה וכל תושבי העיר מריעים להם.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדני קייג'ורג'י"המפקח הכללי"ולטר סלזקיקובהבוס של ג'ורג'יאלזה לנצ'סטרמריהאשתו של ראש העירג'ין לוקהרטראש העירברברה בייטסלזהמשרתת
המפקדת היא סדרת דרמה קומית ישראלית שנוצרה על ידי ניר ברגר ועטרה פריש שגם ביימה את הסדרה.
רוב הדמויות המרכזיות בסדרה הן נשים צעירות, מפקדות וחיילות, והיא בוחנת את מערכות היחסים ביניהן בצל אינטרסים אישיים ומקצועיים.
ב-2 ביוני 2023 עלו שתי העונות הראשונות של הסדרה בנטפליקס ישראל, וב-2 ביוני 2025 צורפה אליהן העונה השלישית.
מחוץ לישראל, כל הפרקים הועלו לרשת הסטרימינג Izzy.
העלילה מתרחשת בפלוגת געש של בסיס הטירונים הבדיוני "ארז", השייך למערך מגל בצה"ל.
הדמות המרכזית, נועה לויתן (אלונה סער) היא קצינת חמ"ל קפדנית בדרגת סג"ם, שלא עברה השלמה חילית בעקבות ציון סוציומטרי נמוך.
בשל פציעת מפקדת מחלקה נערצת (המ"מ סאלי, תימור כהן) ביום קליטת טירוניות חדשות, היא ממונה להחליפה בלית ברירה.
הסגל תחת פיקודה מורכב מסמלת (מיה לנדסמן) ושלוש מ"כיות, הקשורות מאוד לקודמתה בתפקיד.
המחזור אותו מקבלת נועה הוא מחזור גיוס מאתגר במיוחד: עליה ועל צוותה להכשיר טירוניות הבאות מרקע סוציו-אקונומי נמוך, אשר מתקשות לקבל את חוקי המשמעת ואת מרות המפקדות.
במהלך הטירונות המפקדות נתקלות בקשיים רבים, ומתמודדות עם הפרות משמעת, גניבות, הפרת השילוב הראוי, שקרים ועוד.
המ"פ כפיר (דור הררי) מביע תסכול רב מתפקודה של נועה, שמנסה להוכיח את עצמה.
העונה הראשונה של הסדרה מסתיימת בפיזורן של החיילות לשירותן הסדיר בתום הטירונות.
בעונה השנייה מקבלת המחלקה של נועה מחזור עתודאים.
ספיר כהן, סמלת המחלקה מועברת ליחידה אחרת.
את מקומה של המ"כית ערבה תופס רב"ט מייקי (מיכאל זפסוצקי) ולפלוגה נכנסת לראשונה סמ"פ טולי (נועם לוגסי) שלוקחת את מושכות הניהול למורת רוחם של המ"מ נועה והמ"פ כפיר.
בניסיון לתקן את הרושם השלילי שנועה וצוותה הותירו על סגל הפיקוד, היא מושכת למחלקה שלה את האחיין של מפקדת הבסיס, הלל אדירי, אשר מתקשה להשתלב בה.
מחלקת הטירונים נבחרת לשמש פיילוט למודל חדש בשם "טירונות 2025", אותו מטמיעה סמ"פ טולי.
במהלך המחזור, סגל המחלקה מתמודד עם דילמות פיקודיות של עמידה במשימה והטמעת נהלים חדשים אל מול קרבות אגו בתוך הפלוגה.
העונה השלישית נפתחת כאשר נועה מוחרמת ומואשמת בבגידה לאחר שהדיווח שלה למצ"ח, גרם לפשיטה של מצ"ח על הבסיס והכנסה של חיילים רבים לכלא בעקבות החזקת וצריכת סמים.
כפיר, ששיתף עם נועה פעולה בנוגע לדיווח, עבר לתפקיד מפקד החמ"ל של הבסיס, טולי הפכה למפקדת הפלוגה של הטירונים ופיתחה מערכת יחסים עם צימר.
צליל שחזרה מקורס קצינים הפכה למ"מ טירונים.
כל העונה עומדת מתרכזת סביב תחרות הפלוגה המצטיינת במערך מגל שההשתתפות בה ניזומה על ידי מפקדת הבסיס לטובת שימור תפקידה ולצורך כך תמרנה את טולי ואת כל הפלוגה.
במהלך העונה כל הדמויות עוברות תהליכים משמעותיים ומסועפים שמתנקזים לפרק האחרון שבו הפלוגה כולה מתאחדת בהובלת טולי, למרות המשקעים הגדולים בין רובם, למרד גלוי נגד מפקדת הבסיס.
הסדרה מסתיימת בשחרורה של נועה מצה"ל, שמקבלת את זה בצורה חיובית, על-אף חלומותיה להתקדם.
בתוכניתבעונהשם הפרקתאריך שידורמקורי 11עיניים אליי!15 באפריל 2021 22מה שלא הורג19 באפריל 2021 33כשהגלים מתחזקים22 באפריל 2021 44החזקים מתגלים26 באפריל 2021 55חתירה למגע29 באפריל 2021 66פיקוח נפש3 במאי 2021 77נכתבו בדם6 במאי 2021 88מדוגמת פלס10 במאי 2021 99נשבעת נשבעת נשבעת13 במאי 2021 1010איחלתי לחיילת בהצלחה17 במאי 2021
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות אלונה סער סגן נועה לויתן מ"מית (מפקדת מחלקה) 3, קצינת חמ"ל (חדר מלחמה) לשעבר.
לא עברה השלמה חילית בגלל ציון סוציומטרי נמוך ומתקשה לתקשר עם חבריה לבסיס.
בעונה השלישית היא קצינת האספקה של הבסיס.
נועה אסטנג'לוב רב"ט/סג"ם צליל בן-משה מ"כית 2. חולמת להיות קצינה ומסתבכת במסכות שקרים מורכבות לאורך הסדרה.
בעונה השלישית היא חוזרת מקורס קצינים ומשובצת כמ"מ בפלוגת געש.
כרמל בין רב"ט/סמל אור "צימר" צימרמן מ"כית 3. צינית, שבוזה ומחכה לשחרור המיוחל.
בעונה השלישית היא הרס"פ (רב-סמל פלוגתי) של הפלוגה, אך בהמשך מוחלפת על ידי יוגב.
מפתחת מערכת יחסים עם טולי.
דור הררי סגן כפיר מועלם מ"פ געש (מפקד פלוגה).
מנהל רומן סודי עם ספיר.
בעונה השנייה הם נפרדים והוא מתחיל לנהל רומן עם דורין.
מנסה להפגין יכולות פיקוד, אך בפועל נכשל בניהול הפלוגה.
בעונה השלישית הוא משרת כמפקד החמ"ל.
אחר-כך ממונה ל-'יועץ' למ"פ טולי, ומתחיל לנהל רומן קצר עם ויסלר.
מיה דגןסגן אלוף "המב"סית"מב"סית (מפקדת בסיס) הבט"ר (בסיס טירונים).
קשוחה ומייצגת את נוהלי הצבא המחמירים, אך גם דואגת באובססיביות לתפקידה ומעמדה.
נועם אימבר סמ"ר יוגב אבידן סמב"צ (סמל מבצעים) בחמ"ל.
מהעונה השלישית פקוד של כפיר ובהמשך ממונה לרס"פ הפלוגה.
לאורך הסדרה היו לו רומנים עם שמרית, נועה ו-ויסלר שכולם הסתיימו במפח נפש.
גל מלכה טוראי חגית "חגו" יעקובי טירונית של צליל.
בעונה השנייה היא חוזרת מתקופת עריקות ומשמשת כחיילת אפסנאות בבט"ר.
בעונה השלישית היא חוברת למפקדת הבסיס בעיקר לטובת שליטה הדוקה ומניעת תככים שהיא בטוחה שמארגנים נגדה.
חתרה מסוף העונה הראשונה להיות מפקדת אך לשווא.
נועם לוגסי סגן טולי עמר סמ"פית (סגנית מפקדת פלוגה) געש.
תפקידה להטמיע רפורמה חדשה המיטיבה את תנאי השירות של הטירונים.
נרמז כי היא בעלת רקע בעייתי.
בעונה השלישית היא מ"פ געש.
מתברר כי אחיה הוא למעשה הבן שלה.
מיכאל זפסוצקי סמל מייקי ברנשטיין בעונה השנייה מ"כ 1 (במקום ערבה).
בעונה השלישית משמש כסמ"ח (סמל מחלקה).
ידיד טוב של צליל אך זאת בוגדת בו בעונה השנייה על מנת לצאת לקצונה במקומו.
העונה השלישית מתחילה עם יחסי עוינות גלויים, אבל בהמשך הם מתחילים לפתח יחסי חיבה.
מיה לנדסמן סמל ספיר כהן סמ"חית (סמלת מחלקה) 3.עלמה קיני רב"ט ערבה פינקל זהבי מ"כית (מפקדת כיתה) 1. בעונה השלישית חיילת העורכת ביקורת מפיקוד מרכז בפלוגה.
ליר כץ טוראי שמרית כץ טירונית.
למדה עם נועה בתיכון ומעוררת את סקרנותה המינית.
אלון רם ועקנין רס"ר המטבח לילך בירט סרן חלי קצינת השלישות של הבסיסעדן דניאל גבאיעמיחיעובד רס"ריואב רוזנברגטוראי הלל אדיריטירון, אחיין של המב"סיתאדם גבאיטוראי פרטושעתודאי, לומד בטכניוןרום זלצרטוראי רביבעתודאימייקי מורגטוראי ינוןעתודאינדב אנטמן רוןטוראי יעקב מושקוביץ'עתודאיאקונשקית הבסיסטליה ברטפלדליבנתמש"קית שלישותאסטבן גוטפרידדוביק לויתןאביה של נועהשירי גולןדפנה לויתןאמה של נועהנועה סבחשריתמ"כיתנעמה נרקיססג"ם אביגיל ויסלרמ"כית.
בעונה השלישית מ"מהילה אברמוביץ'סופי קאופמןמועמדת לפיקודליאור לבמירןמכי"ת ניקול פודבלני סגן ניקול מ"פית ב-קו"מ בעונה השלישית.
נעמי הררי סג"ם אביב קצינת השלישות של הבט"ר.
קצינה עם דימוי עצמי נמוך שהועברה מ-קו"מ עקב חוסר הצלחה בתפקידה.
בשנת 2017 יצרה עטרה פריש במסגרת לימודיה את הסרט הקצר "מכתב אהבה למ"מ שלי" בתור פרויקט הגמר שלה.
הסרט זכה להצלחה והוקרן בפסטיבלים מובילים בעולם.
לטובת פיתוח הסרט הקצר לסדרה גייסה פריש את ניר ברגר, אותו הכירה במהלך לימודיה באוניברסיטת תל אביב, כשותף לכתיבת הסדרה.
הסדרה צולמה בבית ספר תיכון נטוש באזור רמלה-לוד, שעוצב מחדש כבסיס צבאי לטובת צילומי הסדרה.
בעונה 3, חלק מהפרקים צולמו במתחם ששימש בעבר את הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
ב-20 באפריל 2021, שבוע בלבד לאחר עליית הסדרה לאוויר, הסדרה חודשה לעונה שנייה שתצולם בתחילת שנת 2022.
ב-20 בנובמבר 2022 חודשה הסדרה לעונה שלישית, שתהיה העונה האחרונה של הסדרה.
העונה השלישית והאחרונה הייתה אמורה לעלות לאוויר ב-2 בספטמבר 2024, אך עלייתה לאוויר נדחתה ל-8 בספטמבר בעקבות איתורן של גופות שישה ישראלים שנחטפו בטבח שבעה באוקטובר.
שני הפרקים האחרונים של אותה עונה היו אמורים להיות משודרים ב-1 באוקטובר 2024, אבל שידורם גם נדחה בשל מתקפת הטילים מאיראן באותו יום, ושודרו בסופו של דבר שבועיים לאחר מכן, ב-15 באוקטובר.
הסדרה זכתה בעיקר לביקורת חיובית, המשבחת שילוב בקאסט של שחקנים לא מפורסמים, את הדמויות ועל כך שהיא לא מנסה להעביר מסרים וביקורת על תפקוד הצבא, אלא מתמקדת ביחסי אנוש.
השחקנית הראשית, אלונה סער הוגדרה כ"התגלית הכי נכונה של התקופה" על ידי מאקו, שהשווה את הסדרה לסרט ישראלי עם נושא דומה, "אפס ביחסי אנוש".
במקביל, הועלתה ביקורת הטוענת שהטירוניות בעונה הראשונה כנערות מקא"ם הוצגו באופן מבייש, בצורה שחיזקה את הסטיגמה השלילית כנגדן.
עם עליית העונה השלישית, ששודרה במהלך מלחמת חרבות ברזל וחודשים לאחר טבח שבעה באוקטובר, נכתב בביקורת שפורסמה ב"ישראל היום" על ידי ניר וולף, כי הסדרה מציגה את צה"ל בצורה ריאליסטית יותר מאשר סדרות כמו "פאודה" או "שמיים אדומים", המשדרות פאתוס הרואי.
וולף ציין שהחברה הישראלית מכירה את ההתנהלות העקומה של צה"ל בזמן השירות הצבאי ולכן הסדרה מצליחה לשקף את המציאות הצבאית בצורה נכונה יותר.
כמו כן, טענה וולף כי הסדרה מציגה את .
בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 לסדרה היו 16 מועמדויות ב-14 קטגוריות, מתוכן זכתה בעשרה פרסים, בהם פרסי הדרמה הקומית הטובה ביותר, הבימוי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקנית הראשית הטובה ביותר (אלונה סער) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (מיה לנדסמן).
המפקח מגרה היא סדרת טלוויזיה בריטית בהפקת רשת ITV שעלילתה מתרחשת באמצע שנות ה-50 בצרפת.
הפרק הראשון שודר ב-28 במרץ 2016, השני בחג המולד 2016. עונה שנייה (גם היא של שני פרקים) שודרה בשנת 2017. זהו עיבוד לספריו של ז'ורז' סימנון המציג את הבלש הצרפתי הבדיוני ז'ול מגרה, אותו מגלם רואן אטקינסון.
במאי 2018 דווח כי הסדרה בוטלה על ידי ITV.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ב-31 באוגוסט 2019, בערוץ Ovation.
רואן אטקינסון כפקד ז'ול מגרה
קולין מייס בתפקיד פקד לוגנון
הפרקים צולמו בעיקר בבודפשט ובסנטאנדרה, הונגריה, כפריז של שנות ה-50.
רואן אטקינסון, המגלם את ז'ול מגרה, הוא מעריץ גדול של הספרים ואמר, "אני זולל את הרומנים של מגרה כבר הרבה שנים ואני מאוד מצפה לגלם דמות כל כך מסקרנת, בעבודה בפריז, בתקופה מרתקת בתולדותיה."
ב-17 ביוני 2016, לפני עלייתו של הפרק השני, ולאחר הפופולריות של הראשון, הזמינה ITV שני פרקים נוספים שההפקה שלהם הייתה אמורה להתחיל בנובמבר 2016, ולהימשך עד פברואר 2017.
המפרי פורטסקיו אוסמונד היה פסיכיאטר אנגלי רדיקלי, שהתגורר רוב חייו בקנדה ובארצות הברית.
הוא היה בחוד החנית של המחקר הפסיכיאטרי בשנות החמישים ולמרות גישתו האנטי ממסדית הצליח להישאר מקובל על הממסד.
אוסמונד האמין שתרופות הלוצינוגניות עשויות להועיל בטיפול במחלות נפש וחקר גם את ההשפעות של LSD על אלכוהוליסטים.
מחקריו נחשבים עדיין מין החשובים במחקר על ההלוצינוגנים.
עבודתו הובילה לקשר עם הסופר אלדוס האקסלי ולמעורבות עם ה-CIA וה-MI6, שהתעניינו ב- LSD כ"סם אמת" אפשרי, כדי לגרום לסוכני אויב לחשוף סודות.
אוסמונד בחן גם היבטים בפסיכולוגיה של סביבה, ובפרט כיצד הם השפיעו על הרווחה או ההחלמה במוסדות פסיכיאטריים.
הוא נודע במיוחד כמי שטבע את המושג פסיכדלי.
המפרי אוסמונד נולד בסארי שבאנגליה בשנת 1917. בצעירותו עסק בכתיבה לתיאטרון ופלירטט לזמן קצר עם בנקאות אך לא מצא בה עניין.
בהמשך עבד אצל ארכיטקט לזמן מה, דבר שסייע לו מאוחר יותר במחקר על השפעת האדריכלות על חולים פסיכיאטריים.
לאחר מכן, למד בבית הספר לרפואה של בית החולים גאיי (Guy) של קינגס קולג' לונדון.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בחיל הים כרופא על ספינה ובמקביל עבר הכשרה כפסיכיאטר.
אוסמונד עזב את הצי בשנת 1944 והצטרף למחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים סנט ג'ורג' , לונדון, בו היו לו את שלושת המפגשים החשובים בחייו.
הוא פגש שם את אשתו איימי ג'יין רופי שעבדה כאחות, ואת ד"ר ג'ון סמית'יס שהפך לאחד השותפים החשובים שלו למחקר.
המפגש השלישי היה עם התרופות שנקשרו לשמו ושמו לשמם: LSD ומסקלין.
במהלך מחקרו בסנט ג'ורג', שנמשך כמעט שנתיים, אוסמונד חקר סכיזופרניה ובמקביל בחן את התכונות הכימיות של מסקלין.
הוא קיבל את דעתו של קרל יונג שסכיזופרניה היא בעיקרה הפרעה בתפיסה ומחקרו על מסקלין הוביל אותו למסקנה, שאצל אנשים רגילים הסם גרם לתסמינים הדומים לתסמינים של סכיזופרניה.
הוא חשב, שניתן להשתמש במסקלין ליצירת הפרעה פסיכוטית במעבדה, שיכולה לשמש כמודל לפסיכוזה ולחקר מצבים כגון סכיזופרניה.
הוא השתכנע, שהמחלה נגרמת על ידי חוסר איזון כימי במוח וכי יש להגדיר מחדש סכיזופרניה, כהפרעה מטבולית כמו סוכרת.
אוסמונד התוודע לעבודתו של הכימאי אלברט הופמן משווייץ על התרופה ההלוצינוגנית LSD-25, ומחקרו הוביל אותו למסקנות דומות.
על כן, חשב שההלוצינוגנים עשויים לסייע בטיפול במחלות נפש.
אוסמונד היה משוכנע, שמטפלים צריכים להבין משהו מהתסמינים על מנת שיוכלו לעזור למטופלים שלהם, לכן חשוב להתנסות ב- LSD כדי להבין מה חווים החולים.
רעיונותיו לא התקבלו באותה תקופה בקרב הקהילה הפסיכיאטרית השמרנית בלונדון, והוא אף ספג בוז וזעם, מה שהוביל אותו לחפש מסגרת חדשה למחקריו.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה התפתחה בססקצ'ואן (פרובינציה בקנדה) תרבות פוליטית ליברלית, שהפכה את הפרובינציה למקלט אינטלקטואלי לניסויים רפואיים, שבמקומות אחרים לא זכו למימון, משום שנחשבו לקיצוניים מדי.
זה היה מרכז ניסוי ייחודי על פעילות חברתית, שלא היה דומה לו בשום מקום.
המקום הפך ליעד אטרקטיבי עבור חוקרים, ובכלל זה פסיכיאטריים, שרצו לערוך מחקרים תאורטיים ומעשיים, שקראו תיגר על גבולות התחום המקצועי ובחנו באופן ביקורתי את הקשר בין רפואה למדינה.
מציאות זו התאפשרה בזכות ממשלתו הסוציאליסטית של טומי דאגלס בססקצ'ואן, שנבחרה בשנת 1944 ובמהלך 17 השנים הבאות ביצעה רפורמות במערכת הבריאות ובמדיניות הציבור.
דאגלס גייס חוקרים מחוץ לססקצ'ואן כדי ליצור תרבות ניסויים חופשית בפרובינציה.
בשנת 1951 עבר אוסמונד עם עמיתו סמית'יס לקנדה, למוסד פסיכיאטרי נודע לשמצה בוויבורן , עיירה נידחת בערבות ססקצ'ואן.
שם הוא מונה למנהל קליני, ותוך זמן קצר למנהל בית החולים וזכה למימון טוב למחקריו מהממשלה הקנדית ומקרן רוקפלר, וכן ליד חופשית לפתח רעיונות חדשים במסגרת ניסוי חברתי רדיקלי בבריאות.
במסגרת זו, יחד עם סמית'יס והפסיכיאטר והביוכימאי המקומי, ד"ר אברם הופר , המשיך אוסמונד בעבודתו על מודל הפסיכוזה אותו החל בלונדון.
הוא שב והציע, כי ה-LSD מחקה את התסמינים הפסיכוטיים של סכיזופרניה.
על ידי ייצור מודל כזה של מחלה, הוא חשב, שאפשר להבין טוב יותר את המטופלים ולחלוק את רגשותיהם.
אוסמונד והופר חשבו גם, שאם הם יכולים ליצור מצב דמוי פסיכוזה על ידי מתן כימיקלים למישהו, פסיכוזה אמיתית כנראה עשויה להיות תוצאה של חוסר איזון כימי.
השערה זו עודדה את החוקרים לבחון היטב את הכימיה של המוח במחקר על הפרעות כמו סכיזופרניה.
השערה זו נמצאת בבסיס של המחקר הפסיכיאטרי והפסיכו-פרמקולוגי גם בימינו.
חידושיו משכו תשומת לב בינלאומית, כמו גם מחלוקת.
בשנת 1952, אוסמונד תיאר את הדמיון בין מולקולות מסקלין לאלו של אדרנלין, בתיאוריה, שממנה השתמע כי סכיזופרניה נובעת מלחץ וגורמת להפרשת אדרנלין ועל כן, היא עשויה להיות סוג של הרעלה עצמית.
אוסמונד התנסה בעצמו ב-LSD והגיע למסקנה, שהתרופה עלולה לייצר שינויים עמוקים בתודעה ולגרום לחוויות מרחיבות נפש ומיסטיות.
אוסמונד והופר גייסו מתנדבים, שלקחו LSD ותיארו, כי התרופה מסוגלת לעורר רמה חדשה של מודעות עצמית, שעשויה להיות בעלת פוטנציאל טיפולי עצום.
במרץ 1953 קיבל המפרי אוסמונד מכתב מהסופר הבריטי הידוע אלדוס האקסלי, שלמד על תוכנית המחקר שלו.
השניים התכתבו, והאקסלי שאל אם יוכל לעבור התנסות מודרכת בסם.
אוסמונד טס ללוס אנג'לס לפגוש את אלדוס ומריה האקסלי והביא להם מסקלין.
פגישתם יצרה במהירות ידידות, שנמשכה עד מותו של האקסלי בשנת 1963. אוסמונד חיפש שם להשפעה שיש ל- LSD על המוח והתייעץ על כך עם אלדוס האקסלי.
במהלך חילופי המכתבים ביניהם נולד בראשו של אוסמונד המונח פסיכדלי.
המונח נגזר מיוונית ψυχή פסיכה, "נפש" ו-δηλείν דילין, "לחשוף", או δήλος דלוס, "יפה", ומשמעותו, שהסמים הפסיכדליים יכולים לחשוף את הנפש.
אוסמונד הציג את המונח במאמר רפואי בשנת 1957, והכריז עליו בישיבת האקדמיה למדעים בניו יורק.
מאז נכנס המושג לשפה האנגלית ולשפות אחרות.
בנוסף למחקר על מודל הפסיכוזה, הייתה לאוסמונד מטרת מחקר נוספת על אלכוהוליזם.
אוסמונד והופר הציעו כי טריפ LSD חושף גם את הפחד של מטופלים אלכוהוליסטים להגיע ל"שאול תחתיות".
חולים אלכוהוליסטים סירבו לעיתים קרובות לקבל עזרה לפני שהגיעו לשלב זה.
אוסמונד והופר הסיקו מכך, שהם יכולים להסיט את מהלך המחלה הטבעי על ידי מתן LSD לאלכוהוליסטים לפני הגיעם לתחתית.
בעצם ההתערבות המוקדמת הם קיוו למנוע חלקית את הנזק שנגרם לגוף ממחלת כבד.
הם קיוו כך גם למנוע את ההתנהגות הפלילית והתוקפנית שבאה לעיתים קרובות עם אלכוהוליזם.
הם החלו לפרסם את תוצאותיהם בכתבי עת רפואיים ומחקריהם זכו במהירות בתשומת לב רבה.
בבית החולים בוויבורן היו חולים אלכוהוליסטים רבים שלא הגיבו לכל הטיפולים המקובלים.
אוסמונד חשב, שתרופות הלוצינוגניות מייצרות גם תסמינים דומים לדליריום טרמנס.
וכי, הפקת דליריום אימתני מלאכותי עשויה להפחיד אלכוהוליסטים ולהביאם לידי שינוי.
בין השנים 1954 - 1960 טיפלו אוסמונד והופר בכ-2000 אלכוהוליסטים בתנאים מבוקרים בקפידה.
לרבים מהם החוויה לא הייתה נוראית כלל.
למעשה, הייתה להם חוויה מעניינת למדי.
הם דיווחו, כי 40% עד 45% מהאלכוהוליסטים שטופלו ב-LSD לא חזרו לשתות בתום שנת מעקב.
במקביל למחקריו ועבודתו עם החולים הפסיכוטיים במוסד הפסיכיאטרי, אוסמונד פעל ליישום של רפורמות בבתי החולים.
הוא העניק הכשרה וסמכות למטפלים, שהפכו לאחיות פסיכיאטריות, שניהלו את המחלקה ואילו הפסיכיאטרים והפסיכולוגים שימשו כיועצים מקצועיים.
הצוות הוכשר לספק נחמה וטיפול אמפתי לחולים.
הוא עודד משפחות לבקר במחלקה ואת החולים לבלות כמה שיותר זמן בקהילה.
כמו כן, הוא הכניס טיפולים חדשים, כמו טיפולים במוזיקה ואומנות.
בניהולו בית החולים עבר שינוי דרסטי.
מה שהיה מוסד אפל הפך למקום נאור עם אווירה של אופטימיות, שאפשר למטופלים לצאת מבית החולים ולגור בקהילה.
בשנת 1957 זכה בית החולים בפרס יוקרתי של האיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי, כבית החולים המשופר ביותר מסוגו בצפון אמריקה.
מספר המאושפזים ירד בצורה דרסטית, יותר מאשר בכל בית חולים בבריטניה או בצפון אמריקה.
אוסמונד האמין, שהעיצוב הקיים של מוסדות מעורר רגשות של ניכור וצייתנות, מצב שבו למטופל יש מעט מאוד כוח.
הוא למד מחולים פסיכוטיים, שתכונות רבות של בתי חולים החמירו את הסימפטומים שלהם, למשל, מסדרונות ארוכים וריקים מטפחים פרנויה, וכך גם חללים מלבניים צפופים וצבעים מסוימים.
בסיועו של האדריכל היפני-אמריקאי קיושי איזומי, תכנן בניין עגול, שנמנע ממסדרונות ארוכים, עם מתחמים אינטימיים קטנים לצורכי המטופלים ולמשרדי הצוות באגף קטן.
בראשית שנות השישים של המאה העשרים, תקופת הזוהר של המחקר הפסיכדלי בקנדה החלה לדעוך.
זה נבע בחלקו מהאטת התנופה של הניסוי הפוליטי של טומי דאגלס.
ססקצ'ואן התקשתה להשלים את חלקי הרפורמה האחרונים ברפואה לאחר הבחירות הפרובינציאליות בשנת 1960 שעוררו מחלוקת.
בשנה שלאחר מכן, ראש הממשלה דאגלס התפטר מתפקידו, כדי להנהיג את המפלגה הדמוקרטית הפדרלית החדשה.
אוסמונד עזב את ססקצ'ואן בשנת 1961 למשרה שקיבל באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי.
שם היה לראש הלשכה למחקר בנוירולוגיה ופסיכיאטריה במכון הפסיכיאטרי.
בפרינסטון, אוסמונד שיתף פעולה גם עם ברנרד אהרונסון בניסויים בהיפנוזה.
בסערת התרבות והפוליטיקה של התמורות של שנות השישים הסוערות האקלים החברתי, שאפשר את המחקר על סמים פסיכדליים, השתנה גם בארצות הברית.
השימוש במריחואנה ובסמי פנאי אחרים בקרב צעירים, נחשב כגורם לתסיסה חברתית, הפגנות על איכות הסביבה, זכויות נשים, צעדות זכויות אזרח והפגנות נגד מלחמת וייטנאם.
חוקים חדשים הגבילו את יכולתם של החוקרים לחקור את התרופות ומקורות המימון פסקו לתמוך במחקר.
אוסמונד היה באותה עת בקצה החדשני של המחקר הפסיכיאטרי, על כן מבחינתו זו הייתה טרגדיה, שעבודתו נסגרה בגלל התמורות בתרבות ורוח הזמן.
מאוחר יותר עבר אוסמונד לאוניברסיטת אלבמה בברמינגהם.