tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד למאה ה-12 הפכו כל שטחי הוונדים לחלק מן האימפריה הרומית הקדושה.
במהלך ההתפשטות הגרמנית מזרחה , אשר הגיעה לשיאה בין המאה ה-12 והמאה ה-14, יושבה הארץ בידי גרמנים, ואורגנה מחדש בכל המובנים.
המונח "ונדים" התייחס עתה למיעוטים דוברי שפות סלאביות היושבים בתוך האימפריה, בעוד שהסלאבים שממזרח לגבול החדש לא כונו "ונדים", אלא "פולנים", "צ'כים" וכדומה.
בשל תהליך ההתבוללות שחל בעקבות ההתיישבות הגרמנית, סלאבים רבים התערבבו בקרב הגרמנים ו/או אימצו את תרבותם ואת שפתם.
רק מספר קהילות כפריות אשר לא התמזגו אל תוך הגרמנים והוסיפו לדבר שפות סלאביות מערביות, כונו עדיין "ונדים".
בעקבות ההתמעטות ההדרגתית של השימוש בשפות הסלאביות המקומיות הללו, הלך ונעלם המונח "ונדים" כליל.
כיום נותרו רק שתי קבוצות של "ונדים": הסורבים הלוסאטים, בשטח מזרח גרמניה של היום, והקאשובים הפומרנים בצפון פולין של היום.
עם זאת, כיום אין מכנים אותם "ונדים", אלא "סורבים" ו"קאשובים".
בכרך השלישי של ספרו "גאוגרפיה", מונה תלמי את האוּאֶנֵדַי (Ouenedai) עם תושבים אחרים של החוף הבלטי באמצע המאה ה-2. מספר חוקרים מוקדמים הציעו כי זהו שם נרדף ל"וונדים", אולם בהתבסס על עובדות בלשניות טוענים חוקרים בזמננו כי האוּאֶנֵדַי נבדלים מבחינה אתנית מן הסלאבית, וכי לפיכך לא ייתכן כי מדובר בוונדים.
כחלק מההגירה הסלאבית באלף הראשון לספירה, אשר במהלכה התפצל האתנוס הסלאבי שזה עתה התגבש לקבוצות דרומיות, מזרחיות ומערבית, היו סלאבים מערביים אשר עברו לשטח שבין האודר והאלבה, ממזרח למערב ומדרום לצפון.
שם בוללו בתוכם את האוכלוסייה הגרמאנית אשר לא עזבה את האזור במהלך נדידת העמים, והאחרונים אימצו את השם שבו השתמשו קודם כדי להתייחס לתושבים שממזרח לאלבה – לתיאור הסלאבים, וכינוי אותם "ונדים" כשם שכינו קודם לכן את ה-Venedi ואולי אף את הוונדלים.
אף על פי שהגיעו ל"גרמניה סלאביקה" כקבוצות הומוגניות גדולות, התפצלו הוונדים עד מהרה לשבטים קטנים, כאשר רצועות יער גדולות מפרידות בין אזור שבו התנחל שבט אחד למשנהו.
שמות שבטיהם נגזרו משמות האזורים המקומיים, ולעיתים שימרו בתוכם את המסורת הגרמאנית; למשל: הוֶולים מ"האוול" (Havel), רנים מרוגיאנים ועוד.
אזורי ההתיישבות אובטחו באמצעות 'מבצרים' עשויים עץ וחומר, שיכול היה לקלוט את התושבים הנסוגים במקרה של פשיטה של בני השבט הסמוך, וכן לשמש כמשלט צבאי או כמוצב-חוץ.
שבטים אחדים התאחדו לכדי יחידות גדולות יותר, דמויות-דוכסות.
לדוגמה, האובודריטים התפתחו כתוצאה מאיחודם של השבטים שישבו בהולשטיין ובמקלנבורג, אשר הונהגו בידי דוכסים רבי-עוצמה שהיו ידועים בפשיטותיהם על סקסוניה הגרמנית.
הפומרנים – הוונדים היחידים ממזרח לנהר אודר (הפולנים, שמדרום לנהר ורטה, אינם קרויים "ונדים") – עלו מתוך השבטים שמצפון לוורטה ושסביב מוצאו של נהר אודר, והונהגו בידי דוכס אף הם.
הליוטיזנים היו ברית של שבטים אשר חיו בין האובודריטים והפומרנים; בשונה מהשבטים האחרים, הם לא התאחדו תחת דוכסות אלא נותרו עצמאיים, ומנהיגים היו נוהגים להיפגש ולקבל החלטות משותפות במקדש רתרה (Rethra).
סקסו גרמטיקוס מציין כי הוונדים של פומרניה לקחו חלק בקרב בראוולה (באמצע המאה ה-8) לצד הדנים.
בשנת 983 השתתפו שבטים ונדים רבים בהתקוממות גדולה כנגד האימפריה הרומית הקדושה, אשר הספיקה לייסד ולבסס עד אז בשטחי הוונדים הפגניים מיסיונים נוצריים, קולוניות גרמניות ויחידות אדמיניסטרטיביות גרמניות כגון נורדמארק (Nordmark) ובילונג מארק (Billung March).
ההתקוממות דוכאה בהצלחה, והוונדים עיכבו את 'התגרמנותם' בעוד כמאתיים שנה.
לאחר דיכוי ההתקוממות, עלה בהדרגה הלחץ שהופעל על הוונדים מצד הגרמנים, הדנים והפולנים.
הפולנים פלשו לפומרניה מספר פעמים.
הדנים ערכו פשיטות תכופות על החופים הבלטיים (והוונדים בתורם פשטו על שטחיהם של אלה).
האימפריה הרומית הקדושה והדוכסים הגדולים (Margrave) שלה ניסו לבסס מחדש את שליטתם בשטחים ונדיים ואת המארקים (היחידות האדמיניסטרטיביות) שכוננו בהם.
ב-1068–1069 כבשה משלחת גרמנית את רתרה, אחד המקדשים הפגניים המרכזיים של הוונדים, והשמידה אותו; בעקבות זאת עבר המרכז הדתי הוונדי לארקונה.
בשנים 1124 ו-1128 התנצרו הפומרנים וחלק מהוולטים.
ב-1147 נערך מסע הצלב הוונדי.
בשנת 1168, במהלך מסעי הצלב הצפוניים, ארגנה דנמרק מסע צלב בהנהגתם של הבישוף אבסלון מלונד ושל ולדמר הגדול כנגד הוונדים הרוגיאניים, במטרה להמיר את דתם לנצרות.
הם לכדו והשמידו את ארקונה, מבצר המקדש הוונדי, וניתצו את פסלו של אל הוונדים, סבנטביט.
עם כניעתם של הוונדים הרוגיאניים, הובס למעשה האחרון מבין שבטי הוונדים הפגניים העצמאיים בידי הכוחות הפאודלים הנוצריים שמסביב.
בין המאה ה-12 והמאה ה-14 נקראו מתנחלים גרמנים להתיישב בארצות הוונדים, ועשו זאת במספרים גדולים, בהופכם את האזור מסלאבי לגרמני.
המתיישבים הוזמנו על ידי הדוכסים והמנזרים המקומיים במטרה ליישב מחדש את הארץ אשר נחרבה במלחמה, לעבד את שטחי היערות הנרחבים, אשר לא יושבו עד אז, ולייסד ערים כחלק מן ההתפשטות הגרמנית מזרחה.
מרבית הוונדים התבוללו בקרב האוכלוסייה הגרמנית, וחדלו למעשה להתקיים בתור מיעוט אתני, למעט במקרה של הקאשובים ובמקרה של הסורבים.
השפה הפולאבית שרדה עד לתחילת המאה ה-19 באזור של סכסוניה תחתית של היום.
עם זאת, גם היום נותרו שמות מקומות ושמות משפחה רבים במזרח גרמניה ממקור ונדי.
בנוסף, הדוכסים של מקלנבורג, של ריגן ושל פומרניה הם צאצאיהם של אבות ונדים.
בין השנים 1540–1973 היה כינויים הרשמי של מלכי שוודיה "מלך השוודים, הגותים והוונדים" (בשוודית: Svears, Götes och Wendes Konung).
מלך שוודיה הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב, החליט כי תוארו המלכותי יהיה פשוט "מלך שוודיה" (Sveriges Konung).
גם מלכי דנמרק ודנמרק-נורווגיה נשאו מימי הביניים ועד 1972 את התואר "מלך הוונדים והגותים".
המונח "ונדים" שימש במהלך ההיסטוריה גם במשמעויות הבאות:
הפרנקים כינו את מרבית הסלאבים שישבו בין נהר האודר ונהר האלבה "ונדים" או "סורבים", בעוד שבספרות הסלאבית נקראים עמים אלה "סלאבים פולאבים".
עד לאמצע המאה ה-19, "ונדים" היה הכינוי הגרמני הנפוץ ביותר לסלובנים.
עם התייחדות משמעות המונח "slowenisch" לשפה הסלובנית והמונח "Slowenen" לסלובנים עצמם, הפכו המילים windisch (ונדי) וכן Wende ו-Winde לכינויי גנאי.
ניתן לראות התפתחות זהה במקרה של הסלובנים ההונגריים, שנודעו בעבר כ-Vend.
שם גרמני כללי לסלאבים המערביים שישבו בעבר בשטח פומרניה שלפני מלחמת העולם השנייה ובמזרח גרמניה ההיסטורית.
המונח "ונדים" התייחס לכל הסלאבים שממערב לפולין ומצפון לבוהמיה – פולאבים, פומרנים וסורבים.
כמו כן, בטקסטים גרמניים שלפני המאה ה-15 ציין המונח גם את הסלובקים.
שם גרמני ואנגלי לסורבים (סרבים לבנים), עם סלאבי שעבר למרכז אירופה במהלך נדידת העמים, ככל הנראה כתגובה ללחץ שנוצר מתנועתם מערבה של עמים לוחמים כגון ההונים והאווארים.
חלק מצאצאיהם, שמתכנים כיום "ונדים" או "סורבים לוסאטיים" (Łužyski Serby), נותרו כיום בלוסאטיה, שבה לומדים את השפה הסורבית בבית הספר.
ונדים רבים גורשו מממלכת פרוסיה במהלך מאורעות אביב העמים (1848).
ונדים לוסאטיים רבים היגרו למדינות שקיבלו אותם בזרועות פתוחות ככוח עבודה זול, ובהן ארצות הברית ואוסטרליה.
בארצות הברית התיישבו מרבית הוונדים בטקסס.
היסטוריון פיני בשם מאטי קלינגה (Matti Klinge) העלה את ההשערה כי המילים "ונדים" או "ונדלים", המופיעות במקורות סקנדינביים מפעם לפעם, התייחסו לכל העמים שישבו בחוף המערבי של הים הבלטי, מפומרניה לפינלנד, לרבות מספר עממים פיניים; ברם קיומם של ונדים פינים אלה רחוק מלהיות ודאי.
במאה ה-13 אכן היה עם שנקרא "ונדים", שישב באזור הצפוני שעד לטביה, סביב העיר וֶנדֶן, אך לא ידוע אם הם היו סלאבים כפי שמרמז שמם.
מספר חוקרים סבורים כי הם קרובים לווטים, דוברי הפינית.
ממספר מקורות עולה שייתכן כי הוונדים נתנו את שמם לעיר "ונציה", לאחר שהתיישבו באזור הים האדריאטי לאחר ההגירה הסלאבית במאה ה-8.
ונדי ויינברג היא שחיינית עבר יהודייה-אמריקאית, בעלת מדליית ארד אולימפית (מונטריאול 1976) ואלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (1975) במשחה ל-800 מטר חופשי.
ונדי ויינברג נולדה בבולטימור, מרילנד.
היא התאמנה במועדון השחייה הומווד.
היא שחתה בנבחרת השחייה של אוניברסיטת וירג'יניה ובהמשך עברה לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
מאוחר יותר קיבלה תואר גם מאוניברסיטת אמורי.
ויינברג זכתה להצלחתה הראשונה במשחקי המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 כשזכתה ב-7 מדליות, מהן 4 זהב ו-3 כסף.
בפסטיבל השחייה שנערך בברמן, גרמניה המערבית ב-23 במרץ היא קבעה במשחה ל-200 מטר פרפר שיא אמריקה חדש של 2:18.2 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכתה במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:05.57 דקות, לפני בת ארצה מרי מונטגומרי (9:06.70 דקות) וג'ניס סטנהאוז מקנדה (9:17.87 דקות).
באולימפיאדת מונטריאול זכתה במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:42.60 דקות, אחרי המנצחות פטרה תימר ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (8:37.14 דקות) ובת ארצה שירלי בבשוף שגם היא שיפרה את השיא העולמי הקודם שהיה שייך לה (8:37.59 דקות).
במשחקי המכביה העשירית שנערכו ביולי 1977 השתתפה פעם נוספת וזכתה ב-8 מדליות, מהן 6 זהב ו-2 כסף והייתה ל"מלכת הבריכה".
חודש וחצי לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בלגרד בסוף אוגוסט 1977 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:27.75 דקות.
ונדי וו: לוחמת הנשף הוא סרט טלוויזיה אמריקאי בכיכובם של ברנדה סונג ושין קוימאדה.
הסרט צולם באוקלנד, ניו זילנד, שודר ב-16 ביוני 2006 ונצפה על ידי 5.7 מיליון צופים.
ונדי וו היא נערה אמריקאית פופולרית שחייה עוברים מהפך כאשר מגיע לביתה בודהיסט צעיר בשם שן.
שן מספר לוונדי שהיא לוחמת ושהיא היחידה שתוכל להציל את העולם ועליה להתאמן לשם כך.
אבל זה בכלל לא מעניין אותה והיא רוצה רק להיבחר למלכת הנשף ולנצח את ג'סיקה דוסון האויבת שלה.
סבתה של ונדי יודעת ששן דובר אמת ושאימה של ונדי הייתה לוחמת שהביסה את יאן לו לפני 90 שנה בסין.
שאר בני המשפחה של ונדי איבדו קשר עם המורשת הסינית שלהם.
ונדי נכשלה במבחן לתרבות הסינית ושן הבטיח לה שילמד אותה את התרבות הסינית אם תסכים להתאמן באמנויות הלחימה.
יאן לו, הרוצה להרוג את ונדי כדי להחריב את התרבות הסינית, מתגלם בגופם של אנשים הקרובים לוונדי כמו אחיה של ונדי, המורים שלה, ג'סיקה דוסון ועוד.
ונדי מתחילה להתאמן עם שן, שהופך את המורים שלה לנשמות החיות של אמנויות לחימה סיניות כדי לעזור לונדי ללמוד את אמנויות הלחימה.
ונדי ושן בקרב יחד עם יאן לו בגוף של ג'סיקה דוסון.
ונדי ושן ניצחו את יאן לו והוא יצא מתוך הגוף של ג'סיקה, ונדי ויתרה על הנשף והיא אמרה לג'סיקה שהיא תהיה מלכת הנשף במקומה.
ונדי וו (ברנדה סונג) : לוחמת סינית, נערה פופולרית.
היריבה שלה היא ג'סיקה דוסון.
ונדי הייתה צריכה להיות מלכת הנשף אבל היא ויתרה על זה ובמקום זה היא נלחמה עם שן.
ונדי נפרדה מחבר שלה בגלל שהיא התאהבה בשן והיא עכשיו חברה שלו.
שן (שין קוימאדה): לוחם סיני, חבר של ונדי, הכריח את ונדי ללמוד על לחימה סינית, לובש בגדים לבנים עד שוונדי לקחה אותו לקניון והיא קנתה לו בגדים חדשים והוא הפך לפופולרי.
יאן לו : לוחם סיני, רוצה להרוג את ונדי ומחפש אחריה כבר הרבה זמן, נכנס לגופים של אנשים.
ג'סיקה דוסון (אלן ווגלום) : היריבה של ונדי, רוצה לזכות בתואר של מלכת הנשף והיא עושה כל דבר כדי שהיא תהיה יותר פופולרית מוונדי.
משחקי וידאו : לסדרה יצא משחק וידאו אחד שבו ונדי וו נוסעת ברחבי אמריקה בתקווה לזכות בתחרות מלכת הנשף בעזרת שן ואחרים.
המשחק יצא ב-17 בנובמבר 2007 עבור נינטנדו ופלייסטיישן 2.
ספרים : לסרט יצאו שני ספרים ונדי וו: לוחמת הנשף, ונדי וו: לוחמת הנשף 2.
פריטים נוספים : שרשראות ומברשות של ונדי ושן, אביזרים, חוברות צביעה, גלויות, לוח שנה, קומיקס וצעצועים.
הפסקול יצא בשנת 2007 תחת חברת וולט דיסני.
ברנדה סונג הקליטה שיר עבור ונדי וו: לוחמת הנשף בשם "אני לא כל כך ילדה", השיר נכתב על ידי אדי גלאן.
בפסקול משתתפים גם הזמרים אורלנדו בראון, דרו סלי ועוד.
דיים ונדי מרגרט הילר הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1958 על הופעתה בסרט "שולחנות נפרדים".
הילר נולדה בברמהול שבמנצ'סטר רבתי למרי סטון ולפרנק וואטקין הילר.
החלה את דרכה כשחקנית בתיאטרון הרפרטוארי שבמנצ'סטר בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 במחזה "האהבה על הצדקה" עליו קיבלה ביקורות אוהדות ברחבי אנגליה.
החלה להתפרסם לראשונה בשנת 1938 בזכות הופעתה בסרטו של לסלי האווארד המבוסס על המחזה "פיגמליון".
בסרט הופיעה הילר בתפקיד מוכרת הפרחים אלייזה דוליטל והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בהמשך דרכה התפרסמה בזכות הדרמות הבריטיות "המלח של המלך", "אני יודעת לאן אני נוסעת" בתפקיד הצעירה ההרפתקנית ג'ואן ובסטר ובסרטו של ריצ'רד ברוקס "משהו בעל ערך" לצידם של רוק הדסון וסידני פואטייה.
בשנת 1959 זכתה הילר בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה של דלברט מאן "שולחנות נפרדים" בתפקיד מנהלת בית המלון פאט קופר.
ב-1960 שיחקה הילר בסרטו של ג'ק קארדיף "בנים ואוהבים" בתפקיד גברת מורל ועל הופעתה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1963 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה "צעצועים בעליית הגג" של ג'ורג' רוי היל בה שיחקה בתור אנה אחותו של הנשוי הטרי ג'וליאן ברנירס.
ב-1966 שיחקה הילר בדרמה הקלאסית של פרד זינמן "אדם לכל עת" שזכתה בשישה פרסי אוסקר.
הופעתה בתפקיד אליס מור זיכתה את הילר במועמדות שלישית בקריירה לפרס האוסקר ושנייה בקטגוריית שחקנית המשנה.
ב-1974 השתתפה הילר במותחן המסתורין של סידני לומט "רצח על האוריינט אקספרס" בתפקיד הנסיכה הרוסייה נטליה דראגומיירוף ובדרמה "ספינת הארורים".
ב-1980 הופיעה בסרטו השני והמצליח של דייוויד לינץ' "איש הפיל" בתור האחות הראשית בבית החולים בו מאושפז איש הפיל (ג'ון הארט).
ב-1982 שיחקה בדרמה "לעשות אהבה" בתור וויני שכנתם המבוגרת של זאק וקלייר אליוט.
ב-1986 הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לשחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "All Passion Spent".
ב-1987 התפרסמה הילר בפעם האחרונה בעיבוד הטלוויזיוני לספר "אן מאבונלי" ובדרמה הבריטית "התשוקה הבודדה של ג'ודית הרן".
בשנת 1971 קיבלה הילר את תואר מסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1975 הוכתרה כדיים.
הילר נישאה בשנת 1937 למחזאי ולתסריטאי רונלד גו, לזוג נולדו בת, אן ובן אנטוני.
בעלה נפטר בשנת 1993 והילר פרשה לאלתר מתחום המשחק מיד לאחר מכן.
לאחר מותו של בעלה חייה הילר חיים אנונימיים למדי מחוץ לאור הזרקורים.
הילר הייתה פעילה בשנותיה האחרונות במציאת כישרונות משחק צעירים חדשים והייתה לנשיאת חברת התיאטרון "Chiltern Shakespeare Company".
הילר נפטרה בגיל 90 בביתה שבבקונשפילד בנסיבות טבעיות.
אני יודעת לאן אני נוסעת (1945)
ונדזור (בארמנית: Վանաձոր) היא עיר בצפון ארמניה ובירת מחוז לורי.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, התגוררו בעיר כ-87,700 בני אדם, והיא העיר השלישית בגודלה בארמניה, אחרי ירוואן וגיומרי.
העיר מפורסמת גם בזכות אנסמבל המחול העממי של הורבל (נוסד ב־1958), מקהלת המוזיקה הקאמרית של ונדזור (נוסדה ב־1989) והתזמורת הקאמרית של ונדזור (נוסדה ב־1993).
כמה להקות רוק מודרניות המפורסמות בארמניה הוקמו בוונדזור.
העיר בעבר נודעה בשם קרקיליסה בתקופת האימפריה הרוסית, וקירובאקאן (Կիրովական) בתקופת השלטון הסובייטי על שם המדינאי סרגיי קירוב.
העיר ממוקמת כ-70 ק"מ צפונית לירוואן ו-55 ק"מ מזרחית לגיומרי, בעמק נהר , בגובה 1,350 מטר מעל פני הים, מוקפת בהרי בזום ופמבק.
ממזרח ומדרום העיר מוקפת יערות, מצפון וממערב – על ידי גבעות מכוסות שיחים וצמחים.
האקלים בוונדזור מאופיין בקיץ קריר ובחורפים קלים יחסית.
ונדו טוארטו (בספרדית: Venado Tuerto) היא עיר בפרובינציית סנטה פה בארגנטינה.
העיר נמצאת במרחק של 322 קילומטרים מסנטה פה, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 365 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
ונדו טוארטו נוסדה ב-26 באפריל 1884 על ידי אדוארדו קייסי (Eduardo Casey) לאחר שהוא קנה את השטח עליו נמצאת כיום העיר זמן מה לאחר שגורשו ממנו תושבים ילידים.
משמעות השם היא "אייל חד-עין" והמקור שלו לא ברור לחלוטין.
היו מספר אנשים בוונדו טוארטו שלא אהבו את השם ובמהלך השנים היו מספר ניסיונות לשנות את השם לשמות אחרים כמו "סיודד קייסי" (Ciudad Casey), אך ניסיונות אלו לא צלחו.
ב-16 בדצמבר 1935 ונדו טוארטו קיבלה מעמד של עיר.
כלכלת ונדו טוארטו מסתמכת בעיקר על תעשייה וחקלאות, הכוללת גידול סויה, חיטה, תירס וחמניות.
ונדו טוארטו נמצאת על מסלול הכבישים הלאומיים 8, המקשר בין ויז'ה מרסדס בפרובינציית מנדוסה ובין פרובינציית בואנוס איירס, ו-33, המקשר בין רוסאריו ובין העיר באיה בלנקה בפרובינציית בואנוס איירס.
בשנות התשעים פעלה בליגת העל הארגנטינאית בכדורסל קבוצת הכדורסל אולימפיה דה ונדו טוארטו, שאף זכתה באליפות בעונת 1995/96 ולאחר מכן בליגת הכדורסל הדרום אמריקאית, עד שנכנעה לפנאתינייקוס בגביע הבין-יבשתי בכדורסל.
מאז הידרדרה הקבוצה, וכיום היא משחקת בליגה האזורית של פרובינציית סנטה פה.
מבין שורות המועדון יצאו כדורסלני ה-NBA אנדרס נוצ'יוני, קרלוס דלפינו וולטר הרמן.
ונדיצרטופס (שם מדעי: Wendiceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים.
שחי באמריקה הצפונית בקרטיקון עליון, כ-78 מיליון שנה לפני זמננו.
הוא נתגלה בדרום אלברטה בקנדה.
הוונדיצרטופס היה דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים.
ראשו היה גדול ועוטר בעטרה (frill) בעלת "חלונות" בעצם שכוסו בעור.
מהקצה העליון בלטו זיזים וקרסים קצרים שהתעקלו כלפי מטה, והשוו לעטרה מראה מסולסל.
עיטורי העטרה שלו כנראה שימשו לצרכים חברתיים.
משערים שלוונדיצרטופס היו 3 קרניים: 2 קרני גבה בינוניות וקרן אף צרה דמוית להב.
במאובנים שנמצאו חלק גדול מהגולגולת לא נשמר, כולל הקרניים.
עם זאת, כן נשמר חלק קטן מקרן האף.
אורכו היה כ-6 מטר ומשקלו למעלה טון.
הוונדיצרטופס היה צמחוני וניזון מצמחייה נמוכה.
פיו, שהיה מצויד במקור חזק ובסוללת שיניים חותכות, יכול היה לטפל גם בצמחייה קשה.
בקדם הלסת העליונה (premaxilla) היו 26 שקעי שיניים, כאשר בכל שקע עמוד של מספר שיניים הנמצאות זו מעל זו, כאשר רק השן העליונה משתתפת בלעיסה והשיניים שמתחת מחליפות אותה כאשר היא נשחקת ונושרת.
הוונדיצרטופס היה שייך לתת-משפחת הצנטרוזאורים והיה צנטרוזאורי פרימיטיבי וקדום יחסית.
הוא חי כ-79 מיליון שנה לפני זמננו, בגיל הקמפן (קרטיקון עליון).
ונדיצרטופס נתגלה לראשונה ב-2010 בדרום אלברטה שבקנדה על ידי ציידת המאובנים ונדי סלובודה (Wendy Sloboda).
הוא תואר ב-2015 ונקרא על שמה.
שם המין pinhornensis הוא על שם שמורת פינהורן בה נתגלה.
באתר נתגלו כ-200 עצמאות מאובנות של ונדיצרטופס שהרכיבו 4 פרטים: 3 בוגרים וצעיר.
ונדזיגולה (בליטאית: Vandžiogala, ונדז'יוגלה; בפולנית: Wędziagoła, ונדז'יאגולה; ביידיש: ווענדזיגאלע) היא עיירה במחוז קובנה שבליטא, כ-29 ק"מ צפונית לקובנה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ונדזיגולה נזכרת לראשונה בשנת 1384, בעת שהתרחש בה קרב בין הליטאים ובין חיילי המסדר הטבטוני.
במהלך מרד ינואר, בשנות ה-60 של המאה ה-19, השתתפו במעשי ההתקוממות רבים מבני העיירה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-350 יהודים, רוב תושביה, והתקיימו בה שלושה בתי כנסת, בית מדרש, חדרים ובית ספר עברי.
בתקופה הסובייטית שהחלה בשנת 1940, נסגרו בעיירה המוסדות הציוניים, והולאמו חלק מעסקי היהודים בה.
ב-25 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו גזירות שונות על יהודי המקום, ובהן הגבלות תנועה, סימון בתים, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה.
ב-8 ביולי 1941 רצחו ליטאים 68 יהודים מהעיירה בחורשה הסמוכה לבית העלמין היהודי ביישוב, ויתר יהודי היישוב רוכזו בגטו שהוקם במקום.
ב-9 באוגוסט 1941 פשטו ליטאים על הגטו, לקחו למעלה מ-100 יהודים שהתפללו בבית הכנסת במקום, והעבירו אותם לעיירה בובט (Babtai).
שם נכלאו כשבועיים במבנה בית הכנסת המקומי, ונרצחו לאחר מכן.
ב-28 באוגוסט 1941 הועברו לבובט יתר יהודי הגטו שבעיירה, ונרצחו במקום.
ונדה מקוך-קורולסקה (בפולנית: Wanda Makuch-Korulska, 12 באוקטובר 1919, ורשה – 1 באפריל 2007, ורשה) הייתה נוירולוגית, פרופסורית באוניברסיטה הרפואית של ורשה וחסידת אומות העולם מפולין.
לאחר תום לימודיה בבית הספר התיכון נרשמה מקוך-קורולסקה ללימודי רפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת ורשה.
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה ב-1939 הייתה מקוך-קורולסקה חברה בארמייה קריובה.
היא הייתה מדריכת נשים בתא מחתרת של המחתרת הפולנית.
באוגוסט 1944 הייתה מקוך-קורולסקה מהמורדים שהשתתפו במרד ורשה הפולני.
מקוך-קורולסקה נכנסה לגטו ורשה כדי לעזור לידידה יהודית, הלינה ואלפיש (Walfisz).
מקוך-קורולסקה השיגה מסמכי זהות של ארית עבורה וכך סייעה לוואלפיש להימלט מהגטו.
מקוך-קורולסקה סייעה לוואלפיש למצוא מקלט מחוץ לגטו אצל יהודייה אחרת שחייתה במסתור בעזרת המחתרת הפולנית.
ואלפיש נעצרה על ידי הגסטפו וביולי 1943 נשלחה למחנה הריכוז ברגן-בלזן, אך שרדה את השואה.
היא שבה לוורשה וחידשה את ידידותה עם מצילתה, מקוך-קורולסקה.
בשנת 1947 השלימה מקוך-קורולסקה את לימודי הרפואה ובשנת 1952 השלימה את התמחותה בנוירולוגיה באוניברסיטת ורשה.
במחקרה התמקדה בסימפטומים נוירולוגיים של תסמונת קושינג.
בין עיסוקיה הרפואיים הייתה רופאת שגרירות ארצות הברית בפולין.
בשנת 1994 הכיר יד ושם במקוך-קורולסקה בתור חסידת אומות העולם.
ונדל נסימנטו בורז'ס (בפורטוגזית: Wendell Nascimento Borges, נולד ב-20 ביולי 1993 בפורטלזה שבברזיל), הידוע בכינוי ונדל, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בפורטו ובנבחרת ברזיל.
ונדל גדל בברזיל, ושיחק בנעוריו במועדון איראטי ממדינת פרנה.
בשנת 2012 עבר ונדל למועדון לונדרינה, גם הוא מפרנה, שם הופיע 40 פעמים, זכה באליפות של מדינת פרנה, ונבחר כבלם הטוב ביותר במדינת פרנה לשנת 2013. ונדל הושאל במהלך תקופתו בלונדרינה לתקופה קצרה במועדון הכדורגל פרנה, ובהמשך, למועדון הפאר הברזילאי גרמיו, בו ונדל שיחק עונה אחת בהצטיינות.
בפברואר 2014 חתם ונדל בן ה-21 בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה על חוזה לחמש שנים.
את הבכורה ערך באוגוסט 2014 כאשר החליף את סבסטיאן בניש בניצחון 0–6 על אלמניה ולדלגסהיים במסגרת הגביע הגרמני.
ב-21 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה בבונדסליגה בהפסד 1–4 לוולפסבורג כאשר שיחק 90 דקות.
במרץ 2015 הבקיע ונדל את שער הבכורה, בניצחון 0–4 על שטוטגרט.
את עונת 2014/15 סיימו ונדל ולברקוזן במקום הרביעי בבונדסליגה, והשתתפו בליגת האלופות בעונת 2015/16, שם הודחו בשלב הבתים והמשיכו לליגה האירופית, ממנה הודחו בשמינית הגמר.
במהלך עונת 2015/16 ונדל הציג יכולת גבוהה מאוד וזכה להתעניינות ממועדונים רבים.
ב-19 באוגוסט 2021 חתם ונדל בפורטו לארבע שנים.
ונדל שיחק בנבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 21. בשנת 2014 זכה ונדל עם נבחרת ברזיל עד גיל 20 בטורניר טולון שנערך בצרפת, לאחר שגברו על הנבחרת המארחת בתוצאה 2–5. ב-23 במרץ 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 על במשחק ידידות.
בלם העונה במדינת פרנה: 2013
ונדה סייקס היא קומיקאית ושחקנית אמריקאית.
סייקס נחשבת לאחת הקומיקאיות המצליחות בהוליווד ומרבה לדון ב"סוגיית האפרו-אמריקאים" בארצות הברית.
סייקס נולדה בווירג'יניה וגדלה באזור וושינגטון.
אמה, מריון לואיז, עבדה בבנק ואביה, הארי אלסוורת סייקס, היה קולונל בצבא ארצות הברית שהועסק בפנטגון.
היא למדה בתיכון במרילנד ותואר ראשון בשיווק באוניברסיטת המפטון בווירג'יניה.
עבודתה הראשונה הייתה בסוכנות הביטחון האמריקאית (NSA), שם עבדה במשך חמש שנים.
סייקס עבדה בסוכנות לביטחון לאומי.
משלא הייתה מרוצה מעבודתה בסוכנות, החלה להופיע כסטנדאפיסטית בשנת 1989.
ב-1992 עברה לניו יורק והחלה לעבוד כעורכת ספרים.
ב-1997 הצטרפה לצוות הכותבים בתוכניתו של כריס רוק ואף השתתפה במספר תפקידי אורח בתוכנית.
צוות הכתיבה היה מועמד לפרס אמי ארבע פעמים וזכה פעם אחת בשנת 1999.
בשנות האלפיים החלה להופיע באופן קבוע בסדרה "תרגיע" של לארי דייוויד, בה שיחקה את עצמה וגינתה את דייוויד מספר פעמים על גזענותו כלפי שחורים.
ב-2003 החלה להופיע בסיטקום משלה ברשת פוקס, "ונדה בגדול".
באותה שנה גם הופיעה בספיישל משלה בערוץ קומדי סנטרל.
היא דורגה במקום 70 ברשימת הסנדאפיסטים הטובים ביותר בכל הזמנים של קומדי סנטרל.
בנוסף לעבודתה בטלוויזיה ובקולנוע סייקס החלה לכתוב ספרים ופרסמה את ספרה הראשון "כן, אמרתי את זה" בשנת 2004.
ב־2006 החלה לככב בסדרה כרסיטין הישנה.
והשתתפה בתפקיד אורח בסדרה וויל וגרייס.
היא דיבבה בסרטים: מעבר ליער, אחי הדב 2, בלאגן בחווה, ריו ובשני הסרטים האחרונים של עידן הקרח, בתפקיד גרמי, עצלנית קרקע וסבתו של סיד.
סייקס השתתפה בסרטים הסופר אקסית שלי, חותנת בהפרעה ומבול של צרות.
באוקטובר 2006 קיבלה ספיישל בערוץ HBO והייתה מועמדת לפרס אמי על כך.
באוקטובר 2008 הופיעה בפרסומת למען קהילת הלהט"בים.
במרץ 2009 הוכרז כי סייקס תקבל תוכנית אירוח לילית חדשה ברשת פוקס.
באפריל אותה השנה דורגה במקום ה-35 ברשימת האנשים החזקים של השנה במגזין אאוט.
במאי 2009 נבחרה סייקס להופיע בארוחה השנתית ב, והייתה לאפרו-אמריקאית הראשונה וחברת הקהילה הגאה הראשונה שקיבלו כבוד זה.
באוקטובר 2009 קיבלה ספיישל נוסף בערוץ HBO.
סייקס מרבה להתארח בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס.
בשנת 2013 השתתפה בשמונה פרקים בסדרה הקומית "בית אלפא" של אמזון.
החל משנת 2015 משחקת בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הקומית "שחור-כזה" בדמותה של דפני לידו.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הקומי "באמאשל'ך" בבימויו של ג'ונתן לוין (במאי), וכן בקומדיה "אמהות רעות 2: לשרוד את החג".
בשנת 2019 נתנה את קולה לדמותה של ווייג' בסרט "אגלי דולס", שיחקה בסרט "ג'קסי" לצדו של אדם דווין וכן בסרט "שנת החתונה שלי" ובסרט הקומדיה "בשביל מה יש חברים?!".
בנוסף, החלה לשחק בסיטקום של קומדי סנטרל "שני האחרים", בדמותה של שולי קוסארק, ודיבבה בסדרת האנימציה "הארלי קווין".
בשנת 2021 יצרה לנטפליקס את הסיטקום "איך עושים את זה?" בכיכובה של סייקס.
בשנת 2023 החלה לדבב את לינדה בסדרה המונפשת "ולמה" שיצרה מינדי קלינג עבור שירות הסטרימינג "Max".
בשנת 2024 דיבבה בסרט "סנדי צ'יקס מצילה את ביקיני בוטום" את סו נאמי ודיבבה בסדרה "אבן, נייר ומספריים" בערוץ ניקלודאון.
באוקטובר 2023, סייקס, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור חתמה על מכתב פתוח לנשיא ג'ו ביידן.
ב-1991 נישאה למפיק דייב הול, השניים התגרשו בשנת 1998.
בנובמבר 2008 היא יצאה מהארון בפומבי.
חודש לפני כן נישאה סייקס לבת זוגה הצרפתייה, אלכס, משנת 2006.
אלכס ילדה זוג תאומים לא זהים ב-2009.
סייקס יצאה מהארון בפני הוריה רק כאשר הייתה בת ארבעים, והשניים התקשו לקבל את הבשורה.
הוריה לא נכחו בחתונתה, מה שהוביל לניתוק היחסים, אך עם לידת התאומים, הצדדים השלימו.
בספטמבר 2011, הופיעה סייקס בתוכניתה של אלן דג'נרס וסיפרה כי נמצא גידול לא פולשני של סרטן בשדייה.
היא עברה כריתת שד חלקית על מנת לצמצם את סיכוייה לחלות בסרטן השד.
סייקס חיה בלוס אנג'לס עם משפחתה ומבקרת רבות בביתה בפנסילבניה.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2024פרס גלובוס הזהבההופעה הטובה ביותר בסטאנד-טפ טלוויזיוניI'm an Entertainerפרס אמי האמנותיהמדבב הטוב ביותרשיחות מלוכלכותהכתיבה הטובה ביותר בספיישל וראייטיוונדה סייקס: בדרניתפרס בחירת מבקרי הטלוויזיההספיישל הקומדיה הטוב ביותרפרס גראמיהאלבום הקומדיה הטוב ביותרI'm an Entertainer
ונדי מורגן היא שחקנית אנגלייה.
ב-1980 זכתה בפרס השחקנית החדשה הטובה ביותר מטעם פרסי הקולנוע הבריטי של האיבנינג סטנדרד.
מורגן נולדה ברדלט שבמחוז הרטפורדשייר.
מורגן הופיעה בתיאטרון הלאומי בתפקיד תמר במחזה "יונדב" מאת פיטר שאפר, ובתפקיד הראשי במחזה "מרטין" מאת ז'אן-ז'ק ברנרד , עליו הייתה מועמדת לפרס אוליבייה ולפרס האיבנינג סטנדרד.
עוד בתיאטרון הלאומי שיחקה מורגן בהפקות של "חשמלית ושמה תשוקה", "Bacchai", "קרינגטון", "הן לא תקחהו עמך", "בשוכבי גוועת", "The Pied Piper", "קוריולנוס", ובעיבוד לספר "חוות החיות".
בווסט אנד שבלונדון שיחקה מורגן במחזה "פיאף".
בטלוויזיה שיחקה מורגן בסדרת הדרמה "היהלום שבכתר" בתפקיד סוזן לייטון.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1979 יאנקים Yanks 1979 הולדת הביטלס Birth of the Beatles סינתיה לנון 1980 The Mirror Crack'd שרי 1987 אהבה במילים 84 Charing Cross Road מייגן ולס 2017 לעולם לא מאוחר Edie ננסי
ונדי אן מקלנדון-קובי היא שחקנית, מפיקה וקומיקאית אמריקאית.
מוכרת מתפקידה בסרט הקומדיה "תקועים בחופשה", ותפקידה בסדרות הקומיות "הגולדברגים" ו-"רינו 911".
נולדה בשם ונדי אן מקלנדון (Wendi Anne McLendon) בבלפלאוור, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-בפטיסטית.
בשנת 2000 סיימה לימודי תואר ראשון במדעי הרוח וכתיבה יוצרת מאוניברסיטת מדינת קליפורניה בלונג ביץ' (CSULB).
מקלנדון-קובי התחילה את הקריירה שלה בתפקיד סגן קלמנטיין ג'ונסון בסדרת הקומדיה "רינו 911!", בין השנים 2003 עד 2008. בשנת 2006 שיחקה גם בסדרה "הבלתי משודכים" בתפקיד ראשי, ששודרה ב-2006 ולא האריכה ימים.
בין השנים 2010 עד 2013 היה לה תפקיד אורח חוזר בסדרת הטלוויזיה "חוקי המשחק".
השתתפה במספר פרקים בקומדיה "משפחה מודרנית".
החל משנת 2013 היא מככבת בסיטקום "הגולדברגים", בתפקיד האם בוורלי גולדברג.
מקלנדון-קובי השתתפה במספר סרטי קולנוע: "סמנתה", "על גופתה המתה", "מסיבת רווקות", "מג'יק מייק", "תקועים בחופשה", "רינו 911!: מיאמי", "קובה אהובתי", הסרט "שלום, קוראים לי דוריס" ומספר סרטים נוספים.
בשנת 2012 שיחקה בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
בשנת 2017 שיחקה בסרטו הביוגרפי של פיטר לנדסמן "האיש שהפיל את הבית הלבן", בכיכובו של ליאם ניסן.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקומי "מה גברים רוצים".
מאז 1996 היא נשואה לגרג קובי.
למה לצפות כשאתם מצפים (2012)
מלכי ואן נייס (2012) - סרט טלוויזיה
שלום, קוראים לי דוריס (2015)
פליימוביל: הסרט (2019) - דיבוב
הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל (2024) - דיבוב
ברית הנשף (אנ') (2023) - סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני
אן גוונדלין "ונדי" קרייג היא שחקנית אנגלייה.
בין השנים 2003 עד 2011 שיחקה בתפקיד אחות ראשית בסדרת הטלוויזיה "The Royal".
קרייג נולדה בסקריסטון שבמחוז דרהאם, לחוואי ג'ורג' קרייג ולאשתו אן.
היא למדה בבית הספר התיכון לבנות של דרהאם, בתחילה כתלמידת יום ובהמשך בפנימייה.
ב-13 באוקטובר 2007 ביקרה קרייג במקום לכבוד פתיחת בניין חדש הקרוי על שמה.
היא עברה את מבחני Eleven-plus והמשיכה ללמוד בבית ספר תיכון דרלינגטון.
כשהייתה בת 12 עברה המשפחה לפיקטון והיא למדה בבית ספר יארם גראמר סקול.
את הכשרתה כשחקנית רכשה בבית הספר למשחק Central School of Speech & Drama.
אחת מהופעותיה הראשונות בטלוויזיה הייתה בפרק "The Gallows Tree" בסדרה "Danger Man" יחד עם פטריק מקגוהן.
החל מאמצע שנות החמישים של המאה העשרים שיחקה קרייג בסרטי קולנוע בריטים כגון "המשרת" (1963), ו"נאני" (1965) עם בטי דייוויס, אבל היא החלה להתפרסם כשהופיעה בקומדיות המצבים הבריטיות בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים.
ב-1969 זכתה קרייג בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרה.
ב-1971 הופיעה ב-"...And Mother Makes Three" של ITV, בו גילמה אם חד-הורית, שבהמשך הפך לסדרה " ...And Mother Makes Five".
בין 1978 עד 1983 שיחקה בקומדיה המצליחה "פרפרים" של ערוץ BBC2.
קרייג חזרה להופיע בדרמה בשנים 1981 עד 1983 בסדרה "נאני", אותה יצרה וכתבה מספר פרקים.
היא שיחקה בתפקיד ג'ונתן מאר, שם עט בו השתמשה לכתיבת פרקים בסדרה "...And Mother Makes Five".
בין 2003 עד 2011 שיחקה קרייג בתפקיד אחות ראשית בשם "טופי" בסדרה "The Royal" של ITV.
היא המשיכה להיות מזוהה עם קומדיות ושיחקה ב-1993 ו-1994 בתפקיד ראשי בדמות אנני בסדרה "Brighton Belles", הגרסה הבריטית לסדרה הקומית "בנות הזהב".
קרייג הופיעה בתפקיד אמו של רג'י בקומדיה של BBC1 "רג'י פרין" (עונה ראשונה ב-2009, ועונה שנייה ב-2010), עיבוד מחודש לסדרה משנות השבעים של המאה העשרים בשם "The Fall and Rise of Reginald Perrin".
ב-2012 השתתפה קרייג בתפקיד אורח בפרק בסדרה "מאסטר שף" לצדם של כוכבי קומדיות מצבים משנות השבעים של המאה העשרים.
בינואר 2014 הופיעה בדרמה הפופולרית "דרך ווטרלו" של ה-BBC.
בפברואר 1970 הפתיע אותה המנחה איימון אנדרוז והוקדשה לה תוכנית של "אלה הם חייך".
קרייג הייתה נשואה לג'ק בנטלי, נגן טרומבון, תסריטאי ועיתונאי, החל מ-1955 ועד מותו ב-1994. לבני הזוג נולדו שני בנים אלאסטר ורוס.
ב-2004 התגלה שאביו האמיתי של בנה השני היה ג'ון מורטימר, שאיתו היה לה רומן קצר.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1955 Mr.
Moon מוניקה טוויג סרט טלוויזיה 1956 Man Alive!
ונדי ראסל דייוויס היא עורכת דין אמריקנית ופוליטיקאית דמוקרטית מפורט וורת', טקסס.
דייוויס ייצגה את מחוז 10 בסנאט של מדינת טקסס בין השנים 2009–2015. לפני כן, כיהנה במועצת העיר של פורט וורת'.
מאז פרישתה מהחיים הפוליטיים, משמשת דייוויס כפרשנית פוליטית.
ייסדה ארגון ללא מטרת רווח בשם Deeds Not Words (מעשים, לא מילים) הפועל לקדם נשים צעירות בפוליטיקה.
ב-25 ביוני 2013, ערכה דייוויס פיליבסטר בו נאמה במשך שלוש עשרה במטרה לחסום את החוק הטקסני שהוסיף תקנות שיגבילו את האפשרות לערוך הפלות בטקסס.
באמצעות הפיליבסטר הצליחו מחוקקים דמוקרטים לעכב את העברת החוק מעבר לסף זמן החקיקה במושב הסנאט.
החוק עבר, בסופו של דבר, במושב הבא.
בעקבות הפיליבסטר, דייוויס נחשפה לתקשורת הלאומית בארצות הברית ואף הבינלאומית.
היא התמודדה בשנת 2014 לתפקיד מושל טקסס אך הפסידה בבחירות למועמד המפלגה הרפובליקנית מועמד גרג אבוט, 59-38%.
ונדי דייוויס נולדה בשם ונדי ג'ין ראסל במערב וורוויק, רוד איילנד, בתם של וירג'יניה סטובאל וג'רי ראסל.
המשפחה עברה לגור בפורט וורת', שבמדינת טקסס ב-1973, כשהייתה בת 11. כשהייתה בת 13, התגרשו הוריה ואביה עזב את עבודתו בתאגיד NCR והחל לעבוד בתיאטרון קהילתי, צעד שהוביל לעצירת תשלום המזונות.
אימה של דייוויס, שלמדה רק עד כיתה ט' פרנסה את ארבעת ילדיה כשעבדה בעבודות שרות שונות.
בגיל 14, סייעה ונדי בפרנסת המשפחה, בכך שמכרה מינויים לעיתון יומי המקומי (The Fort Worth Star-Telegram) ובחנות לממכר מיצים.
בגיל 17, בעודה לומדת בתיכון, עברה לגור עם החבר שלה, פועל בניין, פרנק אנדרווד, ובשנת 1981, כשהייתה בת 18, היא סיימה את התיכון.
שנה לאחר מכן היא התחתנה ונולדה לזוג בת.
כשהייתה בת 19, נפרדה מאנדרווד.
דייוויס למדה באוניברסיטת טקסס בארלינגטון סמסטר אחד בלבד בגלל בעיות כלכליות ונאלצה להפסיק.
באותה התקופה, היא הכירה את בעלה השני, ג'פרי ר.
דייוויס, עורך דין וחבר מועצת העיר, בזמן שעבדה במלצרות.
היא עבדה גם כמזכירה במשרדו של הרופא, שם אחות הפנתה אותה לתוכנית דו שנתית ללימודים משפטיים במכללת מחוז טרנט.
ב־1986, היא המשיכה בלימודים באוניברסיטה הנוצרית של טקסס (TCU) ושנה לאחר מכן התחתנה עם ג'ף דייוויס.
דייוויס אימץ את בתה של ונדי ונולדה להם בת משותפות ב־1988. דייוויס עברה שתי הפלות בשנים הבאות.
במאי 1990, סיימה דייוויס תואר ראשון ובסתיו, היא עברה עם בנותיה לקסינגטון מסצ'וסטס עם תחילת לימודיה בבית הספר למשפטים של הרווארד.
הסדר זה לא צלח והבנות חזרו לחיות בטקסס עם האב.
בזמן הלימודים התנדבה בקליניקה משפטית וסייע לחולי איידס לכתוב את הוראות רפואיות מקדימות ולבני זוגם לקבל את זכויותיהם החוקיות.
במאי 1993, היא קבלה את תואר במשפטים בהצטיינות ובנובמבר 1993 התקבלה ללשכת עורכי הדין של טקסט.
ב־2005, הזוג התגרש, כאשר הבת הקטנה המשיכה להתגורר בעיקר עם אביה.
דייוויס התמודדה לראשונה על מושב מועצת העיר פורט בשנת 1996, אך הפסידה בתשעים קולות.
לאחר ההפסד היא תבעה מספר כלי תקשורת על סיקור מוטה.
אך, טענותיה נדחו על ידי בית המשפט בטקסס.
בשנת 1999, דייוויס נבחרה לחברת מועצת העיר פורט וורת.
במהלך תשע שנים בהם הייתה חברת מועצה היא עסקה בתחבורה, פיתוח כלכלי, ואתגרים מקומיים.
דייוויס ייצגה בסנאט מדינת טקסס את מחוז 10. בשנת 2008, היא ניצחה סנטור הרפובליקני המכהן קים בריימר.
ונבחרה מחדש בשנית ב-2012. בזמן כהונתה, דייוויס הייתה חברה במספר ועדות של הקונגרס.
ב-29 במאי 2011, פתחה דייוויס את הפיליבסטר על קיצוץ תקציב החינוך הציבורי ב-4 מיליארד דולר, וכתוצאה מכך כונס מושב מיוחד של הסנאט לבקשתו של מושל, ריק פרי.
דייוויס זכתה בפרסים ובהכרה במהלך כהונתה הראשונה מארגוני נשים וילדים בטקסס.
היא גם צוינה בעיתונים שונים כמחוקקת פעילה למען האזרחים ושמה הוזכר כמועמדת למרוץ לתפקיד מושל טקסס.
במרץ 2013, דייוויס הודיעה על כוונתה לרוץ בבחירות לסנאט.
אולם, ב-3 באוקטובר 2013, היא שינתה את דעתה הודיעה על מועמדותה לתפקיד מושלת טקסס במקום התמודדות בבחירות לסנאט.
פיליבסטר לשינוי חוק ההפלות בטקסס
ב-25 ביוני 2013, דייוויס ערכה פיליבסטר, כדי לחסום את הצעת החוק האוסרת ביצוע הפלות אחרי השבוע 20 של הריון, לדרוש ממרפאות המבצעות הפלות לעמוד באותם סטנדרטים של חדרי ניתוח בבתי חולים, ושרופא שמבצע הפלות הוא חבר סגל בבית חולים סמוך.
היא ניסתה להמשיך ולנאום חצות, אז הדיון בסנאט מסתיים ולא ניתן להצביע על התיקון לחוק.
אחרי 11 שעות פיליבסטר, שלוש שעות לפני חצות, סגן המושל, דוד לדוהרסט, קבע כי דייוויס סטתה מהנושא, ועל כן הוא יכול היה לכפות הצבעה בשאלה אם פיליבסטר יכול להמשיך.
למרות המאמצים של הרפובלקנים להגיע להצבעה לפני חצות, בסיועה של חברת הסנט לטיסיה ר.
ואן דה פוטה (Leticia R.
Van de Putte) שדרשה את זכות הדיבור מיושב ראש הישיבה, כמו גם קריאות עידוד וצעקות של הפעילים הפוליטיים התאספו בבירה במהלך הלילה ולקראת סיום המושב במיוחד.
מאות פעילים הגיעו לקונגרס ועודדו את דייוויס מחוץ לאולם.
הסיקור התקשורתי של התקשורת הממסדית החל רק אחרי מספר שעות אחרי האירוע, בעוד שברשתות החברתיות היו עדכונים שוטפים על האירוע.
בהמשך הלילה היה ויכוח בין הדמוקרטים לרפובליקנים האם ההצבעה התרחשה לפני או אחרי חצות.
דוהרסט לבסוף הודיע כי הצעת החוק לא עברה.
למחרת, המושל ריק פרי, כינס לישיבה מיוחדת נוספת, כדי לאפשר עוד ניסיון להעביר את התיקונים בחוק המגבילים הפלות ולדון בסוגיות אחרות.
במגזין השמרני "סקירה לאומית" (National Review) נכתב: "ונדי דייוויס ניצח את הקרב, אבל ריק פרי ניצח במלחמה." הצעת החוק נחתמה על ידי המושל ריק פרי ב-18 ביולי 2013. הפוליבסטר של דייוויס נחשב מצוין כאירוע בהיסטוריה הפמיניסטית בארצות הברית.
קמפיין לבחירת מושל טקסס ב-2014
ב -3 באוקטובר 2013, דייוויס הודיעה על כוונתה לרוץ לתפקיד מושלת טקסס בבחירות 2014. ב-4 במרץ 2014 היא זכתה בבחירות הפנימיות של המפלגה הדמוקרטית (79.1%), והביסה את ריינאלדו "ריי" מדריגל (20.9%).
דייוויס הייתה המועמדת הראשונה לתפקיד מושל טקסס מאז הובסה אן ריצ'רדס ב-1994 על ידי ג'ורג 'בוש.
בבחירות הכלליות ב-4 בנובמבר 2014 היא הפסידה למועמד הרפובליקני גרג אבוט, היועץ המשפטי של טקסס לשעבר.
ונדי לורל פרידמן היא אסטרונומית יהודיה קנדית-אמריקאית.
ידועה בזכות מדידתה של קבוע האבל וכמנהלת מצפי הכוכבים של מכון קרנגי בפסדינה בקליפורניה ובלאס קמפנאס בצ'ילה.
היא מכהנת כפרופסורית לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה באוניברסיטת שיקגו.
תחומי המחקר העיקריים שלה הם קוסמולוגיה תצפיתית, בדגש על מדידת שיעורי התרחבות היקום בעבר ובהווה, ואפיון טבעה של האנרגיה האפלה.
פרידמן גדלה בבית יהודי בטורונטו שבקנדה.
אביה, רופא פסיכיאטר, ואמה, פסנתרנית קונצרטים, עודדו את התעניינותה במדע.
למדה פיזיקה בתיכון, ובעקבות זאת החליטה ללמוד פיזיקה באוניברסיטת טורונטו.
בתחילה למדה ביופיזיקה, ובהמשך היא שינתה את המקצוע הראשי לאסטרונומיה.
היא קיבלה תואר ראשון בשנת 1979. היא המשיכה ללמוד באוניברסיטת טורונטו, וקבלה דוקטורט באסטרונומיה ואסטרופיזיקה ב-1984. באותה השנה היא הצטרפה למצפה הכוכבים של מכון קרנגי בפסדינה כפוסט-דוקטורנטית.
היא הפכה לחברת הסגל המדעי במצפה שלוש שנים מאוחר יותר, והייתה האישה הראשונה שהתמנתה לצוות המדעי הקבוע.
ב-2003 היא מונתה למנהלת של מצפי הכוכבים של מכון קרנגי.
עבודתה המוקדמת התרכזה בעיקר בקנה המידה הקפאידי.
פרידמן הובילה במשותף צוות בין-לאומי אשר כלל 30 אסטרונומים ומטרתו הייתה לחשב את קבוע האבל, שהוא מספר מפתח להערכת גיל היקום.
קבוע האבל הוא קבוע המתאר את קצב התפשטות היקום.
לאחר חישוב של קבוע האבל, ניתן להסיק את גודל היקום הנראה ואת גיל היקום.
הצוות מדד את המרחק ל-24 גלקסיות באמצעות כוכבים הנקראים משתנים קפאידים, ומדד את קבוע האבל באמצעות חמש שיטות בלתי תלויות.
החוקרים, בראשות פרידמן, פרסמו את תוצאות המחקר הסופיות בשנת 2001. עבודתם חישבה את קבוע האבל בדיוק של 10% ובכך פתרה מחלוקת ארוכת שנים.
טלסקופ מגלן הענק - GMT
פרידמן יזמה את פרויקט טלסקופ מגלן הענק וכיהנה כראש הדירקטוריון משלב היוזמה ב-2003 ועד לשנת 2015. פרויקט זה משלב אוניברסיטאות ומכוני מחקר מובילים בעולם במטרה לבנות טלסקופ אופטי בגודל 25 מטר בהרי האנדים שבצ'ילה.
הטלסקופ צפוי להיות פעיל בשנת 2029.
פרידמן נבחרה כחברה באקדמיה הלאומית למדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וכן בחברה האמריקאית לפיזיקה .
באפריל 2025 נכללה ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות תרומתה למדידת קצב ההתפשטות של היקום, מחקריה המרכזיים בנושא אנרגיה אפלה וגיל היקום, והשפעתה המתמשכת כחלוצה בתחום הקוסמולוגיה התצפיתית.
ונדי קרלוס היא מוזיקאית ומלחינה אמריקאית טרנסג'נדרית, הידועה בעיקר בזכות המוזיקה האלקטרונית והפסקולים לסרטים שלה.
היא נולדה וגדלה ברוד איילנד, ולמדה פיזיקה ומוזיקה באוניברסיטת בראון לפני שעברה לניו יורק בשנת 1962 ללמוד מוזיקה באוניברסיטת קולומביה.
היא למדה ועבדה עם מוזיקאים וטכנאים אלקטרוניים שונים במרכז הקולומביה-פרינסטון למוזיקה אלקטרונית בעיר, ופיקחה על פיתוח מותג הסינתיסייזרים של רוברט מוג, שהיו אז כלי מקלדת חדש יחסית ובלתי ידוע.
קרלוס הפכה לבולטת בשנת 1968 עם אלבומה Switched-On Bach (בתרגום חופשי, "באך מודלק"), אלבום של מוזיקה של המלחין יוהאן סבסטיאן באך מבוצעת על סינתיסייזר של מוג (אשר סייע רבות לפופולריות השימוש בו בשנות ה-70), וזכה בשלושה פרסי גראמי.
הצלחתו המסחרית הובילה למספר אלבומי מקלדת נוספים של קרלוס מז'אנרים שונים.
היא חיברה את הפסקולים לשני סרטים של סטנלי קובריק: "תפוז מכני" (1971) ו"הניצוץ" (1980), וגם את זה של "טרון" (1982) עבור וולט דיסני הפקות.
בשנת 1979 הפכה קרלוס לאחד מאנשי הציבור הראשונים שחשפו כי עברו ניתוח להתאמה מגדרית.
קרלוס נולדה (בשם "וולטר קרלוס") בפוטאקט, רוד איילנד, הראשונה מבין שני ילדים.
היא החלה שיעורי פסנתר בגיל שש, וכתבה את היצירה הראשונה שלה, "טריו לקלרינט, לאקורדיון ולפסנתר", בגיל עשר.
למדה באקדמיה של סנט רפאל, בית ספר תיכון קתולי בפוטאקט.
בין השנים 1958 ל-1962 למדה באוניברסיטת בראון וסיימה תואר ראשון במוזיקה ובפיזיקה, שבמהלכם לימדה שיעורים במוזיקה אלקטרונית בהדרכות בלתי פורמליות.
בשנת 1965 סיימה את אוניברסיטת קולומביה עם תואר שני בהלחנה, שבמהלכו כתבה פסקול למספר סרטים, וסייעה לליאונרד ברנשטיין להציג ערב של מוזיקה אלקטרונית באולם דוד גפן.
למדה אצל ולדימיר אוסצ'בסקי ואוטו לואנינג, שני חלוצי מוזיקה אלקטרונית בשנות ה-60. הם התבססו במרכז קולומביה-פרינסטון למוזיקה אלקטרונית בניו יורק, הראשון מסוגו בארצות הברית.
לאחר שאוסצ'בסקי הציע לה לעבוד באולפן הקלטות כדי לפרנס את עצמה, קרלוס החלה לעבוד כמהנדסת הקלטה ומאסטרינג באולפני ההקלטה גות'אם בניו יורק, שם עבדה עד 1968.
במהלך זמנה בקולומביה, פגשה את רוברט מוג בהופעה שנתית של אגודת הנדסת האודיו, והם החלו בשותפות.
קרלוס נתנה עצות וסיוע טכני בפיתוח הסינתיסייזר של מוג ושכנעה אותו להוסיף התקן רגיש למגע עבור דינמיקה מוזיקלית גדולה יותר, יחד עם שיפורים נוספים.
בשנת 1966 קרלוס הייתה הבעלים של סינתיסייזר מוג קטן, בו נהגה להקליט אפקטים קוליים וג'ינגלים לפרסומות טלוויזיה.
בשנת 1967, קרלוס התיידדה עם רייצ'ל אלקינד, זמרת לשעבר שהייתה בעלת רקע בתיאטרון מוזיקלי ועבדה כמזכירה של נשיא קולומביה רקורדס.
קרלוס כתבה כמה יצירות כסטודנטית.
שתיים מהן פורסמו באלבום By Request ("לפי בקשה") (1975), תחת הכותרת "דיאלוגים לפסנתר ושני רמקולים" (1963) ו"פרקים לפסנתר ולסאונד אלקטרוני "(1964).
הפרסום המסחרי הראשון שלה היה "Moog 900 Series - מערכות מוזיקה אלקטרונית", מבוא להיבטים הטכניים של סינתיסייזר מוג, שפורסם בשנת 1967.
קרלוס החלה את הקריירה המוזיקלית שלה עם Switched-On Bach, אלבום שנוצר מכמה יצירות של יוהאן סבסטיאן באך מבוצעות על סינתיסייזר מודולרי.
הרעיון עלה בסביבות שנת 1967, כאשר קרלוס ביקשה מאלקינד להקשיב ליצירות שכתבה יחד עם המוזיקולוג בנג'מין פולקמן עשר שנים קודם לכן, שאחת מהן היא האינוונציה בפה מז'ור של באך, שמצאה חן בעיני אלקינד.
התוכניות לאלבום של כמה יצירות באך התפתח משם, מה שהוביל לחוזה הקלטות עם קולומביה מאסטוורקס.
קרלוס ביצעה את היצירות עם אלקינד כמפיקה.
ההקלטה ארכה זמן רב כיוון שהכלי היה יכול לנגן רק תו אחד בכל פעם.
קרלוס מאמינה כי תרומתה של אלקינד לאלבום ולשאר יצירותיה לא מוערכת מספיק, והיא כינתה את אלקינד "השותפה השקטה" ואת עבודתה כ"קריטית להצלחה שלי".
כשפורסם באוקטובר 1968, הפך Switched-On Bach להצלחה מסחרית בלתי צפויה, ועזר למשוך תשומת לב לסינתיסייזר ככלי נגינה אמיתי, ולא כגימיק.
האלבום הגיע בשיאו למקום העשירי בטבלה של "בילבורד 200" והיה במקום הראשון בטבלת האלבומים הקלאסיים מינואר 1969 עד ינואר 1972. זהו האלבום הקלאסי השני בהיסטוריה שנמכר במעל מיליון עותקים וקיבל פרס זהב בשנת 1969 ופלטינה בשנת 1986 על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-1970 זכה האלבום בפרס גראמי לאלבום הקלאסי הטוב ביותר, לביצוע הקלאסי הטוב ביותר - סולן אינסטרומנטלי או סולנים (עם או בלי התזמורת), ולהקלטה הקלאסית המהונדסת הטובה ביותר.
קרלוס פרסמה אלבום המשך בשם The Well-Tempered Synthesizer (בעברית, "הסינתיסייזר המשווה", משחק מילים על "הפסנתר המושווה" של באך), עם יצירות מסונתזות ממספר מלחינים מתקופת באך.
לאחר שיצא בשנת 1969, האלבום הגיע למספר 199 בטבלה של "בילבורד 200" וקיבל שתי מועמדויות גראמי.
בעקבות ההצלחה של שני האלבומים עברה קרלוס לניו יורק בשנת 1971.
אחרי Switched-On Bach, הוזמנה קרלוס לחבר פסקול לשני סרטי מדע בדיוני, Marooned (1969) בבימויו של ג'ון סטורג'ס , ו"תפוז מכני" (1971) מאת סטנלי קובריק.
לאחר שהבמאים של Marooned שינו את דעתם בנוגע לפסקול, בחרה קרלוס לעבוד עם קובריק.
קטעים מהפסקול, המכיל מוזיקה מסונתזת וקלאסית של פרסל, בטהובן ורוסיני עם שימוש מוקדם של vocoder, פורסמו בשנת 1972. מאוחר יותר באותה שנה, קרלוס הוציאה אלבום של מוזיקה שלא נכללה בפסקול הסופי בשם "התפוז המכני של וולטר קרלוס".
קרלוס התנסתה עם מוזיקת אמביינט באלבום השלישי שלה, Sonic Seasonings.
האלבום שילב הקלטות שטח של בעלי חיים וטבע עם צלילים מסונתזים ומעט מנגינות על מנת ליצור "נוף מוזיקלי".
הוא הגיע למקום 168 ב"בילבורד 200" והשפיע על אמנים רבים בתחום של מוזיקת אמביינט והעידן החדש.
עד 1973 קיבלה קולומביה רקורדס מספר רב של בקשות עבור קרלוס לייצר עוד אלבום של מוזיקה קלאסית מסונתזת.
היא הסכימה לבקשה, והתוצאה, Switched-On Bach II, פורסמה ב-1973 ונמכרה במעל ל-70,000 עותקים בארצות הברית במהלך חמשת השבועות הראשונים לפרסומה.
אחריו, בשנת 1975, הוציאו קרלוס ואלקינד את האלבום By Request ("לפי בקשה"), בו נכללות יצירות של ריכרד וגנר, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ועוד מלחינים, וביצועים אלקטרוניים לשיר "אלינור ריגבי" של הביטלס ול- מאת טום ג'ונס.
בשנת 1979 פרסמה קרלוס את האלבום Switched-On Brandenburgs ("ברנדנבורגים מודלקים"), ובו כל ששת הקונצ'רטי הברנדנבורגיים מבוצעים על סינתיסייזר.
קרלוס שבה לעבוד עם קובריק עבור סרט האימה הפסיכולוגי שלו, "הניצוץ" (1980).
הפסקול לסרט פורסם בשנת 1980 על ידי האחים וורנר, ובו שני קטעים של קרלוס ואלקינד: הנושא הראשי לסרט ו"הרי הרוקי", פרשנות מחדש של "Dies Irae" מתוך של "הסימפוניה הפנטסטית" של הקטור ברליוז.
כשהעבודה על "הניצוץ" הסתיימה, אלקינד סיימה את שיתוף הפעולה שלה עם קרלוס ועברה לצרפת עם בעלה בשנת 1980, וקרלוס החלה לעבוד עם שותפתה החדשה אנמארי פרנקלין.
הפרויקט הראשון שלה עם פרנקלין החל בשנת 1980, כשחברת וולט דיסני ביקשה ממנה להקליט את הפסקול לסרט המדע הבדיוני "טרון" (1982).
הפסקול מכיל הקלטות של סינתיסייזרים אנלוגיים ודיגיטליים, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, מקהלת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ושל העוגב הגדול של "אלברט הול".
שלושה אלבומי אולפן של קרלוס פורסמו בשנות ה-80. הראשון היה Digital Moonscapes ("נופי-ירח דיגיטליים") בשנת 1984, האלבום הראשון של קרלוס שהכיל רק סינתיסייזרים דיגיטליים.
לדבריה, האלבום נכתב ל"תזמורת או העתק של תזמורת" בהשראת נושאים אסטרונומיים שונים.
ב-1986 פרסמה את Beauty in the Beast ("יופי בחיה"), שבו נראתה קרלוס מתנסה עם שיטות כיוון לא סטנדרטיות, סולמות באליים, וארבעה סולמות חדשים שהמציאה בעצמה.
קרלוס רואה את האלבום כחשוב ביותר בקריירה שלה.
אלבומה הבא, Secrets of Synthesis ("סודות היצירה"), פורסם ב-1987.
בשנת 1988 ביקשו קולומביה רקורדס מקרלוס לשתף פעולה עם מוזיקאי קומי וירד אל ינקוביק עבור פרודיה על "פטר והזאב" מאת סרגיי פרוקופייב.
ינקוביק עיבד את הסיפור והקריא אותו, בעוד קרלוס עיבדה את המוזיקה עם "תזמורת MIDI", המיזם הראשון שלה עם הממשק הדיגיטלי.
הצד השני של האלבום מכיל עיבוד הומוריסטי ל"קרנבל החיות" של קאמי סן-סנס שכותרתו "קרנבל החיות - חלק ב'".
לאחר שפורסם באוקטובר 1988, האלבום היה מועמד לפרס גראמי עבור האלבום הטוב ביותר לילדים בשנת 1989.
כדי לציין את יום השנה ה-25 של Switched-On Bach, החליטה קרלוס להקליט מחדש את האלבום עם סט חדש של כלים דיגיטליים וטכניקות הקלטה.
את התוצאה, Switched-On Bach 2000, פרסמה בשנת 1992. סינתיסייזר מוג משמש רק פעם אחת באלבום; השאר מבוצע על 13 סינתיסייזרים מודרניים.
ב-1998 פרסמה קרלוס את אלבום האולפן האחרון שלה עד כה, Tales From Heaven and Hell ("סיפורים מגן עדן וגיהנום"), אותו השוותה ל"לילה על הר קירח" של מוזורגסקי ו"מפיסטו ואלס" של ליסט, בהיותם "דוגמאות בודדות למוזיקה מפחידה".
החל בשנת 1998, קרלוס הפיקה מחדש דיגיטלית את אלבומי האולפן שלה, פעולה שהגיעה לשיאה ב-Switched-On Box Set שפורסמו בשנת 1999 וכוללים את ארבעת האלבומים הקלאסיים מסונתזים.
בשנת 2005 פרסמה אלבום בשני חלקים בשם Rediscovering Lost Scores ("גילוי מחדש של פסקולים אבודים"), שמציג שלל חומרים שלא פורסמו, כולל מוזיקה שהוקלטה עבור "תפוז מכני", "הניצוץ" ו"טרון" אך לא נכללה בסרטים.
קרלוס מספרת כי חשה דיספוריה מגדרית כבר בגיל צעיר: "הייתי בת חמש או שש...
אני זוכרת שהייתי משוכנעת שהייתי ילדה קטנה, ובהחלט העדפתי שיער ארוך ובגדים לנערות, בלי לדעת למה ההורים שלי לא ראו את זה בבירור".
בתחילת 1968 החלה קרלוס טיפול הורמונלי.
ההצלחה המסחרית של Switched-On Bach אפשרה לקרלוס לעבור ניתוח להתאמה מגדרית במאי 1972, אבל היא המשיכה לפרסם אלבומים בשם "וולטר קרלוס" במהלך שנות השבעים.
קרלוס חשפה את זהותה הטרנסית בסדרת ראיונות עם העיתונאי ארתור בל שהתקיימו בין דצמבר 1978 לינואר 1979, ופורסמה בגיליון מאי 1979 של מגזין "פלייבוי".
בשנת 1985 אמרה קרלוס על התגובה ליציאתה מהארון כי "הציבור התגלה כסובלני להפליא, או אם אתה רוצה, אדיש...
מעולם לא היה צורך בהצגה זו.
זה הוכיח את עצמו כבזבוז מפלצתי של שנות חיי."
קרלוס היא גם צלמת ליקויי חמה.
עבודתה פורסמה באינטרנט על ידי נאס"א והופיעה על עטיפת המגזין Sky & Telescope.
בשנת 1998 היא תבעה את הזמר מומוס ב-22 מיליון דולר על כך שנושא הניתוח הוזכר בשירו.
בסופו של דבר מומוס הוריד את השיר מאלבומו.
Switched-On Bach זכה בשלושה פרסי גראמי 1969:
הביצוע הקלאסי הטוב ביותר - סולן אינסטרומנטלי או סולנים (עם או בלי תזמורת)
ההקלטה מהונדסת הטובה ביותר, קלאסית
בשנת 2005 קיבלה קרלוס פרס על מפעל חיים מטעם האגודה למוזיקה אלקטרו-אקוסטית בארצות הברית "כאות הוקרה על חיים שלמים של הישג ותרומה לאמנות של מוזיקה אלקטרו-אקוסטית".
Peter & the Wolf (1988; יחד עם וירד אל ינקוביק)
ונדי סנדלר (נולדה בשנת 1949) היא בלשנית שחוקרת פונולוגיה ופרוזודיה של שפות סימנים והתפקיד של הגוף ביצירת מבנה לשוני.
פרופסור אמריטה באוניברסיטת חיפה, שם ייסדה את המעבדה לחקר שפות הסימנים ועומדת בראשה.
פיתחה מודלים לשוניים שחושפים גם את הדמיון וגם את ההבדלים בין שני הסוגים של שפות טבעיות.
מחקרה גם מתעד ומנתח את תהליך היוולדותן והתפתחותן של שפות חדשות.
סנדלר נולדה בקליבלנד אוהיו, ארצות הברית והחלה את דרכה כסטודנטית למשחק תיאטרון.
עלתה לישראל ולאחר שנה כמתנדבת בקיבוץ עין המפרץ עברה לתל אביב ועבדה כעוזרת לעוזרת במאי בתיאטרון הבימה.
מאוחר יותר החליטה לעבור למקצוע אקדמי ונרשמה ללמודי בלשנות באוניברסיטת ג'ורג'טאון בעיר וושינגטון בירת ארה"ב.
סנדלר פגשה את שפת הסימנים לראשונה בזמן שהתגוררה בוושינגטון, כשהוזמנה ללמד עברית באוניברסיטת גלודט, בה כל הסטודנטים חרשים.
מיד זיהתה קשר מסקרן בין שפות דבורות ושפות סימנים, ותובנה זו הובילה וממשיכה להוביל את מחקריה לאורך כל הקריירה.
בשנת 1987 קיבלה את הדוקטורט מאוניברסיטת טקסס באוסטין.
היא נשואה ליואב מוריה, פרופסור למתמטיקה בטכניון, אם לבת וסבתא.
סנדלר ביקשה ללמוד איך שפות של הידיים, הפנים, והגוף מצליחות להעביר את אותם המסרים באותה יעילות ומורכבות כמו שפות דבורות, אשר מועברות בערוץ פיזי כל כך שונה.
בין היתר, מחקרה בשפות סימנים אמריקאית וישראלית הוכח שהבעות ותנודות קבועות של הפנים מצטרפות למילים ומשפטים של הידיים ומשתנים לפי מטרת המשפט.
עבודתה המדעית גם מראה שמערכת מורכבת זאת דומה פורמלית למערכת של אינטונציה בשפות דבורות, ומשחקת את אותו התפקיד.
תוך כדי מחקרה הוכיחה שישנן תכונות אוניברסליות של שפות, אשר מגשרות על הבדלים משמעותיים בערוץ הפיזי שדרכו הן מועברות.
יחד עם עמיתיה היא חוקרת את שלבי ההתפתחות של שפת סימנים חדשה שנולדה ללא השפעה של שפות אחרות, בין אנשים משבט בדואי א-סייד שבנגב.
פרויקט המחקר הבין-תחומי "הדקדוק של הגוף" (GRAMBY-The Grammar of the Body) הנתמך על ידי המועצה האירופית למחקר (ERC) הוקמה ביוני 2014 במטרה להגדיר את התפקיד של הגוף בבניית מבנה לשוני ובאבולוציה של השפה האנושית.
כחלק מפרויקט מחקר זה, סנדלר סגרה מעגל כשהקימה תיאטרון לשפת הסימנים, 'אביסו', יחד עם הבמאי עתי ציטרון.
שחקני התיאטרון הופיעו במרכז סוזן דלל, בפסטיבל עכו וגם בהופעות מיוחדות בניו יורק וברנס צרפת.
2020- נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים.
2017 - פרס לנדאו - פרס מועצת הפיס לתרבות ולאמנות בקטגוריית בלשנות
2013 - מענק ERC מטעם המועצה האירופית למחקר.
הפרס נועד לממן את הפרויקט "הדקדוק של הגוף".
2004 - פרס בהט לספר העיון המקורי הטוב: שפה במרחב
ונדיס היא רשת מסעדות מזון מהיר.
נכון לשנת 2023 היא רשת ההמבורגרים השלישית בגודלה בעולם לאחר ברגר קינג ומקדונלד'ס, ומפעילה 7,166 סניפים, מתוכם 415 בבעלות החברה ו-6,751 בבעלות זכיינים, 83% מהם בארצות הברית.
ב־24 באפריל 2008 הודיעה החברה על מיזוג עם Triarc Companies Inc, חברה הנסחרת בבורסה וחברת האם של Arby's.
בעקבות המיזוג, Triarc נודעה כקבוצת ונדי / ארבי, ומאוחר יותר כ"חברת ונדי" .
החברה נוסדה בשנת 1969 על ידי איש העסקים דייב תומאס, בקולמבוס שבמדינת אוהיו.
הוא העניק לחברה את שמה על שם בתו בת ה-8. תומאס מכר המבורגרים מרובעים עם פינות שבלטו מצידי הלחמנייה העגולה, והעניקו רושם של שפע של בשר באיכות טובה, רעיון שהעתיק ממסעדה בעיר הולדתו במישיגן.
באוגוסט 1972 נפתח הסניף הראשון באמצעות זכיין, באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
המסעדה הקנדית הראשונה נפתחה בהמילטון, אונטריו בשנת 1976. בדצמבר 1976 פתחה ונדיס את המסעדה ה-500 שלה, הממוקמת בטורונטו.
במרץ 1978, ונדי פתחה את המסעדה ה-1000 שלה בספרינגפילד, טנסי.
בשנת 1978 ונדיס הקימה את רשת העוף המטוגן Sisters Chicken & Biscuits ומכרה אותה לזכיינית הגדולה ביותר שלה בשנת 1987. בשנת 1979 נפתחה הסניף הראשון באירופיה במינכן, מערב גרמניה.
באותה שנה הפכה ונדיס לרשת המזון המהיר הראשונה שהפעילה בר סלטים במסעדות שלה.
ונדיס נכנסה לשוק האסייתי על ידי פתיחת המסעדות הראשונות שלה ביפן בשנת 1980, בהונג קונג בשנת 1982, ובפיליפינים ובסינגפור בשנת 1983. בשנת 1984 פתחה את המסעדה הראשונה שלה בדרום קוריאה.
בשנת 1989, ונדיס פתחה את המסעדה הראשונה שלה ביוון בכיכר סינטגמה באתונה, והייתה רשת המזון המהיר הזרה הראשונה במדינה.
לאחר פתיחת 12 מסעדות בשלוש ערים, נטשה החברה את השוק היווני בשנת 2002. בשנת 1996 התרחבה הרשת בארגנטינה באמצעות פתיחת 18 מסעדות מקומיות.
עם זאת, כולם נסגרו כעבור ארבע שנים, בגלל המשבר הכלכלי במדינה.
בשנת 1997 חתמה על הסכם חסות עם הNHL – ליגת ההוקי הלאומית.
בשנת 1998 יצאה מדרום קוריאה על ידי סגירת כל 15 המסעדות שלה ובשנת 2000 יצאה מבריטניה, ארגנטינה והונג קונג.
בשנת 2002, לאחר מותו של המייסד דייב תומאס, נמכרה השליטה ברשת למיליארדר נלסון פלץ תמורת 2.34 מיליארד דולר.