tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין צאצאיו: רעייתו של רבי זלמן סנדר כהנא שפירא ובניה רבי אברהם דב כהנא שפירא רבה של קובנא ובעל שו"ת דבר אברהם, ורבי יעקב כהנא שפירא בעל שו"ת נאות יעקב, ההיסטוריון יוסף קלוזנר תושב שכונת הבוכרים בירושלים והסופר עמוס עוז תושב שכונת כרם אברהם בירושלים.
אלכסנדר חיין (נולד ב-6 בינואר 1946) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו עוסקים בפיזיקת העננים והוריקנים.
פרופסור אלכסנדר חיין, נולד במוסקבה, עובד במחלקה למדעי האטמוספירה במכון לחקר מדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים.
חיין סיים במוסקבה תואר שני באלקטרוניקה ופיזיקה תאורטית, ותואר שלישי במטאורולוגיה ניסויית בתחום הגיאופיזיקה.
חיין עבד במרכז ההידרו-מטאורולוגי כחוקר בכיר ובשנת 1980 מונה לראש צוות מחקר בתחום הדמיית ציקלונים טרופיים, זרימת תאים, עיצוב פרמטרים של זרימה, זרימה בשכבה אטמוספירית גבולית ופיזיקה של עננים.
חיין פיתח תבניות חדשות של עננים, המאפשרות להעריך השפעות אנתרופוגניות על ממטרים.
השימוש בתבניות אלו, סייעו לו בחקר עיצוב תופעות כגון סערה, ברק וברד ומיועדות להגברת ממטרים בארץ.
כן חקר גורמים המשפיעים על פיזור הממטרים בארץ, עם דגש על תפקידו של מחזור הבריזה החורפית.
בעקבות המחקרים, הוצעה שיטה חדשנית להגברת הגשם על ידי עיכוב יצירת הגשם בים עד הגיעו ליבשה באמצעות הוספת ריכוז אירוסולים גבוה במיוחד.
הוא פיתח שיטות רבות אשר יושמו בהצלחה בארץ, בארצות הברית, בגרמניה, ביפן ועוד.
בשנת 2008 קיבל את אות המגן לעולים בירושלים.
חיין הוא אחיינו של חתן פרס נובל פרופ' ארנסט בוריס צ'יין, והוא בן למשפחת חן.
אלכסנדר טאירוב (רוסית: Александр Яковлевич Таиров, (24 ביוני (לפי הלוח היוליאני) או ב-6 ביולי (לפי הלוח הגרגוריאני) 1885 ברומני, מחוז פולטבה, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) – 25 בספטמבר 1950 במוסקבה) היה במאי תיאטרון והוגה תיאטרון יהודי-רוסי.
אביו, יעקב קורנבליט, היה מנהל בית הספר היסודי בברדיצ'ב.
בגיל 10 עבר לגור בקייב אצל דודתו, שחקנית לשעבר.
בשנת 1905 חווה על בשרו את הפוגרום של קייב.
הוא גם נעצר פעמיים על ידי המשטרה של הצאר והחליט בעקבות זאת לעבור לסנט פטרסבורג.
שם הוא פגש לראשונה את שחקנית התיאטרון הידועה וורה קומיסרז'בסקאיה ושיחק לצידה בתיאטרון שלה תחת הבמאי המפורסם וסבולוד מיירהולד.
במקביל הוא המשיך ללמוד משפטים, לימודים אותם החל כבר בקייב.
טאירוב הסתייג מהבימוי של מיירהולד, אותו חשב למכני מדי לטעמו.
בשנת 1912 הוא ביים לראשונה הצגה בריגה.
גם אחרי מהפכת אוקטובר המשיך לעבוד ברוסיה הסובייטית.
אך בשנת 1929 היחסים עם המשטר החלו להתערער.
באוגוסט 1941 הצטרף טאירוב לוועד היהודי האנטי-פשיסטי במוסקבה.
אחרי סיום מלחמת העולם השנייה התיאטרון שבניהולו חווה התקפות חזקות עוד יותר.
זמן קצר לאחר מכן נתגלה אצל טאירוב גידול מוחי ובספטמבר 1950 נפטר.
טאירוב היה אחד היוצרים החשובים בברית המועצות בתחום התיאטרון.
הוא ניסה לשלב בין תפיסותיו של קונסטנטין סטניסלבסקי לבין אלה של מיירהולד.
הוא חלם על תיאטרון בלי מחזות כתובים.
הוא רצה ליצור שחקן שיהיה אומן בטכניקה "הפנימית" כמו גם ב"חיצונית".
בטכניקה "הפנימית" הוא התכוון למערך הרצונות, הדמיון והרגשות של השחקן, ובטכניקה "החיצונית" התכוון ליכולות הגופניות והקוליות, לנשימה וכו'.
מה שהוא כינה "סינתטי", היה הרצון לשלב בין כל האמנויות השותפות ליצירה התיאטרונית.
אלכסנדר זוסיה טוליפמן (1867 – 1935) היה איש העלייה הראשונה, ממתיישבי ראשון לציון וחבר ועד המושבה.
נולד באוקראינה, בנו של יעקב טוליפמן.
בשנת תרנ"א (1891) עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
בתקופה הראשונה התיישב ביפו ועבד ביקב בראשון לציון.
כעבור זמן בנה את ביתו במושבה ועבר להתגורר בה.
הוא נטע כרם ענבים ושקדים ועסק בגידולו.
בשנת 1909 היה חבר בוועד המושבה.
בתקופה הראשונה שלאחר הקמת אגודת הלוואה וחיסכון כיהן כגזברה.
היה מיוזמי הקמת בית המכבי בראשון לציון.
נפטר בשנת 1935 ונקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון.
לטוליפמן היה בן יחיד, דוד, וחמש בנות.
דוד נישא לשפרה, בתו של השו"ב יעקב מרדכי זינגר.
אחותיה נישאו ליעקב איכילוב (בנו של אברהם זלמן איכילוב) ושמעון כהנוב (בנו של פייבל כהנוב) וכן לשניים מבני משפחת גיסין.
דוד טוליפמן נרצח בעת עבודתו בפרדסו בידי שודדים ערבים בשנת 1943. בנם של דוד ושפרה הוא המדען יוסף טוליפמן ובתם היא שולמית אשת אליקום אוסטשינסקי, ראש המועצה הראשון של ראשון לציון.
אחת מבנותיו של אלכסנדר זוסיה טוליפמן, לאה, נישאה לנתן כהן, בנו של הרופא ד"ר אליאס כהן.
בנם הוא השופט אליעזר כהן.
בנות נוספות: רבקה ברניצקי, שרה בלוך, רחל חודורובסקי וחנה אברמוביץ (אחותה התאומה של לאה).
אלכסנדר זָצֶפִּין הוא מלחין סובייטי רוסי.
בשנת 2003 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה.
ידוע במיוחד כמחבר מוזיקה לסרטים, כולל רוב הסרטים של לאוניד גאידאי.
אלכסנדר זצפין נולד בנובוסיבירסק, אביו היה רופא מנתח ואמו הייתה מורה.
לאחר סיום בית הספר זצפין החל ללמוד במכון למהנדסי מסילות רכבת.
במרץ 1945 הוא נפלט מהלימודים וגויס לצבא.
בהיותו בצבא זצפין למד לנגן במספר כלי נגינה והתקבל ללהקה צבאית.
לאחר שחרורו מהצבא למד בקונסרבטוריון באלמטי וסיים אותו בשנת 1956. כבר באותה השנה החל לכתוב מוזיקה לסרט שהוקרן בשנת 1958.
לאחר מספר שנים זצפין עבר למוסקבה.
הוא הגיע לבירה ללא קשרים, התקשה למצוא עבודה והחל לעבוד כנגן במסעדה.
באותה תקופה לאוניד גאידאי חיפש מלחין לסרטו החדש מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק וקיבל המלצות לגבי זצפין.
הניסיון היה מוצלח ושיתוף פעולה בין הבמאי לבין המלחין נמשך לאורך שנים.
בשנת 1965 זצפין החל לכתוב מוזיקה למילים של לאוניד דרבניוב והם כתבו מעל ל-100 שירים עד לפטירת דרבניוב בשנת 1995.
במחצית שנות ה-70 זצפין הכיר את אלה פוגצ'ובה וכתב עבורה מספר שירים, לאחר הסרט "אישה ששרה" היו ביניהם חילוקי דעות ושיתוף פעולה הופסק.
בשנות ה-70 זצפין שהיה חובב רדיו הקים בביתו אולפן הקלטות עם ציוד מתקדם מאוד.
באולפן זה הוא הקליט רבים משיריו שכתב בשנות ה-70.
בשנת 1978 יצאה לאקרנים סרט חדש "31 ביוני" שכלל שירים של זצפין למילים של לאוניד דרבניוב ויורי אנטין.
הסרט זכה להצלחה, אך לאחר ששחקן הראשי אלכסנדר גודונוב נמלט לארצות הברית הקרנתו בברית המועצות הופסקה.
בשנת 1982 זצפין התחתן עם אזרחית צרפת ועזב את ברית המועצות.
בתקופה זו נמתחה עליו ביקורת בעיתונות הסובייטית על מעשה זה.
עם תחילת הפרסטרויקה בשנת 1986 זצפין, שהתגרש מאשתו, חזר לברית המועצות והמשיך לכתוב מוזיקה לסרטים ושירים.
מאז הוא מתגורר לסירוגין ברוסיה ובצרפת.
זצפין כתב מוזיקה לכ-300 שירים וכ-60 סרטים.
אלכסנדר "אלכס" ז'אני היה שחיין ושחקן כדורמים צרפתי.
שיאן עולם, במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-200 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי, פעמיים ברציפות השחיין המצטיין באליפות אירופה עם 3 מדליות, 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת בכל אחת מהן (מונטה קרלו 1947 ווינה 1950) ובעל שתי מדליות ארד אולימפיות (לונדון 1948 והלסינקי 1952) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ז'אני נולד בטולוז בן למפקח בריכות.
אחותו, ג'ינט ז'אני-סנדרל, אף היא שחיינית אולימפית שייצגה את צרפת ב-3 אולימפיאדות (לונדון 1948, הלסינקי 1952 ומלבורן 1956).
בתחרות שנערכה במרסיי ב-20 בספטמבר 1946 קבע ז'אני במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:05.4 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים וחצי של ביל סמית' מארצות הברית (2:06.2 דקות).
שיא זה החזיק מעמד 3 שנים וחצי ונשבר על ידיד ג'ון מרשל מאוסטרליה (2:04.6 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בספטמבר 1947 זכה ז'אני ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והיה לשחיין המצטיין של האליפות.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.9 שניות, לפני פר-אולוף אולסון משוודיה (58.8 שניות) ואלמר סטמארי מהונגריה (59.6 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:35.2 דקות, לפני גאורג מיטרו מהונגריה (4:50.4 דקות) ומילוסלב ברטושק מצ'כוסלובקיה (4:51.4 דקות).
הוא שיפר את שיא העולם בן ה-6 שנים של ביל סמית' (4:38.5 דקות), שיאו זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר עלי ידי הירונושין פורוהשי מיפן (4:34.6 דקות).
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:00.7 דקות, אחרי שוודיה (9:00.5 דקות) ולפני הונגריה (9:01.0 דקות).
יום למחרת האליפות, בתחרות שנערכה במונטו מחוז האלפים הימיים שבריביירה הצרפתית, הוא קבע במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 55.8 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של אלן פורד מארצות הברית (55.9 שניות).
שיא זה החזיק מעמד 9 חודשים ונשבר על ידי פורד במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה (55.4 שניות).
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ז'אני במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:08.0 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 8:46.0 דקות והונגריה (8:48.4 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.3 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 57.9 שניות ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:51.4 דקות.
שחיין מצטיין באליפות אירופה, פעם שנייה ברציפות
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בסוף אוגוסט 1950 הגן ז'אני על תאריו לאחר שזכה שוב ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והיה לשחיין המצטיין של האליפות פעם שנייה ברציפות.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.7 שניות, לפני יוראן לארסון משוודיה (59.4 שניות) ויוריס צ'בס מהולנד (1:00.3 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.0 דקות, לפני חברו לנבחרת ז'אן בואטו (4:50.1 דקות) והאנס-גינתר להמן מגרמניה (4:51.2 דקות).
בתחרות שנערכה במרסיי ב-2 באוגוסט 1951 קבע ז'אני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ביחד עם ג'וזף ברנרדו, וילי בליוש וז'אן בואטו שיא עולם חדש של 8:33.0 דקות.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה ז'אני שוב במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:45.9 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 8:31.1 דקות ויפן (8:33.5 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.9 שניות.
בתחרות שנערכה בשרלרואה בלגיה ב-22 במרץ 1953 קבע ז'אני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ג'ילבר בוזו, פייר דומניל ומוריס לוסיין שיא עולם חדש של 4:32.2 דקות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים ז'אני במקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:56.5 דקות ובמקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.2 דקות.
באולימפיאדת רומא (1960) שיחק ז'אני בנבחרת צרפת בכדורמים וסיים איתה במקום התשיעי.
בסך הכל קבע ז'אני 7 שיאי עולם ו-15 שיאי אירופה.
בשנת 1977 זכה ז'אני להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה
אלכסנדר ויטלייביץ' ז'ידקוב הוא כדורגלן עבר סובייטי ואזרי ממוצא רוסי ששיחק בעמדת השוער.
ז'ידקוב שיחק בקבוצות נפטצ'י באקו ודינמו קייב בתקופת ברית המועצות, ובשנות ה-90 שיחק שש עונות בקבוצת הפועל צפרירים חולון הישראלית.
כמו כן שיחק במשך ארבע שנים בנבחרת אזרבייג'ן.
אחרי פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון, ושימש כמאמן שוערים במספר קבוצות בליגה הרוסית.
ז'דקוב התחנך בפנימייה לכדורגלנים בעיר רוסטוב על הדון.
בגיל 16 החל לשחק בקבוצת "אטוממש וולגודונסק" מהליגה השנייה של ברית המועצות (למעשה הליגה השלישית בחשיבותה במדינה).
בגיל 18 הוזמן לשחק בקבוצת נפטצ'י באקו מליגת העל הסובייטית, תחילה כשוער שני ולאחר מכן כשוער ראשון.
בשנת 1987 שוכנע על ידי ולרי לובנובסקי לעבור לדינמו קייב.
ז'דקוב היה בסגל של דינמו קייב ארבע עונות, אך זכה לשחק במשקים מעטים, שכן השוער הראשון של הקבוצה היה ויקטור צ'אנוב.
בשנת 1991 התירה דינמו קייב את החוזה עם ז'ידקוב, והוא שיחק כמה חודשים בקבוצת ניבה ויניצה מליגת העל האוקראינית.
לאחר מכן נסע לאוסטריה, שם שיחק בקבוצה מהעיר מדלינג.
בשנת 1993 הגיע ז'דקוב לישראל והצטרף לקבוצת הפועל צפרירים חולון.
במשך כחמש עונות וחצי היה ז'דקוב השוער הראשון של הקבוצה, ששיחקה ברוב אותן השנים בליגה הבכירה (מלבד עונת 1997/1998), ובמדיה ערך 151 הופעות.
במהלך עונת 1998/1999 עזב ז'ידקוב את צפרירים ועבר לקבוצת אנז'י מחצ'קלה ששיחקה אז בליגת המשנה הרוסית, ובשנת 2000 עלה עם הקבוצה לליגת העל הרוסית.
בשנת 2002 עבר ז'דקוב לקבוצת טום טומסק, ששיחקה אז בליגת המשנה הרוסית.
בתום שתי עונות פרש ממשחק פעיל, ולאחר מכן שימש כמאמן שוערים ועוזר מאמן בקבוצות שונות.
ז'דקוב זומן כמה פעמים לנבחרות הצעירות של ברית המועצות, אך לא שותף באף משחק רשמי של הנבחרת.
בשנת 1988 זומן לנבחרת הבוגרת והשתתף בשני משחקים לא רשמיים באיטליה, אך לא שותף במשחקים רשמיים.
בשנת 1994 קיבל פנייה ממאמן נבחרת אזרבייג'ן דאז, אשר שיחק בעברו עם ז'דקוב בנפטצ'י באקו.
כדי לשחק בנבחרת ויתר ז'דקוב על אזרחות אוקראינית וקיבל אזרחות אזרית.
לזכותו של ז'ידקוב 21 הופעות במדי הנבחרת, ועמה השתתף במוקדמות מונדיאל 1998 ובמוקדמות יורו 1996.
הרב אלכסנדר זוסמן אדלר היה רב גרמני, רבה של קהילת יהודי ליבק-מויסלינג וחבר מועצת העיר ליבק.
אדלר נולד בכפר שוובהיים שבפרנקוניה התחתונה, בנם הבכור של הסוחר שמשון אדלר (1784–1867) ושל אשתו מרים בת אהרן פרנקל (נפטרה ב-1846).
לאחר מותה של מרים נשא אביו את חנה אופנהיימר, ונולדו להם שני בנים, אברהם ובנימין, ובת בשם אליזבת.
הוא למד בבית ספר בעיר מגוריו שוובהיים (Schwebheim), ולמד שיעורים פרטיים בתלמוד בעיר באד קיסינגן.
לאחר סיום בית הספר היסודי החל ללמוד בגימנאזיום לודוויציאנום (Gymnasium Ludovicianum) בשוויינפורט (Schweinfurt), אותה עזב עם קבלת תעודת הבגרות ב-1839. מאוקטובר 1839 למד באוניברסיטת וירצבורג פילולוגיה ומחשבת ישראל.
במהלך לימודיו באוניברסיטה לימד הרב אדלר בישיבה של הרב יצחק דב במברגר.
בקיץ 1845 סיים את לימודיו הגבוהים, והוא נסמך לרבנות על ידי הרב אברהם וכסלר בעיר הולדתו שוובהיים, ועל ידי הרב חיים שוורץ בקרומבאך (Krumbach).
באותה עת שימש מורה פרטי.
בין ה-12 ל-19 ביוני 1844 נערכה בבראונשווייג אספת רבנים רפורמים.
רבניה האורתודוקסים של גרמניה החליטו לפרסם תגובה שתסביר את עמדת היהדות האורתודוקסית, שחיבורן הוטל על הרב אדלר.
באותה תקופה יצר קשר עם הרב ד"ר שמואל אנוך , עורך עיתון "שומר ציון הנאמן", שבו פורסמו הטענות.
הרב אדלר עבר לצפון גרמניה, תחילה לאלטונה (בעבר עיר נפרדת וכיום שכונה בהמבורג), שבה נסמך ב-1847 על ידי רב העיר יעקב אטלינגר.
באותו זמן הייתה ישיבת יהודים בליבק אסורה מלבד עבור "יהודי החסות", והקהילה היהודית התיישבה בכפר מויסלינג (Moisling) שבקרבת העיר.
הרב אדלר מונה לעוזר הרב, הרב אפרים פישל יואל (1795-1851), שלימים היה לחותנו.
תפקידו העיקרי של הרב היה מענה על שאלות הלכתיות של בני הקהילה, והוא חויב לשאת דרשה בשבת שובה ובשבת הגדול.
לאחר פטירת הרב פישל ב-1851, ירש את משרת חותנו ומונה לרב הקהילה.
את הדרשה הראשונה שלו בבית הכנסת במויסלינג נשא בשבת פרשת יתרו תרי"א (1851).
בשנת 1858, כשבוטלו חוקי האפליה שהוטלו על יהודי מויסלינג, קיבלה הקהילה היהודית היתר לעבור לעיר ליבק עצמה.
עברו מספר שנים עד ששוכנע על ידי בני הקהילה שעברו לליבק לעבור לשם גם הוא; גם אז, המשיך להגיע למויסלינג על מנת לדרוש בשבתות.
לבד מכהונתו כרב העיר ליבק, לימד בתלמוד-התורה של העיר והעביר שיעורים פרטיים בביתו.
בשנת 1855 דחה בקשה שקיבל, לעבור לשמש כרבה של העיר שוורין.
ב-1864 השתתף ב"תהליך קומפרט" בווינה כנציג האורתודוקסיה ההונגרית.
מ-1855 עד מותו היה חבר מועצת העיר ליבק.
אסתר קרליבך, סופרת ומשוררת, ואשתו של הרב שלמה קרליבך, ששימש רב העיר לאחר הרב אדלר
אפרים אדלר, רופא ופעיל בקהילה היהודית של ליבק.
בני הזוג נקברו, שניהם, בבית הקברות היהודי במויסלינג.
אילן יוחסין - מצאצאיו, משפחת קרליבך
אלכסנדר "סשה" זְבֶרֵב הוא טניסאי גרמני.
אלוף אולימפי בטורניר הטניס באולימפיאדת טוקיו (2020).
זברב זכה באליפות סבב המאסטרס העולמי 2018. נכון ליוני 2025 הוא זכה ב-24 תארים אישיים ומדורג במקום ה-3 בעולם בסבב ה-ATP.
זברב נולד בהמבורג שבגרמניה, הוא בנם של טניסאיי העבר הרוסים אלכסנדר זברב ואירנה זברבה, ואחיו הצעיר של הטניסאי מישה זברב.
באוקטובר 2020 זברב הואשם על ידי בת זוגו לשעבר אולגה שאריפובה, באלימות פיזית והתעללות רגשית, שלטענתה חוותה ממנו בשנת 2019 בה היו בזוגיות.
בתגובה זברב הכחיש את האשמות נגדו.
באוקטובר 2021 ארגון הטניס העולמי של הגברים ATP הודיע כי הוא פותח בחקירה על האשמות אלו.
בינואר 2023 בתום החקירה, ה-ATP הודיע כי החקירה לא הצליחה לקבוע אם זברב ביצע את העבירות המיוחסות לו בשל חוסר בראיות מספקות ולכן לא ינקוט צעדים כנגד השחקן.
זברב מאובחן כחולה בסוכרת מסוג 1. ב-2022 הקים קרן המסייעת לילדים ומבוגרים להתמודד עם המחלה.
זברב היה מדורג ראשון בגילאי הנוער, הוא סיים שני באליפות צרפת הפתוחה 2013 לנוער, הגיע באותה שנה לחצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לנוער, וב-2014 זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה לנוער.
כמקצוען, זכה לראשונה בטורניר מסבב הצ'לנג'רס, כשניצח ביולי 2014, בטורניר ספרקאסן בבראונשווייג שבגרמניה., בהמשך אותו חודש, הגיע עד לחצי הגמר באליפות גרמניה הפתוחה בטניס.
במאי 2015, זכה בתואר השני שלו בסבב הצ'לנג'רס, כשניצח בטורניר היילברון בגרמניה.
בעקבות הניצחון, נכנס לראשונה לרשימת 100 הגברים המדורגים ראשונים בסבב ה-ATP.
ביוני 2015 נכנס לראשונה להגרלה הראשית בטורניר גראנד סלאם, והפסיד בסיבוב השני באליפות וימבלדון 2015.
ב-2016 דורג לראשונה בין ה-25 הראשונים בעולם.
הוא סיים שני בטורניר ניס, לאחר הפסד בגמר לדומיניק תים, סיים שני בטורניר האלה, לאחר ניצחון בחצי הגמר על רוג'ר פדרר והפסד בגמר לפלוריאן מאייר.
בספטמבר 2016, זכה בטורניר סנקט פטרבורג, לאחר שגבר בגמר על המדורג שלישי בעולם סטאן ואוורינקה.
במאי 2017, זכה בטורניר מינכן מסבב המאסטרס 250. בהמשך החודש זכה בתואר המאסטרס 1000 הראשון שלו, אחרי ניצחון בגמר טורניר רומא על המדורג שני בעולם נובאק ג'וקוביץ'.
בעקבות הזכייה העפיל למקום העשירי בעולם.
באוגוסט 2017, זכה בטורניר וושינגטון, בהמשך החודש זכה בטורניר המאסטרס 1000 השני שלו אליפות קנדה הפתוחה במונטריאול, והתואר השישי שלו, עם ניצחון על רוג'ר פדרר בגמר 6–3, 6–4. בעקבות הישגיו טיפס למקום השלישי בעולם.
במאי 2018, הגן על תוארו וזכה שוב בטורניר מינכן, לאחר ניצחון בגמר על נובאק ג'וקוביץ' מסרביה (1 בעולם), ובחצי הגמר על רוג'ר פדרר משווייץ (3 בעולם).
באותו החודש זכה גם בטורניר מדריד מסבב המאסטרס 1000. באוגוסט, זכה בפעם השנייה בטורניר וושינגטון.
באליפות צרפת הפתוחה 2018 הודח ברבע הגמר על ידי דומיניק תים.
בגמר ה-ATP זכה במקום הראשון, לאחר שניצח את המדורג שלישי בעולם רוג'ר פדרר בחצי הגמר, וגבר בגמר על המדורג ראשון נובאק ג'וקוביץ'.
ב-2019, הודח פעם נוספת ברבע גמר אליפות צרפת הפתוחה, כשהפסיד לנובאק ג'וקוביץ', ובאליפות ארצות הברית הפסיד בשמינית הגמר לדייגו שוורצמן.
בטורניר שאנגחאי מאסטרס, הפסיד בגמר לדנייל מדבדב, לאחר שברבע הגמר גבר על רוג'ר פדרר.
בטורניר גמר ה-ATP, השיג ניצחונות בשלב הבתים על דנייל מדבדב ועל רפאל נדאל, ובחצי הגמר הפסיד לדומיניק תים.
בשנת 2020, הגיע לראשונה בקריירה, לגמר טורניר גראנד סלאם באליפות ארצות הברית הפתוחה, והפסיד לדומיניק תים בחמש מערכות.
באליפות אוסטרליה הפתוחה 2020 הגיע לחצי הגמר, הישג השיא שלו בטורנירי גראד סלאם, בטרם הודח בידי דומיניק תים.
ב-2021 זכה באליפות מדריד הפתוחה לאחר שגבר בדרך על רפאל נדאל, דומיניק תים ומתאו ברטיני.
ביוני 2021, העפיל לראשונה לחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה 2021. ביולי 2021, זכה במדליית זהב בטורניר הטניס באולימפיאדת טוקיו 2020, כשניצח את קארן חצ'אנוב הרוסי (25) בשתי מערכות 3:6, 1:6. בדרך לתואר, הוא הדיח את המדורג ראשון נובאק ג'וקוביץ', בחצי הגמר.
זברב הפך לטניסאי הראשון בגרמניה שזוכה בזהב, שנים אחרי ששטפי גראף עשתה זאת באולימפיאדת סיאול 1988. באוגוסט 2021 זכה בטורניר סינסינטי.
בנובמבר 2021 זכה בגמר סבב ה-ATP במאסטרס טורינו שבאיטליה.
הוא גבר בחצי הגמר על נובאק ג'וקוביץ' ובגמר ניצח את דנייל מדבדב.
ב-2022 הגיע לחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה, אולם נפצע במהלך המערכה השנייה במשחק חצי הגמר מול רפאל נדאל ונאלץ לפרוש מהתחרות.
ב-2024 זכה באליפות איטליה הפתוחה ובפריז מאסטרס והגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה בו הפסיד לקרלוס אלקרס.
ב-2025 הגיע לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בו בפסיד ליאניק סינר.
באפריל זכה בפעם השלישית בטורניר מינכן ששודרג לראשונה לטורניר מסדרת 500 של סבב ה-ATP.
זברב חבר בנבחרת גביע דייוויס של גרמניה, השתתף לראשונה במשחקי הנבחרת במרץ 2016, והפסיד פעמיים במפגש מול נבחרת צ'כיה.
ב-2018, סייע לנבחרת להעפיל לשלב רבע הגמר.
הוא ייצג את גרמניה בגביע הופמן מ-2017. בטורנירים ב-2018 וב-2019 שיתף פעולה עם אנג'ליק קרבר, והשניים הפסידו פעמיים רצופות בגמר לנבחרת שווייץ (פדרר ובלינדה בנצ'יץ').
בשנים 2020 ו-2021 ייצג את גרמניה בגביע ה-ATP ומ-2023 מייצג את המדינה בגביע יונייטד והוביל את הנבחרת לזכייה בגביע ב-2024 לאחר ניצחון על פולין בגמר.
אלכסנדר ולדימירוביץ' זַכַרְצֶ'נְקוֹ היה מנהיגה הנבחר של הרפובליקה העממית של דונצק.
הוא נבחר כראש הממשלה של הרפובליקה שפרשה מאוקראינה במהלך שנוי במחלוקת שלא זכה להכרה מצד הממשל האוקראיני, כבר באוגוסט 2014, לאחר פרישת קודמו בתפקיד אלכסנד ברדיי, והמשיך בתפקיד כשניצח בבחירות המוקדמות שנערכו בנובמבר אותה שנה.
הוא נהרג בפיצוץ מטען צד בבית קפה שבו ישב בשדרות פושקין בדונצק.
רוסיה ואוקראינה האשימו אחת את השנייה באשר לאחריות לרצח זכרצ'נקו.
אלכסנדר זיסל בלסקי, המכונה "זוס", (19 באוקטובר 1912 – 18 באוגוסט 1995) היה מנהיג יחידת הפרטיזנים של בלסקי שהצילו כ-1,200 יהודים מהצבא הגרמני הנאצי בבלארוס במהלך מלחמת העולם השנייה.
נולד ב-19 באוקטובר 1912 לדוד ובילה בלסקי, משפחה פולנית יהודית יחידה בכפר סטאנקיביץ' (כפר קטן הממוקם בין העיירות נובוגרודק ולידא באזור הקרסי בפולין הכבושה, כיום אזור מערב בלארוס).
עם בני המשפחה נמנים אחיו של אלכסנדר: טוביה, עשהאל ואהרון.
לאחר כיבוש הכפר על ידי הגרמנים, זוס ואחיו טוביה ועשהאל התבקשו להצטרף לצבא הסובייטי ולהילחם לצידו במבצע ברברוסה (תוכנית המבצעים, שהוכנה על ידי המטה הכללי של צבא גרמניה למלחמה נגד ברית-המועצות וכיבושה על ידי הנאצים ובעלות בריתה) אך לאחר תום המבצע זוס ואחיו ברחו לכפר הולדתם סטאנקיביץ', היכן שהוריהם התגוררו.
לאחר הגעת הצבא הגרמני לכפר ולקיחתם של בני משפחתם, הצליחו זוס, עשהאל, טוביה ואהרון לברוח ליער.
בני משפחתם נרצחו בגטו נובוגרודק באוגוסט 1941.
לאחים בלסקי הצטרפו פליטים יהודים מהכפרים הקרובים שהצליחו לברוח, וזוס ואחיו הקימו את יחידת בלסקי, יחידת פרטיזנים אשר התחבאה ביערות בלארוס במהלך המלחמה.
זוס ואחיו הצליחו להציל 1,236 יהודים על ידי כך שהבריחו אותם מהגטאות זמן קצר לפני שפינו אותם ליערות וכך הצילו אותם מהצבא הגרמני ושליחתם למחנות העבודה.
זוס עזב את יחידת הפרטיזנים ועבר להילחם לצד הצבא האדום למשך כמה חודשים ולאחר מכן חזר ליחידה.
במהלך המלחמה איבד את אשתו הראשונה, קיריל ברובסקי, ואת בתו הפעוטה, שתיהן נרצחו על ידי הצבא הגרמני.
במהלך המלחמה התחתן זוס בפעם השנייה עם אחת הפליטות, סוניה בולדו בת ה-18.
זוס ואחיו טוביה ואהרון לאחר שהייה בפולין עלו לארץ ישראל ונלחמו במלחמת העצמאות, אך ב-1956 היגר זוס לניו יורק, שם קנה צי מוניות והקים חברת הובלות עם אחיו טוביה.
אלכסנדר זיסל בלסקי נפטר בגיל 82 ב-18 באוגוסט 1995. לזוס ואשתו סוניה נולדו שלושה בנים: דוד, ג'י וצבי.
ג'י שירת בהתנדבות בצה"ל ב-1973 ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה.
בניו של ג'יי, מתתיהו ואלן, שירתו בכוחות המיוחדים בצה"ל.
אלכסנדר ניקולאייביץ' חצקביץ' הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק כקשר, היום מאמן.
חצקביץ' הוא בוגר בית הספר לספורט של דינמו מוסקבה (מאמנו הראשון היה מיכאיל ברטצ'ניה).
בשנת 1990 שיחק במדי דינמו מינסק
מאז 1992 שיחק בדינמו מינסק.
בנבחרת הלאומית של בלארוס (1993–2005) ערך 38 הופעות, הבקיע 4 שערים.
הוא החל את קריירת האימון שלו בדינמו מינסק לאחר פיטוריו של פיטר קאצ'ורו בשנת 2007. הוא היה מאמן שחקן.
עזב את הקבוצה באותה שנה.
התאחדות הכדורגל הבלארוסית מינתה אותו למאמן הראשי של נבחרת הנוער של בלארוס.
ביולי 2008, מונה למאמן ויטבסק.
מפברואר 2010 עד 2011 - עוזר מאמן ראשי של נבחרת אוקראינה.
משנת 2010 עד 2013 אימן את קבוצת הנוער של דינמו קייב.
בשנת 2014 מונה למאמן קבוצת דינמו-2 והביא איתו מספר שחקני נוער לרבות אנטון בראטקוב.
ב-4 בדצמבר 2014 מונה למאמן הראשי של נבחרת בלארוס בכדורגל.
הוא פוטר ב-6 בדצמבר 2016 לאחר 4 משחקים בטורניר המוקדמות למונדיאל 2018, בו הקבוצה סיימה בשוויון עם צרפת, הפסידה להולנד ובולגריה וחלקה נקודות עם לוקסמבורג.
ב-2 ביוני 2017 פורסם כי אלכסנדר חצקביץ' מונה למאמן דינמו קייב.
ב-14 באוגוסט 2019, אלכסנדר חצקביץ' וכל צוות האימון פוטרו לאחר שבפעם השלישית ברציפות דינמי הודחה במוקדמות ליגת האלופות תחת חצקביץ'.
בדצמבר 2019 הוזמן לרוסיה ומונה למאמן קבוצת "רוטור וולגוגרד" מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, אותה הוביל להעפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל בעונת 2021. באביב 2021 עזב את המועדון.
אלכסנדר גאורג זופאן – 7 ביולי 1920, ברסלאו) היה גאוגרף אוסטרי, בן למשפחה עם שרשים סלובניים, יליד דרום-טירול.
לימד כפרופסור באוניברסיטה ע"ש פרנץ יוזף בצ'רנוביץ בבוקובינה.
השקפותיו הגאופוליטיות מוצגות בספריו "ההתפתחות הטריטוריאלית של המושבות האירופיות" (1906) ו"הכיוונים הראשיים של הגאוגרפיה הפוליטית הכללית" (1918)
אלכסנדר גאורג זופאן נולד בשנת 1847 באיניכן (סן קנדידו) בעמק פוסטר (פוסטריה) שבדרומה של רוזנות טירול אז באימפריה האוסטרית, כיום באיטליה.
הוריו היו סלובנים שהתבוללו בתרבות הגרמנית-אוסטרית: האב, יאקוב זופאן, מפקח יערות, נולד בכפר זאסיפ שבאזור בלד, ואמו, אנטוניה, הייתה מהיישוב רדובליצה, שבקרניולה העליונה.
אחיו, יוזף, (1902-1828) היה עורך דין ופוליטיקאי בזירה הלאומית הגרמנית בסלובניה.
זופאן למד בגימנסיה של לייבאך (כיום ליובליאנה, בירת סלובניה), בחבל קרניולה.
בין השנים 1866–1868 למד היסטוריה באוניברסיטת גראץ אצל ההיסטוריון פרנץ קרונס פון מארכלנד והמשיך ללמוד היסטוריה באוניברסיטת וינה ב-1868–1869.
בשנת 1870 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בגראץ, שם עבר גם מבחן ההסמכה להוראת היסטוריה, גאוגרפיה וגרמנית.
בין השנים 1871–1875 עבד כמורה בתיכון הקיסרי-מלכותי הריאלי בליובליאנה והשתלם בהמשך במדעים שונים בגראץ: בהאלה - אצל אלפרד קירכהוף ובלייפציג בתחום האסטרונומיה, המגנטיות, הגאולוגיה והמינרלוגיה.
ב-1877 השתתף בקורס לזואולוגיה ולאסטרונומיה באוניברסיטת לייפציג.
באותה שנה התמנה למורה בגימנסיה בצ'רנוביץ בדוכסות בוקובינה שהשתייכה לקיסרות האוסטרית כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-1880 התמנה לפרופסור שלא מן המניין לגאוגרפיה באוניברסיטה ע"ש פרנץ יוזף בצ'רנוביץ שהייתה בזמנו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-1884 הוזמן על ידי המוציא לאור הגרמני יוסטוס פרטס בגותה להחליף את ארנסט בהן בתפקיד של עורך הירחון המדעי "ההודעות הגאוגרפיות של פטרמן" (Petermanns Geographische Mittheilungen).
הוא עבד במשרה זו עד שנת 1909, אז התמנה לפרופסור ראש הקתדרה לגאוגרפיה באוניברסיטת ברסלאו (ורוצלאב) בשלזיה, שהייתה אז באימפריה הגרמנית.
הוא לימד שם עד לשנת 1916 אז איבד את מאור עיניו והוא נאלץ לפרוש מסיבות בריאותיות.
זופאן נפטר בברסלאו ביולי 1920.
אחד המחקרים החשובים הראשונים שערך התמקד בתבליטי היבשה - "מחקרים על היווצרות העמקים בגראובינדן האוסטרי ובאלפים המרכזיים של טירול".
בהמשך הוא תרם תרומות רבות למחקר הגאוגרפי, במיוחד לחקר האקלים (קלימטולוגיה) והאוקיינוסים (אוקיינוגרפיה) .מטאורולוגים בתקופתו נעזרו בספריו "מבנה האזורים התרמיים של כדור הארץ", "העננות על גבי כדור הארץ" ,"סטטיסטיקת הרוחות הנמוכות" (1881) ו"התפלגות הגשמים על גבי יבשות כדור הארץ".
ספרו על הרוחות נחשב לצד "רוחות כדור הארץ" מאת הנרי קופין וולדימיר בויאיקוב ל"יישום ראשון של נקודות מבט "פיזיולוגיות" או "גנטיות" על האקלים על כדור הארץ".
תוך הסתמכות על התצפיות והפירושים של האן (Hann) הציג זופאן את מחקרים החדשניים ביותר בזמנו בנוגע ליחס בין הרוחות להתפזרות לחץ האוויר.
זופאן כתב את הכרך על אוסטרו-הונגריה כחלק מהספר בעריכת אלפרד קירכהוף על "ארצות העולם" (1887), ב-1889 בספר נפרד.
במסגרת עבודתו בירחון הגאוגרפי של פטרמן בגותה פרסם זופאן מוספים על התוצרת הכלכלית של ארצות הברית.
הוא הגן על אחדות הגאוגרפיה מול המגמה לפצל אותה בין מקצועות אחרים כמו גאולוגיה, מטאורולוגיה, כלכלה, אנתרופולוגיה.
הוא השפיע על הוגים רבים, החל מולדימי לנין ועד לאסכולה הגאופוליטית של ויימאר.
ב-1889 בכנס הגאוגרפים הגרמנים הציג את חזונו על המחקר הגאוגרפי, על ההיבטים ההומניים והפיזיים של התחום.
הוא התייחס במיוחד לתיאורים של האזורים הגאוגרפיים - החורולוגיה.
בשנת 1889 התמנה לעורך הלוח הסטטיסטי של האלמנך של גותה.
כמו כן המשיך יחד עם הרמן וגנר במפעל המוספים של ארנסט בהן "אוכלוסיית כדור הארץ" ("Die Bevölkerung der Erde" - הכרכים ח ו-ט (1893, 1891) יחד עם וגנר, והכרכים י, י"א וי" ב (1899, 1900 ו-1904) לבד.
במהדורות שערך לבד אסף זופאן נתונים סטטיסטיים שכיסו את כל אזורי כדור הארץ.
הוא בחן באופן בקורתי כל נתון ועשה מאמץ עילאי להשיג הערכות אמינות.
שקד בקפדנות גם על חישוב השטחים תוך התבססות על מדידות חדשות.
המהדורות החתומות על ידי וגנר ועל ידו נחשבו כעומדות בסטנדרטים הגבוהים ביותר בתקופה.
באותה תקופה בשנים 1890–1902 ערך זופאן גם את המהדורה השמינית של אטלס הכיס של אדולף שטילר "חלקי כדור הארץ והיקום" Atlas über alle Theile der Erde und über das Weltgebäude
החל משנת 1873–1874 התחיל להתפרסם ספר הלימוד שלו לגאוגרפיה שנועד לבתי הספר התיכונים באוסטריה.
בספרו "סקירת האזורים התרמיים של כדור הארץ" (ב-Petermanns Geographische Mittheilungen) שיפר זופאן ב-1879 את סיווג סוגי האקלים, כשהקריטריון העיקרי היה הטמפרטורה הממוצעת השנתית והטמפרטורה הממוצעת בחודש החם ביותר.
הוא תיאר 5 אזורים תרמיים של דור הארץ - "החגורה החמה"- בין האיזותרמות +C 20°, שתי "חגורות ממוזגות" בין האיזותרמות C° 20-10 בצפון ובדרום ושתי "כיפות קרות" מהאיזותרמות +10 C° ועד לקטבי כדור הארץ .
ב-1896 הוא חילק את כדור הארץ ל-34 אזורים אקלימיים - לפי הומוגניות בתחום מעלות החום, המשקעים ובאופן חלקי גם לפי הרוחות ו ה"אורוגרפיה" או הטופוגרפיה ההררית הוא התרכז בראש ובראשונה באזורים האקלימיים היבשתיים, מכיוון שלא עמדו לרשותו מספיק נתונים על האקלימים של האוקיינוסים.
סיווגו שוכלל מאוחר יותר על ידי ולדימיר קפן.
1886 - חבר באקדמיה לאופולדינה בגרמניה
חבר באגודות הגאוגרפיות של מינכן, המבורג, וינה, אמסטרדם, רומא ולונדון.
חבר איגוד " ידידי הטבע" במוסקבה
1906 - מדליית פרנץ פון האאור
1908 - מדליית קותניוס של האקדמיה לאופולדינה
Laibach 1874. (ספר לימוד לגאוגרפיה עבור בתי הספר התיכונים האוסטריים)
Graubünden und der Tiroler Zentralalpen (מחקרים על היווצרות העמקים בגראובינדן האוסטרי ובאלפים המרכזיים של טירול)
Leipzig 1881. (סטטיסטקת הרוחות הנמוכות)
Leipzig 1884. (יסודות הגאוגרפיה הפיזית)
(ארכיב לגאוגרפיה כלכלית חלק א - צפון אמריקה )
Gotha 1898.(התפלגות הגשמים על גבי יבשות כדור הארץ)
Gotha 1906. (ההתפתחות הטריטוריאלית שלהמושבות האירופיות:עם אטלס קולוניאל-היסטורי - 12 מפות ו 40 מפות קטנות בתוך הטקסט)
Gotha 1910 (גאוגרפיה לבתי הספר בגרמנית)
Leipzig 1918 (קווי יסוד הגאוגרפיה הפוליטית הכללית)
המשך מפעלם של ארנסט בהן והרמן וגנר:
(המוסף "אוכלוסיית כדור הארץ - סקירה שנתית של החישובים החדשים לכל אזור, שינויי אזור, מספרים והערכות מספרי האוכלוסייה על כל שטח כדור הארץ)
אלכסנדר אלכסנדרוביץ זילבר (בלידתו של אלכסנדר אבלביץ זילבר; השתמש גם בשם הבדוי רוצ'יוב; 13 במרץ 1899, פסקוב – 29 באפריל 1970, מוסקבה) היה מלחין ומנצח יהודי סובייטי.
נולד ב-13 במרץ 1899 בפסקוב, הילד החמישי מבין ששת ילדיהם של זוג יהודים מתבוללים.
אחד מאחיו הגדולים היה לימים לאימונולוג ידוע, לב זילבר ואילו אחיו הקטן היה לימים לסופר ידוע, וניאמין קאברין.
בשנת 1910 נרשם לגימנסיה לנערים בעיר פסקוב.
לאחר הכיבוש הגרמני של פסקוב ב-1918, כדי לברוח מגיוס, חצה את קווי הפסקת האש והגיע לפטרוגרד.
בשנת 1919 עבר למוסקבה בעקבות משפחתו.
במוסקבה הוא התקבל לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה, אך כמעט מיד עזב את הלימודים.
בזכות שיעורי פסנתר אותם למד בבית הוריו הוא התקבל למשרת מלווה בפסנתר לקולנוע.
עבד כפסנתרן ומלווה בהופעות קבוצת התיאטרון הסובייטי "חולצה כחולה".
הכיר את הזמרת הצעירה לידיה רוסלנובה, שיעצה לו לאמץ את שם הבמה רוצ'יוב.
בין השנים 1922–1925 למד בבית הספר למוזיקה על שם האחיות גנסין במוסקבה בכיתת קומפוזיציה ופסנתר, ובין השנים 1926–1929 - בקונסרבטוריון לנינגרד (כיום הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג) בכיתת קומפוזיציה של ולדימיר ש'רבאצ'יוב.
בשנים 1927–1930 היה המנהל המוזיקלי והמנצח של התיאטרון האדום בלנינגרד (כיום תיאטרון הבית הבלטי), בשנים 1928–1931 - בתיאטרון הקומסומול של לנין בלנינגרד (כיום גם חלק מהבית הבלטי).
בשנת 1935 עבר לאלמה-אתא, שם בשנים 1937–1938 היה המנהל המוזיקלי של האגודה הפילהרמונית הממלכתית של קזחסטן.
מ-1942 עד 1944 היה אחראי על החלק המוזיקלי של התיאטרון הלאומי אוירות בגורנו-אלטאיסק.
אלכסנדר זילבר נפטר ב-29 באפריל 1970 במוסקבה.
בתקופה שבה חי באלמא-אתא לקח חלק פעיל בהקמת המוזיקה האקדמית הקזחית.
הוא כתב את הסימפוניה "קזחסטן המחודשת" (בקזחית: Zhakargan Kazakstan) היא הסימפוניה הראשונה המבוססת על לחנים לאומיים של קזחים.
הוא גם יצר מספר עיבודים לשירי עם קזחים לקול ולפסנתר.
"ז'יל בלאז" על פי הרומן באותו השם של אלן-רנה לסאז' (1936);
"בקט", ליברית מוכתאר אאואזוב לשירו שלו (1940);
"משנקה" לליברית שלו המבוסס על מחזהו של אלכסנדר אפינוגנוב (1958).
בשנות ה-20 כתב מוזיקה להצגות התיאטרון האדום.
בשנות ה-30 היה למחבר של שתי קומדיות מוזיקליות: "רומן ויוליה" (1936) ו"מה הוא שמה" (1938).
אלכסנדר ויאצ'סלבוביץ' ז'ירוב הוא כדורגלן רוסי, המשחק כקשר בקבוצת צ'ליאבינסק.
ז'ירוב הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של מועדון הכדורגל דינמו ברנאול.
הוא החל את הקריירה במועדון הולדתו, שעבורו שיחק בבית המזרח של הליגה השנייה במשך שתי עונות וחצי.
באמצע עונת 2012/13 הוא חתם במועדון הליגה הלאומית וולגר אסטרחן, אך כעבור חצי שנה המועדון ירד ליגה.
בעונת 2013/14, יחד עם המועדון, הוא זכה באליפות הדרום של הליגה השנייה.
בעונת 2014/15 הוא שיחק 32 משחקים וכבש שער אחד.
ב-19 ביוני 2015 עבר לאנז'י מחצ'קלה לאחר שחתם על חוזה למשך 3 שנים.
ב-29 באוגוסט 2015, במשחק המחזור השביעי באליפות רוסיה, כבש שער נגד ספרטק מוסקבה.
בעונת 2015/16 הוא לקח חלק בכול משחקי אנז'י בליגת העל הרוסית בכדורגל ושיחק במשחק הפלייאוף על הזכות להישאר בליגה נגד וולגר אסטרחן.
ב-5 בספטמבר 2016 עזב את הקבוצה.
ב-15 בספטמבר 2016 חתם בטום טומסק עד לסיום עונת 2016/17. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-17 בספטמבר 2016 במשחק מול ארסנל טולה.
בסוף דצמבר 2016 נודע כי סיים את החוזה עקב פיגורי שכר והפך לשחקן חופשי.
בינואר 2017 הוא חתם על חוזה עם קרסנודאר, אך מעולם לא שיחק בהרכב הקבוצה הבוגרת, הוא הושאל ב-31 בינואר 2017 לקבוצתו הקודמת אנז'י וב-13 בפברואר 2018 הוא עבר יניסיי מהליגה הלאומית, בסוף העונה רשם 14 משחקים במדי אנז'י.
ב-1 ביולי 2018 זכה להתעניינות מגרמניה וחתם בס.ו.
ב-18 ביוני 2023 חתם בבלטיקה קלינינגרד.
ב-13 במרץ 2015 הוא נכלל על ידי המאמן הראשי של נבחרת רוסיה פאביו קאפלו בסגל המורחב של הנבחרת הלאומית להשתתפות במשחק המוקדמות מול נבחרת מונטנגרו בכדורגל ובמשחק ידידות עם נבחרת קזחסטן, אך לא הופיע על המגרש במשחקים מול נבחרות אלה.
ב-28 בספטמבר 2020 הוא זומן על ידי סטניסלב צ'רצ'סוב לסגל למשחק ליגת האומות מול ו ולמשחק הידידות מול באוקוטובר 2020.
אָלֶכְּסַנְדֶּר זֵבִינְס או אָלֶכְּסַנְדֶּר השני (ביוונית עתיקה: Ἀλέξανδρος θεός; 150 לפנה"ס – 123 לפנה"ס) היה מלך הממלכה הסלאוקית ההלניסטי ושליט על סוריה בין 128 ל-123 לפנה"ס.
היה בנו של אלכסנדר באלאס או בנו המאומץ של אנטיוכוס השביעי.
ירושת קודמיו הפילה את הממלכה לכדי מלחמת אזרחים על הכס.
אלכסנדר עלה לכוח בעת בשנת 128 לפנה"ס כבש את הבירה אנטיוכיה.
לאחר שהובס במלחמת האזרחים הוא נהרג בדרכו למציאת מחסה בעיר צור.
בנובמבר 132 לפנה"ס, החלה מלחמת אזרחים במצרים התלמיית בין תלמי השמיני לאחותו קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים.
ב-128 לפנה"ס פעל דמטריוס השני, מלך הממלכה הסלאוקית בסוריה לתמוך בקלאופטרה, שכן הייתה אמה של קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית אשר הייתה אשתו של דמטריוס.
בתגובה תלמי השמיני העביר תמיכה וכספים לאלכסנדר זבינס אשר דרש את הכתר לפי ירושת אביו אלכסנדר באלאס.
עם לקיחת אנטיוכיה הפך זבינס למלך בפועל של הממלכה הסלאוקית בעוד מלחמת האזרחים המשיכה ועל כן הוא לא צלח בהשגת הוקרה מלאה ושליטה על כל הממלכה.
בשנת 125 לפנה"ס החל מאבק מרכזי כאשר כוחותיהם של זבינס ודמטריוס השני התנגשו על העיר צור לחופי הים התיכון.
עם הזמן עלתה ידו של זבינס על העליונה ובאותה השנה נפל דמטריוס בשבי במהלך קרב על העיר דמשק.
זבינס היה מלך אהוב על העם, הוא נודע ברחמנות ושמר על יחסים טובים עם ממלכת החשמונאים תחת יוחנן הורקנוס הראשון.
על אף ירושת הכס, זבינס לא התקבל בברכה על ידי תלמי השמיני אשר בנקודה זאת יצר ברית עם קלאופטרה תאה והתנגד להשמת שליט חזק על הכתר הסלאוקי מחשש להשפעתו שלו מעל סוריה והלבנט.
על כן החל תלמי להעביר תמיכה אל בנו של דמטריוס השני, אנטיוכוס השמיני למען האחרון ירש את הכתר הסלאוקי כשליט מדינת חסות של מצרים התלמית.
על אף תמיכת החשמונאים, זבינס הפסיד שטחים עם הזמן ולבסוף איבד את כסאו.
הוא נהרג בדרכו למצוא חסות בממלכת החשמונאים, ככל הנראה נתפס והוצא להורג בידי אנטיוכוס השמיני, אשר הפך כעת, ביחד עם קלאופטרה תאה לשליט על הממלכה הסלאוקית.
אלכסנדר זאפורוז'סקי הוא קולונל לשעבר בסוכנות הביון הרוסית.
זאפורוז'סקי התחיל לעבוד עם הק.ג.ב.
בשנת 1975 ואחריו עם שירות הביון הרוסי והיה אחראי על גיוסם של מודיעים בארצות הברית.
בשנת 1997 הוא נטש בחשאי לארצות הברית והתגורר בשקט במרילנד.
כלי תקשורת רוסיים דיווחו כי מילא תפקיד מטעם ארצות הברית בפרשת החפרפרת ב-FBI רוברט הנסן.
בשנת 2001 זאפורוז'סקי פותה חזרה לרוסיה על ידי המודיעין הרוסי, שם נתפס והורשע בבגידה וקיבל עונש מאסר של 18 שנה בשנת 2003 בגין שיתוף פעולה עם ארצות הברית.
לאחר מכן הוא שוחרר ביולי 2010 במסגרת פרשת החלפת מרגלים עם עשרה סוכנים רוסיים שנעצרו בארצות הברית כחלק ממבצע ביון רוסי.
אלכסנדר אלכסייביץ' חנז'ונקוב (8 באוגוסט 1877 – 26 בספטמבר 1945) היה תעשיין רוסי, יזם קולנוע, במאי ותסריטאי.
הוא הפיק את הסרט "הגנת סבסטופול", שנחשב לסרט העלילתי הארוך הראשון שיוצר ברוסיה, ותמך ביצירת הסרט הראשון בטכניקת אנימציית סטופ-מושן של ולדיסלאס סטארביץ'.
חנז'ונקוב שימש כיועץ לגוסקינו עד שנת 1926, אז נאסרה עליו העיסוק בקולנוע.
חנז'ונקוב נולד בכפר חנז'ונקובה שבמחוז דון הוסט (כיום חלק ממקייבקה, במחוז דונצק שבאוקראינה) למשפחת אצולה קוזאקית מהדון.
אביו, אלכסיי פטרוביץ' חנז'ונקוב, היה בעל נכסים שפשט את הרגל.
אמו, פראסקבה לבית דמיטרייבה, הייתה בתו של קולונל, ומשפחתה החזיקה בבעלות על חנות של חברת זינגר במוסקבה.
תואר האצולה הוענק לראשונה לסבא רבא שלו, וסילי חנז'ונקוב.
בשנת 1906 ייסד חנז'ונקוב את מפעל הקולנוע הראשון ברוסיה, "א' חנז'ונקוב ושות'", שנתמך כלכלית על ידי הבנקאי וחבר מועצת המדינה הרוסית איוואן אוזרוב.
הפקותיו הראשונות הושפעו מהסגנון של ז'ורז' מלייס והאפילו על עבודותיו של אלכסנדר דרנקוב, במאי קולנוע רוסי שהיה מזוהה עם גישה מסחרית מובהקת ונותר יריבו של חנז'ונקוב עד מהפכת 1917.
בשנת 1908 הוא פגש את ולדיסלב סטארביץ' והחל שיתוף פעולה בין האמנים.
בשנת 1911 זכה האולפן של חנז'ונקוב לפרסום נרחב לאחר הפקת הסרט "הגנת סבסטופול", שהיה אחד הסרטים העלילתיים הרוסיים הראשונים באורך מלא והתבלט בהיבטיו הטכניים.
עד סוף 1912 הקים אולפן קבוע במוסקבה והפיק מעל מאה סרטים בשנים שלאחר מכן.
חלק ניכר מסרטיו לא זכו להפצה רחבה בקרב הציבור הרחב ברוסיה וכוונו לרוב לקהל אריסטוקרטי, תוך עיבוד יצירות ספרות רוסיות מהמאה ה-19. בין תרומותיו לפיתוח הקולנוע ברוסיה נמנה גם השימוש הראשון המאושר בתאורה מלאכותית בצילומי קולנוע.
לאחר מהפכת אוקטובר נמלט חנז'ונקוב לקונסטנטינופול ומשם לווינה.
בשנת 1923 שב לברית המועצות בעקבות הזמנה רשמית, ומונה למנהל אולפן פרולטקינו ובהמשך שימש כיועץ הפקה של גוסקינו.
ב-1926 הסתיימה הקריירה שלו לאחר שהתפטר בעקבות פרשת שחיתות בפרולטקינו.
בשנים שלאחר מכן חי ביאלטה על קצבה ממשלתית.
במהלך הכיבוש הנאצי של קרים (1941–1944) נותר בעיר, ונפטר ב-26 בספטמבר 1945 לאחר התדרדרות ממושכת במצבו הבריאותי.
אלכסנדר זאב (שוני) גיורא (13 ביוני 1925 – 28 באוקטובר 2015) היה פרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה וכיהן גם כנשיא מכללת עמק יזרעאל.
גיורא נולד בעיר נירג'האזה שבצפון-מזרח הונגריה להוריו סולומון ותרזה.
במאי 1944 נשלחו רוב בני משפחתו למחנה אושוויץ שם הושמדו.
גיורא ואחיו צבי גיורא ניצלו בזכות העובדה שנשלחו על ידי אביהם ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
במרץ 1944 הגיעו הגרמנים לבודפשט ושלושה חודשים לאחר מכן נשלח למחנה הריכוז בור ביוגוסלביה.
מבור נשלח לצעדת מוות בחזרה להונגריה, במהלכה שוחרר עם שאר הצועדים על ידי כחות הפרטיזנים של טיטו.
בשנת 1945 עלה לארץ ישראל והצטרף לבריגדה היהודית במסגרתה שירת במצרים, איטליה והולנד.
עם סיום שירותו בבריגדה חזר לבודפשט לחפש את משפחתו והחליט להישאר בעיר.
פרופסור עמוס גיורא הוא בנו.
עם שחרורו מהצבא בשנת 1958 התמנה לפסיכולוג הראשי של המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בבת ים וכיהן גם כפסיכולוג בכיר באגודה הישראלית לבריאות הנפש.
למרות הצלחתו המקצועית בתחום הטיפול, יצאה נפשו של גיורא לעולם האקדמי אולם לאכזבתו לא הצליח באותן שנים למצוא משרה באחת האוניברסיטאות בישראל.
בשנת 1963 עבר לארצות הברית וקיבל משרה כפסיכולוג בבית החולים הפסיכיאטרי סטוקטון בקליפורניה.
שנה לאחר מכן, בשנת 1964 הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת מישיגן ומונה לפרופסור לפסיכיאטריה, פסיכולוגיה ובלשנות.
קבוצת המחקר שארגן במישיגן, שהיו חברים בה בלשנים, פסיכולוגים, ופסיכיאטרים, עסקה בחקר היבטים פסיכולוגים של הלשון.
בין 1969 ל-1995 פרסמה הקבוצה כ-30 מאמרים בכתבי עת מובילים בעולם.
במקביל ניהל פרופ' גיורא גם פרקטיקה פרטית כמטפל.
בשנת 1985 פרש מאוניברסיטת מישיגן, חזר לישראל והצטרף לסגל החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, שם עמד בראש המגמה הקלינית ומאוחר יותר כיהן כדיקן המחקר של האוניברסיטה.
בשנים 1995–1998 כיהן כנשיא מכללת עמק יזרעאל.
תחום המחקר העיקרי של פרופ' גיורא היה פסיכולוגיה של השפה (פסיכולינגוויסטיקה) ובמיוחד הקשר בין שפה, קוגניציה, אישיות, אמפתיה וזהות.
מחקרו על השפעת האלכוהול בהשפעת אלכוהול על יכולת הביטוי בשפה זרה, היה פורץ דרך וצוטט במאות מאמרים וכתבי עת.
וכך גם מחקרו על השפעת הדגש על מין דקדוקי בשפה על גיבוש זהות מינית בילדים.
לאורך השנים קיבל גיורא הכרה ופרסים בארצות הברית ובמדינות רבות באירופה.
במיוחד נגע לליבו הכנס הדו-שנתי המתקיים בהולנד על שמו.
גיורא התגורר רוב שנותיו בישראל בזכרון יעקב, היה נשוי משנת 1955 ועד מותו לסוזי ואב לבן (עמוס גיורא, פרופסור למשפטים באוניברסיטת יוטה) היה סב לשלושה נכדים.
אלכסנדר חלופונין הוא פוליטיקאי רוסי.
היה מושל מחוז קרסנויארסק, מחוז הממוקם בסיביר.
חלופונין נולד ב-6 במרץ 1965 בקולומבו שבציילון (כיום סרי לנקה), שם עבד אביו עבד בשגרירות.
הוא קיבל תואר כלכלה מהמכון הפיננסי במוסקבה .
מאוחר יותר כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת נורילסק-ניקל
בשנת 2001, הוא הפך למושל של אוקרוג האוטונומי של טיימיר בצפון סיביר, והיה בתפקיד זה עד 2002. חלופונין ניצח בבחירות למושל קרסנויארסק מול אלכסנדר אוס, איש נוסף בעל קשרים עסקיים גדולים.
המירוץ היה צמוד יחסית, אך חלופונין זכה רק ב-48% מהקולות.
בינואר 2010, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב הורה על הקמת המחוז הפדרלי של צפון קווקז, ומינה את כלופונין לסגן ראש הפדרציה הרוסית ולשליח בכיר של הנשיא למחוז הפדרלי החדש תוך שהוא משחרר אותו ממשרדו של המושל.
ב-12 במאי, הנשיא ולדימיר פוטין החליף את חלופונין בתת-גנרל סרגיי מליקוב כשליח במשרד הפנים.
בשנת 2002 נבחר לאיש השנה על ידי המגזין "Expert", שבועון עסקים רוסי.
בתו, ליובוב חולופונינה, למדה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
אלכסנדר ורנק היה צייר רוסי, שנודע בזכות דיוקנאותיו של דמויות החברה הרוסית.
הוא היה תלמידם של דמיטרי לויצקי וסטפן שצ'וקין באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
הוא יצא לאירופה (1801–1809) כנציג האקדמיה ולאחר מכן חזר כפרופסור ויועץ.
יחד עם אמנים אחרים מהתקופה, ורנק היה מוגבל בבחירת נושאי הציור שלו בשל האקלים הפוליטי והצנזורה שפעלו, במיוחד בתקופת שלטונו של ניקולאי הראשון.
תחת הצנזורה, ציפו מהאמנים להיות שאננים לגבי תנאי החיים הרוסיים.
הם התפרנסו מפטרונים שהזמינו עבודות, וכמעט ולא סטו מנושאים דתיים והיסטוריים מקובלים, בעוד שאמנים שבחרו את הנושאים שלהם נטו להסתפק בציור "נושאים בטוחים".
לפיכך, המומחיות של ורנק הפכה לפורטרטים.
בֿימי חייו הוא נחשב כ"אמן מפורסמים".
הוא זכה לציון בציור המופתי שלו, בצביעה ההרמונית, אם לא החיה במיוחד, ביכולת ללכוד דמיון קרוב, בתאורה מתאימה, ובכלל בביצוע שלו ללא קישוטים.
בני זמנו העריכו מאוד את דיוקנאותיו, וכתוצאה מכך הוא יצר יצירות רבות מסוג זה: דיוקן של מאדאם ח'טובה (אשתו של הגנרל אלכסנדר איליך ח'טוב), דיוקן בגודל טבעי של הרוזן אלכסנדר סטרוגנוב, דיוקן של נשיא האקדמיה לשעבר, אלכסיי אולינין, והציורים "ראשו של טורקי צעיר", " ילד עם כלב", ו"כנר".
בנוסף, ורנק צייר אייקונים המייצגים את הבשורה ואת ארבעת האוונגליסטים.
אלה האחרונים נמצאים בקפלה של האקדמיה לאמנויות.
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' ז'וראבליוב , הוא קצין בכוחות היבשה הרוסיים, גיבור הפדרציה הרוסית, ששימש כמפקד המחוז הצבאי המערבי ברוסיה מנובמבר 2018 עד יוני 2022. מילא תפקידי מפתח במהלך המבצע הרוסי בסוריה ובעת הפלישה הרוסית לאוקראינה.
שימש כסגן ראש המטה הכללי הרוסי עד 2017.
הוא נולד בעיירה גולישמאנובו, שבמחוז טיומן, סיביר, בדצמבר 1965. בשנת 1982 סיים ז'וראבליוב את לימודיו בבית ספר תיכון והצטרף ל.
הוא סיים את בית הספר הגבוה לפיקוד השריון בצ'ליאבינסק שבהרי אורל בשנת 1986 ואת האקדמיה לכוחות השריון הצבאיים על שם מלינובסקי בשנת 1996.
בשנת 2008 ז'וראבליוב סיים את לימודיו ב.
לאחר מכן שימש במטה הפיקוד של המחוז הצבאי המרכזי (2010–2015) ובמחוז הצבאי הדרומי (2015).
הוא שירת כראש מטה ארמייה 58 וכמפקד ארמיית המשמר השנייה המשולבת לפני שהועבר למחוז הצבאי הדרומי ב-2015.
ביולי 2016, אלכסנדר ז'ורבליוב מונה למפקד כוחות הצבא הרוסי בסוריה, במקום אלכסנדר דבורניקוב.
הוא החזיק בתפקיד זה עד דצמבר 2016, אז הוחלף על ידי אנדריי קרטאפולוב.
על שירותו בסוריה הוענק לו עיטור גיבור הפדרציה הרוסית.
מאז שעזב את סוריה, ז'וראבליוב מונה לסגן ראש המטה הכללי.
בפברואר 2017, הוא נפגש עם סגן ראש מטה ההגנה של הממלכה המאוחדת, הגנרל סר גורדון מסנג'ר כדי לדון בשיתוף פעולה צבאי מחודש על מנת למנוע תקריות בין הצבאות בעת ביצוע מבצעי מלחמה בטרור נגד המדינה האסלאמית בסוריה.
ב-22 בנובמבר 2017 מונה ז'ורבליוב למפקד המחוז הצבאי המזרחי, במקום סרגיי סורוביקין, שעבר לפקד על כוחות האוויר והחלל הרוסיים.
בינואר 2018, הוא קיבל פעם נוספת את הפיקוד על הכוחות הצבאיים הרוסיים המוצבים בסוריה.
בנובמבר 2018 מונה למפקד המחוז הצבאי המערבי.
ארגון Human Rights Watch חקר את התקיפה והגיע למסקנה שהכוחות הרוסיים השתמשו בטילי מצרר מדגם סמרש, המפזרות עשרות תחמושת משנה או פצצות באוויר.
מכיוון שלא היו מטרות צבאיות בטווח של 400 מטרים מהתקיפות הללו ובשל האופי חסר ההבחנה של השימוש בכלי הנשק הללו בשימוש באזורים מאוכלסים בצפיפות, HRW תיאר את התקיפות הללו כפשע מלחמה אפשרי.
כתוצאה ממעורבותו של ז'וראבליוב באוקראינה, ממשלת ניו זילנד הטילה עליו סנקציות ואסרה עליו לבקר במדינה.
הוא הודח מתפקיד מפקד המחוז הצבאי המערבי ביוני 2022.
אלכסנדר חינצ'ין היה מתמטיקאי סובייטי ממוצא יהודי.
הוא היה מומחה בתחום חשבון אינפיניטסימלי ותורת ההסתברות.
אלכסנדר חינצ'ין נולד בשנת 1894 בכפר קונדרובו, מחוז קלוגה למשפחה יהודית.
אביו יעקב נולד באזור ויניצה עבד במפעל מקומי לייצור נייר כמהנדס.
בהמשך הוא עבר למוסקבה וקודם לדרגת פרופסור, מומחה לטכנולוגיה עיבוד עץ ונייר.
בילדותו חינצ'ין עסק בכתיבת שירים ובשנים 1908–1914 יצאו לאור מספר אוספי שירים שכתב.
בשנת 1911 חינצ'ין החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה והיה בין תלמידיו הראשונים של ניקולאי לוזין.
הוא סיים את התואר בשנת 1916 והחל ללמד באיוואנובו.
בשנת 1922 הוא חזר למוסקבה והחל לעבוד באוניברסיטה.
בשנת 1927 הוא קיבל דרגת פרופסור.
בשנת 1935 הוא קיבל תואר מקביל לסיום פוסט-דוקטורט ללא ביצוע עבודה ספציפית.
בשנת 1939 חינצ'ין התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנים 1943–1959 חינצ'ין היה ראש קתדרה באוניברסיטת מוסקבה.
על פעילותו לחינצ'ין הוענקו מספר עיטורים ופרס ברית המועצות בשנת 1941.
עבודות הראשונות של חינצ'ין היו בתחום חשבון אינפיניטסימלי ואנליזה ממשית.
בהמשך הוא עבר לתורת ההסתברות ותורת המספרים.
היו לו הישגים בחקר משפט הגבול המרכזי.
ביחד עם אנדריי קולמוגורוב הוא חקר תהליך סטוכסטי.
חינצ'ין כתב 4 ספרים בתחום תורת ההסתברות, 3 ספרים בפיזיקה סטטיסטית ו-2 ספרים בתורת המספרים.
חינצ'ין נפטר בשנת 1959 במוסקבה ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
אלכסנדר זרחי היה במאי קולנוע ותסריטאי סובייטי ממוצא יהודי.
בשנת 1969 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות ובשנת 1978 קיבל תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
אלכסנדר זרחי נולד בשנת 1908 בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית.
בבעלות המשפחה היה בית דפוס שהוקם על ידי סבו של אלכסנדר זרחי.
הוא היה הילד הצעיר של המשפחה ובגיל צעיר התייתם מאביו.
בשנת 1927 זרחי סיים לימודים במכון ממשלתי לאמנות (כיום מכון ממשלתי לקולונוע וטלוויזיה של סנקט פטרבורג).
בשנת 1929 הוא התחיל לעבוד בתחום בימוי וכתיבת תסריטים באולפני "לנפילם" ביחד עם יוסיף חפץ.
בשנים 1941 ו-1946 זרחי קיבל פרס ברית המועצות על סרטיו.
הם המשיכו ביצירת סרטים במשותף עד לשנות ה-50.
בשנת 1952 זרחי ביים את סרטו הראשון ללא שותפות עם חפץ.
בשנת 1955 הוא עבר לאולפני "מוספילם".
בשנת 1957 סרטו זכה בפרס ראשי בפסטיבל קרלובי וארי.
בשנת 1967 הוא ביים והיה תסריטאי של סרט "אנה קרנינה" ב-2 פרקים עם וסילי לנובוי בתפקיד ורונסקי וטטיאנה סמוילובה בתפקיד אנה קרנינה.
סרטו אחרון של זרחי יצא להקרנות בשנת 1986.
זרחי היה מלמד בקורסים לתסריטאים ובמאי קולנוע.
הוא כתב מספר ספרי זיכרונות.
על פעילותו בתחום הקולנוע חפץ קיבל עיטור לנין (1978), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים.
בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
זרחי נפטר בשנת 1997 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לזרחי הייתה בת נינה זרחי שעסקה בחקר קולנוע והייתה מבקרת קולנוע.
אלכסנדר חינשטיין הוא פוליטיקאי ועיתונאי רוסי-יהודי.
משמש מאז דצמבר 2024 כממלא מקום מושל מחוז קורסק בדרום רוסיה.
אלכסנדר נולד ב-26 באוקטובר 1974 במוסקבה למשפחה יהודית של מהנדסים.
הוא סיים את לימודיו בפקולטה לעיתונאות של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה על שם מיכאיל לומונוסוב (2001) ולאחר מכן קיבל השכלה משפטית מהאוניברסיטה המוסקבאית של משרד הפנים של רוסיה (2007).
השלים הסבה מקצועית באקדמיה הנשיאותית הרוסית לכלכלה לאומית ומינהל ציבורי במסגרת "תוכנית להסבה מחדש של העתודה הגבוהה ביותר של אנשי ניהול" (2013), תוכנית שיזם דמיטרי מדבדב בהיותו נשיא רוסיה.
מאז 1992 עבד בעיתון הקומסומולץ המוסקבאי (ככתב, כתב מיוחד ולאחר מכן בעל טור של העורך הראשי).
זכה להכרה רחבה הודות לתחקירים עיתונאיים בעלי פרופיל גבוה בנושא שחיתות.
בעקבות פרסומיו נפתחו תיקים פליליים רבים, פוטרו כמה מאות פקידים בכירים, קציני אכיפת חוק ושירותים חשאיים ועשרות הובאו למשפט.
מ-1999 עד 2002, שימש כיוצר ומנחה של התוכנית הפופולרית "חומרים סודיים" בערוץ TVC.
בדצמבר 2003, חינשטיין נבחר כחבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית מטעם מחוז הבחירה 122 סמנובסקי (מחוז ניז'ני נובגורוד) והפך לאחד חברי הפרלמנט הצעירים ביותר (בן 29) ושימש כחבר פרלמנט ומחוקק עד 2024. למרות היבחרו לפרלמנט, הוא המשיך לשמש כעיתונאי והיה מפרסם באופן קבוע את תוצאות חקירותיו.
היה מומחה קבוע ומשתתף בתוכניות חברתיות-פוליטיות בערוצי הטלוויזיה הפדרליים.
בשנותיו בפרלמנט שימש כסגן יו"ר הוועדה לתעשייה, בנייה וטכנולוגיות עתירות מדע, חבר בוועדה למאבק בשחיתות, חבר בוועדת הדומא הממלכתית ליישום חקיקת הבחירות וכן כיו"ר משותף של קבוצת העבודה ללימוד הנוהג בהוצאת כספים תקציביים המוקצים למימון והשקעות בסלילת כבישים.
נחשב למחוקק מצטיין לאחר שיזם למעלה מ-100 הצעות חוק בתחום המשפט הפלילי, המנהלי והאזרחי.
בשנים 2006–2016 עמד בראש קבוצת העבודה של נשיאות המועצה הכללית של מפלגת רוסיה המאוחדת להגנה על זכויותיהם של מחזיקי מניות ומפקידים.
בסתיו 2016, הוא עבר לשרת בסוכנות פדרלית חדשה שנוצרה - השירות הפדרלי של כוחות המשמר הלאומי של הפדרציה הרוסית (רוסגווארדיה).
שימש כיועץ למפקד העליון של המשמר הלאומי כשהוא פיקח על נושאי חקיקה ועבודת מידע והסברה.
בפברואר 2020, מונה לחבר בוועדה הממשלתית לפיתוח דיגיטלי, שימוש בטכנולוגיות מידע לשיפור איכות החיים והתנאים לעשיית עסקים.
היה חבר נשיאות איגוד עורכי הדין של רוסיה.
חבר במועצה המרכזית של החברה ההיסטורית הצבאית הרוסית.
חבר באיגוד העיתונאים הרוסי, חבר נשיאות איגוד העיתונאים של מוסקבה וחבר באיגוד הספרים הרוסי.
בדצמבר 2024 נשיא רוסיה החליט למנותו למושל מחוז קורסק.
חינשטיין הוא מחברם של 10 ספרים, בהם "הסוף של אטלנטיס.
מדוע פוטין לעולם לא יהפוך לגורבצ'וב", "מהו צבע הפחד?", "סודות לוביאנקה", "ציד אנשי הזאב", "ילצין.
אוליגרכים מהכביש המהיר", "איך רוסיה נהרגת", "משבר", "סיפור הזמן האבוד", "סוף אטלנטיס".
הוא הכיר את אשתו הראשונה, יוליה פדוטובה, במהלך שנות לימודיו.
הנישואים לא נמשכו זמן רב ולא נולדו להם ילדים.
אשתו השנייה היא אולגה פוליאקובה (ילידת 1983), שחקנית קולנוע וטלוויזיה, שלמדה במכון VGIK אצל השחקן ויטלי סולומין.
בשנת 2004, היא הופיעה לראשונה בסרט תחת שם הבמה פוליה פוליאקובה.
תפקידה הבולט הראשון היה בסרטו של פאבל סנאייב "אפס קילומטר".
עד 2021, היא הופיעה ב-39 סרטים וסדרות.
ב-29 באפריל 2014 נולד בנם ארטיום ובמאי 2017 נולד בנם לב.
אלכסנדר זיסקינד ערסלר (בליטאית: Aleksander Zyskind Ersler; 29 ביוני 1854 – 29 באוקטובר 1923) היה חזן ומלחין ליטאי–פולני.
ערסלר נולד ליהודה לייב בעיירה שקוד שבליטא, ב־29 ביוני 1854. הוא גדל והתחנך בישיבות ווילקומיר וווילנה, ושם נחשף למסורת המוזיקלית הליטאית.
בעת לימודיו בווילנה הגיע לעיר החזן המפורסם מוורשה, יעקב וייס, שלקח אותו לשמש כ וכזמר מסייע במשך שלוש שנים.
לאחר נישואיו נסע לערים מרכזיות לשכלול מיומנויותיו.
תחילה למד בקניגסברג אצל החזן הירש וינטראוב, שחינכו למסורת הקלאסית של פולין וליטא.
אולם ערסלר ביקש ללמוד גם את תורת ההרמוניה וההלחנה, ולכן עבר לברלין, שם למד תאוריה מוזיקלית אצל מוזיקאים גרמנים.
השכלתו זו ניכרה בהמשך בכל לחניו.
לאחר שנות הכשרה נסע לשמש חזנות בקהילות שונות:
שימש כחזן בקליש במשך כעשר שנים;
לאחר מכן כיהן שנה אחת כחזן שני בבית הכנסת הכוראלי בלודז';
עבר לשמש כחזן בעיר מיטאו בקורלנד (כיום ילגבה, לטביה);
לבסוף הוזמן לכהן כחזן ראשון בבית הכנסת העירוני של וולוצלאבק (Włocławek), והחזיק במשרה זו עד פטירתו.
במהלך הקריירה שלו, שארכה כארבעים שנה, הלחין ערסלר ניגונים מקוריים רבים, אשר שולבו בהדרגה בשירת בית הכנסת בפולין, בליטא ובקהילות נוספות במזרח אירופה.
ביום טוב האחרון של חייו חלה, והובא מוולוצלאבק לוורשה, שם נפטר ב־29 באוקטובר 1923.
ערסלר היה מן הבולטים שבמלחיני החזנות במזרח אירופה בשלהי המאה ה־19. יצירותיו יצאו בדפוס ונפוצו ברבות מקהילות האזור.
מנגינות לתפלות ראש השנה ויום הכיפורים – ורשה, תרנ"ה (1895).
קובץ זה נחשב לאחת מאבני היסוד של יצירתו, והוא כולל לחנים לימים הנוראים לקול חזן ולמקהלה.
לצד פרסומים אלו נמצאו בכתב ידו עשרות ניגונים נוספים שלא נדפסו.
נולד בדינבורג שבפלך ויטבסק של האימפריה הרוסית (כיום בלטביה) בשם אברשה ריבק.
בהשכלתו בוגר גימנסיה עברית בווילנה, בוגר לימודי משפטים באוניברסיטת ורשה (1937), וכן בוגר סטודיו עברי למשחק בווילנה, במסגרתו הופיע בשם הבמה "אלכסנדר ניי" כחלק מלהקה בת שלושה סטודנטים בשם "פיקולו".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח לביאליסטוק, שהייתה אז חלק מברית המועצות.
הופיע כקונפרנסייה ברוסית ברחבי ברית המועצות.
בשנת 1942 התגייס יהלומי לצבא אנדרס הפולני.
הופעותיה של הלהקה הצבאית עמה נמנה הביאו אותו לטהראן, קהיר ובגדאד.
כשהגיעו לתל אביב ב-1942, ערק מיחידתו ופשט את המדים.
התחיל להופיע אצל השחקן-אמרגן מאיר תאומי.
לאחר מכן הצטרף ללהקה בשם "צימוקים ושקדים" (ראזשינקעס מיט מאנדלען), בה כיכבו ג'ני לוביץ', מרדכי הילסברג, מינה ברן, פרידה שפר ונחום גרוספלד.