tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקטע הצפוני של הקשת הסורית נמצא קו התלים הישראלי - רצף של הרי געש רדומים ברמת הגולן, מהר רם בצפון ועד תל סאקי בדרום, בהם תלים מרכזיים כהר פרס - בעל לוע מושלם של הר געש, והר אביטל - שבמורדותיו ניתן להבחין בזרמים פירוקלסטיים.
בקו התלים קיימים גם עשרות תלים קטנים יותר כגבעת טליה ליד מושב קשת.
ממזרח ובמקביל לקו התלים הישראלי משתרע רצף דומה של הרי געש, קו התלים הסורי.
התלים נבנו מלבה שפרצה מסדקי-משנה שנוצרו בעקבות הבקע הסורי-אפריקני.
הגולן הוא חלקו הצפוני-מערבי של הבשן, מזרחית לנהר הירדן, והוא נחשב לאחד האזורים הגאוגרפיים הגדולים בעולם המכוסים בזלת ברציפות.
פני השטח מכוסים בשכבות לבה אשר פרצה אל פני השטח במהלך חמשת מיליוני השנים האחרונות.
העובי הממוצע של הלבה הוא 300 עד 400 מטר, והוא הולך ופוחת בשולי האזור.
ברם, היא למעשה בקע אשר התמלא מהקילוחים המגוונים של הלבה שהתפרצה מתוך סדקים בקרום כדור הארץ ומילאה בקעות.
קילוחים אלה יצרו את מישורי הבזלת המוכרים ברמת בגולן.
היסטוריה גאולוגית מעניינת התרחשה בשני אזורי הגליל: הגליל העליון והגליל התחתון.
הגליל נוצר בתהליכים סותרים של קימוט ושבירה והוא מתאפיין בשלוש תכונות גאולוגיות עיקריות:
מסלע קרבונטי המכיל אבן גיר, דולומיט, קירטון וחוואר
מבנה של רכסים ובקעות האופייני לשבירה חזקה
קרסט נרחב של המסלע הקרבונטי
שילוב של תכונות אלה אחראי לגאומורפולוגיה המעניינת של הגליל: מצוקים תלולים לצד קניונים ונוף טרשי.
בגליל התחתון קיימות עדויות לפעילות געשית וטקטונית, והדוגמאות הטובות ביותר לכך הן בזלת הכיסוי, הר הגעש הכבוי קרני חיטין והר תבור שהוא הורסט - גוש שהורם מעל סביבתו עקב פעילות טקטונית.
שדרת ההר העוברת לאורך מרכזה של ישראל נקטעת בצפון על ידי עמק זבולון, עמק הקישון, עמק יזרעאל, עמק חרוד ועמק בית שאן.
עמקים אלה הם העתקים טקטוניים ברובם.
קילוחי לבה עתיקים יצרו את שכבת הבזלת התחתונה הנחשפת ליד עפולה, מגדל העמק ובאזור כוכב הירדן, אשר מופיעים בה גבישי אוליבין ירוקים.
בכוכב הירדן, נחל תבור ורמות מנשה נותרו שרידיהם של הרי געש כבויים.
פעילות טקטונית וגעשית התרחשה גם באזור הכרמל, שהיה פעיל מאוד בשני התחומים.
סימנים לתהליכים אלה ניכרים עד היום בהרי הגעש התת-ימיים הקדומים וסלעי הטוף בכרם מהר"ל, בהר אלון ובשפיה, ובהעתק החוצה את העיר חיפה ועובר בסמוך לאזור התעשייה בעמק זבולון.
הכרמל הוא קמר חריג בנוף הישראלי בשל כיוונו – מדרום-מזרח לצפון-מערב, בניגוד לרוב הקמרים בישראל שכיוונם מדרום-מערב לצפון-מזרח או צפון-דרום.
הכרמל עשיר גם בנופים קרסטים: מערות שבחלקן הן מערות נטיפים, טרשונים ואף בולענים.
ריבוי המערות העניק לכרמל את הכינוי "הר אלף המערות".
מישור החוף הוא רצועה חופית במערבה של ישראל אשר מתחילה בצוקי ראש הנקרה ומסתיימת ברפיח, ונחלקת לחמישה אזורים:
חוף הגליל – מראש הנקרה ועד חיפה
חוף הכרמל – מדרום לכרמל עד לנחל התנינים
השרון – בין נחל התנינים לנחל הירקון
חוף יהודה – מהירקון עד לנחל שקמה
חוף הנגב – מנחל שקמה עד רפיח
את מישור החוף עיצבו הצפות ונסיגות מחזוריות של מי הים התיכון החל מן הנאוגן, אשר הותירו את חותמן ברכסי הכורכר מן הפליסטוקן שביניהם נוצרו פרוזדורים מישוריים ארוכים, קונגלומרטים ודיונות.
השפלה היא קער - אזור שבו שכבות הסלע התקמטו והן פונות כלפי מטה.
הקער התמלא בסנון בסלעים רכים ובהירים, בעיקר קירטון וחוואר, שהתכסו בנארי – קרום גירי קשה שעוביו אינו עולה על 2 מטרים.
השפלה הנמוכה – גבעות נמוכות (עד 250 מ') בחלקה המערבי שחלקן העליון נסחף על ידי הצפה במיוקן
השפלה הגבוהה – גבעות גבוהות יותר (250–450 מ')
בין שתי היחידות עוברים העתק וקו חוף קדום מן המיוקן.
אזורים נרחבים בשפלה מכוסים דיונות.
גוש הררי שנמשך מעמק בית שאן בצפון עד באר שבע בדרום.
גוש זה מורכב מקמרים בגדלים שונים בעלי מסלע רך אשר מתאפיינים בתופעות קרסטיות שניתן לראות במערות נטיפים, דוגמת מערת אבשלום.
באזור זה מתקיים לרוב מתאם בין הגאולוגיה לגאומורפולוגיה, גם במבני הקימוט וגם במבני השבירה.
שני יוצאי הדופן הם הר עיבל והר גריזים שהם היפוך תבליט בעלי מסלע גירי קשה.
הנגב הוא אזור מדברי הפרוש על כמחצית משטחה של ישראל.
בקעת באר שבע המצויה בצפונו קער חרוטי באורך של 35 ק"מ שקודקודו הצר במזרח והולך ומתרחב לכיוון מערב.
בבקעה סלעי משקע (אבן חול, חרסית וקונגלומרט) וקרקע לס, שהיא הקרקע הנפוצה בנגב.
בקעה זו היא שריד לקניון באר שבע-עזה שנוצר במיוקן והגיע לשיא עומקו בעת האירוע המסיני – סגירת מצר גיברלטר וייבוש כמעט מוחלט של הים התיכון כתוצאה מהתקרבות בין הלוח האפריקאי אל הלוח האירו-אסיאתי.
בהר הנגב ולאורך הקשת הסורית מצויים המכתשים, הייחודיים באופיים ובדרך היווצרותם.
המכתשים נמצאים בראשי קמרים א-סימטריים המתונים בחלקם הצפון-מערבי ותלולים בחלקם הדרום-מזרחי, תהליך היווצרות הקמרים החל בטורון כחלק מקימוט הקשת הסורית.
מדרום למכתשים שתי בקעות גדולות: בקעת עובדה ובקעת סיירים.
בדרום הנגב נמצאים הרי אילת – חלקו הצפוני של השילד הערבו-נובי, ובהם נחשפים הסלעים הקדומים ביותר בישראל: סלעי יסוד, הבולט בהם הוא סלע גרניט ואבן החול הנובית.
הקרקעות בנגב אופייניות לאזור מדברי – קרקעות מלוחות שאין בהן חומרים אורגניים.
ישראל נמצאת באזור פעיל מבחינה גאולוגית, בעיקר בשל הימצאותה באזור מפגש של שלושה לוחות טקטוניים – הלוח האירואסייתי, לוח ערב והלוח האפריקאי.
למעשה נמצאת ישראל בחלק של הלוח האפריקאי - הלוח הלבנטיני, אשר בינו ובין לוח ערב נוצר העתק המוכר יותר כבקע הסורי-אפריקני.
בתחומו של העתק זה נמצאים בקעת הירדן, הערבה ובקעת תמנע, העשירה במינרלי נחושת ירוקים ומהווה "חלון גאולוגי" שבו נחשף מגוון של סלעים מתקופות שונות.
הבקעה נמצאת בקצה הצפוני של השילד הערבו-נובי, במערבם של הרי אילת.
בתחומו של הבקע התקיימו כמה אגמים עתיקים (אגם עובדיה ואגם הלשון) אשר שרידיהם מהווים את הכנרת וים המלח.
תוואי מעניין נוסף הוא מצוק ההעתקים, שחלקו המערבי נמצא בשטח מדינת ישראל וחלקו המזרחי בשטח ירדן, ואשר נוצר מתנועה טקטונית במסגרת הבקע.
פעילויות טקטוניות כאלה גרמו לרעידות אדמה רבות, אשר הקשות בהן היו רעש שביעית באמצע המאה השמינית לספירה ורעידת האדמה בצפת (1837) אשר החריבה את העיר צפת ואת סביבותיה והותירה אלפי הרוגים.
סטרטיגרפיה עוסקת בתיאור סלעים, סדר היווצרותם, גילם היחסי והיחסים ביניהם.
שימוש בעקרונות גאולוגיים ובמאובנים מסייע לחלק את המסלע ליחידות ליתוסטרטיגרפיות:
חבורות – רצף של שתי תצורות או יותר שיש להן מכנה משותף
תצורות – רצף של מסלע הנבדל מן היחידות שמעליה ומתחתיה
פרטים – יחידות משנה של תצורות שיש להן ייחודיות משלהן אולם שטחן קטן מכדי להגדירם כתצורות
החלוקה הסטרטיגרפית של ישראל מחלקת את טור הסלעים לשש יחידות עיקריות:
סלעי התשתית הפריקמברית המורכבת מסלעי יסוד וסלעים מותמרים
כיסוי מדף היבשה על ידי ים רדוד החל מהקמבריון ועד הדבון
משקעים מסוף הפלאוזואיקון ומן היורה
כיסוי בשולי אגן מן הקרטיקון עד האאוקן
מילוי קלאסטי של אגן החל מסוף האאוקן ועד להווה
באזורים השונים קיימות קרקעות אופייניות:
טרה רוסה – קרקע אדומה וחרסיתית העשירה בתחמוצות ברזל
רנדזינה – קרקע אפורה או חומה שנוצרה מקירטון וחוואר ועשירה בחומרים אורגניים
חמרה – גרגירי קוורץ קטנים המצופים בתחמוצות ברזל
חול העשוי מגרגירי קוורץ קטנים וחול גס ("זיפזיף") האופייני למישור החוף הצפוני ומורכב מכמות גדולה של קלציט ודולומיט עם כמות קטנה יותר של גרגירי קוורץ גסים
הקרקע העיקרית בנגב היא לס – אבק וחלקיקים קטנים של קוורץ, דולומיט וקלציט, ושחק סלעים הנובע מבליה, והיא מופיעה בעומק משתנה: רדוד בצפון הנגב ועמוק במרכזו
חול - גרגירי קוורץ גסים המאפשרים חלחול מים
רג – קרקע סחף זעירת גרגר המכוסה בחלוקים ובשברי סלעים
חמאדה – קרקע מדברית המכוסה בחלוקים ובשברי סלעים שנחשפו לאחר שהרוח העיפה את גרגירי החול
מלחה (נקראת גם "סבחה") – קרקע בעלת ריכוז מלחים גבוה הנובע מהתאדות מים באגני ניקוז סגורים
קרקעות סחף נהרות השוקעות במקומות נמוכים
גילוי והפקה של אוצרות טבע בישראל החל עוד בתקופות הפרהיסטוריות, ומופיעים גם בספרו של הרצל "אלטנוילנד" כחלק מחזון המדינה היהודית.
הוא ראה בהפקת אשלג, ברום ומגנזיום אתגר פוליטי, הנדסי וכלכלי, ואף הגה את רעיון תעלת הימים להפקת אנרגיה הידרו-אלקטרית.
חזונו של הרצל התממש במידה רבה והוא מהווה חלק חשוב במחקר הגאולוגי בישראל.
שני מקורות עיקריים הם מים עיליים – מי נחלים, מאגרים ואגמים, ומי תהום – מים הנכלאים בין שכבות סלע.
המקור החשוב למים עיליים הוא הכנרת, האוגרת את מי נהר הירדן אשר נשאבים ומוזרמים באמצעות המוביל הארצי לדרום ולמרכז הארץ.
נחלים ומי שיטפונות מהווים גם הם מקור למים עיליים, ובכמה מקומות נבנו מאגרים כדי לצבור אותם ולהשתמש בהם להשקיה חקלאית.
מי תהום נאגרים באקוויפרים – אגנים תת-קרקעיים שמהם מתבצעת שאיבה של מים והזרמתם, בעיקר לאזורים שהמוביל הארצי אינו מגיע אליהם.
חלוץ מחקר מי התהום בארץ היה יהודה ליאו פיקרד, ותוצאות מחקריו הובילו לקידוחים פוריים רבים.
מלח – מלח הוא מצרך חיוני והוא שימש בעבר כמטבע חשוב.
הר סדום שימש לכריית מלח עוד בתקופות פרה היסטוריות, וחפירות ארכאולוגיות חשפו מתקנים להטענת מלח מן התקופה הרומית.
בעת המודרנית הוקמו מפעלים להפקת מלח בעתלית, באילת ובעיקר בים המלח.
המלח מופק בתהליך של אידוי סולרי בבריכות ובהתפלת מי ים.
אשלג – אשלגן כלורי חיוני גם הוא להתפתחות אורגנית.
האשלג משמש חומר דשן עשיר לגידולים חקלאיים והוא מופק בדרום ים המלח.
במהלך הפקתו נותרו בבריכות האידוי תמיסות העשירות בברום – המשמש ברפואה, בתעשייה ובקוסמטיקה – אך הפקתו פסקה לאחר שהתגלה כי חומר זה פולט לאטמוספירה גז הפוגע בשכבת האוזון.
פוספטים – תרכובות עשירות בזרחן המצויות בסלעים שהושקעו בסביבת התאדות-יתר.
מרבצי פוספטים התגלו החל משנת 1950 בכמה אזורים בדרום הארץ, בעיקר באזור המכתשים בנגב וליד ערד.
מגנזיום – ריכוז גבוה של מגנזיום ורמת נקיונו הפך את ישראל לאחד מן המקורות החשובים להפקתו.
מגנזיום משמש בבנייה, ברוקחות וכמרכיב מזון לבעלי חיים.
נחושת – הפקת הנחושת בבקעת תמנע מוזכרת עוד בתנ"ך וממצאים ארכאולוגיים מתארכים את ראשית הפקתה בארץ לסוף האלף הרביעי לפני הספירה.
בשנת 1955 נפתח בבקעת תמנע מכרה נחושת אשר נסגר כעבור 25 שנים.
בשנת 2004 נשכרו חלקים משטח המכרה על ידי נציגות ישראלית של חברה מקסיקנית לשם חידוש כריית הנחושת במקום החל משנת 2009.
מנגן – בבקעת תמנע התגלו גם עפרות מנגן בשכבות חרסית, אך בדיקה העלתה כי הפקתו אינה כלכלית.
ברזל – קיימים בארץ ריכוזים מעטים של עפרות ברזל בגליל, בבקעת בית נטופה, למרגלות הר תבור ובכמה אתרים בנגב, אולם אלה אינם מנוצלים מסיבות כלכליות.
בשנת 1999 הוקמה בישראל חברת "שפע ימים" שקיבלה רישיונות מהממונה על המכרות במשרד האנרגיה והמים לחיפושי יהלומים ואבני חן באזור עמק זבולון, עמק יזרעאל ורכס הכרמל.
לפי דיווחיה נמצאו 77 יהלומים וכן מספר רב של אבני ספיר ואודם.
כמו כן דווח כי בעזרת חברת דה בירס נמצא סלע המקור של היהלומים - הקימברליט - ברכס הכרמל, עם אלפי מינרלים אינדיקטורים כמו גארנט (פירופ) ספינל ואילמניט, ואף מינרל נדיר בשם מואסניט.
עוד אוצרות טבע שקיימים באדמת ישראל:
זהב - 2 מרבצי זהב צפונית לאילת באזור נחל רודד ובאזור העיר ערד.
כבול וליגניט (פחם חום) - בעמק החולה.
אורניום - במרבצי הפוספטים שבנגב.
גלנה - מינרל של מתכת העופרת בהר החרמון.
נפט – כמויות קטנות של נפט הופקו באזור חלץ דרום-מזרחית לאשדוד ונערכים חיפושים אחר שדות נפט נוספים.
גז טבעי – מאז שנת 1958 התגלו שדות אחדים של גז טבעי: בשדה מול חופי אשקלון מופקות כמויות מסחריות החל משנת 2004. ב-2009 התגלו שלושה מאגרי ענק של גז טבעי בקידוח "תמר 1" כ-90 ק"מ מול חופי חיפה.
פצלי שמן, הנקראים גם "אבן ביטומנית", הם סלע משקע עשיר בחומר אורגני בשם קרוגן המשמש חומר גלם ראשוני בתהליך הפקת אנרגיה.
מרבית מרבצי פצלי השמן מצויים בנגב הצפוני.
מוצרים טבעיים רבים משמשים בתעשייה ובבניין והם נכרים ונחצבים ברחבי הארץ: צור, חול, שיש, גבס, חרסית, אבן גיר ואספלט, וכן זכוכית המופקת מחול העשיר בקוורץ.
בגליונית מוצגים מפה גאולוגית של ארץ ישראל (במרכז) וסלעי המשקע של נחל ארדון והדייק החוצה אותם (משמאל).
פרטים נוספים המופיעים בבול, מימין לשמאל:
דג מאובן - ממצא אחד מרבים של בעלי חוליות בעלי חשיבות מדעית שנמצאו בארץ.
אבן אילת ירוקה-כחולה – סלע המורכב מכמה מינרלי נחושת ומשמש כאבן חן.
אמוניט מאובן - אמוניטים הם בין המאובנים החשובים שעוזרים בקביעת תקופות גאולוגיות.
עידן על עידן תור תת-תור תקופה גיל גאולוגי מאורעות עיקריים התחלה למ"ש פנרוזואיקון קנוזואיקון רביעון הולוקןעידן הקנוזואיקון התאפיין בפעילות טקטונית נמרצת, אשר במהלכה התחוללה האורוגנזה האלפינית.
בישראל הייתה זו תקופה של אי שקט טקטוני ובסופה נוצר בקע הירדן כסעיף של הבקע הסורי-אפריקני.
תהליכים אלה לוו גם בפעילות געשית ובשינויים במפלס פני הים.
המעבר בין הפליוקן לפליסטוקן לווה בנסיגה של הים, בבליה ניכרת ובהתפתחות נהרות גדולים.
0.0118 פליסטוקן פליסטוקן עליוןבפליסטוקן הקדם קרחוני התחילו תהליכי הקרחה ניכרים ברחבי העולם שהתבטאו בריבוי גשמים במזרח התיכון שמקורם באוקיינוס האטלנטי.
במעבר בין הפליסטוקן הקדם קרחוני לפליסטוקן הקרחוני השתנה כיוון הפעילות של הבקע הסורי-אפריקני, והוא התפתח באילת, בערבה ובעמק הירדן, תוך התרוממות משני צדי הבקע אשר השפיעה על עיצוב הנוף בארץ ישראל.
בפליסטוקן הקרחוני פעלו במרץ תהליכי הקרחה וחלה הצפה שהגיעה לשיאה באותו זמן, הנמצאת מאז בנסיגה עקב הצטברות המים בקטבים וירידת מפלס הים העולמי.
עמק הירדן הפך לאזור ניקוז נפרד מהים התיכון, אליו היה קשור קודם לכן.
לאורכו של הבקע נוצרו אגמים, שגודלם השתנה לפי כמות המשקעים.
ההתרוממות משני צדי הבקע גרמה גם לתהליך של "שביית נחלים", אשר בו נחלים ונהרות שזרמו קודם לכן לים התיכון או למפרץ הפרסי, שינו את כיוון זרימתם והחלו זורמים אל הבקעה.
אזור העמקים והגליל התאפיין בתקופה זו בהתפרצויות געשיות שיצרו את בזלת הכיסוי, המכסה שטחים נרחבים.
פליסטוקן תחתון 1.806± 0.005 גלס 2.588± 0.005 שלישון נאוגן פליוקןבסוף המזוזואיקון ובתחילת הקנוזואיקון חלה פעילות טקטונית שהתבטאה בשלושה חלקים עיקריים:
הקימוט הלבנטיני - במעבר בין הסנון לטורון חלה תזוזה של הלוח האפריקאי לכיוון צפון, שגרמה לסגירתו של ים טתיס ויצרה העתקים הפוכים בתשתית הפריקמברית.
סלעי המשקע הרכים והגמישים התקמטו ונוצרה הקשת הסורית - מערכת קמרים וקערים א-סימטריים בעלי מפנה תלול יותר לכיוון דרום מזרח ומתון יותר לכיוון צפון מערב.
השבירה האריתראית – בסוף המיוקן עד תחילת הפליוקן הסתובב הלוח האפריקאי בכיוון השעון, גרם לפתיחתו של ים סוף ולשתי מערכות העתקים עיקריות.
המערכת הראשונה ניכרת עד היום בעמק יזרעאל ובשומרון, ובה העתקים נורמליים בכיוון צפון-מערב – דרום-מזרח המקבילים לים סוף.
המערכת השנייה היא מערכת של העתקי תזוזה אופקית ימנית, העתקי חילוף, בכיוון מזרח-מערב שנגרמו מתנועת מתיחה על פניו הכדוריים של כדור הארץ.
השבירה הלבנטינית – בסוף עידן הקנוזואיקון חל שינוי בכיוון הפתיחה של ים סוף: ניוון של סעיף מפרץ סואץ ותחילת פעילותו של סעיף ים סוף בכיוון צפון-דרום.
מערכת ההעתקים שנגרמה עקב כך פעילה עד היום.
מפרץ אילת – שהוא חלק ממערכת זו – מהווה אוקיינוס בשלבי פתיחה ראשוניים, והמורפולוגיה שלו דומה לזו של רכסים מרכז-אוקייניים: בקע צר וארוך באמצע הרכס והתרוממות משני צדדיו.
בפליוקן חלה הצפה נוספת: חדירה אחת מהים התיכון דרך עמק יזרעאל אל עמק הירדן וים המלח, ובשיאה אף לפתחו של מכתש חצרה, וחדירה שנייה מים סוף עד אילת.
בשלב זה כבר פסקה חדירה מהמפרץ הפרסי לאחר שהמדבר הסורי התרומם ונפתח מצר הורמוז.
בתקופה זו חלה פעילות געשית בעיקר במרכז עמק הירדן ובצפונו, אך גם במישור החוף ובשפלה.
5.332 מיוקןהמעבר בין האוליגוקן למיוקן התבטא בנסיגה ניכרת של פני הים ובהמשך התחתרות הנחלים שהתחילו להיווצר באוליגוקן, אשר זרמו לשלושה אגני ניקוז: מערבה לים התיכון, צפון-מזרחה למפרץ הפרסי ודרומה לים סוף.
בנוסף חלה פעילות געשית ערה שמרכזה בכוכב הירדן.
בשלהי המיוקן חלה נסיגה נרחבת של הים והתייבשות כמעט מוחלטת של אגני הניקוז.
במעבר בין המיוקן לפליוקן החלה השבירה האריתראית, אשר גרמה להעמקת אגן הים התיכון, להתרוממות סיני והמדבר הסורי, לפתיחת ים סוף אל האוקיינוס ההודי וליצירת גראבנים דוגמת עמק יזרעאל.
23.03 פלאוגן אוליגוקןבתום האאוקן החלה התרוממות טקטונית, שגרמה לנסיגה סופית של ים טתיס משטח ארץ ישראל.
סלעים ימיים נוצרו רק באזורים הנמוכים מלשון הים שחדרה מהמפרץ הפרסי, ובשאר המקומות חלה סחיפה.
33.9± 0.1 אאוקןבאאוקן היה האזור מכוסה מהצפה ימית נרחבת, חוץ מקמרים אחדים, וחלה השקעת סלעים בשלושה אגנים עיקריים:
אגן השקעה צפון-מערבי – אגן צר וארוך שהשתרע מרכס חלץ-בארי ועד קמרי הקשת הסורית במזרח
הקשת הסורית – לאורכה שקעו סלעים באי התאמה על גבי סלעים קדומים יותר
אגן השקעה דרום-מזרחי – מזרחית לקשת הסורית עד הערבה ואילת 55.8± 0.2 פלאוקן 65.5± 0.3 מזוזואיקון קרטיקון קרטיקון עליון סנון מסטריכטבעידן זה התרחשה פעילות ערה באזור: יצירת סלעים נרחבת ופעילות טקטונית רבה, ובסופו חלו נסיגת ים נרחבת ושינוי קיצוני בתנאים בכדור הארץ שגרם להכחדתם של מינים רבים, בהם גם הדינוזאורים.
תקופה זו בגבול הקרטיקון והשלישון נקראת גם "גבול K.T" או הכחדת קרטיקון-שלישון.
99.6± 0.9 קמפן סנטון קוניאק טורון קנומן קרטיקון תחתוןסלעי המשקע שנוצרו בקרטיקון תחתון מושפעים ישירות מהאירועים הטקטוניים והגעשיים של סוף היורה.
היווצרות אבן חול במכתשים בנגב נקטעה על ידי חדירות ימיות, ובמקומות רבים נוצרו סלעים פירוקלסטיים.
145.5± 4.0 יורה מלםסלעים מהיורה נחשפו במכתשים בנגב, בשומרון ובחרמון.
אופיים של הסלעים מהיורה שונה בין האזורים הגאוגרפיים השונים: בצפון סיני, בנגב ובירדן הם סלעים חוליים, פצלים ומעט אבן גיר.
עובי השכבות מגיע ל-2 ק"מ בקירוב.
במרכז הארץ ובצפונה הם בעיקר סלעי גיר, כמעט ללא חול ופצלים, שעובי החתך שלהם הוא יותר מ-2 ק"מ.
ביורה שרר באזור אקלים טרופי חם ולח, המשתקף בשוניות האלמוגים הרבות, בקרקעות הלטריטיות, המעידות על שטיפה נמרצת של הסלע, ובמאובני שרכים מבורזלים.
פיריט - המאפיין סביבת השקעה דלה בחמצן, למשל עקב פעילות ביוגנית נמרצת – נמצא גם כן בסלעי היורה.
פעילות מגמטית ערה התקיימה בעיקר במלם והותירה גופי חדירה רבים, בהם "שן רמון", דייקים רבים באזור הר ארדון וסילים רבים.
161.2± 4.0 דוגר 175.6± 0.2 ליאס 199.6± 0.6 טריאס טריאס עליוןבטריאס הציף ים טתיס שטחים רבים שהפכו לים רדוד ונוצרו בעיקר סלעי אבן חול, פצלים ודולומיט.
בתצורת מוחילה נמצא גיר לווחי המעיד על הרבדה של אצות, וקיימים בה שינויים אזוריים בעובי המעיד על תנועה של השתפלות גושים בעת השקעתה.
סלעי הטריאס בנגב נחלקים לשלוש יחידות:
תחתונה – בנויה סלעים קלאסטיים המעידים על תחילת הצפה
תיכונה – בנויה גיר עם מאובנים גדולים המעידים על ים רדוד
עליונה – בנויה בעיקר סלעים אוופוריטיים ודולומיט המעידים על קיום לגונות ונסיגת ים 228.0± 2.0 טריאס תיכון 245.0± 1.5 טריאס תחתון 251.0± 0.4 פלאוזואיקון פרםסלעים מעידן הפלאוזואיקון מצויים על גבי מישור גידוע אשר נוצר בתקופת "ההרס הליפאלי" – ארוזיה ממושכת ששיטחה את פני השילד הערבו-נובי כמעט לגמרי בסוף הפרקמבריון.
הסלעים הם סלעי משקע – רובם קלאסטיים יבשתיים ומיעוטם קרבונטים ימיים.
עומקו של טור הסלעים כ-4 ק"מ, אולם הטור אינו רציף בשל תהליכי בליה.
בתקופה זו חלו אירועי הרמה טקטוניים בכיוונים שונים, אך לא חלה אורוגנזה אחידה אלא רק השפעות של מבנים מרוחקים יותר.
התרוממות האזור גרמה לנסיגת הים (רגרסיה), בעוד שתנועות כלפי מטה גרמו להתקדמות קו המים אל תוך היבשה (טרנסגרסיה).
בחתך הסטרטיגרפי של האזור ניתן להבחין לפיכך בשינויים באופי הסלעים ובמישורי אי התאמה, שנבעו משינוי צורת פני השטח בתקופות היבשתיות.
תור הפרם מסיים את עידן הפלאוזואיקון ופותח פרק זמן ממושך של הצפה ימית.
הצטברות המשקעים של הפרם החלה לאחר התרוממות מסיבית שאירעה בין הקרבון לפרם, והייתה חלק מתקופת האורוגנזה ה"הרצינית" בעולם.
התרוממות זו לוותה בבליה חריפה, אשר במקומות אחדים חדרה עד סלעי התשתית הקדומים.
לקראת סוף הפרם שקע האזור שוב בים טתיס, ובסופו הייתה ההצפה הנרחבת ביותר בכל הפלאוזואיקון.
סלעים מהצפה זו נחשפו בטור שעוביו כ-500 מ'.
בישראל לא נמצאו מחשופים מתקופת זו, אך אלה נתגלו בקידוחים רבים.
299.0± 0.8 קרבון קרבון פנסילבניבתור זה חלו שינויים טקטוניים שהשפיעו על אופי הסלעים ותפוצתם.
קיימת אי בהירות לגבי סלעים קרבוניים בישראל הנוגעת לסלעי תצורת סעד שנמצאו בקידוחים בנגב, הבנויה אבן חול לבנה ובה רובדי ביניים פצליים-פחמיים.
יש המסווגים אותה כקרבון עליון ויש כפרם תחתון.
318.1± 1.3 קרבון מיסיסיפי 359.2± 2.5 דבוןאורדוביק, סילור ודבון – תורים המיוצגים על ידי רצף עבה של סלעי משקע קלאסטיים הבונה את רובו של טור אבן החול הנובית בדרום ירדן ובצפון-מערב ערב הסעודית.
בישראל ובסיני לא נמצאו סלעים מתורים אלה, וההנחה המקובלת היא שהם התקיימו עד לבליה נרחבת שהסירה אותם.
להנחה זו לא נמצאו ראיות.
416.0± 2.8 סילור 443.7± 1.5 אורדוביק 488.3± 1.7 קמבריוןבתור הקמבריון הושקע חלקה התחתון של אבן החול הנובית המכילה בצרים של נחושת ומנגן.
המסלע רדוד (עד 475 מ'), פזור על פני שטח רחב, ואינו מכיל עדויות לאירועי שבירה או קימוט.
הרכב הסלעים שונה מהרכבם של הסלעים שקדמו לו: כמות פחותה של פצלת השדה בסוג אשלגני במקום פלגיוקלז, גרגרי החול קטנים יותר, וחלוקים מעוגלים של קוורציט השתלבו בסלע.
הבדלים אלה עשויים להיות תוצאה של תהליכי בליה שנבעו מהתרוממות השילד הערבו-נובי.
542.0± 1.0 פרקמבריון פרוטרוזואיקון נאופרוטרוזואיקון אדיקרעידן הפרקמבריון התאפיין באורוגנזה ממושכת ובהתמרתם של מרבית הסלעים.
סלעי היסוד של עידן זה בונים את השילדים היבשתיים.
ישראל נמצאת בקצה הצפון-מזרחי של השילד הערבו-נובי, שסלעיו נחשפים בסיני ובאילת.
סלעי השילד בישראל הם סלעים מותמרים וסלעי יסוד פלוטוניים וגעשיים שנוצרו לאחר ההתמרה, והם מחולקים לחמישה גושים: מסיב אילת, מסיב רודד, מסיב עמרם, מסיב תמנע ומסיב נשף.
בגוש אילת ניתן לשחזר את סדר האירועים:
לפני 800 מיליון שנה חלה הצטברות של סלעים קלאסטיים.
לפני 780–800 מיליון שנה חלה התמרה של סלעי משקע שיצרה את צפחת אילת.
לפני 740–780 מיליון שנה חלה סדרת אירועי החדרה.
לפני 740–770 מיליון שנה התרחשו אירועי דפורמציה שיצרו גנייס וצפחה טקטונית.
לפני 660–740 חלה החדרת דייקים מותמרים כהים ובסיסיים המהווים תופעה ייחודית בגוש אילת ומקורם בסלעים מגמטיים בסיסיים.
ככל הנראה חדרו הדייקים לתוך סדקים בסלעים קרים וקשים לפני שהותמרו.
חדירה זו מפרידה בין שני אירועי התמרה קודמים: האורוגנזה הקיבארית והאורוגנזה החיג'אזית.
לפני 50±660 מיליון שנה החל האירוע הפאן-אפריקאי שנמשך עד סוף הפרקמבריון וכנראה גם בקמבריון, ובמהלכו נבנה הקרום הפרקמברי של השילד האפריקאי כולו.
באירוע זה חלו פעילות פלוטונית והתחממות מחודשת של הקרום היבשתי הקדום.
לפני 10±642 מיליון שנה חלה פעילות מגמטית נוספת שאחריה חלה דפורמציה נוספת.
את סופו של עידן הפרקמבריון מציין שינוי משמעותי – הופעת בעלי חיים ימיים בעלי שלד קשה.
שינוי זה מאפשר למעשה את תחילת התיארוך הגאולוגי של סלעי משקע.
1,000 קריוגן טון מזופרוטרוזואיקון 1,600 פלאופרוטרוזואיקון 2,500 ארכאיקון נאוארכאיקון 2,800 מזוארכאיקון 3,200 פלאוארכאיקון 3,600 אאוארכאיקון 3,800 האדן 4,570
הגאולוגיה של הגולן היא ברובה תוצאה של פעילות געשית ענפה לאורך 5 מיליון השנים האחרונות.
אופי הפעילות הגעשית כלל מחזורים של התפרצויות וביניהם תקופות ארוכות של שקט.
כתוצאה מכך, מכוסה רמת הגולן בשכבת בזלת עבה.
העובי המקסימלי של טבלת הבזלת ברמת הגולן נמדד בקידוח "אלוני הבשן 6", שהגיע לעומק של כ-750 מטרים (הקידוח לא הגיע לתשתית סלעי המשקע).
עובי הבזלת הולך ופוחת כלפי שולי הקער במערב ובדרום.
מרבית שכבות הבזלת בגולן הן צעירות יחסית, והאחרונות שבהן נוצרו לפני כ-100,000 שנים בצפון מזרח הרמה.
כתוצאה מהפעילות הגעשית ניתן לראות ברמת הגולן יותר מ-60 מבנים של הרי געש, מרביתם ערוכים בשתי שורות מקבילות לאורך קו התילים הישראלי.
הרי הגעש בגולן נחשבים רדומים.רמת הגולן משתרעת על פני שטח של 1,300 קמ"ר וגבולותיה: מצפון – נחל סער הזורם מדרום להר החרמון, מדרום – נהר הירמוך צפונית להרי גלעד ובמערב – בקעת כנרות ועמק החולה.
ממזרח גובלת רמת הגולן באזור הבשן אולם הגבול בין שני האזורים אינו מוגדר היטב.
מבחינה גאולוגית רמת הגולן היא קער אשר נמצא בין שני קמרים – קמר החרמון מצפון וקמר הגלעד (קמר עג'לון) מדרום.
נחל סער מפריד בין הגולן לקמר החרמון ובדרום מפריד נהר הירמוך בין הגולן לקמר הגלעד.
הקער התמלא תחילה בסדרה של סלעי משקע ולאחריהם בשכבה עבה של סלעים געשיים.
כתוצאה מעובי עמודת הסלעים נעלם מבנה הקער והרמה נראית שטוחה יחסית.
בתקופת היורה (החל מ-195 מיליון שנה ועד 140 מיליון שנה לפני זמננו) היה האזור מוצף בים אשר בו נוצרה שכבה עבה של סלעי גיר.
סלעי הגיר מתקופת היורה נמצאים היום על פני השטח בחרמון.
בתקופת הקרטיקון התחתון (לפני כ-100–140 מיליון שנה) שקעו באזור אבני חול צבעוניות ("אבן חול נובית").
בקרטיקון העליון (100-66 מיליון שנה לפני זמננו) כוסה האזור בים רדוד וחם ושקעו בו סלעי משקע שונים כגון: גיר, דולומיט וחוואר.
בתקופה שבין 65 מיליון שנה לפני זמננו ועד כ-5 מיליון שנה החל האזור לבצבץ מעל פני הים ולבסוף התייבש כולו.
בזמנים אלו המשיכו לשקוע באזור סלעי משקע ימיים ויבשתיים אשר נחשפים בנחלים העמוקים בדרום רמת הגולן.
רמת הגולן היא החלק המערבי של השדה הגעשי א-שמה הממשיך מזרחה לתוך סוריה.
בעקבות עליית קמר החרמון בצפון וקמר הגילעד בדרום נוצרו באזור הגולן סדקים גאולוגיים שמתוכם עלתה מאגמה, קלחה וכיסתה את סלעי המשקע.
לאחר התקררות הלבה נוצרו משטחי הבזלת המישוריים המאפיינים את רמת הגולן כיום.
בתקופה זו נוצרו הרי הגעש השונים ברמת הגולן כשהאחרונים ביניהם היו פעילים עד לפני כ-100,000 שנים.
רמת הגולן מאופיינת במספר תופעות געשיות, אשר הבולטת שבהן היא קו התלים הישראלי, הכולל מספר תלים מרכזיים דוגמת הר פרס והר אביטל, אך גם עשרות תלים קטנים יותר כגבעת טליה ליד מושב קשת.בגולן קיים אוסף של מבנים געשיים:
חרוט אפר – הר געש הבנוי מתוצרים של חומרים פירוקלסטיים.
החרוט עגול ושיפועי צדדיו עד 35 מעלות.
חרוט לבה – הר געש הבנוי בעיקר מבזלת, רכס מוארך ובראשו לוע או מספר לועות קטנים.
שיפוע צדדיו מתונים – עד 5 מעלות ומודרגים.
קילוח בזלת – המבנה העיקרי שנוצר על ידי הלבה הזורמת.
צורתו מוארכת ובקצהו "אונות" מתפשטות.
מאר – מבנה זה הוא שקע, בניגוד למבנים הקודמים שהם תבליטים, והוא נוצר כאשר מי תהום באים במגע עם לבה או מאגמה לוהטת והופכים לקיטור דחוס.
הפיצוץ מעיף את שכבות המסלע העליונות ויוצר שקע.
בדרך זו נוצרה ברכת רם.
קלדרה – שקע עגול שנוצר לאחר קריסת תקרתו של תא המאגמה המצוי מתחת להר געש.
ג'ובה – שקע טופוגרפי עגול בקוטר של עד כמה מאות מטרים.
תהליך היווצרותן אינו ברור לגמרי, ואף לא ברור אם מקורן געשי או קרסטי.
בצפון רמת הגולן יש מעל 20 ג'ובות הערוכות ברובן סביב קו הג'ובות.
רמת הגולן מכוסה בסלעים געשיים: פני השטח מכוסים בזלת, אך אפשר למצוא בה גם סקוריה (בעיקר בחרוטי הגעש לאורך קו התילים) וטוף (סביב בריכת רם ובאזור הר אביטל).
במורדות הרמה, בערוצי הנחלים ומקומות נוספים (כגון חלונות שמיר) נחשפים סלעי משקע ימיים כמו אבן גיר, קירטון, דולומיט וצור מתקופת הקרטיקון העליון והאיאוקן (מלפני כ-60-100 מיליון שנה).
חבורת בשן כוללת סדרת סלעים געשיים שהורבדו במשך כ-5 מיליון השנים האחרונות מעל תבליט סלעי המשקע שהיה במקום.
חבורת בשן משתרעת מאזור הגליל התחתון המזרחי דרך רמת הגולן ועד לאזור הר הבשן שבסוריה.
תקופת היווצרות חבורת בשן אופיינה בוולקניזם הפעיל לסירוגין: תקופות קצרות יחסית של פעילות געשית בהם נוצרו מישורי הבזלת, ותקופות שקטות יותר שבהן בלתה הבזלת והפכה לקרקע, אשר כוסתה מחדש בלבה בתקופת ההתפרצות הבאה.
חבורת בשן מחולקת למספר תצורות גאולוגיות:
שכבת בזלת מתקופת הפליוקן התחתון, שגילה החל מ-3.5 מיליון שנה ועד 5.5 מיליון שנה.
בזלת הכיסוי מכסה שטחים רחבים בדרום רמת הגולן ובגליל התחתון המזרחי, מראש פינה עד לבית שאן, ומשתרעת על פני שטחים נרחבים בדרום סוריה עד הר הבשן, ובצפון ירדן - באזור אירביד.
קילוחי בזלת הכיסוי נמצאו גם במרכז רמת הגולן וצפונה, אולם באזורים אלה היא כוסתה על ידי שכבות בזלת צעירות יותר.
בזלת הכיסוי נבעה מדייקים ומחרוטי לבה הבולטים מעל פני השטח, כגון: קרני חיטין, גבעת בזק, תל סאקי, גבעת נטור ועוד.
שכבות בזלת הכיסוי נמצאות ברמות הגבוהות משני צידי הבקע הסורי-אפריקני ולא בעמקים של הבקע עצמו, ומכאן כי הן קדמו להיווצרות הבקע.
קילוחי רומן - דלתון - ירדה
מספר קילוחי בזלת מתקופת הפליוקן העליון, וגילן נע בין 1.8-3.3 מיליון שנה.
מרבית הפעילות הגעשית בתקופה זו התרחשה באזור הגליל ודרום לבנון.
קילוחי רומן נמצאו גם בדרום מערב רמת הגולן, אולם הם כוסו מאוחר יותר על ידי בזלות צעירות יותר.
הבזלות הן מתקופת הפליסטוקן התחתון, וגילן 0.7-1.6 מיליון שנה.
היחידה העיקרית בתצורה זו היא קילוחי דלווה - סדרה של קילוחי לבה אשר נבעו ממספר מקורות במרכז רמת הגולן.
בזלת דלווה היא בזלת טרשית ולכן הפכה לאזור נוח להקמת בתי אבן קדומים עליה, וכפרים עתיקים רבים נמצאים על משטחי בזלת דלווה.
מאידך, הקרקע הסלעית אינה נוחה לעיבוד חקלאי ולכן שטחי בזלת דלווה לרוב אינם מעובדים.
בזלת דלווה נבעה בתשעה קילוחים עוקבים, אותם ניתן לזהות במחשופי נחלים כדוגמת נחל עורבים.
התצורה מורכבת מסדרה של קילוחי בזלת וסלעים פירוקלסטים מתקופת הפליסטוקן העליון.
סלעי התצורה נוצרו בפעילות געשית שהחלה לפני כ-0.5 מיליון שנים והסתיימה כ-0.1 מיליון שנים לפני זמננו, והם הסלעים הצעירים ביותר ברמת הגולן.
התצורה נפוצה בצפון הגולן ובמרכזו.
מרבית התילים בקו התילים הישראלי נוצרו בעקבות הפעילות הגעשית בתקופה זו.
בשל גילן הצעיר של בזלות אלו טרם הספיקו הנחלים להתחתר בבזלת, וכתוצאה אזור צפון מזרח הגולן אינו מאופיין בערוצי נחלים עמוקים כמו בדרום הרמה.
יחידת הבזלת העיקרית בתצורת גולן היא קילוחי מוויסה - קילוחי בזלת שגילן כ-0.37-0.32 מיליון שנה.
קילוחי מוויסה כיסו את בזלת דלווה באופן חלקי.
בזלת מוויסה טרשית פחות מבזלת דלווה ומרבית השטחים החקלאיים נמצאים על גביה.
סקוריה אודם היא יחידת הסלעים הפירוקלסטיים העיקרית בתצורה זו, והיא המרכיבה את מרבית חרוטי האפר בקו התילים במזרח הגולן.
סקוריה אודם וחרוטי האפר נוצרו לפני כ-0.11-0.12 מיליון שנה.
בתצורת גולן נכללים שתי יחידות טוף אשר נוצרו בשני אירועים ייחודיים של התפרצויות פריאטו-מגמטיות, כתוצאה מחדירת מים למאגמה.
טוף אביטל נמצא בסביבת הר אביטל ומזרחה ממנו, בבקעת קוניטרה, כתוצאה מהתפוצצות גדולה של ההר לפני כ-0.1 מיליון שנה.
טוף בריכת רם נמצא סביב לבריכת רם והוא נוצר לפני כ-0.13 מיליון שנה.
כמו כן נכללים בתצורת גולן ארבע יחידות בזלת נוספות: קילוחי עין-זיוון אשר נבעו מחרוטי האפר של סקוריה אודם, בזלת רקד בשטח סוריה אשר זרמה בערוץ נחל רקד, בזלת כרמים באזור הר כרמים ובריכת רם, ובזלת סער, אשר נבעה ככל הנראה מהר אודם וזרמה במורד נחל סער עד הבניאס.
רמת הגולן היא רמה מישורית הבנויה סלעי בזלת.
הבזלת מונחת במרבית השטח על גבי שכבות עבות של סלעי קירטון ומשקעים אגמיים, ששניהם אטומים יחסית לזרימת מים.
לכן שכבת הבזלת אשר בעיקרה היא בעלת נקבוביות ניכרת ומוליכות הידראולית טובה משמשת כמובילת מים טובה.
יש לכך מגבלה אחת: בחלקו התחתון של קילוח הלבה נוצרת בדרך כלל בזלת מסיבית, שהתקררה במהירות כשהשתחררו ממנה בועות הגז, ובתוכה קשה יותר למים לזרום.
קיימות שכבות קרקע, לא בזלתיות, אשר יש להן מוצא לפני השטח ויוצרות "מעיינות קילוח", הן פזורות בנקודות רבות על פני רמת הגולן.
מעיינות אלו יוצרים בדרך כלל שלוליות ענק, בריכות וביצות המתקיימות מתחילת עונת הגשמים ועד תחילת הקיץ.
רוב מי הגשמים ברמת הגולן מתנקזים דרך מעיינות וקידוחים ומתקיימת זרימה תמידית של מי תהום מאזורי המילוי לכיוון המעיינות בשולי הרמה, בקו המגע שבין הבזלת לבין סלעי הקירטון המונחים מלמטה.
המעיינות הגדולים נובעים במורדות הגולן לכיוון עמק החולה, ומעיינות נוספים נובעים בקירות הקניונים של הנחלים הזורמים לכנרת.
חלק נוסף ממי התהום מתנקז בתת-הקרקע אל בקעת הבטיחות והכנרת.
גאולה נוּני (9 ביוני 1942 – 10 בנובמבר 2014) הייתה שחקנית, מדבבת וזמרת ישראלית.
שימשה חברת הוועד של האקדמיה הישראלית לקולנוע ונציגת אגודת אמני ישראל.
גאולה נוני נולדה ברמת גן לזכריה נוני שעלה מתימן ולציפורה שעלתה מאוסטריה.
החלה להופיע כשחקנית כבר בגיל 15, תחילה ב"סמבטיון" ולאחר מכן במועדון התיאטרון בחיפה.
קודם לשירותה הצבאי שיחקה בסרט "איי לייק מייק" (1960), מהסרטים הראשונים שזכו להצלחה בקופות.
בשנת 1961 הצטרפה ללהקת הנח"ל, והשתתפה בתוכניתה של הלהקה "היאחזות בחלל".
אחרי שירותה הצבאי שהתה באירופה ולמדה, בין היתר, ריקוד אצל מרי ויגמן.
עם שובה לישראל הצטרפה לתיאטרון "הבימה", וב-1962 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "אירמה לה דוס", ליהוק שהקנה לה מעמד של כוכבת עולה.
בשנת 1964 שיחקה בסרט שובר הקופות "סאלח שבתי" של אפרים קישון את חבובה, בתו של סאלח.
בסרט גם שרה את השיר "לי ולך" יחד עם אריק איינשטיין.
בתיאטרון הופיעה במחזמר "ירושלים שלי" וכן בקומדיה המצליחה "אמי הגנרלית".
בשנת 1971 נישאה להייני לידר, איש עסקים גרמני, ועברה מאוחר יותר לווינה.
שם למדה חינוך לתיאטרון והשתתפה בהפקות מקומיות כגון "אמי הגנרלית", ו"פרשת דרייפוס".
ב-1988 השתתפה במחזמר "סאלח שבתי" בתיאטרון הבימה, בתור אשתו של סאלח (שגולם על ידי זאב רווח), ושרה את "העריסה נשארה לי שם".
בשנת 1994 שבה לישראל ושיחקה בסדרה "פאפא" לצדו של זאב רווח.
בשנת 1998 שיחקה במחזמר "סיסי הנסיכה" לצידם של עודד מנשה, ודנה דבורין.
בשנים 2000־2001 שיחקה בסדרה הקומית של ערוץ 2 "משפחת עזאני", בה גילמה את דמותה של מרגלית.
בשנת 2001 שיחקה בטלנובלה הישראלית "לגעת באושר", ובקלטת הילדים "חלב ודבש" לצידם של שרון צור, ויוסף כרמון.
בשנת 2010 שיחקה בסדרה "בלו נטלי", לצד צביקה הדר ודפנה דקל.
גאולה נוני הייתה נשואה לפנטומימאי סמי מולכו.
ב-10 בנובמבר 2014 נפטרה ממחלת סרטן המוח בבית החולים איכילוב בתל אביב.
נטמנה בבית הקברות נחלת יצחק והותירה אחריה בת, העיתונאית שרון נוני, ונכדים.
אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב (1989)
גאולה סירי (נולדה ב-1949) היא אלופה פאראלימפית ישראלית ושיאנית עולם בספורט הנכים.
סירי נולדה בתימן ועלתה ארצה עם משפחתה בשנת 1950, במסגרת מבצע "מרבד הקסמים".
הם שוכנו באוהלים במעברת עין שמר, שם גרו כשנה.
שלושה חודשים לאחר בואם, בהיותם במעברה, חלתה בשיתוק ילדים.
היא עברה סדרת ניתוחים ללא הועיל, ועם השנים מצבה הוחמר.
שנה לאחר בואם עברה משפחתה להתגורר בבת-ים, בה מתגוררת סירי גם כיום.
בשנת 1963 החלה סירי בפעילות ספורטיבית במרכז הספורט לנכים (מועדון "ספיבק") ברמת גן.
ב זכתה בשבע מדליות: מדליית זהב בכדורסל, שתי מדליות כסף וארבע מדליות ארד בתחומי האתלטיקה.
בשנת 1969 השתתפה במשחקי סטוק מנדוויל וזכתה בתשע מדליות: 4 זהב, 4 כסף, ו-1 ארד.
במשחקים אלה קבעה שיא עולמי בקרב חמש.
בשנת 1985 יצאה סירי שוב למשחקי סטוק מנדוויל, בהם זכתה בשלוש מדליות: מדליית זהב בהטלת כידון, ומדליות כסף בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס.
היא השתתפה בשנית עם נבחרת ישראל ב, אך לא זכתה שם במדליה.
בשנת 2009 השתתפה סירי באליפות אירופה לנכים בטניס שולחן שנערכה בג'נובה, איטליה, וזכתה במדליית ארד.
פעילותה הספורטיבית נמשכה לאורך השנים.
סירי השתתפה בתחרויות רבות באתלטיקה קלה, כדורסל, שחייה וחץ וקשת וזכתה במדליות ובגביעים.
שנים רבות ברציפות הייתה גם אלופת ישראל בטניס שולחן.
כמו כן היא השתתפה 17 פעם בצליחת הכנרת ושלוש פעמים במשחה "קריעת ים סוף" באילת.
סירי לקחה חלק פעמים רבות בצעדות ירושלים והשתתפה מספר פעמים במרתון תל אביב בכיסא גלגלים.
כספורטאית ותיקה קיבלה סירי מדליה מנשיא המדינה חיים הרצוג במלאת חצי יובל (25 שנה) למרכז הספורט לנכים, וכן קיבלה תעודת הוקרה ומדליה על מצוינות אולימפית בכדורסל נשים.
ב-2013 קיבלה פרס על מפעל חיים בטקס שנערך במרכז הספורט לנכים ברמת גן מידי ראש העיר ישראל זינגר ושר הרווחה יצחק (בוז'י) הרצוג.
הכרמל מהווה שלוחה צפונית-מערבית של הרי שומרון, והוא כולל את רכס אמיר בדרום-מזרח, רמות מנשה ורכס הכרמל בצפון-מערב המגיע עד מפרץ חיפה.
הכרמל על חלקיו השונים החל להיווצר במהלך האירוע הפאן-אפריקאי – אורוגנזה שהחלה בפרקמבריון לפני כ-600 מיליון שנים, במהלכה נבנה השילד – גרעין יבשת – של אפריקה.
השלבים הבאים בבניית הכרמל היו תנועה טקטונית, השקעת סלעי משקע וגעשיות, וכן תהליכי קרסט והעתקה – הנמשכים גם כיום.
סימנים לתהליכים אלה ניכרים עד היום בהרי הגעש התת-ימיים הקדומים וסלעי הטוף הנחשפים ליד כרם מהר"ל, ברמת אלון ובואדי מילק סמוך לשפיה, וכן בהעתק הכרמל החוצה את העיר חיפה ועובר בסמוך לאזור התעשייה בעמק זבולון.
רכס הכרמל הוא ההר הקרוב ביותר אל הים – קרבה שלה השפעה גאולוגית חשובה על היווצרותו והתפתחותו: הרכס – שהחל את דרכו בקרקעית ים טתיס – מורכב משכבות רבות של סלעי משקע.
השפעה חשובה נוספת היא תהליכים טקטוניים ובהן היווצרותו של העתק הכרמל, הקושרים את היווצרות הקמר בקשת הסורית ובסגירתו של ים טתיס.
הכרמל נחלק לשלושה חלקיים גאוגרפיים נבדלים:
רכס אמיר הוא קמר שנוצר כתוצאה מהעתק חילוף שמאלי, שיצר גם את הרי נצרת בעברו השני של ההעתק.
הרכס נתחם בצפון בנחל עירון, בדרום באגן נחל חדרה ובדרום-מזרח בעמק דותן.
הרכס מגיע לגובה של 500 מטרים מעל פני הים, והנקודה הגבוהה בו היא פסגת הר אלכסנדר שגובהה 527 מטרים.
המסלע העיקרי הנחשף ברכס אמיר הוא גיר מתקופת הקנומן - טורון, כמו כן יש ברכס אמיר מחשופי טוף ובזלת המעידים על פעילות וולקנית תת-ימית מתקופת הקרטיקון עליון.
רמות מנשה הן חבל גבעות המהווה קער או "אוכף" מעוין ששטחו 220 קמ"ר, המפריד בין המורדות הדרומיים של רכס הכרמל לבין רכס אמיר.
גבולותיו: נחל עירון בדרום-מזרח, נחל יקנעם, נחל תות ונחל דליה בצפון-מערב, עמק יזרעאל בצפון-מזרח ובקעת הנדיב בדרום-מערב.
הקער הוא חלק מקער נרחב הנמשך מאזור קיסריה בדרום-מערב לשפרעם בצפון-מזרח.
הגובה הממוצע של רמות מנשה הוא כ-300 מטר מעל פני הים ופסגותיו הגבוהות מתנשאות לגובה של כ-400 מטר.
בסיס הקער מורכב מסלעי גיר ודולומיט מקרטיקון עליון.
שפע המשקעים – ממוצע שנתי של 670 מ"מ – והמסלע המגוון של רמות מנשה תרמו לריבוי המעיינות והנחלים באזור – בהם נחל דליה, נחל השופט ונחל קיני.
אבן הגיר הנקבובית שהורבדה מעל חרסית אטומה יוצרת אקוויפר, שהפך את הגבול בין שני סוגי הסלעים לנתיב התחתרות נוח.
לאחר היווצרותו התמלא הקער בגבעות קירטוניות שנוצרו באאוקן.
סלעי קירטון אלה אמנם רכים אך הם אטומים למים, ולכן הנוף הנגלה ברמות מנשה אינו מחורץ.
במזרח רמות מנשה, סמוך לקיבוץ מגידו, ניתן למצוא שרידים לגעשיות פליסטוקנית.
רכס הכרמל הוא משולש שקודקודיו חיפה בצפון-מערב, יקנעם במזרח וחוטם הכרמל בדרום-מערב.
גבולותיו: בצפון – עמק זבולון, בצפון-מזרח – עמק יזרעאל, בדרום-מזרח – רמות מנשה, במערב – מישור חוף הכרמל.
שטחו הכולל של הרכס 232 קמ"ר, והוא מתחלק לשלוש יחידות נוף עיקריות שגבולותיהם מצפון-מערב לדרום-מזרח:
הכרמל הגבוה בצפון-מזרח – רכס ארוך וצר המשתרע ממורדות סטלה מאריס בחיפה עד נחל יקנעם.
חלק זה של הכרמל מתנשא לגובה של כ-450–500 מטר עם הבדלי גובה מתונים.
מדרונותיו המזרחיים הגובלים בהעתק הכרמל תלולים מאוד.
המסלע בחלק זה מורכב מאבן גיר חווארית ומקירטון מקנומן תיכון.
הכרמל התיכון במרכז – מדרום לנחל אורן.
גובהו מגיע ל-400–500 מ' והוא מתאפיין בשטח מחורץ ובנחלים הזורמים בין פסגות בולטות דוגמת הר שוקף (497 מ') והר ערקן (480 מ').
המסלע בחלק זה מתאפיין בשוניות מקנומן עליון.
הכרמל הנמוך בדרום – מדרום לנחל מערות.
חלק זה הוא מעין רמה נמוכה ששיאיה מגיעים לגובה 250 מ', המתאפיינת בבקעות ובשלוחות רחבות דוגמת בקעת מהר"ל ושלוחת הנדיב – השלוחה הדרומית ביותר של הרכס המסתיימת בחוטם הכרמל בדרום ובצוקי חוטם בדרום-מערב, מעל לשפך נחל תנינים.
גבולו של הכרמל הנמוך עם הכרמל התיכון נמצא במדרון העתק המצוי מעל ציר הקער.
גבולן המערבי של יחידות אלה הוא מצוק בגובה של כ-100 מ', שנוצר בנאוגן מגידוד של גלי הים במורדות המערביים.
המצוק נוחת אל מישור חוף הכרמל, המורכב מרכסי כורכר.
סלעי הכרמל מצויים על תשתית פרקמברית שהחלה להיבנות במהלך האירוע הפאן-אפריקאי.
אירועים מאוחרים יותר כללו פירוק וגידוע של סלעי התשתית עד לתוך הקמבריון, געשיות תוך-לוחית שלוותה בביקוע פנגיאה, בפתיחת ים טתיס, ביצירת שולי הלוח הלבנטיני ובהשקעת סלעי משקע החל בפרם – אירועים שמקורם בתימרת מעטפת, שהתייצבה באזור בתחילת היורה.
כתוצאה מכך הוצבה תשתית הכרמל באזור פעיל מבחינה טקטונית וגעשית החל מסוף הטריאס.
המסלע הנחשף בכרמל נוצר בשורה של תהליכי בנייה והרס שהחלו לפני כ-112 מיליון שנים, בקרטיקון תחתון.
בשלב זה – לאחר שני מעברים מים עמוק לים רדוד – החלו להיווצר שוניות.
השלב הראשון של בניית השוניות נראה בנחל מערות, והוא הושלם במהלך הקנומן בקרטיקון עליון.
בתקופה זו חלו 4 מחזורים של געשיות והשקעה, ושלב נוסף של בניית שוניות.
שלב ההשקעה הרביעי נמשך גם בטורון, ולאחריו חל שלב שלישי של בניית שוניות.
הסנון התאפיין בכרמל בפעילות ערה: בתחילתו החלה סגירת ים טתיס עקב התקרבות הלוח האפריקאי לעבר הלוח האירו-אסיאתי, וכתוצאה ממנו החלו להתפתח קמטי הקשת הסורית.
עם סגירתו של ים טתיס התקמטו הקמרים של רכס אמיר ורכס הכרמל, וביניהם נוצר הקער של מנשה.
בקער זה חלה הרבדה במימי הים התיכון – שריד לים טתיס, עת היווה אזור הכרמל מדף יבשתי.
מחזור חמישי של געשיות "נקבר" כתוצאה מן הקימוט – ביחד עם שרידי המחזורים הגעשיים הקודמים.
במיוקן היו פני הים גבוהים בכ-400 מ' מאשר בהווה, ובפליוקן חלה נסיגת הים עד לרגלי ההרים, ובהמשכו – אף מערבה להם.
גובה פני הים היה אז כ-300 מ' יותר מאשר בהווה.
בשלב זה החלה העתקה היוצרת את ההורסט בעוספיא המתרומם לעומת הגראבן בנחל רקפת.
במקביל חלה התרוממות של האזור כולו בכ-1 ס"מ בשנה, הנמשכת גם כעת.
בתחילת הפליסטוקן התרחשה פעילות טקטונית ערה שיצרה העתקים אנכיים עם הבדלי גובה שבין 50 ל-150 מטרים.
העתקה זו גרמה להתרוממות אזור נחל אורן ולירידה של דרום-מערב רכס הכרמל.
בתקופה זו החל עידן הקרח האחרון, שגרם לירידה נוספת של מפלס פני הים – עד לגובה של כ-60 מ' יותר ממפלסו בהווה, לגדיעת הרכסים וליצירת משטחי גידוד בגבהים שונים.
בתקופה זו חלו לאורך החוף השקעה והצטברות חולות, קרקעות ורכסי כורכר – ביניהם הצטברו משקעי סחף וקרקעות.
בפליסטוקן החלו תהליכים קרסטיים שיצרו חלק ממערות הכרמל.
הגאומורפולוגיה של הכרמל מורכבת מהשפעתם של כוחות מעצבים שפעלו לאורך כל שלבי בנייתו, חלקם עדיין פעילים בהווה.
למים תפקיד חשוב בעיצוב הכרמל – באמצעות השקעת סלעי משקע, יצירת התנאים להיווצרות שוניות, גידוד, קרסט ויצירת צנירים וערוצי נחלים.
בכרמל התרחשו 4 מחזורי השקעה עיקריים הכלולים בחבורת יהודה:
מחזור ראשון – מחזור זה החל להיווצר בקרטיקון תחתון עם בניית שוניות והסתיים בתחילת הקנומן לאחר המחזור הגעשי הראשון.
השקעה זו חלה בים רדוד שנתחם במערב באמצעות שונית מחסום צרה.
סלעי המחזור מהווים את תצורת יגור והם מורכבים מדולומיט, גיר שוניתי וגיר קירטוני.
מחזור שני – מחזור זה נוצר בתחילת הקנומן.
סלעי מחזור זה הושקעו תחילה בים עמוק יחסית, שהפך רדוד יותר ויותר לקראת סוף המחזור.
הסלעים הורבדו מעל סלעי המחזור הגעשי השני והם מהווים את תצורת עספיא, הכוללת קירטון, גיר שוניתי ודולומיט.
מחזור שלישי – מחזור זה נוצר ברובו באמצע הקנומן, מעל סלעי המחזור הגעשי השלישי.
מחזור זה מורכב משתי תצורות: תצורת זיכרון – סלעי גיר, דולומיט ושוניות שנוצרו בסביבה רדודה, ותצורת ערקן – סלעי קירטון עם נודולות צור שהושקעו בים עמוק יחסית.
מחזור רביעי – מחזור זה החל להיווצר לקראת סוף הקנומן והושלם בטורון.
מחזור זה הושקע מעל סלעי המחזור הגעשי הרביעי.
השקעה זו נשלטה על ידי מעברים מים עמוק לים רדוד, ומתבטאת בשתי תצורות: תצורת בענה – המתבטאת בעיקר באבן גיר בתוספת דולומיט וחוואר, תצורת סכנין – המתבטאת בעיקר בסלעי דולומיט.
מחזורי השקעה מאוחרים התרחשו בין הסנון לפליוקן, לאחר קימוט הקמרים.
סלעים אלה שייכים לתצורת עין זיתים בחבורת הר הצופים והם מורכבים בעיקר מקירטון.
שוניות הן מושבות של בעלי חיים הבונים שלד גירני, המצויות בים רדוד וחם.
כיום מהווים אלמוגים את בוני השוניות העיקריים, אולם השוניות בכרמל נוצרו בעיקר על ידי מושבות של רודיסטים – קבוצה של צדפות הבנויות מקונכייה בעלת שתי קשוות.
הרודיסטים מוכרים כבוני השוניות העיקריים מהיורה ועד הכחדתם בגבול קרטיקון-שלישון – עת נכחדו דינוזאורים, אמוניטים ומינים רבים נוספים.
תקופת החיים הידועה וההכחדה בסופה הופכת את הרודיסטים למאובן מנחה.
בכרמל מופיעים רודיסטים בשוניות מהקרטיקון, לצד צדפות, חלזונות ובעלי חיים נוספים.
היווצרות השונית משרידי בעלי החיים מתרחשת בכמה אופנים, המבטאים מרחק הולך וגדל מעמדת הגידול המקורית שלהם:
סלעי גיר ודולומיט בהם מופיעים המאובנים השלמים
סלעי גיר בהם מופיע רסק לא ממוין של שרידי המאובנים
סלעי גיר בהם מופיע רסק ממוין ומעוגל של שרידי המאובנים
חלק מהמאובנים בשונית שמרו על הרכבם המקורי, ואחרים עברו "צירור" – הפיכה לצור באמצעות החלפת החומר הגירי בסיליקה.
תוצר צירור כזה נקרא קוורצוליט.
השוניות בכרמל נבנו בשלושת מחזורים עיקריים: מחזור ראשון – מקרטיקון תחתון עד תחילת קנומן, מחזור שני – קנומן עליון, מחזור שלישי – טורון.
אלה יצרו שני מבנים שוניתיים:
שוניות מחסום – רצועות שוניתיות המפרידות בין ים עמוק לים רדוד ויוצרות לגונות.
שוניות כאלה מאפיינות את המחזורים השוניתיים הראשון והשני.
שוניות טלאים – מקטעים שוניתיים לא רציפים שאינם תוחמים את הים הרדוד.
שוניות כאלה מאפיינות את המחזור השוניתי השלישי.
מתחמי השוניות העיקריים בכרמל מצויים בנחל מערות – שונית מחסום מהמחזור הראשון, ושוניות טלאים במחצבות קדומים, בזכרון יעקב ובנחל ספונים.
גידוד הוא פעולה של מים על סלעים שתוצאתה: הסרת חלקים מן המסלע.
בפליוקן ובפליסטוקן, עת שהה הכרמל מתחת לפני הים, יצרו בו גלי הים מישורי גידוד ימי הנוטים בשיפוע קל כלפי מערב המכונים "טרסות".
שלוש טרסות כאלה הובחנו בצפון מישור חוף הכרמל, וגובהן מעל פני הים כיום נע בין 15 ל-62 מטרים.
מישורי גידוד אלה הם היחידים המוכרים בחופי ישראל.
קרסט – הר אלף המערות
הכרמל עשיר בנופים קרסטים: מערות – בחלקן מערות נטיפים, טרשונים ואף בולענים.
הסיבות לעושר הקרסטי הן מסלע גירני וריבוי גשמים, וכן צמחייה רבה המגבירה את התהליך הקרסטי באמצעות הפרשת חומצות.
אחת המערות המרשימות בכרמל היא מערת כבארה, המצויה באזור רמת הנדיב, דרומית לזכרון יעקב, במורדות הערוץ היורד ממזרח אל אזור ביצות כבארה.
מערה זו היא הדרומית במערות הפרהיסטוריות בכרמל והייתה מיושבת בשנים 60,000–11,000 לפני זמננו.
ארבע מערות חשובות נוספות מצויות בנחל מערות: מערת תנור, מערת גמל, מערת הנחל ומערת גדי, וכן מערת מיסליה במצוק מגדים, מערת ספונים בנחל ספונים, מערת רקפת בנחל רקפת ואתרי נחל אורן.
צנירים עשויים להתפתח מסחיפה בגדות נחלים ונהרות, מגידוד ימי, מהמסה כימית או מזרימה תת-קרקעית של מי תהום.
בכרמל מצויים צנירים רבים, אך על אף ריבויים – אין אחדות דעים בנוגע לאופן היווצרם: סברה אחת גורסת כי הצנירים בכרמל נוצרו מסחיפה נהרית, ואחרת – כי הם נוצרו כתוצאה מבליה כימית.
מאמר אחר מתמקד בגידוד ימי כאופן היווצרות הצנירים, תוך שלילת אופני ההיווצרות האחרים.
בחינה של מיקום הצנירים מוכיחה שאין אפשרות שאלו יהיו צנירים ימיים.
צנירים ימיים אינם יכולים להיווצר במפרצים צרים כמו זה שאמור היה להיות בנחל אורן, שכן במפרצים צרים עוצמת הגלים יורדת מאוד.
שטאובר זיסו וחבריה) טוענים שהצנירים בכרמל הם צנירי המסה כימית.
הצנירים מפותחים רק בסלעי דולומיט או גיר עמידים המאופיינים בבליה קרסטית.
במקום שבו מרובדות שכבות עמידות נוצרות במדרון מדרגות סלע שהסלע העמיד בונה את רום המדרגה.
הצטברות קרקע ודרדרת בצמוד למדרגה, יוצרת חומר נקבובי היכול להכיל מים.
המים המעושרים מחומצות ממיסים את הסלע ויוצרים צניר.
במהלך השנים נסחפו הקרקע ושאריות הדרדרת והתגלה הצניר.
גם היום, בתוך חלל הצניר, קיים משטר לחות גבוה המאפשר קיומם של אצות התורמות ללכידת חרסית בין הקליפות לסלע האם, ולהמשך התפתחות הצנירים.
זרימתם של הנחלים בכרמל מהווה מרכיב נוסף בעיצוב הנוף בו.
קיים הבדל ברור בין נחלים במזרח הכרמל לבין הנחלים במערבו:
מאחר שהאגף המזרחי של הכרמל גבוה ותלול מעל עמק זבולון ועמק יזרעאל, הנחלים הזורמים בו יוצרים צורות נוף אופייניות כגון מפלים ונקיקים צרים, לדוגמה נחל מעפילים
מרבית המדרון המערבי של הכרמל מתון יחסית, והם יוצרים אפיקים בעלי חתך רחב ועמוק, בעיקר בשל התחתרות בטוף רך.
ברכס הכרמל זוהו שרידים ל-16 אירועים געשיים ושרידים נוספים ברכס אמיר.
מרבית האירועים הגעשיים ברכס הכרמל מצויים בדרומו, ומקורם בחמישה מחזורים, ארבעת הראשונים בקנומן:
בסיס תצורת עספיא (כרם מהר"ל, נחל רקפת, בקעת אלון).
בסיס תצורת ערקן - זיכרון (בקעת טווסים, נחל רקפת, חיפה).
אופק בזלתי בחלק התיכון של תצורת זיכרון (אזור מוחרקה, נחל רקפת).
בסיס תצורות בענה וסכנין (נחל דליה בין שפיה לזכרון יעקב, בקעת מקורה).
מחזור חמישי – לפני (1.3+-) 82.0 מיליון שנים: "טוף בת שלמה", בתוך תצורת עין זיתים.
תוצרי מחזורים געשיים אלה מהווים גבולות בין תצורות סלעי המשקע.
הרי הגעש בכרמל הם תת-ימיים.
אלה פעלו בים רדוד ופסגותיהם בצבצו כאיים מעל פני הים, ולאחר מכן עברו תהליכים של גידוע, היווצרות שוניות והפיכה לאטול.
מאחר שהגעשיות בכרמל לוותה במחזורי השקעה, ניתן לראות בין הסלעים הגעשיים קירטון וגיר המכילים מאובנים ימיים ועורקי קלציט.
שרידים נרחבים של הרי געש אלה מצויים ליד כרם מהר"ל, בבקעת אלון וסמוך לשפיה, ושרידים נוספים בנחל רקפת, בנחל טירה, בנחל טווסים, בקרן הכרמל, בחוות מקורה, בבת שלמה בעין קדם ובבקעת שי"ר.
חלקם של שרידים אלה הם זרמי לבה בזלתית, אך מרביתם טוף – שחור סמוך ללוע ומגוון במורדות.
טוף מגוון זה – בצבעי חום, צהוב, אדמדם וירוק – הוא תוצאה של בליה לחרסית.
בכמה מקומות ניתן למצוא בסלעים הפירוקלסטיים קסנוקריסטים – גבישי מינרלים, בעיקר אמפיבול ופלוגופיט, וכן קסנוליתים – שברי סלעים, הכלואים בהם.
מציאת קסנוליתים בסלעי הטוף עוררה בעבר תקוות למציאת יהלומים בכרמל.
בשנת 1986 הוגדרו קסנוליתים אלה כסלעי קימברליט מעומק של 50–95 ק"מ.
מחקר משנת 2004 טען כי אלה דומים לקימברליטים במכרות יהלומים במערב אפריקה, אך מחקרים נוספים הגדירו את הסלעים כלמפרואיט מבסיס הליתוספירה, המכילים קסנוליתים של אקלוגיט וגבישי גארנט ואוליבין.
הכרמל הוא קמר חריג בנוף הישראלי בשל כיוונו – מדרום-מזרח לצפון-מערב – בניגוד למרבית הקמרים בישראל שכיוונם מדרום-מערב לצפון-מזרח או מצפון לדרום.
היווצרות הקמר הראשי קשורה בקימוט הקשת הסורית, שלאחריו חל קימוט נוסף שהרים את רכס הכרמל ורכס אמיר ויצר ביניהם את קער רמות מנשה.
הקמר של רכס הכרמל תחום במזרחו בהעתק הכרמל, והוא נחצה על ידי העתקים ראשיים המחלקים אותו לכרמל הגבוה, התיכון והנמוך, והעתקים נוספים קטנים יותר – המקבילים להעתק הכרמל.
העתקים פעילים אלה נוצרו לאחר בניית המסלע, והם ניכרים על-פני השטח.
מערכת ההעתקים בכרמל אחראית לפעילות סייסמית ערה, והמרחק הקצר – כ-50 קילומטרים – ממערכת ההעתקים של בקע ים המלח הופכת את אזור הכרמל לפגיע בעת רעידת אדמה בעוצמה גבוהה.
מסקנות מעבודה שנערכה בשנת 2006 ומטרתה הערכת סכנה לגלישות מדרון בצפון רכס הכרמל בעת רעידת אדמה, מציגות סכנה לאי-יציבות במדרונות וגלישות קרקע כתוצאה מרעידות אדמה בעוצמה בינונית וגבוהה בהעתק הכרמל ורעשים חזקים מצפון בקע ים המלח, בעיקר במדרונות תלולים.
בנוסף לפעילותם של העתקים, מתרחשת ברכס הכרמל התרוממות.
תהליך ההתרוממות מעל פני השטח החלה, ככל הנראה, בתחילת תקופת הפליוקן ונמשכת, בקצב איטי מאוד, גם היום.
הערכות החוקרים המעודכנות לקצב ההתרוממות של הכרמל נעות בין כ-60 ל-330 מ"מ לאלף שנה ב-120,000 השנים האחרונות.
עידן על עידן תור תת-תור תקופה גיל גאולוגי מאורעות עיקריים התחלה למ"ש פנרוזואיקון קנוזואיקון רביעון הולוקןלפני כ-5 מיליון – נסיגת הים עד לרגלי ההרים, ואחר כך מערבה.
נסיגת מים קרחונית ועלייה בהפשרה – גדיעת רכסים ויצירת משטחי גידוד בגבהים שונים, עליהם הושקעו טרסות חוף והצטברו חולות, קרקעות ומשקעים חופיים (כורכר).
בין רכסי הכורכר הצטברו משקעים אלוביאליים (סחף נחלים) וקרקעות.
מהפליוקן ועד היום – התרוממות של כ-1 ס"מ בשנה.
קימוט: קמרים (אמיר, כרמל) וביניהם קער מנשה (עליו חלה הרבדה) 99.6± 0.9 קמפןגעשיות 5V – לפני 82 מ"ש – בת שלמה סנטוןהמשך הקימוט וסגירת ים טתיס קוניאקקימוט הקשת הסורית – התנגשות עם אירופה, תחילת סגירת ים טתיס טורוןהמשך השקעה 4 – תצורות בענה וסכנין, קצה יבשת קנומןהשקעה וגעשיות:
השקעה 4 – תצורות בענה וסכנין
השקעה 3 – תצורת זיכרון (דרום הכרמל), תצורת ערקן (צפון הכרמל)
געשיות 3V – לפני 96.7 מ"ש – נחל רקפת עליון, בזלת מוחרקה
השקעה 2 – תצורת עוספיא
געשיות 2V – אין תאריך מדויק – נחל רקפת תיכון, טווסים
השקעה 1 – תצורת יגור
געשיות 1V – לפני 97.1 מ"ש – כרם מהר"ל, נחל רקפת תחתון, בקעת אלון, טירה תחתון – גורמת להרמת האזור קרטיקון תחתוןלפני 112 – תחילת היווצרות שוניות מחסום (נחל מערות) 145.5± 4.0 יורה מלםהתייצבות תימרת מעטפת ומעבר לים עמוק
המשך ביקוע – בלוק געשי בינינו לבין קפריסין 228.0± 2.0 טריאס תיכון 245.0± 1.5 טריאס תחתון 251.0± 0.4 פלאוזואיקון פרםמסוף הפרם – אזור חולשה בכרמל
לפני 270 מ"ש – תימרת מעטפת – געשיות – ביקוע פנגיאה
תחתית החתך הסטרטיגרפי – ישראל יושבת על קצה היבשת – פנגיאה 299.0± 0.8 קרבון קרבון פנסילבניסלעים חסרים שהוסרו בתהליכי התרוממות וגידוע
ישראל מצויה בים 318.1± 1.3 קרבון מיסיסיפי 359.2± 2.5 דבון 416.0± 2.8 סילור 443.7± 1.5 אורדוביק 488.3± 1.7 קמבריוןמהפרקמבריון עד לפני 530 מ"ש – תהליכי פירוק וגידוע 542.0± 1.0 פרקמבריון פרוטרוזואיקון נאופרוטרוזואיקון אדיקרלפני 580–600 מ"ש – אירוע אורוגני פאן-אפריקאי – עיצוב ובניית תשתית
היבשת מצויה באזור הקוטב הדרומי 1,000 קריוגן טון מזופרוטרוזואיקון 1,600 פלאופרוטרוזואיקון 2,500 ארכאיקון נאוארכאיקון 2,800 מזוארכאיקון 3,200 פלאוארכאיקון 3,600 אאוארכאיקון 3,800 האדן 4,570
גאולוגיה מבנית או גאולוגיה סטרוקטורלית היא תחום המחקר הגאולוגי העוסק בחקר מבנים גאולוגיים, ביחסים הגאומטריים ביניהם ובתהליכים שיצרו אותם.
טווח הגדלים של המבנים הנחקרים רחב מאוד: בקנה-מידה גדול עוסקת גאולוגיה מבנית בהיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ, במעוותים ובתנועתם של לוחות טקטוניים, ובקנה-מידה קטן – בפגמים תת-מיקרוסקופיים במארג המינרלי של סלעים ובסריג הגבישי של המינרלים המרכיבים סלעים אלה.
בטרם התפתחו המדע המודרני והשיטה המדעית התפתחו מיתולוגיות, מסורות ואמונות שונות בניסיון להסביר מבנים גאולוגיים ואת התהליכים שיצרו אותם.
יסודות המחקר הגאולוגי טמונים במאה השישית לפנה"ס ביוון העתיקה, עת הסיק פיתגורס מראיית תרני אניות מתקרבות כי כדור הארץ כדורי – זאת בתקופה בה רווחה האמונה כי הוא שטוח.
תצפיות מדעיות היוו תשתית לחיבור האנציקלופדי "כיתב אל שיפאא" (ספר הריפוי) שכתב אבן סינא בראשית המאה ה-11, בו הופיע התיאור המדעי הראשון להיווצרותם של הרים.
מאוחר יותר באותה מאה ניסח שן קואו מסין תאוריה גאומורפולוגית שהתבססה על הימצאות מאובנים, ועסקה בהיווצרות והצטברות משקעים, התרוממותם והעברתם למרחקים בתהליך שנמשך זמן רב במיוחד.
למסקנות דומות הגיע גם לאונרדו דה וינצ'י – שהתעניין בתחומי מדע רבים ועסק לא מעט בגאולוגיה.
לאותן מסקנות הגיע ניקולאוס סטנו – שהיה הראשון לתאר מעוות בסלעים והאחראי לניסוחם של כמה מעקרונות היסוד בגאולוגיה.
– באחד מהם, עקרון האופקיות המקורית, ניתן לראות את לידתה של הגאולוגיה המבנית.
העניין במבנים גאולוגיים לא עצר בחוקרי טבע ובמדענים אלא התבטא גם באמנות.
דוגמה לכך היא איור "גשר השטן" של יוהאן יאקוב שויכצר משנת 1712 וציורים מאוחרים דומים של ויליאם טרנר מ-1803 האנגלי וקרל בלכן (Carl Blechen, 1798–1840) הגרמני מ-1833, המציגים לא רק את הגשר התובעני אלא גם את המורכבות הגאולוגית של מעבר סנקט גוטהרד בשווייץ שתבעה הסבר מדעי.
האטון הציג את דעתו ב"תאוריה של הארץ" (Theory of the Earth) וגרס כי התהליכים המעצבים את פני כדור הארץ הם איטיים ואחידים – כפי שמתבטא בעקרון האחידות אותו ניסח.
העימות בין מים ואש פינה את מקומו למחקר סטרטיגרפי, שהתפתח במהלך המאה ה-19 על ידי ז'ורז' קיווייה, אלכסנדר ברוניאר וויליאם סמית.
סמית עצמו הביא להתפתחות הסטרטיגרפיה כענף מחקר בהנחת היסוד לבניית לוח הזמנים הגאולוגי ובעריכת מיפוי גאולוגי נרחב וראשון מסוגו של אנגליה, ויילס וחלקים מסקוטלנד.
באמצעות המחקר הסטרטיגרפי, המיפוי ועקרונות היסוד ניתן היה להגדיר את הגאומטריה של רכסי הרים, לגלות בהדרגה אילו תהליכים מעורבים בהיווצרות סלעים ולשער את מקורם של המבנים.
במקביל התפתח מחקר וולקנולוגיים שכלל ניסויים מדעיים בהתכת סלעים געשיים שערך הגאולוג והגאופיזיקאי הסקוטי ג'יימס הול (Sir James Hall, 1761–1832).
בניסויים אלה הוכיח כי צינון איטי של הנתך גורם להתגבשותו לסלעים גבישיים או גבישיים למחצה, שדמו לחומרי המקור במרקמם ובמראם.