tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספיקה רגעית או שיטפונית נמדדת לרוב במטר מעוקב לשנייה (מ"ק/שנייה) וספיקה שנתית במיליון מטר מעוקב בשנה (מלמ"ק/שנה).
לצורך השוואת מאפיינים של ספיקת מים ממוצעת בין נחלים או פריקת מים ממוצעת בין אגני ניקוז בעלי תנאים פיזיים שונים, ניתן לחשב ספיקה סגולית (Darcy velocity או Darcy flux), שהיא קצב הזרימה הנפחית ליחידת שטח – מטר מעוקב לשנייה לקמ"ר (מ"ק/שנייה/קמ"ר).
ספיקה זו מייצגת לכאורה את מהירות הזרימה או הפריקה של מים באגן הניקוז, כולל מי התהום, אם השטח כולו היה נקבובי.
כלומר, זוהי ספיקה כוללת מנורמלת על ידי שטח החתך במרחב (קמ"ר), שנותנת את שטף המים או מהירות הזרימה הממוצעת לכאורה בנחל או באגן הניקוז.
המהירות בפועל של מולקולות המים בנקבוביות (מהירות חלחול) מהירה יותר מכיוון שהמים זורמים רק דרך חללי הנקבוביות, לא דרך המטריצה (חֹמֶר-אֵם) המוצקה (למשל: מסלע, קרקעות).
ספיקה היא כמות או מסת הזורם (נוזל, גז וכדומה) העובר דרך שטח חתך נתון ביחידת זמן.
נוח לבחור את שטח החתך של הגבולות בתוכן מתבצעת הזרימה (רובה או כולה), אז הספיקה היא פשוט נפח או מסת הזורם המועבר בזרימה כולה ליחידת זמן.
ספיקה מסומנת בדרך כלל באות Q.
בהנדסה מקובל להבדיל בין ספיקה מסית (מסה ליחידת זמן) לספיקה נפחית (נפח ליחידת זמן):
ספיקה נפחית מייצגת כמות חומר ליחידת זמן בזרימה ומוגדרת באופן הבא:
כאשר שטח החתך, שדה המהירות של הזורם ו- הוא וקטור שגודלו הוא אלמנט שטח קטן כרצוננו וכיוונו ניצב למישור המכיל את אלמנט השטח.
במערכת SI נמדדת הספיקה הנפחית במטר מעוקב לשנייה (קוב לשנייה).
ספיקה מסית מייצגת את כמות המסה המועברת ליחידת זמן בזרימה ומוגדרת באופן הבא:
במערכת SI נמדדת הספיקה המסית בקילוגרם לשנייה.
אחד השימושים הנפוצים במושג ספיקה הוא בצנרת, נרצה לדעת במה תלויה הספיקה המסית של צינור בו זורם נוזל צמיג.
נניח שהצינור שלנו בעל שטח חתך מעגלי והצינור אינסופי וישר, נגדיר את מערכת הצירים כך שכיוון הזרימה הוא כיוון ,
נעבוד במערכת קואורדינטות גליליות כך שהמרחק מציר יסומן בקורדינאטה .
בנוסף נניח כי הזרימה למינרית, מדובר בזורם ניוטוני בלתי דחיס, ורדיוס הצינור הוא .
כדי שתיווצר זרימה חייב להיות גרדיאנט לחץ לאורך הצינור
ממשוואות נאוויה-סטוקס ניתן להראות שגרדיאנט זה חייב להיות קבוע וכי:
כאשר היא הצמיגות של הנוזל ו- הגודל של וקטור המהירות.
הפתרון היחיד של משוואה זו שמתאפס על דפנות הצינור (ב- ) וסופי בראשית הוא
כיון שכוון הזרימה ניצב לכל המישורים המכילים את שטח החתך של הצינור אז ו- וקטורים מקבילים והספיקה ניתנת פשוט על ידי:
(כאשר יש לשים לב שבזרימה סטנדרטית הגודל שלילי ולכן קיבלנו כאן שהספיקה חיובית)
ניתן ללמוד מביטוי זה כי הספיקה תלויה ליניארית בגרדיאנט הלחץ וביחס בין הצפיפות לצמיגות, וכי היא הולכת כמו ריבוע שטח החתך של הצינור.
סְפִירָה היא מושג יסודי בעולמה של הקבלה, המתאר רובד בהופעת האלוהות בעולם הגשמי.
ניתן להבין את הספירות כשכלים פשוטים המביאים לביטוי בעולמנו את רצון בוראם.
הספירות מוזכרות לראשונה בספר יצירה, שם משמעותן בפשטות היא ספרה, ויש להם רמזים בספר איוב, במדרש ובמשנה באבות שאומרת ב"עשרה מאמרות נברא העולם" שהוא כמניין הספירות.
למקור המילה סְפִירָה ניתנו הסברים שונים ומגוונים: יש פירוש שמקורה בלבנת הספיר המתוארת כשייכת לגילוי האלוהות, הן בספר שמות: , והן בחזון המרכבה של יחזקאל .
יחד עם המקור מהפסוק, קושרים המפרשים את המילה לשורש העברי ספ"ר, במשמעות של לספור וכן לספר.
כך, ספר הבהיר נכתב: .
רבי משה קורדובירו כתב כי שם זה בא מלשון מספר, ובכך הוא מרמז למספרן הקבוע של הספירות שהוא עשר.
הרמב"ן, בעקבות הפתיחה של ספר יצירה, מציין שעשר הספירות ביחד עם כ"ב אותיות השפה העברית, מרכיבות את ל"ב נתיבות החכמה.
יש הטוענים שמקורו במילה ספֵירה - כדור, ובציורם כל ספירה מקיפה את הספירה הפנימית לה כמו בצל בקליפותיו.
האזכור הראשון של המושג "עשר ספירות בלימה" הוא בספר יצירה שפרקו הראשון מוקדש לביאורן.
ספירות אלו שונות לחלוטין מהספירות אצל המקובלים.
הביטוי עשר ספירות בלימה מוזכר גם בכמה מדרשים מאוחרים, למשל בבמדבר רבה מהמאה ה-12:
וכן בילקוט שמעוני מהמאה ה-13:
עשר הספירות בשמות דומים לקבלה המאוחרת מוזכרות בביאור עשר הספירות של רבי עזריאל מגירונה (תחילת המאה ה-13): רום מעלה, חכמה, בינה.
נצח, הוד, צדיק יסוד עולם, צדק.
בתנ"ך במספר מקומות מוזכרים דרכי ה', מחשבותיו, אמרותיו ושמותיו, והמקובלים סידרו ופירשו אותם בעניין הספירות (בראשית א ג, בראשית יז א, ישעיהו נה ט).
את הפסוק מספר משלי המתייחס לבריאות העולם הם פירשו כמתייחס למושג הספירות שלהם:
בדברי הימים, בברכתו של דוד, במעמד ציבורי, לאחר שהעם מנדב מאוצרותיו לבניין בית המקדש, מוזכרים שבעה שמות המיוחסים לפעולת ה' בארץ ואותם המקובלים קבעו כשמות לשבע הספירות התחתונות.
והוא פסוק שכבר קודם לכן פירשו אותו כבעל משמעות רחבה יותר מכינוי שבח לחוד, בתלמוד ובתרגום יונתן מפרשים שפסוק זה מרמז להתגלויות היסטוריות מיוחדות שבהם היה גילוי אלהי מיוחד כמו בריאת העולם, יציאת מצרים, מתן תורה, מלחמת יהושע ועמידת השמש והירח, מלחמת ברק בסיסרא, ומלחמת עמלק.
בתלמוד הירושלמי מסופר כי פסוק זה היה חלק מתפילתו של בר קפרא.
המקובל רבי עזריאל מגירונה [גירונדי] שהיה מראשוני המקובלים ורבו של הרמב"ן כתב ב'ביאור עשר ספירות' שלו:
המקובל הרב יוסף חיים מסביר כי על פי הקבלה, הספירות הם שכלים פשוטים ותשוקתם לעשות רצון בוראם.
על פי הקבלה, האל הוא אינסופי ובלתי מושג.
אך למרות זאת ניתן לנסות להבין את הצורות בהן הוא מתגלה בעולם ו"המדות שהבורא פועל בהם פעולותיו".
ישנן רמות ואיכויות שונות של התגלויות.
הספירות ממחישות כיצד הולך ומתגלה, כך שספירה נמוכה יותר מייצגת התגלות מוחשית וגשמית יותר.
במקומות רבים מתוארות הספירות כמעין "צינורות" המחברים בין עולמנו לבין האל, ודרכם עובר ה"שפע האלוקי", "האורות", הברכה שמשפיע האל על העולם.
בהקשר זה מתואר המקובל כאדם המתקן את החיבורים בין הספירות, ובכך מאפשר לשפע לרדת לעולמנו בצורה חלקה ובעוצמה גדולה יותר.
צורה אחרת לתאר את הספירות היא כמעין תכונות אופי של האלוהות, המתארות את התנהגות האל כלפינו.
הרמח"ל מתאר את הספירות כמחשבות של האלוהות.
הוא מדגיש שמה שמכנים את הספירות "הארות", הוא מפני שהאור נחשב לדבר הכי לא גשמי בעולם, והוא מובא רק בהשאלה על הספירות, להורות על התפשטות של האלוהות (ספר קל"ח פתחי חכמה פתח ה').
הספירות הן עשרת המאמרות שבהן נברא העולם, כפי שכתוב במשנה במסכת אבות, והן מכונות "ידיים", מכיוון שהן משמשות את הבורא כפי שהידיים משמשות את האדם, והן שורשן של עשרת הדיברות שניתנו לישראל בהר סיני.
באמצעות מערכת הספירות מוסברת הבריאה בכך שהייתה שורה של השתלשלות והתגשמויות מהאינסוף המופשט עד שנוצר העולם הגשמי.
הבורא כביכול התלבש ב"לבושים" וצמצם את עצמו כדי "לרדת" אל העולם, כמו מורה שממחיש נוסחה מופשטת באמצעות דוגמה מעשית.
כמו כן, באמצעות הספירות האדם יכול להתדבק בבוראו, שהרי את עצמות ה' האדם אינו יכול לתפוס ולא להתדבק בו.
לדעת הרמב"ם, הקב"ה הוא שכל פשוט (כלומר שאינו מורכב בגוף, אפילו לא גוף רוחני) אך שלא כמו שכלי המלאכים, הבורא יודע את העולם במה שיודע את עצמו, ובלשונו של הרמב"ם "שהוא המדע והוא היודע והוא הדעה עצמה".
בניסוח זה עונה הרמב"ם מדוע אין ביכולתינו לייחס שינוי והרכבה בבורא מידיעה לידיעה, "כיון שאצלו ית' אינה אלא ידיעה אחת, שע"י ממילא גלוי וידוע לפניו כל פרטי הבריאה".
לעומת זאת, המהר"ל כותב שמכיוון שהשכל הוא נברא יש מאין, לא ייתכן לומר שהוא עצמות הבורא, אלא עצמות הבורא אינה מוגדרת בגדר מיוחד.
בשל כך קורא המהר"ל לבורא פשוט בתכלית הפשיטות, כלומר שאינו פשוט רק ממקרי הגוף (כדעת הרמב"ם) אלא אף פשוט מהשכל ומכל גדר שהוא.
ובאשר לחכמתו ית' ושאר כוחותיו, אומר המהר"ל שאינם אלא פעולות, והיינו כמו כלי האומן שבהשתנותם לא ישתנה מהות האומן הפועל ע"י.
מחלוקת זו מבוססת גם בדברי המקובלים הראשונים, ר' דוד ור' מנחם רקאנטי.
ר' דוד דומה בדעתו לרמב"ם, ואילו הרקאנטי למהר"ל, ובלשון הקבלה קראו אותם "עצמות וכלים".
סוגיה זו מתרחבת בדברי הרמ"ק שמתווך בין שתי הדעות.
לדעת הרמ"ק, הספירות, כלומר הכוחות של הבורא, הם הן עצמות והן כלים כאחד.
הרמ"ק, בהסתמכו על דברי הזוהר, מבחין ומחלק בין החלק הפנימי שבספירות, אשר לו הוא קורא "עצמות ואור", ובין החלק החיצוני שבספירות, אותו הוא מכנה "כלים".
לדעת הרמ"ק, עצמות הבורא היא פשוטה כדברי המהר"ל ורבי דוד, אבל שלא כדעתם, סובר הרמ"ק שהעצמות מתאחדת עם הכלים והיא הפועלת בהם, עד שנופלת עליה שם התואר מהפעולות.
ובאשר לשאלת ההשתנות מן התארים, מתרץ הרמ"ק שההשתנות בעצמות הבורא היא רק בהתפשטות כוחו (שנקרא עצמות שכן הוא גם כן פשוט כעצמותו) משא"כ בעצמותו.
עוד מסביר הרמ"ק, שגם ההשתנות שבכוח זה אינה אלא מקרית ולא עצמית.
וע"ד המים שנראים ככחולים כשנמצאים בזכוכית כחולה, אבל באמת הם צלולים ולא נשתנו אלא למראית הרואה.
לפי דעה זו, יש אכן ביסוס מסוים בקבלה לדעת הרמב"ם שעצמות הבורא היא שכל.
והיינו מצד התואר שנעשה באור המתפשט, אף שתואר זה אינו מתמיד ועצמי.
דברי רמ"ק אלו נתקבלו כ"משנה אחרונה" גם על האר"י, תוך שהוא מוסיף עליהם ומעגן את דברי הרמב"ם במשנה חיזוק.
לדעת האר"י, הכלים אינם מתהווים ל"יש" מה"אין" המוחלט (כדעת הרמ"ק, המהר"ל ור' דוד), אלא על ידי צמצום אור העצמות.
כלומר, התואר כלים המתייחס אל חיצוניות הספירות, הוא לא מצד מהותם כשאר הבריאות והפעולות שבעולם שהם נפרדים מהאלוהות אלא משום היותם אלוהות בצמצום.
ונמצא שהתואר שבכוחות אינו מקרי לאלוהות כדברי הרמ"ק, אלא מכיוון שהוא אינו שייך לערכה העצמי של האלוהות, אנו מכנים אותו בשם כלים.
לסיכום, נוכל לצייר את השתלשלות הדברים בשלושה חתכים:
מחלוקת הרמב"ם ומהר"ל אם השכל הוא עצמות האלוה או שהשכל הוא כלי.
פשרת הרמ"ק, שעצמות הבורא פשוטה אבל אורו מתאחד עם הכלים עד ששייך בהם שם הפועל מהכלים.
דעת האר"י, שהתהוות הכלים היא על ידי צמצום האור ועל ידי התאחדות האור עם הכלים שייך בהם שם התואר.
הערה: יש להבדיל בין עצמות האל כשהיא לעצמה ובין אור העצמות המאיר וממלא את אין-סוף.
לפי תורת החסידות, שהתפתחה בפולין של המאה ה-18, מתוך האמונה שהאדם נברא בצלם אלוהים בהתבסס על הפסוק "כי בצלם אלוהים עשה את האדם", במקביל לעשרת הכוחות האלוהיים המבוטאים במערכת הספירות קיימים עשרה כוחות בנפש האדם הנחלקים ל"שכל" ו"מידות".
לדוגמה, הקבלה משתמשת בספירת החסד כדי לתאר את כוח ההטבה של האל ובספירת הגבורה כדי לתאר את כוח הדחיה.
החסידות תשתמש במונחים הללו כדי לתאר את הסכסוך הפנימי בין כוחות האהבה ושנאה באדם, במקביל לפרשנות המסורתית.
למבנה וסדר הספירות חשיבות רבה.
מקומה של כל ספירה נותן לנו מידע גם לגבי תכונותיה וגם לגבי יחסי הגומלין שהיא מקיימת עם הספירות האחרות.
ישנם שלושה צדדים, "עמודים" או "קווים" בלשון הקבלה.
ספירות הממוקמות זו לצד זו הן ספירות המנוגדות אחת לשנייה, ומנהלות ביניהן מערכת יחסים דיאלקטית של ניגוד והשלמה.
לכל צד מאפיינים מיוחדים לו:
צד זה מאופיין בכוחות אקטיביים בעלי נטייה להשפעה, התרחבות והתפשטות, ללא מורכבות ופרטים.
צד זה מאופיין בכוחות פסיביים בעלי נטייה לקבל, להצטמצם ולהיכנס להגדרות ופרטים.
צד זה מאופיין בכוחות המאוזנים, המבקשים לאחד בין הניגודים, הזכר והנקבה, ולהגיע לשלמות.
הקבלה משווה את מבנה הספירות לצורת גוף אדם, ומחלקת אותן לשתי קבוצות:
שלוש הספירות העליונות המכונות בקצרה ג"ר (ג' ראשונות).
ספירות אלה מכונות לרוב "המוחין" והן מייצגות את ראש האדם ואת כוחות השכל והמחשבה.
שבע הספירות התחתונות המכונות בקצרה ז"ת (ז' תחתונות).
ספירות אלה מכונות לרוב "ספירות הבניין" ומייצגות את גוף האדם, מהחזה ומטה, ואת הכוחות הרגשיים והמעשיים.
לעיתים מתוארות הג"ר כנשמה, ביחס לז"ת שהן הגוף.
קיים שפע רב של הקבלות אלגוריות לשבע הספירות התחתונות.
אחת מהן היא הקבלתן לשבע דמויות מופת היסטוריות, הידועות כ'אושפיזין' מחג הסוכות.
לעיתים יש כינויים ושמות שונים לאותה ספירה, כמו חסד הנקראת גם גדולה, או תפארת הנקראת גם רחמים או אמת.
ישנה מחלוקת בשאלה האם הכתר אכן יכול להיחשב לספירה.
שמה של ספירה זו מעיד כי אינה חלק אינטגרלי מתוך מערכת הספירות, אלא מעליהם, כמו הכתר שאינו חלק מן הגוף אלא מונח מעליו.
לרוב מכונה "אין", כי היא מייצגת את החלל הפנוי שקדם לבריאה.
התכונה המיוחסת ל"כתר" היא הרצון.
הכתר מייצגת את השלב שבו מתעורר רצון מעורפל לדבר כלשהו, כשעדיין לא ידוע מה הוא, וכיצד הוא יושג, אלא רק צורך ל"משהו" לא ידוע.
ספירה זו מייצגת גם את פרצוף אריך אנפין.
מסיבות רבות, העובדה שספירה זו אינה לגמרי חלק מהספירות האחרות, כמו גם השאלה האם לכתר יש כח משל עצמה או שכמו כל האחרות גם היא רק "צינור" וכלי, "כתר" לא תמיד נספרת כחלק ממערך הספירות.
אם כך, פעמים שבמקום ספירת ה'כתר' מונים את ספירת ה'דעת'.
"החכמה מאין תמצא"; החכמה נאצלת מתוך ספירת ה"אין" היא הכתר.
ספירה זו היא תחילת המחשבה והתכנון האלוהי של הבריאה.
בספירה זו הרצון של הכתר מתגלה, ומופיע רעיון ראשוני, אינטואיטיבי, כמעין תשובה כללית לשאלה "מה אני רוצה?", כרמוז בשמה "חכמה"= "כח מה".
ספירה זו מייצגת גם את פרצוף אבא.
בינה היא התגלמות החכמה בפועל.
היא לוקחת את הרעיון שנוצר בחוכמה ומפרטת אותו, מנסה לברר כיצד ניתן יהיה אפשר לממש אותו במציאות.
כעת הרעיון מתחיל להיעשות מובן יותר, והוא מקבל צורה ופרטים.
הבינה נמשלת לרחם, המקבל את זרע האב, החוכמה, ומעניק לו גוף, הוא ספירות הבניין.
ספירת הבינה מקושרת גם ליכולת להכיל ניגודים ולשלב הפכים.
על ספירת הבינה נקראת גם "עלמא דחירו" ("עולם החירות") - מקורה של הבחירה החופשית.
היא גם מקורה של התשובה, היכולת להפוך את הרע לטוב.
ספירה זו מייצגת גם את פרצוף אמא.
ספירה זו מחברת בין חוכמה ובינה ומסמלת את האמונה במציאות של הרעיון.
דעת אם כן היא הספירה הראשונה המעלה אפשרות להביא את הרעיון לידי מימוש.
כאשר מדובר בהקשר של 'מוחין' משתמשים בספירת ה'דעת' במקום ספירת ה'כתר'.
זו הספירה המביאה את הטוב האלוהי והשפע האינסופי אל תוך העולם, בלי כל חשבון ובלי כל צמצום.
כך גם בנפש האדם, היא מסמלת את כוח האהבה והרצון להיטיב, הטבה שאין לה גבולות לא מבחינת האיכות ולא מבחינת הכמות ואינה מתחשבת כלל במקבל.
שפע זה בעייתי בגלל מספר גורמים.
הוא אינו מאפשר עצמאות למקבל, כמו הורה שלא עוזב לרגע את ילדו ולא נותן לו להתמודד בעצמו עם אתגרים.
כמו כן, כח זה אינו מתחשב כלל בצרכיו של המקבל ויכול להעניק לו הטבה שיכולה להזיק לו, כמעין "חיבוק דוב" קטלני.
ספירה זו מקושרת לדמותו של אברהם (אברהם הצטיין בהכנסת אורחים), יום ראשון ויד ימין.
ספירה זו מצמצמת את ההארה אל מי שראוי לה בלבד.
בגבורה היחס אל כל יצור יהיה לפי מעשיו הנמדדים על פי אמת נוקשה.
ישנו מימד הרסני בספירה זו, מאחר שאין בה התחשבות בחולשות האדם, אך מצד שני, תפקידה של ספירת גבורה להעניק עצמאות למציאות ולהכיר בקיומה.
בנפש האדם ספירה זו מתארת התנהגות נוקשה, "לפי הספר".
נתינה על פי צרכיו המינימליים של האחר בלבד, ללא התחשבות בחולשותיו ורצונותיו, כמו גם ההכרה בעצמאותו ונבדלותו של האחר.
ספירה זו מקושרת לדמותו של יצחק (יצחק נעקד בגבורה על גבי המזבח), יום שני ויד שמאל.
תפארת היא הספירה המגשרת בין החסד והגבורה, ומהווה פשרה בין נתינה מוחלטת לבין הגבלה.
ההרמוניה שאותה היא מביאה היא שהופכת אותה ל"תפארת"–תכונה של חנניות, יופי ו'אופי'.
בתור המיצוע שבין החסד ה'רך' לדין הנוקשה, נחשבת התפארת ל"כּסא שופט־צדק", וכן מיוחס לה השם אֱמֶת.
שם נוסף שמייחד ספירה זו הוא "רחמים".
בהיותה הספירה האמצעית ביותר במבנה עץ החיים, וגשר בין מימד החסד למימד הדין, היא מייצגת הסתכלות מלאה ומאוזנת על החיים, ואת המימד החובק והלבבי שבאדם.
בנפש האדם ספירה זו מתארת את ההתנהגות על פי צרכיו של האחר ונתינה באופן מוגבל, אך מתחשב.
ספירה זו מקושרת לדמותו של יעקב אבינו (בהקבלה ללשון הפסוק "תתן אמת ליעקב"), ליום השלישי "בשבת", ואזור החזה והבטן בגוף האדם.
שם הספירה הוא מלשון "ניצחון", ניצוח (מלשון פיקוד), הנצחה וענייני זמן ונצחיות.
בספירה זו השפע האלוהי מודרך על מנת להעלות את המציאות ולקדם אותה אל עבר האינסוף, התובנה האולטימטיבית.
בנפש האדם ספירה זו מקושרת לביטחון עצמי חיובי ופעיל.
ליכולת להציב מטרות גבוהות ולהשיגן תוך התגברות על קשיים ומיני כוחות מנגדים, ליכולת הניהול וליכולת האישית (ה'קיבולת', או ה'חירות' הפנימית לכוון ולשאוף למעלה.) כמו כן גם להשפעה באופן אקטיבי על האחר, בגדר נצח והוד כליות יועצות.
ספירה זו מקושרת לדמותו של משה רבנו (משה הוריד לעם ישראל את התורה הנצחית), ליום רביעי "בשבת" ורגל ימין.
הנצח וההוד ככלל מקושרים בבחינה הדדית לכליות, ובאופן פרטני יותר לאשכים או לשחלות, אצל הזכר או הנקבה בהתאם.
שם הספירה הוא מלשון הודאה על האמת, אמירת תודה, ומשמעותה המילולית כמראה מרשים.
ספירת "הוד" מקושרת לדמותו של אהרן (אהרן היה אבי הכהונה בישראל, שהיותה את המהות של בית המקדש שמכונה "הוד"), יום חמישי ולרגל שמאל.
הנצח וההוד מקושרים שניהם גם לכליות ולאשכים או לשחלות אצל הזכר או הנקבה בהתאמה.
ספירה זו מייצגת את החיבור בין שמיים וארץ, ואת המעבר בין רעיון למעשה.
היא הכוח שמאפשר לאידאות האלוהיות להתגשם במציאות, ובה מתבצע המעבר מהעולם הרוחני לעולם הגשמי.
ספירת יסוד משולה לזכריות ומקושרת לאיבר הרבייה הגברי, מאחר שהיא מקבלת שפע מהספירות הקודמות וזורעת אותו בספירת המלכות.
הספירה מקושרת גם לדמותו של יוסף הצדיק ("וצדיק יסוד עולם".
יוסף הצטיין במידת היסוד, בניסיון עם אשת פוטיפר) וליום שישי.
ספירת מלכות משולה לנקביות ומקושרת לדמות האישה.
על הסטרא אחרא ("הצד האחר", הנחש), נאמר שהוא מעוניין "לכבוש את המלכה", להשתלט על השפע האלוהי שמיועד להגיע אליה (לשכינה) ולמצוץ משם את חיותו ולהמשיכו לתוך ה'קליפה'.
הספירה הזו מקושרת גם לדמותם של דוד המלך (דוד - מלך ישראל) ורחל, וליום שבת.
באיגרת "וזאת ליהודה", המקובל אברהם אבולעפיה תקף בחריפות את רעיון הספירות, שלדבריו מחלק את האל לחלקים ולכן שולל את אחדות האל:
אותה טענה מופיעה בעילום שם אצל הריב"ש:
אמנם הריב"ש עצמו, לאחר ששאל את חברו רבי יוסף אבן שושן בעניין זה, קיבל את סברתו:
עשר הספירות מצוטטות באמנות העת החדשה, בציור ובפיסול במגוון טכניקות.
ספינת תסאוס הוא שמו של פרדוקס פילוסופי העוסק בסוגיית שמירת הזהות של אובייקטים לאחר שינוי מרכיביהם.
במילים אחרות, פרדוקס זה דן בשאלה אם חפץ שהיה מורכב מפרטים רבים ממשיך לשמור על זהותו גם כשאותם הפרטים מוחלפים.
הפרדוקס נקרא על שם ספינתו של תסאוס, הגיבור המיתולוגי היווני ומייסדה האגדי של אתונה.
הספינה העומדת במרכז הפרדוקס היא הספינה שבה שט תסאוס מכרתים אל אתונה לאחר שקטל את המינוטאורוס, אותה מפלצת כלאיים שחציה אדם וחציה שור.
פלוטרכוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-1, מספר:
הפרדוקס על פי סיפור זה הוא כדלקמן: אוניית הקודש "דליאס" עוגנת בנמלה של אתונה.
לאחר זמן רב נראה כי העץ שממנו מורכבת הספינה מתחיל להרקיב.
מתקבלת ההחלטה להחליף את קורות הספינה אחת אחרי השנייה, כדי לשמור על תפקודה התקין.
במקביל מחליטים אנשי הנמל לבנות מחסן מיוחד שאליו יוכנסו קורות העץ הישנות.
בשנה הראשונה מחליפים מלחי הספינה חמישים קורות מתוך כמה המאות שמרכיבות את הספינה, בשנה השנייה חמישים קורות נוספות ולאחר כמה שנים מסתיים סבב חילופי הקורות וכל הקורות שמרכיבות את הספינה הן חדשות.
במשך אותן השנים נשמרו הקורות הישנות במחסן שנבנה לצורך כך.
כעת, לאחר שכל הקורות הוחלפו בספינה המקורית החליטו עובדי הנמל להשתמש בקורות הישנות ולהרכיב מהן ספינה.
הם לוקחים את הקורות הישנות של ספינת תסאוס, בונים מהן ספינה ומציבים אותה ליד הספינה שקורותיה חדשות.
וכעת נותרת השאלה איזו מהספינות היא ספינתו של תסאוס.
הפילוסוף היווני הרקליטוס מוכר בשל היותו מראשוני הפילוסופים שעסקו בבעיות הנוגעות לסוגיית זהותם של חומרים ואובייקטים.
ככל הנראה משפטו הידוע ביותר הוא:
"אין נכנסים לאותו הנהר פעמיים"
טענתו של הרקליטוס הייתה כי ההשתנות של הנהר, הנגרמת בשל הזרימה שלו, אינה מאפשרת לאדם כלשהו להיכנס לאותו הנהר בשני זמנים שונים, שכן בכל יחידת זמן הנהר כאובייקט משתנה.
הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק הציע תסריט לגבי גרביו המועדפים שנפער בהם חור.
תהייתו הייתה אם הגרביים יישארו אותם הגרביים כאשר החור ייסגר על ידי פיסת בד שתיתפר במקום החור.
אם התשובה חיובית, לדבריו, האם כאשר הוא יידרש לתפור את הגרב בשנית הוא ישמור על זהותו?
ומה יקרה כאשר כל הבד המקורי של הגרב יוחלף על ידי פיסות בד שנועדו לסגור את החורים שנפערו בגרביים ברבות השנים?
"הגרזן הישן" הוא מונח, שמקורו לא ידוע, אשר מתאר אובייקט שהחלפת חלקיו לא פוגמת בזהותו הנשמרת אפילו אם להבו הוחלף שלוש פעמים וידית האחיזה הוחלפה פעמים מספר גם כן.
מטפורה זו הופיעה בנובלה מאת דייוויד וונג ששמה "בסופו של דבר ג'ון מת" ובמקומות נוספים.
ארבע תכונות החומר של אריסטו
לפי המתודה הפילוסופית של אריסטו ותלמידיו, יש ארבעה גורמים המתארים דבר מה.
בחינה של הדבר על-פי הגורמים יכול לשמש לצורך פתרון הפרדוקס.
הגורם הפורמלי, או הצורה, מתאר את מבנהו של X, כאשר גורם החומר מתאר את מרכיבו.
התשובה על השאלה "מהו ה-X?" לפי אריסטו, הוא הגורם הפורמלי.
כך, האונייה של תסאוס היא אותה האונייה, משום שהמבנה שלהן לא השתנה.
באותה הצורה, על האמירה של הרקליטוס יטען אריסטו כי לנהר יש את אותו הגורם הפורמלי, למרות שהגורם החומרי התחלף עם הזמן, כך גם לגבי האדם שנכנס לתוך הנהר.
גורם נוסף של אריסטו הוא המטרה או הגורם הסופי, אשר תלוי בתכלית של X.
כך, הספינה של תסאוס, הישנה והחדשה, היא אותה הספינה בהקשר התכליתי, וזאת כאמור על אף השונות בחומר שמרכיב אותה.
גורם היעילות מתאר את הדרך והגורם שהיו אחראים ליצירתו של X.
בהחלט אפשר להניח כי באותה המתודה ובאותם הכלים אפשר היה לבנות את שתי הספינות שלגביהן מתקיימת המחלוקת מי מהן היא ספינת תסאוס.
באופן כללי קל לראות את הבעייתיות בפתרונו של אריסטו, שכן גורם החומר משתנה כל הזמן, וכל עוד לא נטען כי גורם כלשהו מתעלה בחשיבותו על גורם אחר אי עמידתה של ספינת תסאוס במבחן גורם החומר היא גם אי-עמידתו בפתרון, לכאורה, שמוצע על ידי בית המדרש האריסטוטלי.
טיעון נפוץ שמופיע בספרות הפילוסופית הוא שבמקרה של הנהר של הרקליטוס אנו מתבלבלים בין שני מושגים של זהות.
במובן אחד, דברים יכולים להיות זהים איכותית, על ידי כך שיש להם את אותן התכונות.
במובן אחר, דברים יכולים להיות זהים מספרית על ידי כך שהם "אחד".
ניקח לדוגמה שני כדורי באולינג שנראים זהים.
הם זהים איכותית, אך לא מספרית.
אם אחד מהם ייצבע בצבע אחר הוא יהיה זהה מספרית, אך לא איכותית, למה שהוא היה קודם לכן.
לפי טיעון זה, נהרו של הרקליטוס הוא שונה איכותית, אך לא מספרית, כאשר מנסים להיכנס אליו בפעם השנייה.
אותו הדבר נכון גם במקרה של ספינת תסאוס.
(אם כי במקרה של ספינת תסאוס מופיעים שני אובייקטים מוחשיים שעולה לגביהם השאלה האם הם זהים לאובייקט המקורי).
הבעיה המרכזית בפתרון הזה היא שאם מגדירים את תכונות האובייקט בצורה רחבה מדי, הזהות האיכותית מתמוטטת לתוך הזהות המספרית.
לדוגמה, אם אחת מתכונותיו של כדור באולינג היא מיקומו בחלל או בזמן, אזי לא ייתכן ששני כדורים שנמצאים במקומות שונים בחלל או בזמן יהיו זהים איכותית.
באופן דומה, במקרה של נהר, היות שיש לו תכונות שונות בנקודות זמן שונות – כמו ההבדל בנקודות השיא והשפל של גליו במיקומים שונים במרחב, ושינויים בכמות המים כתוצאה מהתאיידות – הוא לא יכול להיות זהה איכותית בנקודות זמן שונות.
והיות ששום דבר לא יכול להיות שונה איכותית מבלי להיות שונה מספרית, הנהר חייב להיות גם שונה מספרית בנקודות זמן שונות.
אחד הפתרונות לפרדוקס עשוי להגיע מתפיסת העולם בארבעה ממדים.
דייוויד לואיס ופילוסופים אחרים הציעו כי ניתן לפתור פרדוקס זה אם מחשיבים את כל הדברים בעולם כאובייקטים בעלי ארבעה ממדים.
בנוסף לשלושת הממדים המוכרים לנו: רוחב, אורך ועומק, יש להוסיף לדבריהם גם את מימד הזמן.
כאשר כל נקודת זמן-מרחב מהווה 'חתך זמן' (time-slice) של האובייקט הנבחן.
האובייקט מורכב, לדבריהם, מחתכי-זמן בעלי קשר סיבתי האחד לשני, כאשר כל חתך-זמן זהה מספרית לעצמו.
גם המצבור של כל חתכי-הזמן, כלומר האובייקט הארבע-ממדי, הוא זהה מספרית לעצמו.
אבל ייתכנו הבדלים בתכונות של חתכי-הזמן האינדיבידואליים.
הצעה זו פותרת את בעיית הנהר של הרקליטוס על ידי כך שאפשר לומר כי בכל נקודת זמן יש לנהר תכונות שונות.
כלומר, למגוון חתכי הזמן של הנהר יש תכונות שונות אלו מאלו.
אך המצבור השלם של חתכי הזמן, כלומר, הנהר שמתקיים לאורך הזמן, הוא זהה מספרית לעצמו.
כך שלא ניתן להיכנס לאותו חתך-זמן של הנהר פעמיים, אך ניתן להיכנס לאותו נהר (ארבע-ממדי) פעמיים.
רוברט פירסיג, בספרו "Lila: An Inquiry into Morals", הגדיר היררכיה של תבניות, והשתמש בה כדי להציע פתרון נוסף לפרדוקס: הספינה היא באותה העת אוסף של תבניות מסֵּדר נמוך (החלקים) שמוחלפות, ותבנית אחת מסֵּדר גבוה (הספינה בשלמותה) שנשארת קבועה.
התלמוד הבבלי דן בשאלת זהותו של אובייקט כאשר יש לנידון השלכות הלכתיות, לדוגמה באופן שישנו סנדל המוגדר על פי ההלכה כ"טמא", ונפלה אחת מרצועותיו וחוברה אחרת במקומה ולאחר מכן נפלה גם הרצועה השנייה ושוב חוברה אחרת במקומה.
באופן כזה, אם הסנדל שימר את זהותו המקורית נשאר טמא, אך אם לא, הרי שמעתה יש להגדירו כטהור.
למעשה, מסקנת התלמוד היא, שכאשר הוחלפה רק רצועה אחת עדיין זהותו של הסנדל לא השתנתה, אך כאשר הוחלפה גם הרצועה השנייה הרי ש"פנים חדשות באו לכאן", כלומר זהו סנדל חדש והריהו טהור.
סַפִּיר היא האבן השנייה בטור השני בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט יששכר.
בתנ"ך הספיר נזכרת פעמים רבות, ונראה שמדובר באחת מהאבנים השכיחות באותה תקופה.
הדבר מתאים לזיהוי המקובל של האבן - אבן החן לפיס לזולי (lapis lazuli), אבן כחולה אטומה עם תכלילי פיריט שנראים כעורקי זהב.
לפיס לזולי הייתה אחת משלוש אבני החן הנפוצות ביותר במצרים העתיקה והיא מופיעה גם בכתבי אוגרית כאבן מקודשת לאלת הציד והמלחמה ענת.
במדרש במדבר רבה, המספר שצבעי דגלי השבטים במדבר היו כצבעי אבניהם בחושן, צבעו של יששכר (שאבנו היא אבן הספיר) מתואר כשחור דומה לכחול (מ"ר במדבר פרשה ב אות ז).
רבנו בחיי בפירושו לתורה מקשר בין אבן הספיר שבחושן ל-"לבנת הספיר", ומתאר את הספיר כצבע תכלת - אמנם צבע התכלת שהוא מתכוון אליו אינו צבע התכלת של ימינו, אלא התכלת של התורה שהוא צבע כהה יותר וכמו שאמרו במשנה שהוא דומה לכרתי (ברכות פ"א מ"ב).
ר"י בכור שור פירש (שמות כד י) שיש שני מיני ספיר, אחד כחול ואחד אדום.
תרגום זה עולה בקנה אחד עם הדעה המקובלת במחקר, כי הכוונה ללפיס לזולי.
תרגום ירושלמי קורא לספיר המקראית בשם "ספירינון" ובשמות רבה היא נקראת "סמפירינון".
תרגום המלך ג'יימס וגם תרגום ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 מתרגמים אותה למונח האנגלי המקביל Sapphire, שכנראה הגיע מן העברית המקראית.
הספיר המודרנית היא אבן כחולה יקרה מאוד ממשפחת הקורונדום.
מכון המקדש זיהו את האבן עם ספיר.
אבני חן ומינרלים המיוחסים לספיר
ספיר קופמן-פפושדו (7 בספטמבר 1965 – 23 בנובמבר 2017) הייתה דוגמנית ומנחה ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 1984.
ספיר קופמן נולדה וגדלה בפתח תקווה, למשפחה בת שתי בנות.
אמה יהודית הייתה דיילת יופי ואיפור בשקם, ואביה יעקב היה עובד חברת החשמל.
בגיל 18, בעת שירותה בצה"ל, הגיעה למיון של תחרות מלכת היופי של ישראל לאחר שחברת משפחה המליצה עליה.
לאחר זכייתה במקום הראשון, ייצגה את מדינת ישראל בתחרות מיס תבל (מיס יוניברס) 1984 שנערכה בארצות הברית, ובתחרות מיס אירופה שנערכה בגרמניה – ובכך הייתה לישראלית הראשונה שהשתתפה בתחרות.
לפי השערה, הפופולריות של השם ספיר לבנות שנולדו בישראל (מחמש ב־1983 ל־1,174 עשר שנים אחר כך) נבעה מהצלחתה של קופמן.
לאחר שחרורה משירות צבאי, נסעה קופמן לדגמן בניו יורק למעצב האופנה הדומיניקני אוסקר דה לה רנטה.
בישראל שימשה כדוגמנית הבית של מותג בגדי הים הישראלי גוטקס, השתתפה במשלחת של גוטקס לאולימפיאדת 1984 והיתה לאחת הדוגמניות המובילות בישראל.
במהלך השנים כיכבה קופמן על 25 שערים של שבועון "לאשה".
במהלך שנות התשעים לקחה חלק בהנחיית טקסי מלכת היופי, וב-2006 נפגשה עם המועמדות לתחרות.
בנוסף ב-1993 קופמן הנחתה את תחרות היופי הישראלית, תגלית השנה.
ב-2002 קופמן-פפושדו דגמנה לחברת שעוני היד השווייצרית אוריס.
קופמן-פפושדו עסקה גם בפעילות פילנתרופית.
קופמן ניהלה זוגיות בשנות ה-90 עם אייל בוחבוט, מי שהשתתף במחזמר "שיער".
ב-1995 קופמן נישאה לאיש העסקים יואב פפושדו (בנו של המלונאי, אלי פפושדו), ונולדו להם שלושה ילדים.
בתה נעה גם היא דוגמנית.
ב-23 בנובמבר 2017, בגיל 52, נפטרה קופמן-פפושדו ממחלת הסרטן.
ספיקה (בלועזית: Spica - או α בבתולה) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים בתולה ואף אחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה.
הכוכב נמצא קרוב מאוד למישור המלקה כך שהשמש עוברת כ-2 מעלות ממנו והירח וכוכבי הלכת עוברים לעיתים על פניו ומסתירים אותו.
פרוש השם ספיקה בלטינית הוא שיבולת והוא מייצג את אלומת השיבולים שמחזיקה הבתולה בידה.
את הכוכב קל לאתר על ידי כך שממשיכים את ידית העגלה הגדולה ומגיעים לכוכב בהיר מאוד - ארקטורוס.
ממשיכים את הקשת הלאה ומגיעים לכוכב בהיר בודד, ללא כוכבים בולטים אחרים בסביבתו, וזהו ספיקה.
ספיקה הוא למעשה כוכב זוגי במרחק של כ-260 שנות אור, המורכב מזוג כוכבים כחולים המקיפים זה את זה במרחק קטן של כ-0.12 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-4 ימים.
המרחק הקטן והמסה הגדולה יחסית של הכוכבים גורמת לכוח גאות חזק ביניהם שהופך את צורתם לאליפסואידית.
כתוצאה מכך גודלם הזוויתי של הכוכבים כפי שהוא נצפה מכדור הארץ משתנה גם כן במחזוריות של 4 ימים וגורם לשינוי מחזורי של כ-0.1 דרגות בבהירות נראית הנראית של הזוג.
בעבר חשבו שהשינוי בבהירות נובע מליקוי מאורות שבו עובר הכוכב הפחות בהיר על פני הכוכב השני וגורם לירידה בבהירות הכוללת.
בשל קרבתו למישור המלקה מוסתר הכוכב מדי פעם על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכב חמה ונוגה.
ספיקה A הוא כוכב כחול שמאסתו כ-11 מסות שמש, רדיוסו כ-7.8 רדיוסי שמש ומאיר בעוצמה חזקה יותר מפי 2000 ממנה בתחום הנראה.
עם זאת, בשל הטמפרטורה הגבוהה שלו - כ-22,400 קלווין, רוב הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל סגול ועוצמת הארתו הכוללת היא פי 13,400 מן השמש.
הכוכב בשלב סיום המימן שבליבתו והוא צפוי לעבור להתיך הליום תוך התנפחות והתקררות שתוציא אותו מהסדרה הראשית ותהפוך אותו לענק.
הכוכב היה בעבר כוכב משתנה מהסוג של β בקפאוס ובהירותו הייתה משתנה בכ-0.015 דרגות בהירות במחזוריות של כ-6.5 שעות, אך מאז 1970 ההשתנות פסקה.
מסתו היא על גבול הפיכה לסופרנובה כך שגורלו אינו ידוע.
ספיקה B הוא כוכב הסדרה הראשית - כחול שמסתו כ-7 מסות שמש, רדיוסו כ-4 רדיוסי שמש ומאיר בעוצמה חזקה יותר מפי 500 ממנה בתחום הנראה.
בדומה לספיקה A, חלק ניכר של הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל־סגול ועוצמת הארתו הכוללת היא פי 1,700 מאשר השמש.
כוכב זה צפוי לסיים את חייו כננס לבן.
ספינת רקטות הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מן המאה ה-19, חמושה ברקטות.
האונייה המפורסמת ביותר מסוג זה הייתה אה"מ "אֶרֶבּוּס", אשר בקרב בולטימור ב-1814 ירתה את הרקטות על מבצר פורט מקהנרי.
מראה מעופן באוויר הונצח בהמנון האמריקאי, "הדגל זרוע הכוכבים", שכתב המשורר פרנסיס סקוט קי.
הצי המלכותי הבריטי השתמש בספינות רקטות גם בהתקפה על אוניות הצי הצרפתי בבולון-סור-מר ב-1806 ובקרב קופנהגן השני ב-1807. בקרב איל ד'אקס (Île-d'Aix) ב-1809 נטלו חלק לא פחות משלוש אוניות, שהותקנו במיוחד לירי רקטות: שני הקאטרים החמושים השכורים "קינג ג'ורג'" ו"נימרוד" והסקונר אה"מ "וויטינג" (Whiting).
רקטות קונגריב (Congreve rocket) של אותה תקופה היו בלתי אמינות ומאוד לא מדויקות, ושימשו בעיקר כדי לזרוע פחד ובהלה לצד כלי הנשק היעילים מהם, כמו פגזי מרגמות שנורו מספינות הרעשה.
אה"מ "ארבוס" חומשה בסוללת רקטות של 32 ליטראות שהותקנה מתחת לסיפון הראשי.
הרקטות נורו דרך אשנבים בדפנות.
אחדות מספינות הרקטות של הצי המלכותי היו ספינות קטנות ולא אוניות.
הן נשאו משגר רקטות הנתמך על ידי תורן, שהוגבה והונמך באמצעות מעלנים (חבלים).
ספינת תותחים היא כלי שיט מלחמתי החמוש בתותח אחד או יותר, שייעודו הרעשת מטרות בחוף ושיטור בקרבת החוף, בנהרות ובמקומות מוגבלים לשיט, בהם אוניית מלחמה רגילה אינה יכולה לפעול.
ספינות התותחים הראשונות הונעו במשוטים או במפרשים.
ספינת התותחים בתקופת המפרשים הייתה על פי רוב כלי שיט פתוח, ללא סיפון, שנשא תותח חלק-קדח יחיד בחרטום ולפעמים שניים-שלושה תותחים שכאלה.
מהן שהיו בעלות תורן אחד או שניים והונעו על ידי מפרשים ואחרות הונעו על ידי משוטים.
דגם הספינה הנפוץ ביותר בתקופה זו היה בעל תורן יחיד ואורכו כ-15 מטרים.
ספינות מדגמים אחרים נשאו שני תותחים או כמה תותחי סביבול (swivel gun) על מעקות הסיפון.
ספינת תותחים שנשאה תותח יחיד וכבד למדי (למשל, 32 ליטראות) יכלה לפעול במים רדודים או מוגבלים לתמרון שהיו חסומים בפני אוניות גדולות יותר.
אומנם פריגטה יכולה הייתה להשמיד ספינת תותחים בכדור תותח אחד בלבד, אך אם ניצבו למולה בשפך נהר שש ספינות תותחים, ניצחונה עליהם היה מושג תוך אבדות ונזקים כבדים.
זאת ועוד, בנייתן של ספינות תותחים הייתה קלה ומהירה; הספינות שנלחמו בקרב ולקור (Valcour) ב-1776 באגם צ'מפליין היו ברובן ספינות תותחים שנבנו במקום.
כל הציים המלחמתיים בתקופת המפרשים החזיקו בספינות תותחים.
השימוש בהן נפוץ במיוחד בים הבלטי בשלהי המאה ה-18, מאחר שהתאימו מאוד לשיט במפרצונים ובארכיפלגים הרבים של שוודיה, פינלנד ורוסיה.
היריבות בין שוודיה לרוסיה הגדילה עוד יותר ציי ספינות תותחים והאיצה את פיתוחם של דגמים חדשים.
במלחמת רוסיה-שוודיה (1788-1790), סכסוך ששיאו היה קרב סוונסקסונד, נטלו חלק למעלה מ-30,000 איש ומאות ספינות תותחים, גליאות וספינות משוטים אחרות.
מרבית כלי השיט הללו פותחו מ-1770 ואילך על ידי הארכיטקט הימי פרדריק הנריק אף כאפמן (Chapman) עבור צי מימי החופים השוודי (skärgårdsflottan).
הציים היריבים של דנמרק ורוסיה העתיקו את דגמי הספינות הללו ושכללו אותם, והם נפוצו גם לים התיכון ולים השחור.
שני הדגמים הנפוצים ביותר של ספינות תותחים מונעות במפרשים היו "סלופ התותחים" ו"יוֹל התותחים".
הראשונה והגדולה בין השתיים, שנקראה בשוודית kanonslup, הייתה באורך 20 מטרים ולה שני תותחי 24 ליטראות, אחד בירכתיים והשני בחרטום.
"יול התותחים" (kanonjolle) הייתה באורך 15 מטרים ולה תותח יחיד של 24 ליטראות.
ציי מלחמה רבים בים הבלטי הוסיפו להחזיק בספינות תותחים עד המחצית השנייה של המאה ה-19. במלחמת קרים, ליד טורקו בצפון מזרח פינלנד, התמודדו אוניות בריטיות עם ספינות תותחים רוסיות גדולות יותר שאורכן 22 מטרים.
כלי שיט אלה היו ספינות המשוטים המלחמתיות האחרונות שירו מתותחיהן בקרב ימי.
ספינות תותחים מילאו חלק משמעותי בתוכניתו של נפוליאון לפלוש לאנגליה ב-1804. ממלכת דנמרק-נורווגיה עשתה בהן שימוש נרחב במלחמת ספינות התותחים (1807-1814).
בשנים 1803–1812 נקט הצי האמריקני מדיניות המשתיתה את עיקר כוחו על ספינות תותחים חופיות ואף ניסה דגמים שונים.
אך לאחר שבמלחמת 1812 כמעט ולא הייתה בהן תועלת, הן הוחזרו לתפקידן המקורי ככלי שיט ייעודיים.
בתחילת המאה ה-19, עם ראשית השימוש במנוע הקיטור להנעת אוניות, בנה הצי המלכותי הבריטי וכמוהו ציי מלחמה אחרים מספר רב של כלי שיט קטנים שהונעו על ידי משוטות (paddle wheels) ולימים על ידי מדחף.
בתחילה הוסיפו כלי שיט אלה לשאת מערך מפרשים שלם, וההנעה בקיטור הייתה לעזר בלבד.
במהלך מרידות שנת 1837 בקנדה העילית ובקנדה התחתית, הציב הצי המלכותי בימת אונטריו ובנהר סנט לורנס שתי ספינות תותחים עשויות עץ ומונעות במשוטות.
ב-1844 הציב הצי האמריקני בימות הגדולות את "מישיגן", ספינת תותחים עשויה ברזל ומונעת במשוטות.
"פון דר טאן" הייתה ספינת התותחים הראשונה בעולם שהונעה על ידי מדחף.
היא נבנתה ב-1849 במספנות קונראדי בקיל עבור הצי הקטן של שלזוויג-הולשטיין.
הדחקה היה 120 טון, היא הייתה בשעתה האונייה החדישה ביותר בצי והשתתפה בהצלחה במלחמת שלזוויג הראשונה.
בשנות החמישים של המאה ה-19 בנתה בריטניה מספר רב של ספינות תותחים עשויות עץ, שאחדות מהן השתתפו במלחמת קרים, מלחמת האופיום השנייה והמרד ההודי.
ב-1854, במהלך מלחמת קרים, בנה הצי המלכותי את ספינות התותחים מדגם "ארו" (Arrow-class) והועיד אותן להרעשת מטרות חוף בזירת הים הבלטי.
עוד באותה שנה נבנו שש ספינות נוספות מדגם "גלינר" (Gleaner-class) ולאחריהן 20 ספינות מדגם "דפר" (Dapper-class).
במאי 1855 נפרשו 6 ספינות תותחים מדגם "דפר" בים אזוב, שם הועסקו בפשיטה ובהשמדת מחסנים לאורך החוף.
הצי הבריטי שנשלח לים הבלטי ביוני 1855 כלל 18 ספינות תותחים; הספינות שימשו לתקיפת מתקני חוף, והן פעלו יחד עם אוניות מלחמה גדולות יותר, מהן קיבלו את אספקת המזון והפחם שלהן.
ספינות התותחים זכו לעדנה מחודשת במלחמת האזרחים האמריקנית.
צי האיחוד וצי הקונפדרציה הסבו במהירות ספינות משוטה להובלת נוסעים לצורכיהן המלחמתיים ואף בנו ספינות תותחים חדשות, כמו למשל "מיאמי".
בדרך כלל הן חומשו ב-12 תותחים או יותר, לעיתים בעלי קוטר גדול למדי, ועל פי רוב היו משוריינות בדרך זו או אחרת.
בתקופה זו החלו הבריטים משיקים סדרות חדשות של ספינות תותחים, שהחליפו את הספינות המיושנות מימי מלחמת קרים.
אז גם החלו בונים ספינות בעלות מבנה מעורב – מצלעת ברזל וליווח מעץ.
בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כלל השם "ספינת תותחים" כלי שיט מגדלים שונים: ספינות תותחים לנהרות (river guboats), מוניטורים לנהרות (river monitors), ספינות תותחים להגנה חופית (כמו אוניית הצי הקיסרי הגרמני "פנתר") ומוניטורים גדולי-ממדים להפגזת מטרות בחוף.
בשנים 1870–1880 בנתה בריטניה ספינות תותחים להגנת חופים שזכו לכינוי "מגהצים" (flat-iron gubnoats) על שום צורת המבנה שלהן.
באותם מקומות בהן נמצאו תחנות מעטות לתדלוק בפחם, הוסיפו ספינות התותחים לשאת גם מערך מפרשים שלם; אה"מ "גאנֶט", סלופ השמורה במספנה ההיסטורית בצ'טם שבאנגליה, היא דוגמה לספינת תותחים מסוג זה.
בארצות הברית קיבלו ספינות אלה את סימן הזיהוי PG; הדחקן היה בדרך כלל פחות מ-2000 טון, אורכן כ-61 מטרים, השוקע 3.0-4.6 מטרים ולעיתים פחות מכך, והן נשאו תותחים שקוטרם עד 5-6 אינץ' (130–150 מ"מ).
אחד המאפיינים החשובים של כלי שיט אלה הייתה יכולתם לפעול בנהרות ולהגיע אל מטרות בפנים היבשת, משימה שלא הייתה אפשרית לפני המצאת המטוס.
בתקופה זו השתמשו המעצמות הימיות בספינות תותחים לפעולות שיטור בקולוניות או כדי לכפות את רצונן על מדינות חלשות כמו סין הקיסרית .
זהו מקורו של המושג מתחום היחסים הבינלאומיים "דיפלומטיית ספינות תותחים" (gunboat diplomacy).
ספינות תותחים שחומשו בטורפדות, נקראו ספינות תותחים נושאות טורפדות (torpedo gunboats).
חלק גדול מצי ספינות התותחים הבריטי הוצא מן השירות בשנים הראשונות של המאה העשרים במסגרת הרפורמות של אדמירל ג'ון פישר.
אחדות עדיין מילאו תפקידים שונים בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
ספינות התותחים המבצעיות האחרונות, שסיירו בנהרות מערב אפריקה, הוצאו מן השירות ב-1926.
ברם, בשל כורח הנסיבות הצטייד הצי המלכותי מחדש בספינות תותחים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היו אלה 12 ספינות קטנות ונמוכות שוקע מדגם "אינסקט" (Insect), בעלות הדחק של 635 טון, מהירות מספיק כדי להתמודד עם זרמיהם החזקים של נהרות גדולים ולהן חימוש כבד יחסית.
הן הוצבו במהלך המלחמה ולאחריה בנהר הדנובה ברומניה, בפרת ובחידקל במסופוטמיה, בנהר דווינה הצפוני בצפון רוסיה וביאנגצה בסין.
הבריטים, וכמוהם גם מעצמות מערביות אחרות, הוסיפו להחזיק את ספינותיהם בסין עד לאחר מלחמת העולם השנייה, כדי להגן על האינטרסים שלהם במקום.
ספינות תותחים נוספות, גדולות יותר, נבנו בשלהי שנות השלושים לשירות במזרח הרחוק.
מהן שהפליגו בכוחות עצמן ליעדן, ואחרות הובלו כשהן מפורקות והורכבו מחדש בשאנגחאי.
ספינות התותחים הבריטיות במלחמת העולם השנייה
כשפרצה מלחמת העולם השנייה, הוחזרו רוב ספינות התותחים הבריטיות מן המזרח הרחוק והוצבו באוקיינוס ההודי ובים התיכון כדי לסייע לצבא הנלחם בצפון אפריקה ובדרום אירופה.
אלו שנותרו במזרח הרחוק הועברו לידי הסינים (אה"מ "סנדפייפר", ששמה הוחלף ל"יינג האו") או נפלו תוך כדי הלחימה לידי היפנים.
בתחום התעופה הצבאית משמש המונח Gunship לציון כלי טיס קרבי החמוש בתותחים (בדרך כלל תותח אוטומטי מהיר-ירי).
בעבר מסוקי קרב, כדוגמת ה-AH-64 אפאצ'י, כונו Helicopter Gunship אך כיום המונח Attack Helicopter נפוץ יותר.
דוגמה נוספת למטוס שהוא Gunship הוא ה-AC-130 ספקטר המבוסס על מטוס תובלה מדגם לוקהיד C-130 הרקולס.
ספיק איזי היו מוסדות שמכרו באופן בלתי חוקי משקאות חריפים.
מוסדות אלו בלטו במיוחד בארצות הברית במהלך תקופת היובש (1920-1933 ובמדינות מסוימות לאחר מכן).
בתקופה זו נאסרו בחוק מכירה, ייצור והובלה של משקאות חריפים בכל רחבי ארצות הברית.
הספיק איזי נעלמו לאחר שבוטל חוק היובש ב-1933, והמונח משמש היום בארצות הברית לתיאור מסבאות או פאבים קטנים ולא מוכרים עם אווירה אינטימית, במיוחד כאלו שרחוקים מאזורי בילוי גדולים.
על פי ידיעה מעיתון משנת 1889, "מסבאות ללא רישיון בפנסילבניה ידועות בכינוי 'ספיק איזי'.
הן נקראו כך בשל אופן הדיבור השקט שהיה נהוג בפרהסיה אודות קיומן או כאשר נמצאים בהן, כדי לא להתריע את המשטרה או את השכנים".
יצירת המונח מיוחסת לקייט הסטר, שניהלה מסבאה ללא רישיון בשנות השמונים של המאה ה-19 בעיירה מק'קיספורט שבאזור פיטסבורג שבפנסילבניה.
שמות נוספים היו נהוגים לתיאור מסבאות אלה.
מקורם של המונחים "חזיר עיוור" (blind pig) או "טיגריס עיוור" (blind tiger) הוא בארצות הברית של המאה ה-19. מונחים אלה תיארו מוסדות שמכרו משקאות חריפים באופן בלתי חוקי למעמדות הנמוכים, והם בשימוש זה עד היום.
הבעלים של מקום כזה גבה כסף מהלקוחות על צפייה באטרקציה כלשהי, כמו צפייה בחיה, ולאחר מכן הגיש משקאות, כביכול בחינם, ובכך עקף את החוק.
המונח "נמר עיוור" התייחס גם למסבאה בה זהותו של מוזג המשקאות הייתה חסויה.
מסבאות הספיק איזי היו רבות מספור ופופולריות מאוד במהלך תקופת היובש.
חלק מהן הופעלו על ידי אנשים שהיו חלק מארגוני הפשע המאורגן.
למרות שהמשטרה וסוכני המחלקה לאכיפת חוק היובש פשטו עליהן לעיתים קרובות ועצרו את בעליהן, הפעלתן הייתה כה רווחית שהן המשיכו לשגשג.
מסבאות הספיק איזי נעשו עד מהרה לחלק חשוב בתרבות האמריקאית באותה תקופה.
כמה שינויים בתרבות האמריקאית התחוללו כאשר צצו מוסדות אלה.
שינוי בולט היה השילוב בין הגזעים.
שחורים ולבנים יכלו להתאסף יחדיו ואף להתערבב אלו באלו.
שינוי נוסף שקשור בספיק איזי היה שילובן של הנשים.
עסקים רבים כאלה עשו הכול כדי למשוך נשים כדי להגדיל את הכנסותיהם.
ואכן, קיימים דיווחים רבים על עלייה במספרן של הנשים שנעצרו בעוון שכרות בפומבי.
מסבאות הספיק איזי השפיעו גם על התרבות במהלך תקופת היובש.
דוגמה לכך הייתה בנעשה באולמות הקולנוע.
על חברות הסרטים נאסר להראות שתיית אלכוהול על המסך, אך חלק מהם המשיכו לעשות זאת מתוך גישה שכך הם מתארים את התרבות האמריקאית האמיתית.
כמה דוגמאות לסצנות כאלה ניתן לראות בהופעתה של השחקנית ג'ואן קרופורד בסרט "בנותינו הרוקדות" (Our Dancing Daughters) משנת 1928, בו היא משחקת רקדנית המופיעה במסבאת ספיק איזי.
המשקאות מאיכות ירודה שנמכרו במסבאות הספיק איזי היו שינוי חד בהשוואה למשקאות הקלאסיים מהמאה ה-19. אך למרות זאת נמכרו בהן גם משקאות מאיכות ירודה וגם מאיכות טובה, הכול בתלות בדרך שבה השיג בעל המקום את המשקאות.
ליקרים זולים היו בשימוש עיקרי בשל היכולת שלהם להגדיל את הרווחים.
במקרים אחרים נמכרו משקאות מזויפים מאיכות ירודה תחת שמות מותגים ידועים ואיכותיים.
המונח "ספיק איזי" קם לתחייה בעשור הראשון של המאה ה-21 ומתייחס לבארים חוקיים בסגנון המסבאות מתקופת היובש ובו מוגשים קוקטיילים קלאסיים.
כיום הורחב המונח לתיאור מסבאות רטרו וכן למסבאות בארצות שלא חל בהן חוק היובש, כמו אוסטרליה ובריטניה.
בראשית דרכן היו מסבאות הספיק איזי קטנות יחסית, והופעות הבידור שהתקיימו בהן היו מועטות או לא קיימות כלל.
אך עם חלוף הזמן ועם הגידול במספרן הוצגו בהן הופעות בידור והן הפכו לאחד מסוגי בתי העסק הגדולים ביותר בתקופת היובש.
בעיירות שדה רבות הופעלו מסבאות קטנות על ידי בעלי עסקים מקומיים.
קיומם של עסקים אלה נשמר בסוד בקרב המשפחות המפעילות אותם גם לאחר שבוטל חוק היובש.
ב-2007 נמצאו מרתפים סודיים, ששימשו ככל הנראה כמסבאות ספיק איזי, על יסודותיו של קפה אינטרנט בעיר בינגהמטון שבמדינת ניו יורק.
מסבאת הספיק איזי לא הייתה חייבת להיות גדולת ממדים.
"בקבוק ושני כיסאות הספיקו כדי להפוך את המקום לספיק איזי".
דוגמה למיקום כזה היה מועדון "21" בניו יורק.
מסבאה זו הייתה אחת ממסבאות הספיק איזי המפורסמות, והיא פועלת עד היום.
ה-"21" היה רק אחד העסקים בבעלותם של צ'רלי ברנס וג'ק קרינדלר.
הם החלו את עסקיהם בגריניץ' וילג', שם פתחו מקום שנקרא The Redhead ומאוחר יותר פתחו מקום שנקרא The Puncheon Club.
ה-"21" היה מיוחד בשל יכולתו המיוחדת לא להיחשף בפני רשויות החוק.
במקום היה קיים מרתף יינות סודי ומערכת שאפשרה לשומר הסף לשגר הודעה לבאר על הגעת שוטרים.
ספיקליפיוס (שם מדעי: Spiclypeus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון בגיל הקמפן כ-76 מיליון שנה לפני זמננו.
פירוש השם הוא "מגן מחודד" או "מגן עם דוקרנים".
הוא תואר וסווג מדעית ב-2016, ונתגלה בתצורת נהר ג'ודית שבמונטנה, ארצות הברית.
הספיקליפיוס היה בעל עטרה גדולה שמשוליה בלטו בליטות עטרה משולשיות וחדות, מעין דוקרנים רחבים.
מאפיין זה העניק לו את שמו "מגן עם דוקרנים".
קרני הגבה שלו היו קצרות ופנו הצידה.
ספיקליפיוס ידוע רק מהולוטיפ CMN 57081 שנמצא במוזיאון הטבע הקנדי באוטווה, אונטריו.
המאובנים שנתגלו כוללים גולגולת חצי שלמה, עצמות הרגליים, עצמות אגן הירכיים וחוליות מעמוד השדרה.
המאובנים נתגלו ליד העיירה ויניפרד במחוז פרגוס שבמונטנה, ארצות הברית.
המאובנים נמצאו בתוך רכס פחם שמהווה חלק מתצורת נהר ג'ודית שמכילה מאובנים מגיל הקמפן.
את המאובן גילו ד"ר ביל ולינדה שיפ (Shipp) ועל שמם נקרא המין.
את המאובן חקרו הפלאונטולוגים ג'ורדן מאלון, כריסטופר אוט, פיטר לרסון, אדוארד יוליאנו ודייוויד אוונס, והגדירו אותו כסוג ומין חדש - Spiclypeus shipporum, במאמר שפורסם ב-18 במאי 2016 בכתב העת PLoS ONE.
ספינת תותחים נושאת טורפדות הוא הכינוי שניתן בשלהי המאה ה-19 לסוג מסוים של ספינת תותחים, שחומשה גם בטורפדות ונועדה לרדוף אחר ספינות טורפדו ולהשמידן.
בסוף העשור האחרון של המאה ה-19 תפסו את מקום ספינות התותחים נושאות הטורפדות אניות מלחמה ייעודיות יעילות ומוצלחות מהן, הלא הן המשחתות (torpedo boat destroyers).
בשנות השמונים ובשנות התשעים של המאה ה-19 נבנו עבור הצי המלכותי הבריטי מספר ספינות תותחים נושאות טורפדות, למשל מדגמי "אלארם" (Alarm) ו"דרייד" (Dryad); ספינות דומות נבנו או נרכשו גם על ידי מספר ציי מלחמה אירופיים ועל ידי צי המלחמה היפני.
כלי שיט אלו, שהיו למעשה סיירות קטנות מאוד, חומשו בצינורות טורפדו ובתותחים, ונועדו ללכוד את ספינות הטורפדו הקטנות מהן.
בפועל הן לא השיגו את מטרתן העיקרית, מאחר שלא מסוגלות היו להשיג את ספינות הטורפדו המהירות מהן.
אחת מספינות התותחים נושאות הטורפדות המהירות ביותר הייתה "דֶסְטְרוּקְטוֹר" (Destructor) של הצי הספרדי; היא הוכנסה לשירות פעיל ב-1887, ונחשבת על ידי כמה מקורות למשחתת הראשונה בעולם.
ספיר דרמון בראון (נולדה ב-14 במאי 1989) היא מדבבת ושחקנית ישראלית.
ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של יעל שכטר בסדרת הילדים והנוער "ראש גדול", בה השתתפה בארבע העונות הראשונות ובעונה השישית.
דרמון למדה שלוש שנים בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2000 השתתפה בפסטיגל 2000 בתור "ילדת פסטיגל".
בשנת 2004 החלה לגלם את דמותה של יעל שכטר בסדרת הנוער "ראש גדול" בערוץ הילדים ל-yes.
את תפקיד זה גילמה עד 2007, במשך ארבע העונות הראשונות של הסדרה.
באותה השנה שיחקה גם בסרט "שמיים אחרים" של הבמאי אריאל טלפלר, בתפקיד מירה.
בנוסף, באותה השנה תרמה את קולה לסדרה "הניצוצות של מאור", ברדיו מהות החיים.
בשנת 2009 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקה הצבאית של פיקוד העורף.
בשנת 2010 שיחקה בסרטו של דובר קוסאשווילי "התגנבות יחידים", בתפקיד מירי.
בשנים 2015–2016 עבדה דרמון בבית הספר שקד ברעננה בתור מורה לחוג תיאטרון והצטרפה לסגל המורים של בית הספר.
בשנת 2017 שבה לגלם את דמותה של יעל שכטר בסדרה "ראש גדול" - ראש חדש.
השתתפה בעונה הראשונה של כדברא בתור גרומלית.
בהמשך הצטרפה לעונה השלישית של "שכונה" שעלתה באפריל 2018.
דיבבה גם את הדמות ג'נה מסדרת הנוער "מלכת האי" שמשודרת בנטפליקס.
בשנת 2019 התחתנה עם בן זוגה.
בשנת 2020 נולד בנם הראשון.
בשנת 2023 נולדו להם תאומים.
שנהסדרה / סרטדמותבמאי2004–2017ראש גדוליעל שכטראהרן קפלן2007בשמיים אחריםמירהאריאל טלפלר2010התגנבות יחידיםמירידובר קוסאשווילי2017כדבראדוריןעודד רז2018שכונהשיריאורן שקדי
ספיר סבן (נולדה ב-14 באוגוסט 1994) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית.
התפרסמה בעקבות זכייתה בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "The Voice ישראל".
סבן נולדה, גדלה והתחנכה ביהוד.
אביה סיטונאי פירות ואמה מנהלת חשבונות.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקה הצבאית של חיל החינוך.
לאחר שחרורה מצה"ל נרשמה ללימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת אריאל.
באוקטובר 2022 התחתנה עם בן זוגה תום קנור.
בנובמבר 2023 נולד בנם הבכור.
ובמאי 2025 נולד בנם השני.
בשנת 2013 השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "אייל גולן קורא לך", אך הודחה בשלב מוקדם.
בשנת 2016, ניגשה לאודישנים של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" וביצעה את השיר "אולי הפעם" מהפרויקט של עידן רייכל, היא זכתה לשבחים רבים מצוות השופטים שכלל את מירי מסיקה, שלומי שבת, אביב גפן ואברהם טל ושובצה בנבחרת של שלומי שבת.
ב-18 במרץ 2017 בתוכנית הגמר היא שרה גרסאות כיסוי לשיר "אל נבקש" של זוהר ארגוב ואת "לב שלם" של ברי סחרוף.
בשלב הדו-קרב בו התמודדה לצד ניצן שייר שרה את השיר "היידה סוילה" של הזמר הטורקי איברהים טטליסס, בסיום הדו-קרב הוכרזה כזוכת העונה הרביעית של התוכנית וזכתה בחוזה הקלטות בחברת הליקון.
בשנת 2017, ביצעה את השיר "מישהו הולך תמיד איתי", של עפרה חזה, בטקס "זוכרים", שהתקיים בבריכת הסולטן.
לאחר זכייתה החלה סבן לעבוד על אלבום הבכורה שלה.
בספטמבר 2017 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "לא חוזרת".
בינואר 2018 הוציאה את הסינגל השני שלה "כל המדינה".
במרץ 2018 הוציאה את הסינגל השלישי "נרד אל הים" ובמאי אותה שנה יצא לאור הסינגל "אמצע הלילה".
באותה השנה הקליטה את השיר "גבריאל" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה: שרים עפרה חזה.
במאי 2020 יצא השיר "נהיה בסדר", וזכה להצלחה גדולה.
בשנת 2021 השתתפה בשיר "שופוני" של קווין רובין.
באותו השנה, העפילה לגמר תוכנית המציאות אקס פקטור לייצוג ישראל באירוויזיון 2022 והגיעה למקום הרביעי.
בפברואר 2022 הוציאה את הסינגל "שורטת לי ת'לב".
בינואר 2023, הוציאה את השיר "אם מישהו ידע".
השיר זכה להצלחה ולשבחים מהמבקרים, ואף נכנס לפלייליסט של גלגלצ ושל כאן גימל.
ביוני של אותה השנה יצא השיר "עוד".
השיר זכה להשמעות מרובות ברדיו ונכנס לפלייליסט של כאן גימל.
באוגוסט 2024 הוציאה את השיר "נ נא נאמ נאמנה", הראשון מתוך אלבום האולפן השני שלה.
חודש לאחר מכן הוציאה את השיר "עבד", ובדצמבר של אותה השנה הוציאה את השיר "אבא כאן".
במרץ 2025 הוציאה את אלבומה השני "נאמנה".
2021: "שופוני" (בשיתוף קווין רובין)
"ספינת רפאים" הוא סרט אימה אמריקאי-אוסטרלי שיצא לאקרנים בשנת 2002. בוים על ידי סטיב בק ותסריטו נכתב על ידי מארק הנלון.
הסרט הוא הסרט המקורי הראשון של חברת הסרטים "Dark Castle".
הסרט גרף כ-68.3 מיליון דולר.
בתחילתו של הסרט הצופים נחשפים למראה של ספינת פאר איטלקית ששמה "אנטוניה גראזה" השטה באוקיינוס ועל סיפונה נערך נשף יוקרתי.
בעוד האורחים רוקדים לצלילי קולה של הזמרת האיטלקייה ששרה את השיר "Senza Fine" על הסיפון העליון, חוט מתכת חוצה במהירות דרך רחבת הריקודים.
החוט חותך את הנוסעים לשניים וכולם מתים מיידית, מלבד ילדה קטנה שניצלה ולא נפגעה.
לאחר מכן הסרט עובר למאורעות בזמן הווה.
בהווה מוצג צוות חילוץ אוניות על גוררת בשם ארקטיק וורייר באמצע תהליך של חילוץ וגרירת ספינה ישנה.
הם מגלים שיש חור בספינה ובסופו של דבר אוטמים אותו, גוררים את הספינה לחוף וחוגגים בבר שנמצא במעגן את הרווחים שלהם מהחילוץ.
בעוד הם חוגגים ג'ק פרימן, בחור שמציג את עצמו כטייס סיור מזג אוויר, מספר לצוות החילוץ שמזה תקופה הוא מבחין מהאוויר בספינה נטושה בים, ואף מראה להם תצלומים שלה מהאוויר.
הוא מציע להם לגרור אותה לנמל ובתמורה להתחלק בשווי שלה.
הצוות מסכים והם יוצאים לדרך.
כאשר הם מוצאים את הספינה שון מרפי, קברניט הגוררת, מגלה שזו ה"אנטוניה גראזה" האגדית שנעלמה בשנת 1962 ומאז כל קפטן מנסה למצוא אותה.
חברי הצוות מחליטים לעלות על הספינה ולסרוק אותה.
במהלך הסריקה מאנדר, אחד מחברי הצוות, כמעט ונופל דרך תקרת אולם הנשפים אך מורין אפס, חברת הצוות היחידה והסגנית של מרפי, מצליחה לתפוס אותו ברגע האחרון ומצילה אותו, בעוד שהיא תופסת אותו היא רואה על המדרגות של אולם הנשפים ילדה קטנה שמביטה היישר אליה ונעלמת לאחר מס' שניות.
לאחר שהם חוזרים לגוררת מורין מספרת לג'ק שהיא ראתה בספינה ילדה קטנה והוא מסביר לה שזה רק בדמיון.
בבוקר הצוות מגלה שלספינה יש חור גדול שגורם לה לאט לאט לטבוע והם צריכים לתקן אותה כדי לגרור אותה ולהרוויח עליה כ־64 מיליון דולר שהוא הסכום שהיא שווה בהווה.
במהלך שהותם בספינה, חברי הצוות מוצאים ארגזים של מטילי זהב גנוב השווים 300 מיליון דולר והם מחליטים לעזוב את הספינה עם הזהב אך הגוררת שלהם לפתע מתפוצצת, שוקעת וכתוצאה מהפיצוץ נהרג סאנטוס, טכנאי המנועים של הגוררת.
לאחר מכן הצוות חוזר לספינה ודודג', אחד מחברי הצוות, מאשים את ג'ק בכך שהספינה מקוללת וכמעט שמתחילה קטטה אך מורין מפרידה בניהם.
בזמן שחברי הצוות שוהים כל אחד במקומות שונים בספינה הם נחשפים למאורעות על טבעיים כגון רוח הקברניט של ה"אנטוניה גראזה" שמדבר עם שון ומספר לו על כך שה"אנטוניה גראזה" הייתה מעורבת בחילוץ של ספינה אחרת שעליה היה הזהב הגנוב ושרק אדם אחד שרד את הטביעה.
הרוח של הקברניט מוסרת לשון את תמונתו של אותו אדם, תמונה אליה הצופים לא נחשפים, התמונה מכניסה את שון לפאניקה.
גריר, הנווט של הגוררת, נחשף לרוח של פרנצ'סקה, היא מפתה אותו בכך שהיא מתפשטת וגורמת לו להגיע לפיר מעלית שם הוא מנסה לגעת בה אך נופל אל מותו.
לאחר ששון נחשף לתמונה הוא מנסה לאסוף את כולם כדי לספר להם מה הוא גילה, וגם מספר להם על תופעות דומות של ספינות רפאים בהיסטוריה כגון תעלומת ספינת המרי סלסט, אך חלקם מתייחסים לכך בביטול.
הוא רוצה לנטוש את הספינה אך הרוח של סאנטוס מופיעה והוא מעביר לו מסר שהוא רוצה ששון יצטרף אליו לעולם המתים.
הרוח של סאנטוס מתלבשת על גופה של מורין ושון חושב שמורין היא סאנטוס.
שון מנסה להרוג את מורין אך ג'ק נותן אגרוף לשון ומציל אותה ברגע האחרון.
ג'ק ומורין מספרים לחברי הצוות על מה שקרה וכולם מחליטים להכניס את שון לתוך אקווריום שלא יהווה סיכון.
מורין שנחשפה לרוח של הילדה מחליטה לחפש מידע על אודות ילדה על הסיפון במסמכים שבגשר הפיקוד, היא מגלה שהצטרפה לאותה הפלגה רק ילדה אחת ושמה הוא קייטי.
מורין יורדת לבטן הספינה ומגיעה לחדר של קייטי, שם היא רואה ציורים על הארון כאשר לפתע הוא נפתח והיא נחשפת לשלד רקוב של אותה ילדה.
מורין צורחת ואז הרוח של קייטי מופיעה.
קייטי מספרת לה על כך שחבריה להפלגה והיא כלואים על ידי כוח זדוני ששולט על הספינה והיא אומרת למורין שהיא חייבת לברוח מהספינה, להציל את עצמה לפני שיהיה מאוחר.
מורין בוחרת להתעלם מכך וחושבת שהיא פשוט יוצאת מדעתה.
היא מחליטה ביחד עם חברי הצוות הנותרים לתקן את הספינה והם מצליחים.
מורין מחפשת את גריר, כאשר לפתע רואה את קייטי ליד פיר המעלית, היא מתקרבת ומגלה את גופתו של גריר.
קייטי בוחרת לחשוף בפני מורין את האמת, משיטה את ידה ולוקחת אותה אחורה בזמן לראות מה קרה בערב שהספינה נעלמה.
קייטי מראה למורין שחברי הצוות של ה"אנטוניה גראזה" החליטו להרוג את האורחים במטרה להשיג את הזהב, הם הרעילו אותם והפעילו את המערכת של חוט המתכת לחתוך את האורחים שעל הסיפון.
לאחר שחברי הצוות חיסלו את השורדים ביריות אקדח בבריכה של הספינה, הם התחילו לרצוח אחד את השני עד שלבסוף נותרו פרנצ'סקה ועוד בחור מסתורי.
הבחור נישק את פרנצ'סקה ואז הרג אותה.
קייטי חושפת בפני מורין שהבחור המסתורי הוא בעצם ג'ק, האחד שהביא אותם לספינה מלכתחילה והשורד היחיד מהספינה שה"אנטוניה גראזה" הייתה מעורבת בחילוץ שלה.
מורין מגלה את גופתו של שון ללא רוח חיים, שקועה באקווריום.
מורין מנסה להזהיר את דודג' ומאנדר אך ג'ק מחסל גם אותם.
מורין מחליטה לפוצץ את הספינה וג'ק מתעמת איתה, והוא מספר לה שהוא ישות על טבעית שאוספת נשמות והעבודה הזאת ניתנה לו על ידי השטן אחרי שהוא חי חיים מלאי חטאים.
מורין מפוצצת את הספינה והיא שוקעת למצולות בעוד הנשמות של המתים (וביניהם קייטי) עולות לשמיים.
בבוקר מוצאת ספינת נופש שעוברת באזור את מורין ששרדה את הטביעה של ה"אנטוניה גראזה".
הספינה עוגנת בנמל, אנשי צוות מורידים את מורין מהספינה ומכניסים אותה לאמבולנס.