tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נקבעו שתי נקודות בידוק ביטחוני מאוישות בחיילים לעליית פלסטינים על הכביש, אחת ליד בית סירא, והשנייה ליד בית עור אל פוקא ושתי נקודות ירידת פלסטינים מהכביש המבוקרות בעזרת מצלמות ודוקרנים, אחת ליד חרבתא אל-מצבאח והשנייה ליד טירה, בצומת בית חורון (לשעבר קצהו הצפון-מזרחי של כביש 3).
עתירה בה נטען שההסדר לוקה בפרצות ביטחוניות רבות נדחתה על ידי בג"ץ שקבע שהוא סומך על שיקול הדעת של גורמי הביטחון.
ב-5 בפברואר 2014 פורסם באתר "ערוץ 7" מסמך האוסר על שרי הממשלה את הנסיעה בכביש 443, בשל חשש לזריקת בקבוקי תבערה.
ההוראה יצאה לאחר מספר תקריות של ידויי אבנים ובקבוקי תבערה אל עבר רכבים שנסעו בכביש, וכן גילוי מטען חבלה בכביש, שנוטרל בידי חבלני משטרה.
החלק המערבי של הכביש תוכנן בשנות ה-50 לצורך פיתוח אזור מודיעים שהיה אזור ריק מהתיישבות.
הכביש נסלל בשנת 1964 ועד אז שימש את האזור משעול הררי שלא התאים לתנועה מהירה.
הכביש נקרא על שם הנשיא יצחק בן-צבי שהיה פעיל בעידוד ההתיישבות במקום.
קטע הכביש ממחלף בן שמן למודיעין שופר בשנים 1992–1993 בהרחבת שוליים ומיתון העקומות והורחב לכביש דו-מסלולי כמה שנים מאוחר יותר כאשר החל אכלוסה של העיר מודיעין.
בסוף שנות ה-90 הורחב הכביש לדו-מסלולי לכל אורכו.
בסוף 2013 החלו בכביש עבודות להוספת נתיב שלישי המיועד לתחבורה ציבורית בקטע בין צומת מודיעים לנאות קדומים.
לפי תוכנית משרד התחבורה ההרחבה תתבצע עד לצומת מכבים-רעות, ובאזור מצפה מודיעין יבנה חניון חנה וסע.
עבודות אלו נועדו להקל את העומס הצפוי בכביש במקביל לביצוע עבודות הרחבה ומנהור של כביש 1. עבודות ההרחבה של החלק הראשון, ממערב לנאות קדומים, הושלמו ביולי 2014.
ב־11 באוגוסט 2025 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות (הות"ל) את קידום תוכנית השדרוג של מקטע של כביש 443 באורך כ-13 ק"מ, בין צומת מכבים-רעות למחלף בן שמן.
התוכנית, שיבוצע על-ידי חברת נתיבי ישראל, כוללת:
הקמת שישה מחלפים בצמתים: מצפה מודיעים, מתקן אדם, נאות קדומים, אזור תעשייה מודיעין (רחוב יהודה המכבי), צומת שילת (כולל צומת עם שדרות החשמונאים) וצומת מכבים-רעות (דרך יאיר פרג).
במקטע המערבי – שני נתיבים לרכב פרטי + נתיב תחבורה ציבורית.
במקטע המזרחי – שלושה נתיבים לרכב פרטי + נתיב תחבורה ציבורית.
הקמת חניון אוטובוסים בצומת שילת.
בניית שני מעברים אקולוגיים לשמירה על רציפות הסביבה.
5.8 מתקן אדם מתקן אדם צומת אדם המובילה למתקן אדם.
6.4 נאות קדומים נאות קדומים גישה לפארק נאות קדומים לבאים מכיוון ירושלים.
7.1 נאות קדומים דרום מחלפון: גישה לפארק נאות קדומים מכיוון תל אביב.
גישה למבוא מודיעים לבאים מכיוון ירושלים בעזרת מעבר מתחת לכביש.
8.7 כניסה למבוא מודיעים מבוא מודיעים כניסה למבוא מודיעים רק לבאים מכיוון תל אביב.
יציאה ממבוא מודיעים לכיוון ירושלים בלבד.
אורכו של הכביש הוא כ-12 ק"מ והוא עובר בחלקו הגדול בשטח בנוי.
כביש 461 עד לבני עטרות נמצא על תשתית דרך היסטורית שהובילה מיפו ללוד.
הדרך התחילה ביפו כדרך סלמה והמשיכה דרך הכפרים סלמה, אל-ח'ירייה, יהודייה (עבאסייה), עד וילהלמה (בני עטרות) ומשם ללוד.
בתל אביב הוא נקרא דרך קיבוץ גלויות, רחוב לח"י ודרך חיים בר-לב, ומרמת גן דרך אור יהודה ויהוד-מונוסון עד צומת הטייסים הוא נקרא "דרך לוד".
דרך זו נסללה בין השנים 1935 - 1938 כדי לאפשר גישה נוחה לנמל התעופה ולקצר את הדרך ממנו לתל אביב.
קטע הכביש העוקף את שכונת התקווה באורך 3.5 קילומטר נחנך בפברואר 1952. בשנת 1969 הוחל בהרחבת הקטע המזרחי בין אור יהודה לבני עטרות לשלושה נתיבים.
בשנת 2004 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את הארכתו של הכביש לכיוון מזרח, עד למחלף גבעת כ"ח שם הוא יתחבר לכביש 6. בכך יהפוך כביש 461 לכביש רוחב נוסף המחבר את כביש 6 עם כבישי האורך המערביים לו.
תוכנית זו זכתה להתנגדות והוצאתה אל הפועל מוטלת בספק.
אתרים ראויין לציון לאורכו של הכביש הם פארק מנחם בגין, אצטדיון וינטר, פארק אריאל שרון, הספארי ברמת גן ושרידיהם המעטים של הכפר הערבי אל-ח'ירייה ושל עתיקות בני ברק הקדומה.
צמתים ומחלפים עיקריים לאורך הכביש
כביש 446 הוא כביש אורך אזורי בישראל וביהודה ושומרון המתחיל בצומת שילת במודיעין בדרום, ומסתיים במחלף ברוכין, בין ברקן לברוכין.
אורכו של הכביש 31 ק"מ וכמעט כולו עובר מחוץ לקו הירוק.
על מנת להתגבר על הירידה התלולה של ההר לעבר הגיא של נחל שילה (כ-150 מטר), נסללו בכביש שלושה סיבובים חדים, כדוגמת סרפנטינות מעלה העקרבים.
הכביש משמש ככביש הגישה היחיד למודיעין עילית.
הכביש קיים לפחות מאז ימי השלטון הירדני, ומספרו אז היה "99".
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 היה תוואי הכביש שונה, וליד הכפר דיר בלוט, הוא המשיך צפונה לכוון מסחה ועזון, והגיע עד טולכרם.
בתוואי הישן עדיין מופיע מספר הכביש, בעיקר באזור עזון.
בשנות ה-90, במהלך לשיפור הנגישות מאזורי המסחר הצמודים לכביש, בשילת ובכפר רות, שופרו הצמתים בכניסות וביציאות מהמושבים הללו אל הכביש.
במהלך העבודות הוקמה מנהרה אחת ביציאה ובכניסה לשילת ולכפר רות ומנהרה שנייה בכניסה וביציאה מלפיד.
אך עקב בעיות הסדרת הנגישות אליהן, שתי המנהרות נאטמו.
בשנת 2016 נהרגה אשה בתאונה כשטרקטור נפל ממשאית בכיכר חשמונאים בעקבות כך אושרו בשנת 2019 על ידי שר התחבורה בצלאל סמוטריץ' עבודות לביטול הכיכר בצומת חשמונאים מה שהקל מעט על העומס בכביש.
באוגוסט 2022 החלו עבודות לשדרוג הכביש מצומת לפיד עד הכניסה למודיעין עילית שכוללים הוספת נתיב לכל כיוון והוספת נתיב תחבורה ציבורית.
13.2 צומת ליד עופרים ליד עופרים כביש 465 לכיוון מזרח 14.3 עופרים כניסה לעופרים 17.3 צומת עופרים ליד עופרים כביש 465 לכיוון מערב 18.2 צומת בית אריה ליד בית אריה כניסה לבית אריה 23 צומת ומחסום צה"ל ליד פדואל ליד פדואל לכיוון דיר בלוט וראפעת.
24.5 צומת לשם ליד לשם כניסה ללשם 25.2 כיכר אלימלך ליד עלי זהב כניסה לעלי זהב, פדואל וכפר א-דיכ 28.6 כיכר ברוכין ליד ברוכין כניסה לברוכין 31 מחלף ברוכין כביש 5
כביש 431 הוא כביש מהיר אזורי המשמש כדרך פרוורית מהירה בדרום מטרופולין גוש דן ומקשר בין נתיבי איילון במערב ובין כביש 1 במזרח ועד לעיר מודיעין.
הכביש נבנה כדרך דו מסלולית עם שלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון ורצועה לבניית מסילת רכבת עתידית בין מסלולי הכביש.
אורכו של הקטע המרכזי בכביש 431 הוא כ-23 קילומטר, והוא כולל 11 מחלפים ועשרות גשרים ומעבירי מים.
בנוסף כולל הכביש מספר כבישי גישה, רמפות כניסה ויציאה באורך כולל של 54 קילומטר.
סלילת הכביש החלה בשנת 2005 והוא נפתח לתנועה במלואו בפברואר 2009.
תוואי כביש 431 מתחיל במערב בנתיבי איילון במחלף מבוא איילון, מצפון למחלף חולות, ועובר מדרום לראשון לציון ולרמלה.
במחלף נשרים חוצה הכביש את כביש 6 (כביש חוצה ישראל) ובמחלף ענבה את כביש 1. משם ממשיך הכביש לכיוון מודיעין-מכבים-רעות ככביש מקומי.
תכנון הכביש החל בשנת 1991 על ידי חברת ד.א.ל הנדסה כמתכננת ראשית וכלל בשלב הראשון תכנון מוקדם והגשת תוכנית סטטוטורית.
אישור התוכניות נמשך כ–10 שנים.
בהמשך הוחלט לממן את הפרויקט בשיטת PFI (Private Finance Initiative) שבו הזכיין אחראי על מימון, הקמה, תפעול ואחזקה של הכביש.
משך הזכיינות שהוגדר הוא 25 שנה, מתוכן שתיים וחצי לבנייה ו-22 וחצי שנה לתפעול (מערכת הבקרה) ואחזקה (תאורת הכביש, שילוט הכביש).
כדי להקטין סיכונים החליטה המדינה, על סמך הניסיון שנצבר בפרויקט כביש 6, להכין תכנון מפורט שישמש בסיס להגשת הצעות על ידי המתמודדים במכרז לקבלת הזיכיון.
לאור מספרם הרב של הגשרים בכביש (כ-70 גשרים) ולוח הזמנים הקצר, צורפה חברת פ.ק.צ הנדסה כמתכנן-על נוסף (לגישור), כדי להגיע לאחידות של הגשרים וליצור אפשרות לחלוקת תכנון הגשרים בין משרדי התכנון.
בשנת 2000 הוחלט לסלול את הכביש במימון פרטי בשיטת Private Finance Initiative) PFI שותפות ציבורית-פרטית), אך חצי שנה אחר כך הפרויקט הוקפא.
בתחילה, משרד האוצר ביקש להפקיע את הפיקוח על בניית הכביש מידי מע"צ, לבסוף בשנת 2004 הוסכם שהחברה הלאומית לדרכים שהוקמה אז והחליפה את מע"צ במתכונתה הישנה, תפקח על הפרויקט.
במכרז לקבלת הזיכיון התמודדו ארבע קבוצות שכללו בין השאר את חברות סולל בונה, שיכון ובינוי, שפיר הנדסה, ארנסון ודניה סיבוס שזכתה לבסוף במכרז והקימה את הכביש באמצעות חברה שהוקמה לצורך הפרויקט בשם "נתיבי היובל".
בשנת 2008 חתמה דניה סיבוס על הסכם עם חברת דרך ארץ (המפעילה את כביש 6) והעבירה לה את תפעול הכביש תמורת 15 מיליון שקל בשנה.
טקס חנוכת הכביש נערך ב-25 בנובמבר 2009, מספר חודשים לאחר פתיחתו לתנועה.
עם פתיחת הכביש טענה החברה הלאומית לדרכים שמעקות הבטיחות נבנו שלא על פי התקן.
מנגד טענה הזכיינית שהמעקות נבנו כהלכה ושמקור הפרשה הוא בסכסוך עסקי עם אחת מספקיות המשנה העוסקת בייבוא המעקות.
לאחר כשבועיים החליט משרד התחבורה לחייב את הזכיינית לבנות מחדש את המעקות.
כמו כן, היה סכסוך מתמשך בין מדינת ישראל לזכיינית באשר לעלות הבנייה, בשל אי עמידה בלוחות הזמנים במסירת תוואי הדרך, זאת בעקבות גילוי קברים בתוואי באזור רמלה.
בתחילה סוכם עם גופים חרדיים על פתרון הנדסי של כריית מנהרה תחת הקברים, אך הם נסוגו מההסכמות האלה.
המדינה טענה כי מדובר בקברים של גויים, ואילו החרדים טוענו כי מדובר בקברי יהודים.
רשות העתיקות הוציאה מכתב רשמי בו היא קובעת כי לא מדובר בקברי יהודים, והמדינה שילמה 100 מיליון שקל לזכיינית כפיצויים על העיכוב.
ב-20 ביוני 2014 נפתח מחלף נס ציונה לתנועה גם לכיוון דרום, והוא מאפשר גישה לנס ציונה באמצעות כביש 423.
בשנת 2016 אירעו בכביש 5 תאונות דרכים קשות, בהן נהרגו 8 בני אדם, נתון שהפך את כביש זה לכביש עם שיעור ההרוגים הגדול ביותר ביחס לאורכו לשנת 2016
הכביש ניסלל על ידי יזם פרטי בשיטת Private Finance Initiative) PFI שותפות ציבורית-פרטית).
לפי השיטה, יזם פרטי מקים את הפרויקט במימונו ומתפעלו לתקופה ממושכת ומוגדרת (במקרה הזה 25 שנים), במשך התקופה גובה היזם תשלום מהמדינה המתפרס על פני תקופת הזיכיון.
בתום התקופה מוחזר הפרויקט למדינה.
במכרז כביש 431 מקבלת חברת "נתיבי היובל" מהמדינה תשלום על כל רכב שנוסע בכביש (אגרת צל).
זאת, בנוסף למענק הקמה בגובה 40% מעלות הפרויקט שניתן בתקופת ההקמה בתשלומים חצי שנתיים קבועים בסך 58.8 מיליון ש"ח.
ביולי 2006 נחתם הסכם המימון להקמת הכביש בין חברת "נתיבי היובל" וקונסורציום שכלל את הבנקים: בנק הפועלים, בנק מזרחי, הבנק הבינלאומי וHSBC, וחברות הביטוח: מנורה מבטחים ביטוח, הראל השקעות, כלל ביטוח וקרן הפנסיה עמיתים.
הפרויקט גרם לחברת דניה סיבוס הפסדים כבדים, שנובעו מגידול מהותי בעלויות הפרויקט לעומת האומדן הראשוני.
בשנת 2011 מכרה חברת דניה סיבוס 75% מחברת "נתיבי היובל" לקרן תשתיות ישראל, תמורת 208 מיליון שקל.
בכביש 431 פועלת מערכת בקרה הכוללת עשרות מצלמות, מעקב אחר מהירות הנסיעה ועומסי התנועה באמצעות מאות גלאים, בקרת רמזורים "מסתגלת" במחלפים המנתחת את מצב התנועה ומקבלת החלטות בזמן אמת, הצגת מידע לנהגים באמצעות שילוט אלקטרוני ומרכז שליטה ובקרה המאויש במשך 24 שעות ביממה ומקושר למרכזי בקרה אחרים.
כביש 431 העירוני מקשר בין מחלף ענבה לבין מודיעין-מכבים-רעות.
הוא מתוכנן ככביש דו מסלולי רב נתיבי.
מסילת הרכבת מתל אביב למודיעין עוברת בין מסלולי הכביש ומיועדת להמשיך בעתיד בין מסלולי כביש 431 לכיוון ראשון לציון.
קטע זה של הכביש בוצע על ידי חברת נתיבי איילון.
בשלב הראשון של הפרויקט נפתח בשנת 2005 המסלול הדרומי ממודיעין לתחנת הרכבת פאתי מודיעין.
הוא שימש באופן זמני גם את התנועה מזרחה עד להשלמת המסלול הצפוני.
בשנת 2006 נפתח המסלול בכיוון מערב מתחנת הרכבת למחלף ענבה.
בשנים 2008 ו-2009 התבצעו במקום עבודות להשלמת המסלולים החסרים.
בשל תנאי השטח כללו העבודות בניית חמישה גשרים נוספים לאורך התוואי.
הכביש נחנך באופן רשמי בסוף 2009. באוגוסט 2011 נפתח בחלקו צומת 431/3 עם השלמת כביש 3 המקומי, ובחודש ספטמבר 2012 נפתח צומת 431 לתנועה וכביש ל-3 לתנועה עם התקנת הרמזורים במקום.
החל מ-21 בספטמבר 2009 מפעילה חברת אגד את קו 431 הישיר בין ראשון לציון לירושלים.
זהו מקרה נדיר של קו אוטובוס שמספרו נקבע בהתאם לכביש שבו הוא נוסע, וכדי לפנות את המספר המיוחד שונה מספרו של הקו מירושלים לצריפין מ-431 ל-456.
החל מ-27 באוגוסט 2021 מפעילה חברת קווים את קו 162 הישיר בין מודיעין-מכבים-רעות לראשון לציון.
בשנת 2026 צפויה להיחנך מסילה בין נתיבי כביש 431 לכיוון ראשון לציון ותהווה מסילת רוחב בין ערי דרום גוש דן – ממודיעין דרך רמלה, תחנת הרכבת הראשונים ועד תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין.
במסגרת פרויקט זה תיבנה קשת מסילתית נוספת אשר תאפשר נסיעה ישירה מכיוון ראשון לציון לירושלים.
ק"משםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבות כביש 431 ממערב למזרח קטע בתכנון בראשון לציון ?
כביש 41 הוא דרך ראשית המתחילה מהכניסה הצפונית לאשדוד עד לצומת בני דרום.
בעבר הובילה הדרך עד לגדרה, אך חלק ממנה הוחלף בכביש 7. לכביש זה שני נתיבים לכל כיוון והפרדה בין המסלולים.
כולל צמתים מרומזרים לכל אורכו (פרט למחלף אשדוד).
כביש 41 יחד עם כביש 7 יוצרים קשר רוחבי מאשדוד ליישובי גדרה ומזרחה.
חשיבות תחבורתית נוספת של הכביש בקשר שהוא מאפשר בין הדרום לבין גוש דן.
הכביש הוא עורק התחבורה של נמל אשדוד ולכן כל פיתוח הנמל מותנה בשדרוג הכביש והצמתים לאורכו.
ביולי 2011 פרסמה חברת נתיבי ישראל את המכרז להסבת חלקו המזרחי של כביש 41 לכביש 7 ובשנת 2014 הסתיימה ההסבה, תוך ביטול צמתים והפיכתם למחלפים במחלף גדרה ובמחלף בית רבן.
על פי תוכנית נתיבי ישראל, כביש 41 שנותר בין צומת נמל אשדוד ועד מחלף אשדוד, מתוכנן לעבור שדרוג ומיחלוף כהמשכו של כביש 7 הקיים כיום.
בצומת עם שדרות בני ברית מתוכנן לקום מחלף בני ברית, וכן עתיד לעבור מיחלוף צומת ניר גלים.
בכביש צפויים להיסלל שלושה נתיבים לכל כיוון.
צמתים ומחלפים לאורך תוואי הכביש
כביש 444, המוכר בשם כביש המחצבות בשל המחצבות הרבות השוכנות לאורך חלקו הדרומי, הוא אחד מכבישי האורך החשובים באזור המרכז.
כביש זה עובר בתוואי דרך הים ההיסטורית.
בימי המנדט, עד לסלילתו של כביש 4 בשנות השלושים, הוא שימש ככביש האורך של מישור החוף המרכזי.
הוא מתחיל בלוד, עובר במחלף בן שמן, ונמשך צפונה.
הוא עובר סמוך ליישובים בן שמן, שוהם, אלעד, ראש העין, כפר סבא וטייבה.
תוואי הכביש עובר בתוואי דרך הים ההיסטורית.
מאחר שהדרך לאורך הים הייתה קשה למעבר בגלל ביצות השרון, הכרמל הנושק לים וסולמה של צור, אשר מנע מעבר נוח ליד ראש הנקרה, עברה דרך הים תל אפק (אנטיפטריס) בסמוך לראש העין, כדי לעקוף את נחל הירקון.
מתל אפק נמשכה הדרך צפונה דרך ג'לג'וליה, קלקיליה וטולכרם, שוויכה, קאקון, באקה אל גרביה והמשיכה עד לאזור נחל עירון.
באזור קלקיליה הייתה צומת דרכים עם דרך יפו-שכם.
במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, בשנים 1915–1917, נסללה במקביל לתוואי המסילה המזרחית ההיסטורית, על ידי יחידות הצבא העות'מאני, כציר לוגיסטי לשינוע כוח אדם ומשאבים.
בתקופת המנדט הבריטי גברה התנועה בדרך והיא נסללה ושופצה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. בעבודות סלילת הכביש הועסקו מאות מתושבי הכפרים הערבים בסביבה.
בנוסף נסללו מספר כבישי רוחב שהתחברו לכביש, בהם כביש שכם-טול כרם וכביש בין פתח-תקוה, כפר סבא וטול כרם.
בעקבות מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק שלאחריה וסימון הקו הירוק כקו הגבול בין ישראל לירדן, עבר רובו של הכביש לחזקתה של מדינת ישראל, למעט קטעים קצרים שעברו בתוך קלקיליה וטולכרם.
הכביש נותק לשלושה חלקים: חלק ראשון מלוד עד קלקיליה, חלק שני מקלקיליה עד טייבה וחלק שלישי מזמר עד נחל עירון.
לחלקים אלו נסללו מעקפים באורך כולל של 16 ק"מ.
בנוסף נסלל בשטח השומרון והשלטון הירדני כביש חדש שקישר בין טול כרם לעזון ולקלקיליה, כתחליף לקטע טול כרם-קלקיליה שהועבר לישראל (כביש 574).
לאחר מלחמת ששת הימים חודשה האפשרות לנסוע בתוואי הכביש המקורי בתוך קלקיליה וטול כרם.
עם זאת בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נסלל כביש עוקף קלקיליה מדרום, כהמשך כביש 55, המתחבר לכביש 444 בצומת נווה ימין.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-2000 נסלל כביש 6 במקביל לכביש 444, ובמסגרת עבודות סלילתו של הראשון, שונה גם התוואי של כביש 444 במספר נקודות, והכביש הפך לכביש שירות של כביש 6 המאפשר גישה ליישובי הסביבה.
בצומת גבעת כוח, בין אלעד לצומת טירת יהודה, נבנה גשר המעתיק את התנועה של כביש 444 אל מעל כביש 6, וכן תוואי חדש של כביש 444 באורך 1 ק"מ שסללה הזכיינית חברת דרך ארץ.
נסלל כביש הרוחב 471 המתחבר לכביש 444 בצומת נחשונים.
נסלל קטע דו-מסלולי בכניסה לשוהם, ונסלל חיבור חדש של הכביש למחלף בן שמן.
בעת המאבק נגד סלילת כביש 6, טענו ארגוני איכות הסביבה ששדרוג כביש 444 הקיים יכול לשמש כתחליף לסלילת כביש 6.
באזור קלקיליה וג'לג'וליה, עובר כביש 6 בחלקו בתוואי המקורי של כביש 444. במסגרת העבודות לסלילת כביש 6, הוחלט על סלילת תוואי חדש לכביש 444 שקיבל את השם עוקף ג'לג'וליה-קלקיליה, כולל חיבור חדש למחלף אייל.
העבודות לסלילת קטע זה התעכבו עקב ערעור על תוצאות המכרז לסלילתו.
בינתיים פרצה האינתיפאדה השנייה והוחלט על הקמת גדר ההפרדה בין ישראל והשטחים.
בקטע של כביש 444 שתוכנן במקור לעבור מזרחית לכביש 6, הוקמה גדר ההפרדה עם קלקיליה.
עקב כך גם תוואי חיבור הכביש למחלף אייל הצריך שינוי, בנקודה בה גם מתחבר כביש הרוחב 551, שלא נסלל בשל התנגדות פעילי איכות הסביבה.
כדי להשלים את חיבור מחלף אייל בזמן נסלל כביש מפותל, שבא לפתור גם בעיות של הפקעת קרקע - כביש 5504. כביש 444 באזור זה נותק מחלקו הצפוני.
החיבור של כביש 5504 במחלף אייל והניתוק מכביש 444, גרם לתאונות דרכים רבות בנקודה זו, ופקקי תנועה קשים בשעות העומס.
בשנת 2003 בוצע שיקום של קטע הכביש טירה-טייבה.
העבודה כללה הרחבת הכביש לדו-מסלולי, שיקום המסלול הקיים והסדרת הצמתים והצבת רמזורים.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 התחיל פרויקט לשדרוג הכביש, במטרה להפוך אותו לכביש דו-מסלולי, בעל שני נתיבי נסיעה לכל כיוון לכל אורכו.
במסגרת זו, נבנה מחלף ראש העין דרום, נסלל מסלול נוסף בקטע אלעד-ברקת, כולל הכפלת הגשר מעל כביש 6 ושודרג צומת הכניסה לטייבה.
בנוסף מתבצע הפרויקט להשלמת עוקף ג'לג'וליה-קלקיליה לפי התכנון המקורי.
הפרויקט כולל הקמת כביש חדש דו-מסלולי ודו-נתיבי באורך 5 ק"מ בצמוד לגדר ההפרדה ליד קלקיליה והקמת גשר באורך 465 מטרים מעל כביש 6.
בתוואי הצפוני של הדרך עובר כיום כביש 574, המתחיל בצומת בארותיים בפאתי העיר טול כרם, מתחבר לכביש המקורי בפאתי זמר וממשיך בתוואי המקורי עד אזור נחל עירון.
על פי תוכנית שאושרה ב-2002, הכביש אמור להמשיך מטייבה בתוואי חדש ולהתחבר לכביש 57 ליד ניצני עוז.
במרץ 2019 פורסמה הודעת הפקעה של שטחים הנדרשים לצורך סלילת קטע זה של הכביש.
קטע זה ישמש ככניסה נוספת לעיר חריש הסובלת מבעיות תחבורה.
ב-29 בספטמבר 2022 נפתח מקטע חדש בן 5 ק"מ אשר מחבר את צומת נווה ימין מזרח לצומת אייל.
פתיחת המקטע החדש הקשתה על תושבי השומרון שמגיעים מכביש 55 עקב היווצרות פקקי ענק.
בנוסף, ירד הצורך בכביש 5504 אשר עד אז שימש כמקטע משלים למקטע זה.
כביש 482, הקרוי גם דרך הרצליה, הוא ציר אורך בין עירוני בישראל, המקשר בין צומת עלית ברמת גן לבין צומת הרחובות ארלוזורוב, הרב קוק ושדרות בן-גוריון בהרצליה - צומת בו הוא מתחבר לציר הרוחב כביש 541. הכביש נחשב לאחד החשובים בגוש דן ומשמש ציר כניסה לתל אביב מכיוון צפון מזרח.
תוואי הכביש בחלקו המערבי מבוסס על תוואי הדרך ההיסטורית יפו–שכם.
הצורך בסלילת הכביש עלה בעקבות המרד הערבי הגדול, אז נסגרה הדרך לתל אביב, שעברה דרך שייח' מוניס, ותושבי הרצליה ורמת השרון נאלצו לנסוע דרך רעננה, רמתיים, פתח תקווה ורמת גן, דרך שאורכה 35 ק"מ ונמשכה לעיתים יום שלם.
ועדי היישובים החליטו על סלילת הכביש, שעלותו נאמדה ב-19 אלף לא"י.
לשם כך, משכן הוועד של רמת השרון את מכון המים של המושבה.
חברת סולל בונה התחילה בסלילה כבר בקיץ 1936, עם שדרוגו של גשר שרונה אך העבודות נתקלו בקשיים כבר מהרגע הראשון: הערבים התנגדו לכך שהכביש יעבור בשטחי הווקף, מושל המחוז עמד על כך שהכביש יעבור בשטחי שייח מוניס ולבסוף התברר כי העלויות גבוהות מהמשוער, והוועדים לא עמדו בהן.
העבודות חודשו רק ב-1939, לאחר שהוועדים לקחו הלוואה, ולאחר שהוטל מס נסיעה על קווי אגד, לצורך מימון הסלילה.
סוגיית הקרקעות נפתרה בסיועו של משה שרת.
באוקטובר 1941 נחנך הכביש, בשם "דרך הרצליה", והדרך לתל אביב התקצרה ל-12 ק"מ.
מצפון לדרום: הציר מתחיל, כשדרות בן-גוריון, במפגש הרחובות ארלוזורוב הרב קוק ושדרות בן-גוריון בהרצליה וממשיך לאורך שדרות בן-גוריון ורחוב סוקולוב ברמת השרון עד למחלף הכפר הירוק.
מכאן ממשיך הכביש בתל אביב לכיוון רמת גן על דרך משה סנה ודרך פנחס רוזן חוצה את נחל הירקון ומסילת הירקון על גשר "מבצע קדש", וחולף ממזרח לקניון איילון.
משם דרך רחוב ששת הימים בבני ברק הוא מתחבר לדרך אבא הלל סילבר ברמת גן וממשיך עד לצומת עלית שם הוא מתחבר עם כביש 481 הוא ציר ז'בוטינסקי.
הכביש חוצה את מחלף הכפר הירוק ושני צמתים עם הפרדות מפלסיות - צומת הרחובות ולנברג ושטרית בתל אביב וצומת הרחובות ביאליק ואבא הלל סילבר ברמת גן.
בעתיד מתוכנן מחלף נוסף בצומת הרחובות בני אפרים ודרך משה סנה בתל אביב והפרדה מפלסית/מחלף בצומת עם כביש הנופש העתידי, בין צומת קריית שאול ומחלף הכפר הירוק.
בחודש אוגוסט 2015 החלו העבודות להקמת תחנת אבא הלל של הקו האדום של דנקל, הרכבת הקלה של מטרופולין תל אביב, בנקודה הדרומית ביותר בכביש, צומת עלית.
את הכביש חוצים בעיקר צמתים בתוך הערים שבו הוא עובר.
בנוסף, חוצה אותו מחלף הכפר הירוק, במפגש עם כביש 5.
כביש 46 הוא כביש אורך קצר במרכזה של ישראל.
הכביש שאורכו 4 ק"מ בלבד, נסלל במטרה לחבר את כביש 1 ממחלף לוד עם כביש 444.
כביש זה משרת בין היתר את הנוסעים אל איירפורט סיטי, מכיוון שבנסיעה לכיוון צפון בלבד מסתעף כביש כניסה למקום.
כמו כן, בסמוך לכביש עתידה להיבנות תחנת הרכבת שוהם במסגרת התוכניות לחידוש המסילה המזרחית.
קילומטריםשםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבות כביש 46 מדרום לצפון 0 צומת אל על נמל התעופה בן-גוריון
() 4 צומת ברקת טירת יהודה
כביש 46 הנוכחי, שנמצא בין צומת אל על לצומת ברקת, צפוי להתבטל על ידי כביש 40 החדש שיחליף אותו ("עוקף התעשייה האווירית").
בכביש 46 החדש יהיו ארבעה מחלפים:
מחלף הטייסים - בצומת הטייסים מתוכנן להיבנות מחלף חדש שיאפשר נסיעה מהירה בכביש 46, ממנו אל כביש 6.
מחלף יהוד דרום - מחלף חדש שייבנה ליד צומת יהוד מערב.
המחלף יאפשר נסיעה מהירה בכביש 46 וחיבור דרך רמזורים לצומת יהוד מערב ולשני הכבישים של הצומת, כביש 461 וכביש 412. ממזרח למחלף ייבנה גשר מעבר לכלי רכב מעל לכביש 46 לצורך גישה לבית העלמין של יהוד-מונוסון.
מחלף אור יהודה דרום - מחלף חדש ליד הצומת של כביש 412 עם הכביש של רחוב יהדות קנדה באור יהודה, המחלף יאפשר נסיעה מהירה בכביש 46 ופנייה ללא רמזורים על ידי לולאה, מהכביש המהיר ישירות לכביש "עוקף אור יהודה" שייסלל מהמחלף לכיוון כביש 461, ממערב לאור יהודה.
המחלף יאפשר פנייה מהכביש העוקף ואל הכביש העוקף, מכל כיווני הנסיעה ללא רמזורים.
כמו כן ההמחלף יבטל גם את צומת צפריה וצומת חמד המרומזרים שנמצאים כעת בכביש 412. היוצאים מצפריה ומחמד ייסעו עד למחלף הסמוך הזה ודרכו יחצו את כביש 46 ללא הפרעה לתנועה.
מחלף שפירים - המחלף ישודרג על ידי תוספת של לולאה חדשה מצפון למזרח (מכביש 46 לכביש 1) ותוספת של עקומה חדשה ממערב לצפון (מכביש 1 לכביש 46).
קילומטריםשםצומת/מחלףמיקוםדרכים מצטלבות כביש 46 מדרום לצפון0 מחלף שפירים בית דגן 4 מחלף אור יהודה דרום (בתכנון) אור יהודה רחוב יהדות קנדה 7 מחלף יהוד דרום (בתכנון) יהוד כביש 46 (ממערב למזרח) 9.6 צומת הטייסים (מחלף בתכנון) בני עטרות 14 מחלף גבעת כ"ח (בתכנון) גבעת כ"ח
כביש 42 הוא כביש ארצי ישראלי אורך במישור החוף במרכזה של ישראל, המוביל ממחלף אשדוד בדרום ועד מחלף גן רווה בצפון.
אורכו של הכביש 19 ק"מ והוא עובר מזרחית לכביש 4 ובמקביל אליו.
עד צומת רחובות מערב (כביש 411) הכביש כולל נתיב נסיעה אחד לכל כיוון.
מרחובות מערב צפונה הכביש כולל שני נתיבים לכל כיוון והפרדה בין המסלולים.
כביש 465 הידוע גם בשם "כביש חוצה בנימין", הוא כביש רוחב במרכז ישראל.
רובו של הכביש עובר באזורי יהודה ושומרון.
הכביש מתחיל בצומת גבעת כ"ח, חוצה את הקו הירוק במחסום רנתיס ומסתיים בצומת המשטרה הבריטית, שם הוא נפגש עם כביש 60 בין שילה לעפרה.
כביש זה שאורכו הוא כ-38 ק"מ, הוא כביש הנחשב יחסית מסוכן, שכן הוא עובר באזור הררי, חשוך ברובו, מפותל מאוד ויש בו כמה קטעים ללא קליטת תקשורת סלולרית.
הכביש נסלל על תואי של דרך רומית עתיקה ובימי המנדט הבריטי עוד נראו לאורכו אבני מיל רומיות.
לאחר מלחמת ששת הימים נפתח הקטע בין גבעת כ"ח לרנתיס לנסיעה.
שם דרך העפר היה "ציר קולה רנטיס" התנועה בציר זה הייתה רק לכוחות הביטחון ולניסויי דרך לטנקים על ידי חיל חימוש.
ציר קולה רנטיס נסלל בשנים 79–1978. לפני פתיחת כביש זה לתנועה הייתה התנועה אל אזור בנימין בדרך שהתחילה במושב בית נחמיה לכוון מזרח.
כביש זה יצא מבית נחמיה ועבר את הכפרים בודרוס, קיביא ושוקבא.
בהמשך עד למרכז הכפר עאבוד.
הכביש החדש שהחל בקולה עבר דרך רנתיס, אל עאבוד, דיר ניזאם, אום צפא, ביר זית וג'יפנה והתחבר לכביש 60 הישן (היום כביש 466), בעין סיניא.
לאחר הקמת חלמיש נסלל ב-1978 על ידי הקרן הקיימת הקטע המחבר את מבנה משטרת נבי צלאח עם דיר ניזאם באורך 2.5 קילומטר על התואי ההיסטורי של גופנה אנטיפטריס.
בעקבות תקריות רבות במעבר בתוך ביר זית, נסלל בשנת 1986 כביש עוקף ביר זית שחיבר את כביש 465 מנקודה מצפון לביר זית ישירות עם כביש 466, דרך ואדי זייתון.
בעקבות הסכמי אוסלו, נסלל קטע חדש של כביש 60 מזרחית לכביש הישן, שחיבר את גבע בנימין עם ואדי חרמייה צפונית לעפרה.
בהתאם לכך, הקטע של כביש 60 הישן שמחבר היום את כביש 466 לכביש 60 נחשב היום לחלק מכביש 465. בנוסף, בעקבות הסכמי אוסלו נסלל כביש עוקף עאבוד.
קטע של כביש 446 מהחיבור עם כביש עוקף עאבוד עד צומת עופרים נושא במקביל את הסימון של כביש 446 וכביש 465. הקמת גדר ההפרדה הביאה לחסימת קטע הכביש הישן שעבר דרך עאבוד לכניסה לבית אריה.
בתחילת האינתיפאדה השנייה היו בכביש מספר יחסית גבוה של פיגועי ירי.
בתגובה לפיגועים צה"ל הקים מספר עמדות תצפית לאורך הכביש וביצע עבודות חישוף בשולי הכביש על מנת למנוע התקרבות לכביש בחסות הצמחייה הסמוכה לכביש.
כביש 436 הוא כביש אורך אזורי בישראל.
חלקו הצפוני הוא כביש בינעירוני מצפון לירושלים ואורכו 7 ק"מ.
חלקו הדרומי הוא כביש עירוני ראשי בירושלים הקרוי גם "שדרות גולדה מאיר" ואורכו הוא 5 ק"מ.
אורכו הכולל של כביש 436 הוא 12 ק"מ.
קטע זה מחבר בין כביש 443, כביש 45, מחנה עופר, וגבעת זאב לשכונת רמות אלון בצפון מערב ירושלים, והוא חולף על פני גבעון החדשה וקבר שמואל הנביא (נבי סמואל).
ממזרח לקטע בין צומת גבעונים לנבי סמואל עוברת גדר ביטחון ודרך גישוש של צה"ל על מנת למנוע כניסת פלסטינים מהכפרים אל-ג'יב, אל-ג'ודיירה וביר נבאלא הקרובים לאזור הכביש.
בעבר היה מחסום צה"ל לביקורת בכניסה לירושלים ולשכונת רמות אלון, אך בשנת 2010 מחסום זה בוטל בשל פסיקת בג"ץ כי יש לאפשר לנהגים פלסטינים לעבור בקטע כביש 443 העובר בתחומי הקו הירוק, והמחסום עבר לכביש 443 בסמוך לצומת גבעת זאב ומחנה עופר.
לאחר שצה"ל פינה את המחסום סמוך לשכונת רמות, הושארו במקום פסי ההרעדה והבטונדות.
לאחר מספר חודשים, לאור מחאות התושבים, הוסרו הבטונדות, התאורה הוחלפה והכביש נסלל מחדש בסביבת המחסום.
בעבר הוגדר הכביש הממשיך צפונה לכיוון ביתוניא כחלק מכביש 436. במסגרת הסכמי אוסלו, נאסרה כניסת אזרחים ישראלים אליו, וההגדרה של כביש 436 נקבע כמסתיים מדרום, במחסום ביתוניא.
קטע כביש זה נקרא גם "שדרות גולדה מאיר" ומכונה גם "כביש רמות".
הכביש נבנה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ולאחר פטירתה של ראש הממשלה גולדה מאיר נקרא על-שמה.
בדירוג "הרחובות האדומים" של משטרת ישראל ב-2017, הוגדר הקטע העירוני כאחת הרחובות המסוכנים בישראל בהם התרחשו עשרות תאונות דרכים.
במהלך שנות ה-80 נודע הכביש בכינוי 'כביש רמות' בהקשר של עשרות מחאות והפגנות של חרדים שאירעו במקום כנגד נסיעה בכביש בשבתות, משום שהוא עובר בסמוך לשכונות החרדיות סנהדריה ועזרת תורה.
מאידך, תושבי ירושלים החילונים מחו נגד האפשרות לסגירת הציר בשבת, כיוון שבאותה עת הוא היה היחיד שקישר בין שכונת רמות לבין מרכז ירושלים.
לאחר שנפתח בסוף שנת 1987 ציר חלופי משכונת רמות לשכונת הגבעה הצרפתית ולמרכז ירושלים ('דרך יגאל ידין'), שככו המחאות והוחלט כי הציר יהיה סגור בשבתות משכונת סנהדריה דרומה, אך יישאר פתוח משכונת רמות להר חוצבים ו'דרך יגאל ידין'.
במהלך השנים האחרונות נפתח הכביש בשבתות בשנית.
בשנים האחרונות הורחב הכביש בין הר חוצבים לצומת סנהדריה (בר-אילן) ואחד הנתיבים בו נהפך לנתיב תחבורה ציבורית, כחלק מרצף של מסלולים כאלה מהר חוצבים עד הר חומה שאמור לשמש את הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים העתידי.
עם פתיחת התוואי החדש של כביש 1 (כביש ירושלים-תל אביב) בעמק הארזים בשנת 2007, גברה חשיבותו של הכביש, במיוחד בקטע המקשר בין כביש 1 לכביש 50 (כביש בגין).
בקטע זה הורחב הכביש עד 4 מסלולי נסיעה לכל כיוון.
כיום כל כביש 436 מקצהו הצפוני בצומת גבעת זאב ועד קצהו הדרומי בצומת בר-אילן בירושלים הוא בעל הפרדה בנויה בין הנתיבים, ובו לפחות שני מסלולים לכל כיוון.
מהירות הנסיעה המרבית המותרת בקטע הבינעירוני היא 90 קמ"ש (למרות זאת, ישנה עקומה תלולה ליד נבי סמואל).
בקטע העירוני המהירות המרבית המותרת היא 70 קמ"ש.
סדר הופעת המחלפים והצמתים בטבלה זו הוא מצפון לדרום מפני שסדר הופעת אבני הדרך בכביש הוא מצפון לדרום (ולא להפך, כמקובל לכביש אורך, כפי שניתן היה לחשוב).
ק"משםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבותכביש 436 מצפון לדרום הקטע הבינעירוני: צומת גבעת זאב – ירושלים 0 צומת גבעת זאב מחנה עופר כביש 45, כביש 443 1.3 צומת הכניסה לגבעת זאב גבעת זאב רחוב המכבים, רחוב קדרון 1.8 צומת גבעונים כביש 437 (
כביש 45 הוא כביש שהיה אמור להחליף את כבישים 443 ו-437 ולשמש כביש גישה צפוני לירושלים ובנימין ממחלף בן שמן, דרך מודיעין-מכבים-רעות גבעת זאב ועטרות, שם יתחבר לכביש 50 (דרך בגין) ולמחלף גבע בנימין ומשם ימשיך אל מעלה אדומים.
כיום רק כעשרה ק"מ, המחברים בין צומת גבעת זאב ועטרות (ליד קלנדיה) נמצאים תחת המספור '45'.
תוואי הכביש הוצע במסגרת "תוכנית אב ירושלים 1968" שהוכנה ביזמת עיריית ירושלים ובהשתתפות משרד השיכון, משרד התחבורה ומינהל מקרקעי ישראל, על ידי צוות בראשות האדריכלים האחים ציון השמשוני ואביה השמשוני יחד עם אדריכל יוסף שביד.
ב-1976 יזם שר השיכון אברהם עופר, תוכנית לסלילת הכביש והקמה של שרשרת יישובים לאורכו.
כאשר כביש הגישה היחיד לירושלים ממערב היה כביש 1 שהיה כביש מיושן, מוזנח, בעל עיקולים חדים וללא שוליים בחלק מהתוואי.
לכן עלה הצורך בכביש חדש, מהיר ואיכותי, שיהווה את הכניסה העיקרית לבירה מכיוון השפלה.
בסוף שנות השבעים התבצע תכנון המפורט של הכביש.
במרץ 1997 התקבלה החלטת ממשלה על ביצוע הכביש ומע"צ החלה בתכנון המפורט של הכביש.
באוקטובר 1998 הורה שר התשתיות אריאל שרון להתחיל בעבודות, ומע"צ פרצה שתי דרכי עפר מאזור מחנה עופר ועד מודיעין עילית.
על תכנונו וסלילתו של הכביש נמתחה ביקורת, ונטען שהכביש הוא מיותר לאור העובדה שבמקביל אליו עובר כביש 443 (זאת למרות שבכביש 443 יש צמתים ורמזורים, ואילו כביש 45 מתוכנן להיות ממוחלף לכל אורכו).
ביקורת זאת התעצמה לאור העובדה שכביש 45 תוכנן לעבור באזור בעל רגישות נופית גבוהה.
הכביש ידרוס את הפיתולים ההרריים בנחל מודיעים.
עם קבלת ההחלטה על ביצוע הכביש החל מאבק של ארגוני איכות הסביבה נגד סלילתו.
לצורך המאבק אף הוקמו שתי עמותות, העמותה לשימור אתרים ונוף במודיעין ועמותת ש.ל.ח (שילת, לפיד, חשמונאים).
גם השרה להגנת הסביבה דליה איציק הודיעה שתאבק נגד התוכנית.
סלילת הכביש בוטלה למעט קטע באורך 10 ק"מ, המחבר את כביש 443 בצומת גבעת זאב עם אזור התעשייה עטרות, שנסלל בעלות של 210 מיליון שקל ונפתח לתנועה ב-30 בדצמבר 2002.
בדצמבר 2018 הודיע משרד התחבורה על כוונתו לשנות את מספור הכבישים בישראל (ראה כבישי ישראל) ובמסגרת כך לאחד את כביש 443 וכביש 437 עם כביש 45, ולהשלים את הקטע מקלנדיה למחלף גבע בנימין.
התוכנית נכללה גם בתוכנית אב לתחבורה ביו"ש.
ב-2023 אושרה תוכנית ראשונית להארכת הכביש מקלנדיה עד צומת מעבר מכמש, ושם הוא יתחבר עם כביש 60. ההארכה נועדה לאפשר לתושבי מזרח בנימין להגיע לכביש 443 ולכביש 50 מבלי לעבור בכביש 437 ובמחסום חיזמא.
התוכנית אושרה באופן סופי בוועדת התכנון העליונה במאי 2024. ובינואר 2026 הוצא צו העבודה.
כביש 505 הוא כביש רוחב אזורי הידוע גם בתואר "כביש חוצה שומרון", אותו הוא חולק עם הכביש המקביל לו בחלקו המערבי - כביש 5. הכביש כולו נמצא מזרחית לקו הירוק ולאורכו התנחלויות ויישובים פלסטיניים רבים.
הכביש מחבר את כביש 60 על גב ההר לבקעת הירדן בהפרש גובה של כ-1,000 מטר.
תוואי הכביש נסלל לראשונה בתקופת המנדט הבריטי וחובר בין הכפרים באזור לכפר קאסם ממערב וכביש 60 ממזרח.
בשנת 1976 החלה סלילת המשך הכביש לכיוון מזרח, במטרה לחבר את יישובי בקעת הירדן למרכז הארץ בנתיב ישיר ולא דרך כביש הבקעה.
בשלב הראשון נסלל גם מעקף לתוואי הקיים שעבר בכפרים הערביים באזור הכפר מסחה (שליד אלקנה): בידיא, כיפל חארת', וחארס.
אחר כך נסלל קטע נוסף באורך של 6.5 ק"מ עד צומת תפוח.
בשנת 1980, החלה סלילת הקטע שבין צומת תפוח לצומת פצאל, והכביש קיבל את הכינוי "חוצה שומרון".
התוואי הישן של הכביש בחלקו המערבי נסלל ללא שיקולי בטיחות מינימליים כשהוא כולל קטעים עם שיפוע של 15%, בפיתולים בעלי רדיוס קטן.
בעקבות תאונה קטלנית בכביש נקבע שלא ניתן לשפר את בטיחות הכביש בתוואי הישן והוחלט לסלול את הכביש בתוואי חדש במימון משותף של צה"ל ומשרד השיכון.
אולם התקדמות הסלילה הייתה איטית ורק לאחר תאונה קטלנית נוספת בה התהפכה טיולית חיילים שאירעה במאי 1986, הבטיח שר הביטחון, יצחק רבין, שהכביש יושלם מתקציב פיתוח הדרכים של משרד הביטחון.
בשנת 1988 נסלל קטע הכביש בין מעלה אפרים לכביש 90 בבקעת הירדן.
עד שנות ה-90 נחשב רק כביש 505 ל"כביש חוצה שומרון".
כביש 5, שטרם הוקם ושודרג לכביש מהיר, היה כביש דו-מסלולי שהגיע לצומת קסם (כיום מחלף קסם עם כביש 6 וכביש 444), ומשם המשיך ככביש דו-נתיבי משך 2 ק"מ עד לכניסה לכפר קאסם.
בנקודה זו החל התוואי הישן של כביש 505 אשר חצה את כפר קאסם.
בשלב הראשון הוארך כביש 5 ונסלל לאורך 5 ק"מ נוספים ככביש עוקף כפר קאסם, אשר הסתיים במקום בו ניצב כיום מחלף שער שומרון ומחסום צה"ל.
מאז נובמבר 2008 מסתיים כביש 5 בצומת אריאל בה הוא נפגש עם כביש 505, ומנקודה זו ממשיך כביש 505 בלבד כ"כביש חוצה שומרון" עד סיומו במפגש עם כביש 90 בצומת פצאל בבקעת הירדן.
קטע באורך של כ-4.5 ק"מ בין אלקנה לקריית נטפים סגור לתנועת ישראלים.
תוואי באורך 4 ק"מ, בין הצומת שמדרום למגדלים ועד צומת מעלה אפרים ("מחסום גיתית") הוא חלק מציר אלון.
כביש 441 הוא כביש רוחב אזורי בישראל באורך של כתשעה קילומטר העובר כולו בתחומי העיר ראשון לציון, ובחלק ניכר בשטח בנוי.
הכביש משמש כאחת היציאות ממרכז העיר אל רשת הכבישים הבינעירונית.
הוא גם מקשר בין שכונות מערב העיר לתל אביב-יפו דרך מחלף משה דיין המקשר בינו לנתיבי איילון.
הכביש מתחיל בחוף הים התיכון, וממשיך מזרחה לכיוון מחלף משה דיין.
מערבית למחלף הוא נקרא על שם רחבעם זאבי ומזרחית לו על שם משה דיין.
באזור המחלף חוצה הכביש מעל לתחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין במסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום.
מזרחה מהמחלף חוצה הכביש את כביש 4 במחלף ראשון לציון, ומהצומת עם שדרות היובל ועד סופו הוא נקרא על שם זאב ז'בוטינסקי.
סמוך למחלף ראשון לציון נמצאת תחנת המשטרה החדשה של ראשון לציון וכן תחנת מגן דוד אדום.
משם ממשיך הכביש בכיוון דרום, ולאורכו ישנם בעיקר בתי עסק וחנויות, ולעיתים מעליהם בנייני מגורים.
הרחוב חוצה את רחוב רוטשילד ומדרום לו נמצא היכל התרבות על שם מאיר ניצן ולצידו מרכז מסחרי.
הכביש מסתיים בצומת עם כביש 412 (שדרות הרצל); במקום נמצא "גן הבנים" המוכר גם כ"כיכר התותח" או "המצבה".
ראשיתו של הכביש בדרך שקישרה בין מרכז ראשון לציון לשכונת עזרה וביצרון שהקמתה החלה ב-1939. השכונה הממוקמת מצפון לכביש התרחבה וב-1966 הוסב שמה לרמת אליהו על שמו של אלי כהן (ב-1995 אוחדה עם השכונה הסמוכה ושמה הוחלף לנווה אליהו).
בשנת 1967 נפתח מחלף ראשון לציון, שהיה מראשוני המחלפים שהוקמו בישראל, וכביש 441 עבר בגשר המחלף.
הוא קישר בין העיר לחוף הים, דרך אזור חולות נודדים ללא בנייה בצידי הדרך.
עם השנים התפתחו רובעיה המערביים של ראשון לציון לאורכו של כביש 441 והתווספו שכונות לנווה אליהו בעיקר החל משנות ה-80 של המאה ה-20. באותן שנים הוקם ממערב לנווה אליהו אזור תעשייה רחב היקף שהתווסף לאזור תעשייה ותיק יותר במזרח העיר.
אזור התעשייה משתרע בעיקר ממזרח אך גם ממערב לנתיבי איילון.
מצפון לכביש, בסמוך לחוף הים, הוקמו מספר שכונות מגורים אך צידו הדרומי של הכביש, מחוף הים ועד לנתיבי איילון, לא היה מיושב, למעט פארק הסופרלנד ואגם ראשון, עד לאחרונה, עם תחילת הקמת מתחם האלף.
בשל התפתחות האזור המואצת נסלל ציר נוסף כקילומטר דרומה, המקשר את מרכז העיר לשכונות הדרומיות של מערב העיר דרך מחלף גן-רווה, ומסתיים גם הוא בנתיבי איילון.
האתר הבולט ביותר לאורך הכביש הוא תל יונה השוכן בקצהו המערבי בסמוך לחוף הים.
התל הנישא לגובה של כ-20 מטר היה מיושב בתקופה הרומית, הביזנטית ובימי הביניים, וכיום הוא משמש כמוצב של חיל הים הישראלי.
מקורו של השם, המכונה בערבית "תל יוניס", הוא באמונה שבמקום זה נפלט לפי המסורת יונה הנביא מבטן הדג אל החוף.
תל חנה הוא תל הממוקם מיד ממזרח למפגש הכביש עם נתיבי איילון ובסביבתו נמצאו חרסים, פסיפס ואבני גוויל.
מדרום לכביש נמצאים מספר אתרים נוספים ובהם שרידים מתקופת האבן החדשה ומתקופת הברונזה, וכן מצודה אשורית מהמאה ה-8 לפנה"ס.
כביש 5066 הוא כביש המחבר בין צומת יקיר גדול שעל כביש 505 בדרום עם צומת עמנואל בכביש 55 בצפון, כשבמהלכו הוא חוצה את נחל קנה.
הכביש נסלל בשנת 1982 על-מנת לאפשר להתנחלויות אשר הוקמו לאורך כביש 55 גישה קצרה יותר לגוש דן.
עד אז, הדרך הקצרה למישור החוף הייתה דרך "כביש המערכת" של צבא ירדן, לשעבר, ממזרח לקו הירוק - כביש 574.
במיוחד מאז שחלקו הצפוני של כביש 446 נסגר לתנועת ישראלים (מדיר בלוט צפונה לעזון), כביש זה מהווה עורק תנועה עיקרי לישראלים באזור.
למרות היותו צר ומפותל, הוא מקשר בין אזור שבי שומרון, קדומים וקרני שומרון לצפונו לבין אזור ברקן, אריאל וגוש פדואל לדרומו.
בכך הוא מחבר רבים מיישובי המועצה האזורית שומרון, שגם כך רבים מיישוביה מנותקים פיזית אלו מאלו.
בנוסף, שוכנים לאורכו ארבעה יישובים ישראליים, רבבה, העיירה עמנואל שמחוברת בכביש צדדי וכמו כן יקיר ונופים, הנמצאים על כביש צדדי משלהם המתפצל ממנו לכיוון מערב.
מסלולו של הכביש בנוי על דרך כבושה שנפרצה על ידי שלטונות המנדט הבריטי בשנת 1938 במטרה לפגוע באחד המרכזים הגדולים של הכנופיות הערביות שהיה בנחל קנה בשנות המרד הערבי הגדול.
בהתאם לטכנולוגיות בשימוש ומהירויות הנסיעה בתקופת פריצת הדרך, הכביש גם היום מפותל מאוד ודורש נסיעה זהירה במיוחד.
במפגש בין הכביש לבין נחל קנה נמצאות בריכות מים עונתיות המשמשות את רועי הצאן בסביבה.
הן נובעות ממעיין "עין אל-מעקודיה".
לאורך הכביש שמורת טבע "חורש מעקודיה", אחת השמורות הבודדות שנותרו בתחום השומרון ההררי.
ליד המעיינות הכביש מתעגל ושדרות העצים מחבורת החורש הים תיכוני ניצבות בעיגול בשיפוע ההר, מראה הדומה לאמפיתיאטרון.
באזור המפגש, במורד הנגדי של הכביש, חורבה בשם "קצר אל-חרמיה" שפרושה "מצודת השודדים".
עדות למשכנם של תושבים קדומים במקום.
מאותו מקום נראות העיר עמנואל במזרח ואלוני שילה שהיא שכונה של קרני שומרון במערב.
משרד התחבורה הודיע כי במסגרת תוכנית אב הכביש יורחב בשנים הקרובות לשני נתיבים לכל צד עקב הסכנה בכביש חד מסלולי.
קילומטריםשםמיקוםדרכים מצטלבותכביש 5066 מדרום לצפון 0 צומת יקיר גדולרבבה 1.5צומת רבבה רבבהכביש פנימי 3.5.צומת יקיר קטן בסמוך ליקיר כביש פנימי 4.צומת ללא שם כניסה לדיר איסתיא כביש פנימי 10צומת עמנואל קטן עמנואל כביש 5060 10.5.צומת ללא שם כניסה לג'ינסאפוט כביש פנימי 11צומת עמנואל גדול ליד פונדוק
כביש 424 הוא כביש אורך אזורי בשפלה ובעמק איילון, המוביל לאורך 12 ק"מ, מצומת חטיבה שבע בלטרון עד לצומת עם כביש 44 במחלף נשרים.
יחד עם כביש 44, כביש 3, כביש 38, ומספר כבישים נוספים בשפלה, משמש כביש 424 אזור מועדף לרוכבי אופני כביש, ותמרורים המוצבים בו מתריעים על כך.
כביש 424 בעבר נקרא גם כביש 4424, היה חלק מהכביש הראשי בין ירושלים ויפו, שהיה אחד הכבישים הראשונים להסלל בארץ ישראל.
עם פרוץ מלחמת העצמאות חדלה התנועה היהודית לעבור בקטע זה של הכביש בגלל הקושי לעבור ברמלה הערבית, והתנועה לירושלים עברה דרך רחובות וחולדה ללטרון ומשם לשער הגיא וירושלים.
ב-18 במאי 1948 תפס הלגיון הערבי את משטרת לטרון וחסם את הכביש.
ניסיון לכבוש את לטרון במבצע בן נון א' ובמבצע בן נון ב' כשל, והדרך נותרה חסומה.
בתחילת יוני 1948 נפתחה דרך בורמה כדרך גישה לירושלים, אך זו הייתה דרך משובשת ומסוכנת ולא הותר בה מעבר חופשי של אזרחים.
לאחר שניסיונות חטיבת הראל לכבוש מחדש את לטרון במבצע דני במהלך קרבות עשרת הימים (9 עד ה-18 ביולי 1948) נכשלו, נעשו ניסיונות לאפשר מעבר אזרחים בשיירות דרך לטרון, אולם אלו נחסמו שוב ושוב.
בעקבות זאת פורסמה הכוונה לסלול כביש קבוע במקביל לדרך בורמה בתוואי דרומי ממנו.
כביש זה נסלל בחודשים ספטמבר - אוקטובר 1948 וכונה כביש הגבורה.
עם זאת, ישראל לא ויתרה על הדרישה לפתוח את הכביש, שבעקבות החסימה בלטרון כונה "כביש לטרון", והסכמה לפתוח את הכביש לתנועה ישראלית נכללה בסעיף 8 של הסכם שביתת הנשק בין ישראל ועבר הירדן.
פתיחת הכביש היה מהנושאים הראשיים בדיונים של ועדת שביתת הנשק במשך השנים הבאות.
בדיונים עלו שתי אפשרויות: חילופי שטחים שיעבירו את הכביש בלטרון לשליטה ישראלית, או מעבר אזרחי ישראל דרך אזור בשליטה ירדנית.
הירדנים העלו דרישות שונות תמורת פתיחת הכביש.
לעיתים היו אלו דרישות שישראל לא הסכימה אפילו לדון בהם, כמו פינוי לוד ורמלה, לעיתים עלו דרישות שישראל נכונה לקבל, כמו פתיחת מעבר ישיר בין העיר העתיקה ובית לחם ולעיתים היה נראה שירדן מוכנה לפתיחת הכביש ללא דרישות.
אולם בסופו של דבר הכביש לא נפתח לתנועה.
פתיחת כביש הגבורה בסוף 1948, שיפוצו בסוף 1949 ופתיחת כביש 44 מרמלה לצומת נחשון, המעיטו את חשיבות פתיחת הכביש עבור ישראל, והנושא עלה רק מעט במהלך השנים הבאות.
במהלך השנים בין מלחמת העצמאות ומלחמת ששת הימים שימש כביש 424 לתנועה לכיוון משמר איילון והכביש ממנה ללטרון היה הרוס ושומם.
מיד עם תום מלחמת ששת הימים הוחל בשיקום עשרת הקילומטרים השוממים של הכביש והוא נפתח לתנועה ב-26 ביולי 1967 בטקס בהשתתפות שר העבודה יגאל אלון.
עם פתיחתו הותר לנסוע בו רק לרכבים פרטיים ומשאיות נדרשו להמשיך לנסוע בכביש 44. הכביש שב לשמש ככביש העיקרי בין תל אביב לירושלים.
לאחר סלילת כביש 1, הכביש המהיר לירושלים, בסוף שנות ה-70 חדל כביש 424 מלשמש כעורק תנועה מרכזי.
מנזר השתקנים - מנזר שהוקם לראשונה בשנת 1890 בידי נזירים ממסדר הטראפיסטי "לה טראפ".
יד לשריון - אתר ההנצחה לחללי חיל השריון במערכות ישראל, השוכן במצודת טגארט שהקימו הבריטים בתקופת המנדט.
במקום מוזיאון לתולדות השריון ואוסף של טנקים ורכב קרבי משוריין.
מיני ישראל - פארק מיניאטורות המשתרע על שטח 3.5 קמ"ר של מיצגים מיניאטוריים בקנה מידה אחיד של 1:25.
תל גזר - אתר ארכאולוגי וגן לאומי השוכן ליד דרך הים הקדומה, בתחום מועצה אזורית גזר, בין לטרון לרמלה, ומזוהה עם העיר הכנענית העתיקה גזר.
התל הוא מהחשובים שבתלי ארץ ישראל, יחד עם תלי חצור, מגידו ובאר שבע.
מאגר איילון - מאגר מים מלאכותי שהוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 כדי לאגור את מי השיטפונות הזורמים בנחל איילון.
אנדרטת הלח"י - אנדרטה לזכר לוחמי ארגון לוחמי חרות ישראל, השוכנת במשמר איילון.
אנדרטת המ"ה - אנדרטה לזכר 45 חיילי הגדוד הראשון של חטיבת יפתח, שנהרגו במבצע דני ב-18 ביולי 1948.
שביל אופניים והולכי רגל לאורך השול המערבי מבית חשמונאי ועד משמר איילון.
עם סלילת כביש 6 ובניית מחלף נשרים, שונה תוואי הכביש והוא חובר בחלקו הצפוני עם כביש 44 בצומת מרומזר.
שינוי זה הביא לתוספת של כק"מ נוסף באורכו של הכביש.
ביקורת נוספת מצד תושבי האזור המתגוררים ביישובים לאורך הכביש, היא כי מאז הקמת מחלף נשרים והארכת הכביש, הורחקו התושבים כבשלושה ק"מ מעיר השדה הקרובה, רמלה.
בשנים האחרונות הפך הכביש לציר מועדף בעבור רוכבי האופניים, אולם אי סלילת שביל אופניים לאורכו מסכנת רוכבים ונהגים כאחד.
כביש 40 (בשמו הרשמי: הדרך הלאומית מס' 40 בספרדית: Ruta Nacional Nº 40) הוא הכביש הארוך בארגנטינה.
רשמית, ראשית הכביש בכף וירחנס, בסמוך למוצאו של מצר מגלן באוקיינוס האטלנטי, וקצהו 5,194 ק"מ צפונה משם, בלה קיאקה שעל גבול בוליביה.
בפועל, הדרך מתחילה בפונטה לוז'ולה, 100 ק"מ צפונית לכף וירחנס.
הדרך עוברת ברובה לאורך הרי האנדים, היא חוצה 11 מהפרובינציות של ארגנטינה, ועוברת בסמוך ל-18 פארקים לאומיים ולכמה מאתרי התיירות החשובים בארגנטינה: קרחון פריטו מורנו, מערת הידיים, אגם פואלו, אל בולסון, בארילוצ'ה, צ'וס מלל, דרך היין של מנדוסה, חורבות קילמס, עמקי קלצ'אקי, ועוד.
הדרך חוצה 27 מעברי הרים, הגבוה שבהם הוא אברה דל אקאי, בגובה של 4,895 מ' מעל פני הים, שנחשב למקום הגבוה ביותר בעולם שבו עובר כביש ארצי.
כביש 40 נחנך ב-1935, ובתחילה קילומטר האפס שלו היה בעיר מנדוסה, וממנה נמדדו המרחקים צפונה ודרומה.
בשנת 2004 שונה המספור, וכיום ראשיתו הפורמלית בכף וירחנס, וממנה עולה צפונה.
מעשית, הקילומטר הראשון בדרך הוא הקילומטר ה-100, בפונטה לוז'ולה.
בפרובינציות ריו נגרו ונאוקן הדרך סלולה לכל אורכה, ואילו בפרובינציות סלטה וחוחוי רק חלקים קטנים מהדרך סלולים.
פרובינציית סנטה קרוס (1,325 ק"מ): ריו גז'גוס, ריו טורביו, אגם ארחנטינו (באזורו כביש גישה לאל קלפטה וקרחון פריטו מורנו, אגם ויידמה, אגם בואנוס איירס).
בפרובינציה זו הדרך נעה תחילה מערבה לאורך כ-390 ק"מ, עד אזור ריו טורביו, בו היא מתעקלת צפונה, ובכיוון כללי זה היא ממשיכה עד סופה.
פרובינציית צ'ובוט (586 ק"מ): אסקל, אגם פואלו
פרובינציית ריו נגרו (145 ק"מ): אל בולסון, הפארק הלאומי נאוול ואפי, בארילוצ'ה (הכביש עובר בתוך העיר)
פרובינציית נאוקן (684 ק"מ): נהר לימאי, ספאלה, צ'וס מלל
פרובינציית מנדוסה (638 ק"מ): מלרגואה, נהר אטואל, מנדוסה
פרובינציית סן חואן (333 ק"מ): סן חואן, סן חוסה דה חאצ'ל
פרובינציית לה ריוחה (293 ק"מ): ויז'ה אוניון, צ'ילסיטו
פרובינציית קטמרקה (275 ק"מ): בלן, סנטה מריה
פרובינציית טוקומאן (37 ק"מ): חורבות קילמס
פרובינציית סלטה (356 ק"מ): עמקי קלצ'אקי, קפז'אטה, קאצ'י, אברה דל אקאי, סן אנטוניו דה לוס קוברס, סלינאס גראנדס
פרובינציית חוחוי (352 ק"מ): לה קיאקה
כביש 4197, המסומן בסימון התכנון המחוזי הירושלמי ככביש 20, הוא כביש רוחב המקשר בין הכניסה הצפונית-מזרחית לירושלים (כביש 437 ומחסום חיזמא), דרך השכונות פסגת זאב ובית חנינא לבין כביש 50 (שדרות בגין).
קטע הכביש שבין בית חנינא ועד כביש בגין נפתח לתנועה במאי 2013.
הכביש בנוי בקירוב על תוואי הדרך המחברת בין הכפרים חיזמא ובית חנינא, שעוברת את קו פרשת המים ובמזרחה מקבילה לנחל זמרי המתנקז מזרחה לנחל פרת אל ים המלח ובמערבה ליובל של נחל עטרות המתנקז לנחל שורק בואכה הים התיכון.
הכביש מקשר בין וישובי בנימין לפסגת זאב ומהווה את הכניסה העיקרית לירושלים לישראלים מכיוון צפון־מזרח.
הכביש מחבר בין פסגת זאב ובית חנינא לדרך עוזי נרקיס את כביש בגין.
המקטע המערבי של הכביש, המחבר בין בית חנינא לכביש 50, תוכנן להיפתח כבר בראשית 2011, אך בשל התנגדויות התעכבה בנייתו והוא נפתח רק בחודש מאי 2013. הקמתו כללה בניית גשרים הנושאים את מרבית התוואי באוויר ועלויות ההקמה הגיעו לכדי מאה ושמונים מיליון ש"ח, מרביתם במימון משרד התחבורה.
המחלף המחבר את כביש 4197 וכביש 50 נקרא מחלף בנציון, על שמו של פרופסור בנציון נתניהו.
להקמת הכביש נלוו התנגדויות של ארגוני שמאל בטענה שהוא עובר בשטחים בבעלות פלסטינית.
כדי להימנע מהפקעת אדמות אלו, נסלל חלקו המערבי של הכביש על גבי גשר באורך 200 מטרים, אשר עמודיו ניצבים על קרקע ישראלית מעל נחל עטרות.
בחודש אוגוסט 2014 לאחר אירוע חטיפתם ורציחתם של שלושת הנערים הישראלים והנער הפלסטיני מוחמד אבו חדיר, היה הכביש לחלק ממוקד עימות ונתקבלו דיווחים רבים של ישראלים על ידויי אבנים אל עבר מכוניות ישראליות בידי תושבי המקום.
ב־2019 נדחתה עתירה נגד סלילת נתיב תחבורה ציבורית בקטע המזרחי של הכביש, בשטחי פסגת זאב.
בנוסף אושרה הקמת מחלפון בצומת עם שדרות משה דיין.
תוואי הכביש הוא בעל ארבעה שמות: שדרות סיירת דוכיפת (מצומת זאב עד צומת הגשר החי), עמיחי (גידי) פאגלין (מצומת הגשר החי עד דרך עוזי נרקיס), אל־זהור (מדרך עוזי נרקיס עד מרכז בית חנינא) ועבד אל־חמיד שומאן (ממרכז בית חנינא עד מחלף בנציון נתניהו).
כביש 411, מכונה לעיתים כביש חולדה, הוא כביש רוחב בישראל.
המחבר בין כביש 3 בצומת חולדה לכביש 42 בצומת רחובות-מערב, ומהווה כביש גישה מרכזי למועצות המקומיות מזכרת בתיה וקריית עקרון, מושב בית אלעזרי וכן ככביש גישה לעיר רחובות.
מזכרת בתיה התקיימה ללא כביש לרחובות עד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. אז נגשה ממשלת המנדט הבריטי לסלילת כביש גישה למזכרת בתיה מרחובות, דרך הכפר הערבי עג'ר.
תושבי מזכרת בתיה נדרשו להשתתף בהבאת מכסת אבנים, אולם התוצאות היו עגומות ובדואר היום נכתב שנסלל כביש רעוע באורך קילומטר אחד שנזקו רב מתועלתו.
מצב זה נמשך במשך השנים הבאות.
במהלך שנות ה-30 סבלה חולדה מקשיים מרובים בהיעדר כביש שיחבר אותה ליישובים היהודיים הסמוכים.
תוואי הכביש חולדה-רחובות דרך מזכרת בתיה, נסלל מכספי כופר היישוב בשנת 1939 כמסילת אבנים, סולינג.
חוסר הנוחות גרם לכך שהרכבים העדיפו לנסוע לצד הכביש ולא עליו, כאשר הדבר התאפשר.
במיוחד היה המצב חמור בקטע ממזכרת בתיה לחולדה.
בשנת 1943, בעקבות מעצר מספר חברי חולדה על החזקת נשק בלתי חוקי, הבטיחו המוסדות לעשות מאמץ לשפר את הדרך לחולדה.
חיבור חולדה לכביש 3 נסלל בשנת 1947. בסופו של דבר נסלל כביש 411, מצומת ביל"ו לצומת חולדה, כחלק המערבי של כביש הגבורה בספטמבר - אוקטובר 1948.
בשנת 2014 נפתח לתנועה קטע חדש של הכביש בין כפר גבירול לבין צומת עקרון המחבר את שני קטעי הכביש.
הקטע החדש עוקף את העיר רחובות ממערב, יוצר כניסה חדשה לעיר וגישה נוחה למרכז רפואי קפלן.
בעתיד מתוכננות הרחבה כוללת של הכביש ובניית מחלף חולדה, אשר יחבר בין כביש 6 לכביש 411 (כרגע גשר ללא מחלף).
מאז פתיחת הקטע החדש בכביש 411 התרחשו בכביש תאונות דרכים רבות.
בשנת 2016 התרחשו בכביש 22 תאונות אשר גבו הרוג אחד וכ-60 פצועים.
במרץ 2017 התרחשו בקטע החדש בכביש שתי תאונות דרכים קשות כאשר באחת מהן פגעה נהגת מכונית ברוכב אופנוע בסמוך לכפר גבירול ובשנייה התנגשו שתי מכוניות בסמוך לקיבוץ גן שלמה (קבוצת שילר).
לפני שנים אחדות הותקן רמזור בכניסה הדרומית לקריית עקרון, צומת T שהיה מועד לתאונות רבות, מהן קשות וקטלניות.
מאז התקנת הרמזור פחתו התאונות בצומת זה כמעט לאפס.
כביש 449 הוא כביש רוחב בישראל, המחבר כיום את התנחלות עפרה עם צפון העיר יריחו.
במסלולו הקודם במספר זה צוין כביש דרך דיר ג'ריר וטייבה, כיום הכביש המסומן במספר זה עוקף את הכפרים דרך ההר.
עד להסכמי אוסלו מספר הכביש היה 3, והוא שימש כהמשכו של כביש אשקלון-מבוא חורון, שהמשיך לביתוניא, רמאללה ועפרה.
תוואי הכביש מתמזג לאורך 4.8 קילומטרים עם כביש 458.
בתקופה הרומית היה בתוואי כביש שחיבר בין גב ההר ליריחו.
בתקופת המנדט הבריטי הועלתה הצעה לסלול את הכביש כדי לחבר את הכפרים באזור לרשת הכבישים אך הכביש לא נסלל בתקופת המנדט הבריטי.
הכביש נסלל בחשאי בידי הלגיון הבריטי במאי 1948. לאחר שטייבה ודיר ג'ריר הוגדרו כשטח B, נסלל כביש עוקף הכפרים על מנת לשמש גישה למתקנים הצבאיים בהר בעל חצור, שכיום מסומן כ-449.
כביש 466 הוא כביש אורך במרכז בנימין.
הכביש מתחיל בצומת אסף ליד גבעת אסף, עובר בסמוך לבית אל ממערב לה, חוצה את ג'לזון ועין סיניא ומסתיים במפגש עם כביש 465 בוואדי אל-בלט, צפונית לעין סיניא.
רובו של הכביש, מצומת איו"ש עד המפגש עם כביש 465, חופף לתוואי המקורי של כביש 60 ("כביש 60 הישן").
בעקבות הסכמי אוסלו בשנת 1994, נסלל קטע חדש של כביש 60 מזרחית לכביש הישן.
הכביש החדש חיבר את גבע בנימין עם ואדי חרמייה צפונית לעפרה (צומת המשטרה הבריטית).
במהלך האינתיפאדה השנייה נחסם הכביש, בסמוך לכניסה לאל-בירה, לתנועת ישראלים כדי למנוע את כניסתם לרמאללה ולאל-בירה.
מחסום זה נקרא מחסום ה־District Coordination Office - DCO (מנהלת תיאום וקישור).
מעט לאחר מכן נחסם הכביש גם לתנועת פלסטינים.
באמצע שנות ה-2000 הועברה החסימה לנקודה אחרת, קרוב יותר לכניסה ליישוב בית אל ובעקבות כך הוסט תוואי הכביש מעט – מזרחית לצומת איו"ש היה צריך לפנות צפונה לכיוון בית אל, ולאחר מכן לפנות שמאלה ולעבור במחסום ה־DCO, על מנת להגיע לצומת איו"ש ממזרח.
על הפלסטינים תושבי האזור, למעט VIP, נאסר לנסוע בכביש והם נאלצו להשתמש בדרכים חלופיות.
ב-2014 הגישו עשרה ראשי מועצות בכפרים שממזרח לרמאללה, עתירה לבג"ץ, בדרישה שהצבא יפתח את המחסום עבור כל הפלסטינים.
בדצמבר 2016 קיבלו העותרים את המלצת בית המשפט למשוך את עתירתם לאחר שהמשיבים הודיעו כי התחייבותם לפתוח את הצומת עומדת בעינה אך אינה עומדת בראש סדר העדיפויות.
בשנים 2022–2024 שופץ חלק הכביש שהוסט, וב־2024 הוחזר הכביש לתוואי המקורי, כך שאין צורך לעבור במחסום ה־DCO על מנת להגיע לצומת איו"ש ממזרח.
כביש 437 הוא כביש מרכזי בתחומי המועצה האזורית מטה בנימין, המתחיל במחלף גבע בנימין ומסתיים בצומת מישור אדומים.
בעבר כונה גם דרך ביר נבאלה (או דרך בית חורון) המקשרת בין צומת עטרות, ביר נבאלה וצומת גבעונים בגבעת זאב כביש 437.
הכביש מהווה את הקישור המרכזי לירושלים ממזרח בנימין, דרך מחסום חיזמא.
הכביש נפרץ ונסלל לראשונה בשנות החמישים, על ידי שירותי העבודות של הלגיון הערבי.
בעקבות המפקד הבריטי של הכוח קיבלה הדרך את הכינוי "טריק אבו ג'ורג'".
בינואר 2019 נפתח כביש הטבעת המזרחי (כביש 4370) המשמש ככניסה נוספת לירושלים מאזור בנימין.
בצומת הכביש עם כביש הטבעת המזרחי שוכן הבסיס הצבאי מחנה ענתות.
קיימת תוכנית בשלבי ביצוע להרחבת הכביש והוספה של מת"צ.
הכביש חוצה פעמיים את נחל פרת, וכן את נחל זמרי ונחל אוג ואורכו כ-12.5 ק"מ.
לצורך בניית הכביש הופקעו כ-300 דונם מאדמות הכפר חיזמא.
בשנים 2012–2013 הוקמה מפרדה קשיחה בחלקו הצפון-מערבי של הכביש, באזור חיזמא, בתקציב של 26 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2018 נפתח מחלף גבע בנימין בכיכר אדם המקשר את כביש 437 עם כביש 60 בנסיעה רציפה.
משרד התחבורה הודיע בדצמבר 2018 על כוונתו לאחד את הכביש עם כבישים 45 ו-443, תחת המספר "45".
בחלקו הכביש כולל 3 מסלולים ומהווה דוגמה של כביש 2+1.
בפברואר 2023 החלו עבודות להרחבת המקטע הצפוני של הכביש, מכיכר חיזמא עד מחלף גבע בנימין.
קילומטריםשםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבותכביש 437 ממזרח למערב0צומת מישור אדומיםמעלה אדומים, שדרות החברה הכלכלית5צומת עלמוןמחנה ענתות, עלמון, ענאתא, מעלה בנימין6.5צומת ללא שםחיזמאכניסה לחיזמא7.7כיכר ללא שםכניסה לחיזמא וענאתא8צומת זאב (כיכר חיזמא)מחסום חיזמא (שולי פסגת זאב) (שד' סיירת דוכיפת)8.3צומת ללא שםחיזמאכניסה לחיזמא12.5מחלף גבע בנימיןגבע בנימין, כביש 4576 (שד' אדם)
כביש 457 הוא כביש רוחב בתחומי המועצה האזורית מטה בנימין, המקשר בין כביש 60 ודרך אלון (כביש 458).
הצמתים המרכזיים בכביש הם שתי הכניסות הצפוניות למוח'מאס והכניסה הצפונית למעלה מכמש.
גובה הכביש נע בין 510 מטרים מעל פני הים במזרחו ל-630 במערבו, ואורכו 4.6 ק"מ.
הכביש כולו עובר באזור שאינו מיושב.
ב־1981 אושרה פריצת ציר כורכר ממעלה מכמש לכיוון נווה יעקב.
הכביש נסלל ב־1984. עם סלילת עוקף רמאללה הפך חלק מכביש זה לכביש 60.
+קילומטריםשםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבותכביש 457 ממערב למזרח0 צומת מכמש ליד מוח'מאס 0.3 צומת ללא שם מוח'מאס כניסה למוח'מאס 1.9 כניסה למוח'מאס ולדיר דיבוואן2.7 מעלה מכמש כניסה למעלה מכמש4.6 צומת מכוך ליד מעלה מכמש
כביש 450 הוא כביש אורך במערב הרי בנימין, המתחיל בדרום בכביש 436, ומסתיים בצפון בכביש 465 בצומת משטרת נבי צאלח, על יד היישוב נווה צוף.
הצמתים המרכזיים בכביש הם: צומת דיר איבזיע (כביש 463), צומת עין עריכ וצומת הכניסה לביתוניא.
גובה הכביש נע בין 860 מטרים מעל פני הים בדרומו ל-640 בצפונו, ואורכו 25 ק"מ.
לאחר האינתיפאדה השנייה נחסם קטע בקצהו הדרומי בעקבות בניית גדר ההפרדה.
הכביש מתחיל על יד ביתוניא ובהמשך עובר במרכז הכפרים עין עריכ ודיר איבזיע, ומקשר בין אזור רמאללה ליישובים פלסטיניים.
קטע זה של הכביש נסגר לתנועת ישראלים לאחר הסכמי אוסלו.
בתחילה נפתח לתנועה מקטעף עוקף והחלה סלילית כביש 935 במקום
בחלקו המרכזי חוצה הכביש את יישובי גוש טלמונים ומשם הוא נמשך צפונה עד לנווה צוף ונבי סאלח.
קטעים בחלקו הצפוני של הכביש, מביתילו עד נווה צוף, נחסמו מספר פעמים בפני בפני כלי רכב והולכי רגל פלסטינים.
מתנחלים מבקשים לסגור קטעים ממנו בפני פלסטינים באופן קבוע, ואף הציבו בו שלטים גדולים בערבית המודיעים כי הנסיעה לפלסטינים בכביש אסורה בהחלט, שלטים שהוסרו בהמשך על ידי המנהל האזרחי.