tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2020, ארגון הבריאות העולמי פרסם "הצהרה בנוגע למוצרי טבק לחימום והחלטת ה-FDA בנוגע לאייקוס", לפיה: "ארגון הבריאות העולמי חוזר ומדגיש כי הפחתת החשיפה לכימיקלים מזיקים במוצרי טבק לחימום (HTP) אינם הופכים את המוצרים הללו ללא מזיקים ואינם מפחיתים את הנזק שנגרם לבריאות בני האדם.
ואכן, באירוסול HTP נמצאו רמות גבוהות יותר של רעלנים לעומת עשן של סיגריות רגילות, וישנם רעלנים נוספים שקיימים באירוסול HTP שאינם נמצאים בסיגריות רגילות.
ההשלכות הבריאותיות על החשיפה לרעלנים הללו אינן ידועות.
(...) בהינתן שהחשיפה לרעלנים נוספים במהלך השימוש ב-HTP עלולה להשפיע על הבריאות, הטענה כי מוצרי HTP מפחיתים את החשיפה לכימיקלים מזיקים בהשוואה לסיגריות רגילות עלולה להיות מטעה."
על פי הממצאים באתר TobaccoTactics של אוניברסיטת באת', "ישנן ראיות מעטות לכך שאייקוס יעיל ככלי לגמילה [מסיגריות] ברמה האינדיבידואלית או ברמת האוכלוסייה".
על פי נתוני המוסד הלאומי ההולנדי לבריאות הציבור והסביבה, אייקוס "מזיק לבריאות, אך ככל הנראה פחות מזיק מאשר עישון סיגריות טבק".
בספטמבר 2021, ועדת המסחר הבינלאומית האמריקאית קבעה כי על פיליפ מוריס ושותפתה המסחרית אלטריה לחדול ממכירה ומייבוא של אייקוס לארצות הברית בשל פטנט שהוגש על ידי R.J.
ועדת המסחר הבינלאומית של ארצות הברית מצאה כי חלופת הסיגריות הפרה שני פטנטים השייכים ל-Reynolds.
פיליפ מוריס הכריזה על כוונתה לערער על החלטת גוף המסחר.
המחלוקת עםBritish American Tobacco (BAT) נפתרה בפברואר 2024. PMI ו-BAT הגיעו להסכם ללא תמורה כספית שהסדיר את התביעות המתמשכות ביניהן בנושא הפרת הפטנטים של מוצרי הטבק לחימום וסיגריות האלקטרוניות שלהן.
אייר הוא סרט דרמת ספורט ביוגרפי אמריקאי משנת 2023, בבימויו של בן אפלק.
הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים, הקשורים במקורו של אייר ג'ורדן, קו נעלי כדורסל, ומתארים את הניסיון של חברת נייקי לעשות עסקה עם הכדורסלן מייקל ג'ורדן.
בסרט מככבים מאט דיימון, בן אפלק, ג'ייסון בייטמן, מרלון ויינס, כריס מסינה, כריס טאקר וויולה דייוויס.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-18 במרץ 2023, והוא יצא לאקרנים ב-5 באפריל 2023. הסרט זכה לביקורות חיוביות לרוב, והכניס כ-90 מיליון דולר ברחבי העולם.
מאט דיימון בתפקיד סוני ואקארו
בן אפלק בתפקיד פיל נייט
ג'ייסון בייטמן בתפקיד רוב שטרסר
כריס מסינה בתפקיד דייוויד פאלק
מת'יו מאהר בתפקיד פיטר מור
מרלון ויינס בתפקיד גורג' רייבלינג
ג'יי מוהר בתפקיד ג'ון פישר
ג'וליוס טנון בתפקיד ג'יימס ר.
כריס טאקר בתפקיד הווארד וויט
ויולה דייוויס בתפקיד דלורי ג'ורדן
דמיאן יאנג בתפקיד מייקל ג'ורדן
גוסטב סקושגורד בתפקיד הורסט דסלר
ברברה סוקובה בתפקיד קתה דסלר
ג'ואל גרטש בתפקיד ג'ון אוניל
מייקל אוניל בתפקיד ג'ו דין
ג'סיקה גרין בתקפיד קתרינה סינץ
אייר חיפה היא חברת תעופה ישראלית הפועלת מנמל הבית שלה בנמל התעופה חיפה ומפעילה טיסות לאילת, קפריסין, יוון ובולגריה.
צי המטוסים של החברה מורכב מדגם ATR 72-600. הטיסה הראשונה המריאה ב-30 בספטמבר 2024.
החברה נרשמה ב-20 במרץ 2023 וכל הדירקטורים שלה מונו עד תחילת חודש יוני, אייר חיפה הוקמה על ידי ניר צוק, גונן אוסישקין ובכירי אל על לשעבר מיקי שטרסבורגר – סמנכ"ל קשרים תעופתיים וליאור יבור – סמנכ"ל המבצעים.
בספטמבר 2023 אישר משרד התחבורה ל"אייר חיפה" להפעיל טיסות מסחריות לאילת, לאיי יוון ולקפריסין.
ב-26 ביולי 2024 נמסר לחברה המטוס הראשון מדגם ATR 72-600, בנמל התעופה טולוז-בלאנייק שבטולוז.
ב-28 ביולי הגיע המטוס לישראל ונחת בנמל התעופה חיפה.
ב-25 בספטמבר 2024 קיבלה החברה את רישיון ההפעלה המבצעי ממשרד התחבורה שמאפשר לה להפעיל את הטיסות המסחריות.
בשל סגירת המרחב האווירי מחיפה צפונה במהלך מבצע חיצי הצפון, הטיסה הראשונה של החברה המריאה ב-30 בספטמבר 2024 מנמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה ע"ש אילן ואסף רמון ליד אילת.
הטיסה הבין-לאומית הראשונה של החברה מנמל תעופה בן-גוריון ללרנקה התרחשה ב-14 באוקטובר 2024.
ב-22 בדצמבר 2024, המריא מטוס החברה לראשונה מנמל התעופה חיפה לנמל התעופה רמון.
באותו היום החלו הטיסות ללרנקה.
בעקבות הרחבת הפעילות של החברה בנמל התעופה חיפה החל מחודש דצמבר 2024, פתחה חברת אגד קו אוטובוס מיוחד מספר 100 ממרכזית המפרץ לנמל התעופה חיפה.
ב-2 בינואר 2025 החלה החברה להפעיל 5 טיסות שבועיות מנמל תעופה חיפה לנמל התעופה אתונה.
בפברואר 2025, הודיעה החברה על כוונתה להפעיל 6 טיסות שבועיות מחיפה לנמל התעופה הבין-לאומי פאפוס החל מ-3 באפריל 2025. אך בעקבות אילוצים של החברה, החברה דחתה את השקה מספר פעמים עד ל-15 ביוני 2025.
במהלך מבצע עם כלביא, בשל סגירת המרחב האווירי של ישראל וביטול הטיסות ביצעה החברה טיסות חילוץ משדה התעופה בלרנקה לשדה התעופה בחיפה, לאחר קבלת האישורים הנדרשים.
ב-19 בנובמבר 2025 נחת המטוס הרביעי בנמל התעופה חיפה (ATR 72-600 רישום כלי טיס ("זנב") 4X-IHD) והוא הצטרף לפעילות במהלך חודש דצמבר 2025.
בדצמבר 2025 הודיעה החברה כי תתחיל להפעיל טיסות ישירות לסופיה.
+צי המטוסים של חברת אייר חיפה נכון לפברואר 2025כלי טיסבציבהזמנהמושביםהערותATR 72-6005172/78המטוס הראשון הגיע לישראל ב-28 ביולי 2024סך הכול5172/78
+יעדי הטיסה של חברת אייר חיפהמדינהעירנמל תעופההערותמקורותאתונהנמל התעופה אתונה7 טיסות שבועיותרודוסנמל התעופה רודוס2 טיסות שבועיותאילתנמל התעופה רמון2 טיסות יומיותחיפהנמל התעופה חיפהבסיס החברהלרנקהנמל התעופה לרנקה3 טיסות יומיותפאפוסנמל התעופה פאפוס2 טיסות יומיותסופיהנמל התעופה סופיההחל מ-7 בינואר
אֵיּר טָאג הוא מכשיר איתורן זעיר שפותח בידי חברת אפל (Apple).
המכשיר נועד לאתר מחזיקי מפתחות, ארנקים, תיקי יד וכד'.
בהפעלה הראשונית של המכשיר יש להגדיר באמצעות אפליקציה בעלות על המכשיר וכן את שמו.
במקרה והחפץ אליו מוצמד המכשיר אובד, יש להגדיר באפליקציה את מצבו כאבוד.
מרגע הפעלת מצבו כאבוד, כל מכשיר אייפון בסביבת המכשיר יקבל הודעה כי בסמיכותו ישנו חפץ אבוד, והמכשיר עצמו ישמיע צפצוף כשיתקרבו אליו.
המכשיר יצפצף גם במקרה שהחפץ לא הוזז ממקומו זמן רב, גם אם מצבו לא הוגדר כאבוד.
המעקב אחרי המכשיר יתבצע בעזרת אפליקציית המעקב של אפל, Find My.
באייפונים המכילים את שבב ה-u1, כאשר מתקרבים עם האייפון עצמו לרדיוס הקליטה של המכשיר, קיימת אפשרות לעקוב אחריו באמצעות חיצים המוצגים באפליקציה.
כך אם החפץ אבד בתוך מבנה סגור ניתן לחפש אותו עד הנקודה המדויקת בה הוא נמצא.
המכשיר מורכב מבסיס פלסטיק בצבע לבן המכיל בתוכו סוללת CR2032, ומחלק עליון מתברג עשוי אלומיניום.
אייר ג'ורדן הייתה חברת תעופה שבסיסה בירדן.
החברה נוסדה בשנת 1950. והייתה בבעלות משקיעים אמריקאים וירדניים.
החברה ביצעה טיסות בין עמאן לקהיר וג'דה (עבור עולי רגל למכה).
ב־19 באוקטובר 1957 מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי, מדגם דאסו מיסטר IV, ירו לכיוון מטוס של החברה שהיה בדרכו לקהיר.
הדבר גרם לתקרית דיפלומטית עם ארצות הברית, מאחר שהחברה הייתה בבעלות חלקית אמריקאית וגם חלק מהנוסעים במטוס שהותקף.
בשנת 1958, היא רכשה את חברת התעופה הערבית איירווייז ירושלים ושינתה את שמה לאייר ג'ורדן של ארץ הקודש.
היא הפסיקה לפעול בשנת 1961. שלטונות התעופה האזרחית בירדן הפסיקו את כל הטיסות של מטוסי החברה, משום שאחד המטוסים של החברה ביצע טיסה בלתי־חוקית לקונגו ללא אישור.
אייר אינדיה ואן (בהינדי: एयर इण्डिया वन) הוא המטוס הנשיאותי המשמש כמערך של שני מטוסי בואינג 777-300ER המשמשים את ממשלת הודו להובלת נשיא הודו, ראש הממשלה ובכירים נוספים בביצוע נסיעות רשמיות למדינות העולם.
המטוסים מופעלים בידי חיל האוויר ההודי.
שני מטוסי ה־B777 נרכשו במקור במסגרת צי התובלה המסחרי של חברת Air India, ואף הופעלו באופן מוגבל במהלך שנת 2018. בהמשך הוחזרו המטוסים לחברת בואינג לשם ביצוע שינויים מקיפים והתאמתם לדרישות ביטחון ותקשורת ייעודיות לטיסות ראשי המדינה.
עלות הרכישה, ההתאמה והתקנת מערכות ההגנה הוערכה בכ־8,400 קרור רופי.
המטוס הראשון נמסר רשמית לממשלת הודו לאחר השלמת תהליך ההסבה והגיע לניו דלהי מסיאטל בספטמבר 2020. המטוס השני הצטרף לצי מספר חודשים לאחר מכן.
מטוסי Air India One מסוגלים לבצע טיסה ישירה בין הודו לארצות הברית ללא עצירת תדלוק, יכולת המעניקה גמישות מבצעית גבוהה בטיסות בין־יבשתיות.
המטוסים כוללים מערכת תקשורת מוצפנת המאפשרת קיום שיחות אודיו ווידאו בזמן טיסה במעטה אבטחה גבוה, ללא חשש ליירוט או פריצה.
מערכות אלו נועדו לאפשר המשכיות שלטונית מלאה גם במהלך טיסות ארוכות.
למטוסי ה-B777 יש מערכות הגנה מפני טילים הנקראות נגד אינפרא אדום של מטוסים גדולים (LAIRCM) וחבילות הגנה עצמית (SPS).
אייר פורס 1 (מאנגלית: Air Force One) הוא אות הקריאה למטוסו של נשיא ארצות הברית.
"אייר פורס 1" הוא הכינוי שמקבל כל מטוס של חיל האוויר האמריקני ברגע שנשיא ארצות הברית טס בו.
כשהנשיא טס במטוס של הצבא האמריקני המטוס מכונה "ארמי 1", כאשר מדובר במטוס של הצי האמריקני הוא מכונה "נייבי 1", וכאשר המטוס של חיל הנחתים האמריקני - מכונה "מארין 1".
לרוב משמש בתפקיד מטוס מדגם 747-200B מתוצרת בואינג (למעשה ישנם שני מטוסי אייר פורס 1 זהים: SAM 28000 והמטוס התאום SAM 29000).
המטוס שוכן בבסיס חיל האוויר "אנדרוז", כ-16 קילומטר מן הבית הלבן, תחת אחריות כנף התובלה 89 של חיל האוויר ה-18 של ארצות הברית.
אייר פורס 1 מצויד ביכולות הגנתיות סודיות ביותר, בהן טכנולוגיה נגד טילים.
באייר פורס 1 מותקנים 87 קווי טלפון נפרדים, בהם 28 קווים מאובטחים ומקודדים בעלי טווח בלתי מוגבל – הנשיא יכול לטלפן לכל טלפון בעולם בעודו טס.
אייר פורס 1 בנוי משלוש קומות – הקומה התחתונה מיועדת למטען, רוב חלל הנוסעים ממוקם בקומה האמצעית ואילו הקומה האחרונה מכילה את ציוד התקשורת ואת תא הטייס.
השטח הכולל של חלל הנוסעים הוא 371.6 מטרים רבועים.
מתחם המחיה של הנשיא כולל חדר שינה, חדר אמבטיה, חדר כושר ומרחב משרדי.
פמליית הנשיא מתכנסת בחדר כנסים גדול המשמש גם כחדר האוכל של הנשיא.
לאנשיו הבכירים של הנשיא יש חדרים משלהם.
הנוסעים יכולים לעלות למטוס דרך שלוש דלתות: שתיים מהן (אחת בקדמת המטוס ואחת בחלקו האחורי) מובילות לסיפון התחתון ואילו הדלת השלישית מובילה לסיפון האמצעי.
את הארוחות מכינים בשני מטבחים.
הצוות ערוך להאכיל כ-100 איש בו זמנית, וכ-2,000 ארוחות מאוחסנות במטוס.
החדר הרפואי מכיל מאגרי תרופות, ציוד של חדר מיון, ושולחן ניתוחים מתקפל.
ישנו רופא קבוע בצוות המטוס.
אייר פורס 1 מצויד במכשיר להעמסת מטען משלו, כך שאינו תלוי לעולם בשירותיהם של נמלי תעופה העלולים להוות סכנה ביטחונית.
כמו כן ישנם במטוס מכשירי רדיו, פקסימיליה, חיבורים למחשב ו-19 מקלטי טלוויזיה.
מיגון כבד אמור להגן על הציוד האלקטרוני וחוטי החשמל מפני פעימה אלקטרומגנטית (EMP) המאפיינת פיצוץ גרעיני.
חיבור מיוחד לתדלוק אווירי מאפשר לאייר פורס 1 לשהות באוויר ככל שיידרש.
המטוס יכול לשגר נורים להטיית טילים מונחי-חום ממסלולם.
הנשיא תמיד מגיע לבסיס חיל האוויר "אנדרוז" מצויד ב"פוטבול הגרעיני" – מזוודה המכילה את הצפנים לשיגור טילים גרעיניים.
לפני האייר פורס 1 הנוכחיים שימשו בתפקיד זוג מטוסי בואינג 707. האחד סומן SAM 26000, והיה בשירות בין השנים 1962 ו-1998, ותאומו סומן 27000 SAM, היה בשירות בין 1972–2001 ושימש כגיבוי.
הנשיא רונלד רייגן הרבה להשתמש דווקא במטוס החלופי, והוא זכה לכינוי "מטוסו של רייגן".
ה-27000 SAM מוצג כיום בספרייה הנשיאותית על שם רייגן.
מטוס של חיל האוויר האמריקאי אשר נושא את סגן נשיא ארצות הברית מקבל את הכינוי: "אייר פורס 2".
חיל האוויר האמריקני יחליף במהלך או אחרי 2026 את מטוסי הבואינג 200–747 המיושנים בבואינג 747-8.
בעתות משבר, כמו למשל בזמן התרחשות פיגועי 11 בספטמבר, אייר פורס 1 מלווה במטוסי קרב.
אייר פראנס היא חברת התעופה הלאומית של צרפת וחברת התעופה הגדולה ביותר במדינה.
סימול החברה ב-IATA הוא AF.
אייר פראנס מפעילה קווים ל-245 ערים ב-85 מדינות ומעסיקה יותר מ-64,000 עובדים.
החברה חברה בברית חברות התעופה Skyteam.
אייר פראנס הייתה אחת מהחברות הבודדות שהפעילו את הקונקורד, ומחזיקה כיום במספר מטוסים שוברי שיאים.
לחברה היו קווים רבים ברחבי אירופה, אך גם למחוזות צרפת בצפון אפריקה ולמקומות אחרים.
החברה הולאמה ב-1946, ו-"Compagnie Nationale Air France" (חברת התעופה הלאומית הצרפתית) נוצרה בהחלטה של הפרלמנט ב-16 ביוני 1948. הממשלה החזיקה ב-70 אחוז מהחברה החדשה ועד סוף 2003 המשיכה להחזיק בשליטה באמצעות 54 אחוז ממניות החברה.
ב-4 באוגוסט 1948, מקס הימאן מונה לנשיא אייר פראנס.
במהלך שלוש עשרה שנותיו בהנהגה, הוא יישם מדיניות מודרניזציה שהתבססה על מטוסי סילון, במיוחד הקרוול והבואינג 707.
ב-1949 החברה הייתה אחת ממייסדות SITA (Société Internationale de Télécommunications Aéronautiques, האגודה הבינלאומית לטלקומוניקציה אווירית).
החברה השתמשה במטוסי קומט החל מ-1953 למשך תקופה קצרה, אך במהרה החליפה אותם במטוסי וייקאונט וב-1959 החלה בשימוש נרחב במטוסי הסילון "קאראוול" הדו-מנועיים.
היא עברה לשימוש במטוסי בואינג, אך כחברה לאומית אירופית הייתה מחויבת לדגמי איירבוס החל מ-1974. החל מ-1976, החברה הפעילה את מטוס הקונקורד העל-קולי הייחודי בקו פריז-שארל דה גול – ניו יורק וכן בקווים נוספים (שהופסקו ב-1982).
ב-30 בספטמבר 2003, אייר פראנס ו-KLM ההולנדית הודיעו על מיזוג שתי חברות התעופה לחברה חדשה שתיקרא אייר פראנס-KLM.
בעלי המניות של אייר פראנס יחזיקו ב-81 אחוז מהחברה החדשה, ובעלי המניות של KLM יחזיקו ביתר.
חלקה של ממשלת צרפת באייר פראנס ירד מ-54.4 אחוז ל-44 אחוז.
בינואר 2016 החברה הוציאה את מטוסי הבואינג 400–747 משירות, לאחר ארבעים ושש שנים בהן המטוס על דגמיו השונים היה חלק מצי המטוסים שלה.
ביולי 2017 הודיעה החברה על חברת בת בשיטת הלואו קוסט שתיקרא JOON, המיועדת בעיקר לבני גיל הצעירים.
בינואר 2019 הודיעה אייר פראנס על ביטול המותג JOON, והמותג חדל להתקיים ביוני 2019.
ב-2018 זכתה החברה בתואר "האוכל הטוב ביותר המוגש בטיסות".
ב-26 ביוני 2020 החברה הייתה לחברה הראשונה שהוציאה משירות את האיירבוס A380.
צי המטוסים של החברה הוא משולב מדגמי איירבוס ודגמי בואינג.
בשנת 2020 יצאו משירות כל צי מטוסי האיירבוס A380 ועד שנת 2024 עתידים לצאת גם דגמי ה-A330 ובמקומם עתידים להיכנס דגמי 350 ודגמי העתיד של בואינג מסוג 777-9X.
באוגוסט 2021 מסרה החברה שהיא תחל בתהליכי הוצאה משירות גם של דגמי בואינג מסדרת ה-200ER כבר באמצע שנת 2026 ובתחילת שנת 2030 מרבית צי המטוסים של אייר פראנס יתבסס על דגמי 777 ודגמי 350.
מלבד לחברותה בברית חברות התעופה SkyTeam, לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
עד לתחילת מלחמת חרבות ברזל החברה מבצעת 2 טיסות יומיות מנמל התעופה שארל דה גול בפריז לנתב"ג.
הטיסות מבוצעות במטוסים איירבוס A350-900, איירבוס A330-200 ובואינג 787-9, לעיתים רחוקות, גם הבואינג 777.
אייר פראנס פעלה בישראל החל משנותיה הראשונות והייתה אז החברה היחידה שקיימה קשרי תעופה בין ישראל והמזרח הרחוק.
בעבר הפעילה החברה 3 טיסות שבועיות בין מארסיי לתל אביב במטוסי איירבוס A320, אך קו זה בוטל.
ב-25 ביולי 2000, טיסה 4590 של אייר פראנס, מטוס קונקורד שהיה בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי בניו יורק התרסק בגונס.
כל הנוסעים והצוות נספו, כמו גם ארבעה אנשים שהיו על הקרקע.
ב-2 באוגוסט 2005 טיסה 358 של אייר פראנס: מטוס איירבוס A340 בעת שנחת בטורונטו פירסון תחת רוחות עזות וגשם כבד במסלול קצר יחסית, החליק מהמסלול.
והתרסק לתעלה מחוץ לשדה תעופה.
בזכות הליך פינוי מהיר, 297 נוסעים ו-12 אנשי צוות ניצלו.
להתרסקות זו הוקדש פרק בסדרת הטלוויזיה תעופה בחקירה, בשם נס משמים .
ב-1 ביוני 2009 התרסק מעל האוקיינוס מטוס איירבוס A330-200 בטיסה 447 של אייר פראנס שיצא מריו דה ז'ניירו לכיוון פריז.
תוצאות החקירה מעידות ככל הנראה על טעות אנוש של הטייסים ושילוב של תקלה טכנית באחד מצינורי הפיטו האחראיים על שידור נתוני מהירות הטיסה.
ב-30 בספטמבר 2017, כשל המנוע השמאלי של במטוס איירבוס A380 שביצע את טיסה 66 מנמל התעופה שארל דה גול לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס.
המטוס נחת נחיתת חירום בשדה התעופה של גוס ביי ללא נפגעים.
במהלך ההיסטוריה של החברה התבצעו מספר חטיפות מטוס: ב-27 ביוני 1976 נחטף מטוס איירבוס A300 של החברה במהלך טיסה מנמל התעופה בן-גוריון לפריז.
כוונת החוטפים הייתה לחטוף את הישראלים והיהודים שבין הנוסעים ולכן ביום השלישי לחטיפה שוחררו יתר הנוסעים.
קברניט המטוס הצרפתי, מישל בקוס, התעקש להישאר עם נוסעיו החטופים, מתוך אחריותו לשלומם.
יחד איתו נשאר כל צוות המטוס.
בישראל זכה הקברניט לכבוד רב, וקיבל אות הוקרה מראש הממשלה אז, יצחק רבין.
מבצע שחרור החטופים שביצע צה"ל כונה "מבצע יונתן" או "מבצע אנטבה" ובמהלך שחרור החטופים נהרג מפקד סיירת מטכ"ל יוני נתניהו.
ב-1994 חטפו אנשי ארגון GIA האלג'יראי את טיסת אייר פראנס 8969 והתכוונו לרסק את המטוס לתוך מגדל אייפל.
חיילי קומנדו צרפתים התערבו והצליחו למנוע את האירוע.
ב-24 בדצמבר 2003 בוטלו שלוש טיסות אייר פרנס לנמל התעופה הבינלאומי LAX בלוס אנג'לס בגלל חשש שטרוריסטים יעלו עליהן.
אייר פורס 1 הוא מותחן אסונות משנת 1997. את הסרט ביים וולפגנג פטרסן והוא נכתב על ידי אנדרו וו.
עלילת הסרט נסובה סביב חטיפת מטוסו של נשיא ארצות הברית – הידוע בשם אייר פורס 1 – על ידי חבורת טרוריסטים רוסים.
בסרט מככבים האריסון פורד בתפקיד נשיא ארצות הברית, גארי אולדמן, גלן קלוז, אלכסנדר ברקלי, ויליאם ה' מייסי ודין סטוקוול.
עם הצלחה קופתית וביקורות חיוביות בדרך כלל, הסרט נחשב לאחד מסרטי הפעולה הפופולריים ביותר של שנות התשעים של המאה העשרים, ואף מי שהיה בזמנו נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, שיבח אותו.
במבצע מסובך מצליחים לוחמי כוח דלתא בשיתוף הצבא הרוסי לחטוף את הרודן החדש של קזחסטן, גנרל איוון ראדק.
בעת קבלת הפנים במוסקבה שנערכה לכבוד הצלחת המבצע מצהיר נשיא ארצות הברית ג'יימס מרשל (האריסון פורד) כי ארצו תאמץ מדיניות חדשה של מלחמת חורמה בטרוריסטים בכל העולם בשם השמירה על השלום.
לאחר מכן הוא עולה על מטוסו, אייר פורס 1 בחברת אנשי צוותו, אשתו ובתו וטס חזרה לארצות הברית.
חבורת טרוריסטים בהנהגת איגור קורשונוב (גארי אולדמן) עולה על המטוס במסווה של עיתונאים רוסים.
במהלך הטיסה פותח עבורם סוכן של השירות החשאי בשם גיבס (קסנדר ברקלי) את נשקיית המטוס ומאפשר להם להשתלט על כלי הנשק שבה, לפתוח בקרב יריות במטוס ולחטוף אותו ולהסיט אותו ממסלולו לוושינגטון למסלול חדש לקזחסטן.
במהלך החטיפה הנשיא מובל על ידי אנשי השירות החשאי לתא שיגור מיוחד במטרה להבריח אותו מהמטוס.
הטרוריסטים מאחרים את המועד והתא משוגר מחוץ למטוס.
הטרוריסטים דורשים את שחרורו של גנרל ראדק ומאיימים בהוצאה להורג של אנשי הצוות החטופים, בהאמינם כי הגנרל ראדק יחזיר את ברית המועצות לגדולתה.
ללא ידיעתם, הנשיא מרשל, אשר שירת בצבא ארצות הברית כטייס מסוקים, לחם במלחמת וייטנאם ועוטר בעיטור הכבוד של הקונגרס, נשאר במטוס לאחר שיגור התא ומנהל קרב יחיד נגד הטרוריסטים, במהלכו שואב הנשיא דלק ממכלי המטוס כדי לגרום לשוביו להנחיתו, אך הללו מגייסים תדלוק מארצות הברית באיומים.
בסופו של דבר הנשיא מצליח לשחרר את אנשי צוותו מתחת לאפם של הטרוריסטים, ומלבד אשתו ובתו ושלושה מאנשי צוותו המתנדבים להישאר איתו, ביניהם הסוכן גיבס, כל בני הערובה צונחים מהמטוס לחופשי, על ידי הנמכת גובה המטוס לצורך תדלוק.
בנקודה זו הוא נתפס על ידי הטרוריסטים כדי שישמש כבן ערובה לשחרורו של הגנרל ראדק מהכלא הרוסי.
הם מנהלים משא ומתן מול סגנית הנשיא קתרין בנט (גלן קלוז), שמתבקשת על ידי שר ההגנה להכריז על הנשיא כבלתי כשיר כדי למנוע ממנו לנהל משא ומתן עם הטרוריסטים, אך זו מסרבת.
בסופו של דבר הנשיא מצליח לשחרר את עצמו, להרוג את הטרוריסטים הנותרים, ולהחזיר לידיו את השליטה במטוס.
הגנרל ראדק, שבמהלך החטיפה שוחרר מכלאו, נורה ברגע האחרון.
אחרי המאבק בטרוריסטים הנשיא לוקח פיקוד ומטיס את המטוס אל מחוץ לגבולות קזחסטן, אך במהלך הטיסה הם מותקפים על ידי מטוסי קרב של צבא קזחסטן.
הם ניצלים ברגע האחרון על ידי מטוסי הקרב האמריקאים, אך מטוס קרב אויב יורה טיל לכיוון אייר פורס 1, ואחד מטייסי הקרב מקריב את עצמו עם מטוסו כדי שהמטוס לא יושמד.
בעקבות הפיצוץ, רסיסים מהמטוס שהושמד פוגעים בזנב המטוס וגורמים לסדקים בזנב, אשר גורמים לבריחת דלק.
לאחר מכן מטוסי הקרב האמריקאים מיירטים בהצלחה את מטוס האויב האחרון.
בשלב זה המטוס כבר הרוס וקיימת סכנה לאנשים שעל סיפונו.
במבצע אווירי נועז מצליחים אנשי חיל האוויר האמריקאי להציל את הנשיא ואת משפחתו על ידי העברתם באוויר מהמטוס ההרוס למטוס צבאי, כשברגע האחרון נחשף הבוגד גיבס, והוא נשאר על המטוס הנשיאותי המתרסק בתוך הים הפתוח.
חלק גדול מהצוות השתתף בסיור מקדים על מטוס אייר פורס 1 האמיתי, וחלק מהסצנות בסרט, כולל הסצנות שבהן הטרוריסטים מוסווים כעיתונאים הסוקרים את תכנון המטוס ומתכוננים לתפוס את מקומותיהם, מבוססות על סיור מקדים זה.
גם דמותה של סגנית דובר הבית הלבן התבססה באופן מובהק על התדריך שהצוות קיבל בסיור המקדים, והצוות חש אי-נוחות לצלם את הוצאתה של דמות זו להורג על ידי חוטפי המטוס.
סצנות השופכות אור על המניע מאחורי בגידתו של סוכן השירות החשאי, גיבס, נחתכו מהתסריט הסופי.
לדברי הבמאי פטרסן, גיבס הוא סוכן CIA לשעבר שאיבד רבות עם סיום המלחמה הקרה, ולפיכך כעס על הממשל האמריקני.
בסרט, חוטפי המטוס אינם חושפים בשום שלב את פרצופו האמיתי של גיבס, ובסצנה בה הם תוקפנים כלפי הנשיא ושלושה מאנשי צוותו שנשארו איתו על המטוס, הוא סובל מתוקפנותם כאחד משלושת אנשי הצוות.
אייר קנדה היא חברת התעופה הלאומית של קנדה וחברת התעופה הגדולה במדינה.
היא חלק מקבוצת חברות תעופה ותיירות שבשליטת חברת אייס (Ace) אחזקות בע"מ.
על פי סקר שנערך ב-2017 החברה מוקמה במקום הראשון כ"החברה הטובה ביותר" בין חברות התעופה בצפון אמריקה.
שמה הקודם של אייר קנדה היה "טראנס קנדה איירלינס" (Trans Canada Air Lines).
טיסתה הראשונה של החברה הובילה 2 נוסעים ודואר מוונקובר לסיאטל ב-1 בספטמבר 1937. הטיסה ארכה 50 דקות.
בשנת 1964 הפכה טראנס קנדה איירלינס למוביל הלאומי של קנדה ושינתה את שמה ל"אייר קנדה".
בשנת 1989 החברה הפכה לחברה פרטית.
בשנת 2000, רכשה אייר קנדה את חברת התעופה "אינטרנשיונל קנדיין איירלינס" (International Canadian Airlines), שהייתה מתחרה שלה.
בשנת 2007 חגגה החברה שבעים שנה, ולרגל המאורע הוכן סמליל חדש, שהוצג על שניים ממטוסי החברה.
בין השנים 2006–2009 יישמה החברה את פרויקט XM ועיקרו שינוי וחידוש כל מחלקות הנוסעים במטוסיה.
בשנת 2009 קאלין רובינסקו מונה למנכ"ל החברה והוא מכהן בתפקיד מאז (נכון ל-2019).
בפברואר 2017 החליפה החברה את עיצוב המטוסים לרגל 150 שנה למדינת קנדה.
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2023:
אייר קנדה ידועה כאחת מחברות התעופה בעלות המספר הרב ביותר של חברות בת:
אייר קנדה אקספרס – צי המטוסים הקלים (כגון "בומברדייה" "אמבראר" ו"דה הבילנד" הקנדיים) של אייר קנדה.
מספר המטוסים בחברה עומד על כ-132. צבעי אייר קנדה ג'אז משתנים בהתאם, וניתן למצוא מטוסים עם עלי מייפל הצבועים בצבע אדום, ירוק, צהוב ואף כחול.
מתמחה בעיקר בטיסות פנים בקנדה וגם טיסות לארצות הברית באמצעות מטוסי טורבו פרופ מדגם בומברדייה דאש 8, ומטוסי נוסעים סילוניים בדגמים בומברדייה CRJ700 ואמבראר E-Jets.
הטיסות מבוצעות על ידי חברת בת דומה בשם Jazz Aviation.
אייר קנדה טאנגו – חברה הטסה בעיקר למקסיקו ולמקומות נוספים בארצות הברית.
צבע הדגל שלה הוא סגול.
בעבר הייתה חברת תעופה זולה.
הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 737 ואיירבוס A320.
זיפ – חברת תעופה המפעילה טיסות בחוף המערבי של קנדה.
אייר קנדה רוג' – חברת לואו-קוסט הטסה ליעדים בצפון אמריקה, דרום אמריקה ואירופה.
הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A319,איירבוס A320 ואיירבוס A321.
אייר קנדה ג'טס – חברה המפעילה טיסות שכר.
אייר קנדה מטענים – חברה המפעילה טיסות מטען.
אייר קנדה תיירות – חברה המפעילה שירותי תיירות.
Aeroplan – חברה שמציעה שירותים במטוסי החברה.
החברה מפעילה 7 טיסות שבועיות בין תל אביב לטורונטו.
הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787.
החברה מפעילה שתי טיסות שבועיות עונתיות בין תל אביב לנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול, הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".
אייר לינגוס (Aer Lingus מ-Aer Loingeas - בקירוב "צי אווירי") היא חברת התעופה הלאומית של אירלנד.
מרכזה בעיר דבלין, והיא מפעילה טיסות גם מקורק, בלפסט ושאנון לאירופה, לאפריקה, לצפון אמריקה ולמזרח התיכון.
28 אחוז מהחברה הם בבעלות ממשלת אירלנד, והיא הונפקה לראשונה בבורסות של לונדון ודבלין ב-2 באוקטובר 2006 (לפני ההנפקה 85 אחוז מהחברה היו שייכים לממשלה).
אייר לינגוס הייתה חברה בעבר בברית Oneworld אך עזבה אותה ב-31 במרץ 2007. החברה מעסיקה 4,000 עובדים ובשנת 2006 הטיסה 8.6 מיליון נוסעים.
החברה נוסדה בשנת 1936 וחמישה ימים לאחר שנרשמה כחברת תעופה החלה לטוס בין דבלין לבריסטול על ידי מטוס דו-כנפי מדגם "84 דראגון" של חברת דה הבילנד שכינויו "לולאר" (נשר באירית).
לאחר מספר חודשים החברה רכשה והחלה להפעיל מטוס נוסף.
בשנת 1938 לולאר הוחלף בשני מטוסים חדישים יותר של דה הבילנד ולאחר שנה החברה רכשה שני מטוסים מסוג L-14 של חברת לוקהיד, מטוסי המתכת הראשונים של החברה.
בשנת 1940 הוקם שדה תעופה חדש בדבלין ואייר לינגוס העבירו את בסיסם לשם.
החברה גם קנתה מטוס חדש מדגם DC-3 דקוטה והחלה להפעיל קווים בין דבלין לליברפול ושאנון.
פעילותה של החברה צומצמה במהלך מלחמת העולם השנייה והטיסות היחידות היו בין דבלין לליברפול או מנצ'סטר.
ב-9 בנובמבר 1945 חודשו הטיסות הרגילות של אייר לינגוס ומטוסי החברה נצבעו בכסף וירוק כהה.
ב-1946 הסכם אנגלו-אירי חדש העניק לחברה זכות אקסקלוסיבית לטיסות לבריטניה בתמורה ל-40 אחוז מהחברה שהוחזקו על ידי "החברה הבריטית לנתיבי תעופה זרים" וחברת BEA.
בשל הגידול בהכנסות החברה היא רכשה שבעה מטוסים ימיים, אולם הם היו לא רווחיים ונמכרו לאחר זמן קצר.
ב-1947 החברה רכשה שלושה מטוסים חדישים מדגם לוקהיד קונסטליישן על מנת להתחיל בטיסות טרנס-אטלנטיות לניו יורק, אך משבר כלכלי מנע את תחילת הטיסות הללו והמטוסים נמכרו לחברה בריטית.
במהלך השנים הבאות החברה חנכה טיסות חדשות לבריסל, אמסטרדם ורומא.
בשנת 1956 אייר לינגוס החליפה את צבעי הצי שלה לירוק כהה עם ציור ברק לבן ודגל אירלנד.
ב-28 באפריל 1958 החברה חנכה את קו הטיסות הראשון בין שאנון לניו יורק וחכרה שלושה מטוסי קונסטליישן לשם כך.
בשנת 1960 היא הוכרה רשמית כחברת התעופה הלאומית של אירלנד ונכנסה לעידן הסילון עם רכישה של שלושה מטוסים מדגם בואינג 707 שהוכנסו לשימוש בטיסות לניו יורק וכן לבוסטון.
בשנת 1965 נכנס לשירות מטוס ה-BAC-1-11 ששימש את הקו בין דבלין וקורק לאירופה.
באותה שנה נוסף למטוסי הצי תלתן ירוק גדול על הזנב.
בשנת 1966 נחנך קו חדש בין שאנון למונטריאול ושיקגו.
בשנת 1968 החברה החלה בטיסות מבלפסט לניו יורק אך טיסות אלו הופסקו לאחר זמן קצר בשל הצרות באזור.
החל משנת 1969 קנתה החברה מטוסי בואינג 737 בשל הביקוש הרב לקו דבלין-לונדון.
מאוחר יותר החברה השתמשה במטוסים אלו גם לטיסותיה ליעדים שונים באירופה.
שנות השבעים עד שנות התשעים
בשנת 1970 קנתה החברה את מטוסה הראשון מדגם בואינג 747 לשימוש בטיסותיה הטרנס-אטלנטיות.
בשנת 1979 החברה הייתה לחברת התעופה היחידה בעולם מלבד אליטליה שהטיסה את האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
האפיפיור טס בבואינג 747 מיוחד בשם "סנט פטריק" מרומא לדבלין ומשאנון לבוסטון.
בתחילת שנות השמונים הפסיקו בהדרגה את השימוש במטוסי ה-707. בשנת 1984 הוקמה חברת בת בשם "אייר לינגוס קומיוטר" שטסה טיסות קצרות בין אירלנד לבריטניה במטוסים קלים.
בסוף שנות השמונים החברה חידשה את הצי שלה, החליפה את מטוסי ה-737 הישנים שלה בדגמים חדשים יותר והייתה לחברת התעופה הראשונה בעולם שהחזיקה בעת ובעונה אחת בשלושה דגמים של 737: 737-300, 737-400 ו-737-500.
בשנת 1994 החלה החברה לטוס לאמריקה עם מטוסי איירבוס A330 שהחליפו בהדרגה את מטוסי הבואינג 747 שהאחרון שבהם יצא משירות בשנת 1995 לאחר 25 שנות שירות בהן טסו בדגם זה כ-8 מיליון איש.
בסוף שנות התשעים חזרה אייר לינגוס לטוס מבלפסט לניו יורק.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר החברה חוותה ירידה חדה בעסקיה.
עובדים רבים פוטרו, מטוסים נמכרו וגם מספר הקווים ירד.
בשנים האחרונות החברה חזרה להרוויח, החליפה את הצי הישן במטוסי אירבוס חדשים והוסיפה יעדים רבים באירופה.
כיום החברה מנסה להתחרות בחברות התעופה הזולות החדשות כמו ריאנאייר ואיזיג'ט על ידי כך שהיא מציעה שני סוגי טיסות: 1)טיסות זולות לאירופה, צפון אפריקה ומערב אסיה אשר מתפקדות כמו טיסות של חברות תעופה זולות כלומר לא כוללות מחלקת עסקים, אין מערכת בידור וניתן לקנות במטוס עצמו מזון לפי תפריט.
2)טיסות טרנס-אטלנטיות וגם לחלק מהיעדים באירופה אשר מתפקדות כמו טיסות רגילות.
בשנת 2005 החלה החברה לטוס לאסיה בקו דבלין-דובאי.
באותה שנה יצאו שני מטוסי הבואינג 737 האחרונים משירות ונמכרו לחברת תעופה רוסית.
כיום אין בצי החברה מטוסים מתוצרת בואינג.
בשנת 2006 הציעה חברת התעופה הזולה ריינאייר לקנות את אייר לינגוס, אך ביוני 2007 האיחוד האירופי החליט למנוע כל חיבור בין שתי החברות בשל העובדה שביחד הן שולטות ביותר מ-80 אחוז בכל הטיסות האירופאיות מדבלין ואליה.
בשנת 2015 רכשה חברת ההחזקות International Airlines Group, שבבעלותה נמצאות בין היתר החברות בריטיש איירוויז ואיבריה, את מניות החברה וכיום היא מחזיקה ב-98 אחוזים מהן.
אייר מלטה הייתה חברת התעופה הלאומית של מלטה.
בסיסה היה בנמל התעופה הבינלאומי מלטה בעיר לואה.
אייר מלטה נוסדה ב-30 במרץ 1973 בעקבות החלטת בית הנבחרים של מלטה ביום 21 במרץ 1973, והחלה בטיסות למספר יעדים באירופה באמצעות שני מטוסי בואינג 720 חכורים, כבר ביום 1 באפריל 1973.
רק בשנת 1982 רכשה החברה את מטוסיה הראשונים מדגם בואינג 737 ואלה סופקו לה בשנה שלאחר מכן.
לאחר פתיחתו של שדה התעופה בלואה בשנת 1992 הקימה אייר מלטה מערך להטסת מטען בשם CargoSystems, וב-1994 חנכה את מרכז המטען בנמל התעופה.
ביולי 2002 הכריזה החברה כי מטוסיה הבאים ירכשו מיצרן המטוסים האירופי איירבוס.
בשנת 2004 החלה החברה להפעיל ולשווק טיסות בעלות נמוכה, צעד שהוכתר בהצלחה.
החברה נשלטה על ידי ממשלת מלטה המחזיקה ב-98% ממניותיה, ובבעלותה היו מספר חברות בנות בתחומי ביטוח, תקשורת, תיירות ונופש.
בנוסף החזיקה החברה ברבע ממניות חברת התחזוקה "לופטהנזה טכניק מלטה" (יתר המניות היו שייכות לחברת לופטהאנזה הגרמנית), וכמו כן היא אחזה במחצית ממניות חברת "סבראתה" המפעילה את רשת החנויות הפטורות ממכס בנמל התעופה הבינלאומי בטריפולי שבלוב.
החברה טסה ל-67 יעדים בצפון אפריקה, במזרח התיכון ובאירופה.
ב-30 במרץ 2024 פשטה החברה את הרגל וכל טיסותיה הופסקו.
ב-31 באוקטובר 1981, לאחר נחיתת מטוס בואינג 200–737, התפוצצו שתי פצצות שהוטמנו בגוף המטוס וגרמו לפציעתם של 4 נוסעים.
פצצה שלישית שלא התפוצצה נתגלתה לאחר מכן.
החברה הפעילה עד סגירתה 5 טיסות שבועיות סדירות מנמל התעופה הבינלאומי של מלטה לנמל התעופה בן-גוריון.
הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A320.
אייר סרביה היא חברת תעופה המשמשת כחברת הדגל של סרביה, ומרכזה בנמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה.
החברה, שנודעה בעבר כ-JAT איירווייז זכתה בשמה הנוכחי בשנת 2013 והחלה לפעול ב-26 באוקטובר 2013.
החברה נוסדה ב-17 ביוני 1927 בשם אאיירופוט (Аеропут, Aeroput) וקיימה את טיסתה הבינלאומית הראשונה ב-1929 בין בלגרד וגראץ שבאוסטריה.
החברה המשיכה לתפקד עד מלחמת העולם השנייה, וב-1 באפריל 1947 שבה לפעול, שנתה את שמה ליוגוסלובנסקי אאיירוטרנספורט ואחר כך ל-JAT יוגוסלב איירליינס.
בשנת 1985 הייתה החברה לראשונה באירופה שרכשה מטוסי בואינג 737-300. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הגיעה החברה לשיא פעולתה עד אז, והטיסה כ-5 מיליון נוסעים בשנה לכ-80 יעדים בחמש יבשות.
לאחר פירוק יוגוסלביה ב-1992, חדלה החברה מכל טיסותיה הבינלאומיות בעקבות הסנקציות שהוטלו על יוגוסלביה על ידי האומות המאוחדות, אך המשיכה לקיים טיסות פנים עד שנת 1994, מועד בו חדשה את שירותיה הבינלאומיים.
ב-8 באוגוסט 2003, לאחר הפיכת האיחוד בין סרביה למונטנגרו מאיחוד פדרלי לאיחוד קונפדרלי, שנתה החברה את שמה ל-JAT איירווייז והחלה בתהליך התחדשות שכלל את מכירת מטוסיה הישנים מדגמי DC-10 ובואינג 727, וכן את מטוסיה מדגם DC-9 למעט אחד.
בשנת 2006 כאשר מונטנגרו הפכה למדינה עצמאית, הייתה JAT איירווייז למוביל הלאומי של סרביה.
ב-1 באוגוסט 2013 רכשה חברת התעופה הלאומית של אבו דאבי, איתיחאד איירווייז, 49% ממניותיה של JAT איירווייז, וכן את זכויות הניהול בחברה למשך חמש שנים.
יתר המניות נותרו בידיה של ממשלת סרביה.
שמה של החברה שונה ל"אייר סרביה", וטיסתה הראשונה בין בלגרד לאבו דאבי התקיימה ב-26 באוקטובר 2013.
בשנת 2016 פתחה החברה קו טרנס-אטלנטי ראשון לניו יורק.
זהו הקו הראשון המופעל ממדינות יוגוסלביה לשעבר לארצות הברית.
החברה מפעילה 4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה לנמל התעופה בן-גוריון.
הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A319.
לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
אייר בלטיק אייר צ'יינה (סטאר אלייאנס)
טארום (סקאיי טים) KLM (סקאיי טים)
לוט פוליש איירליינס (סטאר אלייאנס)
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2019:
בשנת 2004 הכריזה יאט"א על החברה כאחד המובילים הבטוחים באירופה.
בתולדות החברה אירעו שתי תאונות קטלניות:
ב-26 בינואר 1972 התפוצצה פצצה שהוטמנה במטוס החברה מדגם DC-9. הפצצה הוטמנה על ידי חברי הארגון הבדלני הקרואטי אוסטאשה, בתגובה לפעולות טיהור של השלטון היוגוסלבי בקרב אנשי רוח ומנהיגים קרואטים, והתפוצצה עת היה המטוס בטיסה מעל הרמסדורף, מזרח גרמניה.
המטוס שהיה בטיסה JU364 מקופנהגן לזגרב ובלגרד התרסק על הקרקע סמוך לעיר סרבסקה קמניצה בצ'כוסלובקיה, ו-27 מ-28 הנוסעים ואנשי הצוות מצאו את מותם באירוע.
הניצולה היחידה באירוע, דיילת אוויר ששהתה בזנב המטוס, נפלה מגובה של 10,160 מטר ונכנסה לספר השיאים של גינס בתואר האדם שנפל מהגובה הרב ביותר ללא מצנח ושרד.
ב-1973 התרסק מטוס החברה מדגם סוד אוויאסיון קראוול על צלע הר סמוך לפודגוריצה.
כל 41 בני האדם שהיו במטוס מצאו את מותם באירוע.
אייר מולדובה הייתה חברת התעופה הלאומית של מולדובה.
בסיסה הראשי של החברה היה בנמל התעופה של עיר הבירה קישינב.
החברה הפעילה טיסות סדירות לצד טיסות שכר.
יעדי הטיסות העיקריים שלה היו לרנקה, דובאי, וינה, פראג, פריז, אתונה, מילאנו, רומא, ורונה, טיוואַט, ליסבון, בוקרשט, סנט פטרסבורג, מדריד, איסטנבול, ולונדון.
החברה נוסדה בשנת 1993 על בסיס החטיבה המקומית של חברת אארופלוט (חברת התעופה של ברית המועצות) במדינה.
בשנת 2004 החברה הפכה לחברה ב-IATA ובשנת 2007 רשמה עלייה של 20% במספר הנוסעים.
ביוני 2008 החליטה ממשלת מולדובה להפריט את חברת התעופה.
בחודש מאי 2023 הודיעה ממשלת מולדובה שפג תוקף הרישיון של החברה והיא הפסיקה את פעילותה.
צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2023:
במרץ 2018 הודיעה החברה על פתיחת קו בין נמל התעופה קישינב לנמל התעופה בן-גוריון.
הקו החל לפעול ב-6 במאי של אותה השנה ופעל בתדירות של טיסה יומית עד לסגירת החברה.
אייר סלובקיה הייתה חברת תעופה סלובקית לטיסות שכר, אשר בסיסה בנמל התעופה בברטיסלאבה.
החברה נוסדה בתחילת שנת 1993 לאחר פירוק צ'כוסלובקיה תחת השם טרקס סלובקיה.
החברה הוקמה בגלל שחברת התעופה הצ'כוסלובקית CSA הפכה לחברת התעופה הלאומית של צ'כיה.
טיסתה הראשונה של החברה התקיימה בינואר 1994 בין ברטיסלבה לתל אביב.
בשנת 1995 שינתה החברה את שמה לאייר סלובקיה.
בסוף שנת 2008 התברר כי לחברה חובות גדולים, בין השאר לביטוח הלאומי הסלובקי.
בתחילת מרץ 2010 איבדה החברה את הרישיון להפעלת טיסות בשל חובותיה, וב-25 במאי באותה שנה הודיעה על הליך פירוק החברה.
דגם מספר מטוסים תכולת מושבים (קונפיגורציה) הערותבואינג 737-2001123בואינג 737-3003136
אייר צ'יינה היא חברת התעופה הלאומית של סין (הרפובליקה העממית של סין) והחברה השלישית בגודלה במדינה וביבשת אסיה.
בסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי "קפיטל" בבייג'ינג.
החברה נוסדה ב-1 ביולי 1988 לאחר החלטת ממשלת סין לפצל את חברת CAAC איירליינס לשש חברות שונות- אייר צ'יינה, צ'יינה איסטרן איירליינס, צ'יינה סאות'רן איירליינס, צ'יינה נורת'רן איירליינס, צ'יינה סאות'ווסט איירליינס, וצ'יינה נורת'ווסט איירליינס.
אייר צ'יינה שבסיסה נקבע בנמל התעופה של בייג'ינג, קיבלה בעיקר את קוויה הבינלאומיים הביניבשתיים של CAAC ואת צי המטוסים ארוכי הטווח שלה, שכלל מטוסים מתוצרת בואינג מהדגמים 707, 747, ו-767. כמו כן קיבלה החברה מספר מטוסים מדגם בואינג 737 למרחקים בינוניים.
עם תחילת פעילותה, שירתה החברה 31 יעדים בינלאומיים ו-30 יעדים מקומיים.
בנוסף לחברותה בסטאר אלייאנס לאייר צ'יינה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
קת'אי דראגון (Oneworld) קת'אי פסיפיק (Oneworld)
אייר סיני הייתה חברת תעופה מצרית שהפעילה את קו הטיסה בין קהיר לתל אביב.
החברה נוסדה בשנת 1982 בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים כדי לקיים קשר תעופתי בין שתי המדינות.
החברה הוקמה על ידי חברת איג'יפטאייר שמסיבות תדמית לא הייתה מעוניינת לטוס לישראל.
טיסותיה הראשונות של החברה היו במטוס בואינג 737-200 שנחכר מחברת איג'יפטאייר.
בסוף שנות ה-80 החלה החברה לקיים גם טיסות שכר בעבור איג'יפטאייר, בנוסף לטיסותיה הסדירות לתל אביב, החברה קימה טיסות לתל אביב בלבד.
החברה הפעילה מטוסי בואינג 737-500 ואיירבוס 220 של איג'פטאייר עד אשר יצאו משירות.
החברה הפעילה 2 מטוסים מדגם אמבראר E-170 של איג'יפטאייר אקספרס.
ב-3 באוקטובר 2021 החלה חברת האם איג'יפטאייר להפעיל טיסות מקהיר לתל אביב במקום אייר סיני.
אייר קוריו (בקוריאנית: 고려항공) היא חברת התעופה הלאומית של קוריאה הצפונית הנמצאת בבעלות המדינה.
בסיסה של החברה נמצא בעיר הבירה פיונגיאנג.
בעבר פעלה החברה תחת השם "צ'וסון מינהנג" (조선민항).
החברה נמצאת ברשימת החברות שאינן מורשות לנחות בארצות הברית, ישראל, ובין מרץ 2006 ל-2010 גם במדינות האיחוד האירופי.
אייר קוריו היא החברה היחידה שקיבלה דירוג של כוכב אחד על ידי מכון הדירוג "SkyTrax".
דירוג זה, שהתקבל במשך ארבע שנים רצופות, מגדיר אותה כ"חברת התעופה הגרועה בעולם" מבחינת השירות לנוסע.
בשנת 2018 קיבלה החברה את התואר המפוקפק 'החברה הכי מסוכנת לנוסע'.
נכון לשנות ה-90 אייר קוריו טסה רק למקומות ספציפיים כמו ולדיבוסטוק, בייג'ינג, מקאו, בנגקוק, שאנגחאי ומוסקבה.
בעבר היה אפשר לטוס רק באישור השלטון לברלין וסופיה, אבל בעקבות החשש לבטיחות תעופה האיחוד האירופי חסם את הגישה של אייר קוריו לטוס מעל שטח התעופה של מדינות האיחוד האירופי.
החברה נוסדה בשנת 1954 והחלה לטוס בספטמבר 1955. מטוסיה הראשונים של החברה היו מטוסי טורבו-פרופ רוסים ישנים.
בשנת 1975 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה, טופולב Tu-154, ששימש לטיסות החברה לפראג, ברלין המזרחית, ומוסקבה.
נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, החברה מקיימת טיסות-פנים בתוך קוריאה הצפונית וכן טיסות סדירות לבייג'ינג, שנחאי, שן -יאנג, דאנדונג, קואלה למפור, מוסקבה, ולדיווסטוק ובנגקוק.
בשנת 2014 החברה רכשה מטוס נוסעים מדגם אנטונוב An-148.
נכון לאוגוסט 2019, ממוצע הגילאים של צי המטוסים של החברה כלל את המטוסים הבאים:
ב-30 ביוני 1979, גלגליו וכנפו של מטוס טופולב Tu-154, ניזוקו קשה במהלך נחיתה בנמל התעופה בבודפשט.
רגעים ספורים לפני הנחיתה, הבחין הטייס כי המטוס עלול להחליק ממסלול הטיסה וכיוון את חרטום המטוס כלפי מעלה ללא הפעלת כוח.
המטוס הזדקר ונחת נחיתה קשה על מסלול 31, מה שגרם להתמטטות כן הנסע הקדמי ולחיכוך הכנף הימני בקרקע.
לא היו הרוגים בתקרית ולאחר תיקון, המטוס חזר לפעול בשירות סדיר.
ב-1 ביולי 1983, מטוס איליושין Il-62 בטיסה מפיונגיאנג לקונאקרי, התרסק בהרי פוטה-דז'אלון בגינאה.
כל 23 הנוסעים על סיפון המטוס נהרגו.
ב-22 ביולי 2016, מטוס טופולב Tu-204 בטיסה לא סדירה מבייג'ינג לפיונגיאנג נאלץ לנחות נחיתת חירום עקב הימצאות עשן בתא הנוסעים.
מסכות חמצן שוחררו מעל למושב הנוסעים בשל חוסר בחמצן.
ב-25 במאי 2017, מטוס טופולב Tu-204 בקו טיסה מפיונגיאנג לבייג'ינג, החל לרעוד כשהגיע לגובה שיוט של 9,200 מטר, מה שאילץ את הטייסים לחזור ולנחות בפיונגיאנג.
נוסעים העידו כי ראו חלקים מתעופפים מכנף המטוס.
אייר ניו זילנד היא חברת התעופה הלאומית של ניו זילנד.
בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה של אוקלנד.
החברה מקיימת טיסות ל-51 ערים בניו זילנד, אוסטרליה, האוקיינוס השקט, אסיה, צפון אמריקה ואירופה.
אייר ניו זילנד נוסדה ב-1940 כחברה שהפעילה טיסות בין ניו זילנד לאוסטרליה, בשם "Tasman Empire Airways Limited (TEAL)".
השם הוחלף לשם הנוכחי ב-1965, כאשר ממשלת ניו זילנד הפכה לבעליה של החברה.
החברה הפעילה רק טיסות בינלאומיות עד 1978, אז אוחדה עם חברת התעופה לטיסות פנימיות "(New Zealand National Airways Corporation (NAC".
החברה עברה לבעלות פרטית ב-1989, אך הוחזרה לבעלות ממשלתית כמעט מלאה ב-2001, לאחר משבר פיננסי שפקד אותה בעקבות שותפות כושלת עם חברת התעופה האוסטרלית "Ansett Australia".
החברה היא חלק מברית חברות התעופה "סטאר אלייאנס" מ-1999.
בשנת 2018 הודיעה החברה על עיכובים משמעותיים בלוחות הזמנים של טיסותיה, לצד שיבושים בפעילותה בשל תקלה במנועי הרולס רויס של מטוס הדרימליינר, ואף פרסמה אזהרת רווח - מה שהוביל לצניחת המניה בבורסה הניו־זילנדית.
בשנת 2018 קיבלה החברה את התואר 'החברה הבטוחה ביותר לנוסע'.
מלבד לחברותה בברית חברות התעופה סטאר אלייאנס לאייר ניו זילנד הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
אייר טהיטי נוי (הפולינזיה הצרפתית)
וירג'ין אוסטרליה (אוסטרליה) אול ניפון איירווייז (יפן)
איתיחאד איירווייז (איחוד האמירויות הערביות)
וירג'ין אטלנטיק (הממלכה המאוחדת) קוריאן אייר (דרום קוריאה)
סאות' אפריקן איירווייז (דרום אפריקה)
אייר קומט הייתה חברת תעופה ספרדית שבסיסה שכן בנמל התעופה מדריד-בראחס.
החברה הפעילה בעיקר קווים ממדריד למרכז אמריקה ודרום אמריקה.
החברה נוסדה בחודש דצמבר 1996 בשם אייר פלוס קומט והחלה את פעילותה בחודש מרץ 1997 כשהיא מפעילה טיסות שכר (צ'רטר) ממדריד ופלמה דה מיורקה ליעדים בדרום אמריקה.
בחודש ינואר 2007 שינתה החברה את אופן פעילותה והפכה לחברה המפעילה טיסות סדירות.
באותו החודש קיבלה החברה כמה מהקווים שהופעלו על ידי אייר מדריד.
ב-21 בדצמבר 2009, פשטה החברה את הרגל ובית משפט בריטי קבע להחרים את המטוסים הנמצאים בבעלות החברה עקב חובות בסך 25 מיליון יורו לבנק גרמני.
אייר נוסטרום , ידועה גם בשם איבריה רג'יונל (Iberia Regional), היא חברת תעופה אזורית ספרדית המפעילה את הרשת האזורית של חברת התעופה איבריה איירליינס.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של ולנסיה.
אייר נוסטרום היא חברה בברית התעופה Oneworld, והיא מפעילה 91 מסלולים מקומיים ובינלאומיים ל-51 יעדים, וטיסות שכר, בעיקר משלושה שדות תעופה: ברצלונה, מדריד וולנסיה.
החברה נוסדה בשנת 1994 בוולנסיה ובשנת 1997 חתמה על הסכם עם חברת איבריה לקבלת הזיכיון להפעלת הרשת האזורית של החברה.
בשנת 2015, חברת אייר נוסטרום הצטרפה לשיתוף פעולה עם חברת Amaszonas כדי ליצור חברת תעופה פרגוואית אזורית, Amaszonas Paraguay (כיום Paranair).
בשנת 2018 הודיעה החברה כי בכוונתה להתאחד עם חברת התעופה האזורית האירית סיטיג'ט ובכך ליצור את חברת התעופה האזורית הגדולה באירופה.
החברות, אשר שתיהן מפעילות טיסות בעבור חברות אחרות (חכירה רטובה) ימשיכו לפעול כמותגים נפרדים.
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2023:
כלי טיס בצי בהזמנה נוסעים הערות Y סה"כבומברדיה CRJ2001—5050בומברדיה CRJ9002—9090סה"כ3—
אייר ערביה (באנגלית Air Arabia; בערבית العربية للطيران) היא חברת תעופה אמירותית, המוגדרת כחברת תעופה זולה.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בעיר שארג'ה, שבאיחוד האמירויות הערביות.
החברה מפעילה טיסות סדירות ליותר מ-170 יעדים בצפון אפריקה, המזרח התיכון, אסיה ואירופה.
כלי טיס בצי בהזמנה נוסעים הערות Y סה"כאיירבוס A320-20068—168168איירבוס A320neo—73טרם נקבעאיירבוס A321neo—27טרם נקבעאיירבוס A321neoLR6215215איירבוס A321neoXLR—20טרם נקבעמשלוחים החל מ-2027איירבוס A321-2003סה"כ77120
אייר קיירו היא חברה לטיסות חסך (Low-Cost) מצרית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר.
החברה מפעילה טיסות סדירות וטיסות שכר, וכן מחכירה את מטוסיה לחברות תעופה אחרות.
החברה מפעילה טיסות סדירות למזרח התיכון ואירופה וכן מפעילה טיסות שכר למצריים מאירופה מטעם מפעילי תיירות.
הבסיסים שלה הם: נמל התעופה הבינלאומי קהיר, נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח ונמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה (הורגדה) כשהמשרד הראשי של החברה ממוקם באזור שרתון הליופוליס.
החברה נוסדה בשנת 2003 והיא בבעלות של חברת התעופה איג'יפטאייר (60%) ושני בנקים מצריים (20% כל אחד).
בתחילת דרכה עסקה החברה בביצוע טיסות שכר אך בשנת 2012 שינתה את המודל העסקי שלה והפכה לחברה לטיסות חסך.
לאחרונה, החברה עושה מודל מחדש לקראת מודל הLOW COST המתוכנן להיות חברת התעופה החזקה ביותר בLOW COST במצרים.
ב-1 ביוני 2012 השיקה אייר קהיר את הטיסה הסדירה הראשונה שלה.
יו"ר אייר קהיר ומנכ"ל אייר קהיר, חוסיין שריף, אחרים מחוץ למדינות דוברות גרמנית, כך נמסר בהצהרה של אמרו כי מדינות בנלוקס יהיו היעד הבאות.
מטרת דחף המכירות הייתה להגביר את התיירות למצרים לרמות שלפני הCOVID-19.
אייר מדיטרנה הייתה חברת תעופה זולה צרפתית שהנהלתה שכנה בעיר לה פוגה (Le Fauga) שבקרבת טולוז.
החברה ביצעה טיסות צ'רטר וסדירות, בעיקר במדינות הים התיכון.
החברה הפסיקה את פעילותה בתאריך ה-15 לפברואר 2016 לאחר שנקלעה לחובות של 60 מיליון אירו.
החברה הכריזה על הליך פירוק וכל מטוסיה הוחזרו לחברות שמהן הם הושכרו.
החברה הפעילה טיסות צ'רטר ל-36 יעדים ב-17 מדינות, בהן: מצרים, אלג'יר, לבנון, ירדן, צרפת, ישראל וספרד.
החברה הפעילה 3 טיסות שבועיות סדירות בקו נמל התעופה שארל דה גול (פריז) לנמל התעופה בן-גוריון.
נכון למאי 2015 החברה צמצמה את פעילותה בישראל 2 טיסות שבועיות עונתיות בקיץ לפריז וללא טיסות סדירות כלל.
החברה הפסיקה את הפעילות בשנת 2016.
הנתונים שלהלן נכונים ל-15 בפברואר2016.
אייר סווידן (אייר שוודיה, באנגלית: Air Sweden) הייתה חברת תעופה שוודית, בסיסה היה בסטוקהולם והיא הפעילה טיסות שכר.
החברה נוסדה בדצמבר 2009 במקום חברת נורדיק איירווייז, שפשטה את הרגל בינואר אותה שנה.
בספטמבר 2011 הפסיקה החברה את כל פעילותה.
דגם מספרם בצי איירבוס A3202 מקדונל דאגלס MD-81 1 מקדונל דאגלאס MD-82 1
אייר טרקטור AT-802 הוא מטוס חד-מנועי בעל כושר נשיאה ופיזור של חומרים כימיים, המשמש בחקלאות וכן לכבאות אווירית.
המטוס מיוצר החל מ-1990 על ידי חברת "אייר טרקטור" (Air Tractor), הממוקמת במדינת טקסס שבארצות הברית.
נכון לשנת 2007 הוא נחשב למטוס הגדול ביותר בייצור המשמש לחקלאות.
למטוס יש גם גרסה צבאית – AT-802U (סקיי וורדן).
הדגם הבסיסי של AT-802 כולל שני מכלים לנשיאת חומרים בגוף המטוס ומערכת כני נסע קבועה, בתצורה משולשת עם גלגל זנב.
בגרסה המכונה "פַיֶיר בוס" (Fire Boss) נוספים מצופים ההופכים את המטוס לאמפיבי.
בנחיתה על מים יכול הפייר בוס למלא במים את המכלים הרגילים, וכן מכלים נוספים (בקיבולת של 265 ליטר) הנמצאים במצופים.
למטוס יש גרסה צבאית בשם AT-802U (סקיי וורדן) הכוללת תא טייס משוריין, מכלי דלק ממוגנים וחיזוקים בגוף המאפשרים למטוס לשאת תחמושת במשקל 3,720 קילוגרם.
גרסת ה-AT-802 היא דו מושבית, ו-AT-802A חד מושבית.
גרסה AT-802F כוללת מערכת ממוחשבת לכיבוי שרפות.
ישראל מפעילה משנת 2011, במסגרת טייסת 249 (פעלה במקור במסגרת חיל האוויר הישראלי וכיום פועלת במסגרת היחידה האווירית של משטרת ישראל), ארבעה עשר מטוסים מדגם AT-802U של חברת אייר טרקטור (Air Tractor) לכיבוי שריפות.
אייר פראנס-KLM , היא חברת החזקות אירופאית.
החברה הוקמה בשנת 2004 כתוצאה ממיזוג חברות התעופה אייר פראנס הצרפתית, ו-KLM ההולנדית.
החברה היא החברה בעלת צי המטוסים הגדול באירופה עם למעלה מ-700 מטוסים.
שווי השוק של החברה כ-4.3 מיליארד דולר (ספטמבר 2019).
החברה פועלת בעיקר מנמל התעופה שארל דה גול שבפריז ומנמל התעופה סכיפהול שבאמסטרדם.
לחברה מועדון נוסע מתמיד בשם "Flying Blue".
אייר פראנס-KLM נוצרה כמיזוג חברות התעופה אייר פראנס הצרפתית, ו-KLM ההולנדית ב-5 במאי 2004. כתוצאה מהמיזוג ירד חלקה של הממשלה הצרפתית בחברת אייר פראנס מ-54.4% ל-44% בחברה הממוזגת, כשבהמשך הפחיתה את החזקה פעמים נוספות.
בעת המיזוג, טסו החברות ל-225 יעדים בעולם.
מאז היווסדה ועד 2018 הייתה חברת התעופה הגדולה באירופה.
נכון למאי 2011 היו בצי אייר פראנס 254 מטוסים, בצי KLM 116 מטוסים, בצי רז'יונל 49, ל-KLM cityhopper 48, לבריטאייר 45, לטראנסאוויה 44, לסיטיג'ט 39, ולמרטינאייר 19 מטוסים.
בסה"כ בצי החברות 728 מטוסים, מתוכם 25 מטוסי מטען.
|עתידים לצאת משירות בשנת 2012
|עתידים לצאת משירות בנובמבר 2011
|2 מוחכרים לגרמניה אייר קרגו
אייר מאוריציוס היא חברת התעופה הלאומית של מאוריציוס, בסיסה נמל התעופה הבינלאומי סיר סיווסאגור ראמגולם שבפור לואי.
החברה מפעילה 3 טיסות פנימיות במדינה, ו-22 טיסות בינלאומיות ליעדים באפריקה, אסיה, אירופה, ואוקיאניה.
ב-22 באפריל 2020, בעקבות המשבר העולמי בענף התעופה שפרץ עם התפשטות מגפת הקורונה, ביקשה החברה הגנה מפני נושים, שלב אחד לפני הכרזה על פשיטת רגל.
החברה נוסדה ב-14 ביוני 1968, והחלה לפעול ב-14 ביוני 1967 על ידי איש העסקים אמדה מאינגארד, בתחילה שכרה החברה מטוס פייפר PA-31 מאייר מדגסקר והחלה לטוס לראוניון.
בשנת 1970 חכרה מטוס בואינג 707 מחברת התעופה הבריטית בריטיש איירטורס (British Airtours), והחלה בפעילות בינלאומית.
בשנות השבעים הפעילה החברה מטוסי בואינג 707 ובואינג 747SP.
בשנת 1994 רכשה מטוסי איירבוס A340 שהחליפו את מטוסי הבואינג 747 שהיו ברשותה.
בשנת 2002 רכשה מטוסי איירבוס A319, המשמשים אותה לטיסות אזוריות.
בשנת 1998 קבע מטוס בואינג 767 של החברה שיא עולמי כשטס מנובה סקוטיה למאוריציוס, מרחק של 14,042 ק"מ.
באפריל 2020, בעקבות מגפת הקורונה והירידה בתירות, נכנסה אייר מאוריציוס להליך של חדלות פירעון.
מיד עם כינון יחסים דיפלומטיים בין מדינת ישראל למאוריציוס, ב-30 בספטמבר 1993, לאחר הפסקה של 20 שנה.
השיקה אייר מאוריציוס, בשיתוף עם חברת אל על, קו משותף לישראל.
הקו פעל עם קישור בפריז או יוהנסבורג.
את "אייר מאוריציוס" מייצגת בישראל חברת "טל תעופה".
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2021:
בנוסף לצי המטוסים, אייר מאוריציוס מפעילה שני מסוקים מסוג בל 206.
אייר מאוריציוס הפעילה בעבר את המטוסים הבאים:
דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר
אייר ערביה איג'יפט היא חברה לטיסות חסך מצרית שבסיסה נמצא בנמל התעופה בורג' אל-ערב שליד העיר אלכסנדריה.
החברה שייכת לשלושה גופים: 10% בידי אייר עראביה איג'יפט, 40% בידי אייר ערביה ו-50% בידי Travco Group.
החברה החלה את פעילותה ב-1 ביוני 2010, והיא מפעילה טיסות מנמל התעופה בורג' אל-ערב לתשעה יעדים, ובהם עמאן, כווית סיטי, ביירות, ח'רטום, מילאנו, איסטנבול ואבו דאבי.
כלי טיס בצי בהזמנה נוסעים הערות Y סה"כאיירבוס A320-2003—162162סה"כ3—
אייר ערביה מרוק היא חברה לטיסות חסך מרוקאית שבסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי בקזבלנקה.
החברה היא חברת בת של חברת התעופה אייר ערביה.
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2019:
אייר נמיביה הייתה חברת התעופה הלאומית של נמיביה, בסיסה היה בנמל התעופה הוסיאה קוטקו שבוינדהוק, והיא הפעילה טיסות פנימיות ובינלאומיות.
חברת התעופה הייתה בבעלות ממשלתית מלאה, והייתה חברה באיגוד חברות התעופה האפריקאיות (AFRAA).
חברת התעופה נוסדה בשנת 1978, בשנת 1998 הולאמה אייר נמיביה עקב חובותיה הרבים.
אייר נמיביה ביקשה מממשלת המדינה לספק 1.6 מיליארד NAD (Namibian Dollar) (שווה ערך ל-109 מיליון דולר אמריקני) כסכום חירום כספי בסוף ספטמבר 2019, אחרת היא עשויה להיסגר.
עם זאת, משרד העבודות והתחבורה דחה את בקשת דירקטוריון חברת התעופה.
הפרטים נחשפים במכתב התפטרות שנקבע בסוף אוגוסט על ידי דיירה סאולס-דקקנברוק, יו"ר מועצת המנהלים לשעבר של חברת התעופה.
הסכום נועד לתיקון לתקופה קצרה תוך סיום התקציב הלאומי לטווח הבינוני.
החברה דרשה "היוון דחוף של בעלי מניות" בסך של 1.6 מיליארד NAD שישולם בשני תשלומים של NAD800 מיליון כל אחד עד 31 באוגוסט וב -30 בספטמבר, כך דחק המכתב לשר התחבורה והאוצר, שבלעדיו "הפסקת הפעולה הממשמשת ובאה היא ההשפעה הסבירה ביותר".
ב-11 בפברואר 2021 הודיעה ממשלת נמיביה על השבתה מיידית של החברה עקב חוב מצטבר.
בזמן הפסקת פעילותה היה לחברה 9 מטוסים ו-600 עובדים.
צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2019:
טאמבו—זמביהלוסקהנמל התעופה הבינלאומי של לוסקה—זימבבואההארארהנמל התעופה של הארארה—ויקטוריה פולסנמל התעופה הבינלאומי מפלי ויקטוריה—
אייר מדגסקר היא חברת התעופה הלאומית של מדגסקר.
בסיס הפעולה המרכזי שלה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי איואטו שבאנטננריבו.
החברה הוקמה בשנת 1947 על ידי חברת אייר פראנס הצרפתית, וביצעה טיסות במדגסקר.
עם קבלת עצמאות למדינה הפכה לחברת התעופה הלאומית של המדינה.
החברה נמצאת כיום בבעלות ממשלת מדגסקר.
לחברה יש הסכם קוד עם אייר פראנס בקווי המשך מצרפת.
החברה טסה לצרפת ולאפריקה והיא גם חברת התעופה היחידה שיש לה טיסות פנים במדגסקר.
לחברה הסכמי קוד-שייר עם אייר אוסטרל, אייר מאוריציוס, איתיחאד איירווייז ותאי איירווייז אינטרנשיונל.
פוגה או בשמה המלא אייר פוגה (Air Fouga) הייתה חברה צרפתית בבעלות פרטית ליצור כלי טיס.
החברה הוקמה תחת השם Les Etablissements Fouga & Cie (חברת פוגה ושו"ת), על ידי גאסטון פוגה, בשנת 1920 בעיר בזייה.
בתחילה עסקה החברה בתיקון קטרים, קרונות רכבת וייצור טרקטורים.
לבסוף עברה החברה לייצר כלי טיס ונודעה בעיקר בזכות עובדה זו.
בשנת 1936, בהמשך לקבלת ייעוץ טכני ממהנדסי חברת ברגה תעופה , החלה "פוגה" לייצר כלי טיס, באמצעות עיצובים שנרכשו מפייר מאובוסין, טייס צרפתי ומעצב כלי טיס (בעל חברת יצור כלי הטיס קאסטל מאובוסין - Castel Mauboussin) שגויס גם הוא על ידי החברה.
אליו הצטרף רוברט קסטלו , מהנדס אווירונאוטיקה שהשתייך בעבר ליצרנית התעופה Dewoitine .
דגמי כלי טיס מוקדמים ורבים של חברת "פוגה", נושאים את השם "Castel Mauboussin".
אפילו מאוחר יותר, נשאו דגמי החברה, בדרך כלל את ראשי התיבות "CM" כחלק מכינוי כלי הטיס.
הצלחתה הגדולה ביותר של חברת "פוגה" הייתה המטוס "CM.170 מגיסטר", מטוס אימון צבאי סילוני, שעיצובו נבע מעבודה על דאונים, שנעשתה לאחר מלחמת העולם השנייה.
עבודה אשר שיקפה את מסורת עיצובי הדאונים של החברה, שאופיינו בכנפיים דקות גזרה, ההולכות ונהיות צרות וחדות בקצותיהן.
עם הצלחתו של מטוס המגיסטר, הוקם מפעל חדש במיוחד עבור ייצורו, בטולוז בשנת 1953.
במאי 1958 נקנתה החברה ומוזגה לתוך חברת "פוֹטֵז" כדי ליצור את החברה "פוטז אייר-פוגה" (Potez Air-Fouga).
כלי טיס של החברה בשירות חיל האוויר הישראלי
אייר מקאו היא חברת התעופה הלאומית של מקאו.
אייר מקאו נוסדה ב-13 בספטמבר 1994, ב-9 בנובמבר 1995 טסה החברה את טיסתה הראשונה.
עד לתחילת פעילותה לא היו טיסות סדירות למדינה.
בשנת 2010 מכרה טאפ פורטוגל את מניותיה בחברה לאייר צ'יינה.
נכון למרץ 2007, מועסקים בחברה 1,023 עובדים.
מקאו אסיה אקספרס היה מיזם להקמת חברה לטיסות חסך שתתבסס במקאו, ותטוס בעיקר לסין.
החברה נוסדה בינואר 2006, במימון ראשוני של 30 מיליון דולר.
החברה הייתה בבעלות משותפת של אייר מקאו (51%) ו-CNAC (49%).
בצי המטוסים של מקאו אסיה אקספרס היו שישה מטוסי איירבוס A320, והחברה תכננה להגדיל את צי המטוסים שלה ל-15–20 בשנים הראשונות לפעילותה.
בנובמבר 2007 דווח כי מקאו אסיה אקספרס סובלת מבעיות מימון, הגורמות לעיכובים באספקת המטוסים שהזמינה.
בסופו של דבר פשטה החברה את הרגל בשנת 2008.
אייר פראנס הופ היא חברת תעופה אזורית צרפתית השייכת לאייר פראנס.
החברה נוסדה בשנת 2013 כתוצאה ממיזוגן של חברות התעופה רז'יונל (Régional Compagnie Aérienne Européenne), בריט אייר (Brit Air) וארלנאייר (Airlinair), והחלה לפעול ב-31 במרץ אותה שנה.
החברה מפעילה טיסות ל-50 יעדים בצרפת ובאירופה.
מטרת ייסודה של החברה הייתה להתמודד ביתר הצלחה בחברות התעופה הזולות אשר נגסו בשוק הטיסות האזוריות של אייר פראנס.
החברה מעסיקה יותר מ-3,000 עובדים.
ב-1 בספטמבר 2019, עברה החברה מיתוג מחודש ושינתה את שמה מהופ!
הועברו לאות הקריאה של אייר פראנס.
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2022:
אייר סיישל היא חברת התעופה הלאומית של הרפובליקה של סיישל, המשרד הראשי שלה ממוקם באיי סיישל בנמל התעופה הבינלאומי באי מאהה.
החברה מפעילה טיסות פנימיות בין איי המדינה, טיסות צ'ארטר וטיסות שכר בינלאומיות.
כתוצאה מכך שתיירות היא ההכנסה העיקרית לאיי סיישל לחברה מעמד ותפקיד חשוב במדינה.
חברת התעופה מציעה טיסות ישירות לאבו דאבי, אנטננריבו, יוהנסבורג, מאוריציוס, מומבאי וגם לנמל התעופה בן-גוריון.
בעבר גם לדרבן, דיסלדורף ולפריז.
אייר סיישל גם מפעילה מדי יום טיסות ברחבי הארכיפלג.
החל משנת 2012 שייכים 40% ממניות חברת אייר סיישל לחברת התעופה איתיחאד איירוויז.
אסטרטגיית שותפות זו אפשרה לאייר סיישל לנצל את משאבי חברת איתיחאד ולחדש את צי המטוסים שלה וכמו כן ליהנות משותפות קוד וטיסות המשך לרחבי העולם.