tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1978 הוא סיים לימודי בוגר במדעים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ולאחר מכן שירת שירות בצבא ארצות הברית עד 1983, רוב הזמן בפורט דיקס, ניו ג'רזי.
לאחר שירותו הצבאי הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטת הרווארד וב-1987 הוא קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה משולב במשפטים ובמנהל עסקים מבית הספר הרווארד למשפטים ומבית הספר למנהל עסקים של הרווארד, בהתאמה.
בעת לימודיו בהרווארד הוא הכיר את רעייתו, אווה אורלבקה קלדרה.
לזוג שלוש בנות, כולן גם הן בוגרות הרווארד.
לאחר סיום לימודיו עבד קלדרה בעריכת דין בין השנים 1987–1990 במשרד עורכי הדין "או'מלווני ומאיירס" בלוס אנג'לס ולאחר מכן ועד 1991 במשרד עורכי הדין "בוכלטר, נימר, פילדס ויאנגר".
בין השנים 1991–1992 הוא שימש כסגן היועץ המשפטי של מחוז לוס אנג'לס.
בין השנים 1992–1997 כיהן קלדרה כחבר האספה המדינתית של קליפורניה.
הוא היה נציגם של כמעט 400,000 תושבים של מחוז הבחירה ה-46 של קליפורניה, שמקיף את אזור דאונטאון לוס אנג'לס.
כחבר האספה הוא שימש כיושב ראש ועדת הבנקאות והפיננסים, כיושב ראש ועדת ההכנסות והמיסוי וכיושב ראש ועדת התקציב.
עוד לפני תום תקופת כהונתו השלישית באספה המדינתית, התפטר קלדרה כדי לשרת כמנהל המועצה לשירות לאומי וקהילתי ובתפקיד זה הוא שימש בין השנים 1997–1998.
במאי 1998 מונה קלדרה על ידי הנשיא ביל קלינטון כמזכיר הצבא של ארצות הברית.
ב-2 ביולי אותה שנה הוא הושבע לתפקיד על ידי מזכיר ההגנה ויליאם כהן.
בתפקיד זה הוא כיהן עד תום נשיאותו של קלינטון בינואר 2001.
לאחר תום כהונתו כמזכיר הצבא שימש קלדרה כסגן הנגיד לקידום האוניברסיטה של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה.
באוגוסט 2003 מונה קלדרה כנשיא ה-18 של אוניברסיטת ניו מקסיקו ובתפקיד זה הוא שימש עד ינואר 2006. בחירתו של קלדרה כנשיא האוניברסיטה הייתה שנויה במחלוקת, בהתחשב בכך שהיא לא אושרה על ידי סגל האוניברסיטה.
בהצבעת מועצת הסגל של האוניברסיטה הצביעו נגד מינויו 78%.
סטודנטים רבים באוניברסיטה צינו שלקלדרה לא היה תואר דוקטור ושבתוקף תפקידו הוא היה אמור לפקח על מועמדים לתואר דוקטור.
בנוסף, אחרים בחרו לציין שהיו לקלדרה לא מעט ניגודי עניינים כמזכיר הצבא לשעבר וכחבר בכמה מועצות מנהלים.
על פי החוזה של קלדרה עם האוניברסיטה הוא קיבל מינוי קבוע כחבר סגל ההוראה של בית הספר למשפטים, אף על פי שהוא מעולם לא לימד משפטים קודם למינויו.
קלדרה שימש כחבר בדירקטוריון של בנק אינדי'מק מ-2002 ועד לנפילתו והלאמתו ביולי 2009. במקביל ועד ינואר 2009 הוא שימש כחבר הדירקטוריון של סאות'ווסט איירליינס.
ראש המשרד הצבאי בבית הלבן
עם תחילת נשיאותו של ברק אובמה, ב-20 בינואר 2009, הוא מינה את קלדרה כראש המשרד הצבאי בבית הלבן.
ב-24 באפריל אותה שנה הוא אישר טיסה שבה מטוס בואינג vc25 (גרסה צבאית של בואינג 747 שמשמש כאייר פורס 1 בזמן שהנשיא טס בו) טס כשבעקבותיו טס F-16 פייטינג פלקון בגובה נמוך מעל העיר ניו יורק ומעל ניו ג'רזי.
מטרת המשימה הייתה "ליצור צילום אייקוני של המטוס הנשיאותי, בדומה לצילום שבוצע כמה שנים קודם לכן מעל הגרנד קניון.
בעוד שלרשות התעופה הפדרלית ולמספר רשויות מקומיות ניתנה הודעה מוקדמת על הטיסה, בעלי תפקידים רשמיים רבים והציבור לא יודעו עליה.
הטיסה מעל האזור הפיננסי של דרום מנהטן יצרה פאניקה.
רבים חששו שמדובר על מתקפת טרור דוגמת זו שבוצעה בפיגועי 11 בספטמבר או מתקפה שסוכלה בשל מטוס הקרב שליווה את המטוס הנשיאותי.
חשש זה גרם לאנשים רבים לנטוש את משרדיהם בבניינים הגדולים ולהתפנות מהם במהירות.
משטרת העיר ניו יורק הודיעה ש"רשויות פדרליות" הורו להם לא לחשוף לציבור מידע על הטיסה טרם קיומה.
הנשיא אובמה לא יודע אף הוא מראש על הטיסה.
כמו ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג, למד הנשיא אובמה על התקרית רק לאחר שההפרעה שהיא גרמה דווחה כבר באמצעי התקשורת.
בעקבות התקרית בוצעה בדיקה מעמיקה וחיצי הביקורת הופנו כלפי קלדרה.
סנאטור ג'ון מקיין ציין הטיסה הייתה "שיקול צבאי לקוי ביסודו והיוותה שימשו בלתי ראוי במשאבי מחלקת ההגנה".
עלות הטיסה הגיעה על פי המדווח ל-328,835 דולר.
פרשנים ציינו שהוצאה כזאת הייתה אמורה להיות השיקול אם לקיים את הטיסה אם לאו.
צורכי זמן הטיסה של המטוס מכתיבים את הצורך בטיסות אימון סדירות, והטיסה לא נכללה בשגרת האימונים של המטוס.
לאחר פגישה של קלדרה עם בכירי הבית הלבן, פורסמה התנצלות פומבית בה נאמר, "בשבוע שעבר אישרתי משימת טיסה מעל ניו יורק.
אני לוקח על עצמי את האחריות על ההחלטה.
בעוד שהרשויות הפדרליות נקטו בצעדים המתאימים ליידע את רשויות המדינה והרשויות המקומיות בניו יורק ובניו ג'רזי, ברור שהפעולה גרמה למבוכה ולהפרעה.
אני מתנצל ומקבל על עצמי את האחריות על כל מצוקה שהטיסה גרמה".
בעקבות חקירה שנערכה על הדרך בה התקבלה ההחלטה על קיום הטיסה, ושנוהלה על ידי סגן ראש סגל הבית הלבן ג'ים מסינה, הודיע קלדרה ב-8 במאי 2009 על התפטרותו, שנכנסה לתוקף ב-22 במאי.
בממצאי החקירה בלט הסברו של קלדרה מדוע הוא לא קרא את הודעת הדואר האלקטרוני שנשלח מסגנו, ג'ורג' מאליגן: "במהלך התשאול, קלדרה הציג הסבר נוסף על כך שלא קרא את ההודעה.
כאשר הוא שב ממקסיקו, הוא סבל מכיווצי שרירים בגבו.
הרופאים רשמו לו משככי כאבים שהקשו עליו לשהות במשרד והוא הלך לביתו מוקדם במשך כמה ימים".
ביוני 2010 מונה קלזדרה כסגן נשיא לכנון של מוסד ג'ק קנט קוק, מוסד ללא כוונת רווח שהעניק 1,200 מלגות בשוויו של יותר מ-60 מיליון דולר לסטודנטים בעלי הישגים גבוהים והכנסה נמוכה ושהעביר מענקים בשווי של 46 מיליון דולר למוסדות ללא כוונת רווח בעלי מטרות דומות.
במרץ 2012 הוא סיים את כהונתו בארגון זה.
קלדרה משמש כמרצה מחוץ למניין למשפטים בתוכנית לחוק ולמשפט של אמריקן יוניברסיטי.
לואיס פיליפ קנטנר (בהונגרית: Kentner Lajos; באנגלית: Louis Philip Kentner; 19 ביולי 1905 – 23 בספטמבר 1987) היה פסנתרן יהודי-הונגרי, ובהמשך בריטי, שהצטיין בביצוע יצירותיהם של פרדריק שופן ופרנץ ליסט, כמו גם ברפרטואר ההונגרי.
קנטנר נולד כלאיוש קנטנר במשפחה יהודית כבנם של דיולה קנטנר ושל גיזלה בוקסבאום בקרווינה בשלזיה האוסטרית, כיום ברפובליקה הצ'כית, להורים יהודים-הונגרים.
הוא רכש את השכלתו המוזיקלית באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, בין השנים 1911 לבין 1922, כתלמידם של ארנולד סקיי (פסנתר), הנס פון קסלר וזולטאן קודאי (הלחנה), ולאו ויינר (מוזיקה קאמרית).
קנטנר החל בקריירת הקונצרטים שלו בגיל 15. עד 1931 נוגע בעולם בשם לודוויג קנטנר.
הוא זכה בפרס חמישי בתחרות שופן הבינלאומית בוורשה, ובפרס ליסט בבודפשט.
בשנת 1935 היגר לאנגליה לצמיתות.
הוא ניגן בשידורי רדיו את מכלול הסונאטות של בטהובן ושוברט, את כל הפסנתר המושווה של באך, ואת "שנות העלייה לרגל" השלם של ליסט.
הוא כיהן כנשיא אגודת ליסט הבריטית במשך שנים רבות, עד מותו.
ב-1941 ניגן בפסקול הסרט "אור ירח מסוכן" את "קונצ'רטו ורשה" של ריצ'רד אדינסל.
ב-1975 הזמין את הפסנתרן הארגנטינאי הצעיר אנריקה ש.
דנוביץ ללמוד בהשגחתו האישית בבית הספר למוזיקה ע"ש מנוחין בלונדון, שאותו ניהל אז.
קנטנר שפט במספר רב של תחרויות מוזיקה.
הוא היה גם מלחין, שכתב יצירות תזמורתיות, מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר ושירים.
אשתו הראשונה של קנטנר הייתה הפסנתרנית אילונה קאבוש.
נישואים אלה הסתיימו ב-1945, ואחר נשא לאישה את גריזלדה גולד, בתה של הפסנתרנית אוולין סוארט, שבתה השנייה, הבלרינה דיאנה גולד, הייתה לאשתו השנייה של יהודי מנוחין ב-1947.
לואיס קול , הוא זמר-יוצר ונגן אמריקאי.
הוא נגן ג'אז שיכול לנגן במספר כלים.
לואיס קול נולד בשנות ה-90 של המאה ה-20 בלוס אנג'לס למשפחה של מוזיקאים.
אביו ניגן ג'אז בפסנתר ואימו ניגנה בגיטרה בס.
לואיס התחיל לנגן בגיל 8. בשנת 2009 הוא סיים לימודים בבית הספר למוזיקה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
לאחר סיום הלימודים, בהמלצות חברו, הוא העלה את יצירותיו ביוטיוב.
היצירות זכו להצלחה והוא המשיך להעלות את יצירותיו לפלטפורמה זו.
יחד חברתו ללימודים ז'נבייב ארטדי הוא יצר את הצמד "Knower".
בשנת 2010 הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם ובהמשך הם הוציאו אלבומים נוספים.
בשנת 2015 קול היה שותף לכתיבת שיר עבור אלבומו החדש של סיל.
יחד עם ארטדי הם השתתפו באלבום חדש של Snarky Puppy.
בשנת 2017 הוא כתב שני שירים לאלבום Drunk של ת'אנדרקאט.
בעקבות הצלחותיו הוא חתם על חוזה בחברת תקליטים של פליינג לוטוס.
קול הוציא תחתם בשנת 2018 אלבום סולו חדש.
בשנת 2016 לצמד Knower צורפו זמנית מספר נגני ג'אז נוספים וביחד הם ערכו סיבוב הופעות באירופה.
בשנת 2018 הצמד ערך סבב הופעות נוסף במספר מדינות כולל יפן והרפובליקה העממית של סין.
בשנת 2019 הם הופיעו במדינות אמריקה הדרומית.
בשנת 2020 הוא השתתף בכתיבת שירים לאלבום חדש של ת'אנדרקאט.
קיימת השערה שקול ביחד עם סם גנדל מהווים דואט Clown Core שמופיע בעילום שם.
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום הג'אז האלטרנטיבי הטוב ביותרQuality Over Opinion
לואיס אנחל קפארלי (בספרדית: Luis Angel Caffarelli; נולד ב-8 בדצמבר 1948) הוא מתמטיקאי אמריקאי יליד ארגנטינה, מחשובי החוקרים של משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
חתן פרס וולף למתמטיקה לשנת 2012 ופרס אבל לשנת 2023.
לואיס קפארלי נולד וגדל בבואנוס איירס.
ב-1969 קיבל תואר שני ובשנת 1972 קיבל תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת בואנוס איירס.
בשנים 1973–1974 שהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת מינסוטה, ובהמשך נמנה עם הסגל האקדמי הבכיר של אוניברסיטה זו עד 1983. במקביל היה בשנים 1980–1982 פרופסור במכון קוראנט למדעי המתמטיקה של אוניברסיטת ניו יורק.
בשנים 1983–1986 היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת שיקגו.
בשנים 1986–1996 היה פרופסור במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
בשנים 1994–1997 היה פרופסור במכון קוראנט למדעי המתמטיקה.
מאז 1997 הוא פרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין.
מאז הוא נחשב למומחה בבעיות שפה חופשית , שהן בעיות במשוואות דיפרנציאליות חלקיות שבהן השפה אינה קבועה מראש, ומשוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות .
הרים תרומה בולטת לחקר משוואות דיפרנציאליות חלקיות אליפטיות לא-ליניאריות לחלוטין, כולל משוואת מונז'-אמפּר .
יחד עם לואיס נירנברג ורוברט קוהן פרסם מאמר חשוב על רגולריוּת חלקית של הפתרונות של משוואות נאוויה-סטוקס.
בשנת 1991 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאקול נורמל סופרייר, מאוניברסיטת נוטרדאם, מהאוניברסיטה האוטונומית של מדריד ומהאוניברסיטה הלאומית של לה פלאטה .
בשנת 1984 קיבל את פרס בוכר .
בשנת 2003 קיבל את פרס קונקס .
בשנת 2005 קיבל את פרס רולף שוק.
בשנת 2009 קיבל את פרס לירוי סטיל למפעל חיים.
בשנת 2012 קיבל את פרס וולף למתמטיקה.
ונבחר לעמית של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
בשנת 2018 נבחר לעמית SIAM וקיבל את פרס שאו למתמטיקה.
בשנת 2023 קיבל את פרס אבל על תרומותיו לחקר משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
בנוסף ליותר ממאתיים מאמרים בכתבי עת מדעיים, קפארלי השתתף בכתיבתם של שני ספרים:
לואיס אליפלט פרסונס היה מושל אלבמה ה-19, שמונה לתפקידו כמושל זמני על ידי נשיא ארצות הברית, אנדרו ג'ונסון בתום מלחמת האזרחים האמריקאית, וכיהן בתפקידו מיוני ועד דצמבר 1865.
לואיס פרסונס נולד במחוז ברום שבמדינת ניו יורק.
הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד משפטים במשרדו של פרדריק טלמיידג' בניו יורק ובמשרדיו של ג.
ב-1840 הוא עבר לטלדיגה שבאלבמה, שם הוא עסק בעריכת דין יחד עם אלכסנדר וייט.
ב-1856 וב-1860 הוא היה חבר בחבר האלקטורים ובשנים 1859 ו-1865 חבר בבית הנבחרים של אלבמה.
פרסונס לחם בשורות צבא הקונפדרציה כלוטננט בקרב מנפורד הקצר שהתנהל ליד טלדיגה באפריל 1865.
באפריל 1865 חל שינוי משמעותי בממשלה האזרחית של אלבמה בשל כניעת צבא הקונפדרציה.
גנרל ג'ורג' הנרי תומאס קיבל פקודה לנהל את ענייני המדינה עד למינוי ממשלה זמנית.
הנשיא אנדרו ג'ונסון מינה את פרסונס כמושל זמני של אלבמה ב-21 ביוני 1865. מעשהו הראשון כמושל היה להשיב על כנם את החוקים של 1861, למעט אלו שנגעו לעבדות.
הוא הורה על עריכת בחירות לבחירת נציגים לוועידה חוקתית שהתכנסה ב-12 בספטמבר 1865. הוועידה ביטלה את החלטת הפרישה של אלבמה, ביטלה את החובות שנוצרו כתוצאה מהמלחמה, ביטלה את העבדות, וקבעה מועד לבחירות לפקידי הממשל ולנציגי המדינה לקונגרס.
פרסונס ניסה לרכוש את "ידית המחבת" (החלק הצפון-מערבי) של פלורידה עבור אלבמה, צעד שהצית שמועות שהייתה לו גישה למצבור זהב של הקונפדרציה.
פרסונס סיים את כהונתו כמושל ב-13 בדצמבר 1865, עם השבעתו לתפקיד של רוברט פטון.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, אך המפלגה הרפובליקנית סירבה לאפשר לו לאייש את התפקיד.
הוא גם שימש כתובע פדרלי מחוזי של צפון אלבמה.
לואיס פרסונס נפטר בטלדיגה ב-8 ביוני 1895. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבעיר.
לואיס גרארדו צ'אווס מגאז'ון (בספרדית: Luis Gerardo Chávez Magallón; נולד ב-15 בינואר 1996) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הקשר בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית ובנבחרת מקסיקו.
צ'אווס גדל במחלקות הנוער של פצ'וקה ובגיל 16 הצטרף לזו של טיחואנה.
ב-19 ביולי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד פואבלה.
ב-20 בינואר 2016 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במשחק הגביע נגד מורסילאגוס.
במהלך עונת צ'אווס חזר לפצ'וקה.
ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק בליגה וראקרוס.
זכה עם המועדון בליגת האפרטורה בשנת .
ב-28 באפריל 2022 צ'אווס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו במשחק ידידות נגד .
באותה שנה השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2022 ואף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במסגרת המונדיאל בניצחון 1-2 נגד .
שנה לאחר מכן השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב 2023.
גביע הזהב של CONCACAF: גביע הזהב 2023
לואיס קליירברט היא שחיין ניו זילנדי, אלוף עולם (דוחה 2024) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
קלייברט נולד בווליגנטון שבניו זילנד.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באפריל בגולד קוסט שבאוסטרליה זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ניו זילנד חדש של 4:14.42 דקות.
בנוסף, סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.51 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.13 דקות, ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.54 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ניו זילנד חדש של 4:12.07 דקות, אחרי דאיה סטו מיפן (4:08.95 דקות) וג'יי לית'רלנד מארצות הברית (4:09.22 דקות).
בנוסף, סיים במקום 14 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא ניו זילנד חדש של 7:13.06 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר אישי בתוצאה של 4:11.22 דקות, לאחר שבשלב המוקדמות קבע שיא ניו זילנד חדש של 4:09.49 דקות, ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.70 דקות, לאחר שבשלב המוקדמות קבע שיא ניו זילנד חדש של 1:57.27 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה שיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.98 דקות, ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.11 דקות.
בנוסף, סיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בשיא ניו זילנד חדש של 3:27.91 דקות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו ביולי-אוגוסט בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת זכה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד אחת: מדליות זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אוקיאניה ושיא תחרות חדש של 4:08.70 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.60 דקות, ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.59 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:11.29 דקות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.01 דקות, במקום 13 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.44 דקות, ובמקום 33 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.89 שניות.
בנוסף, נפסל יחד עם חבריו לנבחרת במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.72 דקות, לפני מקס ליצ'פילד מהממלכה המאוחדת (4:10.40 דקות) ודאייה סטו (4:12.51 דקות).
בנוסף, סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.86 דקות, ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.66 דקות.
באולימפיאדת פריז סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.44 דקות.
במשחה ל-200 מטר מעורב אישי סיים במקום 14 בתוצאה של 2:00.06 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי בסינגפור סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא לאומי של 1:57.06 דקות.
במשחה ל-400 מטר מעורב אישי סיים במקום עשירי בתוצאה של 4:13.89 דקות.
במשחה ל-200 מטר פרפר סיים במקום עשירי בשיא אישי של 1:55.24 דקות.
לואיש הראשון, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Luís I de Portugal; 31 באוקטובר 1838 – 19 באוקטובר 1889) היה מלך פורטוגל בין השנים 1861 – 1889.
לואיש נולד ב-31 באוקטובר 1838, והיה בנם השני של מריה השנייה, מלכת פורטוגל ופרננדו השני, מלך פורטוגל.
לואיש הראשון כתב כמה שירים מקומיים, אך לא היה לו כישרון טבעי בתחום הפוליטי.
ב-11 בנובמבר 1861 מת אחיו פדרו החמישי ללא ילדים, ולואיש עלה לשלטון במקומו.
לואיש ניחן באהבת המדע, והיה תאב בעיקר לאוקיינוגרפיה.
הוא השקיע הון עתק למימון ספינות מחקר, שמטרתן הייתה לאסוף דגימות באוקיינוסים בכל העולם.
אהבתו של לואיש הראשון לדברים חדשים עברה גם לבניו.
ב-19 באוקטובר 1889 מת לואיש, ובנו קרלוש, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
האינפנטה דום לואיש נולד ב-31 באוקטובר 1838, בנם השני של מריה השנייה, מלכת פורטוגל ופרננדו השני, מלך פורטוגל.
אף על פי שמצבו כבן שני לא ניבא שדום לואיס יעלה לכס הפורטוגזי, השכלתו הייתה רחבה וחלקה במידה רבה את השכלתו של אחיו הגדול, יורש העצר פדרו החמישי, נסיך הכתר של פורטוגל.
לשני הנסיכים הצעירים היה אותו מחנך ראשי, קרל אנדראס דיץ' (Carl Andreas Dietz), אשר במקור היה מחנך עבור אביהם, המלך פרננדו השני.
בשנת 1847 גורש דיץ' מפורטוגל עקב האשמות שנגעו למעורבותו בתוך הפוליטיקה הלאומית הפורטוגזית.
האשמות שנחשד כי נגרמו עקב דתו של דיץ', שהיה נוצרי פרוטסטנטי בשונה מהרוב הקתולי השלט בפורטוגל.
במקום דיץ' מינו המלך והמלכה את לואיש אנטוניו דה אברו אה לימה (Luís António de Abreu e Lima) להיות למחנכם של הנסיכים הצעירים.
כבנם השני של הזוג המלכותי, תוכננה עבור הנסיך לואיש קריירה ימית, לאחר שנקרא חייל פלוגת המשמר הימי והחל את שירותו הצבאי בטקס בארסנל הצי שהתקיים ב-28 באוקטובר 1846, בהיותו בן שמונה בלבד.
הוא הועלה בדרגה ללוטננט שני ובהמשך ללוטננט בשנת 1854, קפטן דרגה ראשונה ב-1858 וקפטן צי מלחמתי ב-1859. לואיש נשא את הפיקוד הימי הראשון שלו בספטמבר 1857, ונשלח לפקד על שייט אונייה מסביב לחופי פורטוגל ומצר גיברלטר.
בהמשך הוביל את בני הזוג אל הממלכה המאוחדת.
בהמשך נשלח לעמוד בראש משלחת דיפלומטית בטנג'יר; ובשנת 1860, נשלח אל אנגולה הפורטוגזית; הוא נסע שוב לאיי מדיירה בהוראת אליזבת (סיסי), נסיכת בוואריה וקיסרית אוסטריה; והוא הביא את לאופולד, נסיך הוהנצולרן לנישואיו לאינפנטה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, גם היא אחות של לואיש, ולאחר מכן העביר פעם נוספת את החתן והכלה.
הנסיך לואיש ירש את הכתר הפורטוגזי והיה למלך פורטוגל בנובמבר 1861, עת ירש את אחיו פדרו החמישי מכיוון שלא הותיר אחריו צאצאים.
לואיש הוכתר כמלך ב-22 בדצמבר אותה שנה.
ב-27 בספטמבר בשנה שלאחר מכן התחתן עם מריה פיה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה לבית סבויה.
לואיש היה איש תרבותי בעל השכלה מוקפדת, כמו כל אחיו ולפי מסורת חינוך האצולה הפורטוגזית.
הוא נודע בתור צייר, פסנתרן ונגן צ'לו.
לואיש ידע לדבר באופן שותף מספר רב של שפות אירופאיות בנוסף לפורטוגזית ונהג לתרגם יצירות של ויליאם שייקספיר מאנגלית לפורטוגזית.
בשנת 1867 בהתאם לצו שפורסם הוקמה משטרת ביטחון הציבור.
בשנת 1869 הודחה איזבלה השנייה, מלכת ספרד מכסאה והכתר הספרדי הוצע עבור לואיש.
במקרה והיה מסכים להצעת הכתר, לא הורשה לואיש לייצר אוניה פרסונלית בין ספרד ופורטוגל.
לואיש הקפיד להבהיר את התנגדותו לירושת הכתר הספרדי הן בפני מועצת השרים, בראשות הדוכס מלולה, והן בפני העם הפורטוגזי.
מצב פוליטי שכזה היה דורש שלטון עוצרות בפורטוגל או ניסיון להחיות מחדש את האיחוד האיברי, הפעם בהנהגתה של פורטוגל ולא ספרד.
לאחר סירובו של לואיש, כס המלוכה הספרדי נמסר לאמדאו הראשון, מלך ספרד החדש מבית סבויה האיטלקי.
בתקופת שלטונו של לואיש, כתוצאה מיצירת מס הצריכה הכללי; מס חדש שהתקבל בזעם והתמרמרות מצד האוכלוסייה הכללית, פרצו מהומות ז'נרינהא בסוף 1867. נוסף על כך, ב-19 במאי 1870, פרץ מרד צבאי, אשר הופנה נגד ראש הממשלה, מרשל ז'ואאו קרלוס דה סלדנהא אוליביירה אה דאון.
למרד ב-19 במאי הגיב המלך ב-29 באוגוסט, כאשר פיטר את ראש הממשלה סלדנהא.
בספטמבר 1871 מינה לואיש לראשות הממשלה את פונטס פריירה דה מלו (Fontes Pereira de Melo), שארגן הסדר מס מחודש, שנשאר עד 1877. הדוכס מאבילה המשיך את דה מלו בראשות הממשלה.
דה מלו לא יכול היה להחזיק מעמד זמן רב מכיוון שחסר לו רוב בפרלמנט.
לאחר העימות הפרלמנטרי שפרץ בשנת 1878, נקרא פונטס שוב להקים פעם נוספת ממשלה חדשה.
כתוצאה מכך, גורמים מטעמה של המפלגה הפרוגרסיבית תקפו את המלך והאשימו אותו בכך שהוא מגבה באופן שערורייתי את מפלגת ההתחדשות של דה מלו.
משבר פוליטי זה היווה תמריץ להתפתחות התנועות הרפובליקניות בפורטוגל.
בשנת 1879 קרא המלך לואיש להנהגה הפרוגרסיבית להקים ממשלה חדשה.
עם מזג רגוע ופייסני בבחינה פוליטית, המלך לואיש פיתח וקידם מוניטין של מודל עבור מונרכיה חוקתית, בהיותו ריבון עם כבוד קפדני לחירויות הציבור.
בתקופת שלטונו, החלו התשתיות על חידוש נמלי ליסבון ולייקואס (Leixões), הרחבת רשת הכבישים ומסילות הברזל, בניית ארמון הגביש בפורטו, ביטול עונש המוות על פשעים אזרחיים, ביטול השימוש בעבדות בתוך המושבות הקולוניאליות של פורטוגל, ופרסום הקוד האזרחי הראשון בתולדות המדינה.
בשנת 1884 התקיימה ועידת ברלין, וכתוצאה מכך נוצרה המפה הוורודה, שהגדירה את חלוקת אפריקה בין המעצמות הקולוניאליות הגדולות: הקיסרות הגרמנית, ממלכת בלגיה, הרפובליקה הצרפתית השלישית, האימפריה הבריטית וממלכת פורטוגל.
בתום שלטונו, המפלגה הרפובליקנית כבר הציגה את עצמה ככוח פוליטי מובנה לחלוטין אשר פעל לאיים על מעמדה של המלוכה.
לואיש היה בעיקרו איש מדעים, בעל תשוקה לאוקיינוגרפיה.
הוא השקיע חלק גדול מהונו במימון פרויקטים מדעיים ותכנון משלחות מחקר אוקיינוגרפים, שנסעו ברחבי האוקיינוסים בחיפוש אחר דגימות חקר.
כמו כן נהנה המלך לואיש מעיסוק אישי בצילום.
לואיס הלך בעקבות אמו - המלכה מריה השנייה, והורה לבנות ולהקים אגודות תרבותיות.
ב-1 ביוני 1871 שהה לואיש בסקסאל (עיירה שנוסדה בהוראת אמו ויועדה להיות מרכז תרבותי), כדי לחזות ביסודה של החברה הפילהרמונית של איחוד סקסאל (Sociedade Filarmónica União Seixalense).
הוא מת, לאחר סבל ממושך מחולי, במצודת קשקאיש, ב-19 באוקטובר 1889, ימים ספורים בלבד לקראת יום הולדתו ה-51. יורשו היה בנו הבכור, קרלוש, מלך פורטוגל.
קברו של לואיש ממוקם בפנתאון המלכותי של שושלת ברגנזה, במנזר סאו ויסנטה דה פורה, בליסבון.
בשנת 1862 התחתן לואיש עם מריה פיה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואדלהייד מאוסטריה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
לפניו:פדרו החמישי אחריו: קרלוש הראשון
לואיסנה לורליי לופילטו (בספרדית: Luisana Loreley Lopilato, נולדה ב-18 במאי 1987) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת ארגנטינאית.
לופילטו מוכרת בעיקר בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה, "קטנטנות", "המורדים" ו"אלמה פיראטה".
לאחר תום הסדרה "קטנטנות", המשיכה לופילטו לעבוד עם כריס מורנה, בשחקה בטלנובלה "המורדים" (Rebelde way).
הטלנובלה זכתה להצלחה בכל דרום אמריקה ובישראל, ושודרה בין השנים 2003-2002, ובארץ עד שנת 2004. לופילטו כיכבה באחד מארבעת התפקידים הראשיים, כשלצידה כיכבו גם השחקנים פליפה קולומבו, קמילה בורדונובה ובנחמין רוחאס.
בטלנובלה זו גילמה לואיסנה את מיה קולוצ'י, הנערה המקובלת והיפה ביותר בבית הספר, ובתו של בעלים של חברת בגדים עשיר.
הטלנובלה שודרה במשך שתי עונות, ובסיום הסדרה יצא לאקרנים סרט קולנוע המבוסס על הסדרה.
הסרט כונה "המורדים: המסע אל החלום" ("caminos 4"), והוא יצא בשנת 2004. בסרט זה הופכת דמותה של לופילטו, מיה - לאם, ולאחר מכן מתה כתוצאה ממחלה.
בתה תהיה זמרת מפורסמת בעתיד, בעלה - במאי, וחבריה - מפיק וזמרת גם כן.
באותה שנה לקחה חלק בטלנובלה "גמלאים" וגילמה את דמותה של קטי לצד אגוסטינה צ'רי ולוסיאנו פריירה.
במסגרת ההצלחה של הסדרה "המורדים" בארץ, הגיעה לופילטו ויתר כוכבי הסדרה להופעות בישראל.
השחקנים הגיעו ב-2003 וב-2004, כאשר לופילטו גם הגיעה לבדה ב-2003, כדי לקדם את המופע שהתקיים בחג הפסח שלאחר מכן.
לופילטו המשיכה לשחק בסדרה קומית יומית שהופקה על ידי חברת "פול-קה" בשנת 2005, שם שיחקה לצד השחקן דאדי בריברה.
הסדרה נקראה "הסודות של אבא" ("Los secretos de papa"), והיא גילמה בה דמות בשם קמילה, המחפשת אחר אביה.
לאחר מכן שיחקה בגרסה הארגנטינאית לתוכנית "נשואים פלוס" ("Casados con hijos"), ששודרה בארצות הברית בשנות ה-90. דמותה של לופילטו נקראת פאולה, והיא מקבילה לקלי בגרסה האמריקאית.
לסדרה צולמו שתי עונות ששודרו עד סוף שנת 2006. במקביל, שיחקה לופילטו בסדרה "אלמה פיראטה" ("Alma pirata") מבית היוצר של כריס מורנה, שם שיחקה לצד בנחמין רוחאס.
הסדרה שודרה ממרץ 2006 ועד דצמבר של אותה השנה.
ב-2007 הצטלמה לטלנובלה "האלוף" ("El capo"), בכיכובם של ג'יאנלה ניירה ומיגל אנחל רודריגז.
מפיקי הסדרה הם אותם מפיקים שהפיקו בעבר את "מונטה כריסטו".
ב-2008 נבחרה לגלם את הדמות הראשית, קנדלה, בסדרה שגם נושאת את שמה של דמותה, ולוהקה לתפקיד סינדרלה, בהפקה מיוחדת לתיאטרון, לצד רודריגו דיאז.
בסמוך לסיום שנה זו גילמה את דמותה של נינה לקז'ה בטלנובלה הארגנטינאית "Atracción x4".
יחד איתה שיחקו גם השחקנית קמילה בורדונובה ואחיה של לופילטו.
במהלך הסדרה, מתאהבת נינה בפרנסיסקו בלי לדעת שהוא מאורס לחברתה, דריו.
ב-2009 שיחקה לופילטו בסרט "אבא ליום אחד" עם ניקולס קברה, ובמחזה "Arlequin".
סמוך לשנה זו דיבבה לופילטו את הציפור "Feifi" בסרט "Plumíferos".
בשנת 2010 השתתפה בקליפ "I haven't Met You Yet" של הזמר ובן זוגה מייקל בובלה, ושיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "מישהו שאוהב אותי".
מלבד היותה שחקנית, עובדת לופילטו גם כדוגמנית.
היא מובילה במשך ארבע עונות את הקמפיין של חברת "47 סטריט" הארגנטינאית.
בנוסף, היא מובילה במשך ארבע שנים את קמפיין בגדי הים והפיג'מות של "פרומס", ומשמשת כדוגמנית הבית של המגזין "Gente".
במהלך שהותה בישראל השתתפה בקמפיין בגדי ים של המותג "גוטקס", ובקמפיין לפרסומת של המותג "כיף".
ב-2012 שיחקה לופילטו בטלנובלה "הזאב", בכיכובם של גונסלו הרדיה וונסה גונזלס, בה גילמה את הדמות הרעה של הטלנובלה.
באותה שנה כיכבה בסרט "הבובה", וגילמה בו בחורה אנורקסית.
ב-2014 שיחקה בסרט ארגנטינאי בשם "Las insoladas", בדמותה של ללה.
בשנת 2018 כיכבה בסרט המתח "הנערה הנעדרת" והופיעה גם בסרט הפריקוול שלו "תחושת בטן" משנת 2020.
בשנת 2020 שיחקה בסרט האמריקאי "Fair Market Value"; זהו תפקיד המשחק הראשון של לופילטו בו היא דוברת אנגלית, לו היא הצטלמה עוד ב-2016 ושוחרר רק ארבע שנים לאחר מכן.
בשנת 2022 כיכבה בקומדיה הרומנטית "אפליקציית הנישואים" אשר עלתה לשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-7 בדצמבר 2022. באותה שנה שבה לגלם את דמותה של השוטרת פיפה בסרט "פיפה"; הסרט השלישי בסדרה לאחר "הנערה הנעדרת" ו"תחושת בטן".
בשנת 2025 כיכב בקומדיה הרומנטית "Mensaje en una botella" לצדם של בנחמין אמדאו ובנחמין ויקוניה.
בשנים 2002 עד 2004 הייתה בזוגיות עם פליפה קולומבו אשר שיחק לצידה ב"המורדים".
בשנים 2004 עד 2006 הייתה בזוגיות עם השחקן מריאנו מרטינס והשניים אפילו הספיקו להתארס אך נפרדו.
בשנים 2007 עד 2008 הייתה בזוגיות עם שחקן הטניס לשעבר חואן מונקו.
ב-2009 התארסה לזמר הקנדי מייקל בובלה, שהקדיש לה שיר וקליפ בו הופיעה: "I Haven't Met You Yet".
השניים נישאו ב-31 במרץ 2011. לזוג שני בנים ושתי בנות
בשנת 2023 לופילטו התאזרחה כאזרחית קנדית.
מתגוררת עם בעלה וילדיה בברנבי שבקנדה.
לוּאִיש פִילִיפֵה מַאדֵיירַה קַאֵירוּ פִיגוּ (בפורטוגזית: Luís Filipe Madeira Caeiro Figo; נולד ב־4 בנובמבר 1972 בליסבון, פורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בתפקיד קיצוני ימני.
פיגו הוא שיאן ההופעות לשעבר של נבחרת פורטוגל עם 127 הופעות רשמיות.
פיגו הצטרף בגיל שמונה לספורטינג ליסבון, והפך עד מהרה למוביל דור הזהב של פורטוגל, לצד פאולטה ורוי קושטה, עמם זכה באליפות אירופה לנוער ב-1989 ובגביע העולמי לצעירים ב-1991. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך בגיל 17.
בגיל 23 עבר לקבוצת ברצלונה שם שיחק עד שנת 2000, אז עבר במפתיע לריאל מדריד, מעבר אשר גרם לאיבה כלפיו משום היריבות השוררת בין הקבוצות.
החוזה עליו חתם בריאל מדריד היה חסר תקדים והיווה פריצת דרך בתחום חוזי הכדורגל, משום שהיה הראשון שנכללו בו סעיפים שיכניסו לקבוצה כסף מחוזי פרסום של השחקן עם חברות אחרות ללא קשר לקבוצה.
על חוזה כזה הוחתם מאוחר יותר גם דייוויד בקהאם, אף הוא שחקן ריאל מדריד לשעבר.
בתחילת עונת הכדורגל 2005/06 עבר פיגו לקבוצת אינטר מילאנו האיטלקית.
במונדיאל 2006 פיגו שותף ב-7 משחקים, בהם בישל שלושה שערים.
הוא הוביל כקפטן את נבחרת פורטוגל למקום הרביעי המכובד, ובתום הטורניר הודיע על פרישה מנבחרתו יחד עם עמיתו, פאולטה.
בסוף עונת , לאחר זכייתה של אינטר באליפות איטליה, ב-31 במאי 2009, הודיע פיגו על פרישה ממשחק פעיל.
כיום פיגו הוא שגריר אינטר בכנסים מסוימים ובהגרלות לגביעים.
לואיש ואז דה קמואש (בפורטוגזית: Luís Vaz de Camões; 1524, ליסבון (או בקוימברה או באלנקר) – 10 ביוני 1580, ליסבון) היה משורר פורטוגזי הנחשב על ידי רבים לגדול המשוררים בשפה הפורטוגזית ובין גדולי המשוררים בהיסטוריה האנושית.
גאוניותו ושליטתו בחריזה זיכוהו במעמד שקול לזה של הומרוס, ורגיליוס, דנטה, סרבנטס או שייקספיר.
הוא חיבר מספר רב של פואמות בפורטוגזית ובספרדית ודרמות ליריות, אך יותר מכל נודע בזכות יצירתו האפית הלוזיאדות (Os Lusíadas), כלומר שירי בני לוזוס, הלוזיטאנים או הפורטוגזים.
חיבורו הפילוסופי "הפארנאסוס של לואיש ואז" אבד לאנושות, כשנגנב ממנו, יחד עם חלק מ"הלוזיטאנים", בעת ששהה באי מוזמביק.
קמואש נולד בליסבון (או בקוימברה או באלנקר) בסביבות 1524–1525 כבן למשפחה ממוצא גאליסי, שעברה להתגורר בפורטוגל.
תחילה קבעה המשפחה את ביתה בצפון הממלכה, בשאבש, ובהמשך העתיקה את מעונה לקוימברה ולליסבון.
שם אביו היה סימָאוֹ וָאז דה קמוֹאֶש ואימו הייתה אנה דֶה סָא אֶה מָסֶדוֹ.
מצד אביו, סב סבו של קמואש היה הטרובדור הגאליסי ואסקו דה פירש דה קמואש, ומצד אימו הוא היה קרוב משפחה של מגלה הארצות הנודע ואסקו דה גאמה, האירופי הראשון שהפליג להודו דרך כף התקווה הטובה.
בשנים 1542–1545 הוא חי בליסבון, ונטש את לימודיו לטובת התערות בסביבת חצר המלך ז'ואו השלישי, ושם הוא זכה לאהדה כמשורר, וגם נודע ביהירותו.
הוא חי זמן מה בעיר קוימברה, וייתכן שהתגורר במתחם מנזר סנטה קרוז, שם שימש דודו בֶנְטו דה קמואש ככומר.
אין כיום בידינו תיעוד לגבי הזמן בו שהה המשורר בקוימברה.
על כל פנים, כתיבתו המעודנת מעידה על כך שככל הנראה קנה את השכלתו באוניברסיטת קוימברה, המוסד האוניברסיטאי היחיד בפורטוגל באותה עת.
שם נקשר לבני ביתו של הדוכס של ליניארס (Linhares), פרנסיסקו דה נורוניה, ואפשר כי שימש כחונך של בנו אנטוניו.
ב-1549 גויס קמואש לצבא ונשלח לפייטוריה הפורטוגזית בסאוטה בה שהה עד 1551. באותה תקופה נחשבה יציאה לסאוטה כחלק מההווי הצבאי המקובל בקרב צעירים, אותו ביטא קמואש בשירו הלירי "Aquela que de amor descomedido" (בתרגום חופשי: "זו אשר אהבתה הכזיבה" או "זו אשר נאהבה עד בלי די").
קמואש איבד בקרב, מפגיעת חץ, את אחת מעיניו, כאשר כיתרו המורים את סאוטה, והוא ביטא זאת כ"חרונו הנדיר של מארס" ("fúria rara de Marte").
אף על פי כן, שימר קמואש את כשירותו ומוכנותו כחייל.
עם חזרתו לליסבון, שב במהרה לחיי הבוהמה.
יוחסו לו פרשיות אהבים שונות, עם עלמות החצר, ואף עם אחותו של המלך ז'ואו ה-3. משהוטל עליו אות קלון, נאלץ לעזוב את ליסבון ולעבור לעיירה קונסטנסיה שבמחוז סנטרם.
אין כל ראיה מתועדת בעניין זה.
ב-1552, ביום חג הקורפוס כריסטי, הכה קמואש, בעודו בגילופין, פלוני בשם גונסלו בורז'ס.
הוא נכלא, ויצא לחופשי הודות לכתב מחילה מלכותי, שהונפק ב-7 במרץ 1553, ועלה על אחת מאניות הארמדה של פרנאו אלוורז קברל, שהפליגה להודו ב-24 במרץ 1553.
עם הגעתו לגואה, הצטרף קמואש למסע עונשין שארגן המשנה למלך פורטוגל בהודו, אפונסו דה נורוניה, כדי לתקוף את מלך צֶ'מְבֶה, הידוע כ"מלך הפלפל".
למסע זה התייחס קמואש בשיר הלירי "O Poeta Simónides falando" (המשורר סימונידש, בעודו מדבר).
עם חזרתו לגואה, כתב קמואש חלק ניכר מיצירתו האפית.
הוא ראה בעיר "אם חורגת לכל הגברים יישרי הדרך".
שם למד את מנהגי הנוצרים וההינדים המקומיים, ואת הגאוגרפיה וההיסטוריה האזורית.
הוא לקח חלק בעוד מסעות ימיים, הקשורים בפעילות צבאית של הפורטוגזים בזירות המזרח הרחוק.
בחודשים פברואר-נובמבר 1554 הוא יצא להפלגה למפרץ הפרסי, במסגרת הארמדה של פרננדו דה מנזז, בה לקחו חלק יותר מ-1000 חיילים ומלחים ו-30 ספינות, ואת מרירותו באותה עת הוא הביע בשירו "Junto de um seco, fero e estéril monte" ("למרגלות גבעה שחונה, עקרה ומעוררת יראה").
עם חזרת הארמדה להודו הוא התמנה בידי המושל פרנסיסקו בָרֶטו, לו הקדיש מאוחר יותר את השיר "Auto do Filodemo", כ"נציב לענייני נפטרים בסביבותיה של סין" ("provedor-mor dos defuntos nas partes da China").
שם הוא חי במערה, בה כתב חלק נכבד של "הלוזיאדות".
באומץ לב הוא מנע את אובדן כתב היד של "הלוזיאדות", שכבר היה בשלבי כתיבה מתקדמים (cf.
Lus., X, 128), כאשר ספינה בה הפליג עלתה על שרטון בדלטת נהר המקונג.
באסון הוא איבד את בת זוגו הסינית, שכונתה בפיו דינמני (Dinamene), לה הקדיש סדרת שירים.
ייתכן כי טורי החריזה "Sôbolos rios" (בפורטוגזית ארכאית: "על פני נהרות") נכתבו בהשראת חוויה זו.
באוגוסט 1560 הוא חזר לגואה, ובשיר ארוך, כתוב באוקטבות, הוא ביקש את חסותו של המשנה-למלך, דום קונשטנטינו דה ברגנסה.
לאחר שנכלא בעוון צבירת חובות, הוא פנה בחרוזי תחנונים כלפי המשנה-למלך החדש, דום פרנסישקו קואוטיניו, הדוכס של רדונדו, בבקשה לשחררו.
ב-1568 הוא הפליג לאי מוזמביק, ושם, בחלוף שנתיים, פגש אותו דיוגו קואוטו, אשר דיווח על כך בכתביו.
בכתבים אלה, מוסיף ומפרט קואוטו כי המשורר "היה כה עני עד כי חי על חשבון חבריו" (נכתב בדקאדה השמינית של אסיה, בכתבי קואוטו).
שם עמל קמואש על הגהת "הלוזיטאנים" וגם חיבר את יצירתו "חיבור פרי עטו של לואיש דה קמואש, כולל שירה, דיון על פילוסופיה ומדעים אחרים", שנגנבה מאוחר יותר, בעודו שוהה במוזמביק.
דיוגו דה קואוטו מימן את מסע ההמשך של קמואש בחזרה לליסבון, אליה הוא הגיע ב-1570. ב-1578, הוא חזה ביציאתו של הצבא הפורטוגזי לצפון אפריקה, שם נערך קרב אל-קסר אל-כביר שהמיט אסון על האימפריה הפורטוגזית.
הוא מת ב-10 ביוני 1580 בבית ברובע סנטנה שבליסבון, ונקבר בחלקה רדודה במקום בלתי ידוע באחת מכנסיות הסביבה (מאוחר יותר, נבנה עבורו קבר סמלי במנזר ז'רונימוש).
יום מותו מצוין כיום פורטוגל.
יום מותו, 10 ביוני, הוכרז כחג הלאומי של ארצו - יום פורטוגל.
לואיק רמי , הוא כדורגלן עבר צרפתי המשחק בעמדת החלוץ.
רמי נולד בריליאו-לה-פאפ שבמחוז רון להורים ממוצא מרטיניקי.
את שנות הנוער הוא התחיל בקבוצת ASPTT ליון וב-1999 עבר לאולימפיק ליון שם גם חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו בשנת 2006. בינואר 2008 הוא הושאל ללאנס לחצי עונה שבסיומה הוא שם לליון.
באותו קיץ הוא נמכר לניס תמורת 8 מיליון אירו, הסכום הגבוה ביותר בו ניס רוכשת שחקן.
ב-2010 הוא הצטרף לקבוצת מרסיי.
בעונתו הראשונה הוא הבקיע 18 שערים ב-41 משחקים, בכל המסגרות.
ובעונתו השנייה 22 ב-47 משחקים, כאשר יחד עם מתייה ולבואנה הם אחראיים על מעל 50% משערי הקבוצה.
במחזור האחרון הוא נפצע, פציעה שבעקבותיה הוא לא שותף ביורו 2012 והפסיד את אימוני טרום עונה 2012/13. בעקבות הפציעה הוא איבד את מקומו בהרכב הפותח ושיחק פחות.
בינואר 2013, מפני שהוא לא שיחק הרבה, הוא העדיף לעבור לאתגר הבא והצטרף לקווינס פארק ריינג'רס מהפרמייר ליג.
הוא הבקיע 6 שערים ב-14 משחקים אך זה לא מנע מקווינס פארק ריינג'רס לרדת ליגה.
בעקבות זאת הוא עבר לניוקאסל יונייטד בהשאלה לעונת 2013/14.
ב-31 באוגוסט 2014, הושלמה עסקת העברתו של רמי לצ'לסי.
ב-13 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה נגד סוונסי סיטי כאשר נכנס כמחליף, והבקיע את שער הבכורה בקבוצה בניצחון 2–4.
ב-30 באוגוסט 2016 הושאל רמי לקריסטל פאלאס עד לסיום העונה.
ב-1 בספטמבר 2017 חתם רמי בלאס פאלמס לשנתיים.
ב-28 בינואר 2018 הושאל רמי לחטאפה.
ב-28 באוגוסט 2020 חתם רמי בריזספור הטורקית.
בנובמבר 2007 שיחק לראשונה בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21. הוא שיחק בה במשך שנתיים בהן שותף ב-11 משחקים והבקיע 3 שערים.
במרץ 2008 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת כמחליף של תיירי הנרי.
הוא השתתף במוקדמות יורו 2012 ואף כבש 2 שערים.
נכלל בסגל נבחרת צרפת ליורו 2012 אולם בעקבות פציעה לא נסע לטורניר.
הפציעה שיבשה לו את הקריירה, ומנעה ממנו גם לשחק בנבחרת הלאומית ורק במאי 2013, שנה לאחר הפציעה, הוא שב לנבחרת למשחקי מוקדמות מונדיאל 2014. תחילה נכלל בסגל המורחב של צרפת למונדיאל 2014 אך בעקבות מספר פציעות של שחקנים בסגל הצרפתי, הוא נסע להשתתף בטורניר שנערך בברזיל.
לואיק דובייה הוא תסריטאי ומו"ל צרפתי של ספרי קומיקס ובמאי סרטי אנימציה.
כאוהב ספרים מילדותו, בשנת 1996 הקים דובייה את ההוצאה לאור "שארט" (Charrette).
ז'אן-לוק לואייה שכנע אותו לכתוב לראשונה תסריטי לספרי קומיקס.
כך בשנת 2004 הוא כתב את סדרת הקומיקס לבני נוער "המשפחה הקטנה" ("La petite famille") עם ציורים מאת מרק ליזאנו .
היא פורסמה בהוצאה לאור "קאראבה".
בשנת 2009 יחד עם המאייר ז'רום ד'אוויו, חיבר דובייה סיפור קומיקס על היחסים בין גבר שתלטן לאישה.
מאז דובייה כתב תסריטי קומיקס רבים, ועוד עיבודים ספרותיים ("לה דוס" לפי סיפור מאת דוסטויבסקי,"הדיוקן" מאת גוגול "ההתנקשות" לפי הרומן מאת יסמינה חדרה, "מצוקים" (Falaises) לפי אוליבייה אדאן) וסיפורים חושפניים ("איך התאבדתי" ("Comment je me suis fait suicider"), "מה שנשאר"(Ce qu'il en reste), "אינס", "La Boucherie", באותו הז'אנר.
הקומיקס "המחבוא" (Enfant cachée) שצויר על ידי מרק ליזאנו, דן בסיפורה של ילדה יהודייה שהוסתרה בימי השואה.
לואיק דובייה חי לאחרונה בחבל ז'ירונד.
הוא אחראי על התוכנית לעידוד היצירה בתחום הקומיקס Pôle Ressource Bande Dessinée בארמון "שאטו בריניון" שביישוב קרבון-בלאן בז'ירונד.
La Petite Famille (המשפחה הקטנה) - ציורים מאת מרק ליזנו, צבעים מאת ז'אן-ז'אק רוז'ה
באוסף אלף ""בועות" עבור בית הספר לפנאי
Le Portrait (הדיוקן) לפי הדיוקן מאת ניקולאי גוגול, ציורים מאת פרנסואה רוואר, צבעים מאת מרים, מוציא לאור - קאראבה
אוליבר טוויסט - ציורים מאת אוליבייה דלואה, צבעים מאת איזבל מרלה וז'אן-ז'אק רוז'ה, הוצאה לאור דלקור, לפי הרומן של צ'ארלס דיקנס
Le Tour du monde en 80 jours, (מסביב לעולם בשמונים יום) ,לפי ספרו של ז'ול ורן, ציורים מאת אוד סולייאק,, צבעים מאת אן-קלר ז'וברה, מוציא לאור: דלקור
Monsieur Lapin ("אדון ארנב" ), ציורים מאת בטיסטי אמסלם, הוצאה לאור Des ronds dans l'O
כרך ג, Les ballons, 2014 הכדורים
כרך ד,, 2016 La peinture הציור, תסריט בשותפותו של מיקאל רו
, ציורים: מארק לאזינו, צבעים: גרג סאלסדו.
לואיק נוטה הוא זמר בלגי, אשר סיים במקום השני בעונה השלישית של "The Voice Belgique" (המקבילה הבלגית ל-"The Voice") בשנת 2014. נוטה ייצג את בלגיה בתחרות האירוויזיון לשנת 2015, שנערכה בווינה, אוסטריה.
לואיק נוטה נבחן לתוכנית המציאות "דה וויס - בלגיה" עם השיר "Diamonds" של הזמרת ריהאנה, והגיע למקום השני בגמר של העונה השלישית.
הוא היה חלק מהקבוצה של בוורלי ג'ו סקוט.
במהלך התוכנית ביצע מספר שירים, כגון "Love Me Again" של ג'ון ניומן, "Happy" של פארל ויליאמס, "Counting Stars" של ואן ריפאבליק ועוד.
בגמר עצמו ביצע את "Diamonds" של ריהאנה.
ב-3 בנובמבר 2014, רשות השידור דוברת הצרפתית של בלגיה, RTBF, הכריזה כי נוטה יהיה הזמר שייצג את המדינה באירוויזיון 2015 בווינה.
השיר שלו, "Rhythm Inside" ("הקצב שבפנים"), הוצג לראשונה ב-10 במרץ 2015. הוא הופיע בחצי הגמר הראשון, שנערך ב-19 במאי 2015 כמופיע השלישי בחצי הגמר, והצליח להעפיל אל הגמר.
בגמר היה השלושה-עשר במספר להופיע, וסיים במקום הרביעי, עם 217 נקודות.
ב-2016 הוציא נוטה את הסינגל הראשון שלו, "Million eyes", וב-2017 את אלבום הבכורה שלו, "Selfocaracy", אשר הגיע למעמד פלטינה בבלגיה ובצרפת.
ב-29 במאי 2020 ייצא אלבומו השני, "Sillygomania".
לואיס שאוב הוא כדורגלן אוסטרי יליד גרמניה, המשחק בראפיד וינה בעמדת הקשר ההתקפי.
לשאוב 29 הופעות ושמונה שערים במדי נבחרת אוסטריה.
הוא נכלל על ידי אתר הכדורגל המוביל IBWM ברשימת "100 הכדורגלנים המרגשים בעולם" לשנת 2014.
שאוב הוא בן לאב גרמני ואם אוסטרית.
אביו, פרד שאוב היה כדורגלן בקבוצות שונות בבונדסליגה.
האב פרד נהרג בתאונת דרכים בשנת 2003 בגיל 42. באותה תאונה נפצע לואיס, שהיה בן 8 באותו זמן, אך שרד והשתקם.
אחותו של לואיס, קיארה שאוב, היא כדורגלנית גם כן.
ב-18 באוגוסט 2012, שאוב ערך את הופעת הבכורה הבוגרת שלו בראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית, בניצחון 0–3 מול שטורם גראץ במסגרת הליגה האוסטרית.
ב-4 באוגוסט 2015, שאוב כבש צמד שערים בניצחון המפתיע של קבוצתו, 3-2 מול אייאקס אמסטרדם ההולנדית, במשחק במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
שאוב שיחק בראפיד וינה במשך שש עונות, בהן היה שחקן הרכב חשוב במערך הקבוצה, וסיים עמה שלוש פעמים במקום השני בליגה, אך לא זכה באף תואר.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2018/19, סיים שאוב עם קלן במקום הראשון והעפיל עם קלן לבונדסליגה הבכירה.
את עונת 2019/20 החל שאוב בקלן, ועד למחצית העונה ערך 9 הופעות והבקיע שער אחד.
בינואר 2020 הושאל שאוב עד לתום עונת 2019/20 להמבורג מצמרת הבונדסליגה השנייה, אך לא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה, וחזר בסיום ההשאלה לפ.צ.
בעונת 2020/21 הושאל שאוב לעונה אחת ללוצרן מליגת העל השווייצרית.
בעונה זו הבקיע שאוב שמונה שערי ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום החמישי בליגה, ולזכות בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על סנט גאלן.
בעונת 2021/22 ערך שאוב 28 הופעות במדי קלן, הבקיע שער אחד וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי המפתיע בבונדסליגה.
בתום עונה זו, עבר שאוב בהעברה חופשית להאנובר 96 מהבונדסליגה הגרמנית השנייה.
שאוב שיחק שתי עונות בהאנובר, שבשתיהן היה שחקן הרכב קבוע והבקיע מספר שערים, אך לא הצליח לעלות עמה לבונדסליגה הבכירה.
בקיץ 2024 חזר שאוב למועדון בו גדל, ראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית.
שאוב שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אוסטריה.
ב-6 באוקטובר 2016 ערך שאוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-87 בתיקו 2-2 נגד נבחרת ויילס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. שאוב ואוסטריה לא הצליחו להעפיל למונדיאל 2018.
שאוב העפיל עם אוסטריה ליורו 2020, וערך בו הופעה אחת בלבד, כשנכנס בדקה ה-106 בהארכה, במשחק בו אוסטריה הפסידה 2-1 לאיטליה והודחה מהטורניר.
שאוב היה חלק מהקמפיין של אוסטריה במוקדמות מונדיאל 2022, והבקיע צמד במשחק הניצחון 4-2 על ישראל בטורניר מוקדמות זה, אך לא הצליח להעפיל עם אוסטריה למונדיאל 2022 עצמו.
לאחר טורניר מוקדמות זה, שאוב לא זומן שוב לנבחרת אוסטריה.
לואיק פרן הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם.
לאורך כל הקריירה שיחק פרן רק בסנט אטיין בה שימש גם כקפטן, עד לפרישתו.
פרין החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פ.צ פריגנאו הצרפתית.
לאחר כשנה עבר למחלקת הנוער של פ.צ צ'ארלס לה וגילנטה.
בשנת 1997 פרין עבר למחלקת הנוער של סנט אטיין שם שיחק כ-6 שנים.
בעודו בן 18 חתם פרין בקבוצה הבוגרת של המועדון לשנתיים בהן שיחק בתור מחליף.
בשנת 2005 קיבל פרין את חולצת ההרכב בקבוצה, ועם השנים הפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה.
כיום, פרין משמש בתור קפטן ונחשב לבלם מהטובים בכל הזמנים בקבוצה.
אך לצערו ב-24 ביולי 2020, במשחק הפרישה שלו בגמר הגביע הצרפתי מול פריז סן ז'רמן.
הוא קיבל כרטיס אדום ישיר כאשר פצע בצורה חמורה את קיליאן אמבפה וירד בבושת פנים מהמגרש.
המשחק נגמר 0–1 לפסז' שזכתה בגביע.
בשנת 2003 זומן פרין לנבחרת צרפת עד גיל 18 ושיחק בה פעמיים ואף כבש שער.
שנה לאחר מכן זומן לנבחרת צרפת עד גיל 21 בה רשם 4 הופעות.
בשנת 2015 זומן פרין על ידי המאמן דידייה דשאן לסגל נבחרת צרפת במשחקי הידידות נגד נבחרת אלבניה ונגד נבחרת שוודיה.
לאור פציעתו של הבלם ממאדו סאקו זומן פרין בשנית למשחקי הידידות, הפעם נגד נבחרות גרמניה ואנגליה.
פרין טרם שיחק משחק רשמי במדי הנבחרת.
לואיס "לו" ניל שטיגליץ , הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, סגן אלוף ארצות הברית (1959) ואלוף המכביות (החמישית 1957 והשישית 1961) בריצת 5000 מטר, שיאן ארצות הברית בריצת 10000 מטר ובעל מדליית ארד מאליפות ארצות הברית בריצת 3000 מטר מכשולים.
הוא שרת בצי ארצות הברית ואחר כך למד באוניברסיטת קונטיקט.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון, אוהיו ב-22 ביוני 1957 קזכה במדליית ארד בריצת 2 מייל מכשולים בתוצאה של 10.05.6 דקות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בסוף ספטמבר הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:30 דקות, לפני רמון רוזמן מבריטניה (16:15.4 דקות) וס.
מדליית כסף, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:55.2 דקות, אחרי ג'ורג' טראוב מדרום אפריקה (1:53.8 דקות) ולפני דוד ריסבורד מארצות הברית (1:55.2 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.8 דקות, אחרי ג'ורג' טראוב (4:00.5 דקות) ואייק מצא מארצות הברית (4:01.1 דקות).
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1959 זכה שטיגליץ במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14.48.8 דקות, אחרי ביל דלינג'ר (14.47.6 דקות).
בתחרות שנערכה בהלסינקי, פינלנד ב-29 ביוני אותה שנה הוא קבע בריצת 5000 מטר שיא אישי של 14.11.0 דקות.
בתחרות שנערכה בוולנאט, קליפורניה ב-23 באפריל 1960 קבע שטיגליץ בריצת 10000 מטר שיא ארצות הברית של 30:19.2 דקות.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום שביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14.47.4 דקות.
שטיגליץ הוא רופא אופתלמולוג בקונקורד, ניו המפשייר.
לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל (; 21 במרץ 1887 – 1 בפברואר 1908), היה נסיך הכתר של פורטוגל, אולם נרצח יחד עם אביו, ובעקבות כך אחיו מנואל השני עלה לשלטון.
בשנת 1889 מת סבו לואיש הראשון, מלך פורטוגל, ואביו קרלוש עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך קיבל לואיש פיליפה את התארים "נסיך הכתר של פורטוגל" ו"דוכס ברגנסה".
בשנת 1907 פעל הנסיך כעוצר המלוכה בעוד אביו נמצא מחוץ למדינה, ובאותה שנה הוא ערך ביקור רשמי מוצלח מאוד במושבות הפורטוגזית באפריקה, והיה החבר הראשון של משפחת המלוכה שאי פעם ביקר בהן.
לואיש פיליפה היה תלמידו של ז'ואקים אוגוסטו מזינהו דה אלבוקרקי, אולם כמו כל בני ברגנסה הצטיין מאוד באמנויות, אך לא בחינוכו הצבאי.
באותה תקופה הציעו ללואיש פיליפה להתחתן עם דודניתו פטרישיה, נסיכת קונוט, בתם של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, ונכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ב-1 בפברואר 1908 בעת נסיעתה של המשפחה המלכותית בכיכר מרכזית בליסבון, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך.
אביו המלך מת מיד, ואילו לואיש פיליפה נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן, ובעקבות כך אחיו מנואל עלה על כס המלוכה.
למרות שהיסטורית הנסיך אינו נחשב לאחד ממלכי פורטוגל, הרי שטכנית מרגע מותו של אביו ועד מותו שלו היה הנסיך למלך פורטוגל.
כהונה זו, שנמשכה כעשרים דקות, נחשבת לכהונה הקצרה ביותר של מונרך.
לואיש בואה מורטה פריירה (; נולד ב-4 באוגוסט 1977 בליסבון) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת הקשר השמאלי, וכיום מאמן נבחרת גינאה ביסאו.
בואה מורטה גדל במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון, ופרץ במדיה של ארסנל מהפרמייר ליג, ממנה המשיך לקריירה ארוכה בליגה האנגלית הבכירה, במדיהן של סאות'המפטון, פולהאם וווסטהאם.
בהמשך שיחק תקופה קצרה ביוון ובדרום אפריקה, לפני שסיים את הקריירה בליגה הרביעית באנגליה.
לזכותו של בואה מורטה 28 הופעות ושער בודד במדי נבחרת פורטוגל, אותה ייצג בין היתר במונדיאל 2006.
לאחר פרישתו פנה לקריירה מקצועית, תחילה במחלקות נוער, ובהמשך כסקאוט וכמאמן ראשי.
בואה מורטה נולד בליסבון להורים מסאו טומה ופרינסיפה, והצטרף לקבוצת הנוער של ספורטינג ליסבון מעיר הולדתו.
בעונת עלה בואה מורטה לקבוצה הבוגרת, ומיד הושאל ללוריניאננשה מהליגה הרביעית בפורטוגל.
בתום עונת ההשאלה, זכה בואה מורטה להיות לאחת מהחתמותיו הראשונות של ארסן ונגר בארסנל, ולקראת עונת 1997/1998 הצטרף בואה מורטה לארסנל תמורת כ-1.75 מיליון ליש"ט.
את הופעת הבכורה ערך בואה מורטה ב-23 באוגוסט 1997, כשהחליף את מארק אוברמארס שלוש דקות לסיום ניצחון החוץ 1–3 על סאות'המפטון.
כחודשיים אחר כך כבש את שעריו היחידים לאותה העונה, כשהשלים צמד לרשתה של בירמינגהאם סיטי בניצחון 1–4 בגביע הפוטבול ליג.
בעונת הבכורה שלו רשם בואה מורטה 15 הופעות ליגה, רובן כמחליף, וארבע הופעות נוספות בגביע ה-FA, כאשר ארסנל השלימה זכייה בדאבל לאותה העונה.
בואה מורטה לא שותף בניצחון על ניוקאסל יונייטד בגמר הגביע.
עם פתיחת עונת 1998/1999 זכה בואה מורטה בתואר שלישי עם ארסנל, כשעלה כמחליף בניצחון 0–3 על מנצ'סטר יונייטד במגן הצדקה.
על אף ההתחלה המבטיחה, בואה מורטה לא הצליח לתפוס מקום של קבע בהרכב ארסנל.
את שערו הראשון באותה העונה כבש בניצחון 1–3 על פנאתינאיקוס במסגרת שלב הבתים בליגת האלופות.
בואה מורטה פתח עם ארסנל את עונת 1999/2000 עם זכייה נוספת במגן הצדקה, שוב כמחליף בניצחון 1–2 על מנצ'סטר יונייטד.
באוגוסט 1999, לאחר שתי הופעות ליגה כמחליף ומשלא הצליח להתברג להרכב באופן קבוע, עזב בואה מורטה את ארסנל וחתם במועדון של סאות'המפטון תמורת כ-500 אלף ליש"ט.
כבר בהופעתו השנייה במדי סאות'המפטון, הורחק בואה מורטה בכרטיס אדום ישיר לאחר שנגע בידו על קו השער, בהפסד 2–3 למידלסברו.
פול גאסקוין כבש את הפנדל שנשרק לחובתו של בואה מורטה.
בחצי העונה הראשונה הצליח בואה מורטה להשתלב בסגל של הקבוצה, עם 11 הופעות, רובן כמחליף, ושער בכורה בפרמייר ליג.
הגעתו של המאמן גלן הודל לקבוצה בחודש ינואר 2000 פגע משמעותית במעמדו של בואה מורטה בקבוצה.
הוא נעלם כמעט לחלוטין מהרוטציה של המאמן, ועד לתום העונה הוסיף שלוש הופעות ליגה בלבד.
עונה לאחר מכן הושאל בואה מורטה לפולהאם מליגת המשנה.
בואה מורטה קבע שיא קריירה אישי, ובפעם היחידה בקריירה כבש כמות דו-ספרתית של שערי ליגה.
הוא היה לשחקן הרכב קבוע, ותרם 18 שערים ב-39 הופעות ליגה להעפלתה של פולהאם בחזרה לפרמייר ליג מהמקום הראשון בטבלה.
היכולת הגבוהה שהפגין בואה מורטה בעונת ההשאלה, הביאה לרכישתו של השחקן על ידי פולהאם לקראת עונת 2001/2002, תמורת סכום של כ-1.7 מיליון ליש"ט ששולמו לארסנל כחלק מהסכם העברתו של בואה מורטה לסאות'המפטון.
זאת, על אף התעקשותה של סאות'המפטון להשיבו לסגל בתום עונת ההשאלה.
עם זאת, בשתי עונותיו הראשונות במדי פולהאם בפרמייר ליג, התקשה בואה מורטה לשחזר את היכולת וכבש בסך הכול שלושה שערי ליגה ב-52 הופעות.
הגעתו של המאמן הוולשי כריס קולמן לקבוצה בעונת 2003/2004 השפיעה לטובה על בואה מורטה, ששב להיות שחקן מרכזי יותר בחלק ההתקפי של הקבוצה, עם תשעה שערי ליגה ב-33 הופעות ויכולת גבוהה.
בתום עונת 2004/2005, אשר גם במהלכה הפגין יכולת טובה עם שמונה שערי ליגה, התמנה לתפקיד קפטן הקבוצה במקומו של לי קלארק, שעבר לניוקאסל יונייטד, אשר התעניינה באותו הקיץ גם בהחתמת בואה מורטה עצמו.
רגע השיא של בואה מורטה בעונתו הראשונה כקפטן היה שער הניצחון בדרבי המערב-לונדוני מול צ'לסי ב-16 במרץ 2006, שהסתיים בניצחון 0–1 לפולהאם.
בינואר 2007, ולאחר שש וחצי עונות, סיים בואה מורטה את דרכו בפולהאם, לאחר שהיה לאחד מחביבי הקהל, שימש עונה וחצי כקפטן המועדון, וכבש 26 שערי ליגה ב-166 הופעות.
בואה מורטה חתם בקבוצת וסטהאם יונייטד תמורת כ-5 מיליון ליש"ט.
ב-6 בינואר, בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בישל בואה מורטה פעמיים בניצחון 0–3 על ברייטון במסגרת הגביע האנגלי.
את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה ערך שבוע בדיוק לאחר מכן, דווקא מול קבוצתו לשעבר.
הוא עלה בהרכב במשחק שהסתיים בשוויון 3-3 (צמד ליוסי בניון עבור וסטהאם).
עד לתום העונה ערך 14 הופעות ליגה במדיה של וסטהאם, בהן כבש שער אחד.
בשתי העונות הבאות היה לשחקן משמעותי ברוטציה, עם 27 הופעות ליגה בכל עונה, אך לא הצליח לכבוש שערי ליגה כלל בשתי עונות אלו.
ב-29 ביולי 2009, במהלך ההכנות לעונת 2009/2010, ספג בואה מורטה פציעה קשה שהשביתה אותו כמעט לכל העונה.
היה זה במהלך טורניר ברקליס אסיה בבייג'ינג, במשחקה של קבוצתו מול טוטנהאם הוטספר.
פקקי הנעליים של בואה מורטה ננעצו בדשא, וכתוצאה מכך סובב בואה מורטה את הברך וסבל מקרע ברצועות.
הוא שב למגרשים כתשעה חודשים לאחר מכן, במשחק במסגרת ליגת המילואים, והספיק לערוך הופעת ליגה אחת בלבד באותה העונה - בה גם כבש את שערה היחיד של קבוצתו בשוויון 1-1 מול מנצ'סטר סיטי ב-9 במאי 2010. היה זה שערו הראשון במדי הקבוצה לאחר יותר משלוש שנים.
על אף שהחמיץ את רובה המוחלט של העונה זכה בואה מורטה, שחוזהו עמד לפוג באותו הקיץ, להצעת חוזה חדשה מבעלי הקבוצה.
בואה מורטה חידש את חוזהו לשנתיים נוספות, והצהיר כי הוא מצפה לעבודה המשותפת עם מאמנה החדש של וסטהאם, אברהם גרנט.
בפועל, המציאות לא האירה פנים לקבוצה.
בואה מורטה ערך 22 הופעות ליגה באותה העונה, שבסיומה נשרה וסטהאם לליגת המשנה מהמקום האחרון בטבלה.
עם תום העונה בוטל חוזהו של בואה מורטה בהסכמה הדדית, והוא סיים את דרכו במדי וסטהאם לאחר ארבע וחצי עונות.
לזכותו שני שערי ליגה ב-91 הופעות במדי הקבוצה.
באוגוסט 2011, ולראשונה מאז 1997, עזב בואה מורטה את אנגליה והצטרף ללאריסה מליגת המשנה ביוון, שם התאחד עם מאמנו לשעבר בפולהאם, כריס קולמן.
בינואר 2012, חצי שנה בלבד לאחר שהצטרף לקבוצה וכשלזכותו שבע הופעות ליגה בלבד, שוחרר בואה מורטה מהקבוצה עקב קשיים כלכליים אליהם נקלע המועדון.
ב-24 בינואר 2012, זמן קצר לאחר שעזב את לאריסה, עבר בואה מורטה לדרום אפריקה וחתם במדי אורלנדו פירטס.
על אף שהקבוצה הפגינה יכולת טובה ואף זכתה באליפות בתום העונה, בואה מורטה התקשה להשתלב במועדון, ערך שלוש הופעות בלבד, מתוכן שתיים בהרכב, לפני שעזב את הקבוצה ב-14 במאי 2012, עוד לפני תום העונה.
לאחר שניסה את מזלו כנבחן בשורותיה של פורטסמות' מהליגה השלישית באנגליה, חתם בואה מורטה בצ'סטרפילד מהפוטבול ליג השנייה, שהיא הליגה הרביעית באנגליה.
הוא הצטרף למועדון ב-10 באוקטובר 2012 בחוזה לחצי עונה, והצהיר כי הדבר החשוב מבחינתו באותו הזמן הוא לשחק כדורגל.
חברו לקבוצה לשעבר בתקופתו בפולהאם, מארק קרוסלי, היה באותו הזמן מאמנה של צ'סטרפילד.
בואה מורטה ערך 12 הופעות ליגה בחצי העונה שלו בקבוצה, אך חוזהו לא חודש ובינואר 2013 שוחרר מהמועדון.
הייתה זו קבוצתו האחרונה בקריירה, ולאחריה פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
בעקבות יכולתו הגבוהה בעונת הבכורה בפולהאם, זומן בואה מורטה לסגל נבחרת פורטוגל על ידי המאמן אנטוניו אוליביירה.
ב-25 באפריל 2001 ערך בואה מורטה את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול .
הוא עלה כמחליף בדקה ה-36, והוחלף בעצמו בדקה ה-87. פורטוגל הובסה בסיום בתוצאה 0–4. ב-14 בנובמבר, שבעה חודשים לאחר מכן, כבש בואה מורטה את שערו הראשון והיחיד במדי הנבחרת, במשחק הידידות מול .
בואה מורטה, שעלה כמחליף בשלהי המחצית הראשונה, כבש את שערה הרביעי של נבחרתו בדקה ה-51. זמן קצר לאחר מכן, במצב של 1–5 לפורטוגל, הופסק המשחק לאחר שאנגולה נותרה בשישה שחקנים, בעקבות הרחקתם של ארבעה שחקנים בכרטיסים אדומים, ושחקן נוסף שנפצע כאשר לנבחרתו לא נותרו חילופים.
לאחר הופעה זו, ובעקבות הירידה ביכולתו במדי פולהאם, נעדר בואה מורטה מהסגל למשך כשנתיים, תוך שהוא מחמיץ את הזימון למונדיאל 2002. על אף שחזר לסגל הנבחרת, לא הצליח בואה מורטה לתפוס מקום של קבע בהרכב.
מרב הופעותיו היו כמחליף, והוא החמיץ גם את הזימון לטורניר יורו 2004 הביתי, בו הגיעה פורטוגל עד למשחק הגמר.
באותו הקיץ זומן לסגל הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת אתונה 2004. על אף הסגל הבכיר, שכלל בין היתר את כריסטיאנו רונאלדו, ז'וזה בוסינגווה, ריקרדו קושטה, ראול מיירלש ופרננדו מיירה, כשלה פורטוגל עם הפסדים לעיראק ולקוסטה ריקה, וניצחון בודד על מרוקו.
בואה מורטה פתח בהרכב במשחק הראשון בו נוצחה פורטוגל 2–4 על ידי עיראק, ולא שב לשחק עוד בטורניר.
לאחר שרשם ארבע הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, זכה בואה מורטה לקבל זימון לטורניר גדול, כאשר נכלל בסגל של לואיס פליפה סקולארי למונדיאל 2006 בגרמניה.
פורטוגל הבטיחה את העפלתה משלב הבתים לאחר שניצחה את צמד משחקי הפתיחה שלה.
במשחק השלישי, בו גברה 1–2 על , עלה בואה מורטה להופעתו היחידה בטורניר, כאשר החליף את הקפטן לואיש פיגו בדקה ה-80 של ההתמודדות.
פורטוגל המשיכה עד לחצי הגמר, תוך שהיא מדיחה את ואת , לפני שהפסידה ל בחצי הגמר ולמארחת במשחק על המקום השלישי.