tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלבד זאת, קרבתה לכביש המהיר פיתחה בה תעשיית שירותי רכב.
כנסיית סן-פייר מן המאה ה-12 היא כנסייה קתולית אשר שופצה לראשונה במאה ה-16, ולאחר הנזק שהוסב לה במלחמת העולם הראשונה, שופצה בסגנון האר דקו, למעט בית המקהלה אשר בנוי בסגנון גותי לוהב ונשמר מהרס.
כנסייה עתיקה נוספת בעיירה היא כנסיית סן-ז'יל מן המאה ה-15, אשר נבנתה על שרידי כנסייה מן המאה ה-13 שעלתה באש בשנת 1475. בזמן המהפכה הצרפתית הולאמה כנסיית סן-ז'יל ויועדה להריסה, אולם עקב התנגדות התושבים לבסוף נשארה עומדת על תלה.
חומות העיר, אשר נבנו לראשונה במאה ה-11, שופצו במאה ב-15 ושרידיהן עדיין ניכרים בעיר.
בחומות הוצבו שבעה מגדלים ונפתחו בהן שלושה שערים.
במגדל סן-לורן ניתן לראות את שרידי הקליעים שנורו במהלך המצור על רואה ב-1653.
בית העיירה, שנבנה בפיקוחו של ארתור רנייה ב-1932, לאחר שבית העירייה הקודם נהרס כליל בנסיגת הגרמנים בשנת 1917, נמצא בכיכר הנשק (place d'Armes), אשר נקראה לימים גם כיכר בית העיירה.
חלקו החיצוני מזכיר במעט את בית העיירה הקודם, אולם הסגנון המאפיין את חוצו של המבנה הוא של אדריכלות התקופה בין מלחמות העולם.
רהצ'וב (בבלארוסית: Рагачо́ў, רהצ'ואו; ברוסית: Рогачёв, רוגצ'וב; בפולנית: Rohaczów, רוהצ'וב; ביידיש: ראָגאַטשאָוו) היא עיר במחוז הומל שבמזרח בלארוס, על גדתו המערבית של נהר דניפר בהצטלבותה עם נהר דרוט.
בעיר התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
רהצ'וב נזכרת לראשונה בשנת 1142, ומסוף המאה ה-13 הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן בשליטת האיחוד הפולני-ליטאי.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, סופחה העיר לשטחי האימפריה הרוסית.
בשנת 1863 הוציאו הרוסים להורג בעיר את אחד ממובילי מרד ינואר.
בעיר נולדו בין היתר הרב יוסף רוזין והמחזאי שמואל הלקין והאמן אנטולי קפלן.
עם פרוץ מבצע ברברוסה הצליחו רבים מיהודי העיר להתפנות מזרחה, בזכות מסילת הרכבת שעברה בה, ורבים מהגברים היהודים בה גויסו לשורות הצבא האדום.
ב-3 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ביססו את השליטה בה ב-14 בחודש.
לאחר מכן, רוכזו היהודים שנותרו בעיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה.
באוקטובר 1941 הובאו לגטו שבעיר יהודים נוספים מגטאות ומיישובי הסביבה, ורכוש היהודים בעיר נשדד.
ב-1 בנובמבר 1941 רצחו שוטרים גרמנים ובלארוסים את כל יושבי הגטו, בין 1,500 ל-2,700 איש.
לאחר מכן, רצחו הגרמנים גם ילדים ממשפחות מעורבות בעיר.
רואדיז היא סדרת טלוויזיה מסוגת הדרמה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי קמרון קרואו.
העונה הראשונה, שכוללת עשרה פרקים, עלתה לשידור ב-26 ביוני 2016 ברשת השידור שואוטיים.
ב-16 בספטמבר 2016 הודעה רשת שואוטיים על ביטול הסדרה לאחר עונה אחת.
אימוג'ן פוטס בתפקיד קלי אן, אחראית תאורה במסע ההופעות.
לוק וילסון בתפקיד ביל בנסון, מנהל מסע ההופעות של להקת סטייטון האוס.
קארלה גוג'ינו בתפקיד שלי אנדרסון, מנהלת ההפקה של מסע ההופעות.
רייף ספול בתפקיד רג' וייטהד, היועץ הכלכלי של חברת ההפקה של מסע ההופעות.
קישה קאסל-יוז בתפקיד דונה מנציני, טכנאית סאונד במסע ההופעות.
פיטר קמבור בתפקיד מיילו, טכנאי בס במסע ההופעות.
קולסון בייקר ("משין גאן קלי") בתפקיד וס, אחראי ל"גיטרות, אנשים וקפה - בסדר הזה".
רון וייט בתפקיד פיל, המדריך הרוחני של הצוות.
רו אפזה הוא תרכיז פירות שאינו מכיל אלכוהול.
רכיבי התרכיז הומצאו על ידי חכים חאפז עבדול מג'יד ב-1906 בעיר גאזיאבאד במדינת אוטר פרדש, אז בהודו הבריטית, ויוצר בחברות שהוא ובניו ייסדו, "מעבדות המדארד" בפקיסטן ו"מעבדות המדארד" בהודו.
מאז 1948 החברה מייצרת את המוצר בהודו, פקיסטן כמו גם בבנגלדש.
חברות אחרות מייצרות אותו מתכון שאינו מוגן באמצעות פטנט באותן מדינות.
המתכון הספציפי של האונני של רו אפזה משלב כמה מרכיבים שהאמונה המסורתית מייחסת להם תוכנות של קרירות, כדוגמת ורד, המשמש כתרופה כנגד רוחות הלו (loo – רוחות הקיץ החמות של צפון הודו, פקיסטן ובנגלדש).
המשקה מקושר בדרך כלל לחודש הרמדאן, שבו הוא נצרך בדרך כלל במהלך האפטאר.
הוא נמכר באופן מסחרי כסירופ להוסיף טעם לשרבטים, משקאות חלב קרים, ברד וקינוחים קרים פופולריים כדוגמת הפאלודה.
אף שהשם "רו אפזה" מתורגם לעיתים כ"מרענן הנשמה", המשמעות המדויקת אינה ידועה.
נטען כי שם זה הוא המצאה של הממציא המקורי של המשקה, עם השפעות תרבותיות אפשריות.
ב-1906 ייסד חכים עבדול מג'יד, רופא שהתמחה ברפואת אונני מסורתית המבוססת על צמחים, את הקליניקה שלו בעיר העתיקה של דלהי.
שנה אחר-כך הוא יצר את הרו אפזה במוסד בלאל קואן (Lal Kuan) בעיר העתיקה של דלהי.
בעקבות חלוקת הודו ב-1947, היגר בנו הצעיר לפקיסטן והחל מפעל המדארד נפרד משני חדרים בקראצ'י.
ב-2010 פנתה חברת "מעבדות המדארד" בהודו לשפית ניטה מהטה (Nita Mehta) ליצור משקה נטול אלכוהול חדש ומתכונים לקינוחים עבור רו אפזה, משקה הקיץ שלהם, במטרה להשתמש בהם בקמפיין שיווק חדש.
הנוסחה המקורית של רו אפזה כללה:
עשבי תיבול: רגלת הגינה, עולש, צימוקים של גפן היין, נימפאה לבנה, נימפאה תכולה (Nymphaea nouchali), לוטוס (נלומבו נאכל - Nelumbo nucifera), בוראג רפואי (Borago officinalis) וכוסברה
פירות: תפוז, אתרוג, אננס, תפוח, פירות יער, תות-שדה, פטל, פטל שחור, דובדבן, ענבי קונקורד, ענבי שועל ואבטיח
ירקות: תרד, גזר, נענע ולופה
פרחים: ורד, קוורה (Pandanus odorifer), לימון ותפוז
סירופ רו אפזה מוגש כשהוא מעורבב בחלב קר וקרח, המקבילה המערבית הקרובה ביותר לכך היא משקה חלב בטעם תות.
רו אפזה משמש לעיתים קרובות כחלק מארוחת האפטאר (ארוחת הערב בסיום יום הצום בחודש הרמדאן) התרכיז יכול גם להיות מעורבב עם מים, צורת ההגשה הנפוצה בקיץ ההודי חם.
כאשר מעורבב עם מים, המשקה הסופי הוא סוג של שרבט.
סירופ רו אפזה מעורבב לעיתים קרובות בגלידת קולפי ואטריות ורמיצ'לי כדי לייצר את הגרסה ההודית של הקינוח האיראני הפופולרי פאלודה.
רהונאביס (שם מדעי: Rahonavis) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה שחי במדגסקר לפני 70 מיליון שנה בסוף הקרטיקון.
ככל הנראה הוא היה קרוב לדרומאוזאוריים וייתכן שהיה מכוסה בנוצות.
משמעות שמו היא ממלגשית ופירושו: "ציפור עננים מסוכנת".
הסיומת "avis" פירושה עוף בלטינית.
השם של המין נגזר משם הפלאונטולוג ג'ון אוסטרום.
מאובניו נמצאו ב-1998 בצפון-מערב מדגסקר, ונשלחו לאוניברסיטה של אנטננריבו.
אורכו של היצור הגיע ל-70 סנטימטר והוא היה דו-רגלי קטן בעל טפרים בקצוות רגליו ומבנה גוף שהזכיר את הולוצירפטור.
ייתכן שהוא התקרב יותר אל העופות הקיימים במראהו.
ייתכן שאף היה קרוב של הארכאופטריקס - העוף הראשון, אם כי לא ברור אם היה מסוגל לעוף בעצמו.
עם זאת מספר חוקרים מעריכים שהיו לו קרומי עור תעופה בדומה לעטלפים או למיקרורפטור.
הרהונאביס הופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם מג'ונגזאורוסים מבריחים כמה פרטים מנבלה של רפטוזאורוס.
הרהונאביס מופיע גם בסדרה מהפכת הדינוזאורים שם שני פרטים צעירים נטרפים על ידי שתי קרפדות בילזבופו.
רהל טוולדה (נולדה ב-1975) היא במאית קולנוע אריתראית.
טוולדה נולדה באסמרה, שבאריתריאה, וסיימה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת אסמרה.
שינתה תחום עיסוק לקולנוע, לעדותה מכיוון שהיו לה בתוכה סיפורים "המוכרחים לצאת".
בשנת 2003 כתבה וביימה את הסרט הראשון שלה, "סליחה" (היד'גת).
עבדה במשרד התרבות האריתראי, וסייעה בארגון קורסים של קולנוענים מאמריקה ואירופה, כולל קורס בן שלושה חודשים ליצירת סרטים קצרים ב-2005.
ב-2006 כתבה וביימה את סרטה השני, "היפים" (שיקורינתאת).
הסרט עוסק בדור הצעיר, עם מוסר השכל נגד בזבוז הפוטנציאל הטמון בכולנו.
לדברי טוולדה, היא מיקמה את העלילה במעמד הביניים כי ביקשה להעביר מסר שהעוני אינו מגדיר את אריתריאה.
"הייצוג שלנו לא צריך להיות של המעמד הנמוך.
זה לא התפקיד שלנו להיות 'העניים'.
המדינה שלנו חדשה, יש לנו הרבה מגבלות ואתגרים, מכל מיני כיוונים.
אנחנו עובדים לשיפור מצבנו, ואני לא רוצה שהדימוי יהיה תמיד של עוני".
הצליחו להשתתף במספר פסטיבלים, כמו פסטיבל הסרטים אמקולה קמפלה באוגנדה.
טוולדה היא בין המקימים של פסטיבל הסרטים העצמאי של אריתריאה, והקרינה שם מסרטיה.
סרטה הראשון, "סליחה", מומן על ידי משרד הבריאות של אריתריאה, ותורגם לאנגלית וערבית, וזכה משום כך להפצה בינלאומית בערוצי טלוויזיה.
הסרט עוסק בזוג, בעל ואשה, ששניהם נשאי HIV.
הסרט שואל את השאלה: האם ניתן לסלוח למי שמדביק אותך במחלה כזו?
עד סופו, אין הצופה יודע מי מבני הזוג הדביק את השני.
את הסרט "היפים" היא השלימה בתקציב של $30,000, במימון משרד התרבות.
הסרט נבחר להקרנה בפסטיבל הקולנוע בקאן, וזכה להכרה בינלאומית.
הסרט יצא גם לאקרנים בבתי הקולנוע באריתריאה, ואף יצא ב-DVD ונרכש על ידי אריתראים ברחבי עולם.
ב-2015 יצא סרטה "גואלאי" (ጉዕላይ ,GuElai).
זהו סרט קומדיה, המספר על זוג אריתריאי צעיר.
האישה, מהאריטה, רוצה עוד ילדים בנוסף לבן היחיד שלהם, אך בן זוגה, גואלאי, מציב כתנאי שהכנסת המשפחה תעלה בהתאם; בינתיים, הוא לא מצליח למצוא או להחזיק במשרה, והמתח בין השניים גובר לכדי משבר.
צוות השחקנים של הסרט כולל את מיטב הקומיקאים האריתראים, ביניהם האגוס ולדגבריאל (סוזינינו), מבראטו סלמון, וסארון ברקת.
ב-2018 יצאה טוולדה בסרט קומדיה נוסף, "מוטנטה".
בנוסף לעבודתה ביצירת סרטים משלה, טוולדה תרגמה את "Casablanca" מאת מייקל קרטיס לטיגריניה (השפה הלאומית האריתראית) בשנת 2004, ועבדה בתיאטרון בעת שלקחה את צעדיה הראשונים כיוצרת, וכן עובדת כמנהלת אמנותית ובמאית דיבוב.
רהמה ננפוקה היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה, במאית, יוצרת סרטים ואמנית ספוקן וורד אוגנדית.
ננפוקה התחילה את קריירת המשחק שלה בהפקת מעבדת הקולנוע של מירה נאיר משנת 2008, Downcast, בו היא שיחקה עקרת בית.
תפקיד הפריצה שלה היה בתור מרי המנקה בסרט Imani, עבורו זכתה בשני פרסים ב-2010: פרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לשחקנית המבטיחה ביותר, והפרס לשחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי פסטיבל הקולנוע האפריקאי בקורדובה, ספרד.
הסרט גם זכה בפרס האקדמיה האפריקאית לקולנוע לסרט הטוב ביותר בשפה אפריקאית..
רהמה זכתה להכרה בביקורת על הסרט ב"ווראייטי" של המבקר בויד ואן הג', שכתב, "רהמה ננפוקה, בתור העוזרת במצוקה בפרק השני-הטוב-ביותר, מרשימה בתחושת הכבוד העצמי השקט שלה." ומבקר "הוליווד ריפורטר" ניל יאנג כתב, "ננפוקה ובויי הן אמניות מעוררות עניין, המתמודדות היטב עם דמויות שתת-נכתבו."
ב-2013 היא כיכבה בסרט Imbabazi (חנינה), סרט על רצח העם ברואנדה, עבורו היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע האפריקאי בקוריגבה, מרוקו ב-2015.
ב-2016 כיכבה ננפוקה בסרט Yat Madit, בתפקיד סוזאנה.
עבור תפקיד זה היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה בפסטיבל הסרטים של אוגנדה ב-2017.
על בימת התיאטרון, ננפוקה החלה דרכה במחזות בתיאטרון הלאומי.
כששיחקה את תפקיד ליידי מקבת, היא גם זכתה לשבחי הביקורת.
בשנת 2015, היא שיחקה את התפקידים של דורה וקייט, במחזה The Body of a Woman as a Battlefield in the Bosnian War מאת המחזאי הרומני-צרפתי מתיי וישנייק, וב-Ga-Ad!
תפקידים תיאטרליים בולטים אחרים היו במחזות The Laramie Project, Tropical Fish ו"בדלתיים סגורות", ועוד מחזות של ז'אן-פול סארטר.
ננפוקה הייתה אחת משחקני הקול בסרט האנימציה The Cow Needs a Wife, ב-2010.
בתור אמנית ספוקן וורד, ננפוקה נכללה בפרויקטים של קולקטיב The Moth הגרמני, וכן בפרויקט אפריקה של מכון גתה.
היא זכתה במקום ראשון בקמפלה סלאם 2013.
ננפוקה למדה בבית הספר תיכון קיבולי, והמשיכה לאוניברסיטת מקרה, שם השלימה תואר בעסקים בינלאומיים.
היא גם בוגרת של מעבדת הקולנוע של מאישה (Maisha Film Lab).
פרסיםשנהפרסקטגוריהתוצאה2017Uganda film Festivalהשחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה 2015Festival du Cinéma Africain de Khouribga, Moroccoהשחקנית הטובה ביותר (Imbabazi) 2013Goethe Institute spoken word project, Africaאמנית הספוקן וורד הטובה ביותר בקמפלה 2010פסטיבל הקולנוע האפריקאי בקורדובה, ספרדשחקנית הקולנוע הטובה ביותר (Imani) פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע, ניגריההשחקנית המבטיחה ביותר (Imani)
מחוז משנה רהצ'וב (בבלארוסית: Рагачоўскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר רהצ'וב.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה רהצ'וב 60,933 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 91.88% בלארוסים ו-4.91% רוסים.
רהיוליזאורוס (שם מדעי: Rahiolisaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האבליזאוריים.
הוא ידוע משרידים מתצורת למטה שבמדינת גוג'ראט בהודו לאורך מדרגות דקאן.
ממצאים אלה נאספו בשני שלדים, אחד ב-1995 ואחד ב-1997. הוא קרוי על שם הכפר רהולי (Rahioli) שעל יד האתר בו התגלה.
הסוג תואר ב-2010 בידי החוקר פרננדו נובאס וצוותו, והוא כלל מין אחד, Rahiolisaurus gujaratensis.
הרהיוליזאורוס היה דינוזאור דו-רגלי טורף בעל לסתות קצרות וראשים מחודדים וזרועות זעירות.
במראהו דמה לראג'זאורוס ולמג'ונגזאורוס והוא הגיע על פי ההערכות לאורך 6.3 מטרים, 8 מטרים ואף 9.3 מטרים ומשקל של מעל 2 טונות.
הוא היה דומה בהתנהגותו כנראה לצבוע מודרני שאולי ניזון מנבלות והשתמש בלסתות הרחבות לפצח עצמות.
עם זאת השיניים הקטנות יחסית מצביעות על עוצמת נשיכה ממוצעת שהגיעה כנראה לעוצמה של אלוזאורוס - של 750 ק"ג או 3,500 ניוטון.
דינוזאור זה התקיים בסוף הקרטיקון לפני 72.1 עד 66 מיליון שנה, עד הכחדת הקרטיקון הגדולה.
לצידו חיו מינים נוספים של אבליזאורים, טיטאנוזאורים גדולים ודמויי תנינאים.
פדרו מיגל קרבאליו דויס קוריירה (בפורטוגזית: Pedro Miguel Carvalho Deus Correia; נולד ב-6 באוגוסט 1990 ידוע בכינויו "רו-רו") הוא כדורגלן פורטוגזי-קטרי המשחק בעמדת המגן הימני בא-סד.
רו-רו, נולד באלגאריו מם-מרטינס שבפורטוגל להורים ממוצא כף ורדי.
רו-רו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת כדורגל מקומית, ממנה עבר לבנפיקה ליסבון.
בהמשך, שיחק בקבוצות הנערים של אסטרלה אמדורה, אשטוריל ופארנסה.
בקיץ , רו-רו הצטרף לקבוצה הבוגרת של פארנסה ששיחקה אז בליגה הרביעית.
שנה לאחר מכן, חתם במיניירו אלחוסטרלנסה.
בינואר , רו-רו חתם באל-אהלי מליגת העל הקטרית.
ב-7 בינואר 2012, רו-רו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לאל-ח'ריתייאת.
בעונת , רו-רו הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 24 הופעות בליגה.
בשנת , רו-רו קיבל אזרחות קטרית, המאפשרת לו לשחק בנבחרת קטר.
ב-29 במרץ 2016, רו-רו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל.
ב-23 בדצמבר 2017, רו-רו כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד .
רו-רו היה שותף לזכייה של הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019 לראשונה בתולדותיה.
הנריקה מריה פארה (בהולנדית: Ru Paré; נולדה בדרוטן, 14 ביולי 1896 – האג, 25 בפברואר 1972) הייתה אמנית, חברת המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה וחסידת אומות עולם הולנדית.
בזמן הכיבוש הנאצי בהולנד סיפקה פארה מחסה וטיפלה ב-52 ילדים יהודים, ששרדו כולם את מלחמת העולם השנייה.
הנריקה מריה פארה הייתה הצעירה משלושה ילדים.
אביה ניקולאס פארה היה בעל מגרש ללבנים.
בדרך כלל קראו לה בכינוי "זוס" (אחות).
לפארה היה כישרון לציור מגיל צעיר, וכשעברה להאג בשנת 1919, הונחתה על ידי הצייר אלברט רואלופס.
שנה לאחר מכן הכירה את הזמרת דו ורסטייך עמה היו לה קשרים.
היא השתתפה גם בשיעורי הציור באקדמיה המלכותית לאמנות מבלי להירשם, שהנחה האמן יאן טורופ.
משנת 1930 ואילך היא חתמה על יצירותיה בשם רו פארה.
פארה הציגה את יצירותיה באמסטרדם ובהאג.
היא הפכה במהרה לדמות ידועה בחוגים האמנותיים של האג, והפכה לחברה באגודת האמנים וחובבי האמנות "האגסה קונסטקרינג ".
יצירתה של פארה הוצגה בתערוכה של תמונות למכירה בשנת 1939 "אמנות בת ימינו" שנערכה ברייקסמוזיאום באמסטרדם.
ב־20 ביוני 1942 שלחה אגודת האמנים "האגסה קונסטקריג" בקשה להירשם לארגון נאצי אליו אמנים נדרשו להשתייך.
בעקבות הבקשה ביטלה פארה מיד את חברותה.
היא התיידדה עם ניקו ואן דר וין שהיה בקשר עם ועד הילדים באוטרכט.
פארה התחילה למצוא מקלט לשני ילדיו של פ.ה לנקהוט, דפס מהאג.
בסופו של דבר היא הצליחה למצוא מחסה ל-52 ילדים יהודים.
היא השתמשה בחברים ומכרים כדי למצוא מקומות מסתור בטוחים.
לעיתים היא נאלצה לנסוע עד העיר בורנברחום בצפון הולנד כדי למצוא מקום מסתור לילד.
היא יצרה תחתית מוסתרת בתיק הציור שלה, והייתה מעבירה בה הלוך ושוב עם אוכל, מתנות, כסף ותעודות מזויפות.
פארה הייתה במגעים עם המחתרת ההולנדית, אך בעיקר פעלה באופן עצמאי.
כל 52 הילדים שהכירו אותה כטנטה זוס (הדודה זוס) שרדו את מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה פארה עברה לבית הוריה יחד עם דו ורסטייך והחלה לצייר שוב.
היא דאגה שמטפלים בכל הילדים.
תשעה ילדים שהתייתמו אומצו על ידי משפחת לוין שהיגרה לישראל.
פארה שמרה על קשר עם רוב הילדים.
היא נמנעה מפרסום, ולעיתים נדירות דיברה על העבר במכתבים לילדים.
בשנת 1968 העניק יד ושם לרו פארה, אות חסידת אומות העולם בהמלצת משפחת לוין.
בשנת 1988 עירית האג קראה רחוב על שמה Ru Paréstraat.
באמסטרדם נקרא על שמה, בית ספר ומרכז קהילתי.
בשנת 2020, האג נקרא בית ספר על שם רו פארה.
שינוי השם בא בעקבות בקשתה של הפוליטיקאית האנקה גלדרבלום, שבילדותה הועברה מהאג לארדה על ידי רו פארה.
האי רו הוא אי הממוקם מצפון חצי האי ארוסמית', למול חוף לובה, החוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם בצד המערבי של הכניסה לפיורד לאלמאנד.
אורכו של האי 3.7 קיולמטרים ורוחבו של האי 0.9 קילומטרים.
שטחו של האי 7 קילומטרים רבועים.
שיא גובהו של האי 43 מטרים מעל פני הים.
האי התגלה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו קרא לאי על שמו של ז'ול שארל-רו (Jules Charles-Roux).
במחוז הבחירה שלו מצויים גם אוניברסיטת סנטה קלרה, ומטות החברות אפל, אינטל ויאהו.
מחוז זה הוא היחיד בארצות הברית היבשתית שרוב אוכלוסייתו הוא ממוצא אסיאתי.
רוהיט קאנה נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, למשפחה הודית פונג'בית-הינדית.
הוריו היגרו לארצות הברית מפנג'אב שבהודו.
אביו הוא מהנדס כימי שסיים את לימודיו ב ולאחר מכן באוניברסיטת מישיגן ואמו היא מורה לשעבר.
סבו מצד אמו, אמרנה וידיאנקר, היה פוליטיקאי מהעיר בהרה השוכנת בשטחי פקיסטן דהיום (אז שכנה העיר בהודו הבריטית), וכפעיל בתנועת העצמאות ההודית העביר שנים בבית סוהר כחלק ממרדף אחר זכויות האדם.
במאמר דעה שפרסם קאנה ביחד עם עמיתו ג'ון לואיס ב"בוסטון גלוב", בחן כיצד תנועתו של מהאטמה גנדי שזורה ב.
קאנה השלים את לימודיו התיכוניים בשנת 1994, ולאחר מכן קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו ב-1998. בשנת 2001 השלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת ייל.
בתום לימודיו הגבוהים התמחה קאנה כעוזר משפטי אצל שופט הערעורים הפדרלי מוריס שפרד ארנולד בליטל רוק שבארקנסו.
כעורך דין פרטי התמחה בדיני קניין רוחני.
כסטודנט באוניברסיטת שיקגו, עבד קאנה תחת ויליאם ד.
ברנס, לימים חבר בית הנבחרים המדינתי של אילינויף במטה הבחירות של ברק אובמה אשר התמודד אל הסנאט של אילינוי בבחירות 1996. במהשך קריירתו הציבורית התמחה במעגל מצפה הכוכבים מס' 1 אצל ג'ק קווין, ראש הסגל של סגן נשיא ארצות הברית אל גור.
בשנתו השנייה ללימודיו האקדמיים עבד במרכז קרטר.
לאחר מכן היה עורך דין לענייני ייצוג חברות טכנולוגיה במשרד עורכי הדין "O'Melveny & Myers", בשנים 2004–2009. בשנת 2004 הוסיף להתמודד לראשונה לקונגרס האמריקאי, אך בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית במחוז הקונגרס ה-12 של קליפורניה כשל בניסיונו לקורא תיגר על חבר בקונגרס המכהן טום לנטוס.
בשנת 2009 מונה קאנה בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לסגן עוזר מזכיר במחלקת המסחר של ארצות הברית.
בתפקיד זה הוביל קאנה משלחות סחר בין-לאומיות ופעל להגדלת סחר החוץ של ארצות הברית.
מאוחר יותר מונה לחבר במועצת העסקים של הבית הלבן.
קאנה התפטר ממחלקת המסחר באוגוסט 2011 כדי להצטרף למשרד עורכי הדין "Wilson Sonsini Goodrich & Rosati", השוכן בעמק הסיליקון.
בבחירות 2014 התמודד לבית הנבחרים האמריקאי במחוז הקונגרס ה-17 של קליפורניה.
הוא הפסיד בבחירות צמודות לנציג המחוז המכהן מייק הונדה, אך זכה לתמיכה משמעותית מצד תעשיית הטכנולוגיה בעמק הסיליקון.
בבחירות 2016 התמודד שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית, והפעם גבר על חבר הקונגרס הונדה משגרף 61% מקולות הבוחרים.
הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017, ומיצב עצמו כתומך מובהק ברעיונות ובעמדות פרוגרסיביים.
הוא התנגד לתמיכה האמריקאית במבצע סופה נחרצת בתימן, תמך בשימור חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והביע ביקורת על החלטתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להכיר בירושלים כבירת ישראל.
הוא תומך בזכות להפיל, והביע את צערו על פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון.
רואה החשבון הוא סרט מתח-פעולה משנת 2016, בבימויו של גאווין אוקונור ובכיכובם של בן אפלק, אנה קנדריק, ג'יי קיי סימונס ג'פרי טמבור ג'ון לית'גו וג'ון ברנטל.
העלילה עוקבת אחר כריסטיאן וולף (בן אפלק), רואה חשבון מבריק בעל תסמונת אספרגר ותסמונת סוואנט נלווית, שמשתמש בכישוריו גם בעולם הפשע.
כאשר הוא מתחיל לחקור אי סדרים בחברה טכנולוגית, הוא מגלה מעילה פנימית שמעמידה את חייו בסכנה.
הסרט הוקרן בבכורה בלוס אנג'לס ב-10 באוקטובר 2016, ויצא לאקרנים בארצות הברית על ידי אולפני האחים וורנר ב-14 באוקטובר 2016. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים אך זכה לרווחים נאים והכניס 155 מיליון דולר ברחבי העולם אל מול תקציב של 44 מיליון דולר.
הוא זכה לשבחים על הביצועים של אפלק ועל קטעי הפעולה הכוללים אמנות לחימה אינדונזית, אך ספג ביקורת על תיאור האוטיזם.
גבר בשם הבדוי כריסטיאן וולף הוא אוטיסט.
בילדותו, אמו רצתה לשלוח אותו למרכז טיפולי בשם Harbor Neuroscience, אך אביו, איש פסיכו-אופס צבאי, התנגד לכך.
לאחר שלא הצליחה להתמודד עם הצרכים של כריסטיאן, האם עוזבת את המשפחה.
האב מתחיל לאמן את כריסטיאן ואת אחיו ברקסטון באמנויות לחימה שונות ומעודד את כריסטיאן להיחשף לגירויים שמעוררים בו תגובות, במקום להימנע מהם.
כבוגר, כריסטיאן עובד כרואה חשבון פלילי עבור ארגוני פשע, "מנקה" את ספרי החשבונות כדי לחשוף גניבות.
הוא מפעיל משרד ראיית חשבון קטן בפליינפילד, אילינוי, המשמש חזית להלבנת כספים.
הוא עוזר לחקלאי ואשתו עם בעיות המס שלהם וחי חיים שגרתיים בבית פרברי.
לקוחותיו הפליליים יוצרים עמו קשר דרך אישה אנונימית שמנהלת את עסקיו, זהויותיו וחייו.
כריסטיאן נשכר לבדוק את חברת Living Robotics לאחר שהמנכ"ל, לאמר בלאקברן, ואחותו ריטה מגלים אי-סדרים חשבונאיים.
רואה החשבון הפנימית, דנה קאמינגס, שסימנה את הבעיה, מלווה אותו בבדיקה.
בינתיים, ראש משרד האוצר, ריי קינג, מאיים על אנליסטית הנתונים מריבט מדינה, שכנערה היה לה עבר פלילי שלא דווח.
הוא מאיים לשלוח אותה לכלא אם לא תאתר את הדמות המסתורית המכונה "רואה החשבון" לפני פרישתו.
כריסטיאן סוקר בלילה אחד 15 שנות ספרים ומגלה שנגנבו 61 מיליון דולר, אך אינו מזהה את הגנב.
באותו לילה, סמנכ"ל הכספים אד צ'ילטון נרצח באמצעות מנת אינסולין עודפת שהוזרקה לו בכפייה.
למחרת, לאמר משלם לכריסטיאן את שכרו ומורה לו לעזוב.
כריסטיאן הורג שני מתנקשים שנשלחו לחסלו ומגלה שגם דנה נמצאת בסכנה.
הוא מציל אותה ומביא אותה למחסן שבו מאוחסן קרוואן מלא ביצירות אמנות ורכוש שקיבל כתשלום.
הוא מסתיר אותה במלון יוקרתי, ואחר כך מגלה שריטה נרצחה, מה שמעורר את חשדו בלאמר.
מדינה מבינה שכריסטיאן משתמש בשמות בדויים של מתמטיקאים מפורסמים ומאתרת את משרדו ואת העסקים סביבו, שרוב כספיהם נתרמים ל-Harbor.
קינג, מדינה וסוכנים נוספים מחפשים את ביתו של כריסטיאן.
לאחר שכולם עוזבים, קינג משתף את מדינה בפרטים מעברו.
כריסטיאן נאסר לאחר תקרית אלימה בהלוויית אמו, שהובילה למות אביו.
בכלא, יצר קשר עם פרנסיס סילברברג, רואה חשבון לשעבר ומודיע שהעיד נגד משפחת גמבינו.
קינג, שטיפל בתיקו, לא האמין לו, ובעקבות שחרורו המהיר, סילברברג נרצח.
קינג, מלא אשמה, עקב אחרי משפחת גמבינו עד שראה את כריסטיאן נוקם והורג את כולם.
כריסטיאן חס על חייו של קינג, לאחר שזה הביע חרטה והתגאה בהיותו אב טוב.
מאז, כריסטיאן נעלם אך ממשיך להעביר לקינג מידע.
קינג מציע למדינה להמשיך את דרכו עם המידע שכריסטיאן שולח, אך היא מסרבת.
תוך כדי השיחה מצלצל טלפון, ושותפתו של כריסטיאן מספקת לה קצה חוט נוסף על Living Robotics.
כריסטיאן מגיע לביתו של לאמר, מתמודד עם שכירי חרב ומגלה שאחיו ברקסטון הוא השומר של לאמר.
לאחר קרב, הם מתפייסים, וכריסטיאן הורג את לאמר.
לפני עזיבתו, הוא קובע להיפגש עם ברקסטון בעוד שבוע.
ב-Harbor Neuroscience, זוג הורים פוגשים את ג'סטין, בתו של מנהל המקום ושותפתו של כריסטיאן.
מדינה מקבלת על עצמה את התפקיד כמתווכת החדשה שלו ומדברת במסיבת עיתונאים על החקירה.
דנה מקבלת תמונה ממוסגרת של כלבים משחקים פוקר, אך מגלה מתחתיה ציור מקורי של ג'קסון פולוק.
בסצנה האחרונה, כריסטיאן נוהג בדרכים כפריות עם הקרוואן מאחוריו.
בן אפלק בתפקיד כריסטיאן וולף
אנה קנדריק בתפקיד דיינה קאמינגס
רואה החשבון קיבל ביקורות מעורבות.
הופעתו של בן אפלק כגיבור מורכב זכתה לשבחים, והסרט נחשב למותח ומרתק, עם סצנות אקשן איכותיות.
עם זאת, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה המורכבת והקצב.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 52% וב-Metacritic, ציון של 51 מתוך 100.
באפריל 2025 ייצא לאקרנים סרט המשך בשם "רואה החשבון 2".
רואה החשבון 2 הוא סרט מתח-פעולה משנת 2025, בבימויו של גאווין אוקונור ובכיכובם של בן אפלק, סינתיה אדאי רובינסון, ג'יי קיי סימונס, דניאלה פינדה, רוברט מורגן וג'ון ברנטל.
מהווה סרט המשך לסרט "רואה החשבון".
הפעם הוא מגויס לחקור את המניע לרציחתו של בכיר במחלקת האוצר האמריקנית, לצד אחיו המנוכר.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית על ידי אולפני האחים וורנר ב-25 באפריל 2025. בישראל הומלצה הצפייה בסרט מגילאי 14 ומעלה.
ריי קינג, לשעבר מנהל FinCEN, נפגש עם המתנקשת המסתורית אנאיס כדי לבקש את עזרתה באיתור משפחה מסלבדור, כשהוא מציע רק תמונה ישנה של ההורים ובנם הצעיר.
אנאיס לא מגיבה להצעה אך מזהירה את קינג שעוקבים אחריו.
קינג נרצח במהלך קרב יריות, בעוד אנאיס יוצאת ללא פגע.
מדינה, protégée של קינג והמנהלת הנוכחית של FinCEN, מזהה את גופתו ורואה את הכיתוב "מצא את הרואה חשבון" על זרועו, ומחליטה לקחת על עצמה את החקירה.
מדינה, למרות חוסר האמון שלה בפעילויות הלא-חוקיות של כריסטיאן וולף, מבקשת את עזרתו באיתור המשפחה שבתמונה.
וולף מרכיב קולאז' של מידע שמצביע על כך שהמשפחה ברחה מאל סלבדור ללוס אנג'לס, תוך כדי התמודדות עם סכנות רבות.
קוב, שנשלח להרוג את אנאיס וקינג, מדווח למפקדו בורק, שמורה לו להמשיך לעקוב אחרי אנאיס מחשש שתבין מה עשה לה.
כריסטיאן מזמין את אחיו המנוכר, בראקסטון, שעדיין עובד כמתנקש, לעזור.
ג'סטין, שעדיין גרה במתחם בניו המפשייר שם פגשה את כריסטיאן, עובדת עם קבוצת ילדים אוטיסטים כדי לפרוץ למערכות טכנולוגיות ולסייע לכריסטיאן.
הקבוצה מצליחה למצוא תמונה של אנאיס, אך לא לזהות אותה.
מדינה, שמתקשה עם שיטות הפעולה הבלתי חוקיות, עוזבת את הקבוצה.
היא מבקרת בבית חולים שמוזכר בדוחות של קינג ומגלה שאנאיס היא למעשה האם מהתמונה.
אנאיס הייתה מעורבת בתאונה קשה, איבדה את זיכרונה, ופיתחה כישורי לחימה יוצאי דופן לפני שנמלטה.
באטו, קבלן רוצחים שכירים, מוציא חוזה על מדינה, אך בראקסטון מסרב לבצעו.
ג'סטין מזהירה את וולף והוא מגיע לאחר שאנאיס פוצעת את מדינה.
בראקסטון וכריסטיאן מגלים שבנה האוטיסט של אנאיס, אלברטו, עדיין חי ומוחזק במחנה כליאה בחוארז יחד עם ילדים נוספים של קורבנות סחר בבני אדם.
הם תוקפים את המחנה, מצילים את אלברטו ואת שאר הילדים לאחר שהרגו את קוב ואת שומרי המחנה.
ג'סטין סוחטת את באטו לבטל את החוזה על מדינה.
אנאיס, שמשיבה חלק מזיכרונה, מבינה שבורק הוא זה שכלא את בנה והרג את בעלה בחוארז.
היא מוצאת את בורק במחבוא והורגת אותו.
ג'סטין והילדים האוטיסטים מתכוננים לקבל את אלברטו במתקן בניו המפשייר, ובראקסטון וכריסטיאן מתכננים טיול קמפינג אחי.
סינתיה אדאי רובינסון בתפקיד מאריבת' מדינה
רמנוז (Rha, Rham) הוא סוכר דאוקסי המופיע בטבע.
ניתן לסווג אותו כמתיל-פנטוז או כ-6-דאוקסי-הקסוז.
רמנוז מצוי בטבע בעיקר בצורת L שלו כ-L-רמנוז (6-דאוקסי-L- מנוז).
זה יוצא דופן, שכן רוב הסוכרים המצויים בטבע הם בצורת D.
יוצאים מדופן הם המתיל-פנטוזים L-פוקוז ו-L-רמנוז והפנטוז L-אראבינוז.
עם זאת, קיימות גם דוגמאות ל-D-רמנוז המופיע בטבע בכמה מיני חיידקים, כגון Pseudomonas aeruginosa ו-Helicobacter pylori.
ניתן לבודד רמנוז מצמח האשחר (Rhamnus), מסומק רעיל ומצמחים מהסוג Uncaria.
רמנוז מיוצר גם על ידי מיקרו-אצות השייכות למחלקה Bacillariophyceae (דיאטומים).
רמנוז קשור בטבע לעיתים קרובות לסוכרים אחרים.
הוא מהווה מרכיב גליקוני נפוץ של גליקוזידים ממקורות צמחיים רבים.
רמנוז הוא גם מרכיב של קרום התא החיצוני של חיידקים עמידים לחומצה מסוג Mycobacterium, בהם האורגניזם הגורם לשחפת.
נוגדנים טבעיים כנגד L-רמנוז מצויים בסרום האנושי, ונראה כי לרוב בני האדם יש IgM, IgG או את שני סוגי האימונוגלובולינים הללו המסוגלים להיקשר לגליקן זה.
מאפיין מעניין של רמנוז הוא יצירת פורמלדהיד כאשר הוא מגיב עם פריודטים בתגובת ביקוע של דיולים סמוכים.
תכונה זו הופכת אותו לשימושי מאוד לסילוק עודפי פריודט באנליזה של גליצרול או דיולים סמוכים אחרים, אשר אחרת היו גורמים לבעיות של רקע צבוע (colored blank).
רואלד אמונדסן (בנורווגית: Roald Engelbregt Gravning Amundsen; 16 ביולי 1872 – כנראה 18 ביוני 1928) היה מגלה ארצות נורווגי, הראשון שחצה את המעבר הצפון-מערבי וכן הראשון שכבש את הקוטב הדרומי עם משלחת הקוטב הדרומי.
אמונדסן נולד ב-16 ביולי 1872 בבורג (דרומית לאוסלו) שבנורווגיה לבעל האוניות יינס אמונדסן והיה הצעיר מבין ארבעה אחים.
אבל בהשפעת אימו יצא מעסקי הספנות המשפחתית והחל בלימודי רפואה.
משנפטרה אימו בהיותו בן 21 עזב את תחום הרפואה ויצא לחיים של הרפתקאות ימיות, בהשפעת מסעו המפורסם של מי שהפך לאגדה לאומית בנורווגיה, החוקר פריטיוף ננסן לחציית גרינלנד בשנת 1888.
בשנים 1897–1899 הצטרף למשלחת החקר הבלגית לאנטארקטיקה בהדרכתו של אדריאן דה ז'רלש במסעה הראשון.
אוניית המשלחת, "בלגיקה", נתקעה בתוך שדה קרח ונאלצה להישאר במקום עד הפשרת הקרחון.
כך הייתה המשלחת הבלגית הקבוצה האירופאית הראשונה שעברה חורף שלם באזור אנטארקטיקה על אף שלא תכננה לעשות זאת ולא הייתה מצוידת כראוי למטרה זו.
ב-1903, אחרי שהקדיש זמן ללימודים, אמונדסן הוביל בהצלחה משלחת חקר למעבר הצפון-מערבי, מעבר ימי בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, דרך הארכיפלג הארקטי הקנדי.
אמונדסן היה בכך לחוקר הראשון אשר עבר במעבר זה בין האוקיינוסים, וזאת לאחר מאות שנים של ניסיונות בלתי מוצלחים.
במסעו זה ערך תצפיות שעל פיהן קבעו אנשי המדע את מקומו של הקוטב המגנטי הצפוני.
ב-1906 היה אמונדסן לאדם הראשון שעבר בספינה את ים הקרח הצפוני-מערבי לכל אורכו עד אלסקה.
בעקבות טענות האמריקאים רוברט פירי ופרדריק קוק כי הגיעו אל הקוטב הצפוני (שאינן מקובלות כנכונות היום) החליט אמונדסן לכבוש את הקוטב הדרומי.
ב-1910 הפליג מנורווגיה למסעו הגדול באונייה פֿראם ("קדימה"), שבה ניסה לפניו הגלאי פריטיוף ננסן להגיע לקוטב הצפוני, במשלחת הקוטב הדרומי.
בינואר 1911 הגיע למפרץ הלווייתנים והקים מחנה.
ב-20 באוקטובר 1911 יצא אמונדסן עם ארבעה מלווים בלבד, 4 מזחלות ו-52 כלבים, במסע לכיבוש הקוטב.
אמונדסן תכנן בקפידה פרטים רבים בהכנות למסע.
הוא לקח בחשבון את הנוחות הגופנית והנפשית של חברי המשלחת.
אמונדסן עיצב את המגפיים, המעילים והבגדים של אנשי המשלחת, ובמקביל גם דאג למוראל גבוה עם מלאי של 3,000 ספרים, גרמופון ותקליטים.
הכלבים שהוא בחר היו החזקים והמוצלחים ביותר מבין כלבי המזחלת.
הוא ידע שבמקרה הצורך ניתן יהיה להאכיל את הכלבים בבשר כלבים ואף להאכיל בו את חברי המשלחת.
אמונדסן היה במירוץ עם רוברט פלקון סקוט ומשלחת טרה נובה שיצא לאותה מטרה - לכבוש את הקוטב הדרומי.
אמונדסן היה מצויד היטב והגיע אל המטרה ב-14 בדצמבר 1911, 33 ימים לפני סקוט.
אמונדסן הקים שם אוהל קטן והניף את הדגל הנורווגי.
זה הסימן אשר מצא סקוט כאשר הגיע אחריו לקוטב.
ב-1926 עבר בטיסה את הקוטב הצפוני כשטס מסבאלברד לאלסקה.
הטיסה הייתה בספינת אוויר בשם "נורגה" (Norge; נורווגיה) שמומנה על ידי לינקולן אלזוורת' כשאחד הטייסים היה אומברטו נובילה.
בכך היו האנשים הראשונים שטסו מעל הקוטב (ואולי אף הראשונים שהגיעו אליו אי פעם).
שנתיים לאחר מכן, ב-1928, יצא נובילה למסע לקוטב הצפוני ועקבותיו נעלמו.
אמונדסן יצא בראש אחת הקבוצות שיצאה לחפשו, אך עקבותיו ועקבות חמשת האנשים אשר השתתפו בקבוצה אבדו.
אין מידע כיצד הם נספו.
נובילה נמצא לאחר מכן חי.
ב-1928 העניק לו הקונגרס של ארצות הברית את מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר של ארצות הברית.
על שמו של אמונדסן קרויים חוף אמונדסן; ים אמונדסן שלחופי אנטארקטיקה; מכתש באנטארקטיקה; והתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט - תחנת מחקר אמריקאית הקרויה במשותף על שמם של אמונדסן וסקוט.
רואלד דאל היה סופר בריטי.
נודע בכתיבת ספרי הילדים "צ'ארלי ומפעל-השוקולד", "ג'יימס והאפרסק הענק", "מטילדה" ו"העי"ג".
רואלד דאל נולד בקארדיף שבויילס שבממלכה המאוחדת, להורים ממוצא נורווגי-נוצרי.
בגיל שלוש-עשרה עבר לפנימייה בדרבישייר, שהוא תיאר לימים בתיאורים זוועתיים עוד יותר והשווה אותה לאינקוויזיציה הספרדית.
בפנימייה זו העניש לא רק המנהל עד זוב דם (תוך שהקורבן נדרש לנקות את דמו), אלא הייתה גם ענישה סאדיסטית בידי התלמידים המבוגרים יותר כלפי התלמידים הצעירים כשאלה סירבו לסור למרותם.
דאל לא הצטיין בכתיבה בבית הספר.
בתעודות קיבל הערות על חוסר יכולתו להעלות את מחשבותיו על הכתב, על דלות אוצר המילים שלו, שליטתו המוגבלת בשפה האנגלית ועל מיעוט רעיונותיו.
דאל סירב ללמוד באוניברסיטה ונסע לאחר סיום בית הספר לעבוד במזרח אפריקה בחברת הנפט "של".
בשנים אלה סייר באפריקה והכיר את בעלי החיים השונים שיתאר בספריו ברבות הימים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוכשר כטייס בחיל האוויר הבריטי ושירת בטייסת מטוסי גלוסטר גלדיאטור.
בשנת 1940 נאלץ מטוסו של דאל לנחות נחיתת חירום והתרסק מעל סלע ענק במצרים.
דאל נפצע קשה והיה מאושפז שישה חודשים.
כתוצאה מתאונה זו סבל מכאבים בגבו בשארית חייו.
עם חזרתו לשירות ב-1941 נשלח ליוון ומשם לכרתים, למצרים ולארץ ישראל, בה בחר את מיקומו של בסיס רמת דוד;
כתוצאה מפציעתו ב-1940 נאלץ להפסיק לטוס ונשלח לבריטניה ואחרי כן לשגרירות בריטניה בארצות הברית.
בשנת 1942 פנה אליו הסופר א.מ.
פורסטר שביקש לכתוב סיפור קצר על התרסקות מטוסו.
דאל הבטיח לפורסטר כי יסייע בידו בכתיבה ויעלה את עובדות התאונה על הכתב, ושלח לפורסטר סיכום קצר.
פורסטר התרשם כל כך מהסיכום, שהחליט לשלוח אותו לפרסום ללא עריכה, ופרסום זה הפך את דאל בן לילה לסופר.
ב-1943 פרסם את ספרו "הגרמלינס".
ספריו עובדו לסרטים ומחזות זמר; וסיפורים קצרים שכתב עובדו לסדרת הטלוויזיה הפופולרית "לא יאמן כי יסופר" .
דאל התגורר בארצות הברית מתחילת שנות החמישים ועד 1960. הוא היה נשוי לשחקנית האמריקאית פטרישה ניל ונולדו להם חמישה ילדים.
בתו הבכורה אוליביה דאל מתה בגיל שבע וחצי מחצבת שהסתבכה והובילה לדלקת המוח, ובנו תיאו דאל נפצע קשה בתאונה.
נכדתו, סופי דאל, היא שחקנית, דוגמנית וסופרת.
מלבד פועלו הספרותי הרחב, דאל היה ידוע בדעותיו האנטי-ישראליות ואף האנטישמיות.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה גינה את מה שהגדיר כחורבן מערב ביירות על־ידי ישראל.
הוא התבטא במקומות אחרים על כך שמעולם לא ראה יהודים בקו הקדמי במלחמה, והוסיף שיהודים מעוררים שנאה בגלל יחסם כלפי לא-יהודים, ואפילו היטלר המתועב לא נטפל אליהם סתם כך.
בשנת 2020 פרסמה משפחתו דברי התנצלות באתר שלו, על הערותיו האנטישמיות: "משפחת דאל וחברת הסיפורים של רואלד דאל מתנצלים עמוקות על הפגיעה המתמשכת והמובנת שנגרמה על ידי כמה מהצהרותיו של רואלד דאל.
ההערות הללו, המושפעות מדעות קדומות, אינן מובנות לנו ועומדות בניגוד מוחלט לאיש שהכרנו ולערכים העומדים בלב סיפוריו של רואלד דאל, שהשפיעו לטובה על דורות רבים של אנשים צעירים".
לאחר סיפורו הקצר הראשון ב-1942 חדל דאל מלכתוב סיפורים המבוססים על אירועים אמיתיים והחל בכתיבת סיפורים דמיוניים.
אחד מסיפוריו הקצרים הראשונים של דאל ב-1943 היה סיפור ילדים על הגרמלינים (יצורים קטנים שעליהם סיפר כי הם ולא האויב אחראים לפגיעות במטוסים).
סיפור זה זכה בן לילה להצלחה.
חברת הסרטים המצוירים דיסני החלה, אך לא סיימה, לערוך סרט ארוך המבוסס עליו, ודאל החל להתיידד בעקבותיו עם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ואשתו אלינור רוזוולט, שאף הקריאה את הסיפור לנכדיה.
דאל הפסיק לכתוב לילדים, ועד 1961 כתב בעיקר סיפורים למבוגרים, שהיו בדרך כלל קצרים ומקבריים.
מאפיינים מקובלים בספרי הילדים שכתב רואלד דאל
שנינות והומור - הספרים מתארים ילדים בעלי יכולות יוצאות דופן (החל בילדים בעלי חוכמה חריגה - כמטילדה, דרך ילדים בעלי אפשרות לשנות את העולם כבאצבע הקסם).
מסגרת משפחתית בעייתית וסטריאוטיפית: בספריו של דאל מתוארות מסגרות משפחתיות לא מאוזנות, למשל: ילדים עם הורים מזניחים (מטילדה) ילדים בעלי הורה אחד (דני אלוף העולם) או יתומים (העי"ג, ג'יימס והאפרסק הענקי, המכשפות).
מרבית ספריו כוללים סטריאוטיפים של מושג המשפחה.
ילדים לעומת מבוגרים: ספרי הילדים של דאל מתארים כמעט תמיד ילדים בעלי תושייה, חוכמה ורצון, וכשלרוב האב הוא העובד והמפרנס והאם היא עקרת בית.
בספרים אלו הילדים מסמלים את הטוב, הטהור והתמים, לעומת המבוגרים המסמלים פעמים רבות רשע, בורות וטיפשות.
ספרי הילדים מסתיימים פעמים רבות בעתיד טוב לאותם ילדים, ואילו המבוגרים הסוררים מתים או נעלמים בדרכים מוזרות.
האנשת חיות ומאפיינים קסומים: ספרי הילדים מאנישים פעמים רבות חיות, כאשר למרבית החיות אופי טוב ורצון לעזור זו לזו ולילדים.
בהתאם, ישנם מאפיינים קסומים ברבים מספריו, גדילת אפרסק לממדים לא-טבעיים (ג'יימס והאפרסק הענקי) קיומה של קהילה סודית נסתרת שכל החברים בה הן מכשפות מרושעות (המכשפות) יצור נפלא שלוכד חלומות בעבור ילדים וחי במערה גדולה ומבודדת (העי"ג) מפעל שוקולד קסום עם יצורים מופלאים בשם אומפה-לומפה (צ'רלי בממלכת השוקולד) ועוד.
בשנת 1961 חזר לכתיבת ספרי ילדים בספר ג'יימס והאפרסק הענקי, ומאז פרסם ספרי ילדים רבים.
דאל ציין כי לולא ניסיונו כהורה, לא יכול היה לכתוב ספרי ילדים.
לצד זאת ציין דאל גם כי ניתן לכתוב ספרי ילדים בכל נושא ובלבד שיהא הומוריסטי.
ספרי הילדים של דאל הם בעלי מבנה קווי של בעיה ההולכת ומחריפה, עד שהיא באה לפתרונה המוצלח בסוף טוב, שבו הדמויות הטובות זוכות לגמול והרעות לעונש.
ספרי הילדים כוללים במקורם שימוש בשפה המותאמת לילדים תוך שימוש במצלול, לצד דימויים ומטפורות רבות.
ביתו של דאל הקרוב ללונדון הפך למוזיאון המיועד בעיקר לילדים.
במוזיאון זה משחקים ילדים בהצגות על בסיס ספריו ולומדים על ילדותו וספריו.
עד אמצע שנות השבעים לא זכו ספרי הילדים של דאל להפוך לרבי מכר בבריטניה, ולמעשה הצליחו בתחילה יותר בארצות הברית.
ספרי הילדים של דאל היו במשך השנים מספרי הילדים הנמכרים ביותר בבריטניה (שם נמצא בסקרי ילדים כי בקבוצת הגיל 7–11 ששת ספרי הילדים הפופולריים ביותר היו של דאל ובקבוצת הגיל 11–14 שישה מתוך עשרת ספרי הילדים היו של דאל).
עד שנת 2006 נמכרו חמישים ספריו בכמאה מיליון עותקים, כאשר ספרו הפופולרי ביותר הוא "צ'ארלי ומפעל השוקולד" שנמכר ב-13 מיליון עותקים.
על ספרי הילדים של דאל הושמעה ביקורת נוקבת בסוף המאה העשרים בגין היותם כוללים סטריאוטיפים גזעניים, שוביניסטיים, תוך שהם מעודדים התנהגויות בלתי מוסריות כגנבה.
ביקורת אחרת שהושמעה על ספריו היא שהם מציגים חברת מבוגרים המלאה במבוגרים המזניחים את ילדיהם וכנגד זאת מעודדת מעשי התעללות ונקמה של ילדים במבוגרים.
בתחילת 2023 פורסם כי הוצאת הספרים "פאפין" החליטה לשכתב חלקים מהטקסטים של ספרי הילדים שלו, כדי למנוע שפה פוגענית (מילים כמו "שמן" ו"מכוער"), אך לאחר ביקורת רבה, מצד קוראים וסופרים חזרה בה מההחלטה.
רפובליקת רואנדה ( בקיניַרואנדה: Repubulika y'u Rwanda; בסוואהילי: Jamhuri ya Rwanda; בצרפתית: République du Rwanda; באנגלית: Republic of Rwanda) או בקיצור רואנדה (Rwanda ) היא מדינה ללא מוצא לים ביבשת אפריקה הגובלת באוגנדה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וטנזניה.
לפעמים היא מקוטלגת גם כחלק ממרכז אפריקה.
האוכלוסייה המקומית ברואנדה מורכבת משלוש קבוצות אתניות.
ההוטו, המהווים את רוב האוכלוסייה, הם איכרים מקבוצת עמי הבנטו.
הטוטסי, רועים אשר הגיעו לאזור במאה ה-15, היו עד 1959 הקבוצה הדתית השולטת תחת מערכת פיאודלית המבוססת על נכסי בקר.
הטווה נחשבים כבני הגזע הפיגמי וכצאצאי המתיישבים הראשונים באזור.
בשונה מרבות ממדינות אפריקה, רואנדה נחשבת כהמשך ישיר לישות מדינית היסטורית, שהתקיימה בגבולותיה בתקופה הפרה-קולוניאלית.
הפרהיסטוריה של רואנדה ושל שכנתה בורונדי קשורות האחת בשנייה ובתקופה המודרנית מושפעות מהסכסוך שבין שתי הקבוצות האתניות העיקריות, הוטו וטוטסי.
יישוב אנושי היה קיים ברואנדה מאז הפרה-היסטוריה.
התושבים הידועים המוקדמים ביותר של האזור הנקרא כיום רואנדה היו עם פיגמי של נוודים שהתקיימו מצייד ולקט וחיו בקבוצות קטנות, אבותיהם של בני הטווה.
באמצע האלף השני התיישבו באזור הכולל את רואנדה ובורונדי וסביבותיהם בני ההוטו, שעיסוקם המרכזי הוא עבודת אדמה, והטוטסי, שהם עם של רועים.
הגירת ההוטו הייתה חלק מתנועה רחבה יותר של התפשטות עמי בנטו ברחבי אפריקה.
מקורם של הטוטסי שנוי במחלוקת, בהיעדר מקורות כתובים.
לא ברור אם הם צאצאים לעם שמקורו במזרח אפריקה אשר הגיע לרואנדה בהגירה ממושכת, או שמא בכיבוש אלים, או שאולי הם קבוצה שנבדלה מתוך ההוטו עם השנים על בסיס מעמדי.
ברואנדה נוצרה ממלכה ריכוזית בעלת צבא חזק ששלטה בשטח רואנדה של ימינו ובחלק משטח קונגו.
המלך ומרבית האצולה היו בני טוטסי, ובצבא שירתו שני העמים.
המקנה, בקר, עזים וכבשים, שבו החזיקו בני טוטסי, שימש עדות לעוצמה ומעמד חברתי.
ככל הידוע התקיימו שני העמים בהרמוניה יחסית, וניתן היה לבן הוטו להפוך טוטסי אם צבר מקנה.
הגרמנים, שכוח האדם שהשקיעו בשליטה באזור היה קטן, חדרו לאזור בהדרגה.
הגרמנים שלטו באופן עקיף תוך הסתמכות על האצולה המקומית ועל המלך, שהסכים לקבל את חסותם כהגנה מפני מדינות שכנות ובהן בוגנדה.
הגרמנים ראו ברואנדה חלק מ"מזרח אפריקה הגרמנית".
הקולוניאליזם הבלגי אופיין כבעל צורת שלטון ישיר, כאשר ניתן לראות את מעורבותו בתחומי החינוך, החקלאות, הבריאות והכלכלה.
הבלגים המשיכו במגמה בה החלו הגרמנים והכניסו את הזהות האתנית לתעודות הזהות, וכן חובת נשיאתם, החל משנת 1935. הבלגים השרישו וחיזקו את התפיסה כי אלו הם שני גזעים נפרדים לגמרי, כאשר לרוב החלוקה הייתה על בסיס מראה פיזי או על-פי אמצעים כלכליים.
נקודה זו הפכה אקוטית להבחנה בין שתי הקבוצות, ובתקופות מאוחרות יותר, אף היוותה גלגל הצלה לבני ההוטו.
הונהגו עבודות כפייה בצורת עבודות חקלאיות, סיוע למסחר, התקנת טרסות למרגלות ההרים, סלילת כבישים ובניית מבני ציבור, כאשר בני ההוטו היוו את רוב כוח העבודה.
מגמה זו של עבדות אשר הונהגה ברואנדה על ידי מדינות אירופה, היוותה מעין "מפעל משותף" לאירופים למנהיגים מקומיים, אשר הפיקו תועלת אישית, מההיבט הכוחני והחומרי כאחד.
אותם "צ'יפים" מתוגמלים נמנו מבני שבט הטוטסי, אשר בנוסף לכך מילאו תפקידים מנהלתיים, בעוד בני ההוטו הועבדו קשות בעבודות הכפייה ונמצאו תחת איום מתמיד של עונשים אכזריים.
החלוקה האירופאית העצימה את ניצני האיבה בין שתי הקבוצות, אשר מכורח המציאות דוכאו והושתקו עד כדי תרגומם לרגשות קנאה ושנאה.
במהלך תקופת הקולוניאליזם התפתחו באירופה תאוריות הגזע השונות.
אלו הגיעו ליבשת אפריקה כתורה תפיסתית של חוקרים שונים אשר הגיעו לרואנדה וניסו "להלביש" תאוריות אלה על האוכלוסייה המקומית.
דה פקטו, שועתקו כל הסטריאוטיפים הגזעניים של רוח הזמן המערבית כלפי התושבים המקומיים.
כך, בעוד בני הטוטסי הוצגו כיפי-תואר, אינטליגנטים, חרוצים ונאמנים, שבטי ההוטו והטווא נתפסו כגזע שפל ונחות וכאנשים עצלנים, מכוערים ופרימיטיביים.
ניתן לראות בקידום בני הטוטסי ככלי אירופאי שלטוני-פוליטי הנועד למנוע מצב בו ההוטו, שהוא רוב מוחלט במדינה, יתגבש לגוף אחד חזק מספיק, כזה שיהווה אלטרנטיבה ותחליף לשלטון הקולוניאליסטי האירופאי במדינה.
השליטה של בלגיה באזור הייתה ישירה בהרבה מזו של גרמניה.
הבלגים הנהיגו מדיניות של עבודה כפויה, בעיקר במטעי קפה, תחת פיקוח של בני טוטסי.
בכך הוחרפה האיבה וחודדו ההבדלים בין הטוטסי להוטו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נעשתה רואנדה לשטח חסות של האו"ם, תחת ניהולה של בלגיה.
החלו מהלכים של דמוקרטיזציה במושבה וצומצמה אפליית ההוטו.
בתקופה זו נשמעו קריאות לעצמאות רואנדה ולשחרור מהשפעה אירופית, בעיקר מצד הטוטסי.
כתוצאה מלחץ פנימי וחיצוני כאחד על דרך התנהלות העניינים ברואנדה, החליפו הבלגים את עמדתם והעבירו תמיכתם להוטו.
עד שנת 1959 השליטה ברואנדה הייתה בידי המיעוט במדינה, מיעוט זה היה שבט הטוטסי.
שבט הטוטסי תועדף על ידי הקולוניאליסטים הגרמנים והבלגים אשר שלטו ברואנדה טרם הכרזת העצמאות.
משנה 1959 ואילך התעצם המתח בין שתי הקבוצות, כאשר הכריז השלטון הבלגי בריש-גלי כי הוא מעביר תמיכתו מבני הטוטסי להוטו, נקודה אשר הגבירה במהלך תקופה זו את רוח ההרס והאיבה בין השניים.
בני ההוטו החלו פורעים בטוטסי, בקריאות נקמה על שנים של דיכוי.
לאחר הבחירות הראשונות, הפכו הטוטסי ל"נחותים" ואת השלטון תפסו ההוטו.
לאחר ההפיכה, אכן התקיימו בחירות אך ברור היה לכל שבשלטון יזכה נציג שבט ההוטו בשל עליונות מספרית ברורה.
אומנם גם הטוטסי וגם ההוטו תיעבו את השלטון הקולוניאלי האירופי, אך שנאה משותפת זו לא הביאה לכדי איחוד כוחות בין השניים כנגד האויב החיצוני; כפי שהייתה מחלוקת בין ילידי רואנדה והכובשים הזרים, כך הייתה מחלוקת בין הילידים עצמם.
בשנת 1959 התרחשה הפיכה ברואנדה, אשר הונהגה על ידי גרגואר קָיִיבּנדָה.
קייבנדה הוביל את המאבק להפלת "המונרכיה של בני הטוטסי" בשנות ה-50. כתוצאה ממאבק זה, העבירו הבלגים את תמיכתם באופן רשמי לבני שבט ההוטו.
שינוי זה הביא להגברת המתח הפנימי בין השתיים.
בינואר 1961 הופלה המונרכיה של בני הטוטסי ורואנדה הוכרזה רפובליקה לאחר משאל עם.
המלך המודח ניסה לשוב למדינה ולתפוס את השלטון אך נעצר על ידי הבלגים.
ב-1 ביולי 1962 זכתה רואנדה בעצמאות באופן רשמי.
באותה שנה נערכו הבחירות הראשונות ברואנדה.
את הבחירות יזם גי לוז'יסט (Guy Logiest).
בשנים שלאחר הבחירות ועליית כוחם של ההוטו בתוך גבולות רואנדה, החלה להתפתח אופוזיציה מטעם הטוטסי במדינות השכנות, שאליהן נסו מספר שנים קודם לכן.
דוגמה לכך היא קבוצת הגרילה המשתייכת לשבט הטוטסי, "איניאנזה", קבוצה זו שיגרה התקפות חוזרות ונשנות ממדינות שכנות, על בני ההוטו בתוך גבולות רואנדה בין השנים 1961–1966. התקפות אלו גבו מחיר דמים גבוה מצד בני שבט ההוטו.
קבוצת גרילה זו כונתה על ידי השלטון (בני ההוטו) ברואנדה "מקקים".
כתוצאה מאותן התקפות מזוינות מצד ה"איניאנזה", גבר הדיכוי של בני שבט הטוטסי בתוך גבולות רואנדה, הדיכוי התבטא פעמים רבות ברצח המוני של טוטסי.
גרגואר קָיִיבּנדָה, שהנהיג את התנועה לשוויון-זכויות לבני הוטו, כיהן כנשיא המדינה למן עצמאותה ועד הדחתו ב-1973. בשנת 1965 הוא נבחר בשנית לנשיאות ובשנת 1969 הוא נבחר בשלישית.
למרות שהמדינה הוגדרה "רפובליקה", שלטונו היה למעשה מונרכי-אוטוקרטי: מפלגות האופוזיציה הוצאו אל מחוץ לחוק, חלק מנהיגיהם נעצרו והוצאו להורג, ועל כלי התקשורת הוטלה צנזורה.
הממשל קיים מדיניות מפלה נגד הטוטסי ואף עודד מעשי אלימות נגדם.
לקראת סוף תקופת שלטונו של קייבנדה החלו להישמע קולות אופוזיציוניים כנגד השלטון על דרך פעולתו ועל שחיתות.
בשנה זו היה גל התקפות נוסף על בני הטוטסי בגבולות המדינה ולפי הערכות, בשנה זו נרצחו כ-20,000 טוטסי וכ-300,000 טוטסי ברחו מהמדינה למדינות שכנות.
בשנת 1973 ביצע ז'ובנל הָבּיָרימָנָה הפיכה צבאית ותפס את השלטון.
הפיכה זו הייתה הביטוי הראשון למחלוקת פנימית בתוך קבוצת בני ההוטו.
מפלגת השליט שנקראה ("MRND" Mouvement Republicain National pour le Developpement), הוקמה בשנת 1974 וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1978, הוכרזה רשמית כמפלגת שלטון יחיד.
מפלגה זו חייבה כל גבר אישה או ילד ברואנדה להיות חבר בה.
רואנדה זכתה לתקופת פריחה מסוימת לאחר ההפיכה, אך במהרה התגלה שלמעשה אין הרבה הבדל בין המשטר שקדם להפיכה וזה שבא אחריה.
הביארימנה, ששלט במדינה עד ההתנקשות בחייו ב-1994, המשיך את מדיניות האפליה נגד הטוטסי.
בדומה לקיבנדה, ובניגוד לחלק ממדינות האזור שתמכו בברית המועצות, נקט הביארימנה מדיניות פרו-מערבית וקיים קשרים טובים עם ארצות הברית, צרפת ובלגיה, ובתקופה מסוימת גם עם ישראל.
באשר ליחס כלפי הטוטסי, ההפיכה שהתחוללה בשנת 1973 ייצגה קו "נצי" יותר וקיימת סברה שהקצנה זו ביחס באה בעקבות הטבח שעשו הטוטסי בהוטו בבורונדי בשנת 1972.
באוקטובר 1990 פלשה לרואנדה החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF), שנשלטה בידי הטוטסי, מבסיסה באוגנדה.
הממשלה הצבאית של הביארימנה הגיבה ברצח המוני של בני הטוטסי, בטענה שהם מנסים לשעבד מחדש את בני ההוטו.
מלחמת האזרחים באוגנדה נמשכה עד 1993, כאשר צבא אוגנדה נלחם לצד החזית הפטריוטית, ואילו זאיר, צרפת ובלגיה מסייעות לממשלתו של הביארימנה.
ביולי 1992 החלו הממשלה וה-RPF בדיונים על הפסקת אש בארושה שבטנזניה, ובסוף משא ומתן ארוך נחתמו ב-1993 הסכמי ארושה, והמלחמה הסתיימה באופן זמני.
ביולי 1993 מונתה אגתה אווילינגיימאנה, שרת החינוך, לעמוד בראש ממשלתה החדשה של רואנדה.
ב-6 באפריל 1994 בוצעה התנקשות בחייו של הנשיא הביארימנה כאשר מטוסו יורט בעודו נוחת בקיגאלי.
זהות המתנקשים אינה ידועה: הן ה-RPF והן קיצונים בני הוטו הוחזקו כחשודים במעשה.
במהלך שלושת החודשים הבאים, הצבא וקבוצות מיליציה רצחו יותר מ-800 אלף בני טוטסי, במה שנודע כרצח העם ברואנדה.
רצח העם ברואנדה היה רצח עם מכוון ושיטתי שהתבצע על ידי ממשל רואנדה (הוטו) כנגד בני הטוטסי בשנת 1994 ובו נהרגו כחצי מיליון בני אדם.
את רצח העם ביצעו בעיקר שתי מיליציות של בני הוטו - אינטראהאמווה (Interahamwe) ואימפוזאמוגאבי (Impuzamugambi).
רצח העם נמשך כמאה ימים, החל מ-6 באפריל ועד אמצע יולי 1994. לפחות 500 אלף בני טוטסי ומאות מתונים מבני ההוטו נרצחו.
על פי הערכות אחרות, מספר הנרצחים היה בין 800 אלף למיליון.
ארגון ה-RPF פלש שוב למדינה, ותפס את צפון רואנדה עד חודש יולי.
המלחמה הסתיימה לאחר התערבות צרפתית.
החזית הפטריוטית תפסה את השלטון והקימה ממשלת מעבר לקראת כינון דמוקרטיה.
איש החזית פסטר ביזימונגו, בן הוטו, מונה לנשיא, אך מנהיג החזית הפטריוטית פול קגאמה, שכיהן כסגן הנשיא וכשר ההגנה, ריכז בידיו את מרבית הכוח הפוליטי.
יותר משני מיליון בני הוטו ברחו מרואנדה לאחר המלחמה, מתוך חשש מנקמת בני הטוטסי.
רובם חזרו מאז, אף על פי שכמה מיליציות נותרו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ונעשו מעורבות במלחמת האזרחים במדינה.
ב-2003, עם סיום מלחמת האזרחים, אומצה חוקה חדשה אשר אוסרת כל סוג של אפליה על רקע אתני במדינה.
באוגוסט אותה שנה נערכו לראשונה בחירות חופשיות, שבהן ניצחה מפלגת החזית הפטריוטית הרואנדית ומנהיגה פול קגאמה נבחר לנשיא.
רואנדה הייתה אחת המדינות שהשתתפו במלחמת קונגו השנייה שהתרחשה בין השנים 1998 ל-2003, ועודנה מעורבת במתרחש במזרח קונגו, שם חיים פליטים רואנדים רבים ופועלים ארגונים צבאיים של הוטו וטוטסי.
מאז 1994 אין אלימות פוליטית או אתנית בהיקף רחב במדינה, והיא משתקמת בהדרגה.
רמת שרותי הבריאות וההשכלה עולה.
קיימת צמיחה כלכלית של 8%-6% בשנה.
בכפרים בכל רחבי המדינה יש מרפאות מים וחשמל ואחוז התלמידים והתלמידות בבתי הספר גבוה.
מאחר שמרבית הנרצחים היו גברים ושגברים רבים נוספים הועסקו במיליציות בעת מלחמת האזרחים, נשים רבות מילאו את תפקידי הגברים במקומות עבודה רבים.
כתוצאה מזאת עלה מעמד האישה ברואנדה.
כיום היא אחת המדינות השוויוניות באפריקה, בין מגדרים.
באוגוסט 2010, נערכו בחירות לנשיאות, בהן קיבל פול קגאמה יותר מ-90% מהקולות ונבחר לכהונה שנייה.
בדצמבר 2015, אזרחי רואנדה אישרו ברוב גדול תיקון לחוקה המאפשר לנשיא קגאמה להאריך את כהונתו, אם ירצה, עד 2034. הממשלה דיווחה כי 98.4% מהאזרחים הצביעו "כן" במשאל העם שהוביל קגאמה.
באוגוסט 2017, נערכו בחירות לנשיאות, בהן קיבל פול קגאמה יותר מ-98% מהקולות ונבחר לכהונה שלישית.
בספטמבר 2018, לראשונה מאז רצח העם ב-1994, האופוזיציה ברואנדה נבחרה לפרלמנט כאשר המפלגה הדמוקרטית הירוקה והמפלגה הסוציאליסטית אימברקורי זכו ב-4 מושבים.
ב-27 בינואר 2025, פלשה רואנדה לקונגו השכנה וסייעה למורדים טוטסים נגד מיליציות של בני ההוטו והממשלה הקונגולזית שתמכו בהן.
בפברואר, צבא בורונדי הצטרף למלחמה ונלחם נגד כוחות צבא רואנדה והכוחות הנתמכים על ידה.
רואנדה וקונגו חתמו על הסכם שלום ביוני 2025.
המשטר ברואנדה נקבע בחוקה שאושרה במשאל עם ב-2003. החוקה משקפת את ניסיון העבר הקשה של המדינה: אפליה ממוסדת על רקע גזעי, שלטון מושחת, לא יעיל ודיקטטורי, והפרות של זכויות האדם שהגיעו לשיאן הנורא ברצח העם.
ברואנדה הנשיא הוא ראש המדינה וגם עומד בראש הרשות המבצעת וממנה את ראש הממשלה ואת השרים.
הנשיא נבחר בבחירות ישירות על ידי העם.
תקופת כהונתו היא 7 שנים, והוא יכול לכהן לכל היותר שתי קדנציות.
עם זאת נכון ל-2024 נשיא רואנדה פועל ביד קשה כלפי המתנגדים למשטרו והשלטון הוא בעל מאפיינים אוטוקרטים.
הרשות המחוקקת בנויה משני בתים, בית נבחרים וסנאט.
בבית הנבחרים, הבית התחתון, 80 מקומות.
24 נציגות (נשים בלבד) נבחרות מטעם מחוזות בחירה.
53 נציגים (גברים או נשים) נבחרים בבחירות כלליות ויחסיות.
שני נציגים נוספים נבחרים על ידי מועצות צעירים, ואחד על ידי ארגון הנכים.
בסנאט מכהנים 26 חברים, שממונים או נבחרים על ידי מוסדות שלטון וגופים שונים, מהם 8 ממונים על ידי הנשיא.
חברי הבית התחתון מכהנים במשך 5 שנים, וחברי הסנאט במשך 8 שנים.
דגש מיוחד, מעשי והצהרתי, ניתן בחוקת רואנדה לשוויון מגדרי.
שוויון בין גברים ונשים, המתבטא גם בייצוג שווה לנשים בין מקבלי ההחלטות, נתפס לא רק כערך בפני עצמו, אלא גם ככלי להפחתת המתחים בין מרכיבים בחברה (בפרט, המתח הבין-אתני).
נשים מהוות יותר ממחצית מכלל המחוקקים בפרלמנט שנבחר ב-2008. שיעורן היחסי בבית הנבחרים הוא הגבוה בעולם.
בית המשפט העליון, הגוף העליון של הרשות השופטת, מונה 14 שופטים, הממונים על ידי הנשיא באישור הסנאט.
החוקה אינה מכירה באפליה כלשהי ואוסרת על קיומן של מפלגות אתניות.
גורמי אופוזיציה מאשימים את הממשלה בכך שהיא משתמשת באיסור זה כתואנת-שווא לפסול מתנגדי שלטון לגיטימיים.
המפלגה הדומיננטית ברואנדה מאז 1994 היא החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF או FPR) מפלגתו של הנשיא פול קגאמה.
הבחירות האחרונות לבית הנבחרים נערכו בספטמבר 2008, מערכת הבחירות השנייה מאז קבלת החוקה.
גוש שכלל את החזית הפטריוטית הרואנדית וכמה שותפות קואליציוניות קטנות גרף 80 אחוזים מן הקולות.
מלבדו התמודדו עוד שתי מפלגות קטנות, שאף הן תומכות בקגאמה, ושום מפלגת אופוזיציה ממשית לא השתתפה בבחירות.
הבחירות האחרונות לנשיאות נערכו ב-2017, וקגאמה ניצח בהן ברוב גדול.
ב-29 בנובמבר 2009 הצטרפה המדינה לחבר העמים הבריטי, אף שמעולם לא הייתה נתונה לשליטה בריטית
תחת שלטונו של קגאמה המדינה עברה שינוי מדהים ומהפכני, על מנת לחולל מהפך הוא לא בחל באמצעים ובשיטות אכזריות כדי לדכא את מתנגדיו.
חופש הביטוי הוגבל ומאות ממתנגדיו הושלכו לכלא או נעלמו בנסיבות מסתוריות.
מבקריו של קגאמה מאשימים אותו כי הוא מנצל את זיכרון הטבח כדי לדכא את בני ההוטו אשר מהווים רוב באוכלוסייה.
מרבית השרים ובעלי המשרות הבכירות במדינה הם משבט הטוטסי.
מאז התקופה הקולוניאלית נחלקה רואנדה ליחידות משנה שנקראו פרפקטורות, שמספרן וגבולותיהן השתנו במשך השנים.
ב-2006 שונה מבנה השלטון האזורי, 12 יחידות המשנה שהיו קיימות אז בוטלו, והמדינה חולקה מחדש לחמש יחידות, ארבע פרובינציות (בקינירואנדה - Intara): צפון, דרום, מזרח, מערב, ויחידה נוספת שכוללת את עיר הבירה קיגאלי וסביבותיה הקרובות.
החלוקה המחודשת נועדה ליצור פרובינציות שבהן שורר יותר גיוון אתני, וכמו כן בכוונת הממשלה לבזר סמכויות לשלטון האזורי.
מושלי הפרובינציות מונו לתפקידם על ידי הממשלה, אך ייבחרו בעתיד על ידי התושבים.
קיימות עוד שתי רמות של חלוקת משנה מתחת לרמת המחוז.
רואנדה היא מדינה ללא מוצא לים, עם משאבים טבעיים מועטים, תשתית לקויה ותעשייה מינימלית.
אחרי 1994 חזרו לרואנדה מאות אלפי פליטים, בעיקר בני טוטסי.
חזרת הפליטים החמירה את בעיות הכלכלה אולם מאז נמצאת הכלכלה במגמת שיפור.
המשק החי מהווה ענף חשוב בכלכלת רואנדה.
כ-90% מהאוכלוסייה מתגוררת בכפרים, ורוב האיכרים מתקיימים מחקלאות ומקנה לצריכה עצמית.
בכוונת הממשלה להפחית את שיעור העוסקים בחקלאות ל-50% עד 2020.
במכרות ברואנדה נכרות כמויות קטנות של מספר מחצבים, בהם טונגסטן וקסיטריט.
התחבורה במדינה מבוססת על תנועה בדרכם ובכבישים, מרבית הדרכים הם עדיין דרכי עפר.
הבירה קיגאלי נמצאת במוקד רשת הדרכים במדינה.
החל מסוף שנות התשעים חלשיפור גדול בתשתית הכבישים כתוצאה מסיוע חוץ לאחר רצח העם, וחלק גדול מהכבישים המרכזיים הם כבישים סלולים באיכות טובה.
רואנדה היא מדינה ללא מוצא לים, ששטחה הכולל כ-26,338 קמ"ר, והיא ממוקמת בלבה של אפריקה, מעט מדרום לקו המשווה.
היא גובלת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב, באוגנדה בצפון, בטנזניה במזרח ובבורונדי מדרום.