tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודשי הסתיו נוהרים תיירים באלפיהם מהמדינות הקרות אל בולהד סיטי בשל החורף הנוח ביישוב.
שטחה הכללי של העיר על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית הוא 154 קילומטרים רבועים, שמתוכם 153.8 קילומטרים רבועים הם יבשה, ו-0.2 קילומטרים רבועים (0.13%) הם מים.
בולהד סיטי שוכנת באזור של אקלים מדברי (סיווג BWh על פי שיטת קפן), שבו יורדים כ-150 מילימטרים גשם במשך כל השנה.
שנת 2014 הייתה השנה הראשונה בה ירד שלג בבולהד סיטי.
הקיצים בעיר חמים מאוד, כשהטמפרטורות גבוהות מ-38°C לעיתים קרובות בחודשים יולי ואוגוסט, והחורפים נוחים, כשהטמפרטורות במשך היום בחודשים ינואר ופברואר נעות בטווח 24°C–18°C.
זוהי אחת הערים החמות ביותר בארצות הברית במשך הקיץ.
גלי חום שבהם הטמפרטורות עולות על 43°C אינם יוצאי דופן.
משרד הסטטיסטיקות של התעסוקה והאוכלוסייה של אריזונה העריך את מספרי תושבי בולהד במרץ 2016 ב-40,088. צפיפות האוכלוסייה הייתה 288.3 תושבים לקילומטר רבוע, והאוכלוסייה התחלקה ל-50.9% זכרים ו-49.1% נקבות.
היו בעיר 23,464 יחידות דיור.
81.9% מהאוכלוסייה היו לבנים, 1.3% אפרו-אמריקאים ו-1.1% אמריקנים ילידים.
בעיר יש מאות דונמים של פארקים וגנים.
פארק קן פוברג (Ken Fovargue Park) – מגרשי כדורסל, מסלולים לאופניים, מתקנים לילדים, ובריכת שחייה עם מגלשה.
פארק רוטרי (Rotary Park) – הפארק הגדול ביותר בעיר.
משתרע על 1,200 דונם לאורך הנהר.
סככות ומתקני מנגל, פארק להחלקה, מזח לדיג, עמדה לניקוי דגים, מזחים לסירות, פארק לכלבים ומסלול גולף, וקומפלקס ספורט הכולל תאורה מלאה המארח תחרויות אזוריות ומקומיות.
בולהד סיטי מארחת אירועים שנתיים רבים, הבולט בהם תחרות השיט על הנהר.
בסוף השבוע של ה-13 באוגוסט 2016 התרחשה תחרות השיט ה-10 של בולהד סיטי שמשכה אליה 30,158 משתתפים שנרשמו.
השפעת אירוע זה על כלכלת העיר הוערכה ב-20 מיליון דולרים, אם כי העיר עצמה הרוויחה כ-200,000 דולרים בלבד.
אירועים נוספים מנצלים את האקלים של בולהד סיטי בחודשי הסתיו והחורף, בייחוד תחרויות ספורט.
בכל פברואר מארחת העיר תחרות כדורגל בחסות אגודת הכדורגל לצעירים המושכת לעיר אלפי שחקני כדורגל צעירים ותומכיהם.
בולהד סיטי גם נותנת חסות לשתי תחרויות סופטבול לוותיקים, אחת באביב ואחת בסתיו.
המשתתפים מגיעים ממרחק, כולל מקנדה.
"מרכז האירועים צומת מוהאבי" (Mojave Crossing Event Center) הוא היכל ספורט השוכן כמה קילומטרים דרומית לעיר בפורט מוהאבי ובו 5,000 מקומות ישיבה.
היכל הספורט הגדול ביותר במחוז מוהאבי.
הוא משמש לאירועים גדולים דוגמת טקסי סיום, קרקסים, תחרויות רודיאו, תחרויות אופנועים וקונצרטים.
בבולהד סיטי יש כמה מוסדות חינוך גבוה, הגדול שבהם הוא הקמפוס של הקולג' הקהילתי מוהאבי (Bullhead City Campus of Mohave Community College).
בתחומי הקמפוס שוכן גם קמפוס העיר בולהד של אוניברסיטת צפון אריזונה (Northern Arizona University's Bullhead City campus) המציע תוכניות בנות 4 שנים לתואר.
הקולג' קיבל תרומה בת 1.8 מיליון דולרים מקרן צדקה על מנת לבנות בניין למדעי הבריאות שהושלם באוגוסט 2012. נכון ל-2016 יש בבולהד סיטי גופא 5 בתי ספר יסודיים ושתי חטיבות המנוהלים על ידי מחלקת בתי הספר היסודיים של בולהד (Bullhead City Elementary School District).
שלושה בתי ספר תיכון בעיר ובסביבתה המנוהלים על ידי איגוד בתי הספר התיכוניים של עמק הנהר (Colorado River Union High School District).
בנוסף יש בתי ספר יסודיים וחטיבות בפורט מוהאבי השכנה.
ארבע ספריות ציבוריות פועלות באזור בולהד סיטי: שתי ספריות של מחוז מוהאבי (בבולהד סיטי ובפורט מוהאבי), אחת במחוז קלארק (לאפלין) והאחרונה היא ספרייה של מחוז סן ברנרדינו (נידלס).
הספרייה בבולהד סיטי נפתחה מחדש ב-2011 לאחר הרחבה גדולה שכללה ספרייה לבני עשרה, ספרייה לילדים, וספרייה למבוגרים על שטח של כ-1,000 מטרים רבועים, מחשבים ציבוריים, חדרים מוגנים מרעש, וחדרי כינוסים לקהילה.
הבניין החדש ה"ירוק" עלה כ-10 מיליון דולרים ומומן בחלקו ממענק בשל התרומה לסביבה.
על התכנון החדשני אחראי האדריכל ויל ברודר (Will Bruder) והוא כולל טכנולוגיות לשמירת אנרגיה וחלונות מיוחדים המנצלים את השמש המדברית.
אגודת הקונצרטים של נהר הקולורדו
אגודת הקונצרטים של נהר הקולורדו (Colorado River Concert Association) הוא ארגון של תושבים מקומיים המביא אמנים לקהילה.
מטרתם היא לספק בידור לקהילה תוך מתן הזדמנויות לתלמידים מקומיים המעוניינים לעסוק בתחום אמנויות הבמה.
האגודה מזמינה בדרך כלל שלושה עד חמישה אמנים בשנה להופיע באולמות בבתי הספר התיכוניים המקומיים.
בין האמנים שהופיעו הטנורים הקלטים (The Celtic Tenors), חברת המנדולינות של מונטנה (The Montana Mandolin Society) ו"ארבעת הצ'לי" (QuatroCelli).
מוזיאון הנהר קולורדו והחברה ההיסטורית
מוזיאון הנהר קולורדו (Colorado River Museum) שוכן צפונית לגשר לאפלין וכולל העתקים של אתרים חשובים באזור, חפצים אינדיאנים ותצוגה של פריטים היסטוריים, מהמתיישבים הראשונים ועד מכונות הימורים הראשונות.
המוזיאון מופעל על ידי החברה ההיסטורית של נהר הקולורדו (Colorado River Historical Society).
המוזיאון פתוח מספטמבר עד מאי.
לאזור בולהד סיטי אפשר להגיע באמצעות כביש בין-מדינתי 40, דרך נידלס או קינגמן, ברכבת באמצעות אמטרק דרך נידלס, באוטובוסים באמצעות קווי גרייהאונד, ובכבישים מדינתיים 93 ו-95 של אריזונה.
העירייה מפעילה גם מערכת תחבורה ציבורית בשירות מלא, מערכת התחבורה של אזור בולהד (Bullhead Area Transit System), הפועלת בשיתוף פעולה עם גרייהאונד לספק תחבורה ציבורית מלאה לאזור בולהד סיטי.
כמו כן פועלות כמה חברות מוניות בעיר.
מערכות תחבורה ציבורית פועלות גם בערים הקרובות, נידלס ולאפלין.
שדה התעופה הבינלאומי לאפלין/בולהד (Laughlin/Bullhead International Airport) הוא שדה התעופה הבינלאומי היחיד במחוז מוהאבי.
השדה משמש בעיקר את התיירים הבאים להמר.
כך למשל בשנת 2010 נחתו בשדה התעופה יותר מ-115,000 אנשים בטיסות צ'רטר במימון בתי הקזינו של לאפלין.
בנוסף מפעילה אמריקן איירליינס טיסות יומיות מבולהד סיטי ואליה, וכן נערכים מופעים אוויריים שנתיים המושכים מאות צופים.
בשנות ה-80 הוצבו המסוקים שהשתתפו בסדרת הטלוויזיה זאב מעופף בשדה התעופה הבינלאומי לאפלין/בולהד.
ב-2011 קיבל שדה התעופה את התואר "שדה התעופה של השנה" ממחלקת התחבורה של אריזונה.
המסלול העיקרי עובר שדרוג ויוארך ל-2,590 מטרים על מנת שיתאים למטוסים גדולים אף יותר.
הרחבה זו תהפוך את שדה התעופה לגדול ביותר ברדיוס של 150 קילומטרים.
באזור בולהד סיטי יש עוד שני שדות תעופה קטנים.
"איגל איירפארק" (Eagle Airpark) הוא שדה תעופה כפרי המשתרע על 160 דונם דרומית לעיר.
"סאן ואלי איירפורט" (Sun Valley Airport) הוא שדה תעופה ציבורי אליו צמוד אזור מגורים ובו האנגרים פרטיים.
באזור בולהד סיטי יוצאים לאור כמה עיתונים מקומיים, שהבולט בהם הוא "מוהבי ואלי דיילי ניוז" (Mohave Valley Daily News).
בלאפלין הסמוכה פועלת תחנת הטלוויזיה האזורית היחידה והעירייה מפעילה ערוץ שירות בכבלים למנויי אחת מחברות הכבלים.
ערוצים נוספים מהאזור המרוחק יותר משדרים מפיניקס באריזונה ומלאס וגאס בנבדה.
כ-15 תחנות רדיו משדרות באזור.
ארגוני דת חברה וקבוצות אינטרסים
באזור בולהד סיטי פועלים עשרות ארגוני דת.
בבולהד סיטי פועלים גם מועדונים חברתיים וקבוצות אינטרסים רבים.
שמורת האינדיאנים פורט מוהאבי משתרעת על כמעט 170 קילומטרים רבועים באזור המפגש של שלוש המדינות, וההיסטוריה המקומית עשירה בתרבות של האמריקנים הילידים.
נכון ל-2016 השבט מפעיל שני בתי קזינו, מלון שירות מלא ומגרש גולף (Mojave Resort PGA Championship Golf Course).
ב-2013 נבנה מתקן סולארי לייצור חשמל בקיבולת של 1,200 מגוואט על שטח של 40 קילומטרים רבועים, כ-16 קילומטרים מבולהד סיטי.
תחנת הכוח הוותיקה שפעלה על פחם (Mohave Generating Station Coal Slurry Power Plant) נסגרה ב-2005 ובכך הצטמצם זיהום האוויר והשימוש המיותר במי הנהר.
מחלקת בתי הספר היסודיים של בולהד סיטי קיבל מענק פדרלי להסב חלק מצריכת החשמל של בתי הספר לאנרגיה סולארית.
רפטינג במים לבנים, קיאקים וצלילה
מי הנהר בקטע של הקולורדו בין סכר הובר ואגם מוהאבי שקטים ברובם, אבל מציעים כמה הזדמנויות לרפטינג על מים לבנים.
מי שאינו שוכר מדריך חייב לקבל רישיון מלשכת הטיוב של ארצות הברית על מנת להפליג במורד הנהר מסכר הובר.
ניתן לשכור בבולהד סיטי ציוד לרפטינג, סירות קאנו וקיאקים וכן להצטרף לסיורי קיאקים מודרכים.
צוללנים יכול לחקור את הקניון השחור של הקולורדו, שבו יש תנאי צלילה מצוינים.
צוללנים מתקדמים יכולים לבדוק את אשדות רינגבולט (Ringbolt Rapids), שזרם המים המהיר בהם מעמיד אתגר מיוחד.
כמו כן ניתן לצלול אל ספינות נהר טרופות.
דיג הוא ספורט פופולרי באדם מוהאבי ובנהר הקולורדו, העשיר בכמה מיני דגים טרוטת עין-הקשת, בס גדול-לוע, בס מנומר, Pomoxis, חמנוניים, שפמנון וקרפיון.
ישנם עשרות מפרצונים ולשונות ים הידועים היטב בקרב חובבי הדיג.
קמפינג, טיולי אופניים וסיורים רגליים
אזור הנופש סביב אגם מוהאבי כולל עשרות שבילי הליכה מסומנים, אתרי קמפינג ומסלולי אופניים.
יש שני אתרי נופש על אגם מוהאבי.
מפרץ קוטונווד (Cottonwood Cove) ואתר הנופש אגם מוהאבי (Lake Mohave Resort).
בשני האתרים יש בקתות ללינה, אתרי קמפינג, מסעדה, חנות ומרינה ובה נקודת תדלוק.
יש גם כבישי עפר לרכבים ושבילי הליכה סביב אגם מוהאבי.
מצרכים וציוד לנסיעה בדרכי עפר, סיורים רגליים, שיט, צלילה ודיג זמינים במקום.
יש גם חנויות ספורט, מדריכי צלילה, סיורי קיאקים מודרכים, והשכרת סירות במקומות שונים בבולהד סיטי.
בולדווה (בהונגרית: Boldva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים התגוררו בבולדווה כבר בסוף המאה ה-18, אך היישוב לא התפתח בגלל קשיי פרנסה.
במאי 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו יהודי בולדווה לאדלן, ומשם לעיר המחוז מישקולץ.
הם נכלאו בבית חרושת ללבנים שבפרברי העיר, וכעבור זמן מה שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
ובמקום יש בית קברות יהודי.
בולדוגקווארליה (בהונגרית: Boldogkőváralja) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון הונגריה.
בכפר התקיימה קהילה יהודית שהושמדה בשואה.
בולדוגקאויפאלו (בהונגרית: Boldogkőújfalu) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בולו דה מל (בפורטוגזית: ˈbolu ðɨ ˈmɛɫ מילולית: עוגת דבש) היא עוגה מסורתית מאיי מדיירה.
עוגה זו נחשבת לקינוח העתיק ביותר של איי מדיירה.
העוגה נוצרה לראשונה במאה ה-15 תוך שימוש בתבלינים מאירופה והודו, היא נוצרה לראשונה על ידי נזירות במנזר סנטה קלרה בפונשל.
העוגה פופולרית גם באיים האזוריים של פורטוגל.
העוגה מיוצרת באופן מסורתי עם דבשה, אולם בימינו רבים מכינים אותה עם דבש.
לעיתים קרובות העוגה מכילה אגוזי מלך ושקדים.
נהוג לא לחתוך את העוגה, אלא לקרוע חתיכות בידיים.
הבולו דה מל מיוצרת באופן מסורתי בסביבות 8 בדצמבר כך שתהיה זמינה לקנייה במהלך חג המולד.
לעיתים קרובות העוגה מיוצרת במנות גדולות מספיק כך שניתן יהיה לצרוך אותה במהלך כל השנה.
בולוזאורוס (שם מדעי: Bolosaurus; מילולית: "לטאת בולו") הוא סוג של זוחל נכחד מסדרת הפרוקולופונומורפה אשר התקיים במשך תחילת הפרם שלפני 289.5 עד 273.6 מיליון שנה מזמננו בצפון אסיה ובאמריקה הצפונית.
סוג זוחל זה תואר בידי החוקר האמריקאי אדוארד דרינקר קופ ב-1878 על סמך שרידי מאובנים מטקסס ואוקלהומה בשטחי "החגורה האדומה של טקסס ואוקלהומה" "(Red Beds of Texas and Oklahoma).
השרידים שגילה קופ כללו גולגולת חלקית ומרוסקת בעלת לסת ושרידי שיניים גדולות.
ממצאים נוספים חלקיים התגלו בנהר מילבה שברפובליקת קומי, רוסיה.
זוחל זה היה נמוך ודומה מעט ללטאה אך גדול יותר ובעל גולגולת חזקה עם שיניים עבות וחזקות בעלות מבנה דמוי-עלה שהותאמו לתזונה צמחית.
זוחל זה חי במדבריות שהיו נפוצים בפרם וניזון מצמחייה קשיחה שמצא.
בולו דו קאקו (בפורטוגזית: Bolo do Caco) הוא לחם שטוח כעין רדיד בצק עגול הנפוץ בארכיפלג הפורטוגזי מדיירה.
הלחם עשוי מקמח, שמרים, מלח וחמאת שום שאותם מערבבים ואופים על אבן בזלת שטוחה הנקראת קאקו (Caco).
לבולו דו קאקו גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות במילוי בשר, תמנון או תפוחי אדמה.
שם הלחם וצורתו נגזרים מהמילה בולו (Bolo), שפירושה עוגה.
בולו דה ארוז (בפורטוגזית: Bolo de Arroz) הוא מאפה העשוי מאורז ונפוץ בפורטוגל בקרב מדינות הדוברות פורטוגזית.
המאפה מורכב מקמח אורז, חיטה, סוכר, חלב, ביצים, חמאה ותמצית וניל.
פירוש המילה בולו דה ארוז הוא עוגת אורז.
בּוֹלוֹ (נקרא גם בּוּלוּ) הוא לחם מתוק ועגול במטבח היהודי ספרדי, הנאפה בדרך כלל על ידי יהודי איטליה, יהודי לוב, יהודי פרס וחלק מיהודי תוניס (בעיקר בג'רבה) בין היתר, לרגל חגים כמו ראש השנה, בכניסה וצאת כיפור, ב-"אלכאס ולנוואר" (הנערך בצאת הפסח) ואירועים מיוחדים אחרים.
בולו הוא לחם מתוק ועגול המכיל פירות יבשים כדוגמת שקדים וצימוקים, שמתובל בדרך כלל בטעם אניס, אם כי הוא יכול להכיל גם אגוזים או חומרי טעם וריח אחרים.
יש המובילים לו ביצה קשה כמנהג יהודי לוב.
המקור לשם זה כנראה מקורו במטבח הפורטוגלי שם לחם הבולו משמש בהרכבים שונים לשימושים שונים.
ניתן לאכול את הלחם בכל עת, אך הוא נפוץ בעיקר בעונת החגים היהודיים.
הלחם היה פופולרי מאוד בקרב הקהילה היהודית הספרדית של צפון אפריקה, ועם הגירתם לישראל, צרפת ואמריקה הצפונית, הוא הפך לחלק מהמטבח היהודי המקומי גם במדינות אלו, והיהודים הספרדים ממשיכים לאפות בולו עד היום הזה.
הוא נאכל גם על ידי יהודי פרס, המכנים אותו כמו יהודי לוב בּוּלוּ.
בזמן ליל המימונה והאלכאס ולנוואר הנערך בצאת הפסח נוגים להשתמש בקמח הנישאר מאפית המצות לצור הכנת לחם זה.
את הלחם נוהגים להכין בצורה כך שיראה כסל שבמרכזו טמון ביצה קשה.
וזה נועד לסמל בין היתר את:
בעוד הביצה שהיא מאכל אבלים מסמל את בית המקדש שעוד אינו נבנה אך עתיד להיבנות בקרוב.
פטירתם של מספר צדיקים ביום זה הנהוג לערוך להם ההילולה כדוגמת רבי מיימון הדיין ורבי כמוס יאמין.
עקב היותו לחם מַשְׂבִּיעַ "וקצת חגיגי", נהגו לאכול אותו קודם כניסת יום הכיפורים ובעיקר בצאתו.
שכן יום זה הוא גם יום טוב ועם סיומו ראו בכך סמן למחילת העוונות של השנה החולפת וסיבה לשמוח מעט.
בולובה היא חברת שעונים אמריקאית, שנוסדה ב-1875, ומאז סוף שנת 2007 שייכת לתאגיד סיטיזן היפני.
החברה מייצרת שעונים, שעוני יד ואביזרים נלווים.
מטה החברה נמצא בשכונת ווּדְסָייְד שברובע קווינס בעיר ניו יורק.
בולובה נוסדה ב-1875 בשם "חברת ג' בולובה" (J.
Bulova Company), על ידי יוזף בולובה, מהגר מבוהמיה.
ב-1923 הוקמה חברה חדשה בשם "חברת השעונים בולובה" (Bulova Watch Company), וב-1979 הפכה לחלק מתאגיד לואס , ונמכרה לסיטיזן בסוף שנת 2007. לאורך היסטוריה שלה פיתחה לעצמה בולובה מוניטין של חדשנות טכנולוגית וסתגלנות לאור צורכיהם המשתנים של לקוחותיה והאופנות המשתנות בשוק.
בולובה החלה את דרכה כחנות תכשיטים קטנה בעיקר ניו יורק בסביבות 1875. היא הייתה ממוקמת במיידן ליין , באזור שהתמחה בחנויות תכשיטים וחנויות לתיקון שעונים ושעוני כיס.
בסביבות 1911 החלה החברה לייצר שעונים שולחניים ושעוני כיס.
ב-1912 הקים יוזף בולובה את המפעל הראשון שלו שהוקדש לייצור שעונים.
במפעל, שהוקם בבייל שבשווייץ, יצר בולובה תהליכים שאפשרו ייצור המוני של שעונים, דבר שהיה חדש בתעשיית השעונים.
ב-1919 הושקה קולקציית השעונים הראשון של החברה לנשים, וב-1924 קולקציית שעוני הגברים.
הסגנון הוויזואלי של הפרסומת של הקולקציות, הפכה את השעונים לפופולריים בקרב הציבור האמריקאי.
מלבד עיצובם הייחודי של השעונים, התמקדה בולובה בדיוק ובהמשך מחקר טכנולוגי.ב-1927 הקים בולובה מצפה על גג גורד השחקים שבשדרה החמישית מספר 580, כדי לקבוע במדויק את הזמן האוניברסלי.
בולובה הקימה את משרדיה בשכונות וודסייד ופלאשינג שברובע קווינס, בניו יורק, שם המשיכה ליצור חידושים בתחום ייצור השעונים, ופיתחה מספר כלים לייצור שעונים.
בין חידושיה בתחום ההורולוגיה היה שעון האקיוטרון (Accutron) שעשה שימוש בקולן מהדהד במטרה לשמור על דיוק השעון.
במהלך שנות ה-20 וה-30 נודעה החברה בסגנון הארט דקו של שעוניה, שהיו מעוצבים כריבועים או מלבנים.
דגמים מאותן שנים כללו את הברטון (Breton) שצורתו הייתה מלבנית או ריבועית, הבנקאי (Banker) שעוצב בצורת חבית, והקומודור (Commodore) שצורתו הייתה עגולה.
ב-2020 יצאו מהדורות מחודשות לשלושת הדגמים הללו, כחלק מקולקציית יוזף בולובה, שעשתה שימוש במגנונים מכניים מתוצרת סליטה השווייצרית.
בין 1922 ל-1930 שיווקה בולובה 350 דגמים שונים של שעוני נשים שעוצבו בסגנון ארט דקו, ומספר דומה של שעוני גברים.
מנגנוני השעונים של וסטפילד גם הם היו מייצור שווייצרי, אך שעוני וסטפילד לא השתמשו באותם מנגנונים בהם השתמשה בולובה.
שעוני וסטפילד יוצרו עד לשנות ה-50, ושעוני קראוול (Caravelle), שהושקו ב-1962, החליפו אותם כקו המוצרים הזול יותר מבית בולובה.
בשנת 1989 הסתיים רישום הסימן המסחרי של בולובה על השם שעוני וסטפילד.
ב-1967 רכשה בולובה את חברת השעונים "יוניברסל ז'נבה" מז'נבה בשווייץ.
היא מכרה אותה בדצמבר 1977.
ב-1973 רכשה חברת גולף אנד ווסטרן חלק ממניות החברה, וב-1976 מכרה אותן לחברת סטלוקס, יצרנית חלקי שעונים מהונג קונג.
ב-1983 נסגר מפעל השעונים המקורי של החברה בבייל.
מסע הפרסום שהשיקה בולובה בסטרדיי איבנינג פוסט ב-1922 הפך אותה לחברת שעונים מפורסמת.
במהלך שנות ה-60 הובילה החברה את שוק השעונים האמריקאי בהוצאות הפרסום שלה, והרחיבה את מפיציה מחנויות תכשיטים לחנויות נוספות, כך שעד לשנת 1968 כללה רשת ההפצה שלה 20,000 מפיצים ברחבי ארצות הברית.
ב-1926 הפיקה בולובה את מודעת הפרסומת הראשונה ששודרה ברדיו, כשההכרזה "עם הישמע האות, תהיה השעה שמונה, על פי שעון בולובה".
את המודעה שמעו מיליוני אמריקאים.
ב-1927 הפך צ'ארלס לינדברג לטייס הראשון שחצה לבדו את האוקיינוס האטלנטי ללא עצירה.
תמורת המעשה, קיבל לינדברג המחאה בסך 1,000 דולר ושעון בולובה.
החברה ציינה זאת ביצירת דגם "הנשר הבודד" (Lone Eagle), לכבודו של לינדברג.
תחילה הסבה החברה 5,000 שעונים שעלו 37.5 דולר לשעונים מדגם זה, אך כשאלה נמכרו תוך ימים ספורים, המשיכה ויצרה נוספים, ובסופו של דבר מכרה כ-50,000 שעונים מדגם זה, שמחירם האמיר אף ל-50 דולר, מה שסייע לה להכפיל את מכירותיה בין 1926 ל-1928, להפוך לחברה ציבורית ב-1929 ולהרחיב משמעותית את פעילותה.
הנשר הבודד הפך בהמשך לסדרת שעונים.
בולובה טוענת שהייתה יצרנית השעונים הראשונה שהציעה שעונים אלקטרוניים, אך חברת טלכרון החלה למכור שעונים אלקטרוניים כבר ב-1912, 19 שנים לפני בולובה.
שעוניה המרובעים המשובצים של בולובה, שהיו מכופפים כך שיתאמו את כיפוף פרק היד נחלו הצלחה גדולה בשנות ה-30 וה-40. ב-1932 השיקה בולובה תחרות "תן שם לשעון" לשעון החדש שלה שמחירו היה 24.75 דולר, והפרס הראשון בה היה 1,000 דולר, וסך כל הפרסים הצטברו ל-10,000 דולר.
עד 1940 הפכה החברה לספונסרית של 20 תוכניות הרדיו הפופולריות ביותר בארצות הברית.
ב-1 ביולי 1941 הותרו לראשונה פרסומות בטלוויזיה בארצות הברית, ובולובה הייתה הראשונה להפיק פרסומת כזו.
הפרסומת שודרה לפני משחק בייסבול בין הברוקלין דודג'רס לפילדלפיה פיליז בתחנת הטלוויזיה הניו יורקית WNBT (כיום WNBC).
בפרסומת, עבורה שילמה החברה בין 4 ל-9 דולרים, הציגה את תבנית הבדיקה של רשת WNBT כך שעוצבה להיראות כשעון שמחוגיו מראים את השעה.
בתחתית המסך, בצד ימין, הוצג לוגו בולובה בלוויית הכתובת "זמן בולובה" (Bulova Time).
השקופית הוצגה במשך דקה שבה נע מחוג השניות של השעון.
בשנות ה-40 נעשה שימוש במספר שעוני משחק של בולובה שהותקנו באצטדיונים ברחבי ארצות הברית.
ב-1945 הקים ארדה בולובה, יו"ר הדירקטוריון של בולובה, את בית הספר לשענות על שם יוזף בולובה, במסגרתו ניתנה לותיקי צבא ארצות הברית שהפכו נכים במלחמת העולם השנייה הכשרה כשענים.
בהמשך הפך בית הספר למוסד שיקומי שסייע לנכים בכל העולם, ואחד מיוזמי תחרויות הספורט לנכים בכיסאות גלגלים בארצות הברית.
בין השנים 1949 ל-1950 נחתם הסכם בין בולובה לבין האקדמיה האמריקאית לקולנוע המאפשר לבולובה לעשות שימוש במילים "פרס האקדמיה" ו"אוסקר", וכן בדמות של פסלון האוסקר.
ב-1952 קיבלו בולובה והאקדמיה את אישורה של הנציבות הפדרלית למסחר להמשיך ולהשתמש בסימנים הרשומים של האקדמיה, ובלבד שבולובה תבהיר שהשימוש בסימנים הללו הוא פרי הסכמי רישוי, ולא "מייצג פרס שניתן לחברה בזכות בהתבסס על מבחנים השוואתיים שנעשו עם שעונים אחרים".
בין 1950 ל-1954 השיקה בולובה יותר מ-25 דגמי שעוני נשים, ו-14 שעוני גברים שזוהו עם פרסי האקדמיה, ושילמה עבור הרישיון לעשות כן 154 אלף דולר.
באמצע שנות ה-50 הייתה בולובה לספונסרית של תוכנית הטלוויזיה של פרנק סינטרה, והעניקה לסינטרה מספר שעוני יד עליהם חרת הקדשות אישיות והעניק אותם לחבריו.
בהמשך העניקה בולובה את תמיכתה לבית הספר לאמנויות על שם פרנק סינטרה.
תמיכה זו המשיכה עד 2023, כשבולובה השיקה את דגם הראט פאק, שעון אלגנטי שמחירו זול יחסית, במהדורה מוגבלת של 5,000 יחידות, יחד עם סדרת שעונים שנקראו על שם להיטיו של סינטרה ("Fly Me to the Moon", "My Way", ועוד).
מסע הפרסום לשעון ה"אקיוטרון" של בולובה אוזכר בעונתה השביעית של סדרת הטלוויזיה "מד מן", בה אומר הדובר את המשפט "זה יותר משעון, זה נושא שיחה" (It's more than a timepiece, it's a conversation piece).
שעון האקיוטרון של בולובה נמכר לראשונה באוקטובר 1960. במקום גלגל איזון, הותקן בשעון קולן בתדר 360 הרץ, ששימש בו כאלמנט דיוק מדידת הזמן.
ממציא המנגנון, מקס הצל, נולד בבזל שבשווייץ, והצטרף לבולובה ב-1950. הקולן הונע על ידי מעגל חשמלי שכלל מתנד אלקטרוני בעל טרנזיסטור אחד, כך שהאקיוטרון נחשב לשעון האלקטרוני השני, אחרי ה"אלקטריק" של המילטון ששווק החל מ-1957. במקום תקתוק, הצליל האופייני לשעונים מכניים, השמיע האקיוטרון זמזום חלש וגבוה שנבע מהרטט של הקולן.
השעון הקדים את שעוני הקוורץ המודרניים שגם הם שומרים על דיוק בעזרת מהוד , והחברה התחייבה שהשעון ישמור על רמת דיוק של עד דקה בחודש, או שתי שניות ליום, רמה שנחשבה מדויקת בהרבה מרמת הדיוק של השעונים המכניים של אותה תקופה.
האקיוטרון זכה לפרסום נרחב בעיתוני התקופה, כולל מגזינים בעלי תפוצה רחבה כמו "לייף" ו"אבוני", בצירוף סיסמת המכירות "כל כך מהפכני -- כל כך מדויק, זה השעון הראשון בהיסטוריה שמבטיח 99.9977 אחוז דיוק על פרק היד שלך." ביריד העולמי של ניו יורק לשנת 65–1964 נקבר שעון אקיוטרון בקפסולת הזמן.
עד שנת 1973 נמכרו למעלה מארבעה מיליון שעוני אקיוטרון.
במהלך המאה ה-21 הפך האקיוטרון, כמו גם שעונים אחרים שמשתמשים בקולן, פופולרי בקרב חזנים.
בשבת חל איסור על שימוש בקולן, לאור דמיונו לכלי נגינה.
שעונים בעלי קולן משמיעים צליל קבוע של 360 הרץ (צליל המקביל בקירוב לפה דיאז) אותו ניתן לשמוע בקלות מבלי לעבור על איסורי השבת, בעיקר מכיוון שהפקת הצליל אינה מטרתו העיקרית של השעון.
בשנות ה-60 החלה יריבות בין בולובה לבין אומגה בשאלה מי תיבחר כזו ששעון מתוצרתה יהיה "השעון הראשון על הירח".
בשנת 1971 לקח עימו האסטרונאוט דייוויד סקוט, מפקד משימת אפולו 15, כרונוגרף מתוצרת בולובה למשימה הרביעית של הנחתת אדם על הירח.
כל תריסר האסטרונאוטים שצעדו על הירח ענדו שעוני אומגה ספידמאסטר תקניים ורשמיים של נאס"א.
שעונים אלה נחשבו לרכוש הממשלה.
על פי רישומי המשימה של אפולו 15, במהלך הליכת הירח השנייה של סקוט, הזגוגית של שעון האומגה שלו התנתקה מהשעון, ולכן במהלך הליכת הירח השלישית שלו ענד את הבולובה הפרטי שלו, אותו לקח עמו כגיבוי.
השעון, בולובה כרונוגרף מדגם #88510/01 הוא השעון היחיד בבעלות פרטית שנענד על שטח הירח.
בתמונות בהן מצדיע סקוט לדגל ארצות הברית הוא עונד את השעון, כשמאחוריו ניתן לראות את הר הדלי דלתא.
השעון סבל מבלאי חיצוני רב כתוצאה מהחשיפה לירח, וכתוצאה מהנחיתה וההמראה עצמן.
ב-2015 נמכר השעון תמורת 1.625 מיליון דולר במכירה פומבית שנערכה בבית המכירות RR בבוסטון, מה שהופך אותו לאחד מחפצי האסטרונאוטים היקרים ביותר שנמכרו במכירה פומבית, ואחד השעונים שנמכרו במחיר הגבוה ביותר במכירה פומבית.
השעון ייחודי גם בהיותו אב טיפוס, דבר שסקוט חשף בפני מעריצי בולובה רק בשנת 2014. לאחר החשיפה השיקה בולובה ב-2016 דגם הומאז' לשעון הירח שלה, והשתמשה בו במנגנון קוורץ מתקדם שהיה בתכנון במשך 40 שנה.
בין 1958 ל-1973 שימש עומר בראדלי כיו"ר הדירקטוריון של בולובה, ועל פי היסטוריונים של שעונים אין זו מקריות שבמהלך עבודתו בחברה אימצה נאס"א את האקיוטרון, כך שקרוב ל-2,000 שעוני ומנגנוני אקיוטרון שימשו ב-46 משימות של נאס"א.
במהלך משבר הקוורץ עשתה בולובה כדוגמת יצרני שעונים אחרים, ויצרה שעוני קוורץ המבוססים על מערכת אלקטרונית, הראשון שבהם האקיוטרון שהושק ב-1976. הקומפיוטרון היה השעון הראשון של בולובה שכלל מסך LED, והשעון הדיגיטלי הראשון.
לשעון עוצב מארז פלדה בצורת טרפז ייחודית, והשעה הוצגה בתחתית המארז, ולא במרכזו, כנהוג בשעונים.
העיצוב הייחודי שווק ככזה שיסייע לנהגים לראות את השעה ללא צורך לסובב את פרק היד ולעזוב את ההגה תוך כדי נהיגה, אך עדיין נדרשה לחיצה על כפתור בצד התצוגה על מנת להדליק את המסך.
בגרסאות מאוחרות יותר לחיצה רצופה על הכפתור העבירה את התצוגה בין שניות, תאריך, יום ואזור זמן נוסף.
הצלחתו של הקומפיוטרון הייתה מרכיב משמעותי בחיוניותה הכלכלית של בולובה בשנים הבאות.
ב-10 בינואר 2008 רכשה יצרנית השעונים היפנית סיטיזן את בולובה תמורת 250 מיליון דולר.
בולובה מעצבת, מייצרת ומשווקת כמה מותגים שונים, כולל מותג האם "בולובה", "קראוול" (Caravelle, לשעבר Caravelle New York) המעוצב, שעון "ויטנאוור" (Wittnauer) השווייצרי האלגנטי ו"מארין סטאר" (Marine Star).
ב-2014 הפסיקה בולובה למכור שעונים תחת השם אקיוטרון, הפסיקה לייצר את חלק מדגמי אקיוטרון, ואת יתר הדגמים העבירה למותג "בולובה".
ב-2010 הציגה בולובה את ה"פרסיז'ניסט" (Precisionist), סוג חדש של שעון קוורץ הפועם בתדירות של 262,144 הרץ, מהיר פי שמונה מהסטנדרט בתעשייה שעומד על 32,768 הרץ, ומחוג השניות בו נע בצורה חלקה בדומה לשעונים מכניים, ובניגוד לשעוני קוורץ טיפוסיים שמחוג השניות בהם נע אחת לשנייה.
בין 2012 ל-2015 ייצרה בולובה קו שעונים שווייצרים בשם "אקיו-סוויס" (Accu•Swiss) שהחליף את האקיוטרון שייצורו הופסק.
ב-2015 הופסק ייצורו של האקיו-סוויס בהוראת סיטיזן.
ב-2019 הוציאה בולובה מחדש את קו מוצרי הקומפיוטרון, תוך שהיא משמרת את הגודל והמראה של השעונים המקוריים, אך מעדכנת את הרכיבים האלקטרוניים.
הקומפיוטרונים החדשים שווקו בצבעים זהב ושחור, הצבעים שבהם שווקו גם השעונים המקוריים.
ב-2020 פיצלה סיטיזן את אקיוטרון מבולובה, כמותג עצמאי, תוך שהיא מדגישה את המנגנון האלקטרוסטטי בעל הטכנולוגיה החדשנית, ושיווקה גם דגמים בעיצובים שמושפעים מעיצובי ה"מורשת" הוותיקים של המותג.
ב-2023 השיקה החברה את האקיוטרון "אסטרונאוט T".
אקיוטרון הצהירה על כוונתה להמשיך ולפתח את מנגנון הקולן, ולהציג גרסה חדשה שלו, אף על פי שהציוד ששימש לייצור המנגנון בשנות ה-60 וה-70 כבר לא קיים.
בולו דה רולו (בפורטוגזית: Bolo de rolo; בתרגום לעברית: עוגת גלילה או עוגת רוּלדה) הוא קינוח ברזילאי לאומי טיפוסי, ממדינת פרנמבוקו.
את בלילת העוגה מכינים מ: קמח, ביצים, חמאה, סוכר.
בצק זה עטוף בשכבה של שימורי פירות גויאבדה (סוג של גויאבה מצויה עם תוך אדום או גויאבה תותית), ונותן מראה של רולדה (סוויס רול) עם שכבות דקות מאוד.
הוא מוכר כמאכל לאומי בחוק הברזילאי.
מקורו באימוץ העוגה הפורטוגזית colchão de noiva (מזרן כלה), מעין עוגת ספוג מגולגלת עם מילוי של אגוזים.
עם הגעתם לברזיל, הטבחים הפורטוגלים שינו את המילוי לפרי גויאבה, שנמצא בשפע באזור הצפון-מזרחי של ברזיל, מבושל עם סוכר, שהיה בשפע מאז שייוצר במפעלי האזור.
מקובל לפזר את הבולו דה רולו אבקת סוכר להצגת מראה נאה.
בולוואר רוקוסובסקוגו היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה.
פירוש שם התחנה – שדרה על שם רוקוסובסקי.
נכון לשנת 2025 זאת תחנה סופית של קו סוקולניצ'סקאיה.
התחנה נפתחה ב-1 באוגוסט 1990. בעת פתיחתה נקראה "אוליצה פודבלסקוגו" (רחוב על שם פודבלסקי).
שמה של התחנה היה זהה לשמו של הרחוב, בו נמצאת הכניסה הראשית לתחנה.
הרחוב נקרא על שמו של מהפכן רוסי ופעיל פוליטי בראשיתה של רוסיה הסובייטית, ואדים פודבלסקי.
בשנת 1992 שונה שמו של הרחוב לרחוב איוואנטייבסקאיה, אך שמה של תחנת הרכבת התחתית נשאר ללא שינוי.
בשנת 2015, לרגל חגיגות 70 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית, שונה שם התחנה לשמה הנוכחי.
וזאת למרות שאף אחת מכניסות ויציאות של התחנה לא פונה לשדרה על שם רוקוסובסקי.
השדרה מרוחקת בכ-500 מטר מהתחנה.
התחנה נמצאת בעומק של 8 מטר מתחת לפני הקרקע.
בתחנה ישנו מעבר לתחנת קו הטבעת המרכזית של מוסקבה של רכבת מוסקבה, בעלת אותו שם (בולוואר רוקוסובסקוגו).
בולון-ביאנקור המוכרת גם כבולון-סור-סן ( וגם Boulogne-sur-Seine) היא עיר הנמצאת מדרום מערב לפריז ומשתייכת למחוז או-דה-סן שבחבל איל-דה-פראנס.
העיר היא למעשה פרבר של פריז ומשתייכת למטרופולין של פריז "גרנד פריז" .
העיר נמצאת מחוץ לכביש ההיקפי של פריז (הבולוואר פריפריק) והיא נושקת מצפון ליער בולון ומשאר צדדיה היא מוקפת בפיתול של נהר הסן המשנה פה את כוון זרימתו מדרום לצפון.
בגלל מקומה של העיר בחצי הדרך בין פריז לארמון ורסאי עברו דרכה בעלי תפקידים רמי דרג בחצרות מלכי צרפת כשחלקם אף רכשו אדמות והקימו בה אחוזות.
בניגוד לחלק מערי הלוויין של פריז, שמשכו אליהם מהגרים והפכו לשכונות מצוקה, בולון-ביאנקור הפכה לעיר אמידה הנהנית מריכוז גבוה של משרדים של חברות תקשורת.
ממצאים מראים שעוד לפני המאה ה-14 התקיים במקום כפר קטן בשם "מנול-לה-סן-קלוד" (Menuls-lès-Saint-Cloud).
במאה ה-14 הוקמה ביישוב כנסייה ששימשה חלופה קרובה לשואפים לעלות לרגל לכנסייה הקדושה בבולון-סור-מר.
בהתאם לכך שונה שם העיר מ"מנול-לה-סן-קלוד" ל"בולון-לה-פטיט" ("בולון הקטנה" וזאת בהתייחס לבולון-סור-מר שלחוף הים שנחשבה ל"בולון הגדולה").
ב-1790 שונה שם העיר ל"בולון-סור-סן" ("בולון על הסן"), שם ששימר עדיין את ההתייחסות ל"בולון-סור-מר".
ב-1860 סופחו לעיר מספר שכונות וביניהן "שכונת ביאנקור".
שם זה מקורו בשם הלטיני/גרמני מהמאה ה-12 "בולנקורט" שמשלב את המילה Buolo שפירושה "בן משפחה" והמילה Cortem שפירושה "מתחם", "אחוזה" כך שפירוש המילה היא "אחוזה משפחתית".
ב-1924 שונה שמה הרשמי של בולון-סור-סן לבולון-ביאנקור כדי לשקף את סיפוח שכונת ביאנקור.
ממצאים מעידים על קיומו של ישוב מקום עוד לפני המאה ה-14.
בתחילת המאה ה-14, הורה מלך צרפת פיליפ הרביעי לבנות בכפר כנסייה שתוקדש לבתולה של הכנסייה הקדושה בעיר בולון-סור-מר שהיה אז מרכז עלייה לרגל מפורסם בצפון צרפת.
הכנסייה בבולון-ביאנקור נועדה להפוך למרכז עלייה לרגל קרוב יותר לפריז ביחס לבולון-סור-מר והיא נקראה "נוטרדאם דה בולון לה פטיט" ("גבירתנו מבולון הקטנה").
היסטוריונים מעריכים שהישוב נהרס בתחילת המאה ה-15, במהלך מלחמת מאת השנים.
שיקומו החל במאה ה-16, בתקופת שלטונו של מלך צרפת פרנסואה הראשון כשהקים את ביתו, "טירת בולון" ביער בולון הסמוך.
בתחילת המאה ה-17 החל מלך צרפת, לואי השלושה עשר להקים את ארמון ורסאי כדי להפכו למקום מושבם הרשמי של מלכי צרפת.
מעבר זה הביא לפיתוח מואץ של בולון-ביאנקור ששכנה בחצי הדרך בין פריז לורסאי.
פיתוח זה כלל סלילת דרכים נוחות והקמת ארמונות אצילים.
ב-1844 הוקמה חומת טייר כדי להגן על פריז ובולון-ביאנקור (אז בולון-סור-סן) נותרה מחוץ לחומה.
ב-1860 נקבע שכל השכונות הכלולות בחומת טיר יהפכו לחלק מפריז
ב-1860 נקבע שכל השכונות הכלולות בחומת טייר יהפכו לחלק מפריז והשאר יעברו לבולון סור מר.
החלטה זו הביאה לחלוקתן של מספר שכונות שחלקן סופח לפריז וחלקן לבולון-סור-סן.
בין השאר סופחה לעיר שכונת תעשייה בשם ביאנקור.
במסגרת תהליך הסיפוח של 1860 נחלק יער בולון בין פריז לבולון-סור-סן.
ב-1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, נגרמו נזקים לעיר ונדרשה עבודת שיקום מקיפה לאחר המלחמה.
ב-1929 סיפחה פריז את כל יער בולון (שהפך לחלק מהרובע השישה-עשר) ובכך קטן שטחה של בולון-ביאנקור לחצי.
ב-1942 הפציצו מטוסי בעלות הברית את מפעלי המטוסים ומפעלי רנו וגרמו למאות הרוגים ולכ-2,000 פצועים.
בולון-ביאנקור נמצאת מדרום מזרח לפריז.
שטח העיר הוא 617 דונם ופניה שטוחים כשגובה פני הקרקע נעים בין 28 ל-40 מטר.
מי התהום גבוהים ויוצרים בשטחים פתוחים שלוליות.
אדמת העיר מורכבת מחול, סחף וחצץ, הרכב שפחות מתאים לעיבוד חקלאי ולכן חקלאי היישוב נאלצו להביא אדמה איכותית מפריז כדי לגדל גידולי שדה (כמו חיטה, שיפון ושיבולת שועל).
מצד שני סוג קרקע זה התאים למבני תעשייה דבר שתרם, בין השאר, לפיתוח המהיר של התעשייה בעיר כשמי התהום הגבוהים הקלו על חפירת בארות עבור התעשייה.
גובה הקרקע הנמוך, מי התהום הגבוהים והיותה מוקפת משלוש עבריה בנהר הסן הפכו את בולון-ביאנקור לפגיעה לשיטפונות.
כך למשל הוצפה העיר ונגרמו לה נזקים בשיטפון של 1910.
בחלקה הדרומי של העיר, בערוץ נהר הסן, נמצאים שני איים טבעיים השייכים לעיר: איל סגווין ואיל סן ז'רמן .
אקלים העיר מושפע מהאוקיינוס האטלנטי אולם נמצא שלמזג האוויר של אגן פריז ישנה גם השפעה על העיר הבא לידי ביטוי בכמות משקעים נמוכה, במיוחד באביב (120 עד 150 מ"מ), ובחורף קר (3.5 מעלות צלזיוס).
על פי סקר אקלים של המרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת, שפורסם ב-2010 ומתייחס לשנים 1971–2000, נמצא שהטמפרטורה השנתית הממוצעת בעיר הייתה כ-12 מעלות צלזיוס, עם טווח טמפרטורות שנתי של 15.3 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת של 651 מ"מ, עם 10.9 ימי משקעים בינואר ו-7.9 ימים ביולי.
תצפיות שנערכו בשנים 1991–2020 בתחנה מטאורולוגית הקרובה ביותר למרכז העיר מצביעות על טמפרטורה שנתית ממוצעת של 11.5 מעלות צלזיוס וכמות משקעים שנתית ממוצעת של 677 מ"מ.
מחקרים מהמאה ה-21, הכוללים תחזיות ל-2050, מצביעים על שינויים אקלימיים עתידיים באגן פריז בגלל אפקט החממה הנובעים מצפיפות עירונית ויצירת "אי חום עירוני".
בולון-ביאנקור היא אחת מ-1926 רשויות המרכיבות את "פריז רבתי".
הבנייה העירונית משלבת מבני מגורים עם מבני משרדים אך ניכרת חלוקה די ברורה בין החלק הצפוני, משם התפתחה העיר, בו מרוכזים מבני המגורים לבין החלק הדרומי (כולל האיים) בו הייתה במקור התעשייה ושם נבנו מגדלי משרדים.
הועלו טענות כנגד הבנייה המודרנית שמתכנניה לא עשו מאמץ לשלב בה את המבניים ההיסטוריים ובכך יצרו ניגודים אורבניים וחוסר הרמוניה.
רובע Parchamp - Albert Kahn: נמצא בחלקה הצפון מערבי של העיר.
זהו המרכז ההיסטורי של העיר שבעבר התרכזו בו מכבסות.
החלקו הצפוני של ברובע נמצא פארק אדמונד דה רוטשילד וכן תיאטרון , מוזיאון אלבר-קאן , כנסייה ובית כנסת
רובע Silly-Gallieni: נמצא בחלקה המערבי של העיר.
רובע זה הוא הגדול מבין הרבעים ואחד המאוכלסים ביותר.
מתאפיין בשילוב של בתים צמודי קרקע ובנייני דירות גדולים
רובע Rives de Seine - Billancourt: נמצא בחלקה הדרום מערבי של העיר.
רובע זה היה בתחילתו (המאה ה-19) חווה חקלאית והתאפיין בבנייה כפרית.
בתחילת המאה ה-20 החלה חברת רנו לפעול במקום ורכשה כ-50 דונם לצורך הקמת מפעליה.
שטח זה היווה את רובו של הרובע ותהליך התיעוש שינה לגמרי את פניו.
במאה ה-21 החל תהליך הריסת מבני התעשייה של רנו לטובת מגורים ופארקים (הבולט ביניהם הוא פארק ביאנקור בדרום הרובע).
חלק מחידוש הבנייה למגורים ברובע מתאפיין בבנייה ירוקה הכוללת שימוש באנרגיה גיאותרמית, הצבת קולטי שמש פוטו-וולטאים, סלילת מסלולי אופניים ועידוד השימוש בהם, הקמת גינות וגגות ירוקים ועוד.
ברובע זה נמצאים המטות של תאגידים רבים.
הרובע מתאפיין הצפיפות אוכלוסין גבוהה.
בחלקו הגובל בנהר הסן נמצא בית הקברות הגדול של העיר.
קיים ברובע קומפלקס דיור ציבורי, המכונה Résidence Salmson Le Point du Jour, שהוגדר כאתר מורשת מהמאה ה-20
רובע Centre-ville: נמצא במרכזה של העיר, מוקף בחמשת הרבעים האחרים והיחיד ללא גישה לסן.
הרובע מאכלס את בניין העירייה ואת מרכז התרבות של בולון-בילנקור הכולל מוזיאון של אמנות משנות ה-30 , קולנוע אמנותי וספריית מדיה.
רובע Les Princes – Marmottan: נמצא בצידה הצפון מזרחי של העיר.
בגבולות הרובע נמצא האצטדיון "פארק דה פרינסס" הנושא את שם הרובע.
האצטדיון, כמו רבים מחלקי הרובע, פותחו במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות.
ברובע הוקמו מספר אחוזות פרטיות שהשתייכו לאצילים והן כוללות גנים רחבי ידיים.
כמו כן קיימים ברובע מוסדות ציבור כמו ספריית מרמוטן , מרפאות, בתי ספר פרטיים ועוד.
חלק מהמבנים ברובע תוכננו בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי לה קורבוזיה ואדריכלים בני דורו והם נחשבים אתרים לשימור.
בצפון הרובע נמצא אצטדיון רולאן גארוס בו מתקיימת מדי שנה אליפות צרפת הפתוחה.
לעומת הגידול המהיר באוכלוסייה באמצע המאה ה-20 נמדדה האטה בשלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21.
נכון ל-2020 הגיל הממוצע של תושבי העיר גבוה מממוצע הגילאים המחוז.
כך למשל אחוז האנשים מתחת לגיל 30 היה 36.4% בהשוואה ל-38.2% במחוז כשבמקביל אחוז האנשים מעל גיל 60 היה 21.4% בהשוואה ל-20.2% במחוז.
אחוז הנשים בכלל המחוז הוא 52.4%.
בולון-בילאנקור היא אחד המרכזים הכלכליים העיקריים של אזור פריז.
בעוד שבעבר התאפיינה הפעילות העסקית בעיר בתעשייה וייצור חל שינוי במהלך המאה ה-21 לטובת תחום השירותים כשתשע מתוך עשרה עסקים שפועלים כיום בעיר נמצא במגזר זה וכ-85% מהמשרות המוצעות בעיר הן בתחום זה.
נכון ל-2006 פעלו בבולון-ביאנקור כ-12,000 עסקים מסחריים מסוגים שונים.
היקף עסקים זה מעמיד את העיר במקום שני בין ערי חבל איל-דה-פראנס אך הרחק אחרי פריז בה רשומים כ-300,000 עסקים.
שינוי זה באופי הכלכלי של בולון-ביאנקור משתקף בעלייה ברמת ההכנסה הממוצעת של תושבי העיר דבר שממקם אותה בין 20 הערים (מעל 20,000 תושבים) בעלות ההכנסה הממוצעת הגבוהה ביותר בצרפת.
כך למשל ב-2005 עמדה ההכנסה הממוצעת החודשית של תושבי בולון-ביאנקור על כ-31,500 אירו כשממוצע השכר במחוז או-דה-סן עמד על כ-26,200 אירו וממוצע השכר בכלל צרפת עמד על כ-16,800 אירו.
עד 2017 הוטל בצרפת "מס עושר" על אנשים בעלי הכנסות גבוהות ונכון ל-2007 הייתה בולון-ביאנקור העיר החמישית בצרפת בהיקף היחסי של התושבים ששילמו מס זה.
לפי מדד אי השוויון בהכנסות (הקרוי גם מדד ג'יני) בולון-ביאנקור מדורגת בין הערים בעלות פער הכנסות גדול.
העיר מוקפת בכבישים ראשיים מכל צדדיה דבר שמקל על הגישה אליה ומתוכה:
ממזרח לעיר עובר בולוואר פריפריק
מצפונה עובר הכביש המהיר A13 המוליך מערבה לחוף תעלת למאנש
כביש טבעתי מהיר D1 סלול על גדות הסן ועוטף את העיר מדרום
כביש ראשי D910 חותך את העיר מצפון מזרח לדרום מערב ומוביל ישירות לארמון ורסאי
על אף שבולון-ביאנקור אינה חלק מפריז היא נכללה בתוכנית אוסמן להתחדשות פריז, שיושמה בחצי השני של המאה ה-19. תוכנית זו הביאה לפתיחת צירי תנועה רחבים החוצים את העיר ומסייעים לתנועת כלי הרכב גם כיום.
למרות הכבישים המהירים הסובבים אותה והרחובות הרחבים החוצים אותה, סובלת העיר מפקקי תנועה חמורים מדי בוקר.
עיריית בולון-ביאנקור מציעה לתושבי העיר שירות שכירת רכבים עירוניים חשמליים במספר חניונים בעיר.
כמו כן מציעה העירייה שירות השכרת אופניים של חברת ווליב כשעמדות האופניים פרושות ברחבי העיר.
במקביל להרחבת שירות השכרת האופניים עלו טענות כנגד העירייה על מחסור בשבילים ייעודיים לרוכבי אופניים דבר המאלץ את הרוכבים לנסוע ברחובות עמוסים תוך סיכון חייהם.
שניים מקווי המטרו של פריז (קווים 9 ו-10) הוארכו לבולון-ביאנקור ומספר תחנות נבנו בעיר לאורך קווים אלו.
בנוסף לשירות המטרו קיים בעיר שירות חשמליות מעל הקרקע וכן מתקיים בעיר שירות של כ-30 קווי אוטובוסים.
השירות ניתן על ידי מספר חברות הסעה כשחלק מהקווים עירוניים וחלקם בין-עירוניים.
בנוסף לתחבורה הציבורית היבשתית קיימים לאורך נהר הסן מספר נמלים עבור ספינות נהר.
כל הספינות העוגנות בנמלים הן ספינות משא ואין שירות מעבורות לנוסעים בין בולון-ביאנקור לפריז.
בתחילת המאה ה-20 התפתחה בבולון-ביאנקור תעשייה כבדה כשהתחומים הבולטים בה היו:
תעשיית התעופה: מספר חברות מחלוצות התעופה פתחו בעיר מפעלים.
חלק ממפעלים אלו ניזוקו מהפצצות מטוסי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
תעשיית הרכב: מספר חברות רכב צרפתיות פתחו מפעלים בעיר ובעיקר חברת רנו.
תעשיית הקולנוע: בעיר החלה תעשיית הקולנוע הצרפתית והעיר הפכה למקום מרכזי להפקת סרטים צרפתיים.
בשלהי המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התחולל תהליך של סגירת מפעלי התעשייה והחלפתם במבני משרדים ושירות.
נכון ל-2022 מספר הדירות/בתים למגורים בעיר עומד מעל 68,000. כ-88% מהדיירים בעלי דירה אחת וכ-5% מחזיקים יותר מדירה אחת (כ-7% מהדירות אינן מאוכלסות).
כ-98% מהדירות נמצאות בבנייני קומות ורק כ-2% בבתים פרטיים.
על פי חוקי דיור ארציים (הקרויים גם חוקי הסולידריות) מחויבת עיריות להקצות לפחות 25% מהדירות הנבנות לטובת דיור ציבורי.
לפי תחקיר של העיתון "לה פריזיאן" עומדת ההקצאה של עיריית בולון-ביאנקור על כ-15% בלבד דבר החושף אותה לקנסות כבדים.
מבחינת מחירים עומדת העיר במקום החמישי בכלל צרפת במדד רכישת בתים ובמקום רביעי במדד שכירת בתים.
יוצאות דופן הן האחוזות הפרטיות עם הגנים בצפון העיר המבוקשות על ידי בעלי הון ומחירן משתווה לנכסי נדל"ן בפריז עצמה.
בבולון-ביאנקור פועלים מוסדות החינוך הציבורי הבאים:
12 בתי ספר יסודיים עירוניים
קיימות בבולון-ביאנקור מספר מסגרות חינוכיות פרטיות:
מוסדות חינוך הקשורים לכנסייה הקתולית וכוללים ארבעה גני ילדים, ארבעה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים ובית ספר תיכון אחד
מוסדות חינוך יהודיים מתקיימים בעיר מאז נפתח בה בית ספר יהודי ב-1935. המוסדות מספקים שירות מגן הילדים ועד התיכון והם מופעלים על ידי ארגון יהודי הקרוי "רמב"ם" (מימונידס)
גן ובית ספר דו לשוניים (צרפתית ואנגלית) הפועלים על פי שיטת מונטסורי
בנוסף למוסדות החינוך העיוניים פועלים בעיר מספר בתי ספר להכשרה מקצועית:
שלוחה של הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמקצועות
בית ספר לתיאטרון וללימודי דרמה
בית ספר ללימודי מקצועות הקרקס
בית ספר להכשרת מדריכי תרפיה
בעיר פועל "בית הספר לעסקים וניהול אנז'ה" המציע מסלולי לימוד אקדמיים לתואר ראשון ושני.
כמו כן פועלות בעיר שלוחות של "אוניברסיטת העיר פריז" ושל "בית הספר למנהל של בורדו" .
בעיר פועל קונסרבטוריון למוזיקה ומחול הכולל כ-1350 תלמידים.
היקף פעילות זו מדרג את הקונסרבטוריון הזה במקום השלישי בצרפת אחרי ליון ופריז.
בולון-ביאנקור משתתפת בפרויקט "ערים בריאות" של ארגון הבריאות העולמי ומיישמת מיזמי בריאות בתחומים שונים כמו "התוכנית הלאומית לתזונה ובריאות" ו"התוכנית הלאומית לבקרת סרטן".
בית החולים הציבורי המרכזי בעיר הוא בית החולים "אמברואה פאר" שהוקם ב-1921 והועתק למקומו הנוכחי בצפון העיר ב-1969. בית חולים זה מכיל כ-470 מיטות.
קיים בעיר בית חולים נוסף למקרי חירום וניתוחים כירורגיים.
בנוסף לבתי החולים הציבוריים פועלים בעיר מספר מרפאות מומחים פרטיות הנותנות שירות בתחומים כמו כירורגיה פלסטית, ניתוחים אסתטיים, טיפולים אונקולוגיים, טיפול בהתמכרויות ועוד.
עבור האוכלוסייה המבוגרת פועלים בעיר מספר בתי דיור מוגן שרובם כוללים גם מחלקות סיעודיות.
בעיר מתקיימים מספר אירועי תרבות שנתיים.
ספריית מרמוטן , הפועלת בעיר, נבנתה ב-1932 ומתמקדת בספרות מתקופת הקיסרות הראשונה.
בעיר קיים תיאטרון עירוני בשם "תיאטרון מערב פריז" שנוסד ב-1968 ומכיל כ-400 מושבים.
כמו כן פועלים בעיר שלושה תיאטרונים פרטיים.
על האי סגווין , שבדרום העיר, הוקם ב-2017 אולם קונצרטים בצורת כדור.
בהיכל מתקיימים קונצרטים בסגנונות שונים כמו גם אירוויזיון הילדים של 2021.
עיריית בולון-ביאנקור מפעילה "מרכז משחקים וצעצועים" המכיל אוסף משחקים היסטוריים אך גם מאפשר לילדים להשתמש בחלק מהמשחקים.
בנוסף מקיים המרכז תחרות שנתית בין מתכנני משחקים.
ב-2020 הפכה אוניברסיטת הסורבון לשותפה באוסף הצעצועים כדי לאפשר לחוקרים באקדמיה לחקור את היסטוריית הצעצועים.
בבולון-בויאנקור פועלים שלושה מועדוני ספורט:
מועדון האתלטיקה ACBB הכולל 33 מחלקות ופונה לקהל צעיר.
הפעילויות במועדון כוללות חתירה, סיוף, רכיבת אופניים, הוקי, ג'ודו, טיפוס, טניס שולחן, רוגבי, בדמינטון, טריאתלון, פיתוח גוף, פטאנק, התעמלות, ספורט נכים, ריקוד, יוגה, דיג ועוד.
מועדון זה הוציא מספר ספורטאים לאומיים כשהידוע ביניהם הוא רוכב האופניים ז'אק אנקטיל.
מועדון הטניס TCBB הפועל משני מרכזים בעיר.
קיומו של אצטדיון הטניס הרולאן-גרוס תורם לפופולריות של מקצוע זה בעיר.
מועדון מפעלי רנו COB הוא מועדון ספורט שהוקם על ידי הנהלת מפעלי רנו עבור עובדי המפעל.
בשנות ה-60 זכתה נבחרת הכדורעף של המועדון שלוש פעמים באליפות צרפת.
בעיר מתקיימים מספר תחרויות וטורנירי ספורט הכוללים חצי מרתון, החלקה אמנותית, דיג, כדורגל נוער, הוקי קרח, רכיבה על סוסים, פטאנק, ג'ודו, התעמלות, שייט, חתירה ועוד.
לרשות מאמינים עומדים מספר בתי תפילה בעיר בהתאם לדתם:
עבור חסידי הכנסייה הקתולית קיימות חמש כנסיות ("כנסיית ההתעברות ללא רבב של בולון-בילנקור" , "כנסיית נוטרדאם מבולון" , "כנסיית סנט-פייר מבולון" , "כנסיית סנט-ססיל מבולון" ו"כנסיית סנט תרזה של הילד ישו בבולון" )
עבור חסידי הנצרות האורתודוקסית קיימת בעיר "כנסיית ניקולס הקדוש עושה הפלאים בבולון"
עבור חסידי הנצרות הפרוטסטנטית קיימת בעיר כנסייה פרוטסטנטית "הכנסייה הפרוטסטנטית של בולון" וכן ארבע כנסיות עבור הזרמים הפרוטסטנטים האוונגליסטים והבפטיסטים.
עבור היהודים קיימים בעיר בית הכנסת הישן שפועל מאז 1912 ובית כנסת חדש הפועל מאז 2007 במרכז הקהילה היהודית של בולון-בילנקור .
עבור מאמינים מוסלמים נבנה ב-2011 מרכז קהילתי (CCCMBB) בו פועל מסגד וכן ניתנים בו שיעורי ערבית.
בולון-ביאנקור, הקרובה לפריז, מציעה לתיירים חלופות לינה זולות יותר מפריז.
הצעה זו כוללת שני מלונות יוקרה, ארבעה מלונות שלושה כוכבים, שנים עשר מלונות שני כוכבים ומלון כוכב אחד.
בנוסף לתיירים שיעדם פריז, נותנים מלונות אלו מענה לאירוח במהלך אירועי ספורט במתקני הספורט שבעיר וביניהם אצטדיון פארק דה פרינסס, אצטדיון רולאן-גארוס ואצטדיון פייר-דה-קוברטן וכן בכנסים מסחריים גדולים במרכז התערוכות בפורט דה ורסאי או בלה דפנס.
כנסיית נוטרדאם דה בולון היא כנסייה שנבנתה במאה ה-14 בצפון העיר ומוגדרת כאתר מורשת.
מלך צרפת פיליפ החמישי, הניח את אבן היסוד לכנסייה כהוקרה לכנסייה המקבילה בבולון-סור-מר.
בית הכנסת היהודי הישן שנבנה ב-1911 ונחנך ב-1912 בנוכחותם של הרב הראשי של צרפת, אלפרד לוי והרב הראשי של פריז ז'אק-אנרי דרייפוס.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש בית הכנסת כאורווה אך שוקם אחריה והוחזר למעמדו המקורי.
כנסיית סנט ניקולס עושה הפלאים היא כנסייה נוצרית אורתודוקסית שנבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בדרום העיר עבור זרם הגולים הלבנים מרוסיה ששטף את פריז וסביבתה בעקבות מהפכת אוקטובר והתרכז בדרום העיר.
טירת בושילה, מהמאה ה-18, הנמצאת הצפון מערב העיר, משמשת כיום כמוזיאון לאמנות "פול בלמנדו" ומציגה יצירות של הפסל פול בלמנדו.
מוזיאון אלבר-קאן הוא מבנה וגן שייסד אלבר קאן בשלהי המאה ה-19 ופתוח כיום לציבור.
הגן משקף מאמץ של שנים של קאן לטפח צמחייה מכל העולם בעוד שהמוזיאון כולל מעל 70,000 צילומים צבעוניים שצילם קאן בשנים 1904–1931.
"מוזיאון פול לנדובסקי נמצא במרכז העיר ומציג כ-100 דגמים מוקטנים של פסליו של האמן פול לנדובסקי וביניהם פסלו המפורסם ביותר, פסל ישו הגואל הצופה על ריו דה ז'ניירו.
מוזיאון שנות ה-30 הוא מוזיאון במרכז העיר שנחנך ב-1939 ומציג אמנות ואומנות של שנות ה-30 של המאה ה-21 וכן אומנות שהושפעה מזרם האר דקו.
מוזיאון רנו בצפון מערב העיר נפתח ב-1988 במבנה היסטורי ומציג את ההיסטורי של יצרנית המכוניות רנו.
"מוזיאון פתוח" – למתעניינים בארכיטקטורה והיסטוריה מוצעים סיורים ברחובות העיר עם דגש על מבנים היסטוריים.
כך למשל מתקיים מסלול שנות ה-30 העובר בין בניינים שנבנו בין שתי מלחמות העולם עם דגש על המורשת של לה קורבוזיה.
בית העירייה נבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון מודרני בתכנונו של האדריכל טוני גרנייה.
ספריית מרמוטן נבנתה ב-1932 ומתמקדת בספרות מתקופת הקיסרות הראשונה.
טירת רוטשילד ופארק רוטשילד שבצפון מערב העיר.
הטירה נבנתה באמצע המאה ה-19 ושימשה למגוריו של הברון ג'יימס מאיר רוטשילד, אביו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
במלחמת העולם השנייה נבזזה הטירה על ידי הגרמנים ובהמשך הושחתה על ידי האמריקאים ולא שופצה מאז.
הפארק הצמוד לטירה היה בעבר חלק מהאחוזה וכיום רובו פארק ציבורי.
פארק סן-קלו נושק לבולון-ביאנקור מדרום מערב ואינו בתחום המוניציפלי של העיר אך משמש את תושבי העיר.
במקור הייתה במקום אחוזת אצילים בשם טירת סן-קלו שהייתה פופולרית בקרב אצילי פריז שחצו את בולון-ביאנקור בדרכם אליה.
במאה ה-18 הפכה מארי אנטואנט את המקום לביתה ובמיוחד עבורה נסללה בעיר "דרך המלכה" (La route de la Reine) כדי שתוכל להגיע בקלות מפריז לטירה.
הדרך קיימת עד היום אבל הטירה נהרסה ב-1870 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
נכון ל-2021 מונה הקהילה היהודית של בולון-ביאנקור כ-17,000 חברים והיא קהילה מוכרת רשמית בצרפת.
בית הכנסת הראשון נבנה בעיר ב-1911 בתמיכה חלקית של משפחת רוטשילד והוא מוגדר כאתר מורשת.
במאה ה-21 הוקם מרכז קהילתי חדש ליהודי העיר ששטחו כ-1,400 מ"ר והוא כולל בית כנסת ושירותי קהילה נוספים.
לילדי הקהילה מוצע חינוך בבית ספר יהודי פרטי מרשת החינוך הרמב"ם (מימונידס).
לבולון-ביאנקור הסכמי ערים תאומות עם הערים הבאות:
בולטימור רייבנס היא קבוצת פוטבול אמריקאית מהעיר בולטימור, המשחקת בליגת ה-NFL.
בעבר יוצגה העיר על ידי הקולטס, אך זו עזבה ובמקומה הגיעה ב-1996 הקליבלנד בראונס שחיפשה מגרש ביתי חדש.
אוהדי הפוטבול בבולטימור לא רצו ששם העיר יהיה קשור לבראונס, ולפיכך הוחלפו צבעי הקבוצה וחברי היכל התהילה של הבראונס נשארו בקליבלנד.
בשלוש העונות הראשונות לאחר הקמתה הקבוצה לא הייתה קרובה להעפיל לפלייאוף, אך בעונה הרביעית (1999) מצבה השתפר והיא החמיצה את ההעפלה בגלל משחק אחד.
בעונת 2000 הצליחה הקבוצה להעפיל לסופרבול (סופרבול XXXV), שנערך בטמפה.
במשחק עצמו היא גברה על ניו יורק ג'איינטס בתוצאה 34–7. ריי לואיס, שחקן ההגנה של הרייבנס, זכה בתואר MVP של משחק הסופרבול.
בעונות לאחר מכן הגיעו הרייבנס שש פעמים נוספות לפלייאוף, אך לא הצליחו להעפיל עד לסופרבול.
בעונת 2012 הדיחו הרייבנס את דנוור ברונקוס ואת ניו אינגלנד פטריוטס בפלייאוף, העפילו בפעם השנייה בתולדותיהם לסופרבול, (סופרבול XLVII), בו גברו על סן פרנסיסקו 49' 31-34.
בולטימור היא העיר הגדולה במדינת מרילנד, ארצות הברית והשלושים בגודלה בארצות הברית כולה.
לעיר מטרופולין משותף עם וושינגטון הבירה, השוכנת כ-60 קילומטר דרומית-מערבית לה.
בולטימור נוסדה ב-30 ביולי 1729, ונקראת על שם מייסד מרילנד ומושלה הראשון, ססיל קלברט, הברון השני של בולטימור.
העיר גדלה במהירות רבה במאה ה־18. בזכות נמלה הטבעי, נהפכה בולטימור למרכז מסחר בסוכר עם האיים האנטילים.
במלחמת 1812, כשפלשה בריטניה לארצות הברית הצעירה, הותקפה בולטימור, לאחר שהבריטים שרפו את הבירה וושינגטון.
באותו זמן, עורך דין צעיר, פרנסיס סקוט-קי, כתב שיר על הקרב, שנהפך להמנון הלאומי של ארצות הברית, "הדגל זרוע הכוכבים".
ב־1851, הוקמה רשמית עיריית בולטימור, כשהעיר התנתקה ממחוז בולטימור.
במשך מלחמת האזרחים האמריקנית, מרילנד לא פרשה מהאיחוד, אבל היה בה מתח ניכר סביב העבדות, ובבולטימור שם פרצו מהומות אלימות ב־1861. ב־14 בפברואר 1904, נהרסו חלקים רבים בבולטימור בשל שרפה גדולה, כאשר 1,500 מבנים עלו באש בתוך שלושים שעות בלבד.
בשנים שלאחר מכן נאלצה העירייה לשקם ולבנות את כולם מחדש.
למרות זאת, ב־1906 דיווח עיתון מקומי ש"אחד האסונות הגדולים של העידן המודרני נהפך לברכה."
אחרי מלחמת העולם השנייה, גדלה אוכלוסיית בולטימור והגיעה לשיא של כ-940 אלף נפש ב-1960. אך בשנים שלאחר מכן הצטמצמה האוכלוסייה באופן ניכר בשל סגירת מפעלים ופיתוח הפרברים.
שיעור הפשע בעיר עלה, וכיום הוא אחד הגבוהים בארצות הברית.
מאז 1979, פותח מרכז העיר דאונטאון בולטימור בהצלחה עקב יוזמתו של ראש העיר וו.ד.
שייפר, כאשר נבנו בו מרכז קנייה ההארבורפלייס, בנייני רווחה, מלונות, ושני אצטדיונים.
העיר נמצאת במרכז מרילנד, כ-60 ק"מ מהעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית.
מרכז בולטימור גובל במפרץ צ'ספיק שם נמצא נמל בולטימור.
קו הנפילה האמריקאי (fall line) הוא הקו שבו נפגשים השטח הגבוה (שנקרא הפידמונט) ומישור החוף.
קו זה חוצה את העיר מצפון-מזרח לדרום-מערב.
לפיכך, דרום העיר נמצא בגובה פני הים, ואילו גבולה הצפוני גבוה משמעותית, ונמצא בגבהים שבין 75 מטר ל-150 מטר.
השטח מחומם על ידי המפרץ והאוקיינוס האטלנטי הקרובים, ומוגן מטמפרטורות נמוכות מאוד על ידי ההרים ממערב למרילנד.
בולטימור עוברת קיצים חמים ולחים עם טמפרטורות בין 25–35 מעלות בערך.
החורפים הם קרירים למדי עם טמפרטורות של 5 מעלות בערך, שלג יורד לפחות פעם אחת מידי חורף.
כמות הגשם השנתית היא 111 סנטימטרים.
בולטימור היא עיר עצמאית, כלומר, אינה שייכת למחוז והיא כפופה ישירות למדינה.
ראש העיר החל מ-2020 הוא ברנדון סקוט , חבר המפלגה הדמוקרטית.
לעיר מועצה בת 14 חברים.
הפשע מהווה בעיה עצומה בבולטימור.
מספר מקרי הרצח הגבוה ביותר בתולדות העיר נרשם ב־1993 (353).
הרוב המוחלט של הנרצחים הם אפרו אמריקאים.
בעיה חברתית חמורה נוספת בבולטימור היא שימוש בסמים; בולטימור נחשבת כמרכז מסחר ההרואין והאקסטזי בארצות הברית.
העירייה הקימה קמפיין שנקרא "האמן" (BELIEVE) במטרה לעודד ולהחיות את תושבי העיר.
סדרת הטלוויזיה הסמויה מתרחשת כולה בבולטימור על רקע מקרי הפשע והרצח הרבים שבה, כך גם הסדרה רצח מאדום לשחור, שגוללה את סיפורו של מחלק רצח במשטרת בולטימור.
עד 1980, נחשבה בולטימור כאחת מעשר הערים הגדולות בארצות הברית.
נכון ל־2013, גרו בעיר 622,104 איש אך במטרופולין של בולטימור גרים יותר מ-2.8 מיליון נפש.
במטרופולין המשותפת בין בולטימור לוושינגטון, גרים נכון ל-2016 יותר מ־9,600,000 איש.
צפיפות האוכלוסייה עומדת על כ־3,111.5 לק"מ מרובע.
ההכנסה המשפחתית הממוצעת היא $35,438, וסך ההכנסה האישית הוא $16,978. 22.9% מהתושבים חיים מתחת לקו העוני.
לפני המאה ה-19 היו בעיר רק קומץ יהודים.
אוכלוסיית היהודים גדלה מאמצע המאה ה-19, עם הגירת יהודים יוצאי גרמניה לעיר.
בית הכנסת "לויד סטריט" הוקם בשנת 1845 והוא אחד משלושת בתי הכנסת העתיקים ביותר הפועלים כיום בארצות הברית.
בסוף המאה ה-19, החלו היהודים יוצאי גרמניה להתעשר ועברו צפונה לשכונות חדשות; במקביל החל גל ההגירה הגדול של יהודי מזרח אירופה, בעיקר מרוסיה עקב הפרעות והפוגרומים ביהודים.
ב־1907 מנתה קהילת יהודי בולטימור 40,000 לערך.
הנרייטה סאלד, יהודייה ילידת בולטימור, יסדה את הארגון הציוני לנשים, הדסה, ב־1912, בעקבות ביקור בארץ ישראל.
לאחר מלחמות העולם, עזבו רבים מבני הקהילה היהודית את לב העיר והתיישבו בפרברים כגון פייקסוויל ואווינגז מילז.
נכון לשנת 1999, התגוררו 91,400 יהודים במטרופולין בולטימור במספר קהילות מגובשות ביותר.
נכון ל-2013, הגדירו את עצמם 4.3% מתושבי העיר כיהודים – כ-27,000 מתושבי העיר עצמה.
אחוז היהודים האורתודוקסיים בקרב יהודי בולטימור גדול יחסית למקומות אחרים.
כיום יש בבולטימור בתי כנסת רבים (אגודת ישראל, אוהל יעקוב), בתי ספר דתיים (ישיבת רמב"ם, חפץ חיים), ישיבת נר ישראל הנודעת וקהילתה הגדולה, ואף נעשה עירוב בחלק מתחום העיר.
בולטימור היא עיר תאומה של אשקלון ושתי הערים עורכות פגישות לפרקים.
הקהילה היהודית בבולטימור פעילה מאוד כדי לחזק את הקשר בין הערים.
לפי אתר האינטרנט של עיריית אשקלון, "נרקמו קשרי ידידות ושיתוף פעולה הדוקים, נערכים ביניהן ביקורי גומלין וחילופי משלחות נוער, סטודנטים ואומנים, משלחות תרבות ועוד."
בבולטימור מספר רב של מוזיאונים בעלי אוספים גדולים ונרחבים של אמנות מרחבי העולם.
המפורסמים מביניהם הם מוזיאון וולטרס, מוזיאון האמנות של בולטימור, המוזיאון לאומנות חזותית, תזמורת בולטימור ועוד.
בעיר יש גם מוזיאונים לקהילות השחורות והיהודיות, אקווריום מפואר, מוזיאון למדע, וכנסיות רבות.
בעיר מתפרסמים מספר עיתונים וכן קיימים שבעה ערוצי טלוויזיה וערוצי רדיו רבים.
הספורט פופולרי מאוד בעיר בזכות נבחרות כדור הבסיס (הבולטימור אוריולס) והפוטבול (הבולטימור רייבנס).
בעיר קיימים שלושה עשר מוסדות להשכלה גבוהה.
בבולטימור שוכנת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אחת מהאוניברסיטאות הטובות והמובילות בעולם.
נמל התעופה הבינלאומי בולטימור-וושינגטון ת'ורגוד מרשל ממוקם מדרום לעיר ומשרת אותה.
מועדון הכדורגל בולטון וונדררס היא קבוצת כדורגל אנגלית מהעיר בולטון שבמחוז מנצ'סטר רבתי.
הקבוצה משחקת בפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל האנגלי.
עד היום זכתה בולטון ארבע פעמים בגביע ה-FA והגיעה לגמר הגביע שלוש פעמים נוספות.
הקבוצה משחקת כיום באצטדיון מקרון, אליו עברה בשנת 1997.
בולטון וונדררס נוסדה בשנת 1874, ושמה המקורי היה Christ Church FC (מועדון הכדורגל של כנסיית הגואל), והיא אחת מבין 12 הקבוצות המייסדות של הפוטבול ליג.
בהיותה אחת מן המייסדות, היא שהתה ברוב עונותיה בליגות הבכירות (הפרמייר ליג או הליגה הראשונה).
בולטון וונדררס הגיעה לראשונה לגמר גביע ה-FA ב-31 במרץ 1894, אז הפסידה 1–4 לנוטס קאונטי באצטדיון גודיסון פארק שבליברפול.
עשר שנים מאוחר יותר, ב-23 באפריל 1904, הפסידה 0–1 למנצ'סטר סיטי באצטדיונה של קריסטל פאלאס.