tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
1938 - חבר באיחוד המתמטי הגרמני
20 בדצמבר 1936 - נבחר לאקדמיה למדעים ברומניה
1990 - נבחר אחרי מותו לחבר באקדמיה הרומנית
הוצג במכון למתמטיקה בבוקרשט ב-4 ביוני 1959, ב- Studii și cercetări matematice, vol.
Teoria aritmetică a idealelor în inelele necomutative (1956) (התאוריה האריתמטית של האידיאלים בטבעות הלא קומוטטיביות)
קבוצות עם אופרטורים (תאוריות פירוק האלגברה)
יון זליה קודריאנו (ברומנית: Ion Zelea Codreanu) 1871–1941 היה מורה ומחנך רומני, פוליטיקאי ימני קיצוני אנטישמי, חבר בפרלמנט הרומני, חסיד של אלכסנדרו קונסטנטין קוזה, אביו של קורנליו זליה קודריאנו וחמיו של יון מוצה.
יון זליה קודריאנו נולד בצ'רנוביץ בשם יון זלינסקי והיה בנו של יערן ומכאן השם "קודריאנו" - איש היער.
ב-1902 שינה את שמו ליון זליה קודריאנו, שם בעל צליל יותר רומני.
ב-1903 השלים בהצלחה לימודי ספרות באוניברסיטת יאשי.
הוא נשא לאישה את אליזה בראונר ולזוג נולדו שבעה ילדים, הבכור קורנליו זליה קודריאנו.
קודריאנו לחם בצבא רומניה במלחמת העולם הראשונה והתקדם מדרגת סגן משנה לדרגת מאיור (מקביל לרב-סרן).
קודריאנו עבד כמורה לרומנית ולגרמנית בבית הספר התיכון של חוש והיה פעיל פוליטית בליגת ההגנה הלאומית נוצרית כתומך נלהב של המצע האנטישמי של פרופסור קוזה וב-1926 נבחר מטעמה לפרלמנט הרומני מטעם רדאוץ.
קודריאנו היה מעורב במזימות אלימות דוגמת הקשר בגבעת ספירי ורצח מנצ'יו, אך לא הורשע.
מינואר 1930 הצטרף למפלגתו של בנו, התנועה הלגיונרית.
בתחילת 1932 מת שר המשפטים הרומני והתפנה מקום בפרלמנט מטעם אזור הבחירה טוטובה.
יון זליה קודריאנו ניהל מערכת בחירות מבוססת על מתקפות נגד היהודים וזכה ב-5,200 קולות מול 4,344 שקיבל המועמד הליברלי והיה לחבר הפרלמנט השני מטעם "קבוצת קורנליו זליה קודריאנו", השם בו השתמשה התנועה הלגיונרית.
ב-1932, בבחירות הכלליות, נבחר שוב כנציג ברלאד והיה אחד מחמשת חברי הפרלמנט של התנועה הלגיונרית.
לאחר שהניקדורים רצחו את ראש ממשלת רומניה, יון גאורגה דוקה, נעצר ב-1934 יחד עם יתר הנהגת התנועה הלגיונרית והועמד למשפט, אך זוכה.
ב-1937 נבחר שוב לפרלמנט הרומני ברשימת הגלגול החדש של התנועה הלגיונרית, "הכל למען המולדת".
בשנים 1938 - 1939, כשהלגיונרים נרדפו על ידי השלטון, היה במחנה מעצר.
הלך לעולמו בעקבות ניתוח לא מוצלח.
יון אלברטו גִידֶטִי (בשוודית-איטלקית: John Alberto Guidetti, נולד ב-15 באפריל 1992) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת החלוץ בא.י.ק סולנה ובנבחרת שוודיה.
גידטי נולד בסטוקהולם, בירת שוודיה, לאב ממוצא איטלקי, שוודי וברזילאי.
גידטי החל את קריירת הכדורגל שלו בגיל 6 בקבוצת הילדים של ברומאפויקארנה.
בגיל 10 עזב עם משפחתו לקניה בגלל עבודת אביו ושיחק שם באקדמיה בניירובי.
בגיל 14 חזר לשוודיה ולקבוצת הנערים של ברומאפויקארנה.
באפריל חתם במנצ'סטר סיטי בה שיחק בקבוצת המילואים והצטיין בשירותיה אך לא זכה לשחק עבור הקבוצה הראשונה.
בשנת הושאל בחזרה לברומאפויקארנה במדיה שיחק 8 משחקים וכבש 3 שערים ובישל 3 נוספים.
בקיץ של אותה שנה חזר להתאמן עם סיטי וקיבל את ההזדמנות הראשונה שלו בהרכב במשחק ידידות נגד ספורטינג ליסבון.
ב-22 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה האנגלי נגד וסט ברומיץ' אלביון בו בישל את השער היחידי במשחק.
ב-25 בנובמבר 2010 גידטי הושאל לברנלי לחודשיים.
בסיום תקופת ההשאלה חזר לסיטי אבל שוב לא זכה להזדמנות.
ביוני סיכם בטוונטה, אך לאחר מכן התבררו מספר אי הבנות בין הצדדים ובסופו של דבר חזר לסיטי והאריך את חוזהו ב-3 שנים נוספות.
לאחר סיום מועד חלון העברות של קיץ הושאל לפיינורד רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ב-11 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד נאק ברדה בה הוא גם הבקיע בפנדל.
ב-18 בדצמבר 2011 הבקיע שלושער בניצחון 2–3 על טוונטה.
ב-12 בפברואר הבקיע את שלושער שלישי ברציפות ב-3 משחקי ליגה והפך לשחקן השני בהיסטוריה של הליגה שעושה זאת אחרי קיס חרוט שעשה זאת בשנת והפך לשחקן הראשון בתולדות המועדון שעושה זאת בעונה אחת.
לקראת סיום העונה שבר את רגלו ולא חזר לשחק כדורגל באותה עונה וכתוצאה מכך פספס גם את יורו 2012. את העונה סיים גידטי עם 20 שערים ו-8 בישולים ב-23 משחקי ליגה.
בתחילת עונת חזר שוב לסיטי אך לא הצליח להתאושש ונשאר ביציע אף על פי שחתם על חוזה חדש עד שנת .
ב-14 בינואר 2013 חזר מהפציעה במשחק של הקבוצה הצעירה של המועדון נגד הקבוצה הצעירה של רדינג.
ב-14 בינואר 2014 הושאל לסטוק סיטי.
ב-4 בספטמבר 2014 הצטרף לסלטיק בהשאלה לעונה שלמה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד אברדין.
ב-24 בספטמבר הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור סלטיק בניצחון 0–3 נגד הארטס במסגרת גביע הליגה הסקוטי.
שלושה ימים לאחר מכן הוא הבקיע את שערי הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–2 נגד סנט מירן.
באוקטובר נבחר לכדורגלן החודש בליגה לאחר שהבקיע בכל משחקי הקבוצה בהם גם ניצחה.
לאחר שפתח את העונה עם 11 שערים ב-10 משחקים, לא הצליח למצוא את הרשת בעשרת המשחקים שלאחר מכן ואיבד את מקומו בהרכב.
לקראת סיום העונה הצליח לחזור להרכב המועדון והבקיע 5 שערים נוספים.
בתום העונה סיים את חוזהו בסיטי והפך לשחקן חופשי.
ב-8 בינואר 2018 הושאל גידטי לדפורטיבו אלאבס.
ב-29 במאי 2018 חתם באופן קבוע באלאבס לארבע שנים.
ב-17 בינואר 2020 הושאל להנובר 96 עד לסוף העונה.
גידטי שיחק בנבחרת הצעירה של שוודיה עימה זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015 לאחר דו-קרב בעיטות עונשין בגמר נגד פורטוגל כאשר גידטי הבקיע את הפנדל הראשון.
ב-29 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
נעל הארד באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015
יון אנדוני גויקוצ'אה לסה (בבסקית: Ion Andoni Goikoetxea Lasa, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חון" (Jon); נולד ב-21 באוקטובר 1965) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק במגוון העמדות באגף ימין של המגרש: מגן, קשר וקיצוני ימני.
הוא נודע בשל תקופתו במדי ברצלונה, שם היה חלק מ"קבוצת החלומות" אותה אימן יוהאן קרויף.
בנוסף, שיחק בקבוצות אוסאסונה, ריאל סוסיאדד, אתלטיק בילבאו ויוקוהמה אף.
גויקוצ'אה ערך 36 הופעות במדי נבחרת ספרד והוא ייצג אותה במונדיאל 1994. לאחר פרישתו עבד כעוזר מאמן תחת חוסה אנחל סיגנדה באוסאסונה ובחרס.
גויקוצ'אה נולד וגדל בפמפלונה ובצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה הבכירה בעיר, אוסאסונה.
בתחילת הקריירה שלו שיחק כקיצוני ימני.
ב-1985, בגיל 19, עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ואת הופעת הבכורה במדיה ערך ב-19 באוקטובר, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–2 לסלטה ויגו.
הוא החל להשתלב בסגל הקבוצה, נכנס כמחליף ופתח בהרכב במשחקים נוספים בליגה ובגביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה כבר בסיבוב השני על ידי ורגם הבלגית.
ב-24 בנובמבר כבש שער בכורה בליגה הספרדית, במשחק בו ניצחה אוסאסונה את אספניול 2-0. בסוף העונה, בכל אחד משני משחקיה של אוסאסונה נגד ריאל בטיס בגביע הליגה הספרדית נכנס כמחליף והבקיע שער, אך בטיס ניצחה בתוצאה המצטברת 4–5 ועברה לשלב הבא.
בתחילת עונת 1986/1987 עוד שימש שחקן מחליף באוסאסונה, תחת המאמן איוואן ברזיץ', אולם הקבוצה נתקלה בקשיים רבים, והמאמן הוחלף בפדרו מריה סבלסה.
סבלסה הפך את גויקוצ'אה לשחקן מפתח בקבוצה והוא פתח כמעט בכל משחקיה של אוסאסונה עד סוף העונה.
אוסאסונה התמודדה נגד ירידה לליגה השנייה, וגויקוצ'אה עזר לה במאבקה בכך שכבש 7 שערים במהלך העונה, כולל צמד בניצחון 0–4 על ראסינג סנטנדר במחזור האחרון לעונה.
לאחר סיום העונה השתתפה אוסאסונה בפלייאוף על המקום בליגה הראשונה עם סנטנדר ועם קדיס, והיא הצליחה במשימתה.
בעונה שלאחר מכן התאוששה אוסאסונה תחת סבלסה וגויקוצ'אה המשיך למלא תפקיד משמעותי בקבוצה.
הייתה זו העונה הפורייה ביותר בקריירה שלו מבחינת הבקעת שערים - 11 שערים ב-36 הופעות, כשבין היתר כבש שער בניצחון 2-1 על ריאל מדריד ב-13 בפברואר 1988 וכן צמד בניצחון 0–3 על סלטה ויגו ב-8 במאי.
הוא סייע לאוסאסונה לסיים במקום ה-5, הגבוה ביותר בתולדותיה עד אותה נקודה.
בקיץ 1988 חתם גויקוצ'אה במדי ברצלונה, מהקבוצות בכירות בכדורגל בספרד, שם החל יוהאן קרויף לאמן.
גויקוצ'אה הושאל באופן מידי לריאל סוסיאדד לפרק זמן של שתי עונות.
גם בסוסיאדד מילא תפקיד חשוב בקבוצה.
הוא כבש 5 פעמים וסייע לסוסיאדד לסיים את העונה במקום ה-5 בליגה.
בקיץ 1990 תמה השאלתו של גויקוצ'אה והוא הצטרף לסגלה של ברצלונה, שם חבר למספר שחקנים בסקים נוספים כצ'יקי בגיריסטיין, חוליו סלינאס וחוסה מאריה באקרו.
הוא הוסב מהעמדה הקדמית בה שיחק לעמדה אחורית יותר, כמגן ימני, והוא היה מעמודי התווך בקבוצה, שכונתה "קבוצת החלומות" בשל הצלחה המקצועית הרבה.
כבר בעונתו הראשונה עזר לברצלונה לזכות באליפות, הראשונה מבין 4 רצופות, בכך שכבש 3 שערים ב-37 הופעות.
הראשון שבהם בניצחון 1–2 על ריאל מיורקה ב-2 בדצמבר.
בגומלין הסופר קאפ הספרדי נגד ריאל מדריד הבקיע שער, אך קבוצתו הפסידה 4-1 במשחק זה ו-1–5 בסיכום שני המשחקים.
בחצי גמר גביע מחזיקות הגביע כבש שער לרשתה של יובנטוס והוא עזר לברצלונה להעפיל לגמר, שם הפסידה למנצ'סטר יונייטד 2-1. בזכות יכולתו הטובה זכה בפרס דון בלון המוענק לשחקן הספרדי המצטיין בליגה.
בעונת 1991/1992, גם בה כאמור זכתה ברצלונה באליפות, אמנם לא כבש אף שער בליגה אך הוסיף לשחק בעקביות בהרכב ברצלונה.
הוא כבש שער בסיבוב הראשון של גביע אירופה, ובסוף העונה זכתה ברצלונה בתואר לראשונה בתולדותיה, כשבמשחק הגמר נגד סמפדוריה נכנס כמחליף וסייע לקבוצה לנצח בהארכה.
בעונת 1992/1993 עזר גויקוצ'אה לברצלונה לזכות הן בסופר קאפ הספרדי הודות לניצחון על אתלטיקו מדריד והן בסופר קאפ האירופי הודות לניצחון על ורדר ברמן, כשבגומלין אף כבש שער.
מליגת האלופות הודחה ברצלונה על ידי צסק"א מוסקבה כבר בשמינית הגמר, ובליגה זכתה באליפות שלישית ברציפות, לכך תרם 3 שערים ב-29 הופעות.
בגביע הביניבשתי נכנס כמחליף במחצית השנייה, אך ברצלונה הפסידה 1–2 לסאו פאולו.
בעונת 1993/1994 דעך במידת מה מעמדו בקבוצה: הוא פתח ב-20 משחקי ליגה ונכנס כמחליף ב-8 נוספים במהלך העונה, מבלי להבקיע שער.
הוא היה שותף לזכייה רביעית ברציפות באליפות.
בליגת האלופות שימש בעיקר שחקן מחליף.
הוא נכנס כמחליף בחצי הגמר בו ניצחה ברצלונה את פורטו 3-0, אך בגמר, בו הובסה ברצלונה 0–4 על ידי מילאן, לא שותף כלל.
בסוף העונה עזב גויקוצ'אה את ברצלונה ועבר לאתלטיק בילבאו.
הוא פתח בהרכבה ברוב משחקיה החל מהרגע שהצטרף אליה.
בעונתו הראשונה השתתף עמה בגביע אופ"א, שם הגיעה לשמינית הגמר, ועזר לה להגיע למקום ה-8 בליגה.
את שערו הראשון והיחיד במדיה כבש ב-3 בדצמבר 1994, בהפסד 1–2 לאתלטיקו מדריד.
בעונה הבאה, בה הידרדרה בילבאו למקום ה-15, ערך 33 הופעות בליגה.
בעונתו השלישית בבילבאו שימש לרוב שחקן מחליף - הוא פתח ב-10 משחקי ליגה ונכנס כמחליף ב-21 נוספים, מסייע לקבוצה, אותה אימן לואיס פרננדס, להגיע למקום ה-6 בליגה.
בקיץ 1997 עזב את ספרד והצטרף לחוליו סלינאס ביוקוהמה מוטורס שמהליגה היפנית.
הוא שיחק שם שנה, לפני ששב בתחילת 1999 לאוסאסונה, קבוצת נעוריו, שהייתה אז בליגה השנייה.
עמו הידרדרה אוסאסונה מצמרת הליגה למרכז הטבלה, ובסוף העונה פרש ממשחק, בהיותו בן 33.
גויקוצ'אה השתתף עם נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם לנוער ב-1985. בחצי הגמר נגד כבש שער בדקה האחרונה של ההארכה, בזכותו השוויתה ספרד את התוצאה לתיקו 2-2 ונערך דו-קרב בעיטות עונשין, בו ניצחה ספרד.
בגמר הפסידה ספרד ל בהארכה.
לאחר מכן החל לשחק מדי נבחרת ספרד הצעירה, והוא הבקיע שני שערים בטורניר טולון.
הוא לא לקח בזכייתה של נבחרת באליפות אירופה לנוער ב-1986. בהמשך השתתף עם הנבחרת הצעירה במהדורה הבאה של אליפות אירופה, בה הודחה על ידי ברבע הגמר.
את הופעת הבכורה בנחרת ספרד הבוגרת ערך גויקוצ'אה ב-12 בספטמבר 1990, במשחק ידידות עם .
הוא השתתף עם הנבחרת במוקדמות יורו 1992, אך נבחרתו כשלה בהעפלה לטורניר הגמר.
לאחר מכן השתתף עמה במוקדמות מונדיאל 1994 ועזר לה להעפיל לטורניר הגמר שנערך בארצות הברית.
הוא נכלל בסגל הנבחרת, אותה אימן חבייר קלמנטה, והוא השתתף בכל משחקיה במהלך הטורניר.
הוא הבקיע את שעריו הראשונים בטורניר - הראשון היה בתיקו 2-2 עם והשני בתיקו 1-1 עם .
ספרד הגיעה עד לרבע הגמר, שם הפסידה ל 2-1. במשחק ידידות עם ב-30 בנובמבר 1994 נכנס כמחליף והבקיע את שערו השלישי בנבחרת.
הוא שיחק עם הנבחרת במוקדמות יורו 1996 והבקיע את שערו הרביעי והאחרון בניצחון על ב-26 באפריל 1995, אך הוא לא זומן לטורניר הגמר, ודרכו בנבחרת תמה במשחק ידידות עם ב-15 בנובמבר 1995. בסך הכול הבקיע 4 שערים ב-36 הופעות במדי נבחרת ספרד.
ב-2005, 6 שנים לאחר פרישתו ממשחק, החל גויקוצ'אה לעבוד כעוזר מאמן תחת חוסה אחל סיגנדה, חברו לקבוצה באוסאסונה ובבילבאו.
תפקידם הראשון היה באוסאסונה ב', קבוצת המילואים של אוסאסונה.
תפקידם השני היה בקבוצה הבוגרת של המועדון, והם עבדו שם מתחילת עונת 2006/2007 ועד מחזורי הפתיחה של עונת 2008/2009. בעונת 2009/2010 עבדו השניים בחרס שעלתה בעונה שלפני כן לליגה הראשונה, אך בשל יכולת דלה של הקבוצה עזבו אותה באמצע העונה, בראשית 2010.
מרינוסהליגה היפנית230 מדינה ספרד38636יפן230סך הכול40936
אליפות העולם עד גיל 20: מקום שני, 1985
יון אנסוטגי גורוסטולה (בבסקית: Ion Ansotegi Gorostola; נולד ב-13 ביולי 1982 בבריאטואה שבחבל הבסקים, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
אנסוטגי נולד בבריאטואה שבחבל הבסקים, ספרד.
הוא גדל במחלקת הנוער של אייבר.
החל לשחק באייבר ב', וב-10 במרץ 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו באייבר, כשפתח בהרכב ושיחק 32 דקות בהפסד 1-0 לחרס במסגרת ליגת המשנה הספרדית.
בעונה הבאה הושאל אנסוטגי לברקלדו מהליגה הספרדית השלישית.
ב-11 בספטמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 לדפורטיבו אלאבס במסגרת הגביע הספרדי, ואחד עשר ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 1-1 נגד קלהורה.
בסך הכל ערך 15 הופעות במדי הקבוצה.
לקראת עונת 2003/2004 עבר אנסוטגי לריאל סוסיאדד והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, ריאל סוסיאדד ב'.
ב-22 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במשחק נגד אתלטיק בילבאו שנגמר בתוצאה 3-3. בעונת הבכורה שלו ערך 13 הופעות בליגה.
בעונת 2009/2010, בה סיימה ריאל סוסיאדד במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגת העל לאחר 3 שנות היעדרות, שיחק גונסאלס ב-40 משחקים מלאים מתוך 42 משחקים והבקיע ארבעה שערים.
בעונת 2010/2011, בה ריאל סוסיאדד סיימה במקום החמישי בליגה, שיחק גונסאלס ב-32 משחקים, בכולם פתח בהרכב, אך בחודש ינואר 2011 איבד מחשיבותו בהרכב עם הגעתו של הבלם הנורווגי ודים דמידוב ופריצתו של תוצר מחלקת הנוער איניגו מרטינס.
ב-1 במאי 2015, כשהוא מתקרב לגיל 33, חידש אנסוטגי את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2016.
ב-1 בינואר 2016 חזר אנסוטגי לקבוצת נעוריו, אייבר.
ב-30 ביוני 2016 חתם אנסוטגי לעונה אחת במיורקה מהליגה הספרדית השנייה.
יון יאנושי (ברומנית: Ion Ianoși; 1 במאי 1928 – 1 ביולי 2016) היה סופר יהודי-רומני, פרופסור לפילוסופיה ולאסתטיקה, פעיל קומוניסטי וחבר כבוד של האקדמיה הרומנית.
יאנושי נולד בשנת 1928 בשם "יואן מקסימיליאן שטיינברגר", במשפחה יהודית בורגנית דוברת הונגרית וגרמנית, בברשוב, רומניה.
הוריו התגרשו והוא נשאר עם אביו בברשוב בעוד אימו, אנה גיולאי, ששם העט שלה היה אנה לאטו, נסעה לבודפשט, הונגריה, שם הייתה עיתונאית ובהמשך, לפני תחילת המלחמה, נסעה לאנגליה, שם נשארה עד סוף המלחמה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סולק מבית הספר בגלל יהדותו ולמד בבית ספר מקצועי יהודי.
אחרי המלחמה מילא את החסר בלימודיו, התקרב למפלגה הקומוניסטית הרומנית ובגיל 18 היה לחבר בה.
הוא נרשם ללימודים באוניברסיטה בשפה ההונגרית של קלוז' (בעיר זו היו שתי אוניברסיטאות, אחת בהונגרית ואחת ברומנית) ללימודי בלשנות ופילוסופיה, במגמה ראשית הונגרית ומגמה משנית צרפתית, אך בשנה השנייה החליף את הצרפתית ברוסית.
במהלך שנת הלימודים השנייה עבר ללימודים בלנינגרד, בברית המועצות, שם סיים בהצטיינות במקום הראשון וקיבל רשות להמשיך במסלול ישיר לדוקטורט באסתטיקה.
במהלך הלימודים שם הכיר את אשתו לעתיד, שמוצאה היה גם מרומניה, ז'אנינה קפה-תאודורסקו.
יאנושי קיבל דוקטורט בפילוסופיה ב-1955 וחזר לרומניה.
לאחר שובו לרומניה היה פעיל במסגרת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית והחל מ-1956 היה מדריך בסקציה של האומנות.
במקביל הוא כותב ספרים, מרצה באוניברסיטה ועורך בהוצאה לאור.
ב-1958 שינה את שמו לשם העט יון יאנושי.
במשך ארבעה עשורים היה פרופסור לפילוסופיה ואסתטיקה בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט.
מ-2001 קיבל חברות כבוד באקדמיה הרומנית.
פטרסבורג - פטרוגרד - לנינגרד", Romanul unui oraș.
אינטראקציה בתרבות הרומנית", Literatură și filosofie.
"אני והוא - רישומים סובייקטיביים על צ'אושסקו", Eu – și el.
"יוצרים ויצירות", Autori si opere.
יון דאדי בדוורסון (באיסלנדית: Jón Daði Böðvarsson; נולד ב-25 במאי 1992) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק במילוול ובנבחרת איסלנד בעמדת הקיצוני ולעיתים גם כחלוץ בקבוצת סלפוס.
בדוורסון התחיל את הקריירה שלו בסלפוס ששיחקה אז בליגה האיסלנדית השנייה והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל האיסלנדית.
בשנת הושאל לארהוס בה שיחק בקבוצת הנוער של המועדון.
בנובמבר בדוורסון חתם בוויקינג מליגת העל הנורווגית.
קייזרסלאוטרן, אלייה הצטרף בינואר .
ב-5 בפברואר 2016 בדוורסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אוניון ברלין וב-4 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לנירנברג.
ב-2 באוגוסט 2016 בדוורסון חתם לשלוש שנים בוולברהמפטון וונדררס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
4 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2–2 עם רוטרהאם בה גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון והפך לשחקן ה-1000 שרושם דקות משחק במדי הקבוצה.
ב-14 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים ברדינג.
ב-12 ביולי 2019 חתם בדוורסון במילוול.
ב-20 בינואר 2022 בדוורסון חתם בבולטון וונדררס.
ב-25 באוקטובר 2024 חתם ברקסהאם מהפוטבול ליג הראשונה.
ב-16 בינואר 2025 חתם בבורטון אלביון מהפוטבול ליג הראשונה.
ביולי 2025 חזר לקבוצת נעוריו סלפוס.
בדוורסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד במשחק ידידות נגד ב-14 בנובמבר 2012. ב-9 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 3–0 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
בדוורסון היה שותף להעפלה ההיסטורית של הנבחרת ליורו 2016 בו גם לקח חלק והגיע עם הנבחרת עד לרבע הגמר, בו הפסידה 2–5 ל.
יוֹן וֶדוּבָה (ברומנית: Ion Văduva, נולד ב-25 בנובמבר 1935 באוטשאן שבמחוז ולצ'ה) הוא מתמטיקאי ומומחה רומני במדעי המחשב, פרופסור באוניברסיטת בוקרשט (מ-2007 - פרופסור אמריטוס), אחד מתלמידיו של גריגורה מויסיל ומחלוצי מדעי המחשב ברומניה.
יון ודובה נולד בשנת 1936 ביישוב קרסטנשט (Cârstănești) שבכפר אוטשאן (Oteșani) במחוז ולצ'ה במשפחת איכרים רומנים.
בשנים 1950-1947 הוא למד בגימנסיה ביישוב הורזו שבה מורה פליטה מבסרביה בשם קסניה פנצ'נקו משכה את עניינו למדעי יסוד.
המשיך לימודיו בתיכון בעיר רמניקו ולצ'ה ואחר כך בפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת בוקרשט, שבה בלטו כישוריו לגאומטריה ותחומי מתמטיקה אחרים והיה תלמידם של גאורגה ורנצ'אנו, מירון ניקולסקו, דן ברביליאן, גריגורה מויסיל, אוקטב אוניצ'סקו, גאורגה מיחוק, וסילה ולקוביץ' ואחרים.
הוא סיים בשנת 1960 את לימודיו באוניברסיטת בוקרשט עם עבודת תואר ראשון על המרחבים עם קישור אפיני קבוע מחובר אל אלגברות ריאליות ("Spații cu conexiune afină constantă atașate unor algebre reale").
נדחתה הצעת מוריו לקבלו כמדריך בחוג לגאומטריה בגלל מידע על "מוצא לא בריא" של הוריו שסירבו להיכנס למשק חקלאי שיתופי.
לבסוף התקבל כחוקר סטאז'ר במחלקה החדשה להסתברויות וסטטיסטיקה" שבמכון למתמטיקה שבניהולו של סימיון סטוילוב.
בשנת 1964 התחיל ודובה לעבוד במרכז החדש לסטטיסטיקה מתמטית של האקדמיה הרומנית בהנהגת גאורגה מיחוק שבו פתר בעיות יישומיות שונות -
של אופטימיזציה מורכבת, יישומי תורת הגרפים וכו', בין היתר גם בעזרת המחשב Programma Olivetti.
בשנת 1968, תחת הדרכתו של גאורגה מיחוק, סיים באקדמיה הרומנית את הדוקטורט במתמטיקה עם עבודה שכותרתה "תרומות לתורת ההערכות הסטטיסטיות של צפיפויות הפיזור ויישומים".
ודובה הוזמן כחוקר אורח במרכז לחקר טכנולוגיית המידע (GMD-Forschungszentrum Informationstechnik) בעיר בון בגרמניה (1976 ,1974), באוניברסיטת שפילד האלאם בבריטניה (1992), באוניברסיטה הטכנית בדרמשטאדט בגרמניה (1993) וכו'.
ודובה לימד כמרצה בשנים 1991-1971 ואחר כך בשנים 2007-1991 כפרופסור באוניברסיטת בוקרשט.
בשנים 1993-1972 היה מנהל טכני ואחר כך מנהל המרכז למחשוב של אוניברסיטת בוקרשט שהוקם בשנת 1962 על ידי גריגורה מויסיל (1973-1906).
ב-1972 חיבר את תוכנית הלימודים של החוגים למדעי המחשב שהוקמו בחמש הפקולטות למתמטיקה ברומניה.
בשנים 1982-1973 עמד במרכז למחשוב של אוניברסיטת בוקרשט בראש הקורס הבינלאומי הפוסט-אוניברסיטאי "מדעי המחשב ומתמיקה יישומית במחקר המדעי" בסבסוד אונסק"ו.
החל משנת 1971 הדריך ודובה 63 עבודות דוקטורט (22 של סטודנטים זרים).
בשנים 2007-1993 היה מנהל המרכז למחקר במדעי המחשב בבוקרשט ובשנים 2004-200 פרודקאן הפקולטה למתמטיקה ולמדעי המחשב.
תחומי מחקריו כוללים סטטיסטיקה מתמטית, סטטיסטיקה הממוחשבת, סימולציה, שיטת מונטה קרלו, מודלים סטוכסטיים, מהימנות מהימנות וחידוש, מהימנות התוכנות, מערכות בינה המבוססות על מידע לא בטוח ולא מדויק, מערכות ממוחשבות לניהול, מודלינג עמום,
קבלת החלטות מסוג MADM, סטטיסטיקת סריקה וכו'.
1977 - פרס סימיון סטוילוב של האקדמיה הרומנית
1980 - חבר בחברה המתמטיקה האמריקאית
2012 - יושב ראש לשם כבוד של החברה הרומנית לאקונומטריה
2015 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת קראיובה
יון ודובה כתב לבד ובשיתוף פעולה 116 מאמרים מדעיים ו-21 ספרים וספרי לימוד למתמטיקה ולמדעי המחשב, חלקם פורצי דרך בארצו.
יון איסאגירה אינסאוסטי (בספרדית: Ion Izagirre Insausti; נולד ב-4 בפברואר 1989) הוא רוכב אופני כביש ספרדי בסקי בקבוצת קופידיס.
אחיו הגדול של יון, גורקה איסאגירה , הוא גם רוכב אופניים מקצועני.
איסאגירה נולד ב-4 בפברואר 1989 באורמאיסטגי , עיירה בחבל הבסקים.
בתחילת הקריירה שלו, עסק גם בסייקלו–קרוס.
איסאגירה הפך למקצוען בשנת 2011, כאשר הצטרף לקבוצת אאוסקלטל–אאוסקדי הבסקית, לאחר שבשנת 2010 רכב בקבוצה חובבנית בשם אורבאה .
בשנת 2012, הוא סיים שלישי במרוץ החד יומי "לה בוקלה דו סוד ארדש".
הוא ניצח את קטע נגד השעון בוואלטה אסטוריאס וערך הופעת בכורה בגרנד טור, כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה.
איסאגירה לא הסתפק רק בזה, וגם ניצח את הקטע ה-16 במרוץ, לאחר בריחת יחיד.
ב-2013, סיים תחילה רביעי בטור דאון אנדר ושני בדירוג הצעירים במרוץ.
איסאגירה סיים רביעי באליפות ספרד בנגד השעון ושני במרוץ הכביש.
איסאגירה ערך באותה העונה את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, הוא לא התבלט וסיים במקום ה-69 הכללי.
איסאגירה סיים שני בטור של פולין, 13 שניות אחרי פיטר וינינג המנצח.
איסאגירה סיים תשיעי בגרנד פרי מונטריאול.
לאחר שלוש שנים בקבוצת אאוסקלטל–אאוסקדי, איסאגירה עבר לקבוצת מוביסטאר.
הוא סיים רביעי בוואלטה אנדלוסיה ושמיני בטור דה רומאנדי, הוא ניצח את אליפות ספרד באופני כביש.
הוא השתתף בטור דה פראנס, וסייע לאלחנדרו ולוורדה לסיים רביעי.
הוא סיים שוב במקום השני ב, הפעם אחרי רפא מייקה.
הוא סיים שישי בטור של בריטניה.
ב-2015, סיים עשירי בוולטה או אלגארבה ושני בגראן פרמיו מיגל אינדוראין.
לאחר מכן סיים שלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו.
הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה, וסייע לאנדרי אמאדור לסיים רביעי.
איסאגירה סיים שני במרוץ פרובא וילהפרנקה אורדיזיאקו קלאסיקה וניצח את הטור של פולין, מקדים את ברט דה קלרק ואת בן הרמנס.
איסאגירה זכה במדליית ארד באליפות העולם באופני כביש ביחד עם קבוצתו מוביסטאר, בנגד השעון הקבוצתי.
בעונת 2016, שנחשבת לאחת מהמוצלחות בקריירה של איסאגירה, הוא סיים רביעי בוולטה ולנסיה.
הוא סיים שני בוולטה או אלגארבה, 19 שניות אחרי גריינט תומאס המנצח.
איסאגירה סיים חמישי בפריז - ניס, 37 שניות אחר המנצח, גריינט תומאס.
הוא ניצח בגראן פרמיו מיגל אינדוראין וסיים שלישי בטור דה רומאנדי, לאחר שניצח גם את קטע הפרולוג במרוץ.
איסאגירה המשיך ביכולת הגבוהה שלו וסיים שני בטור דה סוויס, אחרי מיגל אנחל לופס, כשהוא מנצח את הקטע ה-8 במרוץ.
איסאגירה ניצח את אליפות קולומביה באופני כביש.
כל התוצאות הללו הובילו אותו להיבחר לטור דה פראנס, הוא סייע לנאירו קינטנה לסיים שלישי ולאלחנדרו ולוורדה לסיים שישי, אך ניצח בעצמו את הקטע ה-20 במרוץ.
הוא נבחר לסגל ספרד לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הוא לא סיים את מרוץ הכביש אך סיים שמיני בנגד השעון.
איסאגירה סיים שמיני גם באנקו טור.
איסאגירה עבר לקבוצת בחריין מרידה מבחריין.
הוא סיים שישי במרוץ החד יומי, וואלטה מורסיה ושביעי בפריז - ניס.
איסאגירה סיים שלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו.
איסאגירה התנסה בהצלחה בכמה מקלאסיקות האביב, כשסיים במקום ה-5 בלייז'–בסטון–לייז', 7 במרוץ אמסטל גולד ו-12 בלה פלש ואלון.
איסאגירה סיים חמישי גם בטור דה רומאנדי ושישי בטור דה סוויס.
הוא סיים שביעי באליפות ספרד בנגד השעון ושלישי במרוץ הכביש, איסאגירה נבחר לסגל בחריין מרידה לטור דה פראנס, אך נפצע בקטע הראשון ובעקבות כך גמר את העונה.
ב-2018, סיים איסאגירה רביעי בפריז - ניס ושלישי בטור של חבל הבסקים, הוא סיים שלישי באליפות ספרד בנגד השעון ובמקום ה-22 בטור דה פראנס, והשני מבני קבוצתו, אחרי דומניקו פוצוביבו.
הוא סיים שביעי בקלאסיקה סן סבסטיאן.
איסאגירה נבחר לראשונה לוואלטה אספנייה, ואף סיים תשיעי, אך בפער של 11:09 דקות מסיימון ייטס המנצח.
הוא התחרה באליפות העולם וסיים במקום ה-11. הוא סיים שישי במונומנט ג'ירו די לומברדיה.
לאחר שנתיים בבחריין מרידה, הצטרף איסאגירה לאסטנה הקזחית.
הוא ניצח את הוולטה אה ולנסיה וסיים שני בוואלטה אה אנדלוסיה.
הוא ניצח את הקטע השמיני בפריז - ניס וניצח את הטור של חבל הבסקים.
הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה וסייע למיגל אנחל לופס לסיים שביעי.
הוא התחרה גם בוואלטה אספנייה, וסייע לאותו אנחל לופז לסיים חמישי.
יון ג'ונג-גיו (בקוריאנית: 윤종규; נולד ב-20 במרץ 1998 בפוהאנג שבקוריאה הדרומית) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סיאול מליגת העל הדרום קוריאנית ובנבחרת קוריאה הדרומית.
יון משחק בקבוצה הבוגרת של סיאול מליגת העל הדרום קוריאנית החל משנת 2017. הוא הושאל למשך תקופה קצרה לגיונגנאם מליגת המשנה הדרום קוריאנית, במדיה ערך חמש הופעות ליגה.
ב-17 בנובמבר 2020 ערך יון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הדרומית, בניצחון 1–2 על נבחרת קטר במשחק ידידות.
יון הנדריק פיילגרן (בשוודית: Jon Henrik Mario Fjällgren; נולד ב-26 באפריל 1987) הוא זמר שוודי-סאמי, המתמחה בשירת יוייק.
לאחר מכן פרסם את אלבומו השני, Goeksegh.
הוא השתתף במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לתחרות הזמר של האירוויזיון ארבע פעמים בשנים 2015, 2017, 2019 ו-2023.
פיילגרן נולד בעיר סנטיאגו דה קאלי שבקולומביה.
הוא התגורר לתקופה קצרה בכפר קולומביאני עתיק, ואז עבר לבית יתומים.
במרוצת השנים אומץ על ידי משפחה שוודית ממוצא סאמי.
הוא הפך לחלק מהקהילה המקומית והחל לעבוד כרועה איילים.
פיילגרן ציין בכמה מראיונותיו כי כשהיה ילד נהגו חבריו להלבינו על צבע עורו הכהה.
פיילגרן החל לשיר יוייק בגיל 14. הוא התפרסם בזכות הופעתו מול קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה ורעייתו סילביה, מלכת שוודיה.
בגיל 16 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Onne vielle.
בגיל 26 השתתף וזכה בתחרות המוזיקה Talang Sverige.
לאורך כל שלביה ביצע שירי סאמים מסורתיים עם שילוב של אלמנטים אלקטרוניים.
לאחר הזכייה הוציא ב-19 במאי 2014 את אלבומו השני Goeksegh, המבוסס בעיקרו על חומרים שביצע לאורך התחרות.
בשנת 2015 השתתף לראשונה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון, עם השיר "Jag är fri (Manne leam frijje)", והגיע למקום השני.
כשנתיים לאחר מכן שב לתחרות עם השיר "En värld full av strider (Eatneme gusnie jeenh dåaroeh)" - דואט עם הזמרת אניניה.
במקביל יצא אלבומו השלישי, Aatjan goengere.
ב-2018 ניצח ב"רוקדים עם כוכבים" שוודיה.
בשנת 2019 השתתף פעם נוספת בקדם עם השיר "Norrsken", שהגיע למקום הרביעי.
בנובמבר 2022 נחשף פעם נוספת כי הוא עתיד להתחרות באירוע של 2023, עם השיר "Where You Are (Sávežan)" בהשתתפות ארק נורת' ואדם וודס.
שם פרטים מיקומי שיא תארים SWE Onne vielle יצא לאור: 2005 — Goeksegh יצא לאור: 19 במאי 2014
פורמט: הורדה דיגיטלית, תקליטור 6 GLF: זהב Goeksegh - Jag är fri יצא לאור: 28 בפברואר 2015
פורמט: הורדה דיגיטלית, תקליטור 1 GLF: זהב Aatjan goengere יצא לאור: 3 במרץ 2017
פורמט: הורדה דיגיטלית, תקליטור 15
יון גוּרִידִי אלדאלור (בבסקית: Jon Guridi Aldalur; נולד ב-28 בפברואר 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בקבוצת דפורטיבו אלאבס מהלה ליגה.
הוא משחק בעיקר כקשר מרכזי והתקפי, אך יכול לשחק גם כקיצוני ימני או מגן ימני.
נולד באזפייטיה, גיפוזקואה, חבל הבסקים.
גורידי הוא בוגר מחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד.
גורידי כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-10 באוקטובר 2015, כאשר כבש בדקה האחרונה.
ב-10 בפברואר שלאחר מכן חידש את חוזהו עד 2018.
גורידי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה ב-18 במרץ 2017, במשחק חוץ מול היריבה המקומית דפורטיבו אלאבס, שהסתיים בהפסד 0–1. לקראת עונת 2017/2018 הועלה סופית לסגל הקבוצה הבוגרת.
גורידי כבש את שער הבכורה שלו בלה ליגה ב-3 בנובמבר 2019, כאשר קבוצתו הפסידה 2–4 נגד אלצ'ה.
בינואר 2019 הושאל גורידי למיראנדס, ועזר לקבוצה לעלות מהליגה השלישית בסיום העונה.
עם חזרתו מהשאלה, גורידי צורף לסגל הקבוצה הראשונה בליגה הראשונה, וכבש את שער הבכורה שלו בקטגוריה ב-22 במאי 2022, היחיד של קבוצתו בהפסד 1–2 מול אתלטיקו מדריד.
ב-11 ביולי 2022 חתם גורידי על חוזה לארבע שנים עם דפורטיבו אלאבס, שירדה לליגה השנייה, ועזר לה לעלות בחזרה בשנה שלאחר מכן.
יון מיקל אראמבורו מחיאס (בספרדית: Jon Mikel Aramburu Mejías; נולד ב-23 ביולי 2002 בקראקס שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ריאל סוסיאדד מלה ליגה ובנבחרת ונצואלה.
בין השנים 2016–2017 שיחק אראמבורו במחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד, ובשנת 2017 עבר למחלקת הנוער של דפורטיבו לה גואירה.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הוונצואלית, ובסך הכל ערך 60 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
הוא זכה עם המועדון באליפות ונצואלה לעונת .
ב-3 באוגוסט 2022 חתם בריאל אוניון מהפרימרה דיוויסיון RFEF.
הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לשלוש שנים בריאל סוסיאדד מלה ליגה, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–1 על בוניול במסגרת הסיבוב הראשון בגביע המלך הספרדי לעונת .
ב-20 בינואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–1 על סלטה ויגו במסגרת המחזור ה-21 לעונת 2023/2024. ב-14 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–2 לפריז סן-ז'רמן במסגרת שלב שמינית הגמר לעונת 2023/2024.
אראמבורו, יליד ונצואלה בעל שורשים בסקים, מחזיק באזרחות ונצואלית ובאזרחות ספרדית.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של ונצואלה.
ב-18 ביוני 2023 ערך אראמבורו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה, בניצחון 0–1 על נבחרת גואטמלה במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת ונצואלה לטורניר קופה אמריקה 2024, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-15 באוקטובר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 1–2 לנבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
יון אנדר אוֹלַאסָגַאסְטִי אימיסקוס (בספרדית: Jon Ander Olasagasti Imizcoz; נולד ב-16 באוגוסט 2000) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בלבאנטה.
אולאסגאסטי נולד בסן סבסטיאן שבחבל הבסקים.
בשנת 2014 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד.
ב-26 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה השלישית של המועדון, ריאל סוסיאדד ג', בהפסד חוץ 2–0 לדורנגו במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
ב-2 בספטמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בניצחון ביתי 6–0 על זאמודיו.
הוא הבקיע שבעה שערים בעונת 2018/2019 וביולי 2019 קודם לקבוצת המילואים, ריאל סוסיאדד ב', ששיחקה אז בליגה הספרדית השלישית.
ב-1 ביולי 2020 הוא האריך את חוזהו במועדון עד 2023.
ב-24 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים בליגה השנייה, בהפסד ביתי 2–0 לווסקה.
שמונה ימים לאחר מכן כבש את שערו הראשון בניצחון חוץ 4–1 על אלקורקון.
ב-1 בדצמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כשפתח בניצחון חוץ 4–0 על פנאדריה פולידו במסגרת גביע המלך.
ב-21 בינואר 2023 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשנכנס כמחליף בניצחון חוץ 2–0 על ראיו ואייקאנו.
ב-16 ביולי 2025 חתם אולאסגאסטי על חוזה לשלוש שנים בלבאנטה מהליגה השנייה.
יון גוֹרוֹצַ'אטֶגִי אצ'אניס (בספרדית: Jon Gorrotxategi Etxaniz; נולד ב-2 בספטמבר 2002) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בריאל סוסיאדד.
גורוצ'אטגי נולד באייבר, והצטרף למחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד בשנת 2017. ב-18 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים השלישית של המועדון.
ביולי 2022 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-9 באוגוסט 2024 הושאל למיראנדס גורוצ'אטגי מהליגה הספרדית השנייה.
ב-16 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 1–0 על קורדובה.
יון וינאה (ברומנית: Ion Vinea 17 באפריל 1895 - 6 ביולי 1964) היה עורך כתב עת, פמפלטר, סופר ומשורר יהודי-רומני.
יון וינאה הוא שם העט העיקרי של הסופר והמשורר היהודי-רומני, שנולד בשם "יון אאוג'ן איוונאקי" (Ion Eugen Iovanachi) בג'יורג'יו, רומניה.
הוא נולד לאם יהודייה רומניוטית ולאב מבוגר מהאם בשנים רבות.
היה מקובל שהאב למעשה היה הקונסול הבריטי בגאלאץ, Dundas ומשום כך כונה "האנגלי".
עוד בימי בית הספר התיכון פרסם, יחד עם מרסל ינקו וטריסטן צארה את כתב העת Simbolul (הסמל).
כתב העת היה מנוגד לזרם "הזורעים" והופיעו רק ארבעה גיליונות, במימונו של מרסל ינקו.
וינאה למד משפטים באוניברסיטת בוקרשט ובאוניברסיטת יאשי וסיים בהצלחה, אך מעולם לא פעל כעורך דין.
ב-1915, ב-יאשי, ערך את כתב העת Chemarea (הזימון), אך הופיעו רק שני גיליונות.
בשנים 1922 - 1932 ריכז קבוצה משלו סביב כתב העת Contimporanul אותו ניהל.
בתקופה זו, בביקור בתיאטרון הכיר את השחקנית והסופרת לעתיד, הנרייאט איבון שטאל (Henriette Yvonne Stahl), שתהיה בת זוגו 14 שנים וידידתו גם שנים לאחר פרידתם.
Contimporanul ביטא את מרד הצעירים כנגד הזרמים הלאומניים, האגרריים והבורגנות השטחית.
על דפי כתב העת הופיעו סופרים רומניים, דוגמת בנימין פונדויאנו, אילריה וורונקה, יון בארבו ואחרים.
וינאה, העורך, אירח על דפי כתב העת גם טקסטים של סופרים זרים, כמו: פול אדוארד, פיליפ סופול, רוברט מוסיל, לאיוש קשאק ועוד.
הלגיונרים התקיפו את מערכת כתב העת והכו את העובדים.
וינאה הוכה במוט ברזל ואושפז עד החלמתו כעבור שבועות.
ב-1940 הלגיונרים סגרו את כתב העת.
ב-1963 התחתן עם אלנה אוגינה וכעבור שנה מת מסרטן הכבד.
יון מיכאי פצ'פה (ברומנית: Ion Mihai Pacepa; 28 באוקטובר 1928 – 14 בפברואר 2021) היה קצין רומני בדרגת לוטננט גנרל, ששרת בעמדה הבכירה ביותר בסוכנויות המודיעין של מדינות הגוש הקומוניסטי, וערק למערב.
פצ'פה היה ראש שירות ביון החוץ של רומניה.
הוא ככל הנראה היה מעורב במזימות ופעולות שונות במדינות מזרח אירופה והמזרח התיכון.
פצ'פה החל את הקריירה שלו בסקוריטטה, שירות הביטחון של רומניה, ב-1951, מעט לפני שסיים את לימודיו בפקולטה לכימיה תעשייתית.
לאחר ארבע שנים הוא השלים את התואר בהנדסה ועבר לדירקטוריון הרביעי של הריגול הנגדי.
בשנת 1957 מונה לראש תחנת המודיעין הרומני בפרנקפורט שעסקה בריגול בגרמניה המערבית.
באוקטובר 1959 מונה לעמוד בראש מחלקת הריגול התעשייתי של רומניה עם הקמתה, תפקיד שמילא עד עריקתו למערב.
ב-1972 הוא מונה לשמש כיועץ לשליט רומניה ניקולאה צ'אושסקו בענייני ביטחון והתפתחות טכנולוגית, תפקיד שאותו מילא עד יולי 1978. במקביל, היה מזכיר המדינה במשרד הפנים – מועצת הביטחון של המדינה.
בימי הקומוניזם ברומניה, פצ'פה היה, בין השאר, איש הקשר בין הנשיא צ'אושסקו למנהיג אש"ף יאסר ערפאת.
יחסיו של פצ'פה עם גורמים שנויים במחלוקת בפוליטיקה העולמית כללו גם קשרים עם הטרוריסט הבינלאומי קרלוס, "התן".
פצ'פה ערק למערב ביולי 1978, לאחר שנשלח למערב גרמניה על ידי צ'אושסקו עם מסר אישי לקנצלר הלמוט שמידט.
הוא נכנס לשגרירות האמריקאית בבון, משם הוטס בחשאי לארצות הברית, אחרי שהנשיא ג'ימי קרטר אישר אישית להעניק לו מקלט מדיני.
לאחר עריקתו הציעה ממשלת רומניה פרס של 2 מיליון דולר על ראשו והוא נידון למוות שלא בפניו.
שני צוותי מתנקשים נשלחו כדי לחסלו, אך הם לא הצליחו לעלות על עקבותיו.
ב-1988 כתב פצ'פה ספר בשם "אופקים אדומים", שבו חשף את דרך התנהלותו של צ'אושסקו.
חבר קונגרס אמריקאי, פרנק וולף, נתן לנשיא רונלד רייגן עותק של הספר.
רייגן קרא את הספר, ולמחרת קריאתו ביטל את מעמד רומניה כ"חברת סחר מועדפת" של ארצות הברית.
מאוחר יותר אמר רייגן שספר זה הפך להיות אצלו התנ"ך לגבי הדרך בה יש לטפל בדיקטטורים.
בשנת 1999 ביטל בית הדין העליון של רומניה את גזר דין המוות נגד פצ'פה והורה להשיב לו את רכושו שהוחרם ואת דרגותיו.
אף על פי כן, סירבה ממשלת רומניה ליישם את ההחלטה.
התנהלות ממשלת רומניה בנושא גררה מחאות ממדינות במערב.
לבסוף יישמה ממשלת רומניה את החלטת בית הדין ב-2004.
יון פצ'פה הלך לעולמו ב-14 בפברואר 2021 בארצות הברית ממחלת הקורונה.
בשנת 1987 יצא לאור ספרו "אופקים אדומים: יומניו של רב-מרגלים קומוניסטי".
בשנת 1990 התפרסם ספרו "אופקים אדומים: הספר השני.
הסיפור האמיתי של פשעי ניקולאה ואלנה צ'אושסקו, סגנון חיים ושחיתות", .
בשנת 1993 פרסם את ספרו: "מורשת הקרמלין"
בשנת 1999 התפרסם ספרו "הספר השחור של הסקוריטטה".
כתב לעיתים מאמרים למגזינים שמרניים אמריקאים, כמו הנשיונל רוויו והוושינגטון טיימס.
"יְוֵן מְצוּלָה" הוא שמה של כרוניקה שכתב הרב נתן נטע הנובר על גזרות ת"ח-ת"ט, אשר ראתה אור בשנת 1653. מקור צירוף המילים בשם הספר הוא בפסוק בספר תהילים.
המחבר התגורר באיזיאסלב, משם נמלט עם פרוץ המרד למז'יבוז'.
הרב הנובר היה עד ראייה למתרחש בעירו; את היתר השלים משמועות ומהעתקה ספרותית משלוש כרוניקות קודמות: "צוק העתים" למאיר בן שמואל משברשין (יצא ב-1650), "מגילת עיפה" לר' שבתי כהן (1651), ו"פתח תשובה" מאת גבריאל בן יהושע שוסבורג (1651).
הרב הנובר תיאר את התקופה הסוערת שהחלה במרד חמלניצקי, שבו תקפו הקוזאקים (בלשונו: "היוונים", משום שהשתייכו לכנסייה האורתודוקסית היוונית) והטטרים (בלשונו: "הקדרים") מחאנות קרים את האיחוד הפולני-ליטאי, תוך שהם טובחים ביהודים וביתר האוכלוסייה.
כמו כן תיאר את ההגנה על ערים בידי כוחות האיחוד, כולל היהודים.
הספר התקבע בזיכרון ההיסטורי: הוא יצא ביותר מעשרים מהדורות ותורגם לכמה שפות.
בהיסטוריוגרפיה המודרנית, נטען כי הרב הנובר נטה להגזים בקני-מידה מספריים, וכי ניסה, כסופרים אחרים בני זמנו, לקשור את קורבנות המאורעות למסורת האשכנזית של מוות על קידוש השם.
כמו כן, נטען כי חלק מהמתואר בחיבור נלקח מחיבורים אחרים, כמו למשל, הדיווּח על הסירוב ההמוני להתנצר בטולצ'ין הוא כנראה העתקה מהתיעוד של מאיר בן שמואל על אירוע דומה בהומל.
עד המאה ה-20 כמעט ולא היה היסטוריון של תולדות עם ישראל שלא הסתמך על ספרו, אך מהמחצית השנייה של המאה הפחית המחקר המודרני בהערכת אמינותו של "יון מצולה".
חרף זאת, הוא עודנו מקור חשוב אודות המאורעות המתוארים בו.
מרד קוזקים נגד חבר העמים הפולני-ליטאי.
בראשותו של סוורין נלויקו, הוא נמשך מ-1594 עד 1596. השני בסדרה של התקוממויות קוזקים, מלך פולין ניצח בקרב, אבל שנתיים של לוחמה וטקטיקות אדמה חרוכה שהופעלו על ידי שני הצדדים הותירו את רוב אוקראינה הרוסה.
מרד קוזקים בשנת 1637 באוקראינה ובזפוריז'יה, בראשות פבלו פבליוק נגד ההתעללויות מצד האצולה ומגנאטים של חבר העמים הפולני-ליטאי.
גזרה דק"ק אוסטרא ודק"ק זסלב
לימוד, חינוך וסדרי קהילה בפולין
יון ציריאק (ברומנית: Ion Ţiriac; נולד ב-9 במאי 1939 בברשוב, רומניה) הוא טניסאי עבר ואיש עסקים רומני.
החל משנת 1959 הוא היה חבר נבחרת טניס של רומניה והשתתף בתחרויות גביע דייוויס.
במסגרת זו הוא היה שותף למשחקי גמר אך נבחרתו הפסידה לנבחרת ארצות הברית.
ציריאק החל את הופעתו בהוקי קרח הבינלאומי כשחקן בנבחרת הוקי הקרח של רומניה באולימפיאדת החורף של שנת 1964. אחרי זמן קצר עבר לטניס כענף ספורט יחיד וזכה יחד עם איליה נסטסה בטורניר הזוגות של אליפות צרפת הפתוחה וגם הגיע לגמר גביע דייוויס בשנת 1970.
משנת 1983 התחיל ציריאק לאמן טניסאי צמרת.
בין השנים 1984–1993 אימן את הטניסאי הגרמני בוריס בקר.
משנת 1998 היה ציריאק לנשיא הוועד האולימפי הלאומי של רומניה.
בשנת 1990 ייסד ציריאק את "בנק ציריאק", הבנק הפרטי הראשון ברומניה שלאחר התקופה הקומוניסטית.
בשנת 2005 הוערך הונו בכ-900 מיליון דולרים.
יון לוקה קאראג'אלה (ברומנית: Ion Luca Caragiale; 30 בינואר 1852 חיימנאלה, מחוז פרחובה, נסיכות ולאכיה (כיום ברומניה) - 9 ביוני 1912 ברלין, גרמניה) היה סופר, מחזאי, פובליציסט ומשורר רומני.
קאראג'אלה נחשב למחזאי הגדול ביותר בשפה הרומנית ואחד מחשובי הסופרים הרומנים.
הוא נבחר לאקדמיה הרומנית עשרות שנים לאחר מותו, בימי השלטון הקומוניסטי שהעריך את כתיבתו הסאטירית כלפי החברה הבורגנית.
קאראג'אלה נולד בכפר חיימנאלה (Haimanale, פירוש המילה: פרחחים), (כיום היישוב יון לוקה קאראג'אלה) במחוז פרחובה שבנסיכות ולאכיה, היום חלק מרומניה.
משפחתו של קאראג'אלה הייתה ממוצא יווני מצד שני הוריו.
בני משפחת קאראדזאליס, ברומנית קאראג'אלי, הגיעו לוולאכיה אחרי שנת 1812, בימי שלטונו של השליט יואן גארוגה קאראג'ה, אחד מאחרוני השליטים הפנריוטים היוונים של ולאכיה.
סבו של קראראג'לה היה טבח ואופה בחצר הנסיכותית בבוקרשט.
ככל הנראה מקור משפחתו היה באי קפלוניה.
האב, לוקה שטפאן קאראג'אלי (1812–1870), נולד בקונסטנטינופול (איסטנבול), בירת האימפריה העות'מאנית והתיישב במחוז פרחובה, כמנהל המשק של מנזר מרג'ינן (Mărgineni), שנוהל על ידי נזירים יוונים והיה תחת חסות המנזר סנטה קתרינה שעל הר סיני.
מאוחר יותר הוא התפרסם כעורך דין ושופט.
לוקה קאראג'אלה, בדומה לשני אחיו - קוסטקה ויורגו, נמשך בצעירותו לתיאטרון ושיחק יחד איתם ובשנת 1839 התחתן עם השחקנית והזמרת קליופי קולורופולו, ממנה נפרד מאוחר יותר, ללא גירושים רשמיים.
הוא הקים אחר כך משפחה יציבה עם אישה יווניה אחרת, אקטרינה קאראבואה, בת לסוחר היווני מן העיר בראשוב, לוקה קיריאק קאראבואס ולאלנה לבית אלקסוביץ'.
דרך משפחת אלקסוביץ' הועלתה האפשרות לקשר עם המשפחה ההונגרית טאבאי.
ליון לוקה הייתה גם אחות בשם לנצ'י.
קאראג'אלה למד וסיים בית ספר תיכון בפלוישט.
בתקופת התיכון כבר החל לכתוב שירים בחשאי.
יון לוקה (שכונה ינקו) גילה עניין רב במעשי דודו, יורגו קאראג'אלה, שהיה שחקן וראש להקת שחקנים.
אביו הרשה לו בשנת 1868 ללמוד ב"קונסרבטוריום לאומנות דרמטית" שם לקח קורסים של דקלום ומימיקה.
כאוטודידקט צבר קאראג'רלה השכלה כללית רחבה.
בשנת 1870 נאלץ להפסיק את לימודיו ולעבור עם משפחתו לבוקרשט.
הוא הכיר שם את מיכאי אמינסקו וכשאמינסקו נשכר להיות לחשן בלהקה של דודו, היה קאראג'אלה לחשן בתיאטרון הלאומי של בוקרשט.
הוא התחיל לפרסם שירים וגם פרוזה בכתבי העת של התקופה.
כבר בפרסומים אלה בא לידי ביטוי הסגנון הסאטירי, הפרודיות דוחקות את השירים הליריים וכך גם משלי החיות.
ראשית פעולתו העיתונאית התחילה באוקטובר 1873, בעיתון "הטלגרף", שם פרסם אנקדוטות במדור שנקרא "קוריוזים".
הוא פרסם בעיתונים רבים והשתמש במספר שמות עט, כמו: "קר" (Car), "פוליקר" (Policar), "פלסטף" (Falstaff), "זואיל" (Zoil), "נסטרטין" (Nastratin), "הנס" (Hans) ועוד.
בין לבין מונה להיות מפקח של משרד החינוך במחוז סוצ'אבה ובמחוז ניאמץ.
משנת 1888 קאראג'אלה היה למנהלו של התיאטרון הלאומי.
קאראג'אלה נפטר בברלין בשנת 1912. בניו ודודו היו סופרים ומחזאים.
1880 Conu Leonida faţă cu reacţiunea "אדון לאונידה מול הריאקציה" (קומדיה).
D-ale carnavalului1885 "ענייני הקרנבל" (קומדיה).
O soacră "חותנת" (פרסה פנטסטית במערכה אחת).
Hatmanul Baltag "קפטן קרדום" (אופרה בופה).
Cănuţă, om sucit "קנוצה, איש מטורלל".
1901 Două loturi "שני כרטיסי פיס".
יון לוקא קאראג'יאלה: שרשרת החולשות <עורך התרגום - אברהם שלונסקי - בכתב העת "מאזנים" (דצמבר 2010)
יוֹן פדר (נולד ב-1951) הוא עיתונאי ועורך, שימש כעורך הראשי של אתר ynet בשתי קדנציות: בשנים 2000–2013 ומאוקטובר 2017 עד יוני 2020. בין שתי הקדנציות היה העורך הראשי של "ידיעות אינטרנט" - חטיבת האינטרנט של קבוצת ידיעות אחרונות.
יוֹן פדר הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל דרגת סא"ל (מיל.) בצה"ל.
את תחילת הקריירה העיתונאית שלו עשה ב"קול ישראל", אליו הצטרף ב-1979 ובו שימש כתב ועורך בחטיבת החדשות.
בין השאר היה כתב לענייני חברה ורווחה, כתב חינוך וכן ערך לפרקים יומני חדשות ואת יומן סוף השבוע.
בשנים 1982–1988 שימש כעורך ראשי "הוצאת הספרים כתר".
בתקופת כהונתו פעל להרחבה ניכרת של הקטגוריות המו"ליות והספרותיות שבהן היא עסקה.
בין השאר מזוהה פדר עם חשיפה וגיוס של דור סופרים ישראלים חדש, וכמו כן עם ייזומם ועריכתם של אנציקלופדיות ופרויקטים מו"ליים גדולים כגון: "בריטניקה לנוער", סדרת "ההיסטוריה של ארץ ישראל" (ב-10 כרכים) ו"האנציקלופדיה הישראלית הכללית".
בשנים 1988–1991 שימש פדר כעורך הראשי של "הוצאת ידיעות אחרונות", אחר כך חזר להוצאת "כתר".
בשנת 1999 הצטרף פדר לצוות ההקמה של אתר ynet כעורך ערוצי הדעות והספרים, ובנובמבר 2000 מונה לעורכו הראשי.
בהובלתו הפך ynet לאחד האתרים הפופולריים ביותר באינטרנט העברי ולגורם תקשורתי בעל השפעה ניכרת על סדר היום של הציבור הישראלי.
פדר פעל להגדלה דרמטית של האתר, שבתחילת ימיו עסק בעיקר בחדשות, והקים בו מדורי תוכן במגוון תחומים.
מדיניות העריכה שלו, שאותה הביע לא אחת בתקשורת, התאפיינה בשילוב של גישה עיתונאית שמרנית עם חדשנות אינטרנטית.
כבר בשנתו הראשונה של ynet, כשעדיין נחשב למיזם אינטרנטי ראשוני, הצהיר פדר כי בכוונתו להפוך את ynet למרכז מדיה כלל-ארצי שאינו נופל בחשיבותו מהמדיות המסורתיות, ולחרוג בכך מה"גטו" האינטרנטי לבדו.
לשם כך פעל להרחבה עקבית של תחומי הכיסוי שבהם עוסק ynet, אף מעבר לכל מה שהמדיה המסורתית עוסקת בו.
פדר תמך בפיתוח הטוקבקים באתר, שלטענתו "מתן אמצעי ביטוי חופשי ובלתי-מבוקר לציבור הגולשים".
את הטוקבקים נהג לתאר כאחד האמצעים ששינו, במדיה החדשה, את היחסים המסורתיים שבין הכותבים לקוראים, והפכו אותם למאוזנים יותר.
כאחד מיזמי מנגנון הטוקבק באינטרנט הישראלי, הביע פדר התנגדות להצעות חוק שביקשו לאכוף מנגנוני זיהוי של כותבי טוקבקים ואמצעי פיקוח אחרים.
פדר הביע תמיכה בחופש הביטוי והתנגדות לצנזורה של גולשים וטען שהם יוצרים תנועה לאתר ועוזרים לגלות אלו נושאים פופולריים יותר.
עם זאת הנהיג באתר ynet סלקציה של טוקבקים, וחלק ניכר מהם נפסל מטעמים של עבירה על החוק, כגון דיני לשון הרע, פגיעה בפרטיות, דיבה, הסתה או תרבות דיבור בלתי ראויה (על-פי הסטנדרט שהכתיב לעורכי האתר).
פדר התבטא גם בגנות חוסר ההסתגלות, לטעמו, של גופים ממשלתיים (כגון משרד החוץ) וגופים צבאיים כגון הצנזורה הצבאית לעידן של ריבוי ערוצים והעברת מידע באמצעים אינטרנטיים וסלולריים.
באופן בולט הביע את עמדתו זו בעקבות הקרב בג'נין במהלך מבצע חומת מגן, כשהצנזורה הצבאית הטילה איפול ממושך על תוצאותיו וגרמה בכך לגל שמועות ששטף את ישראל.
יון פדר הגדיר את עצמו כ"חוד החנית של ווב 1.0 במובן הטוב של המונח" והבהיר שהוא רואה חובה לעצמו, בתפקידו כעורך ynet "להגיש לגולשים תמונת עולם סדורה ואובייקטיבית במידת האפשר, תוך הבחנה בין הטפל לעיקר והבחנה הירארכית של המציאות" (מתוך ראיון שנערך עמו במסגרת עבודת MA באוניברסיטה העברית).
על-רקע זה הביע פעמים אחדות פקפוק באשר לאיכותם של לא מעט אתרים ומוצרי וב 2.0. בריאיון ל"גלובס" בסוף 2006 אמר: "אני פחות מתפעל מווב 2.0".
וכך פרופ' יורם פרי, ראש מכון חיים הרצוג באוניברסיטת תל אביב, בדברי לוואי להצגת נתוני מדד אמון התקשורת (פברואר 2005): "...
כך למשל ההקפדה החמורה יחסית שיון פדר, עורך ynet, הנהיג ליישום כללי אתיקה וסטנדרט מקצועי מחמיר, זיכתה את ynet באמון קהל הגולשים, ויצרה מהפך בעמדת הקהל הישראלי במידת האמון שהוא רוחש למידע חדשותי באינטרנט בכלל".
בצד תפקידו כעורך הראשי של ynet, מרצה פדר בנושאי עיתונות שונים, ובין השאר ניהל משך כמה שנים קורס על המדיה המקוונת, במסגרת החוג לעיתונאות ותקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.
בינואר 2007 בחר איגוד המפרסמים בישראל את פדר לאיש השיווק של החודש.
בנימוקים לבחירה ציין האיגוד כי פדר הוא האיש שאחראי לכך ש"ynet נתפס כמדיום ארצי לגיטימי ושווה ערך למדיה ארצית אחרת כגון חדשות ערוץ 2, ידיעות אחרונות, או גלי צה"ל".
ביולי 2013, לאחר שעמד בראש "ynet" קרוב ל-13 שנים, סיים פדר את תפקידו כעורך האתר ומונה לעורך "ידיעות אינטרנט" - חטיבת אתרי האינטרנט של קבוצת "ידיעות אחרונות".
לאחר פרישתו מתפקיד העורך, המשיך לפרסם באתר ynet טורים העוסקים בביקורת מופעי תרבות ומוזיקה.
עם כניסתו לתפקידו החדש הצהיר פדר כי בכוונתו להרחיב את פעילויות האינטרנט של הקבוצה לתחומים נוספים.
במהלך השנה הראשונה בתפקידו כעורך "ידיעות אינטרנט" הוקמו ונקנו אתרים שונים בהם אתרים מסחריים ואתרי תוכן כגון אתר הילדים והנוער "פרוגי", אתר הספורט "קיק", אתר האמנות "ynetart" ואחרים.
בינואר 2017 חשפו עובדים לשעבר כי פדר ובכירים אחרים בקבוצה התערבו בתכני החדשות, והמערכת העיתונאית והפכו את האתר למוצף בתוכן שיווקי סמוי וגלוי ואינטרסים סמויים, בעקבות לחצים של בעל השליטה נוני מוזס, דוברים, יועצי תקשורת ופוליטיקאים מהליכוד.
פרטים נוספים על התערבות לא מקצועית בתכני החדשות נחשפו במסגרת תיק 2000.
באוקטובר 2017 חזר פדר לתפקיד העורך הראשי של אתר ynet.
בפברואר 2019 החל האתר להציג גם כתבות המיועדות למנויים בלבד, תחת חומת תשלום, במסגרת הקרויה "+ynet".
פדר גם יזם את הקמתה של אנציקלופדיה ynet כמתחרה בתשלום של ויקיפדיה.
עם השקתה של האנציקלופדיה אמר פדר כי "אין מדיום מתאים יותר לאנציקלופדיות מהמדיום האינטרנטי.
בעבר עשיתי זאת בפרינט, היום אני עושה זאת במדיום מקוון ומי כמוני יכול להעיד על יתרונות האינטרנט לעניין זה.
המדיום הזה מאפשר עדכון מתמיד, און-לייני, של האנציקלופדיה על מכלול ערכיה, נתוניה והעובדות שמביאה; ובמקביל מאפשר המדיום האינטרנטי חיפוש ואיתור ערכים באופן היעיל ביותר והמהיר ביותר האפשרי." אשר למדיניות העריכה של האנציקלופדיה - לדבריו "אנציקלופדיה צריכה להיות נטולת כל עמדה פוליטית וכל תפיסה אידאולוגית.
היא אמורה לספק רק עובדות, תוך העדר משוא פנים, הטיות ונטיות, ובניסוח האובייקטיבי המרבי האפשרי".
נשוי לפרופ' עדנה לומסקי-פדר מהאוניברסיטה העברית, ואב לשניים.
אמו הייתה סופרת הילדים קרה פדר-טל.
יון קלוגרו (רומנית: Ion Călugăru; נולד בשם בנו קרויטורו; Beno Croitoru; 14 בפברואר 1902 - 22 במאי 1956), סופר, מחזאי ופובליציסט יהודי רומני.
יון קלוגרו נולד בעיר דורוחוי, רומניה.
הוא למד בעיר הולדתו ובבוקרשט.
ספר הביכורים שלו, "הסוסים של צ'יביצ'יוק" (Caii lui Cibicioc), סיפורים על העיירה הרומנית, הופיע כבר בשנת 1923. בשנות ה-30 הוא הפך לאחד מהלוחמים בפשיזם ברומניה, בעיקר בעזרת קולמוסו המושחז.
1923 Caii lui Cibicioc "הסוסים של צ'יביצ'יוק", סיפורים.
1926 Paradisul static "גן העדן הסטטי", פרוזה מודרנית.
1931 Omul de după uşă "האיש שמאחורי הדלת", רומאן.
1934 Don Juan Cocoşatul "דון ז'ואן הגיבן", רומאן.
1947 Ion şi Salomeea "יוחנן ושלומית", מחזה.
1958 Casa şoarecilor "בית העכברים", אסופת סיפורים שהודפסו בכתבי עת שונים.
יון מוצה (Ion Moţa; 5 ביולי 1902 – 13 בינואר 1937) היה ממייסדי התנועה הלגיונרית ברומניה ויד ימינו וגיסו של מנהיג התנועה, קורנליו זליה קודריאנו, המנהיג הראשון של אחוות הצלב ומהלוחמים במלחמת האזרחים של ספרד לצד פרנקו.
מוצאו של עורך הדין מוצה מטרנסילבניה, היה בין מייסדי התנועה הלגיונרית, תרגם לרומנית את הפרוטוקולים של זקני ציון.
ב-1927 נשא לאישה את אירידנטה, אחותו של קודריאנו.
בנובמבר 1936 יצא לספרד, יחד עם עוד שישה מחברי התנועה הלגיונרית, כדי ללחום במלחמת האזרחים הספרדית לצד כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו.
ב-13 בינואר 1937 נהרג מוצה, יחד עם חברו, וסילה מארין, בקרב מחדאונדה .
יון קוז'ה (ברומנית: Ion Coja, נולד ב-22 באוקטובר 1942 בקונסטנצה) הוא פובליציסט, פוליטיקאי וסופר רומני, בלשן בהכשרתו, מרצה לבלשנות כללית בפקולטה לספרות של אוניברסיטת בוקרשט, היה חבר בבית המחוקקים הרומני, נודע כתעמולן אנטישמי וכמכחיש שואה.
בין היתר, טען כי לנשיאי רומניה האחרונים יון איליאסקו, אמיל קונסטנטינסקו וטראיאן בססקו "מוצא יהודי".
קוז'ה היה סנאטור בין השנים 1992–1996, כנציג מחוז קונסטנצה, מטעם "המפלגה הדמוקרטית החקלאית של רומניה".
ביולי 2001, בבוקרשט, קוז'ה, יחד עם גאורגה בוזאטו ארגנו סימפוזיון בכותרת "Holocaust în Romania?" (שואה ברומניה?), שכותרתו מדברת בעד עצמה.
כעבור כמה חודשים קוז'ה שינה את גרסתו וטען, בהסתמך על עדותו של לגיונר זקן, שהגופות שנתלו על ווים בבית המטבחיים של בוקרשט, בעת הפוגרום, לא היו גופות של יהודים, אלא של לגיונרים.
פרופסור יון קוז'ה, עושה נפשות לתאורית קונספירציה חדשה על רצונה של ישראל להשתלט על רומניה באמצעות מיליון יהודים ישראלים, שיקבלו אזרחות רומנית ותאוריה זו מופיעה בתקשורת הרומנית העכשווית.
פרס האקדמיה הרומנית עבור המחזה "Credința" ("האמונה") - המהלל את תפקידם של משפחת ברטיאנו והמלך קרול הראשון בתולדות הרומנים
יון תומרקין (נולד ב-22 ביולי 1989) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
תומרקין נולד וגדל ביפו, בנם של נעמה והפסל יגאל תומרקין.
סבו מצד אביו היה השחקן הגרמני מרטין הלברג, בן של כומר.
ב-2002, כשהיה בן 15, התגרשו הוריו והוא עבר להתגורר עם אמו בתל אביב.
סיים את לימודיו במגמת קולנוע ב"תיכון א' לאמנויות תל אביב".
באוגוסט 2007 התגייס לצה"ל לאחר שקיבל דחיית שירות לצורך עבודתו כשחקן.
הוא השתחרר מהצבא לאחר שירות של שלוש שנים ביחידת הדוברות של זרוע היבשה.
ב-2018 סיים תואר ראשון בממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 1999, בגיל 12, שיחק בסרט הטלוויזיה "מי גנב את ההצגה", לצד אביגיל הררי.
הסרט שודר בערוץ 2. בשנה זו גם הופיעה בפרסומת לסרטי הצילום "אגפא".
ב-2001, כשהיה בן 14, החל לשחק בשלוש העונות של סדרת הטלוויזיה "הילדים מגבעת נפוליאון", ששודרה בערוץ הילדים, וגילם את התפקיד הראשי, עידו.
כמו כן שיחק בהצגת התיאטרון "בעלי חוב" בפסטיבל תיאטרון קצר שבצוותא, בקלטת הילדים "להיות אחים" ובסרט הקולנוע "שישה מיליון רסיסים".
תומרקין גילם בסדרת המדע בדיוני לנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים של HOT במשך שלוש עונות את דמותו של טומי/דילן.
על תפקידו זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית לילדים ונוער לשנת 2008.
ב-2008 החל להשתתף גם בטלנובלה "חשופים" של HOT 3, העוסקת בעולם החדשות, וגילם את אלקנא רזיאל, כתב לענייני מתנחלים.
ב-2009 החל לשחק בסדרת הדרמה "חצויה", שם גילם את דמותו של ליאו.
באותה שנה גם השתתף בפסטיגל - "קונג פו פסטיגל" בתפקיד קן ג'י וזכה במקום השני עם השיר "כוח מחשבה".
ב-2010 הופיע שוב בפסטיגל - "לילה מטורף בפסטיגל", בתפקיד אלכסנדר מוקדון והופיע עם השיר "כשאמצא אותך".
בהמשך שנת 2010 השתתף בסרט "2048" לצד גילה אלמגור, ואילן רוזנפלד, וכן דיבב את האמפרי בסרט ילדים "אלפא ואומגה".
ב-2011 שיחק בסדרת הטלוויזיה "סימני שאלה", ששודרה בערוץ 2 ברשת, בתפקיד אהרון גרוניצקי.
באותה שנה שיחק בסדרת הדרמה "חצויה - הדבר האמיתי" (סדרת בת ל"חצויה" שמדברת לכאורה על החיים האמיתיים של השחקנים), בה גילם את יון.
בדצמבר 2011 שיחק בהצגת הילדים "שכחו אותי בבית", לצד אורנה דץ, רוני דואני, טל מוסרי, דון לני גבאי ואחרים.
בשנת 2012 שיחק בסדרת הטלוויזיה "תנוחי" ב-HOT 3, כאמנון בר-לב הצעיר.
ב-2013 גילם את החייל תומר בסרטו של יריב הורוביץ "רוק בקסבה".
בהמשך השתתף בעונה הרביעית של הסדרה "הבורר", ששודרה ב-HOT3, ושיחק בסרטי הסטודנטים של "ששי קשת לא אוכל פלאפל" עם ששי קשת, ובסרט הקומי והקצר "ביטר לימון".
וב-2018 בסרט הקצר "29" עם מיכאל מושונוב.
ב-2014 החל להשתתף בסדרת הילדים "מועדון החנונים" בערוץ זום, בתפקיד אורן טונה.
בפברואר 2015 טס תומרקין לארגנטינה לצילומי העונה השלישית של "גולסטאר", שם השתתף לצד זהר ליבה, גיא זו-ארץ, גל אוחובסקי ואחרים.
התוכנית עלתה ב-6 בספטמבר של אותה שנה.
תומרקין היה קפטן נבחרת "גולסטאר" ולבסוף נבחרת "גולסטאר" ניצחו.
באותה שנה שב לשחק עם השחקנית יעל גרובגלס בסרט האימה הישראלי "ג'רוזלם" דובר-האנגלית בבימוים של האחים יואב ודורון פז, ושיחק בתפקיד ראשי לצד יעל גרובגלס ודניאל ג'יידלין, הסרט דובר אנגלית ומתרחש בירושלים.
ב-2016 שיחק בסדרת הילדים "סוסי פרא" המשודרת בערוץ זום ב-HOT, בתפקיד ליבי, מנהיג חבורת האליטה.
ביולי 2017 פורסם שתומרקין מדגמן עבור רשת קסטרו, יחד עם הדוגמנים הקבועים של הרשת, חולצות טי שרט שנושאות את היצירות של אביו.
באותה שנה השתתף בסרט "מועדון החנונים: הסרט".